cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוקמיה מיאלואידית כרונית
טיפול
Glivec פועלת באמצעות מניעת היקשרות החלבון ל-ATP (חסימת אתר ההיקשרות ל-ATP), ועל ידי כך מונעת מהחלבון את הזרחן, אשר הכרחי לפעילותו כטירוזין קינאז (מוסיף זרחן על חומצת האמינו תירוזין). חולים מפתחים לעיתים עמידות לתרופה – שכאמור יכולה להופיע במנגנונים שונים – בעיקר הופעת מוטציות שונות על גבי הגן bcr-abl. במקרים אלו ניתן להעלות את מינון התרופה, לתת מעכבי טירוזין קינאז חדישים יותר – dasatinib או nilotinib. עם זאת, קיימות מוטציות העמידות גם לתרופות אלו: כגון T315I, מוטציה שטרם פותחה בעבורה תרופה. בטיפול בחולים אלו ניתן לבחון השתלת תאי גזע. בעבר היה מקובל לטפל באינטרפרון בחולים שלא היו מסוגלים לעמוד בהשתלת מח עצם, אך מאז שנכנס השימוש במעכבי טירוזין קינאז הופסק השימוש באינטרפרון.
כיום קיימות תרופות של הקו השני לטיפול, כגון טסיגנה, ספרייסל (דסטיניב) ותרופה חדשה יותר הנקראת בוסוליף (בוסטיניב).
תגובה לטיפול
התגובה לטיפול ב-CML מחולקת ל-3 שלבים:
Juvenile CML
סוג זה של CML מופיע לרוב בגיל 1–2 שנים. ההופעה מאופיינת בפריחה בעור הפנים, הגדלת הכבד, הטחול וקשרי הלימפה, וכן תרומבוציטופניה (רמות נמוכות באופן חריג של טסיות דם; וזאת, שלא בדומה למחלה של המבוגרים, המאופיינת בתרומבוציטוזיס – יתר טסיות בדם). בסוג זה של המחלה אין מוצאים את כרומוזום פילדלפיה, אך קיימים חסרים במספר כרומוזומים.
מפרץ ריימיל
מפרץ ריימיל (באנגלית: Rymill Bay) הוא מפרץ בחוף המערבי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרץ 16.7 קילומטרים, ואורכו של המפרץ (כניסתו לתוך היבשת) 9.3 קילומטרים.
המפרץ מצוי בין מצוק רד רוק לבין הדום הקרח ברטרנד.
גילוי המפרץ
המפרץ התגלה ממרחק על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-בפטיסט שארקו בשנת 1909.
המפרץ נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
המפרץ נסקר בשנית בשנת 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, במשלחת שיצאה מתחנת האי סטונינגטון.
מקור השם
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי אנשי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם.
המפרץ נקרא על שמו של ג'ון רידוך ריימיל, המפקד האוסטרלי של המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם; ולימים מפקד משלחת חקר בריטית למזרח גרינלנד, בין השנים 1932–1933.
נאמנים (סרט)
נאמנים (באנגלית: The Divergent Series: Allegiant) הוא סרט קולנוע מדע בדיוני בבימויו של רוברט שוונטקה המבוסס על הספר השלישי נאמנים בסדרת הספרים "מפוצלים" מאת ורוניקה רות'. זהו סרט ההמשך לסרט מורדים משנת 2015 ובדומה לקודמו נעשה בהפקת לוסי פישר, פויה שבזיאן, דגלאס ויק ועל פי תסריט של בריאן דאפילד ועקיבא גולדסמן. על כיסא הבימוי הופקד שוב רוברט שוונטקה. שיילין וודלי, תיאו ג'יימס, אנסל אלגורט, ריי סטיבנסון ונעמי ווטס מככבים בסרט.
צילומי הסרט החלו במאי 2015 באטלנטה והושלמו באוגוסט אותה שנה. הקרנת הבכורה בישראל נערכה ב-17 במרץ 2016.
שיווק
הקדימון הרשמי הופץ בנובמבר 2015.
שרון קור
שרון הלגה קור (באנגלית: Sharon Helga Corr; נולדה ב-24 במרץ 1970 בדאנדוק, אירלנד) היא מוזיקאית וחברה בלהקת הפופ רוק האירית הקורס. היא מנגנת בכינור ושרה ליווי.
קריירה
קור החלה ללמוד לנגן בכינור בגיל 6, לאחר שאחותה, קרולין קור, לא התעניינה בכלי. היא ניגנה בתזמורת והיא מוכשרת ללמד נגינה בכינור. ילדי משפחת קור קיבלו MBE של כבוד ב-2005 מהמלכה אליזבת השנייה, כהוקרה על כישרונם המוזיקלי וכן על עבודת הצדקה שגייסה כסף עבור בית החולים פרימן בניוקסטל, וקורבנות של הפצצת האומג וצדקות אחרות.
ביולי 2001, התחתנה קור עם גאוין בוננאר - פרקליט בלפסטי. הם נפגשו כששרון הצטלמה לקליפ של השיר Runaway של הקורס, הסינגל הראשון שלהם. בנם הראשון, קאת'אל רוברט ג'ררד בונאר, נולד ב-31 במרץ 2006. בתם השנייה, פלורי ג'ין אליזבת' בונאר נולדה ב-16 ביולי 2007.
שרון קור כתבה את הסינגלים Runaway, Radio, Long Night ו-Goodbye שעזרו ללהקה להתפרסם בתעשיית המוזיקה.
מתחם וומרה
מתחם וומרה (באנגלית: RAAF Woomera Range Complex), הוא מתחם לצרכים צבאיים וחקר חלל שנמצא באוסטרליה הדרומית כ-450 ק"מ מאדלייד. האתר מנוהל על ידי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. שטח המתחם הוא כ-122 אלף קמ"ר (בדומה לשטח פנסילבניה). המרחב האווירי מעל המתחם אסור לטיסה.
לצורכי עובדי המתחם הוקמה עיירה וומרה שבשיא אוכלסה על ידי כ-6 אלף תושבים. כיום מתגוררים בה כאלף תושבים.
היסטוריה
השימוש הצבאי במתחם החל בשנת 1947 תוך שיתוף פעולה בין אוסטרליה לבין בריטניה. במתחם בוצעו בדיקות של טילים שפותחו עבור חיל האוויר המלכותי ומערכות נשק נוספות לרבות ניסויים גרעיניים. הפרויקט המשותף היה פעיל עד לשנת 1980.
החל מתחילת שנות ה-50 החלו שיגורים לטיסות תת-מסלוליות. בסך הכול בוצעו מעל ל-500 שיגורים. בשנת 1967 החלו שיגורים לחלל. השיגור הראשון כלל חללית בריטית תוך שימוש במשגר מתוצרת ארצות הברית. בסך הכול בוצעו 24 שיגורים אך רק 2 מהם היו מוצלחים. כן שיגור LA-5B היה מותאם למשגר מתוצרת בריטניה Black Arrow. מכן זה בוצעו ארבע שיגורים ש-2 מהם היו מוצלחים. זה היה משגר יחיד שפותח בבריטניה. בשנת 1976 כל כני שיגור במתחם עברו לשימור.
בתחילת שנות ה-60 במתחם נבנו תחנות תקשורת ומעקב לצורכי תוכנית מרקורי ותוכנית ג'מיני. בהמשך ארצות הברית בנתה מתקנים נוספים באתר.
החל משנות ה-90 המתחם עבר לשימוש בלעדי של חיל האוויר האוסטרלי.
בשנת 2016 בוצע שדרוג משמעותי של מתקני המתחם לצורכי בדיקות של מטוס מדגם לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II.
בשטחי המתחם נמצאו מרבצים של מתכות שונות והממשל האוסטרלי שוקל אפשרות לפתיחת מכרות במתחם.
בשנת 2020 בשטח המתחם נחתה קפסולה עם דגימות קרקע של אסטרואיד ריוגו שנלקחו על ידי גשושית יפנית היאבוסה 2.
מינס טירית
מִינַס טִירִית (בסינדרין: "צריח המשמר") הוא שמן של שתי ערים בדויות הממוקמות בארץ התיכונה. הן מופיעות בלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין וחלק גדול מעלילת הספר שר הטבעות קשורה אל השנייה שבהן.
מינס טירית הראשונה
מינס טירית הראשונה הייתה ממוקמת בטול סיריון שבצפון בלריאנד, ושמרה על מעבר הסיריון שבין ארד וותרין - הרי הצל, ורכס הרי האכוריאת - ההרים המקיפים. היא נבנתה על ידי פינרוד שבא יחד עם אחיו במרד הנולדור בראשית העידן הראשון, אך מי ששלט בה ברוב הזמן היה אחיו של פינרוד - אורודרת, לאחר שזה התמקם בנרגותרונד. בשנת 457 לעידן הראשון השתלט סאורון משרת מלקור על העיר והפכה למבצרו, שם נשבה פינרוד עצמו יחד עם ברן וכמה מאנשיו, והומת.
מינס טירית השנייה
מינס טירית השנייה (בשמה הקודם - מינס אנור, "צריח השמש"), שנקראה גם העיר הלבנה, הייתה בירתה של ממלכת גונדור, הממלכה הדרומית של הדונדאין מנומנור בארץ התיכונה (דונאדאין - אנשי המערב: דון - מערב, אדאין - בני-אדם). נבנתה בשנת 3320 לעידן השני בידי אֲנַארְיוֹן, אחיו של איסילדור ובנו השני של אֱלֶנְדִיל, מלך ארנור, הפלג הצפוני של מלכות הדונאדאין. אוסטוהר, מלכה השביעי של גונדור, שיקם את העיר בשנת 420 לעידן השלישי. עם הזמן עלתה קרנה של העיר על חשבון קרנה של אוסגיליאת, בירתה הקדומה של גונדור. מלחמת האחים ומגפת 1636 פגעו במעמדה של אוסגיליאת, ומקום ישיבת המלך הועתק למינס אנור בשנת 1640, עת שלטון טארונדור. נוכח כיבוש מינס יתיל ("צריח הירח") בידי הנאזגול ושינוי שמה למינס מורגול ("צריח הכשפים"), הוסב שם העיר למינס טירית, שפירושו "צריח המשמר", שכן היה לעיר תפקיד מרכזי בהגנה על גונדור בפרט והארץ התיכונה בכלל מפני הרוע שבמורדור. בלשון רוהאן כונתה העיר מונדבורג, "העיר אשר נבנתה על הגבעה".
שושלת המלכים צאצאי אנאריון הלכה והסתאבה עם השנים, בעיקר בשל סכסוכי ירושה ופחד מפני המוות; ימי חייהם של המלכים התקצרו והם מיעטו ללדת ילדים, עד כי נקטעה השושלת עם מותו של איארנור בשנת 2050 של העידן השני. לאחר מותו משלו בעיר הסוכנים אשר על הבית שלא היו נעלים כמלכים שדם נומנור טהור זרם בעורקיהם, אולם היו בעיני רבים שליטים מוצלחים יותר, אם גם השחיתות לא פסחה גם עליהם. מבין הידועים שבסוכנים ניתן למנות את מארדיל הטוב, העוצר שמינה איארנור תחתיו עם צאתו לקרב, והיה הראשון שבסוכנים שכיהן כמושל העיר בפועל; קיריון, שהעניק את רוהאן לרוהירים; אקתליון, שבנה צריח איתן להגנת העיר, ובנו דנתור, שהיה שורה ברוחו עם סאורון, השר האפל אשר במורדור, באמצעות אבן הפאלאנטיר שהובאה מנומנור; כוח רצונו הכביר של דנתור איפשר לו לנצל אבן זו לתועלתו, ובאמצעותה זכה במידע מודיעיני יקר-ערך, שהביא לניצחונות רבים על האויב שבמזרח, אולם עדיין לא היה חזק דיו לגבור על כוח רצונו של סאורון, שהיה מטריף את דעתו בהראותו לו את צבאותיו העצומים, עד שההתבוננות באבן גרמה לאובדן שפיות דעתו.
בימי אקתליון השני סוכן גונדור, נבנתה חומה מעגלית בשם ראמאס אֱכוֹר סביב שדות הפלנור (ארץ מגודרת בסינדארין), אשר שימשו כשדות תבואה ומרעה. ואולם בניית החומה הועילה אך מעט כשפרצה מלחמת הטבעת, והיא נפלה בידי לגיונות האורקים ממורדור, תחת הנהגתו של אדון הנאזגול, המלך המכשף של אנגמאר.
העיר שוכנת על גבעה בצל הר מינדולוּאין. היא מחולקת לשבעה מפלסים, כל אחד גבוה מקודמו. כל מפלס מגודר בחומות לבנות. השערים שמחברים את המפלסים לא ממוקמים זה אחר זה בקו ישר, כי אם בכיוונים שונים. זיז אבן אשר מגיע לאחרון המפלסים בעיר, בולט מקדמת העיר בכיוון מזרח. הבליטה חוצה את כל מפלסי העיר, להוציא את הראשון. במפלס השביעי שוכן מעוז העיר עם המגדל הלבן שנבנה ב־1900 לעידן השלישי על ידי קאלימהטאר. המגדל מזדקר לגובה של 300 רגל נוספים. במפלס האחרון שכן העץ הלבן של גונדור החל מימי אִיסִילְדוּר, וחוטר שלו נשתל מחדש בימי טארונדור. באוכף אשר בין העיר להר מינדולוּין שוכנים בתי המתים, הם קברי מלכי וסוכני גונדור. ביצורי המפלס הראשון היו האימתניים ביותר, ואולי לא נבנו מאותו חומר כיתר העיר.
בימי מלחמת הטבעת (3018–3019 לעידן השלישי), נאמר כי ישבה בעיר כמחצית האוכלוסייה שהיא יכלה להכיל. בספרו של טולקין "שר הטבעות: שיבת המלך" מתואר כי מוטל מצור על העיר על ידי צבאות מורדור משרתיו של סאורון המאיא, בחסות החשכה הגדולה שהמיט סאורון. ב־15 במרץ 3019, נערך בסמוך לעיר קרב שדות הפלנור. על אף האבדות הקשות, הייתה ידה של גונדור על העליונה בתום הקרב. ב-1 במאי של אותה השנה הוכתר המלך אֱלֶסָר (ארגורן) מחוץ לעיר ונכנס אליה כמלך. העיר המשיכה להתקיים בעידן הרביעי.
העיט אשר הביא את הבשורה בדבר תבוסת סאורון לעיר התייחס אליה כאל "מינס אנור". אף על פי שלא מוזכר באף מקור כי העיר שינתה את שמה, ניתן להסביר זאת בחלוף הרוע מעל פני הארץ התיכונה. עם זאת, בספר־המשך העוסק בימי אלדריון בנו של ארגורן, אשר טולקין נטש את כתיבתו, ננקב שם העיר "מינס טירית".
אחרי המלחמה הגדולה שופצו העיר וחומותיה בידי גמדי עמו של גימלי בן־גלוֹין הגמד, רעו הנאמן של ארגורן באחוות הטבעת. גימלי וחבריו הגמדים התקינו גם שער חדש במקום קודמו שנהרס, שחושל מפלדה וממיתריל.
קישורים חיצוניים
Regionen und Orte in Tolkiens Welt Geographia Legendarii Tolkien
גלריה קו 16
"גלריה קו 16, גלריה קהילתית לאמנות" היא גלריה ציבורית לאמנות הפועלת במרכז קהילתי נווה אליעזר בתל אביב-יפו.
היסטוריה
"גלריה קו 16" נפתחה בשנת 1998 במרכז הקהילתי בשכונת נווה אליעזר בתל אביב-יפו, ביוזמת העירייה ואירית סגולי. שם הגלריה שאול מקו האוטובוס מס' 16, המחבר בין נווה אליעזר ושכונות מזרח העיר אל מרכזה. מטרת המיזם הייתה להביא את טובי האמנים שבדך כלל מציגים בגלריות שבמרכז העיר אל נווה אליעזר ולבנות בה מרכז חשוב לאומנות.
דורקס
דוּרקס (באנגלית: Durex) הוא מותג הקונדומים הנמכר בעולם, עם נתח של 30% מהשוק העולמי.
במקור, פותחו הקונדומים ויוצרו בבריטניה על ידי חברת SSL אינטרנשיונל, אשר לאחר מכן נמכרה לחברה האנגלו-הולנדית רקיט בנקיזר בשנת 2010. בשנת 2006 היה דורקס המותג השני הנמכר ביותר של קונדומים בארצות הברית.
רקע
המותג נוסד בשנת 1915 כחברת "לונדון ראבר" (London Rubber Company). המותג "דורקס" הושק בשנת 1929, ושמו נובע מהסלוגן "Durability, reliability, and excellence", קרי, "עמידות, אמינות ומצוינות". בשנת 2007 המפעל האחרון של דורקס בבריטניה הפסיק את הייצור והוא עבר לסין, הודו ותאילנד. ההיצע המודרני כולל מגוון רחב של קונדומים עשויים לטקס, כולל המותגים Sheik ו-Ramses בצפון אמריקה, וכן Avanti ביתר העולם. דורקס מספקת גם מגוון של חומרי סיכה ואביזרי מין.
בשנת 2010 רכשה רקיט בנקיזר את יצרנית דורקס, SSL אינטרנשיונל, תמורת 2.5 מיליארד לירות שטרלינג.
אף על פי שדורקס לא נתנה חסות רשמית למשחקים האולימפיים, היא סיפקה בחינם 130 אלף קונדומים לספורטאים במהלך אולימפיאדת אתונה שנערכה ב-2004. בדומה, היא סיפקה בחינם 150,000 קונדומים ליותר מ-10,000 ספורטאים אשר התחרו באולימפיאדת לונדון שנערכה ב-2012.
ביוני 2016 הרשות הפדרלית לבריאות הציבור ברוסיה הורתה להסיר מהמדפים 11 מתוך 13 מסוגי הקונדומים של דורקס. לטענתה, במשרד הבריאות הרוסי חסרים מסמכים ברישום הקונדומים של דורקס, החולשת על רבע מהשוק במדינה.
במרץ 2017 נכנסה דורקס לעולם הביגוד והאופנה, עם השקת ליין ג'ינסים לגברים. הפרזנטור של ליין זה הוא שחקן הבוליווד רנביר סינג'. אחת ממטרות ליין הג'ינסים היא סיוע לציבור השמרן בהודו להתגבר על המבוכה ברכישת קונדומים. זאת משום שבהודו שימוש בקונדומים הוא סטיגמטי, וקשיים תרבותיים מונעים שיח פתוח בנושא. באמצעות ליין הג'ינסים, דורקס מוכרת שתי אריזות קונדומים תמורת 25 רופי (1.4 שקלים) באריזה שמעוצבת כמו תווית העור שתפורה על מכנסי ג'ינס. שינוי האריזה נועד לסייע ללקוחות להתגבר על המבוכה שברכישת המוצר.
ביולי 2018 קרא המותג לצרכנים בבריטניה ואירלנד להחזרת אריזות קונדומים מסוג Real Feel ו-Latex Free, מחשש להתפוצצות המוצר תחת לחץ. החברה פרסמה התנצלות רשמית והודיעה כי הלקוחות יקבלו את כספם בחזרה.
דורקס בישראל
בין השנים 2006–2012 הפיצה חברת ניאופרם ושיווקה ב\|ישראל את המותג דורקס, עד שהפסידה את הזיכיון לחברת רקיט בנקיזר. באוקטובר 2012 משרד הבריאות בישראל איתר קונדומים מזויפים של החברה. באותה באותה שנה דורקס חלשה על כ-50% מנתח השוק הישראלי.
בפברואר 2016 השיקה דורקס אתר מכירות המקדם את מוצרי החברה, ומציע רכישה דיסקרטית ומשלוחים חינמיים. ישראל הפכה למדינה השנייה לאחר אנגליה שהציעה רכישה מקוונת של מוצרי דורקס. באותה שנה חלשה דורקס על כ-60% מנתח השוק הישראלי, המוערך בשווי של 40 מיליון שקל.
בפברואר 2018 נחשף בטרם עת קמפיין של המותג בישראל, בכיכובה של אביבית בר זוהר. בקמפיין בר זוהר מקדמת כביכול "קורס לזיוף אורגזמה". הוא נחשף על ידי גולשים שגילו בקוד אתר ההרשמה לקורס הפיקטיבי.
ריימס
ריימס (בצרפתית: Reims; נהגה רֶנְס) היא עיר בצפון-מזרח צרפת, כ-130 ק"מ צפונית-מזרחית לפריז. העיר שוכנת במחוז מארן, שבחבל גראנד אסט, ונחשבת לעיר הגדולה והחשובה באזור שמפאן-ארדן. בשנת 2008 מנתה אוכלוסיית העיר כ-188,000 נפש, ואוכלוסיית המטרופולין הגיעה לכדי 292,000 נפש.
ריימס נוסדה בעת העתיקה על ידי הגאלים, וחשיבותה גברה והלכה בתקופת האימפריה הרומית. במהלך ההיסטוריה של צרפת נודעה לה חשיבות רבה, בעיקר בזכות קתדרלת נוטרדאם שנמצאת בה, ובה הוכתרו רובם המוחלט של מלכי צרפת למן המאה השביעית ועד המאה התשע-עשרה.
העת העתיקה
לפני ספירת הנוצרים התגוררו בגאליה בלגיקה שבטים גאלו-בלגים אחדים. אחד מהם היה השבט רֶמי, שהתגורר בעיר המבצר דורוקורטום ("Durocortum"), בירתה של הפרובניקיה. הרֶמים קיבלו על עצמם את השלטון הרומאי ללא קרב, נמנעו מהשתתפות במרידותיהם התכופות של השבטים הגאליים האחרים, וזכו עקב כך ליחס הוגן מהרומאים. מאוחר יותר הוסב שמה של העיר לריימס, על שמו של השבט העתיק.
במחצית המאה השלישית לספירה קיבלו הגאלים את הנצרות, ובריימס הוקמה בישופות. בשנת 336 הדפו תושבי העיר בהצלחה את פלישתם של הברברים, אך ב-406 נכבשה העיר על ידי הוואנדלים, שרצחו את הבישופ ניקאסיוס. במחצית המאה החמישית כבשו אותה חילותיו של אטילה ההוני, החריבו את העיר ושרפוה.
בשנת 486 ניצח כלוביס הראשון, מלך הפרנקים הסאלים, את סיגאריוס, הדוכס הרומי האחרון ששלט בחלקה הצפוני של גאליה, בכל עמק הלואר, מסואסון ועד נהר הלואר. כעשר שנים אחרי כן, החליט כלוביס להמיר את דתו לנצרות. טבילתו בוצעה על ידי הבישוף רמיגוס בריימס, ככל הנראה בחג המולד של שנת 496 או 497, כשעמו נטבלים חגיגית גם אחותו אלבופלדיס ושלושת אלפים מחייליו. על פי האגדה נערך הטקס בעזרת קנקן של שמן מקודש, שנשלח מן השמים על ידי יונה צחורה, ונשמר בכנסיית סן רמי בריימס עד שנשבר במהפכה הצרפתית. במשך מאות שנים שימשו אירועי ההכתרה של כלוביס את השושלת המרובינגית, בדרישתה להכרה בעליונותם הקדושה של השושלת ושל החוק הסאלי, ש"זכו להכרה והסכמה מן השמים".
ימי הביניים
במאה העשירית הפכה ריימס למרכז תרבותי ואינטלקטואלי. הארכיבישוף של העיר - אדלברון - תמך במאמציו של הנזיר גרברט מאורילאק, לימים האפיפיור סילבסטר השני, להקים בעיר אוניברסיטה, שם למדו מתמטיקה, אסטרונומיה ומדעים. הארכיבישוף אדלברון היה זה שהמליך את איג קאפה אבי השושלת הקאפטינגית, למלך צרפת, בהביאו בכך את קיצה של השושלת הקרולינגית.
בשנת 1360, במהלך מלחמת מאה השנים, הטילו האנגלים מצור על ריימס, אך מגיני העיר החזיקו מעמד בהצלחה. הצלחתם של האנגלים הגיעה רק במאה החמש עשרה, כאשר הסכם טרואה העניק להם את העיר וסביבותיה. ההסכם נשאר בתוקף שנים ספורות בלבד, ובשנת 1429, עקב פעולותיה של ז'אן ד'ארק, שוחררה העיר והוכתר בה שארל השביעי למלך צרפת.
בשנת 1461 פרץ בעיר מרד כנגד השלטונות. הרקע למרד היה מס המלח הדרקוני, שהכביד על חיי התושבים. המרד דוכא באכזריות על ידי לואי האחד עשר.
בשנת 1585, בעת מלחמות הדת בצרפת תמכה ריימס בליגה הקתולית, אך בעקבות קרב איברי נכנעה העיר לאנרי הרביעי, מלך צרפת.
העת החדשה
בשנת 1814, בעת מלחמת צרפת בקואליציה השישית, נכבשה ריימס בידי חילות הקואליציה, אך חזרה ושוחררה על ידי הצרפתים. פגיעה קשה יותר חוותה העיר בשנת 1870, בעת מלחמת צרפת–פרוסיה. היא נכבשה על ידי הפרוסים, והפכה לבירת הממשל הצבאי, שהחרים נכסים רבים של תושבי העיר.
במלחמת העולם הראשונה נפגעה העיר קשות מהפצצות הכוחות הגרמנים. הקתדרלה ניזוקה קשות, ותמונותיה העגומות, יחד עם תמונות הספרים שנשרפו על ידי הגרמנים באוניברסיטת לוון הבלגית ותמונות חורבותיו של אולם הבד באיפר, שימשו את מערכת התעמולה של הרפובליקה. דובריה טענו, כי הגרמנים מנסים להשמיד את אוצרות התרבות של אירופה. לאחר המלחמה שוקמה הקתדרלה בעזרתה של משפחת רוקפלר.
גאוגרפיה ואקלים
ריימס שוכנת על רמה נמוכה על גדתו המזרחית של הנהר וסל, פלג של הנהר אן (Aisne), לצד תעלת אן-מארן, המחברת בין הנהר אן לנהר מארן. שטח העיר הוא כ-47 קמ"ר וגובהה הממוצע הוא כ-108 מטרים.
האקלים בריימס הוא אקלים אוקייני למחצה. החורפים והקיצים מתונים למדי, ועל פי רוב הטמפרטורות אינן חריגות. מידות החום השכיחות בינואר נעות סביב 2 °C, וביולי סביבות 18.5 °C. מספר ימי הגשם בשנה ממוצעת הוא 210. סופות ברקים מתחוללות בכ-22 יום בשנה. ימי שלג - כ-21. ימי ערפל - כ-66. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 610 מ"מ.
כלכלה
כלכלת ריימס היא הכלכלה המפותחת ביותר בערי שמפאן-ארדן.
כלכלת העיר מבוססת על ענפי המסחר דלהלן: חקלאות ומזון, בריאות וקוסמטיקה, תעשיית רכב, שירותים ולוגיסטיקה, בנקאות, ביטוח ונדל"ן, בינוי ופיתוח, עבודה סוציאלית, הוראה ומחקר, מלונות ומסעדות, תעשיית מתכת וזכוכית ועוד.
כלכלת העיר קיבלה תנופה משמעותית בזכות הרכבת המהירה TGV העוברת בה. זמן הנסיעה מפריז הוא כ-45 דקות, וכ-30 דקות מנמל התעופה שארל דה גול. העיר הפכה למקום אידיאלי לאנשי עסקים פריזאיים, הממקמים בה את בתי המסחר שלהם בעלות תקורה פחותה ב-25% מאשר בפריז.
בשנת 2003 הוקמה בריימס סוכנות לפיתוח כלכלי, המקדמת השקעות ומסחר בעיר. הסוכנות ממומנת על ידי העירייה ולשכת המסחר והתעשייה העירונית, המנהלת את נמל התעופה ואת הנמל של נהר המארן בריימס.
תיירות
בריימס אתרי תיירות רבים, בהם שרידי העיר הרומית. חלק מהאתרים נמנים עם אתרי המורשת העולמית הבולטים באירופה. בנוסף, משמשת העיר כבירתו הלא מוכתרת של חבל שמפאן, וחלק גדול מכלכלתה נסוב סביב תיירות היין של החבל.
אלו הם אתרי התיירות הבולטים בריימס:
קתדרלת ריימס
קתדרלת ריימס, או בשמה המלא קתדרלת נוטרדאם דה ריימס (Notre-Dame de Reims) היא קתדרלה גותית, עתיקת יומין. הקתדרלה היא אחת הדוגמאות החשובות לאדריכלות הגותית בשיאה ולסגנון גותי קורן (Rayonnant). הקתדרלה ידועה בכך ששימשה כמקום ההכתרה של מלכי צרפת. היא נבנתה בשנים 1211–1427. ב-1991 הוכרזה כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו.
כנסיית סן רמי
כנסיית סן רמי היא בזיליקה של מנזר סן רמי. המנזר נוסד בסביבות שנת 1000 לספירה. הכנסייה מכילה את שרידי הקודש של סן רמי (רמיגיוס הקדוש), בישוף ריימס. הספינה הראשית של הבזיליקה ובית הרוחב הם החלקים העתיקים ביותר שבה, ובנויים בסגנון רומנסקי, בעוד שחזיתות המבנה והאפסיס בנויים בסגנון גותי מוקדם. האפסיס המרווח והגבוה, הנתמך מבחוץ בתמיכות דואות, מהווה את אחת הדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות גותית מוקדמת. ב-1991 הוכרזה כאתר מורשת עולמית בידי אונסק"ו.
ארמון טו
הארמון מכיל שלוחה של מוזיאון הלובר החל מ-1972 ומציג פסלים ושטיחי קיר מהקתדרלה, ביחד עם חפצי דת ועצמים הקשורים להכתרת מלכי צרפת.
הארמון נוסף לרשימת אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1991. מבקרים בו כ-100,000 איש מדי שנה.
יהדות ריימס
במועצה שהתכנסה בריימס בשנת 625 נאסר על יהודים להחזיק בעבדים נוצרים, ומכאן שהיו יהודים באזור זה כבר במאה השביעית. קהילה יהודית של ממש התבססה ככל הנראה במהלך המאה האחת עשרה. הם הקימו בית כנסת ומוסדות נוספים. במהלך גירוש היהודים מצרפת ב-1306 ננטשה העיר מיהודיה. לאחר המהפכה הצרפתית החלו יהודים לשוב ולהתגורר בריימס, אבל התבססות הקהילה והתרחבותה היו רק בשליש האחרון של המאה התשע עשרה, עקב בואם של פליטים יהודיים מאלזס ולורן (שהפכו לטריטוריה גרמנית כתוצאה ממלחמת צרפת–פרוסיה). בשנת 1875 מנתה הקהילה כ-650 חברים, התמנה הרב הראשון של העיר, ובניית בית הכנסת הגדול של הקהילה החלה.
בית הכנסת של ריימס נבנה בשנת 1879. הוא נבנה בסגנון נאו-ביזנטי, ומשולבים בו קשתות ואלמנטים עיצוביים מיוחדים. מעל דלת בית הכנסת מתנוססת הכתובת: "אין זה כי אם בית אלוהים וזה שער השמיים".
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרס בית הכנסת, והריסותיו נותרו בשממונן זמן רב אחרי המלחמה. רק כאשר הגיע לריימס זרם של פליטים יהודיים מאלג'יריה, החלה העירייה בשיקום ושיפוץ בית הכנסת. כיום הוא עדיין פעיל, ומשמש בעיקר את הקהילה הקטנה, שמקורה בצפון אפריקה. מול בית הכנסת הוקמה אנדרטה לזכרם של 226 יהודים מריימס והאזור, שנרצחו על ידי הנאצים בשואה.
ערים תאומות
לריימס שמונה ערים תאומות ברחבי העולם:
ג'יי קורטני
ג'יי סטיבן קורטני (באנגלית: Jai Stephen Courtney; נולד ב-15 במרץ 1986) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי. מוכר בזכות תפקידיו בסרטי הקולנוע "מת לחיות ביום טוב", "מפוצלים" ובתור קפטן בומרנג בסרט גיבורי העל מבית DC קומיקס; "יחידת המתאבדים" והמשכו "יחידת המתאבדים 2".
ביוגרפיה
קורטני נולד בסידני וגדל בפרבר צ'אריברוק שבמדינת ניו סאות' ויילס, מזרח אוסטרליה. בנם של קארן, מורה וכריס קורטני, עובד חברת חשמל. קורטני הוא בוגר "אקדמיית מערב אוסטרליה לאומנות בימתית" שבחסות "אוניברסיטת אדית' קוואן".
קריירה
קורטני החל את דרכו כשחקן בטלוויזיה האוסטרלית והתגלה לראשונה בשנת 2010 בסדרת הדרמה "ספרטקוס". בה שיחק בתפקיד העבד הרומאי וארו. ב-2012 שיחק לראשונה בתפקיד קולנועי משני בהוליווד בהפקתו של טום קרוז "ג'ק ריצ'ר". ב-2013 כבר לוהק קורטני לתפקיד הראשי של ג'ק מקליין בסרט הפעולה "מת לחיות ביום טוב", החמישי מסדרת "מת לחיות".
בשנת 2014 השתתף קורטני בסרט האקשן הבדיוני בכיכובה של שיילין וודלי "מפוצלים" המבוסס על ספרה באותו השם של ורוניקה רות', בתפקיד המנהיג האכזרי אריק, שיחק בסרט הפנטזיה "אני, פרנקנשטיין" בתפקיד גדעון מנהיג צבא הגרגוילים ובסרטה של אנג'לינה ג'ולי "לא נשבר" על פי תסריט של האחים כהן, בתפקיד קאפ, אחד מטייסי המפציץ. שיחק גם בסרטו הראשון של ראסל קרואו כבמאי "עקבות במים".
בשנת 2015 שיחק לצד ארנולד שוורצנגר בסרט הפעולה "שליחות קטלנית: ג'נסיס" בבימויו של אלן טיילור, ומהווה החמישי בסדרת "שליחות קטלנית". בנוסף, שב לגלם את אריק בסרט ההמשך "מורדים".
בשנת 2016 גילם את קפטן בומרנג בסרט גיבורי העל "יחידת המתאבדים" שביים דייוויד אייר בהפקת האחים וורנר.
בשנת 2019 שיחק תפקיד קטן בסרט "אליטה: מלאך קרב" שביים רוברט רודריגז והפיק ג'יימס קמרון.
חיים אישיים
קורטני היה בזוגיות בעבר עם השחקנית התאילנדית-אוסטרלית, ג'מה פראניטה משנת 2006 עד 2013. ב-2015 היה במערכת יחסים מספר חודשים עם השחקנית האנגלייה, אמיליה קלארק, עמיתתו לסרט "שליחות קטלנית: ג'נסיס".
קרונדור
קרונדור (אנגלית: Betrayal at Krondor) הוא משחק תפקידים ממוחשב המותאם למערכת ההפעלה DOS שפותח בידי חברת דיינמיקס והופץ בידי חברת Sierra בשנת 1993. המשחק מבוסס על מידקמיה, העולם שמופיע בסדרת ספרי "מלחמת הבקיע" של ריימונד אי. פייסט. המשחק התפרסם בזכות עושר הפרטים שבו, סגנון המשחק החופשי יחסית והעלילה המורכבת יחסית למשחקים מהז'אנר, והוא נחשב עד היום לקלאסיקה.
בשנת 1997 שחררה סיירה את המשחק בחינם לציבור כדי לקדם משחק דומה, Betrayal at Antara (שאינו המשך ישיר). עם זאת, החברה שמחזיקה כעת בזכויות על משחקי Sierra הצהירה כי המשחק אינו חופשי להפצה.
תיאור המשחק
המשחק מחולק לתשעה פרקים, כאשר כל פרק נפתח בהקדמה סיפורית, ואחר כך עוברת השליטה לשחקן. נקודת המבט במשחק היא דרך עיני הדמויות, ורובו של המשחק מתרחש על גבי מפת העולם, שממנה ניתן לחקור חלקים נרחבים, בהתאם לפרק שבו נמצאות הדמויות. מעבר בין פרקים מתבצע לאחר שהושגה התקדמות עלילתית מסוימת - הדמויות מגיעות לעיר מסוימת, פותרות תעלומה מסוימת וכדומה.
העולם עשיר בפרטים - ישנם אויבים רבים, ערים ואוצרות חבויים. ידועות במיוחד תיבות האוצר שניתן לפתוח אותן באמצעות סיסמה, אותה יש לנחש בהסתמך על חידה שכתובה עליהן (כאשר חלק מהחידות הן קשות למדי).
יש מגוון רחב של פריטי ציוד. כלי נשק מתבלים ויש לתקן אותם באמצעות כלים מתאימים, וניתן להשתמש בתוספים שונים שמחזקים את כלי הנשק לקרב אחד. ניתן לקרוא ספרים כדי לשפר כישורים, ויש לדאוג למזון ולתאורה (בפרט יש לבדוק את המזון למקרה שהוא מקולקל או מורעל).
12 במרץ
12 במרץ הוא היום ה-71 בשנה, בלוח הגרגוריאני (היום ה-72 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 294 ימים.
קרונדור
תיאור המשחק
הקרבות הם מבוססי תורים ומתרחשים על לוח ריבועי שעליו נעות הדמויות ומסוגלות לתקוף, להטיל לחשים וכדומה. לעיתים קרובות קרב עשוי להיות מוכרע על ידי מכה חזקה מדויקת אחת, והקרבות נותרים שקולים לכל אורכו של המשחק. כל הקרבות מבוססים על אויבים שהוצבו מראש במפה - אין היתקלויות אקראיות, בניגוד למשחקים דומים רבים.
הגרפיקה של המשחק מבוססת על גרפיקה תלת־ממדית פשוטה ובסיסית לתיאור העולם, ותמונות מצולמות של הדמויות לסצינות העלילתיות.
עלילה
עלילת המשחק מפותחת למדי, בעיקר בהשוואה למשחקים מאותה התקופה, והדמויות הראשיות מפותחות היטב. הפעולות המתבצעות במשחק (כולל שיוף הנשק, למשל) מתוארת עם טקסט סיפורי. המשחק מבוסס על העולם של ריימונד אי פייסט, אך הוא לא היה מעורב בכתיבתו, אלא רק באישור מה שנכתב.
סוסניציה
סוסניציה (אוקראינית: Сосниця, רוסית: Сосница פולנית: Sosnycia) היא עיירה באוקראינה, המרכז המינהלי של אזור סוסניציה שבפלך (אובלסט) צ'רניהיב. נמצאת כ-85 ק"מ מזרחית לצ'רניהיב וכ-185 ק"מ צפונית מערבית לקייב. הייתה שייכת בעבר לאיחוד הפולני-ליטאי ולאחר מכן לאימפריה הרוסית ולברית המועצות. העיירה משתרעת על כתשעה קמ"ר ומנתה (בשנת 2004) כ-8,000 תושבים. בשנת 1900 הגיע מספר התושבים היהודים בעיר ל-1,842.
זאב אברמוביץ (פועלי ציון)
זאב (חפץ) אברמוביץ (16 בדצמבר 1891 - 2 באפריל 1970) היה עיתונאי, פעיל ציוני-סוציאליסט וממנהיגי התנועות הציוניות פועלי ציון ופועלי ציון שמאל.
קורות חיים
זאב אברמוביץ נולד ב-1891 במריופול, שבאוקראינה, למשה אברמוביץ. הבית בו גדל היה בית ציוני. בנעוריו למד בגימנסיה המקומית שם ספג ערכי סוציאליזם וב-1906 אף השתתף בשביתת תלמידים בגימנסיה. המשיך בלימודי כימיה ומדעי הטבע באוניברסיטת אודסה אך עקב פעילות פוליטית באוניברסיטה גורש ממנה וב-1911 נסע לבלגיה שם המשיך את לימודי הכימיה באוניברסיטה החופשית של בריסל.
ב-1912 נסע לווינה והצטרף לתנועת פועלי ציון שם התגבשו דעותיו הפוליטיות בעקבות פגישתו עם דב בר בורוכוב. בהמשך חזר מווינה לבריסל והשלים את לימודין ב-1914 כשבמקביל היה פעיל מרכזי בתנועה ועסק בעריכת עיתוניה ואף פתח סניף של התנועה בבריסל. לאחר הפילוג בתנועה הצטרף לתנועת פועלי ציון שמאל והיה ממובילי דרכה ומדובריה הראשיים.
ב-1922 עלה ארצה, במסגרת העלייה השלישית, ובמקביל לעבודתו בתחום הבניה המשיך את פעילותו בתנועה. עם הקמת תנועת מפ"ם הצטרף לשורותיה והיה פעיל בה עד פרישתו מפעילות מפלגתית ב-1954. במהלך שנות עסקנותו היה אברמוביץ שותף בפעילויות ציבוריות שונות:
אברמוביץ נישא ללידה. נפטר ב-1970 והובא לקבורה בבית הקברות קריית שאול. אשתו נפטרה ב-1973 ונקברה לצידו.
תקליטי 143
תקליטי 143 (באנגלית: 143 Records) היא חברת בת אמריקאית של תקליטי אטלנטיק, ובראשה המייסד והמפיק דייוויד פוסטר. החברה מוציאה תקליטי פולק ורוק.
המספרים 1-4-3 נלקחו מספר האותיות במילים "I Love You".
מטר של מטאורים
מטר של מטאורים הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי בן ארצי. הוא יצא לאור ב-2001, על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר נכלל באלבומו השני של ארצי, "מה שקרה". הוא הוצג כמועמד למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ב־4 בפברואר 2001, זכה להצלחה חלקית והגיע למקום הרביעי במצעד ב־4 במרץ 2001. בסך הכול צעד שבעה שבועות, עד ה-15 באפריל 2001, ובמצעד השנתי תשס"א (2001) של התחנה דורג במקום ה־39.
הנרי אהרן שטרן
הנרי אהרן שטרן (באנגלית: Henry Aaron Stern 11 באפריל 1820 - 13 במאי 1885) היה מיסיונר יהודי שהתנצר שנשלח מטעם החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים ופעל בעיקר בקרב יהדות ביתא ישראל שבאתיופיה.
חייו
שטרן נולד בעיירה אונטרייכנבאך שבמדינת הסה-קסל (היום בגרמניה) למשפחה יהודית. בצעירותו התחנך בעיר פרנקפורט.
ב-1839 עבר שטרן ללונדון ושנה לאחר מכאן המיר את דתו לנצרות. ב-1844 נשלח לירושלים, קיבל את התואר דיאקון מהבישוף מיכאל שלמה אלכסנדר והחל לעסוק במסעות מיסיון בעיראק, באיראן, בכורדיסטן ובתימן.
ב-1860 הגיע לאתיופיה כדי להקים מיסיון בקרב ביתא ישראל, במהלך הטפותיו תקף את מנהגיהם של יהודי אתיופיה לרבות הקרבת הקורבנות, מוסד הנזירות ומוסד הכהונה. את רוב מסעות המיסיון עשה בדמביה, שם פגש את מתנגדו החריף ביותר, הנזיר אבא מהרי. ב-1860 עזב את אתיופיה לבריטניה והשאיר את מרטין פלאד כאחראי. ב-1863 חזר לאתיופיה והקים את מרכזו בג'נדה, זמן קצר לאחר מכאן נכלא יחד עם אירופאים אחרים במקדלה בפקודת הקיסר תוודרוס השני. ב-1868 שוחררו העצורים בידי המשלחת הצבאית הבריטית שהגיעה למדינה.
בערוב ימיו פעל כמיסיונר בקרב יהודי האיסט אנד של לונדון.
בית טארגאריין
בית טארגאריין הוא בית אצולה דמיוני המופיע בסדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" שכתב ג'ורג' ר. ר. מרטין. לאורך הסדרה בית טארגאריין מהווה שחקן חשוב בעלילה ופרקים רבים בספרים סובבים סביב הנצר האחרון לבית טארגאריין דאינריז טארגאריין.
היסטוריה
במקור, חיו בני בית טארגאריין באמיפרייה העתיקה ואליריה, אולם לאחר חלום-נבואי של דייניז "החולמת" אשר חזתה את חורבן ואליריה, עזבו אותה הטארגאריינים והתיישבו באי דרגונסטון. לאחר חורבן ואליריה נותרו הטארגרייאנים אדוני הדרקונים היחידים בעולם. מנהיגי הבית אשר חיו בדרגונסטון נשאו את התואר "הלורד של דרגונסטון", והאחרון שבהם היה אאיגון הראשון.
הכיבוש של אאיגון
ב-2 לפני הכיבוש, החליט אאיגון "הדרקון" טארגאריין, ביחד עם אחיותיו/נשותיו ויסנייה ורייניז לאחד את ווסטרוז, אשר עד אותה תקופה הייתה מחולקת לשבע ממלכות נפרדות, ולהפוך אותה לממלכה מאוחדת אחת, תחת מלך אחד. בעזרת שלושת הדרקונים עליהם רכבו האחים יצאו אאיגון, אשר בעקבות מסע זה נקרא "הכובש" ושתי אחיותיו למלחמה אשר בסופה הצליחו לכבוש שש מתוך שבע הממלכות אשר הרכיבו את ווסטרוז, למעט דורן אשר נשבעה אמונים לשושלת טארגאריין רק כ-200 שנים לאחר מסע הכיבושים של אאיגון.
בעקבות המלחמה הקים אאיגון את העיר מעלה המלך ובארמונו הציב את כס הברזל, שאותו יצר מחרבות אויביו המובסים וחישל בלהבותיו של דרקונו, באלריון "האימה השחורה". כס הברזל הפך עם השנים לסמל שלטונו של אאיגון והמלכים אשר שלטו אחריו. בסך הכל שלט אאיגון הכובש כ-37 שנים בווסטרוז ושמו נקשר בסיפורים ומעשיות רבות בשבע הממלכות. לאאיגון נולדו שני בנים, יורשו ובנו הבכור מאחותו הצעירה רייניז - אאיניז ובנו הצעיר מאחותו ויסנייה - מייגור "האכזר".
אאיניז הראשון ומייגור האכזר
לאחר מותו של אאיגון הראשון, ירש אותו בנו אאיניז הראשון לשמו. בניגוד לאביו הלוחם והכובש, אאיניז היה אדם עדין ונחבא אל הכלים, אשר לא היה מתאים למלוכה ביבשת אשר עד לפני שנים לא רבות הייתה מפולגת ומסוכסכת. שלטונו הקצר של אאיניז זכור כחלש ובעייתי, בעיקר בשל התקוממות דתית של מאמיני דת השבעה אשר התנגדו לנישואי הקרובים וגילוי העריות בהן היה ידוע בית טארגאריין, בהתאם למסורת ואליריה. שלטונו של אאיניז נמשך כחמש שנים ולאחר מותו גזל אחיו מייגור, הידוע בכינויו "האכזר" את הכתר מבנו הבכור של אאיניז, אאיגון, ושלט בממלכות במשך שש שנים. תקופת שלטונו של מייגור זכורה כתקופה של מלחמה וזוועות אשר חוללו מייגור ותומכיו. מייגור הצליח לדכא חלק מההתקוממות הדתית נגדו ונגד ביתו אך באותה נשימה רצח שניים מאחייניו. מייגור מצא את מותו באופן מסתורי על כס הברזל וכיוון שלא היו לו צאצאים משלו, ירש אותו בנו הצעיר של אאיניז, ג'אהריז הראשון לשמו.
ג'אהריז "החכם" טארגאריין
לאחר תקופת שלטונו של דודו, עלה על כס הברזל ג'אהריז, בנו הצעיר של אאיניז, כשהוא בן 14 בלבד. למרות גילו הצעיר, הוא הקפיד לבחור את יועציו בקפידה, והיה נחוש בדעתו שלא להיות מלך אכזר כמו דודו, אך גם לא חלש כמו אביו. לצד אחותו/אשתו אליסיין החל ברפורמות רבות אשר נועדו לחזק את פשוטי העם ובכך, את שבע הממלכות. תקופת מלכותו של ג'אהריז נמשכה חמישים וחמש שנים, הארוכה ביותר בהיסטוריה של ווסטורז והוא זכור בתור מלך אהוב הן על העם, והן על מעמד האצולה בווסטרוז. רבים מחשיבים את ג'אהריז למלך הטוב ביותר שישב על כס הברזל.
ויסריז הראשון ו"ריקוד הדרקונים"
במותו היה ג'אהריז בן שישים ותשע, ובזמן זה הספיק לחיות יותר ממרבית ילדיו אשר הגיעו לבגרות. בעקבות מותם של שני בניו הבוגרים נותר ג'אהריז ללא יורש ברור וחששו ממלחמת אזרחים בתוך בית המלוכה הביא אותו לכנס אספה של כלל הלורדים הבכירים ביבשת אשר בסופה הוכרז כי נכדו, ויסריז הוא שיירש את ג'אהריז. שלטונו של ויסריז הראשון לשמו נמשך עשרים ושש שנים. בתחילת שלטונו, בהיעדר בנים זכרים הכריז ויסריז על בתו רהאיינירה כיורשת ודרש מכלל הלורדים בווסטרוז להישבע לה אמונים אולם, לאחר מות אשתו הראשונה אמה טארגאריין ונישואיו לליידי אליסנט הייטאוור נולדו לויסריז שני בנים, אשר הבוגר מביניהם אאיגון נתפס בעיני רבים כיורשו הלגיטימי של ויסריז מעצם היותו זכר. שלטונו של ויסריז נחשב לתקופת שלום בממלכה אך גם בתור התקופה בה ניצני הסכסוך בתוך בית המלוכה החלו לפרוח כאשר חצר המלוכה התחלקה לשניים - "השחורים" אשר תמכו בזכותה של רהאיינירה לשלטון ו"הירוקים"- תומכי אאיגון ואימו אליסנט לשלטון. שמות הקבוצות נובעים מהצבעים אשר לבשו רהאיינירה ואליסנט בחצר המלוכה.
אליסנט ותומכיה הסתירו את דבר מותו של ויסריז, ובמקום רהאיינירה אשר שהתה באותה תקופה באי דרגונסטון, הוכתר אחיה-למחצה אאיגון בתור אאיגון השני לשמו. בעקבות גזילת הכתר על ידי הירוקים פרצה מלחמת אזרחים עקובה מדם בין שני המחנות. שני הצדדים החזיקו בדרקונים והשתמשו בהם לצורכי המלחמה אשר גררה אחריה את היבשת כולה. בסופה של המלחמה נהרגו שני האחים - רהאיינירה ואאיגון השני ובעקבות חוסר ביורשים זכרים של אאיגון ופשרה בין שני הצדדים הלוחמים, הוכתר בנה הצעיר של רהאיינירה אאיגון בתור אאיגון השלישי לשמו. עם זאת המלחמה גבתה מחיר כבד מבית טארגאריין שכן כלל הדרקונים אשר היו בשליטתם, ולמעשה היו הדרקונים האחרונים בעולם נהרגו במהלך או לאחר המלחמה ובכך איבד בית טארגאריין את סמל שלטונו השני ואת הנשק החזק ביותר בשליטתו.
לאחר ריקוד הדרקונים
בשנים לאחר ריקוד הדרקונים, הפכו מלכי טארגאריין מאדוני דרקונים למלכים על פי מסורת. שושלת טארגאריין שלטה בשבע הממלכות לאורך 300 שנים אך מעולם לא הצליחה לחזור לכוחה אשר קדם לריקוד הדרקונים.
אאיגון השלישי, דיירון הראשון וביילור הראשון
לאחר ריקוד הדרקונים שלט בשבע הממלכות בנה של רהאיינירה ואחיינו של אאיגון השני, אאיגון השלישי אשר היה בכינויו "חסר המזל". שלטונו של אאיגון זכור בזכות מותו של הדרקון האחרון לבית טארגאריין ומלכותו המלנכולית של אאיגון, אשר איבד את רוב בני משפחתו במלחמה. בנוסף, אחיו הצעיר של המלך, ויסריז נחשב למת לאחר שנעלם בקרב ימי ממנו נמלט אאיגון, אולם לאחר שנים התגלה כי ויסריז שרד וחי ביבשת אסוס כאסיר פוליטי ולאחר תשלום כופר הוא הוחזר למעלה המלך ולאחיו הגדול, ביום שתואר בתור היום המאושר היחיד למלך אאיגון אשר מינה את אחיו הצעיר לתפקיד ימין המלך.
בשל גילו הצעיר של המלך והעובדה שלא התחתן ולא השאיר אחריו יורשים, אחיו הצעיר ביילור עלה לשלטון לאחר מותו. בניגוד לאחיו לא היה ביילור לוחם אלא מאמין אדוק בדת השבעה והוא זכור בתור "ביילור המבורך" בשל הרפורמות וההטבות הרבות שחוקק למען דת השבעה. למרות זאת, ביילור זכור כפאנאט אשר כלא את אחיותיו במשך עשר שנים על מנת שלא יוכלו לפתות אותו לפגוע בנדריו. במותו נותרה הממלכה ללא יורשים ולכן ירש אותו דודו ואחיו הצעיר של אביו, ויסריז השני לשמו.
ויסריז השני ואאיגון "הלא ראוי" הרביעי
לאחר מותו של ביילור, ימין המלך לשלושת המלכים האחרונים ויורש העצר ויסריז השני עלה לשלטון. שלטונו זכור כתקופת שקט לממלכה השבעה ממלחמות אך מותו המפתיע, כשנה בלבד לאחר הכתרתו קטע את שלטונו ובמקומו עלה לשלטון בנו הבכור אאיגון הרביעי.
שלטונו של אאיגון הרביעי זכור לרעה בווסטרוז. במהלך כהונתו עסק המלך ברדיפת ממון ובניאוף, במקום לשלוט בממלכה. אאיגון קידם בעלי תפקידים על פי הרווח האישי שלו מקידומם ובזכות מתנות שהעניקו למלך. הוא זכור באהבתו לנשים ובמיוחד בשל העובדה כי הביא לעולם כ-13 ממזרים ידועים. כמו כן, זכור במיוחד הסכסוך של אאיגון עם בנו ויורשו דיירון, אשר התנגד לשלטונו המושחת של אביו. אאיגון ניסה לבטל את זכות הירושה של דיירון בשל חוסר החיבה המובהק בין השניים אך לא הצליח בכך. לקראת מותו, העניק אייגון הכרה לממזריו, המוכר ביניהם היה דיימון אשר לו הוריש אאיגון את החרב "בלאקפייר"- חרבם של מלכי טארגאריין לאורך השנים ואשר משמה לקח דיימון את שם משפחתו החדש. ההכרה הרשמית בממזרים זו פגעה קשות בבית טארגאריין בשנים שלאחר שלטונו הרה האסון של אאיגון "הלא ראוי".
מרידות בלאקפייר ואיחוד דורן
לאחר מותו של אאיגון הרביעי עלה לשלטון בנו, דיירון השני. בניגוד לאביו, דיירון זכור כמלך נדיב וחכם ושמו נזכר כדיירון "הטוב". בתחילת שלטונו תיקן דיירון את העוולות של שלטון אביו, וקידם לתפקידים בכירים אנשים מתאימים. בנוסף, ההישג הגדול ביותר שניתן לזקוף לזכותו הוא כניסתה של דורן לאחדות ווסטרוז בדרכים דיפלומטיות ולא במלחמה, הישג שאליו שאפו כל מלכי טארגאריין, במשך כ-200 שנה. בתקופת שלטונו של דיירון התקיימו שתי מרידות זכורות של בית בלאקפייר בהובלת דיימון בלאקפייר - ממזרו של אאיגון ואחיו למחצה של דיירון. דיירון ובניו הצליחו לדכא את שתי המרידות אך צאצאיו של דיימון שרדו והמשיכו את התנגדותם לבית טאגאריין שנים רבות.
אאיריז השני ומייקאר הראשון
לאחר מותו של דיירון השני, שלט בשבע הממלכות בנו השני, אאיריז הראשון. אאיריז זכור כמלך למדן ונחבא אל הכלים אשר התעניין יותר בלימוד מאשר בשלטון. המאורע הזכור ביותר בעת שלטונו הוא מריד בלאקפייר השלישי אשר אותו דיכא אחיו הצעיר של המלך ויורשו - מייקאר.
אאיריז לא הותיר אחריו יורשים, ואחרי מותו עלה לשלטון אחיו הצעיר מייקאר. בניגוד לאחיו, מייקאר היה מלך-לוחם והוא זכור כאדם קשה ולא סלחן. הוא זכה בכינוי "הסדן" לאחר שהביא לבסוף לסיומן של מרידות בלאקפייר. מייקאר שלט בשבע הממלכות במשך 12 שנים, עד שמצא את מותו בקרב כנגד לורד מורד מדורן. לאחר מותו נקלעה הממלכה שוב לבעיית ירושה, משום ששני בניו הגדולים מתו לפניו, ובנו השלישי הוסמך כמלומד. לבסוף בחרו הלורדים של ווסטרוז בבנו הרביעי, אאיגון "הלא סביר".
אייגון החמישי וג'אהיריז השני
לאחר מותו של מייקאר בקרב, נבחר בנו אאיגון החמישי למלוכה. בחירה זו הייתה הפתעה שכן אאיגון היה בנו הרביעי של מייקאר, אשר בעצמו היה בן רביעי לאביו דיירון ולכן ניתן לו הכינוי "הלא סביר". אאיגון, אשר מעולם לא ציפה לשלוט, בילה את שנותיו המוקדמות כמלווה של האביר דאנקן "הגבוה" ורבים ממעמד האצולה ראו בו יותר פשוט עם מאשר אציל מתאים למלוכה. למרות הכל, הוכיח את עצמו אאיגון החמישי כמלך טוב ונדיב אשר תמך במעמד האיכרים. מלוכתו התחילה בחורף אכזרי אשר במהלכו דאג המלך למשלוח אספקה לכל רחבי הארץ, במטרה להציל איכרים רבים ככל האפשר. המלך בחר לטפל במרידות בצורה דיפלומטית ולא בכוח. שלטונו של אאיגון תם ב"טרגדיה בסאמרהול", שריפה קטלנית שבה נספו המלך אאיגון, בנו הבכור דאנקן "הקטן", חברו הטוב ומפקד משמר המלך דאנקן "הגבוה" ועוד רבים אחרים מחצר המלוכה. אאיגון החמישי היה לימים האאיגון האחרון שישב על כס הברזל.
לאחר מותו של אאיגון החמישי עלה לשלטון בנו השני ג'אהיריז. שלטונו זכור במיוחד בשל מרד בלאקפייר החמישי אשר דוכא גם הוא. המלך ג'אהיריז השני מת שלוש שנים בלבד לאחר שעלה למלוכה, והוא בן 37.
"המלך המטורף" וסוף שלטון טארגאריין
לאחר מותו של ג'אהיריז, עלה לשלטון בנו אאיריז השני. תחילת מלכותו של אאיריז נתפסה כמבטיחה שכן המלך הצעיר והנאה נתפס על ידי רבים כחכם ובעל שאיפות לשפר את הממלכה. עם השנים התברר כי המלך אינו שפוי: הוא חשד בסובבים אותו, היה אימפולסיבי ואכזר, ונהג לשרוף את אויביו בעודם בחיים, רבים מהם חפים מפשע. לצידו של המלך שלט הלורד טייוין לאניסטר כימין המלך, ורבים מחשיבים את טייוין כשליטה האמיתי של הממלכה בתקופתו של אאיריז, למרות רוחו של המלך.
כ-15 שנים לפני תחילת אירועי הספר הראשון, משחקי הכס, בעקבות חטיפתה של ליאנה סטארק על ידי יורשו של אאיריז - רהייגאר, חברו הלורדים רוברט באראתיאון, נד סטארק וג'ון ארין והכריזו על מרד באאיריז השני. המורדים נחלו הצלחות רבות נגד שלטון בית טארגאריין אשר הגדולה בהן היתה הקרב האגדי בין הנסיך רהייגאר לבין הלורד המורד רוברט, אשר בסופו חיסל רוברט את הנסיך. בשל פציעה אשר ספג בדו-קרב מול הנסיך רהייגאר לא היה ביכולתו להשלים את כיבוש מעלה מלך בעצמו, והוא שלח את חברו הטוב הלורד אדארד "נד" סטארק לכבוש את הבירה.
בהגיעו לבירה גילה הלורד סטארק כי כוחותיו של טייוין לאניסטר, אשר קיבלו גישה לעיר מהמלך אאיריז במחשבה כי הם באו לעזרתו, בזזו את העיר ורצחו רבים ממשפחת המלוכה, כולל ילדיו הצעירים ואשתו של הנסיך רהייגאר. המלכה ההריונית רהיילה ובנה הצעיר ויסריז ברחו לדרגונסטון וכך נצלו מרצח. כאשר הגיע הלורד סטארק לארמון, גילה כי חבר משמר המלך, ובנו של טייוין לאניסטר ג'יימי לאניסטר רצח את מלכו ובכך הביא לקץ שלטון בית טארגאריין שנמשך כ-300 שנים, ולעלייתו של בית באראתיאון.
אאיריז השני טארגאריין
אאיריז טארגאריין, השני לשמו, הוא האחרון משושלת טארגאריין שישב על כס הברזל כמלך שבע הממלכות בווסטרוז. נודע בכינוי "המלך המטורף", עקב אכזריותו.
הוא הופל מכסאו במהלך המרד של רוברט באראתיאון, שאל דגלו נאספו בתי אצולה רבים נוספים שמאסו בשלטון בית טארגאריין. כאשר הבין המלך שהמורדים עתידים לכבוש את עיר הבירה, פקד להחביא מצבורים של אש-פרא ברחבי העיר על מנת לשרוף אותה על יושביה (ביחד איתו) ובלבד שלא תיפול בידי המורדים. זו היתה הסיבה שבגללה רצח אותו ג'יים לאניסטר, אחד משומרי ראשו ב"משמר המלך", שמאותה עת נודע בשם "הקוטל-מלך" (אם כי לאניסטר יגלה את הסיבה האמיתית לרצח מלכו רק שנים לאחר מכן).
דאינריז טארגאריין
דאינריז טארגאריין נולדה לאחר מות אביה אאיריז, ואמה מתה בלידתה. היא נאלצה לברוח מן הממלכה יחד עם אחיה וייסריז, קרוב המשפחה היחיד שנותר לה, לערים החופשיות שמעבר לים הצר מחשש ש"החמס" יחפשו אחריהם ויהרגו אותם. אחיה החליט להשיאה לחאל דרוגו הדות'רקי בתמורה לצבא שינסה לכבוש חזרה את שבע הממלכות. לאחר מותו של חאל דרוגו ובנם המושתף, דאינריז הקימה לתחייה שלושה דרקונים מביצים עתיקות מאובנות ששרפה בלהבות. מאז ואילך נוספו לה הכינויים "אם הדרקונים" ו"הבלתי נשרפת".
ראיגאר טארגאריין
נסיך דרגונסטון ויורש כס הברזל, אחיהם הבכור של ויסריז ודאינריז. היה נשוי לנסיכה אליה מדורן אך היה מאוהב גם בליאנה לבית סטארק, וחטיפתה הייתה למעשה האירוע שהחל את המרד של רוברט.
לאחר שהמלך אאיריז ארגן את תחרות "מלכת האהבה והיופי", בחר הנסיך ראיגאר בליאנה כמלכת האהבה והיופי שלו ובכך העדיף אותה על פני אשתו. מאוחר יותר באותה השנה, חטף הנסיך את ליאנה. כאשר אביה ריקארד עלה אל מעלה המלך יחד עם מאה מחייליו על מנת לדרוש מהנסיך חזרה את בתו, ציווה המלך אאיריז להרוג את חייליו, אסר את ריקארד ואת בנו בראנדון, והרג אותם באכזריות. לאחר מכן, דרש אאיריז מלורד ג'ון ארין מהבקעה כי יסגיר לידיו את בנו השני של ריקארד, נד סטארק, ואת חברו רוברט באראתיאון, ששהו בבקעת ארין כחניכים. הלורד ארין העדיף במקום זאת להרים את נס המרד שבסופו יופלו הטארגאריינים מהשלטון.
בעיצומו של המרד, נקטל הנסיך ראיגאר על ידי המלך רוברט ב"קרב על הקלשון".
הוא היה נשוי לאליה, נסיכת דורן מבית מארטל ולהם שני ילדים, שנקטלו באכזריות בידי סר גרגור קלגאן, אביר בשירות הלאניסטרים. מותו של ראיגאר סימן למעשה את סוף המלחמה. הסיבה העיקרית שמספר רב של בתי אצולה נשארו נאמנים לאאריז טארגארין ("המלך המטורף") היא נאמנותם לראיגאר, בנו ויורשו.
בסדרת הטלוויזיה מתגלה כי ראיגאר התחתן בחשאי עם ליאנה, ולהם נולד בן בשם אאיגון טארגאריין, שהוא ג'ון שלג, ה"ממזר" מבית סטארק. את דמותו מגלם השחקן הבריטי וילף סקולדינג.
ראיניז טארגאריין
בתם של ראיגאר והנסיכה אליה, נרצחה במהלך כיבוש מעלה מלך על ידי סר אמורי לורץ'.
אאיגון טארגאריין השישי
בנם של ראיגאר והנסיכה אליה, שנרצחה במהלך כיבוש מעלה מלך על ידי גרגור "ההר" קלגיין. גם אאיגון נחשב למת אך מתגלה שחייו ניצלו על ידי ואריז. הוא גודל בידי לורד ג'ון קונינגטון, יד ימינו של אאיריז השני וחברו הטוב של ראיגאר, שהוגלה לאחר כישלונו בקרב הפעמונים. הם כבשו יחד עם פלוגת הזהב (פלוגה של שכירי חרב) את קן הגריפין, מושב בית קונינגטון ופנו לכבוש את קץ-סופה, מושב בית באראתיאון.
אאימון טארגאריין
בנו השלישי של המלך מאיקר הראשון טארגאריין. אאימון נשלח למצודת המלומדים (הנמצאת באולדטאון) לבקשת סבו, המלך דאירון טארגאריין השני. באותו הזמן, היו למלך דאירון השני ארבעה ילדים, כאשר שלושה מהם עם ילדים משלהם כבר. המלך חשש שיותר מדי צאצאים עם פוטנציאל לרשת את הכתר מסוכנים לשלום הכס והממלכה בבאותה מידה כמו מעט מידי צאצאים. אאימון זכה במצודה בתואר 'מלומד'. הוא זומן לבית המשפט בשנות פעילות 'המועצה הגדולה'. שם הוצע לו הכתר בחשאי, אך הוא סירב והעביר את השלטון לאחיו הקטן, אאיגון החמישי (אבי סבה של דאינריז). לאחר העברת השלטון החליט לשרת כאח שחור במשמר הלילה מחשש שינצלו אותו במזימה לעשוק את אחיו. הוא חנך את סאמוול טארלי ששימש כשולייה שלו, ובסופו של דבר נהפך למלומד בעצמו. מת בעת שג'ון שלח אותו לאולדטאון, יחד עם סאמוול, גילי ובנו של מאנס ריידר, בזמן שסטאניס החזיק בחומה.
הערות שוליים
Major houses in A Song of Ice and Fire Personnages du Trône de fer
מרטינה מק'ברייד
מרטינה מריה שיף (נולדה ב־29 ביולי 1966) הידועה בשם הבמה מרטינה מק'ברייד (באנגלית: Martina McBride) היא זמרת וכותבת שירים אמריקאית בז'אנר של מוזיקת הקאנטרי. נאמר עליה שהיא "סלין דיון של מוזיקת הקאנטרי" בזכות הבלדות העוצמתיות וקול הסופרן שלה.
את דרכה המוזיקלית החלה מרטינה כזמרת רקע במופעים של גארת' ברוקס. בעלה (ג'ון מקברייד) שעבד באותה תקופה כמפיק מוזיקלי הפיק למרטינה כמה דמואים ושלח אותם לכל מיני חברות תקליטים בתקווה שאחת מהן תחליט להחתים אותה.
מק'ברייד הוחתמה בחברת התקליטים האמריקאית RCA Nashville בשנת 1991 והוציאה את שיר הבכורה שלה- "The Time Has Come" שנה לאחר מכן. במשך הזמן היא גלשה בסגנון המוזיקה שלה גם לפופ, בדומה לזמרות פיית' היל ושאניה טוויין, והוציאה שרשרת של להיטים. מק'ברייד הקליטה בסך הכל 11 אלבומים, אוסף להיטים אחד, אלבום אחד של הופעה חיה, אוסף של חג המולד ועוד שני אלבומי אוספים. 7 מהאלבומים שלה ו- 2 מאוספי הלהיטים שלה זכו בפרס תקליט הזהב של התאחדות התקליטים האמריקאית (RIAA). בארצות הברית מכרה מק'ברייד יותר מ-14 מיליון אלבומים. בנוסף זכתה מק'ברייד בפרס זמרת השנה של התאחדות מוזיקת הקאנטרי.
התסמונת המיאלודיספלסטית
השכיחות של MDS נעה בין 2.1–12.6 מקרים ל-100,000, ותלויה בגיל החולה - ככל שהחולה מבוגר יותר כך הסיכוי לאבחן MDS עולה. המחלה עצמה מאופיינת בהתנוונות של מח העצם, ויכולה להיות ראשונית (אידיופתית) או שניונית (למשל, כתוצאה מחשיפה סביבתית או תעסוקתית לקרינה או לבנזן) וטיפול כימותרפי (קרוי גם therapy related MDS). לרוב המחלה השניונית נוטה להיות קשה יותר מהראשונית מאחר שהיא נוטה להתפתח במקרים רבים יותר ל-AML (לויקמיה מיאלואידית חריפה).
תסמין קליני
התסמינים הקליניים ברובם אינם ספציפיים, וקשורים בעיקר לציטופניה בדם. חלק מהתסמינים יהיו:
רבים מהחולים לא מציינים תסמינים קליניים כלשהם (א-סימפטומטיים) והמחלה מתגלה במהלך בדיקות דם רוטיניות- לצורך האבחנה כאמור, יש לשלול אנמיה, תרומבוציטופניה או לויקופניה מסיבות אחרות, וכן למצוא שינויים דיספלסטיים במח העצם.
סיווג תתי המחלה
בשנים 1974–1975 סווגו תתי הסוגים של מחלה זו על ידי ה- FAB (French American British classification) ל-5 קבוצות:
מבין תת-הקבוצות האמורות, הפרוגנוזה הגרועה ביותר היא באנמיה רפרקטורית עם רמות בלאסטים שבין 21%–30%. דירוג ה- FAB שימש פתולוגים וקלינאים במשך כ־20 שנה, כאשר החל משנת 1997 פורסם דירוג חדש המתבסס גם על אחוז הבלאסטים במח העצם, מאפיינים ציטוגנטיים ועוד. החל מ-2008 פרסם ארגון WHO דירוג חדש המבוסס על ממצאים גנטיים נוספים.
תסמונת 5q
נמצא, כי אובדן הזרוע הארוכה של כרומוזום 5 מקושרת לשינויים דיספלסטיים בתאי גזע המטופוייטים וגורמת ל-MDS. בשנת 2005 נמצא כי התרופה lenalidomide יעילה לטיפול בחולים עם תסמונת זו.
טיפול
בשנים האחרונות משתמשים במערכת הסיווג IPSS, אשר מעניקה "נקודות" לכל חולה בהתבסס על שלושה מאפיינים עיקריים:
הטיפול במרבית המקרים כולל מתן עירויי דם וטסיות, אנטיביוטיקה, Epo (אריתרויפויטין- לחידוש תאי הדם האדומים) ומתן פקטורי גדילה כגון G-CSF. אצל חולים צעירים ניתן לטפל באמצעות השתלת מח העצם. שלוש תרופות חדשות אושרו לאחרונה על ידי ה- FDA באשר לטיפול ב- MDS:
המרד הגדול
המרד הגדול, או מרד החורבן, היה המרד המשמעותי הגדול הראשון של העם היהודי נגד האימפריה הרומית בארץ ישראל. המרד החל בשנת 66 לספירה והסתיים בשנת 73 בתבוסת המורדים.
בין הגורמים למרד היו אכזריות השלטון הרומי, מתיחות בין היהודים לבין האוכלוסייה ההלניסטית בארץ, ייאוש ממותו של מלך יהודה אגריפס הראשון, וכן מתחים פנימיים בין הצדוקים לפרושים וכתות יהודיות אחרות.
לאחר הצלחות ראשוניות של המורדים, נשלחו המצביאים הרומאים בידי נירון קיסר אספסיאנוס (בתחילה ואחר שמונה לקיסר שלח את בנו טיטוס להשלים את דיכוי המרד) ובנו טיטוס (בירושלים ולאחר מכן) לדכא את המרד. הקרבות הגיעו לשיאם בשנת 70 לספירה, עם כיבוש ירושלים והחרבת בית המקדש השני על ידי טיטוס. דיכוי הלחימה בכל מעוזי המורדים, בהם מכוור ומצדה, נמשך כשלוש שנים נוספות.
המרד נכשל, הרומאים הצליחו לפגוע קשות ביהודים, ומנהיגיו נהרגו או נלקחו בשבי. ירושלים וכן מספר ישובים בהרים הסובבים אותה ובגליל חרבו. מרכזו הרוחני, הפוליטי והדתי של העם היהודי, בית המקדש השני, חרב. מאות אלפי יהודים נהרגו, נפלו בשבי, הוגלו או נמכרו לעבדות.
כמעט כל המידע אודות המאורעות נמסר בידי יוסף בן מתתיהו (שבתחילת המרד היה מגן הגליל ולאחר שנכבשה יודפת הסגיר עצמו לאספסיאנוס ושינה שמו ל-"יוספוס פלאביוס") בספרו "תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים".
רקע היסטורי
בשנת 6 לספירה הפך הקיסר אוגוסטוס את יהודה לפרובינקיה רומית בשם "יודיאה". תקופת הנציבות החלה מאז עד החורבן ואילך, חוץ מתקופה קצרה שאגריפס הראשון נכדו של הורדוס מונה למלך. 12 נציבים היו לפני המרד הגדול: 7 נציבים לפני המלך אגריפס, ו-5 נציבים אחריו. הנציב האחרון פלורוס התאכזר כלפי האוכלסייה היהודית כשהוא נוטל מסים רבים ומפעיל כוח צבאי רב כנגד היהודים.
יוסף בן מתתיהו התייחס לשלוש קבוצות מרכזיות בחברה היהודית בתקופתו: הפרושים (סיעה עממית שקיימה מצוות לפי ה"תורה שבעל פה"), הצדוקים (בני המעמד העליון, האצולה, הכוהנים ובעלי הממון, שנהגו לפרש את המצוות הכתובות בתורה על פי פירוש עצמאי, בשונה ממסורתם של הפרושים), והאיסיים (שהאמינו בחיים של פרישות והתבודדות).
כת בולטת נוספת הייתה הסיקריים הקיצוניים, שהאמינו כי אין לקבל שלטונו של איש, אלא את שלטונו של האל. שיטתם הדתית של הסיקריים הייתה דומה לזו של הפרושים, מלבד שאיפתם הגדולה ופעילותם האקטיבית לחירות מרומא. כת אחרת, שהייתה קרובה במידה מסוימת לפרושים ונראה ששימשה מסד רעיוני לתפישות הסיקריים, נקראה בפי יוסף בן מתתיהו בשם "הפילוסופיה הרביעית". "רביעית", מכיוון שלצידה פעלו הצדוקים, הפרושים והאיסיים, ו"פילוסופית" משום הגותה המיוחדת. זו גיבשה עמדה קנאית לגבי שלטון האל, החירות והנכונות להקרבה עצמית למען מימוש רעיונותיה.
אל השסע הדתי נלווה גם שסע מעמדי עמוק, כאשר אנשי האצולה ובני המלוכה סיגלו לעצמם, בהשפעת הרומאים, אורח חיים מושחת ונהנתני, שהיה לעיתים אלים ורצחני, והתנהל על גבו של העם הפשוט, שהמשיך לשלם תרומות ומעשרות. עשירים ובעלי ממון שכרו לעצמם צבאות פרטיים, ומשרת הכהן הגדול הפכה לכלי משחק פוליטי בין משפחות יריבות, ונמכרה לכל המרבה במחיר, בתלמוד הבבלי מתואר המצב כך: