cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טיקיטאס
וידאו קליפ
בקליפ ניתן לראות את קירל ואת לגר במגרש כדורסל, רוקדים לצלילי השיר עם עשרות רקדנים, ובסצנות שונות את קירל שוכבת בתוך מעגל המגרש ונחשים מקיפים אותה.
מונה הצפיות של הקליפ נכון למרץ 2023, עומד על 35 מיליון צפיות, דבר אשר הופך את הקליפ החמישי של קירל הנצפה ביותר שלה, והשלישי של לגר.
הופעות חיות
קירל הופיעה עם השיר בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2017. בדצמבר 2020 הופיעה קירל עם השיר בתוכנית מחר שבת ברשת 13, וביצעה אותו ללא פלייבק. במסגרת מופע פריסטייל פסטיגל, ביצעה קירל את השיר בגרסה מחודשת יחד עם שירה לוי, ריף נאמן, עדי חבשוש ויהונתן מרגי.
קירל הופיעה עם השיר בטקס הדלקת המשואות ה'תש"ף, ללא לגר.
מאסימו אמברוזיני
אמברוזיני משחק במילאן מאז שנת 1995, עת הועבר אליה מקבוצת צ'זנה. הוא זכה עם הקבוצה בארבע אליפויות איטליה (1996, 1999, 2004 ו-2011), פעמיים בליגת האלופות (ב-2003 וב-2007) ופעם אחת באליפות העולם לקבוצות (2007). עם נבחרת איטליה הוא העפיל לגמר יורו 2000, שם הפסידה נבחרתו ל. אמברוזיני קיבל את סרט הקפטן בסוף עונת 2008/9 לאחר פרישתו של פאולו מלדיני.
ב-4 ביולי 2013 חתם השחקן לעונה אחת בפיורנטינה האיטלקית. ובתום העונה פרש ממשחק פעיל.
מונסראט אביו אי סולר
מוֹנְסֶרָאט אַבֶּיוֹ אִי סוּלֵר (קטלאנית: Montserrat Abelló i Soler . טראגונה, 1 בפברואר 1918 - ברצלונה, 9 בספטמבר 2014) הייתה משוררת ומתרגמת קטלאנית. דמות-מפתח בספרות הקטלאנית העכשווית, שאופן הביטוי שלה ניתנים לזיהוי ביצירתם של משוררים צעירים ממנה. היא פרסמה כ-12 קובצי שירה ותרגמה ממיטב שירת העולם מאנגלית לקטלאנית, ומשירת קטלוניה לאנגלית.
תולדות חייה
אף שנולדה בטראגונה, אביה, שהיה מהנדס ימי, נאלץ לעבור מדי כמה שנים מנמל אחד לאחר, ושנות ילדותה ונעוריה עברו עליה במקומות שונים: קאדיס, קרטחנה ולונדון, שבה התגוררה בין גיל 6 לגיל 8 ושם רכשה את השפה האנגלית. בשנת 1935, החלה ללמוד בפקולטה לפילוסופיה ולמדעי הרוח באוניברסיטת ברצלונה ולעבוד כמורה לאנגלית בבית-ספר תיכון. בינואר 1939, כאשר עמדו כוחותיו של פרנקו לפלוש לברצלונה, התלוותה לאביה שנאלץ לעזוב את קטלוניה, עקב תמיכתו ברפובליקנים. הודות לקשריו של אביה, השיגו השניים אשרת כניסה למרסיי, אך שם נעצרו ונלקחו למחנה פליטים בקלרמון-פראן. למרות הכול, כעבור חודשים אחדים הצליח אביה של אַבֶּיוֹ להפעיל את קשריו בפיקוד הצי הבריטי, שהעניק להם אשרת שהייה בלונדון. חודשים ספורים לאחר מכן עקרו לצ'ילה, כאשר רשויות הנמל בולפראיסו ביקשו לשכור את שירותיו של אַבֶּיוֹ (האב) להקמת מבדוק צף בנמל, מה שאיפשר להם להימלט בעור שיניהם ממלחמת העולם השנייה. בשנים הראשונות עבדה בחברה שהקים אביה בוואלפראיסו ולאחר מכן כמורה לאנגלית בבית הספר השווייצרי בסנטיאגו דה צ'ילה. בסנטיאגו מיסדה מונסראט אביו קשרים עם דמויות מפתח בתרבות הצ'יליאנית, כגון פבלו נרודה, והתוודעה לגולים קטלאניים כמותה, ביניהם אנשי רוח כגון ז'וּאָן אוּלִיבֵר, מן המשוררים הבולטים במאה ה-20, וז'וּאָן בּוּפִיל, לו נישאה בשנת 1943 וילדה לו שלושה ילדים.
בשנת 1960 היא שבה לברצלונה, ועסקה בהוראת אנגלית בבית ספר לבנות שדגל בהשקפת עולם פרוגרסיבית עד פרישתה לגמלאות. בשנות ה-70 חזרה המשוררת לספסל הלימודים באוניברסיטה כדי להשלים תואר בספרות אנגלית ובבלשנות. עם פרישתה לגמלאות, בשנות ה-80, יכולה הייתה להקדיש את כל זמנה לתרגום מיצירותיהם של סופרים בריטים ואמריקאים כגון: אגתה כריסטי, איריס מרדוק, א.מ. פורסטר ובעיקר סילביה פלאת, שמסגנונה הושפעה רבות. באותן שנים החלה לפרסם משירתה וכן תרגמה לאנגלית מן הקלאסיקה הקטלאנית כגון: סלוודור אספריו, מרסה רודורדה, מריה אנז'לס אנגלדה, מריה מרסה מרסל אי סרה ואולגה שירינקס.
על יצירתה
לשירתה של מונסראט אַבֶּיוֹ יכולת לשבות גם את לבם של קוראים שאינם מצויים בשדה הספרות. לשונה הנגישה, הדימויים הקלים לזיהוי, הרעיונות המשותפים לרבים, ובעיקר הרצון להעביר חוויה, מבלי לכפות על הקורא את אמיתותיה, מאפשרים לה ליצור עמו מערכת יחסים קרובה. זוהי שירה אנושית וקרובה, שוויתרה על המבנים המסורתיים ובחרה בכוח ובכוונה העמוקה של המלה עצמה, כמו גם במוזיקליות שלה.
דבר חיוני נוסף לאביו כאדם הוא הצורך לרדת לחקר מניעי הדברים. בריאיון למשוררת והמבקרת לאיה נוגרה סיפרה שבילדותה "התקשתה בלימודי מתמטיקה ומוזיקה כיוון שלא הבינה את סיבת המושגים והתרגילים, אף שעשתה אותם היטב באופן מכני. זו הסיבה שאיבדה בהם עניין." תשוקה זו לידע ניכרת גם בשירתה: הקול השירי דובר לעיתים דרך אנחנו (שניתן לזהות בו את האנושות כולה) קולט את מהות הדברים, אף שפעמים רבות אינו יודע כיצד לכנותם. אין היא מתעייפת מלחקור ולחדור לנבכי המציאות, אך מוותרת מראש על השגב ומקפידה לגעת במהות או באמת. "לעולם אין תשובה מוחלטת. החיים תובעים מאיתנו מעשי לוליינות, הליכה על חבל דק, תוך מודעות לכך שקיימת סכנת נפילה בכל רגע."
מוטיב חוזר בשירתה של אבּיוֹ: המלה. למצוא את הביטוי המדויק כדי להצליח לומר את שעליה לומר. וגם לחוות באמצעות המלה: המלה כיוצרת מציאות. דומה שהמחברת כותבת כדי להיות, כדי למצב את עצמה בעולם, כדי לשנות צורה, להסביר את הדברים. היא דוברת מתוך צורך, כי יש גודש בחיים שרק מילים יכולות לנסות להכיל (או בעצם להצביע עליו) כדי לסמן גבולות והעדרם. אבּיוֹ כותבת כדי לסכור את הדברים הגועשים בתוכה. למילים יש קשר ישיר למהות העולם, אם כי ייתכן שזהו קשר בלתי-מושג.
כתיבתה של אַבּיוֹ מחויבת מאוד לפמיניזם הספרותי, בשנת 1990 נטלה חלק ביריד הבינלאומי ה-4 לספרות פמיניסטית שהתקיים במסגרת הכנס השנתי של ארגון הסופרים הבינלאומי ובשנת 1995 הייתה אחת ממקימות ועד הסופרות במסגרת אגודת הסופרים הקטלאנית. היא רואה בעצמה משורר הכותב "מבעד לעיניה ולגופה של אישה", דבר שפתח דלתות ונופים שלמים לתרבות הקטלאנית ומאפיין אותה ואת שירתה.
יוניברסל מוטאון רקורדס
יוניברסל מוטאון רקורדס (באנגלית: Universal Motown Records) הייתה חברת תקליטים אמריקאית שפעלה כחטיבה של יוניברסל מוטאון ריפבליק גרופ. זה היה הגלגול העכשווי של הלייבל האגדי מוטאון רקורדס, והחצי ה"אורבני" של יוניברסל מיוזיק גרופ, אם כי היו גם כמה אמני רוק בלייבל (יחד עם התת-לייבלים שלו).
רקע
בשנת 2005, מוטאון רקורדס מוזגה עם האמנים האורבניים ביוניברסל רקורדס כדי ליצור את יוניברסל מוטאון רקורדס, בראשות המנכ"לית לשעבר של אלקטרה רקורדס סילביה רון, והושמה תחת חטיבת הגג החדשה שנוצרה ביוניברסל מוטאון ריפבליק גרופ. מוטאון רקורדס החלה לחגוג 50 שנה להיווסדה (12 בינואר 2009) בסוף 2008. החגיגה כללה את צאתו של מארז The Complete No. 1 הכולל את להיטי המקום הראשון של מוטאון ממצעדי הפופ, R&B והדיסקו של בילבורד, הוצאות מחודשות של התקופה הקלאסית של אלבומי מוטאון בתקליטור ואירועים מתוכננים נוספים, שיצאו בשיתוף עם חטיבת הקטלוגים של יוניברסל מיוזיק גרופ.
בשנת 2011, בוצעו שינויים ביוניברסל מוטאון ריפבליק גרופ, ומוטאון רקורדס הופרדה מיוניברסל מוטאון רקורדס וחברת הגג והתמזגה לתוך איילנד דאף ג'אם מיוזיק גרופ, מה שהפך את יוניברסל ריפבליק רקורדס (כעת מקוצר לריפבליק רקורדס החל מסוף 2012) לחברה עצמאית והשבית את יוניברסל מוטאון ריפבליק גרופ.
קייצ'ירו היגוצ'י
ביוגרפיה
היגוצ'י נולד במה שכיום חלק מהעיר מינאמיואג'י באי אוואג'י, מחוז היוגו. הוא היה הבכור מבין תשעה אחים. כשהיה בן אחת עשרה, הוריו התגרשו והוא גדל על ידי משפחת אמו. הוא היה בוגר המחזור ה-21 של האקדמיה הצבאית הקיסרית והמחזור ה-30 של מכללת הסגל של הצבא היפני. כקצין זוטר, הוא נשלח כנספח צבאי לפולין. בשל שליטתו ברוסית, היגוצ'י הוצב מאוחר יותר במנצ'וריה עם צבא קוואנטונג. היגוצ'י היה איש סודו הקרוב של הגנרל אישיווארה קנג'י ושל הגנרל קורצ'יקה אנאמי.
בין השנים 1933–1935 היה מפקד גדוד חיל הרגלים ה-41 של, ובין השנים 1935–1937 שירת כראש המטה של הדיוויזיה השלישית. הוא נשלח לגרמניה במסגרת משלחת צבאית בשנת 1937.
היגוצ'י נקרא לחזור ליפן בסוף 1938. הוא שירת לזמן קצר במטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי לפני שהוצב כמפקד של הדיוויזיה התשיעית ב-1939. בשנת 1942, הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל והוצב בסאפורו. הוא השתתף בפלישה לאיים האלאוטיים. לאחר מכן, כמפקד ארמיית המחוז הצפוני הוא ארגן את ההגנות של צפון יפן מפני פלישת כוחות בעלות הברית, ביצור האי שומשו בצפון האיים הקוריליים, והגנת האי דרום סחלין.
ארגוליס
בתקופת יוון העתיקה, ארגוליס נשלטה על ידי הפוליס ארגוס, שעל שמה נקראה, וכללה בשטחה גם את החוף המערבי של מפרץ ארגוליס (שטח השייך היום לארקאדיה), ובכך גבלה בחבל לאקוניה שנשלט על ידי ספרטה. שתי ערי המדינה התחרו לעיתים קרובות על ההגמוניה בפלופונסוס, והיו יריבות מרות שנים רבות.
שטחה של ארגוליס 2,154 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה, נכון ל-2011, 97,044 נפשות. בירתה של ארגוליס היא נַאפְפְּלִיוֹ, עיר נמל על חופו הצפוני של מפרץ ארגוליס, אשר שימשה גם כבירה הראשונה של יוון המודרנית עד לשנת 1834.
ארגוליס הררית בחלקיה הצפון מזרחיים, מזרחיים ומערביים. עם זאת, מרכז ארגוליס והשטח שבין מפרץ ארגוליס ובין תעלת קורינתוס מישורי ופורה. שטח זה שימש כנתיב תחבורה ראשי לאורך ההיסטוריה, וכן כאדמה החקלאית העיקרית.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיומו של יישוב בארגוליס עוד בתחילת האלף ה-2 לפנה"ס, יישוב שקדם לארגוס הדורית ולתרבות המיקנית. נראה שהפלאסגים, הילידים המקורים של יוון, התגוררו ביישוב זה.
שרידיהם של היישובים הקדומים מיקנה וטירינס עדיין קיימים בצפון ארגוליס. באלף ה-2 לפנה"ס שלטה מיקנה על חלקים נרחבים ביוון הדרומית ובאגן הים התיכון, והתקופה שבין המאה ה-17 לפנה"ס, לבין המאה ה-11 לפנה"ס מכונה התקופה המיקנית עקב חשיבותה.
עם הפלישה הדורית בסוף האלף השני לפני הספירה התמוטט השלטון המיקני. שבטים דורים השתלטו על האזור, והעיר ארגוס נעשתה למרכזם ולמרכז ארגוליס. ארגוס הייתה כוח משמעותי בפלופונסוס לכל אורך תקופת יוון העתיקה, כאשר שיא כוחה והשפעתה היה במאה ה-8 לפנה"ס. התעצמותה של ספרטה באה במידה לא מבוטלת על חשבונה של ארגוס, ושתי הערים התחרו על הבכורה בפלופונסוס שנים רבות.
בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס עברה ארגוס, וארגוליס איתה, לתחום השפעתה של מוקדון, ובסוף המאה היא הצטרפה לליגה האכאית. לאחר המלחמה שנערכה בין הרפובליקה הרומית לבין הליגה האכאית ב-146 לפנה"ס, נפלה ארגוס, ואיתה ארגוליס, לידי שלטון רומאי, ובכך סיימה את קיומה כישות פוליטית עצמאית.
בתחילת 1998 גרם שיטפון בוצי ליד ארגוס לנזק חקלאי שהוערך בין מאות למיליוני דולרים.
אימם, צ'יף יג'ו
ראס אימם (מבוטא גם כימאם נפטר ב-1828) היה הראס של באגמדיר ורגנט/סגן הקיסר של האימפריה האתיופית. הוא היה בנו של ראס גוגסה.
לפי טירמינגהאם ראס אימם תמך בגלוי בדת האסלאם כנגד הכנסייה האורתודוקסית האתיופית המקומית. בעקבות תמיכתו של האבונא קירילוס השלישי בהשקפת הסוסת לידת בוויכוח על טיבעו של ישו ראס אימם היגלה את האבונא למנזר באגם הייק, שם הוא נשאר עד מותו בסביבות 1828..
בדרך האופיינית לתקופת השופטים האתיופית מערכות יחסים בין המצביאים השונים השתנתה באופן מהיר. כפי שסואן ראבאנסון מתאר הדאג'זמץ היילה מריאם בנו של וובה היילה מריאם נתפס בקרב ולאחר מכן בשכנועו של הדאג'זמץ מרו מדאמבייה הוא שוחרר על ידי אימם. לאחר מכן אימם הצטרף לוובה שירש את אביו בתור דאג'זמץ כנגד גושו זאודה ודאג'זמץ מרו בקרב קוסובאר באוקטובר 1827. בקרב זה גושו נמלט למנזר בגוג'אם ומרו נהרג בקרב. בשנה שלאחר מכן אימם נפטר "באופן אלים" במקום מושבו בדברה תבור. אימם נקבר בכנסיית ייאסו בעירו.
יום הרוח העולמי
יום הרוח העולמי הוא אירוע עולמי המתרחש מדי שנה ב-15 ביוני. הוא מאורגן על ידי EWEA (אגודת אנרגיית הרוח האירופית) ו-GWEC (מועצת אנרגיית הרוח העולמית). זהו יום שבו אנרגיית הרוח נחגגת, מידע מועבר למעוניינים ומבוגרים וילדים לומדים על אנרגיית הרוח, על כוחה ועל האפשרויות שהיא נושאת כדי לשנות את העולם. בשיתוף עם EWEA ו- GWEC, אגודות אנרגיית רוח לאומיות וחברות המעורבות בהפקת אנרגיה מרוח מארגנות אירועים במדינות רבות ברחבי העולם. בשנת 2011 אירעו אירועים ב-30 מדינות, ב-4 יבשות. אירועים אלה כללו ביקורים בחוות רוח ביבשה וחוף, מסעות הפצת מידע, טורבינות רוח להדגמה שהוקמו בערים, סדנאות רוח ומצעד רוח. אירועים רבים קרו ביום הרוח העולמי (15 ביוני) עצמו, אבל היו גם אירועים בימים ובשבועות לפני ואחרי. בשנת 2012 היו 250 אירועים ברחבי העולם וגם תחרות צילום פופולרית מאוד.
2007
שנת הייסוד של יום הרוח (היא לא הפכה ליום רוח עד לשנת 2009) אורגנה על ידי EWEA. הרעיון המרכזי היה לתאם אירועים המאורגנים על ידי אגודות אנרגיית רוח לאומית וחברות פעילות בתחום אנרגיית הרוח. ביום הרוח בשנת 2007 השתתפו 18 מדינות באירופה, בהשתתפות של כ-35,000 אנשים.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2021
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2021 נערך ב-6 ביוני 2021, כהוקרה על הצטיינות בטלוויזיה בריטית בשנת 2020. שמות המועמדים פורסמו ב-28 באפריל 2021, ואילו המועמדים לפרס "רגעים שחייבים לראות של וירג'ין מדיה" פורסמו יום קודם, ב-27 באפריל 2021. את הטקס הנחה השחקן שנה שנייה ברציפות.
התוכנית היחידה שזכתה במספר פרסים הייתה "להרוס אותך", בכיכובה של יוצרת הסדרה מיקיילה קול, שזכתה בפרס המיני-סדרה הטובה ביותר והשחקנית הטובה ביותר.
יום הרוח העולמי
2009
זו הייתה השנה הראשונה ש-EWEA התאחדה עם GWEC והרחיבה את קבוצת המשתתפים מאיגודי אנרגיית רוח אירופית וחברות לתאום אירועי יום הרוח ברחבי העולם (ושינוי השם ל"יום הרוח העולמי"). בשנת 2009 היו 300 אירועים ב -35 מדינות, והגיעו ל-1 מיליון איש.
בשנת 2009 בפורטוגל יום הרוח נחגג עם אירוע שנקרא Wind Parade. היא אורגנה בעיר קסקאייז, מול הים. פרויקט זה נועד לקדם שיטות טובות לאנרגיה מתחדשת ובמיוחד אנרגיית רוח. אירוע זה נתמך על ידי מועצת העיר ויזם על התקנה של 7 טורבינות רוח במקום מאוד גלוי על ידי הים. אחת המטרות הייתה לערב ילדים באירוע והם הוזמנו לתחרות לקשט ולצבוע טורבינות רוח דמה קטנות. מעל 50 בקשות הוגשו על ידי 30 בתי ספר. הזוכה קישט טורבינת רוח דמה עם אלמנטים של דון קישוט הנלחם בטחנות רוח, אולם במקרה זה טחנות הרוח הופכות להיות בעלות ברית של דון קישוט במאמץ לשפר את הסביבה.
2010
בשנה זו נערכו 220 אירועים נערכו ב -30 מדינות, כולל תצוגה של טורבינת רוח בגודל 29.5 מטר בבריסל, בלגיה, ליד הבניין הראשי של הנציבות האירופית והמועצה האירופית. יותר ממיליון אנשים השתתפו באותו יום.
2011
בבריסל, בלגיה, ביתם של EWEA ו-GWEC, התקיים מצעד רוח בפלאס דה לוקסמבורג לחינוך אנשים העובדים באיחוד האירופי על היתרונות והחשיבות של אנרגיית הרוח.
אירועי יום הרוח העולמי התרחשו ב-30 מדינות ברחבי העולם ב-2011. כמה דוגמאות כוללות: בצרפת היו 15 אירועים, החל חנוכה רוח הרוח לשאלה בתעשייה- in-the-wind-industry ואת התשובה הפגישה. באוסטריה זינקו עיתונאים ממרומי טורבינה ונדחקו ארצה. ביפן היו 10 אירועים, בהם טיולי שטח לחוות רוח, מתקני אנרגיית רוח ניסיוניים ועשיית טורבינות רוח מערכה. באוסטרליה, יום פתוח בחוות רוח היה זמין, עם ערב הקהילה לסיים את היום. במקסיקו, יריד רחוב ציבורי בהשתתפות תחרות ציור לילדים ותצוגה של היסטוריית אנרגיית הרוח.
2012
שותפי יום הרוח העולמי ארגנו 250 אירועים ברחבי העולם ב-2012, החל מימים פתוחים של חוות רוח ועד סדנאות, מתערוכת צילומים ועד עפיפונים ועמותות צדקה. לראשונה נערכו אירועים במקסיקו, צ'ילה, ישראל, דרום קוריאה ודרום אפריקה.
2018
עבור 2018, WindEurope ו-GWEC השיקה תחרות צילום גלובלית כדי לתעד את עוצמתה של הרוח.
אלחנן היילפרין
ביוגרפיה
נולד בקאשוי (קושיצה) שבצ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה) לרב דוד היילפרין שכיהן כרבה של דובשיץ, ולמינדל, בתו של הרב שמואל ענגיל. שני הוריו היו צאצאים לרבי חיים הלברשטאם מצאנז.
למד אצל סבו רבי שמואל ענגיל, ואצל הרב ישראל שמואל קליין (חתנו של הרב שמעון סופר). בגיל 14 כתב מכתב לרבי יוסף רוזין (הרוגוצ'ובר), ובמכתב התשובה כונה "הרב הגאון". בעת מלחמת העולם הראשונה נמלט מקושיצה לואץ.
בשנת תרצ"ט (1939) היגר ללונדון והיה מקורבו של רבי שלום מוסקוביץ', האדמו"ר משאץ, שהיה קרוב משפחתו. באדר תש"ב (1942) נישא להעניא חיה, בתם של נחום ויענטא לאה לידברסקי, חסידי אלכסנדר מפרנקפורט. אשתו למדה בווירצבורג, וגורשה לפולין אך הצליחה לחזור לפרנקפורט, שם גילתה כי משפחתה גורשה לפולין. היא הצטרפה ל"קינדר-טרנספורט" לבריטניה.
חצי שנה לאחר נישואיו פתח את בית הכנסת, "בית שמואל" בשכונת גולדרס גרין, כיום מבתי הכנסת הגדולים בשכונה. הוא פתח בבית הכנסת ישיבה לבחורים, אשר לאחר המלחמה היוותה את בסיס ה"מתיבתא" של הרב אברהם ישכר פרדס, שהיה רבה של דנקוב בפולין. הוא כיהן במתיבתא כר"מ, עד שהחל לכהן כדיין בבית הדין. בשנת תשט"ו (1955) הקים את בית הספר "פרדס", על שם הרב פרדס שנפטר ערירי. עד לשנותיו האחרונות נהג לערוך בחינה בבית הספר מדי שבוע. בשנת תש"כ (1960) ייסד בית ספר לבנות.
לאחר המלחמה התקרב ל"רב מטשיבין" וראה בו כרבו המובהק. הוא נהג לאסוף כספים עבור ישיבת טשיבין.
בשנת תשמ"ד (1984), לאחר פטירת הרב שלמה שיינפלד, מונה במקומו לנשיא ארגון התאחדות קהילות החרדים.
חיבר קינה על השואה המתחילה "אש תוקד בקרבי, עת אעלה על זכרוני". היה מרבה להעביר מסורות וסיפורי חסידים.
ספריו
כמו כן הוציא את ספרי סבו הרב שמואל אנגל, שו"ת מהר"ש חלקים ז' וח', וחידושי מהר"ש על מסכת קידושין.
הסלר ויטני
הסלר ויטני (באנגלית: Hassler Whitney; ‏23 במרץ 1907 - 10 במאי 1989) היה מתמטיקאי אמריקאי, שתרם רבות לענפי הטופולוגיה האלגברית, הטופולוגיה הדיפרנציאלית והאלגברה ההומולוגית, אשר מהווים תחומים מרכזיים במתמטיקה המודרנית. כמו כן, היה בין המייסדים של תורת הסינגולריות ותורת המטרואידים.
חייו
הסלר וויטני נולד ב-23 במרץ 1907 בעיר ניו יורק. אביו, אדוארד, היה שופט בית המשפט העליון של ניו יורק. אמו ג'וזפה הייתה אמנית ופעילה פוליטית. משפחתו העמידה אישים מפורסמים רבים בתולדות ארצות הברית - בין היתר, סבי סבו מצד אביו הוא רוג'ר שרמן, מהאבות המייסדים של ארצות הברית, וכן דודו הגדול הוא ג'וסיה דוויט ויטני, שהיה האדם הראשון למפות את הר ויטני.
ויטני נישא שלוש פעמים שונות בחייו. נישואיו הראשונים היו למרגרט ב-1930, עמה הביא שלושה ילדים: ג'יימס, קרול, ומריאן. בשנת 1955 נישואיהם הסתיימו בגירושים, ולאחריהם נישא לאשתו השנייה, מארי. לוויטני ומארי נולדו שתי בנות: שרה ואמילי. בשנת 1986 הוא ומארי התגרשו, והוא נישא בפעם השלישית והאחרונה, לברברה.
פרט לעיסוקיו המתמטיים, לאורך חייו ויטני היה מטפס הרים נלהב. כך כסטונדט צעיר, ויטני ובן דודו בראדלי היו הראשונים לטפס רכס ויטני-גלימאן שבהר קאנון שבניו המפשייר - טיפוס שנחשב אז לקשה ולמפורסם ביותר במזרח ארצות הברית. הוא היה חבר במספר אגודות טיפוס, בניהן מועדון המטפסים השווייצרי, ולאורך השנים כבש את פסגות מרבית ההרים שבשווייץ. כחלק מאורח חייו הספורטיבי, הוא נהג לצאת לריצות של כ10-20 קילומטרים מידי יומיים. בנוסף לזאת היה מוזיקאי חובב, ובתור נגן כינור וויולה היה חבר בלהקת המוזיקאים החובבים של אוניברסיטת פרינסטון.
קריירה אקדמית
ויטני החל את דרכו באוניברסיטת ייל, בה למד במקביל פיזיקה ומוזיקה - את התואר הראשון בפיזיקה קיבל בשנת 1928, ואת התואר ראשון במוזיקה בשנת 1929. בשנת 1932 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה בהנחייתו של ג'ורג' דייוויד בירקהוף. עבודת הדוקטורט שלו, The Coloring of Graphs, עסקה בצביעת גרפים. בשנת 1932, בעזרתו של בירקהוף, ויטני השיג משרת מרצה למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד, וב-1934 מונה לפרופסור עוזר. בשנים 1943-45 היה חבר כמתמטיקאי במועצת המחקר לביטחון לאומי של ארצות הברית, גוף שקם במסגרת מאמצי הלחימה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. בשנת 1946 מונה לפרופסור מן המניין. לאחר 20 שנים של חברות בהרווארד, בשנת 1952 עזב לטובת כהונה כפרופסור למתמטיקה במכון למחקר מתקדם, המוסד בו נשאר להמשך חייו. בשנת 1977 הפך לפרופסור אמריטוס.
בנוסף לזאת, בשנים 1953-56 כיהן כראש הפאנל המתמטי של הקרן הלאומית למדע. בשנים 1979-82 כיהן כראש הוועדה הבינלאומית להוראת המתמטיקה של האיחוד המתמטי הבינלאומי. ובשנת 1957 היה פרופסור אורח בקולז' דה פראנס.
הוקרה
ויטני היה חבר של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וחבר זר של האקדמיה הצרפתית למדעים. כמו כן, הוא היה חבר לשם כבוד של החברה הלונדונית למתמטיקה ושל החברה השווייצרית למתמטיקה, חבר האקדמיה הניו יורקית למדעים, ואף חבר החברה הפילוסופית האמריקאית.
בשנת 1969 קיבל את פרס הלמוש-פורד (Paul R. Halmos – Lester R. Ford Award) של האיגוד האמריקאי למתמטיקה (American Mathematical Association), על מאמרו "The mathematics of Physical quantities". בשנת 1976 קיבל את המדליה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בשנת 1983 הוא זכה בפרס וולף למתמטיקה, הניתן בישראל. ולבסוף, בשנת 1985 הוא זכה בפרס לירוי סטיל של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
מחקר מתמטי
מחקרו של ויטני בשנותיו הראשונות כמתמטיקאי היה בתורת הגרפים, לה השתייכה עבודת הדוקטורט שלו. עבודתו בנושא משפט ארבעת הצבעים היוותה בסיס לחלקים מהוכחתו המפורסמת בעזרת מחשב משנת 1976. עבודתו בנושא הגיעה לשיאה בשנת 1933, כאשר במאמר מפורסם משנה זו הציג לראשונה את מושג המטרואיד: מבנה מרכזי בקומבינטוריקה המודרנית המכליל באופן מופשט מושגי אי תלות כגון אלו המופיעים באלגברה ליניארית ותורת הגרפים.
בשלב זה החל להתעניין בתחומי הטופולוגיה הדיפרנציאלית והטופולוגיה האלגברית, אשר היו בשלביהם ההתחלתיים. השפעתו של ויטני על תחומים אלו הייתה רבה. בין תרומותיו הראויות לציון, הוא הוכיח את משפט השיכון של ויטני, משפט יסודי בתחום הטופולוגיה הדיפרנציאלית המראה שכל יריעה חלקה ניתנת לשיכון במרחב אוקלידי ממימד מתאים, ובכך הראה את שקילותן של ההגדרות השונות ליריעה שנפוצו באותה התקופה.
עבודה חשובה נוספת שלו הייתה בתחומי האלגברה ההומולוגית והקוהומולוגית. כך למשל, הוא היה האדם הראשון להגדיר את מושג המכפלה הטנזורית בצורתו המודרנית, וכן הראשון להגדיר מכפלה טנזורית עבור אובייקטים שאינם מרחבים וקטוריים.
ויטני היה בין מייסדיה של תורת הסינגולריות, החוקרת יריעות סינגולריות: הכללה של יריעות רגילות, במסגרתה היריעה יכולה לכלול נקודות סינגולריות. עבודתו עסקה בין השאר בהרחבת תוצאות מתחום האנליזה של יריעות, כגון משפט סטוקס, ליריעות אלו.
פרט לכך, תרם רבות לתאוריה של אגדים וקטוריים, יריעות מרוכבת, אנליזה ממשית, ולתחומים נוספים.
רוברט כהן
רוברט כהן (בצרפתית: Robert Cohen; 15 בנובמבר 1930 – 2 במרץ 2022) היה מתאגרף יהודי-צרפתי. נולד למשפחה יהודית אלג'ירית.
הסלר ויטני
מחקר מתמטי
על שמו נקראה תיאורמה בתחום איזומורפיזם של גרפים.
רוברט כהן
ב-1954 זכה בתואר אלוף העולם באגרוף במשקל תרנגול לאחר שהביס את המתאגרף התאילנדי שמרואן סונגקיטרט. ב-29 ביוני 1956 איבד את תארו מול מריו דגטה לאחר שהשופט הפסיק את הקרב בסיבוב השביעי.
נפטר ב-2 במרץ 2022.
הסלר ויטני
חינוך
בנוסף לעבודתו כמתמטיקאי מקצועי, ויטני היה מעורב מאוד בתחום החינוך המתמטי, במיוחד בגיל בית הספר היסודי. הוא בילה שנים רבות מחייו בכיתות לימוד, הן בתור מורה והן בתור צופה מהצד המביט על תהליך ההוראה. כך למשל, באחת הפעמים בילה ארבעה חודשים תמימים בתור מורה לתלמידי כיתה ז', כשהוא מכין אותם לקראת לימודי האלגברה. כמו כן נהג להעביר קורסי קיץ בנושא הוראה למורים, והעביר הרצאות רבות בנושא החינוך המתמטי ברחבי ארצות הברית ואף ברחבי העולם. הוא שם לעצמו למטרה להפחית את חרדת המתמטיקה, שבעיניו הרחיקה ילדים רבים מהתחום. הוא האמין שיש לקשר את המתמטיקה לנושאים מחיי הילדים, והתנגד להרגילם ללמוד בעזרת שינון.
לוסיל קרו
לוסיל קרו (באנגלית: Lucille Crew) הוא הרכב מוזיקלי ישראלי שמקורו בתל אביב. בראש ההרכב עומדים המפיק המוזיקלי ישגב דותן והמתופף יוסי עדי.
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב-2012 בתל אביב, ישראל על ידי המפיק והגיטריסט ישגב דותן.
מאז שהוקמה, החלה להוציא מוזיקה ולהופיע בפסטיבלים ומועדנים שונים ברחבי העולם, כמו פסטיבל סיגט, פסטיבל פיוז'ן , ליברפול סאונד סיטי , ועוד.
ב-2014 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, "Lucille".
ב-2020 הוציאה הלהקה את האלבום השני שלה, "Slowburn".
ג'יין אייר (סרט, 1996)
ג'יין אייר (באנגלית: Jane Eyre) הוא סרט מסוגת דרמה רומנטית משנת 1996 בהפקה אמריקאית, בריטית צרפתית ואיטלקית. זהו עיבוד לרומן ג'יין אייר מאת שרלוט ברונטה שיצא לאור ב-1847. הסרט בבימויו של פרנקו זפירלי נאמן ברובו למקור הספרותי, אם כי בהשמטות מהעלילה מחלקו האחרון של הרומן (הבריחה של ג'יין, תלאותיה בדרכה, מציאת קרובי משפחה ועבודה חדשה), כדי שיתאים לסרט עלילתי באורך של שעתיים.
תקציר עלילה
ג'יין אייר (בגילומה של אנה פקווין כילדה, ובגילומה של שארלוט גינסבורג כאשה צעירה) היא יתומה הגדלה בבית דודתה. בגיל 10 היא נשלחת לבית יתומים. בבגרותה היא מתקבלת לעבודה כאומנת אצל גברת פיירפקס (ג'ואן פלורייט) סוכנת הבית בביתו של מר רוצ'סטר (ויליאם הרט). למרות חזותה הנזירית ג'יין מפגינה תשוקה פנימית, מבטאת בחופשיות את דעותיה ומביעה את החוזק הנפשי שלה בשעת צרה. רוצ'סטר הוא אנטי גיבור ביירוני, מעונה ומיוסר בגלל בעיות משפחתיות, עוולות מן העבר וסודות. ג'יין ורוצ'סטר נמשכים זה לזה ומתאהבים. נקבע תאריך לנישואיהם. אך היא לא מודעת לכך שלאישה נוספת בבית יש חלק ברוצ'סטר, אשתו ברטה (מריה שניידר), אשה חולת נפש המתגוררת כלואה בעליית הגג יחד עם גרייס פול (בילי וייטלו) המשגיחה עליה.
מייסון, אחיה של ברטה, ועורך הדין בריגס לא מאפשרים את קיום החתונה. ג'יין בורחת מהאחוזה, עולמה חרב עליה והיא מתמוטטת. כשהיא מתעוררת בבית כומר, היא מגלה שדוד שלה, אחי אביה שחי במדיירה, הוריש לה את הונו והיא כעת אישה בעלת אמצעים. הכומר סינג'ין ריברס מציעה לה נישואים אך ליבה נתון לרוצ'סטר והיא מסרבת. ג'יין חוזרת לת'ורנפילד הול ומוצאת את חורבות הבית, תוצאה מכך שברטה הפירומנית העלתה את הבית באש. השריפה פגעה ברוצ'סטר והוא כעת נכה ועיוור. ברטה עצמה נהרגה. אהבתה של ג'יין לרוצ'סטר לא פחתה, היא מטפלת בו עד להחלמתו, והם מתחתנים.
הפקה
אתר הצילומים של ת'ורנפילד הול היה האדון הול בבייקוול שבדרבישייר. מאז שהאדון הול שימש כאתר צילומים לסרט של זפירלי, גרסאות נוספות של "ג'יין אייר" גם עשו שימוש באתר זה, והוא כיום שם נרדף לת'ורנפילד הול. לפני כן שימש האדון הול כאתר הצילומים של הטירה ב"הנסיכה הקסומה".
קבלה
הסרט קיבל דירוג חיובי של 74% באתר הביקורות Rotten Tomatoes. בכתבה בניו יורק טיימס כינה צ'ארלס מקגרת' את הליהוק של הרט כ"ליהוק שגוי באופן מביך. רוצ'סטר נראה יותר תמהוני מאשר הטיפוס הביירוני המהורהר". בכל זאת, הוא כותב, "יש בסרט רגעים מוצלחים".
מכתב כוונות
מכתב כוונות הוא מסמך המהווה לעיתים שלב במשא ומתן לקראת חתימתו של הסכם. במכתב זה מצהיר אחד הצדדים להסכם העתידי על כוונתו להגיע להסכם כזה, תוך ציון עקרונות ההסכם המתגבש והתנאים שעם קיומם ייחתם ההסכם.
לעיתים כולל מכתב הכוונות רק את הנושאים שעליהם יתקיים משא ומתן לגיבוש הסכם עתידי, בלי שיהווה מסמך המחייב את הצדדים. פעמים אחרות כולל מכתב הכוונות סעיפים המחייבים את הצדדים עוד לפני חתימת ההסכם ביניהם, כגון הסכם סודיות או הבטחת בלעדיות.
חואן מנואל ורגאס
חואן מנואל ורגאס ריסקו (בספרדית: Juan Manuel Vargas Risco, נולד ב-5 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר פרואני ששיחק בעמדת הקיצוני.
קריירת מועדונים
ורגאס החל את דרכו באוניברסיטריו דה דפורטס, בשנת עלה לקבוצה הבוגרת בה שיחק שנתיים. בשנת חתם בקולון.
באוגוסט, הוא חתם על חוזה לארבע שנים בקטאניה. ב-31 באוקטובר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בצורה דרמטית בדקה ה-88 בתיקו 1-1 נגד סיינה. במהלך שנותיו במועדון היה לשחקן מוביל במועדון וסייע להם להישאר בליגה שנתיים ברציפות, ומשך את עיניהן של קבוצות רבות באיטליה.
ב-5 ביולי 2008 חתם בפיורנטינה תמורת 12 מיליון אירו. בפיורנטינה הוסט לעמדת המגן השמאלי, אך לא הצליח לשחזר את יכולתו הטובה ולאחר שחזר לעמדתו הטבעית הצליח להוביל את המועדון. בעונת היה שותף להעפלה ההיסטורית של המועדון לשלב שמינית גמר ליגת האלופות לראשונה מזה 10 שנים.
בקיץ 2015 עבר לריאל בטיס. ב-4 בינואר 2017 חתם בקבוצת נעוריו אוניברסיטריו.
קריירה בינלאומית
ב-13 באוקטובר 2004 ורגאס ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פרו נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ב-12 בספטמבר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד. הוא היה שותף להעפלה של הנבחרת לחצי גמר קופה אמריקה 2011, אך הורחק בחצי הגמר לאחר שנתן מרפק לשחקן.
סקנסקה
סקנסקה (באנגלית: Skanska AB, OMX: SKA B) היא חברת בניה בינלאומית הממוקמת בשוודיה. מבין חברות הבניה בשוודיה היא הגדולה ביותר במדד כולל ובשוק הפרטי בתוך שלוש הגדולות. המשרדים הראשיים ממוקמים בסטוקהולם.
רישיון תוכנה
רישיון תוכנה הוא כלי משפטי (בדרך כלל על פי דיני חוזים, עם או בלי חומר מודפס), המסדיר את השימוש בתוכנה או בהפצה מחודשת. על פי חוק זכויות היוצרים של ארצות הברית, כל התוכנות מוגנות בזכויות יוצרים, הן בקוד המקור והן בצורות קוד האובייקט, אלא אם כן תוכנה זו פותחה על ידי ממשלת ארצות הברית, ובמקרה זה אין לה זכויות יוצרים. מחברים של תוכנה המוגנת בזכויות יוצרים יכולים לתרום את התוכנה שלהם לרשות הציבור, ובמקרה זה היא גם אינה מוגנת בזכויות יוצרים וכתוצאה מכך לא ניתן לקבל רישיון לה.
רישיון תוכנה טיפוסי מעניק לבעל הרישיון, בדרך כלל משתמש קצה, הרשאה להשתמש בעותק אחד או יותר של תוכנה בדרכים שבהן אחרת שימוש כזה עלול להוות הפרה של זכויות יוצרים בזכויות הבלעדיות של בעל התוכנה במסגרת זכויות היוצרים.
רישיונות תוכנה וחוקי זכויות יוצרים
ניתן לסווג את רוב התוכנות המופצות לפי סוג הרישיון שלה (ראה טבלה).
שתי קטגוריות נפוצות לתוכנה על פי חוק זכויות היוצרים, ולכן עם רישיונות המעניקים למורשה זכויות ספציפיות, הן תוכנה קניינית ותוכנת קוד פתוח וחינמי (FOSS). ההבדל הרעיוני המובהק בין השניים הוא הענקת זכויות לשינוי ושימוש חוזר במוצר תוכנה שהושג על ידי לקוח: תוכנת FOSS מעניקה ללקוח את שתי הזכויות (שינוי ושימוש חוזר), ולכן מצרפת את קוד המקור הניתן לשינוי עם התוכנה ("קוד פתוח"), בעוד שתוכנה קניינית בדרך כלל אינה מעניקה רישיון לזכויות אלו ולכן שומרת את קוד המקור ("קוד מקור סגור").
בנוסף למתן זכויות והטלת מגבלות על השימוש בתוכנות המוגנות בזכויות יוצרים, רישיונות תוכנה מכילים בדרך כלל הוראות המקצות אחריות ואחריות בין הצדדים המתקשרים בהסכם הרישיון. בעסקאות תוכנה ארגוניות ומסחריות, תנאים אלה כוללים לעיתים קרובות מגבלות אחריות, אחריות ויתור על אחריות, ושיפוי אם התוכנה מפרה זכויות קניין רוחני של מישהו.
תוכנות ללא רישיון מחוץ לתחום ההגנה על זכויות יוצרים הן תוכנת נחלת הכלל (PD) או תוכנה שאינה מופצת, אינה מורשית ומטופלת כסוד מסחרי עסקי פנימי. בניגוד לדעה הרווחת, תוכנות ללא רישיון מופץ (לא ברשות הציבור) מוגנות במלוא זכויות היוצרים, ולכן אינן ניתנות לשימוש באופן חוקי (מכיוון שלא ניתנות זכויות שימוש כלל על ידי רישיון) עד שהיא עוברת לרשות הציבור לאחר תום תקופת זכויות היוצרים. דוגמאות לכך הן דליפות תוכנה לא מורשות או פרויקטים של תוכנה המוצבים במאגרי תוכנה ציבוריים כמו GitHub ללא רישיון מוגדר. מכיוון שמסירת תוכנות באופן וולונטרי לרשות הרבים (לפני שמגיעים למונח זכויות היוצרים) היא בעייתית בתחומי שיפוט מסוימים (למשל החוק הגרמני), ישנם גם רישיונות המעניקים זכויות דמויי PD, למשל CC0 או WTFPL.
בעלות לעומת רישוי
הרבה בתי תוכנה קנייניים או קוד פתוח מוכרים את עותק התוכנה עם רישיון לשימוש בו. אין העברת בעלות על הטובין למשתמש, אשר אין אחריות לזמינות התוכנה לכל החיים, ואינה זכאית למכור, לשכור, למסור אותה למישהו, להעתיק או להפיץ אותה מחדש הרשת. מונחי ותנאי רישיון יכולים לציין עוד סעיפים משפטיים שמשתמש לא יכול לנהל משא ומתן בנפרד או בדרך של ארגון צרכנים, והוא יכול לקבל או לדחות באופן ייחודי, החזרת המוצר אל הספק. ניתן ליישם זכות זו ביעילות כאשר סמכות השיפוט מספקת זמן חובה לגריעת טובין מיד לאחר הרכישה (כמו בחוק האיחוד האירופי), או פרסום ציבורי חובה של תנאי הרישיון, כדי להפוך אותה לקריאה על ידי המשתמשים לפני שהם רוכשים.
בארצות הברית, סעיף 117 לחוק זכויות היוצרים מעניק לבעלים של עותק מסוים של תוכנה את הזכות המפורשת להשתמש בתוכנה עם מחשב, גם אם השימוש בתוכנה עם מחשב מחייב יצירת עותקים או התאמות אגביים (מעשים שעלול להוות אחרת הפרת זכויות יוצרים). לפיכך, בעל עותק של תוכנת מחשב רשאי כחוק להשתמש באותו עותק של תוכנה. מכאן שאם משתמש הקצה של התוכנה הוא הבעלים של העותק המתאים, אזי משתמש הקצה רשאי להשתמש בתוכנה באופן חוקי ללא רישיון ממפרסם התוכנה.
מכיוון שרבים מהרישיונות הקנייניים רק מונים את הזכויות שיש למשתמש תחת הוראה 17 USC § 117, ובכל זאת מכריזים על נטילת זכויות מהמשתמש, ייתכן שחוזים אלה חסרים התחשבות. רישיונות תוכנה קנייניים לרוב מכריזים כי הם מעניקים למפרסמי תוכנה שליטה רבה יותר על אופן השימוש בתוכנה שלהם על ידי שמירת בעלות על כל עותק של תוכנה אצל מפרסם התוכנה. על ידי כך, סעיף 117 אינו חל על משתמש הקצה, ומפרסם התוכנה רשאי לחייב את משתמש הקצה לקבל את כל תנאי הסכם הרישיון, שרבים מהם עשויים להיות מגבילים יותר מאשר חוק זכויות היוצרים בלבד. צורת הקשר קובעת אם מדובר בשכירות או ברכישה.
הבעלות על מוצרים דיגיטליים, כמו יישומי תוכנה ומשחקי וידאו, מאותגרת על ידי הסכמי ה- EULA "מורשה, לא נמכר" של מפיצים דיגיטליים כמו סטים. באיחוד האירופי, בית הדין האירופי לצדק קבע כי בעל זכויות יוצרים אינו יכול להתנגד למכירה חוזרת של תוכנה שנמכרה דיגיטלית, בהתאם לכלל מיצוי זכויות היוצרים במכירה ראשונה כאשר מועברת הבעלות, ושאלות לפיכך "מורשה, לא נמכר "EULA. חברת UsedSoft השווייצרית חידשה את מכירת התוכנה העסקית מחדש ונלחמה על זכות זו בבית המשפט. באירופה, הוראת האיחוד האירופי 2009/24/EC מתירה במפורש לסחור בתוכנות מחשב משומשות.
רישיונות תוכנה קנייניים
סימן ההיכר של רישיונות תוכנה קנייניים הוא שמפרסם התוכנה מעניק שימוש בעותק אחד או יותר של תוכנה במסגרת הסכם הרישיון למשתמש קצה (EULA), אך הבעלות על אותם עותקים נותרה בידי מפרסם התוכנה (ומכאן השימוש במונח "קנייני"). משמעות תכונה זו של רישיונות תוכנה קניינית היא כי זכויות מסוימות לגבי התוכנה שמורות על ידי מפרסם התוכנה. לכן, אופייני לתנאי הסכם EULA לכלול מונחים המגדירים את השימושים בתוכנה, כגון מספר ההתקנות המותרות או תנאי ההפצה.
ההשפעה המשמעותית ביותר של צורה זו של רישוי היא, אם בעלות על התוכנה נשארת אצל מו"ל התוכנה, ואז משתמש הקצה חייב לקבל את רישיון התוכנה. במילים אחרות, ללא קבלת הרישיון, משתמש הקצה אינו רשאי להשתמש בתוכנה כלל. אחת הדוגמאות לרישיון תוכנה כזה היא הרישיון ל- Microsoft Windows. כפי שקורה בדרך כלל עם רישיונות תוכנה קנייניים, רישיון זה מכיל רשימה נרחבת של פעילויות המוגבלות, כגון: הנדסה לאחור, שימוש בו זמנית בתוכנה על ידי מספר משתמשים ופרסום מדדי ביצוע או מבחני ביצועים.
רישיונות תוכנת קוד פתוח בחינם
ישנם מספר ארגונים בתחום ה- FOSS שנותנים הנחיות והגדרות לגבי רישיונות תוכנה. קרן התוכנה החופשית מנהלת רשימות שאינן ממצות של רישיונות תוכנה בעקבות הגדרת התוכנה החופשית שלהן ורישיונות אשר ה- FSF מחשיב כלא חופשיים מסיבות שונות. FSF מבדיל בנוסף בין רישיונות תוכנה חופשיים התואמים או שאינם תואמים לרישיון FSF שנבחר, רישיון הציבורי הכללי של גנו שהוא Copyleft. יוזמת הקוד הפתוח מגדירה רשימה של רישיונות קוד פתוח מאושרים בעקבות הגדרת הקוד הפתוח שלהם. כמו כן, בפרויקט דביאן יש רשימה של רישיונות העוקבים אחר הנחיות התוכנה החופשית של דביאן.
רישיונות קוד פתוח וחינמיים מסווגים בדרך כלל לשתי קטגוריות: אלו שמטרתן להיות עם דרישות מינימליות לגבי אופן הפצת התוכנה מחדש (רישיונות מתירניים), וחלק המגינות של "שיתוף-זהה" (רישיונות copyleft).
דוגמאות לרישיונות תוכנה חופשיים מתירניים הם רישיון BSD ורישיון MIT, המעניקים הרשאה בלתי מוגבלת לשימוש, לימוד ושינוי פרטי של התוכנה, וכוללים רק דרישות מינימליות להפצה מחדש. זה נותן למשתמש הרשאה לקחת את הקוד ולהשתמש בו כחלק מתוכנת קוד סגור או תוכנה שיצאה ברישיון תוכנה קנייני.
יהודה טלית
יהודה טלית (2 בדצמבר 1944 – 8 ביוני 2019) היה איש עסקים, אמרגן ומפיק ישראלי.
ילדות, נעורים וקריירה מוקדמת
טלית נולד בתל אביב ולמד בבית הספר היסודי "בלפור" ובהמשך בתיכון החקלאי מקוה ישראל. את תחילת דרכו העסקית עשה כשהקים עסק לקידום מכירות וייצר בין היתר מחזיקי מפתחות, שהיו פופולריים מאוד בשנות ה-60. על מחזיקי המפתחות הוטבעו דיוקנאות של ספורטאים, זמרים ושחקנים פופולריים מאותה תקופה וכן חברות מסחריות.
עסקי האמרגנות וההפקה
"טלית הפקות" גם הייתה אחראית על מופע "ליל אהבה בצמח", המחזמר "הקוסם!" שהיה מבוסס על "הקוסם מארץ עוץ" ורץ מ-1994 במשך כ-600 הצגות, המחזמר הכל אגדה וכן את ההצגה "איש המערות", בכיכובו של אבי קושניר, בהפקה משותפת עם תיאטרון בית ליסין.
עסקי הטלוויזיה
ב-1997 הרחיב טלית את עסקיו, כשנכנס לתחום הטלוויזיה בישראל. הוא הקים את חברת "טלית תקשורת", שהפכה לחברת האם של "טלית הפקות". במקביל חבר לשותפות עסקית עם רון אייזק בהקמת חברת ההפקות "איגואנה". ב-1998 רכש טלית את זכויות השידור בישראל של ערוץ האופנה. ב־1999 חבר לטמירה ירדני וחיים סלוצקי בהקמת חברת "סינרגיה תקשורת", שזכתה ברישיון להפיק את ערוץ הטלוויזיה בלוויין YTV. במקביל נכנס לשותפות עסקית עם ענק התוכן הגרמני EM.TV, במסגרתה רכש זכויות שידור של תוכניות אנימציה כמו הדבורה מאיה, מרקו, פינוקיו, נילס הולגרסון, בילבי וקלסיקות נוספות ששודרו בטלוויזיה הישראלית.
בהמשך מכר טלית 50% מבעלות "טלית תקשורת" לחברה הגרמנית, אך לבסוף רכש את חלקו בחזרה.
ב-2000 יצר שותפות עסקית נוספת עם חברת ההפקות של ג'ים הנסון, ממנה רכש את הזכויות המסחריות בישראל עבור תוכנית הטלוויזיה "החבובות". ב-2001 הקים את "ערוץ הקבוצות" ששידר כתבות צבע ואת משחקיהן של מכבי חיפה, הפועל תל אביב ומנצ'סטר יונייטד בערוצי הכבלים והלווין.
ב-2003 קיבל את הייצוג של ערוץ הטלוויזיה הצרפתי TV5, והקים את ערוץ התינוקות בייבי TV. ב-2007 רכש תאגיד התקשורת האמריקאי פוקס 50% מהבעלות בחברה האירופית בעלת הזכויות בערוץ "בייבי". ב-2009 קיבל טלית את זכויות הייצוג של ערוצי הנשיונל ג'יאוגרפיק בישראל. כיום טלית תקשורת מייצגת ובעלת כ-20 ערוצי טלוויזיה המשודרים בישראל.
טלית נפטר ב-8 ביוני 2019 בגיל 74. הותיר אחריו אישה - בתיה, שהייתה גם שותפתו לעסקים, ושלושה ילדים - לירן, שמתגורר בלונדון ומנהל את ערוץ בייבי TV, וליאת ואלינור העובדות בחברה בישראל. התגורר בהרצליה פיתוח.
אלכס פוקסן
ויליאם אלכס פוקסן (באנגלית: William Alex Foxen; נולד ב-1 בפברואר 1991) הוא שחקן פוקר אמריקאי אשר זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר, ופעמיים בסבב הפוקר העולמי.
ביוגרפיה
פוקסן שיחק פוטבול בבוסטון קולג' בתפקיד Tight-End. בזמן לימודיו ב-2012 זכה בטבעת אליפות העולם בפוקר כשניצח בטורניר טקסס הולדם ל-6 שחקנים, וזכה בכ-22 אלף דולר.
כדוריד באולימפיאדת ברצלונה (1992)
אולימפיאדת 1992 נערכה בברצלונה, ספרד. תחרויות הכדוריד נערכו בין ה-27 ביולי ל-8 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדוריד השביעית במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 292 ספורטאים (179 גברים ו-113 נשים) מנבחרות גברים ונשים. המשחקים נערכו מספר אולמות וגמר גרמים התקיימו בפלאו סן ז'ורדי.
אלכס פוקסן
ביוגרפיה
בדצמבר 2017 סיים במקום השני בטורניר המרכזי בסבב הפוקר העולמי שהתקיים בבלאג'יו שבלאס וגאס וזכה ב-1.1 מיליון דולר. חודשיים לאחר מכן בפברואר 2018, ניצח בטורניר המרכזי של סבב הפוקר העולמי שהתקיים ב-Commerce שבלוס אנג'לס וזכה בכ-400 אלף דולר. בדצמבר 2019 זכה בסבב הפוקר העולמי בפעם השנייה, כאשר הפעם הצליח לנצח את הטורניר בו סיים במקום השני שנתיים קודם לכן, וזכה ב-1.7 מיליון דולר.
כדוריד באולימפיאדת ברצלונה (1992)
נבחרת חבר המדינות זכתה במדליית זהב בתחרות הגברים ונבחרת קוריאה הדרומית  זכתה בתחרות הנשים.
מתכונת התחרות
בעקבות התפרקות ברית המועצות, איחוד גרמניה ופירוק יוגוסלביה נערכו בהתאם שינויים בהעפלות של הנבחרות.
אלכס פוקסן
ביוגרפיה
פוקסן היה שחקן השנה של GPI ב-2018, והראשון שהגן על התואר כשזכה שוב ב-2019.
כדוריד באולימפיאדת ברצלונה (1992)
מתכונת התחרות
בתחרות הגברים 8 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אלופת העולם בכדורדי 1990. ספרד העפילה כנבחרת המארחת ובנוסף לכך העפילו נציגי היבשות (מצרים, קוריאה הדרומית וברזיל בהתאם).
אלכס פוקסן
ביוגרפיה
ביוני 2022 עשה את זכייתו הגדולה ביותר, כאשר ניצח בטורניר High Roller במסגרת אליפות העולם בפוקר וזכה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו, ובפרס של כ-4.5 מיליון דולר.
כדוריד באולימפיאדת ברצלונה (1992)
מתכונת התחרות
12 נבחרות חולקו ל-2 בתים בהם נערכו משחקים בשיטת ליגה. שתי נבחרות מכל בית העפילו למשחקי הגמר בשיטת פלייאוף.
אלכס פוקסן
ביוגרפיה
נכון למרץ 2023, פוקסן זכה בסך של כ-27.8 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-6 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
כדוריד באולימפיאדת ברצלונה (1992)
מתכונת התחרות
בתחרות הנשים 3 נבחרות העפילו בהתאם לתוצאות אליפות העולם בכדוריד נשים 1990. גם הנבחרת המארחת העפילה ישירות. קוריאה הדרומית העפילו כאלפוה אולימפית מכהנת. דרך מוקדמות העפילו נציגי היבשות (ניגריה וארצות הברית בהתאם).
אלכס פוקסן
חיים אישיים
פוקסן נשוי לשחקנית הפוקר קריסטן פוקסן. ב-2021 התנגדו לדרישת אליפות העולם בפוקר שהמשתתפים יהיו מחוסנים כנגד נגיף הקורונה.
כדוריד באולימפיאדת ברצלונה (1992)
מתכונת התחרות
הקבוצות חולקו ל-2 בתים. שתי נבחרות מכל בית העפילו למשחקי הגמר בשיטת פלייאוף.
אלכס פוקסן
חיים אישיים
באפריל 2022 היה לראשון שהאשים את עלי אימסירוביץ' ברמאות, דבר שהוביל שחקנים נוספים לצאת כנגד אימסירוביץ' ובהמשך למארגני תחרויות למנוע מאימסירוביץ' להשתתף בטורנירים.
מפלגת עלה ירוק
מפלגת עלה ירוק היא מפלגה ישראלית ליברלית. המפלגה ידועה בעיקר בשל תמיכתה באי-הפללתם של צרכני קנאביס. המפלגה לא עברה מעולם את אחוז החסימה, אולם הייתה קרובה להיכנס לכנסת בבחירות לכנסת השש עשרה, וזכתה לתמיכה משמעותית בקרב צעירים.
מצע
מצע מפלגת עלה ירוק דגל באי-הפללה ולבסוף, בלגליזציה של צמח הקנאביס ותוצריו השונים (בהם החשיש). אחר כך גם קידמה את השמירה על איכות הסביבה, בהתבסס על פתרונות מתונים שאינם מונעים יזמות ופיתוח. המפלגה התמקדה בעיקר בנושאי חירות הפרט, בהיבט האישי והכלכלי, ולכן גרסה כי החלוקה בין ימין לשמאל היא אנכרוניסטית. המפלגה תמכה בהעברת היחסים של המדינה והדת ליחסים שמבוססים על מודל הקהילות, כלומר, מתן אפשרות לפרט לבחור אם הוא מעוניין בשרותי דת בנושאים כמו חתונה וגירושין.
בתחום המדיני, המפלגה תומכת במשאל עם עבור כל הסכם מדיני, ובזכותה של ישראל להתגונן צבאית כנגד ירי טילים ורקטות.
במשך השנים מאז הוקמה זכתה המפלגה למספר הישגים: היא הפכה את הדיון בנושא מדיניות סמים מדיון אקדמי לדיון ציבורי לגיטמי. והצליחה לקדם את נושא המריחואנה הרפואית ולייצג חולים מול משרד הבריאות, כך שמאז העשור הראשון של המאה ה-21 יש תוכנית מובנית לאישור אחזקה וגידול של קנאביס רפואי בישראל. באפריל 2019 אף נכנסה לתוקף רפורמת אי-הפללת משתמשי קנאביס בישראל.
היסטוריה
המפלגה הוקמה ב-1999, על ידי שלומי סנדק, אבי ברדוגו, בועז וכטל ופעילים נוספים. היא התמודדה לראשונה בבחירות לכנסת החמש עשרה. האותיות של עלה ירוק בפתקי ההצבעה שלה הן "קנ" שהן האותיות הראשונות של קנאביס. בבחירות אלו זכתה ב-34,029 קולות, שהיו 1% מקולות המצביעים, אך לא עברה את אחוז החסימה, שהיה 1.5%.
בנובמבר 2002, השיקה המפלגה את קמפיין הבחירות שלה לכנסת השש עשרה, עם הסיסמה "פתק אל החופש - עלה ירוק". אחר כך הטמינו פעילי "עלה ירוק" פתק עם הסיסמה בכותל. בנוסף באותה עת, פעילות אכיפה אגרסיבית של המשטרה נגד משתמשי קנאביס, משכה תומכים חדשים.
בדצמבר 2002, דחה יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, מישאל חשין, עתירה של מפלגת "עלה ירוק" למתן צו מניעה נגד עיריית גבעתיים וראש העיר, אפי שטנצלר, לאחר שהורה לא לאפשר ל"עלה ירוק" להשתתף בפאנל בחירות שנערך בבית הספר תל"ם בגבעתיים.
בבחירות לכנסת השש עשרה המפלגה עלתה ל-37,855 קולות, שהיו 1.2% מכלל הקולות הכשרים ושוב לא זכתה להיכנס לכנסת. עם היוודע תוצאות הבחירות לכנסת השש עשרה (ינואר 2003), עת הוברר כישלון המפלגה, הודיע יו"ר עלה ירוק, בועז וכטל, כי הוא פורש מהנהגת המפלגה, אך לא מימש את הצהרתו. לטענת המפלגה בוחרים רבים התבלבלו בינה לבין מפלגת הירוקים.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 נפסלה המפלגה מלהתמודד בתל אביב, בגלל הדמיון לשמה של מפלגת הירוקים. ומאחר שמפלגת "הירוקים" הוקמה לפני "עלה ירוק" והיו לה חברי מועצה מאז 1998.
בתעמולת הבחירות לבחירות לכנסת השבע עשרה ניסתה המפלגה לחרוג ממיתוגה כמפלגה המוקדשת לנושא אחד, ולהדגיש היבטים ליברליים נוספים במצעה, כגון דאגה לאיכות הסביבה ושוויון זכויות להומואים ולסביות. את מאבקה המסורתי ללגליזציה של סמים קלים, לעומת זאת, נאלצה הפעם לחלוק עם מספר מפלגות נוספות. הבחירה הדמוקרטית הבטיחה גם היא לפעול למען דה-קרימינליזציה של סמים קלים, אך פרשה לבסוף מהמירוץ. בנוסף הודיעה מרצ לראשונה שתתמוך במדיניות אי הפללה של משתמשי סמים קלים, בצעד שנראה כי נועד למשוך את מצביעי עלה ירוק. בבחירות זכתה עלה ירוק ב-40,353 קולות, שהיו 1.29% מהקולות הכשרים ושוב לא עברה את אחוז החסימה שבינתיים הועלה ל-2%. במהלך הבחירות טען בועז וכטל כי בהרבה קלפיות העלימו את פתקי עלה ירוק.
בפברואר 2006 בית הספר תיכון בליך ברמת גן, אסר על המפלגה להשתתף בבחירות הדמה של בית הספר, בתגובה עתרה לבית המשפט.
ב-3 במאי 2006 בועז וכטל פרש מתפקידו במפלגה ובמקומו נבחר אוהד שם-טוב.
בשנים 2006 ו-2007 הפיקה המפלגה את יום המריחואנה הבינלאומי בישראל אשר נערך משנת 1998 בפארק הירקון בתל אביב. קודם לכן הופק האירוע על ידי ארגון הגג ללגליזציה בישראל. אל אירועי השיא בשנים 2004 ו-2005 הגיעו כ-7,000 איש. מאז שנת 2006 הגיעו בממוצע כ-50 איש. בינואר 2007, מפלגת הירוקים עתרה שוב לבית המשפט המחוזי בתל אביב, בבקשה להורות לרשם המפלגות לדרוש ממפלגת עלה ירוק לשנות את שמה, בגלל הקרבה בשמות המפלגות.
בדצמבר 2008, לקראת הבחירות לכנסת ה-18, הוחלט שהבדרן גיל קופטש יעמוד בראשות המפלגה. כמה מראשי המפלגה, ובהם אוהד שם טוב (יו"ר), דן בירון (מועמד המפלגה לראשות עיריית ירושלים) ובעלי התפקידים הבאים: סיו"ר, מזכ"ל, דובר, רכז איכות הסביבה, רכז הפעילים ופעילים נוספים, החליטו להתמודד בבחירות בנפרד, ברשימת "ניצולי השואה עם בוגרי עלה ירוק", בה שותף גם יעקב כפיר, ניצול שואה שהתמודד בבחירות לכנסת ה-17 בראש רשימה בשם "הציונות החדשה". אוהד שם טוב ופעילים נוספים הקימו לאחר מכן את מפלגת "הפיראטים".
בינואר 2009, ארגנה המפלגה ערב מחאה תרבותי במועדון "בארבי" בתל אביב, בהשתתפותם של אורי בנאי, חיים צינוביץ', ניר פרידמן, להקת קילר הלוהטת ואחרים.
המפלגה הצליחה למשוך מצביעים צעירים רבים ובבחירות לכנסת ה-17 וה-18 זכתה המפלגה לתמיכה גבוהה הרבה יותר אצל מצביעי המעטפות הכפולות לעומת כלל המצביעים. בבחירות לכנסת ה-17 זכתה המפלגה אצל מצביעי המעטפות הכפולות ל-5.2% אחוזי תמיכה לעומת 1.3% בכלל המצביעים ובבחירות לכנסת ה-18 זכתה ל-1.35% אצל מצביעי המעטפות הכפולות לעומת 0.38% אצל כלל הציבור.
הרשימה הליברלית
ב-16 בנובמבר 2012, הודיעה המפלגה על פרישתו של גיל קופטש מריצה לבחירות ומינויו של ירון לרמן, ממייסדי "התנועה הליברלית החדשה". במקום החמישי עמד אורן ליבוביץ', פעיל ותיק ללגליזציה ועורך המגזין המקוון "קנאביס". את שאר המקומות לרשימה לכנסת איישו חברים מהתנועה הליברלית החדשה ואחרים בעלי תפישה ליברלית. המפלגה רצה תחת השם עלה ירוק - הרשימה הליברלית והצהירה על קידום נושאים נוספים, כגון הפרדת הדת מהמדינה, ביטול מכסי מגן וקיצוץ במיסים. היא גייסה את הפרופסור לכלכלה עומר מואב שיכתוב לה את המצע הכלכלי.
בינואר 2013, הודיעה המפלגה כי בכוונתה לחשוף שמות של 18 מועמדים במקומות ריאליים ברשימות המתמודדות לכנסת התשע עשרה, מהם 14 ח"כים מכהנים, שצרכו בעבר או צורכים קנאביס, והכריזה ש: "עליהם להסביר לציבור מדוע ראוי להכתים שמם של צרכני קנאביס אחרים בתיק פלילי, אך לא את שמם שלהם".
ב המפלגה זכתה ב-43,734 קולות המהווים 1.15% אחוז מהקולות הכשרים, אך לא עברה את אחוז החסימה שעמד על 2%.
ב-18 בדצמבר 2014 מונה אורן ליבוביץ' לתפקיד יו"ר המפלגה לקראת בחירות 2015, ולמפלגה הצטרפו דקל-דוד עוזר, ברקת שיף רופאה מומחית לכאב, פעילת איכות הסביבה עדי לוסטיג, וחוקר הקנאביס צח קליין. בבחירות קיבלה המפלגה 47,156 קולות, המהווים 1.12% מסך הקולות הכשרים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 המשיך ליבוביץ' לכהן בראשות המפלגה. ביום הגשת הרשימות הודיעה המפלגה שכדי לא לפצל קולות הם לא יתמודדו וימשיכו לפעול מחוץ לכנסת. המפלגה לא התמודדה גם בבחירות לכנסת ה-22 ובחירות לכנסת ה-23, אך כמה מפעיליה התמודדו במסגרת זהות שגם היא הודיעה שלא תתמודד.
ביוני 2022 הודיעה המפלגה שבכוונתה להתמודד בבחירות לכנסת העשרים וחמש ובעת הגשת הרשימות חברה עם מפלגת "אוסרת אל איסלמיה" בראשות כארם שביטה, מפלגה ערבית-מוסלמית חדשה לקידום בריאות טבעית ואיכות חיים במגזר הערבי בישראל. הפעם התמודדו תחת האות "ת" וזכתה ב-1,524 קולות שהם 0.03% מקולות המצביעים.
על אף שבבחירות לכנסת ה-25 לא עברה המפלגה כאמור את אחוז החסימה, היא מציגה פעילות רבה בוועדות הכנסת השונות במהלך פעילותה.
מועמדי המפלגה בבחירות לכנסת
המפלגה ביצעה בחירות מקדימות (פריימריס), שבהן נבחרים מועמדי המפלגות לכנסת בתהליך של בחירה ישירה על ידי חברי המפלגה.
הכנסת ה-15 (1999) בועז וכטל, שלמה סנדק לביא, גבריאל לוי, תמיר קמחי (רשימה מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-16 (2003) בועז וכטל, דן גולדנבלט, הילה דורון (רשימה מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-17 (2006) בועז וכטל, שלמה סנדק, אוהד שם-טוב (רשימה מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-18 (2009) גיל קופטש, שלמה סנדק, קארין ארד (רשימה מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-19 (2013) ירון לרמן, שמרי מסיכה, צבי צויג (רשימה מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-20 (2015) אורן ליבוביץ', ד"ר ברקת שיף, עדי לוסטיג, צח קליין, קרנית ידיד, ישראל רוזלי, סופיה טרוטוש ארגמן, גדעון רודן, עומרי חיון
הכנסת ה-25 (2022) שושה אפרת אונימה היו"ר, עוזר חץ-דוד דקל, שייח' כארם שביטה, חן שפירא, דניאל חיים מישורי (רשימה מלאה ראו כאן)
טראמו (נפה)
היסטוריה
שטחה של הנפה חופף פחות או יותר לשטחה של נפת "אברוצו אולטריורה פרימו"   (באיטלקית: Abruzzo Ulteriore Primo) .שמה של הנפה נגזר משם שבט הלטיני " אברוציום אולטרה  פלומן  פסקאריה " ( Aprutium ultra flumen Piscariae) שמשמעה "אברוצו בצדו השני של נהר אטרנו-פסקארה (Fiume Aterno-Pescara)".
נפת התקיימה בממלכת נאפולי ובממלכת שתי הסיציליות. בשנת 1840 התגוררו בה 12,025 נפש. בירת הנפה הייתה העיר טראמו. ב-1860 נכבשה הממלכה במסגרת "מסע האלף" של ג'וזפה גריבלדי, ועקב כך סופחה לממלכת סרדיניה-פיימונטה, ולבסוף לממלכת איטליה המאוחדת.
גאוגרפיה
הנפה משתרעת על שטח של 1,948 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 296,063 נפש. בירתה של הנפה בעיר טראמו.
הנפה גובלת בנפת אסקולי פיצ'נו במחוז מארקה בצפון, בנפת פסקארה במחוז אברוצו בדרום, בנפת ל'אקווילה במחוז אברוצו בדרום ובמערב, בנפת ריאטי במחוז לאציו במערב  ובים האדריאטי במזרח.
מאבק האינווסטיטורה
מאבק האינווסטיטורה הוא מאבק בין הקוריה הרומאית והאפיפיורים לבין המלכים החילוניים של אירופה ובייחוד קיסרי האימפריה הרומית הקדושה, בשאלת סמכות מינוי הבישופים (אינווסטיטורה). עיקרו של מאבק זה התרחש במאות ה-11 וה-12, והוא היה המאבק הגדול ביותר בין שליטים חילוניים לבין הכנסייה באירופה עד לרפורמציה הפרוטסטנטית, כ-400 שנים מאוחר יותר. מאבק האינווסטיטורה עיצב את היחסים בין הקיסרות הרומית הקדושה ושאר מדינות מערב אירופה לבין הכנסייה. ניצחונה של הכנסייה במאבק זה הפך אותה לגורם החזק באירופה, ואת האפיפיור לשליט בלתי מעורער בממסד זה.
תחילתו של מאבק האינווסטיטורה בשורה של מאבקים בין האפיפיור גרגוריוס השביעי לבין הקיסר היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בתחילה הייתה ידו של האפיפיור על העליונה, והקיסר השפיל את עצמו בהליכה לקנוסה, אך מאוחר יותר הצליח הקיסר, באמצעות פלישה צבאית, להשתלט על רומא ולהביא לסילוק האפיפיור ממנה. מאבק האינווסטיטורה המשיך גם לאחר מותם של גרגוריוס והיינריך הרביעי. היינריך החמישי נכנס גם הוא לעימותים כנגד האפיפיורים בימיו, ולאחר שורה של מאבקים וקרבות הסתיים, בשנת 1122, מאבק האינווסטיטורה בחתימת קונקורדט וורמס בין האפיפיור קליקסטוס השני לבין היינריך החמישי. עיקרו של מאבק זה היה באיטליה ובשטחי הקיסרות הרומית הקדושה, אך התקיימו עימותים סביב נושא זה בתקופה זו גם באנגליה ובצרפת.
רקע פוליטי ואידאולוגי
כבר מזמן התנצרותה של האימפריה הרומית התקיים מאבק בין השלטונות החילוניים של אירופה לבין הכנסייה בשאלת ההגמוניה והסמכות בעולם הארצי. האפיפיורים ראו עצמם, בתור ממשיכיו של פטרוס עלי אדמות, כעליונים על תושבי העולם הארצי כולו. לתפיסת הכנסייה, מכיוון שכולם, לרבות השליטים החילוניים הם נוצרים שגאולתם תלויה בכנסייה, הרי שהכנסייה צריכה להיות הגוף שעל פיו יישק דבר גם בשאלות פוליטיות באירופה. תפיסה זו של הכנסייה התבטאה בעובדה שקיסרי האימפריה הרומית הקדושה הוכתרו בידי האפיפיורים וכונו "מגני הכנסייה", בדרישה לשטח שיהיה בריבונות של האפיפיור ובהתערבות האפיפיור לעיתים במאבקים פוליטיים באירופה. טענתם של האפיפיורים להגמוניה התבססה על המסמך (המזויף) הקרוי "מתת קונסטנטינוס", לפיו הקיסר קונסטנטינוס העניק, באופן חוקי, לאפיפיור סילבסטר הראשון את כל שטחי הקיסרות הרומית המערבית.