cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חרמש (רומן)
תקציר
שני בני נוער, סִיטְרָה ורואן, נבחרים להיות שוליות של חרמש. זהו תפקיד שאיש מהם לא רוצה, ובדיוק בגלל זה הם נבחרו לו.
שינוי (משפט עברי)
שינוי הוא אחד מסוגי הקניין בהלכה, המקנה חפץ לגנב או גזלן, וגורם במקרים מסוימים לכך שהחפץ נחשב שלהם כדי שגם אם יאבד או מחירו ירד לאחר הגנבה, יחויבו לשלם עליו כמחירו המלא. לקניין זה מספר סעיפים: שינוי גוף החפץ, שינוי שם החפץ.
חרמש (רומן)
תקציר
סיטרה ורואן מתוודעים לעולמם של החרמשים ולומדים לשלוט ב"אמנות ההרג", אך שניהם יודעים היטב שכישלון עלול להוביל לסוף חייהם שלהם.
שינוי (משפט עברי)
ישנן שתי פרשנויות בקניין זה: דעה אחת אומרת כי חיוב ההשבה אינו קיים כאשר החפץ השתנה, כנלמד מהפסוק "והשיב את הגזילה אשר גזל", אם כעין שגזל יחזיר ואם לא ישלם דמיה, ולפי פרשנות אחרת, ההפך הוא הנכון; השינוי הוא אחד מקנייני הגזילה, הוא מקנה את החפץ לגזלן, וזהו טעם ציווי התורה שאמרה שכאשר החפץ השתנה, הוא לא שייך יותר לנגזל, ועליו להחזיר רק את דמיה.
קנין זה נגרם על ידי כך שהחפץ נחשב כחפץ אחר לגמרי, וגם כאשר רק שמו נשתנה השינוי משנה את בעלות החפץ, מכיוון שמציאותו של החפץ אין בה חשיבות כשלעצמה אלא בשימוש שניתן להפיק ממנה, וכאשר הוא משמש לצורך אחר, נחשב הדבר כאילו מהותו השתנתה.
שינוי הגוף
במסכת בבא קמא אומר רבי אילעא, כי אדם שגנב טלה ונעשה איל, עגל ונעשה שור, נעשה שינוי בידו וקנאו, ולכן אם טבח ומכר את הבהמה, אין הוא חייב בתשלומי ארבעה וחמישה, מפני שלאחר שהשינוי גרם להקנות לו את בהמה. על הלכה זו, נחלק חברו רבי חנינא, הסובר שדבר זה אינו נקרא שינוי, הקשה חברו רבי חנינא מברייתא האומרת:
חרמש (רומן)
הקדמה
בשנת 2042, מתגלה האלמוות באופן יעיל, כך שהוא מאפשר לבני אדם לאפס את גילם הפיזי תוך שמירה על זיכרונם. בנוסף, טכנולוגיה רפואית מתקדמת מאפשרת תיקון של כל פציעה, אפילו קטלנית, תוך ימים ספורים באמצעות ננובוטים (או עבור פציעות חמורות יותר, הליך בית חולים המכונה החייאה). הטכנולוגיות המהפכניות האלו הם אלה שאיפשרו לאנושות לנצח את המוות ולסיים את מה שמיוחס כעידן התמותה.
בנוסף לכך, בינה מלאכותית כמעט כל יכולה הנקראת ה״עננה״ נוצרה בסביבות אותה התקופה, המתוארת כ״התפתחות הענן״. העננה עוצבה בקפידה עם מניעים מושלמים ואכפתיים, מתוך רצון להיות השומר האוהב של האנושות. אף על פי שבהתחלה כולם היום ספקניים, בסוף כל ממשלה נכנעה לעננה, וכל כדור הארץ הפך מאוחד ושלו. תחת שימוש בכל הידע והכוח של האנושות, העננה הצליחה לפתור את ההתחממות הגלובלית, מחלות נפשיות, ואפליה. על מנת להביא לחיים משמעות העננה החליטה שהמוות עדיין הכרחי, אבל שהיא לא תהיה אמצעי המוות, כיוון והיא לא רוצה ולא מסוגלת להיראות כרוצחת.
שינוי (משפט עברי)
שינוי הגוף
ומכאן יש להוכיח לכאורה, שלא ניתן לקנות בהמה בשינוי כזה, שאם כן לא היה לו להתחייב בתשלומי ארבעה וחמשה. על כך השיב רבי אילעא בשאלה: גם לשיטתך, ששינוי כזה אינו נחשב לשינוי, אין מובנת ברייתא זו, שאם כן היה עליו לשלם במחיר העכשווי ולא כעין שגנב. השיב רבי חנינא, כי למרות שהשינוי אינו מקנה את הבהמה לגנב, אין הוא חייב לשלם כמחיר העכשווי, שכן בכל זאת הבהמה השתנתה משהייתה בשעת הגנבה, וחיובו שחל בשעת הגנבה היה לשלם טלה או עגל, ולא איל ושור, ולא ניתן לחייבו ביותר מכך.
חרמש (רומן)
אקספוזיציה
250 שנה לאחר עידן התמותה, חרמש המכונה מייקל פאראדיי מבקר בבית בלב-מריקה. שם, הוא מפריע לארוחת הערב המשפחתית ומצטרף אליהם, לכאורה לא מודע לפחד שלהם מכך שהוא הגיע ללקט אותם. הנערה, סיטרה טרנובה, עומדת מולו, מה שהוא מוצא משעשע. לאחר מכן הוא חושף בפניהם שהוא בא לא על מנת ללקט אותם אלא ללקט את השכנה שלהם, הוא מצטט סטטיסטיקות מעידן התמותה שתומכות בבחירת הליקוט שלו.
שינוי (משפט עברי)
שינוי הגוף
האמורא רב ששת יישב את הברייתא שלא תסתור את שיטתו של רבי אילעא, והסביר שברייתא זו נאמרה על ידי בית שמאי, החלוקים על קנין שינוי, וסבורים שהוא לא קונה כלל.
חרמש (רומן)
אקספוזיציה
כמה שבועות לאחר מכן, נער בשם רואן דמיש לומד בתיכון כאשר הא נתקל גם בחרמש פאראדיי. פאראדיי מבקש עזרה באיתור המזכירות, ורואן מסכים בלחץ. כאשר הם מגיעים למזכירות, פאראדיי חושף בפניו שהוא הגיע ללקט את הקוורטרבק הכוכב של בית הספר, כיוון והוא מתאים לפרופיל של נהיגה ושתייה מופרזת שהיו גורמות בעידן התמותה להרבה תאונות המסתכמות במוות. הוא מבקש מרואן להנחות אותו למשרד בזמן שהצוות יאתר את הקוורטרבק ויביאו אותו למשרד. רואן מציית, אך מסרב לעזוב כשפאראדיי מלקט את הילד בעזרת הלם חשמלי, גם כאשר כולם בורחים.
שינוי (משפט עברי)
שינוי השם
גם אם רק שמו של החפץ השתנה, נחשב החפץ כחפץ אחר, והגנב קונה אותו לעניין חיובי תשלומיו. קנין זה הוזכר על ידי רבי זירא, כאשר הוא שמע את הדיון בין רבי אילעא לרבי חנינא, הוא הקשה, שעל הגנב היה לקנות את הבהמות מטעם אחר, שהוא קנין שינוי השם, שהרי שמם השתנה מ"כבש" ל"איל" וכדומה. על כך השיב רבא כי גם שור בן יומו קרוי שור כמובא בפסוק, וגם איל בן יומו קרוי איל כמו שאמר יעקב אבינו ללבן , ומכאן שגם כבש קרוי איל, שהרי לא ייתכן שיעקב אבינו אמר ללבן שרק אילים לא אכל אבל כבשים הוא כן נטל לעצמו.
חרמש (רומן)
אקספוזיציה
בשבועות שלאחר מכן, רואן עובר בריונות בבית הספר, כיוון ושמועות התפשטו על כך שפאראדיי הוא דוד שלו ושרואן ביקש את הליקוט מקנאה. רואן בהתחלה מתכחש לשמועות, אבל אז מחליט לאמץ את זה, מצהיר על כך שפאראדיי ילקט כל אחד שהוא ירצה. זה גורם לכולם לפחד ממנו, ומפסיקים להציק לו.
שינוי (משפט עברי)
שינוי השם החוזר לברייתו
לפי שיטת רבי זירא, לשינוי השם יש חיסרון בכך, שאחרי הכל לא מדובר בשינוי בגוף החפץ, אלא שינוי תשמיש החפץ שגורר שינוי שמו, ולכן אם השינוי הוא שינוי החוזר לברייתו, כלומר שניתן להחזיר את החפץ לשימושו הקודם בקלות, כמו קורת עץ, שנקראת בתחילה "מריש", שגזלה וקבעה בבנין, במקרה כזה אין שינוי קונה, כי אם יפרק את הקורה, שוב תקרא "מריש" שהרי לא נעשה בה כל שינוי. שיטה זו אף נפסקה להלכה.
פרטי דינים
כתב הנתיבות המשפט, שאם בשעת הגניבה לא התחייב בתשלום משום שנפטר בקם ליה בדרבה מיניה הגנב אינו קונה בשינוי לאחר מיכן היות שכל הסיבה שהגנב קונה בשינוי בדרך כלל היא רק בגלל החיוב בתשלום, ואם אין את החיוב בתשלום שוב אין קונים את החפץ.
חרמש (רומן)
תקופת החניכות
סיטרה ורואן מקבלים הזמנה ובה כרטיסים להצגה, ושניהם מחליטים להגיע מתוך סקרנות. הם פוגשים אחד את השני ואת החרמש פאראדיי, שארגן את הכל. הוא מיידע אותם שהם נבחרו להיות שוליות חרמש שלו, מפני שהוא מעריץ את היושרה של סיטרה ואת החמלה של רואן. הם שניהם מקבלים את הידיעה שרק אחד מהם יוכל להיות מוסמך כחרמש בסוף האימונים שלהם.
הם שניהם חיים עם החרמש פאראדיי בזמן החניכות שלהם, כאשר הוא מאמן אותם בדרכים שונות של הרג. בנוסף, הוא גם לוקח אותם לליקוטים שלו, על מנת שהם יוכלו להתרגל להרג. כשהם מתמלאים באשמה רק על עצם היותם נוכחים, פאראדיי שבע רצון מכך שהם לא נהנים מאומנות נטילת חיים.
כמה חודשים לאחר מכן, פאראדיי לוקח את השוליות שלו לעצרת האזורית התלת-שנתית של החרמשים, שם חוקים שונים ומעשיים מסורתיים מתרחשים למשך חצי יום. זה נהיה ברור שהחרמשות מתחלקת לגוורדיה הישנה, שמאמינה שליקוט הוא מעשה קדוש שדורש חמלה וכבוד למוות, והסדר החדש, שמאמין שחרמשים צריכים ליהנות מליקוט. העומד בראש הסדר החדש הוא החרמש גודארד, אדם כריזמטי הידוע לשמצה בשל הליקוטים ההמוניים האכזריים שלו. באופוזיציה עומדת החרמשה קירי, שידועה בכך שצדה את כל חברי הממשלה בימים המוקדמים של האלמוות על מנת שהם לא יוכלו לנסות ולעלות לשלטון מחדש.
המבחן הראשון
בעצרת, סיטרה ורואן נבחנים באחד משלושת המבחנים ביחד עם שוליות אחרות – המבחן הראשון הוא ידע. סיטרה נשאלת על ידי החרמשה קירי מה הייתה העוולה הכי גדולה שלה. סיטרה עונה שפעם היא גרמה לחברה לכיתה שלה ליפול במדרגות וכתוצאה מכך היא שברה את הצוואר שלה, ואושפזה שלושה ימים במרכז החייאה. קירי מאשימה אותה בשקר. רואן נכשל בכוונה בשאלה שלו כדי להישאר עם סיטרה.
בזמן הישיבות, אחד החרמשים הזוטרים של גודארד מתנגד לכך שלפאראדיי יש שתי שוליות, ומציע שהשולייה המנצחת תלקט את המפסידה. פאראדיי מתנגד בכבדות אבל הוא נדחה על ידי הלהב הרם קסנוקרטס, המנהיג של חרמשות לב-מריקה.
זמן קצר לאחר העצרת, פאראדיי נעלם. קסנוקרטס יוצר קשר עם סיטרה ורואן ומיידע אותם שפאראדיי התאבד על מנת לשחרר אותם מהחניכות שלהם. לעומת זאת, ניסיון זה נכשל וסיטרה ורואן מפוצלים ונלקחים כל אחד להיות שוליה של חרמש אחר – קירי וגודארד, בהתאמה.
סיטרה מאומנת על ידי קירי, שגרה במפל מים. ואילו, סיטרה חשדנית בנסיבות הליקוט של פאראדיי, היא מאמינה שהוא לא היה הורג את עצמו. היא לבסוף מוצאת שהוא מת בכך שהשליך את עצמו מתחת לרכבת, אבל מגלה שכל העדים קיבלו חסינות על ידי חרמש מיד לאחר מכן. היא חושדת בגודארד אבל לא מצליחה למצוא שום ראיה, ומתחילה להשתמש בתיעוד ממצלמות האבטחה של הזמן והמיקום כדי לגלות מה קרה.
בינתיים, המוסר של רואן עומד במבחן בזמן שהוא חווה את אורח החיים של גודארד, שגר באחוזה שהוא לקח ועושה מסיבות אקסטרווגנטיות עם שלל חרמשים מהסדר החדש. בהתחלה רואן שונא אותו, אבל לאט לאט נופל תחת הכריזמטיות של גודארד ושיטות אימונים אכזריות, הוא בעימות על הזהות שלו ומזהה את הצד המפלצתי אותו הוא מנסה להרחיק. גודראד מביא אותו לכמה ליקוטים המוניים, במהלכם רואן עוזר בחשאי לאנשים לברוח. באחד מהם, לפני שרואן הפך להיות שולייתו של גודארד, גודארד הציל את חייה של ילדה מסוימת, מה שמבלבל את רואן. רואן מפתח חברות עם החרמש וולטה, חרמש עם מוסר של הגוורדיה הישנה שמאמין שגודארד הוא העתיד.
במהלך אחת המסיבות, להב הרם קסנוקרטס נוכח. נראה שלגודארד יש השפעה עליו, במיוחד כאשר הוא חושף בפניו את הילדה. רואן מבין שהילדה הוא ביתו של קסנוקרטס, אשר הולך נגד החוק שלחרמשים אסור שיהיו ילדים. גודארד משחק עם קסנוקרטס, גורם לו לעשות דברים מגוחכים תחת האיום שיהרוג את הבת שלו. רואן מציל את קסנוקרטס מטביעה במהלך פעלול מסוים. גודארד שואל את קסנוקרטס בצורה סתמית אם המזל מחייך לרואן כמו שהוא מחייך לגודארד, קסנוקרטס עונה שסיטרה לא תהווה בעיה במהלך השבוע.
המבחן השני
בעצרת הבאה, המבחן דורש מכל שוליה להילחם אחת נגד השנייה. סיטרה ורואן מצוותים ביחד למחזה, ורואן מנסה לתת לסיטרה לנצח. עם זאת, סיטרה מסרבת, ושניהם נלחמים עם הכוונה להפסיד. לבסוף, רואן מחליט שהוא צריך לגרום לסיטרה לשנוא אותו, והוא מנצח בכך שהוא שובר לסיטרה את הצוואר בצורה אלימה ביותר. היא נלקחת בזריזות למרכז ההחייאה ורואן נפסל. שוב פעם הם בתיקו על המקום האחרון.
אחר כך, סיטרה מואשמת ברצח של פאראדיי והיא נרדפת. קירי מוציאה אותה מלב-מריקה לאמזוניה (בעבר החלק העליון של דרום אמריקה) כפליטה. סיטרה מחליטה לעקוב אחרי קצה חוט שיש לה על הרצח של פאראדיי ומגלה שהוא הוא עדיין בחיים ובמחבוא. הוא לא הבין שהם עדיין שוליות אבל מסרב להצטרף לחרמשות. גודארד, בינתיים, מקיים מסיבה מאולתרת על מנת לחגוג את מעשיו של רואן.
בינתיים, גודארד לוקח את רואן והחבורה שלו למנזר של קבוצה דתית של כת אנטי-חרמשית הידועים בתור טוניסטים. הוא מבטיח לרואן שהוא ילקט מישהו, אף על פי שזה נגד החוק ששוליות לא יכולים ללקט. גודארד דוחה את המחשבה ומציל טוניסט בשביל רואן ללקט. במקום זאת, רואן עורף את ראשו של גודארד עם חרבו, הורג את החרמשים האחרים, ושורף את הגופות שלהם, מה שמונע החייאה. רואן חשוד ברציחות הללו אך אין מספיק ראיות כדי להאשים אותו.
המבחן השלישי והאחרון
בעצרת הבאה, השוליות מקבלות את המבחן האחרון. הם חייבים להרוג קרוב משפחה. סיטרה, שנוקתה מהחשד על רצח פאראדיי, מתקשה אך מצליחה בלהרוג את אחיה הקטן בן. היא שומעת שרואן ירה באימו ללא כל היסוס, משמע שניהם הצליחו. הקורבנות שלהם הוחייאו. שניהם באים בפני העצרת, שם מכריזים על כך שסיטרה תהיה החרמשה החדשה. לאחר שהיא בוחרת את השם אנסטסיה, המשימה הראשונה שלה היא ללקט את רואן.
בניגוד לכך, לאחר שהיא מקבלת את טבעת החרמש שלה, היא מכה את רואן. זה מעביר את הדם שלו דרך טבעת החרמש שלה, מעניקה לו חסינות לשנה. הוא בורח מהעצרת ומוצא את פאראדיי, שסיטרה סידרה שיחכה לו עם מכונית שאינה ניתנת לאיתור. הם נוסעים הרחק במהרה.
אחרית דבר (אפילוג)
באחרית דבר (אפילוג) החרמשה אנסטסיה כותבת הערה על הסיפורים האחרונים של החרמש לוציפר, חרמש נוכל שצד אחר חרמשים מושחתים ובלתי ראויים ומסיים את חייהם לצמיתות. זה נראה שרואן הפך לחרמש לוציפר. היא מציינת שהיא מקווה שכשהם יפגשו שוב, הוא יזכור אותה כאחת מהטובים.
עיבוד קולנועי
חרמש הוא עיבוד קולנועי לרומן, חרמש מאת ניל שוסטרמן. הסרט כרגע בפיתוח עם יוניברסל, ואמבין אנטרטיינמנט. ניל שוסטרמן מעורב במיזם כמפיק.
בינואר 2020, סרה גמבל כתבה את התסריט. לעומת זאת היא כבר לא חלק מהפרויקט יותר, ניל הכריז באפריל 2020, שהם מחפשים תסריטאי חדש.
בספטמבר 2020, הוכרז שהתסריטאי והבמאי גארי דאוברמן מצטרף לכתיבה, והוא יכתוב טיוטה חדשה לתסריט.
בנומבר 2022, דווח שהתסריט בעבודה עם תסריטאי חדש. נחשף שהתסריט עובר כמה טיוטות שונות. סטיבן ספילברג בעצמו מנהל את הפרויקט. הסרט מופק תחת אמבין אנטרטיינמנט, חברה שבבעלותה ספילברג.
בינואר 2023, פורסם שהפרויקט עדיין בפיתוח.
באפריל 2023, ג׳וש קמבל ומאט סטויקן הצטרפו לכתיבת התסריט.
למס
ראו גם
}}
Brothers in Arms: Hell's Highway
Brothers in Arms: Hell's Highway הוא משחק ירי בגוף ראשון שפותח על ידי Gearbox Software והופץ על ידי Ubisoft לפלטפורמות ה-Microsoft Windows, Xbox 360 וה-PlayStation 3. הוא מספר על חייל מהדיוויזיה המוטסת ה-101. במשחק זה מופיע שוב דמות שהייתה במשחק קודם בסדרה.
משחקיות
כאשר במשחק מועברת פקודה, השחקן משתמש בסימני יד בסגנון מלחמת העולם השנייה לחוליה שלו, פעולה זו הייתה גם במשחקים הקודמים במשחקי Brothers in Arms, לשחקן גם יש אפשרות לקחת מחסה מאחורי אובייקטים ולירות בתצוגת גוף שלישי שדבר זה הוא חלק בלתי נפרד מאסטרטגית המשחק.
המשחק כולל דברים חדשים, הכולל מבחר של יחידות מיוחדות חדשות, ישנן קבוצות מקלעים ובזוקות. מערכת חיים חדשה המחליפה את מערכת החיים הנוקשה שנותנת כמות חיים מסוימת לכל משימה שנראתה במשחקי Brothers in Arms הקודמים. עם מערכת זו, מסך השחקן מתחיל להפוך לאדום כאשר השחקן חושף את עצמו מהמחסה וחוזר להיות רגיל כאשר הוא חוזר למחסה, אי לקיחת המחסה תגרום לכך שהשחקן ימות מירי. ה"מיני מאפ" במשחק התחדש והפך ליעיל ומדויק יותר.
אחד מהדברים החדשים שהמשחק כולל הוא דבר הנקרא 'Action Cam'. כאשר השחקן פוגע בירייה מדויקת לראש, מבצע הריגה עם רימון יד או נותן פקודה לירי עם בזוקה על אויב, המשחק יתרכז ברגע ההריגה ותעשה הכל בהילוך איטי ותראה את מוות האויבים.
שחרור
המשחק שוחרר באופן רשמי לפלטפורמות ה-Xbox 360 וה-PlayStation 3 בתאריך ה-23 בספטמבר 2008 בצפון אמריקה, אך היה בחנויות כבר ב-20 בספטמבר 2008. גרסת ה-PC שוחררה שבועיים לאחר מכן בתאריך ה-7 באוקטובר 2008. המשחק היה זמין בסטים בתאריך ה-8 באוקטובר 2008.
Gearbox Software הודיעו על מהדורה מוגבלת של המשחק שהכילה בובה של דמות המשחק 'Sergeant Matt Baker' יחד עם 13 אביזרים, קופסה אשר מחזיקה את הדמות ואת אביזריו, קומיקס של 32 על המשחק, מפה צבעונית של 'Operation Market Garden', אריזה מיוחדת ועוד 2 דמויות משחק למולטיפלייר.
ביקורת
Brothers in Arms: Hell's Highway קיבל ביקורות חיוביות, המשחק צבר באתרים GameRankings ו-Metacritic לגרסת ה-PC ציון של 77.25% ו-79/100, לגרסת ה-X360 77.19% ו-76/100 ולגרסת ה-PS3 76.21% ו-76/100.
זכויות להט"ב בסיירה לאון
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסיירה לאון כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית גברית מוגדרת כעבירה פלילית מאז 1861 (כחלק מסיירה לאון הבריטית) ועלולה לשאת עונש של עבודת עונשין לכל החיים דה יורה, אם כי לאורך השנים החוק דווח כלא נאכף בפועל. פעילות הומוסקסואלית נשית מוגדרת כחוקית מאז ומעולם.
בשנת 2011 הצביעה סיירה לאון בעד "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם נלוות על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית" שגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם ובכך, הפכה לאחת מ-10 המדינות היחידות ביבשת אפריקה שהצביעו בעד ההצהרה.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית גברית בסיירה לאון מוגדרת כעבירה פלילית על פי סעיף 61 לחוק העבירות נגד האדם 1861 שאוסר על קיום "מעשי סדום" ומכוון נגד קיום פעילות הומוסקסואלית שעלולה לשאת בעונש של עבודת עונשין לכל החיים עבור מורשעים, אם כי לאורך השנים הסעיף דווח כלא נאכף בפועל. החוק הוחל לראשונה על סיירה לאון בתקופת הקולוניאליזם של האימפריה הבריטית בשטחה, ונשאר במקומו לאחר קבלת העצמאות של המדינה מהאימפריה. פעילות הומוסקסואלית נשית מוגדרת כחוקית מאז ומעולם."'מעשי סדום ... : כל מי שיורשע בפשע המתועב של מעשה סדום, שיבוצע עם אדם, דינו להישמר בעבודת עונשין לכל החיים'."
תנאי מחיה
פוליטיקאים, מפלגות וארגונים פוליטיים בסיירה לאון נמנעים מהצהרות פומביות לגבי מה הוא מעמד הזכויות המשפטיות של אזרחי להט"ב במדינה או יוצאים בהתנגדות גלויה לסוגייה על רקע דתי. בשנת 2002 פעילי להט"ב בסיירה לאון הקימו את העמותה כבוד (באנגלית: Dignity Association) שהחלה לפעול למען קידום זכויות להט"ב לראשונה במדינה.
בשנת 2004 נרצחה הפעילה החברתית פאניאן אדי שהייתה למייסדת של ארגון זכויות הלהט"ב הראשון בסיירה לאון, האגודה למען לסביות והומוסקסואלים בסיירה לאון. על פי דיווחים ראשוניים, מספר גברים אנסו ורצחו אותה באכזריות במשרדה במרכז פריטאון. פעילי זכויות אדם רבים האמינו שהיא הייתה הקורבן לפשע השנאה בגלל היותה לסבית גלויה ובשל עבודתה למען זכויות להט"ב. חטיבת החקירה הפלילית של משטרת סיירה לאון, לעומת זאת, הצהירה בשנת 2005 כי לא קיימות ראיות לאלימות מינית נגד אדי וכי לא ניתן להאשים את הרצח ממניעי הומופוביה.
על פי דו"ח שהוגש על ידי שגרירות ארצות הברית בסיירה לאון בשנת 2011 נקבע כי,"'רבים מתושבי סיירה לאון מאמינים שהומוסקסואליות נהוגה אך ורק על ידי זרים, או באמצעות תמריצים של זרים. ההנחה היא שהומוסקסואלים מעתיקים מנהגים מערביים, או מונעים על ידי כסף. מספר תושבי סיירה לאון, אפילו עם חשיפה ניכרת לסוגייה, הצהירו שהומוסקסואליות אינה קיימת באזור, וכל המקרים נובעים ישירות מהשפעה מערבית. תושבי סיירה לאון המעטים שהודו כי הם מכירים מישהו שהם מאמינים שהוא הומוסקסואל אמרו שבשום מקרה אף אחד לא יודה על כך בגלוי, ואם כן, ידחה על ידי משפחתו וחבריו ויקבל איומים על ידי חברי הקהילה המקומית. בעוד שסטיגמות חברתיות מחזיקות אזרחי להט'ב ב-'ארון' לא קיים 'ציד מכשפות' נגד הומוסקסואלים וזאת במדינה שבה יש לקהילות שונות ציד מכשפות בפועל'."באותה שנה ממשלת סיירה לאון באמצעות התוכנית הלאומית לבקרת HIV/איידס (NACP) ערכה את המחקר הראשון שלה אי פעם על גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM). באוקטובר 2011 ראש ממשלת הממלכה המאוחדת דייוויד קמרון הצהיר כי המדינה רשאית למנוע סיוע כספי ממדינות שאינן מכירות בזכויות להט"ב בסיסיות. בתגובה, סגן שר ההסברה של סיירה לאון, שקה טרוואלי, הצהיר לתקשורת בנובמבר 2011 באומרו כי "לא ייתכן שנכשיר נישואים חד-מיניים מכיוון שהם נוגדים את התרבות שלנו". נשיא הכנסייה המתודיסטית בסיירה לאון, הבישוף ארנולד טמפל, הצהיר בתגובה להצהרת ראש הממשלה קמרון באומרו כי "הכנסייה בסיירה לאון תעשה כל מה שאפשר כדי להגן על הדמוקרטיה, אבל הערכים שלנו לא יקבלו את הקריאה מאדון קמרון למדינות חבר העמים לקבל את הנוהג של לסביות וגאהיזם. אנו קוראים לממשלה להודיע למנהיג הבריטי ששיטות אלו אינן מקובלות ואנו מגנים זאת מכל וכל. אין לראות באפריקה יבשת הזקוקה להשפעה מהשטן מכיוון שהערכים שלנו שונים לחלוטין".
דו"ח מעמד זכויות האדם בסיירה לאון לשנת 2012 שפורסם על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית מצא כי, "'קיים חוק משנת 1861 שאוסר על פעילות הומוסקסואלית גברית (תחת הקטגוריות 'מעשה סדום' ו-'פשעים נגד הטבע'). עם זאת, אין איסור חוקי על פעילות הומוסקסואלית נשית. החוק נושא עונש של מאסר עולם בגין 'תקיפה מגונה' בזכר או 10 שנים על ניסיון תקיפה שכזו. עם זאת, לא נאכף בפועל. במהלך הסקירה התקופתית האוניברסלית של מעמד זכויות האדם במדינה בפני מועצת זכויות האדם של האו'ם במאי 2011, התובע הכללי אמר לקבוצת העבודה כי 'כלל האנשים במדינה יהיו מוגנים ללא קשר לנטייתם המינית'. עם זאת, משלחת סיירה לאון דחתה לאחר מכן 3 מתוך 129 ההמלצות של קבוצת העבודה, בהן 2 שקוראות לבטל את הפללתה הקיימת של כל פעילות מינית בין מבוגרים בהסכמה ואחת שקוראת להעברת חקיקה לאיסור אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית. למרות היעדר האכיפה של החוק משנת 1861, המשטרה המשיכה להטריד, לעצור, להכות ולדחות אנשים שנתפסו כלהט'ב. גברים הלבושים כנשים נשלחו למעצר, ועברו הטרדה והשפלה פומבית אך לא הואשמו רשמית בקיום פשע או עוון. מספר ארגונים בהם 'DignitySL' והסניף המקומי של 'Why Can't We Get Married.com' פעלו עבור תמיכה בזכויות להט'ב, אך שמרו על פרופיל נמוך מאוד. מצעדי גאווה וגילויי סולידריות פומביים אחרים לא יכלו להתקיים בבטחה. אפליה חברתית על בסיס נטייה מינית התרחשה כמעט בכל תחומי החיים של הומוסקסואלים ולסביות גלויים, ורבים בחרו לקיים יחסים הטרוסקסואלים במסגרות משפחתיות כדי להגן על עצמם מפני עוינות. בתחומי התעסוקה והחינוך, נטייה מינית הייתה הבסיס ליחס פוגעני שהוביל אנשים לעזוב את העבודה שלהם או את מסלולי הלימוד שלהם. לגברים הומוסקסואלים ולנשים לסביות היה קשה לקבל שירותי בריאות בשל החשש שזכויות הסודיות שלהם יזכו להתעלמות אם יהיו כנים לגבי המחלות שלהם. דיור בטוח היה גם כן בעיה עבור אזרחי להט'ב. משפחותיהם של אזרחי להט'ב התנערו לעיתים קרובות מילדיהם ההומוסקסואלים, מה שהוביל חלק מתוכם לפנות לזנות כדי לשרוד כלכלית, בעוד מבוגרים היו עלולים לאבד את חוזה השכירות שלהם אם נטייתם החד-מינית תהפוך לידועה בציבור. נערות ונשים לסביות היו קורבנות של 'אונס מתקן' שיזמו בני משפחותיהן במטרה לשנות את נטייתן המינית להטרוסקסואלית. על פי דיווחים, קבוצות דתיות שונות קידמו אפליה נגד אזרחי להט'ב'."
לואי מאל
לואי מאל (בצרפתית: Louis Malle; 30 באוקטובר 1932 – 23 בנובמבר 1995) היה שחקן, תסריטאי, במאי קולנוע ומפיק סרטים צרפתי-אמריקאי. נחשב לאחד מאנשי הגל החדש הצרפתי, אם כי הסתייג משיוך זה. הוא מהבמאים הבודדים שזכו פעמיים בפרס אריה הזהב.
ברכה קליין-תאיר
ברכה קליין-תאיר (נולדה ב-1950) היא מחברת, יועצת ארגונית ומורה רוחנית.
לואי מאל
מאל עבד הן בתעשיית הקולנוע הצרפתי והן בהוליווד, ויצר בצרפתית ובאנגלית. סרטיו המפורסמים ביותר כוללים את סרט הפשע "מעלית לגרדום" (1958), דרמת מלחמת העולם השנייה "לקומב, לוסיאן" (1974), סרט הפשע הרומנטי "אטלנטיק סיטי" (1980), הדרמה הקומית הקיומית "ארוחת הערב שלי עם אנדרה" (1981), וסרט השואה האוטוביוגרפי "להתראות ילדים" (1987).
ברכה קליין-תאיר
ביוגרפיה
קליין-תאיר נולדה ב-1950 במעברת מונטיפיורי בתל אביב למשפחה דתית לאומית. בגיל 13 יצאה בשאלה. בשנות ה-70 למדה קבלה אצל הרב שרגא ברג. ב-1978 השלימה לימודי תואר ראשון בתקשורת המונים מטעם אוניברסיטת תל אביב. אחר-כך עברה לארצות הברית. באמצע שנות ה-80 החלה את לימודי הדוקטורט שלה בחינוך (תואר EdD), מנהיגות וניהול ארגוני באוניברסיטת קליופרניה בסן פרנסיסקו SFSU. התזה שלה עסקה בארגונים אוטופואטיים בישראל ובארצות הברית.
לואי מאל
ביוגרפיה
מאל נולד למשפחת תעשיינים אמידה במחוז נור, בצפון צרפת, בנם של פרנסואזפייר מאל.
ברכה קליין-תאיר
ביוגרפיה
בין שתי התוכניות נסעה למזרח הרחוק לשנה ונפתחה ללימודי זן ובודהיזם ביפן.
לואי מאל
ביוגרפיה
במהלך מלחמת העולם השנייה, מאל למד בפנימייה קתולית ליד פונטנבלו. כבן 11 הוא היה עד לפשיטה של גסטפו על בית הספר, שבה רוכזו שלושה תלמידים יהודים, בהם חברו הקרוב, ומורה יהודייה וגורשו לאושוויץ. מנהל בית הספר, פר ז'אק, נעצר על כך שאכסן אותם ונשלח למחנה הריכוז במאוטהאוזן. מאוחר יותר יתייחס מאל לאירועים אלה בסרטו האוטוביוגרפי "להתראות ילדים".
ברכה קליין-תאיר
ביוגרפיה
לקראת סוף שנות ה-80 הצטרפה ללימודי פוסט-דוקטורט בחשיבה יצירתית באוניברסיטת באפלו. בסוף שנות ה-80 חזרה לישראל ומונתה לראש מנהל הסגל בקונצרן כור. היא גם הייתה ראש היחידה לפיתוח ארגוני ופיתוח מנהלים ברפא"ל. בהמשך דרכה ייסדה וניהלה ארבעה מכוני ייעוץ והדרכה.
לואי מאל
ביוגרפיה
הוא למד בתחילה מדעי המדינה ב מ-1950 עד 1952 לפני שפנה ללימודי קולנוע במכון ללימודי מתקדמים בתחום הקולנוע IDHEC.
ברכה קליין-תאיר
ביוגרפיה
מ-2002 היא תלמידה של התוכנית החדשה "ספר הידע". מלבד שמונת ספריה הקימה, בשנת 2019, את "הבית לחוכמה מתהווה" והפרויקט הארגוני "ארגון המחר – ארגון חכם".
לואי מאל
קריירה בצרפת
הוא התחיל את דרכו בסרטים תיעודיים כבמאי משנה וצלם של החוקר הימי ז'אק קוסטו, ועבור סרטם "עולם הדממה" (1955) זכו שניהם יחדיו בפרס דקל הזהב וכן בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר (1957). מאל שימש כעוזרו של הבמאי רובר ברסון בסרט "הנידון למוות ברח" (1956). סרטו העצמאי הראשון של מאל היה "מעלית לגרדום" (1958), מותחן הכולל קטע מוזיקה מקורי מאת מיילס דייוויס, בה כיכבה השחקנית ז'אן מורו, בזמנו שחקנית במה מובילה של הקומדיה-פרנסז שהיה זה תפקידה הראשון בקולנוע. מאל היה בן 24 שיצר את הסרט.
ברכה קליין-תאיר
חיים אישיים
היא גרושה ללא ילדים ומתגוררת ביהוד.
לואי מאל
קריירה בצרפת
סרטו הבא, "המאהבים" (Les Amants", 1958"), שבו כיכב גם מורו, עורר מחלוקת גדולה בשל תוכנו המיני, והוביל לדיון בית המשפט העליון של ארצות הברית בנוגע להגדרה המשפטית של "מגונה" (obscenity). בעל תיאטרון נקנס ב-2,500 דולר בגין גסות. ההחלטה בוטלה בסופו של דבר על ידי בית המשפט הגבוה, שמצא כי הסרט אינו מגונה ולכן מוגן חוקתית.
מאל מקושר לפעמים עם תנועת הגל החדש הצרפתי. עבודתו אינה משתלבת או תואמת באופן ישיר לתיאוריות האוטריסטיות החלות על עבודתם של ז'אן-לוק גודאר, פרנסואה טריפו, קלוד שאברול, אריק רוהמר ואחרים, ולא היה לו שום קשר עם המגזין "מחברות הקולנוע" שאנשי הגל החדש כתבו וערכו. עם זאת, עבודתו מדגימה כמה מהמאפיינים של התנועה, כמו שימוש באור טבעי וצילום בשטח ולא באולפן, וסרטו Zazie dans le Métro ("זאזי במטרו", 1960, עיבוד לרומן של רמון קנו), קיבל ביקורת נלהבת מטריפו, שכתב מכתב נלהב למאל.
מאל ביקר בהודו ב-1968 ויצר סדרת סרטים תיעודיים בת שבעה פרקים עבור ה-BBC "רוח הרפאים ההודית". כמו כן יצר סרט תיעודי "כלכתה" (1969), שעורר תרעומת אצל ממשלת הודו והקרנתו ב-BBC נאסרה במשך שנים. מאל טען שזה היה סרטו התיעודי המועדף.
בשנות ה-70 יתר סרטים התמודדו גם עם נושאי טאבו: הסרט "להבה מהבהבת" העוסק באדם העומד להתאבד, "הלחישה שבלב" (1971) עוסק ביחסי עריות בין אם ובנה, ו"לקומב, לוסיאן" (1974), שנכתב יחד עם פטריק מודיאנו, עוסק בשיתוף פעולה עם הנאצים בצרפת של וישי במהלך מלחמת העולם השנייה. השני מביניהם זיכה אותו במועמדויות ראשונות (משלוש) לאוסקר עבור "התסריט".
קריירה בארצות הברית
בשנת 1987, כתב הפיק וביים, על פי זכרונותיו האישיים את הסרט "להתראות ילדים". הסרט מספר את סיפורים של ארבעת ילדים יהודים שלמדו עם מאל ונרצחו במחנה ההשמדה אושוויץ והכומר שהסתיר אותם נכלא במחנה הריכוז מאוטהאוזן ומת שם. דמותו של הכומר מבוססת על סיפורו האמיתי של הכומר חסיד אומות העולם לוסיאן בונל שניסה להציל ילדים ונספה במאוטהאוזן. הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה, ובשבעה פרסי סזאר, כולל פרס סזאר לסרט הטוב ביותר. מאל הגיעה לישראל, במרץ 1988, לכבוד הקרנת הבכורה המקומית של הסרט.
חיים אישיים
מאל היה נשוי לאנה-מארי דשודט בין השנים 1965 עד 1967. נולד לו בן, מנואל קווטמוק מאל (יליד 1971), עם השחקנית הגרמנית גילה פון וייטרסאוזן, ובת, הקולנוענית ג'סטין מאל (ילידת 1974), עם השחקנית הקנדית אלכסנדרה סטיוארט.
מאל התחתן עם השחקנית קנדיס ברגן בשנת 1980. נולדה להם בת אחת, קלואה פרנסואז מאל, ב-8 בנובמבר 1985.
לואי מאל מת מלימפומה, בגיל 63, בביתם בבוורלי הילס, קליפורניה, ב-23 בנובמבר 1995.
גינסבורג
גינסבורג, גינצבורג, גינזבורג, גינזברג, גינצברג וגינסברג (בלועזית: Ginsberg, Ginsburg, Ginsburgh, Ginsparg, Ginzberg, Ginzborg, Ginzburg; במקור הגרמני: Günzburg; ברוסית: Гинзбург, Гинцбург) הם וריאנטים של אותו שם משפחה.
טל גן צבי
טל גן צבי (נולד ב-31 במאי 1981) כיהן כראש הסגל של ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט ויועצו מאז 2013.
ביוגרפיה
גן־צבי נולד בחיפה. למד בישיבת נתיב מאיר, במכינה קדם-צבאית בני דוד, ושירת שלוש שנים ביחידת אגוז. לאחר סיום שירותו למד שנתיים נוספות בעלי. למד לתואר שני במשפטים לבוגרי כלכלה ומינהל עסקים בבר-אילן.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב-2008, שימש מנהל השטח בקמפיין של ניר ברקת לראשות העיר ירושלים. לאחר שניצח ברקת, מונה לעוזרו האישי.
ב-2013 הצטרף לצוות של שר הכלכלה נפתלי בנט, ומונה לראש לשכתו. ב-2015 מונה לראש המטה שלו כשר החינוך. כן ניהל את כל מערכות הבחירות בהן השתתף בנט. בנוסף, לאורך שנים מיין את הליכי הקבלה של האישים השונים עבור בנט במפלגות הבית היהודי, הימין החדש וימינה, וכן קיים קשרים עם גורמים פוליטיים רבים. גן צבי משמש כחבר דירקטוריון קרן קיימת לישראל.
לאחר הבחירות ב-2021, ניהל את המשא ומתן הקואליציוני להקמת ממשלת ישראל השלושים ושש מטעם ראש הממשלה נפתלי בנט. לאחר הקמת הממשלה, מונה לראש הסגל. במסגרת תפקידו היה אמון על גיבוש האסטרטגיה המדינית של בנט ויישומה המעשי. ב-23 במאי 2022 הודיע על כוונתו לפרוש מתפקידו.
חיים אישיים
גן צבי נשוי לנגה (לבית ארליכמן), אב לחמישה ומתגורר במצפה אילן.
נערת הכפר
נערת הכפר (באנגלית: The Country Girl) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה בבימויו של ג'ורג' סאטון. בסרט משחקים בינג קרוסבי, גרייס קלי ו-ויליאם הולדן. תסריט הסרט עובד על ידי סאטון והוא מבוסס על מחזה בעל אותו שם של קליפורד אודטס משנת 1950. סאטון זכה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר וקלי זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר. הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע בקאן.
זכייתה של קלי בפרס הפתיעה רבים כיוון שג'ודי גרלנד ששיחקה בסרט "כוכב נולד" נחשבה למובילה לזכייה. ערוץ "NBC" אף שלח צוות טלוויזיה לבית החולים שבו גרלנד ילדה כדי לראיין אותה לאחר הזכייה.
הסרט ידוע בדיאלוגים החריפים והבוטים שלו. הזמר מיקה השתמש בשורות מהסרט בשירו "Grace Kelly".
עלילה
הסרט מגולל את סיפורו של הבמאי ברני דואד (ויליאם הולדן) שרוצה ללהק את פרנק אלג'ין (בינג קרוסבי), כוכב זמר לשעבר, למחזה אותו הוא מביים. ברני מגלה התנגדות מצד המפיק, פיליפ קוק (אנתוני רוס), עקב הידרדרותו של פרנק לשתיית יתר בעקבות המוות של בנו.
ברני פוגש בדירתו של פרנק את אשתו, ג'ורג'י (גרייס קלי), שמתנהגת בתוקפנות וחשדנות כלפי ברני. אך לבסוף היא מצליחה לשכנע את פרנק לחתום על חוזה למחזה.
במהלך הסרט ברני חושד שג'ורג'י מנסה להשתלט על הקריירה של פרנק, אך למעשה היא רק מנסה לעזור לו בעוד הוא משקר לפרנק בכך שהוא אומר שג'ורג'י אחראית להתנהגותו העצבנית.
לבסוף ברני מגלה את האמת על פרנק, שמתוודה בפניו שמות בנו, הוא רק תירוץ להידרדרות שלו, שהחלה עוד לפני כן כתוצאה מחוסר יכולתו לעמוד בלחצי הקריירה והפרסום. ברני מתאהב בג'ורג'י, שבעקבות הגילוי החדש, מצטיירת בעיניו כרעיה נאמנה שבחרה לעמוד לצד בעלה, ברגעים קשים. לאחר הצלחת המחזה ג'ורג'י בוחרת להמשיך את נישואיה עם פרנק ולא להענות לחיזוריו של ברני.
יצחק צחייק
יצחק צחייק (נולד ב-1 בפברואר 1952) הוא עורך ומפיק קולנוע ישראלי. זוכה פרס אופיר לשנת 2012 על עריכת הסרט "רוק בקסבה".
לותאל
לותאל (בגוג'ראטית: લોથલ) הוא אתר ארכאולוגי השוכן באזור בהאל (Bhāl region) במדינת גוג'ראט בהודו. באתר, מצויים שרידי העיר הדרומית ביותר של תרבות עמק האינדוס הקדומה. בניית העיר החלה לפני כ-4,200 שנה. האתר התגלה בשנת 1954, ונחפר בין 13 בפברואר 1955 ל-19 במאי 1960 על ידי (בראשי תיבות: ASI), הסוכנות הממשלתית ההודית הרשמית לשימור מונומנטים עתיקים. לטענת ה-ASI, היה בלותאל המזח הקדום ביותר הידוע בעולם, שחיבר את העיר לערוץ הקדום של נהר הסברמטי בנתיב הסחר בין ערי ההאראפה בסינד ובחצי האי, כאשר מדבר של ימינו היה חלק מהים הערבי. עם זאת, ארכאולוגים אחרים קראו תיגר על פרשנות זו, והם טענו כי לותאל הייתה עיירה קטנה יחסית, וכי ה"מזח" היה למעשה מאגר מי השקיה. המחלוקת נפתרה לבסוף כאשר מדענים מהמכון הלאומי לאוקיינוגרפיה בגואה גילו במקום חוריריות (מיקרו-מאובנים ימיים), מלח וגבישי גבס במערך מלבני, המעידים בבירור כי מי ים מילאו פעם את המבנה. לותאל היה מרכז סחר חיוני ומשגשג בימי קדם של חרוזים, אבני חן וקישוטים יקרי ערך שהגיע לפינות הרחוקות של מערב אסיה ואפריקה. הטכניקות והכלים שהם היו החלוצים בפיתוחם, בייצור חרוזים ובמטלורגיה, עמדו במבחן הזמן כבר למעלה מ-4,000 שנה.
יצחק צחייק
ביוגרפיה
במהלך השנים ערך צחייק מספר סרטים.
לותאל
לותאל שוכנת בסמוך לכפר סרגוואלה (Saragwala) ב. האתר שוכן שישה קילומטרים דרומית-מזרחית לתחנת הרכבת לותאל-בהורקי בקו הרכבת אחמדאבאד-. האתר מחובר גם בדרכים סלולות לערים אחמדאבאד (85 קילומטרים), בהוונגאר, ו. הערים הקרובות ביותר הן דולקה ובגודארה (Bagodara). לאחר חידוש החפירות בשנת 1961, חשפו הארכאולוגים תעלות שנחפרו במדרונות הצפוניים, המזרחיים והמערביים של התל, את הערוצים הנכנסים ואת הנולה (nullah, "נקיק", או "גיא") המחברת בין המזח לנהר. הממצאים כוללים: תל, עיירה, שוק ומזח. בסמוך לשטחים שנחפרו ניצב המוזיאון הארכאולוגי בו מוצגים כמה מהאוספים הבולטים ביותר של עתיקות מתקופת תרבות עמק האינדוס בהודו.
יצחק צחייק
ביוגרפיה
את הקריירה החל בשנת 1976 כעורך סאונד בסרטו של אסי דיין "גבעת חלפון אינה עונה". בשנת 1977 לקח חלק בעריכת הסרט "מבצע יונתן" בבימויו של מנחם גולן.
לותאל
אתר לותאל הועמד לבחירה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
יצחק צחייק
ביוגרפיה
בשנת 1978 ערך את סרטו של אבי נשר "הלהקה". בשנת 1979 שימש כעורך הסרט "דיזנגוף 99", בו כיכבו גידי גוב, ענת עצמון, גלי עטרי ומאיר סוויסה. בשנת 1980 ערך את הסרט "פצעי בגרות 80". באותה שנה הפיק וערך את הסרט "הפחדנים", בבימויו של אבי נשר. בשנת 1981 שימש כעורך הסרט "סיפור אינטימי". בשנת 1984 הפיק וערך את הסרט "זעם ותהילה". בשנת 1985 הפיק וערך את הסרט "שוברים", בכיכובם של יזהר אשדות וגלי עטרי.
לותאל
ארכאולוגיה
כאשר הודו הבריטית חולקה בשנת 1947, מרבית אתרי תרבות האינדוס, כולל מואנג'ודארו והאראפה, נכללו בפקיסטן. הסקר הארכאולוגי של הודו ערך תוכנית חדשה לחקירה וחפירה. אתרים רבים התגלו בצפון-מערב הודו. בשנים 1954–1958 נחפרו יותר מ-50 אתרים במחוז קוץ' (בעיקר דולאווירה) ובחצי האי סאוראשטרה, והרחיבו את גבולות הציוויליזציה של האראפה ב-500 קילומטרים עד לנהר קים, שם אתר בהגאטרב (Bhagatrav) נגיש לעמקי הנהרות ו. לותאל נמצאת 670 קילומטרים ממואנג'ודארו, שבסינד.
יצחק צחייק
ביוגרפיה
בשנת 1998 ערך את סרטו של זאב רווח "פעמיים בוסקילה". בשנת 1999 ערך את הסרט "צור הדסים". ב-2001 שימש כעורך הסרט "שישה מיליון רסיסים", בו כיכבו ענת לירי וישי גולן. בשנת 2003 ערך את הסרט "איש החשמל", בבימויו של אלי כהן. בשנת 2004 ערך את הסרטים "האושפיזין" ו"סוף העולם שמאלה", וכן את סדרת הדרמה "מעורב ירושלמי". בין השנים 2007-2005 ערך את הסדרה "מילואים". בשנת 2006 שימש כעורך הסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב", בו כיכבו אדם הירש וטינקרבל. באותה שנה ערך את הסרטים "אדמה משוגעת" ו"מכתבים לאמריקה".
לותאל
ארכאולוגיה
המשמעות של השם לותאל (הלחם של המילים "לות" ו"תאל") בגוג'ראטית הוא "תל המתים", ושם זה אינו יוצא דופן, שכן פירוש שמה של העיר מואנג'ודארו בסינדהי זהה. אנשים בכפרים הסמוכים ללותאל ידעו על קיומה של עיירה עתיקה ושרידי אנוש. עוד בשנת 1850, יכלו סירות להפליג עד לתל. בשנת 1942 נשלח עץ מ לסרגוואלה דרך התל. נחל שהתמלא בסחף המחבר את בולאד (Bholad) המודרנית עם לותאל וסרגוואלה מייצג את ערוץ הזרימה העתיק של נהר או של נחל.
יצחק צחייק
ביוגרפיה
בשנים 2014-2007 שימש כעורך הסדרה "הבורר". בשנת 2007 ערך את הסרט "הסודות". בשנת 2008 שימש כעורך הסרטים "חסר מנוחה" ו"איים אבודים". ב-2009 ערך את הסרט "אילי ובן". בשנת 2010 שימש כעורך הסרט "פעם הייתי", בו כיכבו אדיר מילר, מיה דגן ותובל שפיר. בשנת 2012 ערך את הסרט "הדילרים" ואת הסרט "רוק בקסבה". על עריכת הסרט זכה בפרס אופיר בקטגוריית "העריכה הטובה ביותר".
לותאל
ארכאולוגיה
היו השערות שהצביעו על כך שבשל ממדיה הקטנים יחסית של העיר הראשית, לותאל כלל לא הייתה יישוב גדול, וה"מזח" שלה הייתה אולי מאגר מי השקיה. עם זאת, ה-ASI וארכאולוגים אחרים טוענים כי העיר הייתה חלק ממערכת נהרות מרכזית בדרך המסחר של העמים הקדומים מסינד לסאורשטרה בגוג'ראט. לותאל סיפקה את אוסף העתיקות הגדול ביותר בארכאולוגיה של הודו המודרנית. זהו למעשה אתר תרבות אחד - עדות לתרבות האראפה על כל גווניה. קיימת גם תרבות של כלים אדומים מקומיים מקבוצת הנציצים, שמשערים שהיא אוטוכתונית וקדם-האראפה. בחפירות זוהו שתי תקופות משנה של תרבות האראפה: תת-התקופה הראשונה (בין 2400 ל-1900 לפנה"ס) זהה לתרבות המשגשגת של האראפה ומואנג'ודארו.
יצחק צחייק
ביוגרפיה
בשנת 2013 ערך את הסרטים "רימון הזהב", "לצוד פילים" "ופלאות". בשנת 2014 ערך את הסרט "שושנה חלוץ מרכזי", בכיכובם של אושרי כהן וגל גדות.
היה מועמד לפרס אופיר 2015 על העריכה הטובה ביותר של הסרט "ציפורי חול".
לותאל
תוכנית העיר
שיטפון השמיד את יסודות הכפר המקורי (בערך 2350 לפנה"ס). בני תרבות האראפה שבסיסם סביב לותאל ומאזור סינד ניצלו הזדמנות זו כדי להרחיב את התיישבותם וליצור עיירה מתוכננת על פי המתאר של הערים הגדולות יותר בעמק האינדוס. מתכנני לותאל עסקו בשאלה איך להגן על האזור מפני שיטפונות חוזרים ונשנים. העיירה חולקה לבלוקים של פלטפורמות של לבנים מיובשות בשמש בגובה 1–2 מטר, שכל אחת מהן משרתת 20–30 בתים הבנויים מקירות עבים מבוץ ולבנים. העיירה חולקה למבצר, או לאקרופוליס ולעיר תחתונה. שליטי העיירה התגוררו באקרופוליס, שבו היו בתי מרחץ מרוצפים, ניקוז תת-קרקעי ועילי (שנבנו מלבנים שנשרפו בתנור) ובאר למי שתייה. העיר התחתית חולקה לשני מגזרים. רחוב מרכזי בכיוון צפון-דרום היה אזור המסחר העיקרי. בשוליו היו חנויות של סוחרים ובעלי מלאכה. אזור המגורים היה ממוקם משני צידי השוק. העיר התחתית הוגדלה מעת לעת בשנות השגשוג של לותאל.
המהנדסים של לותאל העניקו עדיפות גבוהה ליצירת מספנה ומחסן שישרתו את הסחר הימי. אף על פי שהקונצנזוס בקרב מרבית הארכאולוגים מזהה מבנה זה כ"מספנה", הועלתה גם השערה כי בגלל הממדים הקטנים, שהאגן זה יכול להיות בפועל מכל למי השקיה ותעלה. המזח הוקם בשוליים המזרחיים של העיירה ונחשב על ידי ארכאולוגים כהישג הנדסי מהמדרגה הגבוהה ביותר. הוא היה ממוקם הרחק מהזרם הראשי של הנהר כדי למנוע סתימה בשל סחף, אך סיפק גישה לספינות גם בגאות. המחסן הוקם בסמוך לאקרופוליס על בימת לבני בוץ בגובה 3.5 מטר. כך יכלו השליטים לפקח על הפעילות על המזח והמחסן בו זמנית. מה שאפשר תנועת מטען היה רציף ימי מלבני בוץ באורך 220 מטר, שנבנה על הזרוע המערבית של המזח, עם רמפה המובילה למחסן. מול המחסן היה מבנה ציבורי חשוב שמבנה העל שלו נעלם לחלוטין. לאורך כל תקופתה נאלצה העיר להתגבר על לא מעט שיטפונות וסופות. החומות ההיקפיות של העיירה והרציף תוחזקו ביעילות. בנייתה המחודשת של העיירה הבטיחה את צמיחתו ואת שגשוגו של המסחר. עם זאת, עם השגשוג המתגבר, לא הצליחו אנשי לותאל לשמור על חומותיהם ומתקני העגינה, אולי עקב ביטחון מופרז במערכות ההגנה שלהם. שיטפון בעוצמה בינונית בשנת 2050 לפני הספירה חשף כמה חולשות קשות במבנה, אך הבעיות לא טופלו כראוי.
כל הבנייה נעשתה מלבנים שרופות באש, טיט, סיד וחול ולא על ידי לבנים שהתייבשו בשמש שכן הלבנים עדיין שלמות לאחר 4,000 שנה ועדיין מחוברות זו לזו במלט.
כלכלה ותרבות עירונית
הארגון האחיד של העיירה ומוסדותיה מעיד על כך שבני תרבות ההאראפה היו אנשים ממושמעים מאוד. תפקידי המסחר והמנהלה בוצעו על פי הסטנדרטים שנקבעו. המנהל העירוני היה קפדני - רוחב רוב הרחובות נותר זהה לאורך זמן רב, ולא נבנו מבנים שפלשו מעבר לתכנון המקורי. בעלי בתים החזיקו בור ספיגה או תא איסוף לפסולת מוצקה על מנת למנוע סתימה של ניקוזי העיר. ניקוזים, פתחי ביוב ובורות שופכין שומרו על ניקיון העיר ושפכו את הפסולת לנהר, שנשטף בזמן הגאות. לותאל הייתה חלוצה בסגנון חדש של אמנות וציור של תרבות ההארפה. הגישות החדשות כללו תיאורים מציאותיים של בעלי חיים בסביבתם הטבעית. כלי מתכת, זהב ותכשיטים וקישוטים מעוצבים בטוב טעם מעידים על התרבות והשגשוג של תושבי לותאל.
רוב הציוד שלהם: כלים ממתכת, משקולות, מידות, חותמות, כלי חרס וקישוטים היו בסטנדרט ובאיכות האחידים שנמצאו ברחבי תרבות עמק האינדוס. לותאל היה מרכז סחר ראשי, שייבא חומרי גלם בכמות גדולה כמו נחושת, צור ואבנים יקרות למחצה ממואנג'ודארו והאראפה, והפצה המונית לכפרים ולעיירות פנימיות. הוא ייצר גם כמויות גדולות של גרזני ברונזה, קרסים לדיג, אזמלים, חניתות וקישוטים. לותאל ייצאה את חרוזיה, אבני חן, שנהב וקונכיות. תעשיית להבי האבן סיפקה את הצרכים הביתיים - צור משובח יובא מעמק או מ בקרנאטקה המודרנית. סיפקה אבנים יקרות למחצה ואילו קונכיות של  הגיעו מדולאווירה ו. רשת סחר אינטנסיבית זו העניקה לתושבים שגשוג רב. הרשת התפרשה מעבר לגבולות התרבות אל מצרים העתיקה, בחריין ושומר. אחת העדויות למסחר בלותאל היא גילוי חותמות אופייניות למפרץ הפרסי, חותם כפתורים עגול.
התפתחות אדריכלית
בעוד הוויכוח הרחב יותר על סופה תרבות עמק האינדוס נמשך, נראה כי ראיות ארכאולוגיות שנאספו על ידי ה-ASI מצביעות על אסונות טבע, במיוחד שיטפונות וסופות כמקור נפילתה של לותאל. שיטפון עוצמתי כיסה את העיירה והרס את מרבית הבתים, כשהקירות והרציפים ניזוקו קשות. האקרופוליס יושר (2000–1900 לפני הספירה), ואוכלס על ידי סוחרים פשוטים ובתים מאולתרים שזה עתה נבנו. התוצאה הגרועה ביותר הייתה השינוי בנתיב הנהר, מה שגרם לניתוק הגישה לספינות ולעגינה. התושבים בנו מפרצון חדש אך רדוד כדי לחבר את התעלה לרציף לשם מעבר של ספינות קטנות לאגן. ספינות גדולות עגנו במרחק. בתים נבנו מחדש, אך ללא סילוק ההריסות מהשיטפונות, הם היו באיכות ירודה וחשופים לנזקים נוספים. הניקוז הציבורי הוחלף בבורות ספיגה.
האזרחים לא פלשו לשטחים של שכניהם ובנו מחדש בתי מרחץ ציבוריים. עם זאת, המחסור בממשלה מסודרת וללא גורם חיצוני או ממשל מרכזי, לא ניתן היה לתקן או לתחזק את העבודות הציבוריות כראוי. המחסן שנפגע קשות מעולם לא תוקן כראוי, והסחורות אוחסנו מתחת לחופות עץ ונחשפו לשיטפונות ושריפות. כלכלת העיירה השתנתה. היקפי הסחר הצטמצמו מאוד, אם כי לא באופן קטסטרופלי, והמשאבים היו זמינים בכמויות נמוכות יותר. עסקים עצמאיים התמוטטו, ואפשרו למערכת של מפעלים ממוקדים בסחר להתפתח ובמקום עבדו מאות בעלי מלאכה אצל אותו ספק וממן. במפעל החרוזים היו עשרה חדרי מגורים וחצר גדולה במקום העבודה. בבית המלאכה של כלי הנחושת היו חמישה תנורים ואגנים מרוצפים כדי לאפשר למספר בעלי מלאכה לעבוד.
ההידרדרות בשגשוג של העיירה, מיעוט המשאבים והניהול הלקוי הגבירו את מצוקת האנשים שכבר סבלו מהשיטפונות ומהסופות החוזרים ונשנים. מליחות גוברת של הקרקע הפכו את הארץ לעוינת לכל צורות החיים, כולל היבולים. עדות לכך הייתה בערים הסמוכות, , והאראפה בחבל פנג'אב, מואנג'ודארו ו בסינד. שיטפון אדיר (בערך 1900 לפנה"ס) הרס לחלוטין את העיירה המדולדלת בבת אחת. ניתוח ארכאולוגי מראה כי האגן והרציף התמלאו בסחף והריסות, והבניינים נהרסו עד היסוד. השיטפון השפיע על כל אזור סאוראשטרה, סינד ודרום גוג'ראט, והשפיע על החלקים העליונים של נהר האינדוס ו, שם נשטפו לגמרי עשרות כפרים ועיירות. האוכלוסייה ברחה לאזורים הפנימיים.
תרבות האראפה מאוחרת
עדויות ארכאולוגיות מראות כי האתר המשיך להיות מיושב, אם כי על ידי אוכלוסייה קטנה בהרבה ללא השפעות עירוניות. מעט האנשים שחזרו ללותאל לא יכלו לשחזר ולתקן את עירם, אך במפתיע נשארו ושימרו מסורות דתיות, התגוררו בבתים רעועים ובקתות קנים. על היותם בני תרבות האראפה מעידים הניתוחים של שרידיהם בבית הקברות. בעוד שהמסחר והמשאבים של העיר נעלמו כמעט לגמרי, האנשים שמרו על מספר מאפיינים של האראפה בכתיבה, כלי חרס וכלים. בערך בזמן זה תיעדו הארכאולוגים של ה-ASI תנועה המונית של פליטים מפנג'אב וסינד לסאורשטרה ולעמק הנהר (1900–1700 לפני הספירה). מאות יישובים פשוטים יוחסו לתושבים אלו זה כתרבות האראפה המאוחרת, תרבות כפרית לחלוטין המאופיינת באנאלפביתיות מתגברת, כלכלה פחות מורכבת, ממשל פשטני ועוני. אף על פי שחותמות אינדוס יצאו מכלל שימוש, המשיכה לפעול מערכת המשקולות על בסיס 8.573 גרם.
ציוויליזציה
תושבי לותאל תרמו תרומות משמעותיות ולעיתים קרובות ייחודיות לתרבות האנושית בעידן תרבות עמק האינדוס, בתחומי תכנון ערים, אמנות, אדריכלות, מדע, הנדסה, כלי חרס ודת. עבודתם במטלורגיה, חותמות, חרוזים ותכשיטים היו הבסיס לשגשוגם.
מדע והנדסה
אובייקט עבה דמוי טבעת שנמצא עם ארבעה חריצים כל אחד בשני שוליים שימש מצפן למדידת זוויות על משטחים מישוריים כגון יישור בתים, כבישים או סקרי קרקע. הארכאולוג ס.ר. ראו (S.R. Rao) גם משער כי הוא יכול היה לתפקד כמכשיר למדידת זוויות ואולי למיקום הכוכבים ובכך לניווט כמו סקסטנט. בלותאל התגלה אחד משלושה מאזני מדידה משולבים וליניאריים (שני האחרים התגלו בהאראפה ובמואנג'ודארו). במאזנים משנהב מלותאל יש את החלוקות העשרוניות הקטנות ביותר הידועות בתרבות האינדוס. המאזניים הם בעובי 6 מילימטרים, רוחב 15 מילימטרים והאורך הזמין הוא 128 מילימטרים, אך רק 27 דרגות נראות מעל 46 מילימטרים, והמרחק בין הקווים הוא 1.70 מילימטרים (הגודל הקטן מציין שימוש למטרות במשקל קטן). סך כל עשרה קווים מלותאל הוא קירוב למידה אנגולה (angula) בטקסט הקדום בסנסקריט הקרוי. בעלי המלאכה בלותאל דאגו להבטיח עמידות ודיוק של משקולות אבן על ידי הקהת קצוות לפני ליטוש.
עבור מערכת הניקוז הנודעת שלהם, סיפקו המהנדסים של לותאל גגות מחוזקים בזיזים, וגג של לבנים שנשרפו בתנור מעל פני הלבנים של הרציף בו הביוב נכנס לבור הספיגה. מסכי עץ שהוחדרו בחריצים בקירות הניקוז הצדדיים עצרו פסולת מוצקה. הבאר בנויה מלבנים רדיאליות, בקוטר 2.4 מטר ועומק 6.7 מטר. הייתה בה רשת של ניקוז תת-קרקעי, תאי שקיעה של סחף ובורות ספיגה, ותאי פיקוח על פסולת מוצקה. היקף הניקוז סיפק לארכאולוגים רמזים רבים לגבי מתווה הרחובות, ארגון המגורים ובתי המרחץ. בממוצע, היה קוטר הביוב הראשי 20–46 סנטימטרים כשהממדים החיצוניים היו 86 × 68 × 33 סנטימטרים. יצרני הלבנים של לותאל השתמשו בגישה הגיונית בייצור לבנים, שתוכננו בזהירות ביחס לעובי המבנים. הם שימשו כשתי וערב באותן שכבות ובשכבות חלופיות. ארכאולוגים מעריכים כי ברוב המקרים הלבנים היו ביחס 1: 0.5: 0.25 משלושה צדדים, במידות שהיו כפולות שלמות של דרגות גדולות בסולם לותאלי של 25 מילימטרים.
דת ומנהגי קבורה
תושבי לותאל סגדו לאל האש, שמשערים כי הוא האלוהות בעלת הקרניים המתוארת על חותמות, דבר שמעיד גם על ידי נוכחותם של מזבחות אש פרטיים וציבוריים, בהן כנראה נערכו טקסים דתיים. הארכאולוגים גילו תליוני זהב, אפר חרוך של גושי טרקוטה וכלי חרס, שרידי בקר, חרוזים וסימנים אחרים שעשויים להעיד על נוהג הקרבת קורבן הגוואמיאנה (Gavamayana), הקשורים ל. יש עדויות גם לסגידה לבעלי חיים, אך לא לסגידה לאלה האם שקיימת בערים אחרות של תרבות האראפה. מומחים רואים בכך סימן לקיומו של גיוון במסורות הדתיות. עם זאת, משערים שסגדו לאלילת הים, שאולי מזוהה עם האלה האם מתקופת האינדוס. כיום הכפריים המקומיים סוגדים לאלילת הים (Vanuvati Sikotarimata), מה שמצביע על קשר עם מסורות הנמל העתיק והעבר ההיסטורי כגישה לים. אך הארכאולוגים גילו גם כי הנוהג הופסק עד שנת 2000 לפני הספירה (נקבע על פי ההבדל בזמני הקבורה של השרידים המתוארכים בפחמן-14). משערים כי הפולחן התבצע רק מדי פעם. כמו כן, בהתחשב במספר המצומצם של הקברים שהתגלו - רק 17 באוכלוסייה מוערכת של 15,000 - שאזרחי לותאל נהגו לשרוף את מתיהם. קבורות לאחר שריפת גופות נצפו באתרים אחרים של תרבות עמק האינדוס כמו האראפה, מהי (Mehi) ודמב-בהוטי (Damb-Bhuti).
מטלורגיה וייצור תכשיטים
נחושת בלותאל היא טהורה בצורה יוצאת דופן, וחסרת ארסן ששימש בדרך כלל את יצרני כלי הנחושת בשאר עמק האינדוס. העיר ייבאה מטילים כנראה ממקורות בחצי האי ערב. עובדים ערבבו בדיל עם נחושת לייצור להבים, ראשי חץ, קרסים לדיג, אזמלים, צמידים, טבעות, מקדחות וראשי חניתות, אם כי ייצור כלי נשק היה מינורי. הם גם השתמשו במטלורגיה מתקדמת של יציקה בשיטת השעווה האבודה, והשתמשו ביותר מתבניות יציקה אחת ליציקת ציפורים ובעלי חיים. הם גם המציאו כלים חדשים כמו מסורים מעוקלים ומקדחים מפותלים שלא היו ידועים אז לתרבויות אחרות.
לותאל היה אחד ממרכזי הייצור החשובים ביותר לעיבוד קונכיות, בשל ריבוי קונכיות מהמין  באיכות גבוהה שנמצאו ב ובסמוך לחוף חצי האי. כלי משחק, חרוזים, כלים למשחה, קונכיות, מצקות ושיבוצים יוצרו לייצוא ולצריכה מקומית. רכיבי כלי נגינה של מיתרים כמו מפרטים וגשרים היו עשויים מהקונכייה. סדנת עיבוד שנהב הופעלה בפיקוח רשמי קפדני, ומשערים כי הם הצליחו לביית פילים. במהלך החפירות נמצאו חותם שנהב וחתיכות מנוסרות לקופסאות, מסרקים, מוטות, שיבוצים וקישוטי אוזניים. לותאל ייצרה כמות גדולה של תכשיטי זהב - הפריט האטרקטיבי ביותר היה חרוזי זהב זעירים על חמישה גדילים בשרשראות, חרוזים אלו ייחודיים בהיותם בקוטר של פחות מ-0.25 מילימטרים. חרוזי זהב גליליים, כדוריים וחרוזי ישפה עם קצוות בזווית ישרה דומים לתליונים מודרניים המשמשים נשים בגוג'ראט בצמות קלועות. דיסקה גדולה עם חורים ששוחזרה ממזבח של קורבנות מושווה לרוקמה (rukma) שלובשים כוהנים ודים. נעצים, גלגלי שיניים וקישוטים דמויי לב מסטיאטיט היו פופולריים בלותאל. טבעת של חוט נחושת דק שהפכה לסליל כפול דומה לטבעות חוטי זהב המשמשות את ההודים המודרניים בחתונות.
אמנות
גילוי חרוזי קרנליאן וחרוזים דמויי חבית שאינם חרוטים בכיש ובאור (עיראק המודרנית), ג'לאלאבאד (אפגניסטן) ושושן (איראן) מעיד על הפופולריות של תעשיית החרוזים של תרבות עמק האינדוס ברחבי מערב אסיה. מלטשי אבני החן בחרו אבנים בצבעים מגוונים וייצרו חרוזים בצורות ובגדלים שונים. השיטות של יצרני החרוזים מלותאל היו כה מתקדמות, עד שלא נצפו שיפורים במשך 4,000 שנה - יצרנים מודרניים באזור פועלים באותה טכניקה. חרוזי אגט וחרוזים מכוסים בזהב של ישפה וחרוזי קרנליאן הם בין אלו הנחשבים כמיוחדים ללותאל. היא התפרסמה מאוד בזכות חרוזים גליליים זעירים של סטיאטיט (כלוריט). החפירה בלותאל הניבה 213 חותמות, מקום שלישי בנפח מכל אתרי תרבות עמק האינדוס. יצרני החותמות העדיפו תחריטים עם שור קצר קרניים, עיזי הרים, טיגריסים וחיות מרוכבות כמו שור הפיל. כמעט בכל חותם יש כיתוב קצר של דפוס שקע. חותמות עם טבעות נחושת שהוחדרו לכפתור מחורר שימשו לחתימה על מטען, עם רישומים של חומרי אריזה כמו מחצלות, בד מפותל וכבלים, עובדה שאומתה רק בלותאל. תיאורים כמותיים, חותמות שליטים ובעלים הוטבעו על הסחורות. חותם ייחודי שנמצא כאן הוא מבחריין - מעגלי, עם מוטיב של דרקון שלצידו איילות מקפצות.
בלותאל התגלו שני סוגים חדשים של כלי חרס, קערה קמורה עם או בלי ידית עם נעצים, וצנצנת קטנה עם שפה מפושקת, שתיהן מתקופת הכלים האדומים מחומר מקבוצת הנציצים, שלא נמצאה בתרבויות עמק האינדוס מאותה תקופה. האמנים של לותאל יצרו צורה חדשה של ציור ריאליסטי. ציורים המתארים בעלי חיים בסביבתם הטבעית. על כלי גדול אחד מתאר האמן ציפורים עם דגים במקורן, כשהן נחות על עץ, בעוד שמתחתיהן חיה דמוית שועל. סצנה זו דומה לסיפורם של השועל והעורב בפנצ'טנטרה. דמיון אמנותי קיים גם באמצעות תיאורים מדוקדקים - למשל, כמה ציפורים עם רגליים גבוהות בשמיים נועדו לייצג מעוף, ואילו כנפיים פתוחות למחצה מעידות על הכנה למעוף. על צנצנת מיניאטורית מתואר סיפורו של העורב והאייל הצמא - כיצד האייל לא יכול היה לשתות מהפה הצר של הצנצנת, ואילו העורב הצליח להפיל אבנים לצנצנת. המאפיינים של בעלי החיים ברורים וחינניים. תנועות ורגשות מוצגות על ידי מיקום הגפיים ותווי הפנים בצנצנת בגובה 15 סנטימטרים וברוחב 5 סנטימטרים.
בלותאל נמצא סט שלם של כלי משחק מטרקוטה - דמויות של בעלי חיים, פירמידות עם ידיות שנהב וחפצים דמויי טירה (בדומה למערכת השחמט של המלכה חתשפסות במצרים). התיאור הריאליסטי של בני אדם ובעלי חיים מרמז על מחקר מדוקדק של מאפיינים אנטומיים וטבעיים. פרוטומה של גבר עם עיניים מלוכסנות, אף חד וזקן חתוך מרובע מזכיר דמויות שומריות, במיוחד פסלי אבן ממארי. בדמויות של גברים ונשים, מוצגים מאפיינים כמו שרירים ותכונות פיזיות אחרות בצורה חדה ובאופן בולט. מודלים של טרקוטה מזהים גם את ההבדלים בין מינים של כלבים ושוורים, כולל אלה של סוסים. דמויות של בעלי חיים עם גלגלים וראש מסתובב עשויים היו לשמש כצעצועים.
לותאל שנחפרה
ה-ASI כיסה באדמה את החומות ההיקפיות, הרציף ובתים רבים מהשלב המוקדם כדי להגן עליהם מפני איתני הטבע, אך עם זאת האתר הארכאולוגי כולו חשוף לסכנות משמעותיות ופעולות שימור נוספות הכרחיות. חדירת מליחות וחשיפה ממושכת לגשם ולשמש מאכלים בהדרגה את שרידי האתר. גשם כבד באזור פגע בשרידי מבני לבני הבוץ המיובשות. מי גשמים עומדים כיסו את עבודות הלבנים והבוץ בשכבות טחב. עקב שקיעת הטין צומצם גודל המספנה ב-3–4 מטר ומשקעים מלוחים גורמים ללבנים להירקב. גורמים רשמיים מאשימים את המליחות בפעולה הנימית ומציינים כי סדקים מתהווים והיסודות נחלשים כיוון שעבודות השיקום מתקדמות לאט.
המספנה
המספנה הייתה ממוקמת הרחק מהזרם הראשי של הנהר כדי למנוע שקיעת סחף. משערים כי מהנדסי לותאל חקרו את תנועות הגאות והשפל והשפעותיהם על מבנים הבנויים בלבנים, מכיוון שהקירות הם לבנים שרופות בתנור. ידע זה גם איפשר להם לבחור מלכתחילה את מיקומה של לותאל, מכיוון ש הוא בעל משרעת הגאות והשפל הגבוהה ביותר וספינות יכולות להיכנס לשפך בזמן הגאות. המהנדסים בנו מבנה טרפזי, שאורכו מצפון לדרום 215 מטר בממוצע, ורוחבו ממזרח למערב 35 מטר. השערה נוספת היא כי האגן יכול היה לשמש מיכל השקיה, שכן הממדים המקוריים המשוערים של ה"מעגן" אינם גדולים מספיק, בסטנדרטים מודרניים, כדי לעגינה של ספינות ולניהול תנועה רבה. הביקורת על תאוריית הרציף גברה מאז שלשניק פקפק לראשונה בנכונותה בשנת 1968 ואחר כך יול בשנת 1982. המחלוקת יושבה לבסוף כאשר מדענים מהמכון הלאומי לאוקיינוגרפיה, בגואה גילו חוריריות (מיקרו-מאובנים ימיים) ומלח, גבישי גבס (עקב אידוי מי ים) במבנה מלבני, דבר המצביע בבירור שמי ים מילאו פעם את המבנה. עדויות נוספות כוללות ממצאים של 7 עוגני אבן שמתוכם 5 נמצאו במעגן, ו-5 דגמי טרקוטה של סירות וחותם עגול של המפרץ הפרסי מבחריין.