cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fallout 4
משחקיות
בתחילת המשחק השחקן יכול להגדיר את תכונות עיקריות של הדמות: כוח, תפיסה, סיבולת, כריזמה, אינטליגנציה, זריזות, ומזל. הדמות זוכה לסט של מיומנויות עם רמות בסיס שנקבעו על ידי תכונות אלה. ככל שהשחקן מתקדם ברמות, הוא מקבל נקודות שאיתן יוכל לשפר את המיומנויות (Perks) האלו בתלות ברמת השחקן ובדרישת הקדם מבחינת התכונות. אין מגבלה לרמה שאליה יכול להגיע השחקן, וסיום העלילה הראשית אינו בהכרח סוף המשחק כיוון שהשחקן יכול להמשיך לעלות רמות על ידי הריגת יצורים וביצוע משימות צד.
המשחק גם מציע מערכת שותפים. במהלך המשחק השחקן יפגוש דמויות שאת חלקן הוא יכול להפוך לשותפות במסע שלו ולעזור לו להרוג אויבים ואף לתת לו מידע על האזור בו הוא נמצא. בין השותפים ניתן למנות בני אדם, רובוטים, סינת'ים, ואף חיות וסופר מוטנטים. מביניהם הידוע ביותר הוא הכלב המכונה "דוגמיט" (Dogmest), מוטיב חוזר בסדרת המשחקים, כלב מסוג רועה גרמני שאותו השחקן פוגש בתחילת המשחק. ניתן להיות רק עם שותף אחד בזמן נתון, כאשר השחקן רוצה להחליף שותף עליו לשלוח את השותף הקודם למקום כלשהו במפה כך שאם השחקן ירצה לחזור לשותף הקודם, השותף יחכה לו שם. השותפים (פרט לדוגמיט) יכולים להגיב בצורה מסוימת על פעולות השחקן, ופעולה ששותף אחד יאהב עלולה לעורר רגשות שליליים אם השחקן בחר בשותף אחר.
עלילה
המשחק מתרחש בשנת 2287, 210 שנים לאחר המלחמה על המשאבים שנגמרה בשואה גרעינית בשנת 2077, עשור לאחר האירועים ב-Fallout 3. הרקע הוא עתיד פוסט-אפוקטליפטי מסוג רטרו עתידני המתרחש באזורים הכוללים את בוסטון וחלקים מניו אינגלנד אשר מכונים "הקְהִלִיָה" (Commonwealth). ההקדמה לעלילה של Fallout 4 מתחילה ביום של הטלת הפצצות: 23 באוקטובר 2077. דמותו של השחקן, שמתייחסים אליה במשחק בתואר "השורד האחרון" (המדובבת על ידי ביראן ט. דאלאני או קורטני טיילור בהתאמה) לוקחת מחסה בכספת 111 ביחד עם משפחתה, שם נאמר לה שעליה לעבור טיהור בתא לחץ לפני הכניסה לכספת. "תא הלחץ" הוא למעשה תא הקפאה קריוגנית והדמות מתעוררת 210 שנים לאחר מכן, כשורדת היחידה מהכספת.
המשחק מתחיל ב-Sanctuary Hills (פרוור של העיירה קונקורד שבו השחקן גר) כאשר הוא בחר לעצמו מראה, מין ויכולות. לאחר מכן דופק על הדלת נציג מכירות של Vault-Tec שמציע למשפחה לשריין להם מקום במקלט 111 בעקבות כך שהשחקן היה פעיל בצבא. לאחר שהנציג הולך נשמעת הודעה בטלוויזיה שלפיה ארצות הברית מותקפת בטילים גרעיניים, המשפחה רצה אל המקלט ומוכנסת לתא הקפאה קרינגונית. לאחר מכן נראים חוטפים אשר לוקחים את בנו התינוק של השחקן, שון, ויורים באשה/בעל בהתאמה. השחקן יוצא מהתא 210 שנים לאחר שהוכנס לשם, ומחליט לחפש את בנו שנחטף, שון.
המשחק מתחיל כאשר השורד יוצא מהמקלט ונפגש עם הרובוט ששירת אותו לפני הפלת הפצצה, Codsworth. בעזרת הרובוט, השורד מגלה כי עברו 210 שנים לאחר שארצות הברית הפכה לשממה רדיואקטיבית, והרובוט מציע לו לחפש עזרה בשרידי קונקורד הסמוכה. כשהשורד מגיע לשם, הוא מגלה כי העיר נמצאת תחת התקפה של כנופיית שודדים, ולאחר שהוא מציל את המתיישבים ומנהיגם, פרסטון גרווי מנהיג אגודת ה"מיניטמן" (Minuteman), מנחת זרועם, פרסטון מציע לשורד להגיע להתיישבות "Diamond City" (עיר היהלומים) כדי למצוא מישהו שיכול לעזור לו להגיע אל שון. הוא גם יכול להציע לשחקן להצטרף למיניטמן, השורד יכול להסכים ולהתחיל לבצע משימות עבור המיניטמן אך גם יכול לסרב בינתיים ולחפש את הרפתקאותיו לבד.
לאחר שהשורד צופה בזכרונותיו של קלוג עליו ללכת לאזור בשם "הים הזורח" (the glowing sea) שנקרא כך היות שזה האזור בו הפצצה נפלה ולא קיים בו שום דבר חוץ מאזורים מלאים קרינה רדיו אקטיבית מסוכנת, מפלצות, ו־Deathclaws מסוכנים. בים הזורח הוא מוצא סופר מוטנט בשם וירג'יל (Virgil), שהוא מדען עריק מהמוסד שהזריק לעצמו גרסה של FEV כדי שיוכל להתחבא באזור "הים הזורח" - שם לא יחפשו אחריו בגלל הריכוז הגבוהה של קרינה רדיואקטיבית (סופר מוטנטים עמידים בפני קרינה רדיואקטיבית, כך שהקרינה לא משפיעה על ורג'יל). ורג'יל מגלה לשורד כי הדרך היחידה להגיע למוסד היא על ידי השתגרות. האביזר שאיתו ניתן להשתגר הוא על ידי שבב שנושאים עליהם "קורסרים" (קורסר הוא סינת' שמטרתו לאתר ולהחזיר סינת'ים שברחו מהמוסד). כדי להשיג את השבב השורד צריך למצוא ולהרוג קורסר, כך שהוא יוכל להוציא ממנו את השבב. לאחר שהשחקן לקח את השבב, עליו לחפש עזרה מאגודת סתרים בשם "ארגון מסילת הברזל" (The Railroad) שהם היחידים שיכולים לפענח את השבב. הם גם יכולים להציע לשורד להצטרף אליהם. לאחר שהם מפענחים עבורו את השבב וירג'יל מתחיל לתכנן תוכנית עבור מכשיר ש"יחטוף" את התדר עליו המוסד עובד כדי שהשורד יוכל להשתגר לתוך "המוסד". כדי לבנות את המכשיר, הוא יכול להיעזר באחת מתוך 3 האגודות שהוצגו קודם: האחווה, המיניטמן או המסילה. וירג'יל גם יכול לבקש מהשורד למצוא בתוך "המוסד" את התרופה שתחזיר אותו להיות אדם.
בעזרת המכשיר הוא משתגר לתוך "המוסד" ופוגש שם דמות בשם "האבא" (Father), מנהיג "המוסד", ומגלה שהוא לא פחות ולא יותר מאשר שון - בנו החטוף של השחקן, שהספיק להתבגר ב60 שנה. "האבא" מגלה לשורד שהוא נחטף על ידי המוסד עקב כך שההקפאה הקריוגנית אליה הוכנס לפני "המלחמה הגדולה" גרמה לכך שה־DNA שלו יהיה טהור ממוטציות שנגרמו בעקבות הקרינה, ובעזרת ה־DNA שלו המוסד יוכל לפתח דור חדש של סינת'ים אותם הוא רואה כעתיד האנושות. במהלך שהותו במוסד שון התקדם לתפקיד המנהל של המוסד. המנהיג הזקן מגלה כי הוא גוסס מסרטן וכי הוא מעוניין להעביר את הנהגת "המוסד" לשורד.
מכאן העלילה יכולה להתפצל למספר דרכי סיום:
אגודות במשחק
כמו במשחקים הקודמים, עקב התפרקותה של ארצות הברית לאחר "המלחמה הגדולה", צצו להם בהדרגה, באזורים שעדיין ראויים למחייתו של האדם, אגודות שונות שמטרתם להחזיר את הסדר לאזור ולשקם בדרכיהם את "הקהילייה". לצד כנופיות שונות של שכירי חרב, פורעי חוק למיניהם וכנופיות של סופר-מוטנטים, העוינות את השחקן, ישנן 4 אגודות עיקריות שהשחקן יכול להצטרף אליהן בעולם המשחק.
לבחירה באחת האגודות השלכות מכרעות על המשך המשחק, וסיום עלילת המשחק עם קבוצה כל שהיא יכול לגרום לקבוצות אחרות להיות עוינות אל דמות השחקן בהמשך. לאחר שארגון מסוים מצליח, בעזרת השחקן, להשתלט על "הקהילייה", השחקן יכול לקרוא לחברי הארגון לתגבורת אם הוא נכנס לקרב, והם עוזרים לו, והשחקן מקבל נקודות ניסיון על כל אויב שנהרג על ידי בני בריתו כאילו הוא הרג את האויב בעצמו.
דירת שותפים
דירת שותפים היא דירה המושכרת לשוכרים אחדים, כך שבה לכל אחד מהם אזור משלו (בדרך כלל חדר משלו), וכולם חולקים שימוש בחלקים משותפים בדירה, כגון מטבח וחדרי שירותים.
הצטרפות לדירת שותפים קיימת, שאחד השותפים פרש ממנה, מצריכה בדרך כלל הסכמה של בעל הדירה ושל השותפים שנותרו בדירה.
בתרבות
מחזות, סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה עוסקות במגורים בדירת שותפים, ובהם:
אנה קתרינה
אנה קתרינה (נולדה ב-14 במרץ 1960) היא שחקנית שווייצרית.
ביוגרפיה
קתרינה נולדה בברן, ב-1987 היא שיחקה בפרק בסדרה מסע בין כוכבים: הדור הבא, ב-1989 הופיעה בפרק של מיאמי וייס וב-1991 הופיעה בשני פרקים של הסדרה חוק וסדר.
ב-1992 התפרסמה כשגילמה את ליידי פודל בסרט באטמן חוזר, ב-1997 שיחקה בסרט "המשחק" לצד מייקל דאגלס, ב-2006 גילמה סוכנת בסרט הפנתר הורוד, ב-2009 הופיעה בסרטים מלאכים ושדים וסטארטרק ושיחקה עוזרת בית בעקרות בית נואשות.
יחסי החוץ של אלג'יריה
ארצות הברית
היחסים בין המדינות ידעו עליות ומורדות וכיום מוגדרים כטובים. שתי המדינות משתפות פעולה כנגד הטרור, כאשר אלג׳יריה מובילה מאז פיגועי 11 בספטמבר את החזית נגד הטרור באפריקה.
רוסיה
במלחמת העצמאות של אלג'יריה בשנים 1954–1962, קיבלה אלג'יריה סיוע צבאי מממשלת ברית המועצות. ב-23 במרץ 1962, ארבעה חודשים לפני ההכרזה הרשמית על עצמאותה של אלג'יריה ב-5 ביולי באותה שנה, ברית המועצות הפכה למדינה הראשונה בעולם שקיימה יחסים דיפלומטיים עם אלג'יריה. קריסתה של ברית המועצות הובילה לצמצום של פרויקטים רבים עם אלג'יריה. עם זאת, כיום מתקיימים בין המדינות יחסים דיפלומטיים, כאשר רוב היחסים מתקיימים בשל סחר שמתקיים בין המדינות ומקדם את האינטרסים של שתיהן.
יפן
היחסים בין שתי המדינות החלו עוד בתקופה בה אלג'יריה הייתה תחת שלטון צרפת, והם מתחילים בשנת 1958, עת החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה פתחה משרד מייצג בטוקיו. באותה שנה הוקמה גם שדולת הידידות האלג'יראית–יפנית ביוזמת חברי פרלמנט יפנים ונציגי החזית הלאומית. ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1962, הכירה יפן בעצמאות אלג'יריה, ובשנת 1964 נפתחו השגרירויות באלג'יר ובטוקיו.
אזרבייג'ן
אלג'יריה הכירה בעצמאות אזרבייג'ן ב-20 בדצמבר 1991. היחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לאלג'יריה כוננו ב-22 באפריל 1994. שגריר אזרבייג'ן באלג'יריה הוא שאהין עבדולייב, ושגריר אלג'יריה באזרבייג'ן הוא ישר אלייב. באוגוסט 2012, שגריר אלג'יריה ביקר באזרבייג'ן. אלג'יריה מיוצגת באזרבייג'ן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בבאקו, בירת אזרבייג'ן. מנגד, אזרבייג'ן מיוצגת באלג'יריה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באלג'יר, בירת אלג'יריה.
סן מרינו
סן מרינו אינה מיוצגת באלג'יריה בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. גם אלג'יריה אינה מיוצגת בסן מרינו בשום דרג, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי אך עם זאת, השגרירות המייצגת של אלג'יריה בסן מרינו היא זו המצויה ברומא בירת איטליה.
צרפת
הקשר הרשמי הראשון בין המדינות החל בשנת 1526, כאשר אלג'יריה הייתה טריטוריה באימפריה העות'מאנית. ב-1798 יצא נפוליאון בונפרטה, שליט צרפת ומייסד הקיסרות הראשונה, למסע כיבושים במצרים. את מרבית אספקת המזון למסע קיבל הצבא הצרפתי מחברת מסחר יהודית אלג'יראית בשליטת המשפחות בוג'נאח ובכרי. פעילות החברה מומנה באמצעות הלוואה משליט אלג'יריה, חוסיין דיי, והחובות של צרפת היו בעקיפין חובות לדיי האלג'יריאי. החוב תפח עם השנים לכ-14 מיליון פרנק צרפתי, כולל ריבית, אולם בהסדר חוב משנת 1819 הופחת החוב ל־7 מיליוני פרנק בלבד. למרות זאת, הצרפתים לא החלו בהעברת התשלומים, מה שהוביל את חוסיין דיי לזמן אליו ב-30 באפריל 1827 את הקונסולים של צרפת. במהלך הדיון הכה השליט האלג'יראי את הקונסול הצרפתי פייר דיאבל באמצעות מניפה נגד זבובים. בשנת 1830 יצא מצרפת צי פלישה אדיר, בן 35 אלף חיילים, על סיפוניהן של כ־600 אוניות. ב-14 ביוני הללו נחתו בעיירת החוף האלג'יראית סידי פרדג' 27 ק"מ ממערב לאלג'יר, וב-5 ביולי, לאחר מערכה בת שלושה שבועות, הביסו את הכוחות העות'מאניים. על פי הגרסה הרשמית של צרפת, ממשלתו של שארל העשירי החליטה על הפלישה כתגובה לפגיעה בכבוד הקונסול דיאבל. עם זאת, המלך שארל העשירי הודח במהפכת יולי, כחודש בלבד לאחר הפלישה לאלג'יריה, והכוחות הצרפתיים נותרו בתחומה. האלג'יראים מיהרו להיכנע לאחר נחיתת הצבא הצרפתי וחוסיין דיי נכנע בתמורה לחירותו ושמירת רכושו האישי. הוא הוגלה לנאפולי, שהייתה תחת האימפריה האוסטרית, ובהמשך הוא עבר למצרים. זה היה קיצו של שלטון עות'מאני בן 313 שנים באזור, ותחילת הקולוניאליזם הצרפתי באלג'יריה. מאז שזכתה אלג'יריה בעצמאותה החל זרם הגירה מאלג'יריה לצרפת, אשר הלך ופחת במהלך המאה ה-20. מספר הוויזות שהונפקו לאלג'יראים ירד מ-270 אלף בשנת 2001 ל-120 אלף איש בשנת 2007. בין השנים 2009 ו-2012 פחת מספר המהגרים מאלג'יריה לצרפת ב-2.6%. נתון זה נבדל משכנותיה מרוקו ותוניסיה מהן דווקא חלה עלייה של 2.4% ו-2.9% בכמות המהגרים. למרות הירידה במספר המהגרים, אחוז המהגרים מאלג'יריה בשנת 2012 עדיין היה הגבוהה ביותר ועמד על כ-7% מסך כל המהגרים. בשנת 2018 הודה לראשונה נשיא צרפת עמנואל מקרון שצבא צרפת השתמש בעינויים במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה. לדבריו, עינויים הפכו בעת ההיא לכלי נשק לגיטימי נגד חזית השחרור הלאומית (FLN) ותומכיה.
קפריסין
בנובמבר 1998 פגש שר החוץ האלג'יראי את מקבילו שר החוץ הקפריסאי. בפברואר 2001 ביקר שר החוץ האלג'יראי בקפריסין.
בנובמבר 2001 קיבל נשיא הרפובליקה של קפריסין, גלפקוס קלירידיס את אישורי השגריר החדש של אלג'יריה, מר אחמד בודהרי.
בספטמבר 2003 נפגש נשיא קפריסין וראשי אלג'יר, סנגל, כווית כדי לדון בסוגיות אזוריות.
קניה
יחסי אלג'יריה–קניה הם היחסים בין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית ובין רפובליקת קניה. לקניה שגרירות באלג'יר, בעוד לאלג'יריה שגרירות בניירובי.
בדצמבר 2013, במסגרת ביקורו בן החמישה ימים באלג'יריה, נפגש יושב ראש האספה הלאומית של קניה ג'סטין מוטורי עם ראש ממשלת אלג'יריה עבד אל-מאלכ סלאל. במהלך שיחותיהם הסכימו שתי המדינות להקים ועדה משותפת אלג'יראית-קנייתית שמטרתה לחזק את הקשר בין שתי המדינות.
בחודש פברואר 2015 ביקר נשיא קניה אוהורו קניאטה באלג'יריה למשך שלושה ימים בהזמנתו של נשיא אלג'יריה עבד אל-עזיז בותפליקה. במהלך ביקורו חנך קניאטה את שגרירות קניה באלג'יריה.
שתי המדינות הסכימו לחזק את היחסים ביניהן, בהם היחסים הפוליטיים, הכלכליים והטכנולוגיים. כחלק ממאמצים אלו שתי המדינות חתמו על שני הסכמי שיתוף פעולה.
שתי המדינות אף הסכימו כי אלג'יריה תרכוש קניינים על ייצור נפט וגז, בעוד קניה תפתח את שעריה בפני אלג'יריה במטרה לסייע במעבר לאנרגיה גאותרמית ומתחדשת.
דרושפאקה
דרושפאקה ספור קולובו היא קבוצת כדורסל טורקית מהעיר איסטנבול, המתמודדת בליגת העל הטורקית ובליגת האלופות בכדורסל.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה ב-4 ביוני 1951, וזכתה בשתי אליפויות ליגת העל הטורקית בעונות 1960/1961 ו-1961/1962. במשך 30 השנים הרבות התנדנדה דרושפאקה בין שתי הליגות הבכירות בטורקיה, והחל משנת 1993 הפכה לקבוצה קבועה בליגת העל. בעונת 2009/2010 רשמה מאזן שלילי עם 6 ניצחונות לעומת 24 הפסדים, סיימה במקום האחרון בליגת העל והודחה לליגת המשנה.
בשנת 2013 הקונצרן הטורקי "דוגוס" החל לתת חסות מסחרית לקבוצה, מה שהעשיר את כיסה והפך אותה לאחת הקבוצות האמידות בטורקיה. בעונת 2013/2014 זכתה דרושפאקה באליפות ליגת המשנה הטורקית והיא חזרה להשתתף בליגת העל. בעונה הבאה סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה, אחרי פנרבחצ'ה ואנאדולו אפס, אך הפסידה לטרבזונספור בשלב רבע הגמר.
בעונת 2015/2016 זכתה דרושפאקה בכרטיס חופשי להשתתפות ביורוליג, וסיימה את העונה בשלב ה-"Top-16" מבלי להעפיל לרבע הגמר. בליגה הטורקית הפסידה הקבוצה לאנאדולו אפס בסדרת חצי הגמר, ולפנרבחצ'ה במשחק גמר הגביע. לקראת עונת 2016/2017 מונה דייוויד בלאט למאמן הקבוצה. בעונת 2017/2018 זכתה בגביע היורוקאפ, לאחר שגברה על לוקומוטיב קובאן בצמד משחקי הגמר.
בקיץ 2018 עזב בלאט את הקבוצה, והוחלף על ידי המאמן סלצ'וק ארנאק. את עונת 2018/2019 סיימה במקום ה-16 והאחרון ביורוליג, ובמקום העשירי בליגה הטורקית.
בחודש מאי 2020 נודע כי הקבוצה תעבור לשחק בליגת האלופות בכדורסל של פיב"א.
אולם ביתי
דרושפאקה מארחת את משחקיה בליגה הטורקית באולם דרושפאקה אייהן שאהנק, המכיל 3,500 מקומות ישיבה. משחקיה ביורוליג מתקיימים בפולקסווגן ארנה איסטנבול, בו 5,240 מקומות ישיבה, מתוכם 240 בתאי צפייה אישיים.
סגל הקבוצה
סגל הקבוצה, נכון לתאריך 16 באוקטובר 2019:
חורבת בתרה
חורבת בתרה הוא אתר ארכאולוגי בשיפולי רמת הגולן, בו נתגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת התלמוד ובית כנסת קדום.
מבית הכנסת הקדום באתר נשתמרו הקיר המערבי וחלק מהקיר הצפוני. בסביבת המבנה נתגלו פריטים ארכיטקטוניים רבים המזוהים עם בתי כנסת בגליל ובגולן, ובהם כותרות, מזוזות ומשקופים מעוטרים בשריגי גפנים.
בסמוך לחורבה, לאורך נחל דליות, נתגלו שרידי בתי כנסת בעלי מאפיינים דומים לאלו של חורבת בתרה, בחורבת חוחה ובחורבת זיתה.
לקריאה נוספת
אריאל כתב עת לידיעת ארץ ישראל, כרך 52 מאי 1987 - בתי-כנסת בגליל ובגולן, עמ' 98-95.
פרויקט בבל
פרויקט בבל (תעתיק מדויק: מַשְׁרוּעְ בָּאבְּל) המכונה גם תותח העל של סדאם חוסיין היה פרויקט שאפתני במימונה של עיראק לבניית תותח על עצום ממדים במטרה לאפשר לסדאם חוסיין יכולת לפגוע בעומק השטח של שכניו במזרח התיכון. הפרויקט תם לאחר ההתנקשות בג'רלד בול בפתח ביתו בבריסל בשנת 1990, התנקשות שיוחסה למוסד הישראלי.
רקע
ג'רלד בול (9 במרץ 1928 - 22 במרץ 1990) היה מהנדס קנדי שהתמחה בארטילריה ארוכת טווח. פרויקט חייו היה ניסיון לשיגור לוויין לחלל באמצעות שימוש בתותח-על. לשם כך, הוא פנה לממשלות ארצות הברית וקנדה, בשיאו של המרוץ לחלל, והציע כי יעמוד בראש פרויקט שאפתני שמטרתו תהיה בנייתו של תותח-על שיהיה בעל טווח ארוך דיו כדי לשגר לוויינים לחלל. הפרויקט נקרא HARP וקיבל את מימונן של ממשלות ארצות הברית וקנדה. שיאו של הפרויקט היה ירי של פגז-מדמה-לוויין במשקל 180 ק"ג לגובה 180 ק"מ. זהו שיא שלא נשבר עד היום.
לאחר הניסוי, טען בול, כי באמצעות חימוש התותח בטיל בעל מנוע דלק מוצק, יוכל לשגר טיל במשקל 90 ק"ג למרחק של 4,000 ק"מ, או לרום של 250 ק"מ. על פי טענה זו, יכולותיו של התותח שקולות לאלו של טיל בליסטי לטווח בינוני.
הפרויקט בוטל זמן קצר לאחר הצלחה זו, בשל רצונה של קנדה להיבדל מארצות הברית, שהייתה מסובכת במלחמת וייטנאם.
לאור ביטולו של פרויקט HARP חש בול תסכול, אך עדיין דבק במטרתו ובחזונו לשגר לוויין לחלל באמצעות תותח על. בשנת 1970 הוא בנה את התותח GC-45, תותח הוביצר בעל טווח של 40 ק"מ אשר הציג יכולת מצוינת. הוא מכר תותחים כאלו לכל מי שהיה מוכן לקנותם: הוא מכר תותחים לדרום אפריקה שהייתה תחת אמברגו נשק של האו"ם וכן מכר כ-200 תותחים לעיראק, אשר נזקקה נואשות לכלי נשק מאחר שהייתה שקועה במלחמת איראן–עיראק.
לאחר שימוש מבצעי בתותחים, נוכחה ההנהגה העיראקית אודות יכולותיהם של התותחים בשדה הקרב. לאור הצלחה זו של התותחים, החל סדאם חוסיין לגלות עניין בבול, פיתוחיו וחזונו.
מימון ופיתוח
לאור הרושם שנוצר בהנהגה העיראקית אודות התותחים שרכשו מג'רלד בול, נענתה דרישתו של האחרון והוא נפגש עם סדאם חוסיין.
חוסיין היה מתוסכל מהעובדה כי ישראל עומדת לשגר לוויין לחלל, ובול ראה בכך הזדמנות להגשים את חלומו. הוא הבטיח לסדאם חוסיין תותח-על ענק, שיוכל לשגר לוויינים לחלל, ולירות פגזים למרחק של מעל ל-1,000 ק"מ. מבחינת בול, זו הייתה הזדמנות להגשמת פרויקט חייו לבנות תותח שיוכל להגיע לחלל. ואילו סדאם חוסיין ראה בתותח כלי שבעזרתו יוכל לפגוע בלב מדינת ישראל ובעומק ערי שכניו. בול קרא לתוכניתו פרויקט בבל וסיפר לסדאם חוסיין על ממדיו המתוכננים של התותח: אורך קנה עצום של 156 מטרים לפחות, קוטר של מטר ומשקל עצום של 2,100 טון.
לפני שהחל בבניית תותח הענק, החליט בול לבנות אב טיפוס "מוקטן" שאורכו היה כ-45 מטרים. אב-טיפוס זה היה מוצלח בצורה יוצאת דופן. לאחר הצלחה זו, בול קיבל שטח ניסויים ענק בעיראק, והחל להרכיב את התותח ממתכות שיוצרו במדינות אירופה, והוסוו בחלקים לצינורות נפט, וזאת כדי לעקוף את האיסור על מכירת נשק לאזורי מלחמה. נטען, כי הממשלות שסיפקו את המתכות, ובראשן סקוטלנד, ידעו כי מדובר בחלקי תותחים אך החליטו להעלים עין, בשל הרווח הכלכלי.
סיכול הפרויקט
בזמן הרכבת התותח, ביקשו העיראקים מבול, בשל העובדה כי היה מומחה בעל שם עולמי לארטילריה, לתכנן תותחים עבור הצבא העיראקי שהיה במצב קשה מאוד לאחר מלחמת איראן–עיראק ועבר תהליכי סטנדרטיזציה מהירים. בול נענה לבקשה ותכנן עבור הצבא העיראקי שני תותחים מתנייעים שנחשבו למתקדמים: "אל מג'נון" ו"אל פאו". הראשון הוכנס באופן מיידי לשירות פעיל בצבא העיראקי.
לפי עדות שמסר בנו של בול, מדינת ישראל ראתה בדבר חציית גבול, וסוכנים ישראלים הזהירו אותו לחדול ממעשיו, אך בול התעלם מהם והחליט להמשיך בעבודתו עבור סדאם חוסיין. סוכני המוסד הזהירו אותו פעם נוספת: הפכו את ביתו והשאירו סימנים ברורים, במטרה להזהיר אותו, אולם בול החליט להתעלם פעם נוספת. לאחר שבול לא נענה לאזהרותיהם של סוכני המוסד, הוא חוסל בחמש יריות בגבו ובעורפו על ידי מתנקש בפתח ביתו בבריסל בשנת 1990. פעולה זו יוחסה למוסד וגרמה לסופה של התוכנית השאפתנית.
הפרויקט לאחר מותו
בשנת 1991 פרצה מלחמת המפרץ לאחר שסדאם חוסיין החליט לכבוש את כווית השכנה. במהלך המלחמה ירתה עיראק 39 ו-46 טילי סקאד משופרים לעבר ישראל וסעודיה בהתאמה. לאחר ניצחון כוחות הקואליציה במלחמת המפרץ והפסדה של עיראק, נדרשה המדינה לפתוח את שעריה עבור פקחי האו"ם שעליהם היה להשמיד כל מה שחשבו שקשור לפיתוח ושיגור של נשק להשמדה המונית. פקחי האו"ם גילו את מיזמו של בול, השמידו את אב הטיפוס המוקטן ואת חלקיו של תותח בבל הגדול יותר. לאחר מותו של ג'רלד בול לא נעשה ניסיון לבנות תותח-על ארוך טווח, זאת בשל העובדה כי הטכנולוגיה של בול לא התאימה לזמנה; בארצות הברית נערכו ניסויים בתותחים קטנים בהרבה, שהדפו קליעים באמצעות מימן למרחקים של מאות קילומטרים. כמו כן, התפתחות הטילים והמפציצים הכבדים שיכלו לשאת פצצות ענק, בנוסף לאפשרות השימוש בנשק גרעיני טקטי במטרה לגרום נזק רב, ייתרו את הצורך בתותחי על גדולי ממדים.
הנק פרפר
הנרי הרמן לאורנס "הנק" פְּרֶפֶּר (בהולנדית: Henry Herman Laurens "Henk" Pröpper; 18 ביוני 1906 – 5 באפריל 1995) היה לוטננט אדמירל הולנדי אשר שימש כמפקד הצי המלכותי ההולנדי, ולאחר מכן שימש כיושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל).
ביוגרפיה
פרפר נולד בזוטפן ב-18 ביוני 1906. הוא למד בבית הספר של הצי המלכותי ההולנדי, וב-1926 התגייס לצי המלכותי ההולנדי ונשלח לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים. ב-1932 הוא חזר להולנד והשתתף בקורסים שונים של הצי. לאחר הקרב על הולנד ב-1940 הוא נמלט לבריטניה והתגייס לכוחות הממשלה ההולנדית הגולה. עד סוף המלחמה הוא השתתף במספר משימות בשירות הצי ההולנדי הגולה. בין היתר הוא שימש כמפקד הסיירת Hr.Ms. Soemba והשתתף עמה בקרב על אנציו ובפלישה לנורמנדי. לאחר המלחמה מונה פרפר לראש אגף החימוש של הצי. ב-1956 הוא מונה למפקד הצי ההולנדי. ב-10 במאי 1959 הוא מונה ליושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל) וכיהן בתפקיד עד פרישתו מהצבא ב-10 במאי 1962.
ארתור פלפס
אובר-גרופנפיהרר ארתור גוסטב מרטין פלפס (ברומנית: Artur Gustav Martin Phleps; 29 בנובמבר 1881 – 21 בספטמבר 1944) היה גנרל רומני, אשר בשנת 1941 התגייס לוואפן אס אס, ופיקד על כוחות במסגרתו במלחמת העולם השנייה והיה אחראי על ביצוע פשעי מלחמה. הוא הגיע לדרגת אובר-גרופנפיהרר ועוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון.
תחילת דרכו
פלפס נולד ב-29 בנובמבר 1881 בעיר ביירטאן בטרנסילבניה שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרו-הונגרית. כיום נמצאת העיר בתחומי רומניה המודרנית. הוא היה בנם השלישי של גוסטב פלפס וסופי שטולץ. שתי המשפחות היו ממוצא סקסוני-טרנסילבני והתגוררו באזור מאות שנים. בשנת 1900 התגייס כצוער לצבא האוסטרו-הונגרי ולמד בבית הספר הקיסרי לצוערים בפרשבורג. ב-1 בנובמבר 1901 הוענק לו דרגת לויטננט, והוא הוצב ברגימנט ההררי הטירולי ה-3. ב-1905 נשלח ללמוד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית ולאחר סיום לימודיו הועלה לדרגת אובר-לויטננט והוצב כקצין ברגימנט הרגלים ה-13. ב-1911 הוא קודם לדרגת האופטמן והוצב במטה הקורפוס ה-15.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 לחם פלפס כחלק מהדיוויזיה ה-32 במהלך המערכה המוקדמת כנגד סרביה. במהלך המערכה הועבר פלפס לצוות המבצעים של הארמייה השנייה בפיקודו של אדוארד פון בהם-ארמולי. בהמשך הועברה הארמייה מהחזית הסרבית לחזית המזרחית. פלפס השתתף בקרב גליציה ובמתקפת הקרפטים, וב-1915 הועבר לחזית האיטלקית ומונה לסגן ראש אגף האפסנאות של הארמייה ה-10. ב-1 באוגוסט 1916 פלפס קודם לדרגת מיור. באותה שנה הוא גם מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-72, ולחם בקרבות כנגד ממלכת רומניה שהצטרפה למלחמה נגד אוסטריה. ב-27 בינואר 1917 הוענק לו צלב הברזל דרגה שנייה מטעם הקיסרות הגרמנית. ב-1918 הוחזר לחזית האיטלקית, וסיים את המלחמה בדרגת אוברסט-לויטננט.
בין המלחמות
לאחר המלחמה פורקה האימפריה האוסטרו-הונגרית, והצבא האוסטרו-הונגרי פוזר. פלפס חזר למולדתו טרנסילבניה, אשר הפכה לחלק מרומניה במסגרת חוזה טריאנון. הוא התגייס לצבא רומניה, אשר כנגדו לחם במהלך המלחמה, ומונה למפקד "המשמר הסקסוני" - מיליציה של המיעוט דובר הגרמנית ברומניה. ב-1919 השתתף ב כנגד הכוחות ההונגריים הקומוניסטים של בלה קון. בקרב על הנהר טיסה הוא הפר פקודה, והועמד למשפט צבאי. השופטים קבעו שפעולותיו של פלפס הצילו את המצב, ותחת להענישו הוא הועלה לדרגת קולונל. הוא פיקד לזמן מה על רגימנט הרגלים ה-84, ואז הצטרף למטכ"ל ולמד לוגיסטיקה באקדמיית המלחמה בבוקרשט. הוא פרסם ספר ברומנית בשם "לוגיסטיקה: יסודות של ארגון וביצוע", אשר הפך ב-1926 לספר ההדרכה הרשמי של הצבא הרומני בנושא לוגיסטיקה. למרבה האירוניה, זמן קצר לאחר מכן הוא נכשל בבחינות בלוגיסטיקה באקדמיית המלחמה. הוא פיקד על יחידות רומניות שונות, ובין היתר על הבריגדה ה-1 של הוונטורי די מונטי (חיילים הרריים רומנים, בדומה לגבירגסייגר בצבאות דוברי הגרמנית). הוא הגיע לדרגת לוטננט גנרל, וב-1930 מונה ליועצו הצבאי של קרול השני, מלך רומניה. הוא סלד מהתככים, השחיתות והצביעות של חצר המלוכה, ומתח עליה ביקורת ללא חשש. ב-1940 הוא כינה בפומפי את המלך קרול שקרן, ולפיכך הועבר למילואים. ב-1941 הוא עזב את הצבא הרומני.
מלחמת העולם השנייה
באותה תקופה כבשה גרמניה הנאצית את מרבית מערב אירופה, והתקדמה באופן מוצלח ברחבי ברית המועצות לאחר מבצע ברברוסה. פלפס, אשר נולד למשפחה דוברת גרמנית, קיבל אישור לעזוב את רומניה ולהתגייס לוורמאכט, אולם מכיוון שנחשב לפולקסדויטשה לא הורשה לשרת שם. הוא התגייס במקום זאת לוואפן אס אס, תחת שם נעוריה של אמו, שטולץ, וקיבל דרגת שטנדרטנפיהרר. הוא לחם במסגרת קרבות החזית המזרחית, ומונה למפקד רגימנט האס אס "ווסטלנד" שהיה חלק מדיוויזיית פאנצר אס אס החמישית "ויקינג". בהמשך מונה למפקד "צוות קרב" (קמפגרופה) ולחם עמו במהלך הקרבות באוקראינה. ביולי 1941 הועלה לדרגת בריגדפיהרר, ומאוחר יותר עוטר בצלב הברזל בשתי דרגות. בינואר 1942 הוא נבחר לארגן הקמת דיוויזיה מגרמנים אתניים מיוגוסלביה, אשר הוקמה ב-1 במרץ תחת השם דיוויזיית אס אס הררית השביעית "פרינץ אויגן".
ב-20 באפריל 1942 הועלה לדרגת גרופנפיהרר. הדיוויזיה שלו הוצבה בסרביה והשתתפה שם במערכה כנגד הפרטיזנים. חיילי הדיוויזיה כינו את פלפס "פאפא פלפס". באוקטובר נשלחה הדיוויזיה לתקוף כוח צ'טניקים בהרי קופנויק, אולם הצ'טניקים קיבלו התרעה מוקדמת והצליחו להימנע ממגע. הפעילות הקרבית הראשונה שבה השתתפה הדיוויזיה הייתה "מבצע לבן I" באזור צפון קרואטיה כנגד כוחות הפרטיזנים. בהמשך למבצע זה, התרחש "מבצע לבן II" בו התקדמו כוחות הדיוויזיה ממערב בוסניה לכיוון מוסטר בנוסף ללחימה באזור צפונית-מערבית לסרייבו. מבצע שלישי שתוכנן לא יצא לבסוף לפועל. כחלק מלחימה זו, הייתה מעורבת הדיוויזיה בפשעי מלחמה רבים כנגד האוכלוסיות המקומיות עם הוצאות להורג המוניות והריסת כפרים שנחשדו כמשתפי פעולה עם הפרטיזנים המקומיים. בתחילת 1943 סייע בהקמת דיוויזיית מתנדבים הררית נוספת שפעלה באזור בשם "דיוויזיית אס אס הררית ה-13 "הנדשאר".
ביולי 1943 אוחדו שתי הדיוויזיות יחד עם דיוויזיית אס אס הררית ה-21 "סקנדרבג" לקורפוס אס אס הררי החמישי. פלפס קיבל פיקוד על הקורפוס, ובו זמנית הועלה לדרגת אובר-גרופנפיהרר וקיבל את צלב האבירים של צלב הברזל. במסגרת תפקידו היה עליו לפעול בשיתוף פעולה עם כוחות איטלקיים, אלם הוא התאכזב מאוד מחוסר שיתוף הפעולה שלהם. המתורגמן שלו באותם ימים היה קורט ולדהיים, לימים מזכ"ל האו"ם ונשיא אוסטריה, ובאחת הפעמים כאשר פלפס כינה גנרל איטלקי "מקרוני עצלן!", שינה ולדהיים את ניסוח המילים. פלפס בתגובה אמר לו: "תשמע ולדהיים, אני יודע קצת איטלקית אינך מתרגם את מה שאני אומר". בפעם אחרת הוא איים לירות בזקיפים איטלקיים שעיכבו את מעברו במחסום.
בדצמבר 1943 השתתף הקורפוס שלו ב"מבצע קונגבליץ" (כדור ברק), אשר בוצע כנגד כוחותיו של טיטו בקרואטיה במטרה למנוע מהם להיכנס לסרביה. המבצע הסתיים בהצלחה מוגבלת בלבד, ומיד לאחריו בא "מבע שאיסטום" (סופת שלג) אשר נועד לנצל את ההצלחה. שני המבצעים ידועים בשם "המערכה האנטי-פרטיזנית השישית" ו-2,000 פרטיזנים נהרגו במהלכם. הקורפוס שלו גם היה מעורב בפינוי אזרחים מאזור קו החוף הדלמטי מחש לפלישה של בעלות הברית שם. בתחילת 1944 תקפו אנשיו במסגרת "מבצע ולדראוש" (קדחת יער) במרכז בוסניה, "מבצע מייבאום" במזרח בוסניה ומבצע נוסף שנערך במאי בתקווה ללכוד את טיטו עצמו. ב-20 ביוני הוענק לפלפס הצלב הגרמני בזהב, ובספטמבר מונה למיופה הכוח הגרמני בטרנסילבניה (שהועברה להונגריה במסגרת תכתיב וינה), והיה אחראי על גיוס גרמנים מטרנסילבניה לאס אס.
מותו
ב-21 בספטמבר 1944, הוזמן פלפס לפגישה עם היינריך הימלר בברלין. הוא החליט לבקר בדרך במוצבים באזור ארד. לאחר שקיבל מידע על כוחות של הצבא האדום שהגיעו לאזור, החליט הנהג לסטות לכפר הסמוך סימאנד. אלא שגם שם כבר היו חיילים סובייטיים, ופלפס יחד עם שלישו ונהגו נעצרו והובאו לחקירה. עוד באותו היום, המבנה שבו הוחזקו הותקף על ידי מטוס גרמני אקראי, והאסירים ניסו לנצל את ההזדמנות כדי לברוח ונורו למוות. פלפס היה בן 62 במותו. משלא הגיע לפגישה עם הימלר, הוצא עליו למחרת היום צו מעצר. ב-29 בספטמבר חפציו האישיים נמצאו בידי חיילים הונגריים, אשר העבירו אותם לגרמנים. ב-24 בנובמבר של אותה שנה הוספו עלי אלון לצלב האבירים שלו, אשר נמסר לבנו ריינהרט אשר שרת באס אס בדרגת אובר-שטורמבאנפיהרר. הרגימנט ה-13 של דיוויזיית האס אס ה-7 נקרא מאז ואילך על שמו.
שער הזהב של קונסטנטינופול
שער הזהב (ביוונית: Χρυσεία Πύλη (כריסיה פילי); בלטינית: Porta Aurea; בטורקית: Altınkapı או Yaldızlıkapı) היה שער בחומת תאודוסיוס, שהקיפה את קונסטנטינופול ממערב. היה זה השער הדרומי ביותר בחומה ושימש כשער ניצחון ושער טקסי דרכו נכנסו מסעות טריומף (מצעד ניצחון) אל העיר. מן השער נמתח רחוב צפון-מזרחה, אשר התחבר לשדרתה הראשית של העיר, רחוב מֶזֶה (mese). מן השער מערבה הובילה הדרך הרומית ויה אגנטיה. השער הוקם במחצית השנייה של המאה הרביעית, היה נעול רוב הזמן כיוון ששימש רק לכניסה טקסית לעיר ונאטם כליל במאה ה-13.
תיאור השער
השער הוקם כשער ניצחון בעל קשת מרכזית גדולה ושנתי קשתות-צד קטנות יותר ונבנה מלבני שיש גדולות ומלוטשות ללא מלט. לפי הכתובת הלטינית שרוקעה ככל הנראה בברונזה וניצבה על גביו הוא הוקם על ידי "תאודוסיוס", אולם לא ניתן לדעת אם זהו תאודוסיוס הראשון או תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית. מכל מקום, השער שולב לתוך החומה לאחר שהוקם ולצידיו הוקמו שני מגדלים רבועים.
השער היה מעוטר בברונזה נוצצת, שהקנתה לו את שמו. על ראש השער ניצב פסל גדול, רביעייה (קוודריגה) של פילים.
השלטון העות'מאני הקים לאחר כיבוש קונסטנטינופול סביב השער את "מבצר שבעת המגדלים".
שמו של השער היה השראה לקריאת שער הזהב של קייב.
הייה סחפר
הֶייֶה סחפר (בהולנדית: Heije Schaper; 8 בספטמבר 1906 - 26 במאי 1996) היה לוטננט גנרל הולנדי אשר שימש כמפקד חיל האוויר המלכותי ההולנדי, ולאחר מכן שימש כיושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל).
ביוגרפיה
ב-30 במאי 1942 הופל מטוסו של סחפר ליד האי טרסחלינג במהלך הפצצה על ספינות גרמניות. הוא נלכד בידי הגרמנים והובל כשבוי מלחמה למחנה סטלאג לופט III. במחנה הוא חבר לקבוצת אסירים בהנהגת רוג'ר בושל שארגנה תוכנית בריחה המונית מהמחנה - אירוע עליו מבוסס הסרט "הבריחה הגדולה". הבריחה נכשלה, ומרבית האסירים, ובכללם סחפר, נתפסו ופוזרו בין מחנות אחרים. עם סיום המלחמה באירופה, סחפר שוחרר וחזר והצטרף לחיל האוויר ההולנדי. הוא מונה למפקד הטייסת ה-321 של חיל האוויר ההולנדי אשר לחמה בציילון כנגד האימפריה היפנית. עם זאת, עד שהגיע לשם כבר תמה המלחמה גם בחזית זו. ב-1946 הוא מונה למפקד שירות האוויר הימי בכל רחבי ממלכת ארצות השפלה.
ב-1954 הוא עבר רשמית לחיל האוויר המלכותי ההולנדי ומונה לסגן מפקד החיל. ב-1956 הוא מונה למפקד חיל האוויר. בתקופתו, הוחלפו המטוסים המיושנים של חיל האוויר ההולנדי במטוסים חדישים יותר. ב-1 בנובמבר 1957 הוא מונה ליושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל). ב-10 במאי 1959 הוא סיים את תפקידו ועבר לשמש כמפקד חיל החימוש. בין 1966–1967 הוא שימש כמזכיר האווירייה של הממשלה. הוא פרש מהצבא ב-1976.
חנית
חנית היא כלי נשק המשמש להגנה ותקיפה כאחד, המורכב ממקל ארוך בקצהו חוד העשוי מתכת, אבן או עצם. החנית כבדה יותר מכידון אך קלה וקצרה מרומח. היא יכולה לשמש גם לנעיצה וגם להטלה.
מקור
עדויות לשימוש בחנית נמצאו בשימוש ההומו היידלברגנסיס לפני כ-500,000 שנה. הרבה לפני תקופת האדם הנבון שהתפתח רק כ-100,000 שנה לפני זמננו. עם זאת, ייתכן שהחנית הומצאה על ידי אבות קדומים הרבה יותר. השימוש בחנית אינו מוגבל לבני אדם בלבד. שימפנזים מסנגל נצפו יוצרים חניתות מענפי עץ ישרים, על ידי קילוף קליפת הענף וחידוד ראשו בעזרת השיניים, במטרה לצוד גלגויים שמתחבאים בחורי עצים. גם אורנגאוטנים נצפו דגים בעזרת חנית, אם כי לא ברור אם התנהגות זו נרכשה על ידי צפייה בבני אדם.
בעת העתיקה
החנית הגיעה לשיאה בעת העתיקה ובימי הביניים כאשר ראש הקרב שלה (החוד) חושל ממתכת, בהתחלה נחושת ואחר כך ברזל ומאוחר יותר פלדה. צורת ראש הקרב השתנתה מקצה מחודד פשוט לעלה מחודד ושטוח.
היא שימשה צבאות סדירים והייתה נשק רב-תכליתי. היא שימשה הן כנשק קרב פנים אל פנים והן כנשק הטלה המיודה ממרחק, כמעין כידון כבד יותר.
ההופליטים היווניים היו חמושים בחניתות ומגן עגול. חיילי הלגיון הרומאי היו חמושים בחנית שהחליפה את הפילום ששימשה בעיקר להטלה.
הסמוראים והלוחמים ביפן הפאודלית השתמשו בחנית מסוג יארי כנשק העיקרי בשדה הקרב. קשת היומי שימשה סמוראים לצד היארי, והחרב - מסוג טאצ'י או קטאנה - שימשה כנשק משני.
מיקי שחר
ביוגרפיה
אביו של מיקי, צבי סווט, לחם במסגרת הקומנדו הבריטי, ובפטרול באיטליה עלה על מוקש ואיבד את שתי רגליו. בהמשך לחם בשורות הלח"י נגד הבריטים על אף נכותו, ובמלחמת העצמאות היה קמב"צ בחטיבה 8.
שחר הוא בוגר בית הספר הריאלי והפנימייה הצבאית לפיקוד. עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון, בהמשך עבר קורס קצינים ושימש בשורת תפקידי פיקוד בחיל השריון. במלחמת יום הכיפורים, היה שחר מ"פ בגדוד 599 בחטיבה 421. ב-9 באוקטובר 1973 במהלך הקרבות על רכס חמוטל, נפגע כמה פעמים, אך הוא המשיך להילחם, ולמרות היותו פצוע קשה הצליח לרכז אליו את שרידי הגדוד ולהובילם לנקודת הפינוי - ואז התרחק עם הטנק הבוער וכיבה אותו. לאחר-מכן נע ברגל לנקודת-הפינוי, ושם איבד את הכרתו. על מעשה זה קיבל שחר את עיטור המופת.
בשנים לאחר המלחמה מונה שחר למג"ד טנקים בחטיבה 656. במלחמת לבנון הראשונה פיקד שחר על חטיבה 399, חטיבת שריון במילואים, בין היתר בקרב סולטאן יעקוב. לאחר המלחמה, עקב הביקורת הרבה על חלקו בקרב סולטאן יעקוב, עזב את הארץ, ועבר להתגורר בלוס אנג'לס.
שני אחיו של מיקי, יאיר ורמי, היו גם הם קציני שריון. במלחמת יום הכיפורים,, שהיה מפקד פלוגה בגדוד 77. לאחר מותו, הוענק לו על פועלו בקרב עיטור המופת. רמי, האח השני, נפצע קשה במהלך הקרבות.
המשחקים הפארלימפיים פיונגצ'אנג (2018)
משחקי החורף הפאראלימפיים 2018 הם אולימפיאדת הנכים ה-12 שנערכה במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין 9 במרץ ל-18 במרץ 2018 בעיר פיונגצ'אנג שבקוריאה הדרומית.
במשחקים הפאראלימפיים נטלו חלק ספורטאים מכ-42 מדינות, שהתחרו ביניהם בשישה מקצועות: סקי אלפיני, הוקי מזחלות, ביאתלון, סקי למרחקים, קרלינג בכיסאות גלגלים וגלישת שלג.
טבלת המדליות
הדירוג מבוסס על נתוני הוועד הפאראלימפי הבינלאומי.
פולמוס אתרוגי קורפו
בבסיס הפולמוס עמדה שאלה הלכתית בדבר כשרותם לברכה של אתרוגי האי היווני קורפו, ושל אתרוגי פארגה, אייה ופרבזה , שנסובה סביב בירור עובדתי: האם היו אתרוגים אלו שנקראו בשם הכללי "אתרוגי קורפו", אתרוגים מורכבים אם לאו. אך במהלכו הועלו גם שיקולים מטא-הלכתיים כמו שבירת הקרטל של פרדסני קורפו ויבואני האתרוגים; עידוד פרדסני המושבות בארץ ישראל על ידי איסור אתרוגי קורפו והעדפת האתרוגים המיובאים מארץ ישראל לאירופה; והטלת סנקציות על הפרדסנים היווניים בשל הפרעות שנערכו ביהודי קורפו בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19.
המחלוקת ההלכתית חילקה את רבני אירופה לשלושה מחנות עיקריים: המתירים, האוסרים זמנית בשל מכלול השיקולים, והאוסרים לחלוטין. נכתבו קונטרסי פולמוס על ידי רבנים ידועי שם, ונשלחו שאלות ותשובות בנושא זה בין גדולי הפוסקים באירופה. העיתונות העברית והיהודית באירופה ובארץ ישראל ליוו את הפולמוס בזמן אמת, ועורכי העיתונים טרחו לבקר זה את זה על אופן סיקור הפרשה. מטבע הנושאים עליהם נסב הפולמוס, הוא עורר סביבו עניין רב, וגלש לעיתים לפסים אישיים.
רקע הלכתי
שני נושאים הלכתיים עיקריים עמדו ברקע פולמוס אתרוגי קורפו:
מחלוקת הלכתית התעוררה במחצית השנייה של המאה ה-16, בשאלה אם אתרוג שגדל על עץ מורכב כשר לקיום המצווה, ובמשתמע - האם ניתן לברך על נטילתו, בהיעדר אתרוג אחר, את ברכת המצווה, או שיש בכך משום ברכה לבטלה. בהיעדר דיון בשאלה זו בספרות ההלכה המוקדמת, נחלקו פוסקי ההלכה בארץ ישראל ובאירופה בתקופה זו בעיקר כשרותו של האתרוג המורכב. גם לאחר שהוכרע בידי רוב הפוסקים שאין לצאת ידי חובה באתרוגים מורכבים, נותרה מחלוקת בדבר אופי האיסור והאם הוא איסור דרבנן או מן התורה. לשאלה האחרונה השלכה ברורה במקרי ספק, שכן לפי כללי הפסיקה המקובלים "ספק דרבנן לקולא" ואילו "ספק דאורייתא לחומרא". שאלה זו התעוררה מחדש בעת פולמוס אתרוגי קורפו, בשל העובדה שהערעור העיקרי על כשרותם היה נעוץ באפשרות שהם אתרוגים מורכבים.
ערעורים ראשונים
כבר בשנת ה'תקס"ט (1808) ערער הרב דניאל מהורדנה בספרו "חמודי דניאל" על כשרותם של אתרוגי קורפו, מסקנתו - ששימשה מאוחר יותר את פוסלי האתרוגים - הייתה שאין לאתרוגים אלו חזקת בלתי-מורכבים ולכן אי אפשר לברך עליהם ברכה בשם ומלכות, הוא שאל נוסח של ברכה המובא בתלמוד במקרי ספק, וקבע כי יש לברך על אתרוגים אלו:, במקום.
בשנת ה'תקפ"ה (1825) ביטל הרב אפרים זלמן מרגליות את החששות הללו, והעלה שהספקות בדבר מוצאם של אתרוגי קורפו, אינם מספיקים הלכתית כדי לקבוע שאין לברך עליהם, ואפשר להמשיך ליטול אותם ללא חשש כפי שנהגו זה מכבר. אולם שנה בלבד לאחר מכן (ה'תקפ"ו, 1826) פסק החת"ם סופר נגד השימוש באתרוגי קורפו וקבע כי יש להעדיף עליהם את אתרוגי ארץ ישראל, שלמרות שאינם מהודרים במראם, חזקתם שאינם-מורכבים ולכן הם עדיפים.
פולמוס תר"ו
בשנת ה'תר"ו (1846) התחדש הפולמוס ורבנים רבים נדרשו לחוות דעתם. הרב אלכסנדר זיסקינד מינץ מברודי אסף לקונטרס בשם "פרי עץ הדר", תשובות הלכתיות של רבנים שנקטו שאין לברך על אתרוגי ראפיזה ואייה שבסביבת קורפו, בשל ספקות לגבי כשרותם, אך הם נקטו שאתרוגי פארגה בחזקת כשרות ויש ליטול דווקא אותם. בין הכותבים: הרב צבי הירש חיות מז'ולקווה, האדמו"ר הרב ישראל פרידמן מרוז'ין והרב שלמה קלוגר רבה של העיר ברודי ומגדולי פוסקי דורו.
מנגד עמד רבה של קורפו, הרב יהודה ביבאס שהעיד על כך שאתרוגי קורפו אינם מורכבים. על עדותו של הרב ביבאס נשענו רבנים רבים שהתירו את המשך השימוש באתרוגי קורפו כאתרוגים מהודרים. רבי חיים פלאג'י הסתמך עליה בהתירו את אתרוגי קורפו, ובעקבותיו צעדו רוב ככל הרבנים הספרדים.
במחנה האוסרים, חלו תמורות לכאן ולכאן: הרב קלוגר חזר בו לחומרה: בעוד שבקונטרס של הרב מינץ, הוא החריג את אתרוגי פארגה והכשיר אותם לנטילה בברכה, במהדורה הראשונה של ספר התשובות שלו "טוב טעם ודעת" (ה'תרי"ב, 1852) התפרסמה תשובתו האוסרת גם את אתרוגי פארגה ושאר סביבת קורפו: . מאידך, הרב חיות חזר בו לקולא: בעוד שבמכתבו שהתפרסם בקונטרס של הרב מינץ, מסר את נימוקיו לאיסור וכתב ששלח את טענותיו באיגרת לרבה של טריאסטה; במכתב לרב חיים פלאג'י, כתב שלאחר פרסום עדותו של הרב ביבאס, אין מקום לפלפולים, וכשרות האתרוגים ברורה, בתנאי שיהיה להם הכשר של משגיח בטריאסטה, מרכז השיווק לאירופה, שיוודא שמדובר באתרוגי קורפו וסביבתה ושלא הוחלפו באתרוגים אחרים.
פולמוס תרל"ה-תרל"ח
בשנים שלאחר מכן התעורר הפולמוס בצורה נקודתית מעת לעת, כך למשל נזקק בשנת ה'תר"ל, 1870, הרב יצחק רפאל אשכנזי לשאלת הרב חיים אלעזר וקס, שבשנים הבאות יהיה דמות מפתח בפולמוס אתרוגי קורפו, וכתב לו באריכות על כך שאתרוגי האזור כשרים בלי פקפוק ושהמסורת אודות גידולם בלי שום הרכבה נשמרת באדיקות מזה דורות וישנם הבדלים מהותיים בצורת עצי האתרוג מעצי הרכבה.
בשנת ה'תרל"ה התעורר פולמוס אתרוגי קורפו בעוצמה רבה, כשהפעם היה הטריגר להתעוררותו כלכלי וחברתי בעיקרו. גם מוקד ההתרחשויות החליף מקום, בעוד שבגלי הפולמוס הקודמים עמדו פוסקי יהדות גליציה והאימפריה העות'מאנית בעין הסערה, כשלצידם רבנים מהונגריה והארצות הגרמניות, סבב זה של הפולמוס התנהל כמעט כולו בין רבני ליטא. לדעת יוסף שלמון היו הסיבות לכך: חזרתה של יהדות ליטא לעמדה מרכזית בעולם הפסיקה, עמדה שאבדה לה מימי הגאון מווילנה, ושכעת הביאה את השאלה הבוערת שעל הפרק לפתחם של פוסקי ליטא, ואל מרכזיה התורניים: וילנה וקובנה; והעובדה שהאלטרנטיבה שהוצעה לאתרוגי קורפו היו אתרוגי ארץ ישראל, ורובו של היישוב היהודי האשכנזי בארץ ישראל בנקודת הזמן הזו היה מורכב מיוצאי ליטא.
אות הפתיחה לסבב המחודש של פולמוס אתרוגי קורפו ניתן בעקבות העלאת מחירים חדה שביצעו סוחרי האתרוגים היוונים בקרטל מאורגן לקראת חג הסוכות של שנת תרל"ה, במאמר מערכת של יחיאל ברי"ל, עורך "הלבנון", בגיליון ערב חג הסוכות תרל"ה של העיתון: ברי"ל תיאר במאמרו את מנהגם של יהודי רוסיה ופולין להוציא הון רב לרכישת אתרוגיהם וסקר בקצרה את ההיסטוריה של הוצאות מופרזות לרכישת אתרוגים, למן רבן גמליאל הזקן ששילם אלף זוז בעד אתרוג בהיותו בספינה ועד הגביר יעקב טודסקו שבעת המצור על פריז ב-1870 הכריז שישלם אלף פרנק למי שיסתכן ויצא מן העיר להשיג לו אתרוג. מחירים מופרזים אלו נגזרו מעתות מצוקה והיצע אפסי, בעת מצור או על ספינה, אך הם שערורייתיים כאשר סוחרי האתרוגים היווניים מנסים להפוך אותם לנורמה. טענתו של ברי"ל הייתה חברתית בעיקרה - אין למנהיגים היהודים להכיל מצב שבו רק לעשירים המופלגים ישנה אפשרות לרכוש אתרוגים, והמון העם נאלץ להתדפק על דלתי העשירים כדי לזכות לברך על אתרוגיהם. הוא הראה כתקדים, את המאבק הנחוש של רבני המרכזים היהודיים בווילנה ובוורשה נגד קרטל הדגים לשבת, שנים ספורות קודם לכן. אז, אסרו הרבנים על רכישת דגים ואף על אכילתם עד לירידת המחירים ושברו את הקרטל, בכך איפשרו לעניים להמשיך ולהנות מדגים לשבת. אין כל סיבה איפוא לכך שהרבנים לא יטילו את כובד משקלם ההלכתי גם בתחום האתרוגים, תחום שעיקרו בצורכי שמים. בהמשך המאמר הוא בוחן גם את הצד ההלכתי של כשרות אתרוגי קורפו, לדבריו אין לאתרוגים אלו יתרון כשרותי על פני אתרוגים אחרים, ואדרבה - כשרותם מפוקפקת מאוד. לכן, הוא חוזר וטוען, אין הצדקה להפקעת השערים, וחובה על הרבנים לקרוא לחרם צרכנים שיהיה מגובה גם בטיעונים ההלכתיים אודות כשרות האתרוגים ויאסור את השימוש באתרוגי קורפו עד להוזלת מחירם והשוואת השער לשערי פירות הדר אחרים.
הפולמוס בשנות ה-80 של המאה ה-19
בשנות ה-80 התחדש הפולמוס בשני מישורים: 1. העיתונות העברית והתנועה הציונית. 2. העולם החסידי בפולין.
אחרית דבר
בעקבות החרם, פרסם הרב מאדא, הרב מרדכי אליעזר ובר כרוז תחת הכותרת "מענה על הסערה", ובו כתב שלא זו בלבד שישנו קושי בהשגת אתרוגים כשרים בארץ ישראל ועניי ירושלים מתקשים לעמוד במחירם של האתרוגים, אלא שבעצם החרם טמונה איוולת, שכן פרנסתם של יהודי האי מבוססת על המסחר באתרוגים, וכאילו לא די להם בעלילות שכניהם היוונים, באים עתה יהודי אירופה וכורתים גם את הענף הכלכלי שלהם. המנשר התפרסם באירופה ועורר סערה, בעיקר כלפי הכותב. רוב ככל רבני אירופה הצטרפו לחרם על אתרוגי קורפו.
מאיר אטינגר
ביוגרפיה
אטינגר נולד בירושלים, לרב מרדכי, ר"מ בישיבות עטרת כהנים וחומות ירושלים המזוהות עם ישיבות הקו, ולטובה, בתו של הרב מאיר כהנא, שנרצח שנה קודם להיוולדו, ועל שמו הוא קרוי.
פעילות ביהודה ושומרון 2011–2014
בספטמבר 2011 קיבל צו הרחקה מאזור יהודה ושומרון ועבר להתגורר בירושלים. כעבור חודשיים קיבל צו הרחקה לשבועיים מאזור שוק מחנה יהודה, לאחר שעסק במיפוי בתי עסק שמעסיקים יהודים בלבד, במסגרת מיזם לעידוד צרכני של עבודה עברית. בהמשך אותה שנה נעצר משום שריכז מוקד מידע למעקב אחר התארגנות כוחות צה"ל לפינויי מאחזים ביהודה ושומרון, במטרה לסכל את הפינוי. הוא הפר מעצר בית, ונכלא בתקופת משפטו בבית סוהר. לבסוף הורשע ב־2012, במסגרת עסקת טיעון, בעבירה של "קשירת קשר לאיסוף ידיעות בעלות ערך צבאי", נידון למאסר בפועל לתקופה שחפפה את תקופת מעצרו, כ-6 חודשים, ולכן שוחרר מיד.
בשנים אלו התקרב אטינגר לאנשי ישיבת עוד יוסף חי ביצהר בראשות הרב יצחק שפירא והרב יצחק גינזבורג. הוא הזדהה עם תנועת "דרך חיים" שהקימו, השואפת להקים מדינת הלכה במקום מדינת ישראל, אך חלק על רצונם לפעול בדרכים חוקיות. עקב כך פרש מהקבוצה והחל בפיתוח דרך עצמאית, אך המשיך לראות ברב גינזבורג מקור השראה לרעיונותיו.
בינואר 2014, לאחר עקירת מטע באזור המאחז אש קודש בידי כוחות הביטחון, היה אטינגר אחד מאנשי קבוצה שנכנסה לכפר קוסרה, כשחלקם רעולי פנים. הקבוצה הותקפה באבנים בידי פלסטינים וכותרה בתוך שלד של מבנה. חבריה נפצעו ושוחררו בסופו של דבר בידי צה"ל. הקבוצה טענה שהיא טיילה באזור לצורך הפגנת נוכחות בעקבות ההרס באש קודש וערבים תקפו אותם. בהמשך שנה זו המליץ השב"כ על מעצר מנהלי לאטינגר, אך ההמלצה נדחתה על ידי פרקליט המדינה שי ניצן בשל חוסר בראיות מספיקות. במקום זאת קיבל אטינגר צו הרחקה משטחי יהודה ושומרון וירושלים, ועבר להתגורר בצפת.
מעצר מנהלי 2015–2016
אטינגר מפרסם את דעותיו בבלוג באתר "הקול היהודי".
בתחילת אוגוסט 2015 נעצר אטינגר, ולאחר כשבוע חתם שר הביטחון משה יעלון על צו מעצר מנהלי נגדו לחצי שנה, על בסיס מסמכים חסויים של השב"כ, שהעריכו כי אם לא ישהה במעצר ימשיך אטינגר בפעילויות להגשמת חזונו. הרקע למעצר היה הפיגוע בדומא ביולי 2015, הצתת כנסיית הלחם והדגים ביוני 2015, ופעילות תג מחיר נוספות באותה תקופה. גורמי ביטחון ייחסו לאטינגר הפצת אידאולוגיה שגיבש ואף קשר לארגון הטרור המכונה "המרד", השואף לדברי אותם גורמים לערער את קיומה של מדינת ישראל כדי להקים מדינת הלכה וכן את בית המקדש השלישי, באמצעות פעולות פרובוקטיביות שיביאו לדיון ציבורי בנושאים רגישים, כדוגמת היחס בין התורה לדמוקרטיה, יחסי דתיים-חילוניים בישראל ויחסי יהדות-נצרות. אטינגר טען שלא היה מעורב במעשים אלימים וש"מדובר במעצר פוליטי שנועד לרצות את דעת הקהל בארץ ובעולם".
אטינגר נכלא תחילה בכלא איילון, וכעבור זמן קצר הועבר לצינוק בכלא אשל בבאר שבע. באוקטובר 2015 פתח בשביתת רעב במחאה על שלילת זכותו לשיחות טלפון, ובינואר 2016 פתח בשנית בשביתת רעב, במחאה על הארכת מעצרו המנהלי. בפברואר 2016 הוארך מעצרו בארבעה חודשים נוספים. במהלך המעצר נולד בנו הבכור. אטינגר לא השתתף בברית המילה, בשל התנגדות השב"כ. ביוני 2016 שוחרר ממעצר מנהלי, אך הוטלו עליו מגבלות של מעצר בית לילי, איסור כניסה ליהודה ושומרון, ירושלים ויד בנימין, וכן נאסר עליו ליצור קשר עם רשימה של 92 אנשים. במהלך מעצרו המנהלי לא התגבשה נגד אטינגר תשתית ראייתית, ולא הוגש נגדו כתב אישום.
פעילות מאז 2016
בשנת 2016 הוציאו חבריו של אטינגר חוברת עם שיריו בשם "שירת הרוח" ובה שירים שנכתבו בעת מעצרו. לאחר שחרורו פרסם באתר "הקול היהודי" את סיפור מעצרו.
בשנת 2017 נבחר כחבר מועצה בתנועת דרך חיים בראשות הרב יצחק גינזבורג, וכראש תא ההסברה של התנועה.
בשנים האחרונות חבר לחוקר הימין הקיצוני עידן ירון בהקמת המיזם "מתקדמים ביחד", שנועד
ביום הכשרות לנוער הגבעות שנערך באוגוסט 2021 אמר אטינגר: "אם ויתרתי על חלק קטן מארץ ישראל אין לי את הצורה של יהודי. צריך להתמודד עם בעיה מאוד קשה של ערבים, הם רוצים את כל ארץ ישראל. צריך להתיישב בשכם ולהיות מוכן להתעמת."
בשנת 2023 השתתף יחד עם קבוצת של מתיישבים בעימות מתוקשר עם חיילי צה"ל בסמוך לכפר עוריף שבשומרון, זאת לאחר מרדף של החיילים אחר חשודים בהצתת רכב פלסטיני. על פי דובר צה"ל המתיישבים נהגו בפראות ברכב, ובעקבות כך התפתח העימות ביניהם לבין החיילים. על פי דובר צה"ל, המתיישבים חסמו את כלי הרכב של הלוחמים, דחפו אותם וכן ניסו לפרוץ לאחד מכלי הרכב הצבאיים. בסוף האירוע הוגשה תלונה במשטרה, ובמשטרת מחוז שי פתחו בחקירה.
אטינגר נשוי למוריה ולהם שלושה ילדים.
חיליס יוהאניס לה פבר דה מונטיני
חיליס יוהאניס לה פבר דה מונטיני (בהולנדית: Gillis Johannis le Fèvre de Montigny; 18 בדצמבר 1901 – 1 בינואר 1982) היה גנרל הולנדי אשר שימש כיושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל) בין 1962–1965.
ביוגרפיה
מונטיני נולד באמסטרדם ב-18 בדצמבר 1901. במהלך הקרב על הולנד במלחמת העולם השנייה הוא שימש כראש מטה הדיוויזיה ה-4. לאחר המלחמה שימש כמפקד העתודה הלאומית ואז כמפקד זרוע היבשה. ב-10 במאי 1962 הוא מונה ליושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל) ושימש בתפקיד עד פרישתו מהצבא ב-5 בפברואר 1965.
היין זילסטרה
היין פיטר זילסטרה (בהולנדית: Hein Pieter Zielstra; 8 בנובמבר 1908 – 29 באוקטובר 1985) היה לוטננט גנרל בחיל האוויר המלכותי ההולנדי.
30 בנובמבר 1961 מונה זילסטרה למפקד חיל האוויר ההולנדי וב-5 במאי 1965 הועבר לשמש כיושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל) עד פרישתו מהצבא ב-30 בדצמבר 1968.
3Blue1Brown
3Blue1Brown הוא ערוץ יוטיוב העוסק במתמטיקה שנוצר ומנוהל על ידי גרנט סנדרסון. הערוץ מתמקד בהוראת מתמטיקה גבוהה מנקודת מבט ויזואלית, ובתהליך של גילוי ולמידה מבוססת חקר במתמטיקה. בערוץ מדבר סנדרסון על נושאים כמו אלגברה ליניארית, חשבון אינפיניטסימלי, רשתות עצביות מלאכותיות, השערת רימן, התמרת פורייה, קווטרניונים, טופולוגיה ועוד. נכון ליולי 2022, לערוץ למעלה מ־4.61 מיליון מנויים ו־292 מיליון צפיות.
גראט סנדרסון
סנדרסון סיים את לימודיו באוניברסיטת סטנפורד ב־2015 עם תואר ראשון במתמטיקה. הוא עבד באקדמיית קהאן מ־2015 עד 2016 כחלק מתוכנית מלגות התוכן שלהם, והפיק סרטונים ומאמרים על חדו"א במספר משתנים. אחרי כן הוא התחיל להתמקד ב־3Blue1Brown.
הערוץ
3Blue1Brown התחיל כפרויקט תכנות אישי בתחילת 2015. בראיון לפודקאסט של Showmakers, סנדרסון הסביר כי הוא רוצה לתרגל את כישורי התכנות שלו והחליט ליצור ספריית גרפיקה בפייתון, שהפכה בסופו של דבר לפרויקט המכונה "Manim" (קיצור של Mathematical Animation Engine, "מנוע אנימציות מתמטיות"). כדי ליצור מטרה לפרויקט, הוא החליט ליצור סרטון עם הספרייה ולהעלות אותו ליוטיוב. ב־4 במרץ 2015 הוא העלה את הסרטון הראשון שלו. הוא התחיל לפרסם סרטונים נוספים ולשפר את ספריית הגרפיקה.
הערוץ מיועד בעיקר לתלמידי תואר ראשון במתמטיקה ומעלה. רוב הסרטונים אורכים בין 10 דקות לחצי שעה. בדרך כלל הסרטונים עומדים בפני עצמם ולא מסודרים בקורסים או במערכות לימודים. עם זאת, הערוץ כולל מספר סדרות הרצאות המציגות תחום מתמטי מסוים בצורה סיסטמטית:
הערוץ גם כולל מספר סרטונים העוסקים בייצור סרטונים מתמטיים.
יורג אלברטס
יורג אלברטס (בגרמנית: Jörg Albertz, נולד ב-29 בינואר 1971 במנשנגלאדבך שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר, וזוהה בעיקר עם קבוצת גלאזגו ריינג'רס הסקוטית, עמה זכה בתארים רבים. לאלברטס שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים
אלברטס גדל במנשנגלאדבך ושיחק כנער בקבוצות המקומיות PSV מנשנגלאדבך ובורוסיה מנשנגלדבך. בשנת 1990 חתם אלברטס על החוזה המקצועני הראשון שלו, בקבוצת פורטונה דיסלדורף, שם כונה "הפטיש" בזכות בעיטותיו החזקות מחוץ לרחבה. בספטמבר 1990 הבקיע אלברטס את שערו הראשון במועדון, בניצחון 1-0 על הרטה ברלין. בשתי עונותיו הראשונות במועדון היה אלברטס שחקן מחליף בעיקר, ובעונת 1991/92 נשר אלברטס עם פורטונה דיסלדורף לבונדסליגה השנייה. בעונת 1992/93 הפך אלברטס לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, והבקיע שלושה שערי ליגה, אך הקבוצה ירדה ליגה בפעם השנייה ברציפות, ואלברטס עזב את המועדון.
בקיץ 1993 חתם אלברטס בהמבורג והתחבב מיד על אוהדי הקבוצה. אלברטס שיתף פעולה בקישור עם תומאס פון הזן, יורדן לצ'קוב והראלד שפורל, ובעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע ארבעה שערים, כאשר את שערו הראשון בקבוצה הבקיע כבר במחזור הפתיחה של עונת 1993/94, בניצחון 5-2 על נירנברג. את העונה הזו סיימה המבורג במקום ה-11 בבונדסליגה. בשתי העונות הבאות, בהן המבורג סיימה במקום ה-13, הבקיע אלברטס תשעה שערי ליגה בכל אחת מהעונות, כאשר בעונת 1995/96 שימש כקפטן הקבוצה. בתום עונה זו עזב אלברטס את המבורג וחתם בגלאזגו ריינג'רס תמורת ארבעה מיליון לירה שטרלינג.
התואר הראשון בו זכה אלברטס במדי גלאזגו ריינג'רס היה גביע הליגה הסקוטית בנובמבר 1996, לאחר שהקבוצה ניצחה 4-3 בגמר את הארטס. בעונתו הראשונה בגלאזגו ריינג'רס, 1996/97, אלברטס הבקיע עשרה שערי ליגה, וסייע לקבוצה לזכות באליפות התשיעית ברציפות. אחד מהשערים היה בדרבי האולד פירם מול גלאזגו סלטיק, בבעיטה חופשית שהפכה למפורסמת. אלברטס השתתף עם ריינג'רס בליגת האלופות באותה עונה, בה הקבוצה סיימה אחרונה בשלב הבתים והודחה. גם בעונת 1997/98 הבקיע אלברטס עשרה שערי ליגה, אך בעונה זו נקטע רצף האליפויות של הריינג'רס לטובת סלטיק. בנוסף, ריינג'רס לא נכנסה לשלב הבתים בליגת האלופות, לאחר שהודחה במוקדמות על ידי גטבורג. בקיץ 1998 עזב המאמן הוותיק וולטר סמית' את הריינג'רס והוחלף בדיק אדבוקאט, שנהג לעיתים קרובות להשתמש באלברטס כמחליף. על אף זאת, אלברטס נשאר שחקן חשוב בקבוצה. בנובמבר 1998 זכה אלברטס עם הריינג'רס בגביע הליגה הסקוטית, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על סט. ג'ונסטון. אלברטס הבקיע את שער הניצחון לריינג'רס בגמר זה. בעונת 1998/99 סייע לריינג'רס להשיב את האליפות כאשר הבקיע 11 שערי ליגה. בנוסף, אלברטס השלים דאבל עם הריינג'רס, לאחר ניצחון 1-0 בגמר הגביע הסקוטי מול סלטיק. באותה עונה אלברטס הבקיע מספר שערים בגביע אופ"א, בו נעצרה ריינג'רס בשמינית הגמר מול פארמה. בעונת 1999/00 השתתף אלברטס עם הריינג'רס בליגת האלופות, שם הבקיע שער בתיקו 1-1 מול באיירן מינכן ואת שער הניצחון ב־1-0 על פ.ס.וו. איינדהובן. למרות זאת, ריינג'רס סיימה רק שלישית והמשיכה לגביע אופ"א, שם נעצרה הקבוצה על ידי בורוסיה דורטמונד. בתום אותה עונה, זכה אלברטס עם ריינג'רס בדאבל שני ברציפות בסקוטלנד. עונה זו הייתה עונת שיא עבור אלברטס, שהבקיע 17 שערי ליגה, סייע לריינג'רס לזכות באליפות בפער של 21 נקודות מהסגנית סלטיק, והבקיע את השער הרביעי בניצחון 4-0 על אברדין בגמר הגביע הסקוטי. עונת 2000/01 הייתה האחרונה של אלברטס בריינג'רס. בעונה זו הבקיע אלברטס עשרה שערי ליגה, אך הקבוצה איבדה את האליפות לסלטיק. באותה עונה, השתתפו אלברטס וריינג'רס בליגת האלופות, אך הודחו ממנה בתום שלב הבתים הראשון לאחר שסיימו במקום השלישי, על אף שפתחו עם שני ניצחונות. לאחר הנשירה לגביע אופ"א, הבקיע אלברטס שער בניצחון 1-0 על קייזרסלאוטרן, אך ריינג'רס הובסה 3-0 בגומלין והודחה. בתום עונה זו, עזב אלברטס את הריינג'רס לאחר שהבקיע במדיה 70 שערים בכל המסגרות, ושב להמבורג. בהמשך, טען אלברטס כי הגעתו של דיק אדבוקאט לריינג'רס כמאמן היטתה את הכף עבורו לעזיבת הקבוצה. אלברטס משתייך להיכל התהילה של גלאזגו ריינג'רס.