cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קנצלר אוסטריה
תפקיד
לאחר המינוי, הקנצלר נכנס מיד לתפקידו ונשבע אמונים על ידי הנשיא. עליו מוטל התפקיד של הרכבת הממשלה שבראשה יעמוד. תחתיו פועל סגן קנצלר ועוזר לו בתפקידו.
ריפינג
רִיפִּינְג (מאנגלית: Ripping) היא פעולה המבוצעת על מנת להעתיק מדיה דיגיטלית אל הכונן הקשיח של המחשב, לרוב ההעתקה מבוצעת מתקליטור (CD או DVD) או מזרם מדיה (media stream). ההעתקה מבוצעת על ידי תוכנות ייעודיות. לרוב ההעתקה מבוצעת בניגוד לכוונה המקורית של מפיץ המדיה ובשל כך ביצוע ריפינג של מדיה מקודדת נחשב לעברה פלילית בחלק מהמדינות.
קתרין מארי דאנהם
קתרין מארי דאנהם (באנגלית: Katherine Mary Dunham; 22 ביוני 1909 – 21 במאי 2006) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית ואנתרופולוגית אפרו-אמריקנית ידועה שחיה ופעלה בארצות הברית בין השנים 1909–2006. דאנהם הייתה חלוצה בתחום הכוריאוגרפיה העממית והאתנית, וממקימי תנועת הריקוד האנתרופולוגי. היא התמחתה והתמקדה בעיקר בחקר שורשי הריקוד השחור והפיכתו לסגנון מחול אומנותי חדש ומרהיב.
חיים אישיים
קתרין נולדה ב-22 ביוני 1909 בגלן-אילין, בשיקגו, אילינוי, להורים מילארד דאנהם, אפרו-אמריקני, ופאני ג'ון דאנהם, קנדית-צרפתייה. בשנת 1931 התחתנה דאנהם עם ג'ורדיס מקו, אך השניים לא היו ילדים משותפים והם התגרשו בשנת 1938. בשנת 1941 התחתנה דאנהם בשנית, עם ג'ון פראט, מעצב תפאורה ותלבושות קנדי, שהצטרף ללהקת הריקוד שלה. בשנת 1949 אימצו ביחד ילדה צרפתייה מהאי מרטיניק.
לימודים אקדמאיים
בשנת 1929 עברה דאנהם ללמוד באוניברסיטת שיקגו, שם הפכה לאחת הנשים האפרו-אמריקניות הראשונות אי-פעם שרכשו תואר דוקטור בתחום האנתרופולוגיה. את לימודיה מימנה דאנהם בכך שנתנה שיעורי ריקוד פרטיים לחבריה לכיתה, והפיקה רסיטלים רבים ברחבי העיר.
בשנת 1930, הקימה דאנהם להקת בלט-"Ballet Nègre", שהייתה אחת מקבוצות הבלט האפרו-אמריקניות הראשונות שפעלו במדינה. בעקבות אחת  מהופעות הלהקה, דאנהם זכתה בהזמנה להופיע מול "קרן רוזנוולד" ובהצעה למימון כל לימודים המקדמים אותה לעבר קריירת ריקוד מקצועית.
בעקבות אותה הצעה, זכתה דאנהם ב-1935 במלגת נסיעות לברזיל ולאיים הקאריבים, על-מנת לחקור את הטקסים ודפוסי הריקוד של המקומיים. במשך השנתיים הללו חקרה דאנהם בג'מייקה, מרטיניק, טרינידד ובהאיטי. היא כתבה מאמרים רבים על ממצאיה בטיול מחקר זה, ואף כמה מהם זכו להתפרסם במגזינים תחת השם "K. Dunn".
בשנת 1936 השלימה דאנהם גם תואר בפילוסופיה. דאנהם נפטרה ב-21 במאי 2006 בניו-יורק, בשיבה טובה, בהיותה בת 97.
קריירה מקצועית
את קריירת הריקוד שלה החלה דאנהם לפני סיום לימודיה, כשהופיעה עם להקת האופרה של שיקגו ב-1935, ובשלוש השנים הבאות הופיעה בעוד מספר הופעות מחול וצברה לעצמה ניסיון מעשי ראשון. בשנת 1939, עברה דאנהם להתגורר בניו-יורק, שם עבדה בתפקידים בכירים רבים בתחום המחול והכוריאוגרפיה, הופיעה בתיאטראות ומועדוני לילה רבים וצברה לעצמה לראשונה שם של כוריאוגרפית מצליחה.
בסך הכל השתתפה דאנהם ב-13 סרטים ואינספור מחזות, מחזמרים ומופעי מחול רבים. בעקבות ההצלחה המרובה השתלבה גם בעולם המוזיקה הקלאסית, בעודה משתתפת כאורחת באופרות של הרכבים גדולים: בשנת 1943 עם הסימפוניה של סן- פרנסיסקו, וב-1945 עם הסימפוניה של לוס אנג'לס; בשנת 1945 הקימה דאנהם בית-ספר לאמנויות ומחקר על שמה ואת "להקת המחול של קתרין דאנהם", שדרשו ממנה להשקיע מעצמה זמן ומשאבים כלכליים רבים.
על תרומתה זכתה דאנהם בפרסי הוקרה רבים כדוגמת פרס אלברט שוויצר למוזיקה, פרס הכבוד ממרכז קנדי, המדליה הלאומית לאמנויות ועוד.
תרומתה לחברה ופרסי הוקרה
דאנהם הובילה מהפכה בתחום הריקוד האמריקני. היא הכניסה את סגנון המחול המקומי באפריקה ובקאריבים לתודעת הריקוד האירופאי המודרני הדומיננטי, ואף הפכה את תחום המחול והריקוד האנתרופולוגי לדיסציפלינה אקדמית חדשה.
דאנהם הייתה פעילה חברתית למען זכויות אדם ושוויון בין הגזעים. היא נחשבת לפורצת דרך ומיוחסים לה שבירת מחסומים גזעניים רבים בתחום המחול. התהילה העיקרית לה זכתה דאנהם, באה בעקבות תרומתה האדירה להבנה וקבלה של מוזיקה מלווה במחול אתני בארצות-הברית, ומחוצה לה.
היא הקימה בית-ספר גדול למחול בהאיטי ב-1961, ביימה מופעי ריקוד בפריז ובסטוקהולם, ואף עברה לגור בסנגל ושימשה כיועצת תרבויות לנשיא המדינה.
Freedom
Freedom היא מילה באנגלית שפירושה חופש. {{פירושונים|
סרטים
}}
שברולט ספין
שברולט ספין (באנגלית: Chevrolet Spin) הוא מיניוואן קומפקטי, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס אשר מיוצר משנת 2012 ועד היום בברזיל, ויוצר באינדונזיה בין פברואר 2013 ועד יוני 2015.
באינדונזיה יוצר דגם "שברולט ספין" על ידי "GM Autoworld Indonesia" (חברת בת של "ג'נרל מוטורס").
לוזנאק (כדורגל)
מועדון כדורגל לוזנאק (צרפתית: Luzenac Ariège Pyrénées) הוא מועדון כדורגל צרפתי, המשחק בעיר הקטנה לוזנאק בהרי הפירנאים שבצרפת. המועדון משחק בליגה הצרפתית השישית.
היסטוריה
המועדון שיחק שתי עונות בליגה החמישית ובסוף עונת עלה לליגה הצרפתית הרביעית. המועדון שיחק עונה אחת בליגה הרביעית וירד לליגה החמישית. המועדון שיחק 2 עונות בליגה החמישית ובסוף עונת עלה לליגה הרביעית.
בעונת הגיע להישג הטוב ביותר עד כה בגביע הצרפתי סיבוב 9, שלב 64 האחרונות. בעונת הגיע לסיבוב השביעי בגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת בסטיה. בסוף העונה עלה לליגה השלישית.
בעונת ניצח בסיבוב השביעי של הגביע הצרפתי את קבוצת ארל-אביניון. בסיבוב השמיני של הגביע הפסיד לקבוצת קאן. בעונת הגיע לסיבוב השביעי של הגביע הצרפתי והפסיד לקבוצת נים אולימפיק. בסוף עונת עלה המועדון בפעם הראשונה בתולדותיו לליגה הצרפתית השנייה, אך לא הורשה לשחק בה מכיוון שלא עמד בתקנים הנדרשים.
בספטמבר 2014, הקבוצה הראשונה של המועדון התפרקה, וכיום קבוצת החובבנים של המועדון משחקת בליגה השישית.
חברת הטלגרף האטלנטי
חברת הטלגרף האטלנטי (באנגלית: Atlantic Telegraph Company) הייתה חברה שהוקמה ב-6 בנובמבר 1856 כדי לקדם כבל טלגרף מסחרי הראשון מסוגו שיחצה את האוקיינוס האטלנטי.
היסטוריה
הפרויקט התחיל מהסכם בין סיירוס פילד לבין ג'ון ווטקינס ברט וצ'ארלס טלסטון ברייט, עם הון התחלתי של £350,000, אשר גויסו בלונדון, ליברפול, מנצ'סטר וגלאזגו. דירקטוריון החברה הורכב משמונה עשר נציגים מהממלכה המאוחדת, תשעה מארצות הברית ושלושה מקנדה. לשלושת המייסדים הצטרף בהמשך ווילדמן וייטהאוס כחשמלאי הראשי של החברה.
מועצת המנהלים גייסה את הפיזיקאי ויליאם תומסון (שנקרא מאוחר יותר לורד קלווין), שערער באופן פומבי על חלק מהטענות של וייטהאוס. השניים נהנו יחסים מתוחים לפני שוייטהאוס שוחרר כתוצאה מהכישלון של הכבל הראשון ב-1858.
במטרה לשפר את קצב העברת האותות החשמליים, תומסון הפציר בפילד לעשות את המיטב בתהליך הייצור כדי להבטיח שהכבל המיוצר יהיה בעל סטנדרט מוליכות גבוהה. ניתן היה לבדוק את קצת העברת הנתונים (כדי להבטיח שמגיעים לסטנדרט המדובר) באמצעות מכשירי שליחה והקלטה רגישים במיוחד, תחום שתומסון התמחה בו.
אחרי הכישלון השני של המשלחת בהנחת הכבל בשנת ב-1865, חברה נוספת הוקמה כדי לגייס כסף עבור ניסיון נוסף. שתי הספינות שנעשה בהן שימוש בעבר להנחת הכבלים נקראו לעבודה שוב ב-1866 וב-1869.
המשלחת הבאה ב-1866 הייתה מוצלחת, ובין היתר הצליחה לשחזר את הכבל השני שאבד. השירות יצר הכנסות בשווי 1,000 ליש"ט ביום המבצעי הראשון. המחיר המשוער לשליחת מברק היה: מילה אחת, מייל אחד (1.6 קילומטר) = $0.0003809
UMM 4x4
UMM 4x4 הוא דגם של רכב שטח מתוצרת יצרן הרכב הפורטוגלי UMM (União Metalo-Mecânica) אשר יוצר בין השנים 1979–1984
דגם ה"UMM 4x4" תוכנן על ידי המהנדס הצרפתי, ברנרד קורניל בעיקר עבור נושאים חקלאיים ותעשייתיים,
דגם ה"UMM 4x4" יוצר במפעליUMM (União Metalo-Mecânica) בסטובל, פורטוגל.
דגם "UMM 4x4" שימש גם כאמבולנס צבאי
חיים דוב שעוועל
הרב חיים דוב (צ'ארלס) שעוועל (קרי: שֶוֶול; באנגלית: Charles Ber Chavel), כ"א בתמוז תרס"ו, 14 ביולי 1906 – כ"ט באייר תשמ"ב, 22 במאי 1982) היה רב וחוקר ומהדיר ספרות תורנית. עורך כתב העת התורני "הדרום".
ביוגרפיה
נולד בצ'כנוב שבפולין בשנת 1906. בשנת 1920 היגרה משפחתו לארצות הברית. בשנת 1929 נסמך לרבנות בבית המדרש לתורה של שיקגו, שנמצא היום בסקוקי, אילינוי, אצל הרבנים ניסן יבלונסקי וחיים יצחק קארב. בשנת 1928 קיבל תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת שיקגו, בשנת 1932 קיבל תואר שני מאוניברסיטת לואיוויל בהיסטוריה של העת העתיקה, ובשנת 1938 תואר ראשון במשפטים.
בין השנים 1930–1945 כיהן כרב בלואיוויל שבקנטקי (Louisville, Kentucky). לאחר מכן עקר לניו יורק ובמשך כשנה ניהל את פעילויות בית הכנסת של איגוד הקהילות היהודית האורתודוקסיות של אמריקה. משנת 1946 ועד לעלייתו ארצה בשנת 1979 כיהן כרב קהילת "שערי צדק" באדג'מיר (Edgemere) שבלונג איילנד. תקופה מסיימת שימש משגיח כשרות במלון "גרוסינגרס". היה חבר בית הדין הארצי של הסתדרות הרבנים דאמריקה.
הרב שעוועל יסד וערך את כתב העת התורני "הדרום" שיצא מטעם הסתדרות הרבנים בארצות הברית (תשי"ז-תשמ"ג). הוא עמד בראש מערכת כתב העת במשך כחצי יובל שנים, והפך אותו מגיליון צנוע לבמה המרכזית לפרסום תורני בצפון אמריקה.
זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית, בקטגוריית ספרות מחקר וספרי עזר תורניים, לשנת תשי"ג–תשי"ד (1953).
בשנת תשל"ט (1979) עלה לישראל והתגורר בירושלים. הצטרף להנהלת מוסד הרב קוק. באותה שנה זכה בפרס הרב מימון. נישא בשנת 1933 לפייגה (צפורה, Florence) לבית קראסנע (1908–1996), אף היא ילידת צ'כנוב. נולדו להם שני ילדים, צלה (Cyrella, 1936 -2000) ופרופ' יצחק (Isaac, נולד ב-1939).
הרב שעוועל נפטר בעת ביקור בניו יורק בערב ראש חודש סיוון תשמ"ב (1982), והובא למנוחות בבית שמש.
ספריו
הרב שעוועל פרסם מהדורות תורניות-מדעיות מוגהות, מוערות (בחילופי גרסאות ומראה מקומות), ומבוארות של פרשני המקרא והתלמוד על פי כתבי-יד ודפוסים ראשונים. רובן יצאו לאור במוסד הרב קוק. הכרכים יצאו לאור כל אחד בנפרד, ולאחר מכן כן כונסו למהדורה בסגנון מקראות גדולות - תורת חיים על חמישה חומשי תורה, מוסד הרב קוק, תשמ"ו-תשנ"ג (קיצור הערותיו וביאוריו בהוצאת תורת חיים בוצע בידי מוסד הרב קוק):
עוד מספריו על הרמב"ן:
ספרים נוספים תרגום לאנגלית:
טין
טין הוא משקע בעל גרגרים זעירים (4-60 מיקרומטר), קטנים מאלה של חול (בין 60 מיקרומטר ל-2 מ"מ) וגדולים מאלה של חרסית (קטנים מ-4 מיקרומטר). במצב ביניים יופיע טין בגופי מים כמשקע שטרם עבר דיאגנזה (diagenesis). בהופעתו כסלע משקע הוא מורכב מגבישים קטנים של קוורץ.
על אף גודלם, גרגרי הטין קשים ולא ניתן לגרוס אותם בשיניים. לטין הדק המוסע בנחלים מאפיינים דומים לאלה של חרסית: כושר ספיחת מים, הידבקות, תפיחה וגמישות. צבעו של טין המורכב מקוורץ בלבד הוא לבן, ובתוספת של תחמוצות ברזל הופך צבעו לחום, אדמדם או סגול. בדומה לכורכר – המורכב מאבן חול מלוכדת בגיר, גם הטין עשוי להתלכד בגיר ולתסוס במגע עם חומצה מלחית מהולה.
השפעה סביבתית
טין המושקע לאורך נהר ובדלתה שלו באמצעות שיטפונות יוצר קרקע עשירה ופוריה, כמו זו שביססה את התרבות המצרית העתיקה לאורך הנילוס. הסיבה העיקרית להימצאות כמות גדולה של טין בנהרות הסמוכים ליישובים עירוניים היא הרס קרקעות כתוצאה מבנייה מואצת, ובאזורים כפריים כתוצאה מחרישת שדות וכריתת יערות.
מחסור במשקעי טין עשוי לגרום לשינוי סביבתי משמעותי: בנהר המיסיסיפי פחתה השקעת טין במהלך המאה ה-20 בשל מערכת סכרים, עובדה שתרמה להיעלמותם של ביצות ושרטונים בדלתה של הנהר. היעלמות מחסומים טבעיים אלה הייתה אחד מן הגורמים המשמעותיים שתרמו להצפת ניו אורלינס כתוצאה מהוריקן קתרינה באוגוסט 2005.
תפוצה
טין הוא אחד המרכיבים העיקריים באבק מדברי ובלס, ונפוץ בעיקר כמשקע בנהרות, אגמים ודלתות. בארץ ניתן למצוא טין באזור המכתשים בנגב ובערבה הדרומית (בקעת תמנע ואילת).
תה לבן
תה לבן (סינית: 白茶; פין-יין: báichá) הוא תה מחומצן קלות הגדל ונקצר, כמעט באופן בלעדי, בסין, בעיקר במחוז פוג'יין. תה לבן מגיע אך ורק מהניצנים העדינים של צמח הקמליה הסינית, בניגוד לשאר סוגי התה המכילים בעיקר עלי הצמח. בתהליך הפיכתם לעלים מוכנים, מאפשרים לניצני ועלי הצמח לקמול לאור שמש טבעי, לפני שהם מעובדים קלות כדי למנוע חמצון או תסיסה נוספים. מהלך המשמר את טעמו האופייני של התה הלבן.
השם "תה לבן" נובע מהשערות הכסופות-לבנות שעל ניצני צמח התה שלא נפתחו. המעניקות לצמח את מראהו הלבנבן.
היסטוריה
מקורו של התה הלבן בסין. אולם ההיסטוריה של התה הלבן סבוכה מעט. מכיוון שמידע הועבר בעל פה, לא פשוט למצוא ציטוטים המתייחסים לתה, וחוקרים ומייצרים של התה הלבן חלוקי דעות באשר לראשית שימושו בסין. ייתכן שהתה הלבן של היום הופיע בשתי המאות האחרונות. הוא הופיע לראשונה בפרסום באנגלית בשנת 1876, ותואר כתה שחור מכיוון שבתחילה הוא לא בושל בדיוק כמו תה ירוק. כדי לבטל אנזימים וחיידקים פנימיים וחיצוניים. ובשלב הזה זיהו רק שני סוגים של תה, שחור וירוק.
סיפורים המתייחסים לתה "לבן" כמועדף על משפחת המלוכה הסינית, שם הוא הופק לראשונה במהלך שושלת טאנג (618-907 לספירה). במשך זמן מה, רק הקיסר ומלוויו היו שותים תה לבן מפני שהיה יקר ונדיר. אולם התה הופק באופן שונה מכפי שהוא מופק היום. בשלב זה היו דוחסים את העלים לעוגות. בסביבות 1200 לספירה, בזמן שושלת סונג, נקטפו ניצני העלים הכסופים בטרם עת, אודו, יובשו, ונטחנו לאבקה.
עיבוד
למרות שתה שחור, ירוק ולבן מגיעים מאותו הצמח, כולם עוברים עיבוד שונה. ככל שהתה עובר תהליך עיבוד נוסף הוא נהייה כהה יותר. תה ירוק ולבן הם שני סוגי התה הפחות מעובדים. הם מאודים, בניגוד לייבוש באוויר בתהליך ששומר את העלים בדומה למצב הטבעי שלהם ועשוי לשמור על כמות נוגדי החמצון המצויה בתה טרם עיבודו.
תהליך העיבוד של התה הלבן, פשוט וקצר ביחס לתהליכים שעובר סוג תה אחר.
בריאות
כמו התה השחור והירוק, גם התה הלבן הוא נגזרת של הקמליה הסינית ולכן מכיל את כל התכונות הכימיות שלה. מחקר שנערך באוניברסיטת קינגסטון בשנת 2009 הראה כי התה הלבן גבוה בערכים אנטי דלקתיים, נוגדי חמצון, ועשוי להפחית את הסיכון לפתח דלקת מפרקים שגרונית, כמה סוגי סרטן, מחלות לב ולהאט את קצב תהליך ההזדקנות על ידי האטת תהליך התפרקות האלסטין והקולגן.
סקיילר סמואלס
סקיילר רוז סמואלס (באנגלית; Skyler Rose Samuels; נולדה ב-14 באפריל 1994) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית ממוצא יהודי..
ביוגרפיה
סמואלס נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, בתם של קת'י, מפיקת טלוויזיה, וסקוט, מרשל אמריקאי. יש לה שלושה אחים ואחות. היא נולדה למשפחה נוצרית בעיקרה ממוצא איטלקי ואירי, אם כי סבה מצד אביה היה יהודי ממוצא אשכנזי. היא למדה שיווק וקניין רוחני באוניברסיטת סטנפורד וסיימה את לימודיה ביוני 2016. היא הייתה חברה באחוות קאפה אלפא תטא.
קריירה
סמואלס שיחקה בתפקיד חוזר בתור גרטרוד "ג'יג'י" הולינגסוורת בסדרת הטלוויזיה "המכשפים מווייברלי פלייס" ששודר בערוץ דיסני. היא גם שיחקה את הסלבריטאית הילדה אשלי בלייק בפרק של סדרת הטלוויזיה "דרייק וג'וש".
בשנת 2009 שיחקה בסרט המותחן "אב חורג". שנה לאחר מכן שיחקה בסרט "פראי ועצבני". היא גם שיחקה בשתי סדרות שבוטלו בתום עונתן הראשונה: סדרת הטלוויזיה"The Gates" בתור אנדי בייטס ובסדרת הטלוויזיה "The Nine Lives of Chloe King", שבה גילמה את קלואי. שתי הסדרות שודרו בערוץ ABC. סמואלס הופיע לאחר מכן בתפקיד חוזר של בעונה הרביעית של סדרת האימה FX "אימה אמריקאית". בשנת 2015 היא שיחקה לצד מיי ויטמן ובלה ת'ורן בסרט הקומדיה "מתוייגת".
בשנת 2017 החלה לשחק בתפקיד ראשי בעונה הראשונה של קומדיית האימה של פוקס, "מלכות הצעקה". בשנים 2017–2019 סמואלס הופיעה בתפקיד חוזר בתור כל שלוש האחיות פרוסט (קוקיות סטפורד) בסדרת הטלוויזיה של פוקס, "בעלי היכולות".
ב-2022 כיכבה כגבי פטיטו בסרט הטלוויזיה "הסיפור של גבי פטיטו", המבוסס על פרשת הרצח של פטיטו על ידי בריאן לונדרי.
שכונת התקווה
שכונת התקווה שוכנת בדרום תל אביב בגבולות דרך ההגנה בצפון, נתיבי איילון במערב, רחוב גבעתי ורחוב מצובה במזרח, ודרך לח"י בדרום. השכונה נוסדה בשנות ה-30, אך סופחה לתל אביב רק לאחר מלחמת העצמאות.
היסטוריה
שכונת התקווה נוסדה ב-1935 על ידי עובדי עיריית תל אביב יוצאי עדות המזרח, ביוזמתו ובמימונו של יהושע ליכטר, שמעון מלחי, שלמה קאש וגרשון שץ. ליכטר, קאשי, מלחי ושץ שהיו שותפים ביחד בחברת "שמשון" קנו שבעה דונמים של פרדסים מיושבי הכפר הערבי סלמה הסמוך, והעמידו אותם לחכירה. למרות המחיר הזול (3 לירות ארץ ישראליות למגרש) לא היו קופצים רבים. הראשון לרכוש מגרש בשכונה היה נדב זכריה שקנה ממלחי שקנה בכספו שטחים מהערבים ומכר אותם. נדב זכריה היה הראשון שהתיישב בפאתי השכונה ובנה בה במו ידיו דירת שני חדרים. כאשר פרצו מאורעות 1936, הגיעו לשכונה משפחות נוספות, בעיקר משכונת "כרם התימנים".
במהלך מלחמת העצמאות שימשה השכונה חיץ בין תושבי הכפר סלמה הערבים לבין תל אביב. בליל 8 בדצמבר 1947, שבוע לאחר הכרזת האו"ם על הקמת מדינת ישראל, נערכה מכיוון הכפר סלמה התקפה כבדה על השכונה בפיקודו של חסן סלאמה, שנהדפה תוך אבדות כבדות לתוקפים.
לאחר הקמת מדינת ישראל הועברו יושבי השכונה למעברות שיוחדו לעולים מארצות המזרח. ביולי 1971 הקימו ממשלת ישראל ועיריית תל אביב קרן של 5 מיליון ל"י למען שכונת התקווה.
עד קום המדינה סרבה עיריית תל אביב לספח את השכונה לתחום שיפוטה, וכתוצאה מכך נאלצו התושבים לספק את צורכיהם בכוחות עצמם. הם יצרו מערכת חברתית נבדלת, עד כי בשנות ה-60 (כ-15 שנים לאחר הסיפוח) עדיין ניכרה מגמת התבדלות רבה יחסית של תושבי השכונה.
מקומות בשכונה
בשכונה מספר אתרי קניות, תרבות ובילוי:
הרכב האוכלוסייה בשכונה
הטבלה מרכזת את נתוני הרכב האוכלוסייה בשכונת התקווה בשנים 1979, 1983 ו-1998, ומלמדת כי אוכלוסיית השכונה הפכה יותר הטרוגנית במשך השנים. עד שנות ה-80 היוו יוצאי אסיה-אפריקה - בעיקר עולי תימן, עיראק, איראן ומצרים - את רוב תושבי השכונה. בתחילת שנות ה-90 החל גל העלייה הגדול מברית המועצות לשעבר, ולקראת סוף העשור היו כחמישית מתושבי השכונה עולים חדשים, כאשר 30% מתושבי השכונה באותו הזמן היו יוצאי אירופה-אמריקה. חלקם של יוצאי ארצות אסיה-אפריקה ירד לפחות ממחצית מתושבי השכונה.
ליליאן סן-פייר
ליליאן סן-פייר (בצרפתית: Liliane Saint-Pierre; נולדה ב-18 בדצמבר 1948) היא זמרת בלגית.
ביוגרפיה
היא הופיעה תחילה בשם "ליליאן" בלבד, היא החלה לשתף פעולה עם קלוד פרנסואה ועל מנת לקדם את הקריירה שלה בצרפת הוא הציע להוסיף את שם הבמה "סן-פייר", הוא הפיק עבורה מספר שירים, שזכו להצלחה בצרפת ובבלגיה.
שיתוף הפעולה בין פרנסואה לסן-פייר נפסק לאחר מחלוקת וחוסר הסכמה בינו לבין המנהל שלה.
היא ייצגה את בלגיה באירוויזיון 1987 בו בלגיה הייתה המדינה המארחת, עם השיר "Soldiers of Love". היא סיימה במקום ה-11.
לפני כן ניסתה פעמיים להשתתף באירוויזיון: ב-1978 השתתפה בגמר הלאומי של לוקסמבורג, וב-1981 השתתפה בגמר הלאומי הבלגי.
ב-1999 שפטה בתחרות לבחירת נציג בלגיה לאירוויזיון.
ב-2005 הייתה שופטת בעונה הראשונה של הגרסה הבלגית של X Factor.
נחל אשכול
נחל אשכול הוא נחל המוזכר בתורה, בספר במדבר ובספר דברים, בסיפור שנים עשר המרגלים ששלח משה לתור את ארץ כנען:
הצעות לזיהוי הנחל
זיהויו של נחל אשכול שנוי במחלוקת. רבי יהוסף שוורץ, בעל "תבואות הארץ", סבור כי נחל אשכול הוא נחל שורק והוא כותב: "למערב חברון ואדי אזראר, ולפי דעתי הוא נחל אשכול והוא נחל שורק הנזכר בשמשון  (ומצאתי בתנחומא פרשת שלח לך שנחל אשכול נקרא כן על שם אשכול בעל-ברית אברהם (בראשית י"ד י"ג) שלקחו האשכול ממקומו עד כאן, הנה מוכח שבמחוז חברון הנחל". למרות זאת, במפה ששירטט מצוי נחל אשכול צפונית לחברון במיקום של נחל תלם.
אברהם משה לונץ, בספרו "מורה דרך בארץ ישראל וסוריה", סבור כי "נחל אשכול הוא הנחל אשר העיר חברון עומדת בו". אבל הוא מוסיף: "אך התרים (התיירים) האחרונים הראו בראיית נכוחות כי יותר נכון לקבוע את מקומו אצל מקום הנקרא: תֻלֵילַתְּ אלענב (תלי הענבים) הסמוך לבאר שבע."
שם הנחל
לפי הפסוקים, שמו של הנחל נקרא על שם אשכול הענבים שלקחו ממנו המרגלים:
לפי מדרש במדבר רבה כבר בתקופת אברהם נקרא המקום "נחל אשכול" כשמו אשכול רע אברהם על שם המאורע שעתיד להתרחש בו:
לפי הגר"א, בתחילה הנחל נקרא "נחל אֶשְׁכֹּל" בכתיב חסר (כפי ששמו מופיע בפסוק כג) על שם אשכל רע אברהם, ורק אחרי סיפור המרגלים נקרא "נחל אֶשְׁכּוֹל" בכתיב מלא (כפי ששמו נכתב בפסוק כד) על שם אשכול הענבים.
איירין נלסון
איירין אנטולייבנה נלסון (ברוסית: Ирина Анатольевна Нельсон; נולדה בשם טרשינה, ב-19 באפריל 1972) היא מוזיקאית פופ רוק, כותבת שירים ומפיקה מוזיקלית רוסייה. היא הצליחה בשנות ה-90 בשם הבדוי דיאנה. היא עברה לגרמניה ובשנת 2000 הקימה את ההרכב המוזיקלי רפלקס (באנגלית: Reflex) שזכה להצלחה בחבר המדינות. במהלך השתתפותה בהרכב המוזיקלי, היא זכתה בשלושה פרסי גרמופון הזהב.
בשנת 2010, הסינגל האנגלי הראשון שלה, "Sunrise", זכה להצלחה כאשר דורג במקום ה-35 במצעד שירי הדאנס קלאב.
כמו כן, העניקו לה את מדליית עיטור ההצטיינות למען המולדת כאות תודה על פיתוח התרבות ותרומה רבה למולדתה, ב-18 במאי 2017.
למסודון
למסודון (שם מדעי: Lesmesodon) הוא סוג של יונק קדום מהקבוצה האינודונטה שבסדרת הקראודונטים אשר חי בתקופת האאוקן שבפלאוגן לפני 47 מיליון שנה. מאובניו נתגלו בבור מסל שבדרום גרמניה בשנת 1982.
יונק זה היה קרובו של הפרוביוורה ושל ההאינודון הקטלני דמוי הצבוע. לעומת ההאינדון שיכול היה לשקול עד חצי טון, יונק זה היה קטן בהרבה באורך של 20–25 סנטימטרים בפרטים הקטנים ועד 45 סנטימטרים בגדולים ומשקלו הגיע ל-1–6 קילוגרם. הוא היה בעל לסתות חזקות בעלות שיניים וחוטם דק שדמו מעט לאלה של זאב או של תן מודרני. יונק זה היה צייד בעל רגליים קצרות וזנב קצר. מבנה גופו מנע ממנו לנוע ביעילות על ענפי עצים כך שהוא התאים לחיי קרקע ולמרוצה.
מרבית המאובנים שנמצאו מהלמסודון היו של פרטים צעירים ולא בוגרים. טורף זה היה צייד של טרף קטן יותר כמו מכרסמים ויונקים דומים או איגואנות וגיוון בחסרי חוליות היה קורבן בעצמו לטורפים כמו הפלאופיתון ששרידיו נמצאו בבטנו.
קרון רכבת
קרון רכבת הוא ציוד מסילה נייד שנועד להעביר נוסעים או מטען ממקום למקום. בדרך כלל מחברים קרונות זה לזה על מנת ליצור רכבת. הקרון יכול להיות מונע על ידי קטר או בעל הנעה עצמית (קרונוע).
קרון נוסעים
קרון נוסעים הוא קרון המיועד להסעת נוסעים כחלק מרכבת נוסעים בין תחנות רכבת. ברוב קרונות הנוסעים יש מושבים המסודרים בשורות של שלושה עד חמישה מושבים משני צדדיו של מעבר מרכזי לאורך הקרון, או קבוצות של שישה עד שמונה מושבים בתאים קטנים לאורכו של מסדרון העובר בצדו של הקרון לכל אורכו. בין המושבים עשויים להיות גם שולחנות לשימוש הנוסעים. כמו כן מצוידים הקרונות במדפים למטענם של הנוסעים ולעיתים אף באזורי אחסון למטען גדול כמו מזוודות או אופניים.
קרונות הנוסעים כוללים שירותים, תאורה ובדרך כלל גם מיזוג אוויר. החשמל להפעלת התאורה והמיזוג מגיע מהקטר, מקרון כוח ייעודי או מגנרטורים שנמצאים בכל קרון ומופעלים על ידי גלגלי הקרון כאשר הרכבת נוסעת. קרון כוח ייעודי אינו נחשב לקרון משא, שכן הוא נמצא רק ברכבות נוסעים. במקרים רבים קרון הכוח משולב בקרון נוסעים רגיל, לפעמים גם ביחד עם קרון ניהוג, על חשבון חלק מהמקום המיועד לנוסעים.
ברכבות למרחקים ארוכים ניתן למצוא גם קרונות שינה או קוּשֶט (couchette ), המצוידים במיטות, במים זורמים ולפעמים גם במקלחות, וקרונות מסעדה שבהם ניתן לאכול ארוחות בזמן הנסיעה. לרכבות אלו לפעמים מצרפים גם קרונות משא הנושאים את ציוד הנוסעים ולפעמים גם מכוניות. ברכבות העוברות בנופים מיוחדים מופעלים קרונות תצפית (בדרך כלל בקצה האחורי של הרכבת) בעלי חלונות רחבים או כיפה שקופה המאפשרים צפייה נוחה בנוף.
ברכבות הפועלות בקווים עמוסים, משתמשים לעיתים בקרונות נוסעים דו-קומתיים המאפשרים להסיע מספר גדול יותר של נוסעים ברכבת אחת.
קרונות נוסעים בשימוש רכבת ישראל
ישראל עוברת בהדרגה לרכבות נוסעים מונעות בחשמל ולא בדיזל. לצורך כך כבר הזמינה 330 קרונועים תוצרת חברת סימנס מסוג DDEMU שמסופקים החל מ-2020 (המתחברות לכשישים רכבות), וכן 62 קטרים חשמליים תוצרת בומברדיה - גרמניה מדגם בומברדייה טראקס שיחליפו את קטרי הדיזל הישנים ויותאמו לקרונות הנוסעים הקיימים שהותאמו להנעה החשמלית. בשלב זה רכבות המשא ימשיכו להיות מונעים בקטרי דיזל אך גם להם נרכשו מספר קטרים חדשים, וכן חלק מקטרי הדיזל מהדגמים המאוחרים והחדישים יותר של רכבות הנוסעים יותאמו לרכבות המשא.
החל מסוף 2006 החלה רכבת ישראל להתאים חלק מקרונותיה לשימוש נכים בכיסא גלגלים ואף קלנועיות קטנות ועד ל-2011 כבר דיווחה על התקנת מערכות מעלוני נכים שכאלה ב-24 רכבות (בכל רכבת הותקנו 2 מעלונים שכאלו). על פי חוקי הנגישות בכל רכבת חייב להיות לפחות קרון אחד מותאם לנגישות לנכים. בנוסף נעשה שימוש במעלונים שנמצאים בתחנות הרכבת שיאפשרו לנכים להיכנס לקרונות הרכבת המוגבהים ודורשים תיאום מראש לשימוש בהם. כך על פי הנתונים, ב-2017 בוצעו כ-40,000 נסיעות של בעלי מוגבלויות שכללו תיאום מראש כדי לדאוג לנציג מטעם הרכבת וקרון מותאם לשימוש. בעוד בתחילה נדרש תיאום אף יומיים מראש, בהווה התיאום נדרש כ6–7 שעות מראש. בנוסף חלק מסוגי הקרונות, כוללים כניסה בגובה הרציף מה שמאפשר כניסה חלקה לכיסאות הנכים. לרוב המקומות המיועדים לכיסאות הנכים סמוכים לדלתות הרכבת.
באמצע 2018 דיווחה הרכבת על תוכנית להתאמת כ-15 קרונות רכבת לשימוש מיוחד לרוכבי אופניים (בדומה לנעשה באירופה שם קיימים לעיתים קרובות קרונות רכבת ייעודיים לרוכבי אופניים) ולנכים. ההתאמות כוללות פירוק המושבים והשולחנות הקבועים בקרונות לטובת מושבים מתקפלים ומתקני אחיזה ועגינה שמאפשרים לרתום את כיסאות הגלגלים או האופניים בעת הנסיעה. הקרונות צפויים להשתלב בקווים מרכזיים בהם צפויים להם ביקוש. יש לציין שהעלאת אופניים לרכבת אושרה מקיץ 2012 תוך מגבלות מסוימות (למשל העלאת אופניים הותרה רק לקרון האחרון) אבל במשך השנים הפכה למטרד עבור משתמשי הרכבת ובמיוחד הנכים שהאופניים הפריעו לכניסתם ומקום מושבם בקרונות ולכן קודמה התוכנית שתגדיל את המקום המוקצה לאופניים בקרונות.
באמצע 2019 החלה הרכבת להכשיר קרונות עמידה לנוסעים ברכבות הפרבריות המיועדות לנסיעות בטווחים קצרים ליעדים קרובים (הפיילוט החל בקו בנימינה-רחובות שזמן הנסיעה הממוצע בו הוא כחצי שעה ולאחריו נוספו קרונות כאלה גם בקו הנגב המערבי, תל אביב-אשקלון-באר שבע). בקרונות אלו (מסוג קרונות הדאבל דק הדו קומתיים) הותקנו מושבים מתקפלים לאורך דפנות הקרונות בקומתם התחתונה במקום המושבים הרגילים וללא השולחנות וכן מחזיקי ידיים לתמיכה בנוסעים בעמידה ולהערכת הנהלת הרכבת קרון מוסב שכזה יוכל להסיע עד 20 אחוז יותר נוסעים מאשר בקרון ישיבה רגיל אף שמספר המושבים בו דומה למספר המושבים בקרון רגיל. קרונות אלו מותגו על ידי הרכבת כ"קרונות אורבניים".
קרון משא
קרון משא מיועד להעברת מטען כחלק מרכבת משא בין מסופי מטענים. קיימים סוגים רבים של קרונות משא על פי סוג המטען שיש להעביר ולעיתים קרובות ניתן למצוא ברכבת יחידה מספר סוגים של קרונות.
קרון תפעול
סוג נוסף של קרונות הוא ציוד נייד המשמש לעבודות שונות על מסילות הרכבת, כגון מנופים, רתכות, קרונות הנושאים חלקי מסילה או רבד, ציוד לטיפול ברבד וקרוניות להסעת עובדי הרכבת. קרונות אלו עשויים להיות בעלי הנעה עצמית או להגרר על ידי ציוד מסילתי נייד אחר בעל כושר הנעה עצמית.
בית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג
בית גליקסבורג מקוצר מבית שלזוויג-הולשטיין-זונדרברג-גליקסבורג, הוא ענף דני - גרמני של בית אולדנבורג, אשר בניו שלטו במועדים שונים בדנמרק, נורווגיה, יוון ובכמה מדינות בצפון גרמניה.
מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק, האראלד החמישי, מלך נורווגיה, צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, קונסטנטינוס השני, מלך יוון, וסופיה, מלכת ספרד הם חברים בשושלת גליקסבורג.
היסטוריה
מקור המשפחה הוא מהעיר גליקסבורג (Glücksburg), עיר חוף קטנה בשלזוויג, בצד הדרום-גרמני של פיורד פלנסבורג, המפריד בין גרמניה לדנמרק. בשנת 1460 נמסרה גליקסבורג, כנחלה של הדוכסים הדנו-גרמניים של שלזוויג-הולשטיין, לכריסטיאן השביעי, רוזן אולדנבורג, אשר בשנת 1448 נבחר על ידי הדנים במלך כריסטיאן הראשון, ובשנת 1450 אף נבחר למלך נורווגיה.
בשנת 1564, נכדו של כריסטיאן הראשון, פרדריק השני, מלך דנמרק, במהלך חלוקה מחדש של שלזוויג ושל הולשטיין, הוא שמר על כמה נחלות לעצמו, בעודו מקצה את גליקסבורג לאחיו הדוכס יוהאן הצעיר (1545-1622), יחד עם זונדרבורג. יורשיו של יוהאן חילקו את הנחלה ביניהם, ויצרו, בין היתר, את הענף של שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (אחוזה ליד מינדן שנקנתה על ידי המשפחה ב-1605), שנשאר וסאל של מלכי דנמרק.
בשנת 1825, טירת גליקסבורג חזרה לכתר הדני (מענף של המשפחה, בית שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, שנכחד בשנת 1779), וניתן באותה שנה על ידי המלך פרדריק השישי, יחד עם כותרת דוכסית חדשה, לפרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק. פרידריך החליף את התואר שכבר החזיק, "בק" (אחוזה שהייתה למשפחה, ולמעשה, נמכרה ב-1745). ובכך נוצר התואר דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג.
הענף הדני של מלכי בית אולדנבורג נכחד בשנת 1863, והענף הבכיר של בית שלזוויג-הולשטיין נכחד עם מותו של הדוכס האחרון מאוגוסטבורג ב-1931. לאחר מכן, בית גליקסבורג הפך לענף הבכיר של בית אולדנבורג. ענף זוטר נוסף של בית אולדנבורג, בית הולשטיין-גוטורפ, כלל שני ענפים שהחזיקו בריבונות במאה ה-20. בני הענף של הולשטיין-גוטורפ-רומנוב הוצאו להורג או גורשו מהאימפריה הרוסית בשנת 1917, בעוד הדוכסות הגדולה של אולדנבורג בוטלה בשנת 1918.
כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, בנו הרביעי של פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, הוכר בהסכם לונדון משנת 1852 כיורשו של פרדריק השביעי, מלך דנמרק. הוא הפך למלך דנמרק כריסטיאן התשיעי ב-15 בנובמבר 1863.
הנסיך וילהלם, בנו השני של נסיך הכתר כריסטיאן ולואיזה, נסיכת הסן-קאסל, נבחר למלך היוונים ב-30 במרץ 1863, במקום אותון, מלך יוון מבית ויטלסבאך, ושלט בשם גאורגיוס הראשון, מלך היוונים.
הנסיך קרל, בנו השני של פרדריק השמיני, מלך דנמרק, בנו הבכור של כריסטיאן התשיעי, הפך למלך נורווגיה ב-18 בנובמבר 1905 כהוקון השביעי, מלך נורווגיה.
בנותיו של כריסטיאן התשיעי, אלכסנדרה מדנמרק ודאגמאר, נסיכת דנמרק, התחתנו עם אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת ושאלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה בהתאמה. כתוצאה מכך, בשנת 1914 צאצאיו של כריסטיאן התשיעי החזיקו את הכתרים של כמה מממלכות אירופה, ובשל כך הוא היה ידוע כ"חותנה של אירופה".
האח הבכור של כריסטיאן התשיעי ירש את תוארי המשפחה כקרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. צאצאיו מייצגים כיום את הענף הבכיר של ענף שלזוויג-הולשטיין של בית אולדנבורג.
שלזוויג-הולשטיין-זונדרברג-גליקסבורג
דוכסי שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג מהווים את הענף הבכיר של השושלת. בשל העדפת הבן הבכור הם מחזיקים בראשות בית גליקסבורג, ובנוסף הם גם מחזיקים בראשות כל בית אולדנבורג. כיום התואר וראשות הבית מוחזקים על ידי כריסטוף, נסיך שלזוויג-הולשטיין. היורש המיועד של התואר הוא פרידריך פרדיננד, נסיך הכתר של שלזוויג-הולשטיין (נולד ב-1985).
דנמרק
בשנת 1853 כריסטיאן, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג הפך ליורש של ממלכת דנמרק, ובשנת 1863 הוא עלה על כס המלוכה. הוא היה בנו השלישי של פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, ואחיו הבכור שמר על התואר דוכס גליקסבורג. יורש העצר הוא פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק (נולד ב-1968), ששייך למעשה למשפחת מונפזאט. אף על פי שאין יותר גברים בני השושלת של גליקסבורג בדנמרק, יש צאצאים של כריסטיאן התשיעי שנישאו ללא אישור המלכים, ובכך ויתרו על מעמדם המלכותי. הם נושאים את תואר האצולה הדני "רוזן רוזנבורג".
יוון
בשנת 1863, נבחר הנסיך וילהלם מדנמרק למלך ההלנים בשם גאורגיוס הראשון, בהמלצת המעצמות האירופיות הגדולות. הוא היה בנו הצעיר של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק. המונרכיה ההלנית הודחה בהפיכה על ידי חונטה צבאית ב-1968, ובעקבות כך משפחת המלוכה ברחה לגלות. ב-1974 החליטו 69.18% מהמצביעים על הדחת המלוכה.
איסלנד
ב-1918 הועלתה איסלנד ממחוז אוטונומי לממלכה נפרדת בשם ממלכת איסלנד. כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק קיבל את התואר והתפקיד מלך דנמרק ואיסלנד עד לשנת 1944, בה איסלנד ביטלה את האיחוד בין שתי המדינות. יורש התואר המיועד היה בנו פרדריק התשיעי, מלך דנמרק (1899-1972).
צוות הווי פיקוד דרום
צוות הווי פיקוד דרום הוקם בשנות ה-50 לאחר שפורקה להקת פיקוד הדרום של יעקב בודו. לאחר פירוק הלהקה הגדולה, החלו להופיע צוותים קטנים בפיקוד הדרום, שלעיתים רבות הופיעו יחד, ולא הייתה בפיקוד להקה גדולה כמו שהיו לשאר הפיקודים.
היסטוריה
הצוות המשיך להופיע במתכונת של צוותים קטנים בפיקוד דרום עד 1967, ובין חברי הצוות בשנות ה-60, בשלהי הפירוק, נמנו ציפי שביט, דני גרנות, דני גולן, ציון צדוק ועוד. לאחר שחרורם, גולן וצדוק המשיכו לפעול יחד, ופעלו כצוות אזרחי שנקרא "צמד דרום" על שם הצוות הצבאי שהיו בו.
התנהלות הצוותים הללו נמשכה כאמור עד 1967. לאחר מלחמת ששת הימים איים אלוף פיקוד הדרום ישעיהו גביש שאם לא ירחיבו את הצוותים המאוחדים ללהקה גדולה באופן קבוע, יפורקו כל הצוותים בפיקוד. גביש עשה זאת על מנת לזרז הקמת להקה גדולה, ורצה לראות להקה מצליחה ומקצועית בדיוק כמו שהיו לשאר הפיקודים והחילות.
על כן פורקו כל גופי הבידור ובשנת 1968 הוקמה מחדש הלהקה הגדולה של הפיקוד. הלהקה הגדולה המשיכה לפעול עד 1975, כשב-7 השנים הללו היא הוציאה תקליטים רבים, שירים שהפכו ללהיטים, וכן הכשירה זמרים ושחקנים רבים (בנות ובנים) שהתחלפו בלהקה בין המחזורים.
המחזור האחרון של 1975 מנה את הופעות התוכנית האחרונה. בסיומה, הלהקה פורקה, וארבעה מחבריה חברו יחד והקימו מחדש את צוות הווי פיקוד דרום. הרביעייה מנתה את נתן דטנר, אוהד בוכמן, נתן נתנזון ודורון מזרחי (מזר), ואותם כינו "רביעיית הפרר ז'אק". בשנת 1976 הם הפיקו את התוכנית "פגישה מחודשת עם הפרר ז'אק" שכללה בעיקר קאברים של שירי חבורת הזמר הצרפתית, הפרר ז'אק (Les Frères Jacques), שביצעו קודם לכן רביעיית מועדון התיאטרון. בסוף אותה שנה, הצוות הוריד מן הפרק את התוכנית, אבל המשיך להופיע ברחבי הארץ, במוצבים שהיו בסיני, בגולן ובבקעה.
לפני תום פעילותו ב-1978, זכורה הופעה של הצוות במופע הטלוויזיה "שלושים שנות זמר בצה"ל" של הערוץ הראשון בהנחייתו של חיים טופול. הרביעייה הופיעה על הבמה עם השיר "תותחים במקום גרביים" יחד עם גבי עמרני, חנן גולדבלט, וטוביה צפיר, בוגרי להקת הנח"ל.
הצוות פורק באותה שנה.
שלמה אלקולומברה
שלמה (מומי) אלקולומברה (נולד ב-17 ביוני 1961 יפו, ישראל), הוא כדורגלן עבר ומאמן ישראלי, אשר שיחק בעמדת הקשר האחורי והקיצוני, מזוהה בעיקר עם קבוצת מכבי יפו ובהמשך מכבי קביליו יפו ומהווה אחד מסמליה.
קריירת משחק
שלמה אלקולומברה נולד ב-1961 ביפו. משפחתו התגוררה בסמוך לנמל יפו. בילדותו עסק בג'ודו וזכה פעמיים באליפות ישראל לילדים. בגיל 11 הצטרף לקבוצת הפועל תל אביב ולאחר שבועיים עבר למכבי יפו. בעונת 1980/1981 עלה לקבוצה הבוגרת ומשחק הליגה הראשון שלו נערך ב-13 בספטמבר 1980 מול מכבי רמת עמידר. באותה העונה סיימה מכבי יפו במקום השלישי לאחר הפועל תל אביב, ובני יהודה. אלקולומברה שיחק לרוב כקשר אחורי ולעיתים כקיצוני. אחד ממשחקיו הבולטים היה בעונת 1982/1983, כאשר מכבי יפו גברה על מכבי תל אביב 2–1 משער ניצחון של אלקולומברה בדקה ה-87. בעונת 1986/1987 ירד עם קבוצתו לליגה הארצית. אלקולומברה שיחק 128 משחקי ליגה בליגה הראשונה, ובהם כבש 5 שערים. הוא שיחק בשורות יפו עד עונת 1989/1990 בליגה הארצית ובסך הכל רשם 218 משחקי ליגה ובהם כבש 7 שערים. בהמשך שיחק עונה נוספת בשורות הפועל באר יעקב.
תומר אטלס
תומר אטלס (נולד ב-30 בינואר 1975) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הפורוורד. כיום משחק באליצור גבעתיים מהליגה הארצית בכדורסל. גובהו 1.97 מטר. תומר הוא אחיו של הכדורסלן מנחם אטלס.
קריירה
גדל במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים. עלה לקבוצה הבוגרת, שיחק בה כארבע עונות וירד עימה ליגה ב-1995. אחרי פירוקה של הקבוצה עבר לשחק בהפועל תל אביב למשך שתי עונות. לאחר מכן עבר לשחקן בדן הלדר ההולנדית תחת הדרכתו של בוב גונן. ב-2001 חזר להפועל תל אביב וחגג עימה את העלייה לליגת העל. לאחר עונה נוספת שוחרר מהקבוצה והחל לנדוד ברחבי הליגות. בין השאר עבר בעירוני אשקלון, מכבי ראשון לציון, ירד ליגה עם רמת השרון ב-2006.
בהמשך עבר להפועל חולון תחת מיקי דורסמן והיה שותף לשתי עליות ליגה רצופות לליגת על כשחקן שישי. עם זאת לאחר שבפעם השנייה החליט דורסמן לממש את זכותו לעלות ליגה שוחרר אטלס מהקבוצה ועבר להפועל באר שבע, שם שימש כשחקן מפתח. לאחר שפורקה הקבוצה בבאר שבע הוחתם במכבי אשדוד. העונה חתם בקבוצה המאוחדת של כוכב יאיר/כפר סבא. באוקטובר 2012 חתם בקבוצת האוהדים של הפועל רמת גן מליגה א' ועזר לה לעלות באותה עונה לליגה הארצית.
אטלס המשיך לשחק בקבוצה שנתיים נוספות ושנתיים מאוחר יותר עזר לקבוצה לעלות לליגה הלאומית ואף שיחק עם הקבוצה בעונתה הראשונה בלאומית (עונת 16–2015) בסיומה פרש אטלס מכדורסל.
בעונת 2020/21 הצטרף אטלס לאליצור גבעתיים בליגה א' עמה העפיל לליגה הארצית.
לואיס פאוול
לואיס פרנקלין פאוול הבן (באנגלית: Lewis Franklin Powell; 19 בספטמבר 1907 – 25 באוגוסט 1998) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1972–1987. הוא נחשב מתון בעניינים שיפוטיים.
שנותיו הראשונות
פאוול נולד בספולק שבווירג'יניה. הוא למד באוניברסיטת וושינגטון אנד לי, בה השיג הן תואר ראשון והן תואר במשפטים. בתקופת לימודיו היה נשיא מועצת הסטודנטים. לאחר מכן השיג תואר מאסטר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד.
בזמן מלחמת העולם השנייה היה קמ"ן בצבא ארצות הברית. הוא הגיע עד לדרגת קולונל (אלוף-משנה).
פאוול נעשה שותף במשרד עורכי דין גדול בווירג'יניה ואף ניהל אותו במשך מספר שנים. כעורך דין פרטי, תחום העיסוק העיקרי שלו היה דיני תאגידים (בעיקר מיזוגים ורכישות).
קריירה
פאוול היה נשיא לשכת עורכי הדין האמריקנית בשנים 1964–1965. בתפקיד זה פעל רבות למען מתן שירותים משפטיים לעניים ושיתף פעולה עם הממשל הפדרלי בתחום זה.
ב-1971 הוא כתב מזכר לצמרת לשכת הסחר האמריקנית (המקבילה האמריקאית להתאחדות התעשיינים). המזכר נשא את הכותרת "מתקפה על מערכת היוזמה החופשית האמריקנית". במזכר, פאוול חזה את אופני הפעולה העתידיים של תאגידים, וטען כי הם ישנו את החברה ותהיה להם מעורבות גוברת בחייו של האדם היחיד.
תקופת בית המשפט העליון
הנשיא ריצ'רד ניקסון הציע לפאוול מינוי לבית המשפט העליון כבר ב-1969, אך הוא דחה את ההצעה. ב-1971 הציע לו ניקסון את המינוי בשנית והוא הסכים.
בתקופתו בבית המשפט העליון, נודע לואיס פאוול כשופט מתון, אשר פעמים רבות היווה את הקול המכריע בפסקי דין עתירי מחלוקת. בנושאים כגון אפליה ועונש המוות, כתב פאוול פסקי דין משל עצמו, ובהם ניסה לפשר בין דעותיהם של שני המחנות המנוגדים בבית המשפט.
הוא כתב את דעת הרוב בפסק דין "San Antonio Independent School District v. Rodriguez", בו קבע כי חינוך אינו זכות יסוד של בני אדם ועל הממשלה לא מוטל לספקו.
בנושא של מידע מסווג לא היה פאוול מתירני, וקבע שמי שפרסם מידע מסווג לאחר סיום שירותו ב-CIA לא יוכל ליהנות מהתגמולים הכספיים על הספר שכתב (Snepp v. U.S.).
כאשר נכתב פסק הדין בתיק העוסק ביחסי מין בין הומוסקסואלים, באוורס נ. הארדוויק, היה פאוול בין התומכים בהגבלת כוחו של הממשל המרכזי וחיזוק יכולתן של המדינות (במקרה זה, ג'ורג'יה) לקבוע את חוקיהן. אולם, מאוחר יותר הביע פאוול חרטה על החלטתו לפגוע בזכותם של הומוסקסואלים לקיים יחסי מין.
פאוול פרש מבית המשפט מרצונו בשנת 1987. את מקומו תפס השופט אנתוני קנדי.
לאחר הפרישה מבית המשפט העליון
פאוול המשיך לשבת על הכס בבתי משפט קמא.
פיוס השישי
פיוס השישי, בשמו האמיתי הרוזן ג'ובאני אנג'לו בראסקי (באיטלקית: Giovanni Angelo Braschi; 27 בדצמבר 1717 צ'זנה, אמיליה-רומאניה – 29 באוגוסט 1799) היה אפיפיור ברומא בין השנים 1775–1799.
ראשית ימיו ובחירתו
נולד בצ'זנה למשפחת אצולה. למד בקולג' ישועי ובאוניברסיטת פרארה. מונה לקרדינל ב-1773.
כהונתו
בשנת 1781 פעל בנחישות נגד האבסולוטיזם הנאור של הקיסר יוזף השני (היוזפיניזם). בשנת 1782 אף ביקר בווינה מתוך ניסיון כושל להניא את הקיסר ממדיניותו החדשה. לפי האנקדוטה, הקיסר לא נישק את ידו אלא לחץ אותה.
ב-1796 פלשו הצרפתים בפיקודו של נפוליאון לאיטליה, ובחורף 1797 נאלץ פיוס השישי לחתום על שלום טולנטינו. בהסכם זה ויתר האפיפיור על השטחים בדרום צרפת, ועל פרארה, בולוניה ורומאניה שסופחו לרפובליקה הציסאלפינית שתחת חסותה של צרפת וכמו כן התחייב לתשלום פיצויי מלחמה. ב-1798 כבש הגנרל הצרפתי ברתיה (Berthier) בשליחות נפוליאון את רומא וצרף את השטחים שנותרו בשליטת מדינת האפיפיור לרפובליקה הרומית. האפיפיור פיוס השישי, שלא הסכים לוותר על ריבונותו על שטחים אלה, נלקח כאסיר לואלנס בצרפת ומת שם ב-29 באוגוסט 1799.
בשנת 1797 כונן את היחסים בין הכס הקדוש לבין ארצות הברית.
בקונקלווה שהתכנסה כעבור שנה, בשנת 1800, נבחר במקומו הרוזן לואיג'י ברנאבה קיאראמונטי, שנודע כאפיפיור פיוס השביעי.
ג'ונה פרטי
ג'ונה פרטי (באנגלית: Jonah Peretti; נולד ב-1 בינואר 1974) הוא יזם אינטרנט יהודי-אמריקאי. הוא מייסד ומנכ"ל אתר האינטרנט "BuzzFeed", מייסד העיתון המקוון ואתר החדשות ה"הפינגטון פוסט" ומפתח ומתכנת המנגנון "Reblogging", המנגנון ברשתות החברתיות המאפשר למשתמשים לפרסם מחדש את תוכן הפוסט של משתמש אחר, עם אינדיקציה לכך שמקור הפוסט הוא משתמש אחר.
קורות חיים
פרטי נולד באוקלנד שבקליפורניה לאמא יהודיה שעבדה כמורה, ולאבא ממוצא אנגלי ואיטלקי שעבד כסנגור פלילי.
הוא למד בתיכון "The College Preparatory School", ולאחר מכן למד באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז, שם קיבל בשנת 1996 תואר ראשון במדעי איכות הסביבה. הוא למד מדעי המחשב ב-"Isidore Newman School". הוא עשה את התואר המתקדם שלו במעבדת הטכנולוגיה של MIT.
כשלמד ב-MIT, שלח מייל ובו בקשה מחברת נייקי להדפסת נעליים בהזמנה אישית שעליהן הכיתוב "סווטשופ". תחלופת המיילים בינו לבין החברה הפכה לוויראלית.
קריירה
בשנים 2001–2003 הקים פרטי שני אתרים שבהם התחזה לאחרים: באתר הראשון הוא התחזה לאיש עסקים שניסה להתחרות באפליקציית היכרויות שפרטי יצר, ובשני התחזה לג'ון לוט, עורך דין אמריקאי שפרטי לא הסכים עם דעותיו. בהסדר משפטי בשנת 2005 הסכימו הצדדים להסיר את התביעה באם פרטי יתנצל.
במאי 2005 הקים את העיתון המקוון ואתר הבלוגים "הפינגטון פוסט", יחד עם קנת' לרר, אנדרו ברייטברט ואריאנה הפינגטון. הוא עזב את האתר בשנת 2011, לאחר שחברת התקשורת "אמריקה און ליין" קנתה את האתר תמורת 315 מיליון דולר.
בנובמבר 2006 ייסד את חברת התקשורת "BuzzFeed", ולאחר שעזב את ההפינגטון פוסט, עבר לעבוד בחברה באופן מלא. למרות שעניינו של האתר הוא בעיקר לעקוב אחרי תופעות רשת, האתר היה הראשון לפרסם כי ג'ון מקיין תומך במיט רומני בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012. בשנת 2013 גייס האתר יותר מ-35 מיליון דולר ממשקיעים. באוגוסט 2014 גייס האתר 50 מיליון דולר מהקרן הון סיכון "אנדריסן הורוביץ", שהעריכה את שווי האתר בכמיליארד דולר.
באפריל 2018, יצר פרטי ביחד עם הבמאי והקומיקאי ג'ורדן פיל סימולציית דיפ-פייק ויראלית של אובמה בה הוא מסביר על הסכנה של פייק ניוז.
חיים אישיים
פרטי נשוי לבלוגרית אנדראה הרנר. לשניים תאומים בנים.
אחותו היא השחקנית והקומיקאית צ'לסי פרטי.
ארץ אבות (ספר)
ארץ אבות (באנגלית: Fatherland) הוא רומן מתח מאת הסופר האנגלי רוברט האריס משנת 1992. הספר שייך לסוגת ספרי ההיסטוריה החלופית, ועלילתו מתרחשת בגרמניה הנאצית 20 שנה לאחר ניצחון גרמניה במלחמת העולם השנייה. הספר זכה להצלחה רבה, תורגם ל-25 שפות ונמכר ביותר משלושה מיליון עותקים. שנתיים לאחר צאת הספר לאור הוא עובד לסרט.
פוליטיקה בינלאומית
בעמודים הראשונים של הספר מוצגות שתי מפות: אחת של מרכז העיר ברלין (שבספר, לאחר השלמת תוכנית "בירת העולם גרמאניה" מכילה שלושה מיליון אנשים והיא העיר הגדולה ביותר ברייך הגרמני) ושל הרייך הגרמני עצמו - שכולל את אוסטריה, סלובניה, הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, לוקסמבורג, גנרלגוברנמן, שטחי ברית המועצות עד הרי אורל (שמחולקים לארבע נציבויות: נציבות הרייך אוסטלנד, נציבות הרייך אוקראינה, נציבות הרייך קווקז ונציבות הרייך מוסקבה). מלבד זאת, מוזכר בספר בסיס הקריגסמרינה שהוקם בנורדשטרן שבנורווגיה. ברית המועצות קטנה מאוד ביחסה לפני המלחמה - היא מורכבת ממזרח הרחוק הרוסי, סיביר ומרכז אסיה ובירתה היא אומסק. ארצות הברית מספקת בחשאי לסובייטים נשק, המאפשר להם להילחם בגרמנים ולרתק את הצבא הגרמני למעבר הרי אורל. תחילה, תכננו הגרמנים לספח את שווייץ אך בעקבות המתיחות במלחמה הקרה בין גרמניה לארצות הברית מנעה זאת והשאירה את שוויץ מדינה נייטרלית בה סוכני מודיעין אמריקאים וגרמנים מרגלים זה אחר זה. למעשה, שווייץ הייתה מהמדינות הבודדות באירופה עם מדיניות חוץ ופנים עצמאיות לחלוטין.
מאז תום מלחמת העולם השנייה, הגרמנים והאמריקאים במלחמה קרה, שבה שתי המעצמות פיתחו טכנולוגיה גרעינית ותוכנית לחקר החלל. האמריקאים לא השתתפו במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת ברלין ב-1936 אך זו צפויה לחזור ב-1964. נראה שהקיפאון בין הגרמנים לארצות הברית מאפיל על היחסים הבינלאומיים בשאר העולם.
החברה הנאצית ופוליטיקה מקומית
גם לאחר תום מלחמת העולם השנייה, למעט מספר צעדים סמליים לא היו שינויים מהותיים בבסיסי המשטר בגרמניה הנאצית - חוק ההסמכה עדיין בתוקף, העיתונות, הרדיו והטלוויזיה עדיין בשליטה הדוקה של משרד הרייך לתעמולה ולהשכלת העם.
בסיס האידאולוגיה הנאצית עדיין כולל האשמת קבוצות מיעוטים בחתרנות ובוגדנות ובגרימת הבעיות הכלכליות והחברתיות של גרמניה. גרמנים רבים חושדים שהממשלה חיסלה את היהודים, אך אינם מודאגים מדי או מפחדים מדי כדי לומר משהו. מחוץ לגרמניה, יש ידיעות על השואה אך ידיעות אלו מוטלות בספק בעקבות לחץ גרמני של דיפולמטיים גרמנים רבים שבדו הסברים שסותרים את הידיעות. ההתעמולה הנאצית תיארה בעבר את ארצות הברית מושחתת, מנוונת וענייה אך בעקבות הפגישה המתכוננת בין היטלר לקנדי הגרמנים נאלצים לעדן את התעמולה האנטי-אמריקאית.
בגרמניה יש רמת חיים גבוהה מאוד, מדינות הלווין הגרמניות ב"קהילה האירופית" מייצאות לגרמנים מוצרי צריכה רבים. בנוסף לכך, מצוין בספר כי הוקמה אקדמייה לאס אס באוקספורד. השירות הצבאי עדיין בגדר חובה (זאת כאמור בגלל המלחמה של הגרמנים עם ברית המועצות בהרי אורל). משטרת הסדר מתאחדת עם האס אס ולשוטרים יש דרגות כבוד מהאס אס.
על אף שהחברה הגרמנית בתחילת שנות ה-60 הופכת יותר ויותר מרדנית, הדור הצעיר בגרמניה לא מודע כל כך לחוסר היציבות שסללה את עלייתו של היטלר לשלטון. השפעות מהתרבות האמריקאית והתרבות הבריטית תופסות תאוצה ומשפיעות על הנוער הגרמני. מוזיקת ג'אז עדיין פופולרית אך הגרמנים טוענים כי הם המציאה גרסה נקייה של ה"מוזיקה מנוונת". מעת לעת מבצעים מתנגדי משטר מבצעים פיגועי טרור ואוניברסיטאות הופכות למרכזי התנגדות של סטודנטים אנטי-נאצים.
טכנולוגיה
רמת ההתקדמות הטכנולוגית בספר הייתה גבוהה בהרבה מהרמה במציאות שלנו בשנות ה-60. הצבא הגרמני מחזיק במטוסי סילון, צוללות גרעיניות ונושאות מטוסים. ברמה האזרחית קיים שימוש רב בטלוויזיות, מכונות קפה ומכונות צילום, שהשימוש בהן מוגבל כדי לעקוב אחרי השימוש במקרה שמשתמשים בהן מתנגדי משטר. מבחינת חקר החלל, שאינו מצוין יותר מדי בספר ידוע כי הן לגרמניה והן לארצות הברית יש תוכניות חלל מתקדמות וככל הנראה הגרמנים מקדימים את האמריקאים במרוץ לחלל.
תקציר העלילה
הרומן מתרחש בגרמניה הנאצית (הרייך השלישי) באפריל 1964, בשבוע ההכנות לקראת יום הולדתו ה-75 של הפיהרר אדולף היטלר. בעקבות ניצחונה במלחמת העולם השנייה, גרמניה שולטת במרבית מדינות אירופה ואף בחלקה המערבי של ברית המועצות (כולל מוסקבה), אך המלחמה בין רוסיה לגרמניה נמשכת.
העלילה עוקבת אחר הקצין זאוויר מארץ', בלש בשירות הקרימינלפוליציי (משטרת הפלילים, המוכרת בשמה המקוצר, קְריפּוֹ) של ברלין, בירת הרייך, בעודו חוקר את המוות החשוד של יוזף ביהלר, מבכירי המפלגה הנאצית, בנהר הָאפֶל בפרוורי העיר. ככל שמארץ' מתקדם בחקירה הוא מבין שהוא נקלע לשערורייה פוליטית שמעורבים בה בכירי המפלגה הנאצית, אשר נרצחים בזה אחר זה בנסיבות חשודות. מיד לאחר גילוי הגופה הראשונה, מורה הגסטאפו למשטרה להפסיק את החקירה בתואנה שזהו תחום שיפוטו. בראש חקירת הגסטאפו עומד אוֹדילוֹ גְלוֹבּוֹצניק.
מארץ' נפגש עם שרלוט (צ'רלי) מגווייר, עיתונאית אמריקאית, שנחושה אף היא לחקור את הפרשה. שניהם נוסעים לציריך על מנת לחקור את כספת הבנק של אחד הבכירים הנרצחים. לאחר חזרתם לברלין נרצח לנגד עיניהם מרטין לותר, בכיר נאצי נוסף. הם מוצאים מסמכים שהביא לותר מהכספת בציריך, ובהם מגלים את האמת מאחרי רצח הבכירים: הגסטאפו מחסל את הבכירים הנותרים שתכננו את הפתרון הסופי (שהעולם לא מודע לקיומו) בוועידת ואנזה ב-1942. זה נעשה כדי להבטיח את הפגישה הקרובה בין היטלר ונשיא ארצות הברית ג'וזף קנדי, כדי להבטיח שהפשעים הנאציים לא יתגלו. בעצת מארץ' יוצאת מגווייר לשווייץ עם הראיות, בתקווה לפרסם אותן ב"ניו יורק טיימס". בינתיים מארץ' מוסגר על ידי בנו בן העשר ונעצר על ידי הגסטאפו.
במרתפי הגסטאפו בפרינץ אלברכט שטראסה עובר מארץ' עינויי תופת בידי גלובוצניק, אך לא מסגיר את מיקומה של מגווייר. מפקד המשטרה, ארתור נֵבֶּה, מביים חילוץ כדי להתחקות אחר מארץ', שתכנן להיפגש עם מגווייר בוואלדסהוט טינגן, עיר על הגבול עם שווייץ. מארץ' מבין שזו הכוונה, ונוסע במקום זאת מזרחה לאושוויץ, ובכך מוביל את הרשויות לכיוון הלא נכון.
הגסטאפו מדביק את מארץ' באתר שהיה פעם מחנה ההשמדה אושוויץ ולא נותר ממנו זכר. מארץ', שמשוכנע שמגווייר עברה את הגבול בבטחה לשווייץ, מחפש זכר לכך שמחנה ההשמדה באמת היה אמיתי. בעוד טבעת סוכני הגסטאפו מתהדקת סביבו, הוא מאתר לבנים בעשבים. מסופק, הוא שולף את אקדח הלוגר שלו.
דמויות היסטוריות
כספר של היסטוריה חלופית, אחדים מגיבורי הספר הם דמויות היסטוריות מעברה של גרמניה הנאצית. בעקבות השינוי העובדתי שבבסיסו של הספר, ניצחונה של גרמניה במלחמת העולם השנייה, דמויות אלה, שמתו במהלך המלחמה או זמן קצר לאחריה, חיות בספר בגרמניה של 1964. דמויות עיקריות:
שם הספר
במדינות רבות בעולם נהוגה ההתייחסות לארצן כארץ אבות. גם גרמניה נמנית עם מדינות אלה. בהמנון גרמניה, שהונהג בשנת 1922, מתוארת גרמניה כ-Vaterland, הנוסח הגרמני של המושג "ארץ אבות". בהתאם לכך נקרא הספר "Fatherland", ובתרגום לעברית – "ארץ אבות".
סרט טלוויזיה
ב-1994 עובד הספר לסרט טלוויזיה על ידי חברת HBO בכיכובם של רוטגר האוור כזאווייר מארץ' ומירנדה ריצ'רדסון כשרלוט מגווייר. למרות שבסיס העלילה נשמר, ישנם הבדלים רבים בין הספר לסרט. בישראל הופץ הסרט בשם "בעקבות הסוד האפל".
תסכית בהמשכים
הספר עובד לתסכית בהמשכים בתחנת הרדיו BBC, עם אנטון לסר כמארץ' ואנג'לין בול כמגווייר. שידור הסדרה החל ב-9 ביולי 1997. הסיום שונה מעט מזה של הספר, בהתחשב במגבלות הרדיו: מחנה ההשמדה אושוויץ מתגלה בשלמותו במצב מוזנח, ונאמר במפורש שמגווייר הצליחה להגיע לשווייץ.
תרגום
הספר זכה להצלחה רבה, ותורגם ל-25 שפות. הספר תורגם לעברית בידי יוחנן פרידמן ויצא לאור, בשם "ארץ אבות", בהוצאת זמורה-ביתן, 1998. בשנת 2013 יצאה לאור מהדורה מחודשת, שאליה נוספה הקדמת המחבר לרגל יובל ה-20 של הספר.
Future Blues
Future Blues הוא אלבום האולפן החמישי של להקת הבלוז רוק Canned Heat משנת 1970. האלבום היה להצלחה גדולה בארצות הברית ובבריטניה. עטיפת האלבום, בה מוצגים אסטרונאוטים המניפים את דגל ארצות הברית על הירח, כדוגמת הנפת הדגל באיוו ג'ימה במלחמת העולם השנייה היה לסמל מאוד מפורסם ופופולרי באמריקה.
רקע
האלבום היה האלבום האחרון שהופיע כשמנגנים בו ההרכב המקורי של הלהקה, שכן לארי טיילור והארווי מנדל עזבו שניהם ביולי 1970, כדי להקליט חומר מקורי משלהם עם ג'ון מייאל. גם כותב השירים אלן וילסון נפטר זמן קצר לאחר מכן ב־3 בספטמבר 1970. זה היה גם האלבום היחיד שבו מנדל היה הגיטריסט הראשי, שכן הנרי ווסטין היה הגיטריסט הראשי באלבומים הקודמים. גרסת הכיסוי שלהם לשיר "Let's Work Together" מאת וילברט הריסון הפך ללהיט ואף הופיע באלבום האוסף "The Very Best Of Canned Heat" כאחד מ-20 השירים הטובים ביותר של הלהקה. "Bluse In London" גם היה ללהיט ונמכר בנפרד כסינגל לאחר יציאת האלבום. האלבום יצא תחת חברת התקליטים קפיטול רקורדס ויצא מחדש בתקליטור בשנת 2002 על ידי הפקות MAM עם חמש רצועות בונוס.
ביקורות ודירוגים
האלבום התקבל בהאדה גדולה בהרבה מאלבומיהם הקודמים של הלהקה, "Canned Heat", "Boogie with Canned Heat", "Living the Blues" ו-"Hallelujah". הוא נמכר בלמעלה ל-100,000 עותקים ברחבי ארצות הברית, ובסיקור עכשווי מבקרי מוזיקה רבים שיבחו אותו ברשת. האתר AllMusic דירג אותו בארבעה וחצי כוכבים מתוך חמש וכתב עליו כי "אלבום [Canned Heat] האחרון בו השתתף אחד משני המייסדים אלן וילסון, Future Blues, היה גם אחד הטובים ביותר שלהם. באופן מאופק ועדין כהקלטת האולפן של הלהקה, כל העניין נמשך פחות מ -36 דקות. זה היה גם אחד המאמצים המגוונים ביותר [של הלהקה] מבחינה סגנונית".