cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טוקוגאווה איאיאסו
קרב סקיגהארה
טויוטומי הידיושי נפטר ב-18 בספטמבר 1598. בנו הידיורי ירש אותו באופן רשמי, אך מכיוון שהיה בן חמש בלבד נמצאה השליטה האמיתית במדינה בידי מועצת העוצרים. במהלך השנתיים הבאות קשר איאיאסו קשרים עם דאימיו שונים, בעיקר כאלה שהתנגדו לשלטונו של הידיורי. בנוסף, שנה לאחר מותו של הידיושי, נפטר העוצר מאדה, שהיה המבוגר מבין העוצרים, ומותו החליש את המועצה. לאחר מותו צעד איאיאסו לטירת אוסקה, מקום משכנו של הידיורי, וכבש אותה. מהלך זה הכעיס את העוצרים האחרים, וכולם החלו להתכונן למלחמה.
ההתנגדות לאיאיאסו התרכזה סביב הדאימיו אישידה מיצונארי, וכל יפן התחלקה בין נאמנותה לאיאיאסו לבין נאמנותה למיצונארי. מרבית השבטים ממזרח יפן חברו לאיאיאסו, ואילו השבטים ממערב יפן, בנוסף על שלושת העוצרים האחרים, חברו למיצונארי. ביוני 1600 פנה איאיאסו לנחלות שבט אואסוגי כדי להעניש אותו, אך בדרכו קיבל ידיעות על צבאו של מיצונארי, שפנה לכיוון מזרח. לאחר מועצת דאימיו, בה תמכו כולם באיאיאסו, יצא הצבא המזרחי לפגוש בצבאו המערבי של מיצונארי.
הקרב התרחש ב-21 באוקטובר 1600, ובשדה הקרב עמדו מעל ל-160,000 חיילים. בסופו של דבר, בעזרת תחבולות ובריתות סודיות, ניצח איאיאסו את הצבא המערבי, תפס והוציא להורג את מנהיגיו, בהם מיצונארי, ובכך הפך לשליט דה פקטו של יפן.
מיד לאחר הניצחון בסקיגהארה חילק איאיאסו את אדמות יפן מחדש, ואת מרביתן מסר לדאימיו הנאמנים לו. השבטים שלחמו בצבא המערב ספגו תבוסה, וחלקם נאלצו לעזוב את נחלותיהם ולעבור לאזור אחר של המדינה. טויוטומי הידיורי איבד את כל האדמות שלו ואת מעמדו כשליט יפן, והפך לדאימיו מן המניין. בשנים הבאות נודעו הדאימיו שנשבעו אמונים לאיאיאסו לפני קרב סקיגהארה בשם פודאי, ואלה שנשבעו אמונים לאחר הקרב נקרא טוזאמה, ונחשבו נחותים יותר.
שוגונות טוקוגאווה
טוקוגאווה איאיאסו קיבל את התואר שוגון מהקיסר גו-יוזאי ב-24 במרץ 1603, והוא בן שישים. את השנים הבאות הקדיש לביסוס שוגונות טוקוגאווה, ממשלת השוגון השלישית לאחר אלה של מינאמוטו נו יוריטומו ושל אשיקאגה טאקאוג'י, שעתידה הייתה להחזיק מעמד כרבע מילניום.
בהתאם למסורת, ויתר איאיאסו על תוארו לטובת בנו הידטאדה ב-1605. איאיאסו עשה זאת מפני שהדבר איפשר לו להמשיך לשלוט מבלי להיות מוגבל על ידי הטקסיות שמכתיב התואר. בנוסף, המהלך הקשה על אויביו לתקוף את מרכז הכוח האמיתי, אם זה מפוצל לשניים. הוויתור לא גרע מאומה מסמכותו של איאיאסו אך הידטאדה הפך לראש השוגונות.
שוגון בדימוס
אף על פי שהפך לשוגון בדימוס, או אוגושו (大御所), נותר איאיאסו שליט יפן עד מותו. הוא השתכן בטירת סונפו, אך גם פיקח על בניית טירת אדו, טירה מסיבית שבנייתה נמשכה כל ימי חייו. התוצאה הסופית הייתה הטירה הגדולה ביותר ביפן, עליה שילמו הדאימיו האחרים.
ב-1611 ביקר איאיאסו בקיוטו לרגל הכתרת הקיסר גו-מיזונואו, ובעת שהייתו הכריז על הקמת ארמון קיסרי חדש בבירה. ב-1613 הוא פרסם מסמך שהפך את הדאימיו שהיו תחת חסות החצר הקיסרית לדמויות טקסיות ושלל מהן כל סמכות.
רדיפת נוצרים
ההשפעה הנוצרית, שהפכה לסלע מחלוקת בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית, הדאיגה את איאיאסו, וב-27 בינואר 1614 הוא פרסם צו בו גירש את כל הנוצרים ואת כל הזרים מיפן, ואסר על יפנים נוצרים לדבוק בדתם. כתוצאה מכך, ברחו קירישיטן (יפנים נוצרים) רבים אל הפורטוגזים במקאו או אל הספרדים בפיליפינים.
בצו מסביר איאיאסו כי הנוצרים לכאורה הגיעו ליפן במטרה לסחור אך בפועל המניע הנסתר הוא השלטת חוקי הדת הנוצרית המרושעים וחתירה תחת השלטון הנוכחי וכיבוש הארץ כולה, לכן יש לרסק אותם. במסגרת הצו נתן איאיאסו הוראות לנזירים הבודהיסטים, חוקים לאתר את המאמינים הנוצרים מתוך הקהילות עליהם היו אמונים. החוקים מנחים את הנזירים הבודהיסטים לאתר את המאמינים הנוצרים באמצעות קריאת תיגר על חוקי הדת הנוצרית והאמונות העממיות הרווחות. בהמשך הצו, מדגיש איאיאסו שאף על פי שהורים במשך דורות רבים הלכו בדרך של אחד מהזרמים של הבודהיזם, לא ניתן לסמוך על כך שילדיהם לא נסחפו לדת הנוצרית, או כפי שמכנה אותה איאיאסו בצו ל"חוק הרוע". למען הסדר הטוב, הורה איאיאסו שכל אדם שנימצא כי הולך בדרכו של "חוק האמת", קרי הבודהיזם, ירשם במנזר הבודהיסטי כחף מפשע ויזכה לקבל תעודה עם חותמת שמזוהה עם המנזר אליו משתייך אותו אדם.
במקביל לפרסום צו זה הדאמיו השונים קיבלו הוראה להגלות את הנוצרים הלא-יפניים, להרוס את הכנסיות והמנזרים ולכפות בכוח על מאמינים נוצרים לזנוח את אמונתם. עם פרסום הצווים הללו תגובת המאמינים הנוצרים נחלקה לשתיים: היו שגמרו אומר לעמוד על שלהם והיו שקיימו את אמונתם בסתר בעוד שהצהירו על זניחת הדת בפרהסיה. מותו של איאיאסו לא הביא להקלה ברדיפת הנוצרים, משום שבנו הידטאדה התאכזר לנוצרים פי כמה, וכך גם הבאים אחריו. כל יורש החמיר את החוקים האנטי נוצרים ביחס לקודמו, כך נוצרה הדרישה, בסביבות 1625, כי על הנזירים הבודהיסטים לבחון כל תקופה מחדש את אמונתם של בני הקהילה באמצעות שימוש ב"טקס דריכה".
ההתנכלות לנוצרים וגירושם מיפן הביאה להחלשות המסחר עם אירופה, משום שהסוחרים הקתולים סירבו לדרוך על תמונות הקדושים הנוצרים. ההולנדים המשיכו לנהל יחסי מסחר עם יפן בנמל דג'ימה.
המצור על אוסקה
השריד האחרון להתנגדות לאיאיאסו נותר טויוטומי הידיורי, בנו ויורשו החוקי של טויוטומי הידיושי. באותה עת היה הדיורי דאימיו והשתכן בטירת אוסקה. סמוראים רבים שהתנגדו לאיאיאסו התאספו סביבו וטענו שהוא השליט האמיתי של יפן. איאיאסו לא היה מרוצה מחתרנות זו תחת סמכותו ויצא יחד עם בנו בראש צבא לאוסקה. לכשהגיעו לטירה הטילו הכוחות מצור על הדיורי ועל הסמוראים שאסף אל הטירה. לאחר שני חודשי מצור הגיעו הצדדים להסכמה לפיה התחייב הדיורי לא למרוד באיאיאסו, שליתר ביטחון מוטט את חומות הטירה ומילא את החפיר בחול.
שלושה חודשים לאחר המצור הראשון הגיעו לאוזני איאיאסו שמועות שהדיורי אוסף כוחות צבא גדולים יותר מהפעם הקודמת, משקם את ביצורי טירתו ואף תוקף אלמנטים של צבא השוגון באזורו. איאיאסו אסף את צבאו וצעד פעם נוספת לכיוון טירת אוסקה, אליה הגיע בראשית יוני, והטיל עליה מצור נוסף. עד סוף החודש התמוטטה ההתנגדות; כמעט כל המגינים נהרגו, הדיורי ביצע ספוקו, ובנו, קונימצו בן השמונה, הוצא להורג. עם השמדת שבט טויוטומי לא נותרו עוד מתחרים לשוגונות איאיאסו.
Thales Alenia Space
Thales Alenia Space היא מיזם משותף צרפתי-איטלקי בתחום תעשיית החלל. החברה הוקמה בשנת 2007 ומטה שלה ממקום בקאן.
היסטוריה
החברה הצרפתית "קבוצת תאלס" החליטה לרכוש מאַלְקָטֶל-לוּסֶנְט פעילויות שלה בתחום החלל שהיו בשותפות עם Finmeccanica האיטלקית. בתחום זה בשנת 2005 הוקם מיזם Alcatel Alenia Space ש-67% היו בבעלות Alcatel ו-33% בבעלות Finmeccanica. הרכישה אושרה בשנת 2007 לאחר בדיקת השפעתה על השוק שבוצע על ידי האיחוד האירופי.
בדצמבר 2007 סוכם על שיתוף פעולה עם מערכות המידע הלווייניות רשטניוב תוך התקנת מוצרי החברה בלוויינים רוסים. כמו כן הורחבו שיתופי פעולה עם חברות אמריקאיות בתחום לרבות בואינג.
לאחר שארצות הברית הטילה מגבלות על העברת טכנולוגיה של חלקי לוויינים לסין, על ידי החברה פותחו לוויינים שעמדו בדרישות של ארצות הברית והם שוגרו על ידי סין. אמנם ארצות הברית התנגדה למכירות אלו בטענה שהם לא עומדות בדרישות. בעקבות הלחץ בשנת 2013 המכירות לסין הופסקו.
בשנת 2010 התקבלה הזמנה בהיקף של כ-3 מיליארד דולר ללווייני חברת אירידיום תקשורת. כמו כן נחתמו חוזים ל-24 לווייני של Globalstar ו-6 לוויינים של מערכת ניווט לוויינית גליליו.
החברה תכננה והייתה אחראית לבניית מודולים לוגיסטיים שבעזרתם מעבורות חלל היו מביאות ציוד ואספקה לתחנת החלל הבין-לאומית. כמו כן היא בנתה מספר מודולים של תחנת החלל. החברה בנתה חלקים של ATV וחללית מדגם סיגנוס.
בבעלות החברה 17 מפעלים ברחבי אירופה.
קרן מנדל-ישראל
קרן מנדל-ישראל נוסדה ב-1990 על ידי האחים ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל מקליבלנד שבמדינת אוהיו. משימתה לחזק את ישראל ואת החיים היהודיים בה באמצעות טיפוח מנהיגים בתחומי החינוך והחברה.
יחידות הקרן
לקרן מנדל-ישראל חמש יחידות:
קרן מנדל-ישראל היא השלוחה הישראלית של קרן ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל, שמקום מושבה בעיר קליבלנד במדינת אוהיו בארצות הברית. מפעלי הקרן בישראל כוללים בין היתר את הלונדע – מוזיאון עולם הילדים בבאר שבע,, ובית הספר ללימודים מתקדמים במדעי הרוח באוניברסיטה העברית בירושלים, המכון למדעי היהדות ע״ש ג׳ק, ג׳וזף ומורטון מנדל באוניברסיטה העברית בירושלים, האגף לאמנות ותרבות יהודית ע״ש ג׳ק, ג׳וזף ומורטון מנדל במוזיאון ישראל, ומרכז ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל לחדשנות בירוחם. יו"ר הקרן עד לפטירתו היה מורטון מנדל, איש עסקים ופילנתרופ יהודי שתרומותיו לפרויקטים חברתיים בישראל הסתכמו בכ־400 מיליון דולר. מנדל חיבר את הספר "הסוד טמון באנשים". הנשיא הנוכחי של קרן ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל הוא פרופ' יהודה ריינהרץ, ומנכ"ל קרן מנדל-ישראל הוא משה ויגדור.
ת'ורוברד
ת'ורוברד (באנגלית: Thoroughbred) הוא גזע סוס הידוע כסוס מרוצים. סוסי ת'ורוברד נחשבים כסוסים "חמי מזג", הידועים בזכות נחישותם, זריזותם, מהירותם ומזגם הסוער.
סוס הת'ורוברד המוכר היום פותח במאות ה-17 וה-18 באנגליה, כאשר סוסות מקומיות הורבעו עם סוסים גזעיים שהובאו מן המזרח: סוס ערבי, סוס ברברי וסוס טורקמני. כל סוסי הת'ורוברד הידועים היום הם צאצאיהם של שלושה סוסי הרבעה שיובאו לאנגליה במאות ה-17 וה-18, אשר הרביעו מספר גדול יותר של סוסות, רובן אנגליות. במהלך המאות ה-18 וה-19 נפוצו סוסי הת'ורוברד בעולם: הם יובאו לצפון אמריקה החל משנת 1730 ובמהלך המאה ה-19, לאוסטרליה, אירופה, יפן ודרום אמריקה. היום יש בעולם מיליוני סוסים מגזע ת'ורוברד ויותר מ-118,000 סייחים חדשים נרשמים מדי שנה בספרי מרשם גזע זה במדינות שונות.
סוסי הת׳ורוברד ידועים במהירותם העזה, מבנה חזק, ומיובאים רוב הפעמים.
סוסי מרוץ מגזע ת'ורוברד רצים במרוץ במאמץ מלא, עובדה הגורמת לשיעור תאונות גבוה ולבעיות בריאות המאפיינות סוסים אלה, כגון: דימומים בריאות, שיעור פוריות נמוך, לב קטן מן הרגיל ופרסה קטנה ביחס למסת הגוף. מחקרים מדעיים רבים מנסים לברר את שיעור התאונות ובעיות הבריאות הרבות בגזע זה.
מאפייני הגזע
גובהו של ת'ורוברד טיפוסי נע בין 157 ל-173 ס"מ, עם ממוצע של 163 ס"מ. צבעים אופייניים לגזע הם: Bay (גוף בצבע חום-אדמוני, בעוד הרעמה, הזנב, שולי האוזניים וחציין התחתון של הרגליים שחור), Seal brown (גוף בצבע חום-כהה, בעוד הרעמה, הזנב, שולי האוזניים וחציין התחתון של הרגליים שחור), ערמוני (עם רעמה וזנב באותו הצבע, או בהיר יותר), שחור, או אפור. צבעים נדירים יותר, אך מוכרים כחלק מן הגזע בארצות הברית הם: Roan (שער לבן וצבעוני בתערובת שווה על הגוף, בעוד הראש, הרעמה וחלקן התחתון של הרגלים (מכונה "גרביים") בצבע אחיד), Palomino (גוף בצבע זהוב, בעוד הרעמה והזנב בצבע לבן). סוסי ת'ורוברד לבנים נדירים מאוד, אך מוכרים כצבע נפרד מאפור. סוסים עם חלוקת צבעים ברורה על הגוף, דוגמת הפינטו, אינם מוכרים כחלק מגזע הת'ורוברד.
לסוסי ת'ורוברד משובחים ראש מעוצב בקווים ברורים וצוואר ארוך, גבנון גבוה, חזה עמוק, גב קצר, אחוריים מוצקים, גוף דק ורגליים ארוכות. ת'ורוברד הוא בין גזעי הסוסים "חמי המזג", אשר תכונותיהם הבולטות זריזות, מהירות, ותעוזה.
תנאי גיל הסוס לצורך השתתפות במרוצים משתנים בהתאם למקום הולדתו. סוסי ת'ורוברד הנולדים בחצי הכדור הצפוני מגיעים לגיל שנה בחודש ינואר הקרוב למועד הולדתם, בעוד אלה הנולדים בחצי הכדור הדרומי מגיעים לגיל שנה בחודש אוגוסט הסמוך למועד הולדתם.
תחילת מרוצי הסוסים
מרוצי סוסים במסלול שטוח (להבדיל ממרוצי משוכות) ולמרחק קבוע, תועדו באנגליה כבר משנת 1174 לכל המאוחר, כאשר נערך מרוץ סוסים למרחק 4 מיל בסמית'פילד שבלונדון. מרוצי סוסים התקיימו בירידים ובימי שוק לאורך ימי הביניים ועד לתקופת ג'יימס הראשון, מלך אנגליה. באותה עת החלה שיטה להשוואת תנאים בין מתחרים, בדרך של הוספת משקל שנושא הסוס, במטרה להשיג שוויון בסיכויי כל סוס לנצח וכן במטרה לשפר את תנאי האימון. בתקופת המלכים צ'ארלס השני, ויליאם השלישי, המלכה אן, והמלך ג'ורג' הראשון, הונחו היסודות לגזע הת'ורוברד. צ'ארלס השני, שהיה חובב מרוצי סוסים ובעל סוסי מרוץ, החלה להינתן תמיכה מלכותית למרוצי סוסים ולהרבעת סוסי מרוץ. בזכות התמיכה המלכותית הפך ענף זה לפופולרי בקרב הציבור האנגלי, ובשנת 1727 נוסד עיתון שהוקדש כולו לתחום מרוצי הסוסים, Racing Calendar. בעיתון תועדו תוצאות המרוצים ופורסמו בו אירועים עתידיים.
סוסות בבסיס הגזע
הסוסות שהיוו את הבסיס לגזע הת'ורוברד היו ממגוון גזעים, חלקן היו מגזעים שפותחו בצפון אירופה קודם למאה ה-13, כמו למשל גזע Irish Hobby אשר נכחד. נקבות אחרות היו צאצאיות להרבעות עם סוסים מן המזרח, כולל סוסים ברברים וטורקמנים. חוקר מן המאה ה-19, ברוס לואו, זיהה 50 משפחות של סוסות בגזע הת'ורוברד, חוקרים מאוחרים יותר זיהו סוסות נוספות ומספר הסוסות גדל ל-74.
המשך פיתוח בבריטניה
בשלהי המאה ה-18 התבססו בבריטניה המרוצים הקלאסיים. ביניהם, מרוץ הפרסים של סנט לג'ר (St. Leger Stakes), אשר נוסד בשנת 1776, מרוץ אפסום אוקס (Epsom Oaks), אשר נוסד ב-1779, והדרבי של אפסום שנוסד ב-1780. מאוחר יותר נוספו מרוץ הפרסים של גינס 2,000, שנוסד ב-1809, ומרוץ הפרסים של גינס 1,000, שנוסד ב-1814. הגינס 1,000 והאפסום אוקס מוגבלים לסייחות בלבד, המרוצים האחרים פתוחים לסייחים וסייחות בני שלוש. מרחקי מרוצים אלה - הנעים בין מיל אחד (1.6 ק"מ), ל-1.75 מיל (2.82 ק"מ) - הביאו לשינוי בניסיונות ההרבעה, כאשר מגדלי סוסים התמקדו בניסיון ליצור סוסים היכולים להתחרות בגיל צעיר יותר והם בעלי מהירות גבוהה יותר. זאת בניגוד למצב שהיה נוהג בתחילת המאה ה-18, אז התקיימו מרוצי סוסים ארוכים יותר, עד למרחק 4 מיל (6.4 ק"מ). סגנון המרוצים הישן נתן עדיפות לסוסים מבוגרים יותר, אולם כאשר קוצרו מרחקי המרוץ, הושם דגש על סוסי מרוץ צעירים יותר.
הרבעה מתוכננת להדגשת תכונות המהירות והיכולת לרוץ באופן תחרותי הובילו, עד למחצית המאה ה-19, לשיפור בגודלם של הסוסים ובזמני המרוץ. הסוס Bay Middleton, אשר זכה בדרבי של אפסום, נישא לגובה מעל 1,63 מטר, 10 ס"מ גבוה יותר מדארלי הערבי. זמני המרוצים השתפרו במידה כה רבה עד שרבים חשו כי לא ניתן להשיג שיפור נוסף על ידי יצירת הרבעות נוספות עם סוסים ערבים. השיפורים הניכרים בגזע הת'ורוברד באו לידי ביטוי בשנת 1885, אז נערך מרוץ בין סוס ת'ורוברד בשם Lambic, אשר נחשב לבעל זמנים בינוניים, לבין הסוס הערבי הטוב ביותר שהיה אז, Asil. המרוץ נערך למרחק 4,800 מטר, ולצורך השוואת התנאים נשא עמו הת'ורוברד 29 ק"ג יותר מאשר הסוס הערבי, למרות זאת ניצח במרוץ בהפרש אדיר של 20 אורכי סוס. מאפיין ייחודי לשיטות ההרבעה האנגליות הוא שסוסי הת'ורוברד מיועדים לא רק למרוץ במישור, אלא אף למרוצי משוכות. עד לשלהי המאה ה-19 נעשה שימוש בסוסי ת'ורוברד אף כסוסי רכיבה.
בתחילת המאה ה-20, על רקע חששות באנגליה כי המרוצים באנגליה יוצפו בסוסי ת'ורוברד אמריקאים לאחר שבעשור השני למאה ה-20 נסגרו מסלולי המרוצים בארצות הברית, נקבע בבריטניה בשנת 1913 "חוק ג'רזי" (Jersey Act) אשר אסר על רישום סוסי ת'ורוברד בספר הגזע הבריטי, אלא אם כן כל אבותיהם היו רשומים. תקנות אלה עמדו בתוקפן בבריטניה עד לשנת 1949. רבים חשו כי "חוק ג'רזי" פגע בפיתוח הגזע בבריטניה ומנע שימוש בסוסי הרבעה מוצלחים שגודלו מחוץ לאי הבריטי.
הת'ורוברד ארצות הברית
סוס הת'ורוברד הראשון בשלוש עשרה המושבות היה בול רוק (Bulle Rock) אשר יובא ליבשת בשנת 1730 על ידי סמואל גיסט מווירג'יניה. בתקופת המושבות היו מרילנד ווירג'יניה מרכזים לגידול ולהרבעת סוסי ת'ורוברד, ולצידן קרוליינה הדרומית וניו יורק. בתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית הופסק יבוא סוסי ת'ורוברד, אולם הוא חודש עם חתימת חוזה שלום בשנים 1782 ו-1783. שני סוסי הרבעה בולטים הובאו לארצות הברית זמן קצר לאחר המלחמה, מסנג'ר (Messenger) בשנת 1788, ודיומד (Diomed) זמן קצר לפניו. אף שמסנג'ר כמעט ולא הותיר חותם על גזע הת'ורוברד בארצות הברית, הוא נחשב כסוס מייסד לגזע הסטנדרטברד (Standardbred), סוסי מרוצי הכרכרות. דיומד, אשר ניצח במרוץ פרסי הדרבי (Derby Stakes) בשנת 1780, הותיר רישום ניכר על הת'ורוברד האמריקאי, במיוחד באמצעות בנו סר ארצי (Sir Archy). לדעת ההיסטוריון ג'ון פ. וול, סר ארצ'י היה סוס ההרבעה הבולט הראשון שניתן לטעון כי היה יליד ארצות הברית.
לאחר תום מלחמת העצמאות עבר מרכז הגידול של סוסי הת'ורוברד מערבה למדינות קנטקי וטנסי. אנדרו ג'קסון, לימים נשיאה ה-7 של ארצות הברית, היה מגדל ת'ורוברד ומשתתף במרוצים בטנסי. מרוצי "ראש בראש" שנערכו בארצות הברית במאה ה-19 סייעו לאהדת הציבור לענף ספורט זה. אחד הבולטים בהם נערך בשנת 1823, בלונג איילנד, ניו יורק, בין סר הנרי ואמריקן אקליפס (American Eclipse). מרוץ אחר נערך בשנת 1838 בין "בוסטון" ל"פשון" (Fashion) בו נאספו הימורים בסך 20,000 דולר על כל אחד מן הסוסים. מרוץ גדול אחרון בסגנון זה נערך סמוך למלחמת האזרחים האמריקאית בין הסוס לקסינגטון ולקומנט. המרוץ כלל שתי התמודדות, הראשונה נערכה בשנת 1854 בניו אורלינס ובה ניצח לקומנט. ההתמודדות החוזרת נערכה בשנת 1855 בניו אורלינס ובה ניצח לקסינגטון. שני הסוסים היו צאצאי הסוס סר ארצ'י. לקסינגטון הפך לסוס הרבעה בולט ורבים מצאצאיו זכו במרוצים.
באופן מסורתי סוסי הת'ורוברד בארצות הברית שימשו לא רק כסוסי מרוץ, אלא אף לשיפור גזעי סוסים אחרים. כך, בלט מקומו של הסוס מסנג'ר בביסוס גזע הסטנדרטברד. סוסי הת'ורוברד נטלו גם חלק משמעותי בעיצוב סוס הקוורטר האמריקאי ואף יסודות גזע המורגן האמריקאי בסוס הרבעה מגזע ת'ורוברד.
הת'ורוברד ביבשת אירופה
מדינות אחרות באירופה בהן תוכניות הרבעה מסודרות לסוסי ת'ורוברד כוללות את גרמניה, רוסיה, פולין והונגריה. אולם מדינות אלה לא הותירו חותם משמעותי על גזע הת'ורוברד.
הת'ורוברד באוסטרליה וניו זילנד
סוס הרבעה ת'ורוברד גזעי ראשון הגיע לאוסטרליה מאנגליה בשנת 1802 כדי לשמש כסוס כרכרה. בשנת 1810 כבר התקיימו מרוצי סוסים בסידני, ובשנת 1825 הובאה לאוסטרליה סוסת ת'ורוברד גזעית, אשר הצטרפה לסוסי הרבעה מגזע זה אשר כבר היו ביבשת. בשנת 1825 נוסד מועדון מרוצי הסוסים הראשון באוסטרליה, Sydney Turf Club. בשנות ה-30 של המאה ה-19 החל יבוא מסודר של סוסי ת'ורוברד, כסוסי מרוץ ובמטרה לשפר את גזע סוסי הת'ורוברד המקומיים. בכל אחת מן המושבות באוסטרליה קמו מועדוני מרוצי סוסים נפרדים. באופן הדרגתי אוחדו מועדונים נפרדים אלה לארגון ארצי הידוע היום בשם לשכת המרוצים האוסטרלית (Australian Racing Board). בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19 יוצאו סוסי ת'ורוברד מאוסטרליה לניו זילנד ובשנת 1862 יוצאו לראשונה סוסי ת'ורוברד מאנגליה לניו זילנד.
הת'ורוברד באזורי עולם אחרים
סוסי ת'ורוברד יוצאו לאזורי עולם רבים אחרים. בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 יוצאו סוסי ת'ורוברד לדרום אפריקה. בשנת 1853 יוצאו לראשונה סוסים מגזע זה לארגנטינה וסוסות יוצאו למדינה זו בשנת 1865. לאחר מלחמת העולם השנייה החל להתפתח אף ענף הת'ורוברד ביפן.
רישום, הרבעה ואוכלוסייה
שלא בדומה למספר רב של גזעי סוסים המוכרים בתחילת המאה ה-21, סוס יכול להירשם כת'ורוברד (בספר רישום הגזע האמריקאי, The Jockey Club) אך ורק אם נוצר בהפריה טבעית, שלה היו עדים, בין סוס הרבעה לבין סוסה. סייחים שהם תוצאה של הזרעה מלאכותית, או הפריה חוץ-גופית, אינם יכולים להירשם בספר גזע הת'ורוברד, אף ששיטות אלה נהוגות ומקובלות בגזעי סוסים רבים אחרים. הגבלה דומה קיימת בספרי גזע הת'ורוברד אף במדינות אחרות. אחת הסיבות לכך היא הסיכוי הגובר לשגיאות בזיהוי הוריו של הסייח, אף שבדיקות DNA יכולות לפתור חשש זה, כל שיטה להוציא הפריה טבעית, מחייבת ניהול רישומים קפדני. הסיבה העיקרית לקיומו של כלל זה היא כלכלית, לסוס הרבעה יכולת מוגבלת להפרות סוסות בהפריה טבעית ודרישה זו מונעת הצפת השוק בסייחי ת'ורוברד, אף ששיטות ניהול מודרניות מאפשרות לסוסי הרבעה להפרות באופן טבעי יותר סוסות משהדבר היה אפשרי בעבר. כך לדוגמה, סוס ההרבעה האוסטרלי Encosta De Lago הרביע בעונת 2008 לבדה 227 סוסות. בהגבלת יכולת סוס ההרבעה להפרות רק כ-200 סוסות בכל שנה בהפריה טבעית, במקום אלפי סוסות בעזרת הזרעה מלאכותית, נשמרים המחירים הגבוהים שאותם יש לשלם עבור שרותי הרבעה של הסוסים הטובים ביותר.
יש המביעים דאגה כי קיומו של ספר גזע סגור, אשר הרשמה בו מחייבת צאצא שהוא ולד להורים הרשומים בספר, עלולה להיות כרוכה בסיכון של אובדן מגוון גנטי עקב רמה גבוהה של הפריות בין סוסים הקרובים גנטית. על פי מחקר אחד, 78% מן האללים באוכלוסייה הנוכחית של הת'ורוברד מקורם ב-30 סוסים מייסדים, 27 מהם זכרים.
שווי שוק
קיים מגוון גדול במחיריהם של סוסי הת'ורוברד והוא משתנה בהתאם לשושלת אליה משתייך הסוס, מבנה גופו, ומשתנים נוספים. בשנת 2007 מכרה חברת Keenland Sales, המתמחה במכירות סוסים, 9,124 סוסי ת'ורוברד במכירות פומביות, בערך כולל של 814,401,000 דולר, מחיר ממוצע של 89,259 דולר לסוס. על פי נתוני המרשם המרכז של סוסי הת'ורוברד בארצות הברית (The Jockey Club), בשנת 2011 מחירו הממוצע של סייח ת'ורוברד שנגמל (בן כחצי שנה) היה 52,458 דולר, סייח בן 1–2 שנים נמכר בממוצע ב-47,863 דולר, סייח בן 2–3 נמכר במחיר ממוצע של 48,294 דולר, סוסות פוריות נמכרו ב-57,303 דולר בממוצע.
המחיר הגבוה ביותר ששולם במכירה פומבית עבור סוס ת'ורוברד נקבע בשנת 2006, כאשר נמכר סייח בן שנתיים בשם "הקוף הירוק" (The Green Monkey) במחיר 16 מיליון דולר. על אף מחירו הגבוה כסייח, "הקוף הירוק" סבל מפציעות חוזרות והשתתף בשלושה מרוצים בלבד, בהם לא ניצח, בטרם הפסיק להתחרות והפך לסוס הרבעה. מנגד, גם סוס מרוצים מצליח, עשוי להימכר בזול, אפילו לצריכת בשר. כך למשל, הסוס פרדיננד, אשר ניצח בדרבי של קנטקי בשנת 1986, יוצא ליפן כסוס הרבעה, אולם נשחט בשנת 2002 ושימש כנראה כמזון לחיות.
שוויו של סוס ת'ורוברד עשוי אף להיקבע על פי סך הזכיות שלו במרוצים. בשנת 2007 זכו סוסי ת'ורוברד בסך כולל של 1,217,854,602 דולר, עם ממוצע של 16,924 דולר לכל השתתפות סוס במרוץ. שוויו של סוס מרוץ אף עשוי להיות מושפע מערכו העתידי כסוס הרבעה.
מחיר הרבעה בודדת של סוסת ת'ורוברד בארצות הברית נע בין 2,500 דולר ל-500,000 דולר ובין 2,000 ל-75,000 ליש"ט בבריטניה. מחיר השיא להרבעה בודדת הושג בשנות ה-80 כאשר מחיר כל הרבעה של הסוס Northern Dancer היה מיליון דולר. בשנת 2008 מחיר ההרבעה של שבעה סוסים באוסטרליה היה למעלה מ-110,000 דולר אוסטרלי לכל הרבעה ובעליו של היקר מביניהם גבה 302,500 דולר אוסטרלי לכל הרבעה.
שימושים
אף שסוסי ת'ורוברד משמשים בעיקר כסוסי מרוץ, גזע זה משמש גם בתחום קפיצות ראווה ובתחום אימון משולב. סוסי ת'ורוברד רבים שאינם כשירים עוד למרוצים הופכים לסוסי רכיבה משפחתיים, וסוסי רכיבה אומנותית. סוסים גדולים יותר מבוקשים כסוסים לתחרויות קפיצות ראווה ורכיבה אומנותית, בעוד סוסים קטנים יותר מבוקשים לספורט הפולו.
מרוץ סוסים
גזע הת'ורוברד מטופח בעיקר עבור מרוצי סוסים לרכיבה עם אוכף במקצב הדהירה המהיר ביותר, גאלופ. סוסי ת'ורוברד ידועים כסוסי מרוץ למרחקים ארוכים וגם למאוצים ומבנה גופם משקף את המטרה העיקרית שלשמה נוצר גזע זה. סוסי מאוצים בדרך כלל בעלי מבנה גוף שרירי מאוד, בעוד סוסי ת'ורוברד למרוצי סיבולת למרחקים ארוכים הם בדרך כלל קטנים ורזים יותר. גודלו של הסוס הוא אחד השיקולים של בעלי סוסים ומאמנים בעת שהם מחפשים אחר סוס אפשרי למרוצים. אף שלאורך היסטוריית מרוצי הת'ורוברד היו סוסי מרוץ בולטים בכל גובה, החל מן הסוסים Man o'War ו-Secretariat שהתנשאו לגובה של למעלה מ-164 ס"מ, ועד לסוס היפריון (Hyperion), שהיה בגובה 153.4 ס"מ בלבד. סוסי המרוץ הטובים ביותר הם בדרך כלל בגובה ממוצע. סוסים גדולים יותר עוברים תהליך התבגרות ארוך יותר ומופעל יותר לחץ על רגליהם ופרסותיהם, היוצר סיכון לצליעה. יש הרואים בסוסים קטנים מן הממוצע כבעלי חיסרון במרוצים כיוון שלהם צעד קצר יותר וסוסים אחרים יכולים להתנגש בהם, במיוחד בעת היציאה משער המרוץ. מנקודת מבט היסטורית קיים גידול במידות סוסי הת'ורוברד: במאה ה-18 היה גובהו של סוס ת'ורוברד כ-135 ס"מ. בשנת 1876 היה גובה הסוס האופייני כ-155 ס"מ. סוס המרוצים הבולט פורגו (Forego, יליד 1970) התנשא לגובה 172.7 ס"מ.
סוסי מרוץ אשר אינם יכולים עוד להשתתף במרוצים תחרותיים הופכים לעיתים לסוסי רכיבה משפחתיים, או לסוסים להופעות ראווה. מספר סוכנויות פועלות כדי לאפשר את המעבר של הסוס ממסלול המרוצים לשימוש אחר, או למצוא לסוסים אלה חוות שאליהן הם יכולים לפרוש.
תחומים אחרים
נוסף למרוצי סוסים, סוסי ת'ורוברד משמשים בתחרויות קפיצות ראווה ורכיבה אומנותית ברמות הגבוהות ביותר של ענפים אלה, כולל במשחקים האולימפיים. סוסי ת'ורוברד משמשים אף במרוצי כרכרות ובענפים ברכיבה מערבית הדורשים מהירות כגון מרוצי עקלתון סביב חביות (barrel racing). סוסי ת'ורוברד אף משמשים כסוסי משטרה, וכסוסים לרכיבה משפחתית. גזע הת'ורוברד הוא אחד הנפוצים בתחום ספורט הפולו וציד שועלים.
הכלאות
סוסים מגזע ת'ורוברד משמשים לעיתים קרובות להכלאות עם גזעי סוסים אחרים כדי ליצור גזעים חדשים, או לשפר תכונותיהם של גזעים קיימים. לגזע הת'ורוברד השפעה על סוס הקוורטר האמריקאי, גזע הסטנדרטברד, וסוס מורגן. הכלאות בין סוסי ת'ורוברד לסוס הערבי יצרו את הסוס האנגלו-ערבי, סוס הספורט האירי (Irish Sport Horse) אשר נוצר בהכלאה עם סוס העבודה האירי (Irish Draught). נפוצות גם הכלאות בין סוסי ת'ורוברד לבין גזעי סוסים חמי מזג אחרים כדי לשפר את תכונות הסוס וביצועיו.
בריאות הת'ורוברד
עיקר שימושו של גזע הת'ורוברד כסוס מרוץ חושף אותו לסיכונים בריאותיים גבוהים מאוד עקב מעורבות בתאונות וגורמי תחלואה אחרים. כעשירית מכלל סוסי הת'ורוברד סובלים מבעיות אורתופדיות, כולל שברים. על פי נתונים שנאספו בארצות הברית, על כל 1000 סוסים הפותחים במרוץ, 1.5 סוסים נפצעים בדרך שאינה מאפשרת עוד את השתתפותם במרוצים, נתון המניב ממוצע של 2 סוסים ביום. במדינת קליפורניה דווח שיעור גבוה במיוחד של פציעות במהלך מרוצים, 3.5 פציעות לכל 1000 סוסים הפותחים במרוץ. במדינות אחרות דווח על שיעור פציעות נמוך יותר: בבריטניה 0.9 פציעות לכל 1000 פתיחות במרוץ (נתוני 1990–1999), ובויקטוריה, אוסטרליה, 0.44 פציעות לכל 1000 פתיחות במרוץ (נתוני 1989–2004). לסוסי ת'ורוברד סיכונים בריאותיים נוספים, רבים מהם לוקים בדימום מן הריאות בעת מאמץ-יתר, 10% מן הסוסים סובלים מבעיות פוריות, ל-5% מן הסוסים לב קטן מן הרגיל. בת'ורוברד אף קיימת תופעה של פרסות קטנות יותר מגזעי סוסים אחרים, ביחס למבנה הגוף ומשקלו, פרסות שהן אף דקות יותר עם מסה סחוסית קטנה יותר, מצב התורם לכאבים ולרגישות ברגליים, דבר המהווה סיבה עיקרית לצליעה אצל סוסי מרוץ.
עולם שלם בחוץ
למעט השיר "סוד", שהוא גרסת כיסוי לשיר של הזמר אדם, כל שירי האלבום הם גרסאות מתורגמות של שירים זרים. העריכה הדיגיטלית של האלבום נעשתה בחו"ל, במטרה לגרום לשיריו להישמע דומים לשירים שהושמעו באותה תקופה ב-MTV. המהדורה המיוחדת של האלבום כוללת את השיר "תזיז את הישבן", תגובה לשירם של ההרכב הישראלים, "תזיזי ת'ישבן".
יחסי אוסטריה–ירדן
יחסי אוסטריה–ירדן הם יחסי החוץ בין אוסטריה וירדן.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1956. ב-30 ביוני 2016 נחתם עם ירדן הסכם דו-צדדי על טכנולוגיות בריאות.
יחסים כלכליים
בשנת 2014 הסתכם המסחר בין המדינות ב-82.91 מיליון דולר, כאשר היצוא מאוסטריה לירדן הסתכם ב-81.5 מיליון דולר וכלל בעיקר תרופות, בולי עץ, כימיקלים ומכונות, ואילו היבוא מירדן לאוסטריה הסתכם ב-1.41 מיליון דולר וכלל בעיקר פנינים, כלי זכוכית, מתכות וירקות. באותה שנה ביקרו 6,781 תיירים אוסטרים בירדן.
חוסה איטורבי
חוסה איטורבי (בספרדית: José Iturbi; 28 בנובמבר 1895 – 28 ביוני 1980) היה פסנתרן ומנצח ספרדי - אמריקאי. בשנות ה-40 הופיע במספר סרטים מוזיקליים בהוליווד בתפקיד עצמו כשחקן, מנצח ופסנתרן.
קורות חיים
לאחר סיום לימדיו הוא נתן שיעורי פסנתר והתאהב באחת מתלמידותיו, מריה. הם נישאו ונולדה להם בת. מריה מתה ב-1928 וחוסה המדוכא החליט לעבור לארצות הברית. הופעת הבכורה שלו הייתה בניו יורק ב-1929.
גם אחותו אמפרו איטורבי הייתה פסנתרנית מפורסמת והם שיתפו פעולה והופיעו בקונצרטים, בהקלטות ובמספר סרטים.
בשנים 1936–1944 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר, כן ניהל את התזמורת הסימפונית של ולנסיה. הוא התפרסם בעולם ובארצות הברית והופיע במספר סרטים מוזיקליים בתפקיד עצמו כשחקן, מנצח ופסנתרן.
בסרט שיר שייזכר על חייו של פרדריק שופן, הוא מנגן בפסנתר בפסקול המוזיקלי של הסרט.
בסרטים הוא מופיע בתפקיד עצמו ביחד עם אחותו בליווית תזמורת גדולה ולעיתים גם מקהלה.
בסרט הרימו עוגן הוא מנגן עיבוד לרפסודיה ההונגרית מס' 2 פרנץ ליסט ביחד עם עוד 20 פסנתרנים צעירים.
בסרט שלוש בנות נועזות הוא מבצע כפסנתרן ומנצח את הרפסודיה הרומנית של אנסקו עם נגן מפוחית הפה לארי אדלר.
בינואר 1958 ביקר איטורבי בישראל לסדרת קונצרטים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית כפסנתרן ומנצח. הוא נתן גם שני רסיטלים בבית פיליפ מוריי באילת
איטורבי המשיך להופיע בקונצרטים עד שנתו האחרונה.
עין יעל
עין יָעֵל (ערבית: עין יאלו, וכך מופיע במפות המנדטוריות) הוא מעין בנחל רפאים, השוכן על יד גן החיות התנ"כי בירושלים. ; בעבר כונה על ידי תושבי השכונות הסמוכות "מעין עץ הברוש"). באתר התגלתה וילה רומית מפוארת.
בשנת 1965, החליטה ועדת השמות הממשלתית לקרוא למקום בשם עין יַעַל. המקור לשם נובע מן המילה האחרונה שבהצהרת כורש - "ייָעַל": אלא שבפי העם השתרשה הצורה השגויה - עין יָעֵל וזאת למרות שטרם שזפה שם עין אדם בחיה מסוג יעל, בשנת 2006, החליטה ועדת השמות הממשלתית לשנות את שם המקום לשם עֵין אַיָּל  (למרות שגם האייל לא נמצא באיזור זה). השם העדכני לא התקבל בציבור או במערכת השילוט.
היסטוריה
בעין יעל נחשפה חווה חקלאית מתקופת הברזל II המאות 7-6 לפנה"ס. שטח האתר כ-40 דונם. האתר המשיך לשמש כחווה חקלאית עד סוף המאה ה-19. במרום האתר נובע מעין שמימיו שמשו להשקיית שורות של מדרגות חקלאיות.
מעל לשכבה של זו נבנו מבנים של וילה רומית מפוארת המתוארכת על ידי הארכאולוג גרשון אדלשטיין למאה השנייה - שלישית לספירה. חווה מסוג זה מכונה בעולם הרומי "וילה רוסטיקה" (Villa Rustica). אחוזות חקלאיות ומבנים מפוארים היו מקובלים בכל האימפריה הרומית מאז המאה הראשונה. מהמבנה הרומי בעין יעל נחשפו הטריקליניום (אולם להארחת אורחים), לידו חדר מגורים וחדר נוסף. במדרגה השנייה נמצא בית מרחץ קטן ששימש את בעלי הבית. במדרגה נמוכה יותר נמצא בית מרחץ גדול בהרבה ששיטחו כ-200 מ"ר. בית מרחץ בגודל זה נחשב לבית מרחץ ציבורי.
"עין יעל" המתחדשת
אתר עין יעל מפעיל מערך קורסים וסדנאות, מרכז לאמנות עכשווית בטבע ומרכז לטבע תרפיה עם אוכלוסיות בסיכון ובעלי צמי"ד.
קוטקה
קוטקה (בפינית: Kotka, מילולית: עיט) היא עיירה ומועצה אזורית בפינלנד. העיירה נמצאת על חוף מפרץ פינלנד, בשפך הנהר קימי, באי קוטקנסארי.
שטח המועצה האזורית הוא 949.74 קמ"ר, שמתוכם 678.45 קמ"ר הם גופי מים. אוכלוסיית המועצה האזורית היא 54,849 נפשות (נכון ל-2013).
במועצה קיים נמל חשוב, המשמש לייצוא וייבוא עבור פינלנד ורוסיה.
בעיירה קיימת קבוצת ספורט, הן לכדורגל והן לכדורסל בשם קוֹטְקַן טִייֵווַאֵן פַּלּוֹילִייַט (Kotkan Työväen Palloilijat), או בראשי התיבות קוֹ-טֵה-פֵּה (KTP).
יעקב יונדוף
יעקב (יאנוש) יונדוף (י"ח באייר ה'תרע"ו, 21 במאי 1916 – נובמבר 1972) היה ממקימי תנועת החרות ויחד עם יעקב מרידור היה ממנהיגי האצ"ל בין הגולים באפריקה.
ביוגרפיה
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל. עבד במפעל האשלג בים המלח. בשנת 1938 ייסד יאנוש את הסתדרות העובדים הלאומית בחיפה והיה בקשר הדוק עם האצ"ל. באותה שנה נעצר יאנוש עם חברי אצ"ל והועבר למבצר בעכו ואחר לצריפין שם הכיר את דוד רזיאל והיה לאיש אצ"ל פעיל. אחרי השחרור חזר לחיים אזרחיים ושימש חבר הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הלאומית, בא בעת מילא תפקידים כקצין בשירות הידיעות באצ"ל, תחילה בהשגת מימון ונשק ומאוחר יותר בתכנון וביצוע פעולות נגד הבריטים. כינוייו במחתרת היו: ירדני, אברהם, שמעון, ברקאי.
בשנת 1944 נעצר שנית והועבר למחנה המעצר בלטרון. באותה שנה הוגלה עם 251 אנשי אצ"ל ולח"י לאריתריאה, שם שימש כמתווך בין העצורים לכולאיהם. יאנוש יחד עם יעקב מרידור וחבר נוסף ברחו ממחנה המעצר קרתגו שבסודאן בתחתית מכל מים. בלב המדבר נמלטו מהמכלית ונשארו בלב המדבר ללא מים ומזון- מחופשים כאנשי אינטיליג'נס במדים פולניים. כעבור שלושה ימים נתפסו במדבר והוחזרו למחנה. לאחר מכן הנהיג, בשיתוף עם מרידור, מספר ניסיונות בריחה. עם קום המדינה הוחזרו העצורים ארצה.
יאנוש היה בין מקימי תנועת ה"חרות" נבחר למועצתה הארצית והיה בין קובעי רשימת החברים לכנסת הראשונה. אולם לאחר זמן קצר פרש מפעילות בתנועה והחל לעסוק במסחר. בשנת 67–1966 בזמן המשבר עם עו"ד שמואל תמיר חזר לפעילות לתקופה של שנתיים. לימים פרסם בעיתון "המשקיף", תחת שמו מהמחתרת: "ירדני", רשימות מפרשת הבריחה מסודאן.
יאנוש נפטר בישראל בנובמבר 1972.
אודה נובונאגה
אוֹדה נוֹבּוּנאגה (ביפנית: 織田 信長; 23 ביוני 1534 – 21 ביוני 1582) היה היוזם של איחוד יפן תחת שלטון השוגון בסוף המאה ה-16, שלטון שהסתיים עם רסטורציית מייג'י ב-1868. נובונאגה היה דאימיו בתקופת סנגוקו בהיסטוריה של יפן. חזונו בדבר איחוד יפן נמשך והושלם על ידי יורשיו טויוטומי הידיושי וטוקוגאווה איאיאסו. הוא היה בנו של אודה נוֹבּוּהידֶה, סגן מושל צבאי בעל אדמות במחוז אווארי (כיום מחוז אאיצ'י). חייו של נובונאגה היו רצופים בכיבושים צבאיים שהביאוהו בסופו של דבר לכיבוש אדמותיהם של שליש מהדאימיו של יפן לפני מותו ב-1582. ממשיך דרכו, טויוטומי הידיושי - תומך נלהב של נובונאגה - הפך למעשה לאדם הראשון שכבש את כל יפן, והראשון שאיחד את המדינה כולה תחת שליט אחד מאז מלחמת אונין.
ראשית חייו
אודה נובונאגה נולד ב-1534, בנו השני של אודה נובוהידה, ובילדותו ניתן לו השם קיפּוֹשי (吉法師). במהלך תקופת ילדותו והתבגרותו נודע נובונאגה בהתנהגותו המוזרה וקיבל את השם "הטיפש מאווארי" (尾張の大うつけ). עם הגעת הנשק החם ליפן, החל נובונאגה לגלות עניין בנושא, ואף נודע בשל חיבתו לרובים. הוא אף נודע בהתעלמותו מדרגתו בכך שהיה מבלה עם נערים אחרים מאזורו, אפילו שהיו נחותים ממנו בסולם החברתי.
איחוד מחוז אווארי
על אף שנובונאגה היה יורשו החוקי של נובוהידה נחלק שבט אודה למספר מחנות סביב שאלת זהות היורש. מעבר לכך, כל שבט אודה היה למעשה תחת שלטונו של המושל הצבאי של אווארי, שִיבָּה יוֹשימוּנֶה. אחיו של נובוהידה, נובוטומו, ניצל את פגיעותו של שיבה וקרא תיגר על זכותו של נובונאגה להנהגת השבט. כשנודע ששיבה תמך בסתר בנובונאגה, הוציא אותו נובוטומו להורג.
על מנת להגדיל את כוחו, שכנע נובונאגה את דודו האחר, נובומיצו, להצטרף אליו ויחד הם הרגו את נובומוטו בטירת קיוסו, שמאוחר יותר הפכה לביתו של נובונאגה למשך מעל לעשור. לאחר מכן, בזכות קשריו עם שיבה יושיקאנה, בנו של יושימונה והמושל הצבאי החדש של אוווארי, כרת נובונאגה ברית עם שבט אימגאווה ממחוז סורוגה (כיום מחוז שיזואוקה) ועם שבט קירה ממחוז מיקאווה (כיום מזרח מחוז אאיצ'י), ובכך הסיר את האיום שהיווה שבט אימגאווה על אווארי.
לפני שהפך לראש משפחת אודה נאלץ נובונאגה להתמודד עם בגידות בתוך משפחתו. ב-1556 תמך אחיו הבכור של נובונאגה, נובוהירו, בבנו של הדאימיו של מחוז מינו, סאיטו יושיטאצו, שהיה עוין לנובונאגה. בתגובה, שלח נובונאגה צבא למינו על מנת לדכא את העוינות, אך המשלחת הצבאית נכשלה ויושיטאצו השתלט על המחוז. מספר חודשים לאחר מכן קשר אחיו נובויוקי קשר עם שיבאטה קצואיאה ועם היאשי הידסאדה למרוד בנובונאגה. האחרון הביס את שלושת הקושרים בשדה הקרב, אך חנן אותם לבקשת אימו. שנה לאחר מכן ניסה נובויוקי למרוד פעם נוספת, אך שיבאטה הזהיר את נובונאגה, וזה הוציא להורג את אחיו. ב-1559 סילק נובונאגה את כל מתחריו מבית והצליח לאחד את משפחת אודה תחתיו.
קרב אוקהאזמה
ב-1560 יצא אימגאווה יושימוטו, ראש שבט אימגאווה, לקיוטו בראש צבא בן 25,000 חיילים בכוונה לכבוש אותה. בדרכו לבירה היה על הצבא לעבור דרך אווארי, ולמרות הנחיתות המספרית הקריטית ממנה סבל צבאו, נחוש היה נובונאגה למנוע את מעבר הצבא בנחלתו, זאת על אף מחאות יועציו הצבאיים.
מרגליו של נובונאגה דיווחו לו שאימגאווה וצבאו חונים במקום שנקרא דֶנגָאקוֹ-הָאזַמָה, בסמוך לכפר אוקֶהאמזה, אזור אותו הכירו היטב. נובונאגה ידע שהצבא חונה בעמק צר - מיקום אידיאלי להתקפת פתע בידי כוח קטן יותר. הוא פנה לכיוון צבא אימגאווה, ובחסות סופת גשמים הצליח להתקרב לצבא האויב, וכשפסק הגשם נתן את הפקודה לתקוף.
טנקה פובו
סאיטו יושיטאצו, הדאימיו של מינו, נפטר ממחלה ב-1561 ובנו טצואוקי ירש אותו, אך במהרה הוכיח עצמו מנהיג חלש, בניגוד לאביו ולסבו. נובונאגה ניצל מצב זה ולאחר ששכנע רבים מהסמוראים של מינו לעבור לשורותיו כבש את מינו ב-1567. לאחר שהשתלט על טירתו של טצואוקי שינה שמה ואת שם העיירה שהקיפה אותה לגיפו, והתיישב בה. מקור השם גיפו הוא בשם הטירה שהקים ג'וֹאוּ ווּוָאנְג, מייסד שושלת ג'ואו ומאחד סין במאה ה-11 לפנה"ס, והיה בכך רמז לשאיפותיו של נובונאגה. בנוסף, הוא החל להשתמש בחותם עם הכיתוב טֶנְקָה פוּבּוּ (天下布武), שפירושו "הממלכה תחת החרב." ההתנגדות היחידה לכיבוש זה הגיעה מצדו של אזאי נגמאסה, הדאימיו של אומי, שראה במינו חלק מנחלתו. נובונאגה מיהר לפייס את נגמאסה ואף השיא לו את אחותו אואיצ'י. גם ברית עתידה הייתה להביא לנובונאגה תועלת רבה בסלילת דרכו לקיוטו.
ב-1565 נרצח השוגון אשיקאגה יושיטרו, ובמקומו העלו הקושרים לכס את אשיקאגה יושיהידה בן השנתיים, כשליט בובה. אחיו של יושיטרו, אשיקאגה יושיקאי, חיפש נקמה והגיע לגיפו ב-1568 במטרה לבקש מנובונאגה לעלות על קיוטו ולסלק את הקושרים ואת שוגון הבובה. נובונאגה הסכים לסייע לו ויצא עם צבאו לקיוטו, שם הביס במהירות את שבט מיושי ששלט בבירה באותה עת, והמליך את יושיקאי כשוגון החדש. אף על פי שסירב לתפקיד סגן השוגון, החזיק נובונאגה בהשפעה רבה בבירה, ותוך זמן קצר הפך השוגון החדש לבובה בידיו. יושיקאי, מצדו, לא היה מרוצה מהמצב, ולאחר זמן החל להתקשר עם דאימיו שונים במטרה להקים ברית כנגד נובונאגה.
שבט אסקורה בלט במיוחד בהתנגדותו לעלייתו של שבט אודה, שכן האחרון היה באופן מסורתי כפוף לשבט אסקורה. כשנודע לנובונאגה על התסיסה הוא מיהר לשלוח כוחות צבא לאסקורה, אך גיסו נגמאסה הפר את הברית שלו עם נובונאגה על מנת לכבד את הברית ארוכת-השנים בין אזאי לאסקורה. לבסוף התייצבו כוחות אזאי-אסקורה מול כוחותיו של נובונאגה, שבינתיים חבר לטוקוגאווה איאיאסו, אך נחלו תבוסה בקרב אנגאווה. לאחר מכן התפנה נובונאגה לטפל בפלגים האחרים של ברית אנטי-נובונאגה, בהם היו גם נזירים בודהיסטים חמושים, ובמהלך קרבות אלה קנה נובונאגה לעצמו שם של לוחם אכזר.
ב-1573 התפנה נובונאגה לטפל בשוגון אשיקאגה, שהכריז עליו אויב המדינה. כוחותיו נכנסו לקיוטו והביסו בקלות את כוחותיו של השוגון. נובונאגה הגלה את יושיקאי ולמעשה הביא את שוגונות אשיקאגה לקיצה. עוד באותה שנה חיסל נובונאגה את שבט אזאי, דבר שהוביל את נגמאסה לשלוח את אשתו בחזרה לאחיה ולבצע ספוקו. עד 1574 האויב היחיד של שבט אודה היה שבט טקדה, בהנהגתו של טקדה קצויורי. סדרה של קרבות ומצור ממושך התנהלו לאורך מספר שנים עד להשמדתו הסופית של שבט טקדה ב-1582, אז עמד אודה נובונאגה בשיא כוחו.
תקרית בהונו-ג'י
לאחר חיסול טקדה, היריב הבא של נובונאגה היה שבט מורי, ועל כן הוא שלח כוחות צבא על מנת להכניעו. טויוטומי הידיושי, שהיה גנרל בצבאו של נובונאגה, הטיל מצור על טירת טקמאצו שהייתה בשליטת שבט מורי. מכיוון שלטירה הייתה חשיבות רבה להישרדות השבט, נשלחו לטירה כוחות רבים. הידיושי ביקש סיוע מנובונאגה, ששיגר אליו כוחות צבא בפיקודו של אקצ'י מיצוהידה. באותה עת שהה נובונאגה במקדש הונו-ג'י בקיוטו, ומכיוון שהיה בלב נחלותיו לא ראה צורך בפמליה גדולה ובמשמר כבד.
בערב ה-20 ביוני 1582 אירח נובונאגה מספר חברים לטקס תה במקדש הונו-ג'י. במהלך הלילה הגיע צבאו של אקצ'י מיטסוהידה למקדש, לאחר שסטה ממסלולו המתוכנן, וכיתר אותו. בשעות הבוקר המוקדמות נתן מיצוהידה את הפקודה לתקוף, וחייליו הכריעו במהירות את משמר הראש החלש שהגן על נובונאגה. החיילים העלו את המקדש באש, וכשראה נובונאגה שהוא לכוד על ידי הלהבות ביצע ספוקו.
הסיבות לבגידתו של מיצוהידה אינן ודאיות, אך אחד עשר ימים לאחר ההפיכה, הוא נהרג בקרב ימזאקי, במסגרתו הובס צבאו והושמד על ידי כוחותיו של הידיושי, שהפך ליורשו של נובונאגה.
נובונאגה, הידיושי ואיאיאסו
טויוטומי הידיושי, שאיחד את יפן ב-1590, וטוקוגאווה איאיאסו שיסד את שוגונות טוקוגאווה ב-1603, היו בעלי ברית נאמנים של נובונאגה. לאחר מותו, המשיכו השניים האחרים בתנופת האיחוד בה החל נובונאגה, ומשפט בן התקופה גרס "אודה טוחן את עוגת האורז הלאומית, הידיושי לש אותה, ובסוף טוקוגאווה מתיישב ואוכל אותה."
הידיושי בא ממשפחת איכרים והפך לאחד מהגנרלים המובילים של נובונאגה. כשהחליף אותו והפך לדאימיו העליון ב-1586, קבע הידיושי שמעמד הסמוראים הוא קבוע ועובר בירושה, ואסר על המעמדות האחרים לשאת נשק. בכך הוא מנע ניעות חברתית, כזו שסייעה לו להגיע למעמדו. הגבלות האחווה נותרו על כנן עד לנפילת שוגונות טוקוגאווה. הידיושי חיזק את תביעתו לירושת נובונאגה בכך שהביס את אקצ'י מיצוהידה, זמן קצר לאחר שהאחרון בגד בנובונאגה וגרם למותו.
איאיאסו בילה את ילדותו כבן ערובה של שבט אודה, ולכן בילה זמן רב עם נובונאגה. אף על פי שלאחר שהפך איאיאסו לראש השבט שלו פרצו מספר עימותים בינו לבין שבט אודה, אך בסופו של דבר קשר עצמו איאיאסו עם נובונאגה והשניים הפכו להיות בעלי ברית קרובים.
תרבות
ככל שהשתלט נובונאגה על חלקים גדולים יותר ביפן וצבר הון רב, הוא החל לתמוך באמנות, בה השתמש על מנת להציג את עושרו ואת יוקרתו. הוא אף בנה גנים נרחבים וטירות גדולות ממדים שנחשבו לאמנות אדריכלית. האמן קָנוֹ אֶייטוֹקוּ שעיצב את טירת אזוצ'י השוכנת לחופו של אגם ביווה לפי הוראתו של נובונאגה, כיסה אותה בזהב וקישט אותה בפסלים מבחוץ, ובפנים תכנן דלתות הזזה מעוטרות, פרגודים מאוירים וציורי קיר ותקרה. באותה תקופה פיתח סן-נו-ריקיו את טקס התה היפני, אותו הפיץ נובונאגה והפך אותו לדרך מקובלת לדון בנושאי פוליטיקה ועסקים. גם שורשי תיאטרון הקבוקי טמונים בתקופה זו, והמשיכו להתפתח בתקופת אדו.
בנוסף, נובונאגה הביע עניין בתרבות האירופאית, שהייתה חדשה ביפן באותה עת. בנוסף על כלי נשק, הוא אסף גם חפצי אמנות אירופאים, ואף גילה עניין בנצרות ובמסדר הישועי שפעל ביפן. אף על פי שלא פעל לטובת הנוצרים, הרשה נובונאגה את פועלם. ממשיכי דרכו הידיושי ואיאיאסו נקטו בגישה שונה והקשו על התנהלות הנוצרים עד שהאחרון גירש את כולם מיפן.
בתרבות הפופולרית
דמותו של אודה נובונאגה מופיעה תכופות בספרות, באנימה, במנגה, במשחקי וידאו ובקולנוע. לרוב הוא מוצג כדמות אכזרית ומרושעת, אף על פי שישנם תיאורים מנוגדים, למשל בסרטו של אקירה קורוסאווה, קגמושה, הציג הבמאי את נובונאגה כדמות נמרצת ובעלת כבוד לאויביה.
סימן V
סימן V (וי) או סימן הניצחון היא מחווה גופנית הנעשית באמצעות כף יד המופנית קדימה, שבה האצבע המורה ואצבע האמה מתוחות ומופרדות אחת מהשנייה, בעוד האצבעות האחרות קמוצות, המחווה נועדה ליצג את האות הלטינית V/ במחווה זו (270C + U ✌ יד ניצחון ביוניקוד) נעשה שימוש בשפות סימנים רבות על מנת לייצג את האות V. יש לסימן זה משמעויות שונות, תלוי בהקשר התרבותי ובסיטואציה בה הוא מוצג. בין היתר נעשה שימוש בסימן הv כדי לייצג את המילה "ניצחון" (באנגלית ובשפות אירופיות נוספות האות הראשונה במילה ניצחון, Victory, היא V), אחד הגורמים העיקריים להפצת המחווה בציבור הרחב הוא השימוש בה על ידי כוחות בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ומנהיגיהן.
כאשר המשתמש במחווה מפנה את גב היד קדימה, בבריטניה ובתרבויות הקשורות לאימפריה הבריטית המחווה נתפסת כמחווה התקפית  וכעלבון. מאז שנות ה-60, כאשר "סימן V" אומץ באופן נרחב על ידי תרבות הנגד של ילדי הפרחים, הוא משמש גם סמל לשלום (בדרך כלל עם כף יד כלפי חוץ). במחווה נעשה שימוש גם בתמונות מצולמות, בעיקר ביפן.
ארנבון געשי
ארנבון געשי (שם מדעי: Romerolagus diazi) הוא מין יחיד בסוגו של יונק ממשפחת הארנביים החי רק במספר הרים במקסיקו והוא אחד הארנבים הקטנים בעולם, אך גדול יותר מארנב ננסי.
אורכו של הארנב 23 עד 35 ס"מ ומשקלו 390 עד 600 גרם בקירוב. הארנב בעל פרווה צמרירית כהה והוא בעל רגליים ואוזניים קצרות ביותר, כשלעיתים מבלבלים בינו למכרסמים. הארנב יכול לחיות 7 עד 9 שנים בטבע.
ארנב זה הוא פעיל ערביים היוצא ממחילות שסמוכות לעשבים צומחים לאכול צמחייה עשבונית קרקעית שונה. עקב גודלו הקטן ורגליו הקצרות הוא פגיע לטורפים ולכן אינו מתרחק במיוחד ממאורתו. הזכר מתקשר בדומה לפיקות בשימוש בקולות צווחניים כדי לשמור על טריטוריה או למשוך נקבות וכן להתרות על סכנות.
ארנב זה נדיר מאוד ונותרו ממנו רק אוכלוסיות קטנות החיות ביערות אורנים, אלמונים ועוד לאורך מספר הרי געש כבויים לאורך דרום-מזרח מקסיקו, בקרבת ממקסיקו סיטי. הארנב נפגע מפיצול האוכלוסיות שלו עקב פעילות האדם לבניית כבישים, חקלאות או עיורים. מחקר חדש מצא קשר בין הירידה באולוסיות לשינויי אקלים גלובליים.
ג'ובאני די לורנצו
ג'ובאני די לורנצו (באיטלקית: Giovanni Di Lorenzo; נולד ב-4 באוגוסט 1993) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן הימני בנאפולי ובנבחרת איטליה.
קריירת מועדונים
די לורנצו החל את הקריירה שלו כחלוץ, כשחבריו הדביקו לו את הכינוי "באטיגול" על שם חלוץ העבר הארגנטינאי, גבריאל בטיסטוטה, עקב יכולת הכיבוש שלו. לעומת זאת, די לורנצו הוסט לתפקידים יותר הגנתיים והפך בבוא הזמן למגן ימני.
ב-30 באוגוסט 2017, די לורנצו הצטרף בחוזה לשלוש עונות לאמפולי, שהייתה נמצאת באותה התקופה בסרייה ב'. ב-23 באפריל 2018, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון 2–4 על פרוזינונה. בתום העונה, הוא העפיל עם קבוצתו לסרייה א' לאחר שאמפולי סיימה במקום הראשון וכתוצאה מכך זכתה באליפות ובהעפלה לליגה הבכירה. ב-19 באוגוסט, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' בניצחון 0–2 על קליארי.
ב-7 ביוני 2019, די לורנצו נרכש על ידי נאפולי בסכום של 8 מיליון אירו בחוזה לחמש עונות. ב-24 באוגוסט, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בליגה בניצחון החוץ 3–4 על פיורנטינה. במחזור לאחר מכן, הוא כבש את השער השלישי של קבוצתו בהפסד החוץ 4–3 ליובנטוס. ב-17 בספטמבר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון הבית 0–2 על ליברפול.
תארים
נאפולי
אגרת בת מחלת
אַגְרַת בַּת מַחֲלַת הוא שמה של שדה המוזכרת בספרות חז"ל, כמי שמצויה בשעות הלילה בדרכים ומסכנת את העוברים והשבים. בשל החשש מאגרת בת מחלת, נמנעו אנשים מללכת לבדם בשעות הלילה, מחשש שיזוקו על ידה.
זהותה
לדעת המהרש"א ייתכן והכוונה לבתו של מחלת שהייתה אשתו של עשו, שהולידה שדים ורוחות.
אחרים כתבו שאגרת בת מחלת היא לילית, ושמה גם אגרת, ונקראת "בת מחלת" מלשון ריקוד (מחול).
אזכורים
בהמשך דברי התלמוד מובא שבתחילה הייתה 'אגרת בת מחלת' מצויה בדרכים בכל לילות השבוע, יום אחד פגשה 'אגרת בת מחלת' את רבי חנינא בן דוסא, ואמרה לו שהיא אינה מזיקתו מאחר שהוא חשוב בשמים, מששמע כך רבי חנינא אמר לה, שאם אכן כדבריה - הוא גוזר עליה שלעולם לא תעבור במקום מיושב. מששמעה זאת אגרת, ביקשה ממנו שישאיר לה זמנים מסוימים שכן יורשה לה לעבור. ואכן נעתר לבקשתה ושייר לה את לילי רביעי ולילי שבת
סיפור נוסף מובא בתלמוד על כך שאגרת בת מחלת פגשה את אביי שגזר עליה שלא תעבור לעולם ביישוב. בהמשך לסיפור זה, נאמר בתלמוד שאף שלעיתים נראים חיליותיה של מחלת בעיר, הוא משום שסוסיהם נשמטים מהם ובורחים, והם רצים אחריהם להחזירם.
רבי אליהו מזרחי בפירושו על התורה כותב שהטעם שלא יצאו בלילי רביעי ולילי שבת הוא:.
שבט צופים
ארגון תנועת הצופים העולמי הגדיר שבט צופים כך: "שבט הצופים המקומי צריך למעשה להיחשב כמרכז חינוכי קהילתי, אשר מסוגל ליישם את כל התוכנית הצופית, מילדות עד סוף גיל ההתבגרות. הקבוצות בגילאים השונים צריכות להיות חלק מהשבט המקומי ולא מבודדות."
במדינות מסוימות, הגדודים או הקבוצות אינם תלויים אחד בשני, למרות שהם עשויים להיות ממומנים או נתמכים על ידי אותו ארגון, כגון כנסייה.
בישראל
בתנועת הצופים העבריים בישראל ישנם מעל ל-200 שבטי צופים, מקריית שמונה בצפון ועד אילת בדרום, כל מספר שבטים מאוחדים יחד תחת "הנהגה" (מחוז) אשר אחראית על השבטים מבחינה חינוכית, מנהלתית ובטיחותית. בכל שבט ישנם לפחות שני בעלי תפקידים בוגרים: ראש שבט, מתנדב, שהוא שליח הדרג הציבורי ומרכז השבט, שכיר, שהוא שליח הדרג המקצועי.
היסטוריה
שבט הצופים הראשון בישראל הוקם בשנת 1925 בחיפה ונקרא שבט משוטטי בכרמל. ראש השבט היה אריה כרוך, מורה צעיר מבית הספר הריאלי, אשר העניק חסות לשבט. היה זה השבט היחיד בארץ שעמד תחת חסותו המלאה של בית-ספר, ובשנותיו הראשונות כמעט לא היה לו שום קשר עם ההנהגה הראשית של תנועת הצופים בירושלים, או אפילו עם יחידות צופים אחרות בחיפה. רבים ממורי בית-הספר פעלו בהתנדבות כמדריכים בשבט.
הצוות הבוגר
הצוות הבוגר בתנועת הצופים מורכב משני נדבכים המשתפים פעולה זה עם זה: דרג מתנדב ודרג שכיר. הצוות הבוגר אחראי על ניהול כל המחלקות, ההנהגות והשבטים.
בכל שבט ישנם בדרך כלל 2–3 תפקידים קבועים המאוישים על ידי צוות בוגר: לעיתים ישנם תפקידים נוספים שמאוישים על ידי הדרג השכיר כמו מדריכי שכבות, מפקדי קורס וכו', ותפקידים נוספים שמאוישים על ידי הדרג המתנדב כמו סגן ראש השבט, חבר ועד הורים וכו'.
בנוסף, לכל הנהגה יש "צוות הנהגה" (מרכז ההנהגה, מרכזי הדרכה הנהגתיים וכו'), שמורכב מהדרג השכיר, ותפקידים אחרים המאוישים על ידי הדרג המתנדב (ראש ההנהגה וכו').
חברי השכבה הבוגרת
או כמו שנקראים בשפת היום יום של חברי התנועה - שכב"ג, הם בני השכבות י-יב (בחלק מהשבטים גם חנכי כיתות ט הם חלק מהשכבה הבוגרת) והם האחראיים על הפעילות הביצועית, ההדרכתית, והארגונית בתוך השבט, ואם הם בוחרים זאת גם בפרויקטים גדולים יותר.
חברי השכבה הבוגרת מתחלקים בתפקידם לשלושה סוגים עיקריים: בכל שבט ישנו צוות מרכזים צעירים המורכב מחברי שכבת י"ב, האחראי על התפקוד הביצועי של השבט.
בכל שבט ישנם צוותי הדרכה שונים, ועדות שונות ותפקידים שונים הייחודיים לו.
הממלכה המאוחדת
בתנועת הצופים של בריטניה, הרעיון של שבט צופים הוצג לראשונה בינואר 1928; בעבר, גדוד צופים או קבוצת צופים היו רשומים ופעלו בנפרד. שבטי הצופים הפכו לחלק ממחוז הצופים, ויכלו לעבוד יחד על פעילויות ואירועים. בדרך כלל, ישנם כ-10 שבטי צופים פעילים במחוז. שבטי צופים יכולים לקבל אליהם כל מספר של חניכי צופים, בכל שכבות הגיל, בהתאם למספר בני הנוער והמדריכים הקיים. שבט צופים יכול אף לגייס מתנדבים וליצור קבוצות "תמיכה" של הורים או מבוגרים, הנמצאים בשבט הצופים כדי לעזור לקבוצות השונות, למרות שבבריטניה, השליטה על קבוצות הצופים בגילאים הבוגרים היא של המחוז יותר מאשר של השבט. שבטי הצופים בממלכה המאוחדת ממוספרים על פי מועד ההקמה שלהם, אם כי לא כל הקבוצות עוקבות אחר כלל זה, למשל במחוז Billingham יש שבט צופים בשם Synthonia על-שם הגוף המממן של אותו השבט. לפעמים, שבטי צופים מאמצים שמות חדשים (לדוגמה, שבט צופי וויטלי מס' 1, הפך לשבט צופי רידינג ה-43) כאשר גבולות המחוז עוברות שינויים. כאשר שבט חדש מוקם, תעודת רישום נשלחת למטה תנועת הצופים, אשר מאשרת את שם השבט. שבטי צופים יכולים גם להירשם בתור צופי ים או צופי אוויר.
המצב דומה גם באגודת צופי באדן-פאוול, בה שבט הצופים מובל על ידי מדריך השבט (Group Scout Master). בתוך ארגון צופים זה, השבט אחראי על התוכנית החינוכית, דרך כל טווח הגילאים.
אוסטרליה
המצב בתנועת הצופים של אוסטרליה הוא דומה למצב בבריטניה, אבל האחראי על השבט נקרא Group Leader,, או, אם אין ראש שבט, יהיה Leader-in-Charge, מדריך מנוסה אשר מועמד לדאוג לקשר בין השבט לבין הבירוקרטיה הצופית.
שבטי צופים באוסטרליה בדרך כלל כוללים קבוצה אחת בכל קבוצת גיל, החל מגיל 6 ועד גיל 25, למרות שאין מגבלה למספר הקבוצות בכל שכבת גיל או בכל שבט, כל עוד יש מספיק מדריכים להוביל אותן.
איטליה
תנועת הצופים והצופות באיטליה מאוד מבוזרת. ישנם שני ארגונים באיטליה המשתייכים לארגון העולמי של תנועת הצופים ולאגודת המדריכות והצופות העולמית, אשר יוצרים יחד את התאחדות הצופים והצופות של איטליה (Federazione Italiana dello Scautismo).
AGESCI
בארגון הצופים הקתולים של איטליה (AGESCI), מבנה השבט חשוב מאוד. שבט צופים טיפוסי מורכב מ"חבילה" (Pack), גדוד צופים וצוות בוגר. לפעמים, יחידות אלו עשויות להיות משוכפלות.
לכל שבט צופים יש "Comunità capi" (קהילת מנהיגים) אליה שייכים כלל המדריכים הבוגרים בשבט. קהילה זו נפגשת לעיתים קרובות למדי (לפעמים מדי שבוע) כדי לתכנן את כל הפעילויות החינוכיות בשבט. עבודת השבט היא על-פי תוכנית תלת-שנתית. תוכנית זו (Progetto Educativo di Gruppo) יוצרת מכנה חינוכי משותף לכל היחידות, המבטיחה מוקד משותף על פני כל טווחי הגילאים.
CNGEI
בארגון הצופים האיטלקי השני (CNGEI) כל שבט צופים יכול לכלול רק יחידת Pack אחת הכוללת גדוד צופים וצוות בוגר. כל שבטי הצופים באותה העיר יוצרים יחד "Section" (בדומה למחוז). מבוגרים רשומים ברמת המחוז ולא ברמת השבט.
Silhouette in Red
רקע
שנה לאחר שטיילר הוציאה את אלבומה התשיעי, "Angel Heart" הוכרז שהיא עומדת להוציא אלבום נוסף אשר יצא לאור ב-11 באוקטובר 1993, וכך היה. את האלבום הפיקו אנשים רבים כגון; דיטר בוהלן, ג'ין קפל, פול הופקינס, לי מוריס, לואיס רודריגז, ארג'יי סקוט, וטף ויליאמס. האלבום הוא האלבום האחרון של טיילר שיצא תחת חסותם של חברת התקליטים הנקראת "Hansa". בעטיפת האלבום ניתן לראות את טיילר כאשר מאחוריה יש רקע של צללים בצבע אדום כשם אלבומה של הזמרת, בעוד היא בעצמה לובשת חולצה אדומה עם מעיל שחור.
מיקומי שיא
האלבום הצליח להיכנס לחמישה מצעדים שונים, ואף להגיע למקום ה-6 במצעד הנורווגי.
עלייה לרגל (יהדות)
המקור בתורה
מצוות ראייה נזכרת מספר פעמים בתורה כמצווה:
בהלכה
על פי ההלכה, המצווה היא להגיע אל בית המקדש ולהיראות בו (כי החובה היא "להראות לפני ה'"), והבאת שלושה קרבנות שונים: עולת ראייה, שלמי חגיגה ושלמי שמחה. במצוות הראייה מחויבים גברים בוגרים בלבד, ומדרבנן מחויבים גם קטנים היכולים לעלות לבית המקדש. במצוות השמחה ברגלים, המתקיימת על ידי אכילת בשר שלמי החגיגה ושלמי השמחה מחויבות גם נשים, ולכן הן צריכות לעלות לירושלים כדי לאכול מבשר הקרבנות, אולם אינן מחויבות להגיע לבית המקדש.