cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק לא תעמוד על דם רעך
תגמולים לבני משפחתו של אדם שנפטר בעת הצלת חיי הזולת
פרק י"ג לחוק הביטוח הלאומי מעניק תגמולים למתנדב שנפגע או נפטר עקב פעולת ההתנדבות, בדומה לתגמולים עקב פגיעה בעבודה, אך בני משפחה של מי שנספה בדרך זו לא היו זכאים לזכויות הניתנות למשפחות נפגעי פעולות איבה כגון: החזרי קבורה, אבל והנצחה, מימון לטיפול נפשי, קבוצות תמיכה וכן הטבות כמו הנחה בארנונה ובמס שבח, סיוע בשכר דירה, מענק הבראה ותשלום לבית אבות. על פי נתוני המוסד לביטוח לאומי עד למועד הצעת החוק נרשמו כ-20 מקרים של אנשים שנספו או נפצעו כתוצאה מהצלת אדם אחר. בעקבות זאת הוגשה לכנסת הצעת חוק שבה נאמר: ב-5 בינואר 2021 אושרה ההצעה כתיקון לחוק הביטוח הלאומי, לפיו שר העבודה והרווחה מוסמך להתקין תקנות, בהסכמת שר האוצר ובאישור ועדת העבודה והרווחה, למתן זכויות נוספות לבני משפחה של מי שקיפח חייו תוך הושטת עזרה לאדם הנמצא בסכנת חיים. החוק חל רטרואקטיבית על מקרים שהתרחשו החל מתחילת 2018.
1954 בצרפת
במהלך השנה סבלה צרפת מענייני חוץ בעייתיים, שהחלו במלחמה בהודו-סין שנסתיימה בתבוסה צרפתית ובמאבק מול החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה, שהיו חלק מתהליך הדה-קולונליזציה ברחבי העולם.
חישוף
"חישוף" הוא מונח צה"לי המתאר פעולה שבה חושפים שטח באמצעות נקיונו ממכשולים ועצמים העלולים לחסום את שדה הראייה או לספק מחסה למחבלים ומטעני חבלה - לרבות קפלי קרקע, צמחייה, מטעים, פרדסים ומבנים. המטרה העיקרית של פעולות החישוף היא למנוע אפשרות למארבים הכוללים ירי נק"ל, ירי נ"ט, מטעני צד ומטעני גחון כנגד אזרחים ישראלים וכוחות צה"ל. את פעולות החישוף מבצע חיל ההנדסה הקרבית באמצעות דחפורי D9 משוריינים המדוגמים במיגון כבד כנגד ירי ומטעני חבלה ומצוידים בכף דחפור ("סכין") כבדה שבאמצעותה מתבצע החישוף.
בהקשר של האינתיפאדה השנייה ביצע צה"ל פעולות חישוף נרחבות בהן יושרו אלפי דונמים של מטעים וחממות ונהרסו אלפי בתים. המטרה של פעולות החישוף הייתה למנוע פיגועי ירי והנחת מטענים על צירי התנועה העיקריים ביהודה ושומרון וברצועת עזה. עיקר פעולות החישוף בוצע ברצועת עזה, שם חושפו שטחים רבים גם על מנת למנוע ירי של רקטות נ"ט על כוחות צה"ל והפגזת יישובים ישראלים בפצמ"רים ורקטות קסאם. סביב ציר כיסופים הרס צה"ל עשרות בתים בח'אן יונס מהם נורתה אש על שיירות אזרחיות של תושבי גוש קטיף. החישוף הנרחב ביותר היה בעיר רפיח הפלסטינית, סביב ציר פילדלפי, בו לטענת ארגוני זכויות אדם הרסו כוחות צה"ל אלפי בתים. בעקבות פעולות החישוף הנרחבות כמות פיגועי הירי והמטענים בדרכים ירדה באופן דרסטי.
צה"ל מבצע באופן קבוע חישוף סביב גדר המערכת של רצועת עזה על מנת למנוע הפעלת מטעני צד קטלניים נגד כוחות צה"ל השומרים על ציר הוברס, ובמהלכו נעקרת בעיקר צמחייה סביב הגדר. במהלך פעולות אלו חשפו הדחפורים המשוריינים מטענים רבים שהטמינו ארגוני הטרור הפלסטיניים.
עמדת ישראל היא שהפלסטינים שאיבדו את רכושם כתוצאה מפעולות החישוף אינם זכאים לפיצוי, מפני שהנזק הוא תוצאה של אירועי לחימה.
בעוד שבצה"ל ראו בפעולות החישוף צורך מבצעי שנועד להגן על ביטחון אזרחי ישראל, פעילי שמאל וארגוני זכויות אדם סברו כי מדובר בעונש קולקטיבי המסב נזק רב לאוכלוסייה חפה מפשע. ארגון בצלם טען כי צה"ל משתמש בפעולות החישוף כאמצעי ענישה על מנת ללחוץ על האוכלוסייה הפלסטינית להפסיק לשתף פעולה עם יורי הקסאמים והמחבלים, במסגרת של לוחמה פסיכולוגית. לדברי הארגון, בחלק מהמקרים הרסו כוחות צה"ל שדות של עגבניות וקישואים, שבהם לא ניתן למצוא מסתור, וכתוצאה מכך נגרם לקרקע נזק ארוך טווח, ובחלק מהמקרים בלתי הפיך, ופרנסתם של אלפי אנשים נפגעה למשך שנים ארוכות. על-פי דברי ראש המנהל האזרחי ב-2001, לעיתים מבוצע החישוף בהיקף גדול מזה שמחייבים הצרכים הצבאיים.
דן יקיר (משפטן)
דן יקיר (נולד ב-28 באפריל 1959) הוא משפטן ישראלי ופעיל לזכויות האדם, אשר שימש כיועץ המשפטי של האגודה לזכויות האזרח.
ביוגרפיה
נולד בחיפה. הוא בוגר בית הספר הריאלי בחיפה והפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב (1984). פעיל באגודה לזכויות האזרח מאז שנת 1982. את התמחותו עשה אצל השופט משה טלגם בבית המשפט המחוזי בתל אביב. לאחר שנתיים כעורך דין במשרדים פרטיים, התקבל לתוכנית המילגאים של הקרן החדשה לישראל שבוושינגטון הבירה, במסגרתה השלים לימודי תואר שני במשפטים באמריקן יוניברסיטי ב-1989. במסגרת הלימודים עבד כמתמחה בסניף האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות בוושינגטון ובפרויקט זכויות הומוסקסואלים ולסביות במשרד הארצי של האגודה בעיר ניו יורק.
כחלק בלתי נפרד מפעילותו באגודה, הפך לאחד הפעילים המרכזיים בקהילה הלהט"בית ותרם תרומה חשובה למאבק נגד הפלייה על רקע נטייה מינית בישראל. על תרומתו זו, קיבל בשנת 2005, ביחד עם משפטנים נוספים, את אות יקיר הקהילה מטעם האגודה לשמירת זכויות הפרט.
בשנת 2007 הוענק לו פרס זכויות האדם מטעם הקרן החדשה לישראל בריטניה.
בשנת 2008 צורף למועצה הבינלאומית של הקרן החדשה לישראל.
בנובמבר 2008 מינה אותו שר התעשייה, המסחר והתעסוקה לחבר בוועדה המייעצת לנציבות שוויון הזדמנויות בעבודה, בה כיהן עד 2013.שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים מינה אותו שוב לוועדה המייעצת בשנת 2020.
ב-2011 הקים יחד עם עו"ד הפעילים בעשייה למען צדק חברתי וזכויות אדם את רשימת "לתכלית ראויה" שהתמודדה בבחירות למוסדות לשכת עורכי הדין מאז יוני 2011, והיה מועמד מטעם הרשימה למועצה הארצית ולוועד מחוז ת"א.
יקיר הוא חובב מושבע של מוזיקה קלאסית ומאז 2009 החל לעסוק אף בהפקת קונצרטים. ביוני 2010 צורף לחבר הנאמנים של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וכיהן בו עד 2023.
בשנת 2011 הוענק לו מגן זכויות האדם מטעם הקרן החדשה לישראל וקרן ישראלה גולדבלום. הנימוקים לקבלת הפרס: בשנת 2012 הוענק לו ביחד עם עו"ד חסן ג'בארין מעדאלה פרס גולדברג לקידום השלום במזרח התיכון מטעם המכון לחינוך בינלאומי בניו יורק.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה יקיר להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
בשנת 2018 זכה בפרס ע"ש ישעיהו לייבוביץ שמעניקה תנועת יש גבול.
בשנת 2022 הוענק לו מגן השקיפות מטעם עמותת שקיפות בינלאומית ישראל – שבי"ל.
ביוני 2023 פרש מתפקיד היועץ המשפטי של האגודה לזכויות האזרח..
קישורים חיצוניים
מכתביו:
שידור דיגיטלי
שידור דיגיטלי הוא השימוש באותות ספרתיים כחלק מטכנולוגיית השידור של הרדיו והטלוויזיה. השידור הדיגיטלי מתקדם בהשוואה לשיטות השידור האנלוגיות. בשיטות השידור הדיגיטליות, רכיבי הקול ורכיבי התמונה מקודדים באופן דיגיטלי (האותות מתורגמים לרצף של סיביות), ולרוב מתווספים אליהם גם נתונים נוספים כגון לוח משדרים, כתוביות ותרגום, ופירוט אודות התוכן המשודר. בדרך כלל, הדיונים והפעולות הקשורות בשידור הדיגיטלי מתמקדים בשידורי הטלוויזיה.
השידור הדיגיטלי מיושם בשידורי הלווין, הכבלים ובשנים האחרונות גם בשידורים הקרקעיים.
יתרון שיטת השידור הדיגיטלי (בהשוואה לשידור האנלוגי):
בכל העולם מתקיים תהליך של מעבר לשידור דיגיטלי שמלוה בהפסקת השידור האנלוגי. במרבית המדינות תהליך המעבר הסתיים או שהוא בשלבי סיום.
שידור דיגיטלי בישראל
חברת בזק שידרה רדיו דיגיטלי בשיטת DAB כניסוי משנות התשעים ועד 2007.
חברת הטלוויזיה בכבלים, HOT החלה לשדר בתקן דיגיטלי בשנת 2001. השידור האנלוגי הופסק כליל בשנת 2014.
החל מאוגוסט 2009, מופעל בישראל שידור טלוויזיה דיגיטלי קרקעי של מספר ערוצי טלוויזיה - עידן+. השידור האנלוגי הופסק בשנת 2011. הערוצים הישראליים שמופצים חינם דרך הלוויין עמוס מועברים גם-כן באופן דיגיטלי.
אולימפיה מילאנו
אולימפיה "ארמאני" מילאנו (באיטלקית: Olimpia Milano) היא קבוצת כדורסל איטלקית מהעיר מילאנו, המתמודדת בליגת העל האיטלקית וביורוליג.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1936 ונחשב למועדון הכדורסל המעוטר והבכיר במדינה, אשר זכה בעשרים וחמש אליפויות, בחמישה גביעים איטלקים ובשלושה גביעי אירופה. במרוצת השנים שמו של המועדון השתנה פעמים רבות, על פי שם מממן הקבוצה עד לשמו הנוכחי - אולימפיה "ארמאני ג'ינס" מילאנו.
כיום, אולימפיה "ארמאני ג'ינס" מילאנו נחשב למועדון חזק הן בליגה המקומית, והן במפעלים האירופים.
אולם הבית של המועדון הוא מדיולאנום פורום המכיל 12,700 מקומות.
תחנת הרכבת התחתית כיכר הראלד/רחוב 34
תחנת הרכבת התחתית כיכר הראלד/רחוב 34 (באנגלית: 34th Street–Herald Square station) היא תחנת רכבת ותחנת רכבת תחתית במערכת הרכבת התחתית של ניו יורק הממוקמת מתחת לכיכר הראלד בצומת הרחובות 34 והשדרה השישית. התחנה היא השלישית בעומסה במערכת עם יותר מ-39,672,507 נוסעים שעברו בתחנה בשנת 2017.
קווים
מתחם התחנה מאפשר החלפה נוחה בין 8 קווים במערכת הרכבת התחתית: בנוסף לקווי הרכבת התחתית נמצאים גם קווי רכבת פרברים במתחם התחנה ותחנת אוטובוסים מרכזית בכניסה לתחנה.
ז'אן בודל
ז'אן בודל (בצרפתית: Jean Bodel; ) היה משורר צרפתית עתיקה שכתב כמה מן השירים על מעללי גבורה. הוא חי באטרכט שבצפון צרפת.
יצירתו
בודל כתב את ה- Chanson de Saisnes, על אודות מלחמתו של המלך קארל הגדול עם הסאקסונים ומנהיגם וידוקינד, שאותו בודל מכנה Guiteclin. בנוסף, הוא כתב מחזה נפלאות שנקרא Jeu de Saint Nicolas, המספר כיצד סיינט ניקולס הכריח כמה גנבים להשיב רכוש הגנוב לבעליו.
בודל היה האדם הראשון, ככל הידוע לנו, שסיווג את הרעיונות האגדתיים והמחזורים הספרותיים הידועים בספרות הביניימית אל תוך "שלושה חומרים"; ה-"חומר של רומא", או סיפורם מחדש של סיפורים מהקלאסיקה; "החומר של בריטניה", המתייחס למלך ארתור; וה"חומר של צרפת", הכולל את המלך קארל הגדול והפלאדינים שלו.
בשנת 1202, בודל חלה בצרעת ונכנס למושבת-מצורעים, שם נפטר מהמחלה בשנת 1210.
רונית רפאל
רונית רפאל (נולדה ב-6 במאי 1966), היא אשת עסקים הפעילה בתחום הקוסמטיקה והאסתטיקה. מייסדת רשת מרכזי היופי "רונית רפאל" והמותג הבינלאומי L.RAPHAEL.
ביוגרפיה
רפאל נולדה וגדלה במושב פדיה, למשפחה בת 7 ילדים. למדה ארבע שנים בבית ספר עמל א' ברמלה.
את דרכה בתחום הקוסמטיקה החלה בגיל 18, כקוסמטיקאית במספרה, בעקבות טיפול קוסמטי בלתי מקצועי שגרם לכווייה כימית בפניה.
ב-1986, לאחר סיום שירותה הצבאי, הקימה בתל אביב את מכון הקוסמטיקה הראשון שלה, שהציע טיפולים קוסמטיים ומיטת שיזוף. ב-1998 נכנסה לתחום הניתוחים הפלסטיים.
רשת מרכזי היופי שהקימה, הנושאת את שמה, היא כיום הגדולה בתחומה בישראל, עם שישה סניפים ומחזור פעילות המוערך בעשרות מיליוני ש"ח בשנה. בנוסף, ב-2005 פתחה שני סניפים בשווייץ, תחת המותג הבינלאומי L.RAPHAEL.
ב-2009 נבחרו רפאל והמותג הבינלאומי שבבעלותה להיות הגורם הרשמי שהעניק את טיפולי היופי לכוכבי הקולנוע הבינלאומיים שהגיעו להשתתף בפסטיבל קאן. בשנים שלאחר מכן פתחה מכוני ספא תחת המותג שלה במלון "ארבע העונות" בפריז ובמלון היוקרה "מרטינס" בקאן.
רפאל גרושה ואם לשלושה ילדים. הבן לי מנישואיה הראשונים וג'וליאן ושרה מנישואיה השניים ליונתן לייטרסדורף, אדריכל והבעלים של קרן ההון סיכון "אל קפיטל", שהחזיק יחד עמה במותג היופי L.RAPHAEL בז'נבה, שווייץ.
מחול אירובי
מחול אירובי הוא פעילות אירובית המתבצעת על ידי תנועות וצעדים מעולם המחול והתנועה ולצלילי מוזיקה, בדרך כלל כספורט פנאי.
פעילות אירובית היא פעילות גופנית המתבצעת על ידי קבוצות שרירים גדולות, בתנועה מחזורית, בעצימות תת-מרבית ולזמן ממושך ברצף, שמטרתה שיפור ‏סיבולת אירובית (סיבולת לב-ריאה).
היסטוריה
בשנת 1969, ג'קי סורנסון, אשת טייס אמריקאי, רקדנית ומורה לריקוד בנתה שיעור המורכב מתרגילי התעמלות וצעדי ריקוד בליווי מוזיקלי על מנת לספק פעילות לנשות הטייסים בבסיס. מספר שנים לאחר מכן ג'יין פונדה, שחקנית מפורסמת, הפכה לתומכת נלהבת של התחום, ופתחה סטודיו משלה ולימדה בו.
עשור מאוחר יותר, נוספה לתחום המחול האירובי המדרגה האירובית. ג’ין מילר, אתלטית מקצועית ומדריכת מחול אירובי, אשר סבלה מפציעה בברך, ניסתה לשקם את ברכיה על ידי אימון על המדרגות האחוריות בביתה אשר באטלנטה, ג’ורג’יה (ארצות הברית). כך נולד הרעיון לאימון במחול אירובי על מדרגה.
מאז ועד היום, עבר תחום המחול האירובי שינויים ושיפורים רבים. בין השאר עבודה על משטח מיוחד הבולם זעזועים, תוספת של נעליים מיוחדות לאימון האירובי ועוד. כיום, כמעט בכל מכון כושר קיים סטודיו המיועד לשיעורי אירובי שונים וזהו אחד מענפי ספורט הפנאי הפופולריים ביותר.
פייסל עזיזי
פייסל עזיזי (בערבית:فيصل عزيزي, נולד ב-27 בפברואר 1986) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע זמר-יוצר מרוקאי.
ביוגרפיה
פייסל עזיזי נולד בתטואן ב-1986. ב-2007 התחיל להופיע במסגרת להקת דבתיאטרו ושיחק במחזות תיאטרון כגון "איל הווה" ו "180 מעלות " מאת דריס קסיקס. התפרסם לראשונה כזמר הודות ללהיטים כמו "ורדה עלא ורדה" בסרט "התפוז המר" (2006) ולשיריו עם להקת ק'למה 4. ב-2014 התחיל קריירה כסולן והלהיט היהודי-מרוקאי هاك ا ماما "האכּה א מאמה" ("כאן אמא") בגרסתו זיכה אותו בפרס השיר האלקטרו הטוב ביותר בתחרות פרסי המוזיקה של מרוקו ב-2015. ב-2005 שיחק את התפקיד הראשון בטלוויזיה המרוקאית בסרט "הקרבנות" מאת חכים נורי. בזירה הבינלאומית התפרסם לראשונה בסרט הדוקו-פיקשן "King Tut Unwrapped (המלך תות - סודות משפחה) שבו גילם את תפקיד הפרעה תות ענח' אמון בהפקת הערוץ דיסקברי ב-2009. החל מ-2011 התחיל את פעילותו בצרפת. ב-2011 התחיל להשתתף בסדרה הצרפתית "Kaboul Kitchen" (מטבח קאבול) ששודרה בערוץ +.בתפקיד חביב חזר לשחק בסדרה בשלוש עונות בין השנים 2012–2017 בהמשך השתתף בסרטים, סדרות, סרטים תעודיים נוספים. כסולן שיר להיטים כמו (2019) מכּאיין באס (2016), אנא מלית (משתעמם) (2018), מפתח לקלוב (מפתח ללב) (2017), קלי עלאש כוויטיני? (תגיד למה אתה כוויתי?) (2019) ב-2017 עזיזי היה כוכב סרט הטלוויזיה Doublevé של סעיד עזאר, שזיכה אותו בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הלאומי של הטלוויזיה המרוקאית ב-2018. ב-2018 בלט בסרדת Disk Hyati שבמרכזו האמנות והנוער המרוקאיים. ב-2019 קטף הצלחה רבה במשחקו בתפקיד עבדראפי בסרט הטלוויזיה Moul L'Bandir באותה שנה היה עזיזי כוכב של סדרה נוספת Green Card מאת הישאן רגראגי, שהוצגה באולמות רק ב-2021 בגלל מגפת הקורונה.
דיסקוגרפיה
עם להקת ק'למה
לבד:
בט"ר
בט"ר – ר"ת בסיס טירונים צבאי. בבט"רים שונים מוכשרים טירונים לרמת רובאות שונה.
שרה צ'יזיק
שרה צ'יזיק (כונתה גם שרה החורפית, "צ'יזיק" פירושו ציפור בשם "חורפי"; י"ד בחשוון תרנ"ח, 9 באוקטובר 1897 - י"א באדר תר"פ, 1 במרץ 1920) הייתה אחת הלוחמים לצדו של יוסף טרומפלדור בהגנת תל חי ודמות מייצגת של אירועי תל חי בתודעה הציבורית.
תולדותיה
צ'יזיק נולדה בעיר טומשפול שבאוקראינה, בת שישית למשפחה בת עשרה ילדים. עלתה עם מרבית משפחתה לארץ ישראל ב-1907, כשנה לאחר עליית שני אחיה ברוך וחנה. המשפחה התקשתה בקליטה בארץ ונאלצה להחליף כמה מקומות מגורים. צ'יזיק התגוררה עם משפחתה תחילה בסג'רה ובהמשך במושבה כנרת שם מתה אחותה, רבקה, בעת עבודתה בייבוש ביצות הירדן. ב-1913 השתקעה המשפחה במושבה מנחמיה ושם השלימה צ'יזיק את לימודיה. על פי עדות מחנכה זאב כרמי, בחיבור שכתבה עם סיום לימודיה בבית הספר היסודי היא הביעה את רצונה לזכות להשתייך לאלה שנפלו על קידוש הארץ.
ב-1916 עברה צ'יזיק לעבוד בפתח תקווה עם קבוצת פועלות שארגנה חנה, אחותה. במהלך הלוחמה בין הצבא הבריטי לטורקי בארץ ישראל, בשלהי מלחמת העולם הראשונה, חצתה שרה ברגל את קווי האש והגיעה לבית הוריה במנחמיה. מסע הדורש אומץ ויכולת גופנית גבוהה. לאחר כיבוש צפון הארץ מידי הטורקים עברה שרה ליפו, כדי לסייע לאחותה, חנה, בנטיעת חורשה בסמוך לגמנסיה הרצליה. ביפו פגשה שרה את יוסף חיים ברנר שהשפיע עליה רבות. השהות ביפו ותל אביב העיקה על צ'יזיק והיא התלבטה האם לעלות צפונה לאילת השחר או לסייע לאחיה ברוך צ'יזיק בהקמת מוזיאון חקלאי ירושלים. על פי ליקוטים מזיכרונותיה ומכתביה שפורסמו בעיתון "הצפירה" 4.6.1920 (לאחר שנהרגה בתל-חי)- הייתה שרה בראשית שנת 1919 בקבוצת פועלים בעקרון. באותה התקופה הגיעה גם לחולדה כדי להחליף בחורה שהייתה שם וחלתה. היא הייתה לבחורה השנייה במקום. הקבוצה בחולדה וגם החווה שם מצאו מאוד חן בעיניה.
בקרב תל חי
בחורף תר"ף 1919–1920 נקלעו למצוקה רבה היישובים היהודים בגליל העליון: מטולה, כפר גלעדי, תל חי. קריאה נרגשת לצעירים לבוא לעזרה פורסמה בכתב העת "קונטרס" של "אחדות העבודה". באזכרה לזכר אהרון שר, חבר קבוצת כנרת נשמעו קריאות כי לא ניתן להגן על היישובים בגליל העליון ולסכן את המתנדבים, נערכה הצבעה והוחלט על תגבור הכוחות. היישוב היהודי בארץ היה מצומצם בהיקפו ובאמצעיו והעזרה ליישובים התעכבה מלהגיע. מסכת אירועים אלו נגעו לליבה של שרה. היא התייצבה במרכז המתנדבים בתל אביב. כששמעה שחבורת המתנדבים שארגן אברהם הרצפלד התעכבה בטבריה, מיהרה שרה להשיגם. כאשר הגיעה, הודיעה לו שבכוונתה להצטרף לשיירה, הרצפלד ניסה לדחות אותה וגם אפרים, אחיה, ניסה להניא אותה מכוונתה. הקבוצה שיצאה לתל חי נחלקה לשתים. צ'יזיק יצאה עם הקבוצה הראשונה, זו יצאה ברגל דרך ההרים, והגיעה לכפר גלעדי בשבת בצהריים.
שרה נשלחה למושבה מטולה, שם נמצאה אחותה הבכורה, מניה (סבתא של אהוד יערי). היא פגשה את ד"ר גרשון גרי אשר ביקש שתעבוד איתו בבית החולים המאולתר שעמד לארגן. אך היא בקשה להיות קרוב למוקד המתיחות, בתל חי או כפר גלעדי.
ביום שני, י"א באדר תר"ף 1920, יצא טרומפלדור לכפר גלעדי, וחברי הקבוצה בתל חי יצאו לעבודתם ולמרעה. לפתע נשמעו יריות ומאות שודדים ערבים צרו על חצר תל חי. טרומפלדור וחבריו מיהרו להתייצב בעמדות המוכנות. שרה שהתה אז בחדר העליון יחד עם דבורה דרכלר, בנימין מונטר, זאב שרף ויצחק קנב. הערבים ובראשם כאמיל אפנדי דרשו להיכנס באמתלה שהם מחפשים חיילים צרפתים. כאשר עלו לחדר העליון נתקלו בקבוצת המגינים אחד מהם ניסה לקחת את האקדח מידיה של דרכלר, היא צעקה לטרומפלדור. מיד החל קרב יריות והושלך רימון יד לחדר העליון ממנו נפגעו כל החמישה; ציז'יק, דרכלר, מונטר ושרף נהרגו; קנב נפצע קשה. במשך הקרב נהרגו טרומפלדור ויעקב טוקר.
כתביה
לקראת טקס סיום בית הספר שבמנחמיה, כתבה שרה חיבור על שכנה, משה ברסקי, אשר לתפיסתה נהרג על קידוש השם בעת שהגן על העם והארץ ונפל כגיבור. בסיום החיבור הוסיפה שרה על ברסקי וחבריו:
לאחר שנהרגה אסף ברנר לקט ממכתביה ופרסם אותם. בכתבים אלו ניכרו כשרונה הספרותי ומודעותה החברתית. צ'יזיק כתבה על בעיית המגדר, על מעמדה ולסבלותיה של האשה באשר היא, והיהודיה במיוחד; בין השאר כתבה על
Breakdown
Breakdown (בעברית: התמוטטות) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי ולהקת Bone Thugs-n-Harmony מתוך אלבומה השישי, Butterfly. הוא יצא לאור ב-22 במרץ 1998, על ידי קולומביה רקורדס כסינגל הרביעי מהאלבום.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השירים שבניו זילנד.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קארי עצמה, אנתוני הנדרסון, צ'ארלס סקרוגס וסטיב ג'יי והופק על ידי קארי עצמה, ג'יי ושון קומבס. בדומה לסינגלים אחרים מהאלבום, יצא השיר באופן מוגבל בעולם בשל הסכסוך של קארי באותה תקופה עם סוני מיוזיק, חברת התקליטים הראשית של קארי.
מבחינה לירית, מתאר השיר את תחושת הכאב והדיכאון שחווה אדם אשר נעזב על ידי האדם שהוא אוהב. השיר זכה לביקורות חיוביות על ידי מבקרי המוזיקה.
וידאו קליפ
בווידאו קליפ של השיר נראית קארי שהיא מחליפה מגוון של תלבושות ואיפור מסצנה לסצנה. בשתי הסצנות העיקריות שבקליפ נראית קארי לבושה בבגדים בסגנון פלמנקו תוך ריקוד על כיסא עם שתי רקדניות אחרות. בסצנה האחרת רואים את קארי ואת Bone Thugs-n-Harmony משחקים בקזינו.
נכון לדצמבר 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-19 מיליון צפיות.
הופעה והצלחה
את השיר ביצעה קארי בתאריכים נבחרים בסיבוב ההופעות לקידום האלבום, ובנוסף בסיבוב ההופעות "Adventures of Mimi Tour" ב-2006. בעקבות השחרור המוגבל של השיר בעולם הוא כשל מלהיכנס למצעדים של מדינות העולם מלבד אוסטרליה וניו זילנד שם הגיע למקומות 38 ו-4 בהתאמה.
בארצות הברית השיר יצא לרדיו בלבד מה שלא אפשר את כניסתו למצעד הרשמי של המדינה אך נכנס למצעד הרדיו במקום ה-53, ולמקום ה-4 במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ, שם גם נכנס למקום ה-28 במצעד סיכום השנה שלהם.
יחסי הפיליפינים–מצרים
יחסי הפיליפינים–מצרים הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת הפיליפינים לבין רפובליקת מצרים הערבית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין מצרים לפיליפינים כוננו ב-3 במרץ 1946. ב-18 בינואר 1955, נחתם הסכם ידידות בין המדינות. מדינת הפליפינים פתחה את שגרירותה בקהיר בשנות ה-60, זו הייתה השגרירות היחידה שפתחה ביבשת אפריקה עד אמצע שנות השבעים.
טיסה 470 של LAM מוזמביק איירליינס
טיסה 470 של LAM מוזמביק איירליינס הייתה טיסה מסחרית משדה התעופה הבינלאומי מפוטו, מוזמביק, שהתרסקה ב-29 בנובמבר 2013 בנמיביה כאשר הייתה בדרכה לאנגולה. המטוס מסוג אמבראר E-Jets המריא ממפוטו בשעה 11:26 זמן מקומי, והיה מתוכנן לנחות בשעה 14:10. הריסות המטוס נמצאו למחרת ההתרסקות בפארק לאומי בצפון נמיביה. כל 27 הנוסעים ו-6 אנשי הצוות נהרגו. ממצאים של המוסד לתעופה אזרחית של מוזמביק מצביעים על כך שהמטוס רוסק בכוונה על ידי הטייס. איגוד מפעילי האוויר של מוזמביק חולקים על מסקנה זו.
מדובר בתאונה הקטלנית הראשונה ל-LAM מוזמביק איירליינס מאז 1970, והתאונה הקטלנית ביותר של התעופה במוזמביק מאז התרסקות מטוס הטופולב Tu-134 ב-1986 שעל סיפונו היה נשיא מוזמביק סאמורה מאשל.
המטוס
המטוס המעורב היה אמבראר E-Jets 190 עם מספר סידורי 581, מספר זנב C9-EMC. המטוס נבנה באוקטובר 2012 ונמסר לחברת התעופה בנובמבר 2012, מאז צבר 2905 שעות טיסה. גוף המטוס והמנועים נבדקו בפעם האחרונה ב-28 בנובמבר 2013, יום לפני ההתרסקות.
התקרית
המטוס שייט בגובה של 38,000 רגל מעל המרחב האווירי של בוטסואנה, כמחצית הדרך מהיעד כאשר החל לאבד גובה בפתאומיות. המטוס צנח במהירות בקצב של כ-100 רגל לשנייה. המכ"ם איבד את המטוס בגובה 3,000 רגל, בשלב זה המטוס איבד גובה במשך 6 דקות. הקשר האחרון עם פיקוח טיסה בוצע ב-13:30 מעל צפון נמיביה במזג אוויר גשום מאוד.
מזג האוויר בזמן התקרית היה גשום מאוד עם ראות לקויה.
שארל השישי, מלך צרפת
שארל השישי, מלך צרפת, "האהוב" ומאוחר יותר "המטורף" (בצרפתית: Charles VI le Bien-Aimé/le Fou; 3 בדצמבר 1368 – 21 באוקטובר 1422), היה בן לשושלת ולואה, מלך על צרפת מ-1380 עד מותו.
טיסה 470 של LAM מוזמביק איירליינס
נוסעים וצוות
החברה אישרה שעל סיפון המטוס היו 27 נוסעים ו-6 אנשי צוות. משטרת נמיביה ציינה כי איש לא שרד את ההתרסקות.
שארל השישי, מלך צרפת
ביוגרפיה
שארל נולד לשארל החמישי מלך צרפת ולז'אן מבורבון. היות שבמות אביו הוא היה בן 12 שנה בלבד, שימש דודו פיליפ השני דוכס בורגונדיה כעוצר בשמו. בראשית ימי שלטונו ידעה צרפת תקופה של מרידות במלכות עקב עול המיסים שהשיתו דודי המלך על המסחר. שיאן של המרידות היה "מרד הפטישאים" בפריז. דיכוי המרידות בדרום צרפת, פלנדריה ופריז באביב 1383 ביסס את שלטונו של המלך. ב-17 ביולי 1385 שארל נשא לאישה את איזבו מבוואריה (1371-1435), שילדה לו שנים עשר ילדים, אך היה לו גם ילד ממאהבתו, אודט דה שמפדיבר. ב-1388 הוא נטל לידיו את ניהול ענייני המדינה, ומלך בשם שארל השישי. ב-5 באוגוסט 1392 הוא לקה במחלת נפש שגרמה לו התקפות חוזרות ונשנות של שיגעון שנמשכו עד מותו ב-1422.
בטירופו לא זכר שהוא מלך או שהוא נשוי ואף לא זכר את שמו. הוא סלד מאשתו ולא הכיר את ילדיו, האמין שהוא עשוי זכוכית והצטנף בפינה או שוטט במסדרונות מיילל כזאב. רק רעיית אחיו, ולנטינה ויסקונטי הצליחה להרגיע אותו. במטרה לרפא את המלך משגעונו הילכו בחצר שרלטנים מסוגים שונים שהציעו טיפולים שונים ומשונים, תרופות פלא, תפילות והשבעות.
טיסה 470 של LAM מוזמביק איירליינס
תגובות
ממשלת מוזמביק הכריזה על אבל לאומי. נשיא פורטוגל אניבל קבאקו סילבה הביע את תנחומיו בפני משפחות הקורבנות. חברת התעופה דיווחה כי מספק שירותי ייעוץ ותמיכה למשפחות והקימה מוקד מידע.
תבנית ההתרסקות מצביעה על כך שהמטוס החליק על הקרקע למרחק של כמה מאות מטרים.
שארל השישי, מלך צרפת
ביוגרפיה
ב-17 בספטמבר 1394 הוציא צו לגירושם המוחלט של היהודים מכל נחלותיו (שבע שנים לפני שפקעה התקופה של עשרים שנה שבה ניתנה ליהודים ערבות לביטחונם על ידי אביו שארל החמישי). הוא הכריז כי הגיעו לאוזניו תלונות על היהודים שביצעו עבירות נגד הנוצרים וכי התובעים מטעמו שחקרו בעניין מצאו כי היהודים לא עמדו בהסכם שנחתם בינם לבינו. ניתנה ליהודים שהות כדי למכור את רכושם ולשלם את חובותיהם. כמו כן הוטל על כל אלה שלוו מן היהודים להשיב להם את ההלוואות. הוא נתן להם שומרים שליוו אותם בדרכם עד שחצו את גבול צרפת במשך החורף של 1395. אחרי הגירוש המלך שחרר את הנוצרים מכל התחייבות ליהודים.
טיסה 470 של LAM מוזמביק איירליינס
תגובות
שני מקליטי הטיסה, מקליט הקול בתא הטייס והקופסה השחורה נמצא באתר ההתרסקות בתוך 4 ימים והועברו ל-NTSB בארצות הברית לצורך פיענוח המידע.
החקירה
ב-21 בדצמבר 2013, המוסד לתעופה אזרחית של מוזמביק הציג את ממצאי הדוח הראשוניים. לפי הממצאים לקפטן הרמיניו דוס סנטוס פרננדז הייתה "כוונה ברורה" לרסק את המטוס והוא שינה באופן ידני את הגדרות הטייס האוטומטי. הגובה המתוכנן של המטוס שונה 3 פעמים מ-38,000 רגל ל-592 רגל ובפעם השלישית מתחת לגובה פני הקרקע, כמו כן המהירות שונתה ידנית גם כן. מקליט הקול בתא הטייס הקליט מספר אזעקות שנשמעות ברקע וכן דפיקות חזקות על דלת תא הטייס על ידי טייס המשנה, שננעל מחוץ לדלת.
שארל השישי, מלך צרפת
ביוגרפיה
הנרי החמישי מלך אנגליה ניצל את העובדה שהצרפתים היו עסוקים במלחמת אחים, ופלש עם צבאו לצרפת באוגוסט 1415. הוא כבש את העיר ארפלר שבנורמנדיה והתקדם לעבר העיר קאלה שהייתה בשלטון האנגלים, אך התקדמותו נחסמה על ידי הצבא הצרפתי. כאן התחולל קרב אז'נקור שבו נחלו הצרפתים מפלה מוחצת. בקרב זה נהרגו או נלקחו בשבי רבים מאנשי האצולה הצרפתים. בשל מחלתו לא נכח המלך שארל השישי בקרב, אך נאלץ לחתום על הסכם טרואה (1420), שבו הוכר הנרי החמישי מלך אנגליה כיורש העצר החוקי של ממלכת צרפת. כחלק של הסכם זה, נשא הנרי החמישי מלך אנגליה לאישה את קתרין, בתו של שארל השישי מלך צרפת. ב-31 באוגוסט 1422 מת הנרי החמישי מלך אנגליה כתוצאה ממחלה, ולא זכה לרשת את כתר צרפת. ב-21 באוקטובר של אותה שנה נפטר גם שארל השישי מלך צרפת ונקבר בבזיליקת סן-דני שליד פריז. בנו שארל ירש את הכתר בשם שארל השביעי.
טיסה 470 של LAM מוזמביק איירליינס
החקירה
על אף המסקנות של המוסד לתעופה אזרחית של מוזמביק, איגוד מפעיל האוויר של מוזמביק חלק על הדוח הראשוני והסביר כי התמרונים של קפטן פרננדז הם חלק מנהלי ההפעלה הסטנדרטיים של מטוסי אמבראר E-Jets בנושא "איך לפעול במצבי חירום למניעת אסון". על המסמך של האיגוד, ממשלת מוזמביק לא צייתה להמלצות ולסטנדטים שנקבעו על ידי הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית "על הגילוי, התוכן והנהלים הנוגעים לדו"ח הראשוני של החקירה של ההתרסקות של הטיסה 470".
נתן גשטטנר
הרב נתן גשטטנר (בכתיב יידי: געשטעטנער; כ"ח באדר א' תרצ"ב, 6 במרץ 1932 – י"ד בכסלו תשע"א, 21 בנובמבר 2010) היה רב, דיין ופוסק הלכה, ראש ישיבת פנים מאירות בבני ברק ומחבר פורה של ספרים בהלכה, בתלמוד ובאגדה.
תולדותיו
נולד בעיירה גיור (ראאב) שבהונגריה לעמרם גשטטנר, מצאצאי החתם סופר והרב מאיר איזנשטט בעל פנים מאירות. בשנת תרצ"ג (1933) עברה משפחתו לנייפעסט. באלול ת"ש (1940) בגיל שמונה וחצי החל ללמוד בישיבתו של רבי בנימין ברגר בעיר. באלול תש"ב הלך ללמוד בישיבתו של רבי יוסף גרינוולד בפאפא, שם למד עד תחילת תש"ד. לאחר השואה, שבה איבד את הוריו, למד בישיבתו של רבי משה ניישלאס בעיירה סרדהלי. בשנת תש"ז (1947) למד בישיבת מתיבתא בלונדון. לאחר מכן למד שנתיים באנטוורפן אצל רבו האדמו"ר מפאפא.
באלול תשכ"ה (1965) התמנה כרב שיכון אגודת ישראל בבני ברק. במרכז השכונה ייסד את ישיבת "פנים מאירות" (על שם זקנו) ועמד בראשה. במשך עשרות שנים כיהן כחבר הבד"ץ של הרב שמואל וואזנר.
פרסם ספרים תורניים רבים, בראשם "להורות נתן" בהלכה ו"נתן פריו" על מסכתות התלמוד. הוציא כמה מספרי אבות משפחתו בתוספת ביאורים וחידושים.
משפחתו
נישא לאטל, בתו של הרב מאיר חיים אונגר, אב"ד לאקנבך.
ספריו
מכון "להורות נתן" מוציא מדי שבוע עלון בשם בנתיבות רבינו ובו דברי תורתו על פרשת השבוע.
המדע העליז
המדע העליז (בגרמנית: Die fröhliche Wissenschaft) הוא ספר אשר נכתב על ידי הפילוסוף הגרמני פרידריך ניטשה ופורסם לראשונה בשנת 1882. הספר יצא במהדורה נוספת שכללה ספר חמישי ונספח שירים ב-1887, לאחר פרסום הספרים כה אמר זרתוסטרא ומעבר לטוב ולרוע. מהדורה זו מכילה את כמות השירה הגדולה ביותר שפרסם ניטשה ולאחר פרסומה הגדיר ניטשה את הספר כ"אישי ביותר מכל ספריו".
מות האלוהים
אחד הקטעים המפורסמים בספר:
את הקביעה המפורסמת כי "אלוהים מת" אין לפרש במובנה המילולי. זהו משל לכך שהדת והרוחניות אינם עוד מקור להשכלה ולמוסר, ולעזיבת הנצרות ודחיית האמונה בכוח עליון. הספר מעלה את הצורך במערכת ערכים חדשה בהיעדר המוסר הדתי, שכן בלעדיה לא רק המוסר הדתי יידחה אלא גם כל מערכת ערכים אבסולוטית, אובייקטיבית או אוניברסלית - דבר שיוביל לשחיקת הבסיס האבסולוטי של המוסר ולניהיליזם. ניטשה ראה ב"רצון לעצמה" בסיס לערכים עמוקים יותר מאלה הנוצריים.
החזרה המתמדת
יש הטוענים שהמחשבה על החזרה המתמדת היא אמצעי שניטשה מציע כדי לגלות מהו רצוננו האמיתי. כאשר אדם עומד בפני בחירה בדרך מסוימת, עליו לשאול את עצמו אם היה מוכן לחיות את ההשלכות של בחירה זו שוב ושוב.
ראש יהודי
ראש יהודי היא עמותה שמטרתה העמקת הזהות היהודית והחזרה בתשובה. הארגון פועל ברוח הציונות הדתית. לתנועה סניף מרכזי בתל אביב, וכן סניפים בירושלים ובמקומות נוספים בישראל.
היסטוריה
בשנת תשנ"ד (1994), לאחר הסכם אוסלו, חששו תושבי היישוב היהודי בחברון שעלולים לפנותם. כדי להשפיע על מקבלי ההחלטות, החליטו אנשי היישוב, בהם אנשי ישיבת שבי חברון, לצאת במסע ההסברה 'חברון מאז ולתמיד'. בעקבות הצלחת הקמפיין החליטו מנכ"ל הישיבה דאז, ישראל זעירא, והאברך גיא עשת, להעביר את מרכז הפעילות מחברון לתל אביב, כדי להפיץ שם את תורת הרב קוק. בעקבות פגישה עם מוטי קרפל, פרסומאי שחזר בתשובה בעצמו, הוחלט על השם 'ראש יהודי'.
יושב ראש ומקים הארגון הוא ישראל זעירא. לארגון מועצה ציבורית, שבראשה עמד יעקב נאמן, והיו חברים בה הרב מוטי אלון, ד"ר יעקב ויינרוט, פרופ' יהודה סקורניק ופרופ' יהודה פרידלנדר. בין הרבנים הבולטים הפועלים במסגרת התנועה נמצא הרב אורי שרקי.
הארגון מקיים מגוון פעילויות תורניות: שיעורים, הדרכת כלות וחתנים לקראת חתונה, ליווי זוגות הנמצאים בתהליך תשובה, לימוד קריאה בתורה לילדים לקראת בר מצווה, קבלות שבת חגיגיות בבית הכנסת ובכיכר דיזנגוף, ארוחות שבת, ימי עיון, פעילויות התנדבות, אירועים, תפילת נעילה המונית ביום הכיפורים בכיכר דיזנגוף, סמינרים ועוד. בתשס"ט (2009) חנך הארגון מדרשה לחוזרות בתשובה בתל אביב.
בשנת 2016 נהגו להיפגש אנשי ציבור דתיים וחילוניים דוגמת הרב אורי שרקי ויריב אופנהיימר באולם הארגון במרכז תל אביב לשיח במסגרת סדרת מפגשים שיזם העיתונאי והקולנוען נדב גדליה ואשר נועדו לחבר בין קצוות העם וליצור הידברות.
רחבת משמר הסוסים
רחבת משמר הסוסים (באנגלית: Horse Guards Parade) היא רחבת מצעדים בווייטהול ברובע וסטמינסטר שבמרכז לונדון שבאנגליה.
היסטוריה
הרחבה הייתה אזור התחרויות של ארמון וייטהול שבו נהגו האבירים להילחם זה בזה בקרבות ראווה, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני.
הרחבה מוקפת בניינים משלושת צידיה ופונה מערבה לדרך משמר הסוסים ולפארק סנט ג'יימס. בצידה הצפוני נמצא בניין האדמירליות הישן, מצודת האדמירליות, ממזרח לרחבה בניין משמר הסוסים (בעבר מפקדת הצבא הבריטי), ובצידה הדרומי של הרחבה נמצא הקיר האחורי של רחוב דאונינג מס' 10 - ביתו של ראש ממשלת בריטניה.
ברחבה מספר אנדרטאות, בהן: פסלי הורשיו קיצ'נר, פרדריק רוברטס, גרנט ג'וזף וולסלי, תותח טורקי שניצוק בשנת 1524 ונתפס במצרים בשנת 1801, ואנדרטת קדיז - דרקון סיני המסמל את הניצחון בהסרת המצור על קדיס שבספרד בשנת 1812.
במהלך אולימפיאדת לונדון, שנערכה בשנת 2012, נבנה באתר זה אצטדיון זמני, שאירח את תחרויות כדורעף החופים, בתכולה של 15,000 מקומות ישיבה. התכולה הגדולה בכל הזמנים עבור אצטדיון כדורעף חופים במשחקים האולימפיים.
Der K und K Kalypso aus Wien
Der K und K Kalypso aus Wien (בעברית: ה-K וה-K שרים קליפסו בווינה) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר האוסטרי פרי גרף. השיר ייצג את אוסטריה באירוויזיון 1959.
רקע
השיר בוצע על ידי גרף בשפה הגרמנית, שפתה הרשמית של אוסטריה עד שנת 1966. מבחינה לירית, השיר יוצא דופן משאר שירי התחרות. הוא מציג שלל סגנונות מוזיקליים שאינם אופיינים לאירופה הקלאסית, דוגמת פופ, ג'אז וקליפסו.
באירוויזיון
ב-11 במרץ 1959, השיר בוצע על ידי גרף באירוויזיון. גרף שובץ תשיעי בסדר ההופעות, לפני הממלכה המאוחדת ואחרי שווייץ. השיר זכה במקום התשיעי עם ארבע נקודות.
נחשיל מצוי
נחשיל מצוי (שם מדעי: Typhlops vermicularis; קרוי גם נחש שלשולי) הוא מין של נחש המשתייך לסוג נחשיל השייך למשפחת הנחשיליים (Typhlopidae). הוא נפוץ בבלקן, באיי יוון, בקפריסין, במצרים ובדרום מערב אסיה; ובכלל זה גם בישראל.
סימני היכר
אורכו של נחשיל מצוי בוגר בדרך כלל 30-20 ס"מ, אך נמצאו פרטים שהגיעו עד לאורך של 40 סנטימטר. לרוב, הנקבה גדולה מהזכר. משקלו של פרט בוגר מגיע עד 14 גרם.
גופו קטן ועדין. בצורתו הוא דמוי תולעת, עם ראש קהה ומעוגל בצורתו המחובר כמקשה אחת לגופו, ללא הצרה. הגוף מכוסה כולו בקשקשים קטנים וחלקים, שווים בגודלם לכל אורכו. זנבו מסתיים בטופר מחודד המשמש אותו בתנועתו. בראשו שתי עיניים שחורות קטנות, שאר הגוף בעל גוון חום-ורוד או חום-אפור. הבטן בהירה מעט מאשר הגב וכן שקופה חלקית, כך שאיברי הפנים כמו גם ביצי הנחש ושאריות מזונו נראים מבעד לעורו.
תפוצה ובית גידול
הנחשיל המצוי חי בדרום מזרח אירופה בחצי האי הבלקני בשטחן של יוגוסלביה לשעבר, של אלבניה, דרום בולגריה ויוון, וכן בצפון מזרח אפריקה, בעבר הקווקז ובדרום מערב אסיה - כולל ישראל. הוא נפוץ באזורי גבעות ובמדרונים היבשים של אזורים הרריים, במיוחד באזורים של עשבייה דלילה.
אורחות חייו
גופו של הנחשיל מותאם במיוחד לחיים מתחת לקרקע. הוא חי במחילות תת-קרקעיות ומתחת לסלעים. אל פני הקרקע הוא עולה רק בשעת דמדומים ובלילות. בהתאם לגובה מעל פני הים ולטמפרטורה, יכול הנחשיל לשרוד שנת חורף של חודשיים עד שישה חודשים.
תזונתו של הנחשיל המצוי מורכבת בעיקר מנמלים, מגולמיהן ומביציהן, וכן הוא טורף חרקים ותולעים תת-קרקעיים אחרים, במיוחד טרמיטים. הנקבות מטילות ארבע עד שש ביצים מוארכות. הצעירים בוקעים בסתיו, ואורכם עד 7 סנטימטרים.
סנט אטיין (כדורגל)
איי אס סנט אטיין או בקיצור סנט אטיין הוא מועדון כדורגל צרפתי שנוסד בשנת 1920. המועדון משחק בליגה הצרפתית השנייה. קבוצת הכדורגל משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון סטאד גאופורי גיצ'ארד בסנט אטיין. המועדון נחשב לאחד המועדונים המצליחים ביותר בצרפת עם הכי הרבה אליפויות יחד עם פריז סן ז'רמן, 10 אליפויות לכל אחת., מתוכן ארבע רצופות, שיא שנשבר רק בעונת על ידי אולימפיק ליון, יריבתה העיקרית של סנט אטיין מהעיר ליון השכנה.
הקמת הקבוצה
סנט אטיין נוסדה בשנת 1919 על ידי ארגון הפועלים של חברת קמעונאות המזון קזינו ("Groupe Casino"), והיא נקראה במקור: "Amicale des Employés de la Société des Magasins Casino" (או בקיצור A.S.C). מכיוון שהירוק היה צבע המדים של העובדים זה הפך גם לצבעי מדי הקבוצה. משום שחוקי התאחדות הכדורגל הצרפתית אסרו שימוש במילה "קזינו" בשם קבוצה המילה הורדה מהשם בשנת 1920. על מנת לשמור על ראשי התיבות A.S.C נאלצו העובדים לשנות את השם ל"Amical Sporting Club" (מועדון הספורט הידידותי). בשנת 1928 השתלט פייר גיצ'ארד (בנו של מנהל הרשת, גאופורי גיצ'ארד) על המועדון ושינה את שמו ל"מועדון ספורט סטפנוייס" ("Association sportive Stéphanoise"). ביולי 1930, נערכה הצבעה בהתאחדות שהחליטה להפוך את הכדורגל במדינה למקצועני. בשנת 1933 המועדון הפך למועדון מקצועי ושמו שונה ל"מועדון הספורט של סנט אטיין" ("Association Sportive de Saint-Étienne Loire") או בקיצור אה א.ס. סנט אטיין (A.S.S.E). הקבוצה החלה לראשונה לשחק בליגה הצרפתית בעונת 1937/1938, תחת הנהגתו של המאמן טדי דאקוורת'. עקב פריצת מלחמת העולם השנייה הושעתה הליגה. לאחר המלחמה, בעונת 1945/1946, חזרה הקבוצה לליגה הראשונה תחת הנהגתו של האוסטרי-צרפתי איגנס טקס, וסיימה כסגניתה של ליל. בהמשך הקבוצה כשלה ולא הצליחה להשתפר, ולאחר עונת 1950/1951 הוחלף טקס בשחקן העבר של הקבוצה ז'אן סנלה.
תור הזהב - עשרה תוארי אליפות
תחת המאמן סנלה הקבוצה זכתה לראשונה בתואר הראשון שלה בעונת 1955 בזכייה בגביע צ'ארלס דראגו. בשנת 1957, שנתיים מאוחר יותר, הקבוצה זכתה באליפות הליגה הצרפתית הבכירה בהפרש של 4 נקודות מהסגנית לאנס כשבשורותיה משחקים השוער קלוד אבס, הבלן רוברט הרבין, הקשרים רנה פרייר וקיס ריברס והחלוץ ג'ורג'ס פיירוצ'ה. כאלופת צרפת, הקבוצה העפילה בפעם הראשונה למפעלים האירופאיים בעונת 1957/1958 ושיחקה במוקדמות גביע אירופה לאלופות נגד קבוצת גלאזגו ריינג'רס מסקוטלנד, להם הפסידה במשחק אחד וניצחה בשני אך לא העפילה לשלב הבא בגלל הפרש שערים. באותה עונה זכתה הקבוצה בפעם השנייה בגביע דראגו. בסיום העונה סיימה הקבוצה במקום השישי בליגה והמאמן סנלה עזב את המועדון והוחלף ברנה ורנייר. בעונתו הראשונה של ורנייר הקבוצה סיימה במקום ה-12 בליגה, מה שהיה המיקום הגרוע ביותר בו סיימה מזה 8 עונות. עונה לאחר מכן הצטרף לצוות האימון פרנסואה ויקארט.
רוג'ר רושה מונה למנהל הכללי של הקבוצה בשנת 1961 כאשר בעונת זו זכתה הקבוצה בגביע הצרפתי אך גם נשרה בו בעת לליגה הצרפתית השנייה מהמקום ה-17. הקבוצה זכתה באליפות הליגה השנייה שנה מאוחר יותר וחזרה לליגה הראשונה. בסיום עונת העלייה עזב ויקארט וסנלה חזר לאמן את הקבוצה. הקבוצה תחת סנלה הפתיעה כאשר בסך הכול שנה אחת אחר חזרתה לליגה הבכירה זכתה באליפות השנייה בהיסטוריה שלה (1964). בין השנים 1967 ו-1970 הקבוצה זכתה ברצף מרשים של אליפויות, שיא שלא נשבר עד לשנת 2006. כמו כן בארבע שנים אלו זכתה הקבוצה פעמיים בגביע הצרפתי בשנים 1967 ו-1970. בשנים אלו כיכבו בשורותיה ג'ורג' ברטה, ברנרד בוסקיאר, ג'רארד פאריסון והארווי רבלי, כמו גם ז'אק סנטיני, דומיניק בת'אני ואוסבלדו פיאצה.
רוברט הרבין מונה למנג'ר הקבוצה בעונת 1972 והוביל אותה לזכייה בדאבל בשנים 1974 ו-1976. הקבוצה זכתה באליפות התשיעית בשנת 1976. באותה השנה הקבוצה הפסידה בגמר גביע אירופה לאלופות לבאיירן מינכן. שנה מאוחר יותר, ב-1977, הקבוצה זכתה בגביע הצרפתי. בשנת 1981 הקבוצה זכתה באליפותה העשירית בהיסטוריה תחת הנהגתו של הקפטן, מישל פלאטיני שעזב עונה לאחר מכן ליובנטוס, וזהו ההישג הגדול ביותר של הקבוצה מאז.
הדעיכה
בשנת 1982 התבצע סקנדל גדול בקבוצה שגרם לדעיכה של הקבוצה. נשיא הקבוצה, רוג'ר רושה, נאלץ לעזוב את המועדון ובילה מספר חודשים בכלא. מאז, הקבוצה בילתה את רוב זמנה בתחתית הליגה הראשונה או בליגה השנייה. למרות מצבה העגום של הקבוצה וההידרדרות של הקבוצה בצורת המשחק הקבוצה לא נפלה לחובות כבדים הודות לתמיכה הרבה של האוהדים.
בשנת 2001 שני שחקני המפתח בקבוצה, החלוץ הברזילאי אלכס דיאס דה אלמדיה והשוער האוקראיני מקסים לבטסקי, הושעו לארבעה חודשים כל אחד בעוון שימוש בדרכונים יוונים ופורטוגזים מזויפים. לאחר דיונים משפטיים רבים והשעיית מספר בכירים בקבוצה הורדו לקבוצה 7 נקודות והיא הורדה לליגה השנייה בתום העונה.
בתום עונת סיימה הקבוצה במקום השישי והעפילה למוקדמות הליגה האירופית. בשלב הפלייאוף שיחקה נגד בית"ר ירושלים, והעפילה לשלב הבא לאחר שגברה עליה בתוצאה 1–2 בסיכום שני המשחקים. בשלב הבתים סיימה במקום הראשון עם 12 נקודות, 3 ניצחונות ו-3 תוצאות תיקו, אך בשלב 32 האחרונות הודחה על ידי מנצ'סטר יונייטד (שהמשיכה במפעל עד לזכייה בו) בתוצאה 0–4, כשהיא מפסידה בחוץ 0–3 ובבית 0–1.
ב-15 ביוני 2017 החתימה הקבוצה את מאמנה לשעבר של מכבי תל אביב, אוסקר גארסיה, שיחליף את המאמן היוצא כריסטוף גלטייר.
ב-15 בנובמבר 2017 התפטר גארסיה עקב סכסוכים עם הנהלת הקבוצה וכמחליפו מונה ז'וליאן סאבלה. סאבלה הוחלף בדצמבר על ידי ז'אן-לואיס גאסט כיוון שלא היה לו את ההכשרה המתאימה לשמש כמאמן בליגה הצרפתית הראשונה, והקבוצה נקנסה ב-25 אלף יורו בעבור כל משחק בו שימש סאבלה המאמן. תחת גאסט סנט אטיין שמרה על רצף של 13 משחקים ללא הפסד וסיימה במקום השביעי בסיום העונה.
בעונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה, הטוב ביותר מאז שעלתה לליגה הבכירה, אך גאסט סיים את דרכו במועדון בסוף העונה. בעונת 2019/2020 הייתה הקבוצה במקום ה-17 בטרם הופסקה הליגה עקב התפרצות נגיף הקורונה, בנוסף, העפילה לגמר הגביע הצרפתי אותו הפסידה 0–1 לפריז סן-ז'רמן.
ב-14 באפריל 2021 הודיע דירקטוריון המועדון, במכתב פומבי, כי המועדון עומד למכירה.
בתום עונת 2021/2022, הקבוצה סיימה במקום ה-18 ונאלצה לשחק במשחקי מבחני להישרדות בליגה. היא הפסידה לאוסר בתום דו־קרב פנדלים וירדה לליגה השנייה לראשונה מאז עונת 2003/2004.
סגל הקבוצה
(בהשאלה מאנז'ה)
(בהשאלה מויטוריה דה גימארייש)
דובדבן מסוכר
דובדבן מסוכר הוא דובדבן משומר ומסוכר העשוי מדובדבנים בעלי צבע בהיר (בעיקר מזני רויאל אן, רנייה וגולד). הדובדבנים משומרים בתמיסת מלח, תמיסת גופרית דו-חמצנית או באלכוהול ולאחר מכן בתמיסה הכוללת סירופ סוכר, חומרי טעם וריח מלאכותיים, ממתיקים וצבעי מאכל.
באופן מסורתי הדובדבנים המסוכרים הצבועים אדום הם בטעם שקדים, ואילו אלה הצבועים ירוק הם בטעם מנטה.
בהמשך התהליך מחוממים הדובדבנים ועוברים תהליך העושה אותם למבריקים, נטבלים בגלוקוז ומיובשים על מנת ליצור את הזיגוג.
היסטוריה
דובדבנים אלה נמכרו לראשונה בארצות הברית בסוף המאה ה-19, ובשנת 1912 הגדיר לראשונה מנהל המזון והתרופות האמריקאי את הליך ייצור הדובדבנים המסוכרים. במקור שומרו הדובדבנים באלכוהול אולם בשל האיסור על מכירת האלכוהול בארצות הברית החל משנת 1920 פיתח פרופסור ארנסט ויגאנד (Ernest H. Wiegand) מאוניברסיטת מדינת אורגון את תהליך היצור המקובל כיום, הכולל תמיסת מלח.
דובדבנים מסוכרים משמשים כעיטור לקוקטיילים ועוגות, מילקשייקים וגלידות.
צ'ראומי
אקווריום צ'רואומי (יפנית:沖縄美ら海水族館) ממוקם בפארק האוקיינוס שמנוהל על ידי ממשלת יפן באוקינאווה. באתר מבקרים כ-20 מיליון תיירים מדי שנה והוא חבר ב"ארגון גני החיות והאקווריומים היפני" (גאז"א).
היסטוריה
ב-1975 ה"תערוכה העולמית" התארחה באוקינאווה, יפן בפארק האוקיינוס. לאחר שמספר המבקרים החל לרדת הוחלט שהקמת אקווריום חדש תביא לתחיית הפארק ותפיץ את המסורת הימית של אוקינאווה. האקווריום עוצב על ידי יוקיפוסה קוקובה ונפתח לקהל בראשון בנובמבר, 2002.
השם "צ'וראומי" נבחר כשם לאקווריום החדש על ידי סקר דעת קהל."צ'ורא" בניב היפני המקומי פירושו "יופי" ו"מלאה חסד", ו"אומי" פירושו אוקיינוס.
האקווריום
האקווריום בנוי מארבע קומות, שבהן מכלים אשר מכילים דגי מעמקים, כרישים, אלמוגים ודגים טרופיים. שטחו של האקווריום הוא כ-19 אלף מטרים רבועי, עם יותר מ-77 מכלים אשר מכילים נפח מים עצום של 10 מיליון ליטרים. המים המלוחים של אקווריום מוזרמים באופן קבוע מהאוקיינוס הסמוך במרחק של 350 מטרים.
המכל הראשי, מכונה "קורושיו סי" (ימת קורושיו), מכיל כ-7.5 מיליון ליטרים של מים מלוחים. גודלו של המכל 35 מטר אורך, ברוחב של 27 מטר ועומק של 10 מטר. גודל פאנל הזכוכית של המיכל הוא 22.5 מטר לאורך ולרוחב כ-8.2 מטרים, עובייה של הזכוכית כ-60 סנטימטרים, הזכוכית העבה ביותר שנעשה בה שימוש לאקווריום. המכל מאכלס בתוכו כרישים לווייתניים, מנטות ועוד מינים רבים של דגים.
באקווריום ניתן למצוא כ-80 זנים שונים של אלמוגים. "צ'וראומי" הוא אחד מהאקווריומים המעטים שמחזיקים בכרישי לוויתן, ומנסים להרבותם בהסגר.
ג'ינאן
גִ'ינָאן (בסינית מפושטת: 济南; בסינית מסורתית: 濟南; בפין-יין: Jǐnán; מילולית: "מדרום ל") היא תת-מחוז עירוני ובירת מחוז שאנדונג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. תת-המחוז משתרע על פני 10,219 קמ"ר במערב מחוז שאנדונג, כ-360 ק"מ דרום-מזרחית לבייג'ינג בירת סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בתת-המחוז העירוני כ-9.2 מיליון תושבים, מתוכם כ-8.35 מיליון בשטח האורבני.
יאסר ערפאת
מוחמד יאסר עבד א-רחמן עבד א-ראוף ערפאת אל-קודווה אל-חוסייני (בערבית: محمد ياسر عبد الرحمن عبد الرؤوف عرفات القدوة الحسيني, נודע גם בכינוי אבו עמאר, أبو عمار; 24 באוגוסט 1929 – 11 בנובמבר 2004) היה ראש הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף), נשיא הרשות הפלסטינית וממנהיגי הפלסטינים, שהנהיג מדיניות של מלחמה בישראל באמצעות פיגועי טרור פלסטיני ולוחמת גרילה. בשנת 1993 חתם על הסכמי אוסלו עם יצחק רבין, מעשה שבגינו הוענק לו פרס נובל לשלום. בשנת 2000 נטען כי הנהיג או היה מעורב (ביחד עם חמאס) בניהול האינתיפאדה השנייה.
רובו של הציבור בישראל התייחס בשלילה לערפאת, בשל מעורבותו בהתקפות מחבלים קטלניות נגד ישראלים לפני ואחרי הסכם אוסלו. עם זאת, היו שהמשיכו להתייחס אליו בחיוב גם לאחר מותו, כמו אורי אבנרי וגדעון לוי.
נעוריו ותחילת דרכו
מרבית ילדותו של ערפאת עברה עליו בקהיר, לשם הגיע אביו כדי לקבל ירושה ולעסוק במסחר. ב-1933 כשהיה בן 4, מתה אמו זהווה ממחלת כליות, והוא נשלח, יחד עם אחיו הצעיר פתחי, לדודו בשכונת המוגרבים בעיר העתיקה של ירושלים. משם נשלח ערפאת למשפחת אביו אל-קידווה בעזה. אביו, שנשא אישה שנייה, החזירו לקהיר כשהיה בן 6, גידלה אותו שם אחותו אנעם. ערפאת דיבר ערבית במבטא מצרי, שממנו לא הצליח להיפטר. בנערותו ובבחרותו הסתופף ערפאת בקרב גולים פלסטינים ואף היה מקורב לחוגי המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני, שגלה אז בקהיר. הוא הכיר שם גם את עבד אל-קאדר אל-חוסייני והתיידד עם בנו פייסל אל-חוסייני.
בגיל 17 החל ערפאת ללמוד הנדסה אזרחית באוניברסיטת פואד (לימים: אוניברסיטת קהיר). באוניברסיטה התגבשו ארגונים אסלאמיים ופלסטיניים רבים, בראשם האחים המוסלמים. עם מות עבד אל-קאדר אל-חוסייני באפריל 1948 עזב ערפאת את לימודיו, והתנדב ליחידה של האחים המוסלמים שפעלה באזור עזה והשתתף בקרב על כפר דרום.
עם פלישת הצבא המצרי לאחר הקמת מדינת ישראל ב-15 במאי 1948, פורקה יחידתו מנשקה ונדרשה לחזור למצרים, כדי שלא תפריע לפעולת הצבא המצרי.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 אימץ ערפאת לעצמו את שמו הפרטי "יאסר" ואת הכוניה "אבו עמאר", על שם עמאר אבן יאסר, אחד מבני לווייתו של מוחמד מייסד האסלאם.
עם חזרתו למצרים חזר ערפאת למסגרת לימודי ההנדסה ובד בבד עסק גם בפעילות פוליטית ונבחר ב-1951, יחד עם צלאח ח'לף (אבו איאד), לראשות התאחדות הסטודנטים הפלסטינים בקהיר. בשנת 1956, ערב מבצע קדש, התגייס לזמן קצר לחטיבה הפלסטינית במסגרת הצבא המצרי בדרגת סגן. לאחר שהשתחרר היגר לכווית, שבה עבד כמהנדס בניין. הוא עבד במשך שנה בשירות הממשלה ולאחר מכן פתח עסק קבלני משלו.
ראש הפת"ח
ב-10 באוקטובר 1959 ייסד ערפאת, יחד עם ח'ליל אל-וזיר (אבו ג'יהאד), צלאח חלף (אבו איאד), ח'אלד אל-חסן ופארוק קדומי, את ארגון הפת"ח (התנועה לשחרור פלסטין). בעוד ראשי מדינות ערב הקימו ב-1964 את הארגון לשחרור פלסטין בראשות אחמד שוקיירי כארגון בובה שיעמוד לרשותם, ערפאת, שניסיונו מ-1948 עורר בו חשד כלפי מדינות ערב, הקפיד על "עצמאות ההחלטה הפלסטינית". כך ב-1966 הוא הסתכסך עם משטר הבעת' בסוריה ונכלא יחד עם ראשי הנהגת הפת"ח בכלא הסורי.
לשיטת ערפאת ומנהיגי הפת"ח, הדרך להשגת מטרותיהם הפוליטיות של הפלסטינים הייתה פתיחה במאבק מזוין נגד ישראל. נוכח פערי הכוחות הברורים בין ישראל לארגונים הפלסטיניים, תכלית המאבק המזוין הייתה כפולה: ראשית, ניסיון לגרור את מדינות ערב לעימות עם ישראל, בין היתר על ידי יצירת דעת קהל אוהדת בציבור הערבי. שנית, יצירת שינוי בתודעה של הציבור הפלסטיני מתבוסתנות ומפסיביות לתחושה של עם הלוקח את גורלו בידיו, וכך לטפח זהות לאומית פלסטינית.
המעבר לממלכה ההאשמית
הפת"ח לא מצא בגדה המערבית שטח מתאים להקמת מחנה אימונים ואף לא מקום הולם להקמת משרדי מערך פיקוד. לכן חזר ערפאת לירדן, שבה ביסס את מרכז פעילות הפת"ח. את מפקדתו קבע בכפר כראמה שבצד הירדני של בקעת הירדן. ב-21 במרץ 1968 פשט צה"ל על הכפר במה שנקרא לימים "פעולת כראמה". 128 מחבלים פלסטינים נהרגו, ורבים אחרים, בהם ערפאת עצמו, נמלטו. אולם גם צה"ל ספג אבדות רבות (28 הרוגים ושלושה נעדרים) והשאיר מאחוריו ארבעה טנקים. ערפאת ניצל זאת כדי להכריז על הקרב כעל ניצחון גדול שמוחה את חרפת תבוסת 67'. הרושם שהותיר האירוע הקפיץ מעלה את כוחם ויוקרתם של ארגוני הטרור והוביל לזרימת מתנדבים לשורותיהם. ביולי הם החלו להשתלט על המועצה הלאומית הפלסטינית של אש"ף, והשתלטות זו הושלמה בפברואר 1969.
תקופת ירדן
ב־3 בפברואר 1969 נבחר ערפאת ליושב ראש הוועד הפועל של אש"ף, ובכך הפך למעשה לראש אש"ף, תפקיד שבו החזיק עד למותו. בחירתו, והשתלטות ארגוני ההתנגדות המזוינת בראשות ערפאת, השליטה באש"ף את אידאולוגית "המאבק המזוין בישראל", במסגרתה קיים הארגון פעולות טרור כנגד מטרות ישראליות במטרה לשחרר את "פלסטין הכבושה", לבטל את קיום מדינת ישראל ולהחליפה ב"מדינה חילונית דמוקרטית" בה "יחיו ביחד בשוויון מלא מוסלמים נוצרים ויהודים".
בספטמבר 1970 הגיע לשיאו העימות שהחל כבר במהלך 1969 בין ירדן לבין הארגונים הפלסטינים שבתוכה. המלך חוסיין חשש מ"המדינה בתוך מדינה" שהקים אש"ף בירדן ומהפגיעה בריבונות וסמכות המשטר ההאשמי. במשך תקופה ארוכה של התנגשויות אלימות הולכות ומסלימות, נעשה מאמץ להגיע לפשרה שתהיה מקובלת על הירדנים ועל הפלסטינים. ערפאת התחייב כמה פעמים לכבד הפסקת אש, אך בפועל נתן הסכמה שבשתיקה להמשך מעשי החבלה.
בחודש ספטמבר 1970 הוסלם העימות, בניסיון התנקשות כושל בחיי המלך חוסיין ב-1 בספטמבר ובחטיפת מטוסי נוסעים ב-6 וב-9 בספטמבר והנחתתם בירדן. עבור המלך חוסיין היוו האירועים אות לצורך לשים קץ לאובדן השליטה בממלכה. על כן, ב-16 בספטמבר 1970 החל הצבא הירדני בהפצצה מסיבית של בסיסי הפלסטינים, במיוחד באזור אירביד. ההפצצה פתחה מלחמה כוללת, שהתפרסה על פני שטחים רחבים במדינה. בסופו של דבר, במהלך שנודע מאוחר יותר בשם אירועי ספטמבר השחור, הרג צבא ירדן אלפי מחבלים פלסטינים ופצע עשרות אלפים. מלחמת האזרחים בירדן נמשכה מספר חודשים, וביולי 1971 גורשה שארית המחבלים הפלסטינים מירדן.
תקופת לבנון
בשנת 1974, לאחר מלחמת יום הכיפורים, החל ערפאת לפעול לשילוב אש"ף בתהליכים מדיניים. כדי לגשר בין הרצון להשתלבות במהלך מדיני לבין גישות מקסימליסטיות שרווחו באש"ף, התקבלה ביוני 1974 "תוכנית השלבים", שאמנם לא כללה נסיגה מהמחויבות לחיסול מדינת ישראל, אך הבהירה שאש"ף יהיה מוכן להסתפק בהקמת "רשות עממית עצמאית ולוחמת על כל חלק מהאדמה הפלסטינית שישוחרר".
ב-13 בנובמבר 1974 נאם ערפאת לפני העצרת הכללית של האו"ם כשהוא חגור באקדח למותניו. הוא תיאר באריכות את השתלשלות הסכסוך מנקודת מבטו. את סירוב הפלסטינים לקבל את הצעת החלוקה ב-1947 המשיל להתנהגותה של האם במשפט שלמה שסירבה לחלק את בנה ובכך הוכיחה את אימהותה עליו. הוא הבדיל בין יחסו ליהודים לבין יחסו לציונות, הזכיר את היותם של יהודי המזרח בישראל "אזרחים מדרגה שנייה" ואף האשים את המנהיגות הציונית באדישות לשואה. הוא טען כי הציונות היא "גילומה העיקרי" של גזענות בעולם, ש"כמו האנטישמיות, עבר זמנם של עקרונותיה". כהצעה אופרטיבית קרא ליהודים לצאת מ"תסביך מצדה" שלהם ולחיות במסגרת "שלום צודק" ב"פלסטין הדמוקרטית שלנו". בחזונו זה יחיו בני שלוש הדתות "במדינה דמוקרטית אחת". בסוף נאומו, הזהיר: "באתי נושא ענף של זית ואקדח של לוחם חרות. אל תניחו לענף הזית לנשור מידי".
ערפאת הביע התנגדות חריפה להסכמי קמפ דייוויד (1978) וראה את התנהגותו של אנואר סאדאת כבגידה, אף שהאחרון ביצר לראשונה את מעמד הפלסטינים בשטחים והבטיח להם אוטונומיה. כשנרצח סאדאת, סימן ערפאת באצבעותיו בשמחה את ה"וי" המפורסם שלו.
מבצע ליטני
בדצמבר 1980 הבהיר ערפאת בביירות: "בדברנו על שיבת הפלסטינים, כוונתנו היא עכו לפני עזה, באר שבע לפני חברון. אנו עומדים על דבר אחד, והוא כי דגל פלסטין יתנוסס מעל יפו".
מלחמת לבנון
למרות ההבנות בדבר הקמת יוניפי"ל והקמת צד"ל כחיץ בין ישראל לכוחות הפת"ח, נמשכה התחזקותו של אש"ף וממשלת ישראל החליטה על יציאה למבצע צבאי מוגבל. מאמצע יוני 1982 היו ערפאת ואנשיו נתונים במצור של כוחות צה"ל במערב ביירות. מנחם בגין קרא לו "האיש עם השערות על הפנים", ואמר שבתחושתו הפעולה נגד ערפאת שקולה למשלוח חיילים לבונקר של היטלר. במהלך המלחמה נעשו ניסיונות להרוג את ערפאת בהפצצות מהאוויר. במהלך המצור נפגש ערפאת לראשונה עם עיתונאים ישראלים - אורי אבנרי, שרית ישי וענת סרגוסטי מ"העולם הזה". לאחר כחודש וחצי של קרבות באזור ביירות, הושגה הסכמה להוצאת הכוחות הסוריים וכוחות הארגונים הפלסטינים מביירות, בחסות כוח בינלאומי. פינוי הכוחות הושלם ב-31 באוגוסט 1982, כאשר שר הביטחון אריאל שרון מפקח על גירושם מהעיר. ערפאת עצמו יצא מביירות ב-30 באוגוסט ונסע לתוניס כדי להקים את המטה החדש שלו.
במאי 1983 פרצה מרידה, בתמיכת סוריה ובראשות אלוף-משנה סעיד אל-מורגה (אבו מוסא), כנגד ערפאת בקרב אנשי ארגון הפת"ח שבצפון לבנון. תומכי ערפאת נדחקו לאזור טריפולי, שם צרו עליהם המורדים וצבא סוריה. ב-16 בספטמבר 1983 חזר ערפאת ללבנון, כדי לפקד על כוחותיו. לבסוף, לאחר שבנובמבר הושגה הפסקת אש, התפנו ב-20 בדצמבר ערפאת וכ-4,000 אנשיו מטריפולי דרך הים. אולם למרות הניצחון הצבאי, המורדים לא זכו לתמיכה בציבור הפלסטיני, והמרד למעשה נכשל.
מטריפולי הגיע ערפאת למצרים וב-22 בדצמבר נפגש באלכסנדריה עם הנשיא חוסני מובארכ. פגישה זו העניקה לגיטימציה מצד הממסד הפלסטיני למשטר שחתם על הסכם שלום עם ישראל, ובכך היוותה מפנה חשוב ביחסי מצרים–אש"ף ובמעמדה של מצרים בעולם הערבי. אלא שביקורו זה זכה לביקורות חריפות מצד הארגונים הפרו-סוריים, שטענו כי מדובר בבגידה המחייבת התפטרות מהנהגת אש"ף, בשל הסטייה מהחלטות המועצה הלאומית הפלסטינית בנוגע לחרם על מצרים.
תקופת תוניס
ב-15 בנובמבר 1988, הכריז ערפאת במושב המועצה הלאומית הפלסטינית באלג'יריה על הקמת מדינה פלסטינית עצמאית על אדמת פלסטין שבירתה ירושלים, על יסוד החלטת החלוקה של האו"ם מ-1947. ההכרזה הייתה למעשה ריקה מתוכן, אך היוותה צעד שסימן את נכונותו של אש"ף להסתפק, לפחות פומבית, במדינה בגדה המערבית ורצועת עזה. באותה ישיבה הזכירה המועצה לראשונה בחיוב את החלטות מועצת הביטחון של האו"ם 242 ו-338.