cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מונסטר (סרט)
עלילה
איילין וורנוס, המכונה גם לי בלובק (שרליז ת'רון) היא זונה חסרת בית. סלבי וול (כריסטינה ריצ'י), נערה לסבית צעירה, פוגשת בה ומנסה ליצור עימה מערכת יחסים. סלבי מתגוררת אצל דודתה כדי "לרפא" אותה מנטייתה המינית. עם התפתחות העלילה, נוצר קשר בין השתיים וסלבי עוזבת את בית דודתה ועוברת לגור עם לי. לשתיהן זהו חידוש שכן סלבי לראשונה מממשת את הפנטזיות שלה ומאידך לי אשר נוצלה פעמים כה רבות בעברה מקבלת יחס חם ואוהב.
חרף מאמציה למצוא עבודה מכובדת, לא מצליחה לי להיכנס לשוק העבודה הרגיל ונאלצת להמשיך ולהתפרנס מזנות. עקב ניצול שעוברת על ידי אחד מלקוחותיה, מחליטה לי לנקום ומתחילה בסדרת רציחות של לקוחותיה. אם בתחילה, רצחה לי רק את אלו אשר התעללו בה הרי שככל עובר הזמן, הרצח נעשה יותר ויותר טריוויאלי ונרצחים אנשים שכל חטאם היה עצירה בצד הדרך. בעת הזו סלבי מתחילה לסגת ולפחד ואף פונה לרשויות החוק כנגד לי, במהלך המשפט הייתה סלבי עדת התביעה המרכזית ולאחר המשפט, הורשעה לי וקיבלה גזר דין מוות.
קישורים חיצוניים
Monster
שטנדאל
שטנדאל (בגרמנית: Stendal) היא בירת מחוז שטנדאל שבמדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה. העיר שוכנת במרחק של 125 ק"מ ממערב לברלין וכ-170 ק"מ ממזרח להנובר. בעיר פועלים אוניברסיטה, שוק, ומרכז שיקום פסיכיאטרי.
היסטוריה
יישוב בשם Steinedal מוזכר במסמך משנת 1022 והוא היה אז רכושו של כנסיית מיכאל הקדוש בהילדסהיים. ב-1160 הוענקו לעיר זכויות שוק על ידי המרגרייב הראשון של ברנדנבורג אלברכט הדוב (Albrecht der Bär) ועד מהרה נעשתה העיר לחברה חשובה בברית ערי הנזה. עושרה של העיר באותה תקופה ניכר בכנסיות, בבניין העירייה ובשניים משערי העיר ששרדו עד היום.
כחלק מנחלתו של המרגרייב של ברנדנבורג, נעשתה חלק מהמחוז הפרוסי של סקסוניה לאחר המלחמות הנפוליאוניות. החל משנת 1949 ועד לאיחוד גרמניה הייתה העיר חלק מגרמניה המזרחית.
שרון זליקובסקי
שרון זליקובסקי (נולדה ב-23 בנובמבר 1970) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית, יוצרת ומבצעת מוזיקה, מאמנת להתפתחות אישית ומעבירה הרצאות וסדנאות בנושא.
קריירה
זליקובסקי נולדה באילת לאביגדור, פרופסור לרפואת כלי דם, ולנילי, אחות בבית חולים. בילדותה עברה להתגורר ברמת השרון שם גדלה. בילדותה רקדה בלהקת התנועתרון, ובשירותה הצבאי הייתה מדריכת חי"ר.
בוגרת בית הספר לאמנויות הבמה בית צבי (1996), וסדנת "משחק מול מצלמה" של רות דייכס (1996). בוגרת לימודי אימון בבית הספר להקשבה וטרנספורמציה "Emotion" של נטלי בן דוד (2012).
זליקובסקי התפרסמה לראשונה ב-1998 בסדרה "טירונות" בבימויו של אורי ברבש, שם כיכבה לצדו של אקי אבני.
היא הופיעה בתפקידים ראשיים בסדרות הטלוויזיה: "טיפול נמרץ" (2002), "כתב פלילי" (2005),
הופיעה גם בסדרות "תמונות יפואיות" (1996), "כן או לא (הנאשם)" (1999), "המשאית" (2002), "רמזור" (2008), "החיים זה לא הכל" (2009), "Undo" סדרה אינטרנטית (2010), "בית האשליות" (2013), "ג'וני ואבירי הגליל" (2015) ועוד.
שיחקה בסרטים "הבולשת חוקרת" (2000), "להביט בך" (2000), "כלא" (2003), "שנת אפס" (2004), ובסרט "סרק סרק" (2012) של הבמאי חיים בוזגלו.
כמו כן הינחתה זליקובסקי את תוכניות הטלוויזיה "ספורטיוי" בערוץ 2, את התוכנית "הכל כתוב" לצידו של הגרפולוג אילון בן יוסף בערוץ 2, את התוכנית "זמן מיסטיקה" (2011-3) בערוץ 10 ואת התוכנית "חכמים בלילה" בערוץ 20 (ערוץ מורשת).
שיחקה במספר הצגות תיאטרון, בהן "חברות הכי טובות" ו"ליזיסטרטה" בתיאטרון הקאמרי, "הם יגיעו מחר" ב"תיאטרון הקיבוץ", "שבועת האדרה" בתיאטרון לילדים ונוער של אורנה פורת, "כובע מלא גשם" בתיאטרון הספרייה,״מטודלה״ תיאטרון הסימטה ועוד.
זליקובסקי הופיעה בפרסומות רבות ואף קריינה מספר לא מבוטל של פרסומות.
בנוסף לתפקידיה על הבמה היא שידרה בגלי צה"ל את התוכנית "לא רוצים לישון בשמירה" לצידו של יניב מורוזובסקי ברדיו מהות החיים את התוכניות ״השראה.עכשיו״ ו״למצוא את היש״ לצידו של יחזקאל משה. ברדיו קול רמה״ש (103.6fm) היא משדרת זו השנה הרביעית את התכנית ״קפה עם שרון״ בה היא מארחת מרואיינים מעוררי השראה.
סירניה
סירניה (Sirenia) היא להקת מטאל גותי נורווגית שהוקמה על ידי מורטן ולנד אחרי שעזב את טריסטניה.
מוזיקה
כמו טריסטניה בשיאה, הלהקה סירניה מנגנת מטאל גותי סימפוני המשלב כלי נגינה מלודיים, קלידים וגיטרות מטאל עם שירה נשית ושירת "גראולינג" המאפיינת דת' מטאל, וכן משלבת שירת מקהלה וכינור.
רוב שירי הלהקה הם אטמוספיריים אך אינטנסיביים, עם מוזיקת רקע מלודית ונעימות ביניים. מילות השירים עוסקים בקיום האנושי, ברגש ובחושים מנטליים.
רבים מחובבי ז'אנר המטאל הגותי מחשיבים את האלבום הראשון של סירניה, At Sixes and Sevens, כיצירת מופת. האלבום הראשון הסתיים עם בלדה איטית ומלודית "In Sumerian Haze", בקול שירתה העדינה של פביאנה גונדמין, לרקע נגינת כינור מרגשת. מספר מבקרים מאמינים שבאלבום זה יש שימוש יתר בשירת דת' מטאל שמכתימה את הקומפוזיציה הכללית, המעורכת. אחרים לא מסכימים לביקורת זו.
היסטוריה
סירניה, שמקור שמה הוא הסירנות של המיתולוגיה היוונית, נוסדה ב-2001 אחרי שמורטן ולנד (Morten Veland) עזב את טריסטניה (להקת גותיק מטאל בה היה הדמות המרכזית במשך שנים). הלהקה התקשתה במציאת זמרת ראשית מתאימה לפני ההקלטות בצרפת, וביצעו מבחני בד בהם נמצאה הזמרת פביאן גונדמין (Fabienne Gondamin), שהקליטה ביחד איתם את האלבום At Sixes and Sevens.
באלבום השני, An Elixir for Existence, גונדמין הוחלפה בהנרייט בורדוויק (Henriette Bordvik). ב-13 בספטמבר 2005 הודיעה בורדוויק על עזיבת הלהקה, והחל חיפוש אחרי זמרת חדשה. ב-10 באפריל 2006 הוצגה מחליפתה, הזמרת מוניק פדרסן (Monika Pedersen), מלהקת Sinphonia.
בשנת 2009 הצטרפה ללהקה הזמרת איילין, במקום מוניק פדרסן שעזבה. איילין הפכה לזמרת הקבועה של הלהקה וכיכבה בין השאר בווידאוקליפים לשירי הלהקה, לבושה לרוב בשמלה גותית ומחוך. איילין שימשה כסולנית הלהקה עד 2016, אז פוטרה על ידי הלהקה מ"סיבות אישיות" והוחלפה בזמרת המצו-סופרן הצרפתית עמנואל זולדן.
חברי הלהקה
הלהקה היא מיזם של מורטן ולנד שמהווה את מנהיג הלהקה, המלחין וכותב השירים העיקרי. הוא מנגן גם ברוב הכלים, כאשר שאר הנגנים משמשים בעיקר להופעות חיות. נגנים וזמרים נוספים הצטרפו לצורכי הקלטת שירים או אלבומים מסוימים, ועזבו כאשר סיימו את ההקלטה. בשל אופיו הקשה של ולנד מוזיקאים רבים, ובעיקר זמרות, התחלפו לעיתים קרובות יחסית, ורק הזמרת איילין שמרה על קביעות מסוימת, כאשר הייתה חברה בלהקה למעלה מ-7 שנים והקליטה עם הלהקה מספר אלבומים.
והיום איננו כלה
פרטי העלילה הראשית
הסופר פותח עם היוודע דבר מותו של ידידו הוותיק, קזנגפ אסנבייב, לידיגיי. שני ילדיו של קזנגפ הגיעו למקום, עם היוודע דבר מותו. ידיגיי משכנע את התושבים לקבור אותו ביום שלמחרת באנה- בית. לתדהמת בנו, סביטז'אן, שהיה אדיש לקבורת אביו, הוחלט לחצות את סארוזק לבית הקברות באנה-בית, על מנת להביאו לקבורה. השיירה יצאה בבוקר שלמחרת, תוך סיפור חוויות בחייו של ידיגייב ואגדות של הסארוזק המוזכרות ברומן.
בתחילה נזכר ידיגיי כיצד נלחם במלחמת העולם השנייה ושוחרר משירותו בעקבות הלם קרב. בעקבות כך, הוא נשלח לעבוד במסילות הברזל. במהלך עבודתו הוא הכיר את קזנגפ, ששכנע אותו לעבור לצומת בוראנלי-בוראני, שעתיד להיות ביתו ומקור שמו. ידיגיי וקזנגפ הפכו לחברים קרובים. קזנגפ העניק לו במתנה את קרנר, גמל, שהפך לאגדה בשל כוחו, מראהו ומוצאו.
ידיגיי ששב בזיכרונותיו לים, נזכר באותה הפעם שהוא תפס חדקן-הזהב, כדי להשביע את רצונה של אשתו, אוקובאלה. את ידיגיי גם פקדה טרגדיה, כאשר התבשר עם שיבתו מהמלחמה, שבנו בכורו מת. ידיגיי, לאחר מותו של אבוטליפ, הפך לדמות האב עבור ילדיו של אבוטליפ ואף אהב אותם, יותר מאשר את בנותיו. הוא התאהב בזאריפה ובילה זמן רב בחברתה ובחברת ילדיה, אך היא לא נעתרה לאהבתו. זאריפה ושני ילדיה העתיקה את מגוריה ביום אחד, כאשר ידיגיי נסע למפגש המסילה הבאה, כדי להשיב את גמלו המיוחם. ידיגיי כילה את כעסו בקרנר, הכה אותו עד שנמלט שוב, ושב רק כאשר רעב ותשש כוחו.
שנים אחר כך, לאחר הרפורמות בברית המועצות, ידיגיי הפעיל לחץ על השלטונות לחקור את מותו של אבוטאליפ, במטרה לטהר את שמו ולמען ילדיו. שמו של אבוטאליפ טוהר והאחראים הובאו לדין. ידיגיי גילה שזאריפה נישאה בשנית ושבה לעבודתה בהוראה.
בסמוך לסופה של העלילה, הגיעו משתתפי השיירה סמוך לבית הקברות באנה-בית. אולם, השיירה נתקלת בגדר תיל שהוצבה בידי הצבא באמצע הדרך. כדי להתגבר על המכשול, הם הולכים מסביב לה בדרך אחרת, כדי להגיע לתחנת הביקורת הצבאית, המאוישת בידי חייל צעיר. לחרדתם, נאמר להם שהגישה לאנה-בית היא אסורה. החייל מטלפן למפקדו, לבדוק אם ניתן לחרוג מהנוהל.
לידיגיי נודע ששם מפקדו הוא טאנסיקבייב, אך הוא נוכח לדעת שמדובר באדם אחר. אולם גם טאנסיקבייב החדש נוהג ברודנות ודוחה את בקשתם ומודיע להם שבית הקברות ייהרס בעתיד הקרוב בגלל תוכניות ממשלתיות. במהלך שיבתם, למעט בנו של קזנגפ, סביטז'אן, החליטו כי יהא זה מנוגד למסורת, לשוב מהלוויה עם הגופה. הם מחליטים לקברו במדרון מלקומדיצ'פ שבסארוזק, שהיה זירת ההתרחשויות לאחת מאגדות העם הקזחיות.
ידיגיי, מנהל את הטקס הקבורה על פי כללי דת האסלאם, אומר תפילות ונושא הספד אישי. הוא משביע אותם שיקברו אותו בסמוך לקזנגפ, הואיל והוא הזקן ביותר ועתיד להיות המת הבא. כולם עזבו את האתר בתום טקס הקבורה, מלבד ידיגיי שנותר מעל קברו של קזנגפ עם קרנר וכלבו, ז'ולבארס, כשהוא מהרהר בעבר ובאירועי היום. הוא מחליט לשוב לתחנת הביקורת כדי להטיח את כעסו במדיניות הצבא והרס הנכסים ההיסטוריים. סדרה של טילים ששוגרו לחלל מהשטח המגודר, גרמו לידיגיי, לכלבו ולגמל להימלט מהמקום לעבר הסארוזק.
עלילת המשנה
הכוכב גדול בהרבה מכדור הארץ, מושג המלחמה אינו קיים בקרב תושביו וקיים בו ממשל ייחודי. תושביו נפגעו מתהליך "התייבשות המעמקים" וחלקים גדולים בכוכב הפכו לאזורים שוממים, שאינם ראויים למחיה. אף על פי כן, בעיה זו אינה קריטית למיליוני השנים הבאות ותושבי הכוכב כבר החליטו מה לעשות בנידון וכיצד לתקנו. הציוויליזציה מבקשת לבוא במגע עם תושבי כדור הארץ, למען שיתוף פעולה ויחסי שלום. בתגובה למעשי הקוסמונאוטים, מתכנסים נציגי שתי המעצמות בנושאת המטוסים, "קונבנציה", לדיון דחוף בצומת הגורלי ביותר בתולדותיה של האנושות. הנציגים בוועידה החליטו למנוע מהקוסמונאוטים מלשוב לצמיתות לכדור הארץ. החלטתה המשמעותית ביותר של הוועידה הסודית הוא מבצע "חישוק" – שיגור טילים לאטמוספירה של כדור הארץ, שמטרתם להשמיד כל חללית זרה שתחדור לאטמוספירה ולמנוע כל מגע עם הציוויליזציה בבת יערה. השיקול המרכזי של הסובייטים והאמריקאים, הוא להבטיח שמאומה לא ישתנה על פני אדמת הארץ.
מקדש
לאורך ההיסטוריה מקובל היה להקים מקדשים במקומות בהם כבר היה מבנה מקודש בעבר, וכך נמצא גם באתרים ארכאולוגיים בעיראק. באופן דומה, גם בימי הביניים ובעת החדשה מוסבים מקומות מקודשים לטובת הדת השולטת. מסגדים, כנסיות ובתי כנסת ברחבי המזרח התיכון שינו את ייעודם הדתי בהתאם לרצון השליטים. דוגמאות בולטות לכך הן קבר דוד המלך בהר ציון ומסגד איה סופיה באיסטנבול.
בנוסף להיות המקדש מקום לפולחן דתי, הוא משמש לעיתים את החברה גם לטובת התכנסות ופעילות קהילתית שאינה דתית. חלל המקדש או המרחב הסמוך אליו מתוכננים כך שקהילת המשתמשים בו תוכל להתכנס ולשמוע את מנהיגם, לקיים אירועים חברתיים שונים או אפילו לקיים בסמוך למקדש שוק, מתוקף העובדה שאנשים רבים מגיעים למקום זה. מאפיינים אלה גלובליים אך לכל סוג של מקדש בכל דת ותרבות קיימים מאפיינים שונים בתכלית.
מקדשים בעת העתיקה
בעת העתיקה נתפש המקדש כבית מגוריו של האל. פולחן האל על ידי כוהניו היווה למעשה טיפול בצרכי האל - מזון (קורבנות), אווירה (קטורת), בידור (ריקודים, שירה וכדומה) ואף מין פולחני.
הבדל ניכר בין המקדשים בעת העתיקה ניתן למצוא בסגנון הבניה:
יפן
המקדשים ביפן לרוב מקודשים גם לבודהיזם וגם לשינטו, עם זאת מקדשים שנבנו עבור פולחן בודהיסטי לרוב יקבלו סיומת ג'י (Ji) בעוד מקדשים שינטואיסטים יקבלו את הסיומת ג'ינגוּ (Jingū)
סין
המקדשים הם חלק בלתי נפרד מהתרבות הסינית; ברחבי סין פזורים מקדשים רבים המשרתים את מאמיני הדתות המסורתיות בסין - דת קונפוציוס, טאואיזם, בודהיזם ופולחן האבות המסורתי העממי. מקדשים אלו בנויים בסגנון אדריכלי מסורתי שמקורו מימי הקיסרות, עשויים לרוב מעץ, ומקושטים בדגמי חיות מיתולוגיות כמו דרקונים.
מנעלן
המנעלן בתרבות האנושית
בדומה לדולפיננים, שאף הם טורפי דגים, ניחן המנעלן בהבעת פנים מחויכת בעיני המתבונן האנושי. יחד עם עיניו הגדולות, מבטו הממוקד וראשו הגדול יחסית לגופו, שהן תכונות האופייניות לילדים, מעורר מראה המנעלן חיבה רגשית בבני אדם. חיבה זו עשויה לעמוד מאחורי ההאנשה שעבר העוף המוזר בשני ספרי ילדים ולפחות שלושה סרטים בהם כיכב. בשנת 1924 חיבר בנט ברג, סופר וצפר שוודי, את הספר "אבו מרכוב" (Abu Markub. på Jakt Efter Jordens Märkvärdigaste Fågel). כעבור שנה ביים ברג את הסרט האילם "אבו מרכוב ומאה הפילים". סופר הילדים הגרמני מקס קרוזה כלל את הסיפור שוש המנעלן (Schusch, den Schuhschnabel) בספרו "אורמל מן הקרח" משנת 1969. הספר עובד לסרט ילדים באותו שם, לראשונה בשנת 1969 ושנית בשנת 2006.
המרוץ לדראג: אולסטארס
פורמט
התוכנית היא ספין אוף לסדרה המרוץ לדראג של רו פול ומבוססת על אותו הפורמט. רופול מזמין מלכות דראג אהובות מהעונות הקודמות להתחרות במשימות ונותן להן הזדמנות שנייה לזכות בכתר. רופול הוא המנחה, המנטור והשופט הראשי. בתוכנית, הוא מופיע בדראג בעיקר במעמד השיפוט, וללא דראג בעת המשימות של המתחרות. בתוכנית מופיע פאנל של שופטים, הכולל את רופול, מישל ויסאג', רוס מת'יוס, קרסון קרסלי, טי-אס מדיסון ועוד שורה ארוכה של שופטים אורחים, המעבירים ביקורת על התקדמותן של המתמודדות לאורך כל התחרות.
"רופול: הכול בחוץ"
כמו בהמרוץ לדראג של רו פול, לפרקים בעונה הראשונה של אולסטארס נלוותה התוכנית "רופול: הכול בחוץ", שהייתה הצצה למאחורי הקלעים של התחרות. בעונות השנייה, השלישית והרביעית לא היה "רופול: הכול בחוץ". בעונות החמישית, השישית, השביעית והשמינית היה "רופול: הכול בחוץ".
אורל גרייט
מועדון הכדורסל המקצועני אורל גרייט (ПБК Урал-Грейт) היה מועדון כדורסל רוסי מהעיר פרם, שהיה מועדון הכדורסל הלא מוסקבאי הראשון שזכה באליפות הרוסית. המועדון שיחק בליגת העל הרוסית למן הקמתו ועד עונת 2008/09, עת סיים במקום העשירי בליגה ופורק בשל קשיים פיננסיים.
המועדון נוסד ב-1995 על ידי אוניברסיטת הטכניון של פרם, כמועדון של האוניברסיטה, אך הפך למקצועי. המועדון זכה בשתי אליפויות רצופות של הליגה הרוסית אחרי ניצחונות על אוניקס קאזאן בגמר הפלייאוף. בעונת 2005/06 אימן שרון דרוקר את המועדון וזכה עמו ביורוקאפ צ'לנג'.
חואן מוסקרה
קריירת מועדונים
מוסקרה גדל במחלקות הנוער של קלוב קרלוס סרמיינטו לורה ודפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין, במדיה ערך 48 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-27 ביולי 2022 חתם מוסקרה על חוזה לארבע עונות וחצי בפורטלנד טימברס מה-MLS. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד קולומבוס קרו במסגרת הליגה לעונת.
מלחמת מלכי הדרום
הסיבה לפרוץ המלחמה
מלכי כנען החליטו לא לקיים יחסי ידידות עם ישראל. למרות כל זאת, באו הגבעונים וכרתו ברית עם ישראל. הכנענים חששו שהשמועה של הברית תייצר רוח תבוסתנות בקרב הכנענים, שהרי אנשי גבעון היו גיבורים, ולכן החליטו להבהיר בצורה חד משמעית שברית עם ישראל תגרור לבן הברית הכנעני של ישראל תוצאות קשות: כבוש עירו על ידי שאר מלכי כנען.
מהלך המלחמה
את המלחמה ניתן לחלק לארבעה שלבים:
המצור על גבעון
אדני צדק מלך ירושלים החליט לגייס עוד ארבעה מלכים (מלכי חברון ירמות לכיש ועגלון) מהאזור וביחד צרו על גבעון. מכיוון שהגבעונים לבדם לא היו חזקים מספיק כדי להילחם בחמשת המלכים, הגבעונים מימשו את בריתם עם ישראל וביקשו לגייס את עם ישראל לעזרתם. עם ישראל, שהיה אז בגלגל, הגיע לגבעון במהירות גבוהה יחסית והפתיע את האויב. הבהלה יצרה מהומות והמצור נפסק. הצבא הכנעני הגדול נמלט דרך מורד בית חורון לעזקה ומקדה. במורד ניתך עליהם מטר של אבני ברד,. כדי להבטיח שכל הצבא יושמד, ולא ימלט בחסות החשכה, גזר יהושע על השמש שתעמוד במקומה במילותיו המפורסמות: "שמש בגבעון דום וירח בעמק איילון".
כיבוש מקדה לבנה ולכיש
לאחר שכל צבאות האויב חוסלו, התפנו צבאות יהושע לכבוש את ערי המבצר שאליהם נמלטו שארית צבאות חמשת המלכים. הם כבשו (לפי הסדר) את מקדה ולבנה. לבנה נכבשה כשגזרת שמש בגבעון דום הייתה עדיין קיימת. לאחר שהתחילו להילחם על לכיש, התערבה ממלכת גזר במלחמה, שהרי אם תכבש לכיש, ששמרה על מבואות השפלה הדרומיים, תעמוד גזר מולו מול פני האויב. מלך גזר וצבאו באו כדי לעצור את כיבוש לכיש, ויהושע השמידם. לכיש נכבשה ביום השני למצור.
כיבוש עגלון, חברון ודביר
לאחר כיבוש לכיש עבר צבא יהושע להילחם על עגלון וחברון. תושבי חברון המליכו מלך חדש מיד לאחר ששמעו שמלכם נהרג, אך תושבי לכיש ועגלון לא הספיקו לעשות זאת, לכן, כשנכבשה חברון, הרגו גם את המלך הטרי. לאחר כיבוש חברון כבש צבא יהושע את דביר, וחזר לגלגל.
טקטיקה ואסטרטגיה
במלחמה זו אפשר להבחין בהגיון אסטרטגי. מההר הצפוני (גבעון) יורד יהושע אל השפלה (מקדה, לבנה, לכיש ועגלון), ממנה הוא חוזר אל ההר הדרומי (חברון), וממנו אל הנגב (דביר, הנמצאת על הגבול בין ההר לנגב). כל כיבוש הערים התבצע על ידי מצור. לאחר שהובקעו חומות העיר, צבא יהושע השמיד את כל התושבים.
מדרשי חז"ל
לפי מדרש שיר השירים רבה "עם המלחמה" שהשתתף בקרב, כלל 60,000 לוחמים ישראלים. על פי המדרש, מקור האבנים שנפלו על צבאות חמשת המלכים במורד בית חורון, היה באבני הברד ממכת ברד. על פי המדרש, האבנים שהיו באמצע ליפול בזמן שנפסקה המכה, נשארו באוויר עד המלחמה, ורק אז הותר להן ליפול.
עמק הוורדים
קרחון רוז ואלי באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים שבאנטארקטיקה נקרא על שם עמק זה.
שופט (טניס)
שופטי קו
שופטי הקו נמצאים קצת מאחורי הגבול האחורי של מגרש הטניס, הם שופטים בקבוצת של בין שופט אחד לבין תשעה שופטים. כל שופט אחראי לקו במגרש, במידה ומספר שופטי הקו נמוך וצריך לבדוק האם חבטת ההגשה של היריב נכנסה לריבוע האלכסוני ממנו צריך אחד מהשופטים לזוז כדי שיראה לאן ההגשה מגיעה ולאחר מכן הוא צריך לחזור למקומו.
שופטי הקו צועקים "out" כאשר הכדור יוצא החוצה בחבטה רגילה וכאשר הכדור יוצא החוצה בהגשה הם צועקים "fault" ולאחר מכן הם מצביעים בזרועם לכיוון המקום שבו נחת הכדור. כאשר הכדור בפנים שופטי הקו מחזיקים את שתי ידיהם ביחד. שופט קו שלא יכול לראות את הכדור (לרוב בגלל שחקן שחוסם את שדה הראייה שלו), מסמן זאת בהצמדת היד לראש.
ליל הברווזים (1979)
שר האוצר שמחה ארליך סבר שכינוי הישיבה "ליל הברווזים" הוא בגדר "עלילת שווא מרושעת".
פליסיטי
תקציר העלילה
תוך כדי היא מתוודעת לאנשים שונים ומשונים ויוצרת חברויות אמיצות: אליינה טיילר (טנג'י מילר), בת זוגה למעבדה, מייגן (אמנדה פורמן), שותפתה לחדר, שון (גרג גרונברג), בעל הבית של בן וחוויאר (איאן גומז), מנהל בית הקפה שבו עובדים פליסיטי ובן. בסוף העונה הראשונה, פליסיטי צריכה לבחור אם היא רוצה לנסוע בקיץ למסע סביב ארצות הברית עם בן, או לברלין עם נואל. צופי התוכנית חיכו לתחילת העונה השנייה במתח כדי לגלות שפליסיטי בחרה לנסוע עם בן.
בעונה השנייה חלה נפילה גדולה ברייטינג. יש הטוענים שזה קרה בשל התספורת של קרי ראסל. פליסיטי זוהתה בזכות השיער המתולתל הארוך, שקוצץ בתחילת העונה השנייה, אך סביר להניח כי לא היה זה אורך השיער של השחקנית שהשפיע על הצופים, כמו העלילה שקיבלה אופי אחר.
עונה ראשונה
פליסיטי עוברת לניו יורק במרדף אחרי אהבת הבוסר לבן. במהרה מתברר לה שבן הוא רודף שמלות לא קטן, והיא מתחילה לחשוב שהייתה זו טעות לעבור לניו יורק. עם הזמן, פליסיטי מתיידדת עם בן בעודה מפתחת קשר רומנטי עם נואל, יועץ הקומה. במקביל היא מתמודדת עם מייגן, שותפתה לחדר, שניתן להגדירה כמוזרה במיוחד, עם חברתה החדשה ג'ולי, שעוברת אונס ועם אליינה, שותפתה למעבדה שנעשית עם הזמן חברה טובה של פליסיטי. מערכת היחסים של פליסיטי עם נואל מתערערת כאשר האנה (ג'ניפר גארנר), האקסית שלו, מגיעה לעיר בכוונה לחזור אליו. נואל מבולבל ומבלבל את פליסיטי שבלהט הרגע מאבדת את בתולייה עם אמן שקט מהמכללה שביקש לצייר אותה. בסופו של דבר, נואל מוכן לסלוח, אך אינו יודע שכעת בן מעוניין בפליסיטי. במי היא תבחר?
עונה שנייה
מתברר שפליסיטי בחרה לנסוע עם בן, וכתוצאה מכך גם נואל וגם ג'ולי לא מדברים איתה. בן, תופס רגליים קרות כשהוא מבין שפליסיטי מאוהבת בו, והיא מחליטה לסיים את הקשר ביניהם. פליסיטי מצליחה לשקם את יחסיה עם נואל וג'ולי, ואף מעוניינת לחזור ולצאת עם נואל, אך זה נמצא במערכת יחסים עם רובי (איימי סמארט, אפקט הפרפר). פליסיטי מחליטה לעבור ללמוד אומנות ומפתחת קשר רומנטי עם בנה של המרצה, אך זה נגמר כשהוא מבין שהיא רוצה את נואל. אביה של פליסיטי מגיע לניו יורק ומבשר לה שהוא ואימה מתגרשים. בן, שהספיק לנהל רומן עם אישה נשואה, נכנס שוב לתמונה והשניים נתפסים לאחר שפרצו לבריכת השחייה של האוניברסיטה. כתוצאה, הם נאלצים לתת שעות תרומה לקהילה, והם מוצבים במרפאת האונ', שם הם פוגשים את גרג. במהרה, מתפתחת מערכת יחסים בין פליסיטי לגרג, אך זו נגמרת כשגרג מבין שפליסיטי מאוהבת בבן. העונה מסתיימת כשפליסיטי נשארת בניו יורק למשך הקיץ ובן חוזר לקליפורניה, אחרי שהוא אומר את שלוש המילים...
עלילות משנה: רובי נכנסת להריון ולא מנואל, מייגן ושון מתחילים לצאת, אליינה מתאהבת בטרייסי בן זוגה למעבדה, חוויאר מתחתן עם בן-זוגו.
עונה שלישית
העונה השלישית סבה סביב מערכת היחסים של פליסיטי ובן, הפעם בתור זוג באמת. לאחר הפרידה בקיץ, בן עומד לשוב לניו יורק ופליסיטי נרגשת כל כך עד שהיא שוכרת דירה עבור שניהם בלי לשאול אותו, מהר מאוד הם מבינים שזה קשה מידי ובן חוזר לגור עם שון בעוד פליסיטי עוברת לדירת מעונות של "גדולים" ביחד עם ג'ולי, אליינה ומייגן. נואל, שלא נמצא בשום מקום ולא מתחיל את שנת הלימודים, מתגלה בניו יורק כאשר הוא נשוי לבת דודותו של חוויאר (המעסיק של פליסיטי ובן). הוא משתכנע בסופו של דבר לחזור למסלול. ג'ולי עוזבת באיזה שהוא שלב ומשאירה קלטת לחבריה בה היא מספרת שבקיץ התבקשה על ידי אמה הביולוגית לתרום כליה לאביה הביולוגי וסרבה, והאב מת. היא מתקשה להתמודד עם זה ועוזבת. מולי, סטודנטית אנגלייה מגיעה לגור עם הבנות אך עד מהרה מתברר שלחברה יש בעיית סמים ובמסיבה בדירה הוא יורה באליינה ובאחת המשתתפות. אליינה לא נפגעת קשה, אך אייברי, הבחורה השנייה עלולה למות. בן מלווה אותה לביה"ח והיא מתאהבת בו ועושה חיים קשים לו ולפליסיטי. בסופו של דבר, בן מחליט ללמוד רפואה ופליסיטי ובן שוב נפרדים למשך הקיץ, אלא שהפעם פליסיטי נשארת בדירה של שון, עם נואל.
עונה רביעית ואחרונה
פליסיטי ונואל בילו יחד את כל הקיץ והתקרבו מאוד. כשבן חוזר, היחסים שלו ושל פליסיטי מתקשים לחזור לעצמם ואחרי שהיא נפגעת ממנו מאוד, פליסיטי שוכבת עם נואל. היא לא מספרת לו את זה אך מבקשת להיפרד. אביו של בן מגיע שוב העירה, והפעם יש לו בעיה קשה בכבד והוא מתנדנד בין חיים ומוות, בעוד אימו של בן יושבת לצידו. פליסיטי ובן חוזרים, ונואל רואה את בן עם ידידתו של אביו מ"אלכוהוליסטים אנונימיים" ומניח שיש ביניהם רומן מה שגורם לו לספר לבן על כך ששכב עם פליסיטי. בן נפרד מפליסיטי ושוכב עם ידידתו של אביו וזו נכנסת להיריון. נואל סובל מדיכאון בשל האהבה לפליסיטי ומטופל בכדורים. הוא פוגש בעבודתו החדשה אהבה חדשה, זואי ווב, לה הוא נישא בסופו של דבר. פליסיטי ובן חוזרים, אך פליסיטי רואה אותו מנשק מישהי אחרת, לאחר שמתברר לצופים שאליינה נהרגה בתאונת דרכים. פליסיטי מתחילה לחשוב שאולי שגתה כשבחרה בבן ולא בנואל, ומייגן מציעה כישוף חזרה בזמן. ארבעת הפרקים האחרונים הם לכאורה אשליה של חזרה בזמן שבו מגלה פליסיטי שהדרכים היו מובילות אותה אל בן בסופו של דבר. הפרק האחרון מסתיים בחתונתו של נואל, כאשר פליסיטי ובן שוב יחד (ובאופן בלתי מוסבר, גם אליינה נוכחת בחתונה).
התעלומה בדבר חזרתה של אליינה
אליינה מופיעה בסצנת הסיום של הסדרה, חתונתו של נואל, על אף שכמה פרקים לפני כן נאמר שהיא נהרגה. כל זה קרה לפני החזרה בזמן לכאורה, ולכן אליינה לא הייתה אמורה להיות בחתונה (בטח לא כשלצידה עומד טרייסי). ברשת הוצעו כמה פתרונות לכך:
יוצרי הסדרה הסבירו את מחיקת הסצנות והוספתן לDVD מאילוצי זמן.
חוק בדר-עופר
החוק
בתום ספירת הקולות בבחירות לכנסת מחשבים את מספר הקולות הנחוצים למושב בכנסת (המודד למנדט), באמצעות חלוקת סך כל הקולות הכשרים (למעט קולות שניתנו לרשימות שלא עברו את אחוז החסימה) במספר המושבים בכנסת – 120. לאחר מכן מעניקים לכל רשימה מנדטים לפי המודד למנדט – מחלקים את מספר הקולות שהיא קיבלה במודד למנדט, ומעניקים לה מנדטים לפי המספר השלם שמתקבל, תוך התעלמות מהשארית. בסוף תהליך זה נותרים לכל רשימה עודפי קולות, ומצד שני נותרים מנדטים שטרם חולקו – מנדטים פנויים.
בשיטה הישנה, שהייתה נהוגה מהבחירות לכנסת השנייה עד הבחירות לכנסת השביעית, נותנים מנדט פנוי ראשון לרשימה בעלת העודפים הגדולים ביותר, מנדט פנוי שני לרשימה בעלת העודפים הבאים בגודלם, וכך הלאה, עד להענקת כל המנדטים הפנויים.
חוק בדר-עופר יצר שיטה מורכבת יותר לחלוקת המנדטים הפנויים, שמתחשבת לא רק בקולות העודפים של כל רשימה, אלא בסך כל הקולות שהיא קיבלה ובסך כל המנדטים שמוענקים לה. עבור כל רשימה מחשבים את מודד הרשימה או הקולות למנדט – כלומר מספר הקולות הכולל של הרשימה חלקי מספר המנדטים שיהיו לה אם היא תקבל מנדט נוסף. זהו בעצם "המחיר" (בקולות) שהרשימה "תשלם" תמורת מנדט נוסף. מעניקים את המנדט הפנוי שעל הפרק לרשימה שתשלם תמורתו את המחיר הגבוה ביותר.
החוק קובע גם (סעיף 81, ס"ק ד-4) כי רשימה שזכתה בחצי מכל המנדטים (60), מבלי שזכתה בחצי מכל הקולות הכשרים, לא תמשיך להשתתף בחלוקת המנדטים העודפים. סעיף זה מעולם לא בא לידי ביטוי, מפני שטרם קרה בישראל שרשימה קיבלה מחצית מכלל המנדטים. המקרה הכי קרוב לכך התרחש לפני שנחקק החוק, בבחירות לכנסת השביעית, כשהמערך בראשות גולדה מאיר קיבל 56 מנדטים (46.7% מהקולות הכשרים). בשום מערכת בחירות לפני כן או מאז לא התקרבה אף רשימה למחצית המנדטים.
דרך השימוש בחוק
דוגמה תמחיש את ההבדל שבין שתי השיטות. בבחירות נספרו 1,200,000 קולות כשרים, ולכן "מחירו" הבסיסי של כל מנדט הוא 10,000 קולות. בבחירות השתתפו ארבע מפלגות: א' זכתה ב-501,000 קולות, ב' זכתה ב-403,000 קולות, ג' זכתה ב-204,000 קולות, ד' זכתה ב-92,000 קולות. בהתאם לכך, למפלגה א' ניתנים 50 מנדטים, למפלגה ב' ניתנים 40 מנדטים, למפלגה ג' ניתנים 20 מנדטים, ולמפלגה ד' ניתנים 9 מנדטים. נותר מנדט אחד שלא חולק. בשיטה שקדמה לחוק בדר-עופר, ברור שהמנדט העודף יינתן למפלגה ג', שלה 4,000 קולות עודפים, לעומת 1,000 קולות עודפים למפלגה א', 3,000 קולות עודפים למפלגה ב' ו-2,000 קולות עודפים למפלגה ד'. בהתאם לחוק בדר-עופר יש לבדוק כמה תשלם כל מפלגה תמורת כל מנדט אם תקבל מנדט נוסף: בהתאם לתחשיב זה, המנדט הנוסף יינתן דווקא למפלגה ב'.
טבלה מסכמת: סה"כ: 1,200,000 קולות כשרים. מודד למנדט: 10,000 קולות.
השפעת החוק
החוק נותן עדיפות למפלגות הגדולות. למשל, בבחירות לכנסת השמינית העניק החוק למערך 2 מנדטים נוספים, ולליכוד מנדט נוסף, על חשבון ל"ע, המפד"ל ומוקד.
הסכמי עודפים והחוק
בחלוקת המנדטים יש מורכבות נוספת, הנובעת מקיומם של הסכמי עודפים בין מפלגות. כאשר שתי רשימות חותמות ביניהן על הסכם עודפים, מחשבים את "מודד הרשימה" (המחיר למנדט) עבור שתי הרשימות יחד כאילו היו רשימה אחת, וכך הן מגדילות את סיכוייהן לזכות במנדט נוסף. אם הן מקבלות מנדט נוסף, נערך חישוב נוסף של המודד עבור כל אחת משתי המפלגות בנפרד כדי לקבוע לאיזו מהן יינתן המנדט. הסכמי עודפים תקפים רק לגבי רשימות שעוברות את אחוז החסימה.
הסכמי עודפים לפי שיטת חלוקת המנדטים הישנה היו יכולים לגרום גם לאובדן מנדט, כאשר העודפים של מפלגה אחת שחתומה על ההסכם, שהיו מספיקים לה לקבלת מנדט נוסף, הועברו במקום זאת לחתומה השנייה, שכלל לא הייתה זקוקה להם כי בכל מקרה הייתה מקבלת מנדט נוסף, בזכות העודפים שהיו לה. בשיטת בדר-עופר, לעומת זאת, הסכם עודפים לא יכול לגרום לאובדן מנדט, מכיוון ש"מודד הרשימה" (המחיר למנדט) תמיד יוצא גדול יותר בחישוב משותף עבור שתי מפלגות מאשר עבור כל אחת מהן בנפרד, גם לאחר שאחת מהן מקבלת מנדט נוסף.
חסרונות שיטת בדר-עופר
בשיטה הישראלית הישנה, שקדמה לשיטת בדר-עופר, "סכום השגיאות" בין יחס המצביעים של מפלגה לבין יחס המושבים שלה הוא המינימלי האפשרי, בהשוואה לכל שיטת חלוקה אחרת.
יתרונות שיטת בדר-עופר
השיטה הישנה נגועה במספר פרדוקסים-לכאורה שמהם משוחררת שיטת בדר-עופר. להלן מספר דוגמאות:
טיעון נוסף בזכות שיטת בדר-עופר הוא טיעון המחיר האחיד במכרז ההוגן: בשיטה הישנה ייתכן שעל מושב מסוים "ישולם" מספר קולות גדול יותר מאשר על מושב אחר, בעוד שבשיטת בדר-עופר יש מחיר-אחיד-למושב עבור כל המושבים. (למשל, פרלמנט ובו שלושה מושבים ושלוש מפלגות: הגדולה קיבלה 14 קולות, הבינונית קיבלה 7 קולות, והקטנה קיבלה 6 קולות. בשיטה הישנה המפלגה הגדולה משלמת על המושב שלה 9 קולות, בעוד ששתי המפלגות האחרות משלמות 7 ו-6 קולות, בהתאמה. בשיטת בדר-עופר המחיר הנדרש הוא אחיד: 7 קולות למושב, אך יש לשים לב שהמפלגה הקטנה אינה מסוגלת לשלם את המחיר הזה, וקולותיה "מושלכים לפח"). קולות ש"מושלכים לפח" מהווים קושי עבור טיעון המחיר האחיד במכרז ההוגן, שהרי במכרז הוגן אין גביית יתר ואין השחתת אמצעי תשלום – סכומים שלא שימשו לרכישה, מוחזרים לבעליהם או נשמרים עבורם כיתרות זכות.
חיסון נגד קדחת צהובה
תופעות לוואי
האיגוד הרפואי הקנדי פרסם מאמר בשם "חיסון נגד קדחת צהובה: ודא שהמטופל זקוק לו". המאמר פותח באמירה כי מתוך שבעה אנשים שפיתחו כישלון מערכתי בתוך יומיים עד חמישה ימים מקבלת החיסון בשנים 1996–2001, שישה מתו, כולל שניים שחוסנו אף על פי שתכננו לנסוע למדינות בהן הקדחת הצהובה מעולם לא דווחה. המאמר מציין כי שלושה מהם הפגינו שינויים היסטופתולוגיים התואמים את נגיף הקדחת הצהובה. כותב המאמר המליץ לחסן רק נוסעים לאזורים נגועים ואינם מוגדרים רפואית כאוכלוסייה שאינה יכולה לקבל את החיסון. בנוסף, נמצא כי בין השנים 1970–2002, דווחו רק תשעה מקרים של קדחת צהובה בקרב מטיילים לא מחוסנים שנסעו למערב אפריקה ודרום אמריקה. מתוכם, שמונה נפטרו. עם זאת, תועד מקרה לא קטלני אחד בלבד של קדחת צהובה מבין הנוסעים המחוסנים בפרק זמן זה.
ייצור ואספקה עולמית
התפרצות הקדחת הצהובה באנגולה בינואר 2016 עוררה את החשש האם אספקת החיסון העולמית מספיקה כדי לענות על הצורך במהלך מגפה של המחלה. חיסון שגרתי לילדים הושעה במדינות אפריקניות אחרות על מנת להבטיח אספקה נאותה של החיסונים נגד ההתפרצות באנגולה. מאגרי החירום של החיסון שהופנו לאנגולה, אשר היו בהיקף של כ-10 מיליון מנות נגמרו עד סוף מרץ 2016, אך הם חודשו עד מאי 2016. עם זאת, בחודש אוגוסט דווח כי כמיליון מתוך 6 מיליון המנות שנשלחו בפברואר, נשלחו למקום הלא נכון או שלא נשמרו בטמפרטורה מתאימה שתבטיח את יעילות החיסון. כתוצאה מכך, נוצר קושי להילחם במגפה שהספיקה להתפשט לקונגו. כאמצעי חירום, מומחים הציעו להשתמש במנות חלקיות (חמישית או עשירית מהמינון הרגיל) על מנת להרחיב את אספקת החיסון הקיימת. אחרים טענו כי שינוי תהליכי הייצור של החיסון עשוי לשפר את המחסור באספקת החיסונים. טענתם הייתה כי שיטת הייצור הנוכחית היא איטית ודורשת מאמץ שלא לצורך. ב-17 ביוני, ארגון הבריאות העולמי הסכים להשתמש בחמישית מהמנה הרגילה כאמצעי חירום במהלך ההתפרצות המתמשכת באנגולה ובקונגו. המינון החלקי לא זיכה בקבלת אישור על חיסון נגד קדחת צהובה למטיילים.
עלייה במקרים של קדחת צהובה באזורים אנדמיים של אפריקה ודרום אמריקה בשנות ה-80 טופלה על ידי מיזם של ארגון הבריאות העולמי, אשר הושק באמצע שנות ה-2000. המיזם נתמך על ידי ברית החיסונים, שיתוף פעולה של ארגון הבריאות העולמי, עם קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים, יצרני חיסונים וכן פילנתרופים פרטיים כגון קרן ביל ומלינדה גייטס. הפצות החיסון שבוצעו במסגרת המיזם מאז 2011 הצליחו להגיע אל 88 מיליון בני אדם ב-14 מדינות המוגדרות ב"סיכון גבוה" לתחלואה בקדחת צהובה. הפעילות של המיזם מנוהלת על ידי קבוצת תיאום בינלאומית שהוקמה בשנת 2000, כאשר נוצר מחסור עולמי בחיסונים נגד קדחת צהובה בשל זמן ההפקה הארוך לייצור החיסון. נכון לשנת 2013, היו ארבעה יצרנים מוסמכים של החיסון מטעם ארגון הבריאות העולמי וכן שני יצרנים אחרים אשר סיפקו את החיסון לשווקים המקומיים. סת' ברקלי, מנכ"ל ברית החיסונים, הזהיר מפני האיום העולמי של הקדחת הצהובה בעקבות מחסור באספקת החיסונים.
הביקוש לחיסון הקדחת הצהובה לצורך מסעות המניעה של המיזם גדל מכ-5 מיליון מנות בשנה ל-62 מיליון בשנה עד שנת 2014. קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים דיווחה ב-2013 כי אספקת החיסונים לא מספיקה זאת משום שהיצרנים מייצרים כ-35 מיליון מנות מתוך 64 מיליון המנות הנדרשות בשנה.
הביקוש לחיסון הקדחת הצהובה המשיך לגדול בשל המספר הגדל והולך של מדינות המטמיעות את חיסון הקדחת הצהובה כחלק מתוכניות החיסון השגרתית שלהם. היארעויות חדשות של התפרצויות קדחת צהובות באנגולה (2015), הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (2016), אוגנדה (2016), ובניגריה וברזיל בשנת (2017), הגדילו את הביקוש, ובכך צמצמו את מאגר החיסונים העולמי. לכן, נשקל לחסן אוכלוסיות רגישות אלה במהלך ההתפרצויות, במינון חלקי של החיסון על מנת למנוע צמצום של מאגרי מנות החיסון.
המשמרת השנייה
היווצרותה של המשמרת השנייה
בנוסף, כחלק מהמהפיכה התעשייתית וביסוס תפקיד האם כאחראית על הבית וגידול הילדים ויחד עם הצורך העולה ברכישת ידע והשכלה, הלכה והוגדרה דמותה של האם האידיאלית כתפקיד התובעני ששרון הייז הגדירה כ"אמהות אינטנסיבית" (Intensive Motherhood). לשיטה זו האם היא האחראית הבלעדית לגידול הילדים ועליה להשקיע את מיטב כספה, מרצה, זמנה וכלל משאביה לגידולם כאשר לגידול הילדים מתווספות שאר עבודות הבית. הייז הציעה לבחון את השאלה מהו הטיפול שבאמת זקוקים לו הילדים והבית. במקביל, בעולם העבודה, עובד אידיאלי נתפש ככזה הפנוי לדרישות העבודה בכל עת וללא כל הגבלה. רנן-ברזילי מביאה את דוגמת חוק ביטוח לאומי המגדיר מהי "עבודה מתאימה" לעובד ובתוך כך שורת הקלות הנוגעות למצב בריאותי ולהשכלה אך בשורת הקלות זו אין התייחסות לצרכים לטיפול במשפחה ובכך החוק מיישר קו עם תפיסת העובד האידיאלי. הייז טענה שבשל ערכים סותרים אלו האם העובדת עומדת למעשה בפני סתירה תרבותית מובנית המוכרת גם כקונפליקט עבודה-משפחה. בנוסף לנשים הנאלצות להתמודד עם קונפליקט זה, תובענות הדרישות מהעובד האידיאלי מקשה על גברים לקחת חלק בחיי המשפחה.
סקרים מראים כי בישראל חל גידול משמעותי בשיעור ההשתתפות של נשים בשוק העבודה. בשנת 2011 השתתפו בשוק העבודה 86.6% מכלל הנשים בגילאי העבודה (18-67), לעומת 45.2% בשנת 1980. אך עם זאת מסקרים הבודקים את חלוקת העבודה במשפחה בין בני זוג עובדים עולה כי נשים משקיעות שעות רבות יותר בעבודות הבית גם כאשר הן עובדות במשרה מלאה ואף יותר מגבר שאינו עובד כלל. אישה עובדת משקיעה כ- 12 שעות שבועיות לעומת כ- 6 שעות שבועיות שמשקיע גבר בין אם הוא עובד או לא כאשר חלוקת התפקידים ברורה בין המינים במטלות הבית. גברים לרוב יבצעו עבודות הנחשבות לגבריות ואשר אינן יומיומיות באופיין כגון תיקונים קטנים בבית בעוד לנשים אחריות בלעדית ולעיתים משותפת על תפקודו השוטף של הבית. המשימות שכמחצית מבני הזוג כן חולקים הן קניית מזון וטיפול בבני משפחה חולים. עוד עולה כי הדעה הרווחת היא כי נשים צריכות להשתתף בשוק העבודה בהיקף משרה משתנה לפי צורכי הטיפול בילדים אך ישנה מגמה של עלייה בתפיסה כי אישה צריכה לעבוד במשרה מלאה בכל תקופות החיים.
השפעת המשמרת השנייה על חוסן המשפחה
הוכשילד זיהתה שלוש אידאולוגיות מגדר מובחנות בהן בוחרים הגבר והאישה במצב החדש שנוצר בו הן הגבר והן האישה יכולים לצאת לעבודה בשכר מחוץ לבית. גישה אחת היא הגישה המסורתית לפיה האישה אחראית על הבית והילדים בלבד והגבר אחראי על הפרנסה בלבד. גישה שנייה היא הגישה השוויונית על פיה הן הגבר והן האישה חולקים באופן שווה את נטל הפרנסה ואת עבודות הבית. ובין שתי גישות אלו קיימת אידאולוגיית המעבר שנמצאה כרווחת ביותר. בגישת מעבר זו פעמים רבות מתקיים פער בין הגישה המוצהרת ובין המעשים בפועל. הוכשילד הביאה כדוגמה טיפוסית לאישה המתנהלת על פי אידאולוגיית מעבר אישה שמצד אחד בניגוד לגישה המסורתית מזהה עצמה גם כאישה עובדת אך גם כאישה של בית וילדים ומצד שני בניגוד לגישה השוויונית היא מצפה שבעלה יבסס עצמו יותר כאיש של עבודה. כדוגמה לגבר טיפוסי המתנהל על פי אידאולוגיית מעבר, הוכשילד תיארה גבר שמעודד את זוגתו לעבוד אך מצפה ממנה לקחת אחריות גם על הבית והילדים. על פי המחקר, משנות ה-80 של המאה ה-20, שעליו התבססה הוכשילד היא הסיקה כי כל גבר ואישה בוחרים אידאולוגיית מגדר המתאימה לצרכיהם לפי ההיצע העומד בפניהם באותה נקודת זמן כגון בני זוג אפשריים בעלי אידאולוגיות מגדר שוויוניות יותר או פחות והזדמנויות תעסוקתיות. הפערים בין האידאולוגיה המוצהרת לזו שבפועל מייצרים קונפליקטים ומתחים רבים בין בני הזוג במבנה המשפחה המשתנה המשליכים הן על בריאותם ותפקודם של בני הזוג והן על חינוך הילדים, ועל מנת לחזק את החוסן המשפחתי יש להתייחס אליהם ולטפל בהם.
השפעת המשמרת השנייה על נשים
חלוקת העבודה המגדרית בין בית ועבודה מתחילה לבוא לידי ביטוי אצל מרבית הזוגות כאשר מצטרפים הילדים למשפחה. נשים נשארות בבית עם הילד בחודשים הראשונים שלאחר הלידה, מתוקף חופשת הלידה, ומתחילות לצבור ידע ומומחיות בטיפול בילדים ובמשימות הבית. ככל שהשהייה בתחומי הבית מתארכת האישה צוברת אליה את משימות הבית והילדים ובה בעת הגבר מעמיק את מחויבותו והזדהותו עם העבודה שהיא מקור הפרנסה. וכך כאשר האישה כבר חוזרת למעגל העבודה היא תבחר עבודות שיאפשרו לה להמשיך ולטפל בילדים גם במחיר של שכר נמוך יותר ותפקידים פחות משמעותיים. בסופו של דבר זהו מעגל שמזין את עצמו (Circular Feedback Loop) ומקבע את חלוקת התפקידים המסורתית ואת חיזוק דמותו של "העובד האידיאלי" ככזה שמחויבותו הראשונה והכמעט בלעדית היא למקום העבודה. וכך נשים ממשיכות לחוות הן חוסר שוויון במקומות העבודה והן קשיים במימוש תפקידן כאימהות. גם גברים עובדים המעוניינים לממש את הורותם מתקשים לעשות זאת תחת חלוקת התפקידים המסורתית ובפרט תחת ההגמוניה לה זוכה דמותו של "העובד האידיאלי".
נמצא כי רבים מאלו שמחלקים את חייהם בין התפקידים מדווחים כי הם יותר מסופקים בחייהם, פחות דיכאוניים ובעלי הערכה עצמית גבוהה יותר ולמעשה החיים בשני התפקידים, תחת לחץ סביר, מאפשרים איזון ולמידה בין שני התפקידים. ואכן גברים המעוניינים לממש את הורותם הם תופעה רווחת, הן אם בשל אבהות חד-הורית שנכפתה כתוצאה מגירושין והן בשל מודעות גוברת לצורך.
הורות פעילה
הקר ופרנקל בחנו את יחס החוק והמשפט ביחס לתפקידי ההורות כראי לחברה בישראל באמצעות מקרה בג"ץ טננבאום העוסק בשוטרת שהמשך עבודתה הותנתה ביציאה לקורס בתנאי פנימייה כאשר טענתה הייתה שהיא הופלתה כהורה מאחר שלא היה הכרח בהיעדרות שכזו על מנת לבצע את התפקיד. הקר ופרנקל טענו שככלל ניתן לראות שהחוק והמשפט מעודדים ותומכים בהבאת ילדים לעולם אך אינם תומכים ומעודדים עובדים להיות הורים פעילים בגידול ילדיהם לאחר שנולדו. הן טענו שתפיסת העובד האידיאלי העומדת בבסיס החוק הופכת את השוויון המגדרי בשוק העבודה לבלתי אפשרי. הן השוו את התייחסות החקיקה הישראלית להורות הפעילה לעומת חקיקה במדינות אחרות בהן ישנם חוקים המעודדים הורות פעילה בתחומי חופשת הלידה, שעות עבודה מוגבלות, קיצור יום העבודה להורים, משרות חלקיות והסדרי עבודה גמישים. בהתאם לכך הן הציעו דרכים שונות בחקיקה ובמשפט שיאפשרו להורים, אבות ואמהות, לקחת חלק פעיל יותר בגידול ילדיהם. אחת הדרכים המוצעות היא חקיקה המתייחסת לתפישת העובד האידיאלי כדוגמת צימצום השעות הנוספות והתאמת ימי החופשה השנתיים לחופשות הילדים. עם זאת הן מציינות שאין די בשינוי החוק ויחס מערכת המשפט אלא יש גם חשיבות רבה לשינוי חברתי הן בצד המעסיקים שיכירו בחשיבות ההורות הפעילה כתורמת ליעילות ויציבות העובדים והן בקרב כלל החברה.
קטקומבות יהודיות ברומא
תיארוך הקטקומבות
הערכת מועד יצירתו המשוער של הפחם הנבדק אשר נעשה בו שימוש לאחר קבורה המת, איפשר להגיע לתיארוך גיל משוער לקטקומבות.
הקושי בביצוע בדיקות איזוטופיות נובע מכך שממצאים בעלי תיארוך מובהק כמו מטבעות או תבליטים כתובים לא נמצאו בקטקומבות. נמצאו אמנם 255 חותמות בלבֵנים ששימשו לבניה ולריצוף, אך מדובר בשימוש משני של חומרי הבנייה. כמו כן, על מנת להגיע לתיארוך מובהק יש צורך בממצאים השוואתיים עם אתרים ארכאולוגיים נוספים ברומא העתיקה.
לקריאה נוספת
H.J. Leon, The Jews of Ancient Rome ,1960 Philadelphia. העבודה הראשונה בנושא
פרויקט החפירה הקבורה והשימור בקטקומבה היהודית שבוילה טורלוניה
נערכו במקום פעולות שימור מקיפות שנמשכו שנה (2018 - 2017), כל 3,800 הקברים וכל הפרסקאות שומרו על ידי המשמר אמיר ג'נאח שביצע את הפרויקט יחד עם הרב חזקיה קלמנוביץ' שביצע את הקבורה, כל העבודה הייתה בתיאום עם ד"ר דניאלה רוסי מרשות העתיקות האיטלקית, למעשה חודשה הקבורה ונאטמו הקברים בנאמנות למקור לאחר אנליזה אדריכלית וארכאולוגית ולימוד מעמיק, כל העבודה נעשתה ביוזמתו ובמימונו של ארגון "אתרא קדישא", בתיאום עם רבנות איטליה הרב אלפונסו ארביב והרב שמואל די-סיני. במהלך פרויקט השימור והחפירה נתגלתה על ידי הרב קלמנוביץ' תגלית חדשה: קברים רבים לאורך רצפת המערה. נתגלתה כתובת בעברית היחידה בוילה טורלוניה שלא ידעו על קיומה ופיענוח כתובת תכנון המערה על ידי אמיר ג'נאח ועוד.
קישורים חיצוניים
'''תקציר פרויקט השימור https://www.youtube.com/watch?v=hDXi3L6Jc-U'''
רוג'ר דלטרי
תפקידי משחק
הוא הופיע בתפקידי תיאטרון בהפקות הקוסם מארץ עוץ (כאיש הפח), במזמור חג מולד (כסקרוג'), ובהפקת הרדיו של ה-BBC "ישו כוכב עליון" כיהודה איש קריות.
דלטרי השתתף גם במספר תפקידים בתוכניות טלוויזיה. ב-1985 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה Buddy; בעיבוד טלוויזיוני מבית ה-BBC למחזה של שקספיר; בסדרת הדרמה המשטרתית "החשבון"; בסדרת המדע בדיוני "גולשים בזמן" כקולונל ארגוס ריקמן; בפרק בסדרת המדע בדיוני "ויצ'בלייד" כ"אב דלטורו"; והופעת אורח חוזרת בסדרה "איש הנצח" כבן-אלמוות בשם יו פיצקיירן, אחד מחבריו הקרובים של הדמות הראשית דאנקן מקלאוד. בנוסף, דלטרי הופיע לצד סטיב בושמי בפרק "Forever Ambergris" בסדרת אימה "סיפורים מהצד האפל", כאויב קריפטוני של סופרמן בסדרה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", בפרק בסדרה "CSI" כבוס המאפיה, ויחד עם חברו ללהקה ג'ון אנטוויסל בפרק "A Tale of Two Springfield" ב"משפחת סימפסון". ב-2003 הוא הנחה תוכנית בערוץ ההיסטוריה בשם "היסטוריה קיצונית עם רוג'ר דלטרי".
הלבוי (סרט, 2019)
הלבוי (באנגלית: Hellboy; בתחילה נודע בשם הלבוי: עלייתה של מלכת הדם, Hellboy: Rise of the Blood Queen) הוא סרט גיבורי על אמריקאי בבימויו של ניל מרשל, נכתב על ידי מייק מיגנולה, אנדרו קוסבי, כריסטופר גולסן ואהרון קוליט.
הסרט משמש כאתחול לסדרת הסרטים הלבוי ומככבים בו דייוויד הארבור, איאן מקשיין, מילה יובוביץ', סשה ליין, פנלופה מיטשל ודניאל דיי קים. הסרט יצא לאקרנים ב-12 באפריל 2019. הלבוי יוצא נגד מזימה מימי הביניים של קוסמת המכונה "מלכת הדם" שמבקשת להשמיד את המין האנושי.
הפקה
במאי 2017, הפקת אתחול מחודש לסרטי הלבוי בשם "הלבוי: עלייתה של מלכת הדם", הוכרז על ידי יוצר "הלבוי" מייק מיגנולה בדף הפייסבוק האישי שלו וחשף כי לבמאי הפרויקט מונה ניל מרשל כשאת הלבוי יגלם דייוויד הארבור.
"הפקת הלבוי" יצאה לדרך בספטמבר 2017 והצילומים יתרחשו בבריטניה ובבולגריה. בספטמבר 2017, פורסמה תמונה ראשונה של הארבור כהלבוי ובאותו יום, נודע כי תאריך יציאתו לאקרנים הוזז משנת 2018 ל-11 בינואר 2019. בספטמבר 2018, הוכרז כי תאריך היציאה לאקרנים הוזז ל-12 באפריל 2019.
ליהוק
דייוויד הארבור היה השחקן הראשון שלוהק לתפקיד בסרט באוגוסט 2017, איאן מקשיין לוהק לגלם את אביו המאמץ. ב-8 באוגוסט 2017, מילה יובוביץ' לוהקה לגלם את נבלית הסרט, מלכת הדם. ב-10 באוגוסט 2017, הסרט כונה בפשטות "הלבוי". ב-15 באוגוסט 2017, סשה ליין לוהקה לגלם את אליס מונהן, עם אד סקריין כבן הדאימיו ב-21 באוגוסט. עם זאת, ב-28 באוגוסט, סקריין פרש מהסרט מרצונו, בעקבות ביקורת על כך ששחקן לבן לוהק לגלם דמות אסייתית. ב-30 באוגוסט 2017, פנלופה מיטשל הצטרפה לצוות השחקנים לגלם את ג'נידה. בספטמבר 2017, דווח כי דניאל דיי קים יחליף את סקרין ויגלם את הדאימיו.
קישורים חיצוניים
ביקורות
בצלאל אשכנזי
תולדות חייו
בסביבות שנת ה'ש"ם בעקבות מאבק שערך רבי בצלאל לטובת הקהילה כנגד אדם שבא להשתרר על הקהל, הוא נאלץ לעזוב ולעלות לארץ ישראל. בירושלים נתקבל בכבוד רב ונבחר לעמוד בראש הקהל, הן מצד קהילת הספרדים והן מצד קהילת האשכנזים. רבי בצלאל היה בקי בשפת השלטון וידע לייצג את הקהילה היהודית בפני השרים. ניסה להציל את בית כנסת הרמב"ן מידי הערבים אולם לא הצליח בכך. כמו כן שלח שליחים, ואף יצא בעצמו למצרים, סוריה וטורקיה כשד"ר כדי לאסוף כספים לצורכי הקהל, בדמשק התקין מגביות שנתיות קבועות לטובת ירושלים ומינה גבאים מיוחדים לשם כך. הרבה לעסוק גם בהשכנת שלום בין העדות השונות בקהילה. בסביבות שנת ה'שמ"ה, שב למצרים, שם שהה עד סביבות ה'שמ"ח, אז עלה שוב לירושלים שוב, ושם שהה עד לפטירתו.
נפטר בערך בשנת 1592 ה'שנ"ב. מקום קברו איננו ידוע.
מוצאו
לאור העובדה שחונך בשיטה הספרדית על ידי רבנים ספרדים, וסגנון כתיבתו הספרדי, הדעות על מוצאו חלוקות. בשער חיבורו שהודפס לאחר פטירתו מוזכר אביו כאחיו של הרב יצחק בצלאל'ס, הרב של כל אשכנז, כמו כן רבי מאיר גאביזון מביא בתשובתו שהקל בשעת הדחק לעבור על חרם רבינו גרשום, מה שמוכיח את מוצאו האשכנזי, כי הספרדים כלל לא הקפידו על כך. מנגד, הרב יום טוב צהלון, בהתייחסו לפסיקתו של הרב אשכנזי, שדרשה לחייב את האשכנזים בירושלים להשתתף בהוצאות שהטילו השלטונות העות'מאנים על יהודי העיר, כתב "כי באמת לא יעלה על לב לומר שחכם אחד ספרדי יגזור גזרות על חכמי אשכנז", כשכוונתו לרב אשכנזי. לדידו של אליאב שוחטמן, הביטוי "חכם אחד ספרדי" הוא רב המשמש כרבו של ציבור ספרדי, ללא קשר למוצאו. לפי החוקרת ד"ר שלי אלקיים, היה מוצאו של הרב אשכנזי חצי ספרדי וחצי אשכנזי.
חיבוריו
חיבורו העיקרי של רבי בצלאל הוא 'שיטה מקובצת', או "אספת זקנים". בחיבור זה אסף פירושי הראשונים על מסכתות הש"ס וסידרם. כמו כן, נדפסו בשם זה הגהותיו לתלמוד, בעיקר על סדר קדשים שבו נוסחת הגמרא משובשת ביותר, והגהותיו על פי כתבי יד שהיו ברשותו וכמו כן הגהותיו שהגיה מדעתו הרחבה, מהוות עזר רב ללומדים. בהוצאת מכון עוז והדר הוציאו לאור את מסכת בכורות על פי נוסחת רבנו בצלאל אשכנזי, דבר המלמדנו על חשיבותו של החיבור.
רבי בצלאל היה מגדולי המשיבים בתקופתו. תשובותיו נאספו ונדפסו עוד בחייו.
דרשותיו יצאו לאור מכתב יד על ידי הרב יחיאל בוחבוט.
תלמידיו וחבריו
תלמידו החשוב והמפורסם ביותר היה רבי יצחק לוריא, הלא הוא האר"י הקדוש. כמו כן, נודע גם תלמידו רבי שלמה עדני, בעל פירוש 'מלאכת שלמה' על המשנה. גם רבי אברהם מונסון, ראש ישיבה ודיין בקהיר, היה תלמידו.
בשנת 1772, ר' יצחק נוניש-בילמונטי, הביא לדפוס את כתביו בליוורנו.
המשורר הנודע רבי ישראל נג'ארה היה חברו הטוב. במות רבי בצלאל, ספד לו: "איש אלקים קדוש, עסקן ורב פעלים. מציל עשוקים ומנהיג גדול".
שטנדאל
תיאטרון אלטמרק
תיאטרון אלטמרק הוקם בשנת 1946 ומאז הוא משמש מרכז לפעילות תיאטרון לילדים ולנוער. המקום משמש להופעות תיאטרון, מחול, מוזיקה וכנסים.
מוזיאון וינקלמן
המוזיאון קרוי על שמו של יוהאן יואכים וינקלמן, מאבותיה של הארכאולוגיה הקלאסית. הממצאים במוזיאון כוללים מסמכים ביוגרפיים, מחקרים, עיצובים ותרשימים יחד עם מוצגים ארכאולוגיים מיוון העתיקה. מאז קיץ 2003 נמצא בבעלותו של המוזיאון הסוס הטרויאני הגדול בעולם, שגובהו הוא 15.6 מטרים, אורכו 13 מטרים, רוחבו 9.5 מטרים ומשקלו 45 טונות. מגב הסוס ניתן לצפות בנופה של העיר. תערוכות בתחומי הארכאולוגיה ותולדות האומנות של המאות ה-18 וה-19 מתקיימות במוזיאון וכן תערוכות של אומנות מודרנית. בנוסף מציג המוזיאון ממצאים הקשורים להיסטוריה ולתרבות של שטנדאל ושל האזור החל מהתקופה הפרהיסטורית ועד היום.
קטבוליזם
קטבוליזם (בעברית: יְרִידַת חֳמָרִים או תהליך פירוק) הוא רצף של תהליכים מטבוליים אשר מפרקים מולקולות גדולות. תהליכים אלו כוללים פירוק וחמצון של רכיבי התזונה. מטרת התגובות הקטבוליות היא הפקת אנרגיה ואספקת המרכיבים הדרושים לתהליכים אנאבוליים.
המילה קטבוליזם היא מלטינית חדשה, שקיבלה את השורשים מיוונית : κάτω kato, "למטה" ו-βάλλειν ballein, "לזרוק". כלומר, פעולה המורידה את רמת האנרגיה.
תגובות אלו שונות מאורגניזם אחד למשנהו. אצל הכמוהטרוטרופים מולקולות אורגניות משמשות מקור אנרגיה. אצל הכמואוטוטרופים יש שימוש בתרכובות לא-אורגניות, ואילו אצל הפוטואוטוטרופים קרינת השמש משמשת כמקור אנרגיה לאגירת אנרגיה כימית.
למרות הצורות השונות לכאורה של התהליכים המטבוליים, בכולן יש שימוש בתגובות חמצון-חיזור להעברת אלקטרונים מתורם מחזר (לדוגמה, מולקולה אורגנית, מים, אמוניה, מימן סולפידי או יוני ברזל) למקבל האלקטרון, המחמצן (לדוגמה: חמצן, חנקה או גופרה). בבעלי חיים, בתגובות אלו מעורב קומפלקס של מולקולות אורגניות, שמפורקות למולקולות פשוטות יותר כגון פחמן דו-חמצני ומים.
ניתן לחלק את הרצף הנפוץ ביותר של תהליכים קטבוליים (בבעלי חיים) לשלושה חלקים:
שרון זליקובסקי
קריירה
בין השנים 2010-2016 עבדה כיועצת תקשורת בתחום הבריאות.
בעשור האחרון שרון מתמקדת באימון אישי להתפתחות והעצמה ומעבירה הרצאות וסדנאות בנושא.
בשנת 2017 הוציאה את האלבום "הקול שלי", בו חידשה בין השאר את "מגדל הפזמון" של לאונרד כהן.
חיים אישיים
שרון, היא אם לבת ומתגוררת ברמת השרון, מאמנת לשינוי דפוסי חשיבה בשיטת סאטיה ומייסדת את ״plan Be״ שיטה ללימוד כישורי חיים דרך תיאטרון.
מחלף שבעת הכוכבים
מבנה המחלף הוא מטיפוס מחלף עלה תלתן חלקי בעל שתי לולאות. דרך שבעת הכוכבים עוברת בגשר מעל הדרך המהירה. הקישור מדרך שבעת הכוכבים בכיוון מערב לנתיבי איילון אפשרי בכיוון דרום באמצעות רמפת לולאה ובכיוון צפון באמצעות גשר. הקישור מנתיבי איילון בכיוון צפון לשבעת הכוכבים בכיוון מערב (לכיוון הרצליה פיתוח) מתבצע גם הוא ברמפת לולאה שמסתיימת ברמזור.
החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 נסלל מצפון למחלף קטע בכיוון צפון בלבד שהסתיים ביציאת הרצליה צפון. בינואר 2014 נסגר הקטע מצפון למחלף לטובת עבודות סלילה מחדש וקישור עם כביש 531. ב-29 בדצמבר 2016 נחנך הקטע הראשון, בכיוון צפון בלבד, המאפשר חיבור לכביש 531 בכיוון מזרח. לטובת הפנייה מרחוב שבעת הכוכבים בכיוון מערב לאיילון צפון, הוקם גשר חדש העובר מעל חניון תחנת הרכבת הרצליה (לא מופיע בתרשים).
ממערב למחלף, כמעט בצמוד אליו, נמצא מחלף הסירה, המחבר את כביש 2 עם כביש 541.
בסמוך למחלף נמצאים קניון שבעת הכוכבים, שהוא מרכז הקניות הגדול בהרצליה, ופארק הרצליה.
דגם רב-קוטבי
הדגם הרב-קוטבי (נקרא גם: הדגם הרב-מוקדי) הוא דגם התפתחות ערים שנוסח בשנת 1945 על ידי שני חוקרים וגאוגרפים אמריקאים בשם צ'נסי האריס ואדוארד אולמן. היה זה ניסיון נוסף לתאר בצורה סכמתית את התפתחות הערים.
קדם להם ״הדגם המעגלי״ שתיאר התפתחות עיר בצורת טבעות קונצנטריות שניסח ארנסט ברג'ס (1925/1929) ו״דגם מגזרי״ של הומר הויט (1939) שנחשבו למודלים הקלסיים של התפתחות עירונית. הדגם המעגלי של ברג'ס בה לתאר תהליך של צמיחת העיר מהמוקד ההיסטורי הראשוני שלה כלפי חוץ - התרחבותה לפי תקופות היסטוריות. תהליך שהוא נכון בהכללה רחבה. הביקורת כנגד הדגם המעגלי, נבעה מההנחה התיאורתית המוטעית שהעיר מתפתחת לכל הכיוונים במידה שווה, לכן נוצרת הצורה המעגלית שטען המודל.
עשור לאחר מכן, ערב מלחמת העולם השנייה פרסם הוייט את המודל השני - כשהוא מביא בחשבון כי לאורך דרכים, נהרות, קווי מסילות ברזל - הערים תתפתחנה מהר יותר, ולכן יתקבל לפי דעתו הדגם שנקרא גזרתי.בניגוד לשני קודמיהם, האריס ואולמן הניחו כי כאשר העיר גדלה, נוצרים בה מרכזי צמיחה חדשים הנוספים למרכז הישן, הוותיק וההיסטורי. הם לא הניחו הנחות של פיזור אחיד במרחב של האוכלוסייה והמשאבים, ולא הניחו שהנוף הוא אחיד ומישורי כמו שהניח ברג'ס. מכאן הם הגיעו למסקנה כי העיר המתפתחת יוצרת מבנה רב-מוקדי.
כאמור זהו שינוי מהותי לעומת המודלים הקודמים שגרסו קיום של מרכז עירוני יחיד, תופעה שהייתה נכונה בערים קטנות ובשלבים ההיסטוריים שלפני המהפכה התעשייתית והתחבורתית.
מלבד ההכרה בהתפתחות מוקדים נוספים, המודל של האריס ואולמן שחרר את האילוץ הגאומטרי של המודלים הקודמים כמו הדגם המעגלי. שחרור האילוץ הגאומטרי מהמודל איפשר להתאים אותו למספר רב יותר של ערים, ובכך לקרב את הרעיון התאורתי שבהם למציאות ההיסטורית והגאוגרפית.
בנוסף לכך, הדגם הרב-מוקדי, ניסה להסביר גם את מיקום האוכלוסייה על פי מצבה הסוציו-כלכלי, בהקשר להתפתחות העיר וערך הקרקע ככל שמתרחקים מהמרכז. בהנחה שהמרכז העירוני הראשי (מע״ר) מהווה את המרכז ההיסטורי של העיר, נמצא סביבו רבעים של מגורי עוני הקשורים לבנייה הישנה ולהגירת האוכלוסייה העשירה החוצה לאזורים החדשים, תוך השענות על אמצעי התחבורה המודרניים - כרכבת, מכונית או רכבות תחתית.
בנוסף לכך, המודל הרב-מוקדי, לא תייג את המרכזים הנוספים כמע״ר, והם יכולים להיות מבחינת המודל מרכזי תעשייה, תיירות, תרבות, אוניברסיטאות וכדומה. לכל אלה המכנה המשותף הוא היותם מרכזי צמיחה שסביבם יתרכזו תפקודים כלכליים ואזורי מגורים.
כמובן שהאריס ואולמן, חוו את המהפכה העירונית שהתרחשה בעקבות המכונית בנוסף למהפכה שהביאו מסילות הברזל עם התפתחות העיר מהמחצית השנייה של המאה ה-19. הם הכירו את התפתחות העיר שיקגו, וראו את צמיחתה לאורך נתיבי התחבורה היבשתית והימית, ואת התיעוש הכבד שעברה וגזרו ממנה את המודל הכללי שניסחו. ייתכן והתמחותו של אולמן בגאוגרפיה של תחבורה הגבירה את תשומת ליבם לחשיבותה בהתפתחות העיר.
מבחינת ההיסטוריה של הגאוגרפיה, המודל של האריס ואולמן, נוסח כמה שנים בלבד, לפני שהתרחשה המהפכה הכמותית, שהעבירה את שיטות החקירה בגאוגרפיה מהכיוון התאורי כפי שנעשה במודלים אלה, לכיוון אנליטי פוזיטיביסטי - אולמן היה אחד החלוצים והמחוללים של מהפכה זו.