cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
להקת גייסות השריון
שנות ה-60
אבי טולדנו גם ביצע סולו נוסף ללהיט "שריונים 69" שהיה חלק מהתוכנית הבאה של הלהקה,"פשוט שריונר", שהועלתה ב-1969. בין השירים המוצלחים של התוכנית היו, "פשוט שריונר", ששרו בנות הלהקה, ו"אחי הצעיר יהודה" שכתב אהוד מנור על אחיו. השיר "פשוט שריונר" נכתב בגרסה מצומצמת, וכותב השיר, יורם טהרלב, חיבר בתים נוספים במיוחד כדי שלכל אחת מבנות הלהקה יהיה בית סולו, וכך נוצרו בשיר שבעה בתים. כמו כן כל בנות הלהקה שרו גם בשיר "אני אוהבת באך" שפחות הצליח, וכן שיר נוסף בתוכנית היה "מכתב בצל צריח" שהיה לעוד סולו של אבי טולדנו, ששר על חייל במלחמת ההתשה כותב מכתב לזוגתו שנמצאת בבית ובינתיים שומר על התעלה. על העיבודים והניצוח המוזיקלי המשיך להדריך רפי בן משה, ולתפקיד הבימוי נכנס שייקה אופיר. חברים נוספים בלהקה היו דודו זר, שמוליק בילו, ריקי מנור וגבי קרן.
שנות ה-70
בשנת 1970 ניסתה הלהקה להעלות תוכנית נוספת, "תוכנית י"א", לא נשאה שם, אך התוכנית נגנזה. אנשי החיל הקפידו על פעילותה של הלהקה, ודאגו שישירו רק שירים שקשורים לשריון ולהווי החייל. התוכנית ירדה מהר בעקבות האולטימטום שהציבו לה. הספיקו להקליט ממנה שני שירים : "עוד יבוא אביב", ו"אלוהים" שצעד מספר שבועות במצעד הפזמונים. חברי ההרכב פוצלו לצוותים קטנים בתוך חיל השריון, בהם צוות הווי סדנאי השריון, צוות הווי השריון (שפעל רק בחטיבה 7), וצוות הווי סיני, שהיה חלק מאוגדת סיני עוד לפני מלחמת יום הכיפורים.
חברי ההרכב נשארו להופיע בצוותים בלבד, וכעבור שנה הגיעו מתגייסים חדשים שהקימו מחדש את להקת גייסות השריון הגדולה במקביל לצוותים החדשים שפעלו בחיל.
התוכנית החדשה, התוכנית ה-12, נקראה "דיסקוטנק". בין שיריה היו "אל האור" (דודו ברק/שייקה פייקוב) ששרה סולו כרמלה גזית, "חתום באש השריון"(דודו ברק/שייקה פייקוב) ו"קצב השריון". כל השירים היו קשורים לחיל השריון, כפי שדרש הפיקוד.
.
ב-1974 העלתה הלהקה את תוכניתה ה-14 והאחרונה, "מן המזרח הפרוע". זכור ממנה השיר "בעקבי הדרך" (שוש פלדי/יאיר רוזנבלום) שהפך להמנון של החיל ושרים אותו בטקסי החיל עד היום. מלבד השיר "בעקבי הדרך", התוכנית כולה המשיכה את אותו הקו של התוכנית הוקדמת. באותה שנה יצא התקליט האחרון של הלהקה שקרוי על שם התוכנית. בין חברי הלהקה היו דפנה ארמוני, משה בקר, חדוה מלר, מאיר סוויסה, עירד יוגב, שמוליק בודגוב, עדי רנרט ויוני חן.
הלהקה פורקה, אך ב-1977 הוקמה מחדש. הלהקה המחודשת לא העלתה תוכנית חדשה, אך הקליטה מספר שירים בגרסאות כיסוי לשירים ישנים של הלהקה על סינגלים שיצאו בקול ישראל. בזה תמה פעילות הלהקה.
TNT (ערוץ טלוויזיה)
תוכניות הערוץ כוללות סרטים וסדרות טלוויזיה, לרוב מסוגת הדרמה, לצד שידור אירועי ספורט מקצועי (כגון משחקי ליגת הכדורסל NBA ומשחקי איגוד הגולף המקצועני PGA).
היסטוריה
הערוץ הושק ב-3 באוקטובר 1988. התוכנית הראשונה ששודרה בו הייתה הסרט "חלף עם הרוח", שהיה האהוב על המייסד טד טרנר. תחילה שודרו בו בעיקר סרטים ישנים מספריית מטרו גולדווין מאייר שבבעלות טרנר, וכן סדרות בבעלותו, כגון "בבילון 5" ו"לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן". כן שודרה בשנות ה-90 רצועת שידור לילדים, "TNT Toons", שכללה מגוון סדרות וסרטים מצוירים מספריית טרנר, בהם "הפלינסטונס", "סקובי דו" ו"הפנתר הוורוד". בהדרגה הוספו לערוץ תוכניות מקור חדשות. ב-1993 הוחל בשידור תוכנית הלילה "MonsterVision", שכללה מרתון סרטי אימה. ב-1995 הוחל בשידור אירועי ספורט דוגמת אליפות בהיאבקות מקצועית ("WCW Monday Nitro").
ב-2001 עבר הערוץ מיתוג מחדש, פרסם לוגו וסלוגן חדשים ("We Know Drama"), ועבר לשדר בעיקר תכנים מסוגת דרמה, לצד תוכניות ספורט. סדרות מרכזיות ששודרו החל מתקופה זו בערוץ היו "חוק וסדר", "ER", "NYPD Blue" ו"המשפט של איימי". ב-2003 החל הערוץ לשדר את משחקי ליגת הכדורסל NBA וכן מרוצי מכוניות של איגוד NASCAR. ב-2014 עבר הערוץ לשדר לצד תוכניות דרמה וספורט גם סדרות וסרטי פעולה, פנטזיה ומדע בדיוני.
מצאת החמה עד צאת הנשמה
מצאת החמה עד צאת הנשמה (באנגלית: From Dusk Till Dawn) הוא סרט פשע ואימה אמריקאי משנת 1996 בבימויו של רוברט רודריגז ובכיכובם של ג'ורג' קלוני, קוונטין טרנטינו, הרווי קייטל, ג'ולייט לואיס, סלמה הייק, צ'יץ' מרין, פרד ויליאמסון ודני טרחו.
עלילת הסרט מתארת את קורותיהם של שני אחים הבורחים מה-FBI, ומוצאים מקלט ללא ידיעתם, במוסד אשר מאוכלס על ידי ערפדים. אף על פי שהסרט לא הצליח היטב בהכנסות בקולנוע, הוא השיג במרוצת השנים מעמד של סרט פולחן בקרב מעריצי ז'אנר סרטי ערפדים.
לסרט יש שני סרטי המשך שהופצו ישירות בווידאו ב-1998 וב-1999. ההמשך "מצאת החמה עד צאת הנשמה 2: כסף דם טקסני", וסרט פריקוול בשם "מצאת החמה עד צאת הנשמה 3: בתו של התליין". שני סרטי ההמשך קיבלו ביקורות גרועות ממבקרים. דני טרחו הוא השחקן היחיד שהופיע בכל שלושת הסרטים. מייקל פרקס מופיע בשניים. טרנטינו ורודריגז, יחד עם לורנס בנדר היו המפיקים של כל שלושת הסרטים. בסוף 2010, היו דיווחים על מגעים להפקתו האפשרית של סרט רביעי בסדרה. אולם לא היו דיווחים נוספים בנושא זה.
בשנת 2014 עלתה לשידור סדרת טלוויזיה המבוססת על סדרת הסרטים, "מצאת החמה עד צאת הנשמה: הסדרה". את הסדרה פיתח במאי הסרט המקורי, רוברט רודריגז.
תקציר העלילה
שני אחים סת' (ג'ורג' קלוני) וריצ'רד "ריצ'י" גקו (קוונטין טרנטינו), מבוקשים על ידי ה FBI ומשטרת טקסס בגין שוד בנק שהותיר כמה אנשים הרוגים, עוצרים בחנות אלכוהול בכוונה לקנות מפה של המדינה. אולם ריצ'י, הפסיכוטי הורג את הסייר ארל מקגרו (מייקל פרקס) והקופאי (ג'ון הוקס) ושורף את החנות. במהלך חילופי היריות, ריצ'י נפגע בידו השמאלית. האחים נעים לכיוון מקסיקו, היכן שאיש קשר סידר להם בית בטוח להתחבא בו. בדרכם הם עוצרים במוטל, ואז מתגלה שהם החזיקו עימם באוטו כבת ערובה, קופאית (ברנדה הילהאוס) מהבנק אותו שדדו. בזמן שסת' הולך לקנות אוכל, ריצ'י אונס ורוצח בברוטליות את הקופאית, דבר שמרתיח את סת' עם חזרתו למוטל. בינתיים, ג'ייקוב (הארווי קייטל), כומר אשר חווה משבר אמוני, מגיע לאותו מוטל עם ביתו קייט (ג'ולייט לואיס) ובנו סקוט (ארנסט ליו). בהבינם כי הקרוון של משפחת הכומר יכול לסייע בידם לעבור את המדינה לעבר הגבול, מחליטים האחים לחטוף את המשפחה. לאחר דין ודברים מבטיחים האחים כי שום רע לא יאונה למשפחה, במידה והם יגיעו לגבול בבטחה. עם ההגעה לגבול המקסיקני, מתחבאים האחים יחד עם ביתו של הכומר, קייט, כדי להבטיח שהכומר לא יסגיר אותם לשוטר (צ'יץ' מרין). לאחר שעברו את הגבול, החבורה מגיעה למועדון חשפנות בשם "טיטי טוויסטר", באזור נידח במקסיקו, ומחכים שם כדי לפגוש את איש הקשר שלהם קרלוס עם השקיעה. סת' וריצ'י מכים בברוטליות את שומר הסף של המועדון צ'ט פוסי (צ'יץ' מרין) כשהוא מנסה למנוע מהם את הכניסה. בתוך המועדון סת' וריצ'י שותים בכבדות ומעודדים את שאר החבורה לעשות כך גם כן. ריצ'י מבחין בעיקר בכוכבת המועדון סנטניקו פנדמוניום (סלמה הייק) בזמן ריקוד סולו. לאחר מכן, צ'ט פוסי ואנשים נוספים מתקרבים לאחים על-מנת "לסגור חשבון" עימם. לאחר עימות קצר, ריצ'י נדקר ביד הפצועה שלו, ועם מראה הדם שפורץ מידו פנדמוניום תוקפת אותו תוך כדי שהיא הופכת לערפד מחריד ומוצצת את דמו למוות. מהומה וכאוס פורצים מיידית בזמן שכל עובדי המקום, כולל החשפניות ולהקת הבית מתגלים כערפדים. אחת החשפניות נועלת את הדלת, והערפדים מתחילים לאכול את האנשים הכלואים. השורדים היחידים של המתקפה הם סת', ג'ייקוב, קייט, סקוט, אופנוען בשם סקס משין (טום סביני) ונהג משאית בוגר מלחמת וייטנאם בשם פרוסט (פרד ויליאמסון) והם מכריזים על הפסקת אש ביניהם כדי שיוכלו להילחם עם הערפדים ולשרוד את הלילה.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות באופן כללי ולציון 64% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 44 ביקורות.
תומאס סדון
תומאס סדון (באנגלית: Thomas Seddon; 28 באוגוסט 1821 – 23 בנובמבר 1856) היה צייר נוף אנגלי הקשור לאחווה הפרה-רפאליטית, שצייר סצנות צבעוניות ומפורטות ביותר של בריטני, מצרים וירושלים.
ביוגרפיה
כשחזר מפריז המשיך לעבוד בעסק המשפחתי. אף שסדון כבר החליט להיות צייר, הוא המשיך ללמוד עיצוב והשתתף בהרצאותיו של תומאס לברטון דונלדסון על אדריכלות והשתלם במוזיאון הבריטי. בשנת 1848 העיצוב שלו למזנון נוי זיכה אותו במדליית כסף מטעם האגודה לאמנויות. בינתיים, הוא לקח שיעורים בבית הספר לציור של צ'ארלס לוסי בקמדן טאון, והשתתף בשיעורי ציור חיים שנערכו על ידי אגודת האמנים ברחוב קליפסטון. בקיץ 1849, הוא נסע לצפון ויילס, ועשה את ניסיונותיו הרציניים הראשונים בציור נוף. בשנה שלאחר מכן נסע לברביזון בצרפת, שם ערך כמה ניסיונות בתחום ציורי שמן.
סדון בילה חלק ניכר משנת 1853 בהכנות למסע למצרים בחברת ויליאם הולמן האנט. ביוני נסע שוב לדינאן, שם צייר נוף גדול של מנזר ליהון ההרוס. סדון עזב את צרפת למצרים בנובמבר, הגיע לאלכסנדריה ב-6 בדצמבר, ועבר לקהיר.
סדון והאנט הקימו מחנה ליד הפירמידות, עם אנגלי נוסף בשם ניקולסון, שהיה חולה סופני, ומת שם ואז, בשינוי התוכנית המקורית, החליטו שני האמנים לעבור לירושלים, כשהם מפליגים משפך הנילוס בסוף מאי.
בהגיעו לירושלים עזב סדון את האנט בעיר, והקים אוהל על גבעה המשקיפה במעלה עמק יהושפט, עם נוף לאתרים המקראיים של גת שמנים והר הזיתים, משם הוא צייר חלק גדול מהנוף של ירושלים ועמק יהושפט. הוא עזב את העיר לצרפת באוקטובר 1854.
עמק יהושפט צויר בחודשי הקיץ והסתיו, וסדון המשיך לעבוד עליו בדינאן, יחד עם ציור שמן נוסף ושני צבעי מים שהחל גם בירושלים. לבסוף הוא סיים אותו, בעזרת קצת עזרה מהאנט, לאחר שובו ללונדון בינואר 1855 והראה אותו לראשונה בתערוכה בסטודיו שלו ברחוב ברנרס במרץ של אותה שנה. נושאי המזרח שלו הוצגו שוב בשנה שלאחר מכן.
באוקטובר 1856 סידון ביקר שוב בקהיר, אך מת מדיזנטריה שם ב-23 בנובמבר.
בשנת 1857 הוצגו עבודותיו בגלריה של האגודה לאמנויות, והציור "ירושלים ועמק יהושפט", נרכשו והוצגו בגלריה הלאומית. ג'ון ראסקין הגדיר את יצירותיו של סדון על מצרים וארץ ישראל כ"נופים הראשונים המאחדים מיומנות אמנותית מושלמת עם דיוק טופוגרפי; מכוונים, באיפוק עצמי קפדני, ללא מטרה אחרת מלבד זו - לתת לאנשים שאינם יכולים לנסוע ידע מהימן של הנופים."
ספר זיכרונות של סדון, מאת אחיו, ג'ון פולארד סדון, פורסם ב-1859.
אמיל הולם
אמיל אלפונס הולם (בשוודית: Emil Alfons Holm; נולד ב-13 במאי 2000 בגטבורג שבשוודיה) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ספציה מהסרייה ב' ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים
הולם גדל במחלקות הנוער של אנברגס IF וגטבורג. הוא ערך 37 הופעות ליגה בקבוצה הבוגרת של גטבורג במסגרת ליגת העל השוודית, בהן הבקיע שני שערים.
ב-27 בינואר 2021 חתם הולם בסונאוסקה פובולד מליגת העל הדנית. ב-26 באוגוסט 2021 חתם בספציה מהסרייה א', והושאל בחזרה לסונאוסקה פובולד לעונת. בסך הכל ערך 39 הופעות ליגה בסונאוסקה פובולד, בהן הבקיע ששה שערים.
בעונת 2022/2023 שיחק הולם בספציה במסגרת הסרייה א'. הוא ערך 20 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שער אחד.
קריירה בינלאומית
ב-16 בנובמבר 2022 ערך הולם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה, בניצחון 2-1 על נבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
נשיא מיאנמר
נשיא הרפובליקה של איגוד מיאנמר הוא משרת ראש מדינת מיאנמר המכהן גם כראש הממשלה. הנשיא מוביל את הרשות המבצעת של הממשלה הבורמזית, ועומד בראש קבינט המדינה. הנשיא נבחר על ידי חברי הפרלמנט, לא על ידי האוכלוסייה הכללית.
היסטוריה
עד 1863, אזורים שונים של בורמה של ימינו נשלטו בנפרד. בין 1824 ל-1886 נכבשה בורמה בהדרגה על ידי האימפריה הבריטית, וסופחה להודו הבריטית. מאז 1862, הממשל הקולוניאלי, שוכן בבניין המזכירות (המכונה: "בנין השרים") בראנגון (כיום יאנגון), בראשות הממונה הראשי (1862-1897) או סגן המושל (1897-1923), שעמד בראש המנהל, והיה כפוף למושל הכללי של הודו.
מ-31 בינואר 1862 ועד 1 במאי 1897, השלטון הבריטי בבורמה היה מצוי בלחץ מצד הממונה הראשי. ההרחבה הבאה של בורמה הבריטית, עם הרכישה של בורמה העליונה ואזור שאן במשך כל התקופה הזו, הגדילה את דרישות התפקיד, והובילה שדרוג בהנהגה הקולוניאלית והרחבת הממשלה (בורמה זכתה לממשלה נפרדת ומועצה מחוקקת בשנת 1897). כתוצאה מכך, החל מיום 1 במאי 1897 ועד 2 בינואר 1923, המחוז היה בראשות סגן מושל.
בשנת 1937, בורמה הופרדה רשמית מהודו הבריטית והחלה להיות מנוהלת כמו מושבה בריטית נפרדת, עם מחוקקים שנבחרו באופן מלא, והורכבו מהסנאט ומבית נבחרים. החל מ-2 בינואר 1923 עד 4 בינואר 1948, הבריטים בבורמה הובלו על ידי מושל, שהוביל את הממשלה והיה אחראי על הגנת המושבה, יחסי חוץ, כלכלה, ועל האזורים האתניים. החל מ-1 בינואר 1944 ועד 31 באוגוסט 1946, המושל הצבאי הבריטי שלט במושבה. במהלך הכיבוש היפני של בורמה בין 1942 ל-1945, מפקד הצבא היפני עמד בראשות הממשלה, בעוד המושל שמינו הבריטים נשלח לגלות.
בשנת 1948 קיבלה בורמה את עצמאותה וסאו שהווא תהאיק מונה לנשיא. במדינה עמד נשיא מאז 1948 ועד 1962, ולאחר מכן מ-1974 ל-1988. בין 1962 ל-1974 ובין 1988 ל-2011, עמדה בורמה תחת משטרים צבאיים.
ממרץ 2011 שימש בתפקיד הנשיא תיין סיין, שנבחר על ידי חברי הפרלמנט, בהמלצת הנשיא הקודם, הגנרל טהאן שווה ששלט במדינה מאז 1992. סיין דגל במדיניות מתונה של רפורמות אחרי שנים רבות של משטר צבאי בארצו. הוא שחרר אסירים פוליטיים רבים (ביניהם: אונג סן סו צ'י), ושיפר את יחסי ארצו עם ארצות הברית. בנובמבר 2015 נערכו הבחירות החופשיות הראשונות במדינה מאז 1990, בהם זכתה מפלגת "הליגה הלאומית לדמוקרטיה" (NLD), וב-30 במרץ 2016 הושבע טין צ'ו, חבר המפלגה, לתפקיד הנשיא.
ב-30 במרץ 2018 מונה וין מיין לתפקיד. הוא נעצר על ידי הצבא בינואר 2021.
דרישות התפקיד
על פי החוקה של מיאנמר, על מנת להתמודד לתפקיד צריכים להתמלא במועמד התנאים הבאים: עם כניסתו למשרד והשבעתו לתפקיד, הנשיא אסור על פי החוק  מלהשתתף בכל פעילות פוליטית.
תהליך הבחירה
הנשיא אינו נבחר על ידי הציבור באופן ישיר. במקום זאת הוא נבחר בעקיפין על ידי חברי האלקטורים, הגוף הבוחר המייצג את העם. הגוף מורכב משלוש ועדות נפרדות.
שלושת המרכיבים של הוועדה הם: בהליך הבחירה כל אחד מהוועדות בוחר בנשיא אחד מטעמו. לאחר מכן "עצרת האיחוד" (כינוי לשני בתי הפרלמנט של מיאנמר: בית הלאומים ובית המחוקקים) מצביעים עבור אחד משלושת המועמדים. המועמד בעל מספר הקולות הגבוה ביותר הוא הזוכה לתפקיד נשיא המדינה, בעוד ששני המועמדים האחרים מקבלים את תפקיד סגן נשיא המדינה.
תהליך דומה היה נהוג בעבר, אז חברי פרלמנט משני הבתים היו בוחרים בנשיא בהצבעה חשאית. שיטה זו הוצאה מחוץ לחוק בחוקת מיאנמר של 1947. הנשיא היה אז אחראי גם על מינוי ראש הממשלה (בעצה אחת עם בית הנבחרים), שהיה מוכר חוקתית כמו ראש הממשלה ואף הוביל את הקבינט.
ישיבת חיי משה
ישיבת חיי משה  היא ישיבה חרדית כלל חסידית השוכנת בשכונת הר נוף בירושלים. לומדים בה כ-300 תלמידים, בנשיאות הישיבה מכהן הרב הראשי לשעבר - הרב ישראל מאיר לאו ובראשותה עומד הרב נפתלי נוסבוים.
תולדות הישיבה
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשנ"ב (1992) בהר נוף, על ידי הרב בנימין קאהן, חתנו של הרב ישראל מאיר לאו, והיא קרויה על שם אביו הרב משה חיים לאו שנרצח בשואה. הישיבה מיועדת לתלמידים חסידיים מהזרם הכלל חסידי ושיטת הלימוד בה היא דרך הפלפול והעיון הנוהגת בעולם הישיבות הליטאי. היא הוקמה בעת המחלוקת בין החסידים לליטאים שהחלה בתשמ"ט, והיא נותנת מענה לסוג תלמידים שבעבר למדו בישיבות ליטאיות. שוכנת בבניין ששימש בעבר את ישיבת ישועות משה.
נושאי תפקידים
מייסד הישיבה הרב קאהן הוא ראש הישיבה בפועל הן מהצד הכלכלי והן מבחינה רוחנית, הוא גם ממנה את אנשי הצוות ואחראי על קבלת בחורים. באופן רשמי, מבחינה כלכלית עומד לימינו מנכ"ל המוסדות הרב ירחמיאל ברלין שאחראי על כל הנושא הכלכלי. הרב נפתלי נוסבוים הוא ראש הישיבה. הר"מים הם הרב דוד מילר המשמש גם כר"מ בישיבת פוניבז', הרב אריה לייב אוירבך המשמש גם כר"מ בישיבת מיר ברכפלד, הרב משה פרידמן, הרב זלמן הלפרין, והרב חיים לייב ריזל, המשגיחים הם הרב יצחק וינגוט, והרב יוסף שלמה גליק שמשמש גם כמשפיע בישיבה, וכמשיב משמש הרב אברהם וקסברגר. הרב בניה נבנצל, בנו של הרב אביגדר נבנצל, גם שימש כמשיב בישיבה, עד לפטירתו בחודש אלול ה'תש"פ במהלך התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
שיטת וסדרי הלימוד בישיבה
דרך הלימוד בישיבה דומה ביסודה לצורת הלימוד בישיבות הליטאיות. המתבססת על הקפת הנתונים בכל סוגיה תלמודית, עימותם ההדדי ומסקנות חדשניות. סדרי הלימוד בישיבה הם כמקובל בשאר הישיבות הליטאיות. בפועל מתקיים הלימוד בבית המדרש כמעט לכל אורך שעות היממה.
בישיבה נהוג שלכל שיעור (כיתה) ישנם מגידי שיעור המוסרים שיעור עיוני משך שעה. התלמידים מתכוננים לשיעורים אלו בלימוד המפרשים על הסוגיות הנלמדות באותה עת. בשיעורים (כיתות) הנמוכים לכל שיעור ישנם שני מגידי שיעורים. המחליפים את התלמידים ברוטציה של משך חצי שנה.
ההספק השבועי הוא כעמוד גמרא (או סוגיא) שמתלבנת ב"עיון" במשך השבוע. בניגוד ללימודי אחר הצהרים שבו הלימוד מתמקד בלימודי "בקיאות" שבה ההספק השבועי הוא כשני דפי גמרא.
ישיבה קטנה
לחיי משה יש גם ישיבה קטנה בירושלים, ברחוב ירמיהו ולומדים בה כ-150 בחורים. כמגידי שיעור משמשים הרב שמחה קליין, הרב מנחם מנדל כץ, הרב יוסף ברוכשטט, הרב אברהם אייזנשטיין, הרב משה סטמפל, הרב בנימין קאהן, והרב אשר ליכטנשטיין, כמשגיח משמש הרב מאיר אשר קויפמאן, וכמשיבים משמשים הדיין הרב שאול יהודה הנדלס (חתנו של הרב נפתלי נוסבוים) ובנו הרב יוסף הנדלס. הישיבה הקטנה והגדולה מתנהלות בצורה נפרדת מלבד ההנהלה משותפת.
אילן מורדוף
אילן מורדוף (נולד ב-6 במרץ 1956) הוא מנכ"ל חברת מחשבים וסופר ישראלי.
הרמן גייר
קריירה מוקדמת
גייר נולד ב-7 ביולי 1882 בשטוטגרט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1900 התגייס גייר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-119 (וירטמברג ה-1 - המלכה אולגה). ב-2 באוגוסט 1914 הועלה גייר לדרגת האופטמן, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שירת כקצין מטה ביחידות שונות. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף גייר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1927 מונה גייר למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-13, וב-1 באוקטובר 1928 הועלה גייר לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 בפברואר 1930 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בפברואר 1931 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-17. ב-1 בדצמבר 1932 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 בפברואר 1933 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה השנייה. ב-1 בינואר 1934 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 באוגוסט 1934 מונה למפקד הקורפוס ה-5. ב-1 באוגוסט 1936 הועלה גייר לדרגת גנרל חיל הרגלים, וב-25 באוגוסט 1939 מונה למפקד הקורפוס ה-9.
מלחמת העולם השנייה ואחריתו
עם פרוץ המלחמה מונה גייר למפקד הקורפוס ה-9, ופיקד עליו בחזית המערבית כחלק מהארמייה הראשונה. במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס שבפיקודו בתחילה כחלק מהארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך מבצע אדום כחלק מהארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות A, וב-25 ביוני 1940 קיבל גייר על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה הרביעית, והשתתף בקרב סמולנסק, ובקרב על מוסקבה, וב-31 בדצמבר 1941 פרש גייר מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. ב-31 בדצמבר 1943 פרש גייר מהצבא, וב-10 באפריל 1946 התאבד בעקבות תבוסת גרמניה במלחמה.
אמילי (פרה)
אמילי (באנגלית: Emily) הייתה פרה שנמלטה ב-1995 מבית מטבחיים בעיירה הופקינטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, באמצעות קפיצה מעל השער, וחמקה במשך 40 יום מתפיסה. היא מצאה מקלט ב"מנזר השלום" בשרבורן, מסצ'וסטס, עד מותה בשנת 2003. במהלך שמונה שנות שהותה במנזר, הפכה אמילי לדמות מייצגת של זכויות בעלי חיים ודיאטה נטולת בשר.
בריחתה מבית המטבחיים וחייה ב"מנזר השלום"
ב-14 בנובמבר 1995, אמילי, פרה בת שלוש במשקל 730 קילוגרם, נמלטה מבית המטבחיים "A. Arena & Sons Inc" בהופקינטון, על ידי קפיצה מעל שער בגובה 1.5 מטר, מספר דקות לפני שהייתה אמורה להישחט. בתקופה של כמויות שיא של שלג, אמילי נצפתה מחפשת אוכל בחצרות אחוריות של בתים. במשך 40 יום הצליחה הפרה להתחמק מלכידתה, במהלכם זכתה לסיוע מצד התושבים המקומיים. לעיתים קרובות היא נראתה רצה עם עדר צבאים, והדיווח על כך עלה לכותרות בעיתונים המקומיים. אמילי התחבאה באזורים המיוערים של הופקינטון. בזמן שבעלי המשחטה עשו מאמצים רבים למצוא אותה, חוואים מקומיים השאירו עבורה חבילות חציר ותושבים מקומיים אף מסרו למשטרה מידע כוזב אודות מקום הימצאה, לשם הטעייה.
לואיס ומייגן רנדה (Randa), מייסדי "מנזר השלום" הסמוך, המשמש מרכז רוחני וחינוכי לחיים ללא אלימות, הציעו לקנות את אמילי מהמשחטה ולקלוט אותה במקלט הקטן לבעלי חיים שעל אדמתם. בעל המשחטה, פרנק ארנה, שסיפורה של אמילי נגע ללבו, הסכים למכור את הפרה, ששוויה היה 500 דולר, עבור דולר אחד בלבד. אמילי נרכשה מבית המטבחיים והובאה בערב חג המולד להתגורר ב"מנזר השלום". במהלך שהותה שם, ביקרו אותה מבקרים לאומיים ובינלאומיים והיא הפכה במהרה לנציגה של זכויות בעלי חיים וצמחונות. מפיק הקולנוע אלן ליטל קנה את הזכויות לסיפורה של אמילי תמורת סכום שכיסה את הוצאות מחייתה למשך שארית חייה ותרם 10,000 דולר נוספים לשם בניית אסם חדש עבורה ולידו מרכז חינוכי העוסק בסוגיות בעלי חיים.
מותה ויד לזכרה
אמילי סבלה מסרטן הרחם ונפטרה ב-30 במרץ 2003. שבוע לפני מותה, ביקר את אמילי ובירך אותה כהן-דת הינדי מקומי בשם קרישנה בהאטה (Bhatta) ממקדש לקשמי באשלנד, מסצ'וסטס, שהניח חוט מוזהב סביב רגלה וחוט נוסף דרך החור באוזנה שעליו היה תלוי פעם תג המספר כשהיא הגיעה לבית המטבחיים.
אמילי נקברה ב"מנזר השלום" ב-2 באפריל 2003, בין פסליהם של האם תרזה ומהטמה גנדי. מג ולואיס רנדה הזמינו מהאמן לאדו גודג'בידזה (Lado Goudjabidze) פסל ברונזה בגודל טבעי של אמילי, מעוטר בשמיכה ופרחים, סימני כבוד הינדיים, העומד מעל קברה. הפסל נחשף ביום כדור הארץ.
לאחר מותה של אמילי, גזירי שיער מהכתמים על מצחה ומקצה הזנב שלה, טיפות מדמה והחוט המוזהב שהונח בחור באוזנה, שוחררו לנהר גנגס בואראנסי, הודו, באפריל 2003.
אילן מליה
אילן סטפאן מליה (בצרפתית: Illan Stéphane Meslier; נולד ב-2 במרץ 2000 בלוריאן, צרפת) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת השוער בלידס יונייטד. בנוסף, משחק מליה בנבחרת צרפת עד גיל 21.
לוריאן
מליה החל לשחק בגיל שש במועדון המקומי של מרלוונה, ולאחר משחק מוצלח מול לוריאן הצטרף לאקדמיית הכדורגל שלה. ב-1 בפברואר 2018 חתם על חוזה מקצועני במועדון. ביולי 2018 דחתה לוריאן הצעה ממונקו לרכישתו בסכום של עשרה מיליון אירו. גם צ'לסי גילתה בו עניין. ב-14 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה במדי לוריאן, בניצחון 0–1 במסגרת גביע הליגה הצרפתית מול ואלנסיין. מליה שמר על רשת נקייה במהלך חמשת משחקיו הראשונים כמקצוען, וספג את שערו הראשון במשחקו השישי מול פריז. הוא ביסס את מעמדו בקבוצה בעונת 2018/19 כאשר שיחק ב-30 משחקים בכל המסגרות ושמר על רשת נקייה ב-11 מהם. יכולתו הגבוהה סייעה ללוריאן לסיים את העונה במקום השישי בליגה הצרפתית השנייה בעונת 2018/19, כשהיא מחמיצה השתתפות בפלייאוף העלייה לליגת העל בשל הפרש שערים נחות לעומת לאנס.
השאלה ללידס יונייטד
ב-8 באוגוסט 2019 הושאל ללידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ לעונה אחת, כאשר למועדון ניתנה האפשרות לרכוש אותו בסיומה.
מליה החל את עונת 2019/2020 כשוער השני בסגל לאחר קיקו קאסייה, כאשר הוא מתחרה מול השוער השלישי, קמיל מאידזק, על המקום בספסל המחליפים. הוא רכש לעצמו מוניטין כמומחה לעצירת בעיטות עונשין, לאחר שעד דצמבר הדף שלושה ניסיונות הבקעה במהלך משחקיו בקבוצת המילואים של לידס.
לידס יונייטד
ב-23 ביולי 2020, בעקבות העפלתה של לידס לפרמייר ליג, חתם על חוזה קבוע לשלוש שנים בקבוצה.
עם פתיחת עונת 2020/2021 בפרמייר ליג הוא ספג שבעה שערים בשני המשחקים הראשונים, אך במשחק השלישי, שהסתיים בניצחון קבוצתו 0–1 על שפילד יונייטד ב-27 בספטמבר, נבחר לאיש המשחק וזכה לשבחים על הופעתו.
ב-23 בפברואר 2021 הפך לשוער הראשון מתחת לגיל 21 שסיים שמונה משחקים ללא ספיגת שער בעונת פרמייר ליג בודדת. ב-25 באפריל שבר את שיאו בן 13 השנים של ג'ו הארט, כשוער הצעיר ביותר שמסיים עשרה משחקים ללא ספיגה, בגיל 21 ו-54 ימים.
מליה ערך את הופעת הבכורה שלו לעונת 2022/2023 ב-6 באוגוסט 2022, במשחק הראשון של העונה, בו ניצחה לידס את וולברהמפטון וונדררס בתוצאה 1–2.
לאחר נשירתה של לידס לצ'מפיונשיפ בסיום עונת 2022/2023, פתח במשחק הראשון לעונת 2023/2024 מול קארדיף סיטי, שהסתיים בתוצאה 2-2.
קריירה בינלאומית
מליה הוא שוער נבחרת צרפת עד גיל 20. הוא היה בסגל הנבחרת בטורניר גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שהתקיים בפולין, ושימש כשוער ראשון במסגרת הטורניר שנערך במאי 2019.
בנובמבר 2019 זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21, וישב על הספסל בהפסד נבחרתו 1–3 מול נבחרת שווייץ ב-19 בנובמבר. הוא זומן שנית לסגל באוגוסט 2020 לקראת צמד המשחקים מול גאורגיה ואזרבייג'ן. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך במשחק מול הולנד ב-31 במאי 2021, בשלב רבע הגמר של טורניר אליפות אירופה עד גיל 21, שהסתיים בהפסד בתוצאה 2–1.
סטטיסטיקה
מעודכן ל-18 באוגוסט 2023
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2001
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2001 היא התחרות ה-9 של האירוויזיון לרוקדים צעירים. הממלכה המאוחדת אירחה את התחרות בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, תיאטרון לינבורי.
פורמט
המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
השופטים
המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
מדינות משתתפות
18 מדינות השתתפו בתחרות. להלן המדינות שלא העפילו לגמר:
גמר
אל הגמר העפילו 11 מדינות.
כתוביות סיום
כתוביות סיום (באנגלית: Closing credits או End credits) הן רשימה של צוות השחקנים וצוות ההפקה של יצירות כגון סרט קולנוע, תוכנית טלוויזיה או משחק וידאו מסוים. כתוביות סיום מופיעות בסמוך לסוף היצירה או בסופה, אך לעיתים חלק מהכתוביות ומהקרדיטים מופיע בסמוך לתחילת היצירה, בתור כתוביות פתיחה. הכתוביות בדרך כלל נתונות קרדיט לשחקנים ולצוות, וכוללת לפעמים גם ציון של נותני חסות הפקה, חברות הפצה, יצירות מוזיקה שנעשה בהן שימוש מורשה ביצירה או שנכתבו במיוחד אליה, הצהרות משפטיות, כגון בעניין זכויות יוצרים, ומסרים נוספים. מדי פעם יחד עם הכתוביות יופיעו איורים, סצנות נוספות, "פספוסים", או סצנות לאחר הכתוביות.
בקולנוע, כתוביות הסיום מופיעות לרוב באותיות לבנות על רקע שחור, לרוב כאשר מתנגנת מוזיקה ברקע והטקסט נגלל. בטלוויזיה הכתוביות מהוות סדרה של מסגרות סטטיות, או רשימה אחת שנגללת מתחתית המסך עד לחלקו העליון של המסך, לרוב על רקע תמונות נבחרות מהתוכנית ששודרה או מצילומיה. בשנות התשעים החל בטלוויזיה נוהג של פיצול המסך לכתוביות מהתוכנית שמסתיימת, תוך כדי הקרנת קדימונים או קטעים מהתוכנית הבאה בחלק השני של המסך. בעשור השני של המאה ה-21 החלה להיות נפוצה צורת הצגת כתוביות הסיום בשליש התחתון של המסך, כשבמקביל להופעתם מתחיל שידור התוכנית הבאה בשאר שטח המסך.
השימוש בכתוביות סיום שמונות את צוותי ההפקה ושמות השחקנים לא היה נפוץ בקולנוע האמריקאי עד סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. לסרטים היו בדרך כלל קטעי כתוביות פתיחה בלבד, שכללו רק את צוות השחקנים הראשיים וחברי הצוות המרכזיים, אם כי לפעמים שמות השחקנים והדמויות שהם שיחקו הוצגו בסוף. שניים מהסרטים המשמעותיים הראשונים שכללו כתובויות סיום, אך כמעט ללא כתוביות פתיחה, היו שוברי הקופות "מסביב לעולם בשמונים יום" משנת 1956 ו"סיפור הפרברים" משנת 1961. ב"סיפור הפרברים" הוצגה רק כותרת הסרט בראשיתו, ול"מסביב לעולם בשמונים יום" לא היו כתוביות פתיחה כלל.
המודל החברתי (מוגבלות)
המודל החברתי הוא מודל בתחום לימודי מוגבלות שהחל להתפתח בשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר המודל עצמו פותח ב-1983. המודל פותח בתגובה למודל הרפואי שהיה נהוג באותה תקופה. התומכים "במודל החברתי" רואים בחברה את הגורם העיקרי למוגבלותם של אנשים ומבקשים להביא לשינוי פוליטי, תפיסתי וחברתי בהתייחסות כלפי אנשים עם מוגבלויות. נקודת ההנחה היא שבעוד שלקות פיזית, חושית, אינטלקטואלית או פסיכולוגית, יכולה לגרום לפרט מגבלות תפקודיות, אין זה חייב לגרור אחריו מצב של נכות. מצב של נכות ייגרם כאשר הסביבה כושלת בהתאמתה לצרכים של אותם אנשים.
ההיסטוריה של המודל
המודל החברתי כמונח, הוטבע לראשונה בשנת 1983 על ידי מייק אוליבר בבריטניה. המודל פותח כחלופה למודל הרפואי ועוצב על ידי קבוצת נכים פעילה חברתית, אשר בחרה להגדיר את ההסדרים החברתיים ולא את המצב הרפואי כמקור למוגבלויותיו של האדם. קבוצה זו פעלה נגד תהליכים של יכולתנות ושמה לה למטרה להביא לשינוי פוליטי, תפיסתי וחברתי בהתייחסות כלפי אנשים עם מוגבלויות.
הנחות היסוד של המודל
המודל החברתי מתבסס על הטמעת ההבדל בין המושג "נכות" לבין המושג "מוגבלות", ולפיו המוגבלות אינה מתבטאת בתסמינים פיזיים ובמצב של חולי אלא בחסמים חברתיים וסביבתיים כגון חינוך, זכויות ושירותים, תחבורה, עיצוב סביבתי ועוד. לא המצב הפיזי או הנפשי אלא החברה ביחסה כלפי המצב הנתון היא זו אשר הופכת את האדם למוגבל.
על פי המודל החברתי הניסיון "לתַקֵן" את היחיד ולהתאימו לתֶקֶן כלשהו, מהווה אפליה, מעודד דעות קדומות ועלול לגרום לבידוד ולהסתגרות של הנכה. מטרתו של המודל החברתי היא לאפשר לכל גבר ואשה, גם כאשר הם בעלי מגבלות פיזיות, שכליות או רגשיות להיות פעילים, ראויים לכבוד ובעלי חופש בחירה בנוגע לחייהם.
יתרונות המודל
ראייתו הרחבה של המודל לא מתייחסת רק לנכות עצמה או לאדם עם הנכות אלא לחברה כולה. מודל זה מסיר את האחריות למגבלה מהאדם עצמו ודורש מהחברה לתת מענה. עם זאת, בעלי לקויות אינם פסיביים והם לוקחים חלק בשינוי ובעיצוב המדיניות. יש בכך כדי לתרום לשיפור משמעותי בביטחונם העצמי, וליצירת זהות חדשה, משותפת וגאה.
ביקורת על המודל החברתי
תאורטיקנים רבים מתחום לימודי המוגבלות ביקרו את המודל החברתי למוגבלות והתייחסו להיבטים הבאים :
Sunshine
Sunshine הוא סינגל של הזמר הבריטי, ליאם פיין, כשיר הנושא של הסרט הבאג של רון. השיר יצא, על ידי 20th Century Studios, קפיטול רקורדס והמפסטון רקורדס, ב-27 באוגוסט 2021.
נכון לדצמבר 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-8 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של ליאם פיין ב-27 באוגוסט 2021. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-2.9 מיליון פעמים פעמים.
יחסי אוקראינה–סלובקיה
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 בינואר 1993. המדינות חולקות 97 ק"מ של גבול משותף. בסלובקיה חיים בין 40,000 ל-100,000 אנשים ממוצא אוקראיני.
Another Cinderella Story
Another Cinderella Story (בעברית: עוד סיפור סינדרלה) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז. המיני-אלבום יצא לאור ב-16 ביוני 2009, על ידי חברת התקליטים Razor & Tie.
כמו כן, יצא המיני-אלבום במהדורה מיוחדת בקנדה.
פייר מק אורלן
פייר מק אורלן (בצרפתית: Pierre Mac Orlan, 26 בפברואר 1882 פרון, מחוז סום – 27 ביוני 1970 סן-סיר-סור-מורן, מחוז סן-א-מארן) היה סופר, מסאי, משורר ופזמונאי צרפתי. מק אורלן יצר מגוון רחב של יצירות ספרותיות. אחרי שהתחיל כצייר, התפרסם בסיפוריו ההומוריסטיים. אחרי מלחמת העולם הראשונה פנה לספרות פנטסטית ולרומני הרפתקאות. בשלהי הקריירה הספרותית שלו עסק בכתיבת שנסונים, מסות וזיכרונות. בצעירותו בתחילת המאה ה-20 חי מק אורלן בשכונת מונמארטר בפריז והתוודע שם לגיום אפולינר, לפרנסיס קארקו ולרולאן דורז'לס, איתם יצר קשרי ידידות. באותה תקופה שהה גם ברואן, בלונדון, בפלרמו, בברוז' ובערים אחרות. זיכרונותיו מהשנים הללו, שבהן חי לעיתים קרובות בתנאי עוני, שימשו לו לחומר לספריו שהיו בעלי נימה אוטוביוגרפית חזקה ושהשפיעו אחר כך על סופרים כמו אנדרה מאלרו, בוריס ויאן ורמון קנו.
Another Cinderella Story
רקע והפקה
המיני-אלבום הופק על ידי אנטונינה ארמאטו, ראלף צ'רצ'וול ומייקל נילסן. במיני-אלבום נכלל להיטה הראשון של גומז, "Tell Me Something I Don't Know", אשר נמכר בארצות הברית בכ-1.7 מיליון עותקים בסך הכל.
פייר מק אורלן
פריז. השירות הצבאי
בפריז התיישב מקר אורלן ברובע מונמארטר. הוא פגש את אחיו ז'אן שהיה שוליה בבית מלאכה לרהיטים עתיקים. ביקר בקברט Le Zut, החביב על אנרכיסטים, שם הכיר את "Lapin Agile", פרדריק ז'ראר שפתח מאוחר יותר את הקברט Lapin Agile (הארנב הזריז) שהפך לו לבית. כתב שירים בסגנון פוסט-סימבוליסטי ושאף להיות צייר.
עבד בעבודות רבות וניגן באקורדיון. בשנות ה-20 לחייו טייל באירופה ובשובו לפריז הפך לדמות ידועה בחוגי הבוהמה והאמנות המקומיים. נהג במיוחד להופיע במופעי זמרה ב - "Lapin Agile". באותה תקופה התוודע לסופרים ואמנים רבים, כמו מקס ז'אקוב, גיום אפולינר, איליה ארנבורג, מוריס אוטריו ופרנסיס קארקו.
ב-1905 גויס לצבא ברגימנט הרגלים 156. לפני כן הועסק כצייר וכמאייר:עיצב מבפנים אכסניה בסן-ואסט-דייפדאל. בגיל 23 אייר רומן בשם Monsieur Homais voyage (אדון אומה מטייל) מאת רובר דיקן (Duquesne), אחד מידידיו מרואן. את האיורים האלה הוא חתם לראשונה בשם פייר מק אורלאן. פעם הסביר שבחר בשם עט זה לכבוד סבתא סקוטית, הסבר שלא נראה אמיתי בעליל. עם זאת אולי כרמז למוצא הקלטי נהג כל חייו לחבוש כומתה סקוטית עם פומפון איתה הופיע בצילומיו המפורסמים מידי וילי רוניס ורובר דואנו.. הסבר סביר יותר מקשר את שם המשפחה החדש לעיר אורליאן, שבה הסופר למד בתיכון ושבה גילה את יצירתו של פרנסואה ויון. במלחמת העולם הראשונה גויס מק אורלן לצבא כחייל קרבי ושירת עד לפציעתו בשנת 1916. מאז עבר לשמש ככתב צבאי. אחרי המלחמה התפרנס מכתיבה והחל משנת 1924 קנה חוות גבינות ישנה ביישוב סן-סיר-סיר-מורן במחוז סן-א-מארן, על יד פריז, בחבל איל-דה-פראנס. בשנות ה-1920 היה למבקר קולנוע וצילום משפיע, וכתב מסות חשובות על יצירותיהם של אז'ן אטז'ה, ז'רמן קרול ואחרים.
מק אורלן נפטר בביתו ב-27 ביוני 1970 בעקבות התקף לב. הובא לקבורה בבית הקברות בסן-סיר-סיר-מורן. לפי בקשתו נקבר עם כדור רגבי שהוקדש לו על ידי נבחרת צרפת לרגבי.
ההכרה בעולם הספרות
בשנות ה-1920 יוקרתו כסופר הלכה וגברה. זכה להערכתם של אנטונן ארטו של אנדרה ברטון שלפי עדותו של ארמן לאנו מנה אותו בין ידידיו ה"לא אורתודוקסים". ניכרה כבר השפעתו על אנדרה מלרו הצעיר או על קבוצת הכותבים קצרת הימים שהתקבצה סביב המגזין של רנה קרוול "l"Aventure שהופיע בגיליון הראשון ב-1921. כעבור שנים מספר היה תורו של לואי-פרדינאן סלין להזכירו כאחד הסופרים המעטים שהעריץ. (ב"Bagatelles pour un massacre")
החל מתחילת שנות ה-1920 כתב מק אורלן את הסיפורים הפנטסטיים "'Le Nègre Léonard et Maître Jean Mullin'' (1920), (ב-1920) Malice (ב-1923), Marguerite de la nuit (ב-1925). מלרו טען אז שהוא בסך הכן מחבר רומנים פנטסטיים ופרסומו המבוסס על היותו מחבר ספרי הרפתקאות מבוסס על אי הבנה. גם רמון קנו מצא במבוא שכתב למהדורת כלל יצירותיו של מק אורלן ב-1969 שיש בספריו מימד פנטסטי המערב בעלילה כוחות אפלים והופעות תדירות של השטן. ב-1921 פרסם מק אורלאן את "La Cavalière Elsa]" ספר פוליטי-בדיוני המספר על כיבוש פריז על ידי צבא מהפגני בפיקודה של אשה צעירה בשם אלזה גרינברג, המזכירה איפשהו את דמותה של ז'אן ד'ארק. סםר זה זכה בפרס,לה רנסאנס" מטעם המגזין "'La Renaissance politique et littéraire' (הרנסאנס הפוליטי והספרותי) בניהולו של אנרי לאפוז, אוצר הפטי פאלה בפריז. ב-1925 הספר עובד לתיאטרון על ידי פול דמאזי. הספר היה גם לחלק מטרילוגיה שכתב מק אורלאן על אי השקט ששרר באירופה החל משנת 1910, ושכללה את La Vénus internationale (ונוס הבינלאומית" (1923) ואת הרומן "Le Quai des brumes" (רציף הערפילים) (מ-1927) באותה תקופה כתב הסופר כמה פואמות ארוכות בחרוזים ופרוזה, בעלות צביון אוראלי חזק, ובישר את הטקסטים לשנסונים שכתב אחרי מלחמת העולם השנייה: אינפלציה סנטימנטלית" (1923), "סימון ממונמארטר" (1924), בוטיקים" (1925) וכו'.
מודרניות טכנית ופנטזיה חברתית
בדומה לבלז סנדראר הנהיג מק אוראלן בשירתו אוצר מושגים טכניים מודרניים, המדבר על פרסומות, על פונוגרף, על טלגרף אלחוטי וכו'. ההתרפקות הזאת מול המדיה החדשה הוביל אותו להתעיניין בקולנוע. היה קו-מחבר של התסריט לסרט "L'Inhumaine" של מרסל ל'ארביה ב-1924, ולהשתתפותו באחד התשדירים הראשונים של תחנת "רדיולה". במאמר ב-1929 ניבא את התפתחות הטלוויזיה ("קולנוע ביתי" פורסם במגזין Variétés) והחל מ-1927 כתב בעיתונים ביקורות ראשונות לתקליטים. מק אורלן כתב גם פרסומות למכוניות "סיטרואן" ולחנות הכלבו "לה פרנטאן" ול"גראנד מזון דה בלאן" בפריז (בסימן הלבן" ) כשהוא החשיב את הפרסומת סוג של שירה, "שירת המסחר". פרט לקולנוע התאהב מק אורלן באמנות הצילום, כתב מסות על אז'ן אטז'ה ועל ז'רמן קרול. מסות אלה נכללו בקבצים "Masques sur Mesure I ו-Masques sur mesure II, לצד כרוניקות על צילום שכתב בשנים 1930-1920 במגזין Les Nouvelles Littéraires. כמה מתוכן פורסמו שוב על ידי קלמאן שרו ב-2011 בספר "Pierre Mac Orlan. Écrits sur la photographie (פייר מק אורלאן. כתבים על הצילום") הוא הפך לתאורטיקן הפורה ביותר בדורו בתחום הצילום. מכלול סימני המודרניות האלה, ובתוכם גם הפרסומות, הג'אז וחלונות הראווה של חנויות הכל בו הגדולות, נראו בעיני מק אורלן כיסודות למיתולוגיה חדשה שעל הסופר לספר עליהם. מיתולוגיה זו הייתה אמביוולנטית, מלווה באי נוחות עמומה, כמו של מצב בין הערביים, על רקע תנאי הקיום החדשים, השלכות העימות התעשייתי הגדול של מלחמת העולם הראשונה: המהירות, החשמל, פיחות ערך חיי האדם, בין היתר. כל אלו העניקו לחיים המודרניים מימד מסתורי ושל אי שקט, שנקרא להחליף את הצורות הישנות של העל טבעי. מק אורלן קרא להיבט אפל זה של המודרניות, "הפנטסטי החברתי" וחזר לעיתים קרובות להשמתמש במושג זה מבלי להבהיר אותו באופן מדויק.
הנצחה
אחד מרצונותיו האחרונים של מק אורלן היה הענקת פרס על שמו (מתוך קרן השהשאיר) ביישוב סן-סיר-סור-מורן לסופר או אומן בדרך כלל מבוגר ושנקלע לקשיים בחייו. הפרס מקר אורלן הראשון הוענק בשנת 2005 על ידי ועד מק אורלן בראשות פייר ברז'ה
תוכנית לימודים מתהווה
תוכנית לימודים מתהווה היא גישת הוראה ודרך תכנון תוכניות לימודים המתמקדת בתגובתיות לתחומי העניין של ילדות כדי ליצור חוויות למידה משמעותיות. זו שיטה רלוונטיית לכל הגילאים. הגישה דוגלת בהשתתפות פעילה, בניית מערכות יחסים, חקירה עצמאית, שיטות פעולה גמישות וניתנות להתאמה, ולמידה מבוססת משחק. תוכנית הלימודים נבנית ביוזמת הילדה, תוך שיתוף פעולה איתה ובהתאמה לצרכיה. תומכי סגנון לימוד זה מאמינות שידע על התלמידה הוא המפתח להצלחה חינוכית (Cassidy, Mims, Rucker, & Boone, 2003; Crowther, 2005).
תכנון תוכנית לימודים מתהווה
ברגע שמורות מזהות "עניין" נעשה סיעור מוחות כיצד ניתן ללמוד את נושא העניין לעומק. סיעור זה לרוב מניב מספר פעילויות משחק ברמות שונות. תוך כדי ביצוע פעילויות, המורה מתבוננת בילדים, ומשנה אותן בהתאמה לעניין גובר או לשינוי כיוון הלמידה. המורה מתעדת ומשקפת את יעילות הפעילויות. המורה יכולה לנהל מספר מחזורי תכנון בבת אחת עבור פעילויות או תוצרי למידה שונים.
(Cassidy et al., 2003; Crowther, 2005; Jones & Reynolds, 2011; Stacey, 2009a/2011b; Machlachlan et al., 2013; Wein, 2008; Wright, 1997).
במסגרות אלה, תוכניות למידה הן לרוב מתווה רופף (MachLachlan et al., 2013; Stacey, 2009). לעיתים קרובות יש שימוש ב"קורי למידה": רשת המראה אילו דברים ניתן ללמוד בנושא מסוים. (MachLachlan et al., 2013). עם זאת, חשוב להשתמש בקורים ככלי לפתיחת אפשרויות שאינן "תוכנית".
רעיון לנושא יכול לנבוע מדברים, אנשים, אירועים בסביבה, נושאים שעולים בכיתה וכו '. (MachLachlan et al., 2013; Stacey, 2009). לדוגמה, מורה עשוי לשמוע קבוצה של תלמידים שמקיימת דיון על חרקים ובכך ליצור קור למידה הבוחן את הכיוונים האפשריים במסע למידה על נושא החרקים. רעיונות עשויים להתעורר גם על ידי הצעת חוויות כגון טיול בשכונה, ביקור בעסקים מקומיים או קריאת ספרים.
צ'בי צ'ייס
קורנליוס קריין "צ'בי" צ'ייס (באנגלית: Cornelius Crane "Chevy" Chase; נולד ב-8 באוקטובר 1943) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, תסריטאי, וקומיקאי אמריקאי. זוכה שלושה פרסי אמי.
ביוגרפיה
צ'ייס נולד ב-1943 במנהטן שבניו יורק, ארצות הברית, למשפחה עשירה מהמעמד העליון. אביו, "נד" צ'ייס היה עיתונאי, סופר ועורך ידוע בזכות עצמו, ובנו של צייר לא פחות ידוע. אימו, קתלין לבית בראונינג הייתה לבריתנית - כותבת טקסטים של יצירות מוזיקליות, ופסנתרנית, צאצאית למתיישבים שהגיעו לארצות הברית עוד במייפלאואר, בראשית המאה ה-17. היא אומצה בילדותה על ידי אביה החורג העשיר קורנליוס ואנדרבילט קריין ומכאן גם שמו האמיתי של צ'בי צ'ייס בנה - קורנליוס קריין. שניים מאבותיו של צ'ייס היו ראשי עיריית ניו יורק ואב קדום אחר היה גנרל מפקד המיליציה של המושבה ניו יורק בעת המהפכה האמריקאית והקמת ארצות הברית. את השם צ'בי צ'ייס העניקה לו סבתו, בגלל מוצאה הסקוטי - אנגלי. השם מבוסס על תוכנן של שתי בלדות מפורסמות בשם זה, המספרות על חבורת ציידים אנגלים בראשות אציל אנגלי, שפלשו לאדמותיו של אציל סקוטי וגרמו בכך לקרב עקוב מדם בין אנגליה לסקוטלנד בימי הביניים. הוריו של צ'ייס התגרשו בהיותו בן ארבע. שניהם נפטרו ב-2005.
מוזיקאי
צ'ייס הוא בעל תואר ראשון בספרות אנגלית - 1967. הוא מתופף ופסנתרן מוכשר, בעל שמיעה מוזיקלית אבסולוטית, אשר היה חלק ממספר להקות, שאחת מהן אפילו הצליחה במידה מסוימת והוציאה אלבום מוזיקלי אחד. בתקופה שעד 1973 הוא הספיק גם לככב בסרטון קצרצר, לכתוב תסריטים למספר תוכניות טלוויזיה ואף כתב למגזין "MAD". לפרנסתו הוא נאלץ לעבוד באותה תקופה בשורת עבודות דחק, כמו שליח, נהג מונית, נהג משאית, פועל בניין, מלצר ועוד. הוא השתמט משירות צבאי בתקופת מלחמת וייטנאם, בטענה (כוזבת לדבריו), שהוא הומוסקסואל.
קומיקאי
ב-1973, במקביל לנישואיו לאשתו הראשונה סוזן (לבית היואיט) החל צ'ייס גם בקריירה הממשית שלו, כקומיקאי. הוא השתתף במשך כשנה, מנובמבר 1973 עד דצמבר 1974, בתוכנית הרדיו השבועית National Lampoon, יחד עם שורת קומיקאים לעתיד אחרים, כמו ביל מארי, גילדה רדנר, ג'ון בלושי, ריצ'רד בלזר ועוד. כמו כן, הופיע מעט גם בתיאטרון ובסרט נוסף - The Groove Tube, שהיה בעצם סרטו האמיתי הראשון. באוקטובר 1975 הוא החל להופיע בתוכנית החדשה אז, של NBC, סאטרדיי נייט לייב - Saturday Night Live, בה הוא השתתף בשתי העונות הראשונות וכתב תסריטים לרבים מהמערכונים. הוא זכה בהכרה כלל ארצית כקומיקאי, בעקבות חיקוייו לנשיא ארצות הברית ג'רלד פורד, לו הוא הצליח ליצור תדמית של "קלוץ" מגושם וכושל.
צ'ייס זכה בשני פרסי אמי לשנת 1976, הן בגין תסריטים שכתב לתוכנית והן בגין משחקו בה. באותה שנה, בסיום העונה השנייה של סאטרדיי נייט לייב הוא עזב את התוכנית ועבר ללוס אנג'לס. גם לאחר שעזב את התוכנית ועד היום הוא מוזמן מפעם לפעם לשמש כמארח אורח בה, מופיע בה ומתראיין בנוגע אליה.
חיים אישיים
בפברואר 1976 התגרש צ'ייס מסוזן, אשתו הראשונה, ובדצמבר 1976 הוא נישא לז'קלין קרלין. נישואיהם ארכו כארבע שנים. בנובמבר 1980 הוא התגרש גם ממנה וכעבור כשנה וחצי, ביוני 1982 הוא נישא בשלישית, לאשתו הנוכחית, ג'ייני לבית לוק. ג'ייני הייתה מתאמת הפקה בסרטו מ-1981, "מתחת לקשת בענן". לאחר נישואיהם היא שיחקה בתפקיד משנה בסרטו מ-1983, "חופשה". לבני הזוג צ'ייס יש שלוש בנות (1983, 1985, 1988) והם גרים בעיר בדפורד, במדינת ניו יורק.
ב-1980 התבדח צ'ייס וטען שקרי גרנט הומוסקסואל. אף על פי שבעבר הושמעו גם מכיוונים אחרים טענות שכאלה, הפעם הזו הייתה הפעם היחידה בה גרנט הגיב על הטענה והגיש תביעת דיבה כנגד צ'ייס. השניים התפשרו בסופו של דבר מחוץ לכותלי בית המשפט וצ'ייס לא חזר יותר על הטענה הזו.
צ'ייס הינחה את טקס מתן פרסי אוסקר פעמיים, בשנים 1987 (יחד עם גולדי הון ופול הוגאן) ו-1988 (לבדו).
ב-1996 זכה צ'ייס בפרס הרווארד למפון למפעל חיים.
סרטיו
לאחר שעזב ב-1976 את ה"סאטרדיי נייט לייב" ועבר ללוס אנג'לס התמקדה הקריירה של צ'ייס בעיקר במשחק בסרטים ותוך עשר שנים בערך, לקראת סוף שנות השמונים, הגיע שכרו לכ-7 מיליון דולר לסרט. תקופה זו נחשבת לשיא הקריירה שלו והחל משנות התשעים נחלו סרטיו כישלון יחסי, בזה אחר זה והקריירה שלו כשחקן קולנוע דעכה במידה רבה. גם תוכנית האירוח שהחל בה ב-1993, ברשת "פוקס" ירדה לאחר שישה שבועות בלבד. למרות זאת, עד היום צ'ייס לא מפסיק להופיע, לפחות בסרט אחד מדי שנה - שנתיים, הוא מופיע כשחקן אורח בסדרות טלוויזיה שונות (למשל "חוק וסדר" המוקרנת גם בישראל) ומופיע בסרטוני פרסומת מצליחים. בין השנים 2009 -2014 השתתף צ'ייס בקומדיה הטלוויזיונית קומיוניטי ששודרה גם בישראל. צ'ייס עזב את התוכנית עוד לפני עונתה האחרונה.
להלן רשימת הסרטים בהם השתתף צ'בי צ'ייס:
סרגיי איגנאטייב
סרגיי מיכאילוביץ' איגנאטייב (נולד ב-10 בינואר 1948, לנינגרד) הוא מדינאי רוסי, נגיד הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית בשנים 2002—2013.
ביוגרפיה
סרגיי נולד ב-10 בינואר 1948 בעיר לנינגרד. בשנת 1967 סיים את לימודיו במכללה להנדסת חשמל בעיר.
בשנים 1967—1969 שירת בצבא ברית המועצות. בשנים 1969—1970 עבד בחברת הידרואלקטרומונטאז' (בעיר לנינגרד). הוא בוגר הפקולטה לכלכלה מאוניברסיטת מוסקבה (1975). בשנים 1978—1988 שימש כעוזר הוראה במכון הסחר הסובייטי בלנינגרד. בשנים 1988—1991 שימש כמרצה בכיר במכון לכלכלה על שם ווזנסנסקי (כיום האוניברסיטה הכלכלית).
בשנים 1991—1992 היה סגן שר הכלכלה והאוצר של רוסיה והיה חבר בצוות העבודה של ראש הממשלה, יגור גאידר. בשנת 1992 מונה לסגן שר האוצר ובמשך שנה שימש גם כסגן נגיד הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית. בשנים 1993—1996 היה סגן שר הכלכלה ולאחר מכן שימש כעוזר נשיא רוסיה לענייני כלכלה.
בשנים 1997—2002 מונה לסגן שר האוצר של רוסיה וב-20 במרץ 2002 מונה לנגיד בנק רוסיה וליו"ר הוועד המפקח על סברבנק. ב-16 בנובמבר 2005 מונה לקדנציה שנייה כנגיד הבנק. ב-24 ביוני 2009 אושר לקדנציה שלישית (לראשונה בתולדות רוסיה המודרנית). בתקופתו רוסיה ידעה שגשוג כלכלי משמעותי.
ב-24 ביוני 2013 עזב את תפקידו כנגיד בנק רוסיה ובמקומו מונתה אלווירה נביאולינה. בסוף יוני 2013 הוא מונה ליועץ לנגידת בנק רוסיה. באוקטובר אותה שנה הוא הפך גם לחבר בוועד המנהל של בנק רוסיה. באוגוסט 2016 הצטרף למועצת הפיקוח של חברת ביטוח המשנה הלאומית (RNPK).
ביקורת
באוקטובר 2016 נשיא רוסיה ולדימיר פוטין וראש VTB, אנדריי קוסטין, מתחו ביקורת על הנהגת בנק רוסיה בפיקודו של איגנאטייב. פוטין ציין כי יש צורך להוציא במהירות בנקים לא יעילים מהשוק, להיפטר ממגזר הבנקאות ממוסדות פיננסיים לא אמינים ולא יעילים. קוסטין ציין כי בנק רוסיה יצר מערכת ערבות פיקדונות ברוסיה, המאפשרת כמעט לכל ארגוני האשראי לפנות אליה, מה שהתברר כטעות, מכיוון שבנקים לעיתים קרובות מזייפים את הצהרות המס שלהם.
הנס לותר
הנס לותר (בגרמנית: Hans Luther; 10 במרץ 1879 – 11 במאי 1962) היה פוליטיקאי גרמני, קנצלר רפובליקת ויימאר בשנים 1925 – 1926 ושגריר גרמניה הנאצית בארצות הברית.
תולדות חייו
לותר נולד בברלין למשפחה לותרנית אמידה. הוסמך כדוקטור במשפטים, וב-1906 החל לעבוד בשירות המדינה הפרוסי. ב-1907 נבחר למועצת העיר מגדבורג. ב-1913 התמנה למזכיר האגודה הגרמנית (Deutsche Städtetag; דויטשה שטדטטאג) – מיזם התנדבותי של המחוזות והעיריות השייכות לעריה של גרמניה, וב-1918 החל לכהן כראש עיריית אסן. בדצמבר 1922 מינה אותו הקנצלר וילהלם קונו לשר המזון והחקלאות. לותר כיהן כחבר בממשלת קונו ובממשלות הבאות כפוליטיקאי עצמאי, שאינו קשור לאחת המפלגות. בממשלתו של גוסטב שטרזמן, שהחליף את קונו באוגוסט 1923 נשאר לותר בתפקידו במשך חודשיים, ובאוקטובר 1923 התמנה לשר האוצר, תפקיד שבו החזיק עד 1925. כשר אוצר סייע לותר לשטרזמן בבלימת האינפלציה הגבוהה שהשתוללה בתחילת שנות העשרים.
לאחר מלחמת העולם השנייה הגיח לותר מפרישתו במטרה להפוך ליועץ הממשלה החדשה.
נפטר ב-1962 בדיסלדורף.
מאז ג'ובראני
מאזיאר "מאז" ג'ובראני (בפרסית: مازیار جبرانی; נולד ב-26 בפברואר 1972) הוא קומיקאי ושחקן איראני-אמריקני, חלק מהלהקה הקומית "ציר הרשע". הקבוצה הופיעה במופע קומי מיוחד בקומדי סנטרל. ג'ובראני הופיע גם במספר רב של סרטים, תוכניות טלוויזיה, כולל "Better Off Ted", ברדיו ובמועדוני קומדיה. הפילמוגרפיה שלו כוללת תפקידים בסרט "מזימות זרות", "יום שישי שאחרי הבא", "שפירית", ואת "ג'ימי וסטווד: גיבור אמריקאי". הוא הופיע כדמות קבועה בסיטקום "Superior Donut" משנת 2017 של רשת CBS. הוא היה חבר במועצה הלאומית האיראנית האמריקאית (NIAC).
ראשית חיים וחינוך
ג'ובראני נולד בטהראן, איראן. הוא והוריו עברו לקליפורניה כשהיה בן שש. הוא גדל בטיבורון באזור מפרץ סן פרנסיסקו. הוא למד בבית הספר התיכון רדווד בלארקספור, ונכלל בכיתת הבוגרים המוערכת של רדווד משנת 2017. ג'ובראני למד מדעי המדינה ואיטלקית באוניברסיטת ברקלי, שם קיבל תואר ראשון. הוא נרשם לדוקטורט בתוכנית של UCLA כשהחליט להמשיך בחלום ילדותו לשחק ולבצע מופעים קומיים.
טלוויזיה ורדיו
ג'ובראני הופיע מאז בתוכניות כמו The Colbert Report, "The Tonight Show עם ג'יי לנו", "The Late Late Show עם קרייג פרגוסון", "Talkshow עם ספייק פרסטן", "Whitney" ומופיע בקביעות במועדוני קומדיה מובילים (בקליפורניה ובניו יורק), למשל "קומדי סטור". הוא הופיע כחולה שיניים בפרק של "Still Standing", בפרקי הפיילוט של "Better Off Ted", "The Knights of Prosperity" ובפרק של "סדריק הבדרן מציג", בפרק של "מלקולם באמצע" כשודד מספר 2 ובפרק של "הבית הלבן" כנסיך סעודי. הוא גם הופיע בסרט "פתאום שלושים". הוא סייר בסיבוב ההופעות של להקת ציר הרשע. הוא סיפק את קולו של אחמד פרחאנקיאן בגרסת ספרי השמע של "מלחמת הזומבים הגדולה". ג'ובראני כתב סרט עם חבר בשם "ג'ימי ווסטווד: גיבור אמריקאי".
ג'ובראני מופיע מדי פעם בחידון החדשות של NPR, "המתן רגע... אל תגיד לי!" ובתוכנית של American Public Media, "Wits". בנוסף, ג'ובראני מארח את הפודקאסט הפרטי שלו ברשת הפודקאסטים של כל הדברים עם כל הקומיקאים אל מדריגל וכריס ספנסר. הפודקאסט המכונה "Minivan Men" מתעד את חייהם ואת חוויותיהם של שלושת המארחים תוך התמקדות במיוחד באבהות. הוא גילם את ג'אפר בסרט הטלוויזיה משנת 2015 "היורשים".
בשנת 2015 הוציא ג'ובראני ספר זיכרונות בשם "אני לא טרוריסט, אבל גילמתי אחד בטלוויזיה". הבדיחות של ג'ובראני מתמקדות בגזע ובאי-הבנת המזרח התיכון באמריקה. הוא גם מדבר על משפחתו לא פעם. ג'ובראני יושב בדירקטוריון של מכון הסרטן הפרסי-אמריקני ( PACI.org ) ועובד גם עם החברה הבינלאומית לסיוע לילדים חולי סרטן (ISCC-Charity.org).
בשנת 2018 שיחק בקומדיה הרומנטית "חתונה פשוטה" לצד שוהרה אע'דאשלו.
חיים אישיים
בשנת 2006 התחתן ג'ובראני עם עורכת דין הודית-אמריקנית בשם פרתא. יש להם בן ובת והם גרים בקליפורניה.
פ.ס.וו פרנקפורט
מועדון ספורט כדורגל פרנקפורט 1899 (בגרמנית: Fußballsportverein Frankfurt 1899 e.V) המוכר בשמו הקצר פ.ס.וו פרנקפורט (בגרמנית: FSV Frankfurt) הוא מועדון כדורגל גרמני מן העיר פרנקפורט אשר הוקם בשנת 1899. למועדון הייתה קבוצת נשים מוצלחת אשר פורקה ב-2006. המועדון משחק בליגה האזורית, הרביעית בהייררכיית הליגות בגרמניה.
היסטוריה
המועדון הוקם בתקופת האימפריה הגרמנית. הקבוצה הבוגרת של המועדון שיחקה בנורדקרייס ליגה, והייתה בין הקבוצות הראשונות בליגה זו.
ב-1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה מה שגרם לליגות הכדורגל בגרמניה לחדול מפעילות. לקראת סיום המלחמה ב-1917 חודשה פעילות הליגות, ופרנקפורט FSV זכתה באליפות הליגה. לאחר המלחמה עברה פרנקפורט לשחק בקרייגסליגה נורדמיין ששם זכתה מספר פעמים באליפות.
רגע השיא של הקבוצה היה בשנת 1938 כאשר הגיעה לגמר הטסשאמרפוקל (כיום הDFB פוקל), אך הפסידה בו בתוצאה 3-1 לראפיד וינה, (ראפיד וינה היא קבוצה אוסטרית אך המשחק נערך לאחר אנשלוס, בזמן סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית). בשנת 1975 שיחקה הקבוצה בהבונדסליגה השנייה (דרום), עת הייתה הליגה מחולקת למחוזות. עם איחוד הליגות המחוזיות לליגה אחת ב-1981, הודחה פרנקפורט FSV להליגה השלישית בגרמניה לאחר שדורגה בתחתית הליגה.
קבוצת המילואים
לפרנקפורט FSV הייתה קבוצת מילואים אשר שיחקה תחת השם FSV Frankfurt II, היא שיחקה מ-2010 ועד 2013 באהסנליגה (הליגה החמישית בחשיבותה) ורליגיונליגה הדרומית (הליגה הרביעית בחשיבותה).
Circles (שיר של פוסט מאלון)
Circles הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האמריקאי פוסט מאלון, מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Hollywood's Bleeding. השיר יצא לאור ב-30 באוגוסט 2019, כסינגל השלישי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 ושהה במקום הראשון כשלושה שבועות. השיר הוא שירו הרביעי של מאלון שהגיע למעמד זה. השיר בילה כ-39 שבועות רצופים בעשירייה הפותחת של המצעד, מספר השבועות הרב ביותר בו שהה שיר בעשירייה הפותחת.
קידום
ב-5 באוגוסט 2019, מאלון הציג את השיר בבכורה במהלך סיבוב ההופעות שלו בניו יורק, ואישר כי השיר ייצא בשבוע שלאחר מכן. קטע קצר מתוך השיר פורסם בערוץ היוטיוב של מאלון באותו היום. לאחר מכן, הציג את השיר בתוכנית האירוח של השחקן ומנחה הטלוויזיה ג'ימי פאלון.
הרכב
"Circles" הוא שיר פופ רוק המכיל בתוכו מלודיה "קופצנית ומלנכולית", לצד "גרוב אקוסטי עדין". הפזמון החוזר של השיר תואר כ"שירה בציבור". השיר נכתב בסולם של C מז'ור, בקצב של 120 פעימות לדקה. השיר עוקב אחר מבנה אקורדים שלCmaj7–Em/B–Fmaj7–Fm, followed by Cmaj7–Em/B–Fmaj7–G6.
ביקורת
מגזין בילבורד תיאר את השיר כשיר ה"מגובה בגיטרות אקוסטיות שטופות שמש, כלי הקשה מסתחררים ומנגינות מדבקות", שיש לו "תחושה פאנקית, אבל המשמעות היא קצת יותר קודרת, ומפרטת מערכת יחסים שהתקררה".