cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקו העירוני
תוואי הקו
הקו הירוק הקיף את ירושלים הישראלית (ירושלים המערבית) משלושת רוחותיה: מדרום, ממזרח ומצפון. בצידו הדרומי התחיל הקו בכפר בית צפאפא, כשהוא חוצה אותו בסמיכות למסילת הרכבת. משם המשיך הקו מזרחה כשהוא מקיף את קיבוץ רמת רחל ועובר בינו לבין הכפר צור באהר, ומשם פנה צפונה לאורך הגבול המזרחי של השכונות ארנונה ותלפיות. המיקום בו שוכן בניין מלון דיפלומט (מלון גני יהודה לשעבר) מציין את המקום שבו עבר הקו; המלון נבנה כאשר פינתו הצפון-מזרחית פולשת מספר מטרים לתוך השטח המפורז. מתלפיות המשיך הקו אל רכס ארמון הנציב שהיה שטח מפורז בחסות האו"ם, ובו שכן מטה משקיפי האו"ם שפיקחו על קיום שביתת הנשק. מצפון לארמון הנציב חצה הקו את שכונת אבו תור וביתר אותה לשניים. שלא כבבית צפאפא, לא נותרו תושבים ערבים מצדו המערבי של הקו; בתיהם ננטשו ומאוחר יותר אוכלסו ביהודים, שחיו בצמידות רבה לשכניהם הערבים מעבר לגבול.
מרכס אבו תור ירד הקו לגיא בן הינום ובריכת הסולטאן דרך שרידי השכונות שמאעה (כיום סינמטק ירושלים) וג'ורת אל-ענב (כיום חוצות היוצר), כשבדרכו הוא כולל בשטח ישראל את הר ציון הצמוד לעיר העתיקה מדרומה, אך ללא כביש שיוביל אליו. רק ב-1964 סללו ירדן וישראל במשותף כביש המכונה "כביש האפיפיור", שחיבר את ירושלים המערבית להר ציון, לכבוד ביקורו של האפיפיור פאולוס השישי.
בריכת הסולטאן הייתה שטח הפקר, שגבל בבתי משכנות שאננים וימין משה. ממנה המשיך הקו צפונה כשהוא חוצץ בין החומה המערבית של העיר העתיקה (בה נמצאים שער יפו ומגדל דוד), לבין שכונת ממילא ובניין עיריית ירושלים. בית העירייה ההיסטורי, שניצב בכיכר צה"ל, נושא עד היום את צלקות פגיעות הקליעים, עדות למיקומו הרגיש.
מבניין העירייה נטה הקו על פי תוואי הפינה הצפון-מערבית של חומת העיר העתיקה, כשהוא עובר בין הרובע הנוצרי בצפון-מערב העיר העתיקה לבין מוסדות הדת שבנו הנוצרים מחוץ לחומה במתחם הצרפתי: בית החולים סן לואי ובניין נוטרדאם דה ז'רוזלם. הקו עבר בצמוד לחומה הצפונית של העיר העתיקה והשער החדש לעבר אזור שער שכם (הקטע הקרוי כיום רחוב הצנחנים), ומשם נטה שוב צפונה דרך בתי שכונת מוסררה, לאורך התוואי הידוע כיום כ"דרך חיל ההנדסה" ו"שדרות בר-לב". באזור זה נחצה רחוב הנביאים, שחלקו המרכזי והמערבי היו בשטח ישראל, ואילו חלקו המזרחי נותר בשטח ממלכת ירדן. הוא חצץ בין השכונות מאה שערים ובית ישראל בצד הישראלי לבין שכונת החוסיינים, המושבה האמריקאית ושייח ג'ראח בצד הירדני. באזור זה גם נקבע מעבר הגבול שער מנדלבאום, שאיפשר מעבר בין שני חלקי העיר וקשר ישראלי עם מובלעת הר הצופים. ב-1999 נבנו בשטח שבין שני צידי הקו, שלושה בתי מלון חדשים ובהם מלון עץ הזית.
גזרתו הצפונית של הקו, באזור השכונות מעלות דפנה ורמת אשכול של היום, עברה בין השכונות שמואל הנביא וסנהדריה בצד הישראלי לבין המוצבים הירדניים של גבעת התחמושת, בית הספר לשוטרים וגבעת המבתר. בצמידות לקו בגיזרה זו שוכן בית הקברות סנהדריה, שהוקם כתחליף לבית הקברות שעל הר הזיתים, שהיה בשליטת הירדנים בתקופה הראשונה שלאחר מלחמת העצמאות.
VHDL-AMS
VHDL-AMS היא נגזרת של שפת תיאור חומרה VHDL. היא כוללת תכנון אנלוגי Analog ותכנון משולב Mixed Signal המרכיבים ביחד את הסיומת AMS. ה-VHDL-AMS נוצרה במטרה לאפשר למתכנני המעגלים המשולבים לתכנן ולשלב בלוקים אנלוגים ומעורבים בתהליך התכנון של מעגלים משולבים כדוגמת VLSI. ההרחבה של השפה לתחום האנלוגי והמשולב היא צורך של התעשייה לאפשר תכנון, אימות ויישום גם של תכנונים אנלוגיים שעד אז היה צורך בכלים גרפיים ידניים כדי לתאר את התכנון. השפה מאפשרת טיפול באותות אנלוגיים ואת מעורבות מערכות משולבות, שימוש במודולים ברמה גבוהה ותיאור התנהגותי של מערכות ורכיבים.
VHDL-AMS הוא תקן המוסכם על רוב התעשייה למידול של תכנון משולב (Mixed Signal). הוא מספק תחביר לתיאור מעגלים הרציפים בזמן ומעגלים המשתנים בשינויים (events) ולכן' הוא מתאים לתכנון מעגלים אנלוגים, ספרתיים, ומעורב אנלוגי או דיגיטלי. התקן מתאים במיוחד גם לאימות מערכות אנלוגיות מאוד מורכבות אנלוגי, מעורבות אות ותדר רדיו במעגלים משולבים.
דוגמה
בקוד ב-VHDL-AMS, תכנון מורכב לכל הפחות מ"ישות" המתארת את הממשק והארכיטקטורה הכוללת של היישום בפועל. בנוסף, רוב התכנונים מייבאים את מודולי הספריות השונות. ישנם גם תכנונים הכוללים מספר ארכיטקטורות ותצורות. תכנון פשוט לדיודה אידיאלית ב-VHDL-AMS יראה כך:
בית הקפה אבזיה
בית הקפה אבזיה (הונגרית: Abbázia Kávéház) היה בית קפה מפורסם בבודפשט, שפעל בין השנים 1888–1949 ושתקופת הזוהר שלו הייתה משנת 1890 ועד העשורים הראשונים של המאה העשרים. מאז פתיחתו בשנת 1888, הוא היה בית הקפה הגדול והמפואר ביותר בהונגריה ושימש כמרכז של חיי התרבות והפוליטיקה עבור פוליטיקאים, מורים, אקדמאים, עיתונאים, סופרים ואומנים. הבניין נמצא בצד הדרומי של כיכר אוקטוגון, בשדרת אנדראשי 49, וכיום נמצא בו סניף של בנק.
בית הקפה נקרא על שם אופטיה (בקרואטית Opatija; במקור, באיטלקית – Abbazia, שמשמעותן בשתי השפות "מנזר"), עיר הנופש האדריאטית של האימפריה האוסטרו-הונגרית, כיום בקרואטיה.
היסטוריה
בית הקפה הוקם על ידי ג'ולה שטייאר (Gyula Steuer Jónás ) (1913-1841), שהיה הבעלים של בית הקפה Fiume Café, שאותו ניהל במשך 25 שנה.
הבקשה להקמת בית הקפה הוגשה לרשויות ב־18 באוקטובר 1887, ובתאריך 1 בינואר 1888 קיבל שטייאר אישור לפתוח את בית הקפה.
המוניטין של בית הקפה התבסס על ריהוט בסגנון רומנטי שכלל מראות קיר מקריסטל ושולחנות משיש אוניקס. בשנת 1894 היה צורך לבנות מחדש את החלל ולהגדיל אותו.
בית הקפה היה פורום לפגישות באותה תקופה. עבור רבים היה הוא מעין בית שני, שבו אפשר היה לפגוש ידוענים מהעיתונים, שחקנים, סופרים, פוליטיקאים וכן לקבל דואר.
בשנת 1908 הבן, מרסל שטייאר (1944-1875), ניהל לבקשת אביו ג'ולה את בית הקפה. בעקבות הגידול המתמיד במספר האורחים הרחיב מרסל את החלל הפנימי עוד יותר על ידי שבירת קירות.
לאחר מותו של ג'ולה שטייאר, נוהל בית הקפה על ידי אלמנתו הנרייטה יחד עם הבן מרסל. בעקבות מותה של הנרייטה בשנת 1920, הצטרף בשנת 1922 לניהול הקפה אחיו הצעיר של מרסל - לוראנד שטייאר (1888–1951). בשנת 1924, שונה שמו של בית הקפה ל"קפה שטייאר ג'ולה אבזיה". הניהול המשותף עבד היטב. מרסל עסק בעיקר בפעילות החברתית, ולוראנד ניהל את העניינים השוטפים של העסק. ההשפעה של המשבר הכלכלי העולמי כמעט ולא הורגשה במחזור של בית הקפה. מרסל עזב את החברה בשנת 1934.
לאחר עזיבתו של מרסל, חדלה המתכונת של העסק כחברה ציבורית להתקיים, ולוראנד שטייאר רשם את בית הקפה כבעלים היחיד (21 במרץ 1934).
מלחמת העולם השנייה
בעקבות החוקים כנגד היהודים משנת 1938 בוצעו שינויים בחלוקת המניות כאשר רוב המניות הועברו לבעלות עורך־דין; כאשר בסופו של דבר נאלץ לורנאד שטייאר להתפטר מניהול החברה בינואר 1942. במהלך שנת 1944, במסגרת שואת יהודי הונגריה, נספו רבים ממשפחת שטאייר ובהם גם מרסל. לוראנד ובתו יהודית הצליחו לשרוד.
ב-14 בספטמבר 1944 עקב תקיפות אוויריות והמצור נסגר בית הקפה. בית הקפה נפתח מחדש בשנת 1945.
ההלאמה
בזמן השלטון הקומוניסטי נשלח לוראנד למחנה עבודה שם נפטר בשנת 1951.
בשנת 1949 הולאם בית הקפה ועבר שינויי יעוד ובעלות עד שנסגר סופית בשנת 1998.
נכון לשנת 2021, מתנהל במקום סניף בנק. לאחר מאבק של יהודית שטייאר (2004-1931) נאותה עיריית בודפשט להציב לוח זיכרון על קיר הבניין, המנציח את בית הקפה המפורסם שהיה שם.
חומצה טרפתלית
חומצה טרפתלית (Terephthalic acid) או חומצה פרה-פתלית היא חומצה קרבוקסילית ארומטית שנוסחתה C8H6O4. המולקולה בנויה מטבעת בנזן אליה קשורות שתי קבוצות חומציות בעמדה פרה (על שני פחמנים בעמדות 1 ו4) זהו איזומר של חומצה פתלית וחומצה איזופתלית. החומר משמש לייצור פולימרים כדוגמת PET שלו מגוון שימושים כייצור בקבוקי משקה וטקסטיל (פליז). בשנת 2006 היה הביקוש העולמי לחומצה טרפתלית 30 מיליון טונות. לחומר מסיסות נמוכה במים ובכהלים, בחימום באוויר חומצה טרפתלית עוברת המראה ב-402°C.
סינתזה
חומצה טרפתלית מיוצרת מחמצון של פרה-קסילן על ידי חמצן. תוצר הביניים בתהליך הוא p-Toluic acid (קבוצת מתיל וקבוצת חומצה בעמדות פרה על טבעת הבנזן). בשל אפקט משיכת האלקטרונים על ידי הקבוצה החומצית המתיל הופך ריאקטיבי הרבה פחות ולכן השלב השני בחמצון קשה יותר. בתהליך המסחרי הממס הוא חומצה אצטית והקטליזטור מורכב ממלחי קובלט ומנגן ובתוספת ברום.
הניצולת בתהליך הייצור מגיעה ל-95%, לתהליך כמה חסרונות כדוגמת פרוק או שרפה של החומצה האצטית ודה-קרבוקסילציה כלומר איבוד קבוצה חומצית לקבלת חומצה בנזואית.
המנגנון
ריאקצית החמצון של פרה-קסילן לחומצה טרפתלית מתקדמת במנגנון של רדיקלים חופשיים. היונים התלת ערכיים של מנגן וקובלט יוצרים רדיקלים של ברום מיוני הברומיד (-Br) בתמיסה. הברום סופח אטום מימן מקבוצות המתיל של הקסילן ומשאיר רדיקל שיגיב עם חמצן וימשיך את הריאקציה.
איזומרים
חומצה טרפתלית היא אחת משלושה איזומרים של בנזן די-קרבוקסיל שני האיזומרים האחרים הם חומצה פתלית בה תופסות החומצות הקרבוקסיליות את עמדות 1 ו 2 בטבעת הבנזן וחומצה איזופתלית בה מצויות החומצות בעמדת מטה כלומר על פחמנים 1 ו 3.
תיאטרון אלפא לאמנויות המופע
תיאטרון אלפא לאמנויות המופע הוא תיאטרון ומרכז לאירוח הצגות פרינג' השוכן ברח' בית אלפא 13 בתל אביב. התיאטרון מוכר ונתמך על ידי משרד התרבות והספורט ועיריית תל אביב. במקורו היה התיאטרון שלוחת ההפקות של האקדמיה לאמנויות המופע בת"א, שהעלתה הפקות תיאטרון בשיתוף שחקנים מקצועיים ותלמידי בית הספר למשחק. החל משנת 2016 התפצלה האקדמיה לתיאטרון מקצועי, בשם "תיאטרון אלפא" ולבית ספר למקצועות התיאטרון בשם "ביתא-ספר לאמנויות המופע". השניים פועלים בנפרד תחת הנהלתה של עמותת תיאטרון גלבוע. אודות ההיסטוריה של תיאטרון אלפא.
הפקות תיאטרון אלפא
תיאטרון אלפא מעלה מופעי תיאטרון בהפקה עצמית, בנוסף להיותו מרכז אירוח להצגות פרינג' המתארחות בצל קורתו. להלן ההפקות העצמיות של התיאטרון מאז הפך לתיאטרון מקצועי:
אירלנד במלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה אירלנד חלק מהממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, אשר נכנסה למלחמה באוגוסט 1914 כחלק ממדינות ההסכמה לצידן של צרפת והאימפריה הרוסית כנגד מעצמות המרכז אשר כללו את האימפריות הגרמנית, האוסטרו-הונגרית, העות'מאנית וממלכת בולגריה.
הזיכרון הקולקטיבי האירי חלוק ומורכב, שכן בתחילת המלחמה הן היוניוניסטים (תומכי האיחוד עם הממלכה המאוחדת) והן הלאומנים (תומכי הפילוג ממנה) תמכו ביציאתה של בריטניה למלחמה וסייעו במאמצי המלחמה, ותומכיהם (הפרוטסטנטים והקתולים בהתאמה) שירתו במסגרת הצבא הבריטי והצי המלכותי הבריטי במיוחד ביחידות ייעודיות. מעל 200,000 חיילים אירים לחמו במלחמה, במספר זירות וחזיתות, וכ-30,000 חיילים נהרגו במהלכה. אולם, קבוצה קטנה ורדיקלית של לאומנים ניצלה את המלחמה ופתחה במרד מזוין כנגד השלטון הבריטי תוך סיוע גרמני, ובנוסף לכך, ניסיונות בריטיים לאכוף גיוס חובה על אוכלוסייתה של אירלנד ב-1918 גרמה להתנגדויות עזות אשר גרמו לאי אכיפת הגיוס. בסיומה של המלחמה פקדה את אירלנד תקופה של חוסר יציבות פוליטית וגלי אלימות בין השנים 1919–1923 אשר הובילו לפילוגו של האי אשר רובו נפרד מהממלכה המאוחדת ובשטחו הוקמה מדינת אירלנד החופשית.
האקלים הפוליטי באירלנד
מלחמת העולם הראשונה פרצה לאחר פרוץ משבר פוליטי חריף באירלנד סביב שאלת השלטון העצמי תחת חסות הכתר הבריטי. חוק שלטון הבית השלישי אושר ונחתם בצו מלכותי ב-18 בספטמבר 1914, אולם ישומו בפועל של החוק, אשר כלל שלטון עצמי לאירלנד במסגרת האימפריה הבריטית, נדחה עד לסיומה של המלחמה. אופוזיציה חזקה ליישומו של החוק כללה את ה"יוניוניסטים" אשר ברובם התרכזו באזור אלסטר ויזמו הקמת מיליציה חמושה, מתנדבי אלסטר, בשנת 1913 אשר מטרתה הייתה למנוע את ישומו של החוק או להכליל את אלסטר מחוץ להסדר (ובכך להשאירו תחת חסות הממלכה המאוחדת). בתגובה להקמת המיליציה הקימו הלאומנים מיליציה יריבה, המתנדבים האיריים, אשר תפקידה היה וקיום לחץ מתמיד על ממשלת בריטניה לקיום ההבטחה לשלטון בית. אירלנד הייתה על סף עימות חמוש בין שני הצדדים הניצים בחודשים הראשונים של שנת 1914, אולם פרוץ המלחמה דחה את פרוץ המשבר.
תגובות היוניוניסטים
אדוארד קרסון, מנהיגם של היוניוניסטים הבטיח לממלכה המאוחדת כי יינתן גיבוי מלא מצדם למאמצי המלחמה של בריטניה. תגובה זו נבעה משני מניעים:
בזמן זה שקד שר המלחמה הבריטי הוריישו קיצ'נר על הקמתו של הצבא החדש במטרה לחזק את הצבא בריטי הסדיר של טרם המלחמה וליוניוניסטים הוקצתה דיוויזיה ייעודית בעבורם - הדיוויזיה ה-36 (אלסטר) אשר לה היה סגל פיקוד אורגני משלה, ולשורותיה קרא קרסון למתנדבי אלסטר להתגייס. קריאתו של קרסון פורסמה ב-3 בספטמבר 1914, כחודש לאחר הכרזת המלחמה הבריטית על הקיסרות הגרמנית.
תגובות הלאומנים
עם פרוץ המלחמה הכריז מנהיגה של המפלגה הפרלמנטרית האירית ג'ון רדמונד בנאום מול בית הנבחרים הבריטי כי ממשלת הוד מלכותו יכולה להסיג את כוחותיה מאירלנד וכי היא יכולה להסתמך על בני אירלנד החמושים כי יגנו על חופיה מפני פלישה. הצהרתו של רדמונד זכתה לתשבחות מרוב המתנדבים האיריים. לאחר קריאתו של קרסון היוניוניסט לגיוסם של היוניוניסטים לשורות הצבא הבריטי ולאחר העברתו של חוק שלטון הבית השלישי, היה רדמונד תחת לחץ כבד מצד הבריטים לגלות נאמנות ותמיכה בבריטניה ובמלחמה, וב-20 בספטמבר 1914 קרא למתנדבים האירים להתגייס לשורות הרגימנטים האירים של הצבא הבריטי ובכך לסייע למאמצי המלחמה של מדינות ההסכמה. רדמונד האמין כי הגמוניה בראשותה של הקיסרות הגרמנית והתרחבותה הצבאית על אדמת אירופה מאיימת על חירותה של אירופה, וכי חובתה של אירלנד, לאחר שהגיעה לידי שלטון עצמי נראה לעין,
על אף ביטויי התמיכה הללו, הפלגים הקיצוניים והרדיקליים של הלאומנים, אשר כללו את השין פיין, מיעוט מקרב המתנדבים האיריים, והאחווה הרפובליקנית האירית החשאית, התנגדו להצטרפותה של אירלנד לצד בריטניה במלחמה. הם התנגדו לגיוס באופן גלוי והכינו את הקרקע להתקוממות מזוינת כנגד המשך השלטון הבריטי באי האירי.
לאחר הקמתה של הדיוויזיה ה-36 אשר אוישה בידי מתנדבי אלסטר, ביקש רדמונד ממשרד המלחמה שיתיר הקמת בריגדות אשר יוקמו על טהרת מתנדבים אירים מן המחנה הלאומי. הממשלה הבריטית היססה שכן רדמונד הצהיר באוזני המתנדבים האירים כי יחזרו בסיומה של המלחמה כצבא אירי מאומן לאירלנד על מנת להתנגד לאופוזיציה האלסטרית לשלטון הבית. בסופו של דבר הוקמו שתי דיוויזיות של מתנדבים אירים, הדיוויזיה ה-10 (האירית) וה-16 (האירית), אולם שלא כמו ה-36, הדיוויזיות הללו הונהגו על ידי קצינים בריטים (למעט ברנרד היקי אשר פיקד על הדיוויזיה ה-16 בסוף 1915)).
הגיוס האירי לכוחות המזוינים של האימפריה הבריטית
סך הכל שירתו 206,000 חיילים אירים בשורות הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה:
הירידה במספר המתנדבים
הירידה במספר המתגייסים לאחר 1916 נבעה ממספר גורמים: הראשון היה כמות הנפגעים הגדולה מקרב היחידות האיריות, השני היה גינויה של המלחמה על ידי הכנסייה הקתולית האירית וקריאתם של הבישופים הקתולים לרדמונד להסיר את התמיכה האירית במלחמה בעקבות אנציקליקה של האפיפיור בנדיקטוס החמישה עשר בשנת 1915, והגורם השלישי והחשוב ביותר היה תוצאותיה העקובות מדם של מרידת חג הפסחא בשנת 1916 אשר בה נהרגו כ-500 אירים ברחובותיה של דבלין. שלא כמו בממלכה המאוחדת, באירלנד לא הונהג גיוס חובה בזמן המלחמה, וכאשר הוצע רעיון גיוס החובה באירלנד לאחר מתקפת האביב הגרמנית של 1918, הוביל הדבר למחאה ציבורית חריפה שהונהגה בידי הלאומיים.
אילן שילה
אילן שלמה שילה (נולד ב-1947 בישראל), הוא משפטן ישראלי. כיהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי מרכז.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1947 לרחל ולשופט יצחק שמשון שילה. בשנת 1964 סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר תיכון עירוני ב' בתל אביב. בשנים 1966–1969 למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים והוסמך בתואר LLB.
בשנים 1969–1970 התמחה בבית המשפט העליון אצל השופט חיים כהן ובמשרד עורכי דין. בשנת 1970 הוסמך כעורך דין ובשנים 1971 - 1973 שהה בניו יורק, שם עבד במשרד עורכי דין בתחום המשפט המסחרי.בד בבד עם עבודתו במשרד עורכי הדין הוא למד באוניברסיטת ניו יורק (NYU) לתואר שני. בתום לימודיו הוסמך לתואר LLM (In Corporation Law).
בשנים 1974–1992 עבד כעורך דין עצמאי.
בפברואר 2017 סיים השופט שילה את כהונתו בבית המשפט ופרש לגמלאות. סמוך לאחר פרישתו, מונה לכהונת שופט עמית בבית המשפט המחוזי מרכז, לארבע שנים נוספות.
Perro Fiel
Perro Fiel (באנגלית: Faithful Dog, ובעברית: כלב נאמן) הוא סינגל של הזמרת הקולומביאנית שאקירה, בשיתוף הזמר הפאורטו ריקאני ניקי ג'אם, מתוך אלבומה האחד עשר, El Dorado. שיתוף פעולה זה הוא שיתוף הפעולה הראשון בין השניים. השיר יצא לאור ב-15 בספטמבר 2017, כסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום.
לפני כן כבר במאי באותה שנה, העלתה שאקירה תמונה המכילה את השיר לערוץ היוטיוב שלה.
במצעדים זכה השיר להצלחה רבה, ועוד לפני שיצא כסינגל רשמי מן האלבום הצליח השיר להגיע למקום השלישי במצעד הספרדי.
השיר
מיד לאחר הוצאת האלבום, אתרים רבים כתבו ביקורות ארוכות על האלבום ובנוסף גם על השיר. הביקורות היו טובות לגבי שניהם כאשר שיבחו רבות את שיתוף הפעולה של שאקירה עם ג'אם.
בערב השקתו של אלבומה האחד עשר El Dorado, עלתה לבמה שאקירה ושרה את השיר ביחד עם ג'אם. מאוחר יותר היא צייצה שהיא התרגשה מאוד מההופעה ומהשקתו של האלבום והודתה לכולם. השיר הוא השיר השישי מן האלבום.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי שיצא לסינגל הועלה לערוץ ה-Vevo של הזמרת ב-15 בספטמבר 2017. תחילה, חסמה הזמרת את הסרטון ביוטיוב, והפכה אותו לסרטון לא רשום, דבר אשר פגע לה במונה הצפיות. לאחר מכן בצהריי אותו יום, היא העלתה אותו בצורה רשמית כך שהוא היה חשוף לכל הקהלים. בקליפ מופיע הזמר הלטיני ניקי ג'אם.
בתחילת הקליפ ניתן לראות את שאקירה כשגופה צבוע בצבע זהב, עם שמלה אדומה ואותה אוחזת בשלושה כלבים. לאחר מכן מגיח ג'אם ובעצם מתחיל לשיר את השיר. לאורך כל הקליפ ניתן לראות את השניים רוכבים על אופנועים, אנשים שמנגנים בכינורות וכולי.
בפרק זמן של 24 שעות, מונה הצפיות של הווידאו קליפ עמד על למעלה מ-5 מיליון צפיות, ונכון למרץ 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-765 מיליון צפיות, ובכך הפך לקליפ השמיני של שאקירה שעשה זאת.
ליגת העל הצ'כית בכדורסל
הליגה הלאומית בכדורסל (בצ'כית: Národní basketbalová liga) היא ליגת הכדורסל הבכירה בצ'כיה, הליגה מנוהלת על ידי איגוד מועדוני הליגה
אלופת הליגה לעונת 2022/2023 היא אופבה.
מבנה הליגה ושיטת המשחקים
הליגה הוקמה ב-1993 עם התפרקות צ'כוסלובקיה, מאז 2004 נשלטת הליגה באופן כמעט בלעדי בידי נימבורק אשר מחזיקה ב-19 מ-31 תוארי האליפות, יחד עם 15 זכיות בגביע.
הליגה כוללת 12 קבוצות שמשחקות בשיטת ליגה של שני סבבים כ-22 משחקים אשר בסיומם מחולקת הליגה, הקבוצות במקומות 1–8 מעפילות לבית העליון והקבוצות במקומות 9–12 מתמודדות בבית התחתון.
בבית התחתון משחקות הקבוצות שני סבבים פנימיים בשיטת פלייאוף בסיומן הקבוצה במקום ה-12 יורדת לליגת המשנה ובמקומה עולה אלופת ליגת המשנה.
בבית עליון מתקיים סיבוב אחד פנימי בן 7 משחקים, שלאחריו מתקיים פלייאוף האליפות בשיטת סדרות, הטוב מ-7 ברבע הגמר, הטוב מ-7 בחצי הגמר והטוב מ-5 בגמר.
אלופת הליגה משתתפת בליגת האלופות בכדורסל, סגניתה משתתפת בשלב המקודמות של המפעל והקבוצות שהעפילו לחצי הגמר זוכות בכרטיס לשלב הבתים של היורופקאפ. קבוצות נוספות יכולת להירשם לליגה הצפון אירופית
אנה קוזנצובה
אנה יורייבנה קוזנצובה (ברוסית: А́нна Ю́рьевна Кузнецо́ва. נולדה ב-3 בינואר 1982) היא פעילה חברתית ומדינאית, כיהנה בעבר כנציבת זכויות הילדים של הפדרציה הרוסית.
ראשית חיים
קוזנצובה נולדה בפנזה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות לאב בנאי ולאם מהנדסת. יש לה אח.
בשנת 1997 למדה בבית ספר תיכון מספר 72 בפנזה. בשנים 1998–1999 למדה בליציאום הפדגוגי מספר 3 שהיה גם בפנזה. בשנת 2003 סיימה את לימודיה באוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית על שם בלינסקי (כיום אוניברסיטת פנזה), והוסמכה כ"מורה לפסיכולוגיה".
קריירה מוקדמת
קוזנצובה החלה את פעילותה החברתית כמתנדבת. היא טיפלה בילדים בבית החולים המחוזי לילדים בפנזה. בשנת 2008 עד 2010 היא הייתה מייסדת הארגון הציבורי, "בלגובסט" יחד עם בעלה שהיה יו"ר הארגון.
בשנת 2011 הקימה קוזנצובה את קרן פוקרוב המספקת סיוע למשפחות גדולות ובעלי הכנסה נמוכה. במחוז פנזה ברוסיה תרמה הקרן ליישום התוכנית הדמוגרפית הכוללת "החיים הם מתנה מקודשת", כאשר אחת המטרות העיקריות הייתה מניעה שמטרתה לצמצם את מספר ההפלות. באותה שנה היא יזמה את תחרות הפסטיבל הכל-רוסית לקבוצות חברתיות לנוער, מטרתו הייתה יצירת ושימור ערכים משפחתיים.
בשנת 2014 הצטרפה קוזנצובה לתנועת החזית העממית הכל-רוסית. מיד לאחר מכן, הקרן שלה, קרן פוקרוב, קיבלה מענק מהמדינה ומימון להקמת מרכז להגנת הריון עם מקלט קבוע לאמהות עם ילדים במצבי חיים קשים. שנה לאחר מכן הובילה קוזנצובה את הוועד הפועל של עיריית פנזה. היא תרמה לבדיקות בבתי חולים ליולדות ובמערכת הטיפול במיילדות. בערך באותה תקופה היא הייתה ראש המותגים האזוריים של ארגון "האמא של רוסיה". סיוע נוסף לקריירה של קוזנצובה ניתן על ידי הסגן הראשון לראש סגל הקרמלין, ויאצ'סלב וולודין. ב-2017 הודיעה קוזנצובה על תמיכתה בתנועות נגד הפלות.
מאז 2015 שימשה קוזנצובה כיו"ר איגוד הארגון להגנת המשפחה, חברה במועצת הנשים תחת מושל מחוז פנזה, עוזרת ליו"ר הוועדה לאינטראקציה בין-דתית ומעורבת בסיוע הגנת חופש המצפון של הלשכה הציבורית במחוז פנזה.
בספטמבר 2015 נכנסה קוזנצובה לקבוצת העבודה לפיתוח הצעות להסדרה נוספת של פעילויות ארגונים ללא כוונת רווח. באותה שנה חתם הנשיא ולדימיר פוטין על צו לפיו קרן פוקרוב הפכה לספקית של מענקים נשיאותיים. בשנת 2016, לפני שמונתה לנציבת זכויות הילדים, השתתפה קוזנצובה בפריימריז בבחירות של מפלגת רוסיה המאוחדת. היא הגיעה למקום החמישי בתוצאות הבחירות. ב-9 בספטמבר 2016 מונתה לתפקיד הממונה על זכויות הילדים לנשיא הפדרציה הרוסית, על פי צו הנשיא ולדימיר פוטין.
2016
בדצמבר 2016, קוזנצובה יצרה רישום של פושעי מין ופדופילים במטרה למנוע מהם לעבוד במוסדות חינוך ברוסיה. לאחר מכן הוצע להכניס שליטה מנהלית לכל החיים על פדופילים במרץ 2017.
2017–2018
בינואר 2017 השתתפה קוזנצובה בתפיסה המתוקשרת של עשרה ילדי אומנה ממשפחה דל אמצעים במוסקבה. זה החל לאחר הצהרה של גננת שראתה חבורות בגופו של אחד הילדים, ובהמשך התברר כי למעשה הילדים סובלים ממחלת HIV. לאחר בחינת נסיבות המקרה, ועדת הפסיכולוגים של המרכז לתמיכה חברתית בעיר זלנוגרד שבפרברי מוסקבה, קיבלה החלטה להפסיק מכל ילדי אומנה נוספים להישאר עם אותה משפחה. ההחלטה נתמכה על ידי ראש מחלקת העבודה והרווחה בעיריית מוסקבה.
לאחר מסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-23 בדצמבר 2016, הנחה ולדימיר פוטין את קוזנצובה ואת משרד העבודה של הפדרציה הרוסית ללמוד את הנוהג להוצאת ילדים ממשפחות מבחינת אמצעים שהופעלו יתר על המידה או התערבות בלתי חוקית במשפחה. ב-15 במאי 2017, קוזנצובה ציטטה נתונים מטעם הפרקליטות ואמרה לתקשורת כי "אין כמעט מקרים רשומים מסוג זה". דברים אלה עוררו מחלוקת בקרב 75 ארגוני הורים ומשפחות ברחבי רוסיה. מכתב פתוח נשלח אז לנשיא ולדימיר פוטין, בו הצהירו כי הציבור אינו מסכים עם הנתונים הללו. במאי 2017 הציגה חברת מועצת הפדרציה של רוסיה ילנה מיזולינה דו"ח חלופי, המבוסס על הנתונים שנאספו על ידי ארגונים לא ממשלתיים המתנגדים לקוזנצובה. מקימי ועד ההורים אוראל וועד ההורים בעיר יקטרינבורג תמכו בקוזנצובה והסבירו כי במהלך שמונה שנות פעילותם באזור סברדלובסק ברוסיה, הם לא נתקלו במקרה אחד של התערבות בלתי חוקית של רשויות האפוטרופסות ברשות. מִשׁפָּחָה. יתר על כן, הרחקה בלתי חוקית של ילדים.
מאוחר יותר במאי 2017 ביקרה קוזנצובה בפינלנד, שם החתימה את נציב תלונות הציבור במדינה זו, טומאס קורטילה, על מזכר שיתוף פעולה בהפקת זכויות הילד. הנסיעה גרמה לחוסר שביעות רצון בקרב פעילים הורים, שקיימו כמה מחאות חד-פעמיות. ב-24 במאי 2017, אחד הפעילים בבניין הלשכה הציבורית של הפדרציה הרוסית המתין ללא הצלחה לקוזנצובה עם כרזה שעליה נכתב: "רוסיה אינה זקוקה לנציגה מורשה להכנסת טכנולוגיות לנוער הפיניות". ב-29 וב-30 במאי, פעילויות של אותה קבוצה נערכו סדרה של הפגנות קטנות בערים שונות ברוסיה, שהפגינו נגד קוזנצובה וביקשו מוולדימיר פוטין שלא לחתום על אסטרטגיית הילדות שלה שתקפה משנת 2018 עד 2027 עד שתידון בפומבי.
קוזנצובה יזמה רפורמה במבנים ציבוריים תחת הנציבות הפדרלית לזכויות הילדים. תחתיה הוקמה מועצה ציבורית שחולקה לקבוצות עבודה. המבנה כלל כמרים רבים של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, וכן פעילים של עמותות ציבוריות אורתודוקסיות. הקמת המועצה גררה ביקורת. במאי 2017 עזבו את המועצה יו"ר ארגון "ההתנגדות ההורית הכל-רוסית" מריה ממיקוניאן וראשי חלק מהארגונים הציבוריים.
בנובמבר 2018 היא הצהירה כי נשים יכולות לעבור מילה כל עוד זה לא מזיק מבחינה רפואית. בדצמבר 2019 התנגדה בתוקף לטיוטת האלימות במשפחה, שהוצעה על ידי הפרלמנט הרוסי והצהירה שהצעת החוק המוצעת אינה חוקתית ומחקה חוקים זרים דומים.
2019–2021
בדצמבר 2019, לאחר גיבוש פרסום החוק בנושא אלימות במשפחה, הסבירה קוזנצובה לעיתונאים כי היא נתנה שוב ושוב חוות דעת שלילית על הטיוטה, מכיוון שהנורמות שלה אינן עומדות בסעיפי החוקה הרוסית. היא הצהירה כי הצעת החוק משכפלת את הנורמות של חוקים אחרים וקראה לשקול אם בכלל החוק נחוץ.
ב-19 ביוני 2021 פוטין הציע לשלבה ברשימה הפדרלית של מפלגת רוסיה המאוחדת בבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021, לבסוף שולבה ברשימה ונבחרה לכהן מטעם המפלגה בפרלמנט הרוסי. לאחר שנבחרה, החליפה אותה מריה לבובה-בלובה בתפקיד נציבת זכויות הילדים.
חיים אישיים
קוזנצובה נשואה לפרופסור אלכסיי קוזנצוב מאז 2003. יש להם שבעה ילדים.
ילד השמש
{{פירושונים|
ילדי השמש
}}
מקסים (זמרת)
מרינה סרגייבנה אברוסימובה (נולדה ב-10 ביוני 1983), הידועה יותר תחת שם הבמה שלה מקסים (ברוסית: МакSим), היא זמרת רוסייה ממוצא טטארי, פזמונאית ומפיקת מוזיקה. בשנת 2009 היא כתבה וביצעה את השיר "דורוגה" (הדרך) לסרט הרוסי מבית וולט דיסני ספר האמנים. היא גם דובבה את ג'יזל בגרסה הרוסית לסרט מכושפת.
קריירה
בדצמבר 2009 יצא אלבום האולפן השלישי של הזמרת, "בודדת", שזכה למעמד זהב ופלטינה. בשנת 2011, היא נכנסה לדירוג "מאה הנשים המשפיעות ביותר ברוסיה", שהורכב על ידי תחנת הרדיו "הד מוסקבה", סוכנויות החדשות רי"א נובוסטי, אינטרפקס והמגזין "אוגוניוק". בשנת 2013 יצא האלבום הרביעי, "מציאות אחרת, שהפך לאלבום הטוב ביותר של השנה בטקס פרסי תיבת המוזיקה. בשנת 2014 זכתה להכרה בתור הזמרת-יוצרת הטובה ביותר. בשנת 2015 הוציאה את אלבומה החמישי "טובה", שהפך לאלבום הטוב ביותר של השנה בתיבת המוזיקה ובפרסי המוזיקה הרוסית 2015.
ביוני 2021, במהלך הופעה בעיר קזאן, הזמרת החלה להרגיש בסימפטומים של מגפת הקורונה, לאחר מכן ביצעה בדיקת הקורונה שיצאה שלילית בשלוש הבדיקות השונות. לאחר מכן הועברה מקסים לבית חולים עם החמרת התסמינים. לאחר מספר ימים, חוברה למכונת הנשמה בשל התדרדרת במצבה. ב-27 ביוני, דווח בתקשורת כי הזמרת חוברה לחמצון חוץ-גופי באמצעות ממברנה. באוגוסט 2021 יצאה מתרדמת ושוחררה מבית החולים להמשך טיפול בביתה.
אקר (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הלם תרבות
הלם תרבות היא תגובה נפשית הנעה מהשתוממות ועד סלידה כלפי יסוד תרבותי לא מוכר או זר. הלם תרבות עלול להביא לידי חוסר יכולת של הפרט להתמצא ולפעול בתרבות הזרה לו, או לחוסר יכולת של חברי תרבות מסוימת לתקשר עם אדם מתרבות זרה ולקלוט אותו אליהם.
שלבים
מעבר לסביבה תרבותית חדשה מחולק למספר שלבים:
כמו כן, תהליך החזרה לסביבה התרבותית המקורית מחולק למספר שלבים:
איל אלוק
איל אלוק (נולד ב-1958) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כקצין חימוש ראשי.
ביוגרפיה
אלוק למד במכללה הטכנולוגית של חיל החימוש, התגייס לצה"ל ב-1976 ושירת כחשמלאי רכב ונגמ"ש. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקת חימוש וכקצין חימוש בגדוד 405 של חיל התותחנים. ב-1981 מונה לקצין החימוש של גדוד 82 בחטיבה 7, תפקיד בו שירת במהלך מלחמת לבנון הראשונה. לאחר מכן שימש קצין החימוש של חטיבת אלכסנדרוני. ב-1984 מונה למפקד סדנא ביחידת חימוש מרחבית בפיקוד הצפון וב-1987 מונה לקצין אחזקה של עוצבת הגליל. לאחר לימודים במכללה לפיקוד ולמטה מונה ב-1990 לקצין חימוש חטיבה 500 וב-1991 לקצין חימוש חטיבה 8. ב-1993 מונה למפקד סדנת רק"ם במחנה כורדני. ב-1994 מונה לקצין החימוש של עוצבת עמוד האש, ב-1996 לקצין החימוש של עוצבת הגליל וב-1999 לסגן מפקד החימוש הפיקודי בפיקוד הצפון.
ב-2001 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד החימוש הפיקודי בפיקוד הצפון, ב-2005 מונה לראש מחלקת אחזקה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה וביוני 2007 מונה לקצין חימוש ראשי, תפקיד בו כיהן עד 2010. במהלך כהונתו בתפקיד חל שינוי בארגון החיל והוא חזר מזרוע היבשה לכפיפות אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, בעקבות לקחי מלחמת לבנון השנייה שונתה תפיסת האחזקה המרחבית הקרבית להתבססות על אגדים לוגיסטיים.
אלוק בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים. נשוי ואב לשניים.
מלחמת אנגלו-מייסור הראשונה
מלחמת אנגלו-מייסור הראשונה התחוללה בהודו בין 1767 ל-1769 והיו מעורבים בה ממלכת מייסור, סולטנות קרנאטקה, ממלכת ניזאם מהיידראבאד, האימפריה המראטהית וחברת הודו המזרחית הבריטית שהייתה נציגת בריטניה בהודו. ציר המאבק המרכזי התחולל בין ממלכת מייסור וחברת הודו המזרחית הבריטית כששאר הממלכות משנות נאמנות מדי פעם או מנסות לשמור על נייטרליות. המלחמה הסתיימה ללא הכרעה ברורה לאחר שצבא מייסור הפסיד מספר קרבות עם הבריטים אך הצליח להתאושש ולאיים בכיבוש מדראס, שהיוותה את מרכז העסקים של חברת הודו המזרחית הבריטית, דבר שאילץ את הבריטים לחתום על חוזה מדראס שסיים את המלחמה.
רקע
בשלהי המאה ה-17 ובתחילת המאה ה-18 הגיעה האימפריה המוגולית בהודו לשיא כוחה תחת שלטונו של אבו אל-מוזפר מוחי א-דין מוחמד אורנגזב. עם מותו של אורנגזב ב-1707 החלה התפרקות האימפריה והתחוללו מאבקים בין יורש העצר, נסיכויות אחרות ואימפריות מערביות כמו האימפריה הבריטית, האימפריה הצרפתית שרצו לנצל את הסיטואציה ולקבל דריסת רגל בתת-היבשת.
באמצע המאה ה-18 הצליחה בריטניה, במהלך המלחמה הקרנטית השלישית, לכבוש טריטוריה באזור בומבי, מדראס וכלכותה וכן להרחיב את אחיזתה בהודו על ידי חתימה על הסכמים עם סולטאן קרנאטקה מוחמד עלי חאן וולאג'ה. במקביל להתחזקות הבריטים בהודו התחזקו גם ממלכת ניזאם מהיידראבאד (בשליטתו של אסאף ג'ה השני ) וממלכת מייסור (בשליטתו של חיידר עלי ).
השליטה בפועל בטריטוריות הבריטיות נעשתה על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית שמטרתה העיקרית הייתה כלכלית והיא שאפה לשלוט במסחר בין הודו והמזרח הרחוק ובין בריטניה. לשם כך פעלה במישור המדיני על ידי כריתת בריתות כשבמקביל החזיקה בהודו צבא משולב של לחיילים בריטים וחיילים הודים. עם הרחבת השליטה הבריטית בהודו וכדי לחזק את אחיזת בריטניה בחופיה המזרחיים של הודו (כולל מדראס) חתמה החברה ב-1766 הסכם עם שליט ממלכת ניזאם מהיידראבאד שאיפשר לבריטים גישה לנמלי החוף המזרחיים בתמורה לתמיכה צבאית. חתימת הסכם זה שיקפה את חששה של ממלכת ניזאם משאיפות ההתפשטות של ממלכת מייסור וכן חתמה גם על הסכם עם האימפריה המראטהית שהשתרעה מצפון לה וגם היא חששה מממלכת מייסור.
הברית בין הבריטים לממלכת ניזאם מהיידראבאד וחיזוק קו ההגנה הבריטי מול ממלכת מייסור (כמו למשל הקמת פורט וולור בעיר וולור ) גרם לחיידר עלי וממלכת מייסור, היריב של ממלכת ניזאם, להכריז מלחמה על בריטניה.
פלישת האימפריה המראטהית
המערכה פרצה בינואר 1767 עם פלישת האימפריה המראטהית, בת בריתם של הבריטים ושל ממלכת ניזאם, דרומה לממלכת מייסור. כוחות מראטה התקדמו דרומה עד נהר טונגבהאדרה. לאחר מסע ומתן עם מנהיגי מייסור נסוג צבא מראטה תמורת כופר של 3,000,000 רופי ששולם על ידי ממלכת מייסור.
פלישת ממלכת ניזאם
במרץ 1767, לאחר נסיגת צבא מראטה, פלש צבא ממלכת ניזאם לדרום ממלכת מייסור מלווה בשני בטליונים אנגלים של חברת הודו המזרחית הבריטית. במאי אותה שנה התברר למפקד הכוח הבריטי שמאחורי גבו ניהלו ממלכות ניזאם ומייסור משא ומתן והגיעו להסכם לפיו ממלכת מייסור תשלם כופר של 1,800,000 רופי ובתמורה ממלכת ניזאם תיסוג מטריטוריית מייסור ותסכים למסור חלק מהשטחים שלה ליורש העצר של מייסור, בנו של חיידר עלי, טיפו סולטאן. בנוסף הסכימו שתי הממלכות לאחד כוחות כנגד הבריטים.
איחוד ניזאם-מייסור
הקרב הראשון בין הבריטים לבין איחוד כוחות ניזאם-מייסור התחולל ב-3 בספטמבר 1767 בקרבת צ'נגאם כש-70,000 חיילים מכוחות האיחוד תקפו כוח של כ-7,000 בריטים. הקרב הסתיים בניצחון בריטי ובאבדות רבות לאיחוד. לאחר תבוסה זו פנה הכוח המאוחד לעיר קבריפאטינאם (כיום פוהאר) וכבש אותה לאחר יומיים מצור. לאחר כיבוש זה נסוגו הבריטים צפונה לעיר טירובנמאלי כדי להצטייד ולהתארגן.
קרב טירובנמאלי
כוח ניזאם-מייסור, בפיקוד חיידר עלי צעד גם הוא לטירובנמאלי כדי לכבוש אותה. ב-25 בספטמבר 1767 התחולל במקום קרב כנגד הבריטים שהסתיים בניצחון הבריטים כשכוחותיו של עלי איבדו כ-4,000 חיילים ו-64 תותחים. טיפו סולטאן, בנו של עלי, הגיע להציל את אביו. לאחר התבוסה בקרב הציע חיידר עלי לבריטים הסכם הפסקת אש אך נדחה לכן קיבץ את צבאו וניסה לכבוש את מדראס והגיע כ-5 ק"מ מהעיר.
קרב אמבור
כוחותיו של חיידר עלי התקדמו צפונה בניסיון לכבוש את העיר אמבור  אותה החזיק כוח בריטי מצומצם. עלי הטיל מצור על העיר ב-7 בנובמבר 1767 שנמשך עד 7 בדצמבר אך עלי לא הצליח לפרוץ את עמדות הבריטים. עלי ניסה לשחד את מפקד הכוח הנצור אך זה סירב להצעה. המצור הסתיים כשהגיע לעיר כוח תגבורת בריטי שאילץ את עלי להסיר את המצור ולסגת צפונה. במהלך הנסיגה נאלץ עלי להתמודד עם חלק מכוחותיו שערקו לצד הבריטי וכן ניתוק מצבאה של ממלכת ניזאם לאחר ששליט ניזאם, אסאף ג'ה השני, ניהל משא ומתן נפרד עם הבריטים שהביא לנסיגת חיילי ניזאם להיידראבאד. עלי ניסה גם הוא לחתום הסכם עם הבריטים אך סורב.
המערכה במנגלור
בתחילת 1768 שלחה בריטניה צי ספינות מנמל בומבאי לנמל מנגלור במערב היבשת ולאחר שרוב כוחות מייסור הוטעו ועזבו את העיר כבשו הבריטים בפברואר את העיר. פעילות הבריטים במערב המדינה ובליבה של מייסור הביאו את עלי להוציא את כוחותיו מאזור מדראס, לנוע מערבה ולכבוש, בסיוע בנו טיפו סולטאן בחזרה את מנגלור.
המערכה על בנגלור
העיר בנגלור הייתה אחת מהערים המרכזיות בממלכת מייסור ולכן היוותה יעד מרכזי לכוחות הבריטים. לאחר שחיידר עלי הסיג את כוחות צבא מייסור ממזרח הודו הצליחו הבריטים לכבוש מחדש שטחים באזור זה ואז פנו לנוע לתוך ממלכת מייסור. חלק מהכוחות הבריטים תקפו את דרום הממלכה בעוד שכוח נוסף, בשיתוף צבא האימפריה המראטהית (ששוכנע על ידי הבריטים לחזור למערכה), התקדם לכוון מרכז הממלכה כדי להטיל מצור על בנגלור. הכוח הבריטי הקים מחנה צבאי מבוצר בעיר אוסקוטה (כ-30 ק"מ ממזרח לבנגלור) בעוד שהצבא המראטהי העדיף להקים מחנה נפרד. כדי למנוע את המצור יצא חיידר עלי עם צבא מייסור מבנגלור כדי לתקוף את הבריטים באוסקוטה. הקרב באוסקוטה  החל ב-22 באוגוסט 1768 כשצבא מייסור תקף את המחנה של הצבא המראטהי תוך הסתייעות בפרשים ופילים. המראטהים הצליחו להחזיק מעמד עד הגעת תגבורת מהמחנה הבריטי וצבא מייסור נאלץ, ב-23 באוגוסט, לסגת לאחר שאיבד כ-300 חיילים.
הצבא הבריטי ניצל את נסיגת צבא מייסור מאוסקוטה כדי להתקדם לבנגלור וחיידר עלי נאלץ לסגת מבנגלור צפונה. במקביל לנסיגתו ניסה עלי להציע לבריטים הסכם הפסקת אש תוך נכונות לשלם כופר ולוותר על שטחים אולם הדרישות הבריטיות היו הרבה יותר מחמירות ועלי לא הסכים להן.
בתחילת אוקטובר 1768 ניסה חיידר עלי לחזור דרומה ולכבוש מחדש בנגלור. בדרכו לעיר נתקל במבצר של צבא סולטנות קרנטאקה (בת ברית של בריטניה) בעיר מולאבאגילו (Mulabagilu). עלי ניסה לכבוש את המבצר והבריטים מיהרו לשלוח כוחות סיוע והקרב מול חיילי מייסור הסתיים בניצחון בריטי לאחר שעלי איבד כ-1,000 חיילים מול כ-200 אבידות לבריטים וצבא קרנטאקה. מפלה זו לא שברה את רוחו של עלי והוא הצליח לגרום לבריטים לסגת מזרחה וצפונה הרחק מבנגלור.
לאחר חוזה מדראס
לאחר חתימת החוזה הרגיש חיידר עלי שעם תמיכת הבריטים כתוצאה מההסכם יש באפשרותו להרחיב את ממלכתו. ב-1771 יצאה מייסור למערכה מול האימפריה המראטהית והבריטים סירבו לעמוד לצידה של מייסור ובכך, לטענת מייסור, הפרו את החוזה. מייסור התמודדה לכן לבד מול המראטהים ובהמשך גם מול ממלכת ניזאם עד ששלושת הממלכות כרתו ברית להילחם יחד מול הבריטים דבר שגרם לפרוץ מלחמת אנגלו-מייסור השנייה ב-1780.
אינוולוציה (מתמטיקה)
במתמטיקה, אינוולוציה היא פונקציה שהיא ההופכית של עצמה. כלומר, פונקציה חד-חד-ערכית בין שתי קבוצות f:A \to B, המקיימת את התכונה f(f(x)) = x לכל x \in A.
דוגמה יסודית לאינוולוציה היא הפעולה של לקיחת משלים של קבוצה, או הפעולה של שלילת פסוק לוגי. בתחומים מסוימים במתמטיקה יש לאינוולוציה משמעות מסוימת בהקשר בה היא מוגדרת. בתורת החבורות, למשל, כל איבר מסדר 2 הוא אינוולוציה (למעשה איבר g \in G הוא אינוולוציה אם ורק אם ההומומורפיזם הוא אינוולוציה כפונקציה).
תכונות
מן ההגדרה נובע שאינוולוציות הן תמיד פעולות אונאריות חד-חד-ערכיות. כלומר הן תמורות על תמונתן. תמורה היא אינוולוציה אם ורק אם בפירוק שלה למחזורים זרים מופיעים רק חילופים ונקודות שבת.
מספר האינוולוציות שמוגדרות על קבוצה סופית של n איברים נקרא מספר־טלפון ה-n-י. מספרים אלו מקיימים את נוסחת הנסיגה: הוכחה: נניח ללא הגבלת הכלליות שהקבוצה היא. יש a_{n-1} אינוולוציות שבהן n נקודת שבת (כל אינוולוציה כזו מתאימה לאינוולוציה אחת על ). יש a_{n-2} אינוולוציות שבהן n עובר ל-k\ne n (כל אינוולוציה כזו מתאימה לאינוולוציה אחת על ). יש n-1 ערכים אפשריים ל-k\ne n.
מספרי־הטלפון הראשונים הם: 1, 1, 2, 4, 10, 26, 76, 232, 764, 2620, 9496.
יהושע קמפינסקי
ביוגרפיה
נולד בתל אביב לנתן והניה קמפינסקי, בכור מבן 4 אחים, ולמד בבי"ס ממ"ד מוריה בעיר. כשגדל למד במדרשית נעם בפרדס חנה, ולאחר מכן למד בישיבת כרם ביבנה. בילדותו, לקח אותו אביו למקהלת ילדים אצל הזמר והיוצר דוד ורדיגר. במהלך האימונים במקהלה, הוגדר קמפינסקי כילד פלא, והחל לשיר באירועים ובכנסים. קמפינסקי הוקלט שר שירים רבים. בשנת 1964 יצא תקליט משיריו בהפקת הד ארצי.
התגייס בשנת 1969 לצה"ל, ושירת בחיל הנדסה קרבית. בשנת 1973 נישא לפנינה, והתגורר בתחילה בתל אביב. לאחר מספר שנים עברו להתגורר בבני ברק.
בשלהי שנות ה-80, הצטרף קמפינסקי לאולפנת הרא"ה ברמת גן, ושימש שם מורה וסגן המנהל. בשנת 1995 מונה למנהל האולפנה, ושימש בתפקיד זה עד 2020.
קמפינסקי נחשב לחסיד מודז'יץ ומקורב לאדמור חיים שאול טאוב. גם נחשב מקורב לאדמו"ר מבוהוש.
חזנות
משנת 1979 עד 2020 נהג קמפינסקי לטוס לעיר מינכן שבגרמניה לימים הנוראים, והיה שם חזן בבית הכנסת הגדול. עם התפרצות נגיף קורונה בישראל ובעולם, קמפינסקי הפסיק לטוס לגרמניה.
הוקרה
ב-5 ביוני 2019 קיבל קמפינסקי פרס מנהל מצטיין של עיריית רמת גן, ביחד עם עוד שני מורים, ולאחר מכן קיבל פרס איש החינוך המצטיין של עיריית רמת גן.
חיים אישיים
קמפינסקי נשוי לפנינה, בתם של ישראל וציפורה לבנון, ולהם חמישה ילדים. גיסו הוא הרב דוד לבנון, אב"ד בבית הדין הרבני באשקלון.
חבר בועון
חבר בועון (באנגלית: Bubble Buddy) הוא דמות משנית בסדרת הטלוויזיה המצוירת בובספוג מכנסמרובע, כאשר הוא מופיע בסדרה הוא תמיד מוצג כחבר של בובספוג, חבר בועון תמיד יופיע עם בובספוג ולא לבד, בגלל היותו דמות משנית בסדרה. חבר בועון הופיע כ-3 פעמים בסדרה: בעונה 2, עונה 8 ועונה 11. בובספוג גם הופיע בהופעת אורח במשחק Spongebob Squarepants: Battle for Bikini Bottom.
ההופעה הראשונה
ההופעה הראשונה של חבר בועון הייתה בעונה 2 פרק 23 חלק ב'. בובספוג הפריח את חבר בועון בתור חבר שישחק איתו כי אף אחד מהחברים שלו לא יכלו (או לא רצו) לשחק איתו. אז במשך היום בובספוג בילה עם חבר בועון, אך במשך היום נגרם מצב שבו תושבי ביקיני בוטום רדפו אחרי חבר בועון, כיוון שהוא לא שילם במסעדת הסרטן הפריך, חיכה שעתיים בשירותם וכו'. בובספוג ניסה להימלט מהם אבל תושבי ביקיני בוטום הקיפו את בובספוג ואת חבר בועון כשהם עם מחטים. ואז בובספוג נשא נאום על הדברים שאנשים אוהבים והוא נגע בלבבם של תושבי ביקיני בוטום, חוץ מסקווידוויד. שאין לו באמת משהו שהוא אוהב אז הוא ניסה לדקור את חבר בועון. אבל אז חבר בועון קם לחיים והוא עצר את סקוויוויד. חבר בועון הלך מהעיר במונית, סקווידוויד בכה משמחה שהוא הלך. וכך נגמרת ההופעה הראשונה של חבר בועון בסדרה.
הפועל פתח תקווה (כדורמים)
הפועל פתח תקווה הוא מועדון כדורמים שנוסד בשנת 1963 על ידי יוסף גומבוש.
חבר בועון
ההופעה השנייה
ההופעה השנייה של חבר בועון הייתה בעונה 8 פרק 167 חלק ב' "שובו של חבר בועון". הפרק מתחיל בכך שבובספוג מקבל מכתב שריחף אליו מחבר בועון, ובו כתוב: שחבר בועון יצא לחופשה, ושעכשיו הוא צריך לשמור על הילד של חבר בועון, מבריקוני. מבריקוני יצא מהמכתב והוא נכנס לבית של סקווידוויד. הוא התחיל לבלגן את הבית, להרוס את הרהיטים, תוך כדי מרדף של בובספוג אחר מבריקוני, תוך כדי ניסיון שמבריקוני לא ישבור דברים בשביל לא לעצבן את סקווידוויד. לאחר מכן מבריקוני עף לחדר של מר קראב במסעדת הסרטן הפריך, ותוך כדי שמבריקוני טס בכל החדר הוא עובר דרך מר קראב והוא גורם לו להיראות מבריק. בובספוג תופס את מבריקוני ואז מר קראב אומר לו שמבריקוני ישחק בכלים בזמן שבובספוג יבשל. אבל אז מבריקוני יוצא מהמטבח, מרטיב את הרצפה והיא הופכת לחלקה, וכל הלקוחות מחליקים. אז מר קראב מוציא את בובספוג ואת מבריקוני מהמסעדה. מבריקוני הולך לעיר ושם הוא נכנס למפעלים של סיכות, מספריים וקלשונות, בזמן שבובספוג מנסה לשמור עליו. ואז כשמבריקוני נכנס למפעל כריות זה נראה לכאורה כאילו שאין בעיה שמבריקוני יהיה שם, כי זה רק מפעל כריות, עד שנכנסים למפעל ורואים שהמפעל מסוכן למבריקוני. בובספוג מביא את מבריקוני הביתה והוא מכין לו נקנקיית בועה, אבל אז מבריקוני מתפוצץ. בובספוג מנסה להפריח אותו עוד פעם, אבל אז יצא לו מבריקוני עם שני ראשים. לפתע חבר בועון בא לאסוף את מבריקוני, ובובספוג מתנצל כלפי חבר בועון. אבל הוא אומר לו שזה בסדר ושזה קורה לו הרבה. חבר בועון אוסף את מבריקוני בבקבוק בועות והוא הולך משם במטוס. וכך נגמרת ההופעה השנייה של חבר בועון בסדרה.
הפועל פתח תקווה (כדורמים)
היסטוריה
הפעילות של המועדון החלה בבריכת "הפועל" העירונית, שהייתה בריכה עונתית, בסמוך למגרש הכדורגל הישן של פתח תקווה, בתחילת הדרך הייתה ליגה קצרה ששוחקה בחודשי הקיץ.
חבר בועון
ההופעה השלישית
ההופעה השלישית של חבר בועון בסדרה הייתה בעונה 11 פרק 240 חלק א' "עיר הבועות". הפרק מתחיל בכך שבובספוג נמצא ב"עיר הבועות", העיר שחבר בועון גר בה. בובספוג הולך בעיר תוך כדי שהוא מתלהב מהיופי שלה ומטבעה. ואז בובספוג פוגש את חברו הוותיק חבר בועון עם פנצ'ר בגלגל, ובזכות יכולות ניפוח הבועות של בובספוג הוא עוזר לחבר בועון. הדבר הזה מושך קהל גדול שרוצה עכשיו שבובספוג יעזור לו בדברים שהוא צריך, כמו לשפץ את הבית, לתקן את האופנוע וכו'. לאחר מכן בובספוג דורך בטעות על גור כלבים בועה של אישה והוא מתחיל להחליק בפראיות ברחבי העיר, ובכך הוא משליט הרס בכל העיר בכך שהוא מפוצץ אותה בהחלקה. שוטר בועה עוצר את בובספוג בגין הרס ואימה והוא מסגיר את עצמו כי הוא מאוד מצטער על ההרס שהוא גרם. בובספוג נכנס לכלא, והוא התקשר למר קראב. הוא אומר לו שהוא בכלא בעיר הבועות אז שהוא לא יצפה אם הוא יאחר. מר קראב מתעצבן והולך לעיר הבועות בשביל לשחרר את בובספוג. קצין שמבחין במר קראב מנסה להיכנס לבית כלא מתעמת איתו, אז מר קראב מנסה להילחם נגד השוטר בכך שהוא מסתובב ללא שליטה בעיר ובכך מפוצץ את כל העיר. בובספוג עצוב מאוד מזה שכל העיר התפוצצה, אבל אז בא חבר בועון עם פתרון, שהוא בקבוק ענק של סבון שבובספוג יכול להפריח באמצעותה את כל העיר בחזרה, ובובספוג וחבר בועון מנפחים את העיר חזרה. מר קראב פותח חנות של מסעדת הסרטן הפריך בעיר הבועות, וכשהוא מבין שהוא מרוויח רק כסף שהוא עשוי מבועות, הוא מפוצץ את המסעדה, והוא ובובספוג הולכים מעיר הבועות. וכך נגמרת ההופעה האחרונה (בינתיים) של חבר בועון בסדרה.
הפועל פתח תקווה (כדורמים)
היסטוריה
בשנת 1972 התאחד יוסף גומבוש עם משה בוגין מנהל קבוצת הכדורמים ברמות השבים, ביחד הקימו את הקבוצה החדשה של הפועל רמות השבים/פתח תקווה.
בתחילת שנות התשעים עברה פעילות המועדון לקאנטרי של קיבוץ גבעת השלושה, שנקרא על שם חגי רוט, שחקן בכיר של המועדון וחבר קיבוץ שנפטר.
המועדון כיום
בעונת 2007/08 לקחה קבוצת הנוער עד 18 של המועדון דאבל היסטורי (אליפות וגביע המדינה) יחד עם המאמן משה יעקובי. בשנת 2018/19 זכתה קבוצת הנוער 14 בדאבל היסטורי.
קבוצת הנשים של המועדון
בשלהי שנות התשעים הקימו היו"ר בוגין בצוותא עם מיקו גילת את קבוצת הנשים של המועדון. הקבוצה זכתה מאז בשתי אליפויות המדינה ובשני גביעי המדינה. כמחזיקת גביע המדינה, זכתה להיות קבוצת הנשים הראשונה של מדינת ישראל שהשתתפה בגביע אירופה למחזיקות גביע שהתקיים באתונה בפברואר 2005.
במהלך 2018 נבחרו שחקניות מקרב קבוצות ליגת בנות ה-14 לפרויקט המשותף לאיגוד הכדורמים, משרד הספורט, הוועד האולימפי ואתנה ומכונה בשם (הלא רשמי) "פריז 2024". במסגרת המיזם הוקמה לראשונה נבחרת ישראל לנערות עד גיל 15 שהשתתפה ביולי 2019 באליפות אירופה בקירישי שברוסיה, טורניר אליו הוזמנו 13 הנבחרות המובילות ביבשת. השתתפותה הראשונה של הנבחרת בטורניר זה, הניבה את המקום ה-9 באליפות. שחקניות הפועל פתח תקווה בנבחרת היו: תהל לוי (קפטנית נערות ה-15 בהפועל פתח תקווה), אווה בורדה, שחר רוקח, עדן פדוסייב, נועה ברעם ונועה מרקובסקי.
ג'ים הולנדר
ג'יימס ויליאם הולנדר (באנגלית: Jim Hollander; נולד ב-27 באוגוסט 1949) הוא צלם עיתונות אמריקאי.
ביוגרפיה
הולנדר נולד בניוארק, ניו ג'רזי, לצייר ג'ינו הולנדר והאמנית אלן תימור. למד אמנות במכללת ויליסטון במסצ'וסטס, וצילום ב-silvermine arts center בקונטיקט עם הצלם ג'והן כהן. עם סיום הלימודים החל לנהל את הגלריה של אביו הצייר בשדרות מדיסון בניו יורק, והתפרסם לראשונה בצילומיו המתעדים אמנות פרה היסטורית ממערות ברחבי אירופה.
את הקריירה בצילום עיתונות החל ב-1975, עת שהה במדריד והועסק שם כצלם במגזין "Q", מרשת "Interview". בשנת 1980 החל לעבוד בדסק הבינלאומי של סוכנות הידיעות האמריקאית UPI בבריסל כצלם ועורך באירופה, המזרח התיכון ואפריקה, תחת העורך צ'ארלי מקארתי.
בשנת 1982 נשלח ללבנון לסקר את מלחמת לבנון הראשונה. לאחר שהכיר בביירות את אשתו לעתיד רינה קסטלנובו, ביקש הולנדר מהממונים עליו להיות מוצב בישראל, ועם תום המלחמה נשלח לתל אביב.
בשנת 1985 עבר לעבוד בסוכנות הידיעות "רויטרס", לאחר שזו ביקשה להרחיב את הכיסוי החדשותי באזור. הוא קבע את מגוריו בישראל, והקים עבור "רויטרס" לראשונה את מערך הצילום בישראל, רצועת עזה והגדה המערבית. מישראל, המשיך לתעד את הלחימה בלבנון עד יציאת צה״ל מרצועת הביטחון בשנת 2000.
הולנדר הועסק ב"רויטרס" כצלם ראשי ועורך אזורי עד לשנת 2002, אז עבר לסוכנות הצילום האירופית EPA כצלם ועורך. בשנת 2003 הקים את מדור הצילום עבור EPA בישראל וברשות הפלסטינית.
הולנדר היה לצלם הראשון שתיעד את מרוץ השוורים השנתי בעיר פמפלונה שבספרד כאירוע תקשורתי בעל חשיבות בינלאומית, כשהעביר לראשונה ב-1981 צילומים בשידור ישיר מהמירוץ לעיתונות ברחבי העולם דרך סוכנות UPI. הולנדר נהג לרוץ עם השוורים ברחובות העיר מאז היותו בן 13, עד שנפגע ב-1978 ומאותה שנה המיר את הריצה בצילום. לימים נבחר ליקיר העיר פמפלונה, והעירייה חלקה לו כבוד בתערוכה של צילומיו בארמון דה-קונדסטבלה, לציון חמישים שנה לביקורו הראשון בעיר.
במהלך 45 שנותיו כצלם תיעודי, תיעד הולנדר בעיקר אזורי סכסוך, בין היתר באפגניסטן, לבנון, עיראק, קוסובו, סומליה, ליבריה, אתיופיה, המפרץ הפרסי ועוד. עוד תיעד חמש אולימפיאדות, את משחקי גביע העולם בכדורגל וארבעה ביקורים של האפיפיור בישראל.
צילומיו ממוקדי הסכסוכים והמלחמות פורסמו מדי יום בעיתונות היומית והשבועונים ברחבי העולם. חלק מצילומיו, במיוחד אלו המתעדים את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, הפכו לאייקונים המעטרים ספרים ומוצגים בתערוכות. עבודותיו היוו גם השראה לאמנים ישראלים נוספים, כמו דוד טרטקובר, דוד ריב ואחרים. מהאירועים המשמעותיים שתיעד בישראל היו האינתיפאדות בשטחים, המבצעים בעזה, מבצעי העלייה מאתיופיה וברית המועצות לשעבר, ההגעה של יאסר ערפאת ואש"ף לשטחי הגדה ועזה, רצח יצחק רבין ועוד.
ספריו
הולנדר ערך שני ספרי צילום המתעדים את עבודתו לאורך השנים:
פרסים ותערוכות
יצירותיו של הולנדר זכו בפרסים רבים לאורך השנים, בהם פרס תמונת השנה הבינלאומית של תוכנית POYi בשנים 1993, 1996, 1999, ו-2012. בשנת 2008 זכתה סדרת צילומים שלו המתעדת את שדרות תחת מתקפת רקטות ב"תמונות השנה". כמו כן זכה הולנדר גם בתחרות צילום על שם הצלם מירן הרובטין באיטליה (2005) ובמקום השלישי בתחרות צילומים בינלאומית בטוקיו (2016).
משנת 1975, ובמשך 50 שנה, הוצגו תמונותיו של הולנדר בתערוכות רבות ברחבי העולם. בין הבולטות שבהן:
קאלימאכוס
קאלימאכוס (ביוונית: Καλλίμαχος; נולד בערך בין השנים 315–310 לפנה"ס ומת לא לפני 244 לפנה"ס) היה מגדולי משורריה של התקופה ההלניסטית.
חייו ועבודתו
קאלימאכוס נולד בקירנה שבצפון אפריקה (כיום לוב). הוא היה בנו של באטוס – שם המעיד על השתייכות למשפחת אצילים מקומית בקירנה (בשם זה נקרא מייסד העיר, באטוס הראשון ), ונכדו של מפקד הצבא קאלימאכוס.
קאלימאכוס למד פילוסופיה באתונה ובשנת 290 לפנה"ס לערך עקר לאלכסנדריה ההלניסטית וקבע בה את מקום מגוריו. הוא לימד שם בבית ספר, ואולי אף ניהל אותו, עם זאת ידע גם ימי עוני ומחסור, כפי שזה משתקף בשירתו.
קאלימאכוס היה חסיד ה"אפיליון" (האפוס הקטן) והסתייג מהאפוס הקלאסי, הארכאי. לדעתו אצורה ברכה רבה דווקא בחיבור קצר, אשר בו יוכל המשורר להעמיק ולהפנים את מלוא כישוריו.
בספרייה הגדולה של אלכסנדריה חיבר קאלימאכוס קטלוגים, כ-120 במספר, שהיו למעשה המסגרת החשובה של תולדות הספרות. לכל מחבר הוסיף קאלימאכוס ביוגרפיה קצרה.
אין בנמצא טקסט של קאלימאכוס שנכתב אחרי שנת 244 לפנה"ס, ואין עדות אחרת לגבי תאריך מותו.
יצירותיו הליריות
בדומה למשוררים אחרים בני דורו, ואף אלה שקדמו לו, לא שרדו רוב יצירותיו. מה שנותר הוא רק קמצוץ זעיר מכל אשר כתב: שישה המנונים (פיוטים דתיים הפונים לאל כלשהו), 64 אפיגרמות וכן מבחר קטעים ופרגמנטים משירים וחיבורים אפיליוניים.
בהמנונים של קאלימאכוס ניתן למצוא את ההתמזגות של סוגי הפיוט הלירי, האפי והדרמטי. בולטת בהם בקיאות מיתולוגית, אך כזו שאינו פוגמת בשירה ובאיכותה.
ביצירותיו בולטת האטיולוגיה, כלומר הסיבתיות – הרצון להסביר אירועים שונים, תופעות, פולחנים ועוד. דרך יצירותיו ניתן לשרטט את פרקי חייו באופן זה, שתחילה היה צעיר תוסס ודינמי, ואחר-כך היה למתבגר, ממוסד ושקול.
הארכיבישוף דמסקינוס
הארכיבישוף דמסקינוס פפנדראו (ביוונית: Αρχιεπίσκοπος Δαμασκηνός; 3 במרץ 1891, דורביצה, ממלכת יוון – 20 במאי 1949, אתונה, יוון) כיהן כארכיבישוף של אתונה ובהמשך של יוון. בדצמבר 1944 התמנה לעוצר הממלכה ובהמשך כיהן לתקופה קצרה גם כראש ממשלת מעבר. ידוע בפועלו נגד רדיפת יהודי יוון עליו זכה לתואר חסיד אומות העולם.
קורות חייו
נולד בשנת 1891 בשם דמטריוס פפנדריאו. במהלך מלחמות הבלקן התגייס לצבא יוון. ב-1917 הוסמך לכמורה בכנסייה האורתודוקסית וב-1938 נבחר לארכיבישוף של אתונה, אך מינויו בוטל על ידי שליט יוון יואניס מטאקסס. ב-1941, עת יוון הייתה תחת כיבוש מדינות הציר, החל למלא את תפקיד הארכיבישוף של אתונה.
בשלהי 1944, בניסיון להביא להפסקת אש בין הצדדים באירועי דצמבר, שוכנע מלך יוון למנות את דמסקינוס לעוצר המלוכה, עד להחלטה של העם האם להשיב את המלך גאורגיוס השני מגלותו. ממשלת יוון קיוותה שצעד זה יחליש את אנשי השמאל ויביא אותם להסכים להפסקת אש. בתקופה זו העמיק הקרע בין המלוכנים והקומוניסטים, וראש הממשלה יורגוס פפנדראו נאלץ להתפטר. באוקטובר 1945, לאחר מספר חודשים של אי-יציבות פוליטית, מינה דמסקינוס את עצמו לראש ממשלת מעבר כדי לנסות ולייצב את המצב עד לבחירות, אך בהצלחה מועטה. בממלכה פרצה מלחמת אזרחים שנמשכה עד 1949. באותה השנה נפטר דמסקינוס בגיל 58.
פועלו למען יהודי יוון
ב-23 במרץ 1943, עם הוודע על התחלת גירוש יהדות סלוניקי לפולין, פרסם דמסקינוס מכתב פומבי, שחובר ונחתם על ידי המשורר היווני אנגלוס סיקליאנוס ואישים רמי מעלה נוספים, בגנות הנאצים ומדיניותם נגד היהודים. הוא פרסם את המכתב אף שמפקד האס אס ביוון יירגן שטרופ איים עליו שאם יעשה כן יוצא להורג על ידי כיתת יורים. התשובה לאיומו של שטרופ המיוחסת לדמסקינוס הייתה צינית, והתייחסה להוצאתו להורג בתלייה של גריגוריוס החמישי, פטריארך קונסטנטינופול:
בשלב זה, ספק אם ידע דמסקינוס על קיומם מחנות ההשמדה, אך הוא ידע על העוינות הגרמנית ליהודים. הוא כתב בשבח היהודים, על תרומתם לכלכלה, היותם חלק מהקהילה היוונית במשך אלפי שנים וכן על הפטריוטיות שלהם, וקרא לאזרחי יוון ולאנשי הכנסייה לפעול להצלת יהודי יוון הנותרים.
אנגלוס אוורט, מפקד משטרת אתונה וחסיד אומות העולם, הצהיר בדיעבד כי שאב השראה מדבריו של דמסקינוס וכי דבריו עודדו אותו לפעול להצלתם של יהודי העיר. המטרופולין כריסוסטומוס דמטריו, גם הוא חסיד אומות העולם, הצהיר גם הוא כי פעל בעקבות דמסקינוס.
פסלו של דמסקינוס נמצא בחזית הקתדרלה המרכזית של אתונה ברחוב מטרופוליאוס ומאחוריה כיתוב על פועלו.
נאוקו מורי
נאוקו מורי (נולדה ב-29 בנובמבר 1971) היא שחקנית יפנית, שחיה ועובדת בעיקר בממלכה המאוחדת. מורי ידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד טושיקו סאטו בסדרת המדע בדיוני "טורצ'ווד", בתפקיד שרה בסדרה הקומית "פשוט נהדרת", ובדמות ניקולה בסרט "ספייס וורלד".