cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכויות להט"ב בבוליביה
בעקבות פסיקת בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם בינואר 2018, אשר קבע כי מדינות החתומות על האמנה האמריקאית לזכויות אדם (בהן בוליביה) מחויבות להכיר בנישואים חד מיניים כזכות אדם. בעודו קבע תקדים מחייב לבתי המשפט בבוליביה בנושא, ולהמתנה של פסק הדין מאת בית המשפט החוקתי הרב-לאומי של בוליביה, שירות הרישום האזרחי הודיע על כוונתו ב-9 בדצמבר 2020 להנפיק תעודות איחוד אזרחי ("איחוד חופשי") המציעות את כלל הזכויות, ההטבות והחובות החוקיות של נישואים עבור לזוגות חד מיניים במדינה. עם זאת, במאי 2021, משרד שירות הרישום בלה פאס סירב דה פקטו לרשום מערכת יחסים של זוג לסביות. עורך דין המייצג את בנות הזוג טען כי דחיית רישומן סותרת את החלטת המרשם עצמו שניתנה בדצמבר 2020.
היסטוריה
לפני תחילתה של הקולוניזציה הספרדית, עמים ילידים שונים אכלסו את שטחי בוליביה. בין אלה נכללו אנשי הקצ'ואה (כולל האינקה), האיימרה, גוארני, צ'יקיטאנו והמוקסו בין היתר בעוד הומוסקסואליות ומערכות יחסים חד מיניות תועדו בקרב קבוצות שבטים אלו. העמים מוקסו, צ'יקיטאנו, גוראני והצ'יריגואנו נטו לראות הומוסקסואליות באדישות, בעוד אנשי האיימרה ראו בהומוסקסואלים "יצורים על טבעיים ושמאנים בעלי יכולות קסם". לסביות אשק היו ידועות בשם הוליג'ושטה ("holjoshta") זכו להערכה רבה על ידי בני האינקה.
שרה חתן
שרה חתן (1932 – יולי 2012) הייתה יזמת ישראלית, זוכת פרס ראש הממשלה ליזמות, מדליקת משואת יום העצמאות ה-58.
זכויות להט"ב בבוליביה
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בבוליביה הפכה לחוקית מאז 1832, בעוד גיל ההסכמה הן עבור זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד נקבע ל-14 שנים.
שרה חתן
ביוגרפיה
שרה חתן נולדה בשנת 1932 בכורדיסטן ועלתה לארץ ב-1951.
זכויות להט"ב בבוליביה
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
בוליביה אינה מכירה בנישואים חד מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור או שותפות).
שרה חתן
ביוגרפיה
ב-1969 הוקמו על גבול הצפון חמישה יישובים: שתולה, זרעית, נטועה, דובב ואביבים.
עם הקמת היישוב שתולה, שרה חתן ובני משפחתה הסכימו לעבור ליישוב, בו עיבדו מטעי אפרסקים ותפוחים, וגידלו תרנגולות וכבשים. הם הכינו מהחלב גבינות ולבנה, ומהצמר גרביים וליפות רחצה.
זכויות להט"ב בבוליביה
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
באפריל 2012, חבר בקואליציית האופוזיציה, "ההתכנסות הלאומית", הציג הצעת חוק באספה המחוקקת הרב-לאומית להכשרת איחודים אזרחיים עבור זוגות חד-מיניים. אולם, הצעת החוק נתקעה ולא אושרה. הצעות דומות מרובות הוצגו בשנים הבאות, אך כולן נתקעו עקב התנגדות של הכנסייה הקתולית ומספר מחברי מפלגת התנועה הממשלתית לסוציאליזם.
שרה חתן
ביוגרפיה
שרה נפטרה ביולי 2012.
זכויות להט"ב בבוליביה
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
בעקבות ההחלטה, זוג הגברים דייוויד ארוקיפה פרז וגידו מונטניו דוראן, הלכו למשרד הרישום האזרחי (SERECI) בלה פאס באוקטובר 2018, בניסיון למסד את מערכת היחסים שלהם בת 9 השנים כ-"איחוד חופשי" בו מוצעות אותן הזכויות של נישואים. עם זאת, המרשם סירב, אך ב-9 בדצמבר 2020 בעקבות פסיקת בית המשפט לטובת בני הזוג על ידי הלשכה החוקתית השנייה של בית המשפט המחלקתי של לה פאס ב-3 ביולי 2020, הפך את עמדתו. המרשם פרסם את "החלטה 003/2020" והורה על רישום האיחוד החופשי של ארוקיפה פרז ומונטניו דוראן. בני הזוג רשמו לבסוף את האיחוד שלהם ב-18 בדצמבר 2020. החלטה זו היוותה תקדים לזוגות חד מיניים אחרים לגשת להכרה זו בבוליביה, בעוד פעילי להט"ב תיארו את ההחלטה כ-"היסטורית". עם זאת, במאי 2021, משרד שירות הרישום בלה פאס סירב דה פקטו לרשום מערכת יחסים של זוג לסביות. עורך דין המייצג את בנות הזוג טען כי דחיית רישומן סותרת את החלטת המרשם עצמו שניתנה בדצמבר 2020.
שרה חתן
מסעדת חמדת הגליל
ב-1995 הקימה שרה יחד עם בתה, אורה, מסעדה כורדית אותנטית בשם "חמדת הגליל" ומספר חדרי אירוח, וכך הפכו השתיים לחלוצות בתחום התיירות בגליל המערבי ואף זכו בפרס ראש הממשלה ליזמות. מספר שנים אחרי מותה, חזרו בני משפחתה להפעיל את המסעדה, בהובלתם של בן הזקונים דודו חתן ואשתו, פנינה חתן.
זכויות להט"ב בבוליביה
הורות ואימוץ
לא ידוע אם זוגות חד מיניים מורשים לאמץ בבוליביה. זוגות אינם רשאים לאמץ במשותף אלא אם בני הזוג נשואים כחוק או באיחוד חופשי, בעוד ישהכרה באיחוד חופשי עבור זוגות חד מיניים מאז דצמבר 2020, סביר להניח כי זוגות חד מיניים באיחודים אלה רשאים לאמץ. עם זאת, אין לכך תיעוד או אישור כלשהו לכך שהרחבת הזכות לזוגות חד מיניים, נכון לשנת 2021.
שרה חתן
הדלקת המשואה ביום העצמאות ה-58 של מדינת ישראל
בגיל 74, בהיותה רועת צאן, מבשלת אוכל כורדי במסעדה, נבחרה חתן להדליק משואה ביום העצמאות ה-58 למדינת ישראל, על תרומתה לפיתוח הגליל.
זכויות להט"ב בבוליביה
הגנה מפני אפליה
סעיף 14 (II) של חוקת בוליביה, שיושם בפברואר 2009, אוסר ומעניש אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית.
חוק איסור אפליה
החוק נגד גזענות וכל צורות האפליה מגדיר אפליה כ-"כל צורה של הבחנה, הדרה, הגבלה או העדפה על בסיס מין, צבע, גיל, נטייה מינית וזהות מגדרית, מוצא, תרבות, לאום, אזרחות, שפה, דת, אידאולוגיה, השתייכות פוליטית או פילוסופית, מצב משפחתי, מצב כלכלי, חברתי או בריאותי, מקצוע, עיסוק, רמת השכלה, מוגבלויות ו/או מוגבלות פיזית, ליקוי שכלי או חושי, הריון, מוצא, מראה פיזי, לבוש, שם משפחה או אחרים שיש להם מטרה או השפעה של ביטול או פגיעה בהכרה, בהנאה או במימוש, על בסיס שווה, של זכויות אדם וחירויות יסוד המוכרות על ידי החוקה והמשפט הבינלאומי".
החוק שינה את סעיף 281 לחוק העונשין כדי להפליל אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. כמו כן, אוסר על "הפצה והסתה לגזענות ולאפליה", וקובע כי כל מי "שבאמצעות כלשהי משדר רעיונות המבוססים על עליונות גזעית או שנאה, או שמקדמים או מצדיקים גזענות או כל סוג של אפליה על רקע המתואר לעיל, או המסיתים. לאלימות או לרדיפה של אנשים, על בסיס מניעים גזעניים או מפלים, ייאסר בין שנה לחמש שנים".
חוק פשעי שנאה
מאז 2010, סעיף "40bis" של חוק העונשין מחמיר עונשים של פשעים המונעים מכל אחד מהעילות המפלות הכלולות בסעיף 281, לרבות נטייה מינית וזהות מגדרית. במאי 2016, ארגון זכויות הלהט"ב "Colectivo de Lesbianas, Gays, Bisexuales y Personas Transgendería" הציג בפני האספה המחוקקת הרב-לאומית טיוטת חוק נגד פשעי שנאה המבוססים על נטייה מינית או זהות מגדרית, הכוללת עונש של כ-30 שנות מאסר. דיווחים על אלימות נגד להט"ב בבוליביה אינם נדירים. בשנת 2017 דיווח נציב תלונות הציבור של בוליביה כי 64 תושבי להט"ב נרצחו במדינה באותה שנה, מתוכם רק 14 מקרים נחקרו ואף אחד מתוכם לא הוביל לגזר דין.
זהות מגדרית
ב-25 בנובמבר 2015, הוצעה הצעת חוק אשר תאפשר לטרנסג'נדרים בוליבאנים לשנות את שמם ואת מינם החוקיים. ב-19 במאי 2016 העבירה לשכת הסגנים את חוק הזהות המגדרית. יום אחד לאחר מכן, לשכת הסנטורים העבירה את הצעד ברוב רגיל. ב-21 במאי 2016, החקיקה נחתמה לחוק על ידי סגן הנשיא אלווארו גרסיה לינרה, ונכנסה לתוקף ב-1 באוגוסט 2016.
החוק מאפשר לאנשים מעל גיל 18 לשנות באופן חוקי את שמם, מינם וצילומיהם במסמכים משפטיים בעוד כי נדרשת בדיקה פסיכולוגית המוכיחה כי האדם יודע ומניח מרצונו את שינוי הזהות, אך ניתוח להתאמה מגדרית לא מחייב פעולה זו. התהליך מוגדר כחסוי ויש לבצעו בפני שירות הרישום האזרחי. עיבוד התיעוד החדש נמשך כ-15 ימים.
עם זאת, מינם החדש שהוקצה עבור טרנסג'נדרים המסיימים תהליך להתאמה מגדרית, אינו מוכר למטרת נישואים. ביוני 2017 הורה בית הדין העליון לבחירות לשירות הרישום האזרחי להכיר במינם החדש של טרנסג'נדרים בבקשותיהם להינשא. בנובמבר 2017 פסל בית המשפט העליון של בוליביה הוראה זו, בעודו קבע שאינה חוקתית ושאין להכיר במין ששונה על פי החוק לצורך נישואים. קבוצות מקומיות הגישו ערעור על החלטה זו לבית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם במאי 2018.
שירות צבאי
הכוחות המזוינים של בוליביה הכריזו ב-2013 כי אזרחי להט"ב יורשו לשרת בגלוי בכוחותיהם החל משנת 2015, כולל טרנסג'נדרים.
תרומת דם
מאז 10 ביולי 2019, הצו העליון 24547 משנת 1997 החל להתיר לגברים המקיימים יחסי מין עם גברים לתרום דם. בעבר, הצו אסר על גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לתרום דם, ותייג אותם כ-"קבוצת סיכון גבוה". ביוני 2016 ביקש נציב תלונות הציבור מהממשלה לתקן את הצו, וקבע כי החוק נגד גזענות וכל צורות האפליה אוסר על אפליה על רקע נטייה מינית גם בתרומות דם.
סימולטור נהיגה
סימולטור נהיגה ("דמיין" או "מַדְמֶה נהיגה") משמש לאימון נהגים ותלמידי נהיגה הלומדים בבתי ספר לנהיגה ומרכזי הדרכה לבטיחות בדרכים.
סימולטורים אף משמשים למטרות מחקר בתחום הגורם האנושי ובתחומי רפואה הבוחנים התנהגות נהגים, ביצועים ותשומת לב בנהיגה, וכן בתעשיית הרכב משמשים לתכנון ולהערכה של רכבים חדשים או מערכות חדישות המיועדות לסייע לנוהגים ברכב.
ישנם גם סימולטורים המשמשים למשחק והנאה ואינם בעלי תרומה פדגוגית או מהותית להכשרת הנהג.
שימוש בסימולטור נהיגה להדרכה
השימוש בסימולטורים (מדמים) לנהיגה הולך וגובר ברחבי העולם. מחקרים מראים כי הסימולטור הוא כלי חינוכי אפקטיבי. ומעשי מצוין ללימוד טכניקות נהיגה לכל נהג. ישנם סוגים שונים של סימולטורים לנהיגה כגון סימולטורים לרכב פרטי, סימולטור לאופנוע ולקטנוע, סימולטור למשאית ולרכב כבד לרבות אוטובוס, סימולטור לרכבת וכן הלאה.
ברוב מדינות העולם נעשה שימוש בסימולטורים לנהיגה במסגרת השוק הפרטי, אולם חלק מהמדינות כגון בריטניה, צרפת, פינלנד ומדינות מסוימות בארצות הברית הכניסו את השימוש בסימולטורים למסגרת החוק או תקנות התעבורה המקומיות ומכירות בשיעורי הנהיגה בסימולטורים כשיעורי נהיגה במסגרת מכסת שיעורי החובה שקיימת באותה עת.
כך למשל, בצרפת, 4 מתוך 20 שעות הלימוד שחייב לעבור תלמיד נהיגה יכולות להיות בסימולטור נהיגה. באנגליה, משרד הרישוי הציג בשנת 2012 מבחן זיהוי סכנות בסימולטור שחובה לעבור לפני הטסט.
באיחוד האירופי, דירקטיבה מס' 2003_59_CE קובעת כי ניתן לעשות שימוש בסימולטורים מאיכות גבוהה לאימון נהגים ברכבים כבדים.
סימולטור נהיגה משמש אף לאימון והכשרת נהגים בעלי הפרעות קשב וריכוז, אשר נוטים להיות מושפעים יותר מהסחות דעת בכביש ועכב כך מעורבים יותר בתאונות דרכים משאר הנהגים. יתרון הסימולטור בא לידי ביטוי ביכולתו לבודד מרכיבי נהיגה שונים ולטפל בהם באופן נפרד משאר מרכיבי הנהיגה (היגוי, העברת הילוכים, בלימה, שימוש במראות וכדומה) וכל זאת בסביבה מבוקרת ללא סיכון עוברי אורח ורכבים אחרים. סימולטור נהיגה משמש אף לאימון נהגים הסובלים מחרדות נהיגה, בין אם עקב מעורבות בתאונת דרכים או אירוע טראומטי אחר, ובין אם בשל חרדת בחינות לפני טסט. הסימולטור מאפשר לנהג לחוות נהיגה בסביבה בטוחה ולהתמודד עם הפחדים ולהתגבר עליהם "על יבש" כשלב מקדים להתמודדות עם הפחדים "על רטוב".
מדריך/מדריכת סימולטור נהיגה אינו/ה בהכרח מורה נהיגה כמו שמדריכת סימולטור טיסה בחיל האוויר אינה טייסת.
נושאי הדרכה בסימולטור נהיגה:
יו נסבו
יו נסבו (בנורווגית: Jo Nesbø, נהגה יוּ נֵסְבֶּה; נולד ב-29 במרץ 1960) הוא סופר מתח, סופר ילדים ומוזיקאי נורווגי. ספריו תורגמו ליותר מ-50 שפות, ועד תחילת 2020 נמכרו כ-40 מיליון עותקים מהם, מה שהפך את נסבו לסופר הנורווגי המצליח ביותר.
עיקר פרסומו נובע מסדרת ספרי הבלש "הארי הולה", שבה יצאו לאור 12 ספרים. חיבר גם ספרי סיפורת נוספים וספרי ילדים. שניים מספריו עובדו לסרטי קולנוע.
ביוגרפיה
נסבו נולד באוסלו וגדל במולדה. עד לפציעתו בגיל 19 היה כדורגלן במועדון הכדורגל מולדה. הוא סיים תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים בבית הספר הנורווגי לכלכלה בברגן. הוא עבד כעיתונאי וכסוכן בורסה בטרם החל בקריירת הכתיבה.
משנת 1992 הוא זמר וכותב המילים בלהקת הרוק הנורווגית "די דרה", שאותה הקים עם אחיו.
ב-1997 פרסם ספר ראשון בשם "העטלף", שהציג לעולם את דמותו של הבלש הארי הולה, שוטר קשוח מאוסלו, המתמודד עם רוצחים, שודדים וגנבים, כמו גם עם שחיתות בממסד, ועם פרשיות אפלות בעברה של נורווגיה, כגון שיתוף הפעולה של חלק מן הנורווגים עם הנאצים במלחמת העולם השנייה המתואר בספר "אדום החזה". חקירותיו של הולה נערכות בנורווגיה ומובילות אותו לארצות נוספות, בהן אוסטרליה, תאילנד, שווייץ וברזיל. לצד חקירותיו מתמודד הולה עם נטייתו לאלכוהוליזם.
בשנת 2007 החלה להתפרסם סדרת ספרי הילדים שלו, "דוקטור פרוקטור", העוסקת בממציא מזדקן בשם דוקטור פרוקטור, והרפתקאותיו. שניים מספרי הסדרה עובדו לסרטי קולנוע.
בשנת 2011 סיפורו של נסבו, "תריסר", עובד לסרט קטלנוע מסוגת קומדיית פשע בשם Jackpot.
בשנת 2013 הוענק לנסבו פרס פר גינט.
בשנת 2015 יצאו לאור שני ספרים בסדרת ספרי אולף יוהנסן, שגיבורם הוא רוצח שכיר בשירותו של מאפיונר באוסלו.
באוקטובר 2015 החלה הקרנתה של סדרת טלוויזיה מסוגת מותחן פוליטי, בת שלוש עונות, "כיבוש", שנוצרה על פי רעיון של נסבו.
קישורים חיצוניים
מכתביו
מרדית מונק
מרדית ג'יין מונק (באנגלית: Meredith Jane Monk, נולדה ב-20 בנובמבר 1942) היא מלחינה, מבצעת, במאית קולנוע, ווקאליסטית, מפיקת סרטים וכוריאוגרפית יהודיה-אמריקאית. מאז שנות ה-60' של המאה ה-20, יוצרת מונק יצירות רב-תחומיות, המשלבות מוזיקה, תיאטרון ומחול. היא מרבה להקליט לחברת ECM. בשנת 1991 חיברה מונק אופרה בשם "אטלס" עם האופרה של יוסטון.
יצירותיה שימשו בסרטים של האחים כהן (ביג לבובסקי) וז'אן-לוק גודאר ((Nouvelle Vague, 1990 and Notre musique, 2004). אמן ההיפ הופ DJ Shadow שילב דגימה מ"Dolmen Music" של מונק בשירו "Midnight in a Perfect World".
ילדות ונעורים
מרדית מונק נולדה בניו יורק, לאיש העסקים תאודור גלן מונק ולזמרת אודרי לויס (זלמן) מונק. אמה, זמרת מקצועית של מוזיקה קלאסית ופופולרית, שנודעה בשם הבמה אודרי מארש, הייתה בעצמה בת למוזיקאים מקצועיים - זמר הבס-בריטון היהודי-רוסי יוזף ב. זלמן ורוז (קורניקר) זלמן, פסנתרנית קונצרטים ממוצא יהודי-גרמני, מפילדלפיה. למרדית אחות אחת, טרייסי, ילידת 1948.
מרדית מונק נודעת בעיקר בחידושיה הווקאליים, בהם מגוון רחב של טכניקות מורחבות, שאותן פיתחה לראשונה בהופעות הסולו שלה לפני שהקימה הרכב משלה. בדצמבר 1961 הופיעה מונק באקטור'ס פלייהאוז בגריניץ' וילג' בניו יורק כרקדנית סולו בעיבוד אוף ברודוויי לתיאטרון מוזיקה לילדים של מזמור חג המולד, על פי הסיפור של צ'ארלס דיקנס, בשם "סקרוג'", (מוזיקה ומילים של נורמן קרטיס; בימוי וכוריאוגרפיה של פטרישה טיילור קרטיס). בשנת 1964 סיימה מונק את לימודיה במכללת שרה לורנס קולג', שם למדה אצל ברלי שמידט בלוסום, ובשנת 1968 ייסדה את להקת "הבית", שעסקה בגישה בין-תחומית לביצוע.
הופעותיה של מונק משפיעות על אמנים רבים, בהם ברוס נאומן, שאותו פגשה בסן פרנסיסקו בשנת 1968 ב-1978 הקימה מונק את "מרדית מונק והרכב ווקאלי" (שעוצב על פי הרכבים דומים של עמיתים מוזיקליים, כגון סטיב רייך ופיליפ גלאס, לחקר מרקמים וצורות ווקאליים חדשים ורחבים יותר, שעמדו לא פעם בניגוד למרקמים אינסטרומנטליים מינימליים. מונק החלה קשר ארך-ימים עם מרכז ווקר לאמנות במיניאפוליס, שממשיך להציג את עבודתה עד היום. במשך התקופה הזאת הקליטה מונק את "מוזיקת דולמן" (1979), ואלבומה הראשון יצא בחברת ההקלטות מנפרד אייכר ( ECM) בשנת 1981.
בשנות ה-80' כתבה מונק וביימה שני סרטים, "אליס איילנד" (1981), ו"ספר ימים" (1988). אלה פותחו מרעיון שלה; "יום אחד בקיץ 1984, בשעה שטיאטאתי את הרצפה בביתו בכפר, צצה במוחי תמונה של נערה (בשחור-לבן) ורחוב בניימי בקהילה יהודית בימי הביניים (גם הוא בשחור-לבן)." מונק מביאה את התיאור הזה ברשימות הנלוות להקלטה של ECM. מלבד הסרט, קיימות גרסאות שונות של היצירה הזאת. שתיים נועדו לאולם קונצרטים, ואלבום, בהפקת מרדית מונק ומנפרד אייכר, הוא "סרט לאוזניים".
בראשית שנות ה-90', חיברה מונק אופרה בשם "אטלס", שעלתה בהצגת בכורה ביוסטון, טקסס, ב-1991. כמו כן כתבה מונק יצירות להרכבים אינסטרומנטליים ולתזמורות סימפוניות. יצירתה הסימפונית הראשונה הייתה "שמיים אפשריים" (2003). אחריה באה "שירי מיתרים" (2004) לרביעיית מיתרים, בהזמנת רביעיית קרונוס. ב-2005 התקיימו אירועים בכל רחבי תבל לחגוג את שנת ה-40 לקריירה שלה, בהם קונצרט בקרנגי הול בהשתתפות אמנים שונים, בהם ביורק ופסיפיק מוצרט אנסמבל. מרדית מונק הייתה מלחינת הבית בקרנגי הול, כהונה שהסתיימה בשנת 2015.
בראיון אמרה מונק, שהמוזיקה החביבה עליה כוללת מוזיקה ברזילאית, בעיקר הקלטות של קטאנו ולוסו, המוזיקה של מילדרד ביילי ("זמרת הג'אז הגדולה משנות ה-30' וה-40') והמחזור לפסנתר של בלה בארטוק, "מיקרוקוסמוס"
אותות כבוד ומורשת
מונק זכתה במספר רב של פרסים, בהם מענק מחקר ע"ש מק'ארתור ופרס "ההון היצירתי" בתחום אמנויות הביצוע. היא קיבלה תוארי דוקטור לשם כבוד בתחום האמנויות מאת בית הספר ג'וליארד, המכון לאמנות בסן פרנסיסקו והקונסרבטוריון של בוסטון. בשנת 2007 קיבלה באיטליה את פרס דמטריו סטראטוס הבינלאומי על ניסויים במוזיקה.
ב-10 בספטמבר 2015 העניק נשיא ארצות הברית ברק אובמה למונק את המדליה הלאומית לאמנויות, אות הכבוד הרם ביותר בארצות הברית, הניתן ספציפית על הישג באמנויות.
תיאודור אנגל
תיאודור אנגל (25 בפברואר 1898 – 2 במאי 1990) היה רופא אורתופד, מחלוצי הפיזיותרפיה בארץ ישראל.
קורות חיים
אנגל נולד בשנת 1898 לרודולף רפאל ויוהנה (חנה) בביריך שבגרמניה, בן למשפחה מסורתית בת שלושה ילדים. במלחמת העולם הראשונה לחם בצרפת. בסיום המלחמה, למד רפואה בפרייבורג, בבון, בגיסן ובפרנקפורט. בנוסף ללימודיו אנגל היה פעיל בתנועה הציונית "בלאו וייס". בסיום לימודי הרפואה התמחה באורתופדיה בבית החולים העירוני של ויסבאדן.
בהמשך אנגל התחתן עם עדית לבית הס (1908-2004).
בשנת 1928 ביקר אנגל בארץ ישראל, ובשנת 1934 עלו בני הזוג אנגל לארץ ישראל, לאחר שהייה קצרה בפריז. בשנת 1937 עלו הוריו ואחיו היחיד מקס.
אנגל היה ממקימי החברה "פלאוולגה" ליצירת מדרסים מחומר חדשני אשר עליו נרשם פטנט. בנוסף עסק אנגל שנים רבות עם מהנדס הכימיה מונסליזה במחקר על גבס סינתטי.
במרפאתו הפרטית הקים אנגל מכון לפיזיותרפיה.
אנגל עבד ככירורג אורתופד בבית החולים הדסה תל אביב, בבית חולים הירקון בבית החולים הצרפתי ביפו שהיה ממוקם ברחוב יפת ובבית חולים תל-השומר עד הגיעו לגיל שמונים.
אנגל ורעייתו התגוררו ברחוב יונה הנביא 40 בתל אביב. לשניים נולד הבן יואל.
אנגל נפטר בח' באייר תש"נ, 1990. נטמן בבית הקברות קריית שאול.
עופר מאירי
עופר מאירי (נולד ב-21 ביוני 1966) הוא מעבד מוזיקלי, מפיק מוזיקלי, פזמונאי ומלחין ישראלי.
מאירי התפרסם לראשונה כמפיק מוזיקלי, כאשר באלבומים בהפקתו נכללו שירים אחדים שכתב או הלחין. על האמנים שהרבה לעבוד עמם נמנים דוד ד'אור, דנה ברגר ואביב גפן. לחשיפתו העיקרית כיוצר זכה בזכות ההרכב "מטרופולין", שהוציא שלושה אלבומים המורכבים ברובם משירים שכתב.
ביוגרפיה
מאירי נולד בתל אביב וגדל בפתח תקווה. בגיל 8 התחיל לנגן על פסנתר, בגיל 13 התחיל לתופף. את שירותו הצבאי מאירי עשה בגלי צה״ל.
בסוף שנות השמונים היה מאירי חבר בהרכב בשם "קצב הנשימה". בתחילת שנות התשעים תופף במספר אלבומים של זמרים ישראלים, ובהם "סיפור של חורף" ו"כשחלמתי על הבית" של מיקי גבריאלוב ואלבומה של קורין אלאל ״זן נדיר״. לפרסומו הראשון זכה ב-1991, כשעיבד והלחין מספר שירים עבור אלבומו של דורי בן זאב "חניה פרטית". ב-1992 הפיק את אלבום הבכורה של דוד ד'אור, שעבורו הלחין מספר שירים: "אל תתרגש" של יונה וולך ו"מאחורי השער" של חיים נחמן ביאליק. באותה שנה הפיק גם את האלבום "בתוך הסערות" של נורית גלרון, שבו נכלל לחנו לשירה של יונה וולך "תן לי למצוא אותך".
ב-1993 הפיק מאירי את אלבומו של דוד ד'אור "בגובה משתנה", שהיה אחד האלבומים המצליחים ביותר של ד'אור. מאירי הלחין במשותף עם ד'אור את אחד הלהיטים הגדולים של האלבום, "אני עף", וכן השתתף בהלחנת השיר "כשאת שואלת ושוב כמובן" וכתב והלחין את השיר "רק עד שהיא תבוא". ב-1994 עיבד מספר שירים עבור אלבומה של עפרה חזה "כל הנשמה" ביניהם את השיר ״לאורך הים״ והלחין עם חזה את השיר "כל יום והכאב שלו". באותה שנה הפיק גם את אלבומו של סער בדישי "משיכה מגנטית".
לאורך שנות התשעים הרבה מאירי להלחין זמרירים לפרסומות, ובהם "אין כמו במבה", "תעמיס לי ביסלי", ״תפוזינה״, ״תמיד איתך שוקולד פרה״, וכן את הזמרירים הידועים של תחנת הרדיו גלגלצ ו-99fm.
ב-1998 הלחין את פסקול המוזיקה לסרט הטלוויזיה "חתולות הרעם".
בשנת 2000 הפיק מאירי את אלבומה המצליח של דנה ברגר "עד הקצה". מאירי השתתף בעיבוד השירים באלבום, וכן הלחין שלושה מתוכם.
בשנת 2001 הלחין מאירי את מוזיקת הרקע של סרט הקולנוע "מרס תורכי".
ב-2003 הפיק מאירי אלבום נוסף של דנה ברגר, "תוך כדי תנועה". את שיר הנושא של האלבום, שהיה אחד מלהיטיו מהגדולים, כתבו והלחינו מאירי וברגר במשותף. מאירי השתתף בהלחנת שני שירים נוספים באלבום. ב-2004 הפיק את אלבומה של קורין אלאל "הכחול של השמיים". באותה שנה הלחין במשותף עם דוד ד'אור את השיר "להאמין", שאיתו ייצג ד'אור את ישראל בתחרות האירוויזיון של אותה שנה.
בשנת 2005 זכה מאירי לחשיפה משמעותית כשהפיק את האלבום "מטרופולין" של ההרכב מטרופולין שהקים. באלבום השתתפו אמנים שונים, ששרו שירים שמאירי כתב והלחין עבורו. בחלק מהשירים השתתף ארז ברזוליק בכתיבה, ובחלקם השתתף ברק גביזון בהלחנה. האלבום זכה להצלחה, ונמכר בכ-30,000 עותקים. בין שיריו המצליחים של האלבום היו "לא אומרת כלום" ששרה שרונה נסטוביץ', "לישון בלי לחלום" ששרו דנה ברגר ורוני אלטר ו"מלאכים" ששרו אפרת גוש, גביזון ומאירי עצמו.
ב-2006 הפיק מאירי במשותף עם אביב גפן את אלבומו של גפן "עם הזמן".
בשנת 2007 יצא האלבום השני של ההרכב מטרופולין, "הסליל", שבו כבר היה ההרכב להקה מגובשת יותר, עם זמרים ונגנים קבועים בכל השירים. גם באלבום זה כתב והלחין מאירי את רוב השירים, חלקם יחד עם אמנים אחרים. בין שיריו המוכרים היו "אין לי מקום" בביצועה של דנה עדיני, "אחת שתיים שלוש" שבו התארח ארקדי דוכין ובתו מאיה מאירי, ו"חוזר אלי" שבו התארח עברי לידר.
לאלבומה של אפרת גוש "הסליחה ואני" שיצא ב-2007 הלחין מאירי את השיר "יהיה פה דם", שאותו כתב יחד עם ברק פלדמן. ב-2008 במסגרת החלק השני של ״עבודה עברית״, הפיק מאירי את חידוש השיר ״לא יכולתי לעשות עם זה כלום״ שכתבה יונה וולך וביצעה נינט טייב. ב-2010 השתתף מאירי בהפקת אלבומה של רוני אלטר "כיס אוויר". ב-2011 יצא אלבומה של להקת מוניקה סקס "מנגינה" בהפקתו של מאירי, שעיבד את שיריו יחד עם חברי הלהקה. בשנת 2012 הפיק את אלבומו של רמי קלינשטיין "סיטואציה מורכבת".
בשנת 2012 כתב והפיק את הפסקול של הסדרה הישראלית ״המיוחדת״, סדרת אקשן משטרתית ששודרה בשידורי הזכיינית "רשת" בערוץ 2. באותה השנה הלחין גם את הפסקול של סדרה שכתבה דנה מודן לזכיינית הוט, ״אננדה״. עוד באותה השנה הפיק מאירי את אלבומו השני עם אביב גפן, ״פסיפס״, שזכה בתואר אלבום זהב.
בסוף שנת 2012 יצא האלבום השלישי של ההרכב מטרופולין, שנקרא "השלישי". על האמנים שהשתתפו באלבום נמנים ברי סחרוף, להקת מוניקה סקס וריף כהן, בנוסף למוזיקאים שעמם עבד מאירי כבר באלבומים הקודמים של ההרכב, כאפרת גוש ודנה עדיני. הסינגלים שהתפרסמו מהאלבום הם "אתה גומר אותי" ששרה צליל דנין, "ישר ללב" ששר מיכה שטרית ו"תעשה לי טוב" ששרה עדיני.
בשנת 2013 מאירי חבר למארינה מקסימיליאן בלומין והפיק את אלבומה המצליח ביותר ״Step in to My World" והלחין יחד איתה כמה משיריו. באותה השנה הפיק מאירי את אלבומם הראשון בעברית של צמד הזמרים גיא ויהל.
ב-2015 חבר שוב לגלרון והפיק את אלבומה ״יקיצה״.
ב-2016 הפיק מאירי את אלבום הסולו של שלומי ברכה, ״מאדים ומחוויר״ ומאוחר יותר באותה השנה הפיק את האלבום ״המסלול המואר״ של ערן צור. עוד באותה השנה החל להפיק עבור עברי לידר את האלבום "עברי לידר עופר מאירי" ואת השירים "אור ראשון", "כל יום", "תלך אבל שלא תעז ללכת", "בעיר הזאת", "מבנים ישנים", "אסיר. תודה", "איך אתה יפה" ו"חלום לשניים". בנוסף הלחין ביחד עם עברי את השירים.
בשנת 2017 מאירי הפיק את אלבומם השישי של ״איפה הילד?״, ״מתוק בחשכה״. באותה השנה מאירי הלחין את הפסקול של סדרת הטלוויזיה האמריקאית שיצר עודד רסקין עבור סוני אינטרנשיונל, ״אבסנטיה״. באותה השנה הפיק עבור ״כאן 11״ את כל הזמרירים שליוו את השקתו מאז ועד היום וכן גם את זמרירי ״כאן חינוכית״ וערוצי הרדיו של התאגיד, כאן 88, רשת ג׳, רשת ב׳. באותה השנה הלחין את אות התחנה של ״רדיו ללא הפסקה״.
בשנת 2019 ולאחר פיצול ערוץ 2 הלחין מאירי את אות הערוץ החדש ״קשת 12״.
בשנת 2022 יצא סינגל ראשון של מטרופלין מזה עשור, "כל הזמן זז" בהשתתפות מיכאל סוויסה, אפרת גוש ודנה עדיני.
חיים אישיים
בנו הוא מפיק ההיפ-הופ מאיור.
טובה כהן
טובה כהן (נולדה ב־1946) היא חוקרת ספרות ההשכלה העברית וכתיבת נשים עברית, פרופסור אמריטה באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
כהן היא פרופסור אמריטה של אוניברסיטת בר-אילן, בה לימדה למעלה מ-40 שנה. שמשה כראש המחלקה לספרות עברית והייתה בין מקימיה של התוכנית הבין-תחומית ללימודי מגדר, שבראשה עמדה במשך 7 שנים. מייסדת "המרכז לחקר האישה ביהדות ע"ש פניה גוטספלד הלר", שבראשו גם עמדה, ובעלת הקתדרה לחקר נשים ומגדר ע"ש גבירץ. הייתה חברה פעמיים בוועדות להענקת פרס ישראל לחקר הספרות.
פרסמה ספרי מחקר ומאמרים רבים בתחום ספרות ההשכלה ובתחום כתיבתן של נשים במאות ה-19 וה-20 והעמידה תלמידים רבים.
פעילה בארגון "קולך" והייתה חברה בוועד המנהל שלו.
נשואה לפרופסור סטיוארט כהן, חוקר בתחום מדע המדינה ואם ל-4 בנים, אחד מהם הוא פרופסור עמיחי כהן, משפטן ב.
המגילה
בונים ראה לראשונה את מאנגר במועדון לתרבות יהודית בפריז. מאנגר פתח במונולוג ביידיש וביכה את גורל התיאטרון היידי, שחקניו וקהלו. בונים חזר ארצה ושקע בספרי השירה והפרוזה של מאנגר. הוא ניצל את ההזדמנות שמאנגר ביקר בארץ, ולאחר בקשות חוזרות נתן לו את הרשות להמחיז ולביים את "שירי המגילה".
בונים בחר להציג את המגילה בנוסח הפורים שפיל. פעם בשנה, בפורים, היו בחורי ישיבה ושוליות של בעלי מלאכה מתחפשים ומשחקים בדרך היתולית מעשיות מהתנ"ך כמו מגילת אסתר, עקידת יצחק, מכירת יוסף ועוד. שחקני פורים אלה היו עוברים מבית לבית, משעשעים את הקהל ומקבלים בתמורה מאכלים ומזומנים.
מאנגר העביר את גיבורי מגילת אסתר אל עיירה במזרח אירופה. אל הדמויות במגילה הוסיף את שוליית החייטים פסטריגתא (פאסטריגאָסע) והחייט הזקן פנפתא (פאנפאָסע). הוא התחיל לעבוד על המחזה עם שחקנים יודעי יידיש מהבמה העברית, אבל עד מהרה הגיע למסקנה כי את השחקנים המתאימים יש לחפש בין שחקני יידיש מקוריים.
באתו זמן ביקרה בארץ משפחת בורשטיין והופיעה בהצגה "דעם רבנ'ס זונדל" (בנו של הרב). הוא התרשם מהם ושכנע את בעלי החמאם חיים חפר ודן בן אמוץ לחתום עמם חוזים להפקת "המגילה". בהפקה השתתפו שישה שחקנים שגילמו מספר תפקידים:
בונים עיבד את השירים למחזה, חיים חפר חיבר קטעי קישור בעברית לקהל שאינו דובר את השפה, ודב זלצר חיבר את המוזיקה. את התפאורה עיצבה אודרי ברגנר.
ההצגה הראשונה הועלתה ביוני 1965. בשבועיים הראשונים נחלה ההצגה כישלון. קהל החמאם לא הגיע בגלל היידיש, והקהל שבא בגלל היידיש לא מצא את התיאטרון שהיה רגיל לו. רק לאחר שהוזמנו המבקרים וכתבו ביקורות נלהבות על ההצגה ובראשם חיים גמזו, החל הקהל לנהור להצגה והיא זכתה להצלחה עצומה. היא הוצגה בארץ 250 פעם ואחר כך בארצות הברית, אמריקה הדרומית ודרום אפריקה. ההצגה הועלתה בטלוויזיה הישראלית ובתיאטרון היידישפיל. ב-1976, המחזה הועלה בכיכובם של אברהם מור בתפקיד אחשוורוש, אפרת לביא בתפקיד אסתר המלכה, שלמה וישנסקי בתור ויזתא, ראובן שפר בתור המן, גדי יגיל בתור פסטריגתא ופנפתא, ונירה רבינוביץ' בתור ושתי וזרש.
דב לנדו
הרב אפרים דב לנדו (נולד בז' בניסן ה'תר"ץ, 5 באפריל 1930) הוא ממנהיגי הציבור החרדי-ליטאי, ראש ישיבת סלבודקה בבני ברק, מרבני חוג חזון איש, וחבר נשיאות ועד הישיבות.
קורותיו
נולד בפולין לדבורה וטוביה יוסף לנדו, נכדו של האדמו"ר רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא מסטריקוב. בהיותו בן חמש עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחותו זהבה, ובדרכם ארצה נולדה אחותו רבקה. המשפחה התיישבה ברחובות. למד בישיבת היישוב החדש ולאחר כשנה וחצי עבר ללמוד בישיבת פוניבז', לשם הוא התקבל לאחר שסיפר להרב יוסף שלמה כהנמן על סערת רוחו והתרשמותו מביקורו בישיבה בחג השבועות תש"ו. בפוניבז' הוא למד עם הרב יעקב אדלשטיין. הרב לנדו רואה את עצמו כתלמידם של הרב דוד פוברסקי והרב שמואל רוזובסקי, וכן למד תקופה עם משגיח ישיבת פונביז הרב אליהו אליעזר דסלר. אחר כך למד בישיבת חברון יחד עם הרב ברוך מרדכי אזרחי. על אף שפגש את החזון איש פחות מ-10 פעמים, הוא רואה בו את רבו המובהק ואימץ את שיטת לימודו ופסיקותיו ההלכתיות, בין השאר בהשפעת קרוב משפחתו ועמיתו בראשות הישיבה, רבי נתן שולמן.
נישא לעדינה, נכדת הרב אייזיק שר, ראש ישיבת סלבודוקה, בת לבנו הרב יוסף, שנספה בשואה. גדלה בבית דודה רבי מרדכי שולמן שידוך זה הומלץ ע"י רבו החזון איש. לאחר נישואיו התמנה לר"מ בישיבה, ועם השנים התאגדו סביבו קבוצת תלמידים המחשיבים אותו כרבם המובהק. בתחילת שנות ה-80 מונה לראש ישיבה לצד הרב ברוך רוזנברג, הרב עמרם זקס והרב משה הלל הירש.
הרב לנדו הוא מרבני חוג חזון איש. על אף שורשיו המשפחתיים הוא שיך לקהילה הליטאית. עם זאת אחד מידידיו הקרובים הוא האדמו"ר מפשעווארסק. הוא גם מיודד עם הרב שאול אלתר, ראש ישיבת שפת אמת ומייסד קהילת פני מנחם.
כשהוקמה ישיבת זיכרון מיכאל התבקש על ידי הרב שלום מאיר יונגרמן לעמוד בנשיאות הישיבה ולמסור בה שיעור כללי אחת לשבועיים.
בשנת ה'תשמ"ט (1989), אחרי שמפלגת דגל התורה התמודדה בנפרד מאגודת ישראל בבחירות לכנסת ה-12, הביע במכתב אישי דיסקרטי את דעתו נגד המהלך, בחתימת המכתב הוא מביע התנגדות לשימוש בקלישאות (לדבריו) כגון "דעת תורה" "ועשית ככל אשר יורוך" ועוד.
בשנת 2014 מונה לחבר נשיאות וועד הישיבות. בשנת 2023 מונה ל"נשיא שני" של ועד הישיבות על ידי הרב גרשון אדלשטיין.
באוגוסט 2015 התבטא בפני תלמידי ישיבתו בחריפות כנגד קנאים המפגינים כיום, ואמר שזוהי קנאות מזויפת שבמסגרתה מחפשים היכן אפשר למחות. הדברים פורשו כמכוונים נגד אנשי "בני תורה". בקיץ 2017, על רקע פעילות מתנגדי החוק לגיוס בני ישיבות בארצות הברית, כתב הרב לנדו מכתבים שבהם הביע את דעתו כי מדובר בטענות שקר. בהמשך תקף בחריפות את אנשי הפלג הירושלמי.
לאחר פטירת הרב אהרן יהודה לייב שטינמן, התחזק מעמדו בהנהגת הציבור החרדי ליטאי, לצדם של הרב גרשון אדלשטיין והרב חיים קניבסקי.
לאחר פטירת הרב גרשון אדלשטיין הוא נחשב כאחד ממנהיגי הציבור החרדי ליטאי לצד הרב משה הלל הירש.
עמדותיו
דעתו שצורת הלימוד העדיפה היא בצורה עיונית, וזה עדיף מללמוד בבקיאות ולסיים ש"ס.
דעתו שיש לבצע את כל מה שהרופאים אומרים, ועונה כן לכל מי שבא להתייעץ בנושאים רפואיים שיעשה את מה שהרופא אומר, בתקופת מגפת הקורונה נקט גישה מחמירה באשר לציות להוראות הרופאים, והורה כי יש חובה הלכתית ללבוש מסכה רפואית, וכן יצא כנגד עסקנים הפועלים לפתיחת הישיבות בניגוד להנחיות משרד הבריאות וכינה אותם "פוחזים" המוכנים לסכן את הציבור.
באוגוסט 2015 התבטא בפני תלמידי ישיבתו בחריפות כנגד הקנאים העכשווים המפגינים, ואמר שזוהי קנאות מזויפת שבמסגרתה מחפשים היכן אפשר למחות. הדברים פורשו כמכוונים נגד אנשי "בני תורה". בקיץ 2017, על רקע פעילות מתנגדי החוק לגיוס בני ישיבות בארצות הברית, כתב הרב לנדו מכתבים שבהם הביע את דעתו כי מדובר בטענות שקר. בהמשך תקף בחריפות את אנשי הפלג הירושלמי.
משפחתו
בנו היחיד הוא הרב יוסי אברהם ישעיהו, ראש כולל סלבודקה בברכפלד ור"מ ישיבת סלבודקה.
חתניו הם הרב איסר זלמן שוורצמן - בנו של הרב דב שוורצמן וראש כולל בעטרת שלמה במודיעין עילית; והרב שמואל ברטלר - נכד הרב שמואל וינטרוב ודיין חושן משפט מטעם בית הדין של הרב ניסים קרליץ.
אחיו הצעיר הוא הרב שריה לנדו, מוציא לאור ומהדיר. בספרים שהוציא הדפיס הערות מאחיו, בהם על: קצות החושן, הלכות ריבית, שו"ת מהרי"ט ועוד.
אחיינו הרב יעקב לנדו, מרבני שכונת גני איילון בלוד ומקימה של גוף הכשרות "גלאט הון", שמייצרת תוכניות השקעה נקיות מאיסור ריבית לקרנות פנסיה וגמל של הציבור החרדי.
גיסו, הנשוי לאחותו רבקה, היה הרב אהרן זקס, ראש ישיבת סלבודקה לצעירים.
ספריו
כמו כן תורתו יוצאת מידי שבוע במאספים תורניים רבים ביניהם "אהלי טהרות" "אהלי שביעית" "אהלי זרעים" ו"אהלי שבת" ובעלוני "מנחת דבר". וכן בעלון היוצא מעת לעת "חדוותא דשמעתתא",
הרב אשר דויטש מראשי ישיבת פוניבז' השתתף בעריכת ספרי הרב והוא אשר הגיה את ספרי הרב "זכר טוב" ו"זכר דבר".
בזיליקת סנטה מריה מג'ורה
בזיליקת סנטה מריה מג'ורה (באיטלקית: Basilica Papale di Santa Maria Maggiore; בלטינית: Basilica Sanctae Mariae Maioris) שבעיר רומא, היא הכנסייה הראשונה והגדולה ביותר שקרויה על שם מריה הבתולה, אחת מארבע הבזיליקות הפטריארכליות ומייצגת את פטריארכיית אנטיוכיה. הבזיליקה עצמה נמצאת על גבעת אסקווילינו שמחוץ לגבולות קריית הוותיקן, אך מתוקף ההסכמים הלטרניים מ-1929 היא הוכרה כשטח אקס-טריטוריאלי של הוותיקן, בדומה למעמדן של שגרירויות בעולם. מתוקף מעמדה זה, האבטחה בתוכה נעשית על ידי חיילי המשמר השווייצרי ולא על ידי המשטרה האיטלקית.
היסטוריה
ככל הנראה הייתה במקום כנסייה כבר בשנותיו של האפיפיור ליבריוס (כיהן 352–366) כשעל פי האגדה, נגלתה מרים הבתולה לזוג עשיר רומאי ולאפיפיור בחלומם וציוותה עליהם להקים כנסייה לכבודה במקום בו ירד שלג בלילה שבין ה-4 באוגוסט ל-5 בו. לזכר כך נחגג הנס בבזיליקה עד היום ב-5 באוגוסט בפיזור עלי כותרת של ורדים לבנים. כ-80 שנים מאוחר יותר, בנה האפיפיור סיקסטוס השלישי (כיהן 432–440) את מבנה הבזיליקה כפי שהיא היום. בניית הבזיליקה הסתיימה שנים ספורות לאחר ועידת אפסוס, בה הוחלט שמרים היא אם האלוהים ולא רק אמו של גופו הארצי של ישו, והקדשתה למרים נועדה להדגיש את החלטות הוועדה. מבנה הבזיליקה השתנה, שופץ והורחב במעט במהלך השנים, בין השאר כאשר נפגע מרעידת אדמה ב-1348. כשחזרה האפיפיורות לרומא בסיומה של תקופת אביניון, קבע האפיפיור את מושבו בבזיליקה לתקופה קצרה עד שנבנה ארמון האפיפיור.
מבנה הבזיליקה
הבזיליקה נבנתה בסגנון קלאסי-רומי כדי להדגיש את מרכזיותה ושליטתה של הכנסייה המערבית כממשיכת דרכה של האימפריה הרומית, זאת בניגוד לכנסייה המזרחית. מראה החזית הנוכחי עוצב ונבנה על ידי הארכיטקט פרננדו פוגה ב-1743 שיצר לוג'יה לפני החזית המקורית של הבניין. על הקיר החזית הישנה שמאחורי העמודים קיים פסיפס גדול מהמאה ה-14 שמתאר את ישו, מרים, קדושים נוספים ותיאור של נס השלג. מעל החזית מוצבים פסליהם של מריה הבתולה (במרכז), החשמן קארלו בורומאו, ניקולס אלברגטי ושל עוד שני אפיפיורים. מעל המבנה מתנוסס מגדל פעמונים שנבנה ב-1378 בסגנון רומנסקי והוא מגדל הפעמונים הגבוה ביותר ברומא (75 מטרים). הגג המשולש שעל ראשו נבנה מאוחר יותר - במאה ה-16. מול הבזיליקה מתנשא לגובה 14 מטרים "עמוד מרים": שריד מבזיליקת קונסטנטינוס שהוצב מחדש ב-1614 כשבראשו פסל של מרים הבתולה וישו התינוק. הוא הוצב מעל מזרקה בעיצובו של קרלו מדראנו ששילב בה פסלי נשרים ודרקונים הלקוחים מסמלו של האפיפיור פאולוס החמישי - מזמין העבודה. עמוד הנצחה נוסף נמצא בצידה הצפוני של הבזיליקה. העמוד הוצב בקרבת מקום על ידי קלמנס השמיני (כיהן 1592 - 1605) לציון סיום מלחמות הדת בצרפת והועבר למיקומו הנוכחי ב-1881.
פנים הבזיליקה
התקרה עוצבה בסוף המאה ה-15 ועל פי המסורת, הזהב שמשובץ בה הובא מדרום אמריקה והוענק לאלכסנדר השישי על ידי מלכי ספרד איזבלה ופרדיננד. זאת, כהוקרה על תיווכו ביישוב המחלוקת בין ספרד לפורטוגל בנושא ההתיישבויות בדרום אמריקה. התקרה מקושטת בסמליהם של אלכסנדר השישי ושל דודו קליקסטוס השלישי. הרצפה מורכבת בעיקר מהרצפה שנבנתה במאה ה-12 בעיצוב קוסמאטי בתוספת תיקונים שנעשו ב-1750. שלושים ושישה עמודי השיש המחלקים את החלל לספינה ראשית ולספינות משניות, נלקחו מהמבנה הקדום של הבזיליקה או מאתר רומאי קדום אחר. פרננדו פוגה שיפץ אותם והוסיף ארבעה עמודי גרניט במרכז שורות העמודים.
סולטאן בן סלמאן אאל סעוד
סולטאן בן סלמאן בן עבד אל-עזיז אאל סעוד (בערבית: سلطان بن سلمان بن عبد العزيز آل سعود; נולד ב-27 ביוני 1956) הוא בנו השני של סלמאן, מלך ערב הסעודית, טייס לשעבר של חיל האוויר המלכותי הסעודי, ומומחה מטען שטס בטיסת מעבורת החלל דיסקברי STS-51-G בשנת 1985. במהלך הטיסה שהה בחלל 7 ימים. הוא הערבי והמוסלמי הראשון שטס לחלל. החל מ-27 בדצמבר 2018 משמש כראש סוכנות החלל הסעודית, במעמד שר.
בצעירותו
סולטאן בן סלמאן אאל סעוד נולד בריאד, ערב הסעודית ב-27 ביוני 1956. הוא בנו השני של סלמאן, מלך ערב הסעודית מאשתו הראשונה, סולטנה בנת טורקי א-סודיירי (שנפטרה ביולי 2011). מנישואי סלמאן וסולטנה נולדו ארבעה בנים ובת. אחיו הבכור פהד, נפטר ב-2001 מאי ספיקת לב, ואחיו השלישי אחמד נפטר מהתקף לב ב-2002.
בן סלמאן אאל סעוד למד בריאד בצעירותו. הוא עבר לארצות הברית ללימודים גבוהים, למד תואר ראשון בתקשורת המונים באוניברסיטת דנבר.
בשנת 1999, סיים תואר שני במדעי החברה ומדעי המדינה מאוניברסיטת סירקיוז.
כטייס
בן סלמאן אאל סעוד למד בקורס טיס אזרחי בארצות הברית של הרשות התעופה הפדרלית בשנת 1976.
בן סלמאן אאל סעוד שירת חיל האוויר המלכותי הסעודי החל משנת 1985 ועד שנת 1996, כשהוא פרש בדרגת לוטננט קולונל.
סולטאן בן סלמאן אאל סעוד צבר למעלה מ-5000 שעות טיסה על מגוון מטוסים אזרחיים וצבאיים, דאונים ומסוקים, כולל ניסיון בטיסות מעל אזורים הררים ומדבריים.
בשנת 2005 קיבל רישיון טיס אזרחי צרפתי.
טיסת המעבורת בחלל
בגיל 28, בן סלמאן אאל סעוד נבחר להשתתף בטיסת מעבורת החלל דיסקברי, כחלק מצוות בינלאומי. מ-17 ביוני עד 24 ביוני 1985, הוא היה מומחה המטען על טיסת STS-51-G. עם בחירתו לטיסה בחלל, היו לו למעלה מ-1000 שעות טיסה מצטברות על מטוסים ומסוקים, והוא עבר תוכנית אימונים מקוצרת.
במהלך המשימה, תפקידו היה לייצג את ארגון התקשורת הערבי Arabsat ולעקוב ולצלם את שיגור לוויין ARABSAT-1B מהמעבורת. כמו כן הוא סייע לאסטרונאוט הצרפתי, פטריק בדרי בניסויים אודות התנהגות גוף האדם בחלל, וניהל שני ניסויים שלו - התנהגות שילוב של נפט ומים בתנאי מיקרו כבידה, וצילום מהחלל של אזורי ערב הסעודית, והמעקב אחר דיונות חול מהחלל.
עם טיסתו לחלל בן סלמאן אאל סעוד היה האדם הצעיר ביותר שטס לחלל, בגיל 28, וכן הערבי והמוסלמי הראשון שהגיע חלל.
איגוד חוקרי החלל
בשנת 1985 בן סלמאן אאל סעוד היה ממקימי איגוד חוקרי החלל (Association of Space Explorers) (ASE), איגוד המאגד את כל אלו אשר טסו מעל גובה של 100 ק"מ, ובינם אסטרונאוטים, קוסמונאוטים ותיירי חלל. הוא נחשב לחבר מיוחד במסגרת הארגון, והיה חבר בדירקטוריון של האיגוד במשך כמה שנים.
ב-1985, הוא היה מעורב בהקלטת מסר ששודר בערוץ MTV במהלך קונצרט לייב אייד, במטרה לאסוף כספים לסיוע לנפגעי הרעב באתיופיה. במסגרת ההקלטה הוא הזכיר את טיסתו לחלל, והיה אחד מ-33 משתתפים בולטים ובינם סזאר צ'אבס, קורטה סקוט קינג, קרל סייגן, וג'סי ג'קסון.
כפוליטיקאי
בשנת 1982 בן סלמאן אאל סעוד מונה כחוקר במחלקה לתקשורת בינלאומית במשרד המידע של ערב הסעודית. ב-1984 הוא שימש כמשנה למנכ"ל של האגודה לתקשורת אולימפית עבור כיסוי התקשורתי של אולימפיאדת הקיץ בלוס אנג'לס. ב-1985, כאשר הוקמה המחלקה לפרסום במשרד המידע, הוא מונה להיות המנהל בפועל של המחלקה.
בין השנים 1989–1996 היה יו"ר הוועדה המייעצת למרכז למדע בריאד (Riyadh Science Oasis).
בין השנים 2009 ו-2018 סולטאן בן סלמאן מכהן כנשיא ויו"ר דירקטוריון בדרגת שר סעודי למועצה הסעודית לתיירות ושימור אתרים (SCTH). סולטאן בן סלמאן שימש כמזכ"ל הוועדה מאז הקמתה בשנת 2000.
כמזכ"ל, תרם משמעותית לשיפור של ערב הסעודית התיירות והמורשת הלאומית אסטרטגיה ארגונית, בניית וחדשנות הממשלה הסעודית.
הנסיך משמש כיו"ר וחבר דירקטוריון של מגוון גופים ואיגודים.
בין תפקידיו האחרים בן סלמאן אאל סעוד משמש גם:
החל מדצמבר 2018, בן סלמאן אאל סעוד משמש כראש סוכנות החלל הסעודית, עם הקמתה, במעמד שר.
ספרים שכתב
כמו כן, הוא ערך את הספר הבא:
משפחתו
סולטאן בן סלמאן נשוי לנסיכה חיפה, בתו של הנסיך סעוד בן פייסל, שהיה שר החוץ של ערב הסעודית למעלה מ-30 שנה. יש להם שלושה ילדים. הבן שלו, סלמן (נולד ב-1990), למד באוניברסיטת סנט אנדרוז בסקוטלנד ובאוניברסיטת אוקספורד הבת שלו (ילידת 1994) גם היא למדה באוניברסיטת סנט אנדרוז.
מרכז נתוני האסטרונומיה בשטרסבורג
מרכז נתוני האסטרונומיה בשטרסבורג (בצרפתית: Le Centre de données astronomiques de Strasbourg, בגרמנית: Das Astronomisches Datenzentrum von Straßburg, באנגלית: The Strasbourg Astronomical Data Center, בראשי תיבות: CDS) הוא מרכז נתונים הממוקם בשטרסבורג, צרפת, שאוסף, מקטלג ומפיץ מידע אסטרונומי ברחבי העולם, מכל תחומי החיים: מאמרים מדעיים, נתונים תצפיתיים ותמונות דיגיטציה. אסטרונומים ברחבי העולם משתמשים בשירותים המקוונים של מרכז הנתונים שחבר במערכת הנתונים העולמית של מועצת המדע הבין־לאומית. משימת המרכז:
היסטוריה
מרכז הנתונים הוקם בשנת 1972 בשם "מרכז נתוני כוכבים" ושינה את שמו למרכז נתוני האסטרונומיה בשטרסבורג בשנת 1983. ה־CDS היה חלוץ להפצת נתונים מדעיים דיגיטליים בעלי ערך מוסף. אבני הדרך העיקריות כוללות את מהפכת טכנולוגיות האינטרנט בשנות ה־90 של המאה ה־20 ופיתוח מצפה וירטואלי בין־לאומי החל משנת 2000. ה־CDS יכול להסתמך על מעל ל־40 שנות הניסיון בתחום זה ולהשתתף ביעילות בפיתוח שירותים המאפשרים גישה ושימוש משותף בארכיונים מקוונים.
שירותים מקוונים
שירותים נוספים שהמרכז מספק הם: נומנקלטורה, SimPlay עבור SIMBAD, שירות שאילתה Sesame משמו של אובייקט אסטרונומי, יישום SimPlay וביבליוגרפיה. בנוסף שרותי שותפים: ADS, A&A ,TIPTOPbase.
חדשנות וקיימות
לצד איסוף הנתונים ואחריות תחזוקת השירות, ה־CDS מתחייב על פעילויות מחקר ופיתוח החיוניות להבטחת קיימות לטווח הארוך בתחום בו הטכנולוגיה מתפתחת במהירות רבה. תחומי מחקר ופיתוח כוללים אינפורמטיקה, נתוני עתק ופיתוח מצפה וירטואלי. CDS הוא שחקן מרכזי במיצפים וירטואליים עם תפקידים מובילים בפרויקטים אירופיים, במצפה הווירטואלי הצרפתי ובברית המצפה הווירטואלי הבין־לאומי.
ה־CDS נקרא "תשתיות מחקר" באסטרטגיה הלאומית לתשתיות מחקר 2012–2020 שפורסם על ידי משרד ההשכלה הגבוהה והמחקר בשנת 2012. ה־CDS מהווה תשתית של המכון הלאומי למדעי היקום במרכז הלאומי למחקר מדעי. המצפה של שטרסבורג הוא יחידת מחקר משותפת של המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי ושל אוניברסיטת שטרסבורג.
שיתופי פעולה
מרכז הנתונים משתף פעולה עם הארגונים הבאים: המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל; סוכנות החלל האירופית; המצפה האירופי הדרומי; נאס"א (מערכת נתוני אסטרופיזיקה ומסד נתונים חוץ־גלקטית של נאס"א ); כתבי עת אקדמיים אסטרונומיים ועם ספקי נתונים ושירותים אחרים ברחבי העולם כמו המרכז הבין־אוניברסיטאי לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה ; המצפה הלאומי לאסטרונומיה של סין ; המצפה האסטרונומי הלאומי של יפן ; המכון לאסטרונומיה של האקדמיה הרוסית למדעים. בנוסף לעיל, מרכז הנתונים מארח גיבויים של נאס"א ADS ושל כתב העת הבין־לאומי לאסטרונומיה ואסטרופיזיקה (A&A). מרכז הנתונים תורם למרכז הסקר המדעי של טלסקופ החלל ניוטון, בשיתוף צוות האנרגיה הגבוהה במצפה של שטרסבורג.
מספר ארגונים תומכים בעבודת מרכז הנתונים, במיוחד המרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל, סוכנות החלל האירופית והמצפה האירופי הדרומי.
משהו רקוב!
משהו רקוב! (באנגלית: !Something Rotten) הוא מחזמר קומי אמריקאי שנכתב על ידי ג'ון או'פארל וקרי קירקפטריק, השירים שבו נכתבו והולחנו על ידי קרי וויין קירקפטריק. עלילת המחזמר מתרחשת ב-1595 ועוקבת אחרי האחים ניק ונייג'ל בוטום, שמתקשים להצליח במקצועם ככותבי מחזות, כשהם מתחרים בפופולריות ההולכת וגוברת של היריב שלהם - ויליאם שייקספיר.
רקע
הרעיון של המחזמר עלה במוחם של האחים קרי וויין קירקפטריק כבר בשנת 1990. רק ב-2010 הם חברו לג'ון או'פארל כדי לכתוב מספר שירים ולהציג אותם למפיק קווין מקולום. לצוות הצטרף גם קייסי ניקולאו, שהביא עמו חלק מהשחקנים, וההפקה יצאה לדרך ב-2014. הצגות הרצה של המחזמר תוכננו לעלות בתיאטרון השדרה החמישית בסיאטל באפריל 2015, אך ברגע שנודע להם שיש תיאטרון פנוי בברודוויי, ניו יורק, קווין מקולום החליט להעלות שם את ההצגה, ללא הצגות הרצה קודם לכן.
הפקה
משהו רקוב! עלה בברודוויי בתיאטרון סנט ג'יימס להצגות הרצה ב-23 במרץ 2015, והפרמיירה הייתה ב-22 באפריל באותה שנה, עם בימוי וכוריאוגרפיה מאת קייסי ניקולאו, עיצוב תפאורה מאת סקוט פאסק, עיצוב תלבושות מאת גרג ברנס, ותאורה מאת ג'ף קרוטר. ההפקה בברודוויי ירדה ב-1 בינואר 2017, לאחר 742 הצגות.
מערכה א'
במאה ה-16, סוף תקופת ה"רנסאנס", ויליאם שייקספיר הוא אליל רוק. זמר רחוב מברך את הקהל על הגעתו לתקופה ומדבר על ההמצאות החדישות ועל ההתקדמות הטכנולוגית שהתרחשה בתקופה ("Welcome to the Renaissance"). האחים ניק ונייג'ל בוטום, מנהלים בית תיאטרון יחד ובדיוק חוזרים על ההפקה החדשה שלהם "ריצ'רד השני", כשלפתע מופיע לורד קלפהאם, פטרון של השניים, ומודיע על כך ששייקספיר מעלה את "ריצ'רד השני" גם הוא. ניק זועם ולא מבין את שייקספיר, שכתב לפני את "ריצ'רד השלישי", ואת ההיגיון של לכתוב נגד הסדר הכרונולוגי. הוא מביע את שנאתו לשייקספיר כשכולם מזועזעים מדעותיו יוצאות הדופן ("God, I Hate Shakespeare"). לורד קלפהאם מודיע לאחים שאם לא יעלו הפקה מצליחה בקרוב הוא יפסיק לממן אותם.
נייג'ל וניק חוזרים לביתם הקטן, כאשר בדרך הם פוגשים את שיילוק היהודי. שיילוק רוצה לעזור להם ולממן את קבוצת התיאטרון שלהם, אך ניק אומר ש"יהודיותו" של שיילוק תהיה לא חוקית. בי, אשתו של ניק, מספרת להם על היום שעברה ואיך הכינה את האוכל בזמן שהיא מגישה להם אותו. ניק ואשתו חוסכים כסף לחיים טובים יותר בקופסה וכשניק מגיש את ידו לפתוח אותה, בי מזהירה אותו ואוסרת עליו לפתוח אותה. בי מסבירה לניק שהיא יכולה לעזור להם בלהקה, אך ניק לא פותח את הראש לעצותיה ("right hand man"). בניגוד לדעתו של ניק, שאומרת שגברים אמורים להביא את הציד הביתה, בי יוצאת ועושה בדיוק את זה. כשנייג'ל ישן, ב-"(God, I Hate Shakespeare (Reprise" ניק מודה בסיבה האמיתית לשנאתו את שייקספיר - הוא היה רוצה לזכות בהצלחה, ברמה שזכה לה שיקספיר, אותה אינו חווה בחייו הנוכחיים.
אחר כך, ניק ונייג'ל נפגשים ברחוב, שם נייג'ל פוגש בפורציה, פוריטנית וביתו של האח ג'רמיה. הם במהרה מתחברים. ניק מייעץ לו לוותר עלייה, משום שהיא פוריטנית. אחרי שהפורטנים עוזבים, ניק מספר לנייג'ל את ההמצאה שגילה לו מגלה העתידות, אך מספר שהמציא אותה בעצמו. נייג'ל רוצה לכתוב את הסיפור "שני אחים מקורנוול", סיפור חייהם של שני אחים, אך ניק מבטל את הרעיון בטענה שההפקה צריכה להיות גדולה יותר ומכריז על הלהיט החדש שלו "המוות השחור" ("The Black Death"). הלורד קלפהאם נוטש את הלהקה אחרי שהוא צופה במחזמר החדש ושונא אותו.
נייג'ל יושב לכתוב מחזה חדש, בזמן שפורציה מתגנבת לראות אותו והם מגלים על הדמיון ביניהם ("I Love the Way"). מגיעה הזמנה בשביל נייג'ל "לשייקספיר בפארק" ואפטר-פארטי. פורציה שואלת את נייג'ל איך הוא השיג את ההזמנה והוא עונה לה ששלח לשייקספיר אחת מהסונטות שלו בשביל דעה מקצועית ממנו. פורציה מצטרפת אליו למסיבה. ניק פוגש את בי, שמספרת לו כי היא בהריון. ניק פוגש שוב בשיילוק, שמנסה לשכנע אותו להסכים להצעתו וכתוצאה מהשיחה ניק מבין שנייג'ל הלך למסיבה של שייקספיר.
בפארק שייקספיר מופיע לקהל המעריצים שלו ("Will Power"). נייג'ל ופורציה הולכים למסיבה ופורציה משתכרת לראשונה. שייקספיר מבקש מנייג'ל לקרוא מול כולם את הפואמות והיצירות שכתב במחברת שלו, אך ניק נכנס פנימה בפתאומיות וצועק על שייקספיר על שניסה לגנוב את העבודות של נייג'ל ועל נייג'ל על שהיה תמים והלך למסיבה של שייקספיר. האח ג'רמיה רץ פנימה ומגלה את ביתו שיכורה ונוזף בה ובנייג'ל. ניק מסכים להצעתו של שיילוק, שהופך למממן התיאטרון שלו.
ניק חוזר לנוסטרדמוס עם הכסף שנשאר מקופת החיסכון שלו ושל בי. הוא שואל אותו מה עומד להיות הלהיט הבא של שייקספיר. נוסטרדמוס רואה בחזיונו את המחזה "המלט", אך מבטא אותו כמו אומלט (חביתה), ובמקום לראות נסיך דני, הוא רואה רק את החלק של דני (מאפה מדנמרק), ובכך משלים את הקונספט של ארוחת בוקר. ניק מתלהב מהאפשרויות הבלתי מוגבלות שעומדות בדרכו בעתיד. בראשו הוא מדמיין קהל מעריצים שמודה לו על תרומתו לתיאטרון, אשתו ואחיו שמודים לו על מימון בית חדש ואת שייקספיר, שאחרי קרב סטפס, נכנע לו ומשתחווה לו ("Bottom's Gonna Be on Top").
מערכה ב'
זמר הרחוב מקבל את פנינו שוב ומספר על הלחץ שעובר על האחים בוטום ("(Welcome to the Renaissance (Reprise"). אנחנו רואים את החיים המתישים של שייקספיר ואת הקושי שהוא חווה בתור מחזאי מפורסם ("Hard to Be the Bard"). מרגל ששלח חוזר ומספר לו שהאחים בוטום מנסים לגנוב לו את הלהיט החדש שלו. שייקספיר מחליט לברר בעצמו מה הלהיט הבא של עצמו יהיה ומתחפש לדמות בשם "טובי בֵּּלְְש" והולך להיבחן ללהקה של האחים בוטום.
באותו הזמן, הלהקה מתכוננת לקראת הקפת "אומלט: המחזמר!" ("!It's Eggs"). הלהקה חושדת בנוכחותו של נוסטרדמוס בחזרות וניק משקר ואומר שהוא אחד השחקנים. שייקספיר כ"טובי בלש", מתקבל ללהקה ונדהם לגלות שהלהיט הבא שלו הוא מחזמר על ביצים.
נייג'ל מתגנב אל גשר לונדון כדי לראות את פורציה, שם הוא קורא לה עוד פואמה על אהבתו אליה. הוא דואג בנוגע לעתידם יחד ופורציה מרגיעה אותו שכאשר כולם, אפילו ניק ואביה, ישמעו את השיר שלו, הם ישנו את דעתם ויאמינו באהבה שלהם ("We See the Light").
ניק חווה רגשות מעורבים לגבי ההפקה החדשה של "אומלט: המחזמר!", אך מופתע לגלות שכול העיירה מחכה לקנות כרטיסים מסביב לתיאטרון.
Worst in Me
West in Me הוא סינגל של הזמרת-יוצרת האמריקאית, ג'וליה מייקלס, שנמצא במיני-אלבומה, Nervous System. השיר נכתב על ידי ג'וליה מייקלס, ג'סטין טרנטר ומאטמן & רובין, והופק על ידי מאטמן & רובין. השיר יצא, על ידי ריפבליק רקורדס, ב-28 ביולי 2017.
משהו רקוב!
מערכה ב'
בבית המשפט, ניק, נייג'ל, שיילוק ונוסטרדמוס נמצאים אשמים וניק נידון לכריתת ראש. לפתע, מופיעה בי בתחפושת של עורך דין וגורמת לניק להודות שלקח מקופת החיסכון שלהם. בטענה שהוא כבר "איבד את ראשו" השופט מסכים לוותר על ההוצאה להורג ומוותר להם כל עוד יגורשו מהמדינה. החבורה בהצטרפות פורציה, שברחה מאביה, מפליגים לאמריקה, שם יתחילו חיים חדשים כמו שתמיד רצו ("Finale"). כאשר הם באמריקה, מצליחים עם המחזמר שלהם "שני אחים מקונוול", הם שומעים על המחזה החדש של שייקספיר- "המלט" (ולא אומלט).
Worst in Me
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-92 מיליון פעמים.
משהו רקוב!
הקלטות
חברת ההקלטות "Ghostlight Records" הפיצה את האלבום הרשמי של המחזמר ב-2 ביוני 2015 בחנויות הדיגיטליות וב-17 ביולי 2015 כתקליטור. בהקלטות, חיברו את השירים "!Something Rotten" ו-"Make an Omelette" לרצועה אחת, לאור העובדה ש-"!Something Rotten" הוא שיר קצר במיוחד.
Worst in Me
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר הועלה לראשונה לערוץ היוטיוב של ג'וליה מייקלס ב-28 ביולי 2017. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-37 מיליון פעמים.
משהו רקוב!
אזכורים למחזות זמר
המחזמר מכיל אזכורים רבים למחזות, ובפרט - למחזות זמר מודרניים. למשל, בזמן השיר "A Musical", נוסטראדאמוס ושחקני הלהקה חובשים כובעי מלחים, שמהווים אזכור למספר שירים ידועים ממחזות זמר שונים, כגון South Pacific, Anything Goes, On the Town ו-Dames at Sea.
Worst in Me
הופעות חיות
ג'וליה מייקלס ביצעה את השיר ב-The Tonight Show Starring Jimmy Fallon, ב-23 באוקטובר 2017. ביולי 2017, היא ביצעה את השיר ב-The Late Late Show with James Corden.
משהו רקוב!
אזכורים למחזות זמר
בהתייחסות לשיר השיר "A Musical", אתר האינטרנט TheaterMania כתב כי השיר "מראה את כל הקונספט של מחזות זמר בשש דקות מצחיקות, הוא כל כך מלא באזכורים שנונים ובריקוד אנרגטי שקשה לראות איך אפשר להתעלות על זה". גם המגזין Variety התייחס לשיר זה, בהיותו "מציג בחגיגה סימולטנית וזורק לאוויר את כל הדברים שיקרים לנו לגבי התצורה הזו של אמנות [המחזמר], החל מ-'ידי הג'אז' של בוב פוסי ועד לשורה שרוקדת ביחד מה-The Rockettes".
גשר האימפריה
גשר האימפריה (בגרמנית: Reichsbrücke) הוא אחד מהגשרים המפורסמים ביותר בווינה. הגשר חוצה את נהר הדנובה ומחבר את הרובע ה-2 של וינה, לאופולדשטאדט, עם הרובע ה-22, דונאושטט. הגשר הנוכחי נפתח לתנועה בשנת 1980. לגשר שישה נתיבים לכלי רכב, שני שבילי אופניים וגם מדרכות להולכי רגל. מלבד זאת הגשר משמש גם למעבר של הרכבת התחתית של וינה. על הגשר עוברים כ-50,000 כלי רכב מדי יום.
היסטוריה
הגשר הראשון שהוקם במקום זה על הדנובה נבנה בין השנים 1872–1876 ונקרא על שמו של רודולף, נסיך הכתר האוסטרי. הגשר נחנך רשמית ב-21 באוגוסט 1876. שמו של הגשר שונה לגשר האימפריה בשנת 1920, עם הפיכתה של אוסטריה לרפובליקה דמוקרטית. בשנת 1930 הוחלט להקים גשר תלוי במקום הגשר הישן, כדי ליצור מקומות עבודה ולהתמודד עם האבטלה באוסטריה. העבודות על הגשר התלוי נערכו בין השנים 1934–1937 והוא נפתח לתנועה ב-10 באוקטובר 1937. הגשר הכיל ארבעה נתיבי תנועה לכלי רכב, 2 קווי חשמליות ושבילי הליכה. במהלך מלחמת העולם השנייה היה גשר האימפריה היחיד מבין הגשרים העוברים מעל הדנובה בווינה שלא ניזוק בצורה משמעותית. החיילים הסובייטים הגיעו לווינה בזמן כדי למנוע את הריסתו על ידי הורמאכט, בעקבות כך כונה הגשר במשך תקופה מסוימת "גשר הצבא האדום". הגשר עבר שיפוץ נוסף בין השנים 1948–1952.