cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חזבאללה
ניסיון להימנע מעימותים ישירים
אף שלעיתים ביצע פעילות התקפית נגד מוצבים, פעילות שלרוב נכשל בה ועניינה היה מורלי בעיקרו, הטקטיקה המרכזית של הארגון הייתה להתמודד באופן עקיף עם צה"ל בפיצוץ מרחוק של מטעני צד ומטעני קלע בצירי התנועה. בשל פעילות זו, בשלב מסוים הוכנסו והוצאו חיילי צה"ל מאזורים מסוימים בלבנון בדרך האוויר באמצעות מסוקי תובלה.
אף שהארגון דוגל בהתאבדות לשם פגיעה באויב, לרוב אינו פועל בשיטה זו אלא אם כן השיטה אפקטיבית, כפי שפעל נגד השגרירות האמריקנית וחיל הנחתים האמריקני, ובאמצעות פיצוץ מכוניות ואף משאיות תופת שבהן נוהגים מחבלים מתאבדים, פעילות שהביאה את האמריקנים והצרפתים להסיג את כוחותיהם מלבנון בתקופת מלחמת האזרחים.
לאחר נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 החל הארגון להתמסד ובנה קווי מוצבים מבוצרים היטב בסמוך לגבול ישראל, אך אלו היו המטרות הראשונות של צה"ל בתחילת מלחמת לבנון השנייה והם הופצצו על ידי חיל האוויר כבר ביום השני למלחמה. מאז המלחמה, הארגון לא שיקם את המוצבים ולא בנה אתרים צבאיים חדשים כדי שלא יהוו מטרות ברורות לצה"ל. יחד איתם נבנו מחסני נשק בתוך בתים פרטיים של האוכלוסייה המקומית, והארגון אף מציע לכל בית תשלום על האחסון הזה.
גם במלחמת לבנון השנייה המשיך הארגון להפעיל את טקטיקת העימות העקיף, בירי מרחוק של טילי נ"ט, צלפים והפעלת מטעני צד. אף שהיו גם עימותים חזיתיים, רובם היו בשל יוזמת צה"ל, שתקף מפקדות ובונקרים.
לוחמה פסיכולוגית
טקטיקה נוספת ומרכזית שהארגון עושה בה שימוש רב היא לוחמה פסיכולוגית – באמצעות אמצעי התקשורת שלו: רשת הטלוויזיה אל-מנאר, תחנת הרדיו רדיו נור, כתבי העת "אל-אנתקאד" הפוליטי ו"בקית אללה" הדתי, ובאמצעות שורה של אתרי אינטרנט. הארגון שוקד על בניית תדמית של ארגון בלתי מנוצח, שכביכול הצליח לגבור על ישראל בלבנון; הוא צילם פיגועים והתקפות על חיילי צה"ל ותקיפות ראווה של מוצבים ושידר אותם באל-מנאר. במסגרת הלוחמה הפסיכולוגית הִרְבה מנהיג חזבאללה, חסן נסראללה, להשתלח בישראל, ללעוג לה ולאיים על אזרחיה בשימוש בכלי נשק שונים, ואף הרבה לגדף את ישראל וארצות הברית בכינויים שונים. במסגרת לוחמה זו קיים הארגון ביום ירושלים מצעדים, שבהם דרכו אנשי הארגון על דגלי ארצות הברית וישראל. רשת הטלוויזיה "אל-מנאר" אף שידרה ב-2003 סדרה סורית אנטישמית בשם "הפזורה" (א-שתאת), גרסה ויזואלית של עלילות הדם, שבה נראות, בין היתר, סצינות של יהודים המבצעים רצח ריטואלי. בעיצומה של מלחמת לבנון השנייה, כאשר החזבאללה שיגר מספר רקטות פג'ר 5 משופר לאזור עפולה, הוא כינה אותן "ח'ייבר 1" כדי לרמוז על ההקשר ההיסטורי לקרב ח'ייבר, שבו מוחמד השמיד והכניע את יהודי ח'ייבר. פעולה זו, שלא נגרם בה כל נזק ממשי אך היה לה הד תקשורתי ותעמולתי מסוים בתקשורת הישראלית, מדגימה יפה את דפוס הפעולה של הארגון.
הפעילות המקוונת של הארגון מאפשרת לו להגביר את התמיכה הבין-לאומית בו ולרכוש קהל רחב. התמיכה מתבטאת בהבעת דעה ובעשיית פעילות פיזית במקומות רבים (הפגנות, פיגועים ועוד). אתרי האינטרנט הם ארכיון נגיש מאוד לתוֹכְני טרור כמו נאומי בכירים, פעולות הארגון, מצע אידאולוגי, ופעילות סוציאלית בלבנון. ככלל, פעילות הארגון ברשתות החברתיות מאפשרת שיח יזום מצד הארגון תוך פנייה ישירה לקהל. בנוסף, פועל הארגון ברשת האפלה.
על פי ד"ר גיא בכור, השימוש של חזבאללה בטקטיקות הלוחמה הפסיכולוגית אינו דבר שבמקרה, אלא דבר שחזבאללה שואב במישרין מהשיעה. הוא טוען כי השיעים שהיו מיעוט נרדף ומדוכא בתוך ים סוני במשך כאלף שנים, אימצו באמצעות מלומדי הפיקה שלהם, טקטיקות שונות כדי לשרוד פיזית. בין הטקטיקות העיקריות: ד"ר בכור מציין כי בישראל נפלו לעיתים לתוך מלכודות תודעתיות ופסיכולוגיות אלו, בעיקר בעקבות העובדה כי מסריו הרבים של חסן נאסראללה שודרו בטלוויזיה הישראלית. החלק המשלים את הלוחמה הפסיכולוגית של הארגון כולל הימנעות משידור והסתרה של כל דבר שיש בו משום רמז לחוסר הצלחה של כוחות חזבאללה, או להצלחה של כוחות האויב, במי מאמצעי התקשורת של הארגון.
אימונים והכשרה
אימונים בסיסיים ללוחמי הארגון נערכים בבקאע, במהלך קורס של 45 ימים בהם לומדים מיומנויות לחימה בסיסיות, שימוש בנשק, חבלה, קשר ועוד.
לאיראן נשלחים מפקדים בארגון לאימונים מתקדמים ובתחומי התמקצעות שונים. על פי הידוע אלפי פעילי חזבאללה (כ-3,000) עברו הכשרה ואימונים צבאיים באיראן, שכללו: לוחמת גרילה, שיגור רקטות, ירי נגד מטוסים, הפעלת טילים נגד טנקים, הפעלת מזל"טים ודאונים, בניית מטעני צד בצורת קלע, שיט בסירות מהירות ולוחמה ימית. כמו כן, עברו כמה עשרות פעילי חזבאללה קורס טיס באיראן. בלבנון נמצאים כמה מאות מדריכים ממשמרות המהפכה האיראניים, שנטמעו באוכלוסייה ונשאו נשים מקומיות.
אידאולוגיה
האידאולוגיה של הארגון היא אסלאמיסטית קיצונית מבית מדרשה של איראן, ואפשר לראות בארגון גרורה איראנית לכל דבר ועניין, ולראות בהצהרת הכוונות האיראניות כמשקפות את כוונותיו של הארגון. לארגון מטרות אסטרטגיות רחבות טווח הכוללת השמדתה של ישראל, עיקור כוחה והשפעתה של ארצות הברית בעולם, הפיכת לבנון לרפובליקה אסלאמית בדומה לאיראן, וייצוא המהפכה האסלאמית ליתר העולם.
הארגון מנסה לטשטש ולעדן את מטרותיו ולהציג עצמו כמגן לבנון ואת הסכסוך עם ישראל על רקע טריטוריאלי. במסגרת תפיסת עולמו הוא רואה במלחמה בישראל מלחמת קודש דתית, שמטרתה לסלק את ישראל מהטריטוריה האסלאמית ("דאר אל-אסלאם"), ובכך לקיים את מצוות האסלאם על הצד הטוב ביותר. לארגון היבט אנטישמי חריף ביותר. בתעמולה הארסית שלו הוא משווה את ישראל לנאציזם, ומכנה אותה "גידול סרטני", "חיידק מסוכן" ו"מדינת צאצאי החזירים והקופים".
גם שנאתו לארצות הברית, המכונה בפיו "השטן הגדול", היא תהומית, וארצות הברית זוכה למטח גידופים ולגלוג מבכירי הארגון, בצד פיגועים שבוצעו נגד מטרות אמריקניות. לארגון גם פן גזעני, ואפשר לראות את ביטויו באחד הנאומים של המייסד, השייח מוחמד חוסיין פדלאללה, שהתבטא שאף במקרה שיהודי ישראל יתאסלמו כולם, הם בכל מקרה יצטרכו לעזוב את מדינת ישראל לאחר "שחרורה" בידי הכוחות האסלאמיים.
מכיוון שהאידאולוגיה שלו כה עמוקה ודתית, הוא מוכן להשתמש בכל האמצעים כדי להשיג את יעדיו, כולל פגיעה באזרחים משני הצדדים, ובמיוחד בקידוש מעשה ההתאבדות לשם קידוש שם אללה (אסתשהאד) במסגרת מלחמת המצווה (ג'יהאד), כדרך הקצרה ביותר להגיע לאלוהים. יתרה מזאת, כפי שבא לידי ביטוי בנאום קורי העכביש, לאחר נסיגת צה"ל מלבנון, הוא מזהה את האזרחים כצד החלש של החברה הישראלית, ולכן מוצא צידוקים לתקוף אותם ולאיים עליהם, ובאמצעותם לפגוע במדינת ישראל. בשל הצלחותיו ונועזותו הפך חזבאללה למקור השראה לארגוני טרור ערביים אחרים ותנועות אסלאמיות קיצוניות. עדות לכך שהמאבק האמיתי אינו על גבולה של לבנון, אפשר לראות בעניינו הרציני להבעיר את שטחי יש"ע ולהוות גוף תומך, מסייע ומעודד לארגוני הטרור הפלסטיניים.
מבנה ארגוני
בראשות חזבאללה עמדה סמכות רוחנית – השייח' מוחמד חוסיין פדלאללה שמת ב־2010, יחד עם מועצת חכמים קטנה המכונה ה"שורא" שמקבלת החלטות עקרוניות, כפוף להם, הוא מזכ"ל חזבאללה, העומד בראש השורא המבצעת ("מג'לס שורא אל-קראר"), שבה חברים תשעה אנשים ובהם שני איראנים, ואלה מתרגמים את ההחלטות המדיניות של השורא הרוחנית להחלטות מבצעיות.
המועצה המבצעת אחראית למעשה לשני ארגונים הפועלים במקביל: האזרחי והצבאי. האזרחי אחראי על שיפוט, הסברה, פעילות מדינית ופוליטית, ופעילות הדעוה: חינוך, צדקה ורווחה, ובהם הקמת בתי ספר ומדרשות, תפעול בתי חולים, ושירותים סוציאליים שונים. בין היתר:
המוסדות הצבאיים
הארגון הצבאי שאחראי על המנגנון הצבאי של חזבאללה מורכב ממאגר של אלפי מתנדבים שעברו הכשרה צבאית בסיסית, ומאות נוספים של לוחמי קבע מקצועיים בתשלום, שקיבלו לרוב הכשרה מסודרת באיראן. יחידות הקיימות במנגנון הצבאי של חזבאללה על פי מידע גלוי:
מימון
היקף ההכנסות של חזבאללה נאמד בשנת 2013 בכ-800 מיליון עד מיליארד דולר לשנה, אך בעקבות החרפת העיצומים נגד איראן נקלע הארגון החל משנת 2019 למשבר כלכלי ותקציבו קוצץ בעשרות אחוזים. מקורות המימון שלו הם:
ארגון חזבאללה משתמש בין היתר בחברות לבנוניות לשם הלבנת פעולותיו ברחבי העולם. בין החברות העיקריות חברת "בַּיְת אל-מַאל" וחברת "יוסר". ב-7 בספטמבר 2006 הקפיא משרד האוצר האמריקני את נכסיהן בארצות הברית והטיל חרם כלכלי על חברות אלו.
בנובמבר 2014 פרסם המגזין פורבס-ישראל מחקר מקיף שעל פיו מייצר ארגון חזבאללה כחצי מיליארד דולר בממוצע מדי שנה מפעילותו הכלכלית ומדורג במקום הרביעי מבין ארגוני הטרור בעולם מבחינת הכנסות שנתיות. על פי התחקיר מעבירה איראן לחזבאללה כ-250 מיליון דולר, כ-50% מסך הכנסות הארגון. הפעילות הקרימינלית של הארגון הכוללת בין השאר הלבנות הון, זיוף שטרות וניירות ערך, סחר בנשק, גניבת מכוניות, הברחות ובעיקר ייצור וסחר סמים, מזרימה לחזבאללה עוד מאות מיליוני דולרים מדי שנה.
בדצמבר 2017 עדכן פורבס-ישראל את רשימת ארגוני הטרור העשירים בעולם. מהתחקיר המעודכן עולה כי נכון לסוף שנת 2017 ארגון חזבאללה הוא ארגון הטרור העשיר ביותר, עם היקף הכנסות שנתי של כ-1.1 מיליארד דולר. על פי התחקיר המקיף איראן מימנה קרוב ל-75% ממקורות ההכנסה של חזבאללה (שעמדו אז על כ-800 מיליון דולר בשנה). עוד מאות מיליוני דולרים נוספים זורמים לקופת הארגון מפעילות פלילית – בעיקר סחר בסמים.
פשיעה
בדומה להתנהלות מפלגות לבנוניות אחרות בעבר, חלק מאנשי חזבאללה עוסקים בענפי פשיעה שונים, המכניסים להם כסף קל. עם זאת, חלק ממקורות המימון של חזבאללה כארגון מגיע מסחר בסמים. לבנון ידועה כמדינת סמים, וחזבאללה, לטענת גורמי ביון מערביים, שולט בתחום זה: אנשיו המגיעים מקרב חמולות שיעיות עוסקים בגידול, יבוא חומרי גלם, ייצור והפצת סמים. עשרות מעבדות קיימות בפרט באזור העיירה בעלבכ, הנחשבת לבירת הסמים של לבנון. על פי הטענות האמריקניות והישראליות, באזור הבקאע מגדלים סמים בשטח של כ-50 אלף דונם, שמפיקים בין 250 ל-300 טון. על פי הערכות של גורמי שלטון ישראליים, מדי שנה מוברחים דרך הגבול הלבנוני כעשרה טון של חשיש לישראל, תחת עיניהם הפקוחות של אנשי חזבאללה. סמים מוברחים מלבנון לישראל גם דרך גבולה עם ירדן. לטענת חוקרים ישראליים כדוגמת ד"ר בועז גנור, לחזבאללה יש עניין אסטרטגי להציף את מדינת ישראל בסמים. בנוסף התפרסמו ידיעות רבות על רשתות סחר בסמים שהפעיל הארגון בדרום אמריקה.
תחום פשיעה נוסף הוא זיוף כספים והפצתם (במיוחד דולרים), באמצעות ידע איראני. העיירה בריתאל שבשליטת חזבאללה נחשבת למרכז הזיוף הלבנוני, ובה כ-15 בתי דפוס המתמחים בזיופים. בתחום זה ניכרת זיקה ברורה בין איראן לחזבאללה. בתחילת שנות ה-90 הועברו מאיראן מכונות משוכללות לזיוף כסף לחזבאללה, שהפיקו זיופים באיכות גבוהה ביותר (Super Dollar). בעקבות לחץ אמריקני על סוריה, הוצאו מכונות אלו במחצית שנות התשעים. עם זאת, המשיכה הדפסתם של זיופים איכותיים פחות. הארגון ממנף את היכולות הטכניות של הזיוף לתחום המבצעי, לצורך זיוף תיעוד הכולל בין היתר זיוף דרכונים.
ההכרה בחזבאללה כארגון טרור
חזבאללה הוכרז כארגון טרור על ידי ארצות הברית, ישראל, הממלכה המאוחדת, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, הונדורס, הולנד, ארגנטינה, קולומביה, פרגוואי מדינות המפרץ, גרמניה, אוסטריה, ליטא, לטביה, סרביה, קוסובו, אסטוניה, סלובניה, אזרבייג'ן, גואטמלה, אוסטרליה, צ'כיה, האיחוד האירופי והליגה הערבית.
משרד החוץ של ארצות הברית מציין שחזבאללה אחראי למותם של יותר מ-300 אזרחים אמריקאים, יותר מ-200 מהם היו נחתים אמריקנים בלבנון. על עימאד מורנייה, שבין השאר, תכנן את הפיגועים ב-1983 נגד הנחתים, הוצא צו מעצר בינלאומי עם פרס של חמישה מיליון דולר למי שיביא מידע עליו. גורמים רשמיים בקנדה ובהם השר לביטחון הציבור, סטוקוול דיי, אף השוו בינו לבין גרמניה הנאצית.
בתחילה ארגון הביון הארגנטינאי, הגדירו כ"ארגון בעל מאפיינים של ארגון טרור", בעקבות הפיגועים בבואנוס איירס בארגנטינה, והתובע הכללי של המדינה הוציא צו מעצר בינלאומי נגד אחד מבכיריו. ב-17 ביולי 2019 הכריזה ארגנטינה על חזבאללה כארגון טרור לאחר אישור תקנה שכל ארגון שביצע פעולת טרור על אדמתה, יוכרז כארגון טרור.
לעומתם המדינות צרפת, רוסיה, איטליה, סוריה, קובה, קוריאה הצפונית, אלג'יריה, עיראק ואיראן אינן מחשיבות את חזבאללה כארגון טרור.
ב-4 בינואר 2005 החליט בית משפט בדיסלדורף שבגרמניה לאשר את גירושו של פעיל חזבאללה מהמדינה. בית המשפט קבע כי הארגון מוביל את המאבק בישראל "תוך זלזול ברוטלי בחיי אדם". התקשורת המערבית בדרך כלל מתארת את חזבאללה כ"קבוצה מיליטנטית" הקשורה ל"טרוריזם". מקורות אחרים, בעיקר במדינות ערביות במזרח התיכון, אינם רואים בחזבאללה ארגון טרור. חזבאללה הכחיש קשר לפעולות טרור מסוימות, בהן פיגועי 11 בספטמבר ורציחת ניק ברג, אך תמך בחמאס באופן פעיל. חמאס נחשב על ידי מדינות רבות לארגון טרוריסטי, ועל כן תמיכה בו היא הפרה של החלטת מועצת הביטחון 1373, לפי אותן מדינות.
חזבאללה טוען שחמאס אינו ארגון טרוריסטי אלא ארגון התנגדות ל"כיבוש הישראלי", אף על פי שארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה, אוסטרליה והאיחוד האירופי הגדירו כולן את חמאס כארגון טרוריסטי. מנהיגי חזבאללה טוענים גם שחזבאללה מעולם לא ביצע פעולות טרור, והצדיקו את פעולותיו האלימות כצעדים הגנתיים מפני פעולות ישראליות. מדיניות "הגנתית" זו אינה מתיישבת עם מעורבותו של חזבאללה, כפי שנטען, בפיצוץ מטרות יהודיות וישראליות אזרחיות בארגנטינה למשל, בהן נהרגו 124 בני אדם.
ב-2005 החלו מדינות שונות באירופה לאסור את שידור ערוץ אל-מנאר של חזבאללה באירופה, בשל ההסתה האנטישמית שהוא משדר. כמו כן, בחודש מרץ 2005 הכריז האיחוד האירופי שחזבאללה הוא ארגון טרור, אך ההחלטה הייתה הצהרתית בלבד ולא חייבה נקיטת פעולות נגד חזבאללה או כספיו באירופה.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה טענה ישראל כי חל כרסום במעמדו של חזבאללה בעולם הערבי, שכן נשמעו קולות בכירים בסעודיה ובמצרים שטענו כי חזבאללה הוא למעשה ארגון טרור ולא תנועת התנגדות לגיטימית. מטיפים סונים קראו לו בעיוות שמו "המפלגה האלילה", וטענו שהוא איננו משרת את האל אלא את רצון איראן להשתלט על העולם הערבי. עם זאת, רבים בעולם הערבי ראו בחזבאללה כארגון היחיד שהצליח לשרוד התקפה רצינית של ישראל. עליית קרנו של הארגון בלבנון הובילה למשבר ממשלתי, שבמסגרתו פרשו השרים השיעיים (ותומכי מישל עאון) מהממשלה, לאחר שדרישתם לקבלת שליש מכיסאות השרים לא נענתה.
ברבע הראשון של שנת 2009, בעקבות תפיסת רשת ריגול וטרור של חזבאללה במצרים, שמנתה 49 חברים ואיימה להפיל את המשטר במצרים, הוחמרו היחסים בין מצרים לבין חזבאללה ואיראן, ומצרים החלה לפעול להפסקת שידורי אל-מנאר בלוויין שלה.
ב-2011 הוציא בית הדין הבינלאומי בהאג צווי מעצר נגד ארבעה טרוריסטים של חזבאללה, בהם המפקד הבכיר מוסטפא בדר א-דין, גיסו ויורשו של עימאד מורנייה, באשמת תכנון וביצוע רצח ראש ממשלת לבנון רפיק אל-חרירי.
ב-22 ביולי 2013 הסכימו מדינות האיחוד האירופי להכיר בזרוע הצבאית של ארגון חזבאללה ארגון טרור, והוסיפו את הזרוע הצבאית לרשימת ארגוני הטרור. כתוצאה מכך על הארגון מופעלות סנקציות כגון הקפאת נכסים שמחזיק הארגון בתחומי 28 המדינות החברות באיחוד האירופי. הארגון באמצעות ערוץ התקשורת שלו אל-מנאר הגיב באומרו כי "ישראל הכפיפה את האיחוד האירופי לרצונה לאחר מאמצים כבירים". ישראל, מצידה, מחתה על הניסיון להפריד בין הזרוע הצבאית לבין הזרוע הפוליטית של הארגון (מחנה ה-8 במרץ), אך האיחוד האירופי לא רצה לפגוע בקשרים המדיניים עם לבנון, שמפלגה זאת הייתה חלק מממשלתה.
ב-2 במרץ 2016 הכריזה מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ, הכוללת את ערב הסעודית, קטר, כווית, איחוד האמירויות הערביות, בחריין ועומאן, על חזבאללה כארגון טרור. כשבוע לאחר מכן עשתה כן גם הליגה הערבית.
בפברואר 2019 הוציאה הממלכה המאוחדת גם את הזרוע המדינית של חזבאללה מחוץ לחוק וקבעה שחזבאללה על כל זרועותיו הוא ארגון טרור.
ב־18 ביולי 2019, לרגל 25 שנים לפיגוע בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס, שבוצע לכאורה על ידי חזבאללה ואיראן, הקפיאה ארגנטינה נכסים של אנשי הארגון והכריזה עליו בפועל כעל ארגון טרור.
ב-19 באוגוסט 2019 הכריזה פרגוואי על חזבאללה כארגון טרור.
בינואר 2020 הצטרפו הונדורס וקולומביה למדינות המגדירות את חזבאללה כארגון טרור.
במאי 2020 הכירה אוסטריה בארגון על כל שלוחותיו כארגון טרור.
באוגוסט 2020 הכירה ליטא בארגון על כל שלוחותיו כארגון טרור.
ב-13 בספטמבר 2020 הכירו סרביה וקוסובו בחזבאללה כארגון טרור (כחלק מהסכם סרביה–קוסובו).
ב-22 באוקטובר 2020 הכריזה גם ממשלת אסטוניה על חזבאללה, על כל זרועותיו, כארגון טרור.
ב-23 באוקטובר 2020 הכירה גואטמלה בחזבאללה כארגון טרור{{הערה|{{ישראל היום|אריאל כהנא|"מברך על הכרזת חזבאללה כארגון טרור"|interactive/amp/article/812891{23 באוקטובר 2020}}}}.
ב-24 באוקטובר 2020, כחלק מהסכם ישראל–סודאן, נודע שממשלת סודאן תגדיר את חזבאללה כארגון טרור. עם זאת, לא היה אזכור לנושא בהצהרות הרשמיות מטעם שתי המדינות.
ב-28 באוקטובר 2020 הכירה צ'כיה בחזבאללה כארגון טרור.
ב-1 בדצמבר 2020 הכירה סלובניה בחזבאללה כארגון טרור.
בנובמבר 2021 הכירה אוסטרליה בחזבאללה על כל זרועותיו כארגון טרור.
פעולות טרור
חזבאללה ביצע מגוון פעולות טרור בלבנון, בישראל ובעולם, הבולטות בהן:
רב-מכר
רב-מכר הוא ספר פופולרי שנמכר בעותקים רבים. בדומה ל"שובר קופות" בקולנוע ו"אלבום זהב" במוזיקה. לעיתים מתייחס המושג "רב-מכר" לא להיקף המכירות של הספר, אלא לאופיו שנכתב בסגנון שנועד להפוך אותו לרב-מכר.
הצטרפותו של ספר לרשימת רַבֵּי-המכר היא מקדם מכירות מובהק, ולכן המוציאים לאור נוהגים לציין זאת בפרסומת לספר ועל עטיפתו.
את הצירוף "רב-מֶכֶר" חידש הבלשן יצחק אבינרי.
רשימות רבי-מכר
רשימות רַבֵּי-מכר, שנוצרות לפי מדגם של חנויות ספרים, מתפרסמות בעיתונים. ברשימות אלה מחולקים רַבֵּי-המכר לשתי קטגוריות בסיסיות: סיפורת (Fiction) וספרי עיון (Non-fiction). חלוקות נוספות הן לפי קהל היעד: מבוגרים וילדים. אחת הרשימות הידועות בעולם היא של העיתון הניו יורק טיימס בצפון אמריקה.
היקף המכירות המביא להכללת ספר ברשימת רַבֵּי-המכר תלוי במדינה ובשפה שבה נמכר הספר. בממלכה המאוחדת ספר נחשב לרב-מכר כאשר נמכרים ממנו בין 4,000 ל-25,000 עותקים בשבוע, ולעומת זאת בקנדה מספיקה מכירה של 5,000 עותקים בשבוע כדי להיחשב לרב-מכר.
בארצות הברית נהוג להדפיס ספרים חדשים בכריכה קשה, ואת אלה מתוכם שהפכו לרבי-מכר להדפיס גם במהדורה זולה יותר בכריכה רכה, פעמים רבות על נייר באיכות נמוכה. בישראל לא נהוגה הבחנה כזו.
בעיתונות הישראלית החל בשנת 1993 מוסף הספרים של "הארץ" לפרסם רשימת רבי-מכר. ב-1997 החל גם "ידיעות אחרונות" לפרסם רשימה כזו. ביוני 2009 חדלה העיתונות הישראלית מלפרסם את טבלאות רבי המכר, לאחר שרשת סטימצקי הפסיקה למסור נתוני מכירות, בטענה כי רשתות אחרות מפרסמות נתוני מכירות מעוותים. להתאחדות הוצאות ספרים בישראל רשימות משלה.
על פי הוצאת הספרים טקסט רץ, בציבור החרדי והדתי 'רב מכר' הוא ספר שמכר מעל 1000 ספרים תוך שבוע, או מעל 10,000 מאז צאתו לאור. זאת למעט ספרים שחולקו או נמכרו במחיר סמלי ולמעט ספרי יסוד תורניים.
היסטוריה
הספר "ייסורי ורתר הצעיר" (בגרמנית: Die Leiden des jungen Werthers) מאת גתה, שפורסם בגרמניה בשנת 1774, נחשב לרב-המכר המודרני הראשון – מיד עם פרסומו הוא נקרא ברחבי אירופה וארצות הברית. אף על פי שכיום הסופרים עושים רווח נאה מספרים שהם רבי-מכר, לא כך היה עם גתה (בספרו "ייסורי ורתר הצעיר"), שכן באותו זמן לא הייתה נהוגה שיטת התמלוגים.
בישראל
הגדרת ספר כרב מכר אינה על פי תקן. חנויות הספרים מוכרות ספרים כרב מכר לפי שיקול דעתן.
נטען שרשת סטימצקי, שחולשת על כחצי ממכירות הספרים בישראל מגדירה את רשימת רבי המכר של השבוע על פי כמות מכירה שבועית. כך, למשל, ספר פרוזה צריכים להירכש בשבוע רגיל 300-1,000 עותקים ממנו בכדי שייכנס לרשימת רבי המכר. הרף לרבי מכר הולך ויורד עם הגידול במספר הספרים המודפסים בשנה בישראל, בשנת 1990 הרף עמד בערך על 20,000 ובשנת 2011 הרף עמד על כ-5,000.
מחשוב ער לסביבה
מחשוב ער לסביבה (Context Aware Computing) היא מערכת היכולה להתאים את פעילותה בהתאם לנסיבות סביבתיות ללא צורך בהתערבות מפורשת של המשתמש. המערכת יודעת לשאוב נתונים רלוונטיים בדרכים רבות, כגון מידע המגיע באופן מקוון, מצב של התקנים, מידע המתקבל מחיישנים שונים, זמן, מיקום פיזי וכדומה. עיבוד המידע המתקבל במערכת עשוי לגרום לשינוי באופן פעולתה כך שתתאים לסביבה החדשה.
תכונות אופייניות למערכות מחשוב ערות לסביבה
למערכות מחשוב ערות לסביבה ישנן בדרך כלל מספר תכונות המבדילות אותן ממערכות מחשוב רגילות (Rohn, 2002):
שימושים כיום
מחשוב ער לסביבה ניתן למצוא כיום כמעט בכל תחום בו משולבות מערכות ממוחשבות. השימושים במחשוב ער לסביבה הם רבים ותלויים בעיקר במגבלות הטכנולוגיות ובעלות אל מול הצרכים. דוגמאות פשוטות לשימושים במחשוב ער לסביבה (Erickson, 2002):
עתיד
מחשוב ער לסביבה הוא תחום הנמצא בשלבי התפתחות ראשוניים. התחום צובר תאוצה רבה ובשנים האחרונות השימוש בתחום עולה באופן מתמיד. ניתן לצפות כי בעתיד ימשיך התחום להתפתח יחד עם התפתחות הטכנולוגיה והקידמה. רעיונות לשימושים עתידיים בתחום מחשוב ער לסביבה בסביבת המגורים (Meyer & Rakotonirainy, 2003):
מגבלות
למערכות מחשוב ערות לסביבה ישנן מספר מגבלות. המגבלות העיקריות הן מגבלה טכנולוגית בכל הקשור לקליטת מידע מהסביבה ולעיבודו (בדרך כלל על ידי חיישנים), ומימוש הצורך של עבודה ללא טעויות – ישנו קושי רב ליצור מערכת המשנה את תפקודה בהתאם לסביבתה ואינה טועה כלל בניתוח המצב הסביבתי והתאמת אופן פעולתה, כפי שהמשתמש היה רוצה שתפעל (Erickson, 2002).
עזורה
עזורה היא מסעדה הנמצאת ברחוב האשכול 4 בירושלים, בתוך שוק מחנה יהודה. המסעדה - שמתמחה בתבשילים כורדיים, עיראקיים וטורקיים, נפתחה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי עזרא שרפלר, ונחשבת עד היום לאחת המסעדות הבולטות בעיר. למסעדה סניף בשכונת נווה שאנן בתל אביב.
אודות
שרפלר נולד בעיר דיארבקיר שבדרום-מזרח אנטוליה בשנת 1933. לאחר עלייתו ארצה בשנת 1949, וכשהוא בן 17, חבר שרפלר לרחמים בן יוסף, והשניים הקימו את מסעדת "רחמו" בשוק מחנה יהודה. מספר שנים לאחר מכן, שרפלר החליט לעזוב את המסעדה ועם ברכתו של בן יוסף, פתח את מסעדת עזורה בשכונת ממילא. בשנות ה-60, ואחרי שנחתם הסכם ג'נטלמני בין שרפלר לבין בן יוסף, הועברה המסעדה מממילא ונפתחה מחדש כדוכן בשוק.
בימיה הראשונים של המסעדה הוגש מספר מנות מצומצם, ובעיקר אורז ושעועית, חומוס ומג'דרה. היה זה בתקופה ששרפלר עבד לבדו במסעדה, כששימש כטבח, מלצר ומנהל בו זמנית. בהמשך הצטרפו אליו בניו, ותפריט המסעדה התרחב לקובה ותבשילי בשר. בשנת 1981, לאחר שזזה מספר פעמים, עברה המסעדה למיקומה הנוכחי בשוק העיראקי במחנה יהודה. באותה תקופה החלו לפקוד את המסעדה פוליטיקאים ואמנים, דוגמת חיים גורי, צחי הנגבי, ישראל כ"ץ, משה נסים, שאנן סטריט וגדעון עזרא.
בשנת 2009, עם עליית הפופולריות של שוק מחנה יהודה, התרחבה גם המסעדה על מספר מבנים קטנים ברחוב. שעת הסגירה המוקדמת (סביב 14:00 בצהריים), שהייתה מקובלת בעבר, השתנתה, והמסעדה החלה לעבוד עד שעות הערב המוקדמות. שש שנים לאחר מכן נחנך הסניף הראשון של המסעדה בתל אביב, שמנוהל על ידי בניו של שרפלר.
בספר השירה "כשאמא שלי הייתה מלכה" של יוסי בנאי, שיצא לאור ב-1996, מופיע השיר "במסעדה אצל עזורה", שמתאר את חוויותיו של בנאי כאורח במסעדה. מילות השיר מופיעות על לוח מתכת ברחבה החיצונית של המסעדה.
בדיחה
בדיחה היא אמרה שמטרתה להצחיק.
אורכה של בדיחה יכול להשתנות ובדרך כלל עומד על מספר משפטים בודדים. הבדיחה יכולה להיות יצירה מוגמרת בפני עצמה, או להיות חלק מיצירה קומית ארוכה יותר (כגון מערכון). כמו כן, היא יכולה להיות משולבת ביצירה שעיקרה אינו קומי, כגון חלק מנאום פוליטי או הרצאה חינוכית.
יתרונות ושימושים
הבדיחה מעוררת צחוק הנחשב לבריא. הוא משחרר אנדורפינים ומשפר את מצב הרוח. בדיחות היוו נושא למחקר רציני מדעי, למשל עבודתו של זיגמונד פרויד: "בדיחות ויחסן לתת מודע".
הבדיחה גם ממלאת תפקיד חברתי. היא נותנת דימוי נעים, נוח ופתוח לאומרה. בדיחות יכולות בקלות להוריד מהלחץ בשיחות חשובות, ולעזור לאנשים זרים לתקשר ביתר נוחות.
על פי המסופר בתלמוד היו תלמידי חכמים כמו רבה שפתחו את שיעורם בבדיחה, על מנת לפתוח את לב התלמידים לשיעור, טכניקה שמקובלת היום על חלק מהמרצים.
מהותה של הבדיחה
לרוב מובע בבדיחה רעיון פרדוקסלי או אבסורדי, שאינו לפי הרצף הרציונלי וההגיון המוכר לנו. בבדיחות חייב להיות אלמנט של הפתעה ושל אמירה שלא צפויה מראש, אחרת הבדיחה תהפוך לסיפור.
לשם הבנת בדיחות מסוימות יש להיות מצוי בקונטקסט או ברקע התרבותי שבו מסופרת הבדיחה. כך בדיחות על פולניות מסופרות מתוך תפיסה מוקדמת על קרירותן ועל האופן שבו הן מקדישות את סבלן. "בדיחות קרש" הן בדיחות שאינן מצחיקות, מכיוון שאלמנט ההפתעה בהן נמוך.
צחוקם של שומעי הבדיחה נובע מהסתירה בין הרעיון שבה לבין הלך החשיבה המקובל. כאשר מתברר שבניסיון לפתור את הסתירה הזו אין טעם, שהרי זוהי בדיחה ובדיחה גרידא, משתחררת האנרגיה שהשקיע המוח בהתמודדות עם הבדיחה, ואנרגיה זו יוצרת את הצחוק.
יתרונה של הבדיחה הוא בשנינותה ובקצרנותה. ככל שהבדיחה תהיה קצרה יותר ומפתיעה יותר, כך היא תיחשב לבדיחה איכותית יותר. ככל שבדיחה הופכת לסיפור ארוך, לרוב היא מאבדת משנינותה ומפסיקה להצחיק.
היחס לאחר
אפלטון, ואחריו תלמידו אריסטו, הסבירו את הצחוק מהחלקה על קליפת בננה כשמחה לאיד. מכאן פתחו תורה שעל פיה צחוק נובע מלעג ומתחושת עליונות. תורות אלה אינן מסבירות את מרבית הבדיחות, ולכן הוסיף תומאס הובס את הרעיון שבבדיחה אדם לועג לעצמו לאחר מעשה: "כמה טיפש הייתי קודם, לפני שהבנתי את העוקץ בבדיחה". כיום אין תורות העליונות זוכות לתמיכה מרובה.
ההבחנה בין "אני" ל"אחר" מאפשרת לצופה או לשומע לחוות תחושה של רווחה, המעוגנת ביסודה בתחושת ההקלה כי הוא אינו מושא ההומור ואינו נפגע ממנו. כאשר ההבחנה אינה קיימת, או שישנה קרבה גדולה בין ה"אני" למושא ההומור, מידת הרווחה והשעשוע שחווה הצופה או השומע מתמעטים וגם ההנאה שלו מן ההומור מתמעטת.
דוגמה טיפוסית לכך יכולה לשמש בדיחות על מוצאם של אנשים, המשעשעות בעיקר אנשים שאינם ממוצא זה. גם מחזה כמו החלקה על קליפת בננה או נפילה ישעשעו בדרך כלל את הצופים במחזה, אך לא את המחליק או הנופל עצמו. פעמים רבות, עם זאת, עשוי הומור העוסק בקהילה מובחנת כלשהי לשעשע את חברי הקהילה, כאשר הם סבורים – בצדק או שלא בצדק – שהם מובחנים ממושאיו האמיתיים של ההומור. דוגמה לכך ניתן למצוא בעורכי דין התולים על קירות משרדיהם את איוריו של דוּמה הלועגים לעוסקים במקצוע, מתוך סברה שחיצי ההומור של דומה אינם פוגעים בהם דווקא.
התייחסות הומוריסטית לעיקרון זה ישנה בסדרת הטלוויזיה "משפחת סימפסון": לאחר שהומר סימפסון מאבד את רישיון הנהיגה שלו עקב נהיגה בשכרות, הוא נאלץ לקבל קורס נהיגה מונעת ולראות תמונות מזעזעות של תאונות שנגרמו כתוצאה מאלכוהול. בעוד שהקהל הצופה מזועזע מהמראות, הומר פורץ בצחוק ואומר "זה מצחיק כי זה לא אני" ("It's funny because it's not me").
הפתעה
הגדרה מוכרת ומתבקשת היא "הפתעה". בדיחות מפתיעות.
-דוקטור, האם אוכל לנגן בפסנתר אחרי הניתוח? - בוודאי. - נפלא! קודם לא ידעתי.
ההומור בבדיחה בנוי על הפער שבין ציפיותינו (המצב המוכר בו אנשים שנפגעו באיבר הדרוש לפרנסתם שואלים רופא אם יוכלו לעשות בו שימוש כמקודם) ותשובתו המפתיעה של האיש, שכלל אינו יודע לנגן בפסנתר.
בדוגמה זו, סולקה ההפתעה כבר בתחילת הבדיחה, ומסיבה זו היא אינה מצחיקה. מאותה סיבה בדיוק, רוב הבדיחות המוכרות לצופה או לשומע אינן מעוררות בו שעשוע או צחוק, משום שיסוד הפער וההפתעה נעלם מהן. במטבע דומה, מצבים הומוריסטיים החוזרים פעם אחר פעם ומוכרים מראש לצופה, הופכים פחות מבדחים ומשעשעים כאשר חוזרים עליהם פעם אחר פעם.
פעמים רבות, בנוי ההומור על שימוש ב"שלשות", כמו בפתיחה הקלאסית לבדיחות רבות: "רבי, כומר וקאדי נכנסים לבאר..." לרוב, מבוססות בדיחות מסוג זה על שתי דוגמאות דומות (לדוגמה, הכומר עושה כך, הרבי עושה בדומה לכך), כך שאצל השומע נוצרת מערכת ציפיות מסוימת בתוך מסגרת סיפור הבדיחה. הדוגמה השלישית ("אומר הקאדי...") היא זו הסותרת את מערכת הציפיות וכך נוצרת הבדיחה.
תורות אי ההלימה
מרבית תורות ההומור מדברות על שתי תבניות חשיבה המופעלות על אותו חלק עולם. יותר מכך - שתי תבניות לא תואמות, ולכן נקראות תורות מסוג זה "תורות של אי הלימה". למשל, הבדיחה הבאה, שהיא המקור היווני לבדיחת ה"פילים בחיפושית":
הבדיחה פותחת בתבנית חשיבה של "גודל" - השומע תוהה איך ייכנסו פילים גדולים לתוך עגלות קטנות. מתברר שתבנית החשיבה שבעל הבדיחה מתכוון אליה היא חשבונית - זהו תרגיל אריתמטי פשוט.
בבדיחה הזאת לא סתם מופעלות שתי תבניות חשיבה, אלא מתחולל מעבר מתבנית אחת לאחרת. זוהי הגדרתו של אייזק אסימוב: בבדיחה משתנה במפתיע זווית הראייה.
ארתור קסטלר, בספרו מעשה היצירה כותב על מפגש של שתי תבניות חשיבה מרוחקות, והוא טוען שסוג מפגש כזה אחראי גם ליצירה אמנותית ומדעית. הוא נותן כדוגמה את הבדיחה הבאה:
תבנית החשיבה של נאמנות בחיי הנישואין מוחלפת בזו של מילוי תפקידים.
בספרו הצחוק, מ-1900, טען אנרי ברגסון שאנחנו צוחקים כשאנו מגלים מכניות בפעולה שהייתה צריכה להיות אנושית. למשל, החלקה על קליפת בננה מגלה לנו שהגוף הוא חלק מן העולם הגשמי, ומציית לחוקי המכניקה ולאו דווקא לרצונו של המחליק.
סוגי בדיחות
קיימים סוגים רבים של בדיחות, אשר ניתן לסווג אותן בכמה ממדים. בדיחה מסוימת יכולה להתאים ליותר מקטגוריה אחת. לדוגמה: בדיחות החלפת נורה יכולות להתייחס לקבוצות החברתיות משתנות מבעלי מקצוע מסוים, קבוצה אתנית מסוימת או מאפיינים מאגדים אחרים.
שעשועי לשון
שעשועי לשון ומשחקי מילים הם מגוון השימושים הנעשים בשפה לשם שעשוע, תוך ניצול סגולותיה של השפה. שעשועי הלשון יכולים להיות בעלי אופי הומוריסטי ולהיחשב כבדיחות.
בדיחות משחקי מילים
בריאיון עם יחיאל ספרא, המרבה להתעסק בהומור ובחידודים, הסביר את רברבנותו: "הצניעות היא נר לרגליי. לכן אני דורך עליה".
בדיחות של משחקי מילים בדרך כלל קשות להבנה לאנשים שלא אמונים על השפה, כיוון שמדובר בדרך כלל בדברים ייחודיים לשפה, ולרוב מדובר בדקויות קטנות, בידיעת ביטויים ובהחלפות של אותיות במילים דומות ולא ברעיון ששווה לכל נפש בכל שפה.
איכות הבדיחה - בדיחות קרש (בדיחות א')
בדיחת קרש היא בדיחה בעלת שורת מחץ טיפשית או שחוקה. בדיחות קרש כאלה פופולריות בקרב ילדים, בשל פשטותן. לרוב, בבדיחת הקרש חוסר ההיגיון בולט מאוד והוא למעשה הגורם לצחוק.
ישנה קבוצה נוספת המשתייכת לבדיחות הקרש המתאפיינת בכך שאין כלל משמעות לוגית לבדיחה.
לעיתים קורה שבדיחת קרש הופכת למצחיקה - לאו דווקא בגין תוכנה, אלא בגין סיבות חיצוניות לגמרי - למשל בגין היותה מסופרת כאילו הייתה מצחיקה. דוגמה קלאסית שהתפרסמה מאוד בתרבות ההומוריסטית הישראלית - שאובה מתוך מערכוני הגשש החיוור:
הבדיחה האמיתית נוצרת אפוא מכך שבדיחת הקרש מוצגת כבדיחה אמיתית, בבחינת "נבואה המגשימה את עצמה".
סוגי בדיחות על פי נושא
ישנן בדיחות המתמקדות בנושא או תחום תוכן מסוים.
בדיחות מקצוע
בדיחות מקצוע הן בדיחות הדומות לבדיחות אתניות בהתבססותן על סטריאוטיפים, רק שאלו סטריאוטיפים על בעלי מקצוע מסוים ולא עדתיים. תת-סוגה היא הבדיחות על הפוליטיקאים, כנראה המקצוע המושמץ ביותר בבדיחות:
בדיחות מגדר
בדיחות מגדר הן בדיחות המבוססות על דעות קדומות ועל דימויים רווחים שנוצרו למגדר מסוים, בצדק או שלא בצדק.
אחד מהסוגים הנפוצים של בדיחות מגדר הם בדיחות על בלונדיניות. "בדיחות הבלונדיניות" מציגות סטריאוטיפ של נשים בעלות מראה חיצוני מושך, רמת אינטליגנציה נמוכה ביותר ולפעמים גם מיניות מופרזת; הבלונדיניות בבדיחות מתוארות כחסרות כל הגיון.
לעיתים אפשר לראות בבדיחות מגדר סוג של ביקורת שנאמרת בחיוך. למשל, כלפי הסטריאוטיפ של הגבר האובססיבי להוכיח את שליטתו במצב.
בדיחות אתניות
לפעמים בדיחות כאלו נאמרות ברוח טובה, לעיתים ניתן לראות אותן כחלק ממגמה לדכא, לזלזל ולהשפיל מיעוט. בתרבות של "תקינות פוליטית" בדרך כלל מקבלים בעין יפה בדיחה על קבוצה בעלת סטטוס גבוה יותר, מאשר התבדחות על חשבונו של ציבור המצוי בסטטוס נמוך, במיוחד אם מספר הבדיחה שייך בעצמו לקבוצה הנפגעת ממנה.
לפעמים, כדי לרכך את המסר המעליב, מחליפים את העדה הספציפית בביטוי "לא חשוב מאיזו עדה", אך כאשר מתוכן הבדיחה ניתן להבין לאיזה סטריאוטיפ אתני היא מכוונת, טעם הלוואי הגזעני נותר.
עדות ומוצא יהודי
בבדיחות האלו ישנן סטיגמות שונות לגבי מוצאות שונות של יהודים:
בדיחות פוליטיות
בדיחות פוליטיות הן בדיחות שנושא הלעג העיקרי שלהן הוא אישים פוליטיים מפורסמים, מדיניות הממשל או לפעמים גם היסטוריה של המדינה. הם מהוות כלי לביטוי ביקורת העם על אי-הצדק במדינה, או על כך שהאנשים המנהלים אותה נראים כחסרי כישורים מתאימים. בדרך כלל לצורכי הבנת הבדיחות הפוליטיות, השומע צריך לדעת את הנושא עליו דנה הבדיחה. הבדיחות קשורות קשר הדוק לזמנן ולמקומן ואי אפשר להבין אותן ללא ההקשר שלהן.
תופעת הבדיחות הפוליטיות מאפיינת משטרים המגבילים את חופש הדעה של העם והבדיחות מהוות כלי עזר לביטוי הביקורת. במיוחד התופעה בלטה בברית המועצות, בה הוטלה צנזורה כבדה על כל כלי התקשורת ההמונית. הבדיחות שסופרו מפה לאוזן ידעו לבטא את דעת העם הפשוט על המתרחש סביבו. משפט הפתיחה יש לך שתי פרות מאפיין סדרה של בדיחות פוליטיות.
בדיחה פנימית
בדיחה פנימית (או בדיחה פרטית) היא בדיחה שהבנת ההומור בה מותנית בידע מוקדם, צורת חשיבה או תפיסה, שיש רק לאנשים השייכים לקבוצה מסוימת. ידע, צורת חשיבה או תפיסה אלה אינם רווחים בכלל האוכלוסייה, ולכן הבדיחה עשויה להצחיק רק את אנשי הקבוצה אליה היא מיועדת.
בדיחות מקצועיות
בדיחות מקצועיות הן בדיחות המתבססות על ידע מקצועי מסוים, ולכן מובנות לעוסקים בתחום זה, ואינן מובנות, או מובנות פחות, לאלה שמחוץ לתחום זה. בדיחות המתחילות ב"יש לך שתי פרות" מדברת אל העוסקים במדע המדינה יותר משהיא מדברת אל יתר בני האדם, בזכות הבנתם הטובה יותר של הרקע ליצירת ההגדרות השונות שמרכיבות את הבדיחה. הבדיחה "מדוע עשרת בני המן אינם יכולים להיות בסיס למרחב וקטורי? מפני שהם תלויים" היא בדיחה שתשעשע אך ורק מי שיש לו ידע באלגברה ליניארית, והבדיחה "יש 10 סוגים של אנשים בעולם, אלה שיודעים בינארית ואלה שלא" תצחיק מי שיש לו ידע בסיסי בספירה בבסיס 2. ברגע שאדם צוחק ממנה הוא מאותת למספר: אנחנו שנינו מאותו מקצוע.
בדיחות המיועדות למבוגרים
ישנן בדיחות אשר בעקבות הנושאים, האופי וסגנון המילים שמאפיינות אותן אינן מתאימות עבור ילדים, אך נעשה בהם שימוש רב בקרב המבוגרים.
בדיחות גסות
כאמור, באופן כללי ניתן לומר שההומור מבוסס על סתירה בין המימרה ההומוריסטית לבין הלך החשיבה המקובל, והצחוק הוא הפורקן המושג כאשר מתברר שבניסיון לפתור את הסתירה הזו אין צורך.
על רקע זה אין פלא שהבדיחות הקשורות למין, המכונות "בדיחות גסות" הן סוגת הומור פופולרית ביותר, שהרי אין נושא שסביבו יש תפיסה של "אפשרי", "מותר" ו"אסור" כמו סביב המין.
טיבן של הבדיחות מסוג זה משתנה. חלקן מעודנות וחלקן בוטות וולגריות.
ישנן בדיחות "כאילו גסות", המבוססות על רעיון הפוך. השאלה ההתחלתית מכוונת לכאורה בבירור אל תשובה מינית בוטה, שומע הבדיחה "נופל בפח" ומצפה לה, ולמעשה מסתיימת הבדיחה בצורה תמימה למדי.
בדיחות זוועה (או "הומור שחור")
סוגה אחרת של בדיחות היא בדיחות הזוועה. תת-סוגה מפורסמת שלהן היא בדיחות שנושאן השואה. בדיחות אלו מתבססות על חילול הטאבו הכרוך בנושאים שבהן הן עוסקות, והרעיון המקאברי שמאחוריהן הוא בלתי נסבל, עד כדי כך שהוא מצחיק.
אוקטביו פס
אוקטביו פס (בספרדית: Octavio Paz) (31 במרץ 1914 – 19 באפריל 1998) היה משורר, מסאי ודיפלומט מקסיקני וחתן פרס נובל לספרות לשנת 1990. פס היה חבר בקולגיום הלאומי של מקסיקו.
ביוגרפיה
פס נולד במקסיקו סיטי בתקופה שבה התחוללה מהפכה בארצו. הוא גדל בכפר מיקסקואק (Mixcoac, כיום חלק ממקסיקו סיטי), עם אמו, חוספינה לוסאנו, אישה אדוקה בדתה. יחד עמם התגוררו גם דודתו וסבו מצד אביו. הסב, חייל לשעבר, נעשה לאוהד של פורפיריו דיאס, והיה אינטלקטואל ליברלי וסופר. אביו, שגם הוא נקרא אוקטביו פס, עבד כעיתונאי ועורך דין של אמיליאנו ספאטה והיה מעורב ברפורמה האגררית שלאחר המהפכה המקסיקנית, פעילות שגרמה לו להיעדר מן הבית תכופות.
פס נחשף לספרות בשלב מוקדם בחייו, הודות להשפעת סבו ולספרייה גדושה ביצירות קלאסיות ובספרות מקסיקנית מודרנית. פס גילה את המשוררים האירופאים חרארדו דייגו, חואן רמון חימנס ואנטוניו מצ'אדו בשנות ה-20, והשפעתם ניכרת בכתביו המוקדמים. את שירו הראשון פרסם כנער בשנת 1931. הוא קרא לשיר Caballera והצמיד לו ציטטה מן המשורר הצרפתי סן-ז'אן פרס. כעבור שנתיים, בגיל 19, פרסם פס את "ירח כפרי", קובץ שירים. הוא ראה עצמו, לפני ומעל לכל, כמשורר.
לבקנות
לַבְקָנוּת (נקראת גם אַלְבִּינִיזם, מאנגלית: Albinism) היא מחלה תורשתית רצסיבית הגורמת לחוסר פיגמנטציה בעיניים, בעור ובשיער. לבקנות גורמת לרוב לרגישות לאור. תופעה המקבילה ללבקנות מצויה גם בצמחים בעקבות שיבוש במרכיבים כגון קרוטנים. כמו כן לבקנים הם גם בעלי סיכון גבוה יותר לחלות בסרטן העור.
אוקטביו פס
ביוגרפיה
בשנת 1937 סיים פס את לימודיו באוניברסיטה ויצא ליוקטן. בתקופת שהותו שם החל לעבוד על הפואמה "בין אבן לפרח" (1941, עובדה בשנת 1976), שתיארה את מצבו ואת גורלו של בן הכפר המקסיקני בהשפעת החברה הקפיטליסטית.
פס ביקר בספרד בתקופת מלחמת האזרחים, להביע את הזדהותו עם הרפובליקאים. בשובו למקסיקו, בשנת 1938, היה שותף לייסוד כתב עת ספרותי בשם "סדנה" ופרסם בו את כתביו עד 1941. בשנת 1943 קיבל מלגת גוגנהיים ויצא ללמוד בארצות הברית, באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. כעבור שנתיים התקבל לשירות הדיפלומטי של מקסיקו ושירת בצרפת עד 1962. בתקופת שהותו שם, בשנת 1950, כתב ופרסם את "מבוך הבדידות" מחקר פורץ דרך בנושא הזהות והמחשבה המקסיקנית.
לבקנות
חוסר פיגמנטים
אדם בעל לבקנות מלאה נקרא לבקן (או אַלְבִּינוֹ). המיתוס הגורס כי ללבקנים יש "שיער לבן ועיניים אדומות" אינו מדויק. ללבקנים לרוב עור ורוד וחיוור ועיניים כחולות בהירות מאוד, אם כי ישנם לבקנים עם עיניים אדומות-ורדרדות. לעיתים חוסר הפיגמנטציה בשיער מתבטא בשיער בלונדיני בהיר ביותר, ולעיתים הוא אכן לבן. בבעלי חיים לבקנים העין אכן ורודה והאישון אדום, מכיוון שהעין שלהם קטנה יותר. לרוב גדילתם ומצב בריאותם של הלבקנים הוא נורמלי.
אוקטביו פס
המשך חייו
בשנת 1962 התמנה פס לשגריר מקסיקו בהודו ובתקופת עבודתו שם השלים מספר יצירות, ביניהן The Monkey Grammarian ו- East Slope. ימיו בשירות הממשלה באו אל קצם, ובשנת 1968, פס התפטר במחאה על פעולת הממשלה המקסיקנית, שהרגה מאות סטודנטים בטבח טלאטלולקו. הוא חזר למקסיקו בשנת 1969 ועבד כפרופסור אורח לספרות ספרדית אמריקאית בכמה אוניברסיטאות בארצות הברית. משנת 1971 עד 1976 ערך והוציא לאור את "פלוראל", כתב עת מייסודו, מוקדש לאמנויות ולפוליטיקה. בשנת 1976 ייסד את "ואלטה" כתב עת שהתמקד בנושאים דומים לאלה של "פלוראל", ואת המגזין הזה המשיך להוציא עד מותו. הוא זכה בפרס ירושלים לספרות לשנת 1977 בנושא החירות האישית. בשנת 1980 הוכתר בתואר דוקטור כבוד של אוניברסיטת הרווארד, ובשנת 1982 קיבל את פרס נוישטאדט. קובץ משיריו (שנכתבו בין 1957 ל-1987) שיצא לאור בשנת 1988. בשנת 1990 זכה בפרס נובל לספרות על "כתיבה נלהבת, רחבת אופקים, שמאפייניה הם אינטליגנציה חושנית ויושרה הומניסטית". הוא מת בשנת 1998.
לבקנות
חוסר פיגמנטים
ישנם שני סוגים של לבקנות המוכרים למדע:
דרו טל
דרו טל (נולד: דרור טולידאנו, 7 באוקטובר 1957) הוא אמן וצלם ישראלי החי ועובד בניו יורק. עבודותיו הוצגו ברחבי העולם ונכללים באוספים קבועים במוזיאונים כגון מוזיאון נורטון לאומנות והמוזיאון הבריטי החדש לאומנות אמריקאית. עבודותיו כלולים גם באוספים של בית הספר הבינלאומי של ניו-יורק (Ecole Internationale de New York), גלריות ג'יי. סטיינבקר, הרובינס, גלריות פורמן וסוואנסטרום, אור אומנות ותרבות בע"מ וכן גם גלריית קופר.
שנים מוקדמות
דרו טל נולד דרור טולידאנו ב-7 באוקטובר 1957, בעיר חיפה שבמדינת ישראל. טל למד בבית הספר היסודי "גאולה" ואחר כך למד במכללת בסמ"ת (שלוחה של הטכניון) שם למד אדריכלות, הנדסה ועיצוב פנים. בין השנים 1976 ו-1979, טל שירת בצה"ל כמפקד טנק בחטיבה 77 ברמת הגולן, בחצי האי סיני, ברצועת עזה ובתעלת סואץ.
קריירה
ב-1981, עבר טל לניו יורק והחל לעבוד בתעשיית האופנה, תחילה כמאפר עבור צלמים ידועים (כמו קן דנקן), ואחר כך כמנהל ומעצב עבור חברת לינדה ג'וי קוטור, שם החל בקריירת צילום אופנה.
משנת 2005, טל מרוכז באומנות שלו ומשנת 2006 הוא מיוצג ברחבי העולם על ידי גלריית עמנואל פרמין וכן על ידי גלריית קרול טרנר בעיר סנטה פה שבמדינת ניו מקסיקו, וכן על ידי גלריית מארק השם בפריז. עבודותיו הוצגו בגלריות רבות לאומנות גבוהה ומוזיאונים ברחבי העולם וכן בירידי אומנות בניו יורק, ההמפטונס, מיאמי, ווסט פאלם ביץ', סנטה פה, דאלאס, שיקגו וכן גם בירידם יוקרתיים בדובאי, הונג קונג, איסטנבול, טורונטו וסינגפור.
ב-2013, סדרת עבודותיו בשם "עולמות נפרדים" (Worlds Apart) הוצגה כהצגת יחיד במוזיאון רזאן האס באיסטנבול שבטורקיה במסגרת הביאנלה של איסטנבול. ב-2015, "עולמות נפרדים" הוצגה כתצוגת יחיד בגלריית מארק השם בפריז וב"בית הצילום" בעיר ליל שבצרפת.
לבקנות
בעיות ראייה
אנשים הסובלים מלבקנות לוקים לרוב בראייתם, ברמות שונות של קוצר ראייה או רוחק ראייה. רוב הלבקנים סובלים גם מניסטגמוס (רעידה בלתי רצונית של גלגל העין). עם זאת, ראייתם של רוב הלבקנים נוטה להשתפר במהלך חייהם בעקבות שינוי במתח השריר. החוסר בפיגמנט בעין גורם לפוטופוביה - רגישות חמורה לאור.
דרו טל
קריירה
טל מחשיב את האדם כנושא עיקרי בעבודותיו הסובבות סביב נושאים אתניים, במיוחד פנים ועיניים.
לבקנות
היחס ללבקנים
בגלל מגבלותיהם הרפואיות, צה"ל אינו מגייס לבקנים לשירות חובה, אך מתיר להם להתנדב. במאי 2009, בעת דיון בבג"ץ, הביעה הנשיאה דורית ביניש ביקורת על עמדת צה"ל, אך בפסק הדין לא ראה בג"ץ מקום להתערב בהחלטה של צה"ל.
דרו טל
קריירה
טל חי ועובד במנהטן ומחלק את זמנו בין ניו יורק, מיאמי ביץ' והעיר ניס שבצרפת.
לבקנות
הרתיעה מלבקנים
במהלך ההיסטוריה הסתכלו הבריות על לבקנים בחשדנות מעורבת בפליאה בגלל מראם יוצא הדופן.
היו שהחשיבו את הלבקנים לסוג של שדים. רבים מאמינים כי אגדות על ערפדים, שהם בעלי עור בהיר במיוחד ורגישים לשמש, מקורה בלבקנות. בג'מייקה היה במשך שנים רבות היחס ללבקנים כאל מקוללים.
בטנזניה נמשך עד היום הרג לבקנים לצורך מסחר באבריהם, שנחשבים למביאי מזל. על פי דו"ח של הצלב האדום משנת 2009, יותר מ-50 לבקנים נרצחו בטנזניה תוך פחות משנה בשל אמונה זו, וכמו כן, קברים של לבקנים חוללו ומגופותיהם הוצאו איברים. רבים מהלבקנים בטנזניה ובבורונדי חיים במחתרת וחוששים לחייהם. טנזניה נחשבת למקום בעל ריכוז הלבקנים הגבוה ביותר באפריקה - כ-150,000 מהתושבים לבקנים. אחוז גבוה מהם רשום בארגון Tanzania Albino Society, שהוקם כדי להגן על לבקנים ולהבטיח להם חינוך נאות. במקביל, במקומות אחרים באפריקה קיימת אמונה לפיה לבקנים מביאים מזל רע, וקיים תיעוד של מקרי רצח על רקע זה.
לבקנות בבעלי חיים
גן חיות בבריסטול שבבריטניה היה ביתו של פינגווין לבקן נדיר בשם Snowdrop שמת ב-2004. בגן החיות שבברצלונה גר פתית שלג, הגורילה הלבקן היחיד הידוע בהיסטוריה, שמת ב-2003 מסרטן. צמד הקוסמים האמריקני זיגפריד ורוי היו משתפים בהופעתם טיגריס לבקן. לבקנות נפוצה אצל חתולים, שתופעת לוואי אצלם מתבטאת גם בחירשות.
אוקטביו פס
המשך חייו
פס היה משורר וסופר פורה, שכתב ופרסם עשרות יצירות במהלך חייו. כמסאי, כתב על נושאים כמו הפוליטיקה והכלכלה של מקסיקו, אמנות אצטקית, אנתרופולוגיה ומיניות. המסה הארוכה שלו, "מבוך הבדידות", מעמיקה לחקור בתודעת בני עמו ומתארת אותם כנחבאים מאחורי מסיכות של בדידות. מחמת ההיסטוריה שלהם, הם מתביישים במוצאם, אינם יודעים מי הם ונוהגים "כאנשים עוטי מסווה, המפחדים מעין זר, משום שמבטה עלול לערטל אותם ולהניחם עירום ועריה." יצירת מפתח זו להבנת התרבות המקסיקנית השפיעה רבות על כותבים אחרים בני מקסיקו, כמו קרלוס פואנטס.
בין יצירותיו קובצי השירה La estación violenta, (1956), Piedra de sol (1957), Alternating Current Configurations, שירים מוקדמים: 1935 - 1956 ואוסף שירים 1957 - 1987. כרך המסות "מבוך הבדידות", "מקסיקו האחרת" ו"הקשת והנבל", 1973); ביקורת; ומחקרים ביצירות קלוד לוי-שטראוס ומרסל דושאן.
עידו ריקלין
ביוגרפיה
ריקלין, יליד ישראל, הוא בוגר בית הספר "תלמה ילין" ובית הספר המלכותי המרכזי לדיבור ולדרמה (Royal Central School of Speech & Drama) בלונדון. משנת 1991 משמש כמורה וכבמאי בבית-צבי. הוא היה במאי הבית בתיאטרון הבימה בשנים 1994–1995, ובמאי הבית בתיאטרון באר שבע בשנים 1995–1997. ביים בתיאטראות בישראל ומחוצה לה, רבים מהמחזות הללו גם תרגם לעברית.
בשנת 2010 זכה בשני פרסי התיאטרון הישראלי על כתיבת המחזה והבימוי של ההצגה "הרוזן ממונטה כריסטו" בתיאטרון באר שבע.
בשנת 2015 ביים באופרה הישראלית את האופרה "האדונית והרוכל" מאת חיים פרמונט, על פי הסיפור מאת ש"י עגנון וליברית מאת צרויה להב, ואת האופרה "שיץ" מאת יוני רכטר על-פי המחזה מאת חנוך לוין. ב-2018 ביים את האופרה "חלום ליל קיץ" של בנג׳מין בריטן על פי המחזה מאת ויליאם שייקספיר. ב-2021 ביים את האופרות ״העטלף״ מאת יוהאן שטראוס, ואת ״האיטלקייה באלג׳יר״ מאת רוסיני. ב-2022 ביים את האופרה ״אלצ׳ינה״ מאת הנדל. בשנת 2023 כתב את הליברית לאופרה ״תיאודור״ מאת יונתן כנען וביים את הפקת הבכורה שלה באופרה הישראלית. לה עבודתו זכתה לשבחים רבים.
בשנת 2018 זכה בפרס קרן רבינוביץ לתרגום מחזות על-שם עדה בן-נחום, על תרגומו למחזה המצליח "מר גרין". בשנת 2019 התמנה לדרמטורג של האופרה הישראלית. משנת 2020 משמש כחבר סגל במסלול לבימוי באוניברסיטת תל אביב.
דבר (מחלה)
דֶּבֶר היא מחלה מידבקת הנגרמת על יד חיידק ופוגעת במכרסמים ובאדם. למחלת הדבר שלוש צורות ולהן סימפטומים שונים. בתנאים מסוימים הדבר עלול להתפרץ כמגפה המונית עם שיעור תמותה גבוה.
הפצת המחלה
המחלה נגרמת על ידי חיידק מקבוצת החיידקים הארגמניים בשם Yersinia Pestis (חיידק גראם שלילי, פליאומורפי, אירובי פקולטטיבי, תוך תאי) שנתגלה ב-1894 על ידי הצרפתי אלכסנדר ירסין (Alexandre Emile Jean Yersin), ובנפרד, באופן בלתי תלוי גם על ידי היפני קיטסאטו שיבסבורו (Kitasato Shibasaburō). החיידק מתקיים בטבע בחולדות-בית, בנברני בר וכן במכרסמים אחרים. הדבר מועבר ממכרסם אחד לשני, וממכרסמים לבני אדם, דרך עקיצת פרעושים. עובדה זו נתגלתה על ידי מסאנורי אוגאטה ב-1897 והוכחה על ידי הצרפתי פ.ל. סימון (Simond) שנה לאחר מכן, אף שתושבים בסין ידעו זה מכבר על הקשר הזה, כשהבחינו בתמותה רבה של חולדות – לפני התפרצות מגפת דבר בין בני אדם.
ב-2023 נמצאה עדות קדומה ביותר למחלה, העדות נמצאה בבריטניה בשרידי אדם בן 4,000 שנים.
התפרצותה של מגפת הדבר דורשת מעורבותם של שלושה "נשאים", בעלי חיים המעבירים את החיידק מאחד למשנהו – ולאדם:
מכרסמי הבר הם המאגר הטבעי של חיידק הדבר, והוא מסוגל להתקיים בהם מבלי לעורר בהם מחלה כלל, או שהוא גורם להם למחלה קלה בלבד (sylvatic plague), אשר מחסנת אותם כנגד החיידק הממשיך לשכון בקרבם. מכרסמי בר מתערבבים לעיתים עם אוכלוסיות של חולדות המצויות במשכנות האדם ומעבירים אליהם את מחלת הדבר. חולדות הבית אינן מחוסנות ואצלן פורצת המחלה במלוא חריפותה. הפרעושים העוקצים את היונקים כדי להיזון מדמם הם נושאי המחלה ממכרסמי הבר לחולדות – ומהן אל האדם, לאחר שהם עוקצים גם אותו.
באירופה מעביר את המחלה "פרעוש החולדה" (Nosopsyllus fasciatus), ובאסיה "פרעוש הדבר" (Xenopsylla cheopis). החיידקים מתפתחים יפה בטמפרטורה של 20 מעלות צלזיוס, ולפיכך מגיעות המגפות לשיאן בארצות טרופיות, כמו הודו, בחודשי החורף ואילו בארצות קרות באירופה הדבר מתפשט בחודשי הקיץ.
סטיב סימור
ד"ר סטיבן "סטיב" אנדרו סימור-כהן (באנגלית: Stephen "Steve" Andrew Seymour-Cohen; 4 באוקטובר 1920 - 18 ביוני 1973) היה אתלט יהודי-אמריקאי, סגן אלוף אולימפי (לונדון 1948) ו-3 פעמים אלוף ארצות הברית (1947, 1948 ו-1950) בהטלת כידון.
דבר (מחלה)
הפצת המחלה
פרעושים נדבקים בחיידקי הדבר כשהם עוקצים את המכרסמים ומוצצים כמחצית מ"מ מעוקב מדמם, כמות שיש בה ריכוז מספיק של חיידקי דבר להיווצרות המחלה. באדם חולה אין בכמות כזו ריכוז מספיק של חיידקים כדי לעורר מחלה, לכן אין הפרעוש יכול להעביר את המחלה מאדם לאדם.
סטיב סימור
ביוגרפיה
סימור נולד בניו יורק.
דבר (מחלה)
הפצת המחלה
החיידקים הנבלעים על ידי הפרעוש מגיעים עם הדם לקיבתו ונעצרים על ידי זיפי שסתום הקיבה (proventriculus). החיידקים מתרבים בקיבתו עד שהם ממלאים את כל חללה, מתפשטים ממנה אל תוך הקיבה הפנימית וממנה אל הוושט, ועלולים לגרום לסתימת דרכי העיכול. פרעוש שכזה מכונה "פרעוש חסום" (blocked flea). כשפרעוש כזה מנסה למצוץ דם, הדם מגיע לקיבתו הסתומה בחיידקים, הוא לא יכול לזרום ומוחזר לנעקץ – אך הפעם עם חיידקים. בשעת הנשיכה אף נדחפים החיידקים שבוושט ובקיבה הקדמית לתוך הפצע שנגרם על ידי חלקי הפה של הפרעוש.
בדרך כלל מעדיפים הפרעושים דם חולדות על פני בעלי חיים אחרים. אולם, כשהחולדות מתות בהמוניהן מן הדבר, עוזבים הפרעושים בעל כורחם את פגרי המאכסנים ונטפלים ליונקים אחרים, ביניהם האדם – המאכסן הזמין ביותר בקרבת חולדות הבית. "הפרעושים החסומים" רעבים כל הזמן ולכן מרבים בניסיונות עקיצה ומגבירים מאוד את תפוצת המחלה.
סטיב סימור
שיאן ארצות הברית
בעת שרותו הצבאי במזרח התיכון, בתחרות שנערכה באיסטנבול, טורקיה ב-30 בספטמבר 1945 סיים סימור במקום רביעי בהטלת כידון בשיא ארצות הברית חדש של 71.72 מטר.
דבר (מחלה)
סימני המחלה ומניעתה
שלוש צורות המחלה שלהן החיידק גורם הן:
לאחר כניסתו למערכת הדם, יש שהחיידק מתיישב בקשרי הלימפה (Lymph nodes), ובהם הקשרים באזור המפשעה (bubones – ומכאן שם אחת מצורות המחלה) וגורם בהם לדלקות וכאבים חזקים מאוד. קשרי הלימפה מאדימים ומתנפחים. אם הוא מתיישב בריאות – גורם החיידק לדלקת ריאות ומופץ מהן באמצעות דרכי הנשימה, וזו למעשה דרך ההדבקה לאחר שהמגפה פורצת.
סטיב סימור
שיאן ארצות הברית
באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן ב-5 ביולי 1947 זכה סימור במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אמריקאי חדש של 75.84 מטר. שנה לאחר מכן הוא הגן על תוארו בתוצאה של 70.23 מטר.
דבר (מחלה)
סימני המחלה ומניעתה
תקופת הדגירה 2 עד 6 ימים. הסימנים הראשונים הם צמרמורות, חום וכאבי ראש. בהמשך גורם החיידק להקאות בלתי פוסקות עם דם ולזיהום מערכת הדם. אז מתחיל דימום תת-עורי שגורם לכתמים אדומים, שמאוחר יותר הופכים לשחורים שמופיעים על פני העור – ומכאן השם המוות השחור. בהיעדר טיפול, נע שיעור התמותה של חולי דבר קשרי הלימפה בין 60% ל-90%. כשמתפתחת כבר דלקת ריאות, שיעור התמותה הוא 100%. סוגי הדבר מטופלים היטב באנטיביוטיקה, אף שעקב מוטציה מתגלים זני חיידקים העמידים לרוב סוגי האנטיביוטיקה, ולאחרונה אותר במדגסקר זן של חיידק הדבר שעמיד בפני כל סוגי האנטיביוטיקה הידועים.
כדי למנוע את התפרצות המחלה יש להטיל הסגר באוניות ובנמלים על מטען העלול להכיל חולדות נגועות. במקומות החשודים שמתקיים בהם נגע הדבר יש לבצע ריסוס כנגד חרקים, על מנת להשמיד את הפרעושים. קיים חיסון חלקי כנגד דבר באמצעות תרכיב, ובמקרה של חשד להתפרצות יש להשתמש בו וכן לעשות שימוש בטיפול מונע בתרופות.
סטיב סימור
מדליית כסף אולימפית
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1950 זכה סימור בפעם השלישית במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 69.76 מטר.
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1951 זכה סימור במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 67.08 מטר, אחרי ריקרדו הבר (68.08 מטר) ולפני הורסט וולטר (66.33 מטר), שניהם מארגנטינה.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת מלבורן (1956) סיים סימור בהטלת כידון במקום שישי בתוצאה של 65.89 מטר ולא נבחר למשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
בתחרות שנערכה באל מונטה, קליפורניה ב-1 באוגוסט 1958 קבע סימור בהטלת כידון שיא אישי חדש של 76.53 מטר.
גבון במשחקים האולימפיים
לאורך השנים רשמו הספורטאים הגבונים הישגים נמוכים יחסית, שהטוב שבהם היה המקום ה-13 אליו הגיעה אודט מיסטול בהדיפת כדור ברזל באולימפיאדת לוס אנג'לס. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה לראשונה ספורטאי גבוני במדליה אולימפית, לוחם הטאקוונדו אנתוני אובאמה, שזכה במדליית כסף.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
אליפות האמריקות בכדורסל 2005
אליפות האמריקות בכדורסל של שנת 2005 נערכה ברפובליקה הדומיניקנית בין התאריכים 24 באוגוסט-4 בספטמבר. משחקי האליפות נערכו בסנטו דומינגו. אליפות האמריקות בשנה הזו קבעה את זהות ארבע הנבחרות הלאומיות מיבשת אמריקה שהעפילו לאליפות העולם בכדורסל 2006 ביפן, אך בסופו של דבר העפילו אליה חמש נבחרות מאחר שארגנטינה העפילה אוטומטית לאליפות העולם בעקבות זכייתה במדליית הזהב אולימפיאדת 2004. ברזיל זכתה בטורניר לאחר ניצחון בגמר על ארגנטינה, ובכך הייתה זו זכייתה השלישית באליפות אמריקה.
בית א'
24 באוגוסט 2005
25 באוגוסט 2005
26 באוגוסט 2005
27 באוגוסט 2005
28 באוגוסט 2005
בית ב'
24 באוגוסט 2005
25 באוגוסט 2005
26 באוגוסט 2005
27 באוגוסט 2005
28 באוגוסט 2005
בית רבע הגמר
ארבע הנבחרות שסיימו ראשונות בבית א' ובבית ב' העפילו לרבע הגמר. כל נבחרת שיחקה פעם אחת נגד כל אחת מארבע הנבחרות שהעפילו מהבית המקביל, וכך הושלם הסיבוב בשיטת ליגה. המאזן משלב הבתים המוקדם נחשב בדירוג של רבע הגמר, אך רק במשחקים נגד נבחרות שהעפילו גם כן לרבע הגמר.
30 באוגוסט 2005