cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע קפיצה לרוחק
חשיפת המבצע
כל חברי הקבוצה הראשונה נעצרו ואולצו ליצור קשר עם המפעילים שלהם תחת פיקוח סובייטי. המבצע הגרמני סטה ממסלולו והקבוצה בראשות סקורצני לא הגיעה לברלין. בכך נמנע ניסיון ההתנקשות.
לאחר מכן
ב-1984 קיבל ורטנייאן אות הוקרה על השתתפותו בסיכול המבצע. הוענק לו כוכב הזהב של גיבור ברית המועצות עבור שירותו במלחמת העולם השנייה ובמלחמה הקרה. ב-2007 הוא נפגש עם נכדתו של צ'רצ'יל שהודתה לו על שירותו למען בעלות הברית.
ענבל (פירושונים)
{{פירושונים|
מבצע קפיצה לרוחק
ספקות באשר לקיום התוכנית
אחרי שסטלין עדכן את רוזוולט וצ'רצ'יל בדבר המבצע, עלו ספקות בקרב חברי המשלחות משתי המדינות באשר לקיומו, שכן כל הראיות לכך הגיעו מהסובייטים. בבריטניה, הוועדה המשותפת למודיעין בקבינט המלחמה קבעה שמדובר ב"קשקוש מוחלט".
ענבל (פירושונים)
אישים:
מבצע קפיצה לרוחק
ספקות באשר לקיום התוכנית
אוטו סקורצני הכחיש את הסיפור אחרי המלחמה. לדבריו, הייתה לו פגישה עם היטלר ו-ולטר שלנברג, שבה דנו באפשרות להתנקש בחייו של צ'רצ'יל. עם זאת, סקורצני קבע שהרעיון אינו בר ביצוע והוא נזנח. עוד הוא כתב ש"מבצע קפיצה לרוחק היה קיים רק בדמיונם של כמה שפחות אוהבים את האמת". הוא גם הטיל דופי במקורות הסובייטים באומרו שהקצין פון אורטל מעולם לא היה קיים.
ענבל (פירושונים)
ראו גם
}}
מבצע קפיצה לרוחק
ניתוח מאוחר
המבצע נשאר למוקד עניין ברוסיה. ב-2003, הסופר יורי קוזנז ערך מסיבת עיתונאים במשרד למודיעין זר במוסקבה, כדי לקדם את ספרו החדש Tehran-43. ב-2007 פורסמה תוכנית דוקומנטרית בשם "האריה והדוב", שהציג את המבצע והונחה על ידי הנינה של וינסטון צ'רצ'יל.
פרופסור מירון רזון, חוקר פוליטי מאוניברסיטת ניו ברונסוויק טוען שהמבצע הגרמני לא היה פרי המצאתם של הגרמנים, לאור הניסיון של הקומנדו הגרמני בביצוע מבצעים נועזים אחרים. עוד הוא מצא שביומנו של רוזוולט כתוב שסטלין עצמו עדכן אותו בדבר קיום התוכנית. גם ביומנו של אלכסנדר קדוגאן, דיפלומט בריטי, מאוזכרת התוכנית לרצוח את שלושת הגדולים.
ההיסטוריון הבריטי נייג'ל ווסט כתב בספרו Historical Dictionary of World War II, כי בעקבות מעצרו של פרנץ מאייר, תושב גרמני באיראן, באוגוסט 1943, נותרו רק שרידים לרשת הריגול הגרמנית. בין ה-22 ל-27 בנובמבר אותה שנה הוצנחו באיראן שש קבוצות צנחנים בסמוך לעיר קום, ועוד שמונה קבוצות ליד קזווין, בסך הכל 60 צנחנים. ה-NKVD עצר במהירות את הקבוצות שצנחו בסמוך לקזווין. במהלך הוועידה הציע סטלין לרוזוולט ולצ'רצ'יל לשהות בשגרירות הסובייטית, אך נשיא ארצות הברית התעקש להישאר בשגרירות של מדינתו, בצד השני של העיר.
גלי להב
גלי להב היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
ביוגרפיה
להב נולדה וגדלה בקיבוץ ניר דוד (תל-עמל) למשפחת לבקוביץ', בת ללאה ומשה ואחות של ערן ואקי.
1957
בתחרויות השחייה של המכביה החמישית שנערכו בספטמבר 1957 זכתה להב במדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם שושנה ריבנר, דורית שרצר וברגר בשיא מכביה חדש של 5:13.3 דקות.
שיאנית ואלופת ישראל
באליפות הפועל בשחייה שנערכה בגבעת חיים בספטמבר 1959 קבעה להב במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש 1:29.5 דקות, שיפור לשיאה של שושנה ריבנר (1:30.0 דקות). חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:11.5 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:58.8 דקות ובמשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:30.4 דקות.
1960
בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באוגוסט 1960 קבעה להב במשחה ל-100 מטר פרפר שיא ישראלי חדש של 1:24.6 דקות.
1961
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל השביעי שנערכו בבת גלים במאי 1961, זכתה להב ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 1:22.8 דקות ומדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:09.9 דקות, אחרי האלופה האולימפית כריס וון סלטצה מארצות הברית (1:02.7 דקות) וסגניתה יין קדרקוויסט משוודיה (1:06.0 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:44.1 דקות, אחרי כריס וון סלטצה (2:25.5 דקות) וזיגריד מילר מאוסטריה (2:40.4 דקות). חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בכפר המכבי ביולי אותה שנה היא קבעה במשחה ל-200 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 2:58.5 דקות, שיפור לשיאה של שושנה ריבנר (3:08.4 דקות). שיא זה נשבר לאחר 3 שנים על ידי איבונה טוביס (2:46.60 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה השישית בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם נוגה הררי, חיותה מרצביאק ורמה קורין בשיא ישראלי חדש של 5:47.2 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 5:09.8 דקות ודרום אפריקה (5:31.7 דקות) וסיימה במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:43.4 דקות.
1962
בתחרות שנערכה בבריכת גלי הדר בחיפה ביולי 1962 קבעה להב במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:21.2 דקות.
להב נבחרה עם עוד שני שחיינים (גרשון שפע ואסף פורת) לייצג את ישראל במשחקי אסיה שנערכו בג'קרטה אינדונזיה בסוף אוגוסט אותה שנה, אך בשל לחץ ערבי כבד נמנעה השתתפותם של ספורטאים מישראל במשחקים.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר אותה שנה היא זכתה להב בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי ביחד עם מרי שנטל טראו מצרפת בתוצאה של 1:08.9 דקות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:23.1 דקות.
1963
בתחרות שנערכה בבת גלים ביוני 1963 קבעה להב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא (יסוד) ישראלי חדש של 6:31.1 דקות. שיא זה נשבר לאחר שנתיים על ידי איבונה טוביס (6:03.0 דקות). חודש לאחר מכן בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה באתונה בסוף יולי אותה שנה היא זכתה במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:08.7 דקות, שיפור לשיאה של שושנה ריבנר (1:08.9 דקות). שיא זה נשבר לאחר שנתיים על ידי איבונה טוביס (1:06.9 דקות).
חייה האישיים
המשורר נתן אלתרמן הוא הדוד של להב מצד אמא שלה. היא למדה במכון וינגייט ונישאה ליואב צרי, אלוף ישראל ואלוף המכביה החמישית בשחייה ובשנת 1965 נולד לזוג בן, נועם. יואב נהרג ב-6 ביוני בקרב על גבעת התחמושת במלחמת ששת הימים.
ז'יל סימון
ז'יל סימון (בצרפתית: Gilles Simon; ) הוא טניסאי צרפתי המדורג, נכון למאי 2022, במקום ה-158 בדירוג סבב ה-ATP. בשיאו דורג 6 בעולם (5 בינואר 2009). זכה 14 פעמים בתארים במשחקי יחידים.
חייו
ז'יל סימון נולד בניס וגדל בפרוורי פאריס. בעידוד הוריו, התחיל לשחק טניס בגיל 6. סימון התחיל בקריירת טניס מקצוענית בגיל 18 (2002). הוא זכה ב-9 תוארי יחידים. הוא הגיע לדירוג השיא שלו, מקום השישי, בינואר 2009. ביולי 2011 זכה בטורניר החמר בהמבורג לאחר שניצח את ניקולס אלמגרו הספרדי בשלוש מערכות. זה התואר החשוב ביותר בקריירה שלו.
לקסיקון
לקסיקון (מיוונית: λεξικόν - מושג שמשמעותו הבסיסית היא "מילון") או מילון אנציקלופדי הוא אנציקלופדיה קומפקטית, כזו שמסתכמת בכרך אחד, אם כי לעיתים כרך עבה למדי. לעיתים משמשת המילה כחלק משמה של אנציקלופדיה רחבת היקף.
מאפיינים
ההחלטה באיזה מילת מפתח לבחור לשם הספר (מילון, לקסיקון או אנציקלופדיה), תלויה גם ביומרנותו של המו"ל.
דוגמאות:
יחידת הלוט"ר
יחידת הלוט"ר, היא יחידה מובחרת בצה"ל הממונה על הכשרת כלל יחידות צה"ל בתחומי הלוחמה בטרור, הצליפה ותחומים נוספים הקשורים ללוחמה זעירה בשני מעגלים מרכזיים של הלוחמים בזירת הקרב: מעגל ההתערבות ומעגל ההשתלטות. במקביל לכך, לוחמי היחידה מבצעים אימונים, משימות ופעילויות מבצעיות מיוחדות ומגוונות. ואף גם, פעילים בעתות חירום ונמצאים בכוננות מתמדת לתפעול אירועי פח"ע. משכן היחידה נמצא במתקן אדם, אשר בשיפולי הרי בנימין בתחומי המועצה אזורית חבל מודיעין. היחידה כפופה לפיקוד מרכז הטסה והכשרות מיוחדות (מרום), ומפקדה הוא קצין בדרגת סא"ל. חיילי היחידה, חובשים כומתה אדומה עם סמל חי"ר. לוחמי היחידה, בוגרי מסלול לוט"ר, עונדים על הדש את סיכת הלוחם.
היסטוריה
היחידה הוקמה בשנת 1974 על ידי עמוס קוצר, שהיה גם למפקדה הראשון, כחלק מהפקות הלקחים שנעשו בצה"ל בעקבות אירועי הטרור באותה תקופה, המשמעותיים שבהם חטיפת מטוס סבנה והפיגוע במעלות. על היחידה הוטל לרכז ולפתח את נושא המלחמה בטרור בצבא (גיבוש תורות לחימה, בחינתן ועדכונן) ולהכשיר את שאר היחידות הנוגעות בתחום זה (יחידות ההתערבות ויחידות ההשתלטות). בשנת 2003 הוחלט על צירופם של מדורי קליעה וצליפה בצה"ל אל היחידה לכדי יצירת "בית הספר ללוחמה בטרור, קליעה וצליפה". בהמשך הוקם מדור נוסף, אפ"ק. בעשור השני של המאה ה-21 הופרד מדור קליעה מהיחידה והפך לענף עצמאי בצה"ל. תחום ה"קופים" הועבר בהמשך אל מדור לוט"ר. תחום ההסוואה אמון על הנחלת תורת ההסוואה ללוחמי צה"ל ואחראי על בחינת אמצעים אשר הצבא עתיד להצטייד בהם. התחום מאסף לתוכו חיילים אשר הגיעו ממקומות שונים בצבא. תחום הטג"ח מכיל מדריכי חילוץ באמצעות טיפוס וגלישה, אשר עוברים מסלול ייעודי בן שנה וברמת רובאי 02. התחום מקיים קשרים הדוקים עם ארגוני חילוץ אזרחיים. בעקבות לקחי מבצע צוק איתן, הוחלט על הקמת תחום נוסף במדור: לת"ק (לוחמה תת-קרקעית), תחום אשר מורכב מצוותי לוחמים בוגרי מסלול לוט"ר. תחום נוסף שהוקם במדור הוא תחום רובוטיקה, אשר מאגד לתוכו לוחמים, שאינם בוגרי מסלול לוט"ר, וגם כאלה שאינם לוחמים (במתכונת הדומה למדריכי הצליפה), אשר בשגרה מתמקדים בהדרכה בתחום זה.
כלל המדורים מקיימים שיתופי פעולה גם עם גופי ביטחון שאינם שייכים לצה"ל. כמו כן מקיימים המדורים אימונים משותפים עם יחידות מצבאות זרים המקיימים קשרי ידידות עם ישראל ובהם צבא ארצות הברית והמרינס. בנוסף, בית הספר מקיים שלל תחרויות צבאיות שנתיות, לרבות אליפות צה"ל בלוט"ר, אליפות צה"ל בצליפה ואליפות אקדח ליחידות המיוחדות. בחלק מהאליפויות מתחרים אף חיילי היחידה בעצמם, ולחלק מהאליפויות מצטרפים צוותים בינלאומיים ממדינות שונות. היחידה מטבעה שותפה בניסויי כלים ובבחינת סוגי ציוד אשר עתיד צה"ל להצטייד בהם, או מביע עניין ברכישתם.
גיבוש ומסלול לוט"ר
בעבר מסלול לוט"ר היה מורכב רק מחיילים אשר הפסיקו השתתפות בקורס טיס, קורס חובלים, שייטת 13 וסיירת מטכ"ל. כיום גם המתאימים מבין מתגייסי מחזורי גיוס של חטיבת כפיר בחודשי אוגוסט, נובמבר ומרץ רשאים להשתתף בגיבוש ליחידת הלוט"ר. אורכו של הגיבוש שלושה ימים, והוא כולל יומיים של מבדקים פיזיים ומנטליים וראיונות אישיים. המתאימים ביותר יתחילו את מסלול הלוחם ביחידה. בנוסף ניתן להתראיין ליחידה כחלק משבוע ריאיונות למסיימי גיבושי טיס, חובלים, צוללות, מטכ״ל ושייטת 13.
מסלול הכשרת הלוחם ביחידה אינטנסיבי ונמשך כשנה וחודשיים, אותו מסיימים הלוחמים בדרגת סמל וברמת רובאי 08. המסלול מתחיל בטירונות חי"ר לצד לוחמי חטיבת הצנחנים (החל מנובמבר 2019), בה מוכשרים בתכנים בסיסיים מעולם החי"ר, ואימון מתקדם מקוצר. לאחר מכן עוברים טירונות יחידה, ניווטים, התמחות בירי באמל"ח מגוון, תכנים ייעודיים לעולם הלוחמה בטרור ברמת הפרט והצוות, קרב מגע ברמה גבוהה, לוחמה בשטח בנוי ועוד. כחלק מהמסלול עוברים הלוחמים קורס מ"כים מקוצר יחד עם יחידות מובחרות אחרות וקורס צניחה. לקראת סוף המסלול חלק מן הלוחמים ממוינים לאחד מהמקצועות הבאים: פורצים, לת״ק, צלפי לוט"ר ולוחמי גובה. כלל הלוחמים עוברים בסוף ההכשרה תוכני פיקוד והדרכה, כל אחד בתחומו, ומתפזרים במדורים השונים. לאחר סיום המסלול, מורכבים צוותי לוחמים חדשים על פי ייעודו של כל לוחם. חלק מן הלוחמים ממשיכים את הכשרתם המקצועית אף מעבר לסוף המסלול.
מפקדי היחידה
בין מפקדי היחידה נמנים:
תסמונת המעי הרגיז
תסמונת המעי הרגיז (באנגלית IBS - Irritable Bowel Syndrome) היא תסמונת הכוללת כאבי בטן כרוניים, חוסר נוחות ותחושת מלאות במערכת העיכול ושינויים בהרגלי היציאה.
זוהי תסמונת פונקציונלית, כלומר אין לתסמונת זו כיום הסבר אורגני (אין סימנים לקיום מחלה דלקתית במעי או הסברים אחרים שניתן להוכיחם בבדיקות שונות). שינויים בהרגלי היציאה יכולים לכלול שלשול או עצירות, והאבחנה של התסמונת נעשית על פי קריטריונים כמתואר בהמשך. למרות שכיום אין תרופה אשר יכולה לרפא את הלוקים בתסמונת זו, קיימים מספר טיפולים שמטרתם להפחית את הסימפטומים. טיפולים אלו כוללים שינוי תזונתי, טיפול תרופתי והתערבות פסיכולוגית.
מספר מחלות יכולות להתייצג כתסמונת המעי הרגיז ויש לשלול אותן: מחלות כגון צליאק, אי סבילות לפרוקטוז, זיהומים לרבות זיהום על ידי פרזיטים (ג'יארדיאזיס), מחלות מעי דלקתיות שונות וכן הלאה. בשונה ממחלות אלו, בדיקות שגרתיות לאיתור בעיות במערכת העיכול לא מניבות תוצאות פתולוגיות בתסמונת המעי הרגיז, אם כי המעי יכול להיות רגיש יותר לגירויים שונים.
הסיבה המרכזית לקיומה של התסמונת אינה ידועה. קיימות מספר תאוריות, המרכזית ביניהן גורסת כי יש בעיה באינטראקציה שבין המוח למערכת העיכול.
המילונאי ראובן אלקלעי טבע במילונו את השם רְגִיזוּת ואת שם התואר רָגִיז.
אבחנה
בשנת 2006 הוצעו קריטריונים (ROME II) לאבחנת התסמונת. הקריטריונים כוללים כאבי בטן חוזרים ונשנים או חוסר נוחות בטנית הנמשכת לפחות 3 ימים בחודש במשך שלושת החודשים האחרונים לפחות, המקושרים עם שניים או יותר מהבאים:
בכל העולם, לכ־10% עד 20% מהאוכלוסייה יש תסמינים המקיימים את תסמונת המעי הרגיז. תסמונת זו נפוצה בעיקר אצל נשים (פי 2 עד 3 לעומת גברים). סימפטומים אלו נוטים לבוא ולחזור, ולעיתים להיות מלווים בתסמינים אחרים כגון פיברומיאלגיה, כאבי ראש, כאבי גב או הפרעות במערכת המין והשתן.
תסמינים קליניים
תסמונת המעי הרגיז יכולה להופיע בכל הגילאים, אם כי מרבית המטופלים מדווחים על הופעת התסמין הראשון לפני גיל 45. שלשול שאיננו כואב או עצירות כשלעצמה אינם עונים על הגדרת התסמונת, כלומר יש צורך בכאב בטן או חוסר נוחות ממשית לצורך קיום תסמונת המעי הרגיז.
כאב בטן או חוסר נוחות בטנית יכולים להשתנות מאוד מאדם לאדם או מאירוע לאירוע והשונות עצמה היא גדולה מאוד. לרוב מדובר באפיזודות חולפות של כאבי בטן, בחלקם עוויתיים, אולם הם גם יכולים להיות כאבים סטטיים וקבועים. הכאב עצמו יכול להיות עדין מספיק כדי להתעלם ממנו או להפריע ממש לקיום פעילויות היומיום הרגילות. עם זאת, כאב הבטן כשלעצמו לא מביא לבעיות כגון תת-תזונה. כאב הבטן לא מביא להפרעות בשינה, היות שהכאב קיים כמעט תמיד במהלך שעות היום ולא הלילה. עם זאת, קיימים חולים הסובלים מאוד מתסמונת זו ועלולים לדווח על קימה חוזרת ונשנית בלילה. הכאב עלול להיות מוחמר כשאוכלים או כאשר יש מצבי דחק, והוא מוקל כשיש יציאה של גזים או צואה. נשים מדווחות לעיתים על החמרה בסימפטומים בתקופה שלפני קבלת הווסת או במהלך הווסת עצמה.
שינויים בהרגלי היציאות הם התסמינים העקביים ביותר אצל חולים עם תסמונת המעי הרגיז. אצל חלק מן החולים מדובר בעצירות (תת-סוג זה קרוי IBS-C). בתחילה העצירות יכולה לחלוף מעצמה, אולם לבסוף היא עלולה להיות מתמשכת ולגרור שימוש בלקסטיבים (חומרים משלשלים). חלק מהחולים מדווחים על תחושה של התרוקנות לא מלאה. אצל חולים אחרים התסמין הדומיננטי הוא שלשול (תת סוג IBS-D) בכמויות קטנות במהלך היום (ללא אפיזודות של שלשול לילי). דימום ביציאה איננו מאפיין של תסמונת המעי הרגיז (אלא אם קיימים בנוסף טחורים) ואין בעיות נוספות כגון תת-תזונה או ירידה במשקל כתוצאה מכך. החלק השלישי של החולים מקיים את תת-הסוג המעורב הכולל הן שלשולים והן עצירויות לסירוגין (IBS-M). עם זאת, קיימים שינויים תכופים וחולים עוברים בין תתי סוגים אלו באופן תדיר יחסית.
חולים רבים מתלוננים על תחושה של גזים במעיים ובטן נפוחה (אם כי בבדיקות לא נמצא שיש ריבוי גזים אצלם יותר מאשר באוכלוסייה הכללית). תלונה זו קשורה ככל הנראה לרגישות גבוהה יותר של החולים לקיום גזים במעיים ולרפלוקס של גזים חזרה אחורה (מהמעי המרוחק למעי המקורב) - אשר יכול להסביר את תחושת המלאות. ניתן להתרשם גם מהתרחבות בטנית אצל חלק מחולים אלו.
כרבע עד מחצית מן החולים עלולים להתלונן על תחושת חוסר נוחות כגון צרבת, בחילות והקאות.
פתופיזיולוגיה
הפתוגנזה של תסמונת המעי הרגיז איננה ברורה, אם כי קיימים מספר הסברים לתסמונת זו.
מחקרים שנעשו על פעילות מוטורית של המעי הגס תחת סטימולנטים שונים הראו תוצאות חריגות אצל חולים עם התסמונת הזו - כגון פעילות מוטורית מוגברת של אזור המעבר בין הסיגמא לרקטום במעי הגס, התכווצויות גבוהות יותר וכן זמן מעבר מעיים מהיר יותר מהרגיל המלווה בכאב בטן. הסבר נוסף מקושר לרגישות יתר סנסורית במעיים (אשר יכולה להיות מתווכת על ידי גורמים שונים). רגישות יתר זו באה לידי ביטוי, למשל, בקיום כאב לאחר ניפוח הרקטום על ידי rectal balloon inflation או מדידת סף כאב לאחר אכילה. גורמים המביאים לרגישות יתר זו מוסברים על ידי רגישות יתר של מערכת העיכול עצמה, רגישות יתר המתווכת על ידי מערכת העצבים וכן גיוס של רצפטורים המתווכים בתחושות כאב והמביאים ליתר רגישות זו.
מלבד תאוריות אלו (פעילות מוטורית חריגה ויתר רגישות סנסורית) קיימות תאוריות נוספות להסבר תסמונת זו. אחת מהן מציעה קיום של דיסרגולציה של מערכת העצבים המרכזית. הדמיות כגון MRI שנעשו על חולים הראו אזורים מסוימים במוח שהם אקטיביים יותר בתגובה לגירוי מערכת העיכול לעומת אנשים בריאים ללא התסמונת. הסבר אחר כולל בתוכו מאפיינים פסיכיאטריים אבנורמליים, כאשר חלק מן החולים דיווחו על התעללות מינית או פיזית קודם להתפרצות התסמונת. ממצא נוסף המחזק תאוריה זו כולל את העובדה שסטרס או לחצים שונים מביאים להחרפת התסמונת. בכל הקשור למערכת העצבים נמצא גם, כי רמות סרוטונין שהופרשו לאחר הארוחה אצל חולים אלו היו גבוהות לעומת רמתן אצל אנשים בריאים. מאחר לסרוטונין תפקיד ברגולציה של תנועתיות המעי, הפרשה מוגברת שלו יכולה להביא לתופעות המדווחות אצל חולים לאחר ארוחה, כגון נפיחות וכאבי בטן.
תסמונת המעי הרגיז יכולה להתרחש לאחר אירוע זיהומי של מערכת העיכול, (נקרא גם Post-infectious IBS). תופעה זו מתרחשת יותר אצל נשים צעירות, כאשר גורמי הסיכון לפתח IBS לאחר אירוע זיהומי קשורים במשך האירוע עצמו, מידת הטקסיות של הפתוגן שגרם למחלה, עישון וגורמים נוספים. החיידקים המעורבים הם בעיקר שיגלה, סלמונלה וקמפילובקטר.
לחלק מן החולים בתסמונת המעי הרגיז יש פעילות יתר במערכת העיכול של המערכת החיסונית הבאה לידי ביטוי בריבוי תאים לימפוציטריים מאוקטביים, תאי מאסט וביטוי ציטוקינים רבים המתווכים בדלקת. סטרס כלשהו מביא בתורו לשחרור של ציטוקינים ואלו מביאים לעליה בחדירות המעי למתווכים נוספים ולתסמינים עצמם.
הטיפול בתסמונת המעי הרגיז
קודם לטיפול עצמו, יש לאבחן שאכן מדובר בתסמונת המעי הרגיז ולא במחלה אחרת. מאפייני תסמונת זו כוללים, בין היתר, הישנות של כאבי בטן תחתונה עם שינוי בהרגלי היציאות למשך תקופת זמן, ללא החמרה או התדרדרות, התחלה של תסמינים במצבים של סטרס או בעיות נפשיות, כאבי בטן שאינם מלווים בחום או בירידה במשקל וכדומה. יש להבחין בין כאבים ממקור של מעי רגיז לבין כאבים שמקורם במחלה אחרת- כך למשל, כאבי בטן עליונים או כאבי בטן סביב הטבור יכולים לנבוע גם ממחלה של דרכי המרה, כיב פפטי, איסכמיה של המעיים או אפילו סרטן הקיבה וסרטן הלבלב. במידה והכאב ממוקם בעיקר בבטן התחתונה, הוא יכול לנבוע גם מדיברטיקוליטיס, מחלות מעי דלקתיות כגון קרוהן או קוליטיס כיבית, וגם ממאירויות כגון סרטן המעי הגס. כאשר התסמין העיקרי הוא שלשול, יש לבחון שלא מדובר ברגישות ללקטוז, שימוש יתר במשלשלים, בעיות של תת-ספיגה, מחלות כגון צליאק, יתר פעילות של בלוטת התריס ומחלות זיהומיות. מאידך, עצירות כשלעצמה יכולה להתרחש כתוצאה מתופעת לוואי של שימוש בתרופות או ממחלת הפורפיריה.
הטיפול בתסמונת המעי הרגיז כולל ראשית שינוי בהרגלי התזונה - הפחתת רב כהליים, קפה, הפחתת פרוקטוז וכדומה. בחלק מהמקרים נמצא שיפור משמעותי לאחר דיאטת דלת פחמימות.
טיפול בדיאטה עתירת סיבים היא טיפול שכיח אצל הסובלים מתסמונת המעי הרגיז. עם זאת, הדיווחים באשר ליעילות של פסיליום או סובין לא הוכחה באופן חד משמעי, ככל הנראה בגלל ההסתמנות ההטרוגנית של המחלה.
תרופות אנטיכולינרגיות מאפשרות הקלה רגעית של כאבי בטן עוויתיים, תרופות אלו מונעות את הרפלקס הגסטרו-קוליקי ובכך מפחיתות את הכאב שלאחר הארוחה. אצל חולים הסובלים משלשול ניתן לתת תרופות נוגדות שלשול (נגזרות של אופיאטים - כגון loperamide (אימודיום)).
נוגדי דיכאון מהווים אופציה טיפולית נוספת, היות שתרופות אלו כוללות פעולות פיזיולוגיות הקשורות למעיים, מלבד השפעתן על העלאת מצב הרוח. התרופה imipramine למשל, (ממשפחת נוגדי הדיכאון הטרי-ציקליים) מאטה זמן מעבר במעי הדק וכן זמן מעבר כולל במעיים. מספר מחקרים הראו כי טיפול בתרופה זו יעיל אצל החולים הסובלים בעיקר משלשול, בעוד שחולים הסובלים מעצירות יכולים ליהנות מטיפול בנוגדי דיכאון ממשפחת ה-SSRI. עם זאת, היעילות של SSRI בטיפול בלוקים בתסמונת זו טרם הוכחה באופן סופי ויש צורך לבחון אותה במחקרים נוספים.
אצל מספר חולים טיפול אנטיביוטי יכול להביא לתועלת (rifaximin) בעיקר לאלו הסובלים בעיקר משלשול - עם זאת, כיום אין מידע מספק לצורך המלצה רוטינית על השימוש באנטיביוטיקה זו לכל החולים בתסמונת המעי הרגיז. גם טיפול בפרוביוטיקה מקובל, למרות היעדר מידע מספק בשלב זה באשר ליעילותו אצל כלל החולים.
טיפול באנטגוניסטים לסרוטונין הוצע עבור מטופלים הסובלים בעיקר משלשול. טיפול בתרופות המפעילות תעלות כלוריד הוצע גם- (lubiprostone)- הפרשת כלוריד מביאה לזרימה פנימה של מים ונתרן למעיים ומשפרת תפקוד מעיים. טיפול בתרופה זו אצל חולים הסובלים בעיקר מעצירות הראה שיפור קליני.
לסיכום - הטיפול תלוי בחומרת המחלה. מרבית המטופלים סובלים מתסמינים קלים יחסית, אצלם הטיפול כולל בעיקר שינוי בהרגלי תזונה, חינוך והסבר לגבי התסמונת. אצל כרבע מן המטופלים המחלה מתבטאת בתסמינים קשים יותר - חולים אלו יכולים להיות מטופלים בתכשירים אנטי-כולינרגיים, נוגדי שלשול, תוספת סיבים או נוגדי סרוטונין. 5% מן החולים סובלים מתסמינים קשים וחמורים יחסית, וחולים אלו לרוב יטופלו בתרופות נוגדות דיכאון ובטיפולים פסיכולוגיים נוספים מלבד הטיפולים שהוזכרו.
למעי הרגיז ישנם גם סיבוכים כמו פיתוח עמידות לתרופה שניטלת, עצירת גדילה בילדים, חולשה של המערכת החיסונית, עלפונות חוזרים ונשנים, טחורים, תסמיני שלפוחית רגיזה, חסימת מעיים, דיכאון, הפרעת חרדה, הפרעות אכילה וכולי.
של"פ
במקור, הפרויקט יוסד על ידי תנועת הצופים בקריית שמונה, ובהמשך הופעל על ידי תנועות נוער רבות בישראל. הפרויקט אומץ על ידי החינוך הדתי ובני עקיבא החל משנת 1983. בשנים האחרונות יוצאים גרעיני של"פ מטעם תנועות הנוער בני עקיבא, עזרא ואריאל.
במסגרת התוכנית, תלמידי כיתה י"ב מרחבי הארץ עוזבים את התיכון שבו למדו בסוף כיתה י"א ועוברים לתיכון במקום אחר לכיתה י"ב. בכל קבוצת של"פ ישנם בין 3–8 חברים שמתגוררים ביחד בדירה שכורה, מקבלים תקציב ומתנהלים באופן עצמאי. בשנת הלימודים תש"פ בני עקיבא מפעילה גרעיני של"פ ב-12 ערים: בלוד, כרמיאל, ירושלים (בשכונת הר חומה ושכונת קריית יובל), הרצליה, רחובות לבנים, ובשדרות, בית-שמש, שדות נגב, עכו אשקלון וחצור הגלילית לבנות.
בתנועת הנוער "עזרא" פועלים ארבעה גרעיני של"פ: בבת ים (בנים) בבית שמש (בנים) בכפר תו"ם (בנים) ובקריית גת (בנות), גרעין שנוסד בשנת תשפ"ב. גרעין השל"פ בבת ים של תנועת "עזרא" נקרא גם גרעין "איל", על שם איל יפרח שהיה חבר בגרעין זה.
בתי הספר שבערים קולטים את קבוצות השל"פ ואחראים לתוכנית לימודיהם והכנתם לבגרות בצורה תקינה, וכן להשתלבותם החברתית בכיתה. תנועת הנוער נושאת באחריות הכללית על הקבוצה, מגיוס חבריה לתוכנית עד לסיום בחינות הבגרות, כולל ליווי של מדריך צמוד לקבוצה, דיור, קשר עם בית הספר ותיאום בין הרשויות השונות.
הרעיון העומד מאחורי הפרויקט הוא שחברים לכיתה נגישים יותר מאשר מדריכים בשנות שירות, מורים, יועצים ודמויות סמכותיות אחרות מצוות בית הספר. בכך מבסס הפרויקט גישה ייחודית לעשייה חברתית, עשייה מתוך הקבוצה ולא כגורם חיצוני לה.
חברי הגרעין פועלים בכיתה בצורות שונות: הם מגישים עזרה לימודית, מעודדים תלמידים לגשת לבחינות הבגרות, להתגייס לצה"ל ולפנות לאפיקים שונים של הגשמה עצמית, מזהים תלמידים הזקוקים לעזרה כלכלית ומעודדים אותם לגשת לגורמים המתאימים המטפלים בכך בתוך בית הספר.
מלחמת ההמשך
מלחמת ההמשך (בפינית: Jatkosota; ברוסית: Советско-финская война) הוא שמה הפיני של השנייה מבין שתי המלחמות בין ברית המועצות לפינלנד במהלך מלחמת העולם השנייה ובא להדגיש את העובדה שהיא המשכה של מלחמת החורף. פרצה ב-25 ביוני 1941 והסתיימה ב-19 בספטמבר 1944. בעיני הרוסים נחשבת המלחמה כחזית של המלחמה הפטריוטית הגדולה. מעשי האיבה בין המדינות הסתיימו בספטמבר 1944 והמלחמה הסתיימה רשמית בחוזה פריז, שנחתם ב-1947.
רקע
ב-1917 הוקמה פינלנד ולאחר מספר חודשים בשנת 1918 נפתחה מלחמת האזרחים הפינית בין "האדומים" (הקומוניסטים שזכו לתמיכת הסובייטים) ו"הלבנים" (אנטי קומוניסטים שזכו לתמיכת האימפריה הגרמנית). ב-16 באפריל 1918 ניצחו הלבנים ועמדו להקים מלוכה פרו-גרמנית תחת שלטונו של פרידריך קרל, נסיך הסן (גיסו של וילהלם השני, קיסר גרמניה), אך תבוסת גרמניה והחתימה על הסכם הכניעה ב-11 בנובמבר 1918, והקמת רפובליקת ויימאר הסוציאליסטית בגרמניה, מנעו זאת ובמקום זאת הוקם משטר דמוקרטי.
פינלנד הצעירה חיפשה קשרים עם מדינות חדשות כמו פולין, לטביה, ליטא ואסטוניה כדי לכרות עמן בריתות הגנה כמשקל נגד לברית המועצות, אך המשא ומתן עלה על שרטון. גם ניסיונות גישוש עם מדינות סקנדינביה עלו בתוהו. פינלנד נאלצה לחתום ב-1932 על חוזה אי-התקפה עם ברית המועצות. הסובייטים הפרו את ההסכם כאשר מנעו שיט של ספינות פיניות בימת לדוגה והמפרץ הפיני ב-1937.
הפינים המתוסכלים ביקשו נקמה בברית המועצות. הם עשו זאת בעזרת גרמניה הנאצית.
פרוץ המלחמה
ב-22 ביוני, בד בבד עם מבצע ברברוסה, תקפו הגרמנים את הסובייטים בצפון פינלנד. הסובייטים בתגובה תקפו 18 ערים בפינלנד בעזרת 460 מטוסים (לפינים היו 300 מטוסים בלבד). הסובייטים טענו שהצבא הגרמני היה מטרת המתקפה. למרות זאת הם הפגיזו מחצי האי האנקו מטרות פיניות. כתוצאה מהמתקפה הכריז הפרלמנט הפיני ב-25 ביוני על מצב מלחמה עם ברית המועצות.
1941
לאור התקדמות הגרמנים לעומק רוסיה במבצע ברברוסה, העבירו הסובייטים את כל יחידותיהם למלחמה בחזית המזרחית כנגד הפלישה. כתוצאה מכך לא גובתה המתקפה האווירית בכוחות קרקע כפי שתוכנן. בנוסף כוחות הקרקע הסובייטים באזור חסרו כוחות עתודה כיוון שהקורפוס ה-10 הממוכן ודיוויזיית החי"ר ה-237 נסוגו מאגם לדוגה לעבר לנינגרד.
הפינים ביקשו מהגרמנים להשהות את ההתקפה שלהם על ברית המועצות עד 25 ביוני, מועד כניסתם למלחמה. הגרמנים השתהו באיסוף כוחותיהם למתקפה עד 29 ביוני, ומלבד זאת חסרו להם כוחות עתודה. מרווח זמן זה איפשר למעשה לסובייטים להתכונן למתקפה שעתידה הייתה לבוא.
השתתפות פינלנד במלחמה הביאה לגרמניה תועלת רבה: הצי הסובייטי נחסם במפרץ הפיני והקריגסמרינה יכול היה לנוע בחופשיות בים הבלטי ולהעביר לרייך השלישי ניקל מפינלנד וברזל משוודיה. החזית הפינית סייעה גם לגרמנים בעת המצור על לנינגרד באיגוף העיר מצפון באוגוסט 1941 (אך הפינים סירבו לתקוף את העיר) בעת שקבוצת ארמיות צפון בפיקוד ריטר פון לב איגפו את העיר מדרום.
החזית הדיפלומטית
בינתיים, ניתקה פינלנד את יחסיה עם בריטניה באוגוסט 1941 בשל הפצצה בריטית על כוחות גרמניים שהיו מוצבים על אדמת פינלנד. בריטניה הכריזה מלחמה על פינלנד ב-6 בדצמבר 1941 כאשר במהלך המלחמה הייתה רק לחימה ימית מעטה בין שני הצדדים. כך היה מקרה נדיר בו דמוקרטיה מכריזה מלחמה על דמוקרטיה אחרת. ארצות הברית מצידה לא הכריזה מלחמה על פינלנד. בנובמבר 1941 חתמה פינלנד על הסכם אנטי-קומינטרן המחודש.
1944
ב-9 ביוני 1944 (שלושה ימים אחרי תחילת מבצע אוברלורד) פתחו הסובייטים במתקפה גדולה על הפינים באזור ימת לדוגה. הסובייטים התקדמו 21.7 ק"מ והתעורר חשש לשלמותה של פינלנד. ב-28 ביוני כבשו הסובייטים בחזרה את פטרוזבודסק. שר החוץ הגרמני, יואכים פון ריבנטרופ, בא בהצעה לפינים לפיה גרמניה תספק לפינים נשק אנטי-טנקי מודרני (לפינים לא היו כלי נשק כאלו) כנגד המתקפה הסובייטית בתמורה להצהרה פינית שלא לשאת ולתת עם ברית המועצות. ב-26 ביוני 1944 הצהיר נשיא פינלנד ריסטו רייטי הצהרה שכזו. היטלר שלח לפינלנד 59 תותחי סער מסוג שטאג סימן 3 ויחידת מטוסים של הלופטוואפה.
בתחילת יולי 1944 הצליחו הפינים לבלום את הסובייטים בקרב טאלי-איהנטלה בעזרת הסיוע הגרמני, למרות עליונות מספרית וחומרית של הסובייטים. הפינים נסוגו 100 ק"מ אך הסובייטים כבר גנזו את הרעיון לכיבוש פינלנד. פתיחתו של מבצע אוברלורד בנורמנדי גרמו לסובייטים לחשוב כי מוטב לרכז את כוחותיהם בכיבוש מזרח ומרכז אירופה לפני שבעלות הברית המערביות יעשו זאת. מהצד השני מאסו הפינים במלחמה והרמטכ"ל מנרהיים חזר ואמר שאם אסטוניה תכבש על ידי הסובייטים, יפסיקו הפינים את לחימתם - זאת כיוון שאסטוניה יכולה הייתה לשמש בסיס מצוין לתקיפות ימיות ואוויריות נגד פינלנד. ב-19 בספטמבר 1944 נסוגו החיילים הגרמנים מאסטוניה. ב-4 בספטמבר הכריזו הפינים על הפסקת אש וב-19 בספטמבר נחתם הסכם שביתת נשק בין ברית המועצות פינלנד.
יהודים במלחמה
פינלנד התנגדה לאידאולוגיה האנטישמית הנאצית. יהודי פינלנד שירתו בצבא הפיני ובית הכנסת בחזית היה מהיחידים במלחמה בצד מדינות הציר. במספר מקרים היהודים בצבא הפיני קיבלו את עיטור צלב הברזל הגרמני (ראו ליאו סקורניק, סלומון קלאס והלוטה דינה פוליאקוף-שטילר), אך היהודים דחו אותו. במספר מקרים אף הצילו רופאים צבאיים יהודים את חייהם של חיילים גרמנים.
לאחר מעשה
עם סיום המלחמה נפתחה מלחמת לפלנד, בסופה גורשו הגרמנים מאדמת פינלנד. באפריל 1945 גורשו הכוחות הגרמנים האחרונים מהמדינה. בחוזה פריז שנחתם ב-10 בפברואר 1947 אושררו תנאי שביתת הנשק מ-1944, והפינים העבירו לברית המועצות את חבל קרליה, סאלה ופטסמו.
מנוע הפרשים
מנוע הפרשים הוא מחשבון מכני ספרתי בעל יעוד מיוחד. הוא מתוכנן לערוך בלוחות, ערכים של פולינום ידוע בסדרת נקודות בהפרש ("צעד") קבוע. מאחר שניתן לבצע קירוב של פונקציות לוגריתמיות וטריגונומטריות על ידי פולינומים, למשל בעזרת טור טיילור, היכולת לחשב ערכי פולינומים בנקודות רבות מאפשר בניית לוחות מתמטיים שונים, ובפרט לוחות לוגריתמים וחזקות (מכונים לפעמים לוחות "אנטילוגריתמים"), ולוחות טריגונומטריים. בהיעדר מחשבים ומחשבונים, לוחות כאלו חיוניים לביצוע חישובים מסוגים שונים, ובפרט חישובים הדרושים כדי לנווט (טריאנגולציה, וחישב המיקום בעזרת מדידת מיקום גרמי השמיים, ואמצעים נוספים כמו שעון אסטרונומי).
רקע
בהנדסה ובניווט יש צורך בעריכת חישובים מדויקים, שחלקם נסמכים על ערכים של פונקציות טריגונומטריות שונות. כדי לעזור בעריכת חישובים אלו, משתמשים בלוחות מתמטיים, בעיקר לוחות לוגריתמים, הן עבור בסיס טבעי והן עבור בסיס 10, וכן לוחות טריגונומטריים.
הלוחות המתמטיים שהיו זמינים לפני ובתחילת המאה ה-19 חושבו באמצעים ידניים, והכילו שגיאות לא מעטות, הן בגלל טעויות חישוב, והן בשל טעויות דפוס: גם כשהערך חושב נכון, הכנת לוחות הסדר לדפוס הייתה תהליך ידני, ובתהליך זה נפלו שגיאות נוספות.
כדי להתגבר על השגיאות, נוצרו מספר אסטרטגיות: למשל פעולת החישוב בוצעה על ידי שני "מחשבים" אנושיים נפרדים (מקצועם של האנשים שמחשבים חישובים נקרא באנגלית "computer", מילה ששינתה משמעותה אחרי הופעת המחשבים הראשונים), התוצאות הושוו, ואם לא היו זהות, בוצע החישוב מחדש. הלוחות המודפסים הוגהו בקפדנות, ועם כל זאת. עדיין נותרו בלוחות המודפסים שגיאות. עבור שגיאות שנשארו במהדורה המודפסת, ונתגלו לאחר מכן, נוספו ללוחות "דפי תיקון" (errata), שהכילו רשימת ערכים בהם נפלה שגיאה, והערך המתוקן, דבר שהקשה על השימוש - לא די למצוא את הערך המבוקש בלוח, צריך לבדוק כל פעם האם הערך המבוקש מופיע בדפי התיקון.
בריטניה הייתה במאה ה-19 מעצמה ימית ומרכזה של אימפריה חובקת עולם, שבנוסף ל"מהודו ועד כוש", עם מושבות באפריקה ושליטה בתת-היבשת ההודית וחלקים מהודו-סין, אחזה ביבשת שלימה, אוסטרליה, ושלטה במסחר בסין. האימפריה והכלכלה הבריטית נשענה על צי מלחמה וצי סוחר שהקיפו את כדור הארץ ללא הרף. מחיר הטעויות בלוחות המתמטיים היה טעויות ניווט יקרות ומסוכנות, והצורך בלוחות אמינים ומדויקים היה רב.
המהפכה התעשייתית הייתה בעיצומה, ויותר ויותר מלאכות שנעשו בעבר באופן ידני, מוכנו. בין השאר, מכונות חישוב מכניות החלו להופיע, ונעשו ניסיונות למצוא דרכים למכן את חישוב והדפסת הלוחות, מתוך שאיפה להימנע משגיאות באופן מוחלט.
קירוב פונקציות אנליטיות בעזרת פולינומים
אחת הדרכים לחישוב הערכים בלוחות מתמטיים, היא קירוב באמצעות פולינומים. פונקציות אנליטיות (ולמרבה המזל, הלוחות המתמטיים הנחוצים לניווט והנדסה הם של פונקציות אנליטיות), ניתנות לחישוב בעזרת טורי חזקות, דוגמת טור טיילור ואחרים, הטורים הללו מתכנסים, ומשמעות הדבר היא, שניתן לחשב קירוב טוב כרצוננו של הפונקציה, בעזרת חישוב מספר סופי של איברי הטור. מספר סופי של אברי טור חזקות הוא לא פחות ולא יותר מאשר פולינום, ולכן ניתן לצמצם את הבעיה של חישוב לוחות מתמטיים בדיוק נתון, לחישוב הערכים של פולינום ידוע, בסדרת נקודות ידועה.
חישוב ערכי פולינומים בעזרת סדרת פעולות חיבור
כתוצאה מהאמור לעיל, ניתן, על ידי חישוב ידני של מספר "תנאי התחלה" והזנתם למנוע ההפרשים, לחשב את הערכים של הפולינום בנקודות הבאות, בעזרת פעולות חיבור בלבד. מתקנים מכניים שיכולים לבצע חיבור ידועים מראשית המאה ה-17, ואולי קודם לכן, ומכונות חישוב שמבצעות חיבור באופן מכני בצורה אמינה היו קיימות מאז ה"פסקלין" של בלייז פסקל.
מנוע הפרשים הוא מכונה שמנצלת עובדה זו, כדי לחשב ערכים של פולינום ממעלה N בסדרת נקודות בהפרשים קבועים ביניהם, בעזרת פעולות חיבור בלבד. כדי לעשות זאת יש להחליט בתחילה על הנקודה הראשונה בה רוצים להתחיל לחשב, ואת גודל הצעד של הלוח: בעזרת הפולינום הראשון וגודל הצעד, ניתן לחשב את מקדמי הפולינום השני (ממעלה נמוכה ב-1 ממעלת הפולינום המקורי), בעזרת השני וגודל הצעד מחשבים את מקדמי הפולינום השלישי, וכן הלאה, עד לפולינום ממעלה 1, כלומר קבוע. כעת, מחשבים את ערכי כל הפולינומים הללו בנקודת ההתחלה, ומתחילים "להצעיד" את המנוע, כשבכל צעד מחושבים ערכי כל הפולינומים בנקודה הבאה, חוץ, כמובן, מהפולינום הראשון, ממעלה 0, שערכו הוא קבוע (ערך זה תלוי במקדמי הפולינום המקורי ובגודל הצעד שנבחר). ערכו של כל פולינום בנקודה שווה לסכום של ערכו בנקודה X_0, עם ערך הפולינום הנמוך ממנו באותה נקודה.
לשגיאת החישוב שני מקורות: המקור הראשון הוא העובדה שהפולינום הסופי הוא רק קירוב של הפונקציה המבוקשת. דרגת הקירוב תלויה בבחירת פולינום טוב לקירוב הפונקציה בסביבה נתונה. ככל שמשתמשים בדרגה גבוהה יותר של הפולינום, אפשר למצוא פולינום שמקרב את הפונקציה בצורה טובה יותר. ניתן לחשב חסם עליון לשגיאה הזו בקטע נתון.
מקור נוסף לשגיאת החישוב, היא העובדה שלרוב המספרים אין ייצוג עשרוני סופי, אבל החישוב מתבצע במספר סופי של ספרות. תוך כדי חישוב הסדרה, שגיאת החישוב הולכת ומצטברת, וכדי להתגבר על הצטברות השגיאה, המנוע מבצע את החישובים בדרגת דיוק גדולה יותר מהתוצאה המודפסת: למשל, אם המספרים במנוע מיוצגים בדיוק של 30 ספרות, והמספרים המודפסים הם בדיוק של 10 ספרות, ניתן לחשב הרבה מאוד ערכים עד שהשגיאה המצטברת תגיע לספרה העשירית ותתבטא בטבלה המודפסת. ניתן לחשב חסמים עליונים לשגיאה, באופן שהטבלה מדויקת לחלוטין, במגבלת מספר הספרות המופיעות בה, ולחשב אחרי כמה מחזורי חישוב תגיע השגיאה המצטברת לדיוק הטבלה. בנקודה זו אפשר לחשב מחדש, ידנית, את הערכים המדויקים, להזינם למנוע, ושוב להריצו עד שהשגיאה המצטברת תגיע לסף.
מכל האמור לעיל, נובע שכאשר נחוץ לוח מתמטי בדיוק נתון (למשל 6 ספרות), אפשר לבחור פולינום, ומספר ספרות נחוצות במכונה, כך שיספקו דרגת דיוק זו במלואה, כלומר השגיאה המרבית קטנה מההפרש המזערי בין שני ערכים אפשריים - בדוגמה שלנו, השגיאה המרבית היא בספרה מעבר לספרה השישית, ולכן לא תתבטא בטבלה.
בבג' - מנוע הפרשים מספר 1 ו-2
המכונה המוצעת של בבג' פתרה הן את בעיה שגיאות החישוב האנושיות, והן את בעיית טעויות הדפוס, משום שהתהליך היה ממוכן עד להכנת לוחות הבלט לדפוס.
הממשלה הסכימה לממן את הפרויקט, ללא לוחות זמנים מחייבים, בתקציב גבוה, של כ-20,000 לירות שטרלינג. בבג' שכר את אחד המכונאים הנחשבים ביותר, אדם בשם ג'וזף קלמנט, לביצוע הפרויקט. קלמנט ייצר חלק מהמכונה כאבטיפוס, אותו נהג בבג' להציג, אבל הבנייה עצמה ארכה, וב-1831 חילוקי דעות בין בבג' וקלמנט הביאו למעשה לסיום הפרויקט. המכונה כולה, לו נבנתה, הייתה אמורה להכיל מעל 25,000 חלקים, ולשקול מעל 13 טון.
תוך כדי ביצוע הפרויקט, בבג' המשיך לשכלל את רעיונותיו ולהמציא חדשים, ואחרי שהפרויקט הסתיים בלי תוצאה ממשית, בין 1847 ל-1855 בבג' תכנן ושרטט גרסה חדשה - "מנוע הפרשים מספר 2", מכונה שבזכות שכלולים שונים נזקקה לפחות חלקים, והייתה קטנה ופשוטה יותר לייצור, אם כי עדיין שקלה מספר טונות. בשלב זה הממשלה הבריטית סירבה לממן פרויקט נוסף, ומנוע ההפרשים מספר 2 נותר על הנייר, עד שנת 1989: מוזאון המדע בלונדון, כהכנה לציון 200 שנים להולדת בבג' ב-1991, החליט לנסות לבנות את מנוע הפרשים מספר 2. טקסטים היסטוריים רבים מכילים את הטענה שמנוע ההפרשים לא היה ניתן למימוש בטכנולוגיות ובחומרים שהיו זמינים לבבג', ועד לפרויקט הזה, זו הייתה הדעה המקובלת. ואחת ממטרות הפרויקט הייתה לבדוק, ואם אפשר להפריך, את הטענה הזו, ולכן המבצעים הגבילו עצמם לשימוש בחומרים ובאפיצויות (כלומר מידת הדיוק של החלקים המיוצרים) שהיו זמינים ב-1850. הפרויקט הסתיים בהצלחה ב-1991, ובכך הדגים שטכנית, ניתן היה לייצר את המנוע כבר במחצית המאה ה-19. הדגם שבנייתו הסתיימה ב-1991, בשינויים קלים בלבד, עדיין חסר את המדפסת. בשנת 2000 הסתיימה בניית המדפסת, ודגם מנוע ההפרשים מספר 2, מוצג ופעולתו מודגמת במוזאון (דגם שני נבנה עבור אספן פרטי, שבתמורה מימן את בניית המדפסת).
יש לשים לב ולא לבלבל בין מנוע הפרשים, המהווה מכונת חישוב ייעודית מורכבת, ובין המנוע האנליטי של בבג' (שהתקיים על הנייר בלבד), ונועד לבצע תוכנית המוזנת אליו, ובדרך כלל נחשב לתכנון הראשון של מחשב.
פר גאורג שוץ ומרטין ויברג
היזם והממציא השוודי, פר גאורג שוץ, בהשראת עבודתו של בבג', תכנן ובנה סדרת מנועי הפרשים. המנוע הראשון נבנה בין 1837 ל-1843 בעזרת בנו, אדוורד שוץ. מנוע נוסף נבנה ב-1853, והוצג בתערוכה העולמית של פריז ב-1855. שוץ המשיך לשכלל וליצור דגמים נוספים. אחד מהם, שנבנה ב-1859, נמכר שנה מאוחר יותר לממשלת בריטניה. לעומת מנוע ההפרשים של בבג', שהיה בגודל של קטר קטן, מכונתו של שוץ תוארה כ"בגודל דומה לפסנתר".
המנועים של שוץ לא היו מושלמים, ולא יכלו לייצר טבלאות שלמות. שוודי נוסף, בשם מרטין ויברג, תכנן את המכונה מחדש באופן שפתר את הבעיות, וב-1875 מנוע ההפרשים של ויברג היה מסוגל ליצור לוחות מתמטיים (למעשה, סדרת ערכים של פולינומים ידועים בנקודות ידועות, אך מבחינה מעשית היו אלו לוחות מתמטיים לכל דבר). מכונתו של ויברג הייתה קטנה יותר ממכונותיו של שוץ, וגודלה דומה לגודלה של מכונת תפירה. ויברג לא מצא קונה למכונתו, וגם לא הצליח למכור את הלוחות שהמכונה ייצרה, בגלל פגמים גרפיים. המכונה מוצגת היום במוזאון השוודי הלאומי למדע וטכנולוגיה בסטוקהולם.
המכון לסקירה היסטורית
המכון לסקירה היסטורית (באנגלית: Institute for Historical Review) הוא מכון אמריקאי הידוע בפרסומים העוסקים בהכחשת שואה. יש חוקרים הטוענים כי זהו המרכז המרכזי הבינלאומי להכחשת שואה. המכון נחשב לארגון אנטישמי, בעל קשרים רבים לארגונים נאו נאציים.
היסטוריה
המכון הוקם ב-1978 על ידי דייוויד מאקלדן ווויליס קרטו. דייוויד מאקלדן (הידוע גם בשם לואיס ברנדון) היה חבר במפלגה "החזית הבריטית", מפלגת ימין קיצונית שפעלה בבריטניה. וויליס קרטו הקים את "לובי החירות" שהייתה קבוצת אינטרס אמריקאית. הקבוצה טענה כי קידמה פטריוטיות, אך למעשה ניסתה לקדם אנטישמיות, והכחשת שואה. אוסטין אפ, מרצה שנוי במחלוקת באוניברסיטת לה סאל, כונה מכחיש השואה האמריקאי הראשון, היווה את ההשראה להקמת המכון. דייוויד מאקלדן עזב את המכון ב-1981. טום מרסלוס הפך למנהל החברה. קרטו איבד את השליטה בחברה עקב מאבקי כוח פנימיים ב-1993. ב-1995 מארק וובר הפך למנהל המכון. וובר היה פעיל בתנועות עליונות לבנה. מאז מינויו הוא המשיך בפרסומים על מלחמת העולם השנייה, ועל השואה, בעודו מנסה להרחיב את פעילות הארגון. ב-2002 המכון הפסיק להוציא את כתב העת שפרסם, ועבר לפרסומים דרך האינטרנט, ודוא"ל.
בכנס הראשון של הארגון ב-1979, הארגון הציע פרס כספי של 50,000 דולרים עבור "הוכחות" שתאי גזים, ששימשו להרג יהודים אכן פעלו באושוויץ. את הכסף הארגון נאלץ לשלם לניצול השואה מל מרמלשטיין. מרמלשטיין סיפק עדות כתובה וחתומה על חוויותיו מאושוויץ. כאשר הארגון פסל את עדותו, מרמלשטיין תבע אותם לדין, באמצעות עורך הדין ויליאם ג'ון קוקס. בית המשפט פסק תחילה כי אין עוררין על כך שהיו תאי גזים באושוויץ ששימשו להרג יהודים (עובדה זו היא בגדר ידיעה שיפוטית). הארגון ניסה לבטל את הקביעה הזאת ללא הצלחה. בפסק הדין שניתן ב-5 באוגוסט 1985 על ידי השופט וונק נקבע כי הארגון חייב לשלם למרמלשטיין 90,000 דולרים, ולהוציא מכתב התנצלות לו, ולשאר הניצולים מאושוויץ על הסבל והכאב שנגרם להם.
ב-4 ביולי 1984, פצצה שהוטמנה במשרדי הארגון הרסה את כל תכולתם. לארגון לא היה ביטוח באותו הזמן. ב-1996 הארגון זכה בתביעה שהגיש כנגד קרטו, על שמעל בכספי הארגון שקיבל מעיזבונו של ג'ין אדיסון פארל. ב-2001 אריק אוון, עובד לשעבר האשים את מנהלי החברה שהם מתכוונים למכור את רשימת התפוצה שלהם לארגון אחר (הליגה נגד השמצה, או כנסיית הסיינטלוגיה). בינואר 2009 וובר (שעדיין משמש כמנהל) פרסם מאמר שבו הוא מכיר במותם של יהודי אירופה, אך לא זונח לחלוטין את עמדתו מכחישת השואה. הוא מסביר כי אף על פי שהוא מאמין שיש מקום לרוויוניזם היסטורי גם בנושא השואה, אין אף מוסד אקדמי שתומך בטענה זו. לפיכך הוא מאמין שיש להתמקד במקום זאת בהתנגדות לכוח העולה של "היהודי הציוני". באתר האינטרנט שלו, המכון לסקירה היסטורית מתאר את עצמו בתור "מכון מחקר ציבורי, שמקדם מודעות גדולה יותר להיסטוריה".
הכחשת השואה
אף על פי שהמכון עוסק בעוד תחומים מלבד תחום השואה, הוא בעיקר מוכר מעיסוקו בתחום הזה. הוא נחשב למוסד אנטישמי, הקשור למספר ארגונים ניאו נאציים. חוקרים רבים פרסמו חומרים המכחישים אלמנטים מרכזיים מהאג'נדה הנאצית, לדוגמה ספרו של מכחיש השואה דיטליב פלדרר שמכפיש את שמה של אנה פרנק, וטוען לזיופו של היומן. גם מכחיש השואה דייוויד אירווינג פרסם את מאמריו דרך הארגון.
המכון מכחיש בתוקף את היותו מכחיש שואה. הוא טוען כי כל עבודתו בנושא היא התחום רוויזיוניזם היסטורי. המכון טוען כי הביא ברבות השנים לגילויים חדשים במחקר השואה, שחושפים שקרים והטעיות שהיו קיימים במחקר. ברברה קולזקה (עורכת דין קנדית, הידועה בעבודתה בהגנה על מכחישי שואה, ופושעי מלחמה נאציים) טוענת כי הניסיון למנוע מחוקרים לבצע רוויזיוניזם היסטורי בנושא השואה הוא מוטעה, ומנוגד לרוח המחקר ההיסטורי. הוא טוענת כי המתנגדים למחקר, הם אלה עם אינטרס ברור. העיתונאי פול ראובר, טוען כי דברי הארגון הוצאו מהקשרם. הארגון לא מכחיש את הטרגדיה שהתרחשה במלחמת העולם השנייה. הוא טוען שאין עובדות המוכיחות חלק מהטענות שעולות בנושא (כמו המתה מכוונת בגז). לעומתם ריצ'רד אוונס היסטוריון בריטי, טוען כי אלו בדיוק הטענות המשמשות מכחישי שואה רבים. הם מצהירים כי הם מאמינים בחלק קטן מן העובדות כדי לטשטש את העובדה כי הם מכחישי שואה. הכרה בהרג של אלפי יהודים באירופה, אינה מסתירה את העובדה כי הם מכחישים את הרג המיליונים, בצורה מכוונת ובאמצעות תאי גזים.
קלמנט הרד
קלמנט הרד (באנגלית: Clement Hurd; 12 בינואר 1908 – 5 בפברואר 1988) היה אמן אמריקאי. הוא מוכר כמאייר ספרי ילדים וידוע בעיקר בשל שיתופי הפעולה שלו עם הסופרת מרגרט וייז בראון, כולל הספר "לילה טוב ירח" (1947) ו"ארנבון בורח מהבית" (1942).
שנותיו הראשונות
הרד נולד בניו יורק לריצ'רד מלנקתון הרד, כלכלן ובנקאי בבנק למשכנתאות, ולוסי גזאם הרד. הוא התחנך בבית הספר סנט פול בקונקורד, ניו המפשייר. אחר כך למד אדריכלות באוניברסיטת ייל ובהמשך למד ציור עם פרנאן לז'ה בפריז.
מורשת
לרגל הדפסה מחודשת של הספר לילה טוב ירח לציון 60 שנה להוצאתו הראשונה לאור, הוחלט בהוצאת הספרים להשמיט את הסיגריה שבה מחזיק הרד מהתמונה שמופיעה בכריכה האחורית של הספר. החלטה זו התפרשה כצנזורת טבק וגרמה לחילוקי דעות בנוגע לסטנדרטים של הוצאה לאור. עבודותיהם של הרד, אשתו ובנו הוצגו במוזיאון סטמפורד ב-2004 בתערוכת: "From Goodnight Moon to Art Dog: The World of Clement, Edith and Thatcher Hurd".
צ'ובו
צ'ובו (ביפנית: Chūbu-chihō - 中部地方 – חבל המרכז) הוא חבל ארץ ביפן, שנמצא במרכז האי הונשו. נכון לשנת 2008 אוכלוסיית החבל עמדה על 21,886,324 תושבים. החבל מחולק לתשעה מחוזות: אאיצ'י, פוקואי, גיפו, אישיקווה, נאגנו, ניאיגטה, שיזואוקה, טויאמה, יאמאנאשי וחלק ממחוז מיאה.
החבל נמצא בין החבלים קאנטו וקנסאי מדרום ומצפון ובין ים יפן והאוקיינוס השקט ממערב וממזרח. בירתו של החבל היא העיר נגויה, העיר הרביעית בגודלה ביפן. החבל הוא חבל הררי מאוד כמו רוב חבלי יפן, והוא כולל את הר פוג'י, אחד מהאתרים המפורסמים באי.
יגואר F-פייס
יגואר F-פייס (באנגלית: Jaguar F-Pace) היא מכונית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי יגואר משנת 2016. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של פרנקפורט בספטמבר 2015 והגיעה לישראל ביולי 2016. בספטמבר 2013 הציגה יגואר את דגם הקונספט המקדים בשם יגואר C-X17.
היגואר F-פייס שבר שיא עולמי בכך שביצע לופ של 360 מעלות.
מנועים מקוריים
מנוע דיזל I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-180 כוחות סוס ב-4,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 8.7 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 208 קילומטרים לשעה.
מנוע דיזל V6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק כ-300 כוחות סוס ב-4,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 6.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 241 קילומטרים לשעה.
מנועים אחרי מתיחת פנים
היצע מנועי הבנזין כולל מנוע טורבו בנזין I6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטר המספק כ-340 או 400 כוחות סוס עם מערכת מיקרו היברידית בקיבולת 48 וואט העוזרת למנוע בתאוצה, ומנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטר המספק כ-250 כוחות סוס. למנועי הבנזין תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. מנוע ה-2.0 ליטר מאיץ מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 7.3 שניות ומגיע למהירות מרבית של 217 קילומטרים לשעה.
היצע מנועי הדיזל כולל שני מנועי 2.0 ליטר טורבו עם מערכת מיקרו-היברידית בקיבולת 48 וואט בהספקים של 163 כוחות סוס או 204 כוחות סוס, ומנוע טורבו דיזל I6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטר המספק כ-300 כוחות סוס עם או בלי מערכת מיקרו-היברידית. למנועי הדיזל תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
יגואר F-פייס SVR
יגואר F-פייס SVR היא גרסת הביצועים הגבוהים לגרסה הבסיסית שהוצגה באפריל 2018. היא עוצבה בעיצוב המעניק לה מראה ספורטיבי, הכולל גם שיפורים במתלים, במערכת ההיגוי וגלגלים בקוטר 22 אינץ'. היא כוללת מנוע בנזין V8 צילנדרים בנפח 5.0 ליטרים עם מגדש-על המספק כ-550 כוחות סוס ומומנט מרבי של 69.3 קילוגרמים. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 4.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 283 קילומטרים לשעה.
בדצמבר 2020 הציגה יגואר את מתיחת הפנים ל-F-פייס SVR, הכוללת העלאת המומנט ל-71.3 (תוספת של 2 קילוגרמים) והאצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 4.0 שניות במקום 4.3 שניות ומהירות של 286 קילומטרים לשעה במקום 283 קילומטרים לשעה בדגם היוצא. עם מתיחת הפנים עיצבה מחדש יגואר את תא הנוסעים המזכיר כרגע שילוב של ספורט ויוקרה, הכולל לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ' ומסך מגע בקוטר 11.4 אינץ'.
מתיחת פנים שנת 2020
בתחום ההנעה החליפה והוסיפה יגואר שישה מנועים, יגואר החליפה את שני מנועי הדיזל (2.0 ליטר, 180 כוחות סוס ו-3.0 ליטר, 300 כוחות סוס) בשני מנועים בנזין (2.0 ליטר, 250 כוחות סוס ו-3.0 ליטר, 400-340 כוחות סוס) והוסיפה שלושה מנועי דיזל (2.0 ליטר, 163 כוחות סוס ו-2.0 ליטר 204 כוחות סוס ו-3.0 ליטר, 300 כוחות סוס). המנוע השישי נמצא בגרסה היברידית פלאג-אין.
יחד עם מתיחת הפנים הציגה יגואר את הדגם היברידי פלאג-אין, הנקרא יגואר F-פייס P400e, הכולל מערכת הנעה היברידית המשלבת בין מנוע בנזין בנפח 2.0 ליטר המספק כ-300 כוחות סוס למנוע חשמלי המספק כ-141 כוחות סוס, שניהם מספקים יחד 404 כוחות סוס ב-5500 סיבובים לדקה, וסוללת ליתיום-יון בקיבולת 17.1 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי של 53 קילומטרים, צריכת הדלק בדגם היברידי עומדת על 40 קילומטר לליטר. את הסוללה ניתן לטעון במטען מהיר בקיבולת 32 קילוואט המטעין את הסוללה מ-0 ל-80 בתוך חצי שעה, או במטען ביתי בקיבולת 7 קילוואט המטעין את הסוללה מ-0 ל-8 בתוך שעה ו-40 דקות. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 5.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 240 קילומטרים לשעה.
גליה רהב
גליה רהב (נולדה ב-19 בנובמבר 1954) היא רופאה ישראלית, מומחית לטיפול ומניעה של מחלות זיהומיות, משמשת כמנהלת היחידה למחלות זיהומיות בבית החולים שיבא תל השומר, יושבת ראש האיגוד הישראלי למחלות זיהומיות ופרופסור אקדמי בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
רהב נולדה בשכונת רחביה בירושלים, לסוניה ויוסף רקובר, ניצולי השואה. אביה היה רופא ביחידת הפרטיזנים בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר עלייתו לישראל ניהל את מחלקת הריאות במרכז הרפואי הדסה, ושימש כפרופסור בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. רהב למדה בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים ובשירותה הצבאי שימשה כמורה חיילת. לאחר שחרורה מצה"ל למדה רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולאחר סיום הלימודים התמחתה ברפואה פנימית, מחלות זיהומיות ומיקרוביולוגיה קלינית בבית החולים הדסה בירושלים. עבדה ביחידה למחלות זיהומיות ומיקרוביולוגיה קלינית בהדסה עין כרם, ולאחר מכן עברה לנהל את היחידה למחלות זיהומיות בבית החולים שיבא תל השומר.
רהב היא פרופסור אקדמי בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2020 השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
בעקבות מגפת הקורונה בישראל הצטרפה כחברה בקבינט הקורונה האזרחי.
התחסנה בחיסון הראשון בישראל נגד וירוס הקורונה, ביחד עם רוה"מ בנימין נתניהו, שר הבריאות יולי אדלשטיין, מנכ"ל משרד הבריאות פרופ' חזי לוי ומנהל ביה"ח שיבא תל השומר פרופ' יצחק קרייס.
בשנים האחרונות פרופ' רהב נבחרת בקביעות למרצה מצטיינת באוניברסיטת תל אביב וכן לרופא מצטיינת על פי מגזין פורבס.
בשנת 2021, נבחרה לתפקיד יושבת ראש האיגוד הישראלי למחלות זיהומיות - Israel Society for Infectious Diseases.
חיים אישיים
רהב היא הצעירה מבין שתי אחיות. אחותה, פרופסור נחמה אורי, היא רופאת אף-אוזן-גרון וניהלה את היחידה לאף וסינוסים במרכז רפואי כרמל.
רהב היא אם לשניים, בתה רופאה מתמחה בגינקולוגיה במרכז הרפואי מאיר בכפר סבא ובנה לומד בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים. מתגוררת בירושלים.
עמלץ ארך-סנפיר
עמלץ ארך-סנפיר (שם מדעי: Isurus paucus) הוא מין של כריש ממשפחת העמלציים. הוא קרובו לסוג של העמלץ הכחול המוכר יותר.
מין כריש זה חי באוקיינוס הפתוח ויכול לצלול עד לעומק 200 מטר. הוא פחות נפוץ מקרובו וגם פחות מהיר ממנו. ישנו דמיון רב ביניהם וההבדל העיקרי הוא באורך סנפיריו ובצבעו הכהה יותר. הוא מצוי בסכנת הכחדה.
מין זה גדול יותר מהעמלץ הכחול והוא המין הגדול ביותר במשפחתו לאחר העמלץ הלבן הקטלני. אורכו יכול להגיע ל- ומשקלו עד ל-. הנקבות גדולות יותר מהזכרים. לכריש חוטם מחודד ושיניים חדות ומעוקלות המזכירות את שיני העמלץ הלבן.
הכריש מצוי סביב האוקיינוסים הטרופיים והממוזגים השונים בכל האוקיינוסים ונמצא בחלק העליון של פני המים (עד לעומק 110–220 מ'). הוא צייד הניזון בעיקר מלהקות של דגי גרם קטנים ודיונונים. בשל נדירותו של הכריש לא נרשמה תקרית של מתקפה על אנשים ממנו.
אוטו וגנר
אוטו קולומן וגנר (בגרמנית: Otto Koloman Wagner; 13 ביולי 1841 – אפריל 1918) היה אדריכל אוסטרי.
ביוגרפיה
וגנר נולד בשנת 1841 בווינה. את לימודיו עשה בברלין ובווינה. בשנת 1864 החל וגנר לעצב את מבניו הראשונים, וב-1884 הוא קיבל משרת מורה באקדמיה לאמנות של וינה.
ב-1890 עיצב וגנר כמה בניינים בסגנון אר נובו. הוא התעניין מאוד בתכנון עירוני, וב-1890 תכנן עיצוב חדש לעיר וינה, אך רק רשת הרכבת העירונית שתכנן, ה"שטטבאן", נבנתה. ב-1895 הוא הוציא לאור ספר בשם "אדריכלות מודרנית", מה שפרסם את סגנונו האדריכלי. סגנונו כלל שימוש בחומרים חדשים וצורות חדשות על מנת להבהיר שהחברה השתנתה. בספרו הוא הצהיר כי "חומרי הבנייה האנושיים החדשים קוראים לשינוי או לבנייה חדשה של צורות חדשות". כתוצאה מאידיאל זה הוא עיצב בניינים ששיקפו את תפיסתו, כמו בניין הקומות "אֵוּסְטֵרֶה ווֹנהאוס" שבווינה.
בשנת 1897 הקימו וגנר, גוסטב קלימט, יוזף מאריה אולבריך, יוזף הופמן וקולומן מוזר את קבוצת האמנים "הזצסיון הווינאי". מסגנונה של הקבוצה הזו הוא פיתח סגנון חדש שכלל התייחסות מעין-סמלית לצורות החדשות של המודרניות.
וגנר נפטר בווינה ב-1918.
מצע פיטסבורג
מצע פיטסבורג (באנגלית: Pittsburgh Platform), היה הצהרת עקרונות שנוסחה בידי כמה מראשי היהדות הרפורמית בארצות הברית, בוועידה שהתכנסה בפיטסבורג, פנסילבניה, בין 16 ל-19 בנובמבר 1885. אף שמעולם לא התקבל רשמית על ידי התנועה, וכמה מחבריה ניסו להתנער ממנו, ההכרזה נחשבת למסמך מרכזי של עידן "הרפורמה הקלאסית" בתולדות הזרם באמריקה, שנמשך עד אימוץ מצע קולומבוס ב-1937.
רקע
ניסיונות לרפורמה עצמאית נעשו עוד בצ'ארלסטון, דרום קרולינה, בשנות ה-20 וה-30. הגעתם של מהגרים יהודים-גרמנים לאמריקה חיזקה מגמה זו, וסביב אמצע המאה פעלו במדינה שני רבנים, יצחק מאיר וייז ודוד איינהורן, שקידמו אותה. וייז היה פרגמטיסט ושמרן למדי, וניסה לפעול תוך גיבוש קונצנזוס רחב, בעוד שאיינהורן, שהושפע במידת מה משמואל הולדהיים, היה רדיקלי וטהרן יותר. הציבור היהודי הנהיג בינתיים שינויים בהשראת התפתחויות דומות בגרמניה וגם באופן עצמאי: ישיבה במעורב, שהתקבלה לראשונה בהיסטוריה בבית-הכנסת של וייז באולבני ב-1851, נקלטה במהירות בכל רחבי הארץ. עוד ב-1869 ערכו תומכי איינהורן כינוס בפילדלפיה, אליו הגיע גם וייז, בו הסכימו על מספר עקרונות יסוד כמו דחיית האמונה בתחיית המתים לטובת הישארות הנפש בלבד ועוד.