cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרוטוקול דיפי-הלמן
פרוטוקול דיפי־הלמן בעקום אליפטי
פרוטוקול דיפי־הלמן בעקום אליפטי נקרא בקיצור ECDH אנלוגי לפרוטוקול דיפי הלמן המתואר לעיל. נתונים פרמטרי התחום של העקום לפי הגדרות התקן:, העקום האליפטי הוא כאשר q הסדר של השדה  וכן a,b מקדמים של משוואת העקום, P היא נקודת הבסיס, n הסדר הראשוני של נקודת הבסיס, h פקטור משלים כך שמתקיים  ו־|E| מייצג את מספר הנקודות בעקום E.
המשתתפת אליס בוחרת מפתח סודי שהוא שלם אקראי a והמפתח הציבורי שלה יהיה A=aP (תוצאת כפל סקלארי של הנקודה P ב־a). בוב בוחר מפתח סודי וציבורי (b,B=bP) באותה דרך. כעת אם הם רוצים לשתף ביניהם את הסוד K הם פועלים כדלהלן:
דוגמה במספרים קטנים. נניח שאליס ובוב הסכימו ביניהם על הפרמטרים המשותפים הבאים:
לצורך ההתקשרות ביניהם נניח שאליס בחרה את המפתח הסודי: a=1194 ובוב בחר את המפתח הסודי y=1759, כעת לפי כללי האריתמטיקה בעקום האליפטי אליס מחשבת את: בוב מחשב את:
אליס שולחת לבוב את A ובוב שולח לאליס את B. לבסוף, אליס מחשבת את: בוב מחשב את: כעת הם משתפים ביניהם את הנקודה הסודית. מקובל להתעלם מהקואורדינטה y ולקחת רק את a=3347 כערך סודי משותף.
בעיית דיפי־הלמן
בעיית דיפי־הלמן - Diffie-Hellman problem בקיצור DHP היא בעיה מתמטית קשה שהועלתה לראשונה על ידי ויטפילד דיפי ומרטין הלמן בהקשר של קריפטוגרפיה. הסיבה לאטרקטיביות הבעיה היא העובדה שהיא מהווה על פניה, פונקציה חד-כיוונית. ויש עניין רב בקריפטוגרפיה בפונקציות חד־כיווניות כיוון שהן הבסיס המתמטי למרבית האלגוריתמים האסימטריים. פונקציה חד־כיוונית מאפשרת ביצוע תהליך הצפנה שהוא קל יחסית בכיוון אחד אבל קשה בכיוון ההפוך, דהיינו פענוח. אלא אם כן קיים מידע נסתר בידי המפענח שמקל על מלאכתו. המידע הנסתר קרוי מפתח פענוח או מפתח פרטי.
בעיית דיפי־הלמן היא כדלהלן:
'''
באופן פורמלי g הוא יוצר של חבורה ציקלית (מעל שדה סופי מסדר ראשוני, שדה בינארי מורחב או מעל עקום אליפטי) והערכים x ו־y שלמים אקראיים כלשהם.
ביטחון
ביטחון פרוטוקול דיפי־הלמן מסתמך על ההשערה שקשה לפתור את בעיית דיפי־הלמן או את בעיית הלוגריתם הדיסקרטי בחבורות מסוימות יותר מהעלאה בחזקה. מסיבה זו חשוב לבחור חבורה מתאימה כי בחבורות מסוימות פתרון הבעיות הללו עלול להיות טריוויאלי או קל במידה ניכרת. החבורות העיקריות הידועות כיום כבטוחות לשימוש הן חבורה כפלית המבוססת על: הוכח שהקושי בפתרון בעיית הלוגריתם הבדיד תלוי בגורם הראשוני הגדול ביותר של סדר החבורה (אם סדר החבורה ראשוני, הכוונה לסדר החבורה פחות 1). בעיקרון שיטת כוח גס, דהיינו ניסוי כל האפשרויות עד למציאת פתרון אינה יעילה. קיימים אלגוריתמים מהירים שמוצאים פתרון בזמן קצר יותר מכוח גס. ניתן למנות כמה מהם: תחשיב אינדקסים, אלגוריתם רו של פולרד, אלגוריתם צעד-קטן צעד-גדול של דייוויד שנקס, אלגוריתם נפת שדה המספרים ועוד. האחרון נחשב לאלגוריתם הטוב ביותר לפתרון בעיית הלוגריתם הבדיד והוא פועל בזמן ריצה תת־מעריכי, מסדר גודל של. על כל פנים הממצאים בתחום עדיין לא שלמים.
תקן SP 800-57 של NIST (גרסה 3 - יולי 2012) משווה בין החוזק של אלגוריתמים סימטריים ואלגוריתמים אסימטריים המקבילים להם. המלצות התקן גורסות שהראשוני p צריך להיות בגודל בין 1024 סיביות ל־15,360 סיביות בהתאם לחוזק אלגוריתמים סימטריים המקבילים (בין 80 סיביות ל־256 סיביות). למשל להשגת חוזק זהה לאלגוריתם AES עם מפתח בגודל 128 סיביות יש לבחור ראשוני באורך 3,072 סיביות. מעל קבוצת הנקודות בעקום אליפטי התקן ממליץ על טווח אורכים בין 160 ל־512 סיביות. הסיבה היא שהאלגוריתמים הטובים ביותר הידועים, אינם ישימים בעקום אליפטי.
פרוטוקול דיפי הלמן ניתן לשינוי באופן שיספק גם אימות זהויות, על ידי קביעת הערכים g^x ו־g^y מודולו \ p כמפתחות ציבוריים של כל משתמש ואז על ידי חתימה על המפתחות (באמצעות סרטיפיקט) ניתן להבטיח את שייכותם לכל משתמש בהתאמה. פרוטוקול MQV הוא דוגמה טובה להרחבה של פרוטוקול דיפי הלמן המספקת גם אימות זהויות עקיף.
פרוטוקול דיפי הלמן אינו מבטיח למשתתפים הגנה על אופן בחירת המפתח ואינו מונע שליטה חד צדדית. למעשה אחד הצדדים יכול בקלות להשפיע על אופן בחירת המפתח על ידי בחירת \ x או \ y קטנים במכוון. לדוגמה אם המעריך x = 0 המפתח הסודי המשותף K יהיה g^y. באופן דומה הפרוטוקול פגיע במיוחד להתקפה הבאה: אם (כאשר \ R קטן כגון \ R = 2 ו־q ראשוני), אזי  הוא מסדר \ R (ואז h= -1). תוקף אקטיבי יכול להחליף את המסרים ששלחו המשתתפים בערכים \ (g^x)^q וכן \ (g^y)^q בהתאמה, בכך לגרום למפתח המשותף להיות. וכתוצאה \ K יהיה בטווח \ 1 או \ -1.
בכללות מומלץ לבצע בדיקת תקפות של הערכים כדי להבטיח שהם בטווח המותר וכי שלא שונו בידי גורם זדוני כלשהו או עקב שגיאה, במהלך חילופי המסרים של הפרוטוקול.
התקפת אדם באמצע
נניח שהמצותתת איב אינה רק צופה פאסיבית אלא ביכולתה ליירט ולשנות מסרים בעודם בדרכם ליעדם מבלי שהמתקשרים הלגיטימיים יבחינו בכך. מצב כזה אפשרי בכל ערוץ תקשורת שאינו מאומת באופן קריפטוגרפי. במקרה כזה איב יכולה לבצע התקפה הידועה בשם התקפת האדם באמצע באופן הבא: כזכור אליס מעוניינת לשלוח לבוב את המפתח הציבורי שלה A=g^a (כאשר a הוא המפתח הפרטי) ובוב מעוניין לשלוח לאליס את המפתח הציבורי שלו B=g^b. איב תחילה מכינה מפתחות משלה, נניח E=g^e, ואז כאשר הם מתקשרים ביניהם היא מיירטת את המסרים מאליס לבוב ומבוב לאליס ומחליפה אותם ב־E. כעת איב משתפת עם אליס ועם בוב בנפרד את המפתחות A^e ו־B^e בהתאמה בעוד שהם מאמינים כי הם שיתפו את המפתחות B^a ו־A^b בהתאמה, כמתואר בתרשים.
כעת אם אליס או בוב ישלחו זה לזה מסר מוצפן כלשהו עם מפתח ההצפנה E^a או E^b בהתאמה, איב יכולה ליירטו ולפענחו עם המפתח הפרטי המתאים שברשותה A^e או B^e בהתאמה. יתרה מזו, כדי שהמתקשרים הלגיטמיים לא יבחינו במתרחש היא חוזרת ומצפינה את המסר עם המפתח הפרטי שהיא שיתפה עם הצד השני ושולחת אותו ליעדו כאילו כלום לא קרה. כדי לסכל התקפה כזו על המתקשרים לאמת בדרך כלשהי את המסרים העוברים ביניהם, גם כדי להבטיח כי הגיעו מהמקור שהם סבורים וכן שהמסרים לא שונו באופן זדוני בדרכם ליעדם. מסיבה זו אימות והבטחת שלמות הם נושאים קריטיים באבטחת מידע. פרוטוקול MQV מספק מענה חלקי לבעיה. אפשר כמובן לחתום על כל המסרים עם החתימה הדיגיטלית המתאימה של כל צד.
הכללות
במקום לעבוד בחבורה הכפלית של המספרים מודולו הראשוני p (שהיא חבורת אוילר של p), אפשר לעבוד בכל חבורה ציקלית אחרת. השותפים צריכים לפרסם את החבורה G ואת האיבר a, ואז לחזור על התהליך כמתואר לעיל. הבעיות הניצבות בפני המאזין הסמוי נקראות 'בעיית דיפי־הלמן' ו'בעיית הלוגריתם הבדיד' בחבורה G, בהתאמה.
סיבפנתר
סיבפנתר (שם מדעי: Sivapanthera) הוא סוג חתול נכחד מתת-משפחת החתולים הקטנים שחי באירואסיה במשך תקופת הפליסטוקן. סוג זה הוגדר ב-1929 בידי החוקר ההונגרי מיקלוש קרצוי ונכללו בו 5 מינים. המאובנים הראשונים בסוג זה התגלו במחוז גאנסו בסין וברכס סיבאליק שלמורדות ההימלאיה בפקיסטן. ממקום זה נקרא הסוג בשמו (מילולית: "הפנתר של סיבאליק" או אולי "הפנתר של שיווה"), זאת על אף שמדובר בסוג נפרד לפנתר. חלק מהחוקרים משייכים סוג זה לברדלס למרות מספר הבדלים במבנה השלד.
הסיבפנתר היה חתול בעל קרבה לברדלס ולפומה אשר הגיע לאורך מטר וחצי ולמשקל 90 קילוגרם בקירוב. הוא היה מעט גדול מהברדלס המודרני וממבנה רגליו הארוכות כנראה היה טורף אצן מהיר בדומה לברדלס. עם זאת מראהו מזכיר מעט גולגולת של נמר או של פנתר קרוב, בעצמות הרחבות יותר שלה. הוא היה בעל ניבים קדמיות בקדמת הלסת ובעל חוטם קצר יחסית.
החתול הקדום היה טורף של פרסתנים קטנים כמו פריים, אייליים, גורי סוסים וטרף דומה, אותם צד באמצעות ריצה מהירה.
יובל שפונגין
יובל שפונגין (נולד ב-3 באפריל 1987) הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת המגן הימני. משמש כיום כמאמן הגנה במחלקת הנוער ובקבוצה הבוגרת של הפועל פתח תקווה (כדורגל).
קריירה
בסוף עונת 2009/2010, לאחר סיום חוזהו במכבי תל אביב, הוחתם שפונגין באומוניה ניקוסיה מהליגה הקפריסאית. ב-15 במאי 2012 בישל השחקן את שער הניצחון בגמר הגביע הקפריסאי, כאשר קבוצתו גברה 1–0 על א.א.ל. לימסול. בסיום עונה זו נבחר שפונגין לנבחרת העונה של הליגה הקפריסאית, וכן נבחר כמגן הימני של העונה בקפריסין.
ב-15 ביולי 2013 חתם לשנתיים בקבוצת מונס מליגת העל הבלגית. בסוף עונת ירדה הקבוצה לליגת המשנה ושפונגין חזר למכבי תל אביב וחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצה. בתחילת עונת 2014/2015 שיחק במספר משחקים, כולל במוקדמות ליגת האלופות, אך לאחר מכן סבל מפציעות ולא מצא את מקומו בהרכב הקבוצה. לאחר שלא שיחק מאז ספטמבר 2014, ערך שפונגין את הופעת הבכורה המחודשת שלו בליגת העל רק במאי 2015, במשחק האליפות נגד עירוני קריית שמונה. שלושה ימים לאחר מכן פתח בהרכב בגמר גביע המדינה, בו הביסה מכבי 2–6 את הפועל באר שבע. ב-4 ביוני 2017 מימשה הקבוצה את האופציה על שפונגין והאריכה את חוזהו בעונה נוספת. עם תום חוזהו בסוף עונת 2017/2018 החליטה הקבוצה שלא לחדש את החוזה שוב והוא שוחרר מהמועדון.
נבחרות ישראל
שפונגין רשם 15 הופעות במדי נבחרת ישראל הצעירה. ב-7 בפברואר 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת אוקראינה.
חיים אישיים
שפונגין נולד ברמת גן, ולמד בתיכון בליך, במגמה הכימית. אמו, ד"ר סאלי שפונגין, היא מרצה לביוכימיה באוניברסיטת בר-אילן, ודודו הוא הפיזיקאי פרופ' דוד אנדלמן. הוא מחזיק באזרחות אסטונית.
נבחרת מלטה בכדורגל
נבחרת מלטה נחשבת לאחת הנבחרות החלשות באופ"א. נכון ל-2008 הספיקה הנבחרת לצבור לזכותה רק חמישה ניצחונות: ניצחון 1:0 על  בשנת 1993 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994 ושלושה ניצחונות על  בשנים 1975 ו-2008 וב-1982 במסגרת מוקדמות אליפות אירופה, ועל  בתוצאה 7 - 1 שזהו הניצחון הכי גדול של הנבחרת.
כמו כן, זכורות במיוחד שתי תוצאות תיקו מפתיעות (1:1 ו-2:2), שהשיגה הנבחרת נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990 וכן תוצאת תיקו 2:2 נגד  במסגרת מוקדמות יורו 2004.
ולדימיר הורוביץ
ולדימיר הורוביץ (Vladimir Horowitz; 1 באוקטובר 1904 – 5 בנובמבר 1989) היה פסנתרן רוסי-אמריקאי ממוצא יהודי, ואחד מגדולי הפסנתרנים של המאה ה-20.
ביוגרפיה
הורוביץ נולד בעיר קייב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום בירת אוקראינה) למשפחה יהודית אמידה ומתבוללת, והתגלה כילד פלא שיודע לנגן בעל פה יצירות שלמות של רחמנינוב. את השכלתו המוזיקלית הבסיסית רכש בעזרת אמו הפסנתרנית, והמשיך ללמוד בקונסרבטוריון של קייב. פרסומו הראשון היה כשניגן את הקונצרט הראשון שלו ב-1922 בחארקוב, ומאז החל להיות פסנתרן מבוקש באוקראינה וברוסיה, ובמשך שנתיים ניגן ב-70 קונצרטים הכוללים יצירות בסגנונות שונים.
ב-1928 נסע הורוביץ לארצות הברית, שם הוזמן על ידי הנשיא הובר לנגן בבית הלבן. ב-1932 בחר בו המנצח ארטורו טוסקניני לנגן בניצוחו את הקונצ'רטו "הקיסר" של בטהובן, ובמהלך החזרות התפתח רומן בין הורוביץ לוונדה טוסקניני, בתו של המנצח. השניים נישאו ואף נולדה להם בת. נטייתו ההומוסקסואלית של הורוביץ, ופרשיות רומנטיות סוערות שהיה מעורב בהן, לא הפרידו ביניהם, והם המשיכו להתגורר תחת קורת גג אחת במשך מרבית שנות חייהם.
הורוביץ פיתח תכונות של אמן קפריזי והתפרסם בדרישות המוזרות שהגיש לתזמורות אשר ביקשו אותו לנגן עמן. הוא גם דרש סכומי כסף גבוהים ביותר עבור הופעותיו, אהב את מנעמי החיים וצבר רכוש רב. בהופעות עצמן בלטה במיוחד הדרך בה ניגן – גב זקוף ללא תנועה, ופנים חתומות מהבעה, רק אצבעותיו מטיילות על קלידי הפסנתר בעוצמה הנכונה ליצירה. כישרונו של הורוביץ נמתח על פני טווח רחב של סגנונות מוזיקליים, אך היטיב לבצע במיוחד רפרטואר רומנטי – שופן, צ'ייקובסקי, שומאן. הביצועים שלו ליצירות רחמנינוב היו מושלמות עד כדי כך שרחמנינוב עצמו אמר עליו כי אין טוב מהורוביץ לנגן את יצירותיו.
פעמים אחדות פרש מהופעות אך שב להופיע. בין פרישה להופעה סבל מבעיות נפשיות, אושפז בבתי חולים ואף טופל בנזעי חשמל. ב-9 במאי 1965, הופיע ברסיטל מפורסם בקרנגי הול בניו יורק בקאמבק הגדול ביותר שלו, אחרי 12 שנות פרישה שבהן שהה בשווייץ. מאז הספיק לנדוד במסע הופעות בעולם, שכלל בין היתר הופעה בלתי נשכחת ברוסיה, לאחר שעזב אותה 60 שנה קודם לכן.
בשנות ה-70 הוחתם על חוזי הקלטה עם החברות הגדולות בעולם. תקליטי RCA, דויטשה גרמופון, וסוני התחרו על ביצועיו של הורוביץ, וכל אחת מהן שילמה לו בתורה מחירים אסטרונומיים עבור הקלטות שנמכרות עד היום.
לאורך השנים זכה בפרסי גראמי רבים, ב-1982 זכה בפרס וולף לאמנות, ב-1986 זכה במדליית החירות הנשיאותית וב-1990 בפרס גראמי על מפעל חיים.
אברהם בוטביקה
אברהם בוטביקה (נולד ב-27 באוקטובר 1963 טריפולי, ממלכת לוב), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הקשר והבלם, ומזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו.
עד העלייה לישראל
אברהם בוטביקה נולד בטריפולי למבורך (ברכני) ולטוני בוטביקה לבית מזרחי. אביו היה סוחר ומשפץ רהיטים משומשים. ב-1967 במהלך מלחמת ששת הימים התחוללו פרעות ביהודי לוב ככלל ויהודי טריפולי בפרט. אספסוף תקף את בני הקהילה ועשרות מקרב 4,000 בני הקהילה נרצחו ונפצעו. בעקבות הפרעות עזבו מרבית יהודי לוב לאיטליה. בטריפולי נותרה קהילה קטנה של 100 נפשות ועימן נמנתה משפחות בוטביקה. אבי המשפחה החליט להישאר ולהמשיך בעסקיו, ובשל האירועים עברה המשפחה להתגורר בסמוך יותר למרכז העיר.
ב-1969, שלהי תקופת שלטונו של אידריס הראשון, מלך לוב השתררה אנרכיה ברחבי הממלכה הלובית. מעט היהודים שנותרו בטריפולי הותקפו תכופות. באביב של אותה השנה תקף המון מוסת, אשר עימו נמנו אנשי משטרת לוב את בתי יהודי העיר. בני משפחת בוטביקה נמלטו מביתם, והסתתרו בעליית הגג בביתה של משפחה מוסלמית אשר התגוררה בסמוך. ההמון התפרץ לבית המשפחה המוסלמית, אך אם המשפחה מסרה שבני משפחת בוטביקה עזבו את העיר ואינם נמצאים, וכך ניצלו חייהם. למחרת היום עלה בידי בני המשפחה להימלט למחנה צבאי איטלקי הסמוך לעיר. משם מולטה המשפחה לאיטליה וממנה במהלך חודש יוני, עלו לישראל.
בישראל
לאחר הגעתו לישראל התגורר בוטביקה בשכונת יפו ג' בתל אביב-יפו. ב-1974 הצטרף לקבוצת מכבי יפו. ב-1977 הוזמן לנבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 17 תחת המאמן משה מאירי ושיחק לצד אלי אוחנה, רוני רוזנטל, בוני גינצבורג ואבי רן. בהמשך שיחק בנבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 19, ועד 21, עימה זכה במדליית ארד במשחקי המכביה האחת-עשרה. בעונת 1980/1981 עלה לשחק בקבוצה הבוגרת של מכבי יפו תחת המאמן שמואל פרלמן ומשחקו הראשון היה ב-27 בספטמבר 1980. באותה העונה סיימה מכבי יפו במקום השלישי בליגה הלאומית שהייתה הבכירה בישראל. בוטביקה שיחק במכבי יפו עד 1990, עבר לעונה אחת לקבוצת איחוד צעירי יפו ובהמשך לעונה נוספת בקבוצת הפועל נוה גולן, אשר לאחריה פרש ממשחק פעיל. לאחר פרישתו עסק בוטביקה בחינוך גופני, אימון ילדים ובני נוער בכדורגל, ובכלל זה בעלי צרכים מיוחדים בבתי ספר ומתנ"סים בעיר בת ים.
פאדרבורן 07
שפורט קלוב פאדרבורן 07 (בגרמנית: SC Paderborn 07) הוא מועדון כדורגל מפאדרבורן שבגרמניה, המשחק בבונדסליגה השנייה.
הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הראשונה ב-11 במאי 2014 אחרי שניצחה 1–2 את ו.פ.ר. אאלן וסיימה את הליגה במקום השני אחרי פ.צ. קלן. את עונתה הראשונה בבונדסליגה פתחה פאדרבורן במפתיע עם 8 נקודות מתוך 12 אפשריות. למרות זאת, היא סיימה את העונה במקום האחרון בטבלה וירדה בחזרה לליגת המשנה. כעבור עונה נשרה הקבוצה לליגה השלישית. בעונת 2016/17 רשמה פאדרבורן ירידת ליגה שלישית ברציפות, אך ניצלה והושארה בליגה השלישית, לאחר שמינכן 1860 הורדה לליגה הרביעית. בעונת שבה פאדרבורן לליגת המשנה אחרי היעדרות של 3 שנים. בעונת 2018/19 סיימה פאדרבורן במקום השני ושבה לבונדסליגה. בעונת 2019/20 סיימה פאדרבורן במקום האחרון בבונדסליגה, ונשרה לבונדסליגה השנייה.
סגל הקבוצה
(קפטן)
(בהשאלה מפרייבורג)
ג'נט ג' אפס
'''ג'נט ג'. אפס (באנגלית: Jeanette J. Epps'''; נולדה ב-3 בנובמבר 1970) היא אקוונאוטית ואסטרונאוטית אמריקאית. נבחרה במסגרת כיתת האסטרונאוטים של 2009, וטרם טסה לחלל.
ביוגרפיה
אפס נולדה בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, והיא בוגרת בית הספר תומאס ג'. קורקורן בעיר. בשנת 1992 השלימה תואר ראשון בפיזיקה במכללת לי-מאיון. בשנת 1994 קבלה תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת מרילנד, ובשנת 2000 השלימה דוקטורט בתחום זה.
ג'נט קיבלה מלגה מנאס"א בשנים 1996–1998. בנוסף, היא ייצגה את אוניברסיטת מרילנד בשנים 2003–2004 ושנת 2008 בפקולטה לחלל והנדסה.
לאחר סיום התואר השני, אפס החלה לעבוד בחברת פורד כמומחית טכנית במעבדת המחקר המדעית, שם פיתחה פטנט לזיהוי מקום התנגשות של כלי רכב. ב-2002 הצטרפה ל-CIA, שם היא עבדה במשך יותר מ-7 שנים כקצינת מודיעין טכנית. היא קיבלה תגמולים ופרסים רבים על עבודתה שם.
ביולי 2009 אפס נבחרה לאסטרונאוטית בנאס"א כחלק מ-14 האסטרונאוטים של המחזור ה-20 של האסטרונאוטים של נאס"א. לאחר בחירתה החלה לעבור התמחות הכוללת הכרת ותפעול מערכות תחנת החלל הבינלאומית, פעילות חוץ-רכבית (EVA), אימון טיסה T38, הכשרת מים והישרדות במדבר. אפס סיימה את הכשרתה כאסטרונאוטית ב-2011.
אפס חברה במכון האמריקאי לאווירונאוטיקה ואסטרונאוטיקה (American Institute of Aeronautics and Astronautics, AIAA) וב"אגודה למען מדע וציבור" (Society for Science and the Public). בריאיון שנתנה לאחר בחירתה לאסטרונאוטית, אפס אמרה כי אחד מתחביביה הוא עבודה עם ילדים בתחומי מדעים וטכנולוגיה על מנת להצמיח דור של סקרנים ומדענים לעתיד.
בשנת 2014 הפכה לאקוונאוטית כאשר שהתה 9 ימים במעבדה התת-ימית אקווריוס במהלך משימת NEEMO 18. המשימה, שהתרחשה בין התאריכים 21–29 ביולי 2014, כללה דימוי הליכת חלל מתחת למים.
בינואר 2016 הכריזה נאס"א כי אפס תהיה מהנדסת טיסה וחלק מצוות משלחות 56/57 לתחנת החלל הבינלאומית. עם מינוי זה אפס אמורה הייתה להיות האפרו-אמריקאית הראשונה ששוהה כצוות במהלך משימה ארוכת טווח על תחנת החלל הבינלאומית. אולם, בינואר 2018 נאס"א הכריזה שאפס הוחלפה מהמשלחת והגיבוי שלה, סרינה אוניון-צ'נסלור תהיה במקומה. באוגוסט 2020, הודיעה נאס"א כי אפס תשתתף בטיסת הבואינג המתוכננת (CST-100 סטארליינר) לתחנת החלל הבין-לאומית.
ג'וזף גרינל
ג'וזף גרינל (באנגלית: Joseph Grinnell; 27 בפברואר 1877 – 29 במאי 1939) היה ביולוג וזואולוג אמריקאי. הוא ערך מחקרים נרחבים על החי של קליפורניה, והמציא השיטה לרישום תצפיות שדה מדויקות המכונה שיטת גרינל. הוא שימש כמנהל הראשון של באוניברסיטת קליפורניה בברקלי מאז הקמת המוזיאון ב-1908 ועד מותו.
הוא ערך את ה"", כתב העת של מועדון האורניתולוגיה קופר (Cooper Ornithological Club), מ-1906 עד 1939, וחיבר מאמרים רבים עבור כתבי עת מדעיים ומגזינים אורניתולוגיים. הוא כתב מספר ספרים, ביניהם "תפוצת הציפורים של קליפורניה" ו"החי ביוסמיטי". הוא גם פיתח והפך לפופולרי את המושג גומחה אקולוגית.
ראשית חייו
ג'וזף גרינל נולד ב-27 בפברואר 1877, הראשון מבין שלושת ילדיהם של פורדייס גרינל (Fordyce Grinnell) ושרה אליזבת פראט (Sarah Elizabeth Pratt). אביו של גרינל עבד כרופא בשמורת האינדיאנים של הקיווה, הקומנצ'י והוויצ'יטה ליד באוקלהומה. בני דודיו הרחוקים כללו את הפוליטיקאי ממסצ'וסטס ג'וזף גרינל (1788–1885) ואת (1849–1938) שייסד את. בני הזוג גרינל עברו לשמורת האינדיאנים פיין רידג' ב-1880.
ב-1885 עברה משפחת גרינל לפסדינה, קליפורניה, אך ב-1888 אילץ המשבר הכלכלי של דרום קליפורניה את ד"ר גרינל לקבל תפקיד בבית הספר האינדיאני ב בפנסילבניה. מנהל בית הספר האינדיאני בקרלייל היה קפטן ריצ'רד הנרי פראט, חברם של בני הזוג גרינל. ג'וזף גרינל עבד בבית דפוס בקרלייל ואסף את הדגימה הראשונה שלו, קרפדה, לפני שהמשפחה חזרה לפסדינה שנתיים לאחר מכן.
המסע הראשון לאלסקה
קפטן פראט ביקר את משפחת גרינל בפסדינה בשנת 1896 בעת משימה חדשה לבדוק בתי ספר אינדיאנים בחוף האוקיינוס השקט עד אלסקה. הקפטן השיג אישור מהמשפחה לקחת איתו את גרינל הצעיר. גרינל שלח הביתה דגימות ציפורים של אזור מפרץ סן פרנסיסקו, בדרך לאלסקה. קפטן פראט השלים את משימתו וחזר הביתה. גרינל נשאר באלסקה והמשיך באיסוף בסיוע מוזיאון שלדון ג'קסון ב באלסקה.
גרינל יצא לטיולי שטח ברחבי האזור, כולל האי המרוחק. לינת לילה לא מתוכננת באי אפשרה לו לחקור יסעורוניים, שדיווח עליהם הוא פרסם בגיליון מרץ 1897 של ה-Nidologist, כתב עת מוקדם של מועדון האורניתולוגיה של קופר.
האוסף המתרחב של גרינל משך מבקרים שהיו תיירים, תושבי קיץ וחוקרי טבע מבקרים, כולל ג'ון מיור, והאורניתולוג ג'וזף מייליארד (Joseph Mailliard). גרינל חזר לפסדינה בסתיו 1897, שם המשיך בעבודת שטח בהרים ובקניונים הסמוכים.
המסע השני לאלסקה
ביקורו השני של גרינל בצפון הרחוק החל בשנת 1898 על הסקונר "פנלופי". הוא שהה 18 חודשים באלסקה במהלך הבהלה לזהב בקלונדייק. גרינל התכתב בקביעות עם משפחתו, המכתבים קובצו ונערכו מאוחר יותר בספר "ציד זהב באלסקה", שיצא לאור על ידי הוצאת דייוויד ס. קוק ב-1901. גרינל הצטרף למשלחת של חברת הכרייה והמסחר של לונג ביץ' ושל אלסקה (Long Beach and Alaska Mining and Trading Company) ל באלסקה. החבורה נחתה בכף בלוסום (Cape Blossom) במפרץ ביולי 1898. גרינל אסף וצפה בחיי העופות הנודדים בקיץ; בין היתר דרור לבן-כתר, סנונית הרפתות וגיבתון סוואנה. עד אוגוסט, גרינל שימר 75 דגימות ציפורים, כולל נחליאלי צהוב. הכורים בילו את החורף בפנים הארץ על נהר קובוק, ואז חזרו לחוף באותו אביב.
החבורה הפליגה על הפנלופי לכף נום ביולי 1899. בכף נום, הייתה עבודתו של גרינל הפקת הזהב באמצעות כספית. הבהלה לזהב לאזור נום בשנים 1899–1900 הייתה הגדולה ביותר באלסקה הן בכמות הזהב שהופק והן בגידול האוכלוסייה. שדות הזהב הניבו יותר מ-57 מיליון דולר בשנים 1898 עד 1910. האתר הוא כיום נקודת ציון היסטורית לאומית, "אתרי התגליות של מחוז הכרייה של כף נום". במכתביו של גרינל, הוא תיאר סצנה כאוטית כ"כל שמונת המיילים יש בקושי מאה רגל בלי אוהל אחד או יותר על עליו... שטחי הכרייה שנרשמו על שמנו מכוסים כעת בפולשי חוף ואנחנו לא יכולים לסלק אותם משם. חוקי האספסוף שולטים."
מועדון האורניתולוגיה של קופר פרסם את יומני השדה של גרינל בשנת 1900 בשם "הפאונה של העופות של חוף האוקיינוס השקט, מס. 1".
השכלה
ב-1901 קיבל גרינל את התואר השני שלו מאוניברסיטת סטנפורד. בסטנפורד הוא פגש כמה אנשים רבי השפעה לעתיד, בהם. מאוחר יותר יצטרף הלר למשלחת לפרו ב-1915 כדי לחקור חורבות שהתגלו לאחרונה של תרבות האינקה במאצ'ו פיצ'ו.
במהלך תקופתו בסטנפורד יצר גרינל את התוכנית לרישום העופות של קליפורניה. הוא עבד על המיזם הזה במשך 38 השנים הבאות. הוא סיים את החלק השלישי של "הביבליוגרפיה של האורניתולוגיה של קליפורניה" (Bibliography of California Ornithology) כאשר מת ב-1939.
גרינל פרנס את עצמו בזמן לימודיו בסטנפורד כמורה בבית הספר התיכון של פאלו אלטו ועבודה ב"מעבדה הימית על שם הופקינס" (Hopkins Seaside Laboratory) של סטנפורד. בהופקינס, גרינל לימד אמבריולוגיה בקיץ 1900 ואורניתולוגיה בקיצים של 1901 ו-1902.
תלמידי כיתת הביולוגיה של גרינל במכון הפוליטכני תרופ כללו את וג'וזף ס. דיקסון (Joseph S. Dixon). צ'ארלס קמפ עתיד להפוך למנהל. ג'וזף דיקסון יצטרף למשלחת הממומנת של האורניתולוג האמריקרי ב-1913 לאלסקה. משלחת תאיר כמעט נספתה כאשר ספינתם נתקעה בקרח במרחק של 7 מייל ימי (13 קילומטרים) מהחוף, מזרחית ל עד לקיץ 1914. דיקסון אסף דגימות במהלך תקופה זו, כולל תת-מין חדש של שחף איסלנדי (Larus glaucoides thayeri), אשר שמו המדעי מנציח את שם נותן החסות של המשלחת.
הילדה ווד גרינל
גרינל התחתן עם הילדה ווד (Hilda Wood) ב-22 ביוני 1906. ווד נולדה בטומבסטון באריזונה ב-29 במאי 1883. היא הייתה אחת מתלמידיו של גרינל במכון הפוליטכני תרופ ומאוחר יותר עוזרת ההוראה שלו בזואולוגיה. ווד קיבלה את התואר הראשון שלה מהמכון הפוליטכני תרופ בשנת 1906. בני הזוג גרינל עברו לברקלי בשנת 1908 ובשנת 1913, הילדה קיבלה את התואר השני שלה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. היא כתבה מאמרים לפרסומים בכתבי העת "קונדור" (Condor) וב"ז'ורנל הממלוגיה" (Journal of Mammalogy) והייתה חברה באיגוד האורניתולוגים האמריקאי ובאקדמיה למדעים של קליפורניה. הילדה גרינל כתבה ביוגרפיה בת 32 עמודים על בעלה בגיליון ינואר-פברואר 1940 של הקונדור.
הילדה המשיכה בעבודתו של גרינל על התפוצה של העופות של קליפורניה; תחזקה את מערכת הערכים הביבליוגרפיים של גרינל, התייעצה בקטלוגים לצורך דיוק, וקראה טיוטות והעתקים עם המחבר הצעיר של הספר,.
מוזיאון החולייתנים
, נדבנית, חוקרת טבע וחוקרת ארצות, ייסדה את באוניברסיטת קליפורניה (UC) בשנת 1908. אלכסנדר מינתה את גרינל כמנהל המוזיאון באותה שנה. היא האמינה שגרינל הייתה הבחירה הנכונה כמנהל עד כדי כך שהיא מוכנה לבטל את המענק אם הנהלת האוניברסיטה תתנגד לגרינל.
פגישה היסטורית
אלכסנדר פגשה את גרינל בינואר 1907 בזמן שהתכוננה למשלחתה לאלסקה; היא הגיעה למחלקה לביולוגיה של המכון הפוליטכני תרופ כדי למצוא את ג'וזף דיקסון, תלמידו של גרינל. דיקסון הומלץ לאלכסנדר על ידי חוקר הטבע פרנק סטיבנס (Frank Stephens), מחבר הספר "היונקים של קליפורניה" (California Mammals). גרינל תמך בדיקסון כחבר במשלחת של אלכסנדר, בזמן שהם דנו באלסקה. גרינל הזמין את אלכסנדר לביתו כדי לראות את האוספים שלו, מה שעשתה לפני שחזרה לאוקלנד. השם אנני מ. אלכסנדר נראה מוכר וגרינל מצא בין המסמכים שלו תדפיסים של מכתבים מהפלאונטולוג לאלכסנדר, שהודה לה על עבודתה ותמיכתה הכספית. כשהוא מרוצה ממחויבותה למחקר, הוא שלח לה מכתב המפרט נקודות ספציפיות על עבודת שטח שיביאו למקסימום את התוצאות המדעיות מהמשלחת בת שבעת החברים.
אלכסנדר חזרה לקליפורניה בקיץ 1907. היא הזמינה את גרינל לצפות בדגימות מאלסקה. במהלך חג ההודיה הוא נפגש עם אלכסנדר בביתה. השניים החליפו רעיונות למוזיאון בחוף המערבי שיהיה שווה למוסדות במזרח ארצות הברית, כמו מוסד הסמית'סוניאן. אלכסנדר וגרינל האמינו שבעלי החיים והצומח של הטריטוריה המערבית נעלמים במהירות כתוצאה מהשפעה אנושית, ולכן תיעוד מפורט היה חיוני הן לדורות הבאים והן לידע. ראיית הנולד הזו התגלתה כשימושית כמעט מאה שנה מאוחר יותר, כאשר חוקרים במוזיאון לזואולוגיה של החולייתנים השתמשו ברשימות השדה של גרינל כדי להשוות שינויים בבעלי החיים בקליפורניה.
גרינל ואלכסנדר היו חלוקים ביניהם לגבי היכן צריך להיות ממוקם המוזיאון. גרינל דגל באוניברסיטת סטנפורד בעוד שאלכסנדר, שהתרשמה מהרצאות בנושא הפלאונטולוגיה של אוניברסיטת קליפורניה (UC) שבה השתתפה, קבעה שהמוזיאון יהיה ב-UC.
אלכסנדר הרחיבה על דרישות התפקיד במכתב לגרינל מספטמבר 1907 לאחר שחזרה מאלסקה: "הייתי רוצה לראות אוסף מפותח (בייחוד של בעלי החיים בקליפורניה) ואשמח לתת את התמיכה שאוכל אם אצליח יכול למצוא את האיש הנכון לנהל; מישהו שמעוניין לא רק בהבאת אוסף, אלא גם עם מבט על הנושא הגדול יותר, כלומר איסוף נתונים בקשר לעבודה שתהיה לה השפעה ישירה על הנושאים הביולוגיים החשובים של ימינו. עבודה שיטתית הנעשית בתבונה היא העבודה הנחשבת."
אלכסנדר מינתה את גרינל למנהל לשנה אחת, אם כי בסופו של דבר הוא מילא את התפקיד הזה למשך שארית חייו. הוא נתן את למוזיאון את שמו ובשנת 1909 תרם את אוסף היונקים שלו, וגם את המאמרים הכרוכים שלו בכתבי העת השונים. הוא תרם את כל אוסף דגימות הציפורים שלו למוזיאון בשנת 1920. אוסף הציפורים מנה יותר מ-8,000 פריטים.
מערכת היחסים בין מנהל המוזיאון לנדבנית הייתה יוצא דופן. גרינל דחה את בקשותיה של אלכסנדר כמעט בכל היבט של עסקי המוזיאון. אלכסנדר, בתורה, ציפתה שגרינל יקדיש את כל זמנו ומרצו למפעל, להמשיך במחקר ובפרסום, בנוסף לחובתו כמנהל.
אלכסנדר תמכה במוזיאון כלכלית; במהלך 46 השנים שלאחר מכן, היא תרמה יותר מ-1.5 מיליון דולר.
עורך הקונדור
הקונדור היה אחד משלושה כתבי עת של מועדון האורניתולוגיה (או החברה) של קופר, אחד מהארגונים הגדולים בעולם לאורניתולוגיה ללא מטרות רווח, על שמו של ג'יימס ג. קופר (James G. Cooper), חוקר טבע מקליפורניה.
העורך הראשון של המגזין היה צ'סטר בארלו (Chester Barlo), חבר מייסד של המועדון ועורך עד מותו ב-1902 בגיל 28 משחפת. ג'וזף גרינל היה רשום כעורך החל בגיליון ינואר 1906, כשהחליף את וולטר ק. פישר (Walter K. Fisher). המשרד הראשי של כתב העת עבר לפסדינה מסנטה קלרה כאשר גרינל, שעדיין גר בפסדינה, הפך לעורך.
הקונדור פרסם מודעות מסווגות שבהן מופיעים פריטים לקנייה, מכירה או סחר עבור דגימות, אוספים, אקדחים, מצלמות או פרסומים אחרים. המינים והביצים שלהם למכירה או להחלפה כללו ציפורים נדירות כמו קונדור קליפורני ועיטם לבן-ראש.
גרינל גם פרסם במטרה לסחור בדגימות בכתב העת; גיליון נובמבר 1906 הכיל את המודעה: "מבוקש - אשלם מזומן או חליפין טוב בעורות יונקים או ציפורים". באותו גיליון משנת 1906, גרינל התייחס למאמרו של המטיל ספק בתועלת המדעית של איסוף ביצים  בכתב העת "Bird-Lore" של אגודת אודובון. גרינל מגן על איסוף וחקר ביצי ציפורים במאמר המערכת שלו "האם איסוף ביצים מוצדק?" וכולל פעילות נופש כאחד הערכים המושגים מאיסוף ביצי ציפורים. "ואז ישנו שלב הנופש שאין לזלזל בו; וההנאה שיש להפיק מהמרדף הזה. עלינו להודות שקיבלנו סיפוק מלא יותר, במילים אחרות "אושר", מטיול חופשה אחד אל ההרים אחרי ציפורים וביצים נדירות מאשר מתוך שנתיים של עבודתנו באוניברסיטה באמבריולוגיה!".
גרינל ערך את "הקונדור" במשך 33 שנים. הוא היה אחד המשפיעים ביותר ושירת במהלך שנות הפיתוח הראשונות של המגזין. כעורך, הוא היה דמוקרטי במובנים מסוימים, וביקש מחברים להצביע על שינויים אפשריים, כמו שימוש ביחידות מדידה מטריות (הצבעת הרוב הייתה לדחות הצעה זו). הוא יישם "איות מפושט" שהשתמש בפונטיקה, ושניתן לראות אותו בביטויים במהדורות מוקדמת. המגזין תחת כהונתו של גרינל התרחב מ-175 ל-223 עמודים בפורמט נוכחי, ונכון לשנת 1993, בכ-1,100 עמודים בשנה, והוא כתב העת הגדול ביותר באורניתולוגיה.
שיטת גרינל לרישום הערות
אף על פי שג'וזף גרינל התקשה בכתיבה, הוא השקיע מאמץ רב לייצר כתיבה עובדתית ומדויקת. הסופר ויליאם ליאון דוסון (William Leon Dawson), כתב על גרינל, "שכמה מהסקיצות הביוגרפיות שלו מעידות על חדות תובנה, ומביאות לידי ביטוי שפע של מידע ממקור ראשון המסמן אותו כבעל פוטנציאל הביוגרף המוביל של עופות מערביים".
גרינל פיתח והטמיע פרוטוקול מפורט לרישום תצפיות בשטח. יחד עם קטלוג של דגימות שנתפסו, נשמר יומן, נרשמו חשבונות מפורטים של התנהגויות של מינים בודדים, מפות טופוגרפיות צוינו כדי להציג יישובים ספציפיים, ולעיתים קרובות צולמו תמונות של אתרי איסוף ובעלי חיים שנלכדו. חומרים אלה תיעדו גם תנאי מזג אוויר, סוגי צמחייה, קולות ועדויות אחרות לנוכחות בעלי חיים במקום מסוים. השיטה כוללת ארבעה מרכיבים:
תשומת הלב של גרינל לפרטים כללה את סוג הנייר לכתיבה. "הדיו והנייר מהודו באיכות קבועה יגרום לכך שהרשימות שלנו תהיינה נגישות בעוד 200 שנה מהיום". הוא הוסיף, "אנחנו נמצאים בחלק החדש ביותר של העולם החדש שבו האוכלוסייה תהיה עצומה בעוד חמישים שנה לכל היותר".
שיטת גרינל (גם מערכת גרינל) היא ההליך המשמש לרוב על ידי ביולוגים מקצועיים וחוקרי טבע.
סקר הפאונה של קליפורניה
המטרה של גרינל עבור המוזיאון הייתה לבנות אוסף בעיקר של מינים מקליפורניה, עם דוגמאות השוואתיות מחוץ למדינה. אזורי מדגם מייצגים של קליפורניה נסקרו בהרחבה, ואז בפירוט. משלחת השדה הראשונה למוזיאון החדש הייתה ל באפריל 1908. המשלחת של שנת 1910 שהתה שלושה חודשים בשטח לאורך נהר הקולורדו כדי לחקור את השפעת הנהר כמחסום בתפוצת יונקי המדבר. אזור הר ויטני נחקר ב-1911, ב-1913 ובין 1914 ל-1920, נסקר חתך של הרי סיירה נבדה, כולל יוסמיטי. אזור פסגת לאסן נחקר על ידי גרינל, ג'וזף ס. דיקסון וג'ין מ. לינסדייל (Jean M. Linsdale) מ-1924 עד 1929.
סקרי השטח סיפקו גם חומר מקור לספרים "ציפורי הציד של קליפורניה" (Game Birds of California, 1918) ו"יונקים בעלי פרווה של קליפורניה" (Fur-bearing Mammals of California, 1937).
יוסמיטי
אזור הסקר של יוסמיטי משנת 1914 כלל 4,010 קילומטרים רבועים במלבן צר ממזרח, על פני רכס סיירה נבדה ועד לקצה המערבי של האגן הגדול, כולל. היו 40 תחנות איסוף, עם בין אחד לחמישה אנשים בתחנה. צוות הסקר אסף דגימות של בעלי חיים על ידי ירי והצבת מלכודות. נרשמו תצפיות על התנהגות בעלי חיים, כולל המבנים שהם מייצרים כלומר קנים או מחילות. צוות הסקר של שמונה חוקרים, כולל גרינל וג'וזף דיקסון, הפיק 2,001 עמודים של רשימות שטח ו-700 תצלומים. המחקר פורסם בשנת 1924 בשם "החי ביוסמיטי" (Animal Life in the Yosemite).
אזור פסגת לאסן
נסקרו 50 אתרים ברחבי אזור לאסן שבצפון קליפורניה אשר תיעדו את התפוצה של יותר מ-350 מינים של עופות, יונקים, זוחלים ודו-חיים, ונאספו יותר מ-4,500 דגימות. התוצאות פורסמו במונוגרפיה משנת 1930: "ההיסטוריה של טבע של חולייתנים של חלק מצפון קליפורניה דרך אזור פסגת לאסן" (Vertebrate Natural History of a Section of Northern California through the Lassen Peak Region). יותר מסתם רשימת מינים, כרך זה בן 600 עמודים כולל תצפיות התנהגותיות ותצלומים היסטוריים. עבור מקומות רבים באזור, נותר סקר לאסן מצאי החולייתנים המקיף ביותר שנערך עד היום.
הסקר של החי בקליפורניה היה מבחן לתאוריה של גרינל לפיה ההבדלים בין המינים מונעים על ידי מחסומים אקולוגיים וגאוגרפיים, רעיון חדש במדע הביולוגיה של שנות ה-40. "הוא הסתכל על שונות גאוגרפית ושינוי של דמויות במרחב ובזמן. הוא רצה להבין את סוגי הגורמים שעשויים להשפיע על הסתגלות מקומית ו... שונות בין פרטים ובתוך אוכלוסיות. רעיונות אלה היו ייחודיים באותה תקופה מכיוון שהם העמידו בספק את התפיסה המקובלת לפיה מינים הם סטטיים ובלתי משתנים", ציין ג'ים פאטן (Jim Patten), פרופסור אמריטוס, בכתב העת "סקירת המדע של ברקלי" (Berkeley Science Review).
מיזם החזרה על סקר גרינל
המוזיאון לזואולוגיה של החולייתנים החל ב"מיזם החזרה על סקר גרינל" (Grinnell Resurvey Project) בשנת 2002 תוך שימוש בסקר המקורי של גרינל על החי בקליפורניה לשם השוואה. צוות הסקר נתקל בקשיים, שכן הדו"ח על יוסמיטי מ-2007 ציין "לא ניתן להשוות ישירות את הנתונים מהסקרים המקוריים והנוכחיים בגלל הבדלים במאמץ של הצופה."
חוקרי המיזם עבדו בפארק הלאומי יוסמיטי משנת 2003 עד 2006. באמצעות מפות מוערות צבעוניות המתוארכות לסוף המאה ה-18, הביולוגים ביקרו מחדש בכ-40 אתרים. לא ניתן היה לסקור מחדש אתרים מסוימים מכיוון שהם אינם נגישים עוד; דוגמה אחת היא, מאגר שנבנה ב-1926. הפארק הלאומי לאסן נסקר מחדש ב-2006, ו בצפון-מזרח קליפורניה ודרומה עד להרים הלבנים ב-2007.
הסעיף של דו"ח הסקר החוזר על עופות ציין בעיות בהשוואת מפקדי האוכלוסין: "בסקר המקורי היה הבדל גדול בכמות העופות שנצפו ליחידת זמן בין ג'. גרינל וטי. סטורר, כאשר לגרינל יש ערכים גבוהים בהרבה מסטורר עבור העופות באותו אזור. בספירות של גרינל ושל סטורר הייתה שונות גדולה יותר בין מפקדי האוכלוסין שלהם עצמם עבור אתר בודד מאשר במהלך הסקר שלנו".
אזור הסונורה העליון הוא בין 300 ל-1,000 מטרים מעל גובה פני הים.
החוקרים גם צפו בשינויים פיזיים וגנטיים מונעי ברירה טבעית באוכלוסיות של, שהושפעו מהתכווצות תחום הגובה שלהם. בעוד שרוב חלקי הגנום של הטמיאס לא השתנו, היו שינויים בגרסאות של גן הקשורים לוויסות יכולתם של בעלי החיים לשרוד בסביבות דלת חמצן.
באזור היוסמיטי לא נמצא שינוי משמעותי בשפע מיני העופות. גרינל תיעד 133 מינים וצוות הסקר החוזר דיווח על 140 מיני עופות.
חלק הדו"ח על דו-חיים וזוחלים ציין אוכלוסיות בריאות של (Rana muscosa) באגם דורותי של יוסמיטי ואוכלוסיות ליד אגם אוולין. מין זה רשום כשרוי בסכנת הכחדה על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית.
בשנת 2013 סיים צוות חוקרים מ סקר בן חמש שנים של אזור חתך הרוחב של גרינל (Grinnell Transect), המחקר של גרינל משנת 1908 על החי והצומח של הר סן חסינטו. ב-60 סקרים על פני 20 אתרים, הם מצאו שהיער צפוף הרבה יותר מאשר בתקופתו של גרינל, עם אובדן של שלושה מינים כולל סנאי מעופף, ועלייה בעופות שאוהבות צמחיית שיחים עבותה כמו, . ו-. המחסור היחסי של פסולת עלים וקרקע המכוסה בקרב עלים בתקופתו של גרינל נחשבו ככאלה שהופכים את התרחשותן של שרפות חמות ומתמשכות ביער לבלתי אפשרית. עם כיסוי קרקע עבה הרבה יותר בשנת 2013, נאלץ צוות החוקרים לפנות את המחנה שלהם בשל השרפה המכונה "Mountain Fire".
פארקים לאומיים
סקר יוסמיטי של המוזיאון לזואולוגיה של החולייתנים בשנים 1914–1924 תיעד את חיות הבר של האזור. מטרה שנייה של הסקר הייתה חינוך הציבור כאמצעי להגן על הפארק. יוסמיטי הוקם בשנת 1890. שטח הקרקע הכולל (למעט העמק, שהיה בבעלות המדינה) היה יותר מ-3,900 קילומטרים רבועים. הקונגרס הפחית את גבולות הפארק בשליש בשנת 1905 בתגובה ללחץ של חברות הכרייה, המרעה וכריתת העצים. "בסופו של דבר, גרינל הבין, בין אם ביוסמיטי, ובין אם ברחבי המדינה, התקפות נוספות על בית הגידול של חיות בר ייבלמו רק על ידי הציבור המעורב ובעל הידע". כתב ההיסטוריון אלפרד רנטה (Alfred Runte).
מאמרם של גרינל וטרייסי סטורר (Tracy Storer) "חיי בעלי חיים כנכס לפארקים לאומיים" פורסם ב-Science ב-15 בספטמבר 1916 והציג שתי נקודות עיקריות. ראשית, פארקים לאומיים יכולים להיות דוגמה לטבע בתולי והם בעלי ערך למדע ולציבור. שנית, פארקים יכולים להוות כיתות בטבע עבור חוקר טבע מיומן כדי להציע שיעורי היסטוריה של הטבע, לערוך טיולים ולהעניק פעילויות חינוכיות אחרות למבקרים בפארק.
לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית החדש שנוצר, במחלקת הפנים, לא היו תוכניות חינוך ציבוריות ב-1916, אף על פי שהמנהל המיועד קרא את המאמר של גרינל ב-Science. גרינל לא היה התומך היחיד לחינוך בפארקים הלאומיים. מכתב של מזכיר הפנים פרנקלין ליין למנהל מאתר במאי 1918, היווה את הצהרת המדיניות המנהלית הראשונה של השירות על תפיסת הפארקים כמדיה חינוכית: "יש לעודד את השימוש החינוכי, כמו גם את הנופש, בפארקים הלאומיים. בכל דרך אפשרית". למרות הבעת התמיכה בדרגה גבוהה זו, הרעיון ששירות הפארקים יעסוק בחינוך - מעבר לחלוקת מידע תיירותי בסיסי - לא התקבל באופן נרחב.
התוכנית הרשמית הראשונה להיסטוריה של הטבע ביוסמיטי החלה ב-1920 עם הרולד סי בראיינט (Harold C. Bryant) ו בתור חוקרי טבע המועסקים בפארק. בראיינט ראה בגרינל מנטור והמשיך לעזור בעיצוב תוכנית החינוך. הוא זכה במדליית קורנליוס ארמורי פוגסלי בשנת 1954 על תרומתו לפארקים ולשימור.
הדברת הטורפים
גרינל טען ב"חיי בעלי חיים כנכס לפארקים לאומיים" נגד כמה מהמדיניויות של ניהול שירותי פארק; אחת מהן הייתה תוכנית הדברת הטורפים. הקונגרס העביר חקיקה שנה קודם לכן שהנחה את הלשכה לסקר ביולוגי (כיום שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית) להשמיד טורפים ש"מזיקים לחקלאות ולגידול חיות משק ביערות הלאומיים וברשות הרבים..." הסוכנות החדשה של שירות הפארקים הלאומיים השתמשה בסוכנים של הלשכה כדי ללכוד זאבים, זאבי ערבות ופומות הרים בתוך גבולות הפארקים. המנהל הראשון של הסוכנות, סטיבן מאתר, ראה שאחריותו העיקרית לרעיון החדש של הפארקים הלאומיים היא של בניית תמיכה בפארקים, וחשש שאם אוכלוסיות הטורפים לא יודברו בתוך גבולות הפארק, הן ישוטטו לאדמות פרטיות סמוכות ויהרגו חיות משק. מאתר לא רצה שחוואים זועמים יתלוננו בפני נציגיהם בקונגרס שהפארקים הלאומיים מזיקים לעסקי החוות.
גרינל, תלמידו הביולוג ג'ורג' מלנדז רייט (George Melendez Wright) ואחרים התנגדו למדיניות הדברת הטורפים. גרינל טען כי, "ככלל, יש להשאיר חיות טורפות ללא הפרעה ולאפשר להן לשמור על היחס הפרימיטיבי שלהן לשאר בעלי החיים... מכיוון שמספרן כבר נשמר בגבולות הראויים על ידי אספקת המזון הזמינה, דבר לא יושג על ידי עוד יותר צמצום". אבל לכידת בעלי חיים נדירים למחקר מדעי הייתה יוצאת מהכלל, הוא הוסיף "ניתן לעשות חריג מוצדק כאשר דגימות נדרשות למטרות מדעיות על ידי נציגים מורשים של מוסדות ציבור, ויש להעיר בהקשר זה שללא חקירה מדעית של חיי בעלי חיים בפארקים, ואוסף נרחב של דגימות, לא תיתכן הבנה מעמיקה של התנאים או הבעיות המעשיות שהם כרוכים בהם".
ביולי 1915, במהלך סקר יוסמיטי, לכד צ'ארלס לואיס קמפ שני גרגרנים, זכר ונקבה. תוצאות הסקר פורסמו ב"החי ביוסמיטי" עם ערך על הגרגרן (Gulo gulo): "הגרגרן הוא בעל חיים נדיר בכל מקום בסיירה נבדה. הכללתו כאן מבוססת על לכידתם של שני פרטים בתחילת קניון לייל."
הגרגרן האחרון המתועד בקליפורניה נהרג שבע שנים מאוחר יותר על ידי הציד והכורה המקומי אלברט גרדיסקי במחוז מונו ליד אגם סדלבג ב-22 בפברואר 1922. דגימה שלמה זו ממוקמת באוסף היונקים במוזיאון לזואולוגיה של החולייתנים. מאחר שציד ולכידת חיות טרם הוצאו מחוץ לחוק בפארקים הלאומיים, גרינל, מנהל המוזיאון, ניצל תחילה את המצב, ורכש עורות, שלדים ופגרים עבור המוזיאון.
לכידת בעלי חיים נאסרה בפארק הלאומי יוסמיטי ב-1925, ובכל הפארקים הלאומיים עד 1931.
גרינל היה מודע להכחדה אפשרית של הגרגרן בקליפורניה ב-1937, אם לא קודם לכן, שכן הוא כתב סיכום של כל התיעוד, התצפיות, הלכידות והסיפורים על הגרגרן ב"יונקים בעלי פרווה של קליפורניה", כאשר התצפית האחרונה הידועה תוארכה ל-1924. גרינל העריך "בזמן הנוכחי (1933) לא נותרו במדינה יותר מ-15 זוגות של גרגרנים לכל היותר". הוא הזהיר כי יש "הכרח להפסיק את ציד הגרגרנים כדי להימלט מגורלו של דוב הגריזלי".
השמורה המדינתית פוינט לובוס
מחקר שנמשך שנה של ג'וזף גרינל והמוזיאון החל בשנת 1934 ב במחוז מונטריי לאיסוף "מידע שיראה את סוגי החולייתנים היבשתיים הנמצאים בשמורה, תדירות הופעתם והשפע היחסי שלהם, בית גידול, הקשר שלהם עם הסביבה הפיזית, והמחזור השנתי של פעילותם". המחקר פורסם בשנת 1935 בשם "חולייתנים בשמורת פוינט לובוס" (Vertebrate Animals of Point Lobos Reserve).
פוינט לובוס כמעט הפך לשכונת מגורים לפני 1900. איש השימור אלכסנדר מקמילן אלן, קבוצת שימור הסביבה "הליגה להצלת הסקוויה הנאה" (Save the Redwoods League) ואחרים החלו לקנות בחזרה את מגרשי המגורים בשנת 1898. ב-1933 הוא התווסף למערכת החדשה של הפארקים המדינתיים. בשנת 1960, נוספו 3,000 דונם תת-ימיים שיצרו את השמורה התת-ימית הראשונה במדינה. מקור שמה של השמורה הוא מהסלעים מול החוף שנתנו למקום את שמו בספרדית: "Punta de los Lobos Marinos", כלומר "נקודת זאבי הים".
שמורת הייסטינגס
ראסל פ. הייסטינגס (Russell P. Hastings) הציע את חוות הבקר של הייסטינגס בשטח של 8,000 דונם לאוניברסיטת קליפורניה למחקרים על בעלי חיים, לאחר ששמע על המחקר בפוינט לובוס. גרינל החל בסקרי בעלי חיים ארוכי טווח בחוות הייסטינגס בעמק הכרמל העליון, מחוז מונטריי מסוף 1936 עד 1939.
החווה הפכה לתחנת מחקרי שדה ב-1937, והיא היחידה הוותיקה והפרודוקטיבית ביותר במה שהיא כיום מערכת שמורות הקרקע והמים הטבעיות של האוניברסיטה (University's Natural Land and Water Reserves System), מערכת של 27 אזורים טבעיים ותחנות שדה ביולוגיות. מאז הקמתה מנוהלת הייסטינגס על ידי המוזיאון לזואולוגיה של החולייתנים. שמורת הייסטינגס היא אחת משלוש שמורות בלבד המוגנות לחלוטין ברכסי החוף של קליפורניה.
מוות
מסע המחקר האחרון של גרינל היה במאי 1938 ל במחוז סן ברנרדינו, בדרום קליפורניה. הדגימה האחרונה של גרינל הייתה מין הדרור . בסתיו של אותה שנה, הוא לקח חופשה מהאוניברסיטה במהלכה לקה באוטם שריר הלב. במהלך החלמתו, אירע אוטם שריר הלב פעם נוספת. גרינל מת ב-29 במאי 1939 בברקלי בגיל 62.
הסטודנטים והצוות במוזיאון לזואולוגיה של החולייתנים הקימו את "אגודת חוקרי הטבע על שם גרינל (Grinnell Naturalists Society) בשנת 1940 כדי להנציח ולהמשיך את עבודתו של ג'וזף גרינל. האגודה הייתה פעילה משנת 1940 עד 1952. ספריית בנקרופט (Bancroft Library) שומרת את רישומי הארגון והאוסף זמין למטרות מחקר. האוסף כולל פרוטוקולים של פגישות, התכתבויות, קובץ ידיעונים, תשובות לשאלונים ורישומי דוחות.
מאמרים בכתבי עת
XXII, December 1924
מחוות וכיבודים
שני חרקים, ארבעה יונקים, תשעה עופות ולטאה אחת נקראו על שם ג'וזף גרינל. Regulus calendula grinnelli, תת-מין של מלכילון, היה המין הראשון שנקרא על שם גרינל על ידי האורניתולוג ויליאם פאלמר בשנת 1897. (פאלמר היה גם מפחלץ והכין את שרידי היונה הנודדת האחרונה "מרתה" כאשר מתה בשנת 1914 בגנים הזואולוגיים של סינסינטי אוהיו).
ויקטור קוזן
וִיקְטוֹר קוּזֶן (בצרפתית: Victor Cousin; 28 בנובמבר 1792 – 14 בינואר 1867) היה פילוסוף צרפתי. הוא היה המייסד של "אקלקטיות", אסכולה בעלת השפעה שהייתה מקובלת בתקופה קצרה של פילוסופיה צרפתית ששילבה אלמנטים של אידיאליזם גרמני ו. כמנהל ההוראה הציבורית במשך יותר מעשור, לקוזן הייתה גם השפעה חשובה על מדיניות החינוך הצרפתית.
ביוגרפיה
הוא למד ב מ-1802 עד 1810, שם זכה בפרס ראשון בתחרות נאום בלטינית בין בית הספר התיכונים של צרפת. מהליסה הוא סיים את לימודיו באקול נורמל סופרייר ולמד שם פילוסופיה אצל. הוא הושפע גם מ (1763–1845). ב-1815 הוא קיבל משרת הוראה באקול נורמל סופרייר, אבל פוטר ב-1821 בשל דעותיו הפוליטיות יחד עם פרנסואה גיזו, וב-1824 הושלך לכלא לשישה חודשים. קוזן וגיזו הוחזרו למשרותיהם ב-1828, וב-1840 הוא מונה לשר החנוך בממשלתו של אדולף טייר.
בשנת 1815 התמסר קוזן ל ולמד את יצירותיהם של עמנואל קאנט ופרידריך היינריך יעקבי. ב-1817 הוא פגש את פרידריך שלגל בפרנקפורט, שהכיר לו את הנטיות ההתפתחותיות של הפילוסופיה הגרמנית מאז קאנט. באותה שנה פגש בהיידלברג את גאורג וילהלם פרידריך הגל, איתו התיידד. בשנת 1818 הוא ביקר את פרידריך וילהלם שלינג במינכן.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 היה קוזן עורך של יצירותיהם של פרוקלוס ורנה דקארט.
יחד עם תאופיל גוטייה, מוזכר ויקטור קוזן כאחד מאלה שיכלו לטבוע את המוטו (בצרפתית: "l'art pour l'art").
לזכותו של קוזן זוקפים את ההישג ההיסטורי של הנגשת הפילוסופיה של הגל לראשונה לקהל גדול יותר בצרפת.
בנוסף, קוזן היה אחד ממייסדי תחיית המחלוקת בנושא, שהתגברה במאות ה-19 וה-20, לצד ו. הפילוסוף היווני היה תלמידו של קוזן.
מאז 1832 היה חבר זר ב ומ-1833 ב. בשנת 1835 הוא נבחר לעמית כבוד של. ב-1851 התקבל ל וב-1855 לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
סוכרת הריונית
סוכרת הריונית נובעת לרוב מחוסר באינסולין ומכמה גורמי סיכון, למשל השמנה, גורמים גנטיים או תסמונת השחלות הפוליציסטיות. האבחון מתבצע דרך בדיקות דם. שמירה על משקל בריא וביצוע פעילות גופנית לפני ההיריון עשויים למנוע סוכרת הריונית. האפשרויות הטיפוליות הן לצמצם את הנזקים ולהפחית את הסיבוכים באמצעות דיאטה סוכרתית, פעילות גופניות מתאימות והקפדה תקינה על זריקות האינסולין.
סוכרת הריונית מופיעה אצל כ-3%-9% מהנשים ההרות, 1% הן נשים מתחת לגיל 20 ו 17% מעל גיל 44. ברוב המקרים סוכרת הריונית מופיעה בחציו השני של ההיריון. ב-90% מהמקרים סוכרת הריונית נעלמת לאחר הלידה, אך אותן נשים נמצאות בסיכון מוגבר לפתח סוכרת מסוג 2.
סיווג
שני תת-הסוגים של סוכרת הריונית תחת מערכת סיווג זו הם:
סוכרת שהתקיימה לפני ההריון מחולקת גם למספר תת-סוגים תחת מערכת זו:
קריטריונים לאבחנה של סוכרת הריונית, תוך שימוש במבחן 100 גרם סוכר סבילות, על פי קרפנטר וקוסטן:
קריטריונים לאבחון סוכרת הריונית על פי נתוני קבוצת סוכרת לאומית:
גורמי סיכון
גורמי הסיכון לפיתוח סוכרת הריונית הם:
• תסמונת השחלות הפוליציסטיות.
• היסטוריה משפחתית הכוללת קרוב משפחה מדרגה ראשונה עם סוכרת מסוג 2.
• גיל האם - גורם הסיכון של האישה גדל ככל שהיא מתבגרת (במיוחד עבור נשים מעל גיל 35).
• אתניות - אלה עם גורמי סיכון גבוהים יותר כוללים אפרו-אמריקאים, אפרו-קריביים, אינדיאנים, היספאנים, איים באוקיינוס השקט ואנשים שמקורם בדרום אסיה.
• משקל עודף, השמנה והשמנת יתר מגדילים את הסיכון לפי 2.1, 3.6 ו-8.6 בהתאמה.
• הריון קודם שהוביל לילד עם מקרוזומיה (משקל לידה גבוה).
• היסטוריה קודמת של היולדות.
פתופיזיולוגיה
המנגנונים המדויקים מאחורי התפתחות סוכרת הריונית עדיין אינם ידועים. הסימן המיוחד לסוכרת הריונית הוא הגברת התנגודת לאינסולין. הורמוני היריון וגורמים אחרים מפריעים לפעולת האינסולין כשהם נקשרים לקולטן האינסולין. משום שהאינסולין מעודד את הכנסת הגלוקוז לתוך התאים על ידי הגדלת כמות הנשאים שמעבירים גלוקוז על ממברנת התאים, התנגדות לאינסולין מונעת את הגלוקוז מלהיכנס לתאי הגוף. כתוצאה מכך הגלוקוז נשאר בדם, דבר שדורש אינסולין נוסף כ-1.5-2.5 פעמים יותר מאשר היריון רגיל על מנת להתגבר על ההתנגדות הזאת.
ההתנגדות לאינסולין היא תופעה נורמלית שמתעוררת בשליש השני של ההיריון אשר במקרים של סוכרת הריונית הולכת ומתקדמת לרמות הנראות אצל אדם שאינו בהיריון עם סוכרת מסוג 2. נשים עם סוכרת הריונית לא יכולות לפצות את ההתנגדות לאינסולין דרך הגדלת ייצור האינסולין בתאי ביטא בלבלב. הרמוני השליה, הופעת שומנים במהלך ההיריון, קורטיזול, פרוגסטרון, לקטוגן השליה, פרולקטין, אסטרדיול גם תורמים בתהליך הזה. לכן לא ברור מדוע חלק מהנשים לא מסוגלות לאזן את צורכי האינסולין ומפתחות סוכרת הריונית, אך מספר הסברים הועלו בדומה להסבר סוכרת מסוג 2: חֲסִינוּת עַצְמִית, מוטציות של גן יחיד, השמנה ועוד מנגנונים אחרים. למרות שהמצגת הקלינית של סוכרת הריונית ברורה מאוד, המנגנון הביוכימי מאחורי המחלה אינו ידוע.
אי קבלת טיפול או קבלת טיפול לא נכון עלולה לגרום לעובר להיחשף לרמות גלוקוז גבוהות יותר באופן עקבי, דבר שמוביל לרמות גבוהות יותר של אינסולין (האינסולין לא יכול לחצות את השליה). השפעת הממריצות על צמיחת האינסולין יכולה להוביל לצמיחה מופרזת ולגוף גדול. לאחר הלידה סביבת הגלוקוז הגבוהה נעלמת והעוברים נשארים עם קצב ייצור אינסולין גבוה ורגישות לרמות נמוכות של גלוקוז בדם.
מניעה
באחת הסקירות שנערכו בשנת 2015 נמצא כי דיאטה ופעולות גופניות אשר נועדו לשמור על משקל תוך הריוני מפחיתים את שיעורי סוכרת הריונית. השפעת הגורמים שנזכרו תלויים מאוד במסת הגוף של האדם ובאזור שבו בוצעו המחקרים.
ניהול המחלה
נשים עם סוכרת הריונית אשר מקבלות התערבויות לסגנון חיים (התערבויות לסגנון חיים כוללות פעילות גופנית, ייעוץ תזונתי, התערבויות התנהגותיות, הרפיה, ניטור עצמי של גלוקוזה, והתערבויות משולבות) נראה כי הן חוות פחות דיכאון לאחר לידה, ויש להן סיכוי יותר גבוהה לאיבוד משקלן אחרי הלידה מאשר נשים שלא קיבלו התערבות. התינוקות שלהן הם גם עם סיכויים יותר גדולים להיוולד עם משקל סביר יחסית, ויש להם פחות אחוזי שומן כאשר הם נולדים. מחקרים נוספים נדרשים כדי לגלות אילו התערבויות לסגנון חיים הם הטובים ביותר. אם דיאטה סוכרתית או דיאטה הגליקמי, התעמלות, ותרופות דרך הפה אינם מספיקים כדי לשלוט ברמות הגלוקוז, טיפול באינסולין עלול להיות נחוץ.
ייעוץ לפני הריון (למשל, על תוספי חומצה פולית מונעת) וניהול רב תחומי חשובים לתוצאות הריון טובות. רוב הנשים יכולות לנהל סוכרת הריונית שלהם עם שינויים תזונתיים ופעילות גופנית. ניטור עצמי של רמות הגלוקוז בדם יכול להנחות טיפול. יש נשים שיזדקקו לתרופות נגד סוכרת, בדרך כלל באינסולין.
כל דיאטה צריכה לספק מספיק קלוריות עבור הריון, בדרך כלל 2,000 – 2,500 קק"ל עם הדרה של פחמימות פשוטות. המטרה העיקרית של שינויים תזונתיים היא למנוע פסגות ברמות הסוכר בדם. זה יכול להיעשות על ידי הפצת צריכת פחמימות על ארוחות וחטיפים לאורך כל היום, ובאמצעות שחרור איטי למקורות הפחמימות- דיאטת הגליקמי. מאחר שעמידות לאינסולין היא הגבוהה ביותר בבקרים, הפחמימות של ארוחת הבוקר צריכות להיות מוגבלות יותר. בליעת יותר סיבים במזונות עם דגנים מלאים, או פירות וירקות יכולים גם להפחית את הסיכון לסוכרת הריונית. אין מספיק ראיות כדי לציין אם סוג אחד של ייעוץ תזונתי הוא טוב יותר מהשני.
תרגיל פיזי אינטנסיבי בינוני מומלץ, למרות שאין הסכמה על המבנה הספציפי של תוכניות תרגיל עבור סוכרת הריונית.נשים בהריון שמתעמלות יש להן רמות הסוכר בדם נמוכות בצום ולאחר ארוחות בהשוואה לאלה שאינם מתאמנים.זה לא ברור איזו צורה של פעילות גופנית היא הטובה ביותר בעת ההריון. ניטור עצמי יכול להיות מושג באמצעות מערכת המינון של הגלוקוז. הציות למערכות גלוקומטר אלה, יכול להיות נמוך. אין הרבה מחקרים בקשר ליעד של רמות הסוכר בדם שצריך להיות עבור נשים עם סוכרת הריונית. ההמלצות על רמת הסוכר הסבירה הן שונות ברחבי העולם. המחקר מציע יתרון אפשרי של ההנקה כדי להפחית את הסיכון של סוכרת ואת הסיכונים הקשורים עבור האם והילד.
תרופות
הטיפול באינסולין עשוי להיות הכרחי במידה והניטור חושף כישלון בשליטה של רמות הגלוקוז עם אמצעים אלה או במקרים של סיבוכים כמו צמיחה מוגזמת של העובר. זה האינסולין הנפוץ ביותר שפועל מהיר שניתן רק לפני אכילת כדי שרמת הגלוקוז תעלה אחרי הארוחות.הטיפול צריך לנקוט כדי למנוע רמת סוכר נמוכה בדם בשל אינסולין יתר. טיפול באינסולין יכול להיות רגיל או צר מאוד; זריקות נוספות יכולות לגרום לשליטה טובה יותר, אך דורשת מאמץ רב יותר, ואין הסכמה שיש להן יתרונות גדולים. קוקרן ביקורת 2016סיכם כי ראיות על איכות הן עדיין לא זמינות כדי לקבוע את טווח הסוכר הטוב ביותר בדם לשיפור בריאות הנשים שבהריון עם סוכרת הריונית והתינוקות שלהם.
יש כמה ראיות שתרופות מסוימות באמצעות הפה עשויות להיות בטוחות בהריון או לפחות הם פחות מסוכנות לעובר מתפתח מאשר סוכרת לא מבוקרת. בעת השוואת אילו טבליות סוכרת (תרופות באמצעות הפה) הן היעילות והבטוחות ביותר, אין מספיק מחקר איכותי כדי לתמוך בתרופה אחת על אחר. התרופה מטפורמין עדיפה על גליבוריד. אם לא ניתן לשלוט בגלוקוז בדם עם תרופה יחידה, השילוב של מטפורמין ואינסולין עשוי להיות טוב יותר מאינסולין בלבד. עוד סקירה שמצאה בטיחות טובה לטווח קצר הן לאם והן לתינוק עם מטפורמין אבל הבטיחות אינה ברורה לטווח ארוך.