cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השר האחרון (סדרת טלוויזיה)
השר האחרון (ברוסית: Последний Министр) הוא שמה של סדרת דרמה קומית-סאטירית רוסית, בהפקת חברת Sreda והוזרמה בשירות הזרמת המדיה Kinopoisk HD. העונה הראשונה עלתה במרץ 2020 ושודרה עד יוני 2020. ב-26 בדצמבר 2020 שודר פרק מיוחד עבור חגיגות השנה החדשה. צילומי העונה השנייה החלו באוקטובר 2020 והיא הוצגה בבכורה בפסטיבל קינוטאבר ב-25 בספטמבר 2021. מאוחר יותר, שידור העונה השנייה נדחה לדצמבר 2021. לטענת ה-BBC, הסיבה לדחייה הייתה חוסר שביעות הרצון של השלטונות הרוסיים מהפרקים שבהם הגיבורים מונעים את הפרדת מחוז סרטוב מרוסיה, כמו גם אירועים הדומים לנסיבות מעצרו של מושל חברובסק לשעבר סרגיי פורגאל.
הסדרה עוקבת אחר יבגני אלכסנדרוביץ' טיכומירוב, ראש העיר לשעבר של העיר הבדיונית מלאיה פישמה שבהרי אורל, שנבחר לתפקיד בשל שגיאת הקלדה על טופס ההצבעה, שממונה לפקיד זוטר בממשלת רוסיה, למשרת השר לתכנון אסטרטגי ופיתוח מדיניות חברתית-כלכלית, שהוא המשרד הממשלתי הפחות ביותר בחשיבותו. אלא שאיש לא יכול היה לדמיין למה זה יוביל ומסתבר שהשר החדש באמת רוצה לשנות את חייהם של אנשים לטובה ולשם כך, יחד עם צוות משרדו, מקדם באופן פעיל יוזמות עצמאיות ואף שיוזמות אלה אינן תמיד סבירות, התוצאות בלתי צפויות ביותר.
לודוויג בלום
לודוויג בלום (1974–1891) היה צייר ישראלי יליד מוראביה שבצ’כיה, נודע בציורי הנוף שלו, במיוחד מירושלים, בה חי ויצר מאז 1923 ועד מותו, ובה זכה לאות “יקיר ירושלים” ולרחוב על שמו.
בלום צייר בעיקר בצבעי שמן, בסגנון נטורליסטי וניכרת יכולתו הווירטואוזית לתאר את גוני האור. בין נושאיו האופייניים: ירושלים במראה פנורמי, רחובות שוק בעיר, נופי הכנרת, ים המלח ומדבר יהודה. כמו כן צייר דיוקנאות וכן דמויות ואתרים ממלחמת העצמאות. לודוויג בלום הציג תערוכות בארץ, באירופה ובארה”ב וציוריו נמצאים באוספים פרטיים רבים ובמוזאונים בישראל, בארה”ב ובצ’כיה.
ביוגרפיה
לודוויג בלום נולד בעיירה לישן (Líšeň) שבסמוך לעיר ברנו שבמוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית (לימים צ'כוסלובקיה). בין השנים 1910–1912 למד ציור בווינה אצל הצייר דויד קוהאן. בין השנים 1913–1918 גויס ונלחם במלחמת העולם הראשונה בצבא האוסטרו הונגרי. לאחריה, בין השנים 1919–1920 למד באקדמיה לאמנות בפראג והיה פעיל בארגון מכבי. ובמהלך השנים 1921–1923 ערך מסעות לימודיים בלונדון, ספרד, איטליה, בפריז ובאמסטרדם. לבסוף, ב-1923 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. ובשנת 1924 נשא את דינה מאיר (מאייר), מחנכת ופעילת ציבור. בני הזוג היו הורים לבת ובן, דבורה (היום, חרמון) ואליהו (אלי).
עם עלייתו ערך לודוויג בלום מסעות ציור ומחקר ביחד עם חברו הקרוב, העיתונאי זאב (וולפגנג) פון וייזל, בארץ ובמדינות השכנות, בחצי האי ערב, באיראן ובעיראק.
ציורי הנוף של ירושלים היו תחום המומחיות המיוחד של לודוויג בלום. כשבשנת 1936 צייר נוף פנורמי של "מראה ירושלים מהר הזיתים" – ציור שרוחבו קרוב לשמונה מטרים – אשר הוזמן על ידי המוזיאון לעתיקות המקרא בברנו, צ'כוסלובקיה. הציור נמצא עד היום במנזר האוגוסטיני בברנו. גרסה קטנה לציור תלויה כיום במשכן הנשיא בירושלים. כמו כן, הירבה לודוויג בלום לצייר את דיוקנאותיהם של אישים חשובים, כגון נציבים עליונים או המלך עבדאללה הראשון.
בני משפחת בלום לא עזבו את ירושלים בימי מלחמת העצמאות. חרף גילם, התנדבו לסייע למתנדבי משמר העם וללוחמי ההגנה וצה"ל. לודוויג בלום מילא תפקידי שמירה, ולכל גִזרה ועמדה ששמר בה הביא עמו פנקס רישומים ופעל כמעין "צלם צבאי" המתאר דיוקנאות לוחמים ואתרי לחימה. מן הרישומים יצר ציורים בצבעי מים ובצבעי שמן. חלק מיצירות אלו מוצגות בתצוגת קבע במוזיאון שבבית הפלמ"ח. לאחר נפילת העיר העתיקה, המשיך בלום לציירה מתוך זכרונו. עיתוני התקופה כתבו כי"בסטודיו של בלום ניתן היה להמשיך ולבקר בסמטאות העיר העתיקה".
מעט טרם סיומו של המנדט הבריטי, כאשר הנציב העליון סר אלן גורדון קנינגהם, החל בהכנות לעזיבת ישראל, הוא שלח להביא אליו את בלום לארמון הנציב, כדי לצייר משם תמונת נוף של ירושלים, אותה יתלה בביתו בלונדון, ובה יצפה ויוכל להיזכר בתקופת שירותו בעיר. בלום אכן צייר את התמונה אשר מצאה חן בעיני קנינגהם, והוא לקחה עימו ללונדון. להצעתו של הנציב לצייר, לעבור לגור בלונדון תחת חסותו, סירב בלום בנימוס תוך שהוא אומר: "מקומי בירושלים".
בלום היה מהיוזמים הראשיים להקמת בית האמנים בירושלים, במבנה ששכן ליד מלון המלך דוד ושימש כמועדון קצינים בריטיים. לאחר מכן שימש כיו"ר אגודת אמני ירושלים. בשנת 1968, הוענק לבלום אות יקיר ירושלים.
בשנת 2000 נערך טקס בעיר ברנו ובו נקבע שלט על קיר הבית בו נולד וגדל בלום. על השלט, מתחת לשמו ולתאריכי חייו, נכתב באנגלית Painter of Jerusalem - הצייר של ירושלים.
באוגוסט 2014, נקבע בירושלים, בסיבוב מוצא, רחוב הנושא את שמו.
גבעת אוונטינו
גבעת אוונטינוס/אוונטינו (לטינית: Aventinus, איטלקית: Aventino) היא אחת משבע גבעות רומא.
היסטוריה
לפי המסורת הרומאית קללה רבצה על גבעת האוונטין: משם ניסה רמוס לנבא את העתיד על ידי התבוננות במעוף הציפורים, כשל, ובסופו של דבר, כתוצאה מהתחרות עם אחיו רומולוס, נרצח על ידיו. מסיבה זאת שום שליט רומאי לא הכניס את הגבעה לשטח הפומריום (שטחה המקודש של העיר).
בתקופה הרומית הייתה הגבעה בעלת אוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, והתנקזו אליה מהגרים שהגיעו אל העיר רומא. המילה אוונטינים משמשת עד היום לתיאור מעמד נמוך או עממי או תיאור משהו כגס וולגרי.
בתקופה המודרנית הגבעה היא אחת משכונותיה של העיר רומא, ומתגוררת בה אוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי גבוה.
קלאודמוס מלכוס
קלֵאוֹדֵמוֹס מַלכוֹס (ביוונית: ‘Κλεόδημος Μάλχος; סביב 200 לפנה"ס) היה סופר יהודי שמפרי עטו שרדו רק מספר שורות המצוטטות בספרו של ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו, "קדמוניות היהודים", שציטט אותן מדברי הסופר היווני אלכסנדר פוליהיסטור:
הקטע הזה, מתוך "קדמוניות היהודים", צוטט על ידי אוסביוס מקיסריה בחיבורו "הכנה לבשורה". כל הסיפור הזה, עם שינוי קל (סופון, שנקרא אצלו "סופקס", הוא בנו של הרקלס ואבי דיודורוס), נמצא גם אצל פלוטרכוס.
שמו השמי של קלאודמוס, "מלכוס", היה נפוץ מאוד בפיניקיה וסוריה וחוקרים שונים סברו שייתכן והוא לא היה יהודי, אלא פיניקי, סורי או שומרוני.
יאקובוס יוהנס פושה
יאקובוס יוהנס ("ג'ים") פֿוּשֵׁה (Jacobus Johannes ("Jim") Fouché; 6 ביוני 1898 - 23 בספטמבר 1980) היה נשיאה הנבחר המכהן השני של דרום אפריקה בין השנים 1968-1975. לפניו נבחר וכיהן רק נשיא אחד: צ'ארלס רוברטס סווארט. תאופילוס אבנהעזר דונגס נבחר לפני פושה אך לא הספיק לכהן ולו יום אחד, ואילו ז'וזואה פרנסואה נודה לא נבחר לתפקיד אך שימש נשיא בפועל עד מותו של דונגס.
חיים אישיים
פושה היה נשוי לאלטה מקדונלד ולשניים נולד בן אחד.
הכרובים
הַכְּרֻבִים הוא הכינוי לפסל בצורת זוג כרובים עשוי זהב שניצב מעל הכפורת המכסה את ארון הברית במשכן. בנוסף, תמונתם של הכרובים הייתה רקומה גם על גבי יריעות המשכן כלפי פנים וגם על הפרוכת. כרובים נוספים ניצבו גם בקודש הקודשים שבמקדש שלמה. כרובים אלה היו בגובה 10 אמות ועשויים עץ שמן מצופה זהב ותחת כנפיהם הונח ארון העדות. בנוסף, תמונת הכרובים הייתה רקומה על הפרוכת ומפותחת על קירות הבית, על דלתות ההיכל, על הדביר ועל המכונות. גם בתבנית המקדש בחזון יחזקאל נזכרות תמונות הכרובים על קירות הבית ודלתותיו.
במקרא
כרובי המשכן היו עשויים זהב, כנפיהם פרושות מעלה וסוככות על הכפורת:
כרובי מקדש שלמה עמדו בדביר שרוחב כל אחד מקירותיו 20 אמה. הם היו עשויים עץ זית מצופה זהב, קומתם עשר אמות, ועשר אמות כנפי כל אחד מהם, כך שיחדיו נפרשו מקיר לקיר:
במקרא, מלבד תיאורם של הכרובים כנושאי כנפיים ובעלי פנים, אין שום התייחסות למראם אלא למקום הצבתם בלבד.
יש לציין כי המקרא מציין כלאחר יד, כי קיים הפרש בין צורת בקר לבין צורת כרובים, וקשה להניח כי מדובר באותה צורה :"וְעַל הַמִּסְגְּרוֹת אֲשֶׁר בֵּין הַשְׁלַבִּים אֲרָיוֹת, בָּקָר, וּכְרוּבִים."מנגד, מהשוואה בין שתי מראות ספר יחזקאל, ניתן להבין כי פני שור דומים לפני כרוב: וּדְמוּת פְּנֵיהֶם פְּנֵי אָדָם, וּפְנֵי אַרְיֵה אֶל הַיָּמִין לְאַרְבַּעְתָּם, וּפְנֵי שׁוֹר מֵהַשְּׂמֹאול לְאַרְבַּעְתָּן, וּפְנֵי נֶשֶׁר לְאַרְבַּעְתָּן.
בפרשנות המסורתית
בספרות חז"ל קיימת דעה מוצקה ומצוטטת רבות, כי פני הכרובים היו דומים לפני ילדים. התלמוד דן בנוגע לזוית הצבתם תוך לימוד מפסוקי ספר מלכים, האם הכרובים היו "מעורין זה בזה" או פונים כלפי קירות הבית.
במחקר
גם בקרב החוקרים המודרניים יש הסבורים כי הכרובים הם נערים בעלי כנפיים או נערות בעלות כנפיים וזאת בהשפעת תמונות מצריות מאותה תקופה. אחרים סבורים שצורתם דומה לצורתם של השוורים המסופוטמיים (למסו). ישנם גם המשערים שמראיהם דומה למראה הספינקס וזאת על סמך תבליטים ופיתוחי שנהב מאותה תקופה בארץ ישראל ובסוריה.
ההשערות שמדברות על בעל חיים בעל ארבע רגליים לא מתיישבות עם דברי המקרא במלכים א' המתאר את קומתם של הכרובים. בעלי חיים בעלי ארבע רגליים בולטים דווקא באורכם.
סמליות לפי המסורת
באופן כללי גרסו חז"ל כי המשכן משמש להשראת שכינה בארץ, עיקר עניינו נתינה מן הלב, וכל חלק בו מלמד על נדבך בצורת הנתינה של האדם ודמות העולמות הרוחניים. המשכן וכליו, לפי תפיסה זו מצביעים על היכולת לממש את האמונה בדרך הנכונה אשר טבועה באדם אך תלויה ברצונו, ושראשיתה היא על ידי נדיבת הלב: לפי תפיסת היהדות כל שניתן לאדם הוא מאת ה' יתברך ונועד רק כדי לתת לו הזדמנות לעבוד את ה'. המשכן כמקום של תרומה והקרבה, מסמל מהות זו, ומעיד על לב ליבה - הנתינה מן הלב. כהסבר חז"ל (ברכות לה, א), נתינה שאינה נעשית בלב שלם אינה כלל בגדר נתינה, באשר, כהסברו של חתם סופר, "לה' הארץ ומלואה... ואם כן הכל להקב"ה, ואין נותנים רק בנדבת לבם הטוב, ורק זה הוא נתינתם לה'. אבל מי שאינו נותן בלב שלם, זה אינו נותן כלום כי הכל שלו יתברך." הכרובים כחלק מן המשכן מסמלים רובד בעבודת השם, או צורה מצורות נתינת הלב הטבועות באדם.
חז"ל גרסו כי הכרובים המעורים מסמלים את חיבת ישראל לאל המושוות לחיבת זכר לנקבה - פילון האלכסנדרוני ראה בשני הכרובים שתיים ממידותיו של הקדוש ברוך הוא: מידת הדין ומידת הרחמים (חיי משה ג 8); ואילו הרמב"ם טען שהאל ציווה להציב מעל ארון הברית דמות של שני מלאכים (כרובים) כדי לקיים את אמונת הימצאות המלאכים, שליחי האל, בלב ההמון, אמונה הנמשכת אחר האמונה במציאות האל, והדגיש כי הציווי על עשיית שני כרובים בא לסמל כי האמונה במציאותם שנייה לאמונה במציאות האל, כי הכרובים רבים והאל אחד; לפי תורת הקבלה הכרובים שמעל לארון הקודש מייצגים רובד במבנה הפנימי של העולמות הרוחניים והקשרים בין הללו, ואת הדרך להתקרב לבורא ולרכוש את תכונותיו.
בשל מיקומם בקודש הקודשים כונה אלוהי ישראל 'יושב הכרובים'.
ליגת האלופות האסייתית (1972)
טורניר אסיה לאלופות 1972 הייתה אמורה להיות המהדורה החמישית של תחרות הכדורגל השנתית של מועדונים אסייתים שנערכה על ידי קונפדרציית הכדורגל של אסיה (כיום ליגת האלופות האסיאתית). לטורניר זה, שהיה אמור להיערך באפריל 1972 בטהראן שבאיראן, נרשמו שבעה קבוצות, ביניהם אלופת הליגה הלאומית הישראלית בעונה שחלפה מכבי נתניה (עונת 1970/1971), והקבוצות שנרשמו חולקו ל-2 קבוצות בתים, ו-2 המנצחות מכל בית היו אמורות לעלות לשלבי החצי גמר והגמר - בדומה למהדורות הקודמות.
אולם, לפני תחילת הטורניר, המועדון הכוויתי אל-קאדסיה והמועדון הלבנוני ראסינג ביירות סירבו להתחייב לשחק מול המועדון הישראלי מכבי נתניה מסיבות פוליטיות (לעוד פרטים ראה החרמת ישראל בספורט), כמו כן קבוצת הונג קונג ריינג'רס פרשה מהטורניר בהתראה קצרה מפאת סיבות כלכליות, ולכן התחרות בוטלה.
המהדורה הבאה של טורניר גביע אסיה לקבוצות התקיימה רק בעונת 1985/1986, עם שינוי מיתוגי של הטורניר שנקרא מאז "גביע האלופות האסיאתי".
הקבוצות שנרשמו לטורניר
שבעת המשתתפות הנרשמות לטורניר היו אמורות להיות:
רודולף סלנסקי
רודולף סלנסקי (Rudolf Slánský; 31 ביולי 1901 – 3 בדצמבר 1952) היה פוליטיקאי קומוניסטי צ'כוסלובקי יהודי, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית בצ'כוסלובקיה לאחר מלחמת העולם השנייה. הועמד לדין על בגידה במשפטי פראג והוצא להורג, כחלק מניסיונו של יוסיף סטלין להבטיח את נאמנותן של מדינות מזרח אירופה לברית המועצות.
קורות חיים
נולד בפלזן בשם רודלף זלצמן, השני מתוך שלושת ילדיהם של שמעון וחיה רחל זלצמן. סיים את לימודיו התיכוניים בפלזן. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר לפראג, ובה התוודע לחוגי שמאל, ובשנת 1921 הצטרף למפלגה הקומוניסטית הצ'כית. באותה תקופה החליף את שם משפחתו מזלצמן לסלנסקי, תרגום שם משפחתו מגרמנית לצ'כית. במהרה הוא נודע כאחד מנאמניו של קלמנט גוטוולד וכאשר הלה נהיה למנהיג המפלגה הקומוניסטית בשנת 1929 היה סלנסקי לחבר נשיאות המפלגה והפוליטביורו שלה. בין השנים 1929–1935 שהה סלנסקי במחתרת מפני שהמפלגה הקומוניסטית הייתה מחוץ לחוק. בשנת 1935 משהורשתה המפלגה להשתתף בבחירות, היה סלנסקי לחבר האספה הלאומית הצ'כוסלובקית. כשהגרמנים השתלטו על חבל הסודטים ברח סלנסקי עם שאר ראשי המפלגה הקומוניסטית לברית המועצות. סלנסקי שהה במוסקבה, ניהל שידורים ברדיו מוסקבה אל תושבי צ'כוסלובקיה, וארגן יחידות צבא צ'כוסלובקיות, שאיתן חזר לצ'כוסלובקיה כדי להשתתף בהתקוממות הלאומית הסלובקית. האב, האם, האחים זדנק ויוסף וכן הדוד והדודה נספו בשואה.
במרץ 1946 היה סלנסקי למזכיר המפלגה הקומוניסטית הצ'כוסלובקית, שני בהיררכיה של המפלגה לאחר גוטוולד. באוקטובר 1947 הוא השתתף בכינוס הקמה של הקומינטרן. לאחר ההפיכה של פברואר 1948 בה תפסו הקומוניסטים את השלטון בצ'כוסלובקיה, היה סלנסקי לאיש מספר שתיים במדינה. בעקבות האיחוד של המפחלגה הקומוניסטית והמפלגה הסוציאל דמוקרטית, היה סלנסקי למזכיר של המפלגה המאוחדת. במקביל היה סלנסקי יו"ר ועדת ההגנה בבית הנבחרים. סלנסקי נחשב לקיצוני, לעומת גוטוולד הממתן.
אולם בשנת 1950 החל גוטוולד לפנות כנגדו והוא הואשם בפומבי באחריות לבעיות הכלכליות של צ'כוסלובקיה. בנוסף, שניים מעוזריו הואשמו בבגידה וסלנסקי השתתף בהאשמות כנגדם מפחד לעורו. עם זאת, ב-30 ביולי 1951 קיבל את אות המסדר הסוציאליסטי, וספר נאומים שלו על הסוציאליזם היה בשלבי הכנה.
בנובמבר 1951 נעצר סלנסקי ביחד עם 13 מנהיגים קומוניסטים אחרים, והואשם בבגידה ובתמיכה ביוסיפ ברוז טיטו, בטרוצקיזם ובציונות בשירות האימפריאליזם האמריקני. 10 מתוך 13 העצורים היו יהודים, ביניהם גם ארתור לונדון. באותה תקופה בברית המועצות גאתה האנטישמיות, האשמות כזב הועלו ומשפטים מפברקים, דוגמת משפט הרופאים, נערכו. ב-27 בנובמבר ניתן פסק הדין במשפטי פראג בו הורשע סלנסקי, ונידון למוות. הוא הוצא להורג ב-3 בדצמבר 1952.
בשנת 1956 נעשה בחינה מחודשת של פסקי הדין במשפטי פראג, ולא נמצאה סיבה לשנות את פסק הדין המרשיע של סלנסקי. סלסקי זוכה מן ההאשמות באפריל 1963 ובמאי 1968 טוהר שמו. הסרט הצרפתי "ההודאה" משנת 1970 עוסק בפרשת משפטו. במרץ 2018 התגלו כ-20 שעות מצולמות ממשפטי פראג.
משפחתו
הותיר אחריו את רעייתו יוספה, בן (רודולף) ובת (מרתה). לבני הזוג הייתה עוד בת, נאדה, שנולדה במוסקבה ב-1943 ונחטפה בגיל שלושה חודשים. הבן רודולף היה פעיל פוליטית ונמנה עם חותמי אמנת 77. לאחר מהפכת הקטיפה, שימש כשגריר צ'כוסלובקיה ברוסיה ועד שנת 2004 שגריר צ'כיה בסלובקיה.
אבולוציה כתאוריה וכעובדה
מדענים ופילוסופים רבים של המדע תיארו את האבולוציה כעובדה וכתאוריה, ביטוי ששימש ככותרת למאמר של הפלאונטולוג סטיבן ג'יי גולד ב-1981. הוא מתאר עובדה במדע כנתונים שאינם ידועים בוודאות מוחלטת אך "מאוששים עד כדי כך שיהיה זה מעוות לא להסכים, ולו באופן זמני", עם משמעותם ותיאורם כעובדה. תאוריה מדעית היא הסבר מבוסס היטב של עובדות כאלה. עובדות האבולוציה מגיעות מתצפיות על תהליכים בני זמננו, מליקויים ופגמים באורגניזמים, ליקויים ופגמים המהווים עדות למוצא משותף ביולוגי, כימי, גנטי והיסטורי. עובדת האבולוציה נובעת גם מדמיון גנטי בין כל היצורים בעולם החי, ומקיומם של שלבים בתיעוד המאובנים. תאוריית האבולוציה ותאוריות המשנה שלה מספקות הסבר לעובדות אלו.
לכל אחת מהמילים "אבולוציה", "עובדה" ו"תאוריה" יש מספר משמעויות בהקשרים שונים. בביולוגיה, אבולוציה היא שינויים שנצפו באורגניזמים לאורך דורות עוקבים, שינויים והבדלים המעידים על מוצאם מאב קדמון משותף, וברמה הטכנית – שינוי בתדירות האללים (וריאציות של גנים) באוכלוסייה נתונה לאורך זמן; הכוונה בביטוי "אבולוציה" היא גם לתאוריות (כגון תאוריית הברירה הטבעית של צ'ארלס דרווין, ואלפרד ראסל וולאס) שמסבירות את מנגנוני האבולוציה. עבור מדען, עובדה מתארת תצפית שניתן לחזור עליה ושכל המדענים יכולים להסכים עליה; עובדה מתארת מידע שמבוסס עד כדי כך שאף אחד בקהילה המדעית לא יכול לחלוק עליו עקב מידת הביסוס שלו; המונח "עובדה" יכול גם להתייחס לאמיתותה או לשקריותה של טענה או קביעה. עבור הציבור, תאוריה עשויה להיתפס בטעות כדעה או השערה (למשל בביטוי, "זו רק תאוריה"), אבל בקרב בעולם המדע תאוריה פירושה "הסבר מבוסס היטב". עם משמעויות כה רבות למילים "עובדה" ו"תאוריה", משמעויות שונות זו מזו באופן כה ניכר, אנשים יכולים לעיתים קרובות לא להבין זה את זה, להחמיץ זה את המשמעות שאליה מתכוון זה, ומשמעויות הופכות לנושא של ניתוח לשוני-לינגוויסטי ולמקור לאי-הבנה ואי-הסכמה בפני עצמו.
עדויות לאבולוציה ממשיכות להצטבר ולעבור בחינה בתצפיות ובניסויים. הספרות המדעית כוללת הצהרות של ביולוגים אבולוציוניים ופילוסופים של המדע המדגימים כמה מהפרספקטיבות השונות של האבולוציה כעובדה וכתאוריה.
אבולוציה, עובדה ותאוריה
האבולוציה תוארה כ"עובדה ותאוריה"; כ"עובדה, לא תאוריה"; כ"רק תאוריה, לא עובדה"; כ"ריבוי תאוריות, לא עובדה"; וכ"לא עובדה ולא תאוריה". עם זאת, חילוקי הדעות בין ההצהרות הללו קשורים יותר למשמעות של מילים, לסמנטיקה ולפילולוגיה, מאשר לסוגיות המהותיות שבבסיס האבולוציה.
אבולוציה
ציטוט זה מראה את רוחבו והיקפו של הנושא, המשלב את התחומים המדעיים זואולוגיה, בוטניקה, גנטיקה, גאולוגיה ופלאונטולוגיה, בין מדעים רבים אחרים.
הליבה של האבולוציה מוגדרת בדרך כלל כשינויים בתכונה או בשכיחות אללים באוכלוסיית אורגניזמים מדור לדור. הגדרה זו כונתה "ההגדרה הגנטית הסטנדרטית של אבולוציה". הברירה הטבעית היא רק אחת מכמה מנגנונים בתאוריית השינוי האבולוציוני שמסבירים כיצד אורגניזמים מסתגלים לסביבות משתנות. עקרונות התורשה התגלו מחדש בשנת 1900, לאחר מותו של דרווין, במחקרו של גרגור מנדל על ההורשה של וריאציות של תכונות פשוטות באפונה. מחקר נוסף ומאוחר בנושא גנטיקה, מוטציה, פלאונטולוגיה וביולוגיה התפתחותית הרחיב את הישימות וההיקף של התאוריה המקורית של דרווין.
לפי דגלס פוטוימה (Douglas J. Futuyma):
המילה אבולוציה במובן הרחב מתייחסת לתהליכי שינוי, מאבולוציה של כוכבים ועד שינויים בשפה. בביולוגיה, המשמעות היא יותר ספציפית: שינויים תורשתיים המצטברים לאורך דורות של אוכלוסייה. אורגניזמים בודדים אינם עוברים אבולוציה במהלך חייהם, אך וריאציות בגנים שהם יורשים יכולות להפוך לנפוצות יותר או פחות באוכלוסיית האורגניזמים. שינויים במהלך חייהם של אורגניזמים שאינם עוברים בתורשה לצאצאיהם אינם חלק מהאבולוציה הביולוגית. זאת להוציא שינויים אפיגנטיים שעשויים לעבור בתורשה לצאצאים – תחום מחקר שנמצא בראשיתו.
בעיני קית' סטיוארט תומסון, למילה אבולוציה יש לפחות שלוש משמעויות נבדלות:
תומסון מעיר: "שינוי לאורך זמן הוא עובדה, ומוצא מאבות קדמונים משותפים מבוסס על היגיון כל כך בלתי מעורער עד שאנו מתנהגים כאילו הוא עובדה. הברירה הטבעית מספקת את המתווה לתאוריה בעלת תוקף הסברי."
ביולוגים רואים כעובדה מדעית את הקביעה שהאבולוציה התרחשה ועדיין מתרחשת, ומעגנים קביעה זאת בכך שאורגניזמים מודרניים שונים מצורות העבר, ובכך שהאבולוציה עדיין מתרחשת מכיוון שניכרים הבדלים ניכרים בין אורגניזמים וצאצאיהם. ישנה תמיכה מחקרית כמותית כל כך חזקה בעובדה זו, עד שמדענים מתייחסים למוצא משותף כעובדה כמו להבנה שבמערכת השמש כדור הארץ מקיף את השמש, למרות שבחינת היסודות של תהליכים אלה עדיין בעיצומה. ישנן מספר תאוריות לגבי מנגנוני האבולוציה, ועדיין יש ויכוחים פעילים לגבי מנגנונים ספציפיים בה.
ישנה משמעות רביעית למילה "אבולוציה" שאינה בשימוש על ידי ביולוגים כיום. בשנת 1857, הפילוסוף הרברט ספנסר הגדיר זאת כ"שינוי מהומוגני להטרוגני". הוא טען (לפני דרווין) שהדבר "נקבע מעבר לכל מחלוקת" עבור אבולוציה אורגנית ויישם אותה על האבולוציה של מערכות כוכבים, גאולוגיה והחברה האנושית. ב-1865 הודה ספנסר שהגדרתו אינה מושלמת, אך היא נשארה פופולרית לאורך המאה התשע-עשרה עד שדעכה כתוצאה מהביקורת של ויליאם ג'יימס ואחרים.
עובדה
מדענים משתמשים לעיתים קרובות במילה "עובדה" כדי להתייחס לנתונים ניסיוניים או אמפיריים או תצפיות אובייקטיביות הניתנות לאימות. המילה "עובדה" משמשת גם במובן רחב יותר, במשמעות של "כל תאוריה שיש לה הוכחות מוחצות". לפי דאגלס ג'יי פוטוימה:
במובן זה שהאבולוציה מקבלת תוקף מוחץ מהראיות, האבולוציה היא עובדה. לעיתים קרובות אומרים שהיא עובדה באותו האופן שבו סיבוב כדור הארץ סביב השמש הוא עובדה. הציטוט הבא ממאמרו של הרמן מולר, "מאה שנים ללא דרוויניזם הן די והותר", מסביר את הנקודה:
האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית מעלה נקודה דומה:
סטיבן ג'יי גולד מציין גם ש"דרווין הדגיש ללא הרף את ההבדל בין שני הישגיו הגדולים והנפרדים: ביסוס עובדת האבולוציה, והצעת תאוריה – ברירה טבעית – שתסביר את מנגנון האבולוציה". הציבור הרחב מבלבל לעיתים קרובות בין שני היבטים אלה. מדענים ממשיכים להתווכח על הסברים או מנגנונים מסוימים שפועלים במקרים ספציפיים של אבולוציה – אבל העובדה שהאבולוציה התרחשה, ועדיין מתרחשת, אינה שנויה במחלוקת.
קיימת תפיסה שגויה נפוצה שלא ניתן לצפות באבולוציה בצורה מהימנה מכיוון שהכול התרחש לפני מיליוני שנים. עם זאת, גם דרווין וגם אלפרד ראסל וולאס, מייסדי התאוריה, וכל הביולוגים שבאו אחריהם, מסתמכים בעיקר על תצפיות באורגניזמים חיים; דרווין התרכז בעיקר בגידול בעלי חיים מבויתים, ואילו וולאס התחיל מהתפוצה הביוגאוגרפית של מינים באמזונאס ובארכיפלג המלאי. בתחילת המאה העשרים, גנטיקה של אוכלוסיות מילאה תפקיד מרכזי בחקר ובהוכחת האבולוציה, ולאחרונה המוקד העיקרי של תצפית וניסויים הוא ה-DNA.
פילוסופים של המדע טוענים שאיננו יודעים אמיתות אמפיריות בלתי-תלויות-בתודעה (mind-independent) בוודאות מוחלטת: אפילו תצפיות ישירות עלולות להיות "עמוסות תאוריות" ותלויות בהנחות לגבי החושים שלנו ולגבי מכשירי המדידה שבהם אנו משתמשים. במובן זה כל העובדות הן זמניות.
תאוריה
ההגדרה המדעית של המילה "תאוריה" שונה מההגדרה המילולית היומיומית של המילה. בשפת העם, המילה תאוריה יכולה להתייחס לניחוש, להשערה פשוטה, לדעה, או לספקולציה שאינה חייבת להתבסס על עובדות, ואינה צריכה להיות מנוסחת באופן שיאפשר להפיק ממנה חיזויים שניתנים לבדיקה.
במדע, לעומת זאת, משמעות המילה תאוריה היא קפדנית בהרבה. תאוריה מדעית היא "הסבר מבוסס היטב של היבט כלשהו של עולם הטבע שמשלב עובדות, חוקים, מסקנות, והשערות שנבדקו." תאוריות נוצרות מהשערות שעברו שוב ושוב מבחני ראיות שנערכו בניסיון להפריכן. במקרה של אבולוציה באמצעות ברירה טבעית, דרווין הגה את ההשערה בסביבות 1839, והכין טיוטה ראשונה של הרעיון כעבור שלוש שנים, ב-1842. הוא דן בכך רבות עם רבים מחבריו האינטלקטואלים, וערך מחקרים נוספים כהכנה לכתביו ולעבודותיו האחרים. לאחר שנים של פיתוח, הוא בסופו של דבר פרסם את העדויות והתאוריה שלו בספרו "מוצא המינים" בשנת 1859.
"תורת האבולוציה" היא למעשה רשת של תאוריות שיצרה את תוכנית המחקר של הביולוגיה. דרווין, למשל, הציע חמש תאוריות נפרדות בניסוח המקורי שלו, שכללו הסברים מכניסטיים ל:
מאז דרווין, האבולוציה הפכה לגוף נתמך היטב של קביעות קשורות זו בזו שמסביר תצפיות אמפיריות רבות בעולם הטבע. תאוריות אבולוציוניות ממשיכות לייצר תחזיות והסברים שניתנים לבדיקה, לגבי אורגניזמים חיים ואורגניזמים מאובנים.
שדה א-שמה
שדה א-שאמה (בערבית: حرة الشامة; ידוע גם כ"חארַת א-שאם" (حرة الشام). 'חַרַה' בערבית הוא שדה געשי, ו'א-שאם' הוא כינויו של אזור הלבנט) הוא שדה געשי נרחב המצוי במזרח התיכון, ממזרח לבקע הסורי-אפריקני, במדינות ערב הסעודית, ירדן, סוריה וישראל (בתחום רמת הגולן, המהווה את הקצה הצפון-מערבי של השדה). שטחו של השדה הוא כ-40,000 קמ"ר ומצויים בו יותר מ-800 חרוטים געשיים.
אבולוציה כתאוריה וכעובדה
אבולוציה כתאוריה ועובדה בספרות
ביולוגים אבולוציוניים ופילוסופים של המדע מדגימים פרספקטיבות שונות של האבולוציה כעובדה ותאוריה.
שדה א-שמה
גאוגרפיה
שדה א-שמה הוא החלק המרכזי בשדה געשי רחב יותר ששטחו כ-200,000 קמ"ר, המתחיל מאזור עדן שבתימן ומגיע עד דיארבקיר בדרום טורקיה. השדה נוצר במהלך 30 מיליון השנים האחרונות בשוליו המערביים של הלוח הערבי, במקביל להתרחקותו מהלוח האפריקני בתהליך שיצר את ים סוף ואת הבקע הסורי-אפריקאי.
אבולוציה כתאוריה וכעובדה
אבולוציה כעובדה ותאוריה
המילה "עובדה" משמשת בדרך כלל כדי להתייחס לשינויים הניתנים לצפייה בתכונות האורגניזמים לאורך דורות בעוד שהמילה "תאוריה" שמורה למנגנונים הגורמים לשינויים אלה:
שדה א-שמה
גאוגרפיה
שדה א-שמה נמצא, כאמור במרכזו של השדה. כיוונו של שדה א-שמה הוא מדרום-דרום-מזרח לצפון-צפון-מערב, במקביל לכיוונו של ים סוף. ישנה סברה כי הגעשיות בשדה א-שמה קשורה לקו הפתיחה של ים סוף.
אבולוציה כתאוריה וכעובדה
אבולוציה כאוסף של תאוריות, לא כעובדה
האוצֵר במוזיאון להיסטוריה של הטבע של מחוז לוס אנג'לס, קירק ג' פיציו (Fitzhugh), כתב שמדענים חייבים להקפיד לתאר "בזהירות ובצורה נכונה" את אופי החקירה המדעית בתקופה שבה הביולוגיה האבולוציונית מותקפת מצד בריאתנים ותומכים של תכנון תבוני. פיציו כותב שבעוד שעובדות הן מצבי הוויה בטבע, תאוריות מייצגות מאמצים לחבר את מצבי ההוויה הללו על ידי קשרים סיבתיים:
שדה א-שמה
גאוגרפיה
שטחו של שדה א-שמה הוא כ-40,000 קמ"ר, והוא שדה געשי רציף כמעט לגמרי. נכללים בו מספר אזורים געשיים עיקריים:
אבולוציה כתאוריה וכעובדה
אבולוציה כאוסף של תאוריות, לא כעובדה
פיציו מכיר בכך שהוויכוח "תאוריה" מול "עובדה" הוא ויכוח על משמעותן של מילים. למרות זאת הוא טוען שהתייחסות לאבולוציה כ"עובדה" אינה נכונה מבחינה טכנית ומסיחה את הדעת מ"המטרה העיקרית של המדע, שהיא לרכוש ללא הרף הבנה סיבתית באמצעות הערכה ביקורתית של התאוריות וההשערות שלנו". פיציו מסכם ש"הוודאות" של האבולוציה "אינה מספקת שום בסיס להעלאת תאוריה או השערה אבולוציונית כלשהי לרמה של עובדה".
ויליאם ק' רוברטסון כתב עבור איגוד המורים הלאומי למדעים, "שמעתי יותר מדי מדענים טוענים שהאבולוציה היא עובדה, לעיתים קרובות כתשובה לטענה שהיא רק תאוריה. אבולוציה היא לא עובדה. במקום לטעון כך, אני חושב שמוטב שהמדענים יסכימו שאבולוציה היא תאוריה ואז ימשיכו ויסבירו מהי תאוריה – הסבר קוהרנטי שעובר בדיקות בלתי פוסקות ולעיתים קרובות עדכון על פני תקופה של זמן."
יאיר לפיד (תוכנית טלוויזיה)
יאיר לפיד הייתה תוכנית ראיונות ואירוח ישראלית, בהנחייתו של יאיר לפיד, אשר שודרה בשנים 2000–2007 בערוץ 2 במשך שמונה עונות, במסגרת זכיינית השידור "רשת". התוכנית היא המשכה של תוכניות האירוח אותם הנחה לפיד, "יאיר לפיד חי בעשר" ששודרה בין השנים 1997–1999 בערוץ 3, ו"סוגרים שבוע עם יאיר לפיד" ששודרה בין השנים 1995–1997 בערוץ הראשון.
התוכנית זכתה להצלחה רבה, ולפרס מסך הזהב שלוש שנים ברציפות (פרס המוענק על פי בחירת הקהל). במסגרת התוכנית אירח לפיד בשידור חי אנשים בולטים הקשורים במידה רבה בענייני האקטואליה, אם בעולם הפוליטיקה, הבידור או הציבור, מישראל ומהעולם. באולפן התוכנית התראיינו מאות אנשים, בהם ראשי הממשלה אהוד אולמרט, אריאל שרון, בנימין נתניהו, אהוד ברק, שמעון פרס ויצחק שמיר; ואנשי בידור ותרבות מובילים, כגון ארז טל, אבי קושניר, איל קיציס, יעל בר זוהר, נינט טייב, עפרה חזה, גילה אלמגור, אהוד מנור, נעמי שמר וצביקה הדר. המרואיין הראשון בתוכנית הבכורה היה אריק איינשטיין. כמו כן, שודרו ראיונות מיוחדים עם אנשים מוכרים מחו"ל, כגון: ג'וליה רוברטס, ארנולד שוורצנגר, ריצ'רד גיר, ביל גייטס, סטיבן הוקינג והדלאי לאמה.
מבנה התוכנית
לרוב, היה לתוכנית מבנה קבוע:
Faber-Castell
היסטוריה
החברה הוקמה על ידי קספר פאבר, ובשמה הוא ייצר את העפרונות הראשונים, תחת השם "Bleyweißsteffte", למכירה בשוק נירנברג. בנו ארתור-וילהלם פאבר שינה את שם המפעל ל-A.W.Faber, ותחת שם זה ייצר את עפרונותיו. שם זה הפך לסימן רשום רק אחרי שנכדו של ארתור וילהלם, לותר פון פאבר, הרחיב את המפעל ורשם את השם. לותר היה אחראי למספר פיתוחי יסוד בייצור עפרונות, כגון העפרון המשושה הראשון.
עפרונות תקניים בשם A.W.Faber נמכרו לראשונה בניו יורק ב-1843, ובכך פתחו את הדרך לייצוא עפרונות המפעל לשווקים בחו"ל. ב-1849 נפתח בניו יורק המפעל הראשון של Faber-Castell לייצור עפרונות מחוץ לגרמניה, ואחריו מגיעים ענפים ונקודות מכירה בלונדון, פריז, סנקט פטרבורג ווינה.
ב-1851 קובע לותר פון פאבר את התקן הרשמי הראשון לעפרונות כתיבה. בהמשך הדרך התעשייה מטמיעה את מרבית עקרונות תקן זה בתקנים המצויים עד היום בשימוש.
בנו של הרוזן, רולנד פון פאבר-קסטל, ממשיך את המפעל ופותח בתחילת שנות השלושים מפעל ייצור בסאו קרלוס, ברזיל, ובשנת 1967 משלים את הרכישה ובונה במקום את המפעל הגדול בעולם (נכון ל-2008) של עפרונות ועפרונות צבעוניים. הדור השמיני, החל משנת 1978, הוא הרוזן אנטון וולפגנג פון פאבר-קסטל.
המפעל בסאו קרלוס דורש עוד ועוד חומר גלם, והחברה מקימה במקום חוות אורניים בעיר פראטה על מנת לספק את הצרכים. במקביל, החברה פותחת מפעל נוסף באינדונזיה, שצרכי העץ שלו מסופקים מקומית, ומפעל במלזיה שמייצר מחקים. מכשירי המדידה עוברים לקולומביה, שם מפתח מפעל נוסף בשנת 1997. ב-2001, מתרחבת החברה למפעל (ה-15 במספר) בסין, המתמחה בעטים כדוריים ונובעים.
השפעה על הסביבה
חברת Faber-Castell מייצרת כ-1.8 מיליארד עפרונות עץ, עם ליבות שונות, במפעלים בברזיל (סאו קרלוס ופראטה) בכך היא חברת ייצור העפרונות הגדולה בעולם. על מנת לחדש את רישיונה לעסוק בתחום בברזיל, תארה החברה במסמך כיצד צורכי העץ (ולטענתה כלל צורכי חומר הגלם) מושגים בחוות האורניים הגדולה בפראטה, ללא פגיעה יתרה בסביבה. לטענת ארגונים סביבתיים מסוימים, מדובר בהוכחה כי חברות יכולות למצוא פתרונות סביבתיים שבטווח הארוך יסייעו ליציבותן ולרווחיותן.
על הלוגו
הלוגו של Faber-Castell כולל שני אבירים רכובים, הנלחמים בקרב רומח. איור זה נראה על אריזת העפרונות הירוקים שיצאו לראשונה ב-1905, והפך עם הזמן לסמל חוזר במוצרי החברה, עד שהשתרש כלוגו. משמעות האיור לטענת החברה הוא התגברות אגרסיבית על תחרות בעזרת איכות, ואין קשר לאירוע משפחתי כלשהו. כיום איור האבירים מופיע על כלל מוצרי החברה, כולל גרסה אמנותית שלו בערכות העפרונות הצבעוניים.
פולי קולינס (ציירת)
חיים אישיים
פולי קולינס נולדה בקיימברידג', ניו יורק. משפחתה עברה למסצ'וסטס בשנת 1820 והצטרפה לכפר הנקוק של כת השייקרים. קולינס נותרה חברה, או מאמינה, בכת השייקרים לאורך כל חייה. היא טיפלה בנערות צעירות בקהילה במהלך חלק מהשהות בה.
ציורי מתנה
בין השנים 1841–1859 הכינה קולינס 16 "ציורי מתנה" בצבעי מים כתוצאה מגילויים רוחניים במהלך "תקופת הביטויים" של השייקרים. במהלך הזמן הזה"... להט רוחני עז אחז את קהילות השייקרים. על פי המסורת, רוחות שמימיות ירדו לארץ, נושאות מתנות של חזיונות, מזמורים, ריקודים וציורים. האם אן לי (מייסדת הכת ומנהיגתה) הייתה בולטת בקרב הרוחות שנראו למדיומים או כפי שכונו "המכשירים".
בשנת 1859 יצרה קולינס רישום של "עץ הנוחות" עם חזון מתנה מהאם אן ליוניס אולדריס. התקופה בה נתפסו חזונות רוחניים בשיר או בציור, שנקראה אצל המאמינים "תקופת הביטויים", כונתה גם "תקופת עבודתה של המייסדת אן לי". בחזיונות אלה האמינו חברי הכת. עבודה זו הייתה וריאציה של המוטיב הנפוץ של כת השייקרים "עץ החיים", כמו התיאורים שעשתה האנה קוהון. זו הייתה אחת היצירות הבולטות ביותר של קולין.
אמנים מרכזיים מקהילת השייקרים היו קולינס, האנה קוהון וג'וזף וויקר. תקופת הביטויים הסתיימה כאשר חברי הכת התביישו מ"ההגזמה הרגשית והביטויים המיסטיים של תקופה זו."
אברוקה
אברוקה (באסטונית: Abruka) אי במפרץ ריגה, מדרום לאי סארמאה הכלול באסטוניה. אברוקה כלולה בתת-המחוז קארמה שבמחוז סארה.
היסטוריה
תעודות ראשוניות על התיישבות אנושית באי החלו בימי-הביניים, כשבישוף מקומי הקים שם אחוזה להכלאת סוסים. אנשים התקבעו באי החל במאה ה-18.
בשנת 1878 הוקם באי "פארק איילים", כש-13 איילים הובאו מאיים סמוכים. האיילים התרבו וכיום הם מסתובבים חופשי באי.
בשנת 1931 הוקם באי מגדלור בגובה של 36 מטר.
בשנת 1960 הוקם באי מרכז קהילתי, אך כשהסתיים העשור החלו להשתמש בו כמוזיאון.
בשנת 1994 הוצבה בבית-הקברות המקומי אנדרטה לזכר 852 אנשים שנהרגו בטביעת אונייה.
גאוגרפיה
שטח האי אברוקה הוא 8 קמ"ר בלבד, ובין סארמאה ואברוקה מפריד 6 ק"מ של ים. אוכלוסייתו מונה כמה עשרות בני אדם. שלושה איונים מקיפים את האי: ואהאסה, קאסלאיד ולינוסיטמאה (כשפירוש שמו של האחרון "ארץ צואת הציפורים").
NGC 4570
NGC 4570 היא גלקסיית עדשה בקבוצת הכוכבים בתולה, הנמצאת במרחק של כ-54 מיליון שנות אור ממערכת השמש ושייכת לצביר הבתולה.
ליבהר
ליבהר (בגרמנית: Liebherr) היא חברה גרמנית העוסקת בייצור ציוד מכני הנדסי, עגורנים, ציוד תעופה, ציוד תחבורה, ציוד בנייה, מכונות לתעשייה, מכונות חקלאות, כלי עבודה ומכשירי חשמל ביתיים. החברה מספקת בנוסף מגוון של שירותים ומוצרים בטכנולוגיה חדשנית.
מטה החברה הראשי שוכן בעיר אשר בשווייץ. תהליכי הפיתוח והייצור של מוצרי חברת ליבהר מתבצעים ב-35 מיקומים ב-16 מדינות שונות. נכון לחודש דצמבר 2010 מעסיקה החברה 32,979 עובדים ביותר מ-120 חברות במדינות שונות ברחבי העולם.
NGC 4570
תצפית
הגלקסיה נמצאת בחלקו הדרומי של צביר הבתולה, כ-6 מעלות מצפון-מערב לכוכב δ בבתולה, כ-7.3 מעלות ממערב-דרום-מערב לכוכב וינדמיאטריקס וכ-8.7 מעלות מצפון לכוכב פורימה. כ-0.8 מעלה ממערב-צפון-מערב לה נמצאת NGC 4526 ובאותו הכיוון במרחק זוויתי של 1.9 מעלות נמצאת M49, כ-1.1 מעלות מצפון-מערב לה נמצאת NGC 4535, כ-3 מעלות מצפון-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4596 ובמרחק דומה ממזרח-צפון-מזרח לה נמצאת NGC 4698, כולן גלקסיות השייכות גם כן לצביר הבתולה.
תכונות
אורכה הזוויתי של NGC 4570 הוא כ-3.8 דקות קשת, שממרחקה שקול לקוטר של כ-60,000 שנות אור, פחות משני שלישים מהקוטר של שביל החלב, אך רוחבה הזוויתי הוא רק מעט יותר מרבע מאורכה הזוויתי, כך שקו הראייה אליה כמעט מקביל למישור הגלקסיה. ככל הנראה מדובר בגלקסיית עדשה מסוג S0, אך מכיוון שהיא נראית מצידה הצר, ייתכן שמדובר דווקא בגלקסיה אליפטית מאוד פחוסה מסוג E7. מסתה מוערכת בכ- מסות שמש, כ-30% ממסת שביל החלב, כאשר קרוב לשלושה רבעים ממסתה או כ- מסות שמש, היא מסת הכוכבים שבגלקסיה. בדומה לגלקסיות אחרות מסוגה, בגלקסיה יש מעט גז ואבק, ולכן יצירה של כוכבים חדשים מתרחשת בקצב נמוך יחסית שמוערך בכ-3 מאיות של מסת שמש בשנה, או מסת שמש בכ-34 שנים. בהתאם לכך, אוכלוסיית הכוכבים בגלקסיה היא די זקנה וגילה הממוצע מוערך בכ-14 מיליארד שנים והמתכתיות של הכוכבים היא כ-65% מזו של השמש. חקירת המבנה הפנימי של הגלקסיה העלתה שדיסקת הגלקסיה אינה שלמה אלא מורכבת מדיסקה פנימית המקיפה את גרעין הגלקסיה ברדיוס זוויתי של שניית קשת השקול לרדיוס של כ-270 שנות אור ודיסקה חיצונית שמתחילה מרדיוס זוויתי של כ-7 שניות קשת השקולות לרדיוס של כ-1860 שנות אור. במרווח בין שתי הדיסקות קיימות שתי טבעות שבהן צפיפות התווך בין-כוכבי גדולה יותר, הטבעת הפנימית היא ברדיוס זוויתי של כ-1.7 שניות רשת או כ-450 שנות אור והחיצונית בקוטר זוויתי של 4.4 שניות קשת או כ-1170 שנות אור. צורת הטבעות מרמזת על קיומו של מוט מרכזי (שלא נצפה ישירות) שאורכו מוערך בכ-3,250 שנות אור. את הגלקסיה מקיפה מערכת של כ-280 צבירים כדוריים, שבניגוד למערכות דומות בגלקסיות אחרות, שמורכבות מאוכלוסיית צבירים צעירה (פחות ממיליארד שנים) עם מתכתיות רגילה ומאוכלוסיית צבירים מבוגרת (מעל 10 מיליארד שנים) עם מתכתיות נמוכה, ל-NGC 4570 יש גם אוכלוסיית צבירים משמעותית, שגילם בין מיליארד שנים ל-3 מיליארד שנים עם מתכתיות רגילה (דומה לזו של השמש). משערים שקיומה של אוכלוסייה זו מצביעה על אירוע מיזוג בין שתי גלקסיות לפני מספר מיליארדי שנים.
ליבהר
היסטוריה
חברת ליבהר נוסדה בשנת 1949 בעיירה קירכדורף בבאדן-וירטמברג אשר בגרמניה על ידי הנס ליבהר כחברה משפחתית לציוד בנייה. המוצר הראשון של החברה היה עגורן נייד (TK-10) אשר היה ידוע בקלות הפירוק וההרכבה שלו. נכון לשנת 2011 החברה נמצאת עדיין בבעלות משפחתית מלאה, ומנוהלת על ידי הדור השני של המשפחה, איזולדה ליבהר וווילי ליבהר. קבוצת ליבהר מחולקת ליחידות שונות בתוך החברה, אשר ניתנות לניהול יעיל וקל יותר. ניהול התפעול של ייצור המוצרים ומכירותיהם הם באחריות מלאה של החטיבה העוסקת בהם.
מוצרים
חברת ליבהר מייצרת עגורנים ניידים ומגדליים, ציוד לנמלים, ציוד מכני הנדסי הכולל כלים לכרייה, חציבה, וחפירה מהגדולים בעולם, בכללם: דחפורים, מעמיסים אופניים, מחפרים, טרקטורים ומפלסות; ציוד בנייה, ציוד סלילת כבישים, משאיות עפר, משאיות מחצבה גדולות, ומשאיות מערבלי בטון. כמו כן החברה מייצרת חלקי מטוסים ומהווה ספק עיקרי של חלקי מטוסים לאיירבוס. בנוסף, חברת ליבהר מייצרת מכונות תעשייתיות, כלי חיתוך תעשייתיים, כלי עבודה כגון מקדחים, ומכשירי חשמל ביתיים כגון מקררים ומקפיאים.
מוצרי החברה נרכשו על ידי חברת מנופי אבי ומופעלים בישראל.
מרגרט מאהי
מרגרט מאהי (באנגלית: Margaret Mahy; 21 במרץ 1936 – 23 ביולי 2012) הייתה סופרת ניו זילנדית, מחברת ספרי ילדים ונוער. רבים מספריה כוללים היבטים על-טבעיים מובהקים, אולם כתיבתה עוסקת בנושאים של מערכות יחסים אנושיות והתבגרות.
יצירתה
ספריה "The Haunting" ו-"Changeover: A Supernatural Romance" זכו במדליית קרנגי של "המוסד לספרנות ומידענות" (Chartered Institute of Library and Information Professionals - CILIP). היא כתבה למעלה מ-100 ספרים מאוירים, 40 רומנים ו-20 קובצי סיפורים קצרים. ספרי הילדים שכתבה, "A Lion in the Meadow" ,"The Seven Chinese Brothers" ו-" The Man Whose Mother was a Pirate" נחשבים לקלאסיקות לאומיות. ספריה תורגמו לגרמנית, צרפתית, ספרדית, הולנדית, נורווגית, דנית, שוודית, פינית, איטלקית, יפנית, קטלונית ואפריקאנס. בנוסף, כמה מסיפוריה תורגמו לרוסית, סינית ואיסלנדית.
Down to Earth
Down to Earth הוא שיר מתוך סרט ההנפשה הממוחשבת של פיקסאר, "וול-E", אשר הופץ לראשונה בשנת 2008. השיר נכתב ובוצע על ידי פיטר גבריאל, כאשר גבריאל גם הלחין אותו יחד עם תומאס ניומן. בביצוע השיר לוקחת חלק גם מקהלת סווטו גוספל, מקהלת גוספל דרום אפריקאית. השיר הופץ לראשונה ב-10 ביוני 2008 על ידי וולט דיסני רקורדס ו-Real World Records, כמו כן, הוא שיר מספר 37 בפסקול "WALL-E" אשר הופץ לראשונה ב-24 ביוני 2008.
פיתוח
השיר פותח בשביל סרט ההנפשה הממוחשבת של פיקסאר, "וול-E", אשר הופץ לראשונה בשנת 2008, כאשר הוא מושמע בקרדיטי הסיום. בריאיון לעיתונאי מארק בלייק, גבריאל אמר שכילד הוא אהב אנימציה, ולכן הוא חובב ענק של פיקסאר, כמו כן, הוא הוסיף שמפני שיש לו ילדים קטנים הוא רואה את הסרט פעמים רבות. גבריאל הוסיף שהיה לו נהדר לעבוד עם ניומן, אשר הלחין את הפסקול הטוב ביותר לטלוויזיה אי פעם עבור הסדרה "עמוק באדמה".
Arwa
ארווה (באנגלית: Arwa, בערבית: أروى) הוא מותג מים מינרליים אמירתי המיוצר על ידי קבוצת אל אליה מדובאי וקבוצת קוקה-קולה.
מוצרי החברה מיוצרים משנת 1990 במפעל הראשי בעיר אל-עין, איחוד האמירויות ובמפעל משני בעיר טולכרם, הרשות הפלסטינית.
מי ארווה נמכרים ברשות הפלסטינית ובעיקר במדינות המפרץ הפרסי: איחוד האמירויות, עומאן, בחריין וקטר.
בשנת 2010, השיקה החברה מים מוגזים בטעם פירות, תחת השם ארווה פירות (Arwa Fruits) ושיווקה את המוצר לראשונה בבחריין.
למה מצויה
למה מצויה (שם מדעי: Lama glama) היא מין בסוג למה, ואחד מסמליהם המובהקים של הרי האנדים, מוכרת כחיה מבויתת באמריקה. משמשת לבשר וכבהמת משא עיקרית בידי הילידים. שם היא חיה בגבהים של 4,000-2,000 מטרים מעל פני הים. יש לה תיעוד קדום ביותר מאז התקופה הפרה-קולומביאנית, אך למין זה אין כלל אוכלוסיות בבר.
מקור שמה של החיה הוא בשפת הקצ'ואה העתיקה. באזור האנדים מבטאים את שמה לְיָמָה.
תפוצה ואזורי מחיה
הרמות הגבוהות (Altiplano) בדרום-מזרח פרו ובמערב בוליביה הן אזור המחיה הטבעי של המין. אזורים אלו מכוסים בצמחייה נמוכת גובה – עצים, שיחים ועשבייה.
הרמות מחולקות לאזור הצפוני ובו מזג אוויר ממוזג ותוואי שטח הררי, ולאזור הדרומי ובו אקלים מדברי.
תיאור הלמה המצויה
הלמה, כיתר הגמליים, בעלת צוואר וגפיים ארוכים, אוזניים ארוכות ומחודדות ושפה בולטת. היא חסרת דבשת, בדומה ליתר מיני הגמליים של העולם החדש – גואנקו ואלפקה, והמין הגדול בקבוצה זו.
ללמה פרווה צמרית על כל גופה, הזנים השונים בעלי גדלים שונים וצבעי פרווה מרובים. הכסות הנפוצה היא בגוון חום אדמוני, עם טלאים צהובים ולבנים.
גובה הלמה הבוגרת הוא בין 1.60 ל-1.80 מטר בגובה הראש. הן שוקלות בין 127 ל-204 ק"ג. ולד הלמה (שנקרא קריה, ) שוקל בין 9 ל-14 ק"ג. תוחלת החיים של הלמה נעה בין 15 ל-25 שנה, ומספר פרטים חיו גם 30 שנה ויותר. למות מעדיפות לחיות עם למות אחרות כעדר. למות יכולות לשאת כ-25%-30% ממשקל גופן. הלמות נחשבות לחיות נבונות יחסית, המסוגלות ללמוד משימות פשוטות בעצמן לאחר מספר חזרות.
תזונה
קיימות מגוון אפשרויות להאכלת למות; זמין מגוון רחב של מזונות תעשייתיים וחקלאיים. הגורמים המכריעים העיקריים כוללים מחיר, זמינות, ערך תזונתי ואנרגיה. למות צעירות בגדילה דורשות ריכוז גבוה יותר של חומרים מזינים מלמות בוגרות בשל יכולות מערכת העיכול הפחותות שלהן.
אם נודדת
אם נודדת (באנגלית: Migrant Mother) הוא תצלום מאת הצלמת האמריקאית דורותיאה לאנג. התמונה צולמה ב-1936, במהלך השפל הגדול בארצות הברית, והפכה לאחד מסמליו ונחשבת לאחת מהתמונות המפורסמות ביותר. בתמונה נראית פלורנס אוונס תומפסון כשילדה נשענת על כל אחת מכתפיה וראשיהן מופנים מהמצלמה, והיא אוחזת בחיקה תינוקת, אשר מוסתרת חלקית.
רקע
מאוחר יותר סיפרה לאנג על הפגישה :
מנגד טענה תומפסון כי לאנג מעולם לא שאלה שאלות והבינה את הפרטים לא נכון. טרוי אוונס, אחד מבניה של תומפסון, סיפר :
תומפסון טענה שלאנג הבטיחה שהתמונות לא יפורסמו לעולם, אבל לאנג שלחה את התמונות ל"סן פרנסיסקו ניוז" ולמנהלת החקלאות. יום למחרת, ב-11 במרץ 1936, פרסם העיתון את התמונות תחת הכותרת: "מה המשמעות של הניו דיל לאמא הזו ולילדיה?" ודווח שבין 2,500 ל-3,500 עובדים עניים סובלים מרעב במחנות ליד ניפומו. בעקבות פרסום הממשל הפדרלי העביר מעל 9,000 קילוגרם מזון למחנות, אבל תומפסון ומשפחתה כבר לא היו שם.
זהותה של תומפסון
פלורנס אוונס תומפסון נולדה באחד בספטמבר 1903 בטריטוריה האינדיאנית שכיום היא חלק מאוקלהומה. שני הוריה הם ממוצא צ'רוקי. בגיל 17 היא התחתנה עם קליאו אוונס, בנו של חוואי. המשפחה היגרה מערבה ביחד עם קרובים ממשפחת אוונס ושם עבדו בחוות בעמק סקרמנטו. בשנת 1931, תומפסון הייתה בהריון עם ילדה השישי כאשר בעלה נפטר משחפת. פלורנס עבדה בשדות ובמסעדות כדי לפרנס את ששת ילדיה. בשנות השלושים היא ילדה עוד ארבעה ילדים. המשפחה עבדה בעבודות מזדמנות בחקלאות ועברה ממקום למקום בעקבות היבולים בקליפורניה ולעיתים גם באריזונה. ב-1945 המשפחה השתקעה במודסטו קליפורניה.
תמונה איקונית
לאנג עבדה באותה תקופה עבור סוכנות ממשלתית פדרלית אמריקאית, כך שהתמונה הייתה ברשות הציבור, והיא לא קיבלה תמלוגים עבורה. עם זאת, התמונה הביאה ללאנג פרסום רב, וביססה את שמה כצלמת. תומפסון, לעומת זאת, תיעבה את התמונה מפני שלאנג התפרסמה על חשבונה ושדמותה בתמונה מקרינה פאסיביות וחוסר אונים. תומפסון וילדיה ביקשו להפיג את הדימוי השלילי שדבק בהם כפליטי אגן האבק.
התמונה השישית מאותו סט הפכה למוכרת ביותר. התמונה מתמקדת בפניה של תומפסון, ומהר מאוד הפכה להיות סמל לאותה תקופה, וייצגה עידן שלם. רוי סטרייקר (Stryker), כלכלן וצלם, כינה את התמונה "הצילום האולטימטיבי של השפל הגדול". הצלם אדוארד סטייכן הכריז על התמונות כ"התיעוד האנושי המרשים ביותר שהוצג בתמונות אי פעם". עם זאת, מאוחר יותר ספגו הצלמים ביקורת על כך שהציגו את תנאי המחיה של המצולמים כחמורים יותר משהיו באמת.
בזמן ההכנות להצגת התמונה בתערוכה ב-1941, נעשה ריטוש בנגטיב על מנת להסיר את קצה אגודלה של תומפסון, שהופיע בפינה הימנית התחתונה והפריע לקומפוזיציה. הדבר התגלה בשנות ה-60, כאשר בני זוג גילו את התמונה המקורית בפחי האשפה של לשכת המסחר בסן חוזה. אחרי מותם של שני בני הזוג גילתה בתם את התמונות בביתם. ב-1998 הודפסה התמונה על בול בשירות הדואר של ארצות הברית.
הקרמלין בקאזאן
היסטוריה
התיישבות אנושית ראשונה באזור קאזאן התקיימה באלף ה-7 לפנה"ס ובאלף ה-8 לפנה"ס. במקום שרידים ארכאולוגיים מתקופת הברונזה (תקופת קאזאן המאוחרת) ומתקופת הברזל במאות ה-8 לפנה"ס עד ה-6 לפנה"ס, וכן מתחילת ימי הביניים (המאה ה-4 והמאה ה-5).
החל במאה ה-10 ועד המאה ה-13 התקיימה בקאזאן התיישבות בולגרית טרום מונגולית, ובגבעת הקרמלין שכן יישוב מסחרי מבוצר ומוקף בחפיר ובחומות. במאה ה-12 נבנתה במקום מצודת אבן והעיר התפתחה כמוצב על הגבול הצפוני של בולגריה של הוולגה. במאה ה-13 הרסו המונגולים את המצודה, ובנו תחתיה סיטדל מבוצר ששימש כמרכז שלטוני של נסיך קאזאן.
באמצע המאה ה-15 השתלטה אורדת הזהב על קאזאן והקרמלין שוחזר והוגדל. לאחר כמאה שנים, באמצע המאה ה-16 היה האתר למצודת אבן ועץ שכלל את ארמונו של שליט החנאט של קאזאן שהתקיימה מ-1438 עד 1552, מסגד, קברים ונקרופוליס. הארמון עצמו שימש גם כבית אוצר וספרייה לכתבי יד, והמתחם הוקף במספר חומות שהוקמו בגבהים שונים.
ב-1552 השתלטו הרוסים על קאזאן, ואיוואן הרביעי טבח באוכלוסייה וקבע בעיר את בירתה של "ארץ הוולגה". הקרמלין הרוסי החדש היה זהה בשטחו ובתוכניתו הכללית למצודה הטטרית. אחד ממגדלי השמירה הפך למגדל הפעמונים של קתדרלת הבשורה, והמבנים הקיימים המשיכו ועמדו על תילם, ורק ייעודם השתנה. מסגדים הפכו לכנסיות, ארמון החאן היה למחסן נשק, ובמקום נוסדו שני מנזרים - מנזר השילוש ומנזר ההשתנות. מנגד, המסגד הגדול באתר נהרס ונוספו לו מבנים חדשים בחלקו הדרומי של המתחם ששמשו לצרכים מנהלתיים. בשנת 1708 הפכה קזאן לבירתה של נפת קאזאן והעיר התפתחה. בקרמלין התרחשו מספר שינויים והמרכז השלטוני ולשכת המושל שמוקמה באזור ארמון החאן הישן עברו לחלקו הצפוני של המתחם. המתחם כולו אורגן מחדש, ונסללה הדרך שהובילה משער ספאסקי בחומה הדרומית אל שער ומגדל טייניצקאיה בצפון, וזו חילקה את המצודה לשני חלקים ברורים ושונים בייעודם - החלק המזרחי ובו ארמון המושל, המשרדים, משרדי מועצת הכנסייה, בית הבישוף וקתדרלת הבשורה; והחלק המערבי ובו המנזרים ובית הספר לקצינים.
בתקופת סטלין נהרסו רוב הכנסיות בקרמלין, והחל בשנות החמישים של המאה ה-20 חודשו החומות ומגדלי השמירה. ב-22 בספטמבר 1994 הוכרז הקרמלין כמוזיאון היסטורי, אדריכלי ואומנותי, ועבודות שחזור מקיפות החלו להיערך במקום. השינוי החשוב ביותר היה בנייתו של מסגד קולשריף במקום בו ניצב מסגד בתקופת החנאט של קאזאן, וזה נחנך בטקס רשמי ב-24 ביוני 2005. עוד חודשו קתדרלת הבשורה והאפיפיור יוחנן פאולוס השני השיב לה את האיקונין של "יולדת האל של קאזאן".
המבנים בקרמלין
המבנים: 14. קתדרלת הבשורה; 15. מנזר השתנות של ישו וכנסיית ניקולאי עושה הנפלאות; 16. קתדרלת מערת ההשתנות הקטנה; ;17. המשמר; 18. מגדל סיימביקה; 19. כנסיית הארמון ; 20. ארמון המושל; 21. הבניין הצפוני; 22. בניין מועצת הכנסייה; 23. בית הבישוף; 24. הבניין המרכזי; 25. בית הספר לקצינים; 26. הארסנל; 27. בניני המשרדים; 28. מסגד קולשריף; 29. הבניין המערבי; 30. הבניין הדרומי]] הקרמלין של קאזאן שוכן בראש גבעה על הגדה השמאלית של הנהר קאזאנקה, ובשל אילוצים טופוגרפיים צורתו היא כשל פוליגון לא-רגולרי ארוך הנמתח מדרום לצפון. אורכו של הקרמלין מגיע ל-600 מטר מצפון לדרום ורוחבו נע בין 200 ל-300 מטר. גובהו המרבי מעל לסביבתו הוא 28 מטר. רוב המבנים שנמצאים כיום באתר הם מהמאות ה-10 עד ה-16, וקיימים שרידים של מבנים וביצורים שהוקמו החל במאה ה-10. עומק החפירות הארכאולוגיות נע בין 3 ל-8 מטר.
מנזר ההשתנות של ישו
מנזר ההשתנות שוכן בחלק הדרום-מערבי של המתחם בקרבת שער ספאסקי. בניית המנזר החלה בשנת 1557 והוא היה מרכז לפעילות דתית ולמקום קבורה של הממסד השלטוני והדתי בעיר. הקתדרלה ששכנה במרכזו של מתחם זה נבנתה בשנים 1595-1601 אך היא נהרסה בשנות ה-20 של המאה ה-20, ורק בסיסה שרד. כנסיית ניקולאי הקדוש עושה הניסים וחדר אוכל שוכנים ממערב לשרידי הקתדרלה. הכנסייה נבנתה בשנת 1558 ושופצה בשנת 1815. הקומה הראשונה של הכנסייה מהווה דוגמה למבנה המקורי. בנוסף לכך, שרדו מספר מבנים נוספים במקום, כמו בית האוצר והגלריה, ואלה מתוארכים למאה ה-17 וה-18. מתחת למנזר מערות קבורה שנחפרו בשנת 1592.
ארמון המושל
ארמון המושל ממוקם בחלק הצפוני של המתחם ונבנה על שרידי ארמון החאן ממנו נותרו מספר שרידים. הארמון הנוכחי נבנה בשנים 1845-1848 והוא כולל מבנה מרכזי המוקף בקשת של מבנים נמוכים יותר מצידו הצפוני. לארמון שתי קומות, הוא עשוי מאבן וחזיתו הדרומית סימטרית ופונה לרחבה גדולה. ממערב לו צמודה לארמון כנסייה ומדרום לאחרונה ניצב מגדל סיימביקה. משמש כמעונו הרשמי של נשיא טטרסטן.
מגדל סיימביקה
מגדל סיימביקה (Башня Сююмбикэ ;Söyembikä manarası) הוא מאתריו המוכרים של המתחם, והיה המבנה הגבוה בו. המגדל נוטה על צדו, וההערכה היא כי הנטייה מגיעה לכ-198 ס"מ. מועד הקמתו של המגדל אינו ידוע, ורוב החוקרים סבורים כי הוקם בסוף המאה ה-17 או בתחילת המאה ה-18, בהשפעת מגדלי הקרמלין במוסקבה. לפי המסורת הוקם המגדל על ידי איוואן הרביעי במאה ה-16 בתוך שבוע בלבד, והמלכה האחרונה של החנאט, סיימביקה, קפצה ממנו אל מותה, ומכאן שמו. בתקופת האימפריה הרוסית נשא המגדל בראשו פסל של עיט דו-ראשי, וזה הוחלף בכוכב האדום במאה ה-20. כיום מתנוסס עליו סהר.
מסגד קולשריף
מסגד קולשריף (Qolşärif mäçete; Мечеть Кул-Шариф) הוא כיום המסגד הגדול ברוסיה וייתכן שבכל אירופה. המסגד נבנה בשנת 2005 בצידו המערבי של הקרמלין על חלק משטחו של בית הספר לקצינים, ובמקום בו ניצב עד 1552 המסגד המרכזי של המתחם. המסגד נקרא על שם מנהיגה הדתי של העיר שנהרג ביחד עם תלמידיו בהגנת העיר. המסגד יכול להכיל כ-1500 מתפללים, ובכיכר שלפניו יכולים להצטופף 10,000 איש נוספים. גובהם של מינרטים הוא 57 מטר. הבנייה נמשכה עשר שנים וטקס חניכת המסגד פתח את חגיגות יובל האלף של העיר. המסגד שולט על החזית המערבית של המתחם כולו והוא היה לסמל לשאיפות טטרסטן לעצמאות. במסגד שוכנים מוזיאון האסלאם, ספרייה, בית-דפוס ומשרדי האימאם.
הביצורים
הביצורים הנוכחיים ניבנו במספר שלבים, והעבודות החלו ב-1556 על בסיס הביצורים הטטרים. בניית חומות ומגדלים הסתיימה בתחילת המאה ה-17 אך בחלקים שונים נמשכה גם במאה ה-18. החומות הראשונות נבנו מאבן ובהמשך הוחלפו בלבנים. במקור היו במקום 13 מגדלים, אך חלק מהם נהרס במאה ה-19. החל משנת 1951 מבוצעות עבודות שיפוץ בביצורים. הכניסה הראשית לקרמלין היא במגדל ספאסקי שבצידו הדרומי וזה כולל גם כנסייה. המגדל נבנה בשנים 1556-1562 ושופץ במהלך המאה ה-20. עבודות ארכאולוגיות בשטח הביצורים גילו שרידים של מבנים מהמאות ה-11 וה-12 ואף קודם להן.
זבוב הבית
זבוב הבית (שם מדעי: Musca domestica) הוא חרק מסדרת הזבובאים המשתייך למשפחת הזבוביים. אזור מחייתו קשור לבני אדם (בעלי חיים סיננתרופי) ובעלי חיים ובעיקר למזונם, והוא מהווה מטרד תברואתי ופסיכולוגי עבורם.
צבעו אפור, ארבעה פסים כהים נמשכים לאורך חזהו. אורך גופו 5–7 מ"מ. לזבוב שתי עיניים בלבד אך מספר העדשות וצרורות חיישני האור (שבתוך העין) יכול להגיע ל-2,000. העיניים מופרדות זו מזו, עיני הזכר קרובות יותר. הנקבה מטילה את ביציה הלבנות והמוארכות בקבוצות של 75–100 הישר אל מזונם של הזחלים, או סמוך מאוד לו. כן מוטלות ביצים בשולי זרימות ביוב ובמאגריהן. נקבה עשויה להטיל במהלך חייה 500 ביצים.
הרימות מתפתחות בעיקר במצבורי אשפה, בגללי סוסים ופרות, ובצואת בני אדם ובעלי חיים אחרים.
משך מחזור החיים תלוי בגורמים שונים, ובעיקר בטמפרטורה. בתנאים מיטביים, נמשך המחזור, מביצה לבוגר, שבעה ימים. אורך החיים הממוצע הוא בין שבוע לשלושה שבועות, תלוי בתנאי הסביבה. בתנאי מעבדה אורך חייו של הזבוב הזכר הוא 17 ימים, ושל הנקבות 29 ימים.
אחד מסימני ההיכר הידועים של זבובי הבית הוא חיכוך הידיים והרגליים לעיתים קרובות. הסיבה לכך נעוצה בעובדה שידיהם ורגליהם משמשים גם כ-"לשונם", והם טועמים כל דבר שבא במגע עמם.
הזבובים הבוגרים מהווים מטרד קשה לבני אדם ובעלי חיים, בכך שהם חודרים לאזורי מחייתם ונוחתים על גופם. הם נמשכים למזונם, כליהם, ולחלקי גופם החשופים, ובכך מעבירים תולעים ופתוגנים שהם נושאים על גופם, בעיקר ברגליהם, בחדקם ובמעיהם. בין יתר המחלות המועברות דרך מגע הזבובים, הקאותיהם וצואתם נמנות מחלות מעיים כמו טיפוס, שיתוק ילדים, שחפת, ומחלות עיניים. במקומות רבים, המצאות של זיהומי מעיים ותחלואה אנטרית קשורה לשפע של זבובים, ובמקרים רבים הדברת הזבובים צמצמה משמעותית את התחלואה.
זבוב הבית נוטה לכיוון של אסטרטגיית חיים R (ברירת R) -חייו קצרים התפתחותו מהירה, והוא מעמיד כמות גדולה של צאצאים. בנוסף מחזור חיו מורכב משלבים פיזיולוגיים שונים.
התפתחות הזחל נעה בממוצע בין שבועיים, בתנאים אופטימליים, עד 30 יום והתפתחותו בתוך הגולם בממוצע נעה בין יומיים לשישה ימים. הצאצאים בוקעים מביצה, ממנה יוצאים כזחל (רימה), מהזחל מתפתח גולם ומהגולם יוצא זבוב בוגר.
אלו תהליכי המטמורפוזה הפיזיולוגיים של המין כאשר בין השלבים קיימת מטמורפוזה בבית הגידול- מבית גידול חמים ולח כביצה וכזחל לבית גידול יבש וקריר כגולם.
הם ממשיכים במאפייני אסטרטגיית R ומגיעים לבגרות מינית מספר שעות בלבד אחרי בקיעתם מהגולם. גודלם תלוי בטיב המזון שאכלו בצעירותם, למעשה זבוב שבקע מהגולם לא יצמח יותר.
זבובי הבית אינם מטפלים בצאצאיהם לאחר ההשרצה. לרוב הנקבה תעמיד דור צאצאים אחד ותדחה הצעות חיזור נוספות ואילו הזכר ימשיך ויוכל להרבות פעמים נוספות לאורך חייו. אורך חיי המין נע בממוצע בין שבוע לשלושה שבועות, בהתאם לתנאי הסביבה.