cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גדעון שלח
ביוגרפיה
בשנת 2022 זכה בפרס א.מ.ת בתחום מדעי הרוח, על היותו הארכאולוג הישראלי הראשון שפיתח קריירה כחוקר מוביל בארכאולוגיה שמחוץ לארץ ישראל ולמזרח הקרוב.
נשוי ליעל שלח-לביא, פסיכולוגית קלינית, ואבא לדרור.
מחקריו
1. מחקרי השטח
2. מחקרים המבוססים על ניתוח פרסומים ארכאולוגיים מסין ואינטגרציה של הנתונים הארכאולוגיים עם נתונים היסטוריים.
מחקר השטח
במסגרת הדוקטורט התחיל שלח-לביא בסקר ארכאולוגי שיטתי של אזור צ'ה-פנג בצפון מזרח סין. הוא היה אחד הארכאולוגים הזרים הראשונים שהורשה לקיים מחקר שטח עצמאי בסין. אזור המחקר ממוקם בצפון מזרח סין, כ-500 ק"מ מצפון לבייג'ינג בתחומי הפרובינציה של מונגוליה הפנימית (אזור שבעבר נקרא מנצ'וריה) (ראו מפה). בשנים 1994–1995 החל שלח-לביא בסקר לבדו במסגרת מחקר הדוקטורט שלו, ומשנת 1998 ועד 2007 המשיך בו כחלק מפרויקט בינלאומי עם שותפים אמריקאיים וסינים. במהלך המחקר נסקר באופן שיטתי שטח של כ-1200 קמ"ר ותועדו השרידים הארכאולוגיים: גודל האתרים, צפיפות הממצא, תיארוכו וכולי. במקביל נערכו חפירות בדיקה באתרים נבחרים כדי לתארך את התרבויות השונות ולאסוף מידע לגבי שינויי אקלים פרה-היסטוריים. מטרת המחקר הייתה לתעד את האתרים הארכאולוגיים בשטח, את התפתחות המערכת היישובית, וכן לנתח את התהליכים החברתיים והכלכליים שהתרחשו באזור מראשית יישוב הקבע לפני כ-8,000 שנה ועד לעידן הקיסרי לפני כ-2,000 שנה. דו"ח הביניים של הפרויקט התפרסם בספר Regional Archaeology in Eastern Inner Mongolia: A Methodological Exploration. הספר הוא דו-לשוני: כתוב בסינית ובאנגלית גם יחד. הדו"ח הסופי של הפרויקט פורסם בשנת 2011 תחת הכותרת Settlement Patterns in the Chifeng Region בהוצאת אוניברסיטת פיטסבורג. ספרים אלו ומאמרים נוספים שפרסם פרופסור שלח-לביא מצביעים על השינויים במערך היישובים ומנתחים את גודל האוכלוסייה בתקופות השונות, ההיררכיה של היישובים והתיארוך שלהם.
בשנת 2009 התחיל שלח-לביא פרויקט חדש בצפון-מזרח סין, באזור פו-סין בפרובינציית ליאו-נינג. המחקר מתנהל כשיתוף פעולה בין האוניברסיטה העברית לאוניברסיטת ג'י-לין בסין ומתמקד במעבר מחברות של ציידים-לקטים לחברות של חקלאים יושבי קבע. המודל הנוכחי מזהה את החלק המרכזי של אגן הנהר הצהוב כמוקד לראשית החקלאות בצפון סין וממנו היא התפשטה לאזורים נרחבים בצפון מזרח וצפון מערב המדינה. בפרויקט החדש מנסים שלח-לביא ועמיתיו מסין ומישראל לבדוק מודל חדש על-פיו המעבר לחקלאות ולישובי קבע התרחש במקביל בחלקים שונים של צפון סין אשר המגעים ביניהם הובילו להתפתחות המערכת החקלאית שאפיינה את החברה הסינית במשך אלפי שנים. הפרויקט יבדוק מודל זה באמצעות סקרים וחפירות וכן על ידי שימוש בטכניקות מדעיות של תיארוך, זיהוי שרידי צמחים ובעלי חיים, וניתוח תנאי האקלים והסביבה בתקופות הפרה-היסטוריות. עד כה התקיימו שתי עונות של מחקר שטח בסין, בהן לקחו חלק כ 15 חוקרים וסטודנטים מישראל. במהלך עונות אלו נסקר שטח של כ-115 קמ"ר באזור פו-סין ונתגלו מאות אתרים חדשים, ביניהם מעל 10 אתרים נאוליתיים קדומים ומספר אתרים נוספים שייתכן שמייצגים את שלב המעבר לחקלאות. החל מ-2014 מתוכננות חפירות בדיקה בחלק מהאתרים הקדומים שהתגלו במטרה לתארך אותם במדויק ולאסוף דגימות של צמחים ובעלי חיים. הפרויקט ממומן על ידי הקרן הלאומית הישראלית למדע (ISF) וקרן האגודה הגאוגרפית (National Geographic Society, Committee for Research and Exploration).
2. מחקרים אינטגרטיביים המשלבים נתונים ארכאולוגיים מסין, אינפורמציה היסטורית ומודלים אנתרופולוגיים.
א. התפתחות החברות הפרה-היסטוריות בצפון סין: רבים ממחקריו של שלח-לביא נוגעים להתפתחות החברה והכלכלה של החברות שאכלסו את צפון-מזרח סין בתקופות הפרה היסטוריות ובראשית העידן ההיסטורי. בספרו הראשון: Leadership Strategies, Economic Activity, and Interregional interaction: Social Complexity in Northeast China משלב שלח-לביא בין נתונים שאסף בעבודת השטח של השנים 1994–1995 לבין ממצאים מחפירות שקיימו באזור זה ארכאולוגים סיניים. אחד הגילויים הנידונים בספר הוא שלאחר התפתחות הדרגתית של החברה החקלאית באזור צ'ה-פנג, שהגיעה לשיאה בראשית האלף השני לפני הספירה, חל שינוי מהותי באופי החברה והכלכלה. ביצורי אבן גדולים שאפיינו את האזור באלף השני נעלמו כליל לקראת סופו ואתרי האלף הראשון נראים כמפותחים פחות. בניגוד לדעה הרווחת, שראתה בכך עדות להתמוטטות חברתית ופוליטית, טוען שלח-לביא שהחברה המקומית המשיכה לשגשג וכי לא חל כל שינוי בכמות התושבים שאכלסו את האזור. לטענתו, השינוי שחל הוא במעבר לכלכלה מעורבת (של חקלאות וגידול בעלי-חיים); במקביל חל שינוי באידאולוגיה הפוליטית-חברתית: מאידאולוגיה קבוצתית לאידאולוגיה אינדיבידואליסטית שבה היוקרה האישית של המנהיגים שיחקה תפקיד מרכזי.
בספרו השני: Prehistoric Societies on the Northern Frontiers of China: Archaeological Perspectives on Identity Formation and Economic Change during the First Millennium BCE מרחיב שלח-לביא את הדיון לתהליך שהתרחש בכל הרצועה הצפונית של סין: מפרובינציית ליאו-נינג במזרח, דרך מונגוליה הפנימית במרכז ועד לגאן-סו וצ'ינג-חאי בצפון מערב. מדובר בתקופה מהותית בה, על פי שלח-לביא, החלה להתפתח הזהות הנבדלת של אזורים אלו ביחס לחלקי סין שמדרום (באזור הנהר הצהוב), והתפתחה למעשה החלוקה שבתקופות המאוחרות יותר תסומן על ידי החומה הגדולה של סין. בכל האזור הצפוני התרחשו בתקופה זו שינויים כלכליים עם דגש על גידול בעלי חיים, לצד מגעים אינטנסיביים בין אזור זה לבין אזורים מרוחקים במרכז אסיה ועד למזרח אירופה: צפון מונגוליה, אזור הרי האלטאי ועד לאזור הים השחור, אוקראינה ורוסיה. לרוחב רצועה רחבה זאת נתגלו חפצי ברונזה (פגיונות, סכינים, חפצי עיטור ותכשיטים) בעלי צורה וסגנון זהים.
מסקנתו של שלח-לביא היא שלא מדובר בגלי הגירה, אלא במסחר ובמיוחד במגעים תרבותיים בהם שמשו חפצי הברונזה להפגנת זהות אישית וקבוצתית. על פי הממצא בקברים, ניכר שכלי הנשק נתלו על החגורות במקום בולט לעין וחפצי הברונזה האחרים חוברו לבגדים או נלבשו כלק מחגורות ותכשיטים. ברצועה של צפון סין שימשו חפצים אלו ליצירה והפגנה של זהות מקומית השונה מהזהות הסינית שהתפתחה בקרב המדינות מדרום. היצירה של זהות נפרדת בעלת מאפיינים תרבותיים של עמי הערבה (אך ללא מעבר אמיתי לחיים נומאדיים) התרחשה על רקע הלחץ הצבאי והפוליטי שהפעילו המדינות הסיניות על האזור.
בספר זה, כמו גם במספר מאמרים שפרסם לאחרונה,
תחילת החקלאות
המעבר של בני האדם, לאחר מאות-אלפי שנים כציידים-לקטים, לחקלאות ולחיים ביישובי קבע הוא אחד התהליכים החשובים ביותר בהיסטוריה של המין האנושי. מעבר זה אפשר את התפתחותן של חברות מורכבות ושל תרבות מפותחת אך גם גרם לבעיות בריאותיות וחברתיות קשות שעליהן היו צריכים להתגבר. על פי הידוע לנו התהליך מתרחש במספר מוקדים עצמאיים שהחשובים ביניהם הם אזור הלבנט (המזרח התיכון ואזור הסהר הפורה), סין (כנראה בשני מוקדים: בצפון ובאזור נהר היאנג-דזה), ומרכז אמריקה. השאלה היא האם בכל המקומות המעבר התחולל באופן דומה ומאותן סיבות, או שהיו מאפיינים שונים לכל מקום. בעוד שראשית החקלאות נחקרה באופן מאוד אינטנסיבי במזרח התיכון, בסין הנושא נחקר הרבה פחות ואנו לא בטוחים עדיין בתיארוך של ראשית החקלאות ובתהליך התפתחותה. רוב המחקר עד כה נערך באזור הנהר הצהוב ובעשרים השנים האחרונות גם באזור היאנג-דזה (מוקד ביות האורז). המחקרים של שלח-לביא וכן מספר מועט של חפירות סיניות שהתקיימו בצפון מזרח סין מצביעים על האפשרות שהמעבר לחקלאות באזור זה, המצוי על הגבול שבין הערבה לבין האזורים הגשומים יותר, התרחש במקביל לראשית החקלאות באזור הנהר הצהוב. שלח-לביא מנסה להבין את התהליך: חשיבות תנאי האקלים ושינויי האקלים, הצמחים ובעלי החיים שעליהם התבססה החקלאות הקדומה באזור, חשיבותה הכלכלית בראשית התהליך והמשמעות החברתית של המעבר לחקלאות.
על פי הניתוח של שלח-לביא הכפרים שאפיינו את צפון-מזרח סין בתקופת המעבר לחקלאות היו הרבה פחות צפופים מאלו של אזור הנהר הצהוב והתאפיינו בעצמאות רבה של כל משפחה ומשפחה. אף שאין לכך עדיין מספיק ראיות ישירות ייתכן שבצפון מזרח סין, היוותה הדת גורם מאחד חשוב יותר מאשר בשאר חלקי סין.
אף שהמחקר נמצא רק בתחילתו, אחת המסקנות החשובות, לדעת שלח-לביא, היא מחד גיסא שהחברה והכלכלה בצפון-מזרח סין התפתחה בעיקר כתוצאה מתהליך מקומי, ולא בעקבות השפעה או הגירה מאזור הנהר הצהוב. מאידך גיסא, הולכות ומצטברות עדויות לכך שכבר בשלב מוקדם זה עמדו החברות בחלקים השונים של סין בקשרים, עקיפים ברובם, אחת עם השנייה ושרעיונות וטכנולוגיות חלחלו בתהליך איטי מאזור לאזור. ייצור הקרמיקה הוא לדוגמה אחת ההמצאות החשובות שהתרחשה בסין עד לפני המעבר לחקלאות ואפיינה חברות הן באזור נהר היאנג-דזה ודרומה לו והן באזור הנהר הצהוב וצפונה ממנו. לאחרונה פרסם פרופסור שלח-לביא מאמר על נושא הקרמיקה הקדומה בסין, המזוהה כקדומה ביותר בעולם, בכתב העת היוקרתי Science.
שושלת צ'ין: תחילת העידן הקיסרי והתמוטטות שושלת צ'ין
שושלת צ'ין איחדה לראשונה את העולם הסיני בשנת 221 לפני הספירה, אך למרות עוצמתה האדירה היא לא החזיקה מעמד זמן רב והתמוטטה לאחר מות הקיסר הראשון של צ'ין (צ'ין-שה חואנג-די) בשנת 210 לפנה"ס. באחד ממחקריו האחרונים, שהוצג בכנס על שושלת צ'ין אותו ארגן יחד עם פרופסור יורי פינס ואשר אמור להתפרסם בספר שהם עורכים, בודק שלח-לביא את הסיבות לכך ששושלת צ'ין, שאיחדה את סין תחת שלטונה והגיעה להישגים אדירים בגיוס מאות אלפי חיילים לצבא ובבניית החומה הסינית באמצעות מאות אלפי עובדים, התמוטטה אחרי זמן קצר. שלח-לביא מתבסס במחקריו על שילוב מסמכים היסטוריים וממצאים ארכאולוגיים, ועושה ניסיון לפרש אותם לאור מודלים סוציולוגיים ואנתרופולוגיים. מטרת המחקר היא לבדוק את הפרשנויות הסיניות המסורתיות והמודרניות, אך גם לאתגר מודלים מערביים, המבוססים באופן בלעדי על ההיסטוריה המערבית, ומתארים תהליכים של התמוטטות פוליטית וחברתית.
מסקנתו היא שכדי להבין תהליך מורכב כמו התמוטטות פוליטית, צריך לבדוק את המערכת הפוליטית-חברתית כולה: כיצד פעלה ומה היו היתרונות והחולשות שלה. לדעת שלח-לביא המערכת של צ'ין הייתה יעילה באופן יוצא מן הכלל בגיוס כוח אדם ומשאבים. היא פעלה באופן מדויק ואינטגרטיבי המזכיר מאוד מדינה מודרנית. יתרונות אלו אפשרו לה לגייס ולקיים צבא של מיליון חיילים וחצי ולהקים מפעלי בנייה ענקיים בהם עבדו מאות אלפי פועלים. מאידך, זו הייתה מערכת ריכוזית מאוד: הדרגים הנמוכים היו תחת פיקוח הדוק של הקיסר והיו תלויים לגמרי בהוראותיו. מערכת זו לא השאירה מרווחי ביטחון או בלמים סופגי זעזועים ולכן כאשר חל ערעור בחלק אחד שלה, אפילו אם הוא היה שולי באופן יחסי, המערכת כולה התערערה וההתמוטטות הייתה מהירה. באופן מסורתי נפילת השושלת יוחסה לחוסר מוסריותה, אכזריותה, לחוקיה הנוקשים ולעול הכבד שהטילה על האיכרים. נראה שחלק מהאשמות אלו אכן תרם לנפילה אך לדעת שלח-לביא ללא הקונטקסט המערכתי לא ניתן להבין לעומק את תהליך ההתמוטטות.
מבצע עיניים ירוקות
מבצע עיניים ירוקות הוא מבצע צבאי בלבנון, שביצעו יחידת שלדג ופלנ"ט צנחנים בדצמבר 1986.
ההכנות למבצע
במסגרת הקו ההתקפי שהוביל אלוף פיקוד הצפון, יוסי פלד, כנגד ארגוני המחבלים בדרום לבנון, הוחלט לפשוט על בסיס החזבאללה בכפר מיידון, ששימש בסיס פעילות לפעילי הארגון בדרום לבנון. עיקר המבצע הוטל על יחידת שלדג, עליה פיקד סא"ל אליק רון, שנדרשה להכווין מסוקי קרב וארטילריה. בנוסף צורף למבצע כוח מפלנ"ט צנחנים, עליה פיקד סרן יאיר גולן, שעליו הוטל לירות טילי טאו לעבר מבנים, עמדות ורכבים בכפר.
מהלך המבצע
עם שחר, פתח כוח צלפים מיחידת שלדג, עליו פיקדו אוהד שפריר וסגנו מוני כץ, באש ופגע בפעילי חזבאללה רבים. במקביל ירה כוח הפלנ"ט, בפיקוד גולן, טילי טאו לעבר עמדות ומבנים של פעילי חזבאללה בכפר. לאחר מכן הכווין כוח מיחידת שלדג, בפיקוד רוזנפלד, מסוקי קרב של חיל האוויר ואש ארטילריה, וירה טילי מילאן מעמדותיו על מטרות בכפר.
המבצע נמשך 36 שעות, ולאחר מכן נסוגו הכוחות לברכת ג'עבור, ומשם בחזרה לשטח ישראל. בסך הכול נהרגו במבצע כ-6 פעילי חזבאללה, נפגעו עמדות, מבנים ורכבים ששימשו את החזבאללה בכפר וכן סוללת נ"מ קני.
אלן ויצטום
אלן ויצטום (27 באפריל 1939 ח' באייר תרצ"ט - 3 בפברואר 2021 כ"ב בשבט תשפ"א) היה חוקר ומרצה בתחום הבוטניקה, פרופסור אמריטוס באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה
אלן ויצטום נולד בניו יורק, ארצות הברית, לשירלי (שרה) והרמן ויצטום. ההורים הגיעו לארצות הברית מפולין, בשנות ה-30 של המאה ה-20. הם הכירו בניו יורק ונישאו שם. אחרי מות אביו, ב-1943, אמו נישאה בשנית, ליוסף פרוינד, אשר היה שריד מיהדות פולין של תקופת מלחמת העולם השנייה. ראיית העולם של אלן ויצטום הושפעה משואת יהדות אירופה.
כבר בגיל צעיר, אלן ויצטום גילה עניין רב בעולם הצומח, כולל בפרטים הקטנים שבו. בשנים מאוחרות יותר, כמרצה, עשה רבות כדי להנחיל את התעניינותו זו לסטודנטים.
פרופסור ויצטום למד לימודים תיכוניים בישיבת ברוקלין (Brooklyn Talmudical Academy), ולאחר מכן המשיך בלימודים אוניברסיטאיים באוניברסיטת קורנל, שם הכיר את אן קנט, שאותה נשא לאשה בשנת 1966. באותה שנה הזוג עלה לישראל, בהשפעתו של ד"ר חן שיפריס, שהיה אז סטודנט ישראלי באוניברסיטת קורנל.
בשנתיים הראשונות משפחת ויצטום התגוררה בירושלים, ולאחר מכן עברה המשפחה לבאר שבע. לזוג נולדו שלושה בנים.
מסלול אקדמי
אלן ויצטום למד תואר ראשון בביולוגיה בברוקלין קולג', והמשיך במסלול ישיר לתואר דוקטור באוניברסיטת קורנל, במחלקה לבוטניקה, בהנחית פרופסור David W. Bierhorst.
בשנה הראשונה לאחר עלייתו ארצה, אלן ויצטום עבד במעבדתו של פרופסור אברהם פהאן, ובשנה השנייה עבר למעבדתו של פרופסור שמעון קליין, שניהם באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1968, עם המעבר לבאר שבע, ויצטום החל ללמד במכון להשכלה גבוהה בנגב והיה בין חמשת המרצים הראשונים הקבועים במחלקה לביולוגיה. בשנת 1972 מכון זה הוסמך כאוניברסיטה בשם אוניברסיטת הנגב. ב-1973 האוניברסיטה קיבלה את שמה הנוכחי - אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. פרופסור ויצטום לימד כבר במחזור הראשון והתמיד בכך עד פרישתו לגמלאות. הוא ראה ערך עליון בקירוב ציבור תלמידיו לעולם הצומח, והרצה תוך שימוש באמצעי המחשה רבים ומגוונים. ויצטום היה מרצה מוערך ואהוד.
מחקרים
פרופסור ויצטום חקר את נושא הצמחים בגמרא, בהיבט של שמות, שימושים והיבט חקלאי. כמו כן, תרם גם בתחום הטקסונומיה בכתיבת הספר "צמחי המקרא".
תהילים ט"ו
תהילים ט"ו הוא המזמור ה-15 בספר תהילים. המזמור חתום בידי דוד, ומתאר את דמותו של הצדיק האידיאלי.
תוכן המזמור
המזמור מגדיר מי האיש שיכול לגור באוהלו של ה', והקריטריונים הם תכונות מוסריות ודתיות שעל האדם לעמוד בהן. המזמור מתאר את זכות הכניסה של הרשאי להיכנס להיכל ה' על דרך החיוב.
סוגה
סיגמונד מובינקל מסווג את המזמור כליטורגיקת כניסה. יש שסיווגו את המזמור כמזמור תדרוך חכמתי. יש הטוענים כי זהו מזמור פולחני אשר נותן את הקריטריונים לכניסה לבית המקדש. אחרים סבורים כי המזמור הוא בעל מאפיינים דידקטיים והשאלה בפתיחת המזמור היא מטאפורה למי ראוי לשכון תחת כנפי השכינה.
במדרש
לפי אחת הדרשות במדרש תהילים, התכונות המופיעות במזמור הן תכונותיו של אלוהים. דרשות אחרות מצמידות את כל אחת מהתכונות לדמות מקראית אחרת, כגון שלושת האבות, משה, דוד, אליהו, ואף הלל ושמאי (שלא חיו בתקופת התנ"ך אלא הנהיגו את עם ישראל בתקופת הזוגות).
הגמרא דורשת על המזמור: (אחת עשרה התכונות הכתובות במזמור). הגמרא מפרשת את התכונות שמוזכרות במזמור, ונותנת דוגמאות לאנשים שהתנהגו על פיהן, וביניהם אברהם, יעקב, יהושפט וחזקיהו.
שישי שבת
שישי שבת (ידוע גם בשם יום הבוחר) הוא שיר שביצעה להקת זקני צפת ויצא לאור בשנת 1994.
רקע
לדברי מאור כהן, שירי האלבום "זקני צפת 2" היו בהשפעת "הביטלס", אך הוא רצה שיהיה באלבום שיר עם גוון מזרחי. לאחר שצפה בזמר מיכאל פטישי שר בתוכנית טלוויזיה את השיר "מאמי", הוא ניסה לעקוב אחר האקורדים שניגן פטישי ולנגן בסגנון זה. כשהחל לנגן הטקסט שעלה לו לראש היה "לא תבואי שישי שבת זהו יום הבוחר". כהן הסביר: "יום שבת זה היום של אלוהים שבחר בנו מכל העמים. עם השנים נוספו כל מיני פירושים רומנטיים לטקסט, אבל כשכתבתי את המילים היה בהם משהו דתי ומיסטי".
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"ד (1994) של רשת ג' הגיע השיר למקום השביעי.
באלבומה הבא של זקני צפת, "תן לי שלאגר", נכלל שיר בשם "זה נכון" ובו השורות "שיר אחד עם שני מילים (כך במקור) מכר עשרים אלף עותקים" ו"שיחקו אותה NMC", שאותן נהוג לייחס להצלחתו של השיר "שישי שבת".
בשנת 1998 חידש דני סנדרסון את השיר במסגרת פרויקט עבודה עברית. באותה שנה חידש גם מאור כהן את השיר
קרב מעבר קסרין
בקרב זה הוביל פלדמרשל ארווין רומל את כוחות מדינות הציר הנצורים בתוניסיה שהיו מורכבים מקורפוס אפריקה, חלקים מהדיוויזיה המשוריינת "צ'נטאורו" האיטלקית, ושתי דיוויזיות פאנצר מתוך ארמיית הפאנצר החמישית, להתקפה כנגד כוחות בעלות הברית, אשר כללו את הקורפוס השני האמריקאי בפיקודו של מייג'ור גנרל לויד פרדנדאל, את הדיוויזיה המשוריינת השישית הבריטית בפיקודו של מייג'ור גנרל צ'ארלס קייטלי ואת הארמייה הראשונה הבריטית בפיקודו של לוטננט גנרל קנת' אנדרסון.
זה היה הקרב הראשון בקנה מידה גדול של כוחות אמריקאים וכוחות גרמניים באפריקה במלחמת העולם השנייה והוא הסתיים בתבוסת הכוחות האמריקאים הבלתי מנוסים, שנהדפו יותר מ־80 ק"מ מערבית למיקומם עד למעבר פאיד. תוצאות הקרב אישרו את הערכתו של וינסטון צ'רצ'יל, שהתנגד לפלישה של כוחות בעלות הברית לצרפת בשנת 1942, במסגרת תוכנית מבצע ראונדאפ, בטענה שכוחות הצבא האמריקאי עדיין אינם מוכנים להתמודדות מול כוחות הוורמאכט. בקרב זה הצליחו הכוחות הניידים הגרמניים בפיקודו של רומל להבקיע את מערך ההגנה האמריקאי באזור מעבר קסרין ולהדוף את האמריקאים כשמונים קילומטרים מערבה.
הכישלון בקרב גרם לזעזוע קשה בפיקוד בעלות הברית ולהחלפתו של פרדנדאל בג'ורג' פטון, אולם הניצחון הטקטי הגרמני בקרב, לא שינה את המצב האסטרטגי של כוחות הציר בתוניסיה, והמערכה בתוניסיה הסתיימה בכניעת כוחות הציר במאי 1943.
רקע
ב־8 בנובמבר 1942, במהלך מבצע לפיד, נחתו הכוחות האמריקנים והבריטים במספר נקודות לאורך חופי מרוקו הצרפתית ואלג'יריה. זה היה רק ימים ספורים לאחר הניצחון המוחץ של הארמייה השמינית הבריטית בפיקודו של לוטננט גנרל ברנרד מונטגומרי בקרב אל־עלמיין השני. בתגובה לכך, הועברו כוחות גרמניים ואיטלקיים מסיציליה לתוניסיה, אחד האזורים היחידים בצפון אפריקה שהיו קלים יותר להגנה וקרובים לבסיסים בסיציליה. המרחק הקצר בין סיציליה לתוניסיה הקשה מאוד על ספינות חיל הים של בעלות הברית ליירט את המשלוחים של מדינות ציר, בעוד ש הייתה קשה באותה מידה, שכן בסיס האוויר של בעלות הברית הקרוב ביותר לתוניסיה היה במלטה – במרחק של למעלה מ־320 ק"מ. ניסיונות בעלות הברית, בנובמבר ובדצמבר 1942, להגיע לתוניס לפני שיגיעו תגבורות גרמניות ואיטלקיות – נכשלו. מערכת הכבישים והרכבות המשובשת באזור שגרמה לכך שרק דיוויזיה אחת הייתה בנמצא, והשטח ההגנתי המעולה, אפשרו למספר קטן של חיילים גרמנים ואיטלקים לסכל את הניסיונות. כוחות בעלות הברית המשיכו לאגור כוחות: מטוסים נוספים נעשו זמינים ושדות תעופה חדשים נבנו במזרח אלג'יריה ובתוניסיה. בעלות הברית הצליחו להפחית את זרימת חיילי וציוד מדינות הציר לתוניס ולביזרטה, אך כוח הציר הגדול כבר היה על חוף תוניסיה.
ב־23 בינואר 1943, הארמייה השמינית הבריטית כבשה את טריפולי, בסיס האספקה העיקרי של רומל. רומל היה ערוך לכך והחליף את קו האספקה שלו לתוניס כשבכוונתו לחסום את הגישה הדרומית לתוניסיה מטריפולי באמצעות הצבת כוחות בגאבס. קו מארת, ליד גאבס, שהצרפתים בנו כדי להגן מפני התקפה איטלקית מלוב, היה:
כוחות בעלות הברית כבר חצו את הרי האטלס והקימו בסיס קדמי בפאיד, למרגלות השלוחה המזרחית של הרכס. זו הייתה עמדה מצוינת לדחיקת כוחות הציר מזרחה לעבר החוף, לפצל את הכוחות בדרום תוניסיה מהכוחות בצפונה ולנתק את קו האספקה לתוניס.
מעבר פאיד
חלקים של ארמיית הפאנצר החמישית, בראשותו של גנרל האנס יירגן פון ארנים, הגיעו לעמדות בעלות הברית בשלוחה המזרחית של הרי האטלס ב־30 בינואר. דיוויזיית הפנאצר ה־21 נתקלה בכוחות צרפתיים בפאיד, ולמרות השימוש המצוין בתותחי ה־75 מ"מ הצרפתיים, אשר גרמו אבדות כבדות בקרב כוחות החי"ר הגרמניים, כוחות בעלות הברית נהדפו מערבה. הארטילריה האמריקנית והטנקים של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה נכנסו לקרב תוך שהם משמידים טנקים של האויב ואילצו את השאר, למראית עין, לסגת. זו הייתה מלכודת; כאשר הדיוויזיה המשוריינת הראשונה נכנסה למרדף אחרי שאר הטנקים היא נפגשה במסך של תותחי נ"ט גרמניים שגרמו לאבדות כבדות. תצפיתן ארטילרי קדמי אמריקאי, שהרדיו וקווי התקשורת הקרקעיים שלו נהרסו מאש התותחים תיאר את הקרב:
דיוויזיית הפאנצר ה־21 חידשה את התקדמותה לעבר פאיד. מספר הפצועים ביחידות הרגלים האמריקאיות גדל מאוד משום שהם חפרו עמדות הגנה רדודות במקום "שוחות שועל", מה שאפשר לנהגי הטנקים הגרמניים לדרוס בקלות חיילים שנמצאו בעמדות. הדיוויזיה המשוריינת הראשונה ניסתה כמה פעמים לעצור את ההתקדמות הגרמנית, אך בכל פעם מצאה כי כל עמדה הגנתית שניסתה לכבוש כבר הייתה מאוישת בכוחות גרמניים שהתקיפו אותה וגרמו לה אבדות כבדות. ב־2 בפברואר הוטל על הדיוויזיה המשוריינת הראשונה להפסיק את ההתקפות. הגרמנים כבשו כבר את רוב תוניסיה והכניסות לשפלות החוף נחסמו. בעלות הברית החזיקו רק בחלקו הפנימי של משולש הרי האטלס, אבל היה להם יתרון קטן בכך שהיציאות היו חסומות. במשך השבועיים שלאחר מכן, התלבטו רומל ומפקדי כוחות מדינות הציר מה לעשות הלאה.
קרב סידי בוזיד
ב־14 בפברואר פתחו דיוויזיות הפאנצר ה־10 וה־21 את קרב סידי־בוזיד, כ־16 ק"מ ממערב לפאיד, במישור הפנימי של הרי האטלס. הטנקים האמריקאים הובסו והחי"ר, שהיה ממוקם לא טוב על שלוש גבעות ולא היה מסוגל לספק תמיכה הדדית, היה מבודד. התקפת־נגד שהתקיימה למחרת נהדפה בקלות וב־16 בפברואר התחילו הגרמנים להתקדם לעבר סבייטלה (سبيطلة). לאחר ההצלחה בסידי־בוזיד, הורה רומל לקורפוס אפריקה לתקוף את גאפסה ב־15 בפברואר, אך לילה קודם לכן הורה אנדרסון למגינים לפנות את גאפסה ולהעביר את קו ההגנה הראשי לגבעות סביב פריאנה (فريانة), שכן לדעתו גאפסה לא הייתה עומדת בפני התקפה גדולה. למחרת, בגלל האיום על האגף הדרומי, קיבל אנדרסון את הסכמתו של אייזנהאואר והורה על נסיגה מהרי הדורסל המזרחיים אל קו הדורסל המערביים מפריאנה וצפונה. בבוקר ה־17 בפברואר הורה פרדנאל על נסיגה מסבייטלה ומפריאנה משום שהיה בכוחו של הקורפוס השני האמריקאי להתרכז בהגנה על מעברי קסרין וסְבּיבּה (سبيبة), בשלוחה המערבית של ההרים. אבדות הכוחות האמריקאים היו 2,546 איש, 103 טנקים, 280 כלי רכב, 18 תותחי שדה, שלושה תותחים נגד טנקים וסוללת נ"מ.
תוכנית התקפה של הציר
בשלב זה היה ויכוח במחנה הציר בנוגע בשאלה מה לעשות הלאה; באותו זמן כל תוניסיה הייתה תחת שלטון מדינות הציר, ולא היה הרבה מה לעשות עד שהארמייה השמינית הבריטית הגיעה לקו מארת. רומל החליט לתקוף דרך מעבר קסרין על מנת להגיע אל הכוח העיקרי של הקורפוס השני האמריקאי בטבסה, לתפוס את האספקה האמריקאית בצד האלג'ירי של השלוחה המערבית של ההרים ובכך לחסל את יכולת בעלות הברית לתקוף את רצועת החוף המקשרת בין מארת לתוניס ולאיים על האגף הדרומי של הארמייה הראשונה. ב־18 בפברואר הגיש רומל את הצעותיו לאלברט קסלרינג, שהעביר אותן בברכתו ל"קומנדו סופרימו" ברומא.
בשעה 13:30 ב־19 בפברואר קיבל רומל את אישור ה"קומנדו סופרימו" לתוכנית מתוקנת. על פי התוכנית המתוקנת הוא היה אמור להעביר את דיוויזיות הפאנצר ה־10 וה־21 מארמיית הפאנצר החמישית של ארנים לפיקודו ולתקוף דרך המעברים קסרין וסביבה, לנוע לעבר תאלה (تالة) ואל־כאף (الكاف) צפונה, לנקות את רכס הדורסל המערבי ולאיים על הארמייה הראשונה. רומל היה מזועזע; התוכנית פיזרה את כוחות הציר, ותקיפה דרך המעברים הייתה חושפת אותם. בניגוד לכך, התקפה מרוכזת על טבסה, גם אם היא בעלת סיכון כלשהו, יכולה להביא להשגת אספקה נחוצה מאוד, לחסל את פוטנציאל בעלות הברית לכבוש את מרכז תוניסיה ולאפשר לכוחות הציר לכבוש את שדה התעופה שביוק־לה־בה (Youks-les-Bains) ממערב לטבסה.
הקרב
בשעות המוקדמות של ה־19 בפברואר, רומל הורה לקורפוס אפריקה בפריאנה לתקוף את מעבר קסרין. דיוויזיית הפאנצר ה־21 בסבייטלה נצטוותה לתקוף צפונה דרך המעבר הנוסף ממזרח לעיירה קסרין, שהוביל לסביבה ולאל־קֻצור (القصور). ה"קמפגרופה פון ברויך", צוות הקרב של ארנים מדיוויזיית הפאנצר ה־10, נצטוותה להתרכז בסבייטלה, שם תהיה מוכנה לנצל את הניצחון בשני המעברים.
סְבּיבּה
אזור סביבה הותקף על ידי צוותי הקרב שטנקוף (Stenkhoff) ושוּטֶה (Schuette), שרידי דיוויזיית הפאנצר ה־21. מול הכוחות המשוריינים הגרמניים הייתה הדיוויזיה המשוריינת ה־6 הבריטית (ללא בריגדת השריון ה־26, פרט לטנקים של רגימנט נושאי הרומח ה־5/ה־16 שנשלחו לתאלה). בקו היו חלק מדיוויזיית החי"ר הראשונה האמריקאית ושלושה גדודי חיל רגלים מדיוויזיית החי"ר ה־34 האמריקאית. היו שם גם שלושה גדודי תותחנים אמריקאים, חלקים של שני גדודי נ"ט בריטיים וכמה פלוגות צרפתיות. הגרמנים הצליחו להתקדם מעט נגד כוח האש המשולב של הכוח המגן, שהניח גם שדות מוקשים. דיוויזיית הפאנצר ה־21 נבדקה ולאחר מכן חזרה ב־20 בפברואר.
Search & Rescue
Search & Rescue הוא שיר של הראפר הקנדי דרייק. הוא יצא לאור ב-7 באפריל 2023, באמצעות OVO סאונד וריפבליק רקורדס.
קרב מעבר קסרין
קסרין
על המעבר הגן כוח שהורכב מהגדוד הראשון בצוות הקרב של רגימנט הרגלים ה־26 האמריקאי, מרגימנט ההנדסה הקרבית ה־19, מגדוד תותחי השדה ה־6, מגדוד משחיתי הטנקים ומסוללת ארטילריה צרפתית. על הגבעות שממערב להם היה כוח המשימה של גנרל וולבר, גנרל צרפתי שפיקד על דיוויזיית הרגלים האלג'יראית השלישית. הכוח הורכב מגדוד ריינג'רס וגדוד חי"ר אמריקאי, שלושה גדודי חי"ר צרפתים, שני גדודי תותחנים אמריקאים, ארבע סוללות ארטילריה צרפתיות ופלגת נ"מ. הרחק יותר מערבה היה כוח המשימה בואן (שהורכב מהגדוד ה־3 של צוות הקרב של הרגימנט ה־26) שחסם את הדרך מפריאנה לעבר טבסה. בין כוח המשימה בואן לטבסה הייתה הדיוויזיה המשוריינת הראשונה, שם היא נערכה מחדש, אם כי רק צוות "פיקוד קרב ב'" היה כשיר ללחימה. בליל ה־18 בפברואר, העמדות במעבר הועברו לאחריותו של קולונל אלכסנדר שטרק, מפקד צוות הקרב של הרגימנט ה־26 והכוח כונה "כוח המשימה סטארק".
Search & Rescue
רקע
דרייק פרסם קטע מתוך השיר, שנקרא אז "Rescue Me", באינסטגרם שלו ב-25 במרץ 2023. ב-31 במרץ, הרצועה המלאה עלתה לראשונה ב-The Fry Yiy Show, חלק מתחנת הרדיו שלו ב-Sirius XM, "Sound 42". ב-6 באפריל, הראפר הכריז על צאת השיר ופרסם את העטיפה, בה צילום של דרייק והזמרת הבריטית לילה חובשים קסדות אופנוע שחורות. הופעתה של הזמרת על העטיפה צוינה בדמיון שלה לקים קרדשיאן.
קרב מעבר קסרין
קסרין
יחידת הסיור ה־33 ניסתה להפתיע את הכוחות המגינים על קסרין במעבר אך נכשלה: גדוד של פאנצרגרנדיר היה מוכן במעבר ואחד נוסף בג'בל סממה, הגבעה ממזרח. רומל החליט להעביר את יחידותיו מדיוויזיית הפאנצר העשירית למעבר קסרין בבוקר למחרת, להתקפה מתואמת יחד עם יחידות מקורפוס אפריקה, שאליהן יצטרפו חלקים מדיוויזיית השריון ה־131 "צ'נטאורו" (Centauro) האיטלקית. תגבורת בריטית מבריגדת השריון ה־26 (הדיוויזיה המשוריינת השישית) התאספה בתאלה ובריגדיר דונפי, שבחן את המצב, החליט להתערב. מפקדת הארמייה הראשונה הגבילה אותו לשלוח רק את "כוח גור" (Gore Force), צוות קרב משולב קטן של פלוגת חיל רגלים, פלוגה של 11 טנקים, סוללת ארטילריה וצוות נ"ט. בריגדיר קמרון ניקולסון (מהדיוויזיה המשוריינת השישית) קיבל פיקוד על "ניקפורס" (Nickforce) – כל היחידות שנמצאו מצפון־מערב למעבר. במהלך הלילה, נכבשו העמדות האמריקאיות בשתי הכתפיים המשקיפות על המעבר ובשעה 8:30 בבוקר הפאנצרגרנדירים הגרמניים והברסליארי (Bersaglieri) האיטלקיים חידשו את ההתקפה. בשעה 10:00 בבוקר העריך דונפי כי כוח המשימה סטארק עומד לפנות את מקומו והורה ל"כוח גור" לעבור לצד המעבר הקרוב לתאלה כאשר חלקים מדיוויזיית "צ'נטאורו" פתחו בהתקפה לעבר טבסה, שהמשיכה כל אחר הצהריים. בשעה אחת בצהריים רומל שלח קדימה שני גדודים מדיוויזיית הפאנצר העשירית שגברו על ההגנה. הטנקים וברסליארי מדיוויזיית "צ'נטאורו" התקדמו לאורך כביש 13 וחיסלו את ריגמנט ההנדסה הקרבית ה־19. הניצולים האמריקאים נסגו באופן לא מאורגן במעלה היציאה המערבית מהמעבר לעבר ג'בל אל־חמרה, לשם הגיע "פיקוד קרב ב'" של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה. ביציאה לתאלה, "כוח גור" העסיק את כוחות הציר תוך שהוא נסוג לאט ומאבד את כל הטנקים שלו, כדי להצטרף לבריגדת השריון ה־26 שהייתה במרחק של 16 ק"מ.
Search & Rescue
הרכב
הרצועה זכתה לתשומת לב עקב דגימת דיאלוג בין קים קרדשיאן לקריס ג'נר, שנלקח מסיום עונת 2021 של "משפחת קרדשיאן", בו נראית קרדשיאן מדברת על הגירושים מקניה וסט.
קרב מעבר קסרין
ג'בל אל־חמרה
קורפוס אפריקה החל לנוע לאורך עמק נהר חטב (حطب), לעבר חיידרה (حيدرة) וטבסה בשעות אחר הצהריים המוקדמות של ה־21 בפברואר והתקדם עד שנתקל בג'בל אל־חמרה בכוחות המגנים של בעלות הברית, שהורכבו מרגימנט הרגלים ה־16 האמריקאי, דיוויזיית הרגלים הראשונה ו"צוות קרב ב'" של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה האמריקאית. הכוח הגרמני־איטלקי נעצר ולמרות הלחץ הכבד שכלל התקפות אוויריות, הוא לא הצליח לסלק את המגינים האמריקאים. לאחר שהפסיקו את התקדמות כוחות הציר לכיוון טבסה, גנרל פול רובינט וגנרל טרי אלן הפנו את תשומת לבם לתכנון התקפת נגד שתתקיים למחרת, 22 בפברואר. התוכניות שתכננו שני הצדדים היו מבולבלות כתוצאה מהקרב וכוחות הציר (5 "ברסליארי", קבוצת תותחי "סמובנטה" (Semovente) מצ'נטאורו ו־15 פאנצרים) פתחו בתקיפה נוספת על עמדות ארצות הברית בבוקרו של ה־22 בפברואר. אף על פי שכוחות הציר תקפו בחוזקה, המגינים האמריקאים החזיקו את הקו ובאמצע אחר הצהריים, חיל הרגלים והטנקים האמריקאים פתחו בהתקפת נגד שחיסלה את הכוח הגרמני והאיטלקי המשולב. יותר מ־400 אסירים מכוחות הציר נשבו כאשר התקפת הנגד כבשה את העמדות של קורפס אפריקה.
Search & Rescue
הרכב
על לולאת קלידים קצבים ו"נינוחה", דרייק מביע את רצונו שאישה תציל אותו מאורח חייו הנוכחי. הראפר אף מדבר על מה שהוא מחפש בבת זוג, כולל "שאפתנות, סבלנות, כנות ואמון". השיר מסמן את שיתוף הפעולה השני בין דרייק למפיק סאדפוני, לאחר "Jumbotron Shit Poppin" מתוך Her Loss.
קרב מעבר קסרין
תאלה
רומל נשאר עם הקבוצה הראשית של דיוויזיית הפאנצר העשירית בדרך לכיוון תאלה, שם התחפרו על הגבעות הבריגדה המשוריינת ה־26 ושרידי רגימנט הרגלים ה־26 האמריקאי. אם העיירה הייתה נופלת ודרום שתי הדרכים מתאלה לטבסה היו נחתכות, דיוויזיית הרגלים התשיעית האמריקאית מצפון הייתה מבודדת ו"צוות קרב ב'" של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה היה נלכד בין דיוויזיית הפאנצר העשירית ליחידות התומכות שלה שהיו נעות צפונה בדרך השנייה לטבסה.
הכוח המשולב של בעלות הברית ניסה לעכב את התקדמות הגרמנים לעבר תאלה, מה שעלה לו באבדות כבדות. כוח בעלות הברית שנסג גבעה אחר גבעה צפונה עד החשכה, עצר הכוח את ההתקפות הגרמניות ממש מדרום לעיירה. הארטילריה של דיוויזיית הרגלים התשיעית (48 תותחים) ומחלקות נ"ט, שהועברו ממרוקו ב־17 בפברואר 1,300 ק"מ מערבה, הגיעו בשעות אחר הצהריים לטבסה ובחצות הלילה כבר היו מוכנים בעמדותיהם בתאלה. ביום למחרת, החזית הוחזקה ברובה על ידי חיל הרגלים הבריטי, עם גיבוי חזק במיוחד של ארטילריה אמריקאית ובריטית מאוחדת, תחת פיקודו של בריגדיר גנרל סטפורד לירוי אירווין, מפקד הארטילריה של דיוויזיית הרגלים התשיעית האמריקאית. לבריטים היו 36 תותחים, בנוסף על הטנקים של הבריגה הרכובה דרבישייר (Derbyshire Yeomanry) ושל רגימנט נושאי הרומח ה־17/ה־21.
אנדרסון הורה לדיוויזיית הרגלים התשיעית וולארטילריה המסייעת שלה באל־קאף להתכונן להתקפה גרמנית צפויה, אולם מייג'ור ג'נרל ארנסט הרמון האמריקאי, שנשלח על ידי אייזנהאואר לדווח על הקרב, ופיקוד בעלות הברית הורו לארטילריה של דיוויזיית הרגלים התשיעית להישאר מאחור. בבוקר ה־22 בפברואר, מטח ארטילריה עז מתותחי בעלות הברית המקובצים, מנע את חידוש ההתקפה של דיוויזיית הפאנצר העשירית, השמיד טנקים וכלי רכב ושיבש את התקשורת. ברויך, מפקד קבוצת הקרב, החליט לעצור ולהתארגן מחדש, אך תגבורת של בעלות הברית המשיכה להגיע. תחת אש מתמדת חיכתה דיוויזיית הפאנצר העשירית עד החשיכה כדי לסגת משדה הקרב.
נסיגה
כוחות מפוזרים עם אספקות שהולכות ומידלדלות, כשהארטילריה של בעלות הברית דוחקת במעבר מול תאלה וכעת ניצבים נגד התקפות נגד של ארצות הברית לאורך נהר חטב, הבין רומל שההתקפה שלו הופסקה. בסביבה, לאורך נהר חטב ועכשיו בתאלה, לא הצליחו מאמצי הכוחות הגרמניים והאיטלקיים לשבור את קו בעלות הברית. עם סיכויים מועטים להצלחה נוספת, רומל פסק כי יהיה זה נכון יותר להפסיק בהתקפה, להתרכז בדרום תוניסיה ולהכות מכה קשה בארמייה השמינית, שעסקה באספת כוחות וארכון היחידות. לפחות הייתה לו נחמה בכך שהוא גרם לאבדות כבדות לאויבו ושריכוזי הכוחות של בעלות הברית בגפסה ובסבייטלה הושמדו. בפגישה שנערכה במפקדה של רומל בקסרין ב־23 בפברואר, ניסו קסלרינג וגנרל חיל הפרשים זיגפריד וסטפל לשנות את דעתו של רומל בטענה כי עדיין יש היתכנות של הצלחה. רומל היה נחוש; קסלרינג הסכים בסופו של דבר ובאותו ערב הוראות רשמיות של ה"קומנדו סופרימו" ברומא קראו לבטל את ההתקפה והפנו את כל יחידות הציר לחזור לעמדותיהן המקוריות. ב־23 בפברואר התקפה אווירית אמריקאית מסיבית על המעבר החישה את הנסיגה הגרמנית. בסוף ה־24 בפברואר שוב נכבש המעבר, פריאנה הייתה בידי בעלות הברית; סידי בוזיד וסבייטלה נכבשו בחזרה זמן קצר לאחר מכן.
אבדות
האבדות הגרמניות בקסרין היו 201 הרוגים, 536 פצועים ו-252 נעדרים, בסך הכל 989 נפגעים. בציוד, הגרמנים איבדו 20 טנקים, 67 כלי רכב ו-14 תותחים. כוחות בעלות הברית לכדו 73 חיילים גרמנים ו-535 חיילים איטלקים.
האבדות האמריקאיות הסתכמו ב-300 הרוגים, 3,000 פצועים ו-3,000 נעדרים. ההפסדים היו כה גבוהים עד שנדרשו 7,000 מחליפים נוספים כדי לשחזר יחידות לעוצמתן המקורית. ההפסדים הצרפתיים בדיוויזיה ה-34 הסתכמו ב-50 הרוגים, 200 פצועים ו-250 נעדרים. לגבי אנשי בעלות הברית שנתפסו, רומל וציגלר טענו כי 3,721 שבויים נלכדו אך בדו"ח מאוחד מ-24 בפברואר הם דיווחו על 4,026 שבויי מלחמה של בעלות הברית.
אבדות הציוד של הקורפוס האמריקני השני היו מדהימות: בסך הכל אבדו 183 טנקים, 104 זחל"מים, 208 תותחים ו-512 משאיות וכלי רכב מנועיים, חלקם נתפסו על ידי הגרמנים. בעלות הברית איבדו גם אספקה ודלק, שכן למעלה מ-215 מ"ק של בנזין וחומרי סיכה נתפסו יחד עם 45 טונות של תחמושת.
רומל
בעלות הברית בחנו את התוצאות באותה רצינות. כוחות ארצות הברית נוהלו על ידי מפקדים בכירים שלא בחנו באופן אישי את הקרקע, ולעיתים קרובות היו ממוקמים רחוק מדי אחד מהשני לתמיכה הדדית. כמו כן, צוין כי חיילים אמריקאים נטו להיות רשלניים בנוגע להתחפרות, חשיפת עמדותיהם, התקבצות בקבוצות כאשר הם ניצבים בפני משקיפים ארטילריים של האויב, ומיקום יחידות על פסגות טופוגרפיות, כאשר הצלליות שלהם הפכו אותן למטרות מושלמות. יותר מדי חיילים, נסערים מהאדמה הסלעית של תוניסיה, עדיין חפרו תעלות רדודות במקום שחות שועל עמוקות.
הדיוויזיה המשוריינת ה-1 הייתה בסיום הלמידה של טקטיקות נ"ט וסינון גרמניות ולא למדה על טקטיקות אלו מכוחות שריון בריטיים מנוסים. יחידות אחרות בצבא ארצות הרית היו מודעים היטב לטקטיקת ההונאה הגרמנית. בעלות הברית גם לא הצליחו למנוע מהגרמנים להגיע לעליונות אווירית על שדה הקרב, תוך הגבלת סיור אווירי יעיל של בעלות הברית ואפשרו התקפות והפצצות גרמניות בלתי פוסקות ששיבשו את ניסיונות ההיערכות והארגון של בעלות הברית. התקפות של הלופטוואפה בתמיכה הדוקה במתקפות קרקעיות גרמניות נטרלו לעיתים קרובות את הניסיונות של האמריקנים לארגן אש ארטילרית הגנתית יעילה.
אייזנהאואר
גנרל דווייט ד. אייזנהאואר החל בארגון מחדש של פיקוד בעלות הברית, והקים את קבוצת הארמיות ה-18, בפיקודו של הגנרל סר הרולד אלכסנדר, כדי להדק את השליטה המבצעית של בעלות הברית ולשפר את התיאום ביניהן. מייג'ור גנרל לויד פרדנדאל פוטר על ידי אייזנהאואר ונשלח הביתה תוכניות אימונים בבית תרמו לכך שיחידות צבא ארצות הברית בצפון אפריקה כללו מפקדים מושפלים שנכשלו בקרב ולא ששו לתמוך בשינויים קיצוניים. אייזנהאואר מצא באמצעות מייג'ור גנרל עומר בראדלי ואחרים, שפקודיו של פרדנדאל איבדו בו את האמון ואלכסנדר אמר למפקדים האמריקנים, "אני בטוח שיש לכם אנשים טובים יותר מזה".
פרדנדאל לקח על עצמו את האשמה אבל אנדרסון, מפקד הארמייה הראשונה, נחשב כאשם בכישלון ריכוז יחידות שריון של בעלות הברית, שהתפרקו מאוחר יותר ליחידות בודדות. כאשר פרדנדאל התנער מכל אחריות לקורפוס ה-19 הצרפתי המאובזר בצורה גרועה ודחה בקשות צרפתיות לתמיכה, במיוחד כאשר היו בלחץ בפאיד, אנדרסון איפשר לבקשה לא להתממש. אנדרסון הואשם גם בפיזור שלושת הפיקודים הקרביים של דיוויזיית השריון ה-1, למרות התנגדותו של אורלנדו וורד, מפקד הדיוויזיה. בריגדיר גנרל ארווין הפך מאוחר יותר למפקד דיוויזיית הרגלים ה-5 באירופה והמשיך לפיקוד בכיר, וכך גם הבריגדיר הבריטי ניקולסון, שלימים פיקד על דיוויזיית הרגלים ה-2 בהודו. למפקדי בעלות הברית ניתן מרחב גדול יותר ליוזמה ולשמור על ריכוז הכוחות. הם גם נקראו להוביל את יחידותיהם מהחזית ולשמור על עמדות פיקוד מקדימה, בניגוד לפרדנדאל שביקר רק לעיתים רחוקות בקו החזית (וורד נשלח הביתה, שם אימן חיילים ולאחר מכן פיקד על דיוויזיית השריון ה-20 באירופה).
ב-6 במרץ, מייג'ור גנרל ג'ורג' פטון הודח באופן זמני מתכנון פלישת בעלות הברית לסיציליה כדי לפקד על הקורפוס השני. בראדלי מונה לעוזר מפקד הקורפוס ומונה למפקד הקורפוס השני כשפטון חזר לתכנן את הפלישה לסיציליה. פרדנדאל נשלח מחדש לארצות הברית וכמה מפקדים אחרים הוסרו מהדרך. פטון לא היסס ולא טרח לבקש רשות כשנקט בפעולה לתמיכה בפיקוד שלו או ביחידות אחרות שביקשו סיוע. במהלך ההתקדמות מגפסה, אלכסנדר, מפקד קבוצת הארמיות ה-18, נתן פקודות מפורטות לפטון, ולאחר מכן שינה את משימתו של הקורפוס השני מספר פעמים. מכאן ואילך, פטון פשוט התעלם מאותם חלקים של פקודות המשימה שנחשבות לו כבלתי מומלצות מטעמי כדאיות צבאית או מצב טקטי המתפתח במהירות.
נעשו מאמצים לשפר את השילוב של סיוע ארטילרי וסיוע אווירי מיידי, שתואמו בצורה גרועה. בעוד זמני התגובה של הארטילריה האמריקנית השתפרו באופן דרמטי, תיאום סיוע אווירי צמוד לא הושג עד למבצע אוברלורד יותר משנה לאחר מכן. ארטילריה אמריקאית נגד מטוסים החלה ברפורמות, לאחר שלמדו שבעוד שמפציצי צלילה שטוקה היו פגיעים לקליעי 0.50 BMG שנורו מכלי רכב, יחידות שדה נזקקו לתותח אוטומטי ייעודי כדי להגן עליהם מפני תקיפה אווירית: בחטיבה אחת, 95 אחוז מהתקיפות האוויריות רוכזו על הארטילריה שלה.
Oshkosh M911
Oshkosh M911 (קרויה גם Oshkosh M911 8x6) הוא משאית בתצורת סמי-טריילר המשמשת כמוביל טנקים, וציוד כבד, אשר נבנה על ידי יצרנית המשאיות ה-אמריקאית אושקוש בין השנים 1970–1990.
יוצרו 1,000 יחידות עבור צבא ארצות הברית.
King's Disease II
King's Disease II הוא אלבום האולפן ה-13 של הראפר האמריקאי נאז. האלבום יצא לאור ב-6 באוגוסט 2021, על ידי חברת התקליטים מאס אפיל רקורדס. הוא משמש כאלבום המשך לאלבום האולפן ה-12 של נאז, King's Disease, שיצא לאור באוגוסט 2020. האלבום מכיל הופעות אורח של אמינם, EPMD, א בוגי ויט דה הודי, YG, לורן היל, צ'ארלי וילסון, בלאסט והיט בוי. בדומה ל-King's Disease, האלבום הופק בפועל על ידי נאז והיט-בוי.
מספר רב של מגזינים דירגו וסיקרו את האלבום ברשימות סוף שנה של אלבומים. מגזין "בוקר טוב אמריקה" דירג את האלבום ברשימתם "50 האלבומים הטובים ביותר של 2021" במקום ה-17. ומגזין "אינדפנדנט" דירג את האלבום במקום ה-16 ברשימת "40 האלבומים הטובים ביותר של 2021". AllMusic כלל את השיר גם ברשימתם "אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר לשנת 2021", וה"אלבומי הראפ וההיפ-הופ הטובים ביותר לשנת 2021".
האלבום קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריה אלבום הראפ הטוב ביותר.
רקע
נאז הכריז על האלבום לצד שמו, עטיפתו ותאריך צאתו ב-29 ביולי 2021. הוא שיתף את רשימת הרצועות ב-3 באוגוסט 2021. הסינגל הראשון שיצא מהאלבום הוא "Rare".
האומות המאוחדות (אוניית מעפילים)
האומות המאוחדות הייתה ספינת מעפילים אשר הובילה עולים מחוף איטליה לחוף ארץ ישראל בראשית חודש ינואר 1948. מעפילי הספינה הורדו בהצלחה לחוף נהריה, ופעילות כוחות הביטחון הבריטיים נגדם לאחר מכן התאפיינה באדישות ללא תקדים; כנראה לאור התקרבות מועד סיום המנדט הבריטי על ארץ ישראל. גם המעפילים שנתפסו על ידם שוחררו ממעצר במהרה.
תולדותיה
האונייה נבנתה בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 באיטליה, כאונית מפרשים בעלת נפח של כ-350 טון. לפי אחד המקורות הותקן בה מנוע דיזל שהעניק לה מהירות של 8 קשר. שמה המקורי היה "Archimede".
ההפלגה
רכישת האונייה נתרמה על ידי משפחה יהודית איטלקית אמידה אשר הספיקה לברוח מאירופה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. שני בני המשפחה הצטרפו לפלי"ם ואחד מהם, עמנואל ורדי, אף שירת על סיפונה. מלווי הספינה היו: המפקד דוד מימון (שפיקד מוקדם יותר באותה שנה על הספינות שבתאי לוז'ינסקי ושיבת ציון), עמנואל ורדי ושתי אלחוטניות: שושנה כרמלי (קלירס) ושושנה קיני (בנטביץ'). צוות הספינה כלל גם שבעה ימאים איטלקיים שכירים.
בשלהי דצמבר 1947, לאחר שהושלמה הכנתה להפלגה, עגנה הספינה מול חוף צ'יוויטווקיה שבחוף המערבי של איטליה, מצפון-מערב לרומא.
הספינה הפליגה ב-24 בדצמבר. הפלגה שנמשכה שמונה ימים. בהתאם לנתוניה ועל מנת להקשות על הגילוי, הפליגה הספינה סמוך לקו החוף, היא שטה דרך מצר מסינה שבין חצי האי קלבריה שבקצה המגף האיטלקי ובין סיציליה, מצפון לאי כרתים, על פני החוף הדרומי של קפריסין עד לחוף הסורי, ומשם הדרימה אל חופי הארץ.
במהלך ההפלגה ננקטו אמצעי זהירות במטרה למנוע את זיהוי הספינה כנושאת מעפילים. נוסעיה הורשו לעלות על הסיפון רק בלילות. לקראת סיום ההפלגה פורק המטבח שנבנה על הסיפון והושלך לים.
מפקד הספינה החליט שלא לקיים את ההוראה החדשה אלא להמשיך לחוף נהריה. הוא עשה כן משום שחשש שהארכת ההפלגה תגדיל את הסיכון לאיתור הספינה על ידי מטוסים וספינות בריטיים, וכן משום שלא רצה להחמיץ את ההזדמנות להנחית את המעפילים בחוף ב-1 בינואר, יום ראשית השנה החדשה, מועד שבו היה סיכוי שהבריטים בחוף יהיו פחות ערניים.
מימון דיווח אחר כך שכאשר הגיעה הספינה לראש הנקרה הוא הבחין במשחתת בריטית באופק, ולכן שינה את כיוון הספינה כדי להיצמד לחוף ככל האפשר. לדעתו הבחינה המשחתת בספינה אך לא העזה להתקרב אליה בגלל הסלעים באזור. באותה עת ממש היה הצי הבריטי עסוק בליווי שתי ספינות המעפילים הגדולות ביותר עד אז – "עצמאות" ו"קיבוץ גלויות" (הפאנים) - לנמל בקפריסין. נחום בוגנר סבור שאפשר שבשל כך העדיפו הספינות הבריטיות להתעלם מן הספינה, אם בכלל הבחינו בה.
הירידה לחוף ואחריה
ב-1 בינואר בשעה 12:00 לערך העלה מימון את הספינה על שרטון כ-80 מטר מחוף נהריה והחל בהורדת המעפילים לחוף באמצעות חבלים וסירות שהכין לפני כן.
שוטרים ממשטרת עכו הגיעו לחוף במהרה, אבל באופן מפתיע וחסר תקדים הם לא הפריעו לירידת המעפילים לחוף, הבטיחו לעכב את הגעת הצבא הבריטי למקום ואפילו החישו את פיזור המעפילים. בתוך כשלוש שעות הורדו המעפילים מהספינה ופוזרו למקומות מסתור: כ-300 נותרו בנהריה והיתר פוזרו ביישובים יהודיים באזור.
ההיסטוריון נחום בוגנר סבור שעל רקע ההגעה בהסכמה של 15,000 מעפילי אוניות הפאנים לקפריסין, לא ראו הבריטים טעם להתמיד ולרדוף אחרי כמה מאות מעפילים. יותר מזה, הוא סבור שכל מעשי כוחות הביטחון הבריטיים סביב נחיתת מעפילי הספינה מעידים על כך, שהדרגים הגבוהים של ממשלת המנדט העדיפו שלא לעסוק במצוד נמרץ אחרי המעפילים, משום שהשלטון הבריטי בארץ התקרב לסיומו והפינוי הבריטי ממנה כבר היה בעיצומו. ההסכמה להשאיר את המעפילים בארץ נבעה כנראה מכך שהבריטים היו מעוניינים בדילול מחנות המעצר בקפריסין לקראת סגירתם.
בנימין אמירה
בנימין אמירָה (כ"א בסיון ה'תרנ"ו, 3 ביוני 1896 – 20 בינואר 1968) היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קורות חיים
נולד במוהיליב-פודילסקי שבמערב האימפריה הרוסית (לימים באוקראינה) לאברהם (רופא שינים) ובשנת 1910 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב ולאחר מכן למד מתמטיקה באוניברסיטת ז'נבה.
בין השנים 1921–1924 היה תלמידו של יחזקאל אדמונד לנדאו באוניברסיטת גטינגן בגרמניה. לאחר מכן חזר לז'נבה, ומונה למרצה באוניברסיטה. כעבור שנה הצטרף ללנדאו בהקמת המכון למתמטיקה של האוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שלנדאו עזב, נותר בירושלים והניח את היסודות לעבודת המכון. באוגוסט 1954 נתמנה למנהל המכון.
אמירה עסק בפרסום של מידע מתמטי בעברית. בשנת 1947 קיבל מהאוניברסיטה העברית את פרס דוד לבסון על פרסום הספר הראשון בעברית על משוואות אלגבריות. בשנות ה-40 היה אמירה מבין המייסדים של חוג מתמטי בתל אביב.
בשנת 1951 הקים את כתב העת המדעי Journal d'Analyse Mathématique וערך אותו יחד עם זאב נהרי ומנחם שיפר.
ב-1966 עוטר באות לגיון הכבוד בדרגת אביר.
תחביבו בגידול ורדים הביא לייבוא זנים רבים של הצמח לישראל ובגנו הפרטי היו יותר ממאה זנים. בשנת 1938 פיתח אמירה את הזן הארצישראלי "ישראלה אמירה".
אשתו הראשונה, דיבשה אמירה, הייתה אף היא מתמטיקאית.
רעייתו השנייה ורדה (1914–2008) נטמנה לצידו בהר המנוחות.
שירות הבריאות הלאומי
שירות הבריאות הלאומי (באנגלית: National Health Service), הידוע בקיצור כ-NHS, הוא הכינוי הנפוץ לארבע מערכות שירותי הבריאות הציבוריות בממלכה המאוחדת, אם כי רק שירות הבריאות של אנגליה מכונה "שירות הבריאות הלאומי" ללא תוספות כלשהן. ארגון הבריאות הציבורי בצפון אירלנד לא מכונה באופן רשמי "שירות הבריאות הלאומי", אך באופן רשמי נקרא לעיתים NHS. כל אחת מהמערכות של אומות הבית פועלת באופן עצמאי, ומבחינה פוליטית היא נמצאת תחת אחריות ממשלת סקוטלנד, אספת הממשלה של ויילס, אספת צפון אירלנד וממשלת בריטניה עבור אנגליה.
בדרך כלל אין בעיה כאשר מטופל המתגורר במדינה אחת בממלכה המאוחדת מעוניין בטיפול במדינה אחרת. הסוגיות של המימון והניירת מטופלות בין הארגונים המעורבים, והמטופל עצמו כמעט שלא מעורב בתהליך. שמות השירותים הם:
הם הוקמו כרשות אחת מרכזית אחרי מלחמת העולם השנייה, והתבססו על עקרונות המקיפות, האוניברסליות והחינמיות.
Wide Open Spaces (שיר)
Wide Open Spaces הוא שיר שנכתב על ידי סוזן גיבסון, ואשר בוצע והוקלט על ידי הלהקה דיקסי צ'יקס. השיר יצא בתור הסינגל השלישי מהאלבום באותו השם בחודש יולי 1998. השיר הגיע למספר 1 במצעד Hot Country Songs בארצות הברית, ונשאר במקום זה למשך ארבעה שבועות בנובמבר 1998. הוא גם הגע למספר 41 במצעד הפופ, בילבורד הוט 100. הוא הגיע למספר 1 במצעד הקאנטרי הקנדי, הלהיט מס' 1 הראשון שלהן בקנדה, ותחילה של תמיכה רבת-שנים בלהקה.
רקע
סוזן גיבסון, מאמרילו, טקסס, כתבה את המילים הראשונות של השיר ב-1993, בביקורה הראשון בבית לאחר שנסעה ללמוד יערנות באוניברסיטת מונטנה. היא השאירה את המחברת עם מילות השיר בבית בטעות כשחזרה ללימודים; אמא שלה מצאה את המחברת ושלחה לה אותה יחד עם חבילת פינוקים, מה שעורר את גיבסון להשלים את השיר בנושא עזיבת הבית. היא ביצעה אותו לראשונה במועדונים מקומיים סביב אוניברסיטת מונטנה, והשיר זכה לפופולריות מסוימת בקרב הקהלים.
בסוף שנות ה-1990, גיבסון הייתה הסולנית בלהקת האלט-קאנטרי, The Groobees. הלהקה הקליטה אלבום ב-1998, Wayside, שכלל את "Wide Open Spaces" (האלבום יצא ב-1999). האלבום הופק על ידי לויד מיינס, שהוא אביה של הסולנית החדשה דאז של הדיקסי צ'יקס - נטלי מיינס. לויד מיינס הזדהה עם הסיפור של בת המשפחה שעוזבת את הבית, וחשב שהוא יתאים לקול של נטלי; הוא הביא את השיר לקבוצה, והן בחנו אותו במספר הופעות וקיבלו תגובות חזקות. גם חברות הלהקה, וגם חברת התקליטים שלהן, Sony Music, הסכימו עם לויד מיינס לגבי התאמת השיר, ולא רק שהקליטו גרסה, אלא הפכו את השיר לשיר הכותרת של האלבום הבא שלהן, הראשון של הלהקה עם מיינס כסולנית.
האופי הצעיר, הרומנטי, ההרפתקני של Wide Open Spaces", ותחושת העצמאות שבו, היו גורמי מפתח בהיווצרות התדמית החדשה של הלהקה; השיר, שהיה ללהיט, הפך לשיר ההיכר של הדיקסי צ'יקס, והיה פופולרי במיוחד בקרב נערות. השיר מדבר על האפשרויות שעדיין לא התגלו:
בתרגום חופשי: היא צריכה מרחבים פתוחים/מקום לטעויות הגדולות שלה/היא צריכה פרצופים חדשים/היא מודעת לסיכונים.
השיר נחשב למופת של כתיבה באמצעות האסטרטגיה שבה השורות לא חוזרות על עצמן, לא בבתים ולא בפזמון. העיבוד עם טעמי הבלוגראס הטקסני מתחיל בריף של כינור קאנטרי, ואז הלהקה מצטרפת. את הבתים שרה נטלי מיינס לבדה, עם תופים, כינור, גיטרה רכה ופסנתר כליווי. בפזמון האחיות אמילי ארווין ומארטי סיידל שרות הרמוניה עם מיינס, שם תוספת של ניגון בנג'ו. בקטע האינסטרומנטלי ארווין וסיידל מוסיפות מנדולינה וכינור בהתאמה.
אמילי ארווין הייתה גאה שהלהקה יכולה להנפיק להיטים שבהם כלים מסורתיים כמו הבנג'ו עדיין יכולים להשתלב, כלים שהממסד של מוזיקת הקאנטרי בנאשוויל לעיתים קרובות לא רואה בעין יפה, כ"הילבילי" מדי. סוזן גיבסון והשיר שלה "Wide Open Spaces" נחשבים לעיתים כדוגמה להשפעת מערב טקסס על כתיבת מוזיקת קאנטרי; גיבסון עצמה רואה באמרילו את "המקום של המרחבים הפתוחים, עם השקיעות היפות ביותר שיש."
השיר זכה לכבוד בנאשוויל, והוכרז בפרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי בתור הסינגל של השנה ב-1999. זה גם זיכה את גיבסון בפרס כותבת השנה במוזיקת הקאנטרי של American Songwriter ב-2000, כמו גם בפרס BMI הפרס של 1999. על אף שהשיר עצמו לא היה מועמד לפרס גראמי (האלבום היה מועמד, וכן הסינגל השני ממנו, "There's Your Trouble", אשר שניהם זכו בקטגוריות שלהם), הוא נכלל באלבום האוסף של מועמדי גראמי לשנת 1999.
קליפ
הקליפ של "Wide Open Spaces" מראה את חברות הדיקסי צ'יקס בהרי הרוקי בקולורדו, רצות ומשחקות בשדות פתוחים של פרחי בר וכדומה. בין לבין, יש סצנות של הלהקה בסיבובי הופעות: בהופעה חיה, מאחורי הקלעים, באוטובוס. את הקליפ ביים טום אוליפנט, אשר ביים עבורן קודם את "There's Your Trouble", ומאוחר יותר ביים בשיתוף את "Without You".
הקליפ זכה בפרס איגוד מוזיקת הקאנטרי לווידאו קליפ של השנה ב-1999. הוא נרשם במקום 32 ברשימת CMT משנת 2004 של 100 קטעי הווידאו הגדולים.
הווארד אוברמן
הווארד אוברמן (באנגלית: Howard Overman) הוא יוצר, תסריטאי ומפיק בריטי, זוכה פרס באפט"א לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר על יצירת הסדרה "עברייני על".
קריירה
אוברמן החל את קריירת הכתיבה בשנת 2005, בה יצר את הסרט הקצר "In the Bathroom". באותה שנה גם כתב פרקים עבור סדרות הטלוויזיה "הנוכלים" ו"תרגילים חדשים", וגם יצר את סרט הטלוויזיה "יום מושלם".
בשנים 2006–2008 כתב שלושה פרקים של סדרת הטלוויזיה "מלון בבילון". בשנת 2008 כתב שלושה פרקים לסדרה "Moving Wallpaper", פרק אחד לסדרות "Spooks: Code 9" ו-"Harley Street" ויצר את סרט הטלוויזיה "Dis/Connected".
בשנים 2008–2011 כתב 11 פרקים של סדרת הטלוויזיה "מרלין".
בשנים 2009–2013 יצר את סדרת הטלוויזיה "עברייני על", שזכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לטלוויזיה 2010.
בשנים 2010–2012 יצר את המיני-סדרה "Vexed". באותן שנים גם יצר והפיק את המיני-סדרה "Dirk Gently", המבוססת על הספר "סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי" של דגלאס אדמס".
בשנים 2013–2015 יצר והפיק את סדרת הטלוויזיה מסוגת הפנטזיה-הרפתקאות "אטלנטיס". זו הייתה סדרת הדרמה החדשה הגדולה ביותר שהועלתה בשבת בלילה בערוצי ה-BBC מאז 2006, והיא משכה כמיליון צופים מהתוכנית הפופולרית "The X Factor" של רשת ITV ששודרה בבריטניה במקביל.
בשנת 2016 יצר והפיק עבור נטפליקס את סדרת הקומדיה-אימה "Crazyhead".
בשנים 2017–2020 יצר עבור "הוּלוּ" את סדרת הטלוויזיה "איש העתיד".
ב-2019 יצר והפיק את סדרת הטלוויזיה "מלחמת העולמות", המהווה עיבוד לרומן בעל אותו שם מאת ה.ג. וולס.
ב-2021 יצר עבור נטפליקס את הסדרה "התאמה מושלמת".
לאוניד רדזיחובסקי
לאוניד אלכסנדרוביץ' רדזיחובסקי (ברוסית: Леонид Александрович Радзиховский; נולד ב-1 בנובמבר 1953) הוא פובליציסט, מדען-פסיכולוג ועיתונאי רוסי-יהודי.
רדזיחובסקי בעל טור בעיתון רוסיסקאיה גאזטה, ומשתתף קבוע בתוכניות של תחנת הרדיו "הד מוסקבה".
קורות חיים
רדזיחובסקי נולד במוסקבה למדען אלכסנדר פרידנשטיין.
למד בפקולטה לפסיכולוגיה באוניברסיטת מוסקבה, וסיים את לימודי ב-1975. אחר כך עבד במכון המחקר לפסיכולוגיה כללית ופדגוגית של האקדמיה למדעי הפדגוגיה של ברית המועצות. שם סיים עבודת דוקטורט המוקדשת למחקריו של לב ויגוצ'קי.
אני זוכר (סרט, 2015)
אני זוכר (באנגלית: Remember) הוא סרט מתח דרמטי קנדי-גרמני משנת 2015 בבימויו של אטום אגויאן על פי תסריט מאת בנג'מין אוגוסט. בסרט מככבים כריסטופר פלאמר, ברונו גנץ, יורגן פרוכנוב, היינץ ליבן, הנרי צ'רני, דין נוריס ומרטין לנדאו. העלילה עוקבת אחר ניצול שואה קשיש עם דמנציה שיוצא להרוג פושע מלחמה נאצי.
לאוניד רדזיחובסקי
קורות חיים
בין השנים 1992–1993 הוא היה פרשן פוליטי בערוץ 1, אוסטנקינו. ב-1995 החל לעבוד כפרשן פוליטי של תחנת הרדיו "הד מוסקבה".
אני זוכר (סרט, 2015)
לאחר הקרנה בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-72, הסרט יצא לאקרנים בקנדה ב-23 באוקטובר 2015, בגרמניה ב-31 בדצמבר 2015 ובארצות הברית ב-11 במרץ 2016. הסרט קיבל ביקורות חיוביות וזכה במספר פרסים בפסטיבלי סרטים.
תקציר העלילה
בבית חולים סיעודי בניו יורק, זאב גוטמן (כריסטופר פלאמר), חולה דמנציה בן 89, יושב שבעה על אשתו, רות. מטופל קשיש נוסף וניצול אושוויץ, מקס רוזנבאום (מרטין לנדאו), מזכיר לזאב את מה שהבטיח לעשות כאשר רות מתה. מקס מספר לזאב שמשפחותיהם נרצחו במחנה על ידי קצין האס אס אוטו ואליש, וכי הם מאמינים שהוא היגר לצפון אמריקה תחת ה "רודי קורלנדר". מרכז שמעון ויזנטל איתר ארבעה אנשים בשם זה, אך אין די ראיות לעצור אותם. מקס אומר לזאב שהם השניים היחידים שעדיין מסוגלים לזהות את ואליש. מקס משכנע את זאב לנקום את נקמת משפחותיהם על ידי איתור והריגת ואליש ולשם כך הוא נותן לו הוראות כתובות במכתב. זאב עוזב את בית החולים הסיעודי במונית, קונה אקדח גלוק ויוצא למסע ברחבי ארצות הברית וקנדה אחר ארבעת הקורלנדרים.
לאוניד רדזיחובסקי
קורות חיים
ב-5 באפריל 1995 הפך לחבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית (הדומה הראשונה).