cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברוך בן-טובים
תקופת טבריה
ב-1913 מונה על ידי הנהלת הבנק להקים ולנהל את הסניף החדש שנפתח בטבריה. זה היה הסניף השביעי של הבנק, קדמו לו הסניפים ביפו, ירושלים, ביירות, חברון, חיפה וצפת. בן-טובים הצליח עד מהרה לרכוש לקוחות מבין התושבים, ממושבות הברון, ממשקים וקיבוצים והרגיל אותם לעמוד בתשלומי החובות ולתת ביטחונות מתאימים להלוואות שקיבלו. הבנק בניהולו עזר בפיתוח המסחר עם סוריה דרך גשר בנות יעקב.
הוא התערה במהרה בקהילה הטבריינית וכתלמיד חכם בעל קול ערב היה נוהג לעבור לפני התיבה בבית הכנסת בשבתות ובחגים. עדות שנשתמרה לדבקותו במסורת ישראל היא שבעת שכיהן כסגן ראש עיריית טבריה ב־1923 דחה הזמנה להשתתף בפגישה עם מזכיר ממשלת המנדט בבניין העירייה בל"ג בעומר, משום שקבע לנסוע להילולת רבי שמעון בר יוחאי במירון.
רעייתו חנה בן-טובים, ביחד עם חברתה הטובה דבשה ארליך, רעיית המורה אשר זליג ארליך, יזמו את הקמת בית הספר למלאכה ולתפירה בטבריה, שסיפק השכלה מעשית ולאחר מכן מקורות פרנסה למשפחות רבות בטבריה ובאזור.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 הטילו האנגלים מצור ימי על השלטון הטורקי בארץ ישראל, דבר שגרם למחסור גדול ולרעב בטבריה. בעיר פרצו מחלות ואלפים מבין תושביה מתו. יהודי ארצות הברית הקימו את "ועד הסיוע האמריקאי" ושלחו אספקה באוניה "וולקן". בראש המבצע עמד ד"ר ארתור רופין ומלאכת החלוקה הוטלה על סניפי בנק אפ"ק. בן-טובים מונה לראש מבצע החלוקה בטבריה ובאזור. בשלב מסוים הורה השלטון הטורקי על סגירת סניפי הבנק, גם בטבריה, אבל ברוך ועמיתיו מצאו דרכים יצירתיות לפעול במחתרת, לעיתים תוך סיכון חיים. בביתו הוא פתח משרד מיוחד לחלוקת כספים שנתקבלו מקרובים ובני משפחות מאמריקה - לקרוביהם בטבריה והסביבה. החיפושים בביתו של בן-טובים הפכו לדבר שבשגרה, הוא נעצר פעם אחר פעם אך שוחרר על ידי המושל הטורקי של טבריה לאחר "ששיתפו" אותו במצרכי מזון שהגיעו מאמריקה. "ד"ר ארתור רופין, שישב כגולה באיסטנבול, הצליח לארגן משלוחי כסף גדולים דרך גרמניה באמצעות קצינים של הצלב האדום הגרמני שבראשו עמד הד"ר תאודור זלוציסטי. כספים אלה עברו דרך הקונסול הכללי הגרמני בבירות, ומדי פעם הוטל עלי התפקיד הקשה לנסוע לבירות ולקבל מהקונסול את הכסף בזהב ממש ולהעבירו בסתר לטבריה. מנהלו הראשי א.ז. הופיין השתתף פעמיים בנסיעות האלה. הדרך לבירות וחזרה הייתה קשה מאוד".
בשנת 1917 המצב החמיר מאוד עם לכידת רשת הריגול של נילי. העיר טבריה הוקפה על ידי כוחות טורקיים גדולים שפתחו בחיפושים מבית לבית. אחד מראשי הרשת, אהרון אהרונסון, עמד בראש "ועד הסיוע האמריקאי" באזור הגליל ועל כן נפל חשד גדול על כל מי שהיה בקשרים אתו. באחד החיפושים בביתו של ברוך נמצא שטיח עליו הייתה רקומה תמונתו של הרצל, "הוכחה ניצחת" לתמיכתו בציונים. ברוך נכלא בטבריה, ביחד עם חברו המורה ארליך ואחר כך הועבר לנצרת בה סבלו רבים מהעצורים עינויים קשים. לאחר זמן הוחלט שכ-50 מהעצירים, כולל בן-טובים, ישלחו למשפט בדמשק. בדרך לא דרך הרעיות חנה בן-טובים, ביחד עם בנה התינוק אליעזר, ודבשה ארליך הגיעו ברכבת לדמשק. עם רדתן מהרכבת ב־16 בדצמבר 1917 הן התבשרו כי עומדים לתלות שני יהודים בככר העיר וליבן ניבא להן את הגרוע מכל. בהגיען למקום הן היו עדות לתליית אנשי נילי יוסף לישנסקי ונעמן בלקינד. הנשים הצליחו, לאחר תשלומי שוחד, לבקר את העצירים ולהעביר להם מזון ומכתבים. "יום אחד סיפרה חנה לדבשה, כי בביקורה האחרון אצל בעלה עם התינוק, יצא שכנו לתא השירותים וחנה נשארה עם ברוך לבדו. היא חלצה מיד את שני שדיה, האחד לתינוק והשני לבעלה. החלב החם והמתוק הרווה את שניהם והשכיח מהבעל את מצוקתו". כאשר הוסר לבסוף החשד מבן-טובים והוא כבר הורשה לחזור לטבריה הורה לפתע המנהיג הטורקי אחמד ג'מאל פחה לעכב את השחרור ולשלוח 21 איש לאיסטנבול. הם הוסעו מעיר לעיר ופוזרו ברחבי האימפריה העות'מאנית. בן-טובים ו-2 מעמיתיו נשלחו לעיר בתומי שלחוף הים השחור, שם הועסק על ידי הצבא כמתורגמן.
במרץ 1919, רק לאחר שחרור העיר מהשלטון הטורקי, הורשה בן-טובים לחזור לטבריה, כשהעיר כבר תחת השלטון הבריטי. הוא חזר לנהל את סניף טבריה במשנה מרץ, כדי לאושש את הפעילות הכלכלית בעיר לאחר המלחמה ולקדם את ההתיישבות היהודית שהחלה לפרוח מסביב. הוא יזם את רכישת הבניין שהבנק פעל בו. כאות הערכה לפועלו המושל הצבאי הבריטי קפטן מודי מינה אותו ב-27 בנובמבר 1919 לסגן ראש עיריית טבריה, חבר מועצת העיר וחבר וועדת התכנון של טבריה. בעת הזו ראש העיר היה ערבי ורק שלושה מחברי המועצה ייצגו את הציבור היהודי. עד אז כל פרסומי העירייה ודו"חותיה לציבור היו אך ורק בשפה הערבית, ובן-טובים פעל לפרסומם גם בעברית ובאנגלית, כדי להנגישם לאוכלוסייה היהודית.
עוד בשנת 1914 השתתף בן-טובים במשלחת שנפגשה בטבריה עם הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד וביקשה ממנו למכור ליהודי טבריה שטח קרקע על ההר מצפון לעיר, כדי לבנות עליו שכונה מודרנית חדשה. הברון הסכים ויפה את כוחו של הנרי (צבי) פרנק להסדיר את הרכישה. בינתיים פרצה מלחמת העולם הראשונה וחלפו 4 שנים עד שהמכירה יצאה לפועל. מיד עם שובו מגלותו לטבריה צורף בן-טובים לוועד של חברת "אחוזת בית" שנוסדה חודש קודם לכן, ב־27 בפברואר 1919, במטרה להקים שכונה יהודית ראשונה מחוץ לחומות. בהשוואה לירושלים או ליפו, טבריה איחרה לצאת מחוץ לחומה, בין היתר בגלל "דלות האמצעים של אוכלוסייתה היהודית והיותה נעדרת קבוצה משמעותית של יזמים."
במאי 1920 הוא נבחר לנשיא החברה, תפקיד בו כיהן עד שעזב את העיר לרגל מינויו למנהל הסניף הראשון של הבנק בתל אביב. בין היתר, החברה רכשה שטח קרקע מיק"א, שחולקה למגרשים והוגרלה בין המשתכנים; הוקמה רשת אספקת מים, שלצורך מימונה דאג בן-טובים לקבל היתר מיוחד מהנהלת הבנק שעדין ישבה בלונדון; נסללו כבישים, ניטעו עצים, שדרות וגנים. בן-טובים ניהל את התכתובת עם הנציב העליון סר הרברט סמואל כדי לקבל את הסכמתו לקריאת השכונה על שמו – "קריית שמואל". לפי הצעת ד"ר ארתור רופין, האדריכל הסקוטי הנודע פטריק גדס, הופקד על הכנת תוכנית האב, בשיתוף עם האדריכל יוסף טישלר.
ב-12 באפריל 1921 השתתף בן-טובים בהנחת אבן הפינה לבית החולים ע"ש פטר שוויצר במעמד הנדבן והנרייטה סולד.
ב-26 בנובמבר 1922 השתתף הנציב העליון בטקס הנחת אבן הפינה ל"קריית שמואל". בתחילת 1923 הוקמו 26 הבתים הראשונים.
ב־4 בנובמבר 2020 אישרה מועצת הוועדה הממונה של עיריית טבריה את החלטת וועדת השמות מ־20 בנובמבר 2020 לקרוא בטבריה רחוב ע"ש ברוך בן-טובים, כהוקרה לפועלו למען העיר. ב-12 בינואר 2022 הוסר הלוט מעל שלט הרחוב החדש בטקס שהתקיים בטבריה במעמד ראשי העירייה, נציגי בנק לאומי והמשפחה.
תקופת תל אביב
ב־1923 מונה בן-טובים למנהל הסניף הראשון של הבנק בתל אביב, שנפתח בבניין בקרן הרחובות הרצל ויהודה הלוי, מקום שבו שכן הסניף המרכזי של בנק לאומי עד 2021. היה זה הסניף הראשון של בנק כלשהו בעיר, שהוכרזה כעיר נפרדת מיפו רק שנתיים קודם לכן. הצורך לפתוח סניף בתל אביב נבע בעיקר מתנועת מעבר גדולה של תושבים יהודיים מיפו לתל אביב לאחר מאורעות תרפ"א. את ביתם בנו ברוך וחנה בן-טובים בקרן הרחובות אחד העם ומזא"ה, בנין אייקוני בעל מרפסת עגולה עם עמודים שתכנן האדריכל יוסף טישלר. בשנות ה-40 נוספו לו שתי קומות, ואחת הדירות הפכה ב־1948 לדירת השרד של הרמטכ"ל הראשון של צה"ל רב-אלוף יעקב דורי ובני משפחתו. הבית נמכר בתחילת שנות ה-80 ונהרס על ידי הרוכשים לפני שתקנות השימור בתל אביב נכנסו לתוקף.
בתל אביב היה בן-טובים ממייסדי בית-הספר למסחר ("גימנסיה גאולה") ופעיל בהנהלת בית היתומים שיסד יעקב בלאושטיין. ניהל בהתנדבות את מחלקת הכספים של הליגה למלחמה בשחפת במשך כמה שנים. היה חבר בהנהלת לשכת המסחר ישראל-פולין ובמועצת התאחדות בעלי הבתים בתל אביב. רעייתו חנה הקימה את "אגודת נשים לגמילות חסדים" ועמדה בראש הנהלתה שנים רבות.
אחרי הקמת המדינה מונה לחבר בוועדה המייעצת למס הכנסה, שתפקידה היה להסדיר את תביעותיהם של מפקחי מס הכנסה מהאזרחים, והתנגדותם של אזרחים לתביעות, פעיל בוועד שוחרי האוניברסיטה העברית בירושלים.
נפטר בתל אביב ב-4 בפברואר 1969.
משפחתו
בן טובים נשא לאשה ב-1911 בירושלים את חנה בת הרב יעקב רבינוביץ', אז אב בית הדין באדינבורו. אחד מאחיה היה פרופ' לואיס יצחק רבינוביץ, הרב הראשי של דרום אפריקה ולימים סגן ראש עיריית ירושלים. אחותה נישאה לדוד הילמן, אחיה של הרבנית שרה הרצוג, רעיית הרב הראשי יצחק הלוי הרצוג, אמו של נשיא המדינה השישי חיים הרצוג וסבתו של הנשיא ה-11 יצחק הרצוג. שלוש מאחיותיה היו רופאות שגדלו בלונדון, אחת מהן, ד"ר פאני רבינוביץ', עלתה לארץ והייתה ממייסדות בית הספר לאחיות שליד בית החולים הדסה בירושלים.
שלושת ילדיו, כולם נולדו בטבריה, הם: ד"ר אליהו בן-טובים (יליד 1914), מי שניהל במשך שנים רבות את המחלקה הכירורגית בבית החולים זיו בצפת; אליעזר בן-טובים (1916), איש ביטוח, לשעבר סוכן לוידס בתל אביב שפעל רוב שנותיו בארצות הברית; רחל מטלון (1922), אשת נתנאל מטלון, חבר מועצת עירית תל אביב יפו, שגריר ישראל באורוגוואי ובפרגוואי ובנו של משה יצחק מטלון מבוני תל אביב.
אחיו הבכור הוא המורה והעיתונאי זלמן בן-טובים. ביתו היא המחנכת פועה מנצ'ל ונכדו הארכאולוג אהוד נצר. נכדה נוספת היא החלילנית עטרה בן-טובים ונינתו היא אילה בן-טובים, מוזיקאית בריטית הידועה בכינויה Sister Bliss. אחיו שמואל בן-טובים היה מראשוני שכונת תלפיות ובעל בתי מרקחת ליד שער יפו בירושלים ובאלכסנדריה. ילדיו הם האספנית והנדבנית אילה זקס-אברמוב; אריה בן-טובים, שהיה קונסול ישראל בניו יורק; רחל גרץ, אשת היינץ גרץ, שותפם של מאיר דיזנגוף ומאיר אריסון בחברת הספנות מ. דיזנגוף.
אחייניו (בני אחותו רבקה) הם רב-ניצב יחזקאל סהר, שהיה המפכ"ל הראשון של משטרת ישראל, אהרון סחרוב, ישראל סחרוב ואליהו סחרוב. שנים מאחייניו המשיכו את המסורת וכיהנו כמנהלי סניפים בבנק לאומי: שמואל מלך, בן-ציון מלך.
בין נכדיו: עו"ד מוריאל מטלון, יו"ר ועדת הניהול ובמשך כ-30 שנה השותף המנהל של משרד עורכי הדין, גורניצקי ושות'; שמואל בן-טובים, שכיהן כקונסול כלכלי בניו יורק, ציר כלכלי בלונדון וכראש המועצה המקומית כפר שמריהו.
אנה שווירשצ'ינסקה
אנה שווירשצ'ינסקה, הידועה גם כ"אנה סוויר" (Anna Świrszczyńska או Anna Swir; 7 בפברואר 1909, ורשה – 30 בספטמבר 1984, קרקוב) הייתה משוררת פולנית, מחזאית, פרוזאיקנית וסופרת ילדים.
ביוגרפיה
אנה שווירשצ'ינסקה נולדה ב-1909 בוורשה, אז באימפריה הרוסית, כבת של הצייר, הפסל והאתנוגרף יאן שוויירשצ'ינסקי ושל אשתו סטניסלבה לבית בויארסקי. שם המשפחה שלה "שווירשצ'ינסקה" נוצר על ידי שיבוש ברישום בתעודת הלידה באשמת פקיד של מחלק האוכלוסין הרוסי. אנה שווירשצ'ינסקה גדלה במילייה החברתי האומנותי של העיר. האב יצר בדרך כלל יצירות מונומנטליות בעלות נושא היסטורי שבקושי מצאו קונים. אמצעי המשפחה היו דלים ומשום כך אחרי סיום הגימנסיה לבנות על שם יאנינה טימינסקה, לא הרשתה לעצמה אנה שווירשצ'ינסקה ללמוד כפי שרצתה באקדמיה לאומנות. בסופו של דבר סיימה בשנת 1932 לימודי ספרות ותרבות פולנית באוניברסיטת ורשה. מגיל צעיר קיבלה השראה מאלבומי ציור שהביא אביה לבית ומהשירה הפולנית מימי הביניים. היא פרסמה לראשונה שיר ("שלג", Snieg) בשנת 1930 בכתב העת "פלומיק" (Płomyk - פתיל). ב-1934 זכתה (יחד עם טדאוש הולנדר ווצלב הוסארסקי) בפרס של המגזין הספרותי "ויאדומושצי ליטראצקיה" (Wiadomości Literackie) עבור השיר "צהריים" ("Południe"). בשנת 1936 פרסמה על חשבונה את קובץ שיריה הראשון - "שירים ופרוזה". באותה שנה התקבלה כחברה באיגוד הסופרים הפולנים. עד פרוץ המלחמה עבדה כעורכת הגרסה העירונית של העיתון "פלומיצ'ק" (להבה) של איגוד המורים הפולנים וכתבה שירים וספורת לילדים, שחלקה הוקדשה לאגדות עם וסיפורים מתולדות הסלאבים והפולנים. ב-1936 לקחה חלק בשביתה שהוכרזה על ידי האיגוד. שיריה הראשונים עמדו, בין היתר, בסימן השפעתו של רמבו ושל ציוריו ה"נאיביים" של אנרי רוסו "המוכס".
בימי הכיבוש הנאצי המשיכה לגור בוורשה והשתתפה בחיי הספרות המחתרתיים של העיר. היא התקיימה מעבודות פיזיות, פקידותיות, או כאחות בבית חולים. בשנת 1943 השיר שלה "שנת 1941" זכה במקום הראשון בתחרות מחתרתית לספרות פולנית. הדרמה שכתבה בחרוזים, "אורפאוס", זכתה בפרס שני. ב-1944 השתתפה במרד ורשה כאחות ולאחר שנתפסה נדונה למוות ביריה. היא אף הועמדה על יד קיר במשך שעה, והמתינה להוצאתה להורג, שבוטלה לבסוף. אחרי דיכוי המרד הצליחה להימלט לקרקוב בה נשארה עד סוף ימיה. חוויותיה מזמן הכיבוש הנאצי בפולין היו למוטיב מרכזי בשיריה מאז. בימי השלטון הקומוניסטי בפולין עבדה ברשות השידור, כתבה תסריטים לסרטים מצוירים, תרגמה לבריות של אופרות, ועיבדה לתיאטרון ספרים קלאסיים כמו "הנזירה" מאת דני דידרו, או "מאדאם בובארי" מאת פלובר. במשך כעשור - בין 1945 ל-1955 - לא פורסם אף ספר שלה, למרות שאחרי 1951 הקדישה את זמנה לספרות בלבד. בשנים 1953 - 1968 הייתה נשואה לשחקן התיאטרון יאן אדמסקי. קובץ שני של שיריה ראה אור בשנת 1958. בשתים עשרה שנותיה האחרונות ידעה יצירתה תקופה של פריצת דרך ועדנה.
אנה שווירשצ'ינסקה נפטרה בקראקוב ממחלת הסרטן בשנת 1984.
ספרי שירים
פורסמו אחרי מותה:
ג'סי סטיוארט
ג'סי הילטון סטיוארט (באנגלית: Jesse Hilton Stuart; 8 באוגוסט 1906 – 17 בפברואר 1984) היה סופר, מורה ומנהל אמריקאי. ידוע בעיקר בשל הסיפורים הקצרים, השירה והיצירות האוטוביוגרפיות שכתב. הוא נולד וגדל באזור כפרי בצפון מזרח קנטקי,  והדבר מתבטא היטב בכתביו. הוא הוכתר כמשורר הלאומי של קנטקי ב-1954.
ילדותו ונעוריו
ג'סי סטיוארט נולד סמוך לריברטון, קנטקי, למיטשל ומרתה סטיוארט (הילטון), ב-8 באוגוסט 1906. במלחמת העולם השנייה שירת סטיוארט בחיל הים האמריקני, אך לא מצא שם את ייעודו. ב-1939 נשא את נעמי דין נוריס, מורה, שילדה לו את בתו, ג'סיקה ג'יין.
השכלה
לאחר שלוש דחיות משלושה קולג'ים, התקבל סטיוארט ללמודים ב- Lincoln Memorial University, ליד הרוגייט, טנסי. לאחר השלמת הלימודים חזר  לסביבת ביתו, והחל ללמד בבית ספר תיכון סמוך. לאחר מכן, מונה למנהל בית ספר אחר, כעבור שנה לטובת לימודית באוניברסיטת ואנדרבילט שבנאשוויל, טנסי. לאחר מכן היה לתקופה מסוימת המפקח של בתי הספר במחוז מגוריו, שאחריה סיים את הקריירה החינוכית כמורה לאנגלית בבית הספר תיכון בפורטסמות' שבדרום אוהיו.
שירה
באחד הימים, בעוד סטיוארט חורש את שדהו, הוא עצר וכתב שורה ראשונה של סונטה: "I am a farmer singing at the plow". בתרגום לעברית: "אני הוא איכר ששר ליד המחרשה". זו הייתה בעצם השורה הראשונה מתוך שבע מאות ושלוש הסונטות שהוא יחבר בחייו ויכלול אותן  בספרו "האיש ומחרשת לשון הפר". המשורר האירי ג'ורג ויליאם ראסל התבטא בשבחו  של ספר זה ואמר עליו שהוא ספר השירה הטוב ביותר באמריקה מאז שנכתב הספר "עלי דשא" בידי וולט ויטמן. סטיוארט זכה בפרס המשורר הלאומי של קנטנקי בשנת 1954, ו-ב-1961 זכה בפרס השנתי של האקדמיה האמריקאית לשירה.
רומנים
הרומן הראשון שכתב סטיוארט היה "אילנות שבשמים" (פורסם ב-1940). הסיפור על חובב עבודת האדמה שרוצה שתהיה לו עוד אדמה מתרחש באזור הכפרי של קנטקי. סגנון כתיבתו פשוט ודליל. הרומן המפורסם והמצליח ביותר שלו יצא ב-1943, ונמכרו יותר ממיליון עותקים ממנו במשך שנתיים. על כתיבתו זכה בפרס על שם תומאס ג'פרסון. הוא היה השני הצעיר ביותר ברשימת 44 סופרים שפעלו במחצית הראשונה של המאה העשרים. (הצעיר ביותר היה ויליאם סארויאן). הרשימה פורסמה ב-1974.
סיפורים קצרים
הוא כתב כ-460 סיפורים. הסיפור הקצר הראשון שנקרא "הביצה בקן" נכתב כשהיה בשנתו השנייה בבית הספר התיכון. הסיפור עוסק בתרנגול מהמשק שלו שמפריע לשכנים ומושך אליו את התרנגולות. לאחר שני עשורים הוגש הסיפור ללא שינוי לירחון האטלנטיק, שפרסם אותו בפברואר 1943. הסיפור הופיע לאחר מכן גם באחד מקובצי הסיפורים שהוציא סטיוארט.
הביוגרפיות
נושא החינוך וההשכלה מופיע תכופות בספריו.
שמורת הטבע
התנאים הטבעיים  באזור מגוריו ניכרו היטב בכתביו. לפני מותו תרם 2.89 קמ"ר משטחי יערותיו לוועדת שמורות הטבע של מדינת קנטאקי. השמורה מוקדשת להנחלת מורשתו הסביבתית ודואגת שאזור זה יישאר ברובו טבעי ולא מפותח בידי אדם. מערכת שבילי סיור בשמורה פתוחה לאורך כל השנה בשעות היום, לקהל הרחב.
קופר אנדרוז
אנדרו לורנס קופר (באנגלית: Andrew Lawrence Cooper; נולד ב-10 במרץ 1985), ובשם הבמה קופר אנדרוז, הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי יהודי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו כג'רי בסדרת הטלוויזיה "המתים המהלכים" ובסרטי "שהאזאם!".
ראשית חייו
אנדרוז נולד בסמיתטאון, ניו יורק בלונג איילנד. אביו הוא סמואי, ואמו ממוצא יהודי הונגרי. הוא גדל עם אמו וגדל כיהודי. אנדרוז התגורר שנים רבות באטלנטה והוא בוגר בית הספר התיכון דנווודי.
קריירה
אנדרוז גילם את הדמות החוזרת יו-יו אנגברק בשלוש העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה קוד שרוף של רשת AMC. בהמשך הוא לוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "המתים המהלכים" ולתפקיד ויקטור ואסקז בסרט הקולנוע "שהאזאם". אנדרוז עבד גם מאחורי המצלמה כעוזר מקליט, רכז פעלולים ועוזר במאי.
מרכז ירושלים לתקשורת
מרכז ירושלים לתקשורת (אנגלית: Jerusalem Media and Communications Centre) הוא מכון מחקר ומידע פלסטיני שנוסד בשנת 1988 במטרה לעזור לעיתונאים לחוקרים לקבל מידע על הרשות הפלסטינית.
המרכז עורך מחקרים בנושאים שונים, מפרסם תרגומים של חדשות ומאמרים מהשפה הערבית לאנגלית, עורך סקרים בשאלות שעל הפרק בקרב האוכלוסייה הפלסטינית, עורך סקרי שוק ומקיים כנסים ופאנלים בנושאים שונים וימי עיון והכשרות. מנהל המרכז הוא ד"ר רסאן אל-חטיב, לשעבר שר התכנון ברשות הפלסטינית.
ראלף דובל
ביוגרפיה
דובל נולד ב-1945 במלבורן שבאוסטרליה. בנעוריו למד בבית הספר התיכון "מלבורן". לאחר סיום התיכון למד באוניברסיטת מלבורן. בתקופת לימודיו באוניברסיטה החל להתאמן בהדרכתו של מאמן ספורט אישי.
הקריירה הספורטיבית הקצרה של דובל נמשכה מ-1966 עד 1972 אז נאלץ לפרוש מסיבות בריאותיות. בנוסף להישגיו הבינלאומיים היה דובל אלוף אוסטרליה בריצות 800 מטר ו-880 יארד בשנים 1964/65, 1965/66, 1966/67, 1968/69 ו-1969/70.
לאחר פרישתו מפעילות ספורטיבית החל ללמוד בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד (בוסטון, מסצ'וסטס) שם סיים תואר שני. עם סיום לימודיו, ב-1974, חזר לאוסטרליה ומונה למנהל קשרים וראש החטיבה לבנקאות תאגידית ומוסדית של קבוצת דויטשה בנק במדינה. במקביל שימש כדירקטור בדירקטוריון של אצטדיון טלסטרה בסידני.
פרש מעבודתו ב-2007.
1966
במשחקי חבר העמים, שנערכו בקינגסטון ג'מייקה בשנת 1966 סיים במקום שישי בריצת 880 יארד בתוצאה של 1:48.3 דקות
1967
באוניברסיאדה שנערכה בטוקיו בשנת 1967 זכה דובל במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:46.7 דקות, לפני פרנץ יוזף קמפר (1:46.7 דקות) ובודו טמלר  (1:47.8 דקות), שניהם ממזרח גרמניה.
1968
בתחילת השנה סבל מפציעה בעקב אכילס שמנעה ממנו להתאמן, אולם לאחר מספר חודשים חזר להתאמן.
אלוף אולימפי ושיאן עולם
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה דובל במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 1:44.4 דקות, לפני וילסון קיפרוגוט מקניה (1:44.57 דקות) וטום פארל מארצות הברית (1:45.46 דקות). הוא השווה את השיא בן 6 השנים של פיטר סנל מניו זילנד. שיא זה החזיק מעמד כ-5 שנים ונשבר על ידי מרסלו פיאסקונארו מאיטליה (1:43.7 דקות).
1970
במשחקי חבר העמים שנערכו באדינבורו סקוטלנד בשנת 1970 הוא סיים במקום שישי בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.86 דקות.
כספסיים
דגים אלה מגיעים לאורך 25-70 ס"מ והם בעלי עיניים גדולות וקשקשים שקופים-כחלחלים. הם חיים בלהקות הנודדות ברחבי האוקיינוס וניזונים מפלנקטון או מיצורים קטנים כמו חסילונים, שטרגליים וכמה סילוניות קטנות.
רבים מדגים אלה הם דגי מאכל.
קליקורה (ירח)
קליקורה (נקרא גם Jupiter XLIV) הוא אחד הירחים של כוכב הלכת צדק.
קוטרו של קליקורה הוא 2 קילומטרים והמהירות בה הוא מקיף את צדק היא 2.25 ק"מ לשנייה. רדיוס מסלולו של קליקורה סביב צדק הוא 23,112,000 ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 717.806 ימים. קליקורה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.2042.
קליקורה נקרא על שם המוזה קליקורה.
קליקורה משתייך לקבוצת הירחים קארמה אשר קרויה על שם הירח קארמה. קבוצה זו היא קבוצה של ירחים שהמשותף להם הוא היותם ירחים לא־רגילים שמסלולם סביב צדק הוא בין 23 ל־24 מיליון קילומטר ובנטייה של כ־165°.
Nickelodeon on CBS
Nick Jr. on CBS וNick on CBS היו המיתוג של רצועת שידור לילדים ברשת CBS שרצה מ-16 בספטמבר 2000 עד 9 בספטמבר 2006. הרצועה הזו לשידורי שבת בבוקר הציגה תוכן מערוץ ניקלודיאון, שבאותו זמן היה ביחד עם CBS בבעלות ויאקום.
היסטוריה
הרצועה החליפה את CBS Kidshow, רצועה ששידרה סדרות רכש קנדיות. במהלך השנתיים הראשונות שלה, Nick Jr. on CBS שידרה סדרות מניק ג'וניור בלבד. ב-14 בספטמבר 2002, Nick Jr. on CBS מותגה מחדש כ־Nick on CBS, והרחיבה את לוח השידורים כדי לכלול סדרות של ניקלודיאון שהן לא מלוח השידורים של ניק ג'וניור. הסדרות של ניקלודיאון הוסרו ב-2005 לטובת החזרה של הרצועה לאקסולסיבית לניק ג'וניור.
בתחילת 2006, ויאקום התפצלה לשתי חברות שונות, וכתוצאה מכך CBS הפכה לחברה עצמאית וניקלודיאון עבר לחברת ויאקום החדשה. Nick Jr. on CBS הסתיימה ב-9 בספטמבר 2006 והוחלפה ב־Cookie Jar TV ב-16 בספטמבר 2006, כחלק משיתוף פעולה בין CBS לבין Cookie Jar Group.
פיקוד ההגנה (דנמרק)
פיקוד ההגנה (בדנית: Forsvarskommando או בראשי תיבות: FKO) הוא הפיקוד העליון של כוחות ההגנה של דנמרק הכפוף ישירות למשרד ההגנה. לפיקוד ההגנה כפופים פיקוד הצבא, פיקוד חיל האוויר, פיקוד הצי, פיקוד המבצעים המיוחדים, הפיקוד הארקטי המאוחד ויחידות משנה נוספות.
היסטוריה
בין 1922–1950 נשלטו כל הזרועות בכוחות ההגנה של דנמרק בידי הפיקוד הכללי. ב-1950 הוחלט לפרק את הפיקוד הכללי לפיקודים נפרדים. ב-18 ביוני 1969 הוחלט בחוק לאחד מחדש את כל הפיקודים תחת פיקוד אחד שיהיה כפוף ישירות למשרד ההגנה. ב-2013 עבר הפיקוד ארגון מחדש ושמו שונה "פיקוד ההגנה המשותף" (Værnsfælles Forsvarskommando). ב-1 בינואר 2019 הוחזר הפיקוד לשמו הקודם.
מפקדת פיקוד ההגנה נמצאת בבסיס הצי הולמן בקופנהגן. מטה הפיקוד משמש כמטה הכללי של כוחות ההגנה, וראש ההגנה משמש כמפקד הפיקוד.
פודאי סנקו
פודאי סייבאנה סנקו (Foday Saybana Sankoh, 17 באוקטובר 1937 - 29 ביולי 2003), היה מנהיג ומייסד החזית המהפכנית המאוחדת (RUF), קבוצת המורדים בסיירה לאון, שפעלה במלחמת האזרחים בסיירה לאון (1991-2002). הוא נודע באכזריותו הרבה כלפי קורבנותיו.
שנותיו הראשונות
סנקו נולד בכפר המרוחק מאסאנג מאיוסו במחוז טונקולילי בצפון סיירה לאון, לאב חוואי שמוצאו מהקבוצה האתנית טמנה, ואם מהקבוצה האתנית לוקו. סנקו למד בבתי ספר יסודי ותיכון ועבד במספר משרות בעיר מגבורקה. התגייס לצבא סיירה לאון ב-1956, ועבר את הכשרתו הצבאית בניגריה ובבריטניה. בשנת 1971, בהיותו טוראי, הודח מתפקידו בחיל הקשר, ונכלא למשך שבע שנים על מעורבותו במרד.
כשהשתחרר סנקו מהכלא, עבד כצלם נודד בדרום ובמזרח סיירה לאון, שם יצר קשר עם קיצוניים צעירים, ועבר עמם ללוב, שם ערך ב-1988 אימונים לקראת התקוממות. כששבו לסיירה לאון, סנקו ובני בריתו ראשיד מנסאריי ואבו קאנו הסיתו למאבק מזוין נגד ממשלת APC. הם נסעו לליבריה וחברו עם צ'ארלס טיילור, שעמד בראש החזית הפטריוטית הלאומית של ליבריה (NPFL).
מלחמת האזרחים
ב-23 במרץ 1991 תקפו לראשונה אנשי החזית המהפכנית המאוחדת בראשות סנקו, מגובים בטיילור, בכפרים במחוז קאילהון שבמזרח סיירה לאון, אזור עשיר ביהלומים. אנשי החזית המהפכנית המאוחדת היו ידועים לשמצה בשיטות פעולה אכזריות כמו אונס וקטיעת איברים במהלך מלחמת האזרחים. סנקו בעצמו ביצע מספר פעולות כאלו, והתפרסם בעיקר בגלל "מבצע שלם את עצמך", שעודד חיילים לבצע ביזה ככל יכולתם. קאנו ומנסאריי התנגדו לשיטה זו, ולכן הוצאו להורג.
במרץ 1997 נמלט סנקו לניגריה והוטל עליו מעצר בית, ולאחריו נכלא. עד לשחרורו של סנקו מהכלא הניגרי, מילא את משימותיו סם בוקארי.
סנקו נעצר שוב בשנת 2000, לאחר שחייליו טבחו במפגינים שמחו מחוץ לביתו בפריטאון. מעצרו הוביל לחגיגות המוניות בכל רחבי סיירה לאון. סנקו הוסגר לידי הבריטים, ובבית המשפט לפשעי מלחמה של האו"ם הואשם ב-17 סעיפים של פשעי מלחמה, כגון שימוש בילדים-חיילים, ופשעים נגד האנושות כמו השמדה, שיעבוד, אונס ועבדות מינית.
מותו
סנקו מת בזמן שהמתין למשפטו, מסיבוכים של שבץ. בהצהרת בית המשפט אמר התובע הראשי דייוויד קראיין, שמותו של סנקו זיכה אותו בסוף שלו לחייו, סוף שהוא מנע בעצמו מרבים אחרים.
הנרי וייז ויטפילד
הנרי וייז ויטפילד (באנגלית: Henry Wase Whitfield; בסינית: 威非路; 1814 - 30 במרץ 1877) היה המשנה למושל הונג קונג, מפקד הכוחות הצבאיים הבריטיים בהונג קונג, ובאפריל 1872 כיהן כמושל בפועל של הונג קונג.
ויטפילד הצטרף כקצין לגדוד השני של מערב הודו בשנת 1828, בגיל 14. בשנת 1843 מונה למפקד הגדוד שלו, ופיקד על הגדוד במשך 15 שנים.
על שמו נקרא קסרקטין ויטפילד שבהונג קונג.
ויטפילד נפטר ביום שישי הטוב בשנת 1877, בעיר דובר שבאנגליה, בגיל 63.
אנה קנאקיס
אנה קנאקיס (באיטלקית: Anna Kanakis; נולדה ב-1 בפברואר 1962) היא שחקנית איטלקייה.
ביוגרפיה
קנאקיס נולדה במסינה לאם איטלקייה ואב יווני, בשנת 1977 היא נבחרה למיס איטליה, היא ייצגה את איטליה בתחרות מיס תבל 1981 ובתחרות מיס אירופה 1981 שם נבחרה לסגנית שנייה.
ב-1983 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט המדע הבדיוני "2019, After the Fall of New York", ב-1989 שיחקה בסרט "מלך נאפולי" (’O Re) אודות פרנצ'סקו השני, מלך שתי הסיציליות, ב-1990 שיחקה בסרט "הקמצן", הגרסה הקולנועית של המחזה הקמצן של מולייר ובשנה זו שיחקה גם ב"עונת הענקים", סרט ביוגרפי על מיכלאנג'לו, ב-1991 שיחקה במיני סדרה הבריטית "קתרינה הצעירה" העוסקת בחייה יליזבטה, קיסרית רוסיה ובסרט "כסף" לצד אריק סטולץ, ב-1993 שיחקה בסדרה "הנסיכה אלכסנדרה", ב-2006 שיחקה בסרט ההיסטורי "התחקיר" לצד דולף לונדגרן.
סמיון אלסקר
סמיון אלסקר (נולד ב-1972) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב.
סיים דוקטורט בהנחיית פרופסור ויטלי מילמן. זוכה פרס החברה האירופאית למתמטיקה לשנת 2000 ופרס ארדש לשנת 2004.
רוח זדונית
רוח זדונית (בתרגום מילולי מאנגלית: Sinister) הוא סרט אימה אמריקאי, שבוים על ידי סקוט דריקסון. בסרט מככבים אית'ן הוק, ג'ולייט ריילנס, ג'יימס רנסון, פרד תומפסון ו-וינסנט ד'אונופריו. עלילת הסרט עוקבת אחר סופר ספרי "פשע אמיתי" בשם אליסון שמגלה בעליית הגג של ביתו החדש קופסה מלאה בסרטים ביתיים המציגים רציחות זוועתיות.
ההשראה לסרט ניתנה לכותב סי רוברט קרגייל לאחר סיוט שחלם בעקבות צפייה בסרט "הצלצול". הצילומים החלו בסתיו 2011 ועלות ההפקה הסתכמה ב-3 מיליון דולר. על מנת להוסיף לאותנטיות של הסרטים הביתיים הישנים נעשה שימוש במצלמת "8 מ"מ" וגלגלי פילם. הסרט הופק בשיתוף ארצות הברית, קנדה ובריטניה.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל South by Southwest ויצא לבתי הקולנוע באוקטובר 2012 ובבריטניה באוקטובר של אותה השנה. הסרט קיבל ביקורות חיוביות ששיבחו את המשחק, הבימוי, המוזיקה הצילום והאווירה, אך קיבל ביקורות שליליות בגלל השימוש "ב-jump scares" (טכניקה בסרטי אימה שבה מבהילים את הצופה), דבר שנחשב לקלישאה מאוסה בסרטי אימה. הסרט הרוויח 87 מיליון דולר בהקרנות.
לסרט יצא סרט המשך בשם "רוח זדונית 2" שיצא באוגוסט 2015.
עלילה
סופר ספרי "פשע אמיתי" בשם אליסון אוסוולט עובר עם אשתו טרייסי, בנם בן ה-12 טרוור ובתם בת ה-7 אשלי לבית שבו (ללא ידיעת משפחתו) התרחש רצח של משפחה באמצעות תלייה בחצר הבית. אליסון מתכנן לחקור את הרצח עבור ספרו הבא ומקווה לגלות מה עלה בגורלה של הבת השלישית במשפחה, סטפני בת ה-10 שנעלמה לאחר הרצח. באותו הלילה אליסון מבחין בקופסת קרטון שמתוכה יוצא טרוור הצורח מתוך שינה בעקבות סיוט.
אליסון מוצא בעליית הגג קופסה ובה גלגלי פילם שצולמו בעזרת מצלמת "8 מ"מ" ועליהם הכיתוב "סרטים ביתיים". אליסון מגלה שהסרטים הם בעצם תיעוד של משפחות שונות שנרצחות בדרכים מגוונות הכוללות טביעה, שיסוף הגרון והצתה. כל רצח בוצע על ידי אדם בלתי נראה שמחזיק את המצלמה ומצלם את הרציחות. אליסון מבחין בסמל מסתורי שמופיע בסרטים וכן בדמות העוטה על עצמה מסיכה. אליסון מתייעץ עם שוטר מקומי והם מגלים שהרציחות התבצעו בזמנים שונים, החל משנות ה-60 ובערים שונות ברחבי המדינה. אליסון גם מבין שילד אחד מכל משפחה נעדר לאחר כל רצח. השוטר מפנה את אליסון לפרופסור ג'ונאס שמתמחה בתורת הנסתר על מנת שהאחרון ייפרש את הסמל שמופיע בסרטים. ג'ונאס מסביר לאליסון שהסמל שייך לישות פגנית בשם "בוגול" שהורג משפחות שלמות ולוקח את אחד הילדים במטרה לספוג את נשמתו.
באחד הלילות אליסון שומע את מקרין הסרטים פועל ומבחין בילדים הנעלמים מקובצים יחדיו בעליית הגג וצופים באחד הסרטים. בוגול מופיע לפתע בסרט ולאחר מכן מופיע מול אליסון ההמום וגורם לו ליפול מסולם. אליסון שורף בחצר ביתו את המצלמה והסרטים, אך אשתו מופיעה ואליסון מפציר במשפחה לעבור בחזרה לביתם הישן במהירות. בביתם הישן, אליסון מקבל הודעה מצולמת מג'ונאס ששולח לו תמונות היסטוריות שקשורות לבוגול הכוללות בתוכן את הסמל. נוצרים קדומים מאמינים שתמונותיו של בוגל משמשות כדלת עבור השד בין העולם שלנו לעולם הרוחני וילדים שבאים במגע עם התמונות מקוללים.
הסרט החדש מציג את הילדים שנעלמו עומדים מול המצלמה וחושפים את עצמם בתור הרוצחים, ולפתע נעלמים. אליסון נעשה סהרורי ורגע לפני שהוא מאבד את הכרתו, הוא מבחין בנוזל ירוק שמצוי בקפה שלו יחד פתק שעליו רשום "לילה טוב אבא". אליסון מתעורר ומוצא את עצמו, את טרייסי ואת טרוור קשורים על הרצפה. אשלי, תחת השפעתו של בוגול מתקרבת אליהם ומצלמת אותם עם מצלמת 8 מ"מ, רוצחת את כולם עם גרזן ומשתמשת בדמם כדי לצייר תמונות על קירות הבית ואת סמלו של בוגול על הדלת. לאחר מכן אשלי צופה בסרט הרצח של משפחתה ובקופסה מלאה בסרטים נוספים. הילדים הנעלמים צופים בה מחזיקה את המצלמה, אך בורחים כאשר בוגול מגיע. הוא נושא את אשלי בידיו ומשתגר ביחד איתה אל תוך הסרט. הקופסה נשארת בעליית הגג של הבית וסרט הרצח של משפחת אוסוולט מצורף לקופסה בשם "צביעת הבית 12". בוגול לפתע מופיע מול המסך בפתאומיות והסרט נגמר.
הפקה
הכותב סי רוברט קרגייל אמר שההשראה לסרט הגיעה בעקבות סיוט שחווה לאחר צפייה בסרט "הצלצול" ובמהלכו הוא ראה סרט שמתאר את תלייתם של משפחה שלמה. התרחיש הזה במהרה הפך לעלילה הראשית בסרט. בזמן יצירת הנבל לסרט קרגייל שאב השראה מהסרט "בוגימן" וקרא לישות "מר בוגי". קרגייל תיאר את הדמות כאימתנית שמפתה ילדים למותם כמעין גרסה שטנית של "ווילי וונקה".
הכותב השני בסרט, סקוט דריקסון (שביים את הסרט) החליט להוריד מהתסריט את טבעה המפתה של הדמות והפך אותה לדמות ששולטת בילדים וגורמת להם לרצוח. בהמשך הפיתוח השניים התייעצו והחליטו לשנות את הדמות משד לישות פגנית במטרה לא לקשור אותה לשום דת ספציפית. לבסוף הדמות נקראה "בוגול" ורק דמויות הילדים בסרט קראו לה "מר בוגי".
במהלך העבודה על מראה הדמות קרגייל רצה להעניק לה מראה של ווילי וונקה שטני, אך גנז את הרעיון לאחר שהבין שקהל הצופים יימצא את זה כטיפשי ויגנוז את האפשרות לסרטי המשך. בזמן החיפוש אחר השראה, דריקסון הקליד את המילה "אימה" במנוע החיפוש "flickr" ועבר על 500 אלף תמונות ולאחר מכן צמצם את מספר התמונות ל-15 ולבסוף החליט להעניק לדמות את מראה בעזרת השראה ששאב מאחת מהן. קרגייל ודריקסון יצרו קשר עם הצלם של התמונה ורכשו את זכויות השימוש תמורת 500 דולר. דריקסון הסביר שהוא התלהב מהתמונה כי היא הזכירה לו את האיפור והתחפושות שזמרי להקות "דארק מאטל" לובשים, אך בניגוד אליהם העיצוב הוא מקורי כך שאי אפשר לקשר ללהקה ספציפית.
הצילומים לסרט החלו בסתיו 2011 לאחר שאית'ן הוק וג'ולייט ריילנדס חתמו על השתתפותם בסרט. הסרטים הביתיים (שצולמו במצלמת 8 מ"מ אמיתית וגלגלי פילם) צולמו קודם במטרה לשמור על האסתטיות שלהם. הצילומים נערכו בלונג איילנד.
ביקורות
באתר "Rotten Tomatoes" הסרט קיבל ביקורת של 64% על פי 151 ביקורות וזה לציון 6.25/10. הביקורות העיקריות ציינו שהסרט "הוא סרט אימה כמעט בלתי אפשרי ומלא בקלישאות של הז'אנר, אבל רוח זדונית מביא איתו רוח רעננה וטוויסט שטני".
הסרט גם זכה לביקורות של 53/100 באתר "Metacritic" על פי 30 ביקורות ממוצעות.
מגזין וראייטי שיבח את הסרט וטען "שהסרט ישתק ילדים". המבקר רוג'ר איברט נתן לסרט 3 מתוך 4 כוכבים ואמר ש"לא ניתן להכחיש שהסרט מפחיד".
סרט המשך
לסרט יצא המשך בשם "רוח זדונית 2". דריקסון כתב את הסרט יחד עם קרגייל, אך לא חזר לכס הבימוי. הסרט יצא באוגוסט 2015.
דניז ולץ'
ג'קלין דניז ולץ' (באנגלית: Jacqueline Denise Welch; נולדה ב-22 במאי 1958) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה אנגלייה. היא מוכרת בעיקר מהופעותיה בתפקיד נטלי ברנס באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" (1997–2000) וסטף היידוק בסדרה "דרך ווטרלו" (2006–2010). היא עוד ידועה מהיותה פאנליסטית בתוכנית האירוח "Loose Women" של רשת ITV.
תפקידים נוספים של ולץ' כוללים את דרמת הטלוויזיה "ספנדר" (1991–1993), הסדרה "Soldier, Soldier" והסדרה "עם הרגלים על הקרקע" (2004–2005). ב-2011 השתתפה בעונה השישית של התוכנית "Dancing on Ice" והייתה בת זוגו שלריקוד של מאט אוורס, וב-2012 זכתה בעונה השישית של תוכנית הריאליטי "האח הגדול" לידוענים. עוד ב-2012 כיכבה בתפקיד טרובי בהפקה בריטית של המחזה "מגנוליות מפלדה".
ביוגרפיה
ג'קלין דניז ולץ' נולדה בטיינמות' שבנורת'מברלנד. אמה אן נפטרה ב-22 במאי 2012. יש לה אחות צעירה ממנה, דבי. היא למדה בבית הספר בייגייט בוויטלי ביי לה סאגיס, בית ספר קתולי בניוקאסל. בגיל 12 עברה לאבצ'סטר במחוז דרהאם שם למדה בבית ספר בלקפיין בעיר קונסט ועברה חמש בחינות GCE. היא פיתחה נטייה למשחק כשהייתה בת 14 ולוהקה להצגת בית ספר של המחזה "Finian's Rainbow". בגיל 17 חשבה ללמוד בסמינר למורים ב-Crewe, אבל אביה והמורה לדרמה הציעו לה להירשם לבית הספר למשחק אקדמיית מאונטוויו לאמנויות הבמה. היא התקבלה ולמדה בבית הספר בשנים 1976 עד 1979. היא קיבלה את כרטיס האיגוד המקצועי (Equity) כשלימדה מחול בתיאטרון פאלאס בווטפורד.
קריירה
מיד לאחר שעזבה את בית הספר הפכה ולץ' לשחקנית. ב-1983 הופיעה על הבמה בלונדון במחזה "Yakkety-Yak" עם האחים מקגאן בתיאטרון אסטוריה. אחרי כן הצטרפה ללהקת התיאטרון לייב בניוקאסל, שם השתתפה בהפקות רבות בהן "יש נערה במרק שלי", וברביעיית מחזות מאת אלן אייקבורן כולל המחזה "פארסה בחדר המיטות". ב-1984 גילמה את סנדי במחזמר הפופולרי "גריז" בתיאטרון היימרקט בלסטר.
ב-1981 הופיעה ולץ' לראשונה בטלוויזיה בתוכנית לילדים "Barriers" בהפקת טיין טיז טלוויז'ן. ב-1986 שיחקה בדרמה "Auf Wiedersehen, Pet" של ITV. בשנים 1990 ו-1991 שיחקה בסדרה לילדים " Byker Grove", ב-1988 בפרק בסדרה "A Kind of Living", ב-1995 השתתפה בעיבוד לרומן "The Glass Virgin" מאת קתרין קוקסון, והופיעה לצידו של ג'ימי נייל בסדרה "ספנדר" של ה-BBC בין השנים 1991 עד 1993.
ב-1993 הפך שמה של ולץ' למוכר בכל בית כשגילמה את מרשה סטאבס בסדרת הדרמה "Soldier Soldier" של ITV. בשל הצלחתה בסדרה הוציאה ולץ' סינגל בשנת 1995 עם השירים "You Don't Have to Say You Love Me" ו-"Cry Me a River" שהגיע למקום ה-23 במצעד הסינגלים הבריטי ושהה בו שלושה שבועות.
ולץ' זכתה להכרה רחבה יותר ב-1997 כשלוהקה לתפקיד נטלי הורוקס באופרת הסבון הוותיקה של ITV "קורוניישן סטריט". נטלי הוצגה בסדרה כגרושה, שעד מהרה הייתה למאהבת של קווין ובסטר (בגילומו של מייקל לה ול). במקור הייתה נטלי דמות של פאם פאטאל ובהמשך הייתה בעלת הפאב של הסדרה The Rovers Return. בשנת 2000 הייתה ולץ' בהריון והיא החליטה לעזוב את הסדרה כדי ללדת ולגדל את הילד.
ב-2002 שיחקה ולץ' בתפקיד אורח בסדרה "מקום בו נמצא הלב" של ITV, ובסדרה הרפואית "הולבי סיטי" של ה-BBC בתפקיד מנהלת סיכונים פאם מקגארת'. היא הופיעה פעמיים בסדרה המשטרתית "The Bill" ב-1997 וב-2006, ובסדרה "רופאים" ב-2004. בשנים 2004 עד 2005 השתתפה בסדרה "עם הרגלים על הקרקע" וב-2002 ו-2003 שיחקה בסדרה "Born and Bred". ב-2005 כיכבה בסרט הקולנוע הבריטי "The Jealous God". ב-2006 כיכבה בסרט "Hollyoaks: In the City". בין 2006 ל-2010 גילמה את דמותה של סטף היידוק, מורה לצרפתית, בסדרת הדרמה המצליחה של ה-BBC "דרך ווטרלו". ב-2011 שיחקה בתפקיד ג'נט גולד (גולדי) בפרק "Rogue" בסדרה "חדר מיון".
ולץ' לוהקה לתפקיד פרנסס מיירס בסדרת הדרמה "Bad Girls", אבל היא דחתה את ההצעה בשל היותה חולה באותו זמן, אווה פופ, ששיחקה גם בסדרה "דרך ווטרלו", קיבלה את התפקיד במקומה. ולץ' עזבה את הסדרה "דרך ווטרלו" ללא כוונה לחזור, אבל בסופו של דבר השתתפה גם בשני הפרקים האחרונים של העונה השישית.
בציוצים של BenidormTweets בטוויטר פורסם שולץ' תשתתף בעונה הרביעית של הסדרה "בנידורם". היא שיחקה בתפקיד "מרי המפחידה" לצידו של בעלה טים הילי.
ב-25 במרץ 2016 פורסם שולץ' תופיעה בתפקיד אורח באופרת הסבון "איסטאנדרס" בדמות אליסון סלייטר, האם המתנכרת של קייל סלייטר (ריילי קרטר מילינגטון), וסבתה של סטייסי סלייטר (לייסי טרנר). הפרק בהשתתפות ולץ' שודר ב-3 במאי 2016, והמעריצים שיבחו את הופעתה ודרשו שהיא תקבל תפקיד קבוע בסדרה.
ב-2017 הופיעה ולץ' בתפקיד ואלרי בקומדיה הרומנטית "Finding Fatimah".
ולץ' הנחתה תוכניות טלוויזיה רבות והופיעה בסדרת פרסומות לקידום רהיטים. בשנת 2009 הגישה תוכנית עשה זאת בעצמך בשם "The Real DIY Show" ואת התוכנית "Soap Fever" עבור ITV2. ב-2001 הופיעה ולץ' בשעשועון "Lily Savage's Blankety Blank". מאז 2005 היא חברת פאנל קבועה בתוכנית האירוח "Loose Women" של ITV. ב-1999 הופיעה בדמות הזמרת פטולה קלארק בתחרות השירה "Stars in Their Eyes".
ב-2008 השתתפה ולץ' בשעשועון "מי רוצה להיות מיליונר?" לידוענים יחד עם סיימון וסטון, גיבור מלחמת פוקלנד. ב-2009 הייתה ולץ' המספרת בסדרה המשופרת "10 Years Younger" של ערוץ 4. עוד השתתפה בתוכנית הדוקומנטרית "Playing the Part" בערוץ BBC One ששודרה ב-21 במאי 2009, בה חזרה לבית הספר הישן שלה ולימדה שם במשך שבוע.
בנובמבר 2010 הייתה ולץ' מנחה אורחת של תוכנית הבוקר של ITV "לוריין".
בינואר 2012 השתתפה ולץ' בתוכנית "האח הגדול לידוענים" בערוץ 5 הבריטי. היא זכתה בתחרות וניצחה בגמר את הזמר פרנקי קוקוזה.
ב-2013 השתתפה ולץ' בתוכנית הריקודים "Stepping Out" של ITV יחד עם בעלה לינקולן טאונלי. ב-2014 הופיעה ולץ' בתוכנית הספיישל לחג המולד "Through the Keyhole" בהנחיית קית' למון.
חיים אישיים
ולץ' חיה בצ'שייר. בעלה הראשון היה השחקן דייוויד איסטר איתו התחתנה ב-1983. בני הזוג התגרשו ב-1988. היא פגשה את טים הילי כשעבדו יחד בלהקת תיאטרון לייב בניוקאסל. הם התחתנו בהארינגיי שבלונדון ב-1988, ונולדו להם שני ילדים: מתיו טימותי (נולד ב-8 באפריל 1989) ולואיס וינסנט (נולד ב-2001). ב-6 בפברואר 2012 הודיעה ולץ' בתוכנית "Loose Women" שהיא נפרדה מטים. זמן קצר אחר כך החלה לצאת עם מנהל יחסי ציבור לינקולן טאונלי. ב-13 ביולי 2013 בני הזוג התחתנו בטקס בפורטוגל.
רעידת האדמה בהאיטי (2021)
רעידת האדמה בהאיטי התרחשה בשעה 08:29:09 (EDT) ב-14 באוגוסט 2021 והייתה בעוצמה 7.2 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט. רעידת האדמה פגעה במרכז המדינה, כ-150 ק"מ מערבית לבירת האיטי פורט או-פרינס. מוקד רעידת האדמה היה בעומק של 10 קילומטרים ליד העיר פטיט-טרו-דה-ניפס בהאיטי.
רעידת האדמה גרמה להדלקת אזהרות צונאמי בחוף האיטי, אך הן הופסקו זמן קצר לאחר מכן.
מספר הנפגעים הסופי אינו ידוע עד כה, אך המכון הגאולוגי האמריקאי העריך בתחילה כי יש מספר נפגעים גבוה, והגדיר את האסון כאסון נרחב.
רעידת האדמה הייתה רעידת האדמה השנייה הגדולה בתוך שעה אחת כשהשנייה הייתה בעוצמת מגניטודה של 6.9 באלסקה, שהייתה תוצאה של רעידת האדמה בשומגין שהתרחשה ב-29 ביולי 2021. למרות צירוף המקרים בין שתי רעידות האדמה הללו, המרחק הגדול בין שני המיקומים הופכת את הקשר הסיבתי לבלתי סביר.
ברעידה נהרגו 2,248 בני אדם.
עוצמת רעידת האדמה הגיעה ל-MMI VI בפורט-או-פרנס, בירת האיטי. רעידת האדמה הורגשה מאוד גם בג'מייקה.
Women in Music Pt. III
Women in Music Pt. III הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה האמריקאית חיים. האלבום יצא לאור ב-26 ביוני 2020 על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס בארצות הברית, ועל ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס ברחבי העולם. במקור, האלבום היה אמור לצאת לאור ב-24 באפריל 2020, אך נדחה בעקבות מגפת הקורונה וה"אופי המשתנה של המדינות וההסגרים ברחבי העולם". האלבום הופק על ידי דניאל חיים, רוסטם בטמנליג' ואריאל רכטשייד, ונתמך על ידי הסינגלים "Summer Girl", "Now I'm in It" ו-"Hallelujah". השיר "The Steps" פורסם לצד ההזמנה המוקדמת של האלבום.
לפני שהוכרז רשמית, נבחר האלבום לאחד האלבומים המצופים ביותר לשנת 2020 על ידי מספר מגזינים, כגון פיצ'פורק ו-Vulture.com. בנוסף, האלבום קיבל מועמדות לקטגוריית "אלבום השנה" בטקס פרסי גראמי ה-63, תוך שהשיר "The Steps" הועמד לקטגוריית "ביצוע הרוק הטוב ביותר".
בפברואר 2021, יצאה מהדורה מחודשת האלבום, מתוכה יצא הסינגל "Gasoline", ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט.
קורפוס האמודאים (דנמרק)
קורפוס האמודאים (בדנית: Frømandskorpset) הוא כוח מיוחד של הצי המלכותי הדני אשר כפוף לפיקוד המבצעים המיוחדים. חיילי הכוח הם אמודאים המתמחים במבצעים מיוחדים.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-17 ביוני 1957 על פי המודל של שירות הסירות המיוחד הבריטי, ופיקוד המבצעים המיוחדים של הצי הנורווגי. תפקידו העיקרי של קורפוס האמודאים הוא סיורים ימיים, אך מוטלת עליו גם תקיפת ספינות אויב, חבלה במתקני אויב ומשימות נגד טרור ימי. הקורפוס מבצע גם פעילות על היבשה. גם המשטרה מסתייעת בקורפוס למטרות לחימה בטרור ובפלילים. לעיתים נדירות גם רשויות מקומיות משתמשות בקורפוס האמודאים כדי לבדוק מתקנים תת-מימיים.
החל משנת 2008 קורפוס האמודאים משתתף בעיקר בלחימה כנגד פיראטים ברחבי העולם.
ג'וליה פירסון
ג'וליה פירסון (באנגלית: Julia Pierson, נולדה ב-21 ביולי 1959) הייתה ראש השירות החשאי של ארצות הברית. היא האישה הראשונה אי פעם לעמוד בראשות המוסד, הנחשב לארגון ה"נשלט על ידי גברים". פירסון מונתה לתפקיד על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה ב-2013, וכיהנה כמנהלת ה-23 של השירות עד להתפטרותה ב-1 באוקטובר 2014 לאחר חשיפתם של מספר מחדלים.
ביוגרפיה
פירסון היא ילידת אורלנדו, פלורידה. בזמן לימודיה בתיכון, פירסון עבדה באתר הנופש דיסניוורלד כעובדת במגרש החנייה של האתר, עובדת בספינת האתר וגם כמשתתפת ב"תהלוכת דיסני" של המקום. היא השתתפה בתוכנית "מגלים" של תנועת הצופים בארצות הברית, במהלכה התמחתה באכיפת חוק במשטרת אורלנדו. היא הייתה הנציגה בתחום אכיפת החוק של פרויקט "מגלים" בשנת 1978.
היא למדה באוניברסיטת מרכז פלורידה, ובשנת 1981 קיבלה תואר ראשון במשפט פלילי.
קריירה
פירסון עבדה במשך שלוש שנים במשטרת אורלנדו ועסקה בפיטרולים בחלקה הצפוני של העיר. בשנת 1983 החלה לעבוד במטה השירות החשאי במיאמי, כסוכנת מיוחדת. בשנת 1985 עברה למטה באורלנדו. לאחר חמש שנים מתחילת עבודתה בשירות החשאי, עברה למחלקה לאבטחת הנשיא ושימשה בתפקיד זה במשך ארבע שנים. בהמשך הקריירה שלה שימשה כסגנית עוזר המנהל למשימות הגנה (2005-2006), סגנית עוזר המנהל במשרד האדמיניסטרציה (2001–2005) וסוכנת מיוחד אחראית במשרד למשימות הגנה (2000–2001). כמו כן עבדה פיטרסון בצוות האבטחה הנשיאותי של ג'ורג' בוש האב, ביל קלינטון וג'ורג' בוש הבן. משנת 2008 שימשה בתפקידי ראש צוות ועוזרת מנהל המשרד למשאבי אנוש ואימונים של השירות החשאי. עוד לפני קידומה לתפקיד ראש השירות החשאי היא הייתה האישה הבכירה ביותר בארגון.
שירותה כראשת השירות החשאי של ארצות הברית
פירסון מונתה לתפקיד בידי נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, לאחר תקרית הזונות בקולומביה ב-2012, בה נחשף כי אנשי השירות החשאי האמריקאי שנשלחו לקולומביה על מנת לאבטח את ביקורו של הנשיא בילו עם זונות שעות לפני הגעת הנשיא לקולומביה. לפחות אחד מאנשי השירות החשאי השתמש בתג שלו על מנת לאפשר לזונות להישאר עמו. מינויה של פירסון הובא בפרסומים רבים כדרכו של אובמה להביא לשינוי באופן התנהלות הדברים בשירות החשאי, לאור התקרית. לאחר ההודעה על מינויה לתפקיד, הובעה תמיכה רבה בפירסון. ראש השירות החשאי היוצא סאליבן הביע בה אמון ואמר כי "אני יודע שג'ולי תעשה עבודה יוצאת מן כלל". גם סנאטורים בולטים הביעו בה תמיכה.
ב-1 באוקטובר 2014 התפטרה פירסון לאחר חשיפתם של מספר מחדלים, בהם שהיית מאבטח חמוש שאינו סוכן במעלית משותפת עם הנשיא אובמה וחדירת אדם לבית הלבן.
פאול בירן
בירן הוא זוכה פרס אוברוולפאך (Oberwolfach) לשנת 2003, פרס החברה האירופאית למתמטיקה לשנת 2004 ופרס ארדש לשנת 2006.
אלנד
אֶלַנְד (בשוודית: Öland) הוא האי השני בגודלו בשוודיה (אחרי גוטלנד) וחבל הארץ ההיסטורי הקטן ביותר בה. שטח האי 1,342 קמ"ר ומספר תושביו כ-25,000. האי ממוקם בים הבלטי מזרחית לחבל סמולנד (Småland), אשר מופרד ממנו על ידי מצר קאלמאר (Kalmarsund). בשנת 1972 נחנך גשר אלנד (הגשר הארוך ביותר בשוודיה) אשר מחבר בין העיר קלמר לאי.
בדרום האי משתרע הנוף החקלאי הייחודי של דרום אלנד, אשר הוכרז כאתר מורשת עולמי על ידי אונסק"ו בשנת 2000.
מבחינה מנהלית משתייך אלנד למחוז קלמר. האי נחלק לשתי ישויות מנהליות: בורגהולם (הצפונית), ומֶרְבּילוֹניה (הדרומית). הערים הגדולות הן פֶרְייֶסְטַאדֶן (שבנפת מרבילוניה, 4,636 תושבים ב-2005), בורגהולם (3,093) ומרבילוניה (1,784).
ברחבי האי כ-13,600 שרידים ארכאולוגיים.
¿Qué Creías?
¿Qué Creías? (בעברית: מה חשבת) הוא הסינגל השלישי מתוך אלבומה השלישי של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה, אשר יצא ב-28 באוגוסט 1992 על ידי EMI לטין.
ברצלונה (ונצואלה)
ברצלונה (בספרדית: Barcelona, נהגה ברסלונה) היא בירת מדינת אנסואטגי, הממוקמת בצפון ונצואלה. . העיר שוכנת על חוף הים הקריבי והיא נמצאת במרחק של כ-316 ק"מ מהעיר קראקס, בירת ונצואלה.
יחסי טורקיה–קוסובו
יחסי טורקיה–קוסובו הם יחסי החוץ בין הרפובליקה של קוסובו לבין טורקיה.
ברצלונה (ונצואלה)
כלכלה
ברצלונה נחשבת ליעד פופולרי לתיירים שמעדיפים סביבה כפרית, נופים וים.
יחסי טורקיה–קוסובו
היסטוריה
בשנות ה-90 פרצו עימותים חמושים בבוסניה וקוסובו, וממשלת טורקיה גם כן הייתה מעורבת בתהליך זה. באותה תקופה סיפקה טורקיה סיוע מוגבל לאלבנים הקוסובריים, וארגון הביון הלאומי אימן את לוחמי צבא שחרור קוסובו בבסיס צבאי באיזמיר. מצד שני, ממשלת טורקיה דאגה מהמניע הבדלני למלחמת קוסובו, מכיוון שהדבר יכול להשפיע לרעה על המצב עם הכורדים בתוך המדינה, והטורקים בקוסובו לא התאחדו עם האלבנים במהלך מאבקם נגד הסרבים. במהלך המלחמה, האוכלוסייה הטורקית אהדה את האלבנים הקוסובריים, בניגוד לאוכלוסיית מרבית מדינות אירופה, שהייתה לה השקפות שליליות על האלבנים בקשר לפעילות המאפיה האלבנית במדינותיהן.
ברצלונה (ונצואלה)
כלכלה
במרחק נסיעה קצר מהעיר ברצלונה נמצאת העיירה האורבנית לצ'ריה בה בנוי מרכז הקניות Centro Comercial Plaza Mayor.
יחסי טורקיה–קוסובו
היסטוריה
במהלך מלחמת קוסובו, הרשויות הטורקיות חשו באחריות היסטורית לסייע לאלבנים הקוסובריים בהיותם מוסלמים, כמו גם אזרחים נאמנים לשעבר של האימפריה העות'מאנית. האוכלוסייה הטורקית דאגה לאירועים בקוסובו, ובזכות קשריה ההיסטוריים, התרבותיים, הדתיים ואחרים עם חצי האי הבלקני, תמכה בעמדתה האנטי-סרבית ופרו-נאט"ו של ממשלת הרפובליקה של קוסובו. כחברת נאט"ו, טורקיה תמכה בתוקף בהפצצת יוגוסלביה, בה השתתפו 18 מטוסי קרב טורקים. לאחר המלחמה, טורקיה סיפקה סיוע לקוסובו על מנת להשיג יציבות וביטחון באמצעות משלחות ה-OSSE ,UNMIK ושל KFOR, בה השתתפו כוחות טורקיים בשנת 2000. בשנת 2013 היו בקוסובו 540 אנשי צבא טורקיים שפעלו כחלק ממשימת KFOR.
ברצלונה (ונצואלה)
כלכלה
כלכלת העיר מבוססת בעיקר על פעילויות דייג, יחד עם מגזר תעשייתי הכולל מרכזי מסחר ותיירות בערים סמוכות.
יחסי טורקיה–קוסובו
היסטוריה
ב-17 בפברואר 2008, באורח חד-צדדי הכריזה קוסובו על עצמאותה מסרביה, וב-18 בפברואר 2008 הכירה טורקיה בעצמאות קוסובו. מפלגת הצדק והפיתוח של טורקיה יזמה את סוגיית ההכרה בעצמאותה של הרפובליקה של קוסובו, משום שתמכה בהתפתחות היחסים עם מדינות הקשורות לאימפריה העות'מאנית. יחסי הרפובליקה של קוסובו עם טורקיה הם ידידותיים, מכיוון שהאוכלוסייה האלבנית של טורקיה מקיימת קשרים הדוקים עם האלבנים בבלקן ולהפך, וכן בגלל מדיניות ממשלת טורקיה שמטרתה ליצור קשרים הדוקים-סוציו-פוליטיים, תרבותיים, כלכליים וצבאיים עם הרפובליקה של קוסובו. טורקיה תומכת באינטרסים הגאו-פוליטיים של רפובליקת קוסובו בבלקן. בשנת 2011 ערך מכון גאלופ סקר בקרב אוכלוסיית הרפובליקה של קוסובו, על פי תוצאותיו נודע כי 85% מהקוסוברים רואים בטורקיה מדינה ידידותית.
ברצלונה (ונצואלה)
תחבורה
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי חנרל חוסה אנטוניו אנסואטגי.
יחסי טורקיה–קוסובו
היסטוריה
טורקיה נתפסת כבעלת ברית מסורתית של האלבנים והמערב, כולל בגלל תמיכתה בעצמאות קוסובו. לרוב האלבנים בקוסובו יש רק דרכון של הרפובליקה של קוסובו, וטורקיה היא אחת המדינות הבודדות, בהם הם יכולים לבקר ללא ויזה. טורקיה תומכת באופן רשמי במשא ומתן לשלום בין קוסובו וסרביה, וכן מספקת תמיכה פוליטית להצטרפותה של קוסובו לנאט"ו ול. באוקטובר 2013, במהלך ביקורו הרשמי במדינה ברפובליקה של קוסובו, אמר ראש ממשלת טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כי הטורקים והקוסוברים מאוחדים על ידי היסטוריה משותפת, תרבות, ציוויליזציה וששני העמים האלה הם אחים. הערות ראש ממשלת טורקיה גרמו לזעם בסרביה.
ברצלונה (ונצואלה)
ערים תאומות
לברצלונה 4 ערים תאומות:
יחסי טורקיה–קוסובו
יחסי כלכלה ותרבות
הפזורה האלבנית בטורקיה תמכה בתוקף בהכרה בעצמאותה של הרפובליקה של קוסובו על ידי טורקיה. על פי כמה הערכות, יותר אלבנים בקוסוברים חיים בטורקיה מאשר ישירות ברפובליקה של קוסובו. מפלגת הצדק והפיתוח של טורקיה מכירה בכך שאנשים רבים ממוצא אלבני מתגוררים במדינה, שיש לה השפעה מסוימת על מדיניות הפנים והחוץ. בקוסובו קבור אביו של מהמט אקיפ ארסוי (מחבר ההמנון הטורקי), כמו גם טורקים רבים ומפורסמים אחרים ממוצא אלבני. ברפובליקה של קוסובו מתגוררים 20,000 טורקים והשפה הטורקית היא אחת מהשפות האזוריות הרשמיות של מדינה זו.
השפעת טורקיה על הפוליטיקה של הרפובליקה של קוסובו
במהלך העשור השני של המאה ה-21 ממשלת טורקיה ביקשה מהרפובליקה של קוסובו לשנות את תוכן ספרי הלימוד בבתי הספר אודות התקופה העות'מאנית של מדינה זו, שלדעתה, הכילה חומרים פוגעניים. לאחר בחינת בקשת טורקיה, הרפובליקה של קוסובו החליטה לערוך שינויים בתוכן ספרי הלימוד בבתי הספר, תוך הוספת מונחים נייטרליים.
בפברואר 2018 אסרה משטרת הרפובליקה של קוסובו את עצרת "החופש לכורדיסטן". על פי עמדת רשויות הרפובליקה של קוסובו, למארגני העצרת לא הייתה רשות לקיים את העצרת, כמו גם העובדה שאירוע כזה עלול להוביל לתוצאות בלתי צפויות. הרשויות הטורקיות העריכו מאוד את המעשה הזה של הרפובליקה של קוסובו והוסיפו כי קיום העצרת עלול להשפיע לרעה על היחסים בין המדינות.
Don't Hug Me I'm Scared
כל פרק נפתח בסגנון סדרת ילדים טיפוסית, ונסוב סביב חבורת בובות אנושיות, בדומה לרחוב סומסום ותוכניות ילדים דומות. הסדרה מהווה מעין פרודיה לאותן סדרות, כשבתחילת כל פרק נראות הדמויות פוגשות בחברים חדשים וחושפות את עצמן למושגי יסוד חדשים כמו אהבה, יצירתיות, בריאות, טכנולוגיה, חלומות וזמן. אולם,בשלב מסוים מקבל הפרק תפנית אימתנית, המציג תוכן פסיכדלי ומראות גוֹריות מעוררי צמרמורת.
ב-12 בספטמבר 2022 6 פרקים חדשים היו צריכים לעלות בערוץ 4 כסדרת טלוויזה, אבל עקב פטירתה של המלכה אליזבת' השנייה, תאריך השידור של הסדרה נדחה ל 23 בספטמבר.
פרקים (סדרת האינטרנט)
סדרת האינטרנט כוללת 6 פרקים באורך הנע בין ארבע לשבע דקות, כשהשישי הוא הארוך ביותר.
פרק 1
הפרק הראשון עוסק ביצירתיות,שלושת הדמויות המרכזיות: "ילד צהוב" (בקהילת המעריצים מוכר תחת השם דוי/מני), "ברווז" (בקהילת המעריצים מוכר תחת השם רובין) ואיש עם ראש דמוי מטאטא בצבע "אדום" (בקהילת המעריצים מוכר תחת השם הארי) יושבים יחד במטבח, ולפתע פנקסית (בקהילת המעריצים מוכרת תחת השם פייג') שנמצאת על השולחן נפתחת ומספרת להם על יצירתיות, תחילה הם לא יודעים מה זה יצירתיות והפנקסית מספרת להם ומלמדת אותם על יצירתיות. הפנקסית נותנת להם לבצע משימות הקשורות ליצירתיות אבל משמיצה את צהוב והורסת את יצירותיו. תוך כדי הפרק הדמויות מתחילות להשתגע יותר ויותר עד לרמה של טירוף ואז הן מפסיקות והפנקסית אומרת "בואו נסכים לא להיות יצירתיים יותר לעולם".
פרק 3
הפרק השלישי עוסק באהבה, שלוש הדמויות עושות פיקניק ביער, הברווז רואה פרפר והורג אותו וצהוב נהיה עצוב מזה ובורח בדמעות לעץ שנמצא באזור, פרפר מדבר (בקהילת המעריצים מוכר תחת השם שריגנולד) בא אליו ואומר לו שלא צריכים להיות עצובים ומסביר לו על אהבה, הוא לוקח אותו למסע קסום בעננים ,הוא מסביר לו מה זו אהבה ומסביר לו שהוא לעולם לא יצטרך להיות לבדו כי יש אותו ואת כל החברים שהוא מראה לו בעננים, אך אז הוא מראה לו את מלך האהבה "מלקולם", ומסתבר שהוא והחברים שלו הם בעצם חברי כת. הם מסבירים לצהוב שהוא צריך לסגוד למלך האהבה יחד איתם ושהם מאכילים אותו בחצץ כדי שלא יכעס וככה הוא ימצא אהבה ולא יהיה לעולם לבד.
פרק 4
הפרק הרביעי עוסק באינטרנט, שלוש הדמויות משחקות יחד במשחק קופסה ואדום מקבל שאלת טריוויה-"מהו הדבר הגדול ביותר בעולם?" לאחר תהיה בין הדמויות המחשב (בקהילת המעריצים מוכר תחת השם קולין) שנמצא בפינת החדר מתחיל לשיר על איך מחשב עובד ומה אפשר לעשות איתו. מיד לאחר מכן המחשב מתחיל לשאול את הדמויות שאלות פולשניות וכדי להשתיק אותו אדום נוגע בכפתור אבל המחשב מתעצבן ומעביר אותם לעולם הדיגיטלי, בו לכל אחד מהם יש דלת, הדלת של הצהוב מובילה אותו לטבלאות, של הברווז לתלבושות ושל האדום למחשב מרקד, בשלב זה השיר נעשה מהיר וקשה למעקב ורואים את אדום בעולם הרגיל מביט במסך ורואה שצהוב וברווז נעלמו. הוא מחפש אותם ומגיע לאזור בו מצולמת גרסה זולה ועלובה של הפרק הראשון ולאחר שהקלאפבורד נסגר, ראשו מתפוצץ והפרק נגמר. אדום לא מופיע בפרק הבא.
פרק 5
הפרק החמישי עוסק בבריאות, צהוב וברווז יושבים יחד במטבח ומבחינים משהו שנעלם, אבל לא יודעים מה זה (אפילו שמובן שזה אדום). צהוב שואל אם זו כיכר הלחם המתופפת שעל הדלפק ולפתע פחית תרד (בקהילת המעריצים מוכרת תחת השם קנדיס) יוצאת מארון המטבח ומתחילה לשיר על אוכל בריא, ומצטרף אליה סטייק (בקהילת המעריצים מוכר תחת השם דייוויד/סטיב) והמקרר, הם מסבירים לברווז וצהוב על מאכלים "בריאים" (לפיהם מזונות "נטולי מראה"- רוטב לבן, לחם לבן, שמרים וכו') ומאכלים "לא בריאים" (לפיהם מזונות בעלי "מראה" מובהק- בשר, סלט פירות, חלמון ביצה וכו') ועל איך הגוף עובד, הטלפון מצלצל לאורך כל השיר ובאיזשהו שלב ברווז צועק "אני לא יכול יותר!!" והסצנה נחתכת.