cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האבל (נהר)
מקורו
המקור של האבל נמצא באזור האגמים במקלנבורג, בין אגם מוריץ לעיר של נויברנדנבורג. אין מקור גלוי לעין בצורה של מעיין, אך מקורו של הנהר באגמים בסמוך לאנקרסגן, קרוב לדרום מזרח קו פרשת המים בין הצפון לים הבלטי. משם הנהר זורם בתחילה דרומה, ובסופו של דבר מצטרף לאלבה, אשר בתורו זורם לים הצפוני. כל נהר שמצפון-מזרח לו זורם לים הבלטי. הנהר נכנס לברנדנבורג ליד העיירה Fürstenberg. במסלולו העליון ובין ברלין לברנדנבורג יוצר ההאבל כמה אגמים.
היובל העיקרי של ההאבל הוא שפרה שמצטרף להאבל בשפנדאו, רובע מערבי של ברלין, והוא ארוך יותר ומספק יותר מים מההאבל עצמה מעל המפגש. היובל השני בגודלו הוא הריין, שנקרא בימי הביניים על ידי מתיישבים מהריין התחתון. האזור סביב וצפון אמצע האוול נקרא האוולנד. הוא מורכב מגבעות חוליות ומביצות נמוכות. כמה קילומטרים מהנהר, לפני המפגש עם האלבה ליד האבלברג, נמצאים במדינת סקסוניה-אנהלט. בשל שיפועו המינימלי הוא רגיש למים גבוהים באלבה.
אלא אם כן בשיטפונות קיצוניים, אם הסוללה של האלבה שקועה, זרימת האבל תשתפר על ידי גנבסדורף וורפלוטר (משהו כמו "נפילת גנבסדורף"). לפי תעלה זו, שפת האבל, שבאופן טבעי תהיה ליד האברברג, ממוקמת 11 ק"מ במורד הזרם. מכיוון שמהלך האלבה יש שיפוע גבוה יותר מאשר האבל, ניתן לשמור על מפלס המים של האבל בהברברג 1.4 מטר מתחת לאלבה (בצומת תעלת התקשורת החוצה, מוגן באמצעות מנעול).
עיירות לאורך הנהר כוללות: Fürstenberg, Zehdenick, Oranienburg, Berlin, Potsdam, Werder, קצין, ברנדנבורג, פרמניץ, Rathenow והבלברג.
היסטוריה
במקורות יווניים או לטיניים קודמים, שמו של הנהר נכתב גם כהולה, הבולה, האוולה. שם הנהר האבל קשור ל- Haff, habe, hafen, MHG Hafen שפירושו נמל, נמל). האנשים הסלאביים שעברו מאוחר יותר לאזור האבל נקראו במקורות גרמניים Heveller (מדי פעם בשם Havolane).
משרד ההגנה (צ'כיה)
משרד ההגנה (בצ'כית: Ministerstvo obrany או בראשי תיבות MO) הוא משרד בממשלה הצ'כית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של צ'כיה. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. השר העומד בראש המשרד אחראי על ניהולם השוטף של הכוחות המזוינים של צ'כיה, כמו גם על גיוסם בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לראש הממשלה. ראש המטה הכללי מדווח ישירות לשר. שר ההגנה מפקד באופן ישיר על המודיעין הצבאי, ואחראי גם על ניהול אוניברסיטת ההגנה.
יאנה צ'רנוכובה מהמפלגה הדמוקרטית האזרחית מכהנת כשרת ההגנה מאז 23 ביולי 2020.
רם דע-עוז
רם דע-עוז (17 באוקטובר 1929 – 2 במאי 2021) היה מלחין וכוונן פסנתרים ישראלי.
ביוגרפיה
רם דע-עוז נולד בשם הרמן יוליוס דַאוּס (בגרמנית: Herman-Julius Daus) בברלין בירת גרמניה ב-1929. ב-1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלה לארץ ישראל. אז נקרא בשם אברהם דאוס, אבל מאוחר יותר, על-מנת שלא יטעו בינו לבין מלחין אחר בארץ בשם זה שינה שמו לרם דע-עוז. בילדותו גר במושב גני עם. מאוחר יותר למד בבית הספר החקלאי בגבעת השלושה. את לימודי הפסנתר החל רק בגיל 15, ובקונסרבטוריון למד נגינה באבוב. השתתף במלחמת העצמאות ושירת בחטיבת "יפתח". במהלך הקרבות לשחרור הדרך לנגב, במבצע "יואב", נפצע והתעוור בשתי עיניו. הוא נפגע מרסיס פגז בעת ששכב בקרב בשוחה וניתכו עליו ועל חבריו פגזים. הדבר אירע בקרב ליד בית חנון. לאחר תקופת שיקום והחלמה חידש את לימודי המוסיקה, תוך שהוא לומד לכתוב תווים בכתב ברייל. בשנת 1953 הכין אותו לבחינת הסיום באקדמיה למוזיקה בתל אביב פרופ' אנדריי האיוש, מוזיקאי עולה מהונגריה. הוא סיים לימודי "מוסמך בהוראת המוזיקה" בהצטיינות ועמד בהצלחה בבחינות ממשלתיות. עסק בהוראת מוסיקה ובהלחנה. החל משנת 1954 התמחה בכיוון פסנתרים, מקצוע שבו עסק לפרנסתו בחיפה, שם קבע את מקום מגוריו, יחד עם רעייתו שרי שהעבירה את יצירותיו מכתב הברייל אל תווים רגילים.
יצירותיו
יצירות אלה נכתבו בטונאליות חופשית. היצירות הבאות שכתב דע-עוז היו בסגנון דודקאפוני: בטכניקת הכתיבה הבאה שלו הסתמך דע-עוז על שורות קטנות. בין 1964 ל-1966 עבר מטכניקת שורה חמורה למוגבלת. רם דע-עוז חיבר יצירות שונות לצורכי לימוד, לחלילית, לפסנתר ועוד. כן חיבר יצירות עממיות ושירים לפסטיבלי הזמר. שבעה שירים עממיים שלו יצאו בהוצאת אור-תו בשם "קומו ונשיר".
יצירות להרכבי חליליות:
בשנת 1966 זכה בפרס המכון למוסיקה ישראלית.
Walk of Ideas
Walk of Ideas הוא השם הרשמי שניתן לתערוכה בה סדרה של שישה פסלים שהוצבו בברלין, ממרץ 2006 למשך תקופה של כשבעה חודשים. הפסלים תוכננו כחלק מההכנות של גרמניה למשחקי גביע העולם בכדורגל לשנת 2006 אותם היא אירחה, והם היו חלק מרכזי באירועי Welcome To Germany - Land of Ideas ("ברוכים הבאים לגרמניה, ארץ הרעיונות"), כאשר טקסי הסרת הלוט מעליהם סוקרו בהרחבה בכלי התקשורת הבינלאומיים.
מטרת התערוכה הייתה להציג בפני התיירים שהגיעו לגרמניה לרגל משחקי גביע העולם בכדורגל באותה שנה את נכסי התרבות ההיסטוריים של גרמניה, ואת החדשנות והמקוריות ברעיונות של האנשים שחיו בה. מרבית הפסלים מוקמו לאורך אונטר דן לינדן, שדרה ששימשה בעבר כמרכזה ההיסטורי של ברלין; ובין היתר בכיכר בבל (בֶּבֶּל-פלאץ), בה שרפו הנאצים בשנת 1933 יצירות של סופרים 'מנוונים', בהם יהודים, קומוניסטים והומוסקסואלים, ובסמוך לשער ברנדנבורג המהווה את אחד מסמליה החשובים ביותר של ברלין.
רקע והכנות
נשיא גרמניה באותה העת, הורסט קלר, הגה את פרויקט "Land of Ideas" ודחף לקיומו. את תערוכת הפסלים מימנה וארגנה הממשלה הגרמנית, בשותפות עם מספר חברות תעשייה ותקשורת גרמניות, שיוצגו על ידי ארגון התעשייה הגרמני.
בתערוכה מוצגים פסלים של רעיונות שנהגו לפני עשרות או מאות שנים, אך הם עדיין רלוונטיים כיום. הפסלים יוצרו מחומר פלסטי חדשני שפיתחה חברת BASF ("באסף") הגרמנית, קונצרן כימיקלים מהגדולים בעולם, תחת השם המסחרי "Neopor" ("נאופור"). יותר ממאה איש עבדו על תכנון והרכבת הפסלים, תחת הדרכתה של החברה הגרמנית EDAG Engineering + Design AG ("אדאג") המתמחה במתן פתרונות הנדסיים. עלות כל פסל הייתה בין 300,000 - 350,000 אירו.
סוכנות הפרסום הגרמנית "Scholz & Friends" ("שולץ וחברים") נטלה חלק בעיצוב שלושה מן הפסלים בתערוכה, והייתה אחראית על עיצוב הסמלילים, וניהול מסע הפרסום של כל פרויקט "Land of Ideas" בתקשורת. מסע הפרסום זכה בפרס "Politikaward" לשנת 2006.
נעלי הכדורגל
הפסל מציג את נעלי הכדורגל המהפכניות שתוכננו על ידי אדולף "אדי" דסלר, מייסד אדידס, בשנת 1953, בעיירה הקטנה הרצוגנאוראך שבבוואריה. לנעליים הללו הייתה אחיזה מוצקה בקרקע הרכה אף כשהייתה ספוגה בגשם, בשל זיזים מיוחדים שבלטו בסולייה וננעצו בקרקע. נבחרת מערב גרמניה אשר שיחקה עם הנעליים החדשות שפותחו, זכתה לראשונה באליפות העולם בכדורגל בשנת 1954 באופן סנסציוני, ומאורע זה כונה לימים בשם "הנס של ברן". פריץ ואלטר, קפטן נבחרת מערב-גרמניה בטורניר אמר:
במהרה, נעשה שימוש בנעליים מסוג זה בכול העולם, והן נחשבות כאבטיפוס של נעלי הכדורגל המודרניות. כ-25 שנה לאחר מכן, בשנת 1979, ייצרה אדידס את הדגם "Copa Mundial" ונעל זו הייתה לנעל הכדורגל הנמכרת ביותר בכול הזמנים. כיום, גרמניה היא אחת מיצרניות נעלי הספורט הגדולות בעולם, ומטרתו של הפסל היא להנציח את מורשתה של גרמניה, בפיתוח מוצרי ספורט ונעלי כדורגל בכלל, ואת אדי דסלר, מייסד אדידס (ואחיו של רודולף דסלר, מייסד פומה), בפרט.
רפואה
ב-27 במרץ נחשף הפסל השני, הנקרא אבני-דרך ברפואה (Milestones of Medicine). פסל זה הוצב בכיכר פרידריך אברט מול בית מריה אליזבת לידרס על נהר שפרה, ובסמוך לבניין הרייכסטאג. קוטרו של הפסל הוא 10 מטר, ומשקלו 25 טון.
הפסל מציג גלולה בצורת דיסקית של אספירין. את הפסל הגה אמן צעיר מהחברה הגרמנית באייר (Bayer AG), אחת מחברות התרופות הגדולות בעולם, שהייתה הראשונה שהצליחה לסנתז את האספירין ולשווקו כתרופה. בהמשך הצטרפה החברה כשותפה רשמית לפרויקט.
מטרתו של הפסל היא הנצחת חלקה של גרמניה בקידום ובפיתוח הרפואה העולמית בשני מישורים:
חדשנות זו באה לידי ביטוי בכמות הרבה של זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה ממוצא גרמני.
רכב
ב-6 באפריל נחשף הפסל השלישי, הנקרא בשם הרכב. הפסל הוצב בכיכר שלוס (שלוספלאץ) מול שער ברנדנבורג. ב-25 באוגוסט 2006 הועבר הפסל לנמל התעופה של מינכן, ומשם הוא נלקח ב-19 בספטמבר באותה שנה. נכון ליולי 2009, הפסל מוצב באינגולשטאדט, בה ממוקם המטה הבינלאומי של חברת אאודי. אורכו של הפסל הוא כ-10 מטר, רוחבו כשלושה מטרים, גובהו 4.5 מטר, ומשקלו 10 טון.
גרמניה גייסה ידוענים רבים להשתתף בטקס הסרת הלוט, ונכחו בו בין היתר ראש עיריית ברלין קלאוס ווברייט, ראש ממשלת בוואריה אדמונד שטויבר וסגנו פרנץ מינטפרינג, יו"ר אאודי ומנכ"ל פולקסווגן פרופ' מרטין וינטרקורן, נשיא ארגון התעשייה הגרמני באותה העת יורגן תומאן והנשיא שקדם לו מיכאל רוגובסקי, והכדורגלנים זינדין זידאן, בסטיאן שוויינשטייגר, רונאלדו וקרל היינץ רומניגה. האירוע סוקר בידי יותר ממאה אנשי תקשורת מרחבי העולם.
הפסל עוצב עבור אאודי, אחת מחברות התעשייה שהצטרפו כשותפות בפרויקט. הוא מציג מכונית ספורט מדגם אאודי TT, כאשר הדגם החדש של הרכב נחשף לראשונה באותו ערב.
מטרתו של הפסל היא להנציח את חלקה של גרמניה בפיתוח המכונית המודרנית, בפיתוח מערכות טכנולוגיות מתקדמות לרכב, ואת חלקה בפיתוח כלי תחבורה בכלל:
בין יצרניות הרכב הגרמניות המפורסמות ניתן למנות את: אאודי, אופל, BMW, מרצדס, פולקסווגן, ופורשה.
ספרים
הפסל הרביעי נקרא הדפוס המודרני (Modern book printing), והוא נחשף ב-21 באפריל, יומיים לפני יום הספר הבינלאומי של אונסק"ו. הפסל הוצב בכיכר בבל, בה התקיימה שריפת הספרים בגרמניה הנאצית בשנת 1933, מול אוניברסיטת הומבולדט. גובהו של הפסל הוא 12 מטר, אורכו 5 מטר, רוחבו 3 מטר ומשקלו 35 טון.
את הפסל עיצבה סוכנות הפרסום הגרמנית Scholz & Friends Berlin. בפסל מוצגים 17 ספרים המונחים אחד על השני, ועליהם רשומים שמות של סופרים והוגי דעות גרמניים ידועים בדפוס שקע. מכון גתה הצטרף כשותף זוטר לפרויקט "Land of Ideas", ולקח חלק בתכנון הפסל גם כן.
מטרתו העיקרית של הפסל היא להנציח את המצאת הדפוס בידי יוהאן גוטנברג, במיינץ, באמצע המאה החמש עשרה. המצאת הדפוס נחשבת כאחת מההמצאות הגדולות ביותר באלף השני לספירה.
בנוסף, מטרת הפסל היא להנציח את הספרות והפילוסופיה הגרמנית לדורותיה, מימי הרפורמציה של מרטין לותר, שרעיונותיו זכו לתפוצה גדולה בזכות מכונת הדפוס. הפסל מתמקד בספרות שלאחר מלחמת העולם השנייה והשפל הגדול בספרות הגרמנית, שהגיע לשיאו בטקסי שריפת הספרים בגרמניה הנאצית.
שמות הסופרים והוגי הדעות המופיעים על הפסל, מלמעלה למטה:
מוזיקה
ב-5 במאי נחשף הפסל החמישי, שנקרא יצירות מופת של המוזיקה (Masterpieces of Music). הפסל הוצב בז'נדארמנמארקט מול בית הקונצרטים של ברלין (קונצרטהאוס), ובקרבת בית האופרה של ברלין הממוקם באונטר דן לינדן. הפסל מורכב משישה תווים, שגובהם 8 מטר, אורכם 5.4 מטר, רוחבם 2 מטר, ומשקלם הכולל הוא כ-17 טון.
הפסל עוצב על ידי סוכנות הפרסום הגרמנית Scholz & Friends Berlin. הוא מורכב משישה תווים שמתוכם שלושה הם רבע תו (<font size="+2"> ♩ ) ושלושה נוספים הם שמינית תו (<font size="+2"> ♪ ).
מטרתו של הפסל היא להנציח את המורשת של גרמניה ותרומתה למוזיקה, ובעיקר לתחום המוזיקה הקלאסית. ההנצחה מתבטאת בשני מישורים:
תורת היחסות
הפסל השישי והאחרון נחשף ב-19 במאי, והוא נקרא תורת היחסות (The Theory of Relativity). הפסל הוצב בפארק לוסטגארטן שבאי המוזיאונים, בסמוך למוזיאון הישן ולקתדרלת ברלין. גובהו של הפסל כארבעה מטר, אורכו כ-12 מטר ומשקלו הכולל הוא 10 טון.
הפסל עוצב על ידי סוכנות הפרסום הגרמנית Scholz & Friends Berlin. הוא מציג משוואה ידועה מתחום הפיזיקה התאורטית שהוצגה לראשונה על ידי אלברט איינשטיין במאמרו על תורת היחסות בשנת הפלאות 1905: E=mc² (אנרגיה שווה למסה כפול מהירות האור בריבוע). מהשלכות הנוסחה משתמע שמסה היא צורה של אנרגיה, ובאופן שימושי היא הובילה לפיתוח פצצת האטום וליישומים נוספים כדוגמת פיתוח מערכת ניווט לוויינית מדויקת.
מטרת הפסל היא הנצחת זכרו של איינשטיין ותגליותיו שהיוו מהפכה רעיונית בעולם הפיזיקה, וכמו כן מטרת הפסל להנציח את הפיתוחים שנשענו על רעיונות אלו, מהפיתוח של מכניקת הקוונטים בידי זוכי פרס נובל ורנר הייזנברג, ארווין שרדינגר ועד לתאודור הנש, זוכה פרס נובל לפיזיקה לשנת 2005.
בנוסף, מטרת הפסל היא הנצחת גרמניה כמדינה המהווה כר פורה למחקרים מדעיים ומתמטיים באוניברסיטאות, במכללות, בתעשייה, ובמכוני המחקר, כדוגמת מכון פראונהופר לפיזיקה יישומית, ומכון מקס פלאנק העוסק בעיקר במחקר בסיסי במדעי הטבע.
חלקה של גרמניה בתרומה למדע ולפיזיקה מתבטא במציאות במספר זוכי פרס נובל לפיזיקה מתחומה, ובמספר הגדול של המחקרים המדעיים שנערכים בה.
תגובות
הפרויקט זכה לסיקור תקשורתי נרחב של עיתונאיים, צלמים, וצוותי תקשורת מרחבי העולם. רוג'ר בויס, כתב חדשות גרמניה וצפון אירופה של עיתון הטיימס הבריטי אמר על ההכנות של גרמניה לקראת אליפות העולם בכדורגל לשנת 2006:
למרות התגובות החיוביות הרבות לפרויקט והצלחת מסע הפרסום, לא נחסכה ממנו ביקורת, בעיקר על ההתעלמות מהשואה. כך למשל, כתב רשת CNN האמריקאית, כריס ברנס, שסיקר את האירוע ואת נחיצות הפרויקט, אמר על ניסיונה של גרמניה לשפר את תדמיתה:
גם בארגון העיתונות היהודית האירופאית (European Jewish Press), הושמעה ביקורת על "הבחירה הסלקטיבית של הזכרונות":
עיצוב
עיצוב הוא אחד הסממנים החומריים והחזותיים העתיקים ביותר בתרבות האנושית. בניגוד לאמנות שבסיסה באסתטיקה, מהותו של העיצוב נובע מקיום של פונקציות. היסטוריונים של עיצוב טוענים כי העיצוב הראשון בקיום האנושי נולד מהצורך של האדם הפליאוליטי לשתות מים וכתוצאה מכך, קליפת קוקוס הפכה לקערה המעוצבת הראשונה. באופן כללי, עיצוב כולל תכנון של מוצר או של מערכת מוצרים, כך שיענו על קריטריונים רבים, כגון אסתטיקה, נוחות רבה, מחיר סביר או מאפיינים אחרים. על פי רוב, החפץ המעוצב צריך לענות על צרכיו של לקוח מסוים, או קבוצה של לקוחות. בעיצוב משתמשים בכלים המשותפים לתחומי ההנדסה, האמנות והאומנות, אך אין זהות מוחלטת בין תחומי העיצוב ויתר התחומים. בין אמנות ועיצוב מקובל לראות קרבה רבה בשל השימוש בערכים אסתטיים, אך בעוד שיצירת אמנות מסתמכת על תהליך עיצוב בהגייתה, תכנונה או יצירתה, עיצוב אינו מחויב בערך אמנותי בתוצר הנובע ממנו.
עיצוב הוא תחום השואף לשלב בין מסרים בדומה לאמנות (מסרים פסיכולוגיים, חברתיים, אסתטיים וכו'), לבין האמצעים השונים בהם אנו משתמשים יום יום הדורשים הבנה הנדסית וידע טכני. המעצב נדרש ליצור את תוצריו במגבלות שלא קיימות לאמן היוצר אומנות. לדוגמה, בעיצוב פנים ואדריכלות יש לרוב כוונה להעביר תחושה מסוימת לאדם השוהה בחלל (תחושת כבוד ויראה במבנה המאדיר אל או ממסד, תחושת נינוחות במבנה מגורים) תוך מגבלות כוחות הטבע, כוחות השוק והטכנולוגיה; ובעיצוב תעשייתי נדרש ליצור מוצר שיענה לצרכים הטכניים ומגבלות התקציב בייצור אך יהיה נוח למשתמש ויקרין תדמית המתאימה לשוק שלו.
השפעתו של העיצוב ניכרת עלינו בכל רגע ורגע. המוצרים אותם אנו צורכים והאריזות שלהם, עולם הפרסום, הבגדים אותם אנו לובשים, האינטרנט, וכל מבנה, רחוב או גן שאנו נמצאים בו.
בשנים האחרונות, עם התפתחותה של רשת האינטרנט, גדלה המודעות לשלב בין קלות שימוש לפירוט באתרים אשר מכילים כמויות רבות של מידע. לפיכך ניתן לראות פריחה בכמות המאמרים המקוונים העוסקים בנושא, ובתי ספר רבים לעיצוב מקדישים מסלולי לימוד ייחודיים לתחום של עיצוב אתרי אינטרנט ואפליקציות. במקביל, עיצוב כערך חשוב בחיי הפרט ממשיך לגדול, יותר ויותר אנשים מבקשים לחיות בסביבה נעימה יותר, בין אם בדרישה לשפץ ולעצב בנייני ציבור כעורים ובין ביקוש לרהיטים וחפצי אמנות המתאימים לכל כיס.
עיצוב גרפי (תקשורת חזותית)
את שורשיו של העיצוב הגרפי ניתן לזהות כבר בראשיתה של המילה הכתובה, אולם רק במאה ה-19 הפך העיצוב הגרפי לפעילות מובחנת ונפרדת. מעצב גרפי בעולם הדפוס עוסק בעיצוב ספרים, בתהליכי הוצאה לאור, באיור, ועוד. עם התפתחות הטכנולוגיה והשתכללות הצרכנים הפך העיצוב הגרפי לחלק אינטגרלי בתחום הפרסום והתקשורת בו עוסק המעצב ביצירת מותגים וסמלילים ובתחומים של עיצוב אינטראקטיבי עיצוב מידע, איור ממוחשב ואינפוגרפיקה.
הדגש בתחום זה, בדומה לכל מקצועות העיצוב, הוא התמקדות בהעברת המסר יותר מאשר באסתטיקה של התוצר הסופי. בשונה משאר האומנויות השימושיות התוצר הסופי בעיצוב גרפי נקבע על פי קנה המידה של הצרכן ולא של היוצר ובכך מגביל את החופש האומנותי שלו. למשל עיצוב תמרור שהוא פיקטוגרמה שתפקידה לייצג אובייקטים באמצעות ציורים.
אף על פי שהמילה גרפי, מהמילה גרפיקה (מיוונית: רישום), מרמזת שתחום העיצוב הגרפי מוגבל לתקשורת חזותית הדבר אינו נכון ותחום העיצוב הגרפי עוסק גם בתחום השמע.
במוסדות הלימוד השונים משתמשים בשמות שונים כדי לתאר את התחום. אחד השמות הרווחים הוא תקשורת חזותית והוא מתייחס לאותו תחום מקצועי.
עיצוב אורבני ואדריכלות נוף
החלל הסובב אותנו, מבנים, רחובות וגנים גם הם תוצר של עיצוב המשפיע על החוויה של האדם החי בהם ועל התפקוד שלו. עיצוב חלל הוא תחום הרותם את כלי הבנייה והיכולת לשנות את הסביבה כדי לעצב בתים, לתכנן ערים ואת הנוף ברמת המקרו ועד לריהוט ועיצוב חפצים ברמת המיקרו.
אדריכלות (או בלועזית "ארכיטקטורה") היא אמנות הבנייה והתחום העוסק בתכנון ועיצוב מבנים וחללים. לתחום האדריכלות לא קיימים גבולות ברורים והוא כולל תחומים רבים ושונים הקשורים לתהליך התכנון והבנייה, כגון מדעים מדויקים, אמנות, מדעי החברה, טכנולוגיה, פוליטיקה, פילוסופיה, היסטוריה, מתמטיקה, משפטים וכדומה. לפי החיבור הראשון ששרד על הנושא, "על אודות האדריכלות" של ויטרוביוס, בנייה טובה מאופיינת ביופי, עמידות ויעילות, או במילותיו של ויטרוביוס: "firmitas, utilitas, venustas".
שיטות בנייה המבוססות על טכנולוגיות שונות, תפישות תרבותיות שונות וצרכים פונקציונליים אחרים, יצרו עם השנים מגוון רחב מאוד של צורות בינוי ועיצוב שונים. כיום, קיימים מקצועות מעט נפרדים של אדריכלי פנים, אדריכלי נוף, מעצבים עירוניים, מתכנני ערים ומהנדסים אזרחיים, אך בעבר היו כולם תחת תחום האדריכלות והאדריכלים עסקו בכולם. הצורך בהתמקצעות גדולה יותר בעולם המודרני פיצל את המקצוע לכמה מקצועות שונים, אך גם כיום נדרשת מהאדריכל הבנה רחבה מאוד בכל התחומים הללו.
תחומי עיצוב הנושקים לתחום עיצוב החלל הם [[עיצוב במה]], ענף העוסק בתכנון [[תפאורה]], תלבושות, אביזרים ו[[תאורה]] במסגרת אמנות הבמה, טלוויזיה וקולנוע; ועיצוב חלונות ראווה.
עיצוב תעשייתי
עיצוב תעשייתי הוא תחום מקצועי העוסק ביצירה ובפיתוח מוצרים המיוצרים באופן חרושתי או סדרתי. עיצוב זה מתאפיין בתהליך של מחקר, חשיבה קונצפטואלית, חדשנות רעיונית, אפיון צורני, פיתוח ותכנון ועד לבקרה של תהליכי הייצור, השיווק, המכירה והשימוש של המוצר. בהליך זה משביח מעצב תעשייתי את האסתטיקה והשמישות של המוצר תוך התחשבות בהנדסת האנוש, בתועלת המוצר ובהשתלבותו בשוק.
עיצוב המוצר הוא תחום בעיצוב תעשייתי. עיצוב המוצר מתמקד במוצרים בלבד בשמישותם ובצד האסתטי.
העיצוב התעשייתי החל להתפתח החל מאמצע המאה ה-19 במקביל להתפתחות המהפכה התעשייתית בשל הצורך להתחשב בייצור בהיקף רחב ובשינויים טכנולוגיים תדירים. המהפכה התעשייתית יצרה מצב חדש שבו קו הייצור מצריך תהליכי תכנון הנדסי ועיצובי נפרדים. כפי שתהליך הייצור הופרד למקטעי ייצור כך הופרדו תהליכי הפיתוח מרצפת הייצור.
במאה העשרים מעצבים תעשייתיים החלו לעצב מוצרים חדשים שהפכו למאפיינים של התקופה המודרנית - המטוס, האונייה, הרכבת, המכונית, הקטנוע, הטלוויזיה, הטלפון, כלי הבית, הרהיטים והתאורה וריהוט הרחוב. אלה ועוד רבים, יוצרו כולם במפעלים ועוצבו על ידי מעצבים שהושפעו מתאוריות ואופנות שונות. זרמים אלה בעיצוב תעשייתי שהופצו על ידי מיליוני מוצרים, השפיעו באופן רב על התפישה של האדם המודרני.
עיצוב במה
עיצוב במה מכונה גם סצנוגרפיה, עיצוב במה או עיצוב תפאורה הוא תחום מקצועי העוסק ביצירת תפאורות תיאטרליות, כמו גם קולנועיות או טלוויזיה. מעצבי במה מגיעים ממגוון רקעים אמנותיים, אך בשנים האחרונות הם בעיקר אנשי מקצוע מיומנים, המחזיקים ב-B.F.A. או M.F.A. תארים באמנויות התיאטרון. מעצבי במה מעצבים שמטרתם לתמוך ביעדים האמנותיים הכוללים של ההפקה. זהו מרכיב מההפקה החזותית של סרט או טלוויזיה. כמו גם עיצוב תאורה ועיצוב תלבושות.
מעצב במה בוחן את הטקסט ומחפש בתוכו רמזים או מידע, באמצעות מחקר, כדי לייצר רעיונות התומכים בצורה הטובה ביותר בתכנים ובערכים של הטקסט באמצעות אלמנטים חזותיים. עבודת עיצוב הבמה מורכבת מניסיון לגלות את התמצית או המהות הגלומים בטקסט ולנסות להבהיר לצופים בצורה הטובה ביותר את הרעיון המרכזי או הרעיונות המרכזיים.
מעצב הבמה עובד עם הבמאי ומעצבים אחרים כדי לבסס תפיסה חזותית כוללת להפקה ולעיצוב סביבת הבמה. הם אחראים על פיתוח מערך שלם של רישומי עיצוב הכוללים את הדברים הבאים:
תוכנית רצפה Floor plan בסיסית המציגה את כל האלמנטים הנופיים הנייחים; תוכנית קרקע מורכבת המציגה את כל האלמנטים הנופיים הנעים, המציינת את עמדותיהם על הבמה ואחסון שלהם; קטע של חלל הבמה ובו כל האלמנטים; גבהים קדמיים של כל אלמנט נופי, וגבהים נוספים או קטעי יחידות לפי הצורך. את כל אלמנטים הציור הנדרשים הללו ניתן ליצור בקלות ממודל CAD תלת-ממדי מדויק אחד של עיצוב התפאורה.
ההיסטוריה של התפאורה ארוכה כהיסטוריה של התיאטרון. התפאורה ה"קלאסית" מורכבת מבד שעליו מצוירת הדמיה של החדר או הנוף שבו מתרחשת התמונה (סצנה). לעיתים משולבים בתפאורה כזו אלמנטים המקנים תחושה של מרחב תלת-ממדי. עם השנים ובעיקר במאה ה20 וכיום עיצוב הבמה הרחיב את השימוש באמצעים חזותיים.
עיצוב כקניין רוחני
לפי הגדרת חוק העיצובים, עיצוב הוא מראהו של מוצר או של חלק ממוצר, המורכב ממאפיין חזותי של המוצר או של חלק מהמוצר, כולל מתאר, צבע, צורה, עיטור, מרקם או החומר שממנו עשוי המוצר. בעבר, שמשה המילה מדגם לציון עיצוב.
עיצוב אופנה
עיצוב אופנה הוא תחום של אמנות שימושית העוסק בעיצוב ביגוד ועזרי ביגוד תוך התייחסות לתרבות, להשפעות חברתיות ולתקופה.
עיצוב אופנה שונה מתחום עיצוב תלבושות (למשל, בתחום הקולנוע או התיאטרון) בכך שתוצרתו מתיישנת בדרך כלל בתוך עונה אחת, או שתיים. "עונה" בתחום האופנה מוגדרת כסתיו/חורף, או אביב/קיץ. מקובל לחשוב כי עיצוב אופנה החל במאה ה-19 כאשר צ'ארלס פרדריק וורת' תפר תווית יצרן על בגדים אותם עיצב ויצר. בעוד שכל סוגי הלבוש לכל אורך ההיסטוריה נחקרים על ידי אנשי אקדמיה בתחום עיצוב התלבושות, רק בגדים שנוצרו לאחר 1858 הם לבוש שנכנס לגדר עיצוב אופנה.
רבים ממעצבי אופנה מעצבים לבוש ועזרי לבוש לצריכה כללית, חלקם מכונים מעצבי עילית ועושים מלאכתם בהזמנת לקוחות פרטיים. מעצבי-עילית אחרים מוכרים את תוצרתם רק בחנויות אופנה בודדות או במחלקות אופנה עילית. רוב מעצבי האופנה עובדים עבור חברות בתעשיית הביגוד ומעצבים בגדי גברים, נשים וילדים לצורכי שיווק המוני. יצירות הנושאות את תוויות היצרן של מעצבי אופנה מפורסמים, למשל קלווין קליין או ראלף לורן, הן בדרך כלל תוצרת עבודתם של צוותי מעצבים, או מעצבים בודדים העובדים תחת הנחיית המעצב הראשי. מעצבי האופנה מציגים את יצירותיהם בתצוגת אופנה. בתצוגת אלו מציגים דוגמנים את הבגדים ואביזרי הלבוש כאשר עיצוב המסלול, עיצוב התאורה, המוזיקה וחלל התצוגה מהווים חלק מאופי הקולקציה המוצגת.
תחום עיצוב האופנה נושק לתחומי עיצוב נוספים העוסקים גם הם בהלבשה ואביזרי הלבשה. עיצוב טקסטיל הוא תחום עיצוב העוסק ביצירת בדים למטרות שימושיות ודקורטיביות, והוא מושפע ממגמות בתחום האופנה. הבדים מיוצרים מסיבים מהחי, הצומח או מחומרים סינתטיים. יצירת הטקסטיל נעשית באחת משתי דרכים עיקריות: תוך כדי ייצור הבד עצמו - למשל באריגה או בסריגה, או בהדפסה על בד מוכן (ארוג או סרוג). תחום עיצוב הטקסטיל משמש מוצרים רבים: בדי ריפוד, מצעים, וילונות, מגבות, מפות, שטיחים ובדים שמיועדים לתעשיית האופנה (בגדים).
צורפות היא תחום העוסק בעיצוב תכשיטים. הצורף מעבד מתכות כמו זהב, כסף, לעיתים בשילוב אבנים יקרות.
עיצוב ישראלי
לעיצוב ישראלי שורשים בארצות הגולה מהם הגיעו העולים לישראל (בעיקרם אירופה, אמריקה ואפריקה). ב-1955 החליטה ממשלת ישראל לפנות אל משלחת הסיוע האמריקנית בתל אביב בנושא עיצוב. המשלחת הציעה שתי דרכים לקידום עיצוב בישראל, לפי הדגם האמריקני. דרך ראשונה – הקמת משרד לעיצוב תעשייתי, שבו יוכשרו מעצבים מקומיים תוך מתן ייעוץ לתעשייה המקומית. המשרד קם בשותפות עם משרדם האמריקני של מיולר-מונק, ויוזכר בהיסטוריה כ"המשרד הישראלי לעיצוב המוצר" Israel Product Design Office – IPDO. לניהול המשרד מונו פול קרטנר ומוטי רוטנברג האמריקנים, והישראלים נתנאל כהן ואריה לביא שלמדו עיצוב בארצות הברית ועלו ארצה. אליהם גויסו 18 מקומיים בעלי רקע קרוב לעיצוב (אדריכלות, גרפיקה), ביניהם אריה סולומון ונתן קירפיצ'ניקוב. המשרד נתן שירותים מעטים לתעשייה שהסכימה לשלם תמורתם פרוטות. אחרי שישה חודשים האמריקנים נואשו ושבו לביתם. המשרד נסגר, ורק עשרה מבין "המגויסים" סיימו את ההשתלמות (שלושה מביניהם בלבד נשארו בארץ) ויצאו להתמודד עם התעשייה הישראלית, שלא הבינה מה רוצים ממנה. דרך השנייה לקידום העיצוב ננקטה גם היא ב-1955, שבה נוצר קשר מקצועי בין המכון לאמנות של בוסטון והטכניון של חיפה. בעקבות אותו קשר הגיע לישראל מבוסטון מעצב תעשייתי אמריקני, ג'ון צ'יני. הוא לימד מעט בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון וייסד שלוחת לימודי-חוץ של הטכניון בתל אביב, להוראת עיצוב. בשיתוף עם פרופ' אהרון קשטן, הקים את "המכון לעיצוב המוצר" שהיה מאוחר יותר המכון לאריזה, ויזם כמה תחרויות עיצוב, שהביאו מקצת מבשורת העיצוב לקהל הרחב. צ'יני התגורר בארץ כמה שנים, ותרם תרומה משמעותית לתודעת העיצוב התעשייתי בישראל. בעקבותיו, קמו משרדי עיצוב עצמאיים ומפעלי תעשייה התרגלו (לאט, אומנם) לצירוף מעצבים לצוותי הפיתוח של מוצריהם. בשנות ה-60' של המאה הקודמת התחיל ארטור גולדרייך ללמד בבצלאל עיצוב פנים. אחרי מלחמת ששת הימים החלו לימודי עיצוב. אל גולדרייך הצטרף פרופסור אורח, לן סינגר, שלימד במכון הטכנולוגי של שיקגו. ב-1973 סיים המחזור הראשון את לימודי העיצוב התעשייתי. אך לבצלאל קמו מתחרים. נציג משרד המסחר והתעשייה בהנהלת המכון לעיצוב ביקש לעצמו שליטה על העיצוב בישראל, ושכנע את הנהלת אוניברסיטת תל אביב לפתוח בחולון חוג לעיצוב, בראשות יוסף ראוך. כמה חודשים אחר פתיחתו עזב ראוך, והרברט טירנאור, אז יו"ר האיגוד של המעצבים האמריקנים, בא עם משפחתו לישראל למשך שנה. עם עזיבתו, השאיר במקומו זוג מעצבים מארצות הברית אירווין והלן שכטר, ששמו דגש על עיצוב מעשי ועל קליטת בוגרי החוג לעיצוב בתעשייה, לעומת המגמה של בצלאל שהייתה "לדבר אודות עיצוב".
כיום יש חברות ישראליות רבות ומעצבי פנים המספקים שירותים מודרניים לעיצוב הבית לאדריכל הבית, הדירה והמשרד, והבהן משתמשים המעצבים במחשוב ייעודי מתקדם. בחברות עובדים במהלך פרויקט עיצובי על תכנון המשימה, גודל זמין של שטח, פונקציות, תקציב, סגנון של עיצוב, והגמר של הפרויקט.
בעשור האחרון מדורים וכתבי עת דיגיטליים העוסקים בעיצוב וסיקור של עיצוב ישראלי: פורטפוליו ודיזיין זום.
לימודי עיצוב בישראל
בישראל ניתן ללמוד את מקצועות העיצוב השונים במגוון מסלולים, כחלק מלימודי תואר ראשון ושני אקדמי או כלימודי תעודה.
ולנסיה (ונצואלה)
ולנסיה (בספרדית: Valencia) היא בירת מדינת קרבובו בוונצואלה. בעיר ובסביבתה מתגוררים למעלה משני מיליון אנשים. העיר נמצאת במרחק של 180 קילומטרים ממערב לקראקס, בירת ונצואלה.
היסטוריה
העיר נוסדה ב-25 במרץ 1555 על ידי הספרדי אלונסו דיאס מורנו תחת השם נואסטרה סניורה דה לה אסונסיון דה נואבה ולנסיה דל ריי (בספרדית: Nuestra Señora de la Asunción de Nueva Valencia del Rey, מילולית: גבירתנו של העלייה השמיימה (הכוונה למרים, אם ישו) של ולנסיה החדשה של המלך), שקוצר בהמשך לוולנסיה בלבד, והיא הייתה ההתיישבות הראשונה של הספרדים במרכז ונצואלה.
פיראטים צרפתים בזזו את העיר ב-1677, שהעלו באש את בניין העירייה ובתוך כך השמידו מסמכים חשובים לגבי היישוב המוקדם בוונצואלה. המדען הגרמני אלכסנדר פון הומבולדט ביקר בעיר במהלך מסע שערך באמריקה בשנים 1800-1799, ודיווח שבאותו זמן היו בעיר 6,000 או 7,000 מתיישבים.
במהלך מלחמת העצמאות של ונצואלה התקיים בסביבת העיר קרב קרבובו בו ניצחו לוחמי העצמאות את כוחות השלטון הספרדי. העיר הפכה לבירת ונצואלה כשזו פרשה מקולומביה הגדולה ב-1830. לאחר זמן מה העיר הפסיקה להיות הבירה וחזרה לתואר הזה באופן זמני בעת מהפכה ב-1858.
עד אמצע המאה ה-20 הייתה ולנסיה עיר קטנה למדי. בשנת 1950 היו בה 91,000 תושבים. אולם הליכי התיעוש והתשואות מהנפט באזור הביאו לנהירת תושבים ומהגרים אל העיר עד כדי פיצוץ אוכלוסין. בשנת 1981 היו בעיר 601,000 תושבים ובשנת 2011 היו בה כ-1,600,000 תושבים והיא העיר השלישית בגודלה בוונצואלה.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות כאשר החשובה בהן היא אוניברסיטת קרבובו, אחת האוניברסיטאות הציבוריות החשובות ביותר בוונצואלה.
תחבורה
בעיר פועלת מערכת רכבת תחתית מודרנית שנמצאת בתהליכי הרחבה. בנוסף פועל בעיר מערך גדול של אוטובוסים.
נמל התעופה הבינלאומי ארתורו מיצ'לנה משרת את העיר והוא השלישי בעומסו במדינה מבחינת כמות נוסעים. הוא גם חשוב מאוד לטיסות המטען במדינה.
הקיפוד והשועל
"הקיפוד והשועל" הוא שמה של מסה מאת ישעיה ברלין, אשר נכתבה בהתייחס להשקפתו של הסופר הרוסי לב טולסטוי על ההיסטוריה. חיבור זה, אולי המפורסם מבין חיבוריו של ברלין, יצא לאור לראשונה בשנת 1953.
תמצית הספר
כותרת החיבור היא קונוטציה לפתגם המיוחס למשורר היווני בן המאה ה-7 לפנה"ס ארכילוכוס:
ברלין יוצא מן התמצית הרעיונית המובאת בפתגם זה, ומשתמש בה כמטפורה כאשר הוא דן במתח שבין ראיית עולם מוניסטית לפלורליסטית. לפי ברלין, נחלקים ההוגים והיוצרים לשתי קטגוריות:
בהתייחס לטולסטוי, טוען ברלין כי במבט ראשון נראה שהוא מצליח לחמוק מהגדרה; הוא סבור כי על אף שטולסטוי מדגים כישרונות של שועל – הוא מחזיק באמונה כי על האדם להיות כקיפוד, ובכך יצירתו הפורה כשלעצמה עלולה להיות מטעה. ברלין ממשיך ומשתמש ברעיון זה של טולסטוי כבסיס לניתוח התאוריה של ההיסטוריה שהציג האחרון ברומן "מלחמה ושלום".
ישנם הוגים דוגמת מייקל וולצר, אשר תיארו את ברלין עצמו באופן זהה – אדם היודע דברים רבים, בהשוואה לצרות עולמם של פילוסופים פוליטיים רבים בני זמננו. תלמידו לשעבר של ברלין, הפילוסוף הקנדי צ'ארלס טיילור, כונה בפי ברלין "קיפוד", ואף הודה בכך ברצון בראיון שנערך עמו לאחר זכייתו בפרס טמפלטון (Templeton) בשנת 2007.
ברלין הרחיב את המושג בספרו The Proper Study of Mankind (1997).
אנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית
האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית (רוסית: «Краткая еврейская энциклопедия») שיצאה לאור בירושלים בין השנים 1976–2005, היא המאגר הראשון מאז 1913 המביא מידע מקיף ומגוון על ענייני יהודים ויהדות בשפה הרוסית.
צוות אוויר (סדרת טלוויזיה)
צוות אוויר (ברוסית: Улётный экипа́ж) היא קומדיית מצבים טלוויזיונית. הסדרה הייתה אמורה להיות משודרת במקור בערוץ הטלוויזיה "STS" ב-26 במרץ 2018, אך בשל הטרגדיה בקמרובו התאריך נדחה ל-2 באפריל. העונה השנייה עלתה ב-3 בדצמבר 2018.
בארוויחה
בארוויחה (ברוסית: Барви́ха) הוא כפר בנפת אודינצובו שבמחוז מוסקבה אשר ממוקם ליד הכביש המהיר רובליובו-אוספנסקויה על הנהר סמינקה, כשני קילומטרים מצפון לכפר באותו שם, סמוך לאזור המכונה רובליובקה. הכפר נחשב לאחד היישובים היוקרתיים ברוסיה ורוב תושביו בעלי הכנסות גבוהות. עיקר הבנייה ביישוב מתאפיינת בבנייה נמוכה של וילות וקוטג'ים והוא מצטיין בחזותו ובאיכות החיים שהוא מציע לתושביו וידוע מאז התפתחותו במאה ה-19 כאזור לנופש עילית ובו דאצ'ות ובתי קיץ של עשירי רוסיה וגם מעון מגורים נשיאותי.
צוות אוויר (סדרת טלוויזיה)
הסדרה מספר את קורותיו של צוות אוויר בחברת התעופה הבדיונית "תענוג אוויר". צילומי הסדרה נערכו בנמל התעופה הבינלאומי פולקובו בסנקט פטרבורג בשיתוף פעולה עם צוות נמל התעופה.
אנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית
האנציקלופדיה יצאה לאור בהוצאת מאגנס של האוניברסיטה העברית; עורכים: י' אורן (נדל), נ' פרת; יועצים מדעיים ראשיים: פרופ' ח. ביינארט, פרופ' מ. זנד.
צוות אוויר (סדרת טלוויזיה)
סלוגן הסדרה: "טוסו עם תענוג".
אנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית
באנציקלופדיה רוכז מידע עדכני על תולדות עם ישראל, על מורשתו, על תרבותו ועל ארצו ומדינתו. תשומת-לב רבה נתייחדה לחידוש הישות המדינית העצמאית של האומה וכן לתולדות יהודי רוסיה בכל הדורות, ובפרט - לתחייה הלאומית שמתחוללת בקיבוץ יהודי זה למן השליש האחרון של המאה העשרים.
בארוויחה
תחבורה
הכפר נמצא על הכביש המהיר רובליובו-אוספנסקויה המוביל לכביש הטבעת של מוסקבה. בנוסף תחנת הרכבת בארוויחה משרתת את הכפר ומקשרת אותו עם מוסקבה והרכבות נוסעות לפודולסק ולבלארוס. התחנה נחנכה ב-1927.
אנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית
במשך 30 שנים יצאו לאור 11 כרכים ועוד שלוש חוברות מילואים, ובהם כ-5,300 ערכים מסודרים לפי אותיות האלף בית הקירילי. הכרך האחרון (ה-11) הוא מפתח עניינים (אינדקס) שערכיו מכילים לא רק את מקום אזכורו של השם או המושג באנציקלופדיה, אלא גם קשרים אסוציאטיביים בין המושגים. לכן יש לכרך זה ערך אינפורמטיבי בפני עצמו.
צוות אוויר (סדרת טלוויזיה)
תקציר עלילת הסדרה
"בחורה מאחורי הגה המטוס — מה כבר יכול להיות יותר גרוע?", חשב לעצמו הטייס אלכסיי קולאגין, עד שפחדיו התממשו. פולינה אובצ'קינה היא בוגרת בית הספר לטייס, היא חכמה, יפה ועקשנית ומאלצת אותו לעבור מהטסת מטוסי מטען, להטסת מטוסי נוסעים אזרחיים בחברת התעופה "תענוג אוויר" (ברוסית: Восторг Авиа), בעוד היא משמשת כטייסת משנה; בשביל פולינה, קולאגין הוא ההזדמנות האחרונה שלה לשכלל את כל מה שלמדה בתאוריה ובסימולציות הטיסה, זאת משום שטייסי חברת התעופה "תענוג אוויר" לא מוכנים לחלוק את המטוס שלהם עם אשת מקצוע בעקבים גבוהים.
בארוויחה
אתרים בעלי עניין
הכפר נמצא באזור הנחשב ליוקרתי מאוד כשמחירי הנדל"ן בו הם מהגבוהים ברוסיה. בתחומי הכפר נמצא מתחם היוקרה בארוויחה Luxury Village (במקור: Барвиха Luxury Village) ובו מרכז בידור ומסחר, שתוכנן על ידי האדריכל פאבל ליסיחין. המתחם כולל רחובות מ-37 בוטיקים, אולם אירועים בן 750 מקומות, בית מלון ושתי מסעדות. עיצוב הפנים במתחם בוצע על ידי מעצבים מאיטליה, צרפת וארצות הברית. המתחם פועל מאז שנת 2005.
צוות אוויר (סדרת טלוויזיה)
תקציר עלילת הסדרה
ובזמן שפולינה מנסה להתיידד עם השותף החדש, קולאגין קושר מזימות כיצד להיפטר ממנה ולחזור לטיסות המטען שלו.
אנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית
משנת 2005 מופיעה באינטרנט הגרסה המעודכנת והמורחבת של האנציקלופדיה. האתר פותח בתמיכה של קרן אבי חי וועידת התביעות.
בארוויחה
בתרבות ובאמנות
הכפר מהווה אתר צילומים עבור תעשיית הקולנוע הרוסית וסרטים וסדרות טלוויזיה שונות הופקו בו, או גוללו התרחשויות בכפר, כדוגמת סרט ההמשך של הבוגאטיר האחרון: שורש הרע, הסרט "חתונה בכאילו", סדרות הטלוויזיה השוטר מרובליובקה (ששודרה מאז 2016) ו"בארוויחה", סדרת טלוויזיה על תלמידים מבית ספר יוקרתי בכפר בארוויחה, ששודרה בשנים 2009–2010 בערוץ THT.
שירות המודיעין האסטרטגי של משרד ההגנה הפורטוגזי
שירות המודיעין האסטרטגי של משרד ההגנה הפורטוגזי או SIED (בפורטוגזית : Serviço de Informações Estratégicas de Defesa) הוא סוכנות המודיעין של פורטוגל. יחד עם שירות הביון והביטחון האחראי לביטחון הפנים, הוא מהווה חלק מקהילת המודיעין הפורטוגזית.
היסטוריה
SIED הוקמה במקור בהתאם לחוק מערך המודיעין של הרפובליקה הפורטוגזית משנת 1984.
בשנת 1997 אורגן מחדש בשמן והנוכחי.
בשנת 2004 הפך לגוף אזרחי במשרד ההגנה.
אנסטסיה מיסקינה
מיסקינה זכתה עד היום ב-13 תוארי יחידות (10 WTA ו-3 ITF) וב-8 תוארי זוגות (5 WTA ו-3 ITF).
מיסקינה שיחקה בנבחרת רוסיה בין השנים 1998 ו-2005. מאזנה בגביע הפדרציה עומד על 18 ניצחונות (14 במשחקי יחידות ו-4 במשחקי זוגות) ו-6 הפסדים (5 במשחקי יחידות ואחד במשחק זוגות).
חיריק
חִירִיק (גם: חִירֶק) הוא סימן ניקוד טברני וניקוד העברית בת ימינו, שמסמן את צליל האות הלטינית i. הוא נראה כמו נקודה מתחת לאות. חיריק מלא (עם האות י' אחריו כאם קריאה) נחשב לתנועה גדולה, וחיריק חסר (ללא י' אחריו כאם קריאה) נחשב תנועה קטנה.
הגיה
בכל המסורות הידועות של הגיית העברית, צליל החיריק זהה: i.
הרוח מטירת קאנטרוויל
הרוח מטירת קאנטרוויל (באנגלית: The Canterville Ghost), הוא הומורסקה מאת הסופר והמחזאי האירי אוסקר ויילד. זהו אחד הסיפורים הראשונים פרי עטו של וויילד שראו אור, והתפרסם במקור בשני חלקים - הראשון ב-23 בפברואר 1887 והשני ב-2 במרץ באותה שנה. העלילה עוסקת במשפחה אמריקנית שעוברת לגור בטירה שאותה רודפת רוחו של אציל אנגלי, שהרג את אשתו ולאחר מכן נכלא והורעב על ידי אחיה של אשתו. ויילד מתאר את מערכת היחסים המתפתחת בין רוח הרפאים המאיימת לבין בני המשפחה האמריקנית. ויילד משלב ביקורת על האמונות הטפלות של החברה האנגלית הגבוהה, כמו גם על אורח החיים האמריקני.
חיריק
הקלדה
כך מקלידים את החיריק במערכות הפעלה שונות:
הרוח מטירת קאנטרוויל
תקציר
השגריר האמריקני לחצר המלוכה הבריטית, חירם ב. אוטיס, ומשפחתו עוברים לגור בקאנטרוויל צ'ייס, אחוזה בריטית כפרית, על אף שהלורד קאנטרוויל מזהיר אותם כי הטירה רדופת רוחות. בני המשפחה הם השגריר אוטיס, אשתו, בנם הבכור וושינגטון, ביתם וירג'יניה וצמד התאומים. תחילה אף אחד מבני המשפחה אינו מאמין בקיומן של רוחות רפאים, אך תוך זמן קצר איש מהם אינו יכול להתכחש לנוכחותו של סר סימון דה קאנטרוויל. הגברת אוטיס שמה לב לכתם דם מסתורי על הרצפה וסוכנת הבית, הגברת אומני, מספרת לה כי הכתם הוא דמו של קאנטרוויל ואי אפשר להסירו, ועל כך קופץ הבן הבכור ומציע להשתמש במסירי כתמים מסחריים.
חיריק
ייצוג בכתיב חסר־ניקוד
בכתיב מנוקד החיריק יכול להיות מלא (גדול) או חסר (קטן). כאשר החיריק מלא, נכתבת אחריו האות י בתור אם קריאה, למשל במילה תִּינוֹק. כאשר החיריק חסר, לא נכתבת אחריו שום אם קריאה.
הרוח מטירת קאנטרוויל
תקציר
כשרוח הרפאים מופיאה לראשונה הגברת אוטיס קופצת ממיטתה ומציעה לרוח נוזל סיכה כדי לשמן את השלשלאות שלה. הרוח מטיחה את הבקבוק בזעם לרצפה ונמלטת מהחדר. התאומים משליכים לעבר הרוח כריות והיא נסה על נפשה. גם ניסיונות חוזרים ונשנים של הרוח להפחיד את בני המשפחה באמצעות לבישת חזות מאיימת וכתמי דם ששבים ומופיעים, עולים בתוהו, וסר סימון חש חסר אונים ומושפל.
חיריק
ייצוג בכתיב חסר־ניקוד
הכללים לכתיבה של הצליל i בכתיב חסר ניקוד נקבעים על־די האקדמיה ללשון העברית. בכתיב חסר־ניקוד, האות י נכתבת לציון צליל החיריק: האות י לא נכתבת לציון צליל החיריק:
הרוח מטירת קאנטרוויל
עיבודים לקולנוע ולטלוויזיה
קיימות מספר גרסאות קולנועיות וטלוויזיוניות לסיפור. המפורסמות שבהן:
יששכר רואס
יששכר רואס (באנגלית: Yissachar Ruas, נולד ב-1982 בניו יורק, ארצות הברית), המכונה YRUAS, הוא צלם ישראלי בתחומי צילום תעופה וצילום עיתונות, המתמחה בתחום התעופה הצבאית.
הוא עובד עם חילות אוויר מן העולם ובפרט עם חיל האוויר הישראלי ומצלם הן מהקרקע והן בטיסה בפלטפורמות מוטסות שונות, בהם מטוסי קרב דוגמת ה"כפיר" תוצרת התעשייה האווירית של ישראל.
רואס טס עם חילות האוויר של ארצות הברית, ליטא, הונגריה, דנמרק, איטליה, טורקיה, פולין וקולומביה.
רואס עוסק גם בצילום חדשות ואירועים, ובתך כך צילם כלוחם את פעילות צה"ל (באוויר ובקרקע) במהלך מבצע חומת מגן ומבצע צוק איתן.
נועם הלוי
נועם זייד הלוי (נולד ב-1952), נגן כלי הקשה וכלי נשיפה ישראלי. שותף קבוע בתקליטים ומופעים של אהוד בנאי. בהופעותיו משלב קטעי תנועה וריקוד ייחודיים תוך כדי נגינה.
שנים ראשונות
גדל בצפת, חיפה וראש פינה במשפחה מוזיקלית ותיקה. אחותו היא אסתר עופרים. לאחר שירות בצה"ל נסע לאירופה, חי בקומונה בגרמניה וניגן בלהקה Amon Düül. לאחר 1973 חזר לישראל והתגורר בתל אביב.
הופעתו הראשונה בישראל כנגן כלי הקשה הייתה במופע סע לאט של אריק איינשטיין, כחלק מלהקה בה ניגנו גם שלום חנוך ואריאל זילבר. בשנת 1976 השתתף כנגן כלי הקשה בלהקת הליווי של זילבר במופע הסולו שלו "רוצי שמוליק".
ב-1981 חזר לתל אביב והשתלב בלהקת "כרומוזום" ביחד עם דורון אייל, רמי פורטיס, ואיוון מונטיאל, ובהופעות של מוזיקה אוונגארדית במועדון פינגווין. הוא ניגן בכלי הקשה מסורתיים וכן על כסא, מזמרה, משור, מכונית ואקווריום. ניגן בכלי נשיפה והופיע בקטעי דיבור וריקוד בהרכבים שונים וקצרי מועד. באותה תקופה הכיר את ז'אן ז'אק גולדברג, יוסי אלפנט חבריו ללהקת "הפליטים" לעתיד.
עם להקת הפליטים ואהוד בנאי
ב-1986 הקימו אהוד בנאי ויוסי אלפנט את להקת הפליטים והפיקו את התקליט אהוד בנאי והפליטים, בו היה לנועם הלוי תפקיד מפתח כמי שהביא, כדברי אהוד בנאי את "הניחוחות הגליליים של ראש פינה" אל מוזיקת הרוק ויצר את הייחודיות של צליל התקליט. עוד לפני כן ניגן הלוי עם הרכב זה באופרת הרוק מאמי (אופרת רוק).
בהופעות שליוו את הוצאת התקליט ניגן הלוי על דרבוקה מאחורי וילון, כאשר זרקור מאיר אותו מאחור, אפקט שיצר צללית מעניינת, שהפכה לסמל היכר של הלוי.
מאז משתתף הלוי בפרויקטים רבים של בנאי. בין היתר ניגן בתקליטו של בנאי קרוב, ניגן חליל בתקליט שיצר בנאי עם אביו, יעקב בנאי, "תחת שיח היסמין", השתתף בסדרת המופעים של בנאי "מלון אורחים" (1989–1990), השתתף בשירת קולות ונגינה בכלי הקשה, פעמונה, פעמונים, חליל וכלי נשיפה מזרחיים מסורתיים בתקליטו של בנאי השלישי וכנגן ליווי של בנאי בהופעותיו.
פעילויות נוספות
הלוי ליווה את יהודה פוליקר במופע "אפר ואבק" (בתקליט "אפר ואבק" ניגן פוליקר עצמו את תפקידי כלי ההקשה).
בשנות ה-90 שב לראש פינה ושיתף פעולה עם הבמאי דני וקסמן בכתיבת מוזיקה מקורית לסרטיו "מסע בגליל" (1990) ו"שירת הגליל" (1997).
עוד בשנות ה-90, השתתף ב"פרויקט חנוך לוין" בהלחנה ונגינה וליווה שותף נוסף של אהוד בנאי, דודי לוי, בתקליטיו והופעותיו.
ב-2003 היה שותף לזכייה, לצד אהוד בנאי וגיל סמטנה, בפרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר עבור המוזיקה לסרט מסעות ג'יימס בארץ הקודש.
אובייקט אינג'קטיבי
לדוגמה, בקטגוריה של מודולים, מודול Q הוא אינג'קטיבי אם קיים הומומורפיזם של מודולים ההופך את הדיאגרמה הבאה (בה השורה העליונה היא סדרה מדויקת) לקומוטטיבית:
בהינתן קטגוריה C, אומרים כי ב-C יש מספיק אובייקטים אינג'קטיבים, אם לכל אובייקט X בקטגוריה, יש מונומורפיזם מ-X לאובייקט אינג'קטיבי כלשהו. בקטגוריה אבלית בה יש מספיק אובייקטים אינג'קטיבים ניתן להגדיר פונקטורים נגזרים.
מטא (בודהיזם)
מֵטָּא בפאלי (mettā) או מַאִיטְרִי בסנסקריט (maitrī), שפירושה נדיבות-לב אוהבת, היא מצב תודעה חיובי. התשיעית מעשר הפרמיטה המובילות להארה בבודהיזם וכן הראשונה ממעלות ברהמה ויהרה (המצבים הנשגבים).
תרגומים נוספים של המילה הם: "נדיבות-אוהבת", "חברתיות", "סימפתיה", "רצון טוב", "נדיבות ו"התעניינות פעילה באחרים".
מטא היא יותר מחמלה. חמלה יכולה לנבוע מהצד הרגשי והיא יוצרת צער או מעשה טוב בעוד שמטא היא אהבה כלפי כל הברואים ושמחה כאשר טוב להם.
יש הבדל משמעותי בין אהבה של גבר לאישה, אהבת אם לילד וכדומה לבין האהבה המגולמת במטא. אהבה רגילה מייצגת צורך להיות עם האובייקט האהוב, השתוקקות אליו או לנוכחותו והיא יכולה להיות אחת מסיבות הסבל (הנובע מהשתוקקות לדברים או היאחזות בהם) בעוד שמטא היא אהבה ללא היאחזות.
מדיטציית מטא
אחת מצורות המדיטציה הפופולריות היא המדיטציה של נדיבות-אוהבת (אהבה ללא הצמדות) אשר מתבטאת בדאגה לאחר ללא כל אנוכיות. תרגול המדיטציה הוא בקו פנים-חוץ, כלומר המתרגל מתחיל בעצמו, אל עבר חבר טוב ומכיל את החבר בעצמו, לאדם נייטרלי (שאין כלפיו רגשות, לא לחיוב ולא לשלילה) ומכיל את האדם בתוכו, יחד עם העצמי והחבר, אל אדם שמפריע למתרגל (כלומר יש כלפיו רגשות שליליים אבל לא שנאה) וגם אותו המתרגל צריך להכיל בתוך עצמו לבסוף המתרגל מכיל בתוכו את כל היצורים שביקום. בכל אחד ואחד מהשלבים המתרגל חייב לסמפט את האדם ולשאוף לטוב עבור אותו אדם, במקביל לשאיפה לטוב עבור עצמו.
המדיטציה מורכבת משישה שלבים אשר בהם המטא מכוונת אל:
זאב שוהם
זאב שוהם (פינקלשטיין) (10 בנובמבר 1886 – 29 בינואר 1971) היה עורך דין, פעיל ציוני ופעיל ציבור באירופה ובחיפה.
ביוגרפיה
במהלך מלחמת העולם הראשונה שהה בסטוקהולם והשתלב בפעילות הציונית בעיר. שוהם ערך את השבועון הציוני היידי "די יודישע פאָלקסשטימע" ('קול העם היהודי'), היה חבר הנהלת משרד העיתונות הציוני העולמי בסטוקהולם ומעורכי הספר "שאלת היהודים בקשר עם מלחמת העולם".
ב-1919 נשא לאישה את צילה, בתו של ישראל פיינברג ואחותו של אבשלום פיינברג, שאותה פגש לראשונה בסנקט פטרבורג, והשתתף בוועידה הציונית הראשונה (שנערכה בלונדון בין 24 בפברואר ל-12 במרץ 1919) כחבר הוועדה המדינית שלה, אשר אחד מתפקידיה היה ניסוח תנאי המנדט הבריטי על ארץ ישראל. ב-1920 נולדה בתם הבכורה תמר, אחריה נולד דוד (1923–2005), כלכלן שכיהן כמנכ"ל בנק כללי לישראל ויו"ר מועצת המנהלים של החברה הישראלית למדליות ולמטבעות. שוהם השתתף בקונגרסים ה-12 וה-13. ניהל את מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית בלונדון עד 1924, ואז עלה לארץ ישראל ולאחר שהות קצרה בתל אביב עבר עם משפחתו לשכונת הדר הכרמל בחיפה, פתח בה משרד עורכי דין והצטרף לוועד השכונה. בין השאר פעל להקמת בית הכנסת הגדול בשכונה. ב-1937 השתתף בקונגרס הציוני ה-20.
שוהם שימש כחבר ההנהלה המרכזית הארצית של לשכת עורכי הדין בישראל (מיסודה של הסתדרות עורכי הדין), חבר בית הדין המשמעתי העליון של הלשכה וחבר הוועדה לבחירת שופטים.
שוהם שימש כיו"ר הציונים הכלליים בחיפה, חבר המרכז הארצי והוועדה המדינית של המפלגה הליברלית הישראלית.
נקבר בבית העלמין חוף הכרמל.
הנצחה
בשנת 1970 קיבל אזרחות כבוד של חיפה, ועל שמו רחוב בעיר. זכר נכדם של הזוג שוהם,, הונצח במערת אבשלום.
אנליל
אֶנְלִיל (מילולית: אדון הרוח-EN.LÍL) הוא אל הרוח, האוויר והסער במיתולוגיה השומרית. בנוסף היה גם פטרונה של העיר ניפור. אנליל, אנו ואאה (אנכי) היו שלושת האלים הראשיים בפנתאון השומרי. אנליל נקרא נסיך השָׁמַיִם ולידתו היא חלק מפרשת הבריאה הבבלית אנומה אליש. הוא בנם הבכור של אן וכי, השמים והארץ.
דמותו
על-פי המיתולוגיה השומרית, בתחילה היו השמים מחוברים. לידתו של אנליל הפרידה ביניהם ויצרה את היבשה. מסיבה זו נקרא אנליל לעיתים בשם כּוּר גל או "ההר הגדול". אנליל היה שומר לוחות הגורל במיתולוגיה השומרית. משמעות הבעלות על לוחות הגורל היא בעצם שאנליל נחשב אל עליון. הלוחות מעניקים לו את השליטה על העולם ועל חייהם של בני האדם.
אנליל נשא לאשה את נינליל, בתולה יפהפייה וצעירה מאוד. הוריה הזהירו אותה מפני אנליל, אך הוא פיתה אותה ועיבר אותה. מהתעלסותם היה עתיד להיוולד אל הירח ננה או סין. האלים הענישו את אנליל על מעשה זה וגזרו עליו לרדת לשאול. כדי להעביר את רוע הגזרה עיבר אנליל את נינליל עוד שלוש פעמים. היא ילדה את האלים נרגל, נינזו ואנבילולו והם נשלחו לשאול במקום אנליל, נינליל וסין. פולחן אנליל ונינליל התקיים בצוותא במקדש אֶכּוּר ("בית ההר") בעיר ניפור.
אנליל הוא האל שברא את בני האדם. על פי המיתולוגיה השומרית, האלים הזוטרים מאסו בעבודה הקשה שהטילו עליהם האלים הראשיים. הם ארגנו מרד, אספו כלי נשק והקיפו את מקדש האל אנליל. אנליל התרשם מסבלם וכדי לגאול אותם, חבר לאלת הפריון בלת אילי וברא את האדם הראשון מטיט ומבשרו ודמו של אל שנבחר להיות קורבן. המטרה הייתה שהאדם יתרבה וייצור גזע אנשים שיחליפו את האלים הזוטרים בעבודה הקשה. בתקופה הבבלית יוחס תפקיד זה של אנליל לאל מרדוך כאשר על פי המיתוס אנומה-אליש הוא ברא את האדם מבשרו ודמו של האל קינגו, אותו הביס מרדוך.
אנליל לא רק גרם להיווצרות החיים האנושיים, אלא גם לסיומם. בפרשת אתרחסיס, סיפור המבול המסופוטמי, ובעצם המשך של סיפור בריאת האדם, מבואר מדוע בני אדם מתים ומדוע מתרגשים עליהם אסונות. על-פי סיפור זה, האלים חשבו שלאחר בריאת האדם יוכלו לנוח, אך התבדו. בני האדם פרו ורבו, ולא מתו. הם מילאו את העולם והקימו רעש ושאון רב, שהפריע את מנוחת האלים. כדי להתמודד עם הבעיה ציווה אנליל על נמטר אל המגפות לשלח בבני האדם מחלות ממחלות שונות. כך פחת מספר האנשים בעולם, הרעש הפסיק, והאלים יכלו לנוח. לאחר מכן הוא אף הורה לעצור את הגשמים ולהביא בצורת שתביא למותם של בני האדם, והוריד מבול כדי להשמיד את האנושות.
אוטרפה
על פי האיליאדה מאת הומרוס, אוטרפה התעברה מהנהר סטרימון, וילדה את בנה רסוס (Rhesus), שהיה למלך תראקיה, ומאוחר יותר נהרג במלחמת טרויה.
צפר
{{פירושונים|
אוטרפה
שמה של אוטרפה הוענק, בין היתר, לספינת מפרשים מפורסמת שנבנתה ב-1863 ומאוחר יותר נקראה "כוכב הודו", ולאסטרואיד 27, שנתגלה ב-1853.
האסטרואיד 27 אוטרפה שהתגלה על ידי האסטרונום ג'ון ראסל הינד ב-1853, נקרא על שמה.
צפר
ראו גם
}}
התיכון ליד האוניברסיטה
התיכון ליד האוניברסיטה, המכונה בראשי תיבות ליד"ה (או בשמו הקודם, "תיכון בית הכרם"), הוא בית ספר הכולל חטיבת ביניים ובית ספר תיכון ליד האוניברסיטה העברית בגבעת רם בירושלים.
בשל תנאי הקבלה הגבוהים ובוגריו הנודעים הרבים, בית הספר פיתח מוניטין של תיכון יוקרתי שתלמידים רבים מבקשים ללמוד בו.
היסטוריה
התיכון נוסד ב-1935 ביוזמת המחלקה לחינוך של האוניברסיטה העברית ובתמיכת הוועד הלאומי ו"בית המדרש למורים העברי", והיה בבעלות משותפת של האוניברסיטה העברית ובית המדרש למורים, שסיפק את הבניין לבית הספר החדש. הבניין נבנה בסמוך לבית המדרש למורים בשכונת בית הכרם. בתחילה נקרא "תיכון בית הכרם" אך בהמשך שינה את שמו. התיכון נועד לסייע בהכשרתם של מורים, כדי להכין עתודת תלמידים ולשמש במה למחקרים חינוכיים.
בתקופת המנדט התקיים קשר הדוק בין בית-הספר לבין האוניברסיטה, וראש המחלקה לחינוך באוניברסיטה שימש גם בתפקיד מנהל התיכון. מנהלי התיכון באותה תקופה היו פרופ' אלכסנדר דושקין, פרופ' עקיבא ארנסט סימון וד"ר אליעזר ריגר שעסקו במקביל בתפקידים אקדמיים וחינוכיים.
בית-הספר נועד לסייע בהכשרתם של מורים לעתיד שלמדו באוניברסיטה. הם צפו בשעורים שהתקיימו בו והתנסו גם בהוראה מעשית. נוסף להיותו בית ספר לדוגמה להכשרת מורים התאפיין בית הספר במספר אפיונים נוספים. בית הספר כלל שש שנות לימוד: החל מכיתה ז' (אשר מכונה א') עד כתה י"ב (שמכונה ו'), בניגוד למבנה של ארבע שנות לימוד בתיכון שהיה נהוג באותה תקופה במערכת החינוך. בית הספר שם דגש על עקרון העשרה ובחירה בתוכניות לימודים, וגם הקנה חשיבות רבה לתחום החינוך החברתי. הוקמה מועצת תלמידים שהייתה שותפה לקבלת החלטות בתחומים שונים של חיי בית הספר.
מתחילת דרכו שאף בית הספר לא לשמש רק כמוסד להקניית ידע, אלא להתחשב בכלל אישיותו של התלמיד. מספר שנים לאחר הקמתו החל בית-הספר גם לראות את אחת ממטרותיו בקידום תלמידים מחוננים וסיפוק צורכיהם הייחודיים.
בית הספר מומן מתשלום שכר לימוד בתוספת כספי תרומות של יהודים מאמריקה ותמיכה של מחלקת החינוך של הוועד הלאומי. עם מוריו בתקופת היישוב נמנו ישעיהו ליבוביץ ושמואל סמבורסקי, שלימדו מדעים, מרדכי ארדון, שלימד ציור, מנשה הראל, שלימד גאוגרפיה של ארץ ישראל, ויצחק נבון, שלימד ערבית.
לקראת סוף תקופת המנדט הועלה רעיון להעביר את בית הספר להר הצופים ליד קמפוס האוניברסיטה. הרעיון לא יצא לפועל עקב פרוץ מלחמת העצמאות וניתוק הר הצופים מהעיר. לאחר הקמת קמפוס האוניברסיטה בגבעת רם הוחלט להעתיק את בית-הספר למבנה מרווח חדש, אותו תכנן האדריכל שמעון פובזנר, שנחנך באמצע שנות השישים בקרבת הכניסה הראשית לקמפוס.
לאחר הקמת המדינה
בית הספר המשיך לפעול גם לאחר הקמת המדינה. אף על פי שהונהג חוק לימוד חובה ב-1949, בכיתות א'-ח', המשיך בית הספר לפעול במתכונות שש שנתית וגבה שכר לימוד (גם לכיתות ז' וח'). בנוסף המשיך להיות סלקטיבי בקבלת תלמידים. כמו שאר בתי הספר התיכונים בישראל בשנות ה-50, רוב תקציב בית הספר הגיע משכר לימוד.
ב-4 ביולי 1960 הונחה אבן הפינה לבניין החדש של בית הספר שנבנה בגבעת רם.
בשנת 1968 לא נכלל בית הספר בתוכנית האינטגרציה בחינוך שיושמה במדינת ישראל. עם זאת במשך השנים נשמע ביקורת על כך שבית הספר הוא אליטיסטי וסלקטיבי. בשנת 1980 החל בית הספר לפתוח כיתה מופרדת מיתר הכיתות, לתלמידים "טעוני טיפוח" בעלי פוטנציאל. תוכנית הלימודים הנפרדת נועדה לקדם תלמידים בעלי הישגים נמוכים על פי גישת ההוראה המשקמת של פרופסור קרל פרנקנשטיין מהאוניברסיטה העברית. החל משנת הלימודים 1991–1992 לאחר ויכוח ציבורי יושם הסדר שבמסגרתו התקבלו תלמידי בית הספר היסודי בית-הכרם אוטומטית לבית הספר, אך לחטיבת הביניים בלבד.
בשנות ה-2000
ב-20 בנובמבר 2007, בעיצומה של שביתת ארגון המורים העל-יסודיים, נשבר בבית הספר שיא גינס – "השיעור הצפוף בעולם": כ-244 תלמידים הצטופפו בכיתה ששטחה 30 מ"ר וקיבלו שיעורים במחשבת ישראל, בתנ"ך ובספרות. המבצע תוכנן על ידי מועצת התלמידים של בית הספר כמחאה על סירובה של הממשלה להפחית את מספר התלמידים הגבוה בכיתות הלימוד בבתי הספר בישראל.
החל משנת 2008 ניתנה לתלמידי מערב העיר עדיפות בקבלה לבית-הספר על פני תלמידים מאזורים אחרים בעיר. זוהי עדיפות שהייתה שמורה אז רק לתלמידי בית-הספר היסודי בית הכרם. מהלך זה נכפה על בית הספר לאחר מאבק ציבורי שהוביל ראש העיר, ניר ברקת.
בינואר 2012, הייתה אמורה קבוצה של תלמידי בית הספר להיפגש עם נציגי ארגון "שוברים שתיקה" בעת סיור בחברון, אך המשטרה אסרה על המפגש.
במהלך מצעד הגאווה בירושלים, ב-30 ביולי 2015, נדקרה תלמידת בית הספר שירה בנקי על ידי ישי שליסל, חרדי קיצוני. ב-1 באוגוסט 2015 הונף דגל הגאווה מעל בית הספר. ב-2 באוגוסט 2015 נפטרה שירה בנקי מפצעיה.
מבנה התיכון
בחטיבת הביניים שש-שבע כיתות בשכבה (משתנה משנה לשנה). ארבע או חמש מהן מוגדרות כ"כיתות מואצות", בהן לומדים ברמה מוגברת והתלמידים המיועדים להן אובחנו כמחוננים; כיתה אחת היא כיתה "רגילה", שאיננה "מואצת", וכיתה נוספת לוקחת חלק במיזם הקרוי "התוכנית החדשה", שמטרתו לפתח תלמידים בעלי רצון ללמוד, ולפתח את כשרונותיהם.
חברה (תאגיד)
חברה (בריבוי: חֲבָרוֹת, כנסמך: חֶבְרוֹת־) היא ארגון ותאגיד בעל אישיות משפטית שמאגד אנשים למען מטרה משותפת, בדרך כלל לשם הפקת רווח. החברה היא ישות הקיימת בחוקיה של כל מדינה מודרנית, והיא מסגרת משפטית מקובלת לניהול של פעילות עסקית משותפת של אנשים.