cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שמינייה (שוברט)
ניתוח
הנושא של הפרק הראשון נגזר משירת הנודד Der Wanderer של שוברט. הווריאציות של הפרק הרביעי מבוססות על נושא מתוך ה-Singspiel Die Freunde von Salamanka של שוברט.
סמור אפריקאי
סמור אפריקאי (שם מדעי: Poecilogale albinucha) הוא מין יחיד בסוגו במשפחת הסמוריים. חי באפריקה ומזכיר בצבעו מעט בואש, אך קטן ממנו בהרבה וריחו חלש בהרבה.
מאפיינים
הסמור האפריקאי הוא אחד הטורפים הקטנים ביותר באפריקה. אורכו של פרט בוגר 27–32 סנטימטר. משקלם הממוצע של הזכרים הוא 339 גרם ושל הנקבות 251 גרם. גופו של הסמור שחור עם ארבעה פסים גדולים לבנים-חיוורים לאורך הגוף עד לראש. הזנב לבן וגם חלקו העליון של הראש. הראש קטן יחסית ואוזניים לא בולטות. יש לסמור בלוטות ריח הפולטות נוזל בעל ריח חריף כשהסמור מרגיש מאוים.
הסמורים הם ציידים ליליים נמרצים ואוכלי בשר של יונקים קטנים, זוחלים וציפורים ובעיקר מכרסמים קטנים. הם נושכים את טרפם בצוואר בעזרת ניביהם הארוכים וכך הורגים אותו. לעיתים הם לוקחים את טרפם למאורה שלהם.
הם חיים לבד או במשפחה, במאורה שחפרו בעצמם או שמצאו. הזכרים טריטוריאליים מאוד וכאשר ייתקלו אחד בשני יתחילו מריבה אגרסיבית וקולנית ביותר.
משטרת סנקט פטרבורג
מטה המשטרה ממוקם בבניין האקדמיה לתעשייה קלה בשדרת סובורוב 50 בסנקט פטרבורג. בעבר, מטה המשטרה היה ממוקם ברחוב גורוחובאיה 2 בעיר (כיום מוזיאון המשטרות הפוליטיות).
מפקד המשטרה מתמנה על ידי נשיא רוסיה על בסיס המלצת משרד הפנים. עם שטח שיפוט בגודל 85,939 ק"מ רבוע ואחריות על אוכלוסייה בת כ-6 מיליון איש, זהו אחד מגופי המשטרה הגדולים ברוסיה.
היסטוריה
המשטרה הוקמה על ידי פיוטר הגדול ב-7 ביוני 1718 בתור המשטרה הראשית של סנקט פטרבורג, כאשר למפקד משטרת סנקט פטרבורג הראשון מונה יהודי מומר בשם אנטון דיווער. תחת פיקודו המשטרה הקימה שירותי כיבוי אש והייתה אחראית לשלל תפקידים שלא היו חלק מתפקידי המשטרה.
בתקופה הסובייטית המשטרה הפטרבורגית סבלה רבות מנחת זרועם של השלטונות, ורבים ממפקדיה הוגלו לסיביר בתקופת הטיהורים של סטלין. עם נפילת ברית המועצות, סבלה המשטרה - כמו משטרות אחרות במדינה - מחוסר מימון מספיק, שהביא לעלייה ברמת השחיתות בארגוני אכיפת החוק. הדבר התבטא בחוסר יכולתם של השוטרים לאכוף את חוקי הייבוא בנמל סנקט פטרבורג, שהיווה את שער הכניסה לסחורות רבות שהועברו על ידי המאפיה הרוסית. עד לתחילת המאה ה-21 רכבי VAZ-2106 שימשו כדגמי ניידות עיקריות. אך מאז עברה המשטרה להתנייד ברכבי סקודה, מרצדס בנץ, פורד פוקוס, לאדה וסטה ולאדה לרגוס מודרניים. כמו גם רכבי אאודי A8L D4, Mercedes-Benz S 500 W221, Volkswagen Touareg וטויוטה לנד קרוזר 200.
ברפורמה משנת 2010 נערכו כמה שינויים בארגוני אכיפת החוק, אך אלה השפיעו מעט מאוד על אופן תפקודה של המשטרה העירונית.
מבנה
בנוסף למשרדים אזוריים האחראים על אזורים שונים בעיר ובמחוז לנינגרד, למשטרה קיימות גם מחלקות מטה:
זאב נהרות צפוני
זאב נהרות צפוני (שם מדעי: Esox lucius) הוא דג טורף ממשפחת זאבי נהרות שבסדרת זאבי נהר המצוי במקור מים מתוקים באירופה, צפון אסיה ובאמריקה הצפונית.
אורכו של זאב הנהרות 40-55 ס"מ וייתכן שפרטים מסוימים הגיעו לאורך 150 ס"מ. משקלו 25 ק"ג בממוצע וייתכן שהגיע גם למשקל 28.4 ק"ג. זאב הנהר הוא יצור מוארך בעל לסת גדולה וקשיחה בתוכה שיניים חדות המופנות אחורה ויכולות להיאחז בטרף, 3 זוגות סנפירים מתחת לגוף ואחד בקצה הגב התחתון. הזנב רחב ושרירי ועוזר לזאב המים לזנק במהירות. זאב הנהר מוסווה בין צמחי המים וצבעו ירוק מנומר בירוק כהה עד חום.
הוא אחד הטורפים הקשוחים של המים העומדים באירופה, צפון אסיה ובצפון אמריקה הצפונית. הוא מצוי בנהרות איטיי זרימה, אגמים וביצות וגם במים מליחים שונים. הוא מצוי בקרבת הקרקעית המכילה צמחייה בה הוא מסתתר מטרף ואורב לו עד לרגע המתאים לתקוף. הוא ניזון בעיקר מדגים אחרים כולל זאבי נהרות אחרים אך גם מסרטנים, סרטני נהרות, דו-חיים, נחשים, עופות מים כמו ברווזים ויונקים קטנים. הצעירים ניזונים בתחילת חייהם רק מפלנקטון אך עד מהרה מתחילים לטרוף דגים.
מאמא (סרט)
הסרט עוקב אחר שתי ילדות שננטשו ביער, עליהן שומרת רוח של אישה שנקראת בפיהן "מאמא". הבנות מחולצות על ידי דודן ובת זוגו, אך מאמא עוקבת אחריהן לביתן החדש.
הסרט הופק על ידי ג'יי. מיילס דייל. כותבי המשנה, ברברה מושיאטי וגיירמו דל-טורו שימשו כמפיקים בפועל. הסרט יצא לבתי הקולנוע ב-18 בינואר 2013 על ידי סרטי יוניברסל וקיבל ביקורות חיוביות יחסית. המבקרים שיבחו את השחקנים ואת האווירה של הסרט, אך מאידך ביקרו לרעה את העלילה.
הסרט היה לשובר קופות והרוויח 146 מיליון דולר, לעומת תקציב של 15 מיליון דולר שהושקעו בו.
עלילה
לאחר שהפסיד את כל הונו במשבר הכלכלי של 2008, סוכן המניות ג'פרי דסנג' (ניקולאי קוסטר-ולדאו) רוצח את שותפיו לעבודה ואת אשתו ולוקח את שתי בנותיו, ויקטוריה בת ה-3 (מורגן מאגארי) ולילי בת השנה (מאיה וסיירה דאו) מהבית. בעקבות נהיגה מסוכנת בדרך מושלגת, ג'פרי מאבד שליטה על הרכב ונופל מההר ישירות אל תוך יער, בעקבות הנפילה המשקפייה של ויקטוריה נשברות. המשפחה שורדת את ההתרסקות וג'פרי לוקח את בנותיו אל עבר בקתה נטושה. ג'פרי מתכנן להרוג את בנותיו ולהתאבד, אך מותקף ונהרג על ידי דמות מוצללת.
מאמא (חוויאר בוטאט) תוקפת את לוקאס והוא מגיע לבית החולים במצב של תרדמת, ולכן אנאבל אחראית על הבנות לבדה. למרות הסתייגותה, היא מצליחה ליצור קשר עם ויקטוריה, אבל לילי עדיין עוינת כלפיה. בעקבות סיוטים על אישה מסתורית ואזהרות על הקנאה של מאמא, אנאבל מבקשת מדרייפוס שיחקור לעומק. המחקר של דרייפוס שופך אור אודות אישה בשם אידית' ברנן (חנה צ'סמן), מאושפזת במוסד לחולי נפש שמתה במאה ה-19. דרייפוס מצליח להשיג קופסה מלאה בשרידי תינוק ממחסן ממשלתי.
אנאבל חולמת על עברה של מאמא: כשאידית' ברנן (מאמא) נשלחה למוסד הסגור, ילדה נלקח ממנה והועבר לטיפולן של נזירות. היא ברחה מהמוסד, דקרה נזירה ולקחה את בנה בחזרה. במהלך הבריחה, אידית' קופצת מצוק יחד עם בנה, אך היא טובעת ובנה נתקע על ענף של עץ ולא נפל למים. איזבל מבינה שמאמא לא הבינה שבנה לא טבע כמותה ולכן רוחה חיפשה אחר ילדים חדשים ומצאה את ויקטוריה ולילי בבקתת העץ ואימצה אותן כתחליף.
לוקאס חוזר להכרה לאחר חיזיון על אחיו המת שמפציר בו ללכת לבקתה ולהציל את הבנות. ויקטוריה מתקרבת לאנאבל ומאבדת את החשק לשחק עם מאמא, בניגוד ללילי. דרייפוס מבקר בבקתה ונהרג על ידי מאמא. אנאבל מצליחה להשיג את התיק על מאמא ואת שרידיו של בנה. אנאבעל והבנות מותקפות על ידי מאמא הקנאית, ההורגת את ג'ין ומשתמשת בגופה כדי לקחת איתה את הבנות. אנאבל ולוקאס מוצאים את מאמא והבנות בסמוך לצוק שממנו אידית' קפצה עם בנה, בתקווה לשחזר את הקפיצה יחד עם הבנות.
אנאבל מציעה למאמא את שרידיו של בנה, מאמא מזהה את בנה ומשתנה לאישה רגילה. אך לאחר שאנאבל ולוקאס מנסים לקחת את הבנות למקום בטוח, לילי קוראת למאמא והאחרונה חוזרת לצורתה המבעיתה ומנסה לקחת את הבנות שוב. אנאבל נצמדת לוויקטוריה, הרוצה להישאר עם אנאבל ולוקאס ומאמא מסכימה. לאחר פרידה מרגשת, מאמא ולילי קופצות ביחד מהצוק מחובקות ופוגעות בענף, מיד לאחר מכן הן הופכות לנחיל עשים. אנאבל ולוקאס מחבקים את ויקטוריה, המבחינה בעש נוחת על ידה, דבר הרומז שלילי איתה עדיין ברוחה.
הפקה
תהליך ההפקה החל באולפני "פיינווד" שבטורונטו ב-3 באוקטובר 2011 והסתיים ב-9 בדצמבר. הסרט צולם בקוייבק שבקנדה. אף על פי שהסרט צולם בקנדה, העלילה מתרחשת בווירג'יניה. הסרט תוכנן לצאת לבתי הקולנוע באוקטובר 2012, אך נדחה לינואר כדי למנוע תחרות עם הסרט "פעילות על טבעית 4".
ביקורות
הסרט זכה לביקורות מעורבות.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט דירוג של 63% טריות על סמך 164 ביקורות עם ציון ממוצע של 5.93/10. באתר נכתב "אם אתם אוהבים הפחדות כמו פעם ואלימות גופנית מעטה, אתם תצליחו להתגבר על התסריט המבלבל של הסרט".
האתר Metacritic נתן לסרט ממוצע ביקורות של 57/100.
קניבליזם (ביולוגיה)
בביולוגיה, קניבליזם (Cannibalism) הוא תופעה בה פרטים הורגים וטורפים פרטים אחרים בני מינם. קניבליזם בין בעלי חיים נפוץ במינים רבים. בעבר נהוג היה לחשוב שקניבליזם הוא נדיר בטבע (למעט במיני דגים מסוימים), ושהתופעה מתפתחת רק במצבים קיצוניים כגון שבי או מחסור חמור במזון. כיום מכירים בכך שהתופעה נפוצה, ובמינים רבים נבררה כחלק בלתי נפרד ממחזורי חייהם. לעיתים קניבליזם חשוב לשם הישרדותן של קבוצות פרטים ואף של אוכלוסיות, אם כי השפעתה של התנהגות זאת על אוכלוסיות וחברות אקולוגיות היא מורכבת.
ההגדרה הביולוגית הרווחת לקניבליזם כוללת, כאמור: א. הרג של פרט על ידי בן מינו, ב. טריפה של הקורבן. בנוסף, קניבליזם מאופיין לרוב בשתי תכונות נפוצות: קניבלים נוטים להיות גדולים יותר מקורבנותיהם, וקיימת תחרות על משאבי מזון משותפים בין הקניבלים לקורבנותיהם הפוטנציאליים, כך שפעולת הקניבליזם עשויה להנמיך את עוצמת התחרות באוכלוסייה.
קיימות גם תופעות של הרג פרטים בני אותו המין ללא אכילתם (לדוגמה קטל צאצאים, infanticide, קטל אחאים, siblicide), וכן תופעות של אכילת פרטים בני אותו המין לאחר שמתו מסיבות אחרות (necrophagy). אולם תופעות אלה לרוב נחשבות שונות מהותית מקניבליזם, מפני שהגורמים לאבולוציה שלהן וכן ההשפעות שלהן על תהליכים ברמת האוכלוסייה שונים מאלה של קניבליזם.
האבולוציה של קניבליזם
הגורמים האבולוציוניים להופעת קניבליזם בחלק מהמינים, אך לא באחרים, ולצורותיו, הם נושא המצוי במחקר עכשווי נרחב באקולוגיה התנהגותית ואבולוציונית, שהחל לצבור תאוצה בתחילת שנות השמונים של המאה ה-20. הגורמים העיקריים נחלקים על פי השפעתם החיובית או השלילית על שרידותו של הפרט הקניבל ועל הצלחת הרבייה שלו.
מודל אקולוגי תאורטי
מודל אקולוגי בסיסי של הדינמיקה של אוכלוסייה שצמיחתה מוגבלת על ידי קניבליזם בלבד, נתון על ידי המשוואה:
המודל מציג אוכלוסייה בגודל N, בעלת קצב גדילה בסיסי r, וקצב קניבליזם a. הרכיב של המשוואה שמתאר קניבליזם תלוי ב- N^2 מפני שהתהליך תלוי במפגש בין שני פרטים. בכל אירוע קניבליזם, האנרגיה שהפיק הקניבל מטריפת הקרבן מתורגמת לעלייה בפוריותו הממוצעת בהתאם לפרמטר c. מכיוון שמעבר האנרגיה בטריפה אינו מושלם, הפרמטר c יכול לקבל ערכים גדולים מ-0 אך קטנים מ-1. לכן, קניבליזם במודל זה הוא גורם המגביל את גודל האוכלוסייה. אוכלוסייה היפותטית כזאת תגיע לשיווי משקל יציב בגודל
מכאן ניתן לראות שקניבליזם (a) גבוה מקטין את גודל האוכלוסייה בשיווי-משקל, N^*.
רוברטו דה זרבי
רוברטו דה זרבי (באיטלקית: Roberto De Zerbi; נולד ב-6 ביוני 1979) הוא מאמן כדורגל איטלקי וכדורגלן עבר וכיום משמש כמאמנה של ברייטון מהליגה הבכירה באנגליה.
קריירת שחקן
דה זרבי החל את הקריירה המקצועית שלו במילאן. הוא בילה ארבע עונות בהשאלה למועדונים מהליגה הנמוכה (סרייה ב' עד סרייה ג'). בשנת 2001 חתם דה זרבי בסלרניטנה מהסרייה א'. ביוני 2002 חתם דה זרבי שוב במילאן אך באותה שנה נמכר לפוג'ה.
ב-2006 חתם דה זרבי בנאפולי מהסרייה א' תמורת 2.5 מיליון אירו.
ב-8 בפברואר 2010, נאפולי הודיעה על העברתו בהשאלה למועדון הליגה הרומנית צ'.פ.ר. קלוז', למשך שלוש שנים.
פארלמו
ב-6 בספטמבר 2016, דה זרבי מונה למאמנה הראשי של פאלרמו מהסרייה א' (באותם ימים) בעקבות עזיבתו של דוידה באלרדיני בהסכמה הדדית עקב חילוקי דעות עם ההנהלה. אך הצלחתו של דה זרבי בקבוצה לא הייתה מרובה, עם שבעה הפסדים רצופים וללא נקודות במשחקי הבית במשך שלושה חודשים. לאחר הפסד בדו-קרב פנדלים במשחק ביתי מול ספציה מהסרייה ב' (באותם ימים), דה זרבי פוטר ב-30 בנובמבר 2016.
בנוונטו
ב-23 באוקטובר 2017, דה זרבי מונה למאמנה הראשי של העולה החדשה לסרייה א', בנוונטו. ולמרות שהקבוצה הודחה בחזרה לסרייה ב' בתום העונה, דה זרבי זכה לשבחים על הכדורגל ההתקפי שהראה ועל העברות השחקנים שעשה.
ססואולו
ב-13 ביוני 2018, דה זרבי מונה למאמנה של ססואולו. בתקופת כהונתו, זכה לשבחים על סגנון הכדורגל שלו יחד עם הישגי יתר, שהובילו את המועדון הקטן, לסיום שתי עונות ברציפות במקום השמיני בליגה הבכירה האיטלקית, על אף שלא הצליח להעפיל יחד עם המועדון לליגה האזורית של אופ"א.
במאי 2021, הודיע כי החליט לעזוב את הקבוצה.
שחטאר דונצק
ב-25 במאי 2021, פורסם כי דה זרבי חתם על מינויו כמאמנה הראשי של שחטאר דונצק מהליגה הבכירה באוקראינה. ב-22 בספטמבר 2021, זכה בתוארו הראשון בקבוצה לאחר שניצח את הקבוצה דינמו קייב במסגרת הסופר קאפ האוקראיני לשנת 2021, והפך למאמן האיטלקי הראשון שזוכה בתואר. בעקבות מלחמת אוקראינה-רוסיה, ביולי 2022 נאלץ דה זרבי לעזוב את הקבוצה לאחר שהוביל את המועדון למקום הראשון בטבלת הליגה.
ברייטון
ב-18 בספטמבר 2022, חתם דה זרבי על חוזה ארוך טווח של ארבע שנים כמאמנה החדש של ברייטון. משחקו הראשון כמאמן הקבוצה נערך ב-1 באוקטובר, במשחק שהסתיים בתוצאת תיקו 3–3 במשחק חוץ מול ליברפול, כאשר לאנדרו טרוסארד הפך לשחקן ברייטון הראשון שכובש שלושער בפרמייר ליג. ב-9 באוקטובר 2022 ספג את הפסדו הראשון באצטדיונה הביתי של ברייטון כאשר קבוצתו הפסידה בתוצאת 0-1 לטוטנהאם הוטספר, אך למרות ההפסד כינה את שחקניו "פנטסטיים" למרות התבוסה. ניצחונו הראשון בקבוצה היה ב-29 באוקטובר 2022, כאשר הביס צ'לסי בתוצאת 4–1. לאחר המשחק הפנטסטי מול צ'לסי, דה זרבי וקבוצתו עברו שלושה משחקים ללא הפסד, כולל ניצחון מול ליברפול, אותם ניצח בסיבוב הרביעי של הגביע האנגלי.
סטטיסטיקות אימון
נכון ל-15 באפריל 2023
כשחקן
צ'.פ.ר. קלוז'
כמאמן
פוג'ה
שחטאר דונצק
קרייט
מאפיינים
נחשים אלה יכולים להגיע לאורך של 1–2 מטר כשהמין קרייט מפוספס מגיע לאורך 2.125 מטר. הם בעלי גוף צבוע בשחור או חום ולאורכו טבעות צהובות או לבנות. הם בעלי ראש ועיניים גדולות ובעלי לסתות היכולות להיפער לרווחה כאשר הם מכישים.
נחשים אלה חיים בשדות, ערבות ושטח מכוסה עשב, וכמו כן מצויים בג'ונגלים ואף בערים וכפרים מיושבים. הם פעילי לילה היוצאים לצוד טרף קטן כעכברים או לטאות. הם אוכלי נחשים ומסוגלים לטרוף גם פרטים מבני מינם. הם מכישים להגנתם רק כמוצא אחרון.
דיפלומטיה בדילוגים
בדיפלומטיה וביחסים בינלאומיים, דיפלומטיה בדילוגים או מסע דילוגים היא פעולה של גורם חיצוני בעת שירותו כמתווך בין מספר מסוים של צדדים בסכסוך, ללא קיום קשר ישיר בין צד לצד. במקור ובדרך כלל, התהליך כרוך בנסיעות רצופות (או לחלופין מסעות) של המתווך, ממקום משכנו של צד אחד לזה של האחר. המונח מתייחס לרוב לשיחות בין שתי מדינות, אשר מתקיימות על ידי מתווך מצד שלישי הנוסע בין המדינות ומעביר את המסרים של מדינה אחת לשנייה ומציע דרכים לפתרון הסכסוך בין השתיים.
השימוש הראשון במונח זה החל במהלך כהונתו של מזכיר המדינה של ארצות הברית הנרי קיסינג'ר. בשנות ה-70 דילג קיסינג'ר בין ישראל, מצרים, סוריה, ארצות הברית וברית המועצות כדי להגיע להסכם הפרדת כוחות בין ישראל למצרים וסוריה במלחמת יום הכיפורים ומאוחר יותר להסכם הביניים בין ישראל למצרים. המונח נטבע לראשונה בידי הכתבים שליוו את קיסינג'ר במסעותיו בין עיר בירה אחת לאחרת.
המתווך משתמש לרוב ב"דיפלומטיה בדילוגים" כאשר אחד או שני הצדדים מסרבים להכיר האחד בשני בטרם תחילת המשא ומתן.
המונח "דיפלומטיה בדילוגים" אומץ גם לתחום הגישור.
היסטוריה
לאחר משבר האנרגיה של 1973 ומלחמת יום הכיפורים, כינון שלום בין ישראל למדינות ערב עמד בראש סדר העדיפויות של הקהילה הבינלאומית, אך פרשת ווטרגייט מנעה מהנשיא ניקסון לקחת חלק משמעותי כמנהיג העולם החופשי בהליך המשא ומתן. מזכיר המדינה קיסינג'ר זיהה נכונות בקרב מצרים שאחרי מלחמת יום הכיפורים לשים סוף לסכסוך. הוא נהג להשתמש בדיפלומטיה בדילוגים (מה שתואר לרוב כמסעות דילוגים) במזרח התיכון בתקופת הנשיאים ניקסון ופורד (1969–1977); מה שהוביל בין היתר לחתימת הסכם הביניים בין ישראל למצרים (1975) והסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה ברמת הגולן (1974). המונח היה שכיח במיוחד במהלך שירותו של קיסינג'ר כמזכיר המדינה.
על אף שבתקופתו של המזכיר קיסינג'ר מסעות הדילוגים לא הבשילו להסכם שלום כולל בין ישראל למצרים, בתקופתו של המזכיר סיירוס ואנס תחת הנשיא ג'ימי קרטר, נשלחו ואנס, אלפרד את'רתון (אנ') והרולד סונדרס (אנ') למסעות רבים בין קהיר לירושלים. מסעות אלו הביאו לבסוף לאחר קשיים וביקורת על אופי המסעות לפריצת דרך במגעים שהביאה לבסוף את ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ונשיא מצרים אנואר סאדאת לשיחות בקמפ-דייוויד. השיחות הבשילו להסכמי קמפ דייוויד (1978) ולבסוף לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים (1979).
פשר חבקוק
פשר חבקוק היא מגילה אשר התגלתה כמעט בשלמותה במערה מס' 1 בקומראן, אחת מתוך שבע מגילות שהתגלו במקום בשנת 1947, ומוצגת כיום במוזיאון ישראל. המגילה מפרשת את שני הפרקים הראשונים של ספר חבקוק ומתייחסת למאבקי כוח בין האוכלוסייה הדתית בירושלים ובין הכוהנים ששירתו בבית המקדש השני. כמו כן החיבור מתייחס לתוצאות הכיבוש הרומאי והשלכותיו על האוכלוסייה. המגילה שופכת אור על חיי קהילת המתיישבים בקומראן, באזור ים המלח.
המגילה השתמרה כמעט בשלמותה למעט שורותיה התחתונות שנפגעו מעט. היא מורכבת משלושה עשר טורים, המכילים שבע עשרה שורות בכל טור. הכתב במגילה הוא עברי מזמנו של הורדוס והכתוב בטור שלוש עשרה מיוחס למחבר נוסף.
פשר חבקוק, כמו יתר הפשרים, אינה פרשנות במובנה הרגיל. הפשר היא 'פירוש' של התגשמות דברי הנבואה כפי שרואה אותו בעל הפשר. מחברי הפשרים מעתיקים תחילה את דברי הכתובים ומציעים את התגשמות הנבואה במונח: "פשרו" או "פשר הדבר", כלומר, לעניין כך וכך התכוון הנביא. לעיתים קיימת חזרה של הפרשן על כתוב אשר כבר מצוי ואז הוא פותח ואומר "ואשר אמר". המושג 'פשר' מקובל בספרות מחקר המקרא כשם לחיבורים מסוג זה.
הטרגדיה (ציור)
הטרגדיה (La Tragédie) היא אחת מיצירות האמנות של פבלו פיקאסו, צוירה בשנת 1903. זוהי תמונת שמן על בד קנבס, בגובה 105.4 ס"מ על 69 ס"מ, והיא מוצגת כיום בגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון.
התמונה צוירה בתקופה הכחולה של פיקאסו, תקופה המתאפיינת בתמונות של מלאנכוליה, עצב רב ותחושת בדידות. הצבע הכחול המאפיין את התקופה, והיעדר צבעים אחרים, מדגישים את תחושת חוסר התקווה.
בתמונה נראים גבר אישה וילד, העומדים על שפת הים. הדמויות רזות ומוארכות, ותופסות את כל מרחב התמונה. שלוש הדמויות יחפות ולבושות בלויי סחבות, והגבר אינו מגולח. פני הדמויות ברורים וחדים, ביחס לשאר הציור, ובהבעתם סבל וצער. הם אינם מביטים זה בזה, ונראה כי כל אחת מהדמויות שקועה בצערה. שני המבוגרים עומדים בעמידה סגורה, משלבים ידיים, ומרכינים מבט אל הקרקע. הילד אמנם מישיר מבט, אך זה מעורפל ואטום. את ידיו הוא מניף בתנועת חוסר אונים.
הרזון והפנים המוארכות של הדמויות הן השראה מעבודותיו של אל גרקו. לאחר מותו של אל גרקו נשכחו עבודותיו, עד סוף המאה ה-19 בה גילה האמן הצעיר דאז, פיקאסו, ואחרים, עניין מחודש באופן ההבעה הייחודי שלו. הלבוש המרופט שבתמונה, העוני והסבל, האופייניים גם לתמונות אחרות בציורי התקופה הכחולה של פיקאסו, מתייחסים לחסכים הפיזיים שפיקאסו עצמו חווה בתחילת המאה העשרים, בעת שנאבק לבסס את עצמו כאמן. הדמויות מנסות לשווא להתעטף בסחבות אותן הם לובשים, אך רגליהם נותרות יחפות. עמידתם כפופה, פניהם מיוסרים, וניכר כי הדמויות סובלות מרעב ומקור.
השם אותו נתן פיקאסו לתמונה, "הטרגדיה", מעלה שאלות. האם הטרגדיה היא מחלה, מוות, אסון חיצוני, או שמא הטרגדיה היא בצערן של הדמויות, בבדידות בה הן נתונות, כלואות בסיבלן. לא ידוע על אירוע ספציפי הקשור לציור. נראה כי הגבר, האישה והילד, מדגימים את כלל הסבל האנושי. העירפול שהיצירה מותירה והמשמעויות הרבות האפשריות בה, הן היבט נוסף של עידן המודרניזם לפי פיקאסו, בציורי "התקופה הכחולה" שלו, עידן של חוסר ודאות וצער.
התמונה הופיעה על כריכת הספר סיפור על אהבה וחושך של עמוס עוז, במהדורה העברית.
גמפיליים
דגים אלה מזכירים במראם ברקודה קטנה בעלת סנפירי גב ארוכים וקוצניים, ראשים גדולים ושיניים חדות ביותר. המינים הגדולים ביותר כמו הThyrsites atun מגיעים לאורך 2 מטר אך רובם קטנים הרבה יותר.
קורמורן קמפבל
קורמורן זה מגיע לאורך 63 ס"מ בממוצע, בעל מוטת כנפיים של 105 ס"מ ומגיע למשקל 1.6 עד 2 ק"ג. הוא בל חזית שחורה ובטן וחזה לבנים בדומה לפינגווין, גרונו שחור אך בעל פס לבן באמצעו ובעל פס לבן על הכנפיים. הוא בעל כפות רגליים ורודות עם קרומי שחייה. המקור אפור וארוך בעל עיקול בקצה ובעל עיניים כחולות ועור פנים כחול סביבם. הקורמורן הוא מעופף מגושם יחסית אך שחיין וצוללן מהיר בים.
הקורמורנים מתרבים לאורך איי קמפבל אך ניזונים לרוב בים הפתוח או קרוב לחוף ויכולים לשחות עד 10 ק"מ מהחוף לכל כיוון. הם צוללים טובים המחפשים טרף לבד או בקבוצות בודדות מדגים, תולעים ימיות ורכיכות. זוג קורמורנים מקנן יחדיו על החופים במושבות של מעל 150 זוגות, לרוב בין מרץ לספטמבר.
מין זה מצוי בסכנת הכחדה אף שגודל האוכלוסייה נאמד ב-8,000 פרטים בוגרים ב-1975. למרות שהמושבות יציבות ואינם נפגעות ביותר עדיין ישנה סכנה עתידים למין עקב בידודם וכמותם הקטנה יחסית. המושבות לא מופרעות מדי מחתולים או חולדות שפלשו לאיים אך הביצים והאפרוחים עדיין נחטפים בידי חמסנים חומים.
נוסיבקה
נוסיבקה (אוקראינית: Носівка) היא עיר במחוז צ'רניהיב אוקראינה.
היישוב מוזכר לראשונה במסמכים משנת 1147. החל מ-1471 הוא חלק ממלכת ליטא, והחל מ-1569 חלק מממלכת פולין. ב-1662 ושוב ב-1679 נשרפה בפלישות של הטטרים.
ב-1866 היו בנוסיבקה 1,991 בתי אב ו-11,123 תושבים, ב-1897 היו 3,155 בתי אב ו-16,947 תושבים.
החל מ-1917 היא חלק של הרפובליקה העממית של אוקראינה, ב-1921 הפכה לחלק מברית המועצות.
ב-1960 נוסיבקה קיבלה מעמד של עיר.
בתה (פירושונים)
{{פירושונים| אחר:
אישים:
ראו גם
}}
תומאס א קמפיס
תּוֹמַאס אַ קֶמְפִּיס (בלטינית: Thomas à Kempis) או תּוֹמַאס מִקֶּמְפֶּן (בגרמנית: Thomas von Kempen; בהולנדית: Thomas van Kempen; סביב 1380 – 25 ביולי 1471) היה כומר נוצרי קתולי גרמני-הולנדי של סוף ימי הביניים ומחבר הספר "", שפורסם בעילום שם בלטינית בהולנד בערך בשנים 1418–1427, אחד מ הפופולריים והידועים ביותר. פירוש שמו בלטינית זהה לשמו בגרמנית, כלומר "תומאס מקמפן", כש היא עיר הולדתו.
ביוגרפיה
בשנת 1392, תומאס הלך בעקבות אחיו, יוהאן, לדוונטר בהולנד של ימינו כדי ללמוד בבית הספר הלטיני הנודע שם. בזמן שלמד בבית ספר זה, תומאס נתקל ב, חסידי תנועת "" של. הוא למד בבית הספר בדוונטר בשנים 1392–1399.
כהונתו הראשונה בתפקיד משנה נקטעה על ידי גלות הקהילה מאגנטנברג (1429). התעוררה מחלוקת בקשר למינוי לכס הבישוף שהתפנה באוטרכט. האפיפיור מרטינוס החמישי דחה את מינויו של הבישוף הנבחר, והטיל צו איסור. הכמרים נשארו בגלות תוך קיום האיסור עד להסדרת המחלוקת (1432). במהלך תקופה זו, תומאס נשלח לארנהם כדי לטפל באחיו החולה. הוא נשאר שם עד שאחיו מת בנובמבר 1432.
מלבד זאת, תומאס בילה את זמנו בין תרגילי הדבקות בכתיבה ובהעתקת כתבי יד. הוא העתיק את התנ"ך לא פחות מארבע פעמים, אחד מהעותקים נשמר בדרמשטאדט, בגרמניה של ימיו, בחמישה כרכים. מכתביו ניכר שהוא קרא ספרות בצורה נרחבת ויצירותיו שופעות ציטוטים מקראיים, במיוחד מהברית החדשה.
בתור משנה לאב המנזר הוא הוטל עליו להדריך חניכים, ובתפקיד זה כתב ארבעה ספרונים בין 1418 ל-1427, שקובצו מאוחר יותר ונקראו על שם הפרק הראשון של הספרון הראשונה: "הליכה בדרכו של ישו" (De Imitatione Christi). תומאס מור אמר שזה אחד משלושת הספרים שחייבים להיות לכולם. בין השנים 1500 ל-1700 יצאו לאור 13 תרגומים של ספר זה לאנגלית. תומאס מת ליד זוולה בשנת 1471. יש אגדה לפיה נמנעה ממנו הכרה כקדוש כ-200 שנה לאחר מותו על ידי הכנסייה הקתולית בשל הימצאותם של סימני שריטה בחלק הפנימי של מכסה הארון שלו, מה שכביכול פוסל אותו מהכרה בקדושתו. כלומר הוא לא אימץ את המוות בשלווה. עם זאת, ישנן עדויות מועטות התומכות בכך שהוא נקבר בחיים או ברעיון שהכנסייה הייתה שוללת ממנו את קדושתו אם היו מגלים שהוא מת בצורה זו.
כתביו
כתב היד של קמפיס משנת 1441 של "" זמין בספרייה המלכותית (Bibliothèque Royale) בבריסל (סימן מדף: MS 5455-61).
תומאס גם כתב את הביוגרפיות של חברי הדבקות החדשה – חריט חרוט, פלורנס רדווינס, יאן ואן דה חרונדה (Jan van de Gronde) ויאן ברינקרינק (Jan Brinckerinck). יצירותיו החשובות כוללות סדרה של דרשות לחניכים של מנזר אוגוסטינוס הקדוש, כולל "תפילות ומדיטציות על חיי ישו", "מדיטציות על התגלמותו של ישו", "על חיבה אמיתית של הלב", "שיח הנשמה", "גן הוורדים", "עמק של חבצלות", ו"חייה של לידווינה הקדושה מסכידאם".
סמל מקלנבורג-מערב פומרניה
סמל מקלנבורג-מערב פומרניה (גרמנית: Wappen Mecklenburg-Vorpommern) הוא סמלה הרשמי של המדינה הגרמנית מקלנבורג-מערב פומרניה. הסמל נקבע בחוקת המדינה ב-1990' ועיצובו מתבסס על סמלי הנסיכויות ההיסטוריות שבשטחיהן מתקיימת המדינה כיום.
המגן הגדול מחולק לארבעה חלקים: בחלקים הראשון והרביעי מוצג ראשו הקטוע (הרלדית) של פר שחור עם קרניים כסופות, לשון אדומה וכתר זהוב בשדה זהוב. זהו סמלו ההיסטורי של מחוז מקלנבורג. בחלק השני של המגן מוטען גריפון זקוף אדום בשדה כסוף, סמלה ההיסטורי של פומרניה. בחלק השלישי של המגן מוטען עיט אדום עם כנפיים מעוטרות בתלתן זהוב בשדה כסוף, סמלה ההיסטורי של ברנדנבורג.
המגן הקטן מחולק לשניים: החצי הימני מראה ראש קטוע של פר שחור בשדה זהב. בחציו השמאלי של המגן נמצא גריפון זקוף אדום בשדה כסוף.
המצאות כפולה של ראש פר בסמל נועד לבטא את שתי המדינות ההיסטוריות: מקלנבורג-שטרליץ ומקלנבורג-שוורין.
ורן ביוקנן
ורנון גייל ביוקנן (באנגלית: Vernon Gale Buchanan; נולד ב-8 במאי 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-16 של מדינת פלורידה, מאז 2007. עד 2013 היה נציגו של מחוז הקונגרס ה-13. ביוקנן, השלישי ברשימת חברי הקונגרס האמידים ביותר, מייצג מחוז בחירה השוכן במרכז מדינת פלורידה ובו הערים המרכזיות הן סרסוטה ובריידנטון.
ביוגרפיה
ביוקנן נולד בדטרויט וגדל באינקסטר (Inkster) שבמישיגן, עיירה קטנה מחוץ לדטרויט. אביו היה מנהל משמרת במפעל ובן למשפחה בת שישה ילדים. סבו וסבתו מצד אמו היגרו לארצות הברית מפינלנד. כשסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1969 התגייס ביוקנן למשמר הלאומי האווירי של מישיגן, ושירת שם במשך שש שנים. הוא השלים לימודי תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת קלירי, ולאחר מכן קיבל תואר שני באותו התחום מאוניברסיטת דטרויט.
במאי 1976 שכנע ביוקנן את ג'ים מקדונלד, בעלים של חברת דפוס במישיגן, כי ביכולתו לסייע לבית העסק שלו לצמוח כלכלית. השניים הקימו את "אמריקן ספידי פרינטינג" (American Speedy Printing), ששגשגה באמצעות זכיינות של יותר מ-730 חנויות ב-44 ממדינות ארצות הברית. מאוחר יותר, ביוקנן ו"אמריקן ספידי פרינטינג" היו מושא לשורה של תביעות ייצוגיות של זכיינים בשלהי שנות ה-80 ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, שטענו כי אינם מרוויחים את הכסף אותו ביוקנן הבטיח להם. לאחר הגשת בקשה לפשיטת רגל, הואשם בידי ועדת נושים כי נטל לעצמו שכר מופרז ונקט בפעולות שהביאו לרווחים מוגזמים של החברה.
בשנת 1992 רכש ביוקנן סוכנות הונדה ואקורה באוקלה שבפלורידה. בסוף 1999 רכש שתי סוכנויות נוספות. הוא המשיך לרכוש סוכנויות לאחר מכן, אך ב-2006 מכר חמש סוכנויות ועסקים נוספים כדי להתרכז בקריירה פוליטית. הסוכנויות שהיו בבעלותו נהנו ממחזור מכירות בן 756 מיליון דולר אמריקאי בשנת 2005. בבעלותו של ביוקנן שתי חברות ביטוח משנה באיי טרקס וקייקוס, וחלק מחברת ביטוח המשנה של ".Bermuda Greater Atlantic Insurance Co". שלוש החברות מציעות פוליסות אחריות מורחבת לרוכשי מכוניות. ביוקנן משקיע חלק מהתמורה מחברות ביטוח המשנה שלו בפיתוחי נדל"ן באיי בהאמה. כמו כן, חלק מהונו צבר דרך מימון פיתוח בתי מלון של התאגיד ריץ-קרלטון בסרסוטה.
בבחירות 2006 התמודד ביוקנן אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-13 של פלורידה. נציגת המחוז המכהנת, קת'רין האריס, עזבה את בית הנבחרים לשם התמודדותה אל הסנאט של ארצות הברית נגד ביל נלסון. ביוקנן זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית עם 32% מהקולות. באוקטובר אותה שנה נערכה ארוחת צהריים לגיוס כספים עבור ביוקנן במעמד סגן נשיא ארצות הברית דיק צ'ייני, ובאותו החודש אף הגיע נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לפלורידה לשם קידום מסע הבחירות של ביוקנן. בין שני אירועים אלה הגיעו לתמוך בו מושל פלורידה ג'ב בוש, מושל מסצ'וסטס מיט רומני והסנאטור מל מרטינז.
בבחירות הכלליות בנובמבר ניצב ביוקנן בפני כריסטין ג'נינגס, מועמדת המפלגה הדמוקרטית. בעת הבחירות היו מחוז כ-216,000 רפובליקנים רשומים וכ-155,000 דמוקרטים רשומים, אך ג'נינגס נהנתה מיתרון קל על ביוקנן בסקרים שלפני הבחירות. ביוקנן הוציא למעלה מ-5 מיליון דולר מהונו האישי לשם מסע הבחירות. התוצאות הראשוניות של הבחירות הכלליות הראו כי ביוקנן מוביל בפער של פחות מ-350 קולות. בשל התוצאות הצמודות ואחוז הצבעה נמוך במחוז סרסוטה, חלה ספירה חוזרת. מכונות ההצבעה במחוז שפעלו דרך מסך מגע לא סיפקו ניירת, וב-20 בנובמבר 2006 אישרה מחלקת המדינה של פלורידה את תוצאות הספירה החוזרת, שהראתה כי ביוקנן ניצח בפער של 369 קולות. ג'נינגס ערערה על התוצאות בבית משפט, אך בדצמבר נדחו טענותיה של ג'נינגס.
ביוקנן הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2007. חרף השבעתו, סאגת הבחירות ב-2006 טרם הגיעה לידי גמר: באפריל הוקם צוות משימה בן שלושה חברים כדי להעריך את מהלך הבחירות. בראשית מאי צוות המשימה החליט להפנות את חקירת הבחירות למשרד האחריותיות הממשלתי (GAO). ב-25 בפברואר 2008 צוות המשימה ובית הנבחרים קיבלו את ממצאי ה-GAO לפיהם לא הייתה שום טעות במכונות ההצבעה ואין עילה לשינוי התוצאות. זמן קצר לאחר מכן זנחה ג'נינגס את מאבקה בביוקנן, והכריזה על התמודדות נוספת מולו בבחירות 2008. גם בבחירות אלה הפסידה לו, וביוקנן נבחר לתקופת כהונה שנייה. במהלך שנתו הראשונה פרסמה חברת הפרסום "Congressional Quarterly" כי ביוקנן תמך באג'נדה של הנשיא בוש רק ב-66% מהזמן – הדירוג השלישי הנמוך ביותר מבין חברי הקונגרס הרפובליקנים מפלורידה.
ווקסהול 14-40
ווקסהול 14–40 (באנגלית : Vauxhall 14-40) היא מכונית פתוחה בסגנון "Tourer" ובסגנון "טורפדו" ("Torpedo (car)" ) מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית ווקסהול מוטורס אשר יוצרה במספר תצורות בין השנים 1927–1922 בבריטניה ו-אוסטרליה
מ-16 בנובמבר 1925 הייתה "ווקסהול מוטורס" בבעלות ג'נרל מוטורס.
Adios
Adios (בעברית: להתראות) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת בנות הקיי-פופ הקוריאנית אוורגלו, מתוך אלבום הסינגל השני שלה, Hush. השיר יצא לאור ב-19 באוגוסט 2019, על ידי חברת התקליטים יואואה אנטרטיינמנט כסינגל הראשון מתוך אלבום הסינגל.
רקע וכתיבה
ב-4 באוגוסט 2019, חברת התקליטים יואואה אנטרטיינמנט הודיעה כי אוורגלו תוציא את אלבום הסינגל השני שלה, Hush. תמונות קונספט הופצו בין 6 באוגוסט ל-8 באוגוסט. רשימת הרצועות פורסמה ב-11 באוגוסט ובה התגלה כי באלבום הסינגל ישנן שלוש רצועות: "Hush", "Adios" ו-"You Don't Know Me".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-58 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-19 באוגוסט 2019, ביום צאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את סמל הלהקה ולאחר מכן את אחת מחברות הלהקה זורקת לרצפה שני כדורים. בהמשך, ניתן לראות חברת להקה נוספת כשהיא שוכבת על משטח דמוי כדור הארץ.
נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-122 מיליון צפיות.
OTR-23 אוקה
OTR-23 אוקה היא מערכת טילים אשר יוצרה בברית המועצות בין השנים 1979–1987, ה-OTR-23 אוקה החליף את ה-'Scud B'. המערכת הזאת שיפרה את יכולותיה הגרעיניות של ברית המועצות, משום שהוא יכלה לתקוף כעת מטרות קטנות יותר כמו שדה תעופה עם נשק גרעיני. המערכת פותחה במשרד לתכנון בעיר קולומנה והיית המיוצרת בעיר ווטקינסק שבאודמורטיה.
ה-OTR-23 אוקה היה כלי יעיל משום שהיה קשה ביותר לזהות אותו ולפגוע בהגנות ולסייע לתקיפה.
אורך השירות של ה-OTR-23 אוקה היה קצר, בברית המועצות היו מאוכזבים בגלל הטווח הקצר של הטיל (400 ק"מ מקסימום, בארצות הברית מעריכים שהטווח המקסימלי של הטיל היה הרבה יותר רחוק).
בשנת 1987 פנה מיכאיל גורבצ'וב לג'ורג' שולץ ואמר שהוא היה באופן חד צדדי מוציא את ה-OTR-23 אוקה משירות אם זה יגרום לארצות הברית לפנות את כל הכוחות הגרעיניים שלה מאירופה, אבל בפועל, ה-OTR-23 אוקה היה אחד הכלים הנערצים בצבא האדום. באפריל 1990 ברית המועצות הודיעה שהיא מעבירה את כל 120 OTR-23 למדינות ברית ורשה (ליתר דיוק היא העבירה את הכלים ל:צ'כוסלובקיה, בולגריה ומזרח גרמניה), לפי הראיות הכלים הועברו עם ראשי נפץ קונבנציונלים בלבד.
וילהלמינה קופר
וילהלמינה קופר (בהולנדית: Wilhelmina Cooper; 1 במאי 1939 – 1 במרץ 1980) הייתה דוגמנית שהתחילה לעבוד עם "פורד מודלס" ובשיא הצלחתה ייסדה סוכנות דוגמנות משל עצמה, "וילהלמינה מודלס", בעיר ניו יורק ב-1967.
חייה
נולדה כ- Wilhelmina Behmenburg ב-Culemborg, הולנד, ידועה בשמה המקצועי "וילהלמינה" או "וילי" בפי ידידיה. היא היגרה עם משפחתה לשיקגו, אילינוי, ארצות הברית, ב-1954. היא נעשתה אחת הדוגמניות המפורסמות ביותר בשנות החמישים והשישים. במהלך הקריירה שלה כדוגמנית היא הופיעה על שעריהם של 255 מגזינים.
לפי הודעת הפטירה שלה במגזין טיים: "בימיה כנערת שער, וילהלמה התפארה שהיא הייתה "אחת מדוגמניות הצמרת הבודדות שהיו בנויות כאשה." היא היתמרה לגובה 1.80 ס"מ, מידות גופה היו (באינץ'ים) 38-24-36, עיניה עיני איילה, עצמות לחיים עדינות ורעמת שיער שחורה גבוהה, היא גילמה את המראה הקלאסי, האריסטוקרטי שעזר למצב את הסגנון הסטנדרטי בשנות החמישים והשישים."
ב-1965 היא נישאה לברוס קופר, המפיק בפועל לשעבר של טונייט שואו עם ג'וני קרסון. בשנת 1967 הם ייסדו את וילהלמינה מודלס, שנעשתה סוכנות הדוגמנות המובילה לצד "פורד מודלס", שנים רבות לפני שקמו אליט מודלס וסוכנויות נוספות.
סוכנותה של קופר נילאה תפקיד חשוב בקריירה של נעמי סימס, שנחשבת לדוגמנית העל האמריקאית אפריקאית הראשונה. סימס החלה בקריירת הדוגמנות באמצע שנות השישים, אבל למרות הופעה פורצת דרך במוסף האופנה של הניו יורק טיימס ב-1967, היא התקשתה להשיג עבודה. סימס פנתה לקופר ואמרה לה שהיא תחלק עותקים של מוסף הטיימס לסוכנויות ושקופר תקבל עמלה על כל עבודה שסימס תקבל ממנה. בתוך שנה, הרוויחה סימס US$1,000 בשבוע, ב-1968 היא הופיעה על השער של ליידיס' הום ז'ורנל ובשנה העוקבת היא הופיעה על השער של מגזין לייף.
פיי דאנאוויי גילמה את קופר בסרט Gia, משנת 1998, שמגולל את סיפורה של ג'יה קרנג'י דוגמנית אותה גילתה קופר ושהלכה לעולמה מאיידס.
היא המשיכה לנהל את הסוכנות בשנות השבעים המאוחרות עד למותה מסרטן הריאות בהיותה בת ארבעים בבית החולים גרינויץ', קונטיקט.
היא התגוררה בעיר ניו יורק בקוס קוב, קונטיקט.
יחסי סרביה–רוסיה
יחסי סרביה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של סרביה לבין הפדרציה הרוסית.
האימפריה הרוסית ונסיכות סרביה שתחת האימפריה העות'מאנית כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים ב-1838. הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הכירה ברוסיה ב-1991, לאחר התפרקות ברית המועצות כאשר הוצא צו נשיאותי שהכיר בכל הרפובליקות לשעבר של ברית המועצות כמדינות עצמאיות. רוסיה מיוצגת בסרביה באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בבלגרד ומשרד קישור שהיא מחזיקה בפרישטינה הנמצאת בקוסובו שלא מוכרת על ידי רוסיה. סרביה לעומתה מיוצגת ברוסיה באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה במוסקבה, קונסוליה ביקטרינבורג וקונסול כבוד בסנט פטרסבורג.
שתי המדינות הן נוצריות אורתודוקסיות וסלאביות.
ימי הביניים (1300–1700)
לאחר הפלישה העות'מאנית לסרביה ב מצאו פליטים סלאבים מקלט ברוסיה. סרבים הפכו למיעוט משפיע ברוסיה, כך למשל לזר הסרבי, שהיה נזיר סרבי שעזב את סרביה לאחר הפלישה העות'מאנית וקרב קוסובו, בנה את השעון המכני הציבורי הראשון ברוסיה בשנת 1404. אימו של איוואן הרביעי הידוע בכינוי "איוואן האיום" היא ממוצא סרבי. הסרבים המשיכו לשגשג ברוסיה גם במאות ה-15 וה-16 ואף הקימו בה מנזר סרבי-אורתודוקסי.
המאה ה-18 (1700-1800)
בשנות ה-50 של המאה ה-18 התיישבו מחדש מספר גדול של סרבים-אורתודוקסים, שהגיעו בעיקר מטריטוריות שנשלטו על ידי בית הבסבורג, בחבל הארץ "סרביה החדשה". מרכז ההגירה היה בעיר נובומירהורוד, שכיום ממוקמת בקירובוגרד שבאוקראינה, ובסלאבו סרביה שכיום ממוקמת בלוהנסק שבמזרח אוקראינה. בשנת 1764 שתי ישויות אלו נטמעו בתוך ממשלת נובורוסיה. יישוב מחדש זה היה חלק מיוזמה של הקולונל יובאן הורוואט דה-קורטיץ'.
המאה ה-19 והעשור הראשון של המאה ה-20 (1800-1910)
בפברואר 1838, התמנה לראשונה קונסול רוסי לסרביה עצמה, ג'רסים ושצ'נקו.
יחד עם נסיכות מונטנגרו, הכריזה סרביה מלחמה על האימפריה העות'מאנית ביוני 1876. המלחמה נגמרה בניצחון סרבי במרץ 1878. לאחר קונגרס ברלין ולחץ רוסי הוחלט על עצמאותה של סרביה מן האימפריה העות'מאנית ונסיכות סרביה העות'מאנית הפכה לממלכת סרביה תחת שלטונו של מילאן הראשון, מלך סרביה.
סרביה הפסידה במלחמה מול בולגריה ב-1885 ואיחוד בולגריה הוכר באופן בין לאומי ובתוך כך נכנסה סרביה לתלות באימפריה האוסטרו-הונגרית. המפלגה העממית הרדיקלית של סרביה, שהוקמה על ידי הרוסופיל (חובב רוסיה) ניקולה פאשיץ' ב-1881 והשיגה רוב בפרלמנט ב-1891 חתרה לשחרור המדינה מהתלות באוסטרו-הונגריה. באותה העת, נוצר מתח בין האימפריה לעם הסרבי גדל וסרבים רבים כבר חלמו על הקמת מדינה דרום-סלאבית עצמאית (יוגוסלביזם, ההפך מאוסטרו-סלאביזם). מאותו הזמן היחסים בין רוסיה לעם הסרבי התהדקו והיחסים בין האימפריה האוסטרו-הונגרית לסרבים נמתחו עוד ועוד יותר עד שב-1901 החל בקוסובו שנשלטה על ידי סרביה, גל טרור הנתמך על ידי האלבנים והאוסטרו-הונגרים. הסרבים והרוסים לחמו יחד נגד הטרור מצד האוכלוסייה האלבנית-קוסוברית. למרות המתח בין העמים, בית אוברנוביץ' היה קרוב מאוד אל האימפריה האוסטרו-הונגרית ונקודת המפנה הייתה ב, כאשר בית קראג'ורג'ביץ' הפרו-רוסי עלה לשלטון בצורה אלימה. משם ואילך החלו להתקרב היחסים עוד יותר ויותר.
במהלך משבר בוסניה, ב-15-16 בספטמבר 1908, נערכו פגישות בין שר החוץ האוסטרי, אלויס פון אהרנטל לבין שר החוץ הרוסי, אלכסנדר איזבולסקי. הסכמה רוסית למהלך הייתה קריטית כי הם היו בני הברית העיקריים של סרביה שהתנגדה לסיפוח אוסטרי על השטח מכיוון שכחמישים אחוזים מאוכלוסיית בוסניה היו סרבים. במהלך הפגישות הוסכם שרוסיה לא תתנגד לביצוע הסיפוח, אך אוסטרו-הונגריה תכיר בזכותה של רוסיה להעביר אוניות קרב דרך הבוספורוס והדרדנלים. לשר החוץ הרוסי לא היו סמכויות מתאימות לכך, וכמו כן, סוכם כביכול שדבר ההסכם יהיה סודי לפי שעה. אומנם, משרד החוץ האוסטרי פרסם ידיעות על ההסכם זמן קצר לאחר עזיבת שר החוץ הרוסי. הדבר נודע לו מהעיתונות בהיותו בפריז. באופן מיידי ממשלות צרפת, בריטניה והאימפריה הרוסית הודיעו שלא מכירות בהסכם ומתנגדות להכיר בסיפוח.
מלחמת העולם הראשונה (1910–1917)
אחד המניעים לתחילת מלחמת העולם הראשונה הוא היחסים הדו-צדדיים הקרובים שבין האימפריה הרוסית לבין סרביה. גם כאשר לא היו המדינות בברית רשמית, חתרה רוסיה בגלוי להשפעה פוליטית ומדינית בסרביה. במאי 1914 הייתה מפולגת הפוליטיקה הסרבית לשתי סיעות, האחת מתונה בראשות ראש הממשלה ניקולה פאשיץ' והשנייה קיצונית לאומנית בראשות דרגוטין דימטרייביץ' (שהקים את ארגון היד השחורה). באותו החודש, פיטר המלך את הממשלה של פאשיץ', בין היתר בהמלצת דימטרייביץ'.
השגריר הרוסי בבלגרד התערב בצעד חריג בענייניה הפנימיים של המדינה וגרם להחזרת ממשלת פאשיץ'. האינטרסים הרוסיים היו בעד ממשלתו של פאשיץ' מכיוון ששניהם שאפו לשמירת שלום בבלקן - סרביה הפכה למדינה חלשה אחרי מלחמות הבלקן ומרד האלבנים בקוסובו ורוסיה לא רצתה לבזבז משאבים נוספים על הבלקן. עם זאת, כניעתו של פאשיץ' לאוסטרים במשבר יולי, גרמה לרוסיה להעביר את תמיכתה לסיעה הפאן-סלאבית הלאומנית-קיצונית ושואפת המלחמה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ביולי 1914, הפעילה רוסיה את הצבא וסיבותיה הרשמיות היו הגנה על האינטרסים של סרביה חברתה הטובה, אך עם זאת השתמשה רוסיה בכוח הצבאי בעיקר לשם הרתעה של אוסטרו-הונגריה וגרמניה. כך הכריזה גרמניה ב-1 באוגוסט 1914 מלחמה על רוסיה והסכסוך המקומי נהפך למלחמת עולם.
מלחמת העולם השנייה (1940-1945)
בזמן המונרכיה ביוגוסלביה נשארו גורמים קומוניסטיים באספה הלאומית של המדינה אף על פי כן שחל איסור על פעילות קומוניסטית ביוגוסלביה החל מדצמבר 1920. היחסים בין הגורמים הקומוניסטיים ביוגוסלביה לבין ברית המועצות עצמה החלו בפיתוח איטי, אך היחסים שבין ברית המועצות ליוגוסלביה המלוכנית נשארו מתוחים. ב-1937 נרצח מילאן גורקיץ', המזכיר הכללי של הליגה הקומוניסטית ביוגוסלביה, במהלך הטיהורים הגדולים בהוראת יוזף סטלין עצמו.
בסוף יוני 1940 מונה השגריר הראשון של ברית המועצות ליוגוסלביה.
ניסיון המהפכה במרץ 1941 נגד הממשלה הפרו–גרמנית ביוגוסלביה שנתמך באופן רשמי על ידי הממלכה המאוחדת, נתמך בפועל גם על ידי ברית המועצות באמצעות הסוכנויות נ.ק.ו.ד. והמינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי (סובייטי לשעבר). התמיכה הייתה הנחיה של סטלין על מנת לחזק את העמדה האסטרטגית של ברית המועצות בבלקן. ב-5 באפריל 1941 חתמה ברית המועצות עם הממשלה החדשה של יוגוסלביה על הסכם אי התקפה וידידות.
על פי הגנרל פאבל סודופלאטוב ההנהגה הסובייטית נדהמה מתבוסתה המידית של יוגוסלביה באפריל 1941, לאחר שהיטלר הגיב לניסיון ההפיכה ב"מהירות וביעילות מרבית". ברית המועצות ניתקה רשמית את יחסיה עם יוגוסלביה שתחת הכיבוש הגרמני ב-8 במאי 1941 אך בפועל נותקו המגעים בין שתי המדינות עוד לפני כן.
לאחר שגרמניה הנאצית החלה לתקוף בברית המועצות ב-22 ביוני 1941, החלה ברית המועצות לתמוך ולעזור לפרטיזנים הקומוניסטים ביוגוסלביה שהונהגו על ידי יוסיפ ברוז טיטו בקרבותיהם. בסתיו 1944 כבר השתתפו חיילי הצבא האדום יחד עם הפרטיזנים הקומוניסטים בקרבות במלחמת העולם השנייה זה לצד זה, במיוחד בטריטוריות ששייכות כיום לסרביה. המבצע הידוע ביותר בטריטוריות הסרביות הוא "ההתקפה בבלגרד".
מאוחר יותר במלחמה הוקמו פלגים צבאיים רוסיים בסרביה שהתאמנו ושמרו על אתרים חשובים יחד עם הפרטיזנים הקומוניסטים של טיטו.
יחסי ברית המועצות–יוגוסלביה הסוציאליסטית (1946–1991)
לאחר סיום המלחמה במאי 1945, המלך פטר השני לא הורשה לחזור ליוגוסלביה; בנובמבר 1945 הוא הודח רשמית על ידי האספה המכוננת הקומוניסטית של יוגוסלביה כשהמדינה התארגנה מחדש כרפובליקה ושמה שונה ל (FPR יוגוסלביה או FPRY; משנת 1963 הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, או SFRY). בתחילה, המשטר הקומוניסטי של יוגוסלביה בפיקודו של יוסיפ ברוז טיטו היה נאמן לקרמלין של יוסיף סטלין. ברית המועצות רצתה שיוגוסלביה תהיה חברה בגוש המדינות הקומוניסטיות בראשות ברית המועצות. עם זאת, טיטו דחה בסופו של דבר את הלחץ של סטלין ובשנות החמישים הפך למייסדי המדינות הבלתי מזדהות, שנחשבה כדרך השלישית, לא לדבוק בנאט"ו בראשות ארצות הברית ולא להצטרף לברית ורשה הנשלטת ממוסקבה.
כבר ב-11 באפריל 1945, ברית המועצות סיכמה חוזה ידידות עם יוסיפ טיטו. בשנתיים הראשונות שלאחר המלחמה, היחסים בין יוגוסלביה לבין ההנהגה הסובייטית, שבאותה תקופה ביקשו להיענות לדרישות בעלות הברית המערביות של ברית המועצות באירופה, לא היו לגמרי נקיים מחילוקי דעות במספר נושאים, כמו הטענות הטריטוריאליות של יוגוסלביה כלפי איטליה - הטריטוריה החופשית של טריאסטה, וכלפי אוסטריה - קרינתיה המאוכלסת ברוב סלובני, המאמצים של טיטו כדי למלאות תפקיד מוביל באזור הבלקן, כמו גם מפני ההסתייגות של סטלין בטתמיכה בקומוניסטים היווניים במהלך מלחמת האזרחים היוונית, שנתמכו באופן פעיל על ידי יוגוסלביה, בולגריה ואלבניה. ההידרדרות הדרסטית ביחסים התרחשה בתחילת 1948. ביוני 1948 טיטו לא השתתף בכנס השני של הקומינפורם, שהוקם ביוזמת ברית המועצות בספטמבר 1947 כגוף מתאם של המפלגות הקומוניסטיות בברית המועצות, בולגריה, הונגריה, פולין, איטליה, צרפת, צ'כוסלובקיה, רומניה ויוגוסלביה. הוועידה, הוקדשה בעיקר לדיון על המצב במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה. ב-28 ביוני 1948, המדינות החברות האחרות אימצו החלטה שציינה כי לאחרונה הנהגת המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה נקטה בקו שגוי בשאלות העיקריות של מדיניות הפנים והחוץ, קו המייצג סטייה מהמרקסיזם-לניניזם, וגירשו אותה מהוועידה. ההנחה במוסקבה הייתה שברגע שיוודע שטיטו איבד את האישור הסובייטי, הוא יתמוטט. הגירוש גירש למעשה את יוגוסלביה מההתאחדות הבינלאומית של מדינות סוציאליסטיות, בעוד שמדינות סוציאליסטיות אחרות במזרח אירופה עברו לאחר מכן טיהורים מ"טיטואיסטים" לכאורה. סטלין לקח את העניין באופן אישי וניסה, ללא הצלחה, להתנקש בחייו של טיטו בכמה הזדמנויות.
לאחר מותו של סטלין, היחסים עברו נורמליזציה שבישרה על חתימת הצהרת בלגרד ביוני 1955, שביטלה במפורש את מדיניותו של סטלין כלפי יוגוסלביה. אף על פי כן, ה-SFRY מעולם לא הצטרפה לגוש המדיני והצבאי שהובל על ידי ברית המועצות של מדינות סוציאליסטיות ונשארה בתנועת המדינות הבלתי מזדהות, קבוצה של מדינות שביקשו להיות נייטרליות במהלך המלחמה הקרה. עם זאת, האישור של ממשלת יוגוסלביה לחיל האוויר הסובייטי לטוס מעל המדינה, איפשר לברית המועצות לשלוח יועצים, נשק וכוחות למצרים בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום כיפור. הקשרים הכלכליים והתרבותיים בין ברית המועצות ל-SFRY התפתחו בהצלחה עד סוף שנות השמונים.
מלחמות יוגוסלביה ופירוק המדינה (1991–2006)
פירוק יוגוסלביה ופירוק ברית המועצות התרחשו כמעט במקביל. לאורך שנות התשעים של המאה העשרים סבלה יוגוסלביה מסנקציות רבות מצד מדינות העולם המערבי (עקב מלחמות יוגוסלביה). באותו הזמן עברה רוסיה (שקיבלה את עצמאותה בחזרה מברית המועצות ומוגדרות כיורשתה) רפורמות מבניות שלוו במיתון כלכלי קשה ובירידה חדה בייצור במדינה שנמשך עד שנת 1999. היחסים בין המדינות הוזנחו על ידי שני הצדדים שהיו עסוקים בענייני הפנים שלהם עד אביב 1999.
בשנת 2000 לאחר שולדימיר פוטין, נשיא רוסיה השני ביקר ביוגוסלביה, מספר חודשים לאחר הפצצות נאט"ו במדינה, החלו היחסים בין שתי המדינות לצבור מומנטום חיובי. לאחר הדחתו של סלובודן מילושביץ' נשיא יוגוסלביה מהתפקיד שלו, הנשיא החדש ווייסלב קושטוניצה ביקר את פוטין במוסקבה באוקטובר באותה השנה.
בשנת 2003 הפכה יוגוסלביה לאיחוד המדיני של סרביה ומונטנגרו, איחוד מדיני רופף שהחזיק לשלוש שנים בלבד עד יוני 2006 בו מונטנגרו וסרביה החלו להיפרד וכך לפרק את האיחוד ואת יוגוסלביה בפועל. רוסיה הכירה בסרביה כמדינה עצמאית וריבונית מיד לאחר פירוק האיחוד.
סוגיית קוסובו והיחסים במאה ה-21 (2006–הווה)
בינואר 2008 נעשתה בין שתי המדינות עסקה גדולה כאשר 51 אחוזים מחברת נפטנה אינדורסטרייה סרבייה הועברו לחברת גזפרום שהיא חברה ממשלתית רוסית בתמורה לכמעט מיליארד אירו מהם 400 מיליון הועברו לסרביה עצמה ו-550 מיליון להשקעות בחברה. מאוחר יותר גזפרום העלתה את חלקה בבעלות על החברה ל-56.5 אחוזים.
רוסיה סירבה להכיר בקוסובו כמדינה עצמאית והיא תומכת בעמדה הסרבית לצד רוב מדינות מזרח אירופה, ספרד, יוון וישראל.
בחודש דצמבר 2017 נערך ביקור של ראש ממשלת סרביה במדינה והוא סוקר ברשתות התקשורת ובעיתונים שונים.
סרביה החליטה לשמור על יחסים ידידותיים למדי עם רוסיה למרות הפלישה הרוסית לאוקראינה, ובניגוד לרוב מדינות אירופה, בכלל זה מדינות בבלקן, היא סירבה להצטרף לעיצומים על מוסקבה. הסרבים היו תלויים לחלוטין באספקת הגז מרוסיה, ונשיא סרביה אלכסנדר ווצ'יץ' בטלפון עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בניסיון לגבש עסקה חדשה שבמסגרתה הרוסים יספקו לארצו גז בשלוש השנים הבאות.
חברות מסחריות
"נפטנה אינדוסטרייה סרבייה", חברה בין הנסחרות ביותר בסרביה, היא בעיקרה בבעלות חברת הנפט הרוסית גזפרום נפט, אשר היא בעצמה בבעלות החברה הממשלתית גזפרום.
תיירות
רוסיה וסרביה מקיימות מדיניות מעבר חופשי ללא אשרה לנוסעים בין שתי המדינות מאז 2008.
תרבות פופולרית
אחד מהמלונות הפופולריים ביותר בבלגרד הוא מלון מוסקבה הקרוי על שמה של בירת רוסיה. המלון אירח ועודנו מארח רוסים ידועים רבים שבאים לבקר בסרביה כגון: אנטולי קרפוב, מיכאיל קלשניקוב, מקסים גורקי ועוד המון רוסים בולטים אחרים.
דמוגרפיה
על פי מפקדי האוכלוסין, חיו בסרביה בשנת 2011 3,247 רוסים. לעומת זאת, ברוסיה ב-2010 חיו 3,510 סרבים. באותה השנה, מספר דוברי הסרבית ברוסיה היה 11,043, מהם 3,330 היו דוברי שפת אם. בסרביה היו 3,179 דוברי רוסית כשפת אם בשנת 2011. נכון לשנת 2015 מספר האזרחים הסרבים ברוסיה עמד על 29,499. נכון לשנת 2013 מספר האזרחים הרוסים בסרביה עמד על 3,290 אזרחים.
חינוך
יוגוסלביה והפדרציה הרוסית חתמו על הסכם שיתוף פעולה בנושאי התרבות, החינוך, המדע והספורט ב-19 ביולי 1995. בהתבסס על הסכם זה, נחתמה תוכנית שיתוף פעולה בנושאי החינוך, המדע והתרבות בין יוגוסלביה לרוסיה בדצמבר 2001 לשנים 2002 עד 2004. בשתי המדינות נערכו ימי תרבות מיוחדים לכבוד המדינה השנייה; בסרביה ומונטנגרו צוין יום התרבות הרוסית ב-2002 וב-2003 צוין יום התרבות הסרבית-מונטנגרית ברוסיה.
המרכז הרוסי למדעים ולתרבות בבלגרד הידוע כ"הבית הרוסי" בקרב הציבור, נפתח ב-9 באפריל 1933.
אליסיה ויקנדר
אליסיה אמנדה ויקנדר (בשוודית: Alicia Amanda Vikander; נולדה ב-3 באוקטובר 1988) היא שחקנית קולנוע שוודית. זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 2015 על תפקידה בסרט "הנערה הדנית".
ביוגרפיה
לאחר שבקשתה להירשם לבית ספר לדרמה נדחו פעמיים, היא נרשמה ללימודי משפטים, אך הדבר לא יצא אל הפועל.
קריירה
את קריירת המשחק שלה החלה ויקנדר במספר תפקידים בסדרת טלוויזיה שוודיות וכן במספר סרטים קצרים. בשנת 2010 שיחקה בסרט הראשון באורך מלא הנקרא Pure. משחקה של ויקנדר בסרט זכה לשבחים והיא אף זכתה בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל סטוקהולם.
בשנת 2012 הופיעה לראשונה בתפקיד משמעותי בסרט הוליוודי, "אנה קארנינה", לצד קירה נייטלי. בנוסף כיכבה באותה שנה לצד מאדס מיקלסן בסרט "סיפור מלכותי", שייצג את שוודיה בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר באותה שנה.
בשנת 2014 שיחקה בסרט "הבן השביעי", בתפקיד אליס.
שנת 2015 הייתה שנת הפריצה של ויקנדר, כאשר כיכבה בשני סרטים מצליחים שבהם משחקה זכה לשבחים - "אקס מכינה", עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א, ו"הנערה הדנית", עליו זכתה בפרס גילדת שחקני המסך ובפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. באותה שנה היא השתתפה בסרט "שם קוד מ.ל.א.ך".
ב-6 במאי 2016 הוכרז כי ויקנדר הקימה חברת הפקה בשם Vikarious יחד עם הסוכן שלה צ'ארלס קולייר. סרטה הראשון של החברה, "אופוריה", בשיתוף עם חברת ההפקות השוודית B-Reel, החלו את הצילומים בהרי האלפים באוגוסט 2016. הסרט הוא סרטה הראשון בשפה האנגלית של הבמאית השוודית ליסה לנגסת', והיה זה לשיתוף הפעולה השלישי של ויקנדר ולנגסת'. ויקנדר כיכבה בסרט לצד אווה גרין ושארלוט רמפלינג כאחיות בסכסוך שנוסעות ליעד מסתורי באירופה. בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2017.
בשנת 2016 שיחקה לצד מאט דיימון בסרט "ג'ייסון בורן" בבימויו של פול גרינגראס, והוא שוחרר לאקרנים ב-29 ביולי 2016 על ידי סרטי יוניברסל. לאחר מכן, היא הופיעה בעיבוד הקולנועי לרומן "אור בין האוקיינוסים" בבימויו של דרק סיאנפרנס ובכיכובו של בן זוגה, מייקל פסבנדר ושל רייצ'ל וייס. הסרט שוחרר לאקרנים ב-2 בספטמבר 2016 על ידי סרטי טאצ'סטון.
בשנת 2017 שיחקה בסרט הדרמה העצמאי "קדחת הצבעונים", לצד קארה דלווין. בשנת 2018 גילמה את דמותה של לארה קרופט בחידוש לסרט "טומב ריידר". בשנת 2019 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "ציפור רעידת האדמה" לצדה של ריילי קיאו שביים ווש ווסטמורלנד לשירות הסטרימינג של נטפליקס. בהמשך השנה השתתפה בפרק מתוך סדרת הפנטזיה "הקריסטל האפל: עידן המרד" בשירות של נטפליקס.
בשנת 2020 גילמה ויקנדר את הפעילה הפוליטית גלוריה סטיינם בצעירותה בדרמה הביוגרפית "The Glorias" בבימויה של ג'ולי טיימור, שהוקרנה בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים סאנדנס בינואר 2020.
במהלך המחצית השנייה של שנת 2021, תשחק ויקנדר במספר סרטים, בין היתר תשחק לצד דב פאטל בפנטזיה של ימי הביניים אודות המלך ארתור, "האביר הירוק" בבימויו של דייוויד לאורי. היא גם תככב במותחן מקורי של שירות נטפליקס; "Beckett" לצד ג'ון דייוויד וושינגטון ובבימויו של הבמאי האיטלקי פרדיננדו סיטו פילומרינו. היא גם תשחק בסרטו של ג'סטין צ'ון "Blue Bayou".
חיים אישיים
ויקנדר התגוררה בעבר בצפון לונדון ומאז שנת 2014 היא נמצאת בזוגיות עם השחקן הגרמני-אירי מייקל פסבנדר, והשניים נישאו בטקס פרטי ב-14 באוקטובר 2017 באיביזה, ספרד. לאחר שנישאו עבר הזוג להתגורר בליסבון, פורטוגל.
עלי זערור
עלי זערור (בערבית:علي زعرور; 1900–1972) היה צלם פלסטיני.
ביוגרפיה
עלי זערור נולד באלעיזריה בשנת 1900 למשפחת פלאחים. את עיקר הכשרתו המקצועית קיבל מידי צלם נוצרי בשם חנניא, שפעל בחנות בקרבת שער יפו בירושלים. לאחר מותו של חנינא הפעיל זערור את חנותו, עד לשנת 1948. בשנת 1940 החל לעבוד גם כצלם במסגרת הצבא הבריטי. לאחר תום המנדט הבריטי תיעד את מאורעות מלחמת העצמאות בירושלים מטעם צבא ירדן. לאחר המלחמה החל לעבוד כצלם של סוכנות הצילום "Associated Press", שימש צלם רשמי של בית המלוכה הירדני (1956-1950).
בעת מלחמת ששת הימים ברח זערור עם משפחתו לירדן. עם שובו גילה כי ביתו נפרץ ומרבית ההדפסות של ארכיונו אבד. אוסף זה התגלגל לארכיון צה"ל והוחזר לבנו בשנת 2008. ארכיונו, הכולל את התשלילים שנשמרו ברשותו ואת התצלומים שהוחזרו לבנו, נמצא כיום בידי יורשיו.
ללא כותרת (דוד בן-שאול)
"ללא כותרת" הוא הדפס מאת הצייר הישראלי דוד בן-שאול.