cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד ג'ק
קריירה
שנה אחת לאחר מכן, ב-3 במרץ 1924, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה, בהפסד 1 - 2 לנבחרת ויילס. בשמונה השנים שבהן היה חלק מהנבחרת הוא השתתף בתשעה משחקים, בהם הבקיע שלושה שערים. הוא המשיך להצליח במדי בולטון, וזכה פעם נוספת בגביע ה-FA בעונת 1925/1926, לאחר שכבש את שער הניצחון נגד מנצ'סטר סיטי. בחמש מתוך שמונה העונות שלו בבולטון הוא היה המבקיע המצטיין של המועדון, ובסך הכל הבקיע 144 שערים ב-295 משחקי ליגה.
כתוצאה מבעיות כספיות של בולטון ג'ק הוחתם ב-1928 על ידי מאמן ארסנל הרברט צ'פמן תמורת 10,890£. ג'ק היה מיועד להיות מחליפו של הקפטן צ'ארלי באקן שפרש, וזכה להצלחה רבה בהייבורי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד ניוקאסל יונייטד ב-28 באוקטובר 1928, והפך מיד לשחקן הרכב קבוע. באותה עונה הוא גם היה מלך השערים של המועדון. אף על פי שהבקיע פחות מהחלוץ המרכזי ג'ק למברט, הוא הבקיע מספר שערים חשובים, כולל שער הניצחון בחצי גמר גביע ה-FA של 1929/1930 נגד האל סיטי; משחק הגמר נגד האדרספילד טאון הסתיים בניצחון 2 - 0 של ארסנל, וג'ק הפך לשחקן הראשון שזוכה בגביע בוומבלי בשני מועדונים.
ג'ק המשיך לשחק במדי ארסנל בתחילת שנות ה-30, ובעונת האליפות 1930/1931 הבקיע שיא אישי של 34 שערים. הוא זכה בשתי אליפויות נוספות עם ארסנל בעונת 1932/1933 ועונת 1933/1934; בזמן האליפות השלישית הוא כבר היה באמצע שנות ה-30 לחייו ועל סף סיום הקריירה שלו, וכתוצאה מהתחרות עם השחקן החדש ריי באודן הוא שיחק רק 16 פעמים באותה עונה. הוא פרש במאי 1934, זמן קצר לאחר שזכה באליפות עם ארסנל. בסך הכל הוא הבקיע 124 שערים ב-208 משחקים במדי ארסנל.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא אימן את סאות'רן יונייטד ממאי 1934 עד אוגוסט 1940, את מידלסברו מנובמבר 1944 עד אפריל 1952, ואת המועדון האירי שלבורן מקיץ 1953 עד אפריל 1955.
טיסה 571 של חיל האוויר האורוגוואי
מהלך הטיסה וההתרסקות
ב-12 באוקטובר 1972 המריא מטוס דו-מנועי מסוג פיירצ'יילד FH-227D מנמל התעופה הבינלאומי של מונטווידאו. הטייס שהטיס את המטוס היה טייס המשנה. עקב תנאי מזג אוויר קשים נחת המטוס לעצירת לילה במנדוסה, ארגנטינה, והמריא ליעדו בשנית למחרת. על סיפונו היו 45 נוסעים ואנשי צוות. הנוסעים היו שחקני נבחרת הראגבי של מכללת סטלה מאריס במונטווידאו קרובי משפחותיהם ואוהדי הקבוצה.
לאחר ההמראה ממנדוסה טס המטוס דרומה, במקביל לרכס הרי האנדים, עד למעבר בו יכול היה לעבור, תוך טיסה מערבה, לצד הצ'ילאני של הרכס. הטיסה במעבר הייתה צפויה להימשך כאחת עשרה דקות. אולם, לאחר שהייה של שלוש דקות בלבד במעבר, עקב ראות לקויה וטעות קשה בניווט (תוצאה של ניווט עיוור), דיווח הטייס למגדל הפיקוח בסנטיאגו על סיום הטיסה במעבר. הטייס קיבל רשות לפנות צפונה ולהנמיך. בפועל היה המטוס עדיין בתוך המעבר, הוא פנה צפונה אל תוך רכס ההרים והנמיך טוס אל עבר הפסגות.
אף על פי שתנאי מזג האוויר הלכו ונעשו קשים, כצפוי מעל לרכס ההרים, הטייס לא הבין את השגיאה, עד שראה כי המטוס טס בתוך עמק. הטייס הגביה טוס שנית וכיוון את המטוס למעבר דרך אוכף. גוף המטוס הצליח לעבור באוכף. אולם, הכנף הימנית שלו פגעה בפסגת הר בגובה 4,200 מטר ונקרעה מגוף המטוס, תוך שהיא קורעת במעופה את זנב המטוס ויוצרת חור בחלקו האחורי של הגוף. שניות לאחר מכן, בעקבות התנגשות בפסגה נוספת, ניתקה גם הכנף השמאלית, והמדחף של המנוע המחובר אליה חדר לגוף המטוס ויצר בו קרע נוסף. למעשה נותר מהמטוס בשלב זה רק גוף קרוע וחסר כנפיים. גוף המטוס פגע בקרקע, החליק בשלג, במורד הר, ונעצר לבסוף בערימת שלג.
הטייס מת מספר דקות אחרי ההתרסקות ולפני מותו הסביר לנוסעים שהם בשטח צ'ילה. אולם, בסופו של דבר, התברר שההתרסקות אירעה בשטחה של ארגנטינה.
מיד לאחר ההתרסקות
12 מנוסעי המטוס נהרגו בהתרסקות עצמה. חמישה נוספים מתו מפצעיהם למחרת, ונוסע נוסף מת מפצעיו לאחר שבוע. ננדו פראדו, שבסופו של דבר ניצל, היה חסר הכרה במשך שלושה ימים וחבריו סברו כי הוא מת.
שניים מהניצולים, שהיו סטודנטים לרפואה, אלתרו מתקנים לקיבוע שברים מחלקים של גוף המטוס. ניצול אחר אילתר משקפי שמש ממגיני השמש של חלון תא הטייס, כדי להגן על עיני הניצולים מפוטוקרטיטיס.
שגרת ההישרדות במקום
השטח היה מדבר שלגים חסר כל צמח וכל בעל חיים. הסביבה ספקה לניצולים מים בלבד ושלד המטוס, כמו גם הבגדים שבמזוודות סיפקו להם הגנה מהקור.
ניצולי ההתרסקות מצאו בשאריות המטוס מזון מועט ביותר – בעיקר חטיפים ובקבוקי יין. באזור ההתרסקות לא היה כל חי וצומח שיכל לשמש כמזון, וגם בחלקי המטוס לא נמצא דבר היכול לשמש לאכילה. הם השיגו מי שתייה באמצעות המסת שלג על חלקי מתכת מגוף המטוס, ואגירת המים בבקבוקי יין ריקים.
אף על פי שחילקו את המזון והנהיגו קיצוב, הלך מלאי המזון והידלדל. עקב כך קיבלו הניצולים, לאחר ויכוחים והתלבטויות, החלטה קשה שהפכה לאחד הרגעים המכוננים של סיפור ההישרדות, לאכול את בשרם של הרוגי ההתרסקות – קניבליזם. ננדו פראדו מעדיף לקרוא למעשה שלהם "אנתרופופגיה", אכילת בשר אדם, ומבדיל זאת מקניבליזם שהוא המנהג לצוד או להרוג בני אדם חיים ואז לאכול מבשרם. בשר ההרוגים נותר טרי בשל השלגים, וזו אחת הסיבות להישרדות הממושכת שלהם.
בבוקר 29 באוקטובר, כאשר הניצולים ישנו בגוף המטוס, נקבר גוף המטוס תחת מפולת שלגים. שמונה מהניצולים נהרגו כתוצאה מהמפולת. אחד הניצולים, ננדו פראדו, הצליח להבקיע חור בשכבת השלג העמוקה שכיסתה את גוף המטוס, ויצר פתח אוורור שהציל את הניצולים ממוות בחנק.
החיפושים, ניסיון היחלצות ראשון וניסיון יצירת הקשר
כוחות חילוץ של אורוגוואי, צ'ילה וארגנטינה נטלו חלק בחיפושים אחר המטוס, אך לא מצאו אותו – בין השאר מכיוון שחיפשו במקומות אחרים, וכן עקב העובדה שגוף המטוס היה לבן, ולכן הוסווה בסביבה המושלגת. אחד המקומות שכוחות אלה חיפשו בו היה אגם ממערב להר טינגיריריקה. לאחר שמונה ימים הופסקו החיפושים. הניצולים, שמצאו מכשיר רדיו שהיה שייך לאחד הנוסעים, שמעו ביום ה-11 לאחר ההתרסקות שהחיפושים אחריהם נפסקו, והבינו שעליהם להיחלץ בכוחות עצמם.
בשל טעות הניווט שגרמה להתרסקות המטוס, חשבו הניצולים שהם בצ'ילה, והגיעו למסקנה שקילומטרים בודדים מערבה מהם מסתיים הרכס ומתחיל אזור העמקים של צ'ילה. למעשה היו עדיין הניצולים בשטחה של ארגנטינה, וקילומטרים בודדים ממזרח להם שכן מלון נטוש בו היו יכולים להסתתר לו ידעו על קיומו.
הניצולים ניסו מספר פעמים לקיים מסעות טיפוס בסביבת אזור ההתרסקות – אך גילו ששילוב של פוטוקרטיטיס, התייבשות, מחלת גבהים, תת-תזונה והטמפרטורה הנמוכה בלילות הפכה כל מסע ארוך לבלתי אפשרי. לכן החליטו הניצולים לבחור קבוצה קטנה מביניהם שתקבל קיצוב מזון גדול יותר ולא תשתתף בעבודות היומיום שבהן הייתה כרוכה הישרדותם, על מנת שחבריה יתחזקו טרם יציאתם למסע. לבסוף נבחרו ארבעה למשלחת הטיפוס, אך אחד מהם מת מהרעלת דם בעוד הם ממתינים לאביב שיגיע ויקל במעט את תנאי מזג האוויר.
כיוון שמערבה להם הייתה פסגה גבוהה, החליטו שלושת הנותרים – ננדו פראדו, רוברטו קאנסה ואנטוניו ויסינטין – לצאת לכוון מזרח, במורד ההר, בתקווה שיוכלו למצוא דרך לפנות מערבה. לאחר מספר שעות הם נתקלו במקרה בחלק האחורי של המטוס, ובו מצאו את מצברי המטוס וכמו כן מזוודות של נוסעים שכללו סיגריות, ממתקים, בגדים נקיים וספרים. כמו כן, הם לא ראו דרך שפונה מערבה ולכן הסיקו שהם נמצאים בצד הארגנטיני של הגבול ועליהם לפנות מערבה כדי להגיע לצ'ילה, ועדיין, מעבר לפסגה הגבוהה, להערכתם, היו מצויים עמקי צ'ילה.
הניסיון הכושל להפעלת מכשיר הקשר
לאחר חניית לילה בחלק האחורי של המטוס, ולאחר לילה נוסף של מסע בו ישנו חשופים לאיתני הטבע וכמעט קפאו למוות, החליטו השלושה להפסיק את המסע, לחזור לחלק האחורי של המטוס, לפרק ממנו את המצברים ולשאת אותם אל גוף המטוס – בתקווה להפעיל את מכשיר הקשר ולקרוא לעזרה. גם תוכנית זו ננטשה משהתברר שהמצברים כבדים מדי, ולא ניתן לשאת אותם במעלה ההר. לכן החליטו שעדיף לחזור לגוף המטוס, לפרק את מכשיר הקשר ולהביא אותו אל החלק האחורי. לאחר שפירקו את מכשיר הקשר יצאו השלושה בלוויית ניצול נוסף, חובב אלקטרוניקה, אל החלק האחורי של המטוס. אלא שלשם הפעלת מכשיר הקשר נדרש זרם חילופין, ולא הייתה להם כל דרך להמיר את הזרם הישר שהפיקו המצברים, כך שגם תוכנית זו נכשלה. הניצולים הבינו שכדי להינצל, על חלק מהם להגיע פיזית למקום מבטחים ולהזעיק עזרה לאחרים.
משלחת ההיחלצות והחילוץ
בטרם תצא משלחת ההיחלצות לדרכה, ידעו הניצולים כי ללא דרך להתגונן מהקור בלילות לא יצליחו חברי צוות המסע לשרוד אותו. בהנהגתו של הניצול קרליטוס פאאס רודריגז – בנו של האמן קרלוס פאאס וילארו – הצליחו הניצולים לתפור עבור צוות המסע שק שינה מאולתר מחומרים שנלקחו ממושבי המטוס. בזמן ההמתנה ליציאה מת ניצול נוסף, ובכך ירד מספר הניצולים ל-16.
ב-12 בדצמבר יצאו פראדו, ויסינטין וקאנסה למסע ההיחלצות. הפעם בחרו ללכת ישירות מערבה בהובלת פראדו, במעלה הר בגובה 4114 מטרים, בתקווה שמעבר לו מצוי אזור העמקים של צ'ילה. כשהגיעו לפסגה לאחר שלושה ימי מסע, התברר להם שמערבה להם יש הרים נוספים ולמעשה עליהם לעבור דרך ארוכה בהרבה משתכננו. קאנסה טען שהוא מבחין בדרך (שהייתה, למעשה, תוואי גאולוגי) באופק המזרחי ותכנן ללכת לשם, אולם בסופו של דבר החליט להמשיך מערבה עם פראדו. כדי שמלאי המזון יספיק לזמן הנוסף שנדרש, נשלח ויסינטין בחזרה אל גוף המטוס. את המסע בחזרה לגוף המטוס עשה ויסינטין במורד ההר על גבי מזחלת מאולתרת, וכך – את הדרך אותה עשה הלוך בשלושה ימים – הוא עשה בחזרה בשעה אחת. פראדו וקאנסה המשיכו לבדם מערבה לכוון מעבר שנראה בין ההרים.
לאחר מסע של שבוע נוסף הצליחו פראדו וקאנסה לעבור במעבר אותו ראו, והגיעו לנהר. הם המשיכו ללכת לאורכו וגילו סימני ציוויליזציה ראשונים – שרידי מחנה ועדר פרות.
בערב אותו יום התגלו השניים על ידי בוקר צ'ילאני שרכב על סוסו על הגדה הנגדית. בסך הכל, עד שהתגלו, ארך מסעם של פראדו וקאנסה עשרה ימים.
אף על פי שלא הצליחו ליצור קשר קולי ולהעביר לו את זהותם ומצבם, שיער הבוקר את שראה בעקבות שיחה באותו לילה עם ידיד שסיפר לו על פגישתו, מספר שבועות קודם לכן, עם האמן קרלוס פאאס וילארו שהשתתף בחיפושים אחר בנו.
למחרת היום יצא הבוקר בחזרה אל גדת הנהר כשבאמתחתו מזון עבור שני הניצולים על הגדה השנייה. הבוקר יידה אבן שעליה כרך נייר ועיפרון, ובעזרתם רשם פראדו את שאירע ואת הימצאותם של ניצולים באתר ההתרסקות, וזרק אותו בחזרה, אל הבוקר בצידו השני של הנהר. הבוקר קרא, סימן שהבין, ויצא על סוסו לחפש עזרה. לאחר שעות של רכיבה הגיעו הוא ובוקר נוסף שפגש בדרך לתחנת משטרה מקומית ויצרו קשר עם צבא צ'ילה. עוד לפני הגעת צבא צ'ילה פשטה השמועה על בואם של 2 ניצולים מהמטוס בכלי התקשורת של צ'ילה ועשרות עיתונאים הגיעו כדי לראיין את שני הניצולים.
למחרת היום – 22 בדצמבר 1972 – כשהם מלווים בפראדו כדי להדריך אותם, יצאו לכוון אתר ההתרסקות מסוקי צבא צ'ילה. עוד בבוקר אותו יום, בעזרת מכשיר הרדיו שמצאו במטוס, כבר ידעו הניצולים באתר ההתרסקות שפראדו וקאנסה הצליחו במסעם והזעיקו עזרה. מספר שעות לאחר מכן הגיעו מסוקי החילוץ לאתר ההתרסקות, תוך סיכון עצום. בשל תנאי מזג אוויר קשים, יכלו המסוקים לשאת רק מחצית מהניצולים; שאר הניצולים, מלווים בצוות מטפסי-הרים מנוסה שהגיע בצוות החילוץ, נשארו לישון בגוף המטוס לילה נוסף וחולצו בבוקר המחרת. כל הניצולים נלקחו לטיפול רפואי בסנטיאגו לטיפול בשברים, תת-תזונה, מחלת גבהים, כוויות קור, התייבשות וצפדינה שנגרמה ממחסור חמור בוויטמין C.
לאחר החילוץ
בתחילה הסתירו הניצולים את העובדה שניצלו בין השאר בזכות אכילת בשר הרוגי ההתרסקות; אך עד מהרה דלפו פרטים לתקשורת, וניצולי ההתרסקות קיימו מסיבת עיתונאים רשמית שבוע לאחר החילוץ וסיפרו את סיפור הישרדותם במלואו.
מספר שבועות לאחר האירוע שבו הניצולים לאתר ההתרסקות וקברו את חבריהם וקרוביהם שנהרגו. על הקבר הונח גל אבנים שבמרכזו צלב, והאתר הפך לאתר הנצחה להרוגי ההתרסקות. שאריות גוף המטוס הוצתו ונשרפו, כדי למנוע מסקרנים לסכן עצמם בניסיונות הגעה לאזור המסוכן.
ב-2002, במלאת 30 שנה לאירוע, השיקו ניצוליו אתר אינטרנט רשמי.
האירוע בתרבות
מספר ספרים, סרטי קולנוע וסרטי טלוויזיה הופקו בעקבות האירוע:
לואיס ל'אמור
לואיס ל'אמור (אנגלית: Louis L'Amour; 22 באפריל 1908 - 10 ביוני 1988) היה סופר אמריקאי פורה, שכתב עשרות רבות של ספרים. רבים מספריו עובדו לסרטי קולנוע. ספריו היו בעיקרם מערבונים, אף על פי של'אמור קרא להם "סיפורים היסטוריים מתקופת המערב הפרוע". בזמן מותו היו 101 עבודות שלו בדפוס: 86 ספרים, 14 סיפורים קצרים ועבודה לא-בדיונית אחת. ל'אמור נחשב לאחד מהסופרים הפופולריים ביותר בעולם וכנראה להיסטוריה הנוכחית.
דרך השמים
דרך השמים (באנגלית: Skyway) היה מתקן בדיסנילנד שבקליפורניה, ממלכת הקסם שבדיסניוורלד (בפלורידה) ובדיסנילנד שבטוקיו. מתקן זה היה מעלית גונדולה שהוביל מבקרים מארץ הפנטזיה לארץ המחר וכן בכיוון ההפוך.
לואיס ל'אמור
חייו
ל'אמור נולד וגדל בג'יימסטאון שבדקוטה הצפונית לאב וטרינר שהיה גם פוליטיקאי מקומי. מילדותו אהב לקרוא, בעיקר ספרי היסטוריה בדיוניים. הוא טען שהתחיל את לימודיו בבית הספר עם ידע רב יותר משל מוריו בנוגע למלחמות היסטוריות. לימודיו העצמיים והידע שצבר גרמו לו להשתעמם בבית הספר והוא עזב את לימודיו לאחר עשר שנות לימוד. מגיל זה עבד בעבודות מזדמנות. בטקסס עבד עם אדם בן שבעים ותשע שגודל על ידי האפאצ'ים ושלימד אותו שימוש בעשבי מרפא, צייד ועוד. בניו מקסיקו עבד קרוב לקברו של בילי הנער ושם הכיר כשלושים אקדוחנים לשעבר. בעת מלחמת העולם השנייה התגייס ל'אמור לצבא ארצות הברית, הוסמך כקצין והוכשר בבית הספר להשמדת טנקים. בשל גילו המבוגר, שהיה פוסל אותו משירות ביחידת שדה, עבר ל'אמור לשרת ביחידת אספקה ושימש כמפקד מחלקה ופלוגה בגדוד תדלוק כוחות שריון.
דרך השמים
היסטוריה
דרך השמים בדיסנילנד נפתחה ב -23 ביוני 1956. בשנת 1959 נבנה בדיסנלינד המתקן מזחלות מטרהורן. המתקן עמד בתוואי הגונדולה ועל מנת שלא להזיזה, נחצב ב"הר" מעבר בעבורה.
לואיס ל'אמור
חייו
יצירתו הראשונה הייתה שיר שהתפרסם בעיתון המקומי של ג'יימסטאון. ספרו הראשון על המערב הפרוע התפרסם ב 1940 ונקרא "Town No Guns Could Tame". ל'אמור כתב במהלך חייו 100 ספרים שנמכרו בכ־225 מיליון עותקים ותורגמו לעשרות שפות. רבים מספריו עובדו לסרטי קולנוע מצליחים.
דרך השמים
היסטוריה
אחד האירועים הקשורים למתקן היה ניסיון של מבקר לפתוח את דלת תא הגונדולה ולקפוץ ממנה. המבקר הצליח במעשהו אולם שרד את הנפילה לאחר שפגע בעץ בדרכו מטה.
המתקן בדיסנילנד נסגר בשנת 1994 בשל עייפות המתכת ובעקבות העלות הגבוהה שנדרשה להתקנת שיפורי הבטיחות. המנהרה דרך המטרהורן נסתמה לאחר סגירת המתקן.
לואיס ל'אמור
ביקורות ספרותיות
נטען כנגד ל'אמור שספריו אינם אחידים ועלילותיהם פרומות ונפתרות בצירופי מקרים. כשנשאל איזה ספר מספריו אהוב עליו אמר ל'אמור שבכל ספר מצא קטעים שאהב ואת החלקים שלא אהב שיפר בספרים הבאים.
לעומת המבקרים, קהל היעד של מיליוני קוראים בעולם הגיב בהתלהבות על ספריו הרבים, כפי שניתן לראות מהמספר העצום של ספריו שנמכר ברחבי העולם. ל'אמור עצמו ציין לא פעם את חוסר העקביות בביקורת כלפי ספרים היסטוריים. הוא ציין שישנה נטייה להמעיט בערכם של ספרים היסטוריים מתקופת המערב הפרוע ולראות בהם מערבונים זולים, לעומת ספרים דומים על תקופות אחרות, שזוכים להערכה כספרות היסטורית.
דרך השמים
היסטוריה
בממלכת הקסם נסגר המתקן בשנת 1999 אולם תחנותיו לא נהרסו עד אמצע 2016.
מונצה
מונצה (באיטלקית: Monza) היא עיר באיטליה, במחוז מילאנו שבלומברדיה, בירת נפת מונצה-בריאנצה. העיר שוכנת על נהר לאמברו, 15 ק"מ צפונית מזרחית למילאנו, שאליה היא מחוברת בכביש ובמסילת ברזל. מונצה היא פרבר של מילאנו והעיר השלישית בגודלה במחוז לומברדיה.
לואיס ל'אמור
פרסים
ל'אמור זכה ב-1982 במדליית הזהב של הקונגרס וב-1984 נשיא ארצות הברית רונלד רייגן העניק לו את מדליית החירות הנשיאותית. ב־1972 זכה בתואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת ג'יימסטאון כהכרה בתרומתו הספרותית והחברתית.
דרך השמים
נתוני המתקן
{{שלושה טורים|
מונצה
מונצה ידועה בתעשייתה, המייצרת כובעי לבד, שטיחים, רהיטים, זכוכית, צבעים, מוצרי פלסטיק וטקסטיל. מדי שנה בחודש ספטמבר נערך בה הגרנד פרי האיטלקי, אחד מהוותיקים והקבועים שבמרוצי סבב הפורמולה 1. מטה קבוצת הפורמולה 1 סקודריה פרארי נמצא במונצה וגם קבוצת העבר אלפא רומיאו קבעה בה את ביתה. במונצה נמצא גם הפארק המגודר הגדול ביותר באירופה, ששטחו כ-7,000 דונמים ובתוכו עובר מסלול המרוצים המפורסם.
לואיס ל'אמור
פרסים
ל'אמור נפטר מסרטן הריאות ב־10 ביוני 1988 ונקבר בגליינדל שבקליפורניה.
מונצה
במונצה יש קתדרלה מהמאה ה-6, שהורחבה ושופצה במאה ה-13, ובה שמור כתר הברזל המפורסם של מלכי לומברדיה.
ביוני 2004 הפכה מונצה לבירתה הרשמית של פרובינציית מונצה ובריאנצה.
נמל התעופה זלצבורג
נמל התעופה זלצבורג (Salzburg Airport W. A. Mozart) הוא נמל התעופה השני בגודלו באוסטריה. הנמל משרת את העיר זלצבורג ומשמש גם כצורת הגעה לאתרי הסקי הגדולים באזור. הנמל נקרא על שם המלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט, וממוקם כ-3.1 ק"מ ממרכז העיר זלצבורג.
נמל התעופה משרת למעלה מ-30 חברות תעופה, שרבות מהן מפעילות ממנו טיסות שכר. פועלים ממנו קווי תעופה לכל רחבי אירופה וכן לרוסיה ולטורקיה.
טיסות לישראל וממנה
סאן דור מפעילה 2 טיסות שבועיות בין הנמל לתל אביב.
טרמינלים
בנמל התעופה שני טרמינלים:
תחבורה אל הנמל וממנו
נמל התעופה ממוקם כ-3 ק"מ ממרכז העיר. קווי הטרוליבוס 2 ו-10, בעלי תדירות של 10 דקות, מתחברים את הנמל לשאר מערכת התחבורה הציבורית של זלצבורג. התחנה המרכזית נמצאת במרחק נסיעה של כ-25 דקות והעיר הפנימית במרחק של כ-30 דקות.
BlackArch
בלאק ארץ' (אנגלית: BlackArch, "קשת שחורה") היא הפצת גנו/לינוקס, נגזרת של Arch, המיועדת לבדיקות חדירה ולזיהוי פלילי דיגיטלי.
היא פותחה על ידי איבן טייטלמן (Evan Teitelman) ומאז, מתוחזקת על ידי צוות מפתחים נוסף. הגרסה האחרונה שוחררה ב-16 באוגוסט 2021.
ההפצה ניתנת להורדה בגרסת 64 ביט, גרסת תמונה להרצה אוטומטית על מכונה וירטואלית, גרסת ARM ובגרסת לייב הניתנת לשימוש ללא התקנתה על הדיסק הקשיח.
ההפצה מגיעה עם 7 סביבות עבודה שונות ביניהם: Awesone, Openbox, I3-wm, Dwm, Fluxbox, Wmii, Spectrwm.
המערכת מופצת כשעליה מותקנות מראש מעל ל-1900 תוכניות וכלים כגון: סורק הפגיעויות Armitage, סורק יישומי האינטרט Burp Suite, רחרחן Wireshark, סורק פגיעויות במסדי הנתונים Sqlmap, כלי Metasploit ועוד. כמו כן ניתן להוסיף עוד מגוון רחב של תוכנות וכלים אל ההפצה.
בנוסף ניתנת האפשרות להתקין את מגוון הכלים הרחב של המערכת על כל הפצה על בסיס Arch Linux וכמו כן כמובן על Arch Linux עצמו.
Cola (שיר)
Cola (בעברית: קולה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, מתוך המיני-אלבום השלישי שלה, Paradise. השיר יצא לאור ב-9 בנובמבר 2012, על ידי חברות התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ ופולידור רקורדס.
השיר הגיע למקום ה-22 במצעד שירי הרוק, וה-120 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לנה דל ריי, ביחד עם ריק נואלס, הולחן על ידה והופק על ידי נואלס וקיי די. אף על פי שלא יצא כסינגל, הצליח השיר להיכנס אל המצעדים שבארצות הברית, צרפת, אירלנד, ובריטניה. הקליפ הלא-רשמי של השיר הצליח לצבור למעלה מ-10 מיליון צפיות ביוטיוב.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-60 מיליון השמעות.
החלטה 971 של מועצת הביטחון של האו"ם
החלטה 971 של מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, התקבלה פה אחד ב-12 בינואר 1995, לאחר אישור מחדש של החלטות 849 (1993), 854 (1993), 858 (1993), 876 (1993), 881 (1993), 892 (199493) 901 (1994), 906 (1994), 934 (1994) ו-937 (1994), המועצה האריכה את משימת כוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה (UNOMIG) עד ל-15 במאי 1995.
מועצת הביטחון אישרה מחדש את הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של גאורגיה ואת זכות השיבה של כל הפליטים, עליהם הוסכם בין הצדדים. הצדדים נקראו שלא לנקוט בפעולות חד-צדדיות שיעכבו את התהליך המדיני. היה חוסר התקדמות בהסדר שלום כולל וחזרה איטית של פליטים. בהקשר זה נקראו הצדדים לפעול להסדר, במיוחד בנושא מעמדה המדיני של אבחזיה. המועצה הביעה את שביעות רצונה משיתוף הפעולה בין כוח השקיפים של האו"ם לכוח שמירת השלום של חבר העמים (CIS).
לאחר הארכת המנדט של ה-UNOMIG עד 15 במאי 1995, התבקש המזכיר הכללי בוטרוס בוטרוס ראלי לדווח על המצב באבחזיה ובגאורגיה תוך חודשיים מקבלת ההחלטה. שני הצדדים, במיוחד הצד האבחזי, נקראו לעמוד בהתחייבויותיהם בנוגע לפליטים ועקורים. המזכ"ל התבקש לשתף פעולה עם כוח שמירת השלום של חבר העמים בנקיטת צעדים נוספים להבטחת החזרת פליטים ועקורים, בעוד המדינות החברות נקראו לתרום לקרן שהוקמה בהסכם הפסקת האש והפרדת כוחות.
המכשף: מקור הדם
רקע עלילתי
עלילת המיני-סדרה עתידה להתרחש בעולמם של האלפים, 1,200 שנה קודם לאירועי "המכשף", ולגולל את סיפור יצירתו של אב הטיפוס הראשון לדמותו של "המכשף" – צייד מפלצות שניחן ביכולות מוגברות, ואת האירועים שהובילו ל"התלכדות"; אירוע קטליסטי במהלכו עולמותיהם של בני האדם, המפלצות והאלפים התמזגו והפכו לאחד.
פיתוח
פיתוחה והפקתה של המיני-סדרה הוכרזה לראשונה על ידי נטפליקס במהלך כנס "קומיק-קון בבית", שנערך וירטואלית בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
ליהוק
ב–25 בינואר 2021, נמסר על ליהוקה של ג'ודי טרנר-סמית' לתפקיד ראשי בגילום דמותה של אייל. עם זאת, באפריל 2021, נמסר כי טרנר-סמית' עזבה את הפקת הסדרה בעקבות בעיות בלוח הזמנים שלה, שנוצרו בעקבות דחיית צילומי המיני-סדרה לאור התפרצות מגפת הקורונה. ב-26 במרץ 2021, נמסר כי לורנס או'פוראיין לוהק לתפקיד ראשי בדמותו של פיאל. בתחילת יולי 2021, נמסר כי מישל יאו לוהקה לגילום דמותה של סקיאן. ב-8 ביולי 2021, נמסר על ליהוקה של סופיה בראון, שתחליף את טרנר-סמית' בתפקיד.
צילומים
צילומי המיני-סדרה החלו באוגוסט 2021.
מארק האדון
מארק הַאדוֹן (באנגלית: Mark Haddon; נולד ב-26 בספטמבר 1962) הוא סופר, מאייר ותסריטאי בריטי; מחברו של הרומן המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה שתורגם לשפות רבות, זכה בפרסים ואף עובד למחזה בתיאטרון.
חייו
האדון נולד בנורת'האמפטון ולמד בבית הספר אַפינגהָם ובמרטון קולג' של אוניברסיטת אוקספורד. לאחר לימודי ספרות באוקספורד ובאדינבורו עבד האדון עם ילדים ומבוגרים מוגבלים. הוא זכה ב"פרס ספר השנה של וויטברד" בשנת 2003 על ספרו "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה", ספר המציג באופן ריאליסטי איך זה להיות נער הלוקה בתסמונת אספרגר. על פי ריאיון עם הסופר ב-"Powells.com", זה היה הספר הראשון שהאדון כתב עבור הקהל הבוגר; הוא הופתע כאשר המו"ל שלו הציע לשווק אותו עבור קהל המבוגרים והילדים כאחד.
האדון אייר לעיתונות האנגלית, כתב תסריטים, ובהם תסריט עבור גרסת הטלוויזיה של ה-BBC של סיפורו של ריימונד בריגס "פונגוס השד" ששודר בערוץ BBC1 בשנת 2004. הוא פרסם שמונה-עשר ספרי ילדים.
מארק האדון הוא צמחוני ומתאר את עצמו כאתאיסט נוקשה. הוא נשוי לד"ר סוֹס אלטיס, בוגרת מכללת ברייסנוז שבאוקספורד. השניים מתגוררים עם שני ילדיהם באוקספורד.
בפברואר 2015 פורסם בעיתון "הגרדיאן" הבריטי מכתב המכריז על החרמה של ישראל מבחינה תרבותית ומקצועית ומשווה את ישראל למדינת האפרטהייד שהייתה בדרום אפריקה, על המכתב חתמו מאות אמנים בריטים מכל תחומי האומנויות, מארק האדון נמנה בין החותמים המפורסמים.
ספריו
ספרים שחיבר האדון וראו אור בעברית:
I Can Lose My Heart Tonight
I Can Lose My Heart Tonight (בעברית: אני יכולה להפסיד את ליבי הלילה) הוא סינגל הבכורה שהוקלט על ידי הזמרת ההולנדית סי. סי. קאץ', מתוך אלבום הבכורה שלה, Catch the Catch. השיר יצא לאור ב-31 ביולי 1985, על ידי חברות התקליטים הנסה רקורדס ואריולה רקורדס, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום השביעי במצעד השירים שבספרד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והופק על ידי דיטר בוהלן, איתו שיתפה פעולה סי. סי. קאץ' במהלך רוב הוצאת אלבומי האולפן והסינגלים שלה. במקור, נועד השיר עבור הצמד בו חבר דיטר, מודרן טוקינג אך הוחלט לבסוף לתת את השיר לקאץ' במטרה שתוציא אותו כסינגל הבכורה שלה.
בשנת 1985, ביצעה הזמרת מרי רוס את השיר, תוך שהוציאה כסינגל בשפה הגרמנית בשם, "Keine Träne tut mir leid".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה ליוטיוב ב-28 במרץ 2013. בקליפ, ניתן לראות את סי. סי. קאץ' שרה את השיר תוך שאורות בצבעים כחולים וסגולים מאירים עליה. הקליפ צבר למעלה מ-5 מיליון צפיות. ההופעה של קאץ' עם השיר שעלתה ליוטיוב בדצמבר 2009, צברה למעלה מ-25 מיליון צפיות.
בנובמבר 2014, עלה האלבום עצמו ליוטיוב ובתוכו גם השיר, תוך שהוא הצליח לצבור למעלה מ-19 מיליון צפיות. הופעה נוספת של קאץ' עם השיר צברה קרוב ל-4 מיליון צפיות.
פיראס נסאר
פיראס נסאר (בערבית: فراس نصار, תעתיק: פראס נצאר; נולד ב-29 בינואר 1993) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ערבי-ישראלי. מוכר בזכות גילומו את נידאל עוודאללה "אל מקדסי" בסדרת הטלוויזיה "פאודה".
ביוגרפיה
נסאר נולד וגדל בנצרת, למשפחה ערבית-נוצרית. בגיל צעיר החל לשחק תפקידי אורח בתיאטרון.
בשנת 2013 החל ללמוד במסלול התלת-שנתי בבית ספר למשחק על שם ניסן נתיב, שם סיים את לימודיו בשנת 2016.
בשנת 2014 גילם את ג'מאל/ג'ימי בסרטו של ערן ריקליס "ערבים רוקדים" על פי תסריט של סייד קשוע.
בשנת 2017 קיבל את תפקידו המשמעותי הראשון בסדרת המתח המצליחה "פאודה" כשהצטרף לעונה השנייה וגילם את המחבל הבכיר נידאל עוודאללה המכונה אל-מקדסי.
ב-2017 החל לשחק בתיאטרון גשר במחזה "במנהרה" מאת רועי חן ובבימויו של עירד רובינשטיין את אחד משלושת התפקידים הראשיים: החמאסניק הישאם. ההצגה רצה במשך יותר מ-200 הופעות בארץ ובניו יורק בין היתר.
באותה שנה שיחק בסרטי הקולנוע "נדיה (שם זמני)" של טובה אשר, "לא פה, לא שם" של מייסלון חמוד ו-"פוקסטרוט" זוכה 8 פרסי אופיר של שמוליק מעוז.
ב-2018 החל לשחק בתיאטרון גשר במחזה "רודף העפיפונים" מאת מתיו ספנגלר על פי חאלד חוסייני בבימויו של נועם שמואל בתפקיד עסאף.
באותה שנה החל לשחק באותו תיאטרון במחזה "מקבת גרסה ללא מילים" בתפקיד מקבת', במקביל לאבי אזולאי.
ב-2019 הצטרף לעונה השלישית בסדרת המתח "בתולות" ב-HOT3, שם גילם את מוראד.
בשנת 2020 שיחק לצד למיס עמאר ומונא חוא בסרט "בין גן עדן לאדמה" בבימויה של הבמאית הפלסטינית נג'ווא נג'אר, ונאסר אף זכה בפרס על תפקידו.
בשנת 2021 החל לגלם דמות ראשית בסדרת המדע בדיוני האמריקאית "פלישה" שיצר סיימון קינברג לרשת אפל TV פלוס.
בשנת 2023 שיחק בעונה השנייה של סדרת המתח "השוטרים"
נסאר מתגורר בתל אביב-יפו.
אאכן
אָאכֵן (בגרמנית: Aachen, ; בניב הריפוארי המקומי: Oche, אוֹכֶה; בצרפתית: Aix-la-Chapelle, אֶקְס-לַה-שַׁאפֵּל) היא עיר בגרמניה, במדינת נורדריין-וסטפאליה, השוכנת על הגבול עם הולנד ועם בלגיה. העיר היא בירת מחוז אאכן.
אאכן היא העיר הגרמנית המערבית ביותר. בעיר מתגוררים כ-260,000 תושבים, מתוכם כ-40,000 סטודנטים. בעיר נמצאת האוניברסיטה הטכנית של חבל הריין-וסטפאליה (RWTH), שנוסדה ב-1870, והיא אחד ממוסדות הטכנולוגיה הטובים בגרמניה. עם הזמן קמו סביב האוניברסיטה בית חולים ותעשיות תוכנה ומחשבים.
אאכן התפתחה מתוך יישוב ואתר מרחצאות רומי שברבות הימים הפך למקום המושב המועדף של קרל הגדול. בשנים 1531–936 בעיר זו הוכתרו 31 קיסרים של האימפריה הרומית הקדושה כמלכי גרמניה או של מלכי הגרמנים.
שרן
{{פירושונים|
אאכן
העיר היא מרכז לאזור של תעשיית הפחם. מדרום לה מתחיל הפארק הלאומי אייפל.
שרן
ראו גם
}}
אאכן
השם
העיר אאכן חייבת את שמה למעיינות המינרליים החמים שלה, שמשכו לכאן מתיישבים עוד בתקופה הנאוליטית. מקור שם העיר Aachen הוא במילה הלטינית Aquae שמשמעותה "מים". הרומאים קראו למקום Aquae granni - "מי גראנוס", על שמו של גראנוס, אל קלטי של הבריאות שפולחנו התנהל במעיינות החמים או נקשר להפולחן של אפולו "גראנוס" המושפע מהמסורת הקלטית. גם היום באיטלקית שם העיר הוא Aquisgrana ובספרדית Aquisgrán ובפולנית Akwizgran. המילה הלטינית Aquae המקורית הפכה בצרפתית ל"Aix", מילה המופיעה בכמה שמות של ערים בצרפת. בימי המלך הפרנקי פפין הגוץ נקרא היישוב Axis villa. אחרי שקרל הגדול הקים כאן כנסייה נקראה בצרפתית "אקס-לה-שאפל" -Aix-la-Chapelle Z (שבה Chapelle משמעותה קפלה, כנסייה). גם בניבים דרום גרמניים ובשפה הגרמנית העילית העתיקה קיימות מילים דומות ל-aquae הלטיני ושמשמעותן "מים", "זרם" או "נהר".
היסטוריה
באאכן מחצבה מהעידן הנאוליתי, המעידה על התיישבות ותיקה מאוד של אנשים במקום. המעיינות החמים בעיר ידועים עוד מימי הרומאים, ויש בה מרחצאות רומיים שעדיין פעילים. נראה שהיישוב במקום היה רציף תקופה ארוכה מאוד – ישנו תיעוד שלפיו בשנת 768 ביקר במקום קרל הגדול, והוא מצא חן בעיניו עד שלאחר 20 שנה החל לבנות בו ארמון. הקתדרלה של אאכן שנבנתה ב-796 הייתה במקור הכנסייה של ארמון זה. קרל הגדול התגורר בארמון בתקופת החורף משנת 800 ועד מותו ב-814. הוא נקבר בכנסייה וקברו נמצא גם היום בתוך הקתדרלה, כמו גם קברו של אוטו השלישי.
בשנת 936 הוכתר באאכן אוטו הראשון לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. כל הקיסרים שבאו ב-600 השנים הבאות הוכתרו אף הם באאכן. הקיסר האחרון שהוכתר היה פרדיננד הראשון ב-1531.
בימי הביניים הייתה אאכן אחת הערים הגדולות ביותר באימפריה. אחרי מלחמת שלושים השנים פחתה חשיבותה של העיר והיא הייתה בעיקר למרכז מקומי, אם כי נחתמו בה מספר בריתות חשובות.
בשנת 1748 נחתם באאכן הסכם אקס-לה-שאפל בתום מלחמת הירושה האוסטרית. ב-1804 ביקר בעיר נפוליאון בונפרטה כהקדמה להכתרתו כ"קיסר הצרפתים" בקתדרלת נוטרדאם בפריז.
ב-1880 הייתה אוכלוסיית העיר 80,000 איש. כמה מסילות רכבת ראשיות עברו בעיר, והיא הפכה למרכז, שבו ייצרו ברזל לפסי רכבת, מחטים, כפתורים, טבק ובגדי צמר ומשי.
הקתדרלה היא האטרקציה ההיסטורית העיקרית של העיר בימינו. לאחר בנייתה הייתה במשך 400 שנה הקתדרלה הגבוהה ביותר מצפון להרי האלפים. כיום היא מוגדרת על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
יהודי אאכן
בתעודות היסטוריות שונות מוזכר יהודי בשם יצחק שבשנת 802 ליווה את שגריר הקיסר קארל הגדול אל הארון א-רשיד. באותה תקופה הייתה התיישבות יהודית דלה בפאתי העיר.
בתחילת מאה ה-9 הזמין המלך קארל סוחרים יהודים להתיישב באזור שלטונו, והמקום הראשון היה עיר המלוכה אאכן.
במאורעות תתנ"ו, בעת מסע הצלב הראשון, ניצלה עיר זו מהפרעות, והבישוף של אאכן, שתיאוריו מקובלים בדרך כלל על היסטוריונים, תיאר את הרציחות כפעולה של אספסוף אשר פעל ממניעי שנאה שאינם בהכרח קשורים לאדיקות הדתית.
בליל הבדולח שרפו הנאצים את בית הכנסת הגדול באאכן ובתי כנסת נוספים. פרעות אלו מתועדות בימינו באתר הספרייה היהודית המקוונת, וכן באתר "בית אשכנז".
לא נמצאו נתונים מסודרים על מספר היהודים, בתי הספר, המקוואות ומוסדות הדת יהודיים בעיר, ולא על גורלם, בשנות השואה. קהילת יהודי אאכן הייתה בזמנו קהילה גדולה ומשגשגת. שיעור התבוללות היהודים היה גדול. כך גם נמצא בתיעוד משפחות, בעיון בשמות משפחה בספר טלפונים לפני המלחמה, וכן עולה מעדויות של צאצאי יהודי אאכן ששרדו. בתיעוד אישי של ניצולת שואה אדל גלזר, ביום ו' בניסן ה'תש"ד (24 במרץ 1942) נשלחו 2,200 יהודים מהגטו באיזביצא למחנה ההשמדה בלז'ץ, על מנת לפנות מקום להגעתם של שני משלוחים בני כ-1,000 יהודים למחרת. המשלוח הראשון היה בעיקרו מהעיר אאכן.
לאו בלך, המנצח ממוצא יהודי של תזמורת ברלין עד לשלטון הנאצי, היה יליד העיר אאכן. המנצח הרברט פון קאראיין, שבתחילת מלחמת העולם השנייה היה המנצח האהוד על היטלר, החל את דרכו בתזמורת הפילהרמונית של אאכן, בהחלפת אישים שסולקו מתפקידם עקב היותם יהודים או "אוהדי יהודים".
עם סיום המלחמה התפרסם החייל היהודי-פולני (כיום בארצות הברית) מקס פוקס כחזן הנושא את התפילה הרשמית והחופשית הראשונה תחת שלטון הצבא האמריקני.
בשנת 1954 מנתה קהילת יהודי אאכן 104 יהודים, וזו טיפלה ב-46 בתי עלמין בתחומה. הקהילה פנתה לקבלת פיצויים באופן עצמאי מממשלת גרמניה המערבית כנפגעי המשטר הנאצי.
בשנת 1995 נבנה בית הכנסת מחדש במתכונתו המקורית, בעת כהונתו של ראש העיר יורגן לינדן. כיום הרחוב שבו עמד בית הכנסת נקרא "Synagogeplatzstrasse", כלומר רחוב כיכר בית הכנסת.
ב-1 בספטמבר 1997 ניתן "פרס השלום של העיר אאכן" לאורי אבנרי, הפעיל הליברלי מישראל.
בשנת 2002 יצרה האמנית זויה צ'רקסקי את הגדה של פסח של אאכן, בעת שהותה בעיר במסגרת חילופי אומנים.
ביולי 2004 נערכה ועידה בין-דתית שכללה בנוסף לנוצרים ומוסלמים גם משלחת גדולה של אנשי דת יהודים.
ב-23 באפריל 2010 נערך אחד מאחרוני המשפטים נגד הנאצים בעיר אאכן.
דמוגרפיה
לפי השנתון 2015 חיו באאכן 253,945 תושבים, מתוכם 122,032 נשים ו-131,913 גברים. d. בשנת 2012 שיעור המובטלים היה 9.7%. בסוף שנת 2009 13.6% מהתושבים היו ילידי חו"ל. חלק משמעותי מהתושבים הזרים הם סטודנטים במוסדות החינוך של העיר, הידועים בעולם.
בשנת 1855 מנתה העיר מעל 50,000 תושבים.ב-1890 מספרם עלה על 100,000 ונכנסה לרשימת הערים הגדולות. כעבור שנים אחדות התאחדה אאכן עם העיר בורטשייד השכנה והפכה למרכז מחוז. כיום אאכן היא בירת האזור העירוני אאכן. בשנת 1972 בעקבות איחוד העיר עם יישובים נוספים בסביבה התווספו לאוכלוסייתה עוד 63,000 אנשים ומספר תושביה הגיע מ-177,000 ל-240,000. ב-2003 עקב הטלת מס על דירה שנייה הרבה סטודנטים בחרו לגור בעיר ואוכלוסיית העיר ידעה עלייה נוספת.
הניב המקומי
הניב המקומי של תושבי העיר Das Aachener Platt או אכר Öcher שייך לניבים הריפואריים.
העיר בימינו
אאכן היא כיום מרכז תעשייתי וצומת רכבות ראשי. עם איחוד אירופה, ובעיקר עם הקמת גוש האירו, חוזק מעמדה של אאכן כעיר בינלאומית, וזאת בשל היותה עיר גבול לשלוש מדינות אירופאיות: גרמניה, הולנד ובלגיה.
באאכן חמש אוניברסיטאות עיקריות:
בעיר אתרים היסטוריים רבים, מוזיאונים, חלקים מהחומה שהקיפה את העיר בעבר ומעיינות חמים טבעיים. אחד המעיינות, Carolus-Therme, הוא מהמעיינות המודרניים ביותר באירופה. המים שזורמים בו הם מי מעיינות טבעיים.
מאז 1950 מעניקה העיר מדי שנה את "פרס קרל הגדול" לאדם שתרם משמעותית לאיחוד אירופה. בנוסף מארחת אאכן את אליפות העולם ברכיבה על סוסים באצטדיון CHIO. היא נמצאת ברשימת 200 הערים הפופולריות באירופה. אאכן של ימינו היא עיר מודרנית ופתוחה לעולם מבחינה פוליטית ותעשייתית. בזכות שיתוף פעולה של האוניברסיטאות והתעשייה ישנם בה סניפים של חברות כגון אריקסון, פורד, פיליפס, טקדה, מיקרוסופט ועוד. משנת 1985 נוצרו בה כ-10,000 מקומות עבודה חדשים.
רוריק
רוריק (ברוסית: Рюрик, בנורדית: Rørik) היה שליט נובגורוד משנת 862 עד פטירתו בשנת 879. רוריק הוא המייסד של שושלת רוריק, ששלטה בשטחים שהיום הם רוסיה האירופית וחלקים מאוקראינה ובלארוס, במשך יותר משבע מאות שנים.
בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה מהמאה ה-12, רוריק הוזמן להיות מנהיג נובגורד על ידי התושבים המקומיים במטרה להפסיק מלחמות פנימיות. הוא בא בראש קבוצה גדולה שכללה גם את שני אחיו. האחים, טרובור וסינאוס קבלו תחת שליטתם אזורים בסביבת בלואוזרו ואיזבורסק. לאחר פטירתם, גם שטחים אלו הועברו לשליטת רוריק. רוריק התחתן עם אישה ממוצא סקנדינבי בשם אפנדה (Efanda). בנם, איגור, נסיך קייב היה בהמשך השליט של רוס של קייב. רוריק נפטר בשנת 879 והשליטה על השטחים עברה לאולג מנובגורוד שהיה קרוב משפחתו.
על שמו של רוריק נקראה סיירת משוריינת אשר פעלה בעיקר בצי הבלטי הרוסי במלחמת העולם הראשונה.
סברות באשר למוצאו
קיימת אי-בהירות לגבי מוצאו של רוריק. בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה רוריק יסד ישוב באזור לדוגה. חפירות ארכאולוגיות שבוצעו במאה ה-20 מראות שישוב זה היה קיים כבר במחצית המאה ה-8 ומיושב על ידי תושבים ממוצא שוודי.
נכון להיום קיימות שתי תאוריות עיקריות לגבי מוצאו. האחת מדברת על מוצאו הסקנדינבי והשנייה על מוצאו הסלבי, ייתכן משבטים סלביים שגרו באותה תקופה באזור מקלנבורג. בנוסף לכך, ישנם היסטוריונים הטוענים כי הוא דמות מיתולוגית בלבד.
לגבי אחיו של רוריק, קיימת תאוריה שהם לא היו קיימים כלל. חלק מהיסטוריונים סבורים כי סינאוס הוא למעשה "משפחה" (sine hus בשוודית) וטרובור הוא "צוות נאמן" (thru varing בשוודית). כלומר, הכוונה הייתה שרוריק בא לנובגורוד עם המשפחה (שכללה גם אולג מנובגורוד) וצוות נאמן של לוחמים.
גביע הזהב 2021
גביע הזהב של CONCACAF ב-2021 הוא הטורניר ה-16 של גביע הזהב ("גולד קאפ") והמהדורה ה-26 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. הטורניר נערך בארצות הברית בין ה-10 ביולי ל-1 באוגוסט 2021, בניהול CONCACAF, הגוף המנהל של הכדורגל הצפון-אמריקני. הזוכה בטורניר היא נבחרת ארצות הברית שניצחה בגמר את האלופה היוצאת, נבחרת מקסיקו בתוצאה 1-0 לאחר הארכה.
פרסים
אלו השחקנים שנבחרו לנבחרת התחרות.
היהודים האדומים
היהודים האדומים או היהודים האדמונים, (בגרמנית: Rote Juden, ביידיש: רוטן יודן או רויטע יידעלעך) הם דמויות אגדיות של יהודים החיים בארץ רחוקה. הם לוחמים עזים הכלואים מאחורי מכשול בלתי עביר עד לאחרית הימים. הם נזכרים באגדות מקומיות בקרב נוצרים ובקרב יהודים בגרמניה בימי הביניים, ובקרב יהודי מזרח אירופה במאות ה 19–20. בחלק מהמקורות הם מופיעים ככינוי לעשרת השבטים האבודים. הם מוזכרים בתיאורים אפוקליפטיים של קץ העולם וגאולה.
האגדות על היהודים האדומים בקרב הנוצרים
היהודים האדומים מופיעים לראשונה בטקסטים בגרמנית מקומית מן המחצית השנייה של המאה ה-13. המקור הידוע המוקדם ביותר שהם נזכרים בו הוא שירה אפית חצרונית משנת 1270 בשם Der Jüngere Titurel. היהודים האדומים מתוארים בה כעם פראי החי בקצווי אסיה. הם, כלואים על ידי ההרים הנקראים גוג ומגוג מצד אחד, ומהצד השני סוגר עליהם נהר שמימיו זורקים אבנים לשמים ללא הרף. אם יצליחו לצאת משם הם ימיטו חורבן על העולם הנוצרי והאלילי כאחד. גרסאות שונות של אגדה זו היו נפוצות באירופה בימי הביניים. האגדה משלבת בין שלשה מקורות: האגדות היהודיות על עשרת השבטים, האגדות האפוקליפטיות על גוג ומגוג שמקורן בספר יחזקאל ובחזון יוחנן, והאגדה המסופרת ברומן אלכסנדר, על החומה שבנה אלכסנדר הגדול בהרי הקווקז כדי לכלוא שם עמים פראיים שהיו אויבי האנושות. האגדות המתארות את עשרת השבטים כלוחמים עזים שיפרצו מכלאם באחרית הימים ניזונו מסיפורי אלדד הדני, מסיפורי מסעותיו של סיר ג'ון מנדוויל ומהאגדות על המלכות הנוצרית של פרסטר ג'ון.
בגרסאות הרבות שהיו לאגדה זו באירופה העמים הכלואים הם גוג ומגוג ועשרת השבטים האבודים. השם "יהודים אדומים" ככינוי לעשרת השבטים מופיע רק בגרמנית מקומית. ורק בחלק מן המקורות הכתובים, אך לדעת Andrew Colin Gow ו Rebekka Voss כינוי זה היה נפוץ בגרמניה עד המאה ה-17, בוודאי במסורת האוראלית בקרב יהודים ובקרב נוצרים כאחד.
יש מספר הסברים לייחוס הצבע האדום ליהודים הכלואים בקצה העולם. אחד מהם הוא הטיעון שבאירופה בימי הביניים הצבע האדום סימל תכונות שליליות ומסוכנות. בעלי שיער אדום, שהם תמיד מיעוט באוכלוסייה, תוארו כזדוניים או מסוכנים. ביצירות אמנות נצבעו אויבי הנצרות, במקרים רבים, בצבע אדום. כך יהודה איש קריות תואר כבעל שיער וזקן אדומים. הסבר אחר לצבע האדום נמצא אולי בסיפורים של אלדד הדני, שהיו מוכרים גם בקרב הנוצרים, בהם מתוארים עשרת השבטים כלובשי בגדי שני מפוארים. מקור אפשרי אחר לייחוס הצבע האדום ליהודים הוא בדמויותיהם של יעקב ועשיו (בראשית כ"ה, כ"ז). עשיו, שתואר כמי שנולד "אדמוני", היה הבכור, אך יעקב אחיו זכה בברכת יצחק ובבכורה. על פי הסיפור המקראי יעקב הוא ישראל, העם הנבחר על ידי אלוהים ואילו עשיו מזוהה עם אדום ("וישב עשיו בהר שעיר עשיו הוא אדום (שם, פרק ל"ו 6–8). בסיפורי התנ"ך האדומים היו אויבי עם ישראל. לאחר חורבן בית שני כונתה האימפריה הרומית בשם אדום, ולאחר המאה הרביעית הוצמד הכינוי אדום לכנסייה ולנצרות. אך לעומת הסיפר היהודי טענה הכנסייה שהנצרות היא "ישראל שברוח" והיא הדת שנבחרה על ידי האלהים במקום היהדות. וכך נוצרה מסורת פרשנית שזיהתה את היהדות עם עשיו – הבן האדמוני הדחוי, וזיהתה את הנצרות עם יעקב. היהודים האדומים היו ישות מציאותית לגמרי בעיני נוצרים ויהודים בימי הביניים. הם לא נחשבו ליצורי דמיון, כשם שהאמונות האפוקליפטית בקץ העולם ובגאולה נתפסו כוודאות מוחלטת שתתממש בקרוב, בעיקר בזמנים של תסיסה דתית והתעוררות משיחית. יהודים האדומים נחשבו כלוחמים שיצטרפו לכוחות ממשיים הבאים מן המזרח כדי לכבוש את אירופה הנוצרית ולהחריבה. בימי הביניים היו שתארו אותם כחלק מצבאות המונגולים, ובמאות ה-15–17 כמי שיסייעו לטורקים העות'מאנים לכבוש את אירופה. עדות לממשות שיוחסה להם אפשר למצוא במפות של העולם מימי הביניים ומראשית העת החדשה שבהן מתוארים העמים הפראיים – עשרת השבטים, גוג ומגוג או יהודים אדומים, הכלואים מאחורי הרים או חומה או מאחורי הסמבטיון. הדימוי של היהודים האדומים, כמו של גוג ומגוג ועשרת השבטים, ניזון מהפחדים שנפוצו בימי הביניים מפני העמים הלא נודעים השוכנים אי-שם בקצווי תבל. גם הם תוארו כמפלצתיים, שונאי אדם ואפילו קניבלים. דימויים דמוניים אלה חברו לשנאת היהודים שהתגברה בימי הביניים המאוחרים בגרמניה כאשר בתקופה של מגפת המוות השחור הואשמו היהודים בהרעלת בארות. ככל הנראה נעלמה האמונה ביהודים האדומים בקרב נוצרים בגרמניה ב-1600 לערך.
האגדות על היהודים האדומים בקרב היהודים
ככל הנראה האגדות על היהודים האדומים הגיעו אל היהודים בגרמניה מהסביבה הנוצרית. אך במקום התכונות השליליות שיחסו להם הנוצרים הם הפכו לדמויות חיוביות. בין אם זוהו כעשרת השבטים או כחלק מהם, הם תוארו כלוחמים יהודים גאים ושומרי מצוות שיבואו יום אחד לעזרת בני עמם הסובלים בגלויות. האגדות עליהם הושפעו בוודאי מסיפורי אלדד הדני שהיו נפוצים מאוד. נראה שאת הכינוי "אדומים" ייחסו גם היהודים למקור מקראי, אך לא לעשיו אלא לדמותו של דוד המלך שעליו נאמר שהיה "אדמוני עם יפה עיניים וטוב ראי" (שמואל א' פרק ט"ז 12). תיאורו של דוד "אדמוני עם יפה מראה" חוזר פעם נוספת בסיפור העימות שלו עם גוליית. דוד הוא אמנם נער צעיר אך הוא אמיץ ומצליח לנצח את הבריון הפלשתי (שמואל א' פרק י"ז 41–56). עדות לקשר בין סיפור דוד וגולית למסורת על היהודים האדומים בקרב יהודי גרמניה ניתן למצוא באחת הגרסאות לאגדה שהייתה נפוצה מאוד, הנקראת "מעשה אקדמות" ומופיעה כרקע לפיוט הנודע אקדמות מילין. האגדה מספרת על כומר מכשף שניסה לפגוע ביהודים. באין מוצא אחר החליטו היהודים לקרוא לעזרת אחיהם מעשרת השבטים שמעבר לסמבטיון. באותה גרסה ביידיש קדומה השבטים נקראים יהודים אדומים ("רוטן יודן") שמו של נציגם שבא לעזרה הוא דן והוא מכונה "רוט יודלן" – יהודי אדמוני. הוא קטן וחיגר, אך מנצח את הכומר. בעימות בינו ובין הכומר המכשף מהדהד העימות המקראי בין דוד וגולית ומציג מודל אחר לכח – כוחו של החלש.
רוח ההתחדשות הלאומית והתנועה הציונית הביאה לתיאור חיובי ומתפעל מהיהודים האדומים כדמויות מופת, גיבורי מלחמה שיש לדמות אליהם כדי לממש את החזון הציוני. וכך כותב עליהם נפתלי הרץ אימבר:
מֵעֵבֶר לִנְהַר סַמְבַּטְיוֹן בְּאֶרֶץ עֲרָב
בְּנֵי משֶׁה הַיְּהוּדִים הָאֲדֻמִּים,
מְלֻמְּדֵי מִלְחָמָה, יוֹדְעֵי קְרָב,
פָּרָשִׁים קַלִּים, גִּבּוֹרִים עֲצוּמִים,
כֵּן קָרָאתִי הָרָשׁוּם בִּכְתָב
עַל הָאוֹבְדִים וְהַנִדָּחִים בֵּין הַלְּאֻמִּים…
מִי יִתֶּן-לִי אֵבֶר כַּיּוֹנָה,
לְמִדְבָּר עֲרָב עַתָּה אָעוּפָה,
עִמָּם אָגוּרָה, בְּאָהֳלָם אֶשְׁכּוֹנָה,
לַמֵּד יָדַי לַקְּרָב, לְמִלְחֲמוֹת תְּנוּפָה,
הֲגִיגִי יֵדְעוּ, יָבִינוּ לְרֵעִי
תחנה מרכזית קריית גת
התחנה המרכזית של קריית גת היא מסוף האוטובוסים המרכזי של העיר קריית גת. נמצאת במרכז העיר, בשדרות העצמאות.
מבנה התחנה
התחנה הוקמה ב-1983 והיא התחנה המרכזית האחרונה שהוקמה על ידי "אגד". את התחנה תכנן האדריכל נחום שני שתכנן מספר תחנות אוטובוסים מרכזיות. בתחנה מספר מצומצם של בתי עסק בעיקר בתחום המזון המהיר. בצד הצפוני של התחנה נמצאים הרציפים לקווים הבין-עירוניים הנוסעים לכיוון צפון, ובצד הדרומי נמצאים הרציפים של הקווים הבין-עירוניים הנוסעים לכיוון דרום ולאשקלון וגם חניון אוטובוסים. הקווים העירוניים עוברים בשני צידי התחנה, כתלוי בכיוון הנסיעה של כל קו (מהתחנה מרכזית לדרום או למזרח, שאז השימוש הוא ברציף הפנימי הדרומי, או לכיוון מערב (שדרות לכיש) שאז השימוש הוא ברציף החיצוני).
שירות בתחנה
מהתחנה יוצאים קווי אוטובוס רבים בעיקר לאזור הדרום ובאר שבע, יוצאים קווים גם לתל אביב והמרכז.
מקרא סימנים:
Thought About That
Thought About That (בעברית: לחשוב על זה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נועה קירל. את השיר הוציאה לאור ב-12 בינואר 2022 תחת הוצאת חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
רקע וקידום
בחודש יוני 2020 הוכרז כי קירל חתמה בחברת התקליטים האמריקאית אטלנטיק רקורדס על חוזה הקלטות. קירל הוציאה תחת החברה את הסינגלים "Please Don't Suck" בחודש יולי 2021 ו"Bad Little Thing" בחודש אוקטובר של אותה השנה.
קירל הקליטה את השיר באולפני וודשד שבעיר מאליבו בקליפורניה.
ב-5 בינואר 2022 פרסמה קירל טיזר לקליפ החדש ברשתות המדיה החברתית שלה ובעמוד היוטיוב שלה. וביום צאת השיר ערכה מסיבת עיתונאים לצד סמנכ"ל השיווק של חברת סמסונג ישראל, רונן סלם.
הרכב
השיר נכתב על ידי קייסי סמית', ג'קלין מיסקניק, ג'יימס אברהרט, ג'ייסון האס, מירנדה גלורי, נתניה ללווני, ניצן קייקוב, נועה קירל וזאק סקלטון. מילות השיר עוסקות בהעצמה נשית לאחר פרידה וכאב לב.
קירל סיפרה כי השיר הוא הרכב של שני שירים שונים, כשמאחד לקוחים הבתים ואילו מהשני לקוח הפזמון.
וידאו קליפ
הקליפ צולם בחולון. מאז צאתו צבר השיר כ-35 מיליון צפיות, והוא הקליפ הרביעי הנצפה ביותר של קירל בפלטפורמה.
ביצועים מסחריים
בשבוע השני לצאתו הגיע השיר למקום השלישי בדירוג תחנות הרדיו הישראליות עם כ-97 השמעות, כשמעליו נמצאים השירים "אחד למיליון" של ליאור נרקיס ונרקיס ו"לך לישון" של אנה זק. בשבוע שלאחר מכן ירד למקום הרביעי, אך מספר השמעותיו עלה ל-168 השמעות. בדירוג יוטיוב ישראל הגיע השיר למקום הרביעי עם כ-591,000 השמעות, לאחר שזינק מהמקום ה-14 מהשבוע שלפני.
ביקורות
דודי פטימר מעיתון מעריב סקר את השיר וציין כי הוא שיר פופ מעולה וקליט המחמיא ליכולות הווקאליות של קירל, אך עם זאת צפה כי הוא אינו הולך להיות השיר שיפרוץ לקירל את הדרך לתודעה הבינלאומית:.
אדרוניים
אִדְרוֹנִיִּים (שם מדעי: Atherinidae) היא משפחה של מקריני סנפיר מסדרת האידרונאים. משפחה זו כוללת 74 מינים החיים בים וחלקם גם במים מתוקים. הם מתקהלים במים הרדודים וחלקם משמשים כדגי מאכל. הם קרובים מאוד למשפחה Atherinopsidae, אך הם נפוצים בעיקר בעולם הישן בעוד שהאחרונים נפוצים בעיקר בעולם החדש.
אורכם של האדרונאים 5-44 ס"מ והם בעלי סנפירים עדינים ומעט קוצניים. הגוף מוארך עם זנב קטן ועיניים גדולות. רוב המינים ניזונים מסינון פלנקטון או יצורים קטנים נוספים.
זיהוי דובר
זיהוי דובר (Speaker recognition) הוא תהליך בו מזוהה אדם על פי המאפיינים של קולו (ביומטריקת קול או באנגלית voice biometrics). תהליך זה נקרא גם זיהוי קולי (Voice recognition). יש הבדל בין זיהוי דובר (לזהות מי מדבר) וזיהוי דיבור (לזהות מה נאמר). בנוסף, יש הבדל בין אימות זהותו של דובר (המכונה באנגלית Speaker Verification) וזיהוי דובר לא-מוכר. ולבסוף, הבדל אחרון הוא בין זיהוי דובר (לזהות מי מדבר) לבין ההפרדה בין דוברים שונים (לזהות כאשר אותו דובר מדבר, באנגלית נקרא Speaker diarisation). התהליך של זיהוי דובר יכול לפשט את המשימה של תמלול קול במערכות אשר אומנו על הקול של אדם ספציפי או כדי לאמת את זהותו של דובר מסוים כחלק מתהליך אבטחתי.
תחילת העבודה על תהליכים לזיהוי דובר הייתה לפני כארבעים שנה כאשר השתמשו במאפיינים אקוסטיים שונים שמראים שונות גדולה בין אנשים. מאפיינים אקוסטיים אלה משקפים גם אנטומיה (למשל, גודל וצורה של הגרון והפה) וגם דפוסי התנהגות (למשל, גובה הצליל של הקול, סגנון דיבור).
אימות מול זיהוי
בתהליך אימות משתמשים לרוב בתור שער כניסה למערכות מאובטחות אשר מתנהלות בסאונד, כמו בנקאות טלפונית או שירותים אחרים. המערכות האלה בדרך כלל פועלות בידיעתו של הדובר ולכן הן יכולות להניח את שיתוף הפעולה שלו (כגון לבקש ממנו להקריא את מספר הטלפון שלו כל פעם שהוא מתחבר לשירות) ופועלות על פי הנחה זאת. לעומת זאת תהליך זיהוי מתבצע פעמים רבות בלי ידיעת הדוברים ובלי שיש לנו מידע מוקדם עליהם, לדוגמה במערכות המנסות לזהות שינוי בדובר או מערכות המנסות לזהות האם אדם מסוים כבר הופיע במערכת בעבר.
שיטות שונות לזיהוי דובר
לכל מערכת לזיהוי דובר יש שני שלבים: רישום (Enrollment) ואימות (verification). בשלב הרישום קול הדובר מוקלט ובדרך כלל ממוצים ממנו מספר פרמטרים שישמשו אחר כך ליצירת התבנית. לאחר מכן בשלב האימות תילקח דוגמית (Utterance) ותושווה כנגד התבניות שיצרנו קודם. במערכות שמטרתן הסופית היא זיהוי דובר אז הדוגמית תושווה מול כל הדוגמאות ותיוצג בדרך כלל על ידי התאמה חלקית לכל אחת מהן ובמערכות שמטרתן הסופית היא אימות דובר הדוגמית תושווה רק מול הדוגמית המקורית של הדובר שאת זהותו אנחנו רוצים לאמת. בגלל תהליך ההשוואה לתבניות רבות, זיהוי דובר חדש הוא תהליך איטי בהרבה מאשר אימות זהותו של דובר ידוע.
ניתן לחלק מערכות לזיהוי דובר לשתי קטגוריות: מערכות התלויות בטקסט ידוע ומערכות שאינן תלויות בטקסט ידוע.
מערכות התלויות בטקסט ידוע:
אם הטקסט זהה בהכרח גם בשלב הרישום וגם בשלב האימות אז מדובר במערכת התלויה בטקסט ידוע (Text-Dependent). לעיתים במערכות כאלה הטקסט יהיה זהה לכל המשתמשים (לדוגמה במערכות כמו Siri, או Google Assistant שמה מילת ההפעלה היא זהה לכל המשתמשים) ולעיתים הטקסט יהיה שונה בין משתמשים בהתבסס על מידע אישי שלהם כמו מספר טלפון או אפילו מידע סודי כמו סיסמה.
מערכות שאינן תלוי בטקט ידוע:
במערכות שאינן תלויות בטקסט ידוע נשתמש בדרך כלל בסיטואציות שמצריכות שיתוף פעולה מינימלי מצד הדובר, בגלל הנחה זאת הטקסט בשלב הרישום והטקסט בשלב האימות יכול להיות שונה. במקרים כאלה ישתמשו לעיתים במקביל למערכת לזיהוי דובר גם במערכת לזיהוי דיבור שתעזור להקביל בין מילים דומות.
טכנולוגיות
זיהוי דובר היא למעשה מקרה פרטי של הבעיה הקלאסית של זיהוי תבנית (Pattern recognition). ישנן כמה טכנולוגיות מרכזיות המשמשות כדי לייצר את התבניות הייחודיות וכדי להשוות ביניהן. כמה מהבולטות הן מודלי מרקוב חבויים (HMM), Gausian mixture models, אלגוריתמים קלאסיים להתאמת תבניות, עצי החלטה לומדים ולאחרונה גם רשתות נוירונים מלאכותיות.
יישומים
בקיץ 1969, עם החרפת העימות האווירי בין ישראל למצרים והגברת ביטחון הקשר ברשתות המצריות, הועלה בחיל המודיעין הישראלי רעיון לנסות ולהשתמש במערכת טכנולוגית חדשנית, שהייתה אז בחיתוליה בעולם, לזיהוי דוברים. לאחר זמן הסתבר כי הפעלתה של מערכת זו דורשת מאמץ אנושי, זמן וממון, שלא הצדיקו את המשך הפעילות. מספר חיילות והמכשור בנושא הועברו למשטרת ישראל, שהפעילה אותו לאחר מכן למטרותיה היא. למרות ההפעלה הידנית נטולת המחשוב היו למערכת הצלחות רבות ומפתיעות, והיא היוותה צעד ראשון בשרשרת ארוכה של פרויקטים שעסקו בעיבוד קול, בזיהוי דוברים ובבתרגום אוטומטי. הכינוי של המערכת היה "שיבולת".
הפטנט הבינלאומי הראשון הוגש ב-1983 על ידי חברת התקשורת CSELT (איטליה) כבסיס לשירותים שונים שהרשת הציעה.
בחודש מאי 2013 הודיעה חברת הבנקאות Barclays Wealth כי היא תשתמש במערכת המזהה באופן פאסיבי את זהותם של לקוחות לאחר 30 שניות של שיחה רגילה. המערכת פותחה על ידי החברה Nuance (שנרכשה ב-2011 על ידי החברה Loquendo), החברה שייצרה יותר מאוחר גם את הטכנולוגיה של Siri העוזרת האלקטרונית של אפל. מערכת הבנקאות הפרטית בתוך Braycles הייתה המוסד הכלכלי הראשון שהשתמש בביומטריקת קול על מנת לזהות לקוחות במוקדים הטלפונים שלהם. כמעט כל הלקוחות דרגו את החוויה עם המערכת כחיובית. מאז ההצלחה הזאת Naunce המשיכה בפיתוח מערכות דומות לבנקים רבים ברחבי העולם.
בחודש מאי 2014 השיקה גם החברה הבינלאומית Nice שירות לזיהוי ביומטרי של קול שמטרתו לשמש מרכזי לקוחות גדולים.
מערכות לזיהוי דוברים עשויות לשמש גם בחקירות פליליות, כגון אלה של מציאת המוציאים להורג של ג'יימס פולי וסטיבן סוטלוף אשר הוצאו להורג ב-2014 בידי דאעש
מעמד חוקי
בשל העובדה שמדובר בתהליך חדשני עוד לא התנהלו משפטים רבים בנושא האיסוף והאחסון של דוגמאות קול ביומטריות, תהליך שבבסיסו הוא תהליך לא-פולשני.