cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסיטי של וסטמינסטר
היסטוריה
רובע לונדון של הסיטי של וסטמינסטר הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המטרופוליני של סנט מרילבון, הרובע המטרופוליני של פדינגטון והרובע המטרופוליני של וסטמינסטר (האזור ההיסטורי של וסטמינסטר).
אוכלוסין
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2001, התגוררו ברובע 181,279 תושבים, אולם בעקבות בדיקה שנערכה ביוזמת מועצת הרובע, התברר כי נפלה שגגה במפקד וברובע מתגוררים כ-18,000 תושבים נוספים (בדיקה זו נערכה על מנת להגדיל את התקציבים המתקבלים מממשלת בריטניה). מניין האוכלוסייה הרשמי של הרובע הוא 198,779 תושבים.
73% מהתושבים לבנים, 4% שחורים ממוצא אפריקאי ו-3% ממוצא הודי.
35% מתושבי הרובע מחזיקים בבעלותם את מגוריהם.
ממשל מקומי
רובע הסיטי של וסטמינסטר מחולק מנהלית ל-20 אזורי מנהל (wards) בהם נבחרים חברי מועצת הרובע.
כיום מורכבת מועצת הרובע מ-48 חברים מהמפלגה השמרנית ו-12 חברים ממפלגת הלייבור.
אתרים בעלי חשיבות
רובע וסטמינסטר כולל את מרבית אתרי התיירות והאתרים בעלי החשיבות בלונדון. ברובע מצויים מרבית מבני השלטון הבריטי, ארמון בקינגהאם (מושב בית המלוכה הבריטית), ארמון וסטמינסטר (מושב הפרלמנט הבריטי) ובסמוך לו מנזר וסטמינסטר והביג בן.
ברובע אתרים מפורסמים רבים בהם: בית הסעודות, הגלריה הלאומית, וייטהול, כיכר טרפלגר, מוזיאון טייט בריטניה, משמר הסוסים, קתדרלת וסטמינסטר
תחבורה
רובע וסטמינסטר מקושר לעברו השני של התמזה באמצעות מספר גשרים: גשר צ'לסי, גשר הנגרפורד, גשר גרובנור, גשר למבת', גשר ווקסהול, גשר ווטרלו וגשר וסטמינסטר.
ברובע מצויות מספר תחנות רכבת בהם צ'רינג קרוס, מרילבון, פדינגטון וויקטוריה.
ברובע 27 תחנות של הרכבת התחתית ועוברים בו עשרה מקווי הרכבת (כל הקווים למעט קו מזרח לונדון, קו ווטרלו וסיטי.
השכלה
ברובע וסטמינסטר פועלים קמפוס הסטרנד של מכללת קינגס, בית הספר לעסקים של לונדון (הממוקם בריג'נטס פארק), בית הספר לכלכלה של לונדון (ממוקם בקרבת אלדוויץ'), האקדמיה המלכותית למוזיקה (בדרך מרילבון) ואוניברסיטת וסטמינסטר לה שלושה קמפוסים ברחבי הרובע.
רייצ'ל, ג'ק ואשלי טו
"רייצ'ל, ג'ק ואשלי טו" (באנגלית: "Rachel, Jack and Ashley Too") הוא הפרק השלישי והאחרון בעונה החמישית בסדרת האנתולוגיה מראה שחורה. הוא נכתב על ידי יוצר הסדרה צ'רלי ברוקר ובוים על ידי אן סוויצקי, הפרק עלה לשידור בנטפליקס ב-5 ביוני 2019, יחד עם שאר עונה 5.
הפרק עוקב אחר אשלי או (מיילי סיירוס), זמרת פופ שמוגבלת באופן יצירתי על ידי צוות ההנהלה שלה, רייצ'ל (אנג'ורי רייס) וג'ק גוגינס (מדיסון דאבנפורט), אחיות מתבגרות המתמודדות עם אובדן אמם. ברוקר ביסס את הפרק על תסריט סיטקום שכתב שנים קודם לכן.
השירים של Nine Inch Nails - ו- "Right Where It Belongs" מתנגנים בפרק לצד רמיקסים של אשלי או, "On a Roll" ו-"Right Where I Belong". הפרק זכה לביקורות מעורבות מצד מבקרים, ששיבחו את הופעתה של סיירוס אך מתחו ביקורת על העלילה והקצב.
עלילה
לרגל יום הולדתה ה-15, רייצ'ל גוגינס (אנגאורי רייס) מקבלת רובוט בינה מלאכותית חדש בשם "אשלי טו", שמאפיין את דמותה של אלילת הפופ האהובה על רייצ'ל, אשלי או (מיילי סיירוס). רייצ'ל מתחילה להתייחס לאשלי טו כחברה ולא כצעצוע, לצערה של אחותה הגדולה ג'ק (מדיסון דאבנפורט). אשלי טו משכנעת את רייצ'ל לרקוד לשיר את השיר "On a Roll" של אשלי בתחרות הכישרונות של בית הספר, אך ההופעה נגמרת רע כשרייצ'ל נופלת. ג'ק מסתירה את אשלי טו ואומרת לרייצ'ל שהיא זרקה אותה.
בינתיים, אשלי או האמיתית לא מרוצה מתדמיתה וכותבת שירים שלדעת המנהלת שלה, דודתה קתרין (סוזן פורפאר), יערערו את הצלחתה. קתרין מגלה שאשלי אוגרת את התרופות שניתנות לה כדי להתמודד עם מצבי הרוח הירודים שלה. לילה אחד קתרין מכניסה מינון גדול של התרופות לארוחת הערב של אשלי ומכניסה אותה לתרדמת. כדי להסביר את היעדרה, קתרין אומרת לתקשורת כי התרדמת הייתה תוצאה של תגובה אלרגית קשה לפירות ים.
לשמע הידיעה על אשלי, ג'ק מחזירה את אשלי טו לרייצ'ל. שישה חודשים לאחר מכן, אשלי טו מופעלת על ידי דיווח חדשותי על מצבה של אשלי או, ואז היא מגלה כי קתרין חילצה מוזיקה מחלומותיה של אשלי או לאלבום חדש, בשילוב סריקות עם ההקלטות הקוליות שנעשו לרובוטים של אשלי טו. כשאשלי מתקלקלת, הבנות מחברות אותה למחשב של אביהן ומסירות מבלי לדעת מנגנון "מגביל" - ללא המגביל, לאשלי טו יש עותק דיגיטלי מלא של מוחה של אשלי או.
אשלי טו משכנעת את הבנות לקחת אותה לבית של אשלי כדי לאסוף עדויות דיגיטליות מהמחשב הנייד האמיתי שלה. הן עוברות את שומר הראש של אשלי, רק כדי שאשלי טו תנתק את מה שהיא מאמינה שהוא צינור החמצן של אשלי בכוונה לבצע בה המתת חסד. עם זאת, מתברר שהצינור הוא זה ששמר על אשלי בתרדמת. אשלי או מתעוררת וכולן בורחות ונוסעות למקום בו קתרין מציגה את אשלי לנצח, מחליפה הולוגרפית לאשלי או שיכולה להופיע בסיבובי הופעות. הן עוברות באור אדום ונוסעת אחריהן ניידת משטרה. הן מתרסקות על הבמה; כשאשלי יוצאת מהרכב, קתרין מבינה שתוכניתה נכשלה.
זמן מה לאחר מכן מוצגת אשלי בהופעה עם ג'ק כמוזיקאית רוק אלטרנטיבי בשם "אשלי פאקינג או" בזמן שרייצ'ל ואשלי טו צופות. שתיים מהמעריצות לשעבר של אשלי יוצאות החוצה, מאוכזבות מהכיוון המוזיקלי החדש של אשלי.
הפקה
העונה החמישית של מראה שחורה עלתה לשידור ב-5 ביוני 2019 והופקה על ידי נטפליקס. ההפקה החלה עם מראה שחורה: בנדרסנאץ', סרט אינטראקטיבי שגדל בהיקפו עד לנקודה בה הוחלט להפריד אותו מהסדרה ולהוציאו כסרט עצמאי שיצא לאור ב-28 בדצמבר 2018. אף על פי שהעונה הקודמת של התוכנית שהופקה תחת נטפליקס הכילה שישה פרקים, העונה החמישית כוללת שלושה פרקים, שכן יוצר הסדרה צ'רלי ברוקר העדיף זאת על פני לגרום לצופים להמתין זמן רב יותר לעונה הבאה. נטפליקס הוציאו לאור טריילר לעונה החמישית ב-15 במאי 2019 וטריילר אישי לפרק ב-21 במאי.
הפרק נכתב על ידי ברוקר. הוא התבסס על תסריט קומדיית מצבים שכתב שנים קודם לכן על להקת פאנק שחבריה נתלים על ידי שר שמרני ומאוחר יותר חוזרים לתחייה ורואים את המנהל שלהם מנצל את מותם למטרות רווח. הפרק קיבל השראה מהופעות הולוגרפיות אמיתיות של אמנים מתים כמו פרינס, ויטני יוסטון ואיימי ויינהאוס; ברוקר סבור כי ההולוגרמות "מבעתות" ומציין כי הדמויות שהן מושא להולוגרמות מסוג זה "לעיתים קרובות עוזבות את העולם בנסיבות טרגיות ביותר".
המפיקה בפועל אנבל ג'ונס אמרה כי מיילי סיירוס הצליחה להביא באופן משכנע חוויה אישית ופגיעות לתפקיד של אשלי, כמו גם להתמודד עם האופן שבו האווירה של הפרק "נהיה סרקסטי וסאטירי יותר ויותר".
בעוד הפרק מתרחש באמריקה, הצילומים התקיימו בעיר קייפטאון שבדרום אפריקה ובסביבתה; ברוקר הצהיר כי הסדרה לא צולמה באמריקה מכיוון שעלות ההפקה יקרה מדי שם, והם יכולים לקבל סטים דומים במקומות אחרים ברחבי העולם. המעורבות של סיירוס בסדרה נרמזה לראשונה כתוצאה מצילומים בחודש נובמבר 2018.
שירים שביצעה אשלי בפרק הם רמיקסים לשירים של Nine Inch Nails: נקרא מחדש בשם "On a Roll", והשיר "Right Where It Belongs" עובד מדש לשיר "Right Where I Belong". טרנט רזנור, מעריץ של מראה שחורה, אישר את העיבודים עם הטקסטים המשוכתבים של ברוקר כדי להפוך את השירים ל"שמחים" יותר. עיבוד מחדש של השיר "Hurt" ל-"Flirt" בוצע אך לא נכלל בפרק. ברוקר הגיב כי נוצרו קליפים לכל השירים המשמשים בפרק, שנטפליקס תוציא לאור עם הזמן. "On a Roll" יצא לאור ביוטיוב ב-13 ביוני 2019. השיר התווסף לשירותי הזרמת המוזיקה השונים ב-14 ביוני.
עוד יום
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הקמת תשתית החשמל בתל אביב
מערכות החשמל הראשונות בתל אביב
כבר בתחילת המאה ה-20 רכשו בעלי ממון בתל אביב וביפו גנרטורים פרטיים ששירתו את בתיהם ועסקיהם. ב-1920 רכשו ראשי העיר גנרטור חשמלי מרכזי בהספק של 35 קילו-וואט, עד-1922 חוברו למערכת 141 צרכנים, 65 פנסי תאורה ומשאבה לאספקת מים. עם התרחבות העיר נוצר מחסור בחשמל והיה צורך להקים תשתית משמעותית יותר.
תחנת הכוח של פנחס רוטנברג
פנחס רוטנברג עלה לארץ ישראל ב-1919 והחל בתכנון פרויקטי תשתית בתחום המים והאנרגיה. במרץ 1921 הציג בפני הנציב העליון, באותה תקופה, הרברט סמואל את תוכניותיו להקמת תחנות כוח מבוססות אנרגיה הידרואלקטרית לאורך נהר הירדן ונחל עוג'ה (הוא נחל הירקון). במאי 1922 קיבל רוטנברג את שני הזיכיונות המיוחלים (לירדן ולירקון) והחל במימוש התוכניות. את פעילותו בתל אביב-יפו ביצע במסגרת חברת שהקים בשם חברת החשמל ליפו (ב 29 במרץ 1923 הקים רוטנברג את חברת החשמל לפלשתינה שקלטה לתוכה את פעילותה של חברת החשמל ליפו).
במקביל להגשת התוכניות לאישור החל האדריכל ריכארד קאופמן לתכנן תחנת כוח הידרואלקטרית בקרבת מקורות הירקון אולם עקב אי הסכמה עם בעלי הקרקע הערבים במקום החליט רוטנברג להקים תחנה מבוססת דיזל בתל אביב. האתר שנבחר הייתה שכונת רמת השרון שם הוקצו כ-20 דונם לבניית תחנת כוח דיזל גנרטורים. בסופו של דבר תוכננו מבני התחנה, המסיבים, על ידי האדריכל יוסף ברלין בסגנון אר דקו. מתחם התחנה כלל את תחנת הגנרטורים שבנה ברלין, מבנה שנותר מהחווה החקלאית שפעלה במקום, מגדל מים ובאר מים שסיפקה מים לתחנה. התחנה, בהספק של 300 קילו-ואט, החלה לספק חשמל ב-23 ביוני 1923 ופעלה עד 1957.
עקב הגידול המהיר של העיר תל אביב לא הצליחה התחנה לספק את תצרוכת החשמל ולכן סיפקו תחנות אחרות בארץ את החסר (תחנת הכוח חיפה שהחלה לספק חשמל ב-1925, תחנת נהריים שהחלה לספק חשמל ב-1932 ותחנת הכוח בטבריה). ריחוקן של תחנות אלו מתל אביב הביא לבזבוז בהולכת החשמל. בנוסף נפגעו קווי ההולכה בתקופת המרד הערבי הגדול ב-1936 ולכן הוחלט על הקמת תחנת כוח נוספת בקרבת תל אביב. ב-1938 נחנכה תחנת הכוח רדינג שסיפקה, בתחילה, 24 מגה-וואט לרשת החשמל.
הולכה והשנאה
מתחנת הכוח נפרשו כבלי מתח גבוה בתעלות תת-קרקעיות והתחברו לחמישה שנאים, שהוקמו ברחובות תל אביב, שם הונחת מתח החשמל למתח נמוך (220–380 וולט):
עם התרחבות העיר נבנו תחנות שנאים נוספות ובניהן השנאי ההיסטורי של חברת חשמל - שדרות ח"ן ותחנות שנאים ברחוב אוסישקין.
ברחוב רזיאל ביפו עומד עמוד התאורה האחרון שהיה מחובר לרשת החשמל הראשונה והופעל לראשונה בנובמבר 1923. העמוד שוחזר ב-2015.
שארל השמיני, מלך צרפת
שארל השמיני "החביב" (בצרפתית: Charles VIII l'Affable; 30 ביוני 1470 – 7 באפריל 1498), בן לשושלת ולואה, היה מלך צרפת מ־1483 עד 1498.
ביוגרפיה
לשארל השמיני היו תביעות לכתר ממלכת נאפולי (שכללה את העיר נאפולי באיטליה ואת האי סיציליה) כירושה מסבתו מארי מאנז'ו, שהייתה בתם של לואיג'י השני, מלך נאפולי ושל יולנדה מאראגון. ב-1489, האפיפיור אינוקנטיוס השמיני, שהיה מסוכסך עם פרננדו הראשון, מלך נאפולי, הציע לשארל השמיני את כתר ממלכת נאפולי. עם מות פרננדו הראשון (25 בינואר 1494) שארל השמיני הכריז על עצמו כמלך נאפולי וירושלים. לודוביקו ספורצה, דוכס מילאנו שחשש מאלפונסו השני, מלך נאפולי (יורשו של פרננדו הראשון), קרא לשארל השמיני לפלוש עם צבאו לאיטליה ולכבוש את נאפולי. (הייתה זו תחילתן של המלחמות באיטליה שבהן היו מעורבים גם מלכי צרפת הבאים, לואי השנים עשר ופרנסואה הראשון).
כדי להבטיח את צרפת מפלישה בהיעדרו, חתם שארל השמיני על הסכמים עם אוסטריה ועם אנגליה. הוא הקדיש כספים רבים כדי להקים צבא גדול, כלי מצור ותותחים. שארל אסף את צבאו בעיר ליון שבצרפת ויצא למסעו באיטליה במרץ 1494. הוא עבר עם חיל הרגלים שלו ועם פרשיו דרך כל איטליה. בנובמבר נכנס לפירנצה ובדצמבר לרומא ללא כל התנגדות. ב-22 בפברואר 1495 הגיע לנאפולי, גירש את אלפונסו השני והכתיר את עצמו למלך נאפולי.
ב־6 ביולי 1495 התחולל קרב פורנובו (באזור העיר פארמה באיטליה). היה זה הקרב החשוב הראשון במסגרת המלחמות האיטלקיות. כוחות הליגה של ונציה גברו על אלה של שארל השמיני, אבל במחיר של כ־2,000 הרוגים לעומת כ־1,200. בקרב זה איבד שארל השמיני כמעט את כל השלל שלקח במערכה באיטליה, ועד אוקטובר של אותה שנה הוא שב לפריז. בשנים שלאחר מכן הוא ניסה לשקם את צבאו, אך נקלע לחובות כבדים בשל מעורבותו הצבאית באיטליה.
שארל השמיני מת ב־7 באפריל 1498 כתוצאה מתאונה בטירת אמבואז שבה נולד (על גדותיו של נהר הלואר בצרפת). היות שכל ילדיו מתו בינקותם ולא היה לו בן שיוכל לרשתו, ירש בן דודו לואי את הכתר והוכתר כלואי השנים עשר.
משפחתו
מנישואיו לאן מברטאן נולדו לשארל ארבעה ילדים:
הערפילאים
רקע
הסדרה מתרחשת בעולם המכונה "האימפריה האחרונה". זהו יקום דיסטופי שבו אפר נופל לפרקים מהשמים, צבע הצמחים חום, וערפילים על טבעיים שולטים בלילות. אלף שנים לפני תחילת הסיפור, השליט של האימפריה האחרונה קיבל כוחות אלוהיים במה שמכונה "באר האלוהות", שם על פי האגדה הביס את הסכנה שאיימה על העולם שנקראה "תהומות". עם הכוח הזה יצר מחדש את העולם ואת כל מה שבתוכו, ולקח לעצמו את התואר "השליט הגדול". תחת שלטונו, החברה הופכת להיות פיאודלית, ומתחלקת לשתי קבוצות עיקריות: האצולה, המורכבת, לפי המסופר, מצאצאי החברים שעזרו לו להגיע לאלוהות; ולפשוטי העם, המכונים סקאא. הסקאא נחשבים כחסרי כל זכויות, ומדוכאים בברוטליות על ידי האצולה. האצילים לא רואים בסקאא כבני אדם אמיתיים. במהלך הספר הראשון מתגלה כי השליט הגדול אינו גיבור העידנים, שניצח את תהומות והציל את העולם. האמת שמתגלה חושפת סודות אפלים אודות העולם והכוחות שפועלים בו.
ביקום המתואר בסדרה קיים סוג של קסם שנקרא "אלומנטיקה", המאפשר למשתמשים לקבל כוחות מאגיים, על ידי "שריפת" מתכות ספציפיות. כוחות אלה כוללים תנועה של מתכות, כוח פיזי רב, חידוד החושים, הרגעה ושילהוב של רגשות. בנוסף לאלה יש אפשרות לחוש אחרים המשתמשים באלומנטיקה, ויש אפשרות למנוע מאחרים לגלות את המשתמש באלומנטיקה. בהמשך מתגלה שישנם עוד מספר מתכות המאפשרות כוחות שונים שלא התגלו. הכוח החשוב ביותר (שנובע מהמתכת הנדירה במיוחד אטיום), הוא היכולת לראות לתוך העתיד בטווח של שניות אחדות. כוח האלומנטיקה מתואר בתחילה כתכונה גנטית מולדת של האצולה, אולם מתגלה בסוף כתכונה שניתנה להם באמצעות בליעת כדורי לראסיום (להלן), מה שהעצים את היכולת שלהם ושל צאצאיהם להיות ערפילנים, וכן הפך אותם (ובמקרים נדירים גם את צאצאיהם) לערפילאים. לעיתים נדירות מתגלים אלומנטיקנים גם בין הסקאא, כתוצאה מקיום יחסים בין אציל לבין אישה מקרב הסקאא (משום כך אוסר השליט הגדול על האצילים להשאיר בחיים נשות סקאא שעימן שכבו). היחשפות לערפילים גם יכולה ליצור ערפילנים, אך מכיוון שהסקא פחדו מהערפילים, דבר זה כמעט ולא קרה, עד למערכה האחרונה מול הרס. המשתמשים באלומנטיקה נקראים "אלומנטיקנים". בדרך כלל כל אלומנטיקן מסוגל להשתמש בסוג אחד בלבד של מתכת, אשר מעניק כוח מסוג מסוים. אנשים אלו נקראים "ערפילנים". לעיתים נדירות ישנם אנשים שניחנים בכל כישורי האלומנטיקה, והם נקראים "ערפילאים".
באמצעות שימוש מאגי במתכות ניתן ליצור "אינקוויזיטור", שהוא בן אנוש שקיבל כוחות עצומים. התהליך בו אדם מקבל כוחות ממתכות שנתקעות בגופו (כמו אנקוויזיטור) נקרא "המלורגיה". בנוסף, באמצעות המתכות ניתן ליצור קולוסים, שהם לוחמים מטילי אימה. יצורים על טבעיים נוספים בסדרה הם הקנדרה - ערפאים שקיבלו תודעה באמצעות מתכות האלומנטיקה. בנוסף לכוחות האלומנטיקה קיימת גם יכולת קסומה הנקראת "תכמות", בה משתמשים השומרים מטריס, אשר מאפשרת להם לאגור כוחות בחפצי מתכת.
האימפריה האחרונה
וין היא ילדת סקאא החיה ברחובות כחלק מצוות של פושעים. היא מגויסת על ידי צוותו של קלסייר ובעזרתו של קלסייר מבינה שהיא ערפילאית. קלסייר הוא הפושע המפורסם ביותר בממלכה. הוא נתפס על ידי השליט הגדול ונשלח לבורות הת'סין (מחנה עבדים אכזרי במיוחד), שם כמעט מת ואשתו נרצחה. בעקבות זאת גילה שהוא ערפילאי. לאחר שברח מהמחנה (וזכה לכינוי "השורד") פנה לתנועת המרד של הסקאא והציע להם לעבוד ביחד. קלסייר גייס צוות וחילק לכל אחד מהחברים בו מטלות ומשימות שנועדו להפלת האימפריה האחרונה. תפקידה של וין הוא לרגל אחרי האצולה על ידי התחזות לאצילה. תוך כדי מילוי תפקיד זה היא פוגשת באלנד ונטור, היורש של הבית החזק ביותר של האצולה בעיר הבירה לות'אדל.
קלסייר מקווה לכבוש את העיר על ידי ערעור יציבותה ועל ידי גנבת מטמון האטיום של השליט הגדול. הוא אף מפיץ שמועות לגבי מתכת אלומינטית חדשה (אחת עשר במספר) שיש בכוחה להרוג את השליט העליון. הצוות פועל במספר מישורים. הם מגייסים צבא גדול, גורמים למלחמת בתים, רוכשים כמויות גדולות של נשק ומחדירים מרגל למינסטריון הפלדה. וין גדלה ברחובות. היא לא סומכת על אף אחד, ופוחדת שיבגדו בה בכל צעד ושעל. העבודה בצוות של קלסייר מלמדת אותה לבטוח באחרים, וביופי שיש באמון בבני אדם. קלסייר מסביר לה שהוא מעדיף לסמוך על אנשים, ולהסתכן בבגידה, מאשר לחיות ללא אמון באף אחד. וין מבינה שהיא מסכימה איתו. התוכניות של המורדים מסתבכות, ועולות בתוהו. בסופו של דבר קלסייר נהרג על ידי השליט הגדול עצמו בעימות דרמטי בכיכר העיר. לאחר מכן מתגלה כי תוכניתו האמיתית הייתה להפוך לקדוש מעונה של אוכלוסיית הסקאא כדי לעודדם למרוד.
וין נלחמת בשליט האלוהי. היא מגלה שכוחו עולה בהרבה על כוחם של ערפילאים אחרים, מלבדה. וין משתמשת במתכת האחת עשרה ומגלה שסוד כוחו הוא היותו גם אלומנטיקן וגם מתכמת, מה שמאפשר לו לשאוב כוח נעורים ממתכות. וין מצליחה לתלוש את צמידי המתכת של השליט מזרועו, מה שגרם לו להזדקן בקצב מהיר, ואז היא מצליחה להורגו על ידי חנית בליבו.
באר האלוהות
אלנד ונטור קיבל על עצמו להיות מלך לות'אדל, תוך כדי שהוא מנסה לקדם את זכויות הסקאא. הוא מקים מועצה שמורכבת מאצילים, סוחרים, ופועלים שמטרתה לשלוט ביחד. הוא מיישם את כל מה שקרא ולמד כדי לקדם את החברה הצודקת והשיויונית שחלם עליה. ככל שהזמן עובר אלנד מגלה כי המציאות שונה ממה שחלם. תוך כדי פוליטיקות פנימיות הוא מנסה להגן על העיר מפני שלושה צבאות שמנסים לכבוש אותה. צבא אחד הוא של אביו של אלנד, סטראף ונטור, צבא שני של קט אשוודר אציל מערבי, ועוד צבא של קולוסים. אלנד לומד כיצד להתנהל כמו מלך, אך מאבד את כס המלכות, והמועצה מנסה להיכנע לצבאות הסובבים אותה.
באותו הזמן וין מנסה להגן על אלנד, וגם להבין מה קורה לעולם. הררי האפר פולטים הרבה יותר אפר. הערפילים מתחילים להופיע במהלך שעות היום ופוגעים באנשים. וין מנסה להבין מה קרה בבאר האלוהות וכיצד אפשר להציל את העולם. בינתיים היא פוגשת בזיין, שהוא ערפילאי של סטראף, וגם בנו שמנסה לגרום לה לעזוב את אלנד. וין מרגישה קרובה לזיין כיוון ששניהם ערפילאים מוכשרים. לוין עוזר אורסור הקנדרה שמחויב לה בחוזה שהיה שייך לקלסייר. הם מגלים ביחד כי יש מרגל בארמון שקנדרה השתלט על גופו. אורסור מגלה לוין דברים רבים על הקנדרה, כולל דברים שלא היה אמור לגלות לה. הוא עוזר לה בקרבות ומזהיר אותה מפני זיין. זיין מתמרן את אביו ואת וין כדי לשכנע אותה לעזוב את העיר. הוא מארגן מתקפה מסוכנת על אלנד בזמן פגישת המועצה, ומשכנע את וין שמדובר בהתקפה של קט. וין נפצעת במתקפה, אבל מצליחה להציל את אלנד. בזמן שוין מתאוששת, אלנד מסכן את עצמו (כדי להוכיח לעצמו ולה שהוא ראוי להיות מלך) כדי לגלות מה הוביל את צבא הקולוסים לעיר. וין בתגובה פוגשת בזיין ויחד איתו תוקפת את קט, כשהיא מחסלת שליש מצבאו. וין מחליטה לעזוב עם זיין, אבל ברגע האחרון מחליטה להישאר עם אלנד ולהגן עליו בכל מחיר. זיין הרותח מנסה להרוג אותה. במהלך הקרב וין מגלה כי אורסור הוא בעצם טנסון, וכי הוא המרגל שהיה להם בארמון מלכתחילה. אף על פי שטנסון שייך לזיין, הוא מפר את החוזה שלו ומנסה לעזור לוין. היא מצליחה להרוג את זיין למרות ששרף אטיום, ולה לא היה.
כתגובה למאורעות השונים וין מבקשת מסייזד לחתן אותה ואת אלנד. אלנד ווין יוצאים מהעיר כדי למצוא את באר האלוהות רק כדי לגלות שבאר האלוהות נמצאת בתוכה, והקולוסים התקיפו את העיר. וין מגיעה לעיר ומצליחה להשתלט את הצבא. נחושה להציל את העולם, וין מגיעה לבאר האלוהות ומגשימה את הנבואה, רק כדי לגלות כי הוטעתה על ידי אל מרושע (הרס) שניצל אותה כדי להשתחרר מכלאו. בבאר האלוהות אלנד בולע חרוז מתכת שהופך אותו להיות ערפילאי.
גיבור העידנים
גיבור העידנים הוא מושיע העולם המוזכר בנבואות הטריסאים. השליט הגדול ניסה להיות הגיבור, אבל הוא נכשל. גם וין ניסתה להציל את העולם אך גם היא נכשלה ושחררה בטעות כוח עצום (שנקרא הרס) שמטרתו להרוס את העולם. כשנה לאחר אירועי הספר הקודם העולם עומד לבוא לקצו. הערפילים מכסים את האדמה לאורך שעות רבות יותר לאורך היום, כאשר החושך הורג את התבואה. הערפילים שנמצאים בכל מקום עכשיו, הורגים אחוז מסוים מהאנשים שיוצאים אליהם. חלק מהאנשים חולים במחלה ומחלימים, וחלק לא. רק במשלט המרכזי יש מספיק שעות נטולות ערפילים כדי לגדל משהו, וגם זה יעלם בחורף הקרוב. הררי האפר פולטים כמויות עצומות של אפר שחונקים את כל הצמחים והחיות. רעידות אדמה נוראיות מתרחשות מדי פעם. אלנד ונטור ואשתו וין לוקחים על עצמם להשתלט על העולם, ולהציל את האנשים כמה שיוכלו.
אלנד ווין מגלים כי השליט הגדול ניחש שאירועים כאלה עלולים להתרחש, וייצר מאגרים מלאים באוכל במספר מקומות באימפריה. הם מנסים להשתלט על המאגרים האלה, שניים מהם בערים שמתנגדות לשלטון של אלנד. עיר אחת אוריטאו נשלטת על ידי "האזרח", איש אשר משתמש בשנאתו של קלסייר לאצילים, כדי לבסס את שלטונו העריץ. העיר השנייה היא פדרקס, עירו לשעבר של קט, שנשלטת על ידי יומן, מחייב אשר ממשיך להתנהל כמו בימי השלטון של השליט הגדול. הצוות בראשותם של אלנד ווין מנסים למצוא דרך להשתלט על הערים האלה תוך כדי אובדן מינימלי של חיי אדם, וגם מנסים להשתלט על צבאות הקולוסים שמסתובבים והורגים את כל מי שרק יצליחו. הרס שולט לחלוטין באינקווזטורים שמשתמשים בכוחותיהם כדי לשלוט על הקולוסים. על כן אלנד ווין נלחמים גם בהם. באוריטאו קפצן נתקל בהרס, כאשר הוא מחופש לקלסייר, ומעודד אותו להילחם באזרח. קפצן שמנסה למצוא את מקומו בצוות מקשיב לקלסייר, עד שהעיר כמעט נהרסת, ואז הוא מגלה כי קלסייר הוא מתחזה, וכי הוא הופיע בפני האזרח גם כן, כשהוא מנסה ליצור כאוס. קפצן סייזד ובריזה מצליחים להציל את רוב העיר. בעיר פדרקס יומן מתגלה כאויב ערמומי מאוד ומאמין שהשליט הגדול לא מת. הוא מצליח לאסור את וין, עד שמארש מגיע לעיר ונותן ליומן הוראה שתגרום לכל צבאו למות. אז יומן מבין כי הוא חייב לשתף פעולה עם וין ואלנד. הרס שולח את כל הקולוסים נגדם, כשוין מצליחה לפתות אותו אחריה. בעודה מושכת את תשומת ליבו של הרס, אלנד, אחרי מאמצים רבים מגלה כי האנשים שנהיו חולים בערפילים אך לא מתו, הפכו לערפילנים.
וין הצליחה להבין כי יש שני כוחות מנוגדים, האחד טוב, והשני רע. בעזרתו של מארש, היא מצליחה לחבור לכוחות הטוב ובכך להילחם בכוחות הרע, ובמהלך זה היא הופכת לשימור. טנסון מצליח לשכנע את עמו לקיים את התנאי האחרון בחוזה הראשון, ובכך להקשות על הרס. אלנד בינתיים נלחם בצבאות קולוסים עצומים ומצליח לשרוף את כל מאגר האטיום המצוי במולדת הקנדרה, ומת בקרב. וין הכועסת, רואה זאת ותוקפת את אטי בעוצמה, עד ששניהם מתים וכוחות שימור והרס מתערבלים סביב מקום מותם. סייזד מגיע למקום בו מתו וין ואטי, שואב את כוחם של הרס ושימור והופך להרמוניה ומתגלה בכך כגיבור העידנים.
חוק ומסג
עברו כ-300 שנים מאז אירועי הטרילוגיה הראשונה, בהם הטכנולוגיה התפתחה ובין היתר הומצאו החשמל, רכבות ואקדחים. ווקסיליום הוא שומר חוק מארצות הספר, שנאלץ לחזור לעיר אלנדל ולכהן כראש בית לדריאן לאחר שנמסר לו על מות דודו. ווקסיליום הוא דו-כוח: הוא אלומנטיקן בעל יכולת אלומנטית, דחיפת פלדה, ויכולת לתכמת, להכביד ולהקל את משקלו. גם חברו וויין הוא דו-כוח, ולו יכולת אלומנטית ליצור בועת מהירות ויכולת תכמותית לאגור בריאות. יחד ווקס ווויין חוקרים סדרת מקרי שוד וחטיפה בעיר ומאתרים את הפושעים האחראים.
מערכות קסמים
בהערפילאים קיימות 3 סוגים של מערכות קסמים: אילומנטיקה, תיכמות ומלורגיה.
מתכות אלומנטיות
ישנן 16 מתכות בסיסיות (אף שבספר הראשון נודע שיש רק 8) ו - 3 אלוהיות. 16 המתכות הבסיסיות מורכבות מ - 8 זוגות: מתכת טהורה, והסגסוגת שלה. ניתן לסווג את המתכות לפי שלושה פרמטרים:
מתכות תכמותיות
ישנם 16 מתכות בסיסיות, ומתכת אלוהית אחת שידוע מה ניתן לאכסן בה. המתכות הבסיסיות מחולקות לארבע קבוצות, שבכל אחת ארבע מתכות. כמו כן, ישנה תאוריה שסגסוגת של מתכת אלוהית עם מתכת בסיסית עשויה ליצור יכולת תכמותית חדשה.
מתכות המלורגיות
ישנם 16 מתכות בסיסיות, ומתכת אלוהית אחת שידוע מה ניתן לגנוב על ידה. המתכות הבסיסיות מחולקות לארבע קבוצות, שבכל אחת ארבע מתכות.
שמואל לוי (חייל צה"ל)
שמואל לוי (1946 – 16 במרץ 1965) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז על פעולתו בגבול ישראל-סוריה. במהלך הפעולה נהרג.
ביוגרפיה
ב-16 במרץ 1965 נשלח לוי להפעיל טרקטור לשם עיבוד אדמה ברמת כורזים שמצפון-מזרח לכנרת, בסמוך לגבול ישראל-סוריה. היה זה אחד האזורים שבהם הטריד הצבא הסורי באש את העובדים הישראלים שעיבדו את האדמה בסמוך לגבול. לוי הפעיל טרקטור באתר זה בעבר, ובעת שיצא למשימה ידע, שבימים הקודמים ירו הסורים לעבר כלי העבודה שם. הוא נכנס לחלקה והפעיל את הטרקטור בקרבת הגבול בערוץ נהר הירדן, באזור סמוך לעמדות סוריות. מהן נורה לעברו פגז מתותח ללא רתע שפגע בטרקטור. לוי נפצע קשה. הוא חולץ מהטרקטור הבוער, אך בהמשך מת מפצעיו. במקום התפתח קרב שנמשך עד הערב, שבו השיב צה"ל אש לעבר עמדות הצבא הסורי וגרם לו אבדות. בקרב גם נפצעו ארבעה חיילי צה"ל.
שמואל לוי היה בן 19 במותו. הוא הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בחיפה.
הנצחה
הרמטכ"ל יצחק רבין העניק ללוי לאחר מותו ציון לשבח. בשנת 1973 הומר הציון לשבח לעיטור העוז.
שמו של לוי הונצח במספר אנדרטאות לזכר חללי צה"ל - באנדרטת חללי חיל ההנדסה שליד צומת חולדה, באנדרטה לנופלים בני קריית ביאליק, באנדרטה לנופלים בשדות היישוב אלמגור עד למלחמת ששת הימים וכן באנדרטה בבית הספר היסודי שבו למד.
פרנציסקה
פרנציסקה (Francisca) הוא סוג של גרזן הטלה שהיה בשימוש הפרנקים ושבטים גרמאניים נוספים בראשית ימי הביניים. הפרנציסקה ידוע בעיקר כנשק אופייני בקרב הפרנקים, ונחשב לסמל לאומי בקרבם בעיקר בתקופת השושלת המרובינגית בתקופה שבין 500 ל-750 לספירה. כמו כן ידוע השימוש בנשק זה גם בתקופתו של קרל הגדול בין 768 ל-814. לפרנציסקה ראש קשתי שמתרחב בקצה המשמש לחיתוך. קצוות הלהב מחודדים. לפרנציסקה היה אורך של ואורך הלהב היה בערך. אורך ראש הגרזן היה בערך 14–15 ס"מ. סביר להניח שמשקל הגרזן היה כ-600 גרם.
נבחרת קובה בכדורסל
הנבחרת השתתפה גם באליפות העולם בכדורסל והישג השיא שלה בטורניר זה הוא המקום הרביעי אותו השיגה בשנת 1974.
נבחרת קובה השתתפה גם באליפות אמריקה בכדורסל והישג השיא שלה בטורניר הוא המקום החמישי שבו סיימה פעמיים בשנים 1993 ו-1995.
ירידת אברהם למצרים
הערכת דרכו של אברם בסיפור זה שנויה במחלוקת. יש המבקרים את אברם על שעזב את ארץ כנען ולא בטח באלוהים שציווה עליו ללכת אליה, ועל כך שהפקיר את אשתו לחסדי המצרים, ויש המעריכים את אברם על כך שלא הרהר על הפער בין הבטחותיו של ה' "ואעשך לגוי גדול" ו"לזרעך אתן את הארץ הזאת", לבין המציאות בה נאלץ לעזוב את הארץ ואשתו נלקחה לבית פרעה.
התיאור המקראי
לאחר שה' ציווה על אברם ללכת מארץ מולדתו, הוא קבע את מושבו בכנען. לאחר זמן מה שאברם שהה בכנען, נהיה רעב כבד בכנען, שבעקבותיו אברם, שרי אשתו, ולוט בן אחיו, ירדו למצרים. אברם, שהכיר ביופייה של שרי אשתו, חשש שמא כשהמצרים יראו אותה, הם ירצו לקחת אותה לאישה ויהרגו אותו, ולכן הוא ביקש ממנה לומר שהיא אחותו, כדי שהוא ינצל. כפי שצפה אברם, המצרים שמו לב ליופייה של שרי, והודיעו זאת לשליט מצרים, פרעה. שרי נלקחה לבית פרעה, וכתמורה לזאת אברם קיבל מתנות - "צֹאן וּבָקָר וַחֲמֹרִים וַעֲבָדִים וּשְׁפָחֹת וַאֲתֹנֹת וּגְמַלִּים". לאחר מכן ה' גרם לפרעה ולביתו לסבול מנגעים גדולים, "עַל דְּבַר שָׂרַי אֵשֶׁת אַבְרָם." הנגעים גרמו לפרעה לקרוא לאברם ולשאול אותו מדוע הסתיר את העובדה כי שרי אשתו. לבסוף, פרעה מסר את שרי לאברם וציווה על עבדיו לשלוח אותו ואת שרי ממצרים עם כל אשר ניתן להם. אברם, יחד עם שרי ולוט, עלה ממצרים בחזרה לארץ כנען, וחזר עד המקום בו קבע את אהלו בתחילה ובנה בו מזבח, בין בית אל ובין העי, "וַיִּקְרָא שָׁם אַבְרָם בְּשֵׁם ה'".
הירידה למצרים
בדומה למדרש מציין הרמב"ם בפירושו על מסכת אבות כי אברהם עמד בכל ניסיונותיו, וירידתו של אברהם למצרים נכללה בניסיונות אלו. באותו קו ממשיכים פרשנים רבים כדוגמת המלבי"ם והנצי"ב מוולוזין. אך לעומתם, הרמב"ן פירש בעקבות ספר הזוהר כי ירידת אברהם למצריים הייתה שגויה, והיא הובילה לכל המאורעות שקרו אחר כך לבני ישראל במצרים.
אנקת גבהים (סרט, 2011)
אנקת גבהים (באנגלית: Wuthering Heights) הוא סרט רומנטי גותי בריטי משנת 2011, בבימויה של אנדראה ארנולד, ובכיכובם של קאיה סקודלריו בתפקיד קתרין, וג'יימס האוסון בתפקיד היתקליף. התסריט, שכתבו אנדראה ארנולד ואוליביה הטריד, מבוסס על רומן באותו שם מאת אמילי ברונטה.
הסרט הופץ לראשונה בוונציה ב-6 בספטמבר 2011, ולאחר מכן ב-11 בנובמבר 2011 בממלכה המאוחדת. בישראל הסרט הופץ בתרגום עברי ב-26 באפריל 2012.
ירידת אברהם למצרים
הירידה למצרים
חוקר המקרא יאיר זקוביץ טוען כי הסופר המקראי כבר ביקר את אברם על ירידתו למצרים ומעשיו שם. זקוביץ מסביר כי בסיפור בבראשית פרק כ"ו, ובו יצחק ורעייתו רבקה מגיעים לאבימלך מלך פלשתים גררה, האל מתגלה ליצחק ומבהיר לו "אל תירד מצרימה", ולשיטתו של זקוביץ, אמירה זו מעבירה ביקורת כלפי אביו בירידתו למצרים. בנוסף, לפי זקוביץ, סיפור המילדות העבריות שפרה ופועה מספר שמות הוא למעשה סיפור בבואה לסיפור זה, במסגרתו מעביר המחבר המקראי ביקורת על אברם.
אנקת גבהים (סרט, 2011)
הפקה
הסרט הוכרז באפריל 2008. נטלי פורטמן לוהקה לשחק בתפקיד קאתי בעיבוד קולנועי חדש לרומן "אנקת גבהים". אבל במאי היא פרשה מההפקה. באותו חודש בחר הבמאי ג'ו מייבורי במייקל פסבנדר לגלם את היתקליף ואת אבי קורניש לגלם את קאתי. עם זאת במאי 2009 הוכרז שפיטר ובר יביים את הסרט, והשחקנים בתפקידים הראשיים יהיו אד וסטוויק וג'מה ארטרטון. בינואר 2010 הוכרז שאנדראה ארנולד תביים את הסרט. באפריל לוהקה קאיה סקודלריו לתפקיד קתרין, שגילה תואם יותר את הדמות מאשר העיבודים הקודמים של הרומן.
מכיוון שברונטה תיארה את היתקליף כ"בעל עור כהה ומראה צועני", ארנולד חיפשה שחקן בקרב קהילת הצוענים בממלכה המאוחדת. אחרי שאנשי הקהילה הביעו חשש מהליהוק, הורחב החיפוש לשחקנים מיורקשייר בגילאים 16 עד 21 ממוצא מעורב, הודי, פקיסטני, בנגלדשי או מזרח תיכוני. בנובמבר פורסם שג'יימס האוסון לוהק לתפקיד היתקליף, וזו הייתה הפעם הראשונה ששחקן שחור גילם את הדמות. לוסי פארדי ליהקה את הילדים עבור הסרט, וגייל סטיבנס ליהקה את המבוגרים. פארדי ערכה מבחני בד לילדים בבתי ספר פרטיים בלי רקע במשחק.
ירידת אברהם למצרים
הירידה למצרים
בסיפור המילדות, כזכור, אמר מלך מצרים למילדות העבריות שפרה ופועה, כי בילדן את העבריות, ימיתו את הבנים ולא את הבנות, אך המילדות יראו את האלוהים והשאירו את הילדים בחיים. משנקראו לבירור אצל פרעה, השיבו המילדות לדבריו, ונאמר כי האל הטיב עימן. זקוביץ מונה את מאפייני הדמיון בין הסיפורים, וטוען כי הסופר המקראי מבקש כי נעמוד על ההבדלים ביניהם, ונדון את אברם לכף חובה. כך, בשני הסיפורים סכנה על הגבר ולא על האישה (ובספר שמות - גזירה על הבנים ולא על הבנות), בשני המקרים נקראים לבירור אצל פרעה, וכן נעשה שימוש בלשון "ויטב": "ולאברהם היטיב בעבורה" בסיפור אברם ושרי, ואילו "ויטב" לתיאור הגמול למילדות. ואולם, ניכרים בהשוואה ההבדלים: בעוד המילדות משקרות כדי להציל את ילדי ישראל, אברם משקר על-מנת להציל את נפשו שלו. בנוסף, בעוד פרעה הוא זה שמטיב עם אברם, הרי שאת שכרן של המילדות הן מקבלות מידי האל. זקוביץ מוסיף כי ככל הנראה, בגרסתו המקורית של הסיפור, המילדות עצמן לא היו עבריות - ואז ההשוואה דנה את אברם לכף חובה באופן מובהק אף יותר, משהמילדות היו מוכנות לסכן את נפשן שלהן כדי להציל את ילדי ישראל. סברתו של זקוביץ כי בסיפור המקורי דובר על מילדות שאינן עבריות נשענות על דברי יוספוס והגרסה המופיעה בתרגום השבעים, וכן על דבריהן של המילדות, אשר משוות בין הנשים העבריות לנשים המצריות.
אנקת גבהים (סרט, 2011)
הפקה
שלב הצילומים הסתיים בנובמבר 2010. הצילומים נערכו באתרים שונים בצפון יורקשייר, בהם תווייט, קוטסקיו פארק בקוברהאם, וב-Moor Close Farm במוקר ששימש לצילומי הבית אנקת גבהים.
קידום מכירות ויציאה לאקרנים
הקטע הראשון מתוך הסרט שפורסם היה טיזר בן ארבעה צילומים שהוצג במסיבה מוקדמת של פסטיבל הקולנוע בקאן.
ירידת אברהם למצרים
יופייה של שרה
מהפסוקים ניתן לראות בפשטות כי אברהם הבחין ביופי אשתו לראשונה בירידתו למצרים כפי שמתואר בכתוב:
אנקת גבהים (סרט, 2011)
קידום מכירות ויציאה לאקרנים
הלהקה ממפורד אנד סאנז הקליטה שני שירים עבור הסרט. השיר "Enemy" מלווה את כותרות הסיום.
ב-5 באוקטובר 2011 יצא הסרט לאקרנים בארצות הברית.
ירידת אברהם למצרים
יופייה של שרה
פסוק זה מעלה תמיהה פרשנית: כיצד ייתכן כי רק עכשיו נודע לאברם כי אשתו יפת מראה? ישנם כמה פירושים הניתנו לדבר. חלק מהמפרשים מסבירים כי הביטוי אישה יפת מראה את בא להסביר מדוע המצרים יחשקו בשרי, ואין הדבר בא להודיע כי רק עכשיו נודע לאברם יופייה של אשתו. אחרים תולים זאת בשינוי האוכלוסייה, תוך הנחת יסוד כי יופי הוא דבר יחסי או תולים זאת בכך שיופייה לא נפגם על אף התלאות שעובר הגוף במסע.
לעומתם כותב התרגום הירושלמי כי אברם אכן לא ידע את יופייה של שרי עד לאותו הרגע המתואר בפסוק, כיוון שלא ראה את גוף שרי מעולם. באותו האופן ניתן לראות את פרוש ילקוט שמעוני על הפסוק בעודו מדגיש את גודל חסידותו של אברם על כך שלא הסתכל בגופה של אשתו שלו.
במגילות מדבר יהודה, נתגלה ספר מהמאה השנייה לפני הספירה, המספר את התנ"ך מחדש מנקודת מבטן של הדמויות. הספר ככל הנראה נחשב לחלק מהזרם המרכזי באותה תקופה. בין פרקי הספר, מופיע תיאור יופיה של שרי בפי שרי פרעה, לפרטי פרטים. "יפה לה מראה פניה ומה ... דק שער ראשה. מה נאוות הן לה עיניה ומה נחמד הוא אפה. וכל זיו פניה ... מה נאווה לה חזה ומה יפה לה כל לבנתה. זרועותיה מה יפות, וידיה מה קלילות. ונפלא כל מראה ידיה. מה נאוות כפיה ומה דקות וארוכות כל אצבעות ידיה. רגליה מה יפות ומה שלמות לה שוקיה. וכל בתולות וכלות הנכנסות לחופה,לא שפעו ממנה. ועל כל נשים יפ-יופיה, ועליון יופיה למעלה מכולן. ועם כל יופיה זה - חכמה רבה עימה. ודל ידיה (מעשי ידיה) נאה."
הפער האידאולוגי בהתנהגותו של אברהם
התנגדותו של אברם להצהרה על המעמד המשפחתי בינו לבן שרי נוגד הנחת יסוד עמה באים רבים מהפרשנים, והיא כי אברהם הוא אדם מוסרי. את הבעיתיות שבהתנהגותו של אברהם מנסח רבי יצחק דון אברבנאל כך:
כמה פתרונות הוצעו לשאלה. לפי הרמב"ן אברהם אכן עבר על הציווי המוסרי ועל כן נענש הוא וצאצאיו. לפי המשך פירושו של אברבנאל, לאברהם היו שתי אפשרויות או שהוא ימות וגם לא יציל את שרי, או שהוא רק לא יציל את שרי אך הוא יחיה. אי לכך אין בעיה לבחור באפשרות השנייה, כיוון שהחלופה הראשונה לא עדיפה עליה כלל. הר"ן מפרש כי בימי אברהם היו אחי האישה ואביה אחראים על נישואיה. לכן, כאשר אברהם אמר למצרים שהוא אחיה, הוא קיווה כי הם יפנו אליו בבקשה לשאת אותה, ויתחילו לדון איתו על ענייני ממון ומוהר. אברהם חשב כי רבים יבואו לבקש את ידה וממילא הוא יוכל לדחות את כולם לאורך זמן ובינתיים לחיות במצרים בשלווה. אמנם, לבסוף פרעה, שכמלך המקום היה מעל החוק, החליט לקחת את שרה לעצמו ולכן גם לא שאל כלל את אברהם ותוכניתו נכשלה.
המגילה החיצונית לבראשית
במגילות קומראן נמצא כתב יד המגולל גרסה אחרת של סיפורי בראשית. החוקר י. כדורי מדגיש כי אין מגילה זו מאפיינת פרץ של יצירתיות לשמה, אלא היא באה לפתור סוגיות פרשניות. לכן, אין המגילה מתאפיינת בניסיונות לטשטש את העובדה כי היא נכתבה מאוחר. אחד הסיפורים המרכזיים שכותב המגילה משכתב הוא סיפור ירידת אברהם למצרים. לפי כותב הטקסט פרשנות אפשרית לבעיה האידאית הנראית דרך הכתובים היא כי אברהם חלם חלום נבואי הדורש ממנו לומר כי שרי היא אחותו.
בחלום מתוארים שני עצים, כאשר ניתן לסווג בנקל את עץ הארז כמייצג דמות גברית ואיתנה במקרה זה את אברם, ואת עץ התמר כמייצג דמות נשית, כלומר את שרי. כאשר באים בני האדם לכרות את הארז נזעקת התמרה וטוענת כי היא והארז משורש אחד, מאותו המקור המשפחתי. התמר והארז מתוארים כאח ואחות. בספרות הקדומה מקור החלומות מיוחס לרוב לאלוהים. לכן, כאשר אברם מקבל חלום ונענה לו אין זו התנהגות פחדנית, אלא התנהגות המייצגת את העול שמקבל אברם בקיום מצוות האל.
לחלום זה ניתן לראות יסוד בפסוק המתאר את היוודעות אברם ליופייה של שרי. אם מפרשים בעקבות כותב המגילה, ניתן להסב את המילים "הנה נא ידעתי", אשר לעיתים מופיעות בתנ"ך במשמעות של "גיליתי" או "נודע לי", על תגובת המצרים. יתר על כן, אברם לא חושש מהתרחשות שעלולה להגיע אלא הוא מציג זאת בוודאות. וכיוון שאברם לא היה יכול לדעת בוודאות מה יקרא ללא קבלת נבואה מסתבר כי הוא אכן התנבא.
ההקבלה לסיפור פרידת אברם ולוט
מיד לאחר סיפור ירידת אברם למצרים מופיע סיפור פרידת אברם ולוט, שעל אף שהוא שונה בתוכנו מסיפור ירידת אברם למצרים, הוא דומה לו במבנהו החיצוני, ויש בין הסיפורים כמה הקבלות לשוניות.
סיפור הפרידה מלוט פותח במילת הקישור "וגם", המחברת אותו לסיפור הקודם, המשווה את רכושו של לוט לרכושו של אברם:. הפסוק שלאחריו מתאר את הבעיה שנוצרה מכך:. פסוק זה דומה במבנהו החזרתי לפסוק הפותח את סיפור ירידת אברם למצרים:. גם סיומם של שני הסיפורים זהה: שניהם מסיימים בתיאור האוהל והמזבח של אברם, ובביטויים דומים: בסוף סיפור הירידה למצרים, ו, בסוף סיפור הפרידה מלוט.
מבחינת המבנה הכללי, שני הסיפורים כמעט שווים באורכם (הראשון 15 פסוקים, והשני 14), ושניהם מתחלקים לשתי מחציות כמעט שוות, הראשונה עוסקת בבעיה כלשהי שניצבת בפני אברם, והשניה בפתרון הבעיה על ידי ה'. לפי הרב אלחנן סמט, שני הסיפורים הם בעצם סיפור אחד המחולק לשניים, ועוסק ב"ניסיון כפול" שבו מתנסה אברם, לאחר שה' הבטיח לו שהוא יהיה לגוי גדול אשר יתברכו כו כל משפחות האדמה, והוא יתן לזרעו את ארץ כנען, ולפתע נוצרו סדקים בהבטחה, הן הבטחת הזרע, והן הבטחת הארץ. בסיפור הראשון, מתברר שיש רעב בארץ, ואברם לא יכול להתקיים בארץ כלכלית. הוא נאלץ לרדת למצרים, שהיא ארץ שבעה ויציבה ומהווה המחשה ניגודית לקשיים הכלכליים בארץ כנען, ועלולה לגרום לאברם להרהורים על אפשרות הקיום הקשה בארץ שהובטחה לו, כשהוא רועה בה את צאנו ותלוי באופן קיצוני בגשמים היורדים בה. העלילה עצמה, מתמקדת בהיבט המשפחתי של הניסיון - שרי אשת אברם נלקחת אל בית פרעה, ועובדה זו יוצרת סדקים גם בהבטחת הזרע, שכן ללא אשתו, אין אפשרות לקיום ההבטחה "ואעשך לגוי גדול". בחלק השני של הסיפור, לאחר שאברם עומד בניסיון ומקבל בשתיקה את כל הבא עליו, ה' מתערב וגורם לפרעה להחזיר את שרי לאברם, והוא חוזר לארץ כנען "כבד במקנה בכסף ובזהב", בדיוק למקום ממנו יצא בתחילת הסיפור.
יחסי אישה-אחות
בספר בראשית מופיעים שלושה סיפורים שקווים מקבילים להם. סיפור ירידת אברהם למצרים בשל הרעב בבראשית י"ב, סיפור שרה בבית אבימלך מלך גרר וסיפור רבקה בבית אבימלך. עניינם סיפורי אישה-אחות וסכנות אשר נשקפו לנשותיהם של אברהם ויצחק.
בשלושת הסיפורים יורדים האבות באופן זמני כדי לגור במקום זר, והם נתונים לחסדי שליט ואנשי המקום. בשני סיפורים גיבורי הסיפור נמצאים תחת חרדה קיומית. השורש ג-ו-ר מופיע בשלושת הסיפורים. בשלושת הסיפורים מביע האיש חשש כי יהרג בגלל יופייה של אשתו. בשלושת הסיפורים נוקט הגבר באותה תחבולה ומספר כי היא אחותו. בכל הסיפורים נוזף המלך הזר בזה שהטעה אותו. ובשלושת הסיפורים יוצאים האבות ברכוש גדול. סיפורו של יצחק מוצג בצורה מעודנת יותר. אין בסיפור תיאור על רווח כלכלי ליצחק.
שרה בבית אבימלך
אברהם מתיישב בגרר ומספר ששרה היא אחותו והיא נלקחת לבית אבימלך מלך גרר. ה' מופיע בחלומו של אבימלך. אבימלך טוען כי עשה זאת בתום לב כי אברם טען בפניו שאחותו היא. אבימלך קורא לאברם ומשלח אותו ואת שרה עם "צֹאן וּבָקָר, וַעֲבָדִים וּשְׁפָחֹת".
יצחק ורבקה בגרר
בבראשית כ"ו, יצחק משקר וטוען שרבקה היא אחותו אך לעומת סיפורי שרה בבית פרעה ושרה בבית אבימלך מלך גרר, רבקה אינה נלקחת ממנו. כאשר תושבי גרר מגלים שאינה אחותו קמה זעקה על החטא שיכול היה להיות אם רבקה הייתה נלקחת. המעשה היחידי בין הגבר לאישה הנרמז בסיפור הוא של יצחק ורבקה.
רמזים לסיפור יציאת מצרים
בסיפור ירידת אברם למצרים בגלל הרעב שפקד את הארץ קיימים רמזים לסיפור יציאת מצרים וזאת בבחינת מעשה אבות סימן לבנים. אברם מהגר למצרים בשל הרעב וכך עושים גם בני יעקב. פרעה מבקש להמית את הזכרים במצרים ולהחיות את הנקבות: "וְאִם-בַּת הִוא וָחָיָה" ובסיפור בבראשית י"ב פוחד אברם שפרעה יפגע בו ואילו שרה תינצל. ה' פוגע בפרעה על פגיעתו באברם. לפני יציאת בני ישראל ממצרים פוגע ה' במצרים בעשר מכות. פרעה משלח את אברם ברכוש גדול וכך עושה פרעה בזמן יציאת מצרים ומשלח את בני ישראל ואלה יוצאים ברכוש גדול.
הכרזת סנט פטרסבורג
הצהרת סנקט פטרבורג משנת 1868 (הידועה גם בשם ההכרזה מלאה על הוויתור על השימוש, בזמן מלחמה, בקליע נפץ מתחת למשקל של 400 גרמים) היא הסכם בינלאומי שנחתם בתאריכים 29 בנובמבר / 11 בדצמבר 1868 בעיר סנקט פטרבורג בתקופת האימפריה הרוסית. הסכם זה מהווה נדבך נוסף בדיני הלחימה והמשך ישיר לאמנת ז'נבה הראשונה משנת 1864, וחלק מהיסודות לכינון אמנות האג הידועות של 1899 ו-1907.
רקע היסטורי
בשנת 1863, צבא האימפריה הרוסית שכלל את טכנולוגיית הקליע והוסיף מרעום לכדורי רובה המוסקט. השיפור תרם ליכולת של הקליע לגרום נזק משני רב, כאשר בעת מגע עם המשטח הנפגע הקליע יותר פיצוץ. בכך הקליע אינו משתמש רק במהירות הפגיעה הרבה כדי לחדור למטרה, אלא יוצר פיצוץ משני בעת המגע. מטרת הקליע הייתה לפגוע במחסני אבק שריפה או עגלות תחמושת או במטרות יותר ממוגנות.
במקביל, פותחו באמריקה קליעים כמו כדור הנפץ של גרדינר שיועדו לשימוש דומה. קליעים אלו היו בשימוש בעת מלחמת האזרחים בארצות הברית, כאשר חיילי הקונפרדרציה והאיחוד הפנו את השימוש בהם אחד כנגד השני. הקליעים, אשר לא היו מיועדים למטרות אנושיות, יצרו נזק רב וגרמו לפציעות קשות בקרב החיילים הנפגעים. כתוצאה מכך, קמה תגובה ציבורית רחבה כנגד השימוש בנשק.
בשנת 1867, הרוסים ייצרו קלע משופר בעל מרעום המיועד להתפוצץ בכל פגיעה לאחר ירי, גם במטרות רכות כמו אנשים או בעלי חיים.
בדצמבר 1868 התכנסה בעיר סנקט פטרבורג וועדה לצורך בחינת כללי המלחמה הקיימים. הוועדה נקראה על פי בקשתו של הדיפלומט והמדינאי הרוסי הנסיך אלכסנדר גורצ'קוב.
בוועדה היו נציגים מלאומים רבים כגון אוסטריה-הונגריה, בוואריה, בלגיה, דנמרק, צרפת, בריטניה (שייצגה את האימפריה הבריטית), יוון, איטליה, הולנד, פרס (איראן), פורטוגל, פרוסיה והקונפדרציה הצפון-גרמנית, רוסיה שוודיה-נורווגיה, שווייץ, האימפריה העות'מאנית, וממלכת וירטמברג (אשר מצויה בדרום גרמניה בסמוך לגבול עם שווייץ). ארצות הברית, שלא נחשבה למעצמה גדולה באותה תקופה, לא הוזמנה ולא לקחה חלק בוועידה.
עיקרי ההחלטה
נציגי הלאומים הסכימו כי המטרה הלגיטימית היחידה של מלחמה צריכה להיות החלשת הכוח הצבאי של האויב, הישג שניתן להגשימו גם ללא שימוש בנשק הרסני ביותר. לאחר הנחת יסוד זו, הסכימו הנציגים לאסור שימוש בחומרי נפץ שנועדו לפגוע בלוחמים באופן אכזרי ובכך לגרום להם סבל ממושך ללא כל סיבה. משמע, אם ניתן להביס את האויב באופן פחות קטלני, יש להשתמש בדרך זו שלא תגרום לחיילים סבל לאורך זמן מעבר לפציעה בקרב.
המעצמות הגדולות הסכימו לוותר, במקרה של מלחמה ביניהן, על השימוש "על ידי חיילי הצבא היבשתי או הימי שלהן בקליעים הטעונים בחומר נפץ או חומרי בערה אחרים מתחת ל-400 גרם". בעוד שההכרזה אוסרת על שימוש בתחמושת בעלת חומר נפץ או חומר נפץ הודף, היא אינה אוסרת על שימוש בתחמושת כזו בתותח אוטומטי או ארטילריה.
ההסכם נחתם על ידי חברי הוועדה הצבאית הבינלאומית שהתכנסה למטרה זו בנוכחות הקבינט הקיסרי של האימפריה הרוסית. בשנת 1869 הדוכסות הגדולה של באדן וברזיל הצטרפו לאשרור ההסכם.
השפעתה של ההצהרה
ההצהרה השפיעה רבות על דיני המשפט ההומניטארי הבינלאומי. דוגמה לכך ניתן לראות במקרה היפני, שבו חמישה ניצולי הפצצה הגרעינית בנגסאקי הגישו תביעה כנגד ארצות הברית, שבה טענו כי השימוש בתחמושת גרעינית מהווה פשע מלחמה ודרשו מארצות הברית לשאת בהשלכות ולהטיל עליה עיצומים.
פרופלאותריום
פרופלאותריום (שם מדעי: Propalaeotherium; מילולית: "לפני פלאותריום") הוא סוג של מכפיל פרסה נכחד ממשפחת הסוסיים. יצור זה חי באמצע תקופת האאוקן לפני 41–47 מיליון שנה ברחבי אירופה (בצרפת, הממלכה המאוחדת, שווייץ וגרמניה) ואסיה. בסוג התגלו ארבעה מינים, וייתכן שגם בני הסוג אירוהיפוס השתייכו אליו.
הפרופלאותריום היה מראשוני הסוסיים ומהקטנים שבהם. אורכו הגיע ל-30–60 סנטימטרים, ומשקלו לעשרה קילוגרם. הוא היה בעל אצבעות גדולות במקום פרסות חזקות, ולא היה מותאם לריצה ממושכת. לסתותיו היו חלשות מלסתות הסוסים, והוא לא ניזון מעשבים, אלא ליחך עלים, פירות ומזון דומה מקרקעית היערות בהם חי. אורח חייו דמה לטפיר מודרני.
לפרופלאותריום היו אויבים רבים ביער, כגון הנחש פלאופיתון, מיני תנינאים וייתכן שגם העוף הענקי גסטורניס (בהנחה שהיה אוכל בשר).
בתרבות
הפרופלאותריום הופיע בסדרה "ללכת עם חיות".
הדוויג וייס
הדוויג וייס (בגרמנית: Hedwig Weiß; 25 במאי 1860–1923) הייתה ציירת וגרפיקאית גרמניה, חברת הזצסיון הברלינאי. עבדה בעיקר בסגנון אימפרסיוניסטי.
קורות חיים
אביה, ברנהרד וייס, היה תאולוג אוונגליסטי. אמה, הרמין הייתה ממשפחת אצולה. הם תמכו בהתעניינותה באמנות החזותית כבילוי, אך לא כמקצוע. היא וחברתה קתה קולוויץ קיבלו שיעורים בציור ותחריט אצל רודולף מאואר (1845-1905). מאוחר יותר למדה בברלין אצל קרל שטאופר-ברן ופגשה את חברתה לכל החיים מריה סלבונה. בשנת 1887 סיימה את לימודיה במינכן אצל לודוויג פון הרטריך, ופריץ פון אוהדה, שהשפיעו משמעותית על סגנונה.
בשנת 1910 היא הפכה לאחת הנשים המעטות שהתקבלו כחברות בזצסיון הברלינאי. במהלך מלחמת העולם הראשונה היא סיפקה איורים למגזין קריגזייט.
אביה נפטר בשנת 1918, והיא איבדה את התמיכה הכספית שהוא העניק לה. מותו יחד עם ההיפר-אינפלציה שבאה בעקבות המלחמה, הותירו אותה כמעט חסרת פרוטה. היא חלתה, נסוגה מהחיים הציבוריים ומתה בתאריך לא ידוע בשנת 1923.
עד מהרה היא נשכחה וחלק ניכר מעבודתה אבד. פרויקט מחקר באוניברסיטת קיל מנסה להתחקות אחר ציוריה ולהרכיב מחדש כמה שיותר.
טום בוסרט
'''תומאס פ. "טום" בוסרט (באנגלית: Thomas P. "Tom" Bossert''') הוא עורך דין אמריקאי שכיהן כיועץ לביטחון המולדת בממשלו של הנשיא דונלד טראמפ. לפני כן שירת בין היתר גם כסגן היועץ לביטחון המולדת לנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
תקופת יאיואי
תקופת יאיואי (ביפנית: 弥生時代) היא תקופה בהיסטוריה של יפן המתוארכת מ-300 לפנה"ס עד שנת 400 לספירה וחופפת בחלקה עם תקופת הברזל. התקופה נקראת על שם שכונה בטוקיו בה גילו ארכאולוגים את הממצאים הראשונים מתקופה זו. מאפייניה העיקריים של התקופה הם הופעת סגנון קדרות חדש וראשית גידול אורז בשדות מוצפים. תרבות היאיואי התפרשה מדרום קיושו ועד לצפון הונשו.
טום בוסרט
ביוגרפיה
ב-1997 סיים בוסרט תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה באוניברסיטת פיטסבורג ולאחר מכן השתלם באוניברסיטת ג'ורג'טאון בפוליטיקה השוואתית ומערכות כלכליות. ב-2003 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
תקופת יאיואי
מחקר חדש שניתח שאריות פחמן בממצאי חרס ועץ מהתקופה באמצעות ספקטרומטר מסה תארך ממצאים אלה למעשה ל–900-800 לפנה"ס, חמש מאות שנים לפני הדעה המקובלת עד אז.
טום בוסרט
ביוגרפיה
לאחר לימודי התואר הראשון עבד כעוזר היועץ המשפטי של ועדת הרפורמות הממשלתיות והפיקוח בבית הנבחרים של ארצות הברית, ובתקופת לימודי המשפטים עבד כעוזר משפטי במשרד היועץ העצמאי של ארצות הברית. לאחר שהוסמך כעורך דין עבד בסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים של ארצות הברית כעוזר ליועץ המשפטי. ב-2004 מונה ליועץ משפטי ב-FEMA.
תקופת יאיואי
מאפייני תרבות יאיואי
העדויות הארכאולוגיות המוקדמות ביותר של תקופת יאיואי נמצאו באי קיושו. משם נפוצה תרבות יאיואי לאי המרכזי הונשו, מקום בו באו במגע עם אנשי חברת ג'ומון. בעלי המלאכה בקרב היאיואי התמחו ביצירת פעמוני ארד טקסיים, מראות וכלי נשק. במאה ה-1 לספירה החלו אנשי יאיואי להשתמש בברזל כדי ליצור כלי חקלאות וכלי נשק.
טום בוסרט
ביוגרפיה
ב-2005, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, החל לעבוד בבית הלבן, שימש אחראי על מדיניות ההגנה על תשתיות, ב-2007 מונה לעוזר לנשיא לענייני מדיניות מוכנות המדינה וב-2008 למשנה לעוזר הנשיא לביטחון המולדת. לאחר חילופי השלטון הקים חברת ייעוץ בתחום ניהול הסיכונים.
תקופת יאיואי
מאפייני תרבות יאיואי
אוכלוסיית יאיואי צמחה והתפתחה במאה הראשונה. תושביה ארגו בדים, התגוררו בכפרים חקלאיים ואף בנו מבנים מאבן ומעץ. בשל צמיחת האוכולוסייה החלו אנשים לצבור נכסים בדמות אדמות חקלאיות ומצבורי תבואה, ואלה גרמו בתורם להיווצרות מעמדות חברתיים שונים. שינויים אלה התאפשרו בשל המעבר ליישובי קבע, שהתאפשר בשל הגעת תרבות חקלאות האורז לאזור משפך נהר היאנגצה בדרום מזרח סין דרך איי ריוקיו או דרך חצי האי הקוריאני, והביאה להתפתחות חברה חקלאית ביפן.
השוואה בין בני יאיואי לבין בני ג'ומון מראה ששתי הקבוצות היו שונות זו מזו מבחינה חיצונית. אנשי ג'ומון היו נמוכים יותר, בעלי עיניים רחבות יותר, פנים רחבים יותר ובעלי תווי פנים בולטים. בנוסף, היה להם רכס גבות ואף גבוה במיוחד. אנשי יאיואי, לעומתם, היו מעט גבוהים יותר, בעלי פנים צרים יותר ורכסי גבות ואף שטוחים. כל השלדים שהתגלו מתקופת קופון ואילך, מלבד אלה של האיינו ושל תושביה הקדומים של אוקינאווה, זהים לשלדיהם של היפנים המודרניים.
מקורות תרבות יאיואי
מקורות תרבות יאיואי נתונים לדיון. האתרים הארכאולוגיים הקדומים ביותר הם איטזוקה (Itazuke) או נבאטה (Nabata) השוכנים בצפון קיושו, והם מכילים פריטים המצביעים בבירור על השפעה סינית, הבאה לידי ביטוי בכלי נחושת וארד ובחלקאות אורז.
טום בוסרט
ביוגרפיה
בוסרט שימש כנציג הבית הלבן בהובלת הטיפול בנזקי סופות הוריקן מריה והוריקן אירמה שפגעו בפוארטו ריקו ובפלורידה ובהוריקן הארווי שפגע בטקסס במהלך החודשים אוגוסט-ספטמבר 2017.
ב-10 באפריל 2018 הודיע על התפטרותו.
תקופת יאיואי
הופעת וא בטקסטים סיניים
התיעוד הקדום ביותר של אנשי יפן מופיע במקורות סיניים מתקופה זו. וא, ההגייה היפנית של השם הסיני הקדום של יפן, נזכרת לראשונה בשנת 57. מדינה זו קיבלה חותם זהב מקיסר סין, גואנג וו-די, בשלהי שושלת האן. החותם עצמו התגלה בצפון קיושו במאה ה-18.
היסטוריונים סינים קדומים תיארו את ארץ וא כארצם של מאות שבטים פזורים, ולאו דווקא כמדינה מאוחדת בעלת היסטוריה משותפת של 700 שנה, כפי שנכתב בניהון שוקי, תיעוד מהמאה ה-8 שמחציתו היסטוריה ומחציתו מיתולוגיה, המתארך את ייסוד יפן ב-660 לפנה"ס. היסטוריונים סינים בני המאה השלישית כתבו שאנשי וא התבססו על אכילת דגים נאים, ירקות ואורז שהוגש במגשים מבמבוק או עץ, מחאו כף בעת תפילה, מנהג הקיים עד היום במקדשי שינטו, ובנו תלי קבורה גדולים. כמו כן, לפי המקורות, התקיימו בארץ וא מערכות פאודליות, מערכות גביית מיסים, שווקים, ואף מנהגי אבלות היו נפוצים.
יאמטאיקוקו
בתיעוד הסיני בן המאה ה-3 "סאן גואו ג'י" (רשומות שלוש הממלכות) מתוארת המלכה הימיקו, שנטלה בתום מלחמת אזרחים את כתר ארץ וא, או יאמטאיקוקו, כמנהיגה רוחנית. אחיה הצעיר היה אחראי על ענייני המדינה, ובכללם גם על היחסים הדיפלומטיים עם שושלת וֵיי. לכשנשאלו לגבי מקורותיהם על ידי המשלחת הסינית השיבו אנשי וא שהם צאצאים של המנהיג הגדול טאיבו, דמות היסטורית מממלכת ווּ שבאזור דלתת היאנגצה. במשך שנים רבות נותרו מיקומה המדויק של יאמטאיקוקו וזהותה האמיתית של הימיקו בגדר השערות שונות, ואף היום אין הסכמה כללית לגביהם.
מג טילי
מרגרט אי.צ'אן, (באנגלית: Margaret E. Chan; נולדה ב-14 בפברואר 1960) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון ורקדנית אמריקאית- קנדית. זכתה בפרס גלובוס הזהב והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1985 על תפקידה בסרט "סיפורה של אגנס".
ביוגרפיה
טילי נולדה בלונג ביץ', קליפורניה בשם מרגרט אי. צ'אן למשפחה ממוצא סיני -אמריקאי, אביה הארי צ'אן הוא סוחר מכוניות ואמה פטרישיה טילי היא שחקנית לשעבר ומורה במקצועה בהווה. לטילי אח אחד, סטיב ושתי אחיות רבקה והשחקנית ג'ניפר טילי. הייתה בת שלוש כאשר הוריה התגרשו, לאחר הגירושים עברה לגור עם אמה ואביה החורג ג'ון ווארד. למדה בתיכון בקולומביה הבריטית, קנדה.
קריירת משחק
בנערותה רקדה טילי בלט מקצועי ועשתה ביכולות אלו שימוש בסרטו המוזקלי של אלן פארקר "תהילה", שם שימשה כרקדנית רקע. את הופעתה המשמעותית הראשונה עשתה טילי ב-1982 בסרט "טקס". בשנה לאחר מכן השתתפה טילי בתפקידי משנה בתור המלצרית מרי לומיס בסרט ההמשך למותחן האימה "פסיכו" של אלפרד היצ'קוק ובתור הסטודנטית קלואי בדרמה הקומית "החברים של אלכס".
טילי זכתה בשנת 1985 בפרס גלובוס הזהב על תפקידה במותחן הדתי "סיפורה של אגנס", בסרט גילמה את האחות אגנס, אמו לכאורה של תינוק החנוק למוות שמתגלה במנזר. שיחקה בסרטו של מילוש פורמן "ולמונט" בתפקיד מאדם דה טורבאל.
טילי הופיעה ב-1990 בסרט "ג'ק וג'ק", סרט ההמשך של ג'ק ניקולסון לדרמת המתח של רומן פולנסקי "צ'יינהטאון". שיחקה בסרט "חוטפי הגופות", סרט אשר הופק 37 שנים לאחר הסרט המקורי "פלישת חוטפי הגופות". הופעתה האחרונה של טילי הייתה ב-1994 בתפקיד הראשי בקומדיה "אשה גנובה".
החליטה לפרוש ממשחק כדי לגדל את ילדיה ולעסוק בכתיבה.
חיים אישיים
לטילי נולדו שני ילדים בן ובת מנישואיה הראשונים למפיק הסרטים טים זינמן.
טילי הייתה נשואה במשך חמש שנים לשחקן קולין פירת' אותו הכירה על סט הסרט "ולמונט", לשניים נולד בן אחד. נישאה בשלישית ב-1995 לנשיא חברת "סרטי סוני" לשעבר ג'ון קלי, הם נפרדו ב-2002.
מרדכי לוי
מרדכי לוי תלמי (נולד ב-1956) הוא ספורטאי ספורט נכים, שחקן כדורשער בנבחרת העיוורים של ישראל לשתי אולימפיאדות.
ביוגרפיה
לוי נולד וגדל בדגניה, התגייס לשירות צבאי בשנת 1974 ושירת בחיל השריון. הוא הוכשר כמפקד טנק וכקצין שריון ושירת בבסיס צאלים.
באוקטובר 1976 נפצע במהלך תאונת אימונים, בעקבותיה נקטעה ידו השמאלית והוא איבד את מאור עיניו. הוא עבר שיקום בבית החולים תל השומר ולאחריו החל להתאמן בבית הלוחם והיה חבר נבחרת הכדורשער איתה התחרה באולימפיאדת הנכים ארנהם (1980) וב.