cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייק ראונדס
ביוגרפיה
ב-6 במרץ 2006 חתם ראונדס על חוק האוסר לבצע הפלות במדינה, גם אם מדובר בהריון כתוצאה מאונס או גילוי עריות. החוק מנוגד לפסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית, "רו נגד וייד", ועל כן התעכב בערכאות משפטיות לזמן מה. לאחר שחתם על החוק הצהיר: "בהיסטוריה של עולמנו, המבחן האמיתי של החברה הוא איך בני האדם מתייחסים לאלה שפגיעים וחסרי אונים. יוזמי ומממני הצעת החוק הזו מאמינים שההפלות פסולות מפני שילדים שלא נולדו עוד הם הישויות הכי פגיעות וחסרות אונים בחברה. אני מסכים אתם".
ב-4 בנובמבר 2014 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית. בקונגרס ה-115 של ארצות הברית הוא חבר בוועדה לענייני חיילים משוחררים, ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, ועדת הכוחות המזוינים, הוועדה לעניינים אורבניים, בנקים ודיור ובשמונה תת-ועדות נוספות.
Poland
Poland (בעברית: פולין) הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי הראפר האמריקאי ליל יאכטי. השיר יצא לאור ב-11 באוקטובר 2022, על ידי חברת התקליטים קוואליטי קונטרול מיוזיק.
רקע והוצאה
באוקטובר 2022, קטע קצר מתוך השיר דלף לרשת. השיר הוקלט במקור בשנת 2021. בעקבות ההדלפה צייץ יאכטי: "אני פשוט אוציא את זה וזהו, לעזאזל". לאחר מכן פרסם את השיר בסאונדקלאוד ב-4 באוקטובר 2022. זמן קצר לאחר מכן, השיר הפך במהרה לתופעת אינטרנט וצבר פופולריות בפלטפורמת טיקטוק. ידוענים שונים, בהם דרייק, אופסט ואד שירן פרסמו סרטונים שלהם שרים את השיר. ב-11 באוקטובר, יצא השיר באופן רשמי לרשתות הסטרימינג.
תגובות
השיר זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה, רבים מהם תיארו את השיר כ"קאצ'י", "היפנוטי" או "תמוה". הפזמון החוזר של השיר בפרט זכה לתגובות חיוביות.
ב-12 באוקטובר 2022, מנכ"ל קוואליטי קונטרול מיוזיק פיאר תומאס פרסם התכתבות עם ראש ממשלת פולין מטאוש מורבייצקי, המראה כי בעקבות פרסום השיר, מורבייצקי הזמין את ליל יאכטי לבקר בפולין.
תבנית דיפרנציאלית
במתמטיקה, תבנית דיפרנציאלית (באנגלית: Differential form) היא סוג מסוים של טנזור שבעזרתו מכלילים את המושגים של אינטגרל קווי ואינטגרל משטחי לממדים גבוהים. תבניות דיפרנציאליות הוגדרו בעבודות של ויטו וולטרה ואנרי קרטן ויש להן שימושים רבים בכל תחומי הגאומטריה ובפיזיקה.
ג'אנלוקה פליוקה
ג'אנלוקה פליוקה (באיטלקית: Gianluca Pagliuca; נולד ב-18 בדצמבר 1966 בבולוניה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בתפקיד שוער.
תבנית דיפרנציאלית
מבוא אינטואיטיבי
בתורת האלקטרומגנטיות של פאראדיי, השדה החשמלי והשדה המגנטי מתוארים לא על ידי שדות וקטוריים אלא כאוסף של עקומים מכוונים (קוי כוח, במינוח של פאראדיי) שהצפיפות שלהם ליד נקודה במרחב פרופורציונית לחוזק השדה.
בתיאור הזה, השטף של קוי הכוח דרך משטח מכוון הוא, אינטואיטיבית, מספר קוי הכוח שחותכים אותו בכוון התואם לכוון המשטח פחות מספר קוי הכוח שחותכים אותו בכוון הלא תואם. שטף זה הוא סוג מסוים של אינטגרל.
ג'אנלוקה פליוקה
קריירת מועדונים
אחרי 7 עונות מצוינות בסמפדוריה והופעה מצוינת בשער הנבחרת האיטלקית במונדיאל 1994, חתם באינטר מילאנו תמורת סכום שיא דאז עבור שוער על סך 7 מיליון פאונד. פליוקה שיחק במילאנו במשך חמש עונות, והיה שותף לזכייתה בגביע אופ"א ב-1998, כאשר שימש כקפטן במשחק הגמר בו ניצחה אינטר 3-0 את לאציו. בקיץ 1999, חתם במועדון נעוריו מבולוניה. בסוף עונת 2004/2005, ירדו פליוקה וקבוצתו לסרייה ב', הוא המשיך לשחק עם הקבוצה בעונה שלאחר מכן, עד שבקיץ 2006 חתם באסקולי, בה שיחק את עונתו האחרונה ככדורגלן מקצועני. במהלך עונה זו, ב-17 בספטמבר 2006, פליוקה שבר את שיא ההופעות לשוער בסרייה א', שהיה שייך עד אז לדינו זוף, במשחק נגד מסינה.
תבנית דיפרנציאלית
מבוא אינטואיטיבי
כדי להכליל את התמונה לממדים גבוהים, וולטרה שינה את נקודת המבט והתבונן בפונקציה ששולחת משטח S לשטף של קוי הכוח דרך S. פונקציה זו נקבעת לפי הערכים שלה על מקביליות אינפיניטסימליות במרחב. ליתר דיוק, אם x היא נקודה במרחב, v_1,v_2 הם ווקטורים, היא המקבילית עם קדקוד ב-x וצלעות v_1,v_2, ו- הוא השטף של קוי הכוח דרך המקבילית, אז מידיעת הערכים  אפשר לחשב את השטף של קוי הכוח לכל משטח. וולטרה שם לב לכך שהפונקציה A מקיימת את התכונות הבאות:
ג'אנלוקה פליוקה
קריירה בינלאומית
פליוקה היה חלק מסגל הנבחרת האיטלקית שסיימה במקום השלישי במונדיאל 1990. לאחר כמה עונות מצוינות בסמפדוריה, עמד כשוער ראשון בשערה של איטליה כאשר סיימה כסגנית במונדיאל 1994 בארצות הברית. כמו כן, נמנה עם סגלי איטליה לאולימפיאדת 1996 באטלנטה ומונדיאל 1998 בצרפת, בו תיפקד כשוער ראשון. סך הכל, הופיע 39 משחקים בשערה של הנבחרת האיטלקית.
תבנית דיפרנציאלית
מבוא אינטואיטיבי
ההגדרה הכללית של תבנית דיפרנציאלית היא ההכללה של שתי תכונות אלה.
ג'אנלוקה פליוקה
תארים
סמפדוריה
תבנית דיפרנציאלית
הגדרה
עבור שני מספרים טבעיים k \le n, נגדיר תבנית k-דיפרנציאלית במרחב, שתחומה הוא.
ג'אנלוקה פליוקה
תארים
אינטר מילאנו
תבנית דיפרנציאלית
הגדרה
נאמר שפונקציה היא חילופית, אם לכל ולכל מתקיים .
נסמן את מרחב הפונקציות ה-k מולטילינאריות ומתחלפות ב-. קבוצה זו היא מרחב וקטורי מעל הממשיים.
מבנה כללי
ההגדרה לעיל נראית מסובכת ולא פרקטית. אך בפועל, לתבניות יש מבנה נוח למדי.
לצורך מציאת מבנה זה, נכליל את ההטלות ממשתנה אחד לכמה משתנים, באופן הבא: לכל אינדקסים נגדיר תבנית k :
(כאשר det היא הדטרמיננטה), שתקרא ההטלה לפי האינדקסים ב-. נהוג גם לסמן תבנית זו על ידי, כאשר \wedge מכונה "wedge product" (ראו "פעולות על תבניות" בהמשך).
ניתן להוכיח כי הקבוצה היא בסיס ל, ובפרט ממדו הוא המקדם הבינומי \tbinom nk.
אם כן, כל תבנית k ניתן לרשום מהצורה
כאשר הסכום הוא על כל האינדקסים הסדורים, ו- פונקציות ממשיות שתחומן הוא \Omega.
פעולות על תבניות
למשל, ב- מתקיים. .
תבנית נקראת מדויקת, אם היא דיפרנציאל של תבנית אחרת. תבנית נקראת סגורה, אם הדיפרנציאל שלה שווה זהותית לאפס.
מתי קלארווין
מתי קלארווין (Mati Klarwein; נודע גם כעבדול מתי קלארווין; 9 באפריל 1932 - 7 במרץ 2002) היה צייר אשר נודע בזכות יצירת עטיפות תקליטים (בהם עטיפת תקליטו של מיילס דייוויס Bitches Brew). יצירותיו, אשר אופיינו כסוריאליסטיות ופסיכדליות, שילבו מאפיינים ייחודיים כמו סמלים ואלים מהמזרח, צורות גאומטריות ונופים משונים.
ביוגרפיה
קלארווין נולד ב-9 באפריל 1932 בהמבורג לאדריכל היהודי יוסף קלארווין. כשהיה בן שנתיים ברחה המשפחה מגרמניה הנאצית למנדט הבריטי בארץ ישראל, ובשנת 1948, עם קום המדינה, עברה המשפחה לפריז. למד אצל פרנאן לז'ה ואחר כך למד באקדמיה לאמנות יפה בפריז. אחר למד אצל ארנסט פוקס שלימד אותו את טכניקת הציור הפלמי והשפיע מאוד על דרכו האמנותית בהמשך. קלארווין עזב את צרפת בשנת החמישים וטייל ברחבי העולם, בין השאר התגורר בטיבט, בהודו, בבאלי, בצפון אפריקה, בטורקיה, באירופה ובמדינות אמריקה. בשנות השישים השתקע בניו יורק, שם הכיר את ג'ימי הנדריקס, טימותי לירי, דאלי ואחרים.
עבודותיו של קלארווין מושפעות מהסגנונות הסוריאליסטי ומתרבות הפופ, וכן מרעיונות, סמלים ואלים לא-מערביים. למרות שכתב על ניסיונותיו עם סמי הזיה מסוג אל אס די, הוא טען כי הם לא היו מקור ההשראה העיקרי שלו באמנות, אשר מכונה לעיתים פסיכדלית.
קלארווין עיצב עטיפות תקליטים רבות, אשר זיכו אותו בהכרה ובהערכה רבה. בין השאר עיצב עטיפות בעבור: ביל לאסוול, באדי מיילס, ג'ורג' דיוק, גרג אלמן, ג'ון האסל, מיילס דייוויס, ליאונרד ברנשטיין, סנטנה ואחרים.
קלארווין נפטר מסרטן במרץ 2002 בעיר דיה שבאי הספרדי מיורקה.
ענפי הוושט
עַנְפֵי הַוֵּשֶׁט (TA: rami oesophageales), שנקראו בעבר עוֹרְקֵי הַוֵּשֶׁט (arteriae oesophageae), הם ענפים עורקיים בבית החזה ובצוואר המספקים דם לוושט.
מקורם של ענפי הוושט השונים הוא בשלושה עורקים: עורק התריס התחתון, אבי העורקים החזי ועורק הקיבה השמאלי. הענפים מעורק התריס התחתון מספקים את חלקו העליון של הוושט, הענפים מאבי העורקים, 4–5 במספר, יוצאים מאבי העורקים החזי לפנים ובאלכסון מטה ומספקים את הוושט האמצעי, ואילו הענפים מעורק הקיבה השמאלי מספקים את הוושט התחתון. באזורי החפיפה שבין כל אחד משלישי הוושט יוצרים הענפים רשתות השקה.
הכנסייה האורתודוקסית הרומנית
הכנסייה האורתודוקסית הרומנית (ברומנית: Biserica Ortodoxă Română - ובקיצור "B.O.R.") היא אחת הכנסיות האוטוקפליות של הנצרות האורתודוקסית. לכנסייה זו משתייכים רוב תושביה הרומנים של רומניה, אך גם מאמינים המשתייכים למיעוטים הצועניים והאוקראיניים נמנים עימה.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2011, 16,307,004 מתושבי רומניה שייכו עצמם לכנסייה זו, כלומר- 86.45% מאוכלוסיית רומניה. פרט למאמיניה ברומניה, לכנסייה מאמינים רבים בדיוקסיות מחוץ לגבולות רומניה; למשל ברפובליקת מולדובה, אוקראינה, הונגריה, סרביה, צרפת, איטליה, ספרד, גרמניה, אנגליה, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וארצות אחרות.
על סמך סקר סוציולוגי שנערך ברפובליקת מולדובה, משנת 2000; 21.5% מכלל האוכלוסייה ורבע מהאוכלוסייה הנוצרית (המונים כ-720,000 מאמינים), הצהירו כי הם משתייכים למיטרופוליה של בסרביה - שלוחת הכנסייה האורתודוקסית הרומנית. על פי מקורות מסוימים, גם בין הרומנים, תושבי אוקראינה וארצות המערב כלולים מאות אלפי נוצרים אורתודוקסים המשתייכים לכנסייה וכי מספר המאמינים של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית מגיע לכדי 20 מיליון איש.
שם הכנסייה האורתודוקסית מקורו בשפה היוונית (ορθο = אורתו = ישר, נכון ו-δοξα = דוקסה = לימוד, ידיעה) דהיינו "הלימוד הנכון".
הליטורגיה (התפילה והטקסים הדתיים) בכנסייה האורתודוקסית הרומנית נערכת בשפה הרומנית ולעיתים - מחוץ לרומניה נערכת אף באוקראינית או סרבית. לעיתים רחוקות יערכו טקסים בהונגרית, אנגלית או צרפתית על פי שפת המדינה בה נערך הטקס. הכנסייה האורתודוקסית הרומנית תופסת את המקום השביעי בסדר הקמת הכנסיות האורתודוקסיות האחיות. החל משנת 1925 בראש הכנסייה עומד פטריארך שמושבו בבוקרשט (בירת רומניה). הפטריארך הרומני נושא את התואר "ארכיבישוף בוקרשט, מיטרופוליט מונטניה ודוברוג'ה, ממלא מקום הבישוף של קייסרי בקפדוקיה (קייסרי, כיום בטורקיה), פטריארך הכנסייה האורתודוקסית הרומני ויושב ראש הסינוד הקדוש בבוקרשט". הכנסייה האורתודוקסית הרומנית ברומניה היא הכנסייה האורתודוקסית האוטוקפלית היחידה המשתמשת כשפה ליטורגית עיקרית בשפה מקבוצת השפות הרומאניות. על סמך מספר מאמיניה, היא השנייה בין הכנסיות האורתודוקסיות אחרי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. החל משנת 2007 הפטריארך של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית הוא דניאל צ'ובוטיה. אחרי המהפכה הרומנית (1989) שהדיחה את הדיקטטורה הקומוניסטית, השפעת הכנסייה בחיי המדינה חזרה לתפוס מקום חשוב; ברשותה ערוץ הטלוויזיה "טריניטס" לתוכניות דת, תוכניות דת ברדיו. כן הונהגו שיעורי דת (שיעורי קטכיזם) בבתי הספר ולמוסדותיה מוענק פטור ממסים.
הארגון
הכנסייה האורתודוקסית הרומנית מאורגנת בתוך רומניה כפטריארכיה. הסמכות העליונה ההיררכית, הקאנונית והדוגמטית של הכנסייה היא הסינוד הקדוש שלה. הכנסייה כוללת שש מיטרופוליות (ברומנית ביחיד: מיטרופוליה), 12 ארכיבישופויות ו-15 בישופויות, עם סך כל של 13,527 כנסיות רובע (פרוכיות) וכנסיות קטנות אחרות, שבהן מכהנים 14,513 כמרים ודיאקונים המשרתים ב-15,218 כנסיות ומנזרים. לרומנים המתגוררים בארצות אחרות באירופה (פזורה) ישנן שלוש מיטרופוליות (המורכבות מ-3 ארכיבישופויות ו-6 בישופויות). קיימת ארכיבישופות אחת באמריקה ובישופות רומנית של אוסטרליה וניו זילנד. בשנת 2004 פעלו ברומניה 15 אוניברסיטאות תאולוגיות אורתודוקסיות שבהן מעל עשרת אלפים סטודנטים, בתוכם גם סטודנטים מבסרביה, מצפון בוקובינה ומסרביה שנהנו ממלגות לימודים רומניות. בשנת 2006 פעלו ברומניה 631 מנזרים, שבהם חיים 3,500 נזירים ו-5,000 נזירות.
המיטרופוליות השייכות לפטריארכיה האורתודוקסית הרומנית בשטח רומניה הן כדלקמן:
המיטרופוליה של מונטניה ודוברוג'ה
כוללת 5 ארכיבישופויות:
5 בישופויות:
מיטרופוליית מולדובה ובוקובינה
2 בישופויות:
המיטרופוליה של ארדיאל
כוללת: 1 ארכיבישופות: 1 בישופות:
התחלות הנצרות באזור דאקיה; המסורת של שליחי ישו
לפי מסורת שאין לה עד עכשיו בסיס עובדתי התחלת הנצרות בשטחי רומניה של ימינו התרחשה עוד במאה הראשונה עם הגעתם של השליח אנדראס הקדוש ושל חניכיו לחבל דוברוג'ה, שהיה ידוע אז כסקיתיה מינור או דאקיה הפונטית (Dacia Pontica). השליח אנדראס שהפך לימים לפטרון של רומניה (לצד ארצות אחרות, כמו רוסיה וסקוטלנד) סיים את חייו כקדוש מעונה שנצלב בפטרס ביוון. בשנת 1997 הוכרז אנדריאס הקדוש על ידי הכנסייה האורתודוקסית הרומנית לקדוש פטרון של רומניה. ייתכן כי הנצרות חדרה לשטחי דאקיה ומואסיה עוד לפני נסיגתם של הלגיונות והמנהל הרומי מן האזור בשנים 271–272. היא הופצה קרוב לוודאי על ידי מטיפים, מיסיונרים, וגם על ידי אנשי צבא רומאים שמוצאם במזרח, ועל ידי נוסעים וסוחרים.
מסורות נוספות ייחסו פעילות מיסיונרית נוצרית ב"סקיתיה" גם לשליח אחר של ישו, פיליפוס הקדוש, שלפי כתובת שנמצאה במאה הרביעית על לוח שנה גותי היה לדמות פולחן מצפון לדנובה.
התקופה שלפני ועידת ניקאה 325-100
במספר יישובים בחבל דוברוג'ה ובקרבת הדנובה בשטח רומניה של היום נותרו עקבות מהנצרות הקדומה וכן של קדושים מעונים נוצרים. בערך בשנת 290, בימי הקיסר דיוקלטיאנוס, מתו בדוברוג'ה למען האמונה הנוצרית שני "עושי נפלאות", הכומר אפיקטטס והצעיר אסטיון, שמוצאם היה באסיה הקטנה. מקום מותם שנמצא בשנת 2001 היה המבצר הלמיריס - הנמצא בשטח הכפר דוּנָביצֶל דה ז'וס (Dunăvițel de jos) בתחום הכפר מוריגיול במחוז טולצ'ה. סיפורם נמסר בספר בשפה הלטינית שנקרא "מות הקדושים של אפיקטטס ואסטיון" ושנותר בעותק מן המאה ה-15 (הנשמר בארכיב כנסיית הגואל באוטרכט). ביישוב ניקוליצל (Niculițel), גם הוא בדוברוג'ה שברומניה, על יד העיר איסאקצ'ה (אז נוביודונום) נמצא בשנת 1971 קבר שתוארך לשנים 304-305 ובו קבורים ארבעה קדושים מעונים נוצרים: זוטיקוס, אטאלוס, קמאסיס ופיליפוס. לצד קברם נמצא קבר נוסף, ישן יותר, של שני קדושים מעונים אחרים - מונטאנוס ואשתו מקסימה. גם הם היו קורבנות "הרדיפה הגדולה" של דיוקלטיאנוס בשנים 303–311.
ההוכחה הלשונית להיות הנוצרים הראשונים באזור דוברי לטינית היא שהמלים הבסיסיות המתייחסות לדת בשפה הרומנית הן ממקור לטיני: Dumnezeu = Dominus Deus (אלוהים) ,cruce = crux, crucis (צלב), Christianus = creștin (נוצרי), credens = credinta (אמונה), basilica = biserică (כנסייה), rogare= rugă rugăciune (תפילה), botez = baptisma (טבילה לנצרות) ,angelus = înger (מלאך), păgân = paganus (עובד אלילים), sânt = sfânt (קדוש) ועוד.
התקופה הניקאית 325–451
צעדים ראשונים של התארגנות כנסייתית בשטחי רומניה של ימינו התרחשו לראשונה במאה הרביעית לספירה. במאות 4–5 המרכז האזורי העיקרי של הכנסייה הנוצרית היה טומיס (קונסטנצה של ימינו). בטומיס ישב בישוף נוצרי, שהועלה בהמשך לדרגת מיטרופוליט. מיטרופוליית טומיס כללה לפחות 14 דיוקסיות. הבישוף הראשון הידוע בטומיס היה אוונגליקוס, שככל הנראה, נרצח על קידוש שם האמונה הנוצרית. ידוע גם על מותם כקדושים מעונים של בישופים נוספים מטומיס - אפרם (תלמיד של הבישוף הרמון מירושלים), טיטוס, גורדיאנוס ואחרים.
ב-325 בוועידת ניקאה - הוועידה הראשונה של הכנסייה הנוצרית - השתתפו לפי עדותו של אוסביוס מקיסריה בישוף אחד מדאקיה (לפי עדות בארמית סורית - שמו היה מרקוס, אולם במקורות אחרים מרקוס מייצג אזור אחר - קלבריה), ועוד בישוף "סקיתי", שאולי נהנה מהשפעה גם בדוברוג'ה. בסביבות 360 פעל כבישוף בטומיס בטרניון, שנאבק בכפירה האריאנית. במאות ה-4–5 היה אזור דאקיה נתון לפלישות תכופות של עמים נודדים. עמם נמנו הוויזיגותים, ההונים, האווארים, הסלאבים, הבולגרים, הפצ'נגים והקומנים. בקרב הוויזיגותים שהתנצרו עלתה השפעת הכפירה האריאנית שהתנגדה לנצרות ה"אורתודוקסית" ואף רדפה אותה. ידוע על תאופיל, "בישוף של גותיה", ממוצא גותי, שפעל מצפון לדנובה, במחצית הראשונה של המאה ה-4. זיקתו במקור הייתה לקונסטנטינופול ובמשך הזמן בחר בכפירה האריאנית. הוא היה מורו של אולפילס, מתרגם כתבי הקודש לגותית. פרט לתאופיל ייתכן שפעלו גם מצפון לדנובה "חוראפיסקופים" - "בישופים של כפרים" וממלאי מקום נוודים ("פריאודאוטס") שפעילותם נזקקה לאישורם של בישופים של אפרכיות או של בישופים "פריחורטים" (מיסיונרים).
אחת הדמויות הנוצריות החשובות שהוצאו להורג בגלל דתם באזור היה סאווה הגותי. הוא היה בן למשפחה גותית שהתיישבה באזור בוזאו שברומניה של ימינו, והוא הוכרז במאה ה-20 לקדוש מעונה של הכנסייה האורתודוקסית הרומנית. הוא עבר עינויים קשים וטוּבַּע למוות בנחל בוזאו בימי המלך אתאנריק בשנת 372. הבישוף גרונטיוס של טומיס השתתף ב-381 בוועידה האקומנית הראשונה בקונסטנטינופול ותרם להפצת הנצרות והתפתחות הנזירות הנוצרית בדוברוג'ה. פעלו אחריו בחבל דוברוג'ה הבישוף תאוטימוס, ששמו מוזכר על ידי הירונימוס הקדוש, סוזומנוס ואחרים. בתחילת המאה ה-5 פעל שם גם גרמנוס האדוק, שמת ברומא. באזור זה נולד הקדוש יוחנן קסיאנוס שמת במסיליה (מרסיי של ימינו). גם יוחנן קסיאנוס וגרמנוס הוכרו בשנות ה-90 של המאה ה-20 כקדושים של הכנסייה האורתודודקסית הרומנית. הבישופים המקומיים בדוברוג'ה הוסמכו על ידי הבישופים מקונסטנטינופול. למשל, הבישוף תאוטימוס של טומיס הוסמך על ידי הקדוש יוחנן כריסוסטומוס. שפת הכנסייה גם במזרח הייתה עדיין הלטינית עד למאה ה-7, כשהוחלפה על ידי היוונית.
מדרום לדנובה (הפרובינקיה הרומית שנקראה באותה תקופה "דאקיה") נוצרים דוברי לטינית וסלאבים קיבלו שרות דתי בחסות הארכיבישופים מסירמיום, שהיו בפיקוחו של הבישוף מרומא - האפיפיור. אחרי חורבנה של סירמיום על ידי ההונים, עברה הארכיבישופות לסלוניקי. אחרי שנת 733 ארכיבישופות זו הפכה לבת חסות של הפטריארכיה בקונסטנטינופול.
התקופה הביזנטית 1300-451
דמות כנסייתית נוספת שנולדה בדוברוג'ה וטבעה את חותמה בתולדות הנצרות היה דיוניסיוס אקסיגואוס שהמציא את שיטת ספירת השנים החל מלידתו של ישו, שהתקבלו בלוחות השנה של הנוצרים. פלישות האווארים והסלאבים הרסו את הבישופות העתיקה של טומיס. ייתכן כי במקומה קם בצפון דוברוג'ה, אולי בדינגטיה - גרוואן, מרכז נוצרי חדש. שבו נתגלו כאמור כנסייה וחפצי פולחן נוצרי.
תגליות ארכאולוגיות מעידות על המשך חיי הדת הנוצרית גם בסוף המחצית הראשונה של האלף הראשון ובאמצעו נמצאו שש כנסיות קטנות בנויות בסלע ביישוב בסאראב (Basarabi) שבמחוז קונסטנצה. ייתכן מאוד כי מדובר ביישוב מנזרי מן המאות 9-11, ולפי היסטוריונים אחדים - אולי אפילו מן המאה 4-12. יסודות של שתי כנסיות בצפון דוברוג'ה, אחת בניקוליצל (המאות 12-10), אחרת בגרוואן, דינוגטיה לשעבר, יוחסו לאותה תקופה. מסביב לשרידים בגרוואן נמצאו שרידי ציורים, חפצי פולחן נוצרי וקטעי פעמון שהוא העתיק ביותרשנמצא בשטח רומניה. צלבים ותבניות לייצור צלבים נמצאו באזורים שונים של רומניה, גם מעבר לנהר פרוט. יסודות כנסיות נמצאו גם בכפר דָבָּקָה (Dăbâca), כ-30 ק"מ צפונית-מערבית מקלוז' (המאות 10–11), ואחרים, מתחת לכנסיות קתוליות מאוחרות יותר באלבה יוליה ובפרז'מר במחוז בראשוב.
הקשר הבולגרי. הסלאבית הכנסייתית כשפה ליטורגית
אחרי שנת 814 בעיקר מדרום לדנובה התחוללו רדיפות נגד הנוצרים מצד הסלאבים שעדיין היו פגנים. אחרי התנצרות הצאר הבולגרי הראשון, בוריס, ב-864, במגע עם הכנסייה הבולגרית שהתארגנה בתמיכת הביזנטים, קרמה עור וגידים גם מצפון לדנובה כנסייה מסודרת וממושמעת יותר, בעלת צביון מזרחי, "אורתודוקסי". בדת ובמסורת שלה נשמרו גם אמונות ומנהגים בעלי אופי פגני עתיק. במאות 11-14 מדרום לדנובה התקיימה כבר קודם לכן בישופות של ולאכים שאזור השפעתה כלל שטחים השייכים בימינו לבולגריה ולסרביה. בשנים 1186-1185 קמה בווליקו טרנובו שבבולגריה ארכיבישופות ולאכית-בולגרית במסגרת הקיסרות הוולאכית-בולגרית שבירתה בטרנובו.
בטרנסילבניה במאות 11–14. ההגמוניה הרומית-קתולית
כיבוש טרנסילבניה על ידי ההונגרים במאות 11–13 הביא להתחזקות הנצרות הרומית-קתולית שבשנת 1054 נפרדה מזו האורתודוקסית המזרחית. ברחבי טרנסילבניה קמו בישופויות קתוליות, כמו זו של מוריסנה (צ'נאד) (1038). עם זאת, הנצרות האורתודוקסית שרדה. ב-1205 ציין האפיפיור אינוקנטיוס השלישי באיגרת אל הארכיבישוף ההונגרי של קאלוצ'ה את קיומה של בישופות אורתודוקסית "על אחוזות בני הקניאז באליה" - ייתכן בחבל ביהור או אולי באזור הונדוארה.
במאות 11–14 שרדו עדיין כמה מנזרים אורתודוקסים במוריסנה (בתחילת המאה -11), במסשן, בכפר מואיגרד-במחוז סלאז', בהודוש במחוז אראד, כמה כנסיות בנויות בסלע באזור סלאז' ובקאילה צ'יבולוי (קניון צ'יבו), במחוז אלבה. בשנת 1204 הודיע המלך ההונגרי אימרה לאפיפיור אינוקנטיוס השלישי שכמה מהכנסיות היווניות בממלכתו מטות ליפול בגלל הזנחה של הבישופים והנזירים עצמם.
בטרנסילבניה בנו הרומנים המקומיים כנסיות רבות מאבן, כמה מהן במחוז הונדאורה, כמו כנסיית דנסוש - ששוקמה במאה ה-13, כנסיות בסטריי-סנג'ורג'יו (מאה ה-12) עם ציורי קיר מהשנים 1313–1314, סטריי, סנטמריה אורליה, צ'טאטיה קולצולוי, גוראסאדה (מאה ה-13), אוסטרוב, סנפ, נוקשוארה, שטיאנה, לסניק, קריסצ'ור, ריביצה, מנזר פריסלופ (כולן מן המאה ה-14) ובחלקי טרנסילבניה אחרים - מנזר ראמץ - במחוז אלבה (מאה ה-14), זלאטנה ולופשה, כנסיית ניקולאיה הקדוש בסקיי ברשובולוי (מאה ה-15), ואד ופליאש במחוז קלוז' ורבות אחרות. כנסיות רומניות פעלו גם בחבל באנאט - בבזדין, פרטוש, ליפובה, סמלאק, סנג'ורג'ה, סרדישטיה מיקה, ואראדיה, מסיץ', ווילוביצה, קובין, זלאטיצה, קוסיץ', באזיאש, צ'יקלובה, אוגרדנה וקה, כולן מן המאות 14-15. בביהור קנזים רומנים הקימו את מנזר וייבוז (מאה 14-12), את הכנסיות סגישטה, רמטיה, טיליאגד (מאות 14–15). בחבל מרמרוש ידוע על מנזר מיכאיל הקדוש בפרי, שבשנת 1391 עמד בחסות הפטריארכיה בקונסטנטינופול, כנסיות קוחיה, יאוד, ביסריקה אלבה, אפשה דה מיז'לוק, סאראסאו, ברסאנה וכו' (במאות 14–15). בכנסיות ומנזרים אלה שירתו פרוטופופים, כמרים ואגומנים. מלכי הונגריה רדפו מדי פעם את הכנסייה האורתודוקסית הרומנית בממלכתם, למשל לאיוש הגדול ב-1366 וזיגיסמונד מלוקסמבורג ב-1428.
בוולאכיה, דוברוג'ה ומולדובה במאות 13-11.מיטרופוליית אונגרו-ולאכיה
במאות 13–14 פעלו בדרום שטח רומניה של ימינו שתי אפרכיות בחסות הפטריארך מקונסטנטינופול. אחת מהן הייתה המיטרופוליה בוויצ'ינה, ייתכן איסקצ'ה של ימינו (בעבר הרחוק - נוביודינום), על הגדה הימנית של הדנובה. אולי זאת הייתה המשך לבישופות שפעלה פעם בגרוואן. המיטרופוליה בוויצ'ינה הייתה מופעלת על ידי יוונים. מוסד זה המעיט את פעילותו עקב פשיטות הטטרים. המיטרופוליט האחרון מוויצ'ינה, יאקינטוס, הועבר על ידי שליט ולאכיה, ניקולאיה אלכסנדרו לכס המטירופוליה של אונגרו-ולאכיה, באישור הפטריארכיה בקונסטנטינופול. אפרכיה שנייה בחסות ביזנטית הוקמה בסוורין בשנת 1370.
איגרת של האפיפיור גרגוריוס התשיעי מ-14 בנובמבר 1234 הזכירה "פסאודו-בישופים לפי פולחן היוונים" באזור עקומת הקרפטים, לא רחוק מהבישופות הקתולית הקומנית שקמה במולדובה. בלה הרביעי, מלך הונגריה בדיפלומה שהעניק ב-2 ביוני 1247 לאבירי המסדר של יוחנן הקדוש הזכיר את הישויות המדיניות של הוויבודים ליטובוי בחבל אולטניה, של סנסלאו על נהר ארג'ש, ושל יואן ופרקש בגדה הימנית של נהר אולט. התעודה הזכירה גם את קיומם של ארכיבישופים ובישופים שפעלו באזורים אלה, קרוב לוודאי ממוצא רומני.
במולדובה פעלו בימי הביניים המוקדמים כמרים אורתודוקסים בכירים באזורים שצוינו תחת השמות "ארץ הבולוחובנים", ה"ברלדניקים" ו"הברודניקים". בישוף בשם "קיריל הרומני" מוזכר בפשמישל בפולין.
ולאכיה
בשנת 1359 גייס נסיך ולאכיה, ניקולאיה אלכסנדרו, מחבל דוברוג'ה את המיטרופוליט יאקינטוס מוויצ'ינה כדי למנותו למיטרופוליט של "אונגרו-ואלכיה" עם המושב בקורטיה דה ארג'ש. הוא הוכר באותה שנה על ידי פטריארך קונסטנטינופול. בהמשך, מושב המיטרופוליט השתנה בהתאם לשינויי עיר הבירה של ולאכיה: החל משנת 1517 שכנה בטרגובישטה, אחר כך משנת 1668 בבוקרשט. בהמשך הוקמו בישופויות נוספות ברחבי הנסיכות: למשל, רמניק ובוזאו בשנים 1505-1502. מיטרופוליט אונגרו-ולאכיה היה חבר בסינוד הכנסייה האורתודוקסית בקונסטנטינופול. סמכותו כללה גם כמה שטחים מעבר להרים (שנקראו ברומנית "פלאי" plai, plaiuri, עד לגבולות האזורים שבחסותם הדתית של המיטרופוליט של הליץ' והמנזר פרי). שליטי ולאכיה הקימו מנזרים רבים והיו מעורבים בהתפתחות המוסדות הכנסייתיים והחינוך הכנסייתי. השליט מירצ'ה הזקן הקים את מנזר קוזיה, שבו קם בשנת 1392 בית ספר ראשון לקליגרפים ולמעתיקים מיסודו של הנזיר פילותיי (פילותאוס). חיי המנזרים בוולאכיה אורגנו מחדש על ידי ניקודים הקדוש, נזיר מקדוני שייסד את המנזרים טיסמנה ווודיצה בחבל אולטניה. הכנסייה מילאה גם תפקיד בייסוד הספרות בשפה הרומנית. הספר הראשון שהודפס בוולאכיה היה ה"ליטורגייר" - סדר תפילות - של הנזיר מקאריה (1508). השליט ניאגויה בסאראב, שהוכרז במאה ה-21 לקדוש של הכנסייה הרומנית, חנך בשנת 1517 את המנזר והכנסייה המלכותית בקורטיה דה ארג'ש, בנוכחות הפטריארך תאוליפטוס של קונסטנטינופול. בימי השליט ולאד המשפד (צפש), שנודע לימים כדגם לדמות "דרקולה", הוקם מנזר קומאנה, ובימי השליט ראדו שרבאן - מנזר צ'רניקה. בשנת 1658 קונסטנטין שרבאן הקים את כנסיית קונסטנטין והלנה בבוקרשט, שהפכה לקתדרלה הפטריארכית בבוקרשט. השפה הרומנית הונהגה כשפת הפולחן בכנסייה הוולאכית על ידי השליט מאתיי בסאראב (1654-1632). התנ"ך והברית החדשה תורגמו לרומנית בשנת 1688 על ידי צוות מלומדים מיוזמת השליט שרבאן קנטקוזינו. תרגום זה נודע כ"ביבליה מבוקרשט". הכנסייה אימצה את דמותו של שליט אחר, קונסטנטין ברנקוביאנו שמת יחד עם בניו מוות אכזרי מידי הטורקים העות'מאנים בשנת 1714 והוכרז מאוחר יותר כקדוש מעונה של העם הרומני.
נסיכות מולדובה. המיטרופוליה שלה
בהתחלת המאה ה-14 הוקמה בחבל מולדובה הבישופות רומאן. במולדובה התארגנה הכנסייה במיוחד תחת שלטונם של פטרו מושאט ושל אלכסנדרו הטוב. בסביבות שנת 1370, בלחץ הפטריארך מקונסטנטינופול איפשר מלך פולין, קז'ימייז' השלישי את הקמתה בגליציה (חבל הליץ') של מיטרופוליה אורתודוקסית, שעם ציבור מאמיניה נמנו גם רומנים רבים באזור. במסגרת קשרי החסות והידידות עם פולין, בערך בין השנים 1371–1376 שלח השליט המולדובני פטרו מושאט אל המיטרופוליט אנטוניה של הליץ' שני נזירים על מנת שיוסמכו כארכיאראים. אלו היו יוסיף מושאט, שהיה מקורב למשפחת השליט, ומלטיה. יוסיף מושאט הפך בהמשך למיטרופוליט הראשון של מולדובה, שמושבו היה בעיר סוצ'אבה. ב-26 ביולי 1401 בימי יורשו של פטרו, אלכסנדרו הטוב (1432-1400), הוכר רשמית מעמדו של המיטרופוליט יוסיף על ידי פטריארכיית קונסטנטינופול, בעקבות מאמצי שתדלנות של גריגורה צמבלק. אלכסנדרו הטוב חילק את מולדובה לשלוש דיוקסיות: סוצ'אבה, רדאוץ ורומן. בעת שלטונו קיבלה הנצרות האורתודוקסית מעמד של דת רשמית של המדינה. אלכסנדרו הטוב ייסד, בין השאר, את מנזר ביסטריצה. בשנים 1439-1438 שני נציגים של הכנסייה האורתודוקסית המולדובנית, דמיאן והבויאר ניאגויה, השתתפו בסינוד האחדות בפרארה-פירנצה. בשנים 1457–1504 שלט במולדובה שטפן הגדול, שכונה מאוחר יותר "הגדול והקדוש". הוא הקים כנסיות ומנזרים רבים, מהן מפורסמים מאוד הם המנזרים פוטנה ווורונץ. האחרון הוא אחת מפניני האמנות הכנסייתית הרומנית. במולדובה קמו גם בתקופות מאוחרות יותר מנזרים חשובים, כמו מולדוביצה שנבנה בימי השליט פטרו רארש, סוצ'ביצה מיסודו של השליט גאורגה מובילה, ומנזר שלושת בכירי הכנסייה ביאשי (1639), שהוקם על ידי השליט וסילה לופו. מנהיגי הכנסייה במולדובה - כמו המיטרופוליט ורלאאם (1653-1632) מחבר ספר ה"קזאניה" והמיטרופוליט דוסופטיי (1671-1674 ו-1675-1686) שכתב "ספר התהלים בחרוזים" (ברומנית) - תרמו, בדומה לעמיתיהם בוולאכיה, לתחילתה של השפה הספרותית הרומנית. דוסופטיי חיבר בשנת 1679 גם את "ספר התפילות" הנוצרי אורתודוקסי הראשון ברומנית. מושב המיטרופוליט עבר בשנת 1667 לבירת מולדובה החדשה, יאש. השפה הרומנית הונהגה כשפת פולחן בימי השליט וסילה לופו (1652-1634). בעת שלטונו התכנסה ב-1642 ביאש ועידה פאן-אורתודוקסית שאימצה "אני מאמין אורתודוקסי" מיסודו של פטרו מובילה, שנועד לשמש לעצירת התפתשטות ההשפעה הקלוויניסטית הפרוסטנטיטית במולדובה.
טרנסילבניה ובאנאט. מיטרופוליה רומנית בתנאי דיכוי
ב-1370 קמה בגבול באנאט המיטרופוליה האורתודוקסית של סוורין, בעיר סוורין. הייתה זאת אפרכיה תחת חסות הפטריארך מקונסטנטינופול. אחרי שממלכת הונגריה השתלטה על האזור, מיטרופוליה זו ערקה ליישוב סטרהאיה, גם כן בוולאכיה. ב-1376 תועד לראשונה בטרנסילבניה עצמה קיומו של ארכיבישוף אורתודוקסי, ושמו גלאסיה הקדוש מרמץ, שפעל במנזר רמץ שבמחוז אלבה של ימינו. במאה ה-15 נודעה פעילותם של המיטרופוליטים יואן מקאפה בעיר הונדוארה ודניאיל ביישוב פליאק (Feleac). בשנת 1544 נערך הקטכיזם הרומני מסיביו, הספר הראשון שהודפס ברומנית בטרנסילבניה. ספר זה אבד. לעומת זאת שרד הטטרא-אוונגליון הסלאבי-רומני שהודפס ברומנית גם כן בעיר סיביו.
קישורים חיצוניים
Румънската църква от ХІV до ХVІІІ век
דוראר בכרי
דוראר בכרי (נולד בעכו ב־1982) הוא צייר ערבי-ישראלי החי ועובד בתל אביב-יפו. ב־2006 סיים את לימודיו במחלקה לאמנות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ירושלים. כיום מתגורר בתל אביב.
פעילות אמנותית
בכרי הוא צייר ריאליסטי, שעיקר מבטו מופנה לעבר המרחב הקוסמופוליטי אותו הוא מזהה ברחובות העיר ובעיקר בדרום תל אביב. בכרי מתאר בציוריו את הסביבה הדחוסה לה הוא מעניק תחושה של בית על ידי מבט רחב ומדקדק בפרטים. המציאות משתקפת דרך עיניו כמראה שבורה אותה הוא מצייר כנוף מפוסל, מוגזם ודרמטי. סגנונו ריאליסטי אך הוא אינו מחקה את הסגנון הפוטו-ריאליסטי (צילומי), בכרי מחסיר ומעלים פרטים כראות עיניו, מוסיף, משחק, ומביים את הסצנות אותם הוא מצייר. בתערוכה 'גברים בשמש' (אוצרים: טל בן צבי, חנא פרח), תערוכה העוסקת באמנות פלסטינית עכשווית שהוצגה ב־2009 במוזיאון הרצליה מציג סדרת ציורים העוסקות במיפוי ארכיטקטוני של סביבת מגוריו בעיר תל אביב-יפו. מגג ביתו, מתעד בכרי את רחוב צ'לנוב המחבר את רחוב סלמה בדרום לדרך בגין בצפון, ממערב לתחנה מרכזית החדשה-ישנה. הבנינים מצוירים מנקודת מבט גבוהה, בה אנו רואים את גגות העיר עד מעבר לקו האופק. בסדרה זו בכרי מקפיא שלווה מדומה של מרחב עירוני על סף הפרת סדר. העדר הגורם האנושי בציוריו מטעין את המרחב בתחושת סכנה וחירום. ברבים מציוריו בכרי צובע את השמיים בגוון ורוד-כתום והמרחב העירוני הופך לעיר רפאים. "תל אביב של דוראר בכרי" כותבת טלי תמיר בקטלוג התערוכה "רחוב צ'לנוב, תל אביב", "אינה עיר מופשטת וצורותיה אינן מתמוססות אל תוך האוויר המואר. בכרי מתהלך בין בתיה ומכיר את ריחותיה. תל אביב של בכרי מהודקת ומועצמת. צבעיה מרוכזים ונדמים לחלודה, שמיה מוורידים וקירות בנייניה דחוסים. המבט שלו קרוב. הגוף שלו קולט את חום השמש על הגג". השמיים של בכרי מבשרים רעות, בשפתו האמנותית הוא מצביע על מציאות על-זמנית, לא יציבה, אשר בה המרחב העירוני אינו מקום בטוח להיות בו.
מוטיב חוזר בעבודותיו הוא הדיוקן העצמי. בתערוכה "גם הפרופיל הוא אגרסיה", תערוכה קבוצתית שהוצגה ב־2014 בגלריה "מינוס אחת" בתל אביב, בכרי מציג דיוקן עצמי בדימוי של ישו הצלוב, בגודל מציאותי, כשהיא ניצבת חזיתית, בד לבן קטן מכסה את אזור החלציים, ופצע מדמם בצלעותיה. את הציור בכרי מצייר על רצועות מתוחות של תחבושת גזה.
בציור דיוקן עצמי עם עז (2008), בכרי מתייחס לסטריאוטיפ המושרש בחברה הישראלית בו הערבי נתפש ככפרי, כעוסק במלאכת הצאן. "ציירתי את עצמי עומד ליד עז בנוף מאזור טול-כרם, לבוש בבגדים מודרניים - ג'ינס וחולצה צמודה. העמידה שלי מעידה על יציבות ותחושת ביטחון. כן אני ערבי פלסטיני ואזרח ישראלי, אבל כבר לא רועה הצאן עם הגיבנת בגב, אלא צעיר עכשווי עם מודעות עצמית גבוהה".
סהרה (סרט, 2005)
סהרה (באנגלית: Sahara) הוא סרט פעולה והרפתקאות משנת 2005, בבימויו של ברק אייזנר על פי רב המכר משנת 1992 באותו שם מאת קלייב קאסלר. מככבים בו מתיו מקונוהיי, סטיב זאן ופנלופה קרוז. העלילה עוקבת אחר צייד אוצרות אשר משתף פעולה עם רופאה מארגון הבריאות העולמי כדי למצוא ספינת מלחמה משוריינת אבודה ממלחמת האזרחים האמריקנית שכנראה הגיעה למדבר סהרה.
הסרט צולם בשנת 2003 באפריקה וכן בבריטניה. ההפקה סבלה מבעיות רבות, כולל הכפלת תקציב ההפקה שלו מ-80 מיליון דולר ל-160 מיליון דולר, תביעות בין אנשי הצוות והאשמות בכמה הפרות של החוק הבינלאומי. בסופו של דבר, הסרט הכניס 119 מיליון דולר ברחבי העולם בקופות, ובסופו של דבר לא החזיר את כל העלויות.
עלילה
בשנת 1865, בתום מלחמת האזרחים האמריקנית, ריצ'מונד שבווירג'יניה נמצאת בהריסות. האונייה המשוריינת "טקסס", המונהגת על ידי מייסון טומבס, עמוסה באחרון ממצבורי הזהב של הקונפדרציה כדי לשמור עליו מכוחות האיחוד, אלא שאז זו נעלמה באוקיינוס האטלנטי.
במאלי של ימינו מתנהלת מלחמת אזרחים בין הדיקטטור גנרל קאזים לבין אנשי הטוארג. רופאי ארגון הבריאות העולמי אווה רוחאס ופרנק הופר חוקרים מחלה המתפשטת ברחבי מאלי. טוארג מושחת בשם זקארה מנסה לרצוח את אווה, אך היא ניצלת בזכות התערבותו של דירק פיט, מהסוכנות הלאומית למים וימים של ארצות הברית (NUMA), שצלל בסמוך.
דירק מקבל מטבע זהב של קונפדרציית המדינות של אמריקה שנמצא בניגריה. רמז ל"טקסס" שאבדה מזמן, דירק מלווה את היאכטה של הבוס שלו סנדר כדי לחפש אותה. בת זוגו אל ג'ורדינו ורודי גאן מסוכנות NUMA מלווים אותו. תחילה הם מעבירים את אווה והופר כדי שימשיכו לחקור את המחלה ואז ימשיכו במעלה ניז'ר.
איש העסקים איב מסארד והדיקטטור גנרל קאזים מנסים למנוע מהרופאים לגלות את מקור המחלה. קאזים שולח גברים לתקוף את היאכטה. דירק, אל ורודי שורדים, אך היאכטה נהרסת. רודי עוזב לקבל עזרה בזמן שדירק ואל הולכים לחלץ את הרופאים.
לאחר שהצילו את אווה, כשהם עוזבים את מאלי, הם נלכדים על ידי המתקוממים מהטוארג. מנהיגם, מודיבו, משכנע את הקבוצה שהם ניצודים על ידי קאזים, מראה לאווה את אנשיו מתים מהמחלה שהיא עוקבת אחריה. היא מגלה כי המים מכילים רעלים ואין טיפול זמין. אל נקלע למערה עם ציור המציג את "טקסס". דירק מאמין ש"טקסס" נתקעה כשהנהר התייבש ואותו נהר שנשא את הספינה עובר מתחת לפני הקרקע.
בעקבות ערוץ הנהר עד הגבול הם נקלעים למפעל הסולארי של מסארד, מקור הזיהום. הכימיקלים מחלחלים לאט לעבר האוקיינוס, שם הם יתרחבו במהירות עם כניסתם למי מלח ויהרגו את צורות החיים באוקיינוס ברחבי העולם. ממשלת ארצות הברית לא תתערב במהלך מלחמת אזרחים במדינה ריבונית. מסארד וזקארה תופסים אותם, שומרים על אווה ושולחים את דירק ואל במשאית לקאזים. הם בורחים באמצע המדבר. משרמים מטוס שנהרס בהתרסקות והופכים אותו ליאכטה יבשתית, הם עוזבים את המדבר.
דירק ואל חוזרים למפעל, בעזרתו של מודיבו. כדי לכסות על קיום הפסולת, מסארד מתכנן להשמידו באמצעות חומרי נפץ. מחשש שהרס המפעל יגרום לזיהום מים עולמי, אל הולך להסיר את הנפצים בזמן שדירק מנסה לחלץ את אווה. דירק הורג את זקארה לאחר מאבק אכזרי, אך מסארד בורח באמצעות מסוק. אל מנטרל בהצלחה את הנפץ בעוד מסארד זועם. השלושה עוזבים את המפעל במכונית Avions Voisin C-28, וקאזים רודף אחריהם במסוק תקיפה, כשצבאו עוקב אחריו. סדרת פיצוצים לאורך ערוץ הנהר היבש חושפת את הריסות "טקסס". השלישייה מסתתרת בספינה ומשתמשת בתותח שלה כדי להשמיד את קאזים ואת המסוק שלו והורגים אותו. מודיבו מגיע עם תגבורת של אנשי טוארג, מכריחים את צבא קאזים להיכנע ולסיים את מלחמת האזרחים.
המפעל מושבת, ועוצר את מקור הפסולת הרעילה, והשאר מטופל. סנדקר מסכים לעבוד בסתר עבור ממשלת ארצות הברית תמורת מימון NUMA. הזהב מה"טקסס", השייך טכנית למדינות הקונפדרציה של אמריקה, נותר בידי אנשי מודיבו. משתמע כי מסרדה מורעל על ידי קרל, סוכן אמריקאי סמוי, בעוד דירק ואווה מתחילים מערכת יחסים.
הפקה
הצילומים העיקריים החלו בנובמבר 2003, כאשר הסרט צולם בעיקר במרוקו, עם חלקים באנגליה (באולפני המפשייר ושפרטון) ובספרד. סצנת פעולה אחת בת 46 שניות עלתה להפקה 2 מיליון דולר, אך בסופו של דבר לא הגיעה לקיצוץ הסופי. למקונוהיי שולמו 8 מיליון דולר, לפנלופה קרוז שולמו 1.6 מיליון דולר ולריין ווילסון שולמו 45,000 דולר. בסך הכל עשרה תסריטאים ליטשו את התסריט, כשבסופו של דבר ארבעה קיבלו קרדיט בסרט, שהוסיף 3.8 מיליון דולר לתקציב הסרט; דייוויד ס' וורד הרוויח 500 אלף דולר עבור עבודתו אף על פי ששמו לא מופיע בכתוביות הסיום. בתחילה אושר תקציב הפקה של 80 מיליון דולר, אך העלויות עלו ל-100 מיליון דולר עם תחילת הצילומים והגיעו ל -160 מיליון דולר עד לסיום ההפקה.
קידום
כדי לקדם את הסרט, השחקן מתיו מקונוהיי נהג בטריילר משלו של איירסטרים (שצויר בכרזה גדולה של הסרט מכל צד) ברחבי אמריקה ועצר בבסיסים צבאיים ובאירועים רבים כמו דייטונה 500 (למרוץ הגדול). הוא הקרין את הסרט למעריצים, ערך אירועי חתימות וראיונות בכל עצירה. שיאי הטיול הוצגו בערוץ מיוחד של רשת E!, במקביל ליציאת הסרט. מקונוהיי גם ניהל בלוג על המסע שלו באתר הבידור של MTV.
לדברי מקונוהיי, הסרט נועד להיות הראשון בזיכיון המבוסס על הרומנים של קלייב קאסלר, אודות דירק פיט (בדומה לזה של ג'יימס בונד), אך הכישלון הקופתי קבר כל תוכניות לסרט המשך.
תביעות משפטיות
שנה לאחר מכן, במרץ 2010, ביטל בית המשפט לערעורים בקליפורניה את החלטת השופט שוק לפסוק לטובת אנשוץ והחברה שלו בסך 5 מיליון דולר פיצויים וכמעט 14 מיליון דולר הוצאות משפט. לאחר מכן ניסה קאסלר להתחיל מחדש את ההליכים המשפטיים ביולי 2010 על ידי הגשת תביעה חדשה לבית המשפט העליון בלוס אנג'לס בטענה שבית המשפט לערעורים החזיר לו את הזכות להחזיר את 8.5 מיליון הדולר, שהוא האמין שהחברה של אנשוץ הייתה חייבת לו על הספר השני. בתגובה אמר עורך הדין של חברת ההפקה, "הם מנסים להעמיד פנים שזה עוד לא היה משפטי. קאסלר מעולם לא הצליח לקבל את העובדה שהוא הפסיד בתיק הזה. הוא לא קיבל את פסק הדין של חבר המושבעים ואז במשך שנה ניסה לגרום לשופט בית משפט לומר כי המושבעים טעו (קאסלר היה זכאי ל-8.5 מיליון דולר). ובית המשפט אמר 'ממש לא'. לאחר מכן הם ביקשו ערעור וזה לא עבד. ואז הם ערערו לבית המשפט העליון בקליפורניה והם לא לקחו את התיק. לכן, אף על פי שהיה מספר רב של בתי משפט שסירבו, הם מנסים הכל מחדש."
לא התרחשו התפתחויות נוספות בתיק במשך כמעט שלוש שנים עד לדצמבר 2012, כאשר שני הצדדים חזרו לבית המשפט כדי לשמוע איזה צד אחראי לתשלום סכום של 20 מיליון דולר הוצאות משפטיות. עם זאת, בית המשפט לערעורים בקליפורניה הכריז כי "לא היה צד מנצח לצורכי שכר טרחת עורכי דין." הוא הגיע למסקנה כי "לאחר שנים של התדיינות משפטית שני הצדדים לא השיגו דבר - לא אגורה אחת של נזק ושום צעד הצהרתי."
סאקה
סָאקֵה (בקאנג'י: 酒; מילולית: משקה אלכוהולי) הוא משקה אלכוהולי יפני העשוי מאורז.
המילה "סאקה" ביפנית מתייחסת לכל משקה אלכוהולי, כולל אלו שאינם עשויים מאורז ושאינם מסורתיים ליפן. יין האורז המוכר במערב כסאקה נקרא ביפנית ניהוֹנְשוּ (קאנג'י: 日本酒, מילולית "אלכוהול יפני") או סֵיְשוֹ (קאנג'י: 清酒, מילולית "אלכוהול מזוכך"). כינויים אלו מתייחסים ליין אורז מותסס בלבד, משקאות אלכוהולים מזוקקים מכונים ביפנית סוֹצ'וּ (קאנג'י: 焼酎).
היסטוריה
ההיסטוריה של הסאקה אינה מתועדת היטב או חד משמעית. תאוריה אחת מציעה שבישולו של האורז החל בסין, לאורך נהר היאנגצה, בסביבות שנת 4800 לפנה"ס, ויוצא ליפן לאחר מכן. אחרת ממקמת את ההתחלה במאה השלישית ביפן, עם התפתחות הגידול הרטוב. הסאקה הראשון שיוצר נקרא קוּצ'יקאמי נוֹ סאקה (Kuchikamizake) (מילולית: משקה אלכוהולי שלועסים בפה) וכפר שלם היה מעורב בהכנתו שכללה לעיסת אורז, גרעיני דגנים וערמונים ויריקתם לתוך גיגיות. בסיוע אנזימי הרוק הפך העמילן לסוכר ולאחר מכן ערבבו את התערובת עם דגנים מבושלים ונתנו לה לתסוס. סאקה זה היה דל באלכוהול ונצרך כדייסה. שיטה זו שימשה גם את הסינים והאינדיאנים באמריקה הצפונית להכנת משקאות אלכוהוליים אחרים.
במאה השביעית לספירה, שימשו טכניקות שהגיעו מסין לייצור סאקה איכותי יותר, והסאקה נעשה פופולרי עד כדי כך שאיגוד מבשלי סאקה נוסד בארמון הקיסר בקיוטו. צעד זה סלל את הדרך להתפתחויות רבות, כאשר בתקופה שבין שנת 794 לשנת 1185 פותח תהליך משולש שנועד להעלות את אחוז האלכוהול ולהפחית את הסיכון להחמצת המשקה.
במהלך 500 השנים הבאות איכות הסאקה וטכניקות בישולו השתפרו בהדרגה, התפתח שימוש במחית אורז מותססת מראש לזירוז תהליך התסיסה הראשוני של סאקה חדש וכן החלו ניסיונות לפסטר את הסאקה, אף על פי שהתהליך עצמו לא הובן לעומקו עד אשר גילה אותו לואי פסטר במאה ה-19.
בתקופת הרסטורציה של מייג'י (1866-1869) נחקקו חוקים שאפשרו לכל אדם בעל ידע וכסף לייסד ולהפעיל מבשלת סאקה, אך מתוך 30,000 מבשלות שנפתחו, רק 8,000 שרדו את מדיניות המיסים ורובן היו שייכות לבעלי אדמות אמידים שגידלו אורז ומבשלות הסאקה היוו עבורם פתרון לעודפי היבול.
בתחילת המאה ה-20 טכנולוגיות הבישול שופרו שוב. הממשלה היפנית פתחה מכון למחקר בישול הסאקה וחביות העץ הוחלפו במכלי פלדה מצופי אמייל. הסיבה הרשמית לכך הייתה היגיינית אך הייתה לכך גם סיבה כלכלית - חביות העץ ספגו 3% מהסאקה שבתוכן והממשלה לא רצתה לוותר על כספי המיסוי שהיו נגבים על כמות זו לולא הייתה נספגת. מאותה סיבה בדיוק אסרה הממשלה על בישול ביתי של סאקה ב-1904. באותה תקופה, 30% מכספי המיסוי הגיעו מסאקה, אך כיום אף על פי שהחוק עודו בתוקף, רק 2% מכספי המיסוי מגיעים מסאקה.
מלחמת העולם השנייה פגעה קשות בתעשיית הסאקה. הרוב המוחלט של תוצרת האורז שימש למאמץ המלחמתי ומבשלות רבות קרסו. עוד לפני כן גילו שהוספת מעט אלכוהול נקי לסאקה משפרת את המרקם והארומה שלו, אך כעת בצו ממשלתי הוספו אלכוהול נקי וגלוקוזה לכמויות קטנות של מחית אורז על מנת להגביר את החוזק האלכוהולי (תוך חיסכון באורז). היו אף מבשלות שבישלו סאקה ללא אורז כלל. באופן טבעי, איכות הסאקה נפגעה קשות. כיום, 95% מהסאקה מיוצר בשיטות אלה אך איכותו טובה בהרבה.
לאחר המלחמה התאוששו המבשלות ואיכות הסאקה שוב השתפרה, אך כעת משקאות אלכוהוליים אחרים צברו פופולריות ביפן ובראשם הבירה שעברה במכירותיה את הסאקה בשנות השישים. אף על פי שצריכת הסאקה ירדה, איכותו המשיכה להשתפר ובניגוד ליפן, הפופולריות שלו בעולם הלכה וגדלה. כיום ישנן מבשלות סאקה בדרום אסיה, דרום אמריקה, צפון אמריקה, סין ואוסטרליה, אך דווקא ביפן נותרו רק 1500 מבשלות.
סוגי סאקה
ישנם שני סוגי סאקה עיקריים:
סאקה יכול להתהדר בכמה שמות אם הוא עומד בקריטריונים.
סוגי סאקה נוספים:
הגשת סאקה
הסאקה מוגש בכוסות רדודות הנקראות צ'וֹקוֹ והסאקה נמזג אליהן מבקבוקוני קרמיקה הנקראים טוֹקוּרי. כוסות חגיגיות יותר הנקראות סקזאקי, משמשות בחתונות ואירועים מיוחדים. שתיית סאקה מכוסו של אדם אחר נחשבת סימן לחברות.
הסאקה מוגש קר או חם לפי העדפת הסועד. סאקה הוא אחד מהמשקאות האלכוהוליים הבודדים שנהוג להגיש חם. בעקרון בקיץ ייצרך הסאקה קר ובחורף חם אך בעבר חימום הסאקה שימש להסוואת טעמים בלתי נעימים של סאקה מאיכות ירודה.
בארצות הברית הטמפרטורה הנפוצה להגשת סאקה היא חום הגוף (37°C) אך טועמי סאקה מקצועיים מעדיפים טמפרטורה של 20°C והגשת סאקה בטמפרטורה של 10°C אף היא צוברת פופולריות.
סאקה משמש לעיתים במתכונים מהמטבח היפני ובמתכוני פיוז'ן שרוצים להעניק להם נופך אסיאתי.
אל פנינג
מארי אל פנינג (באנגלית: Mary Elle Fanning; נולדה ב-9 באפריל 1998) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית אמריקאית. היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע בשנת 2001, בתור הגרסה הצעירה של דמותה של אחותה דקוטה פנינג בסרט הדרמה "קוראים לי סם". בתור שחקנית ילדה, היא הופיעה במספר סרטים, ביניהם "בבל" (2006), "פיבי בארץ הפלאות" (2008) ו"אי שם" (2010). פריצתה הגיעה עם כיכובה בסרט המדע הבדיוני של ג'יי ג'יי אברהמס "סופר 8" (2011), עליו זכתה לשבחי הביקורות וזכתה בפרס הזרקור בפסטיבל הסרטים של הוליווד. בשנת 2020, היא החלה לגלם את יקטרינה השנייה בסדרה "קתרינה" של רשת הולו, עבורו קיבלה שתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2019, בגיל 21, הפכה פאנינג לאדם הצעיר ביותר שכיהן כחברת צוות השופטים בפסטיבל הקולנוע בקאן.
ביוגרפיה
פנינג נולדה במושב המחוז קוניירס בג'ורג'יה, ארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי-בפטיסטי. הוריה הם הת'ר ג'וי (לבית ארינגטון), שחקנית טניס מקצוענית לשעבר, וסטיבן ג'י פנינג, סוכן מכירות. סבה הוא שחקן הפוטבול המקצועני לשעבר ריק ארינגטון, ודודתה היא ג'יל ארינגטון, כתבת ספורט בערוץ ESPN. היא אחותה הצעירה של השחקנית דקוטה פנינג.
קריירה
פנינג החלה את הקריירה שלה בגיל שנתיים כשלוהקה לתפקיד דמות התינוקת לוסי בדרמה "קוראים לי סם", כאשר את הדמות הבוגרת והמבוססת יותר שיחקה אחותה דקוטה פנינג. זכתה לפרסום והכרה בזכות הופעתה בדרמה "דלת נסתרת" בתפקיד רות', בתם של טד ומריון קול (ג'ף ברידג'ס וקים בייסינגר).
ב-2006 שיחקה פנינג בדרמה של אלחנדרו גונסלס איניאריטו "בבל" בעלילה המתרחשת על גבול ארצות הברית–מקסיקו בתור הילדה דבי ג'ונס, בתם של ריצ'רד וסוזן ג'ונס, שמגלמים בראד פיט וקייט בלאנשט. ב-2007 יצא לאקרנים המותחן הפסיכולוגי "התשיעיות" בו היא משחקת לצידו של ראיין ריינולדס, וכן שיחקה בסרט הדרמה "דרך לא שמורה".
פנינג קיבלה את התפקיד הראשי הראשון שלה בשנת 2008 בדרמה המשפחתית "פיבי בארץ הפלאות", בה שיחקה ילדה המתגלה כחולה בתסמונת טורט. באותה שנה השתתפה גם בדרמה המצליחה "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן", בה גילמה את הדמות הצעירה של דייזי.
בשנת 2010 הצליחה פנינג לעורר את תשומת לבם של מבקרי הקולנוע וזכתה מהם להערכה רבה על הופעתה בסרטה של סופיה קופולה "אי שם" בתור קליאו, בתו של שחקן הקולנוע ההוליוודי ג'וני מרקו שמגלם סטיבן דורף.
ב-2011 קיבעה את מעמדה כשחקנית קולנוע עולה כאשר הופיעה בשובר הקופות של ג'יי ג'יי אברהמס וסטיבן ספילברג "סופר 8" בתור הילדה אליס דיינארד. בנוסף בשנה זו, שיחקה בסרט "מקום לחלום עליו" בכיכובם של מאט דיימון וסקרלט ג'והנסון.
בשנת 2014 שיחקה בסרט הפנטזיה "מליפיסנט" בתפקיד הנסיכה אורורה, ובסרט ההמשך "מליפיסנט: אדונית הרשע" שיצא לאקרנים ב-2019.
בשנת 2017 שיחקה בסרטה של סופיה קופולה "הפיתוי". בשנת 2018 שיחקה בסרט הפוסט-אפוקליפטי "עכשיו אנחנו לבד" של הבמאי ריד מורנו.
בשנת 2019, כיכבה בסרטו של וודי אלן "יום גשום בניו יורק" לצד טימותי שאלאמה.
בשנת 2020 החלה לככב בסדרת הדרמה-קומית-היסטורית של רשת הולו "הגדולה" בתור יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. על תפקידה זכתה לשבחים רבים, ואף קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה וזכתה בפרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר. בשנת 2021 שבה עם תפקידה כיקטרינה לעונה השנייה של הסדרה, ושוב הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב, אך שוב לא זכתה, במהלך שנת 2022 תשוב לשחק גם בעונה השלישית. עוד ב-2020, כיכבה בסרטו של הבמאי ברט היילי; "כל המקומות המוארים" של נטפליקס, על פי תסריט מאת ג'ניפר ניבן אשר גם מבוסס על הרומן שלה באותו שם. באותה שנה שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "ללא מוצא". בסרט שביימה סאלי פוטר, היא משחקת (לצד סלמה הייק ולורה ליני) את ביתו של ליאו (חאווייר ברדם) סופר שהגיע בצעירותו ממקסיקו לניו יורק, שיוצא ונכנס לעולמות שונים. הסרט מראה את המציאות של החיים שהיו יכולים להיות לאביה, אילו עשה בחירות אישיות אחרות.
במרץ 2021 השיקו האחיות אל ודקוטה פנינג חברת הפקות עצמאית בבעלותן, בשם "סרטי לוּאֵלֵן" (Lewellen Pictures). השתיים חתמו הסכם זכות ראשונים עם אולפן ההפקות "", הידוע כחממה לכישרונות צעירים. פרויקט הביכורים של החברה במסגרת ההסכם, יהיה סדרת פשע שתעובד לפי הרומן רב המכר "The Last House Guest" מאת מייגן מירנדה. האחיות פנינג יפיקו את הסדרה יחד עם שרה ווקר שתכתוב את התסריט, ומרי ג'יין סקאלסקי שתייצג את חברת ההפקות "Echo Lake Entertainment".
זיזיים חשופים
זִיזַיִם חֲשׂוּפִים (שם מדעי: Traganum nudatum) הוא שיח בן-שיח ממשפחת הסלקיים.
מבנה הצמח
צבעו של הצמח ירוק ולו חמישה עלי כותרת ירוקים פשוטים. עלי הצמח מסודרים בצורה מסורגת, קצותיהם מעוגלים, ממרכזם יוצא חוד טיפוסי, והם גליליים ובשרניים. הצמח חסר קוצים ועלי לוואי. גבעוליו של זיזיים חשופים הם עגולים ובעלי קליפה לבנה מבריקה, והוא בעל זרעים ופירות אחידים.
תקופת צמיחה
צמח זה גדל בעיקר בחודשים פברואר, מרץ ואפריל.
בית גידול ותפוצה
צמח זה גדל במדבר ובקרקעות מלוחות והוא מצוי בדרום הנגב, במערב הנגב, במדבר יהודה, בבקעת ים המלח ובבקעת הירדן.
סאווין
סאווין (בפולנית: Sawin) הוא כפר במחוז חלם שבפרובינציית לובלין בפולין, כ-14 ק"מ צפונית לחלם ובסמוך לגבול אוקראינה, על גדות נהר לפיטוחה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקם בכפר מפעל גדול לייצור זכוכית בידי שניים מתושביו היהודים. מפעל זה העסיק רבים מיושבי הכפר.
יהודי סאווין
בשנת 1880 נבנה בכפר בית כנסת ראשון, ובשנת 1925 נבנה בו בית כנסת נוסף, ובשנים אלה נמנו במקום 611 יהודים. צביון הקהילה בכפר היה חרדי, הגם שבין מלחמות העולם התקיימה בו פעילות ציונית.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, מונה בו יודנרט, ויהודיו גויסו לעבודות כפייה ונצטוו לענוד סרט זרוע. מעת לעת פשטו על הכפר שוטרים גרמנים, וביצעו מעשי שוד והתעללות ביהודיו.
בין 1940 ל-1942 הובאו ליישוב כ-1,700 יהודים שגורשו מקרקוב ומערים נוספות, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. במאי 1942 רוכזו יהודי היישוב, ושולחו בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור. רק בודדים מיהודי הכפר הצליחו לשרוד את השואה במקומות מסתור. בזמן הכיבוש הגרמני פעל בעיירה מחנה עבודה, בו הוחזקו בין 700 ל-800 מיהודי הסביבה.
טראובה טונבאך
טראובה טונבאך (בגרמנית: traube-tonbach) הוא מלון הנמצא ביער השחור בבאיירנבורן-טונבאך בגרמניה.
היסטוריה
ב-1789 העניק הדוכס קארל אויגן פון ויטנברג לטוביאס פיינקביינר רישיון להקים בית מרזח לחוטבי עצים של היער השחור. ב-1812 פתח בנו לודוויג מאפייה כפרית בצמוד לבית המרזח. ב-1890 החל פרידריך, בן הדור השלישי, למכור יין וסיידר במקום. ב-1920 היינריך, בן הדור הרביעי, החל להשכיר חדרים. בזמן מלחמת העולם השנייה החרימו הנאצים את המלון ואחר-כך תפשו אותו כוחות הכיבוש הצרפתיים. ב-1950 שב המלון לידי המשפחה והיא הפכה אותו למלון יוקרה ובו אתר נופש. ב-1978 נפתחה מסעדת הדגל שוורצוואלד שטובה. ב-1993 עבר המלון לידי היינר פינקביינר, בן הדור השישי, הוא הרחיב את המלון ופתח בו בית ספר לאמנות האירוח.
אודות המלון
במלון שוהים כ-300 אורחים ביום ומשרתים אותם כ-300 אנשי צוות. המלון מונה מספר מסעדות: מסעדת הדגל – שוורצוואלד שטובה, אותה מנהל השף הראלד וולפארט, המסעדה מחזיקה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום וב-19.5 נקודות במדריך הגו מיו. קוהלר שטובה – מסעדה בינלאומית. באורן שטובה – מסעדה כפרית המגישה את מאכלי האזור, כאן היה המרזח ממנו התפתח המלון. זילברברג – חדר אוכל לאורחי המלון. בלוקהיטה – מגישה מאכלים חמים. ביסטרו הבריכה – מגיש תבשילי בריאות. גן השושנים – מגיש אוכל קל. במרפסת גג המלון נמצאים בית קפה ולידו בר. במלון גם חדר כושר, ספא ומספר בריכות.
מלון טראובה-טונבאך ומסעדת שוורצוואלד שטובה ממוקמים בין עשרת המקומות הראשונים לפי מדריך דר פיינשמקר הגרמני.
בנדיקוט ניו-גינאי
בנדיקוט ניו-גינאי או בנדיקוט ניו-גינאי גדול (שם מדעי: Peroryctes), הוא סוג של כיסאי בינוני-גדול במשפחת הבנדיקוטיים שכולל 2 מינים החיים בגינאה החדשה. הסוג הוקם בשנת 1906 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס, והמינים שבו הם בין הגדולים במשפחה. סוג זה הוא אחד מתוך שלושה סוגי בנדיקוטים המצויים בגינאה (האחרים הם: בנדיקוט ניו-גינאי קוצני ובנדיקוט ניו-גינאי ננסי). משמעות השם המדעי של הסוג היא "חופר-כיס".
מידע כללי
הבנדיקוט הניו-גינאי הוא בין הגדולים במשפחתו. המינים בסוג מתאפיינים במבנה גוף חסון וגוצי, ראש מחודד ומוארך, זנב עבה ואוזניים עגולות. הפרווה שלהם צפופה וארוכה למדי עם ניחוח דמוי צ'דר, וצבעה חדגוני בצד העליון (חום-אפרורי או חום קפה) וחיוור בצד התחתון. הרגליים האחוריות גדולות ומסיביות, ומצביעות על יכולות קפיצה וריצה משופרות. לבנדיקוטים הללו טפרים ארוכים וגדולים שמשמשים לחפירה.
המינים בסוג אנדמיים לגינאה החדשה וחיים ביערות גשם טרופי. מין אחד חי בשפלה והמין השני בהרים. הבנדיקוטים הם פעילי לילה ואוכלי-כל; תזונתם מורכבת בעיקר מזרעים, עשבים, חסרי חוליות וחרקים. הם בונים לעצמם על אדמת היער קן מזרדים ועלים שמשמש להם למקלט בשעות היום.
הנקבה ממליטה גור אחד עד שישה לאחר תקופת היריון קצרה של 15 ימים והם מבלים בכיס כחודש וחצי ומתלווים לאימם לתקופה קצרה בטרם ייצאו לעצמאות. תוחלת החיים הממוצעת 3.5-2.5 שנים. שני המינים סובלים מציד ובירוא יערות.
מינים
בסוג זה 2 מינים:
פרמייר מיניסטר
פרמייר מיניסטר (ברוסית: Премьер-министр) היא להקת פופ רוסית שנוסדה ב-1997. ייצגה את רוסיה באירוויזיון 2002 עם השיר "Northern Girl" שהגיע למקום העשירי בגמר.
הלהקה נוצרה על ידי המפיק יבגניי פרידלנד. ב-1998 נחתם הסכם להקלטת חמישה אלבומים במשך שבע שנים.
ב-1999 יצא אלבום הבכורה, "גריאזניי טנצי". בשנת 2001 הוציאה הלהקה את השיר "דבה בריליאנטה", באותה שנה יצא קליפ לשיר זה.
בשנת 2002 ייצגה הלהקה את רוסיה באירוויזיון עם השיר "Northern Girl" ותפסה את המקום העשירי עם 55 נקודות. באותה שנה יצא האלבום "Girl from the North", על שם הגרסה הרוסית לשיר "Northern Girl", עליו קיבלה הלהקה את פרס גרמופון הזהב.
הר עוזיהו
הר עוזיהו הוא אחד מהרי אילת. ההר נאמד בגובה של כ-863 מ' מעל פני הים באזור הגבול של ישראל עם מצרים. בסמוך להר קיים בסיס צבאי "מחנה עוזיהו". מהר זה יש תצפית אל הערבה והרי אדום וכן אל נחל רחם שעובר מדרום ואליו מתחבר לנחל עתק.
באזור ההר יש שביל גמלים שקרוי "מעלה עוזיהו", שביל זה היה שביל ששימש מבריחים בדויים עד שנות ה-70. המבריחים לא התעניינו במדינת ישראל והיא הייתה רק מקום בדרך מבחינתם. הם, הם הבריחו סמים ממצרים לירדן ומוצרי טכנולוגיה מירדן למצרים. ההר והאזור כולו בנויים מסלעי גיר מתקופת הקנומן (תקופה שהחלה לפני כ-100 מיליוני שנים ונמשכה עד לפני כ-95 מיליוני שנים).
משהו חדש מתחיל (שיר)
משהו חדש מתחיל הוא שיר שבוצע על ידי דני רובס ויצא לאור בשנת 2007.