cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קווידיץ'
הסניץ' המוזהב
בומן רייט המציא את הסניץ' הראשון ששימש תחליף לציפור.
בבריטניה
ליגת הקווידיץ' הרשמית בבריטניה קיימת מאז 1674 אז צורפו אליה 13 קבוצות הקווידיץ' הטובות במדינה, ושאר הקבוצות פורקו.
הטורניר על גביע הליגה מתקיים מדי שנה.
ברחבי העולם
ברחבי העולם נפוץ משחק הקווידיץ', כאשר מדי כמה שנים מתקיימת אליפות עולמית המושכת אליה קהל רב. אליפות עולם שכזו תוארה בספר "הארי פוטר וגביע האש", ובה צפו הארי פוטר וחבריו במשחק הגמר שהתרחש בבריטניה, בו שיחקה נבחרת בולגריה נגד נבחרת אירלנד.
טורנירים ואליפויות בקווידיץ'
אליפות העולם בקווידיץ' מתקיימת באופן בדיוני מדי 4 שנים מאז שנת 1473. בספר הרביעי בסדרת ספרי הארי פוטר מתמודדות בגמר גביע הקווידיץ' נבחרות אירלנד ובולגריה. אירלנד מנצחת 170:160, למרות שהמחפש של בולגריה (ויקטור קרום) הוא זה שתופס את הסניץ'. כמו כן יצא ב-2003 משחק מחשב בשם "הארי פוטר: אליפות העולם בקווידיץ'" המאפשר לשחקן לשחק בהוגוורטס ולאחר כך באליפות העולם בקווידיץ'.
אליפות אירופה בקווידיץ' נערכת מידי שלוש שנים מאז 1652.
מטאטאים
מאחר שקווידיץ' משוחק על מטאטאים נוצרו סוגים רבים של מטאטאי מרוץ:
עד למאה ה-19 היה מקובל לשחק קווידיץ' על גבי מטאטאים ביתיים רגילים, עד שבתחילת המאה ה-19 הותחל ביצור מטאטאי מרוץ ראשונים בעבודת יד.
משחקי וידאו
משחק הקווידיץ הופיע כמיני גיים, בשלל משחקי הארי פוטר שיצאו במשך השנים, בשנת 2004 יצא המשחק הרשמי הארי פוטר אליפות העולם בקווידיץ למחשב ולקונסולות, ובו השחקן יעול לבחור מבין ארבעת הבתים המרכיבים את הוגוורטס, ולאחר שזוכה באליפות בית הספר ניתן לבחור אחת מבין 12 נבחרות בין-לאומיות במטרה לזכות באליפות הקווידיץ העולמית, גרסה נוספת אך מעט שונה שוחררה גם לgba
קווידיץ' מוגלגים
המשחק הבדיוני הפך למשחק אמיתי וקווידיץ' שוחק לראשונה בשנת 2005.
במשחק זה השחקנים מתרוצצים עם מטאטא בין רגליהם, ומנסים לתפוס את הסניץ' שהוא אחד השחקנים, יש שלושה מרביצנים והשחקן הנפגע מהם חייב לשמוט את הקואפל.
הערות שוליים
Begriffe der Harry-Potter-Romane
מתת קונסטנטינוס
מתת קונסטנטינוס (בלטינית: Constitutum Donatio Constantini או Constitutum domini Constantini imperatoris) הוא צו קיסרי רומי מזויף שחובר כנראה בין השנים 750 ל-800 לספירה.
היסטוריה
מטרתו המדויקת של זיוף זה אינה ודאית לחלוטין, אך אין ספק שנועדה להגן על האינטרסים של האפיפיור. יש המשערים כי הסיבה לחיבור המסמך הייתה התמודדות מול התביעות של האימפריה הביזנטית או של מלך הפרנקים קרל הגדול, שנטל לעצמו סמכויות כשל אחד מקיסרי רומי במערב אירופה ואת התואר "קיסר הרומאים". עם זאת, נראה כי התאריך המוקדם יותר (750 לספירה) הוא הנכון, ומשערים כי המסמך חובר בתקופת כהונתו של האפיפיור סטפנוס השני בערך בשנת 752.
בשנת 751 נפלה רוונה, בירת ה"אקסרכיה הביזנטית" (השטח שעדיין היה בשלטון ביזנטי באיטליה), בידי הלומברדים. האפיפיור סטפנוס השני, שחשש מכוחם של הלומברדים, נסע בשנת 754 לפריז לבקש את הגנתו של המנהיג הפרנקי פפין הגוץ (אביו של קרל הגדול). משערים כי בפגישתם זו הראה סטפנוס לפפין את המסמך המזויף משום שבתמורה להכתרתו מחדש כמלך הפרנקים על ידי האפיפיור הבטיח פפין לסטפנוס במסמך הקרוי "מתת פפין" להגן על האפיפיורים בפני הלומברדים ולהעניק לאפיפיור את השטחים שהלומברדים כבשו מהביזנטים. מימוש הבטחתו של פפין אפשר את הקמת מדינת האפיפיור ב-754 והפיכתו של האפיפיור למנהיג חילוני של מדינה זו.
המסמך חובר לכאורה על ידי קיסר רומא קונסטנטינוס, בן המאה הרביעית, והעניק לאפיפיור סילבסטר הראשון ולאפיפיורים שיבואו אחריו כיורשים של פטרוס את השליטה על העיר רומא שבאיטליה ובכל הקיסרות הרומית המערבית, בעוד קונסטנטינוס ימשיך לשלוט על הקיסרות הרומית המזרחית מבירת האימפריה החדשה קונסטנטינופול. הטקסט טען כי המתת הוא התגמול של קונסטנטינוס לסילבסטר בשל ההדרכה בעיקרי האמונה הנוצרית שקיבל קונסטנטינוס ממנו, הטבלתו, וריפויו בדרך נס מצרעת.
השימוש הוודאי הראשון במסמך היה באיגרת ששלח ב-1054 האפיפיור לאו התשיעי למיכאל הראשון קרולריוס, הפטריארך של קונסטנטינופול, ובה תבע את ההגמוניה על הכנסייה על סמך המתת. מכאן ואילך יש אסמכתאות לשימוש במסמך בידי האפיפיורים של ימי הביניים לשם חיזוק תביעותיהם להגדלת שטחי מדינת הכנסייה, להגברת עוצמתם כשליטים חילוניים באיטליה, ולביסוס תביעותיהם להגמוניה מול הכנסייה המזרחית (לימים הכנסייה האורתודוקסית). כל מי שכפר באמיתות המסמך הואשם במינות.
במשך תקופה ארוכה היה המסמך מקובל על הכול, על אף שאוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הוקיע את המסמך כזיוף. המשורר דנטה אליגיירי קונן בקומדיה האלוהית כי מסמך זה הוא המקור לארציות של האפיפיורות. עם זאת, באמצע המאה ה-15, עם התחייה שחלה בלימוד הידע הקלאסי ועם התפתחות הקריאה הביקורתית, החלה גם הכנסייה להבין כי בלתי אפשרי שהמסמך אמיתי.
ההומניסט לורנצו ואלה הוכיח ב-1440 כי ה"מתת" חייב להיות זיוף לאחר שניתח את השפה שבה כתוב המסמך והראה כי על אף שנעשה שימוש בניסוחים מתקופת הקיסרות בטקסט, לא ייתכן כי חלק מהלטינית במסמך נכתב במאה הרביעית. יותר מכך, חלק מהתאריכים המצוינים במסמך אינם מתאימים לתאריכים ההיסטוריים. חוקרים מתקופות מאוחרות יותר הוכיחו גם כי רכיבים נוספים במסמך כמו ריפויו של קונסטנטינוס בידי סילבסטר אינם אלא אגדה שנוצרה מאוחר יותר. מניתוח הטקסט ברור כי כותבי המסמך הסתמכו על הספר Vita S. Silvestri ("חייו של סילבסטר הקדוש"). החוקרים חלוקים באשר למקום הזיוף. יש הסוברים כי נעשה ברומא, ויש הסוברים כי נעשה באימפריה הפרנקית, משום שהאזכורים הראשונים למסמך (המצויים בספרייה הלאומית בפריז) הם מעשי ידי כותבים פרנקים.
הטקסט
בשם השילוש הקדוש ובלתי מחולק, דהיינו - האב, הבן ורוח הקודש,
לאוניד קיזים
לאוניד דניסוביץ' קיזים (ברוסית: Леонид Денисович Кизим; ) הוא קוסמונאוט סובייטי ממוצא רוסי שטס ב-3 משימות חלל כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6.
ביוגרפיה
לאוניד קיזים נולד בעיירה קרסני לימן במחוז דונצק (אז בברית המועצות). הוא סיים בית הספר בשנת 1958 ולאחר סיום בית הספר לטייס החל בשרות בחיל האוויר הסובייטי.
בשנת 1965 לאוניד קיזים נכלל ביחידת הקוסמונאוטים. במהלך המחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה חבר של צוותי משנה של מספר משימות חלל.
בשנת 1980 הוא ביצע טיסה בחללית סויוז T-3 לצד אולג מקארוב וגנדי סטרקלוב. במהלך טיסה זו שנמשכה 12 ימים הצוות ביצע פעולות תחזוקה ותיקונים בסאליוט 6.
בשנת 1984 נערכה הטיסה השנייה שלו בחללית סויוז T-10 לצד ולדימיר סולוביוב ואולג אטקוב. במהלך טיסה זו הוא עשה פעילות חוץ-רכבית לצורך תיקונים.
בשנת 1986 נערכה הטיסה השלישית בחללית סויוז T-15.
בשנת 1987 לאוניד קיזים עזב את יחידת הקוסמונאוטים והחל לימודים באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי. לאחר סיום הלימודים הוא כיהן במספר תפקידים ניהוליים בחיל האוויר הסובייטי ובמשרד ההגנה של רוסיה. בשנים 1993-2001 לאוניד קיזים היה מנהל אקדמיה צבאית שהכינה קצינים לחייל החלל הרוסי.
בשנת 2001 לאוניד קיזים סיים את השרות הצבאי. לאחר סיום השרות הוא לימד מספר שנים במכון למהנדסי חשמל בסנקט פטרבורג.
אנה (עיר)
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 664 לפני הספירה על ידי הפיניקים. הפיניקים קראו לה "אנה" (איטלקית: Enna), מקור שמה במילה פיניקית שמשמעה "חינה". בשנת 859 נכבשה העיר על ידי המוסלמים, ששינו את שמה ל-"קסר ינה" (איטלקית: Kasr Janna). בשנת 1086 נכבשה העיר על ידי הנורמנים, הם קראו לה "קסטרוג'ובאני" (באיטלקית: Castrogiovanni), משמעות השם היא "ארמון ג'ובאני". בשנת 1927, החזיר בניטו מוסוליני לעיר את שמה המקורי.
Five Leaves Left
Five Leaves Left הוא אלבומו הראשון של המוזיקאי הבריטי ניק דרייק, שיצא לאור ב-1969. בדומה ל-Bryter Layter ובשונה מ-Pink Moon האלבום לא נוגן רק על ידי דרייק, אלא גם על ידי ההרכב הפולק רוק הבריטי Fairport Convention.
Five Leaves Left דורג במקום ה-85 מבין מאה האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים על ידי ערוץ 4 של הטלוויזיה הבריטית, וגם ב-2003, האלבום דורג במקום ה-283 במגזין הרולינג סטון מבין 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
שם האלבום
לפי סברה אחת, לקוח השם מספרו של או. הנרי "העלה האחרון", אשר עוסק בבחורה בשם ג'ונסי, שחולה בדלקת ריאות קטלנית, ומאמינה שכאשר כל העלים ינשרו מהעץ שמול חלונה בבית החולים, היא תמות. לאחר שנותרו חמישה עלים על העץ היא אומרת כי "בעוד חמישה ימים לא אהיה כאן". לפי סברה אחרת, שמו של האלבום נלקח מכתובת שמופיעה על נייר לגלגול סיגריות, המציינת כי נשארו רק עוד חמישה ניירות לגלגול.
חברת בית
לצורכי מס יכולה חברה להפוך עצמה לחברת בית. האופן שבו ממסים חברה שהגדירה עצמה חברת בית שונה מחברה רגילה באופן המזכיר חברה משפחתית וחברה שקופה, דהיינו אופן מיסויה יהיה כחברת צינור, כאילו הייתה יחיד ולא חברה או לעיתים כיחיד ולעיתים כחברה. הבסיס הסטטוטורי לכך הוא לפקודת מס הכנסה.
מדיניות דיבידנדים בחברת בית
סעיפים 76 עד 81 קובעים כי אם חברת מעטים לא חילקה דיבידנד לבעלי מניותיה אך מתברר כי יש לה רווחים לחלק, ואי החלוקה גוררת הימנעות ממס, רשאי מנהל רשות המיסים להורות כי יתייחסו לרווחים כאילו חולקו כדיבידנד, וזאת בכפוף להתייעצות עם ועדה מייעצת ומתן זכות שימוע לחברה. מעשית לא הוקמה עד היום ועדה מייעצת וסעיף זה שלו פוטנציאל אנטי-תכנוני רב הוא אות מתה.
המשמעות המעשית של הגדרת חברה כחברת בית
חברת בית היא אחת מ"חברות הצינור". חברה המוגדרת חברת בית מקנה לבעלי המניות בה מעמד ייחודי. הכנסות החברה ייוחסו לכל אחד מבעלי המניות במישרין וימוסו לפי שיעור המס השולי המוטל עליו. לכאורה, במרבית המקרים, יעדיף היחיד כי המס שיושת על הכנסות החברה יהיה לפי מס החברות, שנמוך משמעותית מהמס השולי המקסימלי המוטל על יחידים. עם זאת, תכנון מס בסיסי (אך כזה המצוי במחלוקת עזה) יאמר כי כאשר חברה מרוויחה יותיר בעל המניות את החברה במעמדה הרגיל. משעה שהיא מפסידה, יהפכה לחברת בית, וינכה את ההפסד מהכנסותיו האישיות. ראוי להדגיש כי לא יותר לנישום קרי לבעל חברת הבית לקזז הפסדים ברמת האישית בתקופה בה החברה הייתה רגילה, את ההפסדים תוכל החברה לקזז רק כנגד רווחים בעתיד.
תחנת הרכבת טולכרם
תחנת הרכבת טולכרם (בערבית: طولكرم, באנגלית: Tulkarm) היא תחנת רכבת וצומת מסילתית היסטוריים ממערב לעיר טולכרם – תחנת המוצא של המסילה המזרחית ונקודת מפגשה עם מסילת השומרון. שרידי מבני התחנה ומגדל המים שלה שוכנים כיום בתוך שטח אזור התעשייה ניצני שלום, דרום-מזרחית למחלף ניצני עוז, בעוד המסילות שעברו במקום פורקו במהלך השנים.
היסטוריה
התחנה הוקמה על ידי העות'מאנים ב-1915 במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה. דרך השרון והשפלה נסללה המסילה מטולכרם ללוד ומשם לבאר שבע ועד לקוסיימה תחנת הקצה הדרומית הגיעה וקרבה את הגייסות העות'מאנים-גרמנים וציודם לעבר תעלת סואץ כחלק מהמאמץ לחצות את חצי האי סיני, לצלוח ולהשתלט על גזרת התעלה על מנת למנוע מהבריטים את המעבר דרכה להודו.
מתחנת טולכרם התפצלו שתי שלוחות: האחת, מסילת האלונים, 25 ק"מ אורכה, לכיוון יער האלונים מצפון לחדרה והשנייה, דרך צומת עירון לכפר קניר ליד רגבים, שתיהן לשם איסוף עצים שנכרתו ושימשו חומר גלם לייצור אדני הרכבת וחומר הסקה לדודי קטרי הקיטור.
עם כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, הם הרחיבו את המסילה המזרחית העות'מאנית לרוחב תקני של 143 ס"מ והאריכו אותה מאזור חדרה עד לחיפה. מסילת השומרון נותרה ברוחב המקורי (105 ס"מ) כך שעד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20, עת חדלו לפעול קווי הנוסעים במסילת השומרון, תפקדה תחנת טולכרם כתחנת מעבר (הנוסעים ירדו מרכבת אחת ועלו על רכבת אחרת) בין המסילות חיפה - לוד - קנטרה ומסילת השומרון.
במהלך המרד הערבי הגדול הותקפה התחנה מספר רב של פעמים, וכן הותקפו נוסעים יהודים שעברו בה. בעקבות ההתקפות הוקמה במקום תחנת נוטרים לצד מחנה צבאי בריטי
התחנה המשיכה לשמש את תושבי טולכרם עד מלחמת העצמאות, שבעקבותיה נותקה מהמסילה המזרחית שנותרה ברובה בשטח מדינת ישראל, או הועברה לשליטתה במסגרת הסכמי שביתת הנשק. באוגוסט 1949 נסללה מסילה שעקפה את אזור טולכרם וחיברה מחדש את המסילה המזרחית שבשטח ישראל, והשאירה את תחנת טולכרם מנותקת לחלוטין מהמסילה המזרחית. מסילת השומרון, שהתנועה בה הופסקה לחלוטין בסוף מלחמת העולם השנייה לא חזרה יותר לפעילות ובתחנת טולכרם לא נעשה יותר שימוש. התחנה שעמדה בסמוך לקו הירוק, הפכה למוצב של הלגיון הירדני.
לאחר מלחמת ששת הימים התגלה בתחנה קטר קיטור מס' 70372 מתוצרת North British Loco יחד עם 3 קרונות, שנשארו בתחנה כאשר זו נותקה מהמסילה המזרחית. 23 קטרים מאותו סוג, שיוצרו בשנים 1941-1940 והובאו לארץ ישראל מבריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה נשארו בידי רכבת ישראל ויצאו בהדרגה מהשירות עד שנת 1959.
מבני התחנה שימשו למפעל קטן לשיווק מלח בישול בשותפות ישראלית-פלסטינית בראשית שנות ה־70, חרף התנגדותה של עיריית טולכרם, ונערכו הכנות לבניית מפעלים נוספים בשטח המתחם. בשלב מאוחר יותר הוקם בסמוך למבני התחנה אזור התעשייה ניצני שלום, ובתחומו שוכנים כיום שרידי מבני התחנה ומגדל המים שלה.
נורית ישראלי
נורית ישראלי (שם עט: Nora Sarel; נולדה ב-18 בספטמבר 1947) היא סופרת ואשת חינוך ישראלית.
ביוגרפיה
נורית ישראלי נולדה בתל אביב לציפורה ומאיר יוסלוביץ. אביה, יליד גרמניה עלה עם משפחתו ארצה ב-1933 ואמה ציפורה לבית פרידמן גדלה והתחנכה בארץ. נורית שירתה בצבא כמורה חיילת באופקים ובמסגרת זו השלימה את השכלתה הפדגוגית וקיבלה תעודת הסמכה להוראה.
אחרי השירות הצבאי, למדה הוראת לקויי שמיעה ושימשה כמורה וכמדריכת מורים בבתי ספר בתל אביב. בעקבות עבודתה זו כתבה את הספר "שי אינו שומע". נורית היא בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים בספרות עברית ומוסמכת בחינוך.
ב-1992 הצטרפה לבעלה, דובי ישראלי, ששירת כנספח צבאי ונציג משרד הביטחון בברזיל, פרו ובוליביה. בעקבות שהייה של כשלוש וחצי שנים בדרום אמריקה, כתבה את הספר "הורטנסיה".
ישראלי נשואה, אם לשלושה, וסבתא לשמונה נכדים.
נתן מרומי
רבי נתן בר יחיאל מרומי (המאה ה-11, איטליה) היה תלמיד חכם ויוצר חשוב בתקופת הראשונים, בן למשפחת חכמים ומנהיגי ציבור ברומא, פוסק ומחבר ספר "הערוך", מספרי היסוד בפרשנות התלמוד.
ייחוסו
רבי נתן היה נצר לשבט יהודה, בן לאחת מארבעת המשפחות המיוחסות ברומא שלפי המסורת הובאו לשם מירושלים על ידי טיטוס, בזמן חורבן בית המקדש השני: משפחת הענוים, משפחת התפוחים, משפחת האדומים, משפחת הזקנים (או לפי גרסאות אחרות: 'משפחת הנערים' ו'משפחת הלטיפים'). יש האומרים שרבי נתן מתייחס על משפחת הענוים, ואחרים כתבו שמוצאו ממשפחת התפוחים.
אביו, רבי יחיאל בר אברהם גאון, היה רב מפורסם ברומא; ידועים לנו שלושה מבניו שהיו רבנים - דניאל, אברהם ונתן.
קורות חייו
ר' נתן למד תורה באיטליה מפי רבי משה כלפו מבארי ומפי רבי מצליח הדיין (חכם איטלקי תושב סיציליה שלמד בבבל אצל אחרון הגאונים רב האי גאון, וביקר גם בספרד, בה נפגש עם רבי שמואל הנגיד). עוד למד רבי נתן מרומי בישיבת נרבונה אצל רבי משה הדרשן, והיו ששיערו שהיה גם תלמידו של רבנו חננאל ושל חבירו רבנו גרשום מאור הגולה. ר' נתן למד תורה גם אצל אביו, אולם קאהוט משער שלא למד מפיו זמן רב, שכן אביו נפטר עוד קודם לידת בנו הבכור של רבי נתן.
קאהוט הוסיף ושיער כי בילדותו יועד ר' נתן להפוך לסוחר, בעל עסק בבדים (מלאכה שבה אולי עסק גם אביו), אך עם פטירת אביו עבר לעיר אחרת ושם החל לעסוק בתורה, במוקדם או במאוחר. אחיו הגדול, רבי דניאל, נפטר לפני השלמת ספר "הערוך".
רבינו נתן היה ראש ישיבה ברומא, ושמעו הגיע לרבות מארצות אירופה. ישנן אף שלוש שאלות שהופנו לו ולאחיו בידי "מר שלמה היצחקי", שרבים מזהים אותו עם רש"י. אמנם, זיהוי השואל עם רש"י אינו מוסכם.
רבי נתן היה כפי הנראה אדם אמיד, שכן בנה מקווה בשנת ד'תתמ"ה (1085), מימן כתיבת של ספר תורה על ידי סופר מטאראנטו, ובנה בית כנסת מפואר ביחד עם אחיו בשנת ד'תתס"ב (1102).
לרבי נתן מרומי היו חמישה בנים, וארבעה מהם מתו בחייו; מכולם נותר לו רק בנו החמישי, ראובן. ר' נתן ביכה את אסונו בשיר שצירף לחיבורו הגדול, ובו קונן:.
על פי עדות רבי בנימין מטודילה (שביקר ברומא באמצע המאה ה-12), רבי יחיאל ב"ר ראובן, נכדו של רבי נתן, היה אחראי על נכסיו של האפיפיור אלכסנדר השלישי.
רבינו נתן חיבר גם תשובות בהלכה, אולם יצירתו הגדולה ביותר היא ספר הערוך.
ספר "הערוך"
רבי נתן גמר בדעתו לחבר ספר שיהווה חיבור יסוד לכל הוגי התורה, וכדבריו:.
לצורך כך חיבר את ספרו הגדול, המהווה מילון למילים הקשות והלועזיות בתלמודים ובמדרשים. הפירושים למילים מסתמכים בעיקר על ספרות הגאונים ואף על ראשוני הראשונים (כמו רבנו חננאל, רבי משולם בן קלונימוס ורבנו גרשום), ולעיתים גם על פרשנותו של המחבר, שהיה בעל ידיעה באיטלקית, בלטינית, בסלאבית, בעברית מקראית ומשנאית ובארמית (את הסברי המילים ביוונית, בערבית ובפרסית שאב כנראה מכתבי הגאונים). לכל אחד מערכי המילון ישנו פירוש, הכולל לעיתים התייחסות גם לעניינים אחרים שקשורים לנושא, וכך משמש הספר לא רק כאוסף מילים אלא גם כאוסף עניינים בספרות חז"ל.
מלאכתו היא המילון הקדום המקיף ביותר של ספרות חז"ל, ודבריו היוו אבן בסיס לכל הבאים אחריו; גם בהבנת דברי התלמוד והמדרשים, מצטטים רבים מהראשונים את דבריו, ובעקבותיהם פרשני תלמוד מאוחרים יותר. לדברי קאהוט, בספר הערוך מוזכרים לראשונה ספרים רבים מספרות חז"ל, כמו תנא דבי אליהו, ספר בן סירא, פרקי דרבי אליעזר, אבות דרבי נתן ועוד; גם נוסחאות ישנות וגרסאות קדומות נשתמרו לרוב בספרו.
את מלאכתו הגדולה השלים בשנת ד'תתס"א (1101). הספר נפוץ מיד באירופה והתקבל בהתלהבות רבה.
ספר 'הערוך' נדפס לראשונה באיטליה בסביבות שנת 1470. ככל הידוע לנו, הוא היה אחד מהספרים העבריים הראשונים שנדפסו.
בורסת פריז
בורסת פריז הוא שוק ניירות הערך של צרפת, שהתמזג עם הבורסות של אמסטרדם, ליסבון ובריסל בספטמבר 2000 ליצירת חברת Euronext לניהול משותף שלהן. נכון לשנת 2022, מניות של 795 חברות רשומות בה למסחר עם שווי שוק כולל של למעלה מ-4.5 טריליון דולר. בנובמבר 2022 עקפה בורסת פריז את הבורסה של לונדון כבורסה בעלת השווי הגדול באירופה, בעקבות הברקזיט שגרם לנפילה בשער הלירה שטרלינג וירידה בשווי החברות בלונדון.
היסטוריה
ב-1563 הוקם בפריז מקום מפגש של סוחרים שהיה הגרעין של מה שעתיד להפוך לבורסה של פריז, שהיא הרביעית שהוקמה בצרפת, הוותיקה ביותר היא זו של ליון, שנוסדה בשנת 1540. הבורסה הראשונה בפריז נוסדה בשנת 1639. זה היה מתאריך זה שבו סוחרים של ניירות ערך בעיר קיבלו את התואר "agents de change" - סוכן מניות. תפקיד רשמי שהמלך שארל התשיעי יצר בצו ב-1572. מעמדו של סוכן מניות אושר באופן סופי שלוש מאות שנים מאוחר יותר ב-1816, בפקודת המלך לואי ה-18. קיומן של חברות מניות בצרפת הוא ותיק אך החל מחברת הודו המערבית הצרפתית, שהוקמה ב-1664, כמו גם "Compagnie d'Afrique" והבנק הכללי של ג'ון לו ב-1716 הן הפכו למטרות לספקולציות. זמן קצר לאחר מכן, צו של מועצת המדינה, ב-24 בספטמבר 1724, ייסד את הבורסה של פריז במטרה לערוך מסחר מסודר בניירות ערך. נוכחות נשים נאסרה בבורסה מאז הקמתה ועד 1967.
לבורסה של פריז היו מיקומים רבים, אבל היא תמיד נשארה בלב פריז. בתחילת המאה ה-19, הפעילות של הבורסה של פריז התמסדה ועברה לבניין "Palais Brongniart", או "Palais de la Bourse", מבנה בצורת מקדש רומי נאו-קלאסי מלבני עם אכסדרה קורינתית ענקית הסוגרת על חדר מרכזי מקומר עם ארקדה. עיצוביו זכו להערכה רבה על ידי נפוליאון והוא נתן האדריכל ברונגיאה משימת תכנון של מספר פרויקטים ציבוריים נוספים בסוף הקריירה שלו.
מהמחצית השנייה של המאה ה-19, שוקי המניות הרשמיים בפריז הופעלו על ידי חברת Compagnie des agents de change. מספר העוסקים בכל אחד מאזורי המסחר השונים של הבורסה היה מוגבל. היו כ-60 ברוקרים רשמיים. ברוקר היה צריך להיות אזרח צרפתי, להיות מומלץ על ידי סוכן לשעבר או עיזבונו, ולקבל אישור של שר האוצר, והוא מונה בצו של נשיא הרפובליקה. רשמית, הברוקרים כלומר הם היו רק מתווכים. בספרות הפיננסית, הבורסה של פריז מכונה לפיכך שוק מונע הזמנות, בניגוד לשווקים מונעי ציטוטים או שוקי סוחרים, שבהם קביעת המחיר מטופלת על ידי סוחר או עושה שוק. בפריז, רק ברוקרים רשמיים יכלו לקבל עמלה, בשיעור הקבוע בחוק, על פעולתם כמתווכים.
עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, השוק פעל עם זירת מסחר של ברוקרים בבניין הבורסה. בשנת 1986 הבורסה של פריז החלה ליישם מערכת מסחר אלקטרונית CAC - Cotation Assistée Continu. המעבר הושלם עד 1989, שהמסחר הפך אוטומטי לחלוטין. בניין הבורסה גם אירח את בורסות הנגזרים הפיננסיים הצרפתיים MATIF ו-MONEP, עד שהן גם הפכו אוטומטיים לחלוטין ב-1998.
בשנת 2000 בורסת פריז הפכה לחלק מיורונקסט, יחד עם בורסות אמסטרדם ובריסל. ביולי 2001, הפכה יורונקסט לחברה ציבורית שהנפיקה את מניותיה וגייסה 670 מיליון יורו.
מבנה ומדדים
שוק המניות הצרפתי היה מחולק לשלושה חלקים: ה-Premier Marché, שנקרא בעבר הרשימה הרשמית, כולל חברות צרפתיות וזרות גדולות, ואת רוב הנפקות האג"ח. השוק השני, כולל חברות בינוניות, בעוד ש-Nouveau marché (השוק החדש) כולל חברות סטארט אפ צומחות במהירות המחפשות הון למימון התרחבות. שוק נוסף, Marché Libre, אינו מוסדר, אך מנוהל על ידי Euronext Paris עבור עסקאות בניירות ערך שאינם רשומות בשלושת השווקים האחרים. בתחילת 2005 ביצעה Euronext רפורמה ברישום, כדי להגביר את הנראות והנזילות של חברות קטנות ובינוניות בשווקיה ויצרה רשימה אחת - Eurolist by Euronext, אשר מרכזת את כל השווקים המפוקחים. מפברואר 2005, כל החברות של השוק הראשון, השני והחדש קובצו יחד בשוק אחד ובשלושה קטגוריות. ב-4 באפריל 2005 צרפו לרשימה חברות מבורסות אמסטרדם, בריסל וליסבון.
שוק ה'נובו מרשה' (Nouveau marché), "שוק חדש", הוקם ב-1996 כדי לאפשר לחברות קטנות ובינוניות המאופיינות בצמיחה גבוהה לגייס הון, בעיקר חברות היי-טק}. שלושה חברות ישראליות הונפקו בשוק זה: "ויקון" (VCON), "CMT מדיקל" וקרן "אסטרה השקעות טכנולוגיות".
המדדים העיקריים של הבורסה כוללים את:
גארי קאר
גארי קאר (באנגלית: Gary Karr; נולד ב-20 בנובמבר 1941) הוא נגן הקונטרבס הראשון בעולם אשר פתח בקריירה סולנית מלאה. הוא הוכתר על ידי מגזין טיים כבסיסט הסולני המוביל בעולם.
ביוגרפיה
קאר נולד בלוס אנג'לס. בן למשפחת קונטרבסיסטים מקצועיים, בהשפעתם החל את לימודי הכלי והוא בן 9 בלבד. בעידוד סבו, בסיסט אף הוא ודמות בעלת השפעה מכרעת בחינוכו המוזיקלי, בילדותו נחשב לילד פלא. קאר נרשם ללימודים גבוהים באוניברסיטת קליפורניה תחת הדרכתו של הרמן ריינסהאגן. עם זאת, היה זה המעבר לבית הספר ג'וליארד והמפגש עם המורה המפורסם סטיוארט סאנקי אשר הותיר בו חותם. בתקופה זו אף נהג לבקר בסטודיו של הכנר הנודע מישה אלמן על מנת להאזין לאימוניו.
את הופעת הבכורה של קאר ב- 1962 ליוותה הפילהרמונית של ניו יורק תחת שרביטו של ליאונרד ברנשטיין. כאן הרהיב קאר עוז וניגן את "הברבור" מתוך קרנבל החיות של סן-סנס, הכתוב במקור לצ'לו, בגובה הצליל המקורי. זאת לאחר סירובו לבקשת ברנשטיין לנגן את "הפיל", הקטע המיועד לקונטרבס מתוך אותה היצירה. באותה השנה הגיש קאר רסיטל בכורה בקרנגי הול. ההופעה עוררה הדים בעולם המוזיקה דאז, ובעקבותיה אף החליטה אלמנתו של סרגיי קוסביצקי לתרום לקאר את קונטרבס האמאטי משנת 1611 של בעלה המנוח. מאז הופיע כסולן עם תזמורות רבות ברחבי העולם, ביניהן התזמורת הסימפונית של שיקגו, התזמורת הפילהרמונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג, התזמורת הסימפונית של מונטריאול, תזמורת סימון בוליבר (ונצואלה), התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הפילהרמונית של אוסלו והתזמורת הקאמרית של ציריך. קאר אף חבר פעם נוספת לברנשטיין וביצע את הקונצ'רטו לקונטרבס של קוסביצקי, ביצוע מחווה מצידו של ברנשטיין למורהו הדגול בטאנגלווד.
תחום הפדגוגיה חב אף הוא רבות לקאר. שנים של מחקר בתחום הטכניקה של הכלי הניבו מספר ספרים המסבירים את גישתו באשר ליציבה ועבודה נכונה עם הגוף בעת הנגינה, וכן תרגילים המיועדים לשיפור השליטה הטכנית בקונטרבס. קאר גם הקליט משדר וידאו העוסק בנושאים אלה וכולל הדגמות חיות. בעבר אף לימד במוסדות יוקרתיים ברחבי ארצות הברית, ביניהם בית הספר ג'וליארד, ייל ובית הספר הארט למוזיקה. תלמידו הבולט בישראל הוא מיכאל קלינגהופר.
בשנת 2001 ניגן קאר את רסיטל הפרידה שלו, אשר חתם את הקריירה שלו כאמן מופיע. כיום הוא מתרכז בהקלטות באולפן הביתי שלו ובהוראה.
ג'ורג' אלכסנדר קוהוט
ג'ורג' אלכסנדר קוהוט (באנגלית: George Alexander Kohut; 11 בפברואר 1874 - 31 בדצמבר 1933) היה רב וחוקר ספרות אמריקאי.
בעיית צביעת המסלולים
בעיית צביעת המסלולים היא בעיה ידועה בתורת הגרפים, העוסקת בצביעה של קשתות בגרף. לבעיה יישומים תאורטיים בתורת האוטומטים ובדינמיקה סימבולית, ויישומים פרקטיים בדחיסת מידע, תכנון ממוחשב ובדיקת פרוטוקולים.
הבעיה הוצגה ב-1970 במאמר של רוי אדלר ובנג'י וייס (ונוסחה במפורש ב-1977), בקשר להשערה (שהוכחה לבסוף בדרך אחרת), שהאנטרופיה הטופולוגית של מערכת דינמית בעל אופי סופי, קובעת את המערכת (עד כדי שקילות). בעיית צביעת המסלולים נפתרה על ידי אברהם טרכטמן, פרופסור למתמטיקה  מאוניברסיטת בר-אילן, ב-2007. הוא הראה כי לכל גרף רגולרי מכוון המקיים מספר תנאים (קשיר היטב ואורכי המעגלים שלו צריכים להיות זרים במשותף) קיימת צביעה של הקשתות עבורה יש מילה מסנכרנת..
מבוא: מילה מסנכרנת של אוטומט
גרף סופי מכוון שבו מכל קודקוד יוצאות k קשתות, נקרא גרף רגולרי. אם הקשתות היוצאות מכל קודקוד מסומנות בתוויות שונות זו מזו, וקבוצת התוויות קבועה לכל הקודקודים, אז הגרף נקרא אוטומט סופי דטרמיניסטי. ניתן לחשוב על קודקודי האוטומט כאילו הם מתארים מצבים אפשריים של מכונה או מנגנון אחר, ועל הקשתות כאילו הן מתארות הוראות ביצוע: פירושה של קשת מקודקוד x לקודקוד y הנושאת את התווית i הוא "במצב x, אם מתקבלת הוראה i, יש לעבור למצב y". הדרישה שמכל קודקוד ייצאו קשתות בכל התוויות האפשריות מבטיחה שהאוטומט "יידע" כיצד לבצע כל הוראה, בכל מצב.
באוטומט כזה, מילה מסנכרנת היא סדרה של הוראות, שביצוען בזו אחר זו יביא תמיד לאותו קודקוד סופי, ללא תלות בקודקוד ההתחלתי.
אוטומטים דטרמיניסטיים הם מרכיב בסיסי בתכנות ובתכנון מערכות ממוחשבות. מילה מסנכרנת מאפשרת "לאפס" את האוטומט, ובכך היא תורמת לחסינות שלו מפני תקלות. אם "הלכנו לאיבוד" באוטומט, ואיננו יודעים באיזה קודקוד אנחנו נמצאים, ביצוע ההוראות של מילה מסנכרנת יחזיר אותנו לחוף מבטחים, או לפחות לנקודה ידועה.
דוגמה
בתמונה משמאל מופיע גרף מכוון בן שמונה קודקודים, שמכל אחד מהם יוצאות שתי קשתות: אדומה וכחולה (בגרף זה, לכל קודקוד גם נכנסות שתי קשתות, אבל תכונה זו אינה מהותית). מכל נקודת התחלה, אם מבצעים את סדרת ההוראות "כחול-כחול-כחול כחול-אדום-אדום כחול-אדום-אדום", מגיעים תמיד לקודקוד המסומן בצהוב. זוהי, אם כך, מילה מסנכרנת. באופן דומה, ביצוע של סדרת ההוראות "כחול-כחול-אדום כחול-כחול-אדום כחול-כחול-אדום" יביא אותנו תמיד לקודקוד המסומן בירוק.
תיאור הבעיה
בגרף מכוון G בן n קודקודים, שבו יוצאות מכל קודקוד k קשתות, ניתן - באופן עקרוני - לצבוע את הקשתות ב- \ (k!)^n דרכים, שכל אחת מהן הופכת את G לאוטומט דטרמיניסטי. צביעה שעבורה יש לאוטומט מילה מסנכרנת, נקראת צביעה מסנכרנת. כדי שתהיה צביעה כזו, הגרף מוכרח לקיים שתי דרישות: הוא צריך להיות קשיר כגרף מכוון, ואורכי המעגלים שלו צריכים להיות זרים במשותף.
בעיית צביעת המסלולים שואלת - האם לכל גרף סופי רגולרי המקיים שתי דרישות אלה, קיימת צביעה מסנכרנת? כאמור במבוא, התשובה לשאלה זו חיובית. טרכטמן, שפתר את הבעיה, מצא גם אלגוריתם המוצא צביעה מסנכרנת בסיבוכיות \ O(n^3k) .
רמינגטונוצטיים
רמינגטונוצטיים (שם מדעי: Remingtonocetidae) היא משפחה נכחדת של לווייתנים קדומים טורפים. הם חיו במים מתוקים על קו החוף של ים טתיס, במהלך האאוקן - לפני כ-40 עד 55 מיליוני שנים. אזור תפוצתם היה מוגבל לפקיסטן ולהודו, בדומה לקודמיהם בשרשרת האבולוציונית של הלווייתנאים - הפקיצטיים והאמבולוצטיים.
לרמינגטונוצטיים היו ארבע גפיים פעילות. חוטמם היה ארוך וצר. גופם היה ארוך וקטן יחסית. עיניהם ואוזניהם היו מרוחקות זו מזו, מה שמלמד על בילוי זמן רב במים. עם זאת, לעיתים גם היו יוצאים ליבשה, ואורח חייהם לא היה מימי לחלוטין, כי אם אמפיבי.
מיון
במשפחה חמישה סוגים:
פעולת חבורה
אחד הרעיונות היסודיים בתורת החבורות הוא הפעולה של חבורה על קבוצה. היכולת של חבורות לפעול על מבנים מתמטיים שונים היא הסיבה העיקרית לכך שתורת החבורות שימושית כל-כך בענפים שונים במתמטיקה. גם בתורת החבורות עצמה, פעולה של חבורה על קבוצות בעלות מבנה מוגדר מראש היא כלי מרכזי בחקר המבנה של חבורות, סופיות וגם אינסופיות.
אומרים שחבורה נתונה G פועלת על קבוצה X, אם אפשר לפרש כל איבר של החבורה כאילו הוא מהווה פונקציה מן הקבוצה אל עצמה, באופן כזה שכפל האיברים בחבורה מתאים להרכבה של פונקציות, ואיבר היחידה של החבורה פועל 'באופן טריוויאלי' (כלומר מעביר כל איבר של X לעצמו).
הגדרה
כפי שהוצג במבוא, חבורה פועלת על קבוצה אם כל איבר שלה מתפרש כפונקציה מן הקבוצה אל עצמה. מכיוון שכל איבר של חבורה הוא הפיך, גם הפונקציות המתאימות הן הפיכות, כלומר חד-חד-ערכיות ועל.
לחבורה של כל הפונקציות ההפיכות מקבוצה X אל עצמה קוראים 'החבורה הסימטרית של X', ומסמנים ב-S_X. זוהי הכללה של המקרה הסופי, בו מקובל לדבר על החבורה הסימטרית שסימונה S_n. אם כך, אפשר להבין פעולה של חבורה G על קבוצה X גם כהומומורפיזם של G לתוך החבורה הסימטרית של X. כשההעתקה הזו חד-חד-ערכית רק איבר היחידה של G פועל באופן טריוויאלי על X, והפעולה נקראת נאמנה.
להלן הגדרה שקולה, מפורטת יותר. פעולה של החבורה G על הקבוצה X היא פונקציה המקיימת:
לשם הקיצור, לרוב מסמנים את הפעולה ב-\ g\cdot x או ב-g(x) במקום ב-\phi(g,x).
פעולה שמאלית
פעולה של חבורה G על קבוצה X, שנסמן, נקראת פעולה שמאלית אם היא מקיימת:
פעולה ימנית
פעולה של חבורה G על קבוצה X, שנסמן, נקראת פעולה ימנית אם היא מקיימת:
דוגמאות
אפשר להבחין בין כמה סוגים של פעולות חשובות. ראשית, חבורה יכולה לפעול על קבוצה חסרת מבנה (בדרך כלל סופית), או על חבורה אחרת. לדוגמה, החבורה הסימטרית S_n פועלת על קבוצת המספרים. כל חבורה G פועלת על עצמה, על ידי כפל משמאל: g(h)=gh. פעולה זו נקראת הפעולה הרגולרית. באופן כללי יותר, אם H\leq G תת חבורה (שאינה בהכרח נורמלית), G פועלת על אוסף הקוסטים G/H, שוב על ידי כפל משמאל: g(g'H)=gg'H. לפעולה זו יש יישום מיידי במשפט קיילי והעידון שלו. פעולה חשובה אחרת היא ההצמדה: G פועלת על עצמה לפי. באופן כללי יותר, G פועלת על ידי הצמדה על כל חבורת מנה G/H:.
פעולה מסוג קצת אחר היא הפעולה של חבורה על קבוצה בעלת מבנה, כמו מרחב וקטורי או מרחב טופולוגי. כאן דורשים כמעט תמיד שהחבורה תכבד את המבנה הקיים: איברי החבורה אינם יכולים להיות סתם פונקציות, אלא למשל פונקציות ליניאריות (במקרה הראשון) או רציפות (במקרה השני). במקרה הראשון ההצגה אינה סתם הומומורפיזם של החבורה אל החבורה הסימטרית של כל הווקטורים במרחב (חבורה זו הורסת לחלוטין את המבנה החיבורי, ולכן אין לה שום חשיבות), אלא אל החבורה של כל הטרנספורמציות הליניאריות ההפיכות GL(V), שהיא חבורת המטריצות ההפיכות GL_n(F) (כאשר n הוא ממד המרחב מעל שדה F). החבורה פועלת על הווקטורים על ידי כפל מטריצות רגיל. הפעולות השונות של חבורה על מרחבים וקטוריים (בדרך כלל מממד סופי) הם האובייקט היסודי בתורת ההצגות של חבורות, שממנה צמחו רוב המשפטים החשובים בתורת החבורות בשליש האמצעי של המאה העשרים. פעולות על מרחבים טופולוגיים הם נקודת הפתיחה של הטופולוגיה האלגברית.
כדוגמה נוספת, חבורה יכולה לפעול על קבוצת הקודקודים של גוף מישורי או מרחבי, תחת האילוץ שהגוף יתפוס בסיום הפעולה את אותו המקום שתפס לפניה. לדוגמה, חבורה הפועלת על קודקודיו של מצולע משוכלל בעל n קודקודים היא תת-חבורה של החבורה הסימטרית S_n, שאיבריה שומרים על יחסי השכנות של קודקודי המצולע. הפעולות המותרות הן סיבוב או שיקוף המצולע. חבורה זו נקראת החבורה הדיהדרלית מסדר 2n.
מסלולים ומייצבים
פעולת החבורה על X מחלקת את הקבוצה למחלקות שקילות הנקראות מסלולים: המסלול של נקודה x\in X, המסומן או  כולל את כל הנקודות שניתן להגיע אליהן מ-x בעזרת אברי G. כלומר כל הנקודות. אם הקבוצה מורכבת כולה ממסלול יחיד (כלומר, אפשר להגיע מכל נקודה לכל נקודה אחרת), אז הפעולה היא טרנזיטיבית.
ה של נקודה x\in X הוא אוסף כל האיברים ב-G השומרים על x במקומו: (לעיתים מסמנים גם ).
המייצב של כל נקודה הוא תמיד תת-חבורה של G, וגודל המסלול של x תלוי בגודלו של המייצב: כאשר החבורה סופית מתקיים. כמו כן, אם y=gx נמצא במסלול של x אז המייצב של x צמוד למייצב של y: . בפרט, אם הפעולה טרנזיטיבית אז כל המייצבים צמודים זה לזה. הלמה של ברנסייד קושרת את האינדקסים של מייצבים בחבורה למספר המסלולים.
האגף לחקירת תאונות אוויריות (בריטניה)
האגף לחקירת תאונות אוויריות (באנגלית: The Air Accidents Investigation Branch או AAIB ראשי תיבות) היא סוכנות חקירות ממשלתית בבריטניה, האחראית לניהול חקירת אסונות תעופה ותאונות אוויריות. האגף מהווה יחידת סמך במשרד התחבורה הבריטי ומטהו שוכן בנמל התעופה של העיר פארנבורו בהמפשיר (מאז 2012 הבניין משכן גם את האגף לחקירת תאונות רכבת).
במסגרת האגף פועלים פקחים בתחומים שונים לרבות פקחי מבצעים, פקחי הנדסה ופקחים בתחום הקלטות טיסה. זהו גוף ממשלתי בכיר לפיקוח בתחום התעופה האזרחית.
האגף עוסק בחקירת תאונות אוויריות בכל תחומי הממלכה המאוחדת, לרבות טריטוריות בריטיות מעבר לים כדוגמת אנגווילה, ברמודה, איי הבתולה הבריטיים, איי קיימן, מונטסראט, איי פוקלנד ואיי טרקס וקייקוס.
ארגון
האגף מעסיק 49 מומחים.
מהם:
ישנו גם ראש האדמיניסטרציה שנתמך על ידי שני צוותים, יחידת תמיכת המפקח שמספקת תמיכה אדמיניסטרטיבית למפקחים העיקריים ולצוותיהם ויחידת המידע, שהיא הראשונה להיענות לדיווחי תאונות.
צוות הניהול של האגף מהווה חלק ממחלקת התחבורה ומגויסים על פי הנחיות מנהלת שירות המדינה בבריטניה.
היסטוריה
חקירת תאונות אוויריות בבריטניה החלה כבר בשנת 1912, כאשר מועדון התעופה המלכותי פרסם דו"ח על התרסקות מטוס הפלנדרס F. 2 באותה שנה, בשדה התעופה ברוקלנדס שבסארי.
בשנת 1915 הוקם האגף לחקירת תאונות (Accidents Investigation Branch, בראשי תיבות AIB) שפעל בצמוד לחיל האוויר המלכותי והיה כפוף למנהל הכללי לאווירונאוטיקה צבאית של משרד המלחמה הבריטי.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, מחלקת התעופה האזרחית הוקמה במסגרת משרד האווירייה והאגף הפך ליחידת סמך בו והוטל עליו לחקור תאונות אוויריות של מטוסים אזרחיים וצבאיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם משרד התחבורה הבריטי בשנת 1946 והאגף הועבר אליו אך המשיך לסייע לחיל האוויר המלכותי בחקירת תאונות אוויריות של כלי טיס צבאיים.
האגף הועבר לאחריות מספר משרדים ממשלתיים, לרבות משרד המסחר והתעשייה, לפני שהועבר בשנת 1983 אל משרד התחבורה ובנובמבר 1987 האגף שינה את שמו לשמו הנוכחי: האגף לחקירת תאונות אוויריות ומאז 2002 החל לפעול בכפיפות למחלקת התחבורה.
גבעת ווטרשיפ (מיני-סדרה)
גבעת ווטרשיפ (באנגלית: Watership Down) היא מיני סדרה אנימטיבית שבוימה על ידי הבמאי הישראלי נועם מורו. מיני הסדרה מבוססת על ספר באותו השם שנכתב בשנת 1972 על ידי הסופר ריצ'רד אדמס, ועובדה למסך הקטן על ידי התסריטאי טום בידלוול. בתחילה, הייתה הסדרה אמורה לעלות לשידור ב-25 בדצמבר (בערב חג המולד), אך שידורה הוקדם ל-22 בדצמבר 2018 בערוץ BBC One ול-23 בדצמבר 2018 בכל הפלטפורמות של נטפליקס. שיר הנושא של הסדרה "Fire on Fire" מאת המוזיקאי סם סמית' הופץ ביוטיוב ב-21 בדצמבר 2018.
הפקה
ביולי 2014, הוכרז ש-BBC ישדרו מיני סדרה אנימטיבית שתתבסס על הרומן. באפריל 2016, הוכרז שהסדרה, שתכלול בסך הכל ארבע שעות, תופק בשיתוף פעולה בין BBC לנטפליקס. הסדרה קיבלה תקציב של 20 מיליון ליש"ט. צוות המדבבים של הסדרה הוכרז בנובמבר 2018.
שידור
במקור, הסדרה הייתה אמורה לעלות לשידור בערב חג המולד, אך שידורה הוקדם ל-22 בדצמבר 2018 בערוץ BBC One ול-23 בדצמבר 2018 בכל הפלטפורמות של נטפליקס.
.ne
היא הסיומת הלאומית (ccTLDs – Country Code Top Level Domains) של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בניז'ר. הסיומת, שנפתחה בשנת 1996, היא סיומת פעילה ונפוצה ביותר בעיקר בקרב תושבי ניז'ר.
שם המתחם משמש גם כשם מתחם ממדרגה שנייה כקיצור ל-Net וכך יכולות להיווצר צורות של: .ne.jp ו-.ne.uk וכו'.
ניתן להשתמש בשם המתחם .ne באמצעות קניית השם באופן חופשי או באמצעות תיאום עם משרד התקשורת הניז'רי, "Société Nigérienne des Télécommunications".
יחסי ברזיל–מוזמביק
יחסי ברזיל–מוזמביק הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לבין רפובליקת מוזמביק. שתי המדינות חברות באיחוד המדינות דוברות הפורטוגזית.
לפני העצמאות (המאה ה-16 - 1975)
ברזיל ומוזמביק היו מאוחדות למשך שלוש מאות שנה תחת שלטון אחד, שלטון המעצמה הימית דאז, האימפריה הפורטוגזית. הפורטוגלים ששכנו בברזיל שיעבדו עשרות אלפי עבדים ממוזמביק במהלך תקופת העבדות הברזילאית, לפיכך עשרות אלפי ברזילאים הם ממוצא מוזמביקי. במהלך מנוסת משפחת המלוכה הפורטוגלית מפורטוגל לברזיל הייתה אחראית מוזמביק על ענייני העבדים של המדינה.
מספטמבר 1964 עד ספטמבר 1974, החזית לשחרור מוזמביק פתחה בעימות מזוין עם פורטוגל למען עצמאות מוזמביק. בדצמבר 1973 הצביעה ברזיל בעד החלטה 3117 של העצרת הכללית של האו"ם לחיסול הקולוניאליזם באזור דרום אפריקה.
אחרי העצמאות (1975 - )
ב-25 ביוני 1975 קיבלה מוזמביק עצמאות מפורטוגל. ב-7 בנובמבר באותה השנה הכירה ברזיל בעצמאותה וכוננה איתה יחסים דיפלומטיים רשמיים ומלאים. במרץ 1976 נפתחה השגרירות הברזילאית במפוטו, ובינואר 1998 נפתחה השגרירות המוזמביקית בברזיליה.
ברזיל ומוזמביק חתמו על מספר הסכמים דו צדדיים משותפים, ההסכמים התמקדו בעיקר בתחומים א-פוליטיים כגון: בריאות, חברה, חינוך וביטחון. ב-2004 הסכימה ברזיל לבטל 95% מהחוב של מוזמביק אליה (280 מיליון דולר אמריקאי). בשנת 2006 חתמו שתי המדינות על הסכם בנושא שיתופי פעולה בתחום האווירונאוטיקה ועל הכרה הדדית ברישיון הנהיגה של השנייה. בשנת 2015 חתמו שתי המדינות על הסכם לעיגון ופיתוח השקעות במדינה השנייה.
משחק מרובה משתתפים
משחק מרובה משתתפים (באנגלית: Multiplayer) הוא משחק וידאו בו משתתפים מספר שחקנים בו זמנית.
היות שבמרבית המשחקים תנאי זה מתקיים, נהוג לציין משחק כמרובה משתתפים בהקשר של משחקים שעוצבו במקור לשחקן יחיד, כגון משחקי וידאו. משחקי וידאו החלו כמשחקים טקסטואליים לשחקן בודד, טרם פיתוח והפצה של טכנולוגיות רשת, ועד היום משוחקים בעיקר על ידי שחקן בודד מול הווידאו. החל בפריצתה המסחרית של טכנולוגיית ה-www כחלק מהאינטרנט (לערך 1994) החל פיתוח ושיווק של משחקי וידאו עם פן ריבוי משתתפים, שאפשרו למספר שחקנים ידוע מראש (לרוב 2–7) לשחק יחדיו על גבי שרת משחק. מאוחר יותר, עם פיתוח טכנולוגיית גלישה מהירה בפס-רחב (DSL, ISDN וכדומה) פותחו משחקי רשת המוניים, ללא הגבלה קשה על מספר השחקנים המקסימלי מלבד מגבלות השרת, שהועלו מדי מספר שנים. על אף שרבים מהמשחקים מערבים עבודת-צוות פשוטה ולא עוסקים בתחרות בין שחקנים, רוב המשחקים מרובי המשתתפים כיום משתייכים באופן כזה או אחר לסוגת / מצב המשחק שחקן מול שחקן (במקור מאנגלית: PvP).
סוגי משחקי וידאו מרובי משתתפים
משחקי וידאו מרובי משתתפים מתחלקים למספר קטגוריות:
פיתוח משחקים מרובי משתתפים לפי סוגות
קיים מגוון רחב של משחקי וידאו מרובי משתתפים, רובם כוללים את פן ריבוי המשתתפים בנוסף למערכה לשחקן-יחיד, אך חלק לא מבוטל מובנה מראש לריבוי משתתפים בלבד.
דינאלורוס
דינאלורוס (שם מדעי: Dinaelurus; מילולית: "חתול נורא") הוא סוג של טורף נכחד ממשפחת הנימרווידיים, אשר התקיים באמריקה הצפונית של האאוקן והאוליגוקן שלפני 30.8 עד 20.6 מיליון שנה מזמננו.
יונק זה הגיע לאורך של 1.3 מטר ולמשקל של עד 35 ק"ג, כשבמראהו הזכיר מאוד ברדלס. בדומה לקרוביו היה שנחרבי במראהו, והיה בעל ניבים ארוכים ששימשו לדקירת טרף. מבנה הגולגולת היה מוארך יותר מאשר לחתול אמיתי והיה בעל שיני לחיים מעוגלות, ללא רכסים. מבנה גופו וגודל הנחיריים שלו התאים לתנועה מהירה וכנראה היה בעל רגליים דקות וארוכות ששימשו לריצה מהירה אחרי טרף, כמו אצל הברדלס, שגם לו התאמות מתכנסות דומות המתאימות לריצה, כמו אזור נחיריים גדול וחלל גולגולת קטן יותר. הטורף ניזון מיונקים קטנים שרעו בערבות או ביערות של אמריקה הצפונית, אותם כנראה הרג עם ניביו הארוכות.
דוד יפית
דוד יפית (13 בספטמבר 1913, ריגה, האימפריה הרוסית - 1 בנובמבר 2000, אזור, ישראל) היה מקציני בית"ר בלטביה ואסיר ציון במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. לאחר עלייתו לישראל כיהן כיו"ר המועצה הציבורית למען יהודי ברית המועצות וכמ"מ יו"ר התאחדות עולי ברית המועצות.
ביוגרפיה
דוד יפית נולד בריגה, שאז הייתה שייכת לאימפריה הרוסית כדוד יוּפִיס ובמהלך שנות ה-30 למד בבית הספר היהודי בעירו. בהמשך, רכש השכלה כמהנדס. יפית היה חבר בתנועת בית"ר ובין 1933 ל-1934 כיהן כקצין ומפקד תא בית"ר בריגה. במסגרת תפקידו טיפל יפית במתן סרטיפיקטים לארץ ישראל. לפי חלק מהמקורות, בהמשך, ועד לכיבוש הסובייטי של לטביה כיהן כסגנו של נציב בית"ר בלטביה דוד ורהפטיג.
לאחר כיבוש לטביה בידי הצבא האדום הפך יפית למבוקש על ידי הנ.ק.ו.ד. על רקע פעילותו הציונית. ב-1941 לאחר כיבוש האזור על ידי הנאצים, נמלט דוד יפית לאוזבקיסטן וב-1946 שב לריגה. ב-1951 נעצר יפית על ידי הק.ג.ב. בחשד לפעילות ציונית ולימוד השפה העברית. הוא נשפט ונדון ל-10 שנות מאסר בגולאג סמוך לעיר וורקוטה אשר מצויה בימינו בשטח רפובליקת קומי, אך ב-1954 זכה לחנינה ושוחרר.
לאחר שחרורו המשיך בפעילות ציונית חשאית. בנו, דב יפית שבת שביתת שבת מול בניין הסובייט העליון במחאה על אי מתן היתרי העלייה. ב-1971 קיבל דוד יפית היתר יציאה ובאפריל עלה לישראל. ובהמשך השתתף בוועידת בריסל ממנה יצא קול קורא למנהיגי ברית המועצות להתיר את העלייה לישראל. ב-1974 נבחר לסגן יושב ראש התאחדות עולי ברית המועצות. בהמשך, כיהן כממלא מקום ההתאחדות והיווה אופוזיציה ליושב הראש יוסף תקוע איש מפלגת העבודה. עוד פעל במסגרת המועצה הציבורית למען יהודי ברית המועצות לתמיכה ביוזמת תיקון ג'קסון-ואניק במטרה ללחוץ על ברית המועצות לאשר יציאת יהודים מתחומה.
הוא נחשב אחד מפעילי העלייה הבולטים ומתח לא פעם ביקורת על תהליך קליטתם של עולי ברית המועצות בישראל והיחס אליהם. במהלך שנות ה-70 וה-80 כיהן גם כיושב ראש המועצה הציבורית למען יהודי ברית המועצות.
דוד יפית ניהל תוכניות לימוד מקצועיות במכון לחינוך טכנולוגי בחולון והמשיך בפעילות ציבורית למען אסירי ציון בברית המועצות. הוא הלך לעולמו באזור ב-2000 והוא בן 87 שנים.
אזארקה
אל-אזארקה (בערבית: الازارقة) הוא הזרם הרדיקלי ביותר אשר התפלג מכת הח'וארג'. בני הזרם קרויים על שמו של נאפע בן אל-אזרק אשר חי ומת בעיראק בשנת 688 לספירה. האזארקה הקימו להם ישות פוליטית בעיר בצרה בדרום עיראק. מהעיר בצרה ניהלו פשיטות צבאיות נגד הערים הסמוכות והצליחו לכבוש ערים מרכזיות באיראן כגון העיר אהוואז והעיר כרמאן עוד בסוף המאה השביעית לספירה. בכך הפך אזור ח'וזיסטאן למקום התיישבותם העיקרי עד המאה השמינית כאשר הוכנעו לבסוף על ידי השלטון העבאסי. האזארקה ראו שהשימוש בכוח הצבאי הוא האמצעי החשוב כדי להשיג את מטרותיהם הפוליטיות והדתיות. בכך הם התמרדו ללא הרף נגד השלטונות המרכזיים לאורך המאה השביעית והשמינית לספירה. אי רצונם להתאים את האידאולוגיה שלהם למציאות הפוליטית ורצונם לאכוף את האידאולוגיה שלהם בכוח על שאר המוסלמים ואמונתם ששאר המוסלמים הם כופרים, גרמה לכך שהשלטון המרכזי הצליח להצדיק את המלחמות נגדם גם בסיוע מצד חכמי דת סונים ושיעים. בנסיבות כאלה, בני הזרם נכחדו עוד לפני המאה ה-12 לספירה.
אמונתם הדתית והפוליטית
בני הזרם ראו בפסוקי הקוראן חוקים אלוהיים שחייבים כלל המוסלמים ליישם אותם כלשונם. לפיכך הם לא קיבלו עליהם את הפרשנויות הפוליטיות והחברתיות של הקוראן שקיימות אצל הסונים והשיעים. האזארקה ראו בפרשנויות אלה סטייה מן האסלאם עצמו, כאשר טענו שהסונים והשיעים רצו להתאים את הקוראן למציאות הפוליטית והחברתית של המוסלמים באותה תקופה. לטענתם, כדי להתמודד עם המציאות הקיימת, חייבים המוסלמים לאכוף את חוקי הקוראן כלשונם. אולם אין להם להתאים אותם לפי שיקולים חברתיים ופוליטיים. לפיכך, ראו את עצמם שהם המוסלמים היחידים בעולם וראו שאר בני הזרמים ככופרים אשר המירו את דתם מאסלאם. בנוסף לכך, טענו שחייב כל אדם שמעוניין לקבל על עצמו את האידיאלוגיה הדתית של האזארקה להגר לתחומי שלטונם הדתי ולהילחם באויביהם השיעים והסונים. אמונתם בקוראן כמקור יחידי לחוקי האסלאם גרם להם לשלול מצוות דתיות רבות שהתגבשו במשפט המוסלמי ובכך הפכו החוקים הדתיים שלהם שונים בהרבה מן החוקים הדתיים של השיעים ושל הסונים.
מורשתם כיום
בעת החדשה, האזארקה מופיעים בשיח הפוליטי בעולם המוסלמי, בעיקר כדי לתקוף תנועות רדיקליות. לאחר פיגועי 11 בספטמבר, נטען על ידי חכמי דת שהתנגדו לאוסאמה בן לאדן, שבן לאדן אימץ את האידאולוגיה של האזארקה. חלק מן השיעים בעיראק טענו שאבו מוסעב א-זרקאווי השתייך לאזארקה כאשר ניצלו את הדמיון המילולי בין השם שהתפרסם בו ובין המילה אזארקה.
זקן ממרא
זקן ממרא הוא תלמיד חכם סמוך, שמורה הלכה למעשה בניגוד לפסיקת הלכה של הסנהדרין כשהיא במקום מושבה שבלשכת הגזית, ובהרכבה המלא. הזקן מתחייב במיתה אך ורק אם הורה כך הלכה למעשה, ובתלמוד מובא עקביא בן מהללאל כדוגמה לתנא שחלק על הסנהדרין, אך לא הורה כן הלכה למעשה. ולכן לא דנו אותו כזקן ממרא אלא גזרו עליו נידוי.
התורה החמירה בדינו של הזקן, והוא מתחייב מיתה בחנק. הזקן הממרא הוא אחד מתוך ארבעה מקרים ש"צריכים הכרזה", וההלכה רואה חשיבות רבה לפרסום המקרה למען יראו וייראו. כחלק מגישה זו העונש היה מבוצע בירושלים, בחג העלייה לרגל הסמוך לגזר דינו, כדי לפרסם את העניין בקרב כל העולים לרגל. בדומה לכך, נאסר על חכמי הסנהדרין למחול על כבודם ולוותר לזקן הממרא, כדי "שלא ירבו מחלוקות בישראל".
מקור מקראי
הזקן הממרא עובר על המצווה לשמוע לדברי חכמים, הכוללת מצוות לא תעשה אחת:, ומצוות עשה אחת:.
פרטי הדינים
קיימת מחלוקת תנאים מהו אותו דין עליו מתחייב זקן ממרא מיתה אם חלק על הסנהדרין. לשיטת רבי מאיר מדובר רק בדבר שבמזיד העונש עליו הוא כרת ובשגגה קרבן חטאת, כלומר, על דינים מדאורייתא. לעומתו סבור רבי יהודה כי הדין עליו נחלקים הזקן והסנהדרין הוא פרשנות חז"ל על דין מדיני התורה, שאינה מתחייבת מהמקרא עצמו. ורבי שמעון אומר שאפילו אם חלק הזקן על הסנהדרין בדין קל מדרבנן, הוא יכול להתחייב מיתה בגין כך. ההלכה למעשה נפסקה כשיטת רבי מאיר.
על פי המשנה, היה צריך הזקן הממרא לעבור דרך שני בתי-הדין בירושלים, זה שהיה יושב בפתח הר הבית וזה שהיה בפתח עזרת ישראל, שבשניהם ישבו 23 דיינים. רק לאחר שלא קיבל את דעתם, היה מגיע הזקן לסנהדרין הגדולה שישבה בלשכת הגזית שבעזרת הכהנים, ומברר את ההלכה עימם. לעומת זאת מופיעה בספרי דעה שונה, לפיה אין הזקן חייב לחלוק על בית הדין הגדול שבירושלים, אלא אף אם הוא מורה נגד דעתם של הסנהדרין כששהתה ביבנה - דינו כזקן ממרא, אבל חייב מיתה רק אם הורה נגד בית הדין בירושלים.
נרינגנין
נרינגנין (Naringenin) הוא סוג של פלבונואיד. הנרינגנין הוא חומר משבח טעם שמיוחסת לו פעילות ביוכימית המשפיעה לטובה על בריאות האדם. הנרינגנין הוא נוגד חמצון, למשל על ידי נטרול רדיקלים חופשיים וכך מעכב תהליכי בלייה בגוף. יש לו גם השפעה חיובית על מערכת החיסון כגון פעילות אנטי דלקתית והפחתת אלרגיה, ופעילות לאיזון מטבוליזם הפחמימות בגוף. נרינגנין נמצא באשכוליות ואחראי לטעם המריר שלהן.
דטרויט
דטרויט (באנגלית: Detroit) היא העיר הגדולה ביותר במדינת מישיגן שבארצות הברית. נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך בשנת 2020 התגוררו בעיר 639,111 תושבים, מה שהופך את העיר ל-27 בגודלה בארצות הברית. העיר מהווה את מרכז תעשיית הרכב האמריקאית, ונפגעה קשות ממעבר מרבית התעשייה לדרום-מזרח אסיה, החל משנות ה-90 של המאה ה-20. רבעים שלמים בעיר התרוקנו מיושביהם.
היסטוריה
דטרויט הוקמה ב-1701 על ידי הסוחר ומגלה הארצות הצרפתי אנטואן דה לה מוט קאדילק; הוא העניק לה את השם Ville d'Etroit, בצרפתית: "עיר המצר"; במשך השנים הפך השם ל-Detroit. בין השנים 1805 ל-1847 שימשה דטרויט כבירתה של מדינת מישיגן.
השגשוג הכלכלי והמשבר הכלכלי
העיר התפתחה במהלך המאה ה-20 סביב תעשיית הרכב, ובימי הזוהר של תעשייה זו, בשנות ה-50, מנתה 2 מיליון תושבים והייתה העיר החמישית בגודלה בארצות הברית.
לאורך המחצית הראשונה של המאה העשרים נחשבה דטרויט לעשירה בערי ארצות הברית.
ב-1946 הפך וולטר רויטר ליו"ר "איגוד העובדים של תעשיית הרכב" בעיר, והצליח להשיג לעובדים הסכמי שכר קיבוציים, פנסיות וביטוח רפואי, שכר גבוה, קביעות ועוד.
בשנות ה-70 סבלה העיר ממיתון קשה, ובשנות ה-80 דעכה תעשיית הרכב, בין השאר כתוצאה מתחרות קשה עם כלי רכב מיפן. בין הגורמים להתרסקות תעשיית כלי הרכב בעיר נמנים הסכמי השכר הקיבוציים המפליגים, שמנעו את הגמישות וההתייעלות שנדרשו בתחרות מול הייצור במזרח הרחוק. כל אלו הביאו לנהירה המונית של תושבים, בעיקר לבנים, אל מחוץ לעיר ולדעיכתה של דטרויט.
שינוי דמוגרפי ושגשוג הפשע
בשנות ה-60 התחוללו בעיר מהומות רבות על רקע בין גזעי והגיעו לשיאן במהומות ב-1967; המושל ג'ורג 'וו. רומני הורה למשמר הלאומי של מישיגן להגיע לדטרויט, והנשיא ג'ונסון שלח כוחות צבא ארצות הברית. התוצאה הייתה 43 הרוגים, 467 נפצעו, מעל 7,200 מעצרים, ויותר מ-2,000 מבנים נהרסו, בעיקר באזורי מגורים ועסקים שחורים. אלפי עסקים קטנים נסגרו לצמיתות או עברו להתגורר בשכונות בטוחות יותר. המחוז שנפגע שכב בהריסות במשך עשרות שנים. זו הייתה המהומה היקרה ביותר בארצות הברית.
דטרויט הייתה לסמל הדעיכה הכלכלית-חברתית והבליה העירונית במדינות חגורת החלודה בארצות הברית, בעקבות קריסת התעשיות הכבדות במחצית השנייה של המאה ה-20, בעיקר תעשיות הפלדה והרכב. כתוצאה, החל תהליך מתמשך של הגירה שלילית של מובטלים שחיפשו מקורות תעסוקה, ובחודש יולי 2015 ירד מספר התושבים בדטרויט ל-677,116, שהם 36.6% מהאוכלוסייה בשיאה: 1,849,568 נפש בשנת 1950. זהו אמדן התושבים הנמוך ביותר בעיר מאז שנת 1850.
ההגירה השלילית המסיבית הותירה שכונות שלמות ואלפי בניינים ריקים ונטושים; בינתיים התפתח בעיר הנוהג המפוקפק של הצתת בניינים נטושים בלילה שלפני ליל כל הקדושים (מנהג זה מכונה Devil's Night, ליל השטן; מאז התאגדו משמרות אזרחים המסיירים בשכונות העיר בלילה האמור ומנסים למנוע את ההצתות. אלו מכנים את פועלם Angels' Night, ליל המלאכים). מספר המועסקים בעיר ירד ממעל 350,000 בשנת 2000 לכ-280,000 משנת 2009 והלאה. הכנסות העיר צנחו והיא הגיעה למצב כלכלי קשה. בעקבות זאת רמת השירותים העירוניים ירדה והמסים עלו.
דטרויט היא העיר ה"שחורה" הגדולה ביותר בארצות הברית. ויותר מכך, דטרויט היא היישוב בעל אחוז האפרו-אמריקאים הגדול ביותר מחוץ לדרום ארצות הברית: למעלה מ-80% מתושביה הם אמריקאים-אפריקאים.
בנובמבר 1973 בחרה העיר בקולמן יאנג לראש העיר השחור הראשון שלה. לאחר כניסתו לתפקיד, יאנג הדגיש את הגדלת הגיוון הגזעי במחלקת המשטרה, שהייתה בעיקר לבנה. יאנג פעל גם לשיפור מערכת התחבורה של דטרויט, אולם המתיחות בין יאנג למקבילו הפרברי בנושאים אזוריים הייתה בעייתית לאורך כהונתו. בשנת 1976 הציעה הממשלה הפדרלית 600 מיליון דולר לבניית מערכת מעבר אזורית תחת רשות אזורית אחת, אולם אי יכולתם של דטרויט ושכנותיה הפרבריות לפתור סכסוכים פנימיים על תכנון מעבר הובילה לכך שהאזור איבד את מרבית המימון למעבר מהיר.
בשנות ה-70 וה-80 כיכבה העיר בראש רשימת ערי הפשע בארצות הברית; סרטים רוויי פשע המתרחשים בדטרויט, כדוגמת "רובוקופ" ו"השוטר מבוורלי הילס" תרמו לחלחול התדמית הקודרת של העיר בתודעה האמריקאית. הפשיעה ממשיכה להיות בעיה חריפה של דטרויט גם בתחילת המאה ה-21 והמשטרה, הסובלת ממורל ותקצוב נמוכים, אינה מצליחה להתמודד עם הפשיעה.
ב־16 באוגוסט 1987 התרסקה טיסה 255 של נורת'ווסט איירליינס ליד דטרויט, והרגה את כולם מלבד אחד מ-155 האנשים שהיו על הסיפון, כמו גם שני אנשים בשטח.
בשנת 1993 פרש יאנג כראש העיר המכהן בזמן הארוך ביותר בדטרויט, חמש קדנציות והחליט שלא לבקש כהונה שישית. באותה שנה העיר בחרה את דניס ארצ'ר, לשעבר שופט בית המשפט העליון במישיגן. ארצ'ר קבע עדיפות לפיתוח במרכז העיר ולהקל על המתחים עם שכניו, הפרברים של דטרויט. משאל עם האם לאפשר הימורי קזינו בעיר עבר בשנת 1996; כמה מתקני קזינו זמניים נפתחו בשנת 1999, ובתי קזינו בעיר התחתית עם מלונות שנפתחו בשנים 2007-2007.
האוכלוסייה הצטמצמה מאז שנת 2000 ב-25%, ואזורים רבים נותרו שוממים לאחר גל של עיקולי בתים. ברבים מהבתים הללו מתגוררים פולשים, ומרתפי בניינים נטושים הפכו לאתר מועדף לקיום קרבות כלבים. העיר אף סובלת מבעיה חמורה של כלבים נטושים: עשרות אלפי כלבים, רובם מסוג פיט בול, משוטטים ללא השגחה ברחובות.
בספטמבר 2008 התפטר ראש העיר קוואמה קילפטריק (שכיהן במשך שש שנים) בעקבות הרשעות פשע. בשנת 2013, קילפטריק הורשע על 24 סעיפים עבירה פדרלית, לרבות הונאה באמצעות הדואר, הונאה בנקאית, וכן סחיטה, ונגזרו עליו 28 שנות מאסר בכלא פדרלי. פעילות ראש העיר לשעבר עלתה לעיר כ-20 מיליון דולר. בשנת 2013 הוגשו נגד שבעה מפקחי בניין אישומי שוחד בגין עבירות שוחד. בשנת 2016 הובאו אישומים נגד שחיתות כנגד 12 מנהלים, מפקדת לשעבר ומוכרת אספקה לשעבר בגין סכום השבת 12 מיליון דולר. פרופסור למשפטים פיטר הנינג טוען כי השחיתות של דטרויט אינה דבר חריג בעיר בגודלה, במיוחד בהשוואה לשיקגו.
ב-2013 לפי תיעוד ה-FBI ומשרד המשפטים האמריקאי, שלוש השכונות המסוכנות ביותר בארצות הברית נמצאות בדטרויט.