cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר
גישות להסבר התופעה
שמריהו טלמון זיהה במגילה זיקה הדוקה לספרות החכמה (איוב, משלי וקהלת) דווקא. לדעתו, המגילה מהווה גילום ספרותי של יסודות חכמתיים מובהקים. אסכולת החכמה נוטה מטבעה לקוסמופוליטי ולאוניברסלי, ומתעניינת באדם יותר מאשר באל. טלמון מציין שדמות האל האימפרסונלי והמרוחק המשתקפת במגילה מזכירה את זו שבקהלת. כנגד הסבר זה העלה ג'יימס קרנשאו את הטענה שהנימה הפטריוטית החריפה העולה מן המגילה איננה מתיישבת עם תפיסת העולם החכמתית.
קרל וולף (זמר)
קרל אבו סמאח (בערבית: كارل أبو سمح, המוכר בשם הבמה קרל וולף; נולד ב-18 באפריל 1979) הוא זמר פופ ומוזיקאי קנדי יליד לבנון.
קורות חייו
וולף נולד בביירות, לבנון. בילדותו המוקדמת עברה משפחתו לדובאי, בעקבות מלחמת האזרחים בלבנון. בגיל 17 היגר למונטריאול, קוויבק ומאז מתגורר שם. החל את דרכו המוזיקלית בקנדה כזמר ליווי ללהקת Dubmatique. משנת 2001 עבד בשיתופי פעולה מוזיקליים, ובשנת 2006 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו "Face Behind the Face". בהמשך הוציא אלבומים נוספים, כיום חתום עם חברת המוזיקה יוניברסל מיוזיק גרופ.
מלבד הופעתו כזמר וככותב שירים פורה, התפרסם וולף גם כמפיק מוזיקלי בעל רקורד עשיר.
בשל מוצאו הערבי, מופיע וולף לעיתים בארצות ערב, שימש כשופט וכמנטור בתוכנית הטלוויזיה עתירת הרייטינג האקדמיה למוסיקה (העולם הערבי), וכן היה בין יוזמי ערוץ MTV Arabia.
בולו דו קאקו
בולו דו קאקו (בפורטוגזית: Bolo do Caco) הוא לחם שטוח כעין רדיד בצק עגול הנפוץ בארכיפלג הפורטוגזי מדיירה.
הלחם עשוי מקמח, שמרים, מלח וחמאת שום שאותם מערבבים ואופים על אבן בזלת שטוחה הנקראת קאקו (Caco).
לבולו דו קאקו גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גם גרסאות במילוי בשר, תמנון או תפוחי אדמה.
שם הלחם וצורתו נגזרים מהמילה בולו (Bolo), שפירושה עוגה.
ניר רוזנברג
ניר רוזנברג (נולד ב-29 ביולי 1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. שימש מפקד חטיבה 188 ומפקד חטיבה 14.
ביוגרפיה
רוזנברג נולד בראש צורים וגדל בקבוצת יבנה. התגייס לצה"ל בשנת 1995, והתנדב ליחידת שמשון. לאחר שנפצע במהלך ההכשרה ביחידה, עבר לשרת בחיל השריון, ושובץ בגדוד 74 בחטיבה 188. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. לאחר הקורס שירת כמפקד מחלקת טנקים בגדוד 53. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה ג' בגדוד 53. בשנת 2001 עבר לחטיבה 460 ומונה למפקד פלוגה בקורס מפקדי טנקים. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 198. לאחר מכן שימש כראש מדור מרכבה במפקדת חיל השריון בין השנים 2003–2004, והיה חלק מצוות ההטמעה של טנק מרכבה סימן 4. בסיום תפקידו יצא ללימודי תואר ראשון במשפטים בקריה האקדמית אונו, בין השנים 2005–2008. בשנת 2009 מונה לסגן מפקד גדוד 71. בהמשך שימש כעוזר קצין אג"ם של עוצבת געש. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבה 188 בין השנים 2011–2012.
בשנת 2012 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 71, במהלך תפקידו פיקד על הגדוד במבצע צוק איתן, והובילו תחת פיקוד חטיבת גולני בסג'עיה. את תפקידו סיים בשנת 2014. בהמשך שימש כקצין אג"ם של מל"י בין השנים 2014–2015. לאחר מכן מונה לראש לשכת הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, בין השנים 2015–2017. ב-6 באפריל 2017 הועלה לדרגת אל"ם וב-4 במאי מונה למפקד חטיבה 14, ושימש בתפקיד עד 31 ביולי 2019. ב-20 באוגוסט 2019 מונה למפקד חטיבה 188, תפקיד אותו מילא עד 26 באוגוסט 2021. באוקטובר 2021 דווח כי הוא צפוי להתמנות למדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
חיים אישיים
רוזנברג נשוי לליאת ואב לחמישה ילדים. בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני במדע המדינה אותו למד במסגרת לימודיו במכללה לביטחון לאומי.
פריטם
פריטם (באנגלית: Pritam Chakraborty, בקיצור: Pritam; נולד ב-14 ביוני 1971) הוא מלחין, גיטריסט וזמר הודי.
חייו
פריטם נולד בקולקטה. הוא למד מוזיקה אצל אביו עוד בהיותו בבית הספר. בהמשך הוא למד גאולוגיה באוניברסיטה. בשנת 1994 הוא סיים לימודים באוניברסיטה לקולנוע וטלוויזיה וקיבל הסמכה כמהנדס קול.
בשנת 1997 הוא הגיע למומבאי ועבד כמהנדס קול עובר זמרים שונים. במקביל הוא הקים להקה ובסוף 2001 אחד משירי הלהקה זכה להצלחה.
בשנת 2004 הוא כתב מוזיקה לסרט. היצירה זכתה להצלחה ואף זכתה לפרס למוזיקה לקולנוע בהודו.
הוא המשיך לכתוב מוזיקה לסרטים ועבור 3 סרטים קיבל פרס בתחום "מפיק מוזיקה לסרט" ו"השפעה לקולנוע". שיר של פריטם מסרט שצולם בשנת 2015 הגיע למקום ראשון במצעד הפזמונים בהודו והיה לשיר מסרט קולנוע הראשון בהודו שהגיע ל-100 מיליון השמעות ביוטיוב.
במקביל הוא הוציא מספר אלבומים. פריטם זכה מספר פעמים בתואר "מלחין השנה" ואלבומים שהוציא זכו בתואר "אלבום השנה" בהודו.
פריטם מגיע לתוכניות טלוויזיה רבות כמשתתף בחבר שופטים של תחרויות שירה.
מספר פעמים פריטם הואשם בהפרת זכויות יוצרים וגנבה. לפי אתר הודי בשנים 2004–2010 שירים שלו נחשדו כמבוססים על יצירות של יוצרים אחרים 52 פעמים. הדבר כלל יצירות ידועות של בוני אם, דמיאן רייס, ברובכס ורבים אחרים.
גלן ואנהרק
גלן ואנהרק (באנגלית: Glen D. VanHerck; נולד ב-20 באוקטובר 1962) הוא קצין בדרגת גנרל, המשרת כמפקד פיקוד צפון של ארצות הברית ומפקד פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה.
ביוגרפיה
ואנהרק נולד במוריי שבקנטקי. הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת מיזורי והתגייס ב-1987 לחיל האוויר של ארצות הברית. סיים קורס טיס ב-1989, הוכשר כטייס F-15 איגל, שירת בבסיס חיל האוויר קדנה שביפן וכמדריך טיסה בסיס חיל האוויר נליס. ב-1998 התקבל לתוכנית מטוסי ההפצצה B-2 ספיריט. הוא שירת כטייס B-2 בטייסת 509, כקצין מבצעים בטייסת 325 ובמטה פיקוד הקרב.
בינואר 2005 מונה למפקד טייסת 325 ובינואר 2007 לסגן מפקד להק 509. לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי מונה בספטמבר 2008 למפקד להק האימונים 71 ולאחר מכן שימש סגן מפקד כנף האימונים ה-71 וסגן מפקד כנף האימונים 71. בשנים 2010–2010 שירת במטה הפיקוד האסטרטגי.
באוגוסט 2020 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד צפון של ארצות הברית ומפקד פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה.
במהלך שירותו צבר ואנהרק למעלה מ-3,000 שעות טיסה, על מטוסי T-1, T-6, T-37 טוויט, T-38 טאלון, F-15 איגל, F-35 לייטנינג II, B-1 לנסר ו-B-2 ספיריט.
הוא בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי ותואר שני בבטיחות בתעופה מאוניבריסטת מרכז מישיגן. נשוי למרלין והם הורים לבת אחת.
פשמיסלאב טיטון
קריירת מועדונים
טיטון החל לשחק בגורניק לנצ'נה מליגת העל הפולנית בשנת 2005. בקיץ 2007 ביקש טיטון להתיר את חוזהו, מאחר שהמועדון הורד ליגה בגין עבירות שחיתות שונות, וטיטון שוחרר לרודה מליגת העל ההולנדית, שם חתם על חוזה לחמש שנים. בינואר 2010 טיטון החל ללבוש את אפודת השוער הראשון ברודה. בתום עונת 2010/11 נבחר טיטון כשוער השני הטוב ביותר בהולנד, לאחר מארטן סטקלנבורג. בתום עונה זו חתם טיטון בפ.ס.וו. איינדהובן, תחילה על חוזה לשנה, ולאחר מכן הוארך החוזה לחמש שנים. באיינדהובן זכה טיטון בשנת 2012 בגביע ההולנדי ובמגן יוהאן קרויף, כאשר בדרך לזכייה בגביע עצר פנדל של באס דוסט בחצי הגמר מול הירנביין. עצירת פנדל זו ועוד רבות הקנו לטיטון מוניטין של "הורג הפנדלים", כפי שכונה על ידי אוהדי איינדהובן. את עונת 2012/13 החל טיטון כשוער הראשון באיינדהובן, אך הורד לספסל על ידי המאמן החדש דיק אדבוקאט כבר בתחילת העונה, כאשר הועדף על פניו שוער הרכש החדש בוי וטרמן. ביוני 2014 הושאל טיטון לאלצ'ה מהלה ליגה הספרדית. טיטון ואלצ'ה נשארו בליגה, אך הקבוצה הורדה לליגה הספרדית השנייה עקב עבירות תקציב.
בתחילת עונת 2015/16 חתם טיטון בשטוטגרט, שהייתה זקוקה לשוער עקב עזיבתו של סוון אולרייך לבאיירן מינכן. טיטון הפך עד מהרה לשוער הבכיר בקבוצה, אך נשר עמה בתום העונה אל הבונדסליגה השנייה.
ב-13 בדצמבר 2018, טיטון חתם בסינסינטי מה-MLS.
קריירה בינלאומית
במאי 2010 ערך טיטון את הבכורה שלו בנבחרת פולין, בתיקו 0-0 מול נבחרת פינלנד. טיטון זומן לסגל של נבחרת פולין ליורו 2012 על ידי המאמן פרנסישק סמודה, במטרה להיות השוער השני בהייררכיה לאחר וויצ'ך שצ'נסני. השוער השני היה אמור להיות לוקאש פביאנסקי, אך זה נפצע לפני הטורניר. במשחק הפתיחה של יורו 2012, הורחק ש'צנסני בכרטיס אדום וגרם לפנדל בתיקו 1-1 נגד נבחרת יוון בכדורגל. טיטון נכנס כמחליף והדף את הפנדל של גיורגוס קראגוניס, ונשאר בשער הפולני גם בשני המשחקים שנותרו על אף ששצ'נסני סיים את השעייתו והיה יכול לחזור למשחק השלישי, אך פולין הודחה בשלב הבתים בטורניר היורו שאירחה, עם שתי נקודות בלבד. בהדיפת פנדל זו, טיטון הפך לשוער הראשון בתולדות אליפויות אירופה בכדורגל שעוצר פנדל לאחר שנכנס כמחליף.
כיכר בולוטנאיה
כיכר בולוטנאיה (ברוסית: Болотная площадь) היא כיכר הממוקמת ברובע יאקימנקה על האי בלצ'וג שבמוסקבה.
היסטוריה
ב-10 בדצמבר 2011 התקיימה בכיכר בולוטנאיה הפגנה "למען בחירות הוגנות", שהפכה למחאה המסיבית ביותר נגד הממשלה הנוכחית ברוסיה מאז סוף שנות התשעים. על פי הערכות שונות, בהפגנה היו בין 25 עד 100 אלף איש.
גביע דייוויס 1965
גביע דייוויס 1965 הייתה התחרות ה-54 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי אוסטרליה ומשחק הגמר נערך בסידני, אוסטרליה. לתחרות נרשמו 45 נבחרות שחולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
המשחק על התואר נערך ב-29-27 בדצמבר 1965 בסידני, אוסטרליה. המשחק נערך בין אוסטרליה לבין ספרד והסתיים בניצחון של נבחרת אוסטרליה עם התוצאה 1:4. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם השנייה ברציפות ובפעם ה-20 בסך הכל.
בית אמריקה
הבית כלל 5 קבוצות כולל ניו זילנד. במשחק המוקדם נבחרת האיים הקריביים הפסידה לנבחרת ניו זילנד.
בית אירופה
הבית כלל 31 קבוצות כולל ברזיל, צ'ילה, מצרים, דרום אפריקה, מרוקו, רודזיה וישראל. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
בית המזרח
הבית כלל 9 נבחרות שחולקו ל-2 תת-בתים.
בתת-הבית הראשון המשחקים נערכו במהלך חודש אפריל.
תת-הבית השני כלל 6 קבוצות.
המשחק בין מנצחי תת-הבתים התקיים בטוקיו ונבחרת יפן הפסידה לנבחרת הודו עם התוצאה 4:1.
ישראל בגביע דייוויס
בשנת 1965 נבחרת ישראל שובצה בבית אירופה ושיחקה נגד נבחרת בריטניה.
הלאפ דאנס האחרון
הלאפ דאנס האחרון הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2021 שכתב וביים ישראל (ישרי) הלפרן. הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה ובפסטיבל הבינלאומי הוט דוקס.
בניין עיריית מילווקי
בניין עיריית מילווקי נמצא במילווקי שבמדינת ויסקונסין בארצות הברית. הבניין נבנה בשנת 1895 ובו 15 קומות, מגדל הפעמונים בראשו מגיע לגובה של 108 מטר. במשך ארבע שנים היה הבניין הגבוה בעולם שניתן לגור בו, והמבנה השני בגובהו בארצות הברית אחרי אנדרטת וושינגטון. עד שנת 1988 שימשו שלושת הצדדים הקדמיים של המגדל שלט חוצות דינמי, תוך שימוש בשלוש שורות של אותיות עם הודעות שונות כדי לקבל את פני המבקרים, הכנסים והאירועים, יחד עם הצגת הודעות המתוזמנות לחג או להישג; הכיתוב "ברוכים הבאים מבקרי מילווקי" הופיע בפתיח של הסדרה "לוורן ושירלי" שהתרחשה בעיר.
המבנה תוכנן על ידי הארכיטקט הנרי קוך בסגנון המנסה להחיות את אדריכלות הרנסאנס הגרמני.
הלאפ דאנס האחרון
תקציר עלילה
בדצצמר 2018 אושר בכנסת חוק איסור צריכת זנות. שנה לאחר מכן נקבע באופן תקדימי בישראל כי הלאפ דאנס הנהוג במועדוני החשפנות נחשב גם הוא למעשה זנות. בעקבות ההחלטה החלה המשטרה בשיתוף עיריית תל אביב בסגירה של מועדוני החשפנות בעיר. הסרט עוקב אחרי ארבע חשפניות שעבדו במועדונים, בעת שהן מנהלות מאבק אזרחי נגד הסגירה של מקום עבודתן. בהפגנות החשפניות אוחזות בשלטים עם הכותרות "מיניות זו לא בושה", "חשפנות זאת אמנות" "לא, אני לא רוצה להיות מלצרית","תנו לרקוד בשקט","איראן זה כאן", "הסטיגמה הורגת", ומופנים כלפי ארגוני הנשים והעומדות בראשן. החשפניות מדברות על חייהן ועבודתן בקולן ובפנים גלויות ומתארות את הניצול וההשתקה שחוו דווקא מצד הארגונים הפמיניסטיים שנלחמו למען סגירת המועדונים מבלי שהסכימו לשמוע ולהתייחס לעובדות עצמן.
המחלוקת סביב הסרט
על אף העניין הציבורי שעורר, yes שמימנה את הפקת הסרט, סירבה לשדר אותו בטלוויזיה. לאחר לחץ שהפעיל הבמאי, ישרי (ישראל) הלפרן יחד עם איגוד החשפניות ארגמן - ארגון נשים עובדות שכלל גם את העלאת הסרט לרשת בחינם, קבעה yes מועד לשידור.
בנוסף לסירובה של yes לשדר את הסרט במימונה בטלוויזיה, גם הקרנת הסרט בספריית בית אריאלה בוטלה לאחר שנקבעה. הסיבה לביטול הייתה סעיף 10 בתקנון הספרייה הקובע כי "לא יוקרן תוכן שעלול להיות פוגעני". במאמר בעיתון "הארץ" כתבה רומי לוי, מנכל"ית שותפה בארגמן - ארגון נשים עובדות,"חישבו כמה רעש מקבל כל ציור שמוסר מקיר, לעומת השקט של אנשי התרבות והעיתונות מול צנזורה בבית אריאלה. היזכרו כמה זעם הופנה כלפי אותה yes כשגנזה את "שיטת השקשוקה".
קישורים חיצוניים
ביקורות
קהילת יהודי רוסטוב על הדון
הקהילה היהודית ברוסטוב-על-דון מתוארכת לפחות לשנת 1811. רוסטוב-על-דון הייתה חלק מתחום המושב של היהודים עד 1888, ולאחר מכן נכללה בשטח הצבאי של הקוזקים דון.
היסטוריה
בחפירות ארכאולוגיות בזרם הדרומי של הדון נמצאו מצבות יהודיות מלפני 2,000 שנה. אזור רוסטוב נכלל בממלכת הכוזרים בין המאה השישית לתשיעית וככל הנראה התגוררו בו יהודים בתקופה זו. ראשוני היהודים הגיעו לרוסטוב לאחר היווסדה. מבצר רוסטוב והיישוב נוסדו ב-1761 והעיירה קיבלה מעמד רשמי ב-1796. באותה שנה נמנו בעיר שישה יהודים. הקהילה היהודית ברוסטוס הייתה קטנה עד שהאחים פוליאקוב ( שמואל, לזר ויעקב ) הפכו את רוסטוב על הדון למרכז תחבורה מרכזי תוך חיבור היישוב לרשת מסילות הברזל של רוסיה. עד 1880 גדלה האוכלוסייה היהודית ל-5,000 נפש. בשנת 1900 חיו ברוסטוב כארבעה עשר אלף יהודים, על אף היות העיר מחוץ לתחום מושב היהודים. בין השנים 1900–1910 הצביון היהודי ברוסטוב התחלק לזרמים שונים: שומרי דת ושאינם; בעלי אידאולוגיות שונות. הקהילה היהודית ברוסטוס הייתה קטנה עד שהאחים פוליאקוב ( שמואל, לזר ויעקב ) הפכו את רוסטוב על הדון למרכז תחבורה מרכזי תוך חיבור היישוב לרשת מסילות הברזל של רוסיה. בשנת 1901 הוקם בית הכנסת בעלי המלאכה (המבנה נשרף במהלך מלחמת העולם השנייה).
מהפכת 1905 ומלחמת העולם הראשונה
בשנת 1906 היה פוגרום ברוסטוב, מהקשים ברוסיה. עשרות יהודים נרצחו ורכוש יהודי רב נבזז הם היו מהמהפכה הראשונה ברוסיה, מהפכת 1905. בין השנים 1910-1906הקהילה היהודית השתקמה התפתחו בקצב מואץ מוסדות הקהילה: בתי הכנסת, תלמודי התורה, בתי הספר וארגוני צדקה וחסד. בשנת 1913, יהודי רוסטוב התוודעו לחסידות חב"ד. יהודים רבים שלחו את ילדיהם (ביוזמת הארגון היהודי מרוסטוב "אורתודוקס") לישיבת תומכי תמימים. עבור ילדי רוסטוב שלא ידעו יידיש, הוקמה מסגרת מיוחדת ללימודי קודש בשפה הרוסית, שנקראה "חדר רוסטוב". במסגרת זו שובצו מאוחר יותר ילדים גם מערים אחרות. בשנת 1916 הרבי מליובאוויטש החמישי, אדמו"ר הרש"ב, (שלום דובער שניאורסון) קובע את מגוריו בעיר רוסטוב. במהלך מלחמת העולם הראשונה בין השנים 1918-1916, פליטים יהודיים רבים מגיעים לעיר מאזורי המלחמה בפולין וברוסיה, ביניהם רבנים וראשי ישיבות. ישיבת נובהרדוק עוברת זמנית לרוסטוב. בין השנים 1917–1918 הרב שלום דובער שניאורסון שולח את בחירי תלמידיו ללמד תורה ודעת ולחלק סידור תפילה שנקראו "תהילת ה' ", שהוא הדפיס ברוסטוב בקרב הקהילות היהודיות בגרוזיה ובבוכרה. פעולה זו הביאה למהפך רוחני חשוב באותן קהילות ולהתבססות חצר חב"ד ברוסטוב כמרכז החסידות. בין השנים 1919–1920, בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה, העיר רוסטוב עברה מיד ליד ויהודי רוסטוב עוברים ימים קשים. הרג ואבדן רכוש בקרב רבים מבני הקהילה.
שנות העשרים של המאה העשרים
בשנת 1920 מספר לאחר סיום מלחמת האזרחים באזור והחלת השלטון הבולשביקי ברוסיה, נסתלק כמעט בפתאומיות, הרבי מליובאוויטש, הרב שלום דובער שניאורסון והוא במיטב שנותיו. זו הייתה המכה אנושה לקהילה היהודית ברוסטוב, אך בנו יחידו אדמו"ר הריי"צ (יוסף יצחק שניאורסון י"ב בתמוז ה'תר"ם, 21 ביוני 1880 – י' בשבט ה'תש"י, 28 בינואר 1950) נתבקש למלא את מקום אביו והקהילה החלה שוב לפרוח. בין השנים 1920–1921, ישיבת חב"ד שגלתה מהעיירה ליובאוויטש (ושהתה זמנית בקרמנצ'וג, אוקראינה) עברה לעיר רוסטוב. תוך פרק זמן קצר הגיעו לעיר כמאה צעירים ששקדו על לימוד התורה ועל העבודה ה'. עבור יהודי רוסטוב זו הייתה תופעה שלא ראו מימיהם. ב-1921, התקיים משפט ראווה בתואנות קש שונות, שערכה ה"יבסקציה" בתיאום עם השלטון הקומוניסטי, הביא לסגירת הישיבה. בין השנים 1921–1924, מרכז חב"ד ברוסטוב הפך להמרכז בה"א הידיעה להפצת יהדות בתפוצות ישראל בכל רחבי ברית המועצות. מרוסטוב נשלחו שלוחים לקהילות ישראל כדי לעוררם ולעודדם, לחזק את בתי הכנסת, החדרים, המקוואות וגם מועברים סכומי כסף גדולים למטרת השתתפות בהוצאות של כל קהילה. בשלב זה שירותי הביטחון הסובייטים הצֶ'קַה הסתפקו בעיקר באיסוף מידע על פעילותו הענפה של הרב יוסף יצחק שניאורסון. ב-1924, הישיבה שנסגרה בשנת 1921 חזרה לפעול ברוסטוב בבית הכנסת המרכזי הכוראלי ברוסטוב על הדון או בשמו בלשון יידיש "כאראלנע סינאגוגא", בקומה השנייה באולם ששימש כבית הכנסת לחסידי חב"ד. באותה שנה המשטרה החשאית איימה על הרב שתאסור אותו בגין פעילותו; הוא נדרש לעזוב את רוסטוב ולעבור לפטרבורג. (בדרך הספיק להיות הרב הראשי של מוסקבה, למשך כחודש ימים. לאחר שנתפס מעשיו עונה, נשפט והוגלה לעיר קוסטרומה). במקביל הישיבה עזבה את רוסטוב ונדדה בין ערים שונות. עד 1927 נושאי משרות קודש יהודיים, בעיר, שוחטים ומלמדים נרדפו על ידי השלטונות והחל גל מעצרים של פעילים ציוניים. בשנת 1928 הרב נאלץ לעזוב את רוסיה ללטביה אך הוא המשיך לשמור על קשר הדוק מצידו השני של הגבול, וגייס את דעת הקהל העולמית וארגוני חסד יהודיים, לבוא לעזרת יהודי רוסיה.
סטלין, השואה והק.ג.ב.
עם התבססות שלטונו של סטלין בין השנים 1928–1930, אימה משתררת בקהילת יהודי רוסטוב, כמו בכל המדינה. בתי כנסת נסגרו בזה אחר זה. הרבנים ירדו למחתרת ויהודים רבים הוגלו לסיביר למחוז בירוביז'אן. בין השנים 1933–1938, התקיימו מעצרים של רבני הקהילה וחסידי חב"ד בעיר. רבים מבני הקהילה לא שבו יותר. בשנת 1939 מספר היהודים בעיר הגיע ל-27,039 נפש. בשנת 1940 כתוצאה מרדיפת השלטונות בשנות השלושים, נתרו ברוסטוב רק שני בתי כנסת פתוחים, מתוך ארבעה עשר שפעלו לפניכן. הקהילה היהודית המשיכה לצמוח ובשנת 1939 מספר היהודים בעיר הגיע ל-27,039 נפש. במהלך השואה, הנאצים רצחו 13,000 מיהודי העיר בזמייבסקיה בלקה וב-11 באוגוסט 1942. מספר ימים לאחר מכן, הם רצחו עוד 2,000–5,000 יהודים שנורו למוות בבית הקברות היהודי הישן. בשנת 1942 בהפצצה גרמנית נהרס עד היסוד אחד משני בתי הכנסת. ב-1943 לפחות שמונה עשר אלף מיהודי רוסטוב הובלו ל"נקיק הנחשים" (זמיובסקאיה באלקה); חלקם הומתו בתאי גזים שבמשאיות, האחרים כרו לעצמם בורות ענק ונורו על ידי הגרמנים הנאצים. שאר היהודים ברחו מבעוד מועד לאסיה התיכונה. בשנת 1944 באישור רשויות המדינה שופץ בית הכנסת. בין השנים 1948–1953, סטלין פתח במצוד אחרי כל אנשי הרוח והתרבות היהודיים ברוסיה, וכך גם ברוסטוב; עורכי דין ורופאים מהוללים נשלחו לסיביר, למחוז היהודי האוטונומי בבירוביג'ן או שנעלמו. יהודים פחדו להיכנס לבית הכנסת מפחד שיתפסו. בשנת 1953בשעה שרכבות המשא המתינו בתחנת הרכבת ברוסטוב להובלת היהודים, סטלין נפטר בפתאומית וגזירות הגירוש בוטלו. בין השנים 1967-1954 השלטונות הקלו בגישתם ליהודי העיר וברוסיה בכלל, מאידך החלה התבוללות ונישואי תערוכת של היהודי בקרב הגויים. הסיבה העיקרית להתבוללות הפחד מרדיפות בעתיד במיוחד אחרי השואה ובנוסף קבלת כביכול "חסות" מהשלטונות. יהודים רבים שינוי את שמותיהם ושמות המשפחה לשמות רוסיים כדי שלא לבלוט. בשנת 1960, הלך לעולמו הרב ש.מ. ארונוביץ' ע"ה. המנהיג הרוחני של הקהילה הדתית החליף אותו הרב מרדכי ליפשיץ ע"ה. בשנים 1960–1962, נאסרה אפיית מצות או קבלתן מחוץ לארץ. נאסרה השחיטה (שהייתה מתבצעת בצריף קטן בחצר בית הכנסת). ב-1967, מלחמת ששת הימים זקפה באחת את קומתם השחוחה של יהודי רוסיה, אך זו רק החמירה את יחסה לישראל וליהודים. בין השנים 1970–1987 הק.ג.ב. בצע מעצרים ומעקבים אחרי שומרי המסורת בקהילה או חובבי ציון מאידך מתגברות הבקשות לעליה לארץ.
סוף המאה העשרים וראשית המאה העשרים ואחת
בין השנים 1988–1990, הוכרז על חופש דת כמעט מלא ברוסיה. בקהילה מתחילה פעילות קבועה של שיעורי תורה ועברית, וכן תפלות במניינים מלאים. יו"ר הקהילה בשלב זה הוא מר יוסף בקשן. ב-1991, הרב חיים בער סטמבלר שימש כרב בית הכנסת, נבנה מקווה חדש במרתף בית הכנסת ונפח "בית הספר של יום ראשון" ללימודי יהדות. ב-1994 מגיעים לעיר נציגי הסוכנות היהודית והג'וינט. בין השנים 1998–1999, בחסות הג'וינט מוקם ברוסטוב מרכז עזרה לנזקקים "חסד שלום בער" על שמו של הרבי יו"לויוצא לאור לראשונה העיתון "שמע" על ידי בית חב"ד והקהילה. ב-1999, לאחר 75 שנה, נפתחת מחדש ישיבת תומכי תמימים בביתו של הרבי. ב-2003 לאור גל השמצות מגורש מהעיר הרב קפלון והרב חיים פרידמן מלא את המקומו. במהלך התקופה הסובייטית פחתה האוכלוסייה היהודית בהתמדה בין שנות ה-50 של המאה ל-1990, ועד שנת 2002 נותרו ברוסטוב-על-דון פחות מ-5,000 יהודים. ב-2003, על רקע השמצה חסרת תקדים בעיתונות המקומית על ידי גורם עוין לקהילה היהודית, הרב קפלון מגורש מהעיר והרב חיים פרידמן ממלא את מקומו. בשנת 2008 הרב חיים דנצינגר ורעייתו קאילה, עברו מביתם בקליפורניה והקימו בית חדש וקבוע ברוסטוב. במטרה לשרת את הצרכים החומריים והרוחניים של 15,000 היהודים החיים ברוסטוב וסביבתה. נכון לשנת 2023 הרב חיים דנצינגר הוא הרב של קהילת יהודי רוסטוב על הדון.
בתי כנסת
עד שנת 1940 פעלו בעיר 14 בתי כנסת בתום מלחמת העולם השנייה נותרו רק 2 בתי כנסת פעילים ונכון לשנת 2023 נותר בית כנסת אחד פעיל בלבד.
בית הכנסת החייל
בית הכנסת החייל או בית הכנסת הקנטוניסטי, על שם הילדים היהודים הקנטוניסטים שאולצו להתגייס לצבא בתקופת הצאר ניקולאי הראשון. (הם כונו חיילי ניקולאי ; ברוסית: Николаевские солдаты), הוא בית הכנסת היחיד שפעיל ברוסטוב, נכון ל-2023. הבניין נבנה בשנת 1872 על ידי חיילים, גמלאים יהודים קנטוניסטים, ששרתו בצבא הצאר. בשנת 1905 בית הכנסת נשרף בפוגרום 1905, בשנים 1913–1914 בית הכנסת שופץ ושוחזר. ב-1935, בית הכנסת נסגר לתפילה. לאחר מלחמת העולם השנייה הבניין הועבר לידי הקהילה היהודית המקומית. לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנת 2005 נערך שיפוץ גדול של בית הכנסת כשבמסגרתו שוחזר תבליט מגן דוד שהוסר ב-1940. עבודות השיפוץ נערכו לאורך כל שנת 2005 והמבנה נחנך מחדש ב-26 בדצמבר אותה שנה. לאדריכלות המבנה ישנם אלמנטים של אר נובו וסגנונות מזרחיים. החזית מעוטרת ברוזטות מטיח. נכון לשנת 2023 לבית כנסת החייל יש מעמד של אתר מורשת תרבותית בעל משמעות אזורית.
בית הכנסת בעלי המלאכה
בית הכנסת נבנה בשנת 1901 על ידי קבלן הבנייה אברם מויסייביץ' גרונימוס. המבנה היה בן שתי קומות בסגנון גותי ובעל שטח של 323 מטרים רבועים. בשנת 1904 תרם גרונימוס את המבנה לחברה היהודית לבעלי מלאכה. בשנת 1942 נשרף הבניין במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי הנאצים. בתום המלחמה נשאר רק קיר אחד מהמבנה ועל כן הוא לא נבנה מחדש.
בית הקברות היהודי
בשנת 1820, הוקם בית קברות היהודי הראשון בעיר על הגדה השמאלית של הנהר טמרניק (הוא יובל של נהר הדון. באזור רוסטוב הנהר זורם מצפון לדרום עד שהוא מתחבר לנהר הדון). ב-1871 נסגר בית הקברות למטרות בנייה במקום. בשנת 1938, השלטון הקומוניסטי הודיע על כוונתו לסגור את בית העלמין היהודי הישן, להרסו ולבנות בשטחו בתים. על אף הסכנה העצומה הכרוכה בכל קשר שהוא למשפחת שנאורסון, מנין חסידים נועזים העביר באישון לילה את גופתו של הרב שלום דובער שניאורסון לבית העלמין החדש. בית הקברות החדש פעל בין השנים 1922–1971. באוגוסט 1942, ימים ספורים לאחר טבח של 13,000 מיהודי העיר על ידי הנאצים, הם רצחו ביריות, עוד כ-5,000 יהודים מהעיר ומסביבתה, בבית העלמין היהודי החדש. בשנת 1997 חודשה הקבורה בבית העלמין היהודי "החדש" (השלישי במספר).
עיתונים וכתבי עת יהודיים
פרסומים, עיתונים וכתבי עת יהודיים חדשו את הופעתם. בשנים 1995–1996 הוציאה הקהילה את RASEA, בתמיכת הסוכנות היהודית, את כתב העת Rostovskaia evreiskaia (חמישה גליונות בשנה), בנוסף ב-1995 החל לצא עלון המידע "רגע" (שלושה גליונות בשנה). בדצמבר 1996 החל לצאת העיתון "יחד" (6–7 גליונות בשנה), ובשנת 1998 החלה הקהילה הדתית היהודית ברוסטוב להוציא את העיתון החודשי "שמע".
ישראל דה בנדטי (קוראדו)
ישראל דה בנדטי (קוראדו) (1927 – 2022) הוא סופר ישראלי ממוצא איטלקי.
קורות חייו
בנובמבר 1943, בעקבות רצח המנהיג הפשיסטי הבכיר איג'ינו גיסליני, הפשיסטים עצרו 74 מתושבי פרארה, חלקם יהודים, וביניהם ישראל דה בנדטי. עשרה מבין העצורים הוצאו להורג לפני חומת טירת אסְטֶנְזה עוד באותו לילה, והיתר הועברו לבית הסוהר ברחוב Via Piangipane. כעבור שבועיים, לאחר שהעיר הופצצה מהאוויר על ידי כוחות הברית, ישראל דה בנדטי הצליח להימלט יחד עם משפחתו אל ההרים, שם הסתתר עד לשחרור האזור בדצמבר 1944.
בשנת 1946 הצטרף לתנועת החלוץ ועבר הכשרה בחוות "תל ברושים" ליד העיירה צֶ'בּולי במחוז פיזה. בתקופה זאת התחיל לפרסם בעיתון "החלוץ", שיצא לאור באיטליה תחילה אחח לשבועיים, ולאחר מכן, בין השנים 1953 – 1956, אחת לחודש.
בתום ההכשרה, בנובמבר 1949, עלה לארץ עם אשתו שושנה, לקיבוץ רוחמה שבנגב. הוא חזר לחוות ההכשרה בתוך שליח בין השנים 1952 – 1954. היה אחד מראשי תנועת החלוץ באיטליה.
בקיבוץ הוא כיהן כרכז ומזכיר המשק, כעורך עלון הקיבוץ וכארכיונאי הקיבוץ וזאת לצד פעילות ענפה בשדה הכתיבה התיעודית והספרותית.
ביקר מספר פעמים באיטליה כנציג תנועת הנוער הציוני וההסתדרות הציונית העולמית. בשנת 2013 קיבל את העיטור Stella al Merito del Lavoro (איט') מידי נשיא איטליה ג'ורג'ו נפוליטנו.
הוא היה חבר בהנהגת מפלגת מר"צ.
ישראל דה בנדטי נפטר בקיבוץ רוחמה בשנת 2022 והשאיר אחריו שתי בנות.
יצירתו הספרותית
ישראל דה בנדטי כתב את כל ספריו בקיבוץ רוחמה באיטלקית ובעברית. הספרים יצאו לאור באיטליה ובישראל.
הספרים מתבססים על פרטים אוטוביוגרפיים ועל חוויות המחבר. הם כתובים בסגנון ריאליסטי מתוך ראייה היסטורית רחבה ובלשון בהירה ושוטפת. הספרים עוסקים בנעורים ובהתבגרות באיטליה הפשיסטית, בסיפורם של ניצולי שואה ושל ילידי הארץ, ובשינויים שחלו במרוצת השנים בחיי הקיבוץ ובחברה הישראלית. מתוך ספריו נזכיר את:
Yeled Cuz, Michal e Nur sui campi di cotone, Racconti di Israele, Dopo
הספר יצא לאור באיטליה בשנת 2008 בהוצאה Le Chateau Edizioni.
בספר שלושה סיפורים: ילד חוץ, מיכל ונור בשדה הכותנה וסיפורים על ישראל שלאחר. הסיפורים מתארים את ישראל שלאחר החזרה לארץ המובטחת, לאחר שנות הגבורה של מימוש הקיבוצים, לאחר השואה ולאחר הקמת מדינת ישראל. חוויות דרמטיות אלה יצרו דור המסוגל להדוף כל התקפה והמסוגל ללכת בדרך הקשה של דו-קיום בשלום עם שכנים. בהווה ישראל ניצבת בפני מערכה מורכבת וקשה של התמודדות עם הפילוג בעם.
שנים של זעם ותקוה (1938-1949) (Anni di rabbia e di speranze 1938-1949)
הספר יצא לאור באיטלקית בשנת 2003 בהוצאת "לה ג'ונטינה (פרארה)" ובעברית בשנת 2004 בהוצאת "מורשת" בשיתוף עם יעד יערים ויד ושם.
זהו סיפור על נעורים והתבגרות באיטליה הפשיסטית בתקופת מלחמת העולם השנייה, שילוב בין ספר אוטוביוגרפי וספר זיכרונות. הספר כתוב בגוף ראשון ובזמן הווה ומכסה שלוש תקופות בחיי הסופר: התקופה של לפני המלחמה, תקופת המלחמה והתקופה שלאחר המלחמה.
מסופר בו על תקופת הלימודים בבית הספר היהודי, על הכיבוש הגרמני, על כליאתו בבית הסוהר והבריחה מפרארה, על הישרדותו תחת זהות שאולה בּפַאֶנְצָה ובכפרים שבסביבה עד תום המלחמה, על הצטרפותו לפעילות ציונית באיטליה במסגרת תנועת החלוץ עם סיום המלחמה, על עלייתו ארצה ועל התיישבותו בקיבוץ רוחמה.
חלומות לא עוברים בירושה (I sogni non passano in eredità: cinquant'anni di vita in kibbutz)
הספר יצא לאור באיטלקית בשנת 2001 בהוצאה לאור "לה ג'ונטינה" ובשנת 2002 בעברית בהוצאה לאור של קיבוץ דליה.
בית הספר האירופי
בית הספר האירופי (בהונגרית: Európai Iskola; מטה: בודפשט, פעילות: 1945–1948) היה קבוצת אמנים לטיפוח אמנות מודרנית.
ישראל דה בנדטי (קוראדו)
חלומות לא עוברים בירושה (I sogni non passano in eredità: cinquant'anni di vita in kibbutz)
הספר עוקב אחר מהלך חייו של חבר קיבוץ בניסיון להסביר לקוראים את התהליכים שהפכו את קיבוץ רוחמה, כמו קיבוצים רבים אחרים, מחברה שיתופית לקהילה. הסופר מנסה לברר לעצמו מדוע ואיך מודל חיי הקהילה שאומץ על ידי הקיבוץ גרם בסופו של דבר לדחיית הערכים הסוציאליסטים עליהם הוא התבסס עם הקמתו.
צילום בשחור ולבן
הספר יצא לאור בהוצאה "חממה ספרותית" בתל אביב בשנת 2012.
בית הספר האירופי
הקמה
קבוצת האמנים נוסדה בשנת 1945 על ידי הפרופסור לרפואה פאל גגשי קיש, לאיוש קאשאק, ארנה קלאי, ארפאד מזאי ואחיו אימרה פאן (שניהם מקודם רוזנפלד) ונקראה על ידם בית הספר האירופי. מטרתם הייתה לטפח מגמות בסגנון סוריאליסטי ומודרני באופן כללי, כמו גם לשתף פעולה עם עולם האמנות של מערב אירופה מרכז אירופה ומזרח אירופה.
ישראל דה בנדטי (קוראדו)
צילום בשחור ולבן
זהו רומן מרגש וכנה המספר בו זמנית את סיפורם של ילדים ומבוגרים ניצולי שואה ושל קיבוצניקים ילידי הארץ וחושף טיפין טיפין את אורח החיים בהווה ובעבר של יהודים בישראל ובגולה ובעיקר את הדרכים השונות בהן כל אחד ואחת מגיבורי הספר בוחר להתמודד מול קשיים, אוסף כוחות ומוצא את דרכו החדשה. בין הגיבורים מאיה, ניצולת שואה ואשתו האהובה של רמי, יהודה בן השמונים המטפל באשתו לאה שעברה אירוע מוחי, שתי ילדות שנפגעו במלחמה ועוד.
אהבה בלתי אפשרית בסערה (Un amore impossibile nella bufera)
הספר יצא לאור באיטליה בשנת 2013 בהוצאת "קלאודיאנה".
האירועים המתוארים בספר מתרחשים בפרארה בשנת 1938. האווירה ששררה בפרארה השתנתה מן הקצה אל הקצה בספטמבר 1938 עם פרסום חוקי הגזע והקצינה ביוני 1940, עם כניסתה של איטליה למלחמה. אירועים אלה משבשים את האהבה שלא מכבר נולדה על ספסלי בית הספר ואת הידידות בין שלושה חברים. עם פרוץ המלחמה, חלומותיהם מתנפצים באכזריות ודרכיהם נפרדות בנסיבות בלתי צפויות.
בית הספר האירופי
היסטוריה
בחדר התצוגה שלהם בבודפשט (חדר שהושכר מ"פדרציית הנשים ההונגריות הדמוקרטית" (MNDSZ), בדרך איליאי 11) הם ארגנו תערוכות של ציור צרפתי מודרני, חומרי אומנות מסורתיים הונגריים ועבודות עצמיות. לתצוגות הוזמנו גם אישים מחוץ לחברי קבוצת האמנים, כמו בלה המוואשי ומיקלוש סנטקוטי. הושקה סדרת ספרים וכתבי עת תאורטיים שכותרתם הייתה "הספרייה הקטנה של בית הספר האירופי". בשנת 1946 התפטרו נציגי המגמה האמנות המופשטת הלא-פיגורטיבית, והקימו את "אוונגרד עמק הדנובה" ואחר כך את "קבוצת האמנים המופשטים". עם כניסת הדיקטטורה הקומוניסטית בסוף 1948 ובלחץ גובר כל קבוצות האמנים הבורגניות השונות, כולל בית הספר האירופי, נאלצו חבריה להפסיק את פעילותם.
חוקי קסטיליאנו
החוקים מתקימים בתופעות אלסטיות וליניאריות בחומרים איזוטרופיים, עבורם ניתן להשתמש בעקרון הסופרפוזיציה המכתיב כי המעוות יהיה ליניארי עם העומס. נגזרות חלקיות של פונקציית אנרגיית המעוות לפי הכוחות נותנות לפי קסטיליאנו את התזוזות של המבנה בכיוון הכוחות ונגזרות חלקיות של פונקציית אנרגיית המעוות לפי התזוזות נותנות את הכוחות.
החוק הראשון של קסטיליאנו
Q_i. בעזרת החוק הראשון של קסטיליאנו ניתן לחשב את העומסים הפועלים על המבנה אם ידועה לנו פונקציית אנרגיית המעוות כתלות בתזוזות.
כאשר:
נהוג להציג את הכוחות בשתי משוואות, משוואה אחת עבור כוחות ומשוואה אחת עבור מומנטים:
החוק השני של קסטיליאנו
כאשר:
הסבר
נתבונן בשני גופים א', ב', בכל אחד מהם שתי נקודות a,b. בנקודות האלה פועלים כוחות בעוצמה זהה אבל בכיוון מנוגד זה לזה.
קסטיליאנו השתמש בשיטה כדי לפתור בעיות של מבנים ובעיקר מסבכים בהם הכוחות פועלים בצמתים המחברים את המוטות. קסטיליאנו פיתח בעזרת החוק הראשון את עקרון העבודה המועטה (באנגלית Least Work Principle) בעזרתו ניתן לפתור מסבכים מורכבים.
במסבך המוראה בתרשים מתקיים לדוגמה כי אין מוט המחבר בין הצמתים. \ X_i היא פונקציית התזוזה.
קסטיליאנו הכליל את השיטה לפתרון של גופים אלסטיים כלליים כדי לפתור בעיות בלתי מסוימות סטטית. בעיות בלתי מסוימות סטטית הן כאלה שאינן ניתנות לפתרון רק באמצעות משוואות שווי משקל כמו סכום כוחות בכיוון מסוים שווה לאפס וסכום מומנטים סביב נקודה מסוימת שווה אפס. זקוקים למשוואה נוספת כי יש יותר נעלמים מאשר משוואות. את המשוואה הנוספת כותבים על סמך עיקרון פיזיקלי נוסף כגון שימור אנרגיה ותזוזות ידועות.
דוגמה
חישוב שקיעה של קורה רתומה בצד אחד ומועמסת בצד השני החופשי כאשר נתונה פונקציית אנרגיית המעוות:
שער וורן
שער וורן הוא שער בכותל המערבי של הר הבית מימי מקדש הורדוס. השער נקרא על שם הארכאולוג צ'ארלס וורן שגילה אותו מחדש במאה ה-19, והוא מקוטלג כמספר 30 בסקר בורות המים שלו.
השער היה הצפוני מבין ארבעת השערים בכותל המערבי ההֶרודיָני, והיה קרוב למפלס הרחוב שעבר לאורך הכותל המערבי. ככל הנראה הוא היה מוגבה מעט מהרחוב עצמו על ידי במה שנקראה "כיכר", אך למרות הגבהה זו עדיין נותר הפרש בין גובה השער לבין מפלס רחבת הר הבית, ולכן מאחורי השער עלו גרמי מדרגות אל עבר רצפת הר הבית. המדרגות הללו נבנו בתוך מעבר שנבנה בצורת "ר".
על פי השערתו של הארכאולוג דן בהט, שימש חלל השער בתקופה המוסלמית הקדומה כבית כנסת, והוא אותו בית כנסת שהוזכר במקורות ישנים כ"בית-כנסת המערה". כשכבשו הצלבנים את העיר במסע הצלב הראשון (בשנת 1099) הם הרגו את בני הקהילה היהודית, הרסו את בית הכנסת והפכו אותו לבור מים.
השער היה חסום משך שנים רבות, ונפתח מחדש באוגוסט 1981 על ידי הרב מאיר יהודה גץ. לאחר מהומה פוליטית שחולל הווקף בהר הבית, הוא נחסם מחדש באמצעות בטון. הרב מאיר יהודה גץ ששימש כרב הכותל הקים מול השער בית כנסת מוארך וצר, השוכן על מרפסת מוגבהת מול השער. בית כנסת זה קרוי על שמו, בית הכנסת ע"ש הרב גץ, והכניסה אליו אפשרית רק דרך מנהרות הכותל.
אליס בארץ הפלאות (סרט, 2010)
אליס בארץ הפלאות (באנגלית: Alice in Wonderland) הוא סרט פנטזיה והרפתקאות אמריקאי, המשלב אנימציה ממוחשבת עם לייב אקשן, בבימויו של טים ברטון ונכתב על ידי לינדה וולוורטון. בסרט מככבים ג'וני דפ, אן האת'וויי, הלנה בונהם קרטר, קריספין גלובר ומיה וסיקובסקה כאליס קינגסלי.
הפקה
הסרט נעשה בהשראת ספרו משנת 1865 של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" והמשכו משנת 1871 "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם". וסיקובסקה משחקת את אליס בת ה-19, אשר 13 שנה לאחר הביקור הקודם שלה, חוזרת בפעם הראשונה כאישה צעירה. היא מגלה שהיא היחידה שיכולה לעצור את ג'ברווקי, יצור דמוי דרקון שנשלט על ידי המלכה האדומה המשליטה טרור בתושבי ארץ תחתית.
אולפני Sony Pictures Imageworks יצרו את רצפי האפקטים החזותיים בתלת מימד. אך הבמאי והמפיק בחרו לצלם במצלמות קונבנציונליות, ולהמיר את הצילומים לתלת-ממד במהלך הפוסט-פרודקשן. הם הסבירו שמצלמות תלת-ממד היו יקרות מדי ו"מגושמות" לשימוש, והם הרגישו שאין הבדל בין קטעי וידאו שהומרו לתלת מימד לאלו שצולמו בפורמט זה מראש.
לקראת צאתו לאקרנים נתקל הסרט בקשיי הפצה עקב סכסוך כספי בין סוני לרשתות בתי הקולנוע. בנוסף קיבל הסרט ביקורות מעורבות.
למרות הביקורות המעורבות, הסרט גרף 41 מיליון דולר ביום ההקרנה הראשון, כ-430 מיליון דולר לאחר עשרה ימים ומיליארד דולר בסך הכל. בטקס פרסי האקדמיה ה-83, הסרט זכה בפרס בימוי אמנות הטוב ביותר ובפרס עיצוב תלבושות הטוב ביותר.
פסקול הסרט יצא לאור במקביל להקרנת הסרט בבתי הקולנוע.
במאי 2016 יצא לאקרנים סרט ההמשך "אליס מבעד למראה".
עלילה
אליס קינגסלי בת ה-19 מוטרדת מחלום מוזר וחוזר ואבלה על אובדן אביה האהוב. היא משתתפת במסיבת גן באחוזת לורד אסקוט, שם היא מתמודדת בהצעת נישואין לא רצויה ובציפיות המחניקות של החברה בה היא חיה. לא בטוחה כיצד להגיב, ומבולבלת יותר ויותר, היא בורחת ורודפת אחרי ארנב בז'קט כחול, ובטעות נופלת לתוך חור גדול. היא מועברת לעולם בשם ארץ הפלאות, שם מקבלים את פניה הארנב הלבן, הנמנמנית, הדודו, וטווידלדם וטווידלדי. הם מתווכחים על זהותה כ"אליס הנכונה" שמנובאת כמי שתחסל את הג'ברווקי של המלכה האדומה ותחזיר את השלטון למלכה הלבנה. הקבוצה לאחר מכן מותקפת על ידי בַנְדֶרְצְבַט וקבוצה של קלפים חיילים בראשותו של נסיך הלבבות. אליס בורחת ונמלטת אל היער.
כאשר היא קטנה במיוחד, היא מגיעה לחצר הטירה, ורואה את המלכה משחקת קרוקט, ואז נחבט לעברה קיפוד. היא משחררת את הקיפוד, בעוד הארנב הלבן נשלח להביא חזרה את ה'כדור'. הוא נותן לה חלק מעוגה שתגדיל אותה, אך היא נותנת שתי נגיסות ולכן גדלה יותר מדי. המלכה האדומה אינה מודעת לזהותה האמיתית של אליס, ולכן מברכת אותה כאורחת, בעיקר מכיוון שהיא גדלה וכעת ראשה גדול (ראשה של המלכה האדומה מוצג כגדול יחסית לגופה), ואף מצווה להכין לה בגדים מתאימים, גם אם יהיו עשויים וילונות. אליס מגלה כי החרב הספירלית (הנשק היחיד המסוגל להרוג את הג'ברווקי) נמצאת בתיבה בתוך המאורה של הבַנְדֶרְצְבַט. הנסיך מנסה בגסות לפתות את אליס, אבל היא דוחה אותו. מאוחר יותר היא מצליחה להחזיר את החרב ומתיידדת עם הבַנְדֶרְצְבַט. הנסיך מוצא אותה עם החרב ומנסה לעצור אותה. אליס נמלטת על גבי הבַנְדֶרְצְבַט ונותנת את החרב למלכה הלבנה. חתול הצ'שייר מציל את הכובען מהוצאה להורג, והכובען קורא למרד נגד המלכה האדומה. המרד במהרה נפסק על ידי הציפור ג'אבג'אב. ההתנגדות בורחת לטירה של המלכה הלבנה, ושני הצבאות מתכוננים לקרב. אליס עדיין לא בטוחה לגבי הציפייה שלה להיות הנבחרת של המלכה הלבנה, ופוגשת את אבשלם הזחל. הוא מזכיר לאליס את הביקור האחרון שלה בארץ תחתית (אשר קראה בטעות כ"ארץ הפלאות" אז) שלוש עשרה שנה קודם לכן, ומסייע להביא לה את האומץ להילחם בג'ברווקי ולהשיג "מה שהיא חייבת לעשות", בעוד הוא הופך להיות גולם.
יום הקרב מגיע, ושתי המלכות מאספות את צבאותיהן על שדה קרב הדמוי כלוח שחמט ושולחות את הנבחרים שלהן (אליס הלבושה בשריון וג'ברווקי בהתאמה) להכריע את גורלה של ארץ הפלאות. מעודדת את עצמה עם דבריו של אביה המנוח, אליס מצליחה להרוג את הג'ברווקי. המלכה הלבנה אומרת כי פשעיה של המלכה ראויים לעונש מוות, אך היא עוד דוגלת באמונתה שלא לפגוע באף יצור חי, לכן מגרשת את המלכה האדומה והנסיך לגלות נצחית כאשר הם מחוברים באזיקים, ונותנת לאליס בקבוקון עם הדם של הג'ברווקי בתוכו, שייקח אותה הביתה. הכובען מציע שהיא יכולה להישאר בארץ תחתית, אבל היא מחליטה שהיא חייבת לחזור ומבטיחה שהיא תשוב.
אליס חוזרת הביתה, שם היא נעמדת מול משפחתה ומבטיחה לחיות את חייה בתנאים שלה. לורד אסקוט מתרשם ולוקח אותה כמתלמדת שלו, עם הרעיון של הקמת דרכי מסחר ימיות לסין. כשהסיפור מסתיים, אליס מתכוננת לשוט על אוניית מסחר. אבשלם, עכשיו פרפר, נוחת על כתפה. אליס מזהה אותו ומברכת אותו לפני שהוא מתעופף משם.
משחק מחשב
ב-23 ביולי שנת 2009, חברת disney interactive studios הודיעה שיהיה משחק מחשב על "אליס בארץ הפלאות" שמפותח על ידי חברה צרפתית. המשחק מתוכנן לצאת לשיווק בחנויות באותו שבוע של הסרט. המשחק יהיה מבוסס על הסרט, ובנוסף יכלול אתגרים שדורשים חשיבה עצמאית.
Almost Alice
Almost Alice הוא אלבום אוסף של שירים שיצרו אמנים שונים בהשראת הסרט. הסינגל הראשון מתוכו, "Alice" מאת אבריל לאבין, יצא ב-27 בינואר 2010, בתוכנית הרדיו של ראיין סיקרסט. האלבום יצא ב-2 במרץ 2010.
סרט המשך
ב-7 בדצמבר 2012 אושר על הפקת סרט המשך ובמאי אותה שנה הוכרז שם הסרט "אליס מבעד למראה". ג'וני דפ אישר את השתתפותו בסרט ההמשך בתפקיד הכובען, מיה וסיקובסקה תגלם את אליס והלנה בונהם קרטר תשוב לגלם את המלכה האדומה. בנובמבר 2013 אושר כי הסרט ייצא לאקרנים ב-27 במאי 2016 בבימויו של ג'יימס בובין. לסרט לוהקו גם השחקנים ריס איוואנס וסשה ברון כהן. צילומי הסרט החלו בקיץ 2014.
קישורים חיצוניים
ביקורות
שון קמפ
שון טראוויס קמפ (באנגלית: Shawn Travis Kemp; נולד ב-26 בנובמבר 1969 באלקהרט, אינדיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA.
קמפ שלמד בתיכון קונקורד באינדיאנה שבר חלק נכבד מהשיאים לשחקני תיכון באינדיאנה שקבע לארי בירד שלמד בתיכון פרנץ' ליק באינדיאנה. קמפ נבחר במקום ה-17 בדראפט בשנת 1989 והיה לאחד מחלוצי הטרנד של שחקנים שנבחרו בדראפט היישר מהתיכונים. קמפ בילה את מיטב שנותיו בסיאטל, על ידה נבחר ואיתה הצליח להעפיל לגמר ה-NBA בשנת 1996. סיאטל הציגה באותה שנה את השילוב הטוב בין קמפ לבין גארי פייטון, אולם יכולתם לא עמדה להם בפני מייקל ג'ורדן והשיקגו בולס. קמפ מצא את דרכו החוצה, אבל השנים הבאות שלו - בקליבלנד קאבלירס, פורטלנד טרייל בלייזרס ובאורלנדו מג'יק נחשבות לשנות הדעיכה של השחקן, שהסתבך בבעיות סמים ותביעות אבהות רבות. קמפ שימש בין היתר כמודל לפאוור פורוורד החדש האתלטי, בעל יכולת ריבאונד, מסירה והגנה. הוא ידוע בכינויו ה-Reign Man ("האיש השולט"), על שום הדומיננטיות שלו על המגרש.
סיאטל סופרסוניקס (1989–1997)
קמפ נבחר בדראפט 1989 על ידי סיאטל סופרסוניקס, אליה הגיע היישר מהתיכון. בעונת הרוקי שלו הוא לא הרבה לקבל דקות משחק (13.8 בממוצע) והציג ממוצע צנוע של 6.5 נקודות ו-4.3 אסיסטים למשחק. בעונה השנייה קמפ הפך לחלק מרכזי בקבוצה יחד עם גארי פייטון, אדי ג'ונסון, ריקי פירס ונייט מקמילן. קמפ פתח בחמישייה ב-66 משחקים (לעומת משחק אחד בלבד בעונה הראשונה) והעלה את הממוצעים שלו ל-15 נקודות ו-8.4 ריבאונדים. עונת השיא בקבוצה הייתה עונת 1995-96, בה הוביל את הקבוצה, ביחד עם גארי פייטון לשיא מועדון של 64 ניצחונות וזכייה בגמר המערב. בסדרת הגמר הפסידו הסוניקס בשישה משחקים לשיקגו בולס ומייקל ג'ורדן. בסדרת הגמר קמפ הציג נתונים מרשימים כשקלע ממוצע של 23.3 נקודות ב-55% מהשדה והוסיף 10 ריבאונדים. בסיום עונת 1996-97 הסתכסך השחקן עם הנהלת הקבוצה, על רקע חוזהו הנמוך יחסית, ועל רקע בחירת ההנהלה להעניק חוזה מנופח וגדול פי כמה מזה של קמפ, לג'ים מקילווין, סנטר שמעולם לא הוכיח כישרון יוצא דופן. בסופו של דבר, קמפ היה חלק מטרייד ששלח אותו לקליבלנד קאבלירס, את וין בייקר ממילווקי באקס לסיאטל ואת טרל ברנדון וטיירון היל מקליבלנד למילווקי.
פורטלנד טרייל בלייזרס (2000–2002)
בעיות המשקל של קמפ המשיכו לפגוע בתפקודו גם במהלך העונות בהן שיחק בפורטלנד טרייל בלייזרס, אליהן נוספו גם בעיות של התמכרות לאלכוהול וקוקאין. את עונת 2000-01 קמפ סיים אחרי 68 משחקים, עקב כניסה לטיפולי גמילה. בסיום עונת 2001-02 נופה מסגל הקבוצה.
אורלנדו מג'יק (2002–2003)
קמפ חתם באורלנדו מג'יק כשחקן חופשי ושיחק בה עונה אחת, במהלכה הגיע עם הקבוצה לפלייאוף, אך הקבוצה הודחה בסיבוב הראשון לאחר שהפסידה בסדרה לדטרויט פיסטונס בשבעה משחקים.
ניסיונות הקאמבק
קמפ פרש ממשחק פעיל עקב שימוש בסמים. לפני עונת 2005 קמפ היה במגעים עם קבוצת דאלאס מאבריקס שאומנה על ידי חברו לקבוצה לשעבר אייברי ג'ונסון, אך הדבר לא יצא לפועל. ב-18 באוגוסט 2008, חתם קמפ בן ה-39, על חוזה בקבוצת פרימיאטה מונטגרנרו מהליגה האיטלקית. הוא השתתף בשלושה משחקי טרום עונה, אך אז חזר לביתו ביוסטון ולא שב לשחק.
מולי האניס
מולי האניס (באנגלית: Molly Hannis; נולדה ב-13 במרץ 1992) היא שחיינית אמריקאית, המתמחה בסגנון חזה. היא בעלת 4 מדליות מאליפות העולם בבריכת 25 מטר (וינדזור 2016), 2 זהב ו-2 ארד.
שון קמפ
קריירה בנבחרת ארצות הברית
קמפ היה שותף לנבחרת החלומות האמריקאית שהשתתפה באליפות העולם בשנת 1994. הוא שיחק לצד קווין ג'ונסון, מארק פרייס, רג'י מילר, ג'ו דיומרס, דומיניק וילקינס, דן מארלי, לארי ג'ונסון, שאקיל אוניל ואלונזו מורנינג. הנבחרת זכתה באליפות העולם, לאחר שסיימה אותה ללא הפסד וקמפ נבחר לחמישיית האליפות.
מולי האניס
ביוגרפיה
האניס נולדה בסנטה רוזה, קליפורניה. היא התאמנה בקבוצת השחייה של אוניברסיטת טנסי.
2015
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 2015 זכתה האניס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה וסיימה במקום 11 במשחה ל-100 מטר חזה. באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי אותה שנה היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה.
2016
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה, נברסקה בסוף יוני ובתחילת יולי 2016 סיימה האניס במקום שני, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.39 דקות אחרי לילי קינג (2:24.08 דקות) ובמקום שלישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.65 דקות, אחרי לילי קינג (1:05.20 דקות) וקייטי מיילי (1:06.07 דקות) ונכללה בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים. במשחקים עצמם היא סיימה במקום 16 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.80 דקות. בשלב המוקדמות, היא קבעה תוצאה של 2:24.74 דקות ועלתה מהמקום ה-12.
שיאנית עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליות זהב, במשחה שליחות 4x50 מטר מעורב ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. מדליות ארד, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.58 שניות, אחרי לילי קינג שקבעה שיא ארצות הברית חדש של 28.92 שניות ושיאנית העולם אליה אטקינסון מג'מייקה (29.11 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.89 דקות, אחרי שיאנית העולם אליה אטקינסון (1:03.03 דקות) ולילי קינג (1:03.35 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:21.94 דקות. בשלב המוקדמות היא סיימה במקום שביעי בתוצאה של 2:20.82 דקות.
2017
בתחרות שנערכה בטנסי (בריכת 25 יארד) ב-1 בדצמבר 2017 קבעה האניס במשחה ל-100 יארד חזה שיא אישי חדש של 56.64 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בעולם.
2018
בתחרות שנערכה באוסטין טקסס בינואר 2018 קבעה האניס במשחה ל-50 מטר חזה שיא אישי חדש של 29.71 שניות, התוצאה הרביעית בהיסטוריה.
רו (אי, אנטארקטיקה)
האי רו (באנגלית: Roux Island) הוא אי הממוקם מצפון חצי האי ארוסמית', למול חוף לובה, החוף המערבי של ארץ גרהאם, בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם בצד המערבי של הכניסה לפיורד לאלמאנד.
אורכו של האי 3.7 קיולמטרים ורוחבו של האי 0.9 קילומטרים.
שיא גובהו של האי 43 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שארקו נתן לאי את שמו.
שארקו קרא לאי על שמו של ז'ול שארל-רו (Jules Charles-Roux).
גביע המדינה בכדורגל 1970/1971
גביע המדינה בכדורגל 1970/1971 הייתה התחרות ה-33 מאז היווסדה וה-18 לאחר קום מדינת ישראל. המשחקים החלו בספטמבר 1970 והסתיימו ב-16 ביוני 1971.
הכח מכבי רמת גן ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בגביע השני שלה.
השלבים המוקדמים
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השישי לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגה לאומית.
שלבי הגמר
הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
האביר הירוק (סרט)
הסרט יצא לאקרנים ברחבי ארצות הברית ב-30 ביולי 2021 והוא זכה לביקורות מעורבות.
קישורים חיצוניים
ביקורות
הודעה אדומה
הודעה אדומה (באנגלית: Red Notice) הוא סרט קומדיה-פעולה אמריקאי בבימויו של רואוסון מרשל ת'ורבר שגם כתב אותו. סרטי יוניברסל רכשה את זכויות ההפצה והסרט יצא לאקרנים ב-13 בנובמבר 2021. עם זאת, ב-8 ביולי 2019, כאשר יוניברסל לא הסכימה לתקציב המוצע, נטפליקס רכשה את זכויות ההפצה של הסרט. הסרט יצא לאור בנובמבר 2021. לאחר 28 יום משיחרורו, קבע שיא בנטפליקס כסרט הנצפה ביותר בכל הזמנים עם 328.8 מיליון שעות צפייה. בינואר 2022, הכריזה נטפליקס כי בעקבות ההצלחה יופקו לסרט שני סרטי המשך.
עלילה
בעולם הפשע הבינלאומי, אינטרפול מנפיקה התראה עולמית בשם "הודעה אדומה" להתחקות אחר הגנב המבוקש ביותר בעולם האמנות.
הסרט מתחיל עם רקע העלילה שמספר על שלוש ביצי הזהב הנחשקות של קלאופטרה שנחשבות היום פריט ארכאולוגי עתיק יומין וערכן שווה לכסף רב. לאחר מכן רואים את גנב האומנות העולמי – נולאן בות' מכין ביצת זהב (חיקוי) שמדיוקת במראה שלה לביצה הראשונה של קלאופטרה.
לאחר שברח אחרי מרדף ארוך מהסוכן הרטלי ומהמפקחת דס, מגיע גנב האומנות נולאן בות' אל ביתו היוקרתי שנמצא על אי נידח. בהפתעה מוחלטת מתגלה כי הסוכן הרטלי (שקיבל מידע על מקום הימצאו מ"הרץ") כבר מחכה בביתו ביחד עם צוות של האינטרפול שם הם עוצרים את בות' ולוקחים את הביצה למקום מבטחים. בסיום הסצנה ניתן לראות גנבת מסתורית העונה לשם "הרץ" (גל גדות) גונבת את הביצה ומחליפה אותה במזויפת ובכך חומקת מתחת לאפיו של הסוכן הרטלי.
השניים בורחים מהכלא וטסים למסיבת יוקרה שאותה מארח סוטו ווצ'ה בביתו (אל המסיבה מגיעה גם המפקחת דס שקיבלה הזמנה מהרץ) במטרה לעצור את "הרץ" ולהגיע אל הביצה השנייה לפניה. לאחר שהתעמתו עם "הרץ" ופרצו לחדר העתיקות שם סוטו ווצ'ה שומר את הביצה השנייה, מתגלה כי הרץ כרתה ברית עם סוטו ווצ'ה והשניים מענים את הרטלי ובות' עד שבות' ללא ברירה פולט את מיקומה של הביצה השלישית ושולח את "הרץ" לחפש את הביצה במצרים.
כאשר הם נמלטים ברכבת, בות' מספר להרטלי כי לאחר שאביו מת, הוא גילה כי שעונו הכיל קאורדינטיות שמובילות למיקומה של הביצה השלישית וכי השעון היה שייך ללא אחר מאשר אדולף זייך – אספן עתיקות נאצי שהחביא את הביצה השלישית בבונקר נסתר. כשהם משיגים את הביצה השלישית מתגלה כי "הרץ" עקבה אחריהם במשך כל הזמן אך הם נאלצים לעבוד יחד בשביל שהמפקחת דס לא תעצור אותם והשלושה נמלטים לאי נידח שם בות' בטוח כי ניצח את "הרץ" מכיוון והביצה השלישית בידו אך הוא המום לגלות כי שותפה האמיתי ובן זוגה של "הרץ" הוא לא אחר מהסוכן הרטלי אשר עזר בכל הזמן הזה להשיג את שלושת הביצים. השניים אוזקים את נולאן בות' שעדיין בשוק ונוסעים לחתונה במצרים שם הם מוסרים את שלושת הביצים וזוכים בשלוש מאות מיליון דולר אך בנוסף הם מסגירים את המיליונר המצרי לאינטרפול ולמפקחת דס אחרי שהם בורחים עם הכסף.
הפקה
על הזכות לביים את הסרט היה מאבק בין האולפנים הגדולים ביותר – סרטי יוניברסל, האחים וורנר, סרטי פרמאונט, אולפני לג'נדרי, נטפליקס וסרטי סוני. את הסרט בסך תקציב של 125–150 מיליון דולר הפיק ביו פלין באמצעות חברת Flynn Picture שבבעלותו, עם ג'ונסון, דני גרסיה והירם גרסיה כשותפיו. ב-9 בפברואר 2018 פורסם כי יוניברסל ואולפני לגנ'דרי זכו במכרז על הפקת הסרט.
התמלוגים של ג'ונסון יעמדו לראשונה על 20 מיליון דולר לפחות. מאוחר יותר נחשף כי גדות תקבל גם 20 מיליון דולר עבור תפקידה בסרט, מה שהופך אותה לשחקנית השלישית בשכר הגבוה ביותר בעולם בשנת 2020.
הצילומים חודשו עד אמצע ספטמבר והם הסתיימו בחודש נובמבר. גל גדות וראיין ריינולדס סיימו לצלם את תפקידיהם בסוף אוקטובר. במקור תכננה יוניברסל להוציא את הסרט ב-12 ביוני 2020 ואז, ב-8 ביולי 2019, נטפליקס קנתה את הזכויות על ההפצה והודיעה שהסרט ייצא בנובמבר 2021.
Bibbidi-Bobbidi-Boo
Bibbidi-Bobbidi-Boo (בעברית: ביבידי בובידי בו; ידוע גם בשם The Magic Song, "שיר הקסם") הוא שיר חידוש מתוך הסרט "סינדרלה" של חברת וולט דיסני משנת 1950. השיר נכתב והולחן בשנת 1948 על ידי מאק דייוויד, אל הופמן וג'רי ליווינגסטון, אשר כתבו את כל השירים בסרט. השיר מושר במהלך הסרט על ידי הפיה הטובה שעוזרת לסינדרלה בעזרת קסמים להגיע לנשף, כאשר בגרסת המקור של הסרט השיר בוצע על ידי ורנה פלטון, ובגרסת הדיבוב העברי השיר בוצע על ידי רותי הולצמן.
גרסת המקור של השיר הוקלטה בהוליווד ב-26 באוקטובר 1949, כאשר הוא שוחרר לראשונה ב-4 בפברואר 1950 כחלק מפסקול הסרט שנמכר על ידי חברת התקליטים "תקליטי RCA". השיר זכה להצלחה רבה, והיה מועמד בשנת 1951 לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד לשיר "Mona Lisa" בביצוע נט קינג קול מתוך הסרט ".Captain Carey, U.S.A".
השיר בתרבות
לאחר שחרור השיר, השיר זכה להצלחה רבה ולעיבודים רבים, ביניהם העיבוד של פרי קומו ולהקת האחיות פונטנה, העיבוד של ג'ו סטאפורד וגורדון מקריי, העיבוד של בינג קרוסבי וויק שואן, העיבוד של ג'ק פלייס, העיבוד של ציפי שביט, והעיבוד של הלנה בונהם קרטר שביצעה אותו בכתוביות הסיום של הסרט "סינדרלה" המשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט המקורי.
השיר זכה למספר פרודיות, ביניהן הפרודיה של דרימוורקס שהופיעה בסרט "שרק 2", כאשר אותה ביצעה הפיה הסנדקית לנסיכה פיונה. לשיר ישנם גם מספר אזכורים בתרבות, למשל בחלק מהמדיות של דיסני כאשר משתמשים בקסם נאמר שם שיר, כמו כן בזיכיון "דרגון בול" השמות של ביבידי ובאבידי מבוססים על שם השיר. בשנת 2014 השיר הופיע בפרסומת לקידום מונדיאל 2014, כאשר בפרסומת השתתפו סרחיו ראמוס, ליונל מסי, דוד לואיז ולנדון דונובן.
השיר לקח חלק גם באתגר של הרשת החברתית "טיקטוק" שנקרא "Bibbidi Bobbidi Boo Transformation", בו משתמשים מצלמים את עצמם במראה מוזנח בזמן שהשיר מתנגן ברקע, ולאחר שהם קופצים המראה שלהם משתנה למראה חגיגי כאשר השיר משתנה לשירו של סמוקפורפ "Audi".
רשימת SDN
רשימת ה-SDN מכילה עשרות אלפי חברות ארגונים ויחידים שזוהו כאיום על ביטחון המדינה ומדיניות החוץ והכלכלה של ארצות הברית. , אזרחים ועסקים בארצות הברית אינם רשאים לעשות עסקים עם אנשים מהרשימה השחורה. סנקציות פיננסיות כוללות איסור על השקעה במניות החברות בהן לאנשים ברשימה השחורה יש גרעין שליטה, ואיסור אלוואות חדשות (כולל כל ניירות ערך כגון אג"ח, זיכויים, שטרות חליפין וכו').
לאחר משבר קרים, ארצות הברית יצרה רשימה שחורה של חברות רוסיות והטילה עליהם סנקציות. כמעט לכל מדינה יש יצוג ברשימה, לסין יש כ-250 איש ברשימה.
באג בונד
יחודו של הדגם בדלת החופה היחידה, שנפתחה כלפי מעלה. שם הדגם נשאר "באג בונד" ולא שונה. בסך הכל יוצרו 2,270 יחידות, שחלקן הגדול נצבע בצבע כתום.
מחירו של "בונד באג" בהשקה היה 629 לירות שטרלינג.
עם השתלטותה של חברת "רליאנט מוטורס" על חברת "בונד מכוניות", מוטור רליאנט המשיכה לייצר את דגם בונד 875, עד שנת 1970.
סמולנסק (סרט, 2016)
סמולנסק (בפולנית: Smoleńsk) הוא סרט דרמה ומותחן פולני בבימויו של אנטוני קראוזה, שהופק בשנים 2013–2016.