cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מקס ורטהיימר
חשיבה פרודוקטיבית
כתאורטיקן בשיטת הגשטאלט מקס התעניין בתפיסה, אבל התעניין גם בחשיבה, הוא רשם את רעיונותיו בספרו חשיבה פרודוקטיבית שיצא לאור ב 1945 שנתיים לאחר מותו. מקס ניסה להבדיל בין חשיבה פרודוקטיבית לבין חשיבה רפרודוקטיבית: חשיבה רפרודוקטיבית קשורה לשינון, התניה, הרגלים או אזור של מידע מוכר. בעוד שחשיבה פרודוקטיבית היא תוצר של רעיונות חדשים ופריצות דרך. רעיונות מבוססים על היגיון. ורטהיימר טען, שרק חשיבה רעיונית המבוססת על היגיון יכולים להוביל להבנה אמיתית של בעיות תפיסה וקשרי אנוש.
הוא מדגיש ב"חשיבה פרודוקטיבית" שפתרון בעיות על ידי ציות עיוור לחוקים מונע הבנה אמיתית של בעיות. הוא האמין שציות עיוור טורדת את האדם מגילוי הפתרון.
רעיונותיו ממשיכים גם כיום להיות רלוונטיים בסכמות, תכנונים, ומבני-ידע.
פסיכולוגיית הגשטלט
פסיכולוגיית הגֵשְׁטָלְט (מגרמנית: Gestalt; מילולית: צורה, תבנית, דפוס) היא אסכולה בפסיכולוגיה, שלפי תפיסתה העיקרון התפעולי של החשיבה הוא הוליסטי, מקבילי, אנלוגי ובעל מגמה לארגון עצמי. האסכולה צמחה בגרמניה, בעיקר כתגובת נגד לגישת הסטרוקטורליזם של וילהלם וונדט ומבטאת את האנטיתזה שלה. בישראל ממשיך שיטתו של ורטהיימר הוא אביאל הדרי.
פרשת מינויי שופטים תמורת שוחד
פרשת קידום ומינוי שופטים תמורת שוחד (מכונה גם מין תמורת מינוי או פרשת אפי נוה) היא חקירה פלילית שהחלה בשנת 2019, במסגרתה נחשדו ראש לשכת עורכי הדין בישראל, אפי נוה, ושופטת בית משפט השלום בנתניה אתי כרייף בהתערבות לקויה בתהליך מינוי שופטים בתמורה לשוחד מיני. במרץ 2021 החליטה פרקליטות המדינה על סגירת התיק, תוך פרישתה של כרייף מכס השיפוט.
רקע
בשנת 2013 הגישה עורכת הדין אתי כרייף, ששירתה במשטרת ישראל כתובעת משטרתית, מועמדות לכהונה כשופטת. חודש לאחר מכן הכירה בכנס עורכי דין את אפי נוה, עת היה ראש מחוז תל אביב והמרכז בלשכת עורכי הדין. בין השניים התפתח קשר חברי מיני. שנתיים לאחר מכן נוה נבחר ליו"ר הלשכה. עם מינויו, ביקשה כרייף מנוה שיברר מדוע היא ממתינה כשנתיים לזימון לוועדת משנה ראשונה. לאחר שבירר, כרייף עברה לשלב הבא במיון, קורס התאמה לשיפוט. בקורס קיבלה כרייף ציון נכשל של 4.5 מתוך 10 (ציון עובר הוא 7 ומעלה), ונקבע כי "כישוריה אינם מתאימים למשרת שיפוט". למרות הציון הנמוך שקיבלה כרייף עברה לשלב המיון הבא וזומנה להופיע בפני הוועדה למינוי שופטים לראיון. לאחר הראיון הומלצה לכהונת שופט על ידי 7 מתוך 8 חברי הוועדה. חבר הוועדה היחיד שהתנגד למינויה היה שופט בית המשפט העליון אליקים רובינשטיין. משקיבלה כרייף את ההודעה על מינויה יצרה קשר עם נוה וזה טען כי הוא זה שהביא לבחירתה.
השיחה הסלולרית האחרונה בין נוה וכרייף התקיימה ב-7 ביוני 2016 בשעה 14:38, יום בחירת כרייף לשופטת.
החקירה המשטרתית
בעקבות תחקיר שערכה העיתונאית הדס שטייף, גרושתו של נוה מסרה לה טלפון סלולרי שלו שנותר בכספת בביתה. לאחר פריצת הטלפון, נמצאו בו ראיות לכאורה לקבלת שוחד מיני בתמורה לקידום שופטים. הטלפון נמסר למשטרת ישראל בתמורה לחסינות מהעמדתה של שטייף לדין. המשטרה פתחה בחקירה סמויה וב-5 בינואר 2019 ביקש ראש היחידה הארצית לחקירות הונאה, ניצב משנה יואב תלם, מבית משפט השלום בנתניה צו איסור פרסום בעניין הפרשה. ב-16 בינואר 2019 הפכה החקירה המשטרתית לגלויה. המשטרה עצרה לחקירה את עורך הדין אפי נוה, ראש לשכת עורכי הדין, בחשד לעבירות של קבלת שוחד. בנוסף נחקרה האפשרות שנוה השתמש במעמדו על מנת לסייע למתמחות בבחינת הלשכה, בהכשרה ובקבלה למקצוע.
באותו ערב הוסר חלקית צו איסור הפרסום ונחשף שמו של נוה כחשוד המרכזי בפרשה. נוסף אליו נחקרה השופטת כרייף בחשד שנבחרה לשופטת ביוני 2016 לאחר שקיימה יחסי מין עם נוה, שבאותה עת היה ראש לשכת עורכי הדין, וכן עורכת דין שעל פי החשד קיימה יחסי מין עם נוה במטרה שיקדם את בעלה, שופט שלום, לשופט בית המשפט המחוזי. שמות השופטת ועורכת הדין נאסרו בפרסום, אך במרץ 2019 הותר לפרסום שמה של כרייף.
במהלך חקירתה, מחקה כרייף מסרונים מהטלפון הנייד שלה. מסרונים אלה שוחזרו על ידי המשטרה והעלו כי שר האוצר וחבר בוועדה לבחירת שופטים, משה כחלון, היה בקשר אישי קרוב עם כרייף, גם בתקופה שבה נדונה מועמדותה למינויה לכהונת שופטת. פרקליטות המדינה הגיבה כי אין הצדקה לחקור באזהרה את כחלון, "נוכח העובדה שחלופת המסרונים שנתפסה התרחשה כחצי שנה לאחר בחירתה של כרייף לשיפוט". אך לפי אביעד גליקמן, בידי המשטרה עדויות לקשר בין כחלון לכרייף גם טרם מינויה.
בסיום החקירה הודיעה המשטרה כי לדעתה התגבשה תשתית ראייתית נגד אפי נוה ונגד השופטת אסתר כרייף לביצוע עבירות מתחום טוהר המידות. בדצמבר 2019 הודיעה הפרקליטות על החלטתה להגיש כתב אישום כנגד נוה באשמות שוחד, מרמה והפרת אמונים, וכנגד כרייף באשמות שוחד והשמדת ראיות, וזאת בכפוף לשימוע. בעקבות חשיפת הפרשה התפטר נוה מתפקידו כראש לשכת עורכי הדין ובמרץ 2021 כרייף פרשה מכס השיפוט.
תגובות במערכת המשפט
בעקבות הפרסומים פרסמו שרת המשפטים איילת שקד ונשיאת בית המשפט העליון אסתר חיות הודעה משותפת בינואר 2019, ובה טענו כי הליך הבחירה בוועדה לבחירת שופטים היה מקצועי וקפדני. עם זאת, ציינו כי על מערכת אכיפת החוק להגיע לחקר האמת.
תגובת נוה
ב-20 בינואר 2019 הגיש נוה תלונה במשטרה נגד שטייף בגין נטילת טלפון ללא רשות וכן בגין פריצה אליו. בנוסף תבע נוה מגלי צה"ל ומשטייף פיצוי של 7 מיליון ש"ח והשבת כל ההעתקים של החומרים שהיו במכשיר. במאי 2019 הגדיל נוה את סכום התביעה ב־141,000 ש"ח נוספים, בעקבות פרסומים של שטייף נגדו שבהם כינתה אותו – בין היתר – "תולעת אשפה".
תגובת כרייף
ביולי 2022 הגישה אתי כרייף תביעה נגד הדס שטייף, יוליוס רוזנברג (מומחה אבטחה שסייע לשטייף לפרוץ לטלפון של נוה), משרד הביטחון ומשטרת ישראל, שבה דורשת כרייף פיצוי בסך 4 מיליון ש"ח, בגין הנזקים שנגרמו לה כתוצאה מחשיפה של תכנים אישיים אודותיה, שהיו מצויים במכשירי הטלפון של אפי נוה.
סגירת התיק
לאחר שימוע, הודיעה פרקליטות המדינה ב-21 במרץ 2021 על סגירת התיק נגד נוה וכרייף. המשנה לפרקליט המדינה, שלמה למברגר, החליט כי אין סיכוי סביר להרשעה. זאת, על אף ממצאים עובדתיים קשים שעלו מן החקירה, שהצביעו על מעשים פליליים. הסיבה היא שהממצאים העובדתיים מתארים הפרת אמונים מצד כרייף ונוה, אך לא שוחד. אילו היה מוגש כתב אישום בשל עבירת השוחד, היה מקום לבקש מבית המשפט לקבוע כי יש לאפשר הגשת ראיות שהפיקה המשטרה ישירות מהטלפונים של נוה, ועמדת הפרקליטות הייתה כי קיים סיכוי סביר שבית המשפט היה מקבל עמדה זו. בהגשת אישום עבירה של מרמה והפרת אמונים ללא רכיב של סטייה מן השורה, חל שינוי בקבילות הראיות.
לפי למברגר, החקירה נעשתה עקב ראיות שהושגו לכאורה בעבירה על ידי הדס שטייף. מחד המעשים החמורים העולים מן השיח בן כרייף לנווה, המצביעים על כך שנוה פעל באופן מהותי לקידום מינויה של כרייף, אף שהיה מצוי בניגוד עניינים חריף בגלל מערכת היחסים האינטימית ביניהם. לעומת זאת הפריצה לטלפון האישי שלו פגעה קשה בפרטיותו, באופן שהעמיד בסימן שאלה של ממש את קבלת הראיות על-ידי בית המשפט כשלא מדובר על עבירת שוחד, אלא מרמה והפרת אמונים החמורה פחות. למברגר סבר שבית המשפט לא יקבל ראיות אלה, ולכן אין סיכוי סביר להרשעתו של נוה. כמו כן שהעמדת אזרח שאינו עובד הציבור לדין, בעבירה של מרמה והפרת אמונים, היא חריגה. משום שהוחלט זאת ביחס לנוה, לכאורה מבצע העבירה העיקרי, אף לא נמצא מקום להעמיד לדין את כרייף.
זבוב
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כ
כ' היא האות ה-11 באלפבית העברי. האות קרויה כ"ף (כָּף) משום שצורתה בכתב העברי העתיק מזכירה את צורת כף היד, ומילה זו מתחילה בעיצור הנהגה על פיה [k] או [χ] (כ רפה) תלוי במקומה בתוך הצירוף הלשוני.
כ' היא אחת משש האותיות בג"ד כפ"ת, המקבלות דגש קל בראש מילה ולאחר שווא נח.
כ' היא אחת מאותיות השימוש (בכל"מ|ם), והשמטתה לפני ש' השימוש היא טעות נפוצה.
בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, כ' נמנית עם ארבע האותיות החכיות: גיכ"ק. מבחינה פונולוגית כ' דגושה מייצגת עיצור וילוני, סותם, אטום (אלפבית פונטי בין-לאומי: [k]), וכ' רפה מייצגת עיצור ענבלי, חוכך, אטום (אלפבית פונטי בין-לאומי: [χ]) ומזדהה עם הגיית חי"ת מודרנית.
כ' היא אחת מחמש אותיות מנצפ"ך שצורתן משתנה בסוף מילה. כאשר היא בסוף המילה צורתה כזו: "ך".
בשפה העברית המודרנית שכיחות השימוש באות כ' היא כ־2.29% מכלל אותיות האלפבית העברי ושל הצורה הסופית ך היא כ־0.41%.
בגימטריה ערכה 20. ערכה של ך הוא 500, אך השימוש בו אינו נפוץ, והערך 500 מיוצג בדרך כלל על ידי הצירוף ת"ק.
ייצוג האות כ'
בקוד ASCII מיוצגת האות כ' בערך EB, ובתקן יוניקוד היא מיוצגת בערך 05DB.
בקוד ASCII מיוצגת האות ך בערך EA, ובתקן יוניקוד היא מיוצגת בערך 05DA.
בקוד מורס מיוצגת האות כ' באמצעות הרצף: -.- (קו נקודה קו).
ייצוגה של כּ' דגושה בכתב ברייל:
ייצוג של כ' רפה בכתב ברייל:
באלפבית צלילי מיוצגת האות כ' באמצעות המילה "כרמל".
באיתות בדגלי סמפור כ' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה צפון־מזרחה ודגל שני הפונה דרום־מערבה.
התפתחות האות כ'
פרופ' אהרון דמסקי שיער שצורת אות זו ושמה הם מתוך רשימת אותיות המייצגות חלקי גוף (יד, כף, עין, פה, ראש, שן). בהשערת שתי הרשימות – האחת חקלאות יבשתית והשניה ימית, כף היא אחת האחרונות שבכלי העבודה החקלאית היבשתית.
בית גד פרומקין
בית גד פרומקין או בית חבצלת הוא בניין בשכונת רחביה בירושלים, ברחוב אבן עזרא 22 פינת רחוב רמב"ן 26. הבניין נבנה כבית מגורים עבור השופט גד פרומקין, וכיום משמש כישיבה.
היסטוריה
הבית נבנה עבור השופט גד פרומקין, בנו של ישראל דב פרומקין עורך עיתון "חבצלת", ועל שם העיתון נקרא הבית. פרומקין העדיף את שכונת רחביה על תלפיות לאחר שהחליט להפסיק להתגורר בשכירות (קודם לכן התגורר ברחוב הנביאים). פרומקין החליף חלקת אדמה שהייתה בבעלותו בשכונת תלפיות עם חלקת אדמה בבעלות חברת הכשרת היישוב, בונת שכונת רחביה, בשכונה עצמה. לצורך מימון בניית הבית לקח הלוואה מבנק ברקליס.
הבית תוכנן על ידי משרד האדריכלים של וילהלם הקר ואליעזר ילין אולם פרומקין התערב בתוכניות הבנייה ופיקח בעצמו על הבנייה. פרומקין מספר בספרו "דרך שופט בירושלים" כי כאשר שאל הנציב העליון הבריטי, סר הרברט סמואל, מי תכנן את הבית השיב האדריכל הקר: "פרומקין, הקר וילין".
ביתו של פרומקין שימש אתר מפגש לנכבדי העיר, בכירי פקידי השלטון הבריטי, הנציב העליון עצמו, וראשי הציבור בירושלים - הן יהודים, הן נוצרים והן מוסלמים. בשנת 1925 התארחה בבית המשלחת המצרית שהגיעה לטקס פתיחת האוניברסיטה העברית.
ניקולאיה קרצולסקו
ניקולאָיֶה קְרֶצוּלסקו (רומנית: Nicolae Creţulescu או  Nicolae Kretzulescu, 1812 בוקרשט - 1900 לֵאוֹרְדֶן) - רופא, פוליטיקאי ודיפלומט רומני. קרצולסקו שירת שלוש פעמים כראש ממשלת רומניה מטעם המפלגה הליברלית: כראש ממשלתו של אלכסנדרו יואן קוזה, מ-1862 ועד 1863, פעם נוספת מ-1865 ועד 1866 ולבסוף גם ב-1867 בימי מלוכתו של קרול הראשון. היה אחד מהחברים המייסדים של האקדמיה הרומנית (בשמה בהתחלה - החברה האקדמית הרומנית). כיהן פעמיים כיושב ראש האקדמיה הרומנית (1872 ו 1895–1898).
רקע משפחתי ושנות לימודיו
קרצולסקו נולד ב-1812 בבוקרשט, אז בירת נסיכות ולאכיה, במשפחה של בויארים בעלת השפעה. היה מיוחס בין היתר עם סופיה ברנקוביאנו, בתו של השליט קונסטנטין ברנקוביאנו מן המאה ה-17–18. סבא רבא שלו, הוורניק יורדאקה קרצולסקו ייסד בשנת 1722 את "כנסיית קרצולסקו" בבוקרשט. ניקולאיה היה הבן השלישי של הלוגופט אלכסנדרו קרצולסקו ושל אנה, בת לבית קמפיניאנו. קיבל בבית חינוך מובחר אצל מורים צרפתיים ויווניים.
נסע ללמוד רפואה בפריז בין השנים 1834–1839 והיה לראשון בבוקרשט שקיבל תואר של דוקטור לרפואה. על תקופת לימודיו בפריז כתב מאוחר יותר ספר זכרונות, עדות חשובה לגבי חיי הסטודנטים הרומנים הראשונים בבירת צרפת. תרם תרומה חשובה להקמת מחלקה כירורגית בבית החולים קולציה בבוקרשט ונמנה עם מייסדי הפקולטה לרפואה בעיר.
הקריירה הפוליטית והדיפלומטית
ד"ר קרצולסקו התמנה לראש ממשלה ושר הפנים של רומניה ביוני 1862, אחרי רציחתו של ראש הממשלה הראשון של המדינה, ברבו קטרג'יו. במדיניותו נמנע לגעת ב"שאלה האגררית" השנויה במחלוקת ועסק בסוגיות אחרות קשורות להקמת מוסדות המדינה הצעירה: איחוד מערכת הבריאות, הקמת המנהלה הכללית של הארכיון הציבורי וייסוד מועצת החינוך הממלכתי. קרצולסקו קידם את נושא הפקעת המנזרים שהיו בבעלות הכנסייה האורתודוקסית היוונית ולקח את האמצעים הראשונים לקראת אישור חוק הלאמת נכסי המנזרים ברומניה. אחרי חילופי שרים באוקטובר 1863 כיהן כשר החינוך בממשלה החדשה. בתוקף תפקיד זה הקים ב-1864 את בית הספר הגבוה למסחר בבוקרשט הנושא כעת את שמו. אחרי 1 ביולי 1864 כיהן כשר החינוך, הדתות והמשפטים. כרופא, אחד מהישגיו היה תרגום המדריך לאנטומיה של ז'אן קריוויה מצרפתית.
ניקולאיה קרצולסקו היה נשוי לסופיה (בת לבית יאקובנקו) וזוג נולדה בת אחת: אנה לחובארי, הנשואה לאלכסנדרו אמנואל לחובארי.
היחס למיעוט היהודי
במרץ 1867, באמצעות צו של שר הפנים יון ק. ברטיאנו, ההממשלה בראשות קרצולסקו הורתה לפרפקטים לקחת אמצעים נגד ה"מסתננים" או "נוודים" ששהו באופן לא חוקי ברומניה. המטרה הייתה, בין השאר, למנוע התפרקות הקואליציה הממשלתית, שבה השתתפו אנטישמים קיצונים קרויים "הליברלים הפלגניים" ופגעה לא רק בשוהים הבלתי חוקיים אלא גם ביהודים ילידי הממלכה או כאלה שהתיישוב מזה זמן רב בה.
לקריאה נוספת
(אלכסנדרו ד. קסנופול - ניקולאיה קרצולסקו. חייו ומעשיו)
לילדים שלי
לילדים שלי הוא סרט דוקומנטרי ישראלי משנת 2002 בן 66 דקות בבימויה של מיכל אביעד.
הסרט עוסק בשלושה דורות במשפחתה של הבמאית ומעמת את ההיסטוריה המשפחתית אל מול פרוץ האינתיפאדה השנייה. ייחודו של הסרט בכך שהוא מורכב מחומרים שלא צולמו עבור הסרט, מווידאו ביתי ועד חומרים מארכיונים פרטיים וציבוריים שצולמו במהלך עשרות שנים. הסרט שואל האם ישראל היא התחנה האחרונה של המשפחות היהודיות הנודדות שמהן באנו. הסרט הופק כקופרודוקציה עם ZDF-ARTE ושודר בישראל ובארטה. הוא הוצג בפסטיבלים רבים ביניהם פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בסן פרנסיסקו, פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בקליבלנד, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע דוקומנטרי בלייפציג, פסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומיים במינכן, פסטיבל הסרטים הפלסטיני-ישראלי בפריז ובבריסל, ופסטיבל הסרטים הבינלאומי בניאון, שווייץ.
תומאס סטיוארט טרייל
ביוגרפיה
טרייל נולד בקירקוול שבמיינלנד, אורקני, ולמד באוניברסיטת אדינבורו. במשך כ-30 שנה שימש כרופא בליברפול, ונמנה עם מייסדי המכון המלכותי, מכון המכניקה של ליברפול והאגודה הפילוסופית והספרותית של ליברפול. הוא הכיר את חוקר הקוטב ויליאם סקורסבי, וכתב רשימה של בעלי חיים שנצפו בגרינלנד המזרחית בעבור "יומן-המסע של ציד הלווייתנים הצפוני" של סקורסבי (1823). סקורסבי קרא על שמו את האי טרייל בגרינלנד.
כאשר ג'ון ג'יימס אודובון הגיע לליברפול ביולי 1826, טרייל סייע בידו במציאת מוציא לאור לספרו "הציפורים של אמריקה". אודובון קרא על-שמו את ה-Traill's Flycatcher, סוג של ציפור-שיר ממשפחת הטיראניים, שבשעתו התייחס למין שכלל הן את ה-Empidonax traillii והן את ה-Empidonax alnorum.
טרייל שב לאוניברסיטת אדינבורו בשנת 1833 כפרופסור לרפואה משפטית. הוא ערך את המהדורה השמינית של האנציקלופדיה בריטניקה (בשנים 1852-1861), שנשלמה שנה בטרם מותו.
ציון
ראו גם
}}
רון נחמן
קורות חייו
נחמן נולד בשנת 1942 לאב ששימש כסגן ראש מועצת נס ציונה, ואם שהייתה בת למייסדי נס ציונה, ממשפחות לרר-בוקסר. סבו היה ירמיהו בוקסר, ראש ועד המושבה. למד בבית הספר היסודי "ראשונים" בנס ציונה וגימנסיה הריאלית בראשון לציון, אך סולק ממנה בכיתה י"א. שירת בחיל הקשר באילת. קיבל תואר ראשון במדע המדינה ובלימודי עבודה בשנת 1970. בשנות ה-70 הוא עבד בתעשייה הצבאית כמנהל כח אדם, ובמקביל למד לתואר ראשון במשפטים, אותו קיבל בשנת 1980 מאוניברסיטת תל אביב.
ב-1973 היה ממקימי "גרעין תל אביב" של אנשי התעשייה הצבאית שיועד להקמת אריאל, על מניעיו הוא אמר:
נחמן היה מראשוני העולים על הקרקע באריאל בשנת 1978 והיה ליו"ר המועצה הראשון של היישוב. בשנת 1979 העביר את השרביט ליעקב פייטלסון וכיהן כסגנו. בפברואר 1983 הוא נבחר למשנה למנכ"ל רשות השידור. במרץ 1985 יצא לחופשה מרשות השידור כדי להתמודד על ראשות המועצה באריאל. במאי 1985 הוא זכה בבחירות, עזב סופית את רשות השידור ומאז הוא עמד בראשות היישוב עד לפטירתו.
בשנת 1986 הקים את קרן אריאל לפיתוח, על מנת לגייס משאבים מתרומות של יהודים ונוצרים תומכי אריאל, בעיקר מארצות הברית.
נבחר לכנסת ה-13 מטעם הליכוד והיה חבר בוועדת הכספים ובוועדת חוקה, חוק ומשפט. לקראת הבחירות לכנסת הארבע עשרה הוצב במקום ה-34 ברשימת הליכוד-גשר-צומת לכנסת ולאחר התפטרותם של אהוד אולמרט ופיני בדש לאור היבחרם לראשי רשויות, נדרש לבחור בין כהונה בכנסת להמשך כהונתו בראשות מועצת אריאל ובחר להמשיך כראש מועצת אריאל.
כיהן בוועדה המתאמת, שאחראית לקשר עם גורמי חוץ קרובים של המרכז האוניברסיטאי אריאל.
רון נחמן נפטר ב-18 בינואר 2013 מסרטן המעי הגס, בו לקה בשנת 2009. הוא נטמן באריאל והותיר אחריו את רעייתו, דורית, ארבע בנות ונכדים.
פעולותיו כראש עיריית אריאל
למרות שלפני הקמת אריאל היתה מטרת הגרעין להקים "יישוב עירוני" שהוא לא עיר ולא כפר, נחמן ראה את מטרתו עוד בשנת 1979 כהקמת עיר גדולה וכבר אז כינה את עצמו "ראש עיר".
בריאיון לעיתון "מקור ראשון" ב-24 באוגוסט 2007 אמר כי הוא דוגל בהרחבת העיר למען גידול הקהילה הדתית במאות משפחות. אחת הסיבות שציין לכך היא העובדה שאריאל הוקמה כעיר חילונית, ולכן הקהילה ההטרוגנית שבה כוללת מספר גדול של עולים חדשים בעלי רקע חילוני. לכן, לדעתו יש לעבות את האוכלוסייה הדתית כדי לתת דגש רב יותר למסורת היהודית. בהתאם לגישתו זו סייע בקליטת ישיבת ההסדר ששכנה בעבר בנצרים (היישוב פונה במסגרת תוכנית ההתנתקות) באריאל. לדבריו,
במסגרת פועלו הקים באריאל היכל תרבות וכן סייע להפיכתה של מכללת אריאל ביהודה ושומרון לאוניברסיטת אריאל ב-2012.
סרבה
סרבה (ברומנית: Sârbă או Sîrba) הוא ריקוד עם רומני מהיר במקצב 2/4 ממשפחת המחולות הבלקנו-קרפטיים ונפוץ ברומניה וברפובליקת מולדובה.
סרבה הוא ריקוד מעורב לשני המינים המתבצע בדרך כלל בחצי מעגל. המחוללים צועדים בו זמנית לצדדים וידיהם על כתפי המחוללים הסמוכים מצד ימין ומצד שמאל. את הריקוד מתחילים מצד שמאל אל צד ימין, תוך שילוב צעדים אל מרכז המעגל והחוצה.
גם כליזמרים נוהגים לנגן סרבה
ציד המכשפות בסיילם
עצם הדיון וההרשעה בבית משפט אזרחי על עבירות הכישוף וההוצאות להורג בעוון כישוף, בהיקף כה גדול בתקופה של מספר חודשים, היה תופעה יוצאת דופן, ייחודית לעיירה סיילם ולשנת 1692, והיא תופעה לא פשוטה להסבר בהיסטוריה של ארצות הברית.
רקע
בשנת 1692 היה הכפר סיילם נתון במצב של חילוקי דעות ומתח פנימי בין תושבי הכפר. בבסיס חילוקי הדעות עמדה בחירתו של סמואל פאריס לכהונה הראשונה ככומר העיירה. בנוסף, באותה תקופה היו יישובי הספר של אמריקה החדשה נתונים במלחמת התשה קשה עם הילידים המקומיים שהתגוררו בסמוך. בחודש ינואר 1692 הותקפו תושביה הלבנים של העיירה האמריקאית יורק במחוז מיין על ידי ילידים משבט הוואבאנאקי, רבים מהם נהרגו, וחלקם אף נלקחו בשבי.
הילודה המרובה וגדילתן הטבעית של המשפחות בעיירות האמריקאיות הגבירו את חילוקי הדעות ביחס לחלוקת שטחי האדמה בין שכנים ובין משפחות, במיוחד ביישובי הספר, שקיומם התבסס על מרעה. שינויים במזג האוויר, סופות ולחלופין תקופות בצורת, יכלו להרוס כהרף עין יבול שלקח זמן רב לגדלו. משק חקלאי שגודלו איפשר לתמוך כלכלית בדור המייסדים, כבר לא תמיד הספיק לתמיכה בדורות הבאים, דבר שדחף את החוואים להפוך שטחי בר מחוץ לתחום היישוב לשטחי מרעה, תוך דחיקת מקומם של האינדיאנים שכבר ישבו בשטחים אלה. התנהלות זאת הביאה למתקפות רבות של האינדיאנים כלפי המתיישבים, דבר שהגביר את המתח התמידי בו חיו יישובי הספר האמריקאים.
מאחר שרוב המתיישבים היו פוריטנים המחויבים לשלטון הדת בכל תחומי חייהם, התגלו חילוקי דעות רבים הנוגעים לדת. חילוקי דעות אלה התגברו ככל שרבו האסונות, כגון אובדן יבול ומִקְנֶה, מחלות ומוֹת ילדים, ואסונות טבע שונים, שפורשו באופן ישיר כמעשי שמיים בעקבות זעם האל. לפי אמונתם של הפוריטנים, נקבע עם לידתו של כל אדם אם הוא נדון לגן עדן או לגיהנום, והם נהגו לחפש רמזים וסימנים, שאותם נתן האל, לתכליתו של כל אדם. לפי אמונתם, במקביל לעולם הנראה, התקיים עולם הבלתי נראה, המנוהל על ידי האלוהים ושליחיו - המלאכים והשטן.
תחילת האירועים
בשנת 1688 ג'ון פוטנאם, אחד מראשי שתי המשפחות החשובות בסיילם, הזמין את סמואל פאריס, שהיה איש אמיד, סוחר ובעל קרקעות מברבדוס, לשאת דרשות בכנסיית הכפר. שנה לאחר מכן, קיבל על עצמו פאריס את משרת כומר הכפר. הוא עבר לכפר סיילם עם משפחתו, ושפחתו האינדיאנית טיטובה.
בשנת 1692, חלתה בטי פאריס בתו הצעירה בת התשע, ולקתה בתסמינים מוזרים שכללו עוויתות כאב, הזיות וחום. ברקע התקופה עמד ספר פופולרי שיצא לאור בשם, "השגחות אלוהיות חקוקות בזיכרון", מאת קוטון מאת'ר, אשר תיאר מקרה של עיסוק בכישוף מאותה התקופה וכלל תיאור תסמינים דומים, דבר שתמך באמונה שהלכה ונפוצה כי ייתכן והילדה נפלה קרבן למעשה כישוף.
בחודש פברואר נעצרו שלוש הנשים הראשונות בחשד למעשה כישוף. הדבר קרה לאחר ששתיים מהנערות בטי פאריס ואביגייל וויליאמס הצביעו על הנשים הללו כאחראיות למחלתן וציד המכשפות החל. בהמשך גם אן פוטנאם ומרסי לואיס סיפרו על כך שראו מכשפות עפות בשמיים, וכפועל יוצא של האשמות אלו החלו החשדות לקבל תמיכה רבה יותר.
הליכי המשפט
המשפט התקיים כמשפט פלילי לפי החוק, ובהשתתפות חבר מושבעים. הראיות שהובאו בפני בית המשפט כללו, מלבד עדויות ראיה, גם ראיות נסיבתיות, שבהן הראתה התביעה לבית המשפט כי לאחר מעשי הכישוף לכאורה היה שינוי של ממש בתחומים שונים, כדוגמת שינויים במצב בריאותם של אנשים אחרים או של בעלי חיים בעיירה. פרט לשלושת המקרים האחרונים, כל המקרים שנשמעו בפני בית המשפט וחבר המושבעים, ושהואשמו בכישוף, הוכרו כאשמים ונגזר עליהם דין מוות. איש לא נמצא חף מפשע. לא הייתה אפשרות להתחמק מהסטיגמה של "מכשף" או "מכשפה". בית המשפט חס רק על חייהם של אלה שהודו כי אכן עסקו בכשפים, הביעו חרטה, ומסרו שמות של מכשפים ומכשפות אחרים. בשני מקרים התחשב בית המשפט בכך שהנאשמות היו בהיריון. לכן עוכב גזר הדין עד לאחר שילדו.
רק הוצאה להורג אחת לא הייתה בתלייה. במקרה של גילס קורי, חוואי בן 80, שסירב להשיב כאשר נשאל על ידי בית המשפט האם הוא מודה באשמה, מאחר שלדבריו לא הסכים כלל לעצם קיום המשפט. ללא התייחסות לעצם ההודאה, לא יכול היה בית המשפט, מבחינה חוקית, להמשיך בדיון בעניינו. הוחלט שהוא יימחץ על ידי אבנים גדולות עד שיסכים להשיב לשאלת בית המשפט בעניין ההודאה באשמה. לאחר יומיים של שהיה מתחת לאבנים נפח קורי את נשמתו, מבלי שמסר הודאה. סירובו להתייחס בבית המשפט לשאלת האשמה מוסבר לעיתים קרובות כרצון מצידו לדאוג ליורשיו ולמנוע העברת חוותו ושאר רכושו לידי המדינה, כמורשע בהליך פלילי.
בשני מקרים הומתו גם כלבים, לאחר שבית המשפט השתכנע כי סייעו למעשי הכשפים.
שלוש הנידונות הראשונות שהורשעו היו טיטובה, שהייתה שפחתו של סמואל פאריס וממוצא אינדיאני, שרה גוד, שהייתה קבצנית ללא משפחה, ושרה אוסבורן, שהייתה קשישה רגזנית ולא אהובה בעיירה. בתחילת המשפטים לא היה מובן מאליו כי ייגזר על הנאשמות עונש מוות, ולפי מאמרו של דוגלס לינדר בקישור למטה, ייתכן כי העניין היה מסתיים בנזיפה, אילולא הודתה באשמה הנאשמת הראשונה, טיטובה, לאחר עינויים כבדים, תוך פירוט האופן שבו הגיע אליה השטן בעצמו כשהוא מופיע לעיתים ככלב או כחזיר. היא הודתה והצהירה כי היא וארבע מכשפות אחרות ביצעו מעשי כישוף, ובכך קשרה את הנאשמות האחרות לעדותה. לפי טענתו של דוגלס לינדר, וידויה של טיטובה הצליח להפוך אותה משעיר לעזאזל אפשרי לדמות מרכזית בתביעות המתרחבות. וידויה תרם גם להשתקת רוב הספקנים, ואיפשר את תחילתו של ציד המכשפות הקנאי.
בנוסף לנדונים למוות שהיו, היו בין 100 ל-200 חשודים בכישוף שהוחזקו במאסר, במשך חודשים רבים (עד שנה), ועניינם לא הובא עדיין לערכאות משפטיות.
סיום האירועים
לאחר מספר חודשים החלו לעלות ספקות בדבר העובדה כי דווקא בעיירה סיילם קיים מספר כה גדול של אנשים העוסקים בכישוף. ספקות הועלו גם באשר לאפשרות כי אנשים מכובדים רבים כל כך עשויים להיות אשמים. הפרשה החלה להגיע לסיומה לאחר שאפילו הכומר בורוז, שהיה כומר העיירה בעבר, נידון למוות. בתפילה שנשא לפני מותו בפני הציבור, ציטט פסוקים מהתנ"ך, דבר שלכאורה לא היה ביכולתו לעשות אילו היה נציגו של השטן ועוסק בכישוף. הדבר החל לעורר את אנשי העיירה למחשבות שניות והצית את הספק בדבר "האמת". משפטי המכשפות נמשכו עוד שלושה חודשים, והמשיכו לעורר ספקות נוספים בציבור, כולל בעיתונות. באחת מהעבודות שפורסמה, במה שכונה "העלון הראשון של אמריקה בנושא הראיות", בשם "מקרים של מצפון" נטען ש"עדיף כי עשר מכשפות חשודות יימלטו על פני הרשעתו של אדם אחד חף מפשע". במשך מספר חודשים נוספים הוגשו למושל העיירה מאמרים וגילויי דעת של אנשי ציבור ושל כמרים בעניין, דבר שהביא בסופו של דבר לסיום המשפטים.
בחודש אוגוסט 1706 הקריא הכומר גרין, שהחליף את הכומר פאריס לאחר תום האירועים, את התנצלותה של אן פוטנאם בכנסייה:
"אני מבקשת להיכנע בפני האל בשל אותה התרחשות עצובה ומשפילה במשפחת אבי בשנת 92; אשר בה אני, בהיותי ילדה, ובהשגחת האל, הפכתי לכלי האשמה בפשעים חמורים של מספר אנשים, ואשר בשל כך חייהם נלקחו מהם, ואשר בעת הזו ישנה קרקע מוצקה וסיבות טובות להאמין שהם היו אנשים תמימים: ושזו הייתה אשליה גדולה של השטן שהטעה אותי בזמן העצוב ההוא." (קטע נבחר)
פוטנאם הייתה בת 11 בעת ציד המכשפות ונמנתה על הילדות החולות. רבים מהאנשים שהאשימה בכישוף נחשבו לאויבים של בני משפחתה. בין היתר, הייתה הראשונה להאשים את הכומר לשעבר של הקהילה, בורוז.
הסברים אפשריים לתהליך
טיטובה, שפחתו של סמואל פאריס, הואשמה בעיסוק בכישוף ובמאגיה שחורה. השפחה נשפטה ובמשפטה ככל הנראה, טענותיהם של המאשימים אותה בכישוף נשמעו אמינות מאוד מפני שהשפחה הייתה ממוצא אינדיאני, ואינדיאנים נתפשו בעיני הקהילה הנוצרית כבעלי אמונות המבוססות על כישוף ומאגיה שחורה.
בלית ברירה לאחר שחויבה להודות בהאשמות כלפיה, נאלצה השפחה האינדיאנית לחשוף את שותפיה למעשי הכישוף, כביכול. השפחה האשימה שתיים משכנותיה, נשים שאנשי סיילם לא אהבו בשל היותה של אחת מהנשים קבצנית חסרת משפחה ובשל אופייה של השנייה שהייתה אישה מבוגרת וכעוסה, בעלת מזג חם. במשפט השפחה הודתה במעשיה כאמור לעיל אך למרבה הפלא החלה בפירוט מעשיה, דבר שגרם לה ולמכשפות שפעלו איתה כביכול שיגזרו עליהן מוות בתליה בעוון כישוף, על לא עוול בכפן. ככל הנראה האנשים האחרים שהואשמו במעשי כישוף ומאגיה שחורה (שלושה עשר אנשים במספר) הואשמו כתוצאה ממתח וכעס ששררו בעיירה כתוצאה מאסונות רבים שפקדו אותה. אנשי העיירה תלו את האסונות שפקדו אותם (כגון פשיטות אינדיאנים, הרס יבול כתוצאה ממזג אוויר, מחלות וכו') בזעמו של האל שהתעורר בו על ידי עיסוק בכישוף, דבר שהיה אסור בנצרות. אנשי העיירה חיפשו שעיר לעזאזל שיוכלו להאשים אותו באסונות הללו ומצאו את האנשים הללו כאשמים. חלקם אף היו במעמד חברתי גבוה בעיירה, ביניהם אף כומר הכפר לשעבר, ג'ורג' ברוז.
תאוריות רפואיות הנוגעות למאפייני המחלות
הגורמים לסימפטומים ולייסורים שדיווחו עליהם הילדות החולות ממשיכים להוות עניין למחקר.
תאוריות רפואיות ופסיכולוגיות שונות הנוגעות לסימפטומים שדווחו נבדקו על ידי חוקרים, כולל היסטריה נפשית בתגובה להתקפות האינדיאנים, עוויתות הנובעות מהרעלת ארגוטיזם כתוצאה מאכילת פטריות ארגוט או מזון הנגוע בהן, העשויה להיגרם על ידי אכילת לחם שיפון ודגנים נוספים, ולהוביל לתסמינים נפשיים שונים המקבילים לתסמיני השפעת סם ה-LSD (המופק אף הוא מפטריות הארגוט) כדוגמת פסיכוזה, מאניה, והזיות. הוצעה גם האפשרות שמדובר בתסמינים של דלקת המוח, או בתופעה בשם שיתוק שינה כהסבר להתקפות הליליות שנטען שהתרחשו על ידי חלק מהמאשימות. חלק מההיסטוריונים המודרניים נוטים להתמקד פחות בהסברים ביולוגיים, ומעדיפים לחקור מניעים כמו קינאה, מצג שווא ומירמה של הילדות המתלוננות, ורצון בקבלת תשומת לב כהסברים להתנהגות.
ציד המכשפות בסיילם בתרבות
בסרט חיות הפלא והיכן למצוא אותן מופיעה "אגודת סיילם החדשה" המתריעה מפני קוסמים.
הסרט לזמן את הרוע מסקר את פעילותם של בני הזוג אד ולוריין וורן שהיו ידועים בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים, כמגרשי שדים ורוחות וחוקרי תופעות על-טבעיות. הסרט מתמקד במקרה הכי גרוע שהם עסקו בו, והסרט מלווה בתמונות מקוריות של בני הזוג מהמקרה. במקרה זה הם התמודדו עם רוחה של אישה בשם בת-שבע שהייתה תלמידה של מארי טאון אסתי - אישה שהואשמה במשפטי סיילם בעיסוק בכישוף והוצאה להורג.
הספר "אני טיטובה, מכשפה שחורה" מאת מאריז קונדה, מתמקד בשפחה, שהייתה המואשמת הראשונה במעשי הכישוף בסיילם.
הסרט הוקוס פוקוס מגולל את סיפורן של שלוש אחיות מכשפות מהעיירה סיילם, שהוצאו להורג בשנת 1693 במהלך ציד מכשפות וחוזרות לחיים בשנת 1993.
UCI ProSeries
סבב ה-UCI ProSeries הוא סבב מרוצי אופני כביש, והשני בחשיבותו בעולם אחרי סבב ה-UCI World Tour. השם "UCI ProTeam" מתייחס לקבוצות הדרג המשני.
ציד המכשפות בסיילם
ציד המכשפות בסיילם בתרבות
בסדרת הטלוויזה "וונדה ויז'ן" של אולפני מארוול, בפרק 8 עונה 1, הוזכרה השנה 1693 בעיר סיילם, בה רואים את המכשפה "אגת'ה הרקנס" מואשמת בביצוע לקוי של תפקידה כמכשפה ע״י קבוצת מכשפות אחרות, ביניהן אמה. בפרק 9 של הסדרה מתגלה ששמה של אחת מדמויות המשנה, דוטי ג׳ונס (Dottie Jones) הוא למעשה שרה פרוקטור (Sarah Proctor) - הומאז׳ לאישה אמיתית באותו שם אשר הואשמה כמכשפה בסיילם והוצאה להורג באותה תקופה.
UCI ProSeries
פיתוח
הסבב נכנס לשימוש החל מעונת 2020, והוא למעשה מחליף את סבב ה-HC ששימש כדרג המשני בעולם. הספרה 1 מתייחסת למרוצים חד יומיים, והספרה 2 מתייחסת למרוצי קטעים.
ציד המכשפות בסיילם
ציד המכשפות בסיילם בתרבות
בסדרה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" של נטפליקס, בחלק 1 פרק 10, גברת וורדוול מקריבה קרבן אדם כדי לשחרר את 13 מכשפות גרינדייל שנתלו. לאחר מכן, דודותיה של סברינה מספרות לה בקצרה על משפטי סיילם ועל איך מסדר כנסיית הלילה עמדו מנגד והעדיפו לשלוח אותן כשעיר לעזאזל בכדי לשכך את הסערה סביב עניין המכשפות.
UCI ProSeries
מרוצים
המרוצים בסבב, נכון ל-2020:
ציד המכשפות בסיילם
ציד המכשפות בסיילם בתרבות
אירועי משחק מחשב "Murdered: Soul Suspect" מתרחשים בסיילם ונותנים גרסה חלופית של אירועי המשפט לצד אירועים שמתרחשים בזמנינו.
מוזיאון בעיירה סיילם
בשנים האחרונות פועל בעיירה סיילם מוזיאון המוקדש כולו לאירועי ציד המכשפות שתוארו כאן. המוזיאון מתאר בדרך של מצגת הנמשכת כשלושים דקות את האירועים שהתרחשו בכפר. לצד המצגת על האירועים יש תצוגה קטנה המוקדשת להתייחסות התרבותית למכשפות. מפעילי המוזיאון מנסים להעביר מסר בדבר הצורך להיזהר מפני אמונות טפלות, המביאות לציד של שעיר לעזאזל, המשלם מחיר לא מוצדק על אמונות תפלות.
מיתרים
מיתרים - רשת לחינוך יהודי משלב היא רשת של מוסדות חינוך - גנים, בתי ספר, מכינות בישראל בהם מתחנכים יהודים בעלי אורחות חיים שונים על הרצף הדתי-חילוני יחדיו ובהם מתקיים "חינוך יהודי המבוסס על ההלכה ומסורת ישראל, בגישה לא כפייתית, המאפשרת ריבוי ביטויים למורשת היהודית" (על פי אתר הרשת). הרשת הוקמה על ידי הרב מיכאל מלכיאור בעת שכיהן כשר לענייני חברה ותפוצות בשנת 2001. שם הרשת "מיתרים" מיועד להעיד על גישתה הבסיסית לתרבות רבת צלילים וקולות.
הרשת מלווה כיום (2021) כ-140 מוסדות חינוך הכוללים בתי ספר יסודיים, תיכונים וגני ילדים.
בנוסף מלווה הרשת את מכינת מיתרים לכיש שהיא מכינה קדם צבאית של דתיים וחילונים הפועלת בקיבוץ בית גוברין, בעלת 3 שלוחות (בית גוברין, נחל עוז, דורות). כמו כן מלווה הרשת את ישיבת השילוב בנטור ברמת הגולן.
המנכ"ל הראשון של הרשת הוא יוסי פניני, איש חינוך. מויש לוי, כיום ס' ראש עריית מודיעין-מכבים-רעות שימש כמנכ"ל השני של הרשת. כיום מנהלת את הרשת ד"ר רנית בודאי-היימן.
בשנת 2018 התמזגה רשת מיתרים עם רשת הקהילות המעורבות בישראל. עיסוקיה של הרשת התרחבו לליווי לא רק של מוסדות חינוך וקהילות ההורים שהתאגדו סביבם, אלא גם לליווי של קהילות משלבות שבהן חיים בצוותא דתיים, חילונים ומסורתיים, שוברים את חומות הבדלנות ויוצרים חברה יהודית, ישראלית, ציונית חדשה, חזקה ומלוכדת.
בשנים האחרונות רשת מיתרים מפעילה את תוכנית "מיתרים" במכללה האקדמית הרצוג (בשיתוף עם מועצת המכינות הקדם צבאיות). התכנית נועדה להכשיר מורים ואנשי חינוך לחינוך המשלב.
שלמה קצין
הרב שלמה שאול קצין (מרץ 1909 – 23 באוקטובר 1982) היה שוחט, מוהל ומורה הוראה, רב השכונות נחלת אחים ונחלת ציון בירושלים, אב בית דין במצרים, ודיין ביפו ובתל אביב.
הצפת SYN
בתקשורת נתונים, הצפת SYN (באנגלית: SYN Flooding) היא סוג של התקפת מניעת שירות המנצלת פרצת אבטחה במנגנון הקמת הקשר של ה-TCP. במסגרת ההתקפה התוקף שולח רצף של חבילות SYN למחשב המותקף ובכך מאלץ אותו לפתוח במקביל חיבורים רבים עד שלא נותרים לו משאבים לקבלת חיבורים חדשים. בכך התוקף מונע מהמחשב המותקף להעניק שירות למשתמשים אחרים ומשיג את מבוקשו.
שלמה קצין
ביוגרפיה
נולד בירושלים בחודש מרץ 1909 (אדר ה'תרס"ט) לאלטון ולרב שאול קצין, שהיה מקובל ומחבר הספרים "אמרי בינה" ו"פרי צדיק". האות ש' נוספה לשמו כקיצור לשם אביו, כנהוג במשפחתו בתקופה זו. בילדותו למד בתלמוד תורה ובבית ספר, ומשם המשיך לישיבת פורת יוסף, שם למד אצל הרב יעקב עדס והרב עזרא עטיה.
בסיום לימודיו הוסמך לרבנות על ידי הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ושימש כרב השכונות "נחלת אחים" ו"נחלת ציון" בירושלים. במקביל שימש כסופר וכמזכיר בית הדין של העדה הספרדית בירושלים למשך כשנתיים.
הצפת SYN
שיטת הפעולה של ההתקפה
על פי מנגנון הקמת הקשר של ה-TCP, כל לקוח הפונה לשרת מתחיל בחבילה המכילה את הדגל SYN דלוק. השרת עונה ללקוח בחבילה המכילה את הדגלים SYN ו-ACK, וממתין לאישור של הלקוח באמצעות חבילת ACK נוספת. טרם השלמת השליחה והקבלה של שלוש החבילות האלו לא ניתן להתחיל להעביר מידע על גבי הקשר.
שלמה קצין
ביוגרפיה
הוסמך גם כשוחט ובודק, וכמוהל, ובשנת 1931 (ה'תרצ"א) ייסד בירושלים "בית דרשות לחכמה ולמוסר".
הצפת SYN
שיטת הפעולה של ההתקפה
הצפת SYN מנצלת למעשה את ההמתנה שהשרת מחויב לה עד לקבלת האישור מהלקוח. באמצעות שליחת חבילות SYN רבות, התוקף מאלץ את השרת להשאיר קשרים רבים פתוחים (קשר חצי-פתוח, ליתר דיוק), אף על פי שאף אחד מהם לא שמיש להעברת מידע. בשל מגבלת משאבים על השרת, לאחר פתיחת קשרים רבים בו-זמנית, השרת מאבד מיכולתו להעניק שירות למשתמשים הלגיטימיים. בכך התוקף משיג את מבוקשו.
כדי שכתובת ה-IP של התוקף לא תיחשף וכדי שלא ניתן יהיה לחסום את כתובת ה-IP הספציפית שלו ובכך לחסום את ההתקפה, התוקפים משתמשים על פי רוב בהונאת IP (באנגלית: IP Spoofing) ובכך לא מאפשרים הבחנה בין החבילות התמימות לבין החבילות התוקפות.
שלמה קצין
ביוגרפיה
לאחר פטירת הרב יהודה הכהן מסלתון טראב, מונה לשמש תחתיו כאב בית דין וכרב במצרים. לאחר הקמת המדינה חזר ארצה והחל לשמש כרב וכדיין ביפו, וייסד שם את בית הכנסת הגדול "שיבת ציון". לאחר מספר שנים עבר להתגורר בבני ברק, והחל לשמש כמורה הוראה וכחבר בית הדין הרבני בתל אביב יפו.
הצפת SYN
שיטת הפעולה של ההתקפה
בשל המראה התמים של חבילות ה-SYN, פעמים רבות הן אינן נחסמות בדרך לשרת. עובדה זו מאפשרת לתוקפים להשתמש בהצפת SYN כאמצעי פשוט ליצירת עומס תעבורה על השרת ובכך לחסום את רוחב הפס העומד לרשות שאר המשתמשים, גם במידה והשרת לא קורס תחת עומס הקשרים החצי פתוחים.
ניתן לחשב חסמים תאורטיים לקצב שבו תוקף יכול לשלוח חבילות SYN לפי סוג החיבור של המחשב התוקף:
כאשר התוקף משתמש במחשבי זומבי לצורך התקיפה, כלומר מבצע הצפת SYN מבוזרת, יש לסכום את הערך הנ"ל עבור כל אחד מהמחשבים התוקפים.
אירועים בולטים
ב-5 בפברואר 2000 החלה הצפת SYN רחבת היקף על אתרי אינטרנט רבים שכללו בין היתר את CNN, eBay, יאהו ואמזון התקיפה נמשכה עד 11 בפברואר.
שלמה קצין
ביוגרפיה
אחיו היה הרב יעקב קצין.
הצפת SYN
אירועים בולטים
שנה לאחר מכן, בין 4 במאי ל-20 במאי 2001, חברת Gibson Research הותקפה מ-474 מחשבים שונים ברשת באמצעות הצפת SYN. ההתקפה הרוותה לחלוטין שני חיבורי T1 שהיו באחזקת החברה. ילד בן 13 לקח אחריות על ההתקפה.
שלמה קצין
חיבוריו
חלק ממאמריו פורסמו בירחונים תורניים ובעיתונים שונים
הצפת SYN
התמודדות
קיימות דרכי התמודדות רבות עם התקפות אלו.
יחד עם זאת, ברוחב הפס שרוב השרתים והתוקפים יכולים היום להשיג, מגבלות אלו אינן מהוות מגבלה מהותית ולרוב יפגעו במשתמשים בעלי חיבור איטי יותר בין כה וכה בשל חוסר היכולת להבחין בזמנים קצרים בין לקוח איטי לבין קשר חצי פתוח. לפיכך נדרשים פתרונות לוגיים מוצלחים יותר.
עוגיית SYN
פתרון לוגי אחר הוא שימוש בעוגיית-SYN (באנגלית: SYN Cookie). טכנולוגיה זו מאפשרת לשרת להימנע לחלוטין מהקצאת משאבים לקשרים חצי פתוחים על ידי הוספת נתונים לחבילת ה-SYN-ACK הנשלחת חזרה ללקוח באופן שמאפשר לשרת לחשב את המספר הסידורי שהוגרל לאחר קבלת ACK ובכך ליצור את הקשר באופן שקוף.
שומריה (מוסד חינוכי)
מוסד שוֹמריה הוקם בשנת 1931 בקיבוץ משמר העמק והיה למוסד החינוכי הראשון של השומר הצעיר.
היסטוריה
יזם הקמת המוסד היה מרדכי שנהבי. מנהלו הראשון של המוסד החינוכי היה שמואל (מילק) גולן, חבר קיבוץ משמר העמק, ועל שמו נקרא ביתן ה"מילקס" במוסד. בין מוריו: המורה למוזיקה בנימין עומר (חתולי). בתחילת דרכו היו שותפים בו הקיבוצים משמר העמק, עין שמר, מרחביה וגן שמואל.
במהלך השנים, עם פתיחתם של מוסדות חינוך נוספים ברחבי הארץ, הפך המוסד לנחלת תושבי האזור בלבד וכיום חברים בו בעיקר הקיבוצים משמר העמק, מגידו, וגבעת עוז, והמושבים היוגב, מדרך עוז ויקנעם המושבה.
גם היום מוסיף המוסד להתקיים על פי המסורת הישנה, בה ישנים החניכים ביחד על פי קבוצות גיל יוצרים ועובדים ומתחנכים במסורת השיתופית. בשונה מצורת הפעילות המקורית, בית הספר הופרד מן הפנימייה, וחניכי המוסד ישנים בו אך רובם הגדול לומד בבית הספר האזורי "מגידו", בקיבוץ עין השופט.
הבניין המזוהה עם המקום הוא "הבית הגדול", אשר עבר שיפוץ מקיף ובשנת 2018 הפך לבניין משרדים.
גרגוריוס השישה עשר
גרגוריוס השישה עשר (בלטינית: Gregorius XVI; 18 בספטמבר 1765 – 1 ביוני 1846) היה אפיפיור מ-2 בפברואר 1831 ועד מותו. שמו לפני הכתרתו היה ברתולומאו אלברטו קאפלארי (Bartolomeo Alberto Cappellari). היה אפיפיור שמרני שהתנגד לרוחות של דמוקרטיזציה במדינת האפיפיור בפרט ובאירופה בכלל. האפיפיור האחרון שנבחר לתפקיד מבלי שהיה בישוף והאחרון שנשא בשם גרגוריוס.
לפני הכתרתו
נולד למשפחת אצולה זעירה בבלונו (Belluno), 100 ק"מ מצפון לוונציה. בגיל צעיר הצטרף למסדר הקמלדולגי, מסדר נזירים בנדיקטיני במנזר במוראנו שליד ונציה. נודע כתאולוג וב-1800 נבחר לאקדמיה הקתולית. ב-1814, לאחר שקונגרס וינה החזיר לאפיפיור את סמכותו במדינת האפיפיור עם תום מלחמות נפוליאון, מונה לכומר הראשי של מסדרו ושירת כחבר האינקוויזיציה והמועצה להפצת האמונה (Congregatio pro Propaganda Fide) של הקוריה הרומאית.
ב-21 במרץ 1825 מינה אותו האפיפיור לאו השנים עשר לקרדינל והוא נשלח לארצות השפלה לפעילות דיפלומטית להסדרת זכויותיהם של הקתולים, שליחות שהוכתרה בהצלחה. כן גישר בין הכנסייה הארמנית הקתולית לבין האימפריה העות'מאנית.
בחירתו וכהונתו כאפיפיור
לאחר קונקלווה בת חמישים יום נבחר לרשת את פיוס השמיני. הוא נבחר כמועמד של פשרה לאחר 83 הצבעות ובלבה של סערה פוליטית. שני פפאבילים (מועמדים מבטיחים) לא נבחרו, ברתולומאו פצ'ה, נונציו בכיר בשלטונו של פיוס השביעי ומזכיר המדינה בימי פיוס השמיני, שעל בחירתו הוטל וטו מצד צרפת ואימנואלה דה גרגוריו שהיה פפאביל להחלפתם הן של פיוס השמיני והן של לאו השנים עשר.
מהפכת יולי 1830 בצרפת הורידה מן הכס את בעל-הברית הקרוב של רומא ומגנה, שארל העשירי מבית בורבון. כך נותרה מדינת האפיפיור חשופה למהפכנים וכוחות גרילה והאפיפיור נאלץ לא אחת לקרוא לעזרתו את כוחות צבא האימפריה האוסטרית שישבו בלומברדיה. מיד עם בחירתו לאפיפיור פרצה מרידה בבולוניה בהנהגתו של ג'וזפה מציני, מייסד התנועה המהפכנית "איטליה הצעירה" (Giovane Italia). ב-1831 התכנסו נציגים בבולוניה כפרלמנט של המחוזות המאוחדים על מנת להקים ממשל רפובליקני ולבחור ממשלה זמנית. האפיפיור ביקש את עזרת אוסטריה והצבא האוסטרי השתלט על בולוניה, מודנה ופארמה. עם עזיבת הצבא פרצו מיד מהומות חדשות בבולוניה והאפיפיור ביקש שוב את סיועם של האוסטרים, אשר כבשו את בולוניה שוב ונשארו בה הפעם עד 1838. מטרניך, קנצלר אוסטריה, הזהיר את מלך צרפת המתקדם, לואי פיליפ, כי אוסטריה לא תסבול התערבות צרפתית. ואכן, ממשלת צרפת, שהייתה אז בשליטת המדינאי קזימיר פרייה השמרן והמתון, לא התערבה לטובת המהפכנים האיטלקים, ואף עצרה את אלו מהם שניסו לפעול בשטחה. במקביל השתלט הצבא הצרפתי על אנקונה.
גרגוריוס השישה עשר התנגד לכל פיתוח טכנולוגי ובכלל זה תאורת גז ומסילות רכבת (והוא ידוע באמירתו "chemin de fer, chemin d'enfer" (בעברית: "מסילת הברזל, מסילה לגיהנום").), בהם ראה נשאי ליברליזציה, זרזים של מסחר חופשי וחיזוק הבורגנות על פני הכוחות המסורתיים. כתוצאה משמרנותו הקיצונית פרצו מרידות במדינת האפיפיור בוויטרבו (1836), רוונה (1843) ורימיני (1845), אשר דוכאו ביד קשה.
עם זאת, תמך הכס הקדוש ביד רחבה במיזמי אדריכלות (למשל מוזיאון גרגוריאנו אטרוסקו שנוסד בשנת 1837). תחת הוראתו נערכה עריכה מחדש של אינדקס הספרים האסורים, במסגרתה הותרה ב-1835 הוצאתם לאור של ספרי קופרניקוס, גלילאו גליליי ויוהאנס קפלר. ב-3 בדצמבר 1839 פרסם בולה אפיפיורית בכותרת "In supremo apostolatus" ("השליחות הגבוהה ביותר"), שנשלחה כמכתב פומבי לראשי הקהילות בבלטימור, במסגרתה הבהיר את עמדת הכנסייה השוללת את סחר העבדים האטלנטי. לעמדה כנסייתית זו הייתה השפעה על מחזיקי עבדים קתולים בארצות הברית, בעיקר במדינת מרילנד.
האפיפיור גרגוריוס השישה עשר נפטר מהתפרצות של מחלת השושנה ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש.
קיסר (תספורת)
תספורת קיסר (באנגלית: Caesar cut) היא תסרוקת המיועדת בעיקר לגברים, המאופיינת בפוני קצר, בעוד שהשיער קצוץ בצידי הראש, ובעל נפח של שיער בחלק העליון של הראש. תספורת קיסר הייתה נפוצה ברחבי האימפריה הרומית והיא נקראת על שמו של הקיסר הרומי טיבריוס אשר בדיוקנותיו ניתן להבחין בתספורת זו.
התספורת הפכה פופולרית בקרב בני נוער בשנות התשעים של המאה העשרים, סגנון זה הפך פופולרי בעיקר משום שהדמות אותה גילם ג'ורג' קלוני בתוכנית הטלוויזיה המצליחה ER הייתה תספורת זו.
בין המפורסמים אשר היו בעלי תספורת קיסר ניתן למנות את השחקן האמריקאי ג'ורג' קלוני, השחקן הניו זילנדי ראסל קרואו, הראפר האמריקאי אמינם וכן גם מנכ"ל ומייסד פייסבוק, מארק צוקרברג אשר התבטא בעבר על הערצתו כלפי הקיסר טיבריוס.
השופט דרד
השופט דרד (באנגלית: Judge Dredd) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת "Rebellion Developments". דמותו הופיעה לראשונה בחוברת AD #2 2000 ממרץ 1977 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון וגנר, המאייר קרלוס אזקוורה והעורך פאט מילס.
דמותו של השופט דרד מדורגת במקום ה-35 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי IGN וכן במקום השביעי ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר. עלילות הקומיקס עובדו פעמיים למסך הגדול. את דמותו של דרד גילם בסרט הלייב אקשן "השופט" השחקן סילבסטר סטאלון, ואילו קארל אורבן גילם אותו בסרט "השופט דרד". במאי 2017 נודע לפי אנטרטיינמנט ויקלי כי סדרת טלוויזיה המבוססת על הקומיקס נמצאת בשלבי הפקה, ואשר תיקרא "השופט דרד: מגה-סיטי אחת". זאת ועוד, אורבן נשקל לשוב ולגלם את הדמות בסדרה.
בממלכה המאוחדת, דמותו של דרד והשם שלו מוזכרים לעיתים בשיחות הנוגעות למדינת משטרה, משטר סמכותני ושלטון החוק.
אפיון דמות
דרד הוא המפורסם ביותר מבין החיל הבכיר של שופטי הרחוב. שופטים אלה מנהלים את העיר הבדיונית מגה סיטי אחת עם הכוח לא רק לאכוף את החוק, אלא גם למצוא את האשמים, לגזור את דינם ואפילו להוציאם להורג. דרד חמוש באקדח "אוכף החוק", המתוכנת לזהות את טביעת ידו בלבד ולירות שישה סוגים של תחמושת, וכן באלה, סכין ורימוני גז. קסדתו מכסה את כל פניו פרט לפיו ולסתו. הוא רוכב על אופנוע גדול הידוע בשם "אדון החוק", שחמוש בתת-מקלעים, תותח לייזר, ובינה מלאכותית שמסוגלת לבצע את פקודותיו ונהיגה אוטומטית.
פניו המלאות של דרד לא נראו מעולם מעל דפי הקומיקס. מנהג זה החל כהנחיה בלתי רשמית, אך עד מהרה הפך לחוק אותו אמנים נדרשו שלא להפר. לדבריו של הכותב ג'ון וגנר, "[הפרצוף] מסכם את חוסר פניו של הצדק, שלו אין כל נשמה. לכן, לקוראים אין כל צורך לראות את פניו של דרד, ולי אין רצון בכך".
במקרים נדירים, פניו של דרד נראו בפלאשבקים לימי ילדותו, והתמונות היו חסרות בפרטים במתכוון. בסיפור מוקדם בחוברת מספר 8, דרד נאלץ להסיר את קסדתו, ושאר הדמויות הצופות בו מגיבות כאילו פניו מושחתות. לקורא, פניו של דרד כוסו במדבקת צנזורה.
מ
מ' היא האות השלוש-עשרה באלפבית העברי. שמה, מ"ם (מֵם) (בפי יהודי תימן מִים), נגזר משמה הקדום מים, וצורתה בכתב העברי העתיק התפתחה מצורת גלים בגלל תנועת המים.
נושא העגל
נושא העגל (ביוונית: μοσχοφόρος; בתעתיק: מוֹסְכֿוֹפֿוֹרוֹס, moschophóros) הוא פסל שיש יווני, מן התקופה הארכאית, המתוארך לשנים 570–560 לפנה"ס. הפסל נמצא בחפירה ארכאולוגית באקרופוליס באתונה והוא מוצג כיום במוזיאון האקרופוליס באתונה.
מ
בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, מ' נמנית עם ארבע האותיות השפתיות – אותיות בו"פ. כמו כן, היא אחת מאותיות השימוש (בכל"ם). מבחינה פונולוגית היא מייצגת עיצור דו-שפתי, אפי (/m/ :IPA).
נושא העגל
הפסל, בגובה של 165 ס"מ, מציג גבר צעיר לבוש מעיל דק ארוך ופתוח, עטור זקן קצר, הנושא על כתפיו עגל. הדמות נמצאת בצעידה וידיה מצטלבות עם רגלי העגל על החזה. שרידי צבע מגלים כי העגל היה צבוע בגוון כחול-ירקרק. יש להניח כי חלקים נוספים של הפסל (כמו הזקן או המעיל) היו משוחים בצבע. פניו של הפסל מתוארים בהתאם לסגנון הארכאי - עיניו מודגשות וגדולות מעט והיו כנראה משובצות באבן צבעונית, שיער ראשו מעוצב בתסרוקת תלתלים דקורטיבית ועל פניו "חיוך ארכאי". גם תיאור הגוף משלב סממנים ארכאיים בשימוש בקווים גרפיים. עם זאת מורגשת בתיאור "ספונטניות" וחיות בהבעה ובתיאור השרירים אשר היו חסרים בפיסול של תחילת התקופה הארכאית.
אתונאי בשם '[ר]ומבוס', הזמין את הפסל וייתכן כי זה הוא דיוקנו. ייתכן כי הפסל מסמל את הקורבן אשר מביא הגבר למקדש ואולם ייתכן כי הוא זכה בעגל במשחקים הפאן-הלניים. מוטיב של אדם הנושא עגל או כבש ידוע באמנות היוונית בגרסאות ברונזה פשוטות אשר נמצאו במקדש הרמס בויאנוס (Viannos) אשר כרתים, וגם בפסל גדול שאינו גמור באי טסאוס (Thasos) אשר בים האגאי. דוגמאות אלו מקושרות בדרך כלל לחגיגות ואירועים דתיים אחרים.
מ
בגימטריה ערכה 40. ערכה של ם הוא 600, אך השימוש בו אינו נפוץ, והערך 600 מיוצג על ידי הצירוף ת"ר.
בעברית מודרנית שכיחות השימוש באות מ' היא כ־6.29% מכלל אותיות האלפבית העברי ושל הצורה הסופית ם היא כ־2.85%.
הקיצור מ' פירושו מטר, מספיק.
מ' היא האות הראשונה של המילה "מפקד", וכך היא מופיעה בראשי תיבות שונים כגון מ"פ (מבוטא מם-פא), שהוא מפקד פלוגה.
מ' תחילית היא סימן היכר של זמן הבינוני (ההווה) של הבניינים הפעיל, הופעל, פיעל, פועל, התפעל, וגם של משקלים רבים, המייצגים בעיקר כלים ומקומות לדוגמה.
ייצוג האות מ'
בקוד ASCII מיוצגת האות מ' בערך EE, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05DE.
בקוד ASCII מיוצגת האות ם' בערך ED, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05DD.
בקוד מורס מיוצגת האות מ' באמצעות הרצף: -- (קו קו).
ייצוגה של האות מ' בכתב ברייל (אין בכתב ברייל יצוג נפרד לאות ם):
באלפבית צלילי מיוצגת האות מ' באמצעות המלה "משה".
יחסי אוסטרליה–איטליה
יחסי אוסטרליה–איטליה הם יחסי החוץ בין הקהילייה של אוסטרליה והרפובליקה האיטלקית. לאיטליה ואוסטרליה יש במשך שנים ארוכות, יחסים ידידותיים וחיוביים בנושאי הגירה, מדיני-אסטרטגי, ומסחר.
נכון לשנת 2011 היו סביב 916,000 אנשים ממוצא איטלקי שחיו באוסטרליה.
היסטוריה
כתוצאה ממשבר אתיופיה והפלישה האיטלקית לחבש ב-1935, ממשלת אוסטרליה הפעילה סנקציות בשנת 1935, אשר אסרו על אוסטרלים מלעשות עסקים עם איטליה, אלא אם כן אושרה על ידי הממשלה.
אוסטרליה ואיטליה לחמו זו בזו במהלך מלחמת העולם השנייה. במהלך המלחמה, אזרחים איטלקים באוסטרליה נשלחו למחנות מעצר, כבעלי ברית של האויב.
יחסים דיפלומטיים
לאוסטרליה יש שגרירות ברומא וקונסוליה כללית במילאנו. לאיטליה יש שגרירות בקנברה, קונסוליות כלליות במלבורן וסידני וקונסוליות באדלייד, בריזביין ופרת'.
Xen
Xen (מבוטא "זֶן") היא תוכנת Hypervisor המאפשרת להריץ מערכות הפעלה על גבי מכונה וירטואלית. Xen רצה על מעבדי אינטל, AMD ומעבדי PowerPC של IBM. ניתן להריץ באמצעותה מספר מערכות הפעלה על אותו המחשב בו זמנית, כולל גרסאות של לינוקס, BSD וחלונות. היא עושה זאת בשיטה של פארא-וירטואליזציה, שיטה הדורשת שינויים במערכת ההפעלה האורחת, או ללא שינוי כלל – באמצעות וירטואליזציית חומרה (טכנולוגיית VT, פסיפיקה וכדומה).
היסטוריה
פיתוחה של Xen החל בשנת 1995 במעבדות אוניברסיטת קיימברידג' בראשות ד"ר איאן פראט (Ian Pratt), כחלק ממערכת הפעלה למולטימדיה בשם Nemesis. באותה תקופה המחשבים הביתיים לא היו בעלי משאבים מספקים כדי להריץ את Xen. עם השנים המחשבים הפכו לחזקים דיים כדי להפיק את מלוא התועלת מטכנולוגיה זו.
התוכנה פורסמה לראשונה לרשות הציבור ב־2003.
בסוף שנת 2007, נרכשה XenSource על ידי Citrix Systems האמריקאית, אשר הוסיפה את הטכנולוגיה לסל המוצרים שלה בשם המסחרי XenServer.
דרך הפעולה
מעבדים מודרניים עוזרים למערכות הפעלה להגן על מרחבי זיכרון של תהליכים על ידי כך שפעולות מסוימות מותרות לביצוע רק כאשר המעבד נמצא במצב מיוחס (privileged mode). ליבת מערכת ההפעלה רצה במצב מיוחס: יש לה גישה מלאה למעבד. במצב כזה, יישומים או דרייברים גרפיים למשל, עלולים לגרום לקריסת מערכת ההפעלה. וירטואליזציה מלאה של החומרה מאפשרת לבודד יישומים זה מזה וממערכת ההפעלה תוך הבטחת רמת שירות סבירה.
תוכנות וירטואליזציה מנסות לאפשר למשתמש להריץ גם הוראות של ליבת מערכת (במערכת המדומה) בתור תהליך משתמש רגיל. למערכות שונות יש פתרונות שונים, אולם אפילו הפתרונות היעילים יחסית של התוכנה VMWare הם עדיין יקרים למדי. הפתרון של Xen הוא לשנות את מערכת ההפעלה כך שהיא לא תריץ הוראות במצב מיוחס.
הפתרון של Xen
לעומת התוכנות VMWare, QEMU, Bochs ויישומים אחרים, הפתרון של Xen דורש ביצוע שינויים במערכת ההפעלה האורחת. במקום שהמכונה הווירטואלית של Xen תנצל משאבים רבים, מערכת ההפעלה האורחת תוכל לדבר אתה ישירות, מאחר שהיא עכשיו מודעת לקיומה. Xen עצמה היא מעין ארכיטקטורת חומרה חדשה, שמחליפה את הפלטפורמה בה מותקנת מערכת ההפעלה העיקרית, ועבורה יש צורך להסב כעת ליבות מערכות ההפעלה שרוצים להריץ במכונה הווירטואלית.
השינויים הם קטנים יחסית, ולכן צוות הפיתוח יכול לעמוד במשימה. הפרויקט המקורי יצר גרסת לינוקס, גרסת NetBSD וגם גרסת FreeBSD שרצות על Xen. מספר הפצות לינוקס, בהן SUSE ו-Fedora כבר מופצות כאשר הן כוללות אפשרות לרוץ כמערכת אורחת במכונת Xen וירטואלית.
ההבדל היחיד בין מערכת ההפעלה העיקרית (VMX Root) ומערכות ההפעלה האחרות (VMX Non-Root) שיותקנו בהמשך, הוא בהרשאות המיוחדות שיש לה. למערכת ההפעלה הראשונה יש גישה מלאה לחומרה והיא יכולה ליצור מכונות וירטואליות אחרות. קרנל Xen של SUSE יכול עכשיו להריץ עותק נוסף של מערכת ההפעלה במכונה וירטואלית נפרדת, ולספק לה חלק יחסי של הזיכרון והמעבד שזמין עבור מערכת ההפעלה העיקרית.
הבעייתיות של Xen
בעוצמה של Xen טמונה גם נקודת התורפה שלה, יש צורך בגישה לקוד המקור של מערכת ההפעלה לצורך ביצוע השינויים שבלעדיהם Xen לא יכולה לעבוד. כאשר מדובר במערכות הפעלה פתוחות כמו לינוקס ו-BSD, אין כל קושי, אבל לא כך הדבר כאשר מדובר במערכות הפעלה קנייניות כדוגמת חלונות.
למעשה, חברת מיקרוסופט היא החברה היחידה שנשארת מחוץ לתמונה. אינטל, HP, IBM וסאן מיקרוסיסטמס עסוקות כולן בהסבת Xen לארכיטקטורות החומרה ומערכות ההפעלה שלהן. למרות זאת, מיקרוסופט באמצעות מעבדות המחקר שלה, הייתה מעורבת בשלבים המוקדמים בפרויקט ואף פותח אב-טיפוס של חלונות עבור Xen, אך הפיתוח הופסק וכיום אין חברת מיקרוסופט מפתחת יותר תמיכה ב־Xen למערכת ההפעלה שלה. מיקרוסופט מבחינתה משקיעה מאמצים בטכנולוגיות Virtual PC אותן היא רכשה בשנת 2003 מחברת Connectix וכפי הנראה עסוקה בפיתוח פתרון משלה.
בינתיים, הודות למאמציהן של AMD ו־Intel הטכנולוגיה הופכת יעילה עוד יותר, בשבבים החדשים של מעבדיהן יש חלק מיוחד בשם VMX Root, שמבצע את מה שה-VMM של Xen עושה כיום בחומרה וללא צורך בפאטצ' בינארי יקר. שבבים אלו אינם מיועדים להחליף את מדמה החומרה של Xen או של VMWare, אלא לשמש אותם ולעזור להם.
המתחרים
בנוסף לכך, ישנן אופציות פחות כבדות, אשר מאפשרות חלוקת מחשב בין מספר משתמשים. לדוגמה: User Mode Linux, OpenSZ/Virtuozo, ו־ Linux-VServer
שימושים
האפשרויות מוגבלות על ידי הדמיון בלבד, בין היישומים המתבקשים: וירטואליזציה של חוות שרתים, סביבות מבחן לניהול תצורה, מערכות בדיקות איכות, העברה "חמה" של מערכת הפעלה מחומרה אחת לאחרת, VM Relocation, מתחרה בטכנולוגיה דומה של חברת VMWare המכונה VMotion, אבל עם היתרון המובהק של Xen הודות לתקשורת הבלתי אמצעית עם מערכת ההפעלה האורחת.
מרד הנעורים
"מרד הנעורים" (באנגלית: "Rebel Without a Cause") הוא סרט משנת 1955. הסרט נכתב על ידי סטיוארט סטרן ובוים על ידי ניקולאס ריי, ובכיכובם של ג'יימס דין, נטלי ווד וסאל מינאו. ניקולאס ריי הועמד ב-1955 לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר על הסיפור לסרט.
שם הסרט באנגלית, "Rebel Without a Cause", הוא כשם ספרו של הפסיכואנליטיקאי רוברט לינדר, שיצא לאור בשנת 1944, הדן בנסיבות המובילות לעבריינות נוער.