cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביוור (אי, אנטארקטיקה)
אורכו של האי 3.7 קילומטרים ורוחבו 1.9 קילומטרים.
שיא גובהו של האי 567 מטרים מעל פני הים.
גילוי הקרחון
משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בפיקודו של פ. וו. קרון (P W Crohn) הגיעה אל האי באוקטובר 1956.
מקור השם
קרון קרא לקרחון ביוור הסמוך על שם מטוסי הביוור (de Havilland Canada DHC-2 Beaver) ששימשו את המשלחת בחקירת חופי אנטארקטיקה באזור זה, ולאי קרא על שם הקרחון הסמוך לו.
קאישיאדוריס (רשות מקומית)
קאישיאדוריס (בליטאית: Kaišiadorių rajono savivaldybė, ) היא אחת מ-60 הרשויות המקומיות של ליטא. היא ממוקמת במחוז קובנה.
רשות מקומית קאישיאדוריס משתרעת על פני 1,087 קמ"ר, ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2014, למעלה מ-32,000 תושבים. היישוב הגדול ביותר ברשות הוא קאישיאדוריס, המשמש כמרכז המנהלי שלה.
גרינוויל (טקסס)
גרינוויל (באנגלית: Greenville) היא עיר בצפון טקסס הממוקמת במרכזו של מחוז האנט, כ-45 קילומטרים מדאלאס. זאת העיר הגדולה ביותר של מחוז האנט, ובמפקד האוכלוסין לשנת 2010 מנתה אוכלוסיית העיר 25,557 נפש.
שמה של גרינוויל ניתן לה, על שמו של תומאס גרין, גנרל בצבא טקסס, במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו.
ראסייניאי (רשות מקומית)
ראסייניאי (בליטאית: Raseinių rajono savivaldybė, ; ביידיש ובעברית: ראסיין) היא אחת מ-60 הרשויות המקומיות של ליטא.
רשות מקומית ראסייניאי משתרעת על פני 1,573 קמ"ר, ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2014, למעלה מ-35,000 תושבים. היישוב הגדול ביותר ברשות הוא ראסייניאי, המשמש כמרכז המנהלי שלה.
זוהר חדש
ספר זוהר חדש (בראשי תיבות: ז"ח) הוא תוספת לספר הזוהר. בעיני המייחסים את ספר הזוהר לחז"ל ולתנא רבי שמעון בר יוחאי, נחשב אף הוא לחיבור חז"לי ושל רבי שמעון וחביריו.
הספר כולל פירוש לכמה מפרשיות התורה, למגילת רות ומגילת איכה.
זהו חיבור מגוון, הכולל ענייני אמונות ודעות ומעשי חכמים, ואילו סגנון הספר דומה לתוספתות אחרות לספר הזוהר, כמו "רעיא מהימנא" ו"סתרי אותיות".
מפרשי הספר
הרב ראובן מרגליות חיבר הערות לספר זוהר חדש והרב אשלג שחיבר פירוש מקיף לספר הזוהר בשם "הסולם", חיבר גם על זוהר חדש, והוא נדפס בשנת תשמ"ב בירושלים.
קדאיניאי (מחוז משנה)
קדאיניאי (בליטאית: Kėdainių rajono savivaldybė, ; ביידיש ובעברית: קיידאן) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא. בחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז קובנה.
מחוז-משנה קדאיניאי משתרע על פני 1,677 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-50,000 תושבים. העיר הגדולה ביותר במחוז המשנה היא קדאיניאי, המשמשת כמרכז המנהלי שלו.
בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית
בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית (בספרדית: Seminario Rabinico Latinoamericano) נקרא גם בית המדרש על שם מרשל מאייר, הוא מוסד ללימודי יהדות ולהסמכת רבנים של היהדות הקונסרבטיבית בבואנוס איירס, ארגנטינה המוכר על ידי כנסת הרבנים. המוסד מיועד להכשרת רבנים, רבות, מנהיגים קהילתיים ואנשי מפתח במקצועות היהדות עבור קהילות בארגנטינה, אורוגוואי, אל סלוודור, אקוודור, בוליביה, ברזיל, הרפובליקה הדומיניקנית, ונצואלה, מקסיקו, פרגוואי, פרו, פוארטו ריקו, צ'ילה, קוסטה ריקה וקולומביה. את המוסד ייסד מרשל מאייר ב-1962, בהשפעתו של אברהם יהושע השל. במאי 1996 זכה המכון בפרס זלמן שזר להוראת יהדות בתפוצות. רקטור המוסד הוא הרב אריאל שְּטוֹפֶנְמָכֵר.
מסלולי הוראה והכשרה
המוסד כולל מכון ללימודי יהדות, "מדרשת אברבנל" (Instituto Superior de Estudios Judaicos), המקיים תוכנית אקדמית להכשרת רבנים הקרויה על שמו של השל, במסגרתה לומדים המיועדים לרבנות לפחות סמסטר אחד במכון שכטר למדעי היהדות בירושלים ומקיימים קורסים משותפים עם בית המדרש לרבנים באמריקה.
בנוסף מוכשרים במכון חזנים, מוהלים וסופרי סת"ם, גברים ונשים.
במכון נמצאת הספרייה הגדולה ביותר למדעי היהדות באמריקה הלטינית ובה 50,000 כותרים בעברית, אנגלית, ספרדית, צרפתית, גרמנית, איטלקית ויידיש.
סמורה מקל
סמורה מקל (בפורטוגזית: Samora Moisés Machel, סמורה מאשל [maʃel]; 29 בספטמבר 1933 - 19 באוקטובר 1986) היה איש צבא, מדינאי וגיבור לאומי במוזמביק. כמנהיג סוציאליסטי מהפכני מרקסיסט-לניניסט, הוביל את המדינה לקבלת עצמאותה והיה נשיאה הראשון של מוזמביק. הוא עמד בראש המדינה עד מותו המסתורי בהתרסקות מטוסו הנשיאותי בשטח ההררי שבגבול מוזמביק-דרום אפריקה.
התרבות העתליתית
התרבות העתליתית היא תרבות פרהיסטורית שהתקיימה בלבנט, ובכלל זה בארץ ישראל, בסופה של התקופה הפלאוליתית העליונה. אתרי התרבות טרם תוארכו בשיטת תיארוך פחמן-14 או בשיטה אחרת. משערים שזמן קיומה היה לפני כ-26,000 - 23,000 שנים, בשיא עידן הקרח האחרון.
התרבות העתליתית הוגדרה לראשונה בשנות השלושים על ידי הארכאולוגית הבריטית דורותי גארוד בחפירת מערת הנחל שבנחל מערות בכרמל, סמוך לעתלית, ומכאן שמה. גארוד הבחינה שבשכבה העליונה ביותר מהתקופה הפלאוליתית העליונה בתוך המערה, שכבה C, נמצאו כלי צור שונים במקצת יחסית לשכבות התרבות האוריניאקית שמתחתיה. שכבה C מאופיינת בנתזים רבים ולהבים מעטים, ובכלים מסוג נקר (כלי צור בעל קצה רחב וחד, דמוי קצה של אזמל. באנגלית burin) על קטימה. עקב השוני בכלי הצור הגדירה גארוד את שכבה C כתרבות חדשה – העתליתית. מעל שכבה זאת נמצאת השכבה העבה של התרבות הנאטופית. מאספים של כלי צור דומים התגלו גם בטרסת אל-ח'יאם במדבר יהודה, בנחל אורן בכרמל, באתר נחל עין גב I לחוף הכנרת ובאתר קסר עקיל בלבנון.
קבורת אדם התגלתה באתר נחל עין גב I, וכן עצמות של בעלי חיים, בעיקר צבי ארץ-ישראלי, אייל אציל, שור הבר ויחמור פרסי. יוצרי התרבות העתליתית היו בני מיננו האדם הנבון (הומו ספיינס), ומודרניים אנטומית - טיפוס האדם היחיד שידוע שיישב את הלבנט בתקופה הפלאוליתית העליונה.
המידע על התרבות העתליתית עדיין מועט כיום. לא ידוע משך קיומה המדויק וקיים מידע מועט על דגם היישוב, הכלכלה והיחסים בין נושאיה לנושאי תרבויות אחרות מהתקופה הפלאוליתית העליונה.
אלכסנדרה אורסוליאק
ביוגרפיה
בשנת 2003 סיימה את לימודיה במחלקת המשחק בבית הספר לאמנויות הבמה במוסקבה והתקבלה לקבוצת תיאטרון הדרמה במוסקבה על שם פושקין.
את הופעת הבכורה שלה בקולנוע בשנת 2003, ערכה כשכיכבה כבתו של מנהל תחנת הרכבת, לריסה בסדרת הטלוויזיה בבימויו של אנדריי קאבון "התחנה". בשנת 2016, יחד עם הרקדן דניס טאגינצב, היא זכתה בעונה העשירית של תוכנית הבידור הרוסית "רוקדים עם כוכבים" של ערוץ הטלוויזיה "רוסיה-1".
שילוטה (מחוז משנה)
שילוטה (בליטאית: Šilutės rajono savivaldybė, ) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, השוכן במערב המדינה לחופי הים הבלטי. בחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז קלייפדה.
העיר הגדולה ביותר במחוז המשנה היא שילוטה, המשמשת כמרכז המנהלי שלו. בדרומו גובל מחוז המשנה בשטח רוסיה.
עונת 1975/1976 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
המשחק הראשון התקיים ב-30 באוקטובר 1975 ותחרות הסתיימה ב-1 באפריל 1976. בתחרות השתתפו 23 קבוצות. בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בהם נקבעו 12 עולות לרבע הגמר. ברבע הגמר הקבוצות חולקו ל-2 בתים. מכל בית הקבוצות שזכו במקום הראשון והשני עלו לחצי הגמר, בו נערכו שני מפגשים. מנצחי חצי הגמר נפגשו במשחק הגמר שנערך ב-1 באפריל בז'נבה.
התחרות הסתיימה בניצחון של מוביל ג'ירג'י וארזה, בפעם החמישית בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות. למוביל ג'ירג'י וארזה זה הייתה הופעה השביעית ברציפות במשחק הגמר.
מהלך התחרות
בשלבים המוקדמים נקבעו 12 עולות לשלב רבע הגמר.
צבי-שמשון שפיר
צבי-שמשון שפיר (6 בספטמבר 1914 – 1989) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (הקַמצָ"ר) הרביעי של צה"ל (1954–1960).
ביוגרפיה
שפיר נולד בשנת 1914 בברלין, בשם ורנר שטראוס. עלה לישראל בשנת 1934, והצטרף לקיבוץ גבעת ברנר. שימש כאיש מנגנון ההגנה. במלחמת העצמאות פיקד על גדוד של חטיבת עודד. בהמשך שימש כמפקד המשטרה הצבאית של פיקוד המרכז וכסגן הקמצ"ר. מונה לקמצ"ר באוקטובר בשנת 1954. בתקופתו הוקמו יחידות היסעים ויחידות משטרה צבאית שולבו בחטיבות הקרביות. דגש מיוחד הושם בתקופת פיקודו על הגיבוש בקרב המשרתים בחיל.
פיקד על חמ"ץ במהלך מלחמת סיני. בתקופת פיקודו על החיל העסיקה פרשת טבח כפר קאסם את מצ"ח במשטרה הצבאית. סיים את תפקידו בשנת 1960.
Save Me (שיר של Remy Zero)
נכון למאי 2022, הסינגל הושמע למעלה מ-37 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
פיל הארדר ביים את הוידאו קליפ לשיר.
הקליפ צולם במיניאפוליס, מינסוטה, ומציג צילומים של פארק השעשועים בדאונטאון, של גינות ומגרשים ושל גשרים לאורכו של נהר המיסיסיפי, בהם גשר שקרס ב-2007.
צינג'ון טייט (Cinjun Tate) מוצג שונה מכל השאר: כולם צועדים אחורנית או נוסעים ברכבים אחורנית.
בסוף הקליפ, כל השאר נעצרים. טייט מביט לצדדים, מושך בכתפיו ומתחיל לצעוד אחורנית גם הוא.
כשיר נושא
השיר נבחר להיות שיר הנושא של דרמת גיבורי-העל "סמולוויל" שעלתה לשידור כחודש לאחר יציאת הסינגל ב-2001. 50 שניות מתוך השיר מושמעות בפתיח שהופיע ב-216 מתוך 217 פרקי הסדרה לאורך עשר עונותיה (החל מהפרק השני). מילות השיר מתייחסות להצלותיו של הגיבור הראשי בהווה ובעתיד.
בפרק הסיום של העונה הראשונה מתארחת להקת "רמי זירו" כלהקה המופיעה בנשף בתיכון סמולוויל, ומבצעת את השיר.
השיר נכנס לשני אלבומי אוסף של הסדרה: "The Talon Mix" (2003) ו-"Ultimate Smallville Soundtrack" (2013) – בשניהם הוא שיר מספר 1 בדיסק.
השיר הפך למזוהה עם הסדרה עד לרמה שכמה מהאזכורים שנעשו לסדרה בתרבות הפופולרית נעשו באמצעות שמו של השיר.
בחלק הראשון של פרקי "עולמות אחרים" הושמע השיר בסצנה שהציגה לראשונה את העיירה סמולוויל ואת לויס ליין ביקום החץ.
שקוד (מחוז משנה)
מחוז-משנה שקוד משתרע על פני 911 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-18,000 תושבים. העיר הגדולה ביותר במחוז המשנה היא שקוד, המשמשת כמרכז המנהלי שלו.
יצחק שורש
יצחק איתמר שורש (בלועזית: Ismar Schorsch; נולד ז' בחשוון תרצ"ו, 3 בנובמבר 1935) הוא רב והיסטוריון יהודי-אמריקני, נגיד בית המדרש לרבנים הקונסרבטיבי בדימוס.
ביוגרפיה
שורש נולד בהנובר שבגרמניה לרב אמיל שורש, בוגר בית המדרש לרבנים בברסלאו, ולפאני רוטשילד. ב-1938, לאחר ליל הבדולח, נכלא אמיל בבוכנוואלד והמשפחה נמלטה לארצות הברית עם שחרורו. האב קיבל משרת רב בפוטסטאון שבפנסילבניה, ושם גדל הילד. ב-1957 סיים תואר ראשון במכללת אורסינוס שבקולג'וויל, ואז החל בלימודי רבנות בבית המדרש הקונסרבטיבי בניו יורק במקביל לתואר שני בהיסטוריה באוניברסיטת קולומביה אותם השלים ב-1961. כעבור שנה נסמך לרבנות בסמינר. את השנתיים הבאות העביר כקצין דת בצבא האמריקני, בפורט דיקס שליד טרנטון ובקוריאה הדרומית. ב-1967 החל ללמד בסמינר בתקן זוטר, וב-1969 השלים דוקטורט בהיסטוריה יהודית בקולומביה, בנושא התגובה היהודית לאנטישמיות בגרמניה בין 1870 ל-1914, וקיבל משרת מורה מן החוץ במוסד. ב-1975 מונה לדיקאן המסלול לתואר שני בבית-המדרש, וב-1976 קודם למרצה בתקן מלא. ב-1980 מונה לפרופסור מופקד הקתדרה ע"ש הרמן אברמוביץ להיסטוריה יהודית בבית המדרש. תחומי עיסוקו העיקריים כהיסטוריון היו חקר תולדות יהדות גרמניה ובמיוחד התפתחות חכמת ישראל שם. החשוב מבין ספריו הוא "הפנייה לעבר ביהדות המודרנית" מ-1994.
ב-1986 קיבל את משרת נגיד בית המדרש לרבנים, שהנושא אותה הוא מנהיגה הרוחני של היהדות הקונסרבטיבית בפועל. הוא נכנס לתפקיד שלוש שנים לאחר שהסכסוך בן העשור על סמיכת נשים לרבנות הסתיים בהחלטה לקבל מועמדות ובפרישת האגף השמרני בראשות הרב פרופ' דוד הלבני. שורש הגדיר עצמו כ"איש מרכז מיליטנטי" ומיהר להשלים את פתיחת כל המסלולים לנשים. בית המדרש גדל בהיקף ניכר בימיו, וערב פרישתו ב-2006 היו 700 סטודנטים רשומים בכל התוכניות. במקביל, התנועה הקונסרבטיבית עצמה נחלשה מאוד בימיו ואיבדה חברי קהילות רבים לטובת הרפורמים. שורש עמד בחזית המאמץ להגדיר בבהירות את הזרם בימים שבהם העמימות והחתירה למרכז איבדו ממשיכתם: הוא הקים את מועצת הנהגה לטיפול ריכוזי בסוגיות שוטפות וב-1988 היה בין יוזמי מצע 'אמת ואמונה', הפעם הראשונה בה הוצהרו רשמית עמדות אמוניות. ב-1995 ניסח את "ערכי היסוד של היהדות הקונסרבטיבית", ניסיון נוסף להגדיר את יסודות השקפתה שנמנו בשבעה עיקרים. כמו כן, הרחיב מאוד את שיתוף הפעולה עם מוסדות אקדמיים אחרים ומ-1991 קידם תוכנית לימודי יהדות למורים ופעילים קהילתיים בברית המועצות לשעבר.
ב-1994 הסכים, מתוקף היותו המרא דאתרא הרשמי בבית המדרש, לאפשר צירוף נשים למניין הסטודנטים בלי הגבלה – בתי-כנסת בתנועה צירפו נשים למניין מאז 1973, אך הסמינר נותר מעוז של שמרנות והחל בכך רק ב-1983, וגם אז רק בכפוף לעמידתן בהתחייבות להתפלל שלוש פעמים ביום, כפי דעתו של הרב יואל רוט – ולאפשר תפילה מנוסח שהכיל אזכור לארבע האמהות בברכת אבות. הוא הכריז שהתנגד לשינוי הטקסט אך קיבל את עמדת הקהילה. בשנותיו האחרונות בתפקיד הנגיד היה מתנגד חריף לקבלת להט"ב מוצהרים ללימודי רבנות או הכרה במערכות יחסים כאלה, בנימוק שהדבר אינו קביל הלכתית, יהווה כניעה לנורמות התרבות הסובבת ועשוי להוביל לפרישה נוספת של המחנה השמרני בסוגיה. ב-2003 כתב שהפסק מ-1950 שהתיר נסיעה לבית-הכנסת בשבת היה "טעות" שדרדרה את יחסם של חברי הקהילות לשבת. בנאומו האחרון כנגיד במרץ 2006 תקף את האגף הליברלי בזרם כ"דה-קונסטרוקציוניסטים" והכריז ש"בעייתה של התנועה היא שאיבדה את האמון בעצמה... מבחינת הפנימיות אנחנו כבר רפורמים, ותוך זמן קצר גם ניראה מבחוץ כמו הרפורמים." לאחר עזיבת התפקיד חזר לכתיבה היסטורית.
שורש נשוי לסאלי ואב לשלושה ילדים.
פליפה, דוכס פארמה
פליפה, דוכס פארמה (בספרדית: Felipe I de Parma; 15 במרץ 1720 - 18 ביולי 1765), היה בנו של פליפה החמישי, מלך ספרד, ודוכס פארמה בין השנים 1748–1765. תת-השושלת של בית בורבון המתחילה בו נקראת בית בורבון-פארמה.
ביוגרפיה
פליפה נולד במדריד ב-15 במרץ 1720, לפליפה החמישי, מלך ספרד ואשתו השנייה אליזבטה פארנזה מפארמה. בצעירותו גילה פליפה יותר עניין באמנות מאשר בפוליטיקה, ובשנת 1738 קיבל את התואר "הרוזן השנים עשר של צ'ינצ'ון".
בשנת 1731 ירש אחיו קרלוס את דוכסות פארמה מאימם אליזבטה פארנזה, אשר נותרה הנצר היחיד למשפחת פארנזה. בשנת 1735 הועברה הדוכסות לשליטת קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בתמורה להעברת ממלכת שתי הסיציליות לשליטת ספרד. בשנת 1748 עם סיום מלחמת הירושה האוסטרית, הועברה השליטה בדוכסות מידי בית הבסבורג לידי פליפה, שהוכתר כ"פיליפו, דוכס פארמה".
בשנת 1757 נחתם הסכם ורסאי בין אוסטריה לצרפת, ובו סוכם שצרפת תסייע לאוסטריה לכבוש מחדש את שלזיה, תמורת העברת ארצות השפלה האוסטריות לפליפה, דוכס פארמה, אולם בשנת 1758 בוטל ההסכם ואוסטריה המשיכה לשלוט בארצות השפלה.
ב-18 ביולי 1765 מת פליפה במפתיע באלסנדריה שבאיטליה, לאחר שליווה את בתו מריה לואיסה מפארמה לג'נובה, בדרכה לספרד, שם התחתנה עם קרלוס, נסיך אסטוריאס. במקומו של פליפה עלה לשלטון בנו פרדיננדו, דוכס פארמה.
משפחתו
בשנת 1739 התחתן פליפה עם לואיז אליזבת, נסיכת צרפת, בתם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ומריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
שיר צדק
שיר מאיר צדק (נולד ב-22 באוגוסט 1989) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
נולד בבית אלפא לפנחס צדק, יליד הארץ ממוצא פרסי, ולעירית לבית קלדרון, ילידת הארץ ממוצא טורקי ובלארוסי. צדק החל לשחק כדורגל במחלקות הנוער הפועל בית שאן ומכבי נתניה, ובגיל 18 וחצי עבר לקבוצת הנוער של עירוני קריית שמונה. בשנת 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק גביע הטוטו מול בני סכנין, ובעונת 2009/2010 החל לשחק באופן קבוע בקבוצה. בהמשך העונה זכה עמה בגביע הטוטו בליגה הלאומית ותרם לעלייתה לליגת העל.
בעונת 2010/2011 היה שותף בזכייתה של עירוני קריית שמונה בגביע הטוטו, ובעונת 2011/2012 הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה, תחת הדרכתו של רן בן שמעון, והיה שותף לזכייה באליפות הראשונה בתולדותיה, וכן בגביע הטוטו בפעם השנייה ברציפות. בעונת 2012/2013 שיחק עם הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית ולגמר גביע המדינה. לקראת עונת 2013/2014 מונה לקפטן הקבוצה, ובתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה הראשון בתולדותיה, לאחר ניצחון 0–1 על מכבי נתניה במשחק הגמר, כאשר בליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי.
ב-15 במאי 2015, לקראת עונת 2015/2016, חתם לארבע שנים בהפועל באר שבע, אשר שילמה עבורו מיליון וחצי שקלים כדמי השבחה. ב-16 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית מול פ.צ. תון השווייצרית. ב-28 בנובמבר כבש את שערו הראשון, בניצחון 3–0 על הפועל כפר סבא במסגרת ליגת העל. צדק לא החמיץ ולו דקת משחק אחת במשחקי הליגה בעונתו הראשונה בקבוצה, ובסופה זכה עמה באליפות המדינה.
ב-3 באוגוסט 2016 הבקיע שער ניצחון מול אלופת יוון אולימפיאקוס והעפיל עם הקבוצה לפלייאוף ליגת האלופות, בו הפסידה לסלטיק ונשרה לשלב הבתים של הליגה האירופית. בהמשך זכה עם הפועל באר שבע בתואר אלוף האלופים לאחר ניצחון בתוצאה 2–4 על מחזיקת הגביע מכבי חיפה. ב-28 בדצמבר זכה עם באר שבע בגביע הטוטו, לאחר ניצחון 1–4 על הפועל קריית שמונה במשחק הגמר. בתום עונת 2016/2017 זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות.
ב-26 בספטמבר 2017 כינסה אלונה ברקת, בעלת קבוצת הפועל באר שבע, מסיבת עיתונאים, ובה הודיעה כי צדק חשוד בשימוש בחומר אסור. ב-11 בדצמבר 2017 קבעה ועדת המשמעת של אופ"א כי צדק ירצה עונש השעיה מכל פעילות ספורטיבית במסגרת הקבוצה, למשך שמונה חודשים. בפברואר 2018 הודיעה הפועל באר שבע כי החומר ניתן לו על ידי אנשי הקבוצה וזאת בשל טעות בייצור והציגה מסמכים המעידים על כך. במהלך היעדרותו מהסגל זכתה הפועל באר שבע באליפות שלישית ברציפות, וב-19 ביוני 2018 הסתיימה ההשעיה וצדק חזר לסגל הקבוצה. בעונת 2018/2019 לא הצליח צדק לתפוס בחזרה את מקומו בהרכב הקבוצה, ופעמים רבות שולב כמחליף. בסך הכל ערך 21 הופעות ליגה בעונה זו, וקבוצתו סיימה במקום השלישי. בתחילת עונת 2019/2020 לא נרשם למשחקי הקבוצה, והתאמן בנפרד, אך בהמשך העונה חזר לסגל הקבוצה ושותף במשחקיה.
ב-5 בפברואר 2021, לאחר חמש עונות וחצי במדי הפועל באר שבע, עבר למכבי נתניה. את הופעת הבכורה ערך ב-11 בפברואר בהפסד קבוצתו 1–2 לבית"ר ירושלים. את שער הבכורה בקבוצה כבש בתיקו 1-1 מול הפועל חדרה ב-10 בינואר 2022, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-8 במאי 2023 הודיע על פרישה מכדורגל.
נבחרת ישראל
צדק ערך שתי הופעות בנבחרת הנוער של ישראל. ב-22 בפברואר 2012 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל, על ידי המאמן אלי גוטמן. ב-29 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות מול נבחרת אוקראינה.
אטיין דקרו
אטיין דקרו (בצרפתית: Étienne Decroux, 19 ביולי 1898 פריז – 12 במרץ 1991 בולון-ביאנקור) היה שחקן תיאטרון ופנטומימאי צרפתי.
ביוגרפיה
עוד כתלמיד של שארל דולן התחיל דקרו להתעניין בתורה חדשה של הפנטומימה ובהמשך פיתח סגנון אישי, מקורי, של תנועה. סגנונו המוקדם כ"הפנטומימאי דמוי-פסל" (Mime statuaire) הזכיר את פסלי רודן. מאוחר יותר הוא יצר צורות ביטוי פלסטיות יותר שהוא קרא להן "פנטומימאי של הגוף" (Mime corporeal). כתאורטיקאי ביסס דקרו את אימוניו הגופניים חלקם על ממה שרקדנים מודרניים קראו "בידודים" (Isolations), שבהם חלקי גוף נעים לפי רצף מוכתב מראש, וחלקם על הפיזיקה של הפיצוי הנדרשת לשמור על שיווי המשקל של הגוף כשמרכז הכובד שלו נטה הצדה.
דקרו ביקש לגייס סטודנטים אחרים ללהקת פנטומימה אך נענה בשלילה. כשנסגר תיאטרון וייה-קולומביה בשנת 1924, לימד דקרו בבית הספר למשחק של מורו, שארל דולן – ה"אטלייה". הגיע לשם גם ז'אן-לואי בארו. בשיתוף פעולה בן שנתיים בין דקרו ובין תלמידו הראשון, בארו, הצליחו השניים למצוא טכניקה אמנותית חדשה שדקרו כינה אותה "פנטומימת הגוף הדרמטית". בארו ודקרו יצרו קטעים שונים של פנטומימה של הגוף שנועדו לפנטומימאי יחיד או לצמד אמנים.
החל משנות ה-1940 הקים דקרו בפריז סטודיו משלו, שאליו נהרו כדי להשתלם אמנים רבים מכל העולם. דקרו הוזמן לאחר מכן ללמד במוסדות שונים לדרמה כמו תיאטרון פיקולו של ג'ורג'ו סטרלר ואולפן השחקנים בניו יורק. הוא הגיע לניו יורק בסביבות שנת 1957 ולימד שם כיתות בוקר וערב בסטודיו שב השדרה השמינית ובשדרת חמישים וחמש ובסופו של דבר הקים להקה משלו "The Mime Theatre" שערכה בשנות ה-1950 סיורים ברחבי ארצות הברית. תלמידיו התחייבו להתמסר ימים שלמים לחזרות שקדמו למופעי התיאטרון הנ"ל. מופעים שהוצגו ב-The Cricket Theatre בווילג' כללו את "The Factory" (בית החרושת), "The Trees" (העצים), "All the City works" (כל העיר עובדת) ו-"Evil Spirit" (רוח רעה). עם התלמידים של דקרו באותה תקופה נמנו סטרלינג ג'נסון, סוניה סוונסון, מרג'ורי וו'קר (ששם משפחתה בלידה היה אופלטקה) וג'ואל ווקר, שלימד בתקופה שדקרו חזר לפריז.
בשובו לפריז בשנת 1962, דקרו פתח את בית הספר שלו בבולון-ביאנקור, שבו לימד כמעט עד יום מותו. מאות רבות של תלמידים עברו דרך בית ספר זה ודור חדש של פנטומימאים המשיכו את חיפושיו. האמנות שפיתח דקרו בשנים הללו הייתה שונה לחלוטין מזאת שנודעה כפנטומימה מסורתית. הוא לא פיתח אמנות של שתיקה, אלא אמנות אמיתית של תנועה דרמטית. כתוצאה מכך, לבסוף אמנותו המהפכנית נחשבת תכופות לפנטומימה "קלאסית".
מורשתו
הוא עבד גם כשחקן, למשל יחד עם בארו ב"ילדי גן-העדן, שבו גילם את אנסלם דבירו, אביו של ז'אן גספאר דבירו, אותו גילם ז'אן-לואי בארו. כשפתח דקרו את בית הספר שלו לפנטומימה בשנת 1941 הוא פיתח טכניקה שתתמוך ביצירותיו האמנותיות. עבודה זו השפיעה על אמנים כמו בארו, מרסל מרסו, רנה בזינה, שייקה אופיר, ניסן נתיב, תומאס לייבהרט, ג'ואל ווקר ודניאל שטיין, אף על פי שכל אחד הלך לאחר מכן לדרכו. מעט אמנים מקרב תלמידי דקרו המשיכו ללמד ולפתח את אמנות ה"פנטומימה של הגוף" כפי שהומצאה על ידי מורם. תלמידים של דקרו הקימו אחר כך בית ספר ולהקות משלהם בספרד, איטליה, בלגיה ובאנגליה. הם לקחו את הסגנון לכיוונים חדשים ויצרו מפגשים בין הרקע הטכני והאמנותי של עצמם ובין אלו של אמנים אחרים.
דקרו כונה "אבי הפנטומימה המודרנית", אם כי הוא יצר למעשה סגנון אישי של פנטומימה של הגוף. דקרו עצמו היה מיחס את האבהות על הפנטומימה המודרנית לז'אק קופו, בעוד הכריז שהוא רק גידל את הילד. פרט לסגנון של דקרו, היו ועדיין קיימים סגנונות אחרים של פנטומימה מודרנית שאינם קשורים לזה שלו.
בנוסף לתרומתו כמורה, השפעתו של דקרו על בארו ועל מרסו יצרו תנופה בלתי רגילה לאמנות הפנטומימה בצרפת, ממנה נפוצה בעולם. יצירתו ממשיכה למשוך ולתת השראה לפנטומימאים גם בימינו.
דקרו נחשב בין היתר לממציא הליכת הירח שנעשתה פופולרית הודות למייקל ג'קסון.
ידית
ידית היא חלק מחפץ המאפשר אחיזה ושימוש נוחים בו. עיצוב הידית מהווה בעיה ארגונומית, מאחר שלאנשים שמאליים, או לילדים, יהיה קשה להשתמש בנוחות מרבית בידית שעוצבה עבור אדם ימני בוגר.
הדרישות הבסיסיות מידית על מנת שתהווה ידית ראויה הן: דרישות נוספות עבור ידיות עשויות להכיל:
ידיות מתחלקות לסוגים שונים, על פי אופן השימוש בהן. חלק מהידיות מיועדות לאפשר אחיזה בחפץ, לעיתים בשביל להניע אותו (ידית של ספל, ידית של תיק) ולעיתים בשביל להשען עליו (כגון מעקה). ידיות אחרות נועדו לפתוח או לסגור חפצים (כמו ידית דלת), והן מעוצבות כך שניתן למשוך או לדחוף אותן, או להסיט אותן לצדדים.
כתבי הפירמידות
כתבי הפירמידות הם אוסף של טקסטים דתיים מצריים עתיקים מתקופת הממלכה הקדומה. כתבי הפירמידות נכתבו בכתב חרטומים ונחרטו על הקירות וארונות הקבורה בפירמידות בסקארה. הטקסט הקדום ביותר מסוג זה מתוארך בקירוב ל-2300 לפני הספירה. בניגוד לכתבי סרקופגים, ומאוחר יותר לספר המתים, כתבי הפירמידות היו שמורים עבור פרעונים בלבד. בהתאם לאבן פלרמו, כתבי הפירמידות מציגים את אוסיריס, שבשנים שלאחר מכן נעשה לאחד מהאלים החשובים במיתולוגיה המצרית.
הלחשים בכתבי הפירמידות מתמקדים בעיקר בהגנה על שרידיו של הפרעה, שימור גופו לאחר המוות וסיוע בעדו לעלות אל גן העדן. הלחשים מתווים את הדרך בה יוכל הפרעה לעבור, ומשתמשים בין השאר במדרגות סולמות ותעופה. לחשים אחרים קוראים לאלים לעזור לפרעה, או אף מאיימים עליהם ומחייבם אותם לעזור לו.
ראש ממשלת מונטנגרו
ראש ממשלת מונטנגרו (במונטנגרית: Премијер/Премијерка Црне Горе) הוא ראש הממשלה של ממשלת מונטנגרו.
ראש הממשלה הנוכחי הוא דריטן אבאזוביץ', מנהיג המפלגה הפוליטית האזרחית United Reform Action, אשר אושר על ידי הפרלמנט של מונטנגרו ב-28 באפריל 2022, לאחר הקמת הממשלה ה-43 של מונטנגרו בצטיניה.
היסטוריה
ממשלת מונטנגרו הראשונה הוקמה ב-20 במרץ 1879, במהלך נסיכות מונטנגרו. תואר ראש הממשלה היה נשיא מועצת השרים.
ב-28 באוגוסט 1910, מונטנגרו הוכרזה כממלכה. בתקופת הנסיכות והממלכה כאחד, לתפקיד לא הייתה חשיבות או השפעה מרכזית אלא הייתה תלויה אך ורק ברצונו של הריבון, ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו. לאחר הכניעה של מונטנגרו למעצמות המרכז ב-15 בינואר 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, יצאה הממשלה לגלות ונשארה שם עד שהיא חדלה להתקיים. לאחר ההחלטה של אספת פודגוריצה ב-26 בנובמבר 1918, לאחד את מונטנגרו עם סרביה והיווצרותה של ממלכת יוגוסלביה לאחר מכן, מונה סטויאן פרוטיץ' לראש ממשלת הממלכה החדשה שהוקמה ב-20 בדצמבר 1918. המלך המודח ניקולה הראשון המשיך למנות את ראשי ממשלת מונטנגרו בגלות עד מותו בשנת 1921. ממשלת מונטנגרו הגולה הפסיקה להתקיים זמן קצר לאחר מכן, ב-1922.
תחת המשטר הקומוניסטי, מונטנגרו השיגה ממשלה משלה ב-7 במרץ 1945. באותו יום נוצר משרד למונטנגרו בתוך ממשלת יוגוסלביה (כמו לכל חמש הרפובליקות האחרות), עם שר למונטנגרו שהיה אחראי על יצירת הממשלה האמיתית הראשונה של מונטנגרו לאחר המלחמה, שהתקיימה ב-17 באפריל 1945.
בוקר טוב ישראל (סדרת סרטים)
בוקר טוב ישראל (1987, 1997, 2007) היא סדרת סרטים תיעודיים של במאי הסרטים ד"ר אמיר הר-גיל, העוקבת אחר חייהם של חמישה נערים, בפערים של עשר שנים זה מזה. הסרט זכה בפרס ראשון בפסטיבל הקולנוע ירושלים, פרס האולפנים המאוחדים לבוגר מצטיין בבית צבי, בית הספר לקולנוע. פרס דלתא פילם לבוגר מצטיין. וציון לשבח של המכון הישראלי לקולנוע. הסרט הופץ כסרט פתיח לדיונים על ידי המחלקה לדמוקרטיה משרד החינוך והתרבות, חיל חינוך, הסוכנות היהודית, הסתדרות הצופים, בני עקיבא, סל תרבות ארצי.
בוקר טוב ישראל
הסרט מתאר בוקר יום חול בחייהם של 5 נערים: קיבוצניק, צפון תל אביבי, נער מעיירת פיתוח, ערבי וחרדי. זו השעה הדומה ביותר בסדר היום שלהם, אך ההבדלים גדולים. מיקרוקוסמוס של החברה הישראלית. הילדים הם: מאיר מקיבוץ מעברות, סער מרמת אביב ג', יוסי מעיירת הפיתוח אופקים, מונדר מהעיר טייבה, ויהושע מכפר חב"ד.
בוקר טוב ישראל- עשר שנים אחרי
כעבור עשר שנים מצילום הסרט המקורי, הבמאי חוזר אל גיבורי הסרט ומסקר את חייהם.
בוקר טוב ישראל- עשרים שנה אחרי
לפני 20 שנה תיעד אמיר הר-גיל חמישה ילדים בני 13 שהיו מיקרוקוסמוס קלאסי של החברה הישראלית: בן עיירת פיתוח, "צפוני" מרמת אביב ג', קיבוצניק, חרדי וערבי. הם שיקפו את מערכת הערכים בחברה הסובבת אותם והיו מוטרדים מהנושאים החוצים את החברה הישראלית: יחסי יהודים- ערבים, דתיים - חילוניים, עשירים - עניים, אשכנזים - מזרחיים. 20 שנים אחרי, יוצא הר-גיל שוב למסע אחר אותם גיבורי סרטו עטור הפרסים, כדי לבחון מה השתנה בהם ובו, מה קרה להם ומה עבר עליו בתקופה זו. סיפורם המשולב של הבמאי וגיבוריו הוא למעשה סיפורה של המדינה: התקוות והערכים שהשתנו.
הכנסת העשרים וחמש
הכנסת העשרים וחמש היא הכנסת המכהנת, שנבחרה בבחירות שנערכו ב-1 בנובמבר 2022 (ז' בחשוון ה'תשפ"ג), והושבעה ב-15 בנובמבר (כ"א בחשוון). כנסת זו צפויה לכהן עד לכינוס הכנסת העשרים ושש שתיבחר בבחירות העתידות להתקיים ב-27 באוקטובר 2026, ט"ז בחשוון ה'תשפ"ז, אלא אם כן תוקדמנה.
יושב ראש הכנסת הוא חבר הכנסת אמיר אוחנה מסיעת הליכוד.
חברי הכנסת
חברי הכנסת המכהנים מודגשים:
חברי כנסת חדשים
בנוסף, מכהנים בכנסת העשרים וחמש 5 חברי כנסת שכיהנו בכנסת בעבר אך לא בכנסת העשרים וארבע:
נשים
בכנסת זו מכהנות 29 נשים:
לא-יהודים
בכנסת זו מכהנים 10 חברי כנסת ערבים:
מבחינת השתייכות עדתית/דתית של חברי כנסת אלו:
זרמים דתיים בקרב חברי הכנסת היהודים
אורתודוקסים (44):
רפורמים (1):
בני ברוך (1):
להט"בים
בכנסת זו מכהנים 3 להט"בים:
יוצאי מערכת הביטחון
בכנסת זו מכהנים 8 חברי כנסת בדרגות אלוף-משנה ומעלה בצה"ל:
בכנסת זו מכהנים 4 חברי כנסת שמילאו תפקידים בכירים בזרועות הביטחון:
ראשי רשויות מקומיות לשעבר
בכנסת זו מכהנים 10 חברים שכיהנו בעבר כראשי עיריות, מועצות או ועדות קרואות: דוקטורים
בכנסת זו מכהנים 5 בעלי תואר דוקטור:
תושבי יהודה ושומרון
בכנסת זו מכהנים 12 תושבי יהודה ושומרון:
עורכי דין
בכנסת זו מכהנים 25 עורכי דין:
עיתונאים ואנשי תקשורת
בכנסת זו מכהנים 10 אנשים ששימשו כעיתונאים ואנשי תקשורת:
עולים
בכנסת זו מכהנים 20 חברי כנסת שנולדו בחו"ל ועלו לישראל:
כהונת הכנסת
חוק יסוד: הכנסת, שחוקק לראשונה ב-1958, ותוקן מספר פעמים ברבות השנים, מכיל מספר סעיפים הנוגעים למשך כהונתה של כל כנסת ולמועד הבחירות לכנסת שלאחריה. קובע כי משך כהונתה של הכנסת הוא ארבע שנים מיום היבחרה. קובע את מועד הבחירות המדויק: יום ג' השלישי לחודש חשוון שבה תמה כהונתה של הכנסת היוצאת, וכאשר השנה העברית הקודמת לשנה זו הייתה מעוברת, המועד הוא יום ג' הראשון לחודש חשוון. קובע כי,
פרשנות אחת טענה כי מדובר באותו חודש חשוון שבו מסתיימות ארבע שנים מלאות לכהונת הכנסת, והמילה "הקרוב" כוללת אף את החודש עצמו. על-פי פרשנות זו מועד הבחירות המקורי לכנסת העשרים ושש הוא ב-27 באוקטובר 2026, ט"ז בחשוון ה'תשפ"ז, (יום ג' השלישי לחודש חשוון לאחר שנה שאינה מעוברת), ומשך כהונתה של הכנסת העשרים וחמש, אם לא יוקדמו הבחירות, יהיה כארבע שנים. אולם פרשנות אחרת גרסה כי המילה "הקרוב" לא מתייחסת לאותו חודש חשוון שבה מסתיימת כהונת הכנסת, ולכן על מועד הבחירות הבאות להיקבע בחודש חשוון שלאחריו, כלומר 9 בנובמבר 2027, ט' בחשוון ה'תשפ"ח (יום ג' הראשון לחודש חשוון לאחר שנה מעוברת); על-פי אפשרות זו, משכה המקורי של כהונת הכנסת יהיה כחמש שנים.
ב-20 באפריל 2023 פרסם יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט נועם סולברג, את החלטתו, וקבע כי התאריך החוקי הוא 27 באוקטובר 2026, בחלוף כארבע שנים ממועד הבחירות הקודמות.
הכנסת העשרים וחמש הושבעה ב-15 בנובמבר 2022.
אסטל פרסונס
אסטל מרגרט פרסונס (באנגלית: Estelle Margaret Parsons; נולדה ב-20 בנובמבר 1927) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1967 על הופעתה בסרט "בוני וקלייד".
ביוגרפיה
פרסונס נולדה בעיר לין שבמסצ'וסטס לאלינור ולאבן פרנסונס סמית. למדה משחק באוניברסיטת ייל, אוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת בוסטון. למדה את טכניקת שיטת המשחק ב"סטודיו המערב למשחק" תחת לי סטרסברג. עבדה בתחילת חייה כזמרת בלהקה לפני שנכנסה לתחום המשחק.
תיאטרון
פרסונס הועמדה שלוש פעמים במהלך קריירת התיאטרון הענפה שלה לפרס הטוני על הופעתייה במחזות " And Miss Reardon Drinks A Little", "הדרך של מיס מרגרדיה" ו"7 בבוקר". בשנת 2004 הוכנסה להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי. בשנת 2014 החלה לשחק בהצגה "The Velocity of Autumn" ב-Arena Theatre שבברודוויי.
חיים אישיים
לפרסונס שתי בנות מבעלה הראשון הסופר ריצ'רד גמן, ממנו התגרשה, וילד שאימצה עם בעלה השני פיטר זימרות', ממנו התאלמנה ב-2021.
דוד ריאחי
דוד ריאחי (30 בנובמבר 1928 – 9 במרץ 2013) היה פייטן בעל שם עולמי, מחבר לחנים ומורה לפייטנים המובילים בישראל, בהם החזן משה חבושה והרב חגי בצרי.
את תורת הפיוט למד מהפייטן אשר מזרחי, שרבים מלחניו מושמעים ברוב בתי הכנסת הספרדיים בישראל. עוד בעודו ילד שר בפני מלך תוניסיה. במשך שנים רבות היה תלמידו של מנהיג יהדות תוניס, רבי מצליח מזוז, שנרצח במולדתו לאחר מלחמת ששת הימים על ידי מתנקש ערבי.
קורות חייו
ריאחי נולד בתוניסיה בעיר תוניס, נין לרבה הראשי של תוניסיה נסים ירחי. בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 עלה עם משפחתו לישראל והשתקע בירושלים. לאחר מספר שנים עבר עם משפחתו לנתניה, לאחר שהרב דוד שלוש רבה הראשי של העיר, הזמין אותו לשמש כחזן קבוע בבית הכנסת המרכזי בעיר, שבו הקים לימים מקהלה שתלווה אותו בתפילותיו. למרות המעבר לנתניה, לא שכח את קהל מעריציו בירושלים. מדי פעם היה מגיע לעיר הקודש לסלסל את שירת הבקשות בבתי הכנסת העתיקים של שכונת נחלאות.
שמעו של הרב דוד ריאחי פתח בפניו דלתות רבות הן בישראל והן מעבר לים. מעת לעת היה מוזמן לביתו או לסוכתו של הרב עובדיה יוסף, ושם היה שר, כמו כן נטל חלק באופן קבע בהילולה המסורתית הנערכת מדי שנה בישיבת כיסא רחמים בבני ברק.
ריאחי לא פסק להופיע בפני קהל גם בגיל מאוחר. בגיל 79, נענה להזמנת הרב שלמה חדד, שהיה בעבר תלמידו, לנצח על פתיחת עונת שירת הבקשות בבית הכנסת העתיק אבוהב, ובהזדמנות זו הוענקה לו תעודת הוקרה מטעם 'קול רינה וישועה' – המכון לשירה ופיוט, על תרומתו הכבירה בתחום הפיוט. הופיע בבית אבי חי וקבל שי הוקרה על תרומתו האדירה לפיוט בארץ ישראל. בגיל 83 החל מצבו הבריאותי להידרדר, ובשל כך נאלץ לבטל הזמנות מעבר לים. הוא נפטר בגיל 85, ונטמן בבית העלמין בנתניה.
יצירתו
במהלך שנות יצירה רבות הלחין וחיבר עשרות פיוטים, שהפכו עם השנים לנכסי צאן ברזל של השירה היהודית, כגון 'גואל יבוא', 'עזרי עזרי' ו'רבים רדפוני'. הלחן המוכר ביותר שלו הוא 'ושמרו בני ישראל' במקאם נהוונד, שמושר בכל בתי הכנסת הספרדים-ירושלמים כל ליל שבת.
קלינה קרומובה
קלינה נולדה בבורגס שבבולגריה ולמדה בבית הספר לשפות רומאניות, בבגרותה למדה עיתונאות ותקשורת ההמונים באוניברסיטת בורגס. בהיותה חובבת שפות היא שולטת באנגלית, צרפתית ואיטלקית. לאחר האוניברסיטה החלה להנחות את תוכנית הבוקר Early buzz ובבחירות 2009 נבחרה לפרלנט מטעם מפלגת אתקה והפכה לחברת הפרלמנט הצעירה ביותר בבולגריה. ב-2011 עזבה את המפלגה. סיימה את תפקידה כחברת פרלמנט ב-2013.
ב-18 ביולי 2012 לאחר הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס הגיעה מיד לבית החולים ועזרה לצוות הרפואי הישראלי לתקשר עם הצוות המקומי, לפי דברי גבי ברבש מנהל בית החולים איכילוב
Somewhere in the Stratosphere
Somewhere in the Stratosphere הוא אלבום הופעה וסרט הופעה כפול של להקת הרוק האמריקאית שיינדאון. האלבום כולל הקלטות מלאות של שתי הופעות שערכה הלהקה, האחת במדינת וושינגטון, במסגרת סיבוב ההופעות "Carnival of Madness", והשנייה מהופעה אקוסטית בקנזס סיטי במסגרת סיבוב ההופעות האקוסטי "Anything and Everything". ה-DVD כולל את אותם השירים שהופיעו בגרסת האודיו. האלבום הגיע למקום ה-83 במצעד הבילבורד 200. שם האלבום נלקח ממילות השיר "Second Chance".
ב-2012 אישר איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לאלבום מעמד של תקליט זהב לאחר שנמכרו ממנו למעלה מ-50 אלף עותקים.
רחלי אדלמן
רחלי אדלמן (נולדה ב-30 בנובמבר 1942) היא המו"לית של הוצאת שוקן. משנת 1982 עד 1993, משנת 2007–2009 ומשנת 2013–2018 שימשה כיושבת ראש התאחדות הוצאות ספרים בישראל.
שכר מינימום
בקרב כלכלנים קיימת מחלוקת באשר ליעילותו של שכר המינימום, כאשר רובם מסכימים ששכר המינימום גורם לעלייה ביוקר המחיה, ולעלייה בשיעורי האבטלה בקרב צעירים ומבוגרים חסרי השכלה ובעלי כישורים נמוכים. בקרב תומכי מדינת רווחה מהלך זה נחשב לרכיב נוסף של מניעת הסחרה (דה קומודיפיקציה) של העובד במערכת היחסים החברתית.
רחלי אדלמן
ביוגרפיה
רחלי אדלמן נולדה בתל אביב. היא בתו של גרשום שוקן. סבה, שלמה זלמן שוקן, הוא מייסדה של הוצאת הספרים "שוקן", מההוצאות הגדולות בברלין של שנות ה-30. בשנת 1939 הוקמה ההוצאה בתל אביב ואחריה הוצאת הספרים בניו יורק, שם היא מוציאה ספרים באנגלית. אמה של אדלמן, שולמית פרסיץ, היא בתה של שושנה פרסיץ, חברת שלוש הכנסות הראשונות, איתה עלתה לארץ ישראל ממוסקבה בשנת 1925. שושנה הקימה במוסקבה את הוצאת הספרים "אמנות" וניהלה אותה גם בתל אביב. לרחלי שני אחים: עמוס שוקן, המו"ל ובעל השליטה של העיתון "הארץ", והלל שוקן, אדריכל.
שכר מינימום
שכר המינימום בישראל הוא, החל מאפריל 2023, 5,571.75 ש"ח לחודש (ו-30.61 שקלים לשעה).
הדרכים לקביעת שכר המינימום
שכר מינימום קיים במדינות רבות בעולם, ולקביעתו משמשות בעיקר הדרכים הבאות:
רחלי אדלמן
ביוגרפיה
הצטרפה להוצאת שוקן ב-1969, בשנת 1972 מונתה מו"ל ההוצאה לאור. היא החליפה את יוסף הרמן, אשר הגיע ארצה עם ספרי ההוצאה בשנת 1937. תחת ניהולה הצליחה הוצאת שוקן להוציא לאור ספרים פרי עטם של שמואל יוסף עגנון, יהודה עמיחי, מחמוד דרוויש, פנחס שדה, מאיר שלו, שבתאי טבת, אמנון רובינשטיין, עמיה ליבליך, א. ב. יהושע, פרנץ קפקא, דייוויד הרברט לורנס, נדין גורדימר, קנוט המסון, הרמן הסה, טד יוז, גבריאל גארסיה מארקס, פיליפ רות, אלכסנדר סולז'ניצין, דילן תומאס, וירג'יניה וולף, הדרמה היוונית ותרגומים חדשים של האיליאדה והאודיסיאה של הומרוס, ועוד יצירות ספרותיות חשובות מעשרות שפות. אדלמן הוציאה לאור הרבה ספרי עיון חשובים וספרים המיועדים לסטודנטים באוניברסיטאות במדעי הרוח החברה והמשפטים, בדיסציפלינות מגוונות (משפטים, חינוך, פסיכולוגיה, קרימינולוגיה), ואף בתחומים הכוללים ספרות יפה ושירה, פילוסופיה והיסטוריה.
שכר מינימום
הדרכים לקביעת שכר המינימום
קביעתו של שכר המינימום היא קביעה ארצית (שכר מינימום אחיד לכל העובדים במדינה) או ענפית (שכר מינימום לכל ענף משקי בנפרד).
רחלי אדלמן
ביוגרפיה
נבחרה לשמש כיו"ר התאחדות הוצאות ספרים בישראל ושימשה בתפקיד זה עד שנת 1993. בשנים 2007–2009 היא נבחרה שוב, ובשנת 2013 -2018. היא נודעה כמי שניהלה למען שיפור תנאי רכישת הנייר מן המונופול שהיו מפעלי נייר חדרה בעבר, למען הכרת ההוצאה לאור כתעשייה מול משרד האוצר, מאבקים נגד המבצעים של רשתות הספרים הגדולות סטימצקי וצומת ספרים וחקיקת החוק להגנת הספרות והסופרים בישראל כדי ליצב את המודל הכלכלי של הוצאות הספרים בישראל. החוק פעל שנתיים וחצי ובוטל מסיבות פוליטיות, ונגד ההפרות של זכויות יוצרים. פעילה גם בהתאחדות הבינלאומית לזכויות יוצרים.
שכר מינימום
הדרכים לקביעת שכר המינימום
שכר המינימום נקבע בדרך כלל כשכר מינימום לשעת עבודה, שממנו ניתן לגזור יחידות עבודה ארוכות יותר, כגון יום, שבוע או חודש. בישראל נקבע שכר המינימום לחודש לעבודה במשרה מלאה (במשרה חלקית שכר המינימום יחסי להיקף המשרה), וממנו נגזרים שכר המינימום ליום ולשעה.
רחלי אדלמן
ביוגרפיה
בשנת 2003 הוצאת שוקן רכשה מהוצאת מסדה את זכויות היוצרים של האנציקלופדיה העברית. האנציקלופדיה, שהושלמה בשנת 1996, לא עודכנה מאז. אדלמן החליטה שיש להמשיך את המפעל הגדול ולהפיקו כאנציקלופדיה אלקטרונית. נכון לאמצע העשור השני של המאה ה-21 המפעל נמשך, כשהעורך הראשי הוא פרופסור אסא כשר.
שכר מינימום
הנהגת שכר מינימום וקביעת גובהו
שכר מינימום נקבע לראשונה בניו זילנד ומאז נפוץ במדינות רבות, במיוחד אחרי מחצית המאה העשרים. רצף זמנים חלקי של חקיקת שכר מינימום:
רחלי אדלמן
ביוגרפיה
בשנת 1967 נישאה ליהודה אדלמן, מנתח מערכות, אשר נפטר בשנת 1996. לזוג שלוש בנות.
שכר מינימום
הנהגת שכר מינימום וקביעת גובהו
באוסטרליה משולם סכום של 15.51 דולר, בהתאם למעמד בעבודה; ובארצות הברית הסכום הפדרלי הוא 7.25 דולר, כשהמדינות השונות רשאיות לקבוע סכומים שונים. תשע מדינות בחרו להימנע מיישום חוק שכר מינימום כלל או לקובעו ברמה נמוכה יותר, ואילו וושינגטון די. סי. ושמונה עשרה אחרות קבעו שכר מינימום גבוה יותר.
ברזיל הנהיגה שכר מינימום כבר בשנת 1940. במרץ 2008, בתקופת נשיאותו של לואיז אינסיו דה סילבה, ברזיל העלתה את שכר המינימום במדינה ב-9.2%, על רקע צמיחתה הכלכלית המואצת באותה עת והרצון לחלק את העושר החדש שנוצר עם רוב האוכלוסייה.
עמדות לגבי שכר מינימום
העלאת שכר המינימום היא אחד המתכונים הפופולריים ביותר המוצעים להעלאת שכרם של השכירים ברמות השכר הנמוכות, ומופיעה גם במצע של מפלגות סוציאליסטיות וסוציאל-דמוקרטיות. מנגד, שכר המינימום זוכה לביקורת מצד כלכלנים רבים.
שכר המינימום הוחל לראשונה על ידי חוגים סוציאליסטיים שתמכו בו מבחינה עקרונית, ללא קשר להשפעתו על הכלכלה. לשיטתם, תשלום שכר נמוך במיוחד הוא ניצול הכח שיש למעסיקים במערכת יחסי העבודה. יעד נוסף של שכר המינימום הוא הקטנת פערי ההכנסה והגדלת השוויוניות בהכנסות. שכר המינימום איננו תלוי בגודל משפחתו של העובד, ולכן אינו יכול להבטיח הכנסה שתאפשר קיום למשפחה, מטרה שבה עוסקים כלים אחרים של מדינת הרווחה, כמו הבטחת הכנסה או קצבת ילדים.
מנגד, חוגים ליברלים מסוימים מתנגדים לשכר מינימום גם ללא קשר להשפעתו על הכלכלה, שכן על פי עקרונות הליברליזם רשאים שני אנשים להתקשר בחוזה ביניהם כרצונם החופשי, ואל למדינה להתערב ולהגביל את תוכן ההסכם, אם אין בהסכם משום פגיעה בצד שלישי. עם זאת, יש בין התומכים בשני הצדדים לוויכוח לגבי שכר המינימום הטוענים שעמדתם, בנוסף להיותה מוצדקת מוסרית, טובה לכלכלה.
השפעת שכר המינימום על הכלכלה
המחלוקת סביב שכר המינימום נסובה לא רק על הפעלתו, אלא גם על השפעתו על הכלכלה ועל האופן שבו יש למדוד את השפעתו על הכלכלה.
שכר מינימום ואבטלה
לדברי המתנגדים לשכר מינימום, בשוק חופשי, בו העובד מרוויח בהתאם לפריון העבודה היצרנית שהוא מבצע כפי שנקבע על הביקוש וההיצע לתוצרי עבודתו, קביעת שכר מינימום בחוק לא תגרום לתשלום שכר העולה על התשואה מעבודתו של העובד, אלא לפיטוריו, ולכן תוביל לאבטלה של עובדים לא מיומנים. לטענת כלכלנים רבים, בהם כלכלנים מהשמאל הכלכלי כחתן פרס נובל פול קרוגמן, שכר המינימום פוגע הן במבקשי עבודה מובטלים אשר נמנעת מהם הזדמנות לעבוד ולהשתכר ובדרך זו אף לרכוש ניסיון ולשפר את שכרם והן בחברה כולה אשר נמנעים ממנה פירות עבודתם. לטענת המתנגדים מחקרים אמפיריים רבים הראו כי שכר המינימום אינו משיג את היעדים שהוצבו על ידי תומכיו וכן מביא להפחתת התעסוקה של העובדים הפחות מיומנים ונוטה להפחית את הכנסותיהם.
חלק מתומכי שכר המינימום טוענים שעד רמה מסוימת אין לשכר מינימום השפעה שלילית על התעסוקה אלא בעיקר על עליית שכר העובדים, עלייה שתמומן מכיס המעסיקים או רווחיות העסק אם הוא רווחי. בכך, שכר המינימום משמש כמכשיר לצמצום פערי ההכנסות. הטענה מתייחסת במיוחד לענפים בהם שולי רווח גבוהים וכן למעסיק ציבורי הממומן על ידי משלם המיסים ואינו פועל למטרות רווח. לחלופין, יגולגלו עלויות שכר המינימום על הצרכן, בענפים, כמו ענפי שירותים, בהם הביקוש קשיח ואין תחרות מאזורים שאינם כפופים לשכר מינימום גבוה.
המתנגדים לשכר המינימום טוענים כי בשוק ללא חסמים שולי הרווח אינם גבוהים, והגדלה מלאכותית של עלות העבודה תוביל לסגירת עסקים שוליים והקטנת התחרות הן בשוק הצרכני, והן בשוק המעסיקים, מה שיוביל גם לירידה כללית במשכורות. מסיבה זו, שכר מינימום גבוה יותר יפגע בעיקר בבני נוער ובשכבות חלשות בעוד שהנהנים העיקריים ממנו יהיו מועסקים בשירות הציבורי ובחברות גדולות עם הסדרי תעסוקה שרוב עובדיהן משתכרים הרבה מעל לשכר המינימום.
בסקירה של המחקרים שבחנו את השפעת שכר המינימום על האבטלה עולה שקיימת עקביות מסוימת בתוצאות שהתקבלו במחקרים אלו: במחקרים שבחנו את השפעת שכר המינימום על התעסוקה בענפים סחירים (בעיקר בענפי משנה בתעשייה), נמצאה בדרך כלל השפעה שלילית. לעומת זאת, התוצאות מעורבות ביחס להשפעה על התעסוקה בענפים המייצרים מוצרים בלתי סחירים.
שכר מינימום ויעילות כלכלית
רוב הכלכלנים שעסקו בנושא שכר המינימום טענו שהוא פוגע לא רק בעובדים אלא גם ביעילות הכלכלית כיוון שהוא מביא להסטת משאבים מיצירת הון ומוצרי צריכה לעבר עלויות שכר, מביא לעלייה באבטלה ופוגע במידת היכולת של המעסיק לתגמל עובדים ברמות שכר נמוכות.
לעומת זאת, חלק מן התומכים בשכר מינימום גורסים כי כללי ההיצע וביקוש הפועלים בשוק חופשי אינם פועלים כלל או שאינם פועלים בצורה מיטבית בשוק העבודה. כתוצאה מכך, נטען, נקבע שכרם של עובדים ברמה הנמוכה באופן משמעותי מהשיעור הטבעי שלו. הטוענים כך גורסים כי הסיבה העיקרית לעיוות טמונה בעובדה שבשוק העבודה יש באופן קבוע עודף היצע, הגורם לכך שמעסיקים נהנים מעדיפות בכוחם על פני עובדים ויכולים, לפיכך, להכתיב לעובדים שכר נמוך במיוחד.
מתנגדי שכר מינימום גורסים כי כללי הביקוש וההיצע פועלים בצורה מיטבית או לכל הפחות באופן טוב יותר מאשר כל שיטה חלופית אחרת. לטענת בעלי עמדה זו, עבודה היא מוצר ככל מוצר אחר, ובשוק העבודה פועלים כללי הביקוש וההיצע ממש כפי שהם פועלים ביחס למוצרים אחרים בשוק. כאשר מעלים את מחירו של מוצר תהיה ירידה בביקוש לו. במקרה זה, כאשר יועלה מחיר העבודה, ירד הביקוש לעבודה והאבטלה תגדל. כאשר העלייה במחיר חלה רק על המוצרים הזולים בשוק, היא תשפיע במיוחד על הביקוש למוצרים אלו. במקרה זה, העלאת שכר המינימום תפגע יותר במשתכרים שכר מינימום ממילא, כמו צעירים או אנשים עם מוגבלות, העלולים למצוא עצמם במצב שבו אין להם אפשרויות תעסוקה כלל (עקב כך נקבע בישראל שכר מינימום נמוך יותר לבני נוער ולבעלי מוגבלויות).
שכר מינימום וצמיחה
חילוקי דעות חריפים קיימים גם בשאלת השפעתו של שכר המינימום על הצמיחה הכלכלית.
לטענתם של תומכי שכר מינימום, קביעתו ברמה גבוהה תעודד צמיחה כלכלית בכמה מובנים:
לגישת המתנגדים לשכר מינימום כל אלו בטלים, שכן שכר המינימום פוגע בעובדים החלשים ולא מעלה את שכרם. כלומר, העלאת שכר המינימום תגרום לסגירת מפעלים עתירי עבודה, אך הדבר לא יביא בהכרח לפתיחת מפעלים אחרים בשכר גבוה יותר, שכן פריון העובדים החלשים לא ישתנה, ולא מתחייב כי מיומנויותיהם מתאימות לעבודה מסוג שונה. לדוגמה, אם בעקבות העלאת שכר המינימום משה סוגר את מפעל הטקסטיל ומפטר 50 עובדים בשכר נמוך, אין הדבר מהווה עידוד לחיים לפתוח חברת תוכנה בשכר גבוה. יתר על כן, העלאת שכר המינימום תוביל לאובדן מוחלט של מקומות עבודה, משום שהעבודה במפעלים ה"זולים" תנוייד למדינות אחרות בהן שוק העבודה גמיש ותאבד למשק לחלוטין.
אשר לטענת הגדלת כוח הקנייה הצרכני, לטענת המתנגדים לשכר המינימום, הגדלת הוצאה צרכנית שאינה מבוססת על ייעול או גידול בפריון אינה יכולה להביא לצמיחה, שכן הכנסה מוגדלת לחלק מהצרכנים תבוא כאן בהכרח על חשבונם של צרכנים אחרים. במקרה זה, הגידול בכוח הקנייה של עובדי מדינה ועובדים מאורגנים (שהם עיקר הנהנים מהגדלת שכר המינימום) יאוזן בירידה בכוח הקנייה של העובדים המפוטרים. שנית, צריכה אינה בהכרח עדיפה על חיסכון, שכן חיסכון מאפשר השקעה במוצרי הון המאפשרים להגדיל את פריון העבודה ורמת החיים בטווח הארוך.
חסימת עבודה זולה
לדעת המתנגדים לשכר המינימום, הוא מונע מעובדים חלשים, הרצויים פחות למעסיקים, להתחרות בשוק העבודה על ידי הצעת עבודה יותר זולה. למשל, עובדים זרים, עובדים חסרי ניסיון ונכים יתקשו להתחרות בעובדים מקומיים ומיומנים אם אינם יכולים להסכים לעבוד בשכר מופחת. בהתאם לכך, הם יטענו כי עובדים וחברות באזורים מבוססים יתמכו בהחלת שכר מינימום על אזורים פחות מפותחים, על מנת למנוע תחרות מאזורים אלו. מילטון פרידמן הציג טענה זאת ביחס לשכר המינימום בארצות הברית: "האיגודים המקצועיים והחברות בצפון, למשל, בשל חששם מפני תחרות של הדרום, תומכים בחוקים לקביעת שכר מינימום כדי לצמצם על ידי כך את התחרות מן הדרום". טענות דומות, בניסוח חריף יותר, מעלה גם הנס זנהולץ בספרו "הפוליטיקה של האבטלה". כוונה דומה יוחסה לתביעת ההסתדרות הכללית, בראשית שנות ה-40, שממשלת המנדט תקבע שכר מינימום שאותו יחויבו ספקי הממשלה לשלם לעובדיהם. בתביעה זו רצתה ההסתדרות לסכל את נכונותם של הפועלים הערביים להסתפק בתעריפי שכר נמוכים מהמקובל ביישוב העברי.
גובהו הרצוי של שכר המינימום
ויכוח נוסף בנוגע לשכר המינימום מתנהל סביב גובהו הרצוי. ישנה הסכמה רחבה, כי כאשר ישנו שכר מינימום גובהו צריך לנוע בין "רצפה" ל"תקרה" מסוימות. גובה ה"רצפה" נמצא בטווח של אחוזים ספורים מגובה נקודת שיווי המשקל לשכר נמוך, שהוא גובה השכר ברמות אלו, כפי שהיה קיים גם ללא שכר מינימום כלל. כאשר שכר המינימום נמוך במידה ניכרת מנקודת שיווי המשקל, הוא בעל משמעות אפסית. כאשר הוא קרוב אליה ונמוך ממנה, נטען שהוא גורם להנמכת המשכורות, כיוון שהשכר ברמות הנמוכות נוטה ל"דביקות" לשכר המינימום כאשר הוא נמוך מנקודת שיווי המשקל.
קביעת שכר מינימום "וירטואלי", כלומר שכר המינימום שהיה נקבע בהתאם לביקוש והיצע בשוק העבודה, היא עניין סבוך, ובמקרים רבים כמעט בלתי אפשרי. אומדן גס ניתן לקבל על-פי מדינות שבהן ההתערבות בשוק העבודה קטנה יחסית ואין חוקי שכר מינימום. דוגמה אחת למצב כזה היא הונג קונג. בטריטוריה, שבה אין שכר מינימום כלל, שכרו של עובד ניקיון כללי מגיע ל-30 אחוז מהתמ"ג לנפש, שוטף כלים מגיע ל-38 אחוז מהתמ"ג לנפש, איש אבטחה (שומר) ל-40 אחוז, עוזר ושליח במשרד ל-40 אחוז, מלצר וטבח זוטר ל-47 אחוז, זבן ל-54 אחוז ושליח ל-56 אחוז. בהשוואה לשכר הממוצע, משתכר איש ניקיון 46 אחוז מהשכר הממוצע, שוטף כלים 57 אחוז מהשכר הממוצע, איש אבטחה 61 אחוז, וכן הלאה. באריזונה, מדינה בארצות הברית שבה אין כלל שכר מינימום, מגיע שכרו שוטף כלים ל-40 אחוז מהשכר השעתי הממוצע, הופך המבורגרים במזללה ל-46 אחוז, קופאי ל-55 אחוז וגנן ל-58 אחוז. נתונים אלו מצביעים על כך שגובה שכר המינימום "הטבעי" בשני מקומות אלה, ללא חוקי שכר מינימום, גבוה מגובה שכר המינימום שנקבע ברוב המדינות. כך, לדוגמה, משתכר העשירון התחתון באריזונה, בלי שכר מינימום, שכר הגבוה ב-32 אחוז משכר המינימום הפדרלי בארצות הברית. יחד עם זאת, אין בכך כדי להצביע, שביטול שכר המינימום הפדרלי יקפיץ את שכר המינימום ברחבי ארצות הברית לאותם שיעורים כפי הנהוג במדינת אריזונה.
גובה ה"תקרה" הרצוי שנוי במחלוקת. על–פי הגישה ששכר המינימום ייספג על ידי המעסיקים או הצרכנים עד רמה מסוימת, ראוי לקבוע את שכר המינימום ברמה שלא תהיה גבוהה עד כדי כך שתגרום לאבטלה מחד, ולא נמוכה עד כדי כך שלא תספק אפשרות לקיום בכבוד, מאידך.
השוואה של גובה שכר המינימום כחלק מהתוצר המקומי הגולמי לנפש (כאן) מעלה כי ישנן כמה רמות של שכר מינימום במדינות שונות. ברמה הנמוכה, בין 25 ל-30 אחוז מהתמ"ג לנפש, נמצאות מדינות כבריטניה, פורטוגל, הונגריה, לוקסמבורג, ספרד וארצות הברית. ברמה הבינונית, בין 30 ל-40 אחוז, נמצאות מדינות כאוסטריה, פינלנד, קנדה, אירלנד, פולין וברזיל. ברמה הגבוהה, מ-40 אחוז ומעלה, נמצאות צ'ילה, יוון, הולנד, בלגיה, צרפת, ניו זילנד, אוסטרליה, ועוד. ישראל מדורגת במקום השביעי בעולם בגובה שכר המינימום שלה, עם שכר מינימום בגובה של כ-50 אחוז מהתמ"ג לנפש (באפריל 2006). המדינות השונות נבדלות זו מזו גם בפטורים הישירים והעקיפים הניתנים למעסיקים במתן שכר מינימום ובמידת הציות לתקנות כאלו.
נתונים אלו מצביעים על כך שברוב המדינות מצוי שכר המינימום ברמה שמתחת ל"רצפת" השכר הרגילה ואין לו תרומה להעלאת השכר. יש רק דוגמאות בודדות למדינות שבהן יש שכר מינימום הגבוה באופן ניכר מ-40 אחוז מהתמ"ג, שהיא לערך רמת ה"רצפה". בטורקיה נקבע שכר מינימום שגובהו כ-91 אחוז מהתמ"ג, אך החוק אינו נאכף בפועל; באוסטרליה מגיע שכר המינימום ל-54 אחוז מהתמ"ג, אך עובדים בשלבי ההכשרה שלהם מקבלים שכר נמוך במידה משמעותית משיעור זה; בצרפת שכר המינימום מגיע ל-51 אחוז מהתמ"ג; ובניו זילנד ל-49 אחוז.
בעיות במדידת השפעתו של שכר מינימום
ישנן מספר בעיות מהותיות במדידת השפעת גובה שכר המינימום, חלקן ייחודיות למחקרים לגבי שכר המינימום וחלקם משותפים למחקרים כלכליים רבים. הבעיות העיקריות הן:
מחקרים על השפעות שכר המינימום
אף על פי שנכתבו אלפי מאמרים על שכר המינימום לאורך השנים, נעשו רק מעט מאוד מחקרים אמפיריים שניסו לבדוק מהי השפעתו של שכר המינימום וגובהו על משתנים כלכליים כמו רמת האבטלה, הצמיחה והשכר בפועל. החל משנות התשעים של המאה ה-20 אף התגלעה מחלוקת ביחס לאופן המדידה של השפעת שכר המינימום על משתנים כלכליים שונים.
מעט המחקרים שנעשו לגבי שכר המינימום עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, הצביעו כולם על השפעה שלילית של העלאת שכר כללית או קביעת שכר מינימום על רמת התעסוקה, במיוחד של עובדים בעלי מיומנות נמוכה וצעירים. סקר מחקרים שנעשה בשנת 1983, למשל, מצא "הסכמה כמעט מוחלטת [בין חוקרים] שהתעסוקה נמוכה יותר מאשר הייתה לולא היה שכר מינימום".
קריאת תִּגָּר על דעה הזו הובאה בשנת 1990, כאשר החוקר דייוויד קרד, אז מועסק במשרד העבודה האמריקני, טען כי העלאת שכר המינימום בקליפורניה בסוף שנות השמונים גרמה לגידול בתעסוקה. לוול טיילור מאוניברסיטת קרנגי-מלון, ביקר את שיטת איסוף הנתונים של קרד וטען כי בפועל היה קיטון ניכר בתעסוקה במחוזות ובבתי עסק שרוב עובדיהם השתכרו שכר מינימום.
קרד שב והשמיע את קריאת התגר בשורה של מאמרים שפרסם עם אלן קרוגר, שהתבססו על מחקר אמפירי שהשווה את מצבם של עובדים בתעשיית המזון המהיר בניו ג'רזי ובפנסילבניה בשנת 1992, בה הועלה שכר המינימום בניו ג'רזי, אך בפנסילבניה הוא נותר בעינו. על פי המחקר, העלאת שכר המינימום לא חוללה אבטלה אלא להפך: הביאה לגידול בתעסוקה. קרד וקרוגר העלו מספר השערות לתופעה, בין השאר, הסבר מונופסוני, שלפיו העלות הגבוהה יותר של התעסוקה ושכירת עובדים חדשים גולגלה הלאה לצרכן, והשערות בדבר הורדת איכות השירות או, לחלופין, שיפורים וייעול. רעיון המונופסון פותח מאוחר יותר גם על ידי אלן מנינג. השערה אחרת, שמעלה לואיס היא שהתרחש אפקט "הלם" שגרם למעסיקים לייעל בצורה ניכרת את הליכי הייצור ושכירת העובדים. כמה וכמה חוקרים העלו טענות קשות כנגד מחקר זה. נוימרק ווצ'ר ערכו בחינה מחודשת של נתוניהם של קרד וקרוגר, כשהם משתמשים בנתוני שכר ומועסקים ממש, ולא בראיון טלפוני, והגיעו למסקנות שונות לחלוטין מאלו של קרד וקרוגר: התעסוקה לא רק שלא עלתה, אלא אף ירדה באופן משמעותי. מאוחר יותר, חזרו קרד וקרוגר על בדיקותיהם, וסייגו במידה רבה את חריפות מסקנותיהם.
מחקריהם של קרד וקרוגר הביאו לדיון אינטנסיבי בתחום השפעות שכר המינימום ולמחקרים רבים נוספים. הפולמוס העלה למודעות את הבעיות בביצוע המחקרים ואת העובדות ששיטות מחקר שונות הביאו לתוצאות שונות.