cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרכז היהודים (סלובקיה)
הגופים העיקריים שהשתתפו בהקמת המרכז היו הקהילה האורתודוקסית (הלשכה המרכזית החרדית), ההסתדרות הציונית והלשכה הנאולוגית (שיצגה את היהודים הקונסרבטיביים והרפורמים). בראש המרכז היהודי עמד זקן-היהודים ("סטרוסטה"). תפקיד זה מילאו היינריך שוורץ שנעצר על ידי השלטונות, ארפד שבשצ'ן ואחריו אוסקר טימן.
המרכז דאג בתחילה למקומות עבודה, להכשרה ולהסבה מקצועית (בעיקר לעבודה גופנית), ניהל בתי-ספר ומוסדות צדקה יהודים וסייע במזון, אך היה כבמקומות אחרים שותף לשליחת יהודים בעלי נתינות זרה או חסרי נתינות, בהתחלה להונגריה ומאוחר יותר למחנות שבפולין ולאספקת כוח עבודה למחנות עבודה. בשלב מאוחר יותר היה המרכז שותף למשלוחים למחנות העבודה ומחנות ההשמדה מתוך מחשבה שכך יוכלו להציל את שאר הקהילה. נציג של הזרם שתמך בשיתוף פעולה למטרות הצלה חלקית היה קארול הוכברג (קרל הוכברג). המרכז אמנם היה שונה מהיודנרטים בפולין ותפקידיו היו מורחבים יותר, אך הדילמה של שיתוף הפעולה עם הנאצים השתקפה גם כאן.
האופוזיציה למרכז כינתה עצמה "קבוצת העבודה", אותה הנהיגה נציגת ויצו גיזי פליישמן בתמיכת הרב מיכאל דב בר ויסמנדל. קבוצה זו, פרט לפעולות עזרה והצלה, יזמה את תוכנית אירופה להצלת שרידי יהדות אירופה.
המרכז היה כפוף הן למחלקה ה-14 (המחלקה לענייני יהודים) במשרד הפנים הסלובקי, והן למשרד המרכזי לענייני כלכלה ("אוסטריני הוספודרסקי אורד"), שנודע בראשי התיבות של שמו - או.או. (.U.U) שהיה כפוף להאופטשטורמפירר דיטר ויסליצני.
השמנה
השמנה היא מצב גופני, שבו יש הצטברות עודפת של שומן בגוף, שעלולה לגרום לפגיעה בבריאות. השמנה נפוצה במיוחד כאשר המזון נמצא בשפע והפעילות הגופנית מעטה. פרט לאדם, מספר בעלי חיים מסוגלים לפתח מצב של השמנה, בתנאי שהם בעלי יכולת אגירת שומן באיברים פנימיים או תחת-העור.
המדד המקובל להשמנה על ידי גורמי בריאות הוא מדד מסת גוף או BMI. משקל תקין של בני אדם נע בין ערכי BMI של 18.5 עד 25. ערך BMI מעל 25 מכונה עודף משקל. ערך BMI מעל 30 מכונה השמנה או השמנת-יתר (Obesity). השמנת יתר חולנית היא מצב קיצוני עוד יותר של מדד BMI מעל 40.
העלייה בהשמנה כתופעה חברתית נובעת משינויים בתזונה ובדפוסי הפעילות הגופנית. אלו נובעים לרוב כתוצאה משינויים חברתיים וסביבתיים הקשורים בצמיחה כלכלית ומחסור במדיניות למניעת השמנה בתחומים כמו בריאות, חקלאות, תחבורה, תכנון עירוני, סביבה, עיבוד מזון, הפצת מזון, שיווק מזון וחינוך.
גוף בריא דורש כמות מינימלית של שומן לשם תפקוד של מערכות שונות כמו המערכת הורמונלית, המערכת החיסונית, לשם בידוד תרמי, הגנה מפני זעזועים לאיברים רגישים ולאגירת אנרגיה. כדי לשמור על משקל תקין יש לשמור על משקל מעל ערך BMI 18.5, שמתחתיו נמצאים בתת-משקל. חשש מפני השמנה ומפני סטיגמות חברתיות הכרוכות בה, עלול לגרום להפרעות אכילה, כמו אנורקסיה ובולימיה, שלהן נזקים בריאותיים אחרים. קיימות דיאטות ושיטות שונות כדי לנסות להרזות, וחלקן עלול לגרום נזקים בריאותיים. שיטות הרזיה כמו "דיאטות כאסח" יכולות להוביל להרזיה בטווח הקצר, אבל הן גורמות לגוף לייעל את צריכת האנרגיה שלו, ולאחר תקופת הדיאטה מגיעים למשקל גבוה עוד יותר מאשר בתחילתה.
סיכונים
השמנת יתר מקושרת בדרך כלל למגוון תופעות בריאותיות שליליות, אולם יש מי שמסייגים זאת ומחריגים קבוצת אוכלוסייה המוגדרת כ"השמנת יתר בריאה מטבולית", אשר המתאם שלה עם התופעות השליליות מובהק פחות ותלוי בגורמים נוספים.
בהכללה, השמנת יתר גורמת להכבדה על פעילות הלב, הריאות, המפרקים, הכבד והכליות, להקשחת עורקים ולהרחבת ורידים. השמנת-יתר מהווה גורם סיכון למספר מחלות, ביניהן ארתרוזיס, דום נשימה בשינה, מחלות לב וסוכרת, וכן לתופעות הנחשבות כמזיקות מבחינה בריאותית כמו יתר לחץ דם.
עודף משקל והשמנה הם גורם סיכון בריאותי חשוב עבור מספר מחלות לא-מדבקות מרכזיות ביניהן מחלות לב ושבץ, סוכרת, דלקת מפרקים ניוונית ומספר סוגי סרטן. לפי הערכת גופי בריאות, בשנת 2013 גרמו משקל עודף והשמנה למותם בטרם-עת של 4.5 מיליון אנשים ברחבי העולם. סיכונים בריאותיים רבים גדלים ככל שעודף המשקל חריף יותר.
עודף משקל, השמנה, והשמנת-יתר-חולנית נמצאים במגמת עליה ברחבי העולם. מאז שנת 1975 ועד 2016 כמות האנשים במצב השמנת יתר עלתה כמעט פי 3. בשנת 2016 חיו בעולם מעל 1.9 מיליארד מבוגרים במצב של עודף משקל או השמנה, מתוכם 650 מיליון הם במצב של השמנת-יתר. מעל מיליון ילדים מתחת לגיל 5 הם בעלי עודף משקל או השמנה. מעל 340 מיליון ילדים ונערים בגילאים 5–19 הם בעלי עודף משקל או השמנה. לפי ארגון הבריאות העולמי השמנה היא מצב בר-מניעה.
השמנת יתר בריאה מטבולית
במחקר מושקעים מאמצים רבים לאפיין, מתי השמנה מזיקה במיוחד ומתי פחות, כאשר אסכולות שונות רואות באור אחר את מידת הסיכון של השמנה כאשר זו לא מלווה בתופעות לוואי שליליות אחרות.
סקירת מחקר שפורסמה בשנת 2021 כתב העת Science, בחנה את הגורמים שהופכים השמנה ללא מזיקה, והראו בין היתר שמיקום הצטברות השומן משמעותי, כאשר עודף שומן עמוק בבטן נמצא במתאם לדלקת ותופעות שליליות נוספות, ולעומת זאת שומן תת-עורי, המאוחסן מתחת לעור עשוי דווקא להועיל לבריאות, לשפר את אגירת האנרגיה בגוף ולרפד את העצמות. בנוסף מצאו חוקרים אחרים קשרים של גנים שונים לתופעות שליליות של השמנה.
מחקרים אפידמיולוגיים גדולים הראו כי עודף משקל שאיננו השמנת יתר חולנית, אינו מנבא תמותה מוגברת בגילאי 65+, ואף מנבא תמותה מופחתת ביחס למשקל תקין בגילאי 70-75.
צוות מחקר גרמני, שבחן מאות אלפי נבדקים בעלי עודף משקל, הציע הגדרה ספציפית יותר ל"השמנת יתר בריאה מטבולית", המכילה שלושה קריטריונים: לחץ דם סיסטולי נמוך מ-130 ללא תרופות, העדר סוכרת, ויחס מותניים לירך קטן מ-0.95 לנשים וקטן מ-1.03 לגברים. במעקב לאורך 14 שנים אותם בעלי עודף-משקל שענו על הגדרות אלו לא סבלו מתופעות שליליות המיוחסות להשמנה, בשיעור גבוה מהממוצע באוכלוסייה הכללית. עם זאת, נראה שהיתרון הבריאותי של "השמנת יתר בריאה מטבולית" מאבד מערכו בהדרגה החל מגיל 40, כאשר בגילאים המבוגרים יחסית הולכים וסובלים כלל בעלי עודף המשקל ממגוון רחב יותר של תופעות שליליות.
מדידה
השמנת יתר מוגדרת במספר קריטריונים:
קיימות מספר דרכים למדוד השמנה, כמו גם השמנת יתר, אך מרביתן מדויקות בעיקר למין, גיל או מצב בריאותי מסוים. השיטות המתוקננות העיקריות, שמקובלות לשימוש בידי רופאי תזונה ונחשבות כחלות על כלל האוכלוסייה, הן מדד ה-BMI ומדידת היקף המותניים. במחקרים אפידמיולוגיים מדד ה-BMI בדרך כלל נלקח בחשבון לבדו, לשם הגדרת מידת השומן. במסגרת בדיקה רפואית, נלקח ה-BMI בחשבון עם היקף המותניים, גזע, אתניות, שריריות, גיל, מין וגורמים נוספים אשר עשויים להשפיע על אופן פירוש מדד ה-BMI.
ההגדרות המקובלות לרמת השומן לפי בדיקת אחוזי שומן:
אחוזי שומן אצל נשים אחוזי שומן אצל גברים אחוזי שומן אצל ספורטאים
התפתחות ותפוצה
ב-2001 נמצא כי בארצות הברית 61% מהמבוגרים ויותר מ-20% מהילדים סובלים מהשמנה. כן נמצא כי מספר הסובלים מהשמנת יתר הוא הגבוה ביותר מאז שהחלו לעקוב אחר התופעה. בישראל ב-2010 היו: כמו כן, דו"ח של ה-OECD משנת 2019 מצביע על כך שההשמנה מקצרת את חיי הישראלים בשלוש שנים וארבעה חודשים, וטיפול במחלות הקשורות בכך כרוך בהוצאה של 39 מיליארד שקלים בשנה.
לפי ארגון הבריאות העולמי, 59% מהמבוגרים באירופה וכמעט אחד מכל שלושה ילדים (29% מהבנים ו-27% מהבנות) סבלו מעודף משקל או חיים עם השמנת יתר. מלבד אמריקה, שכיחות ההשמנה בקרב מבוגרים באזור אירופה הייתה גבוהה יותר מאשר בכל אזור אחר שארגון הבריאות העולמי עקב אחריו.
התפתחות התופעה בתרבות המערבית
באירופה בתקופת ימי הביניים ועד המאה ה-19, אישה שמנה נחשבה כבריאה ופורייה, וגבר שמן נחשב לבעל נכסים וחשיבות. ייתכן כי תפיסות אלו נבעו מהתפשטותן של מחלות רבות שרזון היה סימפטום בולט שלהן, כמו גם תת-תזונה בקרב המעמדות הנמוכים. בתקופה המודרנית תפיסה זו אינה נכונה עוד, והשמנה (כמו גם השמנת יתר) נפוצות בקרב כלל מעמדות החברה. הודות להתפתחות חקלאית וכלכלית, מרבית המזונות כעת נגישים לכלל הציבור. מזונות עתירי שומן, סוכר ומלח, שבעבר היו יקרים ביותר, הפכו לזולים ביותר בסל מוצרי המזון. בעקבות כך, לראשונה בהיסטוריה אין השמנה מקושרת כלל לשפע. במחקרים מסוימים אף נצפה קשר בין עוני לבין השמנת-יתר מסוכנת.
לגורמים אלה מצטרפים גם מחקרים רפואיים המראים קשר בין השמנת יתר לאוטם שריר הלב (התקף לב) ומחלות נוספות.
דימוי הרזון כיפה מתחזק בחברה המערבית בשל קיומם ותפוצתם של אמצעים טכנולוגיים אשר מאפשרים הפצת תוכן תרבותי ומסחרי בצורה ויזואלית כמו צילום, קולנוע, טלוויזיה, שלטי חוצות, כתבי עת ואתרי אינטרנט. אלו מגדילים את החשיפה לדמויות פופולריות המהוות מודל לחיקוי. עם הדמויות הללו נמנים ספורטאים, אשר נחשבו לאנשים מצליחים ומודלים לחיקוי גם בימי קדם, ודמויות נוספות אשר זכו לפרסום באומנויות הבמה, כמו כוכבי קולנוע וטלוויזיה וזמרים, וכן דוגמנים או מפורסמים אחרים המשתתפים בפרסומות. בדרך כלל מקושרים דימויים חיובים של הצלחה, יופי, עושר וכישרון לרזון, בעוד דימויים שליליים של כישלון, חוסר שליטה עצמית, עוני וחמדנות מקושרים להשמנה. לעיתים נוצרים דימויים אלה באמצעים משלים כמו ביגוד ותאורה, ולעיתים אף בעריכה מאוחרת של ממש (מכונה ריטוש). בנוסף, תקציבים ממשלתיים ומסחריים מופנים למימון מסעות להגברת מודעות הציבור לנזקים הבריאותיים שבהשמנה, אשר חלקם מונעים מאינטרס ציבורי לשמירה על הבריאות, ואחרים מונעים מאינטרס כלכלי לקידום שירותי רפואה, כושר וטיפוח ומוצרי קוסמטיקה, תרופות, מזון דיאטטי ותוספי מזון.
השמנה בישראל
השמנה הוכרזה כמחלה באופן רשמי על ידי ההסתדרות הרפואית ו'החברה הישראלית לחקר וטיפול בהשמנה' בשנת 2018. עוד פורסם כי 25% מהאוכלוסייה במדינה סובלת ממנה ומדי שנה 4,000 איש אף מתים בעקבות סיבוכיה השונים.
השמנת ילדים ונוער בישראל
על פי נייר עמדה של האיגוד הרפואי האמריקאי, שתכניו אומצו בישראל, ילד בעל עודף משקל מוגדר ככזה שערך ה-BMI שלו נמצא מעל האחוזון ה-85 לגיל ולמין. ילד שמן הוא זה שערך BMI שלו הוא מעל האחוזון ה-95.
בסקר מצב בריאות ותזונה לאומי (מב"ת) של משרד הבריאות בשיתוף משרד החינוך, נמצא כי נכון לשנת 2004, שכיחות עודף המשקל וההשמנה אצל בני נוער בישראל, בחינוך הממלכתי, הן היהודי והן הערבי, היא כ-17% אצל בנות וכ-20% אצל בנים. התגלה כי הן באוכלוסייה היהודית והן בערבית הנטייה לתוצאות גבוהות יותר קיימת ברמה סוציו-אקונומית נמוכה יותר; כלומר, ככל שהילדים ברמה הסוציו-אקונומית הנמוכה יותר, הם נוטים להיות שמנים יותר.
על פי נתוני התוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה בישראל, עמד שיעור הילדים בגיל 7 אשר בשנת 2017 סבלו מהשמנת יתר על 7.1%. שיעור הילדים בשנה זו שסבלו מעודף משקל עמד על 11.9%.
מבין המתגייסים לשירות צבאי בשנת 2000 היו 16.5% מהבנים ו-15% מהבנות עם עודף משקל או השמנת יתר.
חלק ניכר מהילדים בעלי עודף משקל לא מאובחנים כי מראה עיניים לא מספיק על מנת לזהות עודף זה, ולכן ילדים אלו לא מטופלים.
בנייר העמדה יש גם המלצות למניעת השמנה אצל ילדים ונוער: אכילת ארוחת בוקר, צמצום אכילת מזון מהיר, הימנעות משתיית משקאות ממותקים בסוכר, צריכת ירקות ופירות, הגבלת שעות הצפייה בטלוויזיה ושעות פעילות מול מחשב, והמלצה חמה לביצוע פעילות גופנית.
בקרב ילדים ונערים בעלי עודף משקל והשמנה עלול להתקיים "מעגל קסמים" של דחייה חברתית ואכילה כפיצוי רגשי. ילדים שמנים נתקלים לא פעם בלעג, בוז ודחייה חברתית. דחייה כזו היא בעיקר מצד ילדים בני גילם, שכן ילדים קטנים ונערים אינם בהכרח אמפתיים לאחרים, ואף משתמשים לעיתים קרובות בלעג בבוז ובביקורת על אחרים כדי לנסות לשפר או לשמור על מעמדם החברתי שלהם. תחושת הדחייה יכולה לנבוע גם מחשיפה חוזרת לפרסומות ולתוכניות טלוויזיה המציגות אנשים רזים ויפים כאידיאל חברתי וכמושא הערצה - יש מעט שחקנים שמנים ואלו לא בהכרח מוצגים באור חיובי. השמן נתפס לעיתים קרובות כעצלן, חסר שליטה עצמית, מוזנח, טיפש וכו'. היבט זה מוחרף עקב היבט נוסף של תרבות הצריכה ותרבות הבידור והוא הדגשה של המראה החיצוני כגורם החשוב ביותר והזנחה של תכונות אופי כמו חוכמה, התחשבות, טוב לב ועוד. המסר הוא ששומן פירושו בושה, כך שגם הילד עצמו עלול להתבייש בגופו. הלעג הבושה והבידוד החברתי יוצרים מצוקות נפשיות ואחד הגורמים העיקריים שמאפשר נחמה והתמודדות עם המצוקה היא אכילה, בעיקר של מזון מתוק. התמודדות עם מצב זה יכולה להיות תמיכה ואהבה מצד המשפחה כלפי הילד השמן, ומודעות של הקהילה לבעיה של לעג ונידוי והתמודדות איתה על ידי הורים, מחנכים ונוער - הן ברמה של תמיכה נפשית וחברתית והן בהחלשת תופעות של לעג ונידוי.
על פי פרידמן-עינת וצפרירי, הגורמים העיקריים להשמנת יתר בקרב ילדים הם:
תופעת ההשמנה בעולם הערבי ובמדינות אפריקה
במדינות אפריקה כמו מאוריטניה, ניגריה ומדינות צפון אפריקה קיימת תופעה בת עשרות אם לא מאות שנים של פיטום נשים בכפייה וישנה מגמה לעודד נערות צעירות לעלות במשקל כאשר בניגריה כלות נשלחות לחוות פיטום והשמנה, תקופה מסוימת לפני נישואיהן. התופעה קיימת גם במדינות רבות בעולם הערבי זאת משום שבמדינות אלה ההשמנה נתפסת כסמל לכוח, פוריות ובריאות. מדובר בהשמנה בקרב נשים בלבד, כאשר הגברים נדרשים לשמור על משקל תקין. במידה רבה עידוד השמנה מסוג זה היא חלק מאפליית נשים הקיימת במדינות המוזכרות לעיל.
סיבות להשמנה
בעיית ההשמנה יכולה להיגרם על ידי:
תאוריית ההורמונים כגורם להשמנה
תאוריה זאת טוענת כי השמנה אינה נובעת מכך שאנו אוכלים יותר ומתעמלים פחות. התאוריה טוענת שתיאורית הפרת מאזן האנרגיה כגורם להשמנה אינה נכונה ושלסוג המזון אותו אנו אוכלים ישנה השפעה מכרעת על המשקל שלנו. התאוריה טוענת שמשקל הגוף הוא גודל מווסת הורמונלית, וכי תהליך ההשמנה נובע מפגיעה במנגנון הוויסות. הורמון מרכזי שמווסת את יצור ואגירת השומן בגוף הוא אינסולין. לאחר אכילת ארוחה עתירת פחמימות, רמת הגלוקוז בדם עולה. כתוצאה מכך הלבלב מפריש אינסולין, שתפקידו לשמור שרמת הגלוקוז בדם לא תעלה לדרגה מסוכנת. האינסולין מורה לתאים לקלוט לתוכם יותר גלוקוז ולנצל אותו כדלק. הוא גם מורה לתאי השומן לאגור שומן, לרבות השומן שנאכל באותה ארוחה, לשימוש במועד מאוחר יותר. כל עוד רמת האינסולין נשארת גבוהה, תאי השומן מחזיקים בשומן והתאים האחרים נותנים עדיפות לשרֵפת גלוקוז (ולא שומן) לקבלת אנרגיה. ולכן, כשרמת האינסולין בדם גבוהה, מעלים במשקל. כאשר רמת האינסולין בדם נמוכה, יורדים במשקל.
שינוי התזונה בעולם בשנות השבעים ומעבר לתזונה דלת שומנים ועתירת פחמימות הוביל למגפת השמנה. התאוריה מספקת תחזית מפתיעה, כי מעבר לתזונה עתירת שומנים ודלה בפחמימות, תוביל להורדה במשקל ללא תלות בכמות השומן הנצרכת.
מניעת השמנה והטיפול בה
היות שקיימת שונות של דרגות השמנה, והיות ובמקרים רבים, לדרגות ההשמנה השונות בעצמן ייתכנו מספר גורמים או מערכי-גורמים המחוללים אותן, הרי שהטיפול בהשמנה בדרך כלל יהיה כזה המותאם לאדם ספציפי בהתאם לאופי הפרטיקולארי של מבנה ותפקוד גופו, ויתמקד באותן הבעיות השונות שלפי שעה נראה שהן העומדות בבסיס ההשמנה שלו. משנתגלתה דרגת ההשמנה של הפרט (מה שנעשה ידי חישוב BMI פשוט ולעיתים גם הערכות נוספות), רופא העוסק בהשמנה, בדרך כלל אנדוקרינולוג, יפנה את מטופלו לבדיקות דם לאבחון חריגות הורמונאליות וביו-כימיות ספציפיות הקשורות להשמנה כגון אבחון רמת גלוקוז, אינסולין, כולסטרול, הורמוני מין, גלובולין קושר הורמוני מין ושאר חלבונים שונים, קורטיזול, טריגליצרידים, ובמקרים נדירים אף גרלין (הורמון הרעב), ולפטין (המכונה "הורמון השובע"), HCG, ועוד. חשוב לציין שהבדיקות שמקבל הפרט הן אלו שמדע הרפואה מציע בתקופתו, דהיינו, אפשר שייתכנו חריגות ביו-כימיות בגופו הגורמות להשמנה שטרם פותחה בדיקה פיזיולוגית לאמדם, או שאף ברמה התאורטית הם טרם נתגלו, ולכן ייתכן שאדם ישמע מן הרופא המטפל שמצבו תקין בעוד שבפועל אכן מתקיימת בגופו אבנורמליות ביוכימית גורמת-השמנה שבתקופה זו אין כל דרך ידועה לאתרה ולטפל בה.
במקרה של דיאטות קיצוניות הגוף נכנס למשטר חירום ומוריד את קצב חילוף החומרים שלו, דבר המוביל לכך שלאחר הדיאטה, פחות קלוריות ינוצלו למען תפוקת אנרגיה ויותר יאגרו בצורת שומן. בדרך כלל דיאטה קיצונית מסתיימת בחזרה להרגלי האכילה הקודם וחזרה מהירה למשקל הקודם ובעקבותיה ניסיון חוזר לירידה במשקל באמצעות דיאטה קיצונית וחוזר חלילה, תופעה המכונה אפקט היו-יו. דיאטנים ככלל ממליצים על הורדה מתונה באכילה ופיזורה על מספר רב של ארוחות, עם שילוב של פעילות גופנית אירובית הדרגתית והעלאת מסת השריר.
טיפולים בסיסיים בהשמנה
קיימים טיפולים כלליים כגון דיאטה, המומלצים כ"עזרה ראשונה" אך לא בלבד, הניתנים לכלל אוכלוסיית עודפי-המשקל ומלבדם גם טיפולים ספציפיים יותר, עליהם יורחב לאחר מכן.
תפריט מאוזן ותוכנית התעמלות
ברוב מצבי ההשמנה (מלבד אלו החריפים במיוחד), ההמלצה הראשונית (הניתנת לרוב על ידי רופא מתאים כגון אנדוקרינולוג, או, על ידי תזונאי קליני אשר ככלל אינו רופא) תהיה בניית תפריט תזונה על ידי התזונאי, אשר יותאם לפרט בהתחשב בגורמים שונים כגון אנינות טעמו, או מטרת הדיאטה שלו (כגון חיטוב, או חיטוב הכולל עלייה משמעותית במסת השריר), ותפריט זה ממילא יתרום להפחתה במשקל במידת-מה ויתנגש בתהליך ההחרפה של השמנה קיימת. כמו כן סביר שהקלינאי ימליץ גם על תוכנית אימונים ראויה, אשר תבטיח "תקיפה" של השומן גם מחזית ספורטיבית. הדגש באימון, כגון התעמלות אירובית או אן-אירובית, תלוי במטרת הפרט.
מנגנונים המתחזקים השמנה קיימת ושליטה עליהם
ישנם הורמונים כמו אדיפונקטין המופרש מתאי שומן (הפרשתו נמצאת ביחס הפוך לתאי השומן כך שככל שיש יותר תאים אוגרי שומן, כך כמותו בנוזל הדם נמוכה יותר), הורמון זה תורם לוויסות התיעול האנרגטי של שומן במיטוכונדריה וככל שהאדם שמן יותר כך הוא מופרש פחות, ולפיכך גם, בעל סיכוי גדול יותר להישאר שמן. מתוקף המבנה הכימי של הורמון זה, נתינתו בכמוסה או הזרקתו לדם אינה אפשרית או אינה אפקטיבית (אנזימים שונים יפרקו החומר מיד עם נתינתו או שמחסנים שונים יארבו לו בפיזורו ונדידתו לקולטניו), ולכן הדרך היחידה להגביר הורמון זה, או הורמונים דומים אחרים, היא נכון להיום, ירידה באחוזי שומן, בלבד.
טיפול בעכבה התנהגותית
מניעים פסיכולוגיים שונים כמו בדידות, עצבות ודיכאון, עלולים לגרום בעקיפין להשמנה, להחריף השמנה קיימת, או לתרום להישארות במידה קיימת של מסת שומן בגלל דיכוי מנגנונים נוירו-פסיכולוגיים בכלל והחוויה הנפשית בפרט, בהקשר של מוטיבציה, שמחה, תפקוד מיני וזוגיות, וספורט. טיפול פסיכולוגי ספציפי באלו, עלול לסייע להשמנה, כל עוד הם כשלעצמם אכן מחולל עיקרי שלה.
הטיפול בעודף משקל קל
עודף משקל קל, המכונה לעיתים "נטייה להשמנה", הוא מצב בו ה-BMI של אדם נע בין 25.0 ל-29.9. בעיה זו בהמון מקרים אינה נחשבת כפתולוגית ועם זאת גורמת אי נוחות, לעיתים רבה, שכן לרוב היא כרוכה בהישארות עקשנית במשקל מסוים שעצם היותו גבולי ועיקש גורם תסכול רב, קל וחומר פוגם בשיקוף הסטרוקטורה הגופנית. כך או אחרת הטיפול בבעיה זו מסתכם, בהמון מקרים בהקפדה על תפריט תזונאי קליני המותאם לגופו של הסובל ממנה ושהוא מאוזן בהקשר חמשת אבות המזון. לעיתים יכלול התפריט גם תוספי תזונה שונים.
סיבות סביבתיות וחברתיות וההתמודדות עמן
אדם המתגורר בסביבה המרוחקת יחסית מגנים ציבוריים, מסלולי הליכה, מכוני כושר, או אף חברה אנושית תומכת המשמשת קבוצת שווים (במישורין או בעקיפין) בהקשר זה, או אדם המתגורר בסביבה שעשיית ספורט אירובי בה אינה דבר נכסף במיוחד מסיבות אישיות, סוציולוגיות-תרבותיות, או סביבתיות, קל וחומר אדם העובד בעבודה משמינה כגון מסעדה המגישה מזון בלתי-מזין, עלול להינזן באופן לקוי וממושך, או להמעיט (במישרין או בעקיפין וללא הכרה משמעותית בכך), בפעילות גופנית (בהנחה שהוא מסוגל לעשותה ללא מפרע), וכך קורה שסביבת מגוריו משחקת תחנה נוספת במעגל ההשמנה או שימור המשקל הבעייתי שלו.
עודף משקל רב ואילך, והטיפול בדרגות אלה
בלוקים בהשמנה מסוגים אלה תיתכן שכיחות גבוהה יותר של ליקויים אנדוקריניים ומטבוליים. במקרים הקלים יחסית של הדרגות החריפות, טיפול תרופתי בכלל והורמונאלי בפרט עלול לסייע למטופלים. במקרי קיצון נשקל ניתוח בריאטרי (ניתוח לקיצור קיבה באחת מן השיטות המוצעות במדע). מוסד המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית ממליץ לבצע ניתוח בריאטרי באנשים אשר הBMI שלהם הוא מעל 40, או, כאלו שבהם הוא 35 אך הם גם סובלים מפתולוגיה מסכנת חיים קשורה אחרת, כגון סוכרת.
ייתכן מצב שבו גורמי השמנה הקשורים בהשמנה קלה יחסית כגון תזונה לא מאוזנת מספיק, בעיות בדרכי הנשימה ותפקודי הריאות, ועוד, יתרמו ברמת ההשפעה המכפילה או המצטברת, לפתולוגיות המחוללות את ההשמנה החריפה, כגון מצב בו אכילה מוגזמת של פחמימות וניצול מועט של סוכר ברמה המטבולית "יפעלו יחד" בצורה חריפה יחסית, באגירת שומן בתאים אוגרי שומן בגוף.
השלמה פסיכולוגית לטיפול בסוגי ההשמנה
הסובלים מהשמנה, קלה וחמורה כאחד, נעזרים לעיתים בפסיכולוגים (לרוב מדובר בפסיכולוגים רפואיים, אך גם כלליים ואחרים) המלווים אותם בתהליך בתמיכה נפשית, ובמתן ייעוץ פסיכולוגי להקלת ההתמודדות עם הנדרש מהם בעת תהליך ההרזייה, ובפרט ביישום טכניקות קוגניטיביות שמטרתן להקטין ככל הניתן את הסבירות לרשלנות בתהליך ההרזייה בכלל והטיפול הרפואי בבעייתם מחוללת ההשמנה (אם ישנו כזה) בפרט. מהות הטיפול היא איתור של דפוסי חשיבה מעוותים. התהליך נעשה כך: לאחר איתור דפוסי החשיבה המעוותים, בוחנים עד כמה השפעתם מכרעת בחיי היום יום על התנהגותם ומפתחים דפוסי חשיבה והתנהגות יעילים יותר. לפי טיפול זה ניתן להבין כי אנו מגיל קטן יוצרים תובנות שגויות ביחס לאוכל ולסגולותיו. בעזרת טיפול קוגניטיבי התנהגותי ניתן לזהות את הדפוס האוטומטי, להשתלט עליו ולסגל דפוסי התנהגות חדשים ויעילים יותר.
חשיבות הטיפול בהשמנה
ההשמנה ידועה כתופעה שבכוחה לחולל מצוקה נפשית, הצקות, אפליה, וכן לפגוע בתפקודו האינטימי של הפרט, ובכך, לפחות בחלק מהמקרים אם לא ברבים מהם, לגרוע שמחת חיים והזדמנויות מסוימות ממנו, באופן אשר יכול לפגוע בו ואף לסכנו מבחינה גופנית, ונפשית. לפיכך, טיפול בהשמנה, אף שלעיתים יכול לדרוש מן הפרט משאבים רבים בשל החקירה המתישה לעיתים הכרוכה בגילוי הגורמים הספציפיים להשמנה בכל פרט, ובפרט כאשר זו כרוכה במכשולים ביורוקרטיים ואף כלכליים לא מעטים, הרי שהוא בעל חשיבות בריאותית. הבנת חשיבות הטיפול בהשמנה תורמת להצלחה בתהליך.
בשנת 2018 התפרסם מחקר בכתב עת הרפואי לאנסט, לפיו מחלות מטבוליות מסכנות חיים - סוכרת, יתר לחץ דם, סרטן ושבץ יופיעו אצל מי שסובלים מהשמנת יתר, מוקדם ב7–8 שנים מאשר אצל בעלי משקל תקין.
ג'ייקובסון
ג'ייקובסון (Jacobson) הוא ההגייה האנגלית לשם משפחה שמקורו בשוודית ומשמעותו בן יעקב. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מלחמות הבננה
מלחמות הבננה (באנגלית: Banana Wars) הוא מושג לציון ההתערבות האלימה של ארצות הברית באמריקה המרכזית ובקריביים בתקופה מ-1898 ועד 1934. ההתערבות של ארצות הברית כללה התקפות צבאיות, כיבוש ופעילויות שיטור. הכינוי "מלחמות הבננה" ניתן בשל העובדה שהיה מדובר באינטרסים כלכליים של ארצות הברית, ובעיקר באינטרסים של United Fruit Company.
"מלחמות הבננה" החלו ב-1898 עם חתימת "הסכם פריז" שסיים את מלחמת ארצות הברית–ספרד והעביר את האזור לתחום ההשפעה של ארצות הברית. התקופה הסתיימה ב-1934 עם פינוי הכוחות של ארצות הברית מהאיטי בהוראת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
קרב אגר סאנגוויניס
קרב אַגֶר סַאנְגְווִינִיס ("שדה הדם") היה קרב מכריע שנערך ביום 28 ביוני 1119 בין צבא נסיכות אנטיוכיה הצלבנית לבין קואליציה של צבאות מוסלמיים מסוריה וצבא סלג'וקי על ההגמוניה והזכות לגבות מסים באזור הנרחב והעשיר של צפון סוריה. הקרב נסתיים בתבוסה צלבנית מלאה - צבא הנסיכות הושמד לחלוטין ונסיך אנטיוכיה רוג'ר מסלרנו נהרג.
פירוש השם
שמו הצלבני של האירוע מצביע על אכזריות הקרב ומקורו בברית החדשה. שם מתואר השדה שקנה יהודה איש קריות בכספים שקיבל עבור בגידתו בישו. במסורת הנוצרית ישנן שתי גרסאות לגבי קניית החלקה. על פי מעשי השליחים (א יח) יהודה איש קריות עצמו קנה את החלקה בכסף שקיבל עבור הסגרת ישו ומת במקום. על פי גרסה אחרת, יהודה חש רגשי חרטה גדולים לאחר הצליבה, ולכן התוודה בפני ראשי הכהנים, זרק אליהם את הכסף, הלך ותלה את עצמו (ספר מתי כז 6–10). על שום כך נקרא השדה חֲקֵל-דָּמָא (בארמית: שדה הדמים ואַגֶר סַאנְגְווִינִיס בוולגטה שהוא אחד מהחשובים שבתרגומי המקרא ללטינית ונערך במאה ה-4.
רקע
פעולות הצלבנים כנגד שיירות מסחר מוסלמיות עודדו יצירת קואליציה מוסלמית בפיקודו של שרף אדאולה מודוד, שליט מוסול שחבר לאמירים הסלג'וקים בני אורתוק ותקף את ממלכת ירושלים מצפון. השיא של התקפות אלו הגיע במאי 1113 בעימות בין שני הצבאות בצפון ליד צנברה ובסופו הובס צבא ירושלים, אך הצלבנים הצליחו לסגת לכוון טבריה. הצבא הצלבני מחוזק בגדודים של הנסיכויות הצלבניות תפס עמדה על גבעה מערבית לטבריה ומיד הוקף על ידי הצבא המוסלמי - בתסריט דומה לאירועי קרב קרני חיטין. הצבא הצלבני של הממלכה רותק למקום אחד ואיבדו שליטה בארץ. גדודים מוסלמיים בזזו ערים ונקודות ישוב צלבניות ואיכרים מוסלמים מרדו. אך הצבא המוסלמי לא הצליח לתרגם את יתרונם לקרב השמדה ולאחר 26 ימים הסיר את המצור והחל לנוע לכוון בית שאן בעוד הצבא הצלבני נע במסלול מקביל - חוסם ומגביל את תנועת המוסלמים. במצב זה נסוג הצבא המוסלמי צפונה והתפזר. אירוע זה העלה לבמת הסכסוך את רעיון הג'יהאד והאחדות המוסלמית והראה את חולשת הצלבנים מחוץ להגנת מבצריהם.
הקואליציה המוסלמית הצפונית שהתפרקה עם מות מודוד חזרה והתאחדה תחת בורסוק הסלג'וקי שמסעו אל סוריה נתקל בקואליציה צלבנית בראשות רוג'ר נסיך אנטיוכיה, עם צבאות סורים של שליטי חלב ודמשק. הצבא הצלבני התעמת עם הצבא הסלג'וקי בתל דנית ב-15 בספטמבר 1115 והנחיל למוסלמים מפלה מוחצת שבעקבותיה הצליחו הצלבנים להטיל מוראם ומרותם על חלב, שייזר וחומס. שליט חלב, שהייתה מבודדת ועל סף משבר כלכלי מאחר שאדמותיה היו בידי הצלבנים, נאלץ בשנת 1117 לחתום על הסכם עם שליט אנטיוכיה ובו קיבלו הצלבנים רשות ללוות את עולי הרגל בדרכם למכה ורשות לגבות מהם מיסים עבור חסות וליווי. מצב בלתי נסבל זה הביא ליצירת קואליציה חדשה בראשות אלגאזי אבן אורתוק השליט הסלג'וקי, שקיבל לידיו את השלטון בחלב ותחת קריאת ג'יהד מחודשת איחד את צבא דמשק והשבטים הטורקיים מהג'זירה עם צבא חלב ויצא בשנת 1119 לדחוק את האחיזה הצלבנית מעבר לנהר העאסי.
שליט נסיכות אנטיוכיה, רוג'ר מסלרנו, קרא לעזרת בלדווין השני, מלך ירושלים ופונס מטריפולי, אך החליט שלא להמתין לבוא התגבורת ולהתקדם לקראת הצבא המוסלמי במטרה לפגוש את האויב בשדה הקרב בהקדם.
מהלך הקרב
בליל 27 ביוני יצא הצבא המוסלמי אל עבר המחנה הצלבני ששכן בסמוך לדַרְב סַרמַדא במיקום בעייתי מאוד - עמק הנשלט על ידי רכסים שולטים ומעברים צרים שמקשים על התנועה והתמרון. עם המגע בין הצבאות הבין רוג'ר מסלרנו את חומרת מצבו וחילק את צבאו ל-5 יחידות נפרדות שנפרשו בצורת V שחודו פונה הרחק מהחזית המוסלמית ויחידה נוספת שתפקידה להגן על העורף הצלבני.
הקרב החל בדו-קרב בין הקשתים הצלבניים והטורקים ותחילה נטה הקרב לצד הצלבנים שלמרות נחיתותם המספרית והטקטית הצליח אגפם הימני להדוף את ההתקפות הטורקיות אך התמוטטות האגף השמאלי של הצלבנים שינתה את המומנטום של הקרב, הביאה לשבירת שורות הצבא הצלבני וכיתורו. רוג'ר מסלרנו נהרג, אירוע שהכריע את גורל הקרב וגורלם של רוב החיילים הצלבניים שנהרגו בשדה. מעט מהאבירים נתפסו בשבי וגם אלו עונו וחלקם הומת בדרך לכלא בחלב. אחד השבויים היה ולטר הנגיד, אדמיניסטרטור בכיר שכתב לאחר מכן את הספר "מלחמות אנטיוכיה" אודות הקרב.
לאחר הקרב
בתום הקרב נותרה נסיכות אנטיוכיה ללא צבא מגן אך המוסלמים לא נקטו כל צעד לקטוף את פירות הניצחון. אִלְגַאזִי עצמו חגג עד דלא ידע בדמשק ונפל למשכב כתוצאה מהשפעות השתייה המוגזמת. בטרם הגיע הצבא הצלבני של ממלכת ירושלים לסיוע הצליחו המוסלמים לכבוש מספר מבצרים שחשיבותם משנית אך בקרב המכריע שנערך בסמוך לתל דנית ב-14 באוגוסט הצליחו הצלבנים במאמץ רב לעצור את הצבא המוסלמי. בלדווין השני לקח על עצמו את תפקיד העוצר של נסיכות אנטיוכיה ובסדרה של קרבות שנערכו לאורך ארבע שנים הצליח להחזיר לשליטה צלבנית את השטחים שאבדו בעקבות מסעו של אלגאזי. אלגאזי עצמו מת בשנת 1122 ונחלתו חולקה בין בני משפחתו, משהוסר האיום הסלג'וקי חזרו הצלבנים לאיים על חלב.
ורסור
וֶרְסוֹר (באנגלית: Versor) האו ייצוג פרמטרי של סיבובים. באלגברת קווטרניונים (Quaternion) קלאסית, ורסור הוא קווטרניון עם נורמה 1 (קווטרניון היחידה).
כל ורסור הוא מהצורה:
כאשר r2 = −1 פירושו ש-r הוא וקטור יחידה תלת-ממדי. במקרה ש a = π/2, הוורסור נקרא "ורסור ימני".
ספצס
ספצס (ביוונית: Σπέτσες) הוא אי מול חופי דרום יוון, במפרץ ארגוליס. מהווה חלק מקבוצת האיים הארגו-סרונים.
גאוגרפיה
שטח האי 27.121 קמ"ר. באי יישוב גדול יחיד (אוכלוסייה: 4,027 נפש ב-2010). הנקודה הגבוהה באי היא פסגת אליאס, גובהה מעל פני הים 248 מטרים, הנקודה מזוהה באמונה המקומית עם מקום עלייתו של אליהו הנביא השמימה במרכבת אש ובמקום שוכן מנזר גדול. מבחינה מנהלית שייך האי למחוז אטיקה.
האי צחיח ברובו אך חלקו מכוסה ביערות נטועים של עצי אורן. הקרקע סלעית והצומח הטבעי מורכב ברובו מחורש ים תיכוני. אזור הנמל משמש אוניות מסחר, אוניות תיירות, יאכטות בכל הגדלים, סירות מפרש, אוניות ומוניות מעבר בין האיים. יש בו מספר חופים מורשים לשחייה, והמים צלולים בדרך כלל.
היסטוריה
במאות ה-18 וה-19 היה האי למרכז סחר ימי חשוב והתגוררו בו מספר רב של סוחרים עשירים, כמו באי הידרה הקרוב, גם כאן התקיימה באותה תקופה מושבה עצמאית למחצה של סוחרים ששלחו ידם הן במסחר לגיטימי והן בהברחות ושוד ימי. גם בספצס, כמו בהידרה, הקלות היחסית לבצר את הנמל ולמנוע גישה לאי הפכו אותו למעוז שהתייצב מול חוקי השליטים העות'מאניים. התותחים הישנים עדיין מופנים מחומות הנמל אל מול הים.
במהלך מלחמת העצמאות של יוון פעלה באי לסקרינה בובולינה שתרמה את ספינתה ועודדה רבים מהסוחרים לתרום גם הם את ספינותיהם לצי המורדים בממשל העות'מאני.
העיירה ספצס
העיירה בנויה בסמוך לנמל. לב העיירה הוא מעגן הסירות והיאכטות והטיילת בו נמצאים שירותי תיירות, מסעדות, טברנות, בתי קפה וחנויות הפונות לקהל התיירים. סמטאות העיירה מרוצפות באופן ייחודי בחלוקי אבן המסודרים הן כדגמים גאומטריים והן כתמונות. חלק ניכר מבתי העיירה משמשים כבתי מלון ודירות להשכרה לנופשים.
בעיירה מספר מבנים מרכזיים ביניהם מוזיאון לסקרינה בובולינה וכנסייה עם מגדל שעון. מחוץ לעיירה נמצאים מבני פנימיית עילית פרטית ובה פעל בין השנים 1927 עד 1983 בית ספר בסגנון בריטי, "בית הספר סוטיריוס אנארגירוס ומרטינוס קוריאלניוס" (The Sotirios Anargyros and Marinos Korgialeneios school of Spetses), על שם שני נדבנים בני האי שתרמו רבות לפיתוחו בשנות ה-20 של המאה ה-20. רבים מבני העילית הפוליטית והכלכלית של יוון הם בוגרי בית ספר זה. כיום מתקיימים במקום קורסים שונים.
משק עזר
משק עזר הוא משק קטן המיועד ליחידת דיור אחת ולעיבוד חקלאי מצומצם, הכולל בדרך כלל גן-ירק, לול לעופות ועצי פרי. במושבים יש משקי עזר ששימשו בעלי מקצועות חופשיים שעבדו כשכירים במושב וגרו בו, כגון רופא, אחות, איש-תחזוקה ועוד, ואפשרו לעובד להגדיל את ההכנסה מעבודתו כשכיר בשעות הפנאי על ידי גידול ירקות פירות או בעלי חיים. השטח של משק העזר הוא בדרך כלל בין 2 ל-5 דונם וכולל את יחידת המגורים. משק עזר הוא יחידה הדומה לנחלה במושב, אך לרוב קטנה ממנה: השטח מיועד ליחידת דיור אחת ולעיבוד חקלאי.
בתחילת שנות החמישים עם העלייה ההמונית הוקמו סביב הערים הגדולות יישובים או שכונות בעלי אופי כפרי המשלב משקי עזר זאת על פי גישת עיר גנים בתכנון ערים. בשכונות שטח המשקים היה קטן יותר עד לחלקות של חצי דונם (דו משפחתיים על דונם אחד) למשק אחד.
דיר קלעה
דיר קלעה הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הביזנטית, 100 מטר מערבית ליישוב פדואל במערב השומרון. האתר נמצא בשנת 1873 על ידי עורכי הסקר הבריטי לארץ ישראל המערבית מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל. הם גילו שרידי כנסייה בעלת אפסיס וחווה חקלאית על הדרך העתיקה מאנטיפטרוס לסבסטיה. מגדל השמירה שהתגלה במקום מעיד שהיה לתושבי המקום גם תפקיד בשמירת הדרך.
מיקום האתר הוא אסטרטגי וניתן לצפות ממנו על שפלת החוף וגוש דן. למרגלות האתר נמצא האפיק של נחל שילה.
ארכאולוגיה
המבנה בנוי במפלסים אחדים, ממדיו 47 מטר על 45 מטר וקירו החיצוני בנוי אבני גזית. בפתח משקוף גדול שעליו נחקק צלב. ברצפת המבנה אותרו אבני פסיפס צבעוניים. מתחת למבנה מרתפים, וערביי האזור טוענים שאפשר להגיע דרכם לרגלי ההר דרך מנהרה. במקום נמצאו חקוקים באבן צלבי שמונת הקצוות, שהם "צלבי מלטה" של ההוספיטלרים אך לא ברור האם אכן ישבו במקום והאם מקור הצלבים בהם.
לאור שרידי הטרסות, בריכות מים המטויחות ושרידי בית בד וגת מניחים כי הייתה במקום חווה חקלאית. הימצאות מערות קבורה מעיד על קיום יישוב במקום.
היסטוריה
יואל אליצור וחיים בן דוד מעלים את ההשערה כי אתר דיר קלעה ואתר קרוב לו, חורבת דיר סמען, ואולי עוד שלושה אתרים, ששמם מופיע בכתובות אך לא נמצא עדות למקורם בשטח, שימשו כעין קו גבול בין האזור השומרוני מצפון לבין האזור הנוצרי בדרום. סך הכל נמצאו 12 אתרים הנושאים את הקידומת "דיר" במורדות הדרומיים–המערביים של השומרון.
הארכאולוג יזהר הירשפלד העלה את ההשערה כי המנזרים הוקמו במאה ה-6, לאחר חורבן האזור על ידי האימפריה הביזנטית בעקבות מרידות השומרונים. הם הוקמו בתור תגובה על הרס הכנסיות באזור הצפוני של השומרון. ועל כך מעידה העובדה כי בכל אזור השומרון נמצאו 28 אתרים הנושאים את הקידומת "דיר" אך רק בדרום השומרון נשמרו השרידים הנוצריים.
התוצאה הייתה שמדרום לנחל שילה התרכזה אוכלוסייה נוצרית מהתקופה הצלבנית עד העת החדשה. מעידות על כך הריכוזים הנוצריים והכנסיות ביישובים טייבה (ברמת חצור ליד עפרה), סינג'יל ועאבוד, המצויים בדרום-מערב השומרון.
לדעת ארכאולוגים המקום יושב לראשונה על ידי הרומאים, שם הקימו מבצר, שהוא הבסיס ליישוב הביזנטי.
גרמיו
גרמיו פוט-בול פורטו אלגרנסה (בפורטוגזית: Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense) הוא מועדון ספורט וקבוצת כדורגל מהעיר פורטו אלגרה שבמדינת ריו גראנדה דו סול, ברזיל. גרמיו ואינטרנסיונל הן שתי קבוצות הכדורגל הגדולות בריו גראנדה דו סול. בדירוג הקבוצות הברזילאיות של ההתאחדות הברזילאית באוגוסט 2010 מופיעה גרמיו במקום הראשון.
דנילה טקצ'נקו
דנילה טקצ'נקו (יליד 1989) הוא אמן חזותי רוסי הפועל בתחום הצילום התיעודי.
טקצ'נקו זכה בפרס הראשון מטעם -World Press Photo על סדרת עבודות המכונה 'בריחה'. סדרה נוספת, "אזורים מוגבלים", זכתה בפרס המפרסמים האירופאים לצילום. עבודותיו הוצגו ברוסיה, באירופה ובצפון אמריקה.
ביוגרפיה
טקצ'נקו נולד במוסקבה בשנת 1989. בשנת 2014 קיבל תואר בתחום הצילום התיעודי מבית הספר לצילום ומולטימדיה רודצ'נקו.
ב-2014 זכה בפרס הראשון World Press Photo בקטגוריית 'סיפורי דיוקנאות' על עבודתו "לברוח", המתארת אנשים שפרשו מהחברה כדי לחיות כמו נזירים בטבע.
עבודתו "אזורים מוגבלים", המתעדת ערי צבא נטושות ברוסיה, זכתה ב-2015 בתחרות האירופית למפרסמים עבור צילום.
עבודותיו של טקצ'נקו נכללות באוסף הקבוע של מוזיאון Salsali.
החיים היפים של זאק וקודי
החיים היפים של זאק וקודי (באנגלית: The Suite Life of Zack & Cody) היא קומדיית מצבים אמריקאית לילדים המופקת על ידי חברת וולט דיסני. כוכבי הסדרה הם דילן וקול ספראוס המגלמים את קודי וזאק מרטין, תאומים זהים שאמם קרי היא הזמרת של מלון "טיפטון" בבוסטון בו הם מתגוררים. בסוף העשור הראשון של שנות האלפיים, שתי העונות הראשונות של הסדרה שודרו בערוץ הילדים בתרגום לעברית, והחל מה-27 במרץ 2011 הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בערוץ דיסני ישראל.
זאק וקודי החיים היפים על הסיפון - הסרט
"זאק וקודי החיים היפים על הסיפון - הסרט" הוא עיבוד קולנועי לסדרה שיצא בשנת 2010.
קודי מחליט לעזוב את האס־אס טיפטון על מנת לעבוד כמתמחה של ד"ר דונלד ספאולדינג בחברת מחקר יוקרתית בוונקובר. הוא מקווה שעבודה זו תקנה לו מלגה לאוניברסיטת ייל. זאק מגלה את תוכניותיו של קודי לביילי. לאחר שזאק מוביל צוללת בשווי מיליארד דולרים אל תוך שובר גלים בניסיון להרשים עוזרת־מדען חמודה, ציוד הצוללת מתקלקל וקודי מפוטר מתוכנית ההתמחות. לונדון טיפטון הבולעת בטעות פרי הניתן לדולפינים, מתחילה להבין אותם.
אטול אלדברה
אטול אלדברה (באנגלית וצרפתית: Aldabra) בסיישל הוא אטול האלמוגים השני בגודלו בעולם מעל פני הים, אחרי קיריטימטי באוקיינוס השקט. האטול נמצא באוקיינוס ההודי כ-420 ק"מ צפונית למדגסקר וכ-1,150 ק"מ דרומית-מערבית לוויקטוריה, בירת סיישל. האטול אינו מיושב למעט על ידי מדענים וחוקרים והגישה אליו לתיירים מוגבלת ביותר. ב-1982 הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה
אורכו של האטול כ-34 ק"מ, רוחבו 14.5 ק"מ והוא נישא לגובה של עד 8 מטר מעל פני הים. שטח היבשה באטול הוא 155.4 קמ"ר, והלגונה שבמרכזו מכסה שטח של 224 קמ"ר. הלגונה מושפעת ממשטר גאות שמתאפיין בהבדלים של שניים עד שלושה מטרים בגובה פני הים, וכשני שלישים משטחה נחשפים לחלוטין בעת השפל.
האטול מורכב מטבעת שבה ארבעה איים עיקריים שרוחבם הממוצע הוא כ-2 ק"מ. "האי הדרומי" (או "גראן טר" - Grand Terre) משתרע על שטח של 116.1 קמ"ר, מלבר (Malabar) או "האי המרכזי" מכסה שטח של 26.8 קמ"ר, פיקאר (Picard) או "האי המערבי" משתרע על שטח של 9.4 קמ"ר, ושטחו של האי הקטן ביותר - פולימניאלי או פולימני (Polymnieli או Polymnie) הוא 4.75 קמ"ר בלבד. בנוסף יש באטול כארבעים איים קטנים וסלעים, רובם בשטח הלגונה.
טמפרטורת המקסימום נעה בין 31ºC בדצמבר ל-22ºC באוגוסט, וכמות המשקעים עומדת על ממוצע שנתי של 1,100 מ"מ, אשר יורדים בעיקר בעונת המונסון הנושב מצפון-מערב בין נובמבר למרץ. ביתר חודשי השנה הרוחות השולטות באטול נושבות מכיוון דרום-מזרח.
היסטוריה
הסברה היא כי האטול היה ידוע לערבים כבר במאה ה-9 ואלה העניקו לו את השם "אל חאדרה", שהשתבש במשך השנים לשמו הנוכחי. ב-1511 ביקרו במקום ספנים פורטוגזים ובאמצע המאה ה-18 הוא היה לחלק מהמושבה הצרפתית של ראוניון. ב-1810 היה האטול תחת שליטת בריטניה, ובתקופה זו התגוררו בו מהגרים מסיישל, אשר הקימו יישוב בקצה הדרום-מערבי של האי פיקאר. כיום משמש המקום למגורי חוקרים וצוות הניהול של האטול, הנמצא מאז 1979 באחריותה של קרן האיים של סיישל. ב-1966 תכננו השלטונות הבריטיים להקים מנחת מטוסים באטול, כדברי שר ההגנה הבריטי דאז:
אולם התוכנית משכה את תשומת הלב הבינלאומית, ולבסוף הממשלה הבריטית נטשה אותה.
חי וצומח
אטול אלדברה תואר על ידי חוקר הטבע דייוויד אטנבורו כאחד מפלאי העולם. בידודו והתנאים הקשים יחסית להתיישבות בני אדם סייעו להשתמרותו במצבו הטבעי.
האטול הוא ביתם של יותר מ-100,000 צבי ענק (Giant tortoise) ממשפחת הצבים יבשתיים, וזהו ריכוזם הגדול בעולם. עוד מצויים בו פרטים של צב הים הירוק, צבי ים קרניים, סרטן הקוקוס ומינים רבים של עופות, ביניהם רליתיה לבנת צוואר, עוף חסר יכולת מעוף ממשפחת הרליתיים. באטול יש יונק אנדמי אחד: עטלף שועל-מעופף אלדברה.
סדר (תורת החבורות)
בתורת החבורות, למושג סדר יש שתי משמעויות שונות, אך קשורות.
סדר של חבורה
הסדר של חבורה הוא העוצמה שלה, |G|, כלומר מספר האיברים אם החבורה סופית.
משפט לגראנז', שהוא בין המשפטים הבסיסיים בתורת החבורות, קובע שהסדר של חבורה סופית מתחלק בסדר של כל תת-חבורה שלה.
מהסדר של חבורה (סופית) אפשר להסיק רבות על המבנה שלה. בין המשפטים הבסיסיים בכיוון זה אפשר למנות את משפט קושי על קיומם של איברים בעלי סדר ראשוני, ואת משפטי סילו על קיומן של תת-חבורות שסדרן הוא חזקה של ראשוני.
סדר של איבר בחבורה
בהינתן חבורה G ואיבר כלשהו g\isin G, הסדר של g שמסומן o(g) הוא המעריך הטבעי הקטן ביותר \,\!n שבחזקתו איבר g שווה לאיבר היחידה של החבורה, כלומר: g^n=e. אם לא קיים מספר שכזה, נאמר שהסדר של g הוא אינסופי, ונסמן o(g)=\infty. הסדר של איבר בחבורה הוא הסדר של החבורה הציקלית הנוצרת על ידי האיבר, ומכאן הקשר בין סדר של איבר לסדר של חבורה.
מסקנה מיידית ממשפט לגראנז' היא שהסדר של איבר בחבורה G מחלק את הסדר של G. זאת מכיוון שהחבורה הציקלית שנוצרת על ידי האיבר היא תת-חבורה של G שסדרה כסדר האיבר. לכן לפי משפט לגראנז' סדר זה מחלק את הסדר של G.
מכאן נובעת מסקנה מיידית חשובה נוספת: בהינתן חבורה סופית G, כל איבר בחבורה בחזקת סדר החבורה שווה לאיבר היחידה. נראה זאת: יהא g\isin G כלשהו, אז קיים k שלם כך ש- (כי הסדר של g מחלק את הסדר של G). על כן: .
עוד מסקנה מיידית היא שחבורה מסדר שהוא מספר ראשוני היא בהכרח ציקלית, וכל איבר פרט ליחידה הוא יוצר שלה (שכן הסדר של כל איבר פרט לאיבר היחידה שווה לסדר החבורה).
דוגמה
לחבורה הסימטרית S_3 יש את לוח הכפל הבא: <DIV dir=ltr align=right> !  • ! e || s || t || u || v || w ! e ! s ! t ! u ! v ! w </DIV> בחבורה זו יש שישה איברים, כלומר הסדר של החבורה, |S_3|, הוא 6. לפי הגדרה, הסדר, o(e), של איבר היחידה, e, הוא 1. הסדר של כל אחד מהאיברים s,t,w הוא 2 (מכפלת כל אחד מאיברים אלה בעצמו היא איבר היחידה), והסדר של כל אחד מהאיברים u,v הוא 3.
עורק הכסל המשותף
עוֹרֵק הַכֶּסֶל הַמְּשֻׁתָּף (TA: arteria ilica communis) הוא עורק בגו המתפצל מסופו של אבי העורקים בגובה החוליה המותנית הרביעית. סופו של העורק הוא בפיצולו, קדמית למפרק העצה והכסל, אל עורק הכסל החיצון המספק דם לגפיים התחתונות ועורק הכסל הפנימי המספק דם לאיברי האגן.
אורכו של עורק הכסל המשותף הוא כ-4 סנטימטרים במבוגרים, וקוטרו למעלה מסנטימטר. מנקודת הפיצול שלו מאבי העורקים הוא נע מטה והצדה, לאורך הגבול התיכון של שריר הכסל והמותניים לעבר נקודת פיצולו באגן, קדמית למפרק העצה והכסל.
עורק הכסל המשותף מלווה לאורכו בווריד הכסל המשותף, הנמצא אחורית לו ומימינו. קדמית לפיצולו של העורק חוצה אותו השופכן.
גונאיצ'י מיקווה
גונאיצ'י מיקווה (ביפנית: 三川 軍一; 29 באוגוסט 1888 - 25 באפריל 1981) היה תת-אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
מיקווה פיקד על כוח סיירות כבדות שהסב לצי ארצות הברית ולצי המלכותי האוסטרלי תבוסה בקרב האי סאבו באוגוסט 1942, בו טיבעו היפנים שלוש סיירות אמריקניות וסיירת אוסטרלית. לקראת סוף הקריירה הצבאית שלו חל פיחות במעמדו בצי הקיסרי, ולאחר ששיירה שהוביל הושמדה בקרב ים ביסמרק, לא קיבל יותר מיקווה תפקיד פיקודי בעל חשיבות.
ראשית הקריירה
מיקווה נולד במחוז הירושימה. הוא סיים את לימודיו במחזור ה-38 של האקדמיה הימית הקיסרית בשנת 1910, במקום ה-149. בהיותו פרח קצונה שירת מיקווה על סיפון הסיירות "אסאמה" ו"סויה", ועל אוניות המערכה סצומה וקונגו, ולאחר מכן למד בבית הספר של הצי הקיסרי למקצועות הטורפדו והתותחנות הימית. בסוף 1914 הצטרף מיקווה לסיירת "אסו", והפליג על סיפונה לסין במסגרת השתתפות האימפריה היפנית במלחמת העולם הראשונה. שנה לאחר מכן עבר לשרת על המשחתת "סוגי", ולמד במכללת הלוחמה הימית. ב-1919 הצטרף מיקווה, באותה עת בדרגת לוטננט, למשלחת היפנית לועידת השלום בפריז.
במהלך שנות ה-20 שירת מיקווה על סיפון מספר כלי שיט בתפקיד קצין ניווט, בהם אוניות מערכה וסיירות, ולאחר מכן קיבל את הפיקוד על בית הספר ללוחמת טורפדו. בשנת 1930 היה מיקווה חלק מהמשלחת היפנית לוועידה הימית בלונדון, ולאחריה התמנה לנספח צבאי בפריז. בסוף אותה שנה קיבל מיקווה דרגת קפטן, ושב ליפן.
עם שובו ליפן קיבל מיקווה את הפיקוד על הסיירת הכבדה "אאובה", ולאחר מכן פיקד על הסיירת "צ'וקאי" ועל אוניית המערכה קירישימה. בדצמבר 1936 קיבל מיקווה דרגת אדמירל משנה.
בשנת 1937 שימש מיקווה ראש מטה הצי הקיסרי היפני, ולאחר מכן שירת במטה הכללי הקיסרי. ב-1939 חזר לשרת בים, וקיבל פיקוד על פלגות שונות, בהן של סיירות ושל אוניות מערכה. בדצמבר 1940 קיבל מיקווה דרגת תת-אדמירל.
מלחמת העולם השנייה
בהתקפה על פרל הארבור פיקד מיקווה על פלגת אוניות המערכה השלישית, ששימשה כוח מגן לכוחות ההתקפה העיקריים, ולאחר מכן הוביל מיקווה אוניות מערכה גם בפשיטה באוקיינוס ההודי ובקרב מידוויי.
מ-14 ביולי 1942 ועד 1 באפריל 1943 פיקד מיקווה על הצי השמיני בדרום האוקיינוס השקט, מבסיסו ברבאול שבאי בריטניה החדשה. בתקופה זו פיקד מיקווה על כוחות הצי שהשתתפו בקרב גוודלקנל ובמערכה באיי שלמה. בליל ה-8-9 באוגוסט 1942 הוביל מיקווה כוח של סיירות כבדות ומשחתת, שהסבו תבוסה קשה לספינות צי ארצות הברית וסיירת כבדה אוסטרלית בקרב האי סאבו מול גוודלקנל.
אף על פי כן, ספג מיקווה ביקורת ממפקדיו על כך שלא ניצל את ניצחונו ולא תקף את אוניות התובלה של בעלות הברית שפרקו ציוד ואת נחתי דיוויזיית הנחתים הראשונה בגוודלקנל. תחת זאת, החליט מיקווה לסגת צפונה לרבאול ולא לתקוף את האויב.
בליל ה-13-14 בנובמבר הוביל מיקווה כוח סיירות שהפגיז את שדה התעופה שדה הנדרסון במהלך הקרב הימי על גוודלקנל. לאורך מרבית קרב גוודלקנל, השתמשו היפנים במשחתות כדי להעביר חיילים לגוודלקנל בגיחות לילות שנקראו טוקיו אקספרס. אולם, כשניסה מיקווה להשתמש באותה טקטיקה כדי להוביל חיילים ללאה שבגינאה החדשה, נכשל הניסיון לאחר שמטוסי בעלות הברית תקפו והשמידו את השיירה. בעקבות זאת נאלץ מיקווה לשאת באחריות על התבוסה היפנית במערכה באיי שלמה, ולאחר מכן מילא תפקידי יבשה בלבד.
בשנת 1943 שירת מיקווה במטה הכללי הקיסרי, וב-1944 הוא פיקד על צי המשלוח השני לפיליפינים. מאוחר יותר באותה שנה קיבל את הפיקוד על צי אזור דרום-מערב המצומצם, ועל כוח האוויר ה-13. לאחר קרב מפרץ לייטה באוקטובר 1944 שב מיקווה ליפן, ובמאי 1945 פרש מהצי הקיסרי.
לאחר המלחמה חי מיקווה את שארית חייו ביפן, ונפטר בשנת 1981, בגיל 92.
מודול אי-פריד
במתמטיקה, מודול אי-פריד הוא מודול שאינו מתפרק לסכום ישר של שני תת-מודולים. מודולים אלה הם אבני היסוד של תורת ההצגות של אלגברות. כל מודול ארטיני או נתרי הוא סכום ישר של מספר סופי של מודולים אי-פרידים. מודול בעל אורך סופי אפשר לפרק לסכום ישר של מודולים אי-פרידים באופן יחיד עד כדי סדר (משפט קרול-רמק-שמידט).
מודולים אי-פרידים שהם אינג'קטיביים אפשר לתאר באמצעות האידיאלים הראשוניים של החוג.
טיפוס ההצגות של אלגברה
לחוג ארטיני יש מספר סופי של מודולים פשוטים (עד כדי איזומורפיזם). זהו גם מספרם של המודולים האינג'קטיביים האי-פרידים, ושל המודולים הפרויקטיביים האי-פרידים. עם זאת, מספרם של המודולים האי-פרידים עשוי להיות אינסופי.
אומרים שלאלגברה יש טיפוס הצגות סופי אם יש לה מספר סופי של מודולים אי-פרידים מממד סופי. לדוגמה, כל אלגברה פשוטה למחצה היא בעלת טיפוס הצגות סופי. לפי משפט Auslander, כל מודול אי-פריד של אלגברה סוף-ממדית מטיפוס סופי הוא מממד סופי. לפי משפט Roiter, אם האורך של מודולים אי-פרידים של אלגברה סוף-ממדית הוא חסום, אז היא מטיפוס סופי.
לאלגברה יש טיפוס הצגות מבוית (tame) אם לכל n, כל ההצגות האי-פרידות מממד n שייכות למספר סופי של משפחות חד-פרמטריות. (הגדרה זו כוללת גם את האלגברות בעלות טיפוס סופי). הדוגמה היסודית היא חוג הפולינומים במשתנה אחד, בהתאמה למיון של העתקות ליניאריות לפי צורות ז'ורדן. גם ל- יש טיפוס הצגות מבוית (קרונקר, 1896; תורת ההצגות שקולה למיון של זוגות מטריצות עד כדי שקילות סימולטנית).
לאלגברה A יש טיפוס הצגות פראי (wild) אם תורת ההצגות שלה אינה כריעה חישובית. במקרה זה קטגוריית ההצגות של כל אלגברה מממד סופי משוכנת בזו של A, כך שאין תקווה למיין את ההצגות של A. לדוגמה, לאלגברה יש טיפוס הצגות פראי, וממילא כך גם לאלגברה החופשית ולאלגברת הפולינומים (בשני יוצרים או יותר), שהרי D היא מנה שלהם. לכל אלגברה מממד סופי יש טיפוס הצגות סופי, מבוית או פראי (Drozd, 1977).
טיפוס ההצגות של אלגברת חבורה
לאלגברת חבורה F[G] יש טיפוס הצגות סופי אם ורק אם המאפיין הוא אפס, או שהמאפיין הוא p ותת-חבורות p-סילו של G הן ציקליות. אם F אינסופי, ל-F[G] יש טיפוס הצגות מבוית אם ורק אם המאפיין הוא 2, ותת-חבורות 2-סילו הן ציקליות, דיהדרליות, דיהדרליות-למחצה או קווטרניונים מוכללים (Higman).
טיפוס ההצגות של אלגברת קוויבר
מסיבות היסטוריות, גרף מכוון (עם לולאות וקשתות מרובות) נקרא בתורת ההצגות קוויבר (quiver). אלגברת הקוויבר היא המרחב הנפרש על ידי כל המסלולים בגרף (לרבות מסלולים באורך 0, היינו קודקודים), עם פעולת הכפל על ידי הדבקת מסלולים (אם המסלולים אינם ממשיכים זה את זה, מכפלתם אפס). אלו אלגברות בסיסיות (כל מודול פשוט הוא חד-ממדי). כל אלגברה מממד סופי שקולת-מוריטה למנה של אלגברת קוויבר.
משפט גבריאל (1972) ממיין את טיפוס ההצגות של אלגברות קוויבר: לאלגברה FQ יש טיפוס הצגות מבוית אם ורק אם (כאשר שוכחים את כיווני החצים) Q הוא איחוד זר של גרפים שהם דיאגרמות דינקין מהטיפוסים A_n, B_n, או E_n (עבור n=6,7,8).
הסתדרות המורים
הסתדרות המורים היא ארגון יציג של עובדי הוראה במדינת ישראל כגון גננים, מורים, מנהלים ויועצים.
הסתדרות המורים מוגדרת כאגודה עות'מאנית ומהווה האיגוד המקצועי הוותיק והגדול ביותר בישראל. ההסתדרות הוקמה בשנת 1903 (תרס"ג), במסגרת אספה שהתקיימה בזכרון יעקב בשם "הכנסייה הארצישראלית", ומנתה נכון ל-2019 כ-160,000 עובדי הוראה וגמלאים. מזכ"לית הסתדרות המורים הנוכחית, יפה בן דויד, נבחרה בשנת 2017 והיא האישה הראשונה שנבחרה לעמוד בראש הסתדרות המורים מאז הקמתה.
הקמת הסתדרות המורים
בתי הספר בארץ ישראל של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הוקמו ונוהלו על ידי אגודות פילנתרופיות, ועדי המושבות, פיק"א ועוד. כל אחד מגופים אלו קבע קו חינוכי עצמאי והעניק למורים תנאי העסקה שונים. חלק מבתי הספר לא ראו בהוראה בעברית צורך עליון וחלקם לא חינכו ליעדים לאומיים.
בשנת 1903 (תרס"ג) ערך מנחם אוסישקין, מראשי חובבי ציון ברוסיה, ביקור בארץ ישראל כדי לארגן ולאחד את היישוב היהודי. לשם כך נוסדה ביוזמתו בזכרון יעקב "הכנסייה הארצישראלית". למרות התקוות, ניסיון האיחוד נכשל תוך זמן קצר ביותר והארגון היחיד שהתאגד באותה הזדמנות היה איחוד המורים שהפך ב-1928 ל"הסתדרות המורים".
בהזמנה לאספת היסוד של איחוד המורים הגדיר אוסישקין את מטרת החינוך העברי בארץ ישראל כדלקמן:
באספת היסוד נקבעו שלוש מטרות להסתדרות המורים, אשר ייצגו יעדים לאומיים ומטרה מקצועית:
כוועד המנהל של הסתדרות המורים נקבע "מרכז המורים", ובראשו עמדו אנשי חינוך מובילים כמו: ד"ר יוסף לוריא, ד"ר בן-ציון מוסינזון, פרופ' דוד ילין, יוסף עזריהו ועוד.
בשלוש השנים הראשונות כיהן דוד ילין כנשיא הסתדרות המורים. במהלך השנים שלאחר מכן כיהנו בתפקיד זה ד"ר דוד לוין (1952-1960), אביעזר ילין (1955-1971;בנו של פרופ' דוד ילין; נפ' ב-1971), יעקב אמוראי (1971-1978; נפ' ב-1978) וד"ר שלום לוין (1980-1995).
מקום מושבה של הסתדרות המורים הוא ברחוב בן סרוק 2 בתל אביב.
צעדים ראשונים
המטרה המוצהרת הראשונה של התארגנות המורים הייתה לטפח מערכת חינוך לאומית בעברית. לכן בין פעולותיה הראשונות של הסתדרות המורים היה המאבק על הוראה בעברית. הסתדרות המורים הייתה שותפה פעילה במלחמת השפות ונאבקה כנגד השלטת הגרמנית כשפת ההוראה והלימוד. מאבק אחר היה כנגד הרצון ללמד ביידיש במקום בלשון הקודש.
כבר ב-1908 דאגה הסתדרות המורים לרמת המורים וקבעה כי כל אדם החפץ להורות צריך להיבחן בבחינה מקצועית מטעמה, ורק אלו שיעברו אותה יהיו רשאים להצטרף להסתדרות המורים ולהורות בבתי ספר. לשם הכנת המועמדים לבחינות הוציאה הסתדרות המורים ספרים, חוברות, כתבי עת ואף קיימה השתלמויות בחופשת הקיץ.
בנוסף נטלה על עצמה הסתדרות המורים את מלאכת הפקת והדפסת ספרי וחוברות הלימוד והפיצה אותם בין בתי הספר.
כחלק מהמאבק בחיפה שנגע לשפת ההוראה בטכניקום ובבית הספר התיכון שלידו, התארגנו בשנת 1913 תושבים מחיפה וכן נציגי הסתדרות המורים וקיימו אספת מחאה כנגד ההחלטה. באספה זו הוחלט בין היתר על ייסוד בית ספר ששפת ההוראה בו תהיה עברית, החלטה שהייתה הבסיס להקמת בית הספר הריאלי בעיר.
בחנוכה (דצמבר) 1913 ארגנו מורי בית הספר "עזרה" בחיפה (לשעבר בית ספר "אבטליה" של פנחס כהן) את תלמידיהם כמחאה על ההחלטה להשליט שפת הוראה זרה, ויצאו כולם ממבנה בית הספר לבית הכנסת הסמוך ושם קיימו לימודים בעברית. זה היה סופה המעשי של ההחלטה להורות בגרמנית.
עד מלחמת העולם הראשונה
בעשר השנים הראשונות יצרו המורים מערכת חינוך שלא הייתה קיימת עד אותו זמן. לשם כך תכננה הסתדרות המורים תוכניות לימודים לשכבות הגיל השונות, יצרה מנגנון להסמכת מורים, מנגנון להשתלמויות ולהעשרת מורים, ספרי לימוד לתלמידים ובמקביל ספרות עזר מתאימה למורים.
הסתדרות המורים חידשה את פעולתו של ועד הלשון העברית. ועד זה קבע מילים ומינוחים חדשים בעברית שנדרשו לשם הוראת המקצועות השונים. כמו כן הוציא הוועד מילון עברי ופרסם החלטות לגבי צורת הכתיב של מילים שונות. פעולתו של הוועד נמשכה עד שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר נוסדה האקדמיה ללשון העברית ולמשך תקופה מסוימת פעל במקביל לה.
ב-1908 הכריזה הסתדרות המורים על ט"ו בשבט כעל חג הנטיעות.
שביתות מורים
השביתה הראשונה שארגנה הסתדרות המורים הייתה ב-1914 בהמשך למלחמת השפות ונסובה על שפת ההוראה בבתי הספר. השביתה הראשונה שנסובה על נושאי שכר הייתה ב-1925. עקב חילוקי דעות בנושא השביתה פרשו אנשי סניף ירושלים מהסתדרות המורים.
בין שתי מלחמות העולם
הסתדרות המורים הייתה שותפה בשתדלנות אצל שלטונות המנדט שהובילה בשנת 1922 (תרפ"ב) להכרזת העברית כשפה רשמית בארץ ישראל, לצד השפות האנגלית והערבית.
בשנים אלו גובשה ומוסדה שיטת הזרמים בחינוך (זרם העובדים, הזרם הכללי, הזרם הדתי והזרם החרדי), הנהגת היישוב והמורים הגיעו להסכמות עם ממשלת המנדט בדבר אוטונומיה מסוימת לכל אחד מהזרמים ואוטונומיה לחינוך העברי בכללותו וכן הגיעו להסכמים בדבר גובה הסכומים שהקצתה ממשלת המנדט לנושא החינוך.