cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניל אולשיי
לוס אנג'לס קליפרס
לאורך שתי עונותיו בתפקיד ביצע מספר פעולות משמעותיות: בדראפט ה-NBA 2010 צירף את אל-פארוק אמינו בבחירה השמינית ואת אריק בלדסו בבחירה ה-18; בפברואר 2011 העביר לקליבלנד קאבלירס את בארון דייוויס ובחירת דראפט עתידית (אשר הניבה את קיירי אירווינג), בתמורה למו ויליאמס וג'מאריו מון; לקראת עונת שלח בטרייד את אמינו, אריק גורדון, כריס קיימן ובחירת דראפט עתידית לניו אורלינס הורנטס, בתמורה לשחקן האולסטאר כריס פול, ובהמשך אותה הפגרה החתים את צ'ונסי בילאפס ואת קארון באטלר הוותיקים. על אף פציעה קשה של בילאפס לאחר 20 משחקים, השיגו הקליפרס את מאזן הניצחונות הטוב בתולדות המועדון (60.6%), והעפילו לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 6 שנים, ובפעם השנייה בלבד ב-15 העונות האחרונות. בסדרת הפלייאוף הראשונה גברה הקבוצה על ממפיס גריזליס, הודות ליכולת טובה של פול ובלייק גריפין, בטרם הודחה על ידי סן אנטוניו ספרס בסיבוב השני.
פורטלנד טרייל בלייזרס
ביוני 2012 מונה אולשיי לג'נרל מנג'ר של פורטלנד טרייל בלייזרס, במקומו של צ'אד ביוקנן אשר החזיק בתפקיד באופן זמני. כבר בחודשיו הראשונים צירף את כוכב הקבוצה בשנים הבאות – דמיאן לילארד (בחירה שישית בדראפט 2012) – ואת המאמן הראשי טרי סטוטס. בבחירה העשירית של דראפט 2013 צירף את סי. ג'יי. מקולום, זוכה פרס השחקן המשתפר של עונת. בפלייאוף 2014 הובילו לילארד ולמרכוס אולדרידג' את הבלייזרס לחצי גמר האזור המערבי, לראשונה מזה 14 שנים, לאחר שגברו על יוסטון רוקטס בסיבוב הראשון.
בקיץ 2016, לאחר הדחה נוספת בחצי גמר המערב, החתים אולשיי את אוון טרנר, אלן קראב ומאיירס לאונרד על חוזים ל-4 שנים בסך כולל של כ-186 מיליון דולר; בדיעבד, שלושת השחקנים לא עמדו בציפיות מהם בשנים הבאות, והחוזים שלהם הקשו על אולשיי לצרף שחקנים משמעותיים תחת תקרת השכר של ה-NBA.
בפברואר 2017 העבירה פורטלנד את מייסון פלאמלי לדנוור נאגטס בתמורה ליוסוף נורקיץ' הצעיר יותר, אשר מיד הפך לאחד השחקנים המובילים של הקבוצה. בעונת העפילו הבלייזרס לגמר האזור המערבי, לאחר שגברו על אוקלהומה סיטי ת'אנדר (4–1) ודנוור נאגטס (4–3) בשני הסיבובים הראשונים. בסדרת גמר המערב עצמה הובסה הקבוצה מול גולדן סטייט ווריורס (0–4).
בקיץ 2019 החתים אולשיי את כוכבי הקבוצה לילארד (196 מיליון ל-4 עונות) ומקולום (100 מיליון ל-3 עונות) להארכות חוזים ארוכי-טווח, שייכנסו לתוקף בעונת.
פטריק ויליאמס
קריירת תיכונים ומכללות
בשנת 2019 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של פלורידה ("פלורידה סטייט"). לאורך עונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העמיד ממוצעים של 9.2 נקודות ו-4.0 ריבאונדים למשחק, ובסיומה זכה בתואר "השחקן השישי של העונה" במחוז החוף האטלנטי (ACC). במרץ 2020 הודיע כי בחר לעזוב את האוניברסיטה, יחד עם חברו לקבוצה דווין ואסל, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA 2020.
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר ויליאמס בבחירה הרביעית, על ידי שיקגו בולס. לאורך עונתו הראשונה בשיקגו רשם ממוצעים של 9.2 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
דיסקת שברים
דיסקת שברים (אנגלית: Debris disk) היא דיסקה של אבק וסלעים המקיפה כוכב. דיסקות כאלה יכולות להיות לא אחידות ולהיות מורכבות מטבעות מובהקות, כמו טבעות סביב הכוכב פומלהוט (באיור משמאל). דיסקות שברים נצפו הן סביב כוכבים צעירים והן סביב כוכבים עתיקים, לרבות כוכב נייטרונים.
לפי מודלים מסוימים, דיסקת שברים יכולה להיות שלב בהיווצרות כוכבי לכת ארציים, העוקב לשלב של דיסקה קדם-פלנטרית. לפי מודלים אחרים, שברים אלו יכולים להיווצר ולהישמר כתוצאה מהתנגשויות בין פלנטיסימלים שהם אסטרואידים ושביטים גם בשלבים מאוחרים של התפחות של מערכת פלנטרית.
נכון לתחילת המאה ה-21 נמצאו למעלה מ-900 כוכבים שונים אותם ככל הנראה מקיפה דיסקת שברים ו-170 כוכבים בהם ידוע על קיומה של דיסקה כזאת. מאתרים את הדיסקות באופן תצפיתי על ידי כך שחוקרים את המערכת בתחום התת-אדום ומחפשים אחר עודף קרינה בתחום זה, ביחס לקרינה המצופה מהכוכב עצמו. עודף זה נובע מכך שדיסקה החשופה לאור הכוכב פולטת קרינה בתחום התת-אדום בנוסף לקרינה הישירה מהכוכב.
דיסקת שברים דומה במידת מה לחגורת האסטרואידים במערכת השמש. נצפו דיסקות בעלות רדיוס של 10-100 יחידות אסטרונומיות, כלומר דומה לחגורת קויפר (הנפרשת בתווך רדיוס של 30-50 יחידות אסטרונומיות), אבל עם יותר אבק.
תצפיות
דיסקת שברים ראשונה שנצפתה הייתה דיסקת אבק המקיפה את הכוכב וגה. דיסקה זו נצפתה ב-1984 על ידי טלסקופ החלל IRAS ובתחילה הוצע שמדובר בדיסקה קדם-פלנטרית. בהמשך התברר שהדיסקה לא מכילה גז, וכן מכילה אזורים בעלי צפיפות שונה, דבר המצביע על גופים מאסיבים המוכלים בה. גורמים אלו וגילו המתקדם של הכוכב במצביעים שמדובר בדיסקת שברים ולא בדיסקה קדם-פלנטרית. בהמשך דיסקות דומות התגלו לפומלהוט ולבטא בכן-ציור.
נמצאה דיסקת שברים סביב הכוכב הזוגי 55 בסרטן הנמצא ג-40 שנות אור ממערכת השמש, במערכת המכילה 5 אקזופלנטות. תגלית זו לא אומתה. מבנה של דיסקת שברים המקיפה את אפסילון בארידנוס מצביעה על הפרעות הנגרמות על ידי גוף פלנטרי החג סביב הכוכב. מדידת הפרעות אלו יכולים לעזור לקבוע את ממדיו ומסתו של גוף זה.
היוצרות ומבנה
במהלך היווצרותו של כוכב דמוי שמש, קדם-כוכב עובר שלב של כוכב T בשור בו הוא מוקף ב"ערפילית" (למעשה ענן של גז ואבק) דמוית דיסקה. מהחומר המרכיב את אותה הדיסקה נוצרים פלנטיסימלים שיכולים להצטבר וליצור בהמשך כוכבי לכת. הענן ממשיך לחוג סביב הכוכב הצעיר במשך תקופה של 1-20 מיליון שנים, עד שהוא מפוזר על ידי קרינה מהכוכב. פלנטסימלים יכולים להתנגש זה בזה ובכך ליצור עוד אבק ושברים, תהליך זה משמר את דיסקת השברים ליותר זמן. לפי המודלים התאורטיים כ-45% מכלל כוכבי הסדרה הראשית מחזיקים בדיסקת שברים באיזשהו שלב בחייהם.
דיסקות שברים מורכבות לרוב מגרגרים קטנים מסדרי גודל של 1-100 מיקרומטר. התנגשות בין גרגרים אלו יכולה לרסק אותם לגרגרים קטנים יותר שמועפים מהמערכת על ידי לחץ קרינה מהכוכב. בדיסקות שברים דלילות הקרינה יכולה לגרום לחלקיקים ליפול על הכוכב בספירלה, בתהליך המכונה "אפקט פוינטינג-רוברטסון". שני התהליכים מגבילים את זמן החיים של דיסקת שברים לתקופה של 10 מיליון שנים או אף פחות. כך שעל מנת שהדיסקה תישמר למשך תקופה ממושכת, צריך להיות מנגנון שיוצר שברים חדשים. הדבר יכול להיות מושג על ידי התנגשויות בין גופים גדולים יותר שיוצרים שברים קטנים.
על מנת שהתנגשויות יהיו אפשריות, הדיסקה צריכה להיות מופרעת כבידתית במידה המספקת מהירות התנגשות גבוהה מספיק. מערכת פלנטרית של הכוכב יכולה ליצור הפרעות כאלה, כך גם מערכת של כוכב זוגי או השפעה של כוכב שכן. קיומה של דיסקת שברים יכולה להצביע על הסתברות להמצאות של כוכב לכת סלעי במערכת.
עופר אשד
הפועל חולון
נולד בחולון לבתיה ולדוב, אשד שיחק כדורסל בצעירותו בקבוצת הכדורסל של בית הספר על שם ביאליק בחולון ומאוחר יותר בתיכון חדש בתל אביב. באותם זמנים היה חבר "התנועה המאוחדת". בגיל 14 וחצי, עשה את צעדיו הראשונים בקבוצת הכדורסל הבוגרת של הפועל חולון ושבר את שיא הכדורסלן הצעיר ביותר בליגת העל, שיא שלא נשבר עד היום. בגיל 15 שנים וחמישה ימים קלע אשד את סל הבכורה שלו במדי הפועל חולון בליגה הבכירה, ובכך היה לצעיר קולעי הסלים בכל הזמנים בליגה הראשונה בכדורסל הישראלי. במשחק זה, בו קלע אשד 3 נקודות, ניצחה חולון את הפועל אשדות-יעקב, 63 : 36. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת הופיע בשבעה מ-22 משחקי הקבוצה. לעומת זאת, בעונתו השנייה, עונת 1958/59, הופיע בכל 22 משחקי הקבוצה, קלע 10 נקודות והוריד 4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 1958/59, אשד העמיד ממוצע של 15.3, ובגיל 18 בלבד, בעונת 1959/60, הפך לכוכב הבלתי מעורער של הקבוצה, והיה למלך הסלים של העונה בקבוצה עם 17.5 נקודות בממוצע למשחק. בתואר מלך הסלים העונתי של הקבוצה החזיק אשד משך 14 עונות עד לעזיבתו את הקבוצה בתום עונת 1972/73. ימיו בחולון היו ימי הזוהר של הקבוצה, לאחר שחולון עמדה מול קבוצות הפאר מתל אביב בכבוד רב ונאבקה עמן על תוארי האליפות והגביע. בצבא שירת בנח"ל בתפקיד חובש, ונכלל בנבחרת צה"ל בכדורסל. בשנת 1992 הוענק לו התואר יקיר העיר חולון.
לאחר הפרישה
בשנת 1998 הוענק לאשד תואר יקיר העיר חולון.
אהוד קוקיה
אהוד קוקיה (נולד ב-4 באפריל 1950) הוא רופא ישראלי, כיהן כמנכ"ל המרכז הרפואי הדסה.
ביוגרפיה
אהוד שלום קוקיה נולד ב-1950 בירושלים לבן ציון ושרה קוקיא, נצר למשפחת קוקיה הירושלמית (נקרא שלום על שם סבו שלום קוקיה). השלים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב והתמחה בגינקולוגיה במרכז הרפואי שיבא, ובמקביל סיים לימודי תואר שני במנהל מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הוא עבד בבית החולים שיבא כרופא בכיר במחלקת נשים ויולדות. לאחר מכן כיהן כמנהל חטיבת הבריאות ומנהל השירותים הרפואיים של מכבי שירותי בריאות. בשנים 2007-2011 שימש מנכ"ל מכבי.
קוקיה שימש מרצה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בן-גוריון ועמית מחקר באוניברסיטת מרילנד שבארצות הברית. הוא פרסם מאמרים בתחומי האנדוקרינולוגיה, הפריון ומדיניות הבריאות.
קוקיה שימש מפקד מרכז הרפואה של חיל האוויר בדרגת סגן-אלוף. הוא בוגר הקורס לרפואה תעופתית של צי ארצות הברית.
במרץ 2011 נבחר קוקיה על ידי מועצת המנהלים של המרכז הרפואי הדסה למנכ"ל הארגון. הוא נכנס לתפקידו ב-1 בנובמבר 2011 ובינואר 2013 הודיע כי הוא מתפטר מתפקידו.
נשוי לעירא לבית אפרת ולה שני ילדים. בנו הוא הכדורסלן אורי קוקיה.
The Gift of Harun Al-Raschid
The Gift of Harun Al-Raschid (בעברית: המתנה של הארון א-ראשיד) היא פואמה של המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס, שפורסמה לראשונה בשנת 1924 בעיתון האמריקני הדיאל (The Dial) ובאסופת השירים "החתול והירח ופואמות נוספות" (The Cat and the Moon and Certain Poems). לאחר מכן הופיעה הפואמה בספרו חזון שיצא לאור בשנת 1925 ובאסופת השירים "המגדל" (The Tower), שיצאה לאור ב-1928.
תוכן ומבנה
הפואמה בנויה בצורת מכתב מקוסטא איבן לוקא המיועד לעבד אל-רבאן, הוזיר האחראי על אוצר הח'ליף הארון א-ראשיד, שליטה של בגדאד. קוסטא מבקש שהמכתב יוחבא ב'איגרת פרמנידס', כדי להבטיח שמכתבו יישמר לאחרית הימים. מכתב "הסוד הכמוס" שבמכתם אמור להיות ידוע אך ורק לבדואי החכם והנודד של המדבר כדי ששום כותב עתים לא יתעד זאת בדברי הימים. בשנה שבה הח'ליף הורה להוציא להורג את הוזיר ג'עפר הוא נפגש כדי לשוחח עם קוסטא.
קוסטא מסביר לח'ליף הארון א-ראשיד שהוא מאמין בן דת אחרת, בן הדת הנוצרית, שונה מזו המוסלמית של הח'ליף, וברגע שהוא יחליט להינשא, הוא יהיה נשוי לאותה אישה עד המוות. אין זה משנה, לפי תפיסת אמונתו של קוסטא, מה יהיה מצב יחסי האישות ביניהם.
הח'ליף שואל שוב את קוסטא מה תהיה תשובתו במידה והוא מוצא לו כלה שאף על פי שהיא צעירה, חולקת איתו את כישורי לימוד תורות הנסתר וחיפוש אחר הנצח. קוסטה משיב לח'ליף שאם אמנם תימצא לו אישה כזו, אז הוא יזכה באושר המוחלט עם בן זוג החווה את אותה איכות חיים של נשמתו שלו.
הח'ליף מכיר בקיומם של יחסי אהבה רוחניים האפשריים עבור פילוסוף כמו קוסטא, גם אם הוא מעדיף אהבה יצרית ותשוקה מינית. הח'ליף אכן נותן לו אישה כזו. קוסטא תוהה בינו לבין עצמו אם אשתו אוהבת אותו כפי שהוא או בגלל "המסתורין" שבו או השילוב של שניהם.
מיד לאחר נישואיהם, היא נהייתה שקועה אך ורק בספריו. כאשר הוא היה עובד במהלך הלילה והיא בעודה ישנה, היא החלה לקום מהמיטה ולהסביר לו את משמעות המסתורין שאותו קוסטא תר אחרי הבנתו. בבוקר למחרת, היא לא זכרה דבר ממה שקרה. בזמן ירח מלא היא החלה לקום שוב מהשינה ולשרטט צורות על המדבר כדי לתת הסבר לסימנים שאותם חקר. כל אותם אירועים התרחשו שבע שנים קודם, בתחילת נישואיהם. כיום, היא לא מגלה התלהבות להיכנס לחקר תורת הנסתר והיא אוהבת את קוסטא כפי שהוא.
עתה, קוסטא חרד שבמידה והיא תבין איזה מתנה היא העניקה לו, היא תהיה עלולה לחשוב שהוא מאוהב בה רק בגלל אותם קולות שטיפחו והצעירו את חייו. אם הוא יאבד את אהבתו אליה או היא את האמון בו, הוא יהיה מנוע מהכל, מפני שאהבתה וחוכמת התת-מודע של נשמתה, חד הם, בבחינת הקול כביטוי לנשמה. חוכמה מתגלית היכן שיופי האישה ישנו, וקוסטא זכה לחוות הבנה מוחלטת זו.
אודות
גרסה בדיונית של הכתיבה האוטומטית עוטה במסכה את ויליאם בטלר ייטס בתור קוסטא איבן לוקא ואת ג'ורג' בתור הכלה הצעירה. היא משולה למתנתו של הח'ליף אשר מופיע בתור הפרוטגוניסט הראשי במרכזן של המון מעשיות מ"לילות ערביה", הלא הוא הארון אל-ראשיד. הפואמה מדגישה את פער הגילאים העצום בין ייטס לג'ורג', ואת תחושתו האישית של ייטס ביחס לכך, ומתארת את הפילוסוף הנוצרי המזדקן מתחתן עם אישה החולקת את "צמאונו לאותו מסתורין חבוי" (thirst for those old crabbed mysteries). אולם הכלה עצמה נמשלת במראה למעיין הנעורים הנשגב (herself can seem youth's very fountain). פליאתה העזה של הכלה מאותו מסתורין הוא בסדר עדיפות נמוך יותר לעומת כישוריה כמתקשרת.
בחזון (1925), הפואמה ממוקמת בתחילת החלק השני של הספר. בחלק זה ויליאם בטלר ייטס, מציג ומסביר את הבסיס של הג'ייר הספירלי כחלק מהפרדיגמה הגאומטרית של ה"מערכת" שלו. בכך ייטס מגשר על הפער בין החלק הראשון שעוסק ב-28 מופעי הירח, החלק היותר נגיש ב"מערכת", לבין החלק השני של הספר שמהווה אתגר רציני בניסיון להבין את היחסים בין כל חלק וחלק במערכת. (מופעי הירח והג'ייר הספירלי).
באסופת השירים "המגדל" (The Tower), הפואמה ממוקמת במקום הלפני אחרון של האוסף. ברם, באסופת השירים, "אוסף הפואמות של 1933" (Collected Poems of 1933), ייטס יצר את היחידה "פואמות נרטיביות ודרמטיות" (כך שקונים פוטנציאלים לא יתעייפו מפואמות ארוכות מדי). צעד זה חזר על עצמו מאותו שלב, וכנראה שירת את מטרתו של ייטס להפחית מההשפעה הנובעת מקריאת הפואמות האזוטריות ב"מגדל". ("המתנה של הארון א-ראשיד" ו"ליל כל הקדושים").
דייר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מאכל לאומי
מאכל לאומי הוא מאכל הנתפס כטיפוסי וכאופייני לבני לאום, קבוצה אתנית או אזור גאוגרפי מוגדר, ומזוהה באופן מובהק עם בני מוצא זה. על פי רוב, אין מדובר בהגדרה רשמית (אף שישנן מדינות המגדירות מאכל לאומי בחקיקה רשמית), אלא בהשקפתם של בני אותו מוצא או אחרים המתבוננים מבחוץ בתרבותם, ורואים במאכל מסוים מכנה משותף לאותה קבוצת אנשים ולעיתים סמל לתרבותם. באופן דומה ל"מאכל לאומי", קיימים גם "משקאות לאומיים" המזוהים במובהק עם בני לאום או מוצא מוגדר.
אוכל ולאומיות
השימוש במונח "מאכל לאומי", יחד עם "מטבח לאומי", רווח החל מן המאה ה-19, עם התפשטות הרעיון של מדינות הלאום באירופה. הגדרתם של לאומים התבססה במידה רבה, בצד מקורות אתניים וגאוגרפיים, על מאפיינים תרבותיים שניתן לייחסם קולקטיבית לקבוצת אנשים רחבה, כגון שפה ומנהגים – ובכללם מנהגי בישול ואכילה. התפתחות של תנועת הגירה מסיבית בין הלאומים השונים, כמו גם התפתחותה של תנועת התיירות הבינלאומית במהלך המאה ה-20, חיזקו תפיסות ותדמיות של מאכלים לאומיים בין בני לאומים שונים לבין זולתם.
בצד השימוש במאכל לאומי כסמל חיובי המגדיר קבוצת אנשים סביב אלמנט שגאוותם בו, התפתח גם שימוש במאכלים לאומיים כסטיגמה שלילית שמדביקים בני לאום אחד על זולתם בהתייחסות מזלזלת. דוגמה לכך ניתן לראות בכינוי "צפרדעים" (Frogs) שנוקטים בו אנגלים כלפי צרפתים, על שום נוהגם לבשל ולאכול בעלי חיים הנחשבים כדוחים בעיני בני תרבות אחרת, או כינוי הגנאי "קראוט" (Kraut - כרוב) שהצמידו לגרמנים בשל נוהגם, שלאנגלים נראה בזוי, לאכול כרוב חמוץ. בקרב גרמנים ואוסטרים מקובל לכנות איטלקים, בזלזול, "זוללי ספגטי" (Spagettifressern). על כן, יש הרואים בשלילה התייחסות למושג "מאכל לאומי" ורואים בו משום "לאומנות קולינרית". חוקרי גסטרונומיה וקולינריה מצביעים על כך שרווחות טעויות רבות בכל הייחוס של מאכלים לאומיים ללאום זה או אחר, והגדרתם של מאכלים שונים כלאומיים מתבססת במקרים רבים על סטריאוטיפים בלתי מבוססים ועל בורות.
כאשר בני לאומים שונים טוענים לבעלות על אותו מאכל לאומי, עלולה להתפתח ביניהם יריבות על רקע זה. לבנונים שזעמו על תחושת הבעלות של ישראלים כלפי חומוס, לא השלימו עם העובדה שלספר השיאים של גינס נכנסה צלחת החומוס הגדולה ביותר, בעלת משקל של 400 ק"ג וקוטר של 4 מטרים. כך אירע שאיגוד התעשיינים הלבנונים ארגן את הכנתה של צלחת חומוס כבדה יותר, והיריבות ממשיכה עדיין להדהד בין שני הלאומים.
המאכל הלאומי של ישראל
לישראל אין מאכל כלאומי רשמי אבל ישראלים רבים רואים בפלאפל בפיתה את המאכל הלאומי. הפלאפל בפיתה מוגש בליווי סלט ישראלי, טחינה, צ׳יפס וירקות מוחמצים. פלאפל בפיתה זכה לפופולריות לאחר העצמאות של מדינת ישראל ובשנות החמישים על ידי עולים מתימן, על אף שלא היה מאכל אופייני לארץ מוצאם. הם היו הראשונים שהחלו להגיש את הפלאפל בתוך פיתות עם סלט ישראלי. מאמר בעיתון היהודי "The Palestine Post" ב -19 באוקטובר 1939 הוא האזכור הראשון למושג פלאפלים המוגשים בפיתות.
"שיר הפלאפל", של להקת איילון משנות ה-50 (מילים: דן אלמגור) מדגים את ההשקפה של דעת הקהל הישראלי על מאכל זה ואת היחס הישראלי למאכלים לאומיים אחרים.
היהודי זיס (סרט, 1934)
היהודי זיס (אנגלית: Jew Suss) הוא שם סרט קולנוע בריטי משנת 1934 בבימויו של מייקל בלקון, המבוסס על רומן בשם זה של הסופר היהודי הגרמני ליון פויכטוונגר. כעבור כ-6 שנים הופק בגרמניה הנאצית סרט אנטישמי בעל אותו השם.
יוצר הסרט היה יהודי בעל תואר אצולה (סר) והבעלים של אולפני אילינג. בסרט כיכב קונרד ויידט (אחד השחקנים הגדולים של גרמניה שברח משם עם עליית היטלר לשלטון) בתפקיד יוזף זיסקינד אופנהיימר.
עלילת הסרט
הסרט מתרחש בדוכסות ויטרמברג. הקהילה היהודית נאלצת לחיות בגטו ויוסף זיס אופנהיימר רוצה לצאת מהגטו ולשפר את רמת החיים של קהילתו. אופנהיימר מתגנב למסיבה שם נמצא הנסיך קארל אלכסנדר, בן דודו של דוכס ויטרמברג ויוצר איתו קשר לאחר שאופנהיימר מסייע לו לנצח במשחק הימורים. לאחר מותו של הדוכס, מקבל את הכתר לידיו קארל אלכסנדר שסובל מבזבזנות וצריך שוב את הסיוע של אופנהיימר.
הרב גבריאל, דודו של אופנהיימר חושף בפניו מכתבים מאמו שבהם היא כותבת כי אביו הביולוגי אינו יהודי אלא המרשל פון הידרסדורף. לילה אחד מגיע הדוכס לביתו של זיס ומתחיל לחזר אחר בתו נעמי. נעמי נמלטת מהדוכס לגג ושם היא נופלת למותה. זיס שבור ממות בתו ומחליט לנקום בפטרון שלו שהוביל למותה. הדוכס ממנה את אופנהיימר לשר הכספים שלו ואופנהיימר מחליט להעלות את המיסים בצורה דרסטית עד שבתי אב רבים מאבדים את חפציהם כי הם לא עומדים בתשלומים. אופנהיימר מציע לדוכס לשבור את חוקת ממלכתו ולארגן הפיכה צבאית שתהפוך אותו למלך אבסולוטי. כאשר הדוכס מכין רשימה של אנשים מכובדים שיעצרו לאחר הצלחת הפיכתו הוא מוסיף גם את שמו של זיס אופנהיימר לרשימה. היועץ המשפטי ויסנזה ששונא את הדוכס בא להזהיר את אופנהיימר שהוא עלול להיעצר.
כאשר ההפכה מתרחשת הדוכס גוסס מהתקף לב ורגע לפני שהוא הולך לעולמו, אופנהיימר לוחש לו כי הכול היה חלק ממזימתו לנקום בו על כך שהרג את נעמי בתו. הדוכס נפטר והמהפכנים מגיעים לזיס אופנהיימר שמבקש מהם שיעצרו אותו כדי שהמהפכה לא תיכשל. זיס אופנהיימר מועמד לדין בבית המשפט באשמת קיום מגע מיני עם נערה נוצרייה דבר שהיה אסור בחוק. גזר דינו נקבע מראש בבית המשפט והיה תלייה. אופנהיימר מוכנס לכלוב בלב הכיכר המרכזית של שטוטגרט לנגד המונים וביניהם מעט יהודים שמחכים לשמוע את אופנהיימר קורא את קריאת שמע ישראל ביחד איתם. זיס אופנהיימר ובני קהילתו מתפללים את התפילה יחדיו ואז אופנהיימר נתלה למוות. הסרט נגמר במילים:.
השפעת הסרט
הסרט בא להזהיר את העולם מפני האנטישמיות בגרמניה הנאצית, שצברה תאוצה רבה עם עליית הנאצים לשלטון. בלקון לא ידע שכעבור כחמש שנים הסרט עתיד לשמש כמודל לסרט תעמולה אנטישמי בשם "היהודי זיס" מבית מדרשו של שר התעמולה וההשכלה העממית, יוזף גבלס שצפה בסרטו ופירש לא מעט סצנות שראה מנקודת מבט אנטישמית.
התזמורת הסימפונית ירושלים
התזמורת הסימפונית ירושלים היא תזמורת סימפונית ישראלית, שמושבה בעיר ירושלים.
התזמורת נוסדה בשנת 1938 כתזמורת של תחנת הרדיו שהפעיל שירות השידור של פלשתינה (א"י) "קול ירושלים".
מנהלה המוזיקלי הראשון היה קראל שלמון. לאחר קום המדינה שונה שמה ל"תזמורת קול ישראל", ולצידה פעלה גם מקהלה.
בשנות ה-70 הורחבה ושמה שונה ל"התזמורת הסימפונית ירושלים, רשות השידור". זמן מה לאחר סגירתה של רשות השידור במאי 2017, קוצר שם התזמורת לשמה הנוכחי.
הנס שמידט-איסרשטדט
הנס שמידט-איסרשטדט (בגרמנית: Hans Schmidt-Isserstedt; 5 במאי 1900, ברלין – 28 במאי 1973, הולם-הולשטיין, גרמניה) היה מנצח ומלחין גרמני. הוא למד מוזיקה בהיידלברג ובמינסטר. עוד למד הלחנה אצל פרנץ שרקר בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין וקיבל דוקטורט בשנת 1923. הוא היה מנצח חזרות באופרה של וופרטאל משנת 1923. בשנים 1928 ל-1931 ניצח על האופרה של רוסטוק ומשנת 1931 עד 1933 על האופרה של דרמשטאדט. שמידט-איסרשמידט החזיק במשרת המנצח הראשון באופרה של המבורג משנת 1935 עד 1943. בשנת 1944 התמנה למנהל מוזיקלי באופרה הממלכתית של ברלין.
התזמורת הסימפונית ירושלים
אולם הבית של התזמורת, לקונצרטים והקלטות, הוא אולם הקונצרטים ע"ש הנרי קראון שנחנך בשנת 1986 בתיאטרון ירושלים. בתקופה שהתזמורת הייתה חלק מרשות השידור היא הרבתה להקליט קונצרטים חיים ויצירות לתחנת הרדיו קול המוסיקה.
הנס שמידט-איסרשטדט
ב-1945, אחרי תום מלחמת העולם השנייה, הזמין שלטונות הצבא הבריטי את שמידט-איסרשטדט לייסד תזמורת ברדיו צפון גרמניה בהמבורג. הוא ארגן תוך שישה חודשים את תזמורת רדיו צפון גרמניה וניצח על הקונצרט הראשון שלה בנובמבר 1945. מכאן המשיך כמנצח הראשי הראשון של התזמורת. משנת 1955 עד 1964 כיהן גם כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם.
התזמורת הסימפונית ירושלים
רפרטואר התזמורת מקיף יצירות מהבארוק עד ימינו. חלק מהיצירות בנות זמננו ניגנה התזמורת בביצוע בכורה עולמי, בהן יצירות משל סופיה גוביידולינה, אנרי דיטייה, אלפרד שניטקה ואחרים. התזמורת מעודדת מלחינים ישראלים, הן בביצוע יצירותיהם והן בהזמנת יצירות חדשות. במשך השנים הופיעו עם התזמורת מוזיקאים מהנודעים בעולם, בהם המנצחים איגור מרקביץ' ואוטו קלמפרר, הפסנתרנים ארתור רובינשטיין, ראדו לופו ויפים ברונפמן, הכנרים אייזק שטרן והנריק שרינג והוויולנית טביאה צימרמן.
הנס שמידט-איסרשטדט
הקלטות של שמידט-איסרשטדט לכל הסימפוניות של בטהובן זכו להערכה גבוהה. שמידט-איסרשטדט מוכר בגרמניה כתומך מושבע במוזיקה של מייקל טיפט. המוזיקה שלו עצמו כוללת שירים, אופרה אחת ויצירות לתזמורת. בנו היה מפיק התקליטים הבריטי אריק סמית'.
התזמורת הסימפונית ירושלים
בחגיגות שנת ה-3000 לירושלים בוצעה בנגינת בכורה יצירתו של קשישטוף פנדרצקי, "שבעת שערי ירושלים". על הקונצרט, שהיה מיזם משותף עם תזמורת רדיו בוואריה, ניצח לורין מאזל. הצלחת היצירה הביאה לביצועה בשנית במינכן, לחגיגות היובל לרדיו בוואריה באפריל 2000.
התזמורת יוצאת לסיורים בינלאומיים באירופה ובארצות הברית ומופיעה מדי שנה בפסטיבל ישראל. כן הוזמנה להשתתף בפסטיבל האופרה הבינלאומי, ב"טורנדוט" מאת פוצ'יני וב"כוחו של גורל" מאת ורדי.
באוקטובר 2023 התמנה הכנר והמנצח האוסטרי יוליאן רחלין לתפקיד המנהל המוזיקלי החדש של התזמורת.
מנכ"ל התזמורת הנוכחי הוא עופר אמסלם . ביוני 2023 התמנה בנימין יוסופוב לתפקיד מלחין הבית של התזמורת.
התזמורת נתמכת על ידי משרד התרבות והספורט ועיריית ירושלים.
אטילה ההוני
אטילה (406? – 453), ידוע גם כאטילה ההוני, היה מלכם של ההונים משנת 434, ושלט במשך 19 שנים על אימפריה אירופית. גבולות האימפריה ההונית נמתחו מנהר הריין שבמרכז אירופה, עד לים הכספי ומנהר הדנובה עד לים הבלטי. על אף שלאחר מותו קרסה האימפריה ההונית ולא הותירה אחריה מורשת ראויה לשמה, נותר אטילה דמות אגדית בהיסטוריה האירופית, והוא נזכר בסיפורי עם רבים כהתגלמות הרוע והאכזריות.
רקע
ההונים היו שבט נוודים מהערבה האסייתית, אשר פלש במהלך המאות הרביעית והחמישית לאירופה. ההונים הופיעו לראשונה על במת ההיסטוריה בדרום-מזרח אירופה, בסביבות 370 לספירה.
הדעות והידיעות לגבי מוצא ההונים, לוטים בערפל ונמצאים במחלוקת. חוקרים רבים משערים כי האבות הקדמונים של שבטי ההונים הם שבטי השיונגנו (סינית: 匈奴, פיניין: Xiōngnú, וייד-ג'יילס: Hsiung-nu) שם שהוא המונח הסיני לקונפדרציה של שבטים נוודים, שמקורם אינו ידוע. הם הופיעו בין המאה השלישית לפנה"ס, למאה הרביעית. ההונים שלטו על חלקים גדולים ממרכז אסיה, תחת שליט מרכזי המכונה "שאנְיוּ". השיונגנו מוזכרים לראשונה במקורות הסיניים בשנת 230 לפנה"ס, אבל היו מוכרים בסין, כנראה, עוד קודם לכן, ונראה שהייתה להם השפעה על אמנות הלחימה בסין בתקופת המדינות הלוחמות. יכולתם הצבאית והניידות של פרשיהם הטילו אימה על הסינים עד כדי כך שצ'ין שה-חואנג, קיסר סין הראשון ומייסד שושלת צ'ין, הורה לבנות את החומה הגדולה, על מנת להגן על סין מפני התקפותיהם. על פי ההיסטוריה הסינית סופה של ההגמוניה של שבטי השיונגו, הגיע לאחר תבוסות צבאיות שנחלו מהסינים ומהשבטים הסמוכים, ונדחקו בחלקם מערבה, והתפזרו. ייתכן שתהליך זה הביא לפריצת השבטים ההוניים אל תוך אירופה. התאוריה כי ההונים הם צאצאים של השיונגו איננה מבוססת דיה, וקיימות גם טענות השוללות זאת.
הם תוארו על ידי היסטוריונים רומאים כברברים מבעיתים, האוכלים בשר נא ועושים הכול על גבי הסוסים שלהם, אפילו ישנים. לאחר שהשתלטו על האוסטרוגותים, על הוויזיגותים ועל שבטים גרמאניים אחרים, נעו ההונים לכיוון האימפריה הרומית המזרחית. בשנת 432 אוחדו ההונים תחת מנהיג אחד, רוגה. לאחר מותו ב-434, ירשו אחייניו, בלדה הבכור ואטילה הצעיר, את ממלכתו.
מעט מאוד ידוע על הרקע של אטילה. מקורות היסטוריים משניים מתארים אותו כאדם נמוך, בעל מבנה גוף רחב וראש גדול, בעל מראה אסייתי עם אף שטוח ועור שזוף. גם מקור שמו איננו ברור והחוקרים חלוקים בדעותיהם: תאוריה אחת טוענת, כי הוא נגזר משפות טורקיות במשמעות של "שליט"; אחרים טוענים שמקורו בשפות גרמניות-גותיות במשמעות של "אב"; טענה שלישית היא, ששמו הידוע בצורה הנוכחית הוא גרסה גרמנית לשם בשפה ההונית שלא שרד את מבחן הזמן.
שלטון משותף עם אחיו בלדה
בשנת 434 עלה אטילה לשלטון עם אחיו בלדה, והפנה את תשומת לבו לאימפריה הביזנטית בהנהגת תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, שהייתה היריבה, והמחסום העיקרי, להתפשטות השבטים ההונים. בשנת 435 הגיעו הצדדים להסכמה לפיה ישלמו הביזנטים מס של 115 קילוגרם זהב, יפתחו את השווקים של הבלקן לסוחרים הונים ויחזירו לידי ההונים אצילים, ממתנגדיו של אטילה, שחיפשו מקלט בחסות האימפריה הביזנטית. בעוד ההונים חוזרים אל ערבות המרעה באזור הידוע בעת החדשה כהונגריה, החלו הביזנטים במפעל שיקום וחיזוק חומות קונסטנטינופול, ובניית חומה המגינה על העיר מצד הים. במקביל, הם בנו ביצורים לאורך גבול האימפריה שעל נהר הדנובה.
במשך מספר שנים הפנו ההונים את תשומת לבם להתכתשויות עם האימפריה הסאסנית, שנגמרו בתבוסה של הפרשים ההונים מול הצבא הסאסאני בארמניה. בשנת 440 שבו ההונים לפשוט על שטחים בשליטת האימפריה הביזנטית, חצו את הדנובה והתקיפו ערים באיליריה (אלבניה), ובחבל מואסיה, וכבשו את בלגרד. דרכם אל לב הבלקן והטריטוריה הביזנטית הייתה קלה, מאחר שהצבא הביזנטי גויס ברובו למלחמה בצפון אפריקה כנגד הוונדלים, שתקפו וכבשו את קרתגו, בירת הפרובינקיה העשירה אפריקה. בשנת 442 הסיג תאודוסיוס את צבאו מסיציליה, והורה על הטבעת סדרת מטבעות חדשה, על מנת לממן את המערכה העתידית מול ההונים.
בהמשך חתם הקיסר הביזנטי על הסכם שלום עם נציגי ההונים, באמצעות המפקד העליון "מגיסטר מיליטום". על פי הסכם זה, נסוגו ההונים משטחי האימפריה, תמורת תשלום חד-פעמי של 2,000 קילוגרם זהב, תשלום שנתי של 700 קילוגרם זהב ותשלום של 12 מטבעות זהב סולידוס עבור כל שבוי ביזנטי. לאחר איסוף שללם נסוגו ההונים אל השטחים שבשליטתם מחוץ לתחומי האימפריה הביזנטית. בשנת 445 לערך מת בלדה. ככל הנראה נרצח על ידי אטילה, שהפך לשליטם היחיד של ההונים.
שליט יחיד של ההונים
את מסע המלחמה הראשון שלו כשליט יחיד ערך אטילה כנגד האויב העיקרי - האימפריה הביזנטית. בשנת 447 חזר הצבא ההוני לבלקנים, ופגש את הצבא הביזנטי בקרב האוטוס. ההונים הצליחו לנצח את הביזנטים בקרב, אך במחיר כבד, שמנע מהם את האפשרות לנצל את ניצחונם במלואו. לאחר סדרת פשיטות שוד, הופיע הצבא ההוני המוחלש מול חומות קונסטנטינופול במטרה לכבוש את העיר ולהכניע את האימפריה הביזנטית. קונסטנטינופול הייתה במצב קשה, חומותיה הרוסות מרעידות אדמה ואוכלוסייתה מדולדלת ממגפה שפרצה בעיר. במאמץ עילאי שנמשך חודשיים הצליחו תושבי קונסטנטינפול לשפץ את החומות ההרוסות ולחזקם בקווי הגנה נוספים, עבודות אלו ותגבורת של גייסות משרידי הצבא הביזנטי המוצב באנטליה הספיקו להדוף את ההונים המוחלשים.
אטילה הפנה את הצבא ההוני מקונסטנטינופול אל הבלקנים, במסע של ביזה, הרס והרג, שהביא את ההונים עד למיצרי תרמופילאי. ההונים נעצרו בשנת 448 בחתימת הסכם שלום חדש עם הקיסר הביזנטי לפיו שולם להם כופר כספי ושטח הפקר ענק שאורכו "חמישה ימי רכיבה" נוצר בתחומי הטריטוריה הביזנטית.
פלישה לגאליה
בשנת 450 שלחה הונוריה, אחותו של ולנטיניאנוס השלישי קיסר האימפריה הרומית המערבית, טבעת לאטילה. הסיבה למחווה הייתה, לכאורה, רצונה של הונוריה בעזרתו של אטילה בביטול תוכניות לחתנה בכוח עם אציל רומאי. יהיו אשר יהיו כוונותיה של הונוריה, אטילה הודיע כי הוא רואה במחווה הצעת נישואים, וכי הוא מקבל את ההצעה ובתמורה דורש את "מחצית האימפריה הרומית המערבית" כנדוניה.
התפתחות זו יצרה מערבולת בחצר הקיסרות המערבית, שעד לאותו רגע נחסכה ממנה נחת זרועם של ההונים. הקיסרות ראתה בהונים בני ברית וכלי שרת במלחמתה מול השבטים הגרמאנים בגאליה, ובסכסוכים בתוך הקיסרות עצמה. שנות השלטון של ולנטיניאנוס אופיינו במאבק כוח מתמשך בין אימו גאלא פלקידיה, לבין המגיסטר מיליטום, פטריקיוס פלביוס אאטיוס, מאבק שהסתיים בשנת 433, שנה בה אאטיוס מונה לפטריקיוס והפך לכוח העיקרי מאחורי כס הקיסרות. לא ברור כמה השפעה הייתה לוולנטיאנוס, אם בכלל הייתה, על מאבק זה בפרט ועל הנעשה ברומא בכלל. אאטיוס היה בעל היכרות אינטימית עם ההונים שבקרבם חי ובכוחם הצבאי השתמש להשגת מטרותיו.
ולנטיניאנוס פעל במהירות. הוא הגלה את אחותו, וכתב לאטילה כי דרישתו נדחית על הסף, מאחר שהצעת הנישואים איננה עומדת במבחן החוק. אטילה שלא רצה להרפות מטרפו הודיע לקיסר הרומאי כי על פי דעתו בקשתה הלגיטימית של הונוריה נעשתה בתום לב, וכי הוא אוסף את צבאו על מנת לתפוס בכוח את רכושו על פי חוק. היסטוריונים מתארים את מהלכיו של אטילה כמחושבים, ומצביעים על נכונותו לנצל כל הזדמנות על מנת לקדם את מטרותיו. באור זה ברור כי אטילה ניצל את פנייתה של הונוריה, על מנת לתת מעטה של לגיטימיות למהלכו הנועז כנגד בת בריתו לשעבר - האימפריה הרומית המערבית, ומתקפה על "הבטן הרכה" של האימפריה בגאליה, המפוצלת על ידי שבטים רבים ובשליטה רומאית רופפת. החלק הצפוני של גאליה הידוע כגאליה בלגיקה, עבר בפועל לשליטת הפרנקים. אזור גאליה אקוויטניה סבל מחוסר יציבות מצד הוויזיגותים, וגם הבורגונדים של אזור האלפים המתינו להזדמנות לחלוקת שלל השטחים מחדש.
הקרב במישורים הקטאלונים
הצבא הרומאי בפיקודו של מגיסטר מיליטום פלביוס אאטיוס, יצא מאיטליה לכוון גאליה, והצליח לכרות ברית המבוססת על אינטרסים משותפים עם הוויזיגותים ומלכם תיאודוריד הראשון. הצבא המשולב הגיע לסביבות אורליאן במחצית חודש יוני. בסמוך לעיר התחולל קרב אדירים בין שני הצבאות. הקרב ידוע בשם הקרב במישורים הקטאלונים, ונחשב לאחד מהחשובים בהיסטוריה בעיני היסטוריונים קלאסיים ובראשם אדוארד גיבון ואדוארד שפרד קריזי. בסיכום הקרבות גברו הרומאים על ההונים, ואטילה נסוג מגאליה. מגבלות הניצחון התבררו בשנה לאחר מכן משפלש אטילה לאיטליה ובפרספקטיבה היסטורית ברור כי תהליך התפוררות האימפריה הרומית לא נפסק.
הפלישה לאיטליה
אטילה לא הרפה מתוכניתו להרחיב את שטחי שליטתו ואת השפעתו מערבה. בשנת 452 הוא חזר והצהיר על כוונתו לממש את "אירוסיו" להונוריה, אסף צבא, הכה בלב האימפריה הרומית, ופלש אל איטליה מצפון. תחילה תקפו ההונים את אקוויליה, והעיר נחרבה עד שקשה היה לזהות את מיקומה. התושבים המקומיים נמלטו אל הלגונות והתיישבו בהן, בתקווה כי מבוך התעלות והאיים ימנעו מהפרשים ההונים מלתקוף. פליטים אלו ייסדו את הערים ונציה וגראדו הסמוכות. על פי האגדות, אטילה בנה מחנה מבוצר מצפון לעיר, שם ישב וצפה בהשתוללות חייליו ובעירת העיר. על מחנה זה נבנתה מצודה ששימשה את הגרעין לעיר אודינה (Udine). הצבא הרומאי שהיה בנחיתות מספרית וטקטית, חשש מכניסה לעימות פנים אל פנים עם ההונים, ומתוך רצון להימנע מתבוסה והשמדה נקט בטקטיקות של לוחמת גרילה, על מנת להאט את התקדמות ההונים. טקטיקות אלו בשילוב של רעב ומגפה שפשו - ככל הנראה - במחנה ההוני הביאו להפסקת הפלישה.
למעשה אטילה ניצב בשלב זה של פלישתו בפני בעיות רבות שהקשו על התקדמותו, מחד, מחסור במזון עד כדי רעב, שהכה באיטליה החל משנת 451, כאשר הארץ לא יכולה הייתה לפרנס את צבאו, שהסתמך על ביזה ושוד כמקור אספקה ראשי. במקביל כוח צבאי ביזנטי גדול, שניצל את היעדרותו של אטילה, פלש לטריטוריות ההוניות, חצה את הדנובה והכה את חילות המצב שהשאיר אטילה. שילוב של שני איומים אלו היו ככל הנראה הסיבה העיקרית לנסיגתו של אטילה. ההיסטוריון הרומאי-נוצרי הידטיוס כותב:
מותו של אטילה
אטילה חזר למחנהו וארמונו והכריז על כוונתו לחזור ולתקוף את האימפריה הביזנטית שקיסרה מרקיאנוס הפסיק לשלם את דמי החסות עליהם הוסכם בעבר. תוכנית זו לא יצאה לפועל מאחר שאטילה מת בחודשים הראשונים של שנת 453. הנסיבות של מותו מסופרות על ידי פריסקוס ולפיהן במהלך משתה חתונה של אטילה עם אשתו האחרונה, הידועה רק בשם אילדיקו, השתכר אטילה עד אובדן חושים מוחלט וסבל מדימום קשה באפו, זרם הדם נכנס לגרונו והוא נחנק.
גרסה אחרת של נסיבות מותו של אטילה נכתבה על ידי ההיסטוריון הביזנטי מרצלינוס קומס 80 שנים לאחר האירוע. לפי גרסה זו נדקר אטילה על ידי אחת מנשותיו. לגרסה זו יש הד בכתבים גרמניים עתיקים ובהם אדה פואטית המתארת את מותו של המלך אטלי (ככל הנראה אטילה) מידי אשתו גודרון.
בשנת 2005 פרסם הפילולוג מיקל בדקוק מחקר מקיף על מותו של אטילה בשם "הלילה בו מת אטילה – פתרון תעלומת הרצחו של אטילה ההוני" (The Night Attila Died - Solving the Murder of Attila the Hun). על פי מחקר זה אטילה נרצח על ידי מתנקשים שנשלחו על ידי הקיסר הביזנטי על מנת להסיר את סכנת הפלישה ההונית הממשמשת ובאה.
על פי האגדה נקבר אטילה ב 3 ארונות קבורה נפרדים, אחד מזהב, שני מכסף ושלישי מברזל ועימו נקברו חפצים יקרים לליבו של אטילה, חלקם נבזזו במהלך מסעות המלחמה. האגדה ממשיכה לספר שקברו של אטילה נכרה על קרקע נהר שהוסט ממסלולו ולאחר הקבורה הוחזר הנהר לאפיקו המקורי. הפועלים שעסקו במלאכה הוצאו להורג, על מנת שמקום קבורתו של אטילה יישאר סוד. סיפור זהה סיפרו על קבורתו של אלאריק הראשון מלך הוויזיגותים שנפטר בשנת 410.
התפוררות האימפריה
עם מותו של אטילה, החלה מלחמת ירושה של בניו. אלק (Ellac), אותו ייעד אטילה ליורש, ושני בנים אחרים התמודדו על הבכורה, תוך שהם מנסים לגייס לצידם את בני הברית והווסלים של אטילה. הפירוד גבה את מחירו, בשנה שלאחר מותו של אטילה, בקרב נידאו, שנערך בין ההונים לבין ברית של השבטים הגרמאניים, שהחליטו לנצל את ההזדמנות ולהשתחרר מעול ההונים, ובהם האוסטרוגותים והגפידים, בראשות מלכם ארדריך. הקרב, שהתנהל על גדת נהר הסאווה, בפרובינציה פאנוניה, הסתיים בתבוסת ההונים והתפוררות השפעתם.
שירת הניבלונגים
שירת הניבלונגים הוא אפוס גרמני קדום, המספר על מאבקיו של הגיבור הגרמני המושלם זיגפריד, רציחתו ונקמתה האכזרית של אלמנתו קרימהילדה. הסיפור נובע מאירועים שהתרחשו בתקופת נדידת העמים הגדולה ושירת הניבלונגים נתפסת במסורת הגרמנית המודרנית כמסר אולטימטיבי להגדרת הגרמניות המקורית והטהורה. האתוס היה בסיס לפטריוטיזם הלאומי הגרמני בתחילת המאה ה-19. גם הנאצים נעזרו בו לפולחן ההערצה למנהיג ולמדינה. שירת הניבלונגים העניקה השראה רבה להוגי הדעות והסופרים מן הזרם הרומנטי באמנות הגרמנית. בשירה מקום מרכזי להונים ובראשם לאטילה, אם כי באופן שונה לחלוטין מהאירועים היסטוריים. בן דמותו הספרותי של אטילה קרוי אטצל (Etzel) והוא מתואר כדמות אצילית ומתורבתת שנושא לאישה את קרימהילדה האלמנה. סופו של האפוס בחורבן מפואר - מותם של אלפי לוחמים וחיסול השושלת הבורגונדית, וגם במותה של קרימהילדה, לאחר שחיסלה את קרוביה. בסיפור זה אטצל/אטילה הוא הקורבן האציל ומלכותו היא שנחרבת.
הונגריה
בהונגריה של תקופת הרנסאנס, תחת שלטונו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה, זכה אטילה לעדנה. ההונגרים פעלו ליצור זהות לאומית בעלת עומק היסטורי, מעבר למדיארים של המאה העשירית, ומצאו את ההונים כמניחי היסוד להונגריה החדשה ואת אטילה כאב הקדמון של בית המלוכה. ההיסטוריון ההונגרי יאנוש טורוצי  תיאר את אטילה בספרו "Chronica de gestis Hungarorum" כמנהיג צבאי מוכשר ומונארך נאור, וסיכם את ההשוואה בין מתיאש הראשון לאטילה: "הגורל מחייה את תהילת העבר של ההונים שזהרו בעת שלטונו של אטילה".
בעת החדשה
אירופה של העת החדשה גיבשה את הנרטיב הברברי של ההונים, בהתבסס על ספריו ומחקריו של ההיסטוריון האנגלי בן המאה ה-18 אדוארד גיבון, שפורסמו בשם "שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית". הספר, שפורסם לראשונה ב-1776, היה מחקר חדשני ביותר לשעתו, שהשפעתו ניכרת עד היום. על פי גיבון, ההונים ואטילה בפרט, היו אחת הסיבות לנפילת האימפריה הרומית. ההונים מתוארים כמי שהחריבו באופן שיטתי כל זכר לציוויליזציה הרומית-מערבית, בעת שהאימפריה הייתה על פי-תהום. אטילה מתואר כדמות מתנשאת, שחצנית ואגוצנטרית, ששם עצמו מעל המין האנושי. ההונים מתוארים בבוז כ"רועים סקיתים", המונעים על ידי דחפים פראיים והרסניים. גיבון קבע כי חיסול מוקדם של אטילה היה מציל את האימפריה הרומית ותיאר אותו כאזהרה של ההיסטוריה למדינות לבל יכשלו לשמור על עצמאותן והחרויות של אזרחיהן, שאם לא כן דינן לכישלון וחורבן. אטילה, כמיצג של התוהו וההרס, שימש כתזכורת שהציוויליזציה תיאלץ לשמור על נכסיה ואופיה. הרופא ואיש הרוח הבריטי תומאס הודג'קין, כתב סדרת ספרים על ההיסטוריה של איטליה והקדיש את הכרך השני (מתוך שמונה) לתקופת ההונים ולאטילה. הוא הצביע על הקשר הגזעי האסיאתי-מונגולי בין הפולשים אל אירופה מאז קריסת האימפריה המערבית ובהם הבולגרים, המדיארים והטורקים העות'מאנים. גישה זו, האופיינית למחשבה הפוליטית-היסטורית של התקופה הוויקטוריאנית, ראתה בהונים כמקרה נוסף של המון ברברי אטום, בעל יכולת הרס גדולה וחסר יכולת בנייה, שלא תרמו כלל להתפתחות המין האנושי וגם כאשר אימצו גינונים חיצוניים של "תרבות" - נותרו במהותם ברברים. ההיסטוריונים והוגי הדעות הבריטים ראו בנפוליאון בונפרטה את המקבילה בת זמנם של אטילה. הוא מתואר על ידי הודג'קין כעריץ, שמטרתו החרבת אירופה ושבירת הסדר והתרבות:
.
TV8 (טורקיה)
TV8 הוא ערוץ טלוויזיה טורקי שהחל לשדר ב-22 בפברואר 1999. הערוץ משדר תוכניות בידור, מוזיקה, תחרויות, ספורט וחדשות.
היסטוריה
הערוץ עלה לשידור ב-22 בפברואר 1999, והצטרף לרשימת הערוצים הארציים בטורקיה בשנת 2003 על ידי שינוי הלוגו והפורמט שלו. הערוץ החל לשדר חדשות בשנת 2005.
החל משנת 2013 הוא מהוו החלק של תאגיד מדיה בבעלות אג'ון איליג'אלי. בספטמבר 2013 הציג הערוץ סמליל חדש, שהיה בשימוש במשך שנה אחת בלבד, ובחודש אוגוסט 2014 העלה הערוץ סמליל חדש ובו הספרה 8 בצבע כסף והגדלת האותיות TV.
תוכניות טלוויזיה
לצד תוכניות נוספות, הערוץ משדר את הגרסאות הטורקיות של The Voice, הישרדות, אוטופיה וGot Talent.
מאז 1999 עד 2013 שידר הערוץ מגזינים חדשותיים שונים, וכמו כן שידר הערוץ מהדורת חדשות. בשנת 2013 לאחר רכישת הערוץ הוחלט להוריד את כל תוכניות האקטואליה בערוץ על מנת ליצור ערוץ בידור ללא חדשות כלל, ועקב כך כל עובדי מערכת החדשות של הערוץ איבדו את מקור פרנסתם. כל תוכניות הספורט, למעט שתיים בלבד, הוסרו גם הן מלוח השידורים.
אירועי ספורט המשודרים בערוץ
הערוץ משדר אירועי ספורט שונים, ובהם:
פייטה
פייטה (באיטלקית: Pietà; רחמים) היא שם כולל ליצירות אמנות שנושאן הוא הצגת מרים המערסלת את בנה ישו המת, לאחר שהורד מן הצלב. באמנות בכלל, וברחבי העולם הנוצרי בפרט, רווחות יצירות אמנות שנושאן הוא תחנות בחייו של ישו, כפי שמתוארות בברית החדשה על ידי השליחים (ארבע הבשורות על פי מתי, לוקס, מרקוס ויוחנן).
קונסטנס צ'פמן
ביוגרפיה
צ'פמן נולדה בווסטון-סופר-מר שבאנגליה. הופעת הבכורה שלה בתיאטרון הייתה בשנת 1938 במחזה "Hay Fever" בתיאטרון נייטסטון שבווסטון-סופר-מר. היא המשיכה להופיע בתיאטרון וב-1969 הופיעה לראשונה בתיאטרון רויאל קורט שבלונדון אצל הבמאי לינדזי אנדרסון.
בטלוויזיה הופיעה צ'פמן בתפקיד גברת בראון בעיבוד של טלוויזיית גרנדה לרומן "A Kind of Loving", ובתפקיד אן בסדרת המדע בדיוני לילדים "The Georgian House" משנת 1976. ב-1986 שיחקה בסרט הקומי "בקצב השעון" של ג'ון קליז. היא השתתפה בפרק בסדרה הקומית "Victoria Wood As Seen On TV", וגילמה את אלזי פרטרידג', חברתו של הדוד אלברט, בפרק בסדרה "על שוטים ואנשים". היא הופיע שוב בתפקיד הראשי בסרטו של לינדזי אנדרסון "In Celebration" משנת 1975, אחרי שהופיע בסרטו "הו בן מזל!" (1973). עוד בקולנוע שיחקה בסרטים "The Raging Moon" (מ-1971), "Doomwatch" (מ-1972), "הדה" (1975), "The Three Hostages" (מ-1977) ובסרט "ליידי אוסקר" (1979).
מגדל המים (בית הספר ויצמן)
מגדל המים הניצב בשטח בית הספר ויצמן בהרצליה מוגדר כאתר מורשת לאומית.
היסטוריה
המגדל, אשר נבנה ב-1926, היה אחד ממפעלי הבניה הגדולים ביותר בתקופתו. הוא מומן על ידי החברה "קהילת ציון אמריקאית", אותה חברה שמימנה רבות מפיתוחי המושבה הרצליה, תוכנן על ידי המהנדסים "הקר-ילין" ונבנה בפועל על ידי חברת "סולל בונה" על גבעת המייסדים, עליה שוכן כיום גם בית הספר ויצמן. תוכניתם של המהנדסים לבניית המגדל הייתה העזה אדריכלית.
מאוחר יותר הוקמה על גג המגדל תחנת תקשורת של סניף ההגנה בהרצליה, בה נעשה שימוש בהליוגרף לשם איתות אור. התחנה הופעלה על ידי צעירי המושבה והפכה את הרצליה לחוליה חשובה ברשת הקשר של ההגנה. בימי חירום או מתיחות פעלה התחנה במשך כל שעות היממה.
וינונה ריידר
וינונה לורה הורוביץ (באנגלית: Winona Laura Horowitz; נולדה ב-29 באוקטובר 1971), המוכרת בשם הבמה וינונה ריידר (Winona Ryder), היא שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי. התפרסמה בזכות הסרט "ביטלג'וס" ומסרטים אחרים כמו "המספריים של אדוארד", "מציאות נושכת" ו"נערה בהפרעה" וגם מסדרת הטלוויזיה "דברים מוזרים". הייתה מועמדת לפרס אוסקר פעמיים. כמו כן זכתה בפרס גלובוס הזהב.
ביוגרפיה
וינונה לורה הורוביץ נולדה במחוז וינונה, מינסוטה שבארצות הברית. אביה יהודי שרבים ממשפחתו נספו בשואה. שם המשפחה המקורי שלו היה "תומקין", אולם כשהיגרו לארצות הברית שינו ל"הורוביץ". הוריה מייקל הורוביץ וסינתיה פאלמר (לבית איסטס), הם סופרים ועורכים. ריידר מגדירה עצמה גם כיהודייה כמו אביה. אמה ממשפחה מרקע נוצרי ממוצא בלגי, גרמני, ובריטי.
ריידר נקראה על שם עיר סמוכה בשם וינונה. את שמה האמצעי "לורה" נתנו לה הוריה מפני שהיו בידידות עם אשתו של אלדוס האקסלי, לורה האקסלי. שם הבמה ריידר הושפע מהזמר הרוק מיץ ריידר, אשר הוערץ על ידי אביה.
ריידר מגדירה עצמה כיהודייה, על אף שאביה מגדיר עצמו כאתאיסט ואמה בודהיסטית. הוריה חינכו את ילדיהם ללמוד מכל האמונות ולהגדיר לעצמם את האמונה המתאימה להם ביותר.
לריידר אח צעיר בשם אורי (על שם הקוסמונאוט יורי גגארין), ושני אחים למחצה מנישואיה הראשונים של אמה. הסנדק של ריידר הוא הסופר טימותי לירי.
קריירה
ב-1986 הופיעה ריידר לראשונה בקולנוע, בסרט "לוקאס" לצידם של קורי היים וצ'ארלי שין.
בשנת 1989 כיכבה בסרט "מלכות הכיתה", בתור ורוניקה סוייר לצד כריסטיאן סלייטר.
ב-1990, השתתפה בסרט "המספריים של אדוארד", לצידו של ג'וני דפ, בן זוגה דאז. הסרט זכה להצלחה ולהכנסה של 56 מיליון דולר בקופות הקולנוע בארצות הברית. בהמשך אותה שנה, הופיעה בסרט בתולות הים לצידן של שר וכריסטינה ריצ'י. בעקבות סרט זה, היא נהייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר". באותה שנה היא הופיעה בקליפ של שר לשיר "The shoop shoop song".
ב-1991, שיחקה נהגת מונית צעירה שחולמת להיות מכונאית בסרט מונית לילה. הסרט יצא במהדורה מוגבלת אך זכה לשבחים בביקורות.
בשנת 1993, שיחקה בסרט "עידן התמימות" לצידם של דניאל דיי-לואיס ומישל פייפר. על השתתפותה בסרט זה זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "שחקנית המשנה הטובה ביותר".
ב-1994, היא ביצעה הופעת אורח בסדרה "משפחת סימפסון" בפרק "היריבה של ליסה" בתפקיד אליסון טיילור.
ב-1999, ריידר כיכבה בסרט "נערה בהפרעה" לצידה של אנג'לינה ג'ולי. הסרט מבוסס על ספרה האוטוביוגרפי של סוזנה קייסן בעל אותו השם.
בשנת 2000, שיחקה בדרמה "סתיו בניו יורק" לצידו של ריצ'רד גיר. הסרט קיבל ביקורות מעורבות, אך זכה להצלחה קולנועית וגרף רווח של 90 מיליון דולר ברחבי העולם.
בשנת 2001 ביצעה הופעת אורח בסדרה הקומית "חברים" בתור מליסה וורברט, חברתה של רייצ'ל גרין מהקולג'. לאחר שריידר נעצרה באשמת גנבה בסוף 2001, היא לקחה הפסקה של 3 שנים מעולם הקולנוע.
ב-2004, הופיעה בתפקיד קטן כפסיכולוגית בסרט "דפיקות לב". בשנת 2005 היא הופיעה בסרט "מעשה בשמיכת טלאים" המבוסס על ספר באותו שם, לצידו של דרמוט מלרוני. בשנת 2006 היא הופיעה בסרט "סורק אפלה" המבוסס על הספר עם אותו שם, לצידם של קיאנו ריבס, רוברט דאוני ג'וניור ווודי הרלסון. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן ובפסטיבל הקולנוע בסיאטל.
אמנון (זיסט) ברמן
אמנון (זיסט) ברמן (20 בספטמבר 1926 – 7 ביולי 1948) היה טייס במלחמת העצמאות לוחם ומפקד בפלמ"ח בשירות הידיעות, פיקד על קורס טיס של ההגנה בארצות הברית ופעיל במוסד לעליה ב'. ברמן נהרג כאשר מטוסו הופל מעל לוד.
חייו
נולד בירושלים בכ"א בתשרי תרפ"ז (20 בספטמבר 1926) לזהבה וברוך. למד בגימנסיה העברית בירושלים. בהיותו בן תשע הצטרף להסתדרות הצופים ובגיל 15 היה בחג"ם ובגדנ"ע, עבר קורס מ"כים בגדנ"ע.
פלמ"ח
בתום הלימודים התגייס לפלמ"ח, ושירת בו משנת 1944 עד 1947, תחילה כטוראי ואחר-כך כמ"כ – בעין חרוד, בתל יוסף ובגניגר. בתקופת תנועת המרי העברי, השתתף בפריצה למחנה המעפילים בעתלית ובליל הגשרים. בתום השירות חזר ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, מתמטיקה וכימיה והשתלם בהנדסה.
שירות הידיעות
היה פעיל ב"הגנה", איש שירות הידיעות (ש"י) בירושלים. כשהגיעה משלחת "ועדת אונסקו"פ" של האו"ם באוגוסט 1947, נסע לארצות-הברית כדי להמשיך את לימודיו בהנדסת תעשייה וניהול. הצטיין בלימודים אך הפסיק אותם כדי לחזור לארץ ולהשתתף במלחמת העצמאות.
מכתב שכתב לאביו עם החלטתו לעזוב את הלימודים.
פיקוד על קורס הטיס של ההגנה בביקרספילד
בטרם בואו לארץ ביוני 1948 נשלח לקורס טיס מטעם ההגנה בבייקרספילד שבקליפורניה, ופיקד על קורס זה. היה זה קורס טיס מזורז שנועד להכשרת טייסים יהודים, רובם בני היישוב, למלחמת העצמאות. מארגן הקורס היה טדי קולק, ובין בוגריו הידועים נמנים זהרה לביטוב, עמנואל רוטשטיין, פלטיאל מקלף ושלמה להט. בקורס הטיס נקשרו קשרי אהבה בינו לזהרה לביטוב. במותו חוותה זהרה אובדן בפעם השנייה. לאחר שעבר בהצלחה את מבחני הטיסה, הודח ברמן מהקורס, בשל ויכוחים עם אלינור רודניק, שיזמה את הקורס והייתה הבעלים של שדה התעופה בביקרספילד, מה שלא מנע את פעילותו כטייס בחיל האוויר.
המוסד לעלייה ב'
בסיום הקורס נשלח לפנמה להביא ארצה אוניית רכש של המוסד לעלייה ב', ועליה כלי נשק מסוגים שונים ובהם כ-240 מכוניות וזחל"מים (ששימשו מאוחר יותר לכיבוש לוד ורמלה). המשימה ארכה שלושים ושניים יום, במהלכה נשמר קשר רציף עם ארצות הברית וצוות המלחים הוחלף פעמיים. ברמן הצליח לשכנע את רב החובל לפרוק את המטען בתל אביב ולא בחיפה מחשש מהבריטים. המשימה בוצעה בהצלחה. אונייה זו הייתה האחרונה שהגיעה לארץ תחת שלטון המנדט הבריטי.
מלחמת העצמאות
כשהגיע לארץ צורף לחיל-האוויר הישראלי לטייסת תעופה, פל' ו', הגדוד הראשון, פל' ד'. ברמן הטיס מטוסים קלים ובהם אוסטר אוטוקרט ("פרימוס"), ומילא תפקידים חיוניים בהגשת עזרה לנקודות נצורות בנגב, כמו בית אשל ונבטים. היה גם טייס מקשר בין ניר עם לתל אביב.
מותו
ב-ל' בסיוון תש"ח (7 ביולי 1948), עסק בצילומי אוויר טופוגרפיים מעל רביבים, ולאחר מכן נשלח להעביר נוסעים מהנגב. ברמן לא הגיע ליעדו, ונורה מעל לוד. בן 21 במותו. הוא נקבר בבית הקברות הצבאי נחלת יצחק. לאחר מותו הועלה לדרגת פקד-טיס (סגן).
בתרבות
מופיע בספר לאהוב עד מוות, רומן היסטורי שנכתב על ידי דבורה עומר. העלילה עוסקת בסיפור אהבתם של זהרה ושמוליק (שמואל קופמן) שפעלו בפלוגת הפלמ"ח, יצא לאור בשנת 1980. הספר מבוסס על סיפור אמיתי וברמן מופיע בדמותו האמיתית.
וינונה ריידר
קריירה
בשנת 2009, שיחקה ריידר את אמנדה גרייסון, אימו של ספוק, בסרט "סטארטרק".
ב-2010 היא שיחקה רקדנית בלט מבוגרת בסרט "ברבור שחור" לצידה של נטלי פורטמן. באותה שנה אף שיחקה בסרט העצמאי "להישאר קול", לצידה של הילרי דאף.
בשנת 2011, הופיעה בקומדיה "הדילמה" לצידו של וינס ווהן. ב-2012, הופיעה ריידר בקליפ של הקילרס לשיר "Here with Me". באותה שנה היא השתתפה בסרט האנימציה "פרנקנוויני".
בשנת 2016 החל לככב בסדרת המסתורין "דברים מוזרים" מבית נטפליקס. בשנת 2023 מתוכננת לעלות העונה החמישית והאחרונה.
בשנת 2018 כיכבה בסרט "היעד...חתונה" לצד קיאנו ריבס.
חיים אישיים
ביוני 1989, פגשה ריידר את ג'וני דפ בפרמיירת הסרט "Great Balls of Fire". חודשיים לאחר מכן החלו השניים לצאת, והתארסו ביולי 1990. הזוג היה מאורס במשך שלוש שנים, אך לא נישא. בין השנים 1993–1996 יצאה ריידר עם דייב פירנר, סולן להקת "סול אסיילום". בין השנים 1998–2000, יצאה עם השחקן מאט דיימון; השניים התארסו ונפרדו מאוחר יותר. בשנת 2011 החלה לצאת עם מעצב האופנה סקוט מקינלאי האן.
ריידר קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד באוקטובר 2000. ב־12 בדצמבר 2001 נעצרה ריידר בשל גנבה של פריטי לבוש בשווי של 5,000 דולר מחנות כל-בו בבוורלי הילס, קליפורניה, ובדצמבר 2002 גזר עליה בית המשפט שלוש שנות מאסר על תנאי, 480 שעות של שירות בקהילה, 3,700 דולר קנס ו-6,355 דולר פיצויים.
סמינר לכמרים
סמינר לכמרים הוא מוסד להשכלה גבוהה המכשיר כהני דת ואנשי כמורה. המושג יכול להתייחס למוסדות כאלה ממסורות דתיות שונות, אך למעשה מתייחס בעיקר למוסדות להכשרת כמרים של הכנסייה הקתולית ושל הכנסיות המזרחיות.
נוצרים פרוטסטנטים משתמשים בדרך כלל במושגים אחרים לתאר את המוסדות בהם נחנכים כמרים וכהני דת. ביהדות, קיים לעיתים שימוש במונח "סמינר" לתיאור מדרשות אשר מכשירות נשים דתיות וחרדיות (ר': מדרשה לנשים, רשת בית יעקב). עם זאת, לעיתים קיים שימוש במונח לתיאור מוסד להכשרת רבנים, ובית המדרש לרבנים באמריקה נקרא באנגלית "The Jewish Theological Seminary of America".
מקור המונח "סמינר" בהקשר זה נובע מן המונח הלטיני "seminarium", אשר משמעותו מנבטה, מתוך תפיסת הסמינר בתור המקום שבו "זרעי" הכמורה העתידית "צומחים".
במסגרת החינוך המוענק למועמד לכמורה בסמינרים, נלמדים יסודות תאולוגיים, פילוסופיים וכן "תאולוגיה כמורתית", כלומר, תורת הנהגת הקהילה והתמיכה בחבריה.
מקדואל
מקדואל (באנגלית: McDowell) הוא שם משפחה.
סויוז TMA-16
סויוז TMA-16 (ברוסית: Союз ТМА-16) היא חללית סויוז ששוגרה ב-30 בספטמבר 2009 מנמל החלל קוסמודרום בייקונור ונחתה ב-18 במרץ 2010. החללית שוגרה למפגש עם תחנת החלל הבינלאומית כשעל סיפונה שלושה אנשי צוות- מפקד המשימה מקסים סוראייב, מהנדס הטיסה ג'פרי ווילאמס ותייר החלל גי לאליברטה (מייסד קרקס השמש).
סויוז TMA-16 הביאה שני אסטרונאוטים נוספים לצוות המשלחת ה-22 של תחנת החלל הבינלאומית - מקסים סוראייב וג'פרי ויליאמס.
זוהי הטיסה ה-103 של חללית הסויוז, ולראשונה מאז 1969 שלוש חלליות סויוז שהו במקביל בחלל (סויוז TMA-14, סויוז TMA-15, וסויוז TMA-16).
תיירות חלל
משימת סויוז TMA-16 עלולה להיות טיסת החלל האחרונה שבה ישוגרו לחלל תיירי חלל באמצעות חלליות סויוז. בגלל הפסקת פעילותן הצפויה של כל מעבורות החלל של נאס"א, ובגלל הגדלת צוות תחנת החלל הבינלאומית לשישה, התפקיד של העברת הצוותים יוטל במלואו על חלליות הסויוז, כך שלא יישאר בהן מקום לתיירי חלל. הדבר ישתנה במידה ותוכנס לשירות חללית מאוישת נוספת.
הצוות
צוות שחזר:
צוות גיבוי:
מרכז לתרבות עכשווית של ברצלונה
מרכז לתרבות עכשווית של ברצלונה (בקטלאנית: Centre de Cultura Contemporània de Barcelona), הידוע גם בראשי תיבות שלו, CCCB, הוא מרכז אמנויות בברצלונה, קטלוניה, ספרד.
פעילויות
המרכז ממוקם בשכונת אל רבאל, ונושא הליבה שלו הוא העיר והתרבות העירונית. ה-CCCB מארגן תערוכות, דיונים, פסטיבלים, קונצרטים, מחזורי סרטים, קורסים, הרצאות ופעילויות אחרות. בנוסף, מעודד יצירה באמצעות טכנולוגיות ושפות חדשות, חוקר ומקדם את המיזוג המתמשך של שפות וז'אנרים שונים, ומעביר הפקות פנימיות למרכזי אמנות, מוזיאונים ומוסדות לאומיים ובינלאומיים אחרים. המטרה הבסיסית של פעילויות אלו היא ליצור דיון, חשיבה והרהורים על נושא העיר והמרחב הציבורי, ונושאים נוספים המגדירים את האקטואליה. הוא מטפל בנושאים במטרה לקשר את העולם האקדמי עם תהליכי יצירה ואזרחים בכלל. ה-CCCB הוא גם מרחב פתוח ליוצרים, עמותות ומתכנתים עצמאיים שאיתם יצר קשרים לאורך השנים.
ה-CCCB מציע לציבור גישה לחלק מאחזקותיו, ארכיון מולטימדיה הכולל חומרים שיצר המרכז במהלך שנות פעילותו. מגוון רחב של חומרים (מסמכים, פרסומים, קבצים דיגיטליים, אודיו-ויזואליים וכו') בנושאים מרכזיים של תרבות וחברה עכשוויים הזמינים לעיון בארכיון CCCB, והוא ממשיך להתעדכן כל העת. פתוח לציבור גם XcèntricArchive של המרכז, ארכיון דיגיטלי של סרטים ניסיוניים ותיעודיים, הכולל למעלה מ-700 כותרים הקשורים לתוכנית שלו "Xcèntric. הקולנוע של CCCB".
ה-CCCB הוא קונסורציום ציבורי שנוצר על ידי המועצה המחוזית של ברצלונה (Diputació de Barcelona) ומועצת העיר ברצלונה. הגוף הניהולי השולט בקונסורציום הוא המועצה הכללית, שהנשיא שלה הוא נשיא המועצה המחוזית של ברצלונה וסגן הנשיא שלה הוא ראש העיר. ג'ודית קאררה היא המנכ"לית.