cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכי ים אטלנטי
רבייה
הטלת הביצים מתרחשת בתחום תפוצתו הדרומי של תוכי הים באפריל, למרות שבגרינלנד היא מתחילה מעט לפני יוני. הנקבה מטילה ביצה אחת, אך אם היא אבדה מוקדם יחסית, הנקבה עשויה להטיל ביצה נוספת. הזכר והנקבה משתפים פעולה בדגירה על הביצה, והגוזל בוקע 39–45 ימים לאחר ההטלה. הגוזל מכוסה בפלומה שחורה, עיניו פקוחות והוא יכול לעמוד זמן קצר לאחר הבקיעה. תצפית על מחילה של תוכי ים הראתה שהגוזל ישן ברוב הזמן שבין האכלותיהם של הוריו, ובשאר הזמן הוא עושה פעילות פיזית: מותח את כנפיו, מזיז את חומרי הריפוד בקן, מרים ומפיל אבנים קטנות, ומנסה לדחוף את קירות המחילה.
הגוזלים פורחים מהקן בגיל 34–50 ימים; משך הזמן הדרוש לפריחה משתנה לפי זמינות המזון.
רקע, מקור שמם והיסטוריה אבולוציונית
תוכי הים האטלנטיים הם עופות ים קטנים ממשפחת האלקיים. הם נקראים באנגלית Clowns of the Sea, וגם  Sea Parrots, משם קיבלו את שמם העברי. השם המדעי של תוכי הים האטלנטים הוא: "Fratercula Arctica" ולפעמים הם נקראים בעברית פרטרקולה. משמעות שם זה היא הכינוי נזיר קטן בגלל מראה נוצותיהם שנראה כמו חליפת נזיר. מינים מאותה משפחה הדומים לתוכיי הים האטלנטים כוללים את תוכי ים צהוב-מקור או תוכי ים מקורנן ותוכי ים פסיפי. השם טמשאי הגיע מארמית. טמשאי נגזר מן השורש טמ'ש, שמקורו בארמית ומשמעו 'טבל, שקע'. מכאן כנראה נטבע שמו של העוף הזה (לצד 'תוכי ים'), הניזון בעיקר בצלילה בים.
המינים הללו נמצאים באזורים גאוגרפים שונים מזה של תוכי הים האטלנטי, כמו החופים המערביים של צפון ארצות הברית ושל קנדה. המין הדומה ביותר לתוכי הים האטלנטי במראה ובתכונות הוא צהוב-המקור. תוכי הים האטלנטי והמקורנן התפצלו משאר האלקיים המכונים: "אוריות". תוכי הים הפסיפי רחוק יותר מתוכי הים האטלנטי אך עדיין שייך לאותו סוג.
תהליכי היווצרותו של תוכי הים האטלנטי מעלים השערה הטוענת שבשל השינויים של המינים כאקטיבים, מין אחד היה לילי כאשר השני לא היה. עופות שנמצאו באותם קולוניות לא בהכרח היו שם באותו זמן לאורך יממה ולכן לא הזדווגו, וכך התפתח הפיצול בין המינים, ובנוסף או במקביל לכך חל הפיצול הגאוגרפי בין מיני תוכיי הים השונים.
התמודדות עם סביבה
אזורם הגאוגרפי של תוכיי הים כולל את החופים הצפון אטלנטיים, איסלנד, החופים האטלנטיים של קנדה ומיין, והאוקיינוס האטלנטי. 60% מהם נמצאים בים שבקרבת חופי איסלנד. הם חיים גם ביבשה באזורי החופים בקולוניות, וגם באוקיינוס האטלנטי, כאשר רוב השנה הם חיים בים הפתוח. הסביבה של אזורי המחיה של תוכי הים האטלנטי משפיעה על היכולת שלו לשרוד בכך שהסביבה מהווה להם אוכל שממנו הם שורדים. הם מזינים את עצמם באמצעות צלילה לתוך המים כדי לדוג דגים, וביכולתם להחזיק במקור כ-10 דגים קטנים בפעם אחת. בנוסף לדגים, תזונתם כוללת שרימפס ורכיכות ים. החיות הצדות אותם גם משפיעות על יכולתם לשרוד, לגדול ולהתרבות. בנוסף, הסביבה המשתנה (על ידי בני האדם) משפיעה על יכולתם לשרוד.
כשהם מגיעים לגיל 3-5 הם יגיעו לקולוניה בתקופת האביב ויבחרו את תוכי הים אשר איתו יזדווגו. הם מזדווגים ומטילים את ביציהם בחופים סלעיים ובכל שנה מגיעים לאותה "קולוניה" בדיוק בזמן תקופת הרבייה שהיא באפריל-מאי. הם אפילו מגיעים לאותה מאורה ושם שמים את ביציהם בקן שהם בונים מדשא, עשבי עם ונוצות מסביבתם (Editors of EB, 1999). המאורות בהן הם בונים את הקן הן למעשה חורים ריקים שארנבים בנו בעבר. זוהי "מתנה" מהסביבה עבורם, ובדרך זו הם מתאימים את עצמם למה שקיים כדי לדאוג לצאצאיהם בקלות יותר. בנוסף, הקולוניות בחופים מהוות את דרך ההתרבות המרכזית והיחידה שקיימת. הקולוניה הגדולה ביותר שלהם כיום נמצאת ב-Westman Islands, באיסלנד כאשר יש שם כל שנה כ 1.1 מיליון קינים. צבע המקור והרגליים שלהם בתקופת הרבייה הופכים לצבע כתום, ובחורף חוזר להיות אפור כדי למשוך את זוגם/זוגתם על מנת להתרבות.
תוכי הים האטלנטים מותאמים לתנאים בים. לצורך עמידות יש להם נוצות מיוחדות העמידות למים ובכך עוזרות להן שלא להתקרר בחורף ובתנאים של בין 0-20 מעלות צלזיוס. הם מותאמים לסביבה בכך שיש להם יכולת לעוף במהירות של 88 ק"מ לשעה. לשונם מאפשרת להם לשמור את הדגים שדגו בפה בזמן שהוא פתוח כדי שעוד דגים יכנסו לפיהם. הם יכולים לצלול עד 60 מטר כדי לדוג דגים. הם שותים את מי הים המלוחים להשלמת התזונה שלהם. בנוסף, מקורם החזק מאפשר להם לתפוס ולאחוז בדגים בחוזקה ואפילו יש להם עצם בלסת שמונעת מהדגים שהם תופסים ליפול בחזרה החוצה מפיהם. רגליהם דמויי הרשת עוזרים להם לנוע בתוך המים במהירות. תוכי הים האטלנטי הם מינים אנדותרמים. חום גופם מבודד מהסביבה הקרה בה הם חיים בזכות הנוצות העמידות למים שלהם.
היסטוריית חיים
כל שנה, בעונת הרבייה תוכיי הים מזדווגים עם אותו בן/בת זוג. העונה היא בחודש אפריל ומאי.
צבע המקור והרגליים שלהם בתקופת הרבייה הופכים לצבע כתום, ובחורף חוזר להיות אפור. הנקבות מטילות ביצה אחת מופרת כל שנה בעונת הרבייה. ההורים לוקחים תורות בחימום הביצה, הם מחממים את הביצה בין 36-45 ימים, עד שהאפרוח בוקע מהביצה. הגוזל בוקע מביצתו אחרי 6 שבועות. כאשר הצאצא בוקע משקלו פחות מ-300 גרם. לאחר גדילתו הוא יהיה כ-490 גרם, במשקל של פחית קולה.
מכיוון שהם חיים לתקופה יחסית ארוכה, והתפתותם איטית (לוקח להם לפחות 3 שנים להגיע לבגרות מינית, השקעה גדולה בכל צאצא וקצב רבייתם נמוך), תוכי הים האטלנטים הם בכיוון של ברירת K.
הגורם האקולוגי שהוביל אותם לפתח התאמה של 6 שבועות של תלות בהורים אחרי שהצאצא בוקע היא כי יש נטל להורים ללכת ולדוג אוכל גם לעצמם וגם לצאצא, ויותר מ-6 שבועות כבר יכול להיות קשה מידי עבור ההורים. לכן בשלב זה יש התאמה שהוא מגיע לבגרות מסוימת בה הוא כבר לא תלוי בהוריו. אמנם הוא לא בבגרות מינית אבל הוא בבגרות מספקת כדי להיות מסוגל לעוף אל תוך הים בעצמו ולהתחיל לדוג דגים בעצמו. ה-6 שבועות הראשונים שהצאצא כן תלוי בהוריו הם התאמה מסוימת גם למסוגלות של ההורים לדאוג לצאצאם.
תפוצה ושפע
בתי הגידול של תוכי הים האטלנטים כוללים את האוקיינוס האטלנטי, בו הם נמצאים רוב הזמן, ואת היבשה כאשר מדובר בקולוניות שלהם באזורי החופים. הקולוניות מהוות את מרכז הרבייה בבית הגידול של תוכי הים וזאת המטרה של הקולוניות-למצוא בן/בת זוג ולהזדווג, ולכן הם מתקבצים לאזור מסוים בחוף ונחשבים כמין מקובץ. מספר המתקבצים בקולוניה יכולים להגיע ליותר מ-2 מיליון פרטים. גם במים, הם נעים בקבוצות גדולות בניסיון להימנע מטורפים. תפוצת תוכי הים האטלנטים היא לא כתמית, ומרחב התפוצה הגאוגרפי שלהם מוזכר בתוכן של התמודדות עם הסביבה. הם לא מין אנדמי משום שהם לא חיים במרחב תפוצה בודד ומצומצם. הם נמצאים בים רוב השנה, ובתקופת הרבייה הם חוזרים לקולוניות כדי להתרבות. כאמור לעיל, הקולוניה הגדולה ביותר של תוכיי הים כיום נמצאת בWestmann Islands, Iceland  כאשר יש שם כל שנה כ 1.1 מיליון קינים. מה שמוביל לדפוס פיזור זה הוא הצורך שלהם להתרבות ולכן הם יוצאים מהים אל החופים.
הגורמים המשפיעים על התפוצה והשפע של תוכי הים האטלנטים הם: ההתפתחות המינית האיטית שלהם (הם מגיעים לגיל של בגרות מינית בגיל 3-5), היכולת של כל זוג להביא כל שנה רק צאצא אחד וההשקעה הגדולה בכל צאצא, ואורך חייהם שהוא כ-20 שנים. בנוסף, בני האדם משפיעים על יכולת תפוצתם.
גידול, ויסות, ודינמיקה
סוג עקומת גידול תוכי הים האטלנטים היא ברירת K מכיוון שהם חיים אורך חיים ארוך (20 שנים), התפתחותם איטית (לוקח להם לפחות 3 שנים להגיע לבגרות מינית), ישנה השקעה גדולה בכל צאצא (ההורים מחממים ביצה ומביאים לצאצא אוכל עד גיל 6 שבועות לפחות), וקצב רבייתם נמוך (כל שנה הנקבה מטילה רק ביצה אחת). הגורמים המגבילים את הגדילה של האוכלוסייה הם תנאים כמו התאמתם לחיות בטמפרטורה של 0-20 מעלות, ובשל כך הם יכולים לשרוד רק באזורים הצפוניים.
הטורפים של התוכים כוללים שחפיים, נצים, עיטים ושועלים. חתולים וכלבים גם מהווים טורפים שלהם כאשר הם קרובים למגורי אדם ובנוסף חולדות יכולות לכוון את הביצים שלהם. בים, חמסניים הם טורפי תוכיי הים. הטורפים הללו מייצרים תנודות בגודל האוכלוסייה. אסטרטגיית היסטוריית החיים של תוכי הים האטלנטים משפיעה על גודל אוכלוסייתם בשל קצב ההתרבות המוזכרת קודם לכן ואופי החיים שרובו בים וחלק ממנו בקולוניות. למעשה הקולוניות, כדפוס התנהגות של האוכלוסייה, משפיעות על אסטרטגיית היסטוריית החיים בשל המטרה העיקרית שהן נועדו לה- מציאת זוג ורבייה.
חברות
תוכי הים האטלנטים בעלי יחסי גומלין עם הנטרפים והטורפים שלה. הם מזינים את עצמם באמצעות צלילה לתוך המים כדי לדוג דגים. ביכולתם להחזיק במקור כ-10 דגים קטנים בפעם אחת. בנוסף לדגים, דיאטת תוכי הים האטלנטים כוללת חסילונים, רכיכות ים, הרינג וצלופחי חול. החיות הטורפות אותם, הם חורפנים, הרמינים, שועלים, שחפים, וכלבי ים תוכי הים האטלנטים הם הטרוטרופים משום שהם צורכים תרכובות אורגניות מהסביבה לבניית התאים שלהם ולא מייצרים את מזונם בכוחות עצמם. יחסי הגומלין הלא טרופים שלהם עם חיות אחרות לא ממש מתחרשות, אף על פי שהם ידועים כחיות מאוד חברתיות בינן לבין עצמן, בדומה למינים אחרים ממשפחתם. הם נמצאים בים ובעונת הרבייה הם בקולוניות שבהן רק תוכיי ים.
דרכים שהמין מושפע מפעילות אנושית
תוכי הים האטלנטים מושפעים לרעה מפעילות אנושית במיוחד על ידי דיג, שפיכת שמנים לים, ובעבר גם מציד. בנוסף לכך שינויי האקלים משפיעים עליהם. אמנם הם לא נחשבים בסכנת הכחדה, אך הם אכן מאוימים ומספרים בירידה הדרגתית. בשל כך הם מונו תת-הקטגוריה של מין פגיע (Vulnerable Species -VU). כאמור לעיל, המין האנושי משפיע על תוכי הים האטלנטים בכמה אופנים. ראשית, בשל הדיג של בני האדם ישנם פחות דגים בים. עניין זה משפיע על אספקת המזון. הם צריכים להתאמץ יותר על מנת להשיג את מזונם העיקרי. הדיג לא רק לוקח ממזונם אלא גם עלול ללכוד אותם ברשתות הדיג
קושי נוסף בהישרדותם הוא בשל שפיכה של נפט ומזהים כימיים בים. השמנים שאוניות מפזרות כאשר הן מעבירות סחורה או נעות בים באופן כללי, מהווה גורם המוריד לתוכיי הים את עמידותם למים משום שהשמן במגע בהם גורם להם לאבד את חסינותם כנגד המים הקרים (waterproof) ובכך מאבדים מחום גופם. הם נפגעים מהשמנים גם כאשר הם מנקים לעצמם את הנוצות בכך שהשמנים והכימיקלים גורמים להם לחולי, מה שמשפיע לרעה על יכולת התאמתן לסביבה. בנוסף, בשל שינויי האקלים, התאמתן נפגעת במים החמים מכיוון שהם מותאמים לחיות במים בטמפרטורה שבין 0-20 מעלות צלזיוס. השפעות אלו גורמים לאוכלוסיותיהם לרדת בהדרגה.
פעולות שימור
בעבר היו במדינת מיין בארצות הברית ובמזרח קנדה מושבות גדולות של תוכיי ים אטלנטיים, אך בני האדם הרגו הרבה מהם כתחביב או בשביל נוצותיהם. בעקבות כך פחתה אוכלוסיית התוכיים כמעט עד הכחדה, עם אחוזים מאוד נמוכים של תוכיי ים שנותרו ביחס למספרים שהיו במאה ה-19. כיום קיים ניסיון לעזור לאוכלוסיות בחופי מיין להשתקם באמצעות מיזם הנקרא Project Puffin.
יומן שנת המגפה
יומן שנת המגפה הוא ספר מאת דניאל דפו, שהתפרסם לראשונה במרץ 1722. זהו סיפור על חוויותיו של אדם אחד בשנת 1665, שבמהלכה פגעה מגפת דבר הבלוטות בעיר לונדון במה שנודע כמגפה הגדולה של לונדון. הספר מסופר באופן כרונולוגי, אם כי ללא מקטעים או כותרות פרקים, ועם מאמרים מוסגרים וחזרות תכופות.
הספר הוצג כעדות ראייה לאירועי אותה תקופה אך נכתב שנים אחריה. דפו היה רק בן חמש בשנת 1665 כשהמגפה הגדולה התרחשה, והספר עצמו ראה אור בראשי התיבות .H.F והוא מבוסס כנראה על יומניו של דודו של דפו, הנרי פו, שכמו .H.F היה יצרן אוכפים שהתגורר ברובע וייטצ'אפל במזרח לונדון. ניכר כי המחבר מתאמץ ליצור מצג אמין וקרוב למציאות ככל שביכלתו, למשל על ידי זיהוי שכונות ספציפיות, רחובות ואפילו בתים שבהם התרחשו האירועים המסופרים. בנוסף, הוא מספק טבלאות עם נתוני הנפגעים ודן באמינותם של דיווחים ואנקדוטות שונות ששמע או קרא.
הספר מושווה לעיתים קרובות לדיווחים עובדתיים בני התקופה על אודות המגפה ביומנו של סמיואל פיפס. דיווחו של דפו, שכולל מחקר רב, הוא שיטתי ומפורט יותר מדיווחו של פיפס, המסופר בגוף ראשון.
סוגה
שיוך החיבור לסוגה מסוימת שנוי במחלוקת. תחילה הוצג ונקרא כספר עיון, אך בשנות ה-80 של המאה ה-18 התקבע מעמדו כיצירה בדיונית. הוויכוח נמשך האם ניתן לראות בדפו את מחבר היצירה ולא רק את העורך שלה. אדוארד וודלייק בריילי כתב בשנת 1835 כי היומן "באופן נחרץ, אינו בדיוני, אינו מבוסס על בדיון ... עוול גדול נעשה לזכרו של [דפו] כשמייצגים אותו כך." בריילי השווה את דיווחו של דפו עם דיווחים אמינים כגון Loimologia מאת ד"ר נתנאל הודג'ס (1672), יומנו של סמיואל פיפס וקולו האיום של אלוהים בעיר על ידי מגפה ואש מאת תומאס וינסנט (1667), ועם מקורות ראשוניים. גם ווטסון ניקולסון - שכתב בשנת 1919 - טען כי "אין הצהרה אחת ביומן הנוגעת להיסטוריה של המגפה הגדולה בלונדון שלא אומתה", וכך היצירה יכולה להיחשב כ"היסטוריה אותנטית". לדברי ניקולסון, זהו "תיעוד נאמן של עובדות היסטוריות... [ו]לכך נועד על ידי מחברו." לפחות מבקר ספרות מודרני אחד, פרנק בסטיאן, הסכים כי "הפרט שהומצא הוא ... קטן וחסר חשיבות" וכי היומן "קרוב יותר לתפיסתנו את ההיסטוריה מאשר לזה של הבדיון", וכי "כל ספק הנוגע לתיוג היצירה "בדיה" או "היסטוריה" נובע מהעמימות הטמונה במילים אלה."
מבקרי ספרות אחרים טענו כי יש להתייחס ליצירה כיצירת סיפורת דמיונית, ולכן ניתן לתאר אותה בצדק כ"רומן היסטורי". כך טען אוורט צימרמן, שכתב כי "עוצמת ההתמקדות במספר היא שעושה את יומן שנת המגפה לדומה יותר לרומן מאשר... להיסטוריה." השימוש של דפו במספר .H.F, והצגתו הראשונית את היומן כזכרונות של עד ראייה למגפה, הם הנקודות העיקריות עבור מבקרים הרואים בחיבור "רומנסה" - "יצירה מהסוג המוזר של יצירות המרחף בין רומנסה להיסטוריה" כפי שתיאר וולטר סקוט - ולא תיאור היסטורי. וולטר ג'ורג' בל, היסטוריון של המגפה, ציין כי אין להחשיב את דפו כהיסטוריון מכיוון שהוא משתמש במקורותיו ללא ביקורת.
ריצ'ה
ריצ'ה (בהונגרית: Ricse; ביידיש: ריטשע) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית ריצ'ה נמצאת בירידה כבר שנים רבות מ-1,982 תושבים בשנת 1995 עד 1,709 תושבים בשנת 2018.
יהודי ריצ'ה
בשנת 1811 ישבה בריצ'ה רק משפחה יהודית אחת אך בסוף המאה ה-19 כבר התבססה במקום קהילה יהודית בת 122 נפשות ובמקום נבנה בית כנסת. כמו כן היו לקהילה מקווה ומוסדות חינוך.
אחד מילדי הקהילה היהודית היה אדולף צוקור שברבות הימים הקים את חברת הסרטים סרטי פרמאונט.
בשנת 1941 גויסו צעירים יהודיים לעבודות כפייה ונשלחו לעזרת הצבא ההונגרי שלחם לצד הגרמנים בחזית אוקראינה ורק מעטים מהם נותרו בחיים.
באפריל 1944, הועברו יהודי המקום לגטו בשאטוראליאויהיי, שם רוכזו כל יהודי המחוז ולאחר חודשיים של עינויים קשים ורעב, שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
רובה צעצוע
רובה צעצוע הוא צעצוע בצורה של אקדח או רובה, המדמה רובה אמיתי, אך איננו יורה קליע במהירות גבוהה. רובי צעצוע משמשים למשחקי ילדים ודמיון, לספורט נופש ולאימונים. רובי צעצוע עשויים משלל חומרים, בהם עץ, מתכת ופלסטיק. לעיתים רובי צעצוע צבועים בצבעים צבעוניים ובהירים, על מנת להבדיל אותם מרובים, אקדחים וכלי נשק אמיתיים.
סוגים
יש שלל סוגים של אקדחי צעצוע, רובם לא משאירים פגע. עם זאת, ישנם צעצועי רובה המשאירים פגע, ועליהם ביקורת רבה, כגון רובי איירסופט.
אקדח קפצונים
אקדח קַפְּצוֹנִים או אקדח פיקות הוא אקדח צעצוע שמייצר קול ועשן אשר מדמים יריית אקדח כאשר ההדק נלחץ.
אקדחי הקפצונים קיבלו את שמם על שם הקפצונים - סלילי נייר שעליהם מודבקים חומרים נפיצים אשר מספקים את הרעש ואת העשן. הפיקות הן דיסקיות קטנות עם חומרים נפיצים, רובן מסודרות בטבעות פלסטיק. אקדחי הפיקות לרוב מעוצבים בצורת אקדח תופי, שבו תוף התחמושת משמש לטעינת הפיקות עצמן.
אקדחי הקפצונים נהיו פופולריים במיוחד בעקבות הצלחת המערבונים בקולנוע ובטלוויזיה. תקופת תור הזהב של אקדחי הקפצונים הייתה לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר הטלוויזיה נהייתה פופולרית וחברות מסחריות עשו מיליונים ממכירת אקדחי קפצונים. מסוף המלחמה ועד אמצע שנות ה-60, ילדים מכל העולם חיקו את הגיבורים שלהם, אספו ושיחקו באקדחי הקפצונים. אולם, כאשר תוכניות המערב הפרוע החלו להיעלם וגיבוריהם פרשו, הפופולריות של אקדחי הקפצונים ירדה ולבסוף כל היצרנים המפורסמים של אקדחי הצעצוע פשטו את הרגל או עברו לייצור של צעצועים אחרים.
רובה מים
רובה מים או אקדח מים הוא צעצוע המתיז מים על מי שמכוונים אותו אליו, בדומה לירי ברובה. ברוב המקרים הם עשויים מפלסטיק.
ישנם 4 סוגים עיקריים של רובי מים:
בצעצוע זה מקובל מאוד לשחק בבריכה. כמו כן, המשחק בו נפוץ בחג המים.
רובה איירסופט
איירסופט הוא סוג של רובה שיורה כדורי פלסטיק בעלי קוטר של 6 מילימטר. הרובה משמש שחקני איירסופט שמתחרים במשחקי איירסופט (משחקים אשר דומים באופיים לפיינטבול). לעיתים משתמשים ברובה למשחקים, להצגות ולאימונים.
ביקורת
כמו אקדחים ורובים רבים, גם אקדחי צעצוע יכולים לפגוע באנשים אם האדם המחזיק אותם מתנהג בחוסר אחריות, אם הצעצוע מקולקל או אם משתמשים בו שלא על פי ההוראות.
לעיתים, אנשים אף יכולים לבלבל בין רובה אמיתי לאקדח צעצוע, למשל:
במקרים רבים, חנויות ואנשים הפסיקו למכור אקדחי צעצוע בשל אירועים חריגים. למשל, רשת החנויות האמריקאית סירס הפסיקה למכור אקדחים לאחר רצח מרטין לותר קינג, וחזרה למכור אותם מספר חודשים לאחר מכן.
במדינות רבות, יש אקטיביסטים הפועלים לצמצום השימוש ואף לאיסור השימוש בצעצועי רובה בשל הסיכון הכרוך בהם ובשל החינוך למיליטריזם שיש בהם. בפקיסטן, שאפיק גיגיאני, מנהל קמפיין נגד השימוש ברובי צעצוע ואיסורם.
בועז פלדי
בועז פלדי, שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל במשחה ל-100 מטר חזה (1973-1971), ובמשחה ל-200 מטר חזה (1972 ו-1973).
ביוגרפיה
פלדי נולד וגדל בקיבוץ שמיר. הוא התאמן בקבוצת הפועל של הקיבוץ בהדרכת מיכה שטראוס.
אלוף ישראל
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1971 זכה פלדי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.8 דקות, לפני גרשון שפע מהפועל גבעת חיים (1:17.3 דקות) וגדעון לוי מהפועל כפר הנשיא (1:19.0 דקות).
1972
בתחרות שחייה במסגרת ספורט הפועלים שנערכה בצרפת במאי 1972 זכה פלדי במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.7 דקות.
1973
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בספטמבר 1973 זכה פלדי, בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.2 דקות, לפני עופר קוגל מהפועל כפר בלום (1:18.0 דקות) ויואב קובץ (1:19.5 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:45.0 דקות, לפני רון קרמן ממכבי חיפה שקבע שיא ישראלי חדש לנוער של 2:45.4 דקות ועופר קוגל (2:47.9 דקות).
וולברין
וולברין הוא חבר בקבוצות האקס-מן, האוונג'רס והאוונג'רס המופלאים, ומזוהה רבות עם הקבוצות אלפא פלייט ואקס פורס. הוא הצטרף לראשונה לקבוצת האקס-מן בחוברת Giant Size X-Men #1 ממאי 1975. מבין הצוות האמנותי של חוברות הקומיקס Uncanny X-Men, הכותב כריס קלרמונט היה האחראי להתפתחות הדמות של וולברין ולפופולריות הגדולה שצבר מאז שהפך לחלק מהאקס-מן ב-1976, ביחד עם המאייר והכותב ג'ון ביירן, שהתעקש שוולברין יהיה מבוגר יותר משאר חברי הקבוצה. המאייר פרנק מילר עזר לקלרמונט עם כותר הסולו המוגבל של וולברין, שכלל 4 חוברות ופורסם מספטמבר ועד דצמבר 1982. בכותר זה נטבעה אמרת הכנף של וולברין: ("I'm the best there is at what I do, but what I do best isn't very nice").
וולברין, שנולד בשם ג'יימס האולט, וידוע בשם לוגאן, הוא מוטאנט בעל כוחות-על הכוללים חושים מחודדים, יכולות גופניות על-אנושיות, שלושה טופרי עצם נשלפים בכל יד, ויכולת ריפוי המאפשרת לו להחלים כמעט מכל פצע, מחלה, או רעל בקצב מואץ. יכולת זו מאטה את קצב הזדקנותו, דבר המאפשר לו לחיות מעל ומעבר לתוחלת החיים של אדם רגיל. יכולת הריפוי החזקה שלו אפשרה לניסוי הצבאי נשק אקס לצפות את השלד שלו ואת טפריו במתכת האדמנטיום, שאינה ניתנת להשמדה, מבלי להרוג אותו. בסרט הקרוסאובר "אקס-מן המקור: וולברין" מוצג וולברין בגיל 7 בשנת 1845, כך שלפי הסרט הוא נולד ב-1838, שנת לידה מוקדמת בחמישים שנה משנת לידתו בקומיקס. בשל תכונותיו זכה לכינוי Wolverine, שפירושו הוא "גרגרן" - טורף הקרוב לגירית, הידוע בכוחו, מהירותו ונחישותו בציד ובקרב, וזאת על אף גודלו הקטן, וכן חליפתו הכחולה צהובה שאולה מצבעיה של ציפור ממשפחת האורגיים וזה משום שעקב צבעיה המיוחדים אי אפשר להסיר את העיינים ממנה.
וולברין היה אחד מהמוני דמויות האנטי-גיבור הקשוחות והמרדניות שנוצרו בתרבות האמריקאית אחרי מלחמת וייטנאם, ודמותו מתקיימת כאנטיתזה לדמותו של סייקלופס, מנהיג האקס-מן בעל מאפייני גיבור התרבות האמריקאית. שימושו בכוח קטלני ואופיו המדוכדך הפכו למאפיינים סטנדרטיים לאנטי-גיבורים בחוברות הקומיקס עד סוף שנות השמונים של המאה ה-20. כתוצאה מכך, הדמות נהפכה לדמות האהובה ביותר של כותרי האקס-מן, שהפכו פופולריים מיום ליום. וולברין הוצג בכותר סולו משלו מאז 1988 והיה לדמות מרכזית ברוב עיבודי האקס-מן, הכוללים סדרות טלוויזיה, משחקי וידאו, וסדרת סרטי הלייב אקשן "אקס-מן", בו הוא מגולם על ידי השחקן יו ג'קמן. בשנת 2023 מתוכנן לצאת משחק "וולברין".
במאי 2008 דורג וולברין במקום הראשון ברשימת 200 גיבורי-העל של כל הזמנים של מגזין Wizard, וביולי 2008 דורג במקום הרביעי ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר. האתר Fandomania.com דירג את וולברין במקום 21 ברשימת 100 הדמויות הבדיוניות הגדולות ביותר. נוסף על כך, וולברין מדורג במקום הרביעי ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN.
היסטוריה פרסומית
וולברין הופיע לראשון בפאנל הקדימון הסופי של The Incredible Hulk #180 (אוקטובר 1974), שנכתב על ידי לן ויין ואויר על ידי הרב טרימפ. הדמות אחרי כן הופיעה במספר פרסומות בחוברות הקומיקס של מארוול לפני שעשה את הופעתו החשובה הראשונה ב-The Incredible Hulk #181 (נובמבר 1974), כששוב לן ויין כתב את העלילה והרב טרימפ צייר את הדמות. ג'ון רומיטה האב עיצב את תחפושתו הכחולה-צהובה של וולברין. הצגת הדמות הייתה מעורפלת, משום שהיא חשפה מעט מאוד מעבר להיותו סוכן על-אנושי של הממשלה הקנדית. בהופעות אלה של וולברין, הוא אינו מחזיר את טפריו לתוך ידיו, אף על פי לן ויין מציין שהוא תמיד ראה אותם כטפרים שיכולים להשלף ולהמשך לאחור לתוך ידי וולברין. הוא מופיע לזמן קצר בסיום הסיפור בחוברת The Incredible Hulk #182.
וולברין הופיע לאחר מכן בחוברת הספיישל של אקס-מן Giant-Size X-Men #1 שפורסמה ב-1975, ונכתבה על ידי ויין באיורו של דייב קוקראם, בה וולברין מגויס לקבוצה חדשה של האקס-מן. גיל קיין צייר את הכריכה לחוברת, אבל צייר בטעות את חלקי ה"אוזניים" השחורים של מסכתו של וולברין יותר גדולים משהיו אמורים להיות. דייב קוקראם אהב את שינוי העיצוב השגוי של קיין (שהאמין שהעיצוב המקורי דומה מדי למסכתו של באטמן), וצייר בצורה זו את וולברין בשאר דפי הקומיקס של הסיפור. קוקראם גם היה הצייר הראשון שצייר את וולברין בלי מסכתו, ולקח את העיצוב המיוחד של המסכה צעד אחד קדימה, כשצייר גם את שיערו של וולברין באותה צורה, סגנון שיער מיוחד שהפך לסמל המסחרי של הדמות.
כותר האקס-מן חֻדַּשׁ אחרי יציאת חוברת הספיישל, החל בחוברת Uncanny X-Men #94 (אוגוסט 1975), נכתב על ידי כריס קלרמונט ואויר על ידי קוקראם. באקס-מן ובאקס-מן המופלאים מחל וולברין את דרכו כדמות משנית יותר ביחס לשאר חברי הקבוצה, אף על פי שהוא יוצר מתחים בקבוצה מאחר שהוא נמשך לחברתו של סייקלופס, ג'ין גריי. כשסדרת הקומיקסים התקדמה, קלרמונט וקוקראם (שהעדיף את נייטקרולר) שקל להוציא את וולברין מהסדרה. מחליפו של קוקראם באיור הסדרה, המאייר ג'ון ביירן, הגן על הדמות ופיתח אותה, והסביר אחרי כן שכקנדי לא רצה לראות דמות קנדית ננטשת. ביירן יצר את אלפא פלייט, קבוצת גיבורי-על קנדיים שניסו להחזיר את וולברין לשורותיהם בשל ההוצאות הכספיות הגדולות שהממשלה הקנדית הוציאה על וולברין כשאימנה אותו. סיפורים מאוחרים יותר מבססים בהדרגתיות את עברו הקודר של וולברין ואופיו הלא יציב, בו הוא נאבק כדי לא לאבד שליטה. ביירן עיצב גם תחפושת בגווני חום לוולברין, אבל המשיך לצייר אותו בתחפושתו המוכרת של קוקראם.
בנוסף לכותר Wolverine והופעתו בכותרי אקס-מן השונים, שני סיפורים שונים הרחיבו על עברה של הדמות; האחד הוא הסיפור "Weapon X" (בתרגום לעברית: נשק אקס), מאת הצייר והכותב בארי וינדזור-סמית', סיפור שפורסם ב- Marvel Comics Presents #72-84. השני הוא סדרת "Origin" (בתרגום לעברית: מקור), סדרה מוגבלת בעלת שש חוברות שנכתבה על ידי ג'ו קסאדה, פול ג'נקינס וביל ג'יימס, אוירה על ידי אנדי קוברט ופורסמה בין נובמבר 2001 ליולי 2002. כותר סולו שלישי, Wolverine: Origins, שנכתב על ידי דניאל ויי ומלווה באיורים על ידי סטיב דילון, הוא ספין אוף הרץ במקביל לסדרת הסולו השנייה בשם Wolverine.
הרעיון הראשון למקורו של וולברין
למרות השערות שהיוצר שכתב את וולברין, לן ויין, התכוון שוולברין יהיה גרגרן שעבר מוטציה, והתפתח לצורה אנושית על ידי הוד התפתחותו, ויין מכחיש זאת:
ויין ציין בשיחה עם סטן לי שנכללה בדיסק הבלו-ריי של "אקס-מן המקור: וולברין" שהוא קרא את "עשרה דברים שלא ידעתם על וולברין", בו כתוב שהוא בתחילה התכוון שוולברין יהיה גור גרגרן שעבר מוטציה, וזה הצית מחדש את תסכולו של ויין. ויין ציין שוב שהוא תמיד ידע שוולברין היה מוטאנט.
בחוברת X-Men #98 (אפריל 1976), ניתוח ביולוגי של וולברין הראה שוולברין שונה בצורה מסוימת משאר האקס-מן, וב-X-Men #103 וולברין אומר שהוא אינו מאמין בלפרקונים, והלפרקון עונה לו: "ואולי גם לפרקונים לא מאמינים בגרגרנים מדברים."
במאמר על התפתחותו של וולברין שנכלל בהדפסה המחודשת של הענק הירוק #180-181, שנקראה Incredible Hulk and Wolverine, מופיע ציטוט של קוקראם שאמר שהוא שקל את הרעיון לפיו הוד התפתחותו שיחק תפקיד חשוב בהפיכתו של וולברין לבן-אנוש. הכותב ויין רצה שוולברין יהיה בגילו של מבוגר צעיר, עם כוח על-אנושי וזריזות דומה לשל ספיידרמן. זה השתנה כשויין ראה את וולברין בלי המסכה כמבוגר שעיר בן 40 שצייר קוקראם. ויין תכנן במקור שהטופרים ישלפו מחלק בכפפותיו של וולברין, וגם הכפפות וגם הטופרים יהיו עשויים מאדמנטיום. כריס קלרמונט לבסוף חשף שהטופרים היו חלק מגופו של וולברין ב-X-Men #98 (אפריל 1976). הכותב ג'ף לואב השתמש ברעיון הזה למקור של וולברין בקומיקסים אחרים ביקום מארוול, וכתב על חיות פרא מוטאנטיות שהפכו לצורות חיים מפותחות.
הרעיון השני למקורו של וולברין
ג'ון ביירן אמר בראיונות ובאתרו שהוא צייר פרצוף אפשרי לוולברין, אבל אחר-כך גילה שדייב קוקראם כבר צייר אותו ללא מסכתו ב-X-Men #98 (אפריל 1976), הרבה לפני שביירן היה המאייר הראשי של הסדרה. מאוחר יותר, ביירן השתמש באיור בשביל פניו של סייברטות', יריב של מומחה אמנויות לחימה וגיבור-העל איירון פיסט, שעל מעלליו כתב כריס קלרמונט. לביירן עלה הרעיון שסייברטות' יהיה אביו של וולברין. ביחד, קלרמונט וביירן תכננו שגילו של וולברין יהיה בסביבות גיל שישים, ושהוא שירת במלחמת העולם השנייה לאחר שברח מסייברטות', שהיה בן 120 לערך. התוכנית כללה התרסקות כמעט מוחלטת של וולברין בתאונה. וולברין היה מגלה, בניסיונו לעמוד, שיכולת הריפוי העצמי שלו אינה עובדת על עצמות, ורגליו ישברו באופן מיידי. לאחר מכן הוא מבלה מעל לעשור במיטת בית חולים, ודעתו כמעט נטרפת עליו, עד שהממשלה הקנדית ניגשת אליו עם הרעיון להחליף את שלדו, כל פעם עצם אחת, עם עצמות העשויות מאדמנטיום, כשהטפרים היו הפתעה לוולברין. גם ברעיון זה למקורו של וולברין אף-פעם לא השתמשו.
ילדות, שנותיו הראשונות
כפי שהוצג בסדרת Origin שיצאה בשנים 2001 עד 2002, וולברין נולד בשם ג'יימס האולט באלברטה שבקנדה, בשנות השמונים המאוחרות של המאה ה-19 (בסביבות שנת 1880), לבעלי חווה עשירים בשם ג'ון ואליזבת האולט. למרות זאת, כפי שהסדרה והסיפור Wolverine Goes to Hell חושפים, הוא הילד הבלתי חוקי של שומר האדמות של משפחת האולט, תומאס לוגאן. לאחר שתומאס מסולק מאדמות האולט בשל פעולות אלימות של בנו האחר, הנקרא דוג (בעברית: כלב), הוא חוזר לאחוזה והורג את ג'ון האולט. כנקמה, ג'יימס הצעיר הורג את תומאס עם טופרי עצם שיוצאים מאחורי כפות ידיו מרוב כעס. אמו מסלקת אותו מביתה ומנדה אותו, ואחרי כן מתאבדת. סבו מסלק אותו יחד עם חברתו מילדות, רוז או'הרה. ג'יימס מתבגר במושבת כרייה ביוקון תחת השם "לוגאן". לאחר שהרג בטעות את רוז עם טופריו, לוגאן עוזב את המושבה וחיי זמן מסוים באזורי הפרא לצד להקת זאבים עד לרגע שבו הוא חוזר לציוויליזציה, וחי עם השבט האינדיאני "רגל-שחורה". לאחר מותה של אהובתו האינדיאנית סילבר פוקס בידיו של סייברטות', שהועסק על ידי ארגון היד. הוא מובל לצבא הקנדי במהלך מלחמת העולם הראשונה, וצורף לחטיבת השטן, שם פוגש את סייבר. אחרי כן לוגאן מבלה קצת זמן באומה הבדיונית מדריפור, לפני שהוא מתיישב ביפן. שם, הוא נישא לאיטסו אקיהירו, שיולדת לו את בנו, דאקן, עובדה שלוגאן ידע עליה רק שנים לאחר מכן. אחרי מספר תקריות, לוגאן נמלט לקנדה, אך כדי להשיג נקמה נסע מספר פעמים לעיר שאנגחאי בסין.
מיסטיק, מלחמת העולם השנייה
בסביבות שנת 1921, לוגאן מחליט להגר למקסיקו, שם נכלא בעקבות כוחו, והואשם בגנבת סוסים. אולם, לוגאן מתחבר לרייבן דארקהולם, מוטאנטית בעלת יכולת שינוי צורה, והשניים נמלטים מכיתת יורים ומוצאים מקלט בקנזס סיטי. בקנזס סיטי, מיסטיק מצרפת את לוגאן לצוות מיוחד שלה, בטענה שיוכל להועיל כשהצוות יצא לשדוד בנק. לוגאן, על אף שהביע את הסתייגותו, עזר והסכים, אך דיווח למשטרה, ועזר להם להרוג את צוותה של מיסטיק. וולברין, מלא רגשות אשם, ממשיך לעסוק בפעולות פליליות. בשנת 1932, לוגאן חוזר למדריפור, שם לומד איך להפוך למתנקש טוב יותר, ואף משתתף במלחמת האזרחים בספרד. בשנת 1937, וולברין קיבל הדרכת ריגול מקצועית ברוסיה, ואימן את נטשה רומאנובה בקרב מגע. כאשר מלחמת העולם השנייה החלה בשנת 1939, לוגאן חזר לחטיבת השטן, ועבד עבור רומולוס. לוגאן, משרת כחייל בצבא ארצות הברית, חובר לקפטן אמריקה, וממשיך כשכיר-חרב/הרפתקן. הוא משרת לאחר מכן בגדוד הצנחנים הקנדי הראשון במהלך הפלישה לנורמנדי, וכן משרת גם ב-CIA, כשהוא חובר לקפטן אמריקה וג'יימס בארנס בתוניסיה, שם מתגלה כי ניק פיורי תכנן תוכנית להריגתו של קפטן אמריקה. כשהפצצת הירושימה ונגסאקי מתרחשת, וולברין נמלט יחד עם סגן אית'ן וורן, מוטאנט בעל היכולות להפוך את עצמו לשלד בוער. אולם, וורן נהרג, ולוגאן מגלה כי אהובתו, נערה יפנית בשם אטוסקו, נהרגה במהלך הפיצוץ.
בשנת 1946, כשלוגאן הוכיח את עצמו כאמן לחימה מקצועי, הוא נאבק בשד המיסטי "מרמאסה", יוצר להב המרמאסה, ובעקבות פיצוץ, טפריו של לוגאן נחשפו והוא גורש מיפן, וגילה כי אשתו, איטסו, מתה ככל הנראה על ידי חייל החורף. ביפן, בנו של וולברין משוטט לבדו, נמצא על ידי רומולוס ומאמץ את השם דאקן, לאחר שרומולוס טען כי לוגאן נטש אותו מתוך תיעוב.
CIA, המלחמה הקרה
לוגאן, רודף בצע, חבר לצ'אנג וקיבל ממנו תשלום על עבודות מזדמנות שביצע עבור "לנדאו, בר המזל ולייק". לוגאן עבד בעיקר באוטווה ובקלגרי, אך לעיתים רחוקות פעל גם באמריקה ובמדריפור. לוגאן, שעקב יעילותו גויס כסוכן CIA, קיבל משימה, שבמהלכה ייאלץ להפוך את הילד פרנק סימפסון לחייל-העל המשוגע ניוק. סימפסון גדל תחת השגחתה של אמו האלכוהוליסטית, וספג התעללות מילולית מאביו. סימפסון, מושפע משמרטפית, הורג את אמו. פרנק והשמרטפית ברחו ליער, שם נעצרו על ידי אביו של פרנק. כשקצין משטרה הגיע למקום, הוא התלה כלוגאן עצמו, היורה בשמרטפית ומאלץ את אביו של פרנק להתאבד באמצעות אקדח. לוגאן המשיך בעבודות הריגול שלו, הפך להיות אחד המרגלים המוצלחים ביותר של קנדה, ונהיה שותף של בנג'מין גרים, האדם שיהפוך בהמשך לחבר ארבעת המופלאים, הדבר. בתקופת המלחמה הקרה, גרים ולוגאן נלחמו לצד ארצות הברית, ולוגאן, לבדו, נאבק והביס את השד "קימורה", ונזרק משירות ה-CIA כשעזר לדוקטור קרוקודייל (Crocodile, תנין) לארגן הפיכה באפריקה.
נשק אקס, מחלקה H
לבסוף לוגאן נמצא על ידי ג'יימס והת'ר הדסון, שעוזרים לו להתאושש. אחרי החלמתו, לוגאן, הפעם תחת הפיקוח של מחלקה H, שוב עובד כסוכן בארגון הביון הקנדי. שם, לוגאן הופך לאחד מגיבורי-העל הראשונים של קנדה. וולברין, בציוות לניק פיורי, קרול דנברס והאלמנה השחורה, נאבק בארגון הידרה המרושע, בתקווה שפיורי יחזיר לו את זיכרונותיו. משרת כמרגל, וולברין השתקע בסיביר, אך נדד ברחבי האוקיינוס השקט ויפן. לאחר מכן, וולברין מצטרף לתוכנית הטיסה הממשלתית. לוגאן עובר מספר הרפתקאות, ביניהן מאבק בקייבל ובקבוצת האוונג'רס, ומניעת מזימה סודית של וייפר וסייברטות'. וולברין מחלק את תוכנית הטיסה לשלוש קבוצות (אלפא פלייט, בטא פלייט וגמא פלייט) ונחטף על ידי המנהיג, שהתכוון להשתמש בו כדי להרוג את הענק הירוק. אולם, לוגאן מתחבר להרקולס ולקאראקס, אסירים נוספים, ועורר בריחה. לבסוף הוא נשלח לתקוף את הענק הירוק, כשזה האחרון נאבק בוונדיגו.
הצטרפות אל האקס-מן
מאוחר יותר, פרופסור צ'ארלס אקסבייר מגייס את וולברין לקבוצה חדשה של האקס-מן, הכוללת את וולברין, אקסבייר, סייקלופס, ג'ין גריי, אנג'ל, אייסמן, האבוק, פולאריס, באנשי, סטורם, נייטקרולר, סאנפייר, קולוסוס ות'אנדרבירד. אחרי שהוא רואה את הצד האמיתי של עבודתו בביון הקנדי, ובהיותו מסוקרן ממעשיו של אקסבייר, לוגאן פורש ממחלקה H. אחרי כן נחשף, לעומת זאת, שוולברין נשלח להתנקש בפרופסור אקסבייר, ולכן הפרופסור מחק חלק מזכרונותיו של וולברין, שכללו את הזכרונות על ניסיון ההתנקשות, ושתל במוחו את הרצון להצטרף לאקס-מן. בין לוגאן לסייקלופס התפתחה יריבות על ליבה של ג'ין גריי, כשוולברין נהיה ידיד קרוב ואיש סודו של נייטקרולר. כאשר האקס-מן נסעו למסע ביפן, וולברין נפגש והתאהב במאריקו יאשידה. כשג'ין גריי נחטפה על ידי מועדון הלפייר, כוח הפניקס של גריי השתחרר לאחר שמאסטרמיינד הפעיל מניפולציה על מוחה. וג'ין נהייתה המלכה השחורה של מועדון הלפייר, וכך למעשה התחילה עלילת "סאגת הפניקס האפלה", שבסופו גריי כמעט והשמידה את גזע השי'אר, ולבסוף הקריבה את עצמה על הירח.
לאחר מכן, וולברין ביצע את השינוי הראשון בתחפושתו, ובציוות לנייטקרולר ואלפא פלייט נאבק בוונדיגו. וולברין נעשה קרוב יותר לחבריו, במיוחד לנייטקרולר, ואף סייע לספיידרמן להביס את נבל-העל מנטאלו. כשהאקס-מן צופים בעימות טלוויזיוני בין אקסבייר לויליאם סטרייקר, הם מקבלים דיווח שסייקלופס, סטורם ואקסבייר מתו בתאונת דרכים מסתורית. זמן לא רב לאחר מכן, האקס-מן הנותרים מותקפים על ידי קבוצת המטהרים של סטרייקר, אך ניצלים על ידי מגנטו, והאחרון עוזר לקבוצה לאתר את קיטי פרייד. למעשה, סייקלופס, סטורם ואקסבייר נחטפו, והאקס-מן מצילים אותם, כשכך למעשה נגמר אירוע "האל אוהב, האדם הורג". כשהאקס-מן נאבקו בדרקולה, וולברין ננשך על ידו, ותקף את חברו לקבוצה סייקלופס, כשמאוחר יותר וולברין נרפא.
אירוסיו למאריקו, שאדוקאט
לאחר שחקר את עברה של מאריקו, לוגאן גילה כי היא נשואה לבעלה המתעלל, נובורו הידאקי. לוגאן התכוון להרוג את בעלה, אך סומם וכמעט נהרג על ידי אביה של מאריקו, שינג'ן הראדה. כעבור מספר הרפתקאות, לוגאן נפגש עם יוקיו, המספרת לו כי מאריקו מונתה למנהיגת שבט יאשידה, ומוסרת לו חרב מקודשת, בטענה שהוא "ראוי", ולוגאן נישא למאריקו. אולם, זמן מה לפני החתונה, מאריקו נאלצה להדוף את וייפר והסמוראי הכסוף, ולוגאן נאלץ לעזור לה, וכתוצאה מכך יחסיהם נהיו מנוכרים יותר ויותר, כתוצאה מאשליותיו של מאסטרמיינד. לאחר שלוגאן ומאריקו מוכרזים רשמית כזוג (וזאת לאחר שיוקיו הורגת את נובורו), לוגאן נאבק באחוות המוטאנטים, במורלוקים ובמאסטרמיינד. לאחר מכן, לוגאן עוזב את יפן, כדי להציל את אמיקו קוביאשי מזעמה של סלנה.
בעקבות אות מצוקה ששלחה חברת האקס-מן שאדוקאט, לוגאן נאלץ לנדוד ברחבי יפן, כדי שיגלה כי שאדוקאט נתונה תחת שליטתו המוחית של סמוראי בשם אוגון, שהכריח אותה לתקוף את וולברין. לאחר שהאחרון הורג את אוגון, ומשחרר את שאדוקאט משליטתו המוחית, השניים נהיים ידידים קרובים. וולברין מותקף לראשונה על ידי ליידי דת'סטרייק, המאשימה אותו ברצח אביה, ואף מגייסת לעזרתה את קבוצת הבוזזים. כשהאקס-מן ניסו להציל את קבוצת המורלוקים מציפורניהם של המשוטטים, וולברין הואשם כבוגד ונאבק בסייברטות', וכך מתחילים אירועי "טבח המוטאנטים". לוגאן בורח יוצא למספר הרפתקאות, וכשהוא וסטורם חוקרים הריסות בית שנהרס בפיצוץ, הוא חש בקרבתה של ג'ין גריי, על אף שהאחרונה מתה. ביום השנה לנישואיו למאריקו, האקס-מן נחטפים על ידי קבוצת "הערב-רב", המקרינים להם אשליות של רצונותיהם החזקים ביותר. אולם, וולברין, סטורם ופסיילוק אינם נכנעים לפיתויים אלו, ומביסים את הקבוצה.
אחרי גילוי גופותיהם של סוכני ק.ג.ב. במנהטן, לוגאן וספיידרמן מעורבים במספר הרפתקאות. כאשר סטורם עזבה בפתאומיות את האקס-מן, וולברין מגלה על קיומה של מדלין פריור, ומתחבר לדאזלר, הנרי גרייס ואוז צ'ייס. במעקב אחר סטורם, האקס-מן מותקפים על ידי קבוצת הפרידום-פורס של אוולאנש, כשכך מתחיל אירוע "נפילת המוטאנטים", שבסופו הקבוצה מוקמת לתחייה על ידי פורג', וזאת לאחר שרוג פתחה קרע בין ממדי.
נקמתו של מגנטו, פרש אפוקליפס, נשק פלוס והאוונג'רס החדשים
בסיכום אירוע הקרוסאובר "משיכות קטלניות", מגנטו קורע בכוח את האדמנטיום משלדו של וולברין. המעשה גורם לטראומה פיזית גדולה לגופו של וולברין, אשר שוחקת ומעלימה את יכולת הריפוי שלו, וכן לאחר המעשה מתגלה שטפריו למעשה עשויים מעצם, והם חלק מהאנטומיה שלו. וולברין עוזב את האקס-מן לתקופה קצרה, במהלכה הוא יוצא לסדרת הרפתקאות. באותו הזמן יכולת הריפוי שלו חוזרת, כשהפעם הקצב שלה ויכולותיה מוגברים (משום שכשהאדמנטיום היה מחובר לעצמותיו, החומר השתמש באחוז נכבד מיכולת הריפוי של וולברין על בסיס קבוע). בזמן זה גם התגלה שגופו של וולברין כל הזמן עובר מוטציות (בניגוד למוטאנטים אחרים), והאדמנטיום האט את המוטציות בגופו עד כדי שעצרו לחלוטין. יכולותיו הטבעיות, כמו יכולת הריפוי העצמי וחושיו החייתים התחדדו במהלך הזמן, ובזמן זה וולברין מתחבר למתנקשת הקטלנית אלקטרה נאצ'יוס. מתברר שוולברין פראי מטבעו, ותהליך המוטציות בגופו לבסוף יגרום לו לניוון אינטלקטואלי עד שיהפוך לחיה פרימיטיבית. אחרי חזרתו לאקס-מן, בנו של קייבל, ג'נסיס, חוטף את וולברין ומנסה לאחות מחדש את האדמנטיום לשלדו. תוכניתו של ג'נסיס נכשלת, ואף גורמת למוטציות בגופו של וולברין להאיץ ללא שליטה. הוא מקבל למשך זמן קצר צורה של חיה שכמעט ואינה חשה רגשות בה הוא בעל כוח פיזי יותר גדול משהיה לו אי פעם, במחיר של אנושיותו. לבסוף, נבל העל אפוקליפס לוכד את וולברין, שוטף את מוחו והופך אותו ל"מוות", אחד מארבעת פרשיו, ומצליח לאחות מחדש את האדמנטיום לשלדו של וולברין. וולברין מצליח להתגבר על תכנותו של אפוקליפס, וחוזר לאקס-מן.
וולברין חוזר למדריפור, שם נישא והתגרש לווייפר כחלק מתשלום חוב. כעבור זמן מה, מנהל פרויקט נשק פלוס חוטף את וולברין, החובר לפנטומאקס וסייקלופס, ושהשלושה בורחים. מאוחר יותר, כשג'ין גריי חוזרת לחיים, השניים נחטפים על ידי החייזר קסורן. ג'ין, נואשת, מתחננת בפני וולברין להורגה, וכך מתבצע לאחר שהשניים מושלכים לעבר השמש. לוגאן, שבפיצוץ התרסק על פני כדור הארץ, שקע בדיכאון, וקרא לסייקלופס בוגד, כשהאחרון החל במערכת יחסים עם אמה פרוסט. לאחר מכן, וולברין נקלע למארב של ארגון היד, השטף את מוחו ואילץ אותו להרוג את אדי מקדונו ואת נורת'סטאר. בעוד הוא מתבודד בארץ הפראית, וולברין מצטרף לשורות האוונג'רס, ובהמשך לקבוצת האוונג'רס החדשים.
כתוצאה מאירועי "בית אם", שבהם מכשפת השני השתגעה ויצרה מציאות חלופית, וולברין מקבל בחזרה את זיכרונותיו. כתוצאה מכך, הוא יוצא למסע נקמה, ומתעמת עם ג'יימס בארנס. כאשר נבל-העל נייטרו מתחיל את מלחמת האזרחים ביקום מארוול, וולברין צד אותו, אך כשמתבר שהאקס-מן נשארים נייטרליים במאבק, וולברין מותקף על ידי נאמור. וולברין נחטף על ידי השד עזראל ומחולץ על ידי דוקטור סטריינג', אך וולברין חוזר ומביס את עזראל במישור האסטראלי.
דאקן, דדפול והאקס-פורס
לבסוף, רומולוס חוזר, ומיידע את דאקן על מקום הימצאו של אביו. בשלב זה, לוגאן נהיה שותף של שכיר-החרב המטורף דדפול - הקיבל את יכולת הריפוי שלו מדמו של וולברין - על מנת שהשניים ימצאו את בנו. לבסוף, דדפול בוגד בוולברין, מטביע אותו, אך מובס על ידי דאקן, הנורה על ידי ג'יימס בארנס בכדורי קרבונדיום. לבסוף, סבסטיאן שו חוטף את דאקן, וכשוולברין מצילו, דאקן בוגד בו ומצטרף לקבוצת האוונג'רס האפלים. לאחר מכן, וולברין מנהיג את קבוצת האקס-פורס, המורכבת ממנו, בנוסף לוולפסביין, וורפאת' ולורה קיני, שיבוט פגום שלו. במשימתם הראשונה הקבוצה מביסה את הסנטינל המרושע באסטיון.
ספיידרמן, וולברין הולך לעזאזל
לאחר שנמלט מניסויים פרי מנתחת מוח מטורפת, ספיידרמן מתאחד עם וולברין, והשניים עוצרים שוד בנק. אולם, זוג יהלומים קסומים נזרק על השניים, שהועברו בפתאומיות לתקופת הדינוזאורים. בעוד ספיידרמן מחפש דרך להצילם, וולברין מתחבר לשבט דינוזאורים מקומי, וכשהמטאור מגיע, ומכחיד את הדינוזאורים, ספיידרמן מעביר את השניים למציאות חלופית בה דוקטור דום שולט בעולם. וולברין, כתוצאה מכך, משתמש באקדח הפניקס - אקדח קטלני שיוצר על ידי חיה, שהורג את הנורה במחיר חייו של היורה. כתוצאה מכך, וולברין הורג את דום, מת וחוזר לחיים על ידי ספיידרמן, שעשה שימוש בקובייה הקוסמית. לאחר מכן, הם מותקפים על ידי "הצאר" המסתורי ושותפו, "הרצח הגדול", השולחים את שניהם חזרה ליקום מארוול, בזמנים אחרים.
בזמני העבר, לוגאן מוצא עצמו בגופו של ספיידרמן מתמודד בקרב היאבקות, בעוד ספיידרמן נרדף על ידי דוג לוגאן, אחיו של לוגאן. לאחר מכן, השניים מועברים לעולם-מוג'ו, כל אחד בגופו שלו. וולברין, זועם, עושה שימוש נוסף באקדח הפניקס, וכשהוא מגלה כי חלק מכוח הפניקס המקורי טעון באקדח, הוא הופך לפניקס האפל. עם זאת, ספיידרמן מחלץ ממנו את ישות הפניקס, והיהלומים מעבירים את השניים חזרה ליקום מארוול, בנקודה בה עברו לתקופת הדינוזאורים.
כעבור כמה שבועות, נמצאות גופותיהם של לוגאן ושל ילד. לוגאן, בגיהנום, עובד בפרך עבור השטן, המכין כפיל של וולברין ושולח אותו לתקוף את האי אוטופיה. באופן מפתיע, מיסטיק מנסה לחלצו, ומגייסת לעזרתה את גוסט ריידר ודיימון הלסטרום. בגיהנום, לוגאן נאבק בכפיל של סייברטות' ובשטן, כשבאוטופיה הכפיל של וולברין כמעט והורג את קולוסוס. באותו רגע, גוסט ריידר מאתר את וולברין, מתחיל בטקס החזרת נשמתו לגופתו, וכשוולברין מביס את השטן הוא מוחזר לחיים, הורג את הכפיל שלו ומתכנן נקמה. כצעד ראשון, לוגאן הורג את מיסטיק, ומגלה על ארגון היד האדומה - ארגון שנועד להרוג את וולברין. זועם, האחרון הורג ארבעה מחברי הארגון, מגלה שהם ילדיו וקובר אותם. עם זאת, הרוס ממעשיו, לוגאן מפסיק את מסע הקטל שלו. במהלך אירועי "הפחד עצמו", וולברין גנב את אחת מחליפות השריון של איירון מן, נלחם בקבוצת "הראויים" והפסיד בקרב נגדם.
צוות תקיפה אקס-פורס, הפילוג
לאחר אירועי "הביאה השנייה", סייקלופס מורה לוולברין לפרק את קבוצת האקס-פורס. בעקבות כך, וולברין מקים לקבוצה צוות תקיפה מיוחד, הכולל, בנוסף לו, את אנג'ל, פנטומאקס, פסיילוק ודדפול. במשימתם הראשונה הם עצרו את שבט עקבה, שגוננו על אפוקליפס המת, שנשמתו התגלגלה לגופו של ילד. בעוד דדפול מכנס את הקבוצה לדון על ההשלכות המוסריות של הריגת ילדים, פנטומאקס יורה מיידית בראשו של הילד. כתוצאה מכך, אנג'ל איבד שליטה על אישיותו, עזב את הקבוצה ויצא למסע הרג כארכאנג'ל. בחיפושים אחריו, האקס-פורס מועברים לעידן אפוקליפס על ידי דארק ביסט, וכשהקבוצה חוזרת ליקום מארוול הם נאלצים להדוף את ארכאנג'ל ואת דארק ביסט. במהלך הקרב המתחולל, פסיילוק מנסה להרגיע את זעמו של אנג'ל, אך כשהוא תוקף אותה, פסיילוק מעבירה את אישיותו ליקום מקביל.
אוונג'רס נגד אקס-מן
כאשר נובה מתרסק על כדור הארץ, האוונג'רס לומדים כי כוח הפניקס חוזר לכדור הארץ. לוגאן, מבולבל, נהיה יועץ של קפטן אמריקה, אך כשהאחרון מפיל אותו ממסוק האוונג'רס, וולברין מפקפק בחברותו עם הקפטן. הוא נהיה מעין מתווך בין האקס-מן לאוונג'רס, ונלחם בסייקלופס, כשהאחרון הופך לפניקס האפל והורג את פרופסור צ'ארלס אקסבייר.
בעקבות אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן" אלו הצטרף וולברין יחד עם כמה מחבריו לקבוצת האוונג'רס המופלאים, שילוב בין חברי האוונג'רס לחברי האקס-מן.
מותו ומורשתו
עקב אובדן יכולת הריפוי שלו, החל לוגאן ללבוש חליפת שריון על מנת להגן על עצמו, עוזב את בית הספר לילדים מחוננים ע"ש ג'ין גריי, אך נשאר מנהיג האקס-מן וחבר באוונג'רס המופלאים. לאחר שלוגאן משהה את עצמו מפעילות קבוצות גיבורי העל ועוזב את בית הספר בו לימד, הוא מתחיל לעבוד כשכיר חרב במאפיה עבור איש עסקים המכונה "המציע". מאוחר יותר, לוגאן איתר את דוקטור אברהם קורנליוס במעבדה סודית בנבדה, וניסה לעצור אותו מלהשתמש באזרחים חפים מפשע ככלי נשק הדומים לו עצמו. הוא השתמש בטפרים כדי לחתוך את האדמנטיום הנוזלי שכבר הוזרק למספר קורבנות, אך המתכת כיסתה את כל גופו. הוא הרג את קורנליוס ונמלט מהמעבדה, אך מת כתוצאה מכיסוי והתקשות האדמנטיום על גופו, מה שחנק אותו בתהליך. במותו, לוגאן השאיר את סטורם כאחראית לאקס-מן ולבית הספר, והותיר את האקס-מן שבורי לב.
השלכות מותו של וולברין מסופרות בסדרת החוברות Wolverines, בהן דאקן, ליידי דת'סטרייק, מיסטיק, סייברטות' ו-X-23 מקימים קבוצה כדי לחפש אחר גופתו של וולברין, אשר נלקחה בידי מיסטר סיניסטר ונועדה לשמש כניסוי ליצירת צבא כפילים של האקס-מן. בהמשך, X-23 לובשת תלבושת דומה לזו של וולברין ונוטלת את זהותו.
בקשת הסיפור "מלחמות סודיות" של שנת 2015, מגיע ליקום מארוול לוגאן הזקן, גרסה חלופית של וולברין מעתיד חלופי, והוא מצטרף לקבוצה חדשה של האקס-מן.
חזרה לחיים
בהרצת החוברות החדשה "מורשת מארוול" מספטמבר 2017, וכחלקה הסופי של טרילוגיית הסיפורים "מותו של וולברין", "המצוד אחר וולברין" ו"שובו של וולברין", וולברין מוקם לתחייה באופן מסתורי כשכוח הריפוי המואץ שלו חוזר לתקנו, והוא נמלט מכלא האדמנטיום שעטף את גופו בכך שביקע אותו לשניים. מעטפת האדמנטיום הריקה נמצאה בידי ג'ין גריי הצעירה.
כוחות ויכולות
וולברין הוא מוטאנט בעל מספר שיפורים מלאכותיים וטבעיים לפיזיולוגיה שלו.
גורם הריפוי וכוחות הגנתיים
הכוח המוטאנטי הראשי שלו הוא תהליך ההתרפאות המואץ שהוא עובר, המכונה לעיתים קרובות גורם הריפוי המוטאנטי שלו. יכולת זו מחדשת רקמות גוף שנפגעו או נהרסו, מעבר ליכולת של אדם רגיל לרפא. בנוסף לריפוי מואץ של פצעים פיזיים, יכולת ההתרפאות של וולברין הופכת אותו לעמיד במיוחד בפני מחלות, סמים ורעלים. למרות זאת, הוא עדיין יכול לסבול מהאפקטים המיידיים של חומרים כאלה בכמויות גדולות: נראה שהוא הופך שיכור אחרי כמויות גדולות של אלכוהול, ובמקרים רבים הוא נחלש זמנית אחרי שהורעל בכמות גדולה של רעלים או סמים. כמו כן, סוכנות S.H.I.E.L.D פעם הצליחה לשמור את וולברין תחת הרדמה על ידי הזרמת חומר מרדים בקצב של שמונים מיליליטרים לדקה לדמו כל הזמן במשך הניתוח.
גורם הריפוי שלו איפשר את יצירת השיפורים המלאכותיים שעבר כשהיה בתוכנית נשק אקס (שבקומיקסים מאוחרים התבררה כחלק מפרויקט נשק פלוס), בה שלדו צופה במתכת האדמנטיום הבלתי-ניתנת להשמדה. בעוד שהאדמנטיום בגופו מונע או מפחית פציעות רבות, יכולת הריפוי של וולברין חייבת לעבוד באופן תמידי כדי למנוע מהרעלת המתכת מלהרוג אותו. כשגורם הריפוי של וולברין נעלם למשך זמן מסוים, חיה הכין סם שיסתור את הרעלת האדמנטיום. כאשר בפעם אחרת מגנטו הוציא את האדמנטיום מגופו, יכולת הריפוי של וולברין השתוללה באופן בלתי מבוקר, והפכה אותו לפרא אדם.
יכולת ההתרפאות שלו גם מאיטה בצורה דרמטית את תהליך הזדקנותו, מה שמאפשר לו לחיות מעבר לתוחלת-חייו של אדם רגיל. אף על פי שהוא נולד בסוף המאה ה-19, מצב גופו ומראהו הם כשל אדם בשיאו הפיזי. לא ידוע במדויק כמה יכולת ההתרפאות שלו האריכה את תוחלת-חייו.
למרות שגופו נרפא, יכולת ההתרפאות לא מדחיקה את הכאב אותו הוא סובל כשהוא נפצע. וולברין גם מודה שהוא מרגיש כאבי-רפאים שבועות או חודשים אחרי שנרפא מפציעותיו. הוא אינו נהנה להפגע, ולפעמים מכין את נפשו למצבים בהם כאב קיצוני הוא וודאי. במקרים מסוימים, וולברין פצע את עצמו במכוון או נתן לעצמו להיפגע מסיבות שונות, הכוללות את שחרורו משבי, הפחדה, אסטרטגיה, או פשוט כדי לעורר את טבעו החייתי. למרות שעכשיו וולברין זוכר את כל עברו, יכולת ההתרפאות שלו יכולה להגביר את התרפאותו מטראומה פסיכולוגית על ידי הדחקת זיכרונות בהם הוא חווה ייסורים תהומיים.
תיאורים של מהירות החלמתו של וולברין והיקף הפציעות מהם הוא יכול להרפא משתנים בהתאם לכותבי חוברות הקומיקס השונות. במקור, יכולת זו הוצגה כמרפאת באופן מהיר פצעים קטנים ושטחיים, אך כריס קלרמונט, הכותב הראשי של האקס-מן משנות ה-70 עד שנות ה-90 המוקדמות הגביר את גורם הריפוי של וולברין באופן משמעותי, מגמה שהמשיכה גם אחריו. במהלך שנות ה-80 גורם הריפוי של וולברין יכל לרפא דרגות חמורות ביותר של טראומה לגוף, אך משך הריפוי היה יכול להגיע לימים, שבועות וחודשים לפני ריפוי מלא. במהלך שנות ה-90 עד העידן הנוכחי, כותבים אחרים הגבירו את יכולתו עד לנקודה בה הוא יכול להירפא כמעט מכל פציעה או רקמות גוף הרוסות במספר שניות. בין התיאורים הקיצוניים ביותר של יכולת ההתרפאות של וולברין קיימים גם התרפאות מלאה אחרי שנקלע למרכזו של אזור פיצוץ גרעיני, וכן חידוש כל רקמות הגוף הרכות של גופו בתוך מספר דקות, אחרי שאלו נשרפו מעל שלדו לחלוטין. הסבר על השינוי ניתן במיני-סדרה בכיכובו של וולברין, שם לאחר שהוא עובר סדרת פציעות במטרה לבחון את אפקטיביות גורם הריפוי שלו, נאמר כי הוא בעל "גורם ריפוי אדפטיבי". וולברין סבל כל כך הרבה פציעות ובאופן כה תכוף שגורם הריפוי שלו התאים את עצמו, והגביר את מהירותו ויעילותו כדי להתמודד עם קושי הפציעות הגובר. ב"פרוטוקולים של אקסבייר", סדרת פרופילים שנוצרו על ידי אקסבייר המציינים את החולשות והחוזקות של האקס-מן, צוין כי יכולת ההתרפאות של וולברין התגברה ל"רמות מדהימות" ושוער כי הדרך היחידה לעצור אותו היא עריפת ראשו והרחקת ראשו מקרבת גופו.
ניתן לדכא את יעילות יכולת ההתרפאות שלו. לדוגמה, אם עצם עשוי קרבונאדיום (תהליך עיבוד שדומה לאדמנטיום אך בפיתוח סובייטי) מוחדר לגופו ונשאר שם, כוחות ההתרפאות שלו מואטים במידה רבה, עד לקצב ההבראה של אדם רגיל. יכולת ההתרפאות שלו גם אינה מצליחה להתמודד עם פצעים מלהב המורמאסה, קטאנה בעלת מקור מיסטי שפציעות ממנה לא נרפאות על ידי יכולות התרפאות מואצות. צוין גם כי וולברין זקוק לחלבון כדי שגורם הריפוי שלו יצליח לתקן רקמה, כלומר אם הוא היה פצוע מאוד ומורעב, ייתכן וגופו לא יוכל לתקן את הנזק בעצמו. ניתן לכבות את גורם הריפוי שלו גם באמצעות שימוש בננובוטים.
ייתכן וניתן להרוג את וולברין גם על ידי טביעה. הוא אמר שאינו נהנה במיוחד להיות במים, לאור משקלו הכבד של שלדו מצופה האדמנטיום, והוא יכול למות אם יחזיקו אותו זמן ארוך דיו מחת למים - גורם הריפוי שלו רק יאריך את הסבל. הסיפור בעל שני החלקים "לוגאן הטובע" מספר על וולברין לכוד מתחת למים למשך זמן ממושך. בחלק השני של הסיפור, רומזים שחוויה זו החלישה את גורם הריפוי שלו ובריאותו העתידית. אחרי סיפור זה, חיה חשף כי "וירוס חכם" שמקורו במיקרוורס כיבה את גורם הריפוי שלו (ועזב את גופו), מה שחושף אותו למחלות, פציעות, והזדקנות כאדם רגיל.
כל פעם שוולברין נפצע כה קשה עד שגופו מת לפני שיכולת ההתרפאות שלו יכלה לתקן את הנזק, הוא חזר לחיים על ידי קרב עם עזראל, מלאך המוות ביקום של מארוול קומיקס. הקרב מתרחש בכור המצרף, וסיבתו היא תבוסתו של עזראל לוולברין בעולם האמיתי במהלך מלחמת העולם הראשונה. עם זאת, אחרי שנשמתו של וולברין ניזוקה עקב החזרתו לחיים ושטיפת מוחו בידי היד, הוא כרת עסקה חדשה עם עזראל כדי לתקן את הנזק לנשמתו. העסקה החדשה נגדה את סידורם הקודם, ולכן בפעם הבאה בה גופו של וולברין יפצע עד כדי מוות, הוא יישאר מת. ככל הנראה, יכולת ההתרפאות שלו נחלשה בתהליך כריתת העסקה.
לאור השילוב בין יכולת ההתרפאות של וולברין והחסמים המנטליים העוצמתיים שנשתלו על ידי פרופסור אקסבייר, מוחו של וולברין עמיד מאוד בפני התקפות טלפתיות וגישושים. כמו כן, מוחו של וולברין מחזיק במה שהוא מכנה "רקמות צלקת מנטליות" שנוצרו בעקבות כל האירועים הטראומתיים שעבר במהלך חייו. רקמות אלו פועלות כמעין הגנה טבעית, אפילו כנגד טלפתית חזקה כמו אמה פרוסט.
יכולות אחרות
חושי הראייה, השמיעה והריח של וולברין חדים ברמה על-אנושית. הוא רואה בבהירות למרחקים רחוקים משאדם רגיל יראה, אפילו בחשיכה כמעט מוחלטת. שמיעתו מועצמת באופן דומה, ומאפשרת לו לשמוע גם צלילים שבני אדם רגילים אינם מסוגלים לשמוע, וגם לשמוע למרחקים גדולים יותר. וולברין מסוגל להשתמש בחוש הריח שלו כדי לאתר מטרות ולעקוב אחריהן לפי ריחן, אפילו אם הריח נשחק לאורך זמן בשל סיבות טבעיות. חוש זה מאפשר לו לזהות מוטאנטים משני צורה גם כששינו את מראהם. וולברין מסוגל להשתמש בחושי השמיעה והריח שלו כמעין גלאי שקרים, כשתוך כדי ריכוז הוא מבחין בשינוי בדופק הלב של אדם ובריח הזיעה כשהאדם משקר.
לכל שלדו של וולברין, כולל טופריו, אוחה בצורה מולקולרית אדמנטיום, יותר מפעם אחת. בגלל ציפויים, הטופרים שלו יכולים לחתוך כמעט כל חומר מוצק הידוע לאדם. החריגות הידועות היחידות הן מתכת האדמנטיום עצמה והמגן של קפטן אמריקה, שעשוי מסגסוגת אדמנטיום-ויברניום. ויברניום לבדו אינו משתווה בעמידותו לזו של האדמנטיום, שכן קולוסוס הצליח לשבור אותו. יכולתו של וולברין לחתוך כמעט דרך כל חומר תלויה בכמות הכוח שהוא מפעיל ועובי החומר. האדמנטיום מוסיף כובד למכותיו, וכך מגביר את האפקטיביות של יכולותיו ההתקפתיות. עם זאת, השלד המצופה באדמנטיום הופך אותו לפגיע במיוחד עבור מתקפות על בסיס מגנטי. לפי ריד ריצ'רדס, וולברין לא היה מסוגל לזוז ללא כוחו המוגבר, לאור המשקל הנוסף של האדמטניום המאוחה על שלדו.
כישורים ואישיות
בזמן שהייתו ביפן ובמדינות אחרות, וולברין הפך למומחה בכל סוגי אמנויות הלחימה והוא מנוסה למעשה בכל סגנון לחימה על פני כדור-הארץ. הוא מיומן בשימוש ברוב כלי הנשק, כולל בנשק חם, למרות שרק באופן חלקי בנשק קר. הוא הפגין כישורים מספיקים כדי להביס אנשים מסוגו של שאנג-חי וקפטן אמריקה בקרב. כמו כן, בבעלותו ידע נרחב באנטומיה ובנקודות תורפה. הוא גם טייס מעולה ומיומן ביותר בתחומי הריגול ומבצעים סמויים.
וולברין לפעמים ידרדר ל"זעם עיוור" (באנגלית: "berserker rage", על שם הלוחמים הנורדים הפראיים) בזמן קרב צמוד. במצב זה הוא מתפרץ באגרסיביות ועוצמה של חיה נזעמת ואפילו חסין עוד יותר למתקפות מחשבתיות. למרות שהוא מתעב זאת, הוא מכיר בכך שמצב זה הציל את חייו פעמים רבות, מביניהן ראויה לציון הפעם בה הוא נלחם בטלפת 'מיסטר אקס', אז יכולתו של אקס לקרוא את מוחו ולצפות את מהלכו הבא בקרב הפכה לחסרת תועלת משום שבמצב הזעם אפילו וולברין אינו יודע מה הוא יעשה הלאה. למרות הקלות הנראית לעין שבלקיחת חייהם של אחרים, הוא אינו נהנה להרוג או להיכנע לזעמים העיוורים שלו. לוגאן נשמע לקוד התנהגות נוקשה של כבוד אישי ומוסר.