cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסכסוך האוקראיני-רוסי
בנובמבר 2014 דיווח צבא אוקראינה על תנועה אינטנסיבית של כוחות וציוד מרוסיה לחלקים המזרחיים של אוקראינה בשליטת הבדלנים. סוכנות הידיעות AP דיווחה על 80 כלי רכב צבאיים לא מסומנים בתנועה באזורים בשליטת המורדים. הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE) המשימה המיוחדת לפיקוח על הארגון צפתה על שיירות אמצעי לחימה כבדים וטנקים בשטח שבשליטת הרשויות הבדלניות של דונצק ללא סמלים מזהים. פקחי OSCE עוד ציינו שהם צפו בכלי רכב להובלת תחמושת וגופות חיילים שחצו את הגבול האוקראיני-הרוסי במסווה של שיירות סיוע הומניטרי. החל מתחילת אוגוסט 2015, OSCE צפתה ביותר מ-21 כלי רכב מסוג זה המסומנים בקוד הצבאי הרוסי לחיילים שנהרגו בפעולה. על פי העיתון "מוסקבה טיימס", רוסיה ניסתה להפחיד ולהשתיק עובדי זכויות אדם שדנו במותם של חיילים רוסים בסכסוך. ארגון OSCE דיווח שוב ושוב כי ממשקיפיו נמנעה גישה לאזורים הנשלטים על ידי "כוחות משולבים רוסים-בדלניים".
רוב חברי הקהילה הבינלאומית  וארגונים כמו אמנסטי אינטרנשיונל גינו את רוסיה על פעולותיה באוקראינה שלאחר המהפכה, והאשימו אותה בהפרת החוק הבינלאומי והפרת הריבונות האוקראינית. מדינות רבות יישמו סנקציות כלכליות נגד רוסיה, אנשי עסקים רוסים וחברות רוסיות, עליהן הגיבה רוסיה בסנקציות משלה.
ב-2015, הסכמי מינסק הפחיתו משמעותית את הלחימה והותירו את הבדלנים בשליטה על כשליש מאזורי דונבאס באוקראינה. באוקטובר 2015 דיווח הוושינגטון פוסט כי רוסיה פרסה מחדש כמה מיחידות העילית שלה מאוקראינה לסוריה כדי לתמוך בנשיא סוריה בשאר אל-אסד. בדצמבר 2015 הודה נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין כי קציני מודיעין צבאיים רוסיים פועלים באוקראינה, אולם התעקש כי הם אינם זהים לכוחות סדירים.
ב-2021, החלה רוסיה בעיבוי כוחות ותמרונים צבאים ליד גבולות אוקראינה. הצעד גרם למשבר בינלאומי ועורר דאגות לגבי פלישה אפשרית, רוסיה הכחישה כוונה זו. בתוך כך, עלתה מתיחות בין צבא אוקראינה וכוחות הבדלנים הפרו-רוסים במזרח אוקראינה, אחרי שצבא הרפובליקה העממית של דונצק הפר את הפסקת האש שמונה פעמים ופתח באש לעבר כוחות אוקראיניים. ב־24 בפברואר 2022, החלה רוסיה בפלישה בקנה מידה מלא של אוקראינה, כוחות מצבא רוסיה פלשו מרוסיה, בלארוס ומשני השטחים הכבושים של אוקראינה קרים ודונבאס.
נכון לאוגוסט 2023, 27% משטחה של אוקראינה הוא תחת כיבוש רוסי.
רקע
למרות היותה מדינה עצמאית מאז 1991, כיוון שהרפובליקה הסובייטית לשעבר של אוקראינה נתפסה על ידי רוסיה כחלק מתחום ההשפעה שלה, פרשנים רבים טוענים כי ביחס לאוקראינה, רוסיה מנסה להשיג יישום של גרסה מודרנית לדוקטרינת ברז'נייב בענייני "ריבונות מוגבלת", דוקטרינה המכתיבה כי הריבונות האוקראינית אינה יכולה להיות גדולה מזו של ברית ורשה. טענה זו מבוססת על הצהרות של מנהיגים רוסים כי שילוב אפשרי של אוקראינה במסגרת נאט"ו יסכנו את ביטחון רוסיה. לאחר פירוק ברית המועצות בשנת 1991, גם אוקראינה וגם רוסיה המשיכו לשמור על קשרים הדוקים מאוד במשך עשרות שנים. בעיקר בתחום הנשק הגרעיני, כאשר אוקראינה הסכימה במסגרת מזכר בודפשט (מדצמבר 1994) לוותר על הארסנל הגרעיני בתנאי שרוסיה (ושאר החותמים האחרים על המזכר) יעניקו ביטחון נגד איומים או שימוש בכוח כנגד שלמותה הטריטוריאלית או העצמאות הפוליטית של אוקראינה. בשנת 1999 רוסיה הייתה אחת החותמות על אמנת הביטחון האירופי, שם היא "אישרה מחדש את זכותה של כל מדינה ומדינה בחופש לבחור או לשנות את הסדרי הביטחון שלה, כולל אמנות ברית. שני ההסכמים התבררו כחסרי ערך בשנת 2014.
נקודה שנייה שהיוותה נושא למחלוקת הייתה החלוקה של צי הים השחור. אוקראינה הסכימה להשכיר מספר מתקנים ימיים כולל אלה בסבסטופול כדי שצי הים השחור הרוסי ימשיך להתבסס שם יחד עם כוחות הצי האוקראיני במסגרת אמנת החלוקה על מעמדו ותנאיו של צי הים השחור. החל משנת 1993, עד שנות התשעים והאלפיים, אוקראינה ורוסיה היו מעורבות בכמה סכסוכי גז. בשנת 2001 הקימו אוקראינה, גאורגיה, אזרבייג'ן ומולדובה קבוצה בשם "ארגון GUAM לדמוקרטיה ופיתוח כלכלי", שנראה תחילה על ידי רוסיה כאתגר ישיר לחבר המדינות העצמאיות, קבוצת סחר הנשלטת על ידי רוסיה שהוקמה לאחר קריסת ברית המועצות. שלטונות רוסיה התרגזו עוד יותר מהמהפכה הכתומה בשנת 2004, שהעלתה לשלטון באוקראינה את המועמד הפרו-מערבי ויקטור יושצ'נקו שנבחר לנשיא אחרי שגבר על המועמד הפרו-רוסי ויקטור ינוקוביץ'. יתר על כן, אוקראינה המשיכה להגביר את שיתוף הפעולה שלה עם נאט"ו, והציבה את הכוח השלישי בגודלו בעיראק בשנת 2004, וכן שלחה חיילים למשימות שמירת שלום של נאט"ו כמו כוח ISAF באפגניסטן וכוח קוסובו (KFOR) בקוסובו.
הנשיא הפרו-רוסי, ויקטור ינוקוביץ', נבחר בשנת 2010 הרגיש שניתן לתקן את היחסים בין רוסיה לאוקראינה. לפני כן אוקראינה לא חידשה את החכירה של מתקני חיל הים בחצי האי קרים, כלומר הכוחות הרוסים נדרשו לעזוב את קרים עד שנת 2017. עם זאת, ינוקוביץ' חתם על חוזה החכרה חדש והרחיב את נוכחות הכוחות המותרת, כמו גם איפשר לכוחות להתאמן במיצר קרץ'. רבים באוקראינה ראו את סעיף ההרחבה כלא חוקתי מכיוון שחוקת אוקראינה קובעת כי אסור להציב כוחות זרים קבועים באוקראינה לאחר תום אמנת סבסטופול. יוליה טימושנקו, דמות האופוזיציה העיקרית לינוקוביץ', נכלאה במה שכונה "רדיפה פוליטית" על ידי משקיפים בינלאומיים, מה שהוביל לאי שביעות רצון מהממשלה.
מאז חזרתו של ולדימיר פוטין לכהונה שלישית כנשיא רוסיה ב-2012, ניכרה גישה תקיפה לקידום האינטרסים והיעדים של רוסיה בזירה הבין-לאומית אשר השתקפה הן במדיניות החוץ והן בדוקטרינה הצבאית שלה. בין היתר על ידי קידום של האיחוד הכלכלי האירואסייתי אליו ניסה לצרף את אוקראינה (, מולדובה, וגרוזיה) אך היא בחרה לקדם הסכמי התאגדות עם האיחוד האירופי. בתגובה רוסיה הפעילה ללחץ כלכלי על אוקראינה בנושאי סחר וגז, היו מספר תקריות בים אזוב עם משמר החופים של רוסיה, ובספטמבר הזהירה רוסיה את אוקראינה כי אם תמשיך בהסכם מתוכנן עם האיחוד האירופי, היא תעמוד בפני אסון כלכלי ואולי קריסת המדינה. סרגיי גלזייב, יועצו של הנשיא פוטין, אמר כי, "הרשויות באוקראינה עושות טעות ענקית אם הן חושבות שהתגובה הרוסית תהפוך לנייטרלית בעוד כמה שנים מהיום. זה לא יקרה." רוסיה כבר הטילה מגבלות ייבוא על מוצרים אוקראינים מסוימים וגלזייב לא שלל סנקציות נוספות אם ההסכם ייחתם. גלזייב איפשר לתנועות בדלניות לצמוח במזרח ובדרום אוקראינה באזורים דוברי הרוסית. הוא עמד על כך שבניגוד לחוק הבינלאומי, אם אוקראינה תחתום על ההסכם, מבחינה משפטית, ממשלת אוקראינה תפר את האמנה הדו-צדדית בנושא שותפות אסטרטגית וידידות עם רוסיה התוחמת את גבולות המדינות. רוסיה כבר לא תבטיח את מעמדה של אוקראינה כמדינה והיא עשויה להתערב אם אזורים פרו-רוסיים במדינה יפנו ישירות לרוסיה. בנובמבר 2013, השעה ויקטור ינוקוביץ' את ההכנות לחתימת הסכם מול האיחוד האירופי, אמנה שהייתה בפיתוח כבר כמה שנים וינוקוביץ' אישר עקרונית קודם לכן. ינוקוביץ' במקום זאת בחר לקדם קשרים כלכלים הדוקים יותר עם רוסיה, דבר שגרר גל הפגנות ברחבי אוקראינה.
יברומאידן
ב-2013, רוסיה הפעילה לחץ על אוקראינה כדי לשנות את מדיניות הממשלה בנושא הסכם הסחר מול האיחוד האירופי וחיזוק יחסים עם המערב. בשלהי 2013, הנשיא ויקטור ינוקוביץ' הסכים להשהות את הסכם, צעד שהוביל למחאות יברומאידן, חודשים של מחאה פנימית באוקראינה בסוף בפברואר 2014 הובילה להדחת הנשיא, ויקטור ינוקוביץ', והוקמה ממשלת האחדות הלאומית ברשות ארסני יאצניוק. ברוסיה, שינוי השלטון נפתח כפגיעה בהשפעתה על אוקראינה ויכול לסכן את האינטרסים האסטרטגיים שלהם בקרים, וגם כהתרסה מצד המערב. היא הכריזה כי הדחת ינוקוביץ' היא הפיכה בלתי חוקית וסירבה להכיר בממשלת הביניים החדשה. במקביל, רוסיה החלה בביצוע מספר צעדים ובראשם סיפוח חצי האי קרים, לו יש חשיבות אסטרטגית עבורה.
באותה תקופה, רוב האוכלוסייה במזרח אוקראינה ובחצי האי קרים קיבלו את החדשות שלהם מהטלוויזיה בשפה הרוסית. רוסיה עשתה שימוש בכך כדי לקדם את מסריה במהלך המשבר הפוליטי באוקראינה ובהמשך ניתקה את ערוצי התקשורת בשפה האוקראינית בקרים. מוסקבה ניצלה כמה טעויות פוליטיות של ממשלת הביניים. בפרט, היא מינפה את הצבעת הפרלמנט האוקראיני המבטלת את מעמדה הרשמי של השפה הרוסית כדי לטעון שהאוכלוסייה הרוסית האתנית בחצי האי קרים ובמזרח אוקראינה נמצאת בסכנה מיידית. טעות נוספת הייתה פיזור יחידות ברקוט של המשטרה מחצי האי קרים אשר השתתפו בהפגנות האלימות. אנשיהם הופשלו וערקו לצד הרוסי ופעלו כיחידות עזר בפעולותיו. על פי חבר הפרלמנט האוקראיני הנדי מוסקאל, לשעבר מפקד משטרת קרים, ליחידות ברקוט אלה היו שריון, משגר רימונים, רובי סער, מכונות ירייה וכלי נשק אחרים וכי הם שולטים בכל תעבורת היבשה בין קרים לאוקראינה היבשתית.
מימון רוסי של מיליציות ("קלטות גלזייב")
באוגוסט 2016 פרסם שירות הביטחון האוקראיני את המנה הראשונה של יירוטים טלפוניים משנת 2014 של סרגיי גלזייב (יועץ הנשיא הרוסי), קונסטנטין זטולין ואנשים אחרים שדנו במימון סמוי של פעילים פרו-רוסים במזרח אוקראינה, כיבוש מבני הממשל ופעולות אחרות שהביאו בבוא העת לפרוץ הסכסוך המזוין. גלזייב סירב להכחיש את האותנטיות של היירוטים, ואילו זטולין אישר שהם אמיתיים אך "הוצאו מהקשרם". קבוצות נוספות הוצגו כראיות במהלך הליכים פליליים נגד הנשיא לשעבר ינוקוביץ' בבית המשפט באובולון שבקייב בין 2017 לשנת 2018.
כבר בפברואר 2014 נתן גלזייב הנחיות ישירות למפלגות פרו-רוסיות שונות באוקראינה לעורר אי שקט ותסיסה בדונצק, חרקוב, זפוריז'יה ואודסה. בשיחות נוספות שיורטו בפברואר ובמרץ 2014, גלזייב מציין כי "לחצי האי אין חשמל, מים או גז משלו" ופתרון "מהיר ויעיל" יהיה הרחבה צפונה. על פי עיתונאים אוקראינים, הדבר מעיד על כך שהתוכניות להתערבות צבאית בדונבאס להקים מדינת בובות בשליטת רוסיה, נובורוסיה, כדי להבטיח אספקה לסיפוח חצי האי נדונו הרבה לפני שהסכסוך התחיל בפועל באפריל. היו שהצביעו גם על הדמיון של שטח נובורוסיה המתוכנן לפרויקט הארצי הקודם של הרפובליקה האוטונומית הדרום-מזרח אוקראינה, שהוצע בקצרה בשנת 2004 על ידי פוליטיקאים פרו-רוסים באוקראינה.
ב-4 במרץ 2014 הציג השגריר הרוסי באו"ם ויטאלי צ'ורקין צילום מכתב עליו חתם ויקטור ינוקוביץ' ב-1 במרץ 2014 ובו נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ישתמש בכוחות המזוינים הרוסיים כדי "להחזיר את שלטון החוק, שלום, סדר, יציבות והגנה על אוכלוסיית אוקראינה". שני בתי הפרלמנט הרוסי הצביעו ב-1 במרץ לתת לנשיא פוטין את הזכות להשתמש בכוחות הרוסים בחצי האי קרים. ב-24 ביוני ולדימיר פוטין ביקש מהפרלמנט הרוסי לבטל את ההחלטה על השימוש בכוחות הרוסים באוקראינה.
בסיסים רוסיים בחצי האי קרים
על פי האמנה המקורית על חלוקת צי הים השחור הסובייטי שנחתם בשנת 1997, הפדרציה הרוסית הורשתה להחזיק את בסיסיה הצבאיים בחצי האי קרים עד שנת 2017, ולאחר מכן היה עליה לפנות את כל יחידותיה הצבאיות, כולל צי הים השחור מחוץ ל וסבסטופול. עם זאת, רוסיה מעולם לא תכננה להעביר את הצי לרוסיה. ב-21 באפריל 2010 נשיא אוקראינה לשעבר, ויקטור ינוקוביץ' חתם על עסקה חדשה המכונה "ברית חרקוב" להארכת השהות הרוסית עד שנת 2042 עם אפשרות לחידוש ובתמורה לקבל הנחה מסוימת על אספקת הדלק מהפדרציה הרוסית ההסכם בחרקוב היה למעשה עדכון למכלול של מספר אמנות יסודיות שנחתמו בשנות התשעים בין ראשי הממשלות של שתי המדינות ויקטור צ'רנומירדין (רוסיה) פבלו לזרנקו (אוקראינה) והנשיאים בוריס ילצין (רוסיה) וליאוניד קוצ'מה (אוקראינה). בחוקת אוקראינה, אף שהיה בו איסור כללי להצבת בסיסים זרים על אדמת המדינה, היה במקור גם הוראת מעבר, שהתירה שימוש בבסיסים צבאיים קיימים בשטח אוקראינה לצורך התמקמות זמנית של יחידות צבאיות זרות. זה איפשר לצבא הרוסי לשמור על בסיסו בחצי האי קרים כ"בסיס צבאי קיים". ההוראה החוקתית בנושא "[בסיסים קיימים] קיימים" בוטלה בשנת 2019, אבל באותה תקופה רוסיה כבר סיפחה את קרים ופרשה מהאמנות הבסיסיות באופן חד צדדי.
האמנה על צי הים השחור התבססה גם על אמנת 1997 על ידידות, שיתוף פעולה ושותפות בין אוקראינה לפדרציה הרוסית והסכם 1993 בנושא סחר חופשי. אמנת 1997 על ידידות, התבססה על חוזה משנת 1990 בין הרפובליקה הסובייטית האוקראינית לבין הרפובליקה הסובייטית הרוסית שהתבסס בתורו על הצהרות על ריבונות שתי הרפובליקות.
חצי האי קרים
ב-22 בפברואר 2014, הנשיא פוטין החליט לספח את קרים. הסיפוח נעשה במתווה של פעולה "היברידית" תוך ניצול אי-יציבות פוליטית באוקראינה מיד לאחר הדחתו של ויקטור יאנוקוביץ'. בתחילה, כוחות לא מזוהים השתלטו על חצי האי כשרוסיה התמידה בהכחשת מעורבותה, ולאחר מכן, עריכת משאל עם בשאלת צירופו לרוסיה.
בסוף פברואר, כוחות מזוינים מיוחדים של רוסיה ובדלנים פרו-רוסיים החלו להתקדם לתוך קרים. הם תפסו עמדות אסטרטגיות, בודדו את חצי האי קרים משאר אוקראינה והגבילו את התנועה בו. במקביל הם השתלטו על מבני ממשלה מרכזיים, בסיסים צבאיים ומתקני תקשורת של אוקראינה. בעקבות כך הרשויות המקומיות ושלטונות הרפובליקה של קרים החליטו לערוך בסוף מאי אותה שנה, משאל עם על "הצטרפות מחדש אל רוסיה", כשבהמשך מועד משאל עם הוקדם. ב-17 במרץ 2014, בעקבות משאל עם שתוצאותיו הראו רוב של 95% מתושבי חצי האי קרים שרוצים להסתפח לפדרציה הרוסית, הכריז הפרלמנט של חצי האי קרים על עצמאות ומיד ביקש להסתפח לרוסיה. הוחלט על שני שטחים בחצי-האי השייכים דה-פקטו לרוסיה: הרפובליקה של קרים והעיר סבסטופול שהפכה לעיר פדרלית והיוו תחילה חלק מן המחוז הפדרלי של קרים. בהשתלטות רוסיה על חצי האי קרים הושגה שליטה במים הכלכליים של חצי האי בים השחור ובים אזוב, בהם יש רזרבות גדולות של נפט ושל גז טבעי. הקהילה הבינלאומית, רובה ככולה, לא הכירה בסיפוחן של הרפובליקה של קרים וסבסטופול לרוסיה ודחתה את תוצאות משאל העם. בהצבעה על החלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם, שתמכה בעמדה שחצי האי קרים וסבסטופול יישארו חלק מאוקראינה, 100 מדינות תמכו, 11 התנגדו, 58 נמנעו ו-24 נעדרו ממנה.
דונבאס
בתחילת מרץ 2014, רוסיה המשיכה לבסס את אחיזתה בקרים והפעילה לחץ כלכלי על אוקראינה, במטרה לאלץ אותה לקבל את תנאיה לפתרון הסכסוך. בפרט, ביטול הנחה על הגז הטבעי היוו אתגר עצום לכלכלת אוקראינה. אוקראינה חזרה לנהל משא ומתן על הסכם הסחר מול האיחוד האירופי שהושה על ידי ינוקוביץ' בנובמבר 2013, ועם קרן המטבע הבין-לאומית כדי לגבש חבילת חילוץ שתיתן מענה למשבר הכלכלי של אוקראינה.
רוסיה הגבירה את נוכחותה הצבאית, באפריל נאט"ו פרסמה תמונות לוויין של הצטברות הצבא הרוסי בגבול המזרחי של אוקראינה אשר לערכתם מנה 40,000 חיילים. עם זאת, רוסיה הכחישה כל כוונות נוספות בשטח אוקראינה. במקביל מחאות פרו-רוסיות במזרח אוקראינה הסלימו לכדי עימות מזוין בין הכוחות הבדלניים של הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק והממשל האוקראיני שהחמירו לכדי מלחמת אזרחים באפריל.
בין 22 ל-25 באוגוסט 2014, דיווחים על ארטילריה רוסית, חיילים ומה שכונה על ידי רוסיה כ"שיירה הומניטרית" חצו את הגבול לשטח אוקראינה ללא אישור ממשלת אוקראינה. העברות סחורה אלה התרחשו הן באזורים שהיו בשליטת כוחות פרו-רוסיים והן באזורים שלא היו בשליטתם, כמו החלק הדרום-מזרחי של מחוז דונייצק, ליד נובואזובסק. אירועים אלה הגיעו בעקבות הפגזות על עמדות צבא אוקראינה מהצד הרוסי בגבול במהלך החודש שקדם לכך (יולי 2014). ראש שירות הביטחון האוקראיני, ולנטין נליאוויצ'נקו, אפיין את אירועי 22 באוגוסט כ"פלישה ישירה על ידי רוסיה לאוקראינה" בעוד פקידים מערביים ואוקראינים אחרים תיארו את האירועים כ"פלישה שקטה" לאוקראינה מרוסיה. רוסיה הכחישה נוכחות של "כוחות מזוינים סדירים" מטעם רוסיה על אדמת אוקראינה, ברם ממשלת רוסיה אישרה פעמים רבות נוכחות של "מומחים צבאיים", תוך שימוש בלשון נקייה לפיה רוסיה "נאלצה" לפרוס אותם כדי "להגן על האוכלוסייה הדוברת-רוסית".
כתוצאה מאירועי אוגוסט 2014, קבוצות המורדים של דונצק ולוהנסק הצליחו להשיב חלק גדול מהשטח שאיבדו במהלך המתקפה הצבאית שארגנה ממשלת אוקראינה. אוקראינה, רוסיה, דונצק ולוהנסק חתמו על הסכם ליישום הפסקת אש, המכונה פרוטוקול מינסק, ב-5 בספטמבר 2014. אך עדיין הפרות הפסקת האש משני הצדדים הפכו לנפוצות. בקו שהתגבש בין המורדים על הטריטוריה שבשליטת הממשלה במהלך הפסקת האש, השתלטו הבלדנים על שטחי אדמה, מה שהוביל לחוסר יציבות אזורית נוספת. הפסקת האש התמוטטה לחלוטין בינואר 2015, עם לחימה כבדה שהתחדשה ברחבי אזור הסכסוך, כולל בנמל התעופה הבינלאומי דונצק ובעיירה דבאלצבה. הצדדים הסכימו להפסקת אש חדשה, שנקראה פרוטוקול מינסק 2, ב-12 בפברואר 2015. אלא שמיד לאחר חתימת ההסכם, כוחות הבדלנים פתחו במתקפה על דבאלצבה ואילצו את הכוחות האוקראינים לסגת ממנו. בחודשים שלאחר נפילת דבאלצבה, נמשכו התכתשויות קלות לאורך קו הפסקת האש, אך לא חלו שינויים טריטוריאליים. מצב קיפאון זה הביא לכך שהמלחמה תוארה כ"סכסוך קפוא"; עדיין האזור היה נתון במצב מלחמה, עם עשרות חיילים ואזרחים שנהרגו מדי חודש, בשל חילופי אש שונים.
מלחמה כוללת
בסוף מרץ-תחילת אפריל 2021, הצבא הרוסי העביר כמויות גדולות של נשק וציוד ממערב ומרכז רוסיה, ועד סיביר, לחצי האי קרים ולמחוזות וורונז' ורוסטוב ברוסיה. מומחה למודיעין זיהה ארבע עשרה יחידות צבאיות רוסיות מהמחוז הצבאי המרכזי שעברו בקרבת הגבול הרוסי-אוקראיני, וכינה זאת התנועה הצבאית הבלתי מוכרזת הגדולה ביותר מאז הפלישה לקרים בשנת 2014. רמטכ"ל הכוחות המזוינים של אוקראינה, רוסלן חומצ'ק, אמר כי רוסיה הציבה עשרים ושמונה קבוצות טקטיות גדודיות לאורך הגבול, וכי צפוי שיובאו עוד עשרים וחמישה, כולל ממחוזות בריאנסק ו-וורונז' במחוז הצבאי המערבי של רוסיה. למחרת, רוסיה הצהירה כי היא שינעה את הכוחות לצורך תרגול שמטרתו לבחון את מוכנות הצבא הרוסי לנוכח תרגילי נאט"ו שנערכו באירופה בחודש מארס. סוכנות הידיעות הממלכתית הרוסית TASS דיווחה כי חמישים גדודים שלה המורכבים מ-15,000 חיילים נאספו לתרגילים במחוז הצבאי הדרומי, הכולל את חצי האי קרים וגובל גם באזור הסכסוך של דונבאס. עד 9 באפריל, ראש משמר הגבול האוקראיני העריך ש-85,000 חיילים רוסים כבר היו בקרים או בטווח של 40 ק"מ (25 מייל) מהגבול האוקראיני.
Theoretical Inquiries in Law
כתב העת נוסד בשנת 2000 על ידי פרופ' אריאל פורת, שגם ערך אותו עד שנת 2003. עורכיו הראשיים הבאים היו הפרופסורים איל בנבנישתי (2003 - 2005), חנוך דגן (2005 - 2006), אסף לחובסקי (2006 - 2011), שרון חנס (2011 - 2017), אלון קלמנט (2017 - 2022), ורונן אברהם (2022 ואילך).
הסכסוך האוקראיני-רוסי
מלחמה כוללת
ב-24 במרץ, חתם נשיא אוקראינה זלנסקי על צו 117/2021 המאשר את "אסטרטגיית הניתוק והשילוב מחדש של השטח הכבוש הזמני של הרפובליקה האוטונומית של קרים והעיר סבסטופול." ב-17 באפריל, שירות הביטחון הפדרלי הרוסי עצר את הקונסול הכללי האוקראיני בסנקט פטרבורג, אולכסנדר סוסוניוק, בשל האשמות ריגול והאשים את סוסוניוק בניסיון להשיג מידע מסווג ממסד נתונים של שירות הביטחון. משרד החוץ הרוסי הצהיר כי הוא זימן את הממונה על אוקראינה, ואסיל פוקוטילו, ואמר לו שסוסוניוק נאלץ לעזוב את המדינה עד 22 באפריל. משרד החוץ האוקראיני הצהיר אז בתגובה שסוסוניוק הוחזק במשך מספר שעות לפני ששוחרר ומחה על מעצרו של סוסוניוק ודחה את האשמותיה של רוסיה והוסיף כי המשרד יגרש "דיפלומט בכיר מהשגרירות הרוסית בקייב" בתגובה ל"פרובוקציה" תוך 72 שעות החל מ-19 באפריל. ב-22 באפריל, שר ההגנה של רוסיה, סרגיי שויגו, הכריז על נסיגה בתרגיל עם חיילים שיחזרו לבסיס עד 1 במאי, אך השאיר ציוד באזור התרגיל לקראת התרגיל השנתי עם בלארוס בספטמבר 2021.
Theoretical Inquiries in Law
כתב העת עוסק בתאוריה של המשפט ובתחומים משיקים כאשר יש להם השלכה על סוגיות משפטיות כמו סוציולוגיה, היסטוריה, פילוסופיה וכלכלה. כל גיליון מוקדש לנושא אחר. מאמרי כתב העת נשפטים בשיפוט אקדמי, ונערכים על ידי מערכת סטודנטיאלית, בפיקוח אקדמי של העורך הראשי ועורכים-אורחים.
הסכסוך האוקראיני-רוסי
מלחמה כוללת
בספטמבר 2021 ערכה אוקראינה תרגילים צבאיים עם כוחות נאט"ו. הקרמלין הזהיר כי נאט"ו מרחיבה את התשתית הצבאית באוקראינה וזה יחצה "קווים אדומים" עבור הנשיא הרוסי פוטין. בנובמבר 2021 תיאר משרד ההגנה הרוסי את פריסת ספינות המלחמה האמריקאיות בים השחור כ"איום על הביטחון האזורי והיציבות האסטרטגית". בצבא הרוסי הזהירו כי הם בוחנים מקרוב את מרחב המבצעים במקרה של ניסיונות מטעם קייב ליישב את הסכסוך בדרום מזרח המדינה בכוח.
Theoretical Inquiries in Law
הגיליון האחרון של כתב העת, שפורסם בינואר 2023, בנושא Private Law Theory Meets the Law of Work, חנוך דגן, סינת'יה אסטלונד, וקטרינה ויימן.
הסכסוך האוקראיני-רוסי
מלחמה כוללת
ב-13 בנובמבר הודיע נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי שרוסיה קירבה שוב 100,000 חיילים באזור הגבול. בתחילת נובמבר, דיווחים על עיבוי נוכחות צבאית רוסית הניעו את הממשל האמריקאי להזהיר את האיחוד האירופי כי רוסיה עשויה לתכנן פלישה אפשרית לאוקראינה. דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב הכחיש את הטענות לפיהן רוסיה נערכת לפלישה אפשרית לאוקראינה והאשים את אוקראינה ב"תכנון פעולות אגרסיביות נגד דונבאס." פסקוב דחק בנאט"ו להפסיק "לרכז אגרוף צבאי" ליד גבולות רוסיה ולהפסיק לחמש את אוקראינה בנשק מודרני. ב-26 בנובמבר האשים הנשיא זלנסקי את רוסיה בתמיכה בתוכנית להפלת ממשלתו. רוסיה הכחישה את האשמותיו.
ב-30 בנובמבר הצהיר פוטין כי הרחבת הנוכחות של נאט"ו באוקראינה, במיוחד פריסת טילים ארוכי טווח המסוגלים לפגוע במוסקבה או מערכות הגנה מפני טילים דומות לאלו ברומניה ופולין, תהיה סוגיית "קו אדום" עבור הקרמלין. לדבריו, מערכות הגנת טילים אלו עשויות לעבור שינוי למשגרי טילי שיוט ארוכי טווח התקפיים מדגם טומהוק. לדברי פוטין, "אם תופיע מערכות תקיפה כלשהי בשטח אוקראינה, זמן הטיסה למוסקבה יהיה שבע עד 10 דקות, וחמש דקות במקרה של פריסת נשק על-קולי." מזכיר נאט"ו, הגנרל ינס סטולטנברג הצהיר כי "רק אוקראינה ו-30 בעלות ברית נאט"ו מחליטות מתי אוקראינה תצורף לנאט"ו. לרוסיה אין וטו, לרוסיה אין שום זכות דיבור ולרוסיה אין זכות להקים תחום השפעה כדי לנסות לשלוט בשכנותיה."
בדצמבר 2021, הרשויות באוקראינה טענו כי רוסיה שולחת צלפים וטנקים לאזור וב-1 בדצמבר האשימה רוסיה את אוקראינה בהצבת מחצית מצבאה - סדר גודל של כ-125,000 חיילים - באזור דונבאס כדי לפתוח בעימות עם הבדלנים הפרו-רוסיים. ב-3 בדצמבר, הנשיא פוטין מתח ביקורת על אוקראינה על השימוש ברחפן מדגם Bayraktar TB2 טורקי כנגד בדלנים פרו-רוסים בדונבאס ואמר שהצעד מפר את פרוטוקול מינסק. ב-9 בדצמבר האשימה רוסיה את אוקראינה בהעברת ארטילריה כבדה לעבר קו החזית שבו נלחמים בדלנים עם כוחות אוקראינים. ראש המטה הכללי הרוסי, ולרי גרסימוב, הצהיר כי משלוחי מסוקים, כלי טיס בלתי מאוישים ומטוסים של נאט"ו לאוקראינה דוחפים את הרשויות האוקראיניות לנקוט בצעדים חדים ומסוכנים. כל פרובוקציה של שלטונות אוקראינה בדרך של יישוב כפוי של הבעיות בדונבאס ידוכא. ב-31 בדצמבר 2021 נשיא רוסיה ונשיא ארצות הברית ניהלו שיחה טלפונית, כאשר פוטין הזהיר כי הטלת סנקציות אמריקאיות על רוסיה יהוו טעות קטלנית.
רוסיה המשיכה להגדיל את הכוחות סביב אוקראינה וקיימה תרגיל צבאי עם בלארוס. בפברואר 2022, הכירה רוסיה בעצמאות הרפובליקות הבדלניות שהיו בחסותה: הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק. לאחר מכן, פתחה רוסיה במתקפה צבאית על אוקראינה. נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי ניתק את יחסי אוקראינה–רוסיה.
אוקראינה
בראיון לעיתון הצרפתי Libération באפריל 2021, אמר שר החוץ האוקראיני דמיטרו קולבה כי הכוחות הרוסיים מתאגדים בגבול הצפון-מזרחי עם אוקראינה ובחצי האי קרים, טען כי חלה הידרדרות ביחסים שבין אוקראינה לבין רוסיה, ושהמצב במזרח אוקראינה הוא החמור ביותר מאז התקרית במצר קרץ' בשנת 2018.
בנובמבר 2021 אמר קירילו בודאנוב, ראש המודיעין הצבאי של אוקראינה, כי רוסיה מתכננת לתקוף עד סוף ינואר או תחילת פברואר 2022. ב-25 בינואר 2022, שר ההגנה אולקסי רזניקוב אמר שהוא לא רואה איום מיידי של פלישה רוסית בקנה מידה מלא לאוקראינה; הוא עמד על כך שהאיום לא גדל באופן משמעותי במשך שמונה שנים מכיוון ש-"הצבא הרוסי לא הקים קבוצת תקיפה שתהיה מסוגלת לבצע פלישה". ב-28 בינואר 2022, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי קרא למערב לא ליצור "בהלה" עקב פלישה רוסית פוטנציאלית, והוסיף כי הפלישה מסכנת את כלכלת אוקראינה. זלנסקי אמר כי הוא לא רואה באופק הסלמה בקנה מידה גדול יותר מאשר ההסלמה שהייתה בתחילת שנת 2021 כאשר הצבא הרוסי החל להתאגד בגבול אוקראינה-רוסיה. ב-2 בפברואר, הבית הלבן אמר שהוא יפסיק להגדיר את הפלישות הפוטנציאליות לאוקראינה כ-"איום מיידי", מכוון שההגדרה הזאת יצרה בהלה ותגובות לא רצויות בפוליטיקה האמריקאית. ב-12 בפברואר 2022, אמר זלנסקי על אזהרות הבית הלבן על האיום המיידי של הפלישה הרוסית: "החבר הטוב ביותר של אויבינו הוא פאניקה בארצנו. וכל המידע הזה רק גורם לבהלה ולא עוזר לנו". דייוויד ארחמיה, ראש הפלג של מפלגת משרת העם במועצה העליונה, אמר שהאזהרות על פלישה רוסית אפשרית קרובה לאוקראינה "עולות למדינה 2 עד 3 מיליארד דולר מדי חודש."
ב-19 בפברואר 2022, בנאום בוועידת מינכן לביטחון של 2022, מתח וולודימיר זלנסקי ביקורת על ה-"הפייסנות" כלפי רוסיה וקרא למדינות המערב לעזור. בעקבות הסלמה ומותם של שני חיילים אוקראינים ב-22 בפברואר 2022, זלנסקי אמר כי אוקראינה לא תגיב לפרובוקציות של הרוסים החמושים בדונבאס. ב-22 בפברואר 2022, אמר זלנסקי כי ישקול את האפשרות לנתק את היחסים הדיפלומטיים של אוקראינה עם רוסיה. הם נותקו בשל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
רוסיה
הקרמלין הכחיש מספר פעמים כי יש לו תוכניות כלשהן לפלוש לאוקראינה. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין טען כי הפחדים הם "זריעת בהלה". סרגיי נארישקין, מנהל שירות ביון החוץ של רוסיה, ענה בשלילה על דיווחים על פלישה אפשרית לאוקראינה בטענה כי מדובר ב-"תעמולה זדונית של מחלקת המדינה האמריקנית". ב-30 בנובמבר 2021, פוטין הצהיר כי הרחבת נוכחותם של נאט"ו באוקראינה, ובמיוחד מימוש הרעיון לפריסת טילים ארוכי טווח המסוגלים לפגוע בערים רוסיות או מערכות הגנה מפני טילים דומות לאלו ברומניה ופולין, תהיה "קו אדום" עבור רוסיה.
בינואר 2022, בתגובה לנאום בו ראש ממשלת הממלכה המאוחדת בוריס ג'ונסון אמר כי מדינות אירופה דנים בניתוק רוסיה ממערכת התשלומים הבינלאומית SWIFT, ניקולאי זורוליו, סגן יו"ר מועצת הפדרציה של רוסיה, הזהיר כי אירופה לא תקבל גז טבעי, נפט ומתכות מרוסיה במקרה ומהלך כזה יקרה. עם זאת, מהלך כזה לא יכול להיות אפשרי, שכן הדבר ידרוש הסכמה של כל המדינות המשתתפות במערכת. בסוף ינואר 2022, ניקולאי פטרושב, מזכיר מועצת הביטחון של רוסיה, אמר כי הדיווחים שרוסיה "מאיימת על אוקראינה" הם "מגוחכים לחלוטין" והוסיף: "אנחנו לא רוצים מלחמה. אנחנו לא צריכים את זה בכלל." סגן שר החוץ של רוסיה, אלכסנדר גרושקו גינה את הצבתם של חיילי נאט"ו, ספינות מלחמה ומטוסי קרב במזרח אירופה, ואמר שהברית הצבאית "מוציאה דמוניזציה לרוסיה" כדי "להצדיק פעילות צבאית בצד המזרחי של [נאט"ו]". רוסיה האשימה את אוקראינה באי מימוש הסכמי מינסק שהושגו ב-2015 במטרה להשכין שלום בדונבס.
רוסיה הביעה התנגדות להתקרבות אוקראינה למערב. בנאומיו, פוטין ניסה לשכתב את ההיסטוריה באמצעות שימוש בעובדות מסוימות, בניית הקשרים כוחניים ואימפריאליסטיים והתעלמות מעובדות אחרות. פוטין הגדיר את לנין כמקים אוקראינה למרות היא הוקמה לפניו. פוטין התעלם מהזהות הלאומית האוקראינית ומזכות להגדרה עצמית. זהות, תרבות ותנועה לאומית אוקראינית קדמו ללנין ושורשיהם היו מימי בוגדן חמלניצקי.
במהלך הסכסוך, מקורות רוסיים בכירים והתקשורת הממלכתית האשימו את אוקראינה ב"השמדת עם" בלי הוכחה לכך. לאחר הפלישה הרוסית, מנהיג האופוזיציה הרוסי הכלוא, אלכסיי נבלני, טען שהפלישה של פוטין לאוקראינה נועדה להסיח את דעת הרוסים מבעיותיה הפנימיות של המדינה, הידרדרות הכלכלה שלה.
בית ספר אזורי עין כרם
בית הספר האזורי חקלאי עֵין כֶּרֶם (שם קודם: בית הספר החקלאי עין כרם) הוא בית ספר תיכון חקלאי קהילתי אזורי מקיף של המועצה האזורית מטה יהודה הממוקם מערבית לשכונת עין כרם וסמוך לבית זית.
בסמוך לבית הספר ממוקם בית הספר היסודי "עין הרים", בו לומדים תלמידים בכיתות א'-ו'.
היסטוריה
בית הספר החקלאי נחנך באוקטובר 1952 במשכנו הזמני במבנים ששימשו את חוות הלימוד, שהוקמה על ידי רחל ינאית בן-צבי, שהועברה לעין כרם מהשטח המפורז ממזרח לתלפיות, לאחר מלחמת העצמאות. בין מקימי המקום היה גם ד"ר נסים משיח. כפנימיות שימשו בתים שננטשו על ידי בעליהם הערבים במלחמת העצמאות. בסוף 1955, בעקבות נטישת חברי נווה אילן את קיבוצם, ביקש משרד החקלאות להעביר את בית הספר לנווה אילן, אולם העובדים סירבו ומשרד החקלאות הקים לבית הספר קמפוס בקרבת בעין כרם. בשנת 1957 סבל בית הספר ממיעוט תלמידים. בסביבות שנת 1960 הועבר בית הספר מאחריות משרד החקלאות למשרד החינוך. בשנת 2002 הועברה פנימיית כרמית לכפר ושמה הועבר לעין כרמית.
אופי בית הספר
בית הספר הוקם בשנת 1952 במבנים אשר שימשו את חוות הלימוד שייסדה רחל ינאית בן-צבי, בשכונת עין כרם שבירושלים, ובתקופה זו קיבל את שמו. בשנת 1960 עבר בית הספר אל משכנו הנוכחי מחוץ לעיר, והפך לכפר נוער חקלאי.
בית הספר הוא חלק ממארג חינוכי המכונה "כפר נוער" אשר מורכב משלושה גופים חינוכיים: בית ספר אזורי, פנימייה ומשק חקלאי. מרבית התלמידים משלבים לימודי חקלאות בין שלל מקצועות הלימוד, ואף ניגשים לבגרות של 5 יח"ל במקצוע מדעי זה.
טימור לנג
טימור או תימור-י לנג (במקור מטורקית צ'אגאטאי: Temür פירוש השם "ברזל"; 1336, שאהר-י סאבז – 17 או 18 בפברואר 1405. נקרא גם בשם "טמרליין") היה שליט וכובש מונגולי-טורקי, מגדולי הכובשים בכל הדורות, מייסדה של האימפריה הטימורית. נתפס כ"אבי האומה" האוזבקית.
מוצאו של טימור
טימור קיליצ'י (ברזל בטורקית צ'אגאטאי ,"קיליצ'י" צולע) נולד בשנת 1336 בטראנסאוקסאניה בעיר שאחריסאבז ("העיר הירוקה"), כשמונים קילומטרים דרומית לסמרקנד, הנמצאת באוזבקיסטן של ימינו.
אביו של טימור היה טרע'אי (Taraghay), אחד מהאמירים המכובדים של שבט הברלס (Barlas). הברלס היו שבט מונגולי, שמקורו היה ככל הנראה באחד הטומנים של צ'אגאטאי. בני הברלס אימצו מנהגים טורקיים ובזמן היוולדו של טימור כבר היה האסלאם נפוץ למדי בקרבם. טימור נולד בשנה בה מת האילח'אן אבו סעיד. אחרי מותו של אבו סעיד חלה התפוררות מהירה של האילח'אנאת, והאילח'אנים הפכו לשליטי בובות של שושלות מונגוליות זוטרות ובעיקר הח'ובאנים (Chobanids) והג'אלאירים (Jalayrids). ב-1346 התפורר גם האולוס של צ'אגאטאי והשלטון בטראנסאוקסניה עבר לידיהם של שבטים טורקיים וטורקו-מונגוליים, שכדי להשיג לגיטימציה לשלטונם המשיכו למנות שליטי בובות מבית צ'אגאטאי ולעיתים גם מבית אוגודיי.
שנותיו הראשונות של טימור
בצעירותו הוכשר טימור בפרשות ובירי מקשת בדומה לכל צעיר מהשבטים הנוודים של הערבה. בנוסף לטורקית למד טימור גם לדבר פרסית אף על פי שלא למד קרוא וכתוב. כבר מצעירותו התבלט טימור כמנהיג וחלק מבני הברלס בחרו לשרת תחת פיקודו. טימור הפך לאמיר חשוב בטראנסאוקסאניה ובזכות בריתות משתנות שכרת עם גורמי הכוח החזקים באזור החל לקבל תפקידים שלטוניים. במהלך הלחימה שלו בתקופה זו נפצע טימור בירכו הימנית, מה שהביא את אויביו לכנות אותו טימור לנג, טימור הצולע.
עלייתו של טימור
באמצעות בריתות נישואין מוצלחות עם האריסטוקרטיה של מרכז אסיה, עלו יוקרתו של טימור ומעמדו. נישואיו לסאראי מולכ ח'אטון (Sarai Mulk Khatun), שהייתה בתו של הח'אן הגדול האחרון מבית צ'אגאטאי, העניקו לטימור שיוך לשושלת הג'ינגיסית. טימור לקח לעצמו את הכינוי קורגן (Kurgan) הלקוח מהמילה המונגולית קורוגן (Kuregen), שמשמעה בעל הבת. אחרי מותו של טימור יוחס למשפחתו מוצא משותף לזה של משפחתו של ג'ינגיס חאן. עם זאת בתקופת חייו לא טען טימור למוצא משותף עם המשפחה הג'ינגיסית ואף לא לקח את התואר ח'אן השמור לג'ינגיסים. טימור הסתפק בתארים אמיר-י בוזורג (נסיך גדול בפרסית) ואל-אמיר אל-כביר (נסיך גדול בערבית) ובכינוי קורגן.
טראנסוקסיאניה
טראנסאוקסאניה או "טראנסאוקסיאנה" (פירוש מילולי בלטינית: "מעבר לנהר האוקסוס"; שמות נוספים: בערבית:ما وراء النهر Ma Wara' un-Nahr שפירושו "מעבר לנהר", בפרסית: فرارود "Varārud") הוא שטח נרחב במרכז אסיה הנפרש בין נהרות אמו דריה בדרום מערב לסיר דריה בצפון מזרח, כיום בין אוזבקיסטן, טאג'יקיסטן ודרום קזחסטן. הנהרות נשפכים אל ימת אראל. המושג נכנס לשימוש בזמן כיבושיו של אלכסנדר מוקדון אז נהיה לגבול צפון-מזרחי של האימפריה שלו במאה ה-4 לפנה"ס. מאז ועד הכיבוש הערבי התרבות באזור נשארה שילובם של תרבויות יוון, פרס, סין ובודהיזם וקיבלה שם סרינדיאנית.
בתקופת הממלכה האחמנית באיראן חלק מן האזור קיבל את השם סוגדיאנה שבתקופת האימפריה הסאסאנית התפשט לכלל האזור על מנת להבדילו מן באקטריה הסמוכה. בין הממלכה לאימפריה הוא נכלל בשליטת הממלכה הסלאוקית, הממלכה היוונית של באקטריה, האימפריה הפרתית ואימפריית קושאן.
מגלה ארצות סיני ג'אנג צ'יאן היה הסיני הראשון המתועד שסיפר על האזור אותו הוא ביקר ב 126 לפנה"ס יחד עם ביקורו בבאקטריה ופרתיה.
אורדת הזהב
אחד מיריביו הידועים של טימור היה טוכטמיש - הח'אן של אורדת הזהב. טוכטמיש עלה לשלטון בסיועו הישיר של טימור, שסייע לו לנקום ברוסים את חרפת קרב קוליקבי. טוכטמיש התחזק ופלש לאזור אזרבייג'ן וטראנסאוקסאניה ונוצח על ידי טימור ב-1391, פלש בשנית לקווקז בשנת 1395 עד שנהדף על ידי פלישת טימור לרוסיה, וברח אל נסיך ליטא ויטאוטס.
ב-1399 יצאו טוכטמיש וויטאוטס למאבק האחרון בטימור בראש צבא גדול של רוסים, ליטאים, פולנים ואף צלבנים מהמערב, והובסו בקרב על הנהר וורסקלה, בשטחי אוקראינה של ימינו.
הודו
בהגיעו לגיל שישים יצא טימור למערכה קצרה בהודו ב-1398, במהלכה שעטו כוחותיו לאורך נהר האינדוס דרך מדינת פנג'אב ועד לדלהי, בהותירם אחריהם שובל של ערים הרוסות ואת גופות תושביהן.
סוריה
לאחר השיבה מהודו כוחותיו פרצו מחדש מערבה תוך מאבק נגד הסולטנות הממלוכית ונגד הטורקים העות'מאנים. בנובמבר 1400 הגיעו צבאותיו של טימור אל שערי חלב. לאחר קרב שנערך במישור בפתח העיר והוכרע בזכות בוגד מבין הממלוכים בתוך פחות משעה, נפלה העיר לידי הכוחות הטימוריים. משם פנה טימור לדמשק אותה כבש ב-24 במרץ 1401 ובכך הושלם כיבוש סוריה.
עיראק
ביוני 1401 כבש טימור את בגדאד, וטבח ב-20,000 מתושביה. טימור תבע מכל אחד מחייליו לשוב כשבידיו לפחות שני ראשים כרותים מוצגים לראווה. חייליו היו כה מפוחדים עד כי מסופר שטבחו שבויים שנשבו בקרבות מוקדמים על מנת לעמוד במכסה.
אסיה הקטנה
ב-1402 פלש לאנטוליה תוך שהוא מביס את באיזיט הראשון, הסולטאן העות'מאני, וכבש את סמירנה (איזמיר של היום) מידי הצלבנים של רודוס.
סין
בדצמבר 1404 יצא טימור למסע מלחמה נגד סין אך הלוחם הזקן נתקף בשפעת בדרכו לשם ומת [במחנה צבאו] בסמוך לעיר אוטראר ב-18 בפברואר 1405. במותו התפרשה נחלתו מהוולגה והמפרץ הפרסי ועד האינדוס.
הדחף המניע של טימור ושיטות הפעולה שלו
הפלישה לאיראן התבצעה ככל הנראה לא על-מנת לכבוש אותה אלא כדי לפרוש עליה את שליטתו הפוליטית. טימור הביס את גורמי הכוח העיקריים שהיו באיראן והפך אותם לפרוטקטוראטים. סיבה חשובה לא פחות הייתה לשדוד באופן שיטתי את איראן ולהעביר רכוש, בעלי חיים ושבויים משועבדים לבירה שהקים בסמרקנד. טימור נהג לשלוח גובי מיסים מלווים במענים כדי להחרים כסף ורכוש מכל אזור שהכפיף תחת שלטונו באיראן וכן גם באזורים מיושבים אחרים. באיראן השיג טימור כמות כה גדולה של שלל, שגובי המיסים שלו השקיעו מאמץ רב בחיפוש אחר בהמות משא, על-מנת להוביל שלל זה בחזרה לסמרקנד.
הערכת פועלו של טימור
טימור היה גאון צבאי מהמעלה הראשונה ומסעותיו הצבאיים תוכננו לאורך זמן ובקפידה רבה. עם זאת כמדינאי לא עמד טימור על אותה מדרגה כג'ינגיס חאן. טימור לא נהג לעשות רפורמות מנהליות ולא טרח לבסס את שלטונו בשטחים שכבש על יסודות איתנים. למרות האמור לעיל, טימור נקט בפעולות שיקום בשטחים שכבש, הקים מערכות השקיה מתוחכמות, השליט חוק וסדר באימפריה שלו והקים מערכת דואר רחבת היקף.
טימור כבש את סמרקנד ב-1369 והפך אותה לעיר הבירה של האימפריה שלו. במשך כל זמן שלטונו עיטר טימור את סמרקנד במבנים מפוארים. אחת מהמטרות העיקריות של מסעות המלחמה של טימור נועדו להשיג את המשאבים הכספיים, את החומרים ואת האומנים הנחוצים להמשך פיאורה של סמרקנד.
אף על פי שהיה אנאלפבית, גילה טימור עניין רב בהיסטוריה של הטורקים, הפרסים והערבים. טימור אף התעניין בתאולוגיה, באסטרולוגיה וברפואה. מלומדים ידועים רבים הגיעו לבקר את טימור, ביניהם היה גם אבן ח'לדון, שזכה ליחס נדיב מצד האמיר הגדול. מרבית המקורות מעידים על כך שטימור לא הקפיד על קלה כחמורה באמונה האסלאמית, אך עם זאת, התייחס בכבוד רב לדת ולחכמיה. כמו כן, נהג טימור כבוד רב במורשת המונגולית, נמנע מלכנות עצמו ח'אן ומינה אחד מצאצאי אוגודאי לשליט דה יורה של ממלכתו.
מפעלי הבנייה של טימור
טימור ויורשיו אחריו היו בנאים גדולים. בין המבנים המרכזיים שהקים ראוי לציין את מסגד ביבי ח'אנום, על שם אשתו האהובה של טימור. הכרוניקאי שאראף א-דין עלי יאזדי טען שבנאים הובאו מאיראן ומהודו ושחומרי הבנייה הובלו על גבם של תשעים וחמישה פילים. תהליך הבנייה צויר מאה שנים מאוחר יותר, ככל הנראה על ידי ביהזאד, צייר המיניאטורות הפרסי המפורסם. הגור-י אמיר היה מבנה חשוב נוסף שבנה טימור ובו הוא קבור עד היום. המקום נבנה לפני 1401 כמדרסה אולם כאשר נפטר נכדו של טימור ויורשו המשוער, מוחמד סלטאן, בשנת 1403 הונחה שם גופתו באופן זמני. טימור ציווה, לאחר שחזר ב-1404 לסמרקנד, לבנות את הקבר הנוכחי.
על פארה של סמרקנד בימי טימור ניתן ללמוד מתיאוריו של רוי גונזאלס דה קלאביחו, שגרירו של הנרי השלישי מלך קסטיליה וליאון, אשר ביקר בסמרקנד ב-1404. קלאביחו מתאר ביתנים ענקיים בצורת אוהל המעוטרים באריג מוזהב ומבנים רבי קומות מצופי אריחים בין גנים ירוקים המושקים על ידי פלגים.
טימור והשושלת המוגולית
השושלת המוגולית בהודו התייחסה על טימור לנג. באבור, מייסד השושלת המוגולית, היה נכד נינו של טימור (צאצא דור חמישי).
טימור בעיני המערב
טימור זכה לפופולריות רבה באירופה, במידה רבה הודות לניצחונו על הסולטאן העות'מאני באיזיט הראשון "חזיז הברק". באיזיט הביס מסע צלב גדול בניקופוליס ואיים על קונסטנטינופוליס ועל מזרח אירופה. טימור הביס את באיזיט בקרב אנקרה ושבה אותו חי. המקורות מעניקים לנו תיאורים שונים על חוויית השבי של באיזיט. מקור אחד טוען כי טימור השתמש בסולטאן העות'מאני המובס כהדום לרגליו.
רוי גונזלס דה קליבחו, שגריר ממלכת קסטיליה בחצרו של טימור לנג ב-1404, הביא ביומנו פרטים שונים על השליט הטימורי, על ארצותיו ועל בירתו סמרקנד. היומן פורסם בספרד זמן רב אחרי מותו של קלביחו בספר "שגרירות לטימורלן" וזכה למהדורות תרגום לרוב.
טימור נודע במערב כטמרליין (Tamerlane) או כטמבורליין (Tamburlaine), שיבושים של השם טימור לנג. טימור זכה להיות מונצח ביצירות רבות ומפורסמות. כריסטופר מרלו כתב מחזה בשם טמבורליין הגדול, הנדל יצר אופרה על שמו, ויוואלדי כתב אופרה על נפילת ביאזיד בידי טימור, ואדגר אלן פו וויסטן יו אודן חיברו עליו פואמות.
אוזבקיסטן וטימור
אחרי שאוזבקיסטן זכתה לעצמאות אחרי התפוררות ברית המועצות, הוכרז טימור כגיבור לאומי של המדינה. האוזבקים העמידו את הפסל שלו במקום הפסל של קרל מרקס.
חפירת קברו של טימור
אתר קבורתו של טימור נמצא במקדש (ובשמו הלועזי "מוזולאום") בעיר סמרקנד ונקרא "גור-אמיר" [בתרגום מפרסית "קבר המלך"]. בניית המוזולאום החל וסיים עוד בימי חייו ונועד בין היתר למטרת קבורה של בני השושלת (ובשמם "הטימורידים"). אקדמאי בשם קראניאזוב מונה להיות אחראי על משלחת החפירות במקום. למשלחת התלוו גם אנתרופולוג סובייטי בעל שם עולמי (מיכאיל גראסימוב) והיסטוריון מתורגמן בעל מוניטין רב וידע בשפות עתיקות אלכסנדר סמיונוב. על קברו של טימור נחרט ציטוט מספר הקוראן האומר: "כי בני מוות כולנו, יבוא היום ולא נהיה עוד. לפנינו חיו [אנשים] דגולים ויבוא גם אחרינו. ואם מי ידבק בו חטא היוהרה וחטא הגאווה וינסה להתעלות על אחרים ואם מי יעז להפר מנוחת אבותיו [במותם] תבוא עליו, קללה איומה כי ארור הוא". טימור הוצא מקברו ב-21 ביוני 1941 בידי חברי המשלחת הסובייטית. גובהו של טימור היה כ-180 סנטימטר, גבוה לתקופתו. גראסימוב זיהה שלוש פציעות גדולות, בכתף ימין, בזרוע ימין ובירך ימין, הפציעה שהפכה את טימור לפיסח. גראסימוב יצר רקונסטרוקציה [שחזור] של פניו לפי הגולגולת שלו. באחד המחקרים נאמר כי הקבר היה מכוסה בלוח של אבן ירקן.
קינגסלי
קינגסלי (Kingsley) הוא שמם של מספר יישובים וכן שם פרטי ושם משפחה {{פירושונים|
ראו גם
}}
126 Cabides
(באנגלית: 126 Hangers; בעברית: 126 קולבי בגדים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד הברזילאי סימונה & סימריה. הסינגל יצא לאור ב-26 באוגוסט 2016, כסינגל השני מתוך אלבום ההופעה השלישי שלהן Live. השיר זכה להצלחה רבה בברזיל, והפך לראשון של הצמד שהצליח להגיע למקום הראשון במצעד הברזילאי.
רקע וכתיבה
כמו את רוב שיריהן, גם אותו כתבו סימונה וסימריה, ושם המפיק טרם נודע. השיר כשמו [126 קולבי בגדים], מדבר על סוגי בגדים שונים שניתן לראות במילות השיר, ובווידאו קליפ הנלווה שיצא ביחד איתו.
וידאו קליפ
כיוון שהגיע השיר ישירות למקום הראשון במצעד הברזילאי, זכה הצמד לתשומת לב רבה שהופנתה אל הווידאו קליפ, וזיכתה אותו ביומו הראשון בכלמעלה ממיליון צפיות. נכון ליוני 2021, מונה הצפיות שלו עומד על כ-88 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לרביעי הנצפה ביותר של הזמרות.
אנתרופולוגיה פיזית
אנתרופולוגיה פיזית היא ענף באנתרופולוגיה העוסק בחקר האדם בעיקר מההיבט הביולוגי והאבולוציוני. היא מתמקדת בעיקר במיון, במדידה ובניתוח משווה של אוכלוסיות אדם שונות, בעבר (בעיקר לפי חלקי שלד מאובנים) ובהווה, במטרה להבין את האבולוציה של האדם ואת הגיוון האנושי כיום.
ענפי האנתרופולוגיה הפיזית כוללים:
רקע
הסיווגים הראשוניים וההיסטוריים שילבו פעמים רבות בין מאפיינים ביולוגיים למאפיינים תרבותיים והשליכו אחד על השני בעזרתם. אופן זה כבר אינו מקובל והסיווגים מהעבר נחשבים לפחות מדויקים מבחינה מדעית. כך למשל גזעים מסוימים עשויים להיקרא לדוגמה "הגזע הגרמאני", "הגזע היווני" או "הגזע האנגלו-סקסוני" או אף "הגזע הלטני" ו"הגזע הסלאבי", אך חלוקה זאת כבר אינה מקובלת עקב התבססות המרובה על אפיון תרבותי והיא השפה כדי להבדיל בין קבוצות בני אדם שונות. לשפה יש יכולת לתת אינדיקציה על המוצא של קבוצה אתנית אך מכיוון שניתן לרוכשה, כל ידי כולם חלוקה זאת אינה מדויקת.
מאוחר יותר החלו להתבסס תאוריות מדעיות לסיווג בני אדם לגזעים על פי צבע עורם. היתרון שבהתבססות על צבע עור לדוגמה לחלוקה גזעית הוא שצבע עור לא משתנה באופן משמעותי בדרך כלל במהלך חיי האדם והוא לא דבר שאותו הוא יכול לשנות ולכן הוא נחשב לתכונה תורשתית שעשויה לתת מענה הרבה יותר יציב למוצא האדם. עם זאת חלוקה לגזעים כמו "הגזע השחור" ו"הגזע הצהוב" היא גם בעצמה מאוד לא מדויקת מפני שהיא כללית ביותר ולא ממש מצליחה לתת מענה מבוסס עקב הכלליות שלה. אחרי הכל אף על פי שהחלוקה על פי צבע עור מבוססת יותר מהחלוקה השפתית אין היא נותנת מענה ראוי מספיק מבחינה מדעית לעיתים כדי לבסס קביעות-כך למשל צבע עור מושפע מכמות האור שאליה נחשף האדם לאורך זמן ולקבוצות בעלי צבע עור כהה, למשל אפריקנים ואוקיניים למשל לא בהכרח יש קשר ישיר למרות צבע עורם הכהה יחסית המשותף.
השלב הבא ברמת הדיוק שלו יהיה מבוסס על המדד הצפאלי. מדד זה נותן את היחס שבין רדיוס רוחב הראש לבין אורכו. המדד הצפאלי מבוסס על הנטייה של אנשים החיים במקום מסוים להיות בעלי יחס צפאלי דומה ובזה אין כלל ספק (אך עם זאת גם כאן אין דיוק גמור ואי אפשר להתבסס ממש רק על כך כדי לחלק בני אדם לגזעים שונים). מאז יצירתו של המדד הצפאלי על ידי אנדס רטוזיוס (Anders Retzuis) השוודי, התפתחה האנתרופולוגיה הפיזית והשתכלל הבסיס של החלוקה לגזעים של בני אדם כאשר היום הוא מבוסס יותר על גנים המאפשרים חלוקה מהמינה הרבה יותר של בני אדם לקבוצות ונתונים אמינים הרבה יותר בקשר למקורם ההיסטורי.
ברוב ההיסטוריה בני אדם נולדו, חיו ומתו פחות או יותר באותו אזור-כלומר הם לא נדדו למרחקים אורכים מידי בכל מחזור חיים, דבר המוכח בשוני בכרומוזום Y ואף בגנום המיטוכונדריאלי, אצל אנשים שונים הבאים ממוצא יבשתי שונה. אותם אנשים חיו תחת קבוצה כלשהי וכללית יותר של אנשים, דוגמת שבט בשלבים המוקדמים יותר או מדינה בשלבים המאוחרים יותר (על פי ההערכות של ג'ונסון ושל ארל אפשר לאמוד את מספר השבטים בתקופה הנאוליתית ב-100,000 לכלל העולם).
מרשימת הסיבות להגדרתם של גזעים אנושיים שונים עומדת מצד אחת הסיבה ההיסטורית השואפת לדעת כמה שיותר על העבר האנושי ועל התפתחות הצביליזציה, ומצד שני הסיבה הרפואית אשר מודעת לכך שגזעים מסוימים נוטים להיות בעלי רגישויות מסוימות למחלות מסוימות. כך למשל ההמוכרומטוזיס נפוץ הרבה יותר אצל אנשים ממוצא אירופאי ומבחינה היסטורית מסווג לעיתים להתפשטות הוויקינגים באירופה והעברת המחלות הללו לתושבים אחרים ביבשת. נוסף על כך לתושבי האיים הפסיפיים כלפי השמנה ואצל אנשי הפימה ידוע כי יש רגישות לסוכרת. מחלת קרוהן גם היא קיימת אצל קבוצות אתניות כמו אירופאים, ומהצד השני של העולם, אצל יפנים (עובדתית ידוע כי קיימים שלושה גורמים גנטיים המובילים היווצרות של מחלת קרוהן אצל אירופאים בעוד שאצל יפנים הם אינם והיא נוצרת מגורמים אחרים).
הגדרה
ההבדל העיקרי בין אתנולוגיה ואתנוגרפיה לבין אנתרופולוגיה פיזית שמהווה חלק מעולם האנתרופולוגיה הפיזית היא העובדה כי השנייה מתייחסת יותר למאפיינים הפיזיים של בני האדם וכיצד הם משפיעים על עולמנו כיום. עם זאת האתנולוגיה והאתנוגרפיה מתבססות יותר על חקר המנהגים, דתות ומוסדות ולכן מבוססות פחות על אפיון פיזי וקשר ישיר שלו אל העולם כיום.
מטרתה העיקרית של האנתרופולוגיה הפיזית היא לקבוע מהו המוצא המקורי שממנו האדם הגיע לאורך אירועי העבר ואירועי ההווה. היא מתבססת על מונח הגזע, ומכוונת למצוא לא רק את מוצאו אלא להסביר על פי המוצא את האירועים כיום, כלומר בהיסטוריה העכשווית ובהווה ממש.
התפתחות הרעיון מבחינה מדעית
חלוקה או סיווג של בני אדם שונים לקבוצות על פי מאפיינים מסוימים הייתה מאז ומתמיד. עם זאת הייחוס הראשון למושג "גזע" אינו ידוע אך מיוחס למספר מדענים ופילוסופים מסוף המאה ה-17 שניסו לארגן את המידע בשונה אודות המראה האנושי של קבוצות שונות בעולם כאופן מסודר. כך למשל פרנסואה ברניאר (François Bernier) סביר להניח היה המחבר של חיבור אנונימי שמתוארך לשנת 1684. חיבור זה (אשר האקדמיה סוברת כיום כי הוא היה הכותב שלו) מתאר סוגים שונים של קבוצות בני האדם בעולם, כארבע או חמש במספר. בכל מקרה מחבר המאמר לא קבע בשטח שמות מדעיים לגזעים השונים אך ניתן לשייך אותם לקבוצות אוכלוסין שונות בעולם (סביר להניח שלאירופאים, אוריינטלים, אפריקנים ולאפים (סאמים). נוסף לשני גזעים נוספים והם הגזע האינדיאני וקויקוי. הרשימה עצמה בעלת חשיבות פחותה יותר לעומת רשימות אחרות הבאות בתור אך היא ידועה בגלל השימוש בפעם הראשונה במונח "גזע". עם זאת חשוב לציין כי בתקופתו של ברניאר ההבדל המינוחי בין גזע אדם לבין מין של חיה בטבע היה מאוד קרוב. הרעיון היה פשוט חלוקה של האדם על פי חלוקת המינים בטבע. נוסף על כך אפשר לזהות כי באותה התקופה אף הוגים כמו גוטפריד וילהלם לייבניץ אשר הגיב למאמר הנידון תפש כי החלוקה אפשרית של בני אדם לגזעים אך לא בהכרח משליכה על אופיים על צורת התנהגותם (טמפרמנט). הוא אף טען שלמרות השוני בין קבוצות האוכלוסין אשר הוא רואה אין סיבה שלא ישתייכו לגזע אחד כולם. אפשר לראות זאת בתגובתו הכתובה על המאמר:בכל מקרה יהיה חשוב לציין גם חוקרי טבע אחרים שאומנם לא התייחסו אל מוצא האדם אך קבעו בשלב זה בהיסטוריה מושגים מדעיים חשובים ביותר. אחד מהם הוא ג'ון ריי (שפעל באוניברסיטת קיימברידג' של התקופה), אשר סיווג את הצמחים לקבוצות ואשר קבע את המונח "זן". כל זן היה למעשה קבוצת חיות מסוימת אשר התבססו על פי מאפיין מסוים. הוא אף טבע אתה המונח "סוג" (במובן הטקסטונומי שלו) אשר התבסס על ההבנה כי יש דמיון בין מינים שונים ולמעשה היווה קבוצה גדולה יותר המאגדת זנים שונים בתוכם. בשלב מאוחר יותר קארולוס ליניאוס התבסס על השיטה של ריי והוסיף את המונחים מחלקה וסדרה. בניגוד לריי הוסיף לרשימה ליניאוס גם את האדם המודרני, אשר מוקם בין החיות במחלקה הומו ובזן ספיינס (מכאן מקור השם הומוספיינס) לשם האדם המודרני). דה בופון שפרסם את ספרו "היסטוריה טבעית" האמין כי לכל אזור בעולם יש חיות וצמחים ייחודיים לו. הוא אף סבר כי כל החיות בעולם הגיעו ממקום או נקודה משותפת אחת.
לאחר מלחמת העולם הראשונה
מאז סיום מלחמת העולם הראשונה ב-1918, החלו תנועות לאומניות לקום בקולוניות שמעבר לים. כך למשל, בסין קמה תנועת הארבעה במאי, וכך בתוניסיה קמה מפלגת הדסטור (Destour Party), תנועות אלה שאפו לעצמאות. אפשר לראות זאת גם בקונגרס הפאן-אפריקאי הראשון שהיה בפריז אותה התקופה. באינדונזיה היה שיא בשאיפות הלאומניות כאשר ב-1919 הכילה התנועה לעצמאות לאינדונזיה 2.5 מיליון איש אשר תומכים בעצמאות מהולנד. קיימת טענה כי אף בתקופה זאת הייתה החלוקה לגזעים משמעותית בחברה, כאשר מעט היו המצביעים אשר תמכו בהצעתה של האימפריה היפנית בזמן חוזה ורסאי להכניס קטע המדבר על שוויון בין גזעי האדם באמנת חבר הלאומים.
אנתרופולוגיה פיזית שלפני העת המודרנית
תורת הגזע במובנה הכללי מבוססת על כך שיש הבדל בין בני אדם, בין אחד לשני, על סמך מאפיינים כלשהם. המאפיינים יכולים להיות מראה (דוגמת צבע עור או צבע עיניים) או למשל כל דבר שלא ניתן לראות אך עדיין להסיק על האדם האחר (דוגמת שפה או אינטליגנציה). ידוע כי אף בתרבויות קדומות ביותר, דוגמת מצרים העתיקה, הייתה ההפרדה הגזעית קיימת.
במצרים העתיקה
ידוע כי למשל תושבי נוביה, אשר בדרך כלל תוארו כבעלי עור כהה יותר מזה של המצרים תוארו כמצביאי צבא משובחים וקשתים מעולים, מאפיינים שהקנו להם המצרים בגלל מוצאם ומראם.
ביוון העתיקה
אריסטו עם זאת הבדיל בין בני אדם על פי שפתם וקישר את תכונותיהם של בני האדם למיקומם הגאוגרפי. כך למשל הסביר אריסטו כי בני הצפון, בגלל מיקומם הגאוגרפי בו הם חיים, נתונים לרוח נפשית חזקה מאוד אשר טמונה בתוכם. עם זאת האמין אריסטו כי רוח זאת לא הייתה מלווה באינטליגנציה גבוהה מפני שעל פיו היא קושרה למקומות חמים. כך למשל לתושבי הדרום, שהם נכללו גם האסייתים קושרה אינטליגנציה גבוהה, בגלל חום האקלים בהם הם חיים אך היו בעלי מחסור ברוח הנפשית החזקה שהייתה לבני הצפון לסירוגין. אריסטו האמין כי בגלל היעדר רוח נפשית זאת האסייתים הם אומנם משכילים אך עם זאת נתונים לעבדות ולהכנעה עקב היותם חסרי אותה רוח. על פי זאת האמין אריסטו כי היוונים, אשר חיים במרכז העולם על פי תפישתם בתקופה זו, מקבלים גם את האינטליגנציה מהדרום אבל גם את הרוח הנפשית העוצמתית מהצפון.
ארבוגה (נהר)
נהר ארבוגה (בשוודית: Arbogaån) הוא נהר הנמצא בשוודיה. הוא זורם מן האגם ורינגן, דרך ארבוגה, ובסופו של דבר נשפך לתוך אגם מלארן בקונגסור.
אנתרופולוגיה פיזית
ג'ון לוק
השקפתו של ג'ון לוק על הפרדה גזעית אינה ברורה דיה כדי לקבוע האם תמך או התנגד לשימוש במונח גזע לחלוקה של בני אדם ושונים לקבוצות או תמך בה. בספרו של לוק "המסה השנייה של הממשל" (Second Treatise of Government) מצוין בפרק הראשון טיעונים כנגד טענות שהועלו לתמיכה בשלטון האבסולוטי שהובלו בעיקר על ידי סר רוברט פילמר בספרו "פטריארכה" (Patriarcha). הוא האמין כי ישנן זכויות טבעיות, כלומר זכויות שמוענקות לכל אדם ואדם מעצם היותו אדם-כמו למשל הזכות לחיים, חירות, רכוש ואף בריאות. לוק האמין במצב כי האדם הוא זה המוקנות לו זכויות אלו איך אינן מוקנות מי שאינו אדם למשל. הוא האמין כי רק לאדם רציונלי תהיה את הזכות בהחזקת זכויות אלה אך לחיה לא. את הלא-אדם ניתן להרוג או לשעבד מבלי לפגוע במוסר. כל אדם אשר יתנהג בצורה, כך על פי לוק, ומנסה לפגוע בשלומו של האדם האחר מוריד עצמו ממצב של אדם רציונלי למצב של חיה שמאידך נחשבת על פיו ללא רציונלית-דבר שמוריד אף את הזכויות המגיעות לה. התאוריה של לוק לא הבדילה אומנם בין בני אדם על פי מאפיינים מסוימים אך הבדילה בראש ובראשונה בין האדם לחיה לא על סמך המבנה הפיזי אלא על סמך ההתנהגות. לוק האמין כי במצב זה עבדות היא מצודקת. בפרק הרביעי בספרו יש התייחסות לעבדות בצורה מפורשת הרבה יותר. הוא מבהיר כי עבדות מותרת אך ורק אם פורצת מלחמה לא מוצדקת כנגד קורבן תמים, במצב זה אם וכאשר הקורבן מנצח במלחמה אז הוא יכול להרוג או לשעבד את התוקף. לוק הציג אף וטען כי המלחמה לא נגמרת אלא ממשיכה גם כאשר הנתקף ניצח וגם כאשר המפסיד משועבד ובכך יש הצדקה להמשכיות השיעבוד ובכך היא גם נכונה מבחינה מוסרית. נראה כי ג'ון לוק בחלקו שלו הצדיק עבדות במקרים מסוימים אך יותר מכך הצדיק גם הבדלה גזעית בין בני אדם פיזיים אך על פיו החלוקה הייתה בן האדם ובין הלא-אדם.
סומלים
סומלים (בסומלית: Soomaaliyeed; בערבית: الصوماليون) הם קבוצה אתנית השוכנת בקרן אפריקה. רובם המכריע של הסומלים דוברי סומלית, שפה כושית שהיא ענף במשפחת השפות האפרו-אסיאתיות.
אנתרופולוגיה פיזית
יוהאן פרידריך בלומבאך
אנתרופולוג חשוב של אותה התקופה היה בהחלט בלומבאך אשר הציע קיום של גזע חדש והוא הגזע המלאי (Malay). הוא אף טען כי צבע העור נובע מהאקלים ובכך הסביר מדוע בני אדם לבנים מקורם בדרך כלל בארצות קרות ומדוע בני אדם בעלי צבע עור שחור בדרך כלל מקורם במדינות עם אקלים חם הרבה יותר. הוא אף הציג כי בדרך כלל אף אברי המין של בני אדם לבנים נוטים להיות בעלי עור כהה יותר בשאר ליחס הגוף. הוא אף הציג בחיבוריו כי בחורף בדרך כלל צבע העור נהיה לבהיר יותר ובקיץ, בעד חשיפה לשמש הוא נהיה לכהה יותר. הוא גם נטה לקשר לקבוצות אוכלוסין שונות ייחוד כלשהו שבהן הן מתאפיינות. כך למשל הוא ראה בשווייצרים בעלי הבעת פנים ספציפית בעוד שבטורקים ראה גבריים ואף רציניים. באנשי הצפון ראה בעלי מראה תמים וביהודים אמר כי הם בעלי סוג עיניים ייחודי אשר לא חש חיבה כלל אליו. הוא סיווג בשנת 1781 גם הלאפים כאירופאים (באותה שנה גם הגדיר את הגזע המלאי אך עדיין לא את האירופאים כקווקאזיים אשר אותם הגדיר בשנת 1795). הוא ראה בצבע העור הלבן כיפה ביותר מכולם. עם זאת תחילה הוא הציג בכתביו רק ארבעה גזעים ובשנת 1781 הוסיף בכתב חדש את הגזע המלאי שהיווה את הגזע החמישי.