cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הלמה של שפרנר
הצגת הבעיה
באופן פורמלי, נסמן את קדקודי המשולש הגדול ב ונדרוש שהקודקוד V_{i} צבוע בצבע. המשפט טוען שאם הקדקודים שעל צלע המשולש הגדול בין V_{i} ל V_{j} צבועים באחד משני הצבעים i,j, אז קיים משולש קטן "צבעוני" כלומר כל אחד מקודקודיו צבוע בצבע שונה.
הכללה
קיימת הכללה של הלמה למימד טבעי כלשהו עבור צביעה של קודקודי טריאנגולציה של סימפלקס d ממדי. במקרה כזה, צביעת שפרנר (Sperner's Coloring) מוגדרת כצביעה של קודקודי טריאנגולציה מסוימת של הסימפלקס ה d ממדי, כך ש
במקרה כזה, קובעת למת שפרנר שמספר הסימפלקסים שצבועים בכל הצבעים (multicolored) הוא אי זוגי.
הוכחה
נסמן ב K את מספר המשולשים הקטנים הצבעוניים. נוכיח ש K אי־זוגי ובפרט אינו 0. נסתכל על קבוצת המשולשים הקטנים הכולל גם את המשולש המשלים של המשולש הגדול כאשר פורסים אותו על ספירה וקדקודיו הם, נכנה שני משולשים מקבוצה זו "חברים" אם הם שכנים (כלומר עם צלע משותפת) וקודקודיהם המשותפים צבועים בשני הצבעים {1,2}.
לכל משולש "צבעוני" (מלבד המשולש המשלים) יש חבר אחד ויחיד, למשולשים שצבועים בצבעים {1,2} יש שני חברים, ולכל השאר (מלבד אולי המשולש המשלים) – אין "חברים" כלל. בפרט מבין המשולשים הקטנים רק ל"צבעוניים" יש מספר אי זוגי של חברים. נשים לב ש: נובע כי K אי־זוגי כנדרש.
עיצוב מעלה-מטה ומטה-מעלה
מעלה-מטה ומטה-מעלה הן אסטרטגיות לפיתוח תוכנה, המופיעות גם בהקשר של תורות המערכות ההומניות והמדעיות.
במודל מעלה-מטה מנוסחת תחילה סקירת מערכת בקווים כלליים בלי להיכנס לפרטים של שום חלק ממנה. לאחר מכן מנוסח כל חלק של המערכת לפרטיו, ואז כל פרט חדש עשוי להיות מנוסח שוב תוך שמגדירים אותו לפרטים נוספים עד שכל המפרט מפורט דיו כדי לתקף את המודל. מודל מעלה-מטה מעוצב לעיתים קרובות תוך הסתייעות ב"קופסאות שחורות" שמקלות את מימוש סקירת המערכת, אך באופן שאין בו די להבנת המנגנון שביסוד המערכת.
בניגוד לזאת, במודל מטה-מעלה מוגדרים תחילה החלקים הפרטיים של המערכת לפרטיהם, ואז מצורפים החלקים יחדיו לרכיבים גדולים יותר, שבתורם מצורפים גם הם עד להשגתה של המערכת השלמה. אסטרטגיות שמבוססות על זרימת מידע מטה-מעלה עשויות להראות כחיוניות ומספקות עקב היותן מבוססות על ידיעת כל הגורמים שעשויים להשפיע על חלקיה היסודיים של המערכת.
רקע היסטורי
בתהליך פיתוח תוכנה הגישות מעלה-מטה ומטה-מעלה משחקות תפקיד מרכזי.
שיטת מעלה-מטה הועדפה בהנדסת תוכנה עד לעלייתה של פרדיגמת תכנות מונחה עצמים בשנות השמונים המאוחרות של המאה העשרים. בשפות מונחות עצמים כדוגמת C++ או Java הועדפה שיטת תכנות מטה-מעלה.
תכנות
הטכניקה לכתיבת תוכנה בגישת מעלה-מטה היא לכתוב פונקציה ראשית שנותנת שמות לכל הפונקציות העיקריות שידרשו לה. בהמשך, צוות התכנות בוחן את המפרט הדרישות של כל אחת הפונקציות הללו והתהליך חוזר על עצמו. לבסוף פונקציות מפוצלות אלו יבצעו פעולות בסיסיות, שהקוד שלהן יכול להיכתב בתמציתיות. כאשר כל אותן פונקציות מגוונות כבר נכתבו, התוכנה מוכנה.
שיטת מעלה-מטה מדגישה תכנון והבנה מלאים של המערכת. משמעות הדבר היא, שכתיבת הקוד אינה מתחילה עד שהושגה רמה מספקת של פרטים בעיצובם של לפחות כמה מחלקיה של המערכת. דבר זה מעכב בדיקה של יחידות פונקציונליות בסיסיות של המערכת עד להשלמתו של חלק משמעותי מהעיצוב.
לעומת זאת, שיטת מטה-מעלה מדגישה כתיבת קוד ובדיקות מוקדמות, שעשויות להתחיל מיד משהוגדר המודול הראשון. גישה זו טומנת בחובה סיכון שבקידוד מודולים בלא שיהיה ברור כיצד הם אמורים להיות מקושרים לחלקיה האחרים של המערכת, וקישור כזה עלול להיות קשה מכפי שזה נראה במחשבה ראשונה.
הטכניקה לכתיבת תוכנה בגישת מטה-מעלה היא לעצב ולקודד באופן מלא מערכת בעלת פונקציונליות חלקית, ואז להרחיב את המערכת עד למימוש כל דרישות הפרויקט.
יתרונות וחסרונות
שיטת מעלה-מטה
יתרונות:
חסרונות:
מדעי המוח ופסיכולוגיה
במושגים אלה נעשה שימוש גם במדעי המוח ובפסיכולוגיה. דוגמה ניתן לראות במחקר על תשומת לב ויזואלית. אם תשומת לבו של אדם נמשכת לפרח בשדה, ייתכן שזאת משום שהפרח בולט יותר באופן ויזואלי מאשר השדה שבו הוא מוקף. המידע שגרם לאדם לשים לב לפרח הגיע אליו בסגנון של מטה-מעלה - תשומת לבו לא הייתה תלויה במודעותו לפרח, די היה בגירוי החיצוני. הדבר שונה ממצב בו האדם מחפש בעצמו פרח - יש לו ייצוג של מה שהוא מחפש, וכשהוא רואה את האובייקט שחיפש, זה בולט. זו דוגמה לשימוש של מידע מעלה-מטה.
בניהול ידע
הצלחה של פרויקט בתחום ניהול ידע קשורה במידה רבה בעבודה שהיא גם מלמעלה-למטה וגם מלמטה-למעלה. חשוב מאוד לעשות עבודה עם המנהלים בארגון אשר יסייעו יתנו גיבוי, משאבים וזמן להשקיע בתהליכי ניהול ידע. הנהלה צריכה להיות מגויסת לתהליך, ותומכת בו לכל אורך הדרך. עם זאת, בתחום ניהול ידע, החלטת הנהלה (ותמיכה מלמעלה-למטה בלבד) אינה מספיקה. מערכות לניהול ידע הן מערכות אשר אין בהן חובת השתתפות, ולכן רתימת "עד אחרון העובדים" היא קריטית להצלחה.
עבודה מלמטה-למעלה מתחילה משלב הבנת הצרכים של העובדים בשטח - מהם צורכי הידע, איזה ידע חסר להם, איזה ידע היו רוצים לתרום ולקבל. בהקשר ניתן להיעזר במבחן אמילי ולהבין את הערך עד אחרון העובדים. עבודה מלמטה-למעלה ממשיכה בשיתוף של העובדים בגיבוש הפתרון שנבנה, רתימה של העובדים ליצירת תוכן משמעותי, ועבודה ביחד עם העובדים כדי למנף את הידע והיכולות שלהם. עבודה מלמטה-למעלה מאפיינת מאוד את גישות web 2.0 וגישות נוספות של חכמת ההמונים ורשתות חברתיות.
נקמה מרה
עלילה
הסרט מבוסס בעיקר על שחקנים אפרו אמריקנים ואין דמויות לבנות בסרט למעט מספר חיילים לבנים ועיר של לבנים שבגדי התושבים, הבתים והרחובות נצבעו כולם בלבן. כל הדמויות בסרט הן של אנשים "רעים" אבל הסרט מחלק את הדמויות לרעים מסוגים שונים "רעים-טובים" ו"רעים-רעים" וגם "רעים-עצובים" וישנו גם איש החוק שיכול להיות מקוטלג כ"טוב-רע" או כ"רע-טוב".
הפקה
הסרט הוכרז ביולי 2019, כאשר ג'ונתן מג'ורס לוהק לככב בסרט. המוזיקאי ג'יימס סמואל היה שותף לכתיבת הסרט וזה סרט הבכורה שלו כבמאי. אידריס אלבה הצטרף בנובמבר וג'יי זי, הפיק את הסרט והוכרז כי הוא כותב מוזיקה מקורית לסרט. עד ספטמבר 2020, זאזי ביטס, לקית' סטנפילד, דלרוי לינדו ורג'ינה קינג לוהקו גם הם לתפקידים בסרט.
הצילומים היו אמורים להתחיל במרץ 2020 בסנטה פה, ניו מקסיקו, אך התעכבו כתוצאה מהשפעות מגפת COVID-19. סינתיה אריבו, אשר לוהקה בתחילה, נאלצה לעזוב בגלל עיכובים שנגרמו בעקבות המגפה. הצילומים החלו לבסוף בספטמבר 2020, אך הושהו ב-15 באוקטובר לאחר ששחקן נבדק חיובי לקורונה.
אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון: סיפור פשע אמריקאי
'''אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון: סיפור פשע אמריקאי (באנגלית: The People v. O. J. Simpson: American Crime Story''') היא שמה של העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה מבית FX "סיפור פשע אמריקאי". העונה, ששודרה לראשונה ב-2 בפברואר 2016, סובבת סביב פרשת משפט הרצח של או. ג'יי. סימפסון ומבוססת על ספרו של ג'פרי טובין '''המרוץ של החיים שלו: המדינה נגד או. ג'יי. סימפסון''' (1997).
העונה זכתה לשבחי הביקורת. בטקס פרסי אמי לבידור בפריים טיים ה-68, העונה קיבלה 22 מועמדויות לפרסי אמי, ב-13 קטגוריות, וזכתה בתשעה, כולל בפרס המיני-סדרה הטובה ביותר בפריים טיים, שנייה רק למשחקי הכס באותה שנה, שזכתה ב-12 פרסים. העונה זכתה גם בפרסי גלובוס הזהב בקטגוריית המיני סדרה או סרט הטלוויזיה הטובים ביותר והשחקנית הטובה ביותר - במיני סדרה או סרט טלוויזיה לשרה פולסון.
הפקה
צילומי הסדרה החלו ב-14 במאי 2015 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
קרחון אוונס (רכס המלכה אלכסנדרה)
קרחון אוונס (באנגלית: Evans Glacier) הוא קרחון יובלי, ברכס המלכה אלכסנדרה, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את הרכס.
הקרחון נשפך אל קרחון בירדמור.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את האזור בין השנים 1961 -1962.
הקרחון נקרא על שמו של אדגר אוונס, היה חבר בקבוצת הקוטב של רוברט פלקון סקוט במשלחת טרה נובה לקוטב הדרומי בין השנים 1911 – 1912, שנפטר בסמוך לקרחון.
משחטת רכבים
רקע
כתוצאה מהתיעוש הפך זיהום הסביבה לאחת מהבעיות החמורות של העידן המודרני. סקטור הרכב מייצר כ-5% מהפסולת התעשייתית בעולם כולו. כלי רכב בסוף מחזור חייהם מסווגים כפסולת מסוכנת ויש להם פוטנציאל לזהם את הסביבה אם הם לא מטופלים כראוי, אך הם מהווים קטגוריה של פסולת שעיבודה קשה במיוחד בגלל המבנה המורכב וההרכב המגוון שלה. מאחר שכלי רכב אלה מורכבים מיותר מ-70% ברזל, הם נסחרו באופן מסורתי כמשאב משני בעל ערך. בנוסף לברזל, נעשה בייצור מכוניות שימוש במתכות בסיסיות כמו נחושת ואבץ, כמו גם מתכות נדירות כמו פלטינה ופלדיום. מיחזור של כלי רכב בסוף חייהם הוא על כן לא רק נושא סביבתי אלא גם מקור כלכלי לתעשייה. לפיכך, ניהול המיחזור של כלי רכב במסגרת חקיקה הופך חשוב יותר ויותר, אך נכון ל-2019, מספר המדינות והאזורים עם חקיקה בנושא זה מוגבל למדי, וכולל למשל את האיחוד האירופי, נורווגיה, יפן, קוריאה, סין וטאיוואן.
הטיפול בכלי רכב בסוף חייהם נעשה באחת משתי דרכים מרכזיות: (1) קציצה, גריסה ומעיכה – הרכב נחתך באופן מכני לחתיכות, המתכת מהן מופרדת בעזרת מגנט, ועוברת מעיכה שיוצרת קוביית מתכת שעוברת התכה מחדש; שאר החומרים נשלחים להטמנה או מיחזור; (2) פירוק לחלפים – הרכב מפורק באופן ידני, וחלקים ממנו נמכרים לסוחרי חלפים; הפסולת המתכתית עוברת מעיכה והתכה מחדש ושאר הפסולת נשלחת להטמנה או מיחזור. עלות העבודה הנדרשת לפירוק רכיבים שונים של הרכב ושל כל אחד מתהליכי הטיפול למול ההכנסה האפשרית ממכירת חלקי החילוף וחומרי גלם שונים קובעים במידה רבה את האופן בו יטופל הרכב לאחר הורדתו מהכביש. במגרטות לא חוקיות נחסך זמן עבודה ועלויות על ידי פירוק לא מפוקח של הרכבים והטמנה לא מוסדרת של סוגי הפסולת, וכך נותר רוב הרווח ממכירת החלפים בידי הבעלים.
היעדר משאבים מספקים לניטור, אכיפה וענישה מספקים הזדמנויות לרווח רב עבור ארגוני פשע. על פי דו"ח התוכנית הסביבתית של האו"ם אין תחום אחר של פשע מאורגן שנותן הזדמנות כה משמעותית להלבנת הון והונאת מס כסילוק פסולת, בהיעדר כמעט מוחלט של ניטור או דיווח.
האיחוד האירופי
בשנת 2000 אישר האיחוד האירופי את דירקטיבה 2000/53/EC העוסקת בטיפול ברכבים בגמר שימושם, ומחייבת את המדינות החברות באיחוד. על פי הדירקטיבה באחריותם של יצרני ויבואני רכב לאסוף את כלי הרכב בסוף מחזור חייהם לצורך שימוש חוזר של חלקי הרכב ומיחזור של חומרי הגלם. אף על פי כן, בכל שנה ישנם בין 3.4–4.7 מיליון רכבים (כשליש מכל הרכבים שיצאו מכלל שימוש בשנה) אינם מטופלים בצורה מסודרת ולא ידוע לאן הם מגיעים. ההערכה היא שהן נגרטים בצורה בלתי חוקית או מיוצאים מחוץ לאיחוד. למשל, בגרמניה ב-2018, מוערך כי 363,000 רכבים נגרטו באופן לא מוסדר ו-73,000 רכבים יוצאו באופן בלתי חוקי. בליטא כ-82% מהרכבים בסוף מחזרו חייהם נגרטים בצורה בלתי חוקית.
נורווגיה
מדי שנה יוצאים מידי שימוש כ-140,000 רכבים. משנת 1978 החלה לפעול במדינה תוכנית לטיפול ברכבים, במסגרתה הוחל מס מחזור על הצרכן בעת רכישת רכב חדש, המוחזר לבעל הרכב במסירת הרכב לגריטה. משרד התחבורה הנורווגי יצר רשימת של מוסכים ועסקים מורשים שרק דרכים ניתן לקבל את החזר המס. אחוז הרכבים המועבר לפירוק מוסדר הוא יותר מ-95%.
ארצות הברית
מחקר מ-1999 שהוזמן על ידי המכון הלאומי למשפטים של מחלקת המשפטים של ארצות הברית מצא שסימון הרכיבים הפחית את מספר הגנבות המקצועיות של מכוניות, כך שבין 33 ל-158 פחות מכוניות נגבו לכל 100,000 מכוניות שסומנו בין 1987 ל-1995.
יפן
הטיפול ברכבים בסוף חייהם מוסדר באמצעות דירקטיבה הדומה לזו באיחוד האירופי ונכנסה לתוקף ב-2005 וממומנת באמצעות תשלום אגרה בקניית רכב חדש. מדי שנה ממוחזרים 3–4 מיליון רכבים. הודות לתשלום מראש של עמלת המיחזור, התופעה של גריטה הבלתי חוקית או אחסון בלתי הולם של רכבים שיצאו משימוש ירדה באופן משמעותי ב-96% בהשוואה לרמות שלפני החקיקה, וכ-99% מהרכבים עוברים מיחזור.
ישראל
מדי שנה מורדים מהכבישים במדינת ישראל כ-100 אלף רכבים, אך הטיפול בהם אינו מוסדר: לא מוגדר תקן מתאים, אין חובה חוקית לפרק רכבים במקומות מורשים ואין מנגון מוסדר לניהול תהליך הפירוק ולפיקוח עליו. לפי מחקר של הפורום לישראל ירוקה משנת 2022 פועלות בישראל 402 מגרטות רכב לא חוקיות, ששטחם המצטבר מוערך ב-13,470 דונם, והן מכילות כ-19,000 רכבים. לעומת זאת מספר מגרשי הגריטה החוקיים עומד על שישה בלבד. המגרטות הבלתי חוקיות יוצרות זיהום משמעותי ופגיעה באיכות הסביבה.
לפי דיווח שפורסם ב-2005, במהלך שנים רבות רכבים גנובים היו עוברים במחסומים משטחי ישראל למשחטות רכב בשטחי יהודה ושומרון, מכיוון שהייתה קיימת ביקורת על כלי הרכב רק מהכיוון של היוצאים מיהודה ושומרון, ולא מהכיוון של הנכנסים אליו. אולם, לאחר מבצעי אכיפה שהקשו על גנבי רכב להוציא רכבים מישראל ליהודה ושומרון החלו לפעול משחטות רכב גם בקרב ערביי ישראל.
פגיעה באיכות הסביבה
הנזק הסביבתי העיקרי הנגרם מפירוק רכב בצורה לא מבוקרת ובהשארת שאריות הרכבים בשטח פתוח לתקופות ארוכות הוא זיהום הקרקע ומי התהום בשמנים משומשים, נוזלי קירור ומתכות כבדות. אלה מהווים סכנה לאדם, לחי ולצומח. האוכלוסייה המתגוררת בקרבת המפגע עשויה להיפגע בעקבות נשימת אדי החומרים המזהמים וגזים רעילים. מגע ישיר בקרקע ואכילה של פירות וירקות שגדלו בה עלולים להזיק לאדם ולבעלי חיים. זיהום הקרקע עלול לפגוע גם בגידולים ויכול לגרום לירידה בכמות התוצרת החקלאית ובאיכותה.
העולם התחתון
העולם התחתון הוא כינוי מקובל למרחב חברתי אשר בו פועלים קבוצות של אנשים ללא מרות החוק הקיים בסביבתם. אין לו גבולות ברורים אך יש לו קווי אופי עם מאפיינים ידועים, והקודים הפועלים בו אינם תואמים את הנורמות המקובלות, והם מתנגשים עם החוק והסדר. בעולם התחתון פועלים כנופיות פשע, אנשי מאפיה, ואנשים אשר מאמצים דפוסי פעולה עברייניים. דמויות מהעולם התחתון שימשו מאז ומתמיד יוצרים בתחומי הספרות והקולנוע במדינות רבות בעולם.
מרחבי פעולה
מרחבי העולם התחתון משתרעים בדרך כלל במקומות הנחשבים מפוקפקים בעיני האזרח המהוגן. בתי קזינו והימורים, מועדוני חשפנות, שטחי פעולה של זנות, בארים אפלוליים, תחנות סמים, מקורות של חלפני כספים ובתי סוהר. הפעילות במקומות אלה אינה תמיד בגדר עבירה על החוק, ומי שמגיע למועדון חשפנות או לבאר אפלולי בסימטה חשוכה אינו נחשב איש העולם התחתון, אך סביר להניח כי יתקל שם בעבריינים ובפשיעה. זוהי פעילות הקרובה אל השוליים של החברה ולכן היא מקושרת באופן אסוציאטיבי עם פשע. גם אם המשטרה מקיימת סיורים בסביבה אין היא יכולה להיות נוכחת בכל פינה או בכל מועדון, ולכן קל יהיה לעבריין לתכנן או לבצע שם את מעשיו.
עבריינים המכונים "אנשי העולם התחתון" יכולים לפעול גם בסביבה רגילה. ה"בכירים", כמו ראשי משפחות פשע ואנשי מאפיה, פועלים גם במקומות מהוגנים המשמשים להם כיסוי כלפי רשויות החוק, אך קודי ההתנהגות שלהם תהיה קשורה לקודים של העולם התחתון. עבריינים כאלה יכולים גם לפעול באמצעות שליחים המגיעים לגבות דמי חסות מבעלי עסקים באזורי תעשייה ומסחר רגילים.
אין התאמה מוחלטת בין עבירות על החוק לבין העולם התחתון. מעשי פשע מתבצעים גם על ידי עבריינים שאינם חלק מהעולם התחתון, ואשר בחרו לבצע את מעשיהם לבד או בהתחברות אל עבריינים אחרים. אך מקובל לראות את הרוב הגדול של מעשי הפשע, ככאלה שבוצעו בידי עבריינים הפועלים תחת השפעת הנורמות המקובלות בעולם התחתון, במיוחד הפשיעה בעלת היקפים גדולים כמו: סחר בנשים, גביית דמי חסות, או סחר בסמים.
מאפייני התנהגות
אף על פי שאין תעודה רשמית המעידה על "חברות בעולם התחתון", ניתן לראות בו דפוסי התנהגות הניתנים לאפיון. דפוסים אלה יוצרים הזדהות בין אנשים ממקומות שונים, ומחברת ביניהם גם אם אינם קרובים זה לזה. המאפיין הבולט הוא ההתעלמות מהחוקים הכתובים ומהנורמות המקובלות. גם מעשי רצח ופגיעה פיזית הם חלק בלתי נפרד מהתנהלות אנשי העולם התחתון. מאפיינים אחרים:
ערכים פנימיים
במרחבי העולם התחתון אין חוקים כתובים, אך ישנם קודים מוכרים אשר עליהם מקפידים בדרך כלל לשמור ולא לחרוג מהם. המוכרים ביניהם:
בתי סוהר
הכלא הוא סביבה מובהקת של אנשי העולם התחתון. עבריינים המרצים עונשי מאסר פוגשים איש את רעהו, לעיתים לראשונה בחייהם, ונוצרת אחווה המבוססת על האופן בו הם חיים, תוך כדי היתקלות עם החוק. עבריין שפעל לבדו עד שנאסר, יכול למצוא בכלא שותפים לפשיעה הבאה. אחרים יכולים ליצור התאגדויות בהן יתקיים סולם מעמדות אשר ימשיך גם לאחר שחרורם והיותם פעילים בפשע.
גיבורי תרבות
העולם התחתון עורר מאז ומתמיד את סקרנותם של יוצרים. הם כתבו על כך ספרים ומחזות, הפיקו סרטים וסדרות טלוויזיה, ותיעדו את החיים בעולם התחתון ובעיקר את הדמויות בו באופן רומנטי אשר עורר עניין רב בקרב הציבור כולו. בין המוכרים ביותר נחשב דיימון ראניון, אשר שאב את סיפוריו מהיכרות הטיפוסים שפגש במועדוני הימורים ובסימטאות ניו יורק. ז'אנר סרטי הפשע אשר החל בקולנוע ונמשך גם בסדרות טלוויזיה, עוסק בהרחבה בהתנהלות החיים בעולם התחתון ובמאבקים בין העבריינים למשטרה ובינם לבין עצמם. ברבות מהיצירות הספרותיות משובצים דמויות רומנטיות מהסוג של רובין הוד, המתוארים כמי שפועלים להשגת צדק חברתי באמצעי אלימות והפרת חוק.
העיתונות נוהגת לייחד כתבות ומאמרים על דמויות מהעולם התחתון.
סרטי פשע ידועים הם טרילוגיית הסנדק וספרות זולה, ואילו בטלוויזיה ידועה סדרת הפשע הסופרנוס העוקבת אחרי משפחת מאפיה בארצות הברית.
כנגד סדרות וסרטים אלה נטען שהם מפארים את העבריינים ותרבות הפשע, והופכים אותם למודל לחיקוי עבור בני נוער וצעירים, ובכך מעודדים פשיעה, סמים ואלימות.
העולם התחתון בישראל
הפשע המאורגן בישראל מתאפיין במאבקים אלימים, כולל התנקשויות בין עבריינים שמתרחשים לעיתים קרובות במרכזי אוכלוסייה. מעשי הרצח האלה זכו לכינוי "טרור פלילי" ו"פיגוע פלילי" ומרביתם לא פוענחו. מבקר המדינה, יוסף שפירא, אמר בפברואר 2014, :"אנחנו בתקופה של אווירת טרור, אנשים מפחדים לצאת מהבית. זה משליך גם על החיים הכלכליים, וזה מצב שצריך לטפל בו".
בעיתונות בישראל עסקו בכך העיתונאים יגאל לב, נתן דונביץ' ואהרן בכר. הם נהגו לתאר את עולמם של העבריינים דרך סיקור משפטם ומעצרם, והירבו לכתוב על אורח חייהם העברייני כפי שהשתקף מהדיונים המשפטיים, ומאירועים פלילים בהם היו מעורבים. הסופר והעיתונאי מנחם תלמי נהג לפרסם טור קבוע שנקרא "תמונות יפואיות", ובהן תיאר דמויות מהעולם התחתון של יפו. הרשימות לוקטו לספר שיצא לאור בשנות ה-70. בימינו עוסק בכך העיתונאי והכתב הפלילי בוקי נאה בעיתון ידיעות אחרונות ואמיר זהר.
פרנסס דה לה טור
פרנסס דה לה טור (באנגלית: Frances de la Tour; נולדה ב-30 ביולי 1944) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטית זוכת פרס טוני. התפרסמה בזכות הופעותיה בסרטים "הארי פוטר וגביע האש", "נערי ההיסטוריה" ו"הנבחר".
ביוגרפיה
דה לה טור נולדה בכפר בובינגדון שבדרום-מזרח אנגליה למוירה ולצ'ארלס דה לה טור. אחיה הוא השחקן אנדי דה לה טור.
למדה בבית הספר "מרכז לדרמה לונדון" (Drama Centre London).
קריירת משחק
בתחילת דרכה כשחקנית תיאטרון קיבלה דה לה טור שני פרסי תיאטרון על שם לורנס אוליביה.
התפרסמה לראשונה בסיטקום הבריטי "Rising Damp", שבו הופיעה בתפקיד ראשי בתור מנהלת הקולג', מיס רות' ג'ונס. בשנת 1980 שיחקה לצד בוב הוסקינס במיני סדרה הקומית "Flickers".
בשנת 2005 התפרסמה בשובר הקופות "הארי פוטר וגביע האש", בתפקיד מנהלת בית הספר בובאטון מאדאם אולימפה מקסים. ב-2006 זכתה בפרס טוני על הופעתה במחזה "נערי ההיסטוריה", בתור המורה להיסטוריה, גברת לינטוט. באותה שנה הופיעה בתפקיד גם בעיבוד הקולנועי המצליח והייתה מועמדת לפרס באפט"א.
ב-2010 שיחקה בסרט הפעולה הבדיוני "הנבחר", בפנטזיה התלת-ממדית הכושלת "מפצח האגוזים" והשתתפה בתפקיד קטן בהפקתו הרווחית ביותר של טים ברטון "אליס בארץ הפלאות".
בשנת 2015 שיחקה בסרט הקולנוע "הליידי בקרוואן" (The Lady in the Van) לצד השחקנית זוכת פרס אוסקר מגי סמית'. את הסרט ביים ניקולס הייטנר.
חיים אישיים
לדה לה טור בן ובת מגרושה, השחקן טום קמפינסקי.
דורותי ריצ'רדסון
דורותי מילר ריצ'רדסון (באנגלית: Dorothy Miller Richardson; 17 במאי 1873 – 17 ביוני 1957) הייתה סופרת ועיתונאית בריטית. היא כתבה את "עלייה לרגל", רצף של 13 רומנים חצי-אוטוביוגרפיים, שפורסמו בין 1915 ל-1967, אף כי ריצ'רדסון ראתה בהם פרקים של יצירה אחת. היא הייתה אחת הסופרים המודרניים המוקדמים ביותר שהשתמשו בזרם התודעה כטכניקת סיפור. ריצ'רדסון מדגישה גם ב"עלייה לרגל" את חשיבותן ואופיין המובהק של חוויות נשיות. הכותרת "עלייה לרגל" מרמזת לא רק על "מסע האמן ... למימוש עצמי אלא, באופן מעשי יותר, המסע לגילוי צורה וביטוי יצירתי וייחודי".
ביוגרפיה
ריצ'רדסון נולדה באבינגדון בשנת 1873, השלישית מבין ארבע בנות. לאחר שנולדה הבת הרביעית, החל אביה (צ'ארלס) להתייחס לדורותי כבן. ריצ'רדסון "גם ייחסה את ההרגל הזה לרצון הנערי שלה עצמה". היא התגוררה בוויטפילד, בית אחוזה גדול באלברט פארק (שנבנה על ידי אביה בשנת 1871 וכיום נמצא בבעלות בית הספר אבינגדון. משפחתה עברה לוורת'ינג, מערב סאסקס בשנת 1880 ואז לפוטני, לונדון, בשנת 1883. בלונדון היא למדה בבית ספר פרוגרסיבי שהושפע מרעיונותיו של ג'ון ראסקין, ושם "עודדו התלמידים לחשוב בעצמם". בבית ספר זה היא למדה צרפתית, גרמנית, ספרות, לוגיקה ופסיכולוגיה. בגיל שבע עשרה, ועל רקע הקשיים הכלכליים אליהם נקלע אביה, היא פנתה לעבוד כאומנת ומורה, תחילה בשנת 1891 במשך שישה חודשים, בבית ספר משלים (בית ספר לנשים צעירות המתמקד בהכנה לכניסה לחברה) בהנובר. בשנת 1895 זנחה ריצ'רדסון את עבודתה כאומנת כדי לטפל באמה ששקעה בדיכאון קשה, ובסופו של דבר אף התאבדה באותה שנה. אביה של ריצ'רדסון פשט את הרגל בסוף 1893.
בשנת 1896 עברה ריצ'רדסון להתגורר בחדר בעליית גג, ברחוב אנדלסיי 7, בלומסברי, לונדון, שם עבדה כפקידת קבלה / מזכירה / סייעת בניתוחי שיניים ברחוב הארלי. בזמן ששהתה בבלומסברי בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ריצ'רדסון חברה לסופרים רדיקלים, כולל קבוצת בלומסברי. בשנת 1904 היא יצאה לחופשה ברמת ברן (אוברלנד) בשווייץ, (בגרמנית: Berner Oberland) במימון אחד מרופאי השיניים עמם עבדה, ומקום זה היה למקור הרומן שלה "אוברלנד". הרברט ג'ורג' ולס (1866–1946) (H. G. Wells) היה מכר שלה והתפתח ביניהם רומן קצר שהוביל להריון ואז להפלה, בשנת 1907. ולס היה נשוי לחברה לשעבר לספסל הלימודים של ריצ'רדסון. בעת חופשה מהעבודה שהתה בפוונסי, סאסקס ונסעה לשווייץ לחורף. היא התפטרה מעבודתה ברחוב הארלי ועזבה את לונדון "כדי לבלות את השנים הבאות בסאסקס ... בחווה המנוהלת על ידי משפחה קוויקרית". התעניינותה של ריצ'רדסון בקוויקרים הביאה אותה לכתיבת "העבר וההווה של הקוויקרים" ולעריכה של האנתולוגיה "לקט מתוך עבודותיו של ג'ורג' פוקס", ששניהם פורסמו בשנת 1914. היא בילתה חלק ניכר משנת 1912 בקורנוול, ואז בשנת 1913 שכרה חדר בסנט ג'ון ווד, לונדון, אף שהיא גרה במקביל גם בקורנוול. על אף שפרסמה מאמר לראשונה בשנת 1902, קריירת הכתיבה של ריצ'רדסון, כעיתונאית פרילנסרית, החלה הלכה למעשה סביב 1906, עם מאמרים תקופתיים שכתבה בנושאים שונים, ביקורות ספרים, סיפורים קצרים ושירים. בנוסף היא תרגמה במהלך חייה שמונה ספרים לאנגלית מצרפתית וגרמנית. נושאי ביקורות הספרים של ריצ'רדסון והמאמרים המוקדמים שלה נעו "עבור בין ויטמן וניטשה לפילוסופיה הצרפתית ופוליטיקה בריטית" מנעד נושאים המדגים הן את "טווח תחומי העניין שלה והן את חדות מחשבתה". החל משנת 1908 ריצ'רדסון כתבה באופן קבוע מאמרי פרוזה קצרים, "מערכונים" ל"סקירות שבת", ובסביבות שנת 1912 "דחק בה אחד המבקרים לנסות לכתוב רומן". היא החלה לכתוב את גגות מחודדים, בסתיו 1912, כששהתה אצל ג'יי.די ברספורד ואשתו בקורנוול, והספר פורסם בשנת 1915.
היא התחתנה עם האמן אלן אודל (1888–1948) בשנת 1917 - דמות בוהמית מובהקת, הקשור לחוג האמנותי שכלל את אוגוסטוס ג'ון, יעקב אפשטיין ווינדהאם לואיס. הוא היה צעיר ממנה בחמש עשרה שנים, חולה שחפת ואלכוהוליסט, והיה צפוי שלא יאריך ימים. עם זאת, הוא הפסיק לשתות וחי עד 1948. אודל היה רזה מאוד וגובהו "מעל שישה רגל עם שיער סביב החלק החיצוני של ראשו שהגיע עד מותניו", אותו מעולם לא קיצר. הוא גם לעיתים רחוקות נטל את ציפורני אצבעותיו. משנת 1917 עד 1939 בילו בני הזוג את חורפיהם בקורנוול ואת ימי הקיץ שלהם בלונדון; ואז נשארו לצמיתות בקורנוול עד מותו של אודל בשנת 1948. היא פירנסה את עצמה ואת בעלה באמצעות כתיבה פרילנסרית לכתבי עת במשך שנים רבות, מכיוון שאלן הרוויח מעט כסף מהאמנות שלו.
בין 1927 ל־1933 פרסמה ריצ'רדסון 23 מאמרים על סרטים במגזין האוונגרדי הקטן, "מקרוב", (Close Up") בו הייתה מעורבת חברתה הקרובה ברייהר.
בשנת 1954 היא נאלצה לעבור לבית אבות בפרבר בלקנה בקנטהאם, קנט, שם נפטרה בשנת 1957. הפרקים האחרונים (ספרים) של "עלייה לרגל", שיצאו לאור במהלך חייה של ריצ'רדסון, היו "אופק בהיר" ("Clear Horizon") בשנת 1935 ו"גבעת הגומה" ("Dimple Hill") ומהדורת האוסף של 1938. מהדורת האוסף התקבלה בצורה גרועה ובשארית חייה פרסמה ריצ'רדסון רק שלושה פרקים מכרך נוסף בשנת 1946, ואת היצירה "עבודה בעיצומה", "בחיים ובמכתבים".
הפרק האחרון (הספר ה-13) של "עלייה לרגל", "אור הירח של חודש מרץ", לא פורסם עד 1967, והוא מהווה את הסיכום לכרך הרביעי של מהדורת האוסף; אף על פי ששלושת הפרקים הראשונים הופיעו כ"עבודה בעיצומה", "חיים ומכתבים", בשנת 1946. הרומן הזה לא הושלם. ככל הנראה בגלל המכירות הגרועות וקבלת הפנים המאכזבת של מהדורת האוסף מ-1938, שגרמה לה בגיל 65 להפסיק להאמין בעצמה.
זרם התודעה
ריצ'רדסון שנאה את המונח, וכינתה אותו בשנת 1949 "מטאפורה חסרת משמעות למרבה הצער" "שהושאלה ... על ידי מאי סינקלייר מהאפיסטמולוגים, ... כדי לתאר את עבודתי, כשתוך הביקורת הספרותית הזו היא דוחפת את הקריירה הלא שפויה שלה ".
סופרת פמיניסטית
ריצ'רדסון היא גם סופרת פמיניסטית חשובה, בגלל האופן שבו עבודתה מניחה את תוקפן וחשיבותן של חוויות נשיות כנושא לספרות. היא ציינה שכשהחלה לכתוב, "היא ניסתה לייצר מקבילה נשית לריאליזם הגברי הנוכחי", וזאת אחרי שדחקה הצידה "מסה לא מבוטלת של כתבי יד" לטובת מציאת "מסלול רענן". הזהירות בה נקטה במוסכמות הלשון, כיפופם של כללי הפיסוק הרגילים, אורך המשפט וכדומה, משמשים ליצירת פרוזה נשית, שריצ'רדסון ראתה בה הכרחית לביטוי חוויה נשית. וירג'יניה וולף בשנת 1923 ציינה כי ריצ'רדסון "המציאה, או אם היא לא המציאה, פיתחה ויישמה לשימושה שלה, את המשפט שאנו יכולים לכנותו - המשפט הפסיכולוגי של המגדר הנשי." בהקדמה "למהדורת האוסף של העלייה לרגל הגיבה ריצ'רדסון ב -1938 לביקורת על כתיבתה, על כי היא "חסרת פשר ועל כן בלתי קריאה", בטענה כי "ראוי ש"פרוזה נשית, כפי שצ'ארלס דיקנס וג'יימס ג'ויס מגלים לכך מודעות, לא תהיה מודגשת, אלא תעבור מנקודה לנקודה בלי הפרעה".
ב -1931 כתב ג'ון קאופר פוויס, כי הוא רואה בריצ'רדסון "חלוצה בכיוון חדש לחלוטין" מכיוון שהיא יצרה במרים - ה פרוטגוניסטית של ספרה, את דמות האישה הראשונה שמגלמת את "המסע אחר מהות החוויה האנושית". פוויס מנגיד את ריצ'רדסון עם נשים סופרות אחרות, כמו ג'ורג 'אליוט ווירג'יניה וולף שאותן הוא רואה כבוגדות באינסטינקטים הנשיים העמוקים שלהן בכך שהן עושות שימוש "במדיום המחקר שלהם לא באינסטינקטים הנשיים האלה, אלא בשיטות הרציונליסטיות של הגברים". בדומה, בשנת 1975 סידני ג'נט קפלן מתארת את הכתיבה של עלייה לרגל ככזו "שנהגתה כהתקוממות כנגד מסורת הסיפורת המסורתית. . . . הכתיבה של ריצ'רדסון מסמנת מהפכה בפרספקטיבה, מעבר מאקספוזיציה 'גברית לאקספוזיציה 'נשית' ".
סופרת בלונדון
לאחר שעבדה תחילה כאומנת בגרמניה ואחר כך באנגליה, בתחילת חייה, ריצ'רדסון "גרה בעליית גג של בלומסברי ... [ו] ולונדון הפכה להרפתקה הגדולה שלה". למרות שגגות מחודדים מתמקד בחוויה של מרים כאומנת בגרמניה, חלק ניכר מהעלייה לרגל מתרחש בלונדון. לונדון "היא מרחב חומרי 'גמיש' המאפשר למרים את חייה הציבוריים. רחובות לונדון, בתי הקפה, המסעדות והמועדונים שלה עוסקים במידה רבה בגישושיה, שמרחיבים את הידע שלה על העיר וגם על עצמה". ג'ון קאופר פוויס במחקרו על ריצ'רדסון מ-1931, מתאר אותה כויליאם וורדסוורת'' של לונדון, שבמקום "תעלומת הרים ואגמים" מעניקה לנו "את תעלומת הגגות והמדרכות".
מוניטין
רבקה באולר כתבה באוגוסט 2015: "בהתחשב בחשיבותה של ריצ'רדסון להתפתחות הרומן האנגלי, הזנחתה לאחר מכן אינה מובנת". החלקים הראשונים של הרומנים שלה "התקבלו בהתלהבות נלהבת ובמבוכה מזדמנת", אך בשנות השלושים העניין בה ירד - אף על פי שג'ון קאופר פוויס הגן עליה במחקר ביקורתי קצר, ''דורותי מ. ריצ'רדסון'' (1931). בשנת 1928 קונרד אייקן, בסקירה של הרומן הראשון שלה "אוברלנד", ניסה להסביר מדוע היא "פחות מדי ידועה באופן מוזר", והציע את הסיבות הבאות: "תיעוד הדקות" שלה שמלאה את מי שמעדיף חוויית פעולה; הבחירה שלה במוח האישה כמרכז; והעדר "הקסם" של גיבורתה. עד שנת 1938 "היא הייתה די חסרת חשיבות עד כי פורד מדוקס פורד ספד ל'תופעה המדהימה' של 'ההזנחה העולמית המוחלטת' שלה".
עם זאת, ריצ'רדסון החליפה את המו"לים והוצאת דנט את קרסט - (Dent & Cresset Press) פרסמה מהדורה חדשה של עלייה לרגל בשנת 1938. האוסף פורסם מחדש על ידי הוצאת ויראגו בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, "תחת התעוררותה מחדש של ההערצה הפופולרית אך הזמנית של ריצ'רדסון". בשנת 1976 התפרסמה באמריקה מהדורה בת ארבעה כרכים של האוסף על ידי הספרייה הפופולרית (ניו יורק). כעת, חוקרים מחזירים שוב את עבודתה לתודעה והמועצה לחקר האמנויות ומדעי הרוח באנגליה תומכת בפרויקט המהדורות המלומד של דורותי ריצ'רדסון, במטרה לפרסם מהדורת אסופה של יצירות ומכתבים של ריצ'רדסון. "גגות מחודדים" תורגם ליפנית בשנת 1934, לצרפתית בשנת 1965 ולגרמנית בשנת 1993. לאחר מכן היו תרגומים צרפתיים של מים עומדים - (Backwater) ב־1992 ושל מבוי סתום (Deadlock) ב־1933.
במאי 2015, הוסר הלוט מעל לוח זיכרון שנקבע בוובורן ווק בבלומסברי, שם התגוררה ריצ'רדסון, בשנת 1905 וב-1906, ציין ה"גרדיאן בנפרד הן לגביה והן לגבי המשורר ויליאם בטלר ייטס כי "אנשים מתחילים שוב לקרוא אותם, ושבים לאשר את מקומם ב קאנון הספרותי של סופרי פרוזה מודרניים ניסיוניים".
ביבליוגרפיה
ביבליוגרפיה מלאה בהרבה ניתן למצוא באתר האינטרנט של אגודת דורותי ריצ'רדסון:
עבודות
ראו גם את האנתולוגיות הפמיניסטיות הבאות:
גליב
גליב (באנגלית: Glebe, לרוב ביידוע: The Glebe) הוא פרוור בסידני.
רשות עירונית
גליב מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney). מבחינה גאוגרפית הוא נחשב חלק מהמערב הקרוב (Inner West).
היסטוריה
גליב החל את דרכו בנכס של הכנסייה האנגליקנית, שנועד לתמיכה בכמורה המקומית (גליב הוא הקדש בלקסיקון הכנסיות האנגליקניות והקתוליות). שטר הקניין של הגליב ניתן על ידי המושל ארתור פיליפ לכומר ריצ'רד ג'ונסון ב-1790. בתחילת המאה ה-19 התגורר בגליב אדמונד בלאקט, ארכיטקט שתכנן את כנסיית יוחנן הקדוש (St. John) בפינת דרך גליב פוינט ורחוב סיינט ג'ון ב-1870. הכנסייה רשומה כיום כנכס לשימור במדינת ניו סאות' ויילס.
גליב היה ביתם של קבוצת הרוגבי הגליב דירטי רדס, ששיחקו בנבחרת הראשונה של ניו סאות' ויילס בתחילת המאה ה-20. ב-1970 נבנה בגליב מעון לנשים בסיכון, שהיה הראשון מסוגו במדינה.
תרבות
בגליב מתקיים מדי שבת שוק (Glebe Markets) בבית הספר היסודי של גליב. שוק זה מוכר מאכלים, חפצי אמנות בעבודת יד, חומרי גלם לאמנות ותכשיטים, בין השאר. זהו אחד מהשווקים הגדולים ביותר לחפצי יד-שנייה. בגליב שני גנים המיועדים לקהל הרחב ומציעים מתקני החלקה: פארק ונתוורת' בגבול עם אולטימו וסנטניאל פארק בגבול עם אננדייל.
גליב כולל עדיין מספר רב של בניינים מהמאה ה-19, רובם בסגנון ויקטוריאני ששופצו. מתוכם, 12 הוקצו לשימור על ידי מדינת ניו סאות' ויילס, כולל משרד הדואר הוותיק, תחנת המשטרה ובית המשפט של הפרוור.
בגליב קיים ריכוז מגוון מאוד של מסעדות אתניות, במיוחד תאילנדיות, איטלקיות והודיות.
שייח' אבריק
שייח' אַבְּרֵיק הוא אזור של גבעות הסמוך למפגש עמק יזרעאל ועמק זבולון. היישוב העתיק בית שערים שכן בגבעות שייח' אבריק.
היסטוריה
במקום התקיים יישוב מאז תקופת הברזל. בתעודות מ-1596 נזכר המקום ככפר מוסלמי ובו 22 משפחות. ב-1872 מכרו השלטונות העות'מאניים את הקרקע למשפחת סורסוק הלבנונית. בשנות ה-20 של המאה ה-20 רכש יהושע חנקין את האדמות בשם הקרן הקיימת לישראל. ב-1925 התיישבו שם יהודים מתנועת הפועל המזרחי אשר עברו לאחר מכן לייסד את שדה יעקב. ב-1926 נשלח לשייח' אבריק אלכסנדר זייד כשומר מטעם קק"ל. הוא הקים שם חווה. ב-1932 נוסדה במקום אגודת השומרים. ב-1936 גילה זייד באקראי את בית שערים הסמוכה. ב-1938 נרצח זייד וב-1940 הוצבה במקום האנדרטה לזכרו.
בתרבות
גבעות שייח' אבריק נזכרות בשיר המפורסם "אדמה אדמתי" של אלכסנדר פן ומרדכי זעירא, שזכה לביצועים רבים, ביניהם של אסתר עופרים, אריק איינשטיין, עפרה חזה, גרי אקשטיין, יהורם גאון, אברהם פררה והגבעטרון. המקום גם מוזכר בשירו של נתן אלתרמן "רינה" וכן, בשירה לילדים של לאה גולדברג "הכבשה, לאן? ".
על שמו קרוי פסטיבל שייח' אבריק המתקיים מדי שנה בקריית טבעון.
המסך הקרוע
עלילת הסרט
מייקל ארמסטרונג (פול ניומן), מדען פיזיקאי ורקטות אמריקאי מוערך, נוסע להשתתף בכנס מדעי בקופנהגן. הוא לוקח את ספינת תענוגות לקופנהגן יחד עם עוזרתו וארוסתו, שרה שרמן (ג'ולי אנדרוז). ארמסטרונג מנסה למנוע מארוסתו להגיע איתו לקופנהגן. שם הוא עורק למזרח גרמניה במטרה לעזור לגוש המזרחי ממניעים פציפיסטיים.
לאחר מכן מתברר (לצופים) כי עריקתו היא למעשה תחבולה כדי לזכות באמון של הממסד המדעי הקומוניסטי ולדעת מה מצב מערכות הטילים של ברית המועצות. בנוסף, ארמסטרונג מגלה כי ארוסתו הגיעה אחריו למזרח גרמניה.
לאחר מסע ארוך, שבו ארמסטרונג כמעט נתפס על ידי סוכן שטאזי והורג אותו, הוא מגיע לאוניברסיטת לייפציג. שם הוא מצליח לגלות סודות גרעין של הגוש הסובייטי, ולאחר מכן בורח עם אשתו למזרח ברלין. הזוג בורח באוטובוס מדומה של ארגון פאי, אשר סייע לארמסטרונג מתחילת הסרט. האוטובוס מלא באנשי המחתרת, שמתיימרים להסוות את האוטובוס המדומה לאוטובוס רגיל כדי לחפות על הזוג. כאשר מגיע האוטובוס לברלין, אנשי השטאזי מגיעים לאוטובוס במטרה לתפוס את הזוג, אך אנשי המחתרת יורדים במהירות ומתפזרים לכל עבר במטרה להסוותם. הזוג יורד בבטחה. לאחר מרדף של אנשי השטאזי, הזוג מצליח לשוט עם להקת בלט לשוודיה ולחזור למערב.
הר ארבל
הארבל הוא מצוּק הנמצא בצפון ישראל במזרח הגליל התחתון, מצפון-מערב לטבריה, מצפון לבקעת ארבל. הר ארבל מתנשא לגובה 181 מטרים מעל פני הים, כ-390 מטרים מעל הכנרת.
מסלע
הארבל מורכב מאבן גיר דולומיטית קשה של חבורת עבדת, שנוצרה לפני כ-40 מיליון שנה במהלך האאוקן ומכילה נודולות של צור. התפרצויות געשיות שאירעו במיוקן ובפליוקן, בין היתר, בהר הגעש הסמוך, קרני חיטין, לפני כ-4 מיליון שנים, כיסו את הארבל וסביבתו בבזלת הכיסוי – שכבות של לבה בזלתית ואפר געשי. שכבת הבזלת עמידה למדי לבליה ולסחיפה, והגנה במידה רבה על המסלע הגירי מפני הרס. מתחת לשכבות הגיר מצויות שכבות חוואר של חבורת הר הצופים, אלו שכבות אטימות למים ולכן מופיעים מספר מעיינות מסביב להר ארבל ובנחל ארבל.
העתקה וקימוט
הארבל הוא חלק מהמערכת הטקטונית של מזרח הגליל התחתון, שנוצרה כתוצאה ממשטר מתיחה והעתקה צעירים מבחינה גאולוגית – בין 2 ל-3 מיליון שנים. מערכת זו שכיוון ההעתקים שלה הוא מזרח-מערב יצרה מבנה של רצף בלוקים נטויים, המתאפיינים בפני השטח כסדרת רמות נטויות כלפי דרום (רמת יששכר, רמת סירין, רמת יבניאל, רמת פוריה, רמת ארבל). כל אחת מהרמות עולה כלפי צפון ומסתיימת במתלול או מצוק. מצוקי הר ארבל והר ניתאי מציינים את הקצה הצפוני של רמת ארבל, הצפונית מבין רמות הבזלת הנטויות של הגליל התחתון המזרחי, ונקודת הרום 181 מטר היא הנמוכה מבין כולן. נחל ארבל חוצה את הרמה ומפצל אותה לשניים, הר ניתאי והר ארבל שהיו בעבר חלק מרמה אחת.
גאוגרפיה
מול ההר שוכן הר הנקרא הר ניתאי, על שמו של ניתאי הארבלי, תנא מתקופת הזוגות שחי במקום. בנחל ארבל, שאורכו כ-10 קילומטרים, נובעים כמה מעיינות, בהם עין אסעד, עין נתאי ועין ארבל. בבקעת ארבל ליד ההר הוקמו ארבעה יישובים - כפר זיתים, ארבל, כפר חיטים ומצפה.
היסטוריה
במערות שבמצוק חיו בני אדם עוד מתקופות פרהיסטוריות. בתקופה מאוחרת יותר הפכו המערות למבצר גדול, שהיו בו מעברי סתר, אולמות ובורות מים מטויחים. כאן התחולל קרב לחיים ולמוות בין הורדוס לבין תומכי בית החשמונאים. הורדוס נלחם בגליל כנגד מתנגדיו, תומכי אנטיגונוס, ואנטיגונוס עצמו ישב בירושלים ולא ניסה כלל להחיש עזרה לתושבי הגליל ולתומכיו שנלחמו בהורדוס. הורדוס התעסק בביעור קיני ההתנגדויות, שמרכזן היה במערות שליד הארבל. צבאו השכיר של הורדוס נאבק נגדם במשך 40 יום. חיילי הורדוס ירדו בתוך תיבות בעזרת חבלים אל המערות אך המורדים שרפו את החבלים והתיבות הידרדרו לרגלי המצוק והחיילים שבתוכם נהרגו. הניסיון השני להיכנס למערות באמצעות תיבות, שהותאמו למלחמות בהרים, הוכתר בהצלחה לאחר שחיילי הורדוס עטפו את החבלים ברצועות בד רטוב. הלוחמים שהתמקמו בתוכם הצטיידו במוטות ארוכים שבקצותיהם ווים על-מנת לגרור את המסתתרים החוצה ולשומטם לתהומות. המורדים הוכנעו והושלכו מהמצוק לתהום. באחת המערות נתגלו שברי נרות הרודיאניים. היה זה הקרב האחרון של הורדוס עם שרידי המתנגדים מקרב החשמונאים. יוסף בן מתתיהו מספר, שאחד הקנאים הרג את שבעת ילדיו ואת אימם, השליכם מהמצוק וקפץ אחריהם אל מותו. לא ידוע האם מדובר על מערות הר ארבל או הר ניתאי אך נראה שמדובר במערות נחל ארבל הכוללות את המערות של שני ההרים.
בתקופה הרומית ובתקופה הביזנטית היו במקום יישובים יהודיים. במקום התיישבה לאחר החורבן משמרת הכהנים ישוע. בחלקו הצפוני של מושב ארבל נמצאים שרידי ארבל הקדומה ובהם חורבות בית כנסת קדום, שהיה בשימוש עד אמצע המאה השמינית, בריכות אגירה ומתקנים חקלאיים וכן, במדרון אל נחל ארבל, קברים ומערות קבורה חצובים בסלע.
נבי שועייב
מתחם נבי שועייב הוא האתר הקדוש ביותר לדרוזים. על פי המסורת הדרוזית, במקום זה קבור יתרו, חותן משה (שועייב, אצל הדרוזים). באתר מתחם קבר גדול ומעיין מקודש נובע בו. ב-25 באפריל נערכת עלייה לרגל אל הקבר בחג נבי שועייב.
גן לאומי ושמורת טבע ארבל
הגן הלאומי כולל בתוכו את רוב שטחו של הר הארבל, הר ניתאי, הר סביון, קרני חיטין ורמת ארבל. בשטח הגן הלאומי מסומנים שבילי טיול. השביל המוליך ממגרש החניה קצר ונוח להליכה. הוא עולה בשיפוע מתון עד אל שפת המצוק, המתנשא מעל סביבתו לגובה 400 מטר ומעניק מראות נוף למרחקים, צפונה להרי הגליל ורמת הגולן, מערבה אל בקעת ארבל ובקעת בית נטופה ומזרחה אל הכנרת ורמת הגולן. בצדו הצפוני מתרומם המצוק מעל היישוב הערבי ואדי אל-חמאם ומול המושבה מגדל בקיר זקוף אחד, מתחתיתו ועד ראשו, מראה מרשים ביותר. המצפור נקרא "מצפור החרוב" בגלל עץ חרוב בודד ועתיק שהיה בנקודה עד שנפל בסערה בינואר 2017. המצפור מנציח את זכרו של תת-אלוף יוסף לונץ.
שלושה שבילים מובילים אל חלקו התחתון של מצוק הארבל: כחול, שחור ואדום. השביל האדום הוא האתגרי מכולם. שמורת הטבע היא חלק מ"שביל ישראל".
בשטח הגן הלאומי צמחייה רבה, כולל צמחים נדירים כמו דבקה אפורה, דרדר נאה ושושנתית משורטטת. כן יש בשטח שבלול מיוחד, סגורית הארבל, הקיים רק במצוק הארבל ובחורף מופיע בו הכָּתְלי, ציפור נדירה בארץ ישראל.
קברים של דמויות מהמקרא וחז"ל
על מורדות הר ארבל ישנה מערת קברים עתיקה. שעל פי מסורת יהודית מימי הביניים אחד הקברים הוא קבר שת, בו נקבר בו שת, בנו של אדם הראשון. על פי המסורת נמצאים שם גם קברותיהם של ראובן, שמעון, לוי ודינה, בני יעקב וקברי נתאי הארבלי, רבי זירא וחזקיה ראש הגולה.
לונלי פלאנט
לונלי פלאנט (באנגלית: Lonely Planet) היא אחת מהוצאות הספרים הגדולות ביותר למדריכי טיולים בעולם. מדריכי ההוצאה היו הראשונים שפנו לקהל התרמילאים כקהל עיקרי. נכון ל-2009 ראו אור במסגרת ההוצאה 500 כותרים בשמונה שפות. שם החברה מקורו בשיבוש שורה מהשיר Space Captain מאת ג'ו קוקר וליאון ראסל. במקור שר קוקר lovely planet, אבל מייסד ההוצאה טוני וילר (Tony Wheeler) שמע lonely planet והצירוף קסם לו.
בשנת 2006 יזם טוני וילר (יחד מרק אלינגהאם, מייסד ההוצאה הבריטית 'ראף גיידס' העוסקת אף היא במדריכי טיולים) קמפיין לקידום המודעות להשפעה של טיסות נוסעים על שינויי אקלים שעלולים להוביל להתחממות עולמית. תחת הכותרת 'טוסו פחות, טיילו יותר' מעודדים במדריכי לונלי פלאנט את המטיילים להתבסס פחות על טיסות, להעדיף אמצעי תחבורה חלופיים, לשהות זמן רב יותר במקום אחד ולפצות על פליטת גזי החממה במהלך הטיסות באמצעות 'תוכנית קיזוז' - תרומה לגופים הפועלים להפחתת הפליטה.
בשנת 2007 נמכרה ההוצאה בחלקה לחברת BBC Worldwide, שמחזיקה כיום בכ-75% מההוצאה; 25% נותרו בבעלות המייסדים, מורין וטוני וילר. בשנת 2013 נמכרה ההוצאה לברד קלי, איש עסקים מארצות הברית.
בישראל מתפרסמים מדריכי לונלי פלאנט בתרגום לעברית בהוצאת שטיינהרט-שרב בשם "העולם".
שלומית אברבוך
שלומית אברבוך היא פסלת וציירת ישראלית. במהלך 50 שנות יצירה הציבה למעלה מ-60 פסלים ברחבי ישראל ומחוצה לה. פסלה המפורסם "חרבותם לאתים", נמצא מ-1983 בפארק הנוער הפילבוקס בחולון.
ביוגרפיה
אברבוך למדה באקדמיה החופשית בהאג, הולנד. ב-1979 סיימה את לימודיה באקדמיה לאמנויות יפות ברומא, בהדרכת הפסל האיטלקי פריקל פאציני. עם סיום לימודיה זכתה בפרס יוקרתי בתחרות ע"ש מרקוס אורליוס של עיריית רומא על פסלה אמהות. לאחר מכן, השתלמה כשנתיים בעבודה בשיש בעיירה פייטרה סנטה שבקרארה, איטליה, אצל הפסלים המקומיים. היא הציגה בתערוכות קבוצתיות וביאנאלות רבות ברחבי איטליה. אחת מהן כללה סדרה של פסלים בנושאים מקראיים בכנסיית סנטה מריה דל פופולו בלב רומא.
בשנת 1981 שבה לישראל.
בשנות ה-90 חברת החשמל העמידה לרשותה סטודיו באחת מתחנות הכוח שלה. היא שילבה בעבודותיה חומרי תעשייה של החברה ועל עמודי עץ עניפה אלמנטים פיסוליים משוחררים כביכול מכוח הכבידה.
חיים אישיים
אחיה של שלומית אברבוך הוא המחזאי והבמאי מוטי אברבוך.
שמונה נשיפות
"שמונה נשיפות (2011) היא סדרת הדפסים מאת האמנית הישראלית הילה בן ארי.
תיאור
סדרת ההדפסים "שמונה נשימות" נוצרה בשנת 2011 על ידי הילה בן ארי בסדנת ההדפס ירושלים. הסדרה, הכוללת שישה הדפסים, הופקה במסגרת פרויקט של אמנות נשית בשם "קליפות אדומות", אותו אצרה נעמי טנהאוזר, ושהוצגה כתערוכה בסדנת ההדפס בשנת 2012. לצד סדרה זו יצרה האמנית עוד שתי סדרות נוספות בשם "לאחור" ו-"פעם אחת", הקרובות בנושאיהן אל סדרה זו. העבודות הודפסו על ידי רן סגל במהדורה של 12 עותקים, לבד מאחד מן ההדפסים, שהודפס במהדורה של 15 עותקים.
ההדפסים מציגים דמויות של מתעמלות או לוליניות העוסקות בפעילויות גופניות שונות בעזרת מכשירי התעמלות. חלק מן המכשירים מתוארים בקו רישומי, בעוד אחרים מתוארים כמבנה תלת־ממדי בצבע לבן. מבנים אלו נוצרו על ידי שימוש במגזרות נייר שחסמו את הדפסת הצבע מלוח ההדפסה אל הנייר, וכן העניקו למבנים אלו איכות תלת-ממדי של תלחיץ. המבנים חוסמים או "כולאים" את הדמויות". אחד מן ההדפסים ("שמונה נשיפות IV") מודפס בגוון אפור, אחר ("שמונה נשיפות I") מאופיין ברקע אדום בוהק, ואילו האחרים מודפסים בשילוב של גוונים אפורים עם צבע אדום בהיר. השם - "שמונה נשיפות" - קשר למקצב סדור של הנשימה בפעולה גופנית.
בראיון תיארה בן ארי את העיסוק שלה בגוף הנשי כביטוי לשילוב שבין הסדר הברתי לבין הגוף האינדיבידואלי.
אחת מן העבודות בסדרה ("שמונה נשיפות III") הוצגה בתערוכה "זמן הדפס" (2013) במוזיאון הפתוח תפן ואחד מעותקיה נמצא באוסף מוזיאון תל אביב לאמנות. על יצירותיה בפרויקט זה זכתה בן ארי ב-"פרס פינס לגרפיקה ישראלית".
דז'ה פלדש
ד"ר דז'ה פלדש (בהונגרית: Földes Dezső; מישקולץ, 30 בדצמבר 1880 – 27 במרץ 1950) היה סייף יהודי-הונגרי. אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב בחרב. נוסף לכך היה רופא.
ביוגרפיה
פלדש נולד במישקולץ שבהונגריה. באולימפיאדת לונדון (1908) זכה פלדש במדליית זהב, בתחרות בחרב קבוצתי. הונגריה ניצחה את גרמניה 0-9, את איטליה 5-11 ואת בוהמיה 7-9. במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה בוהמיה. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: אוסקר גרדה, ינה פוקס, ולאיוש ורקנר. נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי בתחרות בחרב אישי והשתתף בתחרות בדקר אישי.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה פלדש במדליית זהב, בתחרות בחרב קבוצתי פעם שנייה ברציפות, לפני אוסטריה והולנד. לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים פעם נוספת שלושת הסייפים היהודים גרדה, פוקס, וורקנר ולזכייה במדליית כסף עבור אוסטריה היו שותפים שני סייפים יהודים: אוטו הרשמן ואלברט בוגן. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בתחרות חרב אישי ובמקום 22 בתחרות רומח אישי.
לאחר המשחקים האולימפיים היגר פלדש בשנת 1912 לארצות הברית. הוא הקים מרפאה בבית חולים, לעניים בקליבלנד, אוהיו. הוא נפטר ב-1950 בקליבלנד.
האי של יושי
סופר מריו וורלד 2: האי של יושי (באנגלית: Super Mario World 2: Yoshi's Island) הוא משחק וידאו, שיצא לאור ב-5 באוגוסט 1995. הוא שווק על ידי חברת נינטנדו ויצא לקונסולת SNES וגיים בוי אדוונס.
במשחק השחקן משחק את יושי הדינוזאור, אשר עליו רוכב מריו כאשר הוא עודנו תינוק. זאת בניגוד למשחק הקודם בסדרה, סופר מריו וורלד, בו השחקן שיחק את מריו והייתה לו אפשרות לעלות על יושי במהלך המשחק.
עלילה
הסיפור של המשחק מתחיל בכך שקאמק, עוזרו של באוזר התינוק, תוקף חסידה שנושאת בשק את האחים מריו התינוק ולואיג'י התינוק. לואיג'י התינוק נפל בידיהם של קאמק ובאוזר התינוק, אבל מריו התינוק נפל ביער ישר על גבו של יושי הדינוזאור. יחד עם מריו התינוק, נפלה גם מפה אשר אמורה להוביל את יושי למציאת התינוק האבוד שנחטף על ידי קאמק ובאוזר התינוק, אז יושי קורא לחבריו הדינוזאורים ומבקש מהם שיעזרו לו להגיע ללואיג'י התינוק באמצעות המפה. כך הדינוזאורים מתחלקים בתפקידם ובכל שלב מריו התינוק רוכב על דינוזאור אחר. באי של יושי קיימים 6 עולמות, ובכל עולם קיימים 9 שלבים. בכל שלב ישנם 20 מטבעות אדומים שניתן לאסוף, 5 פרחים ו30 כוכבים. אם יושי אוסף את כולם, הוא מקבל ציון 100 לשלב ובכך בעצם מסיים אותו לגמרי. כל עולם מכיל 7 שלבים רגילים בהם יושי צריך להגיע לקצה השלב, שלב אחד של בוס, ושלב בונוס אחד אשר נפתח רק אם המשתמש סיים את כל השלבים באותו עולם בציון 100. בסוף כל שלב, על הדינוזאור שסיים את השלב למסור את מריו התינוק לדינוזאור הבא.
משחק
השחקן שולט ביושי שסוחב על גבו את מריו התינוק. בכל פעם שיושי נפגע, מריו התינוק מתחיל לרחף מעליו בתוך מעין בועה מעופפת, ועל יושי לרדוף אחריו ולהציל אותו באמצעות נגיעה בבועה, ואז מריו התינוק חוזר למקומו על גבו של יושי. את ההצלה הזו צריך יושי לבצע לפני שנגמר הזמן אשר עומד כברירת מחדל על 10 שניות וקָטֵן בכמות הזמן שמריו התינוק לא היה על הגב של יושי. אם לדוגמה יושי נפגע, ומריו התינוק ריחף בבועה במשך 2 שניות, אז בפעם הבאה שיושי ייפגע, יעמדו לרשותו רק 8 שניות כדי להחזיר את מריו התינוק לגבו. כדי לקבל עוד זמן, יושי יכול לתפוס כוכבים שנותנים לו שנייה אחת כל אחד, או לעבור דרך Checkpoint ולקבל 10 שניות נוספות. יושי יכול לבלוע את רוב האויבים שלו באמצעות הלשון הארוכה שלו. כאשר יושי בולע אויב, הוא יכול לירוק אותו בחזרה, או להפוך אותו לביצה. אם הוא יורק את האויב בחזרה, האויב יתגלגל ויפגע בכל מי שנמצא בדרכו, ולבסוף יפגע בקיר ויעלם. לעומת זאת אם יושי יהפוך את האויב לביצה, אז הביצה תלך אחריו למשך כל השלב. אם יושי נזקק לכך, הוא יכול לזרוק את אחת מהביצים שלו על אויבים ובכל לחסל אותם, או לזרוק את הביצה על אבנים שיושי צריך לפורר או על עננים שאמורים לעזור בהתקדמות השלב. עם זאת, ליושי ישנה כמות מוגבלת של ביצים שהוא יכול לקחת איתו. בניגוד למריו, יושי לא יכול לקפוץ על אויבים ובכך להרוג אותם, אבל הוא כן יכול לנחות עליהם עם נחיתה מיוחדת שיכולה להביס אויבים. אחת מהמכניקות החשובות של יושי, היא הקפיצה הארוכה. במהלך הקפיצה הארוכה, יושי מנפח את בטנו ויכול ממש לרחף לזמן קצר.
בוסים
בכל עולם קיים אויב אשר מופיע הרבה לאורך השלבים בעולם. בשלב ה-8 של העולם, יש מבוך אותו יושי צריך לפתור ולאחר מכן להילחם בבוס. הבוס הוא תמיד האויב שהופיע במהלך השלב, רק שלפתע קאמק נכנס למקום הלחימה בבוס, ובאמצעות כוחות קסם מגדיל את האויב לגודל עצום. לאחר מכן יושי צריך להילחם באותו אויב עצום ולהביס אותו, ובכך הוא מסיים את העולם. הבוס האחרון בעולם האחרון הוא באוזר התינוק, שמנסה לרכוב על גבו של יושי. לאחר שיושי מונע מבאוזר התינוק לרכוב על גבו, קאמק מגדיל את באוזר התינוק והופך אותו לבאוזר אשר יורק על יושי כדורי אש אימתניים. כאשר יושי מביס גם אותו, המשחק נגמר.
GhostNet
GhostNet הוא שמה של פרשת פריצה והשתלטות מרחוק על לפחות 1,295 מחשבים ב-103 מדינות, כרבע מהם, החזיקו מידע רגיש. מקור הפריצה וההשתלטות זוהה ברפובליקה העממית של סין. פרשה זו נחשפה בשלהי חודש מרץ 2009.
גילוי
פרשה זו התגלתה וכונתה בשם זה על ידי חוקרים מאוניברסיטת טורונטו שבקנדה יחד עם חוקרים מאוניברסיטת קיימברידג'. תחילת פרשה זו לאחר שעלה חשד כי גופי הביון הסינים מחזיקים תכתובות דואר אלקטרוני ומידע רב על פעילותם של הדלאי למה ושל ארגונים שונים של הקהילה הטיבטית הגולה. בעקבות כך עלה חשד כי השלטונות הסינים הצליחו לחדור למחשביהם של הדלאי למה ושל גופים טיבטים, ומשם מקור המידע. החוקרים שבדקו את המחשבים החשודים, גילו כי הם חלק קטן מקבוצה גדולה יותר של מחשבים שנפרצה על ידי קבוצה שמקורה בסין.
גופים שמחשביהם נפרצו
בין המחשבים שנפרצו מחשבי שגרירויות ומשרדי החוץ של מדינות רבות, ביניהם: הודו, אינדונזיה, קוריאה הדרומית, קפריסין, רומניה, מלטה, תאילנד, טאיוואן, גרמניה, פקיסטן, פורטוגל, איראן, בנגלדש, לטביה, הפיליפינים, בהוטן, בורונדי וברבדוס. עד לסוף מרץ לא נמצאה הוכחה לחדירה למחשבים של גופים מארצות הברית, אנגליה וישראל.
מעורבות אפשרית של הממשל הסיני בפריצה
החוקרים טוענים כי הם מצאו עדויות לפיהם נעשה שימוש על ידי גורמים ממשלתיים סיניים במידע שהגיע מהמחשבים שנפרצו, לדוגמה ניסיון של דיפלומטים סיניים למנוע ביקור של אישים שונים שקיבלו הזמנה לביקור מהדלאי למה. במקרה נוסף נאסרה בסין אשה שבאה לביקור בטיבט, ובמהלך חקירתה הראו לה החוקרים הסיניים חלקים מתכתובת המייל האישית שלה.
בעוד החוקרים מאוניברסיטת קיימברידג' משוכנעים כי הממשל הסיני עומד מאחורי הפריצה, החוקרים מאוניברסיטת טורונטו סבורים כי אין מספיק הוכחות למעורבות של הממשל הסיני בפרשה, וכי ייתכן שמאחורי הפריצה עומדים קבוצות אזרחים סיניות הפועלות ממניעים כלכליים או פטריוטים, או אף על ידי גופי ביון ממדינות אחרות.
טכניקת הפריצה וההשתלטות
הפריצה הראשונית הייתה כנראה למחשבי אחד הארגונים הטיבטים, ולאחר הפריצה וההשתלטות עליהם הם שימשו מקור לשליחת מיילים אליהם צורף קובץ זדוני לצורך פריצה לגופים רבים אחרים. הפריצה בוצעה באמצעות קובץ סטנדרטי מסוג Doc, Xls, Ppt או Pdf שנוסף למייל שנשלח מהמחשבים הפרוצים, והכיל בתוכו קוד זדוני שניצל פרצת אבטחה בתוכנה הקוראת את הקובץ, ובאמצעותה הצליחה תוכנה זדונית ('רושעה') להפעיל את עצמה ולהשתלט על מחשב הנמען.
לאחר ההשתלטות על המחשב יצרה הרושעה קשר עם מחשבים שונים בסין, שיכלו באמצעותה להשתלט מרחוק על המחשב ולקרוא את המידע שבתוכו, להתקין בו תוכניות זדוניות נוספות ולתת הוראות המשך לרושעה. חלק מיכולות הרושעה היו להשתלט על מצלמת אינטרנט ועל מיקרופון שהיו מחוברים למחשב הנשלט, ולשדר באמצעותם את המתרחש במקום בו ממוקם המחשב הנשלט למחשב השולט.
הרושעה שבה השתמשו על מנת להשתלט על המחשבים הייתה בעיקר גרסה של תוכנת הסוס הטרויאני הסינית 'Gh0st RAT', אך לעיתים היה שימוש גם בתוכנות השתלטות נוספות.
תולעת צינור ענקית
תולעת צינור ענקית (שם מדעי: Riftia pachyptila) היא מין של תולעת טבעתית, המצויה במעשנות שחורות, סוג של נביעות הידרותרמיות בקרקעית האוקיינוס השקט. הן ייחודיות בשל יכולתן לשרוד בסביבה בה יש ריכוז גבוה במיוחד של מימן גופרי. אורכן עשוי להגיע ל-2.4 מטרים. הטמפרטורות בבית הגידול שלהן נעות בין 2 ל-30 מעלות צלזיוס. התולעים מתפתחות מפגיות השוחות באזור הפלאגי, ולאחר שהתבגרו, הן מחפשות נביעה הידרותרמית מתאימה לידה יוכלו לחיות. לאחר שזיהו את החומרים הכימיים המתאימים, הן מתיישבות על קרקעית האוקיינוס ונהפכות לנייחות. תולעי הצינור הענקיות כמעט ואינן מאוימות בידי טורפים.
תולעת הצינור הענקית מתרבה בהפריה חיצונית: הנקבה משחררת תאי ביצה עשירים בליפידים אל תוך המים; לאחר מכן, הזכרים משחררים תאי זרע, ששוחים במים עד שהם מתמזגים עם תאי הביצה ליצירת זיגוטה. תולעי הצינור הענקיות גדלות בקצב הגבוה ביותר שנמדד בחסרי חוליות ימיים: הן גדלות לגודל של כ-1.5 מטר, מגיעות לבגרות מינית ומאכלסות נביעה הידרותרמית תוך פחות משנתיים. זאת בניגוד לתולעי ה-Lamellibrachia, שגדילתן עד לאורך של 2 מטר נמשכת 170–250 שנים.
קליטת חומרי הזנה
בפנים גופה של התולעת, ישנו מבנה ייחודי הנקרא טרופוזום, ומכיל מיליוני חיידקים סימביוטיים. החיידקים, החיוניים להזנת התולעת, אינם נמצאים בתוך הגמטות מלכתחילה, אלא נכנסים אל תוך התולעת באמצעות עיכול במהלך חייה. התולעת קולטת חומרי הזנה דרך הפתח בחלקה העליון. המזון נע משם דרך המעי הקדמי, האמצעי והאחורי, עד לפי הטבעת. לאחר שהחיידקים נקלטים במעי האמצעי, מתרחשים בו שינויים כימיים הגורמים לגדילתו, ולבסוף להיווצרותו של הטרופוזום.
בחלקה העליון של התולעת, ישנו אזור שצבעו אדום בשל ריכוז הגבוה של המוגלובין הנמצא בו; באזור זה ישנם צינורות הובלה רבים, דרכם התולעת קולטת חומרי הזנה (מימן גופרי, חמצן, פחמן דו-חמצני וכו') מסביבתה. החמצן נקלט בגופה של התולעת באמצעות המוגלובין; עם זאת, ההמוגלובין יכול לשאת חמצן במין זה גם בנוכחות סולפיד, תכונה שאינה קיימת במינים אחרים.
למרות רעילותם של החנקה והנתרן החנקיתי, החנקן חיוני לתולעת על מנת שתוכל לבנות ממנו חלבונים וחומצות גרעין. החיידקים השוכנים בטרופוזום משנים את החנקה לאמוניום, +NH4. על מנת לקלוט חנקן בתהליכים אלה, התולעת קולטת חנקה בכמויות גדולות; ריכוז החנקה בדמן של תולעי צינור ענקיות גדול פי 100 מאשר במים בהן הן חיות. המנגנון בעזרתו התולעים מסוגלות לעמוד בריכוזים גבוהים כל כך של חנקה לא ידוע.