cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מישיגן
חצי האי התחתון
גובל בדרום בשטחן היבשתי של אוהיו ואינדיאנה, במערב בימת מישיגן, בצפון-מזרח - בימת יורון, בדרום מזרח - בימת אירי, ובין שתי הימות - בשטח היבשתי של קנדה.
חצי האי התחתון, אשר צורתו צורת כפפה, תופס כשני שלישים משטחה היבשתי של מישיגן. אורכו מצפון לדרום 446 קילומטרים, ורוחבו ממערב למזרח 314 קילומטרים. פני השטח מישוריים בדרך כלל, זרועים גבעות ומורנות אשר גובהן לא עולה על כמה עשרות מטרים, ומחולקים מצפון לדרום על ידי קו פרשת מים רדוד. הנקודה הגבוהה ביותר בחצי אי זה היא גבעת בְּרַאיֶיר (Briar Hill) הסמוכה לעיר גריליקוויל (Greilickville) בצפון-מערב חצי האי, וגובהה 520 מטר. הנקודה הנמוכה ביותר במישיגן היא פני ימת אירי, הנמצאים בגובה 174 מטרים.
מפרצים, איים, נהרות ואגמים
אחרי אלסקה, קו החוף של מישיגן הוא הארוך ביותר מכל מדינות ארצות הברית: 5,292 קילומטרים, ואם כוללים גם את חופי האיים, נוספים 1,699 קילומטרים. חופי מישיגן מפורצים מאוד. המפרצים העיקריים בחצי האי העליון הם: מפרץ קֶוִוינוֹ, מפרץ וייטפיש (Whitefish Bay), מפרץ דה-נוק הגדול (Big Bay De Noc) ומפרץ דה-נוק הקטן (Litle Bay De Noc). בחצי האי התחתון: מפרץ טראוורס הגדול (Grand Traverse Bay), מפרץ טראוורס הקטן (Little Traverse Bay), מפרץ תאנדר (Thunder Bay) ומפרץ סַגִינוֹ (Saginaw Bay).
האיים הגדולים של מישיגן הם: בימת מישיגן - מאניטו (Manitou); ביוור (Beaver); פוקס (Fox). בימת סופיריור - רויאל (Isle Royale) וגראנד (Grand Island). בימת יורון - דראמונד (Drummond); מארקט (Marquette), מאקינו והאי בויס בלאנק (Bois Blanc), שיבוש של ההגייה הצרפתית בּוּאַה בלאן ("יער לבן"). התושבים מכנים את האי בכינוי חיבה "בָּאבְּלוֹ" (נכתב Boblo), אף הוא שיבוש של ההגייה הצרפתית. בנהר סנט מארי נמצאים שני איים נוספים: ניביש (Neebish) ושוגר (Sugar).
נהרותיה של מישיגן קטנים, קצרים ורדודים, ורק במעטים מהם אפשר להפליג. העיקריים שבהם: אוֹ סֵיְיבְּל (Au Sable), נהר מפרץ תאנדר (Thunder Bay River), שֵבּוֹיְגֵן (Cheboygan) ונהר סגינו, כולם נשפכים לימת יורון; אונטונאגון (Ontonagon) וטַקְוַומֶנוֹן (Tahquamenon) הנשפכים לימת סופיריור; הנהרות: סנט ג'וזף (St. Joseph), קַלַמַזוּ (Kalamazoo), גראנד, מַסְקִיגֶן (Muskegon), מֵנִיסְטִי (Manistee) אֶסְקַנַאבַּה (Escanaba), הנשפכים כולם אל ימת מישיגן. בכל מדינת מישיגן יש 11,037 אגמים.
אקלים
לפי שיטת קפן לסיווג אקלימים, במישיגן שורר אקלים יבשתי לח. במרכז חצי האי התחתון ובדרומו (דרומית למפרץ סגינו, ומהעיר גרנד ראפידס דרומה), האקלים חמים יותר, עם עונות קיץ חמות וחורף קר. צפונה משם, ובכל חצי האי העליון, מזג האוויר קשה יותר. הקיץ חם אך קצר, והחורף ארוך יותר וקר מאוד, כאשר בחלקים מהמדינה יורדת הטמפרטורה בחורף אל מתחת לנקודת הקיפאון עד אמצע חודש פברואר, ובחלקים הצפוניים ביותר, גם עד תחילת מרץ.
בעיצומו של החורף, מתרחשת בחלקים ממישיגן תופעה אקלימית הידועה בשם "שלג אפקט הימות" (Lake-effect snow): סופות שלגים הנוצרות כאשר רוחות קרות נוגעות בגופי מים חמים יחסית, אוספות את האדים העולים מהם, והופכות אותם לשלג הנערם במהירות. תופעה זו ייחודית לשלושה אזורים בלבד בעולם: אזור הימות הגדולות, החוף המזרחי של מפרץ הדסון, והחופים המערביים של האיים הונשו והוקאידו שביפן.
במדינה כמות משקעים ממוצעת של בין 76 ל -102 ס"מ משקעים בשנה עד 30-40 ס"מ. עם זאת, אזורים מסוימים בחצי האי התחתון הצפוני ובחצי האי העליון ממוצעים של כמעט 160 אינץ '(4,100 מ"מ) של שלג בשנה. הטמפרטורה הרשומה הגבוהה ביותר שנרשמה במישיגן היא 44 מעלות צלזיוס ב-13 ביולי 1936, והטמפרטורה הקרה ביותר שנרשמה היא −51 מעלות צלזיוס בוונדרבילט ב-9 בפברואר 1934.
המדינה עם ממוצע של כ- 30 יום פעילות של סופות רעמים בשנה. אלה יכולים להיות חמורים, במיוחד בדרום המדינה. המדינה עם ממוצע של 17 סופות טורנדו בשנה, הנפוצים יותר הם באזור הדרומי הקיצוני של המדינה. מסיבה זו, יש יישובים רבים בחלקים הדרומיים מאוד של המדינה בהן מותקנות אזעקות טורנדו כדי להזהיר את התושבים מפני טורנדו מתקרב. יותר צפונה, במרכז מישיגן, צפון מישיגן וחצי האי העליון, הטורנדו יותר נדיר.
כלכלה
הלשכה האמריקאית לניתוח כלכלי העריכה כי המוצר ברוטו ברבעון השלישי של שנת 2018 היה 538 מיליארד דולר, המדרג אותה במקום ה-14 מתוך 50 המדינות. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לנושאי עבודה, נכון לדצמבר 2018 נאמד שיעור האבטלה המנוכה עונתית של המדינה בכ -4.0%.
החל משנת 2002 דורגה מישיגן במקום הרביעי בארצות הברית בהעסקת היי-טק עם 568,000 עובדי היי-טק, שכוללים 70,000 בענף הרכב. מישיגן מדורגת בדרך כלל במקום השלישי או הרביעי בהוצאות המחקר והפיתוח הכוללות מחקר ופיתוח בארצות הברית. המחקר והפיתוח שלה, הכוללים רכב, מהווים אחוז גבוה יותר מהתוצר המקומי הגולמי הכולל של המדינה לעומת כל מדינה אמריקאית אחרת. המדינה היא מקור חשוב להזדמנויות עבודה הנדסיות. ענף הרכב המקומי אחראי באופן ישיר ועקיף לאחת מכל עשר משרות בארצות הברית.
מישיגן הייתה השנייה בארצות הברית בשנת 2004 במתקני עסק והרחבות חדשות. משנת 1997 עד 2004, מישיגן הייתה המדינה היחידה שהשיגה את ציון 10,000 עבור מספר ההתפתחויות החדשות הגדולות; עם זאת, השפעות המיתון בסוף שנות האלפיים האטו את כלכלת המדינה. בשנת 2008 מוקמה מישיגן במקום השלישי בסקר בחירת אתרים בקרב המדינות בעלי פיתוי לעסקים חדשים שמדדו השקעות הון ויצירת עבודה חדשה לכל מיליון תושבים. באוגוסט 2009, תעשיית הרכב של מישיגן ודטרויט קיבלה מענקים של 1.36 מיליארד דולר במשרד מחלקת האנרגיה האמריקנית לייצור טכנולוגיות רכב חשמלי אשר צפוי לייצר 6,800 משרות מיידיות ולהעסיק 40,000 עובדים במדינה עד 2020. בשנים 2007 - 2009, מישיגן דורגה במקום השלישי בארצות הברית בכמות המתקנים והרחבות עסקיות חדשות. כמו כן, מישיגן הובילה את המדינה בשיפור יצירת מקומות עבודה בשנת 2010.
תעשיית הרכב
העיר הגדולה במדינה, דטרויט, מהווה את מרכז תעשיית הרכב האמריקאית. בעיר ובאזור המטרופוליטני שלה ממוקמים המשרדים הראשיים של שלוש מחברות הרכב הגדולות בעולם: ג'נרל מוטורס, פורד וקרייזלר. הרכב הראשון בעולם אשר יוצר בצורה מסחרית, פורד מודל T, פותח והורכב בדטרויט.
שני שמות של מכוניות מתוצרת ג'נרל מוטורס כרוכים בתולדות העיר: קאדילק קרויה על שם מייסד העיר דטרויט, ופונטיאק קרויה על שם ראש השבט האינדיאני אוטווה (על שם השבט קרויה עיר הבירה של קנדה), אשר היה ידוע בלחימתו העיקשת בבריטים על השליטה באזור הימות הגדולות.
תיירות
התיירים במישיגן מוציאים במדינה 17.2 מיליארד דולר בשנה, ותומכים ב -193,000 משרות תיירות. אתר התיירות של מישיגן הוא בין העמוסים במדינה. היעדים מושכים נופשים, ציידים וחובבי טבע מרחבי ארצות הברית וקנדה. מישיגן מורכבת מחמישים אחוז אדמות יער, חלקן הגדול למדי. היערות, האגמים ואלפי מיילים של חופים הם בעלי אטרקציות מובילות. התיירות מביאה גם כמויות גדולות לאירועים ספציפיים כמו פסטיבל זמן טוליפ ואת הפסטיבל הלאומי דובדבן. בשנת 2006, מועצת החינוך של מדינת מישיגן חייבה את כל בתי הספר הציבוריים במדינה לערוך את יום הלימודים הראשון שלהם לאחר חג יום העבודה, בהתאם לחוק החדש של בית הספר ליום העבודה.
תיירות בדטרויט המטרופולינית מושכת את המבקרים לאטרקציות מובילות, בעיקר הנרי פורד, מכון דטרויט לאמנויות, גן החיות של דטרויט, וספורט בדטרויט. מוזיאונים אחרים כוללים את המוזיאון ההיסטורי דטרויט, את מוזיאון צ'ארלס רייט להיסטוריה אפרו אמריקאית, מוזיאונים של הקהיליה החינוכית Cranbrook, ואת המוזיאון הלאומי הערבי אמריקאי. אזור המטרו מציע ארבעה בתי קזינו מרכזיים, MGM Grand Detroit, Greektown, Motor City ו- Caesars Windsor בווינדזור, אונטריו, קנדה; יתר על כן, דטרויט היא העיר הגדולה והמטרופולין האמריקאית הגדולה ביותר שמציעה אתרי קזינו.
ציד ודיג הם תעשיות משמעותיות במדינה. סירות שכר מבוססות בערי אגמים גדולים רבים כדי לדוג דגי סלמון, פורל, ווליי ומוט. מישיגן מדורגת ראשונה במדינה בקרב ציידים מורשים (למעלה ממיליון) התורמים שני מיליארד דולר בשנה לכלכלתה. יותר משלושה רבעים ממיליון ציידים משתתפים בעונת האיילים הזנבנים לבדם. מחוזות בתי ספר רבים באזורים הכפריים של מישיגן מבטלים את בית הספר ביום הפתיחה של עונת הצבי של כלי נשק, בגלל חששות מהנוכחות.
מיצובה בסמוך לאגמים הגדולים ולכמות גדולה של ספינות שהצטברו במהלך השנים הרבות בהן שימשו מסלול תחבורה לאנשים ומטען בתפזורת, מישיגן היא יעד צלילה ברמה עולמית.
תעשיות אחרות
במישיגן יש שדות גז טבעי ונפט וכן מכרות ברזל ונחושת.
יש בה תעשיית תרופות, כימיקלים ומזון וכן תיירות. מישיגן היא מרכז תיירות פנים בזכות יפי נופיה ואפשרויות הצייד והדייג.
מישיגן מדורגת בדרך כלל במקום השלישי או הרביעי בהוצאות המחקר והפיתוח הכוללות מו"פ בארצות הברית. מוסדות מחקר מובילים של המדינה כוללים את אוניברסיטת מישיגן, ואת וויין סטייט, אשר הם שותפים חשובים לכלכלת המדינה ונותנים למדינה פרוזדור למחקר באוניברסיטאות. האוניברסיטאות הציבוריות של מישיגן מושכות יותר ממילארד וחצי דולר במענקי מחקר ופיתוח בכל שנה. החקלאות משמשת גם היא תפקיד משמעותי, והופכת את המדינה לגידול פירות מוביל בארצות הברית, כולל אוכמניות, דובדבנים, תפוחים, ענבים ואפרסקים.
דמוגרפיה
מפקד האוכלוסין בארצות הברית מעריכים נכון ל-1 ביולי 2019 את אוכלוסיית מישיגן ב-9,986,857, עלייה של 1.04% לעומת 9,883,635 שנרשמו במפקד של 2010.
ממשל ופוליטיקה
מישיגן היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון: מבצעת - מושל מדינת מישיגן, מחוקקת - המורכבת משני בתים: בית הנבחרים של מישיגן  והסנאט של מישיגן, ושופטת, בראשה עומד בית המשפט העליון של מישיגן. המדינה מאפשרת התערבות ישירה של האזרחים על ידי יוזמה אזרחית, משאל עם, Recall Election ואישור חוק. בירת המדינה הנוכחית היא לאנסינג.
בבית המשפט העליון של מישיגן שבעה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים. שיטת המשפט היא שיטת המשפט המקובל האנגלי, אך ישנה השפעה של המשפט האזרחי הספרדי.
מישיגן היא מדינה ליברלית באופייה, ומאז מערכת הבחירות של שנת 1992 היא הצביעה באופן קבוע למפלגה הדמוקרטית, עד למערכת הבחירות של שנת 2016, בה בחרה במועמד המפלגה הרפובליקנית, דונלד טראמפ. מערב המדינה ואזוריה הכפריים יותר רפובליקנים, בעוד אזוריה העירוניים, ובפרט העיר דטרויט ופרבריה, הם יותר דמוקרטים. החל מינואר 2019 גרטשן ויטמר מכהנת כמושלת מישיגן (נבחרה לתפקיד ב-2018) מטעם המפלגה הדמוקרטית.
למישיגן 16 קולות (אלקטורליים) - 2 סנאטורים ו-14 חברי בית הנבחרים, בבחירות לנשיאות ארצות הברית. נכון לשנת 2021, מתוך 14 הנציגים, 7 הם חברי המפלגה הרפובליקנית ו-7 חברי המפלגה הדמוקרטית. הסנאטורים המייצגים את המדינה הם דבי סטייבנו וגרי פיטרס, חברי המפלגה הדמוקרטית.
השכלה
מערכת החינוך של מישיגן מספקת שירותים ל 1.6 מיליון תלמידים. יותר מ 124,000 תלמידים לומדים בבתי ספר פרטיים ומספר לא ממוספר לומדים בבית לפי דרישות חוקיות מסוימות. למערכת החינוך הציבורית יש תקציב של 14.5 מיליארד דולר נכון לשנים 2008–2009. במישיגן מספר אוניברסיטאות ציבוריות הפזורות ברחבי המדינה ומספר רב של מכללות פרטיות. באוניברסיטת מישיגן יש את אוכלוסיית הקמפוסים השמינית בגודלה של כל בית ספר בארצות הברית.
האוניברסיטאות המרכזיות במדינה:
ספורט
למישיגן נציגות בכל אחת מהליגות המקצועניות המרכזיות בארצות הברית, כל הקבוצות בסיסן בעיר דטרויט.
במישיגן פועלות שתיים מתוכניות הספורט הגדולות בארצות הברית ברמה הסטודנטיאלית, באוניברסיטת המדינה של מישיגן ובאוניברסיטת מישיגן. תוכניות אלו זכו בעשרות אליפויות NCAA במגוון ענפים.
ההרים הגבוהים בעולם
ממדידות שנערכו למיפוי ההרים הגבוהים בעולם יוצא כי ישנם לפחות 109 הרים עם קו גובה מעל  7,200 מטרים (23,622   רגל) מעל פני הים. כולם הרים הממוקמים בדרום ומרכז אסיה. הפסגות הכלולות הן כאלו היכולות להיחשב על פי פרמטרים אובייקטיביים כהר עצמאי (בניגוד לפסגות משנה).
ישנם הרים יותר גבוהים אבל הם מתחילים מקרקעית הים.
נבדה
נבדה (באנגלית: Nevada) היא מדינה בארצות הברית הנמצאת במערב היבשת, רובה ככולה בתחום אזור הזמן הפסיפי, למעט עיר בודדה שנמצאת באזור זמן ההרים.
השם נבדה לקוח מספרדית ומשמעו "מושלגת", קיצור שם רכס-ההרים שגובל במדינה, סיירה נבדה - "הרים מושלגים".
היסטוריה
בשנת 1850 הכריז הקונגרס של ארצות הברית על הקמת טריטוריית יוטה, שכללה את שטחן של המדינות יוטה, איידהו ונבדה.
בשנת 1859 התגלה קמסטוק לאוד - מרבץ עשיר של זהב וכסף, והוקמה העיר וירג'יניה סיטי, בעקבות הגעתם של כורים רבים ואחריהם גם סוחרים ויזמים לאזור.
ב-2 במרץ 1861 נפרדה נבדה מטריטוריית יוטה ונקראה בשם "נבדה". ב-31 באוקטובר 1864, שמונה ימים לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1864, הפכה נבדה למדינה ה-36 של ארצות הברית. טריטוריית נבדה הוכרזה כמדינה על אף אוכלוסייתה הקטנה, פחות מ-40,000 תושבים, זאת על מנת לאפשר את ניצחונו של אברהם לינקולן בבחירות וניצחון המפלגה הרפובליקנית בקונגרס, בשל תמיכתם של הכורים במפלגה זו.
גבולות המדינה הנוכחיים נקבעו ב-5 במאי 1866 כאשר צורף למדינה מחוז פה אוטה שהיה בטריטוריית אריזונה, מערבית לנהר הקולורדו, בעקבות גילוי זהב במחוז. אזור זה מהווה היום את מחוז קלארק של נבדה.
87% מאדמות המדינה הם שטחים פדרליים, בשל היות מרבית המדינה מדברית, תופעה שמנעה חלוקת שטחים חקלאיים. הימורים היו חוקיים בנבדה החל מהקמת ערי הכורים הראשונות. הם נאסרו בשנת 1909, אולם בשל הירידה בהכנסות המדינה מכרייה, ולאחר השפל הכלכלי הגדול של שנת 1929, הותרו מחדש במדינה בשנת 1931, מתוך כוונה שההיתר יבוטל לאחר שתתייצב כלכלת המדינה. עם זאת, לאחר ההצלחה הכלכלית של המדינה הוחלט להשאיר את ההימורים חוקיים.
גאוגרפיה
נבדה גובלת בצפונה באורגון ואיידהו, במערבה בקליפורניה, במזרחה ביוטה ובדרום-מזרחה באריזונה. לאורך גבולה של נבדה עם אריזונה זורם נהר הקולורדו, ועליו הוקם סכר הובר.
בירתה של מדינת נבדה היא העיר קרסון סיטי.
בהקמתה נבדה כללה 9 מחוזות. עם הזמן חלק מהמחוזות פוצלו. השינוי האחרון בוצע בשנת 1919 כאשר הוקם מחוז פרשנינג ומספר המחוזות הגיע ל-16.
שטחה של נבדה הוא הררי, וכולל משטחי עשב ומדבריות. המקום הגבוה במדינה הוא פסגת באונדרי (Boundary Peak, "פסגת הגבול") והוא ממוקם כקילומטר מגבול נבדה-קליפורניה, ברכס ההרים הלבנים.
אקלימה של נבדה מדברי יבש. חלקה הדרומי של המדינה נמצא במדבר מוהאבי.
אקלים
נבדה היא המדינה היבשה ביותר בארצות הברית. כמות המשקעים השנתית היא בערך 180 מ"מ, רוב האזורים מדבריים וצחיחים ולמעט עמק לאס וגאס הטמפרטורות הממוצעות במדינה בקיץ הן C° 22. ביוני 1994 נמדדו הטמפרטורות הגבוהות ביותר במדינה עם C° 52. זו הטמפרטורה השלישית הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם בארצות הברית כולה אחרי C° 53 באריזונה ו-C° 57 בקליפורניה. ב-1937 C° 50− היו הטמפרטורות הנמוכות ביותר שנמדדו במדינה.
ממשל ופוליטיקה
נבדה היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון: מבצעת - מושל מדינת נבדה, מחוקקת - המורכבת משני בתים: האספה הלאומית של נבדה וסנאט נבדה, ושופטת, בראשה עומד בית המשפט העליון של נבדה. המדינה מאפשרת התערבות ישירה של האזרחים על ידי יוזמה אזרחית, משאל עם, Recall Election ואישור חוק. בירת המדינה הנוכחית היא קרסון סיטי.
הרשות המבצעת בנבדה מורכבת מהמושל, סגן המושל, התובע הראשי, מזכיר המדינה, שר האוצר, State Controller, State treasurer, Insurance Commissioner, ושר החינוך. כל בעלי התפקידים נבחרים בנפרד לתקופה של ארבע שנים, ויכולים להיבחר לשתי קדנציות בלבד. ייתכן מצב בו ברשות המבצעת יושבים נבחרים ממפלגות שונות. הבחירות לתפקידים מתקיימות באותו הזמן.
בבית המחוקקים 21 חברי סנאט הנבחרים לתקופה של ארבע שנים ו-42 חברי אספה מחוקקת הנבחרים לתקופה של שנתיים. בחירות נעשות מדי שנתיים, ומחצית מחברי הסנאט מועמדים לבחירה בכל מערכת בחירות.
ב-2018 הפכה נבדה לראשונה בארצות הברית עם רוב נשי בבית המחוקקים שלה, נשים מחזיקות ב-9 מתוך 21 מושבים בסנאט, ועם 23 מתוך 42 חברי האספה הכללית המחוקקת.
בבית המשפט העליון של נבדה שבעה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים. שיטת המשפט היא שיטת המשפט המקובל האנגלי, אך ישנה השפעה של המשפט האזרחי הספרדי.
נבדה נחשבת למדינה מתנדנדת שאינה נאמנה למפלגה אחת. מאז מערכת הבחירות ב-1992, נתנה נבדה את קולותיה שש פעמים למועמד הדמוקרטי (זכו בה ביל קלינטון, ברק אובמה, הילרי קלינטון וג'ו ביידן) ופעמיים למועמד רפובליקני (זכה בה הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בשתי מערכות הבחירות בהן התמודד).
נבדה כמעט תמיד בוחרת את הנשיא המנצח מאז 1912 עד ל-2012 למעט פעם אחת בשנת 1976 שם בחרו תושבי נבדה במפסיד ג'רלד פורד ולא במנצח ג'ימי קרטר. נתון זה נותן למדינה מעמד של פעמון פוליטי עד 2016 שם העניקו תושבי נבדה את רוב קולותיהם להילרי קלינטון המפסידה.
לנבדה 6 קולות (אלקטורליים) - 2 סנאטורים ו-4 חברי בית הנבחרים, בבחירות לנשיאות ארצות הברית. הסנאטוריות המייצגות את המדינה הן קתרין קורטז מסטו וג'קי רוזן הדמוקרטיות, ונציגי המדינה בקונגרס הם דינה טייטוס, מארק אמודיי, סוזי לי וסטיבן הורספורד. בשל הגידול המשמעותי באוכלוסיית העיר לאס וגאס קיים הבדל ניכר בעמדות הפוליטיות בין דרומה של נבדה וצפונה. בעוד שחלקה הצפוני של המדינה, בו נמצאת הבירה, שמרני יותר, דרומה של נבדה, בה חיה מרבית האוכלוסייה, רואה באנשי השלטון המתגוררים בצפון כשלטון של מיעוט שמרני על רוב ליברלי יותר בדעותיו.
להט"ב
ביוני 2015 הפכו נישואים חד מיניים לחוקיים במדינה.
אלכוהול וסמים
בנבדה חוקי אלכוהול מאוד ליברליים ומותר למכור אותו 24 שעות ביממה. כמו כן, משנת 2016 עסקים מורשים במדינה יכולים למכור מריחואנה רפואית. מלבד זאת, בנוגע לשאר סמים שאינם אלכוהול יש עונשים קשים במדינה כלפי צרכני סמים והיא נותרה המדינה היחידה שעדיין מקיימת גזר דין מינימלי על צורכי סמים.
עישון
בדצמבר 2006 נכנס לתוקף במדינה "חוק האוויר הפנימי של נבדה נקייה" האוסר עישון במקומות עבודה ובמקומות ציבוריים, אפילו בברים העישון אסור אלא אם כן לא מוגש שם אוכל. עישון מותר בבתי קזינו, חדרי מלון מסוימים, חדרי זנות וחנויות טבק, עם זאת, עסקים רבים נוטים שלא להקשיב לחוק זה ואין אכיפה רחבה על החוק.
פשע
בשנת 2006 שיעור הפשע במדינה היה גבוה ב-24% מהממוצע הארצי, מאז השיעור פחת. פשעי רכוש היוו 85% מכלל הפשע שהיה גבוה ב-21% מהממוצע הארצי, 20.3% היו פשעים אלימים.
כלכלה
התוצר המדינתי הגולמי של מדינת נבדה לשנת 1999 היה 88 מיליארד דולרים. נבדה הייתה בשנה זו במקום ה-32 בין מדינות ארצות הברית בגובה התוצר הלאומי הגולמי.
ההכנסה הממוצעת לנפש לשנת 2000 הייתה 30,529 דולרים לשנה, ובכך ממוקמת מדינת נבדה במקום ה-14 מבין מדינות ארצות הברית. כלכלת המדינה מתבססת על חקלאות ועל תיירות (המבוססת על חיי לילה והימורים). בנבדה יש מספר חדרי מלון הגדול מכל מדינה בארצות הברית ביחס לנפש. על פי איגוד המלונות האמריקאי בנבדה 187,301 חדרי מלון מתוך 584 חדרי מלון (עם 15 חדרים ומעלה)המדינה מדורגת ממש לאחר קליפורניה, טקסס, ניו יורק ופלורידה אם כי במדינות אלו יש הרבה יותר תושבים מבנבדה. אם לחשב לפי אחוזים, בנבדה יש חדר מלון אחד על כל 14 תושבים הרבה מעל הממוצע הארצי עם חדר מלון לכל 67 תושבים. הגידולים החקלאיים המיוצאים מהמדינה הם בקר, חציר, חלב ומוצריו ותפוחי אדמה. התעשייה העיקרית בנבדה היא מכונות ומוצרי חשמל.
נבדה היא המדינה היחידה בארצות הברית שבה הזנות חוקית, למעט במחוזות ואשו (Washoe) וקלארק (Clark) שם אינה חוקית. אמנם הזנות אינה ענף כלכלי עיקרי במדינה, אך נבדה היא המדינה היחידה בארצות הברית בה הזנות מוסדרת כחוק, ויש עליה רגולציה.
תעשיית ההימורים מהווה חלק משמעותי בכלכלת נבדה. מרכז העיקרי הוא העיר לאס וגאס, אך בתי קזינו קיימים גם בערים נוספות (ג'קפוט)
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין הערכות הן כי ביולי 2019 מספר התושבים הם 3,080,156, עלייה של 45,764 מ-2018, ו- 379,605 מ-2010. בנבדה היה את הגידול הכי גבוה בארצות הברית באוכלוסייה בשנת 2017-18. במפקד של 2010 דווח על 6.9% מהאוכלוסייה מתחת לגיל 5, 24.6% מתחת לגיל 18, 12% היו בני 65 ומעלה. נשים מהוות 49.5% מהאוכלוסייה. נבדה היא אחת מהמדינות הריכוזיות ביותר בארצות הברית כאשר יותר משני שלישים מהאוכלוסייה גרים במחוז קלארק המשולב יחד עם מטרופולין לאס וגאס.
מאז 1950, שיעור האוכלוסייה שנולד בנבדה מעולם לא הגיע אפילו ל-27%, נכון לשנת 2012 רק 25% מתושבי המדינה גם נולדו בה. הכי נמוך מכל מדינות ארצות הברית. מספר גדול מהתושבים הם ילידי קליפורניה הסמוכה מה שגורם לחלקים גדולים מהם להחשיב נבדה לקליפורנית.
השכלה
בנבדה פועלות האוניברסיטאות והמכללות הבאות:
קריסת המרכז המסחרי בריגה (2013)
קריסת המרכז המסחרי בריגה בשנת 2013 הוא אסון המוני שהתרחש בעיר ריגה בשנת 2013, והוביל למותם של עשרות ולהתפטרותו של ראש ממשלת לטביה.
פרטי האירוע
ב-21 בנובמבר 2013, בשעה 17:41 (לפי השעון המקומי) קרס גג בנין מרכז מסחרי במערב ריגה, בירת לטביה. באסון נהרגו 54 בני אדם, מתוכם שלשה עובדי כוחות ההצלה. 55 נוספים נפצעו, ונזקקו לטיפול רפואי. זהו האסון החמור ביותר שאירע בלטביה, מאז טביעת האונייה "מייקובסקי" בשנת 1950.
קורדליירים
חברת ידידי זכויות האדם והאזרח או בכינויה הנפוץ מועדון הקורדליירים (בצרפתית: Société des Amis des droits de l’homme et du citoyen ו-club des Cordeliers) הייתה אגודה פוליטית בימי המהפכה הצרפתית, שנפתחה באפריל 1790 ונסגרה לאחר התקוממות הראשון בפרריאל ב-20 במאי 1795. הקורדליירים דבקו בעמדות שמאל רדיקליות ופופוליסטיות, ואף כי לא הגיעו לבכורה לאומית כאחרים היו המועדון הבולט ביותר בקרב ההמונים הפריזאים. בתחילה שימשו כבימתו של הנשיא הראשון, ז'ורז' דנטון, ולאחר מכן נעשו לבסיס הכח של האברטיסטים הקיצוניים. המועדון איבד את מעמדו לאחר נפילת הללו, וריאקציית תרמידור הביאה לחיסולו הסופי.
קריסת המרכז המסחרי בריגה (2013)
פרטי האירוע
לאחר האסון טען נשיא לטביה אנדריס ברזינש כי שחיתות שלטונית היא שאפשרה את כשלי הבנייה בפרויקט, וכי על האחראים ליתן את הדין. האשמות הובילו בסופו של דבר להתפטרותו של ראש ממשלת לטביה, ואלדיס דומברובסקיס, שבוע מאוחר יותר.
קורדליירים
ייסוד המועדון
שכונת הקורדליירים – שנקראה כך על שם מנזר פרנציסקנים שניצב בה; המסדר כונה קורדליירים ("חוגרי החבל") בצרפת – הייתה קן של תסיסה פוליטית בימים הסוערים של ראשית המהפכה. פעילי שטח קיצונים רבים התגוררו בה, במיוחד ז'ורז' דנטון, ידידו קאמי דמולן והעיתונאי המסית ז'אן-פול מארה. דנטון היה המארגן הראשי של התושבים. ב-13 ביולי, בעת המהומות ערב נפילת הבסטיליה, הקימו פרנסי פריז את הקומונה העירונית ואת המשמר הלאומי כדי ליטול את השליטה בבירה לאחר שכוחות המלך נסוגו ממנה. דנטון התמנה בה ביום לנשיא האספה המקומית ברובע שלו, וצבר השפעה בזירה הציבורית. הוא היה אחד המתסיסים העיקריים של ההמון הפריזאי, הסנקילוטים כפי שיוודעו בעתיד, שהפכו את השכונות בהדרגה לאזור שפעל כמעט מחוץ משליטת הממשל המרכזי, בשם עקרונות הדמוקרטיה הישירה וריבונות העם (מנהיגיהם הסתמכו בעיקר על ג'ון לוק וז'אן-ז'אק רוסו) ובכח נשקם והפחד שזרעו. בינואר 1790 ניסו אנשי הקומונה לעצור את מארה, וסולקו על ידי אספסוף חמוש. כניסת גורמים מן החוץ הותנתה לאחר מכן באישור מהנהגת הרובע.
באפריל 1790 החליטה האספה הלאומית לבטל את החלוקה הישנה של העיר לרבעים, מדיניות שננקטה בין היתר כדי לערער ולהחליש את פעילי השטח של הקומונה, שאחזו בקו רדיקלי מדי לטעמה. דנטון חשש מאובדן השפעתו, והוא וחבריו פנו להקים מועדון משלהם כתחליף לאספת הרובע. האזכור הראשון של "חברת ידידי זכויות האדם והאזרח" בעיתונות היה ב-27 באפריל. היא התפרסמה כ'מועדון הקורדליירים' על שם השכונה וגם המנזר בתוכו נהגו להתאסף.
בימי האספה המכוננת
הקורדליירים דגלו בעמדות שאפיינו את קנאי פריז: בפופוליזם, זכות בחירה לכל הגברים – בניגוד לאספה, שהעניקה אותה רק לבעלי רכוש – חיסול כל היבטי המשטר הטרום-מהפכני ומאבק חסר פשרות נגד תומכיו, כמו האצולה והכמורה השמרניות. כושר הארגון של דנטון והיותם של מארה ודמולן עיתונאים מפורסמים הפכו את הקורדליירים למועדון החשוב ביותר בבירה. בפגישותיהם נכחו מאות אנשים, גם בשל דמי החבר הנמוכים של שני סוּ לחודש, והם היו מהפתוחים ביותר להשתתפות נשים. ביוני עתרה האגודה לאספה המכוננת בדרישה להחיל את הקטגוריה של 'אזרחים פעילים', כלומר הרשאים להצביע בבחירות הארציות, על כל הגברים, שהרי אף אחד לא היה פטור ממסים עקיפים ולכן ניתן היה לראות בכולם משלמי מס לפי המבחן שנקבע בחוק. במהלך ספטמבר ואוקטובר דרשו מועדוני הבירה לבדוק דיווחים על ספסרות בדגנים באזורי הכפר; הקורדליירים עלו על כולם כששיגרו משלחת חמושה ששבה לפריז עם תריסר קרונות עמוסי תבואה.
במהלך השנה הבאה, שעמדה בסימן קיטוב פוליטי חמור ותסיסה גוברת, היה המועדון מעורב עד צוואר במחאות נגד אנשי כנסייה שסירבו לקבל את חוקת הכמורה, האצילים הגולים שהמלך הגן עליהם מצעדי ענישה חמורים והימין באספה, בדמות מתונים כלה פאייט שהוצגו כעושי דברו של הכתר. אך זינוקם האמיתי לקדמת הבמה התרחש עם מנוסתו הכושלת של המלך לואי השישה עשר מפריז ב-20 ביוני 1791. בעוד שהתנגדות למונרכיה הייתה בגדר של עמדת שוליים סהרורית קודם, פרסום מכתבו בו הוקיע את כל מהלכי המהפכנים מאז אוקטובר 1789 העלה בחריפות את התביעה להדיחו ולשפטו בעוון בגידה. הקורדליירים התייצבו בחזית ההתפרצות הרפובליקנית החדשה. הם היו בין המארגנים הראשיים של הפגנת ה-30,000 שהתכנסה סביב האספה המכוננת ב-24 ביוני בדרישה להדיח את לואי, אנשיהם היו האחראים על הפצת כרוזים רפובליקנים בפריז בימים שלאחר מכן, ומשלחת מטעמם נשאה עצומה אנטי-מלוכנית נוספת לאספה ב-29. ב-15 ביולי נודע שהשלטון, נחוש להעמיד פנים שלואי "נחטף על ידי אויבי המהפכה" ופעל תחת אילוץ, פטר אותו מכל אחריות. דנטון והעיתונאי ז'אק-פייר בריסו קראו בתגובה להמונים להתכנס בשאן דה מארס ולחתום על עצומה נוספת להדחתו. זו לא הייתה עוד עתירה לרשות המחוקקת, אלא עקיפתה ופנייה ישירה לעם. הצעד הגדיש את הסאה עבור המתונים באספה, שבחלו זה מכבר בהתססה משמאל. ב-16 בחודש פרשו 200 צירים מהיעקובינים והקימו את מועדון הפייאנטים ששלט למעשה בממשל. למחרת, כש-50,000 פריזאים נאספו בשאן דה מארס, התחוללה במקום התנגשות אלימה עם כוחות המשמר הלאומי שסיפקה לרשויות אמתלה להחיל משטר צבאי ולמחוץ את הרדיקלים. עשרות נורו למוות בשדה, דנטון ומארה ירדו למחתרת ולבסוף נמלטו לאנגליה, ומועדון הקורדליירים נסגר בצו בו ביום, בגיבוי אנשי משמר מצוידים בתותחים.
שלטון וחיסול
מצב החירום בוטל באוגוסט, לרגל כינון המלוכה החוקתית. דנטון והאחרים שבו מהגלות ומהמחתרת. כשהתגלה עומק הפער בין המלך לפייאנטים והציבור איבד בו כל אמון, נהנו הקורדליירים מפריחה מחודשת והשפעה הולכת וגוברת, במיוחד לאחר פתיחת מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה שדחקה את המפה הפוליטית שמאלה במהירות. ב-20 ביוני 1792 מילאו תפקיד חשוב בהפגנה בארמון הטווילרי בדרישה להשיב את השרים הז'ירונדינים שהמלך פיטר. הכרזת ברונסוויק והשכנוע בכך שלה פאייט בוגד דחפו את פריז מעבר לקצה. דנטון התעלם מהחוק והעביר את אספת רובע תיאטר פרנסז בראשותו למצב של כינוס מתמיד; הוא דרבן את גיוס והתססת המוני הסנקילוטים ויצר קשרים עם גדודי המתנדבים שנהרו לעיר מהפרובינציה לקראת יום השנה לבסטיליה. הוא היה השחקן הבולט בהפיכת ה-10 באוגוסט 1792 שהפילה את המלך ושמה אותו במעצר, והקורדליירים הפכו באחת למרכיב בקואליציית המונטניארדים החדשה שנטלה את השלטון. דנטון ומארה, אנשי השוליים לשעבר, היו שניים משלושת ה"טריומווירים" שניהלו למעשה את צרפת לצד רובספייר.
מעברם של דנטון ובכירי המועדון לזירה הלאומית פינה את הדרך לחברים צעירים יחסית, בראש ובראשונה פייר גספאר שומט וז'אק רנה אֶבֵּר, והאחרון נבחר לנשיא. הם הפכו את הקורדליירים לבסיס הכח של מה שנודע בדיעבד כסיעת האברטיסטים הקנאית שדחפה לשלטון הטרור ותבעה להחריפו ולהמשיכו. בינתיים, דנטון ודמולן דווקא התמתנו והראשון שב מפרישה קצרה מן הפוליטיקה בשלהי 1793 כדי להפוך למנהיגם של המתונים מתנגדי הטרור, "הסלחנים" (אינדולגנטים). דמולן, שהיה מסית צמא דם בימיה הראשונים של המהפכה, פתח עיתון בשם "הקורדלייר הוותיק", ששמו נועד להעמידו בניגוד להנהגת המועדון הקיימת, שמעמודיו הטיף לרגיעה. כך ניצבו יוצאי המועדון המקורי וראשיו הנוכחיים משני עבריה של המפה הפוליטית, כשרובספייר מאזן ביניהם בתווך. משניסו האברטיסטים ליזום הפיכה במרץ 1794 נעצרו ראשיהם. עריפתם בגיליוטינה של אבר וחבריו ב-24 לחודש סימנה למעשה את סופו של מועדון הקורדליירים ככח פוליטי בר-קיימא. דנטון ודמולן לא האריכו ימים (תרתי משמע) אחריהם, שכן רובספייר פנה עתה כנגדם. ה"סלחנים" הלכו כולם אל הגרדום כעבור פחות משבועיים, ב-5 באפריל.
המועדון לא נעלם כליל, וידיעות בעיתונות העידו על המשך פעילות אקראית, בהיקף קטן מאוד, בפריז וגם בכמה סניפים קטנים בערי השדה. הוא נסגר סופית ורשמית עם חיסול התארגנויות הסנקילוטים במאי וביוני 1795, לאחר כישלון התקוממות הראשון בפרריאל.
רותה מיילוטיטה
רותה מיילוטיטה (בליטאית: Rūta Meilutytė; נולדה ב-19 במרץ 1997) היא שחיינית ליטאית, אלופה אולימפית (לונדון 2012), פעמיים אלופת עולם (ברצלונה 2013 ופוקואוקה 2023), סגנית אלופת עולם (קאזאן 2015), אלופת עולם בבריכת 25 מטר (איסטנבול 2012) ואלופת אירופה (לונדון 2016) במשחה ל-100 מטר חזה. אלופת עולם (פוקואוקה 2023), סגנית אלופת עולם (ברצלונה 2013), 3 פעמים אלופת עולם בבריכת 25 מטר (איסטנבול 2012, דוחה 2014 ומלבורן 2022), פעמיים אלופת אירופה (ברלין 2014 ורומא 2022) ושיאנית עולם במשחה ל-50 מטר חזה. נוסף לכך, שיאנית עולם בעבר במשחה ל-100 מטר חזה (בריכת 25 מטר).
מיילוטיטה היא השחיינית הראשונה מליטא שזכתה במדליה אולימפית והספורטאית הצעירה ביותר מליטא שזכתה במדליית זהב אולימפית (גיל 15).
אלופה אולימפית
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול שבטורקיה בדצמבר אותה שנה זכתה מיילוטיטה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אליפות חדש של 29.44 שניות, לפני אליה אטקינסון מג'מייקה (29.67 שניות) ושרה קאצוליס מאוסטרליה (29.94 שניות) ובמשחה ל-100 מטר חזה בשיא אליפות חדש נוסף של 1:03.52 דקות, לפני אליה אטקינסון (1:03.80 דקות) וריקה מילר פדרסן מדנמרק (1:04.05 דקות חזה). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 58.79 שניות, אחרי קטינקה הוסו מהונגריה שקבעה שיא אליפות חדש של (58.49 שניות) ולפני ז'ינג זאו מסין (58.80 שניות). נוסף לכך, היא קבעה תוצאה של 53.54 שניות ועלתה מהמקום החמישי לשלב חצי הגמר, אך היא נמחקה ממנו.
אלופת עולם ושיאנית עולם
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד ביולי 2013 זכתה מיילוטיטה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.42 דקות, לפני יוליה יפימובה מרוסיה (1:05.02 דקות) וג'סיקה הארדי מארצות הברית (1:05.52 דקות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אירופה חדש ושיא אולימפי חדש של 1:04.52 דקות, תוך כדי קביעת שיא אולימפי במשחה ל-50 מטר חזה (29.97 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 1:04.35 דקות, שיפור לשיא העולם בן 4 השנים של הארדי (1:04.45 דקות). מדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.59 שניות, אחרי יפימובה שקבעה שיא רוסיה חדש של 29.52 שניות ולפני הארדי שהשוותה את שיאה האישי ושהיווה שיא עולם לפני תחילת התחרות (29.80 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש של 29.48 שניות, שיפור לשיא העולם של יפימובה שנקבע בשלב המוקדמות, בבוקרו של אותו היום (29.78 שניות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 27 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.72 שניות.
בתחרות גביע העולם בשחייה (בריכת 25 מטר), שנערכה במוסקבה שברוסיה ב-12 באוקטובר אותה שנה, זכתה מיילוטיטה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 1:02.36 דקות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של רבקה סוני (1:02.70 דקות).
2014
באולימפיאדת הנוער שנערכה בננג'ינג סין באוגוסט 2014 זכתה מיילוטיטה בשתי מדליות זהב. במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.14 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.39 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.17 שניות.
אלופת אירופה
שבוע לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.89 שניות, לפני יני יוהנסון משוודיה (30.52 שניות) ומוניק ניהאוז מהולנד (30.64 שניות). בשלב חצי הגמר, היא קבעה שיא אליפות חדש של 29.88 שניות.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בתחילת אוגוסט 2015 זכתה מיילוטיטה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.36 דקות, אחרי יוליה יפימובה (1:05.66 דקות) ולפני אליה אטקינסון (1:06.42 דקות). בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:05.64 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.14 שניות, מאית השנייה לאט ממדליית ארד. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 29.74 שניות ועלתה ראשונה לשלב חצי הגמר שבו קבעה תוצאה של 29.98 שניות ועלתה ראשונה לגמר. שתי תוצאות אלה היו טובות יותר מהתוצאה של המנצחת במשחה הגמר, יני יוהנסון משוודיה (30.05 שניות).
2018
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בדצמבר 2018 זכתה מיילוטיטה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.38 שניות, אחרי אליה אטקינסון (29.05 שניות) ולפני מרטינה קררו מאיטליה (29.59 שניות).
2022
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני 2022 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.70 שניות, לפני בנדטה פילטו מאיטליה (29.80 שניות) ולארה ואן ניקרק מדרום אפריקה (29.90 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.02 דקות, אחרי בנדטה פילטו (1:05.93 דקות) ואנה אלנדט מגרמניה (1:05.98 דקות).
2023
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בשיא עולם חדש של 29.16 שניות, לפני לילי קינג מארצות הברית (29.94 שניוץ) ושיאנית העולם היוצאת בנדטה פילטו מאיטליה (30.04 שניות), כבר בשלב המוקדמות היא השוותה את שיא העולם בתוצאה של 29.30 שניות ובמשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.62 דקות, לפני טטיאנה סקונמאקר דרום אפריקה (1:05.84 דקות) ולידיה ג'קובי מארצות הברית (1:05.94 דקות).
מצפה נפתוח
מצפה נפתוח הוא הר, שפסגתו בגובה של 714 מטר מעל פני הים, הממוקם מדרום לשכונת רמות בירושלים, ומצפון לעמק הארזים. ההר משמש שטח מחיה של עדר צבי ארץ ישראלי הנמצא בסכנת הכחדה.
תוכניות פיתוח
שטח מצפה נפתוח נכלל מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 בתוכנית פיתוח להרחבת שכונת רמות. בשנת 1998 הגיש מינהל מקרקעי ישראל לאישור תוכנית פיתוח להקמת הקמת 2,000 יחידות דיור, בצפיפות של כ-4 יחידות דיור לדונם ברוטו במבנים בני 4 קומות ויותר, חלקם מבנים מדורגים. בספטמבר 2003, המליצה וועדה המחוזית לתכנון ולבנייה למועצה הארצית לאשר את התוכנית ולדחות את ההתנגדויות הרבות שהוגשו לה. לתוכנית הוגשו למעלה מ-4,200 התנגדויות, ביניהן התנגדות של עמותת "רמות למען הסביבה", מגמה ירוקה, אדם טבע ודין, קרן קיימת לישראל וגורמים נוספים. המתנגדים טענו בין היתר, כי התוכנית פוגעת בחיזוק מרכז העיר וכי התוכנית פוגעת בשטחים הפתוחים בירושלים. המועצה הארצית לתכנון ולבנייה החליטה למנות את האדריכל דורון רוהטין כחוקר לצורך שמיעת ההתנגדויות. רוהטין הגיש את הדו"ח שלו באוגוסט 2004 ודחה את מרבית הטענות, אך המליץ על מספר שינויים בתוכנית. התוכנית אושרה באוגוסט 2004. לאחר אישור התוכנית הוגשו שתי עתירות לבג"ץ, שלבסוף ביטל את התוכנית וקיבל את טענת העותרים שוועדת משנה של המועצה הארצית לתכנון ובנייה, אישרה את תוכנית מצפה נפתוח תוך חריגה מסמכותה, וכן שהוועדה אישרה שינוי שטח המוגדר כיער טבעי לשטח בנוי ללא קיום ההליכים הנדרשים לכך על פי תוכנית המתאר הארצית לייעור.
בסוף שנת 2001 החלה סלילתו של כביש דרך יצחק שמיר, שחלקו עובר למרגלות ההר, לאחר מאבק של פעילי איכות הסביבה, הוחלט שהכביש יעברו במנהרה בקטע זה.
בדצמבר 2011 אושרה תוכנית מתאר מחוזית חדשה לירושלים, הכוללת בנייה במצפה נפתוח, אם כי בשטח מצומצם יותר מהתוכנית של 1998. אחר כך אושרה גם במועצה הארצית. ביוני 2015 ועדת שרים לענייני דיור (קבינט הדיור), בראשות שר האוצר משה כחלון הכריזה על מצפה נפתוח במערב ירושלים כמתחם מועדף לפיתוח תוכניות דיור, כך שתוכניות הבנייה במקום יאושרו בהליך מהיר בהוועדה הארצית לתכנון ולבנייה של מתחמים מועדפים לדיור (ותמ"ל). בתוכנית הבנייה תמך גם השר להגנת הסביבה, זאב אלקין. אך ביוני 2016 הוועדה לתכנון מתחמי דיור (ותמ"ל) החליטה להעביר את התוכנית למסלול תכנוני רגיל דרך הוועדה המחוזית. הוועדה סברה כי התוכנית אינה עומדת בקריטריונים הנדרשים להמשך קידומה בותמ"ל.
במאי 2016, אלמוני שלא כיבה את מדורת ל"ג בעומר גרם לשריפה שהשמידה חלק גדול מהחי והצומח במצפה נפתוח שנה אחר כך דווח שהטבע במקום התאושש במהירות.
בנובמבר 2019 אישרה הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה מתווה תכנוני לאזור מצפה נפתוח, בו בינוי מצומצם וקרוב לשכונת רמות לצד שימור חלק משמעותי של האזור כשטח יער פתוח לשם הגנה על המערכות האקולוגיות והטבעיות במקום.
במאי 2020, החל מושב כסלון להכשיר קרקע ששימשה בעבר לגידול זיתים במצפה נפתוח לנטיעת כרם להפקת יין.
חוות טור סיני
למרגלות ההר הוקמה בשנת 1952 חוות "טור סיני" על ידי זאב טור סיני, בנו של חוקר המקרא והפילולוג נפתלי הרץ טור-סיני. הוא נטע עצי פרי נשירים של דובדבנים, אפרסקים, נקטרינות, תפוחים, אגסים ועוד בשטח שמשתרע על 1,200 דונם. המתקן הראשון בארץ לטיהור מי שפכים ושימוש חוזר בהם לחקלאות הוקם בחווה. בתחילת שנות ה-80 החזירה משפחת טור סיני את מרבית האדמה לרשות מינהל מקרקעי ישראל מלבד כ-30 דונם בהם הוקם מרכז אירועים, יחידות אירוח ומרכז בריאות. בספטמבר 2019 אושרה הרחבת החווה הכוללת הקמת יחידות אירוח נוספות, מבנה לכנסים ובניין משרדים.
נחיק נבות
מנחם (נחיק) נבות (נובמבר 1931 – 20 ביולי 2019) היה איש מערכת הביטחון הישראלית, ראש אגף "תבל" והמשנה לראש "המוסד".
ביוגרפיה
נבות נולד בהרצליה בשם מנחם ליפוביצקי. בשנת 1944 התגייס לש"י ועסק בעיקוב אחר בית ששימש למפגשים של מנהיגי המחתרת לח"י. במלחמת העצמאות לחם כאיש יחידת המבצעים 184, ובעקבות רצח ברנדוט ופרשת אלטלנה לקח חלק במעצר פעילי לח"י ואצ"ל. בשנת 1952 מונה למאבטחו האישי הראשון של ראש הממשלה, דוד בן-גוריון.
בשנת 1972 עסק במבצע להעלאת יהודי עיראק לישראל דרך כורדיסטן ואיראן. לאחר מלחמת יום הכיפורים שימש נציג המוסד בארצות הברית. בשנת 1977 מונה לראש אגף המינהל במוסד. ולאחר שלוש שנים מונה לראש אגף "תבל".
היה מקורב למשפחתו של פייר ג'ומאייל הלבנונית, והוביל את הקשר עם הנוצרים בלבנון. במסגרת תפקיד זה לקח חלק מרכזי בפעילות המוסד במלחמת לבנון הראשונה. בין השאר ליווה את שר הביטחון, אריאל שרון, לפגישה בבית משפחת ג'ומאייל בכפר ביקפיה, יום לאחר הירצחו של בשיר ג'ומאייל. על חלקו של המוסד במלחמה זו אמר: "המוסד עשה את המרב כדי שאפשר יהיה לסייע לצה"ל לממש את תוכניות המלחמה. זה היה תפקידו: לספק מודיעין ולתחזק את הקשר עם הנוצרים. אבל כאמור, המוסד אינו גורם עצמאי והוא פועל על פי הנחיות הממשלה, כדי לקדם את מדיניותה". בתפקידו הבא שימש כמשנה לראש המוסד, יצחק חופי. הוא פרש מהשירות ב-1985.
התגורר ברמת השרון. נפטר ב-20 ביולי 2019.
סימון מקלן
סימון מקלן (1450–1511) היה אדריכל ופסל גותי, בנו של יוהאן מקלן ויורשו כרב-הבנאים (מאסטר) של קתדרלת בורגוס. סימון היה אביו של פרנציסקוס מקלן, שירש אותו בעבודות על הקתדרלה.
אחרי מותו של אביו, יוהאן מקלן, סימון תפס את מקומו של אביו כאדריכל הראשי של קתדרלת בורגוס. עבודתו המפורסמת ביותר היא קפלת קונדסטייבל המתומנת שלה 8 צריחונים ומזכירה את מגדל המצלב המתומן של הקתדרלה.
לואי אוגיסט בלאנקי
לואי אוגיסט בלאנקי (בצרפתית: Louis Auguste Blanqui; 8 בפברואר 1805, פוז'ה-תניר - 1 בינואר 1881, פריז) היה סוציאליסט צרפתי ואקטיביסט פוליטי, הידוע בשל התפיסה המהפכנית הקרויה על שמו "בלאנקיזם".
שנותיו הראשונות
בלאנקי נולד בפוז'ה-תניר שבמחוז האלפים הימיים ב-1805 למשפחה אמידה ממוצא איטלקי שהפכה צרפתית עם כיבושה של סבויה על ידי הרפובליקה הצרפתית הראשונה, אביו ז'אן דומיניק בלאנקי היה פוליטיקאי ז'ירונדיני ואחיו הגדול ז'רום אדולף בלאנקי היה כלכלן.
תחילת מעורבותו הפוליטית
לואי אוגיסט הצעיר למד משפטים ורפואה, אך מצא את ייעודו האמיתי בפוליטיקה, כרפובליקני נלהב הצטרף לסקציה הצרפתית של הקרבונארי ולמערכת העיתון - "Le Globe" (בעברית: "העולם") של פייר לרו שהפיץ בעיתון את משנתו של הסוציאליסט הצרפתי קלוד-אנרי דה סן-סימון. ב-1830 לקח בלאנקי חלק ב"מהפכת יולי" ובהדחתו של מלך צרפת, שארל העשירי. לאחר המהפכה הוא הצטרף לאגודה הרפובליקנית "ידידי העם" (בצרפתית: Amis du Peuple) והכיר מספר אנשי רוח צרפתים כגון פיליפ בואונרוטי, פרנסואה ונסן רספאיי וארמנד ברבה, שהתנגדו כמותו לשלטון תומכיו של המלך לואי פיליפ - ה"אורליאניסטים" השמרנים. בלאנקי נידון לתקופות מאסר חוזרות ונשנות בשל דבקותו בדוקטרינה הרפובליקנית וברצונו בהפיכה פוליטית. במאי 1839 נטל חלק במרד שהתחולל בפריז ובמהלכו תפסו המורדים את בית המשפט בפריז, כשלו בהשתלטות על תחנת המשטרה והשתלטו לזמן מועט גם על בניין העירייה, מרד זה הותיר אחריו 50 הרוגים ו-190 פצועים. לאחר כישלון המרד, ירד בלאנקי אל המחתרת ונתפס רק לאחר חמישה חודשים ב-14 באוקטובר. ב-14 בינואר 1840 הוא נידון למוות, אך עונשו הומר במאסר עולם והוא נכלא במון-סן-מישל. ב-1844, בשל מצבו הבריאותי, הועבר לבית החולים בבית הסוהר בטור.
שחרורו ותקופות הרפובליקה השנייה והקיסרות השנייה
בלאנקי שוחרר מן הכלא במהלך מהפכת 1848 בצרפת, שהתרחשה כחלק מאביב העמים. משחרורו חזר להשתתף בפעילות מהפכנית כנגד המוסדות הקיימים והקים את אגודת "החברה הרפובליקנית המרכזית" (בצרפתית: Société républicaine centrale), השימוש של אגודה זו באלימות גרמה להיווצרותם של עימותים בינו לבין רפובליקנים מתונים יותר, ב-26 במאי הוא נכלא בונסן. משפטו החל ב-7 במרץ 1849 ובסיומו נגזרו עליו עשר שנות מאסר והוא הועבר לכלא בדולאן. ב-1850 הוא הועבר שוב והפעם לבית הסוהר בבל-איל-אן-מר. בתקופת שהותו בבית סוהר זה, ב-10 בפברואר 1851, שלח תכתובת קצרה לוועידת סוציאל-דמוקרטים שהתכנסו בלונדון כדי לחגוג את יום השנה לניצחון מהפכת 1848, בתכתובת זו הועברה ביקורת נוקבת על המשתתפים, הטקסט של ביקורת זו משך את תשומת לבו של קרל מרקס ופורסם על ידו. בדצמבר 1857 הועבר לבית הסוהר בקורטה וב-1859 הוגלה לעיר מסקרה שבאלג'יריה ששימשה כמושבת עונשין צרפתית. באוגוסט של אותה שנה שוחרר ושב לפעילות מהפכנית בצרפת.
ב-14 ביוני 1861 נעצר שוב ובתום משפטו, נידון לארבע שנים בכלא והושם בבית סוהר בפריז. באוגוסט 1865 ברח מן הכלא ומצרפת כולה, והמשיך את הפצת התעמולה כנגד השלטון של הקיסרות השנייה מן הגלות עד להענקתה של חנינה כללית ב-1869, פעולה שאפשרה לו לשוב לצרפת.
נטייתו של בלאנקי לאלימות הודגמה ב-1870 בשני ניסיונות נפל של התקוממות חמושה: הראשונה ב-12 בינואר בלווייתו של ויקטור נואר, עיתונאי שנורה למוות על ידי הנסיך פייר בונפרטה - בן דודו של קיסר צרפת, נפוליאון השלישי, והשנייה ב-14 באוגוסט, כאשר בלאנקי הוביל ניסיון לנטילת רובים ממחסן נשק בבסיס צבאי. פעילות זו של בלאנקי נמשכה עד לנפילת הקיסרות השנייה וההכרזה על הקמתה של הרפובליקה הצרפתית השלישית.
עם נפילתה של האימפריה הקים בלאנקי אגודה ועיתון בשם "La patrie en danger" (בעברית: "המולדת בסכנה"), אנשי האגודה והעיתון תמכו בפעולות ההתנגדות של לאון גמבטה לכובשים הפרוסים במסגרת מלחמת צרפת–פרוסיה, אך פרסום העיתון הופסק בדצמבר 1870 ממחסור במימון.
הקומונה הפריזאית
ב-31 באוקטובר 1870 היה בלאנקי חלק מקבוצה לוחמנית שכבשה את בית עיריית פריז ושלטה בה למשך כמה שעות, עד לדיכויו של המרד. על חלקו בהתקוממות זו נשפט ב-9 במרץ 1871, שלא בנוכחותו, למיתה. מי שהיה נשיא צרפת, אדולף טייר, שהיה מודע למידת ההשפעה של בלאנקי וראה בו איום, ניצל את מנוחתו של בלאנקי החולה, בביתו של חבר שהיה רופא, כדי להביא ללכידתו ב-17 במרץ, משם הוא הועבר למאסר ב"טירת השור" המצויה באי שבפתח מפרץ מורלה, בצפון-מערב צרפת, מרחק רב מפריז. באותה העת הייתה פריז כמרקחה, הפרוסים שניצחו במלחמה מול צרפת, כפו על ממשלתו של תיאר תנאי כניעה משפילים שכללו הצבת כוחות כיבוש גרמנים בפריז, אולם רבים מתושבי העיר ואנשי המשמר הלאומי המשיכו להתנגד לכוחות הכיבוש הגרמנים במשך שישה חודשים, למרות כניעת ממשלתו של תיאר. הצלחתם הייתה רבה והם הצליחו להגביל את נוכחות הגרמנים לאזור קטן בתחומי העיר. ממשלתו של תיאר - שהייתה מודאגת מכך שהפועלים מחמשים עצמם וגורמים ל"פרובוקציות" כנגד הפרוסים, שלחה ב-18 במרץ כוחות צבא הנאמנים לממשלה במטרה להחרים את כל כלי הנשק המצויים בתחומי העיר, תגובת אנשי המשמר הלאומי ואוכלוסיית פריז הייתה סירוב מוחלט למסירת הנשק לידיהם. בתגובה לכך, ממשלתו של טיאר נמלטה לורסאי והכריזה מלחמה על פריז.
ב-26 במרץ נבחרה בבחירות דמוקרטיות מועצה עירונית חדשה בת 81 חברים וכנשיא הקומונה הוצב בלאנקי, על אף ששהה באותה העת במעצר מחוץ לפריז. רבים מחברי הקומונה הפריזאית הגדירו עצמם כ"בלאנקיסטים". הקומונה ניסתה לשחרר את בלאנקי ממאסרו והציעה לתיאר 74 שבויים שהיו בידי הקומונה בתמורה לשחרורו, אך תיאר, שהכיר בחשיבותו של בלאנקי - סירב, ובכך נמנע ממנו מלקחת חלק בקומונה הפריזאית. קרל מרקס היה משוכנע שבלאנקי היה המנהיג שהיה חסר לקומונה כדי שתוכל להמשיך ולהתקיים. אף על פי שלא נטל חלק פעיל בקומונה, ב-1872 הוא נידון יחד עם שאר חברי הקומונה להגליה למושבת עונשין, עם זאת - בשל מצבו הבריאותי הרעוע, גזר דין זה הומר במאסר עולם בצרפת, תחילה ריצה מאסר זה בקלרוו ולאחר מכן ב-1877 הועבר למצודת איף. ב-20 באפריל 1879 נבחר כחבר פרלמנט בורדו, אך כבר ב-1 ביוני נפסלה בחירתו זו. באותו החודש שוחרר בלאנקי כחלק מחנינה כללית.
אחרית ימיו ומותו
לאחר שחרורו טייל ברחבי צרפת והפיץ את רעיונותיו במסגרת יומן אותו כתב בשם "Ni Dieu ni maître" (בעברית: "לא אלוהים וגם לא אדון"). לאחר נאום שנשא במהלך פגישה של מהפכנים בסוף 1880 קיבל שבץ ומת כתוצאה מכך ב-1 בינואר 1881. בלווייתו השתתפו כמאה אלף איש והוא נקבר בפר לשז.
לילא חאתמי
ביוגרפיה
לאחר שסיימה את לימודיה עברה חתאמי ללוזאן, שווייץ והחלה את לימודיה בהנדסת חשמל בטכניון הפדרלי של לוזאן. לאחר שנתיים היא החליפה את לימודיה בלימודי ספרות צרפתית. היא השלימה את לימודיה בצרפת תוך שנתיים, ולאחר מכן חזרה לאיראן. מלבד שפת אמה, פרסית, היא שולטת בצרפתית, אנגלית וגרמנית.
לאחר הפסקה של כמה שנים שכללו את לימודיה בשווייץ היא שבה לעולם הקולנוע בסרט לילא של דאריוש מהרג'וי. תפקידה בסרט זה זכה לביקורות נלהבות של המבקרים והקהל.
היא נישאה לשחקן עלי מצפא, ולהם שני ילדים – בן בשם מָני שנולד בפברואר 2007 ובת בשם אסל שנולדה באוקטובר 2008.
קריירה
חאתמי הופיעה בכמה סצינות קצרות במהלך ילדותה, בין השאר בתפקידים בסדרת הטלוויזיה הזאר דסתאן ובסרט כמאל אלמלכ וכן גילמה נסיכה טורקית בסרט דלשדגאן.
בסרט לילה היא הופיעה לראשונה בתפקיד מרכזי, לאחר ששיחקה במשך השנים תפקידים קטנים בסרטים של אביה. היא קיבלה תעודת כבוד לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי פג'ר ה־15.
תפקידה בהתחנה המבודדת (2002) זיכה אותה בפרס לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במונטריאול. היא הופיעה בסרט הראשון שביים בעלה, דיוקן של אישה רחוקה ב־2005.
בשנת 2011 שיחקה בסרטו של אסגאר פרהאדי "פרידה" אשר זכה גם בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר ובפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
Dead-end elimination
אלגוריתם  dead-end elimination (DEE) היא שיטת מיטוב למציאת ערכים מינימליים בפונקציה עם קבוצה בדידה של משתנים בלתי תלויים. השיטה מתבססת על זיהוי "dead ends", או קומבינציות "גרועות" של משתנים שלא צפוי שיניבו מינימום גלובלי ולהימנע מחיפוש קומבינציות כאלו להבא. שיטה זו היא אפוא תמונת ראי לתכנון דינמי, שבה קומבינציות "טובות" מזוהות ונחקרות. אף על פי ששיטה זו היא כללית, השיטה פותחה ויושמה בעיקר לתחום של ניבוי מבני חלבונים ולתכנון חלבונים.
דרישות
לשימוש ב-Dead-end elimination נדרש להגדיר מספר מאפיינים:
ניבוי מבנה חלבונים
שיטת Dead-end elimination נמצאת בשימוש נרחב לניבוי מבנה של שיירי חומצות אמינו בשלד נתון של מבנה חלבון באמצעות מציאת מינימום לפונקציית אנרגיה E. מרחב החיפוש של זווית הדו-מישור של שיירי חומצות האמינו מוגבל לקבוצה בדידה של לכל מיקום של חומצת אמינו.
נסמן N כאורך החלבון ו r_{k} כרוטמר של השייר. תחת ההנחה שאטומים בחלבון פועלים זה על זה כפוטנציאל בין שני גופים בלבד ניתן לייצג את האנרגיה באופן הבא:
כאשר מייצג את "האנרגיה העצמית" של רוטמר מסוים r_{k}, ו- מייצג את "אנרגיית הזוג" של הרוטמרים.
כמו כן (אנרגיית הזוג של הרוטמר עם עצמו) נלקחת כאפס, ואינה משפיעה על הסכימה. סימון זה מפשט את התיאור לעיל.
לרוב מופעלים שני הקריטריונים הבאים לאלימינציה (היחיד והזוגי) בצורה איטרטיבית עד להתכנסות, נקודה שבה לא ניתן עוד לעשות אלימנציה לרוטמרים או לזוגות. שיטה זו עשויה להקטין את מרחב החיפוש בסדרי גודל רבים, ולאחר מכן די במעבר פשוט על האפשרויות הנותרות למציאת המינימום.
קריטריון אלימינציה לרוטמרים יחידים
אם רוטמר מסוים r_{k}^{A} של שייר k לא יכול לתת אנרגיה טובה יותר משל רוטמר אחר r_{k}^{B} של אותו השייר, אז ניתן לעשות אלימינציה לרוטמר A מחישובים בהמשך, וכך קטן מרחב החיפוש. בצורה מתמטית תנאי זה מבוטא באמצעות אי השוויון:
כאשר האו האנרגיה המינימלית האפשרית (העדיפה) בין הרוטמר r_{k}^{A} של שייר k וכל רוטמר X של שייר l. בצורה דומה,  הוא האנרגיה המקסימלית האפשרית (הגרועה ביותר) בין הרוטמר r_{k}^{B} של שייר k וכל רוטמר X של שייר l.
קריטריון אלימינציה זוגי
קריטריון אלימינציה על זוגות קשה יותר לתיאור ומימוש, אולם הוא מוסיף עוצמה רבה לאלימינציה. נסמן U_{kl}^{AB} כאנרגיה הפנימית של זוג רוטמרים A ו-B במיקומים k and l
תכנון חלבונים
בניבוי מבנה של חלבון קיימת ההנחה כי רצף החלבון קבוע, ולכן הרוטמרים r_{k} הם כולם רוטמרים של שייר של חומצת אמינו מסוימת. ניתן גם לאפשר למספר שיירים של חומצות אמינו "להתחרות" על המיקום k על ידי הכללה סוגי השיירים בקבוצת הרוטמרים לפי המיקום. בצורה זו ניתן לתכנן רצף חדש לשלד חלבון נתון. בצורה זו תוכנן מחדש חלבון Zinc finger קצר.
נברסקה
נברסקה (באנגלית, משפה ילידית: Nebraska ) היא מדינה באזור המישורים הגדולים שבארצות הברית. בעבר נחשבה המדינה חלק מהמדבר האמריקאי הגדול, אולם כיום מרבית שטחי המדינה הם שטחים חקלאיים מעובדים.
אוריאנה סבטיני
אוריאנה סבטיני (נולדה ב-19 באפריל 1996 בבואנוס איירס) היא שחקנית וזמרת ארגנטינאית. היא ידועה בשל תפקידה בסדרה "אליאדוס" שהפיקה כריס מורנה.
ביוגרפיה
סבטיני היא בתם של אוסוולדו סבטיני ושל השחקנית קתרין פלופ. דודתה היא טניסאית העבר גבריאלה סבטיני. היא החלה את הקריירה מגיל צעיר ולמדה שירה ומשחק בתיאטרון ושנה באקדמיה לקולנוע בניו יורק.
נברסקה
מקור השם
מקור שמה של המדינה במילה אינדיאנית בשפת שבט אוטו שפירושהּ "מים שטוחים", השם שבו קראו הילידים לנהר פלאט, הזורם דרך המדינה ושקיבל את שמו מהתרגום לצרפתית של השם האינדיאני.
היסטוריה
חוק קנזס נברסקה שנחקק ב-30 במאי 1854 הקים את טריטוריית נברסקה ואת טריטוריית קנזס. החוק קבע שלמרות שהשטח הוא צפוני מקו הרוחב '36°30 (פשרת מיזורי), בשתי הטריטוריות תהיה "ריבונות העם", והן יחליטו האם לאסור או להתיר את העבדות בשטחיהן. על נברסקה לא היה ויכוח - היה זה שטח צפוני שכלל לא ראוי לחקלאות (וממילא, לעבדות), ולכן תומכי העבדות ויתרו מראש על המדינה הזאת. בירת הטריטוריה הייתה אומהה, וגודלה, בהתחלה, היה גדול בהרבה מהיום - היא כללה גם את כל השטח שעליו ניצבות היום המדינות: דקוטה הדרומית, דקוטה הצפונית, ויומינג, ומונטנה.
אוריאנה סבטיני
קריירה
סבטיני החלה את הקריירה שלה בשנת 2011, כששיחקה בסדרה "porque yo te amo" (כי אני אוהב אותך) בתפקיד רוסיו.
נברסקה
היסטוריה
בשנות ה-60 של המאה ה-19 החלה התיישבות חקלאית נרחבת בעקבות שנתן אדמה פדרלית בחינם לכל מתיישב שיגיע אליה. בשל מחסור בעצים במדינה בנו המתיישבים הראשונים את בתיהם מבוץ.
אוריאנה סבטיני
קריירה
בשנת 2012 החלה להצטלם לסדרה "אליאדוס" בהפקת כריס מורנה ושיחקה את אסול. העונה הראשונה עלתה ב-2013. ב-2014 השתתפה בתוכנית אירוח יחד עם חבריה לסדרה ג'ני מרטינס ומריאל פרוקסי. באותה שנה עלתה העונה השנייה של הסדרה. בסיומה עלה המחזמר על פי הסדרה בגראן רקס. באותה שנה השתתפה בתוכנית של "הפנים שלך נשמעות לי".
נברסקה
היסטוריה
בשנת 1867 הפכה נברסקה למדינה ה-37 של ארצות הברית. עם הפיכת הטריטוריה למדינה עברה בירתה לעיר לנקסטר, ששמה שונה ללינקולן על שמו של הנשיא אברהם לינקולן שנרצח שנתיים קודם לכן.
"הבריחה מהספר"
נברסקה, בדומה ליתר מדינות המערב התיכון (קנזס, אוקלהומה, דקוטה הצפונית ודקוטה הדרומית וכן איווה) סובלת בשנים האחרונות מעזיבת הספר - ב-89% מערי הספר במדינה יש פחות מ-3,000 תושבים, ובמאות מהן פחות מ-1,000 תושבים. בין השנים 1996 - 2004 איבדו ערי הספר במדינה למעלה ממיליון תושבים - רובם בעלי תואר אוניברסיטאי, אשר עזבו את עריהם ועברו לערים הגדולות. המדינה מנסה לעצור "בריחת ספר" זו באמצעות הקלות מס.
אוריאנה סבטיני
קריירה
בשנת 2016 שיחקה בסדרה "מי זה מי" בתפקיד כריסטי.
נברסקה
גאוגרפיה
מדינת נברסקה גובלת בדקוטה הדרומית שמצפון לה, באיווה ובמיזורי שממזרח לה, מעבר לנהר מיזורי, בקנזס שמדרום לה, בקולורדו שמדרום מערב לה, ובוויומינג שממערבה לה.
אוריאנה סבטיני
קריירה
בשנת 2018 גילמה את אלינה במותחן הפשע "הנערה הנעדרת" בכיכובה של לואיסנה לופילטו.
פריץ דלית
קורות חיים
דלית נולד בפרנקפורט שבגרמניה, לאביו איזידור. לאחר סיום הגימנסיה על-שם גתה התקבל ללימודי רפואה וסיימם בפרנקפורט. את עבודת הדוקטורט הגיש לאוניברסיטת ברן בשווייץ. ב-1937 קיבל את הדיפלומה. באותה שנה התחתן עם אלזה לבית דאהל (1913–2010). בשנת 1937 עלו בני הזוג לארץ ישראל. מספר שנים היה חבר קיבוץ שער הנגב (היום קיבוץ חפץ חיים). בשנת 1944 התחיל התמחות ברדיולוגיה בבית החולים בילינסון אצל פרופ' הנס סלינגר.
נברסקה
גאוגרפיה
המדינה מחולקת לשני אזורים גאוגרפיים עיקריים - מישורי האדמה החרוצה והמישורים הגדולים. חלקה המזרחי של המדינה "נחרש" למעשה על ידי קרחונים שחרצו את האדמה בעידן הקרח האחרון.
אוריאנה סבטיני
חיים אישיים
במהלך צילומי הסדרה "אליאדוס" היא הייתה בזוגיות עם השחקן חוליאן סרנו המגלם את פרנקו.
פריץ דלית
קורות חיים
בשנת 1948 גויס לצה"ל, במלחמת העצמאות הוצב בבית החולים "שוויצר" בטבריה. היה ממקימי חיל הרפואה ובית החולים הצבאי מספר 5, בתל ליטווינסקי, שהפך לבית חולים תל השומר.