cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ופל (חטיף)
בישראל
בישראל מיוצרים הוופלים במגוון מילויים, הוותיקים שבהם הם מילויי קרם שוקולד, וניל או לימון וכן בציפוי שוקולד. הופל המצופה החל להימכר בשקם בשנות ה-50. מילויים וציפויים חדשים יותר הם קרם אגוזים, פירורי שוקולד, חלווה, עוגת גבינה, טראפל ועוד. ופלים משווקים באריזה אישית ובאריזה משפחתית. וופלים מיוצרים על ידי מספר רב של חברות מזון ואף מיוצאים לשווקים בינלאומיים.
אנה קרולינה
אנה קרוֹלינה סוֹאוּזָה (בפורטוגזית: Ana Carolina Souza; נולדה ב-9 בספטמבר 1974) היא זמרת ומלחינה ברזילאית.
קרולינה נולדה בז'וּאיס דה פורה (Juiz de Fora) שבמדינת מינאס ז'ראיס שבברזיל למשפחה מוזיקלית וגדלה בהשפעת יוצרים כמריה בתאניה ושיקו בוארקי. בנעוריה שרה בברים ואחר־כך עברה לריו דה ז'ניירו,
קרולינה חתמה על חוזה הקלטות עם חברת BMG והוציאה את תקליטה הראשון, "Ana Carolina", שזיכה אותה בתשומת לב. אלבומה השני, Ana Rita Joana Iracema e Carolina שזכה להצלחה רבה עם שירים כמו הבלדה Quem De Nós Dois ו-Ela É Bamba. אלבומה השלישי והמצליח מכולם היה Estampado בו הופיעו שירים כמו Estampado, Vestido Estampado, Bicudos ו-Elevador. אלבומה הרביעי, Perfil, יצא ב-2004 וכלל מבחר משירי אלבומיה הראשונים. האלבום הפך לרב־מכר בברזיל בשנת 2005. אותה שנה הופיעה קרולינה במופע משותף עם סאו ז'ורז'י, שתועד בתקליט ובדי־וי־די. הדואט É Isso Aí מהמופע זכה להצלחה גדולה.
אמבר (סדרת ספרים)
עלילת הסדרה מתרחשת בעולם המורכב מרצף של אינסוף יקומים מקבילים, שניתן לעבור בינם. בקצהו האחד של הרצף ניצבת ממלכת אמבר המסמלת את הסדר, ובקצהו השני ממלכות התוהו, המסמלות את הכאוס. היקומים שביניהם, המכונים בסדרה בשם 'צללים', נוצרים כתוצאה מהמתח הקיים בין שני הקטבים הללו. העולם בו אנו חיים, כדור הארץ מוצג בסדרה גם הוא בתור אחד מאותם צללים. בין הצללים ניתן לעבור על ידי 'הסטת צללים' הדרגתית, או בעזרת הטראמפים, קלפי טארוט מיוחדים שמאפשרים תקשורת טלפתית עם נושא הקלף, וכן מעבר טלפורטיבי אליו.
הצללים
הסדרה מבוססת על עיקרון קיומם של יקומים מקבילים, שנקראים הצללים. בני אמבר בעלי הדם המלכותי, בניו של אוברון, מסוגלים לפסוע דרך הצללים לאחר שצעדו על הדגם. המעבר בין הצללים נעשה בכח המחשבה; ההולך בצללים גורם לשינויים בסביבתו להופיע בדרכו, וכדי להגיע מצל אחד לאחר הוא צריך לשנות את הסביבה בצורה הדרגתית, עד שתתאם את עולם הצל הרצוי. צללים מסוימים הם רחוקים יותר מאחרים, ויש לעיתים צורך בהליכה למרחק רב כדי להגיע אליהם. ההבדלים בין העולמות עשויים לבוא לידי ביטוי בכל תחום, החל בשינוי צבעם של השמיים והשמש וכלה בשינויים בחוקי הפיזיקה, הכבידה והזמן. כך לדוגמה אורכו של יום שלם באמבר הוא שווה ערך ליומיים וחצי על כדור הארץ.
ישנו מספר אינסופי של מציאויות חלופיות שניתן להגיע אליהן, והדמויות בסדרה עצמן אינן בטוחות בנוגע לשאלה האם ההולך בצללים יוצר את המציאות הרצויה לו תוך כדי ההליכה, או שהצללים קיימים באופן עצמאי והוא רק עובר בינם. בסדרת מרלין ישנה התייחסות לפירוש העולמות המרובים של מכניקת הקוונטים, ונאמר על גלגלרפא שהוא 'מדפדף' בין הצללים, מה שמצביע על כך שהצללים קיימים באופן עצמאי, למרות שזה לא נאמר בפירוש. באופן כללי, הידע של קורווין ושאר הדמויות לגבי העולם והצללים איננו מושלם, ומתפתח במהלך הסדרה. בתחילת הסדרה קורווין שרוי תחת המחשבה שאמבר היא מקור כל הצללים, ולאחר מכן הוא מתוודע ליחסים בינה לבין התוהו, ולעובדה שהתוהו הוא קדום יותר מאמבר.
הדגם והלוגרוס
בשני קטבי הקיום נמצאים סמלי הסדר והכאוס - הדגם והלוגרוס. לשניהם צורה של מבוך, שהעובר שאותו מקבל את היכולת ללכת בצללים. בעוד שהדגם הוא מבוך דו־ממדי סטאטי שמצויר על רצפת המרתף באמבר, את הלוגרוס ניתן לתאר כמעין מבוך מכשולים תלת־ממדי שמשנה את צורתו תדיר. הדגם והלוגרוס הם גם דמויות מודעות בעלות כח רב, שמשתמשות באנשים למטרותיהם.
המעבר בדגם איננו פשוט; הוא דורש כוחות נפש עצומים, וקטלני לכל מי שאיננו מצאצאיו של אוברון. הדגם באמבר הוא צלו הראשון של הדגם הראשוני שנוצר על ידי דוורקין לאחר שנמלט מהתוהו. ליצירתו של הדגם הראשוני השתמש דוורקין ביהלום הדין, שהוא כנראה עינו של נחש הכאוס. בצללים הסמוכים לאמבר קיימים עוד תשעה דגמים שבורים. ההליכה על דגמים אלו היא מסוכנת, אך הגעה למרכז הדגם דרך החלקים השבורים עשויה לתת לאדם מן הצללים כוחות מסוימים. מרלין תיקן את אחד הדגמים הפגומים בעזרת יהלום הדין, מעשה שהגביר את כוחו של הדגם לעומת הלוגרוס.
הטראמפים
הטראמפים הם קלפים קסומים המזכירים קלפי טארוט הפועלים מכוחם של הדגם והלוגרוס. הם נושאים את דמותו של אדם או מקום מסוים, ומאפשרים תקשורת עם האדם המצויר על הקלף או מעבר למקום המצויר, גם אם הוא נמצא בצל אחר. התקשורת היא מיידית, ונעשית באמצעות החזקת הקלף והתרכזות בו, כאשר העברת היד מעל גבי הקלף מפסיקה את הקשר. ניתן למשוך דרך הקלף את האדם איתו יוצרים קשר. לא תמיד ניתן לתקשר עם מישהו באמצעות טראמפים; עילפון, סמים, נזק מוחי והתנגדות מנטלית של מושא התקשורת יכולים לחסום את האפשרות לקשר. דברים נוספים שעשויים להפריע לתקשורת הטראמפים הם מחסומים מלאכותיים, כגון מערת הקריסטל, הימצאות במקום שבו אין לדגם וללוגרוס השפעה, ומרחק רב מאוד בין המתקשרים, שעשוי להשפיע על התקשורת בשל הבדלים בקצב זרימת הזמנים. ניתן גם להשתמש בטראמפים בתור התקפה מנטלית, שתמנע מהמותקף לעסוק בפעולות אחרות.
חפיסת קלפי הטראמפים המקורית של בית אמבר נוצרה על ידי דוורקין עבור בני משפחת המלוכה של אמבר, וכל עותק שלה כולל את כל בני המשפחה. את הטראמפים ניתן לצייר לא רק על קלף, אלא גם על קירות ודלתות. כך לדוגמה דוורקין מצייר עבור קורווין טראמפ על קיר תאו, ומאפשר לו לצאת דרכו אל החופש. כדי לצייר טראמפים יש צורך בהליכה על הדגם או על הלוגרוס, ובהדרכה מתאימה. טראמפים אחרים נוצרו בצורה זו על ידי לוק, מרלין ואחרים.
סדרת קורווין
חמשת הספרים הראשונים מתוארים בגוף ראשון מנקודת מבטו של קורווין, ומתארים את המפגש המחודש שלו עם אחיו ומשפחתו, לאחר שנעדר למשך מאות שנים.
תשעה נסיכים לאמבר (1970)
קורווין מתעורר בבית חולים פרטי בניו יורק כשהוא סובל מאובדן זיכרון, ללא מידע על זהותו ועברו. לאחר זמן קצר הוא מגלה על השתייכותו למשפחת המלוכה של אמבר, שבניה ניחנו בעוצמה על אנושית וביכולת לנסוע דרך הצללים. הוא מוצא את אחותו פלורה דרך רישומי בית החולים, ולאחר מכן יוצא לאמבר עם אחיו ראנדום כדי לצעוד על הדגם, מבוך מעגלי המשורטט על רצפת המרתף של טירת אמבר, שהוא מקור הסדר ביקום. ההליכה על הדגם מעניקה יכולות שונות למהלכים עליו, כמו גם את היכולת לעבור בטלפורטציה לכל מקום שהוא עם ההגעה למרכזו. במהלך מסעם לאמבר הם פוגשים באחותם דיירדרה, ומחליטים לפנות לכיוון רבמה, עיר המראה התת-מימית של אמבר (השם רבמה, אמור להיות המילה אמבר הפוך- רמבא).
ההליכה על הדגם ברבמה משיבה לקורווין את זכרונותיו ואת יכולתו לנסוע בצללים. הוא מגלה שהוא הובא לכדור הארץ בזמן המגפה השחורה במאה הארבע עשרה. המחלה גרמה לו לאבד את זכרונו לגבי חייו הקודמים, והוא בילה בכדור הארץ שש מאות שנה, עד שנפגע בתאונת דרכים, איבד את זכרונו שוב והוכנס לבית חולים פרטי על ידי פלורה.
לאחר ההליכה על הדגם קורווין מעביר את עצמו לאמבר ומתעמת עם אחיו אריק, שהשתלט על הכתר לאחר היעלמותו של אביהם, אוברון. לאחר מכן הוא חובר לאחיו בלייז כדי לאסוף צבא ולכבוש את אמבר מידי אריק. הניסיון שלהם לכבוש את אמבר נכשל, בלייז נופל מעל צוק הקולוויר, וקורווין נתפס ונכלא. אחרי כליאתו של קורווין אריק עוקר את עיניו, ומכתיר את עצמו למלך אמבר. לאחר מספר שנים בכלא ראייתו של קורווין חוזרת אליו, והוא נמלט מתאו בעזרתו של המכשף המטורף דוורקין, שמצייר עבורו טראמפ על קיר תאו.
תותחי אוואלון (1972)
לאחר שקורווין משתחרר מכלאו הוא יוצא בדרכו אל אוואלון, צל שבו שלט פעם, כדי להשיג נשק שישמש אותו בהתקפה חוזרת נגד אריק. רובים רגילים לא פועלים באמבר, מפני שחוקי הפיזיקה שונים מעט בכל צל, ואבק שרפה לא בוער באמבר באופן שמאפשר שימוש בכלי נשק חם. למרות זאת, קורווין מכיר סוג מסוים של אבקת צורפים שמקורו באוואלון שיכול לתפקד בתור אבק שרפה באמבר, והוא מתכנן לחמש צבא משלו ברובים אוטומטיים מכדור הארץ ולכבוש את אמבר. בדרכו לאוואלון הוא מוצא את גאנלון, פושע לשעבר ששירת תחת פיקודו באוואלון והוגלה, ועוזר לו להילחם במעגל השחור, כתם של רוע שמתפשט על פני הארץ ומעוזם של מגוון יצורי אופל. לאחר שהם מביסים את המעגל השחור הוא ממשיך בדרכו לאוואלון, וגאנלון מחליט להצטרף אליו במסעו. באוואלון הוא פוגש את דארה, אישה שטוענת שהיא נכדתו של אחיו בנדיקט, ומקיים עימה קשר רומנטי קצר.
קורווין מגלה שיש איום על אמבר, דרך שחורה שחוצה את כל הצללים ומגיעה עד לאמבר. הוא קונה כלי נשק בכדור הארץ, מגייס צבא באחד הצללים, ויוצא לתקוף את אמבר. כשהוא מגיע לשם, הוא רואה שאמבר כבר נמצאת תחת מתקפה של יצורי אופל מממלכות התוהו, והוא מחליט לעזור לאמבר ולהפנות את חייליו נגד ממלכות התוהו. במהלך הקרב אריק נפצע בצורה אנושה, הוא מעביר את יהלום הדין לקורווין וממנה אותו לעוצר לפי מותו. הקרב נגמר בניצחון, וקורווין רואה שדארה הגיעה גם היא לאמבר. היא צועדת על הדגם, וחושפת את עצמה תוך כדי כך כבת ממלכות התוהו, כאשר היא משנה את צורתה תוך כדי חציית הדגם. לאחר שהיא מגיעה למרכז הדגם היא מכריזה שאמבר תיחרב ונעלמת.
בסימן החדקרן (1975)
לאחר מותו של אחיו אריק קורווין מושל באמבר כעוצר. לאחר זמן קצר נרצח קאיין, אחיו של קורווין, ומעשה הרצח מאורגן בצורה שמפלילה את קורווין. הדבר מוביל אותו לתהות על גורלם של מספר נסיכים אחרים שנעדרו. ראנדום מספר לקורווין על ניסיונו לחלץ את אחיהם בראנד מצרה שנקלע אליה, ניסיון שנפסק באמצעו כאשר הוא נפגש עם קורווין בביתה של פלורה, לאחר שזה שיצא מבית החולים.
קורווין מחליט לנסות להציל את בראנד. במאמץ משותף של בני המשפחה הם מחלצים את ברנד מכלא מבודד, אך מיד לאחר ההצלה נעשה ניסיון להתנקש בחייו, כאשר אחד מבני המשפחה דוקר אותו בבטנו. זמן קצר לאחר מכן נעשה ניסיון נוסף להתנקש בחייו של קורווין, אך הוא מצליח להימלט. הוא מוצא את עצמו בביתו הישן, על כדור הארץ, פצוע קשה מניסיון ההתנקשות. לפני שהוא חוזר לאמבר הוא מחביא את יהלום הדין על כדור הארץ, שכן בנוסף לכוחות המאגיים שלו הוא גם נוטל את כח החיים של העונד אותו. לאחר שבראנד מחלים הוא מספר לקורווין על ההתרחשויות שקדמו לכליאתו, וכן על הגורמים לתאונת הדרכים של קורווין.
קורווין יוצא למסע בטיר-נא נוגת, עיר שהיא השתקפותה השמיימית של אמבר ומופיעה רק לאור הירח, כדי לקבל השראה כיצד לפעול בסיטואציה. כאשר הוא חוזר לאמבר יחד עם גאנלון וראנדום הוא מוצא את עצמו במקום זאת בדגם אחר, ומבין שזהו הדגם האמיתי, שאמבר, יחד עם רבמה וטיר-נא נוגת, הם רק צלליו הראשונים.
ידו של אוברון (1976)
קורווין מגלה שהדגם הראשוני פגוע, וכתם כהה מכסה חלקים ממנו, והוא מבין שהכתם נוצר על ידי שפיכת דמו של אחד מבני המשפחה על הדגם. הוא חוזר לתא הכלא הישן שלו כדי למצוא את הגמד המטורף דוורקין. דוורקין, שסבור בתחילה שקורווין הוא למעשה אביו אוברון, שרק שינה את צורתו והתחפש לקורווין, מסביר לו כיצד ניתן לתקן את הדגם. קורווין מגלה שבראנד הוא האחראי להרס הדגם, ושהוא מחזיק בידו את יהלום הדין שקורווין הטמין על כדור הארץ. בשלב הזה קורווין מבין שהוא חייב למנוע מבראנד להתכוונן לאבן (על ידי הליכה על הדגם יחד עם האבן) או שתוכניתו של בראנד להרוס את הדגם תצליח. קורווין ואחיו מצליחים למנוע מבראנד לבצע את זממו ומחזירים את האבן. לאחר החזרת האבן הם מגלים שאביהם, אוברון, עדיין חי, ושהוא למעשה היה במחיצתם מזה זמן מה תחת זהותו של גאנלון.
ממלכות התוהו (1978)
אוברון, לאחר שחזר לכס המלכות, מארגן התקפה על ממלכות התוהו, ומתכנן במקביל לתקן את הדגם הראשוני תוך סיכון חייו. הוא מציע לקורווין להיות יורש העצר שלו, יחד עם דארה כמלכתו. קורווין מסרב, ואוברון מורה לו לקחת את יהלום הדין דרך הצללים אל הקרב שייערך בממלכות התוהו לאחר שיתוקן הדגם. קורווין רוכב דרך הצללים ונרדף בידי בראנד, שהשיג יכולת טלפורטיבית בצורה כלשהי, ובידי סופה שגורפת את כל הצללים. הוא מתקרב אל ממלכות התוהו ונתקל ביצורים שונים, שנועדו להפריע לו בדרכו. לבסוף, הוא מפקפק ביכולתו של אביו לתקן את הדגם, ומניח שהוא נהרג ונכשל במשימתו. בעזרת יהלום הדין הוא יוצר דגם חדש במקום שבו הוא נמצא, ומשתמש בו כדי להגיע אל הקרב בממלכות התוהו.
בני המשפחה נאספים לעימות סופי עם בראנד במהלך הקרב. קאיין, שזייף את מותו, והודה שהוא היה זה שניסה להתנקש בקורווין לאחר שחשד בו בשיתוף פעולה עם בראנד, יורה חץ בבראנד. הוא נופל לתהום, ויחד עמו דיירדרה ויהלום הדין. החדקרן של אמבר, יצור בעל כוחות מיסטיים שמייצג את הדגם, מחזיר את היהלום ומעניק אותו לראנדום, שמוכתר למלך אמבר.
לאחר תום הקרב קורווין נפגש עם מרלין, בנו מדארה שגדל בממלכות התוהו, ומספר לו על חייו. חמשת הספרים הראשונים, שמסופרים בגוף ראשון, מתגלים למעשה כחלק מהשיחה שמנהל קורווין עם מרלין. קורווין מתכנן לבקר בממלכות התוהו ולהכירן, וכן לראות מה עלה בגורלו של הדגם החלופי שיצר.
סדרת מרלין
חמשת הספרים הבאים מתמקדים במרלין, בנו של קורווין, והסגנון שלהם הוא שונה במקצת מזה של ספרי קורווין.
קורווין, שסיפורו נכתב בשנות השישים המאוחרות, הוא מעין שילוב של דמות הבלש הקשוח של ריימונד צ'נדלר עם איש הנצח, לוחם ותיק בעל ניסיון של מאות שנים. מרלין לעומת זאת, שנכתב בשנות השמונים (בתקופה שבה התחילו מחשבים ביתיים להיות נפוצים יותר), הוא איש מחשבים צעיר שמוצא את עצמו במצבים הולכים ומסתבכים בניסיונו למצוא את אביו. מרלין גם עושה שימוש נרחב בכישוף, בניגוד לאביו שהעדיף את השימוש בחרב. בנוסף, מרלין נושא ירושה כפולה: הוא נסיך אמבר כבנו של קורווין, וגם נסיך התוהו, כבנה של דארה, והוא צעד הן על הדגם והן על הלוגרוס. כוחות הלוגרוס ממלאים תפקיד מרכזי במרבית הכשפים של מרלין.
קלפים של כליה (1985)
מרלין הוא סטודנט למדעי המחשב על כדור הארץ, שמפתח במקביל פרויקט בשם גלגלרפא, חיישן ממוחשב שמבוסס על העקרונות של מערכת הטראמפים ובעל יכולת ללימוד עצמי. מטרת בנייתו של גלגלרפא, שמכונה בקיצור רפא, היא לסרוק את מרחבי הצללים כדי למצוא את קורווין, שנעלם לאחר שביקר בממלכות התוהו. הספר מתחיל בשלושים באפריל, תאריך שבו מדי שנה מתבצע ניסיון התנקשות בחייו של מרלין ממקור לא ידוע.
אירדנטה
אִירֶדֶנטה (irredenta) או אירדנטיזם (Irredentism) היא התלכדות קבוצה לאומית המצויה במדינה אחת (לרוב קבוצה שהיא מיעוט), מתוך שאיפה להסתפח למדינה אחרת (בדרך כלל בעלת גבול משותף) שבה מהווה לאום זה רוב או מחזיק בשלטון. אירדנטיזם יכול להתבטא הן בסיפוח השטח שבו מצויה הקבוצה הלאומית בלבד, והן בסיפוח כולל של המדינה שבה מצויה קבוצה זו. שאיפה זו מבוססת על זהות לאומית אתנית או דתית. בניגוד להגדרתו של ארנסט גלנר ללאומיות, המתבססת על חפיפה בין לאום לבין שטח, הלאומיות האירדנטיסטית מתבססת על הזיכרון ההיסטורי המשותף של ה"מולדת", ולכן איננה מוגבלת בהכרח לקרקע שעליה יושב הלאום כיום.
אמבר (סדרת ספרים)
קלפים של כליה (1985)
מרלין מבקר בדירתה של חברתו לשעבר ג'וליה, ומוצא את גופתה, לאחר שנהרגה על ידי מה שנראה כמו חיה מפלצתית שהגיעה מצל אחר. לאחר מכן, כאשר הוא חוקר את נסיבות מותה, הוא נקלע לקרב מכשפים עם גברת בשם ג'אסרה, ונמלט דרך חפיסת קלפי טראמפים שמצא, שמכונים לאחר מכן הטראמפים של הכליה. להפתעתו הוא מגלה שחברו מהאוניברסיטה, לוק רנארד, יודע על פרויקט השעשועים שלו, גלגלרפא, וכן על הקשר שלו לאמבר.
מרלין חוזר לאמבר ומגלה שקאיין נרצח על ידי מתנקש עם רובה צלפים. בהלווייתו של קאיין המתנקש עושה ניסיון נוסף לפגוע בבני המשפחה ומשליך רימון יד על התהלוכה, אך איש לא נפגע. מרלין מראה לראנדום, כעת מלך אמבר, את יכולותיו של גלגלרפא בהעברת דברים מרחוק דרך הצל ושליטה בצללים בעזרת מסוף מרוחק, בעוד הוא מופתע בעצמו מעוצמת ההדגמה. לאחר ההדגמה ראנדום מורה למרלין לכבות את רפא, מחשש שרפא יצא מכלל שליטה. מרלין יוצא לצל שבו מצוי רפא כדי לנתק אותו, ומגלה שזה פיתח בינתיים תודעה מלאכותית, ויכולת מרשימה להגן על עצמו, אפילו מפני יוצרו. במהלך ניסיונו של רפא למנוע ממרלין להגיע אליו הוא יוצר רעידת אדמה. מרלין נופל לבקיע בקרקע וניצל ברגע האחרון על ידי לוק. הופעתו של לוק במקום זה מוכיחה את יכולתו לנסוע דרך הצללים, ואת העובדה שגם הוא איננו אדם רגיל. מרלין מגלה שלוק הוא למעשה רינאלדו, בנו של בראנד, ושהוא האחראי לניסיונות ההתנקשות בחייו בשלושים באפריל ולמותו של קאיין. לוק אומר למרלין שהשלושים באפריל היה היום שבו הגיעה אליו ההודעה על מותו של אביו. בסוף הספר לוק כולא את מרלין במערה עשויה קריסטל כחול, שחוסמת את יכולות הכישוף והתקשורת שלו, וממנה הוא לא יכול להימלט.
"קלפים של כליה" זכה בפרס לוקוס לרומן הפנטזיה הטוב ביותר בשנת 1985.
דמה של אמבר (1986)
מרלין מנצל את ניסיונה של ג'אסרה לפתוח את מערת הקריסטל כדי להימלט. הוא עומד לקחת אותה כאסירה, אך היא מגייסת תגבורת דרך הטראמפים והוא נאלץ לסגת. הוא חוזר לדירתה של ג'וליה ומוצא שם דלת סודית. מעקב אחרי הנתיב שמאחורי הדלת מביא אותו לצל אחר, אל מול מבצר קסום בשם מצודת ארבעת העולמות. מצודת ארבעת העולמות, שהיא מרכזה של רשת אנרגיה קוסמית, נפלה בזמן האחרון בידיו של מכשף במסיכה כחולה שמכנה את עצמו 'מסיכה', שיש לו ככל הנראה סיבה אישית לנקום במרלין. פגישה עם עריק מגלה למרלין שג'אסרה, השליטה הקודמת של המצודה ומלכת קאשפה לשעבר, היא אימו של לוק. כשמרלין מגיע אל המצודה היא נתונה במצור בידיו של שכיר החרב דאלט, אויב ידוע של אמבר וחברו של לוק.
וינטה מגלה למרלין שהיא בעצם לא וינטה האמיתית, אלא יצור שמסוגל לעבור מגוף לגוף תוך כדי השתלטות על המארח, והוא האחראי להתנהגות המוזרה שמרלין ראה אצל כמה ממכריו בכדור הארץ. על אף שהיא מגלה לו מה היא, היא לא מוכנה להסביר לו מדוע היא עוקבת אחריו. בדרכו חזרה לאמבר מרלין נתקל בזאב אדם ונלחם בו, אך הוא נמלט ונראה שהוא עובד ביחד עם מסיכה.
מרלין מחליט להציל את ג'אסרה ללא עזרתו של לוק ולאסור אותה באמבר. הוא יוצא למצודת ארבעת העולמות, ומוצא את ג'אסרה, שהוטל עליה כישוף שהפך אותה למאובנת. כשמסיכה מגיע, מרלין מתעמת איתו ונמלט עם ג'אסרה חזרה לאמבר, שם הוא נתקל בטראמפ יוצא דופן, שלוכד אותו יחד עם לוק במסיבת התה של הכובען המשוגע מאליס בארץ הפלאות.
"דמה של אמבר" היה מועמד לפרס לוקוס לרומן הפנטזיה הטוב ביותר בשנת 1987.
בסימן התוהו (1987)
מרלין מבין שארץ הפלאות שבה הוא לכוד יחד עם לוק היא תוצר הזייתי של טריפ LSD של לוק, שהפך לאמיתי מכח יכולתו של לוק לשלוט בצללים. (לוק נלקח בשבי במהלך ניסיון להציל את ג'אסרה, ושוביו כנראה נתנו לו LSD בתור ניסוי). במהלך מסיבת התה מרלין מותקף על ידי יצור מהתוהו, מלאך אש שנשלח כדי להרוג אותו. הוא מצליח להביס את מלאך האש בעזרת הפטעוני והחרב הוורפאלית. לאחר הקרב עם מלאך האש מרלין עוזב את לוק ויוצא לחפש את אחיו למחצה מאימו, מנדור. מנדור מגיע למסקנה שג'ורט, אחיו השני של מרלין מאימו, הוא כנראה האחראי לפחות לחלק מניסיונות ההתנקשות בחייו של מרלין, בניסיון להתקדם ברשימת יורשי העצר בבית סאוואל בממלכות התוהו. מרלין ומנדור נפגשים עם פיונה, ומגלים שהלוגרוס מנסה לפגוע בדגם שיצר קורווין.
מרלין חוזר לאמבר ומוצא את עצמו במהומה דיפלומטית. במהלך ביקורו של ראש ממשלת בגמה, ממלכת צל סמוכה לאמבר, ראנדום מנסה למנוע את מועמדותו של לוק לכתר בקאשפה, ממלכת צל קרובה לאמבר שנמצאת בסכסוך טריטוריאלי עם בגמה. בתו של ראש ממשלת בגמה, קוראל, ושכיר החרב דאלט מתגלים שניהם כבניו הממזרים של אוברון. קוראל מהלכת על הדגם ונעלמת, והיא ככל הנראה מוחזקת כאסירה על ידי הדגם עצמו, שמתגלה כבעל מודעות עצמאית ברמה מסוימת. דאלט עומד עם צבא בשערי אמבר ודורש שלוק וג'אסרה יוסגרו אליו. לאחר משא ומתן הוא מסכים לפתור את העניין בקרב איגרוף בינו לבין לוק. הוא מנצח ולוקח את לוק איתו.
קורווין מגלה שאחותה הצעירה של קוראל, ניידה, אחוזת דיבוק על ידי שד הטאייגה שהתנחל בעברה בגופה של וינטה בייל, אך בגלל העובדה שניידה האמיתית כבר מתה שד הטאייגה נלכד בגופה ללא יכולת לצאת. קורווין קורא למנדור כדי שיעזור לו ללכוד את הטאייגה ולתחקר אותו. במהלך תחקור הטאייגה מתגלה למרלין שהטאייגה הוא שד מהתהום שנשלח להגן עליו. עוד מתגלה למרלין שג'ורט אחיו עושה יד אחת עם מסיכה, במטרה לנצל את כוחות מצודת ארבעת העולמות ולקבל את כוחות הטראמפים, מה שיתן לו יכולת טלפורטיבית דומה לזו של בראנד בעבר.
מרלין ומנדור משחררים את ג'אסרה, מכיוון שהיא אויבתו של מסיכה, והם יוצאים למצודת ארבעת העולמות במטרה לקחת אותה מידיהם של מסיכה וג'ורט. מרלין מנהל קרב עם מסיכה ופוגע בו, ומגלה שמסיכה היא למעשה ג'וליה, חברתו לשעבר שזייפה את מותה.
"בסימן התוהו" היה מועמד לפרס לוקוס לרומן הפנטזיה הטוב ביותר בשנת 1998.
אביר הצללים (1989)
מצודת ארבעת העולמות נשארת בפיקוחה של ג'אסרה, ששלטה במצודה לפני שג'וליה, שהייתה תלמידה שלה, החליטה להשתלט עליה ולקחת את זהות המכשף במסיכה. מרלין מנסה לאתר את קוראל בעזרתם של מנדור, ג'אסרה ורפא, שחזר להיות ביחסים טובים איתו. במהלך הניסיון להציל את קוראל הוא נתקל בדמויות רפאים של אנשים שהילכו על הדגם של אמבר ועל הלוגרוס בעבר, כולל אפילו דמותו של אביו קורווין. מתברר שדמויות הרפאים הן סוכנים שנשלטים על ידי הדגם והלוגרוס.
מרלין מוצא את עצמו נגרר למאבק בין הדגם, המייצג הבסיסי של הסדר ביקום, לבין הלוגרוס, שמייצג את כח הכאוס. מתברר לו שהדגם והלוגרוס הם ישויות בעלות מודעות עצמית שמיוצגות על ידי החדקרן של אמבר ונחש הכאוס, ומעוניינות שהוא יבחר צד במאזן הקוסמי בין הסדר לכאוס. הדגם והלוגרוס מעמידים את מרלין במבחן בשטח הפקר ביניהם במטרה לאלץ אותו לבחור צד, אך הוא מסרב להצעה ומעדיף לבחור בנייטרליות. למרות בחירתו, הוא נאלץ לבחור צד פעמיים, פעם אחת כאשר פגיון של הכאוס מושתל על גופו בשנתו במהלך המבחן, ופעם שנייה כאשר כדי להציל את קוראל הוא נאלץ לחזק את הדגם על ידי הליכה על אחד מהדגמים השבורים שבצל, ולתקנו על ידי יהלום הדין.
מרלין מנסה להעביר את יהלום הדין לאמבר, והניסיון מעורר עימות ישיר בין הדגם והלוגרוס עצמם. העימות גורם לפיצוץ אדיר בטירת אמבר, שבו מנדור שובר את זרועו וקוראל מאבדת אחת מעיניה. הטאייגה הלכוד בגופה של ניידה משתחרר מכבליו של מנדור ומנסה להחזיר את יהלום הדין אל הלוגרוס, אך רפא תופס אותו. בתוך כדי כך רפא מעביר את תודעתו דרך היהלום, ובכך בעצם מהלך על הדגם. דוורקין מנתח את עינה הפגועה של קוראל, ומחליף אותה ביהלום הדין.
מרלין מבקר בחדריו הישנים של בראנד, ומוצא את חרבו של בראנד, ורוינדל, וטבעת עתירת כח בשם ספיקראד. לאחר מכן ראנדום שולח אותו לקאשפה בתור נציג אמבר בהכתרתו של לוק. מרלין מגלה שקוראל ולוק היו מיועדים להינשא עוד מילדותם, בנישואים פוליטיים בין בגמה לקאשפה. מרלין מציע את ורוינדל במתנה ללוק, לזכר אביו, אך הם מותקפים על ידי ג'ורט. ג'ורט מובס בקרב, אבל מצליח לקחת איתו את ונדרויל תוך כדי שהוא נמלט.
נסיך התוהו (1991)
מרלין חוזר למקום לידתו, ממלכות התוהו, ומגלה שהוא יותר קרוב לכס המלכות משחשב. המלך סווייויל מת לבסוף ממחלה ארוכת שנים, ושאר המועמדים לכתר נרצחו או הסירו את מועמדותם, כך שמול מרלין עומדים רק שני מועמדים אחרים לכתר, מבתים יריבים. המצב הזה מקרב כמובן גם את ג'ורט לכיסא המלכות. מרלין מגלה שאימו דארה היא זו ששלחה את הטאייגה להגן עליו. הוא מבין שהוא כלי משחק בידיהם של כוחות גדולים וחזקים ממנו ששולטים ביקום כולו, ושלמישהו יש אינטרס שהוא ישב על כס המלכות בתוהו, כדי לשלוט בו כשליט בובה לאחר שיוכתר.
מרלין נלקח תחת חסותו של הדגם האלטרנטיבי של אביו קורווין, שנראה כבעל מודעות עצמית גם הוא. הדגם של קורווין מתנגד לניסיונות הפלישה של הדגם של אמבר כמו גם של הלוגרוס, ונוטל את חלקו במאבק בין השניים. לאחר מכן מתברר למרלין שקורווין עצמו מוחזק במאסר על ידי דארה.
ג'ורט מציע למרלין הפסקת אש. הוא מפסיק את נסיונותיו להרוג מרלין, ומציע את ההשערה שמנדור ודארה הם אלה שמנסים להושיב את מרלין על כס המלכות ולשלוט בו. בהלווייתו של מלך התוהו מתבצעת התנקשות בשני המועמדים האחרונים העומדים בדרכו של מרלין אל הכתר.
קוראל נחטפת על ידי סוכנים של התוהו בשל העובדה שיהלום הדין משמש לה כעין תותבת. מרלין וג'ורט רודפים אחריהם וקוראים לעזרתם של לוק, דאלט וניידה. הם מוצאים את עצמם עומדים כנגד סוכנים של הלוגרוס מצד אחד וכנגד סוכנים של הדגם של אמבר מצד שני. הם מועברים אל אתר הדגם המקורי, שם מרלין מאיים להשחית את הדגם על ידי שפיכת דמו על השרטוט, והדגם נסוג.
מרלין מחלץ את אביו מכלאו, ומגלה שטבעת הספיקארד הייתה ממולכדת, תחבולה של מנדור ודארה שנועדה לשלוט בו. למזלו, טבעת הספיקארד ששתלו דארה ומנדור בחדריו של בראנד הוחלפה מבעוד מועד בטבעת ספיקארד אחרת על ידי בלייז. מרלין חוזר לממלכות התוהו, ומכריח את מנדור ודארה להסכים לתנאיו בעזרת הספיקארד של בלייז ובעזרת גלגלרפא, שהלך גם על הלוגרוס, בנוסף לדגם. הוא יסכים למשול בתוהו, אבל לא יהיה נתון לשליטה של אף אחד. הדגם והלוגרוס מנועים שניהם מהסלמה במאבק ביניהם. קורווין חוזר לאמבר, ומרלין, שמעוניין בשלום עם אמבר, חוזר לממלכות התוהו לחכות להכתרתו.
אירדנטה
מקור המונח הוא "Italia Irredenta" ("איטליה שלא נגאלה").
אמבר (סדרת ספרים)
השראה
סדרת אמבר שואבת השראה ממגוון מקורות, במיוחד מהמיתולוגיה הקלטית, וכן מהמיתולוגיה הנורדית ומאגדות המלך ארתור. כך לדוגמה 'טיר-נא נוגת' הוא שמו של אתר דמיוני במיתולוגיה הקלטית. בתור השראה לכתיבת הסדרה ציין רוג'ר זילאזני בין השאר גם את סדרת 'עולם הדרגות', של פיליפ חוזה פארמר, במיוחד בנוגע לרעיון של משפחה חזקה לאין שיעור שנאבקת על שליטה בעולם, שכולל יקומים מקבילים. כמו כן אמר זילאזני שרעיון הדגם מבוסס באופן רופף על עץ החיים וספירות הקבלה, ושהוא העדיף לתת לקורא לדמיין לבד את צורתו. כתיבת הסדרה הושפעה גם מחיבורים פילוסופיים כגון המדינה של אפלטון ומשל המערה. ניתן למצוא בספרים תהודה לרעיונות הנוגעים במגוון תחומים פילוסופיים כגון מטאפיזיקה, סוליפסיזם, אינדיבידואליזם ומהותנות.
התייחסויות ספרותיות של זילאזני עשויות לשמש לעיתים כרמז מטרים. דוגמה אחת היא הדמות גאנלון, ששמה נלקח משירת רולאן. בשירת רולאן גאנלון מוצג כאשר הוא בוגד בגיבור הראשי, ובסדרת אמבר גאנלון מוצג כמי שבגד במלכו קורווין כשנשלח לקרב, דבר שגרם להגלייתו לפני תחילת הסדרה. כמו כן, בשירת רולאן גאנלון הוא גם אביו החורג של רולאן, ובסוף הספר הרביעי של סדרת אמבר מתגלה שגאנלון הוא למעשה אביו של קורווין בתחפושת.
הקבלות למחזות שייקספיר
לאורך הסדרה ישנם אזכורים רבים למחזותיו של שייקספיר. השאלה האם הדמויות מצטטות את שייקספיר בכוונה תחילה או כהקבלה ספרותית גרידא לא מוכרעת בספרים. שייקספיר עצמו מוזכר בסדרה בקצרה כדמות מעברו של קורווין, משנותיו על כדור הארץ.
צ'ארלי ג'ורג'
פרדריק צ'ארלס "צ'ארלי" ג'ורג' (אנגלית: Frederick Charles "Charlie" George; נולד ב-10 באוקטובר 1950) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
חייו
ג'ורג' נולד ברובע איזלינגטון שבלונדון, וכילד היה אוהד של ארסנל. הוא שיחק בקבוצת נערים מקומית לפני שהצטרף לארסנל במאי 1966. הוא חתם על חוזה מקצוען ב-1968, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-9 באוגוסט 1969 מול אברטון, שהסתיים בהפסד של ארסנל. כבר באותה עונה הוא היה שחקן הרכב קבוע והשתתף ב-39 משחקים, כולל במשחקי טורניר גביע ערי הירידים; הוא הבקיע שערים נגד דינמו בקאו ואייאקס, ואף השתתף בשני המשחקים בגמר מול אנדרלכט.
ג'ורג' שבר את קרסולו לאחר תיקול עם השוער גורדון וסט מאברטון בתחילת העונה שלאחר מכן, אך הספיק להשתתף ב-17 משחקים ולהבקיע חמישה שערים שסייעו לארסנל במירוץ לאליפות. שיא העונה מבחינתו של ג'ורג' היה בגביע ה-FA; הוא הבקיע שערים בסיבוב הרביעי, החמישי והשישי, ושיחק היטב גם בגמר מול ליברפול. לאחר תום 90 הדקות המשחק נכנס להארכה כשהתוצאה היא 1 - 1. בדקה ה-111 קלט ג'ורג' מסירה של ג'ון רדפורד, והבקיע את שער הניצחון. לאחר השער הוא הביע את שמחתו באמצעות השתטחות על הדשא כשידיו מונפות כלפי מעלה.
לאחר הזכייה בדאבל הוא שיחק בארסנל במשך ארבע עונות נוספות, כולל בהפסד ללידס יונייטד בגמר גביע ה-FA של 1972. שלהי הקריירה שלו בארסנל היו רצופים בפציעות ובמחלוקות עם הנהלת המועדון; במהלך עונת 1971/1972 הוא הוענש פעמיים, כאשר הראשונה הייתה לאחר שנגח בקווין קיגאן מליברפול, ובפעם השנייה לאחר שהבקיע שער מול דרבי קאונטי וסימן V לעבר אוהדי דרבי קאונטי במשחק שנערך בבייסבול גראונד.
רמת המשחק של ארסנל ירדה במקביל לשחרור השחקנים שהובילו את המועדון לזכייה בדאבל. גם ג'ורג' לא הצטיין במשחקים למרות שהבקיע 11 שערים בעונת 1971/1972 ובעונת 1972/1973. הוא הבקיע רק חמישה שערים ב-28 משחקים בעונת 1973/1974, והודח מההרכב בעונה שלאחר מכן בעקבות סכסוך עם המאמן ברטי מיי. בחג המולד של 1974 הוא הועבר לרשימת ההעברות של ארסנל, וביולי 1975 עבר לשחק בדרבי קאונטי תמורת סכום של 100,000 לירות שטרלינג. בסך הכל הוא הבקיע 49 שערים ב-179 משחקים במדי ארסנל.
ג'ורג' שיחק בדרבי במשך שלוש וחצי שנים, ואחד מהרגעים הטובים ביותר שלו בדרבי היה הבקעת שלושער מול ריאל מדריד במסגרת גביע אירופה; בסך הכל הוא הבקיע עבור דרבי 36 שערים ב-117 משחקים. בזמן ששיחק בדרבי הוא ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת אנגליה לאחר ששיחק במשך 60 דקות מול נבחרת אירלנד ב-8 בספטמבר 1976. ג'ורג' שיחק באגף השמאלי של מערך המשחק האנגלי, אך הסתכסך עם המאמן דון ריווי ולא זומן יותר לנבחרת. בזמן ששיחק בדרבי הוא הושאל למשך תקופה קצרה למועדון סט. ג'ורג' סיינטס מאוסטרליה.
ג'ורג' עבר לשחק במינסוטה קיקס מארצות הברית לפני שחזר לאנגליה בדצמבר 1978 והצטרף לסאות'המפטון. הוא לא שיחק הרבה בסאות'המפטון כתוצאה מפציעה בברכו, והושאל לנוטינגהאם פורסט למשך תקופה קצרה ב-1979, שכללה את שני משחקי גמר הסופר קאפ האירופי מול ברצלונה. ג'ורג' הבקיע את השער היחיד בניצחון הביתי של הפורסט, שזכו בתואר בסיכום שני המשחקים. ג'ורג' חזר לסאות'המפטון לאחר שלא הצליח להאריך את חוזה השאלתו לפורסט. בקיץ 1981 הוא עזב את המועדון ועבר לשחק בקבוצה מהונג קונג.
ב-1982 הוא חזר לאנגליה ושיחק עבור בורנמות' ודרבי קאונטי (פעם שנייה), והיה רשום בדנדי יונייטד מליגת העל הסקוטית במשך תקופה קצרה ב-1983. לאחר מכן הוא פרש מכדורגל. בתאונה עם מכסחת דשא נקטעה אחת מאצבעותיו.
לאחר פרישתו הוא עבר להתגורר בניו מילטון שבהמפשייר, וניהל במקום פאב. לאחר מכן הוא עבד כמכונאי וכיום הוא אחד המארחים בסיור "האגדות" הנערך באצטדיון האמירויות של ארסנל.
מיכאל ורשבסקי
מיכאל ורשבסקי (מיקאדו) (נולד ב-25 ביולי 1949) הוא עיתונאי, מייסד המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית ויושב ראש משותף שלו.
ביוגרפיה
מיכאל ורשבסקי נולד כמישל ורשבסקי וגדל בשטרסבורג שבצרפת למשפחה אורתודוקסית, אביו מקס ורשבסקי היה רבה של שטרסבורג. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה אביו פרטיזן, ואמו הייתה סטודנטית יהודייה בפריז הכבושה. הוא גדל לפי הסיפורים בבית על גירוש היהודים למחנות.
בגיל 16 הגיע לישראל ללמוד בישיבת חברון שבירושלים ובישיבת מרכז הרב. ישיבת מרכז הרב הייתה מקום צמיחתו של חלק ממיסדי גוש אמונים, כמו חנן פורת ומנחם פליקס, שהיו חבריו לספסל הלימודים.
ורשבסקי היה בזמן מלחמת ששת הימים תושב בקיבוץ הדתי שעלבים שליד לטרון, שהוקם על ידי פועלי אגודת ישראל. הוא היה דתי וחסר כל נטיות או דעות פוליטיות. לדבריו, שני דברים גרמו לשינוי בהשקפת עולמו: האחד, בהיותו בקיבוץ שעלבים ראה שיירה של פליטים מגורשים מהכפרים ליד לטרון. השנייה, בזמן שלמד מדע המדינה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית, נכח בקבוצה אחת שהכתה קבוצה אחרת, אשר טענה שהיהודים גירשו את הערבים. ורשבסקי שנכח במקום כעד ראייה מן הצד, שאל לסיבת המכות, ונענה כי אלה טוענים שגירשנו את הערבים, וורשבסקי אמר שהוא ראה במו עיניו את הגירוש ואף הוא ספג מכות. אלה היו חברי מצפן, והוא נהפך בעקבות זאת לפעיל בארגון. לדבריו, כל ילדותו התנהלה בידיעה שהיהודים הם המעונים ואילו עתה, לטענתו, ישראל בצד הכובש.
ב-1981 היה בין מייסדי הוועד לסולידריות עם אוניברסיטת ביר זית. הוא אף היה בין המייסדים של תנועת יש גבול, ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה ובעקבותיה, ישב שלוש פעמים בכלא על סירוב לשרת בלבנון. אחר כך היה בין המייסדים של תנועת די לכיבוש, שארגנה בתקופת האינתיפאדה הראשונה סולידריות ומאבק נגד מה שהיא תפשה ככיבוש.
מיכאל ורשבסקי הקים ב-1984 את המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית, שהוא ארגון משותף ישראלי-פלסטיני העורך פגישות משותפות ואוסף ומפרסם מידע בנושאים שונים על המתרחש בעם השני. בשנת 2012 המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית קיבל פרס זכויות האדם מראש ממשלת צרפת, ז'אן-מארק ארו.
ב-17 באפריל 1987 פשטו כוחות שב"כ ומשטרה על משרדי המרכז לאינפורמציה ברחוב כורש בירושלים, החרימו את ציוד המשרד ולקחו את צוותו לחקירה. המרכז נסגר, בהתאם לצו ממפכ"ל המשטרה, בשל היותו חלק מהתארגנות אסורה. כל אנשי המרכז שוחררו, פרט למיכאל ורשבסקי שנעצר לחקירה על ידי שב"כ. ורשבסקי הועמד לדין, והגנו עליו עורכי הדין לאה צמל (רעייתו של ורשבסקי) ואביגדור פלדמן. בכתב האישום צוינו שני נאשמים: המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית ומיכאל ורשבסקי. ההאשמות היו תמיכה בארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין, מתן שירות להתארגנויות אסורות והחזקת חומר שלהן. תחילה נשלח ורשבסקי נשלח למעצר עד תום ההליכים. אביגדור פלדמן ערער על המעצר לפני בית המשפט העליון וורשבסקי שוחרר, אך נאסר עליו להיות בקשר עם המרכז לאינפורמציה אלטרנטיבית.
המשפט התנהל מפברואר 1987 עד יולי 1990 בבית המשפט המחוזי בירושלים. אחרי שהוגש ערעור בפני בית המשפט העליון, הורה בית המשפט העליון לפתוח את המשרד, אך לא להחזיר את הציוד המוחרם, והמרכז נפתח באוגוסט 1987. ורשבסקי פעל מהאוריינט האוס מכיוון שנאסר עליו קשר עם המרכז לאינפורמציה. ורשבסקי הורשע במתן שירות להתאגדויות אסורות ובית המשפט גזר עליו קנס ומאסר של 30 חודשים, מתוכם 20 בפועל. המרכז ערער על פסק הדין ובית המשפט העליון הוריד את העונש ל-20 חודשי מאסר, מתוכם 8 בפועל. ורשבסקי ישב בכלא מעשיהו ובינואר 1991 שב למשרדי המרכז לאינפורמציה ברחוב כורש.
ורשבסקי הוא ממייסדי התנועה העולמית נגד הגלובליזציה, World Social Forum. זהו ארגון הגג הגדול ביותר בתחום, המארגן עשרות אלפי גופים הפעילים נגד הגלובליזציה והנאו ליברליזם, ומתכנס כפורום אחת לשנה, בהשתתפות אלפי אנשים.
ורשבסקי התמודד בבחירות לכנסת מטעם בל"ד מספר פעמים, כולם במקומות סמליים. הוא התמודד במקום ה-88 בבחירות לכנסת ה-16 (2003), במקום ה-99 לכנסת ה-17, במקום ה-107 לכנסת ה-19 ובמקום ה-98 לכנסת ה-20, הפעם במסגרת הרשימה המשותפת.
בשנת 2002 קיבל ורשבסקי את הפרס השנתי של כתב העת הצרפתי "לה מונד דיפלומטיק" על הביוגרפיה הפוליטית שפרסם "על הגבול".
ורשבסקי הוא עיתונאי במשך שנים רבות. כותב קבוע ב-Le Monde Diplomatique וב-Journal of Palestine Studies, והרבה לכתוב ב-Polits, Rouge Wotidiew, El Manifesto. ספריו פורסמו בערבית, באנגלית, בספרדית, בצרפתית ובשפות נוספות.
חיים אישיים
מנישואיו הראשונים יש לוורשבסקי בת. נשוי בשנית לעורכת הדין לאה צמל ולהם שני ילדים משותפים, ביניהם האדריכל ניסן ורשבסקי. מתגורר בנחלאות.
מספריו
בעברית באנגלית
מתנת
מַתֶּנֶת או לוּמְבָּגוֹ (מלטינית: Lumbago) היא כאב בגב התחתון בחלקו המותני, המורגש לרוב רק בצד אחד של הגוף. הכאב עלול להתפשט גם לעכוז ולרגליים ולגרום להתכווצויות שרירים המגבילות את תנועת הגוף. הכאב מורגש לרוב בפתאומיות, לרוב לאחר מאמץ גופני רב, כמו הרמת משא והתכופפות.
טיפול
רוב כאבי הגב חולפים מעצמם ולכן הטיפול במתנת הוא לרוב שמרני: המשך פעילות תוך כדי הימנעות מפעולות כאובות, לבישת חגורה תומכת, חימום המקום הכואב ותרופות משככות כאבים.
במקרה של פגיעה עצבית חמורה, נשקל טיפול הכולל ניתוח במהלכו מוסרות רקמות מאזור עמוד השדרה ובכך מצומצם את הלחץ על שורשי-העצב.
מייקל לוקאס
מייקל לוקאס (באנגלית: Michael Lucas; נולד בשם אנדריי לוביץ' טרביאס ב-10 במרץ 1972) הוא במאי ויזם ומנכ"ל של לוקאס אנטרטיינמנט  החברה הגדולה בניו יורק לסרטים פורנוגרפיים, ומהווה דמות בולטת בקהילה הגאה.
לוקאס הוא אמריקאי יהודי יליד רוסיה, אשר ידוע כאקטיביסט ופעיל בולט בארצות הברית למען מין בטוח ונגד שימוש בסמים, והוא נוהג להעביר הרצאות בנושא ולכתוב טורים על כך בעיתונות. הוא היה בעל טור בעיתון הניו יורקי "הניו יורק בלייד".
רקע ביוגרפי
לוקאס נולד בשנת 1972 במוסקבה שברוסיה ללב ברגמן, מהנדס, ואלנה טרביאס, מורה לספרות רוסית. בשנת 1994 קיבל תואר במשפטים מאקדמיית מוסקבה למשפטים. הוא פתח סוכנות נסיעות אותה ניהל עד שנת 1995, אז עזב את רוסיה לטובת מינכן ומשם עבר לצרפת לשנתיים הבאות. בשנת 1997 עבר לוקאס לניו יורק, שיחק בסרטי פורנו ומאוחר יותר ביים והקים חברה משלו לסרטי פורנו.
בשנת 2004 הושבע לוקאס כאזרח אמריקאי. ב-2008 נישא לבן זוגו מזה שמונה שנים, ריצ'רד וינגר; בהודעה לעיתונות שהוציא הוצגה החתונה כהצהרה לגבי זכויות נישואין להומואים. ב-2009 קיבל אזרחות ישראלית מכוח חוק השבות, כאקט של הזדהות עם ישראל (הוא לא עלה אליה בפועל).
דעות ופעילות ציבורית
לוקאס ידוע בדעותיו על פוליטיקה ותרבות. הוא מתנגד בולט לשימוש בסמים ומקדם סקס בטוח, גם בתעשיית הפורנו וגם בקהילת הלהט"ב. בשנת 2005 הוזמן לנאום באוניברסיטת ייל שם סיפר על היסטוריית החיים שלו ותפיסותיו לגבי פורנוגרפיה. בשנת 2008 נאם באוניברסיטת סטנפורד בכנס על מקומה של תעשיית הפורנו במניעת איידס. נאומו הוביל לוויכוח סוער בעקבות מאמרו ב"ניו יורק בלייד", שם טען כי הקוראן הוא ה"מיין קאמפף" החדש, המוביל מוסלמים להרוג הומואים.
רבות מתפיסותיו האידאולוגיות של לוקאס מתבססות על זהותו היהודית ועל הקשר העמוק שלו למדינת ישראל. בהתבגרותו בברית המועצות שהייתה ידועה באנטישמיות שבה שגרמה ללוקאס ולאחרים להצניע את יהדותם. בשנת 2007 הניו יורק בלייד התחיל לפרסם טור דעות קבוע של לוקאס. במרץ 2010 לוקאס החל לכתוב טור עבור הירחון, אדבוקט, כאשר הוא מתמקד בישראל, ההתנגדות בחברה הרוסית להומואים, והדיון הציבורי סביב המסגד אותו מקימים במתחם מגדלי התאומים. בשנת 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, הודיע לוקאס על כוונתו להגיע לישראל ולעודד את ההומואים המשרתים בצה"ל.
הסרט Men of Israel
"הגברים של ישראל" הוא סרט פורנו שביים מייקל לוקאס. העיתון "ידיעות אחרונות", כמו גם כתב העת The Atlantic והמגזין "אאוט", ציינו אותו בהבלטה כסרט הפורנוגרפי ההומואי הראשון שמצולם בישראל עם צוות שחקנים כל-ישראלי. מייקל לוקאס ציין כי מטרתו בסרט הייתה לקדם את התרבות הישראלית וכן את התיירות לישראל בכך שישנה את התדמית של ישראל באמצעי התקשורת הפופולריים.
הסערה סביב המרכז הגאה בניו יורק
בפברואר 2011 עורר לוקאס סערה סביב קבוצה פרו-פלסטינית שתכננה להיפגש במרכז הלהט"בי בניו יורק. הקבוצה, Siege Busters, תכננה לקיים במרכז מסיבת התרמה למימון ספינה שתשוט לחופי עזה במטרה "לשבור את המצור" על עזה. לוקאס מחה על הכוונה ואיים לפעול למען החרמת המרכז. הוא טען כי ישראל היא המדינה היחידה שידידותית ללהט"בים במזרח התיכון, שהקבוצה המארגנת היא אנטישמית שמטרתה הפצת שנאה כלפי ישראל, ושהומואים בחברה הפלסטינית מעונים ונרצחים. בעקבות התערבותו של לוקאס ביטל המרכז את האירוע בהסבר שהארגון המארגן אינו ארגון מהקהילה הגאה.
הסערה התעוררה מחדש כעבור מספר חודשים, כאשר המרכז אישר לקבוצת "קווירים נגד האפרטהייד הישראלי" להיפגש בשטח המרכז. לוקאס מצידו שב וקרא להחרמת המרכז, ובהודעת התגוננות מצד המרכז נטען כי הוא מספק מרחב למגוון קולות בקהילה הלהט"בית לקיים שיח במגוון נושאים. עם זאת, בתחילת יוני 2011 החליט המרכז להשהות את השכרת החדרים לאירועים סביב הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
קידה
הקידה נפוצה בתרבות היפנית, הקוריאנית ובתרבות הסינית, שם קדים איש לרעהו בהזדמנויות שונות, כמו בפגישה ראשונה, הבעת תודה ופרידה לשלום.
בלשון המקרא והתלמוד, משמש הביטוי קידה להשתחווּת עד שהפנים נוגעות בקרקע.
אלון גונן
אלון גונן (נולד ב-1966 בתל אביב) הוא שף ישראלי המתמחה בבישול צרפתי כפרי. הוא ידוע כמקדם את תעשיית היין הישראלי והוא כותב ומסקר אירועים בנושא עבור פורטל היין הישראלי. בנוסף, הוא משמש ככתב ומבקר יין באתר היין "אדום או לבן" וכותב מאמרים קבוע בנושא יין וקולינריה באתר "אקדמיק".
גונן למד קולינריה בבית הספר תדמור במגמת בישול וקונדיטוריה. מקום עבודתו הראשון היה מסעדת "גראנד מונארק" בעיירה שארט בצרפת, שם התחיל כמתמחה אצל השף מישל מינייה ולאחר תקופת ההתמחות החל לעבוד במקום במשרה מלאה. גונן השלים לימודי יין בבית הספר "French Sommelier School".
בשנת 2004 פתח את מסעדת "ספידו בר" במתחם נמל תל אביב אשר התבססה על שיתוף פעולה עם חברת "ספידו" והתמקדה באוכל ישראלי בריא.
בשנת 2005 פתח את מסעדת "דון ויטו" באור יהודה, אשר הייתה מסעדת הגורמה הכשרה הראשונה באזור זה.
בשנת 2006 פתח מסעדה בסגנון ספרדי יחד עם בן זוגו, רקדן הפלמנקו אורי כהן. המסעדה, "אל באריו", שילבה אוכל ספרדי עם מוזיקה ספרדית וריקודי פלמנקו..
בשנת 2010 פתח גונן מסעדה כשרה בבית מלון בקורסיקה עבור איש עסקים ישראלי.
אקוניה
אָקוּניָה (בספרדית Acuña או Ciudad Acuña) היא עיר השוכנת במדינת קואווילה במקסיקו. העיר ממוקמת בנתיב נהר הריו גראנדה (או ריו בראבו בשמו המקומי), המסמן את הגבול בין מקסיקו לארצות הברית ומשמש כנקודת מעבר בין הגבולות דרך סכר נהר אמיסטד וגשר דל ריו-אקוניה המחבר בין אקוניה במקסיקו לעיר דל ריו שבטקסס.
היסטוריה
התיעוד הראשון לראשית ההתיישבות באקוניה הוא מה-27 בדצמבר 1877. אקוניה הוקמה על ידי קבוצת מתיישבים בראשות דומינגו אוריאס, אירינאו קסיאס ארוואלו ואשתו מקסימינה אספינוסה. בשנת 1880 הקהילה קיבלה מעמד של עיירה תחת שמה הראשון "גארסה גאלאן" (Garza Galán). בשנת 1884 שונה שם היישוב ל"קונגרגסיון לאס ואקאס" (Congregación las Vacas) ושמו שונה ל"וייה אקוניה" בשנת 1912 על שמו של משורר מקסיקני בשם מנואל אקוניה. וייה אקוניה קיבלה מעמד עיר ב-16 בספטמבר 1951, ושמה שונה לסיודד אקוניה.
יונדאי פליסייד
יונדאי פליסייד (באנגלית: Hyundai Palisade) היא מכונית במרכב קרוסאובר בעלת שבעה או שמונה מקומות, שמיוצרת על ידי יונדאי מוטור משנת 2018. היא הוצגה בשנת 2018 והגיעה לישראל בדצמבר 2020.
מפרט טכני
יחידת ההנעה הבלעדית של הפליסייד כוללת מנוע בנזין V6 בנפח 3.8 ליטרים המספק כ-291 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה. תיבת ההילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
נתון התאוצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה עומד על 7.7 שניות למהירות מרבית של 210 קילומטרים לשעה.
אבזור הבטיחות כולל 7 כריות אוויר ומגוון רחב של מערכות בטיחות מתקדמות.
מתיחת פנים שנת 2022
בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק ב-13 באפריל 2022 חשפה יונדאי את מתיחת הפנים לפליסייד. יונדאי עיצבה מחדש את חזיתו של הפליסייד בסגנון המיישר קו עם שפת העיצוב של הטוסון החדש.
בנוסף, קיבל הפליסייד עיצוב חדש לחישוקי הגלגלים, עיצוב חדש לפגוש האחורי ויחידות תאורה חדשות.
תא הנוסעים גם עבר שיפורים, עם גלגל הגה חדש שנלקח מדגם הטוסון, חומרי דיפון איכותיים יותר, תיפורים חדשים לריפודי המושבים והדלתות, עיצוב חדש של חלקו המרכזי של הדשבורד עם פס דקורטיבי המשולב עם פתחי המיזוג, לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ' כסטנדרט, מערכת מולטימדיה מעודכנת עם מסך 12.3 אינץ' במקום 10.1 אינץ', ואופציה למראה מרכזית מבוססת מצלמה.
בתחום הבטיחות נוספו שתי כריות אוויר לכדי סה"כ תשעה כריות אוויר, בקרת שיוט אדפטיבית משודרגת עם שמירה על מרכז נתיב.
יחידת ההנעה נותרה ללא שינוי.
מרים דפנסור-סנטיגו
מרים דֵפֵנסוֹר-סָנטיָגוֹ (15 ביוני 1945 - 29 בספטמבר 2016) הייתה פוליטיקאית וחברת סנאט פיליפינית. רצה לנשיאות שלוש פעמים: ב-1992, ב-1998 וב-2016 והפסידה לפידל רמוס, לג'וסף אסטרדה ולרודריגו דוטרטה, בהתאמה.
היא זכתה בפרס רמון מגסאיסאי לשנת 1988 על פעילותה הממשלתית.
היסטוריה
באפריל 1991 רכב התנגש ברכבה והיא נפצעה קשה, לדבריה הייתה זו התנקשות.
במרץ 2012 הייתה אמורה להיות מושבעת כשופטת בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג אך היא דחתה את ההשבעה בשל סיבות רפואיות. ביוני 2014 ויתרה על המינוי בשל מצבה הרפואי שהוגדר כתסמונת התשישות הכרונית. חודש לאחר מכן אובחנה בסרטן הריאה בדרגה רביעית. בינואר 2015 הודיעה שבכוונתה להמשיך כחברת הסנאט עד סיום הקדנציה ב-2016, למרות מחלת הסרטן. בשנת 2016 רצה לנשיאות והפסידה לרודריגו דוטרטה.
ב-29 בספטמבר 2016 נפטרה ממחלת הסרטן.
מתא"ם
מתא"ם הוא מבחן מיון לתארים מתקדמים בפסיכולוגיה, שנערך על ידי המרכז הארצי לבחינות ולהערכה בישראל. בחינת המתא"ם הוחלה לראשונה בשנת 2000 וכבר באותה שנה הוקמה חברה "פתרונות מתא"ם".
מבנה המבחן
המבחן מורכב משני פרקים: פרק העוסק בשיטות מחקר בפסיכולוגיה, ומשקלו 30% מהציון ופרק העוסק בהבנה ובניתוח של מאמרים מתחומי הפסיכולוגיה השונים, שפורסמו בכתבי עת מדעיים. משך המבחן הוא כ-5 שעות. בדומה לציוני הבחינה הפסיכומטרית, גם במבחן המתא"ם הציונים הם יחסיים, כלומר משקפים את הישגי הנבחן ביחס לשאר הנבחנים. הציונים המדווחים הם ציוני תקן כשהממוצע הוא 100 וסטיית התקן היא 20. הציונים נעים בין 50 לבין 150. מבחן המתא"ם נערך פעם אחת בשנה, בחודש אוקטובר, לפני תחילת שנת הלימודים האקדמית.
משמעות המבחן
המתא"ם בוחן יכולות מחקריות וסטטיטיות.
Saurer 2 CM
Saurer 2 CM היא משאית מתוצרת יצרנית האוטובוסים והמשאיות השווייצרית Saurer (שם מלא: Adolph Saurer AG) אשר יוצרה לשימוש צבא שווייץ בין השנים 1949–1956.
יעל גרמן (מוזיקאית)
יעל גרמן (נולדה ב-23 בדצמבר 1947) היא מוזיקאית ישראלית, שעוסקת בעיקר בהלחנת שירי משוררים ובניצוח על מקהלות.
ביוגרפיה
יעל גרמן נולדה לצבי גרמן, איש ארגון ההגנה וקצין בכיר בצה"ל, ולזהבה, שעבדה כמנהלת בית הספר "נווה מגן" ברמת השרון.
גרמן למדה במדרשה למוזיקה בתל אביב ואצל המלחינים צבי אבני ויצחק סדאי. היא התפרסמה לראשונה באמצע שנות ה-70, בעקבות שיתוף הפעולה עם הזמרת נורית גלרון. גרמן השתתפה בהופעותיה הראשונות של גלרון, כשהיא מלווה אותה בפסנתר. לחניה של גרמן משלבים השפעות ג'אז, בוסה נובה ומוזיקה קלאסית.
זמרים ישראלים רבים ביצעו משיריה, ביניהם: נורית גלרון, שושנה דמארי, דויד ברוזה, ריקי גל, דפנה ארמוני, אורה זיטנר, סנדרה ג'ונסון, דודו זר, סוזי מילר, מזי כהן, מירי אלוני, אלינוער מואב ועוד.
גרמן הלחינה מוזיקה להצגות תיאטרון רבות, למחזות לילדים ולסרטי טלוויזיה.
שנות השבעים: התחלה
בשנת 1976, בערב שערכה המשוררת דליה הרץ, ביצע דויד ברוזה שני שירים שהלחינה יעל גרמן: "שיג" ו"דברים".
באותה שנה (1976) הלחינה יעל גרמן לנורית גלרון את השיר: "ברכי נפשי" לפסטיבל הזמר החסידי השמיני תשל"ז (מילים מתוך תהילים ק"ד). בהמשך (1976) הלחינה גרמן את השיר "אולי מחר", בעיבודו של אלכס וייס, לאלבום משיריה של לאה גולדברג בשם "את תלכי בשדה", שהוציאה חברת התקליטים CBS.
בשנת 1978 יצא אלבומה הראשון של נורית גלרון ובו חמישה שירים שהלחינה יעל גרמן: "אולי מחר" שהוקלט ב-1976 (מילים: לאה גולדברג), "בוא אלי" (מילים: רונית וייס, עיבוד: מתי כספי), "הנך סתורת שמלות" (מילים: אמיר גלבוע, עיבוד: יוני רכטר), "ווקליזה" (אינסטרומנטלי, עיבוד: עדי רנרט), "כשהייתי ציפור ביער" (מילים: אברהם חלפי).
בשנת 1979 הלחינה גרמן לנורית גלרון את השיר "לו מאה כובעים" (מילים: אמיר גלבוע, עיבוד: רמי לוין). השיר יצא באלבום ההופעה של נורית גלרון על-ידי חברת התקליטים CBS.
בהמשך (1979) כתבה את מוזיקת הרקע למחזה "פאולה" לתיאטרון הקאמרי. את המחזה כתב ערן פרייס וביים חנן שניר. שחקנים: יצחק חזקיה, עידית צור ושמעון בן ארי.
שנות השמונים
בשנת 1980 הלחינה את שירי המופע "בהגשה עצמית" בתיאטרון בית הובן. מופע משיריהן של עירית בולקא ויעל גרמן.
בהמשך (1980) הלחינה גרמן את שירי הצגת הילדים "למשל קרילוב" בתיאטרון הילדים והנוער, על פי משלי קרילוב בתרגומו של חנניה רייכמן. ערך וביים: אסף אור.
שחקנים: דרור טפליצקי, דן רונן, אתי שילוני ועוד.
באותה שנה, בערב יום הזיכרון לחללי צה"ל, שודרה בגלי צה"ל תוכנית ובה שירים שהולחנו למילים של חיילים שנפלו. גרמן הלחינה שיר שכתב אריה פרלמוטר בשם: "לא דרשתי מאום". את השיר ביצעה מזי כהן.
בשנת 1981 הוציאה גרמן לרדיו שני שירים שהלחינה וביצעה בעצמה: "הלא ידענו" (מילים: לאה גולדברג), "לגעת אותך" (מילים: שולמית אפפל).
בהמשך (1981) הלחינה גרמן את שירי הצגת הילדים "כובעים" עבור מוזיאון תל אביב ותיאטרון המזודה, לפי ספריהם של לאה גולדברג, נורית זרחי, בנימין תמוז, עודד בורלא ודפנה עבר הדני. עריכה ובימוי: מוטי סנדק. שחקנים: טל גינת, שרי צוריאל, פיטר קסלר, שי שוורץ ואחרים.
בהמשך השנה התקיים באולם "צוותא" בתל אביב ערב לכבוד המשורר יונתן רטוש בהפקת גלי צה"ל. בערב זה ביצעו אורה זיטנר וסנדרה ג'ונסון שירים שהלחינה גרמן במיוחד עבור ערב זה.
מאוחר יותר באותה שנה התקיים ערב נוסף באולם "צוותא" לכבוד המשורר יהודה עמיחי. בערב ביצעה מירי אלוני שלושה שירים שהלחינה גרמן: "אישה בשמלת מפרשים", "אמי אפתה לי את כל העולם" ו"אם את פותחת את מעילך".
ערב נוסף משירי מוטי בהרב התקיים בצוותא בשנת 1981. בערב זה הלחינה גרמן שירים שביצעו דודו זר וסוזי מילר.
באותה שנה (1981) הלחינה גרמן את המוזיקה לסרט הטלוויזיה: "מראות" שיצא במסגרת רשות השידור לקראת הפרידה מסיני (בימוי: כתריאל שחורי).
את מוזיקת הרקע למחזה "בראשית ברא" שיצא בפסטיבל עכו הלחינה גרמן וזכתה אף בציון לשבח עבור פרויקט זה. מחזה ובימוי: אורי פסטר. שחקנים: עפרון אטקין, אורנה לביא, ענת מנדלסון, חסידה סטולרו ועוד.
עוד בשנת 1981 הלחינה את שירי הצגת הילדים: "הבלש שלומיאלי" במסגרת תיאטרון הילדים והנוער. כתב את המחזה: פוצ'ו. בימוי: מירה מולדאואר.
בשנים 1981–1982 הייתה חברה גרמן בלהקה בשם: "המחזרים של שירה". איתה בלהקה היו: אלי גורנשטיין ועירית בולקא. את הלהקה ליוו הנגנים בני קדישזון (תופים), משה עובדיה (גיטרה) ודנה שפיס (פסנתר).
בשנת 1982 הלחינה גרמן את המוזיקה לסרט קצר בשם: "טלפון שבור". במאי: רוני שר. שחקנים: ליהי חנוך, יורם לוינשטיין, רחל חלפי ועוד.
בהמשך (1982) הלחינה גרמן את השירים למופע שנערך בצוותא: "מפחד מגע האושר", משיריה של סוזי רוסק אושרוב ובביצועה של טלי פלד.
בשנת 1984 הלחינה גרמן את השיר: "ופתע את" לאלבומה של רינה בר-אל (מילים: יעקב בסר, עיבוד: רפי קדישזון). האלבום יצא בהפקתו של נחום היימן.
בשנת 1985 כתבה את מוזיקת הרקע למחזה שנערך במסגרת פסטיבל עכו: "שמור על הסוסים שלך". מחזה מאת: משה שדות ובבימוי: יוסף כרמון. שחקן: ששי סעד.
בהמשך (1985) הלחינה גרמן את שירי הצגת הילדים: "ארץ הפלאות של עליסה". את המחזה כתב: ראובן חיים. שחקנים: אסתי חיים וראובן חיים.
בהמשך השנה (1988) הלחינה גרמן שני שירים נוספים עבור נורית גלרון לאלבום המשותף שלה עם יוסי בנאי: "ציפור הנפש" שיצא במסגרת חברת CBS. השירים: "ציפור הנפש" ו"שיר הפטפוט" נכתבו על ידי מיכל סנונית. בהמשך השנה (1988) הופיע שיר נוסף שהלחינה גרמן באלבומה של ניצה קרייתי: "באמצע המישור". השיר: "אמי אפתה לי את כל העולם" (מילים: יהודה עמיחי).
שנות התשעים והלאה
בשנת 1991 זכתה יעל גרמן בפרס נוצת הזהב של אקו"ם על הלחנת מחזור השירים של אלזה לסקר-שילר בתרגומו של יהודה עמיחי.
בשנת 1995 גרמן ניצלה את כספי הפרס להפקת דיסק ששמו: "בוא אלי בליל", שכלל 5 שירים שהלחינה גרמן בביצועה של אלינוער מואב. השירים: "אל טריסטאן", "אני עצובה", "בחשאי בלילה", "בערב", "בוא אלי בליל".
בשנת 2001 הוציאה יעל גרמן אלבום שירים שהלחינה שנקרא: "אישה של קרח אישה של אש". מבצעי השירים באלבום: נורית גלרון, שרונה נסטוביץ', מומי לוי, איריס פורטוגלי, ענת קדם, סתיו גרמן, ורד גובר ואילן וייל. כותבי המילים לאלבום: אהוד מנור, יונתן רטוש, יהודה עמיחי, חמוטל בן זאב, יהונתן גפן, חוה יעקובר ועוד.
בשנת 2002 הוציאה גרמן את האלבום: "מה יש לי בכף היד - שירי משחק". באלבום היו 18 שירי ילדים שהלחינה גרמן. כל השירים בוצעו על ידי רביעיית נענה: איילה דותן, יעל אילת, שלומית תמיר בן ארי ויעל גרמן. בהמשך (2002) הוציאה גרמן את האלבום: "מה קורה?" עם רביעיית נענה בעיבודים של יאיר סתוי. האלבום הכיל 14 שירים שאת חלקם הלחינה גרמן וחלקם היו חידושים לשירים אחרים. בין שירי האלבום: "מקסיקו" (מילים ולחן: אביב גפן), "בואי נגיד" (מילים ולחן: אלון אולארצ'יק), "אלה" (מילים ולחן: שלום חנוך), "העיקר זה הרומנטיקה" (עלי מוהר - יוני רכטר) ועוד.
באותה השנה (2002) הלחינה וביימה גרמן את שירי הצגת הילדים: "הקול קורה פה", על פי שירי משחק לילדי הגן. שרות ומשחקות: רביעיית נענה.
בשנת 2005 הוציאה גרמן את האלבום: "ילדה לאן תעופי". האלבום הכיל 15 שירים חדשים שהלחינה. בין משתתפי הפרויקט: עופר כלף, מומי לוי, לימור עובד, ורד גובר ואיריס פורטוגלי. בין כותבי המילים לאלבום: אברהם חלפי, שלומית כהן אסיף, חמוטל בן זאב ורחל שפירא.
בשנת 2006 הלחינה והפיקה גרמן אלבום לילדים בשם: "מילמילים" - אלבום זה נכתב על פי מילים ראשונות עבור פעוטות ובו קטעים קצרים המשלבים בין מוזיקה רגועה המתאימה להאזנה לזאטוטים ובין המילים הראשונות הנאמרות על ידם. את שירי האלבום מבצעת רביעיית נענה.
בשנת 2011 הוציאה יעל גרמן את האלבום: "גן תשוקותי" ובו 17 שירים שהלחינה. בין כותבי המילים לשירים: יהודה עמיחי, לאה גולדברג, דוד אבידן ועוד. מבצעי השירים באלבום: ששי קשת, נורית גלרון, סתיו גרמן, מומי לוי, רעות יהודאי, לירון פלד, רוני גינוסר, רע לבנת ויעל גרמן בעצמה.