cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יצחק אייזיק הלוי הרצוג
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי
איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי (בספרדית: Productores de Música de España; באנגלית: Spanish Music Producers ובקיצור: PROMUSICAE) הוא ארגון העוקב אחר כמעט כל ההיבטים של ענף ההקלטות בספרד. האיגוד הוקם בשנת 1958.
האיגוד הוא הפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית הרשמית של ספרד.
תעודות על מכירות
איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי מעניק תעודות זהב ופלטינה על מכירות של סינגלים, אלבומים ואלבומי וידאו:
השלישי (אלבום)
השלישי הוא אלבומו השלישי של הזמר אהוד בנאי (למעשה מדובר באלבומו הרביעי, אך הוא נחשב לשלישי מכיוון שהאלבום "תחת שיח היסמין", שיצא במשותף עם אביו, השחקן יעקב בנאי, אינו אלבום מוזיקלי אלא תקליט של אגדות עם ומזמורים). האלבום יצא ב-1992, בהפקה מוזיקלית של יהודית רביץ. מתוך האלבום יצאו לרדיו השירים: "דוד ושאול", "פלורנטין" ו"אל תפחד", שגם הפכו ללהיטים.
היפוטוניה
היפוטוניה (באנגלית: Hypotonia, ביטוי שמקורו ביוונית עתיקה: Hypo=תחת, או "מצב של", tónos=למתוח) מתארת מצב של טונוס נמוך באופן אבנורמלי. לעיתים נוצר מצב כתוצאה מפגיעה במסלול קורטיקו-ספינלי. מצב זה עלול לגרום לחולשה בשרירים.
היפוטוניה אינה מוגדרת כהפרעה רפואית אך היא יכולה להוות גורם למספר מחלות והפרעות אחרות המשפיעות על השליטה בעצבים מוטוריים על ידי המוח ו/או על חוזק השרירים.
זיהוי המחלה בגילאים צעירים הוא בדרך כלל מיידי ובולט אך הניסיון להבין את הגורמים לה מסתיים פעמים רבות בכישלון.
ילדים המאופיינים בתופעה זו מוגדרים בדרך כלל תחת קטגוריות ופתולוגיות רבות כגון: שיתוק מוחין (CP), תסמונת דאון ופיגור שכלי, ליקויי למידה, הפרעה התפתחותית בקואורדינציה (Developmental Coordination Disorder - DCD), ניוון שרירים (MD), תינוקות שנולדו פגים והיפוטוניה קונגניטלית (מולדת) שפירה (Benign Congenital Hypotonia) השכיחה יותר אצל ילדים רגילים בעלי רמת אינטליגנציה תקינה שנולדו פגים. היפוטוניה מופיעה בדרך כלל סביב חגורת הכתפיים, חגורת האגן ולעיתים בחלל הפה ובית הבליעה.
ג'לאל אל-י אחמד
ג'לאל אל-י אחמד (בפרסית: جلال آل احمد; 2 בדצמבר 1923 – 9 בספטמבר 1969) היה הוגה דעות ופעיל חברתי איראני. מפורסם ביותר בשל חיבורו "מכת המערב".
ביוגרפיה
ג'לאל אל-י אחמד נולד בטהראן בשנת 1923 למשפחה מכובדת של חכמי הלכה שיעים. אביו היה איש דת שרצה לקדם את הקריירה הדתית של בנו. אל-י אחמד נשלח ללימודים במדרסה לצורך חינוכו הדתי, אך במקביל גם למד, בלא ידיעת אביו, בבית ספר הגבוה החילוני 'דאר אל-פנון'. שם הושפע מהגות חילונית אנטי-ממסדית, כמו של הוגה הדעות אחמד כסרווי, שראתה בממסד הדתי כלי חסר אונים וחסר השפעה. בבגרותו נשלח אל-י אחמד בידי אביו להמשך הלימודים הדתיים מחוץ למדינה, כנראה לדרום לבנון או לעיראק. אולם בשלב זה כבר ויתר על השאיפה למשרה דתית, ולאחר זמן קצר הוא שב לאיראן ועזב את בית הוריו.
בשנת 1944 נרשם אל-י אחמד לסמינר למורים ושימש פרק זמן בתפקידי הוראה. באותה תקופה הושפע מרעיונות קומוניסטיים והצטרף למפלגת תודה, המפלגה הקומוניסטית האיראנית. את המפלגה עזב בשנת 1948 לאחר סכסוך פוליטי, ובמקום זאת הצטרף בשנת 1951 למפלגת הכוח השלישי שהיוותה חלק מן הקואליציה של מתנגדי השאה בהנהגת מוחמד מוסאדק. בעקבות הפלתו של מוסאדק בשנת 1953 והחזרת שלטון השאה מוחמד רזא פהלווי נטש אל-י אחמד את הזירה הפוליטית.
לאחר פרישתו מן הפוליטיקה התמקד אל-י אחמד בפעילות חברתית ומחקרית. בשנות ה-50 פרסם מספר חיבורים אנתרופולוגיים שעסקו בחיי הכפר באיראן. הוא פרסם חיבורים בנושאים מחקריים שונים, מאמרי ביקורת, ואף יצירות ספרותיות שזכו לפופולריות רבה. בנוסף עסק רבות בתרגום חיבורים מצרפתית ומשפות אחרות לפרסית, ובין היתר תרגם חיבורים של אלבר קאמי, פיודור דוסטויבסקי וארנסט יונגר. באותה תקופה נטש את החזון הסוציאליסטי ועבר לזרם הפילוסופי האקזיסטנציאליסטי.
פרסומו הגדול ביותר של אל-י אחמד נבע מחיבורו הפולמוסי "מכת המערב" (ע'רבזדגי). בחיבור אנטי-קולוניאליסטי זה טען אל-י אחמד כי באמצעות תעשייה וטכנולוגיה, העולם המערבי עשק וניצל פוליטית את המדינות הלא-מתועשות בכלל ואת איראן בפרט ויצר בהן מחלה כרונית שאותה כינה "מכת המערב". ההאדרה שיצר העולם המערבי לטכנולוגיה והדרך שבה כפה אותה על יתר העולם הותיר את מדינות המזרח, לפי אל-י אחמד, באין-אונות וכניעה מוחלטת להגמוניה המערבית העולמית. הכניעה לא באה לידי ביטוי רק בהיבטים החומריים, אלא עיקר המחלה היא בשעבוד של המזרח למערב השתרש גם מבחינה תרבותית ורוחנית. הפתרון שהציע אל-י אחמד היה חזרה לשורשים האותנטיים של התרבות האיראנית, לאמור המסורת הלאומית האיראנית והמסורת הדתית השיעית.
החיבור "מכת המערב" החל להתפרסם בשנת 1962 אולם נאסר בידי הצנזורה האיראנית. אל-י אחמד מימן באופן פרטי הדפסות נוספות של החיבור והפיץ כמה מאות עותקים בין מקורביו. מהדורה נרחבת של החיבור שנכתבה בידי אל-י אחמד בשנת 1964 נאסרה לפרסום והופצה מחוץ לגבולות איראן. למרות ההגבלות החמורות השפעת הספר על דור האינטלקטואלים באיראן הייתה רבה, בשל סגנונו הייחודי של אל-י אחמד, תוכן הספר שזכה להזדהות רבה, והאירועים האלימים באותה תקופה באיראן (המהפכה הלבנה) שליבו את ההתנגדות הפוליטית לשאה ולמשטר המלוכני. בגלל השאיפה לחזרה לשיעה והמגמה האנטי-קולוניאליסטית של הספר הוא נחשב בעיני אנשי המהפכה האסלאמית באיראן כחיבור המבשר את בואה של המהפכה, ואל-י אחמד זכה להוקרה מיוחדת בקרב אנשי המשטר ובראשם האייתולה רוחאללה ח'ומייני.
בעקבות ביקור בישראל בשנת 1964 פרסם אל-י אחמד את רשמיו בעיתונות האיראנית, וקיבל ביקורת קשה מחומייני על גישתו החיובית לציונות ולישראל. ספר המסע בשלמותו, בשם "מסע בארץ מלאך המוות" (سفر به ولايت عزرائيل) יצא רק ב-1984 על ידי אחיו. למרות גישתו החיובית לישראל, בעיקר לדברים שראה בקיבוצים, הספר עודנו מופיע באתרים איראניים, ואף יצא במהדורות נוספות. הוא תורגם לאנגלית בשם "הרפובליקה הישראלית" (The Israeli Republic) על ידי פרופ' תורפ, ויצא לאור בארצות הברית.
ב-9 בספטמבר 1969 נפטר אל-י אחמד בפתאומיות כתוצאה מהתקף לב. היה נשוי לסופרת הפרסייה סימין דאנשוור. לזוג לא נולדו ילדים.
ספרו "מנהל בית הספר" ראה אור בתרגום לעברית (של אורלי נוי) בשנת 2021.
פדרו גונסלבש
פדרו אנטוניו פריירה גונסלבש (בפורטוגזית: Pedro António Pereira Gonçalves; נולד ב-28 ביוני 1998 בוידאגו שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
וולברהמפטון וונדררס
גונסלבש גדל במחלקות הנוער של מספר מועדונים, ביניהם ספורטינג בראגה, ולנסיה ווולברהמפטון וונדררס. ב-28 באוגוסט 2018 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על שפילד ונסדיי במסגרת הסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג. זו הייתה הופעתו היחידה במדי המועדון.
פמליקאו
ב-2 ביולי 2019 חתם גונסלבש בפמליקאו, העולה החדשה לליגת העל הפורטוגלית. ב-3 באוגוסט 2019 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, בהפסד 2-0 לספורטינג קוביליה במסגרת הסיבוב השני של גביע הליגה הפורטוגלית. ב-10 באוגוסט 2019 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, בניצחון 2-0 על סנטה קלרה במסגרת המחזור הראשון. ב-14 בספטמבר 2019 הבקיע גונסלבש את שער הבכורה שלו במועדון, השער הרביעי בניצחון 4-0 על פאסוס די פריירה במסגרת המחזור החמישי בליגה. בעונתו היחידה במועדון ערך גונסלבש 33 הופעות ליגה, בהן הבקיע חמישה שערים.
ספורטינג ליסבון
ב-18 באוגוסט 2020 חתם גונסלבש בספורטינג ליסבון, גם היא מליגת העל הפורטוגלית. ב-1 באוקטובר 2020 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-1 לל.א.ס.ק. לינץ במסגרת פלייאוף ההעפלה לליגה האירופית לעונת 2020/2021. ב-28 באוקטובר 2020 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית במדי המועדון, בניצחון 3-1 על ז'יל ויסנטה במסגרת המחזור הראשון בליגה, ובמשחק זה הבקיע גם את שער הבכורה שלו במועדון. בעונתו הראשונה במועדון ערך גונסלבש 32 הופעות ליגה, בהן הבקיע 23 שערים, וזכה בתואר מלך השערים של ליגת העל הפורטוגלית. עם זאת, בעונה שלאחר מכן כבש שמונה שערי ליגה בלבד.
קריירה בינלאומית
ב-4 ביוני 2021 ערך גונסלבש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כשהחליף את ז'ואאו פליקס במשחק ידידות נגד נבחרת ספרד, אשר נגמר בתוצאה 0-0.
גונסלבש זומן לסגל נבחרת פורטוגל לקראת טורניר יורו 2020.
יחסי סרביה–קוסובו
הרפובליקה של קוסובו הוקמה כתוצאה מהכרזת העצמאות, צעד שסרביה דחתה. בתחילה, לא היה כל קשר רשמי בין קוסובו לסרביה, אולם במהלך השנים הבאות הדיאלוג בין הממשלות נעשה פעיל יותר. ההסכם הראשון בין הצדדים נחתם ב-2013 בתיווך האיחוד האירופי, שקבע כי שני הצדדים לא יחסמו את האחר מלהצטרף לאיחוד, הגדיר את מבנה כוח המשטרה בקוסובו וכן החליט על הקמה של איגוד רשויות מקומיות סרביות בקוסובו.
בספטמבר 2020 שני הצדדים חתמו על הסכם נוסף בתיווך ארצות הברית ונרמלו את היחסים הכלכליים ביניהם. ההסכם קובע הקמה של מיני אזור שנגן בין סרביה, קוסובו ומדינות נוספות בבלקן, וכן העברת השגרירויות שלהן לירושלים.
הכרזת העצמאות
הכרזת העצמאות של קוסובו ב-17 בפברואר 2008 זכתה להתנגדות נחרצת של סרביה, שמספר ימים קודם לכן, ב-12 בפברואר החליטה על תוכנית פעולה למאבק בהכרזה, שקבעה בין היתר את העיקרון של החזרת שגריר סרביה מכל מדינה שתכיר בעצמאותה של קוסובו, כך שהיחסים עם אותן מדינות מוגבלים לגורמים נמוכים יותר במשרדי החוץ. בהמשך הוציא משרד הפנים הסרבי הוציא צו מעצר נגד האשים ת'אצ'י, פאטמיר סיידיו ויאקופ קראסניאקי ב-18 בפברואר 2008 באשמה של בגידה גבוהה. ב-8 במרץ 2008 התפטר ראש ממשלת סרביה, וויז'יסלב קוסטונהייקה, בפיזור ממשלת הקואליציה ואמר שהיא מפולגת מדי במצב קוסובו כדי להמשיך. בחירות פרלמנטריות שקדמו להן התקיימו ב-11 במאי 2008, יחד עם הבחירות המקומיות. הנשיא בוריס טאדיץ' הצהיר כי הממשלה נפלה "מכיוון שלא הייתה הסכמה ביחס לשילוב נוסף באיחוד האירופי".
ב-24 במרץ 2008, הציע סלובודן סמרדז'יץ', שר קוסובו ומטוחיה, לחלק את קוסובו לאורך אתניים, וביקש מהאומות המאוחדות להבטיח שבלגרד תוכל לשלוט במוסדות ותפקידי מפתח באזורים בהם יש סרבים ברוב, אך חברי ממשלה אחרים והנשיא הכחישו טענות אלה. ב-25 במרץ 2008 הצהיר ראש הממשלה היוצא, וויז'סלב קוסטוניצה, כי יש להשאיר את החברות באיחוד האירופי "בצד", עד שבריסל הצהירה שהיא מכירה בסרביה בגבולותיה הקיימים. ב-24 ביולי 2008, הממשלה החליטה להחזיר את שגריריה למדינות האיחוד האירופי. שגרירים אחרים הוחזרו בעקבות התוצאה החיובית של ההצבעה בעצרת הכללית של האו"ם. סרביה גירשה ייצוגים דיפלומטיים של כל המדינות השכנות שהכירו לאחר מכן בעצמאות קוסובו: אלבניה, בולגריה, קרואטיה, הונגריה, מונטנגרו ומקדוניה. ב־15 באוגוסט 2008 הגיש שר החוץ הסרבי ווק ג'רמיץ' בקשה לאו"ם לקבל חוות דעת מייעצת לא מחייבת מבחינה משפטית של בית המשפט הבינלאומי לצדק האם הכרזת העצמאות מפרה את החוק הבינלאומי. האספה הכללית של האו"ם אימצה הצעה זו ב-8 באוקטובר 2008. ביולי 2010 פרסם בית-הדין את חוות דעתו שמצאה כי הכרזת העצמאות של קוסובו "לא הפרה את החוק הבינלאומי".
2008-2013
מאז הכרזת העצמאות, סרביה סירבה לדון ישירות עם הרפובליקה של קוסובו, אך רק באמצעות מתווכים הבינלאומיים UNMIK ו-EULEX. עם זאת, נרשמה מידה מסוימת; החל משנת 2011 שכנע צוות האיחוד האירופי את סרביה לדון בכמה סוגיות גבול קלות עם קוסובו; בפברואר 2013 נפגשו נשיאי קוסובו וסרביה בבריסל. גם קציני קשר מוחלפים.
ב-27 במרץ 2012 נעצרו ארבעה סרבים מקוסובו, בהם ראש עיריית וטינה, על ידי משטרת קוסובו תוך ניסיון לחצות את הגבול במחלוקת בבלה זמלה בחזרה לקוסובו עם חומרי קמפיין לבחירות הקרובות. לאחר מכן הואשמו ב"הסתה לשנאה וחוסר סובלנות בקרב קבוצות אתניות".
למחרת נעצר איש האיגודים המקצועי חסן עבאזי עם עמיתו לאיחוד אודם אורסלי על ידי המשטרה הסרבית שאיישה את מעבר מרכז סרביה - קוסובו סמוך לג'ילאן. עבאזי הואשם בריגול וארסלי בהברחת סמים. שר הפנים הסרבי איביצה דאצ'יץ' הצהיר על המעצרים כי "המשטרה הסרבית לא רצתה לנקוט בגישה זו, אך ברור כי המצב כבר לא יכול היה להימשך ללא תגמול. אם מישהו רוצה להתמודד במעצרים, יש לנו את התשובה". לדברי עורך דינו, עבאזי הוחזק אז בבידוד. ב-30 במרץ הורה הבג"ץ הסרבי בוראנג'ה לעאזי לעצור למשך שלושים יום באשמת ריגול שתוארך לאירוע בשנת 1999 בו העביר לכאורה עבאזי מידע לנאט"ו. על מעצרו של עבאזי הוחלט על ידי אמנסטי אינטרנשיונל ומשמר זכויות האדם כ"שרירותי".
ב-19 באוקטובר 2012 החלו בבריסל שיחות נורמליזציה בתיווך האיחוד האירופי עם ראש ממשלת סרביה איביצה דאצ'יץ' וראש ממשלת קוסובו האשים טאצ'י, שם ישבו שני ראש הממשלה לשולחן ויזמו שיחות על נורמליזציה של היחסים בין פרישטינה לבלגרד. הגעה לעסקה כזו הייתה תנאי הכרחי למועמדותה של סרביה לאיחוד האירופי. הממשלות הגיעו אט אט להסכמות ועסקות בתחומים שונים, כמו חופש תנועה, תעודות אוניברסיטאות, ייצוג אזורי ומכסות סחר ובינלאומיות. בבריסל, סרביה וקוסובו הסכימו כי יישום הסכם הגבול יתחיל ב -10 בדצמבר 2012. ישיבה היסטורית התקיימה ב־6 בפברואר 2013, אז נשיא סרביה טומיסלב ניקוליץ ונשיא קוסובו, אפטה ג'חאגה, ישבו באותו שולחן לראשונה מאז קוסובו הכריזה על עצמאות.
נציגי סרביה נפגשו עם הנציגה העליונה של האיחוד האירופי לענייני חוץ ומדיניות ביטחון קתרין אשטון בבריסל, ב-11 במרץ 2013, נשיא סרביה ניקוליץ' אמר כי סרביה וקוסובו קרובים מאוד לחתימה על הסכם שישפר את יחסיהם.
ב-19 באפריל 2013 השלימו שתי הממשלות את הסכם בריסל שנחשב כצעד מרכזי לעבר נורמליזציה של היחסים, ויאפשרו לסרביה וגם לקוסובו להתקדם באינטגרציה האירופית. על פי ההסכם, שתי המדינות מתחייבות לא "לחסום או לעודד אחרים לחסום את ההתקדמות של הצד השני בדרכי האיחוד האירופי." בין אמצעים אחרים הקובע העסקה מפקד משטרה מיוחד (המפקד ימונה על ידי פרישטינה מרשימה שהוגשה על ידי סרבים) ובית משפט לערעור (על פי חוקים ונהלים בפריסטינה) למיעוט הסרבי בקוסובו, אך לא מסתכם בהכרה בזכות קוסובו עצמאות על ידי בלגרד. בהסכם לא היו הוראות מיוחדות שניתנו לקהילות סרביות בצפון קוסובו כיוון שלכל העיריות יש אותן זכויות ומעמד זהה. בדיווחים חדשותיים צוטט אשטון באומרו, "מה שאנחנו רואים הוא מרחק רחוק מהעבר, ושניהם, צעד קרוב יותר לאירופה", בעוד תא'סי הצהיר כי "הסכם זה יעזור לנו לרפא את פצעי העבר אם יש לנו את החוכמה והידע ליישם אותה בפועל." ההסכם אושר על ידי האספה בקוסובו ב-28 ביוני 2013.
הסכם 2013
ב-19 באפריל 2013, בבריסל, ראש ממשלת סרביה, איוויצה דאצ'יץ' וראש ממשלת קוסובו, האשים טאצ'י, חתמו על הסכם בנושא עקרונות הנורמליזציה ביחסים. ההסכם נוגע למעמד הקהילות הסרביות בצפון קוסובו, אך לא במעמדה של קוסובו עצמה. הוא קובע הקמה של קהילה יחידה או קהילה יחידה חדשה של קהילות סרביה בקוסובו, שצריכה לשלוט בתחומי פיתוח כלכלי, חינוך, בריאות, עירוני וחקלאות. סמכויות נוספות יכולות להינתן לאיגוד זה על ידי "הרשויות המרכזיות" של קוסובו.
עוד על פי ההסכם יש לשלב באופן מלא את יחידות המשטרה של החלק הסרבי בקוסובו בשירות קוסובו אחד. עם זאת, על סירב הקוסובו לפקד על מחלקת המשטרה האזורית שתשתלט על ארבע קהילות סרביות (צפון מיטרוביקה, זבקן, זובין פוטוק ולפושביץ'). יש לשלב את רשויות השיפוט בצפון קוסובו בקוסובו ולפעול על פי חוקי קוסובו, עם זאת, יש להקים בית משפט מחוזי מיוחד בחלק הסרבי של קוסובו-מיטרוביצה. הוא מתוכנן לקיים בחירות בשנת 2013 בתמיכת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה בהנהגת עיריות סרביה. סרביה וקוסובו הסכימו שלא לחסום את הליך ההצטרפות זה לזה לאיחוד האירופי. כדי ליישם את ההסכם, עם תמיכת האיחוד, צריך להקים ועדה משותפת. מפלגות אופוזיציה סרביות רבות, הכנסייה האורתודוקסית הסרבית, תנועות לאומניות וסרבים בקוסובו מתנגדים להסכם עם קוסובו, כיוון שהם רואים בכך בגידה באינטרסים לאומיים.
הסכם 2015
באוגוסט 2015 נחתמו מספר הסכמים לכינון היחסים. במיוחד הותר לקוסובו ליצור קהילה של עיריות סרביות בעלות סמכויות רחבות, היכולת להחזיק נשיא וסמלים ממלכתיים משלהם. סוגיות של שירותי בריאות, חינוך ופיתוח כלכלי ניתנו לקהילה לצורך קבלת החלטה עצמאית, הותר לה לקבל תמיכה כספית מסרביה תוך עקיפת מיסים ומכס.
2015 ואילך
ב-27 ביוני 2020 הגיעו נציגי סרביה וקוסובו לשיחות בבית הלבן, במטרה להתקדם במשא ומתן בין הצדדים.
ב-4 בספטמבר 2020 חתמו ראשי המדינות על הסכם היסטורי בתיווך נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לפיו סרביה וקוסובו יכוננו יחסים כלכליים. כחלק מההסכם יחזקו המדינות את קשריהן עם ישראל ויעבירו את השגרירויות שלהן לירושלים ואילו ישראל תכיר רשמית בקוסובו ותקיים עימה יחסים דיפלומטיים רשמיים.
ב-13 באוקטובר בהצהרת משטרת קוסובו דווח על פשיטות בארבעה אזורים – כולל בעיר מיטרוביצה בצפון קוסובו, שרוב תושביה סרבים שמרוכזים בצפון העיר. המשטרה מסרה כי "ארגוני פשע התאספו כדי לחסום כבישים ורכבים. הם השתמשו במכלים של גז נוזלי, ברימוני הלם וברימוני יד וירו עם נשק כדי להפריע לשוטרים שמבצעים את תפקידם, ולתקוף אותם". לפי המשטרה שישה שוטרים ואזרח סרבי נפצעו בעימותים. שמונה סרבים נעצרו. המשטרה ציינה שהפשיטות הסתיימו ושהסדר שב על כנו.
בשלהי יולי 2022, עלתה המתיחות בין הצדדים. באוגוסט, התחולל סכסוך לגבי לוחות רישוי בין קוסובו לסרביה הוביל להפגנות ולירי לעבר שוטרים. בקוסובו אושר חוק חדש שדרש מסרבים שחיים בקוסובו להחליף את לוחית הרישוי של המכונית מסרבית לקוסוברית. הצדדים ניהלו שיחות בתיווך האיחוד האירופי. הם הגיעו להסכמות בנובמבר 2022.
באוגוסט 2022, נשיא סרביה אלכסנדר ווצ'יץ' וראש ממשלת קוסובו אלבין קורטי, הסכימו על הסכם חופש התנועה בין שניהן.
ב-18 במרץ 2023 נערכו שיחות בין המדינות בתיווך האיחוד האירופי, שבסיומן הודיע נשיא סרביה אלכסנדר ווצ'יץ' על הגעה להסכמות לקראת נרמול היחסים ביניהן; הכרה בקוסובו הנה תנאי להצטרפות סרביה לאיחוד האירופי.
המיעוט הסרבי בצפון קוסובו, שלא מכיר בעצמאותה של המדינה, החרים באפריל 2023 את הבחירות המקומיות. כתוצאה מכך שיעור ההצבעה בצפון קוסובו עמד על פחות מ-3.5%, והחרם אפשר לאלבנים להשתלט על ארבע מועצות מקומיות באזור. בלגרד הביעה תמיכה בחרם על הבחירות המקומיות, ותמכה במתן אוטונומיה למיעוט הסרבי בקוסובו. עימותים פרצו בין מפגינים למשטרה שליוותה את ראשי הישובים בכניסתם למשרדיהם. סרביה העלתה את רמת הכוננות של צבאה בגבולה קוסובו, ותגברה את הכוחות בגבול. כך היא פעלה בעבר בעקבות החרפת המתיחות באזור.
יהושע גלבפארב-גלעדי
קורות חיים
יהושע גלבפארב נולד בנובמבר 1903 בעיר ורשה שפולין הרוסית (בעקבות המלחמה בירת הרפובליקה הפולנית), בנם של טעמע בת בן-ציון ושמואל צבי ב"ר פסח גלבפארב (נספו בשואת יהודי פולין ב-1942). למד בישיבות ונסמך לרבנות. היה חבר "צעירי המזרחי" וחבר הוועד של אגודת "חלוצי ציון" בוורשה. ב-1920 סיים את לימודיו בסמינר העברי למורים בוורשה, והיה מורה בבית ספר עברי בעיר עד הגירתו. בשנת תרצ"ו-1936 היגר לקנדה, ומאז ועד מותו היה מורה ומנהל בתי ספר דתיים ותלמודי תורה בוונקובר, במונטריאול ולבסוף בישיבת רמז (Ramaz School) שבמנהטן, ניו יורק.
את דרכו הספרותית החל בפולין. פרסם מאמרים על חינוך ומסות בנושאי פדגוגיה וספרות ביומון היידי "היינט" וביומון העברי "הצפירה". כמה מהן כונסו לימים בספרו "ווי אזוי דערציען קינדער: וועגווייזער פאר עלטערן און דערציער" ('יידיש: איך לחנך ילדים: מדריך להורים ולמחנך'), שראה אור בוורשה ב-1934. בקנדה כתב בעיתון יהדות קנדה "קענעדער אדלער" (מונטריאול), וכן בעיתונים "דאס אידישע ווארט" (ויניפג) ו"דאס ווארט" (ונקובר). כן ערך את הירחון לילדים "קינדערלאנד" (קינדֶרלַנד, 'ארץ הילדים') שהופיע בהוואנה בירת קובה.
פרסם ספר סיפורים בשם "סיפורי הדוד" (ונקובר 1947). כן פרסם ספרי לימוד וחוברות עבודה, אשר שימשו בבתי הספר היהודיים: הספר "פון תורה אוצר" ('מאוצר התורה') (מונטריאול 1949), שבו לקט מארון הספרים היהודי, וחוברת עבודה ללימוד עברית, בשני כרכים, עם ציוריו של בצלאל מלחי (מונטריאול 1951–1952).
יהושע גלבפארב נפטר בניו יורק בסוף קיץ 1963, בשנה ה-60 לחייו.
ביאטה ברגר
קורות חיים
ביאטה ברגר, בת אלחנן, נולדה בשנת 1886 בעיר נידרברייסיג (Niederbreisig) שבעמק הריין, במערב הקיסרות הגרמנית. בגיל 17, לאחר שהתייתמה משני הוריה, למדה סיעוד ושירתה כאחות במלחמת העולם הראשונה. בשנת 1922 הוצע לה לנהל את "המעון לילדי פליטים יהודים בברלין", ששכן ברחוב אוגוסט בברלין. המעון, יחד עם בית הספר לנערות ששכן באותו מבנה, נוסד בידי נשים ציוניות כ"מטבח זול לילדים יהודים", והפך למעון לילדי פליטים יהודים לאחר שיהודים רבים הגיעו לברלין ממזרח אירופה בעקבות הפוגרומים.
ברגר בתפקידה כאחות ראשית (Schwester Oberin, שווסטר אוברין) וכמנהלת המוסד שינתה את שמו של המעון ל"אהבה" (Ahawah) והפכה אותו לביתם של כ-120 ילדים מהולדתם ועד גיל 16.
ב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, החליטה ברגר להעביר את המוסד לארץ ישראל המנדטורית. היא גייסה תרומות ומסרה את כל רכושה הפרטי לשם בניית מבנה. ברגר השיגה מהקרן הקיימת 15 דונם בפאתי חיפה (לימים קריית ביאליק). בעזרת הנרייטה סאלד השיגה רישיונות עלייה ("סרטיפיקטים") לחלק מהילדים. באפריל 1934 הגיעה עם קבוצת הילדים הראשונה למעון זמני בשכונת נווה שאנן בחיפה, שם הצטרפה הני אולמן לסגל המוסד. אחרי הקמת מבני המוסד ליד קריית ביאליק, עבר המוסד בניהולה של ברגר למקומו הנוכחי.
כיום "אהבה" הוא כפר ילדים ונוער הקולט ילדים בסיכון שהוצאו ממשפחותיהם או חוו טראומות נפשיות או בעיות סוציו-אקונומיות קשות.
ברגר נפטרה ממחלת לב במאי 1940 בחיפה. נקברה בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
נינתו של אחיה של ברגר, אילת ברגור, הוציאה בשנת 2007 את הסרט "בית אהבה", המגולל את סיפורו של בית הילדים. עיבוד של הסרט תורגם לגרמנית וראה אור כספר (Ahawah heisst Liebe).
ז'לגיריס קובנה
ז'לגיריס קובנה היא קבוצת כדורסל ליטאית מהעיר קובנה המתמודדת בליגת העל הליטאית והיורוליג.
היסטוריה
שמו הרשמי של המועדון הוא "מועדון הכדורסל ז'לגיריס". סמל המועדון הוא בצורת מגן ירוק-לבן עם הכתובית "BC Žalgiris", ציור של כדורסל והאות Z.
שמה של הקבוצה נגזר מהניצחון בקרב ז'לגיריס, שמו הליטאי של קרב גרונוולד.
ז'לגיריס היא קבוצת הכדורסל הליטאית שטיפחה את מספר הכדורסלנים הבכירים הגדול ביותר החל מ-1944. בין השחקנים הידועים ששיחקו בקבוצה ניתן למנות את האלופים האולימפיים מודסטאס פאולאוסקאס, ארווידאס סאבוניס, רימאס קורטינאיטיס, ולדמאראס חומיצ'יוס ורבים אחרים. באמצע שנות ה-80 משחקי הגמר בליגה הסובייטית בין ז'לגיריס וצסק"א מוסקבה היוו השראה לתחייה הלאומית הליטאית והקמתה מחדש של ליטא כמדינה עצמאית.
בשלה הטופ 16 בעונת הטופ 16 ביורוליג נוצחה ז'לגיריס על ידי מכבי תל אביב לאחר הארכה שנבעה מסל של דרק שארפ בדיוק עם סיום המשחק. המשחק מוכר כנס ז'לגיריס מכיוון שנראה בלתי אפשרי שמכבי תל אביב תנצח, לאחר שז'לגיריס החזיקה ביתרון 6 נקודות 16 שניות לסיום המשחק.
שחקן העבר של הקבוצה, ארווידאס סאבוניס, הוא בעלי הקבוצה לאחר שרכש אותה ב-2003. ב-2011 עברה הקבוצה לאולמה החדש, ז'לגיריס ארנה, המכיל 15,552 מקומות ישיבה.
בעונת העפילה הקבוצה לראשונה מזה 19 שנים לפיינל פור היורוליג.
רוב אסטס
רוברט אסטס (באנגלית: Rob Estes; נולד ב-22 ביולי 1963 בנורפוק, וירג'יניה) הוא שחקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל תפקידיו כהארי וילסון בסדרת הנעורים "90210", כסמל כריס לורנצו בסדרת הפשע "מיטות נשיקה" וכקייל מקברייד באופרת הסבון "מלרוז פלייס".
קריירה
אסטס החל להביע לראשונה עניין בקריירת משחק כשהיה באימונים בתור גמד פעלולים. אחד מהתפקידים הראשונים שלו בתור שחקן היה בפריים טיים, באופרת הסבון "ימי חיינו" שבה שיחק את גלן גלגר בין השנים 1986 - 1987 ו-1999 - 2000. הוא זכה להכרה נרחבת לאחר שגילם את סמל כריס לורנצו בסדרה "מיטות נשיקה" (1991 - 1995).
ב-1993 ביצע אסטס הופעת אורח באופרת הסבון של רשת פוקס "מלרוז פלייס" בתפקיד סאם טאולר. שלוש שנים לאחר מכן הוא שב לסדרה בתפקיד אחר, בתור המסעדן קייל מקברייד. אסטס שיחק בסדרה מ-1996 עד לביטולה ב-1999.
לאחר מלרוז פלייס הוא ביצע הופעות אורח בסדרות "Providence", "סוף סוף סוזן", "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"בנות גילמור". הוא הופיע במקביל גם בתיאטרון, ושיחק בהצגות "Same Time", "Next Year" (2004) ו"The Lake" (2005).
אסטס כיכב בסרט הטלוויזיה הקומי "להתחתן עם הילדים" (I Do, They Don't; נקרא בהתחלה Blended), שבו שיחקה גם שותפתו לשעבר במלרוז פלייס ואשתו דאז ג'וזי ביסט. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה במרץ 2005 ברשת ABC Family. אסטס גילם את שון קול בסדרת הפשע של ABC "הראיה".
הוא גילם את ניק טאונסנד בעלה המכה של נטליה בואה ויסטה בסדרה "CSI: מיאמי". בפרק ששודר בינואר 2007, דמותו נרצחה.
אסטס גילם את סגן טום הוגאן, הבוס של לינדסי, בדרמת המשטרה "מועדון הרצח לנשים".
צ'וחטאורי
צ'וֹחַטַאוּרי (בגאורגית: ჩოხატაური) היא עיירה במחוז גוריה שבמערב גאורגיה; העיירה מהווה מרכז מנהלתי של נפת צ'וחטאורי, שמשתרעת בכל חלקו המזרחי של המחוז.
רוב אסטס
קריירה
ב-2008 הוא לוהק לתפקיד הארי וילסון, מנהל תיכון בוורלי וסט בסדרת הנעורים של The CW "90210". הסדרה, כמו גם מלרוז פלייס, היא ספין-אוף לסדרה המקורית משנות ה-90 "בוורלי הילס 90210".
צ'וחטאורי
גאוגרפיה
צ'וחטאורי ממוקמת במישור קולכתי, למרגלות רכס מסחתי שבצפונו של הקווקז הקטן, בגדה הצפונית של הנהר סופסה, בגובה 150 מ' מעל פני הים; בשנת 2014 אוכלוסיית העיירה מנתה 1,815 נפש.
רוב אסטס
קריירה
בינואר 2010 אסטס דיווח לתקשורת שאינו ייקח חלק בעונה השלישית של 90210: "זוהי העונה האחרונה שלי ב-90210, ואני מאחל לסדרה, לשחקנים ולצוות רק טוב. אני מצפה לבלות זמן עם ילדיי, לבחון הזדמנויות אחרות" לדבריו.
צ'וחטאורי
גאוגרפיה
צ'וחטאורי מרוחקת ב-20 קילומטרים מבירת מחוז גוריה, אוזורגתי, שמדרום-מערבהּ.
רוב אסטס
חיים אישיים
אסטס בוגר "תיכון סנטה מוניקה" ו"אוניברסיטת דרום קליפורניה".
צ'וחטאורי
גאוגרפיה
בצ'וחטאורי עובר הכביש הבין-מחוזי סג'ווחו-כובולתי. מצד אחד, הכביש מקשר את העיירה עם הכפר סַגַ'ווַחוֹ (מחוז אימרתי) שבמרחק 20 קילומטרים מצפונהּ ובו תחנת רכבת בקו סמטרדיה-בתומי; מצד שני, הכביש מקשר את צ'וחטאורי עם העיר כובולתי שבמרחק 53 קילומטרים מדרום-מערבהּ (במערב אג'ריה, לחוף הים השחור).
רוב אסטס
חיים אישיים
ב-1992 הוא נישא לשחקנית ג'וסי ביסט, חברת צוות נוספת במלרוז פלייס. ב-2005 השניים נפרדו, לאחר שעזב את ביתם בסיאטל לבקשת אשתו. הם הביאו לעולם שני ילדים, מסון טרו (21 ביולי 1999) ומאיה רוז (14 באפריל 2002). בינואר 2006 הזוג הודיע לתקשורת על כוונתם להתגרש.
צ'וחטאורי
גאוגרפיה
בצ'וחטאורי פועלים בית-ספר ציבורי ושני מוזיאונים; בעיירה ישנם מספר מפעלים קטנים.
רוב אסטס
חיים אישיים
ב-15 ביוני 2010, נישא אסטס למורה והגולשת ארין בולטה. ב-29 באפריל 2011 נולד בנם המשותף. מתגורר במחוז אורנג', קליפורניה.
צ'וחטאורי
גאוגרפיה
בצ'וחטאורי פועל מועדון הכדורגל "בַּחמַרוֹ". קבוצת "בחמרו" צ'וחטאורי משחקת בליגה הראשונה של גאורגיה (הליגה השנייה בחשיבותה, אחרי ליגת העל); האצטדיון של הקבוצה יכול להכיל 2,000 צופים.
ארמון צה'אנגדאק
{{מבנה|מפה={{מממו|סיאול}}}| מורשת עולמית= }} ארמון צה'אנגדאק (או צה'אנגדאקגונג; "גונג" בקוריאנית ארמון. קוריאנית הנגול: 창덕궁; הנג'ה 昌德宮) הוא ארמון בגני טאפגול בשכונת אינסאדונג (인사동) שברובע ג'ונגנו-גו (종로구), במרכז סיאול - בירת קוריאה הדרומית. הארמון הוא אחד מ"חמשת הארמונות הגדולים" שבנתה שושלת ג'וסאון בעיר, והוא מכונה גם "הארמון המזרחי". המשמעות המילולית של שם הארמון "צ'אנגדאוקגונג" היא "ארמון המעלות המשגשגות", והוא נחשב למבנה המשתלב בטבע ובטופוגרפיה ומשמר את המסורת הקוריאנית מהתקופה שקדמה להקמתו. בשנת 1997 הוכרז הארמון כאתר מורשת עולמית; כ-400 מטר דרומית-מזרחית לו שוכן מקדש ג'ונגמיו, גם הוא אתר מורשת עולמית מאז 1995. בין שני האתרים מחבר גשר עץ מעל דרך יולגונגנו.
היסטוריה
בשנת 1405 עברה בירתה של ממלכת ג'וסאון לסיאול (שנקראה אז "האנסאנג"), לאחר שנעה בינה לבין ערים אחרות ברחבי המדינה. באותו מועד החלה בניית הארמון, שנמשכה עד 1412. לפי עקרונות האדריכלות הקוריאנית, בארמון הוקמו שלושה שערים ושלוש חצרות - צ'יו, החצר המנהלית; יונג'ו, המגורים המלכותיים; ואואג'ו, חצר השימוע הרשמית. הארמון כולו חולק לשני חלקים - החלק המרכזי שכלל את מבנה הארמון, והפיוון או ביוון, "הגן המלכותי הסודי". הארמון הורחב לכיוון צפון-מערב בשנת 1462 כדי לענות על הצרכים.
בעת פלישת הידיושי היפני הראשונה לחצי האי הקוריאני ב-1592, נשרף הארמון עד היסוד, יחד עם מבנים רבים נוספים ברחבי סיאול. הקמתו המחודשת החלה בשנת 1607, והעבודות הושלמו ב-1610. מאותו מועד ומשך 262 שנים, שימש ארמון צ'אנגדאוק כארמון המלכותי וכמרכז השלטוני של המדינה. למרות שבמשך תקופה זו בארמון אירעו מספר שריפות, הוא שוחזר תמיד לצורתו המקורית, ואף נוספו לו מספר מבנים. ב-1872 הוקם מחדש ארמון גיאונגבוק הצמוד לו ממזרח, וזה ירש אותו, אך הקיסר האחרון של קוריאה התגורר בארמון צה'אנגדאק עד מותו ב-1926.
שער אינג'אונג-מון
שער אינג'אונג הוא פתח לצ'יו, החצר המנהלית של הארמון; השער הוא מבנה בן קומה אחת אשר נבנה לראשונה ב-1418 אך הושמד ונבנה שוב. השער הנוכחי הוא ככל הנראה משנת 1745.
מול השער, מצידה השני של החצר, ניצב אולם הכס - אינג'אונגג'ון. לאולם שתי קומות המהוות חלל פנימי אחד, הוא נתמך בארבעה עמודים וניצב על שתי טרסות. האולם נבנה לראשונה ב-1405, אך נשרף במהלך הפלישה היפנית ב-1592, שוחזר ב-1610 ושוב ב-1803 (אחרי שרפה נוספת). תקרת האולם מעוטרת בתחריטים של עייטים ודרקונים.
אולם סאונג'אונג וחצר המגורים (יונג'ו)
ממזרח לצ'יו שוכן אולם סאונג'אונג, שבו המלך נועד עם שריו וקיבל דיווחים בענייני הממלכה; המבנה הוא בן קומה אחת, גגו עשוי אריחים בצבע כחול ולו ארבע דלתות הזזה המאפשרות את חדירת אור השמש לתוכו. במרכז האולם ניצב כס המלך מתחת לחופה ומאחוריו תלוי מסך עם ציורי שמש, ירח וחמישה הרים. סביב המלך ישבו עוזריו והפינה יועדה לכתבן שרשם את פרוטוקול הדיונים.
בצמוד לאולם סאונג'אונג ניצב אולם הויג'ונגדאנג, שבמקור שימש כחדר השינה של המלך וכמשכן למשרתיו, אך מאוחר יותר החל לשמש כלשכה מלכותית (אחרי שאולם סאונג'אונג התברר כקטן מדי לייעודו); הויג'ונגדאנג נשרף ב-1917 וצורתו שונה לחלוטין מהמקור, משום ששוחזר בהשפעת האדריכלות המערבית. בצמוד לו ניצב אולם דאנג'וג'און, ששימש את המלכה. במרכזו של ארמון זה ניצבת במה קטנה, בה המתינו המבקרים לבואה; לצדדי הבמה מותקנים כלי ארד גדולים שהכילו מים, שנועדו להרתיע את האש; גם ארמון זה נשרף ב-1917, ושוחזר באמצעות חומרים שנלקחו מארמון גיאונגוקגונג; מאחורי האולם גן, שבו מספר טרסות.
גנים
בעת בניית הארמון במאה ה-15, שטח בגודל 200 דונם שמצפונו הושאר במצבו הטבעי; ב-1459 הוקם באזור זה הפיוון, הגן המלכותי הסודי. במאה ה-17, כאשר הארמון שוחזר למצבו מלפני הפלישה היפנית, הוקמו בתחום הפיוון מספר ביתנים, בריכות ופרטי סביבה אחרים. בגנים 26,000 עצים וצמחים אופייניים לאזור והנמנים עם מאות מינים, וכן 23,000 פריטים (מ-15 זנים) שהובאו אליו מאזורים אחרים.
בין הביתנים בגן בולט ביתן ג'והמנו ששימש כספרייה, ושמשמעות שמו היא "הביתן בו כל מאפייני היקום נאספים". בקומה הראשונה בג'והמנו היו מאוכסנים עשרות אלפי ספרים והקומה השנייה שימשה כאולם קריאה (כיום הספרים שמורים באוניברסיטה הלאומית של סיאול); הביתן ניצב במרכזו של מרחב שתוכנן לפי עקרונות לא שגרתיים עיצוב נוף; המרחב כולל את בריכת בויונג-ג'י, פסלים וביתנים קטנים נוספים; לבריכה צורת מלבן באורך של 34.5 מטר וברוחב של 29.4 מטר, ובמרכזה אי עגול בקוטר של 9 מטרים.
מיכה לימור
מיכה לימור (נולד ב-1 באוקטובר 1938) הוא עיתונאי ומגיש טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
לימור נולד כמיכאל ריגלר וגדל בירושלים. סיים את בית הספר התיכון לקציני ים בעכו (מחזור א, 1956). שירת בחיל הים כמפקד ספינת טורפדו (1957 – 1961), ולאחר מכן בשליחות משרד החוץ כמדריך לימאות וניווט בבית-הספר לקציני ים של גאנה וכקברניטה של ספינתו של נשיא גאנה, קוומה אנקרומה (1962 – 1964).
בהיותו בגאנה התבקש לשלוח כתבות ל"מעריב". בשובו מהשליחות החל לעבוד כעיתונאי ב"מעריב", ולמד לתואר ראשון בחוגים לסוציולוגיה ולמדע המדינה, באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר מלחמת ששת הימים עבר לעיתון "ידיעות אחרונות" ככתב הראשון של העיתון ביהודה ושומרון. ב-1969 הוזמן להצטרף אל צוות ההקמה של מחלקת החדשות בטלוויזיה הישראלית. מאז ועד 1989 מילא ברשות השידור, במשך 20 שנה, שורה של תפקידים: כתב שטח, כתב צבאי (במסגרתו יצר את הכתבה שבה נולד הביטוי "העיניים של המדינה"), כתב מדיני ופוליטי, במאי דוקומנטרי, כתב באירופה, עורך, מגיש ומפיק תוכניות אקטואליה. כיהן כעורך הראשי של מהדורת החדשות "מבט" והעורך הראשי והמגיש של "השבוע – יומן אירועים".
ב-1990 הוזמן להצטרף אל צוות ההקמה של ערוץ 2, הקים את מחלקת האקטואליה וייסד את ערוץ השידורים הישירים מן הכנסת, ובשנים 1992 ו-1993 ניהל את מִנְהֶלֶת ההקמה עד תחילתם של השידורים הסדירים בערוץ 2. בשנים 1993 עד 1998 כיהן כסמנכ"ל לענייני טלוויזיה ברשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו וכמפיק ראשי של שידורי "רשת" בערוץ 2.
ב-1998 הוזמן לנהל את מערך השליחים והמגביות שבמרחב אירופה בארגון "קרן היסוד", תפקיד אותו מילא במשך חמש שנים. מ-2003, עת פרש לגמלאות, ועד שלהי 2013 ערך את הירחון יקינתון MB, ביטאונם של צאצאי היקים בישראל. ב-2007 החל במחזור חדש של לימודים אקדמיים, סיים (בהצטיינות) תואר ראשון במדעי החברה והרוח באוניברסיטה הפתוחה ולימודי תואר שני בתולדות עם-ישראל ובמרכז ללימודי גרמניה ואירופה באוניברסיטת חיפה. ב-2015, לאחר אישורה של עבודת המאסטר שנושאה: השפעות תרבותיות ומקצועיות של העיתונות הגרמנית בתקופת ויימאר על העיתונות העברית בארץ-ישראל, הוענק לו תואר שני (בהצטיינות). ב-2016 החל בכתיבתה של עבודת מחקר לתואר דוקטור בנושא התיישבותה של אוכלוסייה גרמנית בישראל.
ב-2010 הועלה מחזה המבוסס על תחקיר שלו, קוראים לי יקה, בתיאטרון בית ליסין ובתיאטרון העירוני של העיר היידלברג בגרמניה יחד עם התזמורת הפילהרמונית של היידלברג. זהו תיאטרון דוקומנטרי, עם דמויות ממוצא גרמני, "ייקים", וצאצאיהם החיים בתל אביב. מחזה על התגלגלות היחסים בין גרמנים לישראלים.
הוא נשוי למתנה לבית סמסונוב מזכרון יעקב (משנת 1959), אב לשלושה וסב לשבעה.
הפארק הבין-לאומי לה אמיסטאד
הפארק הבין-לאומי לה אמיסטאד (בספרדית: Parque Internacional La Amistad), שבעבר נקרא הפארק הלאומי לה אמיסטאד, הוא פארק שלום באמריקה הלטינית בשטח של 5,678.45 קמ"ר, הנשלט בידי המדינות קוסטה ריקה (האזורים המוגנים לה אמיסטאד הקריבית ולה אמיסטאד הפסיפית) ופנמה. זאת, לפי המלצת אונסק"ו, שכללה אותו ברשימת אתרי המורשת העולמית.
רוב שטח הפארק נמצא בקוסטה ריקה והוא כולל את רכס הרי טלמנקה. הוא כמעט איננו נגיש וחלקו טרם נתגלה. זו שמורת הטבע הגדולה ביותר במרכז אמריקה ובה יער גשם טרופי ענק ומגוון בעלי חיים וצמחים כולל חמישה מינים של חתוליים: פומת הרים, אוצלוט, נמרון מרגיי, יגוארונדי ויגואר. חיים בה גם קופים, עצלנאים, פקארי, טפיר, 54 מיני זוחלים, 76 מיני דו-חיים, 600 מיני עופות כולל קצאל, 7500 מיני צמחים ושלושה שבטים ילידים.
ביבר הזכוכית
בֵּיבָר הזכוכית (באנגלית: The Glass Menagerie) הוא אחד מהמחזות המוכרים של המחזאי האמריקאי טנסי ויליאמס. זהו המחזה השני שייצר ויליאמס, אשר הופק ועלה על במה. הפרמיירה הייתה בשיקגו בשנת 1944. שלא כקודמו, "מלחמת המלאכים", מציג המחזה מבט נוסטלגי אל עבר תא משפחתי שביר, וזיכה את כותבו בהצלחה עצומה. המחזה עדיין מוצג על במות שונות ברחבי העולם ומשמש מושא למחקר.
עלילת המחזה
הרקע התקופתי למחזה הם ימי השפל הכלכלי הגדול בארצות הברית, שנות ה-30 של המאה ה-20. המחזה, המבוסס בחלקו על זיכרונות הילדות של ויליאמס, מביא את סיפורה של משפחת וינגפילד, שהפכה לחד הורית לאחר שאבי המשפחה נטש אותה לטובת המרחקים והחופש והותיר את שלושת בני המשפחה - האם, הבן והבת, להיאבק על קיומם. דמותה של אם המשפחה, אמנדה וינגפילד, אישה הנאבקת לפרנסת ביתה ונאחזת בעברה המפואר, מבוססת על דמותה של אימו של ויליאמס, אדווינה. דמותו של הבן טום, התורם לפרנסת הבית בעבודה במחסן נעליים, מקום המדכא את נפשו הפיוטית, מבוססת על דמותו של ויליאמס עצמו, דבר המודגש בתפקידו הנוסף של טום כמספר העלילה. דמותה של האחות, לורה, מבוססת על אחותו האהובה של ויליאמס, רוז, שלקתה בנפשה. במחזה הוא מציג אותה כבעלת מום כמעט בלתי מורגש ואופי עדין הגורם לה לסגת אל עולם פרטי - אוסף בעלי חיים העשויים זכוכית. כל בני המשפחה מקושרים לעולם של דמיון, העומד בסתירה למציאות האפרורית והעירונית בה הם חיים, בדירה הממוקמת בחלקו האחורי של בניין בשכונה צפופה ודחוסה.
עלילת המחזה נסובה סביב ביקורו הצפוי של המחזר היחיד של הבת, ג'ים אוקונור. ג'ים חולק עם טום את מקום עבודתו ומכיר את לורה, שהייתה מאוהבת בו עוד מימי התיכון. ג'ים אוקונור מסמל במחזה את היכולת לגשר בין עולם הדמיון ועולם המציאות, יכולת שעשויה להציל את לורה מהישאבות למחוזות הדמיון ולהעניק לה בסיס במציאות. בסוף המחזה, ג'ים מוזמן לביתם של משפחת וינגפילד לארוחת ערב, ומעביר עימם ערב נהדר שמסב עונג לכולם, אך בעיקר לאמנדה, ששקועה בעבר ובחלומותיה ומתנהגת כאילו ג'ים בא לחזר אחריה. במהלך הארוחה, לכבודה התקשטה אמנדה בשמלה ישנה, שאינה הולמת אותה ומתאימה לנשים צעירות, מתרחשת הפסקת חשמל ולורה וג'ים נותרים לבד, בסצנה טעונה במתח רומנטי, והם אף רוקדים יחד. החלום מתנפץ לאחר שג'ים מבהיר שלא הייתה לו כוונה לשאת את לורה (למעשה הוא מאורס) ועוזב את בית משפחת וינגפילד, ואמנדה מתפרצת על טום בסערת רגשות. בתגובה, טום נוטש את אמו ואחותו, כמו אביו. בתמונה האחרונה, טום מספר לקהל שהוא נודד בדרכים אך לא מצליח לשכוח את לורה, ושתמונתה מדליקה נרות חקוקה במוחו לעד.
הפקות קולנועיות
בגרסה הקולנועית הראשונה של המחזה שביים ארווין רפר (1950) שונה סופו, למורת רוחו של ויליאמס הצעיר, לסוף שמח יותר. בגרסה נוספת, שביים פול ניומן בשנת 1987 שיחקו ג'ואן וודוורד, ג'ון מלקוביץ' וקארן אלן.
הפקות בישראל
המחזה תורגם לעברית על ידי תרצה אתר, מיכה לבינסון, ערן בניאל ועידו ריקלין.
המחזה הועלה בישראל מספר פעמים, ביניהן:
אנרי ז'ול, נסיך קונדה
אנרי ז'ול דה בורבון (בצרפתית: Henri-Jules de Bourbon-Condé; 29 ביולי 1643 – 1 באפריל 1709) היה נסיך קונדה מ-1686 ועד מותו. בסוף ימיו סבל מליקנתרופיה קלינית ונחשב לא שפוי.
ביוגרפיה
אנרי ז'ול נולד ללואי השני דה בורבון, הנסיך דה קונדה ב-29 ביולי 1643, בפריז. הוא היה צעיר בחמש שנים מלואי הארבעה עשר, מלך צרפת. הוא היה היורש הבלעדי להון ולרכוש העצום של קונדה, כולל מלון דה קונדה ושאטו דה שנטילי. אמו, הנסיכה קלייר קלמנס דה מייה-בריז, הייתה אחייניתו של הקרדינל רישלייה. הוא הוטבל בכנסיית סן-סולפיס, פריז ביום הולדתו. בשלוש השנים הראשונות לחייו, בזמן שאביו היה דוכס אנייה, הוא נודע בבית המשפט בתור הדוכס ד'אלבר. עם מותו של סבו, הוא זכה לתואר האצולה של אביו דוכס ד'אנייה.
לאורך רוב חייו, אנרי ז'ול היה לא יציב נפשית. הוא היה גבר נמוך קומה, מכוער, הולל ואכזרי, לא רק "דוחה במראהו", אלא "מקולל במזג כה אלים שהיה מסוכן בהחלט לסתור אותו".
הוא הוכשר כחייל, בשנת 1673, והועמד כאחראי על חזית הריין. זה היה רק בתואר, כי אנרי ז'ול חסר את הכישורים הצבאיים של אביו. הוא היה משכיל היטב אבל היה בעל אופי זדוני. כלה אפשרית שנחשבה עבורו בתקופה זו הייתה בת דודתו הרחוקה, אליזבת מרגריט ד'אורליאן, בתו של גסטון ד'אורליאן. עם זאת, הנישואים לא התממשו.
בסופו של דבר הוא התחתן עם הנסיכה הגרמנייה אנה הנרייטה מבוואריה בקפלה של ארמון הלובר בפריז, בדצמבר 1663. הכלה הייתה בתם של אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן והמארחת הפוליטית אנה גונזגה. לבני הזוג נולדו עשרה ילדים, שרק מחציתם הגיעו לבגרות. הנסיכה הצעירה נודעה באופייה האדוק, הנדיב והצדקה. רבים בבית המלוכה שיבחו אותה על יחסה המאוד תומך כלפי בעלה הלא נעים. למרות תכונותיה הטובות, אנרי ז'ול, שהיה נוטה לזעם גדול, הכה לעיתים קרובות את אשתו השקטה.
בנוסף, לאנרי ז'ול נולדה בת לא חוקית מאת פרנסואז-שרלוט דה מונטלה. הילדה הייתה ידוע כג'ולי דה בורבון, ג'ולי דה ג'ני (אנגרמה של אנייה, המכונה דה גואנני), או מדמואזל דה שאטובריאנט. היא קיבלה לגיטימציה בשנת 1693 כשהייתה בת 25. היא נפטרה ב-10 במרץ 1710, בגיל 43.
אנרי ז'ול מת ב-1 באפריל 1709 בפריז, וירש אותו בנו היחיד, לואי השלישי דה בורבון.
אוניברסיאדת סופיה (1977)
אוניברסיאדת הקיץ התשיעית נערכה בסופיה, בולגריה ב-1977; טקס הפתיחה והמשחקים נערכו באצטדיון לבסקי. במשחקים השתתפו כ-3,000 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות בעשרה ענפי ספורט: אתלטיקה, היאבקות, התעמלות מכשירים, טניס, כדורמים, כדורסל, כדורעף, סיף, קפיצה למים ושחייה.
סך הכול הוענקו 303 מדליות, מתוכן 79 לברית המועצות.
מאזן אקולוגי
מאזן אקולוגי הוא מושג בסביבתנות המתייחס למצבה הרצוי של מערכת אקולוגית, לרוב למצבה לפני התערבות אנושית מסוימת, לפני עידן טכנולוגי משמעותי, או לפני שינוי משמעותי כתוצאה מגורם חיצוני אחר. המושג עומד ביסודה של תפיסה לפיה קיים בטבע מצב "נכון" המאפיין מערכת אקולוגית בריאה, בו מתקיים שיווי משקל הרמוני בין כל מרכיביה. פגיעה בכל אחד ממרכיבי המערכת עלולה להפר את המאזן האקולוגי ולגרום לקריסת המערכת, הרס בתי גידול, הכחדות מינים וכן פגיעה במשאבים החיוניים לאדם, מים, קרקע, אוויר, שאספקתם תלויה בבריאותה של המערכת. מושג המאזן האקולוגי נובע בין היתר מעקרונות ורעיונות ממדע האקולוגיה כמו ריבוי יחסי הגומלין בין אורגניזמים שונים ובינם לבין סביבתם האביוטית, וחקר הקשר בין יציבות של מערכות למגוון המינים או למורכבות מארג המזון שלהן. כמו כן, המושג נובע גם מרעיונות, לעיתים רומנטיים, שאינם מתחום המדע או אף מנוגדים למסקנות המקובלות בקהילה המדעית, כגון השערת גאיה.
הפרת המאזן האקולוגי בידי הטבע
גורמי טבע מפירי איזון יכולים לכלול מגפות, רעידות אדמה, התפרצויות געשיות, סופות הוריקן וטורנדו, מפולות שלגים ובוץ, שיטפונות, גלי חום או גלי קור, בצורות, שרפות יער, מינים המשנים באופן דרסטי או מתמשך את בית הגידול, ועוד.
כאשר חלה הפרה חמורה של המאזן האקולוגי בידי גורמי טבע, האיזון, המבוסס על קיום מערכות יחסים בין המינים, מופר, וחלק מהמינים במערכת עלול להיפגע או אף להיכחד.
הפרת המאזן האקולוגי בידי האדם
כיום, כדי לאפשר לעצמו איכות חיים טובה יותר, מתערב האדם בטבע על ידי בניית אזורי מגורים, סלילת דרכים וכבישים, פיתוח כלים ומכשירים, וחקלאות אינטנסיבית שמבטיחה לאדם אספקה שוטפת של מזון איכותי בכמות הנדרשת. התערבות האדם מפרה, במקרים רבים, את המאזן האקולוגי, ועלולה לפגוע בבתי גידול ואף להביא לחיסולם כשנוצר אסון אקולוגי כתוצאה מפעילות האדם.
בירוא יערות
בירוא יערות באזורים הטרופיים, בקנדה ובסיביר, הוא אחד התהליכים המוגדרים כ"מפירי איזון אקולוגי" בעלי ההשפעה הרבה ביותר. האדם כורת את עצי היער כדי להשתמש בעץ כמשאב להסקה, לבנייה, לתעשיית הרהיטים והנייר, וכדומה, או לשם פינוי שטחים כדי ליישב בהם אנשים או כדי לנצלם לשימושים חקלאיים.
כריתת העצים, שבהם מתקיים תהליך של פוטוסינתזה, מקטינה את אספקת החמצן הנחוץ לבני האדם ולבעלי-החיים בתהליך הנשימה. אם יימשך בירוא היערות, יוחמר אפקט החממה, הנובע, בין השאר, מעליית כמות הפחמן דו-חמצני באטמוספירה. בירוא אזורים מיוערים פוגע בפוריותה של הקרקע עד כדי הפיכתה לבלתי ניתנת לעיבוד חקלאי. בהיעדר צמחייה מתייבשת הקרקע. העצים חיוניים גם לשימורה של הקרקע מפני סחף, והם שומרים עודפי לחות, שבלעדיה גוברת סכנת הבצורת. יערות הגשם מאכלסים כ-70% ממיני בעלי החיים על פני כדור הארץ, וכריתתם מביאה להכחדה של מינים רבים.
זיהום אוויר
זיהום אוויר שנגרם בידי האדם נובע מפליטת חומרים מזהמים ממפעלי תעשייה, מכלי רכב מנועיים, משריפת עצים, וכדומה. זיהום האוויר בולט במיוחד בערים גדולות, עקב ריבוי כלי הרכב ומפעלי התעשייה בהן. ישנן ערים הנודעות במיוחד בתופעת הערפיח המכסה אותן, כדוגמת לוס אנג'לס, סנטיאגו דה צ'ילה, בואנוס איירס, ורבות אחרות. בישראל בולט זיהום האוויר באזור מפרץ חיפה, בשל ריבוי מפעלי התעשייה שבו. אוויר מזוהם פוגע בבני אדם ובבעלי חיים, וגורם לתחלואה בעיקר בדרכי הנשימה, כדוגמת אסתמה וסרטן הריאות, אך גם לתחלואת סרטן באיברים אחרים ולמחלות לב ומערכת הדם. כן פוגע זיהום האוויר בצמחייה בכך שהוא שוקע על העלים ומקטין את תפוקת תהליך הפוטוסינתזה. הנזקים לצמחייה משפיעים גם על בני אדם ועל בעלי חיים הניזונים מהצמחים המזוהמים.
זיהום מים
פעולות שונות שהאדם מקיים עשויות לזהם את מקורות המים:
בארצות הברית נחקק חוק פדרלי, חוק CWA, המסדיר חוקית את האיסורים החלים על זיהום מים.
זיהום קרקע
זיהום קרקע פוגע באופן קשה במאזן האקולוגי, בכך שהוא עלול לחסל את שרשרת המזון מראשיתה ואינו מותיר מקור מחיה למינים שבבית הגידול. זיהום קרקע נגרם ממספר גורמים:
זיהום קרקע בולט נגרם באזורים תעשייתיים, מאגרי דלק, תחנות דלק, מטמנות, אתרי בנייה, ועוד.
התיעוש המוגבר בעולם הביא עמו תופעות נלוות, כזיהום אוויר, קרקע ומים. המדינות העשירות יותר, במערב אירופה ובצפון אמריקה, עושות מאמצים לתקן את המצב, אך בארצות הגוש הקומוניסטי לשעבר ובמדינות העולם השלישי, המצב גרוע וחסרים משאבים לתיקונו.
אסונות גרעיניים
באמצע המאה ה-20 למד האדם לנצל את הגרעין כמקור לאנרגיה, והוקמו תחנות כוח גרעיניות ברחבי העולם המנצלות את החום הנוצר בעת ביקוע גרעיני ליצירת אנרגיה חשמלית. הקמתן, תפעולן ושמירתן של תחנות אלו כרוך במנגנוני בטיחות מחמירים ביותר, שכן תקלה בהן עלולה לגרום לאסון רב-ממדים. עם זאת אירעו בעולם מספר אסונות שהיו כרוכים בנזק מיידי, ובהפרת המאזן האקולוגי לטווח ארוך ועל פני שטחים ניכרים, שהמוכר שבהן הוא אסון צ'רנוביל.
אסונות גרעיניים נוספים אירעו בצ'ליאבינסק בשנת 1957 ובאי שלושת המילין ב-1979.
אזורי מלחמה
אזורי מלחמה נחשפים במקרים רבים לפגיעות אקולוגיות קשות. מלבד הפגיעות הישירות בנפש וברכוש, נוקט, לעיתים, הצד המנצח גם באמצעי ענישה שונים, כמו שרפה של שטחי מגורים ושטחים חקלאיים, הרעלת בארות, החרמת בקר וצאן, ופגיעות אחרות. אך הנזק העיקרי עלול להיגרם דווקא בידי הצד המפסיד. פליטי מלחמה הדואגים לעצם קיומם עשויים לצוד חיות, לכרות עצים לבנייה ולבישול, ולבצע פעולות נואשות נוספות שפוגעות במשאבי הטבע. באזורי מלחמה רוויי נשק עלול להתבצע ציד פראי בלתי מבוקר, הגורם לפגיעה חמורה באוכלוסיית בעלי החיים. כך, לדוגמה, 95% מההיפופוטמים הושמדו בפארק הלאומי וירונגה במהלך המלחמות בשטחי קונגו שבאפריקה. השפעת העימותים האלימים מתפשטת לעיתים אל מעבר לאזורי הלחימה, וכוללת גם את הפגיעות במהלך ההכנות ללחימה ופגיעות מפעילויות שלאחר העימות הצבאי, שכולן משפיעות על מגוון הצמחייה ועל אוכלוסיות בעלי החיים, וזאת בנוסף לפגיעה בבני האדם.
ציד
בהיסטוריה הקדומה התבצע ציד חיות למטרות קיומיות. כיום מתבצע ציד למטרות שעשוע, או כתוצאה מתאוות בצע לשם מכירת עורות, פרוות, שנהבי פילים, קרני הקרנפים, וכדומה. ניצודים גם גורי כלבי ים, בונים, חורפנים, שועלים, ארנבונים וצ'ינצ'ילות. פילים ניצודים למכירת חטי השנהב שלהם, וקרנפים ניצודים למכירת קרניהם, שמהם מופק שיקוי תאווה שמחירו בשוק השחור כ-30,000 דולר לק"ג. הפגיעה באוכלוסיות בעלי חיים אלו היא כה גדולה, עד כי נשארו מהם אחוזים בודדים ביחס למספרם בראשית המאה ה-19. דוגמאות לבעלי חיים נוספים החשופים לסכנת הכחדה עקב ציד בלתי חוקי הן קונדור האנדים, טיגריס סומטרה, קיימן רחב חרטום, קורמורן גמדי, שונר איברי, ראם לבן, לוטרת ים, דב שחור אמריקני, דולפינים, חזירי בר, דב חום סורי, ואחרים.
דוגמאות למינים שנכחדו כליל בעקבות ציד האדם הם היונה הנודדת, יען הנגב, נמר סיני, פרת הים של שטלר, קואגה, קורמורן ממושקף, רלית אדומה, שועל מאלוויני, ורבים אחרים.
התחממות עולמית
במהלך מאה השנים האחרונות נצפתה עלייה בטמפרטורה הממוצעת של אטמוספירת כדור הארץ, ובמקביל, עלייה בכמות הפחמן הדו-חמצני, ובכמות גזי חממה נוספים באטמוספירה. הגוף הבינלאומי העוסק בבעיית ההתחממות הגלובלית (ה-IPCC), ומדענים רבים נוספים, סבורים כי קיימת סבירות גבוהה שהעלייה במרכיבים אלו באטמוספירה מקורה בפעילות אנושית, בעיקר זו המיועדת להפקת אנרגיה ולקידום החקלאות. מדענים צופים השפעות קשות על כדור הארץ מההתחממות העולמית, מהן השפעות הפועלות באופן ישיר להפרת המאזן האקולוגי בעולם.
ההתחממות העולמית צפויה לגרום להמשך הפשרת קרחונים ולנסיגתם באזורי הקוטב הצפוני והדרומי, דבר שיגרום לעליית פני הים ולהפיכת אזורים מישוריים לבלתי ראויים ליישוב אדם, בעלי חיים ולחיסול הצמחייה בהם. ההתחממות עלולה גם לגרום לשגשוג של סוגי צמחים ובעלי חיים על חשבונם של צמחים ובעלי חיים אחרים ולשבש בכך את המאזן האקולוגי הקיים. הפשרת הקוטב הצפוני, תגרום להפרה קשה של המאזן האקולוגי באזור הארקטי. דובי קוטב, לדוגמה, צפויים להיכחד בטבע כתוצאה מכך עד לסוף המאה ה-21, וייתכן שאף קודם לכן.
פרויקטים לאומיים
פרויקטים לאומיים גדולים עלולים לגרום למשברים אקולוגיים, שבמקרים רבים אינם נצפים בעת תכנונם. שתי דוגמאות לפרויקטים כאלו הן בניית סכר אסואן והטיית נהרות שהזינו את ימת אראל.
סכר אסואן
סכר אסואן הוקם על ידי ממשלת מצרים למניעת הצפות ושיטפונות בעונת הגאות של הנילוס, להרחבת שטחים חקלאיים, לאספקת מים סדירה במהלך כל חודשי השנה וללא תלות בגשם, לייצור חשמל, ואף כמוקד תיירותי. התוצאות האקולוגיות שלא נצפו מראש כוללות:
ימת אראל
ימת אראל נמצאת במרכז אסיה, ועד שנות ה-60 של המאה ה-20 הייתה הימה הרביעית בגודלה בעולם. לימה זו נשפכים הנהרות אמו דריה וסיר דריה. השלטונות הסובייטיים החליטו להטות את הנהרות למדבריות אוזבקיסטן כדי לספק מים לגידולי הכותנה, וכיום אוזבקיסטן הפכה ליצואנית הכותנה השלישית בגודלה בעולם. הפגיעות מפעולה זו שלא נצפו מראש כוללות:
התיישבות עירונית כגורם לפגיעה בבתי גידול בידי האדם
תהליך צמיחתן של ערים כרוך, על פי רוב, בהרחבת השטח העירוני ובהגדלת טביעת הרגל האקולוגית. יחד עם התרחבות הערים ותהליך העיור עקב גידול האוכלוסייה, גדלו גם השטחים החקלאיים, הכבישים ושאר התשתיות המשרתות את האדם. אלה מוקמים על חשבון שטחים פתוחים, כמו יערות, אגמים, ביצות ומדבריות, המהווים בתי גידול למגוון גדול של אורגניזמים. כתוצאה מכך נדחקים צמחים ובעלי חיים מבתי הגידול שלהם, שטחי המחיה הטבעיים שלהם מצטמצמים, וכושר הנשיאה שלהם נפגע עד כדי גרימת נזק בלתי הפיך והכחדה של מינים שונים.
הגורם המשמעותי ביותר מבחינה זו הוא תהליך הפרבור המאפיין ערים רבות בעולם, בעיקר מהמחצית השנייה של המאה ה-20. על אף היות הפרברים "ירוקים" יותר למראית עין ובעלי שטחי גינון נרחבים, הם יוצרים נזק אקולוגי גדול הרבה יותר מהערים הצפופות, מכיוון שהם כמעט ואינם מאפשרים לבעלי חיים להתקיים בהם והם תופסים ומכלים שטחים גדולים הרבה יותר יחסית לאוכלוסייה שהם משרתים. כמו כן, אורח החיים הפרברי מגדיל משמעותית את השימוש בכבישים ובמכוניות פרטיות. מעבר לזיהום האוויר שיוצרות המכוניות, גם הכבישים הבין-עירוניים פוגעים בשטחי המחיה של בעלי חיים. כך, לדוגמה, כביש מהיר החוצה אזורים טבעיים, אף ששטחו קטן יחסית ותופס רצועה דקה ומאורכת (לעומת שטחו של אזור אורבני צפוף וגדול), הוא עלול להפריד בין אזורי מחיה של חיות, לצמצם את שטחם, ולאורך זמן לדלל את אוכלוסייתן.
פלישת מינים חדשים לבתי גידול קיימים
בתהליך האבולוציוני עוברים מינים שונים של בעלי חיים וצמחים ממקום למקום, ומתבססים בסביבתם החדשה במקביל להתפתחותה. תהליך הוא חלק מהתהליכים האבולוציוניים הטבעיים ולפיכך הוא תהליך תקין, משתלב עם כושר הנשיאה של בתי הגידול, ואינו פוגע באיזונם האקולוגי.
בניגוד להשתנות טבעית ובלתי-מזיקה זו, פולשים מינים של בעלי חיים או צמחים לבתי גידול ומשנים בהם את המאזן האקולוגי, לעיתים עקב התערבותו של האדם ובעזרתו. פלישות אלו עלולות להביא לנזקים שונים, ובהם הגברת התחרות על משאבי טבע ודחיקת מינים מקומיים עד כדי הכחדתם, טרף של מינים מקומיים, פונדקאות לטפילים ופתוגנים, והסבת נזקים ואף הרס של בתי גידול ושל שטחים חקלאיים. שיחים פולשים עלולים ליצור שכבת צמחייה צפופה החוסמת את אספקת האור למינים המקומיים ופוגעת בהתפתחותם.
בישראל
מספר גורמים משפיעים בישראל על המאזן האקולוגי בה, ובהם שטחה הקטן של המדינה, צפיפות אוכלוסייתה, ותכנון ארצי, מחוזי ועירוני שלקויים לעיתים, ומביאים לפריסה רחבה של שטחים בנויים המכלה שטחי טבע נרחבים. בנוסף, השימוש הנרחב בתחבורה פרטית גורם לזיהום אוויר ומוקצים לו שטחי כבישים גדולים הפוגעים ברצף בתי הגידול הטבעיים. כל אלו, בנוסף להתפתחותה הטכנולוגית המהירה של המדינה, ולזיהום הגבוה של מקורות המים התחתיים והעיליים כתוצאה מהזרמת שפכים עירוניים ותעשייתיים, יוצרים בישראל בעיות אקולוגיות חריפות.
הגנת הסביבה
כיום התגברה בעולם התודעה לכך שההתערבות האנושית בטבע היא בעלת השלכות שליליות מרחיקות לכת, ועלולה לגרום להפרה קשה של המאזן האקולוגי, ולנזק סביבתי מתמשך ולעיתים אף בלתי הפיך. ממשלות מחד וארגונים פרטיים מאידך עוסקים בהגברת המודעות לסביבה הטבעית ובפעילות ישירה לשמירה ולשיקום מערכות אקולוגיות שנפגעו ולהקטנת הפגיעה בהם בעתיד. ממשלות פועלות בעיקר בכיוונים ביצועיים ורגולטוריים, ואילו ארגוני הגנת הסביבה פועלים בעיקר בהסברה, בהרתעה ובפעולות מחאה. המשרד האחראי בישראל על שמירת הסביבה הטבעית הוא המשרד להגנת הסביבה.
שמורות טבע ובעלי חיים וצמחים מוגנים
על מנת לשמור על המאזן האקולוגי, מכריזות מדינות על חבלי ארץ שונים כ"שמורת טבע" - מקום המוגן מפני שינויים אשר עלולים לשנות את אופי החי, הצומח והדומם בו - מיועד בעיקר לשמר מאזן קיים, של צמחים, בעלי חיים ודומם, המותאמים לסביבה הספציפית של השמורה. שמורת הטבע שומרת על המאזן האקולוגי.
עיקר הפעילות המכוונת של ממשלות לצורכי הגנת הטבע מתבטא בחקיקה והכרזה על שטחים מוגנים. כיום יש 103,000 שטחים מוגנים בשטח של 18.8 מיליון קמ"ר (שטחי ים מהווים פחות מ-10%). על מנת ליצור סדר וקשר בין מספר כה רב של שטחים מוגנים הוקם מנגנון בינלאומי הנקרא איגוד השימור הלאומי, העוסק בעיקר בהכנת רשימת המינים בסכנת הכחדה וסיווג אזורים מוגנים. האיגוד עורך אחת לעשר שנים את קונגרס הפארקים העולמי, בו נקבעות אסטרטגיות לשמירה על הטבע באזורים מוגנים. רשימה חלקית של אזורים מוגנים בעולם