cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האיחוד השוודי-נורווגי
פירוק האיחוד
בתקופת שלטונו של אוסקר השני, מלך שוודיה, החלו להישמע קריאות נורווגיות להקמת שירות דיפלומטי נורווגי נפרד. אמנם לנורווגיה הגיעה זכות זו בחוקה של שנת 1814, אך היא לא מימשה זאת בתחילה, בגלל בעיות כספיות. אך בעשורים האחרונים לקיום האיחוד הכלכלה הנורווגית צמחה מאוד, ונשמעו טענות כי שירות דיפלומטי עצמאי יוכל לחזק את הכלכלה המתפתחת. בעשור האחרון של המאה ה-19 נגלו גם מחלוקות כבדות בין המדינות סביב המדיניות הכלכלית המשותפת. בבחירות השוודיות שנערכו בשנת 1900 נחלשו מאוד המפלגות השמרניות שקראו להמשך האיחוד והקולות הליברלים שתמכו בהפרדת השירות הדיפלומטי התחזקו מאוד.
שאול אברון
שאול אֶברוֹן (1944 - 2 בנובמבר 2012) היה עיתונאי, סופר ומסעדן ישראלי.
קורות חייו
אברון למד במסגרת בעתודה האקדמית, במסגרתה סיים תואר בכלכלה. בחלק משירותו הצבאי היה עורך כתב העת "מערכות שריון". את הקריירה העיתונאית שלו התחיל ב-1970 ככתב כלכלי בעיתון "מעריב". טומי לפיד, שהיה אחד מעורכי העיתון, הקים מוסף בשם "פנאי" והציע לאברון לכתוב על אוכל. שם פרסם בין השאר כתבות על אוכל לא כשר, דבר חדשני ולא מקובל באותם זמנים, במדור לו קרא לפיד "כך הם אוכלים".
בסוף שנות ה-70 פתח את מסעדת "הקיוסק" בנוה צדק, בתחילה היכן שהיה המרכז התיאטרוני בנווה צדק, חלק מהמלצריות היו שחקניות בתיאטרון, ואחר-כך עבר למקום שבו נמצאת היום מסעדת "בליני" בתחומי "מרכז סוזן דלל". המסעדה הקטנה, שהייתה חדר אחד עם תנור, כיור ודלפק, נחשבה חדשנית והציגה לראשונה בישראל את נתח הרוסטביף שהפך פופולרי במספר רב של מסעדות ומעדניות בהמשך. במסעדה עבד עם אברון בבישול וניהול המסעדה חיים כהן, שלימים התפרסם כאחד השפים הבכירים בארץ.
עם הקמת העיתון "חדשות" בשנת 1984 צירף אותו העורך הכלכלי, שלמה פרנקל, לעיתון. אברון היה עיתונאי שטח וסיקר בין השאר את משפט הרצח יערי-גרנות, ונשלח לברלין על-מנת לסקר את נפילת חומת ברלין. בתוך המדור הכלכלי הופיע מדי יום קטע בן 400 מילים שכינו "טלנובלה", מעין סיפור בלשי צהוב, ששילב רכילויות כלכליות, שמבוססות על המציאות.
במקביל להיותו כתב כלכלי ב"חדשות" היה אברון גם כתב אוכל ובעל טור קבוע בעיתון, בעיתון כתבה גם העיתונאית דליה פן לרנר, שפרסמה בעיקר מתכונים. כתיבתו של אברון הייתה חדשנית בזמנו והתאפיינה ביחס נהנתני ואירוטי למאכלים, הוא פרסם סיפורי אוכל וביקורת מסעדות. תחילת דרכו של ישראל אהרוני הייתה בטורו של אברון, בו הייתה לו פינה בשם "ביקורת ממתקים", הוא היה כותב בהומור על חטיפים חדשים שיצאו לשוק.
בשנת 1987 פרסם ביחד עם ישראל אהרוני את הספר "מבשלים בשר", שהיה המדריך המקיף הראשון בארץ לבחירה, טיפול ובישול של נתחי בשר שונים. בשנת 1989 פרסמו השניים את הספר "בישול איטלקי", שהתאפיין בתיאור כולל של המטבח האיטלקי, הרכבת המנות ומתכונים מסורתיים. הספר הווה פריצת דרך בשל הצילומים המרהיבים של הצלם נלי שפר ושילובם באופן אינטגרלי בספר.
ב-15 בדצמבר 1995 פתח יחד עם ציפורה אסף, חברתו עוד מימי בית-הספר העממי, את מסעדת "יועזר בר יין" ברחוב יועזר איש הבירה ביפו. המסעדה נפתחה בקונספט של בית יין והציעה לסועדיה מגוון רחב של יינות מן העולם, פרי התמחותו של אברון לאורך השנים. עם הזמן העשיר אברון את תפריט המזון וכלל מנות בשר שהתפרסמו בפשטותן ואיכותן. המסעדה המשיכה לפעול בבעלותם של אברון וצפורה אסף עד לפטירתו של אברון.
בשל חדשנותו לאורך השנים תואר שאול אברון בפי שפים ועיתונאי מזון רבים כפורץ דרך, מחנך ואושיה קולינרית. מסעדתו "יועזר בר יין" הפכה מקום מפגש לקהילת הבשלנים בישראל, שדאגו לפרגן לו ולעשייתו הקולינרית לאורך השנים בביקורות חיוביות. יחד עם זאת נמתחה בעבר ביקורת על אהדה לא לגמרי עניינית למסעדתו של אברון בידי ידידיו השפים והמבקרים.
שאול אברון נפטר ב-2 בנובמבר 2012 בבית חולים, לאחר שנפל בביתו ונחבל בראשו.
בפברואר 2013 נסגרה מסעדת "יועזר בר יין".
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
איסר פרנקל
הרב איסר פרנקל (כ' בתמוז ה'תרצ"ג, 14 ביולי 1933 – י"ז באב ה'תש"ע, 28 ביולי 2010) היה רב שכונת בבלי בתל אביב, מחבר ספרי עיון ואיש הגות. חבר מועצת העיתונות שנים רבות.
ביוגרפיה
נולד בקרנוז'יא, פולין, בן בכור לחנה לאה ולרב יצחק ידידיה פרנקל. בשנת 1935, בהיותו בן שנה וחצי, עלה לארץ ישראל עם הוריו ואחיו התינוק. המשפחה התיישבה בדרום תל אביב. הוא למד בבית הספר התורני סיני של פועלי אגודת ישראל ולאחר מכן עבר לסניף של ישיבת שפת אמת בתל אביב (כיום ישיבת חידושי הרי"ם), ולאחר מכן בישיבת "גאוני וולוז'ין" הליטאית בתל אביב. בגיל 18 קיבל הסמכה לרבנות מגדולי ירושלים, הרב צבי פסח פרנק, הרב יעקב משה חרל"פ והרב אליהו ראם. במרץ 1953 נשא לאישה את חוה חיה גרוס, בתו היחידה של הרב עקיבא גרוס, תלמיד רבי דב בריש וידנפלד מטשבין ורבן של גלייביץ וז'רז'וניוב (רייכנבאך) שבדרום פולין ושכונת בקעה בירושלים. הרבנית פרנקל (נולדה בטשֶבּין (טשביניה) שבגליציה, פולין, ט"ז בחשון תרצ"ד, ונפטרה בירושלים, כ"ו אב תשע"ו) עלתה לישראל עם הוריה בחורף תש"ט. ידועה כמחברת השיר "מעשה בלביבות". לאחר נישואיו שימש במשך שנים רבות כרב בית הכנסת "ישורון-תחכמוני" בדרום תל אביב. כמו כן כיהן כרב עדת הצופים. בשנת 1972 התמנה לכהן כרבה של שכונת בבלי והאזור בצפון תל אביב, ונשא בתפקיד זה 38 שנה, עד יומו האחרון.
הרב פרנקל היה פעיל במסגרות ציבוריות שונות. בצעירותו ניהל את "מפעל התורה" שעסק ברווחתם של בני ישיבות. בשנות החמישים והשישים כונה 'רב הנוער' בשל הופעותיו הרבות בקרב בני נוער חילוני בתל אביב. כרב ישראלי מן 'הדור החדש' היה מרצה מבוקש בבמות ישראליות שונות וייצג את עמדת היהדות בפאנלים עיתונאיים שהתקיימו באותן שנים. עסק רבות בנושא הדו-קיום של דתיים וחילונים במדינת ישראל. כמו כן שימש בורר ומגשר בין אנשי עסקים שנתנו בו את אמונם. גישתו הייתה בדרכי נועם ובמתינות, תוך כיבוד הזולת.
משנת 1951 היה כותב באופן קבוע בעיתון שערים, ככתב וכבעל טור שנקרא "אגב אורחא". הרב פרנקל היה סופר פורה, בעיקר של ספרי ביוגרפיות ומונוגרפיות של גדולי תורה ורבנים מן הדורות האחרונים. חלק מן הספרים היו לרבי-מכר ותורגמו לאנגלית. כמו כן פרסם מאות מאמרים בנושאי הגות ומחשבה בבמות שונות, בעיתונות הדתית ובקבצים תורניים. בעבר ערך את "עומר" - קובץ ספרותי-תורני.
מבית אביו וסבו היה קשור לחסידות גור וכן לחסידות הוסיאטין-סאדיגורה.
לאחר פטירתו יצא לאור קובץ הזיכרון "משכיל לאסף", שנערך על ידי בנו הרב פנחס פרנקל.
משפחתו
הרב איסר פרנקל היה אב לתשעה. נפטר בשנת 2010 בגיל 77. בניו הם:
אחותו היא הרבנית חיה יוטא לאו, הנשואה לרב ישראל מאיר לאו.
זמרה ארנת
זמרה ארנת (26 בספטמבר 1929 - 6 באוקטובר 2021) הייתה זמרת ישראלית, שהתפרסמה בשנות ה-50 וה-60.
ביוגרפיה
זמרה ארנת נולדה בחיפה, בתם של מרדכי ושל תמר ליפשיץ. למדה בחוות הלימוד בשכונת בורוכוב. בשנת 1947 התגייסה לפלמ"ח ושירתה בפלוגה ז' בעין השופט, ובשנת 1948 עברה לפלי"ם בנווה ים.
בצה"ל שרתה כפקידה בחיל הים, ואחר כך במחלקת תרבות במשך ארבע שנים, כזמרת ומדריכת זמרה.
ארנת הייתה בוגרת המדרשה למחנכים למוזיקה, "טריניטי קולג'" לזמרה אומנותית ואופרה, וקונסרבטוריון ורדי במילאנו.
בשנות ה-50 פתחה ארנת בקריירה מוזיקלית כזמרת סופרן. הוציאה תקליטים של שירי ארץ ישראל, ובהם ביצעה כמה מלהיטי התקופה. כמו כן הופיעה ברחבי העולם בהופעות ובפסטיבלים של אופרה ומוזיקה קלאסית.
מאז סוף שנות ה-60 פעלה בעיקר כמורה למוזיקה וכן כמורה לפיתוח קול בבית צבי ובאירועים של שירה בציבור. קטעי שמע שלה מובאים באתר "זמרשת".
נפטרה ב-6 באוקטובר 2021.
מתנד הרמוני קוונטי
מתנד הרמוני קוונטי (נקרא גם אוסצילטור הרמוני קוונטי) הוא התוצאה של טיפול קוונטי בבעיה הפיזיקלית של מתנד הרמוני. האוסצילטור ההרמוני הקוונטי הוא אחד מהמודלים הפיזיקליים החשובים ביותר בפיזיקה קוונטית ובפיזיקה המודרנית, מאחר שבעיות פיזיקליות רבות ניתן להציג (במדויק או בקירוב) כאוסף של אוסצילטורים קוונטים. היתרון הגדול של האוסצילטור ההרמוני הקוונטי הוא שזו מערכת שהפיזיקאים יודעים לפתור במדויק.
הפסקאות הבאות במאמר דורשות ידע במכניקת הקוונטים, ובפרט: הכרה של סימוני דיראק ותורת שטורם-ליוביל. מומלץ לקרוא קודם את המאמר על משוואת שרדינגר.
ההמילטוניאן והמצבים העצמיים
מקרה פשוט של אוסצילטור הרמוני חד-ממדי הוא חלקיק בעל מסה m, אשר נמצא תחת השפעת פוטנציאל (ליתר דיוק: אנרגיה פוטנציאלית). לכן, ההמילטוניאן של המערכת הוא
כאשר x הוא אופרטור המקום של החלקיק, ו־p הוא אופרטור התנע הצמוד לו (בהצגת המקום, ). האיבר הראשון (השמאלי יותר) מייצג את האנרגיה הקינטית של החלקיק ואילו האיבר השני מייצג את האנרגיה הפוטנציאלית שלו כתוצאה מכוח חיצוני המופעל עליו.
במכניקת הקוונטים, פתרון של בעיה הוא מציאת המצבים העצמיים של המערכת והדרך בה הם מתפתחים בזמן. כדי לעשות זאת יש לפתור את משוואת שרדינגר ולמצוא את המצבים העצמיים של אופרטור ההמילטוניאן, שנקראים גם המצבים העצמיים של האנרגיה. הפתרון מתקבל באמצעות הפרדת משתנים: אם מציבים במשוואת שרדינגר, מתקבלת משוואת שרדינגר הבלתי תלויה בזמן,. אפשר לפתור את המשוואה הדיפרנציאלית בבסיס המקום, תוך שימוש בשיטת פרובניוס (פתרון מד"ר על ידי פיתוח לטור חזקות), ומתקבלת משפחה של פתרונות,
הפתרונות מתאימים למספר הקוונטי n, שיכול להיות כל מספר שלם אי־שלילי (0,1,2,3 וכן הלאה)
ששת הפתרונות הראשונים (n=0 עד n=5) מוצגים באיור שמשמאל. אלו הם גרפים של פונקציות הגל. הפונקציות Hn הן פולינומי הרמיט: בפתרון בשיטת פרוביניוס, הקוונטיזציה של האנרגיות והערכים שלהן נובעים מהתנאי המתמטי שהפתרונות יהיו פולינומים סופיים ולא יתבדרו (השוו עם תנאי השפה של בור פוטנציאל אינסופי).
האנרגיות העצמיות (ראו: ערך עצמי) המתאימות לכל אחד מהפתרונות הן
ספקטרום האנרגיה ממחיש שני מאפיינים נפוצים במערכות קוונטיות:
צפיפות ההסתברות של פונקציית הגל של מצב היסוד מרוכזת בראשית, ומכאן שהחלקיק נמצא רוב הזמן בתחתית בור הפוטנציאל, קרוב לראשית, כפי שניתן לצפות ממצב בעל אנרגיה נמוכה. ככל שהאנרגיה של החלקיק גדלה, צפיפות ההסתברות מתרחקת מן המרכז, ומתרכזת בנקודות המפנה הקלאסיות, בהן האנרגיה העצמית מתלכדת עם האנרגיה הפוטנציאלית. מסקנות אלה עקביות עם התיאור הקלאסי של אוסצילטור הרמוני, בו חלקיק אנרגטי נמצא רוב הזמן בנקודות המפנה, שם מהירותו מתאפסת תוך כדי שהוא משנה כיוון. המסקנה העיקרית מדיון זה הוא שעקרון ההתאמה של נילס בוהר מתקיים, כנדרש.
שיטת אופרטורי הסולם
בשיטה זו מוגדרים שני אופרטורים המאפשרים לעבור ממצב עצמי אחד לאחר, תוך שינוי של n ב-\pm 1: אופרטור אחד מוריד את המערכת למצב אנרגטי נמוך יותר ("מדעיך את המערכת"), ואופרטור אחר מעלה את המערכת למצב אנרגטי גבוה יותר ("מעורר את המערכת"). השם הכללי של אופרטורים אלו הוא "אופרטורי חיסול ויצירה" (לפעמים "השמדה" במקום "חיסול"): כאשר אופרטור יצירה מעלה מצב ואופרטור חיסול מוריד מצב. מקור השם הוא בתורת השדות הקוונטית בה אנו מייחסים לכל דרגת עירור (כלומר: קוונטת אנרגיה) פוטון עם תדירות \omega ואנרגיה. אזי העלאת מצב שקולה ליצירת פוטון ואילו הורדת מצב לחיסול פוטון.
האופרטורים הללו, a והצמוד ההרמיטי שלו a†, מוגדרים באמצעות האופרטורים x ו־p:
האופרטור a איננו אופרטור הרמיטי שכן הצמוד ההרמיטי שלו איננו שווה לו. בהגדרת a† כצמוד ההרמיטי של a נעזרנו בעובדה שהאופרטורים x ו־p (שמייצגים גדלים הניתנים למדידה) הם אכן הרמיטיים.
כאשר הסוגרים המרובעים מסמנים את הקומוטטור, שמוגדר כ
תוך שימוש בהגדרות לעיל אפשר להוכיח את הזהויות הבאות:
אלו הן הזהויות החשובות ביותר בשיטת אופרטורי הסולם, והן מייצגות את הדינמיקה של הבעיה - במונחים של a ו־a†, במקום במונחים של x ו־p.
שיטת הקווזי-תנע
שיטה נוספת לחשב את האנרגיה של אוסילטור הרמוני היא באמצעות הקווזי-נע המוגדר באופן הבא:
.
באמצעות הצבת הקווזי-תנע במשוואת שרדינגר הבלתי תלויה בזמן נקבל משוואה הדומה למשוואה הקלאסית, ומכאן מקור השם קווזי-תנע
כעת, משום שלפונקציית הגל ברמה ה-n יש n אפסים (משפט כללי בתורת שטורם-ליוביל), נוכל לכתוב את הקווזי-תנע כצירוף של n קטבים וחלק אנליטי, כאשר את מקדמי הקטבים ניתן לחשב ממשפט השארית (או מאינטגרציה מסביב ל-0 במישור המרוכב) להיות. על ידי הצבה במשוואה ולקיחת x לאינסוף, קל לראות שהחלק האנליטי של P ליניארי בx. מכאן, על ידי השוואת החלק הקבוע ניתן לקבל את האנרגיה E להיות בדיוק האנרגיה הקוונטית. הגבול הקלאסי מתקבל ישירות מלקיחת \hbar להיות זניח ביחס לקבועים אחרים. יתרה מכך, השוואת החלק הקוטבי ל-0 נותן את האפסים של פולינומי הרמיט והבנה פיזיקלית שלהם בתור המצב הסטטי של חלקיקים (חלקיקי הקטבים) עם פוטנציאל מרכזי דוחה משאר החלקיקים ופוטנציאל הרמוני לחלקיק מסוים.
מצבים קוהרנטיים
כדי לייצר את המצב הקוהרנטי \alpha יש להפעיל את אופרטור ההעתקה על מצב היסוד כאשר
מצבים אלה מקיימים:
כעת, נסתכל על משוואות של אופרטורי הסולם (תמונת הייזנברג): שפתרונן מיידי ואז אופרטורי המקום והתנע יקבלו את התלות הזמנית הבאה:
כעת נוכל להשתמש במצבים הקוהרנטים ולראות שהם אכן מתנהגים כמו אוסצילטור הרמוני קלאסי. נשים לב ש ולכן כאשר הצבנו. כך קיבלנו שחבילת הגלים של המצב הקוהרנטי \alpha מתנודדת בתדירות זוויתית \omega, מופע \theta ומשרעת.
אוסצילטור הרמוני רב-ממדי
אוסצילטור הרמוני חד-ממדי ניתן ואף מתבקש להכליל לאוסצילטור של N-ממדים, כאשר N = 1, 2, 3, ...
בממד אחד, המיקום של החלקיק תואר באמצעות קואורדינטה אחת בלבד, x. ב-N ממדים, אנו נתאר את מיקומו באמצעות N קואורדינטות, שנסמן כ x1, ..., xN. לכל קואורדינטה נגדיר תנע צמוד מתאים ונסמן p1, ..., pN את N התנעים שקיבלנו.
נזכיר שוב שכל הקואורדינטות והתנעים בעצם אופרטורים הרמיטיים הניתנים למדידה. אופרטורים אלה מקיימים את יחסי החילוף הקנוניים:
כאשר היא הדלתא של קרונקר.
ההמילטוניאן עבור המערכת הוא
מהצגה זו ברור שאוסצילטור הרמוני N-ממדי הוא בעצם שקול ל-N אוסצילטורים חד-ממדיים בלתי תלויים (ובלתי מצומדים) בעלי אותה מסה m ותדירות תנודה \omega (כלומר: אותו "קבוע הקפיץ"). במקרה זה, ניתן להסתכל על הקואורדינטות x1, ..., xN כאוסף המקומות של N חלקיקים, ולמזלנו הרב - מאחר שהפוטנציאלים מופרדים - אפשר לפתור את הבעיה עבור כל חלקיק, או אוסצילטור בנפרד. בשפה מקצועית, אנו אומרים שבכך "ליכסנו את הבעיה" מאחר שהתהליך של מציאת אופני תנודה או קואורדינטות נורמליות בלתי תלויות הוא אנלוגי לתהליך של לכסון מטריצה.
מסקנה זו הופכת את הפתרון לישיר ומיידי. את המערכת מאפיינים N-יות של מספרים קוונטים: כאשר ni מסמן את דרגת העירור של האוסצילטור ה-i, כלומר: אם הוא בדרגת עירור ni אזי האנרגיה שלו היא  והוא במצב העצמי המתאים. המצב המתאים ל-N לעיל הוא מכפלה טנזורית של המצבים העצמיים של כל אוסצילטור חד-ממדי המתאים לדרגת העירור שלו
עם אנרגיה עצמית
בשיטת אופרטורי הסולם, אנו מגדירים סט של N אופרטורים (ו-N צמודים):
ובאופן אנלוגי למקרה החד-ממדי אפשר להראות שהאופרטורים ai ו a†i מורידים ומעלים (בהתאמה) את דרגת העירור של האוסצילטור ה-i. רמות האנרגיה של המערכת הן, אם כן
כמו במקרה החד-ממדי, ספקטרום האנרגיות הוא מקוונטט (ולא רציף). אנרגיית היסוד היא N פעמים כפול אנרגיית היסוד של אוסצילטור חד-ממדי, כמצופה מכך שהמערכת שקולה ל-N אוסצילטורים שכאלה. ברם, ישנו הבדל אחד בין הספקטרום החד-ממדי לזה הרב-ממדי והוא שהספקטרום הרב-ממדי מנוון, כלומר: יש 2 מצבים קוונטים שונים בעלי אותה אנרגיה עצמית, בעוד שבספקטרום החד-ממדי לכל אנרגיה היה מצב עצמי אחד בלבד.
ניתן לחשב את דרגת הניוון בקלות יחסית. נתבונן, לדוגמה, במקרה התלת-ממדי. נגדיר: n = n1 + n2 + n3. כל המצבים עם n נתון הם מנוונים. עבור n נתון, נבחר n1 כלשהו. לפיכך, n2 + n3 = n − n1. ישנן n − n1 + 1 קבוצות אפשריות {n2, n3}. המשתנה n2 יכול לקבל את הערכים 0 עד n − n1, ולכל n2 הערך של n3 נקבע ביחידות. לכן, דרגת הניוון היא (הסכימה היא רק על n1):
תנודות בגביש
תנודות בגביש (סריג מוצק, lattice) ניתן לתאר כאוסף אוסצילטורים מצומדים כאשר הקואורדינטה xi הוא המיקום של האטום ה-i בסריג ביחס לנקודת שיווי המשקל שלו בסריג. הסכימה כאן נעשית רק על זוגות שכנים סמוכים, ואף על פי שזהו בדרך כלל רק קירוב - ברוב המקרים זהו קירוב מוצדק. קירוב זה מתאים למודל שבו כל שני חלקיקים שכנים סמוכים בגביש מחוברים ביניהם בקפיץ (דמיינו רשת תלת-ממדית של קוביות, בה בכל קודקוד יש חלקיק וכל צלע היא קפיץ).
יאחב"ל
היחידה הארצית לחקירת פשיעה חמורה ובינלאומית (יאחב"ל), היא היחידה לחקירות בינלאומיות של להב 433, משטרת ישראל, האחראית גם על המאבק בפשע המאורגן.
היסטוריה
בשנת 1977 מינתה ממשלת ישראל ועדה ציבורית בראשות עו"ד שימרון לבחינת מגמות ההחמרה בפעילות העבריינית בישראל. קביעת הוועדה כי קיים בארץ פשע מאורגן הובילה בשנת 1978 להקמת יחידה ארצית לחשיפת פשיעה חמורה (להלן - "יאח"פ"). בשנת 1997, משהובהר שהפשע המאורגן מהווה איום אסטרטגי על הדמוקרטיה במדינת ישראל, שינתה יאח"פ את ייעודה והפכה ליחידה ארצית לחקירות בינלאומיות המתמקדת בפשע מאורגן ומתוחכם, בעבירות חמורות המבוצעות בישראל ובעבירות חוצות מחוזות וחובקות עולם. בשנת 2008, עם הקמת יחידת להב 433, הוכפפה אליה היאחב"ל וצורפה גם היחידה הארצית לחקירות סוהרים (יאח"ס).
מטה היחידה שוכן במטה יחידת להב 433.
מבנה
זרוע חקירות - מבצעת את החקירה הגלויה ומגבשת את החומר לכלל ראיות משפטיות.
סווינגל סינגרס
הסווינגל סינגרס קנו לעצמם שם של וירטואוזים של הקול האנושי. הרפרטואר של ההרכב, הנע מעיבודי א-קפלה למוזיקה קלאסית ועד ביצועים קוליים לסטנדרטים של ג'אז. למעשה, חלק ניכר מתהילתם בא להם דווקא מהחיבור בין השניים: עיבודי ג'אז ליצירות של י.ס. באך מתקופת הבארוק.
בשנת 1998 ביצעו הסווינגל סינגרס את האופרה "הנער והקסמים" מאת המלחין הצרפתי מוריס ראוול בביצוע מיוחד ובהשתתפות התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוחו של מנדי רודן.
תחילת הדרך
בשנת 1963 שימש וורד סווינגל כזמר ליווי באולפן הקלטות בפריז, וליווה יחד עם עמיתיו את שארל אזנבור, אדית פיאף, ואחרים. כשהחלה קבוצת המלווים לעבוד עם מישל לגראן, שהיה אז בתחילת דרכו, נחשפו לעיבודי ג'אז קוליים. בספרו "Swingle Singing" כותב סווינגל:
חברי ההרכב
נכון ל-2011 השתתפו 74 זמרים בהרכבים השונים של הלהקה. ההרכב בשנים האחרונות מונה ארבעה זמרים וארבע זמרות:
עד שנת 2007 שרה במסגרת ההרכב הזמרת הישראלית כנרת ארז.
ריקוד מסוכן
"ריקוד מסוכן" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויו של מנחם גולן, שיצא לאקרנים ב-22 במרץ 2007. הסרט צולם באופן דיגיטלי, הומר ל-35 מ"מ וזכה לביקורות שליליות בשל סגנונו הנוסחתי והרדוד, לטענת הביקורות.
תקציר העלילה
יוסף דוידי (זהר ליבה), בן ה-24 המתגורר בעיירת פיתוח, מובטל מאז שסיים את שירותו הצבאי. את מרבית זמנו הוא מבלה ב"כיכר הברזלים" של העיירה, ובלילות הוא רוקד בדיסקוטק היחיד בעיירה, יחד עם חברו המוסכניק שרוקד ברייקדאנס, עם נער דתי המכונה "שלומי-דוס" שרוצה להיות רקדן, ועם חברו הספר (המגולם על ידי אביב בן ישי), שעושה חיקויים של אלביס פרסלי. תום (מיכל אמדורסקי) בת ה-23, מוכרת דגים בשוק במקצועה, מאוהבת ביוסי. אנאבל (אליענה בקייר), בת ה-19, ממוצא שווייצרי, לומדת בלט ורוצה להיות כאימה המנוחה - רקדנית בלט ידועה ולנצח בתחרות ריקודים. יוסי ואנאבל נפגשים בתחרות "אלופי הריקוד" ומתאהבים.
יוהאן רטנהובר
יוהאן (האנס) רטנהובר (באנגלית: Johann (Hans) Rattenhuber; באפריל 1897 – 30 ביוני 1957) היה שוטר במשטרה הגרמנית וגנרל ב-אס אס. רטנהובר היה שומרו האישי של דיקטטור גרמניה הנאצית אדולף היטלר משנת 1933 עד 1945. בסיום מלחמת העולם השנייה נכלא בכלא הסובייטי ושוחרר ב־10 באוקטובר 1955. רטנהובר הורשה לנסוע לגרמניה המערבית ונפטר במינכן בשנת 1957.
מלחמת העולם הראשונה ורפובליקת ויימאר
רטנהובר, יליד מינכן, פיתח עוד בצעירותו קריירת שיטור. בשנת 1916, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית ושירת בגדודי הרגלים מספר 13 ו-16. רטנהובר קודם לדרגת סגן שני לקראת סיום המלחמה. לאחר המלחמה הצטרף לצבא שכירי חרב בשם פרייקור.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, היו ב- RSD כ־200 פקודים. היחידה של רטנהובר סיפקה ביטחון אישי לפיהרר, לחברי המפלגה ובכירי הממשל הנאצי. רטנהובר היה אחראי על אבטחת מטה השדה של היטלר, זה כלל את מערך הזאב, המטה הצבאי הראשון של החזית המזרחית. רטנהובר נסע לויניצה במערב-מרכז אוקראינה, שם היה בונקר בשלבי בנייה על מנת לסקר את האזור. בינואר 1942, רטנהובר נפגש עם מנהיגי משטרת ה- SS והרשויות האזרחיות והורה על פינוי היהודים באזור לפני הגעתו המתוכננת של היטלר בקיץ. ב-10 בינואר 1942 השתתפו יחידות ה- RSD בפיקודו של רטנהובר בירי המוני של 227 יהודים ב-סטריז'בקה. פרטים על ההוצאה להורג דווחו לרטנהובר על ידי סגנו. טבח נוסף של יהודי ויניצה ועובדי השבויים שעבדו בבניית מטה התרחש בערב הגעתו של היטלר ביוני 1942.
בינואר 1945, ליווה רטנהובר את היטלר לבונקר שלו, מתחת לגן הקנצלרים. רטנהובר הועלה בדרגה ל-אס אס גרופנפיהרר (Gruppenführer) ב-24 בפברואר 1945. ב-1 במאי באותה שנה, רטנהובר הוביל את אחת מקבוצות הבריחה מן הבונקר. רוב הקבוצות, כוללת זאת של רטנהובר, נתפסו ונכלאו על ידי הסובייטים. רטנהובר נלקח למוסקבה, שם העיד בעיקר בכל הנוגע לימיו האחרונים של היטלר ושל ההנהגה הנאצית בבונקר. עדויות אלו נשמרו בארכיונים של רוסיה, ולא שוחררו עד פרסום ספר על מות היטלר, ב - 2000.
יחסיו של רטנהובר עם היטלר
רטנהובר קיבל פקודות ישירות מהיטלר והעביר אותן לאנשיו. חלק מהפקודות שמילא היו שליחתם של 19 שומרים ו-106 אנשי צבא להגן על קומפלקס ריק כחלק מהסחה. כמו כן, לרטנהובר הייתה הרשאה להיכנס לקומפלקס האישי של היטלר. לאחר תקופה, בנובמבר 1937, הפחית מכמות השומרים, וזאת גם בעקבות פקודה של היטלר, שפקד זאת כי לא אהב שראו אותו מוגן על ידי שומרים, כך טען רטנהובר.
בפן המבצעי, היחסים בין היטלר לרטנהובר היו עכורים ולא מובנים, אך בזמן שחיכו חברי הבונקר לתשובות לגבי המצב בברלין, זימן היטלר את חבריו הקרובים, רטנהובר ביניהם.
רטנהובר היה אחד מן היחידים שאליו היטלר אמר, שמעדיף הוא להתאבד מאשר ליפול בשבי אצל הסובייטים. רטנהובר בעדותו סיפר איך יום לפני שהתאבד, היטלר אמר לו: רטנהובר ניסה לשכנע שהישרדותו חשובה לגרמניה ושעדיין יש סיכוי להינצלות, אך היטלר השיב בשאלה:
יום אחרי, צפה מהצד וראה איך גופתו של היטלר נשרפת.
הסיק רטנהובר כשראה את גופתו של היטלר, שקודם נטל רעל ואחר כך נורה על ידי גרמני ממלא הוראות. רטנהובר התבקש להשיג עוד בנזין כדי לשרוף את גופות היטלר ואווה בראון (אשתו). רטנהובר הגיע יחד עם בורמן אל פתח הבונקר. נכתב על רטנהובר שכאשר הגיע אל מקום השריפה פרץ בבכי כיוון שהיה עצוב על מות הפיהרר. בהמשך, חזר רטנהובר אל הבונקר יחד עם קצינים אחרים כדי לשרוף מסמכים ותכנן את הבריחה אחרי ההצתה של המקום. כל מידע על החקירות של רטנהובר לא שוחרר לשימוש ולא פורסם עד שנת 2000, כשפורסם הספר  Hitler's Death: Russia's Last Great Secret from the Files of the KGB .
אחרי המלחמה
באוגוסט 1951, הואשם על ידי המשרד לביטחון המדינה הסובייטי כי "עוד מימייה הראשונים של הדיקטטורה הנאצית בגרמניה בשנת 1933 ועד 1945, הוא הבטיח את ביטחונם האישי של היטלר ומנהיגי הרייך האחרים". רטנהובר נידון למאסר של 25 שנה על ידי בית הדין הצבאי במוסקבה. בספטמבר 1955, הוא שוחרר ונמסר לשלטונות הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, שאיפשרו לו לצאת למערב גרמניה. הוא נפטר במינכן בשנת 1957.
פרסים ומועמדויות של סיה
סיה פרלר, הידועה בשמה הפרטי סיה, היא זמרת ופזמונאית אוסטרלית. במהלך כל הקריירה שלה הוציאה סיה שבעה אלבומי אולפן, כהשניים הבולטים ביותר מביניהם הם; This Is Acting, ו-1000 Forms Of Fear. אלבומה השביעי This Is Acting, הפך לאחד מהאלבומים המוסטרמים ביותר בכל הזמנים בספוטיפיי, והפך את סיה לאחת מהאמניות היחידות בהיסטוריה שהצליחו לעשות זאת.
במהלך כל הקריירה שלה זכתה סיה בכ-62 פרסים שונים, והועמדה למעלה מ-200 פעמים, בשלל טקסי פרסים.
בסך הכל הצליחה סיה לקבל שמונה מועמדויות בטקס פרסי גראמי, כאשר הקטגוריה הבולטת ביותר מביניהן הייתה "הקלטת השנה", עבור שירה "Chandelier", שזכה להצלחה עולמית ולהכרה רבה.
ARIA Music Awards
בטקס זה זכתה סיה להצלחה ולהוקרה עצומה כאשר הועמדה פעמים רבות, וזכתה 9 פעמים במהלך כל הקריירה שלה.
Billboard Music Awards
במהלך כל הקריירה שלה הועמדה סיה שלוש פעמים בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד. את מרבית מועמדותיה (שתיים במספר), קיבלה סיה על שירה "Cheap Thrills", שהיה בשיתוף שון פול.
Brit Awards
על אף שאינה בריטית, הועמדה סיה פעמיים בטקס פרסי המוזיקה הבריטית, אך לא הצליחה לזכות באף אחת משתי המועמדויות.
Echo Music Prize
טקס פרסי האקו הוקם בשנת 1992. במהלך כל הקריירה שלה הצליחה סיה לזכות ולהיות מועמדת פעם אחת בשנת 2017, בקטגוריית "האמנית הבינלאומית של השנה".
Fryderyk
בדומה לטקס פרסי אקו, הצליחה סיה להיות מועמדת ולזכות בטקס זה גם כן פעם אחת במהלך כל הקריירה שלה.
Grammy Awards
במהלך כל הקריירה שלה, הצליחה סיה לקבל תשע מועמדויות בטקס פרסי גראמי אך לא זכתה באף אחת מהן. חלק ממועמדותיה של סיה היו בגדר כותבת השיר, או כמשתתפת בשיר.
iHeartRadio Music Music Awards
בשנת 2017, הצליחה סיה לקבל ארבע מועמדויות בטקס זה אך לא זכתה באף קטגוריה. על אף שלא זכתה באף אחת מן הקטגוריות שאליהן הועמדה, זכתה סיה לתשומת לב רבה באותו טקס.
MTV Europe Music Awards
טקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה מתקיים מדי שנה (בחודש נובמבר) במדינה אחרת באירופה, החל משנת 1994.
מדי שנה בוחר הקהל את האמנים ואת השירים הטובים ביותר לאותה שנה, באמצעות שליחת SMS או דרך אתר האינטרנט. הטקס נחשב לאחד מהחשובים במוזיקה המודרנית וזוכה למדרוג גבוה מדי שנה. בין הקטגוריות בטקס: השיר הטוב ביותר, הווידאו קליפ הטוב ביותר, זמר השנה, זמרת השנה, פריצת השנה ועוד. את הטקס מנחה בכל שנה ידוען אחר, והחל משנת 2006 גם "מנחה דיגיטלי" מהאינטרנט. הטקס מועבר מדי שנה בשידור חי בערוץ MTV האירופאי, אך גם מחוץ ליבשת – בארצות הברית, מדינות באסיה ועוד. כמו כן, הטקס מועבר גם בשידור HD.
בטקס זה הועמדה סיה פעמים רבות, אך לא הצליחה לזכות באף פרס, מתוך אף אחת מן המועמדויות שלה.
NME Awards
טקס פרסי ה-NME נערך בבריטניה מדי שנה, ובשנת 2017 הצליחה סיה לקבל מועמדות אחת בקטגוריית "האמנית הבינלאומית של השנה". היא לא הצליחה לזכות באותה קטגוריה, ומאז לא הועמדה שוב.
People's Choice Awards
בטקס זה הצליחה סיה לזכות בשלוש מועמדויות שונות בין 2014 ל-2017. אמנם היא לא הצליחה לזכות באף אחת מהן, אך זכתה להתייחסות רבה בכל אחד מן הטקסים.
Rolling Stone Australia Awards
בשנת 2015, קיבלה סיה את המועמדות היחידה שלה בטקס זה, ואף זכתה באותה שנה.
World Music Awards
טקס זה נוסד בשנת 1989, ומאז הצליחה סיה לקבל ארבע מועמדויות, אך לא זכתה באף אחת מהן.
קן קרצ'בל
קן קרצ'בל (באנגלית: Ken Kercheval; 15 ביולי 1935 - 21 באפריל 2019) היה שחקן טלוויזיה אמריקאי שנודע בשל גילום דמותו של "קליף בארנס" בסדרה דאלאס.
ביוגרפיה
עד לשנת 1978 שיחק קרצ'בל בתפקידי משנה רבים בטלוויזיה ואף בקולנוע. בטלוויזיה הופיע בתפקידי אורח בסדרות כ"סטארסקי והאץ'" או "קוג'אק", ובקולנוע הופיע בסרטים כ"רשת שידור".
קרצ'בל נישא פעמיים, והיה אב לשבעה ילדים. הוא התגורר בגרנדה הילס, קליפורניה, ובאינדיאנה.
קרצ'בל נאבק בבעיות בריאות שנבעו מהתמכרותו לעישון ולאלכוהול. בשנת 1993 אובחן כחולה בסרטן הריאה, והחלים לאחר ניתוח בו הוסר חלק מריאתו. בדומה לחברו לסדרה הגמן, הוא נאבק זמן רב בהתמכרות לאלכוהול, ובשנת 2007 נדון לשלושה ימים בכלא על נהיגה בשכרות.
נפטר באינדיאנה ב-21 באפריל 2019.
מאיר הלוי לטריס
מאיר הלוי (מקס) לֶטֶריס (בכתיב יידי: לעטעריס; בלועזית: Max Letteris; 13 בספטמבר 1800 ז'ולקווה, גליציה – 19 במאי 1871, וינה) היה משורר וסופר עברי ועסקן ספרותי, איש תנועת ההשכלה בגליציה ובאוסטריה.
תולדות חייו
לגבי תאריך הולדתו יש עדויות שונות בין 1800 ל-1807, והוא עצמו העיד על 13 בספטמבר 1800. הוא נולד בז'ולקווה הסמוכה ללבוב, בגליציה תחת שלטון האימפריה האוסטרית. אביו ר' גרשום היה מדפיס, צאצא לשושלת ארוכה של מדפיסים ומוציאים לאור של ספרים עבריים, מיוצאי ספרד שלמדו את מלאכת ההדפסה באמסטרדם ועברו לפולין בסוף המאה ה-17. קיבל חינוך מסורתי מקובל, אך למורת רוח אביו קרא גם ספרי השכלה ומדע ולמד לשונות זרות. עוד בילדותו נפגש עם ר' נחמן קרוכמל (רנ"ק), ובהמשך השנים התחבר למשכילים רבים נוספים, ובהם שי"ר, ריב"ל, שלום הכהן ואחרים. במשך חייו נדד בין השאר בערים ברודי (1819), וינה (1820-1822), לבוב (1826–1830), שוב וינה (1830–1838, שם עבר בבית הדפוס של אנטון שמיד), פרסבורג (1839) ופראג (1840-1848). בסופו של דבר השתקע ב-1848 בווינה, שם גר עד פטירתו ב-1871, למעט נסיעות קצרות לצורך מכירת ספריו.
רוב ימיו סבל מקשיים כלכליים, ונאלץ לקבל עליו משימות תרגום, עריכה והגהה של חיבורים שונים לצורך פרנסה. בין השאר כתב מאמרים אנציקלופדיים ומאמרי ביקורת בגרמנית, תרגם ספרי קודש עבריים (מחזורים, סידורים ועוד) לגרמנית והוציא הוצאות חדשות של חיבורים עבריים מימי הביניים על פי כתבי יד ודפוסים ראשונים. בשנותיו בלבוב, פראג ווינה גם למד באוניברסיטאות המקומיות ובסופו של דבר קיבל תואר דוקטור. כשהשתקע בווינה עבד תקופה קצרה בספריה הקיסרית ואף הרצה באקדמיה של וינה, אך אחר כך פוטר ממשרה זו והתפרנס ממכירת ספריו, ובשלב מסוים אף נזקק לכספי צדקה של הקהילה היהודית בווינה.
ב-1870 נחוג יום הולדתו השבעים, ובאותן שנים כבר הורע מצב בריאותו. הוא נפטר ב-19 במאי 1871. פורסמו עליו הספדים רבים, שהעריכו את דמותו כמשורר, כמתרגם וכמקדם הספרות והשירה העברית.
יצירתו וחיבוריו
יצירתו של לטריס איננה מתאפיינת במקוריות או איכות יוצאת דופן. עיקר חשיבותו בייבוא השירה האירופית הקלאסית אל עולם השירה העברית; רוב שיריו הם תרגומים-עיבודים או חיקויים של משוררים גרמנים, צרפתים ואנגלים. לדבריו של ההיסטוריון וחוקר הספרות יוסף קלוזנר, "לטריס נתגלה גם בתרגומים כמשורר אמיתי, אף אם לא כמשורר גדול. (...) יש לו, ללטריס, גם שירים ליריים נאים, שיש בהם רגש אמיתי, צער העולם ולפעמים גם אש-דת. (...) הסגנון של לטריס הוא קל ונעים, והלשון המקראית שלו צחה ורכה; ובזה מתבארת הצלחתו בשעתו: מה שנחשב בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-19 כראש משוררי זמנו. ואולם אין בלשונו הפיוטית ביטויים וציורים מקוריים שיהיו נחקקים ונחרתים בלבבות. וזוהי סיבת הדבר, שזמן מועט אחר פטירתו נשתכח מן הלבבות. אד"ם הכהן, מיכ"ל וגורדון השכיחוהו מפני שבשיריהם היו עזוז הרעיון ומקוריות המבע גדולים הרבה יותר".
מקצת שיריו המקוריים של לטריס עוסקים בנושאים לאומיים, ואלה זכו להצלחה גדולה. במיוחד התפרסם שירו "יונה הומיה", שהיה מושר בציבור בכינוסים ובהתאספויות עממיות שנים רבות אחר שהתפרסם. השיר מתאר את צרותיה של יונה שנדדה מִקִּנָּהּ, כדימוי לעם ישראל:
בין פרסומיו החשובים של לטריס: מלבד זאת ערך והוציא לאור עשרות ספרים, הן של חכמי ישראל (אברהם אבן עזרא, רמב"ן, "מגדל עוז" של רמח"ל עם ביוגרפיה של רמח"ל) והן של אנשי תנועת ההשכלה ("אוצר השורשים" של יהודה ליב בן-זאב, "הצופה לבית ישראל" של יצחק ארטר, הכרך הראשון של "המאסף" עם הוספות, "עמל ותרצה" של שלום הכהן, "מורה נבוכי הזמן" של רנ"ק ועוד).
ראש עירייה
במדינות רבות, ראש עירייה או ראש עיר, הוא הפקיד הבכיר ביותר בשלטון מוניציפלי כמו זה של עיר או עיירה. ברחבי העולם, קיימת שונות גדולה בחוקים ובמנהגים המקומיים לגבי סמכויות ואחריות כראש העירייה, כמו גם האמצעים שבהם נבחר ראש עיר או נבחר אחר לראשות מועצה עירונית. בהתאם לשיטה שנבחרה, ראש עיר יכול להיות ראש הממשל העירוני, יו"ר גוף שלטוני רב-חברים עם כוח עצמאי מועט או ללא סמכות עצמאית, או למלא תפקיד טקסי בלבד. תפקידיו ואחריותו של ראש עירייה עשויים להתמנות בבחירה ישירה או בבחירות ולפקח על מנהלי ועובדי עירייה, לספק שירותים מוניציפליים בסיסיים לבוחרים, ולבצע את החוקים והפקודות המועברים על ידי גוף שלטון עירוני (או בסמכות של גוף שלטון ממלכתי, טריטוריאלי או לאומי). בחלק מהמדינות ראש העיר נבחר על ידי תושבי העיר לשם ניהולה, או שממונה על ידי הממשל או מועצת נבחרים.
בישראל, בראש רשויות מקומיות קטנות מעיר ניצב בעל סמכות דומה המכונה ראש מועצה מקומית (בראשות מועצה מקומית) וראש מועצה אזורית (בראשות מועצה אזורית).
ישראל
ראשי עירייה בישראל נבחרים אחת לחמש שנים, כאשר הבחירות הן חשאיות, אישיות, כלליות, ישירות ושוות.
הבחירות לעירייה ולראשות העירייה נערכות באותו יום, בשתי מעטפות הצבעה נפרדות, שבהן פתקים לבנים למועצת העירייה ופתקים צהובים לראשות העירייה. הבחירות נערכות לפי החוק בכל חמש שנים, ביום ג' השלישי של חודש חשוון, למעט בשנים בהן השנה שלפני שנת הבחירות היא שנה מעוברת, אז הבחירות נערכות ביום ג' הראשון של חודש חשוון (כגון מערכת הבחירות של שנת 2008, שהשנה שלפניה, ה'תשס"ח, הייתה שנה מעוברת).
חוק הבחירות בישראל קובע, כי במקרה ורשימת המועמדים בראשה עומד ראש העירייה הנבחר אינה זוכה למושב במועצת העירייה, מתווסף באופן אוטומטי מושבו של ראש העירייה במועצת העירייה לסך הקבוע של המושבים אותם קבע שר הפנים.
סמכויותיו ותפקידיו של ראש עירייה
סמכויותיו ותחומי פעילותו של ראש העירייה כפופים לשלטון המרכזי – משרד הפנים או הממונה על המחוז. על ראש העיר לנווט, לנהל את ענייני העיר ולהתאים את המדיניות הממשלתית לצרכים המקומיים.
במסגרת תפקידו, על ראש העיר להקפיד על ביצוע שוטף ותקין של מטלות העירייה, לתת שירותים חיוניים לתושבי העיר וליצור שיפור תמידי באיכות החיים של אלה הגרים בה. כראש עירייה עבודתו מתפרסת על תחומים רבים, בהם פיתוח רציף של שכונות המגורים, אזורי תעשייה, מוסדות ציבור, שיפור קליטת עלייה ועוד.
שכר
שכרו של ראש רשות מקומית בישראל נגזר ממספר התושבים ברשות וצמוד לשכר של שר בממשלה:
שחיתות ראשי עיריות
בעקבות כמה הרשעות של ראשי עיריות בישראל של העשור השני של המאה ה-21, המכון הישראלי לתכנון כלכלי, בשיתוף התנועה לאיכות השלטון וד"ר דורון נבות, ערכו בשנת 2018 מחקר בנושא שחיתות בשלטון המקומי, עם התמקדות בפרשות חמורות יחסית הכוללות לרוב עבירות שוחד ומרמה והפרת אמונים. ממצאיו הראשונים של המחקר העלו שמדובר בתופעה כלל ארצית, שאינה מבדילה בין עיריות עשירות לעניות ובין עיריות יהודיות לערביות. תחום מנהל השלטון המקומי הנגוע ביותר בשחיתות הוא תכנון ובנייה (למעלה מ-50% מהמקרים), ולאחר מכן מימון קמפיינים, התקשרויות ומינויים. העבירה הדומיננטית ביותר היא שוחד, כשהתמריצים הנפוצים עבור ראשי עיריות הם כלכליים ופוליטיים. מרבית העבירות מתבצעות בקדנציה הראשונה, ומספרן יורד בממוצע עם הוותק.
ארצות הברית
ראש העיר בארצות הברית הוא ראש הממשלה העירוני והסמכות האזרחית הגבוהה ברמה המוניציפלית, ברוב הרשויות בארצות הברית (כגון ערים, עיירות). בארצות הברית, ישנם מספר סוגים נפרדים של ראשי ערים, תלוי אם שיטת השלטון המקומי היא ממשלת מועצה-מנהלת או ממשלת עם ראש עיר העומד בראש מועצה.
צרפת
בצרפת, ראש עיר (בצרפתית: maire) הוא יושב ראש מועצת העירייה, המארגנת את העבודה ועוסקת בעניינים מוניציפליים. לראש העיר יש גם סמכויות משמעותיות ואחריות משלו, כגון אחריות על פעילות השיטור העירוני ועל ניהול צוותי העירייה. נושא המשרה הוא גם נציג המדינה בקומונה. ככזה, ראש העיר הוא קצין אזרחי של המדינה (Officier d'état civil) ושוטר משפט (Officier de police judiciaire). תקופת כהונתו של ראש עירייה היא שש שנים. משנת 1789 עד 1799 נבחרו פקידי עירייה (ראשי ערים) ישירות למשך שנתיים ונבחרו מחדש על ידי אזרחי הקומונה כאשר משלמי המיסים תרמו לפחות 3 ימי עבודה לקומונה. מי שהיה זכאי יכול היה לשלם במקום מס השווה ללא פחות מ-10 ימי עבודה. בשנת 1799 בוטלה הבחירה הישירה של ראש העיר, בקומונות של פחות מ-5,000 תושבים שמונו על ידי המחוז. לאחר 1831 מונו ראשי ערים (על ידי המלך בקומונות עם יותר מ-3,000 תושבים, על ידי הנאמן ליישובים קטנים יותר), אך חברי מועצה נבחרו לשש שנים. מ-3 ביולי 1848 עד 1851 נבחרו ראשי ערים על ידי מועצת העירייה בקומונות עם פחות מ-6,000 תושבים. משנת 1851 עד 1871 מונו ראשי ערים על ידי המחוז לקומונות עם פחות מ-3,000 תושבים ולכהונה של 5 שנים מ-1855 ואילך. מאז 1871 ראשי ערים נבחרו על ידי חברי מועצת העירייה.
גרמניה
בגרמניה, השלטון המקומי מוסדר על ידי חוקי המדינה. כיום רק ראשי הערים של שלוש הערים (ברלין, המבורג וברמן) עדיין נבחרים על ידי הפרלמנטים של עיר המדינה בהתאמה. בכל שאר המדינות ראשי הערים נבחרים ישירות על ידי אזרחי האיחוד האירופי המתגוררים באזור זה. תפקיד ראש העיר הוא מקצועי, כאשר ראש העיר הוא ראש השלטון המקומי, ונדרש, על מנת להיות זכאי למשרה, להחזיק בהכשרה בתחום המינהל. בערים הגדולות התואר הרשמי הוא אוברבורגרמייסטר (Oberbürgermeister, אדון ראש העיר). בערים אלו, ראש עיר "פשוט" הוא רק סגן האחראי לציק מסוים (למשל, עבודות רווחה או בנייה). ערים גדולות הן בדרך כלל kreisfrei ('ללא מחוזות'). כלומר, למועצת העיר יש גם סמכויות וחובות של מועצת מחוז כפרית. מנהיג מועצה מחוזית כפרית נקרא Landrat ('יועץ קרקעות'). במקרה זה, לראש העירייה יש גם חובות וסמכויות של Landrat. אבל יש גם כמה מדינות גרמניות שמתירות לערים קטנות יותר להחזיק גם אוברבורגרמייסטר. בסאארלנד, למשל, לכל עיר עם יותר מ-35,000 תושבים יש אחד, ובסקסוניה-אנהלט לכל עיר עם אוכלוסייה גדולה מ-25,000 יש נושא משרה המכונה אוברבורגרמייסטר. המונח אוברבורגרמייסטר אינו משמש בשלוש מדינות ערים, שבהן ראשי הערים הם בו זמנית ראש ממשלת המדינה, כמו Regierender Bürgermeister (ראש עיריית ברלין), ארסטר בורגרמייסטר (ראש העיר הראשון של המבורג) ו-President des Senats und Bürgermeister (נשיא הסנאט וראש עיריית ברמן). עם זאת, המונח אוברבורגרמייסטר שימש לראש ממשלת מערב ברלין עד 1951, והיה בשימוש גם במזרח ברלין מ-1948 עד ינואר 1991.
איטליה
באיטליה קוראים לראש העיר סינדקו, או באופן לא פורמלי primo cittadino ("אזרח ראשון"). לכל עירייה (באיטלקית: comune) יש ראש עיר שמייצג את השלטון המקומי. ראש העיר נבחר כל חמש שנים על ידי תושבי העיר; ראש העיר אינו יכול לכהן יותר משתי קדנציות רצופות, למעט עיריות של עד 3,000 תושבים, בהן אין הגבלת כהונה.
יפן
ביפן, חוק האוטונומיה המקומית משנת 1947 מגדיר את מבנה הממשלות המקומיות היפניות, אשר חוזקו לאחר מלחמת העולם השנייה. החוק מעניק סמכות ביצוע חזקה לראש העיר בפוליטיקה המקומית כמו ראשי ערים חזקים בערים גדולות בארצות הברית. התארים המתורגמים כראש עיר על ידי הממשלות הם אלו של ראשי הערים shichō (市長), העיירות chōchō (町長), כפרים sonchō (村長), והמחלקות המיוחדות של טוקיו kuchō (区長) (ראש מחוז טוקיו) שהוא המושל (知事, Chiji). ראש עיר נבחר כל ארבע שנים בהצבעות עממיות ישירות המתקיימות בנפרד מהבחירות לאספת העיר. ניתן למנות ראש עיר ביוזמה עממית אך המחוז והממשלות הלאומיות אינן יכולות להדיח ראש עיר מתפקידו. לקראת האספה מכין ראש העיר תקציבים, מציע פעולות מקומיות ויש לו וטו על פעולות מקומיות שאושרו זה עתה על ידי האספה שניתן לעקוף אותן על ידי שני שלישים מתמיכת האספה. ראש עיר יכול לפזר את האספה אם האספה תעביר הצעת אי אמון או אם ראש העיר סבור שלאסיפה אין אמון למעשה.
רוסיה
ברוסיה, ראש העיר (Мэр, מצרפתית maire), הוא אחד מהתארים האפשריים של ראש המינהל של עיר או עירייה. תואר זה מקביל לזה של ראש מחוז כפרי רוסי. באופן יוצא דופן, ראש עיריית מוסקבה, ראש העיר של סנקט פטרבורג וסבסטופול שווי ערך למשרות המושלים ברוסיה, שכן שלוש הערים הפדרליות הללו הן סובייקטים פדרליים רוסיים (ראו בהרחבה משרות: מושל סנקט פטרבורג, מושל סבסטופול). פרט לשלוש הערים הללו, מערכת הממשל של עירייה רוסית (עיר, מחוז, או עיירה) כפופה למועצה הייצוגית של הסובייקט בפדרלי שבה היא נמצאת. ראש העיר נבחר ישירות בבחירות מוניציפליות או על ידי חברי המועצה הנבחרת של העירייה. תקופת כהונתו הטיפוסית של ראש עיר ברוסיה היא ארבע שנים. לשכתו מנהלת את כל השירותים העירוניים, רכוש ציבורי, משטרה וכיבוי אש, ואת רוב הסוכנויות הציבוריות ואוכף את כל החוקים המקומיים והמדינתיים בתוך עיר או עיירה. מעמדו של המושל בסבסטופול אינו מוכר מחוץ לפדרציה הרוסית.
חבל ארץ
סוגי אזורים
ישנם אזורים שמשלבים בין מרכיבים אלו. אזור כלכלי משלב את תכונותיו הטבעיות של מקום מסוים עם התנאים החברתיים או הפוליטיים המשפיעים על מידת ניצולן. כדוגמאות לאזורים כלכליים נמנים אזורי משאבי טבע ואזורי תיירות. אזורים דתיים מושפעים מתכונות חברתיות ויוצרים מציאויות פוליטיות (דוגמה היא מדינת האפיפיור), צבאיות (ממלכת ירושלים) או חברתיות ("חגורת התנ"ך" בדרום ארצות הברית).
מהמט הראשון
מהמט הראשון (טורקית I. Mehmet (כונה צ'לבי [בתרגום חופשי: אציל] טורקית Çelebi Mehmet או Mehmet Çelebi; טורקית עות'מאנית محمد چلبى; 1386 – 26 במאי 1421) היה סולטאן האימפריה העות'מאנית מ-1413 ועד מותו ב-1421.
ביוגרפיה
מהמט נולד ב-1389 לסולטאן באיזיט הראשון. לאחר שבאיזיט הראשון ניגף בקרב אנקרה ונפל בשביו של טימור לנג, נגררה הסולטנות לתקופת כאוס ומאבקי ירושה (תקופת בין המלכים - Fetret Devri), מהם יצא מהמט הראשון כשידו על העליונה. הוא החל, למעשה, את המנהג שבו לאחר מותו של הסולטאן, נפתח מאבק ירושה בין בניו, וזה שמצליח לתמרן בין הכוחות הפוליטיים והצבאיים ולפיכך "עומד במבחן", זוכה בירושה ומוציא להורג את אחיו כדי למנוע כל תחרות. מנהג זה הופסק רק במאה ה-16 עם הופעת סולטנות הנשים. את אחיו, מוסטפא צ'לבי לא הרג אלא שלח לגלות באי למנוס.
מהמט הוכתר לסולטאן והחל לייצב את האימפריה ולאחות את קרעיה. הוא כבש את איזמיר ואת ולאכיה, והביס את נסיכות קרמנאואולו (Karamanoğulları), יריבתה העיקרית של העות'מאנים. עם זאת, הוא נענה לתחינתם של בני קרמנאואולו ואיפשר להם להמשיך ולהחזיק באדמתם, תוך שהוא מספחם הלכה למעשה לאימפריה שלו.
מהמט התנגד לעלייה המטאורית בכוחם של הנוצרים באימפריה בימי אביו. הוא הדיח נוצרים רבים מתפקידם ומינה טורקים תחתיהם. הוא הוריד את ההטבות של צבא הדוושירמה הנוצרי, ודאג שיוכפף באופן תמידי למרותו האישית. מהמט השתמש פעמים רבות בשיטת הע'זו (הפשיטות האסלאמיות) לצורך כיבושיו. הוא מת לאחר שמונה שנים בלבד בשלטון, ומותו נשמר תחילה בסתר כדי למנוע מהאימפריה לגלוש שוב למאבקי כוח פנימיים.
מבינוגיון
מבינוגיון (בלועזית: Mabinogion) הוא ספר המכיל אוסף של 11 פנטזיות ולשיות שנערכו בימי הביניים; השם "מבינוגיון" עצמו הוא שם מודרני והוכנס לשימוש רק בשנת 1838 על ידי המתרגמת לאנגלית, שרלוט גֶסט.
הסיפורים מבוססים על מיתולוגיה קלטית טרום-נוצרית, סיפורי עם מהמאות החמישית והשישית לספירה ומסורות היסטוריות. כל הסיפורים מבוססים על מעשיות המוטמעות בתרבות הולשית.
הספר מבוסס על שני ספרים עתיקים יותר, המכונים "הספר הלבן של ריידרך" (Llyfr Gwyn Rhydderch), שנכתב סביב שנת 1350 ו"הספר האדום של הרגסט" (Llyfr Coch Hergest) שנכתב בשנים 1382–1410.
הסיפורים כוללים גרסאות מוקדמות לאגדות המלך ארתור ולסיפור המלך ליר.
הספר תורגם לאנגלית מודרנית על ידי ליידי שרלוט גסט וראה אור בשבעה כרכים בין 1838 ל-1845.
קוולאר
קוולאר (באנגלית: Kevlar) הוא סימן רשום והשם הנפוץ לסיב סינתטי עשוי פרה-ארמיד. החומר פותח בחברת דופונט בשנת 1965 על ידי הכימאית סטפני קוולק, ונעשה בו שימוש לראשונה בתחילת שנות ה-70 של המאה העשרים כתחליף לפלדה בצמיגי מכוניות מרוץ. בדרך כלל הוא משמש ליצירת חבלים ויריעות שניתן להשתמש בהם כמו שהם או ליצירת חומרים מרוכבים. מוכר בעיקר בזכות השימוש בו באפודי מגן.
שימושים עיקריים
בגלל שהסיב חסין אש, חסין בפני קליעים ועמיד בפני חתכים, הוא משמש לאריגת בגדי מגן כגון אפודי מגן (שכפ"צים), כפפות מגן, קסדות ועוד.
לקוולאר שימוש צבאי נרחב לצורכי מיגון, הן מיגון אישי והן מיגון לכלי רכב. [אפודי מגן נגד התנקשויות עשויים לרוב מקוולאר, בעוד שאפודי מגן צבאיים כוללים שכבה נוספת של לוח קרמי על מנת להגן גם מפני תחמושת רובים שחזקה יותר מתחמושת אקדחים.
שימושים אזרחיים כוללים חוטבי עצים המשתמשים בכפפות קוולר כדי להגן על ידיהם, צמיגים רדיאליים, רכבי חלל, מכלי דלק של מכוניות פורמולה 1. מארז גוף דגם מכונית הספורט ה"GTA ספאנו" בנוי מיציקת סיבי פחם בתוך גוף הרכב, שזורים עם טיטניום וקוולאר.
קוראט
קוראט הוא גזע של חתול הבית בעל פרווה דלילה בצבע אפור-כחול.
היסטוריה של הגזע
מוצאו של חתול הקוראט הוא בתאילנד (בעבר סיאם). בארץ מוצאו הוא נחשב כסמל למזל טוב, האמינו כי הוא מביא גשם בגלל צבעו הכסוף של ענני הגשם. אף היה נהוג לתת במתנה זוג חתולי קוראט לכלה כאות למזל טוב. אחד התיעודים הראשונים של הגזע, מוזכר בספר שירה על חתולים "The cat book Poem" שיצא לאור בין השנים 1350–1767, עותק של הספר ניתן למצוא היום במוזיאון הלאומי של בנגקוק. הספר מציג שבעה עשר חתולים מביאי מזל כאשר ביניהם נמנה הקוראט. את שמו, קיבל הקוראט מהמלך ראמה ה-5 שהתפעל מיופיו של החתול ואמר את המלה "קוראט". במולדתו נקרא הקוראט, "סי-סוואט" (Si-Sawat) בגלל צבעו הכסוף. ישנן אמונות תאילנדיות ומסורות רבות הקשורות בחתול הקוראט.
להבדיל מגזעי חתולים אחרים שהושבחו על ידי האדם הקוראט הושבח באופן טבעי ללא התערבות האדם.
את הקוראט הביאו לראשונה מתאילנד לארצות הברית בשנות ה -50 של המאה ה-20 ולבריטניה הובאו לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-20. כיום זהו חתול המשתתף בתערוכות חתולים בעולם בהצלחה. עד היום הגזע הוצג בישראל במידה מועטה וידועים מגדלים אחדים בלבד של הגזע בארץ.
מבנה כללי
הקוראט אינו חתול גדול, הוא חתול בינוני וקומפקטי. בעל מבנה גוף רזה ואלגנטי. לקוראט אזניים גדולות ממוקמות גבוה על הראש ואף קצר, מה שמעניק לראשו צורה של לב. עיניים גדולות בצבע ירוק בוהק. הפרווה קצרה בצבע כחול כסוף, מרגע לידתו.
צבעים מוכרים
לקוראט צבע אחד מוכר - כחול. לעיתים נולדים גם קוראטים בצבע לילך אך מרבית ארגוני החתולים בעולם לא מכירים בהם לתצוגה ותחרות.
אופי
לקוראט מזג מיוחד מאוד. זהו חתול הנאמן מאוד לבעליו, קולני וסקרן ומסתדר טוב מאוד עם משפחה וילדים. יחד עם זאת זהו חתול עדין מאוד.
My World Tour
My World Tour הוא כינוי לסיבוב ההופעות העולמי הראשון של הזמר הקנדי ג'סטין ביבר. הסיבוב כלל שירים בהשמעת אלבום הבכורה שלו, My World 2.0, והמיני-אלבום הראשון שלו, My World. הסיבוב החל ב-23 ביוני 2010, בהרטפורד שבארצות הברית, והסתיים ב-19 באוקטובר 2011, בקראקס, שבוונצואלה.
סיבוב ההופעות גרף סכום של כ-53.3 מיליון דולר, דבר אשר הפך אותו לאחד מסיבובי ההופעות המצליחים ביותר של ביבר, שהיה בן 16 בלבד ולאחד מסיבובי ההופעות המצליחים ביותר של העשור השני של המאה ה-21, ע"פ עיתון הגארדיאן.
בסיבוב ההופעות שר ביבר את השירים מאלבומיו, ובנוסף לכך ביצע כמה גרסאות כיסוי לשירים "'Wanna Be Startin' Somethin", של מייקל ג'קסון, ו-"Walk This Way", של אירוסמית'.
סיבוב ההופעות תועד בסרט ההופעה הראשון של ביבר, "ג'סטין ביבר: הסרט".
ביקורות
מבקרי המוזיקה הפנו ביקורות חיוביות כלפי סיבוב ההופעות, וביבר אף התראיין עשרות פעמים באותו פרק זמן, כולל ריאיון להניו יורק טיימס.
קישורים חיצוניים
סיבוב ההופעות על פי, הניו יורק טיימס
במה מדליקין
במה מדליקין הוא הפרק השני במסכת שבת העוסק בעיקר במצוות הדלקת נרות שבת ובהכנות לכניסת שבת.
מתקופת הגאונים נהוג לומר את הפרק הזה במשנה במהלך תפילת ערבית של שבת. למנהג זה ניתנו מספר טעמים. בעוד המנהג המקורי היה לאומרו אחרי תפילת ערבית, כיום המנהג המקובל ברוב המקומות הוא לאומרו לפניה.
תוכן הפרק
עיקרו של הפרק עוסק בהלכות הדלקת נרות שבת. בתחילת הפרק מפורטים סוגי השמנים והפתילות המותרים והאסורים לשימוש. השמנים והפתילות האסורים הם כאלה שאינם בוערים באופן מיטבי. הם נאסרו בשל החשש שאדם ינסה לתקן את הנר במהלך השבת או להדליקו מחדש, ובכך יעבור על מלאכת מבעיר האסורה. חשש נוסף הוא שנר שאינו דולק כראוי לא יועיל להאיר את הבית ולא ימלא את תפקיד מצוות הדלקת הנר.
שמנים נוספים שיש שאסרו להדליק בהם, הם כאלה שיש להם ריח רע, כדי שלא יעזוב את ביתו, ושוב הנר לא ימלא את תפקידו; שמנים שיש להם ריח טוב, מחשש שמא אדם ייקח חלק מהשמן כבושם ויעבור על איסור מכבה; או שמנים שהדלקתם מסוכנת ועלולה לגרום לשרפה. דעות אחרות מצמצמות יותר את השמנים המותרים. רבי טרפון, למשל, סבר שמותר להדליק רק בשמן זית.
ייתכן שיש להבין את הדיון בין התנאים על רשימת השמנים המותרים על רקע המשבר הכלכלי שהתרחש בארץ ישראל בסוף המאה ה-1 ובמרבית המאה ה-2, על רקע תוצאות המרד הגדול, חורבן בית שני ולאחר מכן תוצאות מרד בר כוכבא. בעקבות המשבר הורגש מחסור בשמנים בכלל ובשמן זית בפרט.
בנוסף לכך מובאים דינים שונים הנוהגים בהדלקת נר שבת, ואופנים שונים בהם מותרת ההדלקה או אסורה. בסוף הפרק מוזכר לראשונה הקשר בין מצוות הדלקת נרות שבת לנשים: למרות שחובת ההדלקה נוהגת בגברים כבנשים, נהוג כי מי שמדליק את הנרות היא האישה.
המשנה האחרונה של הפרק עוסקת בהכנות האחרונות לשבת בכלל, וקובעת: לסיכום מובאים הדברים המותרים והאסורים לביצוע בזמן בין השמשות בכניסת השבת.
בתלמוד הבבלי, מופיעים בפרק זה, אגב דיני הדלקת נרות שבת, גם דיני חנוכה ומצוות הדלקת נרות חנוכה, שאינן מופיעות במשנה.
מקור המנהג
מקור המנהג לומר משניות אלו בערבי שבתות הוא בתקנת גאונים והמקור הראשון לכך הוא בסדר רב עמרם גאון:
הטעמים לאמירתו
יש שכתבו להזכיר הדלקת נר שבת, שהיא משום שלום בית.
ויש שכתבו מפני סכנת המזיקים, שבעבר בתי הכנסיות היו בשדות, ותקנו אותו בשביל בני אדם שמאחרים לבוא, שיסיימו תפילתם בעת שהקהל אומר "במה מדליקין".
מיקום אמירתו
ישנם מנהגים רבים בקשר למיקום בקבלת שבת שבו אומרים את הפרק "במה מדליקין": כך למשל, על פי המנהג הספרדי הירושלמי הוא נאמר לאחר "לכה דודי", ואילו בקרב יהודי עיראק ויהודי טורקיה, הוא נאמר לפני "מזמור לדוד"; בקהילות גאורגיה ומרוקו הוא נאמר אחרי "אנא בכח" ולפני "לכה דודי"; וישנן קהילות ספרדיות אחרות האומרות אותו בסוף "קבלת שבת", לפני ערבית. לפי נוסח אשכנז המקורי לא אומרים את "במה מדליקין" בקבלת שבת, אלא בסוף תפילת ערבית של שבת (אחרי קדיש תתקבל), אבל ברוב המקומות בארץ ישראל נהוג לומר אותו בקבלת שבת, בהשפעת הקהילות הספרדיות. במנהג האיטלקי, המנהג המקורי לאומרו אחרי ערבית, אבל היום הוא נאמר לפני קבלת שבת.
ברכה
בגניזת קהיר נמצא נוסח מיוחד של ברכה שהיה נאמר קודם אמירת פרק במה מדליקין:
ברכה זו לא התקבלה על ידי פוסקי ההלכה וקהילות ישראל, וקיומה לא היה ידוע מאף מנהג עד מציאתה בגניזה.
פרוש (סוג)
פָּרוּשׁ (שם מדעי: Fringilla), הוא סוג של ציפור שיר ממשפחת הפרושיים השייך לתת-משפחה עצמאית - פרושים.
מינים
בסוג ארבעה מינים:
ג'יימי לין ספירס
ג'יימי לין ספירס (באנגלית: Jamie Lynn Spears; נולדה ב-4 באפריל 1991) היא שחקנית וזמרת קאנטרי אמריקאית, אחותה הקטנה של הזמרת בריטני ספירס. היא מוכרת בעיקר בשל תפקידה כזואי ברוקס בסדרה "זואי 101" מבית ניקלודיאון.
קריירת משחק
ספירס דיבבה את דמותה של זהבה בסרט "Unstable Fables: The Goldilocks and the 3 Bears Show" המבוסס באופן חופשי על סיפור הילדים "זהבה ושלושת הדובים". הסרט הוא חלק מטרילוגיית סרטים של חברת ג'ים הנסון, שהתבססו כולם על סיפורי ילדים שונים. הסרט יצא לאקרנים ב-2008.
בשנת 2020 גילמה את נורין בסדרת הטלוויזיה "מגנוליות מופלאות" של רשת נטפליקס.
בשנת 2023 חזרה לגלם את זואי שגילמה בסדרה "זואי 101" בסרט "זואי 102".
קריירה מוזיקלית
ב-25 בנובמבר 2013, ספירס הוציאה את סינגל הבכורה שלה, בשם "How Could I Want More", מתוך המיני-אלבום הבכורה שלה, "The Journey", שיצא לאור ב-27 במאי 2014.
בשנת 2016 הוציאה את הסינגל שלה "Sleepover". בשנת 2020 הוציאה סינגל נוסף "Follow Me" יחד עם הזמרת שנטל ג׳פריז.
חיים אישיים
ב-20 בדצמבר 2007, לאחר פרסום במגזין !OK, הודתה ספירס בגיל 16 כי היא בהיריון מבן זוגה בשנתיים האחרונות קייסי אולדרידג', אשר גדול ממנה בשנתיים. ההודעה עוררה גלים בתקשורת העולמית, בשל גילה הצעיר של ספירס. בין השאר נטען שבן זוגה עלול להיות מואשם בבעילת קטינה, משום שלפי החוק בלואיזיאנה, שם מתגוררת ספירס, היא טרם הגיעה לגיל ההסכמה. לאחר כמה חודשים הודיעה ספירס שהיא מאורסת לאולדרידג' מאחר שהיא רוצה לשמור את התינוק. ב-19 ביוני 2008 ילדה ספירס בת ה-17 את בתה, מאדי בריאן אולדרידג'.
על התמונה הראשונה שלה ושל התינוקת שלה שילם מגזין OK! הבריטי מיליון דולר. במרץ 2009, הודיעו ספירס ואולדרידג׳ על ביטול אירוסיהם ועם זאת, הזוג חזר להיות ביחד בין אוגוסט 2010 לנובמבר באותה שנה.
היסטוריה של סרביה
סרביה היא אזור בבלקן שבו התגוררו אנשים ממוצא סרבי החל מהמאה ה-7. סרביה הייתה מדינה עצמאית החל מהמאה ה-10 עד המאה ה-14, כאשר נכבשה ברובה על ידי העות'מאנים. בין השנים 1817–1878 הייתה סרביה לנסיכות אוטונומית באימפריה העות'מאנית. בשנת 1878 זכתה סרביה לעצמאות אך לאחר מלחמת העולם הראשונה הפכה לחלק ממדינה גדולה יותר שהורכבה מסרביה, קרואטיה וסלובניה שהחל משנת 1929 נקראה יוגוסלביה.