cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאולוס
מסעותיו המיסיונריים
מסעות מיסיונריים אלה נחשבים כמעשים החשובים ביותר של פאולוס. בדרך כלל בחר בחבר אחד או יותר ללוות אותו, לדוגמה: ברנבא, טיטוס, טימותיוס, יוחנן, עקילס ופריסקילה. הוא סבל במסעות אלה: הוא נאסר בפיליפי, הולקה ונסקל כמה פעמים, וכמעט נרצח פעם אחת.
בערך בשנת 49, לאחר 14 שנים של מסעות, בא פאולוס לירושלים עם בר-נבא וטיטוס על מנת לפגוש את המנהיגים של הכנסייה הירושלמית – פטרוס, יעקב ויוחנן; אירוע שידוע כ"מועצה האפוסטלית". כאן התיאורים של "מעשי השליחים" ושל פאולוס עצמו שונים למדי. הראשון אומר כי פאולוס היה ראש משלחת מכנסייה אנטיוכית, שבאה לדון בהמשך השמירה על מצוות יהודיות, ובעיקר חוקי הכשרות והמילה. שאלות אלה התעוררו מכיוון שבאו אנשים מיהודה ו"מורים את-האחים לאמר: 'אם-לא תמולו כדת משה לא תיוושעון'". פאולוס אמר אחר כך כי הוא הגיע "על-פי מחזה", על מנת לשים לפניהם "את-הבשורה אשר-קראתי בגויים", "מפני אחי השקר המתגנבים בתוכנו אשר באו לרגל את-חרותנו אשר-לנו בישוע המשיח למען העבידנו". נראה כי הוא רצה להיות בטוח שמה שהוא לימד את הגויים בשנים האחרונות היה נכון – שההשלמה של ישו את חוקיו של משה, מותו ותחייתו, שחררו את המאמינים הנוצרים מהצורך להישמע לחוקים אלה, ובגלל הדאגה "פן-תהיה לריק מרוצתי אשר ארוץ ואשר-רצתי".
לאחר דיון ארוך, פטרוס אמר כי אלוהים "לא הבדיל בינינו (=היהודים) וביניהם (=הגויים) כי טיהר את לבבותיהם על ידי האמונה", ויעקב אמר כי "לא להחמיר על-השבים מן-הגויים לאלוהים" (שם). הם שלחו מכתב, יחד עם כמה מנהיגים יהודים עם פאולוס וחבריו, על מנת לאשר כי המאמינים הגויים אינם צריכים להמשיך לשמור את המצוות, מלבד "רק לכתוב אליהם אשר ירחקו מטמאות האלילים ומן-הזנות ומבשר הנחנק ומן-הדם". האיגרת גם מתייחסת לפאולוס ובר-נבא כ"חביבינו".
למרות ההסכמה שהגיעו אליה במועצה האפוסטלית, פאולוס מספר כי כאשר פגש את פטרוס באנטיוכיה זמן קצר לאחר פגישתם בירושלים, גער בו על כך שהוא לא רצה להשתתף בארוחה עם גוי. "מעשי השליחים" לא מספר דבר על כך, אלא אומר ש"זמן לאחר מכן" החליט פאולוס לעזוב את אנטיוכיה (מה שבדרך כלל נחשב כתחילת המסע המסיונרי השני), כשמטרתו היא לבקר את המאמינים בעיירות שהוא ובר-נבא דרשו בהן קודם לכן. ייתכן כי חוסר הסכמה ציבורית עם פטרוס הייתה הסיבה לכך. אולם, פאולוס ובר-נבא רבו האם לקחת את יוחנן (בן דודו של בר-נבא) איתם, ולכן התפצלו דרכיהם – בר-נבא עם יוחנן ופאולוס עם סילא. אחר כך הם השלימו – פאולוס מזכיר כי הם היו ביחד בכלא, ואומר לקהילה בקולאס לקבל אותו אם הוא מגיע אליהם (קולאסים 10:4).
פאולוס העביר את השנים הבאות במסעות במערב אסיה הקטנה, כשהפעם הוא נכנס למקדוניה, וייסד את הקהילה הנוצרית הראשונה בפיליפי, שם הוא עובר רדיפות. פאולוס עצמו מתאר את החוויה כ"עונינו ולחרפה היינו"; מחברו של "מעשי השליחים", אולי כשהוא שאב מידע מעד ראייה, הסביר כי פאולוס גירש שדים משפחה, דבר שמנע ממנה את האפשרות לחזות עתידות, והוריד את ערכה – מעשה שבעליה טען כי הוא גנבה, ולכן דאג לכליאתו של פאולוס לזמן קצר. לאחר מכן נסע פאולוס לתסלוניקי, שם נשאר לזמן מה, לפני שהמשיך במסעותיו ביוון. ביוון הגיע ראשית לאתונה, שם נאם את נאומו המפורסם "אריוס פגוס", בו דיבר בשמו של אל לא ידוע שכבר נעבד שם, ומשם נסע לקורינתוס בה התיישב לשלוש שנים וכתב את האיגרות הראשונות שלו כדי להתפרנס, תסלוניקים א'.
בקורינתוס הסתבך שוב בצרות משפטיות: לאחר תלונות של קבוצת יהודים, הוא הובא לפני הפרוקונסול גיליון, שהחליט שנושא זה אינו ראוי לתשומת לבו וביטל את ההאשמות. מכתובת בדלפי שמזכירה את גיליון, אפשר לתארך את מועד המשפט לשנת 52, דבר שנותן עוגן היסטורי להאחז בו בכרונולוגיה של חייו של פאולוס. לאחר משפט זה, המשיך פאולוס את דרשותיו (ידוע כמסע המסיונרי השלישי), כשהוא נוסע שוב ברחבי אסיה הקטנה, מקדוניה, ואנטיוכיה וחזרה. הוא גרם למהומה גדולה בתיאטרון של אפסוס, שם צורפים מקומיים חששו מאיבוד הכנסתם בשל פעילותו של פאולוס. הכנסתם נסמכה על מכירה של פסלונים מוכספים של האלה ארטמיס, אותה עבדו, והאספסוף כמעט הרג אותו. לאחר מכן אסף פאולוס כסף בשביל קרבנות הרעב שהיה בארץ ישראל באותו זמן. במסעו לירושלים עבר שוב במחוז, וכתוצאה מהמהומות הקודמות חשש להיכנס לאפסוס. הוא שט מסביב לה ואמר לחסידיו לפגוש אותו במילטוס.
כשהגיע פאולוס לירושלים עם כספי הסיוע, הביאו האשמותיו של חנניה הכהן הגדול למעצרו. פאולוס טען לזכותו כאזרח רומאי להשפט ברומא, אך הודות לחוסר המעש של המושל אנטוניוס פליקס, פאולוס נשאר במעצר בקיסריה במשך שנתיים עד שמושל חדש, פורקיוס פסטוס, קיבל את התפקיד, שפט אותו, ושלח אותו לרומא בדרך הים. ברומא שהה עוד שנתיים במעצר.
"מעשי השליחים" מתאר את מסעו לרומא לפרטיו. המסע היה איטי וארוך, ולבסוף נטרפה ספינתם על חופה של מלטה, בה העבירו שלושה חודשים. פאולוס תיאר כיצד ריפא את המושל פובליוס ממחלה, וכן אנשים אחרים, אך עם בוא האביב הם החלו שוב במסעם.
"מעשי השליחים" מספר על חייו של פאולוס רק עד הגיעו לרומא, בערך בשנת 61; מכתביו של פאולוס עצמו מפסיקים עוד הרבה לפני כן.
המשך קורותיו של פאולוס ידועים ממסורת בלבד. מסורת אחת מוסרת כי הוא ביקר בהיספניה; העדויות לכך לא מובילות למסקנה חד משמעית. מסורת אחרת אומרת כי הוא מת ברומא. אוסביוס מקיסריה אומר כי הוא הוצא להורג ברומא, בשנות מלכותו של הקיסר נירון, ומאורע זה תוארך לשנת 64 או 67.
התאולוגיה הפאולינית
לפאולוס הייתה השפעה מכרעת על היווצרות הדת הנוצרית. ראשית, הרעיון כי האמונה במותו ותחייתו של ישו החליפו את תורת משה, אמונה שמבוטאת לעיתים כ"ישו מת בשל חטאינו". לא ברור כמה מרעיון זה הגיע מפאולוס עצמו; הירונימוס מציין את הימצאותה של כת נוצרית בסוריה במאה הרביעית, הקרויה אביונים, שעדיין שמרו על חוקי משה, ולפיכך ייתכן שהיו נוצרים שלא האמינו ברעיון זה.
אולם, יש עדויות שמושג הגאולה המגיעה ממותו של ישו לא הייתה ייחודית לפאולוס בין הנוצרים, שכן הקטע בפיליפיים 5:2-11, שהכריסטולוגיה שלו דומה לשל פאולוס, זוהה כמזמור של הנוצרים הראשונים, עוד לפני מכתבו של פאולוס.
בפגישה עם השליחים ותלמידי ישו בירושלים, ניצחה דעתו של פאולוס שיש להפיץ את תורת ישו גם בין הגויים, בייחוד לאור ההצלחה המועטה של תורה זו בין היהודים והרדיפות שממשיכי ישו סבלו מידי היהודים.
קיום מצוות היהדות
כאשר הוא החל בפעולתו המיסיונרית בקרב הגויים, נתקל פאולוס בבעיה- האם על הגויים המתנצרים לקבל עליהם את עול המצוות (הנוצרים הראשונים ראו עצמם כיהודים לכל דבר) כולל את מצוות המילה שהייתה קשה מאוד בעיני הפגאנים, במיוחד בעולם ההלנסטי שלפי תפיסתו, שלמות הגוף היא חלק משלמותו ויופיו של הטבע. בוועידה עם השליחים וזקני העדה בירושלים, הוחלט שאין לכפות מצווה זו על הגויים המתנצרים. החלטה זו הביאה להגברת הצלחתו המיסיונרית של פאולוס. מכאן המשיך פאולוס בצעדו הבא והוא ביטול המצוות כולן. לשם כך הוא פיתח את תורת "החטא הקדמון". לפי גישה תאולוגית זו, ברגע שאדם וחוה חטאו הם זיהמו את עצמם ואת כל צאצאיהם שבאו אחריהם בחטא שהפך אותם לבלתי מושלמים ועל ידי כך איבדו את צלם האלוהים שהאל נתן לאדם כאשר יצר אותו. אבל האל אהב את האדם וניסה להציל את נשמתו על ידי כך שנתן לבני האדם את המצוות, בעזרתן הם יכולים לגאול את נשמותיהם. אך האדם החוטא והבלתי מושלם לא יכול היה לעמוד בעול זה ועל כן בני האדם, למעשה, איבדו את האפשרות להגאל ולהגיע לגן העדן. השטן ניצל את חולשותיהם כדי להתגבר ולשלוט על בני האדם ולמשוך את נפשותיהם לגיהנום. כאשר אלוהים, שהמשיך לאהוב את בני האדם (כחלק מתכונה עיקרית של האל שהיא אהבה, על פי גישתו של פאולוס), ראה זאת, החליט שרק צעד קיצוני ביותר יכול להציל את אהוביו בני האדם. צעד קיצוני זה הוא לשלוח את בנו יחידו ארצה, בצורת בן אדם. בן אדם זה יטיף את תורתו לתלמידיו ואחר כך ייאסר וימות בצורה ובסבל נוראיים למען אותם בני אדם. כך יקריב אלוהים את בנו יחידו כ"שה האלוהים" (רעיון השאוב מעקדת יצחק) אשר יכפר על חטאי בני האדם ויציל את נשמותיהם. לאחר מעשה זה, אין יותר צורך במצוות. מספיק לטבול במים טהורים ולהאמין בישו בן האלוהים שירד ארצה כבן אדם, מת על הצלב וקם לתחייה כעבור שלושה ימים, כדי לגאול את הנשמה ולהיכנס לקבוצת אלו שיזכו למלכות שמיים. זו ברית חדשה בין האל ובני האדם המבוססת על אמונה, תפילה ואהבה, בניגוד לברית הישנה המבוססת על המצוות. היות שיש ברית חדשה אז יש גם עם נבחר חדש או עם ישראל חדש (versus Israel). עם ישראל ההיסטורי של הברית הישנה והמצוות הוא "עם ישראל שבבשר" (Israel iuxta carnem) שמרכזו הרוחני בירושלים שבארץ יהודה היא "ירושלים של מטה". עם ישראל החדש הוא המאמינים בישו המשיח שאינם נזקקים עוד למצוות ומרכזם העתידי, בעת הגאולה היא "ירושלים של מעלה" השמימית. אלו הם "בני ישראל שברוח" (Israel iuxta spiritum).
ההנתקות מהיהדות
תאולוגיה זו של פאולוס מהווה למעשה את הבסיס התאורטי להתפתחות הכנסייה הנוצרית בעתיד והמנוע שהביא להתנתקות הנצרות מהיהדות. לא רק שהנצרות הפאוליאנית רואה עצמה מנותקת מהיהדות אלא שהיא רואה ביהודים אשמים באי הצלחת הגאולה המלאה של האנושות, מסיבה שהיהודים בגדו במשיח ומסרבים להכיר בישו כבן האלוהים שמת וקם לתחיה. בכך היה פאולוס היהודי ומייסד עקרונות הנצרות, גם למייסד השורשים הראשונים של האנטישמיות הנוצרית. מצד שני הוא הציג את הנצרות כממשיכתה הנוכחית של היהדות ובכך נתן לה את ההילה של מקור עתיק, הילה שהייתה חשובה מאוד בעיני הפגאנים. היות שכל אדם שהוא, ללא הבדל מין, גזע ומעמד, יכול להצטרף לקהילת הנוצרים, הוא הפך את הנצרות לדת אוניברסלית ושוויונית.
קשורים לפרשנותו זו של פאולוס הם עקרונות האמונה שלו, לגבי צדק ומחילת החטאים, בקטעים שאוגוסטינוס אחר כך השתמש בהם על מנת להרחיב לגבי החטא הקדמון. בברית החדשה הדוקטרינה של החטא הקדמון מבוטאת בצורה הברורה ביותר בכתביו של פאולוס. כתביו גם מבטאים בצורה ברורה את הדוקטרינה שהגאולה אינה מושגת על ידי תורת משה, אלא על ידי אמונה בישו הנוצרי. דוקטרינה זו אושרה במועצה האפוסטולית. פאולוס היה גם מהראשונים שהצהירו על הדוקטרינה של טבעו האלוהי של ישו.
פאולוס גם מפתח את הדוקטרינה של רוח הקודש. הרבה מ"רומאים", ובמיוחד הסיום של קורינתיים ב', מציג את רוח הקודש במעמד שווה לאב ולבן. רעיונות אלה אחר כך יפותחו לרעיון השילוש. הרעיון של פאולוס כי רוח הקודש שוכנת בכל המאמינים בזמן שהם ממירים את דתם היא מרכזית לתורת הכנסייה והמסיון שלו ולאסכטולוגיה שלו.
יחסם של היהודים כלפי פאולוס
דמותו של פאולוס סימנה יותר מכל את הקרע בין הנצרות ליהודים, שכן היהודים הביעו שנאה רבה כלפיו וכלפי תורתו. ניתן לראות זאת בעובדה שבניגוד לישו, שמוזכר מספר פעמים בתלמוד ולא תמיד לרעה, שמו של פאולוס אינו נזכר בו כלל, אלא רק ברמיזות, למשל, כפי שכתוב במאמרו של רבי אלעזר המודעי: "המחלל את הקדשים והמבזה את המועדות והמפר בריתו של אברהם אבינו והמגלה פנים בתורה שלא כהלכה, אף על פי שיש בו תורה ומעשים טובים, אין לו חלק לעולם הבא"- לדעת יוסף קלוזנר במאמרו “פאולוס והיהודים”, מאמר זה מכוון כמעט לגמרי כלפי פאולוס שביטל שבתות ומועדים ופירש את התורה לא כראוי, ולכן מתאים במדויק לתיאור שבמאמר. מאחר שבתלמוד אין אזכור לשמו המפורש של פאולוס אך ברמזים לגביו יש שנאה רבה, ברור שהרוב המכריע של היהודים בדורו של פאולוס ובדורות שאחריו התנגדו לו ולתורתו בכל תוקף, כפי שבנוסף כתוב גם ב"אגרות שליחים" ומתוך אגרותיו של פאולוס בעצמו.
דעותיו החברתיות של פאולוס
כתביו של פאולוס בנושאים חברתיים השפיעו על החיים והאמונות בתרבות הנוצרית בדיוק כמו אמירותיו הדוקטרינריות. למעשה, מכיוון שדעות אלה הם חלק מכתבי הקודש, דעות אלה ואחרות עדיין נחשבות לחלק מהדוקטרינה הנוצרית לפי הנוצרים השמרנים יותר.
פאולוס גינה פריצות מינית, כולל הומוסקסואליות, כשהדבר כנראה התבסס על החוקים המוסריים של התנ"ך, וכן מהגילוי האישי שלו מרוח הקודש (פאולוס נחשב במסורת לבתול). חלק מהקביעות האחרות שלו כוללים עצות לבני זמנו שלא להתחתן, בציפייה לחזרתו הקרובה של ישו והאפוקליפסה; רשות להתחתן, או לפחות להישאר נשואים, למי שאינו מאמין, בתקווה שבן הזוג ימיר את דתו לנצרות בעתיד; ההמלצה לנשים להישמע לבעליהן (כשהוא מתבסס על סיפור אדם וחוה: "אדם לא נעשה בשביל האשה, אלא האשה בשביל האדם"), ולגדל משפחות; ש"מי שאינו עובד, גם לא יאכל"; והציווי על גברים צעירים שחטאו בכך ששכבו עם אשה להתחתן עמה, רעיון שנותר מרכזי בתרבות האירופאית ובחוק האנגלי עד לאחרונה.
פאולוס היה אמביוולנטי כלפי העבדות, ולא גינה אותה במפורש, כשהוא אומר שבגלל חזרתו הקרובה של ישו, אנשים צריכים להתמקד באמונתם ולא במעמדם החברתי (קורינתיים 21:7). בשל סמכותו, לדעות אלה היו השפעה על החברה המערבית בתקופה המודרנית; העובדה כי פאולוס לא גינה את העבדות באיגרת לפילימון לפעמים פורשה כמצדיקה את הבעלות על בני אדם. עם זאת, יש לפרש את הדבר בהתאם לנורמות החברתיות באותו זמן.
פאולוס ביסס לא רק מודעות תרבותית חדשה וחברה של חסד, אלא גם חתר תחת הסמכות הרומאית בדיבור ובמעשה. פאולוס אימץ תארים מהקיסרים על מנת לתאר את ישו. אוגוסטוס השתמש בתארים "אל האלוהים", "מלך המלכים", ו"בן האלוהים" (מכיוון שהוא היה הבן המאומץ של יוליוס קיסר שטען כי הוא אל). כשפאולוס מתייחס לישו כ"חדשות הטובות", "אוונגיליון" ביוונית, הוא מאמץ תואר נוסף שניתן לאוגוסטוס. כתובות רומאיות עתיקות קוראות לאוגוסטוס "האוונגלון", החדשות הטובות, עבור רומא. תארים אלה היו אמורים לחתור תחת הסמכות הרומאית ולדבר ישירות אל תוך התרבות העכשווית.
מעמד ישראל לאחר בוא ישו על פי פאולוס
באיגרת אל הרומים, פונה פאולוס אל היוונים - הלא יהודים:
"בְּשׂוֹרַת הַמָּשִׁיחַ.. הִיא לִתְשׁוּעָה לְכָל־הַמַּאֲמִין לַיְּהוּדִי רִאשׁוֹנָה וְגַם־לַיְּוָנִי" ( א/ 16)
כך מנסה פאולוס לברר את מעמדו של הגוי (לא יהודי), על ידי השוואה למעמדו של היהודי. פאולוס מודה כי העם היהודי הוא עם הבחירה ואכן, לו ניתנה ההבטחה מאלוהים, בעקבות כך קיבל את התורה ומזרעו יצא המשיח ועמו כרת האל ברית, עם זאת גורלו שווה לשאר העולם, עונש ושכר יקבלו כולם לפי מעשיהם. בכך מוכיח פאולוס כי מבחינה גרעינית-נשמתית, טבעם של היהודי והגוי זהים, כולם מסוגלים לקיים את דברי התורה, אפילו שלא כולם קיבלוה.
"כִּי הַגּוֹיִם אֲשֶׁר אֵין־לָהֶם תּוֹרָה בַּעֲשׂוֹתָם כְּדִבְרֵי הַתּוֹרָה מֵאֲלֵיהֶם... הֵם תּוֹרָה לְנַפְשָׁם: ...וּמַחְשְׁבוֹתָם בְּקִרְבָּם מְחַיְּבוֹת זֹאת אֶת־זֹאת אוֹ מְזַכּוֹת"
על בסיס זהות זו מוגדר עם ישראל על-פי שני קריטריונים - ההבטחה והבחירה:
ההבטחה - האל הבטיח לשרה "כי ביצחק יקרא לך זרע", ולכן עוברת הסגולה האלוהית לפי בחירת האל ולא לכל צאצאי אברהם (כגון עשו וישמעאל).
"וְלֹא מִפְּנֵי שֶׁהֵם זֶרַע אַבְרָהָם.. כִּי בְיִצְחָק יִקָּרֵא לְךָ זָרַע׃ כְּלוֹמַר לֹא בְנֵי־הַבָּשָׂר הֵמָּה בְּנֵי הָאֱלֹהִים כִּי אִם־בְּנֵי הַהַבְטָחָה הֵם הַנֶּחֱשָׁבִים לְזָרַע׃ כִּי־דְבַר הַהַבְטָחָה הוּא מַה־שֶּׁנֶּאֱמַר לַמּוֹעֵד אָשׁוּב וּלְשָׂרָה בֵן"
הבחירה - מעבר להבטחה יש כאן בחירה של האל. האל בחר ביצחק ושוב בחר ביעקב. על כן פאולוס מדגיש כי הרצון האלוהי אינו תלוי בגורמים אנושיים, כמו זכות אבות או נוהג (בן בכור לדוגמה).
"וְלֹא־עוֹד אֶלָּא שֶׁהָיָה גַּם־בְּרִבְקָה וְהִיא הָרָה לְאֶחָד לְיִצְחָק אָבִינוּ כִּי בְּטֶרֶם יֻלְּדוּ בָנֶיהָ וְעוֹד לֹא־עֲשׂוּ טוֹב אוֹ־רָע לְמַעַן תָּקוּם עֲצַת הָאֱלֹהִים כְּפִי בְחִירָתוֹ לֹא מִתּוֹךְ מַעֲשִׂים כִּי.. כַּכָּתוּב וָאהַב אֶת־יַעֲקֹב וְאֶת־עֵשָׂו שָׂנֵאתִי".
המוצא הפיזי והזהות האתנית אינם חשובים. ולכן יצחק ויעקב הם דמויות פריפיגורטיביות לישו, היורשים הרוחניים של עם הבחירה אינם דווקא היורשים הביולוגיים. היהודים כבר אינם ישראל, הנוצרים הם בני ישראל החדשים, האל הבטיח לישו ובחר במאמיניו. כיאה למסה התאולוגית שלו, פאולוס מציין כי הוא מביא הבשורה אל הגויים. גם באיגרות נוספות, הנוצרי הנגאל אינו יהודי- או ישראלי, הוא פשוט מאמין בישו ובתשועתו.
"וְהִיא צִדְקַת אֱלֹהִים בֶּאֱמוּנַת יֵשׁוּעַ הַמָּשִׁיחַ אֶל־כֹּל וְעַל־כֹּל אֲשֶׁר הֶאֱמִינוּ בוֹ כִּי אֵין לְהַבְדִּיל".
יתרון נוסף ליהודי על-פני הגוי הוא ברית המילה. פאולוס טוען כי כוחה של המילה יפה כל עוד מקיימים את המצוות. אולם במקום שיש חטא או עברה על המצוות, שואל פאולוס, איזה ערך יש למילה? ולהפך: גויים שמקיימים את מצוות התורה מבלי להשתייך לעם הבחירה שלו ניתנה התורה, האם ערלתם לא תיחשב להם למילה?
"וְהֶעָרֵל מִלֵּדָה הַמְקַיֵּם אֶת־הַתּוֹרָה הוּא יִשְׁפֹּט אֹתְךָ אֲשֶׁר־לְךָ הַכְּתָב וְהַמִּילָה וְעָבַרְתָּ אֶת־הַתּוֹרָה"
פאולוס טוען אם כן כי גדולתם של הגויים באה מתוך תשובתם מבלי לקיים מצוות, ברית מילה היא מילה שבלב.
"כִי אִם־תּוֹכוֹ שֶׁל אָדָם הוּא יְהוּדִי וּמִילָה הִיא בַּלֵּב כְּפִי הָרוּחַ וְלֹא כְּפִי הַכְּתָב אֲשֶׁר־לֹא מִבְּנֵי אָדָם תְּהִלָּתוֹ כִּי אִם־מֵאֵת הָאֱלֹהִים".
ולכן שווים הם בפני האל. פאולוס טוען אם כן כי העולם שרוי בחטא והחטא משותף לכולם. גם היהודי וגם הגוי משועבדים לחטא. ולכן צדקת האלוהים אפשר שתתבטא גם בלי התורה, בתנאי אחד - אמונה בישו כמשיח. האמונה מחליפה את מצוות התורה ועל-פיה מוצדק האדם, והיא פתוחה בפני כולם נימולים כערלים, שכן אלוהים אחד לכולם.
"לָכֵן דָּנִים אֲנַחְנוּ שֶׁבֶּאֱמוּנָה יִצְדַּק הָאָדָם בִּבְלִי מַעֲשֵׂי תוֹרָה. אוֹ הֲרַק אֱלֹהֵי הַיְּהוּדִים הָאֱלֹהִים הֲלֹא גַם אֱלֹהֵי הַגּוֹיִם אָכֵן גַּם־אֱלֹהֵי הַגּוֹיִם הוּא. כִּי אֶחָד הָאֱלֹהִים הַמַּצְדִּיק אֶת־הַמּוּלִים מִתּוֹךְ הָאֱמוּנָה וְאֶת־הָעֲרֵלִים עַל־יְדֵי הָאֱמוּנָה".
המסקנה של פאולוס היא מרחיקת לכת. דרך התורה באה הכרת החטא. התפיסה הישנה של התורה, במתכונת של מצוות שיש לקיים מפנה את מקומה לתפיסה רוחנית של התורה כאמונה.
עם ישראל שקיבל את התורה במעמד הר סיני נטש את הברית. ולכן, אומר פאולוס, הפך האל את פניו וכעת הוא פונה אל עם אחר, אל ישראל אחר, חדש. הברית עם ישראל הישנה הפכה לברית חדשה. ישראל החדש, שאנשיו לא נכחו במעמד הר סיני ולא קיבלו את התורה, אליהם פונה פאולוס בשם אלוהים וישו בנו. אם כישלונה של ישראל הישנה היה בשל חוסר אמונה:
"כֵּן הַדָּבָר הֵמָּה נִקְּפוּ עַל־אֲשֶׁר לֹא הֶאֱמִינוּ וְאַתָּה הִנְּךָ קַיָּם עַל־יְדֵי הָאֱמוּנָה אַל־תִּתְגָּאֶה כִּי אִם־יְרָא"
דווקא בזכות האמונה הזו, נבחרים הגויים לישראל חדשה, אמונה להכרזת "דבר המשיח":
"אִם־כֵּן הָאֱמוּנָה בָאָה מִתּוֹךְ הַשְּׁמוּעָה וְהַשְּׁמוּעָה עַל־יְדֵי דְבַר־הַמָּשִׁיחַ".
" וְזֹאת בְּרִיתִי אֲשֶׁר אֶכְרֹת אִתָּם כִּי אֶסְלַח לַעֲוֹנָם".
ולכן זכותו ההיסטורית של עם ישראל לא מתבטלת והוא נשאר שורש לישראל החדשה.
"אַל־תִּתְפָּאֵר עַל־הָעֲנָפִים וְאִם־תִּתְפָּאֵר דַּע שָׁאַתָּה לֹא תִשָׂא אֶת־הַשֹּׁרֶשׁ כִּי אִם־הַשֹּׁרֶשׁ נֹשֵׂא אוֹתָךְ".
עוד לא אבדה תקוותו של עם הבחירה וייתכן שביום מן הימים ישוב למעמדו המפואר מני קדם
"וְגַם־הֵמָּה אִם־לֹא יַעַמְדוּ בְּמִרְיָם יֻרְכָּבוּ כִּי־יָכֹל הָאֱלֹהִים לָשׁוּב לְהַרְכִּיבָם".
מעבר ליכולת הגויים לקבל את הבשורה, פאולוס מדגיש את המקור לחטא ומכאן גם לגאולה האישית והציבורית:
"לָכֵן כַּאֲשֶׁר עַל־יְדֵי אָדָם אֶחָד (אדם הראשון) בָּא הַחֵטְא לָעוֹלָם וְהַמָּוֶת בְּעֵקֶב הַחֵטְא וְכֵן עָבַר הַמָּוֶת עַל־כָּל־בְּנֵי אָדָם מִפְּנֵי אֲשֶׁר כֻּלָּם חָטָאוּ".
מדבריו של פאולוס ניתן ללמוד כי ישו הביא את החסד האלוהי לעולם - כלומר, אִפשר לבני האדם להיטהר מחטאיהם :
"לָכֵן כַּאֲשֶׁר בְּפֶשַׁע אֶחָד נֶאְשְׁמוּ כָּל־בְּנֵי־אָדָם כֵּן בִּזְכוּת אַחַת יִזְכּוּ כָל־בְּנֵי־אָדָם לַחַיִּים: כי כַּאֲשֶׁר בִּמְרִי הָאָדָם הָאֶחָד הָיוּ הָרַבִּים לְחַטָּאִים כֵּן בְּמִשְׁמַעַת הָאֶחָד יִהְיוּ הָרַבִּים לְצַדִּיקִים:"
באשמת חטא אדם הראשון, נאשמה האנושות בכללה, ובזכות צליבתו הבודדת של ישו, נגאלה. כשם שבגלל אי ציותו של אדם אחד נעשו הרבים לחוטאים, כי גם בגלל ציותו של האחד ייעשו הרבים לצדיקים. בפסוק 20, מביא פאולוס, מתוך הבחינה התאולוגית שתוארה כאן בקצרה, את מסקנותיו לגבי תפקיד התורה ועם ישראל בכללו:
"הַתּוֹרָה נִכְנְסָה לְמַעַן יִרְבֶּה הַפָּשַׁע וּבַאֲשֶׁר רָבָה הַחֵטְא עָדַף עָלָיו הֶחָסֶד"
מתוך בירור זה ניתן ללמוד כי לדעת פאולוס אין ייחוד נשמתי-יהודי בגינו לא יוכלו הגויים להיגאל. לפי טענה זו ברור מדוע מוציא פאולוס את בשורת הגאולה כלפי הגויים בנכר.
כתביו של פאולוס
פאולוס כתב מספר איגרות אל הקהילות הנוצריות ואל יחידים. אולם לא כולן שרדו; בקורינתיים א', 9:5, יש התייחסות לאיגרת אבודה שהוא שלח לנוצרים בקורינתוס. האיגרות ששרדו הן חלק מהקנון של הברית החדשה, שם הן מופיעות לפי גודלן, מהארוכה לקצרה. חלק מן האיגרות, אותן הוא כתב בכלא, נקראות "מכתבי הכלא", והמסורת אומרת כי הן נכתבו ברומא.
הוטלו ספקות בכך שכתב את האיגרת אל העברים כבר מאז אוריגינס. מ-1750, מספר איגרות אחרות שבדרך כלל יוחסו לפאולוס נחשדו בכך שאחרים כתבו אותם בזמן כלשהו במאה ה-1 – מספיק מוקדם כך שמחברים דתיים כמו מרקיון וטרטוליאן לא ידעו על כך שמחבר אחר כתב אותם.
הכתבים הבאים כלולים בקנון הברית החדשה. אלה שיש ספק לגבי ייחוסם לפאולוס כתובים בכתב נטוי; אלה שנחשבים כ"מכתבי הכלא" מודגשים. הכתבים האפוקרופיים הבאים יוחסו לפאולוס:
דעות אלטרנטיביות
בספריו "יוצר המיתוס" ו"פאולוס וההלניזם", חוקר התלמוד היים מקובי הציג תאוריה, שלפיה פאולוס היה למעשה גוי שגודל בסביבה שהושפעה על ידי דתות המסתורין ההלניסטיות הפופולריות שמרכזן היה באלים מושיעים שמתים וקמים לתחייה, שאחר כך התגייר וקיווה להיות לחכם פרושי. הוא מצא עבודה בירושלים כקצין משטרה של הכהן הגדול הצדוקי, שהיה באותו זמן בובה רומית בירושלים. עבודתו של פאולוס ברדיפות אחר אויביו של הכהן הגדול הובילה למאבק פנימי בנפשו, שהתפרץ בזמן שהוא היה בדרך לדמשק. מקובי חושב, כי ההתגלות של פאולוס הייתה בעצם ההתאחדות של העצמי המפורד שלו. פאולוס לאחר מכן מיזג את דתות המסתורין, את היהדות ואת מותו של ישו לאמונה חדשה לחלוטין, שמתרכזת במותו של ישו כקורבן מכפר מסתורי. מקובי טוען כי טענותיו של פאולוס לרקע יהודי ולחינוך פרושי הן שקריות, כשהוא מראה כי כמה פסקאות בכתביו של פאולוס מרמזות על בורות בהלכה. מקובי גם טוען כי פאולוס המציא מושגי יסוד רבים בדת הנוצרית, וכי הבשורות ושאר המסמכים הנוצריים המאוחרים נכתבו על מנת לשקף את דעותיו של פאולוס ולא את חייו האותנטיים של ישו. מקובי גם תוהה על יושרו של פאולוס.
דעה ביקורתית יותר כלפי פאולוס מגיעה ממחקריו של א. ויקטור גאראפה. הוא טוען, כי פאולוס פעל כנגד סמכותם של תלמידי ישו הנותרים, וכנגד הקהילה הירושלמית המקורית שפעלה תחת יעקב, אחי ישו. כשהוא משתמש בטקסט של הברית החדשה, גאראפה מציע פירושים חדשים לכמה פסקאות חשובות, ומציע כי כבר שם ניתן לראות שהיה מאבק כוחני בין השליחים השונים.
דעה אחרת היא מה שנודע כ"פרספקטיבה החדשה" על פאולוס, שהוצגה לראשונה על ידי רבי יעקב עמדין (1697-1776). דעתו של עמדין הייתה כי שאול התרסי היה פרושי מלומד ואדוק, שכשהוא חוזר בו מדעותיו השמאיות הקודמות, החל להאמין בגאולה לגויים ותחת הסמכות של שמעון כיפא (הוא פטרוס) החל לבנות דת עבור בני נח המבוססת על התנועה הישועית. פאולוס האמין כי היתרון של היהודים הוא כי הייתה להם התגלות, ומשום שהם קיבלו את התורה. אך הוא התנגד לנוצרים יהודים שטענו (תחת השפעה של בית שמאי) כי הגויים אינם יכולים להיגאל אלא אם כן יתגיירו. פאולוס אמר כי כל שהם צריכים הוא אמונה טהורה והתנגד לגיור. אמנם הוא טען כי על כל יהודי למול (לדוגמה, טימותיוס, שהוא עצמו מל אותו) ולחיות תחת חוקי ההלכה. לפי דעה זו, פאולוס הוא בעצם רב פרושי, שהבין כי אף ש"שיתוף" (אמונה בעוד אל מלבד ה', או בה' מבעד לשמו של אל אחר) הוא תקין לגוי למרות האיסור לבני נוח על עבודת אלילים. דעתו זו נסמכה על הספר תולדות ישו ובו עיקרי נושאים אלו.
יחסי פנמה–קוריאה הדרומית
יחסי פנמה–קוריאה הדרומית הם יחסי החוץ הדו צדדיים בין פנמה לקוריאה הדרומית.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות כוננו בשנת 1962. פנמה מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול. קוריאה הדרומית מחזיקה בפנמה שגרירות בפנמה סיטי.
שתי המדינות חברות באו"ם.
2010 הייתה שנה חשובה ליחסים הדו-צדדיים. ביוני ביקר בפנמה נשיא דרום קוריאה, לי מיונג-באק. מאוחר יותר, באוקטובר, הוא קיבל את מקבילו הפנמי ריקרדו מרטינלי במשכנו בסיאול הבית הכחול לשיחות פסגה.
אזרחי פנמה אינם נדרשים לוויזה כדי להיכנס לקוריאה הדרומית לתקופה מקסימלית של 90 ימים, וגם להפך, הדרום קוריאנים פטורים מאשרת כניסה לפנמה עד 180 ימים.
איגוד פנמה-קוריאה הוקם בשנת 2012 במטרה לקדם ולחזק קשרים מסחריים, אקדמיים, תרבותיים וחברות בין שתי המדינות.
גדי פולבר
גדי פולבר (נולד כגדי מרגון ב-23 במרץ 1965) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי ובלם קדמי.
קריירה
גדי פולבר התחיל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה. בגיל 17 עבר לקבוצת הנוער של הפועל כפר סבא ומשם בעונת 1983–1984 לקבוצת הבוגרים ששיחקה בליגה הארצית ובסוף העונה העפילה חזרה ללאומית. פולבר תפס מהר מאוד מקום בהרכב הפותח כקשר אחורי, בזכות מבנה גופו המוצק, זריזותו וכושר הבקעת השערים בנגיחות ראש ובעיטות חזקות מרחוק. בבוגרים של הפועל כפר סבא שיחק עד אמצע עונת 1989–1990, עת עבר לקבוצת הפועל חדרה מתחתית הליגה הארצית עד סוף העונה.
בעונת 1990–1991 הצטרף לקבוצת מכבי עירוני אשדוד שהתחילה לשחק בליגה הארצית וסיים עם הקבוצה במקום הרביעי בטבלה. המאמן אריה רדלר הציב אותו תחילה כקשר אחורי ובהמשך כבלם קדמי. בעונות 1991–1997 שיחק שוב בהפועל חדרה בליגה הארצית כבלם. בעונת 1997–1998 שיחק בבית"ר כפר סבא מליגה ב'. לאחר מכן פרש ממשחק.
חיים אישיים
פולבר הוא גיסם של אדורם קייסי ואבינועם קייסי, בלם הפועל פתח תקווה בעבר. כיום מתגורר פולבר בפוקט, תאילנד ובעל מסעדה וסוכנות נסיעות.
חוק שירות עבודה בשעת חירום
חוק שירות עבודה בשעת־חירום, תשכ"ז–1967 אושר בשנת 1967 בכנסת השישית, ובא להבטיח את כוח האדם הנחוץ להפעלתם התקינה של שירותים ומפעלים חיוניים בשעת חירום.
היסטוריה חקיקתית
הצעת החוק הוגשה לכנסת באוגוסט 1966, ובאה להחליף את תקנות ­שעת ­חירום לגיוס כוח אדם, תש"ח­-1948, לאחר שחלק מתקנות אלו בוטלו על ידי שר העבודה. החוק המוצע כלל שינויים וחידושים הנובעים, בין השאר, מהניסיון בענייני גיוס כוח אדם שנצטבר בידי המפקח הכללי על כוח האדם במשרד העבודה, ובידי הממונים על גיוס כוחות הביטחון במשרד הביטחון.
דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את מטרתו:
החוק אושר בכנסת ב-10 ביולי 1967, וכיוון שהייתה זו שעת החירום שלאחר מלחמת ששת הימים, נקבע בו שפרק ד' שלו, העוסק בקריאה לשירות עבודה, יחול במדינה כולה ביום תחילתו של החוק (שהוא יום פרסומו של החוק, 20 ביולי 1967).
כאמור בדברי ההסבר להצעת החוק, הוא נועד מלכתחילה להתמודדות עם מצב חירום שנוצר עקב גיוס מילואים. כחלק מלקחי מלחמת המפרץ, אושר בסוף 1997 תיקון לחוק, שבו הורחב החוק גם להתמודדות עם מצב מיוחד בעורף. בתיקון נוסף הותאם החוק גם להתמודדות עם אירוע אסון המוני, שבהמשך שונה שמו ל"אירוע חירום אזרחי".
הוראות החוק
החוק מגדיר "שירות עבודה" – עבודה במפעל חיוני או עבודה במפעל למתן שירותים קיומיים. בהתאם לחוק כל תושב קבוע בישראל, למעט חייל, שוטר, וכן אשה הרה או לפני תום שנה אחת אחרי לידתה, חייב בשירות עבודה. במסגרת משרד העבודה מונה מפקח כללי על כוח האדם, העוסק בהפעלתו של חוק זה. שר העבודה (להלן "השר") רשאי לקרוא לאדם החייב בשירות עבודה לאימון לשירות עבודה, שיכשירו לביצוע התפקיד המיועד לו בשעת חירום. מי שנקרא לאימון כזה זכאי לתגמול מהמוסד לביטוח לאומי, שכלליו זהים לאלה של תגמולי מילואים.
פרק ד' לחוק, הוא לבו של החוק, והוא עוסק בקריאה לשירות עבודה (ריתוק משקי). בהתאם לפרק זה, כאשר גויסו מילואים בצו 8, או כאשר הוכרז מצב מיוחד בעורף, או כאשר הוכרז על אירוע חירום אזרחי לפי הוראות לפקודת המשטרה, רשאי השר להכריז בצו, שפרק זה יחול במדינה כולה או בחלק ממנה, בדרך כלל או בענף משק מסוים.
סעיף 17 לחוק קובע שהשר רשאי לקרוא בצו את כל העובדים במפעל חיוני או במפעל למתן שירותים קיומיים ערב תחילתו של הצו בין כשכירים ובין כעצמאיים, החייבים בשירות עבודה, או כל חלק מעובדים אלה, לשירות עבודה באותו מפעל. מי שנקרא לשירות עבודה כאמור קרוי "מגויס־פנים", והוא למעשה עובד שמחויב להגיע למקום עבודתו הרגיל, חוך שחלים עליו כלליו של חוק זה.
סעיף 18 לחוק קובע שהשר רשאי בצו לקרוא לשירות עבודה שלא במסגרת סעיף 17 כל אדם או כל סוג בני אדם החייבים בשירות עבודה. מי שנקרא לשירות עבודה לפי צו זה ייקרא להלן "מגויס־חוץ", והוא אדם שמועבר ממקום עבודתו הרגיל למקום עבודה אחר.
מי שנקרא לשירות עבודה, בין כמגויס־פנים ובין כמגויס־חוץ, חייב להתייצב בזמן, במקום ולפני הרשות שנקבעו לכך בצו ולבצע כל עבודה שתוטל עליו על ידי מי שנקבע לכך בצו ולהמשיך באופן סדיר בעבודה זו כל עוד הצו בתקפו. למניעת התנגשות בין קריאה של אדם לשירות מילואים וקריאתו באותו זמן לשירות עבודה, נקבע שמגויס שנקרא להתייצב למילואים פטור באותה עת מחובת שירות עבודה. מגויס זכאי לשכר בעד עבודתו, בהתאם לנהוג במפעל שאליו גויס.
על עבודתו של מגויס לא יחולו הוראות חוקים אלה: בנוסף מצומצמות זכויותיו של מגויס לפי חוק שעות עבודה ומנוחה ולפי חוק חופשה שנתית.
הפעלת החוק
קריאת תושבים לאימון לשירות עבודה, בהתאם להוראות פרק ג' לחוק, נעשית באופן שוטף על ידי משרד העבודה והרווחה. הפעלתו של פרק ד' לחוק, העוסק בקריאה לשירות עבודה, נעשית לעיתים רחוקות. דוגמאות:
ג'וליה לוי בוקן
ג'וליה לוי-בוקן (בצרפתית: Julia Levy-Boeken; נולדה ב-3 בינואר 1985) היא שחקנית ישראלית-צרפתייה.
קריירה
בשנת 2007 החלה לשחק בעונה השנייה של הטלנובלה הישראלית "האלופה" בתפקיד ניקי גודאר, בחורה שמתאהבת בגיבור הסדרה סער פדידה (יהודה לוי).
שיחקה בתפקידים קטנים בסרטים בינלאומיים ובסדרות כמו "מלקולם באמצע", "זהות בדויה", "הפמליה" והסרט "מלחמת העולם Z" לצד בראד פיט.
בשנת 2008 השתתפה במיני-סדרה של ערוץ 2 "אלטלנה", שביים אלי כהן לתסריט של מוטי לרנר. בשנת 2009 שיחקה בסרט האמריקאי "רוד טריפ 2: ביר פונג" בתפקיד ג'נה, ושיחקה בתפקיד ראשי בסדרה הישראלית "לחיות מחדש" של הבמאי חיים בוזגלו, אודות ספינת המעפילים יהודה הלוי.
בשנת 2011 שיחקה במיני-סדרה "אדמה" שכתב וביים רני בלייר ל-HOT3, וגילמה את דמותה הצעירה של אוולין הגואל. בשנת 2012 גילמה את החשפנית סטפני בסדרת הפשע הישראלית "אלנבי" בערוץ עשר, המבוססת על ספרו רב-המכר של גדי טאוב באותו השם, "אלנבי".
בשנת 2014 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "היחידה" ב-HOT3, לצידם של אילנית לוי, רגב הוד ודריק שארפ. באותה שנה התארחה בסדרה הקומית של זכיינית ערוץ 2 - רשת "עממיות" בתפקיד בריג'יט.
בשנת 2016 שיחקה בסרטו של איוואן אטאל, "היהודים הם בכל מקום". בשנת 2019 הצטלמה לסרט "נלסון" שביים וכתב אביה.
שיא השעה
באופניים, שיא השעה הוא השיא המציין את המרחק הגדול ביותר שניתן לרכוב במשך שעה. קיימים מספר שיאים הנקראים שיא השעה, כיוון שמספר מסוגי האופניים שנעשה בהם שימוש לקביעת השיא אינם עונים להגדרת איגוד האופניים הבינלאומי לאופניים.
שיא השעה הראשון נקבע על ידי פרנק דודס, כשהוא משתמש באופניים מסוג פני - פרטינג (ראו תמונה למטה). דודס קבע את השיא על 26.508 ק"מ. שיא השעה הראשון לנשים נקבע על ידי הרוכבת הרוסיה תמרה נוביקובה ב-1955, 38.473 ק"מ. השיא המפורסם ביותר לגברים נקבע על ידי הרוכב הבלגי אדי מרקס בשנת 1972, 49.431 ק"מ, והחזיק מעמד 12 שנה בטרם נשבר. השיא המפורסם ביותר לנשים נקבע על ידי הרוכבת ההולנדית לאונטין ואן מורסל ב-2003, 46.065 ק"מ.
קביעת השיא
בעולם הרכיבה המקצוענית זוכה מחזיק שיא השעה לכבוד רב. ניסיונות לשבירת שיא השעה נעשים בולודרום על אופני מסלול, ובדרך כלל בגובה רב, על מנת ליהנות מהתנגדות מופחתת של אוויר (כיוון שבגובה רב האוויר דליל יותר). בדרך כלל נעשים ניסיונות לשבירת השיא על ידי רוכבי אופניים מתחום הכביש, לרוב בשלהי הקריירה שלהם. כך עשו מיגל אינדוראין, פרנצ'סקו מוזר, כריס בורדמן, ובנשים קיטי ואן אוסטן-הייג', ז'ני לונגו ולאונטין ואן מורסל. מרקס אמר כי "שבירת השיא הייתה הרכיבה הקשה ביותר בחיי". בעת שבירת שיאו של מרקס, שנעשתה על ידי פרנצ'סקו מוזר, נעשה שימוש לראשונה בגלגלי דיסק קרבון, המעניקים יתרון אווירודינמי. מוזר עשה גם שימוש בעירוי דם, דבר שהיה מותר אז, וכיום הוא אסור. בשנים 1993 ו-1994, גריים אוברי, רוכב אופניים סקוטי, שבר את השיא פעמיים כשהוא רוכב כשידיו מתחת לחזהו. בשנת 1996 נקבע שיא נוסף על ידי כריס בורדמן, רוכב בריטי, כשהוא רוכב בתנוחה אירודינמית יותר, כשידיו מופנות לחזית כמו סופרמן. באותה השנה נשבר גם שיא הנשים, על ידי ז'ני לונגו, רוכבת צרפתייה, באותה תנוחת "סופרמן" אירודינמית. לאחר הישגים אלה, ועם התפתחות האירודינמיקה החלו מופיעים עיצובים חדשים והחל ניטש ויכוח בסוגיה האם אלו אופניים כלל. איגוד האופניים הבינלאומי פסק כי יהיו שני שיאים:
ישראל
שיא יסוד בישראל נקבע ב-30 ביוני 2023, על ידי רועי מזרחי בוולודרום סילבן אדמס - מרחק של 43.567 קילומטרים.
לין אליזבת מקוייט
חינוך והשכלה
מקוויט סיימה תואר ראשון בביולוגיה באוניברסיטת קונטיקט, דוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ופוסט-דוקטורט במכון מקארדל לחקר הסרטן (אנ') שבאוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון. לאחר מכן הצטרפה למרכז רוזוול פארק לסרטן (אנ') ובהמשך עברה לאוניברסיטת רוצ'סטר שם קיבלה משרת פרופסור.
קריירה ומחקר
מקוייט עשתה מחקר פוסט דוקטורט במעבדה לטיפול בסרטן, והיא פרסמה יותר מ-130 מאמרים בעקבות מחקר זה וערכה ספרים רבים. המחקר שלה מתרכז בבסיס המולקולרי של מחלות של בני אדם. מקוויט גילתה ב1981 את מנגנון "פירוק RNA נונסנס" (Nonsense-mediated decay) במחלות. היא נבחרה ב-2006 לחברה באקדמיה האמריקאית למדעים ואומנויות. ב-2011 הצטרפה לאקדמיה הלאומית לרפואה.
מחלף חולון
מחלף חולון הוא מחלף בנתיבי איילון הממוקם בין חולון ותל אביב-יפו. במחלף מצטלבים נתיבי איילון (כביש 20), קצהו הצפוני של כביש 44, שדרות לוי אשכול בחולון ודרך בן צבי בתל אביב. השדרה היוצאת מהמחלף לתוך חולון מהווה את הכניסה הראשית לעיר מכיוון תל אביב. המחלף בנוי בתצורת מחלף יהלום. במחלף זוג גשרים, עליהם עובר התוואי של נתיבי איילון, וביניהם גשר רכבת המשמש את מסילת הרכבת תל אביב - בני-דרום, שהחלה לפעול בספטמבר 2011.
המחלף בתצורתו המקורית נפתח לתנועה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20, במסגרת פיתוח נתיבי איילון לכיוון דרום. המחלף כלל גשר יחיד בעל שני נתיבי נסיעה לכל כיוון. עד בניית המחלף כונה המקום בשם צומת חולון (כינוי השגור בפי רבים עד היום), ופעל בו צומת בתצורת צלב שהיווה עורק תחבורה חשוב במשך שנים רבות, עת עברה בו הדרך הראשית בין תל אביב-יפו לירושלים ודרום הארץ, לפני חנוכת כביש 1.
בעתיד צפוי לעבור במחלף הקו הירוק של הרכבת הקלה בתל אביב. הקו יחצה את המחלף דרך מנהרה ייעודית שהוקמה במסגרת עבודות ההרחבה.
היסטוריה
במקום בו נמצא המחלף עמדו בתקופת המנדט הבריטי שני בתי חרושת בבעלות יהודית, משני צידי הכביש הישן לירושלים. הצפוני היה בית חרושת "היוצק" ליציקות מתכת, והדרומי בית חרושת לספירט. במלחמת העצמאות הוקמו בשטח בתי החרושת עמדות של ההגנה כדי לאפשר מעבר של שיירות בדרך לירושלים. בתי החרושת נהרסו במהלך המלחמה על ידי כוחות ערביים בגיבוי הבריטים, בתקרית שבה נרצחו עשרה לוחמים מארגון ההגנה. בשנת 2010 הציבה עיריית תל אביב-יפו שלט המנציח את שני בתי החרושת, ואת האירועים שהביאו להריסתם.
הלגיון השני בריטניקה
הלגיון השני בריטניקה (בלטינית: Legio II Brittannica) היה לגיון רומאי, אשר הוצב בבריטניה.
היסטוריה
המידע על הלגיון מועט. השם "הלגיון השני בריטניקה" נזכר רק בנוטיטיה דיגניטטום, אולם מקובל כיום להאמין כי הוא זהה עם "הלגיון השני בריטניוס" הנזכר במקורות אחרים מאותה תקופה. כפי ששמו מעיד עליו, הלגיון הוצב בפרובינקיה הרומית בריטניה, וידוע כי הוא פעל באזור בסוף המאה השלישית, המאה הרביעית והשנים הראשונות של המאה החמישית. עם זאת, ישנה מחלוקת בשאלה באילו נסיבות הלגיון הוקם. ישנם הסוברים כי הקיסר גליאנוס הקים אותו על בסיס יחידות שנלקחו מהלגיון השני אוגוסטה. דעה אחרת גורסת שהלגיון הוקם במהלך המרד של קאראוסיוס, אשר השתלט על גאליה ובריטניה והכריז על עצמו כ"קיסר הצפון" במשך שבע שנים. לפי טענה זו, הלגיון הוקם בידי קאראוסיוס (או בידי יורשו אלקטוס), ולאחר דיכוי המרד התמזג עם הצבא הרומי הסדיר. ישנה הערכה כי לאחר הנסיגה של הקיסר פלביוס אוגוסטוס הונוריוס מבריטניה ב-407 הלגיון פורק, אולם הדבר אינו ודאי.
יחסי וייטנאם–מקסיקו
יחסי וייטנאם–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין וייטנאם למקסיקו. שתי המדינות חברות ב-APEC, בפורום שיתוף הפעולה מזרח אסיה-אמריקה הלטינית ובאו"ם.
היסטוריה
מקסיקו ווייטנאם הן שתי מדינות שחולקות היסטוריה משותפת בעובדה ששני העמים היו בהשפעתה של האימפריה הצרפתית השנייה: המושבה של הודו-סין הצרפתית (כולל וייטנאם) והאימפריה המקסיקנית השנייה קצרת-הימים שנתמכה על ידי צרפת. בשנת 1945 הכריזה וייטנאם על עצמאות מצרפת ועד מהרה נכנסה וייטנאם למלחמת הודו-סין הראשונה (1946–1954) ולאחר מכן למלחמת וייטנאם (1955–1975). במהלך מלחמת וייטנאם מקסיקו נותרה נייטרלית. לאחר סיום המלחמה באפריל 1975, שתי המדינות כוננו במהרה יחסים דיפלומטיים באותה השנה. מאוחר יותר באותה שנה, וייטנאם פתחה שגרירות במקסיקו סיטי ומקסיקו בעקבותיה פתחה שגרירות בהאנוי בשנת 1976; עם זאת, מקסיקו סגרה את שגרירותה בשנת 1980 בגלל סיבות כלכליות. מקסיקו פתחה מחדש את שגרירותה באוקטובר 2000.
בשנת 1979 הגיע ראש ממשלת וייטנאם פם ון נג לביקור רשמי במקסיקו. בשנת 2011 חשפה מקסיקו פסל של היו"ר הו צ'י מין במקסיקו סיטי. בשנת 2015, שתי המדינות חגגו 40 שנה ליחסים דיפלומטיים. בנובמבר 2017 ביקר נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו בווייטנאם כדי להשתתף בפסגת APEC בדה נאנג, ונפגש עם הנשיא טרון צ'י קוואנג.
גרהארד שטראק
גרהארד "גרד" שטראק (בגרמנית: Gerhard "Gerd" Strack, 1 בספטמבר 1955 – 21 במאי 2020) היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעיקר בפ.צ. קלן בעמדת הבלם. לשטראק עשר הופעות ושער אחד במדי נבחרת גרמניה המערבית.
יחסי וייטנאם–מקסיקו
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג ממקסיקו בווייטנאם
גרהארד שטראק
קריירת מועדונים
שטראק נולד בקלן שבגרמניה המערבית. הוא החל לשחק בבוגרים של פ.צ. קלן בעונת 1974/75, וערך את הופעת הבכורה בהפסד 0–1 לרוט-וייס אסן במחזור הפתיחה של העונה. את שער הבכורה הבקיע שטראק בניצחון 2–3 על טניס בורוסיה ברלין במחזור ה-15 של אותה עונה. שטראק הגיע עם קלן באותה עונה לחצי גמר גביע אופ"א, שם הודחה הקבוצה על ידי בורוסיה מנשנגלדבך. בעונת 1975/76 סיימו שטראק וקלן במקום הרביעי בבונדסליגה, אך נחלו מפח נפש בגביע אופ"א, בו הודחו על ידי ספרטק מוסקבה כבר בסיבוב השני. בעונת 1976/77 שטראק סבל מפציעה והחמיץ חלק ניכר מפתיחת העונה, אך סיים שוב עם קבוצתו במקום הרביעי בבונדסליגה, וזכה עמה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון במפגש כפול בגמר על הרטה ברלין. בגביע אופ"א הגיעו שטראק וקלן עד לשמינית הגמר, שם הודחו על ידי קווינס פארק ריינג'רס. בעונת 1977/78 נחלו שטראק וקלן אכזבה כשהודחו מגביע אירופה למחזיקות גביע כבר בסיבוב הראשון על ידי פורטו, אך בזירה הגרמנית הייתה זו עונת שיא עבור שטראק, שערך 32 הופעות ליגה, וזכה עם הקבוצה בדאבל. שטראק שיתף פעולה בהגנה בעונה זו עם הרברט צימרמן, רולאנד גרבר, ברנד קולמן והראלד קונופקה, שעצרו רצף של שלוש אליפויות רצופות של בורוסיה מנשנגלדבך, וזכו באליפות בגין הפרש שערים טוב יותר משל גלדבאך. שטראק זכה עם קלן גם בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 0–2 בגמר על היריבה המושבעת פורטונה דיסלדורף.
יחסי וייטנאם–מקסיקו
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מווייטנאם במקסיקו
גרהארד שטראק
קריירת מועדונים
בעונת 1978/79 סבל שטראק מפציעה במהלך העונה, וערך 19 הופעות ליגה בלבד, וקלן סיימה רק במקום השישי. בגביע אירופה לאלופות הגיעו שטראק וקלן באותה עונה לחצי הגמר, שם הודחו על ידי נוטינגהאם פורסט. בעונת 1979/80 הבקיע שטראק שישה שערי ליגה, נתון שהיווה עבורו שיא אישי. קלן סיימה במקום החמישי באותה עונה. בעונת 1980/81 סיימו שטראק וקלן במקום השמיני בבונדסליגה, והגיעו לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידו לפורטונה דיסלדורף בתוצאה 1–2. בגביע אופ"א רשם שטראק עונה מצוינת, כאשר הבקיע מספר שערים, ביניהם השער הראשון בניצחון הגדול על ברצלונה בתוצאה 0–4 בקמפ נואו, וצמד מול שטוטגרט בניצחון 1–4 בשמינית הגמר. שטארק וקלן נעצרו בחצי הגמר מול איפסוויץ' טאון. בעונת 1981/82 סיימו שטראק וקלן במקום השני בבונדסליגה, שלוש נקודות פחות מהאלופה המבורג, כאשר שטראק מבקיע שישה שערי ליגה, ומשתף פעולה בהגנה עם ברנד קולמן, הראלד קונופקה ופאול שטיינר. בעונת 1982/83 הבקיע שטראק חמישה שערי ליגה, וסיים עם קלן במקום החמישי. שטראק זכה עם קלן באותה עונה בפעם השלישית בקריירה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על היריבה העירונית פורטונה קלן, במשחק בו שטראק שימש קפטן. בגביע אופ"א הודחו שטראק וקלן באותה עונה בשמינית הגמר על ידי רומא. בעונת 1983/84 סיימו שטראק וקלן במקום השישי בבונדסליגה. בגביע אירופה למחזיקות גביע הבקיע שטראק צמד בניצחון 1–7 על ואקר אינסברוק האוסטרית בסיבוב הראשון. בסיבוב השני ניצחו קלן ושטראק את אויפשט ההונגרית בתוצאה 1–3 במשחק הראשון. בגומלין הבקיע שטראק שער עצמי בדקה השמינית, אך כעבור תשע דקות הבקיע את השוויון, והמשחק הסתיים בתוצאה 2–4 לקלן, שהודחה בגין נחיתות בשערי חוץ. בעונת 1984/85 סיימו שטראק וקלן במקום השלישי בבונדסליגה, על אף ששטראק מיעט לשחק בגין פציעות. בגביע אופ"א הודחו שטראק וקלן ברבע הגמר על ידי אינטר מילאנו. בתום עונת 1984/85 עזב שטראק את פ.צ. קלן לאחר 11 עונות בקבוצה הבוגרת, בהן ערך 261 הופעות ליגה והבקיע 31 שערים, ועבר לפ.צ. בזל.
יחסי וייטנאם–מקסיקו
הסכמים דו-צדדיים
שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם לביטול דרישות הוויזה לבעלי דרכון רשמי ודיפלומטי של שתי המדינות (2002); מזכר הבנות להקמת מנגנון התייעצויות והסכם לשיתוף פעולה חינוכי ותרבותי (2002); הסכם לשיתוף פעולה טכני ומדעי (2011); הסכם בחקלאות וייעור (2011) והסכם לשיתוף פעולה כלכלי, סחר והשקעות (2016).
יחסי סחר
בשנת 2018, הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-4 מיליארד דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לווייטנאם כולל: שרימפס, לובסטרים, קלמרי, טרקטורים, קמח, בשר ואלכוהול (בירה). הייצוא העיקרי של וייטנאם למקסיקו כולל: אלקטרוניקה, מעגלים חשמליים וטקסטיל. וייטנאם היא שותפת הסחר ה-12 בגודלה של מקסיקו באזור אסיה-פסיפיק. שתי המדינות עבדו מקרוב כחברות מייסדות בשותפות טרנס-פסיפיק.
גרהארד שטראק
קריירת מועדונים
שטראק שיחק שתי עונות בפ.צ. בזל, בהן הבקיע ארבעה שערי ליגה בחמישים הופעות, ובעונת 1987/88 חזר לגרמניה וחתם בפורטונה דיסלדורף, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. שטראק שיחק עונה אחת בדיסלדורף, בה ערך 17 הופעות והבקיע שני שערים, אך סיים עם הקבוצה רק במקום החמישי, ולא הצליח להעפיל עמה לבונדסליגה. בתום עונה זו, פרש שטראק ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
שטראק ערך עשר הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, כולן בין השנים 1982 ו-1983. את הופעת הבכורה ערך שטראק באוקטובר 1982 בניצחון 1–2 על נבחרת אנגליה במשחק ידידות. שטראק נטל חלק פעיל במוקדמות יורו 1984. במשחקו העשירי והאחרון של שטראק במדים הלאומיים, בנובמבר 1983, הבקיע שטראק את שערו היחיד בנבחרת, שהיה שער ניצחון בדקה ה-80 על נבחרת אלבניה, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–2. שער זה הסתבר בהמשך כשער גורלי, שהעלה את גרמניה המערבית ליורו 1984 על חשבונה של נבחרת צפון אירלנד, שניצחה את גרמניה המערבית פעמיים באותו טורניר מוקדמות. שטראק זומן לסגל של גרמניה המערבית ליורו 1984, אך לא שיחק בו ולו דקה אחת. גרמניה המערבית הודחה בשלב הבתים של הטורניר.
נפטר ב-21 במאי 2020.
תארים
עם פ.צ. קלן:
אוסאמה מלולי
אוסאמה מלולי (בערבית: أسامة الملولي; נולד ב-16 בפברואר 1984) הוא שחיין תוניסאי, הוא אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) ואלוף העולם (רומא 2009) במשחה ל-1500 מטר בסגנון חופשי והאלוף האולימפי (לונדון 2012) בשחייה במים פתוחים ל-10 ק"מ ואלוף העולם (ברצלונה 2013) בשחייה במים פתוחים ל-5 ק"מ.
ביוגרפיה
מלולי נולד בתוניס, אך את לימודיו התיכוניים השלים במרסיי. בשל הצטיינותו בשחייה קיבל מלגת לימודים באוניברסיטת דרום קליפורניה.
2003
ב-2003 הגיע להישג ראשון בזירה הבינלאומית, כשזכה במדליית הארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי באליפות העולם שנערכה בברצלונה בתוצאה של 4:15.36 דקות.
2004
ב-2004 זכה במדליית הזהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי באליפות העולם בבריכות קצרות שנערכה באינדיאנפוליס. בכך היה לשחיין התוניסאי הראשון שזוכה במדליית זהב בתחרות בינלאומית. כן זכה במדליית ארד במשחה לחצי המרחק. בהמשך אותה שנה, סיים במקום החמישי באולימפיאדת אתונה, תוך שהוא קובע שיא אפריקאי חדש - 4:14.49 דקות.
2005
ב-2005 זכה בשתי מדליות ארד באליפות העולם שנערכה במונטריאול, במשחים ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:13.47 דקות וב-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:46.08 דקות. כן זכה ב-3 מדליות זהב במשחקי הים התיכון שנערכו באלמריה: במשחים ל-200 מטר ול-400 מטר מעורב אישי, ובמשחה ל-800 מטר חופשי.
2007
באליפות העולם שנערכה במלבורן ב-2007 זכה מלולי במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:46.95 דקות, ובמדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה 3:45.12 דקות. בנוסף, סיים במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:11.68 דקות. עם זאת, בבדיקות לגילוי סמים, התברר כי נטל אמפטמין. בעקבות זאת נלקחו ממנו המדליות, והוא הושעה מפעילות ספורטיבית לתקופה של 18 חודשים שתחילתה ב-30 בנובמבר 2006, וכל הישגיו מאז נשללו ממנו.
אלוף אולימפי
תקופת ההשעיה הסתיימה ב-2008, ומלולי יכול היה להשתתף באולימפיאדת בייג'ינג. במשחה ל-1500 מטר חופשי הפתיע מלולי וזכה במדליית הזהב תוך שהוא קובע שיא אפריקאי חדש בתוצאה של 14:40.84 דקות. מלולי גבר על שיאן העולם והאלוף האולימפי גרנט האקט מאוסטרליה ועל ראיין קוקריין מקנדה, ששברו כבר בשלב המוקדמות את השיא האולימפי. בכך מנע מהאקט לעשות היסטוריה ולזכות שלוש פעמים ברציפות במשחה זה. בנוסף, הוא סיים במקום החמישי במשחה ל-400 מטר חופשי, וגם בו קבע שיא אפריקאי חדש (3:43.45 דקות).
2009
באליפות העולם שנערכה ברומא ב-2009 זכה במדליית זהב במשחה 1500 מטר חופשי בתוצאה 14:37.28 דקות, התוצאה השנייה בטיבה בהיסטוריה דאז לאחר שיאו של האקט. בנוסף קבע תוצאה טובה משיא העולם ב-800 מטר חופשי כשסיים את המשחה בזמן של 7:35.27 דקות, אך הגיע רק שני לאחר הסיני ז'אנג לין. במשחה ל-400 מטר חופשי זכה במדליית כסף בזמן של 3:41.11 דקות.
2010
באליפות העולם בשחייה בבריכת 25 מטר שנערכה בדובאי ב-2010 זכה מלולי במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי (14:24.16 דקות), במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (3:57.40 דקות) ובמדליות ארד במשחים ל-200 מטר חופשי (1:42.02 דקות) ול-400 מטר חופשי (3:38.17 דקות).
2011
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי ב-2011 סיים מלולי במקום הרביעי במשחה ל-800 מטר חופשי, במקום השביעי במשחה ל-400 מטר חופשי, ובמקום ה-15 במשחה ל-1500 מטר חופשי.
2012
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה מלולי במדליית זהב בשחייה במים פתוחים ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49:55.1 שעות, לפני תומאס לורץ מגרמניה (1:49:58.5 שעות) וריצ'רד ויינברגר מקנדה (1:50:00.3 שעות). שבוע לפני כן, הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה 14:40.31 דקות, אחרי סון יאנג מסין שקבע שיא עולם חדש של 14:31.02 דקות וראיין קוקריין מקנדה שקבע שיא אמריקה חדש של 14:39.63 דקות, ולא הצליח להגן על תוארו האולימפי. מלולי הוא השחיין הראשון בהיסטוריה שהצליח לזכות במדליה אולימפית הן בבריכה והן במים פתוחים.
2013
באליפות העולם שנערכה בברצלונה בשנת 2013 זכה מלולי בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 53:30.4 דקות, לפני אריק הדלין מקנדה (53:31.6 דקות) ותומאס לורץ (53:32.2 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:49:19.2 שעות, אחרי ספירידון יאניוטיס מיוון (1:49:11.8 שעות) ותומאס לורץ (1:49:14.5 שעות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:52.79 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 7:50.77 דקות ועלה מהמקום החמישי ובמקום 11 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:07.89 דקות.
בקבוק צוואר-קוד
בקבוק צוואר-קוד הוא סוג של בקבוק המשמש לאחסון משקאות מוגזים.
היסטוריה
בשנת 1872, יצרנית המשקאות הקלים הבריטית היראם קוד מקמברוול, לונדון, תכננה ורשמה פטנט על בקבוק שעוצב במיוחד עבור משקאות מוגזים.
פופולריות
זמן קצר לאחר השקתו, הבקבוק הפך למאוד פופולרי בתעשיית המשקאות הקלים ותעשיית הבירה, בעיקר באירופה, אסיה ואוסטרליה, למרות שחלק משותי המשקאות האלכוהוליים לא אהבו את הבקבוק.
העיצוב של בקבוק הקוד נמצא בשימוש היום אצל החברה היפנית רמונה ובמשקה ההודי בנטה.
שמואל גלבהרט
גלבהרט עלה מברית המועצות בשנת 1949 ומאז היה תושב חיפה. הוא סיים את בית הספר הריאלי ב-1963 וקיבל הסמכה מהפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים של הטכניון בשנת 1971. את דרכו הציבורית החל בשנות השמונים ומאז נמנה עם מובילי מאבקים סביבתיים בעיר.
פעילותו כאדריכל
עוד בהיותו סטודנט הועסק גלבהרט בצוות להנחת תוכנית אב לתחבורה חיפה, כמו גם בחברות לתכנון הנדסי ותעשייתי, והיה מעורב בפרויקטים בישראל ומחוצה לה. עם סיום לימודיו ב-1971 הוא שימש למשך שנתיים כאדריכל ראשי במשרד שלינגר-רפפורט, וב-1974 פתח משרד אדריכלים עצמאי, שפעל עד 2003 השנה בה קיבל את תיק ההנדסה בעיריית חיפה בזכות מיקומו ברשימתו של ראש העיר יונה יהב ובמסגרת ההסכמים בניהם. הוא עסק במגוון תחומי הבנייה - תכנון שכונות מגורים, מבני ציבור, תעשייה ועסקים, תוכניות אב ומִתאר ועוד. כמו כן שימש כחבר במוסדות ארגוני האדריכלים והמהנדסים, כדירקטור בקרן הידע של המהנדסים וכחבר בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה בצפון. משנת 1975 גם היה חבר בוועדת התכנון הציבורית, לימים "העמותה לתכנון ולפיתוח איכותי בחיפה".
פעילות ציבורית ופוליטית
גלבהרט הוביל פעילויות ומאבקים ציבוריים בשלושה תחומים עיקריים: איכות הסביבה, איכות החברה ואיכות השלטון. בנוסף הוא שימש כמרצה, ופרסם מאמרים רבים בנושאים בהם עסק ובנושאים מקצועיים.
בשנת 1996 הקים את תנועת "הקשר החיפאי", לימים "הירוקים של חיפה". בשנת 1998 הוביל רשימה משותפת של "הירוקים" ו"שינוי" תחת השם "חיפה שלנו" לבחירות המוניציפליות, והיה מועמד מטעמה לראשות העיר. הרשימה זכתה ל-4 מושבים במועצת העיר, כסיעה השנייה בגודלה, והייתה להפתעת הבחירות. כיו"ר חיפה שלנו, עמד גלבהרט במשך 5 שנים בראש האופוזיציה העירונית.
בשנת 2003 חבר ליונה יהב ברשימה משותפת בשם "חיפה שלנו",המשותפת ל"ירוקים", "שינוי" ונציגי שכונות הפעם כמספר 2 ברשימה, במקום הראשון ניצב יונה יהב. עם ניצחונה, מונה גלבהרט לסגנו של ראש העיר בשכר ומחזיק תיק מינהל ההנדסה בשכר, ובנוסף עמד בראש ועדת המשנה לתכנון ולבנייה, הוועדה לשימור מבנים ואתרים, הוועדה לאיכות הסביבה וועדת נגישות לנכים. הוא ריכז את הוועדה להיערכות לרעידות אדמה וישב בוועדה לחומרים מסוכנים, וכמו כן כיהן כדיקרטור בעמותת התיירות העירונית וייצג את חיפה בוועדות תכנון מחוזיות וארציות ובוועדה הארצית לשמירת הסביבה החופית.
בשנת 2008 התמודד שוב למועצת העירייה, אולם הפעם כראש רשימה נפרדת, "הירוקים של חיפה", בעקבות התמודדותו של יהב בראש רשימה עצמאית שנתמכה על ידי "קדימה". גלבהרט זכה בשלושה אחוזים בלבד מקולות הבוחרים. סיעתו, לעומת זאת, זכתה בכ-10 אחוזים וקיבלה שלושה מושבים במועצת העיר, מה שהפך אותה לשנייה בגודלה בין סיעות הבית.
גלבהרט היה מעורב במאבקים לשמירת חופי חיפה, ששיאם המאבק נגד הבנייה בחופי מערב העיר, להפחתת זיהום האוויר ולהרחקת חומרים מסוכנים ממפרץ חיפה, ופעל להתחדשות מרכז העיר ולקידום התחבורה הציבורית. הוא נמנה עם פעילי שמירת השטחים הירוקים והתנגד לבנייה בהיקפים גדולים. החל מ-2011 הוא חבר הנהגת התנועה הירוקה.
בשנת 2010 דווח בעיתון הארץ כי חיפה לכאורה על עבירות בנייה שביצע בנו, בעת שהיה אחראי על מנהל הנדסה בשנת 2004. עם זאת, בבדיקה שנערכה על ידי מבקר העירייה נמצא שלא נפל פגם כלשהו בהתנהלותו של גלבהרט.
בשנת 2019 יצא לאור ספרו כיפור 73 על מחדל ההתרעה וכישלון התקפת הנגד במלחמת יום כיפור. הרמטכ״ל ושר הביטחון לשעבר, מר משה ״בוגי״ יעלון, כתב בדברי ההקדמה לספר: ״ספר חובה לכל מדינאי או מצביא צבאי, שאמור לקבל החלטות בתחום המדיני – ביטחוני - צבאי בכלל, ובצמרת מדינת ישראל בפרט".
שחק ברנר
ביוגרפיה
ברנר נולד בתל אביב, בנם של יוסי ברנר, מנהל מחלקת אונקולוגיה בבית החולים וולפסון ורבקה, פרקליטה וסא"ל בדימוס, הוא אחד משלושה ילדים ואחיו הוא הדוגמן מתן ברנר. בילדותו הופיע במספר פרסומות בערוץ 2, הוא בוגר בית הספר למשחק של לי שטרסברג, בנוסף הוא גם למד משחק בסטודיו של איוונה צ'בק בלוס אנג'לס.
כשהתגורר בארצות הברית הופיע שם במספר סרטים כמו "Joshua Tree" ו"Black Hat".
הוא גילם את לוני רפאלי בסרט "סוכנת בלב ביירות", שיחק את המ"פ בסרט שבלולים בגשם, שיחק את תפקיד טום בסדרת הטלוויזיה משפחה טובה, השתתף בתוכנית פעם בשבוע עם תם אהרון והופיע גם בסרט "מבצע שלאגר" המהווה קופרודוקציה ישראלית-אוסטרית.
בן זוגה לשעבר של מייסדת להקת מיומנה אילון נופר.