cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קון-טיקי (סרט)
צילום
שלב הצילומים העיקרי של קון-טיקי התקיים בנורווגיה, מלטה, בולגריה, תאילנד, שוודיה והאיים המלדיביים במשך שלושה חודשים וחצי. למרות עצתם של רבים, החליטו יוצרי הסרט לצלם את סצנות האוקיינוס באוקיינוס הפתוח ולא בתוך תפאורה, והתעקשו כי "האתגרים הייחודיים" שעמדו בפניהם מצילומים על האוקיינוס מחזקים את הסרט בפועל.
שפה
בטכניקה יוצאת דופן, הסרט צולם בו זמנית בנורווגית ובאנגלית, כאשר כל סצנה צולמה פעמיים, תחילה בנורווגית ואז באנגלית. כתוצאה מכך הגיעו שתי גרסאות של הסרט לאקרנים, האחת בעיקר עבור השוק המקומי בנורווגיה, והשנייה עבור הקהל הבינלאומי. במקרים ספורים, כמו סצנות פעולה ורצפים שנוצרו על ידי מחשב, הם השתמשו באותו הצילום, ובהמשך הוסיפו אנגלית בדיבוב.
דיוק היסטורי
בעוד שרוב הסיפור מדויק מבחינה היסטורית, חשו התסריטאי פטר סקוולן (Petter Skavlan) והבמאי יואקים רונינג שיש להפוך את הסיפור למרגש יותר עבור סרטם העלילתי בן השעתיים. היסודות הבדיוניים זכו לביקורת. מבקר הקולנוע אנדרו בארקר (Andrew Barker) ציין: "זה אירוני באופן מתסכל שהרצפים הפנטסטיים ביותר של קון-טיקי ניתנים לחלוטין לאימות, בעוד שהסכסוכים הצפויים ביותר מומצאים לגמרי."
חוסר דיוק אחד משמעותי הוא היעדרם של ילידים פולינזיים מצוות השחקנים. הסצנות המתארות את חוויותיו של היירדאל בפאטו היווא צולמו בתאילנד עם ניצבים תאילנדים שאינם דומים לילידים פולינזיים, ואשר מוצגים אוחזים בחניתות מורכבות שאינן אופייניות לאיי מרקיז, ושוזרים סלי ראטאן, שלא הטכניקה ולא החומר הצמחי היו קיימים בפולינזיה הצרפתית.
הסרט מתמקד בתאוריה של היירדאל לפיה פולינזיה אוכלסה לראשונה בבני אדם מפרו, אך הוא מתעלם מהספקולציות היותר אתנוצנטריות של הנורווגים לפיהן ההפלגה המקורית של קון-טיקי נערכה על ידי גזע של אנשים לבנים גבוהים מזוקנים בעלי שיער אדום. היירדאל שיער כי תרבויות אמריקניות כמו האצטקים והאינקה קמו רק בעזרת ידע טכני מתקדם שהביאו אירופאים ממסעות מוקדמים לאמריקה (לפני קולומבוס), וכי לבנים אלה גורשו בסופו של דבר מפרו ונמלטו מערבה על רפסודות.
בסרט הצוות מודאג שמא יישאב ל"מערבולת גלאפגוס", בשל ספר המציג כביכול את המערבולת. האיור הוא למעשה האיור של האמן הארי קלארק (Harry Clarke) משנת 1919 לסיפורו הקצר של אדגר אלן פו, "A Descent Into the Maelström", תיאור בדיוני של מערבולת במים נורווגיים. התיאור של שאגת המערבולת, שאפשר לשמוע ממרחק של 9 קילומטרים, נלקח ישירות מסיפורו של פו. אף על פי שהיירדאל התייחס ל"זרמים בוגדניים" ליד הגלאפגוס, החשש העיקרי שלו שם היה ש"זרמי אוקיינוס חזקים" עלולים לסחוף את הרפסודה לעבר אמריקה המרכזית.
הצגתו של סגן המפקד של הרפסודה, הרמן ואצינגר, שנויה במחלוקת בנורווגיה. עמיתים וקרובים אומרים שוואצינגר בסרט אינו דומה לוואצינגר האמיתי, מבחינה פיזית או במעשיו. השחקן באסמו כריסטיאנסן הודה בחיוך בהבדלים הפיזיים. "ואצינגר היה גבוה, כהה ואלוף נורווגיה לנוער ב-100 מטר. הוא היה כל מה שאני לא." בסרט ואצינגר אינו מציית לפקודה הישירה של היירדאהל וזורק צלצל לעבר כריש הלוויתן מתחת לרפסודה, אך למעשה היה זה אריק הסלברג שהטיל את הצלצל אל כריש הלוויתן, כשהצוות מעודד אותו. ואצינגר בסרט מודאג מיכולתם של חבלי הקנבוס להחזיק את בולי הבלזה לאורך כל ההפלגה, ומבקש בדמעות מהיירדאל בים להוסיף כבלי פלדה שוואצינגר הבריח לרפסודה, אך ספרו של היירדאל אינו מכיל סצנה כזו ובתו של ואצינגר הצהירה כי מעולם לא קרה: "אבי היה אדם חסון ובטוח, והוא מעולם לא חשב ככה על בולי הבלזה ועל החבלים." תור היירדאהל הבן, שעבד עם ואצינגר, הצטרף לביקורת על הצורה בה הסרט מציג את ואצינגר.
שינויים קלים אחרים מספרו של היירדאל כוללים את תוכי הספינה שנאכל על ידי כריש בסרט (מקבילו האמיתי פשוט נשטף על ידי גל גדול). הסרט גם מראה כי הצוות מקבל גישה לציוד צבאי יקר של ארצות הברית רק לאחר שהגיעו לפרו ובנו את הרפסודה, בעוד שהיירדאל למעשה דאג לציוד בביקור בפנטגון לפני שנסע לפרו.
יציאה לאקרנים
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-18 באוגוסט 2012 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי הנורווגי (Den norske filmfestivalen) ה-40 ב. ההקרנה באמריקה הצפונית התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
רכשה את זכויות ההפצה עבור אמריקה הצפונית ואיטליה בנובמבר 2012.
הצלחה קופתית
קון-טיקי יצא לאקרנים בנורווגיה ב-24 באוגוסט 2012, וקבע שיא קופות בסוף השבוע. הסרט הפך לסרט הרווחי ביותר ב-2012 בנורווגיה, והרוויח 14,111,514 דולר, ועקף את הסרט מקס מאנוס, שגם הוא בוים על ידי הבמאים רונינג וסנדברג.
תגובות מבקרי הקולנוע
שרי לינדן (Sheri Linden) כתבת העיתון הוליווד ריפורטר מספרת על קון-טיקי: "סיפור מחודש זה על שישה גברים במיזם שכולל רק את הדברים הנחוצים והבסיסיים דרש צוות של מאות, והתוצאות הן דבר מלוטש, עם פרטים תקופתיים נאים ואפקטים חזותיים משכנעים, אם לפעמים ראוותניים. השימוש בעדשות של מסך רחב (הסרט צולם בעיקר במלטה ובסביבתה) לא גורם להגזמה בתחושת הפליאה ובסיוע חסון של עיצוב הצלילים מעביר את הפגיעוּת של הגברים לאיתני הטבע."
אנדרו בארקר (Andrew Barker) מוראייטי מציין כי יש כאלו העשויים לחלוק על החירות הדרמטית שנהנו ממנה יוצרי הסרט בהמחזה של כמה מהדמויות ואירועי ההפלגה, אך מתאר את הסרט בסך הכול כ"כלי מודרני המתוכנן במקצועיות, וחזותית ללא דופי, החסר משהו מהנשמה המטולאת של נושאו".
בעוד שמייקל נורדין (Michael Nordine) מ-LA Weekly מקונן על כך שקון-טיקי "יכול היה להשתמש בדם קצת יותר [מושך כרישים] במים", הוא מודה ש"שבכל אופן הגלים הצלולים כבדולח הם מראה שווה".
לסרט יש דירוג של 81% באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 80 ביקורות, ודירוג ממוצע של 7.00 מתוך 10. הקונצנזוס של האתר היא: "סיפור מחודש היטב של סיפור אפוס אמיתי, קון-טיקי הוא חזרה לאסכולה הישנה של קולנוע ההרפתקאות, שמרגש ומשעשע למרות עלילתו השבלונית." באתר Metacritic, זכה הסרט לציון 62/100 על סמך 23 מבקרים, מה שמעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
אטילה גרה
אטילה גרה (במקור עד 1897 ארמין גוטמן, בהונגרית: Gerő Attila; אוראדיה, 3 ביוני 1870 – בודפשט, 8 באוקטובר 1916) היה סופר, משורר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
ארמין גוטמן נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר וילמוש גוטמן ושל ינקה פישמן. הוא למד בעיר הולדתו ובווינה והחל את הקריירה שלו כעיתונאי בעיתון "נאג'ווארד" ואחר כך המשיך ביומונים של בודפשט, עיר הבירה של הונגריה, ובעיתון "שוויון". הוא תרגם את הרומנים של אמיל זולה "הדוקטור פסקל" (Le Docteur Pascal, 1893) ו"שלוש הערים" (Les Trois Villes), וכן מספר רומנים מאת אלפונס דודה וריצ'רד ווס, חלקית עם אשתו, הסופרת אירן צ'רהלמי (הכט). הוא ערך את כתבי העת הספרותיים: "חוץ לארץ", "יועץ מועיל" ו"משפחה".
אטילה גרה הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
ספריו בהוצאה עצמית
בת זוגו השנייה (לאחר מות אשתו הראשונה בשנת 1908) הייתה ליאופולדינה בק (1870-1936), איתה התחתן ב־31 ביולי 1912 בבודפשט.
ח'אן שייח'ון
ח'אן שייח'ון (בערבית: خان شيخون) היא עיר בסוריה, בנפת מערת א-נועמאן שבדרום מחוז אידליב. העיר שוכנת על הכביש הראשי המקשר בין חלב לחמה, חומס ודמשק. בשנת 2011 התגוררו בעיר כ-53,000 תושבים. כלכלת העיר מבוססת על חקלאות, בעיקר גידול כותנה ודגנים.
היסטוריה
ראשיתה של העיר בחאן שהקים האמיר הממלוכי סייף א-דין שייח'ו אל-עומרי. העיר התפתחה סביב החאן. סמוך לעיר נמצא תל בולט, שהיישוב שבו ננטש בערך בשנת 300 לפנה"ס, ובחפירה ארכאולוגית שנערכה בשנת 1930 נתגלו בו שרידים המגיעים עד המאה ה-20 לפני הספירה.
בשנת 1902 תיאר הנוסע הנרי ג'יימס רוס את היישוב כ"אומלל למראה". בשנת 1966 התגוררו ביישוב כ-3,000 תושבים, ובשנים שלאחר מכן צמחה האוכלוסייה, עד ל-53,000 תושבים בשנת 2011.
במלחמת האזרחים בסוריה, במהלך 2014, נכבשה העיר על ידי כוחות המורדים. מאז כיבושה נשלטה העיר על ידי ג'בהת פתח א-שאם – אחד הארגונים החזקים בסוריה וסניף אל-קאעידה בסוריה לשעבר, אשר בתחילת 2017 התמזג לארגון תחריר א-שאם לצד ארגונים ג'יהאדיסטיים נוספים. העיר סמוכה לזירת הלחימה בין המורדים למשטר בצפון מחוז חמה.
מדגר אוורס
מדגר ויילי אוורס (באנגלית: Medgar Wiley Evers; 2 ביולי 1925 - 12 ביוני 1963) היה פעיל אפרו-אמריקני בתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית ולוחם לשעבר במלחמת העולם השנייה. ב-12 ביוני 1963 נרצח בג'קסון, מיסיסיפי על ידי פעיל מקורב לקו קלוקס קלאן, שעות ספורות לאחר שנשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי נשא נאום חשוב לקראת העברת חוק זכויות האזרח בקונגרס. הרצח עורר תגובה ציבורית עזה והיווה השראה למספר יצירות.
הרצח והמשפט
אוורס נורה בגבו מרובה לאחר ששב לביתו מאספת חברי NAACP, על ידי מתנקש שהמתין לו. הוא נפטר מפצעיו כשעה מאוחר יותר.
הלווייתו התקיימה ב-19 ביוני. כיוון שהיה חייל לשעבר (וטרן), הוא נקבר בטקס צבאי מלא בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. בטקס השתתפו למעלה מ-3,000 איש.
ב-21 ביוני נעצר ביירון דה לה בקווית' (Byron De La Beckwith) באשמת הרצח. בקווית' היה חבר "מועצת האזרחים הלבנים" (White Citizens' Council), פלג של הקו קלוקס קלאן. במשפט שהתקיים התקשה חבר מושבעים, שהורכב כולו מאזרחים לבנים להרשיע את בקווית' בדין. רק ב-5 בפברואר 1994, במהלך משפט חוזר, הורשע בקווית' ברצח. הוא מת בכלא בגיל 80 ב-2001. אשתו של אוורס, מירלי אוורס-ויליאמס פעלה במשך שלושה עשורים להביא למשפט את הרוצח של בעלה.
השפעה תרבותית
מיד לאחר הרצח כתב בוב דילן את שירו "Only a Pawn in Their Game", המשלב אמירות של פוליטיקאים דרומיים לבנים שניסו לגונן על הרוצח.
נינה סימון כתבה בעקבות הרצח את השיר "Mississippi Goddam", שהיה לאחד מהמנוני התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית.
זמר המחאה פיל אוקס כתב את השירים "Too Many Martyrs" ו-"Another Country". מת'יו ג'ונס כתב את הבלדה על מדגר אוורס ("Ballad of Medgar Evers").
בשנת 1983 הופק על ידי PBS סרט הטלוויזיה "סיפורו של מדגר אוורס" בכיכובם של הווארד רולינס ואיירין קארה.
בשנת 1992 הוצב בעיר ג'קסון פסל של אוורס. נמל התעופה של העיר נקרא אף הוא על שמו: Jackson-Evers International Airport.
ב-1996 ראה אור סרטו של רוב ריינר "פסק דין" (Ghosts of Mississippi) המגולל את סיפור המשפט השערורייתי, עם וופי גולדברג בתפקיד האלמנה מירלי אוורס, אלק בולדווין בתפקיד התובע, ג'יימס פיקנס בתפקיד אוורס וג'יימס וודס בתפקיד הרוצח.
קאנונבול
קאנונבול (באנגלית: Cannonball, בתרגום לעברית: "כדור תותח") הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Graphic Novel #4 מאוקטובר 1982, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר בוב מקלאוד.
קאנונבול הוא האלטר אגו של סמואל "סאם" זאכרי גאתרי, מוטאנט בעל היכולת לעוף במהירויות סילון בזמן שהוא נאגף בשדה כוח בלתי חדיר. סאם הוא הבכור ממשפחה מרובת ילדים של כורי פחם בחווה בקנטקי, והוא מדמויות האקס-מן הבודדות בעלת רקע כפרי דרומי. בכל שנותיו כגיבור-על, גאתרי הצעיר שמר על ערכי אצילות, עבודה קשה ומחויבות עמוקה לאמונותיו והדרך שבה חונך. כמה מאחיו גם הם מוטאנטים: האחיות פייג' ומלודי, והאחים ג'יי וג'ב.
את דמותו של קאנונבול בסרט הלייב אקשן "המוטנטים החדשים" מגלם השחקן צ'ארלי היטון.
נטנבי
אורכו של נטנבי 60 ק"מ והוא מנקז שטח של 657 קמ"ר. ספיקתו הממוצעת של נטנבי היא 33.5 מ"ק לשנייה.
נטנבי ניזון ממי הפשרת שלגים, ממי גשמים וממי תהום. באביב, עם הפשרת השלגים בהרים, נטנבי עולה על גדותיו וגורם לשיטפונות. בחודשים יולי-אוגוסט, מפלס המים בנטנבי נמצא בשפל. בכל עונות השנה, מפלס הנהר בנטנבי נוטה לעלות בפתאומיות עם כמויות גדולות של גשם, מה שגורם להצפות. מימיו של נטנבי מנוצלים להפעלת טחנות מים כפריות ולהשקיה.
יובליו העיקריים של נטנבי הם הנהרות בז'וז'י וצ'ולוכי.
התקנת תוכנה
מבט כללי
הדרך להביא תוכנות לכלל פעילות משתנה מסוג תוכנה לאחרת, יש שכל שנדרש הוא להעתיקן לתיקיה במחשב ולהריצן, ולעומתן קיימות אחרות אשר באות במצב בלתי שמיש ולכן נדרש קודם לבצע בהם תהליך התקנה.
פעולות מצויות העשויות להתבצע כחלק מתהליך התקנה הן:
הכרח
כפי שצוין, לא כל התוכנות דורשות התקנה. הדבר נפוץ במיוחד בתוכניות של מערכות ההפעלה DOS ,Mac OS ,Atari TOS, ו-AmigaOS. ישנן גם תוכנות שלאחר התקנה בודדת הן יהפכו לניידות וברות העתקה ושימוש כפי שהן.
ככל שסביבות המחשוב הפכו למורכבות יותר, ודיסקים קשיחים החליפו את כונני התקליטונים, הצורך בתוכנית התקנה עלה מאליו. כיום תוכנות אשר אינן צריכות התקנה ופועלות מיד על מגוון מחשבים, נקראות תוכנות ניידות. בדומה להן קיימות מערכות הפעלה אשר אינן צריכות התקנה ועולות הישר מהתקן אתחול כגון DVD, CD, או החסן נייד. דוגמאות לכך הן המערכות AmigaOS 4.0, הפצות שונות של לינוקס, MorphOS, ו-Mac OS מגרסה 1.0 עד 9.0. בנוסף יישומי ווב הרצים מתוך הדפדפן אינם דורשים התקנה.
התקנה בהשתתפות המשתמש
תצורת התקנה זו נפוצה בעיקר בתוכנות המתאימות למערכות ההפעלה חלונות. במהלך ההתקנה נדרש המשתמש להשתתף בבחירות הנוגעות להתקנה כגון האם הוא מסכים לרישיון התוכנה, בחירת מיקום לקובצי התוכנה, מתן סיסמה לבדיקת חוקיות התוכנה, וכן להפעלתה בהמשך. בסביבות גרפיות מצוי שתוכניות ההתקנה פועלות באמצעות אשף התקנה. במקרים רבים אשף ההתקנה עשוי להקל על פתרון שגיאות במהלך ההתקנה, לדוגמה אם נתיב מיקום שהוצע על ידי המשתמש להתקנת התוכנה לא מכיל מספיק מקום להתקנה, יציע האשף למשתמש לבחור מקום חילופי. השתתפות נוספת בתהליך ההתקנה יכולה להיות באמצעות פקודות דרך ממשק שורת פקודה. דרך נוספת היא שינוי קובצי הגדרות המכילים פרמטרים למילוי ושינוי על ידי המשתמש, הדבור קיים במערכת ההפעלה Windows XP, ורוב הפצות הלינוקס.
התקנה שקטה
התקנה שקטה היא התקנה ללא כל תצוגה גרפית או תקשורת עם המשתמש. כל ההתקנות השקטות הן ללא השתתפות המשתמש (ראו להלן) אך לא כל ההתקנות ללא השתתפות המשתמש הן בהכרח שקטות. סיבה להתקנת מסוג זה יכולה להיות נוחיות המשתמש. נוזקות עשויות אף הן להשתמש בצורת התקנה זו כדי למנוע מהמשתמש את עצם הידיעה על התקנתן.
התקנה ללא השתתפות המשתמש
התקנה זו היא ללא כל התערבות מצד המשתמש במהלך ההתקנה ולפעמים אף ללא כל חיווי חזותי על ההתקנה (ראו לעיל התקנה שקטה). סיבה נפוצה ליצירת תוכניות התקנה מסוג זה היא במצב בו יש להתקין את התוכנית במספר מחשבים רב או באופן אוטומטי (ראו להלן "התקנה מתוזמנת או אוטומטית"). בהתקנה מסוג זה המשתמש לא נדרש לספק כלום, או שכבר סיפק את המידע הדרוש בטרם החלה תוכנית ההתקנה. החיסרון בהתקנה מסוג זה הוא חוסר היכולת מצד המשתמש לתקן שגיאות ואפילו פשוטות בתהליך ההתקנה, לדוגמה במקרה שהתקן ההתקנה לקוי, לא יוכל המשתמש להחליפו באחר לפעמים בהתקנה מסוג זה תיאור או קוד שגיאה הקורים במהלך ההתקנה נכתבים בקובץ יומן לבחינה לאחר ההתקנה.
התקנה מתוזמנת או אוטומטית
התקנה המתחילה בזמן קבוע או בעת התקיימות תנאי המוגדר מראש, בניגוד להתקנה המתחילה בעת פקודה מפורשת של המשתמש. לדוגמה מנהל מערכת הרוצה להתקין גרסה חדשה יותר של תוכנית מבלי להפריע לעבודה הסדירה יכול לתזמן את ההתקנה לזמן בו התוכנה הישנה אינה פעילה ממילא. מערכות הפעלה מסוימות מתקינות מנהלי התקנים אוטומטית בעת חיבורם למחשב. נוזקות עשויות גם הם להשתמש בהתקנה אוטומטית, לדוגמה הנוזקה קונפיקר מתקינה את עצמה אוטומטית בעת חיבור למחשב התקן המאפשר כתיבה עליו.
התקנה נקייה
התקנה נקייה פירושה התקנה תוך הסרת כל הגרסאות הקודמות או שאריות מהן העשויים להפריע לתהליך ההתקנה. הדבר שימושי בפרט במצב של התקנת מערכת הפעלה, אז יש המפרמטים ראשית את המחיצה המיועדת, ורק אז מתקינים. התקנה שאינה נקייה עלולה במצבים רבים יותר להיכשל, או להאריך את משך זמן ההתקנה.
תוכנית התקנה
תוכנית התקנה היא תוכנה המצורפת לתוכנה אחרת שאינה בת הרצה במצבה הראשוני, ואחראית על התקנתה. ישנן תוכנות התקנה המתאימות לתוכנה מסוימת אליה הן נכתבו, וישנן המתקינות תוכן של חבילת תוכנה. תוכנה זו נקראת מערכת ניהול חבילות.
ההבדלים בן תוכנית התקנה למערכת ניהול חבילות הם:
ליצירת קובץ התקנה ניתן להשתמש בתוכנה Inno Setup.
Bootstrapper
לפעמים תוך כדי התקנה נדרש עדכון לתוכנית ההתקנה או למנהל החבילות. התהליך ההופך דבר זה לאפשרי נקרא: Bootstrapping. התבנית המקובלת לכך היא שימוש בקובץ הרצה קטן, המעדכן את תוכנית ההתקנה ומפעיל בסוף את תוכנית ההתקנה המעודכנת. הקובץ הקטן נקרא bootstrapper. לפעמים הקובץ מבצע פעולות נוספות בזמן העדכון.
תוכניות נפוצות
תוכניות התקנה חוצות פלטפורמה המסוגלות להתקין תוכנות על מערכות ההפעלה של חלונות, לינוקס, ו-Mac OS, הן, InstallAnywhere, JExpress, InstallBuilder, ו-Install4J.
תוכנות חינמיות להתקנה על חלונות הן NSIS, IzPack, Clickteam, InnoSetup, InstallSimple, ו-WiX.
במערכת ההפעלה "Mac OS X", קיימת מערכת ניהול חבילות ייעודית, ובנוסף כוללת המערכת יישום עדכונים נפרד, אך זה מספק עדכונים רק לתוכנות מתוצרת Apple ועדכוני מערכת. המערכת נקראת Mac App Store והיא חולקת מאפיינים רבים דומים עם מערכת App Store המיועדת להתקנים בעלי מערכת הפעלה iOS
תוכנות מסחריות נוספות ל- "Mac OS X" הן, Installer VISE, ו-InstallerMaker.
קרחון פלינט
קרחון פלינט (באנגלית: Flint Glacier) הוא קרחון בחוף המזרחי של ארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
הקרחון הוא אחד מארבעת קרחוני וירלווינד. הוא זורם לכיוון דרום, ונשפך אל מפרצון וירלווינד, בין קרחון דמורסט לכף נורת'רופ.
שיא גובהו של הקרחון 232 מטרים מעל פני הים.
גילוי הקרחון
הקרחון התגלה על ידי מגלה הארצות האוסטרלי סר יוברט וילקינס בטיסתו ב־20 בדצמבר 1928.
הקרחון צולם מן האוויר על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בשנת 1940, ומופה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1947.
Who Can I Turn To
Who Can I Turn To (בעברית: "למי אוכל לפנות") הוא האלבום ה-20 של הזמר האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה חברת התקליטים קולומביה רקורדס לאור ב-16 בנובמבר 1964, לאחר שהוקלט בחודשים אוגוסט–אוקטובר אותה השנה.
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–נורווגיה
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–נורווגיה הם היחסים הדו צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לנורווגיה. הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מיוצגת בנורווגיה באמצעות שגרירותה בלונדון, בריטניה. ישנם 1,930 בני דונג קונגו שחיים בנורווגיה. משרד החוץ הנורווגי הוציא אזהרת מסע לחלקים הצפוניים והמזרחיים של קונגו.
ג'ושוע פרנץ' וצ'וסטולב מולנד
בשנת 2009 נעצרו אזרחי נורווגיה ג'ושוע פרנץ' וצ'וסטולב מולנד והואשמו בהריגת הנהג השכור שלהם, ניסיון לרצח עד, ריגול, שוד מזוין והחזקת נשק בלתי חוקי. הם נמצאו אשמים ונידונו למוות, וכן נקנסו יחד עם נורווגיה בסך 60 מיליון דולר. יונס גר סטיורה, שר החוץ של נורווגיה אמר: "אני מוחה בתוקף על עונש המוות של שני הנורווגים ... נורווגיה היא מתנגדת עקרונית לעונש מוות, ואצור קשר עם שר החוץ של דנ"א כדי להעביר זאת." על פי Bloomberg.com "נורווגיה גם מתנגדת להרשעת הריגול ושילוב המדינה לקנס, אמר סטויר. 'נורווגיה אינה חלק מהמקרה הזה.'" מכתב מיום מרץ 2012 "נמסר בקינשאסה מראש הממשלה סטולטנברג לנשיא קבילה", אולם לא נענה נכון לאוגוסט 2013.
בית צופיוף
בית צופיוף הוא בית לשימור הנמצא ברחוב מוסיוף 13 בשכונת הבוכרים בירושלים.
תולדות הבית
תחילה פעלה במבנה ישיבה בשם "מדרש שלמה". במהלך מלחמת העצמאות ולאחריה המבנה אכלס את ישיבת "פורת יוסף".
כיום פועלים מבנה שלשה בתי כנסת שאחד מהם נקרא "בית הכנסת דוד ושלמה" על שם דוד ושלמה צופיוף.
המבנה, העומד במצבו המקורי, הוכרז על ידי עיריית ירושלים כמונומנט לשימור.
הריינג'רס של נולטון
הריינג'רס של נולטון היו שירות הריגול הראשון של ארצות הברית, כמו גם יחידת הריינג'ר האמריקנית הראשונה. היחידה הוקמה בשנת 1776, לאחר שארצות הברית הכריזה על עצמאותה מבריטניה, והחלה מלחמת העצמאות האמריקנית.
היווצרות
ב-12 באוגוסט 1776, קידם גנרל ג'ורג' וושינגטון את תומאס נולטון לדרגת לוטננט קולונל. נולטון הצטווה לבחור קבוצת מובחרת של אנשים מקונטיקט, רוד איילנד ומסצ'וסטס על מנת לבצע משימות סיור. המרגלים הרשמיים הראשונים של ארצות הברית, "הריינג'רס של נולטון" היו גם היחידה המובחרת המאורגנת הראשונה, המקבילה ליחידות מובחרות כיום. המרגל האמריקאי המפורסם, סרן נייתן הייל, מקובנטרי, קונטיקט, היה גם הוא תחת פיקודו של לוטננט-קולונל תומאס נולטון.
התאריך "1776" הנמצאת כיום בחותם של שירות המודיעין של צבא ארצות הברית מתייחס לתאריך היווצרות הריינג'רס של נולטון.
קרב הארלם הייטס
ב-16 בספטמבר 1776, הריינג'רס של נולטון, לבושים כגדוד חיל רגלים קל, סיירו לפני הצבא הקונטיננטלי בהארלם הייטס, ניו יורק. הם נתקלו ביחידה בריטית מובחרת שהסתייעה בחיילים הסיאנים. הם הצליחו לבצע נסיגה מוצלחת, אך תקפו שוב את הבריטים כאשר תוגברו באמצעות יחידה אמריקנית מוירג'יניה. וושינגטון תכנן לבצע פעולת הטעיה על מנת לאגף את הכוח הבריטי, אך ירייה אמריקאית מוקדמת הרסה את התוכניות, והעמידה את כוחותיו של נולטון במצב מסוכן. נולטון אסף את כוחותיו והמשיך בביצוע ההתקפה, ונהרג אל מול אנשיו. את נולטון הספיד וושינגטון בפקודה הכללית שלו, ב-17 בספטמבר 1776 בכותבו "קולונל נולטון האביר והאמיץ, היה כבוד גדול לכל מדינה, לאחר שנפל אתמול, בעודו נלחם...".
פולאריס (קומיקס)
פולאריס (באנגלית: Polaris) היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת X-Men #49 מאוקטובר 1968 ונוצרה על ידי צמד הכותבים ארנולד דרייק וג'ים סטרנקו והמאיירים דון הק וורנר רות'.
פולאריס היא האלטר אגו של לורנה דיין, מוטאנטית המסוגלת לשלוט במגנטיות, כמו מגנטו, שהתברר מאוחר יותר כאביה הביולוגי. אחיה החורגים הם קוויקסילבר ומכשפת השני, שנחשבו לבניו של מגנטו עד לשכתוב מאוחר יותר. היא הייתה חברה בקבוצת אקס-מן ובהרצה הנוכחית באקס פקטור חקירות. במשך השנים היא הייתה נתונה במערכת יחסים עם אלכס סאמרס, חברה לצוות. פולאריס איבדה את כוחותיה בעקבות אירועי "בית אם", אולם בעקבות נסיונותיו של אפוקליפס להפכה לאחת מפרשי אפוקליפס שלו, הושתלה במערכת העצבים שלה טכנולוגיה שמחקה את יכולות המגנטיזם שהיו לה בעבר, ובהמשך שחזרה את הגנום המוטאנטי שבה.
דמותה של פולאריס הופיעה בסדרות האנימציה "אקס-מן" ו"וולברין והאקס-מן", בדיבובן של טרי הוקס וליזה דל מונדו, בהתאמה. את דמותה בסדרת הלייב אקשן "בעלי היכולות" מגלמת השחקנית אמה דומונט.
האוניברסיטה הצבאית של משרד ההגנה הרוסי
האוניברסיטה הצבאית (Вое́нный университе́т) היא מוסד חינוכי גבוה צבאי של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית, המהווה מרכז חינוכי, מתודולוגי ומדעי מוביל של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית בנושאים צבאיים של בעיות הומניטריות, חברתיות, משפטיות, פילולוגיות, פיננסיות, כלכליות במסגרת הכשרת קצינים.
האוניברסיטה נוצרה ב-20 ביולי 1994 על בסיס האקדמיה ההומניטרית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (לשעבר האקדמיה הצבאית-פוליטית על שם לנין) והאקדמיה הצבאית לכלכלה, כספים ומשפט של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית (שהוקמה בנובמבר 1992 על בסיס המכון הצבאי הכוחות המזוינים של ברית המועצות והמכון לשפות זרות של הצבא האדום). לראשונה במוסד חינוכי אחד שולבו כלל כיווני הלימוד הכלכליים, ההומניטריים, המשפטיים והפילולוגיים עבור הכשרת קצינים.
המבנה המרכזי של האוניברסיטה ממוקם ברחוב בולשאיה סדובאיה במוסקבה.
היסטוריה
האוניברסיטה הצבאית יונקת את מקורותיה ממכון הלימוד של הצבא האדום שהוקם ב-5 בנובמבר 1919.
בשנת 1940 אימצה סובנארקום החלטה על ארגון פקולטה צבאית עם מעמד של מוסד חינוכי צבאי גבוה במכון הפדגוגי הלאומי של מוסקבה. הופקד עליו המשימה להכשיר מורים צבאיים לאנגלית, גרמנית וצרפתית לבתי הספר והאקדמיות של הצבא האדום. בתחילת 1941 קיבלה הפקולטה שם רשמי חדש: הפקולטה הצבאית לשפות מערביות במכון הפדגוגי של מוסקבה. ב-12 באפריל 1942, בהוראת קומיסר ההגנה העממי של ברית המועצות, הפכה הפקולטה הצבאית לשפות מערביות במכון הפדגוגי של מוסקבה למכון הצבאי לשפות זרות של הצבא האדום (Военный институт иностранных языков Красной Армии ,ВИИЯКА). על פי אותו צו, המכון כלל את הפקולטה הצבאית לשפות מזרחיות במכון מוסקבה ללימודי המזרח וקורסים צבאיים של שפות זרות מהעיר אורסק. ראש המכון הצבאי לשפות זרות של הצבא האדום היה האלוף ניקולאי ניקולאביץ' ביאזי, וסגנו לעניינים פוליטיים היה הקומיסר פיוטר ניקולאייביץ' באבקין.
ב-1 באוגוסט 1974, על בסיס המכון הצבאי לשפות זרות, הוקם המכון הצבאי של משרד ההגנה של ברית המועצות על שם לנין ואליו הועברה הפקולטה למשפטים צבאיים.
בשנת 1994 מכון זה אורגן מחדש תחת משרד ההגנה של רוסיה, בתור האוניברסיטה הצבאית. בשנת 2003, לראשונה בהיסטוריה של האוניברסיטאות הצבאיות, נכלל באוניברסיטה סגל חוץ-תקציבי, שבו גם אזרחים היו יכולים ללמוד בתשלום. מדי שנה הוא נהיה יותר ויותר פופולרי בקרב בני נוער אזרחיים ובשנת 2008 מספרם הלומדים בה היה 1035 איש. מאז 2009 שמה המלא הוא מוסד החינוך הצבאי הממלכתי הפדרלי להשכלה מקצועית גבוהה "האוניברסיטה הצבאית".
מאז 2011 עברה האוניברסיטה הצבאית להכשרת מומחים צבאיים ונוער אזרחי עם תוכניות פתוחות לכניסת אזרחים גם לתואר ראשון וגם לתואר שני. לאחר הקמת המינהל הפוליטי הצבאי הראשי בשנת 2018, הוחלט כי משנת 2019 האוניברסיטה תהפוך לאוניברסיטה המרכזית להכשרת מומחים בעבודה צבאית-פוליטית.
תיאור
באוניברסיטה 12 מועצות תזה, בהן עבודות הגנה ב-22 התמחויות מדעיות. לימודי התואר השני פתוחים לכל.
תחום חשוב בתפקוד האוניברסיטה הוא הכשרת מומחים לכוחות המזוינים של מדינות זרות והתמחו בה חיילים מאבחזיה, ארמניה, קזחסטן, הרפובליקה הקירגיזית, טג'יקיסטן, הרפובליקה העממית של סין, טורקמניסטן, אזרבייג'ן, לאוס, מוזמביק, מונגוליה, אתיופיה, סוריה, אלג'יריה ותימן.
בוגרי האוניברסיטה משרתים ועובדים בכל ענפי הצבא וכוחות הביטחון הרוסיית, במערכת הפרקליטות הצבאית הראשית, גופי החקירה הצבאיים של ועדת החקירות הפדרלית, שירות הביטחון הפדרלי, שירות ביון החוץ, שירות האבטחה הפדרלי, בדומה הממלכתית ומועצת הפדרציה, במשרד החוץ של רוסיה וגופים אחרים בממשלה הפדרלית של רוסיה. בין בוגרי ועובדי האוניברסיטה הצבאית 278 גיבורי ברית המועצות, ארבעה גיבורי העמל הסוציאליסטי ו-11 גיבורי הפדרציה הרוסית. צוערים ותלמידים רבים השתתפו במלחמות שונות, עימותים מזוינים ועימותים צבאיים. האוניברסיטה הצבאית היא האוניברסיטה היחידה בעולם שתלמידיה לוקחים חלק בלחימה בעת הלימודים.
גיטרת רזונטור
גיטרת רזונטור (מהוד בעברית; נקראת פעמים רבות בשם הגנרי גיטרת דוברו על שם המותג המוכר ביותר שלה) היא גיטרה שצלילהּ מוגבר באמצעות חרוט העשוי דיסקיות מתכת המותקן על גופה. בעיית ההגברה, שהייתה חיונית בראשית המאה ה-20, כדי שהגיטרה תוכל להשתלב בהרכבים בהם ניגנו כלי נשיפה ותופים, נפתרה מאז שנות החמישים באמצעות הגברה חשמלית, אולם צלילה המתכתי המיוחד וה"שורשי" של גיטרת הרזונטור נותר חביב על אמני בלוז, בלוגראס וקאנטרי. על עטיפת התקליט "Brothers in Arms" של להקת דייר סטרייטס מופיעה גיטרת רזונטור, והיא כלי אהוב על סולן הלהקה, מרק נופלר.
היסטוריה
הגיטרה הומצאה בשנת 1926 על ידי בונה כלי הנגינה, ג'ון דופיירה (1893–1988), שהיגר לארצות הברית מסלובקיה. אמרגן הוודוויל והגיטריסט ג'ורג' ביוקאמפ (George Beauchamp) ביקש ממנו ליצור גיטרה שצלילה יהיה חזק מספיק כך שתוכל להחליף פסנתר בלהקת ליווי. דופיירה הרכיב שלוש דיסקיות אלומיניום על תיבת תהודה של גיטרה רגילה ממתכת ויצר מהוד אקוסטי שהגביר את צליל הגיטרה פי שלושה ויצר צליל עמוק, מתכתי ומדויק.
יחד עם ביוקאמפ ואחיו אמיל ורודי הקים דופיירה בשנת 1927 את חברת "כלי הנגינה של נשיונל סטרינג" ( National String Instrument Corporation). דופיירה ניסה שיטות שונות להגברת וחידוד הצליל של הגיטרה ויצר כלים בעלי גוף מתכתי (מפליז, ניקל או פלדה), עליהם ניתן לנגן כאשר הגיטרה שוכבת על ברכי הנגן ("סטיל גיטר").
בשנת 1928 עזבו האחים דופיירה את נשיונל והקימו יחד עם שני אחים נוספים, רוברט ולואי, את חברת "דוברו" (ראשי תיבות של "Dopyera brothers", האחים דופיירה, ומילה שמשמעותה "טוב" בסלובקית). המותג דוברו הפך שם נרדף לגיטרות רזונטור באשר הן, למרות שבדרך-כלל מיוחס הכינוי "גיטרה דוברו" לגיטרה שגופה עשוי עץ, עם דיסקית מהוד מתכתית יחידה שקועה.
הגיטרות זכו לפופולריות רבה בקרב נגני הזרמים המוזיקליים החדשים של התקופה כג'אז, דלתא בלוז, טקסס בלוז וקאנטרי. בהמשך, לאחר ההגברה החשמלית, המשיכו נגנים להשתמש בה רק בשל צלילה המיוחד.
בשנת 1932 רכשה "דוברו" את "נשיונל". ב-1967 יצרו אמיל ורודי דופיירה את חברת OMI (Original Musical Instrument Company) שהמותג שלה נקרא Hound Dog ומ-1970, לאחר דיוני משפטיים, חזרה לייצר גיטרות רזונטור תחת השם "דוברו". ב-1993 רכשה חברת גיבסון את המותג "דוברו", השייך לה עד היום.
סוגי גיטרות, פריטה וכיוון
המהודים (רזונטורים) נחלקים לשלושה סוגים:
שלושת סוגי המהודים יכולים להופיע עם גופים עשויים עץ או מתכת (למרות שמהוד דוברו בגיטרת מתכת הוא שילוב נדיר).
הנגינה על גירת רזונטור מתבצעת כמעט תמיד עם "סלייד", לשם ניצול הצליל המיוחד שנוצר כיוון שהגיטרה פחות רגישה ללחץ שנוצר מגיטרה רגילה. בגיטרות ממתכת נהוג לנגן כאשר הן מונחות על ברכי הנגן, בגיטרות אלה, הנקראות "סטיל גיטר", החלק האחורי של הצוואר הוא מרובע ולא מעוגל. בפריטה נעשה שימוש במפרטים ייעודיים או ללא מפרט.
כיוון הגיטרה הוא לרוב כיוון פתוח.
בנוסף לגיטרות בעלות 6 או 12 מיתרים יוצרו גם גיטרות בעלות מספר מיתרים לא-סטנדרטי כ-8 או 10 מיתרים. בנוסף יוצרו עם רזונטור גם כלי מיתר נוספים כגיטרה בס, מנדולינה ויוקללה.
נגנים בולטים
בתחום הבלוז ניגנו בדוברו נגנים רבים מתקופת הדלתא בלוז והטקסס בלוז ובראשם סאן האוס ובוקה וייט, בתקופה המודרנית ניגן בגיטרת דוברו בבלוז אריק קלפטון כמו כן משתמש בה הזמר בק, להדגשת שורשיו במוזיקה האמריקאית. מארק נופלר מהדייר סטרייטס, ידוע כחובב גדול של הגיטרה.
בתחום הקאנטרי והבלוגראס ניתן למנות את ג'רי דאגלס, דוד ג'וש גראוויס וארל סקורגי בשנות הארבעים החמישים והשישים ופול פרנקלין, שהצטרף בשנות התשעים ללהקת הדייר סטרייטס.
כנף משוכה
כנף משוכה (באנגלית: "Swept Wing") היא תצורת כנף הנמשכת בזווית משורש הכנף יחסית לציר הרוחבי של כלי הטיס, זאת בניגוד לכנף ישרה המותקנת במקביל או לאורך הציר הרוחבי. זווית משיכת הכנף היא הזווית בין הציר הרוחבי לבין שפת ההתקפה של הכנף.
לרוב המושג חל על כנפיים משוכות לאחור (יחסית לכיוון טיסה), אם כי ישנו סוג של כנפיים המשוך קדימה משורשו.
כנף משוכה מקנה ביצועים עדיפים (יחסית לכנפיים ישרות) במהירויות אוויר גבוהות ובפרט בטווח העבר־קולי על ידי הטיית זרימת האוויר הגורמת לדחייה של גל ההלם הנורמלי על גבי הכנף ולכן מועדפת במטוסי סילון רבים בהם מטוסי נוסעים, מפציצים, מטוסי קרב וכן הלאה. עם זאת, כנף משוכה מתאפיינת בביצועים ירודים במהירויות נמוכות המתבטאות במהירות הזדקרות גבוהות יחסית הדורשות מהירות גישה ונחיתה גבוהות יחסית.
לעיתים בשביל לפצות על כך מתכננים כנפיים עם זווית משיכה לא אחידה לאורכה. פתרון אחר הוא כנף בעלת גאומטריה משתנה שעל ידי סיבוב הכנף בשורשה מסוגלת לשנות את ביצועי הכנף בטווח רחב של מהירויות.
עידן הבוכנה
בשנים הראשונות לאחר הטיסה הראשונה של האחים רייט רוב כלי הטיס כללו כנפיים מלבניות ללא משיכה כלל ופרופלורים בתצורת מדחף (מותקן באחורי המטוס ודוחף אותו) עם המנוע מאחורי הטייסים. תצורה זאת הייתה פשוטה למדי אבל יצרה מספר לא מבוטל של בעיות יציבות. עם הפרופלור והמנוע באחורי המטוס כלי הטיס התאפיין במרכז כובד אחורי ומרכז עילוי קדמי, כמו כן לא היה ניתן לייצר גוף מוארך עם משטחי ייצוב באחורי המטוס המייצבים אותו תוך כדי טיסה. בשנת 1905 ג'ון ויליאם דון הבריטי ייצר מטוס כנף מעופפת דו־כנפי עם כנפיים משוכות שכלל משטחי ייצוב בקצות הכנפיים. מטוס זה נחשב למטוס היציב סטטית הראשון. משיכת הכנפיים אחורה אפשרה להזיז את מרכז העילוי מאחורי מרכז המסה ובכך לייצב את כלי הטיס בציר האורכי. התקנת משטחי הייצוב בקצוות הכנפיים המשוכות אפשר יצירת זרוע ארוכה יחסית המאפשרת למשטחים לייצב את כלי הטיס באופן טבעי במהלך טיסתו באוויר.
עידן הסילון
בשנת 1935, במהלך ועידת וולטה (ועידה להנדסת אווירונאוטיקה באיטליה), מהנדס האווירונאוטיקה אדולף בוזמן הגרמני הציע שימוש בכנפיים משוכות בטיסה על־קולית, באותה פגישה צוין שייתכן שכנף משוכה גם תשפר ביצועים בטווח המהירויות העבר־קולי. אבל באותו הזמן לא היו כלי טיס או מנועים שיכלו להגיע למהירויות אלו ולכן הנושא נשכח. בשנת 1939 התבצעו ניסויים במנהרות רוח בכנף ישרה וכנף משוכה ב־45 מעלות במהירויות של מאך 0.7 ו־0.9. הניסויים אוששו את השיפור בביצועים בתנאים אלה ולכן המחקר הורחב בשנת 1940 למהירויות של עד מאך 1.21. עם הצלחה בייצור מנועי סילון במהלך מלחמת העולם השנייה החלו לאט לאט לשלב כנפיים משוכות במטוסים הסילוניים הגרמנים (אם כי הכנפיים של המסרשמיט Me-292 היו משוכות משיקולי יציבות ולא מהירות) דוגמת המפציצים בלום ווס P 215, פוקה־וולף Ta 183 ודומים להם.
בתום המלחמה באירופה ברית המועצות וארצות הברית (במבצע מהדק נייר) החלו במרוץ אחר מחקר, מדענים ומהנדסים גרמנים בניסיון להקדים זו את זו, והידע לגבי כנפיים משוכות בעיקר הגיע לידי שני הצדדים. אף על פי שהאמריקאים הכירו ואף אוששו את המחקר הגרמני, מטוס ה־X-1 ששבר לראשונה את מהירות הקול כלל כנפיים ישרות, בעוד מקבילו הבריטי שגם כלל כנפיים ישרות בוטל עקב המחקר הגרמני.
במהירויות תת־קוליות
בטיסה במהירויות גבוהות, ולקראת הטווח העבר קולי של מהירויות האוויר, זרימת האוויר על גבי הכנף, במיוחד באזורי לחץ נמוך, מאיצה בצורה משמעותית, עד כדי כך שהאוויר זורם במהירות הקול, זרימה זאת נקראת זרימה דחיסה והיא יוצרת גל הלם הנמשך על גבי הכנף ויוצרת גרר גלי גבוה מאוד. מהירות הסף בה מתחילות להופיע תופעות זרימה דחיסה נקראת מאך קריטי. בכנף ישרה מאך קריטי האופייני הוא לרוב בסביבות מאך 0.75. הדרך העיקרית להגדלת המאך הקריטי היא הקטנת מנת העובי של הכנף (היחס בין אורך מיתר הכנף ורוחבה) כאשר הדרך היחידה לעשות כן בכנף ישרה היא להאריך את מיתר הכנף או להצר את עובי הכנף כאשר יש סף מסוים בו הכנף דקה מכדי לשאת את משקל כלי הטיס.
כנף משוכה מייצרת פרופיל מוארך החשוף לזרימת האוויר ועל ידי כך מגדילה בצורה מלאכותית את המיתר של הכנף ודוחה היווצרות של זרימה דחיסה.
ניתן לחשב את המאך הקריטי בתלות בזווית המשיכה על ידי הנוסחה הבאה:
כאשר:
\Lambda – זווית המשיכה של הכנף.
– מספר מאך קריטי בזווית המשיכה הנוכחית.
– מאך קריטי בזווית משיכה של 0°.
ניתן להציג את הנוסחה גם בצורה הבאה:
אם ניקח את הדוגמה של ו־ אז ניתן לחשב כי:
המתמטיקה מציגה גורם נוסף — מספר המאך הקריטי מתנהג בצורה זהה בין אם זווית המשיכה היא חיובית או שלילית. כלומר, אין הבדל אם המשיכה היא קדימה או אחורה.
מאפיינים מבניים
כנף משוכה מתאפיינת בהארכה של מוטות הרוחב יחסית לכנף ישרה בעלת אותה מוטת כנף אך גם צלעות כנף ארוכות יותר, מה שמגדיל משקל אבל גם מתאפיין בקשיחות נמוכה יותר. קשיחות נמוכה יחסית גורמת לפיתול הכנף לאורכה במהלך טיסה ושינוי התנאים (תמרון, מערבולות וכדומה) גורמת לשינוי זווית ההתקפה המקטינות את יעילות הכנפיים, במיוחד בקצוות. בשביל למנוע את הפיתול נדרשת הקשחה משמעותית שתגדיל את משקל הכנפיים בצורה משמעותית ולכן מעדיפים לתכנן כנפיים המיועדות להתפתל ולהתאים אותם לתופעת הפיתול על ידי זווית הכוונה.
משיכה לאחור
כנף משוכה עם מנת־ממדים גדולה מאפיינת מטוסי סילון אזרחיים וכן מפציצים סילוניים תת־קוליים. כנף משוכה עם מנת־ממדים קטנה מאפיינת מטוסי־קרב ומפציצים על קוליים.
כנף סהרית
כנף סהרית היא כנף בעלת שתי דרגות משיכה, כאשר לקראת קצוות הכנפיים המשיכה מתמתנת, זאת כדי לשפר את ביצועי הכנף במהירות נמוכה — מקטין את מהירות ההזדקרות של קצוות הכנפיים. כנף זאת מהווה פשרה מבחינת ביצועי הגרר והעילוי של הכנף במהירויות עבר־קוליות.
כנף זאת שימשה מספר מצומצם של מטוסי סילון כבדים מוקדמים, שכן אמצעים הנדסיים ותפעוליים שונים שיפרו את ביצועי הכנף או אפשרו מהירויות גישה לנחיתה גבוהות יותר.
כנף דלתא
כנף דלתא מתאפיינת בשפת התקפה בעלת זווית משיכה גבוהה, כאשר זווית המשיכה של שפת הזרימה היא הרבה יותר מתונה ויחדיו הן יוצרות צורה של משולש. שורש כנף וצלעות כנף זו נוטים להיות ארוכים מאוד, מוטות הרוחב נוטות להיות קצרות יחסית אבל גם מרובות יותר מכנף רגילה. הכנף נוטה להיות קשיחה, בעלת מנת־ממדים קטנה. כנפיים כאלה הן פשוטות יותר לייצור, ויכולות לשאת הרבה דלק יחסית לסוגי כנפיים אחרים ולכן מאפשר ייצור כנף דקה יחסית מה שמשפר את נתון המאך הקריטי. עם זאת הכנף מתאפיינת בביצועי מהירות נמוכה ויחס גלישה גרועים ולכן מאפיינת מטוסים על־קוליים בלבד.
משיכה קדימה
כאמור, משיכה קדימה משפרת את נתון המאך הקריטי של הכנף בדיוק כמו משיכה אחורה. אבל בניגוד לה במשיכה קדימה זרימת האוויר לרוחב הכנף נוטה לכיוון השורש, מה שמקטין את הגרר מפני שזה מקטין מערבולות כנף. כמו כן בניגוד לכנף משוכה אחורה כנף משוכה קדימה מזדקרת בשורש הכנף. לכן גם אם נכנסים למצב של הזדקרות, ישנה עדיין יכולת משמעותית לניהוג בגלגול, מה שלא אפשרי לרוב בכנף משוכה אחורה המזדקרת בקצה הכנף ובשל כך המאזנות מאבדות את יכולתם לנהג. הכנף גם מתאפיינת לרוב בנתון זווית התקפה קריטית גבוה יחסית ולכן מאפשר תאורטית יכולת תמרון גבוהה מאוד. עם זאת, בזווית התקפה גבוהה זרימת האוויר מעקמת את קצה הכנף מעלה, מה שמעלה את זווית ההתקפה של הכנף, מה שיוצר משוב חיובי המחמיר את המצב ולכן כנף זו לא הועדפה על כנף משוכה אחורה. אם כי שיטות ייצור וחומרים מרוכבים מתקדמים מסוגלים להתמודד עם תופעה זו. עדיין, כנף זו לא נכנסה לשימוש וקיים מטוס אחד בלבד המיועד להשתמש בה באופן סדרתי.
משיכה משולבת
כנף משיכה משולבת היא ניסיון להתגבר על תופעת פיתול הכנף. בשורש הכנף היא משוכה לכיוון אחד ואז באמצע הכנף זווית המשיכה מתחלפת. ישנן שתי תצורות אפשריות: כנף M – כנף משוכה קדימה בשורשה; וכנף W – כנף המשוכה אחורה בשורשה. שני סוגי הכנף הוצעו בגרמניה לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, אבל מעט מאוד מחקר הושקע בהם והחסרונות והסיבוכים ההנדסיים שהם כללו האפילו על היתרונות.
משיכה משתנה
כנף משיכה משתנה היא סוג כנף גאומטרייה משתנה הנפוץ ביותר וכוללת כנף הסובבת בשורשה בשביל לשנות את זווית המשיכה של הכנף ואת מנת הממדים שלה ומאפשרים ביצועים טובים בכל שלבי הטיסה ומשפרים את פרופיל הגרר של המטוס בכל מעטפת הטיסה.
הכנף מתאפיינת במנגנון סיבוב כנף ומשטחי היגוי מורכבים הדורשים אחזקה רבה. אם יש מנשאים המותקנים על הכנפיים, גם הם צריכים מנגנון סיבוב בשביל ליישר אותם לזרימת האוויר. בגלל כל אלה יש יכולת מוגבלת לנשיאת דלק בכנפיים אלו ולכן מטוסים בעלי כנף משיכה משתנה נוטים להיות בעלי גוף רחב או ארוך יחסית בשביל לאפשר התקנה של מכל דלק פנימי מוגדל.
מדי אחות
מדי האחות הם בגדי עבודה הנהוגים בבתי חולים ומרפאות ונילבשים על ידי אחיות במהלך עבודתן. מטרתם של מדים אלה היא לשמור על היגיינה ולמנוע הפצתם של חיידקים וזיהומים, וכך גם להעניק לאחיות מראה ייצוגי ולהבדילן מאנשי צוות רפואי אחרים. פרטי הלבוש העיקריים שכלולים במדי האחות המסורתיים הם שמלה, סינר וכובע. עם זאת, מדי האחות המודרניים כוללים סקראבס או חלוק מעבדה וחליפת מכנסיים.
מדי האחות עד המאה ה-19
החל מימי הביניים ועד למאה ה-19, הנזירות שימשו כאחיות וטיפלו בחולים ופצועים. בזמן עבודתן לבשו את בגדי הנזירות שלהן שכללו גלימות מסורתיות וכיסויי ראש שהסתירו את שיערן. הגלימות היו ארוכות ורחבות, עיצובן פשוט וצבען לרוב היה כהה. צבעו של כיסוי הראש היה ברובו לבן. מראה זה וערכי הצניעות, הפשטות והפונקציונליות שקידם השפיעו על עיצובם של מדי האחות בתקופות מאוחרות יותר.
מדי האחות במאה ה-19
במהלך המאה ה-19, הפך הסיעוד למקצוע ממוסד, והאחיות נדרשו לעבור הכשרה כדי לעסוק בו. עקב כך, הופיע בקרב האחיות הרצון לעצב מדים ייחודיים שיעניקו להן הכרה וכבוד מקצועי, ויעזרו להבחין בינן לבין נשים אחרות העובדות למחייתן: משרתות, טבחיות וכובסות. ב-1851, עוצבו מדי האחות הרשמיים הראשונים על ידי פלורנס נייטינגייל, חלוצת הסיעוד המודרני בבריטניה. מדים אלה שימשו את האחיות שטיפלו בפצועים במהלך מלחמת קרים. הם כללו שמלה ארוכת שרוולים שנתפרה מבד טוויד אפור, קרדיגן צמר ושכמייה. נוסף לכך, לבשו האחיות סינרים ארוכים ורחבים, מגני שרוולים וצווארונים הניתנים להסרה. על ראשן חבשו כובעי בד לבנים מעומלנים. פרטי לבוש אלה תרמו לשמירה על ההיגיינה בשדה הקרב, ויצרו מראה אחיד שנתפס כמנחם בעיני החיילים.
ב-1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, החל השימוש במדי האחות הראשונים באמריקה הצפונית. דורותיאה דיקס, ראש האחיות של צבא האיחוד, הנחילה מראה אחיד בקרב האחיות שהיו תחת פיקוחה. מראה זה כלל שמלה פשוטה בצבע שחור, חום או אפור, וכך גם סינר וכובע מעומלנים שצבעם לבן. כמו כן, האחיות נדרשו לא לענוד תכשיטים או להתאפר. עקב תרומתן של האחיות לטיפול בפצועי המלחמות, צמחה יוקרתו של מקצוע הסיעוד ונשים רבות יותר הצטרפו לשורותיו. כתוצאה מכך, החל משנות ה-70 של המאה ה-19, גדל מספרם של בתי הספר לסיעוד. כל בית ספר הנהיג מדים משלו עבור תלמידותיו. עיצובה וצבעה של השמלה שלבשה כל אחות ייצגו את בית הספר בו למדה, בעוד שעיצובו של כובע האחות או תוספת של סרט צבעוני לשוליו סמלו את שנת לימודיה והבחינו בין המתלמדות לבין האחיות המוסמכות.
מדי האחות במאות ה-20 וה-21
בראשית המאה ה-20, השתנה מראם של מדי האחיות באופן משמעותי. עם הפיכתו של הצבע הלבן לסמל הסטריליות והניקיון, החלו האחיות ללבוש מדים לבנים. למדים אלה נוספו כיסים בתוכם נשאו האחיות את הכלים ששימשו אותן בעבודתן. כמו כן, קישוטי תחרה ומלמלה, שעיטרו את מדי האחות במאה ה-19, נעלמו כליל.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, החל שימוש בבדים סינתטיים בייצור של מדי האחות. מדים אלה התקמטו פחות והיו נוחים יותר לכביסה וייבוש. בשנות ה-60, בהשפעת התנועה הפמיניסטית, הופיעה בקרב האחיות דרישה למדי עבודה נוחים יותר. כתוצאה מכך, במהלך שנות ה-70, התמעט השימוש בשמלות מעומלנות, ואחיות רבות החלו ללבוש חליפות מכנסיים במסגרת עבודתן. אחיות להן התמחות ספציפית החלו ללבוש מעל מדי האחות חלוק מעבדה לבן. בשלהי שנות ה-70, בארצות הברית וחלק מארצות אירופה, כובעי האחות הפסיקו להוות חלק מן המדים.בשנות ה-80, אחיות העובדות בבתי חולים החלו ללבוש סקראבס, שהיו במקורם מדי מנתחים. הסקראבס כוללים חולצה קצרת שרוול, בעלת צווארון "V", ומכנס עם קשירת שרוך. תחילה הסקראבס היו בשימוש בקרב אחיות שעבדו בחדרי הניתוח ובמחלקות לטיפול נמרץ, אך עד 1995, הפכו למדים הנפוצים ביותר בבתי החולים בכל המחלקות. הפופולריות של הסקראבס נבעה מהיותם פונקציונליים, נוחים וקלים לניקוי. בראשית המאה ה-21, צבעם של הסקראבס הפסיק להיות אחיד. מדים אלה מיוצרים כעת במגוון צבעים והדפסים המאפשרים להבחין בין אחיות העובדות במחלקות שונות, ובין האחיות לאנשי צוות אחרים בבית החולים. עם זאת, במדינות אחדות, בהן סיעוד עודנו מקצוע בעל רוב נשי, אחיות ממשיכות ללבוש מדים מסורתיים הכוללים שמלה וכובע לבנים.
מדים של אחים
החל משנות ה-60 של המאה ה-20, חל גידול משמעותי במספר הגברים העוסקים בסיעוד. לכן, הופיע הצורך לעצב מדים ייחודיים עבור האחים הסיעודיים. מדים אלה היו שונים ממדי האחיות בתקופה זו, וכללו מכנסיים וחולצה שצבעם לבן. לחולצתם של האחים נוספו כותפות או תלאי בד צבעוניים שציינו את דרגתם. החל משנות ה-80, בדומה לאחיות החלו האחים הסיעודיים ללבוש סקראבס. המדים הזהים תרמו ליצירתו של שוויון מגדרי בין אחים לאחיות, מאחר שטשטשו את ההבדלים המגדריים והראו כי השניים משתייכים לאותו המקצוע.
מדי אחיות בישראל
לאחר קום המדינה, מדי האחות בישראל כללו שמלה לבנה מכופתרת וכובע לבן. לעיתים, בקדמת הכובע הופיע סמלו של מגן דוד אדום. הכובע לא כיסה את שיערה של האחות ושימש כסממן מקצועי בלבד. החל משנות ה-80 של המאה ה-20, הוחלפו השמלות בחליפות מכנסיים וסקראבס.
בראשית המאה ה-21, הלבוש של האחיות בישראל משתנה בין בתי החולים וקופות החולים השונות. במרבית בתי החולים האחיות לובשות מכנסיים וחולצה לבנים. בחלק מבתי החולים המכנסיים נשארים לבנים, אך חולצת אחות חדר המיון או הטיפול הנמרץ היא ירוקה, כחולה או ורודה. כמו כן, כל האחיות נושאות תג זיהוי וחלקן נושאות גם מסכת. בקופות החולים אחיות לובשות לרוב חלוק מעבדה או טוניקה לבנה מעל בגדיהן.
האסק
האסק (באנגלית: Husk, בתרגום לעברית: קלפה) היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת ROM Annual #3 מנובמבר 1984, ונוצרה על ידי הכותב ביל מנטלו והמאייר ויליאם ג'ונסון.
האסק היא האלטר אגו של פייג' אליזבת' גאתרי, מוטאנטית צעירה בעלת היכולת להשיל שכבה אחת מעורה (או קלפה) ולגלות מתחת אפידרמיס מהרכב שונה. לעיתים היא משנה את צורתה למתכת או לאבן, אולם יש ביכולתה לשנות את מצב צבירת גופה למגוון חומרים אחרים. פייג' היא בת למשפחת כורי פחם מרובת ילדים מקנטקי, והיא אחותו הצעירה של סמואל גאתרי. היא הייתה חברה בקבוצת Generation X בטרם הצטרפה לשורות האקס-מן.
ג'ון קנדי (צ'לן)
ג'ון קנדי (באנגלית: John Kennedy; 30 בדצמבר 1922 – 9 בפברואר 1980) היה צ'לן בריטי ידוע-שם, שעמד בקשר משמעותי עם אוסטרליה, שם פעל בשנותיו האחרונות ושם מת. הוא היה אביו של הכנר נייג'ל קנדי.
ג'ון קנדי נולד בלונדון. הוריו היו אוסטרלים, הצ'לן לורי קנדי והפסנתרנית דורותי קנדי. הוא למד באקדמיה המלכותית למוזיקה. בגיל 24 היה לצ'לן הראשון של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, הנגן הראשי הצעיר ביותר בבריטניה הגדולה. הוא הצטרף לתזמורת הסימפונית של סידני ב-1949, כנגן ראשי, וניגן עמה כסולן, בין השאר את הקונצ'רטו לצ'לו של אדוארד אלגר בניצוח אוטו קלמפרר.
קנדי לימד בקונסרבטוריון למוזיקה של סידני במשך שנתיים והופיע בקונצרטים מטעם מוזיקה ויוה אוסטרליה. בשנת 1952 יצא לסיור בניו זילנד כחבר בשלישיית ליולין-קנדי עם הכנר ארנסט ליולין והפסנתרנית סילה סטונר - שהוצגה במודעות כ"סילה קנדי", אשתו הראשונה של ג'ון.
הוא חזר לבריטניה, שם ניגן כצ'לן ראשי בתזמורת קובנט גארדן. בהמשך היה לצ'לן ראשי בפילהרמונית המלכותית בהנהגת סר תומאס ביצ'ם. הוא היה הראשון שביצע קונצ'רטו לצ'לו בפסטיבל אדינבורו.
קנדי חזר לאוסטרליה כמרצה בכיר לצ'לו בקונסרבטוריון של אוניברסיטת מלבורן. עם עזיבתו את אנגליה, הסתיימו גם נישואיו לסילה סטונר. במועד הגירושין, לא היה מודע לכך שסילה בהריון, והיא ילדה את בנו, שיתפרסם בעתיד ככנר נייג'ל קנדי. אמו רצתה שנייג'ל ילמד לנגן בכלי מיתר, אבל בחרה בכינור משום שלא רצתה בצ'לו בבית כתזכורת מתמדת לג'ון קנדי. הפגישה הראשונה בין ג'ון לבנו התרחשה רק כשנייג'ל היה בן 11. ג'ון התחתן עם זמרת הסופרן הולשית ג'ואן דארגייבל, ונולדו לו עוד ילדים, בהם הקונטרבסיסטית דבי קנדי והצ'לנית לוריין קנדי, זוכת פרס ABC לנגנים צעירים לשנת 1978. ג'ון וג'ואן התגרשו ב-1975. ב-1976 נולדה לו עוד בת, הכנרת אריקה קנדי (כינור ראשון ברביעיית המיתרים פלינדרס). הוא המשיך ללמד, לנגן ולהופיע בשידורי רדיו באסטרליה עד לפרישתו ב-1979 עקב התערערות בריאותו.
משוואת קלרו
משוואת קלרו (באנגלית: Clairaut's relation), שנקראת על שם אלכסיס קלוד קלרו, היא נוסחה בגאומטריה דיפרנציאלית שמתארת את ההתנהגות של גאודזות על משטחי סיבוב. קלרו גזר את הנוסחה ראשית עבור גאודזות של כדור, ולאחר מכן הראה שהיא תקפה גם למשטח סיבוב שרירותי; הוא יישם אותה במאמר מ-1733 למקרה של גאודזות על משטחי סיבוב ממעלה רביעית.
הנוסחה
הנוסחה קושרת בין המרחק (r(t מנקודה על מעגל גדול של ספירת היחידה לציר ה-z, לזווית (θ(t בין הווקטור המשיק לעקום למעגל המתאר את קו הרוחב המקומי:
הקשר הזה נשאר תקף למשטח סיבוב שרירותי.
ניסוח מתמטי פורמלי של משוואת קלרו הוא כדלהלן:
ניתן לתת גם פרשנות פיזיקלית לקביעה זאת; משוואת קלרו מבטאת את הרעיון שהתנע הזוויתי של חלקיק יחסית לציר הסיבוב של המשטח המחליק לאורך מסילה גאודזית ללא השפעת כוחות חיצוניים (פרט לאלו השומרים אותו על המשטח) צריך להישמר.
חוות נוורלנד
חוות נוורלנד (באנגלית: Neverland Ranch), המכונה באנגלית גם "חוות עמק הסיקמור" (Sycamore Valley Ranch), היא חווה משתרעת על פני כ-10,926 דונם, הממוקמת במחוז סנטה ברברה שבמדינת קליפורניה הממוקמת בכתובת רחוב פיגארואה מאונטיין 5225. החווה נודעת בעיקר משום שהשתייכה לזמר האמריקאי מייקל ג'קסון בין השנים 1988 עד 2020.
בשנת 1988 נמכרה האחוזה למייקל ג'קסון, אשר שינה את שם האחוזה ל"חוות נוורלנד", על שם האי בו חי פיטר פן.
בנוסף לאחוזה העצומה שממוקמת בשטח החווה, בתקופה בה החווה הייתה בבעלותו של מייקל ג'קסון היא הכילה גם גן חיות פרטי ופארק שעשועים פרטי. במאי 1990 עבר מייקל ג'קסון ממגורי המשפחה בהייבנהרסט שבאנצ'ינו לחוות נוורלנד.
ג'קסון התגורר בחוות נוורלנד במשך 17 שנים, וקיווה שהמגורים בחווה יאפשרו לו לקבל יותר פרטיות. בפועל הבידוד רק הגביר את הסקרנות של הציבור והמדיה לגבי חייו של מייקל בחווה.
בשנת 2005 עזב ג'קסון את החווה אך היא נותרה בבעלותו עד מותו ב-2009.
החל משנת 2014 הוצע הנכס למכירה תמורת כ-85 מיליון דולר ובדצמבר 2020 נמכרה החווה תמורת 22 מיליון דולר.
אוטוקרטיה ליברלית
אוטוקרטיה ליברלית (באנגלית: Liberal autocracy) היא ממשלה לא דמוקרטית שמקיימת את עקרונות הליברליזם. עד המאה ה-20, מרבית המדינות במערב אירופה היו "אוטוקרטיות ליברליות, או במקרה הטוב חצי דמוקרטיות". דוגמה אחת ל-"אוטוקרטיה ליברלית קלאסית" הייתה האימפריה האוסטרו-הונגרית. על פי פריד זקריה, דוגמה עדכנית יותר היא הונג קונג עד 1 ביולי 1997, שנשלטה על ידי הכתר הבריטי. לדבריו, עד שנת 1991 "הונג קונג מעולם לא קיימה בחירות משמעותיות, אך ממשלתה גילמה את הליברליות החוקתית, והגנה על זכויותיה הבסיסיות של אזרחיה ואף ניהלה מערכת משפט הוגנת ובירוקרטיה". פרידריך האייק טען כי גם משטרו של אוגוסטו פינושה בצ'ילה היה אוטוקרטיה ליברלית וטען כי הוא "לא הצליח למצוא אדם אחד אפילו בצ'ילה שלא הסכים שהחופש האישי היה הרבה יותר גדול תחת פינושה ממה שהיה לו היה תחת אלנד". עם זאת, התיעוד ההיסטורי ודיווחים רבים על ידי משקיפים אחרים מצביעים אחרת, ומציינים את הפרות זכויות האדם ודיכוי החברה האזרחית שהתרחשו בתקופת שלטונו של פינושה.
רוג'ר מקברייד אלן
רוג'ר מקברייד אלן (נולד 26 בספטמבר 1957) הוא סופר מדע בדיוני אמריקאי. נולד בברידג'פורט, קונטיקט ובילדותו גר בוושינגטון די. סי., בוגר אוניברסיטת בוסטון (1979).
פודלסיה
פּוֹדְלַסְיָה (בפולנית: podlaskie) היא אחת משש-עשרה הווייוודות של פולין, היא שוכנת בצפון-מזרח המדינה, וגובלת בצפון במובלעת הרוסית קלינינגרד ובליטא, במזרח בבלארוס, בדרום בווייוודה פרובינציית לובלין, ובמערב בווייוודות מזוביה ובוורמיה-מזוריה.
בירתה של פודלסיה והעיר הגדולה ביותר בה היא העיר ביאליסטוק, השוכנת במרכזה. ערים גדולות נוספות הן סובאלק ולומז'ה.
גאוגרפיה
למרות המישוריות היחסית של פודלסיה, האזור הררי במעט בהשוואה לשפלת מזוביה שממערב לו. פודלסיה כוללת בעיקר גבעות כאשר הגובה הממוצע של הוויוודה הוא כ-220 מטרים מעל גובה פני הים. בעוד בעבר היה האזור מיוער במיוחד, כיום יערות מכסים בעיקר את הקצה המזרחי שלו, סביב אזורי הגבול עם בלארוס. שאר השטח כולל בדרך כלל שדות חקלאיים רחבי ידיים. בקצה המזרחי של פודלסיה נמצא המקור של נהר הנרב. הנהר מרכז את מימי האזור, והוא מוזן ביובלים רבים. במרכז הוויוודה הוא יוצר עמק רחב ומתון אשר נמשך לאורכו של הנהר. הנרב זורם לכיוון מזרח, ובשטחי מזוביה הוא מלכד על עם נהר הבוג המערבי ולבסוף נשפך על נהר הוויסלה.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בביאליסטוק, בירת הוויווידה, היא 7.3 מעלות צלזיוס. החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של -3.1 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 18.0 מעלות צלזיוס). הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 576.6 מ"מ.
בפודלסיה המערבית יש ארבעה פארקים לאומיים (Park Narodowy), שבעה פארקי נוף (Park krajobrazowe) ו-93 שמורות טבע (Rezerwat przyrody).
ערים
בפודלסיה ישנן 40 ערים ועיירות.
מחוזות
בפודלסיה ישנם 17 מחוזות, מתוכם שלוש ערים מחוזיות.
חנוך דב פאדווא
רבי חנוך דב (העניך) פאדווא (ה'תרס"ח, 1908 - ט"ו באב ה'תש"ס, 2000) היה אב בית דין התאחדות קהילות החרדים בלונדון, ומחבר שו"ת "חשב האפוד".
ביוגרפיה
פאדווא נולד בבוסק שבגליציה (כיום אוקראינה) לרב אליעזר זאב טויבער, חסיד בעלזא ואלעסק, ולטויבא בת הרב שמואל יוסף פאדווא, ונקרא על שם סביו האדמו"ר רבי חנוך דב העניך מאיר מאלעסק.
כשהיה בן חמש פרצה מלחמת העולם הראשונה ומשפחתו היגרה לווינה, שם למד אצל הרב חיים פינטר מבוקאווסק. למד בישיבות צעהלים ומטרסדורף, ולאחר מכן בשטיבל של חסידי בעלזא בקרקוב. נסמך להוראה מהרב שמואל פירר אב בית דין קרוסנו.
היה נשוי לחנה גיטל, בתו של נפתלי גוטסמן, הגבאי של האדמו"ר רבי ישכר דב רוקח מבעלזא.
התיישב בירושלים והתקרב בין היתר לרב יוסף צבי דושינסקי, הרב דב בעריש וידנפלד והרב שמשון אהרן פולונסקי. הרב פאדווא התמנה למו"ץ בעדה החרדית ולרב בשכונות בתי ראנד, בתי ברוידא, ושכונת כנסת ישראל. היה חסיד בעלזא. רבי אהרן רוקח מבעלזא כיבדו ושלח אליו שאלות בהלכה. כשיסד הרב מטשעבין את ישיבת כוכב מיעקב בירושלים, קרא לרבי חנוך דב לכהן כראש ישיבה.
לאחר שנפטרה אשתו בח' בטבת תש"ד נשא את יהודית, נכדתו של הרב יוסף חיים זוננפלד. נפטרה ביום ז' שבט תשנ"ג.
בשנת תשט"ו מונה לאב בית דין התאחדות קהילות החרדים בלונדון, תפקיד שבו כיהן רבי חנוך דב עד לפטירתו.
חיבר שו"ת "חשב האפוד" (ג' חלקים), בהסכמתו של הרב מטשעבין.