cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Live at SoFi Stadium
רקע והכרזה
ב-2 בפברואר 2023, הכריז דה ויקנד שהקונצרט שלו Live at SoFi Stadium, שמציג את סיבוב ההופעות שלו "After Hours til Dawn", ישודר לראשונה ברשות השידור ב-HBO/HBO Max ב-25 בפברואר 2023. המופע הוקלט ב-26 בנובמבר וב-27 בנובמבר 2022, במהלך שתי הופעות ב באצטדיון SoFi, שבאינגלווד, קליפורניה. המופע הפך להופעת הבכורה הגבוהה ביותר עבור ספיישל מוזיקה בהיסטוריה של HBO Max. ב-1 במרץ 2023, דה ויקנד הכריז על צאת אלבום ההופעה הראשון שלו, Live at SoFi Stadium''. '' אשר יצא לאור ב-3 במרץ 2023 בהורדה דיגיטלית הזרמת מוזיקה.
אסטרטגיות קוגניטיביות
אסטרטגיה קוגניטיבית היא כלי או תוכנית פעולה שמשמשת להוצאה לפועל של מטלה או להשגת מטרה. שימוש באסטרטגיות נעשה על ידי בני האדם על מנת להוציא לפועל תפקודי יום יום. האסטרטגיה מתייחסת ל"איך" של המטלה ויכולה להיות קשורה לאדם, למטלה או לסביבה. אסטרטגיה יכולה להיות מודעת או מופנמת, חיצונית ופנימית. נעשה באסטרטגיה שימוש בעת ביצוע מטלה חדשה, כאשר נתקלים בקושי או כאשר נעשה שינוי במטלה מוכרת. אסטרטגיה יכולה להיות ממוקדת למטלה ספציפית או כללית ולשמש למטלות שונות. לרוב נעשה שימוש במספר אסטרטגיות בו זמנית.
תרגול חוזר והעלאת מודעות לשימוש באסטרטגיה ספציפית יכול להביא לשיפור בביצוע, גם אם הלמידה וההכללה מוגבלת. אסטרטגיות קוגניטיביות מוערכות על פי הוצאה לפועל, ואיכות השימוש באסטרטגיה. הוצאה לפועל של אסטרטגיות - האם האדם יוזם את הפעולה, משתמש בה באופן מלא ומצליח להשתמש במספר אסטרטגיות בו זמנית. איכות השימוש באסטרטגיה - מהי רמת המאמץ הנדרש על מנת להוציא לפועל את האסטרטגיה, מהי תכיפות השימוש באסטרטגיה והאפשרות לגמישות בעת הצורך. לדוגמה, שימוש תכוף באסטרטגיה שאינה יעילה לא יקדם את השגת המטרה ויהיה צורך בשינוי האסטרטגיה.
דוגמאות לאסטרטגיות קוגניטיביות
במאמרן משנת 2012 כתבו ג'ואן טוגליה, סילביה רוג'ר והלן פולטייקו, שלושתן מרפאות בעיסוק ממקומות שונים בעולם, מאמר מפתח בנושא האסטרטגיות הקוגניטיביות. הן מציגות רשימה נרחבת של אסטרטגיות קוגניטיביות, אלו הן מספר דוגמאות:
התערבות מבוססות אסטרטגיות
בריפוי בעיסוק מספר גישות התערבות בהן ישנה התייחסות לשימוש באסטרטגיות קוגניטיביות הן בשלב ההערכה והן בשלב ההתערבות. דוגמה לכך ניתן לראות במודל הדינאמי אינטראקטיבי שפותח על ידי ג'ואן טוגליה ועושה שימוש בביצוע העיסוקי על מנת לבחון את המודעות העצמית של האדם ביחס ליכולותיו התפקודיות והקוגניטיביות ואת האופן שבו הוא פועל. אופן הפעולה מתייחס לאסטרטגיות בהן האדם משתמש.
לגישה זו כלים רבים שנועדו לבחון יכולות שונות ובהן את השימוש באסטרטגיות. זאת, לדוגמה על מנת להבין את היכולת לבצע קטגוריזציה (Toglia Category Assessment) או להשתמש באסטרטגיות לצורך זכירה (Contextual Memory Test). דוגמה נוספת היא הכלי - תכנון מערכת שבועית (תמ"ש) - אבחון שפותח על מנת לבחון כיצד קשיים בתפקודים הניהוליים משפיעים על יכולתו של האדם לבצע פעולות רב שלביות בחיי היומיום ולהשתתף בעיסוקים שונים. האבחון מדמה משימה של שיבוץ פגישות וסידורים בלוח תכנון שבועי על פי מידע שניתן לגבי כל פריט. ישנם מספר כללים אותם על הנבדק לשמור במהלך ביצוע המשימה. ביצוע המשימה נמדד על פי מדדים של דיוק, משך ביצוע ותכנון המטלה, שימוש באסטרטגיות - הן מבחינת כמות וסוג והן מבחינת יעילותן.
גישה נוספת העושה שימוש באסטרטגיות קוגניטיביות היא גישת ה-CO-OP שפותחה על ידי הלן פולטייקו ומיועדת לילדים ומבוגרים. גישה זו מאפשרת רכישת מיומנויות דרך תהליך של שימוש באסטרטגיות וגילוי מונחה.
צהוב 2G
צהוב 2G (באנגלית: Yellow 2G) הוא צבע מאכל. באירופה הוא מסומן במספר E כ-E107. התרכובת צהובה לחלוטין ובעלת מראה של אבקה צהובה. החומר מתמוסס במים. החומר ידוע כגורם לתגובות אלרגיות במיוחד לילדים הסובלים מאסתמה. השימוש בתוסף מזון זה נאסר באוסטריה, יפן, נורווגיה, שוודיה, שווייץ וארצות הברית וקיימת המלצה לאסור אותו לחלוטין בכל אירופה. התרכובת מורכבת מזפת פחם.
פיונה סטייל-אנטוני
פיונה סטייל-אנטוני (בלוקסמבורגית: Fiona Steil-Antoni; נולדה ב-10 בינואר 1989) היא שחמטאית לוקסמבורגית. היא זכתה בתואר אמן בינלאומי לנשים בשנת 2010. סטייל-אנטוני זכתה במדליית זהב אישית בלוח 2 באולימפיאדת השחמט 2006 לנשים.
ביוגרפיה
סטייל-אנטוני, נולדה בנידרקורן (Niederkorn) לוקסמבורג. אביה החל ללמד אותה שחמט בגיל 9. שנה לאחר מכן היא החלה לשחק בנבחרת הלאומית, ומאז אימן אותה מאמן הנבחרת ולסטימיל יאנסה (Vlastimil Jansa).
סטייל-אנטוני שיחקה בנבחרת לוקסמבורג לנשים באולימפיאדות לנשים החל מ־2002 ועד 2014. רק בשנת 2010 היא לא שיחקה באולימפיאדת הנשים בעקבות השתתפותה באולימפיאדת הגברים. באולימפיאדת השחמט 2006 לנשים, היא זכתה במדליית זהב אישית בלוח השני אחרי שקבלה 10/12 נקודות. בעקבות זאת היא קבלה את התואר אמנית פידה לנשים (WFM). היא השתתפה בנבחרת הלאומית שלה גם באילוניות יבשתיות בהייתה שותפה לנבחרת שזכתה במדליית הארד באליפות אירופה לשחמט לקבוצות של מדינות לאומות קטנות (Small Nations Team Chess Championship) שנערכה בשנת 2009 באנדורה לה ולה.
סטייל-אנטוני זכתה בתואר אמן בינלאומי לנשים (WIM) באפריל 2010. את הנורמות לתואר היא השיגה באולימפיאדת השחמט לנשים 2006, באליפות העולם לנערות בשחמט 2007, בתחרות ונדובר-לה-נאנסי הפתוחה 2008 (Vandœuvre-lès-Nancy) ובתחרות לרבי אומן לנשים בקונדום (condom, gers) בשנת 2008. בתחרות בקונדום היא סיימה במקומות 2–3 עם השחמטאית פולין גישאר (Pauline Guichard).
סטייל-אנטוני זכתה מספר פעמים באליפות לוקסמבורג לשחמט לנשים.
סטייל-אנטוני יחד עם כמה חברים הקימה את מועדון השחמט "The Smashing Pawns". סטייל-אנטוני ותום וובר זכו בטורניר הזוגות בבליץ בגיברלטר 2011. זו הייתה הפעם הראשונה בה "The Smashing Pawns" יוצג בטורניר כלשהו. סטייל-אנטוני משחקת כיום במועדונים The Smashing Pawns (לוקסמבורג), ונדובר (Vandœuvre) (צרפת) וצ'דלטון (Cheddleton) (אנגליה).
השתתפות באולימפיאדות
פיונה סטייל-אנטוני שיחקה בנבחרת האולימפיות של לוקסמבורג ב-8 אולימפיאדות
חיים אישיים
סטייל-אנטוני עובדת בעיתון "Chess Evolution Weekly Newsletter" וב־chess24.com.
יוחנן פרס
יוחנן פֶּרֶס (16 באוקטובר 1931 – 6 ביולי 2017) היה פרופסור בחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב ופעיל פוליטי בשמאל הישראלי. עיקר עבודתו המחקרית עסקה בשסעים בחברה הישראלית, סקרי בחירות, והסוציולוגיה של המשפחה.
ביוגרפיה
יוחנן פרס (פוזנר) נולד בשנת 1931 בברלין בירת גרמניה, וב-1938 עלה לארץ ישראל עם משפחתו על סיפון האונייה "ירושלים". אביו לודוויג (נחמן) פוזנר היה פרופסור למתמטיקה ומחנך, ואמו ד"ר יעל פוזנר הייתה לימים ראש מִנהל חינוך במשרד החינוך, בין מקימי החברה למתנ"סים וכן שירתה במוסד. בשנים 1939-1947 התיישבה המשפחה בירושלים ופרס למד בבית הספר העממי שליד הסמינר בית הכרם, הנקרא כיום על שם דוד ילין. בין מוריו היו דוד בנבנישתי ואברהם אבן-שושן. לאחר מכן למד שלוש שנים בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית, ובין מוריו היו יצחק נבון וישעיהו ליבוביץ. לאחר מכן עברה המשפחה לרחובות, שם למד בבית הספר התיכון ע"ש עמוס דה-שליט, כאשר בין מוריו היו הסופר ס. יזהר ורעייתו נעמי וולמן. אביו של יוחנן כיהן כמנהל בית הספר. עם סיום לימודיו יצא להכשרה בקיבוץ חמדיה בעמק בית שאן, לאחר שחרורו מהנח"ל הצטרף לקיבוץ צרעה ובמשך חמש שנים עבד במטעים, בענף הצאן ובהדרכת נוער.
יוחנן פרס התחיל בלימודים אקדמיים ב-1955. הוא סיים את חוק לימודיו מהתואר הראשון עד השלישי בחוג לסוציולוגיה שבאוניברסיטה העברית, כתב את עבודת הדוקטורט בהנחייתו של ד"ר שמעון הרמן. הרמן שילב את גישת הדינמיקה הקבוצתית (שאביה מולידה היה קורט לוין) בחוגים לסוציולוגיה ופסיכולוגיה שבאוניברסיטה העברית. נושא הדוקטורט היה זהות עדתית ויחסים בין עדתיים, והוא הוגש ב-1968. פרס החל ללמד כמרצה בשלוחת תל אביב של האוניברסיטה העברית. בתום הדוקטורט יצא למשך שנתיים לבתר-דוקטורט, שאותו חילק בין אוניברסיטת קולומביה לאוניברסיטת הרווארד. ב-1971, עם שובו מההשתלמות הבתר-דוקטורית הצטרף לסגל של החוג לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב. ב-1995 הוענקה לו דרגת פרופסור מן המניין. פרס היה גם מרצה אורח באוניברסיטאות מישיגן ו-UCLA. בשנים 1991–1994 כיהן כנשיא האגודה הסוציולוגית הישראלית. פרס ייסד מכון מחקר פרטי בשותפות עם פרופ' אפרים יער וגרשון קופר.
פרס היה נשוי לחנה לבית הלר. לזוג שלושה ילדים: יובל פרס, פרופסור למתמטיקה; נאוה, עורכת דין המתמחה בדיני משפחה; ונורית, עוסקת בתחום ההיי-טק.
תחומי המחקר
עיקר עבודותיו המחקריות של פרס דנות בתחומי יחסי עדות, דעת קהל, מחקרי הערכה ומשפחה.
היחס אל השואה
מאמרו הראשון באנגלית בשיתוף עם הרמן ויער התפרסם ב-1965 ועסק ביחסם של בני נוער ישראלים למשפט אייכמן. שני הממצאים המרכזיים היו ראשית שהטראומה הלאומית בעקבות השואה הגיעה לכל הרבדים התרבותיים, הדוריים והכלכליים של העם הישראלי, אך לא במידה שווה. שנית, כאשר הושוו המשיבים לפי רמת מעורבותם בשואה התברר שככל שאדם היה מעורב יותר, כך נטה יותר להסכים עם המשפט ותוצאותיו.
זהות עדתית ויחסים בין-עדתיים
עבודת הדוקטור, "זהות עדתית ויחסים בין-עדתיים" עסקה בזהות עדתית. העבודה התפרסמה גם בצורת ספר תחת הכותרת ״יחסי עדות בישראל״ בהוצאת ספריית פועלים. הרעיון המרכזי המבחין עבודה זו מקודמותיה היה הקישור בין הסכסוך הישראלי-ערבי לבין התגבשות הזהות הישראלית בכלל ושל עדות המזרח בפרט. התרבות הערבית נתפסה כגורם מפלג המעכב את מיזוג הגלויות, בעוד שהתרבות האירופית-אשכנזית נחשבה לתרבות ישראלית אותנטית. במרכז ההוויה הפוליטית עמדו באותו זמן היחסים בין הוותיקים (שעלו לפני מלחמת העולם השנייה) לבין עולי שנות החמישים, שרובם יוצאי אסיה וצפון אפריקה. תרומתו העיקרית של פרס הייתה בקישור בין שני השסעים: זה שבין העדות היהודיות וזה שבין יהודים לערבים. פרס טוען שעולי המזרח חשו שעליהם לבחור בצורה חד משמעית בין זהות מזרח תיכונית המדגישה את השיתוף התרבותי בין כל יוצאי אסיה ואפריקה, כולל עולי המזרח וערביי ישראל, לבין זהות יהודית וציונית. הכרעה זו התקבלה על ידי רוב רובם של בני עדות המזרח וכיוונה הכללי היה הינתקות מן הזהות הערבית לטובת הזהות הישראלית. הדרך הקצרה ומעוטת העלויות להגיע למטרה זאת הייתה להפגין עמדות אנטי-ערביות נוקשות בכל ממדי הסכסוך. הסכסוך בין ישראל והמרחב הערבי תרם איפוא לתמורות מהירות במבנה הזהות של יהדות אסיה ואפריקה. אפשר לראות בכך "עקיפה מימין" של דעת הקהל היהודית-ישראלית-ותיקה. משמעות התהליך הייתה לא רק הינתקות מהערבים אלא שינוי במבנה הפוליטי: רוב בני עדות המזרח מיקמו את עצמם בימין המפה הפוליטית, כאשר בקרב מפלגות הימין קיים רוב מזרחי. לעומת זאת, האשכנזים נשארו מפולגים בעמדותיהם הפוליטיות. השפעתו של חוסר סימטריה זה מגעת, לדעת פרס עד ימינו. עדות המזרח שידרו בדרכים רבות את הזדהותן הפוליטית, כגון חבישת כיפה, ענידת מגן דוד, הסתרת המבטא העדתי, שינוי שמות החושפים השתייכות עדתית-מזרחית ועוד.
תוכנית הלימודים לציבור הערבי
יוחנן פרס כתב מאמר ביחד עם אבישי ארליך על תוכנית הלימודים לציבור הערבי. המאמר טען כי התוכנית כללה יותר קטעים משירי ביאליק, טשרניחובסקי, עגנון וס. יזהר מאשר מיצירותיהם של הסופרים הערבים והקוראן. שר החינוך באותם הימים, אהרון ידלין, הודיע בכנסת שבעקבות המאמר ייבדק מחדש האיזון בין התרבויות בתוכנית הלימודים.
סקרי בחירות
שדה התמחות אחר של פרס היה סקרי בחירות. הוא ערך סקרים רבים עבור מפלגות ומכוני מחקר, ובין השאר היה שותף גם לשניים ממדגמי הטלוויזיה, ב-1988 וב- 1992 לצידה של מינה צמח. לדעתו היחס לסקרים אלה בציבור הוא אמביוולנטי. מצד אחד, הסקרים הפכו לחלק אינטגרלי מהחיים הפוליטיים ומצד שני, רבים טוענים שניסוח השאלונים ועיבוד הנתונים עשויים או עלולים להשפיע על תוצאות הבחירות.
ספריו
שני ספריו האחרונים של פרס עוסקים במקרו-סוציולוגיה פוליטית:
בין הסכמה ומחלוקת
ספרו זה של פרס ראה אור ב-1998 והוא נכתב בשיתוף עם אפרים יער. כותרת המשנה של הספר מבהירה את עיקרו: שלום ודמוקרטיה בתודעה הישראלית. תרומתו העיקרית של הספר היא ההבנה שהממדים שמאל-ימין ויונים-ניצים אינם חופפים. כלומר, הצירופים של שמאליות ניצית וימניות יונית קיימים שניהם באוכלוסייה. שילוב זה מחייב לנתח את הנתונים כך שכל השילובים הקיימים במציאות יידונו גם במחקר.
קירבה ומריבה: שסעים בחברה הישראלית
ספר זה כתב יוחנן פרס בצוותא עם אליעזר בן-רפאל והוא נכתב לפי בקשת אניטה שפירא בעת כהונתה כמנהלת הראשונה של מרכז יצחק רבין לחקר ישראל. הספר סוקר את השסעים העיקריים הקיימים בחברה הישראלית: עולי רוסיה מול ותיקים, דתיים מול חילונים, חרדים מול חילונים, יהודים מול ערבים ואשכנזים מול מזרחים. התזה התאורטית של הספר הייתה תזה מבנית, שלפיה יש לראות את השסעים השונים כמערכת ויש להבדיל בין שסעים צולבים לשסעים חופפים. טענה נוספת המוצגת בספר היא כי חל כרסום במעמדה של האליטה האשכנזית-ותיקה-חילונית-ומשכילה כמרכז הבלעדי. בעקבות שינוי זה, נוצרו חמש קבוצות דומות בגודלן. הקבוצות הן: חרדים ודתיים, חילונים אשכנזים, מזרחיים מסורתיים, עולים מרוסיה וערבים. קיימות עוד קבוצות קטנות כמו עולי אתיופיה, אבל הן לא משחקות תפקיד במאבקי הכוחות הישראלים. אף אחת מהקבוצות המשמעותיות בחברה הישראלית אינה מסוגלת ליצור שינוי חברתי בכוחות עצמה, ולכן יצירת קואליציות היא תנאי מוקדם להישג. עוד טוען הספר כי אין למעשה מלחמת מעמדות בישראל משום שקבוצות עניות, למשל ערבים, חרדים ועובדים זרים אינן מסוגלות ליצור לשון פוליטית משותפת. מנגד, הקבוצות המבוססות יותר הן בעלות אינטרס משותף ולשון משותפת, ולכן הן משתפות ביניהן פעולה.
פעילות ציבורית
פרס היה מהראשונים בישראל שסברו שיש לסגת מהגדה המערבית ולהקים מדינה פלסטינית. ב-17 ביולי 1967 כתב פרס מאמר לעיתון הארץ שכותרתו הייתה "הגדה המערבית". במאמר טען פרס שצריך להקים מדינה פלסטינית שתהיה קשורה בברית הגנה מדינית וכלכלית עם המדינה היהודית. הקדים אותו בדעה זו אורי אבנרי. ב-1970 היה פרס מייסד שותף של קבוצה שנקראה "חוג לליבון בעיות חברה ומדינה". בין חבריה היו צבי כסה, יגאל עילם, יורם פרי, דן יעקובסון והנחה אותה לובה אליאב. פרס היה חבר במפלגת יע"ד (ישראל עובדת דמוקרטית) בראשות לובה אליאב ושולמית אלוני שקמה ב-1975. מפלגה זאת לא נבחרה לכנסת. לאחר מכן היה חבר במפלגת של"י, ועד מותו היה חבר במרצ. בנוסף, השתתף במפגשים עם מנהיגי אש"ף ובהם יאסר ערפאת.
פרס כתב ספר אוטוביוגרפי על חייו בשם "אם זכרוני אינו מטעה...".
Too Many Organs
Too Many Organs הוא אלבום האולפן התשיעי של להקת רוקפור (אלבום האולפן החמישי של הלהקה בשפה האנגלית). האלבום יצא ב־5 במאי 2013, בתקליטור וכן גם במהדורה מוגבלת בוויניל שכללה גם דיסק בונוס למעריצים (For Fans Only! 2), אסופת שירים נדירים וביצועים אקוסטיים. טרם יציאת האלבום יצאו לאוויר שני סינגלים, שיר הנושא Too Many Organs, והשיר "Two Miles".
האלבום הושק בהופעה חגיגית במועדון הבארבי, בה אירחה הלהקה את סולנה הפורש דאז, אלי לולאי, במה שהתחיל את תהליך חזרתו ללהקה מאוחר יותר. כן התארחו טל גורדון ואפרת בן צור, ולהקות צעירות כמו דראנק מאשין, וואן טו מאני, תעני אסתר וסאן טיילור, שנבחרו במסגרת פרויקט קאברים שרוקפור השיקה כערך מוסף לטור. להופעת ההשקה קדם סיבוב חימום קצר שעשתה הלהקה בפתח תקווה, באר שבע, רחובות, קיבוץ דן, חמדיה ועוד.
רקע
העבודה על 'Too Many Organs' נולדה מנגינה משותפת ורעיונות מוזיקליים של חברי הלהקה, כאשר את רוב הטקסטים כתב מרק לזר ללחנים של ברוך בן יצחק. שירים נוספים נולדו בעבודה באולפן בשיתוף כל חברי הלהקה, כאשר כל אחד מהחברים תרם את חלקו. באלבום השתתפה גם הזמרת האמריקנית ליסה ג'רמנו שתרמה את קולה בשיר "Don't Shoot The Messenger", ואפרת בן צור שתרמה את קולה בשיר "Two Miles".
בהקלטת אלבום זה הונהג חידוש בתחום הסאונד אותו יישמה הלהקה כתוצאה מעבודה משותפת עם המפיק האנגלי מייק קרוסי, איתו עבדה הלהקה על האלבום SNS של נינט. האלבום הוקלט על סרט שני אינץ’, כאשר כל הכלים מכוונים לתדר של 432Hz (כשבדרך כלל מקובל שהכלים מכוונים ל-440Hz) מתוך ניסיון להגיע לצליל יותר "עגול" רך ונעים. האלבום הופק על ידי רוקפור, ועל המיקסים אחראי ביל ריפלין שניגן עם REM, מיניסטרי, ניין אינץ' ניילז וסוואנז.
פלסיוזאוריים
מאפיינים
יצורים אלה חיו בימים ובאוקיינוסים ברחבי העולם, בעיקר סביב מימי אירופה.
משפחה זו הוגדרה ב-1825 בידי החוקר האנגלי ג'ון אדוארד גריי וקיבלה את שמה מהסוג פלסיוזאורוס. מחקרים שונים שייכו למשפחה זו רק את הסוג פלסיוזאורוס, בעוד מחקרים אחרים השאירו סוגים דומים במשפחה.
קלוד שאנון
קלוד אלווד שאנון (באנגלית: Claude Elwood Shannon; 30 באפריל 1916 – 24 בפברואר 2001) היה מתמטיקאי, מהנדס חשמל וקריפטוגרף אמריקאי, נחשב לאבי תורת האינפורמציה ובעל תרומה נכבדה למדע הקריפטוגרפיה והאלקטרוניקה.
שאנון הראה כי שיטת ההצפנה המבוססת על מפתח חד פעמי בטוחה לחלוטין. יישום זה של תורת האינפורמציה היה הצעד הראשון במחקר המתמטי של שיטות הצפנה. ספרו המפורסם ביותר עוסק בתאוריה המתמטית של תקשורת. בספרו זה ובכתביו האחרים הוא פיתח רעיונות המשמשים בסיס לצורת התפעול של מחשבים מודרניים, לרעיון של הספרה הבינארית (הסיבית או הביט), וכן לתורת ההצפנה (הקריפטוגרפיה).
ביוגרפיה
שאנון נולד בפטוסקי, עיירה הנמצאת בצפון מדינת מישיגן שבארצות הברית. אביו היה איש עסקים, ואמו הייתה מורה לשפות ומנהלת בית ספר תיכון. את שש-עשרה שנות חייו הראשונות עבר בגיילורד, מישיגן, שם למד בבית ספר ציבורי וסיים את תיכון גיילורד בשנת 1932. כשגדל, עבד כשליח עבור חברת וסטרן יוניון.
שאנון היה קרוב משפחה רחוק של תומאס אדיסון. הוא היה אתאיסט ולא הזדהה פוליטית.
פריצה אקדמית
בשנת 1932 החל ללמוד באוניברסיטת מישיגן, שם לקח קורס בו נחשף לעבודותיו של ג'ורג' בול. בשנת 1936 סיים עם שני תארים, במתמטיקה ובהנדסת חשמל, לאחר מכן החל לעבוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), שם עבד על מנתח דיפרנציאלי, פרי עבודתו של וניבר בוש, שהיה למעשה מחשב אנלוגי. כשלמד את מבנה המעגלים של המכונה, ראה שאנון כי עקרונותיו של בוש יכולים להוות כלי רב-עוצמה.
בשנת 1937 פרסם את עבודת המאסטר שלו, "ניתוח סימבולי של מעגלי תמסורות ומיתוג" אשר זיכתה אותו בפרס איגוד מהנדסי החשמל האמריקנים על שם אלפרד נובל לשנת 1940. הווארד גרדנר מאוניברסיטת הרווארד אמר כי "ייתכן וזוהי עבודת התזה החשובה ביותר והמפורסמת ביותר של המאה". בעבודה זו הראה כי אריתמטיקה בינארית ביחד עם אלגברה בוליאנית ולוגיקה בוליאנית בפרט, יכולות להוות כלי עזר חשוב בפישוט מבנה של מערכות תמסורת אלקטרו-מכניות אשר יושמו באותה תקופה במערכות הטלפוניה. הוא היה הראשון שחקר את השימוש במתגים על מנת ליישם פעולות לוגיות, דבר שעומד בבסיס הרעיוני של המחשב הספרתי.
בעת המלחמה
שאנון הצטרף למעבדות בל בזמן מלחמת העולם השנייה מתוך מטרה לפתח ואת ענף הקריפטוגרפיה. בשנת 1945, כשהמלחמה עמדה לקראת סופה, החלו מעסיקיו מן הוועדה הלאומית למחקר הגנתי בארצות הברית לעסוק בסיכום הפרויקטים של הגוף, משום שעמד בפני סגירה. בפרק שעסק בבקרת ירי והכיל את המאמר "ריכוז וחיזוי מידע במערכות בקרת ירי", הציג שאנון את הבעיה כמקרה מיוחד של "שידור, תמרון וניצול של המודיעין", כלומר, הבעיה הייתה בעיקר בתחום הנתונים ועיבוד האותות. בכך היה שאנון למבשר עידן האינפורמציה. שאנון הושפע רבות מעבודה זו אשר הניעה אותו לקראת פיתוח תורת האינפורמציה. במעבדות בל אף הכיר את אשתו, בטי שאנון, אשר עבדה בהן כאנליסטית.
לאחר המלחמה
בשנת 1948 פרסם שאנון את מאמרו "תאוריה מתמטית של התקשורת" בשני חלקים בגיליונות יולי ואוקטובר של "הירחון הטכני של מעבדות בל". עבודה זו מתרכזת בקושי לקודד מידע בצורה הטובה ביותר עבור השולח. בעבודה זו השתמש שאנון בכלים מתחום תורת ההסתברות אשר פותחו על ידי נורברט וינר. היו אלה חבלי לידה עבור שימוש בכלים מסוג זה בתחום התקשורת. שאנון פיתח את תורת האנטרופיה כמדד עבור אי-שכיחות של סדר פנימי בהודעה, דבר אשר התפתח בהמשך אל תורת האינפורמציה. בספר "תאוריה מתמטית של התקשורת" שכתב בצוותא עם וורנר וובר, הודפס המאמר בשנית בגרסה קריאה יותר עבור הציבור הרחב.
בשנת 1949 פרסם מאמר חשוב נוסף בשם "תורת התקשורת של מערכות מוצפנות" אשר הווה אבן דרך בענף הקריפטוגרפיה, בו הובאו אף יסודות מתורת הדגימה העוסקת באותות מתמשכים.
הוא חזר אל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1956 בו המשיך במחקרו עד לשנת 1978.
בשנת 2001 נפטר בביתו שבמדפורד, מסצ'וסטס.
תחביבים והמצאות
מעבר לחייו האקדמיים, היה ידוע שאנון בעניינו בג'אגלינג, חד אופן ושחמט. הוא אף המציא מספר מכשירים והמצאות, ביניהן פריזבי ממונע רקטית, מקל פוגו ממונע ומחשב נישא לחיזוי תוצאות של משחק ברולטה. בין המכשירים ההומוריסטיים יותר שהמציא נכללת קופסה בעלת מתג יחיד. בעת לחיצה על המתג, יוצאת מתוך התיבה זרוע מכנית, מחזירה את המתג למצבו הקודם וחוזרת אל התיבה.
קלוד שאנון ואשתו בטי שאנון נהגו לבלות את סופי השבוע בלאס וגאס ביחד עם המתמטיקאי העמית אדוארד טרופ והגיעו להישגים נאים ברולטה ובבלאק ג'ק בהשתמשם בכלים מתחום תורת המשחקים. שאנון והפיזיקאי ג'ון לארי קלי, תארו שיטה זו בספרם "נוסחת הגורל". שיטה זו זכתה לכינוי "קריטריון קלי".
על מורשתו
בשנת 2001 נערכו מספר אירועים מתוך מטרה להנציח את תרומתו הרבה. חמישה פסלים שלו נמצאים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, בגיילורד, באוניברסיטת מישיגן, באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו ובמעבדות בל. החלק ממעבדות בל שבשליטת AT&T נקרא "מעבדות שאנון" על שמו. בשנת 1966 זכה במדליית ה-IEEE.
רוברט גאלר קרא לשאנון "המדען הגדול של המאה העשרים". לפי ניל סלואן, חבר בחברת AT&T שהיה בין עורכי קובץ כתביו, הרעיונות של תורת האינפורמציה והתשתיות שהניח בתחום המערכות הספרתיות, היוו את הבסיס לכל המהפכה הדיגיטלית ולכן כל מכשיר המכיל מיקרומעבד או מיקרובקר מבוסס על העקרונות ממאמרו המפורסם של שאנון משנת 1948. "הוא אחד מגדולי המאה", אמר סלואן, "בלעדיו, אף לא אחד מן הדברים שאנו מכירים כיום היה קיים. כל המהפכה הדיגיטלית החלה עמו".
על שמו מוענק פרס שאנון של ה־IEEE, הפרס הנחשב ביותר בחקר תורת האינפורמציה. הזוכה הראשון בפרס היה שאנון עצמו.
על שמו קרויות תגליות שהיה שותף עיקרי להן:
לקריאה נוספת
Jimmy Soni & Rob Goodman, A MIND AT PLAY How Claude Shannon Invented the Information Age
אואנגוס השני, מלך הפיקטים
אואנגוס השני (באנגלית: Óengus II בגאלית סקוטית: Óengus mac Fergusa; נפטר ב-834) בנו של פרגוסה, היה מלך הפיקטים (מלך פורטריו). אואנגוס השני מלך כארבע עשרה שנים, החל מעלייתו לשלטון בשנת 820 ועד מותו בשנת 834.
קורות חיים
אואנגוס (Óengus) או אוניואיסט (Onuist), הונגוס (Hungus) או אנגוס (Angus), ירש את כס אחיו קוסטנטין. בעבר חשבו כי מוצאו של אואנגוס היה מדאל ריאטה וכי היה צאצאו של פרגוס מק אכדאך אולם כיום סוברים כי היה צאצא של אואנגוס מק פרגוסה (אואנגוס הראשון).
אואנגוס, יחד עם אחיו, בנו (אאוגאן) ואחיינו דומנל מק קאוסטנטין מוזכרים בשירה "דואן אלבאנאך". אזכור זה הביא לדעה כי מלכים פיקטים שלטו בדאל ריאטה, אולם כיום ברור שהם הוזכרו בשל חשיבותם, ולא בשל העובדה שמלכו בכל מלכות הפיקטים (ככל הנראה אואנגוס שלט בממלכת הפיקטים (בפורטריו), ואילו דומנל שלט בדאל ריאטה).
העובדה שאואנגוס בחר בסאלטייר כדגל סקוטלנד מפורטת בכתבי ג'ון מפרדון ואנדרו מויינטון - וככל הנראה שניהם מסתמכים על מקור קדום יותר, שקדם למאה ה-12. מסופר כי אואנגוס וצבאו נצחו בסיוע אנדרו הקדוש ולכן נשאו את דגלו. לא ברור כנגד מי נלחמו, ובחלק מהכתבים מצוין כי אואנגוס נלחם באת'לסטן (Athelstan).
על פי "דברי ימי אירלנד" נפטר אואנגוס בשנת 834, ואת כסאו ירש דרסט התשיעי בנו של קוסטנטין.
בנו של אואנגוס - אאוגאנן (או אאוגאן) מלך מאוחר יותר, ונהרג עם אחיו, בראן בקרב נגד הויקינגים בשנת 839.
מורז'ובץ
מורז'ובץ (ברוסית: Остров Моржовец) הוא אי בגבולו הדרומי של ים ברנץ. הוא ממוקם במפרץ מזן בכניסה לים הלבן, כך שהוא מפריד בין ים ברנץ לים הלבן.
האי שוכן כ-23.3 ק"מ מאדמת רוסיה.
מידע גאוגרפי
מורז'ובץ ממוקם כמה ק"מ מצפון לחוג הארקטי. שטחו של האי הוא כ-110 קמ"ר. האזור שבו האי ממוקם משויך למחוז ארכנגלסק ברוסיה, אך הוא מנוהל בידי מחוז מזנסקי.
באי כמעט ואין גבעות והרים והוא מכוסה ברובו בדשא, בעיקר מסוג טונדרה. באי יש אגמים רבים, שכהגדול מביניהם הוא אגם מורז'ובץ. באי ישנה התיישבות קטנה של 12 אנשים, אשר תפקידם הוא לתפעל את המגדלור והתחנה המטראולוגית.
היסטוריה
פעם, הפומורים—האוכלוסייה שחייתה לאורך מפרץ מזן, הייתה דגה לאורך החופים של אותו מפרץ. באם היה חל שינוי פתאומי של מזג האוויר הם היו נסחפים לכיוון ים ברנץ, כך שהאי היה המוצא האחרון של הדייגים לפני שהם היו נסחפים לים הגדול.
אביו של איש האשכולות הרוסי מיכאיל לומונוסוב, וסילי לומנוסוב, מת מטביעה בים וגופתו נמצאה על האי.
דייגים פומורים בנו כנסייה על האי, אשר לא שרדה.
The Art of Excellence
The Art of Excellence (בעברית: אמנות המצוינות) הוא אלבום האולפן ה-40 של זמר הג'אז האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה לאור ב-3 במאי 1986 חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
פלאו נסיונל
פלאו נסיונל (בקטלנית: Palau Nacional; באופן מילולי: "הארמון הלאומי") הוא ארמון הממוקם על הר המונז'ואיק בברצלונה, ספרד, שנבנה בין השנים 1929-1926 עבור התערוכה העולמית של ברצלונה בשנת 1929. מאז שנת 1934 המקום משמש כמשכן של המוזיאון הלאומי לאמנות קטלנית (MNAC).
הבניין שימש כבניין המרכזי בתערוכה, תוכנן על ידי האדריכלים אאוחניו סנדויה ואנריק קאטא, והוא משתרע על פני 32,000 מ"ר. הוא בנוי בסגנון קלאסי, עם השפעה של הרנסאנס הספרדי, בעל מבנה מלבני עם 2 צדדים וריבוע בחלק האחורי עם כיפה אליפטית גדולה במרכז. על המדרגות המובילות לבניין הוקמו מפלים, פרי עבודתו של קרלאס בואחס, והותקנו 9 זרקורים גדולים שהאירו את המבנה ואת שמי העיר. טקס הפתיחה של התערוכה נערך באולם המרכזי בנוכחות אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד וויקטוריה אאוחניה פון באטנברג, מלכת ספרד.
הפלאו נסיונל הוקדש בתערוכה לאמנות ספרדית וכלל יותר מ-5,000 עבודות מכל רחבי ספרד, ומאז 1934 הוא משמש כביתו של המוזיאון הלאומי לאמנות קטלנית. בין השנים 2004-1996 נעשו עבודות להגדיל את המתחם על מנת ליצור מקום לכל העבודות והיצירות.
ארכיטקטורה
המודל לפיו נבנה הפלאו נסיונל הוא שילוב של מה שנחשב באותם ימים כרנסאנס ספרדי יחד עם קלאסיציזם. הבניין הוא גם שילוב של שיטות מסורתיות המבוססות על סימטריה, המבוטאת במבנה, יחד עם חומרים מודרניים וטכניקות חדישות כמו שימוש באלמנטים חוזרים ובבטון.
הבניין, שזכה לבסוף בתחרות מתוך 10 הצעות שהוגשו בשנת 1924, מחולק לשני חלקים: בסיס ואולם מרכזי עם פילסטרים היוצרים מעין קיר כפול. בצד הצפון-המזרחי יש מרתף שבזמן בנייתו נועד למטבחים. בנוסף מספר חדרים אוחדו ויצרו את חדר הכתר; חדרי המלך והמלכה וקדמת הבניין, שמשמש כיום כאגף במוזיאון. בחלק האחורי ממוקם חדר תה קטן, במקרה של אירועים, מאחורי האולם המרכזי. החזית מכילה גוף מרכזי עם מסדרונות משני צדדיה ובמרכזה כיפה גדולה, בדומה לאלו של בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן וקתדרלת סנט פול שבלונדון, ו-2 כיפות קטנות מצדדיה. בארבע פינות המבנה ובהתאמה עם האולם המרכזי, ניצבים 4 מגדלים המזכירים במקצת את קתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה והחירלדה שבסביליה.
שיפוץ מחדש
האדריכלים אאוחניה סנדויה, אנריק קאטא בנו את המבנה כמבנה זמני עבור התערוכה של 1929. החומרים הפשוטים והמהירות בה נבנה הבניין גרמו לכך שהבניין הצריך שיפוץ בשנת 1934 על מנת לשכן בו את המוזיאון לאמנות קטלנית. על השיפוץ היה אחראי רמון רבנטוס, והבניין עבר שיפוץ מקיף, קישוטים הוסרו ובמקומם הקירות הוחלקו על מנת לאפשר תלייה של תמונות, כמו כן נבנתה מערכת ניקוז על מנת למנוע רטיבות מהלחות וסדקים בקירות.
בשנת 1960 הארמון הלאומי עבר שיפוץ של המדרגות העליונות שנפגעו במהלך מלחמת האזרחים. השיפוץ נערך תחת השגחתו של מנהל המוזיאון לאמנות בברצלונה, חואן אינואד לסרטה.
בשנת 1980 נקרא האדריכל האיטלקי, גאי אולנטי, לפתור בעיות שנבעו מהצגתן של עבודות אמנות רבות שנערמו ולהתאים את השטחים הפנימיים המרווחים והקירות הגבוהים לשימוש כחדרי תצוגה. בשנת 1990 התחילו את העבודות שיפוץ הראשונות שנועדו לאולימפיאדת ברצלונה בשנת 1992, אך עקב בעיות טכניות ניתן היה לפתוח רק חלק מהמוזיאון העתידי. בשנת 2000 התחילו החלק האחרון של השיפוצים, וב-2003 נפתח אולם חדש לתערוכות זמניות. ב-2004 הסתיימו העבודות כאשר נוספו 15,300 מ"ר חדשים והגדילו את השטח לסה"כ 51,600 מ"ר. חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד וסופיה, מלכת ספרד נכחו במעמד הפתיחה בחודש דצמבר 2004.
בשנת 2009 החלו עבודות חדשות לשיפוץ הקרניז מחוץ לארמון ולגנים שלו.
פיקוד העורף
פיקוד העורף (בר"ת: פַּקְעָ"ר) הוא פיקוד מרחבי בצה"ל אשר הוקם ב־17 בפברואר 1992, ועוסק בהגנה אזרחית.
ייעודו של פיקוד העורף הוא חיזוק החוסן הלאומי והצלת חיים. הפיקוד עושה זאת על ידי הכנת המרחב האזרחי טרם עימות, תמיכה במרחב האזרחי בעת עימות תוך ביצוע פעולות חילוץ והצלה באירועי תקיפת העורף, וסיוע לשיקומו המהיר של המרחב האזרחי אחר הסתיים עימות. פיקוד העורף מפרסם הנחיות שוטפות להתגוננות אזרחית, במיוחד בעתות חירום, ומפעיל מוקד חירום טלפוני שמספרו 104. ייעוד הפיקוד ותפקידיו מגולמים בחוק הג"א (1951), ובשורה ארוכה של תקנות והחלטות ממשלה נוספות. פיקוד העורף הוא גוף צבאי, המשמש הלכה ולמעשה כשלוש ישויות ארגוניות: הראשונה- שירות התגוננות אזרחית, בכפיפות ישירה לשר הביטחון, וכהגדרתו בחוק הג"א. השנייה- פיקוד מרחבי, כהגדרתו בהוראות הפיקוד העליון: הפיקוד המרחבי. והשלישית- קצין חיל ראשי וסמכות מקצועית צה"לית בנושא ההתגוננות האזרחית, החילוץ, האב"ך בעורף האזרחי, מיגון, חומרים מסוכנים והצלה בעורף. בנוסף לכך משמש מפקד פיקוד העורף קצין מטה מקצועי במטה הכללי. מבחינה תפקודית משלב פיקוד העורף בייעודו הן הפעלת כוח, הן בניין הכוח והן הכנת הכנת המרחב האזרחי לחירום.
הפיקוד הוקם בעקבות מלחמת המפרץ, שבה התממש איום עיקרי על העורף. עד להקמת הפיקוד, היה הטיפול בעורף באחריות מקחל"ר – מפקדת קצין חייל ראשי להתגוננות אזרחית (הג"א) והגמ"ר – הגנה מרחבית. לאחר מלחמת המפרץ אוחדו ארגונים אלו והוקם פיקוד העורף. מאז הקמת פיקוד העורף נעשו מאמצים רבים על מנת להפכו לגוף אזרחי אולם נכון ל-2015 גוף אזרחי זה עדיין לא הוקם. על פי מחלקת ארגון באגף התכנון, פרשנות משפטית לחוק ההתגוננות האזרחית, התשי"א-1951, מעלה כי מפקד פיקוד העורף כפוף, כראש הג"א, לשר הביטחון ולפי הגדרות הצבא, הוא כפוף לרמטכ"ל.
בראש הפיקוד עומד קצין בדרגת אלוף. מפקד הפיקוד הנוכחי הוא אלוף רפי מילוא. מפקדת הפיקוד במחנה רחבעם הסמוך לרמלה.
היסטוריה
באוגוסט 1977 הוחלט לאחד את מחלקת ההגמ"ר (ההגנה המרחבית)- שהייתה כפופה לאג"מ/ מטכ"ל- עם מפקדת ראש הג"א (התגוננות אזרחית). איחוד זה הביא להקמת מפקדת קצין חיל ראשי להג"א והגמ"ר- המכונה מקחל"ר. יחידות ההגנה המרחבית (הגמ"ר), הפועלות במסגרת חיל העורף, נושאות באחריות לאבטחת היישובים באזורים הכפריים ולהמשך הפעילות המשקית. חיל העורף אחראי לביטחון היישובים על ידי אמצעי ביטחון שונים- גדרות, תאורה היקפית, דרכי פטרול ומחסני נשק. בנובמבר 1988 התקיים תרגיל ההתגוננות הארצי הראשון במוסדות החינוך. תלמידים בכל רחבי הארץ תרגלו ירידה למקלטים וחבישת ערכות מגן. מאז ועד היום נערך תרגיל זה אחת לשנה בכל מוסדות החינוך בארץ.
מלחמת המפרץ יצרה חידוש: העורף הותקף והפך לחזית, והיה חייב להתגונן; זו הייתה מלחמה תקשורתית שבה כמעט כל נפילת סקאד הייתה משודרת בשידור חי. אחת המסקנות מהמלחמה ההיא הייתה להקים את הפיקוד החדש. בצה"ל ובהג"א נקטו במספר פעולות בתחום הגנת העורף על מנת למנוע פגיעה בנשק קונבנציונלי ולא-קונבנציונלי בישראל: ערכות מגן להגנה מנשק כימי חולקו לכל התושבים; אמצעי התקשורת שימשו צינור מרכזי בהעברת מידע והדרכה לתושבים על שימוש בערכות והתנהגות בעת השמעת אזעקה; הנחיות להכנה חדרים אטומים ומרחבים מוגנים; יצירת שיתוף פעולה בין גורמי הצלה ורפואה בעורף.
בשנת 1998 הוכפף עורף דרום לפיקוד העורף, אוחד עם גזרת מחוז לכיש והוקם בפיקוד העורף כמחוז דרום.
בשנת 1999 הוכפף עורף צפון לפיקוד העורף והוקם כמחוז צפון.
חמ"ל פיקוד העורף, אשר יושב במפקדת חיל-האוויר, עבר ב-2012 למרכז ניהול תמונה בליסטית (מנת"ב) שהפך למבצעי בשנת 2010. השינוי נעשה על מנת לייעל את התקשורת והעבודה המשותפת בין המנת"ב לבין החמ"ל. המנת"ב, שאחראי על משימת הגילוי להתרעה וממוקם באחד מבסיסי חיל-האוויר, עובד בקשר הדוק עם חמ"ל פיקוד העורף, ומעביר לו בזמן אמת מידע על שיגורי רקטות לעבר ישראל. פיקוד העורף, לאחר שקיבל את הדיווח, מפעיל את האזעקות במקומות המתאימים.
פיקוד העורף אחראי על הפעלת אזעקה המורה על כניסה למרחב מוגן. בנוסף לדרך העיקרית, של אזעקה באמצעות צופרים, פותחו במהלך השנים דרכי אזעקה נוספות, תוך ניצול התפתחות טכנולוגית: בהן הודעה בשידורי הרדיו והטלוויזיה, הודעה במסרון וביישומון ומערכת צבע אדום (ראו הרחבה בערך אזעקת מלחמה).
נוסף לתפקידים אלה, פיקוד העורף מהווה את הזרוע הארגונית של המדינה בטיפול באירועי חירום כגון רעידת אדמה או קריסת מבנים. גדודי החילוץ שלו נקראים לפעולה במקרים של אסון המוני קשה כדוגמת אסון ורסאי.
חטיבת החילוץ וההדרכה
מפקד החטיבה מ-2022 הוא אל"ם אלעד אדרי.
מחוזות הפיקוד
כלל מחוזות הפיקוד:
מחוז הדרום
המחוזות מקבילים לרוב למחוזות המשטרתיים ופועלים בשיתוף פעולה עמם, 95% מהחיילים הם במילואים. המחוזות מחולקים ל-20 נפות, כאשר כמעט כל נפה מקבילה למרחב משטרתי, בנוסף 26 גדודי חילוץ, 13 גדודי אב"כ (בתהליך הסבה לגדודי חילוץ), 26 יחידות צבאיות לבתי חולים, 8 גדודי חי"ר קל ו-6 יחידות לוגיסטיות מרחביות. כמו כן, פיקוד העורף מפעיל חטיבת חילוץ, המאגדת בתוכה ארבעה גדודי חילוץ והצלה המורכבים מחיילים בשירות סדיר, ואת חטיבת החי"ר הצפונית, חטיבת חי"ר במילואים שיעודה הוא פעילות ככוח לוחם בעורף להגנת יישובי גבול הצפון וסיוע לתושבי היישובים בשעת חירום.
בחודש ינואר 2016, החליט הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, על סגירת מחוז מרכז ואיחודו עם מחוז ירושלים, באוגוסט הסתיים תהליך איחוד המחוזות, המפקד הראשון של המחוז המאוחד, שנקרא מחוז ירושלים והמרכז, היה אל"ם רמטין סבטי.
צווים מנהליים
פיקוד העורף משמש מכשיר בידי שר הביטחון להוצאת צווי הגבלת תנועה מנהליים ארוכי-טווח. הצווים שמוצאים מפעם לפעם מכח תקנות שעת חירום (1945) מכוונים כנגד פלסטינים מזרח-ירושלמים, ערבים ישראלים ויהודים ישראלים כאחד. בין הדוגמאות הבולטות בנושא זה, ניתן למנות את מקריהם של מרדכי ואנונו (2004), מחזיק תיק ירושלים ברשות הפלסטינית, חאתם עבד אלקאדר (2009), השיח' ראאד סלאח (2009) ופעיל הימין נריה אופן (2010).
קישורים חיצוניים
- פורטל החירום הלאומי
ג'נט מקארדי
ג'נט מישל פיי מקארדי (באנגלית: Jennette Michelle Faye McCurdy; נולדה ב-26 ביוני 1992) היא סופרת, במאית, תסריטאית, שחקנית עבר, קולנוענית וזמרת-יוצרת עבר אמריקאית. מוכרת בעיקר בזכות תפקידה כסאם פאקט בסדרת הטלוויזיה "iCarly" של ערוץ ניקלודיאון ובספין אוף לסדרה זו, "סאם וקאט", גם היא בניקולודיאון.
ביוגרפיה
מקארדי נולדה בלונג ביץ', קליפורניה, ויש לה שלושה אחים הגדולים ממנה. בגיל 6 החלה מקארדי את קריירת המשחק שלה בעקבות דחיפתה של אימה למקצוע.
2000–2006: התחלת הקריירה
ההופעה הראשונה של מקארדי הייתה בגיל 8, בשנת 2000, בתוכנית הטלוויזיה "MADtv". מאז הופיעה בתפקידי אורח בכמה תוכניות טלוויזיה כמו "חוק וסדר: מדור מיוחד", "CSI", "מלקולם באמצע", "מדיום", "לינקולן הייטס", "ויל וגרייס", "זואי 101", "טרו ג'קסון", "המשפט של איימי" ו"קארן סיסקו". ב-2003 שיחקה לצד האדם שממנו שאבה את השראתה, האריסון פורד, בסרט "רצח סטייל הוליווד". ב-2005 הייתה מועמדת לפרס האמנית הצעירה עבור הופעת האורח הטובה ביותר בסדרת הדרמה הרפואית "רפואה שלמה".
2007–2012: איי קרלי ומוזיקה
משנת 2007 היא החלה להופיע בערוץ ניקלודאון בסדרה "iCarly", בתור חברתה הטובה ביותר של קרלי, סֶאם פאקֶט והמשיכה להיות חלק מהסדרה עד שהסתיימה ב-2012. ב-2008 הייתה מועמדת לפרס האמנית הצעירה עבור עבודתה בסדרה iCarly ועבור ההופעה שלה בתור דורי סורנסון בסרט הטלוויזיה "היום האחרון של הקיץ". בנוסף, ב-2009 הייתה מועמדת לפרס בחירת הנוער 2009 לפרס "החבר הטוב ביותר מהטלוויזיה" עבור עבודתה ב-iCarly. בנוסף שיחקה את ברטה ב"פרד: הסרט" שהושק ב-2010 ומבוסס על סדרת יוטיוב על פרד פיגלהורן.
ביוני 2008, מקארדי אישרה באתרה הרשמי שהיא עובדת על אלבום הבכורה שלה. הסינגל הראשון, "So Close" (בתרגום חופשי: כל כך קרוב), הושק ב-10 במרץ 2009. הסינגל השני, "Homeless Heart" (בתרגום חופשי: לב חסר בית), הושק ב-19 במאי באותה השנה. שיר זה הוקדש לחברה של מקארדי, קודי ווטרס, שמת ממחלה בגיל צעיר, לכן 20% מן ההכנסות הלכו לקרן של קודי ווטרס. היא פגשה אותו בבית חולים הנמצא בעיר ממפיס. ב-6 ביולי 2009, הודיעה מקארדי בבלוג הרשמי שלה שחתמה על חוזה עם חברת התקליטים "קפיטול רקורדס נשוויל" ב-16 באפריל 2010, כמה מהשירים מאלבום הבכורה של מקארדי שעמד לצאת הושקו באינטרנט. הסרטונים לשירים אלו הושקו לפי הצבעה למעריציה של מקארדי, שבה נשאל איזה שיר צריך לצאת כסינגל ראשון לג'נט. השיר "Not That Far Away" (בתרגום חופשי: לא כל כך רחוק) קיבל את מרב ההצבעות והושק לרדיו קאנטרי ב-24 במאי 2010 ולאייטונס ב-1 ביוני. בתאריך 17 באוגוסט 2010 מקארדי השיקה מיני אלבום בכורה הכלל את השיר "Not That Far Away" ובנוסף לו שלושה שירים חדשים: "Break Your Heart", "Put Your Arms Around Someone"' "Stronger". גרסת האייטונס כללה שיר הנקרא "Me With You" כשיר בונוס. השיר "Stronger" נכלל בנוסף לאחר מכן באלבום ה-35 של סדרת האלבומים "Now That's What I Call Music!". ב-31 באוגוסט 2010. הסינגל השני של מקארדי, "Generation Love", הושק כהורדה דיגיטלית ב-22 במרץ 2011 והושק לרדיו ב-25 באפריל 2011. חברת ההקלטות קפיטול רקורדס נשוויל השיקה את השיר השביעי למיני אלבום בתאריך 8 בפברואר 2012. האורך המלא של האלבום הושק לאייטונס ב-5 ביוני, זה הוא גם האלבום באורך המלא הראשון של מקארדי. ב-11 ביולי 2012, פרסמה Fanlala ריאיון עם ג'נט, בו היא מציינת כי "מאז שעזבתי את חברת ההקלטות שלי, אני בערך בין פרויקטים שונים עכשיו. עזבתי את קפיטול רקורדס נשוויל רק לאחרונה, אני באמת רק מנסה לחשוב מה הלאה. לאחרונה התחלתי לעבוד על התוכנית החדשה שלי ואני מנסה לחשוב מה אני אעשה עם המוזיקה שלי מעכשיו." ב-31 ביולי 2012, How to Rock פרסמה ריאיון עם ג'נט, בו היא מדברת על המשחק שלה ועל קריירת המוזיקה שלה. ראיון המשכי פורסם ב-8 באוגוסט, בו ג'נט מהרהרת על נושא המוזיקה שלה.
2013–2021: סאם וקאט, Between ופרישה ממשחק
מקארדי כיכבה לצד אריאנה גרנדה בסדרה של ניקלודיאון, סאם וקאט, בה היא משחקת את דמותה הידועה, סאם פאקט, בעוד שאריאנה גרנדה משחקת את דמותה הידועה קאט ולנטיין. עלילת הסדרה מתמקדת בשתי בנות ההופכות להיות שותפות לדירה ומקימות עסק שמרטפות משלהן. סדרה זו הושקה ב-8 ביוני 2013. ב-2014 מקארדי וחברתה הטובה שגם שיחקה לצדה באיי קרלי, מירנדה קוסגרוב, נעדרו מן טקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון. לאחר עונה אחת הרשת החליטה שסאם וקאט תופסק זמנית. בהתחלה הרשת הסבירה שההפסקה הזו הייתה מתוכננת מראש ושהתוכנית לא התבטלה. ב-13 ביולי 2014, ניקלודיאון הודו בעובדה, שלאחר רק עונה אחת, התוכנית סאם וקאט מבוטלת. בין לבין החודשים שהתוכנית עדיין הייתה באוויר, שמועות רבות על סכסוך בין ג'נט לאריאנה רצו ולשמועות על סכסוכי שכר, אך לבסוף שמועות אלו הוכחו כשגויות. בראיון של Entertainment Pop, ג'נט ציינה שהיא השלימה עם גרנדה. בספרה, "אני שמחה שאמא שלי מתה", חשפה ג'נט שלעולם לא היו סכסוכים על השכר שלה. לטענתה, ביטול הסדרה קרה עקב חשיפה של פרשת הטרדות בידי אחד המפיקים.
בשנת 2013 היא שיחקה בסרט התרמית, בדמות סוואנה, השחקנית שבחבורה. היא שיחקה בסרט עם כריס אוניל, סיירה בראבו, נואה מונק ואריאנה גרנדה. בשנת 2015 שבה לגלם את דמותה של סאם פאקט ב-"iCarly" כי רצו להחזיר את הסדרה לערוץ.
ב-13 באוגוסט 2014, מקארדי השיקה את סדרת הרשת "What's Next For Sarah?" שאותה היא כתבה, הפיקה, עבדה כעורכת בכירה וכיכבה ככוכבת ראשית. מקארדי ציינה כי סדרה זו מבוססת על החיים שלה לאחרונה והדמות הראשית אותה היא משחקת, שרה, מבוססת עלייה. ב-2015 היא החלה לככב בסדרת מותחן-דרמה הנקראת "נצורים", המופקת על ידי City Canada ונטפליקס, בסדרה זו היא משחקת את הדמות הראשית.
בשנת 2016 שיחקה בסרט האימה "לכודה" (Pet) לצידו של דומיניק מונאהן. בשנת 2018 כיכבה בקומדיית הנעורים "מכשפות קטנות" (Little Bitches) וחתמה על הסכם עם חברת הייצור הדיגיטלי קנבאס מדיה סטודיוס על מנת ליצור יותר קשר עם מעריציה במדיה החברתית.
בפברואר 2021 פרשה מקארדי מעולם המשחק ופסרמה כי אינה מעוניינת להמשיך יותר בקריירת המשחק. ובכוונתה להתמקד כעת בבימוי וכתיבה.
היא הופיעה ברשימת טיים 100 נקסט לשנת 2022 של מגזין טיים.
כתיבה
ב-2011, מקארדי החלה לכתוב מאמרים לוול סטריט ג'ורנל. בסכום כולל היא כתבה כשמונה מאמרים לעיתון, כל אחד בנושא שונה, החל משירלי טמפל עד לביוש הגוף, בנוסף היא כתבה מדורים לסבנטין מגזין, מגזין המיועד לבני נוער וכמו כן, היא גם כתבה להפינגטון פוסט. בחודש אוגוסט 2022 פרסמה מקארדי את ספרה הראשון, "אני שמחה שאמא שלי מתה" שהחל כהצגת יחיד בכיכובה.
חיים אישיים
מקארדי חיברה מאמר עם הכותרת "כבו את המצלמה, אמא שלי נלחמת בסרטן" שפורסם בוול סטריט ג'ורנל ב-11 ביוני 2011. מאמר זה מתאר לפרטים את מלחמתה של אמה של מקארדי, דברה, במחלה ואיך משפחתה מתמודדת עם הסיטואציה הזו. במאמר מצורפות עצות של מקארדי כיצד לחיות לצד סיטואציה שכזו. כמו כן, מקארדי פעילה בקרן של קודי ווטרס, וכן בקמפיינים כגון המאבק בשינויי האקלים והקרן העולמית למען הטבע. בנוסף הופיעה בתשדיר שירות עבור "Safe Kids USA" ששודר בניקלודאון.
ב-20 בספטמבר 2013, אמה נפטרה ממחלה זו לאחר שנלחמה בה במשך 17 שנה.
ב-8 במרץ 2019, מקארדי חשפה במאמר שכתבה להפינגטון פוסט את המלחמה שלה באנורקסיה ובולמיה, הפרעה שהתחילה בגיל 11. היא חשפה בפרטים כי ההפרעה התחילה בעידוד אימה כדי להיראות קטנה ורזה כדי לזכות בתפקידים לדמויות הקטנות מגילה.
בשנת 2022 התראיינה וסיפרה על היחסים הרעילים עם אמה ועל העובדה שלא רצתה כלל לעסוק במשחק ואמה הכריחה אותה. בהמשך אותה שנה הוציאה מקארדי ספר בשם "אני שמחה שאמא שלי מתה" (I'm Glad My Mom Died), המתאר את ילדותה ושנות העשרים של חייה.
שיטת מרקל-דמגרד
בקריפטוגרפיה, בניית מרקל-דמגרד (Merkle-Damgård Construction) היא שיטה לבניית פונקציית גיבוב קריפטוגרפית חסינת-התנגשויות באמצעות פונקציית תמצות חד-כיוונית, שהוצעה לראשונה על ידי רלף מרקל ואיוון דמגרד ב-1979 והוכחה על ידם כבטוחה. דהיינו אם משתמשים בסכמת ריפוד מתאימה ופונקציית הכיווץ הפנימית היא חד-כיוונית וחסינת התנגשויות אזי הבנייה כולה איתנה. בנייה זו נוצלה במספר אלגוריתמים פופולריים כמו MD5, SHA-1 ו-SHA-2.
עקרונות השיטה
בשל העובדה שפונקציית התמצות הפנימית f חייבת לקבל בלוק קלט באורך קבוע ומוגדר מראש (512 או 1024 סיביות), בעוד שהמסר המיועד לגיבוב בדרך כלל גדול משמעותית מאורך הבלוק, הפתרון הישיר הוא לחלק את המסר לבלוקים בגודל קבוע ולעבדם עם הפונקציה הפנימית באופן איטרטיבי. מתחילים עם וקטור אתחול קבוע ידוע מראש, שנקרא גם IV (קיצור של Initialization Vector) ואז בכל סבב פונקציית הכיווץ הפנימית מקבלת כקלט את הבלוק הבא ואת תמצית הבלוק הקודם ומפיקה תמצית חדשה. כך פלט סבב אחד הופך קלט לסבב הבא וכן הלאה עד לעיבוד כל הבלוקים. אם המסר אינו מתחלק יפה בגודל הבלוק, מרפדים את הבלוק האחרון בשיטת הריפוד של תמצית המסרים (בקיצור MD) של רונלד ריבסט שתתואר בהמשך.
ההנחה המונחת בבסיס הרעיון היא שאם הפונקציה הפנימית טובה, הפעלתה באופן זה אינו מחליש את ביטחון האלגוריתם בכללותו. הנחה זו אינה אוטומטית ולא תמיד נכונה, כיוון שייתכן שהמתקיף יוכל לנצל פרצות במבנה כדי לשבור את האלגוריתם, מה שלא היה אפשרי כנגד הפונקציה הפנימית באופן נפרד. הרעיון של מרקל ודמגרד אותו הם הוכיחו הוא שאפשר לחזק את המבנה המתואר על ידי הוספת בלוק המייצג את גודל המסר, אותו מעבדים בסוף. באופן זה לא ניתן יהיה לתקוף את האלגוריתם על ידי הוספת בלוקים (מה שקרוי התקפת הרחבה המובאת להלן). ההוכחה שלהם אומרת באופן תמציתי שאם הפונקציה הפנימית עמידה מפני התנגשויות, מבנה מרקל-דמגרד בכללותו גם הוא עמיד מפני התנגשויות.
תיאור המבנה
נתונה פונקציה f שממפה קלט באורך r+n סיביות לפלט באורך n סיביות. ממנה אפשר לבנות פונקציית גיבוב כדלהלן:
הסימון \| מייצג שרשור מחרוזות. כדי לחזק את המבנה עוד יותר התוצאה האחרונה היא פלט פונקציה מסיימת (finalisation). הפונקציה האחרונה יכולה לשמש גם לכיווץ נוסף של התוצאה הפנימית לפלט באורך הרצוי כמו גם לחיזוק המבנה.
ביטחון הבנייה
פונקציות הגיבוב הנפוצות מורכבות בדרך כלל מפונקציית דחיסה פנימית איטרטיבית, כשהמטרה היא השגת שלושה מאפיינים עיקריים מהקל אל הכבד: קושי בהיפוך (מקור ראשון), עמידות מפני מציאת מקור שני ועמידות מפני התנגשויות. האיטרציה אפשרית בכמה דרכים כשמבנה מרקל-דמגרד המתואר היה במשך שנים הפופולרי ביותר והוא הבסיס של סדרת פונקציות התמצות MD וכן של SHA. כמו כן ההנחה היא שמציאת מקור ראשון או שני בכוח גס היא מסדר גודל של 2^m כאשר m הוא אורך הפלט בסיביות ומציאת התנגשות היא בסדר גודל 2^{m/2} בגלל פרדוקס יום ההולדת. הוכח שמבנה מרקל-דמגר משמר את המאפיין האחרון - עמידות בפני התנגשויות והדעה הרווחת הייתה בעבר שהוא משמר גם את שני המאפיינים האחרים אם כי זה לא הוכח.
בעקבות קריפטואנליזה חדשה הסתבר שההנחה הייתה שגויה. הממצא הראשון היה של ריצ'רד דין שגילה ב-1999 התקפה נגד מבנה מרקל-דמגרד שנקראת התקפת נקודות שבת (להלן), המתמקדת בנקודות השבת של הפונקציה הפנימית ומאפשרת בתנאים מסוימים גילוי מקור שני בסיבוכיות של זמן ומקום כאשר m הוא אורך התמצית של פונקציית הגיבוב. מאוחר יותר חוקרים שיפרו את ההתקפה בעזרת טכניקה של Joux מ-2004 שנקראת התקפת רב-התנגשויות (multi-collisions attack) המתוארת להלן והראו שעם חישוב מוקדם אפשר להפוך את הפונקציה בסיבוכיות של O(2^{m/2}) עם מסרים יחסית קצרים.
להלן תקציר קריפטואנליזה של מבנה מרקל-דמגרד.
התקפת נקודת שבת
מבנה מרקל דמגרד מחוזק בדרך כלל על ידי ריפוד המסר והוספת קידוד האורך שלו בסופו. ללא תוספת זו המתקיף יכול לפעול כדלהלן: בהינתן פונקציית גיבוב של מסר ארוך והתמצית של המסר H(M) שהיא בעצם ערך הביניים או המצב הפנימי האחרון של הפונקציה. המתקיף מעוניין למצוא מסר אחר M^* כך שיתקיים H(M)=H(M^*). תחילה הוא בוחר אקראית בלוקים שונים M' כלשהם עד שנמצא בלוק כזה שהתמצית שלו זהה לאחד מ-l ערכי הביניים של המסר M. אם נמצא בלוק M_i כזה הוא יכול לחבר ל-M' רק את הבלוקים של M מהנקודה i שבה נמצאה ההתנגשות, כך יתקבל מסר חדש M^* שהתמצית שלו זהה למסר המקורי אך באורך שונה. התקפה זו מסוכלת על ידי תוספת אורך המסר.
אפשר לעקוף את שיטת הריפוד של מרקל דמגרד בהתקפה מתוחכמת שנקראת התקפת נקודות-שבת (fixed-points attack). אחד הממצאים מהמחקר הוא המאפיין הבא: אפשר להוכיח שאם יהיה קל להפוך את מבנה מרקל דמגרד יהיה אפשר למצוא מקור לפונקציה הפנימית עם התקפת יום הולדת. אך ההפך אינו נכון, כלומר גם אם ניתן להוכיח שהפיכת מבנה מרקל דמגרד היא בסיבוכיות 2^m פעולות, עדיין פונקציית הגיבוב הפנימית אינה יכולה להציע ביטחון טוב יותר מ-2^{m/2}.
ריצ'רד דין הראה שאם פונקציית הדחיסה הפנימית של פונקציית הגיבוב היא כזו שקל למצוא בה נקודות שבת, דהיינו קל למצוא מסר ותמצית (h,M) כך שמתקיים H(h,M)=h אזי קל יותר לשבור את מבנה מרקל דמגרד. קיומן של נקודות שבת היה ידוע למומחים רבים אך לא נחשב בעבר כאיום ממשי כשלעצמו.
דוגמה לפונקציית גיבוב שקל למצוא בה נקודות שבת היא מבנה דוויס-מאייר שהוא מבנה גנרי של פונקציית גיבוב המבוסס על צופן בלוקים. בהינתן צופן בלוקים E המקבל מסר M באורך m סיביות ומפתח באורך n סיביות, פונקציית הגיבוב מבצעת:.
במקרה כזה נקודת השבת עבור כל M היא כי מתקיים: כלומר עבור כל בלוק מסר קיים בלוק מיוחד המקיים f(H,M)=H וקל לחשב אותו. פונקציות התמצות SHA-1 ו-SHA-2 פועלות על עיקרון דומה למבנה דוויס-מאייר עם חיבור שלמים במקום XOR.
התקפת נקודות שבת של ג'ון קלסי וברוס שנייר לשבירת מבנה מרקל-דמגרד פועלת בשלושה צעדים בסיסיים: אם נמצא ערך ביניים h ונקודת שבת זהים, נניח שהבלוק המתאים ב-A נקרא m כלומר (h,m)\in A וכן הבלוק המתאים ל-h ב-B הוא \tilde m כלומר. המתקיף חוזר על התקפה זו כשהוא מתחיל משרשור של שני הבלוקים כלומר מנסה להוסיף בלוקים שגורמים לערך ביניים להיות זהה למסר המקורי, בונה שוב רשימות כמו בסעיפים 1 ו-2 ומחפש התאמות ביניהן. אם נמצא מסר כזה שערכי הביניים מתאימים לנקודות השבת אזי למתקיף קל להרחיב את המסר לאורכו המקורי על ידי הוספת נקודות שבת לפי הצורך עד שמגיע לאורך הרצוי. ובכך לקבל תוצאת גיבוב זהה ואם אורך המסר זהה קידוד הארוך בסופו מניב תוצאה זהה ובכך למעשה המתקיף הערים על שיטת הריפוד.
כמובן שההתקפה מניחה שקל למצוא נקודת שבת, אולם שנייר וקלסי הראו שאפשר לבצע את ההתקפה גם אם קשה למצוא נקודות שבת על ידי שימוש בטכניקה של Joux שנקראת רב-התנגשויות. הם צמצמו את סיבוכיות ההתקפה האמורה ל- עם מקום בסדר גודל של 2^{m/2}. ג'ון פיליפ אמסון שיפר את ההתקפה הזו אף יותר עד לסיבוכיות של 2^{m/2} וללא צריכת זיכרון משמעותית.
רב-התנגשויות
Joux גילה את העובדה שבפונקציות איטרטיביות מציאת התנגשויות מרובות, כלומר רשימה של מסרים המייצרים תמצית גיבוב זהה קלה כמעט כמו מציאת התנגשות אחת. ההתקפה שלו נקראת התקפת רב-התנגשויות. הרעיון הוא שאמנם במבנה מרקל-דמגרד קשה למצוא התנגשות עבור כל בלוק בנפרד, אבל בהנחה שמוצאים t התנגשויות (כל אחת מתחילה מערך הביניים של ההתנגשות הקודמת) אפשר לבנות 2^t מסרים עם ערך גיבוב זהה על ידי צירופים של בלוקים מתנגשים. לפני התגלית של Joux מומחים היו סבורים שמציאת k התנגשויות בפונקציית גיבוב איטרטיבית עם התקפת יום הולדת היא בסיבוכיות אופטימלית של, אולם Joux הוכיח שמציאת התנגשויות מרובות אפשרית ב- פעולות. המסקנה מההתקפה שלו היא שאם מחברים שתי פונקציות גיבוב זו אחר זו לא מקבלים ביטחון כפול נגד התנגשויות כפי שעשויים לחשוב. החיבור בטוח רק כמו הפונקציה החזקה מבין השתיים.
באופן כללי התקפת רב-התנגשויות פועלת כדלהלן. כדי לחשב 2^k התנגשויות מתוך k התנגשויות בודדות, תחילה מחשבים את הזוג (M_1,M_1') כך שמתקיים, כאשר H_0 הוא וקטור האתחול. לאחר מכן מוצאים זוג נוסף (M_2, M_2') עם התכונה הבאה:. כך ממשיכים כאשר כל תוצאה מהווה וקטור אתחול לחישוב הבא, עד שמגיעים ל-(M_k,M_k') כאשר H_{k-1} הוא וקטור האתחול. משנמצאו k ערכים כאלו ניתן לבנות מהם 2^k מסרים שונים שלהם תמצית זהה. אם נקרא למסר אחד X\in(M,M') אזי לכל אחד מ-2^k המסרים X_1,...,X_k שניתן לבנות יש ערכי ביניים H_1,...,H_k מרשימת ההתנגשויות ומהם אפשר ליצור 2^k מסרים כאלו על ידי צירופים שונים והוספת בלוקים לפי הצורך. העלות של המהלך האמור היא כפול הזמן הדרוש לביצוע פעולת גיבוב אחת ועם צריכת זיכרון נמוכה. לדוגמה אם k=2 תחילה מוצאים התנגשות ראשונה ואז התנגשות שנייה  ואז אפשר להכין k^2=4 התנגשויות:  ו-(M_1'M_2'), כולם מכילים תמצית זהה.
התקפת כינוס
ג'ון קלסי וטדיושי קונו פיתחו התקפה נגד מבנה מרקל דמגרד הנקראת "התקפת כינוס" (Herding attack). בהתקפה זו בהנחה שהמתקיף מסוגל למצוא התנגשויות מרובות בכוח גס הוא יכול תחילה להציג ערך גיבוב של מסר כלשהו ולאחר מכן "לכנס" כל התחלה של מסר נתון אחר כך שיתקבל ערך הגיבוב שהתחייב לו על ידי בחירת סיומת מתאימה. כלומר המתקיף מראה שהוא מצליח לייצר מסר עם תוספת כלשהי שהגיבוב שלו מתאים לערך הגיבוב הראשוני ובכך הוא הפר למעשה את ההנחה היסודית שלא ניתן למצוא מקור. הרעיון שלהם מסתמך על בחירת ערך גיבוב בצורה כזו שתקל על המתקיף במציאת מקור וההתקפה היא שיפור של הרעיון של Joux על ידי איזון בין זמן וזיכרון. בשלב הראשון המתקיף בוחר 2^t ערכי ביניים אפשריים h_i וכן בוחר 2^{m/2-t/2} בלוקים בודדים של מסרים כלשהם כאשר m הוא אורך הבלוק בסיביות. הוא מחשב את הפלטים של כל אחד מהבלוקים עם כל אחד מערכי הביניים, מתוך הרשימה הגדולה שקיבל הוא צפוי למצוא מספר התנגשויות. הוא שומר את כל הבלוקים שגרמו להתנגשות וחוזר על התהליך מספר פעמים עם ערכי הביניים שנמצאו. לאחר שהוא נשאר עם ערך ביניים אחד הוא משתמש איתו כדי לחשב את ערך הגיבוב שהוא מתחייב אליו. בשלב המקוון המתקיף צריך לבצע 2^{m-t} פעולות גיבוב עד שהוא מוצא מסר שערך הביניים שלו תואם אחד כזה שנמצא ברשימה של 2^t ערכים שהכין קודם. אם הוא נמצא ברשימה הוא יכול לקחת את הבלוק המתאים לו שאמור להוביל לערך הגיבוב שהתחייב. סיבוכיות ההתקפה כולה היא 2^{m/2+t/2} פעולות הכנה באוף ליין וכן 2^{m-t} פעולות און ליין והיא עשויה להיות פרקטית.
שיפורים
ההתפתחויות האחרונות במציאת התנגשויות בפונקציות ממשפחת SHA הניעו חוקרים לחפש גישות שונות לפתרון הבעיה. נראה שקיימת חולשה מובנית בסגנון האיטרטיבי של הפונקציה. קיימות מספר אסטרטגיות לשיפור מבנה מרקל דמגרד, בהן:
השיטה הראשונה אפשרית בין היתר על ידי הפיכת פונקציית הגיבוב לפונקציית גיבוב אקראית בכך פוחתת התלות בביטחון הפונקציה הפנימית בעיקר בעמידות מפני התנגשויות. הרעיון הוא להפוך את הקלט לאקראי לפני העיבוד בפונקציית הגיבוב על ידי ערבוב עם ערך אקראי כלשהו שאינו סודי אך חייב להיות שונה עבור כל מסר, כך שהתנגשויות, אם יהיו, יוסתרו היטב על ידי הערך האקראי ויאלצו את המתקיף לעבוד קשה יותר למציאת התנגשויות כי כעת עליו להביא בחשבון את המיסוך בערך האקראי הנוסף. השיטה הזו שימושית במיוחד לחיזוק אלגוריתם חתימה דיגיטלית שמסתמך בין היתר על העמידות מפני התנגשויות של פונקציית הגיבוב הנלווית.
הרחבת הזיכרון או המצב הפנימי (internal state) של פונקציית הדחיסה מתגבר על החיסרון של המבנה האיטרטיבי של מרקל-דמגרד. במקרה זה מציאת התנגשויות פנימיות בערכי הביניים תהיה קשה כמו הפיכת הפונקציה כולה בהנחה שפונקציית הדחיסה טובה. שיטה זו שולבה באלגוריתם LAKE המהווה בסיס לפונקציית הגיבוב BLAKE.
להלן תקציר מספר שיטות מתקדמות של מבנה מרקל דמגרד שנועדו להתמודד עם הקריפטואנליזה המתוארת.