cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרנק ארנסן
נבחרת דנמרק
במאי 1978 ערך את הופעתו השנייה במדי הנבחרת, והראשונה במשחק רשמי, כאשר עלה מהספסל בשוויון 3-3 מול במסגרת מוקדמות יורו 1980. שבוע לאחר מכן, בהופעתו השלישית בנבחרת, כבש את שער הבכורה שלו במדיה, בניצחון החוץ 1–2 על במסגרת אליפות המדינות הנורדיות בכדורגל. ארנסן היה שותף פעיל לטורנירי מוקדמות יורו 1980 (שער אחד בשבע הופעות) ומוקדמות מונדיאל 1982 (שישה שערים בשמונה הופעות, מקום רביעי בטבלת מלך שערי המוקדמות באירופה), אך בשני המקרים כשלו הדנים להעפיל לטורנירי הגמר.
המאמן הגרמני ספ פיונטק, שהחל לאמן את הנבחרת בשלהי שנות ה-70, בנה בתוך כמה שנים נבחרת אטרקטיבית ואתלטית שעל אף שלא זכתה בתארים, הפגינה כדורגל מרשים ומודרני. הנבחרת נבנתה סביב מספר שחקנים בולטים ובהם ארנסן, וכן אלן סימונסן, זוכה כדור הזהב בשנת 1977, מורטן אולסן, פרבן אלקיאר לארסן, מיכאל לאודרופ ועוד. ההישג המשמעותי הראשון של הנבחרת היה ההעפלה ממוקדמות יורו 1984. ארנסן החמיץ את מרבית טורניר המוקדמות עקב הפציעה שהשביתה אותו לעונה שלמה כששיחק במדיה של ולנסיה, אך הוא חזר ושיחק במשחקה האחרון של דנמרק במוקדמות, בחוץ מול.
ארנסן זומן לסגל הנבחרת לקראת יורו 1984 על ידי המאמן פיונטק. הוא פתח במשחק הראשון מול המארחת, והוחלף בדקה ה-79, דקה אחת לאחר שער הניצחון של מישל פלאטיני. במשחק השני מול כבש ארנסן את שער היתרון של נבחרתו בדקה השמינית, והשלים צמד בדקה ה-69 כאשר כבש בפנדל וקבע 0–3. הוא הוחלף שוב בדקה ה-79, ולאחר החלפתו כבשה דנמרק פעמיים נוספות בדרך לניצחון מרשים, 5-0 בסיום. ארנסן פתח גם במשחק שנעל את שלב הבתים מול. דנמרק נקלעה לפיגור 0–2, אך שער של ארנסן בפנדל בדקה ה-41 החל את המהפך של דנמרק. ארנסן הוחלף שוב בדקה ה-79, חמש דקות לפני השער שהשלים מהפך וניצחון 2–3 לדנים בסיום. דנמרק העפילה לחצי הגמר מהמקום השני בבית, שם פגשה את. ארנסן פתח בהרכב והוחלף בדקה ה-68, דקה לאחר שער השוויון של הספרדים, בגלל פציעה. המשחק נגרר להארכה, שהסתיימה בשוויון 1-1 ששלח את המשחק להכרעה בדו-קרב פנדלים. שם, נעצרו הדנים עם הפסד 4–5. הישג מרשים לארנסן ונבחרתו, כאשר ארנסן היה לאחד משני השחקנים הדנים בנבחרת הטורניר (בצוותא עם אולסן), ואף סיים כסגן מלך שערי הטורניר עם שלושה כיבושים.
ארנסן נטל חלק פעיל בטורניר מוקדמות מונדיאל 1986, כאשר ערך שש הופעות מתוך השמונה של נבחרתו, אותם סיימה בפסגת הבית בדרך לטורניר הגמר במקסיקו, הראשון בתולדותיה. שם, רשמה דנמרק שלב בתים מושלם עם שלושה ניצחונות בשלושה משחקים. במשחק הראשון של שלב הבתים פתח ארנסן בהרכב והוחלף לאחר 74 דקות בניצחון 0–1 על. הוא השלים תשעים דקות בניצחון המרשים 1–6 על, ופתח בהרכב גם בניצחון המרשים 0–2 על , אך הורחק בכרטיס צהוב שני בדקה ה-88, ונאלץ להחמיץ את שלב שמינית הגמר. בהיעדרו של ארנסן, ועל אף שהובילה 0–1 על ספרד, הובסה דנמרק 1–5 וסיימה את דרכה בטורניר.
ארנסן תרם עם ארבע הופעות במוקדמות יורו 1988 להעפלתה של דנמרק לטורניר הגמר, אך פרש ממשחק בינלאומי עוד טרם פתיחת הטורניר. משחקו האחרון במדי דנמרק היה בשלב המוקדמות, בשוויון 1-1 עם ב-3 ביוני 1987.
בסך הכול ערך ארנסן 52 הופעות במדי דנמרק, בהן כבש 14 שערים.
לאחר הפרישה
בקיץ 1991, לקראת עונת, חזר ארנסן למועדון שבמדיו פרש, פ.ס.וו. איינדהובן. הוא התמנה לתפקיד עוזר המאמן של בובי רובסון, שהוביל באותה העונה את פ.ס.וו. לזכייה באליפות הולנד בפעם השנייה ברציפות. גם לאחר עזיבתו של המאמן בקיץ נותר ארנסן בתפקידו, כעוזרו של המאמן החדש, האנס וסטרהוף.
לקראת עונת קיבל ארנסן הצעה לאמן את וילם II, אך בחר לקבל את תפקיד המנהל המקצועי בפ.ס.וו. איינדהובן. ארנסן זכה להצלחה רבה בתפקיד, כאשר לצד יכולות הניהול והמשא ומתן שלו, בלט בעזרתו באיתור כישרונות צעירים שהפכו לכוכבים בכדורגל העולמי, ובהם רונאלדו הברזילאי שהגיע כבר באותו הקיץ, וההולנדים יאפ סטאם, רוד ואן ניסטלרוי ואריין רובן. ארנסן נותר בתפקידו במשך עשר שנים, בהן זכתה הקבוצה בארבע אליפויות. הוא סיים את דרכו במועדון בקיץ 2004, כאשר המאמן חוס הידינק, שהתמנה לתפקיד שנתיים קודם לכן, איחד את תפקידי המאמן והמנהל המקצועי ומילא את שניהם במקביל.
במאי 2004 התמנה ארנסן לתפקיד המנהל המקצועי בטוטנהאם הוטספר, והחליף בתפקיד את דייוויד פליט. בדומה לתפקידיו באיינדהובן, היה ארנסן אחראי על ההעברות ועל איתור הכישרונות הצעירים, בעוד המאמן החדש ז'אק סנטיני ניהל את המערכים והאימונים היומיים. לאחר 13 מחזורי ליגה בלבד התפטר סנטיני, ולתפקיד המאמן קודם בן ארצו של ארנסן, מרטין יול, אותו החתים ארנסן כעוזר מאמן באותו הקיץ.
בסיום העונה, ולקראת עונת 2005/2006 הוחלט להשעות את ארנסן מתפקידו, על רקע רצונו להצטרף לצ'לסי. ב-24 ביוני 2005 הגיעו המועדונים לסיכום על פיצוי תמורת מעברו של ארנסן, תמורת סכומים שהוערכו בכ-5 עד 8 מיליון ליש"ט. בשנותיו הראשונות בתפקיד התעסק בעיקר בניהול אקדמיית הכישרונות הצעירים וכמגלה כישרונות ראשי עבור המועדון, והיה לו תפקיד משמעותי בהבאתם, בין היתר, של סלומון קאלו, פלורן מאלודה וג'ון אובי מיקל למועדון. שנה לאחר מכן קיבל על עצמו גם את תפקיד מנהל ההעברות של הקבוצה, מה שגרם למתיחות בין הבעלים רומן אברמוביץ' למאמן ז'וזה מוריניו, שהסתיימו בהתפטרותו של האחרון בספטמבר 2007.
בקיץ 2009 קודם ארנסן לתפקיד המנהל המקצועי של המועדון, ותוך זמן קצר הפך לאיש החזק במועדון אחרי אברמוביץ'. ב-27 בנובמבר 2010, על אף הקשר המוצלח עם המאמן קרלו אנצ'לוטי וההצלחה המקצועית שחווה המועדון, הודיע ארנסן כי בכוונתו לעזוב את המועדון וכי לא יחדש את חוזהו שפג בתום העונה. בסך הכול בשש שנים בצ'לסי, היה ארנסן שותף לשתי אליפויות אנגליה, שלושה גביעים, ושתי העפלות לחצי גמר ליגת האלופות.
ב-30 בינואר 2014, לאחר כחצי שנה ללא קבוצה, התמנה ארנסן לתפקיד המנהל הספורטיבי של מטאליסט חרקוב מליגת העל האוקראינית. החוויה הקצרה הגיעה לסיומה לאחר כחודש וחצי בלבד, כאשר המועדון אישר לארנסן לעזוב בעקבות המלחמה בדונבאס והמצב הביטחוני והפוליטי הרעוע באזור.
ביוני 2015, לקראת עונת, התמנה ארנסן לתפקיד המנהל המקצועי של פאוק סלוניקי בחוזה לשלוש שנים, במטרה להצעיד את הקבוצה להישגים מקומיים. בין החתמותיו המשמעותיות היו המאמן איגור טודור שהגיע מהיידוק ספליט, החלוץ דימיטר ברבאטוב, גארי רודריגס והשוער השוודי, רובין אולסן, שכשל מקצועית והושאל לאחר חצי עונה בלבד. הקבוצה שהעמיד ארנסן לא הצליחה לעמוד בציפיות, והוא פוטר מתפקידו בפברואר 2016, לאחר פחות מעונה אחת בתפקיד, כאשר פאוק ממוקמת חמישית בטבלה, הרחק מהפסגה. כחודש אחריו סיים גם טודור את תפקידו כמאמן הקבוצה.
ארנסן חזר לפ.ס.וו. איינדהובן באפריל 2017, כאשר הצטרף כחבר בוועדה המנהלת של המועדון, ונותר בתפקיד זה במשך כשנה וחצי, עד שעזב בדצמבר 2018. כחודש אחר כך חזר לאנדרלכט בה שיחק בעברו, בתפקיד המנהל המקצועי. לאחר תשעה חודשים בלבד סיים את תפקידו במועדון.
ב-20 בנובמבר 2019 חזר להולנד, לתפקיד המנהל הטכני של פיינורד.
היו זמנים במערב
היו זמנים במערב (באנגלית: Once Upon A Time In The West) הוא מערבון של סרג'ו לאונה. בכתיבת התסריט השתתפו ברנרדו ברטולוצ'י ודריו ארג'נטו.
עלילת הסרט
העלילה נסובה אודות עיירה (דמיונית) בשם פלגסטון, במערב הישן של ארצות הברית עם שריף (קינן ווין).
בסצנת הפתיחה, שלושה אקדוחנים ממתינים בפונדק דרכים לאדם מסתורי (צ'ארלס ברונסון) שיורד מהרכבת. הזר, שמכונה לאורך העלילה "הרמוניקה" (על שם המפוחית שבה הוא מנגן) גובר על שלושת האקדחנים, ומחסלם.
לאחר מכן אנו פוגשים בברט מקביין (פרנק וולף). מקביין הוא בעלים של חלקת אדמה בשם סוויט-ווטר (מים מתוקים). מקביין רכש את האזור מתוך הנחה שמסילת הרכבת עתידה לעבור בשטח זה. מנועי הקיטור יהיו תלויים באספקת המים של מקביין, מאחר שזהו מקור המים היחיד באזור.
ברון מקומי בשם מורטון (גבריאל פרזיטי) שם את עינו על חלקת האדמה הזו, והוא שולח שכיר חרב מטעמו, פרנק (הנרי פונדה) על מנת להפחיד את משפחתו של מקביין, ולאלצם לפנות את השטח. פרנק הורג את מקביין ושלושת ילדיו, ושותל ראיות מפלילות המצביעות על עקבותיו של שיין (ג'ייסון רוברדס) פושע נמלט מוכר.
נראה כי מזימתו של מורטון עלתה יפה, וכי אין דורש בעלות על הקרקע. אך עתה מופיעה במקום אישה בשם ג'יל, זונה לשעבר (קלאודיה קרדינלה) שמתברר שנישאה למקביין בטרם נרצח, מה שהופך אותה לבעלים של הקרקע.
הזר המסתורי מסביר לשיין, שג'ייל עשויה לאבד את הבעלות על הקרקע, אם לא תעמוד בתנאי החוזה, הדורשים הקמת תחנה במקום עוד לפני שהמסילה תתקדם עד נקודה זו. שיין, שנוטה חסד לג'ייל, ממנה את הזר לפיקוח על צוות הבנייה המקומי.
מורטון מנסה לסגור עסקה עם ג'ייל, אך פרנק מתנגד לכך, ומורטון (הנכה) לא יכול לעמוד מולו. פרנק כופה עצמו על ג'ייל, ומאלץ אותה למכור את הקרקע במכירה פומבית. המכירה נערכת, תוך שאנשיו של פרנק מונעים באיומים על המתמודדים, ועומדים לנצח במכרז במחיר נמוך במיוחד. אולם אז מופיע הזר המנגן, ומציע מחיר של 5,000 דולר. את התשלום הוא מציע באופן מיידי בדמותו של שיין המבוקש תמורת פרס כספי בסכום זהה, ובאיומי אקדח הוא מוביל את שיין, היישר לידי הרשויות. שיין מוסגר, ומועלה על רכבת לכלא יומה, אך אנו רואים שאנשיו רוכשים כרטיסים לנסיעה זו, ומתעתדים לשחררו בדרך.
פרנק נפגש עם הזר, ו"מציע" לו את הסכום ששילם על הקרקע בתוספת דולר אחד. הזר לא מתרגש מאיומיו, ומסרב לדרישתו. לא בפעם הראשונה, פרנק שואל לזהותו של הזר. גם הפעם הלה מציג עצמו בשמות שונים של דמויות שפרנק רצח בעברו, אך מבטיח לגלות את שמו רק כשיגיע זמנו של פרנק למות. כשהם נפרדים לדרכם, הזר מבין שאנשיו של פרנק מכינים לו מארב (שכן מורטון שילם להם). למורת רוחה של ג'ייל הוא מציל את פרנק, אך כפי שמתברר, הוא עושה זאת על מנת שסיפק יהיה בידו להורגו במו ידיו שלו. פרנק ממהר אל מעונו של מורטון, ושם הוא מגלה ששיין ואנשיו הרגו את מורטון ושאר חברי הכנופיה שלו.
פרנק מגיע אל הזר המסתורי. בשיא העימות, אנו רואים פלאשבק של הזר, בו כילד הוא ואחיו מאוימים על ידי פרנק כשודד בתחילת דרכו. אחיו תלוי על חבל, כשרגליו נתמכות על כתפיו הקטנות של הילד שפרנק תוחב לפיו מפוחית ומכריחו לנגן. הילד קורס לבסוף, ואחיו נתלה באוויר ומת.
בחזרה להווה. הזר ופרנק ניצבים זה מול זה בתיקו מקסיקני אופייני למערבונים, הזר מקדים ויורה בפרנק, וכשהלה שוכב פצוע, הוא תוחב לפיו מפוחית, ובכך, רגע לפני מותו, פרנק מתוודע סוף סוף לזהותו של ההלך הזר.
הזר ושיין נפרדים לשלום מג'ייל שמפקחת על סיום העבודות להקמת התחנה. כשהם יוצאים לדרך רכובים, מתברר ששיין נפצע בקרב עם מורטון ואנשיו של פרנק. הפצע שהוסתר עד עכשיו הולך ומכריע את שיין. הזר מעמיס את שיין על סוסו, והם עוזבים את המקום יחד, כשברקע, הרכבת הראשונה מגיעה אל סוויט-וואטר, וג'ייל מחלקת מים לעובדי המסילה.
הפצה
בישראל קיבל הסרט היתר מהמועצה לביקורת סרטים ומחזות ב-7 באוקטובר 1969 שהתיר את הצגתו למבוגרים מגיל 16.
בודו זיבזיבדזה
בודו זיבזיבדזה (בגאורגית: ბუდუ ზივზივაძე; נולד ב-10 במרץ 1994 בכותאיסי שבגאורגיה) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פהרוואר מליגת העל ההונגרית ובנבחרת גאורגיה.
קריירת מועדונים
זיבזיבדזה שיחק בקבוצות דינמו טביליסי, טורפדו כותאיסי וסמטרדיה מליגת העל הגאורגית, וקבוצת אסביירג מליגת העל הדנית.
ב-12 ביולי 2019 חתם זיבזיבזדה במזקבשד מליגת העל ההונגרית. הוא ערך 32 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-29 ביולי 2020 חתם זיבזיבדזה בפהרוואר מליגת העל ההונגרית. ב-11 בפברואר 2022 הושאל זיבזיבדזה עד לתום עונת לאויפשט מליגת העל ההונגרית. הוא ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 11 שערים. בתום העונה חזר לפהרוואר.
קריירה בינלאומית
ב-23 בינואר 2017 ערך זיבזיבדזה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת אוזבקיסטן במשחק ידידות. ב-25 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת בוסניה והרצגובינה במשחק ידידות.
יואל אליצור (חוקר מדעי היהדות)
יואל אליצור (נולד בט"ז בחשוון תש"י, 8 בנובמבר 1949) הוא פרופסור, חוקר ומרצה בתחומי הגאוגרפיה המקראית, תנ"ך, הלשון העברית והלשונות השמיות.
ביוגרפיה
אליצור נולד בירושלים לחוקר המקרא יהודה אליצור ולסופרת הילדים רבקה אליצור. למד בבי"ס ממ"ד "לדוגמה", בישיבת "נתיב מאיר" ובישיבת כרם ביבנה. את שירותו הצבאי עשה ב"סיירת שקד".
בשנים שלאחר מכן סיים תואר ראשון ותואר שני בחוג ללשון באוניברסיטה העברית בירושלים, לאחריהם כתב דוקטורט בין-תחומי בנושא "שמות מקומות עתיקים שנשתמרו בפי הערבים בארץ - הבחינה הלשונית". במחקרו בחר אליצור 177 שמות עתיקים של מקומות בארץ, שנשתמרו בפי הערבים, וניסח את החוקים הלשוניים השולטים בשינויים החלים בשמות הערביים שמקורם בשמות עבריים או ארמיים, ובכך יצר בסיס מדעי איתן לזיהויים של אתרים עתיקים. עבודתו, הנחשבת לעבודה יסודית וחלוצית בתחום מחקר זה, היוותה את הבסיס לספרו באנגלית: Ancient Place Names in the Holy Land: Preservation and History. הספר יצא לאור בגרסה עברית בשם "שמות מקומות קדומים בארץ ישראל: השתמרותם וגלגוליהם".
בנוסף פרסם אליצור למעלה משישים מאמרים מדעיים בתחומי עיסוקו, וערך את הספר "ישראל והמקרא" המכיל קובץ מאמרים של אביו, פרופ' יהודה אליצור.
אליצור מרבה להביא בכתביו דברים בשם אביו, והוא מגדיר אותו כמתווה דרכו.
בהקדמה לספרו מעיד אליצור על עצמו, כי חקר ארץ ישראל אינו רק מקצוע אקדמי עבורו, אלא גם מורשת חינוכית אידאולוגית ומחוז חפץ רגשי: "שורשי, מקור התעניינותי בשדות המשולבים של הארץ, ההיסטוריה, אתרים ושמות מקורם בשולחנו של אבא... כשם שבעברית מקראית השורש יד"ע יש בו גם משמעות של להכיר וגם היחס היותר אינטימי שבין גבר לאשה, אבי לימד אותי לאהוב את ארץ ישראל מתוך שאדע אותה בכל משמעויותיה".
אחד ממחקריו המפורסמים של אליצור הוא בזיהוי ערים המוקפות חומה מימות יהושע בן נון, לדעתו, ערים רבות בארץ נחשבות למוקפות חומה, ועל כן חג הפורים צריך לחול בהן בט"ו באדר (ולא בי"ד אדר כמו בשאר הערים). בעקבות מחקריו הורה רבה של העיר לוד הרב נתן אורטנר לחגוג את חג הפורים בעיר גם ביום ט"ו. למאמריו של אליצור הייתה השפעה גם לגבי קביעת מועד פורים ביישובים נוספים (שילה ועוד). דעתו לא התקבלה לגבי מבוא חורון ומקומות נוספים.
אליצור פעיל למען ארץ ישראל השלמה במסגרות ציבוריות שונות: הוא נמנה עם מייסדי גוש אמונים ועם מקימי היישוב עפרה שבהרי בנימין, טיפח ועודד מסורת של טיולים בארץ בנימין ובסביבתה, יסד מניין מתפללים בבית הכנסת העתיק ביריחו וגרעין התיישבות סמוך ליריחו. אחת לחודש הוא מדריך סיור בהר הבית. בראשית 2015 עוכב על ידי משטרת ישראל, כאשר במסגרת הסיור השיב בקריאות "ה' הוא האלוקים", לקריאות "אללה אכבר" של מוסלמים שהקיפו את קבוצתו.
אליצור כותב מאמרים לעיתונות היומית בנושאים פוליטיים ואידאולוגיים העומדים על סדר היום, ומגיש פינה קבועה ברשת א' בנושא "מקום בפרשה".
הוא מרצה במוסדות אקדמיים שונים: ראש החוג ללימודי ארץ ישראל במכללת הרצוג שבאלון שבות, וראש אשכול לימודי ארץ ישראל במכללה ירושלים. חבר באקדמיה ללשון עברית ומשמש כנציג מטעמה בוועדת השמות הממשלתית.
משפחתו
לאליצור ארבעה אחים: תמר בן-ארי, הפיזיקאי פרופ' שמואל אליצור, העיתונאי אורי אליצור וחוקרת התלמוד פרופ' ורד נעם.
קישורים חיצוניים
מאמרים ורשימות בנושאים אקטואליים:
אל-ג'זארי
באדי א־זמאן אבו אל־איסמעיל אבן אל־רסאס אל־ג'זארי (בערבית: بديع الزمان ابو العز بن إسماعيل بن الرزاز الجزري; 1136 – 1206) היה איש אשכולות מוסלמי: מלומד, ממציא, מהנדס, אומן ואמן. ידוע בעיקר בשל "ספר הידע של התקנים מכניים גאוניים" (בערבית: الجامع بين العلم والعمل النافع في صناعة الحيل; 1206) שבו תיאר 50 התקנים מכניים מלאי המצאות והפתעות מסוגים שונים, יחד עם הוראות כיצד לבנות אותם.
רקע היסטורי
דבר אינו ידוע על חייו של אל ג'זארי מלבד מה שכתוב בהקדמה לספרו. בזמן כתיבת הספר הוא היה בשירותו של נאסיר אל דין, השליט הארתוקי בדיארבקיר. הוא שרת את משפחת המלוכה החל ב-1181 (577 להג'רה) אצל השליט נור אל-דין מוחמד (אביו של נאסיר) והיה בשרות המשפחה, אצל אביו ואחיו של נאסיר, שקדמו לו, במשך עשרים וחמש שנים.
הארתוקים היו שושלת טורקמנית מצאצאי ארתוק ביי, מצביא מוסלמי שהיה מושל ירושלים ב-1086. במאה ה-12 השליטים הארתוקים שמרו על ממלכה עצמאית מול שכנותיה החזקות יותר, הסלג'וקים, הביזנטים והצלבנים. עם כניסתו של צלאח א-דין האוטונומיה שלהם כמעט הסתיימה. ב-1181 נור אל-דין הגיע להסדר עם צלאח א-דין אשר במסגרתו הוענקה לו דיארבקיר. בספר אל ג'זארי מתאר את הדלת שהכין לארמון בדיארבקיר וסביר להניח שזה היה משכנו בכל התקופה.
חלק מעבודתו של אל ג'זארי נוצר בהשראת מכונות קודמות, למשל שעון הטירה המונומנטלי שלו מתייחס לשעון מים מוקדם אשר מיוחס לארכימדס בפרק המזרקות הוא מצטט את האחים בנו מוסא וחולק על מערכת הבקרה שלהם. בפרק על החליל המתמיד הוא מצטט עבודה שאבדה עם השנים של חיבת אללה ועוד. אל ג'זארי מתאר את השינויים והשיפורים שהוא עשה לעבודה של קודמיו, אבל מוסיף התקנים, טכניקות ורכיבים שהם חידושים מקוריים אשר אינם מופיעים למיטב ידיעתינו אצל איש מקודמיו.
מנגנונים ושיטות
הספר כולל חמישים התקנים מכניים המחולקים לשש קטגוריות: כל התקן מלווה בהסבר מילולי ובשרטוטים. עיקר תרומתו של אל ג'זארי היא במנגנונים ייחודיים:
חואן רודריגס קבריו
חואן רודריגס קבריו (בספרדית: Juan Rodríguez Cabrillo בפורטוגזית: João Rodrigues Cabrilho 1499-3 בינואר 1543) היה מגלה ארצות פורטוגלי. הוא ידוע בעיקר כמי שהוביל את המסע האירופי הראשון לחוף המערבי של אמריקה הצפונית.
מקום לידתו ושנותיו המוקדמות אינם ברורים וישנם ספקות אף לגבי זהותו הלאומית, שלפי חלק מהמקורות הייתה ספרדית.
הכובש הצעיר
מעט מאוד ידוע על שנותיו הראשונות של קבריו. בצעירותו היה קונקיסטאדור וב־1519 שמו הופיע ברשימת המצטיינים ששירתו בצבאו של הרנאן קורטס. בקרבות נגד האצטקים, קבריו היה מנהיג פלוגת קשתים.
אחרי שהאצטקים הובסו, הצטרף קבריו למסעות החקר של הצבא הספרדי במקסיקו, גואטמלה וסן סלוודור. בסופו של דבר, התיישב בגואטמלה.
איש עסקים בגואטמאלה
בשנת 1530 היה קבריו האזרח המוביל בעיר הגדולה של גואטמלה - סנטיאגו גואטמלה. בשנת 1532, נסע לספרד, ושם פגש את באטריס סנצ'ס דה אורטגה (Beatriz Sanchez de Ortega). שניהם התחתנו בשנה זו, וקבריו חזר איתה לגואטמלה, ושם נולדו להם שני ילדים.
ככל שמשפחתו של קבריו גדלה, כך גם עושרו וכבודו כבונה ספינות. הוא ייצא וייבא סחורות מנמל בגואטמלה, והגדיל במידה רבה את המסחר בין ספרד לבין חלקים מסוימים של העולם החדש.
חקירת קליפורניה
מושל גואטמלה - פדרו דה אלוואראדו, בחר בקבריו כדי לבנות ספינות שיחקרו את האוקיינוס השקט. אלוואראדו רצה להשתמש בספינות כדי להגדיל את המסחר בתבלינים בין אסיה ואמריקה. כאשר מת אלוואראדו בלחימה נגד האינדיאנים, פיצל מחליפו, אנטוניו דה מנדוסה, את הצי. הוא הורה לרוי לופס דה וייאלובוס להפליג מערבה אל איי הפיליפינים, ולקבריו להפליג עם שתי ספינות צפונה לאורך החוף המערבי של אמריקה הצפונית.
קבריו יצא מנמל בארה דה נבידאד במקסיקו ב־27 ביוני 1542, וב-28 בספטמבר עגנו ספינותיו בחוף המפרץ של סן דייגו של ימינו. קבריו קרא למקום סן מיגל, ואמר שהוא "מקום מצוין להקמת נמל". השם של המקום שונה לאחר 60 שנה לסן דייגו על ידי חוקר הארצות הספרדי סבסטיאן ויסקאינו.
סוף המסע
כאשר החוקרים המשיכו צפונה, עד למפרץ מונטריי, החלו סופות כבדות, וקבריו החליט לחזור. ב-23 בנובמבר 1542 עגנה המשלחת של קבריו באי סנטה קטלינה במטרה להעביר בו את החורף. בערב חג המולד נפצע קבריו כאשר קפץ מהסירה ושבר את רגלו על סלע. הפצע הזדהם והוא מת ב-3 בינואר 1543, אך ביקש מהצוות להמשיך במסע. פרלו, סגנו של קבריו, נטל פיקוד והמשלחת המשיכה בהפלגה צפונה ככל הנראה עד דרום מדינת אורגון של ימינו, לפני שנתקלה בסערות עזות שאילצו אותה לחזור לבארה דה נבידאד ב-14 באפריל 1543.
בשנת 1913 חנך נשיא ארצות הברית וודרו וילסון את האנדרטה על שם קבריו, ליד סן דייגו.
כלות מלחמה
כלות מלחמה (באנגלית: War Brides) הוא הכינוי שניתן לנשים שנישאו לחיילים, לאחר שבני הזוג נפגשו בארץ בה הוצב החייל מחוץ לגבולות ארץ מוצאו במסגרת מלחמה. בדרך כלל היגרו כלות המלחמה לאחר הנישואין אל ארצות המוצא של בעליהן.
כשותנית
כְּשׁוּתָנִית (שם נרדף: כָּשׁוּת; שם מדעי: Humulus lupulus) הוא צמח רב-שנתי מטפס ממשפחת הקנאביים, נפוץ בחצי הכדור הצפוני כולל באירופה, מערב אסיה ואמריקה הצפונית. ומשמש כמרכיב חשוב בתעשיית הבירה.
כלות מלחמה
המונח מתייחס בעיקר לכלות ולנישואים שהתרחשו במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
כשותנית
השם כְּשׁוּתָנִית מצויה מתייחס גם הוא לצמח זה.
השם העברי
שם הצמח הוא "כשותנית", להבדיל מכְּשוּתית שהיא פטרייה מזיקה בצמחים (downy mildew באנגלית במשפחת Peronosporaceae). האקדמיה ללשון העברית טבעה גם את המושג כָּשׁוּת (עם קמץ באות כ"ף) כשם נרדף לצמח זה, להבדיל מכְּשׁוּת (עם שווא באות כ"ף) שהוא צמח טפיל ממשפחת החבלבליים.
כלות מלחמה
כלות מלחמת העולם השנייה
מקרב חיילי בעלות הברית המערביות שהיו מוצבים בארצות אירופה, אוסטרליה וארצות האוקיינוס השקט, נישאו למעלה מרבע מיליון חיילים לכלות מלחמה. תופעה נרחבת זו נבעה ככל הנראה מגורמים אלו:
כשותנית
תיאור
הכשותנית היא צמח מטפס רב שנתי, בן-חלוף, דו-ביתי (שיש ממנו צמח זכר וצמח נקבה) ונפוצה באזורים בעלי אקלים ממוזג באסיה, במרכז אירופה ובאמריקה הצפונית. כשותנית הבר גדלה לרוב בקבוצות קטנות בסביבה עתירת חנקן ובקרקע לחה, למשל בקרחות יער ובשולי יערות. מקנה שורש בודד בוקעים בדרך כלל ניצנים רבים. חלקי הצמח שמעל הקרקע הם חד עונתיים ובני חלוף (הם מתייבשים לאחר הבשלת הזרעים ומתים לכל המאוחר עם בוא החורף והכפור). לעלים 3 אונות משוננות והתפרחת היא בצבע צהוב ירקרק. כשותנית הבר צומחת לאורך של 2 עד 6 מטרים (זני התרבות הם ארוכים יותר).
כלות מלחמה
כלות מלחמת העולם השנייה
על פי נתוני האתר The American War Bride Experience הגיעו לארצות הברית כלות מלחמה בעקבות מלחמת העולם השנייה מ-60 ארצות שונות – מרביתן ארצות אירופה, אך גם ארצות באפריקה, בדרום מזרח אסיה, במרכז אמריקה ובאוקיינוס השקט.
כשותנית
תפקיד הכשותנית בבישול הבירה
הכשותנית ממלאת תפקיד חשוב בהפקת בירה, מפני שהיא מעניקה לה ארומה ייחודית ומרירות אופיינית. לייצור הבירה משתמשים אך ורק בתפרחת הנקבית של הכשותנית. התרכובת הכימית של הכשותנית מסייעת בשימור הטריות ובייצוב הקצף של הבירה. הכשותנית מכילה חומצות אלפא המעניקות מרירות וחומצות בטא המעניקות ארומה. עם השנים עברה הכשותנית השבחות כך שישנם תת-זנים ייחודים לארומה או למרירות. הארומה מושפעת גם מכמות ומהרכב השמן האתרי המצויים בצמח.
היסטוריה
חשיבותה של הכשותנית בייצור הבירה נובעת מן התכונות האנטיספטיות שלה (מניעת התפתחותן של בקטריות) שתרמו משמעותית לשמירת הטריות של הבירה. אזכור ראשון בכתובים לכשותנית כמרכיב בייצור בירה מצוי בגמרא במסכת עבודה זרה. מסמכים כתובים על גידול כשותנית מצויים מתחילת ימי הביניים: ממנזר סנט דניז בקרבת פריז בשנת 768, ממנזר קורביי בשנת 822 וממנזר בפרייזינג בשנים 859 עד 875. הממצאים הארכאולוגיים באותו הקשר נמצאו בהייטבו (Haithabu) שבשלזוויג, בצפון גרמניה, ומתועדים למאה ה-9 לספירה. באנגליה החלו בשימוש בכשותנית בייצור בירה רק במאה ה-16. בימי מלכותו של הנרי השישי נאסר על גידול כשותנית באנגליה. בימי הביניים היו העניים אוכלים את ניצני הכשותנית כתחליף זול לאספרגוס. ניצנים אלה זמינים רק במשך כשלושה שבועות באביב.
כלות מלחמה
כלות מלחמת העולם השנייה
משנת 1942 ועד 1952 היגרו מארצות אירופה השונות (כולל בריטניה) כ-250-300 אלף כלות מלחמה. חלק ניכר מהגירת כלות המלחמה התרחשה ב-1946 ונעשתה באמצעות הפלגות מיוחדות של ספינות (War Bride Ships) שאורגנו על מנת להביאן אל ארצותיהן החדשות. מבין הכלות היגרו אל קנדה כ-48 אלף נשים, ועמן כ-22 אלף ילדים.
כשותנית
הכשותנית כגידול חקלאי
במחיר הכשותנית במהלך השנים התחוללו תנודות חריפות, עובדה זו הופכת את ענף גידולו לבעל סיכון גבוה. גרמניה היא היצרנית הגדולה בעולם, מעל 85 אחוז מן הגידולים מגיעים מאזור הלרטאו שבבוואריה. לפי נתונים מ-2006, שטח גידול הכשותנית בגרמניה הוא 171.7 קמ"ר, שהם כ-35 אחוז מסך כל השטח המנוצל לגידול הצמח בעולם. ארצות הברית היא היצרנית השנייה בעולם והגידול מתרכז במדינות איידהו, אורגון ווושינגטון.
כלות מלחמה
כלות מלחמת העולם השנייה
כ-100 אלף מכלות המלחמה האירופיות היו נשים בריטיות. 15,500 היגרו מאוסטרליה (מרביתן לארצות הברית) ו-1,500 מניו זילנד.
כשותנית
הכשותנית כגידול חקלאי
הכשותנית המבויתת היא הצמח הנקבי בלבד. מגדלי הכשותנית מקפידים לנכש כל צמח זכרי מקרבת השדות המעובדים מכיוון שאם התפרחות הנקביות מופרות, פוחתת רמת הארומטיות בהן באופן משמעותי. ריבוי הכשותנית נעשה באמצעות ייחורים. שדה כשותנית מגיע לתפוקה מרבית החל מן השנה השלישית לאחר שתילת הייחורים. עונת גידול הכשותנית מתחילה באביב (בגרמניה בסוף חודש מרץ), ונעשית על גבי מערכת חוטי תיל המגיעה לגובה של שבעה מטרים. ליד כל חוט תיל נשתלים שניים או שלושה ייחורים ואלה צומחים ומכסים את חוטי התיל עד סוף חודש יולי. איסוף התפרחות הבשלות אורך כשלושה שבועות - החל בשבוע האחרון של אוגוסט וכלה במחצית ספטמבר. בעת האיסוף נחתכות הזמורות כמעט בגובה הקרקע, נתלשות מחוטי התיל ומובאות לעיבוד במכונת הקטיפה. מכונת הקטיפה מפרידה את התפרחות מן הזמורות והתפרחות מועברות לייבוש. כאשר התפרחות מכילות רק 11 אחוז נוזלים הן נדחסות ועוברות קירור. לאחר מכן הן נארזות ונמכרות למבשלות בירה. לעיתים קרובות נדחסות התפרחות לגְלוּלִיות (Pellets), בצורה זו המשלוח תופס נפח קטן בהרבה. אריזת ואקום בטמפרטורה מסוימת חשובה מאוד לשמירת הארומה של הכשותנית.
זנים
למין כשותנית יש חמישה זנים עיקריים: על בסיס זנים אלה נוצרו תתי-זנים נוספים על ידי הכלאות והרכבות.
כלות מלחמה
כלות מלחמת העולם השנייה
עד 1949 היגרו לארצות הברית 20 אלף כלות מלחמה גרמניות. כ-650 כלות מלחמה יפניות, שהכירו את בעליהן במהלך הצבתם במסגרת משטר הכיבוש של יפן, היגרו לאוסטרליה ב-1952, כאשר בוטל האיסור על כניסתן למדינה.
כשותנית
כמויות
בין השנים 1986 ו-2006 ירד השטח המנוצל לגידול כשותנית בכל העולם מ-215,600 אקר ל-123,000 אקר. לפי נתונים של ארגון המזון והחקלאות (FAOSTAT) משנת 2005 גידלו בכל העולם 102,216 טונות של כשותנית. בשנה זו התרכז גידול הכשותנית במדינות הבאות:
הרכב כימי
הרכב ממוצע של כשותנית מיובשת: השאר הוא בעיקר תאית.
כלות מלחמה
כלות מלחמת העולם השנייה
בארצות הברית נחקק ב-1945 חוק כלות המלחמה (War Brides Act), במטרה לאפשר את הגירת כלות המלחמה אליה. חוק זה ביטל זמנית את האיסור על הגירת מהגרים ממוצא אסייתי ואת מכסות ההגירה של מהגרים מאירופה שנקבעו בחוק ההגירה של 1924. הוראותיו הורחבו בהמשך על ידי חוקים אחרים.
כשותנית
שימושים אחרים
יש להחליף את התפרחות אחת לכמה שנים. בגלל תקופת הזמינות הקצרה (שבועיים עד שלושה) והאיסוף הידני נחשבים ניצני הכשותנית למעדן ומחירם גבוה מאוד. את הניצנים מטגנים בחמאה, מרתיחים יחד עם עשבי תיבול או מוגשים נא בחומץ.
כלות מלחמה
כלות ממלחמות אחרות
בין 1965 ל-1975 הגיעו לארצות הברית כ-8,000 נשים וייטנאמיות ככלות מלחמה.
תופעת כלות המלחמה במלחמות שלאחר מלחמת וייטנאם הייתה מצומצמת יותר מסיבות שונות, ובהן הבדלי דת ותרבות בין החיילים שהוצבו בחו"ל לבין הנשים באותן ארצות, אורכם הקצר יותר של מרבית הסכסוכים ופקודות הצבא. נכון לשנת 2006 הוגשו כ-1,500 בקשות לאשרות הגירה עבור נשים מעיראק שנישאו לחיילים אמריקניים או התארסו עמם. חלק ממקרים אלו זכו לתשומת לב תקשורתית.
לקריאה נוספת
Carol Fallows, Love & war: stories of war brides from the Great War to Vietnam, New York: Bantam Books, 2002.
אולגה סוסנובסקה
אולגה סוסנובסקה (בפולנית: Olga Sosnovska; נולדה ב-21 במאי 1972 בוויילון שבפולין) היא שחקנית ילידת פולין המתגוררת בארצות הברית ובבריטניה.
ביוגרפיה
תפקידה הידוע ביותר הוא כאשת העסקים הפולנייה לנה קונדרה, באופרת הסבון "כל ילדיי" של רשת ABC. הזוגיות שלה בסדרה עם הדמות של בלנקה מונטגומרי והנשיקה של שתיהן עשתה היסטוריה טלוויזיונית.
סוסנובסקה נשואה לשחקן האמריקאי סנדהיל רממורת'י (גיבורים). לבני הזוג יש בת, האלינה, ובן, אלכס. היא שיחקה בתפקיד משנה בעונה השלישית של "גיבורים". ב-2007 גילמה את הדמות דבי בסרט "אושן 13".
אגודת הסוציאליסטים העברים
אגודת הסוציאליסטים העברים בלונדון (בכתיב ארכאי: אֲגֻדַּת הַסָּצִיאַלִיסְתִּים הָעִבְרִים; באנגלית: The Hebrew Socialist Union in London) הייתה ארגון סוציאליסטי יהודי מיסודו של הסופר והמהפכן אהרון שמואל ליברמן (1845–1880), שפעלה במשך כשמונה חודשים בלונדון בשנת 1876. עם חבריה המרכזיים נמנו אליעזר (לזר) גולדנברג, מראשוני המהפכנים היהודים ברוסיה ולייב (לואיס) ויינר. היה זה הארגון הסוציאליסטי היהודי הראשון בעולם.
ליברמן הושפע מהוגי דעות מהפכניים ברוסיה, והיה בין מייסדיהם של חוגים מהפכניים יהודיים של הנוער בווילנה. עקב כך נמלט מרוסיה לברלין ומשם ללונדון. בלונדון הקים את "הארגון הסוציאל-מהפכני בקרב יהודי רוסיה". לאחר מכן, בהשפעה של התפיסה המרקסיסטית, ייסד בכ"ו באייר ה'תרל"ו (20 במאי 1876) את "אגודת הסוציאליסטים העברים בלונדון". תקנונה, שאותו חיבר בהשפעת המניפסט הקומוניסטי והאינטרנציונל הראשון, נכתב ביידיש ובעברית, כשהנוסח העברי היה ככל הנראה העיקרי. מטרת הארגון הייתה: הפצת הסוציאליזם בין בני ישראל וגם שאר העמים, לאחד את העובדים לקום נגד העושקים אותם ולבטל את החלוקות המעמדית והלאומית של האנושות. באופן מעשי עסקה האגודה בארגון פועלים יהודים בלונדון, במציאת מקומות עבודה עבורם ובניסיון לקצר את שעות עבודתם.
ליברמן ייסד גם אגודה בשם "חברים כל בעלי-המלאכה", אשר ארגנה עשרות חייטים יהודים בלונדון. לאגודה קמו מתנגדים חריפים בדמות מעסיקים של העובדים חברי האגודה וארגונים יהודים לונדוניים, אשר ראו באגודה החילונית-סוציאליסטית אגודה מיסיונרית. התנגדות זו גרמה לפיזור האגודה וביטולה, וליברמן עבר לווינה, שם הוציא לאור את הביטאון הסוציאליסטי הראשון בעברית – ירחון בשם "האמת", שחדל להופיע כעבור 3 חודשים.
בחודש יולי 1876 הוציא ליברמן מניפסט עברי סוציאליסטי ראשון בשם "אל שלומי בחורי ישראל", אשר פנה אל צעירים בישיבות יהודיות, בהם ראה ליברמן את גרעין האינטליגנציה היהודית-סוציאליסטית העתידית.
אהרון שמואל ליברמן ואגודת הסוציאליסטים העברים שהיה שותף לייסודה היו למעשה הארגון הסוציאליסטי היהודי הראשון והמוציאים לאור הראשונים של חומר סוציאליסטי בעברית.
זכירת מעשה מרים
זכירת מעשה מרים היא מצות עשה לדעת הרמב"ן, שעניינה הוא לזכור את מעשה צרעת מרים על שנעשה, מפני שדברה לשון הרע על אחיה משה.
רבים נוהגים לאמר לאחר תפילת שחרית את פסוקי התורה בהם מופיע סיפור מעשה מרים, בהרבה מסידורי התפילה הנפוצים אף נדפסו פסוקים אלו כחלק משש זכירות, הנאמרים לאחר תפילת שחרית.
לדעת ה"חפץ חיים" אדם המדבר לשון הרע מבטל מצוות עשה זו.
מקור המצווה
מקור המצווה הוא מהנאמר בתורה. וכפי שכתב הרמב"ן בפירושו על התורה: כדבריו של הרמב"ן, משמע אף בספרא ריש פרשת בחוקתי. וכן כתבו בספר הרשב"ץ והחרדים. וכן פסק החפץ חיים.
המגן אברהם כתב שהטעם שלא תקנו לקרות בספר תורה זכירת מעשה מרים, כמו שתיקנו לקרוא פרשת עמלק לצורך קיום מצוות זכירת מעשה עמלק, הוא משום גנותה של מרים, ולכך לא רצו לתקן קריאה מיוחדת, ויוצאים ידי חובה בקריאת הסדרה של פרשת השבוע.
מהות המצווה
עניין המצווה הוא להתבונן במעשה מרים וללמוד ממנו את החומרה הגדולה שיש בלשון הרע וכדבריו של הרמב"ם:
המצווה במניין המצוות
מלבד הרמב"ן שמנה מצווה זו במניין תרי"ג מצוות, שאר הראשונים כדוגמת הרמב"ם והסמ"ג לא הזכירו מצווה זו במניין המצוות שלהם. אמנם בספרו ההלכתי הזכיר הרמב"ם את עניין לשון הרע וההתבוננות הנצרכת ממעשיה של מרים.
לדעת ה"חפץ חיים", גם לרמב"ם זכירת מעשה מרים היא מצווה מהתורה, על אף שלא מנאה בספר המצוות שלו. יש שהסבירו שהטעם שלא מנאה הרמב"ם בספר המצוות, הוא מפני שאין חובה לקיים את המצוה על ידי קריאת הפרשה בפה, ודי לזכור את הדבר במחשבה. ולכן היא פרט מתוך הלאו שלא תלך רכיל שנמנה במניין המצוות.
בערוך השולחן כתב שהיום שדיני צרעת אינם נוהגים, אף מצוות זכירת מעשה מרים אינו נוהג, מכיוון שהתורה הסמיכה את מעשה מרים לדיני צרעת.
חיוב בפה או במחשבה
דעת החינוך והשאגת אריה שדי לזכור במחשבתו את מעשה המרים על מנת לקיים מצווה זו, ואין חיוב לזכור דווקא בפה.
לאותן דעות שיש מצווה לזכור בפה, יש שכתבו שחיוב המצווה חל כל יום מחדש, ויש הסוברים שמספיק להזכיר פעם אחת בשנה כדין מצוות זכירת מעשה עמלק.
המגן אברהם (ס, ב) מביא בשם האר"י לכוון בברכת אהבת עולם במילים "להודות לך" זכירת מעשה מרים שהפה נברא להודות לה' וליחדו ולא לספר בו לשון הרע ח"ו,
א סוכה א קליינע
אַ סוכה אַ קליינע (בעברית: סוכה קטנה) – הוא שיר ביידיש שהיה פופולרי במזרח אירופה במחצית הראשונה של המאה ה-20. על פי תחקירו של דוד אסף, מחבר השיר הוא משורר היידיש אברהם רייזן, שכתב את השיר בגיל 26.
תולדות השיר
השיר פורסם לראשונה בשנת 1902, בשבועון "יודישע פֿרויענוועלט" ("עולם הנשים היהודי"), שיצא לאור בקרקוב. על השיר היה חתום אלכסנדר סלומון, אחד משמות העט שבהם השתמש אברהם רייזן. בשיר המקורי היו שמונה בתים. רייזן השמיט את ארבעת הבתים האחרונים. הגרסה המקוצרת והמוכרת היום היא של ארבעה בתים, והם פורסמו בשנים עשר הכרכים של כתבי אברהם רייזן (ניו יורק, 1917).
השיר התפשט במהירות ברחבי מזרח אירופה ופורסם בספרים רבים, לרבות ספרי לימוד לילדים. מנגינה לשיר נתפרסמה לראשונה בספר "50 יודישע קינדערלידער" (בתרגום חפשי: חמישים שירים יהודיים לילדים) שפרסם יואל אנגל במוסקבה ב-1916. כאן לראשונה נוספו תווים שחיבר אנגל, והם שונים מהלחן המוכר כיום.
בסוף אותה שנה פורסם השיר בירחון Ost und West ("מזרח ומערב") בצירוף תווים שחיבר ארנו נאדל, ובמנגינה זו ידוע השיר עד היום.
תוכן השיר
השיר מספר על סוכה לא יציבה שאבי המשפחה בנה בעמל רב. משהגיע חג הסוכות הוא יושב בסוכה, והנר עומד להיכבות. אך בדרך נס ("חידוש") הוא נדלק שוב עם עשיית הקידוש. בת המשפחה בפנים חיוורות חוששת שהסוכה עומדת ליפול מהרוחות החזקות. "אל תדאגי", אומר האב, כבר אלפיים שנה הסוכה עדיין מחזיקה מעמד.
והנמשל ברור – זהו מצבו של העם היהודי בגולה. השיר, שהייתה בו נחמה למצבו הקשה של העם בתקופה זו, הייתה בו מעין נחמה לשרים אותו. במקור, במילות השיר היה זה דו-שיח בין האב לאשתו, אך במשך השנים היו שינויים רבים במילות השיר.
ביצועים לשיר
השיר פורסם לראשונה במדיה מוזיקלית ב-1930 על ידי מקהלת הזמיר מציריך. הוא פורסם על תקליט של חברת ויקטור.
הגרסה הידועה יותר היא של להקת בני הרבנים שפורסמה ב-1960. מאז הושמע השיר והוקלט בגרסאות רבות נוספות. מילות השיר שונות במעט בדרך כלל מביצוע לביצוע. בביצועים מסוימים נוסף בין הבתים המשפט בעברית: "הרחמן הוא יקים לנו את סוכת דוד הנופלת".
תרגום לעברית
לשיר התפרסמו מספר תרגומים לעברית. לא ידוע מי המתרגמים. להלן הגרסה היותר ידועה:
תרגומים התפרסמו גם לגרמנית ולאנגלית.
נטלי מיינס
נטלי לואיס מיינס (באנגלית: Natalie Maines; נולדה ב-14 באוקטובר 1974) היא זמרת אמריקאית, הידועה בעיקר בתור הסולנית של להקת הקאנטרי דיקסי צ'יקס.
ב-1995, אחריי שעזבה את הקולג' מיינס שימשה כמחליפה של הסולנית הקודמת של הדיקסי צ'יקס, לורה לינץ'. מאז הלהקה זכתה להצלחה מסחררת כאשר במהלך הקריירה שלהן מכרו עשרות מיליוני אלבומים וזכו בעשרות פרסים ביניהם 10 פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי ו-13 פרסי גראמי (בין היתר גם בפרס אלבום השנה).
ביוגרפיה
מיינס נולדה בלאבק שבטקסס, ארצות הברית, ללויד מיינס, מפיק וכותב שירי קאנטרי וטינה מיי מיינס. היא למדה בבית הספר היסודי נט ויליאמס לאבק וכבר אז סיפרה כי שאפה להיות כוכבת. בתיכון היא למדה בבית הספר או.אל סלטון ג'וניור והייתה בנבחרת המעודדות של בית הספר ובמקהלת בית הספר. בשנת 1992 היא סיימה את התיכון. מיינס סיפרה כי סבלה בתיכון מאורח החיים השמרני ומהעובדה כי הייתה בבית ספר ציבורי למיעוטים אך כי קיבלה את כל בני המיעוטים איתם היא למדה.
לאחר שסיימה את התיכון למדה מיינס בכמה מכללות. היא למדה שני סמסטרים לימודים הקשורים לתחום הרדיו במוסד לא מוכרז במערב טקסס ושנה וחצי נוספות במקום אחר. עוד באותה תקופה חבריה היו מספרים כי אהבה לעסוק בפוליטיקה וכי היו לה דעות מוצקות מאוד, בדומה לאביה ואהבה להיכנס לוויכוחים פוליטיים ולפרוק את זעמה על המצב הפוליטי במדינה. היא הייתה נחשבת למעריצה של מושלת טקסס אן ריצ'רדס. בנוסף באותה תקופה היא אהבה להתנסות בסגנונות כמו רוק אנ' רול, R&B ורוק אלטרנטיבי.
ב-1994 היא קיבלה מלגה על מנת ללמוד במכללת ברקלי למוזיקה. היא למדה בתוכנית הדיפלומה בברקלי אך נשרה לפני סיום לימודיה. בשנת 1995 עשתה קורס קיץ באוניברסיטת טקסס טק בנושא חיות בר.
קריירה
דריסת הרגל הראשונה של מיינס בעולם המוזיקה הייתה כאשר השתתפה בשיר "White Women's Clothes" של הזמר אנדי ווילקינסאן. בהמשך שישמה כזמרת ליווי באלבום הבכורה של פאט גרין. בסוף השנה היא הצטרפה לדיקסי צ'יקס בתור הסולנית כאשר החליפה את מייסדת הלהקה לאורה לינץ'. בנוסף לשירה היא גם ניגנה בגיטרה ובס בלהקה. בנוסף גם הייתה שותפה לכתיבת חלק משירי הלהקה, ביניהם הלהיט "Without You". באלבומם אשר יצא ב-2006 היא אף הייתה שותפה לכתיבת כל השירים באלבום. אותו אלבום מכר שני מיליון עותקים בארצות הברית וכלל בתוכו את הלהיט "Not Ready to Make Nice" שאף זיכה את הכותבים שלו בפרס שיר השנה בגראמי. שיר זה עסק במחלוקת ששררה סביב הלהקה ב-2003 בעקבות התבטאותה של מיינס כנגד נשיא ארצות הברית באותה תקופה בנושא הפלישה לעיראק במהלך הופעה חיה של הלהקה בלונדון.
מיינס גפפ שיתפה פעולה עם מוזיקאים אחרים במהלך הקריירה שלה. ב-1999 היא לקחה חלק בסיבוב ההופעות של הזמרת שריל קרואו. בהמשך היא עבדה עם אמנים נוספים כמו צ'ארלי רובינסון, סטיב ניקס, נייל דיימונד ועוד.
בנוסף במהלך השנים התארחה מספר פעמים בתוכנית הרדיו של הווארד סטרן.
במאי 2013 הוציאה מיינס אלבום סולו ראשון. האלבום הופק על ידי בן הרפר והכיל מספר גרסאות כיסוי. מבחינת לירית הוא עסק באימהות, פמיניזם ומערכות יחסים.
פילנתרופיה
במהלך חייה השתתפה מיינס במספר אירועי גיוס תרומות העלאת מודעות בנושאים שונים ביניהם:
חיים אישיים
ב-1997 התחתנה מיינס עם הבסיסט מייקל טאראביי בטקסס ולאחר מכן השניים עברו להתגורר יחדיו בנאשוויל, טנסי אך לאחר שנתיים הזוג התגרש.
במאי 1999 היא הכירה את השחקן אדריאן פסדר בחתונה של אמילי רוביסון וצ'ארלס רוביסון. השניים נישאו ביוני 2000 בכנסייה בלאס וגאס. שנה לאחר מכן ילדה מיינס את בנה הראשון ג'קסון ובשנת 2004 ילדה את בנה השני בקט. בזמן נישואיה כינתה את עצמה מיינס בשם "נטלי פסדר" על שם המשפחה של אדריאן. השניים חיו ביחד באוסטין ובניו יורק סיטי.
ב-2017 השניים הודיעו על כוונתם להתגרש ובסוף 2019 הם השלימו את התהליך.
מיינס נוהגת לעשות מדיטציה טרנסצנדנטלית.
הסכסוך עם טובי קית'
מיינס ניהלה ריב תקשורתי עם הזמר טובי קית' בשנת 2002 לגבי השיר שלו "Courtesy of the Red, White and Blue". בהמשך הסכסוך שלהם העמיק כאשר מיינס אמרה בהופעה של הדיקסי צ'יקס בלונדון ב-2003 כי היא "מתביישת שנשיא ארצות הברית מטקסס", כאות מחאה כנגד פלישת ארצות הברית לעיראק.
חומצה טרטרית
חומצה טַרְטָרִית או חומצת יין היא חומצה אורגנית בעלת מראה גבישי לבן. היא מופיעה בטבע בצמחים רבים, במיוחד ענבים, בננות ותמרהינדי, והיא אחת מהחומצות העיקריות ביין. החומצה מוספת למזונות אחרים כדי לתת להם טעם חמוץ, ומשמשת כנוגד חמצון. מלחי חומצה טרטרית מכונים "טַרְטְרׇטִים". החומצה היא הנגזרת הדי-הידרוקסית של חומצה סוקסינית.
נטלי מיינס
הסכסוך עם טובי קית'
מיינס מתחה ביקורת פומבית על השיר של קית' כאשר אמרה: "אני שונאת אותו, הוא שיר שמעיד על בורות וזה גורם למוזיקת קאנטרי להישמע בורה. הוא מכוון לתרבות רעה ולא רק לאנשים שעשו דברים רעים. חייבים להיות קצת עם טקט, לא הגיוני שכל אחד יכול לכתוב משפטים כמו 'אני יכול להכניס לך סירה לתחת'". קית' בתגובה אמר: "אני אקבור אותה. היא לעולם לא כתבה משהו שהפך ללהיט, וזה מה שאני עושה — אני כותב שירים".
חומצה טרטרית
החומצה הטרטרית בודדה לראשונה מאשלגן טרטרט, שכונה בעבר "טרטר", בסביבות שנה 800 לספירה, על ידי האלכימאי הפרסי ג'ביר איבן היאן, שפיתח כמה מהתהליכים הכימיים הבסיסיים, הנמצאים בשימוש גם כיום. התהליך המודרני פותח ב-1769 על ידי הכימאי השוודי קרל וילהלם שלה. הכיראליות של החומצה הטרטרית התגלתה ב-1832 על ידי ז'אן-בטיסט ביו, שבחן את היכולת שלה לסובב את מישור הקיטוב של אור מקוטב. לואי פסטר המשיך במחקר זה ב-1847, אז בחן את צורותיהם של גבישי החומצה הטרטרית, שהיו א-סימטריים. פסטר היה הראשון שיצר דוגמה טהורה של חומצה לבו-טרטרית.
נטלי מיינס
הסכסוך עם טובי קית'
הסכסוך בין השניים החריף כאשר מיינס אמרה בהופעה של הדיקסי צ'יקס בלונדון כי הן לא רוצות את המלחמה מול עיראק וכי הן מתביישות בכך שנשיא ארצות הברית מטקסס. בתגובה לכך קית' באחד מסיבובי ההופעות שלו הציג תמונות לעגניות של מיינס עם סאדם חוסיין. לאחר מכן לבשה מיינס עם האותיות "FUTK" בטקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי שהתקיים במאי אותה שנה מה שגרם לרבים לחשוב שמדובר בראשי תיבות של "לך לעזאזל טובי קית'" אך מיינס אמרה שהראשי התיבות היו "חופש, מאוחדים, יחד בחסד". אם כי בסרט הדוקומנטרי שיצא על הדיקסי צ'יקס ב-2006 הוקלטה שיחה של מיינס בה היא אמרה כי ראשי התיבות של החולצה אכן היו כמו שאנשים חשבו.
חומצה טרטרית
סטריאוכימיה
חומצה טרטרית ממקור טבעי היא כיראלית, כלומר המולקולות שלה אינן ניתנות לחפיפה עם תמונות המראה שלהן. היא חומר מוצא שימושי בכימיה אורגנית לסינתזה של מולקולות כיראליות אחרות. הצורה הטבעית של המולקולה היא L-(+)-tartaric acid, או dextrotartaric acid. תמונת המראה (האננטיומר) היא D-(−)-tartaric acid או levotartaric acid. ניתן לייצר באופן מלאכותי גם צורה א-כיראלית, mesotartaric acid. הקידומות levo ו-dextro אינן קשורות לסימון D ו-L, אלא נקבעות על פי כיוון סיבוב מישור הקיטוב (הפעילות האופטית). לעיתים מסמנים באותיות d ו-l, או בסימני (+) ו-(-) בהתאמה. dextrotartaric acid ו-levotartaric acid הן אננטיומרים, ו-mesotartaric acid היא דיאסטריאואיזומר של שתיהן.
נטלי מיינס
הסכסוך עם טובי קית'
באוגוסט אותה שנה קית' אמרה כי הוא לא נוטר טינה למיינס יותר והסביר: "החבר הטוב ביותר שלו איבד את הבת בת השנתיים שלו מסרטן, וראיתי תמונה שלי ושל נטלי שרשום מתחתיה להילחם עד המוות או משהו כזה, ואמרתי לעצמי 'די זה מספיק', אנשים מנסים להפוך הכל לשחור או לבן, לא אני התחלתי את הקרב הזה אלא הן התחילו את זה איתי; הן פשוט יצאו עליי וקרעו אותי. דבר אחד שמעולם לא עשיתי זה להיכנס באמן אחר ובאומנות שלו". אם כי בתחילת 2007 המשיך להראות קית' בהופעותיו שכביכול מכוונות לאמירה של מיינס אך קית' הכחיש זאת ואמר כי התמונות לא קשורות למיינס.
חומצה טרטרית
סטריאוכימיה
צורה לא פעילה אופטית של חומצה טרטרית היא תערובת ביחס 1:1 של צורות ה-levo ו-dextro, המכונה DL -tartaric acid. היא כונתה בעבר "חומצה רצמית" (racemic acid, מלטינית "רצמוס" - אשכול ענבים). עם הזמן קיבלה המילה "רצמית" מובן אחר, וכיום היא מושג כללי לתערובות של אננטיומרים ביחס 1:1 - "רצמט" (racemate). ­­
נטלי מיינס
המחלוקת בעקבות פלישת ארצות הברית לעיראק
אנשים רבים שהאזינו למזויקת קאנטרי וללהקה בפרט תמכו במלחמה וכתוצאה מכך הערתה של מיינס עוררה סערה רבה בארצות הברית. אלפי תחנות רדיו החרימו את הלהקה ואף חברות הלהקה קיבלו איומים על חייהן. בעקבות כך מיינס התנצלה באופן פומבי על התקרית אך בשנת 2006 היא אמרה שהיא מבטלת את ההתנצלות מכיוון שג'ורג' דבליו בוש לא ראוי לכבוד: "אני כבר לא מרגישה ככה. אני לא מרגישה שהוא חייב כל כבוד כלשהו ... אם אנשים יבקשו ממני להתנצל על סמך מי שאני ... אני לא יודע מה לעשות בקשר לזה. אני לא יכול לשנות את מי שאני." בעקבות כך הצלחתן המסחרית נפגעה.
חומצה טרטרית
נגזרות
בין הנגזרות החשובות של חומצה טרטרית ניתן למנות את מְלחיה, טרטר (cream of tartar, אשלגן בי-טרטרט), מלח רושל (אשלגן נתרן טרטרט, משלשל קל) וטרטר אמטיק (אנטימון אשלגן טרטרט).
נטלי מיינס
המחלוקת בעקבות פלישת ארצות הברית לעיראק
אם כי למרות זאת גם לאחר הערתה של מיינס עדיין הגיעו מעריצים רבים להופעתם הראשונה בארצות הברית מאז התקרית. מיינס אמרה בתגובה לכך בהופעה: "אמרו לנו שלא תבואו אך ידענו שזה לא נכון כי יש לנו את המעריצים הגדולים ביותר בכל העולם". אף על פי שהגיע קהל רב להופעותיהן של הלהקה גם לאחר התקרית הלהקה החלה לקבל איומים על חייהן. בעקבות כך האבטחה הוגברה בכל המקומות בהן הופיעו הלהקה וגם נוסף גלאי מתכות בכניסה לכל הופעה. ב-6 ביולי מיינס טענה כי קיבלה איום רציני במיוחד ובעקבות כך האבטחה סביב הלהקה תוגברה גם בהגעה הלוך ובחזרה מהמופע שהתקיים באותו יום.
חומצה טרטרית
נגזרות
חומצה טרטרית היא רעלן שרירים, העובד על ידי דיכוי ייצור חומצה מאלית, ומינונים גבוהים יכול להביא לשיתוק ולמוות. המינון הקטלני הנמוך ביותר שתועד עבור אדם הוא כ-7.5 גרם/ק"ג. למרות זאת, חומצה טרטרית נמצאת בשימוש במזונות רבים, במיוחד ממתקים חמוצים. כתוסף מזון, חומצה טרטרית משמשת כנוגד חמצון, בעל הסימון E334. טרטרטים הם תוספים אחרים המשמשים כנוגדי חמצון או כחומרים מתחלבים.
כאשר מוסיפים טרטר למים, נוצר תרחיף שימושי במיוחד לניקוי מטבעות נחושת. תמיסת הטרטרט מסוגלת להמיס את שכבת תחמוצת הנחושת (II) על פני המטבע, וקומפלקס הנחושת (II)-טרטרט מסיס מאוד במים.
נטלי מיינס
המחלוקת בעקבות פלישת ארצות הברית לעיראק
לאחר מכן מיינס אמרה כי היא לא מחפשת מלחמות מיותרות אלא שהאירוע הזכיר לה את התיכון: "לכעוס, להיות בטוח שאתה צודק וזה הדברים שאתה עושה שהם חשובים. אתה לא מבין שאתה לא מרגיש את הרגשות האלה עד שאתה עושה זאת. ואז אתה מבין כמה החיים מעניינים יותר".
חומצה טרטרית
חומצה טרטרית ביין
חובבי יין יזהו את החומצה הטרטרית כמקור "יהלומי היין", גבישי האשלגן בי-טרטרט שנוצרים לעיתים על הפקק. טרטרטים אלה אינם מזיקים, למרות שלעיתים טועים לחשוב שמקורם זכוכית שבורה. ניתן למנוע את היווצרותם ביינות רבים על ידי ייצוב קר. הטרטרטים שנוצרים על צידן הפנימי של חביות יישון היו פעם מקור תעשייתי חשוב לאשלגן בי-טרטרט.
נטלי מיינס
המחלוקת בעקבות פלישת ארצות הברית לעיראק
"המדינה כולה אולי לא מסכימה איתי, אבל אני לא מבינה את הצורך בפטריוטיות; למה אתה צריך להיות פטריוט? לגבי מה? האדמה הזו היא האדמה שלנו? למה? אתה יכול למצוא חן בעיניך היכן שאתה גר ולאהוב את חייך, אך באשר לאהוב את כל המדינה ... אני לא מבינה מדוע אנשים דואגים לפטריוטיות".
חומצה טרטרית
חומצה טרטרית ביין
לחומצה הטרטרית תפקיד כימי חשוב ביין, בכך שהיא מורידה את רמת ה-pH בשלב התסיסה לרמה בה בקטריות רבות הגורמות לקלקול אינן יכולות להתקיים, ומשמשת כחומר משמר לאחר התסיסה. בפה, החומצה הטרטרית אחראית לחלק מתחושת החמיצות של היין, יחד עם חומצה ציטרית וחומצה מאלית.
חומצה טרטרית בגבינה
חומצה טרטרית משמשת לעיתים גם בייצור גבינת מסקרפונה, גבינה איטלקית רכה ועשירה מחלב פרות. הגבינה מיוצרת משמנת (כ־45% שומן) שהוסרה מהחלב והוספה לה חומצה כמו חומצה טרטרית, או ציטרית. משמשת לבישול ולהכנת קינוחים כגון טירמיסו.
נטלי מיינס
המחלוקת בעקבות פלישת ארצות הברית לעיראק
בשנת 2007 זכו הדיקסי צ'יקס בחמישה פרסי גראמי למרות ההפסד בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי. באחד מהפעמים בהם זכו במהלך הטקס אמרה מיינס בנאום הזכייה שלהן: "אני חושבת שאנשים משתמשים בחופש הדיבור שלהם עם כל הפרסים האלה. אנחנו מקבלות את המסר."
פרשת שלישיית מערב ממפיס
בסוף 2007 השתתפו הדיקסי צ'יקס בעצרת מחאה כנגד הרשעתם של שלישיית מערב ממפיס. שלישיית מערב ממפיס היו שלושה גברים אשר הורשעו ברצח של שלושה נערים במערב ממפיס בשנת 1993. במהלך העצרת מיינס נאמה ובמהלך נאומה אמרה כי עדויות DNA חדשות מוכיחות כי אביו החורג של אחד הנערים שנרצחו היה מעורב בפרשה ואף פרסמה על כך מידע באתר הרשמי של הדיקסי צ'יקס. כתוצאה מכך טרי הובס, האב החורג שעליו היה מדובר הגיש תביעה כנגד מיינס בטענה כי בעקבות פרסומיה ההכנסה שלו נפגעה וכך גם המוניטין שלו מה שגרם לו למצוקה נפשית. אך בדצמבר 2009 נודע כי התביעה נדחתה. ב-19 באוגוסט 2011 שוחררו שלישיית מערב ממפיס ממאסרם ומיינס קראה באותו יום בהופעה של אדי וור לתמוך בשחרורם.
חגיגות נבי מוסא
חגיגות נבי מוסא הן מנהג עלייה לרגל (בערבית: الموسم, אל-מַוַסִם) שבו פקדו מאמינים מוסלמים מאזור ארץ ישראל את המסגד במדבר יהודה, כעשרה קילומטר דרומית ליריחו וכעשרים קילומטר מזרחית לירושלים, שבו לפי מסורתם קבור נבי מוסא (השם הערבי של הדמות התנ"כית משה רבנו). המוסם נחוג כל שנה באביב, באופן בלתי תלוי בלוח השנה המוסלמי. במשך הזמן התפתח לחג פן חברתי ופוליטי, ובתקופת היישוב נהפך החג למוקד הפגנות לאומניות ואנטי-ציוניות (בהן מאורעות תר"פ), עד שהמשטר הבריטי אסר על מנהג העלייה לרגל ב-1937. על בנייני נבי מוסא ועל קבלת פני החוגגים, היו ממונים בני משפחת אל-חוסייני. מאז היו ניסיונות רבים לחדש את מסורת העלייה לרגל לקבר, אבל החשש שלאומנים פלסטינים ינצלו את החג לשלהב את ההמון למטרות פוליטיות גרם לממשלות הבאות ששלטו במתחם הקבר להמשיך ולהגבילה.
מקור החג
ככל הנראה, המנהיג המוסלמי צלאח א-דין הוא שיזם את מסורת העלייה לרגל לאחר שניצח את הצלבנים בקרב על ירושלים ב-1187. ההשערה הרווחת היא שצלאח א-דין יזם את החג משום שאף על פי שבחר להמשיך לאפשר לצליינים נוצרים לבקר באתרים הקדושים להם בירושלים במשך חג הפסחא גם לאחר שכבש את העיר, הוא חשש שמא ינצלו את ההזדמנות ליצור מהומות או לכבוש חזרה את העיר. לכן מצא תירוץ נוח שיבטיח המון מוסלמי באזור העיר לעת כל צרה. הסבר זה גם מתיישב עם העובדה שלמרות האופי המוסלמי של החג, הוא נחוג לא לפי לוח השנה המוסלמי אלא לפי לוח השנה של הכנסייה האורתודוקסית: החג מתחיל ביום השישי שלפני השבוע הקדוש. על פי תזמון זה, ההמון המוסלמי היה אמור לחזור ממתחם הקבר לירושלים בדיוק כשהעולים הנוצרים החלו להגיע לחג הפסחא. להשערה זו אין עדות מבוססת.
הרקע הדתי של החג
כמו דמויות אחרות בתנ"ך, גם משה נזכר בקוראן, בו הוא מופיע בשם "מוסא". באסלאם נהוג שכל אדם שאלוהים מתגלה לו הוא נביא. למשה חשיבות רבה באסלאם - מלבד מוחמד, מוסא הוא הנביא המוזכר ביותר בקוראן, ורוב פרטי סיפורו של משה שמופיעים בתורה מופיעים גם בקוראן, החל בהטמנתו בתיבה ביאור וכלה בסיפור יציאת מצרים והמסע במדבר. אחת הפרשנויות הנפוצות באסלאם היא שמוסא היה סולל דרכו של מוחמד, שגם אליו נגלה אללה וכמו משה היה עבדו הנאמן ועשה כמצוותיו, ומכך טבעי לכבד אותו בחג. ייתכן שקישור החג בנבי מוסא נבע מקרבת מועד החג לחג הפסח היהודי שבו הוציא משה את בני ישראל ממצרים, אירוע שכאמור מוזכר בקוראן.
השאלה היותר מורכבת היא מקור האמונה על מקום קבורתו. בתנ"ך כתוב במפורש שמשה לא נכנס לארץ ישראל אלא נפטר בארץ מואב ושם נקבר במקום לא ידוע, ככתוב:
לעומת זאת, הקוראן לא מדבר על מותו של משה או מקום קבורתו. לפיכך הטענה שקברו של משה נמצא בתוך גבולות ארץ ישראל אינה סותרת את הקוראן. מיקום הקבר אינו מסתמך על מקור דתי כלשהו, ועל פי גרסאות מסוימות מקום קבורתו של הנביא נתגלה לצלאח א-דין בחלום, והוא זה שבנה מצבת זיכרון במקום. אם כן, סביר להניח שצלאח א-דין בחר את המקום בגלל קרבתו לירושלים.
קיימים אתרי תפילה מוסלמים, המכונים "מקאם", שחוקר ארץ ישראל יוסף ברסלבי סבור נבחרו להיות בנקודה נישאה, שממנה רואים מקום קדוש מרחוק. לפי דעה זאת, אפשר גם לראות בנבי מוסא אתר בו ניתן להשקיף על ערבות מואב ועל הר נבו. אפשר למצוא לכך דוגמאות נוספות.
בספרו "נקמת האבות" מתאר יצחק שמי את המיתוס הדתי שנתווה סביב המוסם. בספר, שחלק מעלילתו מתרחש על רקע החג, מסביר שמי דרך דמות של מספר ערבי שהסיבה הרווחת מדוע נצטוו המאמינים לעלות לקברו של נבי מוסא מדי שנה היא ש"אללה, ברצותו לפייס את בחירו ולרכך את העונש הקשה אשר הטיל עליו בשעת כעסו, נשבע לו לפני מותו שלא ישאירהו בודד ורחוק במדבר, ושרבים יהיו מבקריו".
חגיגות המוסם
במשך החג נהגה כל אחת מהערים הגדולות באזור לשלוח משלחת משלה לחג, ולכל משלחת היה דגל משלה שנישא בגאווה על ידי מנהיגה. רוב המשלחות באו משכם, חברון, ירושלים ויריחו, אולם היו גם שבטים בדווים שהגיעו מהנגב וגם עולי רגל שהגיעו מיפו ומחיפה. המשלחות התאספו קודם בירושלים, על הר הבית בחצר "אל-חרם א-שריף", שם התפללו העולים במסגד אל-אקצא. מה"חרם" הוציאו את דגל ירושלים ומשם החלו במסע למסגד שבו שכן הקבר.
מתחם הקבר
במשך הזמן, נוספו למסגד עוד אגפים כדי לשרת את עולי הרגל הרבים שפקדו את הקבר מדי שנה, וגם הוסף בית קברות גדול מחוץ לחומות המסגד שבו נטמנו עולי רגל שנפטרו בעת החג ומכובדים שביקשו להיקבר ליד המתחם. משכן הקבר בנוי בסגנון מוסלמי קלאסי האופייני לימי הביניים, מבנה מפואר בעל עשרות כיפות לבנות וחצר גדולה הפונה לכיוון מכה שבה יכלו עולי הרגל להתמקם במשך החג. במתחם כ-120 חדרים, והוא משתרע על כ-5,000 מטר מרובע.
התהלוכה והחגיגות
חגיגות נבי מוסא נמשכו שבוע שלם, במקביל לשבוע הפסחא של היוונים-אורתודוקסיים, וזאת כדי לקבץ בירושלים מוסלמים רבים ככל הניתן, שהיו מהווים משקל נגד לעליות לרגל של הנוצרים שחלו באותה עונה. אלפי מוסלמים היו מגיעים לירושלים מדי שנה. אולם מלבד שבוע המוסם עצמו בירושלים, ימי ההתארגנות והמסע של המשלחות האזוריות שבאו מחוץ לירושלים היו מאורע בפני עצמו. יום השישי שלפני יום השישי הראשון לחגיגות, נקרא "יום השישי של הקריאה" (ג'ומעת אל-מונאדאת), והימים שעד יום השישי הראשון לשבוע החגיגה נקראו "לילות הכוננות" (לילת אל-וקפה). לקראת החג, החלו עולי הרגל מהערים הגדולות לצאת למסע לקראת ירושלים. פשוטי העם הלכו ברגל, בעוד שהאפנדים רכבו על סוסים (ונשותיהם ומשפחתם בכלל הובלו למתחם הקבר מבעוד מועד). כבר בשלב זה החלו החגיגות: בדרך נהגו לעצור בתחנות שונות, בפרט בקברי צדיקים, ושם לפרוץ בשירה ומחול דרווישים, בלווי תופים וחלילים. כשהגיעו לירושלים, התמקמו עולי הרגל במחנות על פי מקום מוצאם. בשיאו, מפקד עולי הרגל הגיע לאלפים. בבוקר יום שישי הראשון לחגיגות, הוא "יום השישי של הירידה" (ג'ומעת א-נזלה), התקבצו ההמונים ברחבת הר הבית לתפילות הבוקר.