cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ישי גולן
ביוגרפיה
לאחר שחרורו מצה"ל נסע ללמוד באקדמיה למוזיקה ואמנות הדרמה בלונדון, וב-1996 גילם את דמותו של אורי גלר בסרט קולנוע אודותיו בבימויו של קן ראסל. ב-2001 גילם את ינון בסרט שדה מוקשים, סרט קולנוע חרדי שיצרו מוטי גל ושוקי בן פורת. סרטים נוספים בהם השתתף בהמשך היו הסרט הקצר "מבצע YY" (2000), "שישה מיליון רסיסים" (2000), "הטנגו של רשבסקי" (2003) "חיי אהבה" (2007) ו"היו לילות" (2010). כן גילם מספר תפקידי משנה בסרטי קולנוע אמריקאיים שצולמו בישראל. ב-2011 שיחק בסרטה של נועה אהרוני "עד סוף הקיץ". כעבור שנה שיחק בסרט "הנותנת" גילם את התפקיד הראשי לצדה של הגר בן אשר, שגם ביימה את הסרט, והופיע בסצנות נועזות. בשנת 2016 שיחק בסרטה של מיכל בת-אדם "הדרך לאן".
תוכנית הטלוויזיה הראשונה בה השתתף גולן הייתה "זהב של שוטים" (1994), בהמשך השתתף גם ב"סיטון" (1995), וב-1999 גילם בסדרה "טירונות" את דמותו של תומר, חייל שמתאהב בקצינת הקליעה ז'ניה. ב-2003 השתתף בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה" בתפקיד עודד. ב-2007 השתתף בסדרות "האי" בתפקיד מקס ו"לא הבטחתי לך" בתפקיד איתי.
בשנים 2008–2009 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "כל העולם שוק", תוכנית בשפה האנגלית שהופקה על ידי ענני תקשורת ומיועדת לערוצי הלוויין מחוץ לישראל. בתוכנית גילם מטייל שמטייל בשווקים שונים ברחבי העולם. בכל פרק הוא ראיין סוחרים מקומיים בשוק. בשנת 2010 השתתף בצילומים לסרט עצמאי בשם "קטופה" עם רועי הכהן. מאוחר יותר באותה השנה שיחק באחד מהתפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "חטופים", בתפקיד אורי החוזר לביתו לאחר 17 שנים בשבי האויב. על תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בשנת 2008 שיחק בתפקיד ביט בסרט הפלסטיני מלח הים הזה שביימה אן-מרי ג'אסיר. ב-2010 גולן (יחד עם יוצרי תיאטרון נוספים) הודיע למנכ"לי התיאטראות שהוא מסרב להופיע באריאל. בבחירות לכנסת בשנת 2013 הביע תמיכה מוצהרת במפלגת "דעם".. באותה שנה גילם את דמותו של מונרו פיין בסדרת הטלוויזיה "אלטלנה".
ב-2012 שיחק בטלנובלה "תנוחי", שם שב לשחק עם יעל גרובגלס, איתה שיחק ב"האי". בשנים 2012—2013 השתתף בתוכנית "Street Food Around The World" שכשמה עוסקת במזון הנמכר ברחוב באזורים שונים ברחבי העולם. באותה השנה גם השתתף בסדרת הנוער "אליפים" בתפקיד אבא של נעם אמסלם, עבריין ועד מדינה. בשנת 2015 שיחק בסדרה "כפולים" וגילם את דמותו של בן רפאל, כימאי ישראלי המואשם במעורבות בפרשיית ריגול בינלאומית ובחטיפתו של שר הביטחון האיראני בעת ביקורו במוסקבה.
גולן השתתף גם במחזות תיאטרון. הוא היה בין מקימי קבוצת התיאטרון של צוותא, וגילם את התפקידים הראשיים במחזות "ג'ונגול" ו"פחד קהל" שהוצגו בו. הוא גילם תפקידים ראשיים במחזות "הנאהבים והנעימים" ו"הנסיגה ממוסקבה", "מסילה לדמשק" של תיאטרון הבימה ו"ילדים חורגים לאלוהים" של תיאטרון באר שבע. כן השתתף במחזות "גג שקוף", "ביאנקה" ו"אז בפראג" של תיאטרון בית ליסין ,"קן הקוקייה" בתיאטרון הבימה, "כולם היו בני" בהפקת התיאטרון הקאמרי בשיתוף עם תיאטרון חיפה ו"לשם ובחזרה" בתיאטרון העברי. השתתף גם בהצגה "4.48 פסיכוזה" בתיאטרון חיפה, ובהצגה "בעלים ונשים" של וודי אלן בתיאטרון חיפה.
ביולי 2016 החל לשחק בעיבוד למחזה "גלנגרי גלן רוס" שכתב דייוויד מאמט ועלה בתיאטרון חיפה. בשנת 2017 השתתף בסרט "אנטנה" של הבמאי אריק רוטשטיין, לצד גילה אלמגור, מיכאל אלוני, מיקי לאון ואחרים.
ב-2017 שיחק בסדרה "כיפת ברזל", בתפקיד הרב ישראל מנשה, רבו של החייל גור אריה. ב-2018 השתתף בסרט הקולנוע "בית בגליל" ובסדרת הרשת "לא הכל ורוד" בתפקיד עמוס. ב-2019 שיחק בסרט האימה הישראלי "הגולם".
גולן הצטרף לקאסט הגרסה האמריקאית של הסדרה "החממה" המופקת עבור נטפליקס, שנקראת "Greenhouse Academy" בה הוא מגלם את קרטר וודס, בן דמותו של גורי רשף, אותו גילם בגרסה הישראלית השחקן דני גבע.
ב-2019 השתתף על במת תיאטרון חיפה בהצגה "אנשים טובים" בהשתתפותה של אסי לוי, ובבימויו של איציק ויינגרטן, על בסיס מחזהו של דייוויד לינדסי-אבייר. באותה שנה השתתף בהצגה "לשם ובחזרה", דרמה ישראלית בהשראת סיפורם של השבויים במצרים בתקופת מלחמת ההתשה.
בפסטיבל תיאטרונטו עלה בשנת 2019 עם הצגת היחיד "תהליך תופס מקום", מחזה פרי עטו של אריק אביגדור, בן זוגה של רמה מסינגר, בה הוא משחק את סיפור היכרותם של בני הזוג והתמודדותם עם מחלת הסרטן בה לקתה מסינגר ועד מותה.
בשנת 2020 שיחק גולן בסדרת הדרמה המשטרתית "מנאייכ", המשודרת בערוץ כאן 11, בתפקיד קצין היאחב"ל, סנ"צ איתן דויטש.
בדצמבר 2021 החליף גולן את השחקן הראשי בהצגה "גאון בכלוב" בתיאטרון הקאמרי, אותו היה אמור לגלם השחקן עמוס תמם, אשר נעדר עקב הידבקות בנגיף הקורונה. גולן למד את התפקיד ועלה להצגה בתוך 24 שעות.
משנת 2023 מוקרן הסרט הישראלי "הארוחה", בו משחק גולן באחד התפקידים הראשיים. באותה השנה שיחק בסדרת הילדים והנוער "דרימארס".
חיים אישיים
הוא מגדיר את עצמו כאתאיסט.
כביש 6 חוצה צפון (חברה)
כביש 6 חוצה צפון היא חברה ייעודית (Special Purpose Entity) אשר נבחרה במכרז למימון, הקמה, תפעול ותחזוקת פרויקט קטעים 3 ו-7 של כביש 6 (צפון).
בהתאם לתנאי המכרז ביצוע הקטעים האלו הם בשיטת בנה-הפעל-העבר ולפיכך "כביש 6 חוצה צפון" אחראית על הקמת הכביש ותפעולו בתקופה של 34 שנים הכוללת את תקופת ההקמה ובשנת 2049 צפוי הכביש לעבור לידי מדינת ישראל.
אודות פרויקט כביש 6 חוצה צפון
פרויקט כביש 6 חוצה צפון הוא פרויקט פרי החלטת ממשלה משנת 2010, בהובלתו של שר התחבורה ישראל כ"ץ.
מקטע יקנעם
בין מחלף יקנעם למחלף תל קשיש, עוקף את "מסדרון יקנעם" וצומת התישבי הפקוק ומהווה את ציר התנועה הראשי בין מרכז לצפון הארץ.
מקטע סומך
מחבר בין מחלף העמקים למחלף סומך. מקטע זה מהווה אלטרנטיבה מהירה וקצרה למחלף יגור לנוסעים מאזור צפון מזרח (עכו, נהריה והקריות) לכיוון מרכז הארץ. וכמובן גם לנוסעים ממרכז הארץ לכיוון צפון.
חלופה לכביש 70 הקיים
בקטע שבין מחלף שער העמקים ועד מחלף סומך יהווה כביש 6 חוצה צפון חלופה לכביש 70 הקיים. כביש 70 יורחב בחלקים נרחבים משניים לשלושה נתיבים במסגרת הפרויקט.
קרחון רמוס
אורכו של הקרחון 15 קילומטרים.
הקרחון זורם מהר לופה לכיוון צפון-מערב לאורך המורדות הצפון-מזרחיים של הרי בלקוול, ונשפך אל מפרצון פרובידנס המתחבר אל פיורד נני.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון נסקר לראשונה בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בפיקודו של ג'ון רידוך ריימיל.
הקרחון נסקר בשנית בין השנים 1948–1949 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
השמות מקורם בסיפור מהמיתולוגיה הרומית על רמוס ורומולוס - תאומים שזאבה (בלטינית: "לופה") הניקה אותם - וזאת מאחר שמוצאו של קרחון רמוס סמוך למוצאו של קרחון רומולוס (קרחונים תאומים), ושניהם נובעים ממדרונות הר לופה.
לקריאה נוספת
• Peter Gibbs, A memoir of time in the Antarctic 1956-59
• Jane G. Ferrigno, Alison J. Cook, Amy M. Mathie, Richard S. Williams, Jr., Charles Swithinbank, Kevin M. Foley, Adrian J. Fox, Janet W. Thomson, and Jörn Sievers, Coastal-Change and Glaciological Map of the Larsen Ice Shelf Area, Antarctica: 1940–2005, USGS
הנס קריסטן מאמן
הנס קריסטן מָאמְן (בנורווגית: Hans Christen Mamen; 20 באפריל 1919 – 14 באוקטובר 2009) היה תאולוג, כומר והיסטוריון נורווגי מחסידי אומות העולם.
ביוגרפיה
מאמן נולד באסקר שבנורווגיה. הוא ומשפחתו ניהלו את חוות ווגלונד שבעיירה. הוא החל ללמוד תאולוגיה בבית הספר הנורווגי בשנת 1939, והיה מתנדב במלחמת החורף. במהלך כיבוש נורווגיה על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, נאלץ מאמן לנוס לשוודיה. הוא היה מחבריה הראשונים של תנועת המחתרת הנורווגית. במהלך המלחמה המשיך את לימודיו באוניברסיטת אופסלה שבשוודיה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בין השנים 1942–1945 שירת מאמן כטייס, והעביר יהודים מנורווגיה אל מעבר לגבול השוודי, ובכך סיכן את חייו, והציל את חייהם של עשרות יהודים שנכלאו במחנות ריכוז במזרח נורווגיה.
לאחר המלחמה
בשנת 1946, שנה לאחר תום מלחמת העולם השנייה, סיים את לימודי התאולוגיה בנורווגיה. הוא שב לטפל בחווה של משפחתו באסקר, והצליח לתקן את הנזקים שנגרמו לה במהלך המלחמה. הוא עבד ככומר בבית החולים דיקמארק באוסלו בין השנים 1948–1969.
הכרה והנצחה
מאמן הוכר בשנת 1979 כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
בשנת 1983 הוא זכה בפרס התרבות של מחוז אקרסהוס, וב-1995 בפרס התרבות של עיריית אסקר. כשהיה בן 86, בשנת 2005, הוא הוכר כאזרח כבוד של מדינת ישראל.
בשנת 2009, נפטר בשיבה טובה והוא בן 90.
פארק גואל
פארק גואל (בקטלאנית: Parc Güell) הוא מתחם גנים שתוכנן על ידי האדריכל הקטלאני אנטוני גאודי. המתחם, הממוקם באזור גרסיה על גבעת אל כרמל בברצלונה שבספרד, נבנה בין השנים 1914-1900, והוכרז על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2005.
הקמת הפארק
פארק גואל הוקם כמיזם נדל"ני של הרוזן ופטרונו של גאודי אזוביו דה גואל אשר התרשם ממיזמי דיור דומים שראה באנגליה (ולכן שמו ה"אנגלי" - "פארק"). תוכניתו של גואל הייתה להקים שיכון וילות באזור מרוחק מהעיר הצופה על העיר. לצורך העניין שכר גואל את האדריכל גאודי, וביקש ממנו להכין את השטח עבור המיזם. גאודי בנה את שער הכניסה למתחם, שתי וילות לדוגמה, וכן הכין את הטרסות עליהן היו אמורות להיבנות הווילות השונות. בשל כישלון המיזם, שהיה מרוחק מהעיר ועל כן לא קרץ לעשירי התקופה, לא נבנו וילות נוספות והאזור נותר עזוב במשך שנים רבות עד שנרכש על ידי עיריית ברצלונה והפך לפארק ציבורי.
רחבת הכניסה
רחבת הכניסה למתחם נועדה להפריד בין המולת העיר לשקט של המתחם האקסקלוסיבי. מבעד לשני ביתני שער ניתן להיכנס לשטח אשר נועד לאפשר לתושבי השכונה להתכנס בימות גשם. לשטח ציבורי זה, המצוי מתחת לשטח הציבורי העליון, תיקרה מעוטרת ועמודים הבנויים בסגנון דורי. למזרקה בכניסה למתחם צורת לטאה או דרקון - אותו ניצח גאורגיוס הקדוש - הקדוש המגן של קטלוניה.
השטח הציבורי - "הספסל"
השטח הציבורי של הפארק הוא אי רגולרי בצורתו. גאודי בנה את השטח הציבורי בצורה שאותה ראה על החול בשפת הים. צורת הספסל נועדה לאפשר לקבוצות שונות לשבת יחד ולשוחח בפרטיות. על אף היות הספסל ספסל אבן, מדובר בספסל אורתופדי המותאם לצורת הגב ומאפשר ישיבה נוחה ביותר. משטח הישיבה המוטה מאפשר למי הגשם לזרום מהספסל דרך מרזבים המצויים במקום. הטיה זו מאפשרת מחד את התייבשות הספסל במהירות אחרי גשם, ומאידך מונעת מאנשים להתיישב על חלקים רטובים של הספסל (שורה של גבשושיות מונעת ישיבה בחלקי הספסל הרטובים ויוצרת אזורי ישיבה יבשים זמן קצר אחרי גשם).
הטרסות
בהתאם לסגנונו של גאודי שהאמין בשילוב בין אדריכלות לאלמנטים הטבעיים המקומיים, נבנו הטרסות מאבנים מקומיות בלבד. המעברים מטרסה לטרסה נבנו בצורה טבעית (מעין זקיפים) בהם הוכנו אתרי קינון לציפורים. הטרסות נועדו להיראות כמו עצים, והצמחייה בראש כל עמוד נועדה להיראות כצמרת העץ.
הווילות
הווילות בשכונה נועדו להשתלב בשטחים הטבעיים ולכן אינן בולטות בשטח. הייחוד של המבנים הוא ארובותיהם. בשטח הפארק שתי וילות בולטות: לאחת גג חרוטי כחול-ולבן שבקצהו צלב ולשנייה גג לבן בעל כיפה מעל הבסיס החום, דבר הגורם לגג המבנה להיראות כפטריות ענקיות. אלו הבתים היחידים מתוך ארבעה בפארק בסך הכל שמנהל הפרויקט אישר לגאודי לתכנן כרצונו. הוא לא היה מעוניין לאפשר לגאודי חופש יצירה מוחלט, מאחר שאותה עת סגנון הבניה המודרני של גאודי עדיין הרתיע חלק מהאנשים והיה יכול להפריע לשיווקם של הבתים לקראת המכירה. הבתים המעוצבים נועדו לשמש חדר המתנה לאורחים, ומבנה עבור צוות התחזוקה (הבית החום), ושני אלה לא היו אמורים להמכר בלאו הכי.
חצי האי נוביל
חצי האי נוביל (באנגלית: Noville Peninsula) הוא חצי אי גבוה, מכוסה קרח, בצפון האי ת'רסטון בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
אורכו של חצי האי 60 קילומטרים, והוא ממוקם בין מפרצון פיל, ומפרצון מרפי.
בקצה הצפוני של חצי האי נוביל (ושל האי ת'רסטון) מצויה כף לבלנק.
בשטח חצי האי יש אזור ציפורים מוגן מיוחד (סוג של אזור אנטארקטי מוגן במיוחד) בשל מושבת הפנגווין הקיסרי באזור.
גילוי ומיפוי חצי האי
חצי האי מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בדצמבר 1946 (הקיץ האוסטרלי) במסגרת מבצע קפיצה לגובה.
מקור השם
חצי האי נקרא על שמו של ג'ורג' או. נוביל (George O. Noville), קצין המבצעים של משלחת החקר האנטארקטית של ריצ'רד בירד שנערכה בין השנים 1933–1935.
ציפורה (מדור רכילות)
ציפורה היה מדור רכילות שפורסם בעיתון "חדשות" החל משנת 1984 ועד לסגירתו של העיתון בשנת 1993. בשנים שלאחר מכן פורסם המדור במקומון "העיר", ובתחילת שנת 2007 נסגר.
ציפורה נחשב עד היום כאחד ממדורי הרכילות המשפיעים ביותר בתרבות הישראלית, וכאחד שפיתח את תחום הרכילאות בארץ. המדור נחשב כמדור הרכילות הראשון אשר התמקד בהצגת צדדים מביכים ושליליים של הידוענים בישראל, והתאפיין בסגנון צבעוני, משוחרר ובלתי-רשמי - סגנון אשר הלם את אופיו של עיתון "חדשות" בימים ההם. המדור אף הכניס לשפה העברית ביטויים חדשים, כגון "ציפורה הרוסה", "לא חשוב מאיזו עדה", ו"היונגיאני של...". בסיומו של כל מדור התפרסמה בדיחה, לעיתים בעלת אופי מיני, תחת הכותרת "ונסיים בבדיחה".
עורכי המדור מעולם לא חתמו בשמם על פרסומי הרכילות, ולכן במשך שנים התרוצצו בציבור שמועות רבות בנוגע לזהותה של אותה רכילאית הקרויה "ציפורה", אשר מיררה את חייהם של הידוענים הישראלים. "ציפורה" הוצגה ואופיינה במשך השנים כאישה רווקה ומרירה, מלאת תלונות כלפי הנעשה בתרבות הישראלית ובעלת נקודת השקפה צינית. כיום כבר ידוע כי מייסדו של המדור היה רינו צרור, וכי העורכת הראשונה שלו הייתה ציפה קמפינסקי, ממקימי עיתון "חדשות" - שעל שמה קרוי המדור. עם עורכיו במרוצת השנים נמנים אביב הברון, אהוד אשרי, דנה מודן, רענן שקד, גל אוחובסקי ועירית לינור רחל ברטל - יבנאלי הייתה 'ציפורה' האחרונה עד סגירת העיתון.
תל יריחו
תל יריחו ידוע גם בשם תל א-סולטאן הוא התל המרכזי בעיר יריחו. גובהו המרבי של התל מעל סביבתו הוא 21.5 מטר ושטחו 40 דונם. בכמה מקומות הגיעו החופרים עד סלע האם, והחופרים הגיעו למסקנה שהתל כולו נוצר מריבוד של הריסות יישובים, ובמקורו היישוב הראשון נבנה בשטח מישורי שנבחר ליד מי מעיין.
ציפורה (מדור רכילות)
בחודש ינואר 2007 הוחלט במקומון "העיר" לפצל את מדור "ציפורה" למספר מדורים נפרדים שפוזרו בחלקיו השונים של העיתון, ובכך למעשה נסגר המדור.
תל יריחו
החופרים המרכזיים בתל היו צ'ארלס וורן, ארנסט זלין וקרל ואצינגר (1907–1909), ג'ון גרסטנג (1930–1936) וקתלין קניון (1952–1958).
תל יריחו מתייחד בתקופת ההתיישבות הארוכה בו. התל משמש אתר מפתח לתקופות רבות בארכאולוגיה של ארץ ישראל.
החפירות בתל
בחפירות בתל נמצאו שרידים מתקופות קדומות, שנבנו אחת על גבי רעותה. התקופה הקדומה ביותר מתוארכת בקירוב ל-9500 לפני הספירה, לתקופה הנאוליתית, במה שנראה כמקדש של ציידים. כמה שכבות שמעליה אף הן מהתקופה הנאוליתית, ובהן ממצאים רבים כמו מגדל יריחו העגול שקוטרו 8.50 מ', והשתמר לגובה של 7.70 מ'. ליבתו של המגדל מולאה באבנים, וגרם מדרגות הוביל לראשו. התגלו גם גולגולות אדם מכוירות בטין (לצורך פולחן אבות כנראה) וכלים שונים.
שכבה נוספת בולטת היא מהתקופה הכנענית הקדומה (האלף ה-4 לפנה"ס) שבה נדדו מבחוץ תושבים חדשים לארץ, שמנהגיהם היו שונים מהמקובל שם. תקופה זו נחשבת לראשית התקופה העירונית. בתקופה זו הפסיקו לקבור את המתים מתחת לבתים ועברו לקוברם במערות קבורה. מהתקופה הכנענית התיכונה, שבה לראשונה מוצאים שם קברים נפרדים.
קניון הגיעה לתל יריחו כדי לבדוק את תוצאות החפירות של קודמיה. היא גילתה סביב התל שדות גדולים של בתי קברות. חפרה כ-500 קברים וחילקה את הקברים לקבוצות. על פי הממצאים הגיעה למסקנה שמדובר בתרבות חדשה, ללא שייכות לתקופה קודמת או לבאה אחריה. קניון קראה לתקופה החדשה Intermediate EB-MB Bronze Period - ברונזת ביניים: ברונזה קדומה - ברונזה תיכונה (ראו ברונזה ביניימית).
התקופה האפיפלאוליתית
מהתקופה האפיפלאוליתית נמצאו שרידים בצפון התל השייכים לתרבות הנאטופית, ככל הנראה לשלב המאוחר שלה לפני כ-12,000 שנים. השרידים מועטים מכדי לקבל תמונה ברורה של היישוב.
התקופה הנאוליתית
נמצאו במספר מקומות בתל שכבות המקשרות את התקופה הנאוליתית לתקופה האפיפלאוליתית. בריבוע M נמצאו בשכבה התחתונה רבדים צפופים של מפלסי מגורים בעובי כולל של 4 מטר. היישוב היה של סמי-נוודים, יישוב של ציידים שנאחזו בהתיישבות של קבע.
תקופה קדם קרמית א'
בהמשך, בתקופת הנאוליתית קדם קרמית א (PPNA) התרחב היישוב. השטח הבנוי כיסה את כל השטח שבתקופה הברונזה נבנתה עליו עיר. בעקבות הגידול ביישוב נבנתה חומה עד לגובה של 5.75 מ' ושולב בה מגדל בצידה הפנימי. המגדל היה עגול, בנוי מאבנים וגובהו כתשעה מטר. במרכזו נמצא גרם מדרגות תלול ברוחב של מטר בנוי מאבנים מוארכות ומהוקצעות. על המגדל נמצאו שרידי טיח ועדויות לעבודות שיפוץ. לקראת סוף התקופה נסתם גרם המדרגות ויצא משימוש כמגדל והוא הפך לאתר קבורה. בקיר צדדי נחפר מעבר שדרכו הוכנסו לתחתית גרם המדרגות 12 גופות, 9 מבוגרים ו-3 ילדים שנדחסו בערימה צפופה והפתח נסתם באבנים. בשרידי מבנים אחרים נמצאו סימני שרפה והרס מתקופה זו. בתל נחשפו קברים שהכילו 262 שלדים רובם בין הגילים 7–20. חלק קטן מהשלדים נשא סימני מחלות על העצמות כגון שחפת, עגבת ואנמיה חרמשית. תיארוך שכבה זו על פי פחמן-14 הוא בין 8300 לפנה"ס – 6900 לפנה"ס. השטח הבנוי היה צפוף מאוד, שנשען על ייצור מזון ואספקה קבועה של מים.
תקופה קדם קרמית ב'
התרבות של התקופה הקודמת הסתיימה פתאום והתחלפה בתרבות חדשה. בין שתי השכבות נמצאה שכבה של סחף. התרבות הנאוליתית קדם קרמית ב' (PPNB) הופיעה בתל כתרבות מפותחת. התאפיינה בבתים משוכללים, חדרים גדולים יחסית הסדורים מסביב לחצרות. הבתים נבנו מלבני טיט בצורה מוארכת עם עיטור "אידרת הדג". הכלים השתנו לחלוטין. מיעוט כלי עצם, ומיעוט גרזנים ולהבים מצור. כלים מייצגים של התקופה הם ריחיים דמויי שוקת ששטח השחיקה שלהם פתוח בצד אחד וסגור במן מעקה שטוח בשלושת צדדיו האחרים. בנוסף נמצאו שני מבני פולחן וכן קבוצה של גולגולות מכוירות אדם שכוירו להם תווי פנים מחומר. בראשיתו, היישוב היה ללא חומה, בשלב מאוחר יותר נבנתה חומה מאבנים גדולות ומגושמות. על פי בדיקות פחמן-14 התקופה מתוארכת בין 7400 לפנה"ס – 5800 לפנה"ס. תרבות דומה לתרבות יריחו של תקופה זו נמצאה באתר צ'טלהויוק באנטוליה. ביריחו התקיימו בזו אחר זו שתי תרבויות נאוליתיות קדם קרמיות מוקפות חומה. הראשונה התפתחה במקום, המאוחרת יותר הגיעה כבר מפותחת לאתר. תקופה זו הסתיימה בפתאומיות.
באתר הסתיימה ההתיישבות בתקופה הקדם קרמית ב ולאחר מכן האתר היה נטוש למשך זמן רב. עד לחשיפת אתר עין ע'זאל בעבר הירדן היו חוקרים שהציעו שהפער ההתיישבותי בלבנט נמשך כאלף שנה. בעין ע'זאל התקיים שלב תרבותי נוסף שנקרא התקופה הנאוליתית הקדם קרמית ג.
תקופות קרמית א וקרמית ב'
בבורות של התקופה הכלקוליתית נמצאו כלי קרמיקה שלא היו שייכים לבורות ותוארכו לתקופות נאוליתית קרמית א' (PNA), (תרבות ותקופה זו הוגדרו לראשונה ביריחו בעקבות הממצאים בשכבה ארכאולוגית IX) וכן נאוליתית קרמית ב' (PNB). כלי ה-PNA הם כלים מקושטים בדגמי סכסך בצבע אדום ממורק, וכלי חרס מגושמים מעורבים בתבן כלים אלה התגלו גם בתלוליות בטש, תל מגידו ותל לכיש ולוד. כלי ה-(PNB) - הם כלים בעלי שפה קשותה או בעלי קישוט "אידרת הדג". שתפוצתם הייתה רחבה יותר, הם נתגלו בשער הגולן (התרבות הירמוכית) וכן בגבל שבלבנון. עם הופעת כלי החרס, חל שינוי גם בתעשיית כלי הצור, דוגמה טובה הם החרמשים עם שינון גס ופחות משובח מהשינון של כלי הצור מהתקופות הקדם קרמיות. בין היישוב בתקופה זו ליישוב בתקופת הברונזה הקדומה נמצאה שכבת סחף המקבילה לפריחתה של התרבות הע'סולית.
התקופה הכלקוליתית
מתקופה זו נמצאו בורות חצובים בשכבת הסחף. בבורות נמצא רצפות, מפלסי מגורים וכירה בנויה היטב. אלה היו מבני מגורים תת-קרקעיים שכדוגמתם נמצאו בביר אבו מטר ובאר צפד השייכים לתרבות באר שבע המקבילה לתרבות הע'סולית. מבנים דומים נמצאו בתל פארעה (צפון). בבורות נמצאו כלי קרמיקה של התקופות הקודמות. בשנת 1993 התגלה בתוך מערה קטנה בואדי מכוך, כקילומטר ממערב לתל, קבר של גבר. בדיקת החפצים העלתה שהשלד הוא כבן 6,000 שנה, מסופה של התקופה הכלקוליתית בארץ ישראל. להערכת החוקרים, זה היה גבר אציל, גבוה מאוד לתקופתו, כ-170 סנטימטרים. הוא מת בסוף העשור הרביעי לחייו, גיל מופלג באותם ימים. בדיקת הגולגולת הראתה. מקום הקבורה ועושר החפצים שנמצאו לצד השלד מוכיחים שמדובר בשליט האזור, אולי אף בכוהן או אציל שחי כנראה ביריחו. השלד הונח בתנוחת עובר ובזכות האקלים היבש במדבר יהודה, הקבר נשמר במצב טוב. השלד התגלה כשהוא לבוש בחצאית מעטפת, ולמותניו חגורה ארוכה ומהודרת. על רגליו היו סנדלי עור ולצדו מקל הליכה. בנוסף, נמצאה בקבר קשת מפוארת. לצד הגופה הונחה סכין עשויה צור באורך 30 סנטימטרים, סמל סטטוס באותה תקופה. הגופה נעטפה בתכריך יוצא דופן - אריג פשתן, שאורכו שבעה מטרים ורוחבו שניים, שנותר כמעט בשלמותו.
תקופת הברונזה הקדומה
בסוף האלף ה-4 לפנה"ס חדרו לארץ תושבים חדשים בעלי תרבות חדשה. שינוי הבולט היה במנהגי הקבורה. תושבי התקופה הקדם קרמית קברו את מתיהם מתחת לרצפות הבתים, מנהגי הקבורה של תושבי הנאולית קרמית לא ידועים. תושבי תקופת הברונזה הקדומה קברו את מתיהם בקברים חצובים בסלע. מנהג זה השתמר עד התקופה הרומאית. מאפיין נוסף של התרבות היו כלי הקרמיקה שהתחלקו לשלוש קבוצות: זהו שלב קדם עירוני ביריחו שלאחריו התפתחה תרבות הערים של תקופת הברונזה הקדומה. ערים מוקפות חומה שהם סימנם המובהק של האלף ה-3 לפנה"ס. באתר נתגלו חומות שכללו לפחות 17 שלבים. הממצאים הראו שהחומות נהרסו מסיבה לא ידועה, רעש אדמה או מלחמה. מתוך הממצאים לא היה ניתן למצוא את סדר המאורעות של הבניה וההרס. המבנים בתוך העיר היו מוצקים ומרווחים. באתר נתגלו קברים גדולים חצובים בסלע מרובי קבורות. סופה של תקופה זו הגיעה בפתאומיות; החומה בשלבה האחרון נבנתה בחיפזון על גבי השלב הקודם, אך בטרם נסתיימה בנייתה, נהרסה בשרפה שהחריבה חלק ניכר מהעיר.
תקופת הברונזה התיכונה II א'
תקופה זו באה לידי ביטוי בשינוי מוחלט של תרבות המצביע על השינוי באוכלוסייה. השינוי בא לידי ביטוי בכלי הנשק וכלי הקרמיקה. באתר נשתמרו מבנים מעטים מתקופה זו, רובם נסחפו. סמוך למעיין השתמר מבנה כולל שביל הגישה למעיין, וכן קברים שהכילו קבורה המונית בתקופה בה התושבים חששו לקבור בבתי הקברות מחשש שיחוללו על ידי אויבים. באתר נתגלו שרידי חומות בנויות לבנים בדומה לחומות של תקופת הברונזה הקדומה.
תקופת הברונזה התיכונה II ב'
באתר נחשפה מערכת ביצורים. נחשפה חומת תמך (ללא חפיר) וחלקלקה, וכן מערכת קבורה המונית אשר הכילה ממצאי קרמיקה רבים. ליד השלדים נמצאו מזון, רהיטים, ותמרוקים. בכל פעם שהוכנסה גופה חדשה לקבר סולקו הצידה עצמות הנקברים הקודמים וחפציהם. נמצאו מספר פריטים מחומר אורגני שלא נרקבו כלי עץ וסלי נצרים.
הבניינים המאוחרים מתקופה זו חרבו בשרפה שכנראה התרחשה במחצית הראשונה של המאה ה-16 לפנה"ס. לאחריה נתכסה התל באדמת סחף.
תקופת הברונזה המאוחרת
ברוב תקופת הברונזה המאוחרת המאה ה-16 לפנה"ס והמאה ה-15 לפנה"ס האתר היה נטוש. נמצאו שרידים מעטים (ממצאים מחמישה קברים) מתחילת המאה ה-14 לפנה"ס, אבל האתר ננטש שוב בסופה של מאה זו.
גרסטג מצא שרידים מבנים דלים, שקרא להם הבניין התיכון והארמון, אין עדות כרונולוגית מסייעת למבנה וייתכן שהוא מתקופת הברזל. בחפירות של קניון בין השנים 1952–1958 התגלו עוד קטעים של רצפה וקיר. הרוב נעלם בגלל סחף ועזובה. נמצאו מעט חרסים מהמאה ה-14 לפנה"ס. התל נושב כנראה בתחילת המאה ה-14 וניטש שוב במחציתו השנייה. כלי החרס שנמצאו בקברים תוארכו לאחר 1380 לפנה"ס.
תקופת הברזל והתקופה הפרסית
לא נמצאו באתר ממצאים מתחילת תקופת הברזל. במאה ה-7 לפנה"ס התחדש היישוב הנרחב בתל, ששרידיו נמצאו בשיפוליו. על פי המקרא נבנה היישוב מחדש בתקופת אחאב על ידי חיאל בית האלי. במדרון המזרחי התגלה מבנה איתן בית ארבעת המרחבים האופייני תקופת ברזל II.
פאם גריר
פמלה סוזט "פאם" גריר (באנגלית: Pamela Suzette "Pam" Grier; נולדה ב-26 במאי 1949) היא שחקנית אמריקאית. גריר ידועה בתור כוכבת סרטי ניצול והיא מכוכבות האקשן הראשונות בהוליווד. הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס גילדת שחקני המסך על הופעתה במותחן הפשע "ג'קי בראון".
ביוגרפיה
בהיותה ילדה נאנסה גריר על ידי שני גברים בבית דודתה. בדנוור הופיעה גריר על מספר בימות תיאטרון והשתתפה במספר תחרויות יופי, חסכה כסף על מנת ללמוד ב"מכללת המטרופולין" שבעיר. אחותה של גריר נפטרה ממחלת הסרטן ואחיה התאבד בשל מצבה הבריאותי הקשה של אמם. גריר עצמה אובחנה כחולת סרטן בהיותה בת 40.
קולנוע
גריר עברה להוליווד והחלה להופיע בסרטי כותלי הכלא הארוטיים "נשים באזיקים" בתור האסירה הנמלטת לי דניאלס, "בית כלא לנשים", "בית הבובות הגדול" ו"כלוב הציפורים הגדול". גריר הופיעה בתפקיד ראשי לראשונה בסרט ניצול, "קופי" בתור הגיבורה הראשית היוצאת לנקום באנשי העולם התחתון שסיממו והרגו את אחותה. גריר הייתה כוכבת האקשן האפרו אמריקאית הראשונה בהוליווד.
גריר הפכה לאייקון עבור הקהילה האפרו אמריקאית של שנות ה-70 בעיקר בזכות הופעתה הבלתי נשכחת בתור האלמנה פוקסי בראון המחפשת נקמה על מות בעלה הסוכן הסמוי שנרצח בגטו שחור. הסרט "פוקסי בראון" זכה לביקורות שליליות, אולם גריר זכתה למעמד של כוכבת פעולה והייתה לאחת מפורצות הדרך המשמעותיות ביותר לנשים בז'אנר משחק זה. גריר הופיעה לצידו של פול ניומן בדרמה המשטרתית "רובע ברונקס" ולצד סטיבן סיגל בסרט הפעולה "ניקו" בתור שותפתו הבלשית דולורס ג'קסון. גריר שיחקה בקומדיות הבדיוניות "מסע הכזבים של ביל וטד" את גברת וורדור המלהקת למשחק "קרב הלהקות" ו"הפלישה ממאדים" בתור לואיס אשתו לשעבר של המתאגרף ביירון ויליאמס.
גריר שנבחנה אצל קוונטין טרנטינו לתפקיד משני בסרט "ספרות זולה" קיבלה את התפקיד הראשי בסרט הפשע שלו "ג'קי בראון". בסרט הופיעה גריר בדמות הדיילת המורשעת ג'קי בראון שעובדת עם הסוכן ששיחרר אותה בערבות מקס צ'רי (רוברט פורסטר). התפקיד בסרט היה מחווה להופעותיה בשנות ה-70 והיה המוערך בקריירה של גריר עם מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ולפרס גילדת שחקני המסך. השתתפה לאחר מכן בסרטי האימה "נקמתו של בונס" בתור פרל אהובתו של ג'יימי בונס (סנופ דוג), "רוחות רפאים של מארס" בתור מפקדת כוח החלל ממשלתי הלנה בארדוק.
חיים אישיים
גריר ניהלה מערכות יחסים עם כוכב ה-NBA כרים עבדול ג'באר, הסטנדאפיסט ריצ'רד פריור ופרדי פרינז. הייתה מאורסת במשך שנה למפיק המוזיקלי קווין אוונס.
סראטוב
סָרָאטוֹב (ברוסית: Саратов, במקור: סרה-טאו, תרגום משפות טורקיות: ההר הצהוב) היא עיר ברוסיה על גדת נהר הוולגה ובירת מחוז סראטוב. העיר נמצאת בעמק בין שלושת ההרים סוקולובסקיה, ליסיה ואובק ומשתרעת על חופו של הוולגה לאורך 34 ק"מ. העיר משמשת כמרכז תחבורתי ומסחרי חשוב, כאשר דרכה עוברים כבישים לכל הערים הסמוכות, מסילת ברזל ובסביבתה גם נמל תעופה. אוכלוסייתה מנתה 843,000 תושבים נכון ל-2016 ובמגמת ירידה מ-909,000 תושבים ב-1992.
היסטוריה
לפי השערות, במקום בו מצויה סראטוב המודרנית שכנה בעת העתיקה העיר הסקיתית גלונוס, שהייתה לה גם השפעה יוונית. עיר זו מוזכרת בספר מס' 6 של הרודוטוס. בימי הביניים שכנה ליד סראטוב העיר אוקק, שנהרסה על ידי טמרלן ב-1395. בתקופת הצאר פיודור הראשון נבנו לאורך הוולגה מספר מבצרים כדי להגן על גבולות רוסיה הצארית.
במאה ה-16 התפתחה רוסיה בקצב מסחרר מזרחה. ב-1586 נבנה מבצר סמרה, ב-1589 צאריצין, היא וולגוגרד המודרנית, וב-1590 סראטוב, המצויה ביניהם. המבצר נבנה מעץ במקום שנמצא גבוה יותר בזרימת הוולגה. באביב שלאחר ייסוד העיר פורקו כל המבנים, קרשים מוספרו והושטו בצורת רפסודות במורד הנהר, ומהר מאוד הוקמה העיר מחדש. ב-1613 התרחשה בעיר שרפה, שלאחריה שוב הועתקה העיר למקום חדש, בגדתו השמאלית של הוולגה, ליד שפך הנהר סראטובקה אליו. ב-1674 הועתקה העיר בפעם הרביעית, למיקומה הנוכחי.
ב-1763, לאחר הכרזת יקטרינה השנייה על נתינת קרקעות לגרמנים שיסכימו להגר לרוסיה, הגיעו כ-30,000 מהם לאזור סראטוב והקימו מעל ל-100 כפרים חקלאים. ב-1774, במסגרת מרד הקוזקים של אורל נגד יקטרינה השנייה, נכבשה העיר בידי ימליאן פוגצ'וב. במרוצת הזמן עברו חלק מהמתיישבים הגרמנים לעיר סראטוב עצמה. ב-1780 נהפכה למרכז מינהלתי של נמסטניצ'סטבו, של סראטוב ואחר כך של מחוז סראטוב. ב-1870 נבנתה מסילת ברזל למוסקבה, והחלה תנופת פיתוח חדשה.
לאחר הקמת ברית המועצות, עם ייסוד תעשיות צבאיות בין השאר גם בסראטוב, נסגרה העיר בפני אזרחים זרים. מעמד העיר הסגורה הוסר רק ב-1992. ב-1924 הוקמה הרפובליקה האוטונומית של הגרמנים לגדות הוולגה ליד סראטוב. ב-1942, תקופת מלחמת העולם השנייה, גורשה האוכלוסייה הגרמנית של העיר לקזחסטן, האוטונומיה בוטלה ושטחיה סופחו למחוז סראטוב. לאחר מות סטלין שבו חלק מהגרמנים לסראטוב. לאחר פירוק ברית המועצות וחקיקת חוק השבות הגרמני היגרו רבים לגרמניה, אף על פי שקשרם עם התרבות הגרמנית היה רופף ורובם לא היו בקיאים כלל בשפה הגרמנית.
בשנת 2013 הוכתרה העיר כאחת מעשרת הערים הטובות ביותר ברוסיה לעסקים.
חלוקה מינהלית
]]
העיר סראטוב מחולקת לשישה רבעים שונים:
פוליטיקה וממשל
מבנה גופי הרשות המבצעת של העיר סראטוב, האחראים לניהולה ולאחזקת משאבי העיר, כולל את:
ראש עיריית סראטוב נבחר בהצבעת חברי הדומה העירונית. מאז ה-10 בנובמבר 2017 את התפקיד ממלא מיכאיל איסאייב.
תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי סראטוב-מרכז משרת את העיר וסביבותיה ובנמל התעופה גם שוכנת חברת התעופה המקומית סראטוב איירליינס. בשנת 2017 החלה בניית נמל תעופה חדש, צפונית לעיר, שמיועד להחליף את "סראטוב-מרכז" ונחנך באוגוסט 2019. בעיר מספר סוגי תחבורה ציבורית, לרבות מערכות טרוליבוס, רכבת קלה, קווי אוטובוס ומוניות וישנן תוכניות למיזוג מערכות התחבורה העירוניות עם אלה של מחוז סראטוב.
ספורט
בעיר פועלים מועדוני ספורט שונים בענפים שונים.
יהדות סראטוב
סראטוב הייתה מחוץ לתחום המושב המותר לישיבת יהודים, ורק בוגרי הצבא - הקנטוניסטים הורשו לגור בה. על אף היותה ישוב יהודי קטן, הסעירה את רוסיה כולה בין השנים 1853–1860 עלילת דם שהחלה בעיר. בשנת 1912, עם ביטול גזירת תחום מושב החלו יהודים רבים להתיישב בעיר ובפרבריה, ובשנת 1920 מנתה סראטוב קרוב ל-4,000 יהודים. במשך שנים רבות כיהן כרב העיר הרב יעקב משה ספיר. בתקופת מלחמת רוסיה–יפן פעל הרב ספיר לספק מזון כשר לחיילים היהודים ששירתו בצבא הרוסי באזור סאראטוב. בעקבות זאת התבטא עליו מחותנו "החפץ-חיים" רבי ישראל מאיר הכהן: "מחלקך יהא חלקי". באמצע שנות ה-20 עלה הרב ספיר לארץ ישראל התיישב בפתח תקווה וכיהן כחבר הרבנות הראשית לפתח תקווה והמחוז עד לפטירתו בשנת תרצ"ד.
בעיר נפתחו שני בתי כנסת, מקווה טהרה ו'חדר' לילדים. חיי הקהילה נוהלו על ידי מספר רבנים. גם בזמן השלטון הסובייטי המשיכו חיי הקהילה היהודית להתקיים בסתר על ידי הרב רפאל ברוק, חסיד חב"ד. לאחר נפילת מסך הברזל עזבו מרבית היהודים את העיר. על פי נתוני משרד הקליטה, בין השנים 1997 ל-2007 עלו לישראל קרוב ל-3,000 איש במסגרת הסוכנות היהודית. יהודים רבים אחרים היגרו מסראטוב לגרמניה ולארצות הברית. בתחילת המאה ה-21 מוערך מספר היהודים בעיר בין 2,000 ל-4,000 נפש. בשנת 1998 הגיע לסראטוב הרב יעקב מאיר קוביטשעק, לשמש כשליח חב"ד. בעיר פועלים שני בתי כנסת, בית הספר "אור אבנר", גן ילדים, מקווה טהרה, כולל ערב על ידי רשת כולל תורה, ומגוון פעילויות לכל הגילאים. בית הכנסת העתיק בסרטוב שוחזר ומשמש כבית חב"ד החל מערב ראש השנה תשפ"ב.
בסראטוב נולדו רחל המשוררת, וכן רומן אברמוביץ'. ב-2022 הוצב בעיר פסל לכבוד רחל, אך הוא הוסר כעבור כחצי שנה.
גבעת התיתורה
תיאור ומיקום
שטחו של התל הוא כ-600 דונם. בתל כ-180 בורות מים וממצאים ארכאולוגיים המעידים על היותו כפר גדול ומרכזי במשך אלפי שנים, שסביבו כפרים קטנים וחוות חקלאיות שהשתמשו בשירותיו. במזרח התל שימשו אזורי הגבעות לתעשיית יין (באזור בו שוכנת היום שכונת הנחלים). שדות המזרע היו בעמק שבין שכונת הנחלים ומכבים ובשדות כפר רות השכנה. הגבעה ממוקמת על הדרך לירושלים, והיא המקום הגבוה ביותר באזור. בתל יש שכבות יישוב שונות, לא בהכרח אחת על גבי קודמתה. התל ברובו הוא גבעה טבעית, קמר גאולוגי מחבורת יהודה.
שם האתר
בתקופה הצלבנית שכנה על הגבעה מצודת דרכים שהגנה על הדרך מלוד לירושלים ושמה: טרנטה. לימים שובש השם על ידי ערביי המקום שקראו לגבעה קלעת א-טנטורה - שפירושו בערבית מצודת המגבעת המחודדת. ועדת השמות הממשלתית קבעה את השם תיתורה, שפירושו: שולי המגבעת - שם המזכיר את צורת הגבעה ושיפוליה. השם שומר הן על מצלול השם הקודם והן על משמעותו: שולי המגבעת. שמו של הכפר הערבי במקום היה אל-בורג' שפירושו המצודה, שם ששימר את עובדת קיומה של מצודה צלבנית.
המחקר הארכאולוגי
בין השנים 1998 ל-2015 נערכו כ-25 חפירות הצלה באזור התל וסביבתו, עם התקדמות הבנייה של העיר מודיעין.
בשנת 2017 נערכו באתר חפירות ארכאולוגיות שבהם השתתפו מאות תלמידים מבתי ספר במודיעין-מכבים-רעות ומתנדבים תושבי האזור. החפירות נערכו בשטח המצודה הצלבנית ונמצאו בהם סירי בישול, קנקנים, כלי הגשה ושרידי מזון, ותכשיטים רבים, חלקם עשויים ברונזה וכסף.
היסטוריה
הגבעה ומדרונותיה שימשו ליישוב אנושי במשך אלפי שנים. החל מהתקופה הכלקוליתית, 6,000 שנים בקירוב לפני זמננו ועד לעת החדשה.
התקופה הכלקוליתית
בחלקה המזרחי נמצאו ממצאים מהתקופה הכלקוליתית (4,000 לפנה"ס) חרסים, צלמית בצורת כינור וכן כלים ששימשו לאחסון, לבישול ולמים.
תקופות הברונזה והברזל
במערות נמצאו שרידים מ תקופת הברונזה בארץ ישראל (3,000 לפנה"ס) וכן נמצאו מערות, קברים ושרידים מתקופת הברזל בארץ ישראל. במקום נמצאו תכשיטים, ראשי חץ, כדי זכוכית ואף טבעת חותם.
התקופה ההלניסטית
מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל והתקופה החשמונאית נמצאו שרידי חוות, גתות וקברים. מתקופת בר כוכבא נמצאו כלים, נרות ומטבע מהשנה השלישית למרד וכן מחילות מסתור רבים.
התקופות הרומית והביזנטית
מהתקופה הרומית והתקופה הביזנטית נמצאו גתות לייצור יין ושמן זית, חוות חקלאיות ומערות קבורה וכן בית עם רצפת פסיפס שנהרס ברעידת האדמה בשנת 750 לאחר הספירה ("הבית השרוף"). בשטחי הגבעה נמצאו שרידים מתקופת מרד בר כוכבא. כן נמצאו בורות מים, מערות מסתור, מערות קבורה ומערת קולומבריום.
התקופה הצלבנית
מהתקופה הצלבנית נמצאו שרידי מבצר, מגדל שמירה וחפיר. שטחו של מגדל השמירה היה 16.45 מ"ר וקירותיו היו בעובי של 5 מטר. דלת הכניסה של המגדל הייתה מצידו המזרחי. מטרתו הייתה להגן על הדרך לירושלים ועל כפרי הסביבה. ככל הנראה, על סמך התיעוד ההיסטורי, ביצורי המבצר שופצו חוזקו לאחר הניצחון הצלבני בקרב גזר ב-25 בנובמבר 1177. צבאו של צלאח א-דין כבש את המקום בספטמבר 1187. בדרכו ממצרים, דרך אשקלון העתיקה (אותה כבש ביום 4 בספטמבר 1187) לירושלים (שנכבשה ב-2 באוקטובר 1187).
התקופות הממלוכית העות'מאנית
המקום המשיך להיות מיושב בתקופה הממלוכית ובתקופה העות'מאנית, והכפר במקום התפתח סביב המבצר הצלבני.
בשנת 1863 ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר שכתב:
בשנת 1873 ביקר בכפר הארכאולוג הצרפתי שארל קלרמון-גנו אשר מצא ותיעד משקוף דלת של כנסייה ביזנטית ועליו צלב.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר על ראש גבעה בו שרידי מבצר צלבני".
מלחמת העולם הראשונה
בזמן מלחמת העולם הראשונה עבר באזור צבאו של אלנבי. הצבא הבריטי כבש את אזור גבעות מודיעין בדרכו לבית חורון ולירושלים. עקב אורך הקו נוצרה פרצה בקו הבריטי באזור אל בורג'.
בסוף נובמבר 1917 החלו העות'מאנים בסדרה של התקפות נגד הכוחות הבריטים באזור וב-1 בדצמבר 1917 תקפו את הכוחות האוסטרליים שהתמקמו באזור אל בורג'. אחרי חצות החל גדוד סער עות'מאני לתקוף את כוח הפרשים הקלים האוסטרלי אולם ההתקפות נהדפו. בהמשך הלילה נשלחה לאזור תגבורת של כוחות בריטים וסקוטים נוספים אשר הדפו את גלי ההתקפות של החיילים העות'מאנים. עם עלות השחר נכנעו העות'מאנים והקרב הסתיים. כ-100 חיילים עות'מאנים נהרגו בקרב ו-172 נלקחו בשבי. לבריטים נפגעו בקרב פחות מ-60 חיילים.
בכיפה המזרחית של גבעת התיתורה, במקום הצופה אל אזור הקרב, הוצב שלט המתאר את קרב אל בורג'.
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת רמלה.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, באל-בורג' הייתה אוכלוסייה של 344 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 היו בכפר 92 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 370 תושבים, כולם מוסלמים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 480 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 4,708 דונם. אשר מתוכם הוקצו 6 לחקלאות שלחין, ו-2,631 לגידולי דגנים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית.
קרבות מלחמת העצמאות
בעקבות מבצע דני, וכיבוש רמלה, לוד והאזור בין הכפרים שילתא וסלבית (היום שילת ושעלבים), פתח הלגיון הירדני בפיקוד בריטי במתקפה שנועדה לכבוש את הכפר אל בורג', ששכן על גבעת התיתורה. ב-16 ביולי 1948 עלו 12 שריוניות ירדניות חמושות ו-2 פלוגות חי"ר לכוון אל בורג', עליה הגנה פלוגה ג' מהגדוד ה-3 של נחום ברנשטיין (כרמלי) מחטיבת יפתח. הקרב היה קרוב מאוד (10–20 מ' בין הכוחות) ובסופו נסוגו הירדנים, מותירים אחריהם 30 הרוגים, שריוניות פגועות ונשק רב. לכוחות צה"ל היו 3 הרוגים ומספר פצועים. ברוך יפת ועמוס אייזנברג המקלען הומלצו לאות גבורה על חלקם בקרב. תוצאות קרב אל בורג' קבעו את הגבול המזרחי ומיקומו של הקו הירוק באזור.
פיתוח הגבעה במאה ה-21
הרעיון להקים עיר באזור מודיעין עלה לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-20, אך החלטה מעשית בעניין התקבלה רק בשנת 1985, כאשר ממשלת ישראל החליטה כי היישוב רעות שהקמתו אושרה, ישולב בבוא היום בעיר שתוקם באזור. בתחילת 1990, בעקבות גל העלייה מברית המועצות, הועלה מחדש הרעיון בדבר הקמת עיר באזור מודיעין. תחילת בניית העיר תוכננה על גבעת התיתורה. העמותה לשימור אתרים ונוף במודיעים (עמותה שהוקמה בסוף 1990 על ידי קבוצת תושבי האזור) פנתה לבג"ץ נגד הבנייה. חברי העמותה הביאו טיעונים ותצהירי מומחים נגד הקמת העיר בהליך מהיר. הבג"ץ החזיר את התוכנית המפורטת שכללה את גבעת התיתורה חזרה לוועדת התכנון, מחשש לפגיעה באתר מורשת שתהייה 'בכייה לדורות', כלשון בג"ץ. ולבסוף, השכונות הראשונות של העיר הוקמו מדרום ומערב לגבעה. גבעת התיתורה נותרה ללא פגע. פרט למגדל מים שהוקם בגבעה.
בתחילת שנות ה-2000 הושלמה בנייתם של שכונות העיר מודיעין, שכונתהפרחים ממערב לתל ושכונת הנחלים מדרום, ובשנת 2006 הגיש משרד השיכון תוכנית לבניית 200 יחידות דיור בשולי התל, בפני הוועדה המקומית לתכנון ובנייה של עיריית מודיעין. תושבי מודיעין והחברה להגנת הטבע התנגדו לתוכנית הבניה והיא בוטלה לבסוף ב-2012. עיריית מודיעין שימרה אותה כאתר טבע עירוני, הוצבו בה שלטים המתארים את הממצאים הארכאולוגיים וההיסטוריה של האתר. ב-2018 הושלמו עבודות שדרוג הגבעה, במסגרתן הוצבו עמדות הסברה קוליות, נוספו פינות ישיבה ומתקנים עתיקים משוחזרים, נפרצו שבילי הליכה ונוסף שילוט חדש המתאר את הממצאים העשירים שעל הגבעה.
במאי 2021, החלו עבודות לשימור וההנגשה של המגדל הצלבני על ידי רשות העתיקות, בשיתוף עם עיריית מודיעין.
צמחייה
גבעת התיתורה היא גבעה שעליה הצטברו שכבות ישוב עתיק מזה 6,000 שנה ולכן הקרקע עשירה בחומר אורגני. הצמחייה מרובה ועשירה בשל כך, והן בזכות בורות המים והמערות הרבים (למעלה מ-180) שבהם נקווים מים הגורמים ללחות האדמה גם בקיץ. כך צומח לו השומר לגובה רב במיוחד. בסתיו פורחים בשולי האתר סתוונית היורה ובן חצב סתווני. בחורף ניתן למצוא בגבעה בעיקר רקפות וכלניות אדומות, אך גם אלקנה סמורה, מרגנית השדה ופרחים נוספים. באביב מלבלבים כ-80 מיני צמחים המצטיינים בגודלם. במדרון הצפוני זיתים, שזיפים ושקדים. במזרח רקפות, פרגים, עיריות לבנות, אירוס ארץ ישראלי (לבן) הנדיר ובמזרח ובצפון - נוריות אסיה המפוארות האדומות וכן זן צהוב ונדיר של נוריות. כמו כן פורחים דבורנית, פעמונית קיפחת ואירוס מצוי הפורח אחה"צ. בקיץ יפרחו מרוות יהודה ושכרון צהוב המקשט את כותלי המבצר. במדרון הצפוני והדרומי שלל רקפות במבחר מרהיב של גוונים.
נוף
ממרומי הגבעה נצפה צפונה ונראה את כפר רות, שילת, קריית ספר, הרי שומרון עד פאתי שכם. במערב: יער בן שמן, אזור רמלה-לוד וקו המגדלים של תל אביב, וביום בהיר את מגדלי אשדוד ואף את עזה. במזרח: גבעת זאב ורמאללה ובדרום: שורש, נווה אילן, הר אדר, עמק איילון ואזור פארק קנדה (אמאוס ניקופוליס). על הגבעה ממוקם מגדל המים המשרת את תושבי מודיעין.
משטר חצי-נשיאותי
משטר חצי-נשיאותי היא רפובליקה שבה מתקיים נשיא לצד ראש ממשלה וקבינט, כאשר שני האחרונים אחראים לבית המחוקקים של המדינה. היא נבדלת מרפובליקה פרלמנטרית בכך שיש לה ראש מדינה שנבחר בציבור, שהוא יותר מדמות טקסית, ומהמשטר הנשיאותי בכך שהקבינט, למרות שמו של הנשיא, אחראי לרשות מחוקקת, מה שעשוי לכפות על הממשלה ליפול בהצעת אי-אמון.
בעוד שרפובליקת ויימאר (1919–1933) ופינלנד (מ-1919 עד 2000) הדגימו מערכות חצי-נשיאותיות מוקדמות, המונח "חצי-נשיאותי" או "נשיאותי למחצה" הוצג לראשונה ב-1959 במאמר של העיתונאי הוברט בוב-מרי, וזכה לפופולריות על ידי עבודה משנת 1978 שנכתבה על ידי המומחה למדע המדינה מוריס דוברגר, ששניהם התכוונו לתאר את הרפובליקה החמישית הצרפתית (הוקמה ב-1958).
הגדרה
ההגדרה המקורית של מוריס דוברגר לחצי נשיאותיות קבעה שהנשיא צריך להיבחר, להחזיק בכוח משמעותי ולכהן לתקופת כהונה קבועה. הגדרות מודרניות רק מצהירות שעל ראש המדינה להיבחר, ושראש ממשלה נפרד התלוי באמון הפרלמנטרי צריך להוביל את הרשות המבצעת.
תת-סוגים
ישנם שני תת-סוגים ברורים של משטרים חצי-נשיאותיים: ראש הממשלה-נשיאות ונשיא-פרלמנטריות.
תחת שיטת ראש ממשלה-נשיאות, ראש הממשלה והקבינט אחראים בלעדית לפרלמנט. הנשיא רשאי לבחור את ראש הממשלה והקבינט, אך רק הפרלמנט רשאי לאשר אותם ולהוציא אותם מתפקידם עם הצבעת אי אמון. השיטה הזו קרובה הרבה יותר לרפובליקה פרלמנטרית טהורה. תת-סוג זה נמצא בשימוש ב: אלג'יריה, בורקינה פאסו, קייפ ורדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (דה פקטו, דה יורה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו היא דיקטטורה), מזרח טימור, מצרים, צרפת, האיטי, ליטא, מדגסקר, מאלי, מונגוליה, ניז'ר, פולין (דה פקטו, דה יורה פולין היא רפובליקה פרלמנטרית), פורטוגל, רומניה, סאו טומה ופרינסיפה, סרביה (דה פקטו, דה יורה סרביה היא דמוקרטיה פרלמנטרית), סרי לנקה ואוקראינה (מאז 2014; בעבר, בין 2006 ל-2010). בעבר שימש גם את גאורגיה (2013–2018).
תחת שיטת נשיא-פרלמנטריות, ראש הממשלה והקבינט אחראים ביחד לנשיא ולפרלמנט. הנשיא בוחר את ראש הממשלה ואת הקבינט, אך חייב לקבל תמיכה של רוב פרלמנטרי לבחירתו. כדי להדיח ראש ממשלה, או את כל הקבינט, מהשלטון, הנשיא יכול לפטר אותם, או שהפרלמנט יכול להדיח אותם באמצעות הצבעת אי אמון. צורה זו של חצי-נשיאותיות קרובה הרבה יותר למשטר נשיאותי טהור. השיטה משמשת ב: אזרבייג'ן, רפובליקת קונגו, גינאה ביסאו, מאוריטניה, מוזמביק, נמיביה, הרשות הפלסטינית, רוסיה, סוריה וטאיוואן. הוא שימש גם באוקראינה (תחילה בין 1996 ל-2005; אחר כך מ-2010 עד 2014), בגאורגיה (מ-2004 עד 2013), בדרום קוריאה תחת הרפובליקה הרביעית והחמישית, ובגרמניה בתקופת רפובליקת ויימאר.
דוד זריצקי
דוד זריצקי (ה'תרע"ד, 1914 - כ"ב בסיוון ה'תשל"ח, 27 ביוני 1978) היה עיתונאי וסופר חרדי עברי-יידי בולט, משורר, מסאי ועורך.
תולדות חייו
זריצקי נולד בפינסק שברוסיה, לאשר ושיינדל. הוא גדל בפינסק ובמשך תקופה מסוימת למד בסניף ישיבת נובהרדוק שבעיר ומשיטתה שאב רבות. אחר למד בישיבת ראדין והיה מתלמידיו של החפץ חיים. את ימי מלחמת העולם השנייה עבר בסיביר. לאחר המלחמה עבר לצרפת ועסק שם בפעילות להצלת נוער ניצולי השואה. באותה תקופה הדפיס זריצקי בפריז את האנתולוגיה 'אויסגעטריקנטע אויגן' - (עיניים שיבשו), ובחודש סיוון ה'תש"ט עלה לארץ ישראל והתיישב בעיר בני ברק.
זריצקי נמנה עם מקימי היומון החרדי "המודיע" ומכותביו המוכשרים. אף שנמנה עם החוגים הליטאיים, שימש ככותב ב'די אידישע היים' (=הבית היהודי) - רבעון נשי ובנות חב"ד ביידיש. רבים מסיפוריו הקצרים התפרסמו בעיתוני נוער של המגזר החרדי. סיפרו 'שימקה', המספר את סיפורם של ילדים בתקופת השואה, אף הומחז והוצג במסגרת בתי הספר של "בית יעקב".
חלק מיצירותיו פרסם זריצקי תחת השם הרב י' מילשטיין, כהצבת גל-עד לשמו של חברו הטוב שנספה בשואה. ולעיתים השתמש בשם העט דוד איינר (דוד אחד - ביידיש) כלומר דויד אלמוני.
היה נשוי לברטה לבית ארלנגר. נפטר בכ"ב בסיוון ה'תשל"ח (27 ביוני 1978) מהתקף לב, בהותירו אלמנה וארבעה ילדים. בנו הוא מומחה הכשרות הרב יוסף זריצקי. בתו היא שיינדל ויינשטיין (שו"ש), מייסדת ועורכת שבועון הנשים של "המודיע", "הבית שלנו".
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נקרא רחוב על שמו בשכונת רמות שבירושלים.
יצירתו
יצירתו הספרותית של זריצקי היא רחבת היקף. הוא עסק בעריכת ויצירת ספרות תורנית, סיפורת ומסות, בעברית וביידיש. חלק מספריו ביידיש תורגמו לעברית.
היה מי שמנה שישה תחומי כתיבה אצל זריצקי:
זריצקי כתב על עצמו:
זריצקי הרבה להאניש חפצים ואף מושגים מופשטים. אצלו חלונות מזיעים, הלילה שבע ודשן, האבנים מתייפחות, חלל האוויר פורץ בצחוק, מצבות לוחשות סוד, העץ בוכה מבושה, הלבנה מחבקת, ועוד מאות דימויים. הוא הגדיר זאת בסימפוזיון::
הסופר משה פראגר כתב עליו:.
עוד אמר זריצקי על עצמו: :.
בהיותו תלמידו של ה"חפץ חיים" ראה הוא כמפעל חיים, ללקט ולערוך את הגותו של רבו בכל מכמני התורה, בשפה עממית. כתיבתו התורנית הייתה בעיקרה אנתולוגיה המלקטת מקורות מן הזרמים השונים של היהדות החרדית. הוא ערך קובץ משלים מגדולי החסידות, החל מהבעל שם טוב ועד הדור השלישי והרביעי בתנועת החסידות, וספרים דומים מגדולי תנועת המוסר.
מנחם פרידמן מתארו כאחד האישים הבולטים שקראו ליציאת הציבור החרדי ממרכזי הערים ירושלים ובני ברק למגורים בערים זולות יותר, כפי שאכן התרחש.
ספריו
{{טורים
ספרות ביידיש
}}
קישורים חיצוניים
סיפוריו של דוד זריצקי ברשת
סיף (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
משחק חוזר
משחק חוזר הוא מושג מתורת המשחקים המתאר אינטראקציה בין שחקנים. במשחק חוזר האינטראקציה בין השחקנים אינה מסתיימת לאחר מפגש אחד. השחקנים חוזרים ופוגשים זה את זה פעמים רבות ומשחקים שוב ושוב את אותו המשחק או משחקים שונים. מכיוון שהשחקנים חוזרים ומשחקים האחד עם השני פעם אחר פעם, עולות תופעות התנהגותיות שאינן קיימות במשחקים חד שלביים.
המודל
המודל המוצג הוא מודל פשוט של משחקים חוזרים. השחקנים משחקים פעם אחר פעם אותו משחק חד שלבי. בפרט, הפעולות האפשריות לשחקנים, כמו גם פונקציית התשלומים שלה, אינן משתנות עם הזמן ואינן תלויות במהלך המשחק. הנחה זו מגבילה מאוד ובמקרים רבים אינה מתקיימת. עם זאת, גם מודל פשוט זה מאפשר לנו להבין חלק מהתופעות הנצפות באינטראקציות הנמשכות מספר שלבים.
כדי לתאר באופן מלא משחק חוזר, יש לומר גם כמה שלבים המשחק נמשך. בנוסף, מכיוון שבכל שלב השחקנים מקבלים תשלום, יש לציין כיצד השחקנים מעריכים את סדרת התשלומים שהם מקבלים.
דוגמאות למשחקים חוזרים
באופן כללי מרחב האסטרטגיות של כל שחקן גדל אקספוננציאלית במספר החזרות של המשחק. לגידול זה יש שתי תוצאות, האחת חיובית והשנייה שלילית. התוצאה החיובית היא שניתן לקבל שיוויי משקל מורכבים ומעניינים, והתוצאה השלילית היא שמפאת הסיבוכיות הכרוכה בריבוי אסטרטגיות, בלתי אפשרי למצוא את כל שיוויי המשקל כאשר מספר החזרות גדול. מסיבה זו לא נשאף לחשב את שיווי המשקל במשחק החוזר אלא נתעניין בתוצאות אסימפטוטיות. כאשר מספר החזרות גדל נמצא קירוב לקבוצת התשלומים היכולים להתקבל בשיווי משקל.
Blowfish
מבנה Blowfish מזכיר רשת פייסטל בדומה ל-DES. בשל שלב ההכנה הארוך מן הרגיל ליצירת תת-מפתחות לכל סבבי ההצפנה, מתאים במיוחד כשאין צורך לשנות מפתח באופן תדיר כגון בהצפנת ארכיון קבצים או דיסק קשיח. גודל הבלוק נקבע ל-64 סיביות ואורך המפתח יכול להשתנות להשגת רמות שונות של ביטחון. הוא כולל שני שלבים עיקריים; הרחבת מפתח שבו מפתח בגודל מרבי של 448 סיביות מורחב לגודל כולל של 4,168 סיביות. ותהליך הצפנה - טרנספורמציה המבוצעת על מחצית מהקלט ב-16 סבבים לסירוגין וכוללת תמורה תלוית מפתח והחלפה תלוית מפתח, תוך שימוש בפעולות חיבור ו-XOR בלבד על מילים בגודל 32 סיביות. בנוסף לארבע פעולות נוספות של חיפוש בטבלה לפי אינדקס (lookup). האלגוריתם מכיל ארבע תיבות החלפה (S-box) דינאמיות תלויות-מפתח, המכילות 256 כניסות בגודל 32 סיביות והוא עושה שימוש בקבועים שהם חלק מספרות הערך פאי בייצוג בינארי.
תיאור האלגוריתם
הקלט הוא הערך x (בלוק מידע המיועד להצפנה) בגודל 64 סיביות ומפתח מורחב (ראה תהליך הרחבת מפתח) המיוצג על ידי הטבלה P המכילה 18 כניסות:
2. עבור i=1,...,16 מבצעים:
3. החלף מקומות בין x_L ו-x_R (מבטל את ההחלפה מהסבב האחרון)
4.
6. חבר מחדש את x_L ו-x_R.
הפונקציה F מחלקת את x_L לארבעה בתים: a, b, c, d המשמשים כאינדקס לערך המתאים בתיבות ההחלפה (ראה להלן) ומחשבת כדלהלן:
הרחבת מפתח
המפתח כולל טבלת תמורה P המכילה 18 כניסות של 32 סיביות. ראשית מאתחלים את כל כניסות הטבלה בערכים קבועים שהם ספרות פאי לאחר הנקודה. להלן ארבעת הערכים הראשונים בייצוג הקסדצימלי:
מוסיפים באמצעות XOR את המפתח הראשוני שמסופק על ידי המשתמש באופן מחזורי עד להשלמת כל הכניסות. לדוגמה אם המפתח מכיל K_1,...,K_4 מילים בגודל 32 סיביות (בסך הכול 128 סיביות) אזי מחשבים מ-1 עד 18 את. בשלב השני מעדכנים באופן איטרטיבי את כל כניסות הטבלה באופן הבא; מתחילים בהצפנת מחרוזת אפסים ובכל שלב מחליפים את שתי הכניסות הבאות בתוצאת ההצפנה, את התוצאה חוזרים ומצפינים שוב עם המפתח המעודכן, מעדכנים את הכניסות הבאות בתוצאה וחוזר חלילה. להלן פסאודו קוד:
מוצאי שבת
בהלכה היהודית, מוֹצָאֵי שַׁבָּת (בראשי תיבות: מוצ"ש; נכתב גם מוצש"ק - מוצאי שבת קודש) הוא הזמן שבין צאת השבת, לבין עלות השחר ביום ראשון שלאחר מכן. מוצאי שבת נחשב לזמן מיוחד, שבו מרבים בתפילה ובבקשות כגון על פרנסה, בריאות, חינוך הילדים, שלום וכו'. במוצאי שבת נהוג לברך בברכת "שבוע טוב".
Blowfish
הרחבת מפתח
הפונקציה מתארת את תהליך ההצפנה המובא לעיל שלבים 1 עד 6.
תיבות החלפה
האלגוריתם כולל ארבע תיבות החלפה תלויות מפתח S_1,..,S_4 הנקראות S-box. כל טבלת החלפה היא מערך של 256 מילים בגודל 32 סיביות והאינדקס לערך נתון הוא S_{i,j} כאשר i=1,...,4 מייצג את הטבלה ו-j=1,...,256 מייצג את הכניסה. היות שתיבות ההחלפה תלויות במפתח יש לבנותם בשלב ההכנה באופן דומה להרחבת המפתח. מתחילים בהצבת הערכים הקבועים (אותם מכינים מראש מהערך פאי) לאחר מכן מצפינים אפסים ואת תוצאת ההצפנה חוזרים ומצפינים שוב כך 256 פעמים כאשר בכל סבב מציבים בשתי הכניסות הבאות של כל אחת מארבע הטבלאות את תוצאת ההצפנה, מחצית בכניסה הראשונה ומחצית בכניסה הבאה אחריה וחוזר חלילה. התהליך מתואר בפסאודו קוד הבא:
מוצאי שבת
זמני צאת השבת
צאת השבת על פי ההלכה הוא כאשר הגיע הלילה, דהיינו כאשר עבר זמן בין השמשות והגיע זמן צאת הכוכבים, עם תוספת שבת. בארץ ישראל זמן צאת השבת הרשמי יוצא בין 17:10 בחודש דצמבר ל-20:30 בחודש יוני.
Blowfish
תיבות החלפה
נדרשים בסך הכול 521 סבבים של הצפנה לאתחול המפתח המורחב וכל תיבות ההחלפה.
מוצאי שבת
זמני צאת השבת
בעניין זמן צאת הכוכבים, ישנם שלושה מנהגים נפוצים בפועל:
Blowfish
פענוח
הפענוח מבוצע בדרך זהה למעט סדר הכניסות בטבלת התמורה P שהוא הפוך מההצפנה.
מוצאי שבת
הבדלה
לפי ההלכה, לא מספיק שהגיע הזמן שבו יוצאת השבת כדי לעשות מלאכות האסורות בשבת, ולצורך כך יש לעשות הבדלה על יין או בתפילת ערבית (נהוגה גם הבדלה על יין וגם בתפילת ערבית, אך די באחת מהן כדי להתיר עשיית מלאכה), או אמירה בפה כגון "ברוך המבדיל בין קודש לחול".
Blowfish
ביטחון
האלגוריתם נחקר על ידי קריפטוגרפים רבים ולמרות שפורסמו ממצאים מעטים, לא ידועות נקודות תורפה משמעותיות. בכל אופן בהתקפה על Blowfish עם סבבים מופחתים התגלו מפתחות חלשים. למעשה קיימת מחלקה של מפתחות חלשים שקל לזהותם, העלולים לסכן את ביטחון ההצפנה ועל כן אינם מומלצים לשימוש. וינסנט ריימן פרסם התקפה דיפרנציאלית מוצלחת על Blowfish בארבעה סבבים, אולם לא ניתן להרחיבה ליותר סבבים. ממשיכו Twofish היה מבין המועמדים המובילים לתקן ההצפנה החדש של NIST ואף הוכרז על ידי מארגני התחרות כאלגוריתם בטוח.
מוצאי שבת
הבדלה
לאחר שיוצאת השבת, מתפללים תפילת ערבית רגילה של יום חול, שכן למעשה זהו כבר יום ראשון. יש נוהגים לשיר שני מזמורי תהלים "לדוד ברוך ה' צורי" (פרק קמד) ו"למנצח בנגינות" (פרק סז) קודם ברכו כדי לאחר את צאת השבת. בתפילת עמידה, בברכת "חונן הדעת", מוסיפים אמירת הבדלה בנוסח "אתה חוננתנו", ולאחר התפילה נהוג לומר ויהי נועם (נוסח הכולל פסוק מתהילים צ', יז, וכן את מזמור צ"א המכונה "שיר של פגעים", מתוך תפיסה שהשבת מוגנת ממזיקים דמוניים אך לא כן ימות החול) ו"קדושה דסידרא". יש קהילות שאומרות ויתן לך קודם עלינו. יש נוהגים לעשות הבדלה בבית הכנסת, לפני או אחרי עלינו. לפי הפסיקה האשכנזית, מי שיש לו אשה, יתכוון שלא לצאת עם ההבדלה בבית הכנסת, ויבדיל בביתו כדי להוציא את אשתו. את ברכת הלבנה, הנאמרת פעם בחודש, נהוג להעדיף לומר במוצאי שבת לאחר תפילת ערבית.
סעודת מלווה מלכה
במוצאי שבת נוהגים לערוך את השולחן פעם נוספת ולאכול סעודה המכונה "מלווה מלכה" או "סעודה רביעית". סעודה זו נהגו לאכול עד ארבע שעות מצאת השבת לפי חלק מהשיטות או עד חצות או עד הבוקר לפי שיטות אחרות. בסעודה זו נוהגים לשיר את הזמירות למוצאי שבת. יש הנוהגים להקל בסעודה זו ולאכול בה רק מיני מזונות או פירות.
אליהו הנביא ומוצאי שבת
אליהו הנביא עשוי בהופעתו לבשר על בוא הגאולה, כפי שנכתב בספר מלאכי:
מתקופת הראשונים נהגו להזכיר את אליהו הנביא במוצאי שבת. לאזכור הזה הובאו כמה הסברים:
בתרבות הישראלית
בצה"ל האימונים מושבתים בשבת, ובדרך כלל ההפסקה היא עד יום ראשון בבוקר, ובבסיסי האימונים שוררת אווירה נינוחה. כאשר החיילים חשים נינוחים יתר על המידה, מזכירים להם מדריכיהם, כי "לכל שבת יש מוצאי שבת".