cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מושל ניו ג'רזי
התפקיד
המושל נבחר באופן ישיר על ידי הבוחרים כראש המדינה, והוא הן בעל סמכויות ביצועיות והן בעל סמכויות טקסיות. המושל עומד בראש הרשות המבצעת של ניו ג'רזי, ואינו כפוף במישרין אל הממשל הפדרלי של ארצות הברית. למושל תפקידים נוספים, כמו המפקד הראשי של כוחות המשמר הלאומי של ניו ג'רזי כאשר אין הם פועלים תחת ממשלה הפדרלית.
בניגוד למדינות רבות אחרות בארצות הברית, בהן קיימות בחירות לתפקידים מסוימים ברשות המבצעת, החוקה של ניו ג'רזי קובעת כי המושל וסגנו הם נבחרי הציבור היחידים שנבחרים בבחירות כלליות. בדומה לנשיא ארצות הברית, המושל ממנה את כל חברי ממשלת המדינה, בכפוף לאישור הסנאט של ניו ג'רזי. חשוב מכך, על פי חוקת ניו ג'רזי, המושל ממנה את כל שופטי בית המשפט העליון של המדינה ותובעי מחוזות ניו ג'רזי, אם כי הדבר נעשה תוך התחשבות רבה בהעדפותיהם של חברי הסנאט המייצגים את המחוזות בהם דרוש מינוי של תובע מחוזי.
המושל אחראי גם למינויים של שני נבחרי ציבור אשר נוצרו בידי החוקה — התובע הכללי של ניו ג'רזי ומזכיר המדינה של ניו ג'רזי, בכפוף לאישור הסנאט.
שכר ותנאים
לפי תיקון חוקתי מינואר 2002, שכרו המרבי של המושל נאמד ב-175 אלף דולר אמריקאי. המושל פיל מרפי הצהיר כי בכוונתו ליטול את מלא השכר, בעוד המושל לשעבר ג'ון קורזין קיבל משכורת סמלית בת דולר בודד לשנה. המושל ג'ים מקגריבי השתכר ב-157,000 דולר, הפחתה של 10% מהשכר המקסימלי בעוד כריס כריסטי, קודמו של המושל הנוכחי מרפי, קיבל את מלוא המשכורת המקסימלית שנקבעה בחוק.
להגנת המושל עומד יחידת אבטחה במשרה מלאה מהיחידה להגנת אישים במשטרת מדינת ניו ג'רזי בעת כהונתו. מושל לשעבר זכאי ליחידת אבטחה בת שומר ראש אחד ממשטרת ניו ג'רזי עד 6 חודשים לאחר תום תקופת כהונתו.
סגן המושל
עד 2010, שלא כמו ברוב מדינות ארצות הברית, לא התקיימה בניו ג'רזי משרת סגן המושל. עד לאותה עת, כאשר התפנתה משרת המושל, או שנבצר מהמושל למלא את תפקידו בשל מצב בריאותי, שימש נשיא הסנאט המדינתי כמושל בפועל. נשיא הסנאט המשיך למלא את תפקידו החקיקתי במקביל להיותו המושל בפועל, ובכך ניתנה לו שליטה על הסמכויות החקיקתיות והביצועיות של המדינה. המושל בפועל כיהן עד תום תקופת הכהונה המתוכננת במקרה בו המושל נפטר, התפטר או הועבר מתפקידו, אלא אם כן נותרו יותר מ-16 חודשים לתום תקופת הכהונה המתוכננת, ואז נערכו בחירות מיוחדות.
תסבוכת סדר הירושה של 2002
בשנת 2002 נוצרה תסבוכת בנוגע לכהונת המושל. המושלת ה-50 כריסטין טוד וייטמן התפטרה מתפקידה ב-31 בינואר 2001 כדי להתמנות כמנהלת הסוכנות להגנת הסביבה. במקומה כיהן כמושל בפועל נשיא הסנאט, דונלד דיפרנססקו עד לתום תקופת הכהונה של הסנאט שבראשו הוא עמד. עם זאת, חוק מ-2006 החשיב את כל מי שכיהן כמושל בפועל יותר מ-180 יום למושל לכל דבר ועניין, ולפיכך דיפרנססקו היה למושל ה-51 של ניו ג'רזי. בנוסף לכך, היה פער של 90 דקות בין תום כהונת הסנאט שבראשו עמד דיפרנססקו לבין תחילת כהונתו של הסנאט הבא. בזמן זה היה התובע הכללי ג'ון פרמר הבן, המושל בפועל. בסנאט החדש היה שוויון מוחלט בין הדמוקרטים לבין הרפובליקנים. הפשרה שנוצרה לבחירת נשיא הסנאט, וכפועל יוצא, בחירת המושל בפועל, הייתה שג'ון בנט הרפובליקני כיהן כמושל בפועל משעה 1:30 בצהרי 8 בינואר 2002 ועד דקה לאחר חצות הלילה ב-12 בינואר ואחריו כיהן כמושל בפועל ריצ'רד קודי הדמוקרט עד צהרי ה-15 בינואר, מועד השבעתו של המושל ה-52, ג'ים מקגריווי. בשלושת הימים ומחצה בהם כיהן בנט כמושל בפועל, הוא הספיק לחתום על כמה חוקים, לשאת את נאום מצב המדינה ולערוך אירועים במעון המושל.
פרשה זו הייתה ככל הנראה אחד הזרזים לקבלת התיקון לחוקת ניו ג'רזי שהתקבלה ב-2005, ושנכנסה לתוקף החל מבחירות 2009, ליצור את משרת סגן מושל ניו ג'רזי. ב-19 בינואר 2010 הושבעה קים גואדגנו כסגנית מושל ניו ג'רזי הראשונה. סגנית המושל השנייה הייתה שילה אוליבר, שכיהנה בתפקידה החל מינואר 2018 ועד לפטירתה ב-1 באוגוסט 2023.
היסטוריה
חוקת ניו ג'רזי הראשונה, שאושררה ב-1776, קבעה שהמושל ייבחר פעם בשנה על ידי בית המחוקקים של המדינה. על פי חוקה זו, המושל היה נשיא הבית העליון של בית המחוקקים, שנקרא אז "המועצה המחוקקת" (New Jersey Legislative Council). חוקת 1844 קבעה שהמושל ייבחר בבחירות כלליות, ושהוא לא יכהן יותר כנשיא המועצה המחוקקת, שמאז הייתה לסנאט של ניו ג'רזי. חוקת 1844 גם האריכה את תקופת הכהונה של המושל לשלוש שנים, שהחלו ביום שלישי השלישי של חודש ינואר שלאחר הבחירות, ובנוסף הטילה הגבלת כהונה כך שהמושלים לא יכלו לכהן יותר מתקופת כהונה אחת. חוקת 1947 האריכה את תקופת הכהונה לארבע שנים, וקבעה מגבלת כהונה של שתי תקופות כהונה רצופות, אך אפשרה להתמודד לכהונה שלישית לאחר תקופת צינון של תקופת כהונה אחת. שישה מושלים כיהנו שתי תקופות כהונה בלתי רצופות כל אחד, ומושל אחד כיהן שלוש תקופות כהונה בלתי רצופות. שלושה מושלים כיהנו כמושלים בפועל ולאחר מכן בתקופת כהונה בלתי רצופה כמושלים נבחרים.
מאז כינונה של ניו ג'רזי כמדינה ועד היום, כיהנו בה 56 מושלים נבחרים, כולל המושל הנוכחי, מתוכם אישה אחת. בנוסף אליהם כיהנו מספר לא מועט של מושלים בפועל, שלא נכללים בספירה הרשמית. החוק משנת 2006, שקבע שמושל בפועל שמכהן יותר מ-180 יום הופך למושל לכל דבר ועניין ונכלל ברשימה הרשמית, הוחל למפרע מ-2001, ועל פיו הוכללו דונלד דיפרנססקו וריצ'רד קודי ברשימה בדיעבד. כל אדם שנכלל ברשימה ממוספר רק פעם אחת, כלומר, מושל שכיהן יותר מתקופות כהונה רצופה אחת, ממוספר בכהונות הבאות שלו באותו מספר, ולא כמו שנהוג במדינות אחרות רבות של ארצות הברית, שהוא מקבל מספור אחר לכל תקופת כהונה.
White Christmas
White Christmas (בעברית: חג מולד לבן) הוא פזמון לחג המולד, שנכתב על ידי אירווינג ברלין. ב-1942 הוציאה חברת דקה תקליטון עם השיר בביצועו של בינג קרוסבי, תקליטון זה נמכר בלמעלה מ-50 מיליון עותקים והוא השיר הנמכר ביותר בכל הזמנים. כן נמכרו למעלה מ-100 מיליון אלבומים הכוללים את השיר. בהמשך ביצעו את השיר אמנים רבים אחרים.
גרסת בינג קרוסבי
השיר שולב בסרט המוזיקלי Holiday Inn וזיכה את ברלין בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר לשנת 1942. בסרט, השיר הוא דואט בין קרוסבי לשחקנית מרג'רי ריינולדס, אלא שקול הזמרה שייך לזמרת מרתה מירס. ביצוע זה הגיע למקום החמישי בדירוג "מאה שנים... מאה שירים" של מכון הסרטים האמריקאי.
ב-1947 הוקלט השיר פעם נוספת על ידי קרוסבי עם תזמורת של ג'ון סקוט טרוטר וזמרי קן דרבי, גרסה זו היא המושמעת כיום.
ב 29 באפריל 1975, הושמע השיר בשעה 10:00 בבוקר ברדיו האמריקאי בסייגון וייאטנאם כאות שנקבע מראש לפינוי מיידי של כל הכוחות האמריקאיים מוייאטנאם.
מוריס אוטריו
מוריס אוטרילו (בצרפתית: Maurice Utrillo, נהגה אוטריו; 25 בדצמבר 1883 – 5 בנובמבר 1955), נולד בשם מוריס ואלאדון, היה צייר צרפתי שהתמחה בציור נוף עירוני. נולד ברובע מונמרטר בפריז.
ביוגרפיה
מוריס אוטרילו נולד בפריז לסוזאן ואלאדון, אקרובטית-קרקס לשעבר שהייתה אז בת שמונה עשרה. האם, התגוררה בדירה עלובה ברובע מונמרטר, והתפרנסה כדוגמנית לציירים הייתה בעצמה ציירת פורצת דרך. על אביו אין מידע מדויק.
אוטרילו נעזב בילדותו על ידי אמו, וסבתו היא שגידלה אותו. הוא לא סיים בית ספר ולא הצליח להתמיד בעבודה מסודרת. בגיל מוקדם החל לשתות משקאות חריפים שפגעו בבריאותו, בגיל 17 כבר נחשב לאלכוהוליסט חסר מרפא. כדי לגמול אותו מהרגלי השתייה שלו, לימדה אותו אמו לצייר. ב-1909 שוטט אוטריו עגום ונדכא בסמטאות פריז, מבלי יכולת לתקשר עם אנשים. בתקופה זו צייר כדי למצוא פורקן ליגונו ולפעמים כדי לקבל בקבוק יין עבור תמונה. תמונותיו הפשוטות מצאו חן בעיני אנשים וגם סוחרי אמנות רכשו אותם. מוריס החולני נכנס ויצא תכופות ממוסד זה או אחר לחולי רוח.
רק בסוף מלחמת העולם הראשונה גילתה פריז את אוטריו במידה הראויה לו, ונערכו מספר תערוכות מוצלחות שלו. הייתה סביבו תכונה רבה, ומבקרים וידידים חיזרו על פתחו. בשנת 1934 הוענק לו אות לגיון הכבוד. ב-1953 הוא התחתן, ואשתו, לוסי וסינט, השגיחה על רכושו ודאגה שלא יחזור שוב לטיפה המרה.
יצירתו
אוטריו החל לצייר בשנת 1903. ציוריו פשוטים לכאורה, כי הוא נמנע מכל עיוותי הצורה שבאמנות החדשה. אף-על-פי-כן הם טבועים בחותם אישי ופיוטי. עבודותיו מצטיינות בסגנון מיוחד כך שאי אפשר לשייך אותו לשום לזרם אמנותי מוכר. ביצירתו גנוז וידוי של נפש רגישה, המחיה את פרברי פריז הנידחים.
את סגנונו נהוג לחלק לשלוש תקופות עיקריות:
How Big, How Blue, How Beautiful
How Big, How Blue, How Beautiful (בעברית: כמה גדול, כמה כחול, כמה יפה) הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה הבריטית פלורנס אנד דה מאשין. האלבום יצא לאור ב-29 במאי 2015 על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס. מתוך האלבום יצאו ארבעה סינגלים.
מרקוס סקריבנר
מרקוס סקריבנר (באנגלית: Marcus Scribner; נולד ב-7 בינואר 2000) הוא שחקן ומדבב אמריקאי.
ראשית חייו
הוא החל ללמוד משחק בגיל שבע. הוא לקח שיעורי משחק בסופי שבוע. מאוחר יותר הודה סקריבנר כי באותה תקופה הוא פחד להיפצע. למרות זאת, הוא נהנה מספורט כמו כדורסל ולקרוס וגם אוהב משחקי וידאו. סקריבנר החל לנגן בקלרינט בכיתה ה'. אף על פי שסקריבנר החל ללמוד בתיכון ציבורי בשנת 2014, בתחילת 2015 הוא למד בחינוך ביתי כדי להתאים את לוח הזמנים להופעותיו בתחום המשחק.
קריירה
כשהיה בן 10 שנים, לוהק לתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "קאסל". הוא הופיע בפרקים של הסדרה "הבחורה החדשה" של רשת פוקס, ובסדרה "להקת חתונות" ו-"וונדל ויני" של ניקלודיאון.
בשנת 2015, נתן את קולו לסרט האנימציה "הדינוזאור הטוב" של פיקסאר. הוא דיבב את קולו של באק. בשנת 2016 החל לדבב את סמאדג' בסדרת האנימציה של "בית: הרפתקאות עם טיפ ואו". מאוחר יותר באותו קיץ שיחק סקריבנרבהפקה של הקומדיה העצמאית "Alexander IRL" לצד נייתן קרס. בשנת 2018 פורסם כי סקריבנר יככב במותחן "וידוי".
משנת 2018 דיבב סקריבנר בסדרת האנימציה של נטפליקס, "שי-רה ונסיכות הכוח". בשנת 2021 לוהק סקריבנר לתפקיד בסרט הקולנוע בלילות הקיץ.
סעודת ליל שבת
סעודת ליל שבת היא סעודה חגיגית הנאכלת בליל שבת, לאחר תפילת ערבית. לפי ההלכה מצווה לאכול שלוש סעודות בשבת, וזו הראשונה שבהן ולכן היא נקראת גם סעודה ראשונה.
לאחר מכן נוטלים ידיים, ובעל הבית מברך על שתי חלות (לחם משנה), בוצע את התחתונה (לדעת הרשב"א ופסיקת הגר"א בוצע את שתיהן), טובל שלוש פעמים במלח ומחלק לבני הבית.
בסעודה עצמה נוהגים בקהילות ישראל לאכול מאכלים מיוחדים. לדוגמה: געפילטע פיש ומרק עוף בקהילות האשכנזים. בסעודה זו נוהגים לשיר זמירות ופיוטים לשבת כמו "מה ידידות מנוחתך", "יה ריבון עלם", "צור משלו", "יום זה לישראל" ועוד.
אבון (צרפת)
אבון (בצרפתית: Avon) היא קומונה במחוז סן ומארן באיל-דה-פראנס הצרפתי. היישוב ממוקם ליד פונטנבלו ומהווה איתו שטח עירוני רצוף.
היישוב הוזכר לראשונה בשנת 839 במסמכי לואי החסיד. במרכז היישוב עומדת כנסייה שנבנתה לפני כ-1000 שנים. בשנת 1846 הוא חובר לרשת מסילת ברזל. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 ביישוב התגורר גאורג איבאנוביץ' גורדייף והוא נטמן בבית הקברות העירוני לצד קתרין מנספילד שעבדה איתו.
בזמן מלחמת העולם השנייה בראש העיירה עמד רמי דומונסל שפעל להצלת היהודים וקיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
מיקשה וייס
הרב מיקשה וייס (בהונגרית: Weisz Miksa; פשט, 22 באוקטובר 1872 – בודפשט, 13 ביולי 1931) היה תאולוג, רב, פרופסור באוניברסיטה יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
מיקשה וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף וייס חוקר תלמוד ושל יוזפין היבש. הוא היה תלמיד בית הספר היסודי של הקהילה האורתודוקסית בפשט. סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הקלוויניסטית בבודפשט ולאחר מכן בבית המדרש לרבנים בבודפשט. בשנת 1894 קיבל דוקטור לפילוסופיה וסמיכה לרבנות.
עבודתו כמורה לדת מסמנת עידן חדש ומשגשג בחינוך הדתי בבתי הספר התיכוניים היהודים. בתלמוד התורה של הקהילה היהודית של פשט לימד ביחד עם בנימין זאב בכר ודוד שיין (Schön Dávid). לאחר שהתפטר האחרון הוא לקח על עצמו את הנהגת המחלקה של המורים לדת והחזיק בנשיאות המחלקה במשך שנים. הוא ארגן מחדש את הטקסים לנוער (בר מצוות, ט"ו בשבט, חנוכה, פורים וכדומה). הוא ארגן את ספריית הקהילה, לקח על עצמו את הטיפול בספריית באכר ובספרייתו של שמואל קוהן (כהן). מטעם האקדמיה ההונגרית למדעים, ניהל את ספרייתו של דוד קאופמן. בינתיים עבודותיו וספרי הלימוד המדעיים שלו הופיעו בזה אחר זה. הוא חקר תחומים פחות ידועים ביהדות: ליטורגיה, היסטוריה והיסטוריה תרבותית. מחקריו, מאמריו וביקורותיו פורסמו בכתבי עת הונגריים וזרים. הוא היה חבר של האנציקלופדיה היהודית. בשנת 1909 נבחר לרב מחוז בתי הכנסת הראשון בבודפשט. אחר כך מילא את תפקיד המפקח על חינוך דתי בבתי הספר התיכוניים היהודים, נבחר לסגן נשיא התאחדות הרבנים הלאומית, לוועד הרבנים של פשט, לוועד האגודה הספרותית היהודית-הונגרית וכו'. הוא הוזמן על ידי בית המדרש לרבנים בבודפשט לקתדרה של וילמוש באכר, לימים קיבל על עצמו גם את הקתדרה הפנויה של הרב לאיוש ונטיאנר ואחר כך לימד את תלמידי בית המדרש את תחומי הגנת אמונה, תאולוגיה מעשית, דת, פרקטיקה בעברית ושיח עברי.
הוא כיהן כרב בית הכנסת בדרך ארינה. אשתו הייתה פאולה קרויצר, בתם של מור קרויצר ושל רוזה רוזנברג, אותה נשא לאישה ב-22 ביוני 1902 בבודפשט. בניהם היו מור דיולה וייס (1903–1939), פקיד, ודז'ה וייס (1906–?)
רותי אלאל
ביוגרפיה
אלאל הנחתה פינה בתוכנית הטלוויזיה זומביט, בטלוויזיה חינוכית, ועבדה בערוץ 2.
אליעזר דורי
אליעזר דורי (דוסטרובסקי) (12 בדצמבר 1884 – 7 בדצמבר 1973) היה איש העלייה השנייה, מוותיקי חיפה, איש הסוכנות היהודית, פעיל ציבור בחיפה ויקיר העיר.
רותי אלאל
ביוגרפיה
בשנת 2010 הוציאה ספר פרוזה בשם "חוף מבטחים", בעריכת אמנון ז'קונט, ובהוצאת אופיר ביכורים.
אליעזר דורי
תולדות חייו
דורי נולד בעיר אודסה שבדרום-מערב האימפריה הרוסית, למשפחה אמידה שעסקה בסחר בסוכר. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה המשיך בלימודי הנדסת מכונות בפוליטכניק, הצטרף לארגוני הנוער היהודי במקום ונטל חלק פעיל בהגנה מפני גילויי האנטישמיות שפשטו באימפריה הרוסית בעת ההיא. ב-1904 עלה לארץ ישראל ובהמשך השתקע בחיפה והחל לעבוד בבית החרושת שמן. באביב 1911 נשא לאישה את שרה לבית ברקוביץ' מיבנאל שנמנתה עם מתיישבי החורן, וביתו הפך למרכז החיפאי לאנשי "השומר" ולעוברי אורח מהמושבות והיישובים בצפון.
דורי נאלץ לגייס כספים ושילם דמי כופר, על מנת להימנע מגיוס לצבא העות'מאני. בשנות המלחמה עבד בשירות הרכבות כטכנאי ובתקופה זו הצטרף למאיר דיזנגוף בארגון ובסיוע לנזקקים ולמגורשים שסבלו מפעולות הדיכוי של השלטונות העות'מאניים, בעיקר בשל פעולות "ועד הצירים". ב-1920 החל לעבוד בסוכנות היהודית, ולעסוק בעלייה מטעם ההסתדרות הציונית ובהמשך נתמנה למנהל לשכת העלייה של הסוכנות.
רותי אלאל
ביוגרפיה
עסקה בעבר באנימציה ובאיור.
הקרב על המילקי
הקרב על המילקי הוא הכינוי המקובל לסדרת סרטוני פרסומות למעדן החלב "מילקי". לאורך השנים הופקו פרסומות ל"מילקי" על בסיס הרעיון של הפרסומת המקורית מ-1986. המוטיב החוזר בפרסומות אלה הוא מאבק בין אנשים שמתחרים זה בזה על מנת להשיג את המעדן. לפרסומות חלק עיקרי בביסוס מותג ה"מילקי".
רותי אלאל
ביוגרפיה
ניהלה במשך שלוש שנים את מחלקת ההפקה בהוצאת אופיר ביכורים. כיום עוסקת בעריכת ספרים (עריכה לשונית ועריכת תוכן) סופרת צללים ומלוות-כתיבה.
אליעזר דורי
תולדות חייו
דורי רקם קשרים טובים הן עם האוכלוסייה הערבית והן עם השלטון המנדטורי ומצא שפה משותפת עם הפקידות הבכירה האזרחית והמשטרתית. יחסים אלו הקנו לו מעמד מיוחד מעל ומעבר לתפקידו ומשרתו והוא היווה כתובת טובה לפניות של מוסדות לעזרה בתחומים שונים כולל רכישת קרקעות בתקופת הספר הלבן, הברחת נשק בחפצי העולים, או הכנסתם של הפועלים היהודים הראשונים לנמל. קשרים טובים אלו, היו גם מקור טוב למידע על הנעשה אצל השלטונות ואצל הערבים בעיקר בתקופות משבר, פרעות ומהומות. בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה פעל לקליטת הפליטים שהגיעו לארץ מאירופה.
הקרב על המילקי
הסרטון הראשון
סרטון הפרסומת הראשון שהופק בשנת 1986 על ידי משרד הפרסום "טמיר-כהן" ובוים על ידי יגאל שילון, הוקרן בבתי הקולנוע בלבד, זאת משום שבאותה עת פעל רק הערוץ הראשון ולא היו ערוצי טלוויזיה מסחרית. הרעיון לקרוא לפרסומת בשם "הקרב על המילקי" מיוחס לדוד טמיר, מבעלי משרד "טמיר-כהן". הרעיון בשם היה למתג את המילקי כמעדן נחשק הנחטף במהירות, ובשל כך נלחמים על הזכות לאכול אותו.
רותי אלאל
ביוגרפיה
בין הספרים שערכה: "דלינדה", מאת דלינדה בכור חדד.
הקרב על המילקי
הסרטון הראשון
הפרסומת הציגה שתי נשים (חלי גולדנברג ואביבה פז) המצויות בקרב חורמה ברחבי הסופרמרקט על מנת להשיג את מעדן המילקי האחרון שנותר על המדף. תחילה גולדנברג מצליחה לתפוס את המעדן, להניח אותו בעגלת הקניות שלה ולברוח מפז, אך זו מצליחה לעמוד בקצב ולהתקרב מספיק לגולדנברג כדי לחטוף ממנה את המעדן, וגולדנברג מתבלבלת בכיוון ומתנגשת בטעות בערימת מוצרים. כאשר פז ניגשת לקופה כדי לשלם עליו, גולדנברג חוטפת את המעדן ברגע האחרון ורצה עם עגלת הקניות עד שמגיעה לביתה.
רותי אלאל
קריירה בתחום המוזיקה
כתבה את השיר "אמסטרדם", שנכלל באופרת הרוק "צבעוני שחור" ובאלבום "צבעוני שחור - הזיית רוק מאת רון סלונים ואיל פארן", שהוציאה להקת "צבעוני שחור" ב-1995.
הקרב על המילקי
הסרטון הראשון
הפרסומת זכתה להצלחה, ובעקבותיה זינקו מכירות המעדן במאות אחוזים.
רותי אלאל
קריירה בתחום המוזיקה
לאחר שנתיים התפרסמה כזמרת בשם הבמה "פארן" (שהיה שם משפחתה כשהייתה נשואה לאיל פארן), וב-1997 הוציאה את אלבומה היחיד "היערות המתוקים" (בהוצאת הד ארצי ובהפקת שלומי ברכה), שבו נכלל השיר "אמסטרדם" בלחן שונה ומילים חדשות (יחד עם אלונה דניאל).
בשנת 1998 כתבה את המילים לשיר הנושא של התוכנית סוד התפוח, ששודרה בערוץ הילדים. השיר הולחן על ידי צוף פילוסוף ובוצע על ידי מנחת התוכנית, אפרת רייטן. לאלבומה של קורין אלאל "פשוט כל כך" שראה אור בשנת 2008 כתבה את השיר "תודה", שהולחן ע"י קורין.
הקרב על המילקי
סנדי נגד אקי
בשנת 1997 יצאה פרסומת חדשה למילקי בכיכובה של הדוגמנית והשחקנית סנדי בר, שהחלה סדרה חדשה של פרסומות "הקרב על המילקי" בין בר לבין בעלה דאז אקי אבני.
הפרסומת "מילקי הורס" משנת 1997 שהופקה על ידי "טמיר-כהן" לאורך חצי שנה בעלות של 160 אלף דולר ובוימה על ידי משה יום טוב, צולמה בבית משפט, כשבר עומדת למשפט באשמת גנבה של המעדן. השחקנים בפרסומת שרים את הטקסט לצלילי מנגינת שיר ה"מקרנה". לאחר שהצדדים השונים מציגים את טיעוניהם בפני השופט, הוא קובע שלא ניתן לעמוד בפני הפיתוי למעדן, מבקש לקחת אותו לעצמו ומזכה את בר מהאשמה. פרסומת זו דורגה כפרסומת הטובה ביותר בשנת 1997 על ידי הפרסומאים בישראל במשאל שערך העיתון גלובס.
אליעזר דורי
תולדות חייו
עם הקמת המדינה עבר אליעזר דורי לעבוד בשירות המדינה, ממנו פרש ב-1 באפריל 1953. על שמו נקרא רחוב בחיפה.
משפחתו
אחיו הם הרופאים אריה דוסטרובסקי ואברהם דוסטרובסקי. מצד אביהם, היה דודם של הרמטכ"ל יעקב דורי, והאדריכל שלמה דורי.
הקרב על המילקי
סנדי נגד אקי
ב-2004 גייסה חברת שטראוס את בר לפרסומת נוספת, אך בפעם זו יחד עם מי שהיה בעלה באותה עת, אקי אבני. הפרסומת הופקה על ידי משרד הפרסום "ראובני פרידן", והציגה את הזוג בזמן חופשה. כאשר מוגשת להם ארוחת הבוקר, מתברר כי היא מכילה מעדן מילקי אחד בלבד. בני הזוג מתחילים בדו-קרב חרבות על הזכות לאכול את המעדן. בסופו של דבר, בר היא זו שזוכה בו. לצורך צילומי הפרסומת הוטס אומן סיף בינלאומי שאימן את בני הזוג.
ב-2009 הופקה פרסומת חדשה למילקי בכיכובם של בני הזוג, אשר צולמה בבית משפט בדומה לפרסומת ב-1997. גם בפרסומת זו השחקנים שרים את הטקסט לצלילי ה"מקרנה", והשחקן המגלם את השופט הוא אותו שחקן שהיה בתפקיד זה 12 שנה קודם לכן.פרסומת זו הופקה על ידי משרד הפרסום "שלמור אבנון עמיחי", ותיארה את המאבק של בני הזוג על המעדן על רקע הגירושים שלהם.
בתחילת הפרסומת סנדי ואקי מגיעים להבנה בנוגע לפרידה המשותפת וחלוקת הרכוש, אך לאחר שהם שמים לב כי ישנו מעדן מילקי אחד במקרר, מתחיל מאבק על הזכות לאכול ממנו. כל אחד מבני הזוג מתקשר לעורך דינו, ובבית המשפט הם מציגים את טיעוניהם. בסופו של דבר, אבני נלקח מבית המשפט על ידי השומר ובר זוכה בו. על פי גלובס, פרסומת זו זכתה לתשומת לב מגולשים באינטרנט עוד לפני שידורה, בעקבות ההקבלה בין עלילת הפרסומת לחייהם של בני הזוג במציאות. בנוסף, הפרסומת דורגה במקום הראשון בחודש אוגוסט 2009 במשאל שנערך בקרב חברי איגוד השיווק הישראלי.
מילקי 3
ב-2010 הוציאה שטראוס מוצר חדש של מילקי הנקרא "מילקי 3", ולכבוד כך גויסו בר ואבני לפרסומת שהופקה גם היא על ידי משרד הפרסום "שלמור אבנון עמיחי". הפרסומת הופקה בהשקעה של 1.1 מיליון דולר. המיוחד בפרסומת זו הוא שנעשה בה שימוש בטכנולוגיית סרט תלת-ממד. לצורך כך הפיצה שטראוס מאות אלפי זוגות משקפי תלת־ממד בתוך אריזות המוצר החדש.
רותי אלאל
חיים אישיים
הייתה נשואה ליוצר ולגיטריסט, איל פארן.
הקרב על המילקי
מילקי 3
הפרסומת היא המשך למה שאירע בפרסומת הקודמת - סנדי נתקלת באקי במהלך קניות בסופרמרקט וכאשר הם מגלים כי על המדף נותר מעדן מילקי אחד בלבד, מתחיל ביניהם קרב חורמה על הזכות לאכול ממנו (בשחזור של "הקרב על המילקי 1"). בדומה לפרסומת הקודמת, גם כאן השחקנים שרים את הטקסט לצלילי ה"מקרנה", והשחקן המגלם את השופט הוא אותו שחקן מהפרסומת מ-1997.
מילקי שוקו שוקו ושוקו בננה
ב-2011 יצאה פרסומת נוספת בכיכובם של אקי אבני וסנדי בר, הפעם כחלק ממסע השיווק של הטעמים מילקי שוקו שוקו ושוקו בננה. בפרסומת מוצגים סנדי ואקי, שרודפים אחד אחרי השני בחוף הים על מנת להשיג את המילקי האחרון שנשאר בצידניתו של מוכר הארטיקים.
תלמה ריטר
תלמה ריטר (באנגלית: Thelma Ritter; 14 בפברואר 1902 – 5 בפברואר 1969) הייתה שחקנית אמריקאית אשר הייתה מועמדת שש פעמים לפרס אוסקר.
סיוגרפיה
ריטר נולדה בברוקלין שבניו יורק. בתקופת לימודיה בבית הספר התיכון השתתפה בהצגות תלמידים ולאחר זאת עבדה בתיאטראות רפרטואריים, למדה משחק באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה והמשיכה לפתח קריירה בימתית, שבמהלכה פרשה לחופשה בת שנתיים כדי לגדל את שני ילדיה מבעלה, ג'וזף מוראן, שחקן שעשה הסבה למנהל בענף הפרסום.
קריירה
בתחילת הקריירה שלה הופיעה ריטר במחזות בתיאטרון ובתוכניות רדיו, אך לא הטביעה את רישומה על קהל הצופים. ב-1947 שיחקה בסרטה הראשון, "נס ברחוב 34". תפקידה היה קטן, אך הופעתה הקצרה עשתה, לדעת רבים, רושם רב. ב-1949 הופיעה בסרטו של ג'וזף ל. מנקייביץ', "מכתב לשלוש נשים", גם הפעם בתפקיד קטן למשך זמן קצר, אך הוא זיכה אותה בתגובות חיוביות.
ב-1950 ליהק מנקייביץ' את ריטר לתפקיד 'בירדי', בסרטו "הכל אודות חוה", עליו קיבלה מועמדות ראשונה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר. את המועמדות השנייה שלה לפרס קיבלה על הופעתה בסרט הקומדיה המטורפת "החותנת בירח הדבש" ("The Mating Season"). במהלך שתים עשרה השנים הבאות, עבדה ריטר בסרטים רבים. נוסף לכך, גם הופיעה במספר רב של סדרות טלוויזיה, כגון: "אלפרד היצ'קוק מגיש", "תיאטרון ג'נרל אלקטריק" ו"The United States Steel Hour". מאוחר יותר הופיעה בתפקידי משנה כגון האחות המטפלת בג'יימס סטיוארט המגובס בסרט "חלון אחורי" משנת 1954, וסוכנת הבית של דוריס דיי בסרט "דו-שיח בחדר המיטות" משנת 1959.
אף כי ריטר ידועה בעיקר בתפקידים קומיים, היא הופיעה לעיתים גם בתפקידים דרמטיים כמו ב"Pickup on South Street" ו"יוצאי הדופן".
ריטר הייתה מועמדת לפרס אוסקר 6 פעמים, אך לא זכתה בו אפילו פעם אחת. רק גלן קלוז, שלה שבע מועמדויות, הייתה מועמדת ליותר פרסי אוסקר על משחק מבלי לזכות. זאת ועוד, ריטר היא השחקנית היחידה שהייתה מועמדת לפרס ארבע שנים ברציפות.
מותה
בפברואר 1969, זמן קצר לאחר שהופיעה בתוכנית של ג'רי לואיס, עברה תלמה ריטר התקף לב ומתה בגיל 67.
דארן כריס
דארן אוורט כריס (באנגלית: Darren Everett Criss; נולד ב-5 בפברואר 1987) הוא שחקן, מדבב, זמר, משורר, מוזיקאי, מלחין, אישיות אינטרנטית ואחד ממייסדי "סטארקיד הפקות" אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב. הוא שיחק את הארי פוטר במחזמר המוזיקלי "מחזמר מאוד פוטרי" ו"המשך מאוד פוטרי", ואת בליין אנדרסון, נער הומוסקסואל שהצטרף בעונה השנייה לתוכנית הטלוויזיה "glee". בינואר 2012 כריס שיחק במשך שלושה שבועות בתפקיד הראשי של ג'יי פיירפונט פינץ' בהפקה מחודשת של המחזמר הוותיק "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" בברודוויי. באפריל עד מאי 2015 שיחק תפקיד ראשי במחזמר "הדוויג והשארית העצבנית" בברודוויי. ב-2018 כיכב כריס בסדרה "הרצח של ורסצ'ה: סיפור פשע אמריקאי", העונה השנייה של הסדרה "סיפור פשע אמריקאי". כריס גילם את דמותו של הרוצח אנדרו קונאנן. תפקיד זה זיכה אותו בשלושה פרסים נחשבים; פרס אמי, פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך.
תחילת חייו וחינוכו
כריס נולד בסן פרנסיסקו לאם ממוצא פיליפיני ואב ממוצא אירי. הוא למד בבית הספר "סטיוארט" לבנים ובבית הספר התיכון "סיינט איגניישס". ב-2009 סיים את לימודיו לתואר באומנויות הבמה באוניברסיטת מישיגן.
כריס הוא כנר בעל הכשרה קלאסית אשר החל לנגן בגיל חמש. כריס הוא אוטודידקט ולמד לבדו לנגן על גיטרה, פסנתר, צ'לו, מנדולינה, מפוחית ותופים. הוא ניגן בתופים בלהקה של אחיו, צ'אק, עד שצ'אק עבר לגור בעיר ניו יורק כדי לפתח את הקריירה המוזיקלית שלו ולהקים להקת אינדי עצמאית.
תיאטרון
כריס הופיע על הבמה בצורה מקצועית לראשונה בגיל 10, בהפקה של "הירח של רחוב 42" מ-1997, שבה הופיע בתפקיד קסיארו. בשנה לאחר מכן, שיחק כריס את מורו באותה חברת הפקות של ריצ'רד רודגארס וסטפן סומפאן במחזמר "האם אני שומע ולס?", ולאחר מכן שיחק את בורגרד קלהון ב"מוקף בנערות" 1999.
כריס הוא חבר פעיל ובעלים של חלק מקבוצת סטארקיד, חברת תיאטרון שהוקמה על ידי סטודנטים מאוניברסיטת מישיגן. תפקידיו בהפקות של החברה כללו את "הארי פוטר" במחזמר המפורסם ביוטיוב "מחזמר מאוד פוטרי", "המשךמאוד פוטרי" ו"שנת סיום פוטרית מאוד" (אשר מבוססים על סדרת הספרים המפורסמת של ג'יי קיי רולינג).
בינואר 2011 שיחק כריס במשך שלושה שבועות בתפקיד הראשי של ג'יי פיירפונט פינץ' במחזמר "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" בברודוויי. זה היה התפקיד הראשון של כריס על במות ברודוויי ובמסגרת העבודה עליו הוא גם פגש לראשונה את קודמו בתפקיד הראשי, דניאל רדקליף, ששיחק את הארי פוטר בסדרת הסרטים עליה נכתבו הפארודיות המוזיקליות שבזכותן התפרסם כריס.
ב-2015 גילם דארן את הדוויג בהצגה "הדוויג והשארית העצבנית" שעלתה בברודוויי.
עוד ב-2015, ייסד את "פסטיבל אלסי", פסטיבל מוזיקת תיאטרון הכולל להיטי ברודוויי. הפסטיבל נערך בסנטרל פארק, ניו יורק, מדי שנה.
באפריל 2020 היה אמור להופיע בברודוויי עם המחזה "אמריקן באפלו" פרי עטו של דייוויד מאמט, אך ההפקה נדחתה בשל מגפת הקורונה. עם זאת, ההפקה עלתה לבסוף ב-22 במרץ 2022 ורצה עד 10 ביולי 2022.
טלוויזיה
קריירת הטלוויזיה המוקדמת שלו התחילה בתפקיד בסדרות הטלוויזיה "איסטוויק" ו"מקרה קר".
ב-9 בנובמבר 2010, הצטרף כריס לעונה השנייה של הסדרה "Glee" בתור בליין אנדרסון, תלמיד הומוסקסואל מבית הספר היריב, אקדמיית דלטון וזמר ראשי של מועדון הזמר של דלטון "הוורבלרז". בעונה השלישית הוא קודם לשחקן ראשי. כריס משחק את החבר של הדמות הראשית קורט האמל, המגולמת על ידי כריס קולפר. היוצר של "גלי" ראיין מרפי אמר,
דארן השתתף כאורח במספר פרקים בסדרת הריאליטי פרויקט גלי. ב-2013, השתתף במספר פרקים בסדרה "טיפול אונליין" ("Web Therapy") לצידם של ליסה קודרו, מיי ויטמן ועוד שחקנים רבים אחרים; וכן בסרט תיעודי מוזיקלי אודות סטיבן סונדהיים, "Six by Sondheim", לצידם של אמריקה פררה, ג'רמי ג'ורדן, כוכב הסדרה סמאש, לורה אוסנס וסונדהיים עצמו. בנוסף, דובב דמות בפרק אחד בסדרה "המופע של קליבלנד". כיום, דארן מדבב את סיידסווייפ בגרסה האנגלית של הסדרה "רובוטריקים בהסוואה".
ב-5 באוגוסט 2015, פורסם שדארן ישתתף בתפקיד חוזר בדמותו של ג'סטין היפסטר, גבר שמתארח בבית המלון עם בת זוגו, ועושה למנהלת בית המלון, דמותה של בייטס את המוות; בעונה החמישית של "אימה אמריקאית": בית המלון.
ב-7 בדצמבר 2016, כריס הינחה שידור חי ברשת NBC שליווה את המחזמר היירספריי לייב!.
בשנת 2020 כיכב כריס במיני-סדרה "הוליווד "של היוצר ראיין מרפי שעלתה בנטפליקס. כמו כן, הוא מתפקד כמפיק בפועל לצדו של מרפי.
אינטרנט
כריס שיחק את התפקיד של טובי פיליפס בסדרת האינטרנט שקר לבן קטן (2007), אשר הופקה על ידי חבריו לאוניברסיטה, מרביתם שייכים לקבוצת סטארקיד. הוא השתתף בתפקיד אורח בסדרת הרשת "קבוצה" ("Group") ("2011") אשר צולמה כשעוד היה סטודנט באוניברסיטת מישיגן וכן דיבב את הדמות "ליאופלד בונאר" מסדרת האינטרנט "חייו של ליאופלד" של האתר "מצחיק או למות". בנוסף, לפני שהסדרה "טיפול אונליין" נהפכה לסדרת טלוויזיה, היא הייתה סדרת אינטרנט, ובה שיחק כריס את אותו התפקיד שאותו הוא משחק בסדרה עצמה.
מוזיקה
כריס הוציא לאור מיני-אלבום בכורה הנקרא Human ביולי 2010. האלבום הגיע למקום ה-30 במצעד האלבומים החמים של בילבורד והגיע למצעד 20 אלבומים האלטרנטיביים. לעיתים קרובות משתף כריס פעולה עם חברתו מאוניברסיטת משיגן, שרלין קיי, איתה הוא ביצע את השירים "Skin and Bones" ו"Dress and Tie", והשתתף בקליפים שלה לשירים אלו. בנוסף, השתתף כריס בקליפים שבהם לא שר, ובהם, "Roll with Me" של מונטגומרי גנטרי, "Last Friday Night" של קייטי פרי, בקליפים לשירים רבים של "Capital Cities" ובקליפ לשיר "Already Home" של "A Great Big World". בנוסף, ביצע כריס קאבר לשיר "Dress You Up" של מדונה עבור ערב אירועי האופנה העולמי, Fashion's Night Out.
כריס תרם לפסקול "גלי" בתור הזמר הראשי של ה"וורבלרז", להקת אקפלה המורכבת רק מזכרים (כל קולות הרקע נעשים על ידי להקת אוניברסיטת "טופטס", בילזבאבס). השיר הראשון שלו ב"גלי", "Teenage Dream" של קייטי פרי, הגיע למקום שמיני בבילבורד, עם מכירת 214,000 יחידות של השיר בשבוע הראשון. הוא גם השיר שנמכר במהירות הגבוהה ביותר של "גלי" עד אז. הוא המשיך עם עוד שירים שהוא שר בפרקים מאוחרים יותר, שחלקם הגיעו למקומות גבוהים באייטונז ובמצעדי בילבורד. במסגרת הסדרה השתתף ב-2011 בסיבוב ההופעות Glee Live, ובו ביצע כמה מן השירים המזוהים עם הסדרה. דמותו של כריס, בליין אנדרסון, היא הדמות השנייה בעלת מספר הסולואים הכי גדול בסדרה (כשהראשונה היא רייצ'ל ברי שאותה שיחקה ליאה מישל).
כריס חתום בחברת "סוני מוזיקה ובידור". בקיץ 2013 יצא למסע הופעות עצמאי בארצות הברית, קנדה וצרפת, "Listen Up Tour", במטרה לקדם את האלבום עליו עבד. באותה שנה השתתף גם בסרט תיעודי אודות סטיבן סונדהיים, "Six by Sondheim", בו ביצע שירים מוכרים מבין שיריו של סונדהיים. כריס נוהג להופיע במסגרת אירועים רבים, ביניהם טקסים אותם הוא מנחה, אירועי מחווה לאמנים ואירועים של ארגוני צדקה בהם הוא תומך. הוא הופיע מספר פעמים בפני נשיא ארצות הברית ברק אובמה, בו הוא תומך באופן פומבי.
דארן השתתף בכתיבת השירים "Rise" לפרק "עלייתה ונפילתה של סו סילבסטר" ו"This Time" לפרק האחרון של הסדרה Glee.
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
מועדון הכדורגל המקצועני צסק"א מוסקבה (ברוסית: Профессиональный футбольный клуб ЦCКА Москва, בקיצור ПФК ЦСКА) הוא מועדון כדורגל רוסי מעיר הבירה מוסקבה, המשחק בליגת העל הרוסית והוא אחד המעוטרים והוותיקים במדינה. המועדון החל את דרכו כקבוצת הכדורגל של אגודת מחליקי הקרח (OLLS) ב־27 באוגוסט 1911. בעבר היה המועדון חלק מאגודת צסק"א שהייתה מקושרת לצבא האדום, ולאחר התפרקות ברית המועצות עבר לבעלות פרטית. מאז 2019 נמצאת בבעלות תאגיד ההשקעות הממשלתי VEB.RF.
דארן כריס
קולנוע
בשנות הקריירה המוקדמת שלו השתתף כריס במספר סרטים בתפקידים משניים. ב-2012 השתתף בסרט הראשון בכיכובו, "רוב הסיכויים ש...", בו שיחק את אחד התפקידים הראשיים. כמו כן, השתתף כריס ב-2011 בסרט "גלי: סרט המופע בתלת מימד" ("Glee: The 3D Concert Movie") עם שאר שחקני הסדרה. הוא דיבב את קאטאיאמה בגרסה האנגלית של סרט האנימה היפני "הרוח העולה" של סטודיו ג'יבלי וכן את סוטמארו בסרט "סיפורה של הנסיכה קאגויה" לצדה של קלואי גרייס מורץ ודיבב את מיקרו בסרט הטלוויזיה המונפש "שביעיית המופלאים של סטן לי" (Stan Lee's Mighty 7).
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
צסק"א זכתה שבע פעמים באליפות ברית המועצות (1946, 1947, 1948, 1950, 1951, 1970, כולל האחרונה ב־1991) וחמש פעמים זכתה בגביע הסובייטי. לאחר התפרקות ברית המועצות זכתה הקבוצה שש פעמים באליפות רוסיה (2003, 2005, 2006, 2012/2013, 2013/2014, 2015/2016) ושמונה פעמים זכתה בגביע הרוסי. בנוסף היא שיאנית הזכיות בסופר קאפ הרוסי עם 7 תארים והיא הקבוצה הרוסית הראשונה שזכתה בתואר אירופי (גביע אופ"א ב־2005).
הקבוצה מכונה "הסוסים" משום שהאצטדיון הישן של הקבוצה בפסצ'אנויה היה ממוקם בהיפודרום. גרסה אחרת טוענת שמתקן האימונים של צסק"א ממוקם היכן שהייתה אורווה של הנסיך יוסופוב בסוף המאה ה-19.
דארן כריס
מיזמי צדקה ופעילות חברתית
כריס הוא תומך נלהב של זכויות להט"ב, ומשתתף מדי שנה באירוע גיוס כספים של "טרוור פרוג'קט". בנוסף, הוא תומך באופן פומבי במפלגה הדמוקרטית ובברק אובמה. כריס תומך בארגוני צדקה רבים - חולי איידס, חולי סרטן, ילדים למשפחות עניות, וארגוני חינוך לאמנות. בנוסף, עזר כריס בגיוס כספים למען הפיליפינים, משם מגיעה משפחתו, לאחר פגיעת הסופה הטרופית וואשי ב-2011 ולאחר טייפון האיאן ב-2013.
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
שנים ראשונות
תולדות צסק"א שזורות בתולדות הליגה המוסקבאית. ב-14 בנובמבר 1909 הוקמה האליפות המוסקבאית בכדורגל בתחילת שנת 1911 הקבוצה הוקמה על ידי ספורטאים מחברת מחליקי הקרח של מוסקבה ובאוגוסט אותה שנה הקבוצה שיחקה את המשחק הרשמי הראשון שלה במסגרת הליגה המוסקבאית, מול קבוצת וגה - אותה הביסה 6:2. ב-1912 נפתח אצטדיון OLLS ועד 1917 נודעה הקבוצה בשם OLLS - קבוצת הכדורגל של חברת מחליקי הקרח המוסקבאית.
דארן כריס
מיזמי צדקה ופעילות חברתית
כריס כיכב על גבי שערי מגזינים רבים - בילבורד, Out, פלייביל, TV Guide, GT, Essential Homme, ו-Entertainment Weekly. הוא נבחר על ידי המגזין פיפל לאחד מ"האנשים הסקסיים ביותר" של שנת 2011.
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
שנים ראשונות
ב-1918 הקבוצה התחילה להשתתף באליפות העיר באופן סדיר והייתה לאחת הקבוצות החזקות בעיר. באותה תקופה האליפות הרוסית התקיימה במסגרת נבחרות, כל עיר שלחה נבחרת להשתתף בטורניר האליפות ולא התקיימה אליפות בין קבוצות, למעט אליפויות ערים. ב-1922 נערך גביע קולומיאגי KFS והקבוצה זכתה בו לאחר שניצחה בגמר 4:2 את MKS שהפכה ב-1923 לקרסניה פרסניה מוסקבה. גביע KFS קולומיאגי היה הטורניר היחיד שנערך בין מועדוני הכדורגל של האימפריה הרוסית, אלא שהזוכות בו תמיד היו קבוצות מהבירה סנקט פטרבורג, OLLS הייתה הראשונה ששברה את המסורת והייתה זו גם העונה האחרונה שלה ששיחקה בשם OLLS.
דארן כריס
חיים אישיים
בינואר 2018 הודיע כריס כי התארס למיה סוויר בת זוגו בשבע וחצי השנים האחרונות. השניים התחתנו ב-16 בפברואר 2019, במהלך סוף שבוע בניו אורלינס. באפריל 2022, נולד לזוג בת.
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
צדק"א וצסק"א
ב-27 באפריל 1923 חדלה OLLS מלהתקיים ועל בסיסה הצבא האדום הקים את מועדון הספורט שלו, בשם OPPV. בשנים אלה התפתחה היריבות של הקבוצה עם ספרטק, שאך הוקמה. פעמים רבות נפגשו שתי הקבוצות במסגרת הליגה המוסקבאית כאשר המאבקים ביניהן היו לנודעים במיוחד בכדורגל המוסקבאי.
אלון ספיר
אלון ספיר (נולד ב-26 במרץ 1994 בחולון) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
צדק"א וצסק"א
ב-23 בפברואר 1928, במלאת עשור להקמת הצבא האדום, הוקם על פי צו של משרד ההגנה בית הספורט המרכזי הצבאי שנודע בראשי התיבות צדס"א והיה לשמה של הקבוצה. כעבור זמן-מה הפכה להיקרא בשם צדק"א.
אלון ספיר
קריירה
ספיר החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל חולון. בתיכון החל לשחק בקבוצה הנוער של חולון ולאחר מכן עבר לשחק בקבוצת הכדורסל של אקדמיית וינגייט.
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
צדק"א וצסק"א
ב-8 בדצמבר 1931 הועלה רעיון להקים אגודת ספורט צבאית מקבילה לספרטק. אך הרעיון לא זכה לתמיכה רחבה והוא נגנז לזמן-מה. ראשי הקבוצה החלו לדון במגרש הבית שבו תשחק הקבוצה, ועמדו לפניהם שתי אפשרויות: פארק צדק"א על שם מיכאיל פרונזה ואצטדיון חדש שיוקם על הרי הדרורים במוסקבה, סמוך למנזר נובודוויצ'י, שהיה אמור להכיל עד 30,000 מושבים.
יחסי איטליה–קניה
יחסי איטליה–קניה הם היחסים שבין הרפובליקה האיטלקית לרפובליקת קניה.
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
צדק"א וצסק"א
בשנות ה-30 הגיחה יריבות נוספת, הפעם צדק"א מול דינמו. נערכו מספר פעמים טורנירי הכרעה של האליפות המוסקבאית בין שתי הקבוצות הללו, וצדק"א הפסידה בכל ההתמודדויות. ב-1935 נערכה האליפות המוסקבאית האחרונה, והפעם הוכיחה הקבוצה את עליונותה וזכתה באליפות העיר. לאחר מכן התמודדו הקבוצות במסגרת הליגה הארצית הראשונה, ליגת העל הסובייטית שאך זה אורגנה.
האליפות הסובייטית
ב-1936 נערכה לראשונה בתולדות ברית המועצות ורוסיה בכלל אליפות המדינה בין מועדוני הכדורגל. במקום אליפות בין נבחרות הוחלט לערוך אליפות ארצית בין כל קבוצות הכדורגל של אגודות הספורט שהוקמו במהלך שני העשורים שלפני פתיחת הליגה. אלא ששבירת המסורת העתיקה לא הייתה קלה, על מנת להכין את קבוצות הכדורגל של המדינה לתחרות ביניהן באופן ישיר במקום בין נבחרות ערים, חולקה האליפות לשניים מדי שנה - אליפות סתיו ואליפות אביב והליגה עצמה פולגה לשני בתים, בית א' ובית ב'. צדק"א בהיותה אלופת העיר מוסקבה לשנת 1935, חוברה לבית א' שנחשב לבית העליון.
ב-23 במאי 1936 נערך המשחק הרשמי הראשון של צדק"א במסגרת הליגה הסובייטית והוא נערך באצטדיון צדק"א שבסקולוניקי, במוסקבה והקבוצה שיחקה מול "קרסניה זאריה" מלנינגרד, בדיוק כפי שהביסה במשחק הראשון שלה באליפות המוסקבאית את יריבתה "וגה", גם הפעם לא טמנו השחקנים את ידם בצלחת והמשחק הסתיים בתבוסה מוחצת ליריבה הלנינגרדית - 6:2 לצדק"א.
אולם הייתה זו הצלחה בודדת. מבחינה מקצועית הקבוצה התחילה להתדרדר והיא סיימה במקום האחרון והייתה אמורה לרדת ליגה, אלא שבאותה עונה נוסף מקום בליגה והקבוצה ניצלה מהדחה (או יותר נכון, הצילה את עצמה מהדחה, מאחר שראשי צדק"א השפיעו על ראשי הליגה להוסיף מקום בליגה). עונה לאחר מכן, הקבוצה שוב לא הצליחה מבחינה משמעותית ועמדה בפני סכנת הדחה ושוב רתמו מנהלי הקבוצה את מלוא כוח השפעתם והביאו לכך שיתווספו קבוצות נוספות לליגה, מה שהשאיר את הקבוצה בליגה. אלא שכאן ראשי הקבוצה התחילו להבין, כי מבחינה מקצועית ללא שיפור משמעותי - לא יתרחש שינוי לטובה ולפני האליפות הרביעית של ברית המועצות ב-1938, מונה מיכאיל רושצ'ינסקי כדי לאמן את הקבוצה. הוא דרש ממנהלי הקבוצה חיזוק והקבוצה רכשה מספר שחקנים ורק אז ניכר השינוי; לקראת סוף עונת 1938 הקבוצה סיימה במקום השני, כאשר ההפרש מספרטק מוסקבה במקום הראשון עמד על שתי נקודות בלבד. בעונת 1939 הקבוצה שוב מצאה את עצמה באחד משלושת המקומות הגבוהים. בעונת 1939 הקבוצה החליפה מדים ואלה כללו חולצה אדומה עם כוכב ומכנסיים שחורות, לאחר שעד אז ומאז היותה OLLS לבשה הקבוצה מדים כהים, שאליהם היא חזרה לקראת המאה ה-21.
לקראת האליפות השישית של ברית המועצות ב-1940, מונה מאמן חדש: סרגיי בּוּכטייב. בעונה זו הקבוצה נאבקה על ראשות הליגה כמעט לאורך כל העונה, אלא שלקראת סופה היא הפסידה לשלוש הקבוצות החזקות ביותר - דינמו טביליסי, דינמו מוסקבה, וספרטק מוסקבה - וסיימה במקום הרביעי.
לקראת עונת 1941 קיבלה הקבוצה שם חדש - על שם הבעלים שלה - והיא נקראה "קבוצת הצבא האדום" («Команда Красной Армии»). נוסף לשם החדש, לקבוצה מונה שוב מאמן חדש, מי שהיה מאמן נבחרת לנינגרד בכדורגל: פיוטר ייז'וב, שהחליף את בוכטייב, לאחר שזה האחרון הסתכסך עם מנהל הקבוצה.
ב-21 ביוני 1941 נערך משחק ליגה בין ספרטק מוסקבה לצדס"א שבמהלכו נחלו "אנשי הצבא" כישלון חרוץ, כאשר הובסו 3:2, למחרת בשעות הבוקר המוקדמות פרצה מלחמת המולדת הגדולה, כאשר מיליוני חיילים נאצים בשירות היטלר פלשו למדינה. כדורגלני צסק"א וכל ספורטאי האגודה קיבלו צו עליון מפיקוד הצבא האדום להישלח לחזית והליגה הוקפאה - כאשר מרבית שחקני הכדורגל גויסו לצבא.רק שנתיים לאחר מכן הוחלט להשיב לסדרה את פעילות הליגה ושחקני הכדורגל של צסק"א שבו להתאמן. מאמן הקבוצה החדש, יבגני ניקישין החל לארגן את הקבוצה ושחקניה לקראת משחקי גביע מוסקבה וחידוש הליגה הסובייטית. המשחק הראשון של צסק"א לאחר פרוץ המלחמה נערך באוקטובר 1943 מול דינמו מוסקבה באצטדיון "סטאלינץ" בצ'רקיזובו, מוסקבה. צסק"א גברה על יריבתה המושבעת באותו משחק בתוצאה 1:3.
עם שכוך הרוחות וסיום המלחמה החלה צסק"א להתייצב על הרגליים, ב-1944 למאמנה החדש מונה בוריס ארקדייב, שהיה מאמן הקבוצה יותר מכל שאר קודמיו - כמעט עשור. עשור שהיה ליריית הפתיחה בשאר ההצלחות של צסק"א מוסקבה. הטורניר הראשון שחודש לאחר סיום המלחמה היה הגביע הסובייטי כשבגמר הטורניר נפגשו צדק"א וזניט לנינגרד שקטפו את התואר מידי המוסקבאים. שנה לאחר מכן חודשה האליפות השביעית של הליגה הסובייטית כאשר היריבות החזקה ביותר הייתה בין צסק"א לדינמו, כאשר צסק"א סיימה את העונה כסגנית האלופה.
באותה עת שיחק בשורות הקבוצה וסבולוד בוברוב, שהיה גם שחקן ההוקי קרח של צסק"א מוסקבה. הוא היה ממלכי השערים של הקבוצה ובמהלך השנים 1945–1949 הוא הבקיע עבור צסק"א 82 שערים מ-79 משחקים בליגה הסובייטית.
עונת 1945 הייתה מתוחה מאוד כאשר במרבית העונה התחרו צסק"א ודינמו כששניהן בראש טבלת הליגה עם כמעט אותו מספר נקודות כשהמאבק ביו שתי הקבוצות הגיע למאבק איתנים גם במסגרת הגביע, שם צסק"א גברה על דינמו וזכתה בגביע הסובייטי הראשון שלה והחל מאותה עת כונתה הקבוצה בשם "קבוצת הלויטננטים". לקראת עונת 1946 הקבוצה יצאה למחנה אימונים ביוגוסלביה, שם שיחקה מול פרטיזן בלגרד אותה ניצחה 3:4, והכוכב האדום בלגרד (שגם עליה גברה, בתוצאה 1:3) והתמודדה מול היידוק ספליט וגברה עליה 0:2. במשחק מול דינמו זאגרב צסק"א סיימה בתיקו 2:2.
עונת 1946 הייתה לסנסציונית כבר בפתיחתה כאשר דינמו מוסקבה האלופה ספגה 3 הפסדים רצופים וליריבתה של צסק"א הפכה דינמו טביליסי, באותה עונה צסק"א הפסידה שני משחקים בלבד בתוצאה 2:1, לטורפדו מוסקבה ולזניט סמרה וכך סיימה הקבוצה במקום הראשון וזכתה באליפות הסובייטית הראשונה בתולדותיה, כאשר היא בהפרש של 4 נקודות מדינמו מוסקבה ודינמו טביליסי, כאשר קבוצת הנוער של צסק"א זכתה בטורניר מועצת השרים הסובייטית לנערים. עונה לאחר מכן, ב-1947 הקבוצה זכתה באליפות שנייה ברציפות.
בשנות ה-50 קטפה הקבוצה תארים נוספים וב-1960 החלה להיקרא צסק"א. שנות ה-60 היוו שנות בצורת עבור הקבוצה (למעט ההעפלה לגמר הגביע ב-1967) והיא הצליחה לזכות באליפות הסובייטית רק ב-1970 וב-1991, האליפות הסובייטית האחרונה.
לאחר התפרקות ברית המועצות
הקבוצה הייתה לאחת ממייסדות ליגת העל הרוסית, שהוקמה על בסיס אליפות רוסיה הסובייטית, והחל מ-1992 הייתה צסק"א לאחת ממועדוני הכדורגל הבודדים שלא הודחו לליגת המשנה מעולם. אולם שנות ה-90 היו שנים נטולות כל תואר והקבוצה לא הצליחה לזכות בגביע או באליפות, אף שב-1993 וב-1994 העפילה לגמר הגביע ובשנים 1997–1998 הייתה לסגנית האלופה או סיימה במקום השלישי.
ב-2002 צסק"א זכתה לראשונה בגביע הרוסי ושנה לאחר מכן (ב-2003), זכתה לראשונה באליפות הרוסית. ב-2005 וב-2006 זכתה שוב באליפות, ואף זכתה בגביע אופ"א בעונת 2004/05, מה שציין את עונת 2005 בתור העונה המוצלחת ביותר בתולדות הקבוצה מאז הקמתה. לאורך השנים ביססה הקבוצה את עצמה, כאחת מקבוצות הכדורגל הבכירות במדינה כאשר זכתה במירב תוארי הגביע.
ב-2005 קיבל המועדון תמיכה כספית נרחבת מהספונסר סיבנפט, חברת נפט שהייתה בבעלות האוליגרך הרוסי, רומן אברמוביץ'. אברמוביץ' תכנן לנהל את צסק"א מוסקבה במקביל לתפקידו כיו"ר צ'לסי מהפרמייר ליג, אך לפי חוקי אופ"א נאסר עליו לנהל שתי קבוצות. סיבנפט הפכה לבסוף לגזפרום בנק ובינתיים צסק"א חתמה על חוזה חסות עם ונשטורגבנק ולבסוף חתמה עם בשנפט - חברת הנפט הלאומית של בשקיריה, רוסיה. צסק"א מוסקבה זכתה בגביע אופ"א בשנת 2005 לאחר ניצחון במשחק הגמר על ספורטינג ליסבון 1-3 בליסבון והייתה לקבוצה הרוסית הראשונה שזכתה בתואר אירופי בכיר. לאחר הזכייה בתואר האירופי, צסק"א הפכה למועדון הכדורגל הרוסי הראשון לזכות בטרבל, אחרי שזכתה באותה עונה באליפות, בגביע ובגביע אופ"א.
חיל המתנדבים הרוסי
חיל המתנדבים הרוסי (ברוסית:  Русский добровольческий корпус; באוקראינית: Російський добровольчий корпус) הוא קורפוס שמורכב ממתנדבים רוסים, לאומנים ברובם, שלוחם לצד אוקראינה במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה.
אלון ספיר
קריירה
בסיום גיל הנוער הצטרף לקבוצת טריומף ליוברצי מוסקבה הרוסית ובמדיה שיחק עונה אחת שלאחריה שב לישראל.
חיל המתנדבים הרוסי
רקע
באוגוסט 2022, החיל החל לשתף פעולה עם הכוחות המזוינים של אוקראינה, אך לא הוכר כיחידה של הצבא האוקראיני. לדברי מייסד החיל, דניס קפוסטין, "הייתי צריך להגיע לנשיא אוקראינה כדי להכריז על עצמי ולבקש הזדמנות להילחם באופן רשמי".
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
לאחר התפרקות ברית המועצות
ב-2008 הוחל בבניית אצטדיון חדש עבור הקבוצה, ארנה צסק"א, אשר נבנה על חורבותיו של אצטדיונה הקודם של הקבוצה, אצטדיון צסק"א פסצ'אנויה ע"ש גריגורי פדוטוב. ב-2010 היא העפילה לראשונה בתולדותיה לשלב רבע הגמר של ליגת האלופות, לאחר ניצחון 2–3 על סביליה בסיכום מפגשי שמינית הגמר, ובכך הייתה לקבוצה הרוסית הראשונה שעושה זאת מאז 1996.
בעונת 2011/2012 נחלה מפלה קשה כאשר הייתה למועדון הרוסי הבכיר שהודח כבר בשלב שמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל, לאחר שהודחה בבושת פנים על ידי וולגר גזפרום אסטרחן מליגת המשנה, בתוצאה 0:1. תחת תחושה קשה של חוסר מוכנות, הוגרלה צסק"א באותה עונה לשלב הבתים של ליגת האלופות מול אינטר מילאנו, ליל, טרבזונספור, היא העפילה לבסוף מהמקום השני בבית לשלב שמינית גמר ליגת האלופות והתמודדה מול ריאל מדריד; במשחק הראשון במוסקבה צסק"א סחטה שוויון 1:1 ובמשחק השני הובסה וסיימה את שלב הבתים במקום השלישי.
חיל המתנדבים הרוסי
זיהוי
מרבית אנשי היחידה הם לאומנים רוסים, אשר בנוסף לסמל הרשמי של החיל, עושים שימוש בדגל אוקראינה וחלק מהלוחמים עוטים תג על החזה בצורת התג ההיסטורי של צבא השחרור הרוסי.
אלון ספיר
קריירה
לאחר שובו לישראל הוחתם ספיר לארבע שנים בקבוצת הבוגרים של הפועל חולון מליגת העל.
חיל המתנדבים הרוסי
זיהוי
לדברי אחד המפקדים, את לוחמי החיל "אפשר לייחס דווקא לקשת הפוליטית השמרנית הימנית". באחד מפרסומי הטלגרם של היחידה, מצוין כי האידאולוגיה מבוססת גם על "עקרון אי-הפשרה – דחיית כל צורה של שיתוף פעולה עם יורש המשטר הסובייטי, משטר פוטין ונציגיו", ולדעתם "פוטין וחניכיו הורסים את הרוסים כעם".
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
לאחר התפרקות ברית המועצות
בעונת 2012/13 זכתה באליפות הליגה הרוסית, מחזור אחד לפני סיום העונה. בתום אותה עונה זכתה הקבוצה גם בתואר הגביע הרוסי ובסופר קאפ הרוסי ובכך זכתה בדאבל השלישי בתולדותיה. בעונת 2013/14 הצליחה לזכות באליפות הליגה הרוסית במחזור הסיום וחזרה על ההישג גם בעונת 2015/16.
חיל המתנדבים הרוסי
זיהוי
ב-21 באוקטובר 2022, במסיבת עיתונאים של סוכנות הידיעות אינטרפקס-אוקראינה, התפרסם מזכר של חיל המתנדבים הרוסי. בדצמבר 2022, החיל קיבל כמתנת מורשת את הדגל של יחידות צבא המתנדבים ההיסטורי ודגל יחידות התנועה הלבנה.
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
לאחר התפרקות ברית המועצות
בעונת 2017/2018 הקבוצה העפילה עד לשלב רבע גמר הליגה האירופית, לאחר שגברה במפתיע על אולימפיק ליון וסיימה כסגנית אלופת הליגה. בעונת 2018/2019 השתתפה בפעם ה-17 ברציפות בשלב הבתים במפעלים האירופיים, במה שמהווה הישג שיא לקבוצה רוסית. ברם התקשתה להיצמד לצמרת טבלת האליפות בעיקר בעקבות עזיבת שחקנים רבים בקבוצה וצירוף סגל צעיר מאוד להרכב הקבוצה הבוגרת, ביניהם פיודור צ'אלוב (שהוביל ברוב העונה את טבלת מלכי השערים), איליה פומאזון, ויקטור ואסין, קיריל נבאבקין, אילזאט אחמטוב ואיוואן אובליאקוב.
חיל המתנדבים הרוסי
מבצעים
בראיון לרדיו Polskie אמר אלכסנדר "פורטונה", ממפקדי היחידה, שחייליו השתתפו בכל קווי החזית במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
לאחר התפרקות ברית המועצות
לקראת עונת 2020/2021 צסק"א הוציאה סכום של 42.5 מיליון יורו לצורך ביצוע רכש מאסיבי של שחקנים ובשורותיה חתמו בחטיאר זיינוטדינוב, אמיל בוהינן, ברונו פוקס, אדולפו גאיץ', ז'ואאו פליניה, צ'ידרה אז'וקה וסלומון רונדון. עם זאת, בשל קושי להיצמד לצמרת טבלת הליגה מאמנה ויקטור גונצ'רנקו פוטר ובמקומו מונה זמנית באמצע העונה איוויצה אוליץ' כמחליפו. עם זאת, הקבוצה סיימה במקום הששי בתום העונה ולראשונה מזה 20 שנה נותרה ללא השתתפות במפעלים האירופיים. את עונת 2021/2022 הקבוצה פתחה כשאלכסיי ברזוצקי על הקווים כמאמנה אך לראשונה מאז עונת 2000 הגיעה למאזן עגום של 3 הפסדים אחרי 6 מחזורים. עם זאת, לאחר מינויו של ולדימיר פדוטוב למאמן לקראת עונת 2022/2023, הקבוצה השיגה את הישגה הטוב ביותר מאז עונת 2015/2016 כאשר גרפה 10 נקודות בארבעת המחזורים הראשונים של העונה. היא סיימה לבסוף את העונה כסגנית אלופה וזכתה בגביע השמיני בתולדותיה.
חיל המתנדבים הרוסי
מבצעים
ב-2 במרץ 2023, אנשי החיל הכריזו כי הגיעו לכפר ליובצ'אנה שבמחוז בריאנסק, רוסיה.
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
אצטדיונים ומתקני אימונים
עד לחניכת VEB ארנה בספטמבר 2016 צסק"א ערכה את משחקי הבית שלה ב-37 אצטדיונים שונים ב-24 ערים ברוסיה ובעונת 1992/1993 אף אולצה לארח את משחקיה בליגת האלופות באצטדיון האולימפי בברלין. הקבוצה אירחה את מרבית משחקי הבית באצטדיון דינמו (בשנים 1937—2008 היא אירחה 601 משחקים), אצטדיון לוז'ניקי (בשנים 1956—2013 היא אירחה שם 279 משחקים), אצטדיון צסק"א פסצ'אנויה ע"ש גריגורי פדוטוב (בשנים 1974—2001, צסק"א אירחה 121 משחקים), הקבוצה גם אירחה 65 משחקים בהיכל הספורט האוניברסלי של צסק"א בשנים 1980—1993) ולעיתים אף אירחה באצטדיון לוקומוטיב, בשנים 1936—2008 (56 משחקים), כמו גם באצטדיון אדוארד סטרלצוב (47 משחקים בשנים 1982—2013), 10 משחקים באצטדיון צדק"א בשנים 1936—1939, 196 משחקים היא אירחה בארנה חימקי (בשנים 2010—2016). 51 משחקים נוספים צסק"א אירחה ב-29 אצטדיונים שונים. בעונת 2018/2019 קיבלה את אישור אופ"א לארח משחקים בליגת האלופות באצטדיון לוז'ניקי.
חיל המתנדבים הרוסי
מבצעים
במאי 2023 לוחמי החיל היו מעורבים בפלישה לרוסיה, תוך השתלטות על כמה כפרים במחוז בלגורוד בגיבוי לגיון חירות לרוסיה.
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
VEB ארנה
ב-19 במאי 2007 נערך טקס הנחת אבן פינה לאצטדיון צסק"א החדש, בנוכחות ראש עיריית מוסקבה, יורי לוז'קוב ונשיא צסק"א יבגני גינר. הבנייה החלה בפועל ב-9 בדצמבר 2007 בספטמבר 2010 הוכרז שהאצטדיון ייפתח בשנת 2015.
יחסי איטליה–קניה
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות היו תמיד טובים. המיסיונרים האיטלקיים הראשונים הגיעו לקניה כבר בשנת 1902.
צסק"א מוסקבה (כדורגל)
VEB ארנה
סמוך לאצטדיון נבנה בית ספר לכדורגל, בית הארחה, מוזיאון צסק"א ומרכז עסקים. בפברואר 2016 נודע שסכום ההשקעה הגיע לכדי 200 מיליון יורו. הבנייה הושלמה באוגוסט 2016 ומשחק הבכורה בו נערך ב-10 בספטמבר כשצסק"א אירחה את טרק גרוזני, במשחק שהסתיים בניצחון צסק"א 3:0. האצטדיון מכיל 30,000 מושבים, שטחו הכולל הוא 174,100 מ"ר ובמתחם מגרש חניה עבור 1,400 כלי רכב.
בסיס האימונים ואטוטניקי
בסיס האימונים של צסק"א נמצא בכפר ואטוטניקי שבמחוז מוסקבה, המשמש כבסיס אימונים עבור אגודת הספורט צסק"א בענפים שונים. המתחם כולל ברכת שחייה באורך 25 מטרים, היכל התעמלות ספורטיבי, מרכז רפואי, מגרשי כדורגל, מגרשי כדורסל והיכל משחקים לכדורעף, קטרגל, כדוריד, טניס ועוד.
מחלקת הנוער
מחלקת הנוער של צסק"א היא אחת המפותחות במדינה וברשותה שבע זכיות באליפות ברית המועצות בכדורגל לנוער, ברם אף שקבוצת הנוער בעונת 2016/2017 העפילה לשלב רבע גמר ליגת האלופות לנוער היא זכתה באליפות רוסיה בכדורגל לנוער שלוש פעמים בלבד, בעונת 2005, בעונת 2018/2019 ובעונת 2020/2021.
צסק"א-2
בעבר צסק"א הפעילה קבוצת בת בשם "צסק"א-2 מוסקבה".
סגל השחקנים
נכון ל־17 ביולי 2022
(קפטן שני)
בעלים, תקציב וספונסרים ראשיים
משנת 2001 חברת Bluecastle Enterprises Limited הבריטית מחזיקה ב-49% ממניות המועדון, 25% — בבעלות החברה הרוסית AVO-Capital, שנשלטת על ידי Bluecastle ו-25% בידי משרד ההגנה הרוסי. בשנת 2013 חברת Bluecastle רכשה את כל מניות הקבוצה והפכה למחזיקת המניות היחידה בקבוצה. בשנת 2019 76.44% ממניות הקבוצה עברו לידי ונשאקונומבנק, בנק ממשלתי להשקעות, שהחזיק באשראי על ארנה צסק"א. בשנת 2022, 76.63% ממניות הקבוצה עברו לידי חברת ההשקעות Balance Assset Management.
נכון לשנת 2007 תקציב, המועדון עמד על 51,4 מיליון דולרים. בשנים 2008 ו-2009 התקציב פחת ועמד על 49 מיליון דולר. בשנת 2010 התקציב גדל וכבר עמד על 64 מיליון דולרים. בשנת 2011 התקציב גדל עוד יותר ועמד על 75 מיליון דולרים. בעונת 2020/2021, תקציב הקבוצה עמד על 70 מיליון יורו (5,5 מיליארד רובל רוסי).
ספונסרים
לכל אורך שנות קיומה היו לצסק"א חמישה ספונסרים ראשיים. עד שנת 2004 הקבוצה הייתה בבעלות משרד ההגנה הסובייטי ולאחר מכן משרד ההגנה הרוסי. בשנת 2004 חברת קונטי (КОНТИ) הפכה לספונסר הראשי, אך מאוחר יותר ההסכם הופר ובמרץ אותה שנה נחתם חוזה חדש עד סוף 2006 עם חברת הנפט סיבנפט שבבעלות רומן אברמוביץ', אך לבסוף שוב הופר החוזה, ובשנים 2006 - 2008 בנק VTB היה לספונסר הקבוצה.
ביולי 2009 חברת התעופה אארופלוט הפכה לספונסר החדש. בפברואר 2010 אארופלוט הוחלפה עם חברת בשנפט. ביולי 2012 אארופלוט חזרה להוות לספונסר הקבוצה. ביוני 2013 חברת רוס-סטי חתמה על חוזה ספונסר על סך 130 מיליון דולרים. ב־2021 איירופלוט העבירה 200 מיליון רובל, בעוד חברת רוססטי העבירה 71 מיליון רובל רוסי. ב-2022 נפגעה קשות מהסנקציות הכלכליות שהוטלו על בנק VEB, בעלי הקבוצה, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
יחסי איטליה–קניה
היסטוריה
בשנת 2009 ראש ממשלת קניה ביקר באיטליה. בשנת 2010 ביקר בקניה שר החוץ האיטלקי, פרנקו פרטיני. מזכירי הקבינט הקנייתי לאוצר ולחקלאות ביקרו אף הם בקניה.
ביולי 2015, ראש הממשלה האיטלקי מתאו רנצי הגיע לביקור רשמי בן יומיים בקניה. הוא נפגש עם הנשיא הקנייתי אוהורו קניאטה ושוחח עימו בעיקר על המאמצים המשותפים למלחמה בטרור ועל השקעות בקניה.
שיתוף פעולה כלכלי
היחסים הכלכליים בין המדינות החלו כבר בשנות השישים, אך ההסכם הרשמי הראשון ביניהן נחתם ב-1985. בין 1985 ל-2010 קיבלה ממשלת קניה כ-160 מיליון אירו לתמיכה ופיתוח וכ-50 מיליון אירו נוספים בהלוואה.
אלון ספיר
קריירה
בעונתו השנייה (2015/16) בחולון שיחק ספיר כחצי עונה שבהלכה שותף ב־14 משחקים עם ממוצע של 9.8 דקות למשחק ו־1.8 נק', בעקבות פיטוריו של המאמן אלעד חסין והחלפתו בדן שמיר התערער מיקומו של ספיר בקבוצה ובמהלך אותה עונה הושאל להפועל אילת.
יחסי איטליה–קניה
שיתוף פעולה כלכלי
בניירובי נבנה "המכון האיטלקי לתרבות".