cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רכבת ישראל
נתיבי ישראל
"נתיבי ישראל" היא תוכנית להאצת הקמתם של כבישים ומסילות רכבת לאורכה ולרוחבה של המדינה, בדגש על הנגב וצפון הארץ. התוכנית נהגתה וקודמה בשנת 2010 על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כ"ץ. היקף ההשקעה המקורי של התוכנית היה 51 מיליארד שקל, אולם בשל התנגדות משרד האוצר, קוצץ היקף ההשקעה ל-27.5 מיליארד שקל. התוכנית עוסקת בקידומם והקמתם של קווי רכבת חדשים שיאפשרו נסיעה במהירות של עד 200 קמ"ש. בין המיזמים הרכבתיים הכלולים בתוכנית, נמצאים תכנונם וסלילתם של קווי רכבת לקריית שמונה ולאילת. "המסילה המזרחית" בין לוד לחדרה, עכו-כרמיאל ורכבת העמק בין חיפה לבית שאן. עוד נקבע בתוכנית כי קווי המסילה עכו-כרמיאל ורכבת העמק, יבוצעו בידי החברה הלאומית לדרכים.
רכבת ישראל והרשות הפלסטינית
בנוסף לתוכניות אלו הועלה גם הרעיון של שימוש ברכבת ליצירת ה"מעבר הבטוח" של פלסטינים בין רצועת עזה ליהודה והשומרון. יתרונה של הרכבת בהקשר זה הוא שקיום המעבר באמצעות רכבת מספקת שליטה ביטחונית טובה יותר על תהליך המעבר מעזה ליהודה והשומרון לעומת התהליך שנוסה בעבר בו הוקדשו כבישים מסוימים ל"מעבר הבטוח". במסגרת תוכנית זאת ישוקם קו הרכבת הישן מיד מרדכי למעבר ארז ו"הקו המזרחי" מהוד השרון לטולכרם. כמו כן יוקמו תחנות רכבת לנוסעים וסחורות בטול כרם ובמסוף ארז. בנוסף, הגישה רכבת ישראל לאישור תוכנית למסוף נוסף באזור ג'נין בקצה שלוחה מקו רכבת העמק המשוקם שיעבור ליד עפולה (שלוחה דומה לג'נין מקו העמק פעלה לפני קום המדינה). קו מוצע נוסף הוא קו שיקשר בין עזה למחסום תרקומיא הממוקם צפון-מערבית לחברון (באופן מעשי מדובר על הארכת מסילת חלץ המגיעה לקריית גת ממערב לכיוון מזרח למרחק של 25 ק"מ בערך). שיקום הקטע הקצר מיד מרדכי לארז יאפשר גם לשנע סחורות מעזה לנמל אשדוד ולשאר חלקי הארץ.
הגלימה הפנימית
הגלימה הפנימית (TA: Tunica intima) היא השכבה הדקה והפנימית ביותר בכלי הדם. הגלימה הפנימית קיימת בכל סוגי כלי הדם. ומכילה לרוב תאי אנדותל, אלו צמודים זה לזה באמצעות פוליסכרידים וחומר בין תאי. נימים מורכבים מגלימה פנימית בלבד, המורכבת בצורתה הבסיסית ביותר-שכבת אנדותל בלבד. מבנה הגלימה הפנימית שקוף ואלסטי.
מבנה הגלימה הפנימית
את הגלימה הפנימית ניתן להפריד למרכיביה באמצעות מסמוס בתוך מדית Tunica. מרכיבי הגלימה הפנימית (במרבית המקרים):
כרצבוס
כרצבוס (שם מדעי: Cheracebus; מילולית: "טיטי האלמנה, עקב צבע הפנים והידיים השחורים, המזכירים לבוש אלמנה") הוא סוג של קופים ממשפחת הצבוסיים וקבוצת הטיטים שתוארו ב-2016 שהתפצלו מהסוג קליצבוס (Callicebus). קופים אלה חיים לאורך יערות הגשם של צפון-מערב אמריקה הדרומית בחופת הצמרות והם אוכלי כל. צבע פרוותם לרוב שחורה והם גדולים יחסית לקופי טיטי.
מיני הסוג קליצבוס פוצלו לסוג זה לאחר בדיקות גנטיות וטקסונומיות שנערכו בידי מספר חוקרים ובראשם ההגנטיקאית הייזל ביירן, כשהסוג הראשי טיטי פוצל לשני סוגים קרובים: כרצבוס ופלקטורוצבוס.
ג'ונתן ברגה
ג'ונתן ברגה (באנגלית: Jonathan P. Braga) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית המכהן כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה
ברגה סיים לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ושירת כמפקד מחלקה רובאית בדיוויזיה השנייה בדרום קוריאה ולאחר מכן ברגימנט הפרשים המשוריין ה-11. לאחר שעבר הכשרה של הכוחות המיוחדים שירת בקבוצת הכוחות המיוחדים השביעית. ב-2001 הצטרף לכוח דלתא ושירת כקצין מבצעים ומפקד מחלקה בזמן מלחמת עיראק, במלחמת אפגניסטן ובפעילות לשחרורה של אינגריד בטנקור בקולומביה. מילא תפקיד בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ולאחר מכן כמפקד פלוגה וסגן מפקד כוח דלתא עד 2012. הוא שימש עמית בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
ב-2013 מונה למפקד בסיס במרכז הלאומי לאימונים בפורט אירווין, ב-2015 מונה לראש מטה פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים ולאחר מכן כקצין אג"ם של כוח משימה משותף משולב - מבצע נחישות טבועה בעיראק. ביולי 2018 מונה לסגן מפקד כוחות הצבא בזירת פיקוד האינדו-פסיפי.
באוגוסט 2021 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של צבא ארצות הברית במקום פרנסיס בודט.
ברגה בעל תואר שני ממכללת המלחמה של הצי. הוא נשוי למלני ואב לחמישה.
הבנק לחרושת ולמסחר
הבנק לחרושת ולמסחר היה בנק ישראלי שהוקם בשנת 1959 כהמשך של בנק אגרובנק, הבנק לחקלאות ובנין. הבנק היה בשנות ה-60 לחלק מקבוצת בנק הפועלים.
אגרובנק
הבנק לחקלאות ובנין, שנודע כ"אגרובנק" נוסד ביולי 1929. בראשו עמדו שמעון יעבץ והאחים יעקב ושפסל מירנבורג.
הבנק לחרושת ולמסחר
הבנק לחרושת ולמסחר נפתח, כהמשכו של אגרובנק, במאי 1959, כשותפות של משקיעים יהודים מאורוגוואי (50%), חברת העובדים (25%) וכור (25%). בראש מועצת המנהלים של הבנק עמדו יצחק עילם ואלפרדו קורן נציג המשקיעים מאורוגוואי. באפריל 1962 נשלל רישיון המסחר במטבע חוץ של הבנק.
בשנת 1963 נמכרו 50% ממניות הבנק לבנק הפועלים. בעקבות זאת, מונה עמוס ברגנר למנהל הבנק. הבעלות בבנק התחלקה בין בנק הפועלים וחברת העובדים בחלקים שווים.
עם קריסת בנק אלרן, רכש הבנק לחרושת ולמסחר שלושה סניפים שלו.
פוג'יקו פוג'יו
פוג'יקו פוג'יו (ביפנית: 藤子 不二雄) היה שם העט של צמד אמני מאנגה יפנים. שמותיהם האמיתיים הם הירושי פוג'ימוטו (藤 本 弘, 1933–1996) ומוטו אביקו (安孫子 素雄, 1934–2022). השותפות של פוג'ימוטו ואביקו החלה ב-1951. הם החלו להשתמש בשם העט "פוג'יו פוג'יו" החל משנת 1954 עד אשר השותפות ביניהם הסתיימה לבסוף ב-1987.
יאן ואן הולסט
יאן ואן הולסט (בהולנדית: Jan van Hulst; 18 בדצמבר 1903 – 1 באוגוסט 1975) היה מהנדס הולנדי ופעיל ב, מחסידי אומות העולם, שהציל במלחמת העולם השנייה יהודים.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
יאן ואן הולסט עבד כעוזר למנהל העבודות הציבוריות באמסטלפיין בצפון הולנד. ואן הולסט היה נשוי לאישה יהודייה, פולה הורוביץ, אם לשלוש בנות. אחת מהן היא חנה יכין.
פוג'יקו פוג'יו
פוג'ימוטו ואביקו ידועים בעיקר כיוצרים של סדרת המאנגה היפנית המצליחה דורימון.
יאן ואן הולסט
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
הוא הצליח להציל את אשתו ולהוכיח שאינה יהודייה באמצעות זיוף מסמכים. בהמשך פעל להצלת יהודים נוספים. ואן הולסט חשב שהבעיה המרכזית של היהודים נובעת מהסימון בטלאי צהוב והאות "J" במסמכים ממשלתיים. לפיכך הדרך העיקרית שבה בחר לסייע ליהודים הייתה באמצעות זיוף מסמכים. על מנת שלא יחשדו בו, נהג להשתמש בביטוי "הייל היטלר". יחד עם עורך הדין הגרמני ד"ר הנס גאורג קלמאייר הצליח לזייף מסמכים עבור יהודים נוספים באותה הצורה שבה דאג לאשתו. ב-1943 התחיל להסתיר יהודים בביתו. בין היהודים שהסתתרו בביתו היו לו רומפ, חיים אילתה, רודי רייסל, ד"ר וגברת וולף ובתם אנקה ואן דאם בת השלוש. הוא גם הסתיר את פריץ וקיטי ווטרמן וילדה יהודיה צעירה בשם ורה כהן, אך הם לא נשארו אצלו עד סוף המלחמה משום שהנאצים פשטו על ביתו ב-29 בינואר 1945. באותה השעה היו שתי בנותיו בבית. המחבוא של שלושת היהודים שהוסתרו בביתו בתוך פתח בקיר כפול בעליית הגג לא התגלה. מאוחר יותר באותו הלילה ון הולסט יחד עם כמה חברי מחתרת הצליחו להבריח אותם למקום מסתור בטוח יותר. לאחר מכן, בנה מקום מסתור נוסף כדי להטעות את הנאצים. במחבוא הנוסף נהג להסתיר שוקולד, סיגריות, אלכוהול ומסמכים מזויפים של יהודים. ואן הולסט גם חילק מזון ותרם מכספו האישי ליהודים שלא יכלו לצאת ממקום מחבואם.
פוג'יקו פוג'יו
עוד מההתחלה הם אימצו דרך לשיתוף פעולה במסגרתה שניהם עבדו בו זמנית על פיתוח כתיבת סיפור המאנגה ויצירת הציורים של המאנגה, אך עם השנים הם החלו לפרסם בהדרגה יותר ויותר יצירות שנוצרו רק על ידי אחד מהם תחת שמות שונים. לאורך הקריירה שלהם הם זכו בפרסים רבים.
יאן ואן הולסט
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה ואן הולסט חזר לעבודתו וסירב לקבל הכרה כלשהי. הוא נפטר ב-1 באוגוסט 1975.
הכרה והנצחה
רודי רייסל, חנה יכין וניצולים נוספים פנו ל"יד ושם" ומסרו את עדותם. ב-9 בספטמבר 1997 הוכר יאן ואן הולסט כחסיד אומות העולם ושמו נחקק על קיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם, ב"יד ושם".
סמואל טיילור קולרידג'
סמואל טיילור קולרידג' (באנגלית: Samuel Taylor Coleridge; 21 באוקטובר 1772 – 25 ביולי 1834) היה משורר, מבקר ופילוסוף אנגלי, שהיה, יחד עם ידידו ויליאם וורדסוורת', מהדור הראשון של המשוררים הרומנטיים באנגליה.
ביוגרפיה
סמואל טיילור קולרידג' נולד באוטרי סט מרי במחוז דבון באנגליה, הצעיר מבין 14 ילדיו של כומר הקהילה. אחרי מות אביו ב-1781 נשלח ללמוד בבית הספר "Christ's Hospital" בלונדון. בין 1791 ל-1794 למד ב-"Jesus College" באוניברסיטת קיימברידג', פרט לתקופה קצרה בה התגייס לדרגונים. באוניברסיטה נתקל בדעות פוליטיות ותאולוגיות שנחשבו אז רדיקליות. הוא עזב את קיימברידג' ללא תואר, והצטרף לידידו המשורר לעתיד רוברט סאותי בתוכנית להקמת קהילה אוטופית בפנסילבניה, אך תוכניתם נכשלה. ב-1795 נישאו שני החברים לשתי אחיות, שרה ואליזבת פריקר. נישואיו של קולרידג' לשרה לא היו מאושרים.
ב-1795 התיידד קולרידג' עם המשורר ויליאם וורדסוורת' ועם אחותו דורותי. קולרידג' חי בנת'ר סטואי בסאמרסט ואחרי זמן מה עברו לגור בקרבת מקום גם ויליאם ודורותי וורדסוורת'. שם כתב קולרידג' את שיריו המפורסמים "שירת יורד-הים הישיש" The Rime of the Ancient Mariner, את חלקו הראשון של Christabel ואת קובלא ח'אן, שנכתב, לפי עדותו, לאחר שהתעורר מחלום שנגרם מהזיית אופיום במהלכו הוכתבו לו מילות השיר. בתקופה זו קולרידג' החל להשתמש באופיום כמשכך כאבים, שימוש שהיה מקובל ונפוץ.
ב-1798 פרסמו קולרידג' וורדסוורת' יחד קובץ שירים "בלדות ליריות", שהיה נקודת הפתיחה של התנועה הרומנטית האנגלית. רוב השירים בקובץ היו מאת וורדסוורת', אולם שירו של קולרידג' "שירת יורד-הים הישיש" The Rime of the Ancient Mariner, שהיה השיר הארוך ביותר בקובץ, משך תשומת לב רבה.
בסתיו 1798 יצאו קולרידג' וורדסוורת' לגרמניה, קולרידג' בילה את רוב זמנו בערי-אוניברסיטאות. הוא החל להתעניין בפילוסופיה גרמנית ובעיקר בפילוסופיה של קאנט, ובביקורת ספרותית של המחזאי גוטהולד לסינג. קולרידג' למד גרמנית וכשחזר לאנגליה תרגם לאנגלית את הטרילוגיה Wallenstein מאת המשורר הגרמני פרידריך שילר.
ב-1800 חזר קולרידג' לאנגליה והתיישב עם משפחתו באזור האגמים Lake District, הוא נקלע למעגל קסמים של אי-ביטחון עצמי בכישוריו כמשורר, בריאות לקויה ותלות גוברת באופיום. לא ברור אם הדיכאון בו שקע היה הגורם או התוצאה של השימוש הגובר באופיום, ב-1802 כתב את "דיכאון: אודה" "Dejection: An Ode" בו הוא מבטא את היאוש והחשש מאובדן הכישרון היצירתי.
בשנים 1804 עד 1806 חי קולרידג' במלטה והיה מזכירו האישי של הנציב העליון הבריטי. ערך מסעות באיטליה ובסיציליה, בתקווה שבריאותו תשתפר ושהוא יוכל לצמצם את צריכת האופיום.
בין השנים 1808 ל-1819 נשא קולרידג' סדרה של הרצאות בלונדון ובבריסטול. להרצאותיו על שייקספיר הייתה השפעה על הסופרים בני דורו, והגבירה את העניין במחזאי.
ב-1816 עבר קולרידג' לגור בהייגייט, בבית הרופא ג'יימס גילמן. בביתו השלים את עבודת הפרוזה הגדולה שלו, "ביוגרפיה ספרותית" (Biographia Literaria), העוסקת בביקורת פילוסופית של שירה, ובמרכזה ניתוח של שירת וורדסוורת'. הוא פרסם כתבים נוספים Sibylline Leaves 1817, Aids to Reflection 1825, ואת Church and State 1830. קולרידג' מת בהייגייט ב-25 ביולי 1834.
הערכת שירתו ומחשבתו
קולרידג' פנה בגיל צעיר מעיסוק בשירה לעיסוק במטפיזיקה ובביקורת ספרות, כך ששירתו משכה הרבה פחות תשומת לב מזו של עמיתיו וורדסוורת', ביירון, שלי וקיטס. כתב לי האנט: "קולרידג' היה החולם המעולה ביותר, הדובר הרהוט ביותר, ההוגה המקורי ביותר של תקופתו... שירתו כה יפה, שמחה בחלקה, לא מזמינה מבקרים, לא מקבלת כמעט תשומת לב, עד שרק עתה אנשים מתעוררים להכיר את מלוא מעלותיה. בשירה טהורה, כלומר שירה שאין בה דבר חוץ ממהותה העצמית, הוא היה האמן הגדול ביותר של זמנו... למרות היותו משורר טבעי, קולרידג' היה בסגנונו וברגשו המוזיקלי חסיד של ספנסר ושל כותבי הבלדות העתיקים שבאוסף של הבישוף פרסי. אבל אם לא הצליח להתעלות עליהם בחלק מהדברים, הרי שהצליח להיות לגמרי מוזיקלי בדברים אחרים, בייחוד באמנות! מכל כותבי השירה הנרטיבית המתומצתת שלנו, קולרידג' הוא המעולה ביותר מאז צ'וסר; ולבטח הוא הענוג ביותר מכל משוררינו."
אדוארד דאודן כתב: "קולרידג' הגה, או חלם שהגה, שיטות פילוסופיות גדולות, אלא שהן לא נכנסו לשירתו. יש המודים מאוד על כך. הכח החזיוני מתמעט תכופות לאחר הבגרות המוקדמת, אלא אם הוא נעזר בכח של התבוננות והרהור. השילוב החלש בין המשורר וההוגה שבקולרידג' הוא אחת הסיבות הרבות שבשלן הפיק שירה מושלמת כה מועטה. רבות היה לו לומר, אולם את רוב מה שחפץ לומר היה יכול להביע בפרוזה. וכאשר עסק ברעיונות, המשורר שבו, למעט אי אלו הבזקים חולפים והתפרצויות של דמיון, נשאר רדום".
Biographia Literaria, יצירתו הביקורתית-פילוסופית הגדולה והשנויה במחלוקת של קולרידג', גררה מחד ביקורות חריפות כנגד מה שנתפס כביכול כהיעדר קו ברור ומסודר של מחשבה או כהעתקה מהוגים שקדמו לקולרידג', ועוררה מאידך התפעלות גדולה. לדעת ג'ורג' סיינסבורי, קולרידג' הוא מהמבקרים הגדולים ביותר שבכל הדורות לצד אריסטו ולונגינוס. לדעת ת"ס אליוט, קולרידג' היה אולי גדול המבקרים האנגלים ובמובן הזה האחרון שבהם.
השעיית הספק
קולרידג' טבע את המושג "השעיית הספק" כמוסכמה, שבה הקורא או הצופה נכון – במסגרת יצירת האמנות וכדי ליהנות יותר – להניח לספקותיו לזמן-מה. הוא היה אחד התורמים המרכזיים והמוקדמים לשאלת האמת האמנותית, ולבחינתה בתור בעיה אסתטית, והרבה להשתמש במונחים כמו "אמונה פיוטית" או "אמונה שלילית."
יחסי בולגריה–קרואטיה
יחסי בולגריה–קרואטיה הם יחסי החוץ בין בולגריה לקרואטיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-13 באוגוסט 1992. לבולגריה שגרירות בזאגרב מאז 1994. קרואטיה מחזיקה בשגרירות בסופיה מאז 1992. שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה
במאות ה-9 וה-10, כאשר בולגריה וקרואטיה חלקו גבול משותף, היו ביניהן המלחמות הקרואטיות-בולגריות. בימי הביניים התקיים מסחר בין האימפריה הבולגרית לרפובליקה של רגוזה.
ממלכת בולגריה הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו במדינה העצמאית של קרואטיה. שגרירות בולגריה בזאגרב פעלה בשנים 1941–1944. שגרירות קרואטיה בסופיה פעלה בין השנים 1941–1944.
בשאר התקופה שלפני 1992 לא היה משבר או אירוע מיוחד שהצריך דיפלומטיה דו-צדדית מצד קרואטים ובולגרים כמדינות המייצגות את עצמן. עם זאת, כשתי מדינות דרום-סלאביות שנמצאות בסמיכות יחסית, שתי המדינות היו שותפות לאיזשהו משלחת דיפלומטית במהלך מאות השנים, אם בין האימפריה העות'מאנית לרפובליקה של ונציה (ששלטה באזור החוף של קרואטיה במשך כמה מאות שנים), ובין אם במהלך המאה ה-20 כשקרואטיה הייתה חלק מיוגוסלביה, וניסיונות שונים נעשו מתוך יוגוסלביה ובולגריה לשלב את בולגריה באומה הפאן-דרום הסלאבית.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2012
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2012 הייתה התחרות ה-16 של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. התחרות התקיימה ב-11 במאי 2012 ברטהאוס פלאץ בווינה שבאוסטריה. התחרות אורגנה על ידי איגוד השידור האירופי בשיתוף רשות השידור האוסטרית (Österreichischer Rundfunk ,ORF). מוזיקאים משבע מדינות השתתפו בגמר הטלוויזיוני. זו הייתה הפעם הרביעית שהתחרות נערכה תחת כיפת השמיים ובמהלך הפסטיבל השנתי של וינה. אוסטריה והמשדרת ORF אירחו בעבר את התחרות בשנים 1990, 1998, 2006, 2008 ו- 2010.
14 מדינות השתתפו בתחרות. המשתתפים ביצעו קטע קלאסי לבחירתם ולוו בהתזמורת הסימפונית של וינה, בניצוח קורנליוס מייסטר. ארמניה, בוסניה והרצגובינה וגאורגיה עשו את הופעת הבכורה שלהן באירוויזיון למוזיקאים צעירים, בעוד אוקראינה חזרה לתחרות. חמש מדינות פרשו מן התחרות לשנה זו: קפריסין, רומניה, רוסיה, שוודיה ובריטניה.
איבינג הולצמרק הנורווגי זכה בתחרות, בעוד שהמדינה המארחת אוסטריה וארמניה מוקמו במקומות השני והשלישי בהתאמה.
מקום התחרות
רטהאוס פלאץ, כיכר הממוקמת מחוץ לבית העירייה של וינה, היה המקום המארח של האירוויזיון למוזיקאים צעירים 2012. אולם שוברט בווינה שבאוסטריה אירח את חצי הגמר.
בערי וובר
חיים אישיים
בערי נולד בשכונת ויליאמסבורג שבברוקלין בניו יורק, למשפחה המשתייכת לחסידות פאפא. בצעירותו למד בתלמוד תורה ובישיבה קטנה של החסידות. אחר-כך למד במשך 3 שנים בישיבת מיר בירושלים. בתקופה זו התקרב לחסידות ברסלב ולרב יצחק מאיר מורגנשטרן.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2012
פורמט
מרטין גרובינגר היה המנחה של גמר תחרות 2012. פיא שטראוס הנחתה את חצי הגמר.
בערי וובר
חיים אישיים
בערי נשוי ומתגורר במאנסי שבארצות הברית. בתקופה שלאחר חתונתו התגורר במונורו ועבד כקבלן שיפוצים. ב-2008 בעקבות המשבר הכלכלי העולמי החליט לעשות הסבת מקצוע והצטרף למקהלת שירה כחבר מקהלה.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2012
מדינות משתתפות
בשנה זו, 14 מדינות השתתפו באירוויזיון למוזיקאים צעירים.
בערי וובר
חיים אישיים
בשנים האחרונות בערי משמש (במקביל לעיסוקו כזמר) כראש ישיבת כוכבי אור, מסגרת ישיבתית לבחורים שנפלטו ממסגרות שונות. בשנת 2021 נקלעה הישיבה לקשיים כלכליים גדולים ובערי פתח בקמפיין לגיוס כספים להחזקת הישיבה. גדולי הזמר החסידי בארצות הברית התגייסו למיזם ועזרו במלאכת ההתרמה, בהם: מרדכי בן דוד, שמילי אונגר, ליפא שמעלצר, אברהם מרדכי שוורץ, מרדכי שפירא, מאט דאב, מוטי אילוביץ ועוד. במסגרת הקמפיין הוציאו סינגל בשם א כוכב, את השיר הלחין ליפא שמלצר והשתתפו בו: בערי וובר עצמו, בני פרידמן, ליפא שמלצר, אברהם פריד, לוי פולקוביץ, יואלי גרינפלד, שמילי אונגר, שלמה דסקל, וועלוועלי פלדמן, אברהם מרדכי שוורץ, הערשי ויינברגר, אהרלה סמט, מוישי שווארץ, שייע ברקו, מנחם מושקוביץ', דובי מייזלעס, נפתלי משה שניצלער, חילי פוזן, מאיר אדלר, שלמה טויסיג, ושימי ענגעל. בקמפיין הצליחו לגייס למעלה ממיליון דולר.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2012
מדינות משתתפות
חצי הגמר התקיים בשני חלקים; החלק הראשון התקיים ב-5 במאי 2012 והשני התקיים ב-6 במאי 2012. שבעת המתמודדים הטובים ביותר נבחרו על ידי חבר שופטים בינלאומי.
בערי וובר
חיים אישיים
בני דודו הם הזמר והמלחין פינקי ובר והזמר והיוצר החסידי יששכר גוטמן.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 2012
חצי גמר
מדינות מודגשות הן אלה שעלו לשלב הגמר.
גמר
גמר התחרות התקיים ב-11 במאי 2012. פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה הבאה מדגישה את המקומות הראשונים באמצעות זהב, כסף וארד. תוצאות הניקוד של שאר המשתתפות אינן ידועות ואף פעם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
בערי וובר
קריירה מוזיקלית
את הקריירה המוזיקלית שלו התחיל בערי בגיל 8 בשירה בחתונות.
בהמשך השתתף באלבום של מרדכי בן דוד - ניגוני בית אבא. אחר כך שר גם באחד האלבומים של מנדי ורדיגר, בסדרת האלבומים לילדים 'קינדער קלאסיק' של סוקי ודינג ובמקהלת הילדים של קעמפ שלווה אצל הרב משה גולדמן ושר באלבום 'מלך עליון'. למעשה בערי היה הילד הראשון אותו לקח גולדמן כסולן.
בשנת 2008 הצטרף למקהלת שירה והשתתף בה כחבר.
בשנת 2009 הוציא את אלבום הבכורה שלו בעזרת ה' יתברך כשעל הלחנים והעיבודים ליפא שמלצר, מוטי אילוביץ, מונה רוזנבלום, יהושע פריד, רולי אזרחי, ועוד.
בשנת 2011 הוציא את אלבומו תודה לך השם כשעל הלחנים והעיבודים: יואלי דיקמן, ליפא שמלצר, פיני אוסטרייכר, פינקי ובר, משה לאופר, נפתלי משה שניצלער, רולי אזרחי, בנצי פולק ודוד קאופמן.
בשנת 2013 הוציא את אלבומו פארברענג 2 בהפקתו של נפתלי משה שניצלער. האלבום מופיע גם בגרסה וואקאלית.
בשנת 2016 הוציא את אלבומו אגודה אחת, כשעל הלחנים ועיבודים: מנדי הרשקוביץ, חזקי ברויער, איצי וולדנר, פינקי ובר, מונה רוזנבלום, אלי קליין ואיצי ברי, עמי כהן, אודי דמארי, יואלי דיקמן, ברוך שלום בלסופסקי ועוד רבים וטובים.
בשנת 2017 לקראת ל"ג בעומר הוציא את הקליפ רבי שמעון (השיר העשירי באלבומו אגודה אחת) יחד עם מקהלת מלכות. הקליפ צולם במירון ובקברו של רבי שמעון בר יוחאי, הקליפ הפך ללהיט במגזר החרדי והחסידי וצבר למעלה מ8 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
בשנת 2017 מוציא בערי את אלבומו א שבת פארברענג. באלבום מבצע בערי שירי שבת וכולל שירים מכל הסוגים כמו ״ושמרו״ של אברהם פריד, ״קב״ה אחד״ של מיילך קאהן, ״גוט שבת״ של ר׳ שלמה קרליבך, ״ישמחו במלכותך״ של שלמה כץ, ״נאך איין שבת״ של ליפא שמלצר, ניגוני חב"ד ועוד. על העיבודים באלבום נפתלי משה שניצלר, ובהשתתפות מקהלת לב.
בנוסף כעבודתו כזמר בערי מלחין מוזיקה חסידית. בין היתר הלחין גם לשמילי אונגר.
פלקטורוצבוס
פלקטורוצבוס (שם מדעי: Plecturocebus) הוא סוג של קופים ממשפחת הצבוסיים החיים בחופות יערות גשם באמריקה הדרומית. זהו הסוג הגדול ביותר של טיטים, שתואר ב-2016.
מיני הסוג פוצלו מהסוג קליצבוס לאחר בדיקות גנטיות וטקסונומיות שנערכו בידי מספר חוקרים ובראשם הגנטיקאית הייזל ביירן, כשהסוג הראשי טיטי פוצל לעוד שני סוגים קרובים: כרצבוס ופלקטורוצבוס.
קופים אלה בעלי פרווה אפורה עד אדומה והם חיים בברזיל בקרבת יער האמזונאס ולרוב לאורך התפוצה הדרומית שלו. הם חיים בקבוצות קטנות הנעות יחדיו ביער וניזונים כאוכלי כל.
קיק אגוזים אמריקאי
קיק אגוזים אמריקאי (שם מדעי: Nucifraga columbiana) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת העורביים החיה במערב אמריקה הצפונית לאורך יערות ואזורים הרריים באמריקה מקולומביה הבריטית בצפון עד לניו מקסיקו בדרום.
אורכו של קיק האגוזים 23–30 ס"מ ומשקלו 130 גרם. הוא בעל גוף אפור בהיר עם עיניים ומקור שחורים וגדולים. מקור זה מעוצב לפיצוח זרעים. הכנפיים שחורות ומעט לבנות בקצוותיהם וכך גם הזנב. הוא מזכיר מאוד את העורבני, אך בעל מקור ארוך וחזק יותר.
הקיק ניזון בעיקר מזרעים באצטרובלי אורנים (צנוברים) ממינים שונים והוא יכול לאכול 1–15 זרעים ביום. הוא שובר את האצטרובלים במקורו וחלק מהזרעים הוא מפזר במגוון אתרים מוחבאים, כנראה כדי שלא יימצאו כולם על ידי סנאים. בעונה אחת הוא יכול להחביא 98,000 זרעים. בנוסף הוא ניזון מחרקים, פירות ופירות יער שונים ובעלי חיים קטנים וגם מנבלות.
זנה הנדרסון
זנה קלרסון הנדרסון (Zenna Chlarson Henderson, 1 בנובמבר 1917 - 11 במאי 1983) הייתה סופרת מדע בדיוני ופנטזיה אמריקאית, ומורה בהכשרתה.
קיק אגוזים אמריקאי
לציפור זו יכולות זיכרון גבוהות. היא יכולה לזכור 75% מהזרעים שהיא מאחסנת. שאר הזרעים מצליחים לנבוט בהצלחה לאור שיטות האחסון של הקיק.
זנה הנדרסון
ביוגרפיה
הנדרסון נולדה בטוסון, אריזונה. בתם של לואיס רודולף קלרסון ואמילי ורנל רואלי. השלימה תואר ראשון בחינוך בקולג' של מדינת אריזונה ב-1940. היא לימדה בבית ספר יסודי באריזונה, בעיקר בכיתות הנמוכות. מקומות נוספים בהם לימדה: פורט הואצ'ונה (אריזונה), קונטיקט, מחנה מעצר ליפנים בסקטון (אריזונה) במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1943 התחתנה עם ריצ'רד הארי הנדרסון. בשנת 1950 הם התגרשו.
הנדרסון נחשבת לאחת מראשונות המחברות בסוגת המדע הבדיוני, ומעולם לא השתמשה בשם עט גברי. אף על פי שעבודתה אינה נתפסת כפמיניסטית, הנדרסון הייתה בין היחידים שכתבו מדע בדיוני מנקודת מבט נשית בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים. בגיל 12 היא החלה לקרוא סיפורי מדע בדיוני ופנטסיה מתוך מגזינים שונים.
הנדרסון נפטרה בשנת 1983 לאחר שהייתה חולה בסרטן. היא קבורה בבית הקברות סנט דייוויד שבאריזונה.
יצירות
ב-1952 הופיע הסיפור "אררט", הראשון בסדרת בני העדה. הסיפורים התפרסמו לרוב במגזינים ובאנתולוגיות. מאוחר יותר נאספו הסיפורים בספרים "מסע: ספר העדה" (1961) ו"העדה: אותו הבשר" (1966). ב-1991 ראתה אור האסופה "מבחר סיפורי העדה" (The People Collection). בשנת 1995 ראה אור הספר "התכנסות: כל סיפורי העדה" (Ingathering: The Complete People Stories) בהוצאת NESFA Press.
בניגוד לסיפורי העדה, האסופות "קופסת הכל דבר" (The Anything Box, 1965) ו"להחזיק פלא" (Holding Wonder, 1971) כוללות סיפורים בעלי נימה כועסת יותר. בסיפורים אחדים הנדרסון עוסקת בהפרעה טורדנית-כפייתית ובאגורפוביה; בכוחות על-טבעיים שמביאים את המשתמשת בהם לאיבוד שפיותה; בכוחה של אמונה בקסמים ושימוש בהם לרעה.
בשנת 1981 ראה אור תרגום לעברית של "מסע: ספר העדה" תחת הכותרת "הנידחים: ספר תולדות העדה" בתרגומה של שולמית במברגר, בהוצאת עם עובד.
עיבודים
ב-1972 הסיפור "נזיד" (Pottage) עובד לסרט טלוויזיה בשם "The people". הסרט עוסק בקבוצת חייזרים דמויי אנוש החיים בקהילה מבודדת בכדור הארץ. בסרט השתתפו ויליאם שטנר, קים דרבי ודיאן וארסי. את הסרט ביים ג'ון קורטי והוא הופק על ידי שותפו לעיתים, פרנסיס פורד קופולה. הסרט הופץ גם בפורמט DVD.
פרסים
הנדרסון הייתה מועמדת לפרס הוגו בשנת 1959 עבור הנובלה הקצרה "שבי" (Captivity).
כרטיס אשראי
כרטיס אשראי (באנגלית: Credit card) הוא סוג של כרטיס חיוב המשוך על חשבון בנק, המשמש כאמצעי תשלום חליפי למזומנים, כשלרוב הלקוח מחויב בו עבור העסקה במועד מאוחר ממועד ביצוע העסקה.
בישראל, מוסדר השימוש בכרטיסי אשראי בחוק שירותי תשלום, התשע״ט–2019.
על פי סקר הלמ"ס ל־2013, ל־84% ממשקי הבית בישראל ישנו לפחות כרטיס אשראי אחד, כאשר אחוז זה גבוה משמעותית בציבור היהודי בהשוואה לציבור הערבי.
היסטוריה
הרומן האוטופי של אדוארד בלאמי מ-1887, "מבט לאחור", היה בין האזכורים הראשונים שניתן למצוא לתשלום באמצעות כרטיס.
עד 1958 היו פעילים כרטיסי חיוב שונים שהנפיקו סוחרים וכן היו ניסיונות שונים של בנקים בארצות הברית להשיק כרטיסים אך אלו כשלו משום שסוחרים לא מיהרו לאמץ כרטיס שהיה בשימוש של מעט לקוחות ולקוחות לא אימצו משום שהיו בשימוש של מעט סוחרים. בספטמבר 1958 השיק בנק אוף אמריקה את הכרטיס BankAmericard, שהיה הכרטיס הראשון שאומץ בהצלחה. הכרטיס הושק בפרזנו שבקליפורניה, בה 45 אחוז מתושבי העיר היו לקוחות הבנק. הבנק שלח כרטיסים בו זמנית ל-60 אלף התושבים וכך הסוחרים השתכנעו לאמץ אותו. בנקים נוספים הוציאו ברישיון את אותו הכרטיס בארצות הברית ובהמשך מסביב לעולם וב-1976 כל בעלי הרישיון להנפקת הכרטיס התאחדו תחת המותג "ויזה". ב-1966 קבוצת בנקים התאחדו והשיקו את "Master Charge" (שקדם ל-"Mastercard") כדי להתחרות ב-BankAmericard וב-1969 הצטרף אליהם הבנק סיטיבנק ואיחד את כרטיס ה-"Everything Card" שלו. ב-1966 הושק באנגליה כרטיס האשראי הראשון מחוץ לארצות הברית.
מאפייני כרטיסי אשראי
כרטיס אשראי הוא כרטיס פלסטיק עם פס מגנטי ולרוב גם שבב, המכילים את נתוני הזיהוי של הכרטיס, הנקראים בעת השימוש בכרטיס (על ידי קופה רושמת, כספומט וכדומה). במרבית הכרטיסים, בעיקר אלו המיועדים לשימוש בינלאומי, מובלטים נתוני הכרטיס על גבי הכרטיס מסיבה היסטורית: בעבר, קריאת הנתונים נעשתה באופן מכני לשובר נייר באמצעות נייר קופי (שיטת סליקה אשר כונתה "גיהוץ").
ניתן לעשות שימוש בכרטיס גם בעסקה מרוחקת (כדוגמת עסקה טלפונית או אינטרנטית) באמצעות מתן פרטי הכרטיס לעסק. פרטי הכרטיס כוללים את מספרו המלא של הכרטיס, מועד פקיעת תוקפו ובנוסף שלוש או ארבע ספרות ביטחון (CVV) המודפסות בדרך כלל בגב הכרטיס. מסלקות מסוימות עשויות לדרוש גם את מספר הזהות של בעל הכרטיס.
עסקה שכזו (מכונה "עסקה במסמך חסר" או "עסקה טלפונית") טומנת בחובה סיכון רב יותר של שימוש לרעה בכרטיס האשראי, ולכן לרוב תביא לעמלת סליקה גבוהה יותר. נוסף על כל אלה, משמש פרוטוקול 3-D Secure כמנגנון אבטחה נוסף לעסקאות אינטרנטיות בכרטיסי אשראי. מימושים של פרוטוקול זה אומצו על ידי רשתות הכרטיסים השונות. (עם Visa Secure אשר משמש את לקוחות ויזה, SecureCode אשר משמש את לקוחות מסטרכארד, ProtectBuy המשמש את רשת דיסקאבר ועוד).
גודל כרטיס אשראי הוא 85.60 על 53.98 מילימטר ופינות מעוגלות ברדיוס 2.88 עד 3.48 מילימטר.
בעוד שברוב העולם, נפוץ שהחברות המנפיקות את כרטיסי האשראי הן בנקים, בישראל מנפיקות האשראי (אשר שלוש הגדולות מביניהן הן כ.א.ל, ישראכרט, ומקס) אינן בנקים אך לוקחות את התפקיד שנלקח על ידי הבנק המנפיק (Issuing bank) במרבית העולם. לכן, חברות אלה עשויות לא לדעת האם יש ללקוח סכום מספק כדי לכסות את החייבויותיו, ורק בסוף מחזור החיוב לגלות כי בקשת התשלום מחשבון הבנק של הלקוח נדחתה.
עם זאת, קיימים בארץ גם כרטיסי אשראי בנקאיים. בכרטיס שהונפק על ידי הבנק, הבנק קובע את תנאי הכרטיס, לרבות מסגרת האשראי, והוא מחויב לפרוע את השימוש בכרטיס גם אם במועד החיוב אין יתרת זכות מספקת. כרטיס אשראי בנקאי יכול לשמש גם ככרטיס הפעלה של מכשירים אוטומטיים של הבנק המנפיק, לצורך ביצוע פעולות בחשבון (למשל, שימוש בכספומט, או בירור מידע על החשבון במכונות אוטומטיות). בכרטיס חוץ-בנקאי (כלומר כזה שהונפק על ידי חברת האשראי לפי הסכם בינה לבין הלקוח), אין לבנק ידיעה או שליטה על תנאי הכרטיס, והחיוב מתבצע לפי הרשאה לחיוב חשבון. הרשאה לחיוב חשבון ניתנת לביטול על ידי הלקוח, וככלל הבנק אינו מחויב לפרוע תשלומים במקרה שיש מניעה חוקית או שמצב החשבון אינו מאפשר זאת. לרוב, השימוש בכרטיס אשראי מלווה בדמי כרטיס אשר משולמים לחברת האשראי או לבנק, בהתאם לזהות מנפיק הכרטיס.
סליקת כרטיסי אשראי
בשעה שהלקוח משלם על קנייה באמצעות כרטיס האשראי, חברת האשראי מעבירה את הכסף לספק הסחורה/השירות בהתאם לתנאי הסכם הסליקה בין השניים, ואילו הלקוח מחויב על פי רוב במועד עתידי.
בנוסף, מציעות חברות האשראי תוכניות המאפשרות לבית העסק מועדי זיכוי גמישים ושירותי ניכיון למיניהם, המקדימים את מועד הזיכוי הסטנדרטי תמורת עלות נוספת.
יתרונות השימוש בכרטיסי אשראי
מרבית יתרונות כרטיס האשראי משותפים לכרטיסי אשראי ולכרטיסי חיוב אחרים, כמו כרטיסי חיוב מיידי וכרטיסים נטענים. מבחינת הלקוח השימוש בכרטיס חיוב חוסך את הצורך לשאת מזומנים או המחאות, ולכן הוא בטוח יותר. היות שהלקוח מקבל דיווח על כל הקניות שהוא מבצע בכרטיס אשראי, השימוש בכרטיס אשראי יכול לסייע לו לעקוב אחרי הוצאותיו ולבטל חיובים במקרה של אי-קבלת מוצרים. גם בית העסק נהנה מביטחון רב יותר, כי הוא פטור מהסיכון של חוסר כיסוי הכרוך בהמחאות של אדם פרטי, ומהסיכון של שוד הכרוך בתשלום במזומנים. נחסך לו גם המאמץ הכרוך בגביית המחאות מלקוחות. כרטיסי חיוב מאפשרים גם רכישה באמצעות הטלפון והאינטרנט, תוך מתן פרטי כרטיס האשראי כאמצעי תשלום. צורות רכישה אלה אינן מתאפשרות ברכישה במזומנים או בהמחאה.
יתרון נוסף בשימוש בכרטיסי אשראי הוא באפשרות שהם מעניקים ללקוח לדחות את התשלומים, אם עד סוף החודש, ואם לזמן רב יותר. זאת באמצעות עסקאות תשלומים או באמצעות כרטיס אשראי מתגלגל.
שליטה על הוצאות
קונים רבים מעידים, שהשימוש בכרטיסי אשראי גורם לניתוק פסיכולוגי אצל הקונה בין הקנייה והוצאת הכסף בפועל. זאת בניגוד לשימוש במזומנים שנתפס באופן מוחשי יותר כ"הוצאת כסף". כתוצאה מכך, הלקוחות מוצאים את עצמם מופתעים בסוף החודש לנוכח סכום החיוב בכרטיס האשראי. לכן בתוכניות המחנכות לשיפור השליטה על התקציב הביתי, ממליצים לעיתים לבטל את כרטיסי האשראי או להימנע משימוש בהם, לפחות לתקופת זמן מסוימת.
מרמה בכרטיסי אשראי
ככל אמצעי תשלום, גם כרטיסי אשראי חשופים למעשי מרמה. במקרה של הונאה בכרטיס אשראי, עיקר הנזק מוסב לחנות בה בוצעו הרכישות ולחברת האשראי, ואילו בעל הכרטיס נושא בנזק קטן יחסית (אם בכלל). במקרה של גנבת כרטיס אשראי, למשל, קובע חוק בישראל כי "הלקוח לא יהיה אחראי בשום מקרה לשימוש לרעה שנעשה אחרי שנמסרה הודעה על גניבה".
חברות האשראי מקדישות מאמצים מרובים לאיתור מהיר של מעשי מרמה, אך הן אינן מפרסמות נתונים על היקף הנזק הנגרם להן. חלק מאמצעי איתור הגניבה המוקדמים של חברות האשראי הוא בשיטות סטטיסטיות של כריית מידע תוך ניסיון למניעה עוד בטרם ביצוע העסקה, על ידי בחינת קנייה מוחשית מול צפי קנייה של אותו לקוח, לפי פרופיל התנהגות צרכנית והרגלי קנייה. לדוגמה, אם הלקוח רוכש כביכול מוצרי אלקטרוניקה בשווי עשרות אלפי שקלים במהלך כמה ימים, בעוד שהוא אינו מבצע בדרך כלל עסקאות שכאלו, הוא עשוי להיתקל בהקפאה של הכרטיס או לקבל שיחה טלפונית ממוקד הונאות של חברת האשראי, לבירור האם הוא עושה שימוש מודע בכרטיסו, או שכרטיסו נגנב.
משנת 2016 ואילך נרשם גידול במקרי גנבה מקוונת של אמצעי תשלום, בהם נגנבים פרטי כרטיס האשראי באמצעות אתר תשלומים המתחזה לאתר לגיטימי.
עמלות
רווחי חברות האשראי מתחלקים לשניים:
מותגי כרטיסי אשראי בעולם
כרטיס האשראי הראשון לשימוש כללי היה דיינרס קלאב, שהונפק לראשונה בארצות הברית ב-1950. בשנת 1958 נכנסו לשוק המתחרים הראשונים, אמריקן אקספרס, קרט בלנש ובנק אמריקארד (לימים ויזה). ב-1967 הונפקו לראשונה כרטיסי מאסטר-צ'ארג', ששמם שונה לאחר מכן למסטרקארד. מותגים אלה הפכו למותגים בינלאומיים באמצעות רכישה של חברות זרות וכן באמצעות הנפקת זיכיונות מקומיים. לדוגמה, מסטרקארד רכשה את אקסס קארד הבריטית ואת יורופיי האירופאית, שהנפיקה את כרטיסי יורוקארד. מותגים אלה הוחלפו במותג מסטרקארד. בישראל, כל הכרטיסים משווקים באמצעות זיכיונות (ראו להלן).
לצד כרטיסים בעלי תפוצה עולמית אלה, ממשיכים להתקיים מותגים מקומיים חזקים במקומות שונים בעולם. לדוגמה, הכרטיס הרביעי בתפוצתו בארצות הברית הוא כרטיס דיסקבר (Discover), שאינו מונפק וכמעט שאינו מכובד מחוץ לה. מותג נוסף הוא JCB היפני (לשעבר, ראשי תיבות של: Japan Credit Bureau).
שוק כרטיסי האשראי בישראל
כרטיסי אשראי הוצעו לתושבי ישראל לראשונה בשנות השבעים על ידי חברת דיינרס קלאב ישראל, ברישיון מדיינרס קלאב העולמית. כיום בישראל ישנן שלוש חברות המנפיקות וסולקות כרטיסי אשראי:
נורית הלב
נורית הלב (שם מדעי: Fiacria verna), היא מין צמח גאופיט רב-שנתי מסוג נורית. הנורית היא פרח מוגן בישראל. אבר האגירה שלו הוא ציצת שורשים מעובים. הפרח הוא בעל עלי כותרת צהובים מבריקים. מספר עלי כותרת הוא 8 או יותר, והם בעלי מבנה צר. קוטר הפרח נע בין 3-2.5 ס"מ. לפרח 3 עלי גביע.
הפרח פורח בין החודשים ינואר-אפריל. ואזור תפוצתו באזורים הים-תיכוניים והאירו-סיביריים. הצמח מעדיף אדמה כבדה ואף ביצתית, וניתן למצוא אותו גם בהרים וגם בעמקים. בארץ ניתן למצוא אותו מהחרמון ועד שפלת יהודה, כולל הרי יהודה ושומרון.
בצמח נעשה שימוש גם ברפואה טבעונית.
שפטל קרמר
הרב שבתי שפטל קרמר (שעפטל קרעמער, Sheftel Kramer; ? -תש"ב, 1942) היה מנהלה הרוחני של ישיבת סלוצק בליטא וראש ישיבה בקליוולנד ובניו הייבן שבארצות הברית, במחצית הראשונה של המאה ה-20.
קורותיו
נולד בליטא ליהודה לב ורחל מלכה קרמר, ולמד בישיבת סלבודקה ובישיבת טלז. נישא לבתו של הרב שרגא פייבל פרנק מקובנה. לאחר נישואיו כיהן כמנהל רוחני בישיבת סלוצק. במלחמת העולם הראשונה עבר עם משפחתו לחרקוב. לאחר המלחמה התגורר בסלבודקה ומסר שיעורים בביתו לתלמידי הישיבה.
באמצע שנות ה-20 נענה לבקשה לנסוע לארצות הברית כדי לכהן כראש ישיבה שהוקמה בעיר קליבלנד שבמדינת אוהיו על ידי הרב יהושע השל לוונברג. במשך מספר שנים עמד בראשות הישיבה בקליבלנד, ובשנת 1930 הקים ישיבה בניו הייבן, קונטיקט, יחד עם חתנו הרב יעקב יצחק רודרמן.
משפחתו
הרב קרמר היה גיסם של הרבנים משה מרדכי אפשטיין, איסר זלמן מלצר וברוך הורביץ.
פטרת כף הרגל
פטרת כף הרגל או רגל האתלט (tinea pedis) היא זיהום פטרייתי נפוץ ומדבק בעור כפות הרגליים הגורם להבלטה, אודם, יובש, קילוף וגירוד באזורים הנגועים בעור. סימפטומים נוצרים על ידי פטריה כגון Epidermophyton floccosum או Trichophyton rubrum.
התפתחות
ההדבקה והזיהומים נגרמים על ידי דרמטופיטים. בדרך כלל אלה פטריות מהסוג טריכופיטון (Trichophyton) שתוקפות את העור, הציפורניים והקרקפת. בקרקפת היא גורמת לגזזת.
הפטריה מועברת דרך אזורים לחים אשר בהם הולכים ברגל יחפה כמו מקלחות או אמבטיות ודורשת חום כגון בתוך נעל לתקופת הדגירה. פטרת בכף הרגל יכולה להתפתח אצל כל אחד. המצב נפוץ יותר אצל גברים ובני נוער, ונדיר שילדים מתחת לגיל 12 יסבלו מהתופעה.
ללא טיפול, או במקרה שהזיהום אינו מגיב לטיפול, הסימפטומים עלולים להימשך זמן ארוך ואפילו שנים, בעוד שעם טיפול נאות יכולים הסימפטומים להיעלם תוך כמה ימים.
סימפטומים
מלבד הפריחה היבשה והאדמומית, עלולים להופיע סימפטומים נוספים לרבות:
טיפול לא-תרופתי
מספר פעולות יכולות להועיל לטיפול בפטרת בכף הרגל. אלו כוללות:
טיפול תרופתי
טבליות לנטילה דרך הפה הניתנות עם מרשם רופא בלבד יכילו בדרך כלל את החומרים הפעילים הבאים:
טיפול בטבליות יינתן רק במקרה של זיהום חמור או אם תכשירים לשימוש חיצוני לא עזרו להתגבר על הזיהום. טיפול פומי (בעזרת תרופות שנוטלים בבליעה) עבור זיהומים פטרייתיים אינו מתאים לילדים מתחת לגיל 16.
סיכונים
נטילת תרופות נגד פטריות כרוכה במספר סיכונים:
חלק מהתרופות (לבליעה) אינן מתאימות לילדים (בדרך כלל מתחת לגיל 16) ולאנשים מבוגרים. חלק מהתרופות הפומיות אסורות לשימוש בהריון. חלקן עלולות להשפיע על מערכת הרבייה (הן של גברים והן של נשים). חומרים נוגדי פטריות מסוימים עלולים לגרום נזק לכבד ולכן יש לבצע בדיקות דם שמטרתן ניטור פעילות אנזימי הכבד בזמן הטיפול ולאחריו. אין לשתות אלכוהול בזמן הטיפול בחומרים אלו.
נועה ברקת
קורות חייה
ברקת נולדה וגדלה בקיבוץ משמר העמק, למדה במוסד החינוכי שומריה. לאחר שירותה הצבאי למדה הוראת אמנות בסמינר אורנים. הוכשרה להיות מדריכה להכנה ללידה ויועצת הנקה במרכז הישראלי לחינוך ללידה. הדריכה וליוותה זוגות רבים. הלידה, כמו גם ההריון והאימהות, קרובים לליבה, היא מרבה ללמד את הנושא וממשיכה לחקור אותו. נמנתה על מקימות תנועת נשים קוראות ללדת - למען חופש בחירה בלידה ועל יוזמות ומקימות אם לאם בקהילה. הקימה וערכה במשך 10 שנים את העיתון א-לה גוש במשגב. למדה ייעוץ ביוגרפי במחזור השני בבית הספר ליועצים ביוגרפיים ועוסקת בייעוץ פרטני וזוגי ובהוראת ביוגרפיה. למדה במחזור הראשון בבית הספר הגבוה לאמנויות המילה מבית מקום לשירה. ערכה והוציאה לאור עשרות ספרים - ספרי חיים וספרי זיכרון, ספרי עיון, פרוזה והדרכה. בין הספרים שערכה - ערות: נשים מדברות מיניות. הקימה ומנהלת את אדמה - בית הוצאה לאור לחוכמה נשית מתחדשת.
ספר שיריה הראשון, שומרת לילה, ראה אור בשנת 2017. ספר שיריה השני, הביתה, ראה אור בשנת 2020.
ברקת נשואה, אם לשלושה ילדים בוגרים וסבתא לנכד. התגוררה במשמר העמק, מענית, חיפה, גינוסר, יובלים, אלון הגליל, הרדוף, ירושלים וכליל. בשנים 2017–2020 חיתה עם בן זוגה במשאית בית ונדדה בארץ ישראל. על קורותיה בדרכים כתבה את נוע תנוע - בלוג מחיי במשאית בית.
סטפורד לירוי אירווין
סטפורד לירוי אירווין (באנגלית: Stafford LeRoy Irwin; 23 במרץ 1893 - 23 בנובמבר 1955) היה לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
תחילת דרכו
אירווין נולד ב־23 במרץ 1893 בפורט מונרו שבווירג'יניה, ארצות הברית. הוא היה בנו של מייג'ור גנרל (שני כוכבים) ג'ורג' לירוי אירווין ואשתו מרלה אליזבת. לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1911, נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט). הכיתה שבה למד זכתה לכינוי "כיתת הכוכבים", בשל העובדה שלא פחות מ־59 מחבריו לספסל הלימודים הגיעו לדרגות גנרלים. המפורסמים שבהם: דווייט אייזנהאואר, עומר בראדלי וג'יימס ואן פליט. ב־1915 הוא סיים את לימודיו והתגייס כלוטננט משנה לחיל הפרשים של ארצות הברית. הוא הוצב ברגימנט הפרשים ה־11 והשתתף עמו במעורבות במהפכה המקסיקנית והמרדף אחרי פנצ'ו וייה. עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, הועבר לתותחנים, והוצב ברגימנט הארטילריה ה־80. במהלך המלחמה הועלה לדרגת מייג'ור, אולם לא השתתף בקרבות בפועל. בין 1919–1920 היה פרופסור לטקטיקות באוניברסיטת ייל, ובין 1920–1924 שימש היה מאמן המשמר הלאומי באוקלהומה. בין 1929–1933 הוא היה מאמן בבית הספר לתותחנות שדה. ב־26 ביוני 1936 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב־1 ביוני 1941 מונה למפקד רגימנט התותחנים ה־76, וב־1 ביולי של אותה שנה הועלה לדרגת קולונל.
מלחמת העולם השנייה
עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה בדצמבר 1941, היה אירווין מפקד רגימנט התותחנים ה־76. ב־11 במרץ 1942 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל (כוכב אחד) ומונה למפקד הארטילריה בדיוויזיה ה־9. הדיוויזיה שלו נחתה באלג'יריה במסגרת מבצע לפיד ב־8 בנובמבר של אותה שנה. לאחר שחרור אלג'יריה הוצבה הדיוויזיה שלו ככוח סיור על הגבול בין מרוקו הצרפתית לסהרה הספרדית. בפברואר 1943 הועברה הדיוויזיה לתוניסיה והשתתפה במערכה כנגד הכוחות הגרמנים והאיטלקים שם. אירווין עצמו הצטיין במהלך קרב מעבר קסרין. ב־3 ביוני 1943 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל (שני כוכבים), וב־1 בספטמבר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה־5. ביולי 1944, יותר מחודש לאחר הפלישה לנורמנדי, הונחתה הדיוויזיה בחוף יוטה, הדיוויזיה השתתפה במבצע קוברה כחלק מהקורפוס ה־20 של וולטון ווקר, אשר היה חלק מהארמייה השלישית של ג'ורג' פטון. עד נובמבר שחררה הדיוויזיה את שארטר, ריימס ומץ. הדיוויזיה השתתפה בקרב על הבליטה, ולאחר מכן בפריצת קו זיגפריד ובפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה. ב־20 באפריל 1945 החליף את מנטון אדי בתפקיד מפקד הקורפוס ה־12 והשתתף עמו בכיבוש גרמניה.
אל-עבאס
אל-עבאס בן עבד אל-מטלב (בערבית: العباس بن عبد المطّلب) בן האשִם בן עבד מַנאף בן קֻצַי בן כִלאב בן מֻרּה היה דודו של הנביא מוחמד ואחד מהצחאבה, חברי הנביא במסורת המוסלמית.
לפי המסופר במסורת, אל-עבאס נולד בשנת 566 לספירה והיה סוחר עשיר משבט קריש במכה. אף על פי שהתאסלם רק לאחר קרב בדר בשנת 624 לספירה, הוא הגן על מוחמד כבר מראשית דרכו כנביא מפני אויביו עובדי האלילים. צאצאיו של אל-עבאס ייסדו לימים את הח'ליפות העבאסית שזכתה להכרת מרבית העולם המוסלמי בין השנים 750 ו-1517.
שנותיו הראשונות
אל-עבאס היה בנו של עבד אל-מטלב, סבו של הנביא, ואחיו הצעיר של עבדאללה בן אל-מטלב, אביו של הנביא. אל-עבאס היה מבוגר ממוחמד אחיינו ב-4 שנים בלבד. אל-עבאס עשה הון במסחר והיה מעשירי העיר מכה. כאשר החל אחיינו להתנבא, הוא היה עוין אליו בתחילה, אך פרש עליו את חסותו. שנתיים לאחר ההגירה למדינה הוא אימץ את האסלאם.
משפחתו
לאל-עבאס היו לא מעט בנים. אשתו המועדפת הייתה לֻבַּאבַּה בִּנְת אל-חארת', המכונה גם אם אל-פצ'ל (קרי: פדל), בנם הבכור. לבאבה הייתה האישה השנייה שהתאסלמה, לאחר ח'דיג'ה. לבאבה מפורסמת בכך שהתקיפה את אויבו של מוחמד, אבו להב, עם עמוד מרכזי של אוהל. בנו השני של אל-עבאס מלבאבה היה עבדאללה בן עבאס, המוכר בספרות המוסלמית כאבן עבאס. בנוסף לאל-פצ'ל ועבדאללה, היו לו ילדים אחרים ובהם עֻבַיד אללה, מעבד, קֻתַם, עבד א-רחמאן ואֻם חבּיבּ.
התאסלמותו
אל-עבאס התאסלם לבסוף לאחר שנשבה בקרב בדר, עשרים שנה לאחר אשתו. אגדה אומרת שמלאך סייע למוסלמי ששבה אותו, אדם בשם אבו אל-יסאר. מוחמד נתן לאל-עבאס את התואר "אחרון המוהאג'רון" והעניק לו זכויות רבות, ובהן חלק משלל המלחמה והזכות לספק מים מבאר הזמזם לעולי הרגל לכעבה. זכות זו עברה בירושה ליורשיו.
פטירתו וצאצאיו
אל-עבאס נפטר בשנת 653, בימי ח'ליפותו של עת'מאן בן עפאן. הוא נקבר בג'נאת אל-בקיע, בית הקברות העתיק שלמרגלות מסגד הנביא בעיר. בנו אבן עבאס מוכר כגדול פרשני הקוראן הקדומים, וצאצאיו בדורות הבאים טענו לכס הח'ליפות. במחצית המאה השמינית לספירה ערכו מהפכה נגד האומיים, הביסום וייסדו שושלת שהחזיקה בכס זה במשך למעלה מ-750 שנים עד לשנת 1517.
ולדימיר קאפל
ולדימיר קאפל (ברוסית: Владимир Оскарович Каппель, 28 באפריל (16 באפריל לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותה עת ברוסיה) 1883 - 26 בינואר 1920) היה גנרל רוסי שהשתתף מלחמת העולם הראשונה ומראשי הצבא של אלכסנדר קולצ'ק
ביוגרפיה
ולדימיר קאפל נולד למשפחת קצין ממוצא שוודי בעיר פושקין. הוא למד בפנימיה צבאית ובשנת 1903 סיים את בית הספר לקציני חיל הפרשים בסנקט פטרבורג והוסמך לקצונה. בשנת 1913 הוא סיים את האקדמיה הצבאית של המטה הכללי. במהלך שרותו קיבל מספר עיטורים ולקראת תחילת מלחמת העולם הראשונה התקדם לדרגת סרן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה קאפל שירת בצבא הלוחם בתפקידים שונים. ב-18 במרץ 1916 הוא הוצב במטה של אלכסיי ברוסילוב ובקיץ 1916 קודם לדרגת לויטננט קולונל.
קאפל סירב להצטרף לשורות הצבא האדום ובשנת 1918 הגיע לסמרה. קאפל קיבל על עצמו את הפיקוד על יחידת מתנדבים של קומוץ'. למרות נחיתות מספרית הוא הצליח להגן על העיר מפני מתקפות הצבא האדום ואף עבר למתקפה.
בראש יחידה שכללה בתחילת המסע רק 350 לוחמים קאפל כבש מספר ערים לאורך נהר הוולגה. ב-21 ביולי קאפל כבש את אולינובסק. על הצלחות אלו הוא קודם למפקד צבא העם של קומוץ' וקודם לדרגת קולונל.
באוגוסט 1918 קאפל כבש את קאזאן ובה מחסנים גדולים של תחמושת וציוד נוסף. מפקד החזית המזרחית של הצבא האדום יואכים ואצטיס לא היה יכול לעמוד במתקפות ונסוג מערבה. לאחר כיבוש קאזאן, קאפל רצה להמשיך מערבה לכיוון ניז'ני נובגורוד ומוסקבה. אומנם הנהגת קומוץ' לא נתנה לא להתקדם והעדיפה לשמור על הקיים. הפסקת המתקפה איפשרה לצבא האדום להתארגן, להביא תגבורות גדולות ולהתחיל במתקפת נגד. לאור נחיתות מספרית קאפל נסוג מהשטחים שכבש והצליח לשמור על הצבא.
בנובמבר 1918 קאפל נשבע אמונים לאלכסנדר קולצ'ק. היחידה של קאפל הייתה בין יחידות העלית של הצבא. היא תמיד הייתה בנקודות החשובות והצליחה להביס את הצבא האדום פעם אחר פעם. בנובמבר 1919 קאפל קודם לדרגת גנרל-לייטננט.
במהלך קריסת הצבא הלבן באזור בסוף 1919 קאפל מונה למפקד העליון. הוא הצליח לארגן את הצבא מחדש והחל במסע מזרחה בתנאי החורף הסיבירי מאזור אומסק לאזור באיקל. בעקבות מרד של אחד היחידות והעברתה לצד הצבא האדום, מצבן של היחידות בפיקוד של קאפל היה קשה מאוד, אך הוא הצליח למנוע את כיתורן והמשיך מערבה.
במהלך המסע, קאפל חלה. בעקבות התפתחות נמק היה צורך לנתחו ללא כלים מיוחדים וללא חומרי הרדמה. ב-26 בינואר 1920 קאפל נפטר מדלקת ריאות. מחשש לחילול הגופה סוכם לא לקבור אותה ובמשך חודש הגופה עברה מסע עד לעיר צ'יטה. בצ'יטה קאפל הוטמן בקתדרלה של אלכסנדר נבסקי המקומי. כאשר הצבא הלבן עזב את העיר, הגופה הועברה איתם לחרבין. בשנת 1955 בהוראת השלטון הקומוניסטי נהרסה האנדרטה.
בשנת 2001 הוקמה במקום פטירתו של קאפל אנדרטה. בשנת 2006 הועברו שרידיו של קאפל למוסקבה והוטמנו בשטח מנזר דונסקוי ליד אנטון דניקין.
אשתו נעצרה בתקופת הטיהורים הגדולים ונפטרה בשנת 1960. ילדיו של קאפל התגוררו בברית המועצות ובנו השתתף במלחמת העולם השנייה כלוחם בצבא האדום
שיר כאב
שיר כאב הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע מאיר אריאל, והופיע כסינגל ולאחר מכן באלבומו שירי חג ומועד ונופל. השיר מהווה אנלוגיה בין משולש אהבה לסכסוך הערבי-ישראלי.
תוכן השיר
השיר מתאר משולש אהבה, בו שני גברים, המייצגים את היהודים ואת הערבים, מתחרים על ליבה של אישה, המייצגת את ארץ ישראל, ומושר מנקודת מבטו של הגבר היהודי.
בבית הראשון מתאר הדובר כיצד מתפתח קשר בין האישה לבין "צעיר ערבי משכיל", ובבית השני מפרט על חוסר האונים שלו בשל אי יכולתו "להקיף אישה 365 מעלות" (משחק מילים המקשר בין מספר היממות בשנה לבין סך הזוויות במעגל), ובכך למנוע ממנה את החופש לפתח קשר עם הצעיר הערבי.
בבית השלישי מתאר הדובר את אופיו של הצעיר הערבי - משכיל "עד קצות הציפורניים", עז מצח, מורה במקצועו וחובב תיאטרון. בבית הרביעי מתוארת דמותה של האישה - תמימה, חובבת תיאטרון אך לא יתר על המידה.
בבתים החמישי והשישי מתאר הדובר כיצד התחיל הרומן. האישה הלכה לחוג תיאטרון שעורר אותה, רמיזה להתאהבותה בצעיר הערבי. בתרגיל אימפרוביזציה התבהר לדובר טיב הקשר בין השניים.
בבתים השביעי, השמיני והתשיעי מתואר המפגש בין השלושה במרפסת ביתו של הצעיר הערבי. לאחר שתיית קפה וקוניאק, הצעיר הערבי מדבר על גישור באמצעות תיאטרון, מה שמקרב את האישה אליו. הגבר היהודי נבוך מדברי הצעיר הערבי ומנסה להימנע מעימות. בשלב מסוים הוא מבקש לשוב לביתו, אולם הצעיר הערבי מצהיר כי הוא שתוי מכדי לנהוג, ושואל אותו לאן ילך. כאשר היהודי משיב "ירושלים", מגיב הצעיר הערבי ברצינות, ואומר כי. היהודי עונה לו ביידיש, וטוען כי האישה שופטת בין השניים, וההתנצחות ביניהם ממשיכה בדממה.
תוכנו של הפזמון חוזר הוא ארס פואטי, ומתאר כיצד הדובר שר על מנת להפיג את הכאב.
תגובות לשיר
השיר נחשב לאחד משיריו הטובים של מאיר אריאל, והוא בין השירים המזוהים איתו. הזמר יזהר אשדות, שבזמן יציאתו של השיר היה עורך צעיר בגלי צה"ל ולימים ביצע את שירו האחרון של אריאל, "למה לא", ציין כי השורה "בסוף כל משפט שאתם אומרים בעברית יושב ערבי עם נרגילה, אפילו אם זה מתחיל בסיביר או בהוליווד עם הבה נגילה" מלווה אותו מאז היום בו שמע אותה לראשונה. במילות השיר נעשה שימוש כדי לתאר את המורכבות של הסכסוך על ידי העיתונות, לדוגמה בהקשר של כדורגלנים ממוצא ערבי. השיר מוזכר בשירו של אהוד בנאי, "בלוז כנעני", כאחד מסמליו של אריאל.
מג'ד עזת אל-שורבג'י
מג'ד עִזַת אל-שורבג'י (בערבית: مجد عزت الشربجي; נולדה ב-1981) היא פעילת שלום סורית. ב-2015 קיבלה את אות האומץ הנשי הבינלאומי עבור פעילותה למען נשים וזכויות אדם בסוריה.
חיים אריה גינזברג
חיים אריה גינזברג (באנגלית Harold Louis Ginsberg; ידוע בכינויו "H. L. Ginsberg"; 6 בדצמבר 1903 – 1990) היה פרופסור לספרות רבנית בבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק ב.
מג'ד עזת אל-שורבג'י
ביוגרפיה
מג'ד עִזַת אל-שורבג'י נולדה בשנת 1981 בדארייה, פרבר של דמשק, שבסוריה למשפחה סונית. כשהייתה בת חצי שנה החלה התקוממות סונית נגד הנשיא המכהן חאפז אל-אסד שהובילה לטבח בעיר חמה. משפחתה של שורבג'י ברחה לצרפת בעקבות האלימות באזור, וחזרה בשנת 1991. שורבג'י סיימה את לימודיה באוניברסיטת דמשק בלימודי ספרות צרפתית ועם סיום לימודיה, עבדה בקמפיין נגד שחיתות בפרברי דמשק.
חיים אריה גינזברג
ביוגרפיה
גינזברג נולד במונטריאול, קוויבק, קנדה. הוא קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת לונדון בשנת 1930. הוא היה לפרופסור בבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS), וכיהן בקתדרה על שם שבתאי מוראיס כפרופסור להיסטוריה תנ"כית ולספרות משנת 1941.
מג'ד עזת אל-שורבג'י
אקטיביזם
בשנת 2011, כשהאביב הערבי, הגיע לסוריה שורבג'י ארגנה שביתת שבת בקריאה לשחרר אסירים פוליטיים. היא נעצרה לשבעה חודשים וסבלה מאלימות משטרתית אך המשיכה לפעול בדרכים לא אלימות. כששהתה במעצר, היא העבירה סדנאות למאבק לא אלים לאסירות, ובהובלתה, 150 אסירות פתחו בשביתת רעב על מנת שיוכלו להציג את תביעותיהן בפני שופט. פעילותה האזרחית שהובילה להתנכלויות מצד המשטרה החשאית גרמו לכך ששורבג'י ושלושת ילידה ברחו ללבנון. בעלה מת מעינויים בכלא משום שפעל לשחרורה.
חיים אריה גינזברג
ביוגרפיה
גינזברג היה מומחה למיתוסים כנעניים קדומים. הוא תרם לאנתלוגיה "טקסטים המזרחיים הקדומים הקשורים לברית הישנה", ספר מקור מרכזי לטקסטים קדומים שיש להם קשר ספרותי עם התנ"ך.
מג'ד עזת אל-שורבג'י
אקטיביזם
בלבנון היא סייע לנשים סוריות במחנות הפליטים. בינואר 2014, שורבג' הקימה את ארגון לתמיכה לנשים סורית. הארגון מספק תוכניות הכשרה מקצועיות, למימודי שפות ותמיכה נפשית. בשנת 2015 הקימה את בית הספר בעמק בקאע בלבנון, לילדים סורים. נכון לשנת 2016, בבית הספר לומדים יותר מאלף תלמידים סורים.
חיים אריה גינזברג
ביוגרפיה
גינזברג היה גם אחד המתרגמים העיקריים של הנוסח היהודי החדש של התנ"ך לאנגלית . זה היה התרגום השני שפרסם האגודה היהודית להוצאה לאור (JPS) והחליף את גרסתו משנת 1917. זהו תרגום חדש לאנגלית מודרנית, ללא תלות בתרגום הקודם או בכל תרגום קיים אחר. כיום הוא מקוטלג בשם "NJPS". התרגום עוקב אחר נוסח המסורה בקפידה, ונוקט בגישה מורכבת ביחס להשערות של שינויים: הוא נמנע מהם לחלוטין לתורה, אך מזכיר אותם מדי פעם בהערות שוליים לנביאים וכתובים. גרסאות מעידות מגרסאות מקרא אחרות מוזכרות בהערות שוליים, אפילו לתורה, במקומות שבהם העורכים חשבו שהם יכולים לשפוך אור על קטעים קשים בנוסח המסורה.
גינזברג הקדיש גם חמש שנים בהנגשת התנ"ך בכתב ברייל. הוא גם היה עורך אנציקלופדיה יודאיקה.
פורטה-פיאנו
פורטה־פיאנו (גם פיאנו־פורטה; בעברית מכונה לעיתים פסנתר פטישים) הוא כלי נגינה שהמציא ברתולומאו כריסטופורי, בסביבות שנת 1700 בפירנצה. הממציא קרא לו "צ'מבלו גדול עם חזק וחלש", שם שציין והגדיר את ההבדל שבין הכלי החדש לבין הצ'מבלו "הישן". בפסנתר ניתן לשלוט על חוזק הצליל הבודד בלחיצת האצבע (בצ'מבלו הדבר בלתי אפשרי. השליטה בצ'מבלו היא קביעת "חזק או חלש" לגבי המקלדת בשלמותה).
לאחר כשלושים שנה, כשהודפסו היצירות הראשונות שנכתבו במיוחד לכלי זה (Sonate da cimbalo di piano e forte detto volgarmente di martelletti, ג'וסטיני, פירנצה, 1732). כך ה"האמר קלאוויר" (מקלדת עם פטישים), כפי שידועה יצירתו של בטהובן, היא ציון לכלי (שטרם נקרא פסנתר) בניגוד לצ'מבלו.
מאז חלו שינויים רבים בפסנתר, חומרים חדשים ועיצובים חדשים, אך עדיין לכל פסנתר יש פטישים, ולכן המונח "פסנתר פטישים" עבור פסנתר מהמאה ה-18 הוא שגוי.
מבנה
לפורטה־פיאנו פטישים מכוסי עור (בניגוד לאלו המכוסים לבד של הפסנתר המודרני), ומיתרים דקים, דומים לאלו של צ'מבלו. מבנהו קל הרבה יותר, ופרט לכמה כלים מהמאה ה־19, אין לו מסגרת ממתכת. מאחר שהמנגנון והפטישים רכים יותר, הדבר מאפשר מגע רך יותר ותגובה טובה יותר מן הכלי.
בתחילה מנעד הפורטה־פיאנו השתרע על פני ארבע אוקטבות, אך עם השנים גדל. מוצרט כתב את יצירותיו לפסנתר לכלי עם חמש אוקטבות. יצירותיו לפסנתר של בטהובן, שנכתבו לפסנתר עם חמש אוקטבות ומאוחר יותר לפסנתר עם שש אוקטבות, משקפות את הגדילה במנעדו של הפורטה־פיאנו.
לפורטה־פיאנו היו אמצעים להשהיית הצליל ועמעומו בדומה לפדאלים של הפסנתר המודרני, אם כי בתחילה היו אלו ידיות ברכיים (הנגן לחץ את הידית כלפי מעלה באמצעות הברך) ולא דוושות.
צליל
איכות הצליל של הפורטה־פיאנו מתאפיינת בצליל רך ועדין יותר מזה של הפסנתר המודרני, ודעיכת הצלילים היא מהירה יותר. איכויות אלה מאפשרות שקיפות רבה יותר מאשר בפסנתר מודרני, בייחוד בתפקידים המנוגנים ברגיסטר הנמוך וביד שמאל. הצליל העמוס וה"בוצי" המתקבל בפסנתר מודרני בעת נגינת צלילים נמוכים רבים כמעט ואינו נשמע בפורטה־פיאנו. כמו כן, המלודיות הראשיות מועברות באופן ברור יותר בפורטה־פיאנו, מאחר שהצלילים הנמוכים אינם מכסים על הגבוהים. מאותה הסיבה יכולים מרקמים פוליפוניים וקונטרפונקטיים להשמע ברורים יותר בפורטה־פיאנו.
הדגשות ספורצנדו (שהיו בשימוש רב בתקופה הקלאסית) בולטות יותר בפורטה־פיאנו, מאחר שההבדל בין צלילים חלשים לחזקים הוא גדול, ודעיכת הצליל היא מהירה יותר.
תחיית הכלי
במחצית השנייה של המאה ה־20 התפתחה אסכולה של מוזיקאים ששאפה לבצע מוזיקה עתיקה, מוזיקת בארוק ומוזיקה מהמאה ה־18 לפי פרקטיקות הביצוע ובכלי התקופה שבה נכתבה היצירה (ביצוע לפי אסכולה זו מכונה "ביצוע אותנטי"). כחלק מאסכולה זו הוקם לתחייה גם הפורטה־פיאנו - כלים ישנים שוחזרו ושופצו, והעתקים (רפליקות) של כלים ישנים נבנו.