cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מתחם התנגשות
לגודלו של מתחם ההתנגשות יש חשיבות גדולה ברשתות Ethernet, בהן כל מחשב יכול לשדר בכל זמן נתון. ברשתות כאלו - ככל שמתחם ההתנגשות גדל, כך גדל הסיכוי להתנגשות (collision) בין שתי חבילות מידע – מה שמוביל לאיבוד המידע שהיה בשתי החבילות והפסקת התקשורת בכל מתחם ההתנגשות לפרק זמן אקראי (בסדר גודל של אלפיות שנייה). אחת הדרכים לשפר את ביצועי הרשת היא חלוקתה ליותר מתחמי התנגשות, ובכך הקטנת הסיכוי ליצירת התנגשויות.
ברגשטיין
ברגשטיין הוא שם משפחה.
איי קרגלן
איי קרגלן (בצרפתית: Archipel de Kerguelen או Archipel Kerguelen, ואף Îles Kerguelen), ידועים אף בכינוי "איי הבדידות", הם קבוצה של איים בקצהו הדרומי של האוקיינוס ההודי המהווים טריטוריה צרפתית.
האיים נמצאים במרחק של כ-5,300 ק"מ מדרום מזרח ליבשת אפריקה, בערך באמצע הדרך בין אפריקה, אוסטרליה ואנטארקטיקה. שטחו של האי הגדול בארכיפלג, גרנד טר (Grande Terre), הוא 6,675 קמ"ר והוא מוקף בכ-300 איים ואיונים קטנים. שטחם הכולל של האיים הוא 7,215 קמ"ר. מזג האוויר באיים קר, אולם הטמפרטורות אינן קיצוניות לאורך כל השנה - בדומה למזג האוויר באיים האלאוטיים באלסקה. בממוצע יורדים באיים משקעים (שלג, או שלג מעורב בגשם) ב-300 ימים בשנה. באיים מנשבות לעיתים קרובות רוחות עזות שמהירותן הממוצעת 110 קמ"ש עם משבים עד ל-200 קמ"ש. בים המקיף את האיים מתרחשות סערות חזקות, עם גלים בגובה 12–15 מטר. הים אינו קופא במהלך השנה.
היסטוריה
האיים מהווים חלק מן הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת ומנוהלות כמחוז אדמיניסטרטיבי של מדינת צרפת. האיים התגלו בחודש פברואר 1772 על ידי מגלה הארצות הצרפתי איב-ז'וזף דה קרגלן דה טרמרק (Yves-Joseph de Kerguelen-Trémarec). זמן קצר לאחר גילויים החלו פוקדים את האיים ציידי לווייתנים, דובי ים, פילי ים וכלבי ים (רובם בריטים, אמריקאים ונורווגים) אשר צדו את אוכלוסיות בעלי החיים באיים ובסביבתם, כמעט עד להכחדה מוחלטת. מאז תום עידן ציידי הלווייתנים וכלבי הים התאוששה רוב אוכלוסיית בעלי החיים באיים.
מספר משלחות גאוגרפיות בולטות עצרו באיים במהלך מסען בחצי הכדור הדרומי, כולל זו של ג'יימס קוק בשנת 1776.
סיירת העזר הגרמנית אטלנטיס עגנה באיי קרגלן בחודש דצמבר 1940 כדי להצטייד ולבצע עבודות אחזקה באוניה. אחד ממלחי האוניה, שנהרג בעת עבודות אלה, נקבר על אדמת האיים. מאז 1949 הגיעו לאיים מספר משלחות מדעיות שמנו בין חמישים למאה איש. על האיים ניצבת תחנה צרפתית למעקב אחר לוויינים. המשלחות והציידים שהגיעו לאיים הביאו למקום מינים פולשים של בעלי חיים. על האי המרכזי התבססה אוכלוסיית חתולי רחוב, אשר ננטשו במקום על ידי ספינות חולפות. חתולים אלה מתקיימים על ציד עופות וארנבונים שאף הם מין פולש לאיים. פולשים נוספים לאיים הם כבשי מופלון וכבשים שנותרו במקום לאחר שניסיון לגידולן החקלאי נכשל. צמח מקומי באיים הוא כרוב קרגלן, אשר היווה מקור טוב לוויטמין C למלחים שנחתו על האיים והוגש לעיתים קרובות עם בשר משומר.
התיישבות
היישוב העיקרי באיים, המהווה את ה"בירה", הוא פורט-או-פרנסה (בצרפתית: Port-aux-Français) ונמצא על האי גרנד טר, לחוף מפרץ מורביאן. במקום נמצאים בניינים המשמשים למחקר מדעי, תחנת מעקב אחר לוויינים, מעונות מגורים, מרפאה, ספריה, חדר התעמלות, פאב וכנסייה.
גרנד טר
האי המרכזי של הארכיפלג הוא גרנד טר. אורכו ממזרח למערב הוא כ-150 ק"מ ומצפון לדרום כ-120 ק"מ. רכס גליאני ועליו הר רוס, סמוך לחוף הדרומי של האי, היא הנקודה הגבוהה באי ופסגתו היא בגובה 1,850 מטר. הראשון שהגיע לפסגתו עשה זאת בעזרת הליקופטר ב-1960. קרחון קוק, המשתרע על שטח של כ-550 קמ"ר, נמצא בחלק המרכזי-מערבי של האי. האי מוקף במפרצים רבים ובפיורדים.
כלכלה
מאז 1992 פועלת באי המרכזי תחנה למעקב אחר לוויינים וטילים המופעלת על ידי סוכנות החלל הצרפתית (Centre National d'Études Spatiales). התחנה ממוקמת כ-4 ק"מ מזרחית לפורט-או-פרנסה. התחנה עוקבת אחר לוויינים בחצי הכדור הדרומי.
עיקר הפעילות החקלאית באיים היא גידול כבשים (כ-3,500 ראש) על האי לונג (Île Longue), זאת בעיקר לתצרוכת הבשר המקומית וכן כמות מעטה של ירקות בחממות, סמוך לפורט-או-פרנסה. כבשים וארנבונים המשוטטים פרא באי, ניצודים לעיתים על ידי התושבים. באי מבקרות אף ספינות דיג הנמצאות בבעלות דייגים מן האי ראוניון ואשר מורשים לדוג באזור הכלכלי הבלעדי של האיים.
ספינת העבדים: היסטוריה אנושית
ספינת העבדים: היסטוריה אנושית (באנגלית: The Slave Ship: A Human History) הוא ספר מאת מרקוס רדיקר על אודות ספינות העבדים שהובילו עבדים מאפריקה לאמריקה מסוף המאה ה-15 ועד סוף המאה ה-19 (ובפרט בין 1700 ל-1808, אז שונעו ב"מסע הביניים" על פני האוקיינוס האטלנטי כ-2/3 מכלל 12.4 מיליון הנפש שהפכו לעבדים). הספר ראה אור בארצות הברית ב-2007 וזיכה את מחברו בפרסים, בהם פרס ג'ורג' וושינגטון לספרות אמריקאית (George Washington Book Prize) ופרס מרל קורטי של איגוד ההיסטריונים האמריקאים לשנת 2008. הספר תורגם לעברית על ידי עופרה אביגד ויואב כ"ץ וראה אור בהוצאת בבל בשנת 2014.
אודות הספר
הספר מבוסס על מחקר היסטורי בן שלושה עשורים של מאות יומנים אישיים, יומני ספינות, רישומי נמלים וארכיונים ימיים ומסחריים. רדיקר פונה בספר לקהל הרחב ולא לקהל אקדמי ומגולל בו בפירוט רב את מנגנון ההובלה של העבדים מרגע תפיסתם האקראית כבני-חורין באפריקה, דרך הטענתם על הספינות, תפקוד הצוות ומערכי שבירת האישיות והענישה על הספינות ועד הורדתם של העבדים הרצוצים בחופי אמריקה. למרות שנכתבו לפניו ספרים רבים על העבדות, הספר חלוצי בכך שהוא מתמקד אך ורק בהפלגה ומראה כיצד המסע בספינה היה התהליך שהפך אדם חופשי לעבד, תוך שהספינה מהווה בית חרושת לעבדים, בית כלא (לענישה) וכלי נשק (להשמדת הבלתי-מתאימים).
הספר מגולל את מסע האימים של בני-אדם, בני שבטים מעורבים, חסרי שפה משותפת, שנקלעו לכלא צף בים רווי סערות וכרישים, מחלות, עונשים אכזריים ושרירותיים שנועדו לשבור את רוחם ולהופכם לעבדים. כן מגולל הספר את סבלם הגדול עוד יותר של הנשים והילדים שסבלו שלל התעללויות מיניות מצד צוותי הספינות. כ-10% מהאפריקאים שהועלו על הספינות מתו במהלך המסע.
רדיקר מגולל לא רק את סיפורם של העבדים, שנותר כסיפור מצד הצופים בהם, כיוון שעבדים אלה של הדור הראשון לא חיברו עדויות אישיות, אלא גם את סיפורם של הספנים ורבי החובלים. הספנים היו לרוב אסירים-למחצה בעצמם על הספינות, ומילאו בלית-ברירה תפקיד בזוי ומסוכן כתחליף-מעצר. לספנים הובטחה משכורת, אך ממנה נוכו המזון והשתייה שלהם לאורך המסע, כך שפעמים רבות הם הוטלו בחוסר-כל בנמלים לאחר ההפלגה. רדיקר מתאר על פי יומניהם רבי חובלים אכזריים וסדיסטים, רבי חובלים שהונעו מתוך אמונה בצורך הפרוטסטנטי להוביל עבדים לשם שגשוג "העולם החדש" וגם רבי חובלים שגילו חמלת אמת ל"סחורה" שהובילו.
אלי וולך
איליי הרשל וולך (באנגלית: Eli Herschel Wallach; 7 בדצמבר 1915 – 24 ביוני 2014) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי. זוכה פרס טוני (1951), פרס באפט"א לקולנוע (1957), פרס אמי (1967), ופרס אוסקר של כבוד בגין מפעל חיים (2010). מוכר בעיקר בשל תפקידו כ"המכוער" במערבון "הטוב, הרע והמכוער".
ביוגרפיה
במלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית בבית חולים צבאי בהוואי. בהמשך המלחמה נשלח לקזבלנקה שבמרוקו, ולאחר מכן לצרפת. וולך וחבריו ליחידה בבית החולים הצבאי העלו בפני הפצועים מחזה קומי קצר על המלחמה והדיקטטורים של גרמניה ובנות בריתה המנהלים אותה. וולך גילם במחזה את היטלר. וולך סיים את שירותו הצבאי עם תום המלחמה בדרגת סגן משנה.
הוא נישא ב-5 במרץ 1948 לשחקנית התיאטרון אן ג'קסון (1925–2016). לזוג שלושה ילדים: פיטר, קטרינה ורוברטה.
קריירה
וולך החל לשחק בהצגות בברודוויי ב-1945. בשנת 1951 קיבל את פרס טוני על משחקו במחזה "השושנה המקועקעת" של טנסי ויליאמס.
ב-1956 החל לשחק גם בסרטי קולנוע, הראשון שבהם "בייבי דול" של איליה קאזאן, שנכתב על ידי טנסי ויליאמס. תפקידו הזכור ביותר הוא גילום דמותו של "טוקו" (המכוער) במערבון המפורסם "הטוב, הרע והמכוער" (1966), של סרג'יו ליאונה, לצידם של קלינט איסטווד ולי ואן-קליף, שם אמר את המשפט המפורסם When you have to shoot, shoot, don't talk.
גילם את תפקידו של מיסטר פריז, בסדרת הטלוויזיה "באטמן", ולאחר מכן כתב באוטוביוגרפיה שלו, שתפקיד זה הביא לו יותר הכרה ומעריצים מכל שאר התפקידים שגילם כל חייו, גם יחד.
בנובמבר 2010 קבל פרס אוסקר של כבוד, על מפעל חייו.
וולך נפטר ב-24 ביוני 2014.
ארגון הצופים הערביים
ארגון הצופים הערביים (צופי השלום), נוסד בשנת 1956 בשם "ארגון הצופים המוסלמים בישראל". חברים בו היום 23 שבטים, רובם מהגליל, לצד אזור ירושלים, המרכז והמשולש. הארגון כפוף להתאחדות הצופים והצופות בישראל לארגון הצופים העולמי ולאגודת המדריכות והצופות העולמית.
פעילות הארגון
כמו כל ארגון צופים בישראל, מתקיימות פעילויות בשבטי צופים פעמיים בשבוע, כאשר חברי השכבה הבוגרת בגילאי 16 ומעלה מדריכים את חניכי השכבות הצעירות. בנוסף לכך מתקיימים ימי עיון, סמינרים ועוד.
שייכות לארגון העולמי
כחלק מהיותו שייך להתאחדות הצופים והצופות בישראל, הארגון שייך למעשה לאזור צופי אירופה. למרות זאת, בזכות האחוז הגבוה של חניכי צופים מוסלמים הנמצאים בארגון, ישנם קשרים רבים לאזור צופי מדינות ערב ומדי פעם חניכי הארגון מוזמנים לכנסים ולאירועים במדינות ערב, כנציגי מדינת ישראל.
אורלנדו סה
אורלנדו קרלוס בראגה דה סָה (בפורטוגזית: Orlando Carlos Braga de Sá; נולד ב-26 במאי 1988 בברסלוס שבפורטוגל) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
פורטוגל
אורלנדו סה, נולד בברסלוס שבפורטוגל וכבר בגיל 16 לאחר ששיחק באספוסנדה הקטנה הצטרף למחלקת הנוער של אחד המועדונים הגדולים בפורטוגל ספורטינג בראגה. בעונת 2007/08, הצטרף סה רשמית לאימוני הקבוצה הבוגרת של בראגה ולאחר מכן יצא לעונת השאלה אחת במריה פונטה מהליגה השלישית בפורטוגל במדיה רשם 26 הופעות ליגה וכבש שישה שערים. ב-5 בינואר 2009, ערך סה את הופעת הבכורה שלו במדי בראגה כשעלה כמחליף ורשם דקה אחת בניצחון קבוצתו 2–0 על בלננסש. ב-7 במרץ, כבש סה את שער הבכורה שלו במדי בראגה כשעלה כמחליף בדקות הסיום של התיקו 2–2 נגד אמאדורה. במהלך הקריירה שלו בבראגה, ולאחר שכבש שלושער במדי נבחרת פורטוגל עד גיל 21 בניצחון 4–1 על נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21 זומן סה למבחנים בצ'לסי מהפרמייר ליג תחת המאמן לואיס פליפה סקולארי.
פולהאם
בסוף חלון ההעברות של ינואר 2011 חתם סה בהעברה חופשית בפולהאם. את הופעת הבכורה שלו במועדון רשם סה ב-21 בספטמבר, בהפסד פולהאם לצ'לסי במסגרת גביע הפוטבול ליג. שלושה ימים לאחר מכן רשם סה את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג כשרשם 90 דקות בתיקו 0–0 של פולהאם נגד וסט ברומיץ' אלביון. סה כבש את שערו הראשון והיחיד במדי פולהאם ב-31 בדצמבר 2011, בתיקו 1–1 נגד נוריץ' סיטי. לפני תחילת עונת 2012/13, סה אמר שהוא הולך להשתפר במדי פולהאם וסיפק מספר הצהרות מחייבות לאתר הרשמי של המועדון. ב-30 ביוני 2012, למרות הבעת רצונו של סה להישאר בפולהאם, הוא שוחרר מהקבוצה בהסכם הדדי על התרת חוזהו.
א.א.ל. לימסול
ב-30 ביולי 2012, עזב סה את אנגליה וחתם על חוזה לשלוש שנים בא.א.ל. לימסול מליגת העל הקפריסאית. הוא כבש את השער האירופי הראשון שלו בקריירה ב-6 בדצמבר כשעזר ללימסול לנצח 3–0 את אולימפיק מרסיי במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. בפתיחת עונת 2013/14, כבש סה חמישה שערים בשלושת המשחקים הראשונים בליגה הקפריסאית, ועד לסיום העונה כבש סה 18 שערים ב-39 הופעות ליגה במדי א.א.ל. לימסול.
לגיה ורשה
ב-14 בפברואר 2014 חתם סה על חוזה לשלוש שנים וחצי בלגיה ורשה. ב-22 בפברואר ערך סה את הופעת הבכורה שלו בליגה הפולנית, בניצחון לגיה 3–0 על גורניק ז'בז'ה. את שער הבכורה שלו במועדון כבש סה במחזור האחרון של העונה הסדירה בפולין כשכבש שער בניצחון 3–1 על לובין כשבסיום אותה העונה זכתה לגיה ורשה באליפות הליגה הפולנית לאחר שסה כבש 14 שערי ליגה ב-33 הופעות.
רדינג
ב-29 ביוני 2015, חזר סה לאנגליה כשחתם על חוזה לשלוש שנים ברדניג מהצ'מפיונשיפ. ב-8 באוגוסט, רשם סה את הופעת הבכורה שלו במדי "המלכותיים" במחזור הפתיחה של הצ'מפיונשיפ כשהחטיא פנדל בהפסד קבוצתו 2–1 לבירמינגהאם סיטי. סה כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-29 באוגוסט בניצחון החוץ 3–1 על ברנטפורד. במשחק שלאחר מכן, כבש סה שלושער בניצחון 5–1 על איפסוויץ' טאון.
מכבי תל אביב
ב-26 בינואר 2016 חתם סה במכבי תל אביב לשנתיים וחצי. שלושה ימים לאחר מכן, כבש סה את שערו הראשון במכבי תל אביב כשעלה כמחליף להופעת בכורה במדי מכבי תל אביב בניצחון 2–1 על הפועל ראשון לציון במסגרת שמינית גמר גביע המדינה. ב-5 במרץ 2016, כבש סה את שעריו הראשונים גם בליגת העל כשהבקיע צמד בניצחון מכבי תל אביב 5–0 על הפועל כפר סבא. בשאר העונה סה היה פצוע לעיתים תכופות ולא הצליח להשתלב בקבוצה. עד תום העונה ערך סה עשר הופעות ליגה במהלכן כבש שני שערים. ב-29 ביוני 2016 כבש סה את שער הבכורה האירופי שלו במדי מכבי תל אביב, בניצחון 3–0 על גוריצה במסגרת סיבוב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית.
לייז', סין ומלאגה
ב-1 בספטמבר 2016 חתם סה בליאז' לאחר ששוחרר ממכבי תל אביב. ב-11 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–2 על גנק בו הבקיע את שערו הראשון. בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 17 שערים. בעונתו השנייה הבקיע עשרה שערי ליגה.
ב-28 בפברואר 2018 חתם סה בחנאן ג'יאנייה הסינית. ב-11 במרץ ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על טיינג'ין טדה בו הבקיע את שערו הראשון. במדי הקבוצה כבש שער אחד בחמש הופעות.
ב-19 ביולי 2018 חזר ללייז'. בעונת 2018/2019 כבש שער אחד ב-26 הופעות בכל המסגרות, אך בעונת 2019/2020 לא נכלל בסגל הקבוצה ושותף רק בקבוצת המילואים.
ב-13 באוגוסט 2020 חתם סה במלאגה.
סו גרדנר
סו גרדנר (באנגלית: Sue Gardner; נולדה ב-11 במאי 1967) היא עיתונאית קנדית. מנכ"לית קרן ויקימדיה לשעבר.
אורלנדו סה
לייז', סין ומלאגה
ב-26 במאי 2021, ביום הולדתו ה-33, הודיע סה על פרישה ממשחק פעיל בשל פציעה בגיד אכילס ממנה סבל.
סו גרדנר
שנותיה הראשונות
גרדנר נולדה בברבדוס, גדלה והתחנכה בעיירה פורט הופ, באונטריו, קנדה. אביה היה כומר אנגליקני, שהשתתף ב"נסיעות החירות", לביטול ההפרדה הגזעית בארצות הברית. אמה הייתה מנהלת התיכון הציבורי בעיירה, האשה הראשונה בתפקיד זה.
אורלנדו סה
קריירה בינלאומית
ב-18 בנובמבר 2008, באחת מהופעותיו הראשונות במדי נבחרת פורטוגל בכדורגל עד גיל 21, כבש סה שלושער בניצחון פורטוגל 4–1 על נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21. שלושה חודשים לאחר מכן, זומן סה לסגל הנבחרת הבוגרת של פורטוגל וערך את הופעתו היחידה במדיה כשעלה כמחליף בדקה ה-34 בניצחון פורטוגל 1–0 על פינלנד במשחק ידידות בין הנבחרות.
סו גרדנר
שנותיה הראשונות
כנערה, הייתה גרדנר "חנונית" ומוזרה, וקראה שירה. חבריה היו להגדרתה מוזרים כמוה, פאנקיסטים, מטאליסטים או חובבי מבוכים ודרקונים. עבודתה הראשונה הייתה בכתב העת האנרכיסטי Kick It Over.
קריירה
גרדנר היא בעלת תואר בעיתונאות מאוניברסיטת ריירסון. היא עבדה במשך 17 שנה בתאגיד התקשורת הקנדי CBC, בתחילה כמפיקה, כתבת ובמאית ואחר-כך בהפקת סרטים דוקומנטריים עבור CBC Radio One ו-Newsworld בנושאים חברתיים ותרבות פופולרית. כן עבדה כעיתונאית. בתפקידה האחרון היא ניהלה את אתר האינטרנט של רשות השידור הקנדית (CBC). באביב 2007, יום לפני יום-הולדתה הארבעים התפטרה מתפקידה.
לוויקיפדיה הגיעה במקרה. ב-16 באפריל 2007, כששמעה על הטבח במכללת וירג'יניה טק, הגיעה אל דף השיחה של הערך בוויקיפדיה, משחשבה שזו הייתה שיחה בעלת גוון עיתונאי מעמיק, התעוררה סקרנותה, היא עיינה באתר האינטרנט של קרן ויקימדיה וכשראתה שמחפשים מנכ"ל, הגישה את מועמדותה. בסופו של תהליך, נבחרה לתפקיד. ג'ימי ויילס אמר על כך: "מה שתפס אותי בה היה השילוב בין הזיקה לתרבות הנגד לבין המקצועיות הרצינית שלה וגם ההומור". לפי נתונים שפרסמה קרן ויקימדיה, בתחילת דרכה השתכרה 150,000 דולר בשנה ובשנת 2011 עמד שכרה על 200,000 דולר לשנה.
כשסו גרדנר התחילה לעבוד כמנכ"ל קרן ויקימדיה העסיקה הקרן 7 עובדים והיא אף לא העסיקה רואה חשבון במשרה מלאה ופעלה ממשרד שהיה ממוקם במרכז קניות בפלורידה. כיום משרדי הקרן שוכנים בסן פרנסיסקו ועובדים בה כ-120 עובדים.
מדי חודשיים הקפידה גרדנר לנהל צ'אט עם עורכים במיזמי ויקימדיה מרחבי תבל.
באוקטובר 2009 בחר בה האתר הפינגטון פוסט כאחת מעשרת האישים המשפיעים ביותר על עולם התקשורת של השנה, בשל עבודתה בוויקימדיה.
ב-27 במרץ 2013 הודיעה גרדנר, ברשימת תפוצה להודעות בקהילת ויקימדיה, כי היא מתכוונת לפרוש מתפקידה כמנכ"לית קרן ויקימדיה לטובת תפקיד אחר, מתוך מטרה לקדם את עולם האינטרנט החופשי. היא ציינה שהחלטתה באה לאור שינויים ביחס לאינטרנט, אשר מהווים איום על המשך קיומו בצורה המוכרת לנו, והביאה כדוגמה את פעולות החקיקה הידועות כ-SOPA/PIPA. גרדנר הדגישה בהודעתה שאינה עוזבת מייד, ובתיאום עם הוועד המנהל של הקרן, תעשה זאת לאחר שיימצא לה מחליף.
אספהאן סיטי סנטר
אספהאן סיטי סנטר הוא קניון ששוכן באספהאן שבאיראן. הקניון הוא אחד מהקניונים הגדולים בעולם שמכילים מוזיאון.
קודש
{{פירושונים|
אישים ששמם קודש:
ראו גם
}}
אספהאן סיטי סנטר
היסטוריה
סראמי היה אופטימי לגבי עתידו של המיזם. הוא קיווה כי הסנקציות שהוטלו על איראן ב־2016 יוסרו בסופו של דבר, ואף קיווה שנשיא ארצות הברית ואיש העסקים דונלד טראמפ ישקיע במלון שיוקם סמוך לקניון.
הקניון נבנה בארבעה שלבים ומחולק לשבע קומות. הוא משתרע על שטח של כ־465,500 מ"ר, שמשמש כ־750 חנויות קמעונאיות, מוזיאון, סופרמרקט, מסעדות, משרדים של כמה חברות תעופה, פארק שעשועים מקורה ובו רכבת הרים ומכוניות מתנגשות, מרכז סחר עולמי וכן מתחם בידור שמכיל שבעה מסכי קולנוע.
את מבקרי הקניון משמש חניון מקורה בן שתי קומות שמכיל כ־5,500 מקומות חנייה.
הקניון קרוב לבהארסטן, עיירת הלוויין של אספהאן, ומשמש את תושביה.
ניל (צמח)
ניל הוא סוג המונה כ-700 מיני צמחים בעלי פרחים שונים. רוב המינים הם שיחים למעט מספר מינים עשבוניים ומספר עצים בגובה של מטרים ספורים. מרבית המינים משירים את עליהם בחורף. העלים מסודרים בשורות סדורות במבנה דמוי נוצה, עם עלה בקצהו.
זחליהם של מספר עשים ניזונים מעליו של צמח הניל.
שימושים בתעשייה
שני מינים של ניל, ניל הצבעים (Indigofera tinctoria) וניל אניל (Indigofera suffruticosa) שימשו להפקת הצבע אינדיגו. הצמח הובא לאדמת דרום קרוליינה מאיי הקריביים באמצע המאה ה-18. לאחר מספר הצלבות מבוקרות נשתלו בקרוליינה שדות ניל למטרת הפקת הצבע, והגידול הפך למקור ההכנסה החקלאי השני בגודלו באזור, לאחר אורז.
ניל אניל (שנקרא לעיתים "אינדיגו בר") שימש להפקה ראשונה של אנילין, חומר בסיס למספר רב של צבעים המצוי בשימוש רצוף בתעשייה.
בישראל
כיום גדלים בארץ ישראל בר, כנראה כפליטי תרבות, פרטים בודדים של שני מינים: ניל מכסיף (Indigofera articulata) וניל דל-עלים (Indigofera oblongifolia).
הנוקמים הקטנים
הנוקמים הקטנים (בצרפתית: Les Mini-Justiciers) היא סדרת טלוויזיה מונפשת המבוססת על סדרת ספרים מאת Hélène Bruller ו-ZEP. הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ הילדים מאפריל 2009.
שלוש מטבעות במזרקה
שלוש מטבעות במזרקה (באנגלית: Three Coins in the Fountain) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 1954 בבימויו של ז'אן נגולסקו.
התסריט מבוסס על הרומן "מטבעות במזרקה" של ג'ון סקונדרי משנת 1952 והוא מספר על שלוש בחורות אמריקאיות העובדות ברומא ומקוות למצוא שם אהבה בעזרת מטבעות שהן מטילות למזרקת טרווי.
שיר הנושא של הסרט זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. הוא מושר בתחילת הסרט על ידי פרנק סינטרה. השיר זכה לביצועים רבים: "ארבעת האסים", דין מרטין, פט בון, דוריס דיי ועוד. כן זכה הסרט בפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
תקציר העלילה
הן נוסעות ל"וילה עדן" שם הן עתידות להתגורר ביחד עם פרנסס (דורותי מקגוויר) העובדת זמן ממושך כמזכירה של סופר אמריקאי בשם שדוול (קליפטון וב). היא מאוהבת בו אבל הוא לא שם לכך לב.
הן נוסעות ביחד לרומא ועוצרות במזרקת טרווי. פרנסס ואניטה אומרות למריה כי לפי האגדה, כל מי שזורק מטבע למזרקה ומבקש לחזור לרומא, יתמזל מזלו. מריה ופרנס זורקות מטבע למזל ואניטה לא זורקת כי היא מתעתדת לעזוב את רומא.
אניטה מתאהבת במקום עבודתה בג'ורג'ו ביאנקי (רוסאנו בראצי), גבר איטלקי נאה ממשפחה כפרית ענייה החוסך כסף כדי ללמוד משפטים. היא מבקרת בבית משפחתו הכפרית ואהבתה מתגברת. מנהל סוכנות ההפצה שאסר על העובדים האיטלקים לצאת עם המזכירות האמריקאיות מגלה זאת ומפטר את ג'ורג'ו. אניטה מגיעה לביתו הדל של ג'ורג'ו והוא מודיע לה כי בגלל מצבו לא יוכלו שוב להיפגש.
מריה מכירה רוזן איטלקי עשיר ויפה תואר בשם דינו (לואי ז'ורדן). דינו ידוע כרודף נשים וכמו שהוא נוהג עם אחרות הוא מזמין את מריה לוונציה אליהם מתלווה גם פרנסס לחוסר שביעות רצון של דינו. מריה לומדת את כל בחירותיו של דינו באוכל ביין ובנגינה בפיקולו. הוא מתלהב ממנה אבל כשהיא מגלה כי שיקרה לו בכך הוא כועס ונפרד ממנה.
פרנסס המאוהבת בשדוול מודיעה לו כי החליטה לעזוב אותו ולחזור לארצות הברית. שדוול אומר שהוא קשור אליה ומוכן להתחתן איתה. למחרת הוא מגלה שהוא חולה במחלה קשה ועליו לחזור לארצות הברית לטיפול נסיוני אם רצונו לחיות. הוא מבטל את הסכמתו לנישואין אך פרנסס מגלה את הסיבה ולאחר ששניהם שותים לשכרה הוא מתרכך. הוא משכנע את דינו לחזור למריה ואת מנהל סוכנות ההפצה לקבל את ג'ורג'ו.
אניטה ומריה אורזות מזוודות בדרך לשדה התעופה כשלפתע מתקשרת פרנסס ומבקשת מהם להיפגש ליד מזרקת טרווי. כשהן מגיעות המזרקה ריקה ממים אך לפתע היא מתחילה להתמלא כששלושת הגברים, שדוול, דינו, וג'ורג'ו מגיעים ומחבקים את אהובותיהם. המזרקה הוכיחה את עצמה.
יחסי בהוטן–רוסיה
יחסי בהוטן–רוסיה הם היחסים הבילטרליים בין ממלכת בהוטן לבין רוסיה.
סקירה כללית
לבהוטן אין יחסים דיפלומטיים עם רוסיה. בכנס התשיעי של הפורום האזורי הבין-ממשלתי "דיאלוג של שיתוף פעולה באסיה", שנערך בטהראן בדרג של שרי החוץ ב-8-9 בנובמבר 2010, נפגש ראש המשלחת הרוסית, סגן שר החוץ סרגיי ריאבקוב עם שר הכלכלה של בהוטן הונדה ואנגצ'וק. עיקר תשומת הלב הופנתה לנושאים שעל סדר היום האזורי והבינלאומי, ועל פיתוח שיתוף הפעולה בין שתי המדינות באו"ם. ב-13 באוקטובר 2011 התקיימה חתונתו של ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן ואשתו ג'טסון פמה, ובין האורחים בטקס היה אלכסנדר קאדקין, שגריר רוסיה על בהודו.
ב-24 בנובמבר 2011 אירחה שגרירות הודו בטהימפהו, בירת בהוטן, את התערוכה "בודהיזם ברוסיה." שכללה את המיצגים:. "חייהם של מנזרים בודהיסטיים", "קוסמולוגיה ופנתאון", "אנשים בודהיסטים", "בודהיזם מודרני" ו"מתנות של הבודהיסטים הרוסים למשפחה הקיסרית", וחלק משמעותי של התערוכה נתרם לאחר מכן למוזיאון הלאומי של בהוטן.
בשנת 2012 העניק ג'יגמה קיזר נאמגייל ואנגצ'וק, מלך בהוטן לוולדימיר פוטין, נשיא רוסיה פיל צעיר במתנה, והוא הועבר אל גן החיות במוסקבה.
ברן (קנטון)
ברן (בגרמנית: Bern,, בצרפתית: Berne) הוא קנטון של שווייץ הממוקם במערב המדינה. בירתו היא ברן המשמשת גם כעיר הבירה, של שווייץ. אוכלוסייתו מונה מעל מיליון תושבים. 8% דוברי צרפתית ו-84% דוברי גרמנית, בעיקר ניב של גרמנית שווייצרית שנקרא "גרמנית ברנית".
היסטוריה
שטח הקנטון מורכב מאדמות שהשיגה בירתו, בעיקר בין המאה ה-14 למאה ה-16, בין אם על ידי כיבושם או קנייתם. השטחים שסופחו לקנטון ברן (לפי שנת סיפוחם):
מספר מחוזות הוצאו משטח הקנטון: ארגאו (1415), אגל וגרנדסון (1475), קנטון וו (1536) ושאטו-ד'או (1555). מ-1798 עד 1802 היה אזור הרמה הברנית קנטון בפני עצמו של הרפובליקה ההלבטית בשם קנטון תון, והעיר תון הייתה בירתו. אזור של דוברי צרפתית במערב הקנטון פרש ממנו רק בשלהי המאה ה-20 ומאז 1979 נקרא קנטון ז'ורה.
ברן הצטרף לאיחוד השווייצרי ב-1353.
דמוגרפיה
קנטון ברן הוא דו-לשוני. השפות הרשמיות הן גרמנית (84%) וצרפתית (8.2%). רוב דוברי הצרפתית חיים בצפון הקנטון, בקרבת קנטון ז'ורה. רוב אנשי הקנטון הם נוצרים פרוטסטנטים.
כלכלה
תיירות היא מקור הכנסה מרכזי ברמה הברנית. תחומים אחרים הם חקלאות (בעיקר גידול בקר), ייצור גבינות ותחנות כוח. גבינת אמנטל שמיוצרת בברן ידועה בכל העולם.
בברן המרכזית האדמה פורה יותר, כך שגם בה לחקלאות חשיבות רבה, אבל חלק זה של הקנטון הוא יותר תעשייתי. עסקים קטנים ובינוניים הם מעסיקים חשובים באזור זה. קיימת תחנת כוח גרעינית במיולברג.
האזור שמסביב לאגם בייל ידוע בתעשיית היין שלו.
גאוגרפיה
קנטון ברן הוא השני בגודלו מבין כל קנטוני שווייץ. הוא גובל בצפון בקנטונים ז'ורה וזולותורן, במערב בקנטונים נשאטל, פריבור ווו, בדרום בקנטון ואלה ובמזרח בקנטונים אורי, נידוולדן, אובוולדן, לוצרן וארגאו.
את הקנטון חוצים נהר הארה ושלוחותיו. שטח הקנטון בדרך כלל מחולק לשלושה אזורים: האלפים הברניים, ברן המרכזית ומחוז הנהר.
האלפים הברניים, בדרום הקנטון, מכונים גם הרמה הברנית, ומאופיינים בהרים גבוהים. הערים המרכזיות באזור זה הן תון, מיירינגן, גרינדלוולד, אינטרלאקן, מירן וקנדרשטג. האזור כולו מאוד הררי וידוע ביופיו, כתוצאה מכך תיירות היא אחת ממקורות ההכנסה המרכזיים באזור.
ברן המרכזית היא השטח של בקעות הנהרות ארה ואמה למרגלות האלפים, כמו גם השטח סביב ברן הבירה. מחוז הנהר נמצא בצפון הקנטון.
שטח הקנטון הוא 5,959 קמ"ר.
אתרי התיירות העיקריים בקנטון:
רעידת האדמה בסצ'ואן (2008)
רעידת האדמה בסצ'ואן (2008) הייתה רעידת אדמה בעוצמה של 7.9 בסולם מגניטודה לפי מומנט שפקדה את מחוז סצ'ואן שבסין, ב-12 במאי 2008 בשעה 14:28. נכון ל-6 ביולי 2008, מניין ההרוגים ברעש עומד על 69,197 בני אדם, 374,176 פצועים, 18,238 נעדרים ו-4.8 מיליון בני-אדם נותרו חסרי בית (לפי פרסומים אחרים, מספר חסרי הבית גבוה בהרבה ומגיע אף ל-11 מיליון בני אדם). מוקד הרעש היה בעומק של 19 ק"מ מתחת לעיר יינגשיו (Yingxiu), כ-80 ק"מ צפונית-מערבית לעיר צ'נגדו, בירת המחוז.
ערים רבות במחוז נפגעו קשות כתוצאה מהרעש, שהיה החזק ביותר שפקד את סין ב-30 שנה האחרונות. העיר בייצ'ואן הממוקמת מצפון לצ'נגדו, הייתה קרוב במוקד הרעש ונחרבה כמעט לחלוטין, הערים דוג’יאנגיאן (Dujiangyan), וונצ’ואן (Wenchuan) ויינגשיו (Yingxiu), כולן נמצאות מצפון לצ'נגדו נפגעו קשה מאוד. על פי רשויות המחוז, רוב הערים אמורות להבנות מחדש בתוך 3 שנים. עוצמתה האדירה של רעידת האדמה גרמה לבניינים בערים כבייג'ינג, האנוי, בנגקוק ושאנגחאי לרעוד במשך כמה דקות עקב רעידת האדמה, על אף המרחק העצום בין הערים הללו למוקד הרעש. נפגעו במיוחד בתים של בנייה זולה מסוג טופו דרג.
מספר זעזועי המשנה שבאו בעקבות הרעידה החזקה, עומד על מעל ל-21,568, מתוכם בין 134 ל-258 שהורגשו. הנזק הכלכלי שנגרם כתוצאה מהרעש מוערך בכ-20 מיליארד דולר. עקב השעה המוקדמת יחסית של הרעש, ילדים סינים רבים מתו בעת שבתי ספר קרסו על תלמידיהם. בכמה מקרים חולצו תושבים מההריסות שעות ואפילו ימים לאחר שהבתים בהם שהו קרסו . סין הכריזה על 3 ימי אבל לזכר ההרוגים ברעש, וכאות הוקרה, התחנה האחרונה של הלפיד האולימפי לפני הגיעו לבייג'ינג הייתה העיר צ'נגדו, בירת מחוז סצ'ואן.
חלק מהמדענים מייחסים את הגורם לרעידת האדמה לריכוז המים הגדול שנוצר בעקבות השלמת הקמת סכר זיפינגפו (Zipingpu Dam) בשנת 2006, והלחץ שהאגם המלאכותי יצר על החלק העליון של קרום כדור הארץ. אם אכן כן, הרי שגם רעידת אדמה זו, מצטרפת לרשימה לא קצרה של רעידות אדמה מושרות.
ברעידת האדמה נותק הקשר עם שתי סטודנטיות ישראליות לרפואה סינית למשך 3 ימים, ענת בילו ומעיין סבג חטואל, שנפצעו ברעידת האדמה. הן חולצו על ידי מקומיים ו-2 ישראלים, אלירן דובז'ינסקי וניסן חסן.
שער ברקלי
שער ברקלי (Barclay) הוא מעבר חסום בכותל הר הבית. פתחו בכותל המערבי, אלמלא היה חסום, נמצא במקום שבו מצויה כיום עזרת הנשים של הכותל המערבי, מתחת לשער המוגרבים. משקוף השער נמצא בגובה של כ-3 נדבכים מעל לרצפת רחבת הכותל ומוסתר על ידי המבנה שנמצא בפינה הדרום מערבית של עזרת הנשים. מתוך שטח הר הבית נמצאת כיום הגישה למעבר בתוך מסגד תת-קרקעי הנקרא "מקאם אל-בוראק" ("אל-בוראק" הוא שמו של הכותל המערבי בפי המוסלמים).
גילוי השער וחקירתו
השער התגלה ב-1852 על ידי ג'יימס טרנר ברקלי, במסגרת סקר ארכאולוגי שערך על הר הבית ושבו חקר חללים תת-קרקעיים שנחשפו בעבודות שיפוץ. הוא גילה מעבר תת-קרקעי הנמשך מבור מים, וצעד במעבר כ-32 מטרים (105 רגל) עד שהגיע לקיר חסום. ב-1870 חפר צ'ארלס וורן פירים לאורך הכותל ובמסגרת זו גילה את פתח היציאה ואת משקוף השער. המשקוף עשוי אבן יחידה שמשקלה בין 30 ל-40 טון.
ב-1968 הציע בנימין מזר לסלק את תלולית העפר שמתחת לשער המוגרבים, לחקור את שער ברקלי ואולי אף לאפשר גישת יהודים אל הר הבית דרכו; ההצעה נתקלה בהתנגדות כל הגורמים, מן הרבנות הראשית ועד לשלטונות הווקף ולהתנגדות הדרג המדיני, ולפיכך השער לא נחקר מאז.
זיהוי השער
כיוון שהשער לא נחקר באופן מדעי בתקופה המודרנית, זיהויו אינו ודאי, למרות שמקובל שהוא חלק מחומת בית המקדש שהוקם על ידי הורדוס. הארכאולוג מאיר בן דב זיהה את השער עם שער קיפונוס המוזכר במשנה, מסכת מידות א, ג:.
רוחב השער 5.60 מטר וגובהו מן המשקוף לסף 7.80 מטרים, אולם בן-דב משער שהסף אינו מקורי ושגובה השער ביחס למפלס הרחוב כ-11 מטרים, דבר המתאים למסכת מידות ב, ג:.
סימפל מיינדס
סימפל מיינדס (באנגלית: Simple Minds) היא להקת רוק סקוטית שהוקמה בשנת 1977. הם זכו להצלחה מסחרית בשנות השמונים, וממשיכים להיות פעילים עד היום.
הלהקה ידועה בזכות הלהיט מ-1985 "(Forget About Me) Don't You" ומספר להיטים נוספים, ביניהם "Alive and Kicking" ו-"Belfast Child". הלהקה הייתה מועמדת ללהקה הטובה ביותר בפרסי המוזיקה הבריטית.
שני חברי הלהקה שהיו בין המייסדים ונותרו עד היום הם ג'ים קר (שירה וכתיבת שירים) וצ'רלי ברצ'יל (גיטרות וקלידים).
שורשי הלהקה
ג'ים קר וצ'רלי ברצ'יל גדלו בדרום גלאזגו והיו חברי ילדות מגיל 8. בשנת 1977 הקימו עם מספר חברים להקת פאנק רוק בשם "Johnny and the Self-Abusers". הלהקה הופיעה מספר פעמים, אחת מהן כלהקת חימום ללהקת "Generation X" של בילי איידול. הם הוציאו סינגל בשם "Saints and Sinners" בנובמבר 1977 ולאחר מכן התפרקו.
אלבומים ראשונים, 1978-1981
בינואר 1978 צרפו אליהם קר וברצ'יל חברים חדשים ויצאו לסיבוב הופעות שזכה מיד לפופולריות, הן בזכות השירים והן בזכות האיפור וההופעה התיאטרלית של חברי הלהקה. בתוך זמן קצר הלהקה חתמה על חוזה עם חברת התקליטים אריסטה רקורדס. עם זאת, חברי הלהקה התחלפו לעיתים קרובות, ורק בסוף 1978 התגבש הרכב יציב, שניגן באלבומם הראשון "Life in a Day".
האלבום והסינגלים משירי האלבום נחלו הצלחה בינונית בלבד.
לוויין מסחרי
לוויין מסחרי הוא לוויין שמשמש לצרכים שונים של חברות פרטיות, כגון שידורי טלוויזיה, קווי טלפון (בטלפונים לווייניים) וצילום. כיום לחברות רבות יש לוויינים מסחריים. לדוגמה, חברת הטלוויזיה yes משתמשת בלוויין מסחרי כדי להראות את שידורי הטלוויזיה שלה ברחבי העולם. הם משייטים בעיקר במסלול הנמוך.
סימפל מיינדס
אלבומים ראשונים, 1978-1981
באלבום הבא, "Empires and Dance", רוב השירים היו מינימליסטיים והרבו להשתמש בסקוונסר. השירים התאפיינו בנגינת גיטרה מחוספסת ובשירה קרה, מעט מרוחקת.
לוויין מסחרי
קטגוריה נוספת של לוויין מסחרי היא לוויין שנרכש על ידי אדם פרטי אך מתבצעים בו שימושים מסחריים. בנוסף, הוא משמש למטרות תקשורת - כלומר, העברת אותות בין שתי נקודות על פני כדור הארץ. לוויין כזה מתפקד אפוא בדרך כלל כתחנת ממסר בחלל. בשמשו כתחנת ממסר, תפקידו לקלוט אותות שמשודרים אליו מנקודה אחת (או מספר נקודות) על פני כדור הארץ, ולשדר אותם בחזרה אל כדור הארץ, תוך כיסוי שטח מרוחק או גדול יותר, למוקדי קליטה שונים.
סימפל מיינדס
אלבומים ראשונים, 1978-1981
בשנת 1981 סימפל מיינדס עברו מאריסטה לווירג'ין רקורדס. אריסטה הוציאו אלבום אוסף בשם "Celebration" עם מבחר שירים משלושת האלבומים הראשונים.
תחילת התהילה, 1982-1983
בווירג'ין רקורדס הוציאה הלהקה מספר סינגלים שהתאפיינו בסגנון רוק בומבסטי ובעטיפות בעיצוב גרפי ייחודי עם השפעות תעשייתיות. הם הופיעו עם פיטר גבריאל והחלו להצליח מסחרית עם הלהיט "Love Song".
שנות רוק האצטדיונים, 1984-1991
הצלחת הלהקה נמשכה באלבום "Sparkle in the Rain" משנת 1984, שהפיק אף הוא מספר להיטים.
בשנת 1984 ג'ים קר התחתן עם כריסי הינד, סולנית הפריטנדרס. סימפל מיינדס יצאו לסיבוב הופעות בארצות הברית, בחלקו עם הפריטנדרס בזמן שהיינד הייתה בהריון. לשניים נולדה בת ב-1985, והם התגרשו ב-1990.
ב-1985 יצא הלהיט "(Forget About Me) Don't You" שחתם את הסרט "מועדון ארוחת הבוקר", ובעקבותיו הפופולריות של הלהקה בארצות הברית ובעולם הרקיעה שחקים. הם הופיעו רבות, ולשיריהם הופקו וידאו קליפים אמנותיים. הלהקה סבלה מחילופי נגנים תכופים, אך המשיכה להופיע ולצבור פופולריות.
בשנת 1988 החלה הלהקה להיות מעורבת בפעילות פוליטית. הלהקה תרמה את כל הכנסותיה מהלהיט "Ghostdancing" לארגון אמנסטי אינטרנשיונל. ב-1989 הוציאה את הלהיט "Mandela Day" הקורא לשחרר את נלסון מנדלה, שהיה כלוא בדרום אפריקה. שיר זה היה היחיד מבין להיטי הלהקה שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
גם באלבום "Street Fighting Years" מ-1989 יש התייחסות נרחבת במילות השירים לנושאים פוליטיים וחברתיים. האלבום נקטל על ידי המבקרים האמריקאים ונכשל מסחרית בארצות הברית, אך קיבל שבחים ממבקרי המוזיקה בבריטניה, ואף הגיע למקום הראשון במצעד המכירות של האלבומים. בעקבות ההצלחה החלו סימפל מיינדס להופיע באצטדיונים, בהם אצטדיון ומבלי הישן והארנה של ורונה.
ב-1992 יצא האלבום "Real Life" שהצליח בבריטניה אך נחל הצלחה בינונית בלבד בארצות הברית.
דעיכתה ותחייתה של "סימפל מיינדס"
בשנים 1994–1999 יצאו מספר אלבומים וסינגלים של הלהקה, שהצליחו מסחרית באופן חלקי בלבד. הלהקה בתקופה זו הייתה באופן רשמי צמד של קר וברצ'יל, עם נגני אולפן ונגני הופעות שצורפו בהתאם לצורך.
דעיכת ההצלחה גרמה לבעיות לא צפויות בהוצאת האלבום "Our Secrets Are the Same", שהיה אמור לצאת בשנת 1999. חברת התקליטים של הלהקה נקלעה לקשיים וניסתה להתאחד עם חברה אחרת, והלהקה נקלעה לתסבוכת משפטית. בנוסף לכך, בשנת 2000 שירי האלבום הופצו באופן בלתי חוקי באינטרנט. רק בשנת 2004 האלבום ראה אור באופן רשמי, כחלק ממארז תקליטורים של וירג'ין רקורדס.
בסוף שנות התשעים ג'ים קר נטל פסק זמן מהלהקה, עבר לסיציליה ועבד במשרה חלקית בתחום המלונאות.
על אף הירידה במכירות התקליטים, הלהקה המשיכה להופיע בהצלחה, בעיקר בארצות הברית. היא גם הוציאה DVD המתעד את מופעי הלהקה וכולל מבחר וידאו קליפים.
במקביל לפעילות הלהקה הוציא ג'ים קר ב-2010 אלבום סולו עם הרכב בשם "Lostboy! AKA Jim Kerr". הרכב זה אף הופיע מספר פעמים באותה שנה.
מאז האיחוד הוציאה הלהקה מספר אלבומים והופיעה ברחבי העולם, והיא פעילה עד היום.
דורי מנור
דורי מנור (נולד ב-11 בספטמבר 1971 בתל אביב) הוא משורר, עורך, סופר, מתרגם, מסאי וחוקר ספרות ישראלי, חתן פרס יהודה עמיחי למשוררים עבריים ופרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת. בעל תואר אביר במסדר האמנויות והספרות של צרפת על תרומתו להפצת התרבות הצרפתית.
ביוגרפיה
אימו עבדה במשרד הביטחון בקריה, שם בביקוריו אותה, התוודע ליכולותיו המילוליות בהמצאת שמות קוד למבצעים ביטחוניים.
מנור החל לכתוב שירה מגיל צעיר. בשירותו הצבאי היה עורך ומפיק בגלי צה"ל. לאחר מכן הקים עם חבריו אורי פקלמן וגל קובר את כתב העת לשירה "אֵב", שזכה לביקורות משבחות.
ב-1995 עבר להתגורר בפריז, שם השלים תואר שני בספרות צרפתית וכללית ובספרות עברית. בהמשך לימד ספרות עברית ותרגום באוניברסיטת INALCO בפריז וייסד את לימודי העברית באוניברסיטת Sciences-Po (המכון הצרפתי הלאומי למדעי המדינה וליחסים בינלאומיים). לאחר שובו לארץ, ב-2006, לימד באוניברסיטת בן-גוריון, באוניברסיטת תל אביב ובמוסדות נוספים. ב-2017 השלים את עבודת הדוקטורט שלו, שהוקדשה לתאוריה של תרגום שירה מצרפתית לעברית. בין השנים 2006 ו-2012 שימש עורך ראשי בהוצאת הספרים של סל תרבות ארצי.
שירה
בשנת 2000 הוציא מנור ספר שירים פרי עטו בשם "מיעוט", בהוצאת ריתמוס, הקיבוץ המאוחד, תל אביב. הספר קצר שבחים רבים משלל מבקרי ספרות בארץ, אך עורר פולמוס בין מנור לבין המשורר נתן זך מעל דפי מוסף "תרבות וספרות" של "הארץ", על אודות כתיבת שירה בימינו, כאשר מנור תמך רעיונית בחזרה לכתיבה הצורנית, השקולה והמחורזת. הוא כולל מספר תרגומים, בהם של ויקטור הוגו, ויליאם בלייק, גיום אפולינר, פרנסואה ויון, ארתור רמבו, ו. ה. אודן, פול ורלן, ז'ורז' ברסנס וכן משלי לה פונטֶן.
בשנת 2001 ראתה אור הלברית לאופרה "אלפא ואומגה", מחזור שירים שמנור כתב יחד עם אנה הרמן (הוצאת הקיבוץ המאוחד). על הלברית כתבה הסופרת והמבקרת בתיה גור: "טקסט מרהיב, מרגש, רב-רבדים, שנון, מלא הומור וצער, העושה שימוש וירטואוזי בלשון העברית על גווניה ומקורותיה" ("הארץ", 12 בינואר 2001). האופרה עצמה, בהלחנתו של גיל שוחט, הוצגה באופרה הישראלית החדשה וזכתה להצלחה רבה.
בסוף 2005 גם ראה אור ספר שיריו השני של מנור, "בריטון", בהוצאת אחוזת בית. הספר, שעורר הדים רבים בביקורת ובעיתונות, כולל תרגומים למשוררים שונים, בהם פדריקו גארסיה לורקה, ארתור רמבו, ויקטור הוגו, פייר דה רונסאר ואחרים.
בשנת 2012 ראה אור ספרו "אמצע הבשר, שירים 1991-2011", הכולל שירים חדשים לצד מבחר נרחב מן הספרים הקודמים, וכן הלברית לאופרה "אלפא ואומגה" ומבחר תרגומי שירה. עורך הספר, פרופ' דן מירון, כתב בין השאר באחרית הדבר כי "מבחינה איכותית [...] שירתו של מנור היא לא פחות מ'מושלמת'... בדומה לפסלונים מסוג מסוים, קוטן ממדיהם הפיזיים של שיריו אינו נוטל מהם את מחוות הגודל והתנופה של פסלי כיכרות ורחובות-עיר, מחווה שמעניקות להם הרטוריקה והמוזיקה שלהם וכן הדחיסות של התכנים הפסיכולוגיים וההגותיים שלהם... בזכות השלמוּת הפנימית והאינטגרליות המוסרית והאסתטית שלה פותחת שירת מנור חלון בבית הספרות הישראלית ומאפשרת לאוויר רוחני אחר לחדור אל החדרים הדחוסים [...] את החלון הזה לא יהיה אפשר לסגור ..."
ב-2015 ראתה אור אסופת שירה להט"בית בשם "נפלאתה", בהוצאת חרגול, שערך יחד עם רונן סוניס.
פרוזה
ספר פרוזה ראשון פרי עטו, "שרב ראשון - כרוניקה של התבגרות", ראה אור ב-2022.
תרגומים
ב-1997 תרגם מנור את ספר שיריו של בודלר "פרחי הרע" (הוצאת הקיבוץ המאוחד). כמה מהשירים הולחנו על ידי מאור כהן והופיעו באלבום "פרחי הרע - מאור כהן שר בודלר" בשנת 2005.
בשנים 2011 ו-2012 פרסם מנור תרגומים ליצירותיהם של שניים מחשובי המשוררים הסימבוליסטיים הצרפתים: סטפאן מלארמה ("הרעם האילם", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012) ופול ואלרי ("בית הקברות הימי ומבחר הרהורים על השירה", נהר ספרים, 2011).
מנור תרגם בין השאר שירה מאת שארל בודלר, ארתור רמבו, ויקטור הוגו, טריסטאן קורבייר, פדריקו גארסיה לורקה, ו"ה אודן, אלן גינזברג ואחרים. כמו כן תרגם יצירות פרוזה, מחזות והגות מאת וולטר, רנה דקארט, מולייר, גוסטב פלובר, פרנסואז סגאן, ז'ול ורן ואחרים.
כתב עת "הו"
בשנת 2005 הושק כתב העת הספרותי "הו!" בעריכת מנור, המוקדש לפרסום שירה, פרוזה, מסות ותרגומים. כתב העת ביקש להשיב לשירה את מקומה המרכזי בתרבות העברית, ולהעמיד על במת הספרות דור חדש של סופרים ומשוררים. עד כה ראו אור שישה עשר גיליונות של כתב העת. "הו!" נחשב היום לכתב עת משמעותי ביותר במערכת הספרות העברית, ועל דפיו ראו אור יצירות של סופרים ומשוררים מרכזיים בני דורות שונים, וכן התפרסמו לראשונה יצירות של כמה וכמה סופרים ומשוררים שבהמשך זכו בפרסים יוקרתיים וזכו להצלחה ביקורתית רבה. בגיליונות "הו!" פרסמו עד כה כ-180 יוצרות ויוצרים וביניהם רונית מטלון, יהושע קנז, דרור בורשטיין, בני מר, דרור משעני, נילי מירסקי, אנה הרמן, שמעון אדף, סיון בסקין, משה סקאל, ראובן נמדר, מאיה ערד, נורית גרץ, שמעון בוזגלו, פרופ' דן מירון, ננו שבתאי, אלמוג בהר, עמרי לבנת, עומר ולדמן, אורין רוזנר, יאיר דברת, דוד (ניאו) בוחבוט, יעקב ביטון, פרופ' יהודה שנהב, יערה שחורי, נעם פרתום, שלומי חתוכה, רחל חלפי, רונה קינן, רועי חן, אלון חילו, פרופ' מנחם פרי, אפרת מישורי, חוה אלברשטיין, יחזקאל רחמים, ורבים אחרים.
הוצאה לאור "ה-21, קלאסיקות לאלף השלישי"
ב-2021 ייסד את הוצאת "ה-21, קלאסיקות לאלף השלישי", שבמסגרתה ראו אור עד כה "זר שלגים", אנתולוגיה של שירת יידיש בתרגום בני מר; "המקוללים", מבחר מיצירות שארל בודלר, ארתור רמבו, פול ורלן, סטפאן מלארמה ואחרים; השחף של אנטון צ'כוב בתרגום רועי חן; "שבעה ימים אביב בשנה", ממואר מאת סיון בסקין, "המועדים", ממואר מאת בני מר, "את כל הרצון", אנתולוגיה של שירה לסבית ישראלית.
שיתוף פעולה עם מוזיקאים וזמרים
מנור מרבה לשתף פעולה עם מוזיקאים וזמרים, ושירים ותרגומים פרי עטו הולחנו ובוצעו, בין השאר, על ידי שלומי שבן, רונה קינן, ערן צור, אסף אמדורסקי, רם אוריון, נינט טייב, יוני רכטר, נסרין קדרי, אסף אבידן, קרן אן ואורי מרק.
תוכנית הרדיו "ציפורי לילה"
בשנים 2010–2014 הגיש בגלי צה"ל את התוכנית "ציפורי לילה" מתפייטות - תחילה עם הזמרת רונה קינן, אחר כך עם הסופרת אלונה קמחי ועם שלומציון קינן, ולבסוף עם שרהלה בן אשר. לאחר מכן הגיש בגל"צ את התוכנית "בעקבות הזמן האבוד" בערבי שישי.
חיים אישיים
מנור הוא בן הזוג של הסופר משה סקאל. מנור מחלק בשנים האחרונות את זמנו בין תל אביב לברלין.
קישורים חיצוניים
<!-- *, סקירה על הספר "בריטון"
ביצועים לשיריו ותרגומיו: -->
ריצ'רד בונינג
ריצ'רד בונינג (Richard Bonynge, יש לבטא bonning) (נולד ב-29 בספטמבר 1930) הוא מנצח ופסנתרן אוסטרלי.
קרחון ליטויה
קרחון ליטויה או קרחון ליטוייה (באנגלית: Lituya Glacier) הוא קרחון בשטח הפארק הלאומי גליישר ביי, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
מוצאו של הקרחון ברכס פיירווד'ר שבהרי סנט אליאס. אורכו של הקרחון 18 קילומטרים, והוא נשפך אל מפרץ ליטויה שנפתח אל האוקיינוס השקט.
גובהו הממוצע של הקרחון 968 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
השם אומץ רשמית בשנת 1945.
רעידת האדמה והמגה-צונאמי של שנת 1958
נסיגת הקרחון יצרה מפרץ צר וארוך (מפרץ ליטויה), שקירותיו הם מדרונות תלולים, וכניסה צרה מאוד נפתחת לאוקיינוס, ולכן עקב מפולת הסלעים, נוצר גל ההדף, שהפך למגה צונאמי (גל שגובהו 524 מטרים מעל פני הים).
גוטהולד אפרים לסינג
גוטהולד אפרים לסינג (בגרמנית: Gotthold Ephraim Lessing; 22 בינואר 1729 - 15 בפברואר 1781) היה החשוב במחזאי תקופת הנאורות הגרמנים. מחזותיו וכתביו התאורטיים השפיעו רבות על הספרות הגרמנית ועל הפילוסופיה.
חייו
לסינג נולד בקמנץ (Kamenz) שבסקסוניה ליוהאן גוטפריד לסינג, כומר ומחבר כתבים תאולוגיים, וליוסטינה סאלומה פלר. לאחר שלמד בבתי הספר ביישובו ובמייסן (Meißen), למד בלייפציג פילוסופיה, פילולוגיה, תאולוגיה ורפואה בשנים 1746–1748. בשנים 1748–1760 התגורר בלייפציג ובברלין ועבד כעורך ומבקר, בעיקר בעיתונות. ב-1752 קיבל בוויטנברג את תואר המגיסטר.
בשנים 1760–1765 הועסק בברסלאו כמזכירו של גנרל. ב-1765 שב לברלין, וב-1767 עבר להמבורג למשרת מחזאי ויועץ ב-Deutsche Nationaltheater. שם הכיר את אשתו לימים, אווה קניג. בשנים שלאחר 1770 הועסק כספרן הראשי בספריית הדוכס אוגוסט (Herzog-August-Bibliothek) בעיירה ווֹלפנביטל (Wolfenbüttel). ב-1776 נישא לאווה קניג שהתאלמנה בינתיים. היא מתה לאחר לידת בנם ב-1778, והבן גם הוא לא האריך ימים.
לסינג נפטר בבראונשווייג ב-15 בפברואר 1781.
השפעתו
לסינג היה מחזאי, משורר, סופר ומבקר רב פנים. כנציג מוביל של הנאורות הגרמנית לקח חלק פעיל בעיצוב התפיסה העצמית החדשה של הבורגנות. כתביו התאורטיים והביקורתיים מצטיינים בסגנון בדחני-אירוני ובפולמיקה שנונה. השימוש באמצעי הסגנוני של דיאלוג שירת את מטרתו, להציג נושא מזוויות שונות ולחפש אמת גם בטיעוני מתנגדיו. האמת לא הייתה בעיניו דבר מוחלט וקבוע, וחקר האמת רק תהליך מתמיד של התקרבות.
לסינג החל להתעניין בתיאטרון בצעירותו. בכתביו התאורטיים והביקורתיים בנושא זה, כמו גם במחזות פרי עטו, ניסה לתרום את חלקו ליצירת תיאטרון בורגני חדש בגרמניה. הוא פנה נגד תורת הספרות השלטת של גוטשד ותלמידיו. במיוחד ביקר את החיקוי הפשטני של הסגנון הצרפתי בתיאטרון, והטיף לחזרה לעקרונות הקלאסיים של אריסטו, כמו גם להישענות על כתביו של שייקספיר. לסינג הוא שהתחיל בתהליך קבלתו של שייקספיר בגרמניה. הוא שיתף פעולה בעבודתו עם מספר רב של קבוצות תיאטרון.
בהמבורג ניסה להקים תיאטרון לאומי גרמני. מחזותיו הם היום אבטיפוס לסגנון הדרמה הגרמני-בורגני. "מיס שרה סמפסון" ו"אמיליה גלוטי" (שממלא תפקיד חשוב בספרו של גתה, ייסורי ורתר הצעיר) נחשבים למחזות הראשונים בסגנון ה"טרגדיה הבורגנית", בעוד ש"מינה פון ברנהלם" נחשב לאב-טיפוס של הקומדיה הגרמנית הקלאסית. במחזהו "היהודים" הציג יהודים כדמויות הגונות אמיצות וראויות להערכה, מחזהו "נתן החכם" הוא דוגמה ראשונה לדרמה אידאולוגית המציגה השקפת עולם, במחזה הציג לסינג את נתן היהודי כדמות השואפת לחיות על פי עקרונות הדת הטבעית. כתביו התאורטיים "לאוקון" ו"המחזאות ההמבורגית" הציבו רף חדש בדיון ביסודות האסתטיקה ותורת הספרות.
בכתביו הדתיים-פילוסופיים הגן לסינג על חופש המחשבה של הנוצרי המאמין. הוא יצא נגד האמונה בהתגלות ונגד ההיצמדות של הגישה השמרנית השלטת לכתבי הקודש כלשונם. תחת זאת תמך, ברוח הנאורות, ב"נצרות שכלתנית", המכוונת עצמה לפי רוח הדת. הוא האמין כי השכלתנות האנושית יכולה להתפתח באמצעות ביקורת הדדית ועימות גם ללא עזרתה של התגלות אלוהית. כדי לעורר דיון פומבי ב"היצמדות לכתבי הקודש" פרסם בשנים 1774 - 1778 שבעה "פרגמנטים מאת אלמוני" (Fragmente eines Ungenannten), שהובילו לפולמוס של ממש. יריבו העיקרי בפולמוס זה היה הכומר ההמבורגי יוהאן מלכיאור גצה (Goeze).
נוסף על כך יצא לסינג בהזדמנויות רבות חוצץ נגד דעת הממסד הדתי, בקוראו לסובלנות לדתות אחרות. עמדה זו הביע גם במחזהו "נתן החכם", לאחר שנאסר עליו לפרסם כתבים תאורטיים נוספים. מחזה זה, שגיבורו הראשי יהודי, מטיף לסובלנות בין-דתית. כהשראה לדמות הגיבור שימש ללסינג חברו הטוב, הפילוסוף היהודי, איש תנועת ההשכלה משה מנדלסון. במאמרו "חינוכה של האנושות" הביא סיכום של השקפת עולמו, שעל פיה יש תהליך בו רוח האדם מתקדמת בשלבים ומונחית בתהליך זה על ידי הרוח האלוהית ועל ידי התבונה, שיש ביניהם השפעה הדדית.
רעיון החופש (בתיאטרון - החופש מהסגנון הצרפתי השליט, בדת - החופש מהדוגמה של הכנסייה) עובר כחוט השני לאורך חייו. לסינג קרא גם לשחרור הבורגנות מכפיפותה לאצולה. ביצירתו כסופר חתר תמיד לעצמאות מוחלטת, אף שאידיאל זה התנפץ פעמים רבות אל מול המציאות הכלכלית של ימיו. כך נכשל ניסיונו להקים בהמבורג הוצאה לאור המנוהלת בידי היוצרים עצמם.
סקיילד קומפוזיטס וויט נייט 2
סקיילד קומפוזיטס וויט נייט 2 (באנגלית: Scaled Composites White Knight Two (WK2)) הוא מטוס סילון שנבנה על ידי חברת סקיילד קומפוזיטס, על מנת לשאת את החללית ספייס שיפ 2 (SpaceShipTwo) של וירג'ין גלקטיק לגובה השיגור שלה. המטוס מבוסס על הוויט נייט שפותח על מנת לשאת את הספייס שיפ 1, שהתבסס על מטוס הפרוטאוס.
עיצוב המטוס נעשה בארכיטקטורה פתוחה, והוא מיועד לשימוש רב-תכליתי. המטוס מסוגל לפעול בגובה רב, ובמצבי חוסר משקל וחוסר כבידה. הוצע להשתמש במטוס גם לכבאות אווירית.
חברת וירג'ין גלקטיק הזמינה שני מטוסים מדגם זה. המטוס, יחד עם החללית ספייס שיפ 2, מהווים את צי וירג'ין גלקטיק. פורסם גם כי וירג'ין גלקטיק שוקלת להשתמש במטוס כפלטפורמת שיגור ללוויין קטן בשם "LauncherOne".
בנובמבר 2010 הודיעה וירג'ין כי היא מתכננת לבנות שלושה מטוסי וויט נייט 2 חדשים, וכן חמש חלליות ספייס שיפ 2.
המטוס הראשון מדגם זה כונה בשם "VMS Eve" על שמה של איב ברנסון, אמו של מייסד החברה ריצ'רד ברנסון.
טקס פרסי גלובוס הזהב ה-70
המועמדים לפרס הוכרזו כבר ב-13 בדצמבר 2012, על ידי ג'סיקה אלבה, מייגן פוקס ואד הלמס. הטקס הופק על ידי דיק קלארק בשיתוף פעולה עם איגוד הכתבים הזרים בהוליווד. בטקס נכחו מיטב שחקני הקולנוע של ארצות הברית.
רשימת המועמדים והזוכים
בתחום הקולנוע, הזוכים הגדולים ביותר בטקס גלובוס הזהב ה-70 היו הסרט עלובי בחיים, שזכה בשלוש קטגוריות שונות, והסרטים ארגו וג'אנגו ללא מעצורים, ששניהם גרפו 2 פרסים.
בתחום הטלוויזיה סדרת הטלוויזיה הומלנד זכתה למירב הפרסים עם 3 פרסים, ולצידה סרט הטלוויזיה "חוקי המשחק", אודות הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2008. סדרת הטלוויזיה בנות זכתה בשני פרסים.
כרוניקת דלימיל
כרוניקת דלימיל (בצ'כית:Dalimilova kronika או Kronika tak řečeného Dalimila "הכרוניקה של אחד שנקרא דלימיל") הייתה הכרוניקה הראשונה שנכתבה בשפה הצ'כית הקדומה. היא חוברה בחרוזים בתחילת המאה הארבע עשרה על ידי מחבר אלמוני. בולטת בה מגמה אנטיגרמנית. הכרוניקה אוספת בתוכה מידע מכרוניקות צ'כיות ישנות שנכתבו בלטינית כמו הכרוניקה מבולסלב (ככל הנראה גרסה שלא שרדה של הכרוניקה של קוזמה מפראג) ומן הידע האישי של המחבר. היא מסיימת את סיפורה לפני שנת 1314, אבל בדרך כלל פורסמה כשנכללו בה גם אירועים שהתרחשו עד 1319. בכרוניקה זאת מסופר שבמקומות המאוכלסים על ידי הסורבים/הסרבים הייתה קיימת ארץ בשם קרואטיה, ובה היה מנהיג בשם צ'ך. כמה היסטוריונים ממערב אירופה מפרשים את המידע הנ"ל כמיתוס ארכטיפי של מוצא. אירועי הכרוניקה נראים פירוש מחדש של המיתוס של לך, צ'ך ורוס החוזר על עצמו בכרוניקות וטקסטים אחרים ובכרוניקות לאומיות כגון "הכרוניקה הרוסית הראשונה. הכרוניקה של דלימיל תורגמה שלוש פעמים לגרמנית העילית האמצעית (לרבות התרגום של מרבורט, שזוהה בתקופה האחרונה) ופעם אחת ללטינית.
עליזה וירץ
עליזה "ליזי" וירץ-וֶרבּלוֹבסקי (1920 - 3 באפריל 2014) הייתה ספורטאית ומורה ישראלית, אלופת שתי הצליחות הראשונות של הכנרת (1943 ו-1944) הייתה לשחיינית אישה הראשונה בישראל שחצתה את הכנרת בשחייה לרוחבה (1942) ואלופת המכביה השלישית (1950) במשחה ל-200 מטר חזה.
וירץ נחשבת לאחת מחלוצות הוראת החינוך הגופני בישראל.
ביוגרפיה
וירץ נולדה ב-1920 בגרמניה. אמה, ד"ר בלה וירץ, בוגרת לימודי רפואה באוניברסיטת ברלין, הייתה רופאת ילדים ורופאת ספורט. כשהייתה וירץ בת חמש, התגרשו הוריה. ב-1933, עם עליית הנאצים לשלטון, עלתה לארץ ישראל עם אמה, שעבדה כרופאת משפחה בירושלים. וירץ גדלה בבית שבו מודעות ספורטיבית ניכרת, ומגיל צעיר עסקה בענפי ספורט שונים. הייתה שחיינית במועדון השחייה של הפועל ירושלים ואלופת הפועל בכל סגנונות השחייה לנשים. נוסף לכך, הייתה גם אתלטית פעילה, בהטלת כידון, בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס. היא הייתה מורה לאנגלית וחינוך גופני בבית הספר הריאלי, בחיפה ובתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים.
דרנתה
דרנתה (בהולנדית: ) הוא מחוז בהולנד, הממוקם במזרח המדינה. המחוז גובל במזרח עם גרמניה, בצפון עם חרונינגן, בצפון מערב עם פריסלנד ובדרום מערב עם אוברייסל. בירת המחוז היא אסן והעיר הגדולה ביותר במחוז היא העיר אמן (Emmen).
עליזה וירץ
צליחת הכנרת
ב-4 בנובמבר 1942 חצתה וירץ את הכנרת לרוחבה בשחייה, מטבריה לעין-גב וקבעה תקדים בצליחת הכנרת על ידי אישה ושיא צליחה חדש של 4:10 שעות, טוב בהרבה מהשיא הקודם של שוטר בריטי שעשה זאת בחמש שעות וחצי. במהלך השחייה היא לוותה על ידי סירה ובה שלושה מלווים ביניהם אמה, דוקטור בלה וירץ, רופאת ספורט ושחיינית בפני עצמה, שליוותה את בתה בשחייה חלק מהמשחה. היא החלה את המשחה בשעה 8.30 בבוקר מטבריה והגיעה בשעה 12.40 לחוף עין גב.
בעקבות הצלחתה של וירץ בצליחת הכנרת, החליט מרכז הפועל לארגן צליחה תחרותית של הכנרת והצליחה התחרותית הראשונה יצאה לדרך ב-24 ביולי 1943 מעין גב לטבריה. בצליחה לקחו חלק 25 מתחרים ו-23 סיימו אותה בהצלחה. וירץ ואמה, בלה וירץ, היו בין הצולחות ועליזה השיגה את המקום הראשון מבין ארבע הנשים שהשתתפו בשיא חדש של 3:31.50 שעות.
דרנתה
גאוגרפיה
במחוז 486,197 תושבים והוא המחוז ה-10 בגודלו מבחינת מספר התושבים בהולנד. שטחו של המחוז עומד על 2,641 קמ"ר, והוא המחוז ה-7 בגודלו בהולנד. צפיפות האוכלוסין במחוז עומדת על 184 איש לקמ"ר, הצפיפות ה-12 בגודלה בהולנד.
עליזה וירץ
צליחת הכנרת
מאז הפכה צליחת הכנרת לאירוע שנתי קבוע ובשנה שלאחר מכן, בצליחה בה השתתפו 28 גברים ו-7 נשים, זכתה וירץ שוב במקום הראשון מבין הנשים בשיא חדש של, 3:10.18 שעות.
המכביה השלישית
בתחרויות השחייה של המכביה השלישית שנערכו בבריכת בת גלים בחיפה בספטמבר 1950 זכתה וירץ במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:32.2 דקות, לפני פרנקס מבריטניה בריטניה (3:42.2 דקות) ואסתר וייסליצר מישראל (3:42.5 דקות).
דרנתה
גאוגרפיה
האזור היה מאוכלס עוד בתקופת פרהיסטוריה. עדות לכך היא ב-53 דולמנים שפזורים בשטח המחוז ונבנו בסביבות שנת 3500 לפני הספירה. השם Drenthe הוזכר לראשונה בשנת 820. בתחילת המאה ה-11 השטח עבר לשליטת בישוף של אוטרכט. בשנת 1528 הוא עבר לשליטת קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ששילב אותה בארצות השפלה ההבסבורגיות. כאשר בשנת 1581 הוקמה הרפובליקה ההולנדית דרנתה היה חלק ממנה.
זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה הממשל הקים באזור מחנה ליהודי גרמניה. לאחר כיבוש הולנד, נאצים הקימו במתחם מחנה מעבר וסטרבורק. אנה פרנק שהתה במחנה ועזבה אותו עם המשלוח האחרון כ-3 בספטמבר 1944. אלברטוס זפאט שהתגורר עם אשתו באחד הכפרים הציל 20 יהודים ועל כך קיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
עליזה וירץ
תארים והישגים
באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001" זכתה וירץ לכבוד.
אגם קרחוני
אגם קרחוני הוא אגם שמקורו בקרחון יבשתי שהפשיר. מסביב לאגם קרחוני נמצאות לעיתים תצורות נוף המעידות על המקור הקרחוני, כמו מורנה, אסקר וסימני שחיקה של קרחונים.
למי אגמים קרחוניים צבע טורקיז עז של אצות המתרבות הודות לריבוי המינרלים באגם שנשחקו על ידי הקרחון.
אגמים קרחוניים נמצאים באזורים היבשתיים הקרים של כדור הארץ, בעיקר בצפון ארצות הברית וקנדה, רוסיה, סקנדינביה, ארגנטינה, דרום ניו זילנד, טיבט ודרום טסמניה. הימות הגדולות בארצות הברית וקנדה הן האגמים הקרחוניים הגדולים בעולם.