cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוזנות פלנדריה
לאחר שכבר נאלצה למסור חלק ניכר משטחה, עד 1795, השאר – בתוך ארצות השפלה האוסטריות – נכבש גם על ידי צרפת במסגרת הרפובליקה הצרפתית הראשונה, כפי שהוכר בהסכם ב-1797. כתוצאה מקרב ווטרלו בשנת 1815, נמסר האזור לממלכה המאוחדת של ארצות השפלה שהוקמה באותה שנה. רוזנות פלנדריה לשעבר, מלבד פלנדריה הצרפתית, היא החלק היחיד בממלכה הצרפתית המאוחרת של ימי הביניים מחוץ לצרפת של ימינו (קטלוניה התנערה ב-1258).
אטימולוגיה
המונח פלנדריה התייחס במקור לאזור סביב ברוז'. הוא מוזכר לראשונה בביוגרפיה של אליגיוס הקדוש (בערך 590–660), ה- Vita sancti Eligii. היצירה נכתבה לפני 684 אך ידועה רק משנת 725. עבודה זו מזכירה רק את המקום "בפלנדריס".
אטימולוגיה גרמנית ל"פלנדריה" ו"פלמית" (בהולנדית: Vlaanderen, Vlaams) הוצעה על ידי מאוריץ גיסלינג ב-1948, בהתבסס על מאמר מאת רנה ורדיין ב-1943.
על פי הצעה זו המונחים פלנדריה ופלמית נגזרים ככל הנראה ממילים שנגזרות מהפרוטו-גרמנית * flaumaz, כלומר נחל, זרם, שיטפון או מערבולת. בהתבסס על זה, מוצע שהיה מונח פרוטו-גרמני *פלומדרה שהתייחס לארץ ספוגת מים. לדברי טוריאן, כוחה של הצעה זו הוא בכך שהיא מתארת את האופן שבו ביצות המלח ושטחי הבוץ של אזור החוף הנמוך הזה הוא הוצפו בקביעות, לפני התפתחות דייקים שהחלה בסביבות 1050. עם זאת, נקודת תורפה של ההצעה היא שצורות המילים הגרמניות שהיא דורשת אינן נמצאות ברשומות של הולנדית או דיאלקטים שלה. ההשוואה התבססה במקום זאת על גרמנית גבוהה עתיקה, flewen and flouwen, ו-Old Norse flaumr.
גאוגרפיה
הגאוגרפיה של רוזנות פלנדריה ההיסטורית חופפת רק באופן חלקי לאזור של פלנדריה של היום בבלגיה, אך גם שם היא משתרעת מעבר למחוזות הנוכחיים של מערב פלנדריה ומזרח פלנדריה. חלק מהרוזנות ההיסטורית הוא כיום חלק מצרפת והולנד. הקרקע המכוסה על ידי הרוזנות מתפרשת על פני:
דגל וסמל
סמל רוזנות פלנדריה נוצר לכאורה על ידי פיליפ מאלזס, רוזן פלנדריה מ-1168 עד 1191; אריה שחור מטפס או משתולל על שדה זהב. בסיפור על קרב ספרי הזהב, הסמל וזעקת הקרב המקבילה שלו Vlaendr'n den leeuw ("פלנדריה, האריה!") ממלאת תפקיד מכריע ביצירת תודעה פלמית, שזכתה לפופולריות בתקופה האחרונה על ידי הספר De Leeuw van Vlaanderen מאת הנדריק קונסיאנס. כתוצאה מכך, סמל הרוזנות נותר כסמל הקהילה הפלמית.
אומרים שפיליפ מאלזס הביא איתו את דגל האריה מארץ הקודש, שם ב-1177 הוא כביכול כבש אותו מאביר סרצני, אבל זה מיתוס. העובדה הפשוטה שהאריה הופיע על חותם האישי שלו מאז 1163, כשעדיין לא עשה צעד אחד בלבנט, מפריכה זאת. למעשה פיליפ עקב אחר טרנד מערב-אירופי. באותה תקופה הופיעו אריות גם בסמליהם של בראבנט, לוקסמבורג, הולנד, לימבורג וטריטוריות אחרות. זה מוזר שהאריה כסמל הרלדי שימש בעיקר בשטחי הגבול ובמדינות השכנות של האימפריה הרומית הקדושה. ככל הנראה זו הייתה דרך להראות עצמאות מהקיסר, שהשתמש בנשר בסמלו האישי. באירופה היה האריה דמות ידועה מאז התקופה הרומית, באמצעות יצירות כמו אגדות איזופוס.
פרהיסטוריה והעת העתיקה
הרוזנות העתידית של פלנדריה הייתה מיושבת מאז הפרהיסטוריה. בתקופת הברזל הקמלברג יצר יישוב קלטי חשוב. בתקופת יוליוס קיסר, התושבים היו חלק מהבלגים, שם כולל לכל השבטים הקלטים והגרמאנים בצפון גאליה. עבור פלנדריה ספציפית אלה היו המנאפי, המוריני, הנרווי והאטרבטים.
יוליוס קיסר כבש את האזור בסביבות שנת 54 לפני הספירה והאוכלוסייה עברה רומניזציה חלקית מהמאה ה-1 עד המאה ה-3. הדרך הרומית שחיברה בין קלן לבולון-סור-מר שימשה כמתחם הגנה. בדרום הצליחה האוכלוסייה הגאלו-רומאנית לשמור על עצמה, בעוד שהצפון הפך לשטח הפקר שסבל גם משיטפונות קבועים מהים הצפוני.
באזורי החוף והסכלדה הופיעו בהדרגה שבטים סקסונים. עבור הרומאים, סקסונים היה מונח כללי, וכלל אנגלים, סקסונים, יוטים וארולים. הגנת החוף סביב בולון ואודנבורג, ה-Litus Saxonicum, נותרה פעילה עד 420 בערך. מבצרים אלו אוישו על ידי חיילים סקסונים.
מאדמת הבסיס שלהם טוקסנדריה התרחבו עוד יותר הפרנקים הסאליים לתוך האימפריה הרומית. הפלישה הראשונה לאדמות האטרבטים נדחתה בשנת 448 בוויקוס הלנה. אך לאחר הרצח של הגנרל הרומי פלביוס אאטיוס בשנת 454 והקיסר הרומי ולנטיניאנוס השלישי בשנת 455, הפרנקים הסאליים כמעט לא נתקלו בהתנגדות. מדואיסבורג כבש המלך כלודיו את קמברה וטורנה, והוא הגיע לסום. לאחר מותו קמו שתי ממלכות סאליות. כילדריק מתועד בשנת 463 כמלך טורנה ובעל ברית של הרומאים נגד הוויזיגותים. הוא גם היה המנהל של פרובינציית בלגיה סקונדה. בנו כלוביס הראשון שלט משנת 486 על כל צפון צרפת.
ימי הביניים המוקדמים
החוף הנטוש ואזור הסכלדה אוכלסו חלקית מאז המאה ה-4 על ידי סקסונים ופרנקים ממזרח הריין ששמרו על תרבותם ושפתם הגרמנית. במאה ה-5 התיישבו פרנקים סאלים בצפון צרפת ובוואלוניה של ימינו, בעיקר סביב הערים קורטרייק, טורנה ובאבאי. הם הסתגלו לאוכלוסייה הגאלו-רומית המקומית. מהמאה ה-6 ואילך, שטח ההפקר צפונה יותר התמלא בפרנקים מארצות הריין וקבוצות גרמניות אחרות מהולנד וגרמניה.
גל ההגירה הראשון בשטח פלמי של ימינו לווה בהתנצרות מוגבלת. בעקבות המהגרים ניסו מיסיונרים להמיר את דתם של האוכלוסייה הפגנית, אך הצליחו מעט. הבישופים הוחזרו למעמדם, בדרך כלל עם אותם גבולות טבעיים של התקופה הרומית המאוחרת; סילבה קרבונריה הפריד את הבישוף של קמברה מהבישוף של טונגרן, בעוד שהסכלדה שוב הפך לגבול בין הבישופים של קמברה וטורנה. על Vedast ו-Eleutherius מטורנה הוטל להחזיר את הבישופויות של אראס וטורנה. עם זאת, בישופים אלו לא הצליחו לשרוד באופן עצמאי. בשלהי המאה ה-6 התחברה הבישופות של אראס לזו של קמברה, ובתחילת המאה ה-7 נעשה כך גם לבישופיות של טורנה ונואיון.
בסוף המאה ה-6 נוצרה דוכסות דנטלינוס בצפון מה שיהווה לימים נוסטריה. דוכסות זו כללה ככל הנראה את הבישופויות בולון, ת'רואן, אראס, טורנה, קמברה ונואיון, ובכך כלל האזור הצפון מערבי בין הים הצפוני לסילבה קרבונריה, אזור שקווי המתאר שלו היו דומים מאוד לפלנדריה המאוחרת. דוכסות דנטלינוס נועדה בעיקר כאמצעי הרתעה צבאי ואסטרטגי מפני פלישות פריזיות וסקסוניות. זה היה אבן יסוד בהגנה הצבאית של האימפריה המרובינגית. בשנת 600 נאלץ כלותאר השני (584–628) לוותר באופן זמני על דוכסות דנטלינוס לאוסטרסיה, אך לאחר שיקום השלטון הכפול של אוסטראסיה בשנת 622/623 הוחזרה הדוכסות.
המאה ה-7
בסוף המאה ה-6 וה-7 נוצרה זרימה חדשה ממערב פה-דה-קאלה. אזור זה עבר גרמניזציה במאה ה-5 וצאצאי הסקסונים והפרנקים התיישבו בפלנדריה העתידית ובדוכסות בראבנט. קבוצות חדשות של מתיישבים גרמנים הגיעו גם מהולנד וגרמניה. יישוביהם החדשים קיבלו לעתים קרובות את שמו של המנהיג הגרמני שלהם, בתוספת '-ינגה היים'. -אינגה היים התכוון ל'יישוב שבט X'. לדוגמה: פטחם בא מפטה-ינגה-היים, שפירושו 'יישוב שבט פטה'.
הקולוניזציה והגרמניזציה של פלנדריה התרחשו בעיקר במאות ה-6 וה-7. במאה ה-7 רמת האוכלוסייה עלתה במידה מספקת כדי להתחיל בבנייה מחדש של התשתית הדתית, הצבאית והמנהלית. בתחום הבלשנות המצב התייצב כך שבמאה ה-8 יוכל להיווצר אזור גדול ודו-לשוני עם גבול שפה ליניארי. בפה-דה-קאלה, שהיה מיושב בצפיפות זמן רב, נוצר מחסום שפה במאה ה-6-7, אך במאה ה-9 החלה תנועת רומניזציה שנמשכה עד ימינו.
בשנת 649 ייסד אודומאר את מנזר בסיתיו (המנזר של סנט ברטין) ובשנת 680 ייסד אוברטוס את מנזר סנט ואסט ליד אראס. ההתנצרות של האוכלוסייה הייתה בעיקר עבודתם של מיסיונרים כמו אמנדוס (מנזר סנט באבו ומנזר פטרוס הקדוש בגנט) ואליגיוס (אזור החוף ואנטוורפן). ב'וויטה' שלו, אליגיוס מזכיר את המילה 'פלנדריה' לראשונה, כשסייר באזור בסביבות שנת 650.
במהלך המאה ה-7 נוצרו הגאו או הפאגי הראשונים בשטחים הפלמיים. גאו היו תת-מחלקות מינהליות של הממשל המקומי. הגאו מהמאה ה-7 וה-8 יהווה את הבסיס של רוזנות פלנדריה. הפגוס טרואננסיס מתוארך בערך לשנת 580, ומהמאה ה-7 ידוע לנו על ה'פגוס קמברצינסיס' ב-663, הפגוס טרואננסיס משנת 649 והפגוס ברקבטנסיס בסוף המאה. מהמאה ה-8 ידוע לנו על הפגוס רודנינסיס משנת 707, הפגוס גנדאו מהרבע הראשון של המאה ה-8, הפגוס ממפיסקוס משנת 723 והפגוס פלנדרנסיס מסביבות 745. לבסוף, הפגוס Austrebatensis וה-pagus Curtracensis נספרים גם כגאות מרובינגית.
קרולינגים
בשנת 751 הצליחו המאיורדומוס הקרולינגים להוציא את המרובינגים מהשלטון ולהשיג את כס המלוכה לעצמם. המלך המרובינגי האחרון, כילדריק השלישי, הושם בשבי במנזר הקדוש ברטינוס המאוחר בסנט אומר, ושערו הארוך, סמל לכוח מלכותי, נגזז.
קרל הגדול ירש את אביו פפין הקצר בנויסטריה ובאוסטרזיה, ולאחר מות אחיו קרלומן הצליח לאחד מחדש את כל האימפריה הפרנקית. למרות שהתגורר באאכן, הוא בילה זמן רב בנסיעות בשטחיו. בשנת 811 הוא בדק את הצי שהורה לבנות בבולון ובגנט, כדי להגן מפני פלישות ויקינגיות.
האזור הכולל את פלנדריה העתידית היה, מנקודת מבט כלכלית, אזור פורח, עם סדרה של נמלים לאורך נהר הסכלדה: גנט, טורנה, ולנסיין, קמברה ולמברס בדואה על הסקרפ ומספר נמלי ים: קוונטוביץ', בולון ואיסר פורטוס, נמל בפתחו של האיסר. יתרה מכך, האזור כלל מספר מנזרים עשירים, כגון מנזר סנט ברטין, מנזר סנט באבו, מנזר סנט אמנד ומנזר סנט ואסט.
את קרל הגדול ירש בנו לואי החסיד. אפילו במהלך חייו של לואי שלושת בניו החלו להילחם על מורשתו. בסופו של דבר הם חתמו על אמנות מרובות, אשר הסכם ורדן, שנחתם ב-843, יהיה האמנה הסופית. הסכמים אלה יצרו את פרנקיה המזרחית, פרנקיה התיכונה ופרנקיה המערבית. פרנקיה המערבית, שירש קרל הקירח, כללה את הרוזנות המקורית של פלנדריה, שהתפרשה בערך בין אודנבורג, ארדנבורג וטורהוט.
לאחר שהמלכים של פרנקיה התיכונה מתו, שליטי הממלכה המערב-פרנקית והמזרח-פרנקית חילקו ביניהם את הממלכה הפרנקית התיכונה בהסכם מירסן ב-870. כעת מערב אירופה הייתה מחולקת לשני צדדים: פרנקיה המערבית המוצקה (צרפת המאוחרת יותר) והקונפדרציה הרופפת של נסיכויות מזרח פרנקיה, שתהפוך לאימפריה הרומית הקדושה.
בצפון הפריד בין שתי המעצמות הללו נהר הסכלדה, שהפריד בעבר בין פרנקיה המערבית לפרנקיה התיכונה. הפרדה זו נותרה ללא שינוי עד לתקופתו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
צמיחה במאות ה-9, ה-10 וה-11 (864–1071)
מבחינה צבאית, כלכלית ופוליטית אירופה עברה משבר עמוק. הוויקינגים פלשו מצפון, המגיארים ממזרח והסרצנים מדרום. כולם השאירו שובלי הרס. השלטונות המרכזיים של שתי הממלכות הפרנקיות לא הצליחו לארגן מגננה יעילה, מה שגרם לאוכלוסייה לאבד את האמון בשליטיהם הרחוקים. בעקבות ואקום הכוח הזה, אנשים חזקים מקומיים ראו את ההזדמנות שלהם. לעתים קרובות אנשים אלו היו צאצאים של אנשים הקשורים לקרל הגדול.
בית הממשלה (ולינגטון)
בית הממשלה (באנגלית: Government House) הוא מבנה הממוקם בניוטאון (Newtown) שבוולינגטון בירת ניו זילנד. המבנה משמש כבית המגורים הרשמי העיקרי של המושל הכללי של ניו זילנד.
המבנה תוכנן על ידי קלוד פאטון ממשרדו של ג'ון קמפבל, האדריכל הממשלתי. המבנה נבנה בין השנים 1908–1910. שטחו הכולל של המבנה 4,200 מ"ר, וסביבו גנים בשטח של 120 דונמים.
רוזנות פלנדריה
צמיחה במאות ה-9, ה-10 וה-11 (864–1071)
המרקיז (הרוזן) הראשון של פלנדריה היה בלדווין הראשון, שהפך לרוזן בשנת 862, ולכך קשורה אנקדוטה רומנטית: בולדווין ברח עם בתו של המלך הפרנקי קרל הקירח, יהודית ממערב פרנקיה. יהודית, שהייתה נשואה בעבר לשני מלכים אנגלים, סירבה לפקודת אביה לחזור אליו. לאחר תיווך של האפיפיור, השלים המלך הפרנקי עם חתנו, ונתן לו את התואר מארקגראף, ואת השטחים הפיאודליים המקבילים כנדוניה. מרקיז היה בעיקר מינוי צבאי וחלק מהגרסאות של הסיפור מתארות שהמלך שארל מינה את בולדווין כמרקיז בתקווה שהוא ייהרג על ידי הוויקינגים.
בתחילה התכוונו מלכי צרפת להבטיח את ביטחונו של הגבול הצפוני של צרפת מפני פלישות ויקינגיות עם מעשה זה. אולם הרוזנים ניצלו היטב את מצב המשבר על ידי שילוב השטחים הגזולים שמסביב ברוזנות. הרוזנים הרחיבו את השפעתו של הפגוס הפלמי המקורי לאורך השנים על כל השטחים מדרום וממערב לנהר הסכלדה, כולל הלורדות של ארבעת המחוזות, פלנדריה הזיילנדית, רוזנות העיר של אלסט ממזרח ורוזנות ארטואה מדרום, שנותרה חלק מפלנדריה עד שהפכה לרוזנות נפרדת ב-1237. לאחר תאריך זה, רוזנות ארטואה בתקופות שונות עדיין עברה לשליטתו של רוזן פלנדריה כתואר נפרד, עד שנקלטה על ידי הכתר הצרפתי.
בית הממשלה (ולינגטון)
למבנה שתי קומות והוא עשוי ברובו מעץ. במבנה 27 חדרי שינה, 19 חדרי רחצה, וכן חדר נשפים, משרדים וחדרי הסבה. כמו כן בגני המבנה מגרשי טניס, בריכת שחיה, מגרש סקווש ומקלט. במבנה כ-30 עובדים.
רוזנות פלנדריה
שגשוג במאה ה-12 וה-13 (1071–1278)
בית פלנדריה נשאר בשלטון עד 1119, אז מת בלדווין השביעי מפלנדריה ללא יורש, ואת המחוז ירש שארל, מבית דנמרק. הוא זנח את התואר "מרקיז מפלנדריה", ששימש לצד תואר הרוזן מאז המאה ה-10. הרוזנים של פלנדריה היו האדונים הצרפתיים האחרונים שהשתמשו בתואר מרקיז, שלא ישמש שוב בצרפת עד 1504. לאחר הפסקה קצרה תחת שלטונו של גיום קליטו מנורמנדי (1127–1128), המחוז עבר לתיירי מאלזס מבית אלזס. תחת תיירי (1128–1168) ויורשו פיליפ מאלזס, חשיבותה וכוחה של פלנדריה גברו.
בתקופת שלטונו של בית אלזס התפתחו ערים והוקמו מוסדות חדשים. הנמלים של גרבלינס, ניופור, דאם, בירבליט, דנקרק ומרדייק נוסדו, כמו גם קאלה על ידי אחיו של פיליפ מתיו מאלזס. מלבד הקולוניזציה, פעלו הנמלים גם כדי לצמצם את הסחף של נהרות Aa, Yser ו- Zwin, אשר סיכנו את הנגישות של סן-אומר, איפר וברוז'. בירבליט שימשה גם קונטרה להשפעה ההולנדית.
שותפי הסחר כללו את אנגליה, המדינות הבלטיות וצרפת על פני הים, וחבל הריין ואיטליה על פני היבשה. לסחר בצמר עם אנגליה הייתה חשיבות מיוחדת לתעשיית הבדים העולה בפלנדריה. העושר של ערים פלמיות רבות (כפי שמעידים מגדלי הפעמונים ואולמות הבד שלהן) הגיע מתעשיית הבדים. מלבד זאת, היה חשוב גם סחר התבואה עם אנגליה ודרך הולנד עם המבורג. סנט-אומר הפכה לנמל המעבר החשוב ביותר ליין צרפתי במאה ה-12. אלו היו מאות השנים של פריצת הדרך של הסוחרים הפלמים, עם הסחר שלהם עם אנגליה, האזור הבלטי ודרום-מערב צרפת, כמו גם הנתיבים היבשתיים לחבל הריין ולאיטליה, אם כי מאוחר יותר רק הירידים השנתיים של שמפאן. עיירות המסחר הפורחות של פלנדריה הפכו אותה לאחד מהחלקים העירוניים ביותר באירופה.
בשנת 1194, בלדווין הראשון מקונסטנטינופול מבית אנו, ירש את בית אלזס.
המשבר של המאה ה-14 (1278–1384)
בשנת 1278 גי מדמפייר, מבית דמפייר, הפך לרוזן פלנדריה. מלך צרפת רצה לכבוש סופית את פלנדריה, ופתח במלחמה הצרפתית-פלמית (1297–1305). במאה ה-12, המרכזים העירוניים האוטונומיים של הטריטוריה היו חזקים יותר, והביסו את הצרפתים קרב דורבנות הזהב ב-1302. אבל לבסוף ניצחו הצרפתים בקרב מונס-אן-פבל ועם הסכם אתי-סור-אורז' שלאחר מכן (1305) איבדה פלנדריה את ליל, דואה ואורשייה לצרפת ונאלצה לשלם קנסות מופקעים אך שמרו על עצמאותם כמחוז של הממלכה הצרפתית. במהלך תקופה זו, פלנדריה חוותה תקופה של שגשוג יחסי עם תעשיית הבדים החזקה ויצירות האמנות המגוונות שלה. הסחר בפלנדריה היה כה נרחב עד שפסלים של המדונה והילד נוצרו בפלנדריה עם שנהב, שהיה נגיש רק על ידי רשתות הסחר באוקיינוס ההודי. עם זאת, השגשוג הפלמי דעך במאה שלאחר מכן, עקב ירידה נרחבת באוכלוסיית אירופה בעקבות המוות השחור של 1348, הפרעה במסחר במהלך מלחמת מאה השנים האנגלו-צרפתית (1338–1453), והגברת ייצור הבדים האנגלי. אורגים פלמים עברו לוורסטד ולצפון וולשאם בנורפוק במאה ה-12 והקימו שם את תעשיית הצמר.
המאה ה-15 הבורגונדית (1384–1506)
באמצעות נישואיו עם מרגרט מדמפייר בשנת 1369, פיליפ הנועז, דוכס בורגונדי, סיים את עצמאותה של פלנדריה. פלנדריה הפכה לנחלה של בית ולואה-בורגונדי, ששלט על מדינת בורגונדיה. בשנת 1449 העיר גנט התמרדה נגד הדוכס פיליפ הטוב. בשנת 1453 ריסק פיליפ את המורדים בקרב גאוור, וסיים את המרד.
הערים גנט וברוז' פעלו בעבר למעשה כערי-מדינה, ועם מותו של הדוכס שארל הנועז ניסו לתבוע מחדש את העמדה הזו באמצעות הפריבילגיה הגדולה שהוציאו ממרי מבורגונדי, בתו ויורשתו של שארל. בשנת 1482 מתה מארי מבורגונדי, מה שהפך את בנה הצעיר פיליפ הראשון מקסטיליה מבית הבסבורג לרוזן החדש, ואת בעלה מקסימיליאן הראשון מאוסטריה לעוצר הרוזנות. הערים הפלמיות ערכו שני מרידות נוספות, אך אלה הוכנעו בסופו של דבר על ידי צבאות האימפריה הרומית הקדושה.
הסכם סנליס משנת 1493 קבע שלום בין צרפת להבסבורגים; לפי תנאי האמנה, פלנדריה תהיה מעתה טריטוריה של האימפריה הרומית הקדושה.
שבעה עשר המחוזות במאה ה-16 (1506–1598)
תחת קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (נולד בעיר הפלמית גנט), הפכה פלנדריה לחברה בחוג הבורגונדי. הרוזנות הייתה מעורבת מאוחר יותר במלחמות חלרה.
באמצעות הסנקציה הפרגמטית של 1549, רוזנות פלנדריה נותקה רשמית מצרפת. היא הפכה לטריטוריה עצמאית של האימפריה הרומית הקדושה. מעשה חוקתי זה הפך את פלנדריה לחלק משבעה-עשר המחוזות, שהיוו את ארצות השפלה ומכאן ואילך יעברו בירושה כולה.
ארצות השפלה תפסו מקום חשוב באימפריה. עבור קרל באופן אישי, הם היו האזור שבו בילה את ילדותו. בגלל המסחר והתעשייה והערים העשירות, הם היו חשובים גם לאוצר. הרוזנות הועברה לענף הספרדי של בית הבסבורג עם פליפה השני, מלך ספרד, ולאחר 1556 הייתה שייכת למלכי ספרד.
בשנת 1566 ב-Steenvoorde (בפלנדריה הצרפתית) ה-Beeldenstorm התפרץ. ה-Beeldenstorm התפשט בכל ארצות השפלה והוביל בסופו של דבר לפרוץ מלחמת שמונים השנים ולהתנתקותה של הרפובליקה ההולנדית. במקור פלנדריה שיתפה פעולה עם המחוזות הצפוניים כחברה באיחוד אוטרכט, וגם חתמה על חוק הביטול ב-1581, אך מ-1579 עד 1585, בתקופה הידועה כ"הרפובליקה הקלוויניסטית של גנט", היא נכבשה מחדש על ידי צבא ספרד.
המאה ה-17 הספרדית (1598–1713)
פלנדריה נשארה בשליטה ספרדית. באמצעות מאמציו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, כל חלקה הדרומי של פלנדריה סופח לצרפת, ונודע כדרום פלנדריה או פלנדריה הצרפתית. מצב זה קיבל תוקף רשמי בשנת 1678 בהסכמי ניימכן.
שנים אחרונות (1789–1797)
בשנת 1789 פרצה מהפכה נגד הקיסר יוזף השני. בשנת 1790 רוזנות פלנדריה ומחוז נפרד בשם פלנדריה המערבית, שהיוו את השטחים שהחזירה צרפת לקיסר, היו שתיהן מהחברות המייסדות של המדינות הבלגיות המאוחדות. ממש כמו שאר חלקי ארצות השפלה האוסטריות, רוזנות פלנדריה הכריזה על עצמאותה. זה התרחש בשוק שישי בגנט ב-4 בינואר 1790. ה"מניפסט ואן ולנדרן" נכתב על ידי שארל-ז'וזף דה גראב וז'אן-ז'וזף ראפסה.
רוזנות פלנדריה חדלה להתקיים רשמית בשנת 1795, כאשר סופחה לצרפת, וחולק לשתי מחוזות: ליס (כיום מערב פלנדריה) ואסקוט (היום מזרח פלנדריה ופלנדריה הזיילנדית). אוסטריה אישרה את אובדן שלטונה בהסכם קמפו פורמיו משנת 1797.
לאחר המהפכה הצרפתית לא שוקם המחוז, ובמקום זאת המשיכו שני המחוזות את קיומן כמחוזות מזרח ומערב פלנדריה בממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, ולאחר מכן, לאחר המהפכה הבלגית, בבלגיה.
תואר רוזן פלנדריה
משנת 1840 ואילך, התואר "רוזן פלנדריה" נוכס על ידי בית המלוכה של בלגיה. ככלל הוא ניתן לשני בתור הירושה לכס המלכות הבלגי. תואר הרוזן של פלנדריה בוטל בהחלטה מלכותית ב-16 באוקטובר 2001.
דניאלה מלשיור
דניאלה מלשיור (בפורטוגזית: Daniela Melchior; נולדה ב-1 בנובמבר 1996) היא שחקנית פורטוגזית. ידועה בשל משחקה בסרט גיבורי-העל "יחידת מתאבדים" בתפקיד ראטקצ'ר.
ביוגרפיה
מלשיור נולדה בליסבון בירת פורטוגל.
מלשיור החלה את דרכה במספר הפקות קולנוע וטלוויזיה פורטוגזיות. היא דיבבה את דמותה של ספיידר-גוון בגרסה הפורטוגזית של הסרט "ספיידרמן: ממד העכביש".
ביולי 2021 הופיעה מלשיור בתפקיד ראשי בסרט הראשון שלה בשפה האנגלית, "יחידת המתאבדים" בתפקיד ראטקצ'ר 2 בבימויו של ג'יימס גאן.
באוגוסט 2022 לוהקה לתפקיד ראשי בסרט הקולנוע שומר הברים, שעתיד לצאת בשנת 2023.
טורפים אצנים
טורפים אצנים (באנגלית: Pursuit predation) הם בעלי חיים טורפים אשר משתמשים ביכולת מהירות גופם כדי לרדוף ולהכניע את טרפם, לעיתים קרובות לאחר מרדף הדדי. שיטה זו שונה מעט ממארב לטרף מאחר שהיא אקטיבית יותר, אם כי לא תמיד ישנם הבדלים ישירים בין השניים. כך למשל נמרים או טיגריסים יארבו לטרף בהמתנה ובעת המתאימה יתקפו בריצה ישירה לעברו והשפיריות ניזונות כציידות אורבות כזחלים אך כציידים אקטיביים בבגרותם. עם זאת האסטרטגיה להכרעת הטרף בשני המקרים שונה ואלה משפיעים לעיתים על המורפולוגיה וההעדפה האבולוציונית בצורת ציד ספציפית.
התנהגות
חלק מהטורפים רודפים אחרי טרפם לבד ואחרים בקבוצות, כשחלקם צדים בדרך של התשה שמטרתו להתיש את הטרף במהלך המרדף, בהנחה שהטורף לא מגיע אל הטרף קודם לכן. המרדף מסתיים או בתפיסת הטרף והדבקתו או בוויתור של הטורף, לאחר התשתו או בריחה למפלט בטוח ממנו.
חלק מצורות המרדף אינם כוללים כלל טקטיקה או אסטרטגיה כללית במהלך המרדף והם מנצלים את האינסטינקט שלהם לרוץ לעבר הטרף, בעוד אחרים מוצלחים יותר מנצלים מגוון שיטות כדי להגיע ביעילות אל טרפם, שלעיתים מומחה בהתחמקות ובריחה לא פחות מהם. למעשה במרבית המקרים הנטרפים מנצחים את טורפיהם.
עדיין טורפים אלה יכולים להשתמש במספר טקטיקות להגברת הסיכוי לתפיסת הטרף: הם יכולים לארוב נמוך בהסוואה מהטרף ולחפש את המטרה הכי קלה שהם רואים אחריה לרדוף, לאחר מכן הם מזהים את הזמן המתאים לצאת מהמסתור במהירות גבוהה ולנסות לתפוס בלסתות או הטרפים את הטרף. טורפים יכולים להשתמש גם בהטעיה כדי להגיע לטרפם, כפי שזאבים טלואים משמיעים לעיתים קולות של ציפורים, המבלבלים את האנטילופות שהם צדים.
במקרים מסוימים הטורפים צריכים לחבור לטורפים נוספים גם כשלא מדובר בחיות חברתיות כדי לגבור יחדיו על הטרף. הדבר נראה בין השאר אצל ברדלסים, לוטרות, קויוטים ותנים. אפשרות שנייה שלהם הוא לחפש טרף חלופי קטן יותר, אשר מבנה גופם מספיק כדי לתפוס אותו ביעילות.
באופן כללי טורפים אצנים מפתחים זנב וגפיים חזקים וארוכים באופן לא פרופורציונלי לגופם וכן מתאימים לשיווי משקל במהלך המרדף. טורפים ימיים צריכים להיות חסונים ובעלי גפיים רחבות וזנבות ארוכים כדי לנוע ביעילות במים, בעוד ביבשה ובאוויר עדיף לטורף להיות קל יחסית, מה שיסייע לו להאיץ. רבים מטורפים אלה מפתחים גפיים חזקות וארוכות וחלקם גם בעלי יכולת ניתור חזקה. לעומתם מינים המתבססים על מארבים מנצלים יכולות להסוואה, פיתוי והתגנבות מוצלחת.
ציד במהירות ידוע בעיקר אצל מינים החיים בלהקות טבעיות, בין השאר אצל אריות, זאבים, זאבים טלואים, צבוע מנומר, שימפנזה מצוי, עקבי האריס, דולפינים, קטלנים, מספר כרישים ואצל צרעות ונמליים. כמו כן הוא נפוץ אצל מיני האדם.
אוניברסיטת אולבורג
בנוסף על הקמפוס המרכזי באולבורג, פועלים קמפוסים נוספים בקופנהגן ובאסביירג.
אוניברסיטת אולבורג מעורבת בועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם.
היסטוריה
בשנת 1961 החל להתגבש הרעיון להקים אוניברסיטה בצפון יוטלנד. באוגוסט 1969 החל תכנון המוסד, שזכה לתמיכת תושבי האזור. התכנון אושר בפרלמנט בשנת 1970, והאוניברסיטה נחנכה ב-1 בספטמבר 1974.
בשנת 2010 נפתחה הפקולטה ללימודי רפואה.
מבנה
אוניברסיטת אולבורג מורכבת מחמש פקולטות עם מספר מחלקות בכל אחת:
שיוולוץ'
שיוולוץ' (ברוסית: Шивелуч) הוא שמו של הר געש פעיל בקַמְצַ'טְקַה שברוסיה.
הוא הר הגעש הפעיל הצפוני ביותר בקמצ'טקה, ואחד הפעילים ביותר על פני כדור הארץ. האפר הגעשי הנפלט ממנו משבש לעיתים את התנועה האווירית בין יבשות אסיה וצפון אמריקה.
גאוגרפיה
שיוולוץ' שייך לקבוצת הרי געש הממוקמת במרכז קמצ'טקה. היישוב הקרוב ביותר להר הגעש הוא קליוצ'י, הממוקם במרחק של כ-50 ק"מ מההר. היישוב קטן ומרוחק מספיק כדי להתפנות במהירות במקרה של התפרצות גדולה.
ההר שוכן על לוח אוחוצק, הפינה הצפון-מערבית של טבעת האש, וכשאר חלקיה הוא מתבטא ובגעשיות פעילה. חלק זה של הלוח מורכב משתי חגורות געשיות, אשר אחת מהן היא הקשת הגעשית של קמצ'טקה, קשת שנובעת מהפחתת הלוח הפסיפי לאורך שקע קוריל-קמצ'טקה.
ההר הוא אחד מהרי הגעש הגדולים והפעילים ביותר בקמצ'טקה. זהו הר געש סטרטו המורכב משכבות מתחלפות של אפר מוצק, לבה מוקשה וסלעים געשיים.
היסטוריה
שיוולוץ' החל להיווצר לפני כ-60,000–70,000 שנים, במהלך הפּלֶיסטוֹקֵן, והיו לו לפחות 60 התפרצויות גדולות במהלך ההולוקן. במהלך עידן זה, התקופה האינטנסיבית ביותר של געשיות – כולל התפרצויות גדולות ומתונות תכופות – התרחשה בסביבות 6500–6400 לפנה"ס, 2250–2000 לפנה"ס ו-50–650 לספירה, במקביל לשיא הפעילות בהרי געש האחרים בקמצ'טקה. התקופה הפעילה הנוכחית החלה בסביבות 900 לפני הספירה. מאז, ההתפרצויות הגדולות והמתונות מגיעות זו אחר זו במרווחים של 50 עד 400 שנה.
היסטוריה מודרנית
התפרצויות קטסטרופליות התרחשו בשנים 1854 ו-1957, כאשר חלק גדול מכיפת ההר קרס ויצר מפולת לבה הרסנית.
התקופה האחרונה של פעילות געשית החלה בהתפרצות ב-15 באוגוסט 1999, והיא נמשכת גם בשנת 2023. ב-27 בפברואר 2015 ההר ירה אפר לאטמוספירה, לגובה של כ-9,100 מטר, כך שחצה את ים ברינג והגיע אף לאלסקה.
ב-11 באפריל 2023, אירעה התפרצות חזקה, שנגרמה עקב רעידת אדמה שהייתה ב-3 באפריל. כתוצאה מכך, הר הגעש שחרר ענן של גז ואפר געשי, שהגיע לגובה של 20 ק"מ והתפשט על פני שטח של 108,000 קמ"ר. למחרת הגיעו התפרצויות נוספות, שבאחת מהן התפרצה הפעילות הגעשית והגיעה לגובה של 10 ק"מ. לאחר מכן, פעילותו של הר הגעש החלה לשכוך. לטענת הרשויות המקומיות, התפרצות זו, למעט אפר כבד, לא הביאה לפגיעה כלשהי ביישובים ובתשתיות התחבורה המקומיות.
אוסקר פון סידוב
אוסקר פרדריק פון סידוב (בשוודית: Oscar Fredrik von Sydow; 12 ביולי 1873 – 19 באוגוסט 1936) היה פוליטיקאי שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה מפברואר ועד אוקטובר 1921.
חייו
אוסקר פון סידוב היה בנם של הנריק אוגוסט פון סידוב, שהיה מזכיר של שופט שלום ושל רעייתו, ארפרוסינה מריה מודין. הוא נולד בקאלמאר וגדל בנורלנד. ב-1890 הוא עבר את בחינות הכניסה לאוניברסיטה והחל את לימודי המשפטים באוניברסיטת אופסלה. ב-1894 הוא סיים תואר במנהל ציבורי.
ב-1906 מונה פון סידוב לתפקיד תת-שר המדינה במשרד לעניינים אזרחיים וב-1911 הוא מונה לתפקיד מושל מחוז נורבוטן. בממשלותיהם של יילמאר המרשלד ושל קרל שוורס שכיהנו בין השנים 1914 – 1917 הוא שימש בתפקיד שר המינהל הציבורי ובמהלך תקופת כהונתו בתפקיד זה הוא הקים את ועדת האבטלה (arbetslöshetskommissionen). בין השנים 1917 – 1934 הוא כיהן בתפקיד מושל מחוז גטבורג-ובוהוס.
בעקבות התפטרותו הפתאומית של ראש הממשלה ירד לואיס דה יר ב-1921, נתקל המלך גוסטב החמישי בקשיים למצוא מועמד שייקח על עצמו להרכיב ממשלה חדשה, שכן מועד הבחירות הלך והתקרב אז. לאחר שיילמאר ברנטין דחה פעמיים את ההצעה לכהן כראש הממשלה, קיבל פון סידוב על עצמו את התפקיד.
את הסכמתו התנה פון סידוב בכך שהוא לא יוביל ממשלה חסרת כוח ודרש שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית תיתן לו את תמיכתה בסוגיות כלכלה וביטחון חשובות. למורת הסכמות אלו, כל ההצעות שהונחו על ידי הממשלה על שולחן הפרלמנט, זכו להתנגדותה של האופוזיציה. הצעד האחרון של פון סידוב היה הגשת הצעת חוק לביטול עונש מוות בשוודיה.
פון סידוב היה "מרשל הממלכה" (Riksmarskalken) משנת 1934 ועד למותו ב-1936.
ברוך וידר
הרב ברוך וידר (נולד בשנת תשי"ט, 1959) הוא ראש ישיבת הכותל.
קורותיו
נולד וגדל בנתניה. בוגר הישיבה התיכונית בעיר, בראשות הרב מנחם מנדלסון. שימש כמדריך בסניף המקומי של בני עקיבא בנתניה והיה חניך מצטיין בחוג להטסת ובניית טיסנים בעיר הולדתו. למד במשך שנה בישיבת מרכז הרב בראשותו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, ולאחר מכן עבר ללמוד בישיבת הכותל. שירת בחיל השריון במסגרת ההסדר ונלחם בקרב סולטאן יעקוב במלחמת לבנון הראשונה.
בתחילת שנות ה-80 נישא ליהודית קליין, בתו של עו"ד מנחם קליין, לשעבר סגן ראש עיריית הרצליה ולאחר מכן ראש עמותת הגרעין התורני בעיר. לאחר נישואיו המשיך את לימודיו בכולל של ישיבת הכותל. הוסמך לרבנות ובעל תעודת הוראה מטעם מכללת ליפשיץ. במשך כעשר שנים היה יד ימינו של הרב יעקב כץ. עם פרישת הרב כץ - כתוצאה ממעברו לישיבת נתיב אריה - מונה הרב וידר כראש הכולל של ישיבת הכותל. בשנת תשס"ח נבחר לעמוד גם בראשות הישיבה.
מתגורר ברובע היהודי בירושלים. כדרכו של רבו הרב אביגדר נבנצל, הוא נוהג להניח תפילין בכל שעות היום ואף מוסר שיעורים בישיבה כשהוא עטור תפילין.
הסכם היסוד בין הכס הקדוש ומדינת ישראל
הסכם היסוד בין הכס הקדוש ומדינת ישראל (באנגלית: Fundamental Agreement between the Holy See and the State of Israel) היא אמנה בין הכס הקדוש ומדינת ישראל אשר נחתמה ב-30 בדצמבר 1993 ומהווה ציון דרך היסטורי ב-2000 שנות פולמוס יהודי-נוצרי וביחסי ישראל-הוותיקן. ההסכם כונן יחסים דיפלומטיים בין ישראל לוותיקן ובמסגרתו הכיר הוותיקן בזכות קיומו של העם היהודי בארצו לאחר שהוסר החסם התאולוגי "של התנגדות לשאיפות הציוניות בשל הכחשתם היהודים את אלוהותו של ישוע". כמו כן הכיר ההסכם בחשיבות חופש דת והצליינות וכן שמירת הסטטוס קוו במקומות הקדושים לנצרות במדינת ישראל. ההסכם אף עוסק ביחסים הכלכליים שבין המדינות, ובאופן מיוחד בזכויות הקניין של הכנסייה הקתולית במדינת ישראל.
רקע היסטורי וכינון יחסים דיפלומטיים
ההסכם כונן יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות, אשר לא כוננו עד לשנת 1993 מסיבות היסטוריות ועל רקע מחלוקות שנבעו, בין היתר, מתפיסת רכוש הכנסייה הקתולית במזרח ירושלים לאחר מלחמת ששת הימים, ומהכרזת ירושלים כבירת ישראל, תחת תוכנית הוותיקן לייסד בירושלים עיר בינלאומית בהשפעת הכנסייה הקתולית.
בסעיף 14 להסכם קבעו הצדדים לו כי המדינות תכוננה יחסים דיפלומטיים מלאים, ותחלפנה משלחות דיפלומטיות, תוך הקמת שגרירויות. בראש המשלחת הדיפלומטית של הוותיקן יעמוד נונציו, ובראש המשלחת הדיפלומטית של ישראל יעמוד שגריר.
יחסים כלכליים
בסעיף 10 להסכם הכירו הצדדים בזכויות הקניין של הכנסייה הקתולית בישראל. הצדדים התחייבו לנהל משא ומתן בתום לב, באמצעות ועדה משותפת, למציאת פתרונות מקובלים למחלוקות קנייניות הנוגעות לכנסייה הקתולית, או לקהילות קתוליות בישראל.
נכון לשנת 2010, סעיף זה לא יושם עד תומו, ומחלוקות בנושאי נכסי הכנסייה, וחבויותיה במס, קיימות עד היום. אף שלאחר חתימת ההסכם קמה ועדה משותפת כדי לנסח הבנות בנושאים אלה, דיוניה לא הצליחו להביא את הצדדים למסקנות מוסכמות. ב-30 באפריל 2009, לקראת ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בישראל, התכנסה הוועדה המשותפת לישראל ולוותיקן שוב, בניסיון להגיע להבנות ביחסים הכלכליים שבין הצדדים, כמתחייב מהסכם היסוד. משרד החוץ דיווח על התקדמות במשא ומתן, אולם לא הושגה הבנה בין הצדדים בנושאים שבמחלוקת. פגישה נוספת בין הצדדים שנערכה בחודש אוגוסט 2009 לא הניבה התקדמות. אף בשנת 2012 המשיכה הוועדה הקבועה המשותפת של מדינת ישראל והכס הקדוש בישיבותיה, מבלי שהושג פתרון
המחלוקת בנושא רכוש הכנסייה בישראל עדיין לא באה על פתרונה, גם מכיוון שהכנסת לא אשררה עדיין את הסכם היסוד בין הכס הקדוש ומדינת ישראל משנת 1993. הכנסייה הקתולית מחזיקה ברכוש רב בתחומי מדינת ישראל מזה שנים ארוכות. נכסים אלה נהנו ממעמד משפטי מיוחד בתקופת האימפריה העות'מאנית והמנדט הבריטי, וזכו לפטור ממיסים. מעת הקמת מדינת ישראל לא ברור מעמדם של נכסים אלה.
ארץ זרה
ארץ זרה (באנגלית: Foreign Land) הוא סרט תיעודי ישראלי-אמריקאי אותו ביים שלומי אלדר. פרט לאלדר, בסרט משתתפים גסאן עבאס, שחקן טלוויזיה ותיאטרון ערבי-ישראלי, וד"ר עז א-דין אבו אל-עייש, רופא פלסטיני תושב רצועת עזה (בעת הצילומים) ששכל שלוש מבנותיו במהלך מבצע עופרת יצוקה.
אודות הסרט
הסרט מתאר את התהליכים החברתיים העוברים על החברה הישראלית בעשור השני של המאה ה-21, מנקודת מבטם של שני אנשים: גסאן עבאס, שחקן תיאטרון ערבי, ושלומי אלדר, עיתונאי יהודי.
במהלך מבצע עופרת יצוקה, ד"ר עז א-דין אבו אל-עייש, רופא פלסטיני תושב רצועת עזה, שכל שלוש מבנותיו, שנהרגו מפגיעת פגז צה"לי בביתם. אבו אל-עייש התקשר אל חברו, שלומי אלדר, עיתונאי יהודי-ישראלי מזה כשני עשורים המסקר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני ואת רצועת עזה, בזמן שזה ישב באולפן חדשות 10. אלדר העלה לשידור חי את אבו אל-עייש ושידר את זעקות השבר שלו על הרג בנותיו. ב-2011 הוציא אבו אל-עייש ספר המבוסס על סיפור חייו בשם "לא אשנא", אשר עובד להצגת יחיד שהועלתה בתיאטרון הבימה, בכיכובו של גסאן עבאס, כוכב סדרת הטלוויזיה משנות ה-80 "המסעדה הגדולה". עבאס הזמין את אלדר לצפות בהצגה (בה עבאס מגלה את דמותו של אבו אל-עייש), ובמפגש ביניהם הם מגלים כי הקהל שלהם הולך ומצטמצם, ככל שהחברה הישראלית משנה את פניה והופכת לקיצונית יותר יותר. עבאס מקבל הרבה פחות תפקידים, דיווחיו של אלדר נדחקים לשולי מהדורות החדשות, וכל אחד מהם בדרכו מחפש מקום ותחושת שייכות אליו.
פרסים ומועמדויות
ב-2017 זכה הסרט בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל חיפה. בנימוקי הפרס כתבו השופטים שהסרט מתאר אבלות על המציאות הישראלית באמצעות סיפורם האישי של הבמאי שלומי אלדר ושחקן התיאטרון הערבי, תושב אום אל-פחם, גסאן עבאס. הסרט נרכש לשידור בתאגיד השידור הציבורי ועורר את מחאתה של שרת התרבות מירי רגב שטענה כי אין מקום לשדר סרט המבקר את ישראל בערוץ טלוויזיה ציבורי.
Hot Rats
Hot Rats הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי פרנק זאפה, אשר יצא לאור בתאריך ה-10 באוקטובר 1969. אלבום זה היה הפרויקט הראשון של זאפה מאז הפירוק של ההרכב המקורי של להקתו "אמהות ההמצאה".
באלבום מתארחים אמנים שונים כמו קפטן ביפהראט, דון האריס ואיאן אנדרווד, אחד מחברי ההרכב המקורי של "אמהות ההמצאה".
כל השירים באלבום הם אינסטרומנטליים, פרט לשיר "Willie the Pimp", אותו שר קפטן ביפהראט.
רקע כללי
מכיוון ש-"Hot Rats" מורכב במידה רבה מיצירות אינסטרומנטליות בהשפעת ג'אז עם סולו נרחב, המוזיקה נשמעת שונה מאוד מאלבומי זאפה קודמים, שהציגו הופעות ווקאליות סאטיריות עם שימוש נרחב במוזיק קונקרט ובעריכה.
איאן אנדרווד הוא החבר היחיד מההרכב המקורי של אמהות ההמצאה שהופיע באלבום, והיה האמן האורח ששיתוף הפעולה המוזיקלי איתו היה הנרחב ביותר באלבום. מוזיקאים בולטים אחרים שלקחו חלק בעשייה היו הבסיסטים מקס בנט ושאגי אוטיס (שהיה רק בן 15 בזמן ההקלטות); המתופפים ג'ון גוארין, פול המפרי ורון סליקו; והכנרים החשמליים דון "קנה סוכר" האריס וז'אן לוק פונטי.
זה היה האלבום הראשון של פרנק זאפה שהוקלט על ציוד של הקלטות מרובות ואחד האלבומים הראשונים שהשתמשו בטכנולוגיה זו. מכונות עם 16 רצועות אישיות מאפשרות גמישות רבה יותר במעקב רב ואובר דאבינג מאשר מקליטי "הקלטת סליל לסליל" המקצועיים שהיו סטנדרטיים בשנת 1969.
זאפה הקדיש את האלבום לבנו שזה עתה נולד, דוויזיל. בפברואר 2009, להקת המחווה של דוויזיל לאביו, זאפה מנגן זאפה, זכתה בפרס גראמי בקטגוריית ביצוע הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר עבור הקטע "Peaches en Regalia".
האלבום נכלל ברשימה של "1001 אלבומים שאתה חייב לשמוע לפני מותך".
מוזיקה
זאפה הלחין, עיבד והפיק את האלבום בעצמו. הכלי העיקרי שבו ניגן באלבום, שבו ינגן גם באלבומיו הבאים, הוא גיטרה חשמלית. "Willie the Pimp", "Son of Mr. Green Genes", ו-"The Gumbo Variations" מציגים ביצועי גיטרת סולו עוצמתיים ולא שגרתיים.
איאן אנדרווד מנגן בארבעה קטעים באלבום את החלקים של כשמונה עד עשרה מוזיקאים, לרוב במקביל. עבודתו כוללת קטעים מסובכים של פסנתר ועוגב, כמו גם חלילים מרובים, קלרינט וסקסופונים.
Peaches en Regalia
השיר "Peaches en Regalia" זכה להכרה רחבה כסטנדרט פיוז'ן מודרני והוא אחד השירים הידועים ביותר של זאפה. זאפה מנגן סולו קצר בשיר, בכלי המכונה "אוקטבה-בס". אנדרווד תורם לחלילים ולחלקים מסוימים של סקסופון, קלרינט וקלידים. בהמשך הקליט זאפה את השיר מספר פעמים בהופעות חיות. השיר בוצע מחדש על ידי אמני ג'אז ורוק רבים אחרים, כולל פיש, דיקסי דרגס, Frogg Café וקרי בידל.
Willie the Pimp
"Willie the Pimp" היא מנגינת רוק מושפעת בלוז הכוללת ביצוע ווקאלי של חברו הוותיק של זאפה ואחד מהאמנים האורחים באלבום, קפטן ביפהארט. יש בו כינור מאת דון "קנה סוכר" האריס וסולו גיטרה מאת זאפה במה שנראה כמו ג'אמים רופפים, אם כי ההופעות נערכו לפני יציאתן. כותרת האלבום מגיעה ממילים של שיר זה.
Son of Mr. Green Genes
"Son of Mr. Green Genes" הוא עיבוד אינסטרומנטלי לשיר "Mr. Green Genes" מתוך אלבומם של זאפה והאמהות "Uncle Meat". הכותרת החריגה של שיר זה הובילה לאגדה אורבנית לפיה זאפה קשור לשחקן שגילם את מיסטר גרין ג'ינס בתוכנית הטלוויזיה "קפטן קנגורו".
The Gumbo Variations
"The Gumbo Variations" היא גם הופעת ג'אם הכוללת סולו סקסופון טנור מאת אנדרווד וכמה נגני כינור חשמליים מורכבים מאת דון "קנה סוכר" האריס, וכן סולו גיטרה מאת זאפה. גרסה של השיר הנמצאת בגיליון התקליטורים ארוכה יותר מכיוון שהיא מכילה חלקים שנותרו מחוץ לאריך הנגן. היא כוללת קטע דיבור קצר בהתחלה בו זאפה מנחה את הנגנים כיצד להתחיל את המנגינה.
It Must Be a Camel
"It Must Be a Camel" היא גם מנגינה מסודרת ומסובכת עם שפע של כלי נשיפה וקלידים של אנדרווד. המנגינה המאוד לא שגרתית של שיר זה נובעת משימוש חוזר ונשנה בחמישיות (מצרך של יצירות מאוחרות יותר של זאפה) ולעיתים קרובות עושה קפיצות מלודיות גדולות. הכותרת עשויה לנבוע מהעובדה שחלקים מהקו המלודיסטי דומים לצורת "דבשות" של הגמל כשכתובים על נייר. ז'אן לוק פונטי מנגן בכינור בשיר זה.
הקלטה
זאפה השתמש בציוד הקלטה מתקדם כדי ליצור אלבום באיכות טכנית ומוזיקלית יוצאת מן הכלל. האלבום הוקלט במה שזאפה תיאר כמקליט "שש עשרה רצועות תוצרת בית"; המכונה נבנתה על ידי מהנדסים באולפני TTG בהוליווד בסוף 1968.
זאפה היה הראשון לבצע מניפולציית קלטת מהירה כדי להפיק גוונים חריגים וצבעי קול ייחודיים. לאחר שהקליט רצועות בסיסיות (תופים, בס, גיטרה ופסנתר וכו') במהירות המהירה של המקליט, זאפה ניגן תופים תוך כדי האזנה לרצועות הבסיסיות בחצי מהירות. בהקלטה המוגמרת, המושמעת במהירות רגילה, האובר-דאבס נשמעים במהירות הרגילה. זה נותן לרצועה של התוף איכות מוזרה וקומית, בדומה לתופי צעצוע.
כלים אחרים עובדו בצורה דומה, כולל קלידים, סקסופונים ובס. לזאפה מיוחסת "בס אוקטבה" (גיטרה בס מואצת במהירות כפולה) - הצליל המתקבל דומה לזה של גיטרה, אך לפי זאפה יש לו יותר "פאנץ'" ואנרגיה. בנוסף, אורגן אלקטרוני מעובד שולב כקול תזמורתי בהרכב של כלי נשיפה ופסנתר. "It Must Be a Camel" כולל צליל של מסרק מפלסטיק קשיח המלוטף, ונשמע כמעט כמו עץ פעמון מטלטל או פעמוני רוח. זאפה 'מנגן' גם מפתח ברגים ככלי הקשה בשיר "Willie the Pimp". כל זה נעשה בטכנולוגיה אנלוגית יותר מ-10 שנים לפני שהתקבל ציוד מודרני לעיבוד סאונד דיגיטלי.
עטיפת האלבום
ההילה הססגונית והפסיכדלית של סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ניכרת בעיצוב הגרפי ובצילום של עטיפת האלבום, אף על פי שזאפה עצמו זלזל בתנועה הפסיכדלית. את התמונות שמשני צדי האלבום צילם אנדי נתנזון ועיצב קאל שנקל. צילומי העטיפה הקדמיים והאחוריים משתמשים בצילום אינפרא אדום ומשקפים את טעמו של זאפה לתמונות חזותיות מרשימות, בשילוב עם אלמנט הומוריסטי אבסורדי. האישה שמופיעה בתמונה היא כריסטין פרקה. בתמונה ניתן לראות אך ורק את החלק העליון של הפנים שלה משום שהיא נמצאת בתוך בור, תוך כדי שהיא מניחה את ידיה על משטח אבן. במשך שנים מי שקיבל קרדיט על הצילום של עטיפת האלבום היה הצלם אד קראף, אך זו הייתה טעות.
משתתפים
הקרדיטים לקוחים מההערות בחוברת האלבום.
מרים שנייד
מרים שנייד (1 בינואר 1924, להוסק, פלך מינסק בלארוס – 20 בספטמבר 2012, טורונטו, קנדה) הייתה סופרת ומשוררת ישראלית–קנדית, ופעילה למען זכויות נשים וילדים ולמען השלום. פרסמה חמישה ספרי שירה ושני רומנים.
ביוגרפיה
ב-1945 נישאה לבעלה, נפתלי (אוטו) שנייד, שהיה מבוגר ממנה ב-24 שנים. השניים התגוררו בחיפה.
בסוף שנות ה-50 עסקה במתן הרצאות על אמנות ואמנים ונהגה לפרסם משיריה בעיתונים ובכתבי עת ספרותיים שונים (ראו "מאזנים" ).
ב-1960 פרש בעלה מתפקידו כמרצה בטכניון והמשפחה עברה לגור בארצות הברית. בתקופה זו הירבה בעלה להציג מציוריו ופסליו בתערוכות יחיד באירופה, בארצות הברית ובקנדה. ב-1964 עברו להתגורר בטורונטו, קנדה, שם עסקה שנייד בהוראת עברית בבתי ספר יהודיים.
בפסטיבל הזמר והפזמון לשנת 1964 הופיעה מקהלת רינת עם השיר של מרים שנייד - "שעה ברוכה".
ב-1973 סיימה תואר שני בישיבה יוניברסיטי, ניו יורק. עבודת המחקר שלה ראתה אור תחת הכותרת: "בין הנהייה 'אל פרורי השמש' ו'החפצים הקטנים' - מוטיבים משירתה של רנה לי" בהנחיית פרופ' חיים ליף.
חיים אישיים
שנייד נישאה שלוש פעמים: ב־1945 לנפתלי (אוטו) שנייד, אמן ופרופסור לאמנות יהודית, מרצה בטכניון. לשניים נולדו שני בנים: יעקב ואדם.
ב-1976 נישאה בשנית לרב ד"ר אריה אופזיהר לו הייתה נשואה עד לפטירתו ב-1997.
ב-1998 נישאה בשלישית למיקלוס אמהכט, חיה עימו עד יום מותה.
היא נפטרה בביתה בקנדה ב ב-20 בספטמבר 2012
לשנייד היו שני בנים, יעקב ואדם, נכדים ונינים.
תופעת הכרישים בחדרה
תופעת הכרישים בחדרה היא תופעה בה כל שנה בעונת החורף, מתקבצים כמה עשרות, לרוב 20–30, כרישים במים הרדודים שסביב תחנת הכוח אורות רבין שבחדרה. התופעה מתרחשת גם במים הרדודים סביב תחנות הכוח האחרות בארץ כמו באשקלון ובתל אביב, אך במספרים פחותים בהרבה, ולפעמים אף לא בכלל.
היסטוריה
באפריל 2022, הגיעו אל אזור חוף הים של חדרה מאות פרטים של אברתן רחב שן. זוהי הפעם הראשונה שבה נצפה מין זה בחופי ישראל למשך מספר שבועות.
סכנות
עקב תיעודים בהם נראים אזרחים מתקרבים באופן מסוכן לכרישים ושוחים לידם, הולך וגובר החשש שאזרחים המתקרבים בחוסר זהירות אל הכרישים, יותקפו על ידם. עקב כך, החלה עיריית חדרה לקנוס את המתרחצים הנכנסים למים.
כרישים בזרם
על מנת להגן על הכרישים ולמנוע פגיעה בהם חברו יחד רשות הטבע והגנים, עיריית חדרה, חברת "נחלים" לפיתוח תיירות חדרה, החברה להגנת הטבע, עמותת "אקואושן", תחנת מוריס קאהן לחקר הים של אוניברסיטת חיפה, הרשות לצלילה ספורטיבית תחת משרד התרבות והספורט, ההתאחדות הישראלית לצלילה ועמותת "כרישים בישראל", לפרויקט המשותף, "כרישים בזרם". מטרת הפרויקט להסדיר את האתר לצפייה בכרישים מעל ומתחת למים באופן שימנע נזק אך יאפשר מפגש חשוב ונדיר בין הציבור לטבע הימי.
במסגרת הפרויקט, הוקמה תחנת הסברה מקצועית של רשות הטבע והגנים למבקרים, המוצבת בסמוך לתצפית על התקהלות הכרישים באזור תחנת הכוח.
Moonflower
Moonflower (מונפלוור) הוא אלבום כפול של להקת סנטנה. באלבום זה שולבו רצועות שהוקלטו בהופעות, ורצועות שהוקלטו באולפן. גרסת הכיסוי של סנטנה ל"She’s not there", להיטם של הזומביס מ-1964, הצליחה והגיעה למקום ה-27 בבילבורד בארצות הברית. באלבום זה שולבו סגנונות מוזיקה שונות בהם: רוק לטיני ובלוז רוק. האלבום זה אף הגיע למקום העשירי במצעד הבילבורד 200, ובהמשך הגיע למעמד פלטינה.
בשנת 2003 פורסמה גרסה חדשה לאלבום, ובה שלוש רצועות שלא פורסמו באלבום המקורי.
התרסקות מטוס יונייטד איירליינס באינדיאנה
התרסקות מטוס יונייטד איירליינס באינדיאנה שבארצות הברית התרחשה ב-10 באוקטובר 1933. מטוס הנוסעים נשא על סיפונו שבעה אנשים שכולם נספו. המטוס התרסק בעקבות התפוצצות מטען חבלה בתוכו. אסון תעופה זה הוא המקרה המוכח הראשון בהיסטוריה של התעופה של הפלת מטוס נוסעים מסחרי באמצעות חבלה.
ההתרסקות
המטוס, מדגם בואינג 247, המריא מניוארק שבניו ג'רזי כשיעדו אוקלנד שבקליפורניה עם שתי חניות ביניים מיועדות. המטוס נחת בעיר קליבלנד שבאוהיו והמריא משם בדרכו לשיקגו שבאילינוי ועליו שלושה אנשי צוות וארבעה נוסעים.
עדי ראייה על הקרקע דיווחו כי שמעו התפוצצות מעט לאחר השעה 21:00 וראו את המטוס כשהוא בוער בגובה של כ-300 מטר. התפוצצות נוספת נשמעה לאחר שהתרסק. מקום ההתרסקות היה בתחומי מדינת אינדיאנה, כ-50 קילומטר מדרום-מזרח לשיקגו וכששה קילומטר מדרום לחוף ימת מישיגן. לא היו ניצולים.
לאחר ההתרסקות
חוקרים שבדקו את שרידי המטוס באתר ההתרסקות נוכחו כי תא השירותים באחורי המטוס ותא המטען הסמוך אליו התרסקו לפיסות קטנות. רסיסי מתכת רבים היו נעוצים בצידה הפנימי של דלת השירותים, אך לא בצידה החיצוני. זנב המטוס נקטע ממנו מאחורי תא השירותים ונמצא כמעט ללא פגע על הקרקע כקילומטר וחצי מאתר ההתרסקות העיקרי. נמצא גם כי מכלי הדלק של המטוס נמחצו כלפי פנים, כלומר שהם לא התפוצצו באוויר.
ההתרסקות נחקרה על ידי לשכת החקירות הפדרלית, חוקר מקרי המוות המחוזי וחוקרי מעבדת הפשעים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן. מסקנתם מבדיקת הממצאים במטוס המרוסק הייתה כי הוא התרסק עקב הפעלת מטען חבלה בתוכו. המטען הכיל ככל הנראה ניטרוגליצרין וכן מנגנון הפעלה עם שעון. חשד כי המטען הועלה על המטוס בניוארק בתוך חבילה בעטיפה חומה הופרך לאחר שהחבילה נמצאה שלמה בין שברי המטוס. בין שברי המטוס נמצא גם רובה, אך התברר שנשא אותו נוסע שהיה בדרכו להשתתף בציד ליד שיקגו. בסופו של דבר לא הצליחו החוקרים לקבוע מי הניח את מטען החבלה במטוס וגרם להתרסקותו.
בשנת 2017 הסירה לשכת החקירות הפדרלית את החיסיון מ-324 מסמכים אודות חקירת ההתרסקות.
תומאס בלייק גלובר
ילדותו ונעוריו
תומאס בלייק גלובר נולד ב-6 ביוני 1838 בפרייזבורג שבמחוז אברדין. גלובר היה החמישי מבין שבעה ילדים (שישה בנים ובת) לתומאס בארי גלובר ומארי פינדלי. אביו היה קצין במשמר החופים של סקוטלנד. כשהיה בן שש, עברה המשפחה לברידג' אוף דום, עיירה קטנה בסמוך לאברדין, העיר השלישית בגודלה בסקוטלנד, בעקבות קידום שאביו קיבל בעבודתו. עם סיום לימודיו בבית הספר ב-1854, גלובר החל לעבוד בחברת מסחר ולשהות רבות בנסיעות.
סין
במהרה משך גלובר את תשומת לבה של חברת המסחר הענקית, ג'ארדין מתיסון. היא שכרה אותו, וב-1857, בהיותו בן 18 בלבד החל במסעו לשאנגחאי, מרכז המסחר של החברה באסיה של באותם הימים. אין תיעוד בנוגע לסיבה בגללה שכרה ג'ארדין מתיסון דווקא את גלובר הצעיר.
גלובר הגיע לעיר בשנה בעייתית, כאשר החלה מלחמת האופיום השנייה. מעצמות המערב, בהן בעיקר בריטניה, דחקו בשלטונות סין להרחיב את הסכמי המסחר המותרים למערב, ולאפשר לסוחרים מערביים לסחור בכל חלקי סין. הקיסרות הסינית, שהייתה באותם ימים בהנהגת שושלת צ'ינג, דחתה על הדרישות. לג'ארדין מתיסון היה אינטרס עצום בפתיחת כל סין למסחר - בסין היה ביקוש כמעט בלתי נגמר לכמויות אדירות של אופיום, שהופק בהודו. ג'ארדין מתיסון עשתה את הונה העיקרי הראשוני ממסחר באופיום, ובמשך שנים רבות הוא היה מקור הכנסה מהותי עבורה. על כן, היא הפעילה לחצים כבדים על ממשלת בריטניה לא לוותר לשלטונות הסינים.
גלובר, שהיה מעורב אך במעט בהתרחשויות האלה, נשאר בשנגחאי, ולאחר שהות בת שנתיים בעיר, בה מכר בהצלחה אופיום למתווכים מקומיים ועסק במסחר במשי, תה ורובים, הוצב מחדש בנגסאקי ביפן. עם זאת, בסין צבר מעמד ונוכחות, וגם את הכוח להפריש לעצמו סכומי כסף על ביצוע עסקות עבור ג'ארדין. היו אלה גורמים חשובים להצלחתו המאוחרת ביפן.
יפן
גלובר הגיע לנגסאקי ביפן ב-1859, בהיותו בן 21. בהתחלה הוקצו לו מגורים באזור המותר לזרים בעיר, האי דג'ימה. מאוחר יותר הקים גלובר במקום זה מיני-אימפריה של סחר בנדל"ן. ב-1861, שנתיים בלבד אחרי הגעתו ליפן, הקים גלובר את "חברת הסחר גלובר" (Glover Trading Co), על מנת לסחור באופן בלתי חוקי, ואף בוגדני (בהתחשב בהסכם המסחרי שחתם ב-1858 השוגון עם בריטניה) בספינות ונשק, עבור בני ההאנים צ'ושו וסצומה מקיושו ומשפחת טוסה משיקוקו, אשר שהרימו את ראשם ואת קולם באותם ימים סוערים נגד ממשלת הבאקופו, כביכול, של השוגון.
ב-1863 סייע גלובר לחמישיית צ'ושו (בהנהגת איטו הירובומי שהפך לאחר מכן ל ראש ממשלת יפן ה-I) להפליג ללונדון. ב-1868 הוא ייבא ליפן את קטר קיטור הראשון במדינה, ה״Iron Duke״.
גן גלובר
בסוף ימי שוגונות טוקוגאווה, נערכו בבית שבגן פגישות שסייעו לכונן את ברית סאצ'ו (בין טקמורי סאיגו ממחוז סצומה לבין טקיושי קידו ממחוז צ'ושו), אשר הובילה לקריסת השוגנות, סיום תקופת אדו והתחלת תקופת מייג'י.
בפארק שוכנים מבנים נוספים, כמו בית רינגר (נבנה ב-1865 עבור פרדריק רינגר) ובית אלט (נבנה עבור ויליאם אלט).
ב-1957 תרמה מיצובישי, שגלובר שיחק תפקיד משמעותי בהקמתה, את הפארק לעיריית נגסאקי.
בספרות
גלובר הוא הדמות הראשית בספר ״הארץ הטהורה״ (The Pure Land) של הסופר אלן ספנס. הרומן מתאר את סיפור עלייתו ונפילתו האמיתי, ואת הרומן שלו עם זונת צמרת אשר ילדה לו ללא ידיעתו בן, סיפור אשר ייתכן והשפיע על עלילת האופרה מאדאם באטרפליי.
מגדל הטלוויזיה קמזיק
מגדל הטלוויזיה של קמזיק (בסלובקית: Televízna veža na Kamzíku) הוא מגדל שידור טלוויזיה בגובה 196 מטר באזור קוליבה בברטיסלאבה, בירת סלובקיה. המגדל שוכן 437 מ' מעל פני הים על גבעת קמזיק, חלק מהקרפטים הקטנים, ומשקיף על חלק גדול מהעיר. המגדל שוכן בשטח פארק יער ברטיסלבה. הוא הוקם בשנת 1975, והחליף את מגדל השידור הקודם. המגדל תוכנן על ידי האדריכלים סטניסלב מאג'ק, יעקוב טומשאק, יוראג' קוז'אק, מילאנו יוריקה וג'אן פריביצר.
במגדל מרפסת תצפית ציבורית. בתנאים של ראות טובה, אוסטריה, הונגריה וצ'כיה נראות מהמגדל.
מסעדות
בשנת 2011 נפתחה מסעדה חדשה בשם Altitude עם חלל פנים מעודכן, המגישה מאכלים ים תיכוניים. המסעדה מחולקת לבר קפה תצפית, למסעדה אחרת, בראסריה, בקומה אחת ולמסעדה הראשית בקומה למטה עם שולחנות מסתובבים המספקים נוף פנורמי של 360 מעלות.
Crazier
Crazier הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. השיר נכתב על ידי סוויפט ורוברט אליס אורל והופק על ידי סוויפט ונייתן צ'פמן. השיר נכלל בסרט "האנה מונטנה: הסרט" (2009) וגם בפסקול שלו. "Crazier" הוא בלדה רגועה, המאופיינת בסוגת הקאנטרי, עם מילים שעוסקות בהתאהבות. סוויפט ביצעה את השיר בסרט "האנה מונטנה: הסרט", בתור עצמה; הסצנה הזו נלקחה מהסרט והופצה כווידאו קליפ ל-"Crazier". השיר נשלח לרדיו דיסני ושודר בערוץ דיסני וקודם באמצעות פורמטים שונים. הוא הגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, ה-64 במצעד הסינגלים האוסטרלי, ה-67 בקנדה הוט 100, וה-100 במצעד הסינגלים הבריטי.
"Crazier" זכה לשבחים על ידי המבקרים, שרבים מהם הכתירו אותו לשיר הטוב ביותר בפסקול. ההורדות הדיגיטליות הפכו לזמינות מיד לאחר יציאת הפסקול ב-20 במרץ 2009, והובילו להצלחה מסחרית באוסטרליה, קנדה, בריטניה וארצות הברית. הצלחתו אירעה בארצות הברית, שם הגיע למקום ה-17 במצעד הרשמי של המדינה.
רקע וכתיבה
סוויפט כתבה את "Crazier" ביחד עם רוברט אליס אורל. השיר נכתב בזמן משותף של שישה תווי שמינית לכל תיבה. בנוסף לכך, הוא נכתב במי מז'ור ובעל קצב מהיר-בינוני של 144 פעימות בדקה. השירה של סוויפט משתרעת על אוקטבה אחת, מ-E3 עד B4. לפזמון יש את התקדמות האקורדים הבאה, E—B—C#m—A.
הופעת השיר ב"האנה מונטנה: הסרט" אירעה לאחר שיוצרי סרטים פנו לסוויפט בנוגע לשימוש במוזיקה שלה בסרט. מנהלי הסרט שלחו לה אימייל וביקשו שיר "שהיה מושלם להתאהב בו", תוך שרצו שיר "ואלס המאופיין בסוגת הקאנטרי". אף על פי שהוא לא נכתב בכוונה לסרט, סוויפט שלחה את "Crazier" ומנהליו "אהבו אותו". בנוסף, סוויפט הציעה לבצע את השיר בסרט בעצמה כהופעת קמע. בסרט, סוויפט מופיעה בסצנת גיוס תרומות שהוקם במטרה להציל את אחד הפארקים בעיירה מסוימת אחריה הסרט עוקב. הסצנה המהירה צולמה ביממה אחת, אך ההופעה של סוויפט הרשימה את צוות הסרט. במאי הסרט, פיטר צ'לסום אמר, "בנפש שלי שררה כמיהה עזה לעבוד עימה (סוויפט) שוב". בנוסף ל-"Crazier" כתבה סוויפט עבור פסקול הסרט את, "You'll Always Find Your Way Back Home".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Crazier", בבימויו של פיטר צ'לסום, כולל קטעים מתוך "האנה מונטנה: הסרט" והוקרן בבכורה עולמית ב-28 במרץ 2009 בערוץ דיסני.
הקליפ מתחיל בתפאורה הראשית של הסרט, עם סוויפט ושני זמרי ליווי על במה באסם צפוף. סוויפט לבושה בשמלת קיץ בצבעי פסטל, כשהיא מחזיקה ומנגנת בגיטרה אקוסטית. נגני הליווי מנגנים בכינור, בפסנתר, בתופים וגם בבס. לאחר מכן, הקליפ משתנה לסצנה שנלקחה מתוך "האנה מונטנה: הסרט", שבה מיילי סטיוארט (מיילי סיירוס) מזהה את מושא האהבה שלה, טראוויס ברודי (לוקאס טיל), רוכב על סוס בצבע חום. הקליפ מתחלף בין הופעתה של סוויפט לקטעים שנלקחו מהסרט. סצנות אחרות כוללות את סטיוארט וברודי רוכבים יחד על הסוס החום, סטיוארט בוהה ממכונית אדומה לרחוב ואת סטיוארט וברודי יוצאים לדייט. בסוף הקליפ, בני הזוג רוקדים סלואו לצלילי הקהל שמריע לסוויפט.
ביקורת
כלפי "Crazier" הופנו שבחים ביקורתיים מטעם מבקרי המוזיקה. וורן טרוויט מ-About.com החמיא לזה שסוויפט יצרה את השיר כבלדה. הת'ר פארס מ-AllMusic שיבחה את השיר, וכינתה אותו "השיר הטוב ביותר בסרט בו הוא נכלל". היא החמיאה לו על היותו "אמיתי יותר ולא מתאמץ מדי, ביחס לשאר הרצועות [של סיירוס] או של האנה". ג'יימס בררדינלי הסכים וקבע, "ללא ספק, הטעות הגדולה ביותר של הסרט היא שטיילור סוויפט תבצע בו שיר, מכיוון שהיא יכולה לשיר וההשוואה לא מחמיאה לכוכבת הסרט עצמו". ליאה גרינבלט מאנטרטיינמנט ויקלי תיארה את "Crazier" בתור "בלדה יפה ובעלת תשוקה". אוליביה פוטנאל מ-Premiere, התייחסה להופעת הקמע של סוויפט כאחת מ"נקודות השיא" של הסרט. פיטר הארטלאוב מסן פרנסיסקו כרוניקל האמין שהופעת הקמע של סוויפט הייתה מהנה, אך קרא לזה טעות מצד יוצרי הסרט, והסביר: "סוויפט כל כך מוכשרת שהיא גורמת לסיירוס להיראות תפלה בהשוואה אליה". פרי סייברט מ-TV Guide כתבה: "כאשר כוכבת הנוער האמיתית, טיילור סוויפט, מופיעה בסרט [...] היא מפגינה את כל הספונטניות והאותנטיות שחסרות למיילי סיירוס".