cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המטבח ביוון העתיקה
מאכלי יוקרה ומטבח עילי
במהלך השנים השתנה טעמם של היוונים, ובקרב המעמדות העליונים והמבוססים התפתח מטבח עילי. במאות השלישית והשנייה לפנה"ס, כתוצאה מהשפעות רומיות, החלו היוונים לערוך משתאות בסגנון רומי, בהם הוגשו מנות רבות.
צמחונות
אורפיזם ופיתגוראית הן שתי דתות או כתות שהיו נפוצות ביוון העתיקה, בהם האמונה בטהרה, בצורך להיטהר (להגיע לקתרזיס - κάθαρσις) היה מרכיב חשוב והשפיע על ההרגלים הקולינריים - ובייחוד על צמחונות. אמפדוקלס (המאה החמישית לפנה"ס) מצדיק צמחונות מתוך אמונה בגלגול נשמות - והחשש כי בעל החיים הנאכל מכיל נשמה של אדם. אריסטופאנס ביצירה "צפרדעים" מתנגד להרג בעלי חיים באופן כללי.
המחזאים הקומיקאים אריסטופאנס ואלקסיס שהיו פיתגוראיסטים היו צמחונים מטעמים דתיים.
הפילוסוף הנאואפלטוני פורפירי (המאה השלישית לפנה"ס), בספרו "על ההימנעות" מקשר את הצמחונות עם הדת של כרתים - לפיה נתנה דמטר את החיטה לטריפטולמוס על מנת שבני האדם יגדלו את מאכלם ולא יהרגו בעלי חיים, ונותן רשימה של אישים שהיו צמחוניים.
הדיאטות של הספורטאים
לדברי קלודיוס אאליאנוס, האתלט הראשון שנהג בדיאטה מיוחד היה איקוס מטראנטו (המאה החמישית לפנה"ס). אפלטון מציין בחיבור "חוקים" כי הספורטאים מקפידים על דיאטה חמורה בזמן אימוניהם, כמו גם התנזרות מפעילות מינית, הן עם נשים והן עם נערים. אצנאוס מציין כי ספורטאים אכלו בהתאם לדיאטת קסרופאגיאה (ξηροφαγία) המבוססת על מאכלים יבשים.
שער בנימין
אזור התעשייה שער בנימין הוקם בשנת 1998 כאזור מסחר ושירותים במזרח בנימין, בשטח שיפוט המועצה האזורית מטה בנימין. כק"מ צפונית ליישוב אדם על כביש 60, במרחק של כ-7 דקות נסיעה מירושלים, ושטחו כ-600 דונם.
במתחם פועלים אולם אירועים, חנויות מזון, מאפייה, מועדון כושר, מרפאות, חנות רהיטים, חנויות בגדים, אופטיקה, חנויות למוצרי תינוקות וצעצועים, חנות למוצרי טיולים, חנויות לכלי בית, חנות נעליים, מרכז התפתחות למשפחה, פנצ'ריה ומוסך, וכן משרדי החטיבה להתיישבות של הסוכנות היהודית, מחלקת הרווחה של המועצה האזורית ונקודת משטרה. כמו כן, מוקם במקום קומפלקס אירועים על ידי חברת "אינסייט בינה", פארק טכנולוגי–תעשייתי על ידי המועצה האזורית, מרכז רפואת חירום אזורי ומתחם שכולל את כל משרדי המועצה האזורית. אזור המסחר נועד לספק את צורכיהם של אלפי התושבים באזור מזרח בנימין, ומשרת יהודים ופלסטינים.
היסטוריה
אזור התעשייה הוקם על ידי המועצה האזורית "מִנְהֶלֶת אזורי תעשייה", והחברה הכלכלית החברה לפיתוח מטה בנימין אשר מקדמות הבאת מפעלים ופיתוח של אזור התעשייה. גם משרד התמ"ס השקיע בפיתוח האזור כ-20 מיליון ש"ח.
המקום מוגדר כאזור עדיפות לאומית א' וקיימות בו הטבות מס נרחבות, במטרה ליצור מקומות תעסוקה לתושבי היישובים היהודים והערבים באזור. אזור התעשייה משרת ערבים ויהודים כאחד, הן כמקום תעסוקה והן כמרכז קניות ושירותים, והוא צוין לחיוב כדוגמה לדו-קיום.
שטח אזור התעשייה ממוקם במעלה אגן הניקוז של שמורת הטבע נחל פרת, ולכן ישנם נהלים מחמירים ביותר בנושא זיהום קרקע. כמו כן הוקם בסמיכות מכון מתקדם לטיהור מים, ולא מתאפשרת הקמת מפעלי תעשייה מזהמים באזור זה.
בשער בנימין נמצא משכנה החדש של תחנת המשטרה בנימין.
בשנת 2013 הועברו למקום משרדיה של מחלקת הרווחה של המועצה. בדצמבר 2020 נחנך בניין המועצה בקצהו המערבי של אזור התעשייה.
ב-2022 הוקם גן שעשועים פלסטיני בלתי חוקי על אדמות מדינה בסמוך לשער בנימין, על ידי הרשות הפלסטינית והאיחוד האירופי. לאחרונה נסלל כביש המחבר את הכפר מוח'מאס אל הגן.
ישיבת הדרום
ישיבת הדרום (בשמה הרשמי משנת ה'תשע"א: ישיבת בני עקיבא הדרום) היא ישיבה תיכונית השוכנת בצפון-מזרח רחובות.
במשך שנים רבות ליוותה את הישיבה הסתדרות הרבנים דאמריקה. משנת הלימודים תשע"א הישיבה מנוהלת על ידי מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא. בישיבה לומדים כיום (ה'תשע"ד) כ-410 תלמידים.
הקמת הישיבה
הרב צבי יהודה מלצר, פתח ברחובות את ישיבת קלצק, אשר שכנה לפני כן בפרדס חנה.
בשנת תשי"ז התאחדה ישיבת קלצק לישיבת הדרום.
בנייני הישיבה
בישיבה קיימים 10 מבנים, ביניהם: חדר האוכל, הבניין המזרחי והמערבי של הכיתות והבניין הראשי, ואולם ספורט. והבניין של אורות יעקב, מורשת, ברמן ובית מדרש
ראשי הישיבה
בשנותיה הראשונות כיהנו בישיבה הרב מאיר צבי ברגמן חתנו של הרב שך (שכיהן כר"מ בישיבה האם - ישיבת קלצק), הרב יהודה עמיטל חתנו של הרב צבי יהודה מלצר (ראש ישיבת קלצק), הרב מרדכי ברויאר, הרב יהודה לייב בוגץ', הרב מאיר אליטוב והרב זכריה תנעמי.
בין השנים תש"ך - תשכ"ז הייתה תקופה של פריחה לישיבה. ניהלו את הישיבה שלשת הרבנים: הרב יהודה עמיטל - ראש הישיבה, הרב מרדכי ברויאר - מנהל התיכון, והרב יוסף גליקסברג - מנהל רוחני, כאשר מעליהם מכהן הרב מלצר עד פטירתו בשנת 1969.
מנהלי הישיבה
בשנות ה-80 ניהל את הישיבה הרב יהודה לייב בוגץ', ובשנות ה-90 וה-2000 ניהל את הישיבה הרב ראובן דוד, בוגר הישיבה. כיום מנהלה הוא בוגר הישיבה יעקב ארביב.
הישיבה כיום
בבית המדרש ישנו ארון קודש ייחודי. הארון נתרם לזכרו של גיל שרעבי, בוגר המוסד שנהרג באסון המסוקים. לאחרונה הוקמה בישיבה ספריה על שמו של הרב יוסף שפיגל, מרבניה הבולטים של הישיבה שנפטר בגיל צעיר. בתחומי קמפוס הישיבה הסמינר הדתי למורים וישיבת ההסדר מורשת יעקב ובית הכנסת ע"ש הרב יעקב ברמן, המשמש מרכז לקהילת דוברי האנגלית בעיר והידוע בפעילותו הלימודית והחברתית.
ראו גם
רשימת בוגרי הישיבה
דושרא
דושרא הוא אל ההר הנבטי, מכונה כך על שם הרי השארה המקיפים את פטרה הבירה הנבטית הקדומה, וגובלים בקצה הערבה. לפי כתובות שמיות שנתגלו במדבריות ירדן וסוריה הוא נחשב לבנה של האלה הפרה-איסלמית אלל'את.
ב-106 לספירה לאחר ארגונה מחדש של הממלכה הנבטית במסגרת האימפריה הרומית פולחנו המשיך לשגשג והוא נחשב לאל חשוב ובעל עוצמה. במטבעות מתקופה זו מוצאים גם בנוסף לסמל הצורני גם ייצוג של האל בצורה אייקונית בדמות פנים אנושיות.
אסטון מרטין DBX
אסטון מרטין DBX (באנגלית: Aston Martin DBX) היא מכונית ספורט במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אסטון מרטין משנת 2019. היא הוצגה בנובמבר 2019 והגיעה לישראל בנובמבר 2020.
דושרא
בתקופה היוונית הוא הושווה לעיתים לזאוס כאל השליט המרכזי של הנבטים או לדיוניסוס.
אסטון מרטין DBX
עיצוב
עיצוב פנים המכונית שודרג מהדגמים הבסיסים של החברה וכולל מסך מולטימדיה בקוטר 10.25 אינצ'ים ולוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינצ'ים.
דושרא
חלק מהחוקרים סבורים שהפנתיאון הנבטי הורכב משלישייה של אלים מרכזיים שכללו את דושרא, אל היום (השמש), אל קאום, אל הלילה (הירח) והאלה אל-עוזה או אלל'את (הממונה על הכוכבים).
על הפופולריות הרבה של של דושרא בעת העתיקה יכול להצביע מקדש שנתגלה בפוטאולי שבאיטליה שהייתה עיר נמל וסחר מרכזית עם המזרח התיכון. הסגידה לדושרא נמשכה לאורך התקופה הרומית וככל הנראה המשיכה להתקיים עד ראשיתה של התקופה האיסלמית.
אסטון מרטין DBX
מפרט טכני
ה-DBX כוללת מנוע טווין טורבו בנזין V8 צילנדרים בנפח 4.0 ליטרים המספק כ-550 כוחות סוס ב-6,500 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת תשעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 4.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 291 קילומטרים לשעה.
אסטון מרטין DBX707
אסטון מרטין DBX707 היא גרסה בעלת ביצועים גבוהים יותר מהגרסה הבסיסית. גרסה זו נחשפה ב-1 בפברואר 2022. גרסה זו כוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטר טווין-טורבו משופר המספק 707 כ"ס ומומנט מרבי של 91.7 קג"מ. במקום תיבת הילוכים אוטומטית בעלת 9 הילוכים בגרסה זו קיימת תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת 9 הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.3 שניות במקום 4.5 שניות בגרסה הבסיסית והמהירות המרבית עומדת על 310 קמ"ש במקום 291 קמ"ש בגרסה הבסיסית.
בית בוסל
בית בּוּסֶל הוא מבנה מצפון-מזרח לעיר העתיקה של צפת במורד גן המצודה, ברחוב ירושלים. המבנה הוקם ב-1904 כבית חולים של המיסיון האנגלי ובין השנים 1943 ל-1984 פעל כבית הבראה של קופת חולים כללית על שם יוסף בוסל.
היסטוריה
בשנת 1867 רכשה החברה הלונדונית להפצת הנצרות בקרב היהודים קרקע בצפת (בה פעלה כבר מאז רעידת האדמה בצפת תחנת מיסיון באופן לא רציף בסיוע לנפגעים), על מנת להקים בית חולים. את הקמת בית החולים יזם רופא החברה הלונדונית, וולטר הנרי אנדרסון, שפעל בצפת יחד עם בן -ציון פרידמן. בית החולים, שתוכנן על ידי האדריכל גוטליב שומאכר, איש המושבה הגרמנית בחיפה, נחנך ב-1904 והציע טיפול רפואי חינם לבני כל הדתות. בית החולים של המיסיון האנגלי היה בית החולים היחיד בגליל (פרט לבית החולים הסקוטי בטבריה) עד להקמת בית החולים היהודי בצפת ביזמת הברון רוטשילד ובסיוע ההסתדרות הציונית הדסה ב-1912.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורשו המיסיונרים הבריטים והמבנה שימש כבסיס צבאי ובו מפקדה אזורית, ארוות סוסים וקסרקטין למגורי חיילים, כולל טייסת גרמנית. ב-1919, לאחר המלחמה, שב המבנה לידי המיסיון ושימש כאכסניה לפליטים נוצרים מסוריה ולבנון. ב-1921 נפתח במקום בית ספר תיכון שהופעל על ידי המיסיון הסקוטי ונקרא "הקולג' הסקוטי", הסקוטים הוסיפו גם כנסייה למתחם.
עם פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936 פונו האכסניה והקולג' לחיפה והמקום הפך למפקדת חיל הספר העבר-ירדני, עד 1942. באותה שנה רכשו זאב מתתיהו פרל ויהודה מייברג את המבנה מהמיסיון והעבירו אותו לקרן הקיימת ולקופת חולים של ההסתדרות שייסדה בו בית הבראה, בשל האוויר הצלול והנוף הנאה הנשקף ממנו וקראה אותו על שם איש דגניה יוסף בוסל. בית ההבראה נפתח ב-1943.
עם פרוץ מלחמת העצמאות הפך המבנה, ששכן בכניסה לרובע היהודי, לעמדה של החי"ש ולאחר כיבוש צפת למפקדת חטיבת יפתח. לאחר 1949 שב לתפקודו כבית הבראה. ב-1963 הורחב הבניין ונוסף לו מבנה מודרניסטי בתכנונו של האדריכל יעקב רכטר. בשנת 1984 נסגר בית ההבראה עקב מצבה הקשה של קופת חולים ולאחר מכן שימש תקופה מסוימת כמרכז קליטה לעולי אתיופיה.
בשנות ה-2000 נקנה מתחם בית בוסל על ידי המכללה האקדמית צפת בהשקעה של 30 מיליון שקלים. המכללה מתכננת שימור ושיפוץ של המבנים במתחם וצירופם לקמפוס המכללה.
בשנת 2015 נערכה תחרות אדריכלים לתכנון מחודש למתחם.
שימור המתחם ההיסטורי בשנות ה-2000
עם קניית המתחם, בן 17 הדונמים, על ידי המכללה האקדמית בצפת בשנת 2013, היה צורך להכשירו לשימוש הקמפוס.
המבנה ההיסטורי הראשון שזכה לשיקום ושימור הוא "בית השער" שהיווה את הכניסה למתחם בית החולים של החברה הלונדונית.
מדובר במבנה אבן דו קומתי בסגנון נאו גותי, שתכנן ע" המהנדס גוטליב שומכר ונבנה בשנת 1908. למבנה חלונות מקומרים, המתנשא לגובה של 7 מ' הכולל שטח בנוי של כ-100 מ"ר ובו 5 חדרים.
שמואל הר נוי מנכ"ל המכללה עד שנת 2018 היה הרוח החיה מאחורי פרויקט השימור וראה "בשימור המבנים ההיסטוריים במכללה פרק חשוב בחזון המכללה. בטקס חנוכת בית השער באוקטובר 2017 אמר: "שיקום ושיחזור 'בית השער' הוא סיום השלב הראשון של פיתוח מתחם בית בוסל. חנוכת 'בית השער' וטקס הסרת הלוט מהווים פתיחת שער חדש ואבן דרך בהתפתחות המכללה וביסוסה, הן האקדמית והן התשתיתית"
בית השער שוקם ושומר בהתאם לתכנון של האדריכלית גלי גלעדי על ידי המועצה לשימור אתרים וחברת ארכו . בשחזור ובחיזוק המבנה השתמשו בטכניקות הנדסיות מתקדמות, וכל פרטי המבנה, החלונות, השער, הרצפה ועיטורי הגג שוחזרו במדויק.
עלות הפרויקט הייתה כ-2 מיליון שקלים והשתתפו במימונו המכללה האקדמאית צפת, התוכנית להעצמת תשתיות לאומיות במשרד ראש הממשלה, והמועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
העבודה נמשכה כשנתיים והסתיימה בשנת 2017.
בשנת 2017 החלו עבודות שיקום ושימור המבנה ההיסטורי הראשי הישן של בית החולים של האגודה האנגליקנית. בד בבד עם עבודות שימור המבנה הישן מוקם במתחם מבנה חדש על פי תוכנית שזכתה בתחרות אדריכלים לתכנון מחודש של המתחם.
בשנת 2020 הותקנו מחדש על המבנה הראשי שעון ופעמון המשחזרים את השעון והפעמון שעמדו שם בעבר.
קישורים חיצוניים
תחרות אדריכלים לתכנון מתחם בית בוסל https://xnet.ynet.co.il/architecture/articles/0,14710,L-3110074,00.html
ויטמין B
קבוצת ויטמין B היא קבוצה של שמונה ויטמינים השונים זה מזה במבנה ובתפקיד. מקור השם "ויטמין B" בתקופה שבה נחשבו כל חברי הקבוצה כוויטמין יחיד, בדומה לוויטמין C. עם התפתחות המחקר התברר שמדובר בקבוצה של ויטמינים נפרדים, הנמצאים לעיתים קרובות באותם מיני מזון. בעקבות זאת השימוש בשם "ויטמין B" הלך ופחת, והוחלף בכינוי "ויטמין B קומפלקס" או בהתייחסות לוויטמינים ספציפיים בקבוצה.
מרכיבי קבוצת ויטמין B הם:
פי. טי. ברנום
פיניאס טיילור ברנום (באנגלית: Phineas Taylor Barnum; ) היה אמרגן אמריקני הזכור בזכות מתיחותיו ועקב ייסוד הקרקס שהפך ל"קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי". ברנום היה איש עסקים שעסק בבידור ומעולם לא נטש את מטרתו - "להכניס כסף לכספת שלי". ייתכן שהיה המיליונר הראשון שעשה את הונו מעסקי השעשועים. תגובתו למבקריו הייתה: "אני מארגן מופעים... שום כיסוי לא יעשה ממני משהו אחר". בניין הביולוגיה באוניברסיטת טאפטס קרוי על שמו.
בשנים 1865 עד 1869 כיהן כחבר בית הנבחרים של קונטיקט ובשנים 1875 עד 1876 כיהן כראש עיריית ברידג'פורט בקונטיקט.
ראשית חייו
ברנום נולד בבית-אל, קונטיקט, בן לפילו ברנום, חייט וזבן, ולאשתו השנייה, איירין טיילור, אחד מעשרה ילדים. סבו מצד אמו, פיניאס טיילור, היה נוכל רב תחומי שהשפיע רבות על נכדו. ברנום עצמו היה מתמטיקאי מוכשר ששנא עבודה פיזית. הוא החל לעבוד כזבן, ולמד להתמקח ולהטעות כדי למכור, ובהמשך היה מעורב בשגעון הלוטו בארצות הברית. ברנום נישא לצ'אריטי האלט, כשהייתה בת 19, והפכה לשותפתו ב-44 השנים הבאות.
לברנום הבעל הצעיר היו כמה עיסוקים: חנות כלבו, מכירות פומביות של ספרים, ספקולציות בנדל"ן ורשת לוטו ארצית. הוא הפך למעורב בפוליטיקה המקומית ויצא חוצץ נגד "החוקים הכחולים" שקידמו הקלוויניסטים ונועדו להגביל הימורים ונסיעות. ב-1828 ייסד את העיתון "כרוז החופש". מאמרי המערכת שלו שיצאו כנגד הכנסייה הביאו לכמה תביעות שהוגשו נגדו. הוא ישב במאסר חודשיים, אך משהשתחרר, הפך למוביל בתנועה הליברלית. ב-1843 נאסר הלוטו, מקור הכנסתו העיקרית בקונטיקט, והוא עבר לניו יורק. ב-1835 החל במופע שלו - והציג את ג'וייס הת', שפחה עיוורת ומשותקת כמעט לחלוטין, כמי שהייתה האחות של ג'ורג' וושינגטון, כלומר בת למעלה מ-160.
מופעים נוספים
ב-1842 הציג ברנום את המתיחה המפורסמת הראשונה שלו, "בתולת הים מפיג'י", אותה שאל מבעל מוזיאון אחר, מוזס קימבל. היה זה ראש קוף שנתפר לזנב דג. הוא הצדיק את מתיחותיו כפרסום, דרך למשוך תשומת לב למוזיאון - "אני לא מאמין בלשטות באנשים, אלא מעוניין למשוך אותם ולאחר מכן לרצות אותם". לאחר מכן הציג את הגמד צ'ארלס סטרטון, כגנרל טום אצבעוני - "האדם הקטן ביותר שהיה מסוגל ללכת לבד" בן 11 (למעשה החל להופיע כשהיה בן ארבע). הילד אומן לחקות אנשים כנפוליאון והרקולס. בגיל חמש שתה יין, ובגיל שבע עישן סיגרים להנאת הקהל. על אף ניצולו, אהב טום את עבודתו ושמר על קשרי ידידות עם ברנום.
ב-1843 שכר ברנום רקדן אינדיאני, פו-האם-מי, ראשון מבין רבים שהציג. בשנתיים לאחר מכן, נסע באירופה יחד עם טום ואף פגש במלכה ויקטוריה במה שהפך להצלחה יחצנית גדולה. הצלחה זו הובילה למפגשים עם משפחות מלוכה נוספות, בהם גם הצאר שאפשר לו לרכוש פריטים נוספים, בהם אוטומטונים. בהמשך ניסה לרכוש את בית היוולדו של שקספיר, אם כי ללא הצלחה. שלוש השנים בהן טייל באירופה, לבד ממספר חודשים בהם הצטרפה אליו אשתו, היו שנות נהנתנות, הוללות ובזבזנות. חזרתו לניו יורק, ב-1846, סימנה את המשך חגיגת הרכש, כאשר קנה מוזיאונים נוספים. בסוף אותה שנה ביקרו 400,000 איש במוזיאון של ברנום.
ברנום וג'ני לינד
ייצוגה של ג'ני לינד "הזמיר השוודי", ביסס את מעמדו של ברנום כאמרגן מן השורה הראשונה. החוזה שהוצא לה, $1,000 ללילה ל-150 לילות כשכל הוצאותיה שולמו מראש, היה חסר תקדים. כדי לממן את החוזה, לווה ברנום סכומי עתק על אף שמעולם לא שמע אותה שרה. למעשה, כלל לא היה ברור כיצד לינד, שזכתה להצלחה גדולה באירופה, תתקבל על ידי הקהל האמריקני. כתוצאה מחודשים של הכנות, חיכו ללינד כ-40,000 איש בנמל וכ-20,000 במלון, העיתונות סקרה את בואה ומוצרי ג'ני לינד הוצאו לרכישה. סדרת המופעים שהחלה ב-11 בספטמבר 1850 זכתה להצלחה גדולה, ורווחו של ברנום היה גדול פי ארבעה מהשקעתו.
המשך הגיוון במופעיו
מטרתו הבאה של ברנום הייתה העלאת מעמדו של התיאטרון מ-"מאורת רשע" למקום בילוי לגיטימי למעמד הבינוני. באמצעות רווחיו ממופעיה של לינד הוא בנה את התיאטרון הגדול והמודרני ביותר לזמנו וקרא לו "אולם הרצאות המוסר". הוא היה הראשון שהציג הצגות יומיות לעידוד ערכי המשפחה וחינוך לפחד מפשע. ברנום פתח בהצגה "השיכור" שהייתה למעשה הרצאה כנגד אלכוהול (ברנום התנזר מהטיפה המרה לאחר שחזר מאירופה). לאחר מכן, הציג מלודרמות, פארסות ומחזות היסטוריים להם שכר כמה מהשחקנים החשובים של התקופה. בנוסף, עיבד גם את מחזות שקספיר ומחזות כגון "אוהל הדוד תום", כך שיתאימו לקהל משפחתי.
ברנום ארגן תצוגות פרחים, תחרויות יופי, מופעי כלבים ותחרויות עופות, אך לפופולריות הגדולה ביותר זכו תחרויות התינוקות (התינוק השמן ביותר, התאומים היפים ביותר וכן הלאה). ב-1853 הוציא לאור שבועון "חדשות מאוירות", ושנה אחר כך סיים את האוטוביוגרפיה שלו אשר בגרסאותיה השונות נמכרה בלמעלה ממיליון עותקים. מארק טוויין חיבב אותה אך ה"בריטיש אסקוויר" ראה אותה כ"זבלית", "פוגענית", ו"מעוררת... אך ורק תחושת גועל... ורחמים כנים כלפי האדם העלוב שחיבר אותה".
בתחילת שנות החמישים של המאה התשע עשרה, החל ברנום להשקיע בנדל"ן באיסט ברידג'פורט, קונטיקט. הוא הלווה סכומים משמעותיים ל"חברת השעונים של ג'רום" כדי שתעבור לאזור התעשייה החדש שמימן. ב-1856 פשטה החברה רגל וגרמה לברנום הפסדים כבדים, לצד ארבע שנים של מאבקים משפטיים והשפלה פומבית. ראלף וולדו אמרסון טען כי בנפילתו של ברנום אפשר היה "שוב לחוש באלוהים" ומבקרים נוספים התענגו על עונשו המוסרי של ברנום. לעומתם, טום אצבעוני, שבאותו זמן הופיע לבד, הציע את שירותיו לברנום והם יצאו ביחד למסע אירופי נוסף. ובהמשך החל ברנום גם במסע הרצאות שעסקו בעיקר בהנזרות. ב-1860 הצליח לסלק את חובותיו, לבנות את אחוזתו "לינדנקרופט" (ארמונו "אירניסטן" נשרף ב-1857), ולהשיב לבעלותו את המוזיאון שלו.
בניגוד לתחזיות מבקריו, הצלחתו של ברנום רק הלכה וגברה. הוא פתח את האקווריום הציבורי הראשון באמריקה, והגדיל את מוזיאון השעווה שלו. הוא הציג דגמים של שבעת פלאי עולם ויצר גם גלריה של נוכלים. התצוגה הורחבה לארבעה בניינים וספר ההדרכה של המוזיאון טען שהוא מציג 850,000 "מוזרויות".
בסוף שנת 1860 חזרו התאומים הסיאמים, אנג וצ'אנג בנקר, מפרישתם (הם נזקקו לכסף כדי לשלוח את ילדיהם הרבים לאוניברסיטה). לתאומים הייתה קריירת הופעות משלהם שבסופה חיו במטע בצפון קרוליינה תחת השם "בנקר", עם משפחתם ועבדיהם. במוזיאון של ברנום הופיעו במשך שישה שבועות. באותה שנה הציג ברנום את "איש הקוף" - ויליאם הנרי ג'ונסון, גמד מיקרוצפלי שחור שדיבר בשפה מסתורית אותה המציא ברנום. ב-1862 מצא את הענקית אנה סוואן ואת קומונדור נאט, טום אצבעוני חדש, עמו ביקר ברנום את אברהם לינקולן בבית הלבן. בזמן מלחמת האזרחים משך המוזיאום קהל גדול של מבקרים שחיפשו הסחת דעת מהעימות. ברנום הוסיף מוצגים, הרצאות והצגות שתמכו באיחוד מה שהוביל להצתת המוזיאון ב-1864 על ידי תומך בקונפדרציה. ב-1865 נשרף המוזיאון עד היסוד בנסיבות לא ברורות. ברנום הקים מחדש את המוזיאון באזור אחר בעיר ניו יורק, אך גם זה נשרף ב-1868. בפעם הזו היה ההפסד גדול במיוחד וברנום פרש ממופעי ה"מפלצות".
ראגרטס כבר גדולים
ראגרטס כבר גדולים (באנגלית: !All Grown Up, בכתב חופשי "כולם כבר גדלו!"), היא סדרת אנימציה שמשודרת בערוץ ניקלודאון ושודרה מ-12 באפריל 2003 עד ל-17 באוגוסט 2008.
הסדרה מהווה ספין אוף ל"ראגרטס" ועוקבת אחרי דמויות הסדרה תשע שנים מאוחר יותר כאשר טומי, צ'אקי, פיל, ליל, קימי, אנג'ליקה וסוזי צריכים כעת להתמודד עם בעיות של גיל ההתבגרות.
שיבולת (פסל)
שיבולת (באנגלית: Shibboleth) היא שמה של יצירה פיסולית מעשה ידי הפסלת הקולומביאנית דוריס סלסדו שהוצגה באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון כחלק מ"סדרת יוניליוור", במימון חברת יוניליוור.
תיאור היצירה
היצירה הוקמה בעלות של 300,000 ליש"ט באולם הטורבינה של המוזיאון, והייתה השמינית מבין היצירות שהוצגו באולם במסגרת "סדרת יוניליבר". היצירה היא סדק שאורכו 167 מטרים ברצפת האולם. בראשיתו הסדק דק כשערה, אולם בהמשך הוא מתרחב ומגיע לעומק של כ-60 ס"מ.
לדברי האמנית:
אוצר המוזיאון, סר ניקולס סרוטה מציין כי לאחר שהיצירה תוסר תישאר צלקת ברצפת המבנה אשר תזכיר את היצירה.
היצירה הוצגה בין ה-9 באוקטובר 2007 ל-6 באפריל 2008.
צוות המוזיאון חשש לשלום המבקרים במוזיאון העלולים למעוד על היצירה. לאור כוונת האמנית שהמבקרים יתקרבו אל היצירה, לא ניתן היה לגדור אותה, ועל אף אזהרות שחולקו למבקרים, מספר מבקרים מעדו ונפלו בשל היצירה.
הארמייה השנייה (בולגריה)
הארמייה השנייה של צבא בולגריה (בבולגרית: Втора българска Армия) הייתה ארמייה בולגרית, אשר לחמה במלחמות בולגריה החל ממלחמת הבלקן הראשונה ועד למלחמת העולם השנייה.
מלחמות הבלקן
ב-1907 ערך פרדיננד הראשון, מלך בולגריה רפורמות בצבא הנסיכות ובמסגרתן נקבע שבעת מלחמה יתארגן הצבא הבולגרי ב-3 ארמיות, כל אחת תמנה גרעין של 3 אוגדות ולכל אוגדה יגויסו חיילים מאותו אזור אוכלוסין. הבולגרים התבססו על צבא סדיר בהיקף של 60,000 חיילים בגילאי 21–23 ועוד כ-290,000 בכוחות מילואים ומיליציה.
בפרוץ מלחמת הבלקן הראשונה מנתה הארמייה 96,568 חיילים שאורגנו בשתי אוגדות רגלים, חטיבת פרשים אחת בת 4 רגימנטים ו-8 גדודי רגלים נוספים. מבחינת נשק קל, התבססו הבולגרים על רובה "Steyr-Mannlicher M1895" מתוצרת אוסטרו-הונגרית ורובה ברדן-2 מתוצרת רוסית. עוד סופקו לצבא הבולגרי גרסה רוסית של סמית' אנד וסון M1880 ו-1906 וכן אקדח חצי אוטומטי 9 מ"מ פרבלום דגם 1908 לוגר. ליחידות העזר בארמיות השדה ולכוחות המיליציה סופק רובה "M-1869 krnka" רוסי. כוחות הארמייה צוידו ב-60 מקלעי מקסים M-1908 ו-198 תותחים מרביתם בקוטר 75 מילימטרים ומקצתם בקוטר 120 מילימטרים. מרבית הארטילריה הייתה מתוצרת צרפתית ומיעוטה מתוצרת גרמנית. תחת פיקודו של ניקולה איוואנוב לחמה הארמייה בגזרת העיר אדירנה.
במהלך מלחמת הבלקן השנייה מנתה הארמייה בין 80,000 ל-108,000 חיילים שאורגנו ב-2 אוגדות ו-3 חטיבות רגלים נוספות וצוידו ב-175 תותחים. במהלך המלחמה פעלה הארמייה מול צבא ממלכת יוון ולאחר הישגים בראשית הקרבות נאלצו הבולגרים להתמודד גם עם כוחות סרביים שחברו ליוונים ויחידות הארמייה ונסוגו לקו הגנה בסמוך לבלגואבגרד. ביולי 1913 מונה הגנרל וסיל קוטינצ'ב למפקד הארמייה השנייה וסיים את תפקידו כמפקד הארמייה הראשונה. קוטינצ'ב נחל הצלחה מסוימת בייצוב החזית מול היוונים. באוגוסט 1913 נחתם הסכם בוקרשט אשר סיים את הקרבות.
מלחמת העולם הראשונה
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נכללו במסגרת הארמייה 5 אוגדות רגלים (האוגדות: ה-2 "תראקיה", ה-3 "בלקן", ה-7 "רילה", ה-11 "סבילנגראד) ואוגדת הפרשים ה-1. מספר החיילים באוגדות הרגלים הבולגריות הגיע ל-24,000 ובהיקף כוח האדם דמו לגייסות בצבאות אירופיים. כל אוגדה מנתה 2 חטיבות. כל חטיבה מנתה 2 רגימנטי רגלים בני 4,583 חיילים כל אחד ובכל רגימנט 2 גדודים בני 4 פלוגות. בנוסף מנתה כל חטיבה פלוגת מקלענים בת 80 חיילים, פלוגת חיל עזר בת 180 חיילים, שני אסקדרוני פרשים ורגימנט ארטילריה בן 1,959 חיילים שאורגן ב-3 פלוגות תותחנים. עוד נמנו בכל חטיבה פלוגת ז'נדרמריה, פלוגת הנדסה, פלוגת אספקה ופלוגת רפואה. כל אוגדת פרשים מנתה 2 חטיבות ובכל חטיבה 2 רגימנטים. כל רגימנט פרשים מנה 657 חיילים ואורגן ב-4 אסקדרונים. בנוסף מנתה כל חטיבה רגימנט ארטילריה רכוב, גדוד אספקה וגדוד רפואה.
עם הצטרפות בולגריה למעגל הלחימה במסגרת מעצמות המרכז, השתתפו חיילי הארמייה השנייה במערכה על סרביה. תחת פיקודו של גאורגי טודורוב תקפו חיילי הארמייה את הסרבים בגזרת מישור אובצ'ה פולה וכבשו את וראניה, קומאנובו, וסקופיה. לאחר הכרעת סרביה, הוצבה הארמייה השנייה בחזית המקדונית וביחד עם הארמייה הראשונה, היוו את עיקר הכוח הלוחם. בהתאם לדרישתו של מפקד הצבא הבולגרי הגנרל ניקולה ז'קוב פעלה הארמייה השנייה באופן עצמאי ותחת פיקוד בולגרי, והוצבה בגזרת הנהר סטרומה. מלחמת ההתשה המתמשכת בחזית הובילה לשחיקת כוחם של הבולגרים ולירידה במוטיבציה.
בין פברואר לאוגוסט 1918 ערקו כ-2,200 מחיילי הארמייה השנייה והם סיפקו מידע מודיעיני יקר ערך למפקדי החזית של מדינות ההסכמה. במהלך המלחמה שונה הרכב הארמייה מספר פעמים בשל חלוקת הכוחות למספר חזיתות ושחיקתם ההדרגתית. בספטמבר 1918 מנתה הארמייה שתי אוגדות רגלים (ה-7 "רילה", ה-8 "טונג'ה" ועוד חלק מה-11 "סבילנגראד").
מלחמת העולם השנייה
ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה להסכם התלת-צדדי וחברה רשמית למדינות הציר במלחמת העולם השנייה. עם זאת סירב המלך בוריס השלישי לצרף את חייליו לקרבות החזית המזרחית. לאחר כיבוש ממלכת יוון בידי גרמניה הנאצית ומסירת אזור מזרח מקדוניה ותראקיה לחזקת הבולגרים הועברה לאזור הארמייה השנייה ומפקדתה הוקמה בקסנתי.
בספטמבר 1944, לאחר הפיכת חזית המולדת הצטרפה בולגריה לבעלות הברית והכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית. הוקם בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון השלטון הקודם ומשתפי הפעולה עם הנאצים. ב-1 בפברואר 1945, הוצא הגנרל ניקולה סטויצ'ב להורג בידי כיתת יורים בשטח בית העלמין בסופיה ביחד עם 180 פוליטיקאים ואנשי צבא נוספים חברי מנגנון המשטר הקודם. ב-15 במרץ 1945 הוצא הגנרל קונסטנטין לוקאש להורג.
חיילי הארמייה אשר מנו כ-78,000 חיילים בפיקודו של הגנרל קיריל סטאנצ'ב, הצטרפו לצבא האדום במערכה ביוגוסלביה ושיחררו את העיר ניש מידי הוורמאכט. בהמשך, השתתפה הארמייה בקרבות לשחרור קוסובו.
שמעון מימון
הרב שמעון מימון (? - כ' בשבט ה'תשמ"א, 25 בינואר 1981), היה רב בישיבת "תורה וחיים", ומחבר, ששימש כדיין ורב העיר גאבס שבתוניסיה.
ביוגרפיה
נולד לעסילה ולרב כליפה מימון, בעיר גאבס שבתוניסיה. את ראשית תורתו למד מפי הרב יצחק חי בוכבזה, ורוב תורתו מרבו המובהק הרב חיים חורי.
נשא לאישה את פורטונה ונולדו להם שישה ילדים. בנם ניסים נפטר בגיל 14, לאחר ייסורים בשנת ה'תש"ב (1942).
הרב מימון שימש כרב בישיבת "תורה וחיים". בשנת ה'תשי"ד (1954), לאחר שרבו הרב חיים חורי עלה לארץ ישראל, מילא את מקומו ושימש כדיין ורב העיר גאבס.
בהמשך עלה לארץ, והתיישב בבאר שבע. שם נודע כרב ומבני עדתו באו להתברך מפיו. נפטר בכ"ב בשבט ה'תשמ"א (1981).
הידרוצלה
הידרוצלה גורמת לנפיחות בשק האשכים, המתפתחת בדרך כלל בהדרגה ואינה גורמת לכאב. כאשר הנפיחות נעשית משמעותית היא מפריעה בפעילות היומיומית, בפעילות גופנית או בזמן קיום יחסי מין. לעיתים רחוקות ההידרוצלה נוצרת בעקבות חבלה בשק האשכים או לאחר זיהום של האשך (אורכיטיס) או של חבל הזרע (אפידידימיטיס). במקרים אלו גורמת הנפיחות גם לכאב. תיתכן נפיחות בשק האשכים גם עקב מצבים אחרים כגון זיהום באשך או תסביב אשך.
הידרוצלה מולדת
סוג זה נגרם כמעט תמיד עקב בקע מפשעתי מולד אצל התינוק. האשכים נוצרים בחלל הבטן ותוך כדי ההיריון וגדילת העובר הם נודדים למטה, אל שק האשכים. במהלך נדידה זו עטופים האשכים במספר שכבות שהן למעשה המשך של המעטפות הפנימיות של חלל הבטן. במצב תקין נסגרות השכבות הללו סביב האשך כאשר הוא מגיע לשק האשכים, וחלל הבטן אינו נותר מחובר למעטפות האשך. אצל חלק מהתינוקות סגירה זו אינה מוחלטת ונוצר בקע, היינו, חלל הבטן מחובר עם שק האשכים עקב חולשה של התעלה המפשעתית. חיבור זה גורם למעבר נוזלים בין הבטן לשק האשכים ולהתפתחות הידרוצלה. הסימן המאפיין הוא שינויים בגודל ההידרוצלה. לעיתים הנפיחות אינה בולטת אולם כאשר התינוק בוכה או מעביר צואה במעיו ומפעיל לחץ בטני, הנפיחות בשק האשכים גדלה. לתינוקות שנולדו פגים או שנולדו במשקל לידה נמוך סיכוי גדול יותר ללקות בבקע שיגרום להופעת הידרוצלה. הידרוצלה הקשורה לבקע מצריכה תיקון ניתוחי.
הידרוצלה נרכשת
זהו מצב בו התינוק נולד ללא הידרוצלה וללא בקע, אך במהלך השנים מופיעה נפיחות בשק האשכים עקב הצטברות נוזלים. הצטברות זו מתרחשת בגלל עליה בייצור הנוזלים על ידי מעטפות האשך או עקב ירידה בספיגתם. הסיבות להתפתחות הידרוצלה כוללות: דלקת באשך או בצינורות הזרע, חבלה באשך וניתוח באזור המפשעה לתיקון בקע או וריקוצלה. במקרים שבהם לא ניתן לקבוע את הסיבה מדובר בהידרוצלה ראשונית.
תסמינים וסימנים
במרבית המקרים הסימן היחיד להידרוצלה הוא נפיחות שאינה גורמת לכאב בשק האשכים. הנפיחות יכולה להיות חד-צדדית (סביב אשך אחד) או דו-צדדית (סביב שני האשכים). הידרוצלה מולדת מאובחנת כבר בחדר התינוקות בבית החולים, עת היילוד עובר בדיקה גופנית ראשונית על ידי רופא הילדים. לאחר השחרור מעקב אצל רופא הילדים מביא לאבחנה סופית ולטיפול במידת הצורך.
כאשר ההידרוצלה נרכשת, הילד או הגבר ירגישו תחושת כבדות בשק האשכים ותחושת חוסר נוחות בזמן ביצוע פעילות גופנית. תיתכן הצטברות מהירה תוך מספר שבועות או הצטברות איטית במשך מספר שנים, עד לדרגה בה קיימת הפרעה.
במקרים בהם ההידרוצלה היא תוצאה של בקע מפשעתי – חולשה של התעלה המפשעתית בשיפולי הבטן הגורמת ליציאה של לולאת מעי אל שק האשכים – עלולה הנפיחות להיות קטנה בבוקר ולגדול במשך היום, ככל שמבוצעת יותר פעילות גופנית. הדבר נובע עקב מעבר נוזלים מחלל הבטן לשק האשכים במשך היום וספיגה או זרימה חזרה לחלל הבטן בזמן הלילה בשכיבה.
לעיתים רחוקות תלווה ההידרוצלה בכאב. מצב זה מצריך בדיקה על מנת לשלול מצב של זיהום באשך או בצינורות הזרע או מצב של תסביב האשך.
אבחנה
האבחנה נקבעת על ידי אורולוג לפי אנמנזה, בדיקה גופנית וסריקת אולטרה סאונד של שק האשכים. האנמנזה חשובה על מנת להבין אם ההידרוצלה מולדת או נרכשת ואם היא ראשונית או שנגרמה עקב סיבה הדורשת טיפול, כמו זיהום או תסביב של האשך. בבדיקה הגופנית מתרשם הרופא מגודל ההידרוצלה, אם היא חד-צדדית או דו-צדדית, אם היא מלווה בתהליך זיהומי ואם האשך עצמו תקין. כמו כן, הרופא יכול להתרשם אם ההידרוצלה מלווה בבקע מפשעתי ואם יש צלקות לאחר ניתוחים במפשעה שעשויות להסביר את היווצרות ההידרוצלה. האבחנה הסופית והמדויקת תעשה באמצעות אולטרה סאונד של שק האשכים.
טיפול
ההחלטה לגבי הטיפול תלויה במידת ההפרעה שההידרוצלה גורמת למטופל. אם המטופל מתלונן שההידרוצלה מפריעה לחיי היומיום, מפריעה בזמן פעילות גופנית או פוגעת במראהו החיצוני, אזי קיימת המלצה לנתח. אם אין הפרעה כזו, אפשר להמשיך במעקב שמרני אצל האורולוג. אצל תינוקות עשויה ההידרוצלה להיעלם, עת הנוזל נספג מעצמו, אך אם היא אינה נעלמת עד גיל שנה או שהיא מלווה בבקע מפשעתי, מתבצע ניתוח לתיקונה.
תיקון ניתוחי של הידרוצלה אצל מבוגרים יבוצע על ידי אורולוג. הניתוח כולל חתך קטן בשק האשכים, שאיבה של הנוזל המקיף את האשך והיפוך של מעטפות האשך כדי למנוע חזרה של ההידרוצלה. אצל ילדים יבוצע הניתוח דרך המפשעה, בשיפולי הבטן, כדי לתקן את הבקע הנלווה להידרוצלה. הניתוח יבוצע תמיד תחת הרדמה כללית.
במקרים מיוחדים יבוצע ניקור של הנוזלים משק האשכים במקום ניתוח. זהו אינו טיפול יעיל כיוון שהנוזלים חוזרים ומצטברים והוא אף מלווה בזיהומים ובפציעה של האשך או של איברים סמוכים.
יחסי ארצות הברית–עיראק
יחסי ארצות הברית–עיראק הם היחסים הדיפלומטים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה העיראקית.
היחסים בין שתי המדינות החלו לראשונה כאשר ארצות הברית הכירה בעיראק ב-9 בינואר 1930 עם חתימת האמנה האנגלו-אמריקאית-עיראקית בלונדון על ידי שגריר ארצות הברית בממלכה המאוחדת.
כיום, בין ארצות הברית לבין הרפובליקה העיראקית מתקיימים יחסים הדדיים. בנוסף, ארצות הברית מסייעת במיליוני דולרים בשנה לכוחות המזוינים של עיראק ומספקת הכשרה לחיילים.
האימפריה העות'מאנית
האינטראקציה המסחרית עם האימפריה העות'מאנית (שכללה את עיראק המודרנית) החלה בסוף המאה ה-18. עם פירוק האימפריה העות'מאנית לאחר מלחמת העולם הראשונה, ארצות הברית תמכה בכך שעיראק תהפוך למדינה עצמאית ולא תישאר כמושבה.
כינון היחסים
ב-9 בינואר 1930, הכירה ארצות הברית בעיראק לאחר ששגרירה בממלכה המאוחדת חתם על האמנה האנגלו-אמריקאית-עיראקית. ב-1946, ארצות הברית פתחה את שגרירותה בבגדאד בירת עיראק.
האיחוד הערבי
ב-28 במאי 1958, הכירה ארצות הברית באיחוד הערבי שנוצר בין עיראק לממלכה הירדנית האשמית.
היחסים בין ארצות הברית לבין ממשלת קאסם 1958 – 1963
היחסים בין ארצות הברית לבין עיראק התמתחו לאחר הפלת המלוכה העיראקית ב-14 ביולי 1958, שהביאה להכרזה על ממשלה רפובליקנית בראשותו של תא"ל עבד אל-כרים קאסם.
היחסים בין ארצות הברית לעיראק הפכו למתוחים לאחר הדחת שושלת המלוכה העיראקית ב-14 ביולי 1958, שהובילה להקמת ממשלה רפובליקנית בהנהגת עבד אל-כרים קאסם. מתוך דאגה לגבי השפעתה של המפלגה הקומוניסטית בעיראק בממשלת קאסם, ובתקווה למנוע ניצול של המצב בידי מפלגת הבעת' הקים הנשיא אייזנהאואר ועדה מיוחדת בנושא עיראק באפריל 1959 כדי להציע פתרונות למניעת השתלטות קומוניסטית. קאסם פעל נגד הקומוניסטים בשנות השישים, ויחד עם אמונתו של קנדי שעיראק לא חשובה במסגרת הרחבה של המלחמה הקרה, הובילה מדיניותו לפירוק המפלגה הקומוניסטית בעיראק בתוך כמה ימים מהשבעתו של קנדי. עם זאת, האירועים הבאים שהתרחשו הובילו להחזרת עיראק אל מרכז תשומת הלב של ארצות הברית.
ב-25 ביוני 1961, החל קאסם להניע חיילים אל הגבול בין עיראק לכווית, והכריז על כווית כעל "חלק בלתי נפרד מעיראק", מה שהוביל למשבר. הממלכה המאוחדת - שהעניקה לכווית עצמאות שישה ימים קודם לכן ושכלכלתה הייתה תלויה בנפט מכווית - הגיבה ב-1 ביולי ושלחה 5,000 חיילים לאזור כדי להדוף כל פלישה עיראקית. באותו הזמן, שלח קנדי כוח נחתים אל בחריין, והממלכה המאוחדת, בתמיכת קנדי, הביאה את הסכסוך למועצת הביטחון של האו"ם, בה הטילה ברית המועצות וטו על ההחלטה. המצב נפתר באוקטובר, כשהבריטים יצאו מהאזור והוחלפו ב-4,000 חיילים מהליגה הערבית. ממשל קנדי הגיב בצורה שהגיב בגלל הרצון להציג את ארצות הברית כמתנגדת לקולוניאליזם למען שיתוף פעולה עם הלאומנות הערבית, וגם העדפה לתת לממלכה המאוחדת לפתור את הנושאים במפרץ הפרסי.
לאחר שמנהיג הכורדים מוסטפא ברזאני חזר לעיראק ב-1958 מגלות בברית המועצות, הבטיח קאסם להעניק שלטון אוטונומי לחלק הכורדי בצפון עיראק, אולם לא התקדם בנושא עד 1961. ביולי 1961, לאחר אלימות בין השבטים הכורדים, חזר ברזאני אל צפון עיראק והחל לכבוש שטחים מיריביו. אף על פי שממשלת קאסם לא הגיבה בנושא, שלחה המפלגה הדמוקרטית הכורדית רשימת דרישות לקאסם באוגוסט, שכללו את הסגת הצבא מהאזור וחופש פוליטי. בחודש הבא, חזו נציגי ארצות הברית בעיראק ואיראן שמלחמה היא בלתי נמנעת. מתוך חשש לאובדן צפון עיראק לאחר שהכורדים שהתנגדו לברזאני השתלטו על נתיב לגבול האיראני בתחילת ספטמבר והרגו חיילים עיראקיים, ציווה קאסם על הפצצת כפרים כורדיים ב-14 בספטמבר, וברזאני הצטרף למרד ב-19 בספטמבר. כחלק מהאסטרטגיה של אלכסנדר שלפין ביולי 1961 כדי להסיח את דעתה של ארצות הברית ובעלות בריתה מהמצב הרגיש בברלין, החליט הק.ג.ב לעודד את ברזאני למרוד, אף על פי שהוא לא התכוון לפעול כשליחם. במרץ 1962, שלטו כוחותיו של ברזאני בכורדיסטן העיראקית, אף על פי שברזאני נמנע מלהשתלט על ערים גדולות מתוך חשש שממשלת עיראק תפעל נגד אזרחים. ארצות הברית סירבה לבקשות הכורדים לסיוע, אולם קאסם תייג את הכורדים כשליחים אמריקניים ופתר את הסובייטים מאחריות למתרחש.
בדצמבר 1961, העבירה ממשלת קאסם חוק שהגביל את זיכיונות חברת הנפט העיראקית שהייתה בבעלות בריטית-עיראקית אך ורק לאזורים בהם הופק הנפט, והפקיע 99.5% מהזיכיונות. נציגים אמריקניים נבהלו מההפקעה ומהטלת הווטו של הסובייטים על החלטת האו"ם שדרשה לצרף את כווית לאו"ם, והאמינו שהיה קשר בין הדברים. הסברה הייתה שאם חברת הנפט תפסיק להפיק נפט, ישתלט קאסם על כווית ועל הפקת הנפט במזרח התיכון, או שיצטרף לרוסים. באותו הזמן, נפוצו שמועות על הפיכה נגד ממשלת קאסם שתחזיר את עיראק לנייטרליות. ב-30 בדצמבר, שלח היועץ לביטחון לאומי מקג'ורג' באנדי טלגרמה לנשיא מהשגריר האמריקני בעיראק, שטען שארצות הברית בסכנה להיכנס למצב בעייתי בכווית. באנדי ביקש מקנדי ללחוץ על מחלקת המדינה לשקול אמצעים לפתרון המצב בעיראק, ולשתף פעולה עם הבריטים למען הנפט באזור.
באפריל 1962, פרסמה מחלקת המדינה הנחיות חדשות לגבי עיראק שנועדו להעלות את ההשפעה האמריקנית במדינה. באותה התקופה, הנחה קנדי את ה-CIA להתחיל להתכונן להפיכה צבאית נגד קאסם. ב-2 ביוני, ציווה שר החוץ העיראקי על השגריר האמריקני לעזוב את המדינה, והודיע על החזרת השגריר מוושינגטון בתגובה לקבלת כתב האמנה של השגריר הכוויתי החדש בארצות הברית. למרות האזהרות של עיראק בנושא, האמריקנים נדהמו מהמהלכים העיראקיים. קנדי לא קיבל אזהרות בנוגע למשבר שייווצר אם יקבל את השגריר הכוויתי. בסוף 1962, סדרת תבוסות מצד המורדים הכורדים פגעו במורל של הצבא העיראקי ובתמיכה בקאסם. בין ספטמבר 1962 לפברואר 1963, האשים קאסם את ארצות הברית בהצלחות הכורדים, אולם מחלקת המדינה סירבה להגיב להאשמות מתוך חשש לפגוע בנוכחות שעוד נותרה לה באזור. ב-5 בפברואר 1963, הודיע מזכיר המדינה ראסק את שגריר ארצות הברית בעיראק שמחלקת המדינה שוקלת להפסיק להימנע מלהגיב לקאסם. ב-7 בפברואר, התברר לבאנדי שעיראק הייתה מקום שימושי ביותר לאיסוף מודיעין על הסובייטים ועל פעולותיהם בקרב המדינות הבלתי מזדהות. ה-CIA גילה על פרויקט טילי קרקע-אוויר משותף בין העיראקים לסובייטים. המודיעין החשוב הוביל לחוסר רצון להכעיס את קאסם.
לאחר שהגיעו להסכם סודי עם ברזאני כדי לפעול נגד קאסם בינואר, ביצעה מפלגת הבעת' האנטי קומוניסטית והאנטי אימפריאליסטית הפיכה אלימה והוציאה את קאסם להורג ב-8 בפברואר 1963. היו שמועות שה-CIA היה מעורב בהפיכה, אולם מסמכים שפורסמו חשפו שלא הייתה מעורבות האמריקנית, אם כי ה-CIA ביקש למצוא מחליף לקאסם בתוך הצבא העיראקי ויידע את ארצות הברית על ניסיונות של הבעת' לבצע הפיכה ביולי ובדצמבר 1962, ניסיונות שבוטלו. אף על פי שה-CIA עקב מקרוב אחרי תכנוני ההפיכה של הבעת' מאז 1961, הכחיש ה-CIA כל מעורבות בנושא. סגנו של קאסם עבד א-סלאם עארף (שלא היה מהבעת') מונה לנשיא, תפקיד טקסי בעיקרו, ואילו הגנרל ממפלגת הבעת', אחמד חסן אל-בכר, מונה לראשות הממשלה. המנהיג החזק ביותר של הממשלה החדשה היה מזכיר מפלגת הבעת', עלי סלאח אל-סעדי, ששלט בצבא וארגן טבח של מאות - אולי אלפי - חשודים בקומוניזם ומתנגדים פוליטיים מיד לאחר ההפיכה. ממשל קנדי הסתכל על המשטר החדש בעיראק באופטימיות זהירה. אולם הנציגים האמריקנים חששו שעימות מחודש עם הכורדים יפגע בהישרדות הממשלה העיראקית. ברזאני שחרר 1,500 שבויים כמחווה של רצון טוב, אולם שר החוץ העיראקי הודיע ב-3 במרץ שהממשלה לא מוכנה לשקול צעדים מעבר למתן אוטונומיה תרבותית ותכננה להשתמש במתנגדים לברזאני ובשבטים הערביים באזור כדי לפגוע בכורדים. ב-4 במאי הזהירו האמריקנים את עיראק ולחצו עליהם להציע הצעות לכורדים. ב-22 במאי הודיעו העיראקים שלא יסבלו את ההתנגדות הכורדית לעיראק. הקרבות החלו שוב ב-10 ביוני, כשממשלת עיראק - ששלחה 45,000 חיילים אל כורדיסטן- עצרה חברים במשלחת הכורדית והכריזה על שלטון צבאי בצפון עיראק. בינתיים, פעלה ברית המועצות כדי לפגוע בממשלת הבעת', והפסיקה משלוחים צבאיים לעיראק במאי, בעודה משכנעת את מונגוליה ללחוץ באו"ם להאשים את עיראק ברצח עם בין יולי בספטמבר, ומעודדת הפיכה קומוניסטית כושלת ב-3 ביולי. ממשל קנדי הגיב בדרישה מבעלות בריתה הערביות של ארצות הברית להתנגד להאשמות באו"ם ולשלוח נשק בשווי 55 מיליון דולרים לעיראק.
היחסים בין עיראק לבין ממשל ג'ונסון
תחת נשיאותו של עבד א-סלאם עארף, היחסים בין ארצות הברית לבין עיראק היו הקרובים ביותר מאז ההפיכה ב-1958. בעקבות התבוסה הערבית במלחמת ששת הימים ב-1967, נפלה ממשלתו המתונה של עארף. ב-10 ביוני 1967, עזב שגריר ארצות הברית בבגדאד את עיראק ונסגרה שגרירות ארצות הברית בבגדאד. לאחר מכן, דיפלומטים אמריקאים זוטרים, עבדו בשגרירות בלגיה בבגדאד. לאחר זמן קצר, הופסקו לחלוטין היחסים הדיפלומטים בין שתי המדינות ועד 1972, התקיימו מעט מאוד מגעים בין גורמים אמריקאים לגורמים עיראקים. ביוני 1968, העבירה השגרירות הבלגית לפקידים עיראקים מסר ממחלקת המדינה, לפיה ארצות הברית מוכנה לנרמל את היחסים עם עיראק בתמורה לפיצוי עיראקי על הנזק שנגרם לקונסוליה והשגרירות האמריקאית בעיראק, וקץ לחרם העיראקי על סחורות אמריקאיות שהחל לאחר הניצחון הישראלי במלחמת ששת הימים.
הפעולות האיראניות נגד עיראק והסכם מרץ
כאשר עיראק הוציאה להורג בפומבי 9 יהודים עיראקים בסוף ינואר 1969, ממשל ניקסון ביקש לעכב את ההוצאות להורג על ידי שכנוע בעלות הברית של ארצות הברית. לאחר ההוצאות להורג, ארצות הברית גינתה בחריפות את המהלך ושגרירה באו"ם פנה למועצת הביטחון של האו"ם. לאחר שבריטניה נסוגה מהמפרץ הפרסי, ניסה הנשיא ניקסון לבנות דומיננטיות איראנית עם השאה האיראני, מוחמד רזא שאה פהלווי. השאה ראה במפלגה הבעת' העיראקית "חבורה של בריונים רוצחים". בעקבות פעולותיה הפרובוקטיביות של איראן בינואר 1969, ביקש השאה להעניש את איראן ואולי אף לזכות בריבונות איראנית חלקית על נתיב המים של שאט אל-ערבי, שעליו העניקה אמנת 1937, ריבונות עיראקית כמעט מוחלטת. בתחילת מרץ הנחה השאה את בעלי בריתו הכורדים לתקוף את מתקני חברת הנפט העיראקית סביב כרכוכ ומוסול וגרם לעיראק נזק של מיליוני דולרים.
אני מאשים (סרט תעמולה נאצי)
אני מאשים (בגרמנית: Ich klage an) היה סרט תעמולה נאצי משנת 1941 בבימויו של וולפגנג לייבניינר, אשר תמך בהמתת חסד. הסרט נאסר להפצה ולהקרנה על ידי כוחות בעלות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה.
יחסי ארצות הברית–עיראק
הפעולות האיראניות נגד עיראק והסכם מרץ
פעולותיו התוקפניות של השאה, הביאו את עיראק לחתור לסיום המלחמה עם הכורדים. בסוף 1969, נשלח סאדאם חוסיין לנהל משא ומתן עם הכורדים בשם ממשלת עיראק. ההודעה על המשא ומתן הרגיזה את השאה שביצע בינואר 1970, ניסיון הפיכה כושלת נגד עיראק. במרץ אותה שנה, ההסכם בין הכורדים לממשלת עיראק, אשר כונה "הסכם מרץ", נחתם, דבר אשר אפשר הקמת אוטונומיה כורדית.
אוניברסיטת ווטרלו
אוניברסיטת ווטרלו (באנגלית: University of Waterloo; הידועה באנגלית גם כ-UW או UWaterloo) היא אוניברסיטה ציבורית עם דגש רב על מחקר, שנוסדה ב-1957, ונמצאת בעיר ווטרלו שבמחוז אונטריו שבקנדה. מספר הסטודנטים בשנת 2005 עמד על 23,043 הלומדים לתואר ראשון ו-2,838 הלומדים לתארים מתקדמים יותר. האוניברסיטה מעסיקה סגל הוראה בן 895 פרופסורים. האוניברסיטה ידועה בין היתר בזכות תוכנית הקו-אופ הגדולה בעולם, שמטרתה לשלב חינוך אקדמי עם ניסיון עבודה ממשי, זאת דרך שילוב הסטודנטים במקומות עבודה הקשורים למקצוע לימודיהם כבר משנתם הראשון באוניברסיטה. האוניברסיטה חברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי וחברה בקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15.
היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1955 תחת השם "התאחדות הפקולטות של מכללת וואטרלו", גוף חצי-אוטונומי כחלק ממכללת ווטרלו (כיום אוניברסיטת ווילפרד לוריאה). נשיאה הראשון של האוניברסיטה, גארי האגי, אסף והעסיק מרצים בנושאי הנדסה ומדעים, ואף קיבל קצבה של $625,000 מהממשלה, ושנת הלימודים הראשונה באוניברסיטה נרשמה ב-1957. מיד לאחר מכן, לאחר משא ומתן שהביא בסופו של דבר לעוינות בין שני הצדדים, הפקולטה למדעים והנדסה ניתקה קשר עם מכללת ווטרלו. ב-1959 ממשלת קנדה יסדה במקומן שלוש אוניברסיטאות - אוניברסיטת ווטרלו לוט'ארן, מכללת סט. ג'רום, ואוניברסיטת ווטרלו; אבל בעוד אוניברסיטת ווטרלו ומכללת סט. ג'ורג' (ידועה כ"מכללת כנסייה") שמרו על קשר הדוק והיו לפדרציה, אוניברסיטת ווטרלו לוט'ארן בחרה להישאר עצמאית.
מוניטין
אוניברסיטת ווטרלו ידועה כאחת האוניברסיטאות המובילות בקנדה בתחומי המדע, המתמטיקה, ההנדסה, ומדעי המחשב. כמו כן, ובעיקר בזכות תוכנית הקו-אופ המצליחה, האוניברסיטה מתגאה בקשריה הרבים שנרקמו בינה לבין חברות רבות בתעשייה, בעיקר בתחום ההי-טק, בהן מיקרוסופט (ביל גייטס, בביקורו באוניברסיטה, ציין כי חברת מיקרוסופט מעסיקה לרוב יותר סטודנטים ובוגרי ווטרלו ממכל אוניברסיטה אחרת), וחברת רים, יצרנית מכשיר הבלאקברי, שמייסדיה הם בוגרי האוניברסיטה. בנוסף לאלו, אוניברסיטת ווטרלו מופיעה מדי שנה באחד מהמקומות הגבוהים ברשימת האוניברסיטאות בקנדה המופצת על ידי המגזין מקלינס ובה נמדדת איכות כל אוניברסיטה על פי קריטריונים שונים המשפיעים על הלימודים בה.
יחסי ארצות הברית–עיראק
הפעולות האיראניות נגד עיראק והסכם מרץ
היו טוענים למעורבות אמריקנית בניסיון ההפיכה הכושלת בינואר 1970, אשר היה מורכב גם ממפלגות אופוזיציה בעיראק. בתגובה להאשמות, הכחישה ארצות הברית את מעורבותה.
1972 – 1975
לאחר "הסכם מרץ", ניסו גורמים איראנים וישראלים לשכנע את הנשיא ניקסון שההסכם נועד לאפשר לסובייטים לשחרר את הצבא העיראקי על מנת לתקוף את איראן וישראל. בסוף 1971, יחסי עיראק-ברית המועצות השתפרו במהירות וברית המועצות סיפקה סיוע צבאי של כ-750 מיליון דולרים לצבא עיראק. ארצות הברית מצדה סיפקה סיוע של כ-20 מיליון דולרים לכורדים.
מלחמת איראן–עיראק
לאחר הסכם השלום בין מצרים לישראל שהובילה ארצות הברית, עיראק הובילה את ההצעה בליגה הערבית לגרש את מצרים, אך הדאגה למהפכה אסלאמית באיראן ולפלישה הסובייטית לאפגניסטן הובילה את עיראק לבחון מחדש את יחסיה עם ארצות הברית. דבר זה, הוביל לחמימות ביחסים בין ארצות הברית לעיראק.
כאשר ארצות הברית הובילה ב-1984 אמברגו על איראן, עיראק הובילה מהלכים לסיום המלחמה בינה לבין איראן, דבר שהוביל את ארצות הברית שלא לעשות אמברגו כנגדה ובנובמבר אותה שנה, ארצות הברית חידשה את יחסיה עם עיראק לאחר 17 שנים.
ב-1986, היחסים נהיו מתוחים כאשר התגלה שארצות הברית מכרה נשק בחשאי לאיראן ב-1985 ו-1986 ומשבר נוסף אירע ב-1987, כאשר טייס עיראקי הפציץ ספינה של חיל הים האמריקאי במפרץ הפרסי שחשב בטעות שהוא מעורב במסחר עם איראן. במהלך כל המלחמה, עיראק האמינה בעמדה כי ארצות הברית חושבת כי המלחמה מתקיימת רק בגלל העקשנות האיראנית.
מלחמת המפרץ
ב-25 ביולי 1990, לאור המתיחות בין עיראק לכווית, נפגש סאדאם חוסיין עם שגריר ארצות הברית בבגדאד, במגעים האחרונים בין שתי המדינות לפני הפלישה העיראקית לכווית ב-2 באוגוסט 1990.
את הקואליציה הצבאית נגד עיראק לשחרור כווית הובילה ארצות הברית. בעקבות המלחמה, היחסים בין שתי המדינות הופסקו בפעם השנייה.
הפלישה האמריקאית לעיראק
ב-2001, הוביל ממשל בוש בקונגרס את הרעיון לפלוש לעיראק מתוך סכנה כי סאדאם חוסיין מפתח נשק להשמדה המונית.
ב-20 במרץ 2003, פלשה ארצות הברית עם הממלכה המאוחדת ובעלי ברית נוספים לעיראק וביולי אותה שנה נפל סאדאם חוסיין וארצות הברית הקימה ממשל חדש בעיראק. לאחר הקמת המשטר החדש הפרו-מערבי בעיראק, חידשה ארצות הברית את יחסיה עם עיראק. והקימה את מערכת המבנים שיועדו ל-שגרירות ארצות הברית בבגדאד באזור הירוק.
בינואר 2017, הוציא נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ צו האוסר על אזרחים עיראקים להיכנס לארצות הברית. לאחר ביקורת על הצו, הוציא טראמפ את עיראק מהצו.
בנוסף, צבא ארצות הברית וצבא עיראק משתפים פעולה במלחמתם נגד המדינה האסלאמית.
אני מאשים (סרט תעמולה נאצי)
עלילת הסרט
אישה הסובלת מטרשת נפוצה מתחננת בפני הרופאים שיסיימו את חייה, ובכך יקלו על סבלה. לאחר שבעלה נותן לה מנת יתר קטלנית ובכך עוזר לה לסיים את חייה וסבלה הרב, הוא מועמד למשפט, שבו מוצגות טענות שונות כגון "הארכת חיים היא לפעמים בניגוד לטבע", ו"שהמוות הוא זכות כמו גם חובה". סרט זה מגיע לשיאו בהכרזתו של הבעל שבה הוא מאשים את הרופאים באכזריות, ובחוסר רצון לסיים את חיי החולים ובכך למנוע מהם סבל נוסף.
מטרת הסרט
סרט תעמולה זה הוזמן על ידי שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס, במטרה להגביר את התמיכה בגרמניה הנאצית בהמתת חסד. במציאות, קורבנות המתת החסד, שהופעלה בגרמניה הנאצית במסגרת תוכנית T4 - אותנסיה, היו חולים ובעלי מוגבלויות אשר הומתו ללא הבחנה וללא ידיעת בני משפחותיהם על ידי הרופאים בעלי האידאולוגיה הנאצית. המתות אלה היו למעשה רצח לכל דבר, ולא היה להן שום קשר להקלת סבלם של החולים, אלא היו כחלק מכוונות הנאצים ליצור גזע עליון של בני אדם תוך כדי חיסול כל בעלי המום והמוגבלויות.
תוצאות הסרט
בדיווחי האס אס נמסר כי הכנסייה הקתולית והפרוטסטנטים התנגדו לסרט ולהפצתו, דעתם על תוכנו הייתה שלילית ביותר. דעות הרופאים הוצגו כחיוביות, דבר שגרם לתמיכה מסוימת בציבור הגרמני באותה תקופה.
שלושת הנונאטאקים
שלושת הנונאטאקים (באנגלית: Three Nunataks) הם שלושה נונאטאקים באזור המכוסה ברובו קרח, בקצה הצפון מערבי של רכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
הנונאטאקים מצויים 3.7 קילומטרים מהר הייבן.
מקור השם
שמם של הנונאטאקים ניתן להם על ידי משלחת החקר של קרחון דרווין, שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1956.
ליילנד משאית קיטור - שנת 1896
ליילנד משאית קיטור - שנת 1896 (באנגלית: Leyland steam wagon) היא משאית מונעת על ידי קיטור אשר יוצרה בבריטניה על ידי יצרנית המכוניות "ליילנד" (שם מלא: "BritishLeylandMotor Corporation") הבריטית בשנת 1896.
בשנים הראשונות לאחר שנוסדה, חברת "ליילנד", החברה הייתה קרויה "Lancashire Steam Motor Company". בשנת 1907 שונה שם החברה ל-"Leyland Motors ".
ליילנד משאית קיטור - שנת 1896
דגם ה- "ליילנד משאית קיטור - שנת 1896" היה הרכב הראשון שבנתה חברת "ליילנד".
קוטר הגלגלים האחוריים של הדגם היה גדול מקוטר הגלגלים הקדמיים.
הדגם הוגדר על ידי "המוזיאון הבריטי לרכבים מסחריים" כ"וואן פתוח".
בתחילת המאה העשרים בנתה חברת "ליילנד" מספר דגמים של רכבי קיטור., הדגם שנבנה ב-1897 כשנה לאחר בניית "ליילנד משאית קיטור - שנת 1896" היה בעל כושר העמסה כפול מהדגם הקודם, ועמד על 3 טון.
מנוע קיטור
מנוע קיטור - מכונה המנצלת את הלחץ שהאדים מפעילים כדי להניע בוכנה המחובר לגל ארכובה אשר מחובר בקצהו למכונה אחרת ומייצר עבודה מכנית.
מנוע הקיטור הוא מנוע בעירה חיצונית בוכנאי, המופעל על ידי לחץ קיטור.
שני חלקיו היסודיים של מנוע הקיטור הם צילינדר ובוכנה. קיטור בלחץ גבוה, המיוצר בדוד קיטור, מסופק אל הצילינדר על ידי שסתום חלוקה, המונע באמצעות מערכת מוטות על ידי הבוכנה עצמה. הקיטור הנכנס לצילינדר דוחף את הבוכנה מטה. לאחר דחיפת הבוכנה וביצוע העבודה המכנית, יוצא הקיטור מן הצילינדר כשהטמפרטורה והלחץ שלו נמוכים יותר, והוא מעובה למים על ידי קירורו במעבה. המים החמים מוזרמים אל דוד הקיטור לשימוש חוזר. מנגנון ארכובה הופך את התנועה הקווית של הבוכנה לתנועה סיבובית של גל ארכובה, אשר מניע במקרה הנ"ל את משאית הקיטור.
מורידין ולא מעלין
אף שדין זה הובא בספרי ההלכה, כתבו הפוסקים שהלכות אלה אינן נוהגות בימינו כי מטרתן הייתה לתקן את המציאות ויישומן בימינו יביא לנזק ולקלקול.
מקור הדין
המקור מפרט שתי רשימות: רשימה אחת כוללת את הגויים (לפי גרסה אחרת: עובדי כוכבים) ורועי בהמה דקה - עבור אלו, קובע המקור כי במידה ונפלו לבור, אין לסייע בהעלאתם משם, אלא להניחם למותם.
רשימה שנייה כוללת את המינין והמשומדין והמסורות – עבור אלו, קובע המקור כי יש לפעול אקטיבית ("מורידין") להורדתם לתוך הבור או הבאר (למשל, לשדלם לרדת לבור), ולאחר מכן אין לסייע להעלאתם ("ולא מעלין").
המסורות
מָסוֹר (או מוסר) הוא מי שמוסר אדם מישראל או את ממונו לידי השלטון הלא יהודי.
מינים, משומדים, כופרים, מומרים
במקורות הלכה זו נזכרו המינים, המשומדים והכופרים.
התלמוד הבבלי עושה שימוש מתחלף במונחים "משומד" ו"מין" בהקשר של עוברי עבירה. מומרים הם אנשים העוברים עבירות דרך קבע, והם נחלקים לקבוצת עוברי עבירות בזדון להכעיס, ועוברי עבירות לשם הנאה ("לתיאבון"), התלמוד הבבלי דן בשאלה אם דין זה נאמר רק על עוברי עבירות להכעיס.
הרמב"ם פוסק במשנה תורה שמי שנתפרסם ככופר בתורה שבעל-פה הרי הוא כשאר אפיקורסים והוא בכלל דין זה, אך מסייג את הדברים, ומחריג מהם את הקראים בני תקופתו:
.
גויים ועובדי כוכבים
בתוספתא נמנים הגויים עם מי שאין לא מעלין ולא מורידין. בתלמוד הבבלי דפוס וילנא נזכרים "עובדי כוכבים", אך על פי כתבי היד גם בתלמוד הבבלי הגרסה היא "גויים". הדברים אינם אמורים בגוי גר תושב שקיבל עליו שלא יעבוד עבודה זרה ושאר מצוות בני נח, שמצווה מהתורה להחיותו.
המאירי מסייג את ההלכות שנאמרו כנגד הגויים לעובדי עבודה זרה הקדמונים המכוערים במידותיהם ומחריג את האומות המתוקנות של תקופתו.
רועי בהמה דקה
רועי בהמה דקה (צאן) נחשבו בעיני חז"ל כאנשים שחזקתן שהם גוזלים, ורועים את צאנם בשדות של אנשים אחרים וגורמים לנזק כבד לחקלאות ארץ ישראל, ולכן חז"ל קבעו שהם פסולים לעדות.
על פי בעלי התוספות, על מנת לחזק את התקנה כנגד רעיית צאן, החמירו בהם יותר מבגזלנים אחרים.
מקרים בהיסטוריה ובספרות
למעלה מ-20 אזכורים למעשי המתה של מוסרים, כופרים ומינים פזורים בספרות היהודית וההיסטורית. במקרא מסופר על מספר הזדמנויות שבהן הומתו עובדי עבודה זרה מישראל. לדוגמה 3,000 מחוטאי העגל נהרגו בסיף בידי בני לוי בהוראת משה, אליהו הנביא הרג 450 נביאי בעל; יהוא כינס את כל נביאי הבעל בדורו בעורמה והמיתם; יהוידע הכהן הוציא להורג את מתן כהן הבעל ויאשיהו המלך זבח כהני במות בערי שומרון.