cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טופס 17
היסטוריה
מקור השם "טופס 17" הוא בקופת חולים כללית, אשר בשנות החמישים של המאה ה-20 הייתה מנפקת טופסי 17, מתוך פנקס עבה, אשר העתק של הטופס היה נשאר בסניף שבו "החבר" היה מבוטח. עד לעידן המחשב הטופס היה מונפק ידנית, וההעתק אשר היה נשאר במזכירות הסניף באמצעות נייר פחם, בדרך כלל לא היה קריא. בשנות הארבעים של המאה ה-20, היו נוהגים להשאיר במזכירות הקופה 2 העתקים, לפני עידן נייר הפחם, וכל הפרטים היו ממולאים בכתב יד. כיום טופס 17 מקביל ל"טופס התחייבות".
במקרה של סירוב
המבוטח רשאי לפנות:
יחסי אוזבקיסטן–אירלנד
יחסי אוזבקיסטן–אירלנד הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן ואירלנד. לאחר עצמאות אוזבקיסטן החלו להתפתח יחסי סחר וכלכלה בין שתי המדינות. אוזבקיסטן מייצאת לאירלנד בעיקר סיבי כותנה וכמות קטנה של דשנים מינרליים. ואירלנד מייצאת לאוזבקיסטן בעיקר דגנים, שומן בקר, שמן צמחי וחמאה, פלסטיק ומוצרי פלסטיק, תרופות, ביגוד, כימיקלים אורגניים, מוצרי חשמל ומוצרים עירוניים. בשנת 2000 הסתכם מחזור המסחר בין שתי המדינות ב-14.3 מיליון דולר. חברת Tijorat של אוזבקסבדו וחברת Verloni Ltd האירית העבירו 2.6 מיליון דולר מאירלנד לאוזבקיסטן.
ישנם 9 ארגונים עם משקיעים אירים באוזבקיסטן. מתוכם 7 הם מיזמים משותפים ו-2 הם 100% אירים. ישנן שתי חברות איריות: Herkos Limited (מכירת חומרי גלם למטלורגיה לא ברזלית, ייצור מוצרי היי-טק) ו-ICT International Cotton and Textile Trading K0 Ltd (סחר בכותנה).
חסן אל-היידוס
חסן ח'אלד אל-היידוס (בערבית: حسن خالد الهيدوس; נולד ב-11 בדצמבר 1990) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת החלוץ בא-סד.
קריירת מועדונים
אל-היידוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של א-סד, אליה הצטרף בגיל 8 ואחרי 9 שנים הצטרף לקבוצה הבוגרת.
אל-היידוס, זכה עם הקבוצה בליגת האלופות האסיאתית 2011, כאשר הוא היה אחד מארבעת הכובשים בדו-קרב הפנדלים במשחק הגמר נגד ג'אונבוק יונדאי מוטורס.
בשנת, אל-היידוס נבחר ל"כדורגלן הקטרי של השנה", כאשר קיבל 58 קולות מתוך 104 מצביעים, בהם מאמנים ומנהלי הקבוצות.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, אל-היידוס שיחק בנבחרות הצעירות של קטר. ב-11 באוגוסט 2008, אל-היידוס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר בהפסד 1–6 ל. ב-30 בדצמבר 2008, אל-היידוס הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–5 נגד.
אל-היידוס היה שותף לזכייה של הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2019, בה היה שותף בכל משחקיה של קטר ואף הבקיע בניצחון 0–4 נגד בחצי הגמר.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר מונדיאל 2022.
היינקל He 111
היינקל He 111 (בגרמנית: Heinkel He 111) היה מפציץ גרמני מתקופת מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
ה-He 111 תוכנן בתחילת שנות ה-30 על ידי המתכננים הגרמנים זיגפריד וולטר גינתר, תוך הפרה של חוזה ורסאי. בתחילת שלבי הייצור הוסווה המטוס כמטוס מטען, על אף שכוונת מתכנניו הייתה לספק ללופטוואפה מפציץ בינוני מהיר.
על אף שהדגם הבסיסי שופר ללא הרף, בסוף המלחמה היה כבר ה-He 111 מיושן. הלופטוואפה רצה להחליפו ב"מפציץ דגם B" המתוכנן, אך בסופו של דבר בוטל הפרויקט, והלופטוואפה המשיך להשתמש ב-He 111 עד לסוף המלחמה. הייצור הופסק ב-1944. בשלבים אלו נעשה במטוס שימוש בעיקר כמטוס תובלה ולצורכי אספקה.
עיצובו של ה-He 111 נמשך גם לאחר המלחמה במטוס ה-CASA 2.111 הספרדי. הספרדים קיבלו ב-1943 מספר מטוסים ורישיון לבנות גרסה משלהם. "צאצא" זה של ה-He 111 נותר בשירות חיל האוויר הספרדי עד 1973.
התרסקות מי-8 בשאטוי
ההתרסקות
המסוק שהתרסק היה אחד משלושה מסוקי תובלה Mi-8 ושני מסוקי קרב מיל Mi-24 של חיל האוויר הרוסי אשר המריא ממנחת מסוקים ממזרח לעיר גודרמס. הוא נשא בתוכו 15 חיילי קומנדו מחטיבת הסיור של רוסטוב ושני קציני צבא רוסים בכירים מהבסיס הצבאי הרוסי הראשי חנקאלה בצ'צ'ניה.
לוביסה, נסיכת שוודיה
ביוגרפיה
לוביסה נולדה ב-31 באוקטובר 1851 בסטוקהולם שבשוודיה לקרל החמישה עשר, מלך שוודיה ואשתו לואיזה, נסיכת הולנד, בתם של פרדריק, נסיך הולנד ולואיזה, נסיכת פרוסיה. בעקבות סיבוכים שהיו לאמה בלידת אחיה הנסיך קרל אוסקר, דוכס סדרמנלנד בשנת 1852, לא יכלה אמה ללדת יותר ילדים. בשנת 1854 מת אחיה, ולוביסה נותרה הילדה היחידה. אביה ניסה לשנות את החוקה שקבעה שרק זכרים יכולים לעלות על כס המלוכה, אך מכיוון שלאחיו הנסיך אוסקר היו כמה בנים ולא היה באופק משבר ירושה, לא הצליח אביה לשנות את החוקה.
מאחר שלא היו לאביה בנים, החל להתייחס אליה כדרך שמתנהגים לבנים, וכתוצאה מכך לא עשתה לוביסה כל מאמץ לייפות את עצמה, מה שזעזע מאוד את אמה. לוביסה הייתה ילדה מאוד מפונקת, והייתה אנרגטית וחברותית למדי. לוביסה ואמה היו תלמידות של ננסי אדברג, חלוצת שחייה לנשים: השחייה בתחילה לא נחשבה למעשה ראוי לבנות, אך כאשר המלכה ובתה הנסיכה לוביסה תמכו בה על ידי השתתפות בתחרות שחיה בשנת 1862, נעשתה השחייה אופנתית, והפכה במהירות למקובלת אף לנשים.
ביולי 1868 התארסה לוביסה עם פרדריק, נסיך הכתר הדני. הנישואים בין פרדריק לבין לוביסה הוצעו כצעד ליצירת יחסי ידידות בין דנמרק לבין שוודיה. שתי המדינות היו ביחסים מתוחים לאחר ששוודיה לא סייעה לדנמרק במהלך המלחמה נגד פרוסיה ואוסטריה בשנת 1864. פרדריק ולוביסה נפגשו לראשונה בשנת 1862, אך בשנת 1868 הוזמן פרדריק לשוודיה כדי להכיר את כלתו לעתיד והפגישה בין השניים תוארה כמוצלחת. השניים התארסו באותה שנה. לוביסה הייתה הנסיכה השוודית הראשונה שנישאה לבן למשפחת המלוכה הדנית מאז ימי הביניים והנישואים התקבלו בברכה בכל שלוש הממלכות הסקנדינביות כסמל של אחדות. לאחר האירוסים למדה לוביסה את ההיסטוריה והשפה הדנית, וכן את הספרות והתרבות של דנמרק.
טקס הנישואים נערך בארמון המלכותי בסטוקהולם ב-28 ביולי 1869. הזוג התגורר בארמון אמיליאנבורג בקופנהגן ואת תקופות הקיץ הוא בילה בארמון שרלוטנלונד שמצפון לעיר. הם הביאו לעולם ארבעה בנים וארבע בנות. חיי הנישואים של פרדריק ולוביסה לא היו מאושרים, למרות שלעובדה זו לא הייתה השפעה על היחסים בין שתי המדינות. בנוסף לוביסה לא הסתדרה עם חמותה לואיזה, נסיכת הסן-קאסל, ובשל כך השקיעה לוביסה את זמנה בלימודי דת. לוביסה אף ביקרה בשוודיה כמה פעמים, ואף הייתה נוכחת במיתת אמה בשנת 1871. בשנת 1905 נפרדה נורווגיה מהכתר השוודי בתמיכת דנמרק, מה שיצר מתיחות בין המדינות, ובשל כך לא יכלה לוביסה לבקר בשוודיה, מה שמאוד העציב אותה.
בשנת 1906 מת חמיה כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ובעלה עלה במקומו לשלטון כפרדריק השמיני, מלך דנמרק. לוביסה השקיעה את עיקר זמנה לאירועי צדקה ופילנתרופיה, ומיעטה להשתתף במסיבות ואירועים רשמיים.
בשנת 1912 מת בעלה, ובנה כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו. לוביסה מתה ב-20 במרץ 1926, ונקברה בקתדרלת רוסקילדה.
משפחתה
מנישואיה לפרדריק השמיני, מלך דנמרק נולדו לה 8 ילדים:
אסמאעיל, סולטאן ג'והור
סר אסמאעיל אל-ח'אלידי אבני אל-מרחום סולטאן אבראהים אל-מאסיהור (בג'אווי: السلطان إسماعيل الخالدي بن السلطان إبراهيم المشهور, באנגלית: Ismail Al Khalidi Ibni Al-Marhum Sultan Ibrahim Al-Masyhur; 28 באוקטובר 1894 – 10 במאי 1981) היה סולטאן ג'והור בין 1959 ל-1981, במסגרת הפדרציה של מלזיה. אסמאעיל היה הסולטאן ה-23 של ג'והור והסולטאן השלישי של ג'והור "המודרנית", אחרי אביו אבראהים, וסבו אבו בכר. במותו ירש אותו בנו, טונקו מחמוד איסקנדר.
ביוגרפיה
אסמאעיל, בנו של אבראהים, סולטאן ג'והור, נולד ב-28 באוקטובר 1894 בארמון סמאיים בג'והור באהרו, במהלך תקופת שלטון סבו, הסולטאן אבו בכר. ב-7 בספטמבר 1895 מונה ל'טונקו מהקוטה' של ג'והור (נסיך הכתר של ג'והור) עם ירושת הכתר של אביו. עם פטירת אביו, הסולטאן אבראהים בלונדון ב-8 במאי 1959, אסמאעיל הושבע כסולטאן ג'והור החדש. הוא הוכתר בטקס רשמי שנערך ב-10 בפברואר 1960. תקופת שלטונו נחשבת למוצלחת, לנוכח המשך צמיחתה הכלכלית של ג'והור ושימוש מעמדה.
הסולטן אסמאעיל קיבל את השכלתו המלאית והאנגלית בג'והור באהרו והמשיך את לימודיו הגבוהים בממלכה המאוחדת יחד עם שני אחיו ואון ג'אפר בשנת 1904. הוא חזר לג'והור בשנת 1910 ולמד במכללה המלאית קואלה קנגסאר. הוא עזב שוב ללונדון ללמוד מנהל מדינה בשנת 1913. לפני שהוכתר כסולטאן, אסמאעיל גם מילא את תפקיד העוצר מספר פעמים ומילא חובות הקשורות לענייני מדינה. הוא חנך את הקונגרס המלאי ב-11 במאי 1946 בארמון איסטנה בג'והור באהרו שהוביל להקמת הארגון המאוחד הלאומי של המלאים. אסמאעיל קיבל הכרה על פועלו במהלך מצעד גדול שנערך ב-8 ביוני 1946 כדי לחגוג את הצלחתה של בריטניה לשחרר את מלאיה לאחר כניעת האימפריה היפנית.
הסולטאן נהג להקדיש תשומת לב מיוחדת לפיתוחו של ג'והור. הוא הקים את תאגיד ג'והור, רשויות הפיתוח בדרום מערב הארץ, תשתית מערב ג'והור, פתח את רשויות הקרקעות והפיתוח הפדרליות (FELDA), שיתוף הפעולה הקרקעי הפדרלי, רשויות השיקום (FELCRA) ונמל פסיר גודאנג לים סין הדרומי. נמל התעופה סנאי החל את פעילותו בשנת 1973. הוא גם הקים את המועצה הדתית האסלאמית כדי להמשיך ולפתח את קידום דת האסלאם בג'והור. הסולטאן אסמאעיל נפטר ב-10 במאי 1981 והובא למנוחות במאוזוליאום המלכותי של בג'והור באהרו.
אטרופיה נרתיקית
אטרופיה נרתיקית (Atrophic vaginitis) היא מין דלקת הנובעת מהעדר ההורמון אסטרוגן ברקמת הנרתיק. היא מופיעה אצל 45% מהנשים בגיל המעבר. הסיבה היא רמות נמוכות של הורמון האסטרוגן אחרי הפסקת הפעילות של השחלות. בתקופת הפוריות, השחלות מפרישות את הורמון האסטראדיול שאחראי על שמירת הנרתיק רך ובריא. בגיל המעבר, כאשר רמת האסטרדיול יורדת מתחילים השינויים בדופן נרתיק שנעשה מדולל, דק ויבש.
אטיולוגיה
סביב גיל המעבר מתרחשת הירידה ברמת האסטרוגן המופרש על ידי השחלות ודבר זה משפיע על המערכת האורו-גניטאלית הכולל את הנרתיק, שלפוחית השתן והאגן. ההשפעה על הנרתיק מתבטאת בכך שדופן של הנרתיק נעשה דק ומאבד את האלסטיות שלו והאורך שלו מתקצר. בנוסף לכך ההפרשות מהנרתיק פוחתות בגלל הירידה ברמת הריכוך שלו. שינויים אלה עלולים לגרום לכאבים בזמן קיום יחסי מין, ולהימנעות מקיום יחסי מין. בנוסף, לשנויים המתרחשים במערכת השתן כתוצאה מרמות נמוכות של אסטרוגן לתקופה ממושכת.
סימנים
סימנים וסימפטומים של אטרופיה נרתיקית מצד אחד קשורים לתפקוד המיני ומצד שני יכולים לערב גם סימפטומים הקשורים למערכת השתן. סימפטומים המרכזיים: יובש בנרתיק, תחושת עקצוץ, גרד, כאבים בזמן קיום יחסי מין, דחיפות במתן שתן, השתנת יתר, אי שליטה במתן שתן. התופעות האלו משתנות בדרגתן ובחומרתן מאישה לאחרת.
אבחון ומעקב
נשים הסובלות מאטרופיה נרתיקית נדרשות להיות במעקב אצל רופא נשים ולעבור בדיקה גינקולוגית על ידי ספקולום בנוסף לבדיקה של השפתיים הגדולות והקטנות בגלל רגישותן לרמות האסטרוגן. הבדיקה החיצונית תחפש סימני גירוי, והבדיקה של צוואר הרחם תתמקד בשינוי בצבע, יובש, ארתימה וסמני דלקת.
בדיקה נוספת היא על ידי בדיקת רמת החומציות בעזרת סטיק מיוחד המודד את רמת החומציות בצוואר הרחם.
גורמי סיכון
רמות נמוכות של אסטרוגן אשר גורמות לאטרופיה נרתיקית מתרחשים במצבים האלה:
גיל המעבר, הנקה, כריתת שחלות לפני גיל המעבר, נטילת תרופות שגורמות לירידה ברמת האסטרוגן כמו Tamoxufen. גם עישון קשור עם שינויים של התאים בנרתיק ומוריד את רמות האסטרוגן ומשפיע על אספקת הדם לנרתיק.
אבחון
קביעת האבחנה של אטרופיה וגינאלית מתבססת על הגיל של המטופלת, התלונות וההיסטוריה הרפואית.
על מנת לאשר את האבחנה דרושה בדיקה נרתיקית של צוואר הרחם על מנת לחפש סמנים של יובש וגירוי.
טיפול
כאשר הסיפטומים מפריעים לאיכות החיים של המטופלת מקובל לתת טיפול הורמונלי. יש מספר שיטות לטיפול זה כמו טיפול בגלולות דרך הפה או טיפול עם השפעה מקומית על צוואר הרחם כמו: טבליות, נרות או משחות.
כל השיטות האלה יעילות באותה מידה ויש אפשרות לשלב טיפול מקומי ביחד עם טיפול דרך הפה.
המרכז הרפואי מיימונידיס
המרכז הרפואי מיימונידיס (באנגלית: Maimonides Medical Center) הוא בית חולים אוניברסיטאי הממוקם בשכונת בורו פארק ברובע ברוקלין בעיר ניו יורק שבארצות הברית. בבית החולים 711 מיטות אשפוז. המרכז קרוי על שם הרמב"ם.
תולדות בית החולים
ראשיתו של בית החולים במרפאה שנוסדה בשנת 1911 בעיירה ניו אוטרכט, שניצבה בתחומי ברוקלין דהיום. מרפאה זו ודומות לה התאחדו ב-1919 כדי ליצור את בית החולים ישראל בברוקלין. שנה לאחר מכן התאחד בית החולים עם בית החולים ציון. המוסד המאוחד נקרא בית החולים ישראל ציון המאוחד. ב-1947 התאחד בית החולים עם בית החולים בית משה ושינה את שמו למרכז הרפואי מיימונידיס, אשר נקרא על שמו של הרמב"ם.
ב-1993 אירעה בבית החולים תאונת התפוצצות חמצן עקב פגם במכונת הנשמה. בתאונה זו נספו שלושה מאושפזים.
ב-1997 נפתח בבית החולים מרכז רפואת חירום חדש. כמו כן קיימים בו בין היתר מערך קרדיולוגי נרחב, מרכז לטיפול בשבץ מוחי, מחלקת יולדות שבה מתקיימות לידות במספר גדול יותר מאשר בכל בית חולים אחר במדינת ניו יורק, מרכז לטיפול ביילודים ובפגים ומחלקה פסיכיאטרית גדולה. לבית החולים מחלקות בענפי כירורגיה שונים לרבות ניתוחי לב, אך אין נעשים בו ניתוחים נוירוכירורגיים.
פעילות מחקר והוראה
ב-2007 היה המרכז הרפואי בין 50 בתי החולים שבהם שיעור התמותה הנמוך ביותר של חולים שסבלו התקף לב או אי ספיקת לב מתוך 5,000 בתי חולים שנבדקו על ידי מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
בשנת 2013 נחתם הסכם סינוף בין המרכז הרפואי לבין בית הספר לרפואה אלברט איינשטיין של ישיבה אוניברסיטה, ועל פיו הפך המרכז לקמפוס ברוקלין של בית הספר לרפואה, בשותפות עם המרכז הרפואי מונטפיורי. המרכז מסונף לשני בתי ספר לרפואה נוספים בעיר ניו יורק, לרבות זה של המרכז הרפואי הר סיני.
דורות'י דנר
דורות'י דנר (באנגלית: Dorothy Dehner; 23 בדצמבר 1901 - 22 בספטמבר 1994) הייתה ציירת ופסלת אמריקאית. סגנון היצירה שלה היה אקספרסיוניזם מופשט. בשנת 1983 זכתה בפרס הצטיינות לנשים בהישגים יוצאי דופן באמנות החזותית.
ילדותה ובגרותה
דורות'י דנר נולדה וגדלה בילדותה בקליבלנד, אוהיו. אמה הייתה סופרג'יסטית (פעילה למען זכויות נשים) ואביה היה רוקח. כשהייתה בת 10 נפטר אביה, ושתי דודותיה, פלו וקורה, עברו להתגורר איתה. קורה עוררה את סקרנותה של דנר לגבי תרבויות זרות באמצעות סיפורים על מסעותיה לארצות זרות וחוויותיה משם. מאוחר יותר, סיפרה דנר שסיפורים אלו היו מקור השראתה למסע שעשתה לאירופה בשנת 1925.
בשנת 1915, כתוצאה ממצבה הבריאותי המדרדר של אמה, עברה המשפחה להתגורר בפסדינה שבקליפורניה, שם למדה דנר תיאטרון. בשנתיים שלאחר מכן נפטרו אחותה ואמה של דורות'י ובעקבות כך היא חוותה קשיים נפשיים כבדים. בשנת 1922, המשיכה ללמוד תיאטרון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) אך עזבה את הלימודים כדי לפתח קריירת תיאטרון בניו יורק. כשעברה לניו יורק היא למדה ב"אקדמיה האמריקאית לאומנויות הדרמה" וכיכבה בכמה הפקות תיאטרון. על אף הצלחתה ההתחלתית והיחסית בתיאטרון, הרגישה דנר שהיא "נעלמת" על הבמה. דנר אמרה, שבמידה מסוימת היא הרגישה שהיא מוכתבת על ידי הבמאי, התסריטאי והבמה ואין לה את היכולת להביע את עצמה.
המסע לאירופה 1925
בשנת 1925, החליטה דנר לנסוע לפריז כדי לחפש השראה חדשה. היא נסעה לבד כדי לא לעכב את שאר חבריה להצגת התיאטרון. התחנה הראשונה שלה בדרך לצרפת הייתה פירנצה, איטליה, שם ספגה הרבה מרוח הארכיטקטורה ההיסטורית של איטליה. לאחר עצירה בשווייץ, טסה לפריז, שם הושפעה במידה רבה מהזרמים האומנותיים המובילים בעיר: קוביזם, פוביזם וקונסטרוקטיביזם. היא הושפעה במיוחד מעבודותיו של פיקאסו. עם שובה לארצות הברית, נרשמה לליגת הסטודנטים לאומנות ולמדה גם פיסול. היא הרגישה ששיטת לימוד הפיסול הייתה יותר מדי קונבנציונלית, ולכן היא הניחה את הפיסול בצד והחליטה להתמקד בציור. היא פגשה ציירים כמו ג'ון גרהם, סטיוארט דייוויס וארשיל גורקי, שהיו מחלוצי האומנות המופשטת בארצות הברית בשנים בהן עדיין זלזלו באומנות המופשטת מכיוון שטענו שהיא אירופאית מדי. בנוסף, פגשה בליגת הסטודנטים את דייוויד סמית', פסל צעיר, השניים נישאו בשנת 1927.
חייה המאוחרים
לאחר שהתגרשה מסמית', עברה דנר לניו יורק והחלה ללמד במכללת ברנארד במנהטן. בשנת 1957 היא נישאה לפרדיננד מאן ובשנת 1974 הוא נפטר. בשנת 1991 טענה דנר כי איבדה את היצירתיות והתשוקה לאומנות והפסיקה לפסל. ב-22 בספטמבר 1994, כשהיא בת 92, נמצאה דורות'י דנר מתה בחדר המדרגות מחוץ לדירתה במנהטן.
החיים בחווה
לאחר שהתחתנו גרו דנר וסמית' בברוקלין, אך בשנת 1940 עברו לבית חווה מהמאה ה-18 בעיר קטנה בצפון מדינת ניו יורק. דנר ציירה סדרה של ציורים המתארים סצנות אידיאליות של חייהם יחד, שאותם כינתה "חיים בחווה". היא גם עשתה סדרה של רישומי דיו של דמויות שטניות המוקפות נשרים ועטלפים, אותם כינתה "סדרת גיהנום". רק שנים לאחר מכן, היא טענה שהבינה עד כמה הציורים האלה ביטאו את תחושת אי הנוחות הרגשית ההולכת וגדלה שחשה בשנות נישואיה. בשנת 1951 דורות'י ודייוויד התגרשו. למרות העליות והמורדות שעברו בזוגיותם, 23 שנות נישואיהם תרמו להיווצרות הסגנון הייחודי של דנר.
אומנותה והמעבר לפיסול
בשנות ה-50 וה-60 של המאה הקודמת, פיסלה דנר בברונזה ובמתכות שונות. מאוחר יותר החלה לעבוד עם עץ ולהתנסות בצורותיו תוך שילוב אלמנטים משוננים, לבסוף אף יצרה מבנים דמויי בלוקים. ב-1965 הציג המוזיאון היהודי בניו יורק תערוכה רטרוספקטיבית של הפסלים של דנר. הישג זה נחשב לנס בהתחשב בכך שהיא החלה לעסוק בפיסול רק עשור קודם לכן. משנת 1952 ועד מותה ב-1994 ערכה דנר יותר מ-50 תערוכות יחיד של עבודותיה. אף על פי שהפסלים של דנר מופשטים, הם מתייחסים בעקביות לעולם הטבעי: יצירות אנכיות מעוררות נוכחות טוטמית, בעוד שיש יצירות שבהן ניתן לראות את הפורמט האופקי כנוף. הפסלים מייצגים גם איקונוגרפיה אישית החוזרת על עצמה במשך עשרות שנים: מעגלים, ירחים, אליפסות, טריזים וקשתות. האמנות של דנר מודעת לכך שסמלים מופשטים יכולים לקשר בין תוכן פרטי לנושאים אוניברסליים. בשנת 1981 עברה דנר לפיסול בפלדה מאסיבית.
לכידה (כרטיס חיוב)
דוגמה להפרדה בין אישור ולכידה היא במילוי דלק בכרטיס אשראי. המתדלק מעביר את הכרטיס בתחנת התדלוק וזה מאושר ראשית על סכום קבוע ונמוך (למשל 10 שקלים) כדי לוודא כי הכרטיס תקין וכשר לפני תחילת התדלוק; לאחר סיום התדלוק כשסכום הרכישה ידוע, מבוצעת לכידה של הסכום הסופי מול חברת האשראי. לחילופין, אם התשלום מוגבל לסכום מסוים, למשל 100 שקלים, יכולה תחנת הדלק לבצע אישור עבור הסכום המירבי, ואז בסיום התדלוק, לבצע לכידה של סכום העסקה בפועל בלבד, ושחרור המסגרת הנותרת.
ניתן ללכוד תשלום בכרטיס אשראי גם ללא אישורו מבעוד מועד. (אך לכידה זו עשויה להיכשל ממגוון סיבות, למשל חריגה ממסגרת)
יחסי אפגניסטן–טורקמניסטן
יחסי אפגניסטן–טורקמניסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן ובין טורקמניסטן.
היסטוריה
לאחר תבוסת הטליבאן ששלט באפגניסטן, החלו לנסוק הקשרים בין המדינות, כאשר החל משנת 2015 התהדקו היחסים, וכללו שורת ביקורים דיפלומטים, שיתופי פעולה כלכליים, ושיתוף שיטות מלחמה בפשע וטרור. דבר שתורם לשיתוף פעולה זה הוא הדמיון בבעיות איתן מתמודדות המדינות (המלחמה בטרור, רדיקליזם, סמים, עוני ומחסור במשרות עבודה).
נשיאי שתי המדינות, גורבנגולי ברדימוחמדוב ואשרף גאני אחמדזאי, אף חתמו על מספר הסכמים לשיתוף פעולה כולל במספר רחב של נושאים (חיבור המדינות למרכז אסיה באמצעי תחבורה, גז, ייצור אנרגיה, שיתוף פעולה מדעי, קשרי תעופה ושמירה על הגבול המשותף).
כלכלה
בין המדינות קיימים יחסים בילטרליים פוריים. בין היתר:
ערפד ענק
ערפד ענק או ערפד דרקולה (שם מדעי: Desmodus draculae) הוא מין של עטלף בסוג ערפד אליו משתייך גם הערפד המצוי. הערפד הענק השתייך לתת-משפחת הערפדים ונכחד, ככל הנראה, לפני 300 שנה.
הערפד הענק היה גדול במיוחד יחסית לבני משפחת הזיזפיים: משקלו היה כ-60 גרם ומוטת כנפיו כ-50 ס"מ. הוא ניזון ככל הנראה מדם של יונקים גדולים כגון עצלן ענק, סוסיים ומכרסמים גדולים דמויי קפיברה.
הערפד הענק היה נפוץ באמריקה הדרומית ממקסיקו ועד ארגנטינה, אך בעיקר בברזיל וונצואלה. הוא היה נפוץ באזורים טרופיים וסובטרופיים והתגורר ביערות גשם. הוא השתכן בחללים, במערות ובעצים והיה פעיל בלילה. הוא חי בתקופות הפליסטוקן, כ-11,000 שנה לפני זמננו ועד לתקופת ההולוקן, ונכחד ככל הנראה לפני 300 שנה. המאובנים שנמצאו כוללים גולגולת, שן מסוג ניב, מספר עצמות גפיים וחוליות. הוא תואר והוגדר מדעית ב-1988.
נדיה אוורמן
נדיה אוורמן (בגרמנית: Nadja Auermann; נולדה ב-19 במרץ 1971) היא דוגמנית גרמנייה.
ביוגרפיה
היא דיגמנה עבור ורסצ'ה והצטלמה ביחד עם סינדי קרופורד וסטפני סימור, היא הופיעה בקמפיינים של פראדה, שאנל, דולצ'ה וגבאנה וכריסטיאן דיור, במהלך הקריירה שלה היא הופיעה על יותר מ-100 שערי מגזינים וביניהם אסקווייר וגרסאות של ווג נוספות ברחבי העולם ועבדה עם צלמי אופנה רבים ובהם ריצ'רד אבדון.
היא הוזכרה רבות בשל דמיונה למרלן דיטריך ועיתונאי הניו יורק טיימס כינה אותה "פני נערת קרח ורגליי קופץ במוט", היא הוכרה על ידי ספר השיאים של גינס כדוגמנית בעלת הרגליים הכי ארוכות, כשחקנית היא השתתפה בשני סרטים בגרמניה.
בשנים 1997–1999 היא נכללה בספר השיאים של גינס כבעלת רגליים הארוכות ביותר (112 ס"מ, בשנת 2000 אנה היקמן עברה אותה עם רגליים באורך של 122 ס"מ).
רוברט שיידט
רוברט שיידט (בפורטוגזית: Robert Scheidt; נולד ב-15 באפריל 1973) הוא שייט רוח ברזילאי, פעמיים אלוף אולימפי (אטלנטה 1996 ואתונה 2004) בדגם הלייזר. הוא אחד השייטים המצליחים ביותר באולימפיאדה והספורטאי הברזילאי שזכה בהכי הרבה מדליות אולימפיות.
תחילת הקריירה
בגיל 11 שיידט זכה באליפות דרום אמריקה בדגם האופטימיסט בתחרות שנערכה בצ'ילה ושמר על התואר גם בשנתיים הבאות. בעקבות הצלחותיו הוא נבחר לייצג את ברזיל באליפות העולם בדגם זה.
בעקבות מידותיו הגופניות עבר שיידט מהאופטימיסט לדגם הגדול יותר, הסנייפ, וזכה איתו 3 פעמים רצוף אלוף ברזיל לנוער. בשנת 1990, בגיל 17, עבר לדגם הלייזר וזכה גם איתו באליפות ברזיל לנוער ונשלח לייצג אותה באליפות העולם לנוער שנערכה בהולנד. בעקבות התחרות עבר להתאמן בדנמרק ובשוודיה ובאליפות ב-1991 שנערכה בסקוטלנד ניצח ב-10 מ-11 השיוטים וזכה באליפות העולם לנוער בלייזר.
קריירת בוגרים
בשנת 1995 ניצח במשחקים הפאן-אמריקאיים והפך לאטרקציה עבור התקשורת הברזילאית. שנה אחר כך באולימפיאדת אטלנטה זכה לראשונה במדליית זהב אולימפית בדגם הלייזר, בנוסף זכה באליפות העולם שנערכה בקייפטאון באותה שנה ובשנה שאחר כך.
בשנת 1999 שיחזר את הישגו וזכה שוב במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג. בשנת 2000 זכה פעם רביעית בתואר אלוף עולם. באולימפיאדת סידני זכה במדליית הכסף.
בשנת 2003 זכה בפעם השלישית במשחקים הפאן אמריקאיים ובשנת 2004 זכה באולימפיאדת אתונה בפעם השנייה במדליית זהב אולימפית בדגם הלייזר. באותה שנה גם הוכתר בפעם השישית בקריירה באלוף עולם.
בשנת 2006 זכה באליפות העולם האחרונה שלו במדינתו שלו, ברזיל, בתחרות שהייתה בפורטלזה.
אחרי אליפות זאת, שיידט החליט לעבור לדגם סטאר שמיועד לשני אנשים, והתחרה עם ברונו פראדה הברזילאי גם כן. ביוני 2006 הם זכו במדליית הכסף בשיוט קייל שנערך בגרמניה וחודשיים לאחר מכן זכו שוב במדליית הכסף באליפות אירופה.
בדגם הסטאר הוא זכה במדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג ובארד באולימפיאדת לונדון ואף היה נושא הדגל הברזילאי באולימפיאדת בייג'ינג. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) חזר להתחרות בדגם הלייזר וסיים במקום הרביעי. הוא ייצג את המשתתפים בשבועה האולימפית.
חיים אישיים
שיידט נשוי למדליסטית האולימפית הליטאית ג'ינטר וולוג'יוצ'ו ולהם שני ילדים.
קואליציית ג'מייקה
קואליציית ג'מייקה (בגרמנית: Jamaica coalition) הוא מונח בפוליטיקה הגרמנית המתאר קואליציה בין המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית, המפלגה הדמוקרטית החופשית ומפלגת הירוקים.
המונח נובע מהעובדה שהצבעים הסמליים של המפלגות בקואליציה כזו - שחור עבור ה- CDU/CSU השמרנים, צהוב של ה- FDP הליברלי וירוק עבור המפלגה הירוקה, צבעים אלו הם גם צבעי הדגל של ג'מייקה, ולכן נקראת קואליציה שכזאת "קואליציית ג'מייקה".
היסטוריה
לאחר הבחירות הכלליות שנערכו ב-2005 קואליציית ג'מייקה הפכה לאפשרית מבחינה מספרית (כלומר, לממשלה שכזאת תהיה רוב בפרלמנט). לאחר שהמפלגה הדמוקרטית החופשית החליטה שלא לנהל מגעים עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האופציה היחידה שנשארה להם על השולחן היא קואליציית ג'מייקה. עם זאת, מפלגת הירוקים דחתה את ההצעות שקיבלה ולא הצטרפה לקואליציה שכזאת. בסופו של יום, באוקטובר 2005 הקימו CDU/CSU (השמרנים) ו-SPD (הסוציאל-דמוקרטים) קואליציה גדולה בעצמם.
נשים במקררים
נשים במקררים (באנגלית: Women in Refrigerators, ובראשי תיבות: WiR) הוא אתר פאנדום קומיקס פמיניסטי.
קואליציית ג'מייקה
היסטוריה
ברמה המדינית, הודיעו הירוקים באוקטובר 2009 כי יתמכו בקואליציית CDU/FDP בחבל הסאר ואכן, לאחר מכן הוקמה לראשונה קואליציית ג'מייקה במדינה בגרמניה. הקמת הממשלה נבעה מרצונם של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בחבל הסאר להקים ממשלת מיעוט שתאלץ להישען על מפלגת השמאל הקיצוני, די לינקה. בסופו של יום, בינואר 2012 התפרקה הקואליציה. נכון ל-2021, הממשלה של שלזוויג-הולשטיין מתבססת על קואליציית ג'מייקה.
נשים במקררים
האתר הוקם ב-1999 על ידי קבוצת מעריצות קומיקס פמיניסטיות, בראשות גייל סימון, זאת לאחר שהן מצאו כי דמויות נשיות רבות בעולמות גיבורי-העל נפגעות, נאנסות, נהרגות או מגורשות על מנת לשמש ככלי עלילתי הנועד להניע את סיפור הדמות הגברית. אירוע זה כונה על ידן "fridging", והן הציגו ניתוח מעמיק שלו לצד רשימת דוגמאות הממחישות את טענתן.
יחסי אנגולה–ישראל
בין מדינת ישראל ורפובליקת אנגולה קיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים נכון לשנת 2021, וכן שיתוף פעולה בנושאים שונים, בעיקר בתחומי המדע והחקלאות.
נשים במקררים
היסטוריה
המונח "נשים במקררים" ("Women in Refrigerators") נטבע על ידי גייל סימון כשם לאתר האינטרנט בתחילת 1999, במהלך צ'אט מקוון עם מעריצות על קומיקס. המונח מתייחס אל תקרית בחוברת Green Lantern #54 מאוגוסט 1994, בכתיבתו של רון מארז, בה גיבור-העל קייל ריינר מגיע אל ביתו ומגלה כי אהובתו אלכסנדרה דוויט נהרגה על ידי נבל-העל מייג'ור פורס ונדחסה במותה אל תוך מקרר.
יחסי אנגולה–ישראל
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות החלו עוד בראשית שנות ה-60, בתקופה בה אנגולה נאבקה על עצמאותה, כאשר ישראל שיגרה בחשאי משלוחי נשק לתנועה העממית לשחרור אנגולה, אשר שימשה בראשיתה כגורם המרכזי במאבק לעצמאות כנגד הקולוניאליזם הפורטוגלי. במהלך תקופה זו, רבים מחברי התנועה נשלחו לישראל לאימונים, והולדן רוברטו, ראש התנועה העממית, ביקר בעצמו בישראל. הסיוע הישראלי המשיך גם בימיה הראשונים של מלחמת האזרחים באנגולה, אשר החלה בשנת 1972, כאשר מרבית הסיוע הצבאי הישראלי נשלח דרך שטחה של זאיר. עם זאת, היחסים בין המדינות נותקו בעקבות מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, אשר הובילה לניתוק היחסים של רבות ממדינות אפריקה עם ישראל, ובכללן אנגולה.
נשים במקררים
היסטוריה
סימון ועמיתותיה פיתחו רשימה של דמויות נשיות אשר "נהרגו, הוטל בהן מום או אבדו להן הכוחות" ("killed, maimed or depowered"), ובמיוחד בדרכים שהתייחסו לדמות הנשית כאל מכשיר בלבד הנועד לקדם את קשת הסיפור של הגיבור הגברי, במקום לפתח את אישיותו וסיפורו בדרך העומדת בפני עצמה. הרשימה כוללת בה את כל הדמויות הנשיות שנהרגו, נאנסו, אבדו להן הכוחות, הפכו לנכות, עברו לצד הרשע, הוטל בהן מום, עונו וחלו, או עברו איזושהי טרגדיה אחרת במהלך חייהן, ויש בה 110 דמויות. הרשימה הופצה ברחבי רשת האינטרנט, דרך קבוצות דיון, מערכות לוח מודעות, דואר אלקטרוני ודיוור אלקטרוני, והיא הועברה גם לכותבים ומאיירים במדיית הקומיקס על מנת לקבל את תגובתם.
קואליציית ג'מייקה
היסטוריה
קואליציית ג'מייקה הפכה לאופציה בשנית ברמה הלאומית לאחר הבחירות הכלליות שנערכו ב-2017. לאחר שהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הודיעה כי פניה לאופוזציה, קואליציית ג'מייקה הפכה לקואליצייה האפשרית היחידה שאינה כוללת את מפלגת הימין הקיצוני, אלטרנטיבה לגרמניה. עם זאת, השיחות להקמת קואליציית ג'מייקה נכשלו לאחר שהדמוקרטים החופשיים פרשו מהשיחות והמגעים על הקמת ממשלה, ואמרו כי הסיבה להפסקת המגעים היא שלא נמצא פשרה בעניין מדיניות ההגירה והאנרגיה של הממשלה שתוקם.
נשים במקררים
היסטוריה
בעוד העיתונאי ביו יארברו יצר את העיצוב והקידוד הראשוניים של אתר האינטרנט ויועץ הטכנולוגיה ג'ון ברטול ערך את התוכן, המעריצים רוברט האריס וג'ון נוריס תרמו לתחזוקת האתר והעלאת עדכונים. הרעיון להציב את הרשימה ברשת האינטרנט היה של המתכנת ג'ייסון יו, ששימש גם כמארח האתר המקורי.
יחסי אנגולה–ישראל
היסטוריה
במהלך מלחמת האזרחים באנגולה, האיחוד לעצמאות מוחלטת של אנגולה בהובלת ז'ונאס סאווימבי נתמך במאבקו נגד ממשלת אנגולה המרקסיסטית על ידי גורמים זרים רבים, בהם ארצות הברית. הממשלה שנגדה לחם נתמכה על ידי ברית המועצות, קובה וניקרגואה. סאווימבי וארגונו היוו ציר במלחמה הקרה, בין גושי המערב והמזרח באנגולה. ביוני 1990 טענה ממשלת אנגולה כי מדינת ישראל, סייע לסאווימבי ולמורדים, בתוכנית להפיל את השלטון, אולם שנתיים אחר כך אמר יועץ הנשיא בריאיון עיתונאי כי ישראל חתמה על הסכם עם אנגולה לאספקת נשק, תמורת יהלומים. זאת לאחר חתימת הסכם שלום בחסות האו"ם ברית המועצות וארצות הברית.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות חודשו באופן רשמי בשנת 1993, בעקבות חתימת הסכמי אוסלו, וכעבור שנה חידוש היחסים קיבל גושפנקה רשמית עם פתיחתה מחדש של שגרירות ישראל בלואנדה, בירת אנגולה. לתפקיד השגריר באנגולה מונתה הדיפלומטית תמר גולן, כאשר בסיום כהונתה כשגרירה חזרה לאנגולה, לבקשת נשיא הרפובליקה, כדי לסייע בכינון הוועדה הלאומית ללוחמה במוקשים, וזאת כמומחית מטעם האו"ם. בשנת 2000 גם אנגולה פתחה שגרירות רשמית בישראל.
נשים במקררים
תגובות
בדיון על המונח ועל האתר בספרו "Dangerous Curves: Action Heroes, Gender, Fetishism and Popular Culture", הפרופסור ג'פרי א. בראון מאוניברסיטת באולינג גרין ציין כי בעוד דמויות גבריות נטו למות בגבורה ולשוב לחיים באמצעים על-טבעיים לאחר מכן, דמויות נשיות היו נפצעות או נהרגות כלאחר יד, אך באופן בלתי הפיך, ולעיתים קרובות בצורה מינית. על מנת לבסס את טענתו, בראון מביא שתי דוגמאות – המקרה בו הג'וקר ניפץ את עמוד השדרה של ברברה גורדון רק בשביל להתגרות בבאטמן, והמקרה בו המסיכה השחורה עינה ורצח את סטפני בראון רק כדי לסחוט מידע על באטמן.
יחסי אנגולה–ישראל
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות הוסיפו להתהדק במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, כאשר בשנת 2005 נשיא אנגולה, ז'וזה אדוארדו דוש סנטוש, קיים ביקור רשמי ראשון בסוגו בישראל, במסגרתו נידונו אפשרויות להרחבת הסחר ההדדי בין שתי המדינות, לאחר חתימת הסכם כלכלי. עם זאת, בשנת 2010 התקיימה תקרית דיפלומטית זוטא בין שתי המדינות, כאשר אנגולה סירבה לקבל את מינויו של יצחק ינוקא כשגריר ישראל באנגולה, וזאת בשל היותו הומוסקסואל מוצהר.
באוגוסט 2012, ראש ממשלת אנגולה הגיע לירושלים לביקור שנמשך שלושה ימים, במהלכו חתמו נציגי שתי המדינות על הסכם לחיזוק הקשרים ההדדיים. נשיא מדינת ישראל שמעון פרס אמר בתגובה לחתימת ההסכם, כי שיתוף הפעולה בין שתי המדינות יבוסס על תחומי המדע והטכנולוגיה, התחום הכלכלי, וכן נושאי ביטחון למיניהם. ראש ממשלת אנגולה בתגובה הביע רצון לקיים ולהרחיב את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בתחומים אלו, ובתחומים נוספים.
ב-29 בנובמבר 2012, תמכה אנגולה בהחלטה בהחלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם, על קבלת פלסטין כחברה ה-194 באו"ם.
בדצמבר 2016 אנגולה, כנציגה לא קבועה במועצת הביטחון של האו"ם, הצביעה בעד החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם שקבעה שההתנחלויות הישראליות בשטחים שנכבשו בשנת 1967 בגדה המערבית ובמזרח ירושלים, המכונים על ידי מועצת הביטחון בשם "השטחים הפלסטיניים הכבושים", אינן חוקיות.
יחסים כלכליים
חידושם של היחסים הדיפלומטיים בשנת 1993 הביא לעלייה ניכרת בהיקף הסחר ההדדי שבין שתי המדינות. בעיקר יצוא של יהלומים ונפט לישראל, תמורת נשק.
במהלך שנות ה-90 נחתמו מספר עסקאות נשק בין שתי המדינות. אחת מאותן העסקאות, הידועה בשם "אנגולה-גייט", אשר התרחשה בין השנים 1993–2000, בסדר גודל של כ-790 מיליון דולרים, כללה את איש העסקים הישראלי ארקדי גאידמק. גאידמק תיווך בשורה של עסקאות נשק מרוסיה ומצ'כוסלובקיה לאנגולה, ואף קנה את החוב ההיסטורי של אנגולה לברית המועצות (חוב שעבר לרוסיה). אנגולה שילמה לו בנפט וביהלומים אותם שיווק בעולם, בסיוע איש העסקים לב לבייב. לבייב עצמו קיבל זיכיון בלעדי לשיווק רוב ייצוא היהלומים של אנגולה, בהיקף כמיליארד דולר בשנה. הוא הקים חברה בשיתוף ממשלת אנגולה ששיוקה את המותג "יהלומי אנגולה", שכמתחרה בתאגיד דה בירס. בנוסף, הקים באנגולה את מלטשת היהלומים הגדולה ביותר באפריקה. בשנת 2012 תבע גאידמק את לבייב בלונדון, בטענה כי גנב את החצי שלו במיזם היהלומים. אחר כך טען כי שוכנע לחתום על הסכם פשרה עם לבייב במרמה, ולבסוף באפריל 2014, הפסיד בתביעה.
ביוני 2005, בעת ביקור נשיא אנגולה בישראל, נחשף כי 15% מיבוא הנפט של ישראל מגיעה מאנגולה. באותו ביקור הוסכם על הכפלת היבוא לישראל.
בין סוחרי הנשק הישראלים הגדולים ביותר באנגולה היה איתן סטיבה, שהתקרב לנשיא אנגולה הרודן דוש סנטוש, והיה ביחסי ידידות עימו. לפי הפרסומים בתקשורת סטיבה, יחד עם שותפיו, הרוויחו כמיליארד שקל בעסקאות אלו.
לאחר סופה של מלחמת האזרחים, בשנת 2006, הייתה אמורה להתבצע עסקת נשק בשווי של כמיליארד דולר בין שתי המדינות, בתיווכם של סוחר נשק ישראלי וגנרל בצבאו של דוש סנטוש, אך בסופו של דבר, היא לא יצאה אל הפועל.
טיסה 607-E של KLM
טיסה 607-E של KLM, הייתה טיסה סדירה בינלאומית של מטוס לוקהיד קונסטליישן שהתרסקה 180 קילומטרים ממערב לנמל התעופה שאנון באירלנד ב-14 באוגוסט 1958. המטוס נרשם כ-PH-LKM ונקרא על שמו של הוגו דה גרוט. כל תשעים ואחד הנוסעים ושמונה אנשי הצוות נספו בתאונה, כולל חברי צוות הסיף האולימפי המצרי (בהם עוסמאן עבד אל חאפז, מוחמד עלי ריאד ואחמד סברי). ה-"E" במספר הטיסה סימן שייעוד הטיסה היא טיסה נוספת במחלקת תיירים שתתאים לביקוש התיירים העונתי המוגדל.
טיסה 607-E יצאה משאנון בשעה 03:05 UTC בשלב השני של מסע טרנס-אטלנטי מאמסטרדם לניו יורק עם עצירות ביניים בשאנון וגנדר, ניופאונדלנד. קשר הרדיו עם המטוס אבד בערך בשעה 03:40 UTC; בהמשך החל מבצע הצלה שמצא שרידים של המטוס על פני האוקיינוס כ-180 קילומטרים מצפון-מערב לשאנון. גם שרידיהם של שלושים וארבעה מהנוסעים נמצאו.
בשל היעדר הוכחות, החוקרים האיריים וההולנדים לא היו יכולים לאתר סיבה אפשרית לתאונה. הם בחנו את האפשרות של פצצה, כשל חשמלי או טעות טייס, אך האמינו כי האפשרות הסבירה ביותר היא כשל מכני. ועדת החקירה סברה כי הגורם הסביר ביותר לתאונה הוא בעיית מדחף. ייתכן שהתקלות במדחף עוררו הפרעה בטיסה וכתוצאה מכך שהמדחף התנתק.
הדבר
"הדֶּבר" (בצרפתית: La Peste) הוא רומן מאת אלבר קאמי, סופר, פילוסוף ועיתונאי צרפתי, יליד אלג'יריה, שזכה בפרס נובל לספרות בשנת 1957. קאמי התחיל לכתוב את הרומן בשנת 1941 ופרסם אותו בשנת 1947, לאחר מלחמת העולם השנייה. הספר זכה במרוצת השנים לפרשנויות שונות: יש שראו בו ספר העוסק בהתמודדות האדם מול עובדת המוות, אחרים ראו בו אלגוריה לתחלואי החברה האנושית כמו השאננות, הרוע וההרס, ויש שפירשו אותו כמטאפורה להתנגדות הצרפתית לכיבוש הנאצי.
עלילה
הרומן "הדבר" נמסר ככרוניקה מפי מספר, שזהותו מתבררת רק לקראת סופו. הכרוניקה מחולקת לחמישה חלקים (בהקבלה לחמש המערכות שבטרגדיה הקלאסית) ומתארת את מגפת הדבר מתחילתה ועד סופה, בעיר חסרת ייחוד ואפרורית (לטענת המסַפר), אוראן, עיר מחוז באלג'יריה שהייתה אז עיר צרפתית. "הדבר" הוא סוג של רומן חברתי, כאשר העיר בה מתרחשת העלילה היא גנרית מספיק לשם ייצוג מקום כללי שדמויותיו מסמלות קטגוריות סוציאליות ופסיכולוגיות שונות.
פביאן פון שלברנדורף
הוא למד משפטים ועסק בעריכת דין. בתחילת מלחמת העולם השנייה התגייס לוורמאכט בדרגת לויטננט. ב-1942 התמנה לשלישו של גנרל הנינג פון טרסקו, שהיה ראש המטה של "קבוצת ארמיות מרכז" בחזית המזרחית. טרסקו הכניס את שלברנדורף לחוג הקצינים המתנגדים להיטלר ופועלים לחיסולו. טרסקו תכנן מבצע בשם קוד "ברק" בשיתוף עם קצינים מהאבווהר והוורמאכט בברלין. לשלברנדורף נועד תפקיד ראשי במבצע זה.
הדבר
עלילה
חלק ראשון מגפת הדבר פוקדת את העיר. מאות חולדות שעלו אל פני השטח גוססות ברחובות ובבניינים ומעוררות חרדה כללית. אחריהן מתחילים גם בני האדם לחלות ולמות במספרים הולכים וגדלים. ד"ר רייה ועמיתו מזהים את המחלה המסתורית כדבר, ומזהירים את הרשויות אשר מתקשות לקבל את חומרת המצב. לאט-לאט ננקטות פעולות מנע ונפתחת מחלקה מיוחדת לטיפול בחולים ובידודם. בעקבות העלייה החדה במספר הנדבקים והעדר הכלים לטפל בהם, נכנסת העיר למצור ומוכרז מצב חירום. הקוראים מתוודעים לראשונה לדמויות העיקריות ביצירה.
פביאן פון שלברנדורף
מבצע ברק
טרסקו רצה שחיסול היטלר ייראה כתאונה כדי שלא יתקבל על הגרמנים באופן שלילי. ב-13 במרץ 1943 היה היטלר אמור לטוס ממפקדתו הקדמית ורוולף ליד ויניצה למפקדה הראשית במאורת הזאב. הוא עמד לעשות חניית ביניים בסמולנסק ולהיפגש עם גינתר פון קלוגה וראשי המפקדים של קבוצת ארמיות מרכז.
שלברנדורף הרכיב שתי פצצות ועשה מהן חבילה שדמתה לשני בקבוקי קוניאק. טרסקו ביקש מקולונל היינץ בראנדט ממטהו של היטלר להעביר את הבקבוקים לידידו הלמוט שטיף, ראש ענף הארגון בוורמאכט. שלבנרדורף הפעיל את המנגנון של פצצת הזמן ומסר את החבילה לברנדט. הם צלצלו לברלין והודיעו כי מבצע "ברק" החל. הסתבר שהמרעום לא פעל. כעבור שעתיים הגיעה תשדורת שגרתית שהיטלר נחת במאורת הזאב. שלבנרדורף צלצל לברלין ומסר מילת צופן המרמזת שההתנקשות נכשלה.
הדבר
עלילה
חלק רביעי בחודשים ספטמבר-אוקטובר הדבר מתיש את כל הדמויות, מלבד קוטאר שממשיך לפרוח בתוך הכאוס. להקה בעיר מציגה שוב ושוב את סיפורם של אורפיאוס ואורידיקה, עד שהשחקן הראשי מתמוטט מהדבר באמצע הופעה. רמבר מקבל את ההזדמנות שלו להימלט, אך בוחר להישאר עם חבריו ולהמשיך להילחם במגפה. ד"ר קסטל, עמיתו של ד"ר רייה, מנסה לפתח נסיוב נוסף ובודק אותו על בנו הקטן של השופט אותון. הילד מת בסבל רב לעיניהם של ד"ר רייה, ד"ר קסטל, האב פנלו, טארו, רמבר וגראן. בעקבות המחזה הקשה ושיחה עם ד"ר רייה, נושא האב פנלו דרשה נוספת שעוסקת בעיקרה ביחסים שבין הכומר לרופא. כמו כן מצטרף האב פנלו לצוות הסיוע. גראן חולה בדבר ודורש שכל ניירותיו יושמדו – אך מבריא באופן מפתיע. חברותם של ד"ר רייה וטארו מתחזקת. המחלה נסוגה במפתיע והחולדות חוזרות אל העיר.
פביאן פון שלברנדורף
מבצע ברק
כעת נוצר צורך מיידי לסלק את הפצצה לפני שהיא תתגלה, דבר שיביא לגילוי מהיר ומוות לחבורת הקשר. טרסקו צלצל לבראנדט וביקש ממנו כי יעכב את שליחת החבילה לשטיף היות שנפלה טעות וכי הוא שולח אליו את שלבנרדורף עם החבילה הנכונה. בראנדט לא חשד, ולמחרת טס שלברנדורף למאורת הזאב והחליף את בקבוקי הקוניאק שהביא, בפצצה.
הדבר
עלילה
חלק חמישי בסוף ינואר הולכת המגפה ונחלשת. אנשי העיר חוגגים את נסיגת המחלה ואת הסרת ההגבלות עליהם. למרות הנסיגה והירידה במספר החולים, נדבק טארו בדבר. ד"ר רייה ואמו מטפלים בו בנאמנות ואהבה עד מותו. למחרת, מתבשר ד"ר רייה כי אשתו מתה ממחלתה במרחק. בחודש פברואר שערי העיר נפתחים סופית. הפרודים מתאחדים עם אהוביהם והכלואים משתחררים. רמבר פוגש את אהובתו אך חושש מהשפעת המגפה על אופיו ונפשו. קוטאר משתגע, יורה על אנשים מחלון ביתו ונעצר. גראן חוזר לעבוד על הרומן שלו. ד"ר רייה חושף עצמו כמספר הכרוניקה, ומסביר שכתב אותה הן כעדות וזיכרון והן כשיעור לכך שבבני האדם יש יותר הראוי להערצה מאשר הראוי לבוז.
פביאן פון שלברנדורף
מבצע ברק
שלברנדורף השתתף בניסיון נוסף לחסל את היטלר. בערב ה-20 במרץ 1943 נפגש במלון עדן בברלין עם רודולף-כריסטוף פון גרסדורף, ראש הביון במטהו של פון קלוגה שהתנדב לבצע פיגוע התאבדות בהיטלר, ומסר לו שתי פצצות עם מרעום זמן של עשר דקות.
הדבר
דמויות מרכזיות
הסיפור עוקב אחר כמה דמויות מרכזיות:
פביאן פון שלברנדורף
מבצע ברק
למחרת, ב-21 במרץ 1943, ביקר היטלר בתצוגת נשק שלל בברלין. גרסדורף הפעיל את מרעום הזמן אך היטלר עזב את התצוגה דקות ספורות לאחר שהגיע אליה. לאחר עזיבת היטלר את המקום מיהר גרסדורף אל חדר השירותים ופירק את הפצצה.
הדבר
פרשנויות מרכזיות
לרומן "הדבר" כמה פרשנויות עיקריות מקובלות: הקבלת מחלת הדבר למלחמה ותפיסת העיר אוראן כעיר תחת מצור; פרשנות המבוססת על תפיסות הומניסטיות ואקזיסטנציאליסטיות; וכן קריאה על פי פילוסופיית האבסורד של אלבר קאמי.
האבסורד
האבסורד בכתביו של אלבר קאמי, ובייחוד ב"הדבר", מתבטא בראש ובראשונה בניכור (alienation) ובצורה בה הסיפור מסופר לקוראים. קאמי מנסה להציג את העיר אוראן דרך עיניו של אדם זר, כרוניקאי, כדי שיוכלו להסתכל על העיר כמכלול טוטלי, מלמעלה – ולא בהכרח מעיניו של אדם זה או אחר; בצורה זו הקורא יכול להבין כיצד קאמי רואה את העיר, ומכאן הוא יכול להתחבר לביקורת של קאמי על הטוטליטריות. באמצעות הניכור, דרכו מספרים על הדבר, ניתן לראות כיצד העיר הטוטליטרית – שלכאורה אמורה "לסדר" את הכאוס, להתמודד עם הניהיליזם – מתפוררת בעקבות המגפה. האבסורד של קאמי הוא חוויה הנבנית משני יסודות סותרים: שלילי וחיובי. חוויה שלילית של קרע ונתק, שמודגשת ברגע שהדבר תוקף את העיר אוראן, וחוויה חיובית של הרמוניה ואחדות, שמודגשת בתגובתם של אנשי אוראן המנסים לשמר את ההרמוניה והאחדות בכל מחיר, גם אם זה כרוך בלהכחיש את הדבר בהתחלה – או לשקוע לתוך האימה שהוא מביא איתו.
פביאן פון שלברנדורף
קשר ה-20 ביולי
בבוקר 3 בפברואר 1945, כשהובל שלברנדורף לבית המשפט, ישב פרייזלר בלשכתו והתכונן למשפט. פצצה שהוטלה ממפציץ אמריקאי פגעה בבניין בית המשפט, ופרייזלר נמחץ למוות מקורה שנפלה עליו כשתיק שלברנדורף בידיו.
הדבר
האבסורד
לדבר הפוקד את אוראן והורג בתושביה בהמוניהם יש מאפיינים רבים של אבסורד, בייחוד כאשר בוחנים אותו כמכלול עם תגובותיהם של אנשי העיר. אחד הרעיונות בהגותו הפילוסופית-אבסורדית של קאמי גרס כי האדם המודרני, בעל התודעה החופשית, גילה שהוא משועבד למציאות שיצר בעצמו. הדבר מתאר את האבסורד של הטוטליטריות, וכיצד העיר אוראן, בתור דוגמה למציאות משעבדת שכזו, מגיבה לדבר שפושה בה. אף על פי שהספר נכתב אחרי מלחמת העולם השנייה והושפע ממנה מאוד, המיקוד הוא על העיר כיחידה כוללת ומגיבה בצורה טוטלית, ולא על שליט יחיד או רודן מול תושבים.
פביאן פון שלברנדורף
קשר ה-20 ביולי
שלברנדורף הועבר למחנה הריכוז זקסנהאוזן ומשם לפלוסנבירג ולדכאו. ב-25 באפריל 1945 הועבר ביחד עם 140 אסירים פוליטיים למחנה הריכוז נידרדורף בדרום טירול, שם שוחרר על ידי האמריקאים ב-5 במאי 1945.
מטוטלת קונית
מטוטלת קונית מורכבת ממשקולת המקובעת לקצהו של חוט או מוט התלוי מנקודת משען. בנייתה דומה לזו של מטוטלת רגילה; אף על פי כן, במקום להתנודד קדימה ואחורה, המשקולת של מטוטלת קונית נעה במהירות קבועה לאורך מעגל באופן כזה שהחוט (או המוט) מתווים חרוט במרחב. באופן כללי יותר, המשקולת של מטוטלת קונית נעה לאורך אליפסה שכן המודל הפיזיקלי של מטוטלת קונית הוא של אוסצילטור הרמוני דו-ממדי. מכיוון שמעשית קשה להקנות למשקולת מהירות התחלתית מדויקת כך שהמשקולת תנוע במעגל מושלם, מתייחסים גם למקרה של התנועה האליפטית של המשקולת כאל "מטוטלת קונית" (למרות שבמקרה זה החוט או המוט אינם מתווים חרוט מושלם), שכן תיאור שני המקרים חולק אותם עקרונות פיזיקליים.
הדבר
הומניזם
פילוסופיית האבסורד של קאמי הייתה למעשה הבסיס וההכנה לפיתוח תאוריה ערכית, אנושית ומסודרת שתענה על אי-הסדר הטמון באבסורד. בשנת 1944 כתב: "לא כל דבר יכול להיות מסוכם בשלילה ובאבסורד, אך עלינו לעבור תחילה דרך שלילה ואבסורד [...] מפני שעמם דורנו צריך להתמודד". ניתן להסתכל על ההתייחסות של קאמי לאבסורד כקושי שיש להכירו ולהתמודד איתו, על-מנת שיוכל לפתח דרך אחרת, טובה יותר, שתענה על הקשיים שמציב האבסורד. כבר בשנת 1939, במסגרת ביקורתו על קובץ סיפוריו של ז'אן-פול סארטר "הקיר", כתב קאמי כי "לתאר את האבסורד של החיים – אין זו מטרה כשלעצמה, אלא רק ההתחלה". האתגר שעמד בפניו של קאמי היה לבסס גישה הומניסטית נוכח האבסורד והניהיליזם, שסימנו את התרופפות אמות המוסר והאמת.
מטוטלת קונית
המטוטלת הקונית נחקרה לראשונה על ידי המדען האנגלי רוברט הוק בסביבות 1660 כמודל לתנועה המסלולית של כוכבי הלכת. ב-1673 המדען ההולנדי כריסטיאן הויגנס חישב את זמן המחזור שלה בעזרת שימוש במושג הכוח הצנטריפוגלי שלו, וחישובו זה הופיע בספרו Horologium Oscillatorium. מאוחר יותר נעשה שימוש במטוטלת קונית כרכיב בקרת זמן בשעונים מכניים אחדים.
פביאן פון שלברנדורף
ציטוט
"למנוע את הצלחתו של היטלר בכל הנסיבות ובכל האמצעים, אפילו על חשבון תבוסה קשה של הרייך השלישי, שהייתה המשימה הדחופה ביותר שלנו."
הדבר
הומניזם
בספר "הדבר" ניתן למצוא ביטוי להומניזם של קאמי. עלילת הסיפור מתפתחת כך שהמסגרת האבסורדית נבנית בדמות הדבר הטוטלי והרצחני שתוקף את העיר, שכלל אינה מוכנה לו. מרגע שהקיום בעיר אוראן הופך אבסורדי וחסר משמעות, ביטויים של הומניזם בולטים בתוכו מאוד. ההומניזם של קאמי גורס כי יש לקיים את המוסר ללא סיבה, גם בתוך עולם אבסורדי ופרוע, בתור התניה בסיסית, אינסטינקטיבית, צו מוסרי ויסודי גם אם אין בכוחו לשנות את העולם. ד"ר רייה ופעולותיו ב"הדבר" מסמלים הומניזם כזה: דווקא הוא, שדמותו מסמלת את הכופר, הניהיליסט – מחרף את נפשו להציל אנשים ולטפח תקווה ואנושיות בתוך המצב הכולל של הסבל. משנתו ההומניסטית של קאמי תואמת במידה רבה את הערכים שראה כתשתית המוסר הצרפתי, שבמלחמת העולם השנייה התנגש חזיתית עם תפיסת העולם הנאצית-הטוטליטרית. המחשה לייצוג תפיסת עולם זו ולצורת ההתנגשות שלה עם זו הגרמנית ניתן למצוא בספרו של קאמי "מכתבים לידיד גרמני".
פביאן פון שלברנדורף
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה חזר שלברנדורף לעסוק בעריכת דין. בשנים 1967–1975 כיהן כשופט בבית הדין לחוקה של גרמניה המערבית.
הדבר
ספרות מלחמת העולם השנייה
ההקבלה בין מחלת הדבר לבין המלחמה ממשיכה ונוכחת לאורך כל הסיפור. אוראן מוצגת לקורא ומתפקדת כעיר תחת מצור – מרכיב של מיתוס מוכר בספרות ובמלחמה, החל מהמצור על טרויה באיליאדה להומרוס, וכלה באירועי המצור הקשים במלחמת העולם השנייה, כמו המצור על סטלינגרד. מחלת הדבר, כמו המלחמה, היא אירוע מוחלט וקשה התוקף את העיר ומביא עמו מוות, משנה את מרקם החיים ואת היומיום בצורה מוחלטת, לעיתים ללא אפשרות שיקום. אוכלוסיית העיר אוראן נמצאת תחת אסון שהולך ומחמיר לנגד עיניה, והתקדמות ההבנה שלה ביחס לחומרת המצב – כמו גם הכחשת חומרתו – מקבילה פעמים רבות לחוסר הרצון האנושי-החברתי להודות בקיום המלחמה. במקביל, גם חוסר הפרופורציה בתגובה לאחר מכן, הפאניקה, חוסר הידיעה, ובעיקר האנשים הקרובים שמתים בהמוניהם עקב הדבר – גם הם מאפיינים הקיימים גם במלחמה.
מטוטלת קונית
שימושים
במהלך המאה ה-19 נעשה שימוש במטוטלות קוניות כרכיב בקרת זמן בכמה מנגנוני שעונים בהם נדרשת תנועה "חלקה" יותר, בניגוד לתנועה התנודתית וההפכפכה שמספקות מטוטלות רגילות. שתי דוגמאות בולטות הן מנגנונים להפניית העדשות של זרקורים לכיוון מסוים כדי לספק כיסוי הולם של הים על ידי אלומות האור שלהם, ומנגנונים החיוניים לפעולתם של טלסקופים המוצבים על מעמד משווני - מנגנונים אלו אפשרו לטלסקופ לעקוב אחרי כוכב בצורה חלקה כאשר כדור הארץ מסתובב (והכוכב משנה את מיקומו בשמיים).
הדבר
ספרות מלחמת העולם השנייה
"'השאלה היא,' אמר קסטל הזקן בבוטות, 'האם זה דבר או לא דבר'. שניים או שלושה רופאים מחו בקול. השאר נראו כמהססים. ואילו המושל התחלחל ונסב מוכנית לעבר הדלת, כמבקש לוודא שחסמה בעד הדברים האיומים האלה להתפשט במסדרונות. רישאר הזקן הכריז שלדעתו אסור להיתפס לבהלה [...]". ציטוט זה מדגים את הדרך בה מנסים פרנסי העיר להתמודד עם המצב החדש, חלקם נתפסים כנביאי זעם ואחרים מכחישים, בעוד מושל העיר חושש שהשמועות יתפשטו והתושבים יתפסו לבהלה.
מטוטלת קונית
שימושים
אחד השימושים החשובים ביותר של המטוטלת הקונית נעשה במנגנון הוסת הצנטריפוגלי שהומצא על ידי ג'יימס ואט ב-1788, אשר ויסת את מהירות עבודתם של מנועי קיטור במהלך עידן הקיטור במאה ה-19.
הדבר
תרגומי הספר
הרומן נכתב במקור בצרפתית ופורסם בשנת 1947. תרגומו הראשון לאנגלית נכתב בשנת 1948, על ידי סטיוארט גילברט, בהוצאת Hamish Hamilton שבלונדון. הרומן תורגם לעברית פעמיים - לראשונה בשנת 1953, על ידי יונתן רטוש ובעריכת חיים אברבאיה, בהוצאת עם עובד; ובשנית בשנת 2001 על ידי אילנה המרמן, במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
מטוטלת קונית
ניתוח
נניח מטוטלת קונית המורכבת ממשקולת במסה m המסתובבת ללא חיכוך במעגל במהירות v באמצעות מיתר באורך L המתוח בזווית θ ביחס לאנך.
שני כוחות פועלים על המשקולת:
הכוח המופעל על ידי המיתר ניתן לפירוק לרכיב אופקי, (T sin(θ, המכוון למרכז המעגל, ולרכיב אנכי, (T cos(θ, בכיוון מעלה. מהחוק השני של ניוטון, הרכיב האופקי של המתיחות מספק למשקולת את התאוצה הצנטריפיטלית הדרושה כדי לשמור על תנועה מעגלית אחידה:
מכיוון שאין תאוצה בכיוון האנכי, הרכיב האנכי של המתיחות בחוט שווה ומנוגד לכוח הכובד הפועל על המשקולת:
משתי המשוואות האחרונות נקבל:
מכיוון שמהירות המשקולת קבועה, היא ניתנת לביטוי גם כהיקף המעגל 2\pi r חלקי הזמן הדרוש להקפה שלמה של המשקולת:
אם נציב את התוצאות הקודמות במשוואה האחרונה, נקבל:
כך שלבסוף נמצא שהזמן הדרוש למשקולת להשלים הקפה אחת הוא
וביטוי זה הוא למעשה:
כלומר, בעבור זוויות קטנות, זמן המחזור של מטוטלת קונית זהה לזה של מטוטלת רגילה באותו האורך.
המגבלות המעשיות של מודל המטוטלת הקונית
הניתוח שתואר לעיל הוא זה של מטוטלת מתמטית, ההולם את המקרה שבו ממדי המשקולת קטנים בהרבה מאורך המטוטלת. אחרת, המודל המתאים הוא זה של מטוטלת פיזיקלית, והוא לוקח בחשבון גם את מומנט האינרציה של המשקולת ביחס לציר העובר דרך מרכז המסה שלה בכיוון ניצב למישור התנודה שלה. אולם כאן צצה בעיה: בעוד שלמטוטלת רגילה מישור תנודה קבוע, במקרה של מטוטלת קונית מישור התנודה סובב ולכן אין מומנט אינרציה מוגדר היטב. במקרה זה, יש להתייחס למומנט האינרציה של גוף המשקולת בשני צירים ניצבים ולפתור את בעיית המטוטלת הפיזיקלית עבור כל ציר בנפרד. עבור משקולות סימטריות למדי (למשל, משקולת כדורית), אין הבדל משמעותי בין מומנטי האינרציה בכל ציר, כך שצורתו האליפטית של מסלול המשקולת אינה משתנה כאשר מתייחסים למודל המטוטלת הפיזיקלית. אולם במקרים רבים לא כך הוא המצב, ומתקבלת תדירות אופיינית שונה לתנודה בכל ציר. במקרה כזה, משקולת המטוטלת לא תתווה יותר מסלול אליפטי, אלא צורה הנקראת עקום ליסז'וס.
יצחק צלניק
יצחק צלניק, המכונה "שמעון" (14 במאי 1914 - 25 באפריל 1999), היה אחד ממפקדי הלח"י, שהחליף את מייסד הלח"י ומפקד תנועת המחתרת, אברהם שטרן, המכונה "יאיר", לאחר שנרצח על ידי המשטרה הבריטית. צלניק הסגיר את עצמו לבריטים, מספר חודשים לאחר הרצח, על רקע של חילוקי דעות בינו ובין הנהגת לח"י.
קורות חיים
יצחק צלניק נולד בהיידלברג, גרמניה. אביו, יוסף, היה רוקח ושם אמו ברכה לבית הלפרין מברנוביץ', לשם חזרה המשפחה לאחר רצח האב. אמו של יצחק בן השבע נישאה בשנית וילדה בן נוסף, אח לשני בניה מבעלה הראשון, בשם קובה, שנספה במלחמת העולם השנייה.
צלניק קיבל חינוך בעברית עד גיל 11, אז החל ללמוד בבית ספר פולני ממשלתי. הוא סיים את לימודי התיכון בשנת 1932. ביתם של הצלניקים היה בית ציוני, ואמו הייתה ממעריציו של זאב ז'בוטינסקי. עלה לארץ בגיל 19 והחל ללמוד הנדסה בטכניון בחיפה, שם התגורר עם משפחתו רוב ימיו.
הצטרף לתנועת המחתרת אצ"ל בשנת 1934 כמדריך בקורסים. בשנת 1936 נישא לחברתו מבית הספר ומתנועת הנוער בפולין, רחל לבית ניימן. בשנת 1939 נשלח לקורס קצינים של האצ"ל שנערך בפולין בתמיכת ממשלת פולין, משום שהמגמה של יאיר הייתה להעלות 40,000 צעירים לארץ ישראל. לדעתו של צלניק, הממשלה הפולנית עודדה הגירה של יהודים מפולין, אך כיבוש פולין במלחמת העולם השנייה קטע את המגמה ואת הקורס. בקורס זה פגש צלניק את יאיר, ומאז הלך איתו לאורך כל הדרך עד הירצחו של האחרון.
תחילה התמנה צלניק למפקד סניף הלח"י בירושלים, אך בשנת 1941 עבר לפקד על הסניף בתל אביב. צלניק מתאר את האווירה שהייתה בתל אביב כמי שהתאפיינה ביחס אנטי אנשי המחתרות, וזו הייתה אחת הסיבות שהוא הכין דירת מסתור בירושלים וביקש מיאיר לעבור לשם כדי להתגונן מהמשטרה הבריטית שחיפשה אחריו. יאיר התמהמה בביצוע המעבר וצלניק לא דחק בו, ועל כך הוא התייסר כל ימיו. לטענתו, התכתבות פנימית של אנשי הלח"י שנפלה בידי הבריטים, היא שהסגירה את מקום המסתור של יאיר.
יצחק צלניק מעיד על עצמו בראיון במעריב משנת 1990, שאהב את יאיר יותר מכל איש אחר. מצפונו ייסר אותו כל חייו, על כך שלא הצליח לשכנע את יאיר לשנות את דירת המסתור. פעולות שונות שבוצעו או תוכננו במנהיגות הלח"י לא היו לרוחו, והוא החליט להסגיר את עצמו למקום שחשב אותו לבטוח ביותר עבורו.
עם קום המדינה גויס צלניק לצבא כמהנדס, ולאחר תום מלחמת השחרור החל לעבוד בחיפה, תחילה כפקיד, ולאחר זמן מה, כמהנדס עיריית חיפה. הוא שימש כמנהל הכרמלית ומנהל מחלקת הבנייה בעירייה. לאחר פרישתו למד ספרות באוניברסיטה והשתלם בשפות רבות, בהן שלט: יידיש, גרמנית, פולנית, צרפתית, אנגלית ומעט לטינית וערבית.
ליצחק ולרחל צלניק נולדו שלושה ילדים: נורית, שהייתה רעייתו של יעקב לוינסון, יוסף ומשה.
יצחק צלניק נפטר ב־25 באפריל 1999, ט' באייר תשנ"ט, ונקבר בחלקת לוחמי המחתרות בחיפה.
מפקד במחלוקת
מכיוון שכל חברי המפקדה של הלח"י נעצרו, מלבד יצחק צלניק, הוא נחשד על ידי חבריו בבגידה והסגרת עצמו לאויב הבריטי. הרקע הקודם לחשדות אלו היה איבה קודמת של חברי המחתרת שנזקפה לחובתו של צלניק, לאחר שסירב לבצע גזר דין מוות שהטיל יאיר על אחד החברים לארגון שהואשם בבגידה.
בראיון שהעניק למעריב, מתאר צלניק את חילוקי הדעות ששררו בינו לבין הנהגת הלח"י, לאחר הירצחו של יאיר. התוכנית שעוררה מחלוקת קשה בינו ובינם, הייתה ניסיון להתנקש בחייו של מפקד המשטרה הבריטית, סונדרס. חומרי חבלה הוטמנו במכוניתו של סונדרס, ומכיוון שצפו שהנציב הבריטי ישתתף בלוויה למפקד המשטרה, תכננו חברי המחתרת להטמין מוקשים בדרך ללוויה בהר ציון. צלניק הבין שגם הצמרת היהודית תגיע ללוויה והתנגד לתוכנית.  מאחר שמתנגדיו לא נשמעו לו, הוא פרש מהלח"י והבין שסכנה נשקפת לחייו. הוא ניסה להסתתר אצל ידידים, אבל שיער שהוא מסכן אותם ואת משפחתם, ובלית ברירה הסגיר את עצמו לבריטים.
יחסי טורקיה–סין
יחסי טורקיה–סין (בטורקית: Çin-Türkiye ilişkileri, בסינית: 中国－土耳其关系) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה העממית של סין. באוגוסט 1971 הכירה טורקיה רשמית ברפובליקה העממית של סין כמייצגת היחידה של סין. לרפובליקה העממית של סין שגרירות באנקרה וקונסוליה באיסטנבול, ובמקביל לטורקיה שגרירות בבייג'ינג ושתי קונסוליות, בהונג קונג ובשאנגחאי.