cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוצב סוג'וד
פעילות
משימתם של הכוחות במוצב סוג'וד הייתה לשמור על הציר בין מרג' עיון למובלעת ג'זין פתוח. משימה נוספת הייתה סיוע לכוחות בשלושת מוצבי צד"ל, ע'זלן, ערמתא וחונה. המוצב אויש על ידי כוחות צה"ל במשך תקופות ארוכות ורצופות על מנת לחזק את חיילי צד"ל.
ב-9 ביולי 1993 נהרגו במוצב ארבעה חיילי פלנ"ט צנחנים: סגן, מפקד המוצב, וסמל . הם נהרגו מפגיעת טיל נ"ט שנורה אל עמדת התצפית בה היו; סמל ורב"ט  נהרגו כשבאו לחלצם.
ב-19 בספטמבר 1996, במבצע חובק עולם, סרק כוח מיחידת אגוז, בפיקוד ארז צוקרמן, את ג'בל סוג'וד ונתקל במספר רב של מחבלי חזבאללה. בקרב שהתפתח נהרגו כעשרה מחבלים. כמו כן נהרגו שני חיילי צה"ל, סגן צור פרנס וסמל ראשון זהר מינץ, ונפצעו עוד כשמונה חיילים.
בשלהי 1998 תקפו מחבלי חזבאללה את המוצב ואחד מהם אף חדר לתוכו. המחבל נאבק עם אחד מלוחמי גדוד 101 של הצנחנים ששהו במוצב, ונמלט. הרמטכ"ל שאול מופז, אשר חקר אישית את האירוע, הדיח מתפקידי לחימה את מפקד המחלקה שאיישה את המוצב, וכן את סמל המחלקה ולוחם שנאבק במחבל והבריח אותו. כן העיר מופז לכל שרשרת הפיקוד שמעליו על שלא חתרו למגע והרגו את המחבל ובכלל זה למפקד הגדוד איתי וירוב, אשר מחה על כך. מופז ניצל את האירוע כדי לחדד לפקודיו את חשיבות ערך הניצחון בלחימה בעיניו, בכל מפגש ומפגש עם האויב, באומרו:
באפריל 1999 תקפו עשרות מחבלי חזבאללה את כוחות צד"ל שבמוצב סוג'וד. בניסיון ליצור הטעיה, חוליות מרגמות של חזבאללה הנחיתו מכת אש על כל המוצבים ברצועת הביטחון. חיילי צד"ל בסוג'וד השיבו אש והצליחו להדוף את המתקפה בסיוע כוחות צה"ל, שהפגיזו את האזורים מהם תקף חזבאללה. במקביל תקפו מטוסי קרב של צה"ל עמדות חזבאללה מצפון לרצועת הביטחון. שניים או שלושה מאנשי חזבאללה נהרגו בתקרית זאת. אחד מאנשי חזבאללה נשא על גופו דגל, שאותו ביקשו אנשי חזבאללה להניף על המוצב לאחר כיבושו. כוח הצנחנים ממוצב ריחן הסמוך סייע להדוף את אנשי חזבאללה. שמונה חיילי צה"ל ושלושה חיילי צד"ל נפצעו קל.
בפברואר 2000 פונה המוצב, עקב התקיפות החוזרות ונשנות של חזבאללה על המוצב.
מלחמת בוהמיה–הונגריה
מלחמת בוהמיה–הונגריה הייתה מלחמה בין ממלכת בוהמיה תחת שלטונו של ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה, ולאחר מכן תחת שלטונו של ולדיסלב השני, מלך בוהמיה, לבין ממלכת הונגריה תחת שלטונו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה, על השליטה בכתר בוהמיה. המלחמה נמשכה 10 שנים, ובסיומם הושגה פשרה, ששניהם יחזיקו בתואר "מלך בוהמיה", והנחלות חולקו ביניהם.
רקע
בשנת 1458 עלה לשלטון בהונגריה מתיאש הוניאדי, בנו של יאנוש הוניאדי. בתחילת שלטונו המשיך מתיאש בדרכו של אביו, והגן על הונגריה מפני האימפריה העות'מאנית, אולם עד מהרה הגיע למסקנה שלא ניתן לדחוק את הטורקים מאירופה עד סוף המאה ה-15, ובגלל שפרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה התערב ללא הרף בענייניו, הוא הגיע להסכם שלום עם הסולטאן מהמט השני, והפנה את פניו מערבה.
מהלך המלחמה
בסוף 1466 הטיל האפיפיור פאולוס השני נידוי על ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה, וקרא לאצילים הבוהמיים להדיחו. האצילים הבוהמיים פנו למתיאש הראשון, מלך הונגריה לעזרה, ובמרץ 1468 פלש מתיאש למוראביה, בטענה שהוא מגן על הקתולים במדינה. ייז'י מפודבראדי פנה לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, והציע לו להכיר בבנו ולדיסלב כיורשו, בעד לתמיכתו נגד מתיאש הוניאדי. בתחילת 1469 הכריח ייז'י מפודבראדי את מתיאש הוניאדי לחתום על הסכם שלום, אולם בתגובה הכתירו האצילים הבוהמיים את מתיאש למלך בוהמיה. ייז'י מפודבראדי חזר על הצעתו לקז'ימייז' הרביעי, והוא פתח בדיונים על כך עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם ב-22 במרץ 1471 מת לפתע ייז'י מפודבראדי.
לאחר שאישר ולדיסלב את קיומן של שתי דתות בבוהמיה; קתולים והוסיטים, כפי שנקבע בהסכם בזל בשנת 1462, הוא נבחר ב-28 במאי בדיאט הבוהמי למלך בוהמיה. הכס הקדוש סירב להכיר בבחירתו של ולדיסלב, ותמך בטענתו של מתיאש הוניאדי לכתר, אולם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה תמך בוולדיסלב.
מכיוון שוולדיסלב נסמך על כוחם של האצילים ולא על כוח צבאי כלשהו, הדיאט הבוהמי קיבל כוח רב, ואף היה ממונה על חקיקת חוקים.
קזימייז' הרביעי שתמך בבנו, הרשה לבנו קז'ימייז' הקדוש לפלוש להונגריה העליונה, לאחר שאצילים הונגריים הבטיחו לו את הכתר. אולם, עד לסוף שנת 1471 הביס מתיאש הוניאדי את קז'ימייז', והאפיפיור סיקסטוס הרביעי הורה לשליחו מרקו ברבו לפעול להדחת ולדיסלב ואביו אם ימשיכו להילחם במתיאש. כתוצאה מכך ב-31 במאי 1472 חתמו קזימייז' וולדיסלב על הפוגה, וב-21 בפברואר 1474 חתמו על הפסקת אש לשלוש שנים. אולם, עד מהרה נפגש ולדיסלב עם פרידריך השלישי בדיאט הקיסרי בנירנברג וכרת עמו ברית נגד מתיאש, ובנוסף קז'ימייז' הרביעי הצטרף לקואליציה. הצבאות הפולנים והבוהמיים פרצו לשלזיה וצרו באוקטובר אותה שנה על מתיאש בוורוצלב. אולם, הכוחות ההונגריים ניתקו את נתיבי האספקה של הפולשים, ואילצו את ולדיסלב וקז'ימייז' לחתום ב-8 בדצמבר על שביתת נשק חדשה.
בשנת 1476 התחתן ולדיסלב על ידי שליח עם ברברה מברנדנבורג, בתו של אלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ואלמנתו של הנריק האחד עשר, דוכס גלוגוב שירשה את נחלות בעלה בשלזיה. עד מהרה פלש יאן השני, דוכס ז'אגאן, שהיה אחיינו של הנריק האחד עשר, לדוכסות גלוגוב בתמיכת מתיאש וכבש אותה, ובעקבות זאת אסרה המועצה המלכותית הבוהמית על ברברה מברנדנבורג להגיע לבוהמיה.
סיום המלחמה
ב-15 בינואר 1478 בלדזארה דה פישיה נידה את ולדיסלב ותומכיו, ובעקבות כך נציגי ולדיסלב ומתיאש החלו במשא ומתן חדש, והם הגיעו לפשרה שהתקבלה על ידי שני המלכים; לשניהם ניתנה הזכות להשתמש בתואר מלך בוהמיה, אך רק מתיאש נדרש להתייחס כך אל ולדיסלב בהתכתבותם. אדמות הכתר הבוהמי נחלקו: ולדיסלב שלט בבוהמיה ומתיאש שלט במוראביה, שלזיה ולוסאטיה. הפשרה גם הסמיכה את ולדיסלב לפדות את שלושת המחוזות עבור 400,000 פלורינים זהב לאחר מותו של מתיאס. מתיאש וולדיסלב אשררו את הסכם השלום בכבוד רב ובפגישה רשמית באולומואוץ ב-21 ביולי 1479.
לאחר מותו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה בשנת 1490, עלה במקומו ולדיסלב השני, מלך בוהמיה לשלטון אף בהונגריה.
מאונגה טרוואקה
מאונגה טרוואקה (בשפת הרפה נוי: Ma′unga Terevaka) הוא ההר הגדול ביותר, הגבוה ביותר (507.41 מטרים) והצעיר ביותר מבין שלושת הרי הגעש הכבויים היוצרים את אי הפסחא, אי באוקיינוס השקט השייך לצ'ילה. את מורדותיו מעטרים כמה חרוטים געשיים ולועות, כולל לוע שבו יש שוכן האגם "ראנו ארוי" (Rano Aroi), אגם לוע שהוא אחד משלושת האגמים של מים מתוקים באי. כמו כן יש במורדותיו כמה מאות מערות כשהידועה בהם היא אנה טה פאהו (Ana Te Pahu), שאת פתחה מכסה צמחייה רבה והמכונה "מערת הבננות".
הסכם ברנו (1478)
הסכם ברנו היה הסכם שסיים את מלחמת בוהמיה-הונגריה, שנמשכה בין השנים 1468–1478.
במרץ 1478 נפגשו שליחיהם של מתיאש הראשון, מלך הונגריה וולדיסלב השני, מלך בוהמיה, במאמץ לשים קץ למלחמה בין המדינות. ב-20 בספטמבר אותה שנה נחתם ההסכם, לאחר שמתיאש הוניאדי שינה אותו במקצת, ובו נקבע חלוקת נחלות הכתר הבוהמי. לשני המלכים ניתנה הזכות להשתמש בתואר "מלך בוהמיה", אך רק מתיאש נדרש להתייחס כך אל ולדיסלב בהתכתבותם. אדמות הכתר הבוהמי נחלקו: ולדיסלב שלט בבוהמיה ומתיאש שלט במוראביה, שלזיה ולוסאטיה. הפשרה גם הסמיכה את ולדיסלב לפדות את שלושת המחוזות עבור 400,000 פלורינים זהב לאחר מותו של מתיאס. מתיאש וולדיסלב אשררו את הסכם השלום בכבוד רב ובפגישה רשמית באולומואוץ ב-21 ביולי 1479.
לאחר מותו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה בשנת 1490, עלה במקומו ולדיסלב השני, מלך בוהמיה לשלטון אף בהונגריה.
שבע בערב
שבע בערב הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבומה הרביעי, ואם פרידה. השיר יצא לאור ב-14 בספטמבר 2014, כסינגל השלישי מתוך האלבום, תחת חסותה של חברת התקליטים "Helicon Music - הליקון".
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-1 במצעד של רשת ג', ה-2 במדיה פורסט, וה-2 במצעד של רדיו אמצע הדרך.
רקע וכתיבה
לשיר יצאה גרסה המלווה בניגון כינורות, אשר פורסמה ב-25 בנובמבר 2014. בשנת 2020, טענה דנה לפידות כי היא זו שכתבה והלחינה את השיר במקור עבור עצמה, אך לאחר מכן החליטה לתת אותו לדיקלה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר לא הועלה ליוטיוב, אך יצא לאור ב-27 באוקטובר 2014, בכתבה שפורסמה במאקו, חודש לפני יציאת אלבומה הרביעי, ואם פרידה. הקליפ בוים על ידי עומר טובי.
מאקו סקרו את הקליפ ואמרו עליו כי: "הקליפ מתאר נשים שונות שמצפות למישהו שיחזור. אחת יושבת בבריכה, השנייה על מיטה, השלישית עומדת מול החלון. דיקלה עומדת ושרה, כשמעל ראשה עובר מטוס וממריא לשמיים. הסוס הלבן שמופיע בקליפ הוא מה שנשאר מהאביר שאיננו".
האודיו שהועלה לערוץ של הליקון מיוזיק זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-9.2 מיליון צפיות.
גרסאות כיסוי
לשיר יצאו עשרות גרסאות כיסוי כאשר הבולטות ביותר מביניהן הן; הגרסה של ליאור נרקיס שבוצעה ב-רדיוס 100FM, גרסתה של ספיר נהון באודישן שלה בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון", גרסתה של נופר סלמאן אשר בוצעה בתוכנית "הכוכב הבא" שהפכה לויראלית כאשר נצפתה למעלה מ-1.3 מיליון פעמים, וגרסתו של יוסי שטרית.
את השיר ביצעה דיקלה ביחד עם נסרין קדרי באחת מן הופעותיה. בנוסף לכך, ביצעה דיקלה את השיר ביחד עם היהודים, וביחד עם כנסיית השכל.
ארנון גלעדי
ארנון גלעדי (נולד ב-14 באוגוסט 1958) הוא איש ציבור ישראלי. בעבר היה המשנה לראש עיריית תל אביב-יפו, יו"ר סיעת הליכוד בעיר, ובעבר יו"ר התאגיד הסטטוטורי איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה. ב-19 בדצמבר 2022, נשלח ל-8 חודשי מאסר במסגרת פרשת תיק 1803.
ביוגרפיה
גלעדי נולד בשכונת כרם התימנים וגדל בשכונת כפר שלם. אביו אליהו עבד בתעשיית הדפוס. זיקתו למפלגת הליכוד החלה עוד מילדותו ואמו כרמלה הייתה פעילת ליכוד ותיקה.
מיד לאחר שהשתחרר מצה"ל בשנת 1979, החל לעבוד כמנהל מדור משאבי אנוש במשרד ראש הממשלה. לאחר שבע שנים מונה למנהל המשק במכון לפריון העבודה והייצור, תפקיד אותו מילא במשך חמש שנים. בשנת 1994 קודם למשרת המשנה למנכ"ל ולאחר מכן כמנכ"ל בפועל של המכון למשך שש שנים. בשנת 2001 כיהן כמשנה למנכ"ל אחוזות החוף, ובמשך שנתיים נוספות כמנכ"ל החברה לפיתוח יפו העתיקה.
בנובמבר 2003 התמודד לראשות העיר תל אביב וקיבל כ-13% מהקולות לעומת 62% שקיבל רון חולדאי. רשימת הליכוד בראשותו קיבלה 3 מושבים במועצה. גלעדי מונה לסגן ראש עיריית תל אביב-יפו, הממונה על פיתוח עסקים ונכסים. הוא משמש כיו"ר הוועדה לדיור בר השגה וכן כמ"מ יו"ר ועדת המשנה לתכנון ובנייה. גלעדי שימש גם בתפקיד המשנה לראש עיריית תל אביב רון חולדאי והוא חבר הנהלת העיר, חבר ועדת המשנה לתכנון ובניה, והממונה על מנהלת פיתוח עסקים והתחדשות עירונית. ב-2008 הליכוד בראשותו נחלש במנדט וקיבל שני מושבים במועצה.
בבחירות 2013 הליכוד בראשותו שמר על כוחו וקיבל שני מושבים במועצה, כמו בבחירות הקודמות. בבחירות 2018 נבחר גלעדי לבדו מטעם הליכוד, והליכוד נהפכה להיות הסיעה הקטנה ביותר במועצת העיר. הוא אינו נושא תפקיד מטעם הקואליציה במועצת תל אביב-יפו.
במערכות הבחירות של 2013 ו-2018 למועצת העיר הבטיח גלעדי להיאבק באוכלוסיות מיעוטים בעיר. כך הבטיח בשנת 2013 "להשתיק את המואזין ביפו" ובשנת 2018 הייתה סיסמת הליכוד בראשותו "או אנחנו או הם" כאשר בכרזות שנתלו בעיר הופיעה תמונת דגל ישראל ומולה תמונת שחורי עור בכיתוב "עיר המסתננים" או תמונת רעול פנים האוחז דגל פלסטין בכיתוב "התנועה האיסלמית ביפו". ב-2015 דרש מתיאטרון צוותא שיורידו לאלתר את ההצגה הסאטירית "המחלקה" בטענה שהיא מבזה את חיילי צה"ל.
SD (סגנון ציור)
SD (ראשי תיבות של "Super deformed", שפירושו בעברית הוא "מעוות במיוחד") הוא סגנון ציור יפני של דמות מסדרת מאנגה או אנימה עם ראש גדול במידה מוגזמת במיוחד בהשוואה ליתר הגוף, בדרך כלל שליש (1:3) או חצי (1:2) מהגובה הכולל של הדמות.
ארנון גלעדי
ביוגרפיה
במקביל גלעדי שימש בשנים 2008–2021 גם כיו"ר איגודן. שימש מנכ"ל חברת חלמיש ומשמש כעת גם יו"ר ועדה מרחבית תכנון ובנייה שומרון.
SD (סגנון ציור)
סגנון הציור פופולרי בתרבות היפנית ונעשה בו שימוש בין היתר בפרסומות ועל השילוט של הרכבת התחתית בטוקיו.
בסדרות אנימה ומאנגה סגנון ציור זה משמש בדרך כלל למטרות קומיות, בעיקר בקטעים קצרים בין סצנות בסגנון ציור רגיל, כאשר המטרה היא להדגיש רגש מסוים של דמות: כעס, מבוכה, התרגשות וכדומה.
ארנון גלעדי
ביוגרפיה
היה חבר הדירקטוריון של קרן קיימת לישראל. בשנים 2012–2013 שימש כחבר ועדה קרואה של העיר חדרה.
במאי 2017 נחקר בתיק 1803 בחשד למרמה והפרת אמונים.. באוגוסט 2021 הוגש נגדו כתב אישום באשמת לקיחת שוחד. בדצמבר 2022 נחתם אתו הסדר טיעון, ולפיו גלעדי הורשע במרמה והפרת אמונים, ונדון לשמונה חודשי מאסר בפועל, שמונה חודשי מאסר על תנאי וקנס של 35 אלף ש"ח. ההרשעה, שיש עמה קלון, מחייבת את גלעדי להתפטר מתפקידיו הציבוריים.
בנובמבר 2021 פורסם כי גלעדי נחשד בקיום יחסי מין עם קטין תמורת תשלום. לאחר הפרסום הוגשה על ידי הקטין תלונה במשטרה על ניצול מיני, וגלעדי הגיש תלונה נגדית על סחיטה באיומים ופגיעה בפרטיות. בנובמבר 2021 נעצר גלעדי לימים אחדים, ובעת שחרורו בית המשפט הוציא נגדו צו הרחקה מהמתלונן למשך 60 יום וכן אסר עליו לצאת מהארץ.
חיים פרטיים
גלעדי נשוי ליפה ולזוג שלושה ילדים.
דומי X5
דומי X5 (באנגלית: Domy X5) הוא קרוסאובר קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Zotye Auto (שם רשמי: "Zotye International Automobile Trading Co., Ltd", שם בסינית: "众泰汽车") מסדרת "Domy" אשר מיוצר משנת 2015 ועד היום בסין.
שורש 65
שורש 65, או ג'י בּוּ (בסינית: 支部, פיניין: Zhībù) הוא השורש השישים וחמישה של הכתב הסיני. פירושו "ענף" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 26 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
הבורסה לניירות ערך בשנג'ן
הבורסה לניירות ערך בשנג'ן (בסינית: 深圳证券交易所, באנגלית: Shenzhen Stock Exchange, סימול בורסה: SZSE) היא אחת משלוש הבורסות הסיניות, לצד בורסת שנגחאי והבורסה לניירות ערך בהונג קונג.
הבורסה ממוקמת בשנג'ן. נפח ההשקעות בשנת 2012 היה מעל 3,000 מיליארדי דולרים.
פריצקי
פריצקי הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
בחירות ביפן
יפן היא מונרכיה חוקתית, ובראשה עומדים ראש ממשלת יפן וחברי הדיאט של יפן. הדיאט מורכב מבית עליון, הנקרא בית היועצים ומבית תחתון, בית הנבחרים.
מערכת הבחירות היפנית מורכבת משלושה מערכי בחירות:
על הבחירות בכל אחת מהרמות מפקחות ועדות בחירות בחסותה של ועדת הבחירות המרכזית של יפן, הכפופה למשרד הפנים והתקשורת. בבחירות קיימת זכות בחירה לכל אזרח יפני, שגילו לא פחות מ-20 ושהיה תושב יפן בשלושת החודשים שקדמו להצבעה.
הזכות להיבחר עומדת לבית התחתון ובבחירות המקומיות עומדת למי שמלאו לו 25 שנה, ובבחירות לבית העליון למי שמלאו 30 שנה.
יוכבד בת-מרים
יוכבד בת-מרים (זֶ'לזְנְיַאק) (א' באייר תר"ס, 30 באפריל 1900 – י"ח בטבת ה'תש"מ, 7 בינואר 1980) הייתה משוררת עברייה ישראלית. כלת פרס ביאליק לספרות יפה (1964) ופרס ישראל לספרות לשנת תשל"ב (1972).
תולדותיה ויצירתה
נולדה כיוכבד זֶ'לזניאק במינסק שברוסיה הלבנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית, בתם של נחום חוכר אחוזה, ומרייסה לבית שניאורסון. מצעירותה הכשירה עצמה לעבודת ההוראה. היא הייתה חדורה ברוח עצמאית, וכבר בגיל 17 החליפה את שם משפחתה. היא בחרה בשם בת-מרים כיוון שהיה לה ברור שתהיה משוררת, כמרים אחות משה. היא למדה בקורסים הפדגוגיים בעיר חרקוב, והשלימה את לימודיה באוניברסיטאות אודסה ומוסקבה.
את שיריה הראשונים פרסמה בכתב העת "התקופה", בשנת תרפ"ב-1922, עוד בהיותה בברית המועצות. היא המשיכה לשלוח משיריה לעיתונות העברית שמחוץ לרוסיה הסובייטית, עד שעלתה לארץ ישראל בשנת 1929. את שיריה המוקדמים קיבצה לימים בספר שיריה "מרחוק", שיצא לאור בארץ בשנת 1932. הספר נדפס במהדורה אחרונה ב-1985, חמש שנים לאחר מותה.
בת-מרים לא נישאה מעולם, אך הייתה אם לבת ובן: מהמשורר העברי הסובייטי שמעון הבונה (סמיון טריבוקוב), שנרצח על ידי המשטר הסטאליניסטי בשנת 1937, הייתה אם לפרופסור מרייסה בת-מרים כצנלסון, גנטיקאית; ומהסופר חיים הזז הייתה אם לנחום (זוזיק) איש הפלמ"ח, שנהרג בשנת 1948 בקרבות להגנת ירושלים במלחמת העצמאות (לזכרו יצא הספר "מכתבי תש"ח ושניים מציוריו של זוזיק (נחום הזז)", תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ה-1975). לאחר נפילתו של זוזיק נהגה ללבוש בגדים שחורים בלבד.
נקברה בבית העלמין קריית שאול.
ספריה
כל שיריה (לאחר מותה):
לקריאה נוספת
בשירתה של יוכבד בת-מרים עסקו טובי המבקרים וחוקרי הספרות העברית החדשה; להלן רשימה חלקית:
קישורים חיצוניים
מפרי עטה:
מופע
מופע (או פאזה) הוא מושג שמתאר את מצבה הרגעי של תופעה מחזורית.
המופע משמש לתיאור תופעות בתחומי מדע רבים: אופטיקה, אלקטרומגנטיות, הנדסת חשמל, אקוסטיקה, מכניקה ועוד. תופעות מחזוריות מתוארות לרוב באמצעות גלים. המופע הוא המקום במחזור שבו הגל נמצא במצב מסוים.
תיאור מתמטי
התופעה המחזורית הפשוטה ביותר היא מתנד הרמוני פשוט, והיא מתוארת על ידי גל סינוסואידלי בנקודה קבועה במרחב. ניתן לייצג כל פונקציה מחזורית כסכום של גלים סינוסואידליים באמצעות טור פורייה. התיאור המתמטי של גל סינוסואידלי כתלות בזמן הוא:
כאשר A\, היא משרעת התנודות, t\, הוא הזמן, ו-f\, תדירות התנודות (ההופכי שלה הוא זמן המחזור: T=1/f). הזווית שעליה מופעלת פונקציית הסינוס,, מודולו 2\pi, נקראת המופע והיא נמדדת במעלות או ברדיאנים. המחזור של פונקציית הסינוס הוא 2\pi, ולכן היחס בין המופע לבין 2\pi הוא החלק היחסי של המחזור בו נמצא הסינוס.
בית הקברות הצבאי בראש פינה
בית הקברות הצבאי בראש פינה נוסד במהלך מלחמת העצמאות. רוב החיילים שנקברו בו - 133 במספר - נהרגו במהלך המלחמה. כיום טמונים בו 159 חללים.
מופע
תיאור מתמטי
\phi הוא המופע ההתחלתי - המופע בזמן t=0, והוא נקבע באופן יחיד על ידי \! x(t=0). המופע ההתחלתי אנלוגי לזווית ההתחלתית בתנועה מעגלית קצובה. במסה המחוברת לקפיץ, למשל, המופע ההתחלתי נקבע על ידי ההעתק ההתחלתי של המסה.
בית הקברות הצבאי בראש פינה
בית הקברות
בית הקברות שוכן על מדרון ההר מתחת לכביש המוביל בין ראש פינה לעיר צפת (כביש 8900). הוא נוסד בחודש יולי 1948, בעקבות הקרבות עם הצבא הסורי בגזרת משמר הירדן במסגרת מבצע ברוש, שבו נפלו 95 חיילי צה"ל. חללי המבצע הובאו לקבורה בראש פינה. אפשר שכך נעשה משום שביישוב שכנה מפקדת המבצע, או משום שהיישובים שהיו קרובים יותר לגזרת הלחימה - מחניים ואיילת השחר - היו נתונים להפגזות סוריות. בשונה מכפי שנעשה ביישובים אחרים במהלך המלחמה לא הוקמה החלקה הצבאית בצמוד לבית הקברות האזרחי של ראש פינה, אלא בחלקה חדשה, נפרדת ומרוחקת ממנו. אפשר שכך היה בשל מספרם הגדול של הנופלים. בהמשך המלחמה הובאו לקבורה בו גם חיילים רבים שנפלו ליד קיבוץ מנרה, במבצע יעל ובאירועים אחרים. לאחר המלחמה הוכרז האתר כבית קברות צבאי.
בית הקברות, ששטחו כשני דונמים, שוכן בתוך שטח טרשי ומדורג, הצופה אל נוף עמק החולה ורמת הגולן. חומת האתר שוכנת בצד הכביש ממזרח, ושביל מוביל מהשער בחומה במדרון אל חלקות הקבורה. שטח האתר טובל בעצים ובצמחייה.
בבית הקברות חמש חלקות. שלוש החלקות העליונות הן הוותיקות ביותר ושוכנות על גבי מדרגה אחת. בהן נקברו חללי מבצע ברוש. המצבות בהן פונות לצפון ולדרום. שתי החלקות האחרות באתר ממוקמות על גבי מדרגות נמוכות יותר והמצבות בהן פונות למזרח. בגבוהה מהשתיים מצויים קברי חללי הקרבות במנרה. רחבת הטקס בבית הקברות שוכנת בין החלקות העליונות.
בבית הקברות קבורים סגן אלוף יואב וספי, שנהרג במלחמת יום הכיפורים ועוטר בעיטור העוז, והאלוף במילואים מאיר דגן.
מופע
תיאור מתמטי
כלומר מופע התחלתי של שקול להשהייה ברבע זמן מחזור.
הפרש מופע
הפרש המופע של שני גלים סינוסיאודליים בעלי אותה תדירות הוא ההפרש בין המופעים ההתחלתיים שלהם, או ההפרש בין הזויות שבהן שתי הפונקציות מקבלות את אותו הערך ואת אותו השיפוע.
שני גלים הם בפאזה אם הפרש המופע שלהם הוא אפס ובאנטי-פאזה אם הפרש המופע שלהם הוא 180 מעלות. מזהויות טריגונומטריות נובע שהסכום של שני גלים סינוסיאודליים בעלי אותה משרעת ותדירות ובעלי הפרש מופע הוא גל סינוסואידלי באותה התדירות, שהמשרעת והמופע ההתחלתי שלו נקבעים על ידי הפרש המופע בלבד:
ניתן לראות שהתאבכות בונה מתרחשת כאשר הגלים הם בפאזה - במקרה כזה המשרעת של הסכום היא פעמיים המשרעת A. התאבכות הורסת מתרחשת כאשר הגלים הם באנטי-פאזה, ובמקרה כזה המשרעת של הסכום היא אפס.
קוהרנטיות מופע
קוהרנטיות היא תכונה של גלים השומרים על הפרש מופע מוגדר ביניהם לאורך זמן. לשם כך על הגלים להיות בעלי אותה התדירות בדיוק. באופטיקה למשל הגדרת מקור קוהרנטי בזמן הוא מקור אשר מקרין גלים שכולם באותה תדירות ובאותו מופע התחלתי או שהפרש המופע ביניהם קבוע. זאת בניגוד למקור לא קוהרנטי שבו הפרש המופע בין הגלים הוא אקראי.
משפט H
משפט H הוא משפט מתחום המכניקה הסטטיסטית שהוצג לראשונה על ידי החוקר האוסטרי לודוויג בולצמן בשנת 1872. המשפט מתאר את הנטייה של כמות ה-H (אשר יוסבר להלן) במולקולות גז אידיאלי לִפְחוׂת. מאחר שכמות ה-H נועדה לייצג את האֶנְטְרוֹפּיה, המשפט היווה דוגמה ראשונית לכוחה של המכניקה הסטטיסטית הואיל והוא התיימר לנבא את החוק השני של תרמודינמיקה. מקובל לחשוב שמשפט H מוכיח את החוק השני של תרמודינמיקה, אם כי תחת ההנחה של תנאי התחלה עם אֶנְטְרוֹפּיה נמוכה.
שם והגייה
בחיבורו המקורי משתמש בולצמן באות E (המייצגת לרוב את המושג אנטרופיה) לייצוג הפונקציה הסטטיסטית שלו. היה זה דווקא החוקר סמואל האקסוולי בורברי, ממבקריו של המשפט, שייצג אותה באמצעות האות H. כתיבה זו התקבלה מאוחר יותר על ידי בולצמן עצמו. המשפט בדרך כלל נהגה כ-"משפט אייצ'" אך לפעמים קרוי "משפט אטא" כדי להבדיל את האות H היוונית מזו הלטינית. בעבר התקיים דיון בנוגע לאופן השימוש וההבנה של הסמל, אך אין תשובה חד משמעית בעניין מאחר שמעטים הכתבים המקוריים מאותה תקופה. חקר טיפוגרפי של כתביו של ג'וסיה וילארד גיבס תורמים להנחה שמדובר ב-H היוונית, אטא.
הגדרה ומשמעות ה-H של בולצמן
הערך של H נגזר מהפונקציה: f(E, t) dE, שהיא פונקציית התפלגות האנרגיה של המולקולות בזמן t. הערך f(E, t) dE הוא מספר המולקולות שנושאות אנרגיה קינטית בין E לבין E + dE. ה-H עצמו מוגדר כך: עבור גז אידיאלי מבודד (עם אנרגיה כללית קבועה ומספר חלקיקים קבוע), הפונקציה H תמצא במינימום כאשר אנרגיית המולקולות מתפלגת לפי התפלגות מקסוול-בולצמן; אם האחרונה מתפלגות באופן אחר (למשל, אם לכולן יש את אותה אנרגיה קינטית), אז הערך H יהיה גבוה יותר. משפט H של בולצמן אשר יתואר בסעיף הבא, טוען שכאשר מתאפשרות התנגשויות בין מולקולות, כל התפלגות שאינה התפלגות מקסוול-בולצמן איננה יציבה, ולכן נוטה לחתור לעבר ערך מינימלי של H (כלומר לעבר התפלגות מקסוול-בולצמן). (הערה על סימונים: תחילה השתמש בולצמן באות E כדי לסמן את הכמות H. עם זאת, ברוב הכתיבה המחקרית העוסקת בתחום המכניקה הסטטיסטית נעשה שימוש באות H כפי שנעשה בערך זה)
משפט H של בולצמן
בולצמן בחן הליכי התנגשות בין 2 חלקיקים. על פי חוקי מכניקה הקלאסית, בעת התנגשות אלסטית בין 2 חלקיקים, האנרגיה המועברת בין שניהם משתנה בהתאם לתנאים ההתחלתיים של הבעיה (כמו זווית ההתנגשות, ומהירות החלקיקים). בולצמן הניח הנחה הידועה בשם Stosszahlansatz (היא הנחת הכאוס מולקולרי), לפיה בכל מקרה של התנגשות מולקולות גז, שני החלקיקים המשתתפים בהתנגשות מתאפיינים ב: 1. אנרגיה קינטית "הנבחרת" אקראית על פי ההתפלגות הנתונה. 2. כיווני מהירות בלתי תלויים. 3. נקודות התחלה בלתי תלויות. תחת הנחות אלו ובהתחשב בחוקי המכניקה הקלאסית, האנרגיות של החלקיקים לאחר ההתנגשות יתפלגו לפי פונקציית התפלגות חדשה הניתנת לחישוב. תחת הנחה של התנגשויות חוזרות ונשנות ובלתי תלויות בין מולקולות הגז, בולצמן ניסח את המשוואה הקינטית שלו, הידועה בשם "משוואת בולצמן". מסקנה המתקבלת באופן טבעי ממשוואה זו היא שבתהליך ממושך של התנגשויות בין מולקולות גז, כמות ה-H תפחת עד אשר תגיע לערכה המינימלי.
השפעה
אף על פי שהתברר שמשפט H של בולצמן לא מצליח להוכיח את החוק השני של תרמודינמיקה, בשונה משנטען לגביו תחילה, הוא הוביל את בולצמן בשנים האחרונות של המאה ה-19 לנסח עוד טענות הסתברותיות רבות על טבעה של התרמודינמיקה. בהמשך לדרכו הענפה של בולצמן בפיתוח הגישה ההסתברותית של התרמודינמיקה, האחרונה הגיעה לשיאה ב-1902 עם פרסומה של המכניקה הסטטיסטית של ג'וסיה וילארד גיבס, שתקפותה התרחבה למערכות כלליות ולא רק לגז. המשוואה הקינטית של בולצמן והנחת הכאוס המולקולרי שהניח היוו בסיס לפיתוח של שורה ארוכה של משוואות בתחום המכניקה הסטטיסטית, מתוכן כמה נמצאות בשימוש נרחב עוד בימינו. במקרים רבים הנחת הכאוס המולקולרי מדויקת להפליא. במקרים אלו היא מאפשרת להזניח קשרים אנרגטיים מורכבים בין החלקיקים, ובכך להקל משמעותית על חישובים. כמו כן, בכוחו של משפט ה-H להסביר גם את תנועתן של מערכות תרמודינמיות למצב של שיווי משקל תרמי.
סוזן שטרומן
פעילות מקצועית
הפריצה הגדולה הראשונה של שטרומן בתחום הכריאוגרפיה הייתה בשנת 1987 כאשר היא הייתה אחראית כוריאוגרפיה במחזמר “Flora the Red Menace” ומאז הקריירה שלה רק התקדמה והצליחה יותר ויותר עם תפקידים בכוריאוגרפיה של מחזות זמר כמו “Don Giovanni” "A Little Night Music” ו And the World” Goes ‘Round”. ב-1991 שטרומן שכרה את הסוכנת הראשונה שלה – פלורה רוברטס – אשר קידמה את הקריירה שלה השיגה לה תפקידים במחזות זמר אשר שודרו בטלוויזיה בערוצים כמו HBO (liza stepping out) וPBS (An Evening with the Boston Pops: A Tribute to Leonard Bernstein).
פרסים והישגים מרכזיים
עד שבשנת 1992 שטרומן עבדה ככוריאוגרפית למחזמר ברודוויי הראשון שלה “Crazy for You” שעליו היא גם זכתה בפרס הטוני הראשון שלה על הכוריאוגרפיה הטובה ביותר. לאחר מכן שטרומן הייתה מועמדת לפרסים רבים על מחזות זמר שבהם עבדה ככוריאוגרפית, ביניהם פרסי אמי ופרסי טוני. בנוסף, הופיעה שטרומן בשערים של הרבה מגזינים פופולריים כמו “the new York magazine” “theater week” “Glamour” “Dance Magazine”. בשנת 1995 קיבלה שטרומן את פרס הטוני השני שלה על המחזמר “show boat” ו-3 שנים לאחר מכן, שטרומן קיבלה תפקיד ככוריאוגרפית במחזמר המוצלח של וורנר ברוס – “you’ve got mail”. בשנת 2000, יצא המחזמר “contact” אשר שטרומן ביימה ויצרה, המחזמר זכה להערכה רבה מהקהל ושטרומן זכתה בפרס הטוני השלישי שלה על "המחזמר הטוב ביותר". שנה לאחר מכן זכתה שטרומן בפרס הטוני הרביעי והחמישי שלה על בימוי והכנת הכוריאוגרפיה של המחזמר “The Producers”, מה שסימן את הפעם הראשונה שאישה קיבלה פרסי טוני על בימוי והכנת הכוריאוגרפיה של אותו מחזמר. בשנת 2002 זכתה שטרומן בפרס הספרייה הקהילתית של ניו יורק על הישגים יוצאים מן הכלל בתחומי האומנות והתרבות. שנתיים לאחר מכן שטרומן הופיעה בתוכנית הפופולרית "curb your enthusiasm" בנוסף לכך שעשתה חלק מהכוריאוגרפיה לסדרה. באותה שנה, שטרומן עשתה את הכוריאוגרפיה למופע בלט שלם ב – “New York Ballet” עם “Double Feature: The Blue Necklace and Makin' Whoopee” והייתה האשה הראשונה שעשתה זאת. בשנת 2005, עיריית מנהטן הכריזה על ה-10 באוקטובר כ"יום סוזן שטרומן". 5 שנים לאחר מכן, בשנת 2010, עשתה שטרומן את הכוריאוגרפיה למחזמר “The Scottsboro Boys” אשר היה מועמד ל-12 פרסי טוני, שטרומן זכתה בפרס “Astaire” "לכוריאוגרפיה יוצאת מן הכלל" על עבודתה במחזמר זה. בשל הישגיה, תיאטרון "ויינייארד" ייסד את פרס "סוזן שטרומן" לבימוי בשנת 2013. בשנת 2022 ביימה שטרומן את המחזמר – “POTUS: Or, Behind Every Great Dumbass Are Seven Women Trying to Keep Him Alive”, שזהו המחזמר האחרון שהיא ביימה עד היום.
שלום אולומואוץ
שלום אולומואוץ היה הסכם שלום שסיים את מלחמת בוהמיה-הונגריה, שנמשכה בין השנים 1468–1478.
ב-21 ביולי 1479 נחתם בטקס חגיגי בעיר אולומואוץ, הסכם שלום בין ממלכת הונגריה לממלכת בוהמיה, שסיים את המלחמה בין המדינות. בהסכם נקבע שלשני המלכים מתיאש הראשון, מלך הונגריה וולדיסלב השני, מלך בוהמיה ניתנה הזכות להשתמש בתואר "מלך בוהמיה", אך רק מתיאש נדרש להתייחס כך אל ולדיסלב בהתכתבותם. אדמות הכתר הבוהמי נחלקו: ולדיסלב שלט בבוהמיה ומתיאש שלט במוראביה, שלזיה ולוסאטיה. הפשרה גם הסמיכה את ולדיסלב לפדות את שלושת המחוזות עבור 400,000 פלורינים זהב לאחר מותו של מתיאס.
לאחר מותו של מתיאש הראשון, מלך הונגריה בשנת 1490, עלה במקומו ולדיסלב השני, מלך בוהמיה לשלטון אף בהונגריה.
שושנה קליינר
שושנה קליינר Shoshana Kleiner (לבית מוצ'ן) (30 בדצמבר 1902 - 27 בפברואר 2003) הייתה חלוצה ויזמית בתחום המלונאות בישראל בכלל ובירושלים בפרט.
קורות חיים
שושנה (רוזה) קליינר נולדה בשנת 1902 (תרס"ג) בברודי, פולין, להוריה אסתר טייטלבוים-שנזן ודוד מוצ'ן, שהיו סוחרים. בשנות נעוריה הייתה קליינר חברה בקבוצת ההכשרה הציונית של תנועת "החלוץ" בפולין.
חלוצה בארץ ישראל ובהרצליה
קליינר עלתה לארץ ישראל כחלוצה בדצמבר 1925 אחרי שעברה את הגבול וקיבלה בווינה אישור כניסה לפלסטינה ומשם המשיכה לאיטליה והפליגה עם בני הגרעין בספינת מסע מטריאסטה שבאיטליה לאלכסנדריה שבמצרים ומשם לנמל יפו. קליינר עלתה לארץ מפולין עם הגרעין הקיבוצי של תנועת החלוץ. באותם ימים היו התנאים קשים ולבני ובנות הגרעין (לו קראו הקיבוץ) היו מעט מאוד הכנסות, אוכל או תמיכה. קליינר פעלה לשנות את המצב, עבדה בייבוש ביצות וסלילת כבישים, בפרדסים, בסיוע בבתי התושבים ובמטבח הפועלים. הגרעין התיישב בהתחלה באוהלים באזור המושבה בנימינה וחברי הגרעין עבדו עבודה עברית קשה בייבוש ביצות כבארה וכן בסלילת כבישים בשנים 1925-1926 ואחרי כשנה בבינימינה עברו לעבוד בהכנת השטח לנטיעת פרדסים ועישוב יבלית באזור פתח תקווה ורמת הכובש. החלוצה שושנה מוצ'ן (קליינר) וחבר קבוצתה, החלוץ אברהם קליינר, יליד חורוסטקוב שבגליציה, עלו לארץ יחד ונישאו בשנת 1926 בישראל. הם עברו יחד למושבה הרצליה, שם גרו בחדר שכור בלול, וממנו עברו לצריף קטן בשכירות. בשנת 1927 שושנה ואברהם רכשו מגרש של 3 דונם במושבה הצעירה הרצליה, אשר נוסדה שלוש שנים קודם (בשנת 1924). הם בנו משק ובית קטן ברחוב פינסקר 6 בהרצליה, והקימו משק עזר, שכלל פרות, עיזים, עופות, וכן גידלו עצי פרי (בעיקר הדרים), ירקות ועוד. יחד עם חלוצים אחרים, הם לא נרתעו מעבודה עברית קשה. אברהם עבד כצבע, ונודע בקרב הקהילה גם בקולו הערב ובשירתו. שושנה עבדה במטבח הפועלים וכן טיפלה במשק החקלאי, בפרות ובתרנגולות. מהחלב היא הכינה גבינות, שמנת, חמאה ועוד, אותם מכרה לשכנים במשך שנים רבות ושיווקה לחנויות באזור. באותה תקופה גם ניהלה קליינר מטבח בהרצליה למחוסרי עבודה, בו הכינה ארוחות לנזקקים ב"חצי גרוש". מכיוון שהעלות של קניית המצרכים הייתה גבוהה יותר מהמחיר ששילמו מחוסרי העבודה, עשתה קליינר מאמצים להשיג תקציבים נוספים כדי לממן את הוצאות הכנת הארוחות. בביתם הקטן בהרצליה גידלו שושנה ואברהם את ארבע בנותיהם: נעמי קליינר-שוט, עטרה קליינר-שושני, רות קליינר-קרק ונורית קליינר-יהודה.
בשנות השלושים של המאה העשרים הביאה קליינר לארץ את אחיה שלמה חיים סולומון מוצ'ן (ניצן) ומשפחתו, וכן את הוריה אסתר ודוד מוצ'ן, שעבורם נבנה צריף בחצר המגרש של שושנה ואברהם בהרצליה, וכך הצילה אותם מהשואה. אחותה הגדולה של קליינר, חיה מוצ'ן ומשפחתה שנשארה בפולין נספו בשואה.
המעבר לבית הכרם, ירושלים
בשנת 1947 עברה קליינר מסיבות בריאות כחלוצת המשפחה לאוויר ההרים של שכונת בית הכרם שבירושלים. בני המשפחה הצטרפו אליה בשנת 1948, שם גרו בתקופת המצור על העיר. לאחר החלטת האו"ם על הקמת המדינה בשנת 1947, ובתקופת מלחמת השחרור והמצור על ירושלים בשנת 1948, התנדבה שושנה לטפל בחיילי השיירות שהגיעו לירושלים עם הרכבים המשוריינים וחנו בשכונה. קליינר הכינה להם אוכל וצידה לקראת המשימות שעשו מהמצרכים המוקצבים שקיבלה. קליינר הכינה את הסנדוויצ'ים שלקחו עימם חברי הל"ה בדרכם לגוש עציון. באותה העת עבדה ב"פנסיון ירושלמי" (פנסיון רייך) הקטן ששכן בשכונת בית הכרם.
פנסיון "מרגוע"
עם סיום הקרבות החליטו שושנה ואברהם למכור את ביתם בהרצליה ולעבור לשכונת בית הכרם שבירושלים בקביעות. בשנת 1949 הם שכרו קומה בבית פרטי ששכן ברחוב החלוץ 25 בשכונת בית הכרם, ופתחו פנסיון קטן בשם "מרגוע". בפנסיון זה, שהיה גם בית הבראה, טיפלה שושנה במשך תקופה ארוכה בפצועים מתקופת המלחמה, שהיו זקוקים להחלמה, בנכי צה"ל ובמחלימים של משרד הביטחון, בין שאר אורחיה המגוונים. בכל שנות פעילותה של קליינר כמלונאית ועד שנות ה-90 של חייה המשיכה לטפל בנכי צה"ל.
למרות התנאים הפיזיים המוגבלים של הפנסיון הקטן, הצליחו שושנה ואברהם לקיים קשרים ולעזור לאנשים ומוסדות רבים, כגון משרד הביטחון, בית החולים "הדסה" ועוד. פנסיון מרגוע אירח אורחים רבים במהלך השנים, כולל נכים, פצועים וחולים, עולים ועולות חדשים, וכן קייטנים ונופשים מישראל והעולם שהגיעו לנפוש בשכונת בית הכרם מדי שנה.
שושנה המשיכה לנהל ולהפעיל את הפנסיון לאחר פטירתו המוקדמת של אברהם קליינר בשנת 1960. עם סיום השכירות במבנה המקורי בו שכן הפנסיון, בנתה קליינר בשנת 1965 את פנסיון "מרגוע" ברחוב החלוץ 29 שבשכונת בית הכרם. תכונות המנהיגות, החריצות והנחישות שלה, יחד עם יחסה האישי והתומך של קליינר לאנשים שהגיעו להתארח בפנסיון ולאורחים אחרים, הפכו למאפיין חשוב ומוכר. בשנת 1971 נמכר המבנה לארגון הפועל המזרחי ובהמשך שימש כבית אבות.
מלון "נווה שושנה"
למרות גילה המתקדם (70), קליינר לא פרשה, אלא המשיכה ביזמות ובמנהיגות שלה. בשנת 1972 הקימה קליינר מלון דירות בשם "נווה שושנה" ברחוב בית הכרם 5, בסמיכות לסמינר למורים דוד ילין. במקום שבו היה במקור בניין מגורים קטן. בנוסף לאורחיה הרגילים מפנסיון "מרגוע", קליינר אירחה במלונה "נווה שושנה" קבוצות נוער ובוגרים מאירופה, צפון ודרום אמריקה, עולים חדשים (כולל עולים מהעלייה הגדולה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90) וכן חולים ומחלימים רבים מישראל ומהעולם ותיירים רבים מכל רחבי העולם.
עד גיל 92 קליינר ניהלה קליינר את המלון, הייתה הטבחית הראשית ובעלת מלון "נווה שושנה". היא התגוררה במהלך השנים בדירה קטנה וצנועה של חדר אחד קטן בקומת הקרקע שבמלון, המשיכה לבשל ולאפות במטבח המלון את המאכלים הידועים לעשרות ומאות אורחים, וכן קיימה ואירחה במלון אירועים רבי משתתפים.
מלון "נווה שושנה" לא שימש כמלון בלבד; הוא היה בית פתוח לאורחים רבים ולחברות וחברים בוגרים משכונת בית הכרם ומהאזור, שהגיעו מדי יום ביומו במשך שנים רבות להיפגש, לשוחח, לשחק קלפים, ולשמוע את העצות והסיפורים של קליינר. קליינר דיברה מספר שפות (כולל פולנית, יידיש, רוסית, גרמנית, אנגלית, עברית ועוד), הקשיבה לכולם והייתה נכונה לעזור לכל אחד ואחת עם עצה, ארוחה טעימה, פתיחות ונדיבות נדירה.
גמלאות
קליינר פרשה מהמלונאות בגיל תשעים ושתיים, והמשיכה לגור בדירה שרכשה בבית הכרם. בשכונה גרו גם רוב בנותיה, נכדיה וניניה. גם לאחר פרישתה המאוחרת נשאר ביתה בית פתוח לבוגרי שכונה רבים וקליינר המשיכה בייעוץ ותרומה למי שנזקק לעצתה ולחברתה בדירתה הקטנה ברחוב התומר, שבבית הכרם. קליינר חייתה את חייה בצניעות והסתפקה במועט, הצליחה לעזור לאנשים רבים והייתה מודל חשוב לחיקוי של מנהיגות נשית ויזמות.
קליינר, כמו רבים בדורה, העריכה במשך שנים רבות שירים ציוניים שנכתבו על ידי משוררים עבריים, כולל השיר אני מאמין, שכתב המשורר שאול טשרניחובסקי בשנת 1892.
שושנה קליינר הגיעה לגיל מאה וחודשיים בבריאות וצלילות מלאה עד יומה האחרון בדירתה בבית הכרם כשהיא מוקפת בחברים ובמשפחה. קליינר גרה ופעלה למעלה ממחצית חייה בשכונת בית הכרם, אותה אהבה וטיפחה. קליינר נפטרה בפברואר 2003, ונקברה בהר המנוחות בירושלים.
קריירת מלונאות
קליינר, שהיזמות הייתה אחד מהמאפיינים החשובים שלה, הייתה מחלוצות המלונאות בישראל, בירושלים ובשכונת בית הכרם. הפנסיון והמלונות שהקימה הפכו למוסדות אירוח לנכי צה"ל, לעולים חדשים שהגיעו לארץ, לבני נוער יהודים מחו"ל וכן לקייטנים מכל רחבי ישראל ותיירים מארצות רבות מחוץ לארץ. חלקם היו שבים להתארח במלון נווה שושנה מדי שנה בשנה.
במשך שנים רבות קליינר הייתה אחת הנשים היחידות שהיו חברות ופעילות בארגון בתי המלון בירושלים, בו היו כמעט ורק גברים. קליינר, שהייתה אישה יזמית ובעלת ניסיון רב בתחום האירוח והמלונאות, השתתפה באופן פעיל בדיונים גם ברמה הארצית, ומהווה מודל למנהיגות נשית בתחום המלונאות והאירוח בישראל.
הנצחה
בשנת 2019 החליטה עיריית ירושלים להנציח ולקרוא על שמה של שושנה קליינר כיכר בין בית הכרם ורמת בית הכרם, תוך ציון חלוציותה ויזמותה בהתיישבות וכן בתחום המלונאות בעיר ירושלים ובשכונת בית הכרם. הכיכר נמצאת בצומת הרחובות אביזוהר ומשה קול, מול "אחוזת בית הכרם" ומרכז הקניות שנמצא ברחוב אביזוהר בירושלים.
נמר של נייר
"נמר של נייר" (באנגלית: Paper Tiger; קרי: טיגריס מנייר) הוא ביטוי המצביע על דבר מה הנראה מפחיד ומאיים אך למעשה בלתי מזיק.
מקור הביטוי בסין העתיקה. הדעות חלוקות באשר למועד הטמעתו בתרבות המערב. יש הטוענים כי חדר לשפה האנגלית בשנת 1850, אך נראה כי השתרש באנגלית לראשונה עם תרגום דבריו של מאו דזה-דונג משנת 1956, בתארו את ארצות הברית: "לכאורה עוצמתה גדולה, אולם למעשה אין היא מפחידה כלל; למראית עין היא טיגריס אבל עשוי מנייר ואינו עמיד בפני גשם ורוח. הנני סבור שארצות הברית אינה אלא טיגריס נייר." בעברית תורגמה המילה טיגריס ל"נמר" בשל שגיאה רווחת, אף על פי שמדובר בשתי חיות שונות.
ברטר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קטיושה
קַטְיוּשָה (מרוסית: ) הוא שם כולל למשפחת משגרי רקטות מתנייעים מדגמים שונים. הדגמים היותר נפוצים הם BM-8 בקוטר 82 מ"מ ו-BM-13 בקוטר 132 מ"מ מתוצרת ברית המועצות. השם הרשמי הוא "רכב קרב של ארטילריה סילונית" (סילונית הכוונה למנוע הרקטה). במלחמת העולם השנייה יחידות החמושות בכלי נשק זה זכו באופן אוטומטי לסיווג היוקרתי "עוצבת משמר" ("גווארדיה").
תיאור כללי
הקטיושה פותחה בברית המועצות והוצגה בשנת 1938, מעט לפני מלחמת העולם השנייה. פיתח אותה צוות מהנדסים בשנים 1929 עד 1933. בין חברי הצוות היה סרגיי קורוליוב, לימים ראש מהנדסי ומתכנני הטילים הסובייטיים, איוואן קליימיונוב וגאורגי לנגמק. היא הייתה תשובה לטיל הגרמני נבלוורפר (Nebelwerfer) שהוצג ב-1936.
הגרמנים כינו את הנשק הזה בשם "עוגבו של סטלין", על שום דמיון קני המשגר המקבילים לצינורות עוגב והקול שמשמיעה הרקטה. המשגר הותקן על כלי רכב שונים, ביניהם משאיות אמריקאיות מדגמי סטודיבייקר US6 ואינטרנשיונל, שנשלחו לרוסיה במסגרת הסיוע האמריקני, טנקים, טרקטורים שונים ואף כלי טיס.
הקטיושה עצמה היא נשק פשוט למדי, הכולל מנשא של פסים מקבילים הנושאים את הרקטות על מסגרת ניידת (הניתנת להיגרר לכאן ולכאן). על כל משאית הותקנו 48 מסילות לרקטות. כל רקטה היא באורך 1.8 מטר ונושאת ראש נפץ במשקל 22 ק"ג שמסוגל להגיע למרחק של מעל 20 קילומטרים. לרוב נורו קטיושות במספר רב מאוד בבת אחת, על מנת ליצור אפקט של הלם בכוחות האויב, וגם כדי לחפות על חוסר הדיוק של הקטיושה.
על מנת להאריך את טווח פעולת הקטיושה, נוספו לה מספר מנועי רקטה נוספים. שיטת הפעולה: תחילה מוצתת הרקטה הראשונה אשר מעיפה את הטיל. בהמשך, ניצתת הרקטה השנייה וכך הלאה עד לגמר כל רקטות הדחף של הטיל. עם תום פעולתן של כל רקטות הדחף, הקטיושה נופלת נפילה חופשית.
מרעום הקטיושה מפוצץ את חומר הנפץ האגור בתוכה רק עם נגיעה פיזית בגוף קשה, זאת בניגוד למרעומים חכמים יותר אשר נדרכים באוויר ומתפוצצים במרחק מה מהפגיעה, דבר היוצר אפקט פיזור ניכר הגורם להרס רב יותר.
אצל צבאות ערב
במהלך מבצע סיני גילו הבריטים בידי מצרים משגר קטיושות בן 32 רקטות. במצעד קהיר בשנת 1963 הציגו המצרים קטיושה יותר חדישה, שכלל 12 רקטות בקוטר של 240 מ"מ.
ירי "קטיושות" על ישראל
כיום משמש המונח "קטיושה" בעיקר לתיאור כללי של רקטות ארטילריות קטנות המשמשות ארגוני טרור, כגון חזבאללה, לאיום על גבולה הצפוני של ישראל, אם כי ברוב המקרים מדובר בדגמי רקטות שונים לחלוטין: בדרך כלל רקטות "גראד" 122 מ"מ מתקדמות יותר או רקטות 107 מ"מ.
משטח ירדן
השיגור הראשון של קטיושות לעבר ישראל בוצע על ידי ארגון פת"ח בסוף 1968. ב-16 בספטמבר 1968, מעט לפני שמונה בערב, נורה מטח של שמונה קטיושות (130 מ"מ) משטח ירדן לעבר בית שאן. שמונה אזרחים נפצעו באירוע, מתוכם שלושה נזקקו לאשפוז. מטח הקטיושות הפתיע את תושבי בית שאן אשר היו מחוץ לטווח האש בפעולות ירי קודמות של המחבלים, ונחשב לעליית מדרגה בהתקפות המחבלים. צה"ל הגיב למטח הקטיושות בירי תותחים מסיבי וקול ישראל בערבית שידר הודעות איום בסגנון: "על תושבי ירדן לדעת כי כל פגיעה במטרה אזרחית תגרור תגובה שתביא להרס רב בירדן". שר הביטחון משה דיין, בא לחזק את התושבים, והתקבל בתשואות. תושבי העיירה ביקשו ממנו שיורה לצה"ל להגיב בעצמה. הדיווחים בתקשורת ציינו שהעיירה חזרה לשגרה די מהר, אולם עלו תלונות על מחסור במקלטים.
לאחר ספטמבר השחור פחת ירי הקטיושות מירדן לעבר ישראל. אולם מדי פעם נורו קטיושות לעבר ישראל. ביולי 1975 נורו קטיושות אל קיבוץ אילות משטח ירדן.
מלבנון
ב-1 בינואר 1969 נורה לראשונה מטח קטיושות אל עבר קריית שמונה. כתוצאה מהירי נהרגו שני אזרחים ועשרות נפצעו.
לאחר מעבר אש"ף ללבנון ויצירת ה"פתחלנד", נורו קטיושות מדי פעם לעבר יישובי הגליל. כך למשל בזמן מלחמת יום הכיפורים ב-1973, ושנת 1974. הקטיושות גם שימשו כאיום על ישראל כל אימת שצה"ל הגיב על פעולות טרור של אש"ף. לאחר מבצע ליטני בשנת 1978 התגבר ירי הקטיושות, והגיע לשיא בקיץ 1981, כאשר ביוני 1981 הושג הסכם בין ישראל לאש"ף על פיו אש"ף יחדל מפעולות טרור מלבנון וישראל לא תפציץ את לבנון. הפסקת האש קרסה לאחר קצת פחות משנה, עם ניסיון ההתנקשות בשגריר ישראל בלונדון, שלמה ארגוב. ישראל הפגיזה את מעוזי אש"ף בלבנון ואש"ף הגיב בירי מסיבי של קטיושות אל יישובי צפון ישראל.
ב-2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, שיגר חזבאללה יותר משלושת אלפים רקטות, רובן מסוג גראד 122 מ"מ, אל יישובי צפון ישראל, ובהם קריית שמונה, חיפה, צפת, נהריה, טבריה, עכו, הקריות, כרמיאל ועפולה.
מיהודה ושומרון
ב-1970 ספגה גם ירושלים שתי קטיושות שנורו מן הכפר בתיר. ב-7 ביולי 1971 נורו קטיושות על פתח תקווה מאזור דיר בלוט, וגרמו להרג של ארבעה אזרחים. במאי 1974 נתפסו שלוש קטיושות מוכנות לירי על ירושלים. הקטיושות הונחו על ידי חוליה של פת"ח והוברחו על ידי הארכיבישוף הילריון קפוצ'י. ב-3 במאי 1975 נורו שתי קטיושות לעבר ירושלים שגרמו לנזק.
מרצועת עזה
ב-28 במרץ 2006, יום הבחירות לכנסת השבע עשרה, נורו 2 רקטות קסאם ורקטת גראד 122 מ"מ לעבר אשקלון. זהו הירי הראשון של "קטיושה" מרצועת עזה.
קטיושות בצה"ל
בצה"ל המינוח למשגר קטיושות הוא מטול רקטות (מטל"ר).
בסוף 1968 הוקמה סוללה סדירה של מטל"ר שכללה שני סוגי משגרים שהיו שלל ממלחמת ששת הימים: משגרי 240 מ"מ דגם BM-24 ומשגרי 130 מ"מ. בירי מבצעי על מחבלים נורו רק קטיושות 130 מ"מ, בעיקר מאזור עמק בית שאן ומאזור נחל דן. הפעולה המפורסמת ביותר של הסוללה הייתה הפגזת בתי הזיקוק המצריים ב-9 במרץ 1969 ברקטות 130 מ"מ. בפעולה זו נפגעו מספר לוחמים מהסוללה. שלושה לוחמים מהסוללה קיבלו לאחר מכן עיטורים.
בתחילת שנת 1971 הוקם גדוד מילואים, מטל"ר 240 מ"מ, אשר התבסס על כלים שהיו שייכים לסוללה הסדירה וכלים נוספים. קטיושות ה-130 מ"מ ננטשו מחוסר תחמושת. הגדוד עלה ב-8 באוקטובר לרמת הגולן, זה השתתף בקרבות מלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן. בקרב עמק הבכא פרס הגדוד ליד קיבוץ אל-רום וירה מטחי קטיושות על השריון הסורי וסייע בעצירת הסורים. ב-15 באוקטובר עבר הגדוד לחזית הדרום, פרס ליד ציר עכביש והשתתף בקרבות הפריצה לגדה המערבית של התעלה במסגרת מבצע אבירי לב ושם נהרג המג"ד סא"ל . לאחר שנגמרה התחמושת, חזר הגדוד לרמת הגולן, שם עוד נשארה תחמושת, אך לא נכנס לפעילות היות שהפסקת האש עם סוריה נכנסה לתוקפה.
גדוד ה-240 מ"מ השתתף גם במלחמת שלום הגליל, במצור על ביירות. תוך כדי המלחמה הוקם גדוד נוסף, מטל"ר 122 מ"מ, שהתבסס על רקטות גראד שנלקחו כשלל מלבנון, וגם הוא השתתף במצור על ביירות. גדוד ה-122 מ"מ פורק לאחר מלחמת שלום הגליל.
ליגה ג'
ליגה ג' היא הליגה החמישית בחשיבותה והנמוכה ביותר בכדורגל הישראלי. זוהי ליגה הנחשבת לחובבנית.
היסטוריה
ליגה ג' הוקמה לראשונה בשנת 1951 כשלישית בחשיבותה בכדורגל הישראלי, מתחת לליגה א' וליגה ב'. בשנת 1955, לאחר שנוספה ליגה ושם הליגה הבכירה שונה לליגה הלאומית, ליגה ג' הפכה לרביעית בחשיבותה. בשנת 1976, כשנוספה הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה, ליגה ג' הפכה לחמישית בחשיבותה. בשנת 1999, לאחר הקמת ליגת העל, הפכה לשישית בחשיבותה. בסוף עונת 2008/2009, ועקב הרפורמה לצמצום הליגה הארצית בכדורגל, חזרה ליגה ג' להיות החמישית בחשיבותה.
בשנת 2019 יצאה סדרת טלוויזיה בעל השם "ליגה ג'", המתארת את חייהם היומיומיים של אוהדים, שחקנים, בעלים ושופטי הכדורגל, והקשיים איתם הם מתמודדים בליגה הכי נמוכה בישראל, הסדרה הצליחה ואף הופקה עונה שנייה שיצאה ב-2022.
בעונת 2019/2020 החליטה ההתאחדות לכדורגל על עצירת עונת המשחקים לאחר עשרים וחמישה מחזורים בעקבות משבר נגיף הקורונה.
ליגה ד'
בשנת 1958 הוקמה ליגה ד' מתחת לליגה ג', כדי לתת מקום לקבוצות נוספות שהוקמו. אחרי עונה אחת הוקמו מחוזות חדשים לליגה ג' והליגה בוטלה. ליגה ד' הוקמה שוב החל מעונת 1969/1970 ועד תום עונת 1984/1985, ובוטלה שוב בשל ירידה במספר הקבוצות.
מבנה הליגה
הליגה מורכבת משמונה מחוזות, כאשר אלופות כל אחד המחוזות עולות לליגה ב', הקבוצות אשר תדורגנה במקומות 2–3 יתמודדו ביניהם במשחקי הפלייאוף (הקבוצה במקום השני תארח) כאשר המנצחת תתמודד על הזכות להעפיל למשחקי המבחן נגד המנצחת במחוז המקביל (גליל עליון-גליל תחתון, יזרעאל-שומרון, שרון-תל אביב ומרכז-דרום) הביתיות תועדף לקבוצה עם אחוזי ההצלחה הטובים יותר בסיום העונה הסדירה, המנצחות במשחק זה תתמודד במשחק נייטרלי מול מפסידת פלייאוף תחתון ליגה ב' מהמנצחת תעפיל.
הליגות הדרומיות
ליגה ג' שרון
ליגה ג' תל אביב
ליגה ג' מרכז
ליגה ג' דרום
ליגות בעבר
בעבר היו בליגה ג' 12 מחוזות, אבל התפרקותן של קבוצות רבות הביאה לצמצום מספר המחוזות בהדרגתיות. בין המחוזות שאינם קיימים עוד: ליגה ג' מחוז גליל מערבי, ליגה ג' מחוז מפרץ, ליגה ג' מחוז חיפה, ליגה ג' מחוז דן, ליגה ג' מחוז נגב.
Moving Pictures
Moving Pictures הוא אלבום האולפן השמיני של להקת הרוק המתקדם הקנדית ראש. האלבום יצא לאור ב-12 בפברואר 1981 תחת כותר Anthem Records. לאחר סיבוב הופעות תמיכה באלבום הקודם שלהם, Permanent Waves משנת 1980, חברי הלהקה התחילו לכתוב ולהקליט חומרים חדשים באוגוסט 1980 יחד עם המפיק השותף טרי בראון. הם המשיכו לכתוב שירים בפורמט יותר ידידותי לרדיו, שכוללים מבנה מהיר יותר ואורך קצר יותר בהשוואה לאלבומים המוקדמים יותר שלהם.
"Moving Pictures" זכה לביקורות חיוביות ממבקרי מוזיקה עכשוויים ורטרוספקטיביים. האלבום זכה להצלחה מסחרית רבה, ונשאר עד היום האלבום הנמכר ביותר של ראש בארצות הברית, עם כחמישה מיליון עותקים שנמכרו. השירים "Limelight", "Tom Sawyer" ו-"Vital Signs" יצאו כסינגלים במהלך 1981, והקטע האינסטרומנטלי "YYZ" הועמד לפרס גראמי לביצוע הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר.
יציאה וביקורות
האלבום הושמע במלואו במהלך אירוחו של גדי לי בתוכנית הרדיו של ריק רינגר בתחנת CHUM-FM שבטורונטו, ב-11 בפברואר 1981. האלבום יצא למחרת.
מגזין "קראנג!" דירג את האלבום במקום ה-43 ברשימת "100 אלבומי ההבי מטאל הטובים בכל הזמנים". הרולינג סטון דירג את האלבום במקום העשירי בסקר הקוראים משנת 2012, "אלבום הפרוג-רוק האהוב עליך בכל הזמנים", במקום השלישי ברשימת "50 אלבומי הרוק המתקדם הטובים בכל הזמנים" משנת 2015, ובמקום ה-379 במהדורת 2020 של רשימת 500 האלבומים הטובים בכל הזמנים של המגזין. בשנת 2014, קוראי מגזין "Rhythm" הצביעו על "Moving Pictures" כאלבום התיפוף הטוב ביותר בהיסטוריה של הרוק המתקדם. "Moving Pictures" ו-2112 הם שני האלבומים של ראש שנכללים ברשימת "1001 אלבומים שאתה חייב להאזין להם לפני שתמות".
האלבום זכה לציון של 5 כוכבים באתר דירוג המוזיקה AllMusic.
א.מ. פורסטר
ביוגרפיה
פורסטר נולד בלונדון לאב אדריכל. הוא למד בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בין 1897 ל-1901 והתקבל כחבר בחבורת הדיונים "נושאי הבשורה", ששמם הרשמי היה "אגודת השיח של קיימברידג'". במרכזו של החוג עמדה דמותו של הפילוסוף ג'ורג' אי. מור, שהשקפותיו ההומאניות-ליברליות השפיעו רבות על חברי הקבוצה. רבים מן החברים ייסדו בהמשך את מה שנודע כ"חוג בלומסברי", שפורסטר היה חבר בשוליו בעשור השני והשלישי של המאה ה-20. תיאור מפורסם של קיימברידג' בתקופת פורסטר וחבריו "נושאי הבשורה" מופיע בראשית הספר "המסע הארוך ביותר".
אחרי שעזב את האוניברסיטה סייר באירופה עם אמו והמשיך לחיות עמה בסארי עד מותה בשנת 1945. הרומנים המוקדמים שלו, המתרחשים באנגליה ובאיטליה, זכו לשבחי המבקרים אך מכירותיהם לא היו גדולות. "אחוזת הווארד" (Howards End) משנת 1910 פרסם את שמו ברבים.
הוא יצא למסעות במצרים, בגרמניה ובהודו עם הקלאסיקן גולדסוורת'י לואוס דיקינסון בשנת 1914. בתקופת מלחמת העולם הראשונה, כאשר עבד בשביל הצלב האדום במצרים בחורף 1916–1917, פגש כרטיסן בחשמלית בשם מוחמד אל-עדל, צעיר בן שבע-עשרה שפורסטר התאהב בו ואשר היה לאחד ממקורות ההשראה העיקריים לעבודתו הספרותית. מוחמד מת משחפת באלכסנדריה באביב 1922. אחרי האבדה הזו, היה חשוב לפורסטר לקיים את זכר הצעיר בחיים, והוא ניסה לעשות זאת במכתב באורך ספר, השמור בקינג'ס קולג', קיימברידג'. המכתב נפתח בציטטה "ליל מנוחה, נערי, כי דבר אינו נצחי; ודאי לא הברית בינינו" ומסתיים בהכרה, שהמשימה להחיות את אהבתם היא בלתי אפשרית.
הוא שהה שוב בהודו בראשית שנות ה-20, כמזכירו הפרטי של המהרג'ה של דיואס. "גבעת השטן" הוא תיאורו התיעודי למסע זה. אחרי ששב מהודו השלים את "מסע להודו" (A Passage to India) משנת 1924, שהיה למפורסם בספריו, המתורגם ביותר והאחרון לכתיבה.
פורסטר כמעט לא כתב עוד סיפורת מלבד סיפורים קצרים, שנועדו רק לו עצמו ולחוג ידידים מצומצם. השערות שונות הילכו בנוגע להחלטתו זו להפסיק לכתוב רומנים בגיל 45.
פורסטר קיים קשר אישי מאושר מראשית שנות ה-30' עם בוב בקינגהאם, שוטר במשטרת העיר לונדון. הוא פיתח ידידות עם אשתו של בוב, מאי, וכלל את הזוג בחוג ידידיו, שעמו נמנו גם הסופר והעורך של "המאזין" אקרלי, הפסיכולוג ספרוט, ולמשך זמן מה, גם המלחין בנג'מין בריטן, שפורסטר כתב את הליברטו לאופרה ההומוארוטית שלו, בילי באד, על פי נובלה מאת הרמן מלוויל. בין אנשי העט שפורסטר התרועע עמם היו המשורר זיגפריד ששון והסופר תושב בלפסט, פורסט רייד.
הוא אף נחשב ל"חבר-נספח" בקבוצת בלומסברי הנודעת: חבורת ידידים אינטלקטואלים שהשפיעה רבות על אנגליה שלפני ואחרי מלחמת העולם הראשונה.
פורסטר היה זה שגילה לעולם את שירתו של המשורר היווני קונסטנדינוס קוואפיס, שאותו הכיר בתקופה בה חי באלכסנדריה.
אחרי מות אמו קיבל פורסטר חברות כבוד בקינגס קולג' שבקיימברידג' וחי שם רוב הזמן בבטלה יחסית. הוא מת בקובנטרי בביתם של הזוג בקינגהאם.
ספריו
פורסטר פרסם חמישה רומנים בימי חייו ועוד אחד, "מוריס", הופיע זמן קצר אחרי מותו, אם כי נכתב קרוב לששים שנה קודם. ספר שביעי, "קיץ ארקטי", לא סיים מעולם.
ספרו הראשון, "במקום שמלאכים יראים לדרוך" (1905), מספר את סיפורה של ליליה, אלמנה אנגלייה צעירה שמתאהבת באיטלקי, ושל מאמצי משפחתה הבורגנית להשיבה הביתה ממונריאנו (המבוססת על סן ג'מיניאנו). בשליחותו של פיליפ הריטון להחזיר אותה מאיטליה יש משהו מן המשותף עם זו של למברט סטרת'ר ב"השגרירים" של הנרי ג'יימס, יצירה שפורסטר דן בה באירוניה ובגישה שלילית משהו בספרו "היבטי הרומן" (1927). "במקום שמלאכים יראים לדרוך" עובד לסרט על ידי צ'ארלס סטארידג' בשנת 1991.
הספר הבא של פורסטר שיצא לאור היה "המסע הארוך ביותר" (1907), המתאר את דרכו של סופר מתלבט ומנהל בית ספר בין גבעות וילטשייר, בסגנון המזכיר את אלה של תומאס הארדי וד. ה. לורנס.
הרומן השלישי של פורסטר, חדר עם נוף (1908), הוא הקליל והאופטימי ביותר שלו. הוא החל בו לפני כל שאר ספריו, כבר בשנת 1901, בנוסחים מוקדמים יותר בשם "לוסי". הספר הוא סיפור מסעה של לוסי האניצ'רץ' הצעירה לאיטליה עם דודניתה והבחירה שהיא נדרשת לה בין ג'ורג' אמרסון, החופשי בדעותיו, לבין האסתטיקן המאופק ססיל וייס. אביו של ג'ורג' מצטט הוגי דעות שהשפיעו על פורסטר, כולל סמואל בטלר. "חדר עם נוף" הוסרט על ידי מרצ'נט ואייבורי בשנת 1987 והוקרן בישראל בשם "זיכרונות אהבה מפירנצה".
"אחוזת הווארד" (1910) הוא רומן שאפתני על מצבה של אנגליה, העוסק בקבוצות שונות במסגרת מעמדות הביניים האדוארדיים, המיוצגים על ידי משפחת שלגל האינטלקטואלית הבוהמיינית, משפחת וילקוקס העשירה וחסרת ההתחשבות ומשפחת באסט מהמעמד הבינוני-תחתון החותרת לשפר את מעמדה החברתי.
את הצלחתו הגדולה ביותר השיג פורסטר ב"מסע להודו" (1924). הספר עוסק ביחסים בין מזרח למערב, כפי שהם נראים מבעד לעדשה של הודו בתקופה האחרונה של השלטון הבריטי. בספר זה חיבר פורסטר קשרים אישיים עם פוליטיקה קולוניאליסטית באמצעות סיפורם של אדלה קווסטד האנגלייה וד"ר עזיז ההודי והשאלה מה אירע או לא אירע ביניהם במערות מאראבאר. ספר זה עובד לסרט קולנוע בבימויו של דייוויד לין והוקרן בישראל בשם "המעבר להודו".
"מוריס" (1971) יצא לאור אחרי מות המחבר. זהו סיפור אהבה הומוסקסואלי החוזר גם הוא למחוזות מוכרים משלושת הרומנים הראשונים של פורסטר, כמו פרוורי לונדון, חוויית הלימודים בקיימברידג' ונופי הבור של וילטשייר. גם ספר זה זכה לעיבוד קולנועי מעודן: הסרט מוריס, שאף הוא הופק על ידי מרצ'נט ואייבורי הפקות.
נושאי מפתח
השקפותיו של פורסטר כהומניסט חילוני עומדות בלב יצירתו, שהדמויות בה משתדלות במקרים רבים להבין זו את זו, כדברי המוטו המפורסם של פורסטר, מעבר למחסומים חברתיים. השקפותיו ההומניסטיות באות לביטוי במסה העיונית "דברים שאני מאמין בהם".
שתי יצירותיו הנחשבות ביותר, "מסע להודו" ו"אחוזת הווארד", בוחנות את חוסר האפשרות לגשר על פערי מעמדות. אף כי יש המייחסים ל"חדר עם נוף" משקל ספרותי פחות, גם הוא ראוי לציון כיצירתו הנקראת והנגישה ביותר, ששמרה על פופולריות במשך קרוב למאה השנים שעברו מאז ההוצאה הראשונה. הרומן שלו משנת 1914, "מוריס", שפורסם לאחר מותו ב-1971, בוחן את האפשרות לגשר על פערי מעמדות כחלק מיחסים הומוסקסואליים.
פורסטר משתמש בסמלים כטכניקה ברומנים שלו, ונמתחה עליו ביקורת, מצד ידידו רוג'ר פריי למשל, על דבקותו במיסטיקה. דוגמה לסימבוליזם שלו הוא עץ הבוקיצה ב"אחוזת הווארד"; הדמויות של מרת וילקוקס ברומן זה ושל מרת מור ב"מסע להודו" נושאות קשר מיסטי לעבר ומסוגלות איך שהוא לתקשר עם אנשים מעבר לחוגים שלהן עצמן.