cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הכנסייה באלוני אבא
היסטוריה
באפריל 1948 נכבשה המושבה בידי מתיישבים יהודים. לאחר הקמת המושב אלוני אבא בשנת 1955 שופצה הכנסייה. המבנה שימש כבית תרבות מאותה שנה ועד לשנת 1971 ולאחר מכן נזנח והפך למרכז בילוי בעבור בני נוער.
עיצוב
הכנסייה עוצבה בסגנון נאו-גותי, והאבנים להקמתה נחצבו בנחל ציפורי.
צ'רקאסי (סרט)
צֶ'רקָאסי (באוקראינית: Черкаси) הוא סרט קולנוע אוקראיני משנת 2020 מסוגת דרמת מלחמה, שבוים על ידי טימור יאשצ'נקו בהפקת חברת МКК Film Service. הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים ומגולל את סיפורה של הספינה האוקראינית האחרונה בחצי האי קרים, שהתנגדה לרוסיה במהלך סיפוח חצי האי קרים (2014).
רקע
הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים. בפרט על אירועים שהתרחשו במימי חצי האי קרים: במהלך משבר קרים, ספינת הקרב צ'רקאסי שכנה על שפת אגם דונוזלב. ב-6 במרץ 2014, ביציאה מהמפרץ, הוטבעה ספינת הטילים הגדולה "אושאקוב" וספינת הגרירה שחטאר על ידי הצי הרוסי כדי למנוע את כניסת הצי האוקראיני לאודסה. ב-20 במרץ, לאחר שחתם על הסכם לסיפוח הרפובליקה של קרים לפדרציה הרוסית, הורה מפקד החטיבה החמישית של אוניות הצי האוקראיני ויטאלי זוויגינצב, שערק לצד הרוסי, לכל הספינות לחזור לחוף. חמש אוניות של הצי האוקראיני - "ויניצה", "קונסטנטין אולשנסקי", "קירובוגרד", "צ'רקאסי" ו"צ'רניהיב" - שטו אל אמצע אגם דונוזלב כדי למנוע את לכידתן בידי הצי הרוסי.
צ'רקאסי שימשה כספינה להטלת מוקשים וביצעה מספר ניסיונות לפרוץ את דונוזלב: הראשון התרחש ב-21 במרץ, כשהמלחים ניסו לגרור את אחת הספינות הטבועות באמצעות כבלי עגינה, אך לא היה מספיק כוח. מפקד הספינה, סרן יורי פדאש, ביקש ללא הצלחה את עזרתם של מלחים מהספינה צ'רניהיב ובאותו יום עזבו שני קצינים, מלח ותשעה אנשי צוות את ה"צ'רקאסי", בתמורה להם שלושה מלחים מהספינה "צ'רניהיב" עלו על סיפונה של צ'רקאסי. הצ'רקאסי המשיכה להתגונן וב-23 במרץ אישר פדאש כי עדיין היה לו קשר עם הפיקוד העליון של הצי האוקראיני: ניסיון נוסף לעקוף את שתי הספינות השקועות הסתיים בכך שהצ'רקאסי קברה את עצמה במפרץ גרירה שממנו נעשו ניסיונות לנחות על הסיפון. הספינה עלתה על שרטון לאחר התנגשות עם אחת הסירות האחרות באגם.
בליל 25–26 במרץ, צ'רקאסי בכל זאת נלקחה על ידי הצי הרוסי, למרות ניסיונות התמרון: על פי חלק מעדי ראייה, ההתקפה בוצעה באמצעות פצצות הבזק ונשק חם, אף כי איש לא נפגע. הימאים הרוסים השתלטו על האוניה בעזרת שני מסוקי Mi-35 ושלוש סירות. ההסתערות הרוסית על הספינה הסתיימה תוך פחות משעתיים, אך מנגנוני הבקרה נפגעו באופן כזה שצריך היה למשוך את צ'רקאסי אל המזח. למחרת עזבו החיילים האוקראינים את הספינה וחזרו לאוקראינה. האחרון שעזב את הספינה היה מפקדה יורי פדאש. מועצת העיר צ'רקאסי העניקה לו את תואר אזרח הכבוד של העיר כהכרת תודה על פעולותיו במהלך המבצע.
תקציר עלילת הסרט
מישקו ולב הם חברים מכפר אוקראיני. מסיבות שונות הם מוצאים עצמם בספינת המלחמה של חיל הים האוקראיני "צ'רקאסי", שנפרסה בנמל דונוזלב שבחצי האי קרים, במהלך האירועים במאידאן בשנת 2014. בתקופה בה צוות הכושר של יחידת המוקשים של צ'רקאסי עובר הכשרה, הנשיא ויקטור ינוקוביץ' בורח מאוקראינה והכוחות המיוחדים של רוסיה כובשים בשקט את קרים. החיילים שאינם יודעים מיהו כעת מפקדם העליון ינסו לשמור על קור רוחם, בזמן ששאר ספינות הצי האוקראיני נכנעות לרוסים.
וינסנט בואנו
וינסנט בואנו (נולד ב-10 בדצמבר 1985), הוא זמר פיליפיני יליד אוסטריה, שבסיסו באוסטריה ובפיליפינים.
בואנו היה אמור לייצג את אוסטריה בתחרות האירוויזיון 2020 ברוטרדם שבהולנד עם השיר "Alive", אך ב-18 במרץ 2020 הוחלט לבטל את האירוויזיון. במקום זאת, הוא ייצג את המדינה באירוויזיון 2021, עם השיר "Amen". ב-20 במאי 2021, בואנו ביצע את השיר בחצי הגמר השני של התחרות וכשל בניסיונו להעפיל לגמר, לאחר שזכה במקום ה-12 עם 66 נקודות.
אם הייתי שר לך - שרים יגאל בשן
אם הייתי שר לך הוא אלבום מחווה של תחנת הרדיו הישראלית כאן גימל בשיתוף חברת התקליטים "ארומה מיוזיק" לזמר יגאל בשן, לציון שנה לפטירתו.
האלבום כולל גרסאות כיסוי לשיריו של בשן המבוצעות על ידי אמנים שונים, שעם חלקם אף שיתף בשן פעולה. כל השירים באלבום עובדו והופקו על ידי גיא ויהל.
בתי מילנר
בתי מילנר (בשמם המלא: בתי שלמה מילנר; לעיתים בתי שלמה. שמה הרשמי: אגודת שלמה) היא שכונה ירושלמית ותיקה, שכונת חצר ליד בתי אונגרין. נבנתה על ידי שלמה מילנר, חלוץ תעשיית הטחינה בישראל, ונושאת את שמו.
היסטוריה
בשנת ה'תרנ"ב, 1892, הונח היסוד לשכונה עם יסוד "אגודת שלמה", בידי שלמה מילנר, סוחר ותעשיין ביישוב, יליד מרמורש שברומניה. האגודה רכשה מגרש שעליו התקיים בעבר בית חרושת לייצור מרצפות ממלט, של יעקב מן, סמוך לבתי אונגרין ועליו הונחה אבן הפינה לשכונה החדשה. נבנו בשכונה שלושים וחמש דירות, שנמכרו לעניים במחירים נמוכים, במסגרת כולל מרמורש. מלבד בית הכנסת שנוסד בשכונה, הוקדשה בידי האגודה דירה אחת להכנסת אורחים ולמגורי מעוטי יכולת.
השכונה נחנכה ב-1898.
ביוני 1928 נשרפו ארבעה בתים בחצר בתי מילנר בשל שרפה שפרצה בליל שבת.
בשכונה שכנו בית הכנסת "ישועת ישראל" של חסידי ויז'ניץ ובו כולל מרמורוש-ויז'ניץ, ישיבת תפארת צבי וישיבת מיר באחד מגלגוליה הראשונים בירושלים. בין תושביה: האדמו"ר רבי גדליה משה גולדמן מחסידות זוויהל בשנותיו הראשונות בארץ ישראל.
השכונה נחשבת לצפופה במיוחד ונכללה באזורי ההריסה המנדטוריים משנת 1944, אזורים שבשל הצפיפות בהם (בדרך כלל בנייה על יותר מ-90% משטח המגרש) נאסר באופן גורף לבצע בהם כל שינוי או תוספת בנייה, למעט שיפורים סניטריים. הוראה שנאכפה בידי הוועדה המקומית לבנין ערים גם לאחר קום המדינה.
השכונה נחשבת חלק משכונת מאה שערים רבתי, ומבחינה מנהלית היא חלק מתת-רובע 082 (גאולה ומאה שערים).
אימה אמריקאית: המוסד הסגור
אימה אמריקאית: המוסד הסגור (באנגלית: American Horror Story: Asylum) היא העונה השנייה של סדרת האימה האמריקאית "אימה אמריקאית", שנוצרה והופקה על ידי ריאן מרפי ובראד פלצ'ק, ואשר עלתה לשידור לראשונה ב-17 באוקטובר 2012 ברשת FX Networks. חלק מהאירועים המתרחשים בסדרה הושראו באופן רופף מאירועים אמיתיים.
העונה השנייה של "אימה אמריקאית", ששמה "אימה אמריקאית: המוסד הסגור", היא על שפיות.
רקע העלילה
, הסיפור מתרחש בשנת 1964, ומלווה את החולים, הרופאים והנזירות שנמצאים במוסד הפסיכיאטרי בראיירקליף - מוסד לחולי נפש שנוסד על-מנת לטפל בפושעים לא שפויים. הסוהרים שמנהלים את המוסד כוללים את הנזירה ג'וד מרטין (ג'סיקה לאנג), סגניתה, הנזירה מרי יוניס (לילי רייב) ומייסד המוסד, הכומר טימותי הווארד (ג'וזף פיינס). הרופאים שהואשמו בטיפול בחולים במוסד כוללים את הפסיכיאטר ד"ר אוליבר תרדסון (זאכרי קווינטו) ואת הרופא-מדען הסדיסט ד"ר ארתור ארדן (ג'יימס קרומוול). החולים, שרבים מהם טוענים שנכלאו שלא בצדק כוללים עיתונאית לסבית בשם לנה וינטרס (שרה פולסון), אדם החשוד כרוצח סדרתי קיט ווקר (אוון פיטרס) ורוצחת לכאורה בשם גרייס (ליזי ברושר). בנוסף, מפעילים על דיירי המוסד מניפולציות בדמות אלמנטים רוחניים ומדעיים וחזקה על ידי חייזרים שטניים ושדים.
ליהוק
במרץ 2012 סיפר ריאן מרפי שעלילת העונה השנייה תחוג סביב דמותה של ג'סיקה לאנג המגלמת את ג'וד מרטין, נזירה סדיסטית המנהלת מוסד סגור לחולי נפש. אוון פיטרס, שרה פולסון, לילי רייב וזאכרי קווינטו חוזרים לעונה השנייה כדמויות עיקריות: פיטרס מגלם את קיט ווקר, אסיר המואשם ברצח אשתו. פולסון מגלמת את לנה וינטרס, עיתונאית לסבית שמתחילה לחקור את המוסד הרפואי ולרחרח מקרוב על הדברים הנעשים בתוכו ובמקביל לשמור את נטייתה המינית בסוד. לילי רייב מגלמת את הנזירה מארי יוניס, סגניתה המגושמת של הנזירה ג'וד. זאכרי קווינטו מגלם את ד"ר אוליבר תרדסון, פסיכיאטר הנשלח לעבוד במוסד. ליזי ברושר מגלמת את גרייס ברטרנד, דמות שתוארה במקור כ"עזה, אכזרית וילדת-פרא מסוכנת ומינית", אך מאוחר יותר הדמות שונתה וחודשה לגמרי. ג'יימס קרומוול מגלם את ד"ר ארתור ארדן, שטוען לתפקיד מנהל המוסד ומבצע ניסויים אכזריים בחולים. ג'וזף פיינס מגלם את הכומר טימותי הווארד, המפקח והאחראי על המוסד מטעם הכנסייה שבו הנזירה ג'וד מגלה עניין רומנטי אפשרי.
בתפקידי אורח השתתפו אדם לוין, ג'נה דוואן, איאן מקשיין, קליאה דובאל ופרנקה פוטנטה.
כותרות הפתיחה
כותרות הפתיחה של העונה השנייה נעשו על ידי אותו צוות. "אנחנו מצלמים פתיח חדש לעונה השנייה עם אותו צוות של השנה שעברה" אמר מרפי "נעימת הפתיחה תישאר... אך זה לא בטוח". נעימת הפתיחה נשמרה ופתיח חדש צולם במוסד הסגור תוך שימוש בצילומי אסירים משתוללים ומנתחים החובשים מסכות על פניהם ומבצעים ניסויים בחולי המוסד. האלמנטים החזותיים כוללים נערה צעירה ההולכת אחורה על-גבי ידיה ורגלייה במדרגות וצילום של מריה הבתולה מחייכת חיוך זדוני.
בכל חמש העונות, השתמשו בגופן המזכיר את סגנונו של האדריכל צ'ארלס רני מקינטוש.
חיים אהרן פרחי
בבולגריה
פרחי הצטרף למפלגת העם של בולגריה וב-1911 נבחר מטעמה לחבר האספה הלאומית "הגדולה" של בולגריה (בבולגרית: Велико Народно събрание 5). בהמשך, נבחר פרחי למועצת עיריית סופיה ובתפקידו זה, הצליח להביא לאישור תקציבים עירוניים למערכת החינוך היהודית בעיר. בתקופת מלחמת העולם הראשונה היה פרחי עורך ביטאון התנועה הציונית בסופיה "המשפט".
ב-1916 נבחר כנציג הציונים לקונסיסטוריה היהודית של בולגריה והשתתף בעריכת הצעת התקנון לניהול קהילות יהדות בולגריה. ב-1920 נבחר ליושב ראש הקהילה היהודית בסופיה ולתפקיד יושב ראש הקונסיסטוריה. הוא כיהן כציר למספר קונגרסים ציוניים החל מהקונגרס ה-9 שנערך ב-1909 בהמבורג ועד לקונגרס ה-19 שנערך ב-1935 בלוצרן. ב-1933 נבחר לפרלמנט הבולגרי.
פרחי עמד בראש משלחת יהודי בולגריה אשר ניהלה את המשא ומתן מול הקרן הקיימת לישראל, שהוביל להקמת המושב בית-חנן ובראשית דצמבר 1923 הגיע לישראל ביחד עם האגרונום רוברט לוי כדי לדון בחלופות השונות. הוא הוביל את המהלכים להקמת המושב ולאחר יסודו, ביקר פרחי בארץ ועמד על התפתחותו. פרחי ייסד והנהיג בבולגריה את סיעת הציונים הכלליים במסגרת התנועה הציונית. בבחירות שנערכו ב-1931 לקראת הקונגרס הציוני ה-17 זכתה סיעת הציונים הכלליים בראשות חיים פרחי ב-44.2 אחוזים מהקולות, תנועת פועלי ציון בראשות איזידור ברוך ב-30.2 אחוזים והתנועה הרוויזיוניסטית בראשות בנימין ארדיטי ב-25.6 אחוזים מן הקולות. בבחירות לקראת הקונגרס הציוני ה-18, שנערכו ב-1933 זכו הציונים הכלליים בהנהגת חיים פרחי ב-39.2 אחוזים, פועלי ציון ב-34.4 אחוזים והרוויזיוניסטים ב-26.4 אחוזים.
ב-1935 החליט חיים אהרן פרחי לעלות לישראל וב-13 באוקטובר נערכה לו אספת פרידה רבת משתתפים בבית העם בסופיה, בנוכחות ראשי הקהילה, נציגי מועצת העיר סופיה, פקידי ממשל וראש הממשלה לשעבר ניקולה מושאנוב, אשר נאם והעלה על נס את פועלו של פרחי למען בולגריה ככלל והקהילה היהודית בפרט. בהמשך, התקבל פרחי לראיון מיוחד אצל בוריס השלישי, מלך בולגריה, אשר העניק לו אות הצטיינות על פועלו בבולגריה.
בארץ ישראל המנדטורית
לאחר עלייתו ארצה, נמנה פרחי עם ראשי ארגון "איחוד עולי בולגריה" ועם מייסדי קופת העלייה, תוך שהוא ממשיך בפעילותו הפוליטית במסגרת הציונים הכלליים. עוד כיהן פרחי כיושב ראש הסתדרות הרוקחים היהודים בארץ ישראל.
באוקטובר 1937 ביקר חיים פרחי בבולגריה, הרצה בפני קהילות יהודיות על פעילות התנועה הציונית ונועד לפגישה עם ראש ממשלת בולגריה גאורגי קיוסאיבנוב. לאחר אסון טביעת ספינת המעפילים סלבדור והחלת החוק להגנת האומה בבולגריה החלו ראשי התנועה הציונית במדינה במסע שתדלנות מול ראשי הסוכנות היהודית במטרה להגדיל את מספר הסרטיפיקטים הניתנים ליהודי בולגריה. נשיא התנועה הציונית בבולגריה אלברט רומנו כתב כי יש לפעול להצלת יהודי בולגריה כל עוד ניתן וחיים אהרן פרחי הוסיף מכתב מטעמו ובו ציין כי בולגריה מלאת שמועות על כוונת השלטונות להקים מחנות ריכוז ליהודי המדינה. מסע השתדלנות לא הועיל וכמות הסרטיפיקטים לא הוגדלה.
ב-1944 אישרה הסוכנות היהודית לחיים פרחי ויצחק (ז'אק) מיטרני לצאת לאיסטנבול כחברי ועד ההצלה של הסוכנות היהודית בקושטא ולפעול משם להעלאת יהודים מבולגריה לישראל.
הפרעת חרדה
מושגים יסודיים
הפרעות חרדה מורכבות מחרדה קבועה ומהתקף חרדה. החרדה הקבועה נמצאת כל הזמן ברקע, ולרוב גורמת לסובלים מחרדות מצביות להימנע מן הגירוי הגורם להתקף, לדוגמה אדם הסובל מבעת-סגור (קלאוסטרופוביה) יימנע מלהשתמש במעליות. התקפי חרדה - מכונים גם התקפי בהלה, מאופיינים בהופעה פתאומית ועוצמתית של פחד או אימה, לרוב כתוצאה מחשיפה לגורם הגירוי. החשיפה יכולה להיות ישירה או עקיפה, לדוגמה אדם הסובל מחרדה מחרקים עלול לחוות התקף גם מצפייה בחרק בטלוויזיה. להתקף חרדה ישנם מרכיבים רגשיים (תחושת אימה, בהלה, חשש), קוגניטיביים (חשש מפני סכנה מאיימת, חיצונית או פנימית), פיזיולוגיים (בין השאר - עליה בקצב פעימות הלב, רעד בגוף) והתנהגותיים (תגובת הילחם או ברח). ההתקף עלול להיחוות באופן טראומטי, אלו שחוו אותו סבורים לעיתים קרובות שהוא נגרם בעטיה של מחלה פיזית קשה, לרוב חשש מהתקף לב. פעמים רבות המצוקה הנפשית מהתקפי חרדה נובעת מהחשש מההתקף הצפוי הבא, ולא רק מההתקפים עצמם. לפיכך חלק משמעותי בטיפול בהתקפי חרדה היא קבלה עצמית והבנה שהתקף החרדה אינו מנבא סכנה אמיתית. כאשר החשש מפני התקפי חרדה פוחת, פוחתת באופן משמעותי המצוקה ובסופו של דבר גם תדירות ההתקפים.
סוגים שכיחים של הפרעות חרדה
חרדה חברתית - המאפיין את החרדה החברתית הוא הופעתם של סימפטומי חרדה, עד התקף חרדה מלא, בשל עשיית פעולה בעלת אופי חברתי כלשהו. דיבור לפני קהל, למשל, עלול ליצור חשש גם אצל אדם שאינו חרד חברתית, אך אצל הלוקה בחרדה חברתית, החשש יהיה גדול בהרבה ויקשה על חייו באופן ממשי. גם פעילויות שאינן גורמות לאדם נורמלי כל חרדה, כמו כתיבה בציבור או אכילה בפומבי ואפילו הצבעה בבחירות, יכולות להיראות כה מפחידות לחרד חברתית, עד שהכורח להימנע מהן יכתיב את מסלול חייו. סימפטומי החרדה הפוקדים את האדם יוצרים מעגל קסמים, שכן לחרדתו הראשונית נוספת חרדה נוספת, עזה לא פחות, שמא אחרים ישימו לב למצוקתו. מעריכים ש-1 מכל 13 אנשים בעולם סובל מבעיה נפשית זו.
הפרעת חרדה מוכללת - חרדה שאינה אפיזודית, אלא מתמשכת. הסובלים ממנה מתמודדים עם תסמינים פסיכולוגים וגופניים כאחד הכוללים לדוגמה, הפרעות שינה, קצב לב מהיר, כאבי ראש, קוצר נשימה ועוד. במישור הרגשי והקוגניטיבי היא גורמת לדאגה וחרדה בלתי פוסקות לגבי מספר תחומי חיים מרכזיים, וכן קשיי קשב. שכיח מאוד שהפרעה זו נלוות להפרעות פסיכיאטריות נוספות.
פוביות - בנוסף לפוביות הקשורות להפרעות החרדה שלעיל, ישנן פוביות הקרויות "פשוטות" וממוקדות בחשש עז מפני מצב מסוים או אובייקט מסוים. מושאים אופייניים לפוביות הם נחשים, מקומות סגורים מקומות גבוהים. עד היום, נרשמו עד עתה למעלה מ-250 פוביות. כמו בחרדות שנמנו קודם, גם כאן הופך הצורך להימנע מפגישה עם מושא החרדה למרכזי בחייהם של בעלי הפוביה. ידוע על לוקים בפחד מזריקות שנמנעים כליל מטיפול רפואי, ועל כאלו שמפחדים מרופאי שיניים ומנסים לעקור שן כואבת בצבת, ואף על אנשים המפחדים משוטרים. תגובה קיצונית לפוביה עלולה להיות עילפון.
הפרעת פאניקה - הפרעה המתפתחת אצל חלק מהאנשים שעברו התקף חרדה. הפרעה זו מאופיינת בפחד מתמשך מהתקף חרדה נוסף או השלכותיו. כתוצאה מפחד זה האדם מאמץ התנהגויות והימנעויות שלדעתו מגינות עליו מפני התקף נוסף או מונעות השלכות שהוא חושש מהן בזמן התקף. בפועל התנהגויות אלו מחזקות את ההפרעה וגורמות להגבלה הולכת וגוברת בחיי האדם, עד לפיתוח אגורפוביה המונעת מהאדם לתפקד מחוץ לביתו.
אגורפוביה - פחד מיציאה מחוץ לבית, פחד ממרחבים גדולים ופתוחים כגון: כבישים, רחבות וכו'. לעיתים קרובות מתפתח כתוצאה משורה של התקפי חרדה, ומהחשש שהם יפקדו את האדם כשהוא מצוי בציבור. הביטויים לכך יכולים להיות על ידי כך שהאדם מקבל שיתוק בעת רצונו לבצע פעולות פשוטות ואו ביטויים לא רצוניים שיפריעו לו בעת תפקודו מחוץ לביתו.
האגורפוביה יכולה לשבש כליל חיים תקינים, שכן האנשים שחווים אותה נמנעים כמה שיותר לצאת מהבית על מנת לא לגרום להחרפת החרדה. אלו שלא חוו אותה מתקשים להבין את עוצמת הקושי שלפניו עומד האגורפוב בשעה שהוא מנסה לגבור על חרדתו.
גורמים אחרים היוצרים פוביות פשוטות: מקומות סגורים (קלאוסטרופוביה), מקומות גבוהים (אקרופוביה), חתולים (פלינופוביה), עכבישים (ארכנופוביה).
גורמים
למערכת הגופנית מפיקת החרדה יש ערך אבולוציוני ברור. סיכוייו של אורגניזם להותיר ולדות גדל, אם קיים בו מנגנון הגורם לו להימנע מגירויים אשר מסכנים את בריאותו או חייו.
מחקרים הראו כי הפרעות חרדה הן בחלקן נלמדות ובחלקן מולדות. לדוגמה, כאשר חשפו גורי קופים לצילום וידאו של נחשים לראשונה הם לא פחדו מהם, אולם בעזרת יצירת התניה שלילית הצליחו ליצור באותם קופים תגובת פוביה מנחשים. מחקרי תאומים ותורשה מראים שיש מרכיבים גנטיים לנטייה להפרעות חרדה. מניחים שכמו בליקויי נפש אחרים גם כאן מחסור במוליך העצבי סרוטונין מהווה גורם. גם לפוביות תורמת הגנטיקה, אך נראה שיש בהן בנוסף מרכיב התנהגותי חזק. זאת אומרת שניתן להתנות חרדות. לגבי חרדה חברתית, התברר שאפשר לאבחן אותה כבר מגיל מאוד צעיר, והחרדים חברתית מאופיינים כבר מינקות בקצב פעימות לב גבוה יותר.
התאוריה הפרוידיאנית מתארת פוביות וחרדות כאילו הן נובעות מהשלכות של תסביכים וקונפליקטים בלתי פתורים. במקרה הידוע של האנס בן ה-5 סבר פרויד שחרדתו של הילד מפני סוסים מבטאת את קנאתו האדיפלית באביו, ואת חששו שהאבא יסרס אותו בעטיה. הסברים כאלו אינם מקובלים כיום.
הגישה הביהביוריסטית וניתוח ההתנהגות
על פי הגישה הביהביוריסטית הפרעת חרדה היא סוג של התנהגות עם רגשות שליליים נלווים שסיבותיה בעברו של הפרט. האדם נולד לעולם עם מתגונני הגנה רפלקסיביים נגד גירויים כגון כאב, חום קיצוני, מכות חשמל, רעש חזק, וכן הלאה. גירויים אלה נחשבים לאבריסיביים (מעוררי דחייה) מכיוון שמעוררים באדם התנהגות של בריחה או הימנעות. באמצעות תהליך ההתניה הקלאסית הסביבה יכולה ליצור באדם תגובת פחד לגירוי נייטרלי. למשל ילד שנמצא בחדר חשוך (גירוי נייטרלי) שומע לפתע קול חזק של רעם (גירוי אברסיבי מולד). בין הגירויים יכול להיווצר קשר מותנה והילד יפחד להישאר לבד בחושך.
אם ילד נמצא בסביבת בית ספר, אשר בה ילדים שצוחקים עליהם ומתייחסים אליהם בחוסר כבוד, גם מתעללים בהם פיזית, אצל הילד נוצר קשר בין הגירוי חברתי שצוחקים על מישהו לבין האלימות והבריונות שבאים בהמשך. במצב כזה, אם הילד יאמר משהו שבעקבותיו יצחקו עליו, הצחוק של התלמידים יהווה השפעה של גירוי מעניש, וההתנהגות של הילד תוענש (תרד בתדירותה), בנוסף יתלוו הרגשות שליליות של פחד. תהליך זה מתאר היווצרות של חרדה דרך ההתניה האופרנטית בסביבות חברתיות. תלויות עונשיות מובילות להפרעת חרדה חברתית.
דרכי טיפול
שימוש בתרופות נוגדות דיכאון (כגון תרופות משפחת ה-SSRI) מקובל כיום לטיפול בהפרעות חרדה שונות, אף שבמקרים רבים תרופות אלה אינן יעילות. גם בנזודיאזפינים נלקחים כטיפול לחרדה - השפעתם קצרת טווח והם נחשבים ליעילים אך בשימוש ממושך ורציף השפעתם נחלשת והם עלולים לגרום להתמכרות. כן ניתן להשתמש בתרופות מסוג חוסמי בטא, המקלות על ביטויים פיזיים של הפרעת חרדה בשל תכונתן להפחית את לחץ הדם ואת קצב הלב. עם זאת, כיום הן אינן נהוגות כקו טיפולי מרכזי בהפרעת חרדה, עקב מקרים של ברדיקרדיה, עד כדי דום לב במטופלים מסוימים.
בטיפול התנהגותי מוכנס המטופל בהדרגה לסיטואציות מאיימות מבחינתו (שיטת טיפול זו נקראת הקהיה שיטתית), ומלמדים אותו דרכי חשיבה שאמורות לעזור לו להתמודד עם הפחד. בטיפול התנהגותי קוגניטיבי עובדים עם המטופל על התמודדות היפותטית עם הסיטואציה המאיימת תוך זיהוי עיוותי חשיבה ושימוש בהיגדים פנימיים חיוביים.
מבחינה קוגניטיבית הילד לומד טכניקות שונות העוזרות לו להתמודד עם המחשבות השליליות שלו ומבחינה גופנית, הילד מתרגל טכניקות שונות כדי לשלוט במידה מסוימת ברמה הגופנית הנלוות לחרדה. זה עוזר לילד לקבל שליטה על תגובותיו הגופניות (לוטן, 2016).
בסוגים מסוימים של חרדות, כמו חרדת טיסה, מציגים לפני המטופל גם מידע רציונלי השולל את ההצדקה לפחדיו.
שיטת טיפול נוספת היא אלקטרותרפיה באמצעות גירוי גולגולתי - היא שיטת טיפול לא חודרני העושה שימוש בפולסים של זרמי חשמל זעירים (mA מיקרו-אמפר) על-פני מוחו של המטופל. טיפול זה מופעל על ידי מטופל עצמו.
שיטה חדשה יחסית (ABM - attention bias modification), שנמצאת עדיין בתהליכי מחקר, מדגישה את נושא הפניית הקשב המוגברת אל איומים אצל מטופלים עם הפרעות חרדה, ומנסה להפנות את הקשב שלהם לגירויים נייטרליים במטרה להרגיע חרדה, למשל באמצעות תרגול בתוכנת מחשב המיועדת לכך.
אוסקר פריירה
אוסקר פריירה גומס (בספרדית: Óscar Freire Gómez; נולד ב-15 בפברואר 1976) הוא רוכב אופני כביש ספרדי לשעבר. פריירה נחשב לאחד הרוכבים הספרדים החזקים והבולטים ב, בזכות הישגיו שכוללים 3 זכיות במדליות זהב באליפות העולם, 7 קטעים בוואלטה אספנייה, 11 קטעים בטירנו - אדריאטיקו (וניצחון במהדורה של 2005) ו-4 קטעים בטור דה פראנס. פריירה הצטיין גם במרוצים חד יומיים, הוא ניצח שלוש פעמים במילאנו - סן רמו ופעם אחת בגנט - וולגם.
Vitalicio Seguro (1998-1999)
פריירה נולד ב-15 בפברואר 1976 בטורלבגה, עיר בספרד. ב-1997 הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם באופני כביש עד גיל 23, לאחר שהפסיד לקורט אוורסן בספרינט רב משתתפים. ב-1998 הוא חתם בקבוצת Vitalicio Seguros הספרדית.
בסוף עונת 1999, ניצח פריירה את אליפות העולם במקצה העלית שהתקיימה בורונה, לאחר בריחת סולו.
מדליות באליפות העולם
פריירה הצטרף לקבוצת מאפי קוויק סטפ האיטלקית, הוא ניצח שני קטעים בטירנו - אדריאטיקו וסיים שלישי במילאנו - סן רמו, כשמקדימים אותו פאביו באלדאטו ואריק צאבל המנצח. הוא סיים תשיעי במרוץ אמסטל גולד ותשיעי בקלאסיקה סן סבסטיאן. פריירה ניצח שני קטעים בוואלטה אספנייה וזכה שוב במדליה באליפות העולם, הפעם ארד באליפות שנערכה בפלואה.
ב-2001 פריירה סיים שני בפריז–טור, לאחר שניצח את הספרינט מהפלוטון בפער של 2 שניות מרישאר וירנק המנצח. הוא זכה במדליית זהב שנייה בשלוש שנים באליפות העולם, מקדים את פאולו בטיני ואת אנדרז' האופטמן הסלובני בספרינט רב משתתפים בליסבון. ב-2002 השתתף פריירה לראשונה בטור דה פראנס וניצח את הקטע השני.
רבובנק (2003–2011)
פריירה הצטרף לקבוצת רבובנק ההולנדית (כיום נקראת יומבו–ויסמה). הוא סיים שני בחץ ברבנט וניצח קטע בוולטה אה קטלוניה. הוא סיים תשיעי באליפות העולם, לאחר שהגיע 12 שניות אחרי איגור אסטרלואה, בן מדינתו שזכה במדליית זהב. ב-2004, רשם פריירה הישגים גדולים. הוא ניצח את המונומנט מילאנו - סן רמו וקטע בטירנו - אדריאטיקו. הוא התחרה באולימפיאדת אתונה, אך לא סיים את מרוץ הכביש. פריירה ניצח קטע בוואלטה אספנייה וזכה בפעם השלישית באליפות העולם, עם ניצחונו הפך לרוכב הספרדי המעוטר ביותר באליפות העולם. הוא סיים שלישי בפריז–טור.
ב-2005, ניצח תחילה פריירה בשני מרוצים חד יומיים בספרד. לאחר מכן ניצח במרוץ טירנו - אדריאטיקו וגם בשלושה קטעים במרוץ. הוא סיים חמישי בלה פלש ואלון ובמילאנו - סן רמו. פריירה ניצח את חץ ברבנט, כשהוא מקדים את מרק לוץ ואת אקסל מרקס.
ב-2006 ניצח פריירה בקטע נוסף בטירנו - אדריאטיקו ובפעם השנייה ברצף בחץ ברבנט. הוא ניצח קטע אחד בוואלטה אל פאייס ואסקו ובטור דה סוויס. פריירה רשם הופעה מוצלחת בטור דה פראנס עם ניצחון ב-2 קטעים, אך נטש את המרוץ בקטע ה-18. אחרי הטור, ניצח בקלאסיקת ואטנפול.
את 2007 פתח פריירה עם ניצחון במרוץ חד יומי בספרד, הוא ניצח בשני קטעים בוואלטה אה אנדלוסיה ואת המרוץ עצמו. פריירה ניצח בפעם השנייה במילאנו - סן רמו, מנצח את אלן הווארד דייוויס (מקום שני) ואת תום בונן (מקום שלישי) בספרינט רב משתתפים. הוא ניצח בפעם השלישית ברצף במרוץ "חץ ברבנט" וסיים שלישי בגנט - וולגם. פריירה סיים שמיני במרוץ אמסטל גולד וסיים שני בקלאסיקת ואטנפול. הוא ניצח בשלושה קטעים בוואלטה אספנייה וסיים שלישי בפריז–טור.
הניצחונות הראשונים של פריירה בעונת 2008 הגיעו בטירנו - אדריאטיקו, כאשר ניצח בשלושה קטעים. באפריל הפך פריירה לספרדי הראשון שמנצח בקלאסיקה גנט - וולגם. הוא ניצח קטע בטור דה סוויס, קטע בטור דה פראנס ואת הקטגוריית הנקודות במרוץ, עם 270 נקודות. מקדים את תור הוסהובד ואריק צאבל. הוא ניצח קטע בוואלטה אספנייה. ב-2009 ניצח בשני קטעים בטור דה רומאנדי.
ניצחון שלישי במילאנו - סן רמו
ב-2010 ניצח תחילה במרוץ חד יומי בספרד, ואז בשני קטעים בוואלטה אנדלוסיה. במרץ, ניצח בפעם השלישית במילאנו - סן רמו לאחר שהקדים את תום בונן ואלסנדרו פטאקי. עם ניצחונו הפך לרחוב הספרדי הכי הישגי לאחר שעקף את מיגל פובלט. הוא ניצח שני קטעים בוואלטה אל פאייס ואסקו וסיים שישי באליפות העולם בג'ילונג. בסוף העונה ניצח לראשונה בפריז–טור. בעונתו האחרונה ברבובנק (2011) ניצח פריירה בשני קטעים בוואלטה אנדלוסיה וסיים תשיעי באליפות העולם.
קטושה (2012)
בעונתו האחרונה בקריירה חתם פריירה בקבוצת קטושה הרוסית, הוא ניצח קטע בטור דאון אנדר ובוואלטה אנדלוסיה. הוא רשם עונת מוצלחת בקלאסיקות האביב, אך לא הצליח לנצח אף מרוץ כאשר סיים 7 במילאנו - סן רמו, 2 בE3 פרייס פלנדרן, 4 בגנט - וולגם, 2 בחץ ברבנט, ו-4 במרוץ אמסטל גולד. הוא נבחר לטור דה פראנס אך פרש לפני הקטע ה-7. במרוץ האחרון בקריירה שלו התחרה באליפות העולם וסיים במקום העשירי, 10 שניות אחרי פיליפ ז'ילבר. הוא פרש בתום עונת 2012, כשהוא בן 36.
זרעית (סרט, 1964)
זרעית (ברוסית: Жаворонок) היא דרמה קולנועית עלילתית סובייטית בשחור-לבן, שהופקה על ידי אולפן הקולנוע Lenfilm בשנת 1964 על ידי הבמאים ניקיטה קוריחין ולאוניד מנאקר.
בכורת הסרט בברית המועצות על המסכים התקיימה ב-1 במאי 1965 ושודר בטלוויזיה המרכזית באוגוסט של אותה שנה. הסרט גם היה מועמד לפסטיבל קאן לאותה שנה.
עלילה
הכתוביות במבוא הפתיחה טוענות שהסרט מבוסס על עובדות אמיתיות. העלילה מתרחשת בעורפה העמוק של גרמניה הנאצית ב-22 ביוני 1942. כדי לשפר את טווח ירי ודיוקם של תותחי הנ"ט שלהם משתמשים הגרמנים בטנקי שלל שנתפסו מהצבא האדום כ"מטרות חיות". "צוותי המוות" של הטנקים מאוישים על ידי שבויי מלחמה ואזרחים ממחנות ריכוז.
הסרט מספר על הבריחה מהשבי של אחד מצוותים שכאלה של טנק ה-T-34, בשליטת הנהג איוון, שריונר שמוצאו לא ידוע. צוות של שלושה חיילי הצבא האדום ולוחם במחתרת הצרפתית פורצים את עורף האויב לשדה התעופה, הם פוגשים נשים סובייטיות שנמלטו מעבודות כפייה והשמידו גדוד של הצבא הגרמני בדרכן. הם עוברים בעיירה גרמנית ומחדירים פחד בתושביה, אשר ציפו לניצחון מוקדם במלחמה, הצוות מייצר בירה והורס את האנדרטה לאביר הטווטוני הניצבת בה.
מאוחר יותר, בהתנגשות עם הגרמנים, מת הצרפתי מפיצוץ מטען, ומאחוריו שני אנשי הצוות האחרים שיצאו מהטנק. הניצול האחרון, איוון, מת מקליע של צלף גרמני לאחר שנחלץ מהטנק לפני שלעיני הגרמנים הציל את חייו של ילד גרמני קטן שחצה את הכביש.
שחקנים ודמויות
צוות T-34: קצינים וחיילים גרמנים:
הפקה
סרגיי אורלוב, תסריטאי הסרט, למד על סיפור זה באחד הגיליונות של "קומסומולסקאיה פרבדה". נאמר בו, כי בגרמניה המזרחית סיפרו על טנקיסטים רוסים שנלכדו במהלך בדיקות של נשק גרמני חודר השריון. הם נמלטו מטווח הירי באמצעות טנק T-34.
טוני פאסון
סגן פרנסיס אנתוני בלייר (טוני) פאסון (Francis Anthony Blair Fasson; 17 ביולי 1913 – 30 באוקטובר 1942) היה קצין בצי המלכותי הבריטי, אשר חילץ מכונת צופן ומסמכים מצוללת גרמנית טובעת במלחמת העולם השנייה ונספה בפעולה זו. הפריטים שחילץ סייעו לבעלות הברית לפענח את צופן האניגמה הגרמני. פאסון עוטר על פעולתו בעיטור צלב ג'ורג'.
חייו
פאסון נולד וגדל בכפר בקרבת אדינבורו שבסקוטלנד. בילדותו יצא ללמוד בפנימייה. בהמשך החל ללמוד במכללה הימית המלכותית בדרטמות', לקראת קריירה בצי המלכותי. אז גם התבלט כשחיין מצטיין. ב-1941, לאחר שכבר הוסמך כקצין, הוצב פאסון על סיפונה של המשחתת פטארד (Petard).
ב-30 באוקטובר 1942 תקפו הפטארד וארבע משחתות בריטיות אחרות את הצוללת הגרמנית U-559, שמטוס בריטי איתר בים התיכון, בקרבת פורט סעיד שבמצרים. הן פגעו בה באמצעות פצצות עומק ואילצו אותה לעלות על פני המים. אז פגעו בצוללת גם תותחי 20 מילימטר של הפטארד וצוותה נטש אותה, אך היא הוסיפה לצוף.
פאסון וגרזייר נכנסו לצוללת החשוכה, שכבר החלה להתמלא במים, ביודעם שהיא עשויה לטבוע בכל רגע. הם מצאו את מכונת האניגמה והגיעו אל תא הקברניט, פרצו בו ארון והוציאו ממנו מסמכים הנוגעים להפעלת המכונה. בראון שחה מספר פעמים אל הפטארד כדי להעביר אליה את הפריטים. פאסון וגרייזר המשיכו לחפש מידע בצוללת כשלפתע היא שקעה בבת אחת במעמקי הים, כשהיא מטביעה אתה את שניהם. בראון ניצל.
פריטי השלל מן הצוללת הועברו אל מרכז פיענוח הצפנים הבריטי בבלצ'לי פארק. באותה עת, בעקבות שינוי בהפעלת האניגמה על ידי הגרמנים, לא היו הבריטים מסוגלים כבר מזה תשעה חודשים לפענח את התשדורות שהוצפנו על ידה. פריטי השלל סיפקו מידע חיוני שהביא לפריצת דרך ואיפשר בתוך מספר שבועות את פיענוח התשדורות מחדש. לכך נודעה משמעות עצומה במערכה נגד הצוללות הגרמניות באוקיינוס האטלנטי.
שמו של פאסון הונצח על גבי האנדרטה לנעדרי הצי המלכותי בעיר פורטסמות' שבבריטניה. סיפור הפעולה שבה השתתף מוצג בתערוכה בצריף 8 שבמוזיאון בבלצ'לי פארק. העיטור שהוענק לו מוצג כיום במוזיאון בטירת אדינבורו.
KIDZ
KIDZ (לפני 2018 נקרא yes KidZ ולפני 2019 KidZ) היה ערוץ טלוויזיה ישראלי לילדים שהוקם ב-1 בינואר 2017 לאחר מחלוקת תקציבית בין חברת RGE וחברת yes. הערוץ סיים את שידוריו ב-31 בדצמבר 2020 ובמהלך שנות שידוריו שידר ללקוחות yes ו-HOT, וכן ללקוחות STINGTV ו-NEXT TV.
היסטוריה
ב-11 בדצמבר 2016 הודיע ערוץ הילדים כי שידורי הערוץ יסתיימו ב-yes ב-1 בינואר 2017, והודיעו שיוקם ערוץ ילדים חדש ב-yes בשם yes KidZ.
הערוץ נפתח כתחליף לערוץ הילדים ב-yes לאחר 16 שנה. בשם yes kidZ ב-1 בינואר 2017 עם עליית הערוץ עלו מספר תוכניות מקור: "סנאפטוק", "מיקרושף", "ראש גדול", "OMG" ועוד.
בהמשך השנה הצטרפו מנחים לערוץ כגון: שגיא ברייטנר, גאיה שליטא-כץ, עופר בן שבת, מאור הרוש, נועה קירל, עומר דרור.
ב-27 ביולי 2017, הודיעה HOT שלא תחדש את החוזה עם ערוץ הילדים, ובעקבות כך ערוץ הילדים סיים את שידוריו במסגרת HOT ב-1 בינואר 2018. ב-1 בנובמבר 2017 שונה הלוגו של yes ובתוך כך שונה גם בתוך סמלו של ערוץ yes KidZ. בינואר 2018 הוחלט לשדרו גם בחברת הכבלים HOT ובהתאם שונה שם הערוץ ל-kidZ. ב-1 בינואר 2018 עלה הערוץ ב-HOT, ובאותו היום הערוץ השיק את הסדרה "כפולה" בכיכובה של נועה קירל, וכן את רצועת הבוקר "8 ב-KidZ".
ב-31 בדצמבר 2020 ערוץ "KIDZ" סיים את שידוריו וירד מהמסכים. פעילות הערוץ נמשכה ברשתות החברתיות עד מאי 2021.
ב־5 בינואר 2021 עם סיומו של הערוץ החליפו אותו במספר האפיק ערוץ כאן חינוכית ב-HOT וערוץ ZOOM ב-yes. בנוסף הפקות ששודרו בערוץ משודרים עכשיו בערוץ ZOOM ב-yes, כמו אחותי קפצה כיתה, ראש גדול, כפולה ועוד.
חגי רגב
חגי רגב (25 בספטמבר 1943 – 31 בדצמבר 2021) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, ששירת כמפקד חטיבה במלחמת לבנון הראשונה, מפקד אוגדה ומזכיר צבאי לשר הביטחון יצחק רבין.
ביוגרפיה
רגב נולד בכפר הרא"ה בעמק חפר ולמד בישיבה תיכונית מדרשית נעם. התגייס לצה"ל ב-1963 ועשה את מרבית שירותו בחיל השריון. ב-1964 סיים קורס קציני שריון, היה חבר במשלחת של צה"ל לפורט נוקס בארצות הברית במטרה להשתלם על טנקי הפטון M48 האמריקאים (שזכו בצה"ל לכינוי מגח) והיה בגרעין המייסד של גדוד 79 בחטיבה 7.
במלחמת ששת הימים שימש קצין מבצעים גדודי, לאחר המלחמה יצא לקורס מפקדי פלוגות.
במלחמת ההתשה פיקד על פלוגת טנקים בגדוד 184 והיה אחראי על הגזרה המרכזית בתעלת סואץ, מול איסמעיליה.
במלחמת יום הכיפורים שימש קצין אג"ם בחטיבה 7, בפיקודו של יאנוש בן-גל בקרבות הקשים ברמת הגולן.
בשנים 1976 עד 1978 כיהן כראש לשכת הרמטכ"ל מוטה גור, ליווה אותו בהכנות למבצע אנטבה ובפיגוע כביש החוף, והיה חבר המשלחת הצבאית לשיחות השלום עם מצרים. ב-1978 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 401. ב-1980 מונה למפקד בית הספר לשריון (עוצבת בני חיל), ובמבצע שלום הגליל פיקד על צוות קרב חטיבתי שמנה שני גדודי שריון שהורכבו מחיילי בית הספר. צוות הקרב בפיקודו לחם בגזרה המערבית של לבנון, בציר החוף והשתתף בנחיתה צפונית לנהר האוואלי. ב-1982 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד אוגדה 611, אוגדת שריון מילואים בפיקוד הדרום.
ב-1985 מונה למזכיר צבאי לשר הביטחון, יצחק רבין, ושימש בתפקיד 5 שנים. ב-1986 נחשף כי לווה כספים מנהגו שהיה מעורב בסחר בסמים, רגב הועמד לדין משמעתי בפני האלוף במילואים חיים ארז, הורשע בהתנהגות בלתי הולמת ונגזרה עליו נזיפה. הפרקליט הצבאי הראשי, אמנון סטרשנוב שנכנס לתפקידו בנובמבר 1986 דרש שרגב יעזוב את תפקידו אך הוא קיבל גיבוי מרבין, השתחרר באוקטובר 1987 ומונה ליועץ לשר הביטחון לענייני התעשיות הביטחוניות. לאחר מכן שירת כנציג משרד הביטחון בדרום אפריקה עד 1994. במסגרת זו הסתבך בתקרית דיפלומטית כשנחשף שהועברו דרך חשבון הבנק שלו כספים של יהודים מקומיים (שבשל חוקי דרום אפריקה נמנע מהם להוציא כסף מהמדינה) תמורת עמלות. החקירה נסגרה מחוסר אשמה.
רגב היה בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ולמד במכללת המלחמה של צבא ארצות הברית בקרליל בארצות הברית.
נפטר ב-31 בדצמבר 2021. הותיר שתי בנות ושלוש נכדות. היה נשוי מ-1966 לאריאלה (לבית פלבנר), ומ-1999 לליזן.
האם את אוהבת את ברהמס? (סרט)
האם את אוהבת את ברהמס? הוא סרט רומנטי אמריקאי בהפקתו ובבימויו של אנטול ליטבק, המבוסס על רומן בשם זה (בצרפתית: ) מאת פרנסואז סאגאן, עם אינגריד ברגמן, אנטוני פרקינס ואיב מונטאן בתפקידים הראשיים.
הסרט צולם בפריז ומופיעים בו אתריה המפורסמים של העיר. כבשאר ספריה של סאגאן יש בו משולש רומנטי, הפעם בין אישה ושני גברים.
המלחין ז'ורז' אוריק שילב בפסקול הסרט שני פרקים מיצירות יוהנס ברהמס: הפרק הרביעי של סימפוניה מס' 1 והפרק השלישי של סימפוניה מס' 3. הפרק מסימפוניה מס' 3 מנוגן בסרט במספר עיבודים בהם עיבוד לג'אז בהופעתה של הזמרת דיאן קארול.
המפיק סבר שהשם המקורי אינו מתאים לקהל האמריקאי ואנטוני פרקינס הציע את השם "Goodbye Again" ("להתראות שוב") כשם ההצגה הראשונה בה הופיע אביו בברודוויי. באירופה ובישראל נשאר השם המקורי.
פרקינס זכה בפסטיבל הקולנוע בקאן בפרס השחקן הטוב ביותר בשנת 1961 ואנטול ליטבאק היה מועמד בשנה זו לפרס דקל הזהב.
תקציר העלילה
פולה טסייה (אינגריד ברגמן) היא מעצבת פנים בת 40. היא גרושה ונמצאת חמש שנים בזוגיות עם רוז'ה דמארה (איב מונטאן). רוז'ה עוסק בסחר בטרקטורים ובמשאיות. הוא גרוש נאה ועוגב על כל בחורה נאה שהוא פוגש כדי להוכיח את גבריותו. הוא משקר כל הזמן לפולה שהוא נוסע לרגל עסקיו ובמקום זה הוא מבלה ושוכב עם צעירות שאינו מכיר אפילו את שמן וקורא לכל אחת "מייזי". הוא שונא כשהן מזכירות לו את המילה אהבה.
פולה מודעת לכל שקריו ובגידותיו אבל היא מקבלת זאת בעל כורחה כי היא אוהבת אותו ורוצה להמשיך את הקשר איתו.
יום אחד היא מקבלת הזמנה לעצב דירה של אישה עשירה מהחברה הגבוהה של פריז. בדירה היא פוגשת את פיליפ (אנתוני פרקינס), בנה של הלקוחה. פיליפ הוא בחור צעיר בן 25, מתמחה במשרד עורכי דין אבל לא מוצא עניין בעבודתו.
פיליפ "נדלק" על פולה ולא אכפת לו שהיא מבוגרת ממנו. הוא מתחיל בחיזור עקשני אחריה. היא מסרבת בתוקף, והוא מקבל זאת בחיוך ובחוסר רצינות. פיליפ ממשיך בחיזוריו ומזניח את עבודתו אבל פולה עדיין דוחה אותו בנימוס. באחת הפעמים כשהם הולכים בפריז הוא נתקל במודעה על קונצרט מיצירות ברהמס. הוא שואל אותה: "האם את אוהבת את ברהמס?" ונענה בחיוב. בזמן קונצרט היא נזכרת בתחילת קשריה עם רוז'ה אך עדיין ממשיכה לדחות את פיליפ.
לבסוף לא עומדת פולה בחיזוריו של פיליפ ובשקריו של רוז'ה. היא נעתרת לפיליפ והוא עובר להתגורר בדירתה. כאשר רוז'ה חוזר מפגישה עסקית היא מודיעה לו על יחסיה עם פיליפ ועל החלטתה לנתק את יחסיה איתו.
היחסים בין פולה ופיליפ נעשים גרועים. פיליפ מזניח את עבודתו מרבה בשתייה ומתעצל לקום בבוקר. פולה מודיעה לו כי החליטה לשים סוף ליחסיהם. הוא נעלב ויורד במרוצה במדרגות כשפולה צועקת לעברו: "נסה להבין, אני זקנה, אני זקנה".
רוז'ה חוזר לפולה והם נישאים במשרדי העירייה. פולה מתכננת ארוחת ערב בבית, אך הוא מצלצל ומודיע כי יהיה עסוק לרגל עסקיו. פולה מבינה שרוז׳ה לא השתנה וממשיך בשקריו. היא מביטה בפנים עגומות במראה כשהמוזיקה של ברהמס ברקע.
אמיר לקנר
ביוגרפיה
לקנר נולד בתל אביב לברוריה (בן-שימול), משפטנית ולאילן, אדריכל.
כילד השתתף בגרסה הישראלית של התוכנית "החברים של ברני", שם באחד הפרקים ניגן בצ'לו.
עם סיום לימודיו בבית הספר התיכון לאמנויות "תלמה ילין" (במגמת המוזיקה) שירת בצה"ל בלהקת חיל החינוך. בהמשך סיים בהצטיינות תואר ראשון בקומפוזיציה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה שבאוניברסיטת תל אביב.
לקנר מחבר מוזיקה מקורית ושימש כמעבד וכמלחין ונגן של עשרות הצגות ועשרות מחזות-זמר ומופעים רבים בתיאטרון הקאמרי, בהבימה, בתיאטרון בית ליסין, באופרה הישראלית החדשה, בתיאטרון הארצי לילדים ולנוער ובתיאטרונים אחרים. כן, לקנר מתזמר ומעבד עבור תוכניות הטלוויזיה The Voice ו"X פקטור". לקנר גם מלחין שירים ופזמונים עבור תוכניות ילדים בערוץ הופ! ביניהם "רחוב סומסום", "כח הקצב", ושיר ימי השבוע ביניהם "היום יום חמישי".
התזמורת הפילהרמונית הישראלית כללה בתוכניתה לשנת תשע"ו (2015–2016) את יצירתו של לקנר "סיפור על עזה וגדיים שבעה" בקונצרט מיוחד לילדים, בהשתתפות מקהלת "בת שיר" (של התזמורת הסימפונית חיפה).
החל מ-2020 לקנר מנהל, מפיק ומעבד את השירים בגרסה המחודשת של "זהו זה" המשודרת בכאן 11. כמו כן, בשנת 2020 עיבד והפיק מוזיקלית את החידוש לשיר "יכול להיות שזה נגמר" בביצוע מיקי קם, חנה לסלאו, תיקי דיין ורבקה מיכאלי בתור חלק מהפרויקט "צו השעה". עיבוד זה נחשב לגרסה הנשית של שירי התוכנית "זהו זה".
הוא משמש מורה למוזיקה בתיכון שבו למד וממלא את תפקידי המנהל המוזיקלי של מגמת התיאטרון. כמו כן, הוא מלמד שיעורי מחזמר בקמפוס אריסון לאמנויות יחד עם הכוריאוגרפית קורין מנדלסון.
לקנר נשוי ואב לשני ילדים. מתגורר בתל אביב.
דרום סודאן במשחקים האולימפיים
דרום סודאן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
דרום סודאן זכתה לעצמאות מסודאן ב-9 ביולי 2011, ועד לאולימפיאדת לונדון (2012), האולימפיאדה הראשונה שנערכה לאחר מכן, טרם הקימה ועד אולימפי לאומי. משכך, לא הייתה חברה בוועד האולימפי הבינלאומי, ולא התאפשר לה ליטול חלק במשחקים. עם זאת, באולימפיאדת לונדון השתתף ספורטאי דרום סודאני אחד, רץ המרתון גואור מריאל. מריאל השיג את הקריטריון האולימפי להשתתפות במשחקים, אך בהיעדרה של משלחת דרום סודאנית, בתחילה לא הותר לו להשתתף בהם. בסופו של דבר, כשבוע לפני פתיחת המשחקים, החליטה מועצת המנהלים של הוועד האולימפי הבינלאומי להתיר למריאל להשתתף במשחקים, כמשתתף עצמאי, תחת הדגל האולימפי. מריאל סיים את המירוץ במקום ה-47.
בשנת 2015 הכיר הוועד האולימפי הבינלאומי בוועד האולימפי הלאומי של דרום סודאן, מה שאפשר את השתתפותה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). במשחקים אלה השתתפו שלושה אתלטים מדרום סודאן, בהם מריאל, אך הם לא רשמו הישגים משמעותיים.
פרנטישק לאנגר
פרנטישק לַאנגֶר (בצ'כית: František Langer; 3 במרץ 1888, פראג – 2 באוגוסט 1965) היה רופא צבאי, סופר, מחזאי, מבקר ספרות ומסאי יהודי-צ'כי. אחיו של מרדכי גיאורגו לאנגר.
ביוגרפיה
לאנגר נולד בוינוהראדי (Vinohrady) (פרוור של פראג) למשפחה יהודית. הוא לא היה יהודי שומר מצוות והבין את היותו צ'כי בצורה שונה מאחיו. ב-1906 סיים את לימודיו בתיכון והחל ללמוד רפואה עד 1914. במלחמת העולם הראשונה גויס כרופא לצבא האוסטרו-הונגרי. בשנת 1916 נפל בשבי הרוסי באזור בוקובינה. בעת היותו בשבי הצטרף להלגיון הצ'כוסלובקי והיה הרופא הראשי של הרגימנט הראשון שלו. ב- 1920 חזר לאנגר דרך יפן וסין לפראג.
לאנגר השתייך לעלית הרוחנית והספרותית של הרפובליקה הצ'כית הצעירה. הוא ייסד כתבי עת, מועדונים לעזרה לנוער. הוא היה אחד המייסדים של סניף פאן בפראג, תמך בסופרים צעירים מוכשרים וכתב לתיאטרון ולעיתונות. מ- 1935 עד 1938 היה המנהל האמנותי בתיאטרון העירוני וינוראדי.
הוא היה חבר של ירוסלב האשק וקארל צ'אפק. כמו כן היה קרוב מאוד לספרות. הוא היה הראשון שכתב ביקורת על סיפורו של קפקא המסיק (Der Heizer) והשתייך, כמו האחים צ'אפק לחוג של אמנים ופילוסופים שהתאסף בכל יום שישי. בין המשתתפים בחוג היה גם מייסד המדינה הצ'כית טומאש מסריק
אחרי ההשתלטות הגרמנית על צ'כוסלובקיה היגר לאנגר, בתחילה לפולין ואחרי כן, דרך צרפת לאנגליה. בבריטניה הצטרף אל צבא הצ'כוסלובקי הגולה כקצין רפואה. בשנת 1945 מונה לקצין רפואה ראשי של הצבא הצ'כוסלובקי במערב והועלה לדרגת בריגדיר גנרל (תת-אלוף). אחרי מלחמת העולם השנייה הוא חזר למולדתו אך תוך זמן קצר יצא לגמלאות וכסופר נדחק לשולי האירועים התרבותיים. ספריו הוחרמו אבל מחזותיו זכו להצלחה גדולה בחו"ל. בשנות חייו האחרונות פרסם מעט מאוד.
יצירות ספרותיות
עוד בהיותו תלמיד בגימנסיה כתב סיפורים קצרים בסגנון נאו-קלאסי ומאוחר יותר כתב רומנים וכמה מחזות שהדמויות בהם נלקחו מהווי פרברי פראג. כעיתונאי הוא כתב באופן קבוע לעיתון Lidové noviny. אחרי כן פרסם כמה מחזות בסגנון הנאו-קלאסי החדש שאפיין את רוב יצירתו. הוא התעסק בעיקר בשאלות של פשע, אשמה ועונש, אבל גם בחיים בלגיון. לאנגר פרסם ארבעה ספרים לנוער.
במחזה וצלב הקדוש (Svatý Václav) (1912) הוא בדק את הנושא של אלימות מוצדקת. בדרמה מיליונים (Miliony) שנכתבה ב-1914 הוא בדק איך העושר הורס את האנושיות של היחיד.
את עיקר פרסומו קיבל במחזה קצווי הכרך (Periférie), סיפורו של המלצר הפושע והג'יגולו פראנצ'י שחוזר אחרי ריצוי עונש בכלא לשכונות העוני בפרברים של "העיר המוזהבת". שם הוא פוגש את אנצ'י הזונה היפה והורג, לא בכוונה את המאהב שלה. המחזה הוצג ב-1932 בתיאטרון הבימה בכיכובה של חנה רובינא בתפקיד אנצ'י הזונה, תפקיד אשר עורר מחלוקות בקרב היישוב היהודי עקב מיניותו התוססת (רובינא אף לבשה חצאית מיני, פריט המזוהה דווקא עם שנות השישים ולא עם שנות השלושים, במהלך ההצגה).
לאנגר קיבל פרס עבור מחזהו פטרול (Jízdní hlídka) בו הוא הסתמך על חוויותיו מהלגיון הצ'כי כדי לבחון את היחס בין האינדיבידואל והקבוצה. הוא מרומם ערכים אנושיים מעל עקרונות אידאולוגיים.
הקומדיה הגמל עובר בקוף של מחט (Velbloud uchem jehly) היה הצלחה קופתית גדולה מאוד בבורגתיאטר של וינה.
במחזה שלו האחים המכבים (U bratří Makabejských), אותו עם ירוסלב האשק, הופיעה לראשונה דמותו של שווייק אותה פיתח האשק מאוחר יותר בספר החייל האמיץ שווייק
לאנגר כתב גם פרוזה. אוסף הסיפורים שלו ונוס המוזהבת (Zlatá Venuše) זכה בפרס של האקדמיה הצ'כית לאמנויות ומדעים. אוספי הסיפורים שכתב מתאפיינים ברעיון שרגע מיוחד בחיים קובע את גורלו של האדם.
ב-1943 פרסם בלונדון סיפור בשם הילדים והפגיון (Děti a dýka) בו מתואר מפגש בין ילדי כפר ליד העיר קלדנו והגסטפו.
מביא לבית הדפוס
לעיתים הוסיף המביא לבית הדפוס הקדמה משלו לספר ובה תיאר את תולדות ההפקה, מאמציו להוציא את הספר והתנצלות אם נפלו שגיאות הגהה (בדומה ל"הסכמה" בראש ספרים תורניים). הקדמות אלה מספקות מידע רב לגבי תפקידיו המגוונים של המביא לבית הדפוס והיקף תרומתם של אישים מסוימים.
מנדף כימי
מנדף כימי הוא מתקן אוורור המגן על העובדים בסביבתו מחשיפה לחומרים מסוכנים בעיקר כאלו הנדיפים מביניהם. ישנם מנדפים כימיים עם זכוכיות מיוחדות המגנים גם מפני חומרים ותוצרי תגובות נפיצים. מנדפים נפוצים מאוד במעבדות כימיות ובמקומות עבודה בהם יש שימוש בחומרים מסוכנים.
היסטוריה
המנדף הופיע לראשונה בתקופה הוויקטוריאנית, כנראה במעבדתו של תומאס אדיסון שלא יכול היה להשתמש בארובה לפליטת תוצרי הניסויים הכימיים שביצע בקיץ. הוא גם הראשון שהשתמש בשימשה העולה אנכית כלפי שטח העבודה.
עם הכניסה לעידן הגרעין, ב-1943 ג'ון ובר הוסיף למנדף שאיבה אחידה בפתח כניסת אוויר ובקרת שינוי זרם פליטה. עם הזמן התפתחו סוגים נוספים של מנדפים.
מבנה
קיימות שתי תצורות למנדפים הכימיים: בעלי צינור סילוק וללא צינור. העיקרון זהה לשתיהן: האוויר נשאב מהפתח הקדמי ויוצא עם פליטות המבנה (במקרה בו קיים צינור סילוק) או מנוטרל ומוחזר חזרה לחדר בו נמצא המנדף.
על מנת ששום חומר מסוכן לא ייפלט החוצה ברבים מן המנדפים קיימות הגנות נוספות מפני התפוצצות וחיבור פנימי ישיר למכל שפכים. כמו כן ישנם מנדפים המיועדים להגן על חומרים איתם עובדים במנדף.
במקור המנדפים נבנו מעץ עם צינורות פליטה מאסבסט שהוחלפו בפלדה פחמנית עטופה באפוקסי עם צינורות פליטה מפוליוויניל כלוריד או פוליפרופילן.
רוב המנדפים הנייחים קיימים ב 5 רחבים: 1000, 1200, 1500, 1800 ו-2000 מילימטרים. העומק נע בין 700 ל-900 מילימטרים וגובה בין 1900 ל 2700 מילימטרים. הם יכולים לאפשר עבודה לאחד עד שלושה עובדים. בפנים קיימת תאורה מוגנת אדים. מנדפי לימוד שקופים לא רק מפתח קדמי אלא גם בצדדים על מנת לאפשר תצפית רחבה על המתרחש בפנים.
מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג
מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג (24 באוקטובר 1829 – 13 במאי 1907), היה נסיך גרמני ואביו של ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
ביוגרפיה
מוריץ נולד ב-24 באוקטובר 1829 באייזנברג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-אלטנבורג, לגאורג, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, ולמריה לואיזה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך לודוויג, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין וילנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בשנת 1834 מת סבו פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ודודו יוזף, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. שלטונו של יוזף היה מאוד שמרני, ומשום כך נאלץ להתפטר במהלך מהפכות אביב העמים, ואביו גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1851 התגייס מוריץ לצבא הפרוסי, והצטרף לרגימנט ההוסרים של המשמר. בשנת 1853 מת אביו גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ואחיו ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. מוריץ עלה בסולם הדרגות הצבאי, ובשנת 1895 הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.
ב-13 במאי 1907 מת מוריץ בארקו שבטירול, ובשנת 1908 מת אחיו ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ללא בנים, ובנו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-15 באוקטובר 1862 התחתן מוריץ עם אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן ומריה פרדריקה, נסיכת הסן-קאסל. לבני הזוג היו 5 ילדים:
גאוגרפיה אסטרטגית
גאוגרפיה אסטרטגית הוא ענף של גאוגרפיה אנושית (להבדיל: "גאואסטרטגיה" הקשור אל המחקר הפוליטי) המתעסק אל בקרה או אל גישה לאזורים מרחביים המשפיעים על ביטחונם ושגשוגם של מדינות ועל אזורים מרחביים הנוגעים לשינוי גאוגרפי-אסטרטגי לגבי אופי הצרכים או הפיתוח האנושיים. תחום זה הוא כשלעצמו יותר מתעסק באופי המחקר הכללי יותר בגאוגרפיה ופחות באופן הלימוד והעיון. תחום זה של גאוגרפיה קשור גם אל ענפים אחרים במקצוע כגון: גאוגרפיה פיזית, גאוגרפיה כלכלית, גאוגרפיה עירונית, גאוגרפיה חברתית, גאוגרפיה פוליטית, וגאוגרפיה צבאית.
גורדי השחקים הגבוהים בעולם
רשימת גורדי השחקים הגבוהים בעולם. גורדי שחקים בעלי רקע תכלת היו המגדלים הגבוהים בעולם בפרק זמן כלשהו. הרשימה כוללת רק מגדלים שגובהם מכ־300 מטר ומעלה. גורדי השחקים המסומנים בצבע ציאן החזיקו גם בתואר הבניין הגבוה בעולם. גורדי השחקים המסומנים באדום הם גורדי שחקים שעדיין בהליכי בנייה עתידיים.
Dangerous (אלבום של נטלי קול)
Dangerous (בעברית: מְסוּכָּן) הוא אלבום משנת 1985 של הזמרת האמריקאית נטלי קול. האלבום יצא לאור ב-15 במאי 1985 בהוצאת חברת התקליטים מודרן/אטקו וכלל שירים מסוגות כמו R&B, נשמה ודאנס-רוק. האלבום הגיע למקום ה-140 במצעד הבילבורד 200 ולמקום ה-48 במצעד אלבומי ה-R&B של בילבורד.
על הפקת האלבום היו אחראים גארי סקרדינה, מארטי שרון, הרולד ביטי, אדי קול ונטלי קול.
פנחס בר חמא
רבי פנחס בר חמא הכהן (או רבי פינחס בר חמא או רבי פנחס הכהן) היה אמורא מהדור השלישי של האמוראים, מוזכר בתלמוד ירושלמי ותלמוד בבלי ובמדרש תהילים, מעט מאוד ידוע על תולדות חייו.
בתלמוד ירושלמי מובא סיפור על איסי אחד שהציע ללמדו כיצד הוגים את השם המפורש, אך רבי פינחס התחמק מטעם שאין הוא ראוי ללימוד זו כי הוא מאוכלי מעשר (תלמוד ירושלמי מסכת יומא דף יח עמוד ב).
במדרש תהילים הובא מאמרו שמשה רבנו תיקן את סדר התפילות ואילו אנשי כנסת הגדולה חזרו לייסד ולקבוע התפילה בישראל (מדרש תהילים מזמור יט). בעל הסדר הדורות מציע כי ייתכן שאביו הוא רבי חמא בר אבא, וגם שאחיו היה רבי חנינא בר חמא (סדר הדורות, ערך רבי פינחס הכהן בר חמא).
אוניברסיטת המדינה של קנטקי
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1886 בתור "בית ספר לאנשים צבעוניים". שם האוניברסיטה שונה שוב ושוב לאורך השנים, ככל שמעמדם של האפרו-אמריקאים הלך והשתפר. רק בשנת 1952 הוסרה ההפניה לגזע תלמידי האוניברסיטה. בשנת 1972 הפכה האוניברסיטה לאוניברסיטה מן המניין, ונכון לשנת הלימודים 2013 לומדים בה 2,746 סטודנטים, מהם 2,490 לתואר ראשון.
מילה של אהבה
מילה של אהבה הוא מחזה פרי עטו ובבימויו של מיקי גורביץ' שהוצג בתיאטרון החאן הירושלמי.
עלילה
המחזה נפתח במונולוג פרי עטו של המחזאי (אין המדובר במיקי גורביץ', המחזאי האמיתי, אלא בשחקן שמשחק את המחזאי), שכל מה שמתרחש בהצגה הזו כתוב מראש ולא יהיו פה הפתעות, הכול בשליטה, כולל המונולוג שהוא אומר כרגע. הוא אומר שתעלה בחורה יפה ותבקש מתנדב מהקהל, וכך אמנם קורה. לבמה עולים שלושה חיילים והבחורה שואלת אותם אם הם יהיו מוכנים למות בשבילה. שניים עונים שלא וזה שלא משיב נשאר. שני החיילים שירדו מהבמה חוזרים למקומם, בו מתיישב בחור בשם אחמד עם כרטיס שמצביע שזה המקום שלו. לאחר ויכוח הם זורקים אותו בכוח מהמקום. במהלך כל ההצגה אחמד מנסה לתפוס את מקומו, הוא עולה לבמה ומשלא מצליח בשום דרך הוא חוטף את הבחורה. החיילים פותחים במרדף אחר הערבי.
אודות המחזה
זהו מחזה על תיאטרון וגם מחזה פוליטי שהתיאטרון משמש בו כמשל, והיחס של החיילים היהודים לצופה הערבי, יכול להיות משל לסכסוך היהודי-ערבי. המחזה מסתיים במאבק בין אחמד לאחד החיילים, שכביכול נהרג, אבל לא ברור אם זה אכן כך, כי מדובר בתיאטרון. הצגת הבכורה נערכה ב-26 ביוני 2002.
אוניברסיטת צ'יאנג מאי
תוכניות להקמת האוניברסיטה החלו כבר ב-1941, אבל מלחמת העולם השנייה גרמה להפסקת הפעילות. בשנת 1958 החליט המושל הצבאי של תאילנד תאנום קיטיקאצ'רון על הקמתה. שנתיים מאוחר יותר, סרִיט תאנאראט אישר את הקמת האוניברסיטה.
ב-18 בינואר 1964 החלו הלימודים באוניברסיטה, על ידי ראמה התשיעי, מלך תאילנד. טקס פתיחת האוניברסיטה התקיים כשנה מאוחר יותר, ב-24 בינואר 1965.
ב-6 במרץ 2008 הוענק לאוניברסיטה מעמד של אוניברסיטה לאומית. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן
אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן (בגרמנית: Augusta von Sachsen-Meiningen; 6 באוגוסט 1843 – 11 בנובמבר 1919) הייתה נסיכה גרמנית, בתו של ברנהרד השני, דוכס סקסוניה-מיינינגן ואמו של ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג.
ביוגרפיה
ב-15 באוקטובר 1862 התחתנה אוגוסטה עם מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, בנו של גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג, ממנו נולדו לה 5 ילדים. בשנת 1907 מת בעלה מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, ובשנת 1908 מת גיסה ארנסט הראשון, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ללא בנים, ובנה ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג עלה לשלטון במקומו. לאחר התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית התפטר בנה מתפקידו, וב-11 בנובמבר 1919 מתה אוגוסטה.
משפחתה
ב-15 באוקטובר 1862 התחתנה אוגוסטה עם מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג, בנו של גאורג, דוכס סקסוניה-אלטנבורג. לבני הזוג היו 5 ילדים:
בהרט רטנה
בהרט רטנה (בהינדית: भारत रत्न; בתרגום חופשי: תכשיט הודו או פנינת הודו) הוא עיטור כבוד אזרחי הגבוה ביותר שניתן לאזרח בהודו. העיטור, אשר נוסד ב-2 ביוני 1954, מוענק כהוקרה על "תרומה יוצאת דופן למען הכלל" של אזרח, לרוב בתחום האמנות, הספרות והמדע, ללא הבדל דת, גזע, עיסוק או מין. מועמדים לפרס נבחרים על ידי ראש ממשלת הודו, ושמותיהם מועברים לנשיא הודו, אשר מעניק את העיטור. מדי שנה נבחרים שלושה מועמדים לכל היותר לזכות בתואר.
Future Nostalgia
Future Nostalgia (בעברית: נוסטלגיה עתידית) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הבריטית דואה ליפה. האלבום יצא לאור ב-27 במרץ 2020, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס. מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים. הסינגל הראשון מהאלבום "Don't Start Now", יצא לאור ב-1 בנובמבר 2019, וזכה להצלחה בעולם כאשר בשיאו הצליח להגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע והפקה
לאחר יצאת המהדורה המחודשת של Dua Lipa: Complete Edition, שיצא באוקטובר 2018, הכריזה ליפה שתוציא סינגל חדש שנקרא "Swan Song". ב-24 בינואר 2019, השיר יצא כחלק מהפסקול של הסרט "אליטה: מלאך קרב", הסינגל זכה להצלחה מסחרית בינונית. באותו חודש הצהירה ליפה שהיא בילתה את השנה האחרונה בתהליך הכתיבה לאלבום אולפן שני שלה. תוך כדי דיון על הצלילי המוזיקה של האלבום החדש, ליפה חשפה כי האלבום צפוי להיות בסגנון "פופ נוסטלגי" ש"מרגיש כמו שיעור ריקודים של פעם".
לאחר צאת הסינגל הראשון "Don't Start Now", הכריזה ליפה כי תצא לסבב הופעות שיקרא "Future Nostalgia Tour", אשר נושא את שמו של האלבום. ליפה הצהירה כי האלבום נוצר בהשראת אמנים ובהם גוון סטפני, מדונה, מולוקו. היא הוסיפה כי האלבום יכלול "הרבה יותר אלמנט חי" בהשראת סיורים עם הלהקה שלה, אך "מעורבב עם ההפקה האלקטרונית המודרנית."
ב-23 במרץ 2020, הודיעה ליפה בעמוד האינסטגרם שלה שלאחר דליפת האלבום המלאה, שתוציא את האלבום בתאריך מוקדם יותר ב-27 במרץ 2020, גם בשל עקבות מגפת הקורונה.