cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורוגוואי
גאוגרפיה
אורוגוואי לא מתאפיינת בהרים גבוהים, והיא רובה בגובה פני הים פחות או יותר, מה שמאפשר את היווצרות הדלתות השונות. הנקודה הגבוהה ביותר במדינה היא קתדרלת סרו, גבעה שפסגתה מגיעה ל-514 מטר מעל פני הים, כחלק מרכס הגבעות סיירה קארפה. מונטווידאו היא עיר הבירה הדרומית ביותר ביבשת אמריקה, דרומית בקילומטרים ספורים מהבירה הארגנטינאית בואנוס איירס, והבירה השלישית הכי דרומית בעולם אחרי קנברה וולינגטון. אורוגוואי היא המדינה היחידה בדרום אמריקה הממוקמת כולה דרומית לחוג הגדי.
ישנם עשרה פארקים לאומיים באורוגוואי: חמישה באזורי הביצות של המזרח, שלושה ברכסי הגבעות שבמרכז, ואחד במערב לאורך נהר האורוגוואי. במדינה נמצא שטח אקולוגי ייחודי המכונה הסוואנה האורוגוואית. הסוואנה מתאפיינת במזג אוויר קריר אך תנאים טופוגרפיים דומים לסוואנה האפריקאית.
באורוגוואי יש בעלי חיים רבים כמו פומות, שועלים, ארמדיליים, אייל הפמפס וננדיים.
אתרי תיירות
בעיר פונטה דל אסטה (Punta del este), עיר חוף השוכנת בקצה הלגונה של שפך הנהר ריו דה לה פלטה לאוקיינוס האטלנטי, ישנם בתי מלון רבים ואתרי בילוי.
בעיר קולוניה (colonia) ישנה עיר עתיקה חומה ומבצרים עתיקים, וכן חיילי משמר העיר במדים מיוחדים העורכים טקס חילופי משמרות מדי יום ראשון.
תרבות
התרבות של אורוגוואי היא אירופאית, וההשפעות של דרום אירופה חשובות במיוחד. המסורת של הגאוצ'ו הייתה אלמנט חשוב באמנות ופולקלור הן של אורוגוואי והן של ארגנטינה.
אורוגוואי היא חלק מארגון המדינות האיברו-אמריקניות, שבו משתפות מדינות איברו-אמריקאיות פעולה בנושאי חינוך, מדע ותרבות.
אמנות
הבשורה על-פי מתי
הבשורה על-פי מַתָּי (יוונית: Κατὰ Ματθαῖον εὐαγγέλιον) היא אחת מארבע הבשורות בברית החדשה. בשורה זו מופיעה ראשונה בכתבי הקודש הנוצריים, לפני הבשורות על-פי מרקוס, לוקאס, ויוחנן.
אורוגוואי
תרבות
אחד האמנים הבולטים באורוגוואי היה הצייר והפסל מופשט קרלוס פאאס וילארו. הוא צייר מטימבוקטו וממיקונוס והעבודה הידועה ביותר שלו היא הבית והמלון שלו קאסאפואבלו Casapueblo בפונטה בז'נה, ליד פונטה דל אסטה.
הבשורה על-פי מתי
תוכנה של הבשורה
יש המחלקים את הבשורה על-פי מתי לארבעה קטעים השונים זה מזה במבנה ובתוכן: שני קטעים מקדימים; הקטע המרכזי, אותו אפשר לחלק לחמישה תת-קטעים; ולבסוף הפסיון של ישו ותחייתו. כך נראית חלוקה זו:
אורוגוואי
תרבות
מוזיקה
הבשורה על-פי מתי
תוכנה של הבשורה
הנושא המרכזי בבשורה על-פי מתי הוא שישו נועד להיות המשיח ושבו התגשמו הנבואות העתיקות מן הברית הישנה: על מנת לחזק טענה זו הטקסט מזכיר לא פחות משישים ושש פעמים נבואות מהברית הישנה, הרבה יותר מבבשורות האחרות.
אורוגוואי
תרבות
המוזיקה הפופולרית שאורוגוואי חולקת עם ארגנטינה היא טנגו. כמו במקרים רבים גם הטנגו הוא מקור למריבות בין השכנות, וכל אחת מהן טוענת שהיא מקום הולדתו של קרלוס גרדל – אחד מענקי הטנגו. בנוסף, הקנדומבה שנחגג בעיקר על ידי אוכלוסיות עם שורשים אפריקניים.
הבשורה על-פי מתי
כותב הבשורה
על פי המסורת הנוצרית כתב מתי, אחד משנים עשר שליחי ישו, את הבשורה על-פיו. על פי אותה המסורת הייתה זו הבשורה הראשונה שנכתבה, והיא מתוארכת לזמן קצר לפני חורבן בית המקדש השני בשנת 70 לספירה.
אורוגוואי
תרבות
המטבח
בשר בקר הוא מרכיב מרכזי במטבח האורוגוואיי, ותושביה הם מגדולי צרכני הבשר האדום לנפש בעולם. אסאדו, בשר בקר צלוי (להבדיל מנתח הבשר של הצלעות), הוא המאכל הלאומי באורוגוואי. מזונות פופולריים אחרים כוללים צלחות בשר בקר, צ'יוויטו (כריכי סטייק עם פילה בקר), פסטה, כליות צלויות, ונקניקיות (צ'וריסו, מורסיז'ה).
המשקה הלאומי באורוגוואי הוא המאטה (חליטת עשבים מקומית). ניתן לראות את האורוגוואיים עם ערכות מאטה בכל מקום ובכל עונות השנה. הבדיחה טוענת כי יש לאורוגוואיים שקע בין היד לחזה לשים את התרמוס.
ספורט
כדורגל הוא הספורט הפופולרי ביותר באורוגוואי. המשחק הבין-לאומי הראשון מחוץ לאיים הבריטיים היה משחק בין אורוגוואי וארגנטינה במונטווידאו ביולי 1902. אורוגוואי זכתה במדליית הזהב במשחקים האולימפיים בפריז 1924 ושוב בשנת 1928 באמסטרדם. כתוצאה מכך, אורוגוואי זכתה לארח את טורניר גביע העולם הראשון בכדורגל בשנת 1930 וגם זכתה בו. זכייתה הנוספת והאחרונה עד כה במונדיאל הייתה בשנת 1950 במשחק גמר נגד נבחרת ברזיל במשחק הידוע בשם מרקנאסו.
אורוגוואי זכתה בקופה אמריקה יותר מכל מדינה אחרת בצוותא לארגנטינה, 15 זכיות נכון לשנת 2021 כאשר האחרונה הייתה בשנת 2011.
באורוגוואי יש ליגת כדורגל פעילה. שני המועדונים (ממונטווידאו) הפופולריים ביותר הם, נסיונל ופניארול, שמצליחים בטורנירים הן מקומיים והן בדרום אמריקה וזכו בשלושה גביעי אינטרקונטיננטל כל אחד.
עם שחקני הכדורגל הפופולריים ילידי המדינה נמנים שחקנים פופולריים בין-לאומיים כגון: אלבארו ריקובה, לואיס סוארס, דייגו פורלאן, אדינסון קבאני ולוקאס טוריירה.
דמוגרפיה
88% מאוכלוסיית אורוגוואי הם ממוצא אירופי: ספרדים, איטלקים, אנגלים, צרפתים וגרמנים. שרידיהם האחרונים של תושבי אורוגוואי המקוריים בני שבט הצ'ארואה יחד עם מסטיסוס, שהוא כינוי לבני תערובת ביניהם ואירופאים, מהווים 8% מהאוכלוסייה. ארבעה אחוזים הם ממוצא אפריקאי.
91% מהאורוגוואיים מתגוררים בערים המרכזיות במדינה שהן מונטווידאו, סלטו, לאס פיידרס ופייסנדו.
החינוך במדינה בכל הרמות הוא חינם, כולל אוניברסיטאות, על אף שישנן החל משנת 1985 גם אוניברסיטאות פרטיות. האוניברסיטה הפרטית הגדולה ביותר במדינה שייכת לרשת World ORT. החינוך הוא חובה עד גיל 14.
במדינה ישנה מסורת ספרותית מפותחת, וסופרים ידועים יצאו מאורוגוואי כגון חואן סוריז'ה דה סן מרטין, בן המאה ה-19.
דתות
מאז 1919, הכנסייה והמדינה הן גופים נפרדים. לפי הסקר הלאומי של מרכז הסטטיסטיקה הלאומי של אורוגוואי לשנת 2006: 47.1% מהתושבים באורוגוואי הם קתולים, 23.2% מאמינים שיש אל אבל חסרי דת, 17.2% אתאיסטים, 11.1% פרוטסטנטים, 0.6% מאמינים בדתות אפריקאיות, 0.3% יהודים ו-0.4% אחרים.
הקהילה היהודית
הקהילה היהודית מונה בין 8 ל12 אלף נפש. הקהילה מורכבת מארבע קבוצות עיקריות: אשכנזים, ספרדים, הונגרים ויוצאי גרמניה. הקהילה פעילה ביותר ומקיימת קשרים הדוקים עם ישראל. רוב היהודים מתרכזים בשכונת פוסיטוס (Pocitos) שבמונטווידאו הבירה. עם המוסדות המובילים של הקהילה נמנים שני בתי הספר היהודיים לבנים ובנות: אינטגראל ויבנה (דתי). במדינה פועלות שבע תנועות נוער ציוניות: הבונים דרור, השומר הצעיר, הנוער הציוני, חזית הנוער, מכבי הצעיר, בית"ר ובני עקיבא.
הקשר עם ישראל
בשנת 2004 נחתם הסכם שיתוף פעולה בין מכון היצוא הישראלי לבין אורוגוואי. ההסכם מסדיר חילופי משלחות בין המדינות וקיום תערוכות, מתן עידוד לאנשי עסקים ולמשקיעים להשקיע באורוגוואי ובישראל, וכן שיתוף פעולה בין החברות משתי המדינות.
באורוגוואי פועלות כ-110 חברות ישראליות המייצאות לשם.
פולדה
Fulda –
אטלס (סדרת טילים)
אַטְלָס (מאנגלית: Atlas) היא סדרת טילים שפותחה בארצות הברית. טיל האטלס המקורי נבנה על ידי "קונבאייר" שהייתה חטיבת ייצור נפרדת בחברת ג'נרל דיינמיקס, בשנות החמישים על מנת לשמש כטיל בליסטי בין־יבשתי (ICBM). הטיל הונע על ידי מנוע דלק נוזלי ששרף חמצן נוזלי יחד עם RP-1. לטיל היו שלושה מנועים שסודרו בצורה יוצאת דופן שנקראה "שלב וחצי": שני מנועים שימשו כמאיצים והושלכו תוך כדי נסיקה, והמנוע הראשי המשיך לפעול עד כלות הדלק.
הטיל שימש כ־ICBM לזמן קצר מאוד, ויצא משימוש ב־1965. בין 1962 ל־1963, טילי האטלס שימשו לשיגור ארבעת האסטרונאוטים הראשונים של ארצות הברית למסלול סביב כדור הארץ במסגרת תוכנית מרקורי. דגמים שונים של הטיל אטלס 2 שוגרו 63 פעם בין 1991 ל־2004. 6 שיגורים של אטלס 3 בוצעו בין שנת 2000 ל־2005. האטלס 5 עדיין פעיל כיום ומתוכנן לפעול עד 2020.
יותר מ־307 טילי אטלס שוגרו מנמל החלל קייפ קנוורל בפלורידה ועוד 290 טילים שוגרו מבסיס חיל האוויר ונדנברג שבקליפורניה.
עלון שבת
עלון שבת (מכונה גם עלון פרשת השבוע) הוא שבועון המכוון לציבור היהודי-דתי ונועד לקריאה בשבתות. עלוני השבת מחולקים לרוב בבתי כנסת. הם מכילים דברי תורה, העוסקים בעיקר בפרשת השבוע, לצד התייחסות לענייני השעה.
עלוני שבת רבים מופצים מטעם גופים אידאולוגיים, המבטאים בעלון את השקפתם. כמו כן, ישנם עלוני שבת שמופצים מטעם חברות פרסום ושיווק. בשל מגמה מסחרית זו, התעוררה ביקורת על תופעת העלונים ותפוצתם.
על השפעתם של עלוני השבת אמר ירון לונדון: "היום יש כל כך הרבה אמצעי תקשורת: לא רק עיתונות מודפסת, אלא בעיקר האינטרנט והמון המון עיתונות דתית מסוגים שונים, שלדעתי השפעתם המצטברת גדולה יותר מהעיתונות הממוסדת. למשל עלוני בתי הכנסת. זה אמצעי תקשורת עצום בתפוצתו והשפעתו. כאשר מדברים על ימין ושמאל בתקשורת לא מביאים בחשבון את המדיה הזאת."
הפצה
רוב עלוני השבת מופצים בידי חברות הפצה המתמחות בהבאת העלונים למספר רב של נקודות הפצה. אחת מחברות אלו היא חברת ההפצה של מקור ראשון. במקור הופצו עלוני השבת בבתי כנסת. עם התרבות עלוני השבת שעיקרם אינה דברי תורה, הועברה חלוקת עלוני השבת בחלק מהיישובים הדתיים למקומות אחרים כמו ליד תיבות הדואר או המכולת. עם התרבות מספר עלוני השבת הוכנו במקומות שונים מתקנים מרובי תאים להצגת העלונים.
בשנת תשע"ג (2013) החל לצאת לאור חוברת שבועית בתשלום הנקראת "כל העלונים" המכילה את רוב העלונים המבוקשים, ונשלח אל המנויים. כמו כן, רוב העלונים מופצים באופן סדיר באתרי אינטרנט של מוציאי העלונים ובאופן מרוכז באתרי אינטרנט של הציבור הדתי, כמו "כיפה".
משה רוטשילד (איש עסקים)
ביוגרפיה
נולד בקיבוץ גברעם. בשנת 1972 השתתף בקורס טיס בחיל האוויר והשתתף כטייס במלחמת יום כיפור. לאחר המלחמה הוצב בטייסת 201 של מטוסי פנטום בבסיס חצור, לאחר מכן היה למדריך בקורס טיס בבסיס חצרים. בשנת 1978 יצא לטיול תרמילאים בדרום אמריקה. בפרו הכיר את איש העסקים הישראלי לשעבר ברוך איבצ'ר. הוא חזר לישראל והחל לעסוק במגוון עבודות. לאחר מכן נסע לפרו והחל במגוון יוזמות עסקיות שם. בשנת 1990 עלה לשלטון בפרו אלברטו פוג'ימורי ורוטשילד התקרב אל השלטון והחל להיות מעורב בעסקאות נשק, בעיקר בתחום המטוסים וציוד האזנה. הוא הקים בפרו חברה בשם "מובטק" (Mobetek) ששימשה אותו לעסקאות אלה.
עלון שבת
מימון
עלוני השבת מתבססים על חלוקה חינמית ועל כן כמעט ואין עלונים הגובים דמי מנוי מהקוראים. במקום זאת, מתבססים רבים מהעלונים על פרסומות. אולם לאור התחרות הקשה בענף, חלק מהעלונים אינם מצליחים להתקיים מפרסומות. למשל, העלון הוותיק שבת בשבתו נסגר בשנת 2017 לכתשעה חודשים לאחר שבמשך זמן רב פעל בהפסד. חלק מהעלונים מופצים על ידי עמותות המסבסדים את הפצת העלון מתרומות או מהכנסות פעילויות אחרות שלהן, בראותם את הפצת העלון דרך לפרסם את הפעילות שלהם. מקור נוסף של מימון לעלונים הוא תרומות. בנוסף, חלק מתקציב האגף לתרבות יהודית במשרד החינוך מיועד למימון עמותות המפיקות עלוני שבת. התמיכה ניתנת לעמותה המפיקה עלון שבועי או דו-שבועי המופץ ב-200 מוקדים או יותר, הפרוסים על פני 5 יישובים לפחות. מימון ממשלתי לעלוני שבת החל עוד באמצע שנות ה-80 כאשר משרד הדתות בשליטת המפד"ל היה קונה עמוד פרסום של פעילותו בעלון שבת בשבתו המזוהה עם המפד"ל. לאחר שש"ס נכנסה למשרד הדתות בשנת 1992 הפסיק משרד הדתות לפרסם בשבת בשבתו ועבר לפרסם בעלון המזוהה עם ש"ס.
משה רוטשילד (איש עסקים)
ביוגרפיה
בשנת 2000 נפל משטרו הרודני של פוג'ימורי. הקונגרס הפרואני ומערכת המשפט פתחה במספר ועדות חקירה אשר גילו כשלים טכניים בציוד שנמכר, האשמות בשוחד ושימוש באמצעי ההאזנה למטרות פוליטיות. עם תחילת החקירה נמלט רוטשילד מפרו. לפי הערכות נאמד היקף הסחר שבו היה מעורב ביותר מחצי מיליארד דולר. נשיאת בית המשפט החמישי למאבק בשחיתות הוציאה צו מעצר בינלאומי נגדו. כמו כן נערכו נגדו חקירות בשווייץ ובפנמה. בשנת 2005 דווח כי חשבון בנק שהיה בבעלותו, בבנק הספרדי BBVA בציריך שבו היו 6.5 מיליוני דולרים, הוקפא. בשנת 2009 פנתה עמותת אומ"ץ לשר המשפטים כדי לברר מדוע לא מוסגר רוטשילד לפרו, בעקבות צו המעצר הבינלאומי שהוצא נגדו על ידי האינטרפול.
עלון שבת
מבנה עלוני השבת
לעלון שבת כמה פורמטים - לעיתים הוא בן שני עמודים ולעיתים בחוברת המכילה יותר מעשרה עמודים, לעיתים כדף אחד המקופל אל עצמו ונפרס לאורך, ובגדלים רבים. בעלון אחד או יותר מהמרכיבים הבאים:
הבעיות
על תופעת עלוני השבת נמתחה ביקורת מצד רבנים ואישים אחרים בציבור הדתי. ובשנת ה'תשע"ה קרא הרב דוד לאו להימנע מהזכרת שם ה' בעלונים. בין טענות הביקורת:
משה רוטשילד (איש עסקים)
ביוגרפיה
בשנת 2005 הוגש נגדו כתב אישום על תשלום שוחד לשני פקידים מהוועדה המקומית לתכנון בסכום של 280 אלף שקל ועל עבירות בנייה בביתו בגני יהודה. בסעיף השוחד הוא הורשע בעסקת טיעון ונגזרו עליו שישה חודשי עבודות שירות וקנס. כמו כן הורשע בעסקת טיעון בעבירה על חוק התכנון והבנייה ונגזר עליו קנס.
הוא נשוי לענת ירושלמי ואב לשלושה ילדים.
עלון שבת
הפתרונות
בשל בעיות אלו ישנם בתי כנסת בהם כלל אין מחלקים דפים אלו, ובאחרים נערכת ברירה קפדנית. בבתי כנסת שונים מחולקים העלונים לפני שבת (הרבה מהעלונים מגיעים לבתי הכנסת עוד ביום חמישי), ובכך נפתרת הבעיה של קריאה בזמן התפילה, כיון שמי שלוקח את העלון לוקח אותו לביתו ולא קורא אותו בבית הכנסת, ובעיית הקריאה בתכנים מסחריים ופרסומיים בשבת, כיון שניתן כבר לקרוא את העלון ביום שישי לפני כניסת שבת. ישנם בתי כנסת המחלקים את העלונים רק לאחר התפילה. כמה עלונים התייחסו בעצמם לבעיה, כאשר חלקם נטולי פרסומות לחלוטין (אם כי עלונים אלה אינם זוכים לתפוצה נרחבת, עקב קשיי מימון), וחלקם רק מוסיפים אזהרה שלא לעיין בפרסומות בשבת. דרך נוספת להימנע מהבעיה, היא לחלק את העלונים מחוץ לבתי הכנסת.
מאליבו (ליקר)
מאליבו (באנגלית: Malibu) הוא ליקר רום מפורסם שמיוצר באיים הקריביים מתמצית קוקוס טבעית ובעל תכולת אלכוהול של 21%. המותג שייך לתאגיד פרנו ריקאר.
עלון שבת
הפתרונות
בשנת ה'תש"ע 2009 יזמה עמותת "ירוק עכשיו" "תו ירוק" לעלוני שבת כדי לפתור את הבעיה הסביבתית של הדפסת קרוב למיליון עותקים של עלוני שבת מדי שבוע ובעיית העומס על הגניזה. כל עלון שמתחייב לעמוד בקריטריונים שיאפשרו לשים אותו במיחזור נייר מקבל "תו ירוק" - ניתן למיחזור. הפסיקה ההלכתית זכתה לתמיכה רחבה של רבנים ובראשם הרב יעקב אריאל, הרב יובל שרלו והרב אריה שטרן.
מאליבו (ליקר)
היסטוריה
המשקה עורבב לראשונה ובוקבק בשנות השמונים של המאה העשרים. במקור, נעשה מתזקיקי פירות אלכוהוליים בתוספת רום וטעם קוקוס ונמכר כסוג של קרסאו. בתחילת דרכו, שימש המשקה כבסיס פשוט להרכבת הקוקטייל פינה קולדה וכשצבר תאוצה בשוק האלכוהול, הועבר פס יצור לברבדוס שבקריביים והשתנו במעט רכיביו. את הבקבוק הלבן ועליו ציור שמש ושני עצי דקל ניתן לאתר בברים ופאבים רבים בכל רחבי העולם.
עלון שבת
הפתרונות
באשר לבעיית התרבות שמקדמים העלונים, לכך אמנם לא נמצא פתרון אמיתי, אך לעומת זאת היו שקראו לפעול ברוח האמרה "אם אינך יכול לנצחם, חבור אליהם", ולנסות לחנך את הציבור לגישה מעמיקה, דווקא דרך העלונים.
מאליבו (ליקר)
שיווק
הסלוגן שנבחר לייצג את המותג בפרסום הוא "ברצינות הולך בקלות" (Seriously Easy Going) ומלווה את הקמפיינים למוצר. פרסומת אופיינית למותג מציגה קבוצת קריביים לחוצים, רציניים ובעלי חרדות כפארודיה על סגנון החיים של החברה המערבית המודרנית בליווי הסיסמה "אם אנשי הקריביים היו לוקחים את החיים ברצינות כמונו הם לעולם לא היו ממציאים את מאליבו".
עלון שבת
ביקורת שבועית
בשנים 2007 עד 2015 התפרסם באתר כיפה טור בשם "מעלעל" שסוקר ומבקר את עלוני השבת השונים. החל מאוגוסט 2017 התפרסם באתר תרבוש אשר קשור לאתר דתילי טור בשם "המבקר" שסוקר את עלוני השבת השונים בנימה ביקורתית אך עניינית.
מאליבו (ליקר)
וריאציות
הסוג הראשון של המשקה היה מאליבו-ליים ונמכר רק בברבדוס ומועדוני לילה בצרפת. למרות הצלחה בברבדוס, המשקה לא הצליח בצרפת והופסק שיווקו ביולי 2003. המשקה הושק מחדש בטעם קוקוס וכיום משווק במספר טעמים טרופיים נוספים: מנגו, פסיפלורה, אננס ובננה. ניתן לשתות את המשקה עם קרח, חלב אך לרוב מומלץ עם מיץ פירות או משקה מוגז כמו קולה.
עלון שבת
עלונים בעבר ובהווה
להלן סקירת העלונים המשמעותיים ביותר. בהמשך מופיע סקירה אודות עלונים נוספים. מלבד העלונים המצוינים כאן, קיימים עוד עשרות עלוני שבת שישיבות ובתי כנסת שונים מוציאים בכמות מצומצמת שלא מופיעים כאן.
ג'ון אוסבורן
ג'ון ג'יימס אוסבורן (באנגלית: John James Osborne; 12 בדצמבר 1929 - 24 בדצמבר 1994) היה מחזאי, תסריטאי, שחקן תיאטרון ומבקר בריטי. מחזהו "הבט אחורה בזעם", שכתב ב-1956, שינה את פני התיאטרון האנגלי.
ביוגרפיה
אוסבורן נולד בדצמבר 1929 בלונדון. הוא היה בנם של תומאס גודפרי אוסבורן, פרסומאי ממוצא וולשי ושל נלי ביאטריס, שהייתה ברמנית. אוסבורן העריץ את אביו ושנא את אמו, עליה כתב שלימדה אותו את "הגורליות שבשנאה... היא המחלה שלי". הוא תיאר אותה כ"צבועה, שקועה בעצמה, ערמומית ואדישה". תומאס נפטר ב-1941 והשאיר לבנו ביטוח חיים שאיפשר לו לממן את לימודיו בבית הספר הפרטי בלמונט קולג' במחוז דבון. הוא החל את לימודיו ב-1943 אך גורש מבית הספר בקיץ 1945 לאחר שחבט במנהל בית הספר, שהכה אותו משום שהאזין לפרנק סינטרה בשידור רדיו. תעודת בית הספר הייתה התעודה הרשמית היחידה שרכש.
אוסבורן חזר לגור עם אמו בלונדון ובמשך זמן קצר ניסה לעסוק בעיתונאות. בעקבות הכרות עם להקה נודדת של שחקנים החל להיות מעורב בתיאטרון כמנהל במה וכשחקן. הוא הצטרף ללהקה של אנתוני קרייטון (Anthony Creighton) וניסה את כוחו בכתיבת מחזות. את המחזה הראשון "The Devil Inside Him", "השטן שבתוכו", כתב בשיתוף פעולה עם המנטורית שלו סטלה לינדן, שגם ביימה אותו ב"תיאטרון רויאל" (Royal) שבהאדרספילד (Huddersfield). בתקופה זו נשא לאישה את פמלה ליין. את המחזה השני "Personal Enemy", "אויב אישי", כתב יחד עם אנתוני קרייטון (שאיתו כתב גם את "כתובת על קברו של ג'ורג' דילון") והוא הוצג בתיאטראות אזוריים.
הבט אחורה בזעם
מחזהו הבולט ביותר של אוסבורן, "הבט אחורה בזעם" (Look Back in Anger) נכתב על ידו בתוך 17 ימים, בכיסא נוח במזח מורקמב (Morecambe), מקום בו הופיע בהצגה בשם "Seagulls over Sorrento", "שחפים מעל סורנטו". המחזה הוא אוטוביוגרפי ברובו, ומבוסס על התקופה בה חי עם פמלה ליין בדירה צפופה בדרבי, והיא הצמיחה לו קרניים. הוא שלח את המחזה לסוכנים רבים, ואלה החזירו אליו את כתב היד במהירות רבה. אוסבורן כתב על כך: "המהירות שבה הוחזר המחזה לא הייתה מפתיעה, אבל האגרסיביות שבשיגור גרם לי הקלה. כאילו ששוטר עצבני תופס אותך ואומר לך להמשיך בדרכך."
לבסוף הגיע המחזה ללהקה חדשה, ששמה "תיאטרון רויאל קורט" (Royal Court). הלהקה הוקמה בלונדון על ידי ג'ורג' דיוויין, מנהל שחקנים ומנהל אמנותי. אחרי כישלון שלוש ההפקות הראשונות של הלהקה היו חבריה זקוקים נואשות למחזה מצליח כדי לשרוד. דיוויין היה מוכן להמר על המחזה, בו ראה את ביטויה הפראי והזועף של הרוח החדשה שלאחר המלחמה. אוסבורן התגורר באותו זמן בסירה דולפת על נהר התמזה יחד עם קרייטון; השניים היו קוטפים סרפדים ומבשלים אותם כדי לאכול. דיווין היה כה להוט ליצור קשר עם אוסבורן עד שחתר אליו בסירה והודיע על כוונתו להעלות את המחזה כהפקה הרביעית של התיאטרון. את ההצגה ביים טוני ריצ'רדסון ושיחקו בה קנת' היי (Kenneth Haigh), מרי יור ואלן בייטס. במהלך ההצגות התפתח רומן בין אוסבורן לשחקנית מרי יור, וב-1957 התגרש אוסבורן מאשתו, פמלה ליין, והתחתן עם יור.
ג'ורג' פירון (George Fearon), קצין העיתונות של התיאטרון הוא זה שיצר את הביטוי "איש צעיר וזועם". ב-1993, שנה לפני מותו, כתב אוסבורן על ערב הפתיחה של ההצגה: "אני זוכר את האירוע רק באופן חלקי, אבל לבטח יותר במדויק מאלה הטוענים שהיו נוכחים, ואם להאמין להם התיאטרון היה צריך להיות מלא בכמות גדולה פי כמה מהקיבולת שלו." הביקורות היו מעורבות. רוב המבקרים שצפו בהצגה באותו לילה ראו בה כישלון ונראה היה שהלהקה מתפרקת. ה"איבנינג סטנדרד" (Evening Standard) כינה את המחזה "כישלון" ו"בכיינות עם רחמים עצמיים". ואולם, ביום ראשון שלאחר מכן שיבח קנת' טיינן (Kenneth Tynan) המבקר בעל ההשפעה של האובזרבר, את המחזה: "איני יכול לאהוב את מי שאינו רוצה לראות את 'הבט אחורה בזעם'" כתב, "זה המחזה הטוב ביותר של העשור". הרולד הובסון מה"סאנדיי טיימס" כינה את אוסבורן "הבטחה יוצאת דופן". המחזה זכה להצלחה מסחרית עצומה, הוא הוצג בווסט אנד ובברודוויי, והיה בסיבוב הופעות במוסקבה. ב-1958 עובד המחזה לסרט קולנוע עם ריצ'רד ברטון ומרי יור בתפקידים הראשיים. המחזה הפך את אוסבורן לאיש אמיד ומפורסם, וזיכה אותו בפרס איבנינג סטנדרד לדרמה כמחזאי המבטיח ביותר של השנה.
ההצגה הועלתה לראשונה בישראל ב-1959 בבימויו של היי קלוס עם מישא אשרוב, שלמה בר-שביט, מרים זוהר, אלישבע מיכאלי וארי קוטאי.
"הבדרן" ושנות השישים
השחקן לורנס אוליבייה התייחס בזלזול למחזה "הבט אחורה בזעם" כשצפה בו לראשונה וטען שזהו תיאטרון גרוע ולא פטריוטי. באותה תקופה עבד אוליבייה עם מרילין מונרו על הסרט "הנסיך ונערת השעשועים", ובעלה המחזאי ארתור מילר ליווה אותה בעת שהותה בלונדון. אוליביה שאל את מילר איזה מחזה ירצה לראות בלונדון, ומילר הציע את יצירתו של אוסבורן. אוליביה ניסה להניא אותו מכך, אך מילר התעקש והשניים ראו ביחד את המחזה. בעיני מילר היה המחזה חושפני, והם פגשו את אוסבורן מאחורי הקלעים.
אוליביה התרשם מתגובתו של האמריקאי וביקש מאוסבורן לכתוב מחזה עבורו. לדברי הביוגרף ג'ון היילפרן התחולל השינוי בדעתו של השחקן הדגול בשל משבר אמצע החיים בו היה שרוי. אוליביה חיפש אתגר חדש אחרי שנים של הצלחה במחזות שייקספיריים, וחשש לאבד את עליונותו בסגנון החדש של התיאטרון. ג'ורג' דיוויין, המנהל האמנותי של רויאל קורט, שלח לו גרסה חלקית של המחזה "הבדרן" (The Entertainer, 1957, צולם ב-1959). נטייתו הראשונה של אוליביה הייתה לשחק בתפקיד בילי רייס, אביו של גיבור המחזה. כשקרא את התסריט המלא, שינה את דעתו והחליט לשחק בתפקיד הראשי, כארצ'י רייס, דמות של שחקן מוזיקלי כושל. המחזה שיחק בתיאטרון רויאל קורט ובווסט אנד וזכה לשבחים רבים. "הבדרן" עוסק בגוויעתה של מסורת ה"מיוזיק הול" ועליית הרוקנרול, כמטאפורה על שקיעת האימפריה הבריטית ועליית ארצות הברית המאפילה עליה. המחזה מתרחש על רקע מלחמת סואץ בנובמבר 1956. כמחזה נסיוני "הבדרן" מתובל בהופעות וודוויל.
בעקבות "הבדרן" נכתבו "עולמו של פול סליקי" (The World of Paul Slickey, 1959), מחזה מוזיקלי המתאר באופן סאטירי את הצהובונים, "נושא לשערורייה ודאגה" (A Subject of Scandal and Concern) הוא מחזה דוקומנטרי שנכתב לטלוויזיה ב-1960, והמחזות "למען אנגליה" (Plays for England) שכללו את "דמם של הבמברגים" (The Blood of the Bambergs) ואת "תחת כיסוי פשוט" (Under Plain Cover) מ-1962.
ב-1961 הועלה המחזה "לותר", המתאר את חייו של מרטין לותר, כאבטיפוס של מורד ממאה קודמת. המחזה הוצג גם בברודוויי וזיכה אוסבורן בפרס טוני. המחזה "ראיות בלתי קבילות" (Inadmissible Evidence) הועלה לראשונה ב-1964. בין שני מחזות אלה, ב-1963, זכה אוסבורן בפרס אוסקר על התסריט שכתב לסרט "טום ג'ונס", עיבוד לרומן של הנרי פילדינג. "פטריוט שלי", מ-1965, הוא מחזה המספר את סיפורו של אלפרד רדל שהיה קצין אוסטרי שעמד בראש מחלקת הריגול של אוסטריה-הונגריה אבל היה למעשה סוכן כפול וריגל למען האימפריה הרוסית. מחזה זה יחד עם המחזה "הצילו" מאת אדוארד בונד הביאו לסיומה של הצנזורה של התיאטרון בראשותו של הלורד צ'מברלין.
שני המחזות "פטריוט שלי" ו"מלון באמסטרדם" (1968) זכו בפרס המחזה הטוב ביותר של השנה של ה"איבנינג סטנדרד". המחזה "מלון באמסטרדם" מציג שלושה זוגות מעסקי השעשועים שנמצאים בסוויטה של מלון, לשם נמלט ממפיק קולנוע עריץ ולא סימפתי, המכונה KL. היילפרן מאשר בספרו שהכוונה היא לטוני ריצ'רדסון.
שנות השבעים ועד סוף חייו
המחזות של אוסבורן בשנות השבעים כללו את "מערבה לסואץ" שהועלה בכיכובו של רלף ריצ'רדסון. " A Sense of Detachment" הופק לראשונה ב-1972 ב"תיאטרון רויאל קורט", והמחזה "Watch It Come Down" הופק בתיאטרון הלאומי בכיכובו של פרנק פינלי.
בשנות השמונים גילם אוסבורן את דמותו של בעל אחוזה משרופשייר בהנאה מרובה ובמנה גדושה של אירוניה. הוא כתב יומן עבור השבועון הבריטי "הספקטייטור" (The Spectator).
בשנותיו האחרונות פרסם אוסבורן שני ספרי אוטוביוגרפיה "A Better Class of Person" ב-1981, ואת "Almost a Gentleman" ב-1991. הספר הראשון צולם ב-1985 כסרט טלוויזיה לערוץ "תיימז טלוויז'ן" כאשר איילין אטקינס ואלן הווארד מגלמים את הוריו, וניל מקפירסון גילם את אוסבורן.
המחזה האחרון שכתב "דז'ה וו" הוא מחזה המשך ל"הבט אחורה בזעם".
Can't Forget You
Can't Forget You (בעברית: לא יכולה לשכוח אותך) הוא שיר של הזמרת הקובנית-אמריקאית גלוריה אסטפן אשר יצא ביוני 1991 כסינגל השלישי מתוך אלבומה השני "Into the Light" כאשר בבריטניה יצא השיר "Remember Me with Love" כסינגל במקום שיר זה ובמספר מדינות נוספות באירופה יצא השיר "Nayib’s Song (I Am Here for You)" במקום.
הצלחה מסחרית
מבחינה מוזיקלית מבקרים ציינו כי השיר דומה לשירים "Don't Wanna Lose You" ו-"Can't Stay Away from You". השיר לא זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-43 בלבד בארצות הברית אך כן הגיע למקום השני במצעד השירים העכשוויים למבוגרים בארצות הברית. בניגוד לשירים קודמים של אסטפן לשיר זה לא נוצרו רמיקסים.
בממלכה המאוחדת השיר יצא כצד ב' של השיר "Go Away" אשר יצא כסינגל במדינה ב-1993.
אספרגירלז
אספרגירלז (הידוע גם בשמו המלא אספרגירלז: העצמת נשים עם תסמונת אספרגר) הוא ספר פרי עטה של הסופרת האמריקנית רודי סימון. הספר מציג חוויות של נשים בעלות תסמונת אספרגר, ונכתב במטרה לסייע לנשים ונערות על הספקטרום האוטיסטי. הספר יצא לאור בשנת 2010 בבריטניה.
רקע
הסופרת רודי סימון מעידה כי כבר כילדה היא התמודדה עם סימפטומים המאפיינים תסמונת אספרגר, אך מעולם לא עברה אבחון רשמי. התסמינים כללו התפרצויות זעם ותנודות במצבי רוח, קושי בהבנה חברתית, תקשורת לא מילולית או מרומזת וכן קושי ברכישת חברים ושימור יחסים לאורך זמן. עם השנים פיתחה סימון דרכי התמודדות עם הקשיים שלה בקשרים בין אישיים, אולם עד היום אין לה חברות קרובות.
הספר יצא לאור כאשר סימון הייתה בת 47. היא החליטה לכתוב את הספר כאשר גילתה שאין די חומר כתוב בנושא נשים על הספקטרום האוטיסטי, ואז הגתה את ההלחם "אספרגירל". סימון טוענת שלנשים עם אספרגר יש תכונות טובות רבות. יש להן יכולת ריכוז גבוהה ביותר ומוסר עבודה גבוה, ואלו הופכים את הנשים המאובחנות בספקטרום האוטיסטי לעובדות מצוינות ויעילות.
הסופרת אבחנה את עצמה באספרגר ומעולם לא אובחנה באופן רשמי, אך לצורך כתיבת הספר היא ראיינה רק נשים שאובחנו באופן מסודר. סימון טוענת שהסימפטומים של התסמונת באים לידי ביטוי באופן שונה בין המגדרים השונים.
תגובות לספר
איגוד האוטיזם האמריקאי פרסם ביקורת שממליצה בחום על קריאת הספר לנשים המאובחנות בתסמונת או למי שחושבת שעשויה להיות מאובחנת. האיגוד טוען שהספר יכול לשמש את כל מי שאובחנה עם אספרגר או את בני משפחתה, וכן אנשים העוסקים בתחום באופן מקצועי או אקדמי.
אה"מ ת'נדרר (1831)
אוניית הוד מלכותו "ת'נדרר" (באנגלית: HMS Thunderer) הייתה אוניית קו דו-סיפונית מדרגה שנייה בעלת 84 תותחים של הצי המלכותי הבריטי. האונייה, דגם משופר של סדרת קנופוס/פורמידבל, הושקה ב 22 בספטמבר 1831 במספנת הצי בווליץ', ונבנתה עם צלעות מלוכסנות וקווי גוף נאים יותר מתחת למים על פי העקרונות שתווה סר ויליאם סיימונדס, הארכיטקט הימי של הצי.
ב-1840 הייתה חלק משייטת בריטית-אוסטרית-טורקית, שפעלה לסילוק מוחמד עלי שליט מצרים מסוריה וארץ ישראל, ולקחה חלק פעיל בהפגזת העיר צידון ובהפגזת העיר עכו ב-3 בנובמבר 1840. בהמשך שירתה בים התיכון ובאפריקה הדרומית.
בשנת 1863 צוידה בשריון פלדה והפכה לספינת מטרה עבור ניסויים בפגזים חודרי שריון, בשנת 1869 שונה שמה ל"קומט" (HMS Comet), ובשנת 1870 ל"נטל" (HMS Nattle), בשנת 1901 נמכרה.
אלכסנדר איוואנצ'נקוב
אלכסנדר סרגייביץ' איוואנצ'נקוב (ברוסית: Александр Сергеевич Иванченков; ) הוא קוסמונאוט סובייטי שטס לחלל בשתי משימות כחבר משלחת לתחנת החלל סאליוט 6.
ביוגרפיה
אלכסנדר איוואנצ'נקוב נולד בעיירה איוואנטייבקה במחוז מוסקבה למשפחת פקיד ממוצא רוסי. בשנת 1942 נהרג אביו במלחמת העולם השנייה. אמו נפטרה בשנת 1947, והוא גדל בבית אחות של אביו.
בשנת 1958 הוא סיים בהצטיינות בית הספר, והתקבל ללימודים במכון למהנדסי תעופה במוסקבה. לאחר סיום לימודי הנדסה נקלט במחלקת תכנון מס' 1. איוואנצ'נקוב היה שותף לתכנון מספר חלליות.
בשנת 1973 נכלל ביחידת הקוסמונאוטים. במהלך המחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה חבר של צוותי משנה של מספר משימות חלל.
בשנת 1978 הוא ביצע טיסה בחללית סויוז 29 לצד ולדימיר קובליונוק. במהלך טיסה זו שנמשכה 145 ימים הוא ביצע גם פעילות חוץ-רכבית.
בשנת 1982 נערכה הטיסה השנייה בחללית סויוז T-6. לאחר טיסה זו הוא כתב ספר על הכנות לטיסה ומהלכה.
במקביל לחברותו בצוות קוסמונאוטים הוא המשיך בעבודתו על תכנון חלליות.
עם אחד
עם אחד הייתה מפלגה ישראלית חברתית, שדגלה בסוציאל-דמוקרטיה, מהצד השמאלי של המפה הפוליטית בישראל, שהוקמה בשנת 1999 על ידי עמיר פרץ, אדיסו מאסלה ורפיק חאג'-יחיא, שלושה חברי כנסת שפרשו ממפלגת העבודה.
בראש המפלגה עמד בכל תקופת קיומה, עד להתמזגותה במפלגת העבודה בינואר 2005, עמיר פרץ. המפלגה הייתה מזוהה עם ההסתדרות הכללית, שבראשה עמד פרץ בשנים 1995–2005, עד למינויו ליו"ר מפלגת העבודה ולמועמד מטעמה לראשות הממשלה, לקראת הבחירות ב-2006. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2003 המפלגה התמודדה ב-4 ערים במשותף עם מפלגת העבודה, ובעוד כ-23 ערים בנפרד, וזכתה בסך הכל ב-24 מנדטים. המפלגה הובילה קו סוציאליסטי, ופעלה בכנסת במטרה להגן על זכויות העובדים. לאורך כל ימיה, הייתה המפלגה באופוזיציה, מלבד 11 החודשים בהם כיהן שמואל אביטל כשר בלי תיק (בענייני תיאום חברתי) (ממרץ 2001 ועד פברואר 2002).
מפרק
מִפְרָק (TA: Junctura) הוא אזור בגוף שאליו מתחברות שתי עצמות או יותר. המפרקים מאפשרים בדרך כלל תנועה של אברי גוף המכילים עצמות. מפרקים בנויים בצורה המאפשרת עמידה במאמצים מכניים ובו בזמן מאפשרת תנועה.
בגוף האדם יש 360 מפרקים. סוג המפרק וצורתו קובעים את אפשרויות התנועה בין העצמות.
סוגי מפרקים
ניתן לסווג מפרקים על פי שני מאפיינים: מבנה ותפקוד. לרוב נהוג להתייחס בראש ובראשונה לסיווג המבני.
אטלס 1
האטלס 1 (באנגלית: Atlas I) היה משגר לוויינים מסדרת טילי האטלס ששימש לשיגור מגוון רחב של לוויינים בשנות ה-90. באנגלית המשגר נקרא Atlas I וה-I גרם לבלבול כי היו שחשבו שהוא המשך לטיל הקודם בסדרת האטלס שנקרא אטלס H, אבל למעשה הוא היה הטיל הראשון בתת-סדרה של האטלס וה-I סימל את המספר אחד.
השלב הראשון של האטלס 1 היה טיל האטלס H והשלב השני היה קנטאור.
טימותי אדס
קורות חיים
אביו היה איש העסקים ואספן האמנות רֶמון (רימונד) עדס (1915 - 1993), יהודי יליד קהיר, בן למשפחה שמקורה בחלב, סוריה.
אמו, סטלה וורלי, הייתה אנגליה, בת של סר ארתור וורלי, איש עסקים ידוע בתחום הביטוח. טימותי אדס, יליד אלכסנדריה, גדל בדת האנגליקנית ולמד בילדותו במכללת ויקטוריה באלכסנדריה עד שנת 1949 כשהמשפחה נאלצה לעזוב את מצרים. באנגליה טימותי אדס סיים לימודים קלאסיים ושל מינהל עסקים בינלאומיים. הצטיין במיוחד בתרגומיו מהשירה הצרפתית, הגרמנית והספרדית. בעבודתו נודע בהקפדתו על המקצבים ועל החרוזים. הוא נוהג לדלקם שירים בתרגומו בערבי ספרות ובפסטיבלים לשירה וכותב ביקורות על תרגומים בכתבי עת כמו Translation and Literature של אוניברסיטת אדינבורו ואחרים. הוא חבר פעיל בחברה הבריטית לשירה "Poetry Society".
אדס נשוי להיסטוריונית האמנות, דון אדס, ואביו של המלחין והפסנתרן תומאס אדס.
ספרים מתורגמים
- How to be a Grandfather Sonnets of the Resistance 33 טימותי אדס תרגם מגרמנית מיצירות של ברטולט ברכט, ריקרדה הוך, מספרדית - מיצירות של הסופרים המקסיקנים אלפונסו רייס (מקסיקו) ומנואל גוטיירס נאחרה, מצרפתית - מרובר דסנוס, ז'ראר דה נרוואל, אלגיות וסונטות מאת לואיז לאבה, ז'אן ארפ, מיוונית הפואמה "ג'ון קיטס" מאת אנגלוס סיקליאנוס, שירים מאת למברוס פרופיראס
The New Workout Plan
The New Workout Plan הוא הסינגל החמישי והאחרון של אמן ההיפ הופ האמריקאי קניה וסט, מתוך אלבום הבכורה שלו, The College Dropout. הוא יצא לאור בסוף אוגוסט 2004, והגיע למקום ה-59 במצעד שירי ההיפ הופ/R&B של בילבורד. לשיר יצא רמיקס רשמי, שאותו הפיק ליל ג'ון ומשתתפים בו הזמרים טוויסטה, לות'ר קמפבל, ג'ון לג'נד, אנה ניקול סמית', GLC ופונזוורת' בנטלי. מאוחר יותר הרמיקס נכלל גם ב-DVD בשם "The College Dropout Video Anthology". בשיר משתתפת הכנרת הישראלית מירי בן-ארי.
בתחילת השיר בחורות מגיבות לסרטון אימון בדיוני שנוצר על ידי קניה וסט. השיר כולל "עדויות" בדיוניות של נשים שעברו בהצלחה את תוכנית האימון והצליחו להשיג בזכותו אורח חיים בזבזני הודות להיותן בכושר. הסינגל הוא נקיטת עמדה סאטירית על האבסורד שנשים זוכות להערכה רק בגלל הגוף שלהן, ושגברים מוערכים רק בגלל כספם.
בביקורת על השיר נאמר ש, למרות התייחסויות לפן השטחי בשיר- שיוחס בביקורת למה שווסט באמת חושב ומאמין, ״הבחור הזה (ווסט) מצליח לעשות חביב למרות הכל חביב למרות הכל״, ונתן ביקורת חיובית מאוד לווסט בשיר זה, ואף טען שבחלק מהזמן התחרה ב״אחד הביטים הכי טובים שלו״.
מיכאל גל
מיכאל גל (12 בדצמבר 1932 – 21 בנובמבר 2006) היה איש חינוך ישראלי, זוכה פרס החינוך. הקים, הנהיג והוביל כמה מערכות חינוכיות בישראל.
ביוגרפיה
גל נולד במינכן לאמן וצייר היהודי, ערי גלאס. ב-1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, עלה לישראל עם הוריו והתיישב בקיבוץ יגור. שירת כמפקד בסיירת אילת בשנות החמישים והיה חברו הקרוב של יאיר פלד, מפקד סיירת צנחנים, שנרצח בשנות החמישים על ידי בדואים. ב-1962 הקים יחד עם יהושע כהן ויורם יום-טוב את בית ספר שדה שדה בוקר והיה למנהלו הראשון. במסגרת זאת הוא עסק בשחזור כורנוב וסייע לסקר ארכאולוגי בנגב.
הקים את אגף הנוער במשרד החינוך ועמד בראשו שבע שנים. במהלך תקופה זו הפך את הגדנ"ע לתוכנית של"ח. בתקופתו הכין משרד החינוך לראשונה חומר לבתי הספר על המחתרות. בשנת 1977 יצא גל ללימודים לתואר שני באוניברסיטת הרווארד. בספטמבר 1979 הוא התגייס לצה"ל, לבקשתו של הרמטכ"ל, רפאל איתן להקים את פרויקט מקא"מ (מרכז לקידום אוכלוסיות מיוחדות - "נערי רפול"). הוא ניהל את מקא"מ מספר שנים. בשנת 1982 הוא עמד בראש ועדה לבחינת בתי הכלא הצבאיים. הוא התמנה בהמשך לסגן קצין חינוך ראשי. בשנת 1985, בהיותו מנהל אגף החינוך בעיריית ירושלים, הקים את מנח"י בשיתוף עם שמשון שושני מנכ"ל משרד החינוך. בתקופת כהונתו הוא התמודד עם האינתיפאדה הראשונה במזרח ירושלים והחליט על סיום עבודת מורות יהודיות בבתי ספר במזרח ירושלים.
בשנת 1989 עלה שמו כמועמד להיות מנכ"ל משרד החינוך, אך הוא לא זכה בתפקיד. ראש העיר דאז, טדי קולק, מינה אותו בסוף 1989 למנכ"ל העירייה.
בשנים 1992–1997 ניהל את בית הספר למנהיגות חינוכית מייסודו של מכון מנדל. רבים מתלמידיו ובוגריו משמשים בתפקידים בכירים במערכת החינוך במדינת ישראל.
בשנת 1999, היה גל בין המייסדים של המרכז הבין-תרבותי לירושלים, ושימש כיו"ר הראשון של המרכז.
עוזי גל הוא אחיו למחצה, מאביו.
הנצחתו
בשנת 2006 הוקם מרכז גל למנהיגות (מג"ל) שפועל במדרשת בן-גוריון.
בשנת 2008 הוקמה על שמו של מיכאל המכינה הקדם צבאית מכינת גל - המדרשה להכשרת מנהיגות, בעכו, חיפה ובקריית ביאליק.
יחסי הממלכה המאוחדת–נורווגיה
יחסי הממלכה המאוחדת–נורווגיה הם יחסי החוץ בין נורווגיה לבין הממלכה המאוחדת.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1905, אחרי שקיבלה נורווגיה את עצמאותה. אולם, היחסים בין העמים החלו במהלך התקופה הוויקינגית כאשר הוויקינגים פשטו על האיים הבריטיים, והקימו יישובי קבע במערב אנגליה, האי מאן, האיים ההיברידיים בסקוטלנד ואיי אורקני ושטלנד. כתוצאה מכך, השפה האנגלית הושפעה מאוד מהשפה הנורווגית, וכתוצאה מכך יחסי התרבות בין שתי המדינות נותרו מאוד קרובים.
לאחר שקיבלה נורווגיה עצמאות מלאה משוודיה, נבחר קרל, נסיך דנמרק למלך נורווגיה, ובחירתו הושפעה במידה רבה, בשל שני גורמים יוצאי דופן: ראשית, דנמרק הייתה מדינה קטנה ולא היה חשש לערעור מאזן הכוחות באירופה, ושנית, אשתו של קרל, מוד, הייתה נסיכה בריטית, מה שהיה צפוי להוביל מערכת יחסים קרובה עם הממלכה המאוחדת, אשר יכלה לספק לנורווגיה הגנה מההגמוניה הגרמנית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נורווגיה הייתה נייטרלית. עם זאת, בשל העדפתה את הבריטים על פני הגרמנים, קיימה נורווגיה מערכת יחסים עם בריטניה של בעלת ברית נייטרלית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשו הגרמנים לנורווגיה וכבשו את המדינה, ובעקבות כך הוקמה ממשלה גולה בלונדון. הצבא הבריטי עזר לארגן כוחות קומנדו נורווגים לתקוף את המתקנים הגרמניים בנורווגיה. כאות הערכה עץ חג המולד נורווגי נשלח כל שנה מאוסלו לכיכר טרפלגר בלונדון.
היחסים כיום
נורווגיה ובריטניה חולקים גבול משותף באנטארקטיקה, ומכירים הדדית בטענות על השטחים שם, כמו גם על אלה של אוסטרליה, צרפת וניו זילנד.
גאלי (מחוז)
מחוז גאלי (באבחזית: Гал араион; בגאורגית: გალის რაიონი, גאליס ראיוֹני; ברוסית: Гальский район) הוא מחוז באבחזיה, הרפובליקה הבדלנית של גאורגיה. העיר גאלי משמשת כעיר הבירה של המחוז האבחזי. מחוז/נפה זה הוא המחוז המזרחי ביותר של אבחזיה. אוכלוסיית המחוז מונה 29,287 תושבים. מחוז גאלי האבחזי קטן מנפת גאלי הגאורגית, כיוון שהחל משנת 1955, שוכן על חלק משטח הנפה מחוז טקווארצ'לי.
יחסי הממלכה המאוחדת–נורווגיה
היחסים כיום
שתי המדינות הן חברות מלאות של נאט"ו ושל מועצת אירופה. ישנם כ-18,000 נורווגים החיים בבריטניה, ו-13,395 בריטים שחיים בנורווגיה. הבריטים הם אחת מקבוצות המהגרים נגדולולת בערים רבות. הערים עם הכי הרבה בריטים הן אוסלו (2,535), סטוונגר (1,542), ברגן (1,014), ברום (716), טרונדהיים (360), אסקר (307), קריסטיאנסנד (238), דראמן (144), ופרדריקסטד (111).
גאלי (מחוז)
הרפובליקה של אבחזיה היא אוטונומיה דה פקטו שאינה מוכרת בעולם. מכאן שגם החלוקה המנהלתית של אבחזיה למחוזות אינה מוכרת בעולם. מצד שני מוכרת החלוקה המנהלתית של גאורגיה, שעל פיה נחשבת אבחזיה עצמה למחוז בגאורגיה, וחלוקתה הפנימית לנפות, המקבילה כמעט לגמרי לחלוקת אבחזיה למחוזות, היא במעמד יתר נפות גאורגיה.
יחסי הממלכה המאוחדת–נורווגיה
היחסים כיום
המלכה אליזבת השנייה ביקרה שלוש פעמים בנורווגיה במהלך שלטונה, בשנים 1955, 1981, ולאחרונה בשנת 2001, כאשר היא התקבלה על ידי המלך האראלד החמישי.
גאלי (מחוז)
לפני מלחמת אבחזיה (1991-1992), היה מחוז גאלי מיושב כמעט כולו על ידי מגרלים, שהם תת-קבוצה אתנית של הגאורגים. במהלך הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה, שהתרחש בשנים 1993–1994 ושוב ב-1998, גורשו ונמלטו רוב הגאורגים מהמחוז. מאז שנת חזרו למחוז גאלי בין 40,000 ל-60,000 גאורגים, כולל אלה החוצים באופן יומיומי את קו הפסקת האש וכאלה הנודדים באופן עונתי בהתאם לצורכי החקלאות. מחוז גאלי הוא היחיד מבין מחוזות אבחזיה שבו מהווים הגאורגים את הרוב.
יחסי הממלכה המאוחדת–נורווגיה
יחסים דיפלומטיים
נורווגיה מחזיקה בבריטניה שגרירות בלונדון, ו-16 קונסוליות באברדין, בלפסט, דנדי, אדינבורו, גלאזגו, גרימסבי, אינברנס, האי מאן, ג'רזי, קירקוול, לרוויק, ליברפול, מנצ'סטר, ניוקאסל, פלימות' וסאות'המפטון. מאידך, בריטניה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו ו-5 קונסוליות באלסונד, בודו, סטוונגר, טרומסו וטרונדהיים.
גאלי (מחוז)
היסטוריה
אזור מחוז גאלי של היום היה היסטורית אזור הספר של נסיכות אבחזיה ונסיכות סמגרלו, שתי ישויות שהתנתקו מהממלכה הגאורגית המאוחדת, והשליטה בגאלי השתנתה תכופות במהלך המלחמות בין השושלות הפיאודליות שרוואשידזה מאבחזיה ודדיאני מסמגרלו. במחצית השנייה של המאה השבע עשרה, הצליחו נסיכי שרוואשידזה מאבחזיה לכבוש ולהשתלט על השטחים עד נהר האנגורי כולל אזור גאלי. עם התפרקות נסיכות אבחזיה נשלט האזור שבין נהרות גאלידזגה ואנגורי על ידי ענף של משפחת שרוואשידזה שאחד מבניה, מורזקאן, קרא לאחוזתו הפיאודלית על שמו "סאמורזקאנו" (מילולית: "אדמת מורזקאן"). המעמד העליון של הנסיכות החדשה היה מורכב בעיקר על ידי אצילים אבחזים דוברי גאורגית, בעוד שאיכרים היו מוצא אבחזי וגאורגים (מגרלים). בניגוד ליתר אבחזיה, שהתאסלמה ברובה על ידי האימפריה העות'מאנית, נותרו תושבי סאמורזקאנו נאמנים לנצרות והשתייכו לכנסייה הגאורגית האורתודוקסית. בסופו של דבר עברה הנסיכות הקטנה לשליטת מגרליה, אולם שימרה מידה של עצמאות אף לאחר התפשטותה של האימפריה הרוסית לקווקז והפיכתה, בשנת 1804, של נסיכות סמגרלו למדינת חסות של האימפריה הרוסית. בשנת 1840, סיפחה האימפריה הרוסית את סאמורזקאנו בגלוי. בשנות השישים והשבעים של המאה התשע עשרה, גרמו, מרידות של אבחזים ורדיפה שיטתית של מוסלמים על ידי השלטונות הרוסיים, לגלות הצ'רקסים לאזורים שהיו בהשפעת האימפריה העות'מאנית. הנוצרים האותודוקסים של סאמורזקאנו לא הושפעה בעיקרה. הקיטון באוכלוסייה האבחזית הפכה את התרבות המגרלית לדומיננטית באזור, והייתה אף הגירה של איכרים גאורגים מצידו השמאלי של נהר האנגורי (מצידו המזרחי של האנגורי) לצידו הימני לתוך אבחזיה שבה השליטה בצמיתים הייתה רפה יותר.
שיעור נישואי התערובת הגבוה בין האבחזים והגאורגים הביאו לגיבוש מורשת מעורבת ולהופעתה של קטגוריה מיוחדת שנקראת סאמורזקנים (самурзаканцы) במפקד האוכלוסין של האימפריה הרוסית בשנת 1886. אוכלוסיית הסאמורזקנים הורכבה בעיקר על ידי מגרלים ומיעוט של אבחזים. 38% מאוכלוסיית המחוז זיהו את עצמם כמגרלים ו-35% זיהו עצמם כגאורגים (בנוסף למגרלים), בגאליסקיי אוייזד (Гальский уезд), בזמן מפקד האוכלוסין הראשון של הסובייטים בשנת 1926, ו-26% זיהו עצמם כאבחזים. שיעור האבחזים ירד כל כך במפקד שנערך לאחר מכן (1939) עד שהגיע לאחוזים בודדים בלבד. ההיסטוריה של מחוז גאלי מאוחר יותר מקבילה להיסטוריה של אבחזיה המודרנית, שהפכה, בשנים 1918–1921, לישות אוטונומית בתוך הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה לאחר מכן, בין השנים 1921–1931 לאבחזיה סס"ר והייתה קשורה לגאורגיה סס"ר בקשר קונפדרטיווי, והם הצטרפו בפברואר 1922 לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה. לאחר מכן הפכה לאבחזיה אסס"ר במסגרת גאורגיה הסובייטית. תחת שלטונו של סטלין, משנת 1944 או 1945 ל-1953, בתי הספר נסגרו, מוסדות תרבות דוכאו ונעשה ניסיון להטמעת האבחזים בגאורגים.
בשיא מלחמת אבחזיה, בשנת 1993, היו הגאורגים במחוז גאלי נתונים לטיהור אתני שיטתי, שנעשה על ידי מיליציות אבחזיות ובעלות בריתן מהרפובליקות הרוסיות מצפון הקווקז. עד לנובמבר 1993, נשלט רוב שיטחו של המחוז בידי הבדלנים האבחזים להוציא מובלעות מבודדות, שפונו, בשנת 1994, על ידי הכוחות הגאורגים לאחר הפסקת אש בתיווך רוסי. מאז חזרו למחוז, באופן ספורדי, בין 40,000 ל-60,000 גאורגים. אולם התהליך הופסק בעקבות התפרצות האלימות במאי 1998, שהחלה בתגובה לניסיון של כוחות גרילה גאורגים להחזיר את השליטה על אבחזיה. בעקבות אירועים אלה ביצעו "ניקוי" יסודי במחוז. למרות הביקורת שנמתחה עליו סירב נשיא גאורגיה באותם ימים, אדוארד שוורדנדזה, לפרוס חיילים כנגד אבחזיה. ב-20 במאי 1998, החל משא ומתן על הפסקת אש. העוינות גרמה למאות של קורבנות משני הצדדים, וגורשו בין 30,000 ל-40,000. אף על פי שמשפחות רבות חזרו זמן קצר לאחר מכן לביתם, גרם העמימות להריסת 1,500 בתים ותשתיות, כולל כאלה שמומנו על ידי ארגונים בינלאומיים. כוח המשימה משותף של האו"ם אושר ונשלח למחוז גאלי בשנת 2000. התשתיות והבתים נבזזו ונשרפו במתכוון בהתקפה האבחזית.
כלכלה
מחוז גאלי הוא אזור חקלאי עשיר בגידולי תה, הדרים, אגוזי לוז וירקות. תחנת כוח ההידרואלקטרית שעל סכר אנגורי הוא ספק האנרגיה העיקרי לאבחזיה לגאורגיה גופא, והיא ממוקמת על קו הפסקת האש הגאורגי-אבחזי ומופעל במשותף.
לתושבי מחוז גאלי יש מידת של חופש המאפשר להם לחצות את הגבול לגאורגיה אולם המעבר כרוך בתשלום של 50 רובל. כמו כן הוטל אגרות על מעבר סחורות בין גאורגיה לאבחזיה ומכס על כניסת סחורות לאבחזיה.
תקציב המחוז לשנת 2006 היה 7.5 מיליון רובל רוסי (כ-300,000 דולר באותם ימים) כש-30% מהכנסות הבדלנים ממיסים מועברים לשלטון המרכזי בסוחומי. יתר ה-70% משמשים לתשלום משכורות, קיצבאות והוצאות מנהליות. מכך נובע כי תקציב המחוז אינו כולל הקצאה או תקבולי כספים באופן שוטף מהשלטון המרכזי, והם מתקבלים אד הוק במקרים מיוחדים. התשתיות במחוז רעועות ועל אף הסיוע ההומניטרי הבינלאומי המוגבל, ממשיכים רוב הפליטים להתגורר בבתים הרוסים ובמבנים ארעיים.
דגל בוסניה והרצגובינה
דגל בוסניה והרצגובינה הנוכחי אומץ ב-4 בפברואר 1998. הדגל החליף דגל קודם ששימש מאז שקיבלה המדינה עצמאות.
הדגל מורכב מפס אנכי רחב בצבע כחול בצד המתנפנף כאשר משולש שווה-שוקיים בצבע צהוב תוחם את הפס החל מראש הדגל. שאר הדגל הוא באותו גוון כחול מלבד שבעה כוכבים בני חמישה קודקודים בצבע לבן ועוד שני חצאי כוכבים למעלה ולמטה, כל זאת לאורך בסיס המשולש.
במקור היה הצבע הכחול בגוון כחול או"ם אך הוא הוחלף בצבע כחול עמוק יותר בדומה לדגל האיחוד האירופי.
שלושת הקודקודים של המשולש מסמלים את תאוריית שלוש האומות של בוסניה והרצגובינה (קרואטים, בוסניאקים וסרבים). המשולש עצמו מזכיר בצורתו את צורתה של בוסניה-הרצגובינה. הכוכבים, המסמלים את אירופה, אמורים להראות כאילו יש אינסוף מהם ולכן הם נמצאים ברצף מלמעלה למטה.
דגלים קודמים
דגל העצמאות היה פלר דה ליס - סמל שנחשב לספציפי מדי לבוסנים, ולכן הוחלף.
סרק
סֶרְק (באנגלית: Sark; בצרפתית: Sercq; בסרקסווזית: Sèr) הוא אי קטן, אחד מאיי התעלה, ומהווה חלק מהביליוויק של גרנזי. באי מתגוררים כ-500 תושבים.
גאוגרפיה
האי מורכב משני חלקים - "סרק הגדול" ו"סרק הקטן". החלקים המחוברים ביניהם במצר יבשה צר הנקרא La Coupée, שרוחבו 3 מטרים, ומצוקים בגובה 100 מטרים יורדים משני צדדיו. בשנת 1900 הותקן מעקה במקום על מנת לאפשר מעבר ללא נפילה בשל הרוחות העזות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה בנו הגרמנים באמצעות שבויי מלחמה כביש לאורך מצר היבשה.
האי ברצ'ו מהווה חלק מסרק. ברצ'ו הוא אי פרטי שאינו פתוח למבקרים.
היסטוריה
בימי הביניים התגוררה באי סרק קהילה של נזירים. האי יושב בפועל במאה ה-16 על ידי שודדי ים שהשתמשו באי כבסיס למתקפותיהם אל חופי צרפת. לכן הליה דה קרטרה (Helier de Carteret), הסניור של סנט אוון (St. Ouen) בג'רסי, קיבל רישיון מהמלכה אליזבת' הראשונה ליישב את האי סרק עם 40 משפחות מסנט אוון, בתנאי שימנע את התיישבות שודדי הים באי.
ניסיון של המתיישבים לחוקק לעצמם חוקה ולהקים שיטת ממשל שבראשה יעמוד בייליף נכשלה, בשל התנגדות רשויות הממשל בגרנזי, שהתנגדו להוצאת האי מהבייליוויק של גרנזי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה האי תחת כיבוש נאצי בין השנים 1940–1945.
פוליטיקה
האדון השליט הוא הסניור של סארק, והוא עומד בראש הממשלה הפאודליטית של סארק. מאז 1974 משמש ג'ון מישל בומון (John Michael Beaumont) כסניור ה-22 של סארק.
תפקיד הסניור נקבע על ידי המלכה אליזבת הראשונה בשנת 1565. הסניור הוא השליט באי והיחיד הרשאי לגדל יונים, וכן היחיד הרשאי לגדל כלבות שאינן מעוקרות באי. כמו כן הוא הבעלים של כל החפצים שהים משליך על חופי האי.
בשנת 1974, עם מותה של סיביל האת'וויי, השליטה ה-21 של האי, נחקקה בו חוקה דמוקרטית, והועברו זכויות שלטוניות מהשליט למועצה נבחרת המשמשת בית מחוקקים, שנקראת: Chief Pleas.
כל אחד מהואסאלים באי נקרא "טנאנטס" (tenant), במשמעות הצרפתית של המילה (ואסאל) ולא במשמעות האנגלית (שוכר). באי 40 משפחות של וסאלים. אין בעלות ממש על קרקעות האי, והקרקעות נחכרו בחכירה לדורות מהסניור. ניתן להעביר את החכירה דרך ירושה או מכירה.
כיום במועצת האי חברים 40 הואסאלים ו-12 נבחרים הנבחרים לתקופה של שלוש שנים בבחירות חופשיות. בהצבעה שנערכה ב-8 במרץ 2006 התקבלה הצעה לשנות את מבנה המועצה (ברוב של 25 למול 15). לפי ההצעה החדשה יכלול בית המחוקקים החדש 14 בעלי קרקעות שייבחרו מבין הואסאלים ו-14 שייבחרו מבין כל התושבים.
הדעות באי היו חלוקות - חלק העדיפו להשאיר את השיטה הפאודלית וחלק רצו דמוקרטיה מלאה. בסקר שנערך בו השתתפו 165 תושבים, 53% הצביעו עבור דמוקרטיה מלאה ו-47% העדיפו את הפשרה שהתקבלה.
הבחירות שנקבעו בהחלטת המועצה נקבעו לדצמבר 2008.
הסניור והסנשאל הם חברי ה-Chief Pleas. כמו כן ישנם פרבו, גרפייה ושר אוצר, שנוכחים בישיבות המועצה אך אינם חברים.
הרשות המבצעת של האי היא:
הסנשאל, הפרבו, הגרפייה והאוצר נבחרים על ידי הסניור. השוטר וסגנו נבחרים על ידי המועצה. בשנת 2003 הצביעה המועצה לביטול החוק האוסר גירושים באי.
כלכלה ותחבורה
עיקר כלכלת סרק מתבססת על תיירות ובנקאות. אסורה באי תנועת כלי רכב, והתנועה מתנהלת באמצעות כירכרות רתומות לסוסים, זוגות אופניים, טרקטורים, וכן כלי רכב חשמליים עבור המבוגרים באי. הגישה לאי מתבצעת באמצעות מעבורת מגרנזי.
שפה
סרקסווזית (באנגלית: Sercquiais, Sarkese או Sark-French) היא ניב של השפה הנורמנית המדובר על ידי המבוגרים בתושבי האי. עקב ההגירה מבריטניה לאי, השפה העיקרית באי היא השפה האנגלית.
קלמור דה ארו (Clameur de Haro)
אחד החוקים העתיקים של איי התעלה הוא חוק קלמור דה ארו - מנגנון משפטי שקיים עד ימינו בחלק מהאיים, ובהם האי סרק. מנגנון זה מאפשר מתן סעד מיידי למתלונן בגין הפרה שנעשתה נגדו או פגיעה בזכויותיו. אופן הפעלת המנגנון: בעת ההפרה צועק המתלונן בעיני עדים את המשפט בשפה הצרפתית: "Haro, Haro, Haro! À mon aide mon Prince, on me fait tort!" (לעזרתי נסיך שלי! מעוולים נגדי!). קריאה זו צריכה להירשם במשרד הרשם (ה-Greffe) תוך 24 שעות; כל פעולות הממשל נגד אותו אדם צריכות להיפסק מידית עד לדיון בעניינו, ואותו דיון צריך להיקבע בהקדם האפשרי (בדומה לצו מניעה במשפט הישראלי).
האירוע האחרון בו הופעל חוק זה היה ביוני 1970 כאשר אחד מתושבי האי קרא "קלמור" נגד הרשויות שרצו להקים גדר סביב גינתו.
ספורט
סרק משתתפת במשחקי חבר העמים.
אה"מ בלרופון (1824)
אונייה זו הייתה השנייה בצי הבריטי שנקראה בשם זה. "בלרופון" הראשונה הובילה את נפוליאון אל כלאו בסנט הלנה.
ב-1840 הייתה חלק משייטת בריטית-אוסטרית-טורקית, שפעלה לסילוק מוחמד עלי שליט מצרים מסוריה וארץ ישראל, ולקחה חלק פעיל בהפגזת העיר צידון ובהפגזת העיר עכו ב-3 בנובמבר 1840.
בשנת 1843 הוצאה זמנית משירות בפורטסמות', בשנת 1848 הוצבה לשירותי נמל, בשנת 1850 חזרה לשירות בים התיכון ובשנת 1892 נמכרה.
קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה
קונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה (באנגלית: Oceania Football Confederation, בראשי תבות OFC) היא אחת משש הקונפדרציות היבשתיות החברות בפיפ"א. מבין הקונפדרציות, אוקיאניה היא הקטנה והחלשה ביותר, בפער ניכר.
היסטוריה
הקונפדרציה נוסדה ב-1966 על ידי התאחדויות הכדורגל של אוסטרליה, ניו זילנד ופיג'י, וכיום חברות בה 11 התאחדויות כדורגל, חלקן של מדינות וחלקן של טריטוריות השייכות למדינות אחרות. נבחרות נוספות, שמייצגות טריטוריות שאין להן התאחדות כדורגל מוכרת, משתתפות בטורנירים של ה-OFC כחברות נלוות.
הקונפדרציה מארגנת ברמת הנבחרות את טורניר גביע האומות של מדינות אוקיאניה בכל 4 שנים החל מ-2008. אלופת הטורניר משתתפת בגביע הקונפדרציות. ברמת הקבוצות מארגנת ה-OFC את ליגת האלופות האוקיאנית, שנקראה עד 2007 אליפות אוקיאניה לקבוצות. אלופת הטורניר משתתפת באליפות העולם לקבוצות.
בינואר 2006 עזבה התאחדות הכדורגל של אוסטרליה, המדינה הגדולה ביותר שלה והנבחרת המצליחה ביותר באוקיאניה, את הקונפדרציה האוקיאנית, ועברה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC). לאחר מעבר זה, הפכה ניו זילנד לנבחרת הבולטת ב-OFC. בשנים 2008, 2009 עזבו התאחדויות הכדורגל של איי מריאנה הצפוניים ופלאו את הקונפדרציה האוקיאנית, ועברו לקונפדרציית הכדורגל של אסיה (AFC).
עד למונדיאל 2026 לא היה לאוקיאניה מקום מובטח בגביע העולם בכדורגל והמנצחת בטורניר המוקדמות של אוקיאניה הייתה צריכה להתמודד על העלייה למונדיאל נגד נבחרת מיבשת אחרת, החל משנת 2026 יובטח לקונפדרציה מקום אחד בקרב על הגביע. עד כה השתתפו נבחרות מאוקיאניה במונדיאל רק חמש פעמים: עשתה זאת פעמיים, ב-1974 וב-2006 (בפעם השנייה היא הייתה הנציגה האוקיאנית הראשונה שעלתה לשמינית הגמר, ובשאר הפעמים שהעפילה למונדיאל עשתה זאת כנציגת אסיה),  ב-1970 ו העפילה למונדיאל 1982 ול-מונדיאל 2010.
נבחרת ישראל בכדורגל, שהוחרמה מסיבות פוליטיות על ידי מדינות רבות באסיה, התמודדה מול נבחרות מאוקיאניה על הזכות להשתתף בגביע העולמי במוקדמות למונדיאל 1970, מונדיאל 1986 ומונדיאל 1990. גם נבחרת טייוואן שיחקה מספר פעמים בבית האוקיאני, מסיבות פוליטיות.
חברות הקונפדרציה
ל-OFC ישנן 11 חברות, ו-2 במעמד "חברה שותפה":
מעמד של לא-חברות
לכמה מדינות ריבוניות ותלויות באוקיאניה יש נבחרות לאומיות ללא שיוך. כולן משחקות לעיתים רחוקות והיו לא פעילות במשך כמה שנים. יש גם כאלה שאין להם נבחרת לאומית כלל.
ישנן ארבע מדינות ריבוניות אוקיאניות, במעמד של לא-חברות, והן חברות באו"ם, והם אינן קשורות לפיפ"א, ל-OFC או לכל קונפדרציה אחרת:
דירוג נוכחי לנבחרות OFC
להלן דירוג הנבחרות ב-OFC לפי הדירוג העולמי של פיפ"א לנבחרות גברים ולנבחרות נשים:
אלי ישי
ביוגרפיה
ישי נולד בירושלים, שני מתוך שמונת ילדיהם של איווט-פורטונה וציון ישי, שעלו מתוניסיה. בנעוריו למד בישיבות חורב, "פורת יוסף" בירושלים וישיבת הנגב בנתיבות. בשנים 1980–1983 שירת בצה"ל תחילה כטנקיסט ולאחר מכן כמש"ק דת בגדוד "אבירי המרכז" של מרכז ההובלה. לאחר שירותו הצבאי למד מסגרות ועבד במוסך כרתך ומסגר.
קריירה פוליטית
ישי החל את דרכו הפוליטית בשנת 1984 כעוזר נציג ש"ס במועצת עיריית ירושלים, נסים זאב במקביל לעבודתו במוסך. בשנים 1987–1988 כיהן כחבר מועצת העירייה. בשנת 1988 מונה לעוזר שר הפנים אריה דרעי, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1990. לאחר מכן מונה למזכ"ל ש"ס וכיהן בתפקיד זה עד 1996, כמו גם כראש המחלקה המוניציפלית בש"ס. בין השנים 1994–1996 כיהן כמנכ"ל "אל המעיין", רשת החינוך של התנועה.
בשנת 1996 נבחר לכנסת מטעם ש"ס ומונה לשר העבודה והרווחה בממשלת נתניהו. ב-1999, לאחר פרישתו הזמנית של אריה דרעי מהחיים הפוליטיים עקב הרשעתו בפלילים, מונה ליו"ר ש"ס.
ביולי 2000 הוביל את ש"ס לפרישה מהממשלה עקב ועידת קמפ דייוויד. במרץ 2001 מונה לסגן ראש הממשלה ושר הפנים בממשלת שרון הראשונה. במאי 2002 עורר משבר קואליציוני עם הצבעת מפלגתו נגד תוכנית "חומת מגן כלכלית". ככל שרי ש"ס הוא פוטר והושב לתפקידו שבועיים מאוחר יותר.