cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מונוטייפ
יישור
בנוסף ליישור, ניתן לבצע במונוטייפ פעולות סדר מתוחכמות, בהן כאלה שמסובך לבצע גם בסדר ידני מלא, כמו למשל ציפוף, ופונקציות טיפוגרפיות מתקדמות אחרות.
מכונת היציקה
המחצית השנייה של מערכת המונוטייפ היא מכונת היציקה. המכונה מונעת בחשמל, שמפעיל שתי מערכות: כור היתוך עם נתך עופרת מותך, ומנוע שמפעיל את המכונה. שאר פעולת המכונה הוא מכני טהור, כולל מכלולים שבמערכות מאוחרות יותר הם בדרך כלל אלקטרומכניים, למשל המערכת שקוראת את הסרט המנוקב, ומתרגמת את ההוראות שמקודדות בו לפעולות מכניות.
שלא כמו הלינוטייפ, שיוצקת שורות שלמות, המונוטייפ יוצקת כל תו וכל רווח בנפרד, ומציבה אותם זה ליד זה. כשהמכונה מגיעה לפקודת "סוף שורה", מועברים כל התווים שנוצקו לתיבת התוצרת (galley). יציקת כל תו בנפרד מחייבת קצב יציקה מהיר, והמכונה יוצקת כל תו בפחות מחצי שנייה.
בלב מכונת היציקה, בנוסף לכור שהוזכר לעיל, מצויות כמה יחידות חשובות: קורא הסרט, התבנית, ומסגרת המטריצות.
קורא הסרט מקדם את סרט הנייר, ובעזרת גששים מכניים מגלה אילו חורים מנוקבים. הגששים מפעילים מנופים, ששולטים על פעולת המכונה.
כדי לאפשר את קצב היציקה הגבוה, שדורש התמצקות מהירה של הנתך לאחר הזרקתו לתבנית, התבנית מייצגת את מיטב הטכנולוגיה של סוף המאה ה-19, כשהמהפכה התעשייתית הגיעה לבשלות מלאה: התבנית היא מכלול מורכב, מקורר מים, שמאפשר יציקת תו אחרי תו, תוך פליטת התוצרת המוגמרת למערכת האיסוף, תוך פחות ממחצית השנייה, ותוך שינוי רוחב התבנית, כלומר רוחב "גוף" הגופן, מתו אחד לשני, כמו גם שליטה על רוחב הרווחים, לצורך יישור השורה.
מעל התבנית נמצאת מסגרת המטריצות, שמכילה את אמות הדפוס, או המטריצות, של התווים מהם מסודרת העבודה הנוכחית. בדגמים הראשונים היו עד 225 מטריצות במסגרת, ובדגמים מאוחרים יותר מ-270.
מסגרת המטריצות נעה בשני ממדים, כדי להציב את המטריצה המתאימה מעל התבנית, שרוחבה נקבע לפי הטור של המטריצה.
בפעולת היציקה פיית הכור הקונית מתהדקת למגרעת מתאימה בתחתית התבנית, ובו בזמן פין נלחץ למגרעת בראש המטריצה. כך מקובע המיקום המדויק של התבנית והמטריצה, תוך שהן מתהדקות זו לזו. הנתך מוזרק בלחץ דרך הפיה. מיד לאחר מכן פיית הכור והפין העליון נסוגים, ומשחררים את מסגרת המטריצות והתבנית. המסגרת נעה לקואורדינטות של התו הבא, והתבנית מבצעת תנועה קצרה ומהירה במהלכה "מגולח" עודף המתכת שלרגלי התו, ומיד לאחר מכן התו עצמו נפלט לשורה, וכשזו מסתיימת, לתיבת האיסוף ,
במערכת המונוטייפ, רוחב התו מוגדר על ידי מספר שלם, שמבטא מונה של שבר שמכנהו 18. המנה היא היחס בין רוחב התו לרוחבו של "m-dash" (ובדרך כלל לרוחבה אל האות M) במערכת הגופנים בה מודפסת העבודה. במילים אחרות, אפשר להסתכל על רוחב התו כמספר בין ארבע ל-18, כאשר התו הרחב ביותר מכונה "אמ" (em), ותווים שרוחבם "18" הם ברוחב זהה. תו שרוחבו 14, יהיה 14/18 מרוחב "אמ". גודלו של "אמ" תלוי במערכת הגופנים בה מודפסת העבודה, ובדומה, גם גובה השורה, שזהה עבור כל התווים ונקבע על ידי כוונון התבנית לפני תחילת העבודה.
ליציקת אות אחת, מכונת היציקה קוראת מסרט הנייר שני מספרים - הטור והעמודה במסגרת של המטריצה. רוחב הגופן נקבע לפי הטור, והמטריצה לפי הטור והעמודה. יש רוחבים יותר או פחות "פופולריים", לכן יש בדרך כלל יותר מטור אחד שרוחבם נקבע ל-9 ול־10, ורוחבים אחרים שאין אף תו שמשתמש בהם. התו הצר ביותר שניתן לצקת הוא ברוחב 4, ובמכונות מאוחרות יותר 3.
המערכת המכנית ששולטת על רוחב התבנית מורכבת ממערכות טריזים, אחת כדי לתרגם את הטור למספר היחידות, ומערכות נוספות לשליטה מדויקת יותר על רוחב התבנית, בין השאר לצורך היישור שתואר למעלה.
המכונה פועלת בקצב שמוכתב על ידי קורא הסרט: הקורא מבצע 140 פעולות בדקה, ובדרך כלל, כל פעולה היא יציקת תו. עם זאת, מהירות המכונה פחותה מ-140 תווים בדקה, משום שמלבד התווים, הסרט המנוקב מכיל הוראות נוספות, למשל "שורה חדשה", ובזמן שקורא הסרט קורא את הפקודה הזו, מערכת היציקה נחה.
כפי שצוין לעיל, מכונת היציקה קוראת את הסרט בסדר הפוך מהסדר בו נוקב: התו האחרון שנוקב נקרא ראשון, והתו הראשון שנוקב נקרא אחרון. משום כך יש להתחיל כל סרט בהוראה "החל ניקוב", שמשמעה בצד היוצק, "עצור את המכונה והדלק את מנורת 'סיימתי'".
עובדה זו מאפשרת טיפול בשגיאות: אם הסדר שוגה בהקשה ומבחין בכך, הוא מקיש פקודת "פסול שורה", ומתחיל להקיש את השורה מחדש. בזמן היציקה, קורא הסרט יגיע לשורה החדשה שהוקלדה, והמכונה תייצר אותה, הפקודה הבאה היא "בטל שורה", שמכניסה את המכונה למצב בו היא מתעלמת מכל ההוראות (כלומר רצף התווים שבו שגיאת ההקלדה), עד לפקודת "שורה חדשה" הבאה, ואז היא ממשיכה ביציקת השורות הקודמות, עד לשורה הראשונה ואחריה "סיום".
מכונת היציקה של המונוטייפ יכולה לשמש גם כמכונה ליציקת גופנים לשימוש בסדר ידני: בצורת עבודה זו לא נעשה שימוש בקורא הסרט (למעשה, החברה גם הציעה למכירה את מכונת היציקה ללא קורא סרט כלל, עם אפשרות לשדרוג על ידי הוספת קורא סרט ומקלדת בשלב מאוחר יותר. מכונה אמינה בגודל ומחיר סבירים שיכולה לצקת גופנים להדפסה בקצב הזה היא פריט שימושי ביותר בבית דפוס בו יש שימוש בסדר ידני, באופן בלבדי, או לצד סידור ממוכן.
בבית דפוס אופייני בגודל בינוני במחצית הראשונה של המאה ה-20, אפשר לצפות למצוא מספר מכונות לינוטייפ (ואפילו עשרות בבתי דפוס עסוקים), מכונת מונוטייפ אחת או יותר, מכונות מיוחדות להכנת כותרות, כמו לדלאו, ומגרות עם גופנים לסידור ידני. תוצרת כל מערכות הסדר הללו מתנקזת לשלב העימוד, בו משלבים קטעים ושורות שנוצרו בשלב הסדר, ומעמדים אותם זה לצד זה, או זה מעל זה, ומוסיפים מרכיבים נוספים כמו גלופות של תצלומים, איורים, מסגרות וכן הלאה. מהעמוד המסודר נלקחת הגהה, השגיאות נמצאות, ומתוקנות על ידי הרפיית המסגרת והחלפת תווים או שורות שבהם נפלו שגיאות. אחרי ההגהה הסופית, המסגרת מיושרת יישור סופי, "ננעלת", ומשמשת להדפסה, או ליצירת הגלופות שישמשו בהדפסה, בתהליך סטראוטייפ. לאחר שהמסגרת סיימה את תפקידה, היא מפורקת, ומרכיביה השונים מותכים חזרה, ומוחזרים לכורי המונוטייפ, הלינוטייפ והלדלאו, או ממוינים חזרה למגירותיהם, אם הם נחוצים לסדר ידני.
תצורה של מכונת היציקה ללא קורא סרט משמשת ליציקת גופנים בדידים לשימוש בסידור ידני. התצורה הזו מייתרת את התלות של בית הדפוס בבית יציקת גופנים חיצוני. בעזרת ערכות "שדרוג" ו"שינמוך", ניתן להסב את מכונת היציקה של מונוטייפ מתצורת "סדר" לתצורת יציקת גופנים, וההפך.
מערכת המונוטייפ מול הלינוטייפ
מערכת הלינוטייפ (יחד עם האינטרטייפ, מכונה תואמת-לינוטייפ) ומערכת המונוטייפ היוו את הרוב המכריע של סדר הדפוס בעולם, במשך עשרות שנים, להלן השוואה בין המכונות.
הפונקציה הבסיסית של שתי המערכות זהה למעשה: הפקת גופני עופרת מוכנים לדפוס בעזרת הקלדת הטקסט על מקלדת. בשתי המערכות כור קטן של נתך עופרת-בדיל-אנטימון המשמש לדפוס (נתך זה מוכר עד היום, בין השאר בכינוי "נתך לינוטייפ", הפופולרי בתחום ייצור תחמושת ביתי). הכורים בשתי המכונות אינם זהים, ובכל זאת הם פועלים בצורה כמעט זהה, כאשר במשך העבודה הכורים מוזנים באופן רציף, או כמעט רציף, כדי לפצות על הנתך שנצרך ליציקת הגופנים. בשתיהן התבנית המשמשת ליציקה מקוררת-מים. בשתי המערכות מערכת מכנית מתוחכמת, עם המצאות מקוריות, שמתרגמות את ההקלדה לעופרת יצוקה.
ההבדל הראשון הנראה לעין הוא העובדה שמערכת המונוטייפ מורכבת משני רכיבים נפרדים, המקלדת ומכונת היציקה, לעומת הלינוטייפ שהיא מכונה אחת הכוללת מקלדת ומערכת יציקה, דבר שמשמעותו גם שלהפעלת המונוטייפ נחוצים שני עובדים, סדר ומפעיל מכונת יציקה, לעומת הלינוטייפ בה הסדר הוא גם היוצק.
ההבדל השני שבולט לעיין היא העובדה שהלינוטייפ יוצקת שורה שלמה, והמונוטייפ יוצקת גופנים בדידים. המונוטייפ מסדרת את הגופנים שהיא יוצקת בשורות, ומעבירה כל שורה לתיבת התוצרת רק כאשר השורה מלאה, אך כל שורה כזו היא למעשה "מחרוזת" של גופנים ורווחים.
מעובדה זו נובע הבדל נוסף: שורה שלמה יכולה להכיל מספר מופעים של אותה האות, וכדי לצקת שורות, הלינוטייפ זקוקה למספר מטריצות עבור כל אות, וערכת מטריצות מלאה עבור גופן מסוים, דורשת מחסנית שלמה, המהווה השקעה משמעותית. לעומתה, המונוטייפ, שיוצקת כל אות בנפרד, זקוקה למטריצה יחידה עבור כל תו, עובדה המאפשרת הצטיידות בערכת גופנים נוספת בקלות ובזול, באופן יחסי.
במונוטייפ, המגבלה על מספר התווים שבהם ניתן להשתמש בעבודה אחת מוגבל על ידי מסגרת המטריצות: בדגמים המוקדמים ביותר המסגרת הייתה 12x13, כלומר 156 תווים שונים. במהרה המסגרת גדלה ל-15x15, כלומר 225 תווים שונים, ובדגמים מאוחרים יותר, המסגרת מכילה 16x17 מטריצות, כלומר עד 272 תווים, או גופנים שונים בכל עבודה. יתר על כן, בשימוש במונוטייפ קל להרכיב מסגרת מטריצות עם צירוף תווים לא סטנדרטי, עבור עבודה מסוימת, כולל תווים בשפות שונות. לעומתה הלינוטייפ מחזיקה במחסנית אחת רק 90 תווים שונים. דגמים של לינוטייפ מאפשרים שימוש במספר מחסניות שונות, שבכל אחת "גופן" אחר, כדי לאפשר הימוש ביותר תווים.
מערכת המונוטייפ מפיקה תוצרת במהירות פחותה מהלינוטייפ, ומאפשרת שליטה טיפוגרפית מדויקת בהרבה על התוצרת, עד כדי שליטה על המרווח בין אותיות במילה, לעומת הלינוטייפ המוגבלת יותר, ובה עובי המטריצה קובע את רוחב האות המודפסת, ללא כל אפשרות משחק, עובדה שדורשת, למשל, שרוחב האות המוטה והאות הישרה יהיה שווה, עובדה שמונעת טיפוגרפיה "נכונה" עבור הצורה המוטה של אותיות צרות, כמו f ו-l (האות הלטינית L קטנה).
בלינוטייפ, אורך השורה שהמכונה יוצקת מוגבל. האורך המרבי מספיק עבור הרוב המכריע של העבודות, ויש דגמי לינוטייפ בהם האורך המרבי הוגדל, אבל הוא עדיין מוגבל, ויש עבודות שאותן לא ניתן לבצע בלינוטייפ מסיבה זו. במונוטייפ, שיוצקת אות אחרי אות, ניתן לייצר שורות בכל אורך שהוא, כשהמגבלה היא מערכת ההפלטה, שמעבירה את השורות הגמורות למגש התוצרת, והמערכת הזו מוכנה לטפל בכל אורך שורה מעשי.
בלינוטייפ, אי אפשר להחליף, להסיר, או להוסיף אות בודדת כאשר מתגלה שגיאה בהגהה, ויש לצקת את השורה כולה מחדש. במונוטייפ, ניתן לתקן את רוב השגיאות על ידי החלפת התווים השגויים, באותו אופן שמתקנים שגיאות בסדר הידני.
בגלל ההבדל בקצב התפוקה, אין למעשה שימוש במונוטייפ בתחום העיתונות היומית וכתבי העת. לעומת זאת, הגמישות הרבה של המונוטייפ ויכולתה לעבוד עם ערכות גופנים רבות, מגוונות וזולות יחסית, העניקו למונוטייפ מעמד של כבוד בהוצאות הספרים, ובחדרי הסדר של בתי דפוס לספרים, אפשר היה למצוא מקלדות ומכונות יציקה של מונוטייפ, לאו דווקא במספרים שווים - מכונת יציקה אחת יכולה לטפל בתוצרת של מספר סדרים, שכל אחד מהם עובד על מקלדת נפרדת.
אחד התחומים בהם לא הייתה למונוטייפ כל תחרות הוא הדפסת טבלאות, או מידע בעיצוב טבלאי: לוחות זמנים, קטלוגים, טבלאות מחירים, וכל מידע טבלאי אחר, וזאת בזכות היכולת לשלוט ביישור באופן מבוקר ומדויק.
שתי המכונות פותרות את בעיית היישור בצורה שונה: המונוטייפ פותרת את הבעיה על ידי חישוב הרוחב המתאים בין המילים בכל שורה לאחר גמר הקלדת השורה, ואז הקלדה (וניקוב) של המידע הזה על הסרט. מכונת היציקה, שקוראת את הסרט מהסוף להתחלה, קוראת את המידע ומשתמשת בו ביציקת התווים והרווחים של השורה.
לעומתה הלינוטייפ פותרת את הבעיה על ידי סידור כל המטריצות, כלומר התבניות, של שורה שלמה לפני היציקה, ואז שימוש ברכיב מיוחד, "רווח מתרחב" עבור הרווחים בשורה. הרווחים הללו מתרחבים באופן רציף ואחיד (כלומר בכל רגע, לכל הרווחים בשורה אותו הרוחב), עד ששורת המטריצות מגיעה לאורך שמוגדר עבור העבודה, ומתהדקת בין לחיי מלחציים שמכוונות לרוחב זה לצורך היציקה. במונחים בני ימינו ניתן לומר שהמונוטייפ פותרת את משימת היישור באופן דיגיטלי, או ספרתי, והלינוטייפ באופן אנלוגי.
החברה
במעבר לסדר אופטי המשיכה חברת לנסון מונוטייפ לפתח ולייצר מערכות סדר אופטיות, ומגוון הגופנים הגדול שנצברו במהלך השנים, ומהווים את הקניין הרוחני שלה נמכרים על ידה עד היום, בצורת קובצי גופנים ("פונטים"), למערכות דפוס ממוחשבות. גלגולה הנוכחי של החברה הוא Monotype Imaging
רייכסבורגר
רייכסבורגרבווגונג (בגרמנית: Reichsbürgerbewegung, תנועת אזרחי הרייך) או רייכסבורגר (Reichsbürger, אזרח(י) הרייך, המילה זהה ביחיד וברבים) הוא שם למספר קבוצות ויחידים אנטי-חוקתיים ורוויזיוניסטיים בגרמניה ובמקומות אחרים שדוחים את הלגיטימיות של המדינה הגרמנית המודרנית, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, לטובת האימפריה הגרמנית.
אחת האמונות האופייניות לרייכסבורגר היא הטענה שהרייך הגרמני ממשיך להתקיים בגבולותיו שלפני מלחמת העולם השנייה, ושהוא נשלט כעת על ידי אחת מקבוצות הרייכסבורגר.
מספר תקריות שכללו חברי תנועה אלימים ומחסני נשק בלתי חוקיים הציבו את התנועה במרכז תשומת לב של התקשורת והרשויות הגרמניות. נכון ליולי 2021, שלטונות גרמניה מעריכים כי 21,000 בני אדם משתייכים לתנועה בגרמניה.
היסטוריה
ה-Kommissarische Reichsregierung המקורי (KRR, מגרמנית: ממשלה אימפריאלית זמנית) נוסד בשנת 1985 על ידי וולפגנג גרהרד גינטר איבל. התנועה דוגלת בתיאוריות קשר, אנטישמיות וגזענות. התנועה תוארה כנאו-נאצית באופייה, למרות שהאקונומיסט דיווח ב-2016 כי חסידי הרייכסבורגר "סופגים לעג אפילו מהנאו-נאצים". תומכים רבים של תנועת הרייכסבורגר הם גם מונרכיסטים התומכים בחידוש הקיסרות הגרמנית.
משרד הפנים הפדרלי של גרמניה הגיע למסקנה שרק חלק קטן מהתנועה הוא חלק מהמילייה הנאו-נאצי המאורגן (כ-5%). אף על פי כן, מכיוון שהתנועה דוחה את קיומה של הרפובליקה הפדרלית, חברי התנועה מפרים את הסדר החוקי של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
רוויזיוניזם היסטורי
הרייכסבורגר, המתואר על ידי עצמו, טוען שהרפובליקה הפדרלית של גרמניה אינה לגיטימית וכי חוקת ויימאר של הרייך מ-1919 (או חוקה קודמת) נותרה בתוקף. הרייכסבורגר משתמש במגוון טיעונים, אחד מהם הוא פרשנות סלקטיבית של החלטה משנת 1973 של בית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה בנוגע לאמנה משנת 1972 בין גרמניה המערבית והמזרחית.
ב-1949 הוקמו הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ("גרמניה המערבית") והרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית ("גרמניה המזרחית"). חוקת הרפובליקה הפדרלית הזכירה ישות גרמנית ועם גרמני מעבר לרפובליקה הפדרלית. דוגמה לכך היא סעיף 23 (מהגרסה ישנה):
במהלך עשרים השנים הראשונות ניסתה גרמניה המערבית לבודד את גרמניה המזרחית. לאחר שנראה היה כי מטרה זו אינה ניתנת לביצוע, הממשל הפדרלי חתם על האמנה הבסיסית עם הרפובליקה הדמוקרטית ליצירת יחסים דיפלומטיים ושיתוף פעולה מוגבל. האופוזיציה הנוצרית-דמוקרטית ברפובליקה הפדרלית דחתה את האמנה. מדינת בוואריה אף ערערה לבית המשפט הפדרלי לחוקה, בטענה כי האמנה הבסיסית מפרה את המטרה החוקתית של איחוד מחדש.
פסק הדין של בית המשפט מ-31 ביולי 1973 קבע כי האמנה הבסיסית אינה מפרה את החוקה משום שהיא אינה הופכת את איחוד גרמניה לבלתי אפשרי. בפסק דינו קבע בית המשפט:
הרייכסבורגר בדרך כלל מצטט רק את החלק שטוען כי הרייך הגרמני שרד את הקריסה, אך לא מתייחס להצהרת בית המשפט שהרפובליקה הפדרלית זהה לו. לכן, רבים מחברי תנועת הרייכסבורגר מסיקים בדרך כלל שהרייך הגרמני עדיין קיים וכי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה אינה מדינה ריבונית בפועל אלא תאגיד שנוצר על ידי בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.
כתוצאה מכך, קבוצות רייכסבורגר רבות טוענות שהן החזירו את הגופים הממשלתיים של הרייך הגרמני וכעת פועלות כממשלת גרמניה הרשמית מטעמו. בפועל, קבוצה של רייכסבורגר ערכה פגישה ש"בחרה" את בעלי התפקידים של הרייך (למשל, קנצלר הרייך, נשיא הרייך וכו'). מכיוון שיש כמה קבוצות כאלה, יש כמה אנשים בגרמניה שטוענים שהם קנצלר הרייך או נושא תפקיד אחר בממשלת הרייך הגרמני.
חלק מקבוצות הרייכסבורגר שומרות על נקודת מבט שונה. לטענתם, חוקת ויימאר לא הייתה לגיטימית ולכן החוקה האימפריאלית הישנה מ-1871 עדיין בתוקף. הקבוצות הללו טוענות שחלק מאנשיהן הם הקייזר, מנהיג פרוסיה וכו'.
עדיין קבוצות אחרות "יצרו" מדינות ריבוניות גרמניות ללא תקדים היסטורי, למשל ממלכת גרמניה או ישות אזורית אחרת. קבוצות אחרות אינן פועלות תחת התווית של מדינה גרמנית "משוקמת" או חדשה, אלא מכנות את עצמן פשוט סלבסטוורוולטר (Selbstverwalter, "מישהו השולט בכוחות עצמו"). הם דוחים את קיומה של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית וטוענים לריבונות.
אנטישמיות
לפי המשרד הפדרלי להגנת החוקה, חלק מקבוצות הרייכסבורגר מחזיקים בדעות אנטישמיות. דוגמה אחת היא ארגון "Geeinte deutsche Völker und Stämme", שהוצא אל מחוץ לחוק במרץ 2020: הוא מקדם את הרעיון שליהודים ולמוסלמים לא עומדות זכויות האדם וגם לא זכות הקניין.
בדרך כלל חברי הרייכסבורגר משתמשים בקודים אנטישמיים, כמו "אלה מהחוף המזרחי" או "הרוטשילדים". תיאוריות קשר אנטישמיות מושכות את האנשים בתנועת הרייכסבורגר מכיוון שהן מספקות הסבר פשוט על העולם על ידי חלוקת האנושות לחברים ולאויבים. קבוצה של אויבי העם אחראית למלחמות ולעוני.
חברות
באפריל 2018, שירות הביון הפנימי הגרמני, המשרד הפדרלי להגנת החוקה (BfV), העריך כי מספר החברים בתנועה גדל ב-80% במהלך השנתיים הקודמות, יותר ממה שהוערך קודם לכן, עם סך של 18,000 חסידים, מתוכם 950 סווגו כימנים רדיקלים. זו הייתה עלייה מההערכה של BfV מ-2016 של 10,000 חסידים והערכת 2017 של 12,600 חסידים. עם זאת, הגידול במספרים עשוי להיות מקושר לכך שיותר חברים בתנועה נודעו לרשויות, ולא לעלייה ממשית במספר החסידים. ההטרוגניות של התנועה וחלוקתה לקבוצות קטנות רבות שאינן תלויות זו בזו מקשה על הערכת מספר חברי הרייכסבורגר הפעילים.
חסידי הרייכסבורגר מפוזרים ברחבי גרמניה, אך מרוכזים בחלקים הדרומיים והמזרחיים של המדינה, במדינות ברנדנבורג, מקלנבורג-מערב פומרניה ובוואריה. ה-BfV העריך שיש 3,500 חברי רייכסבורגר בבוואריה וכ-2,500 בבאדן-וירטמברג.
חסידי התנועה נוטים להיות מבוגרים יותר, כאשר רובם בני 40–60 שנים וגילם הממוצע מעל 50. הרוב הם גברים וחלשים חברתית. קרן אמדאו אנטוניו, העוקבת אחר פעילות הימין הקיצוני בגרמניה, קובעת כי חסידי הרייכסבורגר "מבודדים לעיתים קרובות" ו"מנותקים לחלוטין מהמציאות". קצין נגד-הקיצוניות הגרמני הייקו הומבורג קובע כי התנועה היא מיזוג של ימניים קיצוניים ואיזוטרים, ומושכת אליה מאמיני תיאוריות קשר, בעלי בעיות כלכליות ו"אנשים שקצת מופרעים נפשית".
פעילויות
מעולם לא הייתה ספירה מהימנה של מספר חברי ה-KRR, אבל ה-KRR FAQ, רישום מקוון שמתוחזק על ידי משפטן גרמני, מפרט כ-60 אנשים או ארגונים הקשורים להפעלת KRR שונים. לכמה (אם כי לא לכולם) יש קשרים לקבוצות ימין קיצוני או נאו-נאצי. המשרד הפדרלי להגנת החוקה, הסוכנות הפדרלית לביטחון פנים של גרמניה, מפקח על הרייכסבורגר מאז נובמבר 2016, ושירותי הביטחון של מדינות בודדות עוקבים אחר פעילות הקבוצה במשך זמן רב יותר.
חלק מה-KRR מוכנים להנפיק, תמורת תשלום, מסמכים "רשמיים" כגון היתרי בנייה ורישיונות נהיגה, אשר חסידיהם עשויים לנסות להשתמש בהם בחיי היומיום. באחד המקרים, ה-KRR של וולפגנג אבל הוציא "היתר חפירה" למדינה לכאורה נסיכות סילנד, אשר גרמה לגברים לחפור חלקת אדמה באזור הרי ההארץ בחיפוש אחר חדר הענבר במשך שבועיים, עד שבעל הקרקע שכר שירות אבטחה פרטי כדי לגרש אותם. באופן דומה, בשנת 2002 ה-KRR של אבל "מכר" את אחוזת האקבורג, אחוזה בקליינמאצ'נוב דרומית לברלין שהייתה בבעלות הרייכספוסט (הדואר האימפריאלי) הגרמני (ולכן, לפי אבל, בבעלות ה-KRR שלו) לאחת משתי הממשלות המתחרות של סילנד, ובכך יצרה, לכאורה, מובלעת של סילנד בגרמניה.
חסידי KRR סירבו מדי פעם לשלם מיסים או קנסות, בטענה שלחוקים הקובעים עונשים כאלו אין בסיס חוקתי. בהליך השיפוטי שלאחר מכן הם מסרבים להכיר בבתי המשפט של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה כלגיטימיים. חלקם ממשיכים את פעילותם גם מחוץ למדינה. בשנת 2009, לאחר שהרשויות בשווייץ סירבו להכיר ב"רישיון הנהיגה של הרייך" של חסיד KRR גרמני, הוא ערער ללא הצלחה על התיק לבית המשפט העליון הפדרלי של שווייץ.
הארגון המקורי של וולפגנג אבל ממשיך לנסות לאכוף את סמכותו המוצהרת באמצעות ניסיונות הפחדה. לדברי אבל, "הממשלה" שלו הוציאה יותר מ-1,000 "צווי מעצר" נגד אנשים שהתעלמו ממסמכים שהוציא ה-KRR. צווים אלה מודיעים לנמען שברגע שממשלת הרייך תהיה בשלטון, הם יישפטו בעוון בגידה ממעלה גבוהה, שהעונש עליה הוא מוות. אבל גם הודה שבבעלותו מסוק ממשלתי צבוע בצבעים הלאומיים. כמה ניסיונות להעמיד לדין את אבל בגין איומים, התחזות לעובד ציבור וכדומה נכשלו מכיוון שלדברי התובעים הגרמניים, כל בתי המשפט מצאו שהוא לא שפוי מבחינה משפטית.
אלימות מצד פעילי רייכסבורגר
בשנת 2016, אדריאן אורזכה, רייכסבורגר שהתפרסם ב-1998 כשזכה בתחרות היופי "מר גרמניה", התנגד באלימות לפינויו מביתו ברודן. כשהגיעה המשטרה הגרמנית למקום היא נתקלה בקבוצה של כ-120 אנשים, ששהו בשטח של אורשאה וחמותו. אורשאה ראה את רכושו כחלק מ"מדינת אוּר" שהוכרזה על עצמה והניף את דגל הרייך הגרמני הישן מעל הבית. לאחר שניסיון פינוי ראשון נכשל, משטרת גרמניה חזרה עם צוות תגובה מיוחד למחרת. כשהחל הפינוי, אורשאה פתח באש ופצע שני שוטרים. הוא נורה והובהל לבית חולים. בשנת 2019 הורשע אורשאה בניסיון רצח ונידון ל-7 שנות מאסר.
ב-2014 בהוקסטר, נורדריין-וסטפאליה, בשנת 2014, קבוצת רייכסבורגר בשם "המדינה החופשית של פרוסיה" ניסתה להבריח נשק לגרמניה בניסיון ליצור מיליציה משלה. פשיטות משטרתיות מצאו מאגרים גדולים של אקדחים ותחמושת שנאגרו על ידי חסידי התנועה. בשנת 2018, המגזין הגרמני Focus דיווח כי חברי תנועת רייכסבורגר ניסו לבנות מיליציה חמושה לקראת "יום X" – "יום דמיוני של התחשבנות או התקוממות נגד ממשלת גרמניה".
באפריל 2022 ארבעה חברים בקבוצת רייכסבורגר בשם הפטריוטים המאוחדים (Vereinte Patrioten) נעצרו בשל תכנון להפיל את הממשלה. הם תכננו להרוס תחנות כוח וקווי חשמל באמצעות הפצצות כדי לגרום להפסקת חשמל ארצית כדי ליצור תנאים "דמויי מלחמת אזרחים". על פי החשד, שני חברים גם זממו לחטוף את שר הבריאות הגרמני קרל לאוטרבך.
האיחוד הפטריוטי
"האיחוד הפטריוטי" (Patriotische Union) או "המועצה" (Der Rat) הוא שמה של קבוצת רייכסבורגר ימנית קיצונית. המטרה היא להקים ממשלה סמכותנית בגרמניה שתמשיך את האימפריה הגרמנית של 1871. הקבוצה רצתה לעורר כאוס ומלחמת אזרחים בגרמניה ובכך להשתלט על השלטון במדינה. בין היתר, הבונדסטאג, הבית התחתון של הפרלמנט הגרמני, היה אמור להיתפס בכוח הנשק ובהתחשב בכך שאנשים יהרגו.
מטרות
הקבוצה רצתה להקים ממשלה חדשה ("מועצה"). מאז נובמבר 2021 הרשת תכננה מתקפה מזוינת על הבונדסטאג, כמו גם מעצרים פומביים של פוליטיקאים כדי לגרום לתסיסה ציבורית. האיחוד הפטריוטי הניח כי חלקים מרשויות הביטחון הגרמניות היו מגלים סולידריות עם הקבוצה, מה שהיה מביא להפלת הממשלה והקבוצה הייתה תופסת את השלטון.
חברים
נטען כי היינריך רויס, אריסטוקרט גרמני, הוביל את הקבוצה והיה ראש המדינה המתוכנן שלה לאחר שתתפוס את השלטון.
הקבוצה, שכללה יותר ממאה איש, חולקה לתחומי אחריות. התובע הציבורי הפדרלי הכריז על 52 חשודים, ו-25 מהם נעצרו.
הכנופיה כללה גם כמה חברים לשעבר בפיקוד הכוחות המיוחדים (KSK), כולל סמל לשעבר בגדוד הצנחנים של הבונדסוור שהיה אמור להוביל את "הזרוע הצבאית" של הקבוצה. התובע הציבורי הפדרלי מתאר אותו, לצד היינריך רויס כ"מנהיג ראשי". הסמל אף ניסה לגייס שוטרים וחיילים לקבוצה.
עורכת דין ושופטת במדינת ברלין, בירגיט מלזק-ווינקמן, הוגדרה כ"שרת המשפטים" העתידית. מלזק-ווינקמן הייתה חברה בבונדסטאג הגרמני מ-2017 עד 2021 במפלגת הימין אלטרנטיבה לגרמניה ונעצרה ב-7 בדצמבר 2022.
בתנועה היו חברים גם רופאים, ולפחות אחד מהם היה יזם.
ניסיון ההפיכה ב-2022
רשויות המשטרה הגרמנית חקרו את הקבוצה מאז אביב 2022. הקבוצה מורכבת גם מחלקים מתנועת Querdenker הקיצונית, קבוצה הטרוגנית של מפגינים ומכחישי קורונה. היינריך רויס, המכונה על ידי התנועה הנסיך היינריך ה-13, היה נקודת ההתחלה לחקירות, שבוצעו על ידי משטרת הפלילים הפדרלית. בנוסף, היו מעורבים כמה משרדי חקירות פליליות ממלכתיים והמשרד להגנת החוקה.
בין חברי הקבוצה שנעצרו היה האריסטוקרט היינריך רויס (שמגדיר את עצמו "היינריך ה-13, הנסיך רויס מגרייץ"), צאצא בן 71 של בית רויס, בעל אחוזה בתורינגיה שבה נפגשה הקבוצה. עוד נעצרו כמה מחסידיו, וכן מפקד צנחנים לשעבר של הבונדסוור בן 69. כמו כן נעצרה בריגיט מלזק-וינקמן חברת הבונדסטאג לשעבר מטעם מפלגת אלטרנטיבה לגרמניה ושופטת בהווה.
קשרי המשטרה עם התנועה
ב-2016 התחדשו קריאות לנקיטת צעדים חמורים יותר נגד התנועה, לרבות שלילת היתרי נשק והחרמת כלי נשק, בעקבות צעדים משמעתיים נגד שוטרים הקשורים לכאורה לתנועה. ב-27 באוקטובר 2016, שוטר במשטרת בוואריה הושעה מתפקידו בגלל קשריו לאחד מאנשי תנועות הרייכסבורגר. טענות דומות הועלו גם נגד שוטרים במדינות אחרות בגרמניה.
רשימת קבוצות רייכסבורגר
להלן רשימה חלקית של KRR שזכו לסיקור תקשורתי.
ראסל בראנד
ראסל אדוארד בראנד (באנגלית: Russell Edward Brand; נולד ב-4 ביוני 1975) הוא קומיקאי, שחקן, זמר, עיתונאי ומנחה תוכניות רדיו וטלוויזיה אנגלי.
בראנד התפרסם בבריטניה כשהחל להגיש את סדרת הבת של האח הגדול הבריטית "Big Brother's Big Mouth" (הפה הגדול של האח הגדול), וגם באמצעות תוכנית הרדיו שלו, סדרות טלוויזיה שונות והגשת טקסי פרסים. הוא אף שיחק ודיבב במספר סרטים.
ביוגרפיה
ראסל בראנד נולד בגרייס, אסקס, אנגליה שבממלכה המאוחדת למשפחה נוצרית. בן יחיד לברברה אליזבת' ורונלד הנרי בראנד. הוריו נפרדו כשהיה בן חצי שנה, כך שראסל גודל על ידי אימו.
קריירה
לאחר מכן, קיבל בראנד מספר תפקידי משחק קטנים בסדרות לילדים ונוער. בשנת 1995 התקבל לדרמה סנטר לונדון. בתקופה זו הוא כבר היה מכור להרואין ואלכוהול. הוא סולק בשנתו האחרונה, לאחר שניפץ זכוכית על ראשו והחל לפגוע בעצמו כתגובה קשה לאחת מהופעותיו הגרועות. לאחר שעזב את הדרמה סנטר, החליט בראנד להתמקד בקומדיה והחל לכתוב חומרים עם קארל תיאובלד, אותו הכיר בדרמה סנטר. הם החלו להופיע עם מופע קצר בשם "תיאובלד ובראנד על הקרח".
סטנד-אפ
מופע הסטנד-אפ המשמעותי הראשון של ראסל היה כאשר הופיע ב"מופע החדש" בשנת 2000 בהאקני אמפייר. אף על פי שסיים במקום הרביעי בתחרות, הופעתו משכה את תשומת לבו של האמרגן נייג'ל קלרפלד. באותה שנה הופיע בפעם הראשונה בפסטיבל אדינבורו, כצלע אחת ממופע הסטנד-אפ של פבלו דיאבולו.
בראנד שיחק במערכונים והופיע עם קטע סטנד-אפ ב"SECRET POLICEMAN'S BALL" בשנת 2006. במרץ 2007 הנחה ערב למען קרן שפועלת בשביל בני נוער חולי סרטן ביחד עם נואל פילדינג. בדצמבר 2007, הופיע בראנד מול המלכה אליזבת השנייה ופיליפ, דוכס אדינבורו ב"ROYAL VARIETY PERFORMANCE" של אותה שנה. אל מסע ההופעות הארצי הגדול הראשון שלו, "בושה", יצא בראנד בשנת 2006. במופע, דיבר בראנד על מקרים מביכים בחייו ועל הדרך בה התקשורת מתייחסת אליו מאז שהפך למפורסם. המופע פורסם אף ב-DVD. את מסע ההופעות הארצי הבא שלו קיים בראנד ב-2007, ואף הוא שוחרר ב-DVD בשם "Russell Brand: Doin' Life".
ראסל החל להופיע בארצות הברית עם מופע הסטנד-אפ שלו והקליט תוכנית מיוחדת עבור הקומדי סנטרל שנקראת "Russell Brand in NYC", אשר שודרה במרץ 2009. בראנד החל להופיע עם מסע ההופעות החדש שלו "Scandalous" ברחבי אמריקה, בריטניה ואוסטרליה מינואר עד אפריל 2009.
טלוויזיה
תפקידו הראשון של בראנד בהנחיה היה בשנת 2000, כמנחה בערוץ MTV. הוא הנחה את מצעד המסיבות, וביקר במועדוני לילה בבריטניה ואיביזה. עם זאת, בראנד פוטר מעבודתו כיוון שהגיע לבוש כאוסאמה בן לאדן ביום שלאחר פיגועי 11 בספטמבר והביא עמו את סוחר הסמים שלו לאולפני הערוץ. אחרי שעזב את MTV, כיכב בראנד בתוכנית "רי:בראנד", תוכנית דוקומנטרית שמטרתה הייתה לאתגר כל מיני סוגים של טאבו חברתי. התוכנית נכתבה, נוצרה והוגשה על ידי בראנד בשיתוף עם שותפו הקומי מאט מורגן. בשנת 2004 הגיש בראנד תוכנית-בת של העונה החמישית של התוכנית "האח הגדול" הבריטית. בתוכנית התארחו ידוענים וקהל וניתנה להם הזדמנות לדבר על הקורה בתוך בית האח הגדול.
כשהחלה העונה השישית של התוכנית, שמה של תוכנית-הבת שונה ל'הפה הגדול של האח הגדול'. בראנד עזב את התוכנית בתום העונה השביעית, ושחרר הצהרה בה הודה למפיקי התוכנית על שלקחו את הסיכון בהעסקת מכור לסמים לשעבר. בראנד חזר לשדר פרק ספיישל חד פעמי בו דיבר על הצדדים היותר מוזרים של האח הגדול לאורך העונות.
בשנת 2006 בראנד חזר ל-MTV והנחה את התוכנית 1 לסיסטר סקוור. חלק מהאורחים שהשתתפו בתוכנית היו טום קרוז, אומה תורמן, המייטי בוש ובוי ג'ורג'. עונה שנייה של התוכנית עלתה בספטמבר 2006. לאחר שהסתיימה העונה השביעית של האח הגדול, בראנד הגיש תוכנית דיונים שנקראה Russell Brand's Got Issues בערוץ E4. התוכנית לא זכתה להצלחה, והרייטינג הנמוך גרם לשינוי בתוכנית. הוא הושקה מחדש כתוכנית אחרת - The Russell Brand Show - ועברה לשדר בערוץ 4. התוכנית רצה 5 שבועות בלבד.
ב-2006 הנחה בראנד את טקס פרסי ה-NME. בשנת 2007 הוא הנחה את טקס פרסי הבריטס, והגיש את פרס התרומה היוצאת דופן למוזיקה ללהקת אואזיס. בראנד אף הגיש את שעת הקומיק רליף בבריטניה.
ב-12 בדצמבר 2007 שידר ערוץ ה-BBC את הסרט הדוקומנטרי 'ראסל בראנד בדרכים', סרט שצילם את מסעם של ראסל וחברו מאט מורגן באמריקה, בעקבות ספרו של ג'ק קרואק, בדרכים. בראנד חזר לערוץ 4 להגשת הסדרה 'פונדרלנד', בה דיבר על נושאים שונים כמו ילדות, מדע, טכנולוגיה ואהבה דרך פורמט של סטנד-אפ. הסדרה זכתה להצלחה וצולמו לה שתי עונות וספיישל חג מולד. בראנד הנחה את טקס פרסי הווידאו של MTV בשנת 2008, דבר שמשך חשדנות מצד התקשורת האמריקאית מכיוון שבראנד לא היה מוכר באמריקה באותו זמן. גם בהגשת טקס זה הצליח לעורר בראנד פרובוקציות כשדיבר על נשיא ארצות הברית ברק אובמה ולאחר מכן קרא לנשיא לשעבר ג'ורג' בוש 'קאובוי מפגר שבאנגליה לא היו בוטחים בו עם מספריים'. הוא גם אזכר את טבעות הטוהר של האחים ג'ונאס, אך התנצל על הערותיו לאחר התוכנית.
משחק
בשנת 2002, ראסל הופיע בסדרה "Cruise of the Gods" (אך פוטר במהלך הצילומים) ו"White Teeth". ב-2005 שיחק את טומי בסיטקום ב"Blessed" של ה-BBC. בשנת 2007 שיחק בראנד בפרק פיילוט לסדרה בשם "The Abbey" את טרי, בחור שמשתקם משימוש בקראק. צילומי הסדרה היו אמורים להתחיל בינואר 2008, אך הסדרה בוטלה לפני שהחלו. בשנת 2008 בראנד הופיע בסדרה "Cold Blood", בתפקיד אלי. הוא דובב ב"Robbie the Reindeer in Close Encounters of the Herd Kind". לבראנד היה תפקיד קצר בשנת 2006 בסרט "פנולופה", אך תפקידו הגדול הראשון בסרט היה כפלאש הארי בשנת 2007 בסרט "סט. טריניאנס".
בראנד שיחק לצידו של אדם סנדלר בסרט של דיסני "סיפורים לפני השינה", שהופץ בחג המולד של 2008.
התפקיד שפרץ את דרכו היה כאלדוס סנואו, בסרט משנת 2008 - "קח את זה כמו גבר". בראנד קיבל תשבחות על תפקידו בסרט, ואף חשף שהדמות שונתה למענו מדמות של סופר לדמות של כוכב רוק בגלל האודישן המוצלח שלו לסרט. ב-2010 הוא שב לשחק את דמותו של אלדוס סנואו בסרט "תביא אותו כמו גבר", סרט-אח של "קח את זה כמו גבר", שם שיחק לצידו של ג'ונה היל.
בשנת 2010 הופיע בראנד בגרסתה של ג'ולי טיימור למחזה של ויליאם שייקספיר "הסערה" כטרינקולו.
בשנת 2011 גילם את דמותו של ארתור בעיבוד מחודש לסרט "ארתור" מ-1981.
בשנת 2012 השתתף בראנד בסרט "רוק לנצח", בתפקיד לוני, עובדו וחברו הטוב של מנהל הבר (אלק בולדווין).
בשנת 2016 שיחק בקומדיה "צבא של איש אחד" לצידם של ניקולס קייג' ודניס או'הר. באותה שנה דיבב את קריק בסרט המצויר "טרולים". ב-2017 דיבב את דמותו של ד"ר נפריו בסרט "גנוב על העולם". בשנת 2018 גילם את לאנס בעונתה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "בולרז" בHBO, בכיכובו של דוויין ג'ונסון.
בשנת 2022 ישחק ברנד בסרטו הבלשי עטור הכוכבים של קנת בראנה "מוות על הנילוס", אשר מבוסס על ספר באותו השם מאת אגאתה כריסטי. ברנד תרם את קולו לסרט "המיניונים: עלייתו של גרו", גם הוא מ-2022.
רדיו
בראנד החל את הקריירה שלו ברדיו בשנת 2002, כשהנחה תוכנית ביום ראשון אחר הצהריים ביחד עם מאט מורגן בתחנת רדיו שנקראת "London's Indie Rock station Xfm". הוא פוטר מהנחיית התוכנית לאחר שקרא לקהל חומרים פורנוגרפיים בזמן השידור.
בראנד הנחה ביחד עם מאט מורגן את "The Russell Brand Show" שהחלה לשודר באפריל 2006 בתחנה 6Music של ה-BBC. בנובמבר 2006 עברה לרדיו 2 של ה-BBC בעקבות הפופולריות שצברה.
בתוכנית ששודרה ב-18 באוקטובר 2008, ראסל הנחה את התוכנית ביחד עם ג'ונתן רוס. השניים התקשרו לשחקן אנדרו סאקס (שגילם את דמותו של מנואל בסדרה המלון של פולטי), עמו נקבעה שיחה טלפונית, אך הגיעו למשיבון. הם השאירו ארבע הודעות, בהן התבדחו על חשבונו של סאקס ודיברו על יחסי מין בין בראנד לנכדתו של סאקס, ג'ורג'ינה ביילי. שני המגישים הושעו מה-BBC לאחר המקרה שעורר סערה, ובראנד למעשה התפטר מהתוכנית.
בראנד חזר לרדיו באופן חד פעמי כאשר שידר ביחד עם נואל גלאגר תוכנית על כדורגל, ב-19 באפריל 2009 עבור talkSPORT.
כתיבה
מאז מאי 2006, בראנד כותב טור עבור העיתון הגרדיאן, שעוסק באהבתו לקבוצת הוסטהאם יונייטד ולכדורגל אנגלי בכלליות. אוסף של הטורים פורסם ב-15 בנובמבר 2007 בספר שנקרא "Irons in the Fire". אוסף שני של הטורים פורסם ב-16 באוקטובר 2008 ונקרא "Articles of Faith". הספר גם כלל ראיונות שעשה בראנד עם נואל גלאגר, ג'יימס קורדן ודייוויד באדיל על כדורגל. האוטוביוגרפיה של בראנד, "My Booky Wook" פורסמה ב-15 בנובמבר 2007 והפכה לפופולרית וזכתה לשבחים מצד מבקרים.
חיים אישיים
בסוף שנת 2011 הפך לטבעוני. הוא אוהד של קבוצת הכדורגל האנגלית וסטהאם יונייטד, הוא ואף כתב טור לעיתון "הגרדיאן" אודותיה ואודות נבחרת אנגליה.
בראנד ידוע בסגנון לבוש מוחצן. בנוסף הוא ידוע במגוון שערוריות שיצר ונכתבו עליו בתקשורת הבריטית.
ב-2010 סיפר שהוא עושה מדיטציה טרנסצנדנטלית. בנוסף, הוא נמשך לרוחניות נוצרית, ומדי יום אומר את "תפילת האדון" כדי לחוות התעלות שמיימית עם ישו.
החל משנת 2014 החל להעלות בערוץ ה-YouTube שלו סרטונים פוליטיים בהם הוא בין השאר גם מדבר על החרמת ישראל ועל החרמת חברות ובנקים בעולם שנותנים שירותים לחברות ישראליות, "הכוח והכסף של ישראל גורמים לכך שהיא מסרבת לסיים את הכיבוש הלא-חוקי". ב-2019 בראנד לקח חלק במכתב מפורסמים שנשלח לעיתון "אינדפנדנט", ובו הוא מגנה את ההתקפות של ישראל וצה"ל ברצועת עזה, וקורא להפסיק את ה"קטל האכזרי והמאסיבי שמתרחש נגד משפחות בעזה, כשלרבים ממשפחות הפליטים הללו יש גם ילדים".
בזמן מגפת הקורונה החל להעלות בערוץ ה-YouTube שלו סרטונים שמוחים כנגד מדיניות התו הירוק והסתרה של תופעות לוואי הנובעות מחיסוני ה- mRNA נגד COVID (https://www.youtube.com/watch?v=oXDJfcdd1Mc, https://www.youtube.com/watch?v=Xz_6k8bqyuk, https://www.youtube.com/watch?v=bMqtR3_Uv5U).
רבי ירמיה
רבי ירמיה היה מגדולי האמוראים בארץ־ישראל בדור השלישי והרביעי. נולד בבבל ועלה משם בצעירותו. בארץ ישראל למד אצל תלמידי רבי יוחנן, בעיקר אצל רבי זירא. התבלט בשאלותיו הרבות, אשר רבות מהן נותרו ללא תשובה. בתלמוד מסופר שהוצא מבית המדרש בגלל שאלות ששאל, שעסקו במקרים גבוליים ודרשו דיוק בהגדרת הגבול. שאלותיו יוצאות־הדופן זכו לפרסום, ויש שמשתמשים בביטוי "שאלות רבי ירמיה" ביחס לשאלות נדירות ובלתי־מציאותיות. בהיותו מחוץ לבית המדרש שלחו אליו חכמי דורו שאלות הלכתיות, ותשובותיו הביאו אותם להכניסו חזרה לבית המדרש. <BR> רבי ירמיה היה ידוע בחיבתו לארץ ישראל, והיה נוהג לגנות את הבבליים. בית מדרשו היה בעיר טבריה.
בארץ ישראל
רבי ירמיה נולד בבבל. בצעירותו עלה לארץ ישראל ונחשב אחד מהנחותי. הספיק ללמוד מעט אצל רבי יוחנן, ולאחר מכן אצל גדולי תלמידיו - בהם רבי אבא, רבי חייא בר אבא ורבי אבהו. רבו המובהק (שממנו למד את רוב חוכמתו) היה רבי זירא. בארץ ישראל גדל בתורה והיה מראשי ישיבת טבריה. כאשר מופיע הביטוי "אמרי במערבא" (=אומרים בארץ־ישראל) בתלמוד הבבלי, הכוונה היא בדרך־כלל לרבי ירמיה.
רבי ירמיה העריך רבות את ארץ ישראל ואת תלמודה. בכך דמה לרבו, רבי זירא, שעלה אף הוא מבבל לארץ ישראל, ומתוך חיבת הארץ ותלמודה הִרבָּה בתעניות לשכיחת תלמודה של בבל, בשל דרך הלימוד השונה והפלפול שהיה נהוג שם. על תלמודה של בבל אמר את הפסוק "במחשכים הושיבני כמתי עולם", ובשומעו דבר הלכה שנאמר בבבל והיה מנוגד לדעת החכמים בארץ ישראל, היה דוחה את דבריהם באמירה: בבליים טפשים, משום שיושבים בארץ חשוּכה אומרים דברים חשוּכים.
בשיחה בין בני דורו הבבליים, אביי ורבא, אמר אביי: אחד מבני ארץ ישראל שווה (בפקחות ובחריפות) לשנים מבני בבל. אמר לו רבא: ואחד מאיתנו, בני בבל, שעולה לארץ ישראל - שווה כשניים מהם (מבני ארץ ישראל), שהרי רבי ירמיה, כאשר היה כאן, בבבל - לא היה מבין את דבריהם של החכמים, ומשעלה לארץ ישראל קורא לנו "בבליים טפשים".
רבי ירמיה זכה להערכה רבה. רבו, רבי זירא, שיבח את שקידתו בתלמודו: משמת בן עזאי ובן זומא בטלו השקדנים, לא עמד שוקד עד שעמד ירמיה.
בתקופתו של רבי ירמיה רבו בארץ ישראל הגזירות כנגד קיום התורה ושמירת המצוות, מצד השלטון הרומאי בארץ. כמה מתלמידיו הגדולים של רבי ירמיה - כרב דימי, רבין ורב יצחק בר יוסף - ירדו לבבל, והיו מוסרים שם שמועות הלכתיות בשם חכמי ארץ ישראל. עסק בצורכי ציבור, וכשהמלכות הטילה מיסים קשים על יהודי עירו, טבריה, הוטלה עליו קביעת גובהם וחלוקת גבייתם בין התושבים.
דרכו
החשיב מאוד את התפילה, וכשהיה מזכיר לרבי זירא, בעודם עוסקים בתורה, שהגיע הזמן להתפלל ועליהם לעצור את לימודם, קרא עליו רבי זירא את הפסוק "מסיר אזנו משמוע תורה גם תפילתו תועבה" (משלי כח, ט). עוד מסופר, שהיה רבי ירמיה מאריך מאוד בקריאת המילה "אחד" שבפסוק "שמע ישראל", ורבי זירא אמר לו שאין צורך להאריך כל-כך.
רבי ירמיה הוא שקבע את ההלכה ש"העוסק בצרכי ציבור כעוסק בדברי תורה".
במאמריו נקט רבי ירמיה לפעמים בדרך של חלוקת הדין לארבעה מקרים, וכך היה מלמד פרט הלכתי מסוים. דוגמה: המשנה במסכת סוכה מלמדת ש"סוכה על גבי סוכה - העליונה כשרה והתחתונה פסולה". בדיון התלמודי מוסבר, שישנו פסול הלכתי עקרוני בסוכה שתחת סוכה. בהמשך מלמד רבי ירמיה: "פעמים ששתיהן כשרות, פעמים ששתיהן פסולות, פעמים שתחתונה כשרה והעליונה פסולה, פעמים שתחתונה פסולה והעליונה כשרה". התלמוד מבאר כיצד, כאשר יש כאן שילוב של ארבע בעיות הלכתיות: סוכה גבוהה (ראו ), סכך דליל - "חמתה מרובה מצילתה" (ראו שם), סוכה שתחת סוכה וצירוף סכך כשר עם פסול. לאחר פירוט המקרים להלכותיהם, התלמוד מסביר את החידוש שבא רבי ירמיה ללמד, מאחר שבמבט ראשון אין כאן אלא "משחק" בארבע בעיות הלכתיות ותו לא.
רבי ירמיה הרבה בספיקות שהם בשביל לברר את הדין, והוא כדברי רבי זירא בירושלמי ששיבח את רב ירמיה בזה יותר מבעלי אגדה שאין סוף דבר בדבריהם - 'היא הפכה והיא מהפכה', ורק בריבוי הספיקות והנידונים המעשיים יש ברירות להלכה. כיוון שרק כך נוצרת דייקנות שהיא הטובה מהכול. וכך הוא לשון הגמרא שם מסכת מעשרות פרק ג הלכה ד
"רבי ירמיה בעי קומי רבי זעירא הייתה ניטלת בדוקני. דלמא. רבי זעירא ורבי אבא בר כהנא ורבי לוי הוון יתבין והוה רבי זעירא מקנתר לאילין דאגדתא וצוח להון סיפרי קיסמי. אמר ליה רבי בא בר כהנא למה את מקנתר לון שאל ואינון מגיבין לך. אמר ליה מהו דין דכתיב [תהילים עו יא] כי חמת אדם תודך שארית חמות תחגור. אמר ליה כי חמת אדם תודך בעולם הזה שארית חמות תחגור לעולם הבא. אמר ליה או נימר כי חמת אדם תודך בעולם הבא שארית חמות תחגור בעולם הזה. אמר רבי לוי כשתעורר חמתך על הרשעים צדיקים רואין מה את עושה להן והן מודין לשמך. אמר רבי זעירא היא הפכה והיא מהפכה לא שמעינן מינה כלום. ירמיה בני אזל צור צור דוקניתא דהיא טבא מן כולם."
ופירש בפני משה "תהפוך הכתוב כמו שתרצה ואע"פ כן לא שמעינן מינה כלום לפירוש האמיתי אלא ירמיה בני כלך לך מדרש אגדה ואזיל וצור צור דוקניתך ומלשון צור תעודה הוא כלומר תסיים דבריך והחזק עצמך בשאלה זו ששאלת הייתה ניטלת בדוקני מהו, שזהו דבר הלכה ובו נעסוק והוא טבא מדבר אגדה שהוא מן כלום."
באגדה
מעטים הם הדברים שהובאו בשם רבי ירמיה באגדה. במאמר הבא הוא משבח את מעלתה של יראת שמים:
כן החשיב רבי ירמיה את הלימוד בצוותא, בחברותא, כאשר שני הלומדים "מחדדים זה את זה". עם זאת - הזהיר - מידת הגאווה מסוכנת בכל מקרה. הדרשה מסתמכת על פסוק בספר תהילים:
בתלמוד מסופר עליו:
שאלותיו
מפורסמות הן שאלותיו של רבי ירמיה, שחלקן עוסקות במקרים גבוליים, בעיקר בתחום מידות ושיעורים של חז"ל. בשאלותיו, ביקש רבי ירמיה לעמוד על ההגדרה המדויקת של הגבולות והשיעורים, ולברר כיצד הם באים לידי ביטוי במציאוּת. לדוגמה:
שאלותיו עוררו לעיתים תרעומת כנגדו, בשל היותן תאורטיות ובלתי מציאותיות והתפרשותן כדברי קנטור כנגד שיעורי חז"ל. רבו גער בו לא אחת בשל כך, ורבי ירמיה אף סולק מבית המדרש בעקבות שאלה כזאת. להלן מספר דוגמאות:
הוצאתו מבית המדרש וחזרתו אליו
בעקבות תשובה ששלח לשאלה שנשאל, כשנוכחו החכמים בצורך שיש בבירור מדויק של השאלות ההלכתיות המפורטות, כיון שיש מהם גם צורך בשביל ההכרעה של שאלות מעשיות, ובשביל זה הוחזר רבי ירמיה לבית המדרש. השאלה עוסקת באופן מסוים של צירוף שני עדים או דיינים. וכך הוא לשון התלמוד "שלחו מתם חברייא לר' ירמיה: עד אחד בכתב ועד אחד על פה, מהו שיצטרפו?" והוא שאלה הלכתית אלא שהיא נזקקת להגדרה המדויקת של משמעות ההלכה בשביל לפשוט את השאלה המעשית. ומכאן שגם לתאוריה ולטעם המופשט יש משמעות וחשיבות גדולה. נוסח התשובה ששלח רבי ירמיה פתח במילים: "אני איני כדאי שאתם שלחתם לי, אלא כך דעת תלמידכם נוטה...". מסיים התלמוד: "ועל דא עיילוהו לרבי ירמיה בבי מדרשא" - על כך הכניסוהו לבית המדרש. פירוש הרשב"ם: שהשיב להם כהוגן, דהא דאפקוהו (=זה שהוציאוהו) ששאל שלא כהוגן... והשתא הוא דעיילוהו (=עכשיו הכניסוהו)". משמע שעשה רבי ירמיה תשובה ודייק את כוונתו וסגנונו, ועל כן הוחלט להחזירו ולהשתמש בכשרון הבירור שלו.
צוואתו וקבורתו
לפני פטירתו ציווה רבי ירמיה שיקברוהו מלובש בתכריכים לבנים מגוהצים ונאים, נעליו ברגליו ומקלו בידו, שכאשר יבוא המשיח יהיה מוכן ומזומן לקראתו. דבר זה ציווה כדי לחזק אצל תלמידיו את האמונה בביאת המשיח.
רבי חיים ויטאל, תלמידו של האר"י הקדוש, זיהה את מקום קבורתו בדרום טבריה, בסמוך לקברם של רבי מאיר ו. וכך כתב: "לדרום של טבריה בלכתך אל מרחצאות של המים החמין, יש שם קברות הצדיקים, רחוקים זה מזה ואינם במקום אחד, וכבר הוזכרו שמותם בספר הייחוס, והם רבי מאיר ורבי ירמיה". וכן כתבו רבי אשתורי הפרחי ורבי משה באסולה.
נסיגה אינסופית
במתמטיקה, נסיגה אינסופית היא שיטה להוכחת משפטים על קבוצות סדורות היטב, כגון קבוצת המספרים הטבעיים. נסיגה אינסופית היא הוכחה על דרך השלילה שבה מניחים שטענה מסוימת נכונה לאיבר כלשהו ומראים שזה גורר בהכרח שהיא נכונה גם לאיבר קטן יותר. כעת נניח שקבוצת האיברים שהטענה נכונה עבורם אינה ריקה. מחד, יש לה איבר מינימלי משום שהמערכת סדורה היטב. מאידך, לכל איבר בקבוצה הזו יש איבר קטן יותר, וזו סתירה. מכאן שהטענה אינה נכונה לאף איבר.
שימוש בנסיגה אינסופית ניתן לראות עוד בהוכחת אוקלידס לכך שהשורש הריבועי של 2 הוא מספר אי-רציונלי. בהוכחת אוקלידס מראים שאם שורש 2 היה רציונלי, אז היה ניתן להציגו כשבר שניתן לצמצמו ב-2 עד אינסוף, ולכן שורש 2 אינו רציונלי. פרמה נחשב למי שמיסד את השימוש השיטתי בשיטה כשהשתמש בה כדי להוכיח טענות על משוואות דיופנטיות. המפורסמת שבהן היא הטענה שלמשוואה אין פתרונות במספרים טבעיים (זהו מקרה פרטי של המשפט האחרון של פרמה). הוכחת נסיגה מפורסמת נוספת של פרמה היא הוכחת הטענה שכל מספר ראשוני השקול ל-1 מודולו 4 הוא סכום של שני ריבועים.
דוגמה
נוכיח בעזרת נסיגה אינסופית שאין פתרונות בטבעיים למשוואה :
נניח בשלילה שיש פתרון. אז מתקיים ש- a^2+b^2 מתחלק ללא שארית ב-3. כיוון שמספר ריבועי חייב לתת בחלוקה ב-3 שארית 1 או 0, אנחנו מקבלים ששני המספרים חייבים להתחלק ב-3. יהיו a', b' מספרים המקיימים. נציב במשוואה המקורית ונקבל, או. אבל a', b' קטנים יותר מ- a, b בהתאמה, לכן לכל רביעית מספרים טבעיים קיימת רביעייה כך ששניים מהם קטנים יותר שעדיין מקיימת את המשוואה. אם נמשיך בכך עד אינסוף נגיע לסתירה. משום כך אין למשוואה דיופנטית זו אף פתרון בטבעיים.
קישורים חיצוניים
<DIV dir=ltr> </DIV>
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הטורקמנית (בטורקמנית: Türkmenistan Sovet Sotsialistik Respublikasy; ברוסית: Туркменская Советская Социалистическая Республика) הייתה אחת הרפובליקות בברית המועצות. כאשר התפרקה ברית המועצות הכריזה טורקמניסטן על עצמאותה ב-27 באוקטובר 1991.
היסטוריה
האימפריה הרוסית כבשה את טורקמניסטן בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-19. בהמשך האזור סופח לאימפריה.
הטורקמנים היו אדישים לעליית הסובייטים במלחמת האזרחים ברוסיה והיו מעט מרידות. באוקטובר 1924, עם סוף המלחמה ובכינון ברית המועצות, חולק מרכז אסיה לרפובליקות הסובייטיות השונות. בשנים שלאחר מכן חל שינוי רחב בתרבות המקומית, שנבע מהשלטון שפיתח עירוניות ותעשייה והתנגד למסורתיות. בשנים אלו השלטון רדף את הדת - סגר מסגדים ובתי ספר דתיים. האמונה והמנהגים הדתיים השתמרו בעיקר באזורים כפריים. דוקטרינה אתאיסטית קיצונית זו בודדה את טורקמניסטן מהקהילה המוסלמית הבינלאומית.
עם שלטונו של מיכאיל גורבצ'וב, באמצע שנות ה-80 חלו תהליכי הגלאסנוסט והפרסטרויקה שבסופו של דבר הובילו להתפרקות ברית המועצות. בשנים אלו הרפובליקה הייתה שקטה, כנראה בגלל תלות בברית המועצות.
כשחלו תהליכי עצמאות בשאר הרפובליקות, גם הרפובליקה הטורקמנית הכריזה על ריבונות בקיץ 1990. לאחר משאל עם באוגוסט 1991, שהראה כי 94% מהעם בעד עצמאות ולאחר הצבעה ואשרור של הסובייט העליון, הכריזה טורקמניסטן על היפרדות מברית המועצות.
פלג
{{פירושונים|
אישים ששם משפחתם פלג:
ראו גם
}}
סיירה לאון
הרפובליקה של סיירה לאון (באנגלית: Republic of Sierra Leone) היא מדינה במערב אפריקה השוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי. היא גובלת בגינאה בצפון ובליבריה בדרום-מזרח. על פי מדד הפיתוח האנושי של האו"ם, סיירה לאון היא מהמדינות הנחשלות ביותר בעולם (הנחשלת ביותר ב-2004).
הרוב המכריע של תושבי סיירה לאון הם מוסלמים, והיא אף חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה
ההיסטוריה הכתובה של סיירה לאון מתחילה בשנת 1462, עם הגעתם של מגלי ארצות וסוחרים פורטוגזים למערב אפריקה. הללו כינו את הגבעות המקיפות את אזור פריטאון של ימינו בשם "הרי האריה" (Serra Leoa) בשל צורתן. האירופים השתמשו בארץ כמקור לעבדים, אך בשנת 1787 הוקמה בה העיר פריטאון כמשכנם של עבדים לשעבר ששהו בלונדון.
בשנת 1808 נעשתה סיירה לאון מושבת כתר בריטית וכך נותרה עד אמצע המאה ה-20, אז החל תהליך הדה-קולוניזציה. התהליך הגיע לשיאו עם מתן העצמאות לסיירה לאון ב-27 באפריל 1961. ראש ממשלתה הראשון היה סר מילטון מרגאי (1895-1964).
המדינה, שהייתה נתונה לשלטון מפלגה אחת בראשית שנות השמונים, סבלה ממלחמת אזרחים בשנת 1991, עת מרדו כוחות החזית המהפכנית המאוחדת (Revolutionary United Front - RUF) בהנהגתו של פודאי סנקו (Foday Sankoh) בממשלה. עשרות אלפי בני אדם נהרגו במהלך מלחמה זו, ויותר משני מיליון בני אדם (יותר משליש האוכלוסייה) נעקרו מבתיהם. רבים מהם נעשו פליטים במדינות שכנות. במהלך המלחמה העסיקה הממשלה את חברת אקזקיוטיב אאוטקמס לתמיכה בפעילות הצבא. בעקבות הפיכה צבאית ב-25 במאי 1997, הדיח רב-סרן ג'וני פול קורומה את הנשיא המכהן אחמד טג'אן קבאח. קבאח שב לנשיאות במרץ 1998, לאחר שכוחות ה-ECOMOG, בהנהגת ניגריה, הדיחו את החונטה הצבאית מהשלטון.
הסדר שלום, שנחתם ב-7 ביולי 1999 בלומה (Lomé) בירת טוגו, העלה תקוות שסיירה לאון תסיים את הסכסוך הפנימי (שהונע, בעיקר, על ידי הדחף לשלוט במרבצי היהלומים הרבים במדינה) ותשקם את תשתיתה וכלכלתה ההרוסות. עד סוף 1999 הוצבו כ-6,000 איש מכוחות שמירת השלום של האו"ם במדינה על מנת שהסדר השלום יכובד.
במאי 2000 הידרדר המצב במדינה עד כדי כך שכוחות בריטיים נאלצו לפעול במתכונת מבצע פליסר ולפנות אזרחים זרים מתחומיה. המצב התייצב, בסופו של דבר, כשהכוחות הבריטיים מהווים זרז להפסקת אש ולסיום מלחמת האזרחים. המלחמה הסתיימה רשמית ב-2002, אם כי גם לאחר מכן פרצו עימותים אלימים מעת לעת, והממשלה טרם השיגה שליטה מלאה וממשית בכל שטחי המדינה.
סיירה לאון הייתה אחת ממוקדי התפרצות האבולה במערב אפריקה (2014–2015). בהתפרצות חלו בה מעל 14,000 בני אדם, ו-3,956 מהם מתו מהמחלה. במרץ 2016 הכריז ארגון הבריאות העולמי על סיירה לאון נקייה מאבולה. באוגוסט 2017, התרחשו מפולות בוץ בסמוך לעיר הבירה, פריטאון. בינואר 2020, פרצה מגפת הקורונה במדינה.
פוליטיקה
סיירה לאון היא רפובליקה נשיאותית. נשיא המדינה, הנבחר ישירות בידי העם, הוא ראש המדינה וגם ראש הרשות המבצעת. הנשיא נבחר כל חמש שנים. הוא ממנה ועומד בראש קבינט של שרים. הרשות המחוקקת בסיירה לאון כוללת בית נבחרים יחיד, ובו 124 מושבים. 112 נציגים נבחרים במקביל לבחירות לנשיאות; 12 המושבים האחרים שמורים לתריסר מנהיגי השבטים הבולטים מכל אחד ממחוזותיה המִנהליים של סיירה לאון.
גאוגרפיה
רוב מישור החוף של סיירה לאון רצוף ביצות מנגרובים, מלבד חצי האי שבו שוכנת עיר הבירה פריטאון. יתר שטחה של המדינה הוא מישורי ברובו (בגובה 300 מ' מעל פני הים) ומכוסה יערות. במזרח המדינה ישנם הרי לומה (הגבוה שבהם הוא הר לומה מנסה, 1,948 מ'). האקלים טרופי, ועונת הגשמים היא בין מאי לדצמבר.
הערים החשובות הן הבירה פריטאון (1,055,000 תושבים), קוינדו (80,000 תושבים), בו, קנמה ומאקני.
דמוגרפיה
ישנם קרוב לעשרים שבטים שונים החיים בתחומי סיירה לאון, ויחד הם מהווים קרוב ל-90 אחוזים מהאוכלוסייה. הקבוצות החשובות ביותר הן הטמנה (Temne) בצפון והמנדה (Mende) במרכז ובדרום, אשר מהוות כל אחת כ-30 אחוזים מהאוכלוסייה. כ-10 אחוזים מהאוכלוסייה הם קריאולים, צאצאיהם של עבדים אפריקנים משוחררים שעזבו את ארצות הברית ואת ג'מייקה והתיישבו באזור פריטאון, ושל עבדים ששוחררו על ידי ספינות הצי הבריטי במהלך המאה ה-19, בתקופה שבה נלחמה בריטניה בסחר העבדים. בני קריו נבדלים מבני הקבוצות הילידיות לסיירה לאון בין היתר בכך שהם דוברים שפה המבוססת על אנגלית כשפת אם, ונקראים לרוב בשמות אנגליים ולא אפריקאיים.
ישנו מיעוט קטן של מהגרים מהודו, פקיסטן ולבנון.
אף על פי שהשפה הרשמית בסיירה לאון היא אנגלית, רק מעטים דוברים אותה, שכן רוב האוכלוסייה דוברת את לשונות השבטים השונים. עם זאת, שגורה השפה הקראולית, "קריו", המושתתת על השפה האנגלית, בפי רוב האוכלוסייה.
דת
בשנת 2020, 78.5% מאוכלוסיית סיירה לאון היו מוסלמים, רובם מוסלמים סונים. 20.4% הם נוצרים, רובם פרוטסטנטים ו1.1% האמינו בפולחנים מקומיים של אפריקה שמדרום לסהרה ודתות אחרות.
יחסי ישראל – סיירה לאון
לשתי המדינות אין שגרירויות, אולם שגרירות ישראל בגאנה אמונה גם על סיירה לאון. את סיירה לאון מייצג בישראל הקונסול הכללי ואיש התקשורת הישראלי דוד בן בסט.
יחסי גרמניה–מלטה
יחסי גרמניה–מלטה הן היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין רפובליקת מלטה. גרמניה ומלטה מקיימות יחסים דיפלומטיים מאז 1965. שתי המדינות הן חברי הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, האיחוד האירופי, אזור שנגן וגוש האירו. מלטה משתפת פעולה עם נאט"ו בתוכנית השותפות לשלום.
השגרירות הגרמנית נפתחה בולטה בשנת 1965, ובאותה שנה גם נפתחה שגרירות מלטה בברלין.
היסטוריה
בימי הביניים הייתה מלטה תחת שליטת בית הוהנשטאופן בין השנים 1194–1268, שבאותה העת הם הפכו לקיסרי האימפריה הרומית הקדושה. במאה ה-16 הייתה מלטה לזמן קצר תחת שלטונו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהציע אותה בשנת 1525 כנחלה לאבירי סנט יוחנן, שגורשו מרודוס. המסדר קבע את תולדות האי במשך 268 השנים הבאות ולכן מכונה לעיתים קרובות "מסדר מלטה".
בשנת 1798 הגיע נפוליאון בונפרטה עם ציו לפני מלטה. תחת האדון הגרמני היחיד של המסדר פרדיננד פון הומפש צו בולהיים ננטש האי על ידי אבירי המסדר, ולאחר התקוממות מלטזית, האיים עברו לשליטת בריטניה בשנת 1800, ונשארה בשליטתם עד 1964.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימשה מלטה לבסיס פעולה נגד צוללות גרמניות. במהלך מלחמת העולם השנייה, מלטה שוב שימשה בסיס לבעלות הברית בשל מיקומה האסטרטגי. האי נפגע בעקבות למעלה מ-2000 תקיפות אוויריות גרמניות ואיטלקיות, שגבו יותר מ-1,500 קורבנות מלטזים. בשנת 1964 מלטה קיבלה את עצמאותה, ובשנת 1965 כוננו יחסים דיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ומלטה. היחסים התגברו עם הצטרפותה של מלטה ל בשנת 2004.
דוגמה חדשה ליחסי גרמניה-מלטה הייתה משימת פרונטקס "נאוטילוס", כאשר גרמניה סייעה למדינת הים התיכון במסוקים משנת 2007 עד 2009 בחיפושים והתאוששותם של פליטים מהמים המלטזיים. עבור תיירים גרמנים מלטה היא יעד מאוד פופולרי, לצד תיירים בריטים ואיטלקים, הם מהווים את נציגויות התיירות הגדולות.
יחסים דיפלומטיים
גרמניה מחזיקה במלטה שגרירות בולטה בלבד. מאידך, מלטה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין, ו-10 קונסוליות בברמן, בדיסלדורף, בפרנקפורט, בהמבורג, במגדבורג, במינכן ובשטוטגרט.
אדיר מילר
אדיר מילר (נולד ב-16 ביוני 1974) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי, במאי וסטנדאפיסט ישראלי. זוכה פרס אופיר לשנת 2010 על תפקידו בסרטו של אבי נשר "פעם הייתי", פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ופרס אמי האירופאי על הסדרה הקומית המצליחה שיצר וכתב, "רמזור".
ביוגרפיה
מילר נולד למריאן, שעבדה כמורה, וליואל, מהנדס במקצועו, שניהם ניצולי שואה ילידי הונגריה, ולו שלושה אחים. נולד, גדל והתחנך בחולון. בוגר תיכון קוגל. את שירותו בצה"ל עשה ביחידה 8200 של חיל המודיעין כמפקד מחלקה. בשנת 1998 למד תקשורת ב"מכללה למינהל" בקמפוס הישן בתל אביב. עבד בחברת ביטוח וכדייל באל על.
טלוויזיה
בשנת 1999 הופיע בסדרת הטלוויזיה "דומינו", לצד אסי כהן, גורי אלפי וקומיקאים נוספים. עם סיום הפקת התוכנית, הוא החל להופיע במופע בידור בשם "אפקט הדומינו" ובתוכניתו של דודו טופז "הראשון בבידור", ששודרה בערוץ 2. בשנת 2000 החל להופיע במופע הומור משלו בשם "אדיר מילר" ובפינת ההומור בתוכנית האירוח "יאיר לפיד", ששודרה בערוץ 2.