cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהדות ארגנטינה
היהודים הראשונים בארגנטינה
הגידול העיקרי באוכלוסייה היהודית אירע בין 1880 ל–1890. בשנת 1891 ייסד הברון מוריס דה הירש את ארגון יק"א (אנגלית: Jewish Colonization Association "החברה היהודית להתיישבות") שפעל לרכישת קרקעות עבור מפעל התיישבות חקלאי. כעשרים שנים קודם לכן כבר נוצרו הארגונים היהודים הקהילתיים הראשונים, אך בעקבות הקמת יק"א ועד 1896 יושבו בארגנטינה כ–10,000 יהודים. בין השנים 1895 ל–1919 גדל מספר היהודים במדינה מ–6,000 ל–125,000 נפש, אך השינויים באופי ההגירה הביאו לכך שבסוף תקופה זו ישבו כ–80% מהיהודים ביישובים עירוניים. המסגרות החקלאיות התקיימו בשיתוף "כל ישראל חברים" וראשונת המושבות היהודיות הייתה מוזסוויל. ב-1896 הגיעה התוכנית לשיאה ובארגנטינה התקיימו 910 משפחות.
תחילת המאה ה-20
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו שידורי רדיו כאשר בדרך כלל הם היו ביידיש ובספרדית במקביל. שמואל גלזרמן היה בין מנחי התוכניות הפופולריים. בשנת 1934 נפתח בית ספר ראשון של בית הספר שלום עליכם שבהמשך התפתח לרשת בתי ספר שפועלת עד היום.
בתחילת שנות ה-30 התרחשה פרשת צבי מגדל שבמרכזה היו יהודים.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 היו יוצאים לאור מספר עיתוני ילדים ביידיש (למשל "חבר'ל" אותו ייסד וערך שניאור וסרמן). בשנת 1939 זליק מאזור ואביגדור שפריצר החלו להוציא עיתוני ילדים ביידיש נוספים.
אחרי מלחמת העולם השנייה
ב-1946 ברחו פושעים נאצים בזהות בדויה לארגנטינה ומצאו בה מקלט. לאחר הקמת מדינת ישראל כונן הנשיא פרון קשרים דיפלומטים עם המדינה החדשה. לכידתו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן וחטיפתו לישראל ללא תיאום עם הממשלה גרמו לגל מחאות נרחב בארגנטינה, וכן לגל התקפות אנטישמיות שהובילו לגל עלייה בקרב יהודי ארגנטינה.
בשנת 1959 דוד בלכר מונה לשר בממשלת ארגנטינה והיה היהודי הראשון שקיבל משרה זו.
במפקד אוכלוסין שנערך ב-1960 נספרו 176,000 יהודים. מלבדם נמנו 930,000 אנשים שהצהירו שהם אינם שייכים לשום דת, אך מעריכים שחלקם יהודים שהסתירו את דתם מפחד השלטונות. נתונים אחרים מספר השנתי היהודי האמריקאי מצביעים על כך שעד לשלטון החונטה הצבאית בארגנטינה חיו בה בשנות השישים כחצי מיליון יהודים.
בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה
בתקופת המשטר הצבאי בארגנטינה נעלמו ונרצחו בין 9,000 ל-30,000 אזרחים במהלך המלחמה המלוכלכת, ומעריכים שכעשרה אחוז מהם היו יהודים, על אף שהיהודים היוו רק 1% מהאוכלוסייה. פעילים יהודים, דוגמת הרב מרשל מאייר וניצולת השואה שרה רוס שהייתה מייסדות ארגון אמהות פלאסה דה מאז'ו, נאבקו לחשיפת פשעי המשטר. בנוסף סבלה הקהילה מגל של אנטישמיות. עם זאת, מדינת ישראל קיימה יחסים קרובים עם החונטה, סיפקה לה נשק רב, אימנה והכשירה את כוחות הביטחון של המשטר. בינואר 1979, ביקר סגן שר הביטחון מרדכי צפורי בארגנטינה כדי לדון במכירת נשק. כ-30% מייצוא הנשק הישראלי באותן השנים נמכר לצבא ארגנטינה, בסכומים המוערכים בכמיליארד דולר.
נושא הנעדרים והנרצחים היהודים בארגנטינה על לראשונה בוועדת הקליטה של הכנסת כבר בשנת 1977, בעקבות דיווחים של עולים חדשים וקרובי משפחה בישראל. הוחלט שהדיונים יהיו חסויים כדי לא לפגוע ביחסים עם החונטה. רק דצמבר 1982, עלה הנושא באופן פומבי בעת ביקורו של שר החוץ יצחק שמיר במדינה. בעת הביקור הוגשה רשימה של 360 נעדרים יהודים לנשיא ארגנטינה. רק ב-29 ביוני 1983, עלה לראשונה נושא הנעדרים היהודים לדיון פומבי בכנסת, בפתיחת הדיון אמר חבר הכנסת יאיר צבן:.
באוקטובר 1983, עתרו 6 עולים מארגנטינה לבג"ץ בדרישה שממשלת ישראל תדרוש באופן רשמי מידע על הנעדרים היהודים. במרץ 2016 הגישו שורה של פעילים ישראלים שעלו מארגנטינה, בקשת לחשיפת מסמכים אשר מתעדים את הקשרים של המשטר הישראלי עם החונטה, על פי חוק חופש המידע. בעקבות הבקשה נחשפו מסמכי משרד החוץ מהתקופה. מהמסמכים עולה כי ישראל קיימה קשרים עם המשטר בידיעה מלאה כי הוא מבצע רצח המוני, כולל רצח יהודים בשיעור חריג לעומת חלקם באוכלוסייה. משרד הביטחון טען שאין לו מסמכים המעידים על פעילות המשטר, בנוסף נטען כי חשיפת המסמכים הקשורים לסחר בנשק עם המשטר הארגנטיני באותן שנים תביא לפגיעה בביטחון המדינה וייתכן גם לפגיעה ביחסי החוץ.
בסוף 1983 הוערך מספר היהודים במדינה בכ-300,000. במהלך שנות השבעים והשמונים כ-23 אלף מהיהודים במדינה עלו לישראל.
במאה ה-21
בעקבות המשבר הכלכלי שפקד את המדינה ב-2001, התגברה גם העלייה לישראל. ראש הממשלה אריאל שרון אף הסמיך את ארגון "נתיב" לארגן את העלייה מארגנטינה, ובשני העשורים שמאז מספר העולים הארגנטינאים בישראל עמד על מעל 10,000.
נכון ל-2017 חיים בארגנטינה כ-180,000 יהודים, בעיקר בבואנוס איירס. הקהילה קשורה חברתית מאוד ואף מפעילה לצרכיה בתי ספר יהודים ושומרת על מאות בתי כנסת. ארגונים מקומיים מחזקים את התרבות העברית והיהודית ואת הקשר עם מדינת ישראל, גם אם יש שיעור מסוים של התבוללות. הארגון היהודי הגדול ביותר הוא AMIA, שנוסד ב-1894. בראשו עומד, נכון ל-2023 דר' עמוס לינצקי.
בפברואר 2019, רבה הראשי של הקהילה, גבריאל דוידוביץ', הותקף בביתו. אלמונים פרצו לביתו בשעת לילה, הכו את דוידוביץ' ואמרו לו: "אנחנו יודעים שאתה רב הקהילה היהודית".
הקהילה היהודית בבואנוס איירס נחשבת לציונית ורבים מחבריה עלו לארץ. בעיר פעילים מספר בתי ספר יהודים, ביניהם בתי ספר חילונים, דתיים וחרדים, וכמו כן פעילים מספר תנועות נוער כמו בני עקיבא, עץ חיים, השומר, יונה, ועוד. בארגנטינה קיימים יישובי פאר קטנים, מעין 'קאנטרי' סגורים פרטיים אליו משתייכים יהודים בני המעמד הגבוה יותר. היהודים המשתייכים למועדונים אלו מתגוררים בה בעיקר בסופי שבוע. מועדונים אלו מקיימים פעילויות חברתיות ואירועי ספורט ביניהם השייכים רק לחברי המועדון. בין מועדונים אלו: "הכח" (Hacoaj) ו"סיסאב" (Cissab).
אברהם סיני
ביוגרפיה
בשלב מסוים התעורר חשדם של אנשי החזבאללה כי יאסין משתף פעולה עם ישראל, ולאור העובדה שגם שני אחיו שירתו בצד"ל החליטו לחטוף את שלושת האחים ואביו. הוא נכלא באשמת בגידה ונחקר באופן סדיר על ידי אנשי הארגון שניסו לעמוד על טיב קשריו עם צה"ל ועל המידע שהעביר להם. במהלך חקירותיו עבר יאסין עינויים קשים שכללו קשירות, בעיטות ומכות חשמל. לדבריו, כבר בחקירתו הראשונה קשרו אותו שוביו לקיר וגירדו את עור גבו בסכין. באחת מחקירותיו בה נכח לדבריו עימאד מורנייה, הביאו עמם חוקריו את בנו בן תשעת החודשים. לאחר שהבינו כי הוא אינו מתכוון לשתף עמם פעולה שפכו נפט על התינוק והציתו אותו למוות אל מול עיניו.
בשנת 1986, לאחר שנה בשבי החזבאללה, שוחרר יאסין בעקבות סולחה משפחתית שתיווך בן דודו של אביו, מבכירי חזבאללה, עם אנשי הארגון. במסגרת אותה עסקה הוא היה אמור להפוך לקצין מודיעין של חזבאללה, והיה צריך לאסוף עבורם מידע מהשטח נגד ישראל, תחת עינו הפקוחה של קרובו. יאסין שב לביתו, אך הזוועות שעבר לא נשכחו, הוא רצה לנקום בארגון ובמקום לרגל עבורו הוא החל להדק את קשריו עם צה"ל. תחת תיווכו של אחיו, יאסין שב ונפגש עם הקצין הישראלי לו דיווח בעבר, ורכש את אמונו. לאחר שעבר סדרת מבחנים מטעם המוסד הוא נשתל בארגון חזבאללה והחל לשמש כסוכן עבורם. נקבע כי פעם בחודש יגיע יאסין לגבול ישראל ויעביר להם מידע רלוונטי לגבי בסיסים, מבוקשים ופעילות כללית של הארגון. במקביל החל להתקדם בשורות הארגון ובמשך השנים הגיע לדרגת קצין מודיעין שם נחשף לחלק ניכר מן הסודות והמידע של הארגון. במשך למעלה מעשר שנים המשיך יאסין את פעילותו כסוכן כפול בו ביצע משימות רבות למען המוסד ומסר מידע רב ערך למפעיליו. בשנת 1997, היה מעורב במשימה סודית שסיכנה את חייו. באותה תקופה פתחה ישראל את שעריה לפליטים מדרום לבנון. יאסין, אשתו וחמשת ילדיו עברו להתגורר בעיר צפת.
בשנת 2000 לאחר ביקור בבית הכנסת המקומי ביום כיפור החליט להתגייר ויחד עם אשתו וילדיו, ועבר את התהליך אצל רב העיר שמואל אליהו. הוא עברת את שמו לאברהם סיני והחל ללמוד בישיבת אור יקר שבצפת. עם התגיירותו הפסיקה המדינה את מימונו (במקביל להפסקת פעילויותיו) והוא מתפרנס מהרצאות בהן מספר את סיפור חייו. סיני נשוי לזיוה (לשעבר "דיוה") ולהם שבעה ילדים. בניו משרתים בצה"ל ובנותיו משרתות במסגרות שירות לאומי. בשנת 2016 קיבל בנו עמוס, לוחם בחטיבת גולני בגדוד 51, את אות מצטיין הנשיא. מספר שנים לאחר הגעתו לישראל, בשנת 2003 ברח גם אחיו, אחמד יאסין, עם ארבעת ילדיו מלבנון לשטח ישראל, לדבריו עקב חשש לחייו. הוא קיבל מקלט מדיני וכמו אחיו החליט אף הוא להתגייר.
יששכר איש כפר ברקאי
יששכר איש כפר ברקאי היה כהן גדול בבית המקדש השני.
יששכר איש כפר ברקאי נזכר לגנאי, בשל זהירותו המופרזת שלא יתלכלכו ידיו בשעת עבודת הקרבנות, ומנהגו לעבוד בכפפות של משי בשל כך, דבר שנתפס כביזוי עבודת בית המקדש:
התלמוד מספר גם מה עלה בגורלו (בתרגום לעברית):
התלמוד בהמשך מביא אמוראים שמסבירים מדוע דבריו של יששכר לא היו נכונים.
בספרות התורנית מוזכר סיפורו לא אחת בהקשר של דיני חציצה במצוות (כגון לולב) ובזיון המצווה בכך.
מולה (רוטב)
מוֹלֶה (מספרדית: Mole, מנאוואטל: Mōlli, מוֹלִיל) הוא שם גנרי לקבוצת רטבים מקסיקנים. המילה מולה נכללת לרוב גם בשמות מאכלים המבוססים על רטבים אלה.
מולה הוא רוטב סמיך והומוגני, שהכנתו ממושכת וטעמו מורכב, בניגוד לרוטב סלסה שהוא דליל יותר, פשוט בהרכבו ומכיל חתיכות גלויות של כמה ממרכיביו. השימוש הפופולרי ביותר במולה הוא כרוטב לבשר עוף, אך הוא נפוץ גם כרוטב לאנצ'ילדס.
הסוגים הידועים ביותר של מולה מיוצרים במדינות אואחאקה ופואבלה שבמקסיקו. מאז 1977 נערך בקהילת סאן פדרו אטוקפאן שבמקסיקו סיטי בכל חודש אוקטובר פסטיבל מולה שבו נמכרים רטבים ומאכלים שבהם נעשה שימוש ברטבים אלה.
הטעם הפופולרי ביותר הוא כנראה מולה פובלנו (שמקורו בפואבלה). הרוטב מיוצר מפלפלת צ'ילי מיובשת, אגוזים וזרעים טחונים (כגון שקדים, בוטנים ושומשום), תבלינים, קקאו, מלח, ולעיתים גם עלי אבוקדו, בצל, שום ופירורי לחם (להענקת סמיכות).
מגפת הקורונה בגואטמלה
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בגואטמלה, התפשטה אל המדינה באמצע מרץ 2020.
התפשטות המגפה
ב-11 במרץ ממשלת גואטמלה אסרה על כניסתם של אזרחי כל מדינות אירופה, איראן, סין וקוריאה הדרומית. החלטה זו נכנסה לתוקף ב-12 במרץ.
ב-13 במרץ הודיעה גואטמלה על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר בגבר גואטמלי אשר הגיע למדינה לאחר ביקור באיטליה. הגבר הגיע לווילה נואבה, פרבר של הבירה גואטמלה סיטי.
בנוסף על כך, ממשלת גואטמלה הרחיבה את מגבלות הנסיעות שלה לנוסעים מארצות הברית וקנדה.
ב-15 במרץ הודיעה ממשלת גואטמלה על ביטול כל האירועים הציבוריים ואסרה על התקהלות של יותר ממאה איש. כמו כן, הורתה לסגור את כל בתי הספר הציבוריים והפרטיים והאוניברסיטאות למשך שלושה שבועות לפחות. חגיגות השבוע הקדוש בוטלו גם הן.
ב-16 במרץ הודיעה גואטמלה על מקרה מוות ראשון בשטחה כתוצאה מהידבקות בנגיף הקורונה. הקורבן, הוא גבר בן 85 אשר חזר למדינה מספרד ב-6 במרץ.
ב-21 במרץ הכריז נשיא גואטמלה אלחנדרו ג'ימאטיי לצד סגן הנשיא ומועצת השרים על עוצר בפריסה ארצית ועל איסור נסיעות עולמי, במאמץ להתמודד עם מגפת הנגיף הקורונה ולמניעת התפשטות הנגיף אשר יחל מ-22 במרץ.
ב-5 באפריל הכריזה גואטמלה על איסור כניסה לכלל האזרחים הזרים לשטחה בין 5 באפריל עד 12 באפריל.
ב-8 באפריל הכריז נשיא גואטמלה אלחנדרו ג'אמאטיי כי החל מ-13 באפריל, השימוש במסכה יהיה חובה בכל רחבי הארץ. כדי לחזק את יישום אמצעי זה, יוטלו קנסות על אנשים אשר יסתובבו ללא מסכה ברחובות, בחנויות, בשווקים, במקומות עבודה ובמרחבים ציבוריים אחרים. חובתם של בעלי עסקים לספק לעובדיהם מסכה.
איוואן רופט
איוואן רופט באנגלית Ivan Ropet 1845-1908 היה אדריכל שנחשב כמי שחולל את התחייה הרוסית בארכיטקטורה, הנקראת לפעמים סגנון החבלים על שמו. עבודתו הוכתרה על ידי ולדימיר סטאסוב כ"עתיד האדריכלות שלנו".
ביוגרפיה
גדל במשפחת דודו, רופט למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות אצל אלכסיי גורנוסטאייב, חלוץ התחייה הרוסית ואמן בעיצוב גגות אוהלים. יחד עם ויקטור הרטמן, שאף רופט להחיות סגנון אדריכלות לאומי, המבוסס בעיקר על בקתות עץ מקושטות של רוסיה הכפרית.
ביסודו של דבר, המעגל החברתי של רופט הפיץ את אותן תיאוריות של הלאומיות הרומנטית כפי שהפיצו "החמישה" ביחס למוזיקה הרוסית. בין 1874 ל-1880, הם הוציאו סדרה של אלבומים של מוטיבים של אדריכלות רוסית שגרמו ליצירתם להיות ידועה ברחבי רוסיה. רוב יצירותיו היו בעץ. אחת היצירות הבודדות שעדיין קיימות היא האמבטיה באברמצבו.
רופט השתמש באופנה הוויקטוריאנית לירידים בעולם כדי להפיץ את רעיונותיו באירופה. הוא עיצב את הביתנים הרוסיים ביריד העולמי בפריז (1878) ובשיקגו (1893). ברוסיה, הוא היה אחראי על ביתן בתערוכה הפוליטכנית של 1872 במוסקבה וביריד ניז'ני נובגורוד של 1896.
כ"ה באב
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצווה של ילד שנולד בכ"ה אב היא פרשת ראה.
לוח השנה ההינדי
לוח השנה ההינדי הוא אוסף של לוחות שנה מסורתיים הנמצאים בשימוש בתת היבשת הודית ובמדינות דרום מזרח אסיה אשר יש בהם אוכלוסייה הינדית. לוחות השנה ההינדיים הם לוחות ירחיים-שמשיים המשמשים לקביעת מועדים דתיים ולצרכים אסטרולוגיים. הם משתמשים במחזור מטוני לצורך התאמת מחזור השנה המבוססת חודשי ירח לעונות השנה. ישנו דמיון רב בין הלוחות השונים בעקרונות חישוב הלוח, אבל יש ביניהם שוני רב בשאלות מהותיות כגון מניין השנים, באיזה חודש מתחילה השנה ? והאם החודש מתחיל במולד הירח הוא בהגעת הירח למילואו?. בניגוד ללוחות אלו,"לוח השנה הלאומי של הודו" הוא לוח שנה שמשי. לוח זה הוא תוצאה של רפורמה בלוח השנה עליו החליטה ממשלת הודו בשנת 1957 והוא משמש לצרכים אזרחיים.
יחידות הזמן בלוח ההינדי
טיטהי (סנסקריט: तिथि - tithi ) - טיטהי - הוא יום ירחי. ומוגדר כזמן שלוקח לירח לשנות את הזווית ביחס לשמש ב 12^\circ, כאשר ברגע מולד הירח הזווית היא 0. בגלל אופן תנועת הירח והשמש, אורכו של טיטהי אינו קבוע והוא נע, בערך, בין 21 שעות וחצי ל 26 שעות. אורכו הממוצע הוא 23 שעות 37 דקות 28 שניות. הזווית נמדדת על פי מיקום השמש והירח בגלגל המזלות.
פקשה (: סנסקריט : पक्ष - pakṣa ) - משמשעות המילה הוא "צד" והוא מציין חצי חודש. פקשה מורכב מ 15 ימי ירח. כאשר ישנם שני סוגי פקשה. הפקשה המתחילה ביום ממולד הירח (Amavasya) עד הירח המלא נקראת שוקלה (शुक्ल - śuklá). הפקשה המתחילה ביום הירח המלא (Purnima) עד מולד הירח נקראת קרישנה (कृष्ण - kṛṣṇa).
חודש ירחי: ישנם שתי מסורות לגבי קביעת חודש הירח, אמנטה ופורנימנטה. על פי מסורת האמנטה החודש מתחיל ומסתיים במולד הירח. על פי המוסרת השנייה החודש מתחיל ומסתיים כאשר הירח במלואו. מסורת הפורנימנטה נפוצה בצפון הודו ומסורת האמנטה נפוצה בדרומה.
קישורים חיצוניים
INDIAN ASTRONOMY באתר Anaadi Foundation
ברוך משקלוב
רבי ברוך שיק משקלוב (ברוסית: Барух из Шклова, באנגלית: Baruch Schick of Shklov; 1744, תק"ד – 1808, א' באדר תקס"ח) היה רב, מקובל ודיין מן המשכילים המוקדמים, מחבר ומתרגם ספרי מדע ובהם הספר "יסודות" של אוקלידס.
קורות חיים
שיק נולד בעיירה שקלוב שעל גבול פולין והאימפריה הרוסית, לרבי יעקב שהיה רב העיירה ומחבר הספר "בציעת הפת". משפחתו הייתה משפחת רבנים מיוחסת, סבו היה רבי יהודה רבן של קלצק ומייצ'יט, בנו של רבי לייב "בעל התוספות" ממינסק. אביו היה בן דודו של רבי אריה לייב גינצבורג בעל "שאגת אריה". קיבל חינוך רבני מסודר, ב-1764 הוסמך לרבנות בידי רבי אברהם קצנלבוגן מבריסק, ואחר כך נעשה דיין ופרנס במינסק. כבר מגיל צעיר החל להתעניין בספרי מדע ובפרט באנטומיה ובאסטרונומיה. תחומי ידע אלו אמנם לא היו שגרתיים ביהדות מזרח אירופה, אך מצד שני לא נחשבו פסולים, ואף ראו בהם ידיעות נחוצות לשם לימוד תורה. לפי עדויות מסופקות שהה מספר שנים בלונדון ולמד רפואה.
בשנות השישים והשבעים של המאה ה-18 חיבר שיק שני ספרים: "עמודי שמים" באסטרונומיה (ביאור על הלכות קידוש החודש של הרמב"ם) ו"תפארת אדם" באנטומיה. הידע שהציג בספרים אלו היה מבוסס בעיקר על המדע של ימי הביניים, כפי שקרא בחיבורים בלטינית שהובאו למזרח אירופה, כנראה על ידי יהודים מקומיים שנסעו ללמוד רפואה בפדובה.
שיק החל לנדוד בקהילות באירופה כדי לאסוף חותמים על ספריו ולהשיג מימון להדפסתם, וב-1776 הגיע לקהילת ברלין. שם קיבל הסכמות לספריו מרב הקהילה, צבי הירש לוין, ובנו שאול ברלין. בברלין הכיר מקרוב את משה מנדלסון ואת חוג תלמידיו-ידידיו, ובהם נפתלי הרץ וייזל, דוד פרידלנדר ואחרים. אנשי ברלין, בראשית ימיה של תנועת ההשכלה המאורגנת ועוד לפני שהחלה ההתנגדות הרבנית להשכלה, הופתעו להכיר תלמיד חכם מזרח-אירופאי המגלה עניין בהשכלה ובמדעים, והתגייסו לסייע לו ולהדריך אותו.
לאחר שהייה של כמה חודשים בברלין חזר שיק למינסק. בשנים הבאות חיבר את הספרים "דרך ישרה" (האג, 1779), ברפואה, "אוקלידוס" (האג, 1780), כפי שיפורט להלן בהוראת הגר"א, תרגום של "יסודות" של אוקלידס, ו"קנה המידה" (פראג, 1783; מהדורה שנייה שקלוב, 1791), תרגום של ספר אנגלי על אלגברה, גאומטריה וטריגונומטריה. כנראה בהשפעת משכילי ברלין עזב בספרים אלה את הניסיונות לשלב מדע וקבלה, והתמקד בצורך להפיץ חכמות ומדעים אצל היהודים; הוא תיאר את בערותם של היהודים לעומת הגויים כמצב של חילול השם, וראה צורך ללמד מתמטיקה ומדעי הטבע כדי להעלות את כבודם של ישראל בעמים.
ב-1778 נסע לווילנה כדי לקבל הסכמה לספריו מהגאון מווילנה. הגאון אמנם לא נהג כמעט לתת הסכמות, אך עודד אותו לתרגם ספרי מדע לעברית והביע עמדה חיובית ביחס ללימוד מדעים, שאותה ציטט שיק בהקדמה לספר אוקלידוס: "כפי מה שיחסר לאדם ידיעות משארי החכמות, לעומת זה יחסר לו מאה ידות בחכמת התורה, כי התורה והחכמה נצמדים יחד". ציטוט זה היה מאז מן הראיות העיקריות שהובאו כדי ללמד על גישתו של הגר"א ביחס ללימודי חול, ועמד במרכז ויכוחים רבים בין משכילי מזרח אירופה לשומרי המסורת לאורך המאה ה-19. ב-1783 נסע שיק לפראג וקיבל שם הסכמה מסויגת יחסית מרבי יחזקאל לנדא, בעל ה"נודע ביהודה", לספרו "קנה המידה".
ב-1791 עבר לעיירה אוסטיה שבמחוז מוהילב, שם התגורר באחוזתו של היהודי העשיר יהושע צייטלין, שתמך בכמה תלמידי חכמים משכילים. הייתה לו שם מעבדה פרטית שבה ערך ניסויים בכימיה. ב-1797 עבר לסלוצק, שם שימש כדיין וכרופא עד פטירתו ב-1808.
ידוע כי ב-1785 הצטרף לאחווה נוצרית-יהודית דמוית "הבונים החופשיים" בווינה בשם "האחים האסיאתים", אך אין מספיק עדויות שיבהירו את המניעים שלו לצעד מפתיע זה ואת מידת ההשפעה שהייתה לכך על המשך חייו.
נכדיו היו רבי יעקב ברוכין (ה"משכנות יעקב") ורבי יצחק מינקובסקי מקרלין (ה"קרן אורה"), שניהם רבנים ליטאים בולטים.
אות הכפרה והשלום
אות הכפרה והשלום (בגרמנית: Aktion Sühnezeichen Friedensdienste, בר"ת: ASF; באנגלית: Action Reconciliation Service for Peace) הוא ארגון גרמני של מתנדבים, שהוקם לאחר מלחמת העולם השנייה במטרה להתמודד עם עברה של גרמניה בתקופה הנאציונל־סוציאליסטית. הארגון, שהוקם ב-1958, רואה בהתנדבות דרך להתקרבות וחתירה לשלום בין העמים, ברוח החזון של מייסדו, הכומר הפרוטסטנטי לוֹתָאר קרייסיג (Lothar Kreyssig).
הקמה ואידאולוגיה
משימת הארגון היא התנדבות במדינות שנפגעו כתוצאה ממלחמת העולם השנייה ועבודה עם אנשים שסבלו ממעשי המשטר הנאצי. מקימי הארגון קראו לצעירים גרמנים כדי לנסות ולקדם את השלום דרך עבודה התנדבותית במדינות האלה כסימן של פיוס. במשך השנים נוספו לארגון משימות נוספות. כעת משימת התנדבות בארגון כוללת לימוד ההיסטוריה הגרמנית בהרחבה, נקיטת פעילות נגד גזענות ושנאה ו"יצירת עתיד חיובי עבור כולם".
תוכניות התנדבות
הארגון שולח מתנדבים לישראל החל משנת 1961, ולקהילות יהודיות בארצות הברית החל משנת 1968. מטה הארגון בישראל הוא בבית בן יהודה בשכונת תלפיות בירושלים.
דאגלס הייד
דאגלס הייד (באנגלית: Douglas Hyde, באירית: Dubhghlas de hÍde, 17 בינואר 1860 – 12 ביולי 1949), היה חוקר השפה האירית שכיהן כנשיא אירלנד הראשון משנת 1938 ועד 1945. הוא היה דמות מובילה בתנועת "התחייה הגאלית" (באנגלית: "Gaelic revival", באירית: "an Athbheochan Ghaelach") והנשיא הראשון של "הליגה הגאלית" (באירית: "Conradh na Gaeilge"), אחד הארגונים התרבותיים המשפיעים באירלנד המודרנית.
ראשית חייו
דאגלס הייד נולד בבית לונגפורד (Longford House), קאסלריאה (Castlerea), שבמחוז רוסקומון, בעת שאמו, אליזבת, לבית אולדפילד, הייתה שם לביקור קצר. אביו, ארתור הייד, שמקור משפחתו הוא מקאסלהייד (Castlehyde), פרמוי (Fermoy), מחוז קורק, שימש כרקטור בכנסייה של אירלנד במחוז סלייגו, שם בילה דאגלס את שנות חייו הראשונות. ארתור הייד ואליזבת אולדפילד נישאו בשנת 1852 והולידו שלושה בנים גדולים מדאגלס: ארתור, ג'ון ויו. ב-1867 מונה האב לתפקיד בכיר יותר בכנסייה ועקב כך העתיקה המשפחה את מקום מגוריה לפרנצ'פארק (Frenchpark) שבמחוז רוסקומון. דאגלס חונך בבית על ידי אביו ועל ידי דודתו עקב מחלת ילדות. בהיותו גבר צעיר, הוא הוקסם מהשימוש בשפה האירית שעשו המקומיים. הוא הושפע במיוחד משומר היערות שיימוס הארט ומאשת ידידו, גברת קונולי. כשהיה דאגלס בן 14 נשבר ליבו כאשר הארט מת ועניינו בשפה האירית פחת לזמן מה. הוא ביקר בדבלין כמה פעמים והתוודע לקבוצה של אנשים כמותו שהתעניינו בשפה האירית, שפה שהייתה אז בשפל ונראתה לרבים כמיושנת.
הייד דחה את לחצה של משפחתו להתמסר לקריירה כנסייתית כמו הדורות שקדמו לו, ותחת זאת פנה לחיי האקדמיה. הוא החל ללמוד בטריניטי קולג' בדבלין, שם רכש ידע מעמיק בצרפתית, בלטינית, בגרמנית, ביוונית, ובעברית. הוא היה חבר בחברה ההיסטורית של הקולג' ונבחר כנשיאה ב-1931. אהבתו לשפה האירית, אז עדיין שפה בנסיגה, גרמה לו להירתם להקמתה של הליגה הגלית, מתוך תקווה להציל אותה מהכחדה.
ב-1893 נישא הייד ללוסי קומנטינה קורץ, גרמניה במוצאה, ויחד הם ילדו שתי בנות, נואלה (Nuala) ואונה (Úna).
הליגה הגלית
הייד הצטרף ל"חברה לשימור הלשון האירית" בערך בשנת 1880 ובין השנים 1884-1879 הוא פרסם יותר ממאה פרסומים בשפה זו תחת שם העט "An Craoibhín Aoibhinn" ("הענף הקטן הנעים"). התנועה למען השפה האירית, שנתפסה בתחילה כאקסצנטרית, קיבצה סביבה אוהדים בכל רחבי האי. הייד סייע להקים את כתב העת Irisleabhar na Gaedhilge ב-1892 ובאותה שנה הוא פרסם מנשר שהכריז על "החיוניות של דה-אנגליזציה של האומה האירית", ובו טען שעל אירלנד לאמץ את המסורות שלה בנוגע לשפה, תרבות ואף לבוש.
ב-1893 הוא סייע לייסד את הליגה הגאלית. הליגה הוקמה כדי לעודד את שימור התרבות האירית, את המוזיקה האירית, המחול והשפה. רבים מהדור החדש של המנהיגות האירית שלקחו חלק מרכזי במאבק לעצמאות האירית בראשית המאה ה-20, כולל פטריק פירס, איימון דה ואלירה, מייקל קולינס וארנסט בליית' (Ernest Blythe), החלו את דרכם במאבק לעצמאות אירלנד במסגרת מעורבותם בפעילות בליגה הגלית. את טופס פרטיו האישיים במפקד של 1911 מילא הייד בשפה האירית. לעומת זאת, חש הייד עצמו אי נוחות מהפוליטיזציה ההולכת וגוברת של התנועה, וב-1915 הוא פרש מתפקיד הנשיאות.
סנאטור
הייד לא היה קשור לשין פיין ולתנועה למען העצמאות. הוא נבחר לסנאט האירי, הבית העליון (Seanad Éireann) של הפרלמנט של אירלנד ב-4 בפברואר 1925. יחד עם זאת בבחירות לסנאט שהתקיימו באותה שנה הצליח הייד להגיע למקום ה-28 מתוך 78 המועמדים, אך במחוז הבחירה הכלל-ארצי היו רק 19 מושבים. "אגודת האמת הקתולית" (Catholic Truth Society) התנגדה לו בהתבססה על תמיכתו בגירושין ועל אמונתו הפרוטסטנטית. הייד שב לחיי האקדמיה ושימש כפרופסור לשפה האירית באוניברסיטת דבלין. אחד מתלמידיו היה לימים התובע הכללי של אירלנד ולאחר מכן נשיא אירלנד, קרול או'דלה.
מועמדות
באפריל 1938, לאחר פרישתו מעולם האקדמיה, נשלף הייד על ידי הטישך (ראש הממשלה), איימון דה ואלירה ומונה שוב כחבר בבית העליון. כהונתו זו הייתה גם היא קצרה, אף יותר מקודמתה. אך כעת הייתה הסיבה לכך שהייד הוצע על ידי מפלגת פינה גייל כמועמד כלל-מפלגתי לתפקיד החדש של נשיא אירלנד, שאליו הוא נבחר ללא מתנגדים. הסיבות לבחירתו של הייד בתמיכה משותפת של דה-ואלירה והן של מנהיג האופוזיציה, ויליאם תומאס קוסגרייב, היו: הייד הושבע כנשיא הראשון של אירלנד ב-26 ביוני 1938. הוא קבע תקדים לפיו הנשיא האירי נושא את שבועת האמונים שלו בשפה האירית (למרות שעל פי החוקה רשאי הנשיא לשאת את שבועתו בשפה האנגלית). הקלטת נוסח ההשבעה שלו, שלמעשה נישאה בדיאלקט של מחוז הולדתו, רוסקומון, נותרה אחת ההקלטות הבודדות בדיאלקט זה, שנכחד זה מכבר והייד עצמו היה אחד הדוברים האחרונים שלו. עם השבעתו עבר הייד להתגורר במבנה בפיניקס פארק שבדבלין, הידוע מאז כמעון הנשיא (Áras an Uachtaráin).
תקופת נשיאותו
למרות שהייד נבחר מתוך כוונה שהוא יעצב את התפקיד באמצעות קביעת תקדימים, הוא העדיף לפרש את תפקידו בצורה שקטה ושמרנית. גילו המופלג ובריאותו הרופפת (בעיקר לאחר שבץ מוחי שלקה בו באפריל 1940) חייבו אותו לצאת לתקופות מנוחה במשך הזמן. כמו כן, חוסר ניסיונו הפוליטי גרם לו להיוועץ באנשים הסובבים אותו, בעיקר במזכירו האישי, מייקל מק'דנפי, בשאלות של מדיניות ובנושאים הקשורים לשימוש בסמכויותיו.
הייד, עם שפמו המחודד ועם אישיותו החמימה, היה נשיא אהוד על עמו. נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט כינה אותו "ג'נטלמן חביב ומלומד זקן". כאמור, באפריל 1940 לקה הייד בשבץ מוחי וכבר נעשו הכנות להלוויה ממלכתית, אך להפתעת כולם, שרד הייד את האירוע, למרות שהוא נותר מוגבל ונזקק לכיסא גלגלים.
למרות שתפקיד הנשיא באירלנד היה ונותר עד היום טקסי בעיקרו, היה על הייד להחליט מספר החלטות חשובות במהלך תקופת נשיאותו. הוא התמודד עם משבר ב-1944, בו ממשלתו של דה ואלירה קרסה בהפתעה עקב כישלון בהצבעה בפרלמנט ועל הנשיא הוטל להחליט על הכרזה על בחירות חדשות. פעמיים השתמש הנשיא הייד בסמכותו על פי סעיף 26 לחוקה, להעביר נוסח של חוק לחוות דעתו של בית המשפט העליון כדי לבדוק אם החוק לא סותר את החוקה.
אחד ממעשיו האחרונים של הייד כנשיא היה ביקור אצל השגריר הגרמני בדבלין ב-3 במאי 1945 כדי להביע את תנחומיו על מותו של אדולף היטלר (אירלנד הייתה נייטרלית במלחמת העולם השנייה). דבר קיומו של הביקור נותר בסוד עד ל-2005.
פרישה ומוות
הייד בחר שלא להציג את מועמדותו לתקופת כהונה נוספת וסיים את תפקידו כנשיא ב-25 ביוני 1945. עקב בריאותו הרופפת, הוא לא שב לביתו במחוז רוסקומון, שנותר ריק מאז מותה של אשתו, חודשים ספורים לפני בחירתו לתפקיד הנשיא. תחת זאת, הוא עבר להתגורר במעונו לשעבר של המזכיר של הלורד לוטננט במתחם מעון הנשיאות, שם הוא בילה את שנותיו האחרונות. דאגלס הייד מת בשעה 10 בערב ב-12 ביולי 1949, בגיל 89.
גאולוגיה של הכרמל
הכרמל מהווה שלוחה צפונית-מערבית של הרי שומרון, והוא כולל את רכס אמיר בדרום-מזרח, רמות מנשה ורכס הכרמל בצפון-מערב המגיע עד מפרץ חיפה.
הכרמל על חלקיו השונים החל להיווצר במהלך האירוע הפאן-אפריקאי – אורוגנזה שהחלה בפרקמבריון לפני כ-600 מיליון שנים, במהלכה נבנה השילד – גרעין יבשת – של אפריקה. השלבים הבאים בבניית הכרמל היו תנועה טקטונית, השקעת סלעי משקע וגעשיות, וכן תהליכי קרסט והעתקה – הנמשכים גם כיום. סימנים לתהליכים אלה ניכרים עד היום בהרי הגעש התת-ימיים הקדומים וסלעי הטוף הנחשפים ליד כרם מהר"ל, ברמת אלון ובואדי מילק סמוך לשפיה, וכן בהעתק הכרמל החוצה את העיר חיפה ועובר בסמוך לאזור התעשייה בעמק זבולון.
רכס אמיר
רכס אמיר הוא קמר שנוצר כתוצאה מהעתק חילוף שמאלי, שיצר גם את הרי נצרת בעברו השני של ההעתק. הרכס נתחם בצפון בנחל עירון, בדרום באגן נחל חדרה ובדרום-מזרח בעמק דותן. הרכס מגיע לגובה של 500 מטרים מעל פני הים, והנקודה הגבוהה בו היא פסגת הר אלכסנדר שגובהה 527 מטרים.
המסלע העיקרי הנחשף ברכס אמיר הוא גיר מתקופת הקנומן - טורון, כמו כן יש ברכס אמיר מחשופי טוף ובזלת המעידים על פעילות וולקנית תת-ימית מתקופת הקרטיקון עליון.
רמות מנשה
רמות מנשה הן חבל גבעות המהווה קער או "אוכף" מעוין ששטחו 220 קמ"ר, המפריד בין המורדות הדרומיים של רכס הכרמל לבין רכס אמיר. גבולותיו: נחל עירון בדרום-מזרח, נחל יקנעם, נחל תות ונחל דליה בצפון-מערב, עמק יזרעאל בצפון-מזרח ובקעת הנדיב בדרום-מערב. הקער הוא חלק מקער נרחב הנמשך מאזור קיסריה בדרום-מערב לשפרעם בצפון-מזרח.
בסיס הקער מורכב מסלעי גיר ודולומיט מקרטיקון עליון. שפע המשקעים – ממוצע שנתי של 670 מ"מ – והמסלע המגוון של רמות מנשה תרמו לריבוי המעיינות והנחלים באזור – בהם נחל דליה, נחל השופט ונחל קיני. אבן הגיר הנקבובית שהורבדה מעל חרסית אטומה יוצרת אקוויפר, שהפך את הגבול בין שני סוגי הסלעים לנתיב התחתרות נוח. לאחר היווצרותו התמלא הקער בגבעות קירטוניות שנוצרו באאוקן. סלעי קירטון אלה אמנם רכים אך הם אטומים למים, ולכן הנוף הנגלה ברמות מנשה אינו מחורץ.
במזרח רמות מנשה, סמוך לקיבוץ מגידו, ניתן למצוא שרידים לגעשיות פליסטוקנית.
רכס הכרמל
רכס הכרמל הוא משולש שקודקודיו חיפה בצפון-מערב, יקנעם במזרח וחוטם הכרמל בדרום-מערב. גבולותיו: בצפון – עמק זבולון, בצפון-מזרח – עמק יזרעאל, בדרום-מזרח – רמות מנשה, במערב – מישור חוף הכרמל.
שטחו הכולל של הרכס 232 קמ"ר, והוא מתחלק לשלוש יחידות נוף עיקריות שגבולותיהם מצפון-מערב לדרום-מזרח:
גבולן המערבי של יחידות אלה הוא מצוק בגובה של כ-100 מ', שנוצר בנאוגן מגידוד של גלי הים במורדות המערביים. המצוק נוחת אל מישור חוף הכרמל, המורכב מרכסי כורכר.
בניית התשתית
סלעי הכרמל מצויים על תשתית פרקמברית שהחלה להיבנות במהלך האירוע הפאן-אפריקאי. אירועים מאוחרים יותר כללו פירוק וגידוע של סלעי התשתית עד לתוך הקמבריון, געשיות תוך-לוחית שלוותה בביקוע פנגיאה, בפתיחת ים טתיס, ביצירת שולי הלוח הלבנטיני ובהשקעת סלעי משקע החל בפרם – אירועים שמקורם בתימרת מעטפת, שהתייצבה באזור בתחילת היורה. כתוצאה מכך הוצבה תשתית הכרמל באזור פעיל מבחינה טקטונית וגעשית החל מסוף הטריאס.
בניית המסלע
המסלע הנחשף בכרמל נוצר בשורה של תהליכי בנייה והרס שהחלו לפני כ-112 מיליון שנים, בקרטיקון תחתון.
קרטיקון
בשלב זה – לאחר שני מעברים מים עמוק לים רדוד – החלו להיווצר שוניות. השלב הראשון של בניית השוניות נראה בנחל מערות, והוא הושלם במהלך הקנומן בקרטיקון עליון. בתקופה זו חלו 4 מחזורים של געשיות והשקעה, ושלב נוסף של בניית שוניות. שלב ההשקעה הרביעי נמשך גם בטורון, ולאחריו חל שלב שלישי של בניית שוניות.
הסנון התאפיין בכרמל בפעילות ערה: בתחילתו החלה סגירת ים טתיס עקב התקרבות הלוח האפריקאי לעבר הלוח האירו-אסיאתי, וכתוצאה ממנו החלו להתפתח קמטי הקשת הסורית. עם סגירתו של ים טתיס התקמטו הקמרים של רכס אמיר ורכס הכרמל, וביניהם נוצר הקער של מנשה. בקער זה חלה הרבדה במימי הים התיכון – שריד לים טתיס, עת היווה אזור הכרמל מדף יבשתי. מחזור חמישי של געשיות "נקבר" כתוצאה מן הקימוט – ביחד עם שרידי המחזורים הגעשיים הקודמים.
שלישון
במיוקן היו פני הים גבוהים בכ-400 מ' מאשר בהווה, ובפליוקן חלה נסיגת הים עד לרגלי ההרים, ובהמשכו – אף מערבה להם. גובה פני הים היה אז כ-300 מ' יותר מאשר בהווה. בשלב זה החלה העתקה היוצרת את ההורסט בעוספיא המתרומם לעומת הגראבן בנחל רקפת. במקביל חלה התרוממות של האזור כולו בכ-1 ס"מ בשנה, הנמשכת גם כעת.
רביעון
בתחילת הפליסטוקן התרחשה פעילות טקטונית ערה שיצרה העתקים אנכיים עם הבדלי גובה שבין 50 ל-150 מטרים. העתקה זו גרמה להתרוממות אזור נחל אורן ולירידה של דרום-מערב רכס הכרמל.
בתקופה זו החל עידן הקרח האחרון, שגרם לירידה נוספת של מפלס פני הים – עד לגובה של כ-60 מ' יותר ממפלסו בהווה, לגדיעת הרכסים וליצירת משטחי גידוד בגבהים שונים. בתקופה זו חלו לאורך החוף השקעה והצטברות חולות, קרקעות ורכסי כורכר – ביניהם הצטברו משקעי סחף וקרקעות. בפליסטוקן החלו תהליכים קרסטיים שיצרו חלק ממערות הכרמל.
גורמים מעצבים
הגאומורפולוגיה של הכרמל מורכבת מהשפעתם של כוחות מעצבים שפעלו לאורך כל שלבי בנייתו, חלקם עדיין פעילים בהווה.
מים
למים תפקיד חשוב בעיצוב הכרמל – באמצעות השקעת סלעי משקע, יצירת התנאים להיווצרות שוניות, גידוד, קרסט ויצירת צנירים וערוצי נחלים.
שוניות
שוניות הן מושבות של בעלי חיים הבונים שלד גירני, המצויות בים רדוד וחם. כיום מהווים אלמוגים את בוני השוניות העיקריים, אולם השוניות בכרמל נוצרו בעיקר על ידי מושבות של רודיסטים – קבוצה של צדפות הבנויות מקונכייה בעלת שתי קשוות. הרודיסטים מוכרים כבוני השוניות העיקריים מהיורה ועד הכחדתם בגבול קרטיקון-שלישון – עת נכחדו דינוזאורים, אמוניטים ומינים רבים נוספים. תקופת החיים הידועה וההכחדה בסופה הופכת את הרודיסטים למאובן מנחה. בכרמל מופיעים רודיסטים בשוניות מהקרטיקון, לצד צדפות, חלזונות ובעלי חיים נוספים.
היווצרות השונית משרידי בעלי החיים מתרחשת בכמה אופנים, המבטאים מרחק הולך וגדל מעמדת הגידול המקורית שלהם: חלק מהמאובנים בשונית שמרו על הרכבם המקורי, ואחרים עברו "צירור" – הפיכה לצור באמצעות החלפת החומר הגירי בסיליקה. תוצר צירור כזה נקרא קוורצוליט.
גידוד ימי
גידוד הוא פעולה של מים על סלעים שתוצאתה: הסרת חלקים מן המסלע. בפליוקן ובפליסטוקן, עת שהה הכרמל מתחת לפני הים, יצרו בו גלי הים מישורי גידוד ימי הנוטים בשיפוע קל כלפי מערב המכונים "טרסות". שלוש טרסות כאלה הובחנו בצפון מישור חוף הכרמל, וגובהן מעל פני הים כיום נע בין 15 ל-62 מטרים. מישורי גידוד אלה הם היחידים המוכרים בחופי ישראל.
קרסט – הר אלף המערות
הכרמל עשיר בנופים קרסטים: מערות – בחלקן מערות נטיפים, טרשונים ואף בולענים. ריבוי המערות העניק לכרמל את הכינוי "הר אלף המערות". הסיבות לעושר הקרסטי הן מסלע גירני וריבוי גשמים, וכן צמחייה רבה המגבירה את התהליך הקרסטי באמצעות הפרשת חומצות.
אחת המערות המרשימות בכרמל היא מערת כבארה, המצויה באזור רמת הנדיב, דרומית לזכרון יעקב, במורדות הערוץ היורד ממזרח אל אזור ביצות כבארה. מערה זו היא הדרומית במערות הפרהיסטוריות בכרמל והייתה מיושבת בשנים 60,000–11,000 לפני זמננו. ארבע מערות חשובות נוספות מצויות בנחל מערות: מערת תנור, מערת גמל, מערת הנחל ומערת גדי, וכן מערת מיסליה במצוק מגדים, מערת ספונים בנחל ספונים, מערת רקפת בנחל רקפת ואתרי נחל אורן. שרידי ההתיישבויות האנושיות במערות האלה מייצגות השתרעות נרחבת של התיישבות האדם הקדמון, החל בתקופת הפלאוליתית התחתונה לפני יותר מ-500,000 שנה עד כ-250,000 שנה, עבור בתקופה הפלאוליתית התיכונה (כ-250,000-47,000 שנה לפני זמננו), בה הכרמל היה מיושב על ידי ניאנדרטלים) והאדם המודרני (הומו ספיינס) וכלה בתקופה הפלאוליתית העליונה והתקופה האפיפלאוליתית, בסופן הופיעו יישובי הקבע הראשונים של התרבות הנאטופית (כ-11–15 אלפי שנים לפני זמננו).
אנדריי קוסטין
אנדריי לאונידוביץ' קוסטין (ברוסית: Андрей Леонидович Костин; נולד ב-21 בספטמבר 1956) הוא בנקאי וכלכלן רוסי, אישיות ציבורית ופוליטית, נשיא ויו"ר ההנהלה של VTB מאז 10 ביוני 2002. בעל כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.
לפי קומרסאנט, קוסטין היה אחד מעשרת אנשי העסקים והמנהלים המובילים ברוסיה במונחים של אזכור בתקשורת זרה בסוף 2020.
גאולוגיה של הכרמל
צנירים
צנירים עשויים להתפתח מסחיפה בגדות נחלים ונהרות, מגידוד ימי, מהמסה כימית או מזרימה תת-קרקעית של מי תהום. בכרמל מצויים צנירים רבים, אך על אף ריבויים – אין אחדות דעים בנוגע לאופן היווצרם: סברה אחת גורסת כי הצנירים בכרמל נוצרו מסחיפה נהרית, ואחרת – כי הם נוצרו כתוצאה מבליה כימית. מאמר אחר מתמקד בגידוד ימי כאופן היווצרות הצנירים, תוך שלילת אופני ההיווצרות האחרים. בחינה של מיקום הצנירים מוכיחה שאין אפשרות שאלו יהיו צנירים ימיים. צנירים ימיים אינם יכולים להיווצר במפרצים צרים כמו זה שאמור היה להיות בנחל אורן, שכן במפרצים צרים עוצמת הגלים יורדת מאוד. מחקר חדש (נ. שטאובר זיסו וחבריה) טוענים שהצנירים בכרמל הם צנירי המסה כימית. הצנירים מפותחים רק בסלעי דולומיט או גיר עמידים המאופיינים בבליה קרסטית. הצנירים הם תופעה מדרונית. במקום שבו מרובדות שכבות עמידות נוצרות במדרון מדרגות סלע שהסלע העמיד בונה את רום המדרגה. הצטברות קרקע ודרדרת בצמוד למדרגה, יוצרת חומר נקבובי היכול להכיל מים. המים המעושרים מחומצות ממיסים את הסלע ויוצרים צניר. במהלך השנים נסחפו הקרקע ושאריות הדרדרת והתגלה הצניר. גם היום, בתוך חלל הצניר, קיים משטר לחות גבוה המאפשר קיומם של אצות התורמות ללכידת חרסית בין הקליפות לסלע האם, ולהמשך התפתחות הצנירים.
אנדריי קוסטין
בשנת 1996, השתתף קוסטין לראשונה בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס, באותה תקופה הפלטפורמה העיקרית לתקשורת בין יזמות רוסית לעמיתים זרים. מאז הוא חבר קבוע בפורום דאבוס.
בשנת 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה וקשריו עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, הטילה עליו בריטניה סנקציות הכוללות הקפאת נכסים ואיסור נסיעה
גאולוגיה של הכרמל
נחלים
זרימתם של הנחלים בכרמל מהווה מרכיב נוסף בעיצוב הנוף בו. קיים הבדל ברור בין נחלים במזרח הכרמל לבין הנחלים במערבו:
געשיות
ברכס הכרמל זוהו שרידים ל-16 אירועים געשיים ושרידים נוספים ברכס אמיר. מרבית האירועים הגעשיים ברכס הכרמל מצויים בדרומו, ומקורם בחמישה מחזורים, ארבעת הראשונים בקנומן: תוצרי מחזורים געשיים אלה מהווים גבולות בין תצורות סלעי המשקע.
הרי הגעש בכרמל הם תת-ימיים. אלה פעלו בים רדוד ופסגותיהם בצבצו כאיים מעל פני הים, ולאחר מכן עברו תהליכים של גידוע, היווצרות שוניות והפיכה לאטול. מאחר שהגעשיות בכרמל לוותה במחזורי השקעה, ניתן לראות בין הסלעים הגעשיים קירטון וגיר המכילים מאובנים ימיים ועורקי קלציט.
שרידים נרחבים של הרי געש אלה מצויים ליד כרם מהר"ל, בבקעת אלון וסמוך לשפיה, ושרידים נוספים בנחל רקפת, בנחל טירה, בנחל טווסים, בקרן הכרמל, בחוות מקורה, בבת שלמה בעין קדם ובבקעת שי"ר. חלקם של שרידים אלה הם זרמי לבה בזלתית, אך מרביתם טוף – שחור סמוך ללוע ומגוון במורדות. טוף מגוון זה – בצבעי חום, צהוב, אדמדם וירוק – הוא תוצאה של בליה לחרסית. בכמה מקומות ניתן למצוא בסלעים הפירוקלסטיים קסנוקריסטים – גבישי מינרלים, בעיקר אמפיבול ופלוגופיט, וכן קסנוליתים – שברי סלעים, הכלואים בהם.
חיפוש יהלומים בכרמל
מציאת קסנוליתים בסלעי הטוף עוררה בעבר תקוות למציאת יהלומים בכרמל. בשנת 1986 הוגדרו קסנוליתים אלה כסלעי קימברליט מעומק של 50–95 ק"מ. מחקר משנת 2004 טען כי אלה דומים לקימברליטים במכרות יהלומים במערב אפריקה, אך מחקרים נוספים הגדירו את הסלעים כלמפרואיט מבסיס הליתוספירה, המכילים קסנוליתים של אקלוגיט וגבישי גארנט ואוליבין.
טקטוניקה
הכרמל הוא קמר חריג בנוף הישראלי בשל כיוונו – מדרום-מזרח לצפון-מערב – בניגוד למרבית הקמרים בישראל שכיוונם מדרום-מערב לצפון-מזרח או מצפון לדרום. היווצרות הקמר הראשי קשורה בקימוט הקשת הסורית, שלאחריו חל קימוט נוסף שהרים את רכס הכרמל ורכס אמיר ויצר ביניהם את קער רמות מנשה.
הקמר של רכס הכרמל תחום במזרחו בהעתק הכרמל, והוא נחצה על ידי העתקים ראשיים המחלקים אותו לכרמל הגבוה, התיכון והנמוך, והעתקים נוספים קטנים יותר – המקבילים להעתק הכרמל. העתקים פעילים אלה נוצרו לאחר בניית המסלע, והם ניכרים על-פני השטח.
רעידות אדמה וגלישת מדרון
מערכת ההעתקים בכרמל אחראית לפעילות סייסמית ערה, והמרחק הקצר – כ-50 קילומטרים – ממערכת ההעתקים של בקע ים המלח הופכת את אזור הכרמל לפגיע בעת רעידת אדמה בעוצמה גבוהה. מסקנות מעבודה שנערכה בשנת 2006 ומטרתה הערכת סכנה לגלישות מדרון בצפון רכס הכרמל בעת רעידת אדמה, מציגות סכנה לאי-יציבות במדרונות וגלישות קרקע כתוצאה מרעידות אדמה בעוצמה בינונית וגבוהה בהעתק הכרמל ורעשים חזקים מצפון בקע ים המלח, בעיקר במדרונות תלולים.
התרוממות רכס הכרמל
בנוסף לפעילותם של העתקים, מתרחשת ברכס הכרמל התרוממות. תהליך ההתרוממות מעל פני השטח החלה, ככל הנראה, בתחילת תקופת הפליוקן ונמשכת, בקצב איטי מאוד, גם היום. הערכות החוקרים המעודכנות לקצב ההתרוממות של הכרמל נעות בין כ-60 ל-330 מ"מ לאלף שנה ב-120,000 השנים האחרונות.
סילק אייר
סילק אייר (באנגלית: SilkAir) הייתה חברת הבת לטיסות אזוריות ליעדים קרובים של סינגפור איירליינס. פירוש שם החברה SilkAir הוא "רוחות משי".
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
המועצה העליונה (אוקראינה)
המועצה העליונה או הראדה העליונה (באוקראינית: Верховна Рада України) היא בית המחוקקים של אוקראינה.
תולדות
מקור השם במילה האוקראינית "ראדה", שפירושה "מועצה" (תרגום מילולי של המושג "סובייט"). בשם זה כונתה האספה אשר אישרה בשנת 1654 את איחודה של אוקראינה עם רוסיה.
הרכב וסמכויות
הראדה העליונה היא פרלמנט בן בית אחד ובו 450 צירים. צירים אלה נבחרים בבחירות שוויוניות, חשאיות וישירות לכהונה של 5 שנים (לפני 2006 - לארבע שנים). שיטת הבחירות השתנתה במרוצת השנים משיטה אזורית-רובית טהורה (שאותה ירשו האוקראינים מברית המועצות) לשיטה כללית-יחסית טהורה (נכנסה לתוקף בשנת 2006), עם מספר שלבי ביניים.
אלטרץ
אלטרץ הוא שם משפחה יהודי-ספרדי. נושאי שם זה התגוררו במדינות הבלקן: בולגריה, מקדוניה, בוסניה ואחרות.
המועצה העליונה (אוקראינה)
הרכב וסמכויות
בתור בית המחוקקים של אוקראינה, סמכויותיה של הראדה נרחבות: היא מחוקקת חוקים, מאשרת את תקציב המדינה, מאשררת או מבטלת הסכמים, מביעה אמון או אי-אמון בממשלה, ממנה שופטים - ובכלל זה שליש מבית המשפט לחוקה של אוקראינה, יכולה לתקן את חוקת המדינה, קובעת את מדיניות החוץ והפנים, יכולה להכריז מלחמה ושלום ולהדיח את הנשיא.
יושב ראש הראדה
כל ראדה בוחרת מבין חבריה את היושב ראש ואת שני סגניו. היושב ראש הוא המנהל את ישיבות הראדה, חותם על חוקים ושולח אותם לנשיא לשם אישורם, חותם על החלטות הראדה שאינן חוקים ומנהל את עבודתה של השוטפת של הראדה. חוקת אוקראינה מייפה את כוחו של היושב ראש לחתום על חוקים שבוטלו על ידי הנשיא ואשר עברו בראדה בשנית ברוב של שני שלישים.
כמו כן, יושב ראש הראדה ממלא את מקום הנשיא, במקרה שהמשרה מתפנה. ברם, בהיותו ממלא מקום, אין עומדות ליושב ראש כל סמכויות הנשיא, ובפרט אין הוא יכול לפזר את הראדה, למנות פקידים רמי-דרג או להעניק חנינה.
חזקי שוהם
בשנת 2006 הגיש את עבודת הדוקטורט שכתב בהנחיית פרופ' אבי שגיא וז'אק ארנפרוינד בתוכנית ללימודי פרשנות ותרבות, וכותרתה היא: "חגיגות פורים בתל אביב 1908–1936: עיון מחודש במשמעותם של סמלים, מסורת וספירה ציבורית בתרבות עממית ציונית". בין השנים 2008–2010 עשה פוסט-דוקטורט בתוכנית ללימודי יהודיים באוניברסיטת ייל, ועבד בהנחייתה של פרופ' פולה היימן (Paula Hyman). כן עבד עם המרכז לסוציולוגיה תרבותית באוניברסיטה זו, בראשותו של פרופ' ג'פרי אלכסנדר (Jeffrey Alexander). מאז אוקטובר 2013 הוא מלמד באוניברסיטת בר-אילן בתוכנית ללימודי פרשנות ותרבות.
מחקריו
מחקריו של שוהם מתמקדים בצמיחתה של התרבות העממית הישראלית החל משורשיה בשלהי המאה ה-19 ועד לימינו, על מנהגיה היומיומיים כמו המנגל ביום העצמאות, הנטיעות בט"ו בשבט, או ה"בת מצווש". שוהם מפנה את המבט המחקרי וההגותי מהאליטות האינטלקטואליות, האידאולוגיות והפוליטיות אל האופן שבו התרבות נוצרה "מלמטה", כדי להעמיד בלב הדיון את השיח הסוציולוגי על אודות העיצוב המחודש של ריטואלים ומיתוסים, ולבחון מחדש את שורשי המסורת הישראלית כתרבות יהודית אזרחית.
בשנת 2013 פרסם את ספרו הראשון "מרדכי רוכב על סוס: חגיגות פורים בתל אביב (1908–1936) ובנייתה של אומה חדשה", המבוסס על עבודת הדוקטורט שכתב. הספר מציע בחינה אתנוגרפית מדוקדקת של האירוע הציבורי הגדול ביותר ביישוב בתקופת המנדט – קרנבל הפורים בתל אביב. שוהם עוקב אחר התפתחות החגיגות משלהי התקופה העות'מאנית עד אמצע שנות השלושים, ומתאר את שני ענפיהן המרכזיים: נשפי הפורים באולמות ותהלוכת המיצגים הגדולה ברחבי העיר, שהחל מ-1932 נקראה "עדלאידע". בספר מבקש שוהם להציע נקודת מבט אנתרופולוגית לחקירתן של התרבות העברית החדשה והאידאולוגיה הציונית, במקום הדגש הפוליטי-אידאולוגי המאפיין באופן מסורתי את חקר הלאומיות היהודית. מחקר אתנוגרפי-היסטורי זה מציע נקודת מבט שונה לדיון בבעיות אחדות: היחס בין הווה לעבר בתרבות העברית החדשה, הריבונות והיחס ללא-יהודי במחשבה הציונית, האיזון בין עיר לכפר והמתח בין מרכיביה השונים של תרבותה המתחדשת של חברת המהגרים.
הספר זכה בפרס ע"ש איש-שלום לספר ביכורים לשנת תשע"ה.
בספרו "נעשה לנו חג: חגים ותרבות אזרחית בישראל" מבקש שוהם לדון בשאלות הנוגעות לתפיסת הזהות היהודית באמצעות חקר פרטים קטנים ויום-יומיים, ומנסה להבין האם התרבות היהודית בגרסתה הפופולרית יכולה לתרום במשהו לתרבות האזרחית בישראל. שוהם מתחקה אחר תולדות החגים הישראליים ודרכי חגיגתם ומנתח את משמעויותיהם ליהודים הישראלים, המציינים את החגים כחלק מתרבות אזרחית הנוצרת "מלמטה", ומציע להפוך את התרבות היהודית לתרבות אזרחית, שתהיה משותפת לכל הישראלים. השאלה נבדקת באמצעות דיון משווה בין שלושה חגים: פסח, ט"ו בשבט ויום כיפור. שוהם מנסה להבין את מקומה של התרבות היהודית בחיי היום־יום בישראל, הנשלטים במידה רבה על ידי סמלים וטקסים יהודיים גם אם הפרשנות הניתנת להם בתרבות הישראלית אינה זהה לפרשנויות הניתנות להם בתרבויות יהודיות אחרות בנות זמננו, בעיקר ההלכה, המיסטיקה והתרבות היהודית האמריקאית.
פרסומיו
ספריו
מאמרים נבחרים
יובל לוי (שחקנית)
יובל לוי היא שחקנית, משוררת, אמנית ספוקן-וורד, מעצבת תלבושות ותפאורה, עיתונאית ובעלת טור ישראלית.
ביוגרפיה
לוי נולדה בקבוצת כנרת וגדלה ביובלים. סיימה את בית הספר התיכון העל יסודי משגב, ובמקביל למדה במחלקה לתיאטרון במתא"ן משנת 2006 עד 2008.
בצבא שירתה כמשק"ית ת"ש בחיל האוויר.
לאחר שירותה הצבאי למדה בבית הספר ללימודי משחק "גודמן".
ב-2008 שיחקה בסרט "היא לא תדע" ששודר בערוץ הילדים.
בשנת 2020 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "חזרות" ששודרה בכאן 11.
ממאי 2023 השתתפה בעונה ה-13 של תוכנית הריאיליטי האח הגדול ישראל, המשודרת ברשת 13 והודחה לאחר 69 ימים.
תיאטרון
בשנת 2015 שיחקה במחזה רומיאו ויוליה בתיאטרון באר שבע שביים עירד רובינשטיין. בשנים 2017–2018 שיחקה בהצגה "גשם שוטף" בתיאטרון הילדים והנוער בבאר שבע, שביימה מאיה ניצן. בשנת 2018 שיחקה במחזה "הלוויה חורפית" של חנוך לוין בתפקיד ולווציה בהצגה, שביים יאיר שרמן. שיחקו בין היתר ליליאן ברטו, אבי פניני ואברהם סלקטר. באותה שנה שיחקה במחזה "כלוב העליזים" גם הוא בתיאטרון באר שבע בתפקיד מריאן. באותה שנה שיחקה בהצגה "דוט והקנגורו" גם היא בתיאטרון הילדים והנוער בבאר שבע. את ההצגה ביים רפי ניב.
לוי כתבה את המחזה "שלומציון המלכה 23", שהוצג בפסטיבל התיאטרון הקצר בצוותא. במחזה הפואטי השתתפו אבי פניני, יוסי ירום, תמר עמית יוסף, יפתח קמינר ואחרים. המחזה זכה לביקורות חיוביות.
טור אישי על מיניות
ללוי טור אישי במדור יחסים ב-ynet. הטור עוסק בנשיות, מיניות בריאה, פגיעות מיניות, פוליאמוריה, נטיות מיניות ונושאים נוספים. בטורים חושפת לוי את חייה האישיים, והם זכו לתגובות רבות ועוררו עניין תקשורתי. אחד הטורים עסק בפגיעה מינית שעברה בצבא, טור אחר עסק בניסיון שלה לפתוח מערכת יחסים, דימוי גוף ושיערות גוף, וטור נוסף עסק בסקס בזמן מחזור.
עיצוב תלבושות
לוי עיצבה תלבושות להצגות בבתי ספר למשחק יורם לוינשטיין, סמינר הקיבוצים, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ותיאטרון פרינג'. היא מעצבת תלבושות וסטיילינג גם לקליפים.
חיים אישיים
לוי אספנית פרטי וינטאג, שאותם היא מוכרת תחת המותג DEUS X.
לוי רווקה ומתגוררת ביפו.
הכנסת השמינית
כהונתה של הכנסת השמינית החלה ב-21 בינואר 1974, בעקבות הבחירות שנערכו ב-31 בדצמבר 1973. בחירות אלו נדחו בחודשיים בשל מלחמת יום הכיפורים. את ישיבתה הראשונה פתח נשיא המדינה אפרים קציר, ולאחר מכן העביר את ניהול הישיבה לראש הממשלה, גולדה מאיר, שהייתה זקנת חברי הכנסת. מיד אחרי כן נבחר ישראל ישעיהו-שרעבי לכהונה שנייה כיושב ראש הכנסת. בעוד שבכנסות קודמות הוצג מועמד שהיה מקובל על רובן המוחלט של סיעות הבית, הציגה הפעם האופוזיציה מועמד מטעמה, בנימין הלוי. ישעיהו-שרעבי נבחר ברוב של 70 מול 37. חמישה מחברי הכנסת נמנעו.
עם כינונה של הכנסת הוחלט להקים את הוועדה לענייני ביקורת המדינה. עד אז דנו ועדת הכספים וועדת הכנסת בדו"חות מבקר המדינה. בנוסף, יושב ראש ועדת הפנים שינה את שמה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה.
הבחירות לכנסת התשיעית הוקדמו בעקבות התרגיל המבריק, והתקיימו ב-17 במאי 1977. כהונתה של הכנסת השמינית הסתיימה עם תחילת כהונתה של הכנסת התשיעית, ב-13 ביוני אותה שנה.
כנסת זו היא הכנסת עם המספר הגבוה ביותר של ח"כים שהיו לראשי ממשלה (שבעה מחבריה - מאיר, רבין, בגין, שמיר, פרס, שרון ואולמרט).
תוצאות הבחירות
להלן תוצאות הבחירות והרכב הסיעות עם תחילת כהונתה של הכנסת השמינית:
הבחירות לכנסת השמינית נערכו כחודשיים לאחר מלחמת יום הכיפורים, אך המלחמה השפיעה על תוצאות הבחירות רק באופן חלקי. מפלגת השלטון, המערך, איבדה חמישה מושבים, אך נותרה המפלגה הגדולה ביותר, עם 51 מושבים. הרשימה הממלכתית, המרכז החופשי והתנועה החוץ-פרלמנטרית, התנועה למען ארץ ישראל השלמה, חברו לגח"ל והתמודדו ברשימה משותפת, רשימת הליכוד. הרשימה זכתה ב-39 מושבים, התחזקות משמעותית לעומת הישגי המפלגות בבחירות לכנסת השביעית, אז היו לשלוש המפלגות יחד 32 מושבים, ולגח"ל לבדה 26 מושבים. לראשונה מאז הקמת המדינה, הצליחה מפלגת ימין לרשום הישג אלקטורלי שקירב אותה להישגים של המערך על גלגוליו השונים.
המפד"ל איבדה שני מושבים, אך נותרה המפלגה השלישית בגודלה, עם עשרה מושבים. לאחר שלוש מערכות בחירות בהן התמודדו בנפרד, שבו אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל להתמודד ברשימה משותפת, חזית דתית תורתית. הרשימה זכתה בחמישה מושבים, אחד פחות מהתוצאה שהשיגו שתי המפלגות בנפרד בבחירות לכנסת השביעית.
מפלגת רצ, שהוקמה בידי שולמית אלוני, שכיהנה בכנסת השישית מטעם המערך, התמודדה לראשונה בבחירות וקיבלה שלושה מושבים. רק"ח התחזקה משלושה לארבעה מושבים, ואילו מק"י, ששינתה את שמה למפלגת מוקד, לאחר שחברו אליה תנועות חוץ-פרלמנטריות, שבה וזכתה במושב אחד. רשימת ליברלים עצמאיים שמרה על כוחה וזכתה בארבעה מושבים. סיעות הלוויין של המערך, קידמה ופיתוח ורשימה ערבית לבדואים וכפריים, קיבלו שני מושבים ומושב אחד, בהתאמה.
הרכב קואליציוני
גולדה מאיר הציגה את ממשלתה ב-10 במרץ 1974. הקואליציה התבססה על הסיעות שהיו שותפות גם בממשלתה הקודמת: המערך, המפד"ל וליברלים עצמאיים, וכן סיעות שיתוף ואחווה ורשימה ערבית לבדואים וכפריים. בעוד שהקואליציה הקודמת נשענה על תמיכתם של 76 חברי כנסת, הייתה קואליציה זו צנועה יותר, והיו חברים בה 68 חברי כנסת.
המחאה הציבורית עקב מלחמת יום הכיפורים, שנתנה את אותותיה בבחירות רק באופן חלקי, התעצמה בעקבות מחאת היחיד של מוטי אשכנזי, ופרסום דו"ח הביניים של ועדת אגרנט ב-1 באפריל. בעקבות הלחץ הציבורי הגישה מאיר את התפטרותה ב-11 באפריל, חודש בלבד לאחר שהרכיבה את הממשלה. הממשלה המשיכה לכהן עד לכינונה של ממשלה חדשה ב-3 ביוני. תקופת כהונתה של הממשלה, חודשיים ו-24 ימים, הייתה הקצרה ביותר מבין כל ממשלות ישראל.
את הממשלה החדשה הרכיב יצחק רבין, שכיהן כשר העבודה בממשלתה קצרת הימים של מאיר. רבין כיהן כשגריר ישראל בארצות הברית בזמן מלחמת יום הכיפורים, ולכן לא נתפס כחלק מהמחדל. ממשלתו התבססה תחילה על 61 חברי כנסת בלבד, כאשר המפד"ל נותרה לראשונה מחוץ לקואליציה, ובמקומה צורפה סיעת רצ. רבין ערך שינויים גם בהרכב השרים מטעם סיעתו. שרים בכירים כמשה דיין ופנחס ספיר נותרו מחוץ לממשלה, בעוד שמעון פרס ויהושע רבינוביץ' קודמו לתפקידי שר הביטחון ושר האוצר.
ב-29 באוקטובר צורפה המפד"ל לקואליציה, וזו התרחבה ל-71 חברי כנסת. ימים ספורים לאחר מכן פרשה רצ מהקואליציה, במחאה על מינויו של יצחק רפאל מהמפד"ל, שנחשד בקבלת שוחד בפרשת תל גיבורים, לשר הדתות.
ב-14 בדצמבר 1976 נערכה בכנסת הצבעה על הצעת אי אמון שהגישה סיעת חזית דתית תורתית בשל חילול השבת שנגרם כאשר חלק משרי הממשלה לא הספיקו לחזור לביתם לפני כניסת השבת מטקס קבלת מטוסי ה-F-15 הראשונים של חיל האוויר. שניים משלושת שרי סיעת המפד"ל נמנעו בהצבעה. רבין החליט לראות את הצבעתם זו כהתפטרות. הוא הודיע על כך בכנסת ב-20 בדצמבר, ובאותו לילה הגיש לנשיא המדינה את התפטרותו. ב-5 בינואר 1977 הוקדמו הבחירות לכנסת התשיעית, ל-17 במאי 1977. צעד זה, שכונה "התרגיל המבריק" נועד לאפשר לממשלה לכהן עוד מספר חודשים כממשלת מעבר שלא ניתן להפילה, בשעה שהיא נשענת על מיעוט של 57 חברי הכנסת בלבד.
ב-15 במרץ 1977 פרסם דן מרגלית את פרשת חשבון הדולרים, שבה נחשף כי רבין ואשתו לאה החזיקו חשבונות בנק בלתי חוקיים בארצות הברית. לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה אהרן ברק קבע כי יש להעמידם לדין על כך, הודיע רבין כי לא יהיה מועמד המערך לתפקיד ראש הממשלה בבחירות הבאות. הוא התכוון גם להתפטר מתפקידו, אך בשל היותה של הממשלה ממשלת מעבר, לא יכול היה לעשות זאת. הפתרון שנמצא היה שהחל מ-22 באפריל יצא לחופשה, ושמעון פרס כיהן כראש הממשלה בפועל.
שינויים בהרכבי הסיעות במהלך כהונתה של הכנסת
באפריל 1975 עזב אריה אליאב את המערך, וב-3 ביוני הקים יחד עם חברי סיעת רצ את סיעת יעד - התנועה לזכויות האזרח. ב-27 בינואר 1976 התפצלה הסיעה לשניים: אליאב ומרשה פרידמן הקימו את הסיעה הסוציאל-דמוקרטית, ששינתה את שמה תוך זמן קצר ל"סיעה סוציאליסטית עצמאית", ואילו שולמית אלוני ובועז מואב שבו ונקראו "רצ".
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית נערכו מספר פילוגים נוספים. סיעת חזית דתית תורתית התפצלה לשני רכיביה, אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל. הלל זיידל פרש מסיעת ליברלים עצמאיים, הקים את סיעת "אחדות" ובהמשך הצטרף לליכוד. מרדכי בן-פורת פרש מהמערך והקים את תנועה להתחדשות ציונית חברתית.