cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פלפלים (הדפס)
היסטוריה
ההדפס מציג נושא מסורתי של טבע דומם - ארבעה פלפלים. גרוסמן בחרה להציג את הפלפלים על משטח ריק, המנתק אותם מן הממד הריאלי ומדגיש את האקספרסיביות של הצורות. בנוסף, השתמשה גרוסמן בטכניקת חיתוך-העץ לשם יצירת יחסים של פוזיטיב ונגטיב בתיאור הפלפלים השונים.
היצירה הוצגה בתערוכה "חיתוך עץ בישראל 1928-1986" (1986) שהתקיימה בסדנת ההדפס ירושלים. תצלום היצירה הופיעה בספרו של גדעון עפרת "100 שנות אמנות הדפס בישראל" (סדנת ההדפס ירושלים, 2015).
טשנד
טשנד (רומנית: Tășnad; הונגרית: Tasnád; גרמנית: Trestenburg; יידיש: טאָשנאַד) היא עיירה במחוז סאטו מארה שבטרנסילבניה, מערב רומניה. שם העיירה הוא, כנראה, בהונגרית, ופירושו "אזור ביצות וסוף" (Tó-és-Nád). אגדה אחרת מספרת כי האזור ניתן על ידי המלך ארפאד לאחוזה לאחד מגיבוריו, "טש" (Tas), שקרא למקום על שמו.
כ-2 קילומטר ממרכז העיירה נמצאים המרחצאות התרמיים של טשנד (Băile termale Tăşnad), הידועים ברומניה ומחוצה לה במעיינות החמים שלהם.
דמוגרפיה
על פי מפקד האוכלוסין של 2011, היו 8,411 תושבים בעיירה.
מתוכם, 51.1% רומנים, 36.2% הונגרים, 11.4% צוענים ו-1,1% אחרים.
היסטוריה
ליד האתר הארכאולוגי של טשנד-סרה בספא באזור, נמצאו ממצאים מן התקופה הנאוליתית של תרבויות קורוס, פישקולט ובאדן, כמו גם שרידים מתקופת הברזל המאוחרת ונדידת העמים. מאז 2012, אולריקה זומר מן המכון לארכאולוגיה בלונדון מבצעת חפירות של האתר יחד עם מוזיאון סאטו מארה.
האזכור הראשון של העיר בשמה נמצא במסמך שנכתב על ידי הכומר המקומי, בשנת 1021. העיר ניזוקה על ידי הטטרים בשנת 1566, אולם כבר ב-1570 ישנה עדות על מבצר אבן במקום. מגפות שתקפו את העיירה במחצית השנייה של המאה ה-17 ובמחצית הראשונה של המאה ה-18 הביאו להתיישבות גרמנים "שוואבים" באזור בשנים 1754–1760.
Try That in a Small Town
Try That in a Small Town הוא שיר שנכתב על ידי קלי לאבלייס, ניל ת'ראשר, טולי קנדי וקורט אליסון, והוקלט על ידי זמר הקאנטרי האמריקאי ג'ייסון אלדין. הוא יצא לאור לרדיו מוזיקת הקאנטרי במאי 2023 כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן האחד עשר של אלדין.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100; זהו שירו הראשון של אלדין שהגיע להישג זה.
וידאו קליפ
ב-14 ביולי 2023, אלדין פרסם את הווידאו קליפ לשיר, בבימויו של שון סילבה. בקליפ אלדין מופיע מול בית משפט בקולומביה שבטנסי, שם התרחש הלינץ' על הנרי צ'ואטה ב-1927, בשילוב צילומי חדשות של עצרות, בזיזה והתפרעויות שהופנו נגד שוטרים. יש בו סצנות של אמריקנה, כמו נערה צעירה שמשחקת בכוסית וקבוצת איכרים שעוזרת זה לזה.
ארבעה ימים לאחר פרסום הקליפ, רשת הטלוויזיה CMT הסירה אותו מהרוטציה. בתגובה להצהרותיו של אלדין כי "אין קטע וידאו אחד שאינו קטעי חדשות אמיתיים", משתמשי מדיה חברתית וכלי תקשורת דיווחו כי הקליפ כולל מספר קטעים שצולמו מחוץ לארצות הברית, כולל צילומי שימוש חוזר מסחריים. ברולינג סטון דווח כי הקליפ מכיל קטעים מהפגנות קנדיות בטורונטו ומונטריאול. ב-26 ביולי, קליפ בן שש שניות מהסיקור של פוקס ניוז על מחאת חיי שחורים חשובים באטלנטה הוסר מהקליפ המקורי עקב בעיות זכויות יוצרים של צד שלישי, כאשר הקליפ הערוך באורך של שלוש דקות ושתי שניות.
הצלחה מסחרית
"Try That in a Small Town" נכנס למצעד הקאנטרי אירפליי של בילבורד במקום ה-24 ב-3 ביוני 2023. במצעד שירי הקאנטרי, נכנס השיר למקום ה-35. לאחר צאתו של הווידאו קליפ ב-14 ביולי ותשומת הלב ששחף כאשר הוא נחסם ב-CMT, נכנס השיר למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 ב-29 ביולי, ולאחר שבוע הגיע למקום הראשון במצעד, והיה לשירו הראשון של אלדין שהגיע להישג זה.
הבריחה מכלא רמלה
הבריחה מכלא רמלה התרחשה בשעות הערב של 8 בינואר 1979, ובמסגרתה ברחו מכלא רמלה שמונה אסירים. בריחתם עוררה דאגה רבה בשל מסוכנותם של האסירים וגם בשל הקלות שבה ברחו מבית הסוהר הנחשב לשמור ביותר במדינה.
הבריחה
הבריחה התרחשה ב-8 בינואר 1979, לאחר השעה 7 בערב, במזג אוויר גשום מלווה ברוחות עזות. לאחר ארוחת הערב הסתתרו שמונה אסירים בחדר האוכל, ובאמצעות מפתח, שהיה ברשות אחד מהם כעובד המטבח, עברו למטבח, שהיה ריק מאדם, ניסרו את הסורגים של פתח אוורור שבתקרת המטבח, ודרך הפתח עלו לגג המטבח. מהגג קפצו לשטח הכלא והלכו לעבר השער האחורי של הכלא, פרצו את מנעולו ויצאו לחורשת עצי זית שמדרום לכלא. במקביל לבריחתם הציתו אסירים את אחד התאים בכלא, והסוהרים היו עסוקים בכיבוי השרפה. סמוך לשעה 9 בערב עצר אחד הבורחים מונית שעברה בכביש רמלה-לוד, כל השמונה עלו למונית ובאיומי אקדח וסכין הכריחו את הנהג להסיעם לאזור בית נבאלא, שם השליכו את הנהג מהמונית והמשיכו בנסיעתם.
נהג המונית הלך ברגל עד שהגיע למקום יישוב, ומשם טילפן למשטרה.
הבורחים הם:
המרדף אחר הבורחים
עם קבלת הידיעה על הבריחה הציבה המשטרה מחסומים בכבישים. ב-13 בינואר לפנות בוקר נלכדו שני האחים סולטן במונית שבה נסעו ונעצרה לבדיקה על ידי מחסום משטרתי בצומת נווה ימין. השניים היו באפיסת כוחות, לאחר הליכה ממושכת וחוסר שינה. בחקירתם סיפרו השניים שזמן קצר לאחר הבריחה הורה להם אורי מזרחי, מתכנן הבריחה, לרדת מהמונית שבה נסעו כל הבורחים, ומאז נדדו בשדות ובפרדסים בדרכם לטירה, כשהם נזהרים משוטרים.
ב-14 בפברואר נלכדו עוד שלושה מהבורחים: מזרחי, דנינו ומכורש. השלושה נלכדו על ידי שוטרי היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור לאחר קרב יריות קצר בדירה בבת ים, שבה הסתתרו יחד עם עוד שני אסירים שלא חזרו מחופשה שניתנה להם. ברשות הבורחים היו שלושה אקדחים ורובה M16.
ב-15 במרץ נלכדו שני בורחים נוספים, אבו וקיש, בדירה שבה הסתתרו בשכונת שפירא בתל אביב. ברשות הבורחים היו תת מקלע "עוזי" ושלושה אקדחים, אך הם לא השתמשו בהם בעת ששוטרי הימ"מ נכנסו לעוצרם. בעת המעצר שהו בדירה שני אנשים נוספים, שנעצרו בחשד שסייעו לבורחים.
ב-26 במאי נלכד הבורח האחרון, בוזגלו, על ידי שוטרי מחלקת הבילוש של משטרת מחוז תל אביב, בעת שמכונית שבה נסע עצרה ברמזור אדום.
חקירת הבריחה
בעקבות הבריחה הוקמה ועדת חקירה לבדיקת פרשת הבריחה, וזו הגישה את מסקנותיה ב-6 בפברואר. הוועדה מצאה כי חילופים תכופים של קצינים בכירים בכלא, כמו קצין הביטחון וקצין המודיעין, גרמו לירידת המשמעת של האסירים ולליקויים משמעותיים ברמת הביטחון של הכלא. בנוסף, המפקד האחרון שמונה לכלא רמלה קיבל הכשרה לקויה מפאת קוצר הזמן. גם סגל הסוהרים באותה תקופה היה חסר השכלה נאותה ולא עבר קורסים והכשרות המתאימים לתפקידם.
גטו מוהילב
גטו מוהילב (ביידיש: מולב; בבלארוסית: Магiлёў; ברוסית: Могилёв) היה גטו שהוקם במוהילב שבבלארוס בתקופת השואה.
אוכלוסייה
לפני השואה היו במוהילב כ-20,000 יהודים מתוך כ-100,000 תושבים. הם התפרנסו ממנהל וממשל וכן מעבודה בבתי חרושת ובמלאכה זעירה. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939 הגיעו למוהילב מאות פליטים יהודים מפולין. עם פלישת הגרמנים לברית המועצות ביוני 1941 ברחו חלק מיהודי העיר מזרחה לעומק ברית המועצות, חלק התגייסו ל וכאלפיים מהם נהרגו בקרבות כיבוש העיר.
הכיבוש הגרמני והקמת הגטו
הגרמנים מינו יודנרט בעיר וציוו עליו לקיים מפקד אוכלוסין. באוגוסט 1941 נמנו בעיר כמעט 6,500 יהודים. היהודים נצטוו לענוד טלאי זיהוי בצורת מגן דוד על בגדיהם. באותה תקופה הוקם הגטו בעיר, ובו נכלאו גם יהודים מיישובים סמוכים. הגטו הוקטן ולאחר מכן הועבר אל מעבר לנהר דוברובנקה (Dubrovenka). מעל מאה מהיהודים נרצחו על ידי הגרמנים בעת המעבר לגטו החדש.
חיסול הגטו
בשני מועדים שונים באוקטובר 1941 רצחו הגרמנים בעזרת בלארוסים מקומיים כ-6,000 יהודים מהגטו בסמוך לעיר. מעל אלף יהודים נותרו בגטו, נרצחו או הועברו למחנה עבודה סמוך. בדצמבר 1941 נרצחו יתרתם, ככל הנראה במשאיות גז.
מארק אוקרנד
מארק אוקרנד (באנגלית: Mark Okrand; נולד ב-3 ביולי 1948) הוא בלשן אמריקאי, נודע בעיקר כיוצר השפה הקלינגונית.
ביוגרפיה
מארק אוקרנד הוא חוקר של שפות האינדיאנים בארצות הברית. הוא קיבל את התואר הראשון מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז בשנת 1970, ואת הדוקטורט שלו מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי על מחקר הדקדוק של שפת המוטסון (שפה של שבט אינדיאני באזור קליפורניה) בשנת 1977. הוא לימד בלשנות בין השנים 1975-1978 באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, ובשנת 1978 ביצע את הפוסט-דוקטורט שלו במוסד הסמית'סוניאן בוושינגטון די. סי.
בשנת 1982 כתב משפטים אחדים בשפה הוולקנית לסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן".
בשנת 1984 יצר את השפה הקלינגונית עבור הסרט "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק", ומאז כתב גם קטעים עבור הסרטים "מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון", "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת". הוא יצר גם קטעים בקלינגונית עבור הסרט "סטארטרק" משנת 2009, אך קטעים אלה נחתכו מהסרט.
אוקרנד דובר קלינגונית. עם זאת, הוא אמר שיש מעריצים הדוברים אותה ברמה טובה יותר ממנו. הוא כתב גם כמה ספרים על השפה הקלינגונית, כמו "המילון הקלינגוני" (1985), "הדרך הקלינגונית" (1996), "קלינגונית לתייר הגלקטי" (1997) ועוד.
1973 הדרך למלחמה
1973 הדרך למלחמה הוא ספר מאת ההיסטוריון ד"ר יגאל קיפניס שיצא לאור בשנת 2012. הספר מתאר את האירועים שהובילו למלחמת יום הכיפורים ומתבסס על תיעוד ארכיוני של הארכיון הלאומי של ארצות הברית ושל ארכיון מדינת ישראל.
הספר מדגיש את מקומה המרכזי של מערכת השיקולים המדינית בדרך למלחמה ומקטין את מקומו של כישלון המודיעין בהיערכות ישראל למלחמה. לדעת המחבר, התנהלותם של גולדה מאיר ומשה דיין בימים שקדמו למלחמה התבססה על שיקולים מדיניים ושיקולים פוליטיים-פנימיים ואילו לכישלון "הקונספציה המודיעינית" ולכשלי ראשי מערכת המודיעין הייתה השפעה מועטה על קבלת ההחלטות בישראל.
תוכנו של הספר
הספר משחזר את האירועים בתקופה שקדמה למלחמה בתחום המדיני. פועל יוצא מכך גם ביחסי הגומלין שבין מקבלי ההחלטות לבין ראשי הצבא והמודיעין.
קיסינג'ר, הדמות המרכזית בעיצוב מדיניות החוץ והביטחון של ארצות הברית וביישומה בעולם הדו-קוטבי של שתי מעצמות העל, התייחס לענייני המזרח התיכון כאמצעי בניהול מדיניותו בעימות הבין-גושי. מטרתו הייתה להחליש את השפעת הסובייטים באזור ולצמצמה. הוא ניווט את ענייני המזרח התיכון במעגל השיחות שהייתה לו בו בלעדיות – קשרי ארצות הברית עם ברית המועצות. לעמדתו היה משקל רב בעובדה שכל עוד ייצגו הסובייטים את העניין של המצרים, המאמצים להביא להסכם במזרח התיכון לא היו תכליתיים. התנגדותו למאמצים אלו סייעה לישראל לעמוד מולם. בדצמבר 1971 עוגנה מדיניותו זו בהבנות חשאיות עם מאיר.
הבנות דצמבר 1971
בדצמבר 1971 הסתיימה 'שנת ההכרעות' שהכריז עליה סאדאת. מאיר הגיעה לוושינגטון לסדרת מפגשים עם ראשי הממשל, ובהן סיכמה עם קיסינג'ר, ללא ידיעת מזכיר המדינה, הבנות חשאיות על קיפאון מדיני במזרח התיכון ועל המשך הספקת המטוסים לישראל. הבנות אלו קיבלו את אישור הנשיא והיו לבסיס למדיניות המתואמת בין ארצות הברית ובין ישראל ושני הצדדים הרגישו מחויבות כלפיהן. על הבנות אלה אמר ניקסון למאיר: "אל תדאגו אם לפעמים ארצות הברית מדברת בשני קולות", וכן: "אני מבטיח שלא יהיה לחץ מדיני כלשהו עליכם". בשיחה לסיכום ההבנות שקיימו קיסינג'ר והשגריר רבין עלתה השאלה מה יקרה אם יממש סאדאת את איומיו ויתקוף. בתיעוד הפגישה נכתב על תשובתו של קיסינג'ר: "קרדינל שוב אמר שטוב להרוויח זמן, אך אם המצרים יפתחו באש, על ישראל לתת להם מכה הגונה. הוא מבטיח סיוע מצד הבית הלבן. רבין השיב כי ללא ספק נכה חזק חזק, אם נותקף. לא ניתן למצרים לבחור לעצמם את כללי המלחמה וצורתה. קרדינל סיים באומרו שבמקרה זה, אשר הוא לא מאמין שיקרה, יעזור באם נחכה 'יותר משעתיים' [המירכאות במקור] בפעולתנו הנגדית כדי שיהיה ברור לכל ללא שמץ של ספק מי פתח בירי."
כך נהגה ישראל באוקטובר 1973, וכדברי דיין: "לא נוכל להכות מכה מונעת. אפילו חמש דקות קודם, אי אפשר." לפי הספר, החלטתם של מאיר ודיין ב-6 באוקטובר שלא לאפשר תקיפת מנע ולהימנע מגיוס מילואים מלא לא הייתה שיקול של הרגע האחרון. זו הייתה מחויבות כלפי הממשל האמריקני. המערכת הצבאית לא ידעה על המחויבות של ישראל לקיסינג'ר שלא לנקוט מהלך צבאי מקדים, אבל ידעה על המשתמע ממנה – עליה להיערך למלחמה שיפתח בה האויב.
"בראשית 1973 התעוררה ישראל, בחוסר חשק מופגן, למציאות מדינית חדשה..."
על פי טענת המחבר, המציאות המדינית מראשית שנת 1973 הייתה שונה באופן מהותי מזו שבשנים שקדמו לה. השינוי היה אצל קיסינג'ר, אולם מחולל השינוי היה סאדאת, ואילו ראש ממשלת ישראל עשתה ככל יכולתה כדי לשנות מציאות זו.
מטרותיו המדיניות המרכזיות של סאדאת היו לקבל חסות ותמיכה של ארצות הברית ולהחזיר את סיני לריבונית מצרית. לצורך זה הוא יצר בקיץ 1972 מערכת יחסים שונה עם הסובייטים והקים ערוץ ישיר לבית הלבן שעקף את מזכיר המדינה. הספר מלמד שהחל מאוקטובר 1972 התנהל סאדאת במקביל בשתי חלופות: מדינית וצבאית. שתיהן כדי להניע מהלך מדיני. מהלך זה כלל יוזמת שלום שאותה הציג יועצו חאפז איסמעיל בשני ימי מפגש חשאי שקיים בניו-יורק עם קיסינג'ר בסוף פברואר 1973. במקביל איים סאדאת שאם לא יתקיים משא ומתן יפתח במלחמה והורה לראשי הצבא להתכונן למלחמה מוגבלת, לחציית התעלה ולכיבוש רצועה צרה מזרחית לה. ביולי 1973 הבין סאדאת שכדי להניע תהליך מדיני נותרה לו רק החלופה הצבאית ורק אז הואצו התיאומים וההבנות עם הסורים לקראתה. ב-12 בספטמבר קבעו סאדאת והנשיא הסורי חאפז אל-אסד את 6 באוקטובר כמועד המלחמה. המצרים קבעו את שעת פתיחת המלחמה לשעות הערב, אולם ב-3 באוקטובר החליטו להקדימה משום שידעו שישראל תקבל למחרת, 4 באוקטובר, מידע שמלחמה תפרוץ ב-6 באוקטובר בערב.
מהלכיו של סאדאת מימשו את מדיניותו של קיסינג'ר לגרום למצרים להמיר את חסות הסובייטים בקשרים עם ארצות הברית ובתלות בה והביאה לתפנית בעמדתו של קיסינג'ר כלפי הסכם בין מצרים וישראל. משפנו המצרים ישירות לארצות הברית וישירות אליו, נוצר לו עניין מדיני וגם אישי לתמוך ביוזמת השלום של הנשיא סאדאת ולקדם אותה במהלך 1973. בסוף פברואר הוא קיבל לכך את תמיכתו של הנשיא ניקסון ואת הסכמתו לעשות זאת בערוץ שיחות חשאי, וללא ידיעת מזכיר המדינה האמריקני. בתחילת מרס הציג קיסינג'ר לישראל 'סכמה' (לשון הדיווח של השגריר רבין) להסכם ולוח זמנים להתקדמות במשא ומתן במקביל בשני ערוצים, ולסכם אותו עד האחד בספטמבר 1973, אולם נתקל בהתנגדות תקיפה של מאיר להצטרף לתהליך זה. קיסינג'ר לא רצה להפר את ההבנות מדצמבר 1971 להקפאת משא ומתן וגם לא רצה להתעמת עם מאיר לפני הבחירות בישראל שנועדו להתקיים סוף אוקטובר 1973. הוא נענה לדרישתה שלא לקדם את יוזמת סאדאת בערוץ החשאי, אולם המשיך לשדלה לשנות את דעתה. בספטמבר, לקראת מינויו גם כמזכיר המדינה, הוא החיש את המאמצים לקדם משא ומתן מואץ מיד לאחר הבחירות, הציב לו לוח זמנים והבהיר, שדרישתה של ישראל לשינויים משמעותיים בגבול הבינלאומי בינה ובין מצרים עלול להביא לעימות בינה ובין הממשל.
התנהלות ישראל בשמונת החודשים הראשונים של 1973
שנת 1973 הייתה בישראל שנת בחירות. הנהגת המדינה הייתה טרודה במאבק לשמירת ההגמוניה של תנועת העבודה והחלופה הפוליטית לכך הייתה מימין וכל משא ומתן של ממשלת מאיר היה מועד להתנגדות של האופוזיציה. העובדה שמאיר שקלה שלא להמשיך בתפקידה הוביל לאפשרות של חילופי דורות בהנהגה ומחלוקות על המועמדים להחליפה ואלה תפסו מקום מרכזי בסדר היום הפוליטי. החברה בישראל התנהלה בהרגשה שלא היה מעולם טוב יותר והציבור לא היה ער לחיישנים הנדרשים לחברה כדי לזהות התנהלות שעלולה להוביל לפורענות לאומית עוד בטרם התרחשותה.
על פי טענת המחבר, ראש הממשלה הייתה זו אשר הובילה את מדיניות ישראל ומהלכיה ב'מטבח החלטה' - התייעצות לא רשמית עם השרים גלילי ודיין, ובערוץ ההידברות ישיר וחשאי עם קיסינג'ר שקיימה באמצעות רבין, ולאחר מכן באמצעות דיניץ. למעט מאיר, דיין וגלילי, איש ממקבלי ההחלטות האחרים לא ידע על התנהלות המדינית ואת פרטיה לא הכירו גם ראשי הצבא והמודיעין. מאיר, להבדיל מקיסינג'ר, לא עמדה על משמעות השינוי שחל בתחילת 1973 במציאות המדינית ובחרה להמשיך להוביל את מדיניות הקיפאון. הספר מרבה בתיעוד כיצד התנגדה למשא ומתן שתוצאותיו יהיו ויתור על דרישת ישראל לשינויים של ממש בגבול הבין-לאומי. הנחיותיה לשגריריה בוושינגטון מלמדות שליזמת סאדאת התייחסה בחוסר אמון, ראתה בה מטרד שיש לפעול להסירו והתאמצה למנוע או לעכב את ההתקדמות שביקש קיסינג'ר. לטענת המחבר, מאיר העדיפה מלחמה מהסכם מדיני שמחייב נסיגה מלאה. היא גם העדיפה מלחמה ממשא ומתן בשנת בחירות. היא ידעה שתהיה זו מלחמה שמצרים תיזום, תכתיב את זמנה ואת תנאיה, וישראל תהיה מוגבלת בהיערכות המתאימה אליה.
התנהלות ישראל בחודש ספטמבר ובימים ובשעות שקדמו למלחמה
בספטמבר החלו להיות תכופים ותקיפים המסרים מקיסינג'ר לישראל שעליה להיערך למהלכים מדיניים. חילוקי הדעות עם הבית הלבן ועם מחלקת המדינה, שני גופי הממשל שקיסינג'ר הוביל מאותה עת את מדיניותם, איימו לפגוע במפלגת השלטון בבחירות. בו בזמן, במישור הצבאי, החלה להיווצר באזור המתיחות הצבאית. תחילה, ב-13 בספטמבר, באירוע החריג של התקרית האווירית בצפון סוריה שבמהלכה הופלו 12 מיגים; ובימים שלאחר מכן, בהיערכות כוחות מצרים וסוריה כפועל יוצא מהחלטת סאדאת ואסד על מועד המלחמה.דיין היה היחיד שהיו לו המידע המדיני והצבאי וכן היכולת לנתח אותם. ב-21 במאי, הוא היטיב לעשות זאת ואמר לרמטכ"ל ולאנשי המטה הכללי: "ג'נטלמנים תתכוננו למלחמה" והוסיף: "בחצי השני של הקיץ הזה". אולם ארבעה חודשים מאוחר יותר, כשהתייחס לדיווחים על היערכות המצרים והסורים למלחמה, העריך אחרת את המצב. ב-24 בספטמבר אמר: "יש מקום לחשוב כי מדינות ערב יעדיפו עתה סיבוב מדיני נוסף על סיבוב צבאי". שבוע מאוחר יותר, חמישה ימים לפני פרוץ המלחמה, אמר דברים דומים: "הערבים מדברים ומדברים, אבל לא יורים הרבה. יש דבר כזה [...] בדרך לשלום, או לפחות לאי חידוש המלחמה, אני מצפה שתהיה מין דעיכה כזו של האיבה, או לא ליבוי למצב אקטיבי." משמעות הדברים – דיין העריך כי הסבירות שתפרוץ מלחמה נמוכה, אבל שלא כמו אמ"ן, אשר ביסס את הערכתו לסבירות נמוכה למלחמה על נתונים צבאיים, דיין ביסס את הערכתו על שיקול דעת מדיני. לדבריו, לסאדאת, להבדיל מאסד, יש כוונות מדיניות ומטרתו להחזיר במהלך מדיני את השטח שנכבש, ולכן לא יפתח עתה במלחמה. על הערכתו של דיין אמרה מאיר: "אני מקבלת במאה אחוז את הקונספציה הזאת". הערכת אמ"ן על סבירות נמוכה למלחמה השפיעה מעט מאוד על קבלת ההחלטות של מאיר ושל דיין. הם שמעו את הערכה כי "מבחינה מבצעית הם יכולים, באמצעות מערך זה, ללכת בהחלט למתקפה", אולם התיעוד מלמד שהתנהלותם בימים שקדמו למלחמה התבססה בעיקר על שיקולים מדיניים ופוליטיים פנימיים שהיו:
את הערכתו ביסס דיין גם על המידע שעמד לרשותו:
בלי לערער על כשלים בהיערכות הצבא לפתיחת המלחמה ובניהולה, התיעוד החדש מלמד על הנסיבות והאילוצים שיצרה המערכת המדינית, שהקשו על הצבא למצות את הכוח שעמד לרשותו ותרמו לקשייו לעמוד בציפיות שהציב לעצמו ולמערכת המדינית בנוגע ליכולתו ואלו הם:
עניינים במחלוקת
מספר חוקרים ואנשי מפתח באירועי התקופה מתחו ביקורת על חלק ממצאי הספר.
בספר "מלחמה משלו - חיל האוויר במלחמת יום הכיפורים", כותב אורי בר-יוסף:
חיזוק לדעתו של בר יוסף כפי שהובעה בביקורתו על הספר מתקבל גם בספרו של שמעון גולן מלחמה ביום הכיפורים ובמאמרה של שרון מנקוביץ בתגובה למכתבו של יגאל קיפניס “עוברים לכתיבה מבוססת”.
חגי צורף, שהיה האחראי בארכיון המדינה לתיעוד תקופתה של גולדה מאיר כראש הממשלה, סיכם את ממצאיו המחקריים לגבי טיעוניו של קיפניס כך:
קרייג דייגל (Craig Daigle), מקבילו של צורף בארכיון מחלקת המדינה של ארצות הברית ומי שכתב את עבודת הד"ר שלו על מדיניות ההסדרים של קיסינג'ר, ביקר גם הוא את קיפניס על סילופים ועל כך שלא עשה שימוש בחלק גדול מהמסמכים הזמינים שמראים כי לתזות שהציג אין בסיס בחומר.
במאמר מפורט עם ביקורת על הספר הוא כותב:
בראיון שנתן הנרי קיסינג'ר במרץ 2019 לרונן ברגמן ולאורי בר-יוסף הוא נשאל ספציפית על התוכנית לפתוח במשא ומתן לאחר הבחירות בישראל. לטענתו לא הייתה תוכנית של ממש אלא כוונה להעלות את הנושא על סדר היום במטרה לייצר הידברות בין הצדדים. לנוכח הפער בין דרישת המצרים לנסיגה כוללת מסיני לסירובה של גולדה לעשות זאת קיסינג'ר סבור שהמשא ומתן היה נכשל.
פול קדק
פול קדק (באנגלית: Paul Kadak) הוא עיתונאי אוסטרלי, וכתב בערוץ טלוויזיה שמתמחה בחדשות Seven News בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה.
1973 הדרך למלחמה
עניינים במחלוקת
בכתבה למוסף ספרים ("הארץ", 24 אוקטובר 2012) מאשר צבי זמיר שאכן סייע לקיפניס בעבודתו אולם מוסיף לגבי השימוש שעשה קיפניס בחומר:
פול קדק
פול קדק נולד למשפחה בעלת שורשים אסטוני שהגיעו לאוסטרליה בשנת 1949. קדק החל את הקריירה שלו בעיר פרת' שבאוסטרליה המערבית, כשעבד עבור Seven News. הוא עובד כיום בסידני ועובד ככתב עבור Seven News.
סיקר בין היתר את המשחקים האולימפיים בשנת 2000, חתונתו של ראסל קרואו, גביע העולם ברוגבי ב-2003, הטיסה האחרונה של Ansett Australia's דיווחים בלעדיים על משבר CityRail בשנת 2004, אסון הרכבת Waterfall והפיק את הכיסוי בבחירות במדינה עבור ה-Seven Network.
1973 הדרך למלחמה
עניינים במחלוקת
בנושא הפעלת האמצעים המיוחדים, כותב ההיסטוריון אדם רז:
פול קדק
במהלך פרשת טמפה בשנת 2001, היה קדק העיתונאי היחיד על הקרקע ב-Christmas Island והדו"ח שלו כלל את התמונות הראשונות של חיילים אוסטרליים בעלייתם על האנייה. בעת שהיה על אי חג המולד, הוא דיווח בשידור חי לא רק עבור Seven News, אך גם עבור תחנות רדיו רבות ברחבי אוסטרליה, ב-Sky News London וב-CNN.
קדק היה בשטח שעות ספורות לאחר פיגועי באלי ב-2002 ושהה עוד שבועיים בבאלי, שם דיווח בשידור חי עבור Sunrise ו-Seven News קדק היה מועמד לפרס לוג'י בשנת 2002 בקטגוריית הכתב המצטיין, אך לא זכה בפרס.
בשנים 2018–2020 הוא היה כתב העיתון בארצות הברית. בשנת 2020 פול קדק חזר לאוסטרליה ומסקר בעיקר אירועי פנים. באפריל 2021 הוא הכין כתבה על מצב בעיר קלברי לאחר סופה טרופית שפקדה אותה.
שמואל בן אביגדור
רבי שמואל בן אביגדור (נפטר בכ"א בטבת ה'תקנ"א) היה אב"ד ורב של וילנה בתקופת הגאון מווילנא, ורבה האחרון של וילנה.
משפחתו
בנישואיו הראשונים נשא את טייבל בתו של ר' יהודה ספרא ודיינא היסו"ד, בנישואיו השניים נשא את לאה בת הרב חיים יהודה לייב איטינגא אב"ד לבוב.
מפרצון פאלאקאריה
מפרצון פאלאקאריה (באנגלית: Palakariya Cove ; בבולגרית: ׂзалив Палакария) מפרצון בחוף הצפון-מערבי של האי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
רוחבו של המפרצון 3.2 קילומטרים, ואורכו של המפרצון (כניסתו לתוך היבשה) 2 קילומטרים.
הכניסה למפרצון נמצאת דרומית לנקודת בברש.
מיפוי המפרצון
המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
מקור השם
המפרצון נקרא על שם הנהר פאלאקאריה שבמערב בולגריה.
הארת דין
חברי מערכת כתב העת הם סטודנטים והוא משמש כסמינר המצטיינים של הסטודנטים אשר לומדים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה. בכתב העת מתפרסמות הארות והערות על פסקי דין ו/או על דברי חקיקה אקטואליים.
העורכת הראשית היא ד"ר קארין כרמית יפת.
ישיבת חברון-גאולה
ישיבת חברון – גאולה הייתה ישיבה חרדית־ליטאית בירושלים. הישיבה הוקמה בשנת תשמ"ז (1987) במבנה ישן של ישיבת חברון כנסת ישראל שהתפנה על ידי ישיבת חברון כנסת ישראל עם עזיבתה לשכונת גבעת מרדכי בשנת תשל"ו (1976).
הישיבה הוקמה על ידי רבי חיים סרנא, בנו של ראש ישיבת חברון כנסת ישראל רבי יחזקאל סרנא. היא התקיימה עד לשנת תשע"ב (2012) לערך (ראו להלן).
הרקע להקמת הישיבה
בראשות הישיבה עמדו הרב חיים סרנא והרב שמואל יעקב בורנשטיין.
הישיבה בהר נוף
לאחר פטירת הרב חיים סרנא (תשע"א), שימש הרב אלחנן שוימר כראש ישיבה בפועל. בשנת תשע"ב החליט הרב ברוך סולובייצ'יק חתנו של הרב סרנא ויורשו, להשכיר את מבני הישיבה, ולמזג את הישיבה עם ישיבת כנסת מרדכי משכונת הר נוף. בשנת תשע"ג עזב הרב שוימר את הישיבה, מה שהיווה סתימת הגולל על ישיבת חברון גאולה.
בנין הישיבה
בנין הישיבה הושכר לישיבת "אמיתה של תורה", ובשנת 2021 שכרה ישיבת "משכן שלמה" בראשות הרב פרוידיגר את הבניין.
Dorado
Dorado (בעברית: דוראדו) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר האיטלקי מחמוד. הוא יצא לאור ב-9 ביולי 2020, על ידי חברת התקליטים איילנד רקורדס, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השני של מחמוד, Ghettolimpo. הוא נכתב על ידי דוידה פטרלה, מחמוד, ספרה אבאסטה, כריסטיאן סנרה ברטולו, פאיד ודאריו פאיני, שגם הפיק אותו. בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-51 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-16 ביולי 2020, בערוץ היוטיוב הרשמי של מחמוד. הוא בוים על ידי אלטיו קאוסיני, וצולם בעיר טורינו. נכון למאי 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-40 מיליון צפיות.
קרל רונגה
קרל דייוויד טולְמֵה רוּנְגֶה (בגרמנית: Carl David Tolmé Runge; 30 באוגוסט 1856 – 3 בינואר 1927) היה מתמטיקאי ופיזיקאי גרמני, שנודע בעיקר בזכות המצאת שיטת רונגה-קוטה.
ביוגרפיה
בשנת 1880 השלים רונגה את לימודי הדוקטורט במתמטיקה בברלין, שם היה לתלמידו של קרל ויירשטראס. בשנת 1886, הוא קיבל מינוי כפרופסור באוניברסיטה הטכנית של הנובר.
בשנת 1904, ביוזמת פליקס קליין, הוצעה לרונגה משרה באוניברסיטת גטינגן, והוא אכן התקבל ופעל במוסד זה עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1925.
בתו אייריס הייתה למתמטיקאית אף היא, ובנו וילהלם  היה ממפתחיו המוקדמים של המכ"ם. בתו הנוספת נרינה (נינה) נישאה למתמטיקאי ריצ'רד קוראנט.
מחקר
תחומי עיסוקו כללו מתמטיקה, ספקטרוסקופיה, גאודזיה ואסטרופיזיקה. בראשית המאה ה-20 פרסם שיטה נומרית לפתרון משוואות דיפרנציאליות. השיטה, שפותחה במקביל על ידי מרטין וילהלם קוטה, הפכה לאחת מהשיטות הנפוצות ביותר בתחום.
הוא ביצע עבודה ניסיונית בחקר קווים ספקטרליים של מספר יסודות (יחד עם היינריך קייזר) וכן התעניין ביישומי עבודה זו לצורך מחקר אסטרופיזיקלי.
רונגה העמיד דורות של חוקרים מהשורה הראשונה בפיזיקה ובמתמטיקה, הבולט שבהם הוא מקס בורן.
בית עיריית האג
בית העירייה של האג (מהולנדית: Stadhuis van Den Haag) הוא בית עיריית האג שבהולנד. המבנה עוצב בשנת 1986 על ידי האדריכל האמריקאי ריצ'רד מאייר והקמתו הושלמה בשנת 1995. המבנה ממוקם במרכז העיר החדש, ומכיל בתוכו את מועצת העיר ואת הספרייה הציבורית העירונית בנוסף לבתי קפה, תערוכות, ואף אולם חתונות. במרכז המבנה נמצאת מבואה גדולה מוקפת בשני בניינים בני 10 ו-12 קומות. הספרייה ממוקמת בקצה הצפוני-מערבי של המבנה.
מיכל עבאדי-בויאנג'ו
מיכל אסתר עבאדי-בויאנג'ו (נולדה ב-5 בדצמבר 1966) היא רואת חשבון ישראלית. כיהנה כיו"ר דירקטוריון פסגות בית השקעות וכחשבת הכללית במשרד האוצר.
ביוגרפיה
עבאדי-בויאנג'ו נולדה וגדלה בחולון. אמה עלתה ממרוקו בגיל 12 ועבדה כאחות מיילדת, ואביה עלה ממצרים בגיל 18 במסגרת גרעין של השומר הצעיר. אחיה יואל עבאדי הוא נגן קרן יער המכהן כיושב ראש התזמורת הפילהרמונית הישראלית ואחיה גדי עבאדי הוא נגן ויולה המשמש מנהל המרכז למוזיקה ירושלים.
בשנת 1984 התגייסה לצה"ל ושירתה כקצינת מודיעין ביחידה 8200. עם תום השירות למדה תואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות בהאוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה בהצטיינות. בשנת 1991 החלה לעבוד כמתמחה במשרד רואי החשבון סומך-חייקין, בעלת רישיון רואה חשבון משנת 1993. בשנת 1996 השלימה לימודי תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב וקיבלה רישיון עריכת דין. בנוסף, הייתה בשנות ה-90 חברת מרכז הליכוד.
בשנת 1997 החלה לעבוד במגזר הציבורי ושימשה יועצת כלכלית לשר הבריאות יהושע מצא. בינואר 1998 מונתה לסמנכ"ל במשרד הבריאות, האחראית לפיקוח על קופות החולים ושירותי בריאות נוספים (שב"ן). באוקטובר 2003 מונתה במקביל ליושבת ראש החברה הממשלתית נכסים מ.י בע"מ, האחראית על מכירת מניות הבנקים שבהסדר, בתפקיד זה הובילה את הפרטת בנק דיסקונט לישראל, שגרעין השליטה בו נמכר לקבוצת משקיעים בראשות מת'יו ברונפמן. במרץ 2005 התפטרה בעקבות מחלוקת עם החשב הכללי ירון זליכה ולאחר שלא שותפה במהלכים למכירת מניות בנק לאומי לדויטשה בנק. כמו כן שימשה חברת מליאה ויו"ר ועדת הביקורת ברשות לניירות ערך בשנים 1998–2006.
בתחילת 2006 החלה לעבוד בבנק הבינלאומי בו שימשה סמנכ"לית וראש חטיבת חשבונאי ראשי וכן כדירקטורית בחברות קשורות של הבנק בהן כרטיסי אשראי לישראל, בנק אוצר החייל, מת"ף - מיחשוב ותפעול פיננסי והבינלאומי הראשון הנפקות.
ב-2011 מונתה לחשבת הכללית במשרד האוצר, לאחר שהייתה מועמדת לתפקיד המפקחת על הבנקים ומנכ"לית משרד האוצר. היא נכנסה לתפקידה ביוני אותה שנה, וכיהנה בו עד ינואר 2017 (היא האישה הראשונה והיחידה שכיהנה בתפקיד זה). בין היתר הייתה האחראית בפועל על תקציב המדינה (למעלה מ-330 מיליארד ש"ח) וניהול של נכסי המדינה. בשנת 2016 הצליחה להוריד את הגרעון לשיעורו הנמוך ביותר מאז משבר האשראי העולמי בשנת 2008, וכן הנפיקה לראשונה אג"ח של מדינת ישראל מחוץ למדינה. בפברואר 2017 דרש גנז המדינה ממנכ"ל משרד האוצר שיפעל להשבת ארגזי מסמכים שנטלה עבאדי-בויאנג'ו עם עזיבתה את התפקיד. סמוך למועד זה מסרה עדות במשטרה בפרשת הצוללות.
עבאדי-בויאנג'ו כיהנה כחברה בוועדת ריבלין, בראשות המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס השופט אליעזר ריבלין, שתפקידה לבחון את האפשרות להחלת הסדר פיצוי מיוחד על עובדי הקריה למחקר גרעיני בדימונה שחלו בסרטן בעת חשיפתם לקרינה מייננת במהלך עבודתם.
לאחר שסיימה את תפקידה כחשבת הכללית במשרד האוצר, שמה של עבאדי-בויאנג'ו עלה כמועמדת לשורה ארוכה של תפקידים בכירים, ביניהם מועמדת מובילה של ראש הממשלה לתפקיד נציבת שירות המדינה, מועמדת לתפקיד מנכ"לית מגדל ביטוח. לבסוף מונתה בחודש פברואר 2018 לתפקיד יו"ר דירקטוריון פסגות בית השקעות תפקיד אותו סיימה לאחר שנה וחודשיים.
עבאדי-בויאנג'ו נשואה לד"ר אנדי בויאנג'ו, רופא שיניים, ולהם שני ילדים. מתגוררת בחולון.
קלוד ד'אנבול
קלוד ד'אנבול (בצרפתית: Claude d'Annebault; 1495 - 2 בנובמבר 1552) היה קצין צבא צרפתי; מרשל של צרפת (1538–1552), אדמירל של צרפת (1543-1552) ומושל פיימונטה ב-1541. הוא עמד בראש הפלישה הצרפתית לאי וייט ב-1545. כמו כן שימש מושל נורמנדי, והיה דמות רבת-השפעה בתקופת מלכותו של פרנסואה הראשון.
דברי הימים (פודקאסט)
דברי הימים - הסכת על התנ"ך והמזרח הקדום הוא פודקאסט (הסכת) העוסק בענייני התנ"ך והמזרח הקדום.
ההסכת החל את שידוריו בשנת 2014. הוא נוצר ומוגש על ידי ד"ר אילן אבקסיס.
בהסכת עולים הפרקים בהתאם ללוח השנה הירחי, א' וט"ו בחודש עברי.
ההסכת עוסק במגוון תחומים (אישים, יצירות, היסטוריה והיסטוריה צבאית, לשון, כתובות עתיקות, תרבויות קדומות ועוד).
נכון לשנת 2021 מגיש אילן אבקסיס פינה שבועית בתוכנית הרדיו שלושה שיודעים בהנחיית שרון קנטור בכאן תרבות ובה מוצגים תכנים מתוך ההסכת.
בלטונבוגלאר
בלטונבוגלאר (בהונגרית: Balatonboglár) היא עיר בין בלאטונללה לבין פוניוד, על חופו הדרומי של אגם בלטון במחוז שומוג', בנפת פוניוד. בעיר יש כ-6,000 תושבים, נמל קטן ותחנת הרכבת. בנוסף לחוף חולי עם מגרשי כדורעף ומגרש מיני גולף ניתן לשכור במקום סירות פדלים לנופשים ולאורחים. במהלך מלחמת העולם השנייה פעלו במקום אוניברסיטה פולנית וליציום ביישוב, ייחודי בכל אירופה. באותה תקופה הגיעו למקום גם כמה שבויי מלחמה צרפתים שנמלטו ממחנות השבויים הגרמניים. מאז שנת 2000 מתקיימת שותפות קהילתית עם בנינגהיים במדינת באדן-וירטמברג. ביישוב נמצא המרכז הרשמי של אזור היין בלטונבוגלאר והיישוב נקרא לעיתים קרובות "עיר הענבים והיין". מצפור קסנטוס, סמל העיר, ממוקם על ראש גבעה, מואר היטב בלילה. נקרא על שמו של יאנוס קסנטוס.
מיקום
בלטונבוגלאר ממוקם על החוף הדרומי של אגם בלטון, סמוך לבלטונללה (Balatonlelle) ופוניוד (Fonyód). היישובים הקרובים ביותר הן Ordacsehi. במרכז העיר עובר בכיוון מזרח-מערב כביש ראשי 7, המלווה ברציפות בכביש המהיר M7 בקטע זה, בנוסף לאזורי המגורים, כמה קילומטרים מדרום להם. הוא מחובר ללנדיאלטוטי (ודרכו ליישובים הדרומיים של מחוז שומוג').
היסטוריה
האזור סביב אגם בלטון מאוכלס במשך כ-6,000 שנים. בלטונבוגלאר מוזכר לראשונה במסמך בשנת 1211. המקום צמח לאחד מאתרי הנופש הגדולים ביותר באגם באלטון מאז סוף המאה ה-19, כך שב-1904 נוסד מועדון הספא הראשון בבלטונבוגלאר. בשנת 1912 הוכרזה העיר כספא. בערך בתקופה זו נבנה הנמל החדש, שהוא כיום אחד מנמלי השיט הגדולים באגם באלטון.
בין השנים 1940–1944 נבנו והופעלו במקום גימנסיה פולנית וליציאום, ששירתו את חינוך ילדי הפליטים הפולנים. ראש בית הספר הייתה בלה וארגה, כומר קתולי ומאוחר יותר נשיא האספה הלאומית. בית הספר מהווה זיכרון חשוב ומקום זיכרון לפולנים בהונגריה שמספרם גם כיום כ-5,000.
קהילה יהודית
יהודי בלטונבוגלאר נשלחו למחנות ההשמדה ברכבות גירוש ביוני 1944.
טיקטאליק
טִיקְטַאלִיק (שם מדעי: Tiktaalik; באינוקטיטוט: ᑎᒃᑖᓕᒃ, "דג מים מתוקים גדול החי במים רדודים") הוא סוג של דג קדום מקבוצת בעלי סנפירים בשרניים שחי בתקופת הדבון המאוחרת לפני כ-375 מיליוני שנים. ידוע על מין אחד השייך לסוג זה: Tiktaalik roseae.
לטיקטאליק סימנים רבים זהים לאלו של בעלי ארבע רגליים, ועל פי פליאונטולוגים הוא מסווג כחוליה האבולוציונית המקשרת בין דגים לבין בעלי ארבע הרגליים.
מאובן של טיקטאליק התגלה ב-2004 באי אלסמיר שבצפון קנדה על ידי אדווארד דשלר, ניל שובין ופאריש ג'נקינס, כחלק ממשלחת חיפוש שנשלחה לחפש באזור זה הוכחות שיחזקו את התאוריה של התפתחות חולייתני היבשה מן הדגים.
מאובני הטיקטאליק שנמצאו מהווים מאובני מעבר בין סוגים של מאובני דגים מתקופת הדבון המאוחרת, לבין המאובנים המוקדמים ביותר של חולייתני היבשה.
מבנה גופו
הטיקטאליק מספק תובנות על התכונות של בעלי החיים שהיו הקרובים ביותר להפוך לבעלי ארבע רגליים. בניגוד למאובני-מעבר קודמים, שהיו דומים יותר לדגים, ל"סנפירים" של טיקטאליק יש עצמות שורש בסיסיות וקרניים פשוטות המזכירות אצבעות.
הסנפיר שלו בוודאות היה מסוגל לשאת משקל, בהיותו מחובר לכתף מאסיבית, עם מפרקים דיסטיליים ניידים מאוד. ישנם סימנים חזקים לכך ששרירי הסנפיר יכלו להתכופף בדומה למפרק כף-יד. תכונות דמויי מפרק-כף-יד אלו סייעו כנראה לטיקטאליק לעגן את עצמו לקרקעית הים כנגד זרמים חזקים.
בנוסף ראוי לציין איברי נשימה שבקצה ראשו – שהם ההתחלה של מערכת נשימה כמו שהיא מוכרת אצל בעלי חיים החיים על היבשה – ומרמזים שהטיקטאליק היה מצויד בזימים לצד ריאות פרימיטיביות. תכונה זו הייתה שימושית במים רדודים, שבהם טמפרטורת המים הגבוהה יחסית מורידה את ריכוז החמצן. תכונה זו הובילה להתפתחות של צלעות חזקות יותר, תכונה אבולוציונית מרכזית של יצורים החיים על הקרקע. הצלעות החזקות יותר של הטיקטאליק היו תומכות בגופו בכל פעם שהעז לצאת מסביבת הגידול המימית אל היבשה.
לטיקטאליק היה חסר מאפיין שמזוהה עם דגים – עצמות ראש מעוגלות שמגבילות את תנועת הראש לרוחב. ממצא זה הופך את הטיקטאליק לדג הקדום ביותר הידוע, שהיה לו למעשה צוואר. שליטה בתנועת הצוואר מהווה יתרון בציד על פני היבשה ובמים רדודים.
לטיקטאליק קווי דמיון לדג האליגטור שקיים עד היום, ולסוגים נוספים של דגי תנין המוכרים לאדם.
סיווג
הטיקטאליק רוסאי (Tiktaalik roseae) הוא המין היחיד המוכר שמסווג לסוג זה.
הטיקטאליק מתוארך לתקופה שלפני כ-375 מיליון שנים. פליאונתולוגים מסווגים אותו כמאובן מעבר בין חולייתנים חסרי-רגליים (דגים) – כמו הפנדריכטיס שמתוארך ללפני כ-380 מיליון שנים – לבין בעלי הארבע הרגליים הקדומים ביותר שנמצאו, כמו מאובני האקנתוסטגה שמתוארכים ללפני כ-365 מיליון שנים.
ניתן למנות בטיקטאליק כמה סימני שייכות.
גילוי המאובן
כאשר התגלה, אחת הגולגולות של השלדים בלטה החוצה מתוך צוק, ולשמחתם גילו החוקרים שהם מצאו שלדים שהשתמרו כל כך יפה שהם עדיין שלמים. כאשר בדקו החוקרים את הגולגולת, הבינו שבידיהם מאובן של יצור קדום מלפני כ-375 מיליון שנים.
המאובן התגלה על ידי דוקטור טד דשלר מהאקדמיה למדעי הטבע של אוניברסיטת דרקסל, דוקטור ניל שובין מאוניברסיטת שיקגו, ופרופסור פאריש ג'נקינס מאוניברסיטת הרווארד, והתגלית פורסמה בכתב העת המדעי Nature. המאובן סווג במהרה כמאובן מעבר. פרופסור ג'ניפר קלארק מאוניברסיטת קיימברידג' – המתמחה באבולוציה של בעלי ארבע רגליים – אמר על הטיקטאליק: "זה אחד מהדברים האלו שאתה יכול להצביע עליהם ולומר: 'אמרתי לכם שזה קיים', והנה זה".
החיפוש אחר הטיקטאליק וחשיבותו
דוקטור ניל שובין מטעם אוניברסיטת שיקגו כתב על התגלית כך:"'לתאוריות מדעיות משמעות רבה, מאחר שהן מאפשרות לנו לבצע תחזיות על העולם. החוקרים בודקים את כל הראיות שנאספו עד בתחום מסוים כדי לחזות מה נוכל לגלות אם נבצע ניסויים נוספים. אם תוצאות הניסוי מאשרות את התחזיות הללו – אנו יודעים שיש לנו תאוריה מוצקה.""באופן זה, החיפוש אחר הטיקטאליק העמיד את התאוריה של החוקרים במבחן.'"כדי להסביר איך תוכנן הניסוי שיוכל לחזק את התאוריה, הסבירו כך:"'כפליאונטולוגים, אנחנו לא יכולים ללכת למעבדה ולהשתמש בכוסות ומבחנות כדי לאסוף ראיות ולבדוק את התאוריות שלנו. במקום זאת, אנו בוחנים את ראיות המאובנים שקיימות היום כדי ליצור תחזיות לגבי מה שאנו עשויים למצוא בשטח מחר. למזלנו, יש שפע של ראיות מפוזרות בכל רחבי העולם. כדי למצוא מאובן מעבר בין חיות היבשה לבין הדגים, אנחנו מתחילים על ידי חיפושם של בעלי ארבע-הרגליים הקדמונים ביותר ברשומות המאובנים. לאחר מכן, אנחנו מחפשים ברשומות המאובנים דגים שלסנפירים שלהם יש מאפיינים דומים לגפיים של אותם בעלי-ארבע-רגליים.""לאחר שחקרנו את כל המאובנים הרלוונטיים למעבר מן המים אל הקרקע, אנו מתחילים לקבל מושג לגבי פרק הזמן שבו התרחש המעבר הזה. אנו יודעים שבעלי הסנפירים הבשרניים נמצאים בתוך סלעים בני כ-380–390 מיליון שנים. היצור הראשון בעל ארבע רגליים שמצאנו הופיע בסלע שמתוארך סביב 363 מיליון שנה. השכל הישר אומר לנו כי צורת המעבר חייבת להיות בטווח של 363–380 מיליון שנה. העולם הוא מקום גדול. איך אנחנו יודעים איפה להתחיל לחפש? למרבה המזל, רוב האדמה על כדור הארץ כבר ממופה על ידי גאולוגים המחפשים משאבי טבע יקרי ערך כמו נפט ופחם. אז אנחנו צריכים לעשות קצת מחקר נוסף, הפעם, בחדר המפות של הספרייה המקומית שלנו. אנו מחפשים מפות גאולוגיות של העולם כדי למצוא אזורים שלא נחקרו עדיין, ובהם סלעים מהסוג הנכון ובגיל הנכון.""אנחנו יודעים שבעלי הסנפירים הבשרניים ובעלי ארבע הרגליים הראשונים חיו בזרמים של מים מתוקים, בזכות המשקעים שבתוכם אנחנו מוצאים את המאובנים. כך אנחנו מחפשים מאגרי מים מתוקים מתקופת הדבון התיכונה.""הדבר האחרון שאנחנו מחפשים הוא סלע חשוף. זה לא עוזר לנו אם בנו מרכז קניות על גבי סלעים בני 370 מיליון שנה. התברר שישנם שלושה מאגרי מים מתוקים מתקופת הדבון בצפון אמריקה, ורק אחד מהם עדיין לא נחקר: הארכיפלג הארקטי הקנדי. לכן הקמנו משלחת שתחקור את המאובנים במקום בשנת 1999. בשנים הראשונות המשלחת נכשלה במידה רבה. כפי שמתברר, ירדנו רחוק מדי מערבה, אל מה שהיה פעם אוקיינוס עתיק. כל מה שמצאנו היו מאובנים ימיים. אך בשנים שלאחר מכן המשכנו מזרחה עד שאיתרנו את המשקעים הנכונים. בסופו של דבר, החפירות באתר חשפו את הטיקטאליק בשנת 2004. לא רק שזה היה מרגש למצוא מין חדש, אלא הבשורה הגדולה היא שהמדענים חזו מראש את קיומו של יצור כזה במיקום הזה. כך מצאנו עוד אישור לתאוריה שלנו'"
קרחון ראסל המערבי
קרחון ראסל המערבי (באנגלית: Russell West Glacier) הוא קרחון בחצי האי טריניטי, בארץ גרהאם, בחלק הצפוני של חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 20 קילומטרים, ורוחבו 7 קילומטרים.
הקרחון ממוקם בסמוך מצפון לרמת דטרויט.
הקרחון זורם מהר קניקולה, ובקע ורדיקאל, ומשער טרייג'אן, לכיוון מערב.
הקרחון נשפך אל מפרץ בואון, שבצד הצפוני של חצי האי טריניטי.
הפיגוע בקו 16
הפיגוע בקו 16 היה פיגוע התאבדות שאירע ב-2 בדצמבר 2001 באוטובוס אגד קו 16 בחיפה. 15 אזרחים נהרגו ו-40 אזרחים נפצעו. הג'יהאד האיסלאמי והחמאס נטלו אחריות לפיגועים.
קרחון ראסל המערבי
קרחון ראסל המערבי, הזורם לכיוון מערב, יחד עם קרחון ראסל המזרחי, הזורם לכיוון מזרח ונשפך לתעלת הנסיך גוסטב (בחלק הצפוני של חצי האי טריניטי), יוצרים יחדיו בקע קרחוני החוצה למעשה את חצי האי האנטארקטי.
הפיגוע בקו 16
הפיגוע
ביום ראשון ה-2 בדצמבר 2001 מעט אחרי 12 בצהריים, עלה מחבל פלסטיני לאוטובוס אגד קו 16 בחיפה, שנסע משכונת נווה שאנן לשכונת הדר הכרמל. מיד לאחר שהמחבל שילם לנהג, כשהאוטובוס עבר בדרך יד לבנים, פוצץ המחבל מטען חבלה שהכיל כ-10 ק"ג חומר נפץ ורסס, שהוטמן מתחת לבגדיו. 15 בני אדם נהרגו, שניים נפצעו באורח אנוש, שישה באורח קשה, ו-30 במצב קל עד בינוני.
קרחון ראסל המערבי
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון נסקר ומופה לראשונה בשנת 1946 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד (FIDS).
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הפיגוע בקו 16
מבצעי הפיגוע
ארגוני הטרור הפלסטינים חמאס נטלו אחריות על הפיגוע וציינו שהמחבל שביצע את הפיגוע הוא מאהר הבישי, בן 25 מאזור שכם, אשר היה פעיל בגדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס.
קרחון ראסל המערבי
מקור השם
הקרחון נקרא על שם וי. אי. ראסל (V.I. Russell), שהיה מודד, ומפקד בסיס מפרץ הואופ של סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בשנת 1946.
קרחון שטרנה
הקרחון ממוקם צפונית-מזרחית לקרחון סיגמן.
מיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם הכפר שטרנה שבדרום בולגריה.
Kellyoke
Kellyoke הוא מיני-אלבום של הזמרת האמריקאית קלי קלרקסון, הבנוי משישה גרסאות כיסוי של קלרקסון לשירים שונים, ומבוסס על קטע בעל אותו שם מתוכנית האירוח שלה, The Kelly Clarkson Show. המיני-אלבום יצא לאור ב-9 ביוני 2022 על ידי אטלנטיק רקורדס. הסינגל הראשון, גרסת כיסוי ל-"Happier Than Ever", יצא לאור ב-25 במאי 2022.
Time (פקודה)
time היא פקודה במערכת ההפעלה יוניקס ובמערכות הפעלה דמויות יוניקס המשמשת להצגת זמן ריצה של תוכניות.
שימוש
השימוש בפקודה  נעשה על ידי כתיבת הפקודה לפני פקודה אחרת. לדוגמה: כאשר התוכנית  תסיים את ריצתה,   ידפיס את זמן הריצה של התוכנית בשלושה פרמטרים: זמן מעבד (User CPU time), זמן מערכת (System CPU time), וזמן אמיתי (Real time).
System CPU time מתאר את משך זמן המעבד בו המערכת ביצעה קריאות מערכת (לדוגמה, קריאה וכתיבה של קבצים). User CPU time מתאר את משך זמן המעבד שהיה דרוש לביצוע הפעולות ב-user-mode (למשל, פעולות אריתמטיות, לולאות וכדומה), ו-Real time מתאר את משך הזמן האמיתי אשר בו הפקודה התבצעה. לעיתים משך זמן זה גדול מסכום זמני המעבד במערכת ובמשתמש, למשל כאשר התוכנית מחכה לתוכנית אחרת או מבצעת פקודת Sleep.
קיים ככלי עצמאי כחלק מפרויקט גנו, אך חלק ממעטפות פקודה מממשות פקודת time מובנית.
טופיה מרדסית
טופיה מרדסית או טופיה הודית (שם מדעי: Anathana ellioti) היא יונק קטן ממשפחת הטופיים שבסדרת חדפי עצים, החי ביערות וגבעות במרכז דרום הודו. טופיה זו היא היחידה בסוגה ומזכירה סנאי קטן או חדף שעיר המטפס על עצים. היא קרויה ע"ש העיר מדרס (היום צ'נאי) שבהודו.
אורכה של הטופיה 16-18.5 ס"מ והיא בעלת פרווה עבה בצבע אדמוני-כתום. היא בעלת רגליים קטנות ופנים לבנות המזכירים סנאי עם אף מוארך. האוזניים קטנות והכפות קטנות עם טפרים בולטים. לטופיה שיניים מותאמות הן לאכילת בשר והן לאכילת צמחים והיא אכן אוכלת כל.
הטופיה חיה בעיקר ביערות ובאזורי סלעים והרים במרכז ודרום הודו, מדרום נהר הגנגס ודרומה. הם נמצאים גם באזורים עירוניים כמו בעיר מומביי. טופיה זו פעילה יחסית על הקרקע ושם מחפשת חרקים וזרעים. היא מהירה מאוד וזנבה משתרע על הקרקע כשהיא נעה.
שאנן - המכללה האקדמית הדתית לחינוך
שאנן – המכללה האקדמית הדתית לחינוך, היא מכללה אקדמית דתית להכשרת מורים, גננות וסגלי הוראה, הממוקמת בשכונת קריית שמואל בתחום השיפוט של העיר חיפה.
היסטוריה
המכללה הוקמה בשנת תשי"א (1950) בידי ד"ר יחיאל בן נון כסמינר להכשרת גננות ומורות במסלול דו-שנתי במבנה בית הספר התיכון "עציון" ששכן ברחוב יל"ג בשכונת הדר הכרמל בחיפה. בשנת 1965 עברה המכללה - יחד עם בית הספר התיכון - למבנה בשכונת נווה יוסף בדרך נווה שאנן בחיפה. בית ספר עציון שינה אז את שמו ל"בית הספר הדתי לבנות - תיכון עירוני ו'", ושמה של המכללה נקרא על שם המקום שהוקמה בו: שכונת נווה שאנן בחיפה.
בשנות השבעים מסלול הלימודים הוארך לשלוש שנים והחלה להינתן תעודת מורה מוסמך בכיר. במהלך השנים נוספו תחומי התמחות ומסלולי לימוד, הכשרת מורות לחטיבת הביניים ולחינוך המיוחד. בד בבד נפתח גם מרכז להשתלמויות מורים שלמדו בו מאות מורים ללימודי תעודה, כגון: אבחון דידקטי, חינוך מיוחד, רכזות מקצוע, קורסי התאמה למורים עולים במתמטיקה ובאנגלית ועוד. כמו כן במרכז להשתלמויות ישנם קורסים בתחומים דיסציפלינריים שונים בחינוך ובהדרכה.
בשנת תשנ"ו עמרם מצנע, ראש העיר חיפה, הקצה שטח בשכונת קריית שמואל לבניית מבנה קבע למכללה, ובראשית שנת הלימודים תשס"ד עברה המכללה למבנה הקבע.
בשנת הלימודים תשס"א הכירה המועצה להשכלה גבוהה במכללה כמוסד אקדמי הרשאי להעניק תואר B.Ed. בשנת הלימודים תשס"ט קיבלה המכללה את האישור ללמד לתואר .M.Ed.
במכללה קיימים מרכזים ויחידות סמך:
מסלולי הלימוד
תואר ראשון .B.Ed ותעודת הוראה במסלולי הלימוד:
תואר שני .M.Ed בתכניות:
במכללה פועל מרכז ללימודי המשך ובו לימודי השלמה לתעודת הוראה לאקדמאים והרחבת הסמכה, קורס להכשרת מנהלים, קורסים למורים חדשים, חינוך לחיים במשפחה, קורסים לפיתוח מקצועי, קורסים למורים חונכים וקורס הנדסאים להוראה
בקהילה
המכללה מקיימת שיתוף פעולה עם הקהילה, במסגרתו הוקמו:
כתבי עת בהוצאת המכללה
המכללה מוציאה לאור מספר כתבי עת מדעיים ושפיטים:
אריה ליב פאיאנס
ביוגרפיה
נולד ב-1899 בעיר ביאליסטוק, בנם של הרב דוד פאיאנס, ראב"ד ביאליסטוק וחבר הוועד המרכזי של "המזרחי", והרבנית מרים (מצד אמו נכדו של ראב"ד ביאליסטוק הרב חיים נפתלי הרץ היילפרין ונינו של אביו, הרב רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (1816–1879), רבה הנודע של ביאליסטוק, מחבר הספר "עונג יום טוב"). למד בישיבת וולוז'ין. נסמך לרבנות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה שותף לבניין בתי הספר העבריים בפולין, כיהן כמורה ללשון וספרות עברית בבית הספר העברי בביאליסטוק והיה פעיל בולט ב"החלוץ". ב-1921 החליט לעלוץ לארץ ישראל בעצמו, היה למורה בירושלים וממארגני "קבוצת ביאליסטוק" החלוצים בבית הכרם. כעבור כמה שנים חלה במלריה, ונשלח להתרפא בווינה, שם השתלם באוניברסיטה. כעבור זמן-מה שב לביאליסטוק, והיה שוב למורה ומחנך, עסקן ועיתונאי. פרסם מאמרים בסוגיות ציוניות והתרבות היהודית בעברית וביידיש.
בשנת 1934 עלה שוב לארץ ישראל, ולבסוף התיישב בתל אביב. היה לעורך של ספרות יפה, שירה, ספרי מדע ופובליציסטיקה, חבר ועד הלשון והאקדמיה ללשון העברית. בין עבודותיו הבולטות הייתה עריכת המהדורה החדשה של פירוש המקרא של ש"ל גורדון.
היה נשוי לרעיה ואביהם של דוד פאיאנס, משורר, סופר ועורך, ומרים (ימה) סוקולובסקי, מורה, שנפטרה בצעירותה.
אחותו ד"ר שרה פאיאנס-גליק הייתה מחנכת לגיל הרך, המפקחת על גני הילדים בארץ מטעם מחלקת החינוך והמפקחת הראשונה מטעם משרד החינוך והתרבות, כלת פרס החינוך של עיריית תל אביב. אביו התכונן לעלות לארץ ישראל, אך נפטר בטרם הספיק. אמו, אחותו הגדולה מינה קפלן, אחותו גיטה פאיאנס ואחותו דבורה קוסטרינסקי עלו לארץ אף הן.
ה. ג. עם בקבוק בידה ואובניים
"ה. ג. עם בקבוק בידה ואובניים" הוא שמו של הדפס מאת האמנית הדוויג גרוסמן.
תיאור
הדפסה של הדוויג גרוסמן - "ה. ג. עם בקבוק בידה ואובניים" היינו דיוקן עצמי של האמנית משנת 1953. העותק הנמצא בעזבון האמנית מודפס על גיליון בגובה 36 ס"מ, וברוחב 27.8 ס"מ. גרוסמן בחרה להציג את עצמה כקדרת ודמותה ניצבת במישור קדמי של הקומפוזיציה. היא אוחזת בידה בקבוק בעל צוואר ארוך וידית. ברקע מופיע הסטודיו של האמנית שבמרכזו אובניים שעליהם צנצנת חרס או כד. שלושה כדים גבוהים ניצבים אף הם ברקע, והם מונחים על מדף או שולחן. הפער בין המישורים, כמו גם החיתוך החד של פני הדמות, מעניקים ליצירה אקספרסיביות המתבטאת גם בעיצוב הפנים והידיים.
What That Speed Bout!?
הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר האמריקאי מייק ויל מייד איט, ביחד עם הראפרית האמריקאית ניקי מינאז' והראפר האמריקאי YoungBoy Never Broke Again. השיר יצא לאור ב-6 בנובמבר 2020, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ו-EarDrummers, כסינגל מתוך האלבום, Michael.
השיר הגיע למקום ה-35 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר דובר לראשונה על ידי YoungBoy Never Broke Again ב-7 באוגוסט 2020, בפוסט שנמחק באינסטגרם, שהציג אותו על סט צילומי הקליפ של השיר לצד מייק ויל ומינאז'; בפוסט היה כתוב "". בהמשך, אישרה מינאז' את שיתוף הפעולה והודיעה על כך שווידאו קליפ רשמי עתיד לצאת ביחד עימו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-35 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
השיר הופץ עם וידאו קליפ נלווה שבוים על ידי אדגר אסטבס ואוסטין מקרקן. הוא נוצר בהשראת העלילה שמאפיינת את הקליפ של "In da Club" מאת 50 סנט. הקליפ עוסק בהיריון של מינאז' ובו נראים קטעים חזותיים שונים בהם היא מוצגת כשהיא לובשת תלבושות שונות וזאת, תוך שהשיר מתנגן ברקע והיא מבצעת את קטעי השירה שלה.
נכון למרץ 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-35 מיליון צפיות.
אהוד סביון
משפחה ולימודים
אהוד (אודי) סביון נולד בתל אביב. אביו, אלימלך, עבד בחברת החשמל, היה איש הפלי"ם ואימן את הצוותים הימיים של הפלמ"ח, ביניהם גם אנשי הצוות של כ"ג יורדי הסירה, והיה ממקימי אגודת יורדי ים זבולון בירקון. אמו, תמימה בת יהושוע זלוטניק, הייתה ירושלמית, בת משפחתו של נציב מס ההכנסה תחת השלטון הבריטי.
קורס חובלים
הגדלת כמות ספינות הטילים חייבה את חיל הים להכשיר כוח אדם פיקודי. נפתח קורס חובלים מיוחד לתלמידי תיכון, שאינם בוגרי בתי ספר ימיים. סביון הצטרף לקורס שנמשך שנתיים, ובשנת 1971 הוסמך כקצין ים ולאחר מכן הוכשר לתפקיד קצין נשק בספינת טילים.
במלחמת יום הכיפורים
באוקטובר 1973, הוצב סביון כקצין נשק וסגן מפקד ספינת הטילים אח"י חיפה. אח"י חיפה בפיקוד שמואל שריג סיימה שיפוץ ארוך ויסודי, ובתוך ימים ספורים הצליחו להכשיר אותה לצאת למלחמה. הערכת המודיעין הימי הייתה שהמצרים ישלחו צוללות כדי לפגוע בנמל ובמפרץ חיפה, כדי לשבש את שער האספקה העיקרי של המדינה, ועל כן, הוטל על אח"י חיפה להגן על אזור המפרץ.
באחד הימים הבחין צוות הספינה בסונאר בצוללת והמפקד ירה לעברה טורפדו. הטורפדו שנורה חזר חזרה לעבר הספינה. סביון היה בגשר בעמדת הקרב בגשר. הגיע דיווח מהירכתיים שטורפדו נע לעבר הספינה והוא קרוב. נתן פקודה לעלות למהירות מרבית הבין שמדובר בטורפדו שירתה החיפה וחזר אליה. כאשר נורה הטורפדו הותקן בו גובה תקרה לנטרול המרעום 50 מטר מתחת לפני הים. לאחר כמה מאות מטרים הטורפדו הפסיק לרוץ וצף. בדיעבד הבינו שמה שנחשד כצוללת מצרית הייתה "שירה", צוללת איטלקית שטובעה במלחמת העולם השנייה.
ב-24 באוקטובר 1973, אח"י חיפה (סער 2) שהתה באזור הים האיגאי, במשימת אבטחת אניות סוחר שהביאו למדינה נשק וחומרי גלם, בניסיון למלא את המחסור שנוצר עקב המלחמה. במרחק של כ-3 ק"מ מחוף רודוס, עלתה הספינה על אי יונים, ובתחתית החרטום נבקע חור גדול.
בזכות תושייה שגילה נגד הגשר מילר, שהפעיל מיד את המנועים לאחור, נמנע נזק כבד ואיש לא נפגע. הנזק שכבר נגרם גרם לפריצת מים למדור החרטום. לאחר הפגיעה ניהל סביון את בקרת הנזקים וימאות בספינה, עד הבאתה לארץ בגרירת ירכתיים על ידי א.מ חנה אניית סוחר מגויסת של צים בפיקוד רב חובל גדעון חלמיש. הטילים והתותח הועברו לספינת הסוחר כדי להקטין את משקלה של הספינה הפגועה.
ביטחון שוטף
לאחר המלחמה בשנת 1975 נשלח סביון לזירת ים סוף לשמש כסגן מפקד אח"י קשת.
בדצמבר 1975 נקרא סביון לפקד על פלגה 916, בבסיס אשדוד והיה אחראי גם לתפעולם של 4 ברטרמים ששרתו בים המלח. הפעילות העיקרית של פלגה 916 הייתה ביטחון שוטף באזור דרום המדינה ולאורך חופי עזה. עיקר הפעילות המבצעית של הפלגה הייתה אימון והספקת נשק ותחמושת לכוחות הנוצריים שפעלו בלבנון באזור ג'וניה. במסגרת זו ביצעה הפלגה בפיקודו של סביון עשרות מבצעים.
במאי 1977 עבר סביון לפקד על פלגת דבורים 914 בבסיס חיפה, שכללה 11 ספינות דבור ועסקה בביטחון שוטף בגזרה הצפונית.
פיקוד על ספינות טילים
בפברואר 1978 מונה סביון למפקד אח"י סער ובנובמבר 1978 עבר לפקד על אח"י יפו (סער 4), שלקחה חלק בהפגזת חופי לבנון במלחמת לבנון הראשונה. אחד השיאים המבצעיים של אח"י יפו היה השתתפות במבצע הנקמה של רוצחי מינכן בבירות, לבנון.
לימודים והדרכה
ביוני 1980 נשלח סביון לקורס פיקוד ומטה בצי האמריקני בניו פורט רוד איילנד. הקורס פתח בפניו צוהר לדרכי ההתנהלות בציים גדולים. ביולי 1981 שב לישראל ומונה למפקד בתי הספר הפעלה בבה"ד חיל הים, מסגרת שהכשירה את כלל לוחמי כלי השייט בחיל הים.
תפקידי מטה
מחלקת תורה והדרכה – בשנת 1987, נקרא להקים את מחלקת תורה והדרכה, מחלקה שתרכז את תורת הלחימה של החיל ואת הנהלים והמערכות, אלה הקיימות ואלה שיש להקימן, על מנת להכין את חיל הים למלחמה הבאה.
המכללה לביטחון לאומי - בשנת 1989 למד סביון במכללה לביטחון לאומי.
פיקוד ומטה - סביון מונה בשנת 1989 כמפקד קורס פיקוד ומטה זרוע הים. במקביל לתפקידו עשה תואר שני בניהול מגה פרויקטים, בפקולטה למדיניות ציבורית, באוניברסיטת תל אביב.
שירות מילואים
בשנת 1993, בתום 25 שנות שירות בחיל הים, יצא סביון לגמלאות. סביון ממשיך להיות פעיל כאל"ם במילואים. שירת ביחידת מבקר הפנים של צה"ל כמפקד צוות ים. לאחרונה נמנה עם צוות מילואים בכיר שמבצע ביקורות כוננות וכשירות מבצעית ביחידות השונות של חיל הים עד ימינו אלה.