cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פקה וסאלה
פקה וסאלה (בפינית: Pekka Antero Vasala; 17 באפריל 1948) הוא אתלט עבר פיני, אלוף אולימפי (מינכן 1972) ושיאן פינלנד (נכון ל-2022) בריצת 1500 מטר. זכה לכינוי "הפיני המעופף".
ביוגרפיה
פקה וסאלה נולד ב-1948 בעיר ריהימקי שבדרום פינלנד. כבר בתקופת לימודיו בבית הספר החל להתאמן בספורט וב-1965 זכה באליפות פינלנד עד גיל 17 בריצת 1,000 מטר. ב-1968, במסגרת תחרות של נבחרת פינלנד מול נבחרת נורווגיה, השיג את המינימום האולימפי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.8 דקות.
באפריל 1972 נפצע וסאלה ולאחר אולימפיאדת מינכן נותח ברגלו כדי לתקן קרע בגיד אכילס. לאחר כשנתיים בהן התאושש מהניתוח ניסה ב-1974 לחזור להתחרות אך לא הגיע להישגיו מ-1972 והחליט לפרוש. בנוסף להישגו האולימפי ניצח 6 פעמים באליפות פינלנד באתלטיקה בריצת 1500 מטר (1969, 1970, 1971) ובריצת 800 מטר (1969, 1970, 1972).
לאחר פרישתו מספורט החל לעבוד במספר חברות ותפקידים:
וסאלה נשוי ואב לשני בנים.
1968
באולימפיאדת מקסיקו חלה וסאלה וסיים במקום 47 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:08.51 דקות.
1969
באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון סיים במקום תשיעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:44.1 דקות.
1971
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד סיים במקום תשיעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.49 דקות.
באליפות אירופה באולם שנערכה בסופיה, בולגריה סיים במקום 15 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:52.1 דקות.
1972
בתחרות אתלטיקה פינלנד-שוודיה ניצח בריצת 800 מטר בשיא אירופה של 1:44.5 דקות.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מינכן זכה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא לאומי חדש של 3:36.3 דקות, לפני קיפצ'וגה קיינו מקניה (3:36.8 דקות) ורוד דיקסון מניו זילנד (3:37.5 דקות). נכון ל-2022 שיאו של וסאלה הוא עדיין שיא פינלנד.
1974
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה סיים במקום שישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.5 דקות.
ארנולד רוטל
ארנולד רוטל (באסטונית: Arnold Rüütel; נולד ב-10 במאי 1928) הוא פוליטיקאי אסטוני, שכיהן כנשיאהּ השני של אסטוניה (2001–2006), לאחר השחרור מהשלטון הסובייטי. בשנים 1983–1992 כיהן כיו"ר חבר הנשיאות של המועצה הגבוהה באסטוניה.
תולדות חייו
רוטל נולד ב־10 במאי 1928 באי סארמאה. בשנת 1949 סיים את לימודיו במכללה לחקלאות.
בשנים 1949–1963 רוטל עבד כמורה וכאגרונום, משנת 1957 כמנהל החוות הניסיוניות של המכון האסטוני לוטרינריה והרבעת מרעה. לאחר מכן מונה למנהל החווה הממשלתית "טרטו מודל", עד לסיום תפקידו בשנת 1969. במקביל, בשנת 1964, סיים את לימודיו באקדמיה החקלאית של אסטוניה.
משנת 1977 התגברה פעילותו במפלגה הקומוניסטית באסטוניה ומוסדותיה. בשנת 1983 מונה ליו"ר חבר הנשיאות של המועצה הגבוהה באסטוניה, התפקיד הבכיר ביותר במדינה. במהלך שנים אלו רוטל היה סגן יו"ר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית בברית המועצות.
רוטל לקח חלק מרכזי בהחלטות על ההתנתקות מברית המועצות וחידוש עצמאותה של אסטוניה, אשר החלו בשנת 1988. בשנת 1990 אושרה מחדש כהונתו כיו"ר נשיאות, כעת ברפובליקה. בתפקיד זה כיהן בעת ההכרזה על עצמאות המדינה ועד לסיום תפקידו בשנת 1992.
רוטל כיהן במועצה המחוקקת של אסטוניה (1991-1992), אשר יזמה את חוקת המדינה. בשנת 1991 סיים דוקטורט בחקלאות.
בשנים 1992 ו-1996 התמודד ללא הצלחה בבחירות לנשיאות המדינה.
בשנת 2001 רוטל נבחר לתפקיד נשיא אסטוניה, זכה לפופולריות בעת כהונתו. לקראת סוף כהונתו שורה של שערוריות, מצבו הבריאותי וגילו המתקדם פגעו בפופולריות שלו. הוא הכריז כי יתמודד בבחירות לכהונה נוספת, ולאחר שלושה סיבובי הצבעה הפסיד. כהונתו תמה ב־2006.
צבי טלמון
צבי טלמון (במקור: מונסון או מונזון, 9 בדצמבר 1922 – 6 בדצמבר 2012) היה מלחין ומנצח מקהלות ישראלי, שעסק בעיקר בתחום המוזיקה הליטורגית היהודית.
שירותי כריעה
שמאל|ממוזער|250px|[[בית שימוש|שירותי כריעה בצרפת]] שמאל|ממוזער|250px|שירותים [[יפן|יפניים בתוספת כפכפי שירותים]] שמאל|ממוזער|250px|שירותים מ[[פלדת אל-חלד בהונג קונג]] שירותי כריעה (שם רשמי המופיע בחקיקה: בית כיסא ללא מושב או בית שימוש מזרחי; בסלנג: שירותי בול פגיעה) הם שירותים שאין בהם אסלה והמשתמש כורע מעל חור ברצפה. השם "בול פגיעה" מגיע מהצורך של המשתמש לדייק לחור; באנגליה הם מכונים לעיתים שירותי "Stand & Deliver" (בעברית: "עמוד וסַפֵּק").
צבי טלמון
ביוגרפיה
טלמון נולד בעיר העתיקה בירושלים בסוף שנת 1922. בילדותו למד בבית הספר תחכמוני ובישיבת עץ חיים. למד שירה, נוסח תפילה וסולפג' במקהלת הילדים של החזן שלמה זלמן ריבלין, "שירת ישראל", שעליה אף ניצח כילד. בנעוריו למד צ'לו במכון למוזיקה ירושלים של הכנר פרופ' נ' זדרי ובהמשך התקבל לאקדמיה למוסיקה בירושלים ולמד בין השאר אצל יוסף טל ואבל ארליך. ניצח גם על מקהלתו של החזן שמואל קבצקי. מאוחר יותר למד מקרא בבית המדרש למורים מזרחי. בשנת תשמ"ד-1984 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים בעברית וארמית (נושא עבודתו: "בחנים לשוניים בפתגם הארמי שבתלמוד הבבלי"). שימש כמורה בבית הספר תחכמוני וכן כמורה למוזיקה. בבית הספר ייסד מקהלת נערים, שהופיעה בין היתר בבית הכנסת תחכמוני וליוותה את החזן מנחם מנדל טירנובר. במשך 23 שנים לימד בבית היתומות ע"ש ויינגרטן בירושלים, שם ניצח על מקהלה ועל תזמורת כלי נשיפה של הבנות. טלמון כיהן עצמו כחזן בימים הנוראים בבית הכנסת ביל"ו ובית כנסת היכל הבנים בכפר שמריהו. כמו כן הופיע בשידורי הרדיו של קול ישראל כזמר ביצירות ליטורגיות ושירי חול. כשהוקם היכל שלמה בירושלים, הוזמן טלמון לנצח על מקהלת גברים ונערים שליוותה את התפילות שנערכו במקום. המקהלה ליוותה את החזנים משה שטרן ואברהם שני, שהיו חזנים בבית הכנסת. המקהלה זכתה למוניטין רב והופיעה מחוץ לבית הכנסת ובטקסים ממלכתיים.
שירותי כריעה
ישנם שני סוגים עיקריים של שירותי כריעה: שירותים טורקיים ושירותים יפניים.
צבי טלמון
ביוגרפיה
טלמון הלחין יצירות לחזן ומקהלה – המפורסמת שבהן לפיוט "אין כאלוהינו" הנאמר בפיטום הקטורת. הוא חיבר עיבודים רבים למקהלה עבור מקהלות ומנצחים אחרים, לכנסי מקהלות ולמורים למוזיקה.
שירותי כריעה
שירותים טורקיים
שירותים אלו מורכבים מחור ברצפה, עם או בלי מקום מיוחד לרגליים, והמשתמש כורע מעליהם כשפניו לכיוון הכניסה. הם נפוצים מאוד בשירותים ציבוריים בהודו, ברפובליקות לשעבר של ברית המועצות, במזרח אסיה ובטורקיה, אך ניתן למצוא אותם גם בצרפת ובאיטליה, בעיקר בתחנות רכבת. כמו כן, ניתן למצוא שירותים כאלו בבתי סוהר רבים בישראל. הם נמצאים גם בכמה בסיסי טירונים בצה"ל.
צבי טלמון
ביוגרפיה
ארכיונו של טלמון שמור במחלקת המוזיקה של הספרייה הלאומית.
שירותי כריעה
שירותים טורקיים
בהודו, אך גם בארצות אחרות (ובישראל עד ראשית שנות התשעים של המאה העשרים), נפוץ ברכבות השימוש בשירותי בול פגיעה שאינם מחוברים למערכת ביוב, והפסולת יוצאת ישירות לפסי הרכבת.
צבי טלמון
יצירתו
טלמון חיבר שלושה ספרים עם יצירות ליטורגיות:
טלמון חיבר ועיבד עשרות שירים, שחלקם מצויים רק בכתב יד בארכיונו ואחרים יצאו לאור, כגון:
שירותי כריעה
שירותים טורקיים
במחנות תנועות נוער בישראל ניתן למצוא שירותים דומים, הבנויים בשתי קומות: בקומה העליונה תאי השירותים, ובקומה התחתונה מתאספת הפסולת. אנשי שירות מפנים את הפסולת מן הקומה התחתונה ומפזרים עליה ועל רצפת התאים בקומה העליונה סיד חי לצורך חיטוי.
שירותים יפניים
אלו נראים כמשתנה שקובעה לרצפה, המשתמש כורע מעליהם כשגבו לכיוון הכניסה. הפסולת נאספת בתחתית המתקן, הממולאת מעט מים. בעת השימוש רצוי להתקרב ככל האפשר לקיר על מנת שלא ללכלך את הרצפה הקרובה לכניסה. בשירותים מסוג זה ובניגוד לשירותים טורקיים, ישנה לרוב מערכת שטיפה הזהה לזאת שבשירותים מערביים. המערכת שוטפת את הפסולת לתוך מאגר, שלאחר מכן מרוקן לתוך מערכת הביוב. ישנה גם גרסה של שירותים יפניים בהם המתקן מורם כ־30 סנטימטרים מהרצפה; תצורה זאת מאפשרת לגברים להשתין בעמידה תוך דיוק מרבי.
בשני סוגי השירותים ישנה לעיתים ידית בצדי השירותים בה ניתן להחזיק לצורך יציבות, בשירותים יפניים ניתן להשתמש גם במנגנון השטיפה לצורך זה. שירותי כריעה שאינם חור סתמי ברצפה מורכבים ממגוון חומרים, מקרמיקה ופורצלן ועד פלדת אל-חלד.
התייחסות בחקיקה בישראל
שירותי כריעה מוגדרים כ"בית כיסא ללא מושב" בתקנות הבטיחות בעבודה (נוחיות), תשכ"ה-1965:
אוסיפ גברילוביץ'
אוֹסיפּ סולומונוביץ' גַבּרילוביץ' (ברוסית: Осип Соломонович Габрилович; 26 בינואר (לפי הלוח היוליאני) או 7 בפברואר (לפי הלוח הגריגוריאני) 1878 – 14 בספטמבר 1936) היה פסנתרן ומנצח אמריקאי ממוצא יהודי רוסי.
קורות חיים
גברילוביץ' נולד בסנקט פטרבורג ולמד נגינה בפסנתר וקומפוזיציה בקונסרבטוריון של עיר זו. בין מוריו לפסנתר היו אנטון רובינשטיין, אנטולי ליאדוב, אלכסנדר גלאזונוב. אחרי שסיים את לימודיו בשנת 1894, המשיך להשתלם בפסנתר אצל תאודור לשטיצקי בווינה.
בשנת 1906 נישא לבתו של מארק טוויין, קלרה קלמנס, זמרת שהופיעה עמו ברסיטל. גברילוביץ' חיבר כמה יצירות, בעיקר קטעים קצרים לפסנתר לשימושו האישי. הוא מת בדטרויט בשנת 1936 וקבור, לצד קלרה ואביה, באלמירה, ניו יורק.
אזור המרכז (קמרון)
אזור המרכז (בצרפתית: Région du Centre) הוא אזור בקמרון.
באזור מתגוררים 4,159,500 תושבים (נכון ל-2015). בירת האזור היא יאונדה.
נפות
מבחינה מנהלית אזור המרכז מחולק ל-10 נפות.
גרויה שעירה
גרויה שעירה (שם מדעי: Grewia villosa, שם עממי באנגלית: Mallow raisin) היא צמח בר ממשפחת הטליתיים, מדברי ומוגן, נדיר ונמצא בסכנת הכחדה בישראל. גרויה שעירה היא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
השיח מצוי סמוך לצומת מצוקי דרגות, שם הוא צומח במפנה מזרחי במצוק בו מי תהום גבוהים. באתר זה נמצאים גם צמחים סודניים נדירים אחרים כדוגמת חלביב רותמי, מורינגה רותמית, אבוטילון קהה ועוד. פרחי הגרויה ערוכים בקבוצות של 3–10 השוכנים בחיקי עלים. צבע הפרחים בתחילת הפריחה צהוב שהופך אחר-כך לחוםֹ–אדום.
מין זה גדל בעבר בשטח בו הוקמה ההתנחלות מצפה שלם. כשהוקם, נלקחו זרעים וייחורים של מין נדיר זה, וכיום הצמח נמצא בשימוש גנני בשמורת עין גדי.
פרטים אלו נמצאים בקצה גבול התפוצה הצפוני של המין. מרכז תפוצתו באפריקה, והוא מצוי בקניה ובדרום אפריקה.
יחסי הממלכה המאוחדת–ירדן
היחסים האנגלו-ירדניים מתייחסים ליחסים בין ממלכת ירדן ההאשמית לבין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. שתי המדינות חולקות קשר הדוק יחסית שהחל בעת שההאשמים קיבלו עזרה בריטית להפיל את השלטון העות'מאני במדינה במלחמת העולם הראשונה, אך לעיתים היחסים גם סבלו ממתחים. עם זאת, שתי המדינות הצליחו להבטיח מערכת יחסים חזקה. לירדן יש שגרירות בלונדון ולבריטניה יש שגרירות בעמאן.
היסטוריה
עד שנת 1956 לא הייתה לאמירות, אף על פי שהיא נשלטה על ידי ההאשמים, ממשל עצמאי מלא. ממשלת בריטניה הפעילה עדיין את השפעתה ברחבי האמירויות. ג'ון באגוט גלאב, המכונה גלאב פאשה, היה השליט דה-פקטו האחראי על המדינה, והניח את היסוד של הלגיון הערבי, שהפכו מאוחר יותר לכוחות המזוינים הירדניים. באותו הזמן, גלאב פאשה מילא תפקיד שנוי במחלוקת, שנמצא עדיין בוויכוח בתולדות הממלכה הירדנית המודרנית.
במלחמת העצמאות הישראלית ב-1948, בריטניה העדיפה בסתר פלישה ירדנית מוחלטת לגדה המערבית, בתקווה למנוע הקמה אפשרית של מדינה פלסטינית בהנהגת אמין אל-חוסייני, והצליחה בהשגת מטרתה, ובכך הבטיחה את ההשפעה הבריטית בתוך עבר הירדן אף על פי שתפקידם יצר תוצאה לא רצויה בעתיד המזרח התיכון. מאוחר יותר בריטניה המשיכה לתמוך בירדן במהלך ספטמבר השחור נגד אש"ף, אף על פי שתמיכתה הוטלה בספק לאחר התייחסותה בחוסר אמון לעתידו של המלך חוסיין. בריטניה גם תמכה בסתר בהיתר למטוסים ישראליים לטוס בירדן כאשר סוריה שלחה כוחות לפלוש למדינה, ואילצה את הסורים לסגת.
המלך חוסיין עצמו נישא לאנטואנט גרדינר, אישה בריטית שילדה מאוחר יותר את עבדאללה השני, מלך ירדן, ובעקבות כך, עבדאללה השני נחשב ממוצא בריטי דרך אמו.
יחסים מודרניים
הודות לקרבה חזקה זו ולנישואים המאוחרים בין חוסיין למונא, ירדן ובריטניה שומרות על קשר חזק. ראש הממשלה הבריטית תרזה מיי ראתה את ירדן כבעלת ברית ראויה לציון, ונענתה באמון הדדי מצד ראש הממשלה הירדני. שתי המדינות גם התכוונו להרחיב את קשריהן הדו-צדדיים.
שתי המדינות גם היו מעורבות בקנה מידה קטן בשיחות השלום בין ישראל לרשות הפלסטינית כמשא ומתן, ודחקו בשיחות שלום בין הצדדים.
לדברי המלך עבדאללה השני, מערכת היחסים כבר הגיעה לנקודת שיא ובשלה להפוך לשותפות אמיתית.
Secure Hash Algorithm
בקריפטוגרפיה, אלגוריתם גיבוב בטוח (באנגלית: Secure Hashing Algorithm) הידוע בקיצור SHA הוא שם כולל למשפחה של פונקציות גיבוב קריפטוגרפיות שהן חלק מתקן פדרלי של ממשלת ארצות הברית FIPS (בעברית: תקן עיבוד מידע פדרלי) הנקרא SHS (קיצור של פונקציית גיבוב בטוחה). התקן נועד לשימוש כחלק ממנגנון אימות והבטחת שלמות מידע וחלק מתקן חתימה דיגיטלית והוא הכולל את הפונקציות: SHA-0 (במקור SHA), SHA-2, SHA-1 והחל מ-2012 גם את SHA-3. הפונקציות ממשפחה זו משמשות ביישומים ופרוטוקולים מאובטחים רבים.
ייעוד
SHA היא פונקציה המפיקה מקלט בכל אורך רצוי "תמצית" קצרה באורך קבוע שהמאפיין העיקרי שלה שהיא חד-כיוונית במובן שלא ניתן לשחזר את הקלט המקורי בהינתן התמצית. המשמעות היא שיהיה קשה מאוד למצוא מסר אחר ממנו ניתן להפיק תמצית זהה. זו תכונה יסודית של פונקציית גיבוב המאפשרת להבטיח שאם המסר שונה אפילו במעט, התמצית שתופק ממנו תהיה שונה לגמרי בהסתברות מאוד גבוהה. האלגוריתמים ממשפחת SHA מפיקים את התמצית באמצעות סדרת פעולות אד הוק, פעולות על סיביות כמו הזזה מעגלית, פעולות אריתמטיות כמו חיבור מודולרי והמבנה שלהם למעט SHA-3 הוא בסגנון דויס-מאייר לפי שיטת מרקל-דמגרד. האלגוריתם מכיל זיכרון פנימי ו"פונקציית כיווץ" או "פונקציית תמצות". הקלט תחילה מחולק לבלוקים באורך קבוע לאחר שעבר הכנה וריפוד כראוי ואז הפונקציה הפנימית מופעלת באופן איטרטיבי על הקלט כאשר פלט הפונקציה מוזן בחזרה כקלט מספר פעמים והפלט הסופי הוא תכולת הזיכרון הפנימי לאחר עיבוד כל הבלוקים של הקלט.
גרסאות
הפונקציות ממשפחת SHA פותחו, אושררו והוכנסו לתקן SHS של FIPS המנוהל על ידי NIST בשיתוף פעולה של NSA. הן כוללות את:
אישורים
כל הפונקציות ממשפחת SHA עוברות בדיקות בנושא ביטחון ומאושרות בתקן FIPS על ידי הארגון CMVP, שיתוף פעולה של NIST האמריקאי ו-CSE (הסוכנות הקנדית הממשלתית בנושא קריפטולוגיה). תפקיד הארגון להעריך ולבדוק מודולים קריפטוגרפיים לצורך שימוש מסחרי (לא ממשלתי/צבאי). היא עומדת לרשות יצרנים וספקים בתחומי ארצות הברית וקנדה ומספקת תעודות המאשרות מוצרים קריפטוגרפיים שעברו בחינה ואישור של מומחי הצפנה (בעיקר מומחים של NSA).
היסטוריה
אלגוריתם SHA פורסם במאי 1993 על ידי ה-NIST לצורך ייצוג תמציתי של הודעות בשימוש באלגוריתמי חתימות וכאשר נדרש ערך גיבוב קריפטוגרפי ביישומים פדרליים. אלגוריתם SHA בנוי בשיטת מרקל-דמגרד. הקלט שלו הוא מחרוזת שאורכה עד 2^{64} סיביות והפלט שלה הוא תמצית באורך 160 סיביות. האלגוריתם מבוסס ברובו על הפונקציה MD4 תוך הגדלת המצב הפנימי ושינוי חלק מהפונקציות הפנימיות וערכי הקבועים שבשימוש.
בשנת 1995 פרסם ה-NIST אלגוריתם חדש שנקרא SHA-1 שמטרתו להחליף את אלגוריתם SHA הקודם (החל מהפרסום נהוג להתייחס לאלגוריתם הראשון כ-SHA-0). השוני היחיד בין האלגוריתמים כלל שינוי במנגנון הרחבת ההודעה של SHA-1 על פני SHA-0. לטענת ה-NIST מטרת התיקון הייתה לפתור חולשה שנמצאה באלגוריתם הקודם; ה-NIST לא פרסם את החולשה שהתיקון אמור לפתור.
בשנת 2002 הוסיף ה-NIST שלוש פונקציות נוספות לתקן SHA-256, SHA-384 ו-SHA-512. הפונקציות החדשות נבדלו משמעותית באלגוריתמים שבבסיסן מ-SHA-1 ובכך הבטיחו שחולשות בה לא ישפיעו בהכרח על הפונקציות החדשות. הפונקציות גם איפשרו ליצור ערכי תמצית ארוכים יותר עבור הודעות ובכך להגביר את בטיחות הפרוטוקולים המשתמשים בהן. בשנת 2008 הוסיפה ה-NIST פונקציה נוספת, SHA-224.
בשנת 2007 יזמה ה-NIST תחרות לבחירת פונקציות שיצטרפו למשפחת ה-SHA. לתחרות הוגשו 64 הצעות שמתוכן עמדו 51 בתנאי הסף. ההצעות פורסמו והקהילה הקריפטוגרפית הבינלאומית הוזמנה לנתח ולנסות לשבור את כל המועמדים. 14 מועמדים עברו לשלב השני של התחרות כאשר חמשת המועמדים הסופיים הם BLAKE, Grøstl, JH, קצ'אק ו-Skein. בשנת 2012 פורסם הזוכה בתחרות לגיבוב SHA-3 והוא הצופן Keccak.
SHA-0
הפונקציה מורכבת מחמישה משתנים פנימיים בגודל 32 סיביות היוצרים מצב פנימי בגודל 160 סיביות. בכל איטרציה מופעלת פונקציית התמצות על המשתנים ליצירת הקלט לאיטרציה הבאה.
אתחול
ראשית, המשתנים הפנימיים מקבלים את ערכי וקטור האתחול (IV)
לאחר מכן, קלט הפונקציה מחולק לבלוקים באורך 512 סיביות המכונים ; לבלוק האחרון מוסיפים את אורך ההודעה. במידה ואורך ההודעה אינו כפולה של 512 מוסיפים לבלוק האחרון, אחרי ההודעה ולפני האורך שלה את הסיבית 1 ולאחריה 0 בכמות הנדרשת כדי להביא אותה לאורך של 512 סיביות.
אופן הפעולה
בכל שלב של הפונקציה מועברים לפונקציית התמצות המשתנים הפנימיים מהסיבוב הקודם והבלוק הנוכחי לעיבוד. הפונקציה מחזירה את הערך החדש של המשתנים הפנימיים. פונקציית הגיבוב אינה כוללת שלב סיום ולכן בסיום התהליך פלט פונקציית הגיבוב הוא הפלט של פונקציית התמצות מהשלב האחרון.
פונקציית התמצות
מנגנון הרחבת הודעות: הפונקציה מחלקת את הבלוק ל-16 חלקים באורך 32 סיביות המכונים. לאחר מכן, הפונקציה מרחיבה את 16 החלקים ל-80 באמצעות הפעלת ה-LFSR הבא 64 פעמים:
פלט: פונקציית התמצות מחזירה את הפלט: הפונקציה f והקבוע K מוגדרים כך:
SHA-1
הפונקציות SHA-0 ו-SHA-1 זהות באלגוריתמים שלהם פרט למנגנון הרחבת ההודעה ב-SHA-1 שמפעיל את ה-LFSR הבא 64 פעמים:
בטיחות
מספר התקפות על פונקציות ה-SHA-0 וה-SHA-1 נתגלו עד כה. טרם דווחו התקפות על SHA-2, אולם מכיוון שהפונקציות הללו מבוססות על אלגוריתם דומה, קיים חשש שגם האחרונה תהיה בקרוב פגיעה להתקפות.
בשנת 2005 פרסמו צוות חוקרים מאוניברסיטת שאנדונג סין, התקפה על SHA-1 שמוצאת התנגשות ב-2^{69} פעולות ולאור זאת לא מומלץ לשימוש כיום. לגבי SHA-256 ומעלה לא דווח על חולשות מסוימות, כך שהם עדיין טובים לשימוש.
להלן טבלת האלגוריתמים ובטיחותם כפי שפורסם על ידי NIST:
Legacoop
לגה-קואופ (Legacoop) הוא הארגון הקואופרטיבי הוותיק ביותר באיטליה. הוא ארגון גג של 15,096 קואופרטיבים בתחומים שונים וחברים בו 7,354,72 בני אדם. הארגון מקדם את התפתחות הקואופרציה, שיתוף, פיתוח כלכלי וסולידריות בקרב 'קואופרטיבים חברים' והפצת עקרונות הקואופרציה. הוא פעיל בכל האזורים והמגזרים באיטליה. הארגון מייצג את הקואופרטיבים החברים וקובע אסטרטגיה מול הממשל והפרלמנט. הקואופרטיב פועל גם בקרב הרשויות אזוריות. הארגון מעודד יוזמות לקידום ופיתוח פרויקטים נוספים ומקיים קשרים בינלאומיים.
היסטוריה
הארגון נוסד בשנת 1886. ההיסטוריה של הארגון כוללת משברים ופילוגים בתקופות קשות, אך לאחר התאוששות הארגון החל לפתח קואופרטיבים חברתיים - לעזרה עצמית של מוגבלים, בצד פיתוח עסקים קואופרטיביים חדשים.
קונוס האור
בתורת היחסות הפרטית, קונוס האור (או: חרוט האור) הוא המשטח המתאר את תנועתה בזמן של קרן אור במרחב-זמן (מרחב מינקובסקי). את התנועה הארבע-ממדית הזו ניתן לדמיין בשלושה ממדים, אם בוחרים בשני הצירים האופקיים לייצג שניים מתוך שלושת ממדי המרחב, ובציר האנכי לייצג את ממד הזמן.
את קונוס האור בונים כדלקמן: אם p הוא אירוע המייצג שליחת הבזק (פעימת) אור בזמן \,t_0, כל האירועים שההבזק יכול להגיע אליהם מ-p מרכיבים את החלק העליון בקונוס האור של p, ואילו האירועים אשר יכולים לשלוח הבזק אור שיגיע אל p מרכיבים את החלק התחתון של p (ראו איור).
בהינתן אירוע E, קונוס האור מסווג את כל האירועים במרחב-זמן ל-5 קטגוריות נפרדות:
אם משתמשים ביחידות בהן מהירות האור בריק היא 1, למשל: מודדים את המרחב בשניות-אור ואת הזמן בשניות, שיפוע הקונוס יהיה 45°, משום שאור עובר בריק מרחק של שניית-אור אחת בשנייה. מאחר שהיחסות הפרטית דורשת כי מהירות האור תהיה זהה בכל מערכת ייחוס אינרציאלית, כל הצופים חייבים למצוא את אותה זווית של 45° עבור קונוסי האור שלהם. תכונה זו מובטחת באמצעות טרנספורמציית לורנץ.
שני אירועים במרחב-זמן שנמצאים מחוץ לקונוס האור אינם יכולים להיות קשורים בקשר סיבתי, כלומר אף אחד מהם אינו יכול להיות הסיבה של האחר. למעשה, לא ניתן כלל לצפות באירוע אחד מהנקודה במרחב-זמן בה התרחש האירוע האחר.
שבע דקות בגן עדן
שבע דקות בגן עדן (באנגלית: Seven minutes in heaven) הוא משחק חברה שמשוחק במסיבות. אזכורו הראשון של המשחק היה ב-1953.
המשחק
שני אנשים נבחרים באקראי, באמצעות סיבוב בקבוק, שליפת פתקים מכובע או הצבעה. שני המשתתפים שנבחרו נכנסים לחדר חשוך, שבו הם יכולים לעשות כל דבר במשך שבע דקות. בדרך כלל המשתתפים מתנשקים או מתמזמזים, אבל הם יכולים להחליט לשוחח, או פשוט לא לעשות כלום ולחכות שהזמן יפוג.
דבי ריינולדס
מארי פרנסיס "דבי" ריינולדס (באנגלית: Mary Frances "Debbie" Reynolds; 1 באפריל 1932 – 28 בדצמבר 2016) הייתה שחקנית וזמרת אמריקאית. ריינולדס הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1964, על הופעתה בתפקיד מרגרט בראון בסרט "מולי בראון הבלתי נלאית". בתה הייתה השחקנית קארי פישר, שגילמה את דמותה של ליאה אורגנה בסדרת הסרטים האייקונית מלחמת הכוכבים.
ביוגרפיה
ריינולדס נולדה באל פאסו, טקסס שבארצות הברית למשפחה נוצרית אדוקה ממוצא סקוטי-אירי ואנגלי. מקסין וריימונד פרנסיס ריינולדס, וגדלה בעיר ברבנק שבמחוז לוס אנג'לס.
ריינולדס נולדה בזמן השפל הגדול, וגדלה בביתם של סבהּ וסבתהּ מאחר שאביה היה מחוסר עבודה. כילדה הייתה פעילה בתנועת הצופים וכנערה זכתה בתחרות מלכת היופי של ברבנק. שינתה את שמה הפרטי לדבי לאחר שחתמה על חוזה מקצועני עם חברת "האחים וורנר".
משחק
ריינולדס פרצה בשנת 1950 בסרט "שלוש מילים קטנות" עם הופעה שזיכתה אותה במועמדות לפריצת השנה של פרס גלובוס הזהב. באותה שנה שיחקה גם בסרט המוזיקלי "שבועיים של אהבה" לצידה של ג'יין פאוול. הפכה לכוכבת קולנוע בשנת 1952 לאחר שכיכבה באחד המיוזיקלים הגדולים בכל הזמנים "שיר אשיר בגשם" בתפקיד השחקנית הצעירה קת'י סלדן, בה מתאהב כוכב הראינוע דון לוקווד (ג'ין קלי). באמצע שנות ה-50 הופיעה בקומדיות "המלכודת העדינה" בתור השחקנית ג'ולי ג'יליס לצידו של פרנק סינטרה, "צרור של אושר" של נורמן טאורוג בתפקיד אשת המכירות פולי פריש, שהקנה לה מועמדות לפרס גלובוס הזהב בתפקיד קומי/מוזיקלי ו"סוזן ישנה פה" בתור הנערה סוזן לנדיס.
ב-1963 השתתפה ריינולדס במערבון "כיצד נכבש המערב" בתור הרקדנית לילי פרסקוט. ריינולדס הייתה מועמדת בשנת 1964 לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בדרמה הביוגרפית "מולי בראון הבלתי נלאית", בתור הפעילה החברתית וניצולת אוניית ה"טיטניק" מרגרט בראון. את פרס האוסקר ואת פרס גלובוס הזהב, לו הייתה מועמדת, הפסידה ריינולדס לג'ולי אנדרוז שקטפה את הפרסים על הופעת הבכורה שלה בסרט "מרי פופינס".
ב-1966 הופיעה בתור נזירה בסרט "הנזירה המזמרת", וב-1967 בקומדיה "גירושין בנוסח אמריקה" בתור ברברה הרמן, המתגרשת מבעלה ריצ'רד (דיק ואן דייק) לאחר 17 שנות נישואים. בשנת 1969 קיבלה ריינולדס תפקיד ראשי בסיטקום על שמה, "המופע של דבי ריינולדס" וזכתה במועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטלוויזיה הטובה ביותר בסדרה קומית. ב-1971 שיחקה בסרט המתח "מה קרה להלן?" לצידה של שלי וינטרס.
ריינולדס השתתפה מ-1999 עד 2006 בעשרה פרקים בקומדיית המצבים "ויל וגרייס" בתור בובי, אמה של מעצבת הפנים גרייס אדלר (דברה מסינג), וקיבלה מועמדות לפרס אמי על הופעת האורח הטובה ביותר בשנת 2000. ב-2001 שיחקה בסרט הטלוויזיה "These Old Broads" שיצרה בתה קארי פישר, לצד שירלי מקליין, ג'ואן קולינס ואליזבת טיילור. ב-2016 הופיעה לצד בתה בסרט התעודה "Bright Lights" על הקשר הקרוב בין השתיים, סרט שהוקרן בפסטיבל קאן.
בינואר 2015 הוענק לה פרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים.
מוזיקה
ב-1957 שיחקה לצידו של לזלי נילסן בקומדיה תמי והרווק ושרה את שיר הנושא "Tammy". השיר הגיע לראש מצעד הבילבורד, העניק לריינולדס אלבום זהב, והיה מועמד לאוסקר. שירים נוספים של ריינולדס שהגיעו למצעד 25 השירים הגדולים בבילבורד, היו "A Very Special Love" (ב-1958) ו-"Am I That Easy to Forget" (ב-1960).
בשנת 1959 הוציאה ריינולדס את אלבומה הראשון "Debbie". ב-1991 יצא אלבום האוסף שלה, "The Best of Debbie Reynolds".
במקביל לקריירת המשחק שלה, כיכבה ריינולדס כזמרת במשך עשור בשנות ה-60, כ-3 חודשים מדי שנה, במופע קברט מצליח במלון ריביירה בלאס וגאס.
חיים אישיים
ריינולדס הייתה נשואה שלוש פעמים במשך חייה. נישואיה הראשונים היו לזמר אדי פישר; לבני הזוג נולדו בן, טוד, ובת, השחקנית קארי פישר. הנישואים הסתיימו בשערורייה ציבורית, כשפישר התאהב בשחקנית אליזבת טיילור ועזב לטובתה את ריינולדס. לאחר יותר מ-40 שנה יישרו ריינולדס וטיילור את ההדורים ביניהן לאחר ארוחת ערב משותפת.
ריינולדס נקלעה לחובות כלכליים של מיליוני דולרים, לאחר נישואיה השניים ליצרן הנעליים, המיליונר הארי קארל. בעקבות הימוריו והחלטות עסקיות שגויות הגיע קארל לפשיטת רגל, עזב את ריינולדס, והשאיר אותה ואת ילדיה עם חובות שגררו עיקולים על רכושה ועל ביתה של ריינולדס. למעלה מ-10 שנים נדרשו לריינולדס כדי לכסות את החובות.
היא נישאה בפעם השלישית בחייה לאיש העסקים ריצ'רד המלט. השניים היו נשואים במשך כ-12 שנה. הם החזיקו ב"מלון דבי ריינולדס" בלאס וגאס, אך הוא לא הפיק רווחים וריינולדס נאלצה להכריז על פשיטת רגל. ריינולדס לקתה בשבץ מוחי והלכה לעולמה ב-28 בדצמבר 2016, יום אחד בלבד לאחר פטירתה של בתה קארי פישר.
לריינולדס מספר תוארי כבוד מאוניברסיטאות שונות, וכוכב מצלמה על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ארנונה (שכונה)
אַרְנוֹנָה היא שכונה בדרום ירושלים הממוקמת בין אזור התעשייה תלפיות לבין קיבוץ רמת רחל. נכון ל-2016 מתגוררים בה 11,873 בני אדם.
שם השכונה
השכונה נקראה על שם הילדה הראשונה שנולדה בה, ארנונה לוריא, בתו של בן ציון לוריא, תושב השכונה, שקרא את שמה על שם נחל ארנון שנשקף מחלון ביתו. מייסדי השכונה התלהבו משם הילדה שנולדה בשכונה החדשה וחסרת השם, והחליטו לאמץ את שם הילדה לשכונתם. מתן השם לשכונה פורסם בעיתון הארץ ביולי 1932.
באתר עיריית ירושלים נקראת השכונה ארנונה (תלפיות).
גאוגרפיה
השכונה היא מהגבוהות בירושלים, ושוכנת על גבעה בקו פרשת המים בגובה 800 מ' מעל פני הים. מהשכונה תצפית על מדבר יהודה, ים המלח ונחל ארנון.
גבולות השכונה: במערב - דרך חברון ואזור התעשייה תלפיות; בדרום - קיבוץ רמת רחל; בצפון תלפיות הישנה, ובמזרח תלפיות מזרח וצור באהר.
היסטוריה
השכונה נוסדה בשנת 1931, על שטח של 13 דונם, על ידי "קרן העזרה לארץ ישראל" של חברות יק"א ואמיק"א, כהרחבה של שכונת תלפיות דרומה, על־פי תוכנית המתאר שהכין האדריכל ריכרד קאופמן לכל אזור תלפיות כבר ב-1921. השכונה הוקמה כשכונת עובדים עם בתים דו משפחתיים שפנו בחלקם לרחוב לייב יפה ובחלקם לרחוב כפר עציון. נבנו 13 בתים ומספר הדירות היה 26 בסך הכל. גודל הדירות היה 48 מ"ר, בהם 2 חדרים, מרפסת קדמית תלויה. עד מהרה סגרו רוב התושבים את המרפסת הקטנה לטובת תוספת של חצי חדר. החצרות שימשו לגידולי פרחים וירקות, תרנגולות ויונים, והיו תושבים שגידלו גם ארנבים. הפינה בדרום מזרח של השכונה הושארה פנויה לשם גן ציבורי שתוכנן לקום בעתיד. בתי השכונה היו צנועים יחסית לשאר תלפיות.
שנתיים לאחר הקמת ארנונה עלתה יזמה חדשה לבנייתה של עוד שכונה בסמוך, על ידי התאחדות בעלי המלאכה, שביקשה להקים שכונה לחברי האגודה שלה. לשם כך הוקמה ב-1933 חברת "בנין ומלאכה". השכונה הוקמה מצדו המערבי של רחוב לייב יפה, קצת דרומה מארנונה. טקס הנחת אבן הפינה לשכונה נערך בחול המועד סוכות, ספטמבר 1934. במשך שנים הבאות הייתה ארנונה, יחד עם השכונות היהודיות שסביבה (תלפיות ומקור חיים) פרבר דרומי המבודד ממרכז ירושלים על ידי השכונות הערביות בקעה וטלביה ועל ידי המושבה הגרמנית.
בימי מלחמת העצמאות הייתה השכונה בקו החזית, כאשר רמת רחל מדרום הפכה לעמדה מבוצרת, שהותקפה מספר פעמים בחודשים פברואר עד נובמבר 1948, על ידי כוחות המצרים, הלגיון הערבי ומתנדבים מקומיים. אנשי ההגנה והפלמ"ח הצליחו להדוף את כל ההתקפות ולהחזיק באזור. בעקבות הסכמי שביתת הנשק עם ירדן ב־1949 עבר קו שביתת הנשק ממזרח לשכונה, ושם עבר מדי יום הסיור של אנשי פלוגת הקו העירוני שנועד לאבטח את השכונה. רק גדר תיל לא מאובטחת הפרידה בין הצדדים. עד מלחמת ששת הימים ב-1967 עבר לידה "הקו העירוני" - הגבול עם ירדן.
בדצמבר 1972 נחנך במורדות המזרחיים של השכונה, על גבול הקו הירוק, מלון "דיפלומט" שנבנה על ידי איש העסקים חיים שיף. בעת הקמתו הוא היה המלון הגדול בירושלים עם כ-300 חדרים, ונחשב למפואר ויוקרתי, עם בריכת שחיה המשקיפה על נוף מדבר יהודה. עם זאת במתחם המלון נבנה מבנה נוסף ללא היתר, שעליו הוצא צו הריסה.
בשנות ה-80 וה-90 נהרסו רוב הבניניים המקוריים בשכונה, ובמקומם נבנו בתי דירות, בתים דו-משפחתיים ווילות. בנוסף נבנו בתים חדשים במגרשים הפנויים בשטח שבין השכונה המקורית לדרך חברון.
בשנות ה-2000 הופשרו לבנייה קרקעות בפינה הדרום מערבית של השכונה, בהם היו מטעים של קיבוץ רמת רחל. החל משנת 2010 הוקמו בקרקעות אלו מגדלי מגורים על ידי החברות ב. יאיר, אפריקה ישראל מגורים ואחרים.
בשנת 2002 רכשה הקונסוליה של ארצות הברית בירושלים את מתחם מלון דיפלומט לשעבר. במקום ביקשה הקונסוליה לבנות בניין משרדים חדש, אך התנגדות התושבים הביאה לעיכוב בהשלמת המבנה. העברת הקונסוליה למבנה החדש הושלמה בקיץ 2010. מלון דיפלומט עצמו שימש כמעון לעולים קשישים מאז 1991, וחוזה השכירות שלו חודש גם לאחר הקמת הקונסוליה. במאי 2018 החלה לפעול במתחם השגרירות האמריקאית בישראל לאחר שהועברה מתל אביב. סביב המתחם נבנתה חומה בגובה 5.8 מטר. לפרויקט לא ניתן אין היתר בנייה רשמי, בעקבות פטור שהעניק לו צו של שר האוצר. תושבי שכונת ארנונה יצאו למאבק, שלא צלח, נגד הקמת החומה המסתירה להם את הנוף.
בפברואר 2017 אישר משרד הפנים להעביר שטח של 250 דונם מהמועצה האזורית מטה יהודה וקיבוץ רמת רחל, לצורך הקמת שכונת מורדות ארנונה שתכלול 1,850 יחידות דיור, ממזרח לשכונת ארנונה. במסגרת התוכנית יוקצו עשרות דירות לפרויקט דירה להשכיר, ויבנו שתי בתי מלון.
בינואר 2021 אישרה להפקדה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה, תוכנית להרחבת השכונה לכיוון דרום מזרח. פרויקט הכולל הקמת 450 דירות, מבני ציבור, שטחי מסחר ופארק בשטח של 15 דונם.
בפברואר 2021, אישרה להפקדה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה תוכניות להרחבת מתחם מלון דיפלומט של שגרירות ארצות הברית, והקמת מבנים נוספים במקום למגורי סגל. ביוני 2021, פורסם כי מלון קראון פלזה ירושלים נשכר במקום מלון דיפלומט כמעון לעולים, המלון יוסב לצורכי השגרירות.
הנסיך אודונה, דוכס מונטפראט
הנסיך אודונה, דוכס מונטפראט (באיטלקית: Oddone Eugenio Maria di Savoia; 11 ביולי 1846 - 22 בינואר 1866) היה נסיך הומניסט ופילנתרופ איטלקי.
ביוגרפיה
אודונה נולד ב-11 ביולי 1846 בראקוניגי והיה ילדם הרביעי של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה ואשתו אדלהייד מאוסטריה. הוא לא היה ילד בריא, אך הוא היה אינטליגנטי בצורה יוצאת דופן. במהלך חייו הקצרים היה הנסיך עסוק בחקר האמנות ורכישת חפצים מיוון העתיקה ומרומא לעיר ג'נובה שנשארו במוזיאון לארכאולוגיה ליגוריאנית. יצירות אחרות שאודונה אסף ותרם מוצגות בגלריה לאמנות מודרנית של ג'נובה אשר נקראת בחלקה על שם הנסיך. אודונה חי את ארבע השנים האחרונות לחייו בג'נובה. הנסיך בחר בג'נובה למעונו בגלל האקלים המתון שהיטיב עם מצבו הגופני החולה.
כמלומד, הנסיך בא במגע עם אנשי תרבות מובילים ובהם הפסל סאנטו ורני, ששימש כיועצו וחברו, תמר לוקסורו, ופסקאלה דומניקו קמביאסו. אודונה נפטר בגיל 19 בארמון המלכותי בג'נובה זמן קצר לפני עלות השחר ב-22 בינואר 1866.
מיס וואן
מיס ואן (נולדה ב-1973 בטולוז, צרפת, בשם ונסה אליס בניסמון, הידועה גם בשם ונסה קסטקס) היא אמנית רחוב וגרפיטי. מיס ואן התחילה לצייר ברחובות טולוז לצד מנמוזל קאט בגיל 18. היא ידועה בזירה הבינלאומית כאומנית ואומנית רחוב. עבודתה מתאפיינת בשימוש של דמויות ייחודיות, נקרא poupées, או בובות. עבודתה של מיס ואן  מופיעה ברחובות ברחבי העולם, אם כי היא גם מציגה תערוכות על קנווס בגלריות ברחבי צרפת, אירופה וארצות הברית. היום, העבודה שלה מאופיינת על ידי טשטוש הגבולות בין אמנות גבוהה ואמנות רחוב.
מיס ואן מתגוררת בעיר ברצלונה, ספרד. היא כתבה ופרסמה מספר ספרים על ידי בית ההוצאה לאור דראגו, וריכזה מספר תערוכות אמנות ברחבי אירופה. היא  אחת מאמניות הרחוב המפורסמות ביותר בעולם, ומוכרת בתור אחת מהאמנים המובילים בקנון אמנות הרחוב בתחילת המאה ה-21.
יצירות אמנות
בין הנשים 2008-2016, מיס ואן הציגה יצירות אמנות רבות בגלריות ברחבי העולם. באסיה, היא קיימה את מופע בשאנגחאי. באירופה היא הציגה בלונדון, רומא, ברלין, פריז, וינה. בצפון אמריקה, היא הציגה בדטרויט, סנטה מוניקה, לוס אנג ' לס, מונטריאול, שיקגו, ניו-יורק. מספר תערוכות בולטות כוללות, עדיין קצת קסם בהעליונה המשחקים, סן פרנסיסקו ב-2008;  קשט קולורדו בהעליונה המשחקים, מקסיקו סיטי ב-2010; ו רגע בזמן ב" גלריה סאצ, לונדון ב-2016. באותה שנה, מיס ואן הציגה גם באטמוספירה הביאנלה במוסקבה, רוסיה, שם היא הציגה שטיח ארוג מצמר, על בסיס ציור מקורי.
ביקורת
נושאית, העבודה שלה עוררה תגובה שלילית ממספר פמיניסטיות בשל הצורה במתקיים הגילום של נשים בגרפיטי שלה. בתגובתה היא ציינה "הציור על הקירות היה דרך להראות שאני מחרימה את עולם האומנות הקונבנציונלי". למרות ביקורת שלילית של העבודה שלה, כמה מבקרי תופסים את משחקה של המיניות ועל הנשיות כמו דחייה עוצמתית של עליונות גברית, ושליטה גברית על האמנות. עבודתה  גם זוכה להערכה על מרכוז נשים, הגדלת ייצוג נשים באמנות רחוב. יתר על כן, ההצגה של המלאות הנשית, בעבודותיה של מיס ואן  מייצגת עמדה של דימוי גוף חיובי. מיס ואן נחשבת לאחת מאומניות הגרפיטית המפורסמות ביותר ברחבי העולם, בזאנר אשר נחשב להיות גברי.
המתווך (ספר)
המתווך (באנגלית: The Negotiator) הוא ספר מאת הסופר הבריטי פרדריק פורסיית'. הספר עוסק בשלהי המלחמה הקרה ובהסכמים שהביאו לסיומה. שם הספר נגזר מעיסוקו של גיבור הספר, המשמש מומחה למשא ולשחרור בני ערובה.
עלילה
עלילת הספר נפתחת בעת שמנהיגי ארצות הברית וברית המועצות מקדמים הסכם לשיפור היחסים בין המעצמות, ולצמצום הנשק הגרעיני שבידיהן. גורמים בצבא האדום מודאגים מהמלאי המצטמצם של מקורות האנרגיה הזמינים, ובהם הנפט, וגם מצמצום כוחו של צבאם. גם בארצות הברית ישנם אנשים שמודאגים מצמצום היקף הייצור בתעשיות ההגנה ומהמחסור במקורות האנרגיה. שתי הקבוצות מתאגדות יחד ורוקמות מזימה להכשיל את השלום בין ארצות הברית ורוסיה. מטרתן: להביא למלחמה, שתאפשר השתלטות רוסית על מקורות הנפט של סעודיה ושכנותיה. להבנת הקושרים הציר המרכזי בהסכם בין המעצמות הוא הנשיא האמריקני, ג'ון קורמק. כדי להוציאו מן המשוואה יוצאת אל הפועל תוכנית במהלכה נחטף באנגליה סיימון, בנו היחיד של הנשיא, הלומד באוניברסיטת אוקספורד.
הנשיא האמריקני מטיל על סגנו, מייקל אודל, וצוותו את משימה לשחרר את בנו מידי החוטפים. לצורך המשימה מגויס אמריקני גולה אשר חי בספרד בשם קווין. קווין הוא מתווך, מומחה למשא ומתן עם מחבלים וחוטפים, ובעברו איש הכוחות המיוחדים, אשר שירת בגבורה במלחמת וייטנאם. סגן ראש ה-CIA נשלח להשיבו מן הבדידות אשר כפה על עצמו לאחר מותם של אשתו ובנו וכן לאחר פרשת חטיפה בה טיפל שהסתיימה במות בת ערובה צעירה. קווין אינו משתמש בשמו הפרטי והוא נותר בגדר תעלומה לאורך כל הספר. הוא זאב בודד ולוחם מיומן. אולם מקרה חטיפת בנו של נשיא ארצות הברית צופן בחובו שחקנים נסתרים ורבי עוצמה ומאחורי הקלעים המשא ומתן אותו רוקם קווין מסתבך והולך.
אוטו לימן פון זאנדרס
אוטו לימן פון זאנדרס (בגרמנית: Otto Liman von Sanders; 17 בפברואר 1855 – 22 באוגוסט 1929), היה גנרל ומצביא גרמני בתקופת מלחמת העולם הראשונה, שבין היתר היה היועץ הגרמני לאימפריה העות'מאנית.
נעוריו ותחילת דרכו
אוטו לימן פון זאנדרס נולד בפומרניה. הוא היה בנו של בעל אדמות פרוסי ממוצא יהודי. בשנת 1874 הצטרף לצבא כצוער. הוא התקדם בדרגות עד שבשנת 1908 הוא קיבל דרגה של גנרל-מיור], ובשנת 1911 הוא הועלה לדרגה של גנרל-לויטננט ומונה למפקד הדיוויזיה ה-22, שהייתה מוצבת בקאסל.
בשנת 1913 הוענק לפון זאנדרס תואר אצולה לרגל חגיגות 25 שנה לעליית הקייזר וילהלם השני לשלטון. באותה שנה הוא מונה לראש משלחת הצבא הגרמני לאימפריה העות'מאנית.
בתפקידו כראש המשלחת הצבאית הוא ניסה לבצע רפורמות בצבא העות'מאני במטרה להעביר אותו תהליך של מודרניזציה.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ואחרי כמה מן המפלות המוקדמות בשדה הקרב העות'מאנים איפשרו לקצינים הגרמנים לקחת חלק יותר משמעותי ומרכזי בפיקוד הצבא.
פון זאנדרס מונה למפקד הארמייה החמישית בשנת 1915 ופיקד עליה בזמן קרב גליפולי שבו הצליחו הכוחות הטורקים להדוף את הפלישה הצרפתית-בריטית, קרב זה נחשב להצלחה הגדולה ביותר של הצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה.
על חלקו בניצחון פון זאנדרס עוטר בפור לה מריט עם עלי האלון - אחד מהעיטורים הגבוהים ביותר של האימפריה הגרמנית.
פון זאנדרס מונה למפקד הכוחות העות'מאנים בארץ ישראל בשנת 1918, בזמן זה הם כבר ספגו תבוסות מידיו של הצבא הבריטי בראשות גנרל אדמונד אלנבי ולכן פון זאנדרס נקט מדיניות הגנתית של התבצרות והחזקה בשטח הנוכחי שבידי הכוחות העות'מאנים.
למרות מאמציו של פון זאנדרס הכוחות העות'מאנים הובסו על ידי הצבא הבריטי בקרב מגידו ונסוגו בסופו של דבר מארץ ישראל.
לאחר המלחמה
עם תום המלחמה פון זאנדרס נעצר במלטה ובילה שישה חודשים בכלא כחשוד בביצוע פשעי מלחמה אולם בסופו של דבר הוא שוחרר בשנת 1919.
פון זאנדרס פרש מן הצבא עם חזרתו לגרמניה והתרכז בכתיבת זיכרונותיו, שהתפרסמו בשנת 1927.
אוטו לימן פון זאנדרס נפטר בשנת 1929 בביתו שבמינכן.
פוזסט
פוזסט (אנגלית: Possessed) היא להקת דת' מטאל ות'ראש מטאל שהוקמה ב-1983 בקליפורניה. הלהקה נחשבת לחלוצה בסגנון הדת' מטאל, והיא חיברה את הקווים האחרונים בין הת'ראש מטאל לסגנון החדש שייקרא מאוחר יותר דת' מטאל. למרות שהלהקה לא הוציאה אלבומים רבים בשנותיה הראשונות, היא מתוארת על ידי רבים כלהקת הדת' מטאל הראשונה, לעיתים יחד עם הלהקה דת'.
ב-1985 הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון "Seven Churches". האלבום היה מעין שילוב של ת'ראש מטאל עם הסגנון החדש שייקרא מאוחר יותר דת' מטאל, והיה מהראשונים בו נוספו קולות הגראולינג שכיום הם אחד מסימניו של הדת' מטאל.
למור
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אווה טרדוש
אווה טרדוש (בהונגרית: Tardos Éva; נולדה ב-1 באוקטובר 1957) היא מתמטיקאית הונגריה ופרופסורית באוניברסיטת קורנל, כלת פרס פולקרסון ב-1988 ופרס גדל ב-2012.
טרדוש למדה באוניברסיטת בודפשט שם השלימה את הדיפלומה במתמטיקה ב-1981, ואת הדוקטורט ב-1984 בהנחייתו של אנדרש פרנק. אחיה הצעיר הוא המתמטיקאי גבור טרדוש. הצטרפה לסגל הפקולטה באוניברסיטת קורנל ב-1989, ועמדה בראש המחלקה למדעי המחשב בשנים 2006 עד 2010. היא משמשת כדקאנית משנה בקולג' למדעי המחשב. טרדוש נבחרה לאקדמיה הלאומית להנדסה והאקדמיה האמריקנית למדעים ואמנויות, עמיתה ב-ACM מ-1998,
זוכת פרס פולקרסון ב-1988, זוכת פרס ג'ורג' דנציג ב-2006. בין 2004 ל-2009 הייתה העורכת האחראית בכתב העת למחשוב SIAM, וכיום עורכת בכתב העת של ACM וחברה בוועדת העורכים של Theory of Computing.
מחקרה של טרדוש עוסק באלגוריתמים, ומתמקד בתכנון וניתוח של שיטות יעילות לפתרון בעיות אופטימיזציה קומבינטוריות בגרפים וברשתות. בין השער חקרה אלגוריתמים של רשתות זרימה כדוגמת אלגוריתמי קירוב לזרימה ברשת, בעיות אשכול ובעיות חתך. בנוסף חוקרת טרדוש בתחום תורת המשחקים האלגוריתמית ובמכרזים.
יחסי גרנדה–יפן
יחסי גרנדה–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין גרנדה לבין יפן.
סקירה כללית
היחסים בין יפן לגרנדה כוננו בשנת 1975.
היחסים הדו-צדדיים בין גרנדה ליפן התחזקו במשך השנים, ויצאו משתי המדינות ביקורים רמי ונמוכי דרג למדינה השנייה, כולל ארבעה של ראשי ממשלה גרנדיים. ביפן חיים שלושה תושבים גרנדיים בלבד. יפן וגרנדה משתפות פעולה באופן גובר ומתמיד ויפן עוזרת בפיתוח גרנדה ותורמת סכומי כסף גדולים.
נבחרת ארצות הברית בכדורסל
נבחרת הגברים של ארצות הברית בכדורסל היא הסגל המייצג של ארצות הברית, במסגרת התחרותית של כדורסל הגברים לנבחרות לאומיות של פיב"א, ובכלל. במשך רוב שנות פעילותה במפעלים השונים נחשבה לבכירה שבנבחרות, לזכותה נזקפות 16 זכיות במדליית זהב אולימפית מתוך 19 אולימפיאדות בהן השתתפה (ומתוך 20 טורנירים אולימפיים שהתקיימו), חמש זכיות באליפות העולם בכדורסל ושבע זכיות באליפויות אמריקה.
בעברה הורכבה הנבחרת באופן מסורתי משחקני כדורסל חובבים, בין היתר בעקבות איסור של פיב"א על שיתוף של שחקני הליגות המקצועניות בארצות הברית, אך עם זאת במשך מספר עשורים שלטה הנבחרת האמריקנית ללא עוררין בזירה הבינלאומית. אך באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה לראשונה רק במדליית הארד.
בשנת 1989 התירה פיב"א את האיסור על שיתוף מקצוענים ולאולימפיאדת ברצלונה (1992) כבר נשלחה לראשונה נבחרת אמריקנית שהעמידה סגל של כוכבים מליגת הכדורסל הבכירה של ארצות הברית, ה-NBA. נבחרת זו, אשר זכתה לכינוי "נבחרת החלומות" וזכתה בקלילות במדליית הזהב האולימפית, סימנה עליונות מחודשת של הנבחרת האמריקנית בזירה הבינלאומית.
לאחר זכייה במקום הראשון באליפות העולם בכדורסל 1994, כמו גם באולימפיאדת אטלנטה (1996) וב-אולימפיאדת סידני (2000), כשלה הנבחרת באליפות העולם בכדורסל 2002, בה סיימה במקום השישי וכן באולימפיאדת אתונה (2004) בה זכתה רק במדליית הארד. נחוש לשים קץ לרצף הכישלונות, שינה הדרג הניהולי את פילוסופיית המשחק בנבחרת והחל לבנות סגלים עם שחקנים קבוצתיים יותר, במקום לקבץ אוסף כוכבי NBA ברגע האחרון.
הנבחרת החדשה שנבנתה פתחה את אליפות העולם בכדורסל 2006 עם שבעה ניצחונות רצופים, אך הפסידה במפתיע לנבחרת יוון בחצי הגמר וסיימה במקום השלישי המאכזב. עם זאת, שנתיים מאוחר יותר הפגינה הנבחרת שליטה מוחלטת באולימפיאדת בייג'ינג 2008 וזכתה במדליית הזהב. באליפות העולם בכדורסל 2010 זכתה הנבחרת במדליית הזהב בהנהגתו של השחקן הצעיר והמוכשר קווין דוראנט שהיה אז רק בן 22. גם באולימפיאדת לונדון 2012 הנבחרת זכתה במדליית הזהב. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שוב זכתה הנבחרת במדליית הזהב.
שליטה מוקדמת: 1968-1936
הודות לכך שעיקרי משחק הכדורסל פותחו בארצות הברית וכי הענף השתרש לתרבות האמריקנית טרם התבסס בארצות אחרות, בעשורים הראשונים לחדירת הענף לזירה הבינלאומית היה בין הנבחרת האמריקנית ליתר פער ברור. כבר מהמשחקים האולימפיים הראשונים בהם נערכו תחרויות הכדורסל, בברלין (1936), סיימה נבחרת ארצות הברית במאזן 0-5 וזכתה במדליית הזהב. במהלך ששת הטורנירים האולימפיים הבאים הייתה הנבחרת האמריקנית בלתי מנוצחת וזכתה בכל מדליות הזהב. ההשתתפות במשחקים האולימפיים באותה תקופה הייתה מוגבלת לחובבנים בלבד, אך חלק משחקני הנבחרת האמריקנית כיכבו בשנים לאחר מכן בכדורסל המקצועני ביניהם ביל ראסל, אוסקר רוברטסון, ג'רי וסט וג'רי לוקאס. שלושת האחרונים כיכבו בנבחרת האמריקנית למשחקים האולימפיים באולימפיאדת רומא (1960) שנחשבה לטובה ביותר עד להקמתה של "נבחרת החלומות" בשנת 1992. שחקנים בולטים נוספים היו אלכס גרוזה וראלף בירד שהוליכו את הנבחרת בשנת 1948, קלייד לאבלט שכיכב בשנת 1952, ביל ראסל וקיי סי ג'ונס שהובילו את הנבחרת בשנת 1956 וכן וולט בלאמי וטרי דישינג'ר שכיכבו גם הם בשנת 1960.
מחלוקת באולימפיאדת מינכן 1972
לאחר שבע מדליות זהב רצופות במשחקים האולימפיים ומאזן מדהים של 0-63, ניצחה הנבחרת גם את שמונת משחקיה הראשונים בטורניר והגיעה לגמר אולימפיאדת מינכן (1972) מול נבחרת ברית המועצות. במשחק זה הפסידה נבחרת ארצות הברית לראשונה בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים באחד המשחקים השנויים במחלוקת בתולדות המשחקים. שלוש שניות לסיום המשחק הובילה הנבחרת האמריקנית בתוצאה 49-50 לאחר שתי זריקות עונשין שקלע דאג קולינס. אולם, הצפירה לסיום המשחק נשמעה לפני הזריקה השנייה. לאחר זריקות העונשין, נכשלו הסובייטים לקלוע בזמן שנותר. אולם אחד השופטים הורה לשחק שנייה אחת נוספת לאחר ששמע את הצפירה המוקדמת. הסובייטים טענו שהם ביקשו פסק זמן לפני זריקות העונשין והשופט הורה לחדש את המשחק עם 3 שניות על שעון הזריקות. המשחק חודש והסובייטים כשלו במסירת הכדור, אולם השעון היה בתהליך איפוס בזמן ניסיון המסירה. צפירת הסיום נשמעה ושחקני הנבחרת האמריקנית החלו לחגוג את ניצחונם. אולם, מזכ"ל פיב"א ויליאם ג'ונס הורה לאפס את השעון שוב על 3 שניות ולחדש את המשחק מנקודת הזמן הזו. הפעם הסובייטים ניצלו את ההזדמנות ושחקן הציר שלהם, אלכסנדר בלוב, קלט מסירה ארוכה מצד אחד של המגרש אל הצד השני וקלע סל ניצחון עם צפירת הסיום, שקבע את התוצאה: 50-51 לסובייטים. הנבחרת האמריקנית הגישה ערעור לאחר המשחק שנדחה על ידי ועדת ערעורים שכללה חמישה נציגים בהחלטה של שלושה נגד שניים. ההחלטה נחשבה לפוליטית שכן שלושת הנציגים שדחו את ההחלטה היו ממדינות קומוניסטיות (הונגריה, פולין וקובה) בעוד שתומכי הערעור היו נציגי מדינות אנטי קומוניסטיות (איטליה ופוארטו ריקו). השחקנים האמריקנים בתגובה סירבו לקבל את מדליות הכסף שלהם.
מהתאוששות במונטריאול לכישלון בסיאול: 1988-1976
בעקבות פלישתה של ברית המועצות לאפגניסטן החליטו 62 מדינות, בכללן ארצות הברית, להחרים את אולימפיאדת מוסקבה (1980) ועקב כך לא השתתפה נבחרת הכדורסל במשחקים האולימפיים לראשונה בתולדותיה.
ארבע שנים מאוחר יותר אירחה לוס אנג'לס את המשחקים האולימפיים והפעם היה זה תורן של המדינות הקומוניסטיות להחרים את המשחקים. הנבחרת האמריקנית, בהופעת בכורה אולימפית של מייקל ג'ורדן, פטריק יואינג וכריס מאלין סיימה את הטורניר במאזן 0-8 ומדליית זהב תשיעית במשחקים האולימפיים.
אולימפיאדת סיאול (1988) הייתה האולימפיאדה האחרונה שבה שיחקה הנבחרת האמריקנית עם שחקנים לא מקצוענים. סגל הנבחרת כלל את כוכבי ה-NBA לעתיד דייוויד רובינסון ומיץ' ריצ'מונד אולם הנבחרת כשלה במשחק חצי הגמר מול ברית המועצות והפסידה 82-76. האמריקנים ניצחו את נבחרת אוסטרליה 49-78 במשחק על המקום השלישי וזכו במדליית הארד, ההישג הגרוע ביותר עד אז בתולדות הנבחרת במשחקים האולימפיים.
נבחרת החלומות וחזרה לשליטה מוחלטת: 1996-1992
הנבחרת האמריקנית לאולימפיאדת ברצלונה נקראה נבחרת החלומות (באנגלית: Dream Team, "דרים טים"). הכינוי הומצא על–ידי צוותי השיווק של ליגת ה-NBA בשנת 1992, מפני שהנבחרת האולימפית של ארצות הברית כללה לראשונה שחקנים מה-NBA. הכינוי הוצמד לנבחרת כניסיון להעצים את הפופולריות של משחק הכדורסל וליגת ה-NBA, ששווקה אז תחת הסיסמה "כדורסל מעולם אחר".
הקבוצה, שהורכבה מהשחקנים הבכירים ביותר בליגת ה-NBA באותה תקופה, ניצחה בכל משחקיה במסגרת אולימפיאדת ברצלונה בקלות יתרה, כשהיא קולעת בממוצע 117.3 נקודות למשחק וסופגת מיריבותיה 73.5 נקודות בלבד למשחק כשהיא מנצחת בגמר את נבחרת קרואטיה בתוצאה 85-117, וזאת מבלי שניטל פסק זמן בודד על–ידי מאמניה במהלך המשחקים. נבחרת החלומות המקורית נחשבת לקבוצת הכדורסל הטובה ביותר בכל הזמנים.
שחקני סגל הנבחרת היו: מג'יק ג'ונסון, ג'ון סטוקטון, מייקל ג'ורדן, קלייד דרקסלר, לארי בירד, סקוטי פיפן, כריס מאלין, צ'ארלס בארקלי, קארל מלון, דייוויד רובינסון, פטריק יואינג ושחקן המכללות הטוב ביותר באותן שנים, כריסטיאן לייטנר. למעט לייטנר, כל השחקנים נבחרו להיכל התהילה של הכדורסל וגם נבחרו ב-1996 כחלק מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA במסגרת חגיגות היובל לליגה שנוסדה ב-1946.
הרכבים מאוחרים יותר של נבחרת ארצות הברית, שגם הם זכו לזמן מה לכינוי נבחרת החלומות, לא הצליחו לשחזר את ההילה והיכולת של הקבוצה המקורית. אך הנבחרות לאליפות העולם ב-1994 ולאולימפיאדת אטלנטה ב-1996 היו די קרובים ברמתם אליה, ובייחוד הנבחרת לאולימפיאדת אטלנטה:
באליפות העולם ב-94' הנבחרת האמריקנית סיימה ללא הפסד כשהיא קולעת 116.75 נקודות למשחק וסופגת 82.375 נקודות למשחק ומנצחת בגמר את נבחרת רוסיה בתוצאה 91-137. בנבחרת שיחקו קווין ג'ונסון, מארק פרייס, רג'י מילר, ג'ו דיומרס, דומיניק וילקינס, דן מארלי, שון קמפ, לארי ג'ונסון, שאקיל אוניל ואלונזו מורנינג.
במשחקים האולימפיים באטלנטה כללה הנבחרת חמישה שחקנים מנבחרת החלומות המקורית: סטוקטון, פיפן, בארקלי, מלון ודייוויד רובינסון, ובנוסף את: גארי פייטון, רג'י מילר, מיץ' ריצ'מונד, פני הארדוויי, גרנט היל, שאקיל אוניל והאקים אולאג'ואן. גם נבחרת זו ניצחה בכל משחקיה כשהיא קולעת בממוצע 102.25 נקודות למשחק וסופגת 70.25 נקודות למשחק, ומנצחת בגמר את נבחרת יוגוסלביה בתוצאה 69-95.
1998, מדליית ארד באליפות העולם
באליפות העולם ב-1998 שלחה ארצות הברית נבחרת חלשה בהרבה מקודמותיה, ללא שחקנים מקצוענים, ורק שחקן הציר בראד מילר הפך לשחקן טוב בליגת ה-NBA. ארצות הברית זכתה במדליית הארד בלבד.
2000, אלופה אולימפית
באולימפיאדת סידני (2000), גברה הנבחרת בחצי הגמר על נבחרת ליטא, בהפרש של שתי נקודות בלבד, כשהליטאים מחטיאים שלשה בשניית הסיום. בסופו של דבר זכתה הנבחרת במדליית הזהב הצפויה. בנבחרת השתתפו: ג'ייסון קיד, גארי פייטון, טים הארדוויי, ריי אלן, אלן יוסטון, וינס קרטר, קווין גארנט, אנטוניו מקדייס ואלונזו מורנינג.
2002, מקום שישי באליפות עולם
באליפות העולם שנערכה באינדיאנה בשנת 2002 סיימה הנבחרת האמריקנית, שהורכבה כולה משחקנים מקצוענים איכותיים, אך לאו דווקא הטובים ביותר, במקום השישי שנחשב בדעת הקהל המקומית והעולמית ככישלון צורב. בנבחרת הזו שיחקו אנדרה מילר, בארון דייוויס, רג'י מילר, מייקל פינלי, פול פירס, שון מריון, ג'רמיין אוניל, אלטון ברנד ובן וולאס. כמה מהכוכבים הגדולים ביותר לא הגיעו לנבחרת, וביניהם: ג'ייסון קיד שהיה הרכז הטוב ביותר באותו זמן; טים דאנקן, גארנט ושחקן הציר שאקיל אוניל, שהיו שחקני הפנים הטובים ביותר.
2004, מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת אתונה (2004) בהרכב אליו חברו כמה מכוכבי העל הבולטים של ה-NBA וכוכבים אחרים שביניהם כמה שהיו אז בתחילת הקריירה המקצוענית, זכתה הנבחרת במדליית הארד לאחר שהפסידה שלושה משחקים, יותר מכמות ההפסדים שספגו כל נבחרות ארצות הברית לדורותיהן במשחקים האולימפיים עד אותה שנה. בנבחרת שיחקו אלן אייברסון, דוויין וייד, לברון ג'יימס, כרמלו אנתוני, ריצ'רד ג'פרסון, שון מריון, טים דאנקן, אמארה סטודמאייר, קרלוס בוזר ולמאר אודום. לברון, אנתוני, וייד, סטודמאייר ובוזר היו בתחילת דרכם המקצוענית ופחות טובים מרמתם בשנים שלאחר מכן.
2006, מקום שלישי באליפות העולם
באליפות העולם ב-2006 זכתה ארצות הברית במדליית ארד ושוב כשלה בניסיון לזכות במדליית הזהב, כשפעם נוספת היא לא הייתה מורכבת מכל השחקנים הטובים ביותר בכל העמדות. היא זכתה במקום השלישי כשבשורותיה משחקים כריס פול, קירק היינריך, דוויין וייד שהגיע פצוע, ג'ו ג'ונסון, לברון ג'יימס, כרמלו אנתוני, שיין באטייה, כריס בוש, אלטון ברנד, דווייט הווארד ובראד מילר.
דעיכתה המופגנת של הנבחרת יוחסה בין היתר לתחרות גוברת מצד נבחרות אחרות (בעיקר כאלה שכוכביהן שיחקו בליגת ה-NBA), ירידה ברמת השחקנים האמריקנים וחוסר רצון בקרב חלק מכוכבי ה-NBA לייצג את מדינתם בנבחרת.
2008, אלופה אולימפית
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב, כשהפעם הגיעו יותר שחקנים מהטובים ביותר מאשר בשנים קודמות, והיא ניצחה את יריבותיה בהפרש ממוצע של כ-28 נקודות למשחק, כשרק בגמר נגד ספרד התקיים משחק די צמוד שבסופו ניצחו האמריקנים בפער של 11 נקודות (בשלב המוקדם שהיה שלב הבתים ניצחה נבחרת ארצות הברית את ספרד בפער של 37 נקודות). בנבחרת שיחקו כריס פול, דרן ויליאמס, קובי בראיינט, דוויין וייד, לברון ג'יימס, כרמלו אנתוני, כריס בוש, דווייט הווארד, ג'ייסון קיד, מייקל רד, טיישון פרינס וקרלוס בוזר.
2010, אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בטורקיה בשנת 2010 זכתה הנבחרת האמריקאית במדליית הזהב בפעם הרביעית, על אף שבסגל הנבחרת לא נכחו מספר רב של שחקני NBA מרכזיים, ובתקשורת נטען כי הילת נבחרת החלומות כמעט ועזבה אותה. ארצות הברית זכתה בטורניר ללא אף הפסד. קווין דוראנט סיים כשחקן המצטיין של הטורניר, אך היה הנציג היחידי של הנבחרת בחמישיית הטורניר.
2012, אלופה אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ארצות הברית במדליית זהב לאחר שניצחה את 100-107, ובזמן האולימפיאדה השיגה את הניצחון הגדול בתולדותיה על ניגריה 73-156.
2014, אלופת עולם
בגביע העולם שנערכה בספרד בשנת 2014 זכתה ארצות הברית במדליית הזהב לאחר שניצחה את נבחרת סרביה 92-129. קודם לטורניר במשחק אימון פנימי שנערך בלאס וגאס נפצע השחקן פול ג'ורג' פציעה קשה מאוד ברגלו, ומספר ימים לאחר מכן גם קווין דוראנט הודיע על פרישתו מהטורניר. כתוצאה מכך הידלדל הסגל של הנבחרת, והיא כללה סגל צעיר וחסר ניסיון, כקיירי אירווינג, אנתוני דייוויס וקנת' פאריד. בעולם הושמעו תהיות לגבי כשירותם למשימה. אך השחקנים השלימו טורניר ללא הפסד. כשהם מביסים את היריבות בהפרש ממוצע של כ-30 נקודות. אירווינג נבחר ל-MVP של הטורניר.
2016, אלופה אולימפית
בטורניר הכדורסל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה ארצות הברית במדליית הזהב.