cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוסי לו
ביוגרפיה
נולדה בשם לוסי לו יו לינג בקווינס, ניו יורק שבארצות הברית לזוג הורים שהיגרו מטאיוואן ונולדו בסין. בבית משפחתה דיברו אנגלית ומנדרינית. יש לה שני אחים גדולים. בנעוריה הוסיפה את השם אלקסיס לשמה האמריקאי.
לו למדה שנה באוניברסיטת ניו יורק. לאחר מכן עברה לאוניברסיטת מישיגן ולמדה לתואר ראשון בתרבות ושפות אסייתיות, ובמקביל למדה שם משחק, ריקוד ופיתוח קול. באותה תקופה עבדה כמלצרית.
קריירה
ב-1989 קיבלה תפקיד ראשי בהצגה "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" שעלתה באוניברסיטת מישיגן. לאחר מכן היא שיחקה בתפקידים קטנים בטלוויזיה ובקולנוע, בהם סרטה הקולנועי הראשון "קצב הגורל" משנת 1992, שהוא הפקה הונג קונגית, ושיחקה בסדרות הטלוויזיה האמריקאיות "בוורלי הילס 90210", "ER" ו"תיקים באפלה".
פריצת הדרך של לו הגיעה בעקבות הסדרה "אלי מקביל", בה גילמה החל מ-1998 את לינג וו, תחילה למשך מספר פרקים ובהמשך המפיק דייוויד קלי האריך את תפקידה עד תום שידורי הסדרה, בשנת 2002. לו הייתה מועמדות על תפקידה בסדרה לפרס גילדת שחקני המסך ולפרס אמי בקטגוריית "שחקנית המשנה בסדרת הקומדיה".
בשנת 2002 גילמה לו את קיטי בקסטר בסרט "שיקגו", וכן שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הפעולה "בליסטיק". בשנת 2003 הופיעה בתפקיד או-רן אישיאי, ראש היקוזה (המאפיה היפנית) בסרט הפופולרי "להרוג את ביל". על תפקידה זכתה בפרס בטקס פרסי הסרטים של MTV.
ב-2005 דיבבה את הנסיכה מיי בסרט האנימציה "מולאן 2". בשנת 2006 כיכבה בסרט "להרוג את המזל".
בשנת 2007 שיחקה בסרט הפעולה "שם קוד: המנקה", בו שימשה גם כמפיקה בפועל. כן כיכבה בשנה זו בסרט האימה "רייס: צייד הדמים" ובקומדיה הרומנטית "לעקוב אחרי הבלשים".
בתחילת שנת 2008 כיכבה בדרמה הקומית של ABC "קשמיר מאפיה". בהמשך אותה שנה החלה לשחק בסדרת הדרמה "כסף, דארלינג" ברשת ABC, את דמותו של נולה ליינוס, וב-2009 שבה לשחק בעונתה השנייה. באותה שנה דיבבה את מאסטר ויפר בסרט האנימציה "קונג פו פנדה", וכן את הפייה סילברמיסט ב"טינקרבל", תפקיד שחזרה לדבב בסרטי ההמשך.
לו דיבבה לאורך השנים 2004–2007 גם את דמותה של מגי לי בסדרת הטלוויזיה המצוירת "מאיה ומיגל".
בשנת 2012 החלה לככב בסדרת המתח "אלמנטרי" בתור המלווה ושותפתו של שרלוק הולמס, ג'ואן ווטסון. במאי 2019 עלתה עונתה השביעית והאחרונה של הסדרה. עוד ב-2012 שיחקה בסדרת הדרמה "סאות'לנד" ברשת TNT, בעונתה הרביעית בדמותה של ג'סיקה טאנג.
בשנת 2017 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה הקומית "אנשים קשים" ברשת Hulu בתפקיד של ורוניקה פורד, המו"ל של מרילין.
בשנת 2019 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "למה נשים רוצחות" ברשת CBS, בתפקיד ראשי כסימון, לצידה של ג'יניפר גודווין.
בשנת 2023 שיחקה בסרט גיבורי העל "שהאזאם! 2: זעם האלים".
חיים אישיים
לו דוברת אנגלית, מנדרינית, איטלקית, ספרדית ומעט יפנית. בנוסף היא עוסקת בטיפוס הרים ובאמנות לחימה, ומנגנת באקורדיון.
ניו יורק הראלד
הניו יורק הראלד (באנגלית: The New York Herald) היה עיתון רב-תפוצה אשר פעל מהעיר ניו יורק מ-6 במאי 1835 ועד 1924. הגיליון הראשון של העיתון פורסם על ידי ג'יימס גורדון בנט.
ב-1850 עסק העיתון בעמודו הראשון בעלילת דמשק (1840) וטען בו כי היהודים ביצעו רצח "על פי הוראות התלמוד", ושההאשמות נגדם "בוטלו בגלל התערבויות מפוקפקות של הרוטשילדים".
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, העיתון היה תומך נאמן של המפלגה הדמוקרטית. תחת ניהולו של בנו של בנט, ג'יימס גורדון בנט הבן, מימן העיתון את משלחתו של הנרי מורטון סטנלי לאפריקה למציאת דייוויד ליווינגסטון, ובשנת 1879 תמך במשלחת הכושלת של ג'ורג' וו. דילונג לאזור הארקטי.
ב-4 באוקטובר 1887 השיק בנט הבן את הגרסה האירופית של ההראלד בפריז שבצרפת. בעקבות מעברו של בנט לפריז, העיתון סבל מהניסיון לנהל את התפעול מניו יורק באמצעות מברקים. לאחר מותו של גורדון בנט הבן, העיתון מוזג עם יריבו העז ה"ניו יורק טריביון" בשנת 1924, ונקרא ה"ניו יורק הרלד טריביון". העיתון וגרסתו האירופית נמכרו לג'ון היי ויטני, שגריר ארצות הברית בבריטניה, בשנת 1959.
כאשר ההראלד היה עדיין תחת ניהולו של העורך המקורי בנט, הוא נחשב לחודרני ורודף שערוריות מבין העיתונים הניו יורקיים באותה תקופה. יכולתו לבדר את הציבור באמצעות חדשות יומיות הפכה אותו לעיתון המוביל בתפוצתו באותם זמנים.
כיכר הראלד בניו יורק קרויה על שם העיתון; בחלקו הצפוני ישנו פסל המנציח את בנט. הכיכר נמצאת דרומית לכיכר טיימס, אשר גם כן קרויה על שם עיתון, הניו יורק טיימס.
המשבר המרוקאי הראשון
המשבר המרוקאי הראשון, הידוע גם כמשבר טנג'יר, היה משבר בינלאומי בין המעצמות האירופיות השונות ביחס למצבה של הקולוניה הצרפתית במרוקו. המשבר פרץ במרץ 1905 ונמשך עד מאי 1906.
בשנת 1904 אישרה מחדש בריטניה את שליטתה של צרפת במרוקו, במסגרת מה שכונה "ההסכמה הלבבית". ב-31 במרץ 1905 ביקר בעיר טנג'יר שבמרוקו הקייזר וילהלם השני והצהיר כי הוא רואה במרוקו מדינה עצמאית, וכי השליטה הצרפתית אינה מקובלת על גרמניה אשר תובעת גם לה זכויות בשטחה של מרוקו. בהצהרה זו ביקשה גרמניה לסכסך בין שתי המעצמות (בריטניה וצרפת) ולבחון את מידת חוזקה של ההסכמה הלבבית.
לאחר ביקור הקייזר בטנג'יר לא הרפו הגרמנים מלחציהם. הם שלחו משלחת לפס כדי לדון על מלווה גרמני ועודדו את הסולטאן להתנגד לדרישות הצרפתים לרפורמות או ליתר שליטה בארצו. הם לחצו על ספרד להתנער מהסכם קודם שחתמה עם צרפת על חלוקת מרוקו לאזורי השפעה ודרשו כינוס ועדה בינלאומית על עתיד מרוקו.
הציבור הצרפתי זעם על גרמניה, וכך היה גם בבריטניה. שר החוץ הצרפתי, תיאופיל דלקסה, נקט עמדה נוקשה כנגד הגרמנים, אך הוא הוחלף בתפקידו על ידי מוריס רוביה שרצה להקים ועדה שתפתור את המשבר. גם בצרפת וגם בגרמניה התנגדו להקמת הוועדה. המצב הוסלם כאשר גרמניה הזיזה את כוחותיה אל עבר הגבול עם צרפת בדצמבר של אותה שנה והצרפתים נקטו באותה פעולה בינואר.
ב-16 בינואר 1906 נפתחה בעיר אלח'סירס שבספרד וועידה בהשתתפות נציגי 13 מדינות, שנועדה לפתור את המשבר. עיקר המחלוקת נגעה לסוגיית המדינות הזרות שיאמנו את המשטרה המרוקאית ויפקדו עליה. הצרפתים התעקשו שהם יעשו זאת, ואילו הספרדים והגרמנים היו מעוניינים בקונדומיניום בין-לאומי. ויכוח אחר התנהל סביב השאלה מי ינהל את הבנק הממלכתי של מרוקו, שאלה שנגעה למעשה לשליטה במדינה כולה. בעוד שצרפת זכתה לתמיכת בריטניה, רוסיה, וספרד, גרמניה נקלעה לבידוד מעמיק. בעלת הברית היחידה שלה - האימפריה האוסטרו-הונגרית - לחצה עליה לוותר בעניין המשטרה. איטליה גילתה עניין פושר ועשתה כל מאמץ לחמוק ממחלוקת, וארצות הברית קראה למשתתפים להגיע לפשרה. ב-27 במרץ הושג הסכם שקבע משטר בין-לאומי למרוקו, וכי צרפת היא השותפה הבכירה בארגון המשטרה והגורם המכריע בניהול הבנק הממלכתי החדש של מרוקו. הצרפתים לא הסתפקו בזאת ובניגוד לרוח ההסכם ותנאיו ניסו לבסס לעצמם שליטה מדינית וכלכלית במדינה ובסולטאן הרופס שלה.
בתחילה הייתה גרמניה מוכנה להשלים עם העובדה שלצרפת היה מעין שטח חסות ברוב שטחה של מרוקו, כל עוד עסקים גרמניים נהנו מזכויות שוות לאלו של הצרפתים בניצול הכלכלי של מרוקו. ואכן בפברואר 1909, חתמו גרמניה וצרפת על הסכם ברוח זו. אולם במרץ 1911 לאחר חילופי שר החוץ בקבינט של הרפובליקה השלישית וכניסתו לתפקיד של ז'אן קרופי, הפרה צרפת את ההסכם עם גרמניה על בניית מסילת ברזל במרוקו וחסמה שיתוף פעולה בתחומים אחרים. גרמניה התקשתה להשלים עם המצב והמתח בינה לבין צרפת ואנגליה גבר עד אשר ביולי 1911 פרץ משבר שני על מרוקו, משבר אגדיר ("המשבר המרוקאי השני").
הילרי פטנאם
הילרי וייטהול פטנאם (באנגלית: Hilary Whitehall Putnam; 31 ביולי 1926 – 13 במרץ 2016) היה פילוסוף יהודי-אמריקאי. תרם תרומות חשובות בתחום הבעיה הפסיכופיזית, פילוסופיה של הלשון, פילוסופיה של המדע ופילוסופיה אנליטית. נודע בביקורתיות האנליטית החריפה בה ניתח שיטות פילוסופיות כדי למצוא בהן פגמים, כולל את שיטתו שלו. כתוצאה מכך, התפרסם בתור מי שמשנה את דעותיו לעיתים קרובות.
קורות חיים
פטנאם נולד בשיקגו. אביו, סמואל פטנאם התמחה בשפות רומאניות ותרגם את דון קיחוטה לאנגלית. הוא עבד בעיתון של המפלגה הקומוניסטית האמריקאית ה"דיילי וורקר". אימו ריבה הייתה יהודייה. ילדותו עברה עליו בצרפת וב-1934 שבה משפחתו לארצות הברית וקבעה את מגוריה בפילדלפיה. בתיכון פגש את נועם חומסקי, עמו היה מיודד על אף היריבות האינטלקטואלית, כל חייו.
החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת פנסילבניה והמשיך באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, שם היה תלמידם של הנס רייכנבאך (מנחה התיזה שלו) ורודולף קרנפ, שני עמודי התווך של השיטה הפילוסופית השלטת של ימיו, פוזיטיביזם לוגי; למרות זאת, פטנאם גרס שכשיטה, פוזיטיביזם לוגי נועדה לכישלון בשל הסתירות הפנימיות שיש בה.
היה חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (נבחר ב-1966). בשנת 2003 מונה פטנאם לפרופסור בכיר בבית הספר לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב.
ספרו "פילוסופיה יהודית כמדריך לחיים" יצא לאור בעברית. בספר זה הוא כותב על משנתם של פרנץ רוזנצווייג, מרטין בובר, עמנואל לוינס, ולודוויג ויטגנשטיין.
פטנאם נפטר מסרטן בשנת 2016 בעיר מגוריו, בוסטון.
חיים אישיים
נישא לרות אנה ג'ייקובס, פילוסופית אף היא, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. אף על פי ששניהם גדלו בבתים חילונים ורק אימהותיהם היו יהודיות הם בחרו לקיים אורח חיים יהודי.
באנגלית
* "The 'Innateness Hypothesis' and Explanatory Models in Linguistics", Synthese, Vol. 17, No. 1, March 1967, pp. 12–22. Not accessible on Harvard servers anymore. 3/2/2019
מאקטאק
מאקטאק או מוקטוק (Muktuk - מוכּטוךּ) הוא מאכל אינואיטי מסורתי העשוי מעור קפוא של לווייתנאים.
המאכל עשוי לרוב מעור לווייתן קשות ראש או לבנתן לבן (בלוגה) אף שלעיתים נעשה שימוש בעור חדשן חדקרן (נארוואל). העור אינו מבושל ונאכל כשהוא נא אך קפוא, ולעיתים העור נאכל ברוטב סויה. לפי גרסה אחרת, העור מטוגן בבלילה.
שיט תחרותי
שיט תחרותי הוא ספורט תחרותי המתנהל בין כלי שיט סירות וספינות משוטים ומפרש ע"פ דגם הכלי. תחרויות משפיעות רבות על רצון השייט לשפר את ביצועיו הפיזיים והטכניים כאחד. שיט תחרותי השפיע רבות על התפתחות ענף כלי השיט בעיקר סירות וספינות המפרש בכל המובנים, החל מעיצוב גוף כלי השיט, חומרי הגלם, תכנון וייצור מפרשים ועד לטכניקות חדשות של תרנים ומיתרי מתיחה בספינות סירות וגלשני רוח, גלשני מצנח כמו טרפז והפלגה בפלנינג. השיט התחרותי וחוקיו כפופים לאיגוד השיט הבינלאומי. בישראל, השיט התחרותי וחוקיו כפופים לאיגוד השייט בישראל.
תחרות צי
תחרות צי הוא תחרות בה יש מעל 3 כלי שיט וישנם כמה שיוטים. שיוטי צי נפוצים באולימפיאדה בפרט ובדגמים הקטנים בכלל. לאחר השיוט מקבל כל צוות מספר נקודות על פי מיקומו, למשל מי שמסיים ראשון מקבל נקודה אחת השלישי 3 והאחת עשרה 11 נקודות. לבסוף מי שקיבל הכי מעט נקודות, לאחר הפחתת ניקוד השיוט הגרוע ביותר, מנצח.
תחרות קבוצתית
תחרות קבוצתית היא תחרות בה לרוב משתתפים 2 קבוצות (לפחות) שלכל אחת מהן יש 3 סירות. הטכניקה דומה במקצת לתחרות דו-קרב אבל יש נוסף גם המדד של התוצאה הסופית של השיוט. בשיוטי 3 על 3 הניקוד דומה לתחרות צי: מי שמקבל הכי פחות נקודות מנצח. לכן הרבה מהטקטיקות מכוונות לקבל קומבינציות יציבות לניצחון למשל להגיע שני שלישי ורביעי (2-3-4) או ראשון רביעי וחמישי (1-4-5).
פורמט התחרות
בים ישנם אזורים רבים, החל מהאזור הקרוב לחוף, לגונות ונמלים ועד אמצע האוקיינוס, לכן יש מגוון של תחרויות שונים בים. הנפוצים שבהם הם:
מסלול קצר
התחרויות הקצרות (נקראות לעיתים רגאטה, מוונטית: Regatta) מתנהלות באזורים קרובים לחוף / מעגנת היציאה והן נמשכות ממספר דקות עד כשעה (בדגמים קטנים) ומספר שעות בדגמים גדולים (יכטות, לווייתניות, סוניות וכדומה). בתחרויות אלו משתמשים בכל סוגי המפרשיות: שדריות מכל הגדלים, דינגים, סירות קלות, גלשני רוח, גלשני מצנח ועוד.
שיטת התחרות הכי נפוצה היא הקפה של טרפז שמורכב מכמה מצופים. המסלול מתחיל מקו התחלה דמיוני שנמתח בין "סירת ועדת התחרות", שבודקת זינוק מוקדם, לבין מצוף זינוק (הזינוק מבוצע בדרך כלל מול הרוח). השיוט מתחיל למעשה לפני הזינוק כאשר קברניט התחרות מסמן באמצעות דגלים שמסמלים את הדגם, ואת השלבים השונים לקראת לזינוק (בדרך כלל החל מ-5 דקות לפני) ובנוסף משמיע אותות קוליים בצופר. לפני הזינוק, הסירות נאבקות על מיקום ומהירות זינוק טובים, או לחלופין מנסות להקשות על היריב. המסלול מתחיל נגד כיוון הרוח ולכן הסירות נעות בפקימה, כלומר הם שטות בזווית מסוימת לרוח כדי לצבור מהירות ומיקום מיטביים. לאחר שסירות מסיימות את המסלול הם מגיעות לקו הגמר, שהוא כמו קו זינוק, נמצא בין סירת ועדת תחרות (לעיתים ייעודית לקו גמר) ומצוף.
התחרויות הידועים ביותר במסלולים קצרים הם האולימפיאדה וגביע אמריקה.
מסלול קרוב לחוף
במסלולים קרובים לחוף נערכיות תחרויות במים הלא מוגנים אך לאורך החוף או בסמוך לאיים, כלומר הם לא יוצאים לתוך האוקיינוס. משך זמן התחרות יכול להיות מספר שעות, לדוגמה שעות היום או שעות הלילה, או תחרות בין כמה ימים. בהתאם לזמן ולמיקום אמצעי הבטיחות יהיו יותר מורכבים מאשר שיוטים בסמוך לחוף במים הבטוחים ופחות משיוטים בים הפתוח. לעיתים נדרשים גם הכנות לשינה ומזון מראש.
מסלול רחוק מהחוף
דוגמאות לתחרויות מפורסמות בים הפתוח:
מסלול אוקייני
תחרויות אלה הן תחרויות מסביב לעולם. לרוב יש בכל תחרות כזה מתחרים בודדים. בתחרויות מסוג זה על המתחרים לעבור במספר נקודות ביקורת, שהן המגבלה היחידה בתכנון המסלול בכללי השיוט, שם ניתן לנוח לזמן מוגבל ולהמשיך. תחרויות אלה מסוכנות יותר מכיוון שההפלגה היא בים הפתוח ללא סירות פיקוח ועזרה תוך התמודדות עם סערות וגלי ענק ולעיתים גם באזורי קיצון כגון ליד אנטארקטיקה כיוון ששם מסלול ההפלגה קצר יותר. בתחרויות אלו, מכיוון שהמרחקים בין נקודות הביקורת ארוכים יש לצוות הסירה חופש גדול יחסית לקבוע מסלול בהתאם לתחזיות מזג האוויר, לתנאים איתם הצוות והסירה מסוגלים להתמודד ולטקטיקת השיוט שלהם. מעת לעת נהרגים אנשים בדרך בתחרויות אלה.
התחרות המפורסם ביותר בקטגוריה זו הוא וולו אושן רייס.
המתחרים והסירות
תחרויות השיט מתנהלות תחת חסות איגוד השיט הבינלאומי. כל תחרות שיט, בין אם ארצית או בין-לאומית, מתנהלת תחת חוקי השיט הבינלאומיים של שיט עולמי בתוספת חוקים של האיגוד הלאומי, אשר מעודכנים מדי ארבע שנים.
צוות או שייט יחיד
רוב דגמי הסירות מתחלקות בין סירות המיועדות לשייט בודד כגון הלייזר, אופטימיסט, וגלשנים לסוגיהם לבין סירות המיועדות לזוג שייטים, כגון ה-420, 470 49er והקטמרן. כאשר יש שני אנשי צוות לכל אחד יש תפקיד שלו, למשל הגאי או טקטיקן.
דגם אחיד (One-design) או דגם מתפתח
סירות תחרותיות יכולות להיות מסוג one-design, כלומר ללא שום הבדל נראה לעין בין סירה אחת לשנייה ועם חוקי בנייה והרכבה נוקשים מאוד, כך שהסירות יהיו דומות ככל שניתן.
הסוג השני הוא סוג הדגם המתפתח, עם חופש רב בדרישות הדגם. בדגמים מהסוג הזה ניתן לראות מפרשים ממתפרות שונות ובסגנונות שונים, גופי סירות ממפעלים שונים ומערכות פנימיות ככל העולה על דמיון השייטים אך בגבולות המותר. ההבדל המהותי בין שני הסוגים הוא שבדגמי ה-one-design כתוב מה מותר לעשות, ומה שלא מצוין אסור. לעומתם, בסוג השני של הסירות מצוין מה אסור לעשות. כל מה שלא מצוין חוקי.
הרבה אנשים מעדיפים את סירות ה-one-design בטענה שהתחרות כולה מתנהלת במים והשייט הטוב יותר מנצח, ולאו דווקא אלה שיכולים להרשות לעצמם את הציוד החדיש ביותר. דבר זה נכון באופן חלקי מאחר שבכל מקרה גיל השייט בא לידי ביטוי, ושייטים בכירים יצטיידו בדרך כלל בסירה ובמפרש חדשים, בניגוד לשייטים זוטרים יותר.
לעומתם תמיד ניתן למצוא את שייטי הדגמים שאינם One-design שדווקא נהנים מהחופש הניתן להם, וטוענים ששייט טוב לא רק טוב בים עצמו אלא גם בכיוון הסירה על החוף והתאמת מפרשים שונים לתנאים שונים.
תחרות הנדיקאפ
בתחרות כשלא כל הסירות המתחרות זהות ויש ביניהם הבדלים משמעותיים חוקי ההנדיקאפ מתאימים את התוצאות לפי יכולות הסירה. למשל אם מפרשית גדולה ומהירה מגיע באותו זמן יחד עם מפרשית קטנה ואיטית המפרשית הקטנה תקבל בסופו של דבר תוצאה סופית יותר טובה. בהחלת ההנדיקאפ משתמשים לרוב במהירות הממוצעת של כל סירה ועל פיה מחשבים את היחסים בין התוצאות. ישנם כמה שיטות לחישוב זה כמו ORC, IRC ו-PHRF.
ספורט אולימפי
בין דגמי הסירות השונות המשתתפות באולימפיאדה ישנם דגמים המיועדים לנשים או לגברים בלבד, דגמים המיועדים לשני המינים ודגם מעורב.
דגמי הגברים הם ILCA 7 (לייזר סטנדרט), 49er, iQFOiL 95.
דגמי הנשים הם ILCA 6 (לייזר רדיאל), 49erFX ו iQFOiL (גוף 95 ושאר רכיבי iQFOiL 85 ).
הדגo המשות;, בו יש תחרות לכל מין בנפרד, הוא Formula Kite בקטגוריית גלשני מצנח.
הדגמים המעורבים הם 470, Nacra 17 בקטגוריית קטמרן.
השיט בארץ
תנאי השיט בישראל הם מהנוחים בעולם, שכן בים התיכון ניתן להפליג כמעט בכל יום. דגם השיט הנפוצים ביותר בארץ הוא דגם האופטימיסט וגלשני ה BIC המיועדים לילדים, משם ניתן להמשיך לדגם הלייזר או ה-420 והגולשים מתקדמים לגלשני IQFOiL וגלשני מצנח Foemula Kite.
רוב התחרויות בארץ מתנהלות בים התיכון (נהריה, חיפה, שדות ים, מכמורת, תל אביב ואשדוד) אך ישנן תחרויות קבועות בכל שנה בכנרת, ובאילת.
במדינת ישראל פועלים כשלושה עשר מועדוני שייט שכפופים לאיגוד השייט בישראל
בישראל פועל גם ענף שיט פאראלימפי.
התחרות עצמה
לקראת כל תחרות, האיגוד ממנה ועדת תחרות הכוללת את המועדון המארח, קברניט תחרות (Race Officer) לכל מסלול וצוות שופטים (Jury). האיגוד מוציא שני מסמכים על-פיהם תתנהל התחרות:
תחרות שיט יכולה להתנהל מיום אחד בלבד במקרים של שיוטי אזור, דרך 3 ימים במקרים של אליפויות ארציות ותחרויות חשובות, ועד 10 ימים במקרים של אליפויות בינלאומיות.
בכל יום תחרות ישנם 3 שיוטים (כתלות בסוג המסלול, בגלשני רוח ובגלשני מצנח עד 8 שיוטים). כל שיוט מנוהל בצורה של תחרות וישנו מסלול אחיד הנקבע על ידי מספר מצופים העוגנים בים. מיקום סירה נקבע בחצותה את קו הגמר לאחר שהשלימה את המסלול שנקבע.
השיוט מתחיל בזינוק בין סירת ועדת התחרות ומצוף עגון, קברניט התחרות מסמל בעזרת דגלים ואותות קוליים את הדגם והשלבים השונים בתהליך הזינוק (בדרך כלל 5 דקות לזינוק-אות ההתראה (דגל הדגם המזנק), 4 דקות לזינוק-אות היכון (קיימים סוגים שונים במשמעות ענישה שונה), דקה לזינוק וזינוק.. סירה שזינקה מוקדם (כלומר חצתה את קו הזינוק לאחר שנשארה פחות מדקה לזינוק) חייבת לפעול בהתאם לדגל שהונף באות ההיכון, אם לא, תיפסל מהשיוט.
המסלול
המצוף הראשון נמצא בדרך כלל מול הרוח, ועל הסירות לגלסס כדי להגיע אליו. הצלע הזו נקראת הצלע ה"קדמית" והיא הטקטית מכולן, כיוון שעל השייטים לא רק להתחשב ביריביהם אלא גם בזרמי המים, עננים, שינויים בכיוון ובעוצמת הרוח. המצוף השני נמצא בניצב לרוח, והפלגה מהמצוף הראשון אליו נקרא "צד" מכיוון שהרוח פוגעת בצד הסירה. זו הצלע המהירה והמהנה ביותר, ובדרך כלל יש יתרון לשייטים עם הטכניקה הטובה יותר, מאחר שאין חופש גדול לטקטיקות שונות.
המצוף השלישי נמצא במורד הרוח, וזוהי צלע ה"מלאה" כאשר הרוח באה מאחורי הסירות. בצלע הזו יש יתרון גדול לסירה המצליחה לתפוס גלים ושייט טוב יכול להתקדם במאות מטרים יחסית למתחריו שלא תפסו גלים כראוי.
את קו הסיום ממקמים לפעמים בסוף צלע צד, שזהו סיום בסגנון "תחרות סוסים", בתחרויות בינלאומיות לעיתים ממקמים את קו הסיום לאחר צלע קדמית קצרה או צד.
ניקוד
מאחר שניקוד כל סירה נקבע על ידי המיקום בו סיימה בכל שיוט, הסירה המנצחת תהיה זאת עם מספר הנקודות הקטן ביותר. במקרים של שוויון, הסירה בעלת מספר המקומות הראשונים מנצחת (אם עדיין יש שוויון אז מספר המקומות השניים וכו'). אם שתי סירות סיימו עם אותן תוצאות בדיוק, הסירה שסיימה בשיוט האחרון במקום הטוב יותר, תמוקם קודם.
ישנו חוק עזר קטן, אשר מאפשר לאחר כל מספר שיוטים, את זריקת השיוט הגרוע ביותר, ולכן ברוב התחרויות, לכל שייט ניתנת האפשרות לטעות פעם אחת מבלי לאבד את סיכוייו לניצחון בתחרות.
שמירה על חוקים
בדרך כלל ישנה סירת מנוע עם שני שופטים, הנקראת "סירת הג'ורי" ותפקידם לעבור בין הסירות השונות ולוודא שאף סירה אינה מפרה חוק ספציפי (חוק 42). עיקר עבודתם היא למצוא שייטים המשתמשים בשיטות שונות כדי לקדם את הסירה מלבד עזרת הרוח והמפרש, וכל עזרה כזו אינה חוקית. כאשר שייט נתפס מפר חוק זה, השופטים ירימו דגל צהוב ועל השייט לבצע הענשה עצמית של שני סיבובים במקום (720 מעלות). בפעם השנייה ששייט מקבל דגל צהוב עליו לפרוש מידית מאותו השיוט, ובפעם השלישית נפסלים מהתחרות כולה.
בין הסירות המשתתפות ישנם חוקי דרך מאוד ברורים ובמקרים של התנגשות בין סירות או אי מתן זכות-קדימה ישנה אפשרות הערעור. במקרה כזה סירה המעוניינת לערער תצעק זאת לסירה השנייה בדרישה שהיא תבצע הענשה עצמית, במקרה שאין הסכמה הערעור נמשך בחוף בסוף היום. במקרה כזה מתנהל ערעור בראשות שופטי התחרות (הג'ורי) בין צוותי 2 הסירות, כאשר לכל שייט יש אפשרות להגן על עצמו, לשאול את השני שאלות ואף להביא עדים. בסוף הערעור הוועדה קובעת אם לפסול את הסירה הנתבעת ואיזה עונש בדיוק, ולא פעם קרה שדווקא הסירה התובעת היא זאת שנפסלה בסופו של דבר. במקרים מסוימים שייטים זכאים לפיצוי (שינוי תוצאת תחרות השונה ממיקומו הפיסי בגמר).
תחרויות רבות הסתיימו בתהפוכות לאחר שערעורים שונים שינו תוצאות סופיות של תחרויות.
הערות שוליים
Առագաստային սպորտ
מבצע שנונית
מבצע שנונית (3 באפריל 1954) היה מבצע צה"לי, משולב בכוחות אוויר וים לחילוץ חיילי צוות כוח ימי שספינתו נתקעה בחוף סעודיה.
רקע
"בר גיורא" היה שמה של גוררת חיל הים שהוסוותה כספינת דיג 'אלמוגית' ופעלה קרוב לחוף הסעודי במשימת סיור מבצעי, של שבעה לוחמים בפיקודם של ישראל גרנית ויעקב ריטוב וחיילים משייטת 13. מטרת הסיור הייתה לאתר מפרצונים למטרות מסתור ומארב. ב-1 באפריל 1954 מנועה של האלמוגית חדל מלפעול, והיא נסחפה עד שנתקעה על שרטון במפרצון דאבה.
מיד עם היוודע המצב בשעה אחת בצהריים (13:00), הוזנק מטוס קרב של חיל האוויר הישראלי לוודא את מיקומה המדויק של אלמוגית. עם מטוס הקרב (מדגם מוסקיטו) הוזנק גם מטוס תובלה (מדגם DC-3 דקוטה) כדי להוות תחנת ממסר אווירית בין הכוח הימי שהיה בספינה, לבין מטוס הקרב בסיור ומוצב הפיקוד הקדמי שהוקם בעיר אילת. אחרי שעתיים וחצי (בשעה 15:35) זוהתה הספינה בסעודיה במרחק 146 ק"מ מאילת. באגף המבצעים הוחלט לבצע פינוי אווירי. במקביל הוחלט לנסות גם פינוי ימי באמצעות אוניית חיל-הים שהפליגה לאזור השרטון ("ברזלית").
בלילה, שעה לפני חצות (23:00), המריא מטוס דקוטה לאזור השרטון הסעודי ממנו שודרה תוכנית החילוץ לחיל הים. בגלל דחיפות המבצע, הפקודות למבצע הועברו בקו טלפון רגיל (שאינו מאובטח) למפקדי כוחות האוויר אל"ם עזר ויצמן, מפקד בסיס חיל האוויר ברמת דוד ורס"ן "גרישה" בראון מפקד טייסת הפייפרים. זו נבחרה, כי מטוסי פייפר אמינים ומתאימים יותר לתנאי השטח באזור.
לקראת חצות המריאו שבעה פייפרים בפיקוד סרן יצחק זוסמן-זמיר. ציוד רב הועמס על המטוס המוביל, שהוכן לנחיתה בתנאי קרקע קשים כמצופה. תנאי מזג האוויר היו קשים ואילצו את הטייסים לדחות ביום את המבצע כולו.
בבוקר 3 באפריל (בשעה 07:30), בהפרש של חמש דקות בין מבנה למבנה, המריאה טייסת פייפרים מאילת בשלושה מבנים - שלישייה ושני זוגות. הם טסו דרומה בגובה נמוך במרכז מפרץ אילת, ולאחר כשעת טיסה פנו מזרחה לחוף סעודיה. מעליהם חג המוסקיטו כהגנה אווירית. מפקד הטייסת זיהה את הספינה התקועה על שרטון, ובמרחק לא רב ממנה נראתה ספינה גדולה נוספת עוגנת. מלבדה, ליד החוף נראתה סירת דייג. הטייסים ערכו הקפות לוודא שמדובר בספינת חיל הים בזיהוי מדויק, והמוביל התקשר עם הכוח הימי הלכוד על השרטון.
יום קודם אילתרו אנשי חיל הים מסלול נחיתה. עם יעף טייסת הפייפרים פתחו על המסלול לסמן למוביל שנחת וזה אותת לשאר לנחות אחריו. שבעת הפייפרים פינו את לוחמי הכוח הימי, ובתנאי מזג-אוויר קשים במיוחד שבו לארץ. על מנת שכלי השייט לא יפול בידי הסעודים הוחלט להשמידו מהאוויר. ארבעה מטוסי מוסטנג, בפיקוד רס"ן מרדכי הוד, פתחו בירי רקטות ותותחים על האלמוגית והעלו אותה באש.
חלמון
חלמון הוא החומר הצהוב הנמצא בתוך הביצה. ייעודו העיקרי הוא להוות מלאי מזון עבור העובר (האפרוח) המתפתח בביצה.
החלמון מכיל שומן (רובו בלתי רווי) וכולסטרול. לעומתו, חלבון הביצה מורכב בעיקר ממים (שבע שמיניות) ומחלבונים (שמינית אחת) ואינו מכיל כולסטרול. הוא מכיל מעט מאוד, אם בכלל, שומן.
לפני ההפריה של הביצה, החלמון כולו הוא למעשה ביצית, כלומר תא בודד. גרעין התא נמצא באברון בגודל 2–3 מ"מ הקרוי Germinal Disc, הממוקם מחוץ למעטפת החלמון. שם מתרחשת ההפריה, ולאחריה מתבצעת התחלקות התאים, עד להתמיינותם המלאה לאפרוח.
חלמון הביצה משמש במתכונים רבים, דוגמת מיונז וחביתה. ניתן להפריד בין החלבון לחלמון באמצעות מפריד ביצה.
אטימולוגיה
המילה חלמון ידועה בלשון חז"ל במשנה ובתלמוד. לפי רס"ג מקור המילה בתנ"ך בספר איוב בפסוק אך רוב פרשני המקרא סבורים כי הכוונה לצמח החלמית.
אנדרטת נורה עם שחר
אנדרטת נורה עם שחר (Shot at Dawn Memorial) ניצבת במשתלת הזיכרון הלאומית בסטפורדשייר שבבריטניה. היא הוקמה לזכרם של 306 חיילי בריטניה ומדינות האימפריה הבריטית, שהוצאו להורג בידי צבאותיהם שלא בצדק במהלך מלחמת העולם הראשונה.
רקע
כ-3,000 מחיילי האימפריה הבריטית נשפטו ונידונו למוות בחזיתות השונות של מלחמת העולם הראשונה. 346 מהם הוצאו להורג, מרביתם בחזית המערבית. מאלו, 40 הורשעו ברצח או במרידה. היתר - 306 - נדונו למוות בשל עריקה (266) או עבירות של פחדנות, נקיטת אלימות כלפי קצין, סירוב לבצע פקודה חוקית, עזיבת עמדה בלא רשות, שינה בתפקיד או השלכת נשק. במוצאים להורג היו 291 בריטים, 25 קנדים, חמישה ניו זילנדים וארבעה חיילים מאיי הודו המערבית הבריטיים וכן 21 אזרחים שהיו כפופים לחוק השיפוט הצבאי, לרבות עובדים סינים. 133 חיילים אוסטרלים נדונו למוות, אך עונשי כולם הומתקו.
עם השנים התגבשה ההבנה כי בהרשעת רבים מן החיילים ובגזירת דינם למוות נפלו פגמים מהותיים שעשו אותן לבלתי צודקות:
קרובי המשפחה של אלו שהומתו סבלו במשך שארית חייהם מתווית הפחדן שהודבקה לנידונים. גם לחיילים שנדרשו להוציא אותם להורג בירייה, אשר היו חבריהם ליחידה, נגרם עקב כך סבל נפשי.
אולימפיאדת הנכים נאגנו (1998)
משחקי החורף הפאראלימפיים 1998 הם אולימפיאדת הנכים השביעית שנערכו במתכונת של אולימפיאדת חורף. המשחקים התקיימו בין התאריכים 5 במרץ ל-14 במרץ 1998 בעיר נאגנו שביפן.
אנדרטת נורה עם שחר
רקע
בשנת 1992, לאחר שהוסר החיסיון מעל המסמכים הנוגעים להרשעת המומתים, החל בבריטניה קמפיין ציבורי לטיהור שמם בהובלת קרובי משפחה של חיילים אלו. ראש הממשלה ג'ון מייג'ור התנגד למתן חנינה לנידונים. הקמפיין נשא פרי בשנת 2006, כאשר הפרלמנט הבריטי אישר חוק אשר העניק חנינה סמלית ל-306 נידונים (למעט המורשעים ברצח או מרד). חוק זה לא ביטל את הרשעותיהם וגזרי הדין שלהם. קודם לאישור החוק אמר שר ההגנה דאז דס בראון כי לאחר שנים כה רבות אין בנמצא ראיות המאפשרות לבחון כל הרשעה לגופה. הוא הוסיף שאין בכוונתו לערער על החלטות שהתקבלו על ידי מפקדים בשדה, אשר עשו כמיטב יכולתם על מנת ליישם את הכללים ששררו באותה עת, ועם זאת מוטב להודות כי אי צדק נעשה בבירור בחלק מן המקרים, גם אם לא ניתן להגיד באיזה מהם, וכי כל אותם אנשים היו קורבנות של המלחמה.
אולימפיאדת הנכים נאגנו (1998)
במשחקים הפאראלימפיים השתתפו 571 ספורטאים מ-32 מדינות, שהתחרו ביניהם בחמישה מקצועות: סקי אלפיני, הוקי מזחלות, החלקה מהירה במזחלת, ביאתלון וסקי למרחקים.
אנדרטת נורה עם שחר
האנדרטה
האנדרטה ניצבת בעברה המזרחי של משתלת הזיכרון הלאומית, הכיוון שממנו זורחת עליה השמש בשעה שבה נערכו ההוצאות להורג. מרכז האנדרטה הוא פסל בטון של חייל צעיר העומד להיירות. החייל ניצב גלוי ראש ועיניו מכוסות במטפחת. ידיו כפותות מאחורי גבו אל מוט עץ הנעוץ באדמה. על צווארו וחזהו הונחו שרשרת ומדליון מתכת, שאליו כיוונה כיתת היורים את רוביה. הפסל עוצב על פי דמותו של טוראי הרברט ברדן (Herbert Burden), שהוצא להורג בבלגיה ביולי 1915 בגיל 17 לאחר שערק מן החזית.
אולימפיאדת הנכים נאגנו (1998)
המשלחת הנורווגית, זכתה שוב במקום הראשון לאחר שזכתה בכמות מדליות הזהב הרבה ביותר עם 18 מדליות זהב ובמקום שלישי בכמות הכללית עם 40 מדליות בסך הכל, אחרי המשלחת הגרמנית שזכתה בכמות המדליות הרבה ביותר עם 44 מדליות ויפן המארחת עם 41 מדליות.
אנדרטת נורה עם שחר
האנדרטה
מאחורי פסל החייל נעוצים באדמה 306 מוטות עץ הפרוסים כתיאטרון רומי, תבנית המסמלת את האופי הטרגי של נושא האנדרטה. כל אחד מהם נושא לוחית ועליה פרטיו ותאריך הוצאתו להורג של אחד הנידונים. מול הפסל ניצבים שישה עצים, המסמלים את ששת חיילי כיתת היורים.
האנדרטה עוצבה על ידי הפסל אנדי דה-קומין. היא נחנכה ב-21 ביוני 2001, זמן קצר לאחר חנוכת המשתלה.
מקורות
National Memorial Arboretum Guidebook, edition 5, 2014. ISBN 9780956595621
קרב ג' בשבט
קרב ג' בשבט התרחש כחלק ממלחמת העצמאות ביום ג' בשבט ה'תש"ח (14 בינואר 1948). הקרב נפתח עם התקפה גדולה על גוש עציון על ידי הכנופיות שבאזור, שנעזרו בערבים ובדואים שבאו מירושלים ועד באר שבע, בפיקודו של עבד אל-קאדר אל-חוסייני. ניסיונם לתפוס את מרכז הגוש ולבתר את ארבעת יישובי הגוש לשניים נכשל, וההתקפה כולה נהדפה תוך גרימת אבדות כבדות לתוקפים.
רקע היסטורי
החל מדצמבר 1947 שהו בגוש כ-100 לוחמים מפלוגה ג' של גדוד מכמש מהחי"ש הירושלמי ופלוגת פלמ"ח שמנתה 55 לוחמים. אולם רוב הלוחמים לא היו מאומנים ולא ערוכים לקרב. אנשי החי"ש היו סטודנטים ברובם, לא היוו יחידה אורגנית ורק 35 מהם אומנו קודם לכן. גם בקרב לוחמי הפלמ"ח, 26 היו עדיין טירונים.
מספר ימים לפני 14 בינואר, דיווח המודיעין של ההגנה על ריכוזי ערבים זרים (לא תושבי הגוש). ההערכה הייתה כי יש בין 200 ל-300 ערבים מגויסים המתכוונים לתקוף את הגוש. מטרת הערבים הייתה להשמיד את ארבעת הקיבוצים ולחסל את היישוב היהודי בגוש עציון. למרות הידיעות הרבות שזרמו אל הש"י, הפיקוד העליון לא העריך נכון את גודל ההתקפה.
ההתקפה
עבד אל-קאדר אל-חוסייני שלח לגוש גדוד שמנה כ-400 לוחמים מאומנים וחמושים, אליהם נוספו ערביי הסביבה בעלי נשק אישי. התוכנית הייתה לחסום את הדרכים מפני הגעת תגבורת יהודית, כיבוש כפר עציון, השתלטות על חרבת זכריה כדי לבתר את הגוש ולהשתלט על הכביש המרכזי, ולבסוף לכבוש את 3 היישובים הנותרים. עבד אל-קאדר אל-חוסייני, שמטהו היה בחרבת סוויר, סייר עם הג'יפ שלו בין היחידות ותיאם את הפעולות. ערבים רבים מהר חברון הגיעו לגוש, חלקם כדי להשתתף בקרבות וחלקם על מנת לבזוז לאחר הכיבוש. הגיעו גם נשים וילדים עם שקים וסלים כדי לאסוף את הביזה.
הערבים ארבו לחקלאים מעין צורים, ירו עליהם וכשאלה נמלטו לקיבוץ, פנו הערבים לתקוף את חרבת זכריה. הם כבשו את ההר הרוסי וכשניסו להתקדם לעבר כפר עציון, נורו לעברם מטחי יריות והם נסוגו. הם ניסו לכתר את הקיבוץ משלושה כיוונים, אך כשהתקרבו למרחק קצר נורתה עליהם אש חזקה והרחיקה אותם.
בינתיים שלח מפקד גוש עציון עוזי נרקיס שהיה במפקדתו בכפר עציון מברקים בהולים למפקדי הפלמ"ח והחי"ש בירושלים ובקש מהם לדרוש מהצבא הבריטי להתערב ולבלום את ההתקפה. לימים סיפר כי:.
חרבת זכריה הייתה הנקודה האסטרטגית החשובה ביותר, שכן כיבושה יפצל את הגוש לשניים ויקל על כיבושו. זה היה כפר קטן שתושביו נטשו אותו לאחר קרב שיירת העשרה, מחשש לנקמה יהודית (זה היה הכפר הערבי הראשון שניטש במלחמת העצמאות). בחרבת זכריה התמקמו שתי כיתות של החי"ש ופיקד עליהן מפקד פלוגה ג' של גדוד מכמש מהחי"ש, מנחם ריצ'מן ("ריצ'י"). הערבים הגבירו את התקפותיהם על חורבת זכריה במטרה לכבוש את החורבה כדי לבתר את הגוש. אנשי החי"ש ביקשו מעוזי נרקיס אישור לסגת מחרבת זכריה בטענה שנגמרה להם התחמושת. לא ברור אם קבלו אישור לנסיגה אבל לאור ההתקפה החלה נסיגה מהחורבה. אריה עמית (טפר) יצא עם כוח חי"ש ופלמ"ח מעין צורים ורבדים, פגש את הנסוגים בדרך והכריח אותם לשוב ולתפוס שוב את הנקודה השלטת. הוא חימש אותם ואיים עליהם כי אם יסוגו, אנשי הפלמ"ח יירו עליהם.
לוחמי החי"ש חזרו ותפסו את העמדה והערבים החלו להתקדם לעברם. הם ירו עליהם צרורות והטילו רימונים, והערבים נעצרו. מפקד העמדה נהרג. כעת התברר כי כוון ההתקפה העיקרי היה על חרבת זכריה ושאר ההתקפות היו הסחה. אריה טפר התקשר לעוזי נרקיס וביקש רשות להתקפת נגד. נרקיס השיב לו: "עשה מה שאתה יכול".
התקפת הנגד של אריה טפר
טפר יצא עם 3 כיתות שבכל אחת מהן עשרה לוחמים: כיתה אחת נשארה בחרבת זכריה, כיתה אחת בפיקוד הוא השאיר לחיפוי ברכס השולט, וכיתה בפיקודו יצאה לתקוף את הערבים שחיפו על חבריהם תוקפי חרבת זכריה. טפר גילה כי הערבים ישבו לנוח ולאכול. מתחת לחרבה הוא ראה כ-300 ערבים מאורגנים בשתי שורות עם דגלים ירוקים מוכנים להסתערות הסופית על החרבה. טפר ואנשיו תקפו אותם בהפתעה באש רובים ומקלע. הערבים נמלטו בבהלה כשהם משאירים עשרות הרוגים. בינתיים חוסייני שלח כוח להתקפת נגד, אך טפר כבר ביצע נסיגה טקטית קלה לאורך ציר ההסתערות. הערבים הסתערו ותקפו עמדות ריקות. בינתיים הוא סימן לגרונר והכיתה המחפה יצאה להסתערות על אותם ערבים. הכיתה של גרונר תקפה בעוצמה חזקה את התוקפים הערבים והם נסוגו, אולם כיתתו של גרונר רדפה אחריהם גם אל השדה הפתוח, שם ניתכה עליהם אש צולבת. גרונר נעמד וצעק לפקודיו לסגת, ואז נורה בחזהו ונהרג. טפר והכיתה של גרונר נשארו עד החשיכה וחזרו לכפר עציון.
תוצאות ההתקפה
מהצד היהודי נהרגו שלושה לוחמים, אחד נפצע קשה ושמונה נפצעו בינוני וקל. הבריטים ידעו על המתרחש אך לא התערבו כלל. מפקד משטרת חברון, המיש דוגין, אמר כי נודע לו על ההתקפה רק בצהריים כשראה ערבים חוגגים בחברון. הערבים אמרו לו שכפר עציון ורבדים הושמדו. הכוח הבריטי ליד בית לחם הודיע לו כי הם בכוננות.
ערביי הסביבה התאכזבו מתוצאות ההתקפה וחששו מתגובה יהודית. הוועד הערבי העליון הואשם בהזנחת אנשיו. קרנה של משפחת אל חוסייני ירדה והערבים לא הסתמכו יותר על הכוחות המקומיים, אלא על "צבא ההצלה". מן הצד היהודי, יגאל ידין אמר על קרב זה: "היה זה אחד הניצחונות הגדולים שלנו, ניצחון אדיר בנסיבות הימים ההם ויחסית לדלוּת כוחנו". יגאל אלון כתב כי התקפת הנגד נחשבת כמוצלחת ביותר בכל המלחמה.
הערבים ניסו להסתיר את המפלה הקשה. אנשי הש"י אספו מידע על כ-100 הרוגים ו-104 פצועים שנפגעו בקרב ופרסמו את שמותיהם בשידור רדיו של "קול ההגנה" בערבית. הגוש לא הותקף יותר עד 12 באפריל 1948. בשל התבוסה ביטל עבד קאדר אל חוסייני את תוכניותיו לתקוף יישובים יהודים והתרכז בהתקפות על הדרכים.
בינתיים דיווח עוזי נרקיס על הרוגים ופצועים ודרש שיגיעו אמבולנסים במהירות. לאחר שנהדפה ההתקפה, נותר הגוש במצוקת נשק ותחמושת. החשש להתקפה נוספת בזמן הקרוב הייתה אחת הסיבות המרכזיות לשליחת אנשי הל"ה לגוש. הפצועים פונו למחרת לירושלים, אך למרות זאת נשאו הל"ה ציוד רפואי לטיפול בפצועים.
קישורים חיצוניים
כתבות מעיתון דבר:
אליפות העולם בשחייה 1973
אליפות העולם הראשונה בשחייה נערכה במרכז הספורט טאסמג'אן בבלגרד, יוגוסלביה ב-31 באוגוסט - 9 בספטמבר 1973. האליפות כללה את ארבעת המקצועות האולימפיים: שחייה, קפיצה למים, שחייה צורנית וכדורמים, בהשתתפות 686 ספורטאים, מ-47 מדינות.
בתחרות התנהל מאבק שליטה בין ארצות הברית ומזרח גרמניה  שזכו ב-28 מדליות זהב מתוך 37 מדליות שחולקו. האמריקאים ניצחו עם 15 מדליות זהב הודות לשליטה בשחיית הגברים ובכל המדליות בשחייה הצורנית, לעומת מזרח גרמניה ששלטה בשחיית הנשים וזכתה ב-13 מדליות זהב בסך הכל.
עריכה צולבת
עריכה צולבת (באנגלית: Cross-cutting) היא טכניקת עריכה, הנפוצה מאוד בתעשיית הקולנוע, שבה שתי סצנות מוצגות כמתרחשות בו-זמנית, אך במקומות שונים. בעריכה צולבת, המצלמה תחתוך מפעולה אחת לפעולה אחרת, מהלך אשר עשוי לרמוז על הסימולטניות של שתי הפעולות האלו (למרות שלא תמיד זה המקרה).
אליפות העולם בשחייה 1973
נשים
השחייניות הבולטות באליפות היו קורנליה אנדר, זכתה ב-5 מדליות, 4 זהב ו-1 כסף, רנטה פוגל , זכתה ב-3 מדליות זהב, רוזמרי קותר , זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
עריכה צולבת
ניתן לגרום לקהל צופים לחוש מתח באמצעות השימוש בעריכה צולבת. המתח נבנה כתוצאה מהציפייה שנוצרת, והתקווה להספיק לסיים בזמן פעולה אחת, לפני השנייה. עריכה צולבת משמשת גם לצורך יצירת הקבלות; העריכה מאפשרת הצגת מהלך פעולות נרטיביות, המתרחשות במספר מקומות, באותו זמן, פחות או יותר. לדוגמה, בסרטו של ד.וו גריפית' "A Corner in Wheat" (1909), העריכה הצולבת חותכת בין פעילות של אנשי עסקים עשירים לבין אנשים עניים העומדים בתור ללחם. עריכה שכזו יוצרת דיכוטומיה ברורה בין שתי הפעולות, ומעודדת את הצופה להשוות בין שני השוטים. לעיתים קרובות, לעומת זאת, ניגוד שכזה משמש לצורך יצירת אפקט רגשי חזק, לעיתים קרובות - בשיאו של הסרט. הקצב, או משך הזמן שבין שני שוטים, הערוכים בעריכה צולבת, יכולים גם לקבוע את הטון של הסצנה. הגברת המהירות בין שתי פעולות שונות עשויה להוסיף מתח לסצנה, בדומה לאופן שבו נעשה שימוש במשפטים קצרים ותמציתיים ביצירות ספרותיות.
עריכה צולבת הפכה לטכניקה בתהליך עשיית סרטי קולנוע בשלב יחסית מוקדם בהיסטוריה של הקולנוע (דוגמה בולטת: "שוד הרכבת הגדול" של אדווין פורטר משנת 1903). ד.וו גריפית' היה אחד ממיישמיה המפורסמים ביותר. ניתן לראות כיצד הוא יישם את הטכניקה בסרטיו השונים, כגון "A Corner in Wheat" ו-"The Lonedale Operator". "הולדתה של אומה", סרטו משנת 1915, מכיל מקרי לימוד קלאסיים של עריכה צולבת המבססים אותה כטכניקת עריכה מרכזי בתהליך עריכתם של סרטי קולנוע. מרינאל סן השתמש בעריכה צולבת בסרטו Interview, וזכה להצלחה מסחרית משמעותית. כריסטופר נולאן משתמש בהרחבה בעריכה הצולבת בסרטיו שוברי הקופות, כגון בין כוכבים, האביר האפל והתחלה - במיוחד בסרט האחרון, שבו יש סיקוונסים רבים, המתארים מספר רמות שונות של תודעה, המתרחשות בו-זמנית. "ענן אטלס" ידוע בשל שימוש נרחב בעריכה צולבת בין ששת הסיפורים השונים של הסרט, חלקם נמשכים רק מספר שניות, בעוד אחרים נפרשים על פני למעלה מ-300 שנים, במקומות שונים ברחבי העולם. לעומת זאת, יש חוט המקשר בין הפעולות השונות לבין העלילות המוצגים בכל קאט.
עריכה צולבת משמשת, לעיתים קרובות, לצורך סיקוונס של שיחת טלפון, על מנת שהצופים יוכל לראות את הבעות הפנים של שתי הדמויות ואת תגובותיהן לדבריו של האחר.
אליפות העולם בשחייה 1973
שיאי עולם
באליפות נקבעו 13 שיאי עולם (7 בנשים ו-6 בגברים).
כדורמים
{| cellpadding="2"
גיורא אשכול
תולדות חייו
אשכול נולד בתל אביב, והתחנך בקיבוץ בית זרע בעמק הירדן. הוא שרת בחיל האוויר כאיש צוות קרקע ומאייר בשנים 1970–1974, מפקדו אביהו בן-נון, עודד אותו לפתח את כישרונו בציור. בשנים 1975–1976 למד בקורסים לציור ורישום במכון אבני.
לאחר סיום לימודיו, עבד אשכול במשך שנה ב"סטודיו קופפרברג" לעיצוב טקסטיל בחולון. ב-1979 הציג תערוכת יחיד ראשונה בגלריה של דליה מרוז.
אשכול השתתף כאיש אפקטים מיוחדים בשתי הפקות בינלאומיות שצולמו בישראל - סרטו של סמואל פולר "האדומה הגדולה ה-1" (1980), וסדרת הטלוויזיה "מצדה" (1981). כמו כן, השתתף כאיש אביזרים בסרטו של אבי נשר "דיזנגוף 99".
אשכול למד טכניקות מתקדמות של ציור בשמן וטמפרה בהדרכת הצייר העולה מרוסיה לב שטיימן, וב-1980 השתתף בתערוכה קבוצתית של תלמידיו בבית תיאטרון הבימה בתל אביב. בשנים 1980–1984 התמחה אצל ויקטור הוניגמן, מאייר שעלה לישראל מפרו בשנות השבעים, באיור לפרסום במכחול אוויר, תוך יישום שיטת הרישום הפיגורטיבי של אנדרו לומיס, ואייר בין היתר את אלבומו של המוזיקאי אריק רודיך "סאטאללה".
לצד לימודיו הפורמליים, רכש אשכול את רוב ידיעותיו והכשרתו בכוחות עצמו, והוא מציג את עצמו כאוטודידקט.
בשנים 1981–1984 לימד אשכול ציור בחוגים של מועצת הפועלים בגבעתיים, ובבית הספר "בוסתן" בנתניה, בניהולו של צבי מרין.
ב-1986 עבר אשכול ללוס אנג'לס, קליפורניה שם עבד כצייר ופסל כאשר בין יצירותיו ציור ריאליסטי ענק של משה ועשרת הדיברות ופסל של טרוייני במרכז הוליווד, אשכול גם למד בכוחות עצמו גרפיקה, ואנימציה ממוחשבת בתלת מימד.
ב-1994 היה אשכול בין הראשונים שהעלו אתרי אמנות לאינטרנט ב-"Earthlink", והתמחה בפיתוח גרפיקה ותכנות לאתרים.
ב-1995 התקבל כאנימטור בתלת מימד ל-"The Post Group" בהוליווד, שם עשה פרויקטים באנימציה לפרסי האמי, דיסני, מוטורולה, קרייזלר, אוניברסיטת סירקיוז ועוד. ב-1996 החל אשכול לעשות דמויות בתלת מימד למשחקים ופרסומות. בין היתר בנה בתלת מימד את אחת הדמויות האהובות בפרסומות טלוויזיה בארצות הברית, בובת פילסברי (Pillsbury Doughboy) ב-"TSI Motion Capture Studio" בטרזנה. הוא הכין את הגרפיקה בתלת מימד לפרס גלובוס הזהב בסטודיו "Complete Post" בהוליווד, עבור חברת ההפקות של דיק קלארק. ב-1997 הכין אשכול את דמותו של ברוס וויליס למשחק הווידאו "אפוקליפסה" בפלייסטיישן, בסטודיו "House Of Moves" בוניס, עבור סוני ואקטיוויז'ן.
בשנת 2000 חזר אשכול לישראל. ב-2001 הקים בתל אביב סטודיו להפקות אנימציה עצמאיות בשם Real-3d animation studio. בין עבודותיו - "בובות פראמטריות" עבור Optitex ופרסומת באנימציה ל- דור-אלון. בשנים 2002–2005 לימד אנימציה תלת מימד בבית הספר לעיצוב אסכולה-מימד. ב-2009 העביר את הסטודיו למנשנגלדבך, גרמניה, שם הוא המשיך בהפקת סרטי אנימציה בתלת מימד.
נפטר במרץ 2020.
קישורים חיצוניים
בארכיון האינטרנט .
כרת
כָּרֵת הוא עונש נידוי מקהל ישראל. כרת הוא אחד מעונשי התורה, ונזכר כעונש ההלכתי על 36 חטאים. מסכת כריתות העוסקת בקורבנות הבאים על חטאים, מונה בתחילתה את העבירות עליהם חייבים כרת.
מקורות בתורה
ישנו מקור אחד שבו מוזכר הכרת בניסוח חריג, וזו הפרשיה העוסקת (על פי פירוש חז"ל) באיסור עבודה זרה:
קל לראות את ההדגשה המשולשת:.
יש מהמפרשים שראו בכך דבר ייחודי לעוון עבודה זרה שהוא חמור מכל החטאים, וכך גם פירשו שהכרת האמור בעבודה זרה שונה וחמור מהכרת הרגיל; ויש מהחכמים שראו מכאן מקור לבאר את טיב עונש הכרת בכל המקומות האחרים שבו הוא מופיע (וראו להלן מהות העונש).
יש שראו קשר מסוים בין עונש כרת לבין עונש מיתה בידי שמים שנזכר בחז"ל.
מהות העונש
פירושים רבים נאמרו לגבי מהות העונש של כרת ויחסו לעונש של "מיתה בידי שמיים".
חז"ל
בדברי חז"ל נזכרת האפשרות לפיה כרת הוא עונש של קיצור החיים – מיתת האדם בטרם העת שיועדה לו; למשל:
בהמשך אותה גמרא, מובא סיפור על כך שרב יוסף עשה חגיגה בהגיעו לגיל שישים:
על פי אחד הפירושים, ההבדל בין כרת ימים לכרת שנים הוא בכך, שכרת שנים הוא מיתה בטרם עת, וכרת ימים הוא מיתה חטופה.
בראשונים
רש"י בכמה מקומות מציין שעונש כרת משמעו גם עריריות, מיתה בלי בנים. זאת, כנראה, בהשראת פסוקים לגבי 2 מאיסורי העריות, שעל כולם חל איסור כרת:
הרמב"ם כותב שהכרת הוא היעדר נפש האדם מהעולם הבא:
כלומר: חיי העולם הבא עומדים מצד אחד, וההיכרתות מהם בצד שני, וזהו עונש הכרת.
דעה זו נסמכת בין השאר על דברי חז"ל בעונש על עבודה זרה שהובאו לעיל:
מיטת שיזוף
מיטת שיזוף היא מתקן שפולט קרינת על-סגול, כדי ליצור שיזוף למטרות קוסמטיות.
כרת
בידי אדם או בידי שמים
במסורת היהודית עונש הכרת היא עונש הנעשה בידי שמים ולא בידי בני אדם. פירוש זה נסמך על הכתובים בהם מצוין שהאל הוא זה שמכרית את החוטאים. אולם היו שטענו שמדובר על עונש בידי אדם. על סמך העובדה שכמעט בכל המקומות נזכר שההיכרתות נעשית מ"(עדת) ישראל" וכדומה, יש בקרב חוקרי המקרא כאלו המפרשים שמדובר בעונש נידוי מהעם/הקהילה. שמואל ליונשטם באנציקלופדיה מקראית מתפלמס עם עמדה זאת באריכות וטוען שהיא אינה נכונה.
מיטת שיזוף
על פי רוב מיטות שיזוף עושות שימוש במנורות פלואורסצנטיות המתוכננות לפלוט קרינת על סגול בהרכב הדומה לזה של השמש.
כרת
ההבדל בין כרת למיתה בידי שמים
מדברי רש"י במקומות אחרים נראה שיש דמיון בין עונש כרת לבין עונש מיתה בידי שמים, אלא שזה האחרון אינו כולל עונש על בנים אלא על מיתת האדם לבדו וכן לא כולל מוות של האדם דווקא בחצי ימיו. מדברי ראב"ע (בראשית יז, יד) נראה שהוא סובר שיש זהות בין עונש כרת לעונש מיתה בידי שמים. הרמב"ם כותב שאין קשר בין עונש כרת לעונש מיתה בידי שמים, שזה האחרון הוא מיתה של האדם בטרם עתו, ואינה שייכת לענישה בעולם הבא.
החטאים שעליהם בא עונש כרת
המשנה הראשונה של מסכת כריתות מונה אחת לאחת את כל הכריתות; 34 מצוות לא תעשה, ו-2 מצוות עשה (בחסרון אכילת טבל שנמנית בתוספתא):
מיטת שיזוף
קרינת על-סגול היא קרינה אלקטרומגנטית בעלת אורך גל קצר מזה של אור נראה, אולם ארוך מזה של קרינת רנטגן רכה. קרינת UV בעוצמה חזקה גורמת לסוגים מסוימים של סרטן עור. קרינה זו מייננת מולקולות DNA בתאי עור, וגורמת ליצירת קשרים קוולנטיים בין בסיסי תימין סמוכים, מה שמוביל בסופו של דבר לעיוותים במבנה הסליל של ה-DNA, עיכוב בשכפול, פערים ב-DNA, ועוד. בעיות אלו עשויות לגרום למוטציות, שעלולות להוביל לגידול סרטני. סרטן עור הוא סוג של סרטן המתבטא בגידולים ממאירים על פני העור (התרבות בלתי מבוקרת של תאי עור). בין הגורמים העיקריים לסרטן עור הוא חשיפה לאור השמש - קרינת UV - ללא הגנה, בעיקר אצל אנשים בעלי עור בהיר.
כרת
החטאים שעליהם בא עונש כרת
ניתן לראות סדר במניין:
שוגג
עונש כרת תמיד בא על חטא כשהוא נעשה במזיד.
מיטת שיזוף
שיזוף יתר עלול להביא לכוויות, אשר, בהתאם לחומרתן, עשויות להגיע לאדמומיות, כאבים, התקלפות העור ואף שלפוחיות. לשיזוף נזק מצטבר, המתבטא בהופעת "כתמי שמש" על העור ועליית הסיכוי לסרטן העור בעיקר אצל בעלי עור בהיר ונמשים.
כרת
שוגג
על פי מסורת חז"ל, כל מצוות ה"לא תעשה" שעונשם כרת במזיד, יש להביא עליהם קורבן חטאת כשנעשים בשגגה, ולהפך (התאמה חד-חד ערכית), מה שאין כן לגבי שתי מצוות העשה (פסח ומילה) שעונשן במזיד כרת, שעליהן אין מביאים חטאת בשוגג, וכמו כן על איסור מגדף.
חומרת העונש
מקובל לראות בחומרת עונשי התורה תשקיף של חומרת העבירות. ישנן כמה ביקורות על שיטה זו, וכן לא תמיד קל לסווג את העונשים לפי חומרתם.
בחלוקה כללית בין עבירות קלות לבין עבירות חמורות עונש כרת מסווג בעבירות החמורות:
בווידוי בעדות השונות מקובל להתוודות על כל העבירות בסדר חומרה עולה, וזהו הסדר: אולם, קל לראות שאין השיבוץ הזה פשוט. זאת משום שישנם חטאים מורכבים:
העובדה שעונש כרת חופף לעיתים למלקות ולעיתים למיתה, והיות מיתה לפעמים עם כרת ולפעמים בלי, הביאה לגישה לפיה כרת הוא עונש נלווה שלא בהכרח שייך לסקאלה של חומרת העבירה מבחינה עצמית (לסקאלה הזו שייכים: מלקות, מיתה בידי שמים, מיתת בית דין), אלא מבחינת הקשר לעם. לפי גישה זו – אדם המתחייב בעונש כרת הוא אדם שעשה מעשה שגרם לו להתנתק באופן חמור מההווי היהודי. גישה זו מתיישבת היטב ובאופן אינטואיטיבי עם הגישה הרואה בעונש כרת – נידוי.
הרמב"ם בפירושו לפרק חלק, כותב לגבי מעשים הנזכרים בחז"ל כמונעים מהאדם "חלק לעולם הבא" שעניינם הוא:
אף לגבי עונש הכרת, נראה שהרמב"ם יאמר שאלו מעשים סמליים, המעידים על נפש האדם, ולא שהמעשים האלו חמורים בפני עצמם בהכרח.
פארק סו-דאם
קריירה
כשהייתה בבית הספר, צפתה במחזמר גריז, והחליטה להיות שחקנית.
היא השתתפה במספר סרטי קולנוע קוריאנים, כשתפקידה המשמעותי הראשון היה בסרט "Steel Cold Winter" ששודר לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של בוסאן בשנת 2013.
הפריצה שלה הייתה בשנת 2015, כששיחקה בסרט "The Silenced", וזכתה עקב משחקה בפרס "שחקנית המשנה הטובה ביותר" בטקס פרסי מבקרי הקולנוע של בוסאן. באותה שנה שיחקה בדרמה ההיסטורית "The Throne"; אודות שושלת ג'וסון לצד השחקנים יו א אין ומון גון-יונג. הסרט זכה לשבחים ופרסים רבים, ואף נבחר לייצג את קוריאה-הדרומית בטקס האוסקר אך לא נכנס לרשימה הסופית.
היא שיחקה גם בסרטים הקוריאנים המצליחים "Veteran" ו-"The Priests", כשעל משחקה בהם זכתה במספר פרסים מקומיים.
בשנת 2016 החלה לשחק גם בסדרות טלוויזיה, ושיחקה בסדרות "A Beautiful Mind" ו-"Cinderella with Four Knights".
בשנת 2019 שיחקה בסרט הקומדיה השחורה "פרזיטים" של הבמאי בונג ג'ון-הו בתפקיד קי-יונג. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר בטקס פרסי אוסקר ה-92. על משחקה בסרט זכתה גם בפרס "פרס גילדת שחקני המסך", בקטגוריית "אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסרט קולנוע".
ב-2020 לוהקה לסדרת דרמת הנעורים "A Record of Youth".
בשנת 2022 שיחקה בסרט האקשן "Phantom" לצד השחקן פארק היי סו.
אמנון גינזאי
אמנון גינזאי (ברוסית: Амнон Гинзай; במקור אנטולי מיכאילוביץ' גָזוֹב-גינזברג (Анатолий Михайлович Газов-Гинзберг); 17 בדצמבר 1929 – 13 ביולי 1995) היה פילולוג עברי סובייטי וישראלי (מ-1975), חוקרי במכון למדעי המזרח בלנינגרד, מעורכי האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית, מתרגם מרוסית לעברית וסופר מדע בדיוני.
ביוגרפיה
אנטולי מיכאילוביץ' גָזוֹב-גינזברג נולד בנובוסיבירסק שבסיביר, ברית המועצות, בן לאב עורך דין יהודי ואם רוסייה. לאחר שסיים את לימודיו בגימנסיה, החל ב-1947 ללמוד בפקולטה למזרחנות באוניברסיטת לנינגרד. ב-1957 סיים את לימודיו. בשנת 1963 הגיש את הדיסרטציה בפילולוגיה (Роль звукоизобразительных истоков в образовании семитского запаса корней), וב-1964 קיבל תואר דוקטור. עבד במכון למדעי המזרח בלנינגרד, והתמחה בעברית, המקרא ומגילות מדבר יהודה. פרסם כמה ספרים, בהם עיבוד של התזה שלו (1965). היה ממתרגמי המגילות לרוסית (Тексты Кумрана, כרך 2, מוסקבה 1996).
בשנת 1975 עלה לישראל ועברת את שמו ל"אמנון גינזאי". עבד כעורך בכיר של האנציקלופדיה היהודית הקצרה בלשון הרוסית שראתה אור בחסות האגודה לחקר תפוצות ישראל, השתתף בעריכת המילון הרוסי–עברי והעברי–רוסי של יוסף גורי והיה עורך מדעי ועורך תרגומים של "ספריית עלייה" ("Библиотека-Алия") של האגודה לחקר תפוצות ישראל. פרסם סיפורי מדע בדיוני ברוסית ובעברית, בהם הרומן "זיקיות שחורות" (Золотые хамелеоны''; תל אביב: מוריה, 1986). כן חיבר ספר ילדים בשם "פרעה מלך החרקים" (איורים: עדה סיניגליה; תל אביב: תגא, תשמ"א).
תרגם מעברית לרוסית עם לב פנקובסקי (Пеньковский) קובץ של שירי יהודה הלוי (ירושלים: ספריית עלייה, 1976), עם רבקה פלד (רבינוביץ) את "ספר האחים" מאת בניה של רבקה גובר בעריכת אברהם יהושע אלינסון (תל אביב: עם הספר, 1976), עם סבטלנה שנברון את "הריקשה": סיפורים נבחרים לג'ון אוארבך (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), ולבדו את "הרעיון הציוני לגוניו" לשלמה אבינרי (ירושלים: ספריית עלייה, 1983), "חז"ל: פרקי אמונות ודעות" לאפרים אלימלך אורבך (ירושלים: ספריית עלייה, 1986), מיצירתו של יאנוש קורצ'אק (ירושלים: ספריית עלייה, 1988). ערך את תרגומה של פלד לסיפורים נבחרים מאת יצחק שנהר (ירושלים: ספריית עלייה, 1977), את תרגומו של ולדימיר גלוזמן ל"החי על המת" לאהרן מגד (ירושלים: ספריית עלייה, 1977) ואת התרגום ל"גבעת הפרגים" לנתן שחם (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), את תרגומו של יחזקאל קרן לאסופת המאמרים "כשאומה נלחמת על חרותה" ליוסף קלוזנר (ירושלים: ספריית עלייה, 1978), את התרגום (מאנגלית) לספרו של משה דיין "לחיות עם התנ"ך" (ירושלים: ספריית עלייה, 1986).
מדינה גרורה
מדינה גרורה (מכונה לעיתים גם מדינת לוויין) הוא מונח בתחום מדע המדינה, הבא לתאר מדינה עצמאית באופן פורמלי, אך למעשה מושפעת באופן מובהק, מבחינה תרבותית, כלכלית, מדינית ו/או צבאית ממדינה אחרת.
הביטוי "מדינת לוויין", המקובל בשפות רבות לתיאור מדינה גרורה, הוא אנלוגיה ללוויין, גוף הסובב כוכב או כוכב לכת גדול ממנו.
השימוש במונח זה היה מקובל בעבר בהתייחסות לברית ורשה, כאשר גוש המדינות שבמזרח אירופה היו למעשה מדינות גרורות תחת ההגמוניה של ברית המועצות. מדינות גרורות נוספות של ברית המועצות בתקופת המלחמה הקרה היו קוריאה הצפונית וקובה.
על קו הרצף שבין עצמאות מוחלטת לבין כיבוש קולוניאליסטי, נמצאת מדינה גרורה במצב הקרוב יותר לעצמאות. היא אינה מדינת חסות לפי הסכם, ובוודאי שאינה ממשלת בובות. הסיבות להשפעה התרבותית והמדינית המשמעותית על המדינה הגרורה יכולות להיות רבות, ובהן סיבות כלכליות, מדיניות ואידאולוגיות, ולעיתים סיבות של תחושת שייכות על רקע שפה, תרבות והיסטוריה משותפים.
איגונאק
איגונאק (אינוקטיטוט: ᐃᒍᓇᖅ - IPA: [i.ɣu.'naq]) הוא מאכל, או שיטה להכנת מזון, הנחשב למעדן אינואיטי.
מאכל זה עשוי מבשר (לרוב מבשר ניבתן אך לעיתים גם מבשרם של יונקים ימיים אחרים).
הבשר אינו מבושל, אלא נחתך לאומצות גדולות ובחודשי הסתיו מוחזק באזור מוצל כשהוא מרקיב ותוסס. בחודשי החורף הבשר קופא, ובאביב הבשר מוכן לאכילה. ריקבון הבשר בתנאי קור מאפשר את פירוקו.
יוונית אטית
יוונית אַטִית היא אחד הניבים הקדומים ביוונית עתיקה. אטית דוברה בחבל אַטיקָה, כולל בעיר אתונה. מכל הניבים היווניים העתיקים, הניב האטי הוא הקרוב ביותר לגלגולים מאוחרים יותר של השפה היוונית, והוא אף הניב המתועד ביותר במסמכים ששרדו מן העת הקלאסית. הניב האטי הוא הניב הנלמד ברוב הקורסים ליוונית עתיקה.
מקורות הניב ותחומיו
העדות הכתובה העתיקה ביותר ביוונית, מקורה בין המאות ה-16 וה-11 לפנה"ס, וקיימת במערכת כתיבה ארכאית, לינאר B, שמקורה ביוונים מיקנים ובשפתם. ההבדל בין יוונית מערבית ומזרחית הופיע בתקופה המיקנית ואף לפני. יוונית מיקנית מייצגת צורה יוונית מזרחית קדומה, שהיא הסתעפות מרכזית בה נמצאת גם האטית. בגלל הפער הקיים בעדות כתובה בין העלמות לינאר B (בסביבות המאה ה-12 לפנה"ס) לבין הכתבים הקדומים של האלפבית היווני (בסביבות המאה ה-7 וה-8 לפנה"ס), התפתחות הניבים נשארת מעורפלת. ספרות יוונית מאוחרת יותר דיברה על שלושת הניבים המרכזיים: איולי, דורי ואיוני. הניב האטי היה חלק מהניב האיוני. "אטית עתיקה" היא מונח בו משתמשים לתיאור הניב שבו השתמש תוקידידס (המאה ה-4 לפנה"ס) והמחזאים של אתונה במאה ה-5 לפנה"ס; "אטית חדשה" היא מונח המתאר שפת כותבים מאוחרים.
יוונית אטית נמשכה עד המאה ה-4 לפנה"ס, אז הוחלפה בצאצא דומה אך יותר אוניברסלי - יוונית נפוצה (koiné - קוינה). השליטה התרבותית של האימפריה האתונאית, ואחר-כך אימוץ השפה האטית על ידי מלך מקדוניה, פיליפוס השני (אבי אלכסנדר הגדול), היו המפתח לניצחון הניב האטי על שאר הניבים, ולהתפשטות הצאצא האטי (הקוינה) ברחבי אימפריית אלכסנדר מוקדון. עליית הקוינה מסומנת באופן מוסכם בכניסתו לתפקיד של תלמי השני, ששלט מהעיר אלכסנדריה במצרים והתחיל את התקופה האלכסנדריאנית, בה שגשגו העיר אלכסנדריה ומשכיליה.