cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אייל הצפון
מאפיינים
בין הטורפים המאיימים על אייל הצפון ניתן למצוא זאבים, דובי קוטב, דובים חומים ודובים שחורים וכאשר הם נמצאים בים גם קטלנים (אורקות) וכרישים שונים. בנוסף, היתושים מטרידים את איילי הצפון בקיץ. כדי להתמודד עם טורפים לבנים כגון זאבי שלג ודובי קוטב פיתחו האיילים ראיה בתחום האולטרה סגול של nm350–320. בעונת הייחום, הסתיו, הזכרים נלחמים לעיתים ביניהם על הנקבות.
על פי המסורת בחלק מתרבויות אירופה וצפון אמריקה, סנטה קלאוס (או ניקולאוס הקדוש) מגיע להעניק מתנות לקראת חג המולד במרכבה או במזחלת מונהגת על ידי איילי הצפון שלהם.
תת-מינים
בנוסף נכחדו תת-המינים: R. t. dawsoni ו-R. t. eogroenlandicus.
לוסי מוד מונטגומרי
לוסי מוד מונטגומרי (באנגלית: Lucy Maud Montgomery) (30 בנובמבר 1874 – 24 באפריל 1942) הייתה סופרת קנדית.
נולדה וגדלה באי הנסיך אדוארד, קנדה – אותו מקום בו מתרחשות עלילות ספריה. כסופרת היא נודעת גם בשם '''ל. מ. מונטגומרי'''. עיקר פרסומה בא לה מסדרת רומנים, שהראשון בהם הוא "האסופית".
מונטגומרי המשיכה ופרסמה לאחר כתיבת "האסופית" 20 רומנים, 530 סיפורים קצרים, 500 שירים ו-30 חיבורים. רוב הרומנים התרחשו באי הנסיך אדוארד, והמקומות הללו במחוז הקטן ביותר של קנדה הפכו לנקודת ציון ספרותיות ואתרי תיירות פופולריים. היא הוכתרה כחברה במסדר האימפריה הבריטית ב-1935.
ביוגרפיה
לוסי מוד מונטגומרי נולדה בקליפטון, אי הנסיך אדוארד. בהיותה תינוקת התייתמה מאמה. בגיל צעיר מאוד מסר אותה אביה לסבה ולסבתה, שגידלו אותה בביתם. בגיל 9 כתבה את שירה הראשון, ומאז לא הפסיקה לכתוב. בגיל 17 התחילה לעבוד בעיתונים כרוניקל ואקו. בשנים 1895–1896 למדה ספרות באוניברסיטת דאלהוזי בהליפאקס, נובה סקוטיה. היא חזרה לאי הנסיך אדוארד לאחר תקופה שבה חיה בפרינס אלברט, ססקצ'ואן עם אביה.
אחרי שעבדה כמורה בבתי ספר שונים באי, חזרה לקוונדיש לחיות שם עם סבתה. תקופה קצרה בשנים 1901 ו-1902 עבדה בהליפאקס, נובה סקוטיה בעיתונים כרוניקל ואקו. בשנת 1902 חזרה לחיות עם סבתה ולטפל בה. ההשראה לכתיבת ספריה הראשונים פקדה אותה באותה תקופה באי הנסיך אדוארד.
ספרה הראשון היה האסופית, והוא שהפך אותה בגיל 32 לסופרת מפורסמת בקנדה ובכל רחבי העולם. הצלחת הספר הביאה לכתיבה של ספרי המשך על חייה של אן שרלי.
בשנת 1911 נישאה לכומר יואן מקדונלד, כהן-דת פרסביטריאני, ועברה לגור בנפת אונטריו, שם כיהן ככומר בכנסיית סנט פול הפרסביטריאנית. לזוג נולדו שלושה בנים, שאחד מהם מת בלידה, בשנת 1913.
את אחד-עשר ספריה הבאים כתבה בבית הכומר בליקסדייל, אונטריו. הקהילה מכרה את בית הכומר וכיום הוא משמש כמוזיאון לוסי-מוד מונטגומרי.
לוסי מוד מונטגומרי מתה בשנת 1942 בטורונטו, קנדה, ונקברה בקוונדיש.
עיקר כתביה שמורים בארכיב של אוניברסיטת Guelph ואילו מכון לוסי-מוד מונטגומרי באוניברסיטה של אי הנסיך אדוארד מתאם את רוב עבודת המחקר והכנסים הנוגעים ליצירתה. יומניה השלמים, בעריכת מרי רוביו ואליזבת ווטרסטון, ראו אור לא מזמן בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
פיסת סיליקון
פיסת סיליקון (באנגלית: Die) היא מעגל משולב המורכב על פרוסות של סיליקון גבישי (wafers).
רוב הייצור הסדרתי במיקרואלקטרוניקה מתבסס על שימוש בפרוסות של סיליקון גבישי. בתום תהליך הייצור, מכילה כל פרוסה כזו מאות או אף אלפים של רכיבים זהים, שצורתם בדרך כלל מרובעת. רכיבים אלה מופרדים בתום התהליך על ידי חיתוך הפרוסה לאורך ולרוחב. כל מרובע כזה, המכיל רכיב אחד, הוא פיסת סיליקון.
מיקרוסקופ מנהור סורק
מיקרוסקופ מנהור סורק, או ממ"ס (Scanning Tunneling Microscope או STM) הוא מיקרוסקופ אשר בעזרתו ניתן לבחון משטחים ברמה האטומית. המיקרוסקופ פותח בשנת 1981 במעבדות של IBM בציריך על ידי גרד ביניג והיינריך רורר, שקיבלו על המצאתם פרס נובל לפיזיקה בשנת 1986. הרזולוציה של ממ"ס יכולה להגיע ל-1.1 ננומטר במישור האופקי ול-0.01 ננומטר בציר האנכי. בניגוד למיקרוסקופ אלקטרוני השימוש בממ"ס אינו מחייב ואקום או טמפרטורות נמוכות. עם זאת, הסריקה דורשת משטח נקי מאוד וטיפ חד ומדויק.
המיקרוסקופ סורק את המשטח הנבחן בעזרת חוד סורק, והסריקה מתבססת על תופעת המנהור, תופעה קוונטית של מעבר אלקטרונים דרך מחסום פוטנציאל - במקרה של המיקרוסקופ, בין קצה החוד למשטח. זרם המנהור יהיה תלוי מחד במרחק החוד מפני השטח ומאידך בצפיפות מצבים קוונטיים פנויים על המשטח. שני הגורמים מאפשרים לבחון בעזרת המיקרוסקופ את פני המשטח, וגם להבחין בסוגים שונים של אטומים הנמצאים על המשטח, או לצפות בשינויים אנרגטיים באטומים מאותו סוג.
בנוסף לתפקידו ככלי תצפית, יכול הממ"ס לשמש להזזת אטומים בודדים. יכולת זו התפרסמה כאשר בשנת 1989 סידרו החוקרים במרכז מחקר של יבמ 35 אטומים של קסנון בצורת האותיות IBM על פני משטח של ניקל, ובכך ייצרו את שלט הפרסום הקטן בעולם, אשר גובהו היה 5 ננומטר בלבד.
מנהור
מנהור היא תופעה קוונטית של מעבר חלקיק דרך מחסום פוטנציאל אשר האנרגיה שלו גבוהה מהאנרגיה הקינטית של החלקיק. לא ניתן להסביר את התופעה באמצעות מכניקה קלאסית, אשר במסגרת החוקים שלה חפץ אשר נתקע במחסום אותו הוא לא יכול לעבור יוחזר מהמחסום. במסגרת מכניקת הקוונטים ניתן להסביר את התופעה עבור חלקיקים בעלי מסה קטנה במיוחד, כגון האלקטרון, אשר התנהגותם כגל משמעותית יותר, ולכן גדלה ההסתברות עבורם לחדור דרך המחסום.
כאשר ħ הוא קבוע פלאנק המצומצם (שלעיתים נקרא קבוע דיראק), m הוא מסת האלקטרון וz הוא מיקומו על הציר. כאשר אלקטרון בעל אנרגיה E נופל על מחסום פוטנציאל בעל אנרגיה (U(z, פונקציית הגל של האלקטרון היא פונקציה של גל מתקדם, אשר משוואתה:
בתנאי ש(E > U(z - למשל, אם האלקטרון נמצא באחד משני צדי המחסום. אם האלקטרון נמצא בתוך המחסום, ניתן לתארו על ידי פונקציית גל קורס:
כאשר
קובע את קצב קריסת הגל בתוך המחסום.
אנו רואים כי ההסתברות, ובהתאם אליה זרם המנהור, תלויים ברוחב המחסום, כך שעם הקטנת הרוחב - במקרה של המיקרוסקופ המרווח שבין החוד הסורק למשטח - יגדל הזרם בצורה אקספוננציאלית.
עקרון הפעולה
כדי לקבל תמונה במיקרוסקופ מנהור סורק, מקרבים את החוד הסורק למרחק של 4 עד 7 אנגסטרם מהשטח הנסרק. החוד נשלט על ידי מערכת הנעה פיאזואלקטרית, וכאשר נוצר זרם המנהור, הוא יכול לנוע במישור ה-xy או לשנות את גובהו. הסריקה יכולה להתבצע בשני אופנים - תוך שמירת הגובה או תוך שמירת הזרם.
במצב הזרם הקבוע, גובה החוד משתנה בהתאם למתח המופעל על מערכת השליטה הפיאזואלקטרית. שינוי הגובה של החוד מאפשר לדמות את תצורת פני השטח של הדגם, והקונטרסט על התמונה יצביע על השינויים בצפיפות מטען על פני השטח.
במצב הגובה הקבוע, המתח על החוד וגובהו נשארים קבועים, והזרם משתנה כך שהמתח יישאר קבוע. התמונה המתקבלת מושפעת משינויי זרם, אשר קשורים לצפיפות מטען על פני השטח, וכך ניתן להבחין בין אטומים מסוגים שונים או בין מצבים אנרגטיים שונים של האטומים. מצב זה מאפשר סריקה מהירה יותר, כיוון שהמערכת צריכה פחות זמן כדי לאתר שינוי בזרם מאשר כדי לכוון את הגובה בהתאם למתח.
מבנה המיקרוסקופ
הרכיבים של מיקרוסקופ מנהור סורק כוללים, בין היתר, חוד הסריקה, מערכת שליטה פיאזואלקטרית, מערכת בולמת תנודה, ומחשב.
החוד הסורק חייב להיות חד ביותר, כיוון שכושר ההפרדה של המיקרוסקופ תלוי ברדיוס העקמומיות של החוד. בנוסף לכך, אם החוד מסתיים בשני קצוות ולא באטום בודד, הקצה השני עלול להשתתף במנהור ולשנות את התמונה המתקבלת. בזמן האחרון משתמשים בננו-צינוריות פחמן כדי לייצר את קצוות החודים. החוד עצמו עשוי בדרך כלל טונגסטן או פלטינה-אירידיום.
למערכת בולמת תנודה תפקיד חשוב ביותר, היות שזרם המנהור רגיש מאוד למרחק החוד מהדוגמה. במיקרוסקופ הראשון, שבנו ביניג ורורר, הם השתמשו בריחוף מגנטי; היום, משתמשים בדרך כלל במערכת קפיצים. המיקרוסקופ עצמו מונח על טבעות מתכת המופרדות ביניהן על ידי שכבות ויטון (חומר סינתטי דמוי גומי), כדי למנוע זעזועים מכניים של המערכת. בנוסף לכך, המכשיר כולל מנגנונים להקטנת זרמי פוקו (זרמים הנוצרים במוליך כתוצאה משדה מגנטי משתנה שפועל עליו), אשר נוצרים במשטח כתוצאה מתזוזת החוד על פניו.
תזוזת החוד יחסית לדגם, סריקה קווית של הדוגמה וקבלת הנתונים נשלטים על ידי המחשב. בנוסף, בעזרת המחשב ניתן לשפר את איכות התמונה ולבצע מדידות כמותיות.
שימושים נוספים
לאחרונה גילו חוקרים כי בעזרת ממ"ס ניתן לסובב קשרים בודדים במולקולות. היות שההתנגדות של המולקולה תלויה בכיוון הקשר, הדבר מאפשר להפוך את המולקולה למפסק.
תרכובת אליציקלית
תרכובת אליציקלית היא תרכובת אורגנית שהיא אליפטית וגם טבעתית. התרכובת מכילה טבעת אחת או יותר המורכבת מאטומי פחמן הקשורים בקשרים רוויים או בלתי רוויים (כמו קשר כפול), אך אינן בעלות אופי ארומטי. לתרכובות האליציקליות יכולות להיות גם שרשראות צד אליפטיות.
בין התרכובות האליציקליות - ציקלואלקאנים כמו ציקלוהקסאן, תרכובות ציקלואלקניות רב טבעתיות, תרכובות ספירו (בהן לשתי טבעות יש אטום משותף אחד), ועוד.
קבוצה מחוץ למבנה הטבעתי בתרכובות מסוג זה מכונה "קבוצה אקסוציקלית".
פייר דה רונסאר
פייר דה רונסאר (בצרפתית: Pierre de Ronsard; 11 בספטמבר 1524 – 27 בדצמבר 1585) היה משורר צרפתי.
קורות חייו
דה רונסאר נולד בכפר קוטור-סור-לואר, במחוז לואר-א-שר שבמרכז צרפת, לאב שהיה רב המלצרים של פרנסואה הראשון מלך צרפת. קיבל את חינוכו בבית, ואחר כך בקולז' דה נוואר בפריז. עלה לדרגת נער אציל בחצר המלכות. כאשר מדלין מולואה, בתו של המלך, נישאה לג'יימס החמישי מלך סקוטלנד (1 בינואר 1537), דה רונסאר הצעיר נסע בשירות המלך לבריטניה ונשאר שם שלוש שנים. אחרי שחזר שירת את בן המלך (אנרי השני מלך צרפת לעתיד). בתפקידו זה נשלח לפלנדריה ושוב לסקוטלנד. הוא חשב על קריירה צבאית, אך בגיל שש עשרה החל בהדרגה לאבד את כושר שמיעתו. פייר דה רונסאר החליט להקדיש את עצמו לספרות. הוא בחר בקולג' קוקרה בפריז, שמנהלו היה ז'אן דורה, פרופסור לשפה היוונית ולתרבות יוון העתיקה. ב-1547 פגש את המשורר ז'ואקן די בלה, ויחד הקימו את קבוצת שבעה המשוררים, ששמה לה למטרה לשחרר את הספרות הצרפתית מהשפעת ימי הביניים, ולחזור לכתוב בסגנון הספרות הקלאסית של יוון ושל רומא.
ב-1550 פרסם דה רונסאר את יצירותיו הראשונות (ארבעה קובצי שירה). ב-1552 יצאו לאור קובץ השירים החמישי ו-"אהבותיה של קסנדרה". ב-1555 פרסם "שירי תהילה" שהקדיש למרגרט מסבוי, וב-1556 הוציא לאור את "אהבות". מלך צרפת שארל התשיעי הפך למעריצו של דה רונסאר, ועודד אותו לכתוב את "פרנסיאדה" (שירת עלילה של תולדות צרפת). דה רונסאר ניסה זאת ללא הצלחה (1572) וחזר לכתוב שירי אהבה.
בשנותיו האחרונות התערער מצב בריאותו ודה רונסאר החליט לנטוש את חיי חצר המלכות. הוא פרש לביתו בעיר ונדום שבמחוז ילדותו ואחר כך למנזר בעיר טור, שם נפטר ונקבר ב-1585.
ויטור רוקה
קריירת מועדונים
ויטור רוקה גדל במחלקות הנוער של אמריקה מיניירו וקרוזיירו. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של קרוזיירו במסגרת ליגת המשנה הברזילאית. הוא ערך 14 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-13 באפריל 2022 חתם ויטור רוקה על חוזה לחמש שנים באתלטיקו פרנאאנסה מליגת העל הברזילאית, שהפעילה את סעיף השחרור שלו בסך 24 מיליון ריאל ברזילאי, והפך לרכישה היקרה ביותר בהיסטוריה של המועדון. הוא ערך 29 הופעות ליגה בעונת, בהן הבקיע חמישה שערים. בנוסף, ערך שבע הופעות במסגרת גביע ליברטדורס לעונת 2022, בהן הבקיע שני שערים. קבוצתו הפסידה בגמר הטורניר לפלמנגו.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת ברזיל עד גיל 20 לטורניר אליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת. נבחרת ברזיל זכתה בטורניר, ורוקה סיים כמלך השערים של הטורניר עם ששה שערים, בצוותא עם חברו לנבחרת אנדריי סנטוס.
מגדל (יישוב)
מִגְדָּל היא מושבה במחוז הצפון, השוכנת לשפתה הצפון-מערבית של הכנרת, כשמונה קילומטרים צפונית לטבריה. היישוב הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1949. שטח השיפוט של היישוב הוא 12,000 דונם. ב-2003 הומלץ על איחוד המועצה האזורית עמק הירדן עם המועצות המקומיות מנחמיה, מגדל וכנרת, אך רק מגדל נשארה לבסוף מועצה מקומית עצמאית.
היסטוריה
בימי הבית השני, התקיים בקרבת היישוב קרוב לחוף הכנרת יישוב יהודי המזוהה עם "מגדלא" והידוע גם בשם "טריכיי". היישוב מזוהה כמקום הולדתה של מרים המגדלית.
בתחילת המאה ה-20 התיישבה במקום קבוצה של גרמנים קתולים בסמוך לכפר הערבי אל-מג'דל, ששימר את השם "מגדלא". המתיישבים חלו במלריה וניסיון ההתיישבות נכשל.
בספרו "אלטנוילנד" (1902), חזה בנימין זאב הרצל את קיומה של "מגדל, עיירה חדשה לגמרי ומטופחת עם גינות ובתים נאים".
במרץ 1909 בתקופת העלייה השנייה, רכש האגרונום יוסף טריידל בשם המשרד הארצישראלי 6,000 דונם מן הגרמנים בעלי הקרקע. את הכספים לרכישה תרמו פרופ' אוטו ורבורג ויהודים בעלי ממון מרוסיה.
בשנת 1910 הקימו פועלים חווה חקלאית במקום, בשם "אחוזת מוסקבה". את החווה ניהל הפקיד משה גליקין והפועלים עבדו את האדמות ובנו את הבתים עבור בעלי הקרקעות. באותה השנה ביקש משה גליקין מהסתדרות החורש (מוסד אשר נבחר על ידי הפועלים החקלאיים שהיה כמו המרכז החקלאי בראשיתו) פועלים לעבודה. הסתדרות החורש ייפתה את כוחו של נתן חרובי חלוץ העלייה השנייה לנהל איתו משא ומתן בנידון ובסיומו עבר עם 10 פועלים ושתי פועלות לחווה. הם היו הפועלים העבריים הראשונים על אדמה זו. בסוף השנה מנו למעלה מ-60 פועלים.
משנת 1911 עבדו בחוות "מגדל" פועלים רבים. העבודה חולקה לארבע רשויות: גדולי פלחה, משתלה ונטיעות, רפת וחצרנות וגדולי שלחין. בתקופה זו חיו ופעלו באזור גם א. ד. גורדון בקיבוץ דגניה א' ויוסף טרומפלדור עם הקומונה שבראשה עמד.
וכך כתב חרובי ביומנו:
באתר נמצא קבר השייח' מוחמד ראסלן, המכונה "המתרחץ", הקדוש למוסלמים.
כיום
ביישוב נמצא מוזיאון ובית ראשונים שהוא מוזיאון לתולדות היישוב שהוכר כאתר מורשת ובריכת עין נון.
נקודת האמר
נקודת האמר או האמר פוינט (באנגלית: Hammer Point) היא לשון יבשה סלעית היוצאת מהחוף הצפוני של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
נקודת האמר יוצאת אל תוך מעבר דרייק.
נקודת האמר יוצרת את הצד הדרום מערבי של פתחו של מפרצון נבסטינו, ואת הצד הצפון-מערבי של פתחו של מפרץ נמל קלות'ייר.
נקודת האמר מהווה את הקצה הצפוני של האי בואטין, המחובר לאי רוברט בדרום על ידי מורנת מסוכ טומבולו שאורכה 250 מ'.
נקודת האמר ממוקמת 2.08 קילומטרים דרום-מערבית לנקודת קתרינה;
נקודת האמר ממוקמת 6.79 קילומטרים מערבית - צפונית לנקודת ניואל;
נקודת האמר ממוקמת 5.17 קילומטרים צפון-מזרחית לפורט ויליאם (האי רוברט)
נקודת האמר ממוקמת 2.24 קילומטרים דרום-מזרחית לאי הייווד.
מיפוי אזור לשון היבשה
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור נקודת קתרינה, היו צידי כלבי ים, שהגיעו לאזור בתחילת המאה ה-19.
אזור לשון היבשה מופה לראשונה על ידי סוקרים צ'ילאנים בשנת 1962 מיפוי נוסף, נעשה על ידי סוקרים צ'יליאנים בשנת 1971, סוקרים בריטים מיפו את האזור בשנת 1968; סוקרים בולגרים מיפו את האזור בשנת 2009.
מקור השם
שם לשון היבשה הוא תיאורי.
באנגלית "האמר" משמעו "פטיש".
יובל סגל (1980)
יובל סגל (נולד ב-6 בדצמבר 1980, כ"ח בכסלו ה'תשמ"א) הוא שחקן, מדבב ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
בנעוריו למד בבית הספר לאמנויות תל אביב במגמת תיאטרון.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון, במגמת קולנוע.
שירת בצה"ל בתפקיד צלם צבאי בחיל החינוך והנוער, שם הכיר את אילן רוזנפלד, עודד פז וקובי פרג', שלצידם שיחק מאוחר יותר בסדרה "הפיג'מות".
בהמשך למד בבית הספר למשחק "New Actors Workshop" בניו יורק, אצל מורים נודעים כגון מייק ניקולס, ג'ורג' מוריסון ופול סילז.
קריירה טלוויזיונית
סגל החל את דרכו ב"רחוב סומסום" בגיל שש. בשנת 1991 השתתף בסדרה "יום יומן" שהועלתה בערוץ 2 הניסיוני, המגוללת את עלילותיו של צ'סטר צ'יטה וחברתו חגית. בהמשך הופיע בתפקידי אורח בסדרות "מה שנקרא", "קריאת כיוון" ובשנת 1995 בסדרת הדרמה "סיטון". ב-1999 השתתף בסרט הטלוויזיה "זמן אוויר" בבימויו של יצחק צפל ישורון.
ב-2004 ובשנים 2006–2015 השתתף בסדרה "הפיג'מות", לה גם כתב סגל משנת 2003. בשנת 2007 השתתף בסדרה "קפה קר-סול" ובאותה שנה השתתף בסדרה "העיר שלנו".
בשנת 2009 השתתף בתוכנית "הטבח המתוסבך" לצד עודד פז.
בשנת 2012 השתתף בסדרה "קאמבק" בערוץ קומדי סנטרל ו"תעלומות מהאגדות" בערוץ לוגי.
החל משנת 2014, השתתף בסדרה "החפרנים". בנוסף, השתתף בעונה השנייה של הסדרה "שנות ה-80". שימש כתסריטאי בסדרות "משפחה שולטת" ו"סברי מרנן".
בשנת 2016 שיחק בסדרה "דן ומוזלי", וכן בסדרה "הקלמרים".
בשנת 2017 כיכב בתוכנית "לילה הופ" ששודרה בערוץ הופ!. באותה שנה הגיש בתוכנית "אבודים בריבוע" של החינוכית.
ב-2019 שיחק תפקיד כפול בסדרה "בצפר" בתפקיד המורה גלית צור, ובתפקיד אב הבית אריה.
באפריל 2021 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בני אור".
החל מ-2022 משתתף בסדרה "כראמל" בתפקיד ספ. בנוסף, שיחק בעונה השלישית של "פלמ״ח" בתור גוראן, חבר ועדת אונסקו"פ.
"הפיג'מות"
בעונה השנייה החל סגל לכתוב לתוכנית כתסריטאי. בנוסף הופיע בתפקיד אורח של נתן קופרמן, בן דודו הדי ג'יי והבכיין של אילן, אשר הגיע מבאר שבע לעיר הגדולה תל אביב. התפקיד, אשר נכתב במקור על ידי סגל ואלעד קוריש, נועד להיות תפקיד אורח החוזר בשלושה פרקים עוקבים, אך בעונה הרביעית החל סגל לככב בו באופן קבוע. בעונה החמישית הוא הופיע בפרק הראשון ובעונה השישית חזר להופיע באופן קבוע. מאז שודרו גם העונות השביעית, השמינית והתשיעית.
בשנת 2012–2013 עבד יחד עם רובי דואניאס על סדרה חדשה, ספין אוף לפיג'מות בשם "מנדלבאום בלש פרטי".
תסריטאות
במהלך שירותו הצבאי עסק סגל גם בכתיבת תסריטים ובבימוי. כשהשתחרר התחיל לעבוד כתסריטאי בסדרה "הפיג'מות" (עונות 2–9), ומשם המשיך לסדרות "אליפים", "דאוס", "הנפילים", "מנדלבאום בלש פרטי", "משפחה שולטת" ו"סברי מרנן" בעונה השלישית ובעונה הראשונה והשנייה של קומדיית הנוער "אחותי קפצה כיתה". בספטמבר 2019 יצר את הסדרה אח שלי רוח בהשתתפות קווין רובין ולי בירן סדרת יוטיוב.
תיאטרון
ב-2012 הצטרף יובל לתיאטרון הקאמרי. מאז השתתף בהצגות: ניסיונו של סגל כשחקן תיאטרון החל בתיאטרון בית ליסין במחזות: "הבית של מרווין" מאת סקוט מק'פירסון בבימויו של איציק ויינגרטן; "שיחות עם אבי" מאת הארב גארדנר (בשיתוף עם תיאטרון חיפה) בבימויו של היי קיילוס; ו-"מכתב לנועה" מאת גורן אגמון, בבימויו של ויינגרטן.
בתיאטרון הילדים והנוער שיחק בהצגות: "אגדה על קערה ומצקת" מאת חיים אידיסיס בבימויה של צביה הוברמן; וב"סיפורי איתמר ורותי גם" מאת יאקי מחרז ובבימויו של ישראל גוריון.
בילדותו השתתף סגל בהצגות בבית הספר למשחק "בית צבי" בתפקידים של ילדים ונערים. בין השאר שיחק ב"עושה הנפלאות", "ריצ'רד השלישי", "בית המלאכה", "איולף הקטן" ועוד.
בניו יורק שיחק בהצגות: "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד, "מאכינל" מאת סופי טרדוול, "Nights before" מאת קירבי מיטשל ו-"Stories of love and liberation", המבוסס על סיפורים של טרי ג'ונס.
ב-2014 כתב סגל עבור "ברלינר הפקות" ותיאטרון "צוותא" את הצגת הילדים "ילד פלא", המבוססת על שיריו של קובי אושרת. ההצגה, בבימויו של עודד פז, עלתה בקיץ 2014 על במות הארץ.
דיבוב
סגל החל לדבב בסרטים בגיל צעיר בסרט "רובין הוד" של חברת וולט דיסני בו דיבב את הארנב הקטן "נב-נב", והמשיך לדבב אצל שפרירה זכאי לאורך שנות ה-90 בסרטים כגון "פיטר פן" ו"צעצוע של סיפור" ובסדרות "רופרט הדוב", "דנבר הדינוזאור האחרון", "1001 אמריקות" ועוד. בהמשך עזב את אולפנה של זכאי והחל לעבוד במרוצת השנים עם אולפני דיבוב נוספים.
בשנת 2014 דיבב את דמותו של הדג בתוכנית הטלוויזיה "עולם הבובות הקסום של גלי" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2017 הגיש את פרקי התסכית "תנינה", שכתבה נורית זרחי עבור הטלוויזיה החינוכית.
קולנוע
בנעוריו, בשנת 1998, שיחק בסרט "באזז" המבוסס על רצח נהג המונית דרק רוט. בשנת 2004 שיחק בסרט "אור" בבימויה של קרן ידעיה. בשנת 2017 הצטלם לסרט "מועדון החנונים - הסרט" המבוסס על סדרה באותו שם, ושיחק לצד יואב רוטמן, שירן סנדל ורוני הדר. בשנת 2022 שיחק בסרט "חומוס FULL טריילר" לצד מיכאל מושונוב, רונן דוידוב ועוד.
חיים אישיים
סגל הוא בנו של השחקן יוסי סגל ואחיינו של השחקן שמוליק סגל. בת דודתו היא השחקנית אליאנה תדהר.
סגל נשוי לשחקנית והזמרת ירדן לויתן ואב לבת שנולדה בשנת 2021.
מתגורר ביהוד-מונוסון.
ננו-צוללת
ננו-צוללות הן התקנים ננוסקופיים ומיקרוסקופיים סינתטיים בעלי יכולת ניווט שתפקידם לבצע משימות בגוף האדם. ה"ננו-צוללות" מופעלות בעזרת טכנולוגיות הנעה עצמית המחקות את העולם הביולוגי, ומטרתן לזהות חומרים, לבצע משלוח תרופות ממוקד, לבצע ניתוחים, להשמיד תאים זדוניים ועוד. ננו-צוללות הוא תחום ננוטכנולוגי שמטרתו לפתח ננורובוטים לצורכי רפואה והוא משתייך לתחומי המדיטק ומשיק לנושאים כגון ננורובוטיקה, שיגור תרופות וננו התקנים.
איריס טוטנאור
איריס טוּטְנַאוֶּר (נולדה ב-1964) היא צורפת ומעצבת ישראלית.
ננו-צוללת
רקע
כיום מהווה הננוטכנולוגיה מוקד למחקר ופיתוח אינטנסיבי בעולם ובישראל, עם השקעות תקציב גדולות.
איריס טוטנאור
ביוגרפיה
איריס טוטנאור נולדה בירושלים ולמדה צורפות בבצלאל. רוב יצירתה של טוטנאור הוא בתחום עיצוב פריטי יודאיקה. סגנון העיצוב שלה פונקציונלי והוא משלב בין טכניקות מסורתיות לצד טכנולוגיות חדשות. בעוד חלק מעבודותיה עושה שימוש בסגנון מודרניסטי, הרי שבעיצוב פריטים כגון הדס לבשמים (1998) עושה טוטנאור שימוש בעלי כסף היוצרים גופים תלת־ממדיים. בשנת 2013 הציגה בתערוכה "הידור נשים: תשמישי קדושה מאת מעצבות עכשוויות" במוזיאון ישראל, ירושלים (לצד גליה רוזנפלד ושרי סרולוביץ').
ננו-צוללת
שימושים עיקריים
המטרה העיקרית של ננו-צוללות היא לנווט בגוף האדם ולבצע משימה מוגדרת, הבעיקר ריפוי ואבחון מחלות בגוף האדם. מטרה זו מושגת על ידי: כמוטקסיס, שימוש בקולטנים ספציפיים לתא מטרה, ליפידים בעלי מודיפיקציות המאפשרות תנועה בדם למשך זמן ושימוש בסוכרים המונעים זיהוי על ידי מערכת החיסון. יישום נוסף בעל חשיבות רבה הוא "ניתוחים מיקרוסקופיים". טכנולוגיה זו תאפשר לרופאים לבצע ניתוחים באמצעות ננו-צוללות במיקומים ספציפיים בגוף האדם, ללא התערבות פולשנית. דוגמה לכך הנה האפשרות שהננו-צוללות יאתרו תאים סרטניים בגוף, לאחר איתורם הננו-צוללות יהיו מסוגלות להרוג תאים סרטניים ולהתעלם מתאים בריאים. תהליך איתור המטרה וביצוע תהליך הריפוי תחת תנאי סביבה מוגדרים מחייבת תהליכי קליטת נתונים מהסביבה עיבודם והוצאת פלט בצורת אופציית פעולה. לשם כך מתוכננים לפיתוח חומרים המבצעים תהליכים ביו חישוביים כחלק מוכלל בננו-צוללת.
ניווט
אחד ההיבטים הקשים ביותר בפיתוח ננו-צוללות הוא הניווט. המטרה היא להיות מסוגל לנוע במחזור הדם גם דרך נימי הדם הקטנים ביותר שקוטרם יכול להגיע ל-2 מיקרומטר. אתגר נוסף בניווט הוא העובדה שהפיזיקה מגבילה את יכולת ההנעה של התקן בגודל זעיר זה, מתוקף קיומם של כוחות חיכוך (מכניקת הזורמים) הגדלים ככל שגודלו של ההתקן קטן. בנוסף, זרימת הדם החזקה מביאה לכך שהצוללת אינה יכולה להתנגד לזרם הדם אלא רק לנוע בכיוון זרימת הדם. ניתן להתגבר על המכשול שיוצר זרם הדם על ידי שימוש במנוע אלקטרוכימי. דוגמה לכך הוא מנוע העשוי מננו-מוט –(nanorod) מתכתי בעל קטבים שונים. קוטב אחד עשוי פלטינה וקוטב שני זהב. בחשיפת הפלטינה למי חמצן מתקיים תהליך חמצון-חיזור בו H2O2 מתפרק ל-2H + ו-O2. בתהליך זה הפלטינה מחמצנת את המי חמצן לקבלת חמצן. בקוטב השני של המוט, הזהב מחזר את מי החמצן למים. שתי תגובות אלו גורמות לזרימה דיפוזיונית יציבה של אלקטרונים מקוטב הפלטינה אל קוטב הזהב. על פי החוק השלישי של ניוטון, זרימת תוצרי התגובה מקוטב אחד אל הקוטב השני תגרום לזרימה נגדית של הננו-מוט. הכוח הפועל על התוצרים וגורם לתנועתם מפתח כוח זהה בעל כיוון הפוך הגורם לתנועתו של המנוע. חיסרון עיקרי לשיטה זו הוא העובדה שהננו-מוט עשוי לגרום לפגיעה הן בכלי דם והן בתאי דם (בעיקר בתאי הדם האדומים), שכן עצם סיבוב המנוע עשוי לגרום לפגיעה פיזית בהם.
מחקרים בתחום
ננו-צוללות מסוגים שונים תוארו כבר בעבר, ובהן 'ננו-תולעים' מברזל המזהות גידולים ומסמנות אותם לבדיקת MRI, ננו-צוללות המכילות רעל שהורג גידולים, ואף ננו-צוללות הזוהרות בחשכה. במחקר משולב של אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה ו-MIT, שולבו כל התכונות הללו ליצירת ננו-צוללת המסוגלת לעשות את הפעולות הבאות: להיצמד לגידול, להפריש בסביבתו רעל, לסמן אותו לגילוי ב-MRI וגם סימון פלואורסצנטי שישמש להוצאתו מהגוף מאוחר יותר. התמונה הפלואורסצנטית מספקת רזולוציה גבוהה יותר מזו של ה-MRI, ובכך מאפשרת למנתח להשתמש בדימות פלואורסצנטי למציאת כל חלקי הגידול והסרתו בזמן הניתוח, לאחר זיהויו ב-MRI. במחקר נוסף שנערך במעבדתו של ד"ר ארקי רואוסלאטי, הונדס החלבון F3 הקשור לפני השטח של הננו-צוללות. חלבון זה מזהה את תאי הסרטן, נקשר אליהם ומועבר אל תוך הגרעין שלהם ביחד עם הננו-צוללת. חלבון זה הוא רק הדור הראשון של חלבונים המזהים גידולים ומאפשרים טיפול יעיל בהם. ההצלחה המתועדת הראשונה בתחום זה היא של ד"ר דן פאר מאוניברסיטת תל אביב, בהמשך ישיר לעבודתו באוניברסיטת הרווארד שעסקה בננו-צוללות ושינוע תרופות. המצאתו של ד"ר פאר מתבססת על ליפוזומים – כדורונים זעירים המורכבים מחומצות שומן ומצופים במולקולות המאפשרות להם לזהות תאים מסוימים ולחדור לתוכם, או להזריק לתוכם את תוכן הליפוזום. ניתן למלא את הליפוזום בחומרים שונים רבים, לפי רצון המתכנן – החל מרעלים שיכולים להרוג את תא המטרה וכלה ב-siRNA, פיסות של קוד גנטי המסוגלות לשנות את דפוס פעולת התאים בגוף.
בית הכנסת המרכזי במגדיאל
בית הכנסת המרכזי במגדיאל הוא בית כנסת אשר שוכן במרכזה של כיכר אוסישקין, הכיכר המרכזית במגדיאל שבהוד השרון.
היסטוריה
מגדיאל הוקמה ב-12 באוגוסט 1924, ובשנת 1929 החליטו התושבים על הקמת בית כנסת ביישוב, אשר יוכל להכיל 250 מתפללים, נוסף לעזרת הנשים. לשם כך ייסדו את "וועד בנין בית הכנסת במגדיאל" אשר החל בגיוס כספים למשימה. הכספים להקמת המבנה, אשר עמדו על סך של 1,500 לירות ארץ ישראליות, הגיעו מתרומות, מהלוואה שניתנה לוועד על ידי הסוכנות היהודית וממכירת צריף הוועד והמגרש עליו ניצב. המתיישבים דחו תוכנית להקמת מבנה מפואר בן שתי קומות, הן בשל עלותה והן בשל כך שזו לא הביאה בחשבון את ייעודו הביטחוני של המבנה.
אבן הפינה למבנה הונחה ב-12 בפברואר 1930 בכיכר המרכזית של היישוב, ממנה יצאו חמשת רחובותיו הראשונים. המבנה בן שתי הקומות הוקם כמבצר - קירותיו העבים עשויים מלבני בטון כהגנה מפני קליעים, במעקה הגג הוכשרו חרכי ירי, והכניסה אליו נקבעה בצידו הצפוני הפונה אל כפר סבא, ממנה לא נשקפה ליישוב סכנה. בית הכנסת נחנך בשנת 1931 בטרם נשלמה בנייתו אשר נמשכה שנים נוספות. ב-1933 הוטל מס מיוחד לשם גיוס כספים נוספים, שנה לאחר מכן הוקמו לידו שירותים, ב-1936 הוא חובר למערכת החשמל ורק ב-1944 הושלמה בניית המבנה.
עמוס הרדי
ביוגרפיה
הרדי נולד וגדל בבודפשט בירת הונגריה. ביוני 1948 עלה לישראל.
שירת בצה"ל בשנים 1961–1963. את לימודיו לתואר ראשון ושני בפיזיקה עשה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 1970 עבר למכון ויצמן למדע, שם החל בלימודי התואר השלישי בפיזיקה יישומית בהנחיית פרופ' דוד טרבס. עבודת הדוקטורט שלו, שאושרה בשנת 1975, עסקה בחקר תאורטי של מהודים אופטיים פתוחים וכן דיפרקציה של גלים קוהרנטיים ביישום למערכות לייזר.
ב-1991 מונה לראש המחלקה לאלקטרוניקה פיזיקלית, וכיהן בתפקיד זה עד 1995.
במרוצת השנים שימש הרדי כחוקר אורח בשורה של מוסדות נוספים במוסדות נוספים בארצות הברית ובאירופה, ביניהם: מרכז המחקר של חברת זירוקס בפאלו אלטו, המרכז לטכנולוגיה עתירת ידע בתחום החומרים באוניברסיטת ניו מקסיקו, מעבדות Spectra Diode, בית הספר הפוליטכני הפדרלי של לוזאן (EPFL), מעבדות Uniphase Laser Enterprise בציריך ועוד.
מחקר
מחקרו של הרדי נסוב על מספר תחומים באלקטרואופטיקה ואלקטרוניקה קוונטית: לייזרי הזרקה, אופטיקת סיבים, מוליכי גלים אופטיים, אופטיקה לא ליניארית, אופטיקה משולבת ותקשורת אופטית.
במסגרת עבודתו עסק בין היתר בפיתוח של פורמליזם מודים מצומדים יעיל וחדשני עבור מוליכי גלים (איזוטרופיים או אנאיזוטרופיים) הכוללים או שאינם כוללים סריגי עקיפה. כמו כן, פיתח מודל מתמטי עבור מגברים, המתחשב באפקטים פיזיקליים שונים כגון פיזור ריילי לאחור ופליטה מאולצת מוגברת.
לאורך השנים פרסם כ-200 מאמרים בכתבי עת שפיטים וכן שימש בתפקידי עריכה בשני כתבי עת בתחומי מחקרו. כמו כן לקח חלק בארגון של כנסים וועידות מדעיות, כתב 7 פרקים בספרים ועל שמו רשומים 5 פטנטים.
בלייק פירוני
בלייק פירוני (באנגלית: Blake Pieroni; נולד ב-15 בנובמבר 1995) הוא שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016) ואלוף עולם (בודפשט 2017) במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, אלוף עולם (בריכת 25 מטר) במשחה ל-200 מטר חופשי (האנגג'ואו 2018) ושיאן עולם הנוכחי (2018) במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (בריכת 25 מטר). הוא השחיין הראשון בעולם ששחה 200 יארד חופשי מתחת ל-1:30 דקות.
ביוגרפיה
פירוני נולד בקראון פוינט באינדיאנה וגדל בצ'סטרטון, אינדיאנה. הוא לומד באוניברסיטת אינדיאנה.
2016
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה פירוני במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות. כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.39 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 כסף-1 ארד. מדליות כסף, במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי ביחד עם פול פאוורס, מייקל צ'דוויק וטום שילדס בתוצאה של 1:24.47 דקות, אחרי רוסיה (1:24.32 דקות) ולפני יפן (1:24.51 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ג'ייקוב פבלי, פייס קלארק וזיין גרותה בתוצאה של 6:53.34 דקות, אחרי רוסיה (6:52.10 דקות) ולפני יפן (6:53.54 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה 1:43.14 דקות. מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם מייקל צ'דוויק, טום שילדס ופול פאוורס בתוצאה של 3:07.76 דקות, יחד עם אוסטרליה, אחרי רוסיה (3:05.90 דקות) וצרפת (3:07.35 דקות). כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 46.02 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 46.88 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 46.76 שניות ועלה ראשון לשלב חצי הגמר שבו קבע תוצאה של 46.70 שניות ועלה ראשון לשלב הגמר.
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017, זכה פירוני ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קיילב דרסל, טאונלי האס ונתן אדריאן בתוצאה של 3:10.06 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב כששחה בשלב המוקדמות. מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם טאונלי האס, ג'ק קונגר וזיין גרותה בתוצאה של 7:03.18 דקות, אחרי בריטניה (7:01.70 דקות) ורוסיה (7:02.68 דקות). כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:46.33 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.08 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:46.88 דקות ועלה מהמקום התשיעי.
2018
באליפות המכללות שנערכה במיניאפוליס, מינסוטה ב-21 במרץ 2018 קבע פירוני כשחיין ראשון במסגת משלחה שליחים 4x200 יארד חופשי שיא עולם חדש של 1:29.63 דקות ובכך היה לשחיין הראשון בעולם ששחה משחה זה מתחת ל-1:30 דקות. יומיים לאחר מכן, נשבר שיאו על ידי טאונלי האס (1:29.50 דקות). באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:41.49 דקות, לפני דנס רפשיס מליטא (1:41.78 דקות) ואלכסנדר גרהם מאוסטרליה (1:42.28 דקות), במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם קיילב דרסל, מייקל צ'דוויק וראיין הלד בשיא עולם חדש של 3:03.03 דקות, לפני רוסיה (3:03.11 דקות) וברזיל (3:05.15 דקות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, כששחה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 6:49.84 דקות, כשחיין ראשון הוא שחה תוצאה של 1:41.85 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 46.57 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 46.31 שניות.
סופיה ויטובטובנה
סופיה ויטובטובנה (ברוסית: Софья Витовтовна; 1371 טרקאי, ליטא – 15 ביוני 1453, מוסקבה) כונתה גם סופיה מליטא. הייתה אשתו של וסילי הראשון הנסיך הגדול של מוסקבה ואימו של וסילי השני. הייתה נסיכה גדולה של נסיכות מוסקבה ובהמשך השליטה בפועל של הנסיכות כעוצרת.
קריירה
סופיה נולדה בסביבות 1371 בטרקאי שבליטא. היא הייתה בתם היחידה של ויטאוטאס הגדול הדוכס הגדול של ליטא ואשתו אנה הדוכסית הגדולה של ליטא.
סופיה נישאה לווסילי הראשון ב-21 בינואר 1391. וסילי מת ב-1425, כשיורש העצר היה צעיר בן 10, וסופיה הפכה לשליטה של הנסיכות כעוצרת, תפקיד אותו מילאה במשך כ-8 שנים עד 1434.
סופיה נפטרה במוסקבה ב-27 באוקטובר 1453. היא נקברה בקתדרלה של מנזר העלייה לשמים בקרמלין.
דב רם
דב רם (28 במאי 1935 – 24 בספטמבר 2012) כיהן כראש מספן כוח האדם (רמכ"א) בחיל הים הישראלי עד לשנת 1983, בדרגת תת-אלוף.
דב רם נולד בשם דב-רוברט הוך, אביו נרצח בשואה, אמו אסתר נישאה לשלמה וייזר בשנת 1945 ולהם נולדו שני בנים. דב ואחותו רחל הצליחו לברוח מהונגריה לישראל בשנת 1949. שאר המשפחה ניסתה לחצות את הגבול לאוסטריה, אבל הם נתפסו והושמו בכלא. רק בשנת 1956 הצליחה המשפחה לעלות ארצה ולהתאחד עם הילדים דב ורחל.
רם גדל בקיבוץ גניגר, לאחר שסיים את בית הספר התיכון התגייס לצה"ל בשנת 1952.
שירותו בחיל הים
בשנת 1954 התנדב לשייטת 13, וב-1955 הוסמך כלוחם. נשלח לקורס קצינים בבה"ד 1 ולקורס חובלים. בשנת 1957 הוסמך כקצין ים, ובאותה שנה מונה למפקד פלגה בשייטת 13. המשיך בתפקידי הדרכה ופיקוד בקומנדו הימי עד לשנת 1966. מונה לקמ"ן שייטת 13 ובשנים 1965-1962 שימש כקצין אג"ם של השייטת בדרגת רב-סרן.
מונה לראש ענף מבצעים במטה חיל הים. במהלך תפקידו זה ביצעה שייטת 13, בפיקודו של סא"ל זאב אלמוג, מבצעים רבים מעבר לגבול, חלקם הגדול במהלך מלחמת ההתשה. בין הפעולות הבולטות היו הפשיטות על מוצב החוף עדביה ועל מבצר האי גרין, וטיבוע שתי טרפדות מצריות במפרץ סואץ (מבצע אסקורט) שהיווה תנאי לביצוע פשיטת השריון (מבצע רביב) בחוף המצרי.
רם היה מפקד הקורבטה אח"י נגה (ק-22), ששימשה כאוניית אימונים.
באוגוסט 1971 מונה למפקד בסיס אשדוד וכיהן בתפקיד עד חודש מרץ 1973
מונה לראש מחלקת תוא"ר במפקדת חיל-הים ומאוחר יותר לראש מספן כוח-האדם במפקדת חיל-הים, והועלה לדרגת תא"ל, תפקיד בו היה עד אוגוסט 1983 מועד בו פרש לגמלאות.
משפחתו
אביו של דב רם נספה בשואה, אמו נפטרה בשנת 1986 ואחותו נפטרה בשנת 2000. שני אחים נוספים שלו הם גיורא רם וטיבור רם.
דב רם נפטר ב-24 בספטמבר 2012. השאיר אחריו אישה ושישה ילדים.
חנוך שינמן
חנוך שֶיְנמן (נולד ב-1966) הוא פרופסור למשפט ופילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. קודם לכן היה פרופסור זוטר לפילוסופיה באוניברסיטת רייס שביוסטון, ארצות הברית.
ביוגרפיה
בשנים 1984–1987 שירת בצה"ל ככתב בשבועון "במחנה". בשנת 1992 קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. התמחה אצל עו"ד אסנת מנדל במחלקת בג"ץ של משרד המשפטים, ואצל שופט בית המשפט העליון, תאודור אור. בשנת 1993 הוסמך כעורך דין.
בשנת 1996 קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת אוקספורד, על עבודה שכותרתה "Hart's Postscript to The Concept of Law", בהנחיית פרופ' יוסף רז. בשנת 1997 קיבל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת ייל. בשנת 2006 קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה מאוניברסיטת פרינסטון, על עבודה שכותרתה "Putting Justice in its Place: Three Essays on Law and Justice", בהנחיית פרופ' ג'ון קופר. בשנת 2007 קיבל תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת ייל, על עבודה שכותרתה "Promises, Agreements, and Practices: Essays in Social Philosophy", בהנחיית פרופ' אנתוני קרונמן.
מאוגוסט 2004 עד יוני 2012 היה פרופסור זוטר לפילוסופיה באוניברסיטת רייס שביוסטון, ארצות הברית.
באוקטובר 2012 מונה לפרופסור למשפט ופילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן. מחקריו עוסקים בפילוסופיה משפטית ובפילוסופיה חברתית. תחומי התמחותו כוללים גם דיני חוזים, דיני נזיקין, משפט פלילי והיסטוריה של אתיקה נורמטיבית.
ערך את הספר "Promises and Agreements - Philosophical Essays", שיצא לאור בשנת 2011 בהוצאת Oxford University Press.
קישורים חיצוניים
מהרצאותיו:
מנחם תלמי
מנחם תַּלְמִי (19 בספטמבר 1926 – 28 במרץ 2018) היה סופר עברי, עיתונאי ועורך ישראלי.
ביוגרפיה
מנחם תלמי נולד לאפרים תלמי ולטובה בת מנחם לנצנר, בשנת 1926 ברמת גן, יישוב חקלאי קטן באותם ימים. אביו אפרים תלמִי, עיתונאי ב"דבר", היה גם הוא סופר לנוער. לימים האב ובנו שיתפו פעולה, ערכו והוציאו לאור יחדיו לקסיקונים ומדריכים שונים. הוא למד בבית החינוך לילדי עובדים, ואחר כך יצא לבית הספר החקלאי בבן שמן.
בן 18 התגייס לפלמ"ח, והצטרף להכשרה מגויסת שישבה בקיבוץ מזרע. בתקופת המאבק נגד הבריטים השתתף בכמה פעולות מחתרת של ארגון "ההגנה". משפרצה מלחמת העצמאות הצטרף לחטיבת גבעתי, ובמסגרתה לחם בקרבות על הדרך לירושלים ובשער הגיא.
לאחר תום המלחמה פנה לעיתונאות, ועשה את ראשית צעדיו ככתב שטח (נהגו לכנותו "כתב משוטט") של השבועונים "במחנה" ו"דבר השבוע".
בשנת 1958 הצטרף לעיתון "מעריב", והיה שנים רבות חבר המערכת של היומון. הוא פרסם ב"מעריב" מאות כתבות, ברוח של כתיבה בלטריסטית ייחודית. הוא כתב על נושאים שונים, ובהם מסעדות, בתי אוכל ויין, צה"ל וגיבוריו, לוחמי הבריגדה, היישוב העברי בימי המלחמות ועוד. על כתיבתו העיתונאית זכה בפרס שווימר לעיתונאות. על רשימות ביקורת המסעדות שכתב, חתם בשם העט "מאו"ל", ראשי התיבות "מנחם אוהב לאכול". שמות עט נוספים בהם השתמש היו "מ. סייר", ו"מ. אחי-דורון".
את דרכו הספרותית החל כאחד מהסופרים הצעירים והמבטיחים של דור הפלמ"ח. ספר סיפוריו הראשון, "לחיות לחיות", שיצא לאור בשנת 1949, נחשב להבטחה ספרותית רצינית. בהמשך דרכו בחר שלא לכתוב עוד סיפורת רצינית, והלך אל הכתיבה הקלה, הז'אנריסטית והמנייריסטית.
תלמי הרבה לכתוב לנוער על נושאי מלחמת העצמאות והמלחמות שבאו לאחריה. כתיבתו הייתה פשוטה, צבעונית, נשענת על הדיבור היומיומי, ומושכת את הלב. אחדים מספריו, כמו "יחי האומץ", זכו להצלחה רבה בשעתם ולתפוצה מאוד נרחבת בקהל הקוראים הצעירים.
תלמי היה סופר פורה ועיתונאי שהרבה לכתוב. הוא כינס את פרסומיו בכרכים רבים של סיפורת למבוגרים ולילדים, ובקבצים של כתבותיו הייחודיות מהעיתון "מעריב", שהוציאו לו בשעתו שם מצוין. יחד עם אביו, אפרים תלמי, כתב וערך קבצים, לקסיקונים ואנתולוגיות בנושאי ידיעת הארץ, הציונות ומלחמות ישראל.
ב-28 במרץ 2018 נפטר בגיל 91. הותיר אחריו את רעייתו, דליה, שלושה ילדים ושתי נכדות. נטמן בבית העלמין נחלת יצחק.
WorldCat
הקטלוג הבין-לאומי המאוחד מתוחזק ומתעדכן במשותף על ידי הספריות השותפות בפרויקט.
מלבד הכותרים הישירים עצמם, ניתן לחפש בו זהויות, בדרך כלל שמות של מחברים ואישים, וכך לקבל את רשימת כל הפריטים הספרייתיים המקוטלגים תחת שמותיהם בספריות בעולם.
ג'ייד
בהיסטוריה של ההצפנה, ג'ייד (JADE) הייתה שם קוד שניתן על ידי מפענחי צופן אמריקאים למכונת הצפנה יפנית. הצי היפני השתמש במכונה לתקשורת בין השנים 1942 ל־1944. ג'ייד הייתה דומה למכונת הצפנה אחרת בשם CORAL, אולם ג'ייד קידדה הודעות במערכת הברות הקרויה קאטאקאנה ועשתה שימוש באלפבית של 50 סמלים.
גליה רוזנפלד
גליה רוזנפלד (נולדה ב-1977) היא מעצבת ישראלית ילידת ארצות הברית.
יצירותיה של גליה רוזנפלד נמצאות על התפר שבין שימושיות לאמנות. רבים מעיצוביה עושים שימוש ביחידות מודולריות מבד השלובות זו בזו ללא תפירה ומשמשות כחומר גלם לעיצוב פריטים שונים. בשנת 2011 הוזמנה ליצור עבודה עבור חלקו האחורי של בניין מוזיאון תל אביב לאמנות. בשנת 2013 השתתפה בתערוכה "הידור נשים: תשמישי קדושה מאת מעצבות עכשוויות" במוזיאון ישראל, ירושלים (לצד איריס טוטנאור ושרי סרולוביץ').
היינריך וילהלם אולברס
היינריך וילהלם מתאוס אולברס (בגרמנית: Heinrich Wilhelm Matthias Olbers; 11 באוקטובר 1758 - 2 במרץ 1840) היה אסטרונום, פיזיקאי ורופא גרמני.
חייו
נולד בארברגן, גרמניה, ולמד רפואה בגטינגן. בסיום לימודיו ב-1780, החל לעסוק ברפואה בברמן, ואת לילותיו הקדיש לתצפיות אסטרונומיות. ב-1802 גילה אולברס את האסטרואיד פאלאס (ונתן לו את שמו), וב-1807 גילה את האסטרואיד וסטה, שאת הזכות לתת לו שם העניק לקרל פרידריך גאוס. ב-6 במרץ 1815 גילה אולברס שביט מחזורי, אשר נקרא על שמו (רשמית נקרא 13P/Olbers).
תרומתו הנודעת ביותר למדע היא הפרדוקס אשר קרוי על שמו (הפרדוקס של אולברס), אשר בו תהה מדוע שמי הלילה שחורים, בהנחה שמספר הכוכבים הוא אינסופי, כמו גם גילו של היקום.
זוכה פרס לאלנד בשנת 1803 ו-1807.
אולברס מת בברמן, גרמניה, בגיל 81.
על שם אולברס נקראו, מלבד השביט שאותו גילה, גם אסטרואיד אולברסיה וכן מכתש אולברס על הירח.
PURPLE
PURPLE היה שם קוד שניתן על ידי ארצות הברית למכונת הצפנה שהייתה בשימוש משרד החוץ היפני ממש לפני שהחלה מלחמת העולם השנייה ובמהלכה. המכונה הייתה התקן מתג פסיעה אלקטרומכני. שמות המכונה הנוספים היו אנגוקי בי גאטא (暗号機B型) וכן 97-שיקי אובון אינג'י-קי (九七式欧文印字機).
המידע שהושג מפענוחי הודעות שהוצפנו באמצעות המכונה כונה "MAGIC". שם הקוד "PURPLE" התייחס לאוגדנים שהיו בשימוש מפענחי הצופן האמריקאים למטרת אגירת החומר שהופק. מאחר שליפנים הייתה מכונת הצפנה, בשימוש משרד החוץ היפני, שנקראה "RED" (אדום בתרגום מאנגלית) סגול היה הצבע הפנוי הבא. היפנים עשו שימוש גם בשתי מערכות מתג פסיעה בשם CORAL וג'ייד. מכונת ה-PURPLE הייתה שיפור הן של מכונת ה-RED והן של מכונה בשם "M machine" (שהייתה בשימוש בחלק מהשגרירויות והקונסוליות). המכונות PURPLE ו-RED תוכננו על ידי מפקד בצי היפני בשם ריסאבור איטו . המתכנן הראשי של ה PURPLE היה קאזו טאנאבה.
חולשות
בעת פעולתה, קיבלה מכונת הקידוד קלט (אותיות לטיניות) ויצרה טקסט מוצפן כפלט. המכונה פעלה בצורה הפוכה כאשר התעורר הצורך לפענח הודעות. התוצאה הייתה מערכת הצפנה בעלת פוטנציאל רב. למעשה, טעויות בתפעול, לרוב בבחירת המפתח, הפכו את המערכת לפחות בטוחה משהייתה יכולה להיות. הצפנת המערכת נפרצה על ידי צוות מיחידת מודיעין האותות של צבא ארצות הברית. הצוות הובל על ידי פרנק רוולט.
היבטים נוספים
במהלך מלחמת העולם השנייה, השגריר היפני בברלין, שהיה גם איש צבא, עקב בעיון אחר ההתפתחויות הצבאיות והפרישה של הצבא הנאצי והעביר בנושא דיווחים מקיפים לטוקיו באמצעות הודעות מקודדות PURPLE. הדיווחים נשלחו באמצעות רדיו. דוגמה מעניינת לכך הייתה דיווחיו אודות ביצורי החומה האטלנטית שהגרמנים בנו לאורך חופי צרפת ובלגיה. כך, מבלי שידע, העביר השגריר לבעלות הברית חומר יקר מפז אודות הכנות גרמניות לקראת הפלישה לנורמנדי. לאורך כל התקופה הזו, האמריקאים והבריטים קראו כל דיווח שהשגריר שלח ב PURPLE לטוקיו.
התעבורה המפוענחת של PURPLE, והודעות יפניות אחרות, היו נושא לשימועים בקונגרס לאחר מלחמת העולם השנייה, במסגרת ניסיון למצוא אשמים במחדל ההתקפה על פרל הארבור. במהלך השימועים נודע ליפנים לראשונה כי מכונת ה PURPLE נפרצה.
ג'ון מלורי אשר
ג'ון מלורי אשר (באנגלית: John Mallory Asher; נולד ב-13 בינואר 1971) הוא שחקן ובמאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
אשר נולד בשם ג'ון מלורי בלוס אנג'לס, קליפורניה, לשחקן אדוארד מלורי ולשחקנית ג'ויס בוליפנט. אמו לאחר מכן נישאה למפיק והבמאי ויליאם אשר וזה אימץ את בנה.
ב-11 בספטמבר 1999 נישא אשר לשחקנית ג'ני מקארתי. ב-18 במאי 2002 נולד בנם שאובחן כלוקה באוטיזם. הם התגרשו בספטמבר 2005.
ברונו פרננדש
ברונו מיגל בורז'ש פרננדש (בפורטוגזית: Bruno Miguel Borges Fernandes; נולד ב-8 בספטמבר 1994) הוא כדורגלן פורטוגזי, המשחק כקשר במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת פורטוגל בכדורגל.
מועדונים
פרננדש הצטרף לקבוצת הנוער של נובארה ב-27 באוגוסט 2012. אחרי שבועות ספורים הוא עלה לקבוצה הבוגרת ששיחקה בסרייה ב'. פרננדש שיחק ביותר מחצי ממשחקי הליגה ועזר לקבוצה לסיים במקום החמישי שמוביל לפלייאוף עלייה לסרייה א'.
בקיץ 2013 הצטרף לאודינזה מהסרייה א' בהסכם שבו החוזה של פרננדש שייך גם לנובארה וגם לאודינזה, אבל פרננדש רשאי לשחק רק באודינזה. פרננדש ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-3 בנובמבר בהפסד בית 3–0 לאינטר מילאנו. פרננדש הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה ב-7 בדצמבר 2013 בתיקו 3–3 נגד נאפולי. פרננדש כבש גם במשחק השני ביניהן בתיקו 1–1.
ב-16 באוגוסט 2016 עבר פרננדש בהשאלה לסמפדוריה, עם סעיף לרכישתו בתום העונה. את הופעת הבכורה ערך 12 ימים לאחר המעבר, כאשר שיחק שש דקות בניצחון בית 2–1 על אטאלנטה. פרננדש כבש את שער הבכורה בסמפדוריה ב-26 בספטמבר, בהפסד 2–1 לקליארי.
לאחר ארבע שנים בסרייה א' בהן כבש 15 שערים ב-119 הופעות פרננדש עזב את איטליה. פרננדש חתם בספורטינג ליסבון תמורת שמונה וחצי מיליון אירו לחמש שנים, כשסעיף השחרור שלו עומד על 100 מיליון אירו. פרננדש ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור הראשון של הליגה הפורטוגלית בניצחון 2–0 נגד דפורטיבו אבס כאשר שיחק 61 דקות. בהופעתו השלישית במועדון כבש צמד נגד ויטוריה דה גימארייש. בליגה האירופית פרננדש הגיע עם ספורטינג עד רבע הגמר שם הפסידו לזוכה אתלטיקו מדריד. את עונת 2017/2018 סיים פרננדש עם 16 שערים ו-20 בישולים בכל המסגרות. את עונת 2018/2019 סיים פרננדש עם 32 שערים ו-18 בישולים בכל המסגרות.
ב-29 בינואר 2020 חתם פרננדש במנצ'סטר יונייטד עבור 55 מיליון יורו.
פרננדש השתלב בקבוצה במהירות ומיד הפך לשחקן בולט וחשוב בה, הוא כבש שמונה שערים ב-14 הופעות בחצי העונה הראשונה בקבוצה, וסייע לה לסיים במקום השלישי ולהבטיח את השתתפותה בליגת האלופות. הוא הספיק לזכות בחצי העונה הזו פעמיים בפרס שחקן החודש בפרמייר ליג ובשער החודש בפרמייר ליג, ובעונה הבאה הוא זכה בפרס עוד פעמיים, בכך הפך לשחקן הראשון שזוכה בשחקן החודש באנגליה ארבע פעמים שונים בשנה קלנדרית אחת, בשנה הראשונה שלו בקבוצה אנגלית כלשהי; וזאת על אף שהליגה הושבתה למשך זמן רב באותה שנה עקב מגפת הקורונה. בעונה השנייה שלו במועדון, פרננדש המשיך להיות שחקן חשוב בקבוצה בליגה האנגלית, והשחקן עם מספר השערים והבישולים הגבוה ביותר בקבוצתו; ובנוסף עזר לה להגיע עד לשלב גמר הליגה האירופית, שם הפסידה הקבוצה לויאריאל לאחר דו-קרב פנדלים. את העונה סיים עם 28 שערים ב-58 הופעות בכל המסגרות.
במחזור הפתיחה של עונת 2021/2022 כבש שלושער ראשון במועדון בניצחון 1–5 על לידס יונייטד. הוא סיים את העונה עם 10 שערי ליגה סך הכל.
נבחרת
פרננדש שיחק ברוב הנבחרות הצעירות של פורטוגל. את שער הבכורה שלו בנבחרת הבקיע במשחק האימון האחרון לפני מונדיאל 2018 בניצחון 3–0 על אלג’יריה.
הוא נבחר לסגל מונדיאל 2018 של פורטוגל. הוא פתח במשחק הפתיחה של הנבחרת בטורניר כאשר שיחק 66 דקות בתיקו 3–3 בין פורטוגל לספרד. בליגת האומות 2018/2019 שיחק שלושה משחקים. פורטוגל זכתה בליגת האומות ופרננדש השיג את התואר הקבוצתי הראשון שלו.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022.
סנט הלנה
האי שימש כנקודת מעגן אסטרטגית עבור אוניות מאירופה בדרכן לאוקיינוס ההודי לפני שנחפרה תעלת סואץ.
בסנט הלנה אוכלוסייה קטנה ונאמנה לממלכה המאוחדת. אולם ממדיו הקטנים של האי ונדחותו הביאו לכך שרבים מתושבי האי מאשימים את ממשלת בריטניה בהתעלמות. הכלכלה של האי חלשה למדי, והוא תלוי כמעט לחלוטין בסיוע מהממשל הבריטי.
עיקר פרסומו של האי בא מגלותו במקום של נפוליאון בונפרטה, אשר סיים בו את חייו, ותעשיית התיירות באי מבוססת בעיקר על הצגת פן זה של ההיסטוריה של האי. דמויות מוכרות ממלחמת הבורים, כולל גנרל פיט קרוניה (Piet Cronje) הושמו גם הן במעצר באי.
היסטוריה
האי התגלה ב-21 במאי 1502 על ידי הנווט הפורטוגזי ז'ואו דה נובה במהלך מסעו חזרה הביתה מהודו. הוא כינה אותו "סנטה הלנה". הפורטוגזים לא הקימו בו התיישבות קבע מלבד בודדים שגרו על האי תקופות מסוימות. מכיוון שהוא היה שולי לפורטוגזים עבר האי לידי ההולנדים לתקופה קצרה ולבסוף נתפס על ידי הבריטים בשנת 1661.
בשנות השלטון הבריטי נשלט האי על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. הם בנו את העיר היחידה שבו, ג'יימסטאון, את המבצר שמגן עליה, והציבו חיל משמר באי. תחת שליטתם שגשג האי. ספינות בריטיות רבות עגנו בו בדרכן חזרה מהודו והשאירו בו חלק מעושרן. בנוסף הוקמו בו מטעים שעובדו על ידי עבדים שחורים וסינים שנקנו מספינות העבדים שעגנו באי.
בשנת 1815 הובא לאי על ידי השלטונות הבריטיים נפוליאון בונפרטה כאסיר. היה זה לאחר שהצליח לחמוק מכלאו הקודם באי אלבה, ולשלוט בצרפת בתקופת מאה הימים. הוא נכלא לאחר תבוסתו בקרב ווטרלו. נפוליאון חי באי שש שנים, עד מותו.
משנת 1834 החל הכתר הבריטי לשלוט ישירות באי שלא באמצעות חברת הודו המזרחית הבריטית. אולם בשנות ה-70 של המאה ה-19 החל האי לדעוך בעקבות התפתחות ספינות שלא היו זקוקות לתחנת עצירה, ופתיחת תעלת סואץ. מאז היה האי התיישבות חסרת חשיבות מיוחדת של בריטניה. למרות זאת הוא עלה לכותרות פעם נוספת בשנת 1982 כאשר שימש בסיס יציאה בריטי במלחמת פוקלנד.
בשנת 1858 הכריזה ממשלת בריטניה על כך שהיא מעניקה שני אזורים באי לצרפת: את שטחו של הבית שבו גר נפוליאון בעת גלותו, וכן את העמק שבו נקבר.
בין הדמויות המפורסמות מהאי כיום, הוא הצב ג'ונתן שידוע בשל אריכות ימיו כשהוא עוד נחשב בריא כשהוא בן 190 לפחות ב-2023.
כלכלה
כלכלת האי נשענת בעיקר על הסיוע מבריטניה.
התושבים מתפרנסים ברובם מדייג, גידול בקר, תיירות ותעשייה אתנית של מוצרי מלאכת יד. בנוסף, מתקיים גידול חקלאי מצומצם של ירקות שונים. במחצית הראשונה של המאה ה-20 התבססה הכלכלה, במידה רבה, על גידול ועיבוד פשתה ניו זיילנדית (phormium tenax), צמח ששימש לייצור חבלים. פיתוחם של חבלים סינתטיים הפך את הענף לבלתי-כלכלי, ובית המלאכה האחרון לפשתה זו באי נסגר ב-1966.
קשיי פרנסה מאלצים רבים להגר מהאי. ממשלת בריטניה מנסה לעודד פיתוח כלכלי, ולשם כך בנתה שם בין השאר גם שדה תעופה.
גאוגרפיה
שטחו הכולל של האי כ-122 קמ"ר והוא מכוסה ברובו בסלעים ואפר געשי.
מרכזו של האי מכוסה ביער אשר חלקו טבעי וחלקו נטוע. האזור ההררי במרכז נהנה מכמויות משקעים גבוהות יותר מאשר באזורי החוף וגם הטמפרטורה בו נמוכה יותר.
עולם החי והצמחייה במרכז האי מקומיים ואופייניים לו. לעומת זאת אזורי החוף צחיחים ואינם מקיימים עולם חי וצומח משלהם. חלק גדול מההיעלמות של הצומח המקומי האופייני ניתן לזקוף לחובת ההתיישבות של בני אדם במקום ובעיקר לבעלי החיים שהגיעו איתם כגון עיזים, וכן לצמחים פולשים אשר הביאו את המינים המקומיים לסף הכחדה.
תחבורה ותקשורת
באי שדה תעופה, שהקמתו עלתה על 400 מיליון דולר, והיה אמור להיפתח בפברואר 2016 ולשרת טיסות מדרום אפריקה ומהאי אסנשן. הוא נפתח רק באוקטובר 2017, ואולם רוחות עזות השוררות באי מונעות נחיתות והמראות של מטוסים גדולים. הדבר הביא לפתיחתה של וועדת חקירה פרלמנטרית, שקבעה שיש לכנות את המיזם כ"שדה התעופה המיותר ביותר בעולם".
כיום חברת airlink מתפעלת קו שבועי בין סנט הלנה לוינדהוק שבנמיביה כל שבת.
בסנט הלנה תחנת רדיו אחת, וכן קישור לרשת האינטרנט. שני עיתונים מקומיים יוצאים לאור ולהם גם מהדורת אינטרנט.
דמוגרפיה
תושבי האי הם אזרחים של "הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים", בעלי אזרחות בריטית מלאה.
פנינסולרים
באמריקה הספרדית הקולוניאלית היוו הפנינסולרים (בספרדית: Peninsulares) את הקטגוריה הגזעית-חברתית-תרבותית העליונה ביותר. אלו היו ספרדים ילידי המטרופולין האימפריאלי, קרי ילידי ספרד עצמה. לקבוצה זו השתייכו לעיתים גם אירופאים אחרים שהיגרו לאמריקות.
שמה של הקבוצה מעיד על מוצאה (פנינסולה הוא חצי אי, קרי חצי האי האיברי). בתקופות מסוימות, כגון בראשית המאה ה-16 עם כיבושן של האמריקות ובראשית המאה ה-19, עת התחוללו מלחמות העצמאות ברחבי היבשת, כונתה קבוצה זו בשמות הגנאי "גותים" (godos) ו-"גצ'ופינס" (gachupines) (שיבוש של שפת הנאוואטל ל"זה המשפשף בנעליו").
טובאס
טוּבַּאס (בערבית: طوباس) היא עיר פלסטינית במזרח השומרון, כ־21 ק"מ צפונית־מזרחית לשכם. העיר משמשת כמרכז מינהלי של נפת טובאס. אוכלוסיית העיר מונה 16,100 תושבים.
פנינסולרים
קטגוריות אחרות בחברה הקולוניאלית היו הקריאולים (Criollos), ספרדים ילידי אמריקה, האינדיאנים (Indios) והשחורים (Negros). בנוסף, התקיימו קבוצות שונות של בני תערובת: מסטיסוס (Mestizos) נחשבו כבני תערובת ממוצא אינדיאני ואירופי; מולטים (Mulatos) נחשבו כבני תערובת ממוצא אפריקאי ואירופאי; וסמבוס (Zambos) נחשבו כבני תערובת ממוצא אינדיאני ואפריקאי.
טובאס
היסטוריה
יש המזהים את טובאס עם תבץ המקראית, העיר בה מצא את מותו אבימלך בן גדעון מידי אישה שזרקה עליו פלח-רכב. פרופ' אברהם מלמט זיהה בו את טַבָּֽת, שמוזכר ב. ביישוב נמצאים שרידים ארכאולוגים מן התקופה הישראלית ואילך.
פנינסולרים
הפנינסולרים החזיקו ברוב המשרות החשובות במנהל האימפריאלי, בצבא ובכנסייה. המתיחות בין הפנינסולרים לקריאולים תרמה לעוינות כלפי האימפריה הספרדית ערב מלחמות העצמאות, ולנכונותה של האליטה הקריאולית להתנתק מהכתר הספרדי ולדרוש ממשל עצמי.
טובאס
היסטוריה
חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בטובאס בשנת 1870, וכתב שיושבים בה כ-2,500 איש. בזמנו, העיירה התחלקה לשלושה רבעים, שבראש כל אחד מהם עמד שייח'. בתים רבים חרבו ברעידת האדמה של שנת 1837, שהרגה רבים מתושבי העיירה, ולא נבנו מחדש. הוא ציין כי כמה מאות גרים במערות שנכרו בסלע מתחת לאדמה, וכי סקר מחוץ לעיירה מספר קברים עתיקים חצובים בצלע – "אך כולם שדודים, אחדים חסומים, ואחרים הכניסה לתוכם הוגדלה מאוד כדי שיוכלו לשמש כמחסה לעיזים, לכבשים ואף לשוורים".