cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוחלת חיים
גורמים
לפני המאה ה-19, לא נאסף מידע באופן מסודר כדי לעקוב אחרי אריכות ימים. גם בשיטה המדעיות המקובלות היום, אין תקרת גיל תאורטית אליה ניתן לשאוף. מחקרים בביו-דמוגרפיה של אריכות ימים בבני אדם, הצביע על ירידה בשיעור התמותה בגילים מתקדמים מאוד, עד כדי הידמות לחיי נצח. מחקר שבדק את שיעור המחלות בקרב גילי 110 ומעלה, מצא שמרביתם לא חולים במחלות הנפוצות לגילם ובהן: שבץ, מחלת לב וכלי דם, שיטיון, סרטן, מחלת פרקינסון וסוכרת. זאת עד לימיהם האחרונים, בהם הם מתים מתשישות שארית הרקמות, שהיא יכולת הגוף לחזור להומאוסטאזיס. התחום נחקר באפיגנטיקה ובעיקר לגבי המוח הקטן.
תוחלת חיים בבעלי חיים
תוחלת החיים של אורגניזמים שונים תלויה בקצב הזדקנותם ובסביבתם (חיה מבויתת, שיש לה גישה לטיפול רפואי תהיה בעל תוחלת חיים גדולה יותר מחיית בר דומה לה). קצב ההזדקנות מעוצב על ידי ברירה טבעית (למשל, על אורגניזמים שמטפלים בנכדים, כמו פילות, יש לחץ ברירה טבעית להזדקן לאט) ותלוי, בסופו של דבר, בגורמים אנטומיים וביוכימיים.
השוואת תוחלת החיים של יצורים אנימליים שונים לזו של האדם, כפי שהן נמדדות בשנים, אינה מציגה את כל ההיבטים של ההבדלים בתוחלת החיים. זאת משום שהזמן בו לוקח לאדם להגיע לבגרות מינית הוא זמן ממושך באופן קיצוני מהזמן בו לוקח לכל יצור אנימלי אחר. אדם שנפטר בגיל מופלג יזכה להכיר את ניניו ואולי את בני ניניו. לעומתו, כלב שנפטר בגיל זקנה מקובל, גיל 14, חי במשך 14 דורות של כלבים, שכן כלב מגיע לבגרות מינית בגיל שנה. על כן, טבעי למדוד את תוחלת החיים לפי משך הזמן בו מגיע האורגניזם לבגרות מינית.
יחידה טבעית נוספת להערכה מאוזנת של תוחלת החיים היא קצב פעימות הלב. קצב זה מעיד על מהירות כלל התהליכים המטבוליים בגוף. לבו של העכבר, לדוגמה, פועל מהר בהרבה מלבו של האדם, כמו שכלל תהליכי החיים של העכבר מהירים יותר מאלה של האדם. על כן, השוואת תוחלת חיי העכבר לזו של האדם בשנים, בלא תיקון לקצב פעימות הלב, תנפיק תוצאה מוטה ביותר.
במקרים רבים עולה תוחלת החיים של חיות עם גודל גופן. אף על פי כן, למרבית החיות, גם הגדולות שבהן, תוחלת חיים נמוכה מזאת של בני אדם. עם זאת, תוחלת חייהם של רבים מהלווייתנאים מגיעה לזו של האדם ואף עולה עליה. לכבשים ולכלביים תוחלת חיים של כ-10–20 שנה. ואוכלי עשב גדולים כגון גמלים וסוסים חיים כ-30–50 שנה. בני אדם, פילים ותוכים חיים כ-50–80 שנה והם מחזיקים את השיא בקרב בעלי חיים עם דם חם. לציפורים, מלבד תוכים, משך חיים של כ-10–30 שנה. טווח החיים של זוחלים הוא מאוד רחב כאשר צבים הם בעלי תוחלת חיים גבוהה במיוחד ויכולים לחיות יותר מ-150 שנה, החיה בעלת תוחלת החיים הגבוהה ביותר היא ישנונן גרינלנדי שמגיע ל-300 שנה ויותר. עכברים ויונקים קטנים נוספים הם בדרך כלל בעלי משך חיים קצר מאוד.
כלב אפגני
כלב אפגני (באנגלית: Afghan Hound) הוא כלב ציד, ממשפחת כלבי הרוח. הכלב האפגני קיים כבר אלפי שנים, והוא אחד מגזעי הכלבים העתיקים ביותר.
כיום משמשים כלבים אלה בעיקר ככלבי תצוגה ותערוכה.
הפרווה ארוכה ומשיית, בצבעים מגוונים, ודורשת טיפול רב. פרוותו הארוכה מגנה עליו מהקור העז בהרי אפגניסטן. הזנב המסתלסל בקצהו הוא מאפיין טיפוסי. ראשו מוארך, צווארו ארוך, אפו שחור.
אלפרד דרייפוס
אלפרד דרייפוס (בצרפתית: Alfred Dreyfus; 9 באוקטובר 1859 – 12 ביולי 1935) היה קצין יהודי-צרפתי בצבא צרפת, שהואשם בבגידה ובריגול על לא עוול בכפו, בפרשה שזכתה לשם "פרשת דרייפוס".
קורות חייו
אלפרד דרייפוס נולד ב-9 באוקטובר 1859 למשפחה יהודית אמידה ומיוחסת מהעיר מילוז שבאלזס, אשר עסקה בייצור טקסטיל, והיה הצעיר מבין תשעה ילדים. משפחת דרייפוס מתייחסת למשפחת טרבס שהם צאצאים ישירים של רש"י. אלפרד עבר עם משפחתו לפריז לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה, אשר הובילה לסיפוחה של אלזס-לורן לאימפריה הגרמנית ב-1871.
כילד בן 11, מאורעות מלחמת צרפת–פרוסיה השאירו את חותמם על דרייפוס. כניסת הכוחות הפרוסיים לעיר מולדתו ב-1871 השפיעה על החלטתו להתגייס לצבא. בשנת 1877 התקבל לקורס הצוערים באקול פוליטקניק, וסיים את לימודיו ב-1880. משם המשיך לקורס לקציני ארטילריה בן שנתיים באקדמיה הצבאית בפונטנבלו, שלאחריו קיבל מינוי קצין בגדוד בצבא הצרפתי. בשנת 1885 עלה לדרגת לויטננט, וב-1889 עלה לדרגת קפיטן (סרן).
הגנרל מיריבל, אשר העריך את כישוריו, הכניס אותו ב-1 בינואר 1893 למשרה במטה הכללי, שם היה היהודי היחיד. בשנת 1894 גילה השירות החשאי הצרפתי שמסמך צבאי סודי נשלח בידי קצין צרפתי לשגרירות גרמניה בצרפת. העדויות נגד דרייפוס היו מפוקפקות (נראה שפרדיננד אסטרהאזי היה המדליף), אך לממסד הצרפתי היה נוח להטיל את האשמה על דרייפוס היהודי. לאחר משפט צבאי, שבו השופטים קיבלו ראיות סודיות שלא הובאו לידיעת ההגנה, הורשע דרייפוס בעוון בגידה ונידון למאסר עולם ולגירוש לאי השדים. גם דרגותיו נשללו ממנו בטקס צבאי פומבי משפיל שנערך ב-5 בינואר 1895.
יש הסוברים כי מודעותו של הרצל לגבי בעיית היהודים, המתחדדת דווקא בעת המודרנית, הועמקה כאשר סיקר את משפט דרייפוס כשליח הנויה פרייה פרסה בפריז.
משפחתו של דרייפוס, בעיקר אחיו, מתייה דרייפוס, נאבקה בכל כוחה לביטול פסק הדין. נקודת המפנה הייתה ב-13 בינואר 1898, כאשר פרסם הסופר אמיל זולא מכתב גלוי שכותרתו "אני מאשים...!" (בצרפתית: J'accuse). זולא האשים את שופטיו של דרייפוס בהוצאת דיבה בזדון. בפברואר נמצא זולא עצמו אשם בהוצאת דיבה.
לדרייפוס נערך משפט נוסף ב-1899, הוא שוב נמצא אשם בבגידה, אך עונשו הוקל לעשר שנות מאסר באי השדים בשל "סיבות מקלות", ולאחר עשרה ימים, ולאחר שדרייפוס הסכים שלא לערער על פסק הדין, הוא קיבל חנינה. במכתב מ"אי השדים" כתב דרייפוס לאשתו לוסי: "כבודי שייך לי. זה הנכס שאני מוריש לילדי. את הכבוד הזה תבעתי מארצי."
ב-1904 תבע דרייפוס חקירה חדשה, וב-12 ביולי 1906 הכריז בית המשפט לערעורים כי דרייפוס חף מכל פשע. הוא הוחזר לצבא הצרפתי והועלה לדרגת מייג'ור (רב-סרן) ובנוסף הוענק לו אות אביר לגיון הכבוד בטקס פומבי. שהותו באי השדים גרמה לדרייפוס בעיות בריאותיות, ובאוקטובר 1907 הוא נאלץ לפרוש מהצבא.
בטקס העברת אפרו של אמיל זולא לפנתאון ב-1908 נורה דרייפוס על ידי לואי גרגורי, עיתונאי מתוסכל, ונפצע קל בידו.
במלחמת העולם הראשונה התנדב דרייפוס, בדרגת לויטננט קולונל (סגן-אלוף), לתפקיד פעיל בצבא הצרפתי, ואף שירת תקופה מסוימת בחזית והיה מהמפקדים שהובילו את החזרתם של חבלי אלזס ולורן לצרפת. בסוף המלחמה הוענקה לדרייפוס דרגת "קצין לגיון הכבוד".
אלפרד דרייפוס נפטר ב-12 ביולי 1935, ונקבר בבית הקברות מונפרנאס.
בנו של דרייפוס, פייר, שירת אף הוא כקצין ארטילריה. הוא השתתף במספר קרבות במלחמת העולם הראשונה ואף זכה בעיטור צלב המלחמה. נכדתו של דרייפוס, מדלן לוי נרצחה באושוויץ.
ארכיונו שמור בספרייה הלאומית ומספרו ARC. Ms. Var. 548.
האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה
האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה היא מוסד ללא כוונת רווח שנוסד בשנת 1996 במטרה לקדם את ההכרה והפעילות בנושאי מדע בדיוני ופנטזיה בישראל, וכל פעולותיו נעשות בהתנדבות.
אלפרד דרייפוס
בתרבות
ז'ורז' מלייס ביים סרט על דרייפוס ב-1899 (אולי הסרט הפוליטי המובהק הראשון בתולדות הקולנוע).
האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה
היסטוריה
האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה נוסדה בבית הסופר בתל אביב במאי 1996, בכנס בו השתתף הסופר הבריטי בריאן אולדיס. מייסדיה הם עמוס גפן, עמנואל לוטם ואהרון האופטמן, תומאס גודמן, אורציון ברתנא, אבי כץ ואבנר פרידמן (אשר יזם את הקמתה ונרשם כחבר הראשון בה).
אלפרד דרייפוס
בתרבות
ב-1937 נעשה סרט ביוגרפי על אמיל זולא ובפרט על פרשת דרייפוס בשם "חייו של אמיל זולא". בסרט שיחקו פול מוני בתור אמיל וג'וזף שילדקראוט בתור דרייפוס. הסרט זכה לביקורות מהללות והוא אף זכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
ב-1994 הונפק בול דואר ישראלי "100 שנה לפרשת דרייפוס".
ב־2014 יצא לאור "קצין ומרגל", רומן מאת רוברט האריס, עוסק בפרשת דרייפוס מנקודת מבטו של קולונל ז'ורז' פיקאר מהמודיעין שחשף את הבוגד האמיתי ואת העובדה שדרייפוס חף מפשע ושילם על כך בפיטוריו מהצבא ובמאסר. הספר תורגם לעברית ויצא שנה לאחר מכן.
האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה
היסטוריה
כחלק ממטרותיה, האגודה תמכה ותומכת בפעילויות מקומיות ברוח זו, ובכללן פעילויות תאים מקומיים, מועדוני קריאה בכל הארץ וסדנאות כתיבה.
אלפרד דרייפוס
בתרבות
הספר עובד לסרט קולנוע צרפתי (במקור בצרפתית: J'accuse, "אני מאשים...!", על שם מאמרו של אמיל זולא שהביא לבדיקה מחודשת של הפרשה; בתרגום לאנגלית ולעברית: "קצין ומרגל") בבימויו של רומן פולנסקי ובכיכובם של ז'אן דוז'רדן ולואי גארל. יצא לאקרנים ב-30 באוגוסט 2019.
ב-2018 פורסם המחזה ׳איש המאה׳ שכתב המחזאי יהושע סובול על פרשת דרייפוס. המחזה מתאר את מהלך האירועים המשוער שהוביל להאשמת דרייפוס בבגידה ואת תהליך זיכויו מספר שנים לאחר מכן.
גחן ענק
גחן ענק (שם מדעי: Genetta victoriae) הוא מין גדול במשפחת הגחניים והוא חי בטבע במרכז אפריקה שמדרום לסהרה. זהו המין הגדול ביותר בסוג גחן והוא מגיע לאורך 550-600 מ"מ. הוא בעל פרווה עבה צהובה ומנומרת בשחור ולאורך הראש ישנם 2-3 פסים עבים עד הכתפיים. הזנב עבה ומפוספס בשחור-לבן.
הגחן נפוץ ברחבי אפריקה המשוונית ואינו מצוי בסכנה. הוא חי ביערות הגשם של אגן הקונגו וניזון בהם מפירות ובעלי חיים קטנים.
יויו (סדרת ספרים)
יויו היא סדרת ספרים קומיים לילדים שכתבה סמדר שיר ומכיל בין השאר שירים פארודיים על שירים עבריים ידועים. הסדרה אוירה על ידי המאייר יעקב "יקי" קאופמן.
במוקד הסדרה יונתן, ילד משכונת "נופים" בכפר סבא, שאוהב לחרוז שירים מפוברקים על מנגינות מפורסמות. בעקבות מלחמת המפרץ הוא טען שבעקבות המשימות שהוטלו עליו ללא הרף הוא מרגיש כמו יו-יו, ומאז כך כונה על ידי חבריו.
ספר הכריתות
ספר הכריתות הוא ספרו של הרב שמשון מקינון, העוסק בכללי הלימוד ופסיקת ההלכה. הספר התחבר במאה ה-13.
שם הספר
שמו, המשמש במקרא ככינוי לגט, משמש כאן בהשאלה ובא לבטא כריתת ברית עם התורה:.
ריטה פוגרלוב
מרגריטה (ריטה) פוגרלוב (נולדה ב-10 בספטמבר 1985) היא אתלטית ישראלית, אלופת ישראל לשעבר בריצת 100 ו-200 מטר, וחברת נבחרת ישראל באתלטיקה קלה מאז 2003.
ביוגרפיה
פוגרלוב עלתה ארצה ממולדובה הסובייטית, בשנת 1989 בגיל 4 עם הוריה ואחיה הגדול (יפים, לודמילה ורומן). אביה חשף אותה לעולם הספורט בגיל צעיר ובגיל 8 הייתה שחיינית אומנותית בקבוצת הפועל יבנה. רק בגיל 17 עשתה ריטה את המעבר לאתלטיקה קלה כאשר הצטרפה לאגודת הפועל חולון בהדרכתו של המאמן רפי גרודצקי. אחרי שנה של אימונים בלבד השיגה תוצאה 12.08 שניות בריצת 100 מטר והפכה לחברה בנבחרת ישראל באתלטיקה קלה. הישגיה בספורט אפשרו לה להתקבל ללימודים בתחילת שנת 2007 באוניברסיטת מיאמי באוהיו, ארצות הברית. במהלך שהותה בארצות הברית פוגרלוב חזרה לישראל פעמיים בשנה כדי להשתתף באליפות האגודות בליגת העל הישראלית לאתלטיקה, באליפות ישראל ובתחרויות בינלאומיות בהם ייצגה את ישראל. באותה השנה בה התחילה ללמוד בארצות הברית, השיגה את הקריטריון לאליפות אירופה עד גילאי 22 וקבעה שיא אישי ב-100 מ' - 11.84 שניות. במסגרת תחרויות ה-Mid-American Conference הייתה אלופת הקונפרנס פעם אחת וקבעה תוצאה שנחשבת עד היום שיא ישראלי ב-60 מ' באולמות שהוא 7.50 שניות. בנוסף, שברה שיאי אוניברסיטה במקצועות 100 מ' באצטדיון, 200 מ' באצטדיון ובאולם וכמו כן הייתה חלק מנבחרת ה-4*400 מ' אשר שברה שיא אוניברסיטה גם כן. לאחר 4 שנות לימודיה והשלמת תואר ראשון בכלכלה בבי"ס לעסקים, ריטה חזרה לישראל והמשיכה להתאמן עם מאמנה רפי גרודצקי.
חיים אישיים
אחרי לימודי הכלכלה בארצות הברית, ריטה החליטה שהיא מעוניינת לשלב את תחום הכלכלה עם תחום אחר אשר קרוב לליבה, אקולוגיה וסביבה, ובשנת 2015 היא סיימה את לימודי התואר השני שלה במחלקה לזואולוגיה במסלול לאקולוגיה ואיכות הסביבה באוניברסיטת תל אביב.
גחן
גחן (שם מדעי: Genetta) הוא סוג של טורפים קטנים ממשפחת הגחניים שחיים ביבשת אפריקה ומין אחד - גחן מצוי חי גם באירופה ובמזרח התיכון ובעבר גם בישראל.
אלו קבוצה של טורפים קטנים ומוארכים החיים על עצים ביערות ובסוואנות ויוצאים לשוטט בלילות. הם טובים בטיפוס על עצים וגם חיים על הקרקע. הם אוכלי כל האוכלים יצורים קטנים וצמחים ואף נבלות.
בסוג זה 14 מינים:
גחן הכף
גחן הכף (שם מדעי: Genetta tigrina) הוא מין של גחן גדול ממשפחת הגחניים החי בטבע בדרום אפריקה ביערות ואזורים לחים שונים.
הוא גדול יחסית אך דומה בצורתו לשאר הגחניים. צבע פרוותו צהוב-אפרפר מנוקד ובעל ראש גדול עם עיניים ואוזניים גדולות. כמו רוב מיני הגחנים יש לו בלוטות ריח גדולות שמשמשות לתקשורת. אורכם הממוצע 460–580 ס"מ ומשקלם 1.3-1.8 ק"ג.
אקולוגיה
הם נפוצים ברחבי הכף המערבי עד לקוואזולו-נטאל, בדרום אפריקה בסוואנות, אזור אחו צפופים ואזורי סלעים והם מעדיפים להימצא באזורי מים זורמים. הם יוצאים לצוד בלילה ומזונם העיקרי הוא יונקים קטנים כמו חולדות, עכברים, עופות קטנים, חיפושיות, צרצרים, עכבישים, עקרבים ולעיתים גם דגים. הם צדים הן על העצים והן על הקרקע כשהם מחטטים בין פסולת העלים אחר טרף.
גחן דקלים זהוב
גחן זה מזכיר בממדיו את קרובו גחן הדקלים האסייתי. כמו שמשתמע מהשם צבע הפרווה שלו הוא חום-זהוב ולעיתים הוא יכול להופיע כחום-כהה. הוא מזכיר את קרובו הנפוץ - גחן דקלים אסייתי וכמותו הוא חי בעיקר על עצים שונים. הפנים שחורות והאוזניים מעוגלות ושחורות מאחורה. מין זה יוצא בלילה מהמאורה בה הוא מצוי ביום ומחפש מזון כמו חרקים, פירות שונים, עלים ולעיתים גם חולייתנים קטנים.
גחן סרוולניה
גחן סרוולניה (שם מדעי: Genetta servalina) הוא מין של גחן ממשפחת הגחניים והוא חי בטבע ביערות וערבות עשב באפריקה שמדרום לסהרה. הוא נפוץ יחסית ואיננו בסכנת הכחדה.
בניגוד לרוב הגחניים פרוותו היא חומה-אדמונית עם כתמים שחורים על הצוואר, הגב וצידי הגוף. הוא בעל זנב ארוך ושחור וטבעות לבנות עליו. אורכו של הגחן 490–510 ס"מ, אורך הזנב 368–485 ס"מ. הוא חי בעיקר בין העצים ויוצא בלילות לחפש מזון.
הגחן חי בטבע מנהר סנגה בקמרון, לאורך אגן הניקוז של נהר הקונגו ומזרחה עד לאוגנדה ולטנזניה.
תת-מינים
לגחן סרוולניה חמישה תת-מינים:
בעבר נחשב גם המין גחן מצוייץ כתת-מין שלו.
גחן דקלים חום
גחן דקלים חום (שם מדעי: Paradoxurus jerdoni) הוא מין של טורף ממשפחת הגחניים שאנדמי להרי גהט המערביים שבדרום הודו. הוא קרוב משפחתו של גחן דקלים אסייתי.
זבד מנומר ענק
זבד מנומר ענק (שם מדעי: Viverra megaspila) הוא מין של זבד מהסוג זבד הודי ששייך למשפחת הגחניים והוא חי בטבע בדרום-מזרח אסיה.
גחן דקלים חום
אורכו של גחן זה 43-62 ס"מ ומשקלו 3.6-4.3 ק"ג. הוא בעל פרווה חומה חזקה והיא די אחידה לאורך הגוף כולל הזנב והראש. הלסת קצרה והעיניים בולטות יחסית. כמו לרוב הגחניים גם לגחן זה יש גוף מואר, רגליים קצרות וזנב ארוך.
זבד מנומר ענק
מאפיינים
הזבד נמצא בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה ביערות בהם הוא חי וכן עקב מלכודות וסחר בפרוותו ובעורו.
גחן דקלים חום
מזון: מזונו העיקרי של גחן הדקלים הוא פירות שונים או פירות יער שונים מהסוגים: Palaquium ,Elaeocarpus ,Holigarna ,Knema ,Cullenia וSyzygium שמהווים 97% מתזונתו. הוא מגוון את זה עם חסרי חוליות או חולייתנים קטנים.
זבד מנומר ענק
מאפיינים
מין זה הוא אחד מהגדולים במשפחתו והוא מגיע לאורך 76-77 ס"מ ולמשקל 6.6-8.4 ק"ג. הפרווה בצבע כסוף-אפור עד לזהוב והזנב שחור עם פסים שחורים אנכיים על רקע לבן בחלק הקידמי שלו. הוא בעל פסים על הגב אך כמו ששמו רומז הוא גם בעל נקודות על פני הגוף. כמו כן החזה והצוואר מפוספסים בשחור -לבן.
גחן דקלים חום
אזור מחיה: גחן הדלקים חי ביערות גשם, יערות נמוכים יותר ויערות הרריים. לעיתים הם גם מגיעים לביצות מנגרובים.
זבד מנומר ענק
מאפיינים
הוא נפוץ ביערות גשם ויערות נשירים בדרום-מזרח אסיה והודו בקמבודיה, מינמאר, תאילנד, מלזיה, לאוס, וייטנאם וייתכן מאוד שגם בסין. הוא לא נוטה להופיע מעל גובה 300 מ'.
כמו רוב בני המשפחה הוא יוצא בלילות ואוכל בעיקר יונקים קטנים, זוחלים ומספר מיני צמחים.
מכונת הזמן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סקיילר נגד המפלצת
סקיילר נגד המפלצת (באנגלית: Girl vs. Monster) הוא סרט מקורי של ערוץ דיסני ששודר לראשונה ב-12 באוקטובר 2012 בערוץ דיסני. השחקנית הראשית היא אוליביה הולט הידועה מעוד סדרות בערוץ דיסני.
בערוץ דיסני ישראל הסרט שודר לראשונה ב-9 בדצמבר 2012.
עלילה
סקיילר מגלה שהוריה הם ציידי מפלצות. אחרי שהיא משחררת בטעות כמה מפלצות כלואות, היא וחבריה צריכים ללכוד את המפלצות ולהציל את הוריה.
אנליזה נומרית
אָנָלִיזָה נוּמֶרִית היא ענף של המתמטיקה השימושית, אשר עוסק בשיטות יעילות לפתרון מקורב של בעיות מספריות של המתמטיקה הרציפה, כולל הערכת השגיאה הכרוכה בחישובים מקורבים שכאלה.
אנליזה נומרית מאפשרת לפתור בעיות כמו מציאת שורשים של פונקציות (למשל פולינומים ממעלה גבוהה, פונקציות טריגונומטריות וכדומה), חישוב אינטגרלים של פונקציות לא אנליטיות, ובעיות אחרות שקשה עד בלתי אפשרי למצוא להן פתרון אנליטי המתאים לכל פרמטר אפשרי. זהו כלי חיוני, שכן לרוב התופעות בטבע לא קיים תיאור פונקציונלי פשוט.
העיקרון העומד בבסיס האנליזה הנומרית הוא שיש בעיות חישוביות שאי אפשר לפתור במדויק, וגם את אלו שאפשר לפתור, לפעמים עדיף למצוא להן תשובה מקורבת ויעילה בתוך תחומי שגיאה נתונים.
היסטוריה
למרות הזיקה ההדוקה של התחום למדעי המחשב, התחום של אנליזה נומרית הקדים את המצאת המחשבים במאות רבות. אינטרפולציה ליניארית הייתה כבר בשימוש לפני יותר מאלפיים שנים. ושיטות מתקדמות יותר כבר הופיעו בתשעת הפרקים של אמנות המתמטיקה שמתוארך לשנת 179 לספירה. הרבה מתמטיקאים מפורסמים תרמו במהלך ההיסטוריה תרומות נכבדות לתחום, ניתן לראות זאת משמות חלק מהאלגוריתמים בתחום, לדוגמה שיטת ניוטון-רפסון, צורת לגראנז' לחישוב אינטרפולציה, שיטת החילוץ של גאוס ושיטת אוילר.
כדי להקל על החישובים ביד שהיו ארוכים ומסורבלים, נוצרו ספרים שהכילו נוסחאות ומידע רב (לדוגמה מקדמי פונקציה וערכי פונקציה בנקודות מסוימות). על ידי חיבור של נוסחאות ושימוש במידע שהיה בטבלאות ניתן היה להגיע להערכות נומריות טובות. כיום בעידן המחשב, טבלאות ובהן ערכי הפונקציות שימושיות פחות, אף על פי שרשימה של נוסחאות עדיין יכולה להיות שימושית.
שיטות ישירות ואיטרטיביות
שיטות ישירות מחשבות את הפתרון במספר סופי של צעדים. השיטות הללו היו נותנות פתרון מדויק אם הן היו מופעלות בדיוק אינסופי. למעשה, במציאות משתמשים בדיוק מוגבל (בגלל מגבלות זיכרון), ולכן השיטות הללו נותנות קירוב של הפתרון (בהנחה של יציבות נומרית). בין השיטות הללו ניתן למצוא את שיטת החילוץ של גאוס, פירוק QR בעבור פתרון של מערכת משוואות ליניארית, ואת שיטת הסימפלקס בעבור תכנון ליניארי.
בניגוד לשיטות ישירות, שיטות איטרטיביות לא אמורות להחזיר את הפתרון המדויק תוך מספר סופי של צעדים. שיטות איטרטיביות מתחילות מניחוש התחלתי כדי לייצר סדרת קירובים טובים יותר ויותר לפתרון בעיה נתונה, כאשר הקירוב ה-n-י מחושב על ידי הקירובים שלפניו. הקירובים יתכנסו לפתרון המדויק בדרך כלל רק לאחר אינסוף איטרציות (גבול סדרת הקירובים הוא הפתרון). ומבחני התכנסות נועדו להחליט מתי פתרון מדיוק מספיק נמצא. אפילו אם היה נעשה שימוש בדיוק אינסופי, שיטות אלו בדרך כלל תתכנסנה לפתרון במספר סופי של צעדים. שיטת ניוטון-רפסון, שיטת החצייה, שיטת גאוס-זיידל ושיטת יעקובי למציאת ערכים עצמיים הן דוגמאות לשיטות איטרטיביות.
שיטות איטרטיביות יופעלו בדרך כלל על בעיות שאין להן שיטה ישירה לפתרון. אולם נפוץ השימוש בהן גם במקרים שקיים פתרון ישיר אבל מספר הצעדים הנדרשים כדי לחשבו הוא גדול מדי, ולכן מסתפקים בקירוב לפתרון.
שיטה טובה מקיימת את שלוש התכונות הבאות:
לעיתים קרובות התכונות הללו באות זו על חשבונה של האחרת. למשל, בדרך כלל שיטה אחת תהיה בעלת התכנסות מהירה (ודיוק מופחת) בעוד שהשנייה תהיה יותר מדויקת (אבל זמן התכנסות ארוך יותר). פירוש הדבר שאין אלגוריתם שהוא הטוב ביותר בכל המקרים. שיטה נפוצה להתמודד עם המצב היא לשלב כמה שיטות ביחד, כלומר לקבל תוצאה מקורבת משיטה א' ובתוצאה הזו להשתמש כניחוש התחלתי לשיטה ב' (לדוגמה, אפשר להריץ שיטה בעלת התכנסות גבוהה כדי לקבל פתרון מקורב שקרוב יחסית לפתרון המוחלט ואז להכניס את הפתרון בתור ניחוש לשיטה בעלת התכנסות מדויקת (איטית יותר), וכיוון שהניחוש ההתחלתי של השיטה הזו קרוב לפתרון המוחלט לא ייקח לה הרבה זמן לקבל תוצאה מדויקת. וכך אפשר להבטיח גם התכנסות מהירה וגם התכנסות מדויקת).
אף על פי שאנליזה נומרית עושה שימוש באקסיומות, תאוריות והוכחות תאורטיות, היא יכולה להשתמש בתוצאות אמפיריות של חישובי מחשב על מנת לחקור שיטות חדשות ולנתח בעיות. בכך היא ייחודית בהשוואה לתחומי מתמטיקה אחרים.
אינטרפולציה, אקסטרפולציה ורגרסיה
אינטרפולציה פותרת את הבעיה הבאה: בהינתן הערך של פונקציה לא ידועה בכמה נקודות, מהו הערך של הפונקציה בנקודה אחרת שנמצאת בין הנקודות הנתונות?
אקסטרפולציה מאוד דומה לאינטרפולציה, רק שהנקודה שאת ערכה רוצים לדעת היא מחוץ לתחום הנקודות הנתונות.
רגרסיה גם דומה, אולם ההנחה ברגרסיה היא שהנתונים לא מדויקים בהכרח. בהינתן הערך של פונקציה לא ידועה בכמה נקודות (עם שגיאה), רגרסיה מאפשרת לחשב את הפונקציה המקורית.
חישוב אינטגרלים
בעוד שחלק מהאינטגרלים ניתן לחשב באמצעות שיטות אנליטיות הרי יש אינטגרלים אותם לא ניתן לחשב בצורה כזאת. לדוגמה לא קיים פתרון אנליטי לאינטגרל, אולם למרות זאת הוא ניתן לחישוב בצורה נומרית.
שיטות נפוצות הן: נוסחאות ניוטון-קוטס (שמקרה פרטי שלהן הוא שיטת הטרפז) שמחלקת את האורך לקטעים שווים, שיטת רומברג (שיטה העושה שימוש בשיטת הטרפז עם מרווחים לא קבועים), שיטת גאוס ושיטת מונטה קרלו. שיטות אלו גם מתחלקות לשיטות פתוחות (לא עושות שימוש בנקודות הקצה, אלא רק בנקודות פנימיות של התחום), ושיטות סגורות (עושות שימוש בכל הנקודות הנתונות).
פתרון משוואות ומערכות משוואות
בעיה בסיסית אחרת היא חישוב פתרון למשוואה נתונה. שני המקרים העיקריים הם משוואות ליניאריות, ומשוואות לא ליניאריות. לדוגמה 5x+6=11 היא משוואה ליניארית, בעוד 3x^2-5=4 אינה ליניארית.
מאמץ רב הושקע לאורך השנים בפיתוח שיטות לפתרון של מערכת משוואות ליניאריות. שיטות ישירות כגון שיטת האלימינציה של גאוס. וכאלו שמתבססות על פירוק המטריצה כגון פירוק LU ופירוק QR למטריצות כלליות ופירוק שולסקי כאשר המטריצה היא הרמיטית חיובית. שיטות איטרטיביות כגון שיטת גאוס-זיידל מועדפות בדרך כלל כאשר מספר המשתנים גדול.
שיטות לפתרון משוואות לא ליניאריות כוללות את שיטת ניוטון רפסון, וכדי לפתור מערכת משוואות לא ליניארית קיימות שיטות כמו Gradient descent.
פתרון משוואות דיפרנציאליות
אנליזה נומרית עוסקת גם בחישוב פתרונות (מקורבים) למשוואות דיפרנציאליות, בין אם המשוואה היא משוואה דיפרנציאלית רגילה ובין אם היא משוואה דיפרנציאלית חלקית. מכיוון שקיימים מקרים רבים בהם לא ניתן לפתור את המשוואה באופן אנליטי (למשל עבור בעיה של התפשטות קול בחדר מרובע, הוספת שולחן יוצרת בעיה שאינה פתירה באופן אנליטי).
שיטות לפתרון משוואות דיפרנציאליות חלקיות כוללות בין היתר את שיטת האלמנטים הסופיים ואת שיטת ההפרש הסופי בתחום הזמן. שתיהן עושות שימוש בחלוקת המרחב לקטעים קטנים בהתאם לדיוק הרצוי, כך שבין אזורים אלו ההבדלים בערך הפונקציה הנעלמת קטנים.
אופטימיזציה
בעיות אופטימיזציה מבקשות למצוא את הנקודה שבה ערך הפונקציה יהיה מקסימלי (או מינימלי). בדרך כלל על הנקודה לקיים אילוצים שונים (לדוגמה להיות בתוך תחום מסוים).
בעיות אופטימיזציה ידועות הן לדוגמה תכנון ליניארי (כאשר פונקציית המטרה והאילוצים הם ליניאריים), תכנון לא-ליניארי (כאשר לפחות אחת מהפונקציות אינה ליניארית), אופטימיזציה קמורה, תכנון ליניארי בשלמים ועוד.
האלגוריתמים המוכרים ביותר לפתרון בעיות אופטימיזציה הם אלגוריתם הסימפלקס בעבור בעיות תכנון ליניארי, Gradient descent למציאת מינימום של פונקציה ושיטת פורד-פלקרסון (ומימושים יעילים שלה כגון אלגוריתם אדמונדס-קארפ ואלגוריתם דיניץ) בעבור בעיות זרימה.
דוגמה
אנליזה נומרית מאפשרת להפוך תוצאות מתמטיות אבסטרקטיות (למשל ) לתוצאות עשרוניות. אנליזה נומרית אפשרה למשל למחשב (ל-Word ליתר דיוק) לצייר את העיגול הבא:
קוטרו של העיגול הוא 4.76 ס"מ והנקודה הכחולה ממוקמת ב-45 מעלות יחסית למרכז העיגול (הנקודה השחורה).
החישוב נעשה בדרך הבאה, בהנחה כי מרכז העיגול הוא ראשית הצירים (זאת הנחה סבירה כי אפשר להביא את החלון למצב כזה על ידי הגדרות כלליות שלו, בלי צורך לשנות את החישוב עצמו):
בציור זה משתמשים באנליזה נומרית בצורה פשוטה יחסית פעמיים, בשני המקרים מדובר על שימוש בפיתוח טיילור שהוא קירוב של טור טיילור המתמטי. השימוש הוא על מנת לחשב את הפונקציות הטריגונומטריות שאינן נמנות עם הפעולות הבסיסיות שהמעבד יכול לבצע (כמו חיבור).
אנליזה נומרית נדרשה גם בשביל לקבוע את המיקום המדויק של הנקודה. לכאורה אין בעיה מכיוון שבמתמטיקה ידועה התוצאה:
אולם המחשב איננו יכול לעבוד עם סימולים כמו על מנת להציבם ב-x, y שהופיעו בחישוב המעגל אלא הוא זקוק לייצוג בינארי של הסימולים, ייצוג המושג על ידי אנליזה נומרית מאפשר למחשב (לאחר הכפלה ברדיוס המעגל) לצייר את הנקודה.
כביש
כביש הוא נתיב תחבורה סלול - לרוב באספלט או בטון - המשמש לתנועת כלי תחבורה. על פי החוק. ובניגוד למשמעות הרחבה של המילה העברית נתיב, מוגדר שם גם הגדרות דומות להגדרות חוקיות אלו מקובלות כיום בכל העולם, והן דוחקות משמעויות יותר רחבות שהיו נפוצות בעבר.
כבישים מהווים רחובות בתוך ערים ויישובים ומחברים בינם לבין רחובות אחרים ובנוסף ישנן מערכות כבישים בין-עירוניות המחברות בין ערים ויישובים מרוחקים, לאורך קילומטרים רבים.
היסטוריה
קיימות דוגמאות היסטוריות רבות לבניית כבישים. המפורסמים שבהם הם הכבישים של הרומים והאינקה ששימשו לשליחים. הכביש העתיק ביותר הוא Sweet Track causeway שבאנגליה שנבנה בסביבות שנת 3800 לפני הספירה. בימי קדם היה עדיף להשתמש בתעבורה ימית מאשר בכבישים, במיוחד בגלל ההבדל בין הקיבולת של עגלה לבין סירה. במהלך המהפכה התעשייתית התפתחו הדרכים והחלו לכלול גם כבישים סלולים. ג'ון לאודון מקאדם פיתח את שיטת דרך סולינג. במקביל נסללו מסילות רכבות. מאז המאה ה-20 מיועדים הכבישים בעיקר לכלי תחבורה בעלי גלגלים. בארצות רבות משתמשים בכביש ככלי יעיל להעברת סחורות.
מאפייני הכביש
מהירות הנסיעה בכבישים נגזרת מתנאי הדרך והתוואי שבו הם עוברים. בדרך-כלל, המהירות המותרת בכבישים בין-עירוניים גבוהה בהרבה ממהירות הנסיעה בדרכים עירוניות, המתאפיינות בתנועה של הולכי רגל ומעברי חציה. כביש מהיר הוא סוג ספציפי של דרך בין עירונית המיועד לזרימת נפח תנועה גדול במהירות גבוהה ועונה על קריטריונים מוגדרים.
על גבי הכביש יופיעו סימוני צבע שונים בנקודות עניין מסוימות כגון בהשתלבות דרכים, מעברי חצייה או לפני פסי האטה. כן מסומנים על הכביש חצים המשמשים כאמצעי נוסף להכוונת תנועה, פרט לתמרורים המופיעים בצידי הכביש ולעיתים מעליו. בכבישים מסוימים בהם מופעלת בקרת תנועה ייתכן שהמהירות בנתיב אחד או יותר, עצם התנועה או כיוון התנועה בו יוכתבו על ידי תמרורים דינמיים, בהתאם להחלטת מרכז בקרה. כן ייתכן שיועברו דיווחי תנועה באמצעות שלטים אלקטרוניים. מפגשי דרכים מופיעים הן בדרכים עירוניות והן בדרכים בין-עירוניות, בעיקר בתור צמתים. מעגלי תנועה נפוצים יותר בדרכים עירוניות ואילו בכבישים מהירים לא יהיו צמתים אלא מחלפים ודרכים משתלבות (נתיב האצה). מדרכות ומעברי חצייה למעבר הולכי-רגל יופיעו בעיקר בדרכים עירוניות אך עשויים להופיע גם בדרכים בין עירוניות (בעיקר בכניסה ליישובים). בכבישים בעלי נפח תחבורה גדול בהם נדרש מעבר הולכי רגל לעיתים יבנו גשר להולכי רגל. באופן דומה, בכבישים מהירים רבים יוצרים מעברים מיוחדים המיועדים לבעלי חיים ומאפשרים להם לעבור מעל או מתחת לנתיב הכביש מבלי להיפגע. מפגשי דרכים נוספים אפשריים הם מפגש כביש-מסילה או גשר מעל נהר (מקרה פרטי שלו-גשר נפתח מעל תעלה המאפשר מעבר כלי שיט). מקרה נוסף נדיר הוא כביש החוצה מסלול המראה שקיים בסקוטלנד.
התפתחות טכנולוגית בתחומי הנדסה שונים לצד גידול בנפחי התחבורה ורכב פרטי בפרט הביאו לכך שרכיבי תשתית שונים נהיו נפוצים יותר, גם במקומות שבהם הדבר לא התאפשר בעבר (או לא היה כדאי כלכלית): גשרים, מנהרות, מחלפים עיליים מרובי נתיבים. כמו כן, נוספו צורות תחבורה שונות לכלי רכב כגון מעבר מכוניות מקטע כביש אחד למשנהו באמצעות מעבורות.
כביש אגרה הוא כביש שהנסיעה בו כרוכה בתשלום. ישנם כבישי אגרה שבהם מוצבות עמדות-לתשלום לאורך תוואי-הכביש, ורק לאחר תשלום ניתן לנסוע עליו. קיימים כבישי אגרה שבהם התשלום הוא ביציאה מן הכביש, וכן כבישי אגרה שבהם מותקנות לאורך הכביש מצלמות, המאפשרות לחייב את הנהגים בתשלום בעבור נסיעתם באמצעות מנוי או כרטיס אשראי. בכבישים או לצידם ישנם אמצעים שונים שמטרתם לשמור על בטיחות המשתמשים בדרך: מעקות בטיחות או חומות הפרדה המונעים התדרדרות למדרון או מעבר לנתיב נגדי על ידי רכב סוטה, שלטים המתריעים לפני פנייה חדה, או פס צבע על הכביש שיוצר רעש חזק כאשר סוטים מנתיב וכן צבעים שאינם מחליקים כדי למנוע איבוד שליטה בעת בלימה. כבישים חדשים מתוכננים באופן שימנע הצטברות מי גשמים עליהם על ידי ניקוז יעיל. כחלק מהמאבק בתאונות הדרכים, התווספו לכבישים גם אמצעים שנועדו לצמצם נזקים אפשריים במהלך תאונות דרכים, כדוגמת מעקות בטיחות סופגי אנרגיה. כמו כן יש חיישני מהירות ומצלמות שנועדו לתעד נסיעה במהירות מופרזת או מעבר ברמזור באור אדום. בדרכים עירוניות נהוג לשים פסי האטה כאמצעי פיזי שמגביל את מהירות הנסיעה ויש מקומות שבהם יש שלט המציג את מהירות הרכב המתקרב כאשר הוא חורג מהמהירות המותרת. בעקומות חדות לעיתים משאירים כביש מרובד כדי למנוע החלקה בחורף.בנוסף ישנן מערכות תאורה, מחזירי אור וצבעים זורחים שמטרתם להבליט את סימוני הדרך בשעות הלילה.
איכות הסביבה
סלילת כבישים בשטחים פתוחים ופראיים פוגעת לעיתים בתצורות הנוף, בעולם החי ובצמחייה. לקראת סוף המאה ה-20 הותקנו ברוב מדינות המערב תקנות וחוקים המחייבים את סוללי הכביש לוודא כי הפגיעה באיכות הסביבה תהיה מינימלית ככל האפשר, ואת בוני הכביש לפנות את כל פסולת הבנייה, אולם בפועל הדבר לא תמיד נעשה. ארגונים לשמירת הסביבה מוחים לעיתים קרובות נגד הקמת כבישים ראשיים באזורי טבע פראי. בישראל, לדוגמה, ארגונים ירוקים הפגינו רבות נגד התוואי המיועד של כביש 6 וביקשו שלא יעבור באזורים בהם הוא עלול לפגוע בסביבה המקומית.
בעיות נוספות שיוצרים הכבישים: פגיעה במגוון הביולוגי שמשני צדי הכביש הנובעת מהפרדה בין אוכלוסיות שונות של אותו מין, וכן תאונות דרכים בין בעלי חיים לכלי רכב, בהם נפגעים לעיתים גם בני אדם. פתרון המקובל במדינות אחדות לבעיה זו הם מעברים אקולוגיים, המאפשרים לבעלי החיים לחצות בנקודות מסוימות את הכבישים ללא סכנת פגיעה מצד כלי הרכב. בכבישים העוברים דרך בתי גידול של חיות בר, ניצבים שלטים המזהירים את הנהגים מפני חיות בר חוצות וניתנת זכות-קדימה לבעלי החיים.
זבד הודי מלברי
זבד הודי מלברי (שם מדעי: Viverra civettina) הוא מין של זבד מהסוג זבד הודי ששייך למשפחת הגחניים והוא טורף בינוני המצוי בסכנת הכחדה קריטית. הוא חי רק בהרי גהט המערביים בהודו ובייחוד בחבל מלבר שנתן לו את שמו. בטבע חיים היום פחות מ-250 פרטים המאוימים מכריתת יערות וציד בלתי חוקי.
מאפיינים
הזבד מגיע לאורך 76-77 ס"מ ולמשקל 6.6-8.4 ק"ג. הפרווה אפורה כהה ומנוקדת בכתמים לאורך הגוף והזנב שחור. הוא מזכיר את הזבד ההודי הענק. הוא יצור גדול עם חוטם רחב ו"מסיכה" מסביב לעיניים.
הזבד נדיר מאוד ולא ידוע עליו הרבה. הוא חי בערות של הרי גהט המערביים וצד בלילות מכרסמים, עופות וחסרי חוליות וכן ניזון מפירות.
גחן פנתרי
גחן פנתרי (שם מדעי: Genetta maculata) הוא מין של גחן ממשפחת הגחניים והוא חי בטבע בערבות עשב במרבית אפריקה שמדרום לסהרה.
מין זה מזכיר את קרוביו בצורתו ובממדיו (אורכו הממוצע 41-52 ס"מ) וכמוהם הוא בעל פרווה צהובה מנומרת. כמו כן הוא בעל זנב ארוך בצבע שחור העוזר לו לאיזון.
יש לו 5 תת-מנים:
בשל תפוצתו הנרחבת הוא אינו בסכנת הכחדה.
גבאלה (כדורגל)
גבאלה פוטבול קלאב (אזרית: Qəbələ Futbol Klubu) הוא מועדון כדורגל אזרי שנוסד בשנת 2005. קבוצת הכדורגל ממוקמת בעיר גבאלה שבאזרבייג'ן.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1995 תחת השם "גויגול", העיר בה התמקמה הקבוצה. כעבור 10 שנים עברה הקבוצה לעיר גבאלה ושם הקבוצה שונה ל"גבאלה". בעונת נרשמה העונה הטובה ביותר של המועדון בתולדותיו כאשר סיים במקום ה-3 שנתן למועדון כרטיס למוקדמות הליגה האירופית והגיע לגמר הגביע האזרי.
ב-27 באוגוסט 2015 העפיל המועדון לשלב הבתים של הליגה האירופית לראשונה בתולדותיו לאחר שעבר את כל שלבי המוקדמות בהם ניצח את דינמו טביליסי, צ'וקריצ'קי, אפולון לימסול ופנאתינאיקוס והוגרל לבית ג' ביחד עם בורוסיה דורטמונד, פאוק סלוניקי וקרסנודאר.
גחן מיימי
גחן מיימי (שם מדעי: Genetta piscivora) הוא מין של גחן ממשפחת הגחניים והוא טורף קטן במתמחה בחיים בקרבת מים והוא חי בטבע רק ברפובליקת קונגו. הוא אחד מהטורפים האפריקאים הנדירים ביותר. הוא שונה מעט מבני הסוג שלו ולעיתים הוא נחשב למין יחיד בסוגו בסוג osbornictis.
אורכו של הגחן 44–50 ס"מ ומשקלו עד 1.5 ק"ג. הפרווה של הגחן היא כתומה-ערמונית ובניגוד לקרוביו חסרת כתמים או פסים, כך שהוא מזכיר יותר את מיני הזבד. הראש חום עם לסת תחתונה לבנה ובין העיניים יש 2 פסים לבנים אנכיים. האוזניים קטנות, האף מעוגל ומשופם והזנב שחור ועבה.
גחן זה הוא יצור חשאי שקשה לצפות בו בטבע והוא חי ביערות הגשם של אגן הקונגו וליד הנהרות שלהם. הוא צד ליד גדות הנהר. מזונו העיקרי הוא דגים קטנים כמו שפמנוניים, ברבוס, קרפיונים וגם סרטנים, אותם הוא מוצא עם שפמו ותופס עם טפריו ושיניו החדים. לא ידועים פרטים רבים על הרגלי חייהם.
זבד מלאי
זבד מלאי או זבד אוריינטלי (שם מדעי: Viverra tangalunga) הוא מין של זבד מהסוג זבד הודי ששייך למשפחת הגחניים והוא חי בטבע בדרום-מזרח אסיה במדינות המזרחיות: מלזיה ואינדונזיה ובעיקר באיים סומטרה, בורנאו, באנקה ובארכיפלג ריאה וכן מצוי גם בפיליפינים. הוא בין המינים יחידים בסוגו שאינם נמצאים בסכנה.
הוא יכול לחיות ביערות גשם, יערות נשירים ואזורי הרים עד גובה 900 מ', באזורים אלה הוא נפוץ בעיקר באינדונזיה.
הוא מזכיר במראו את הזבד ההודי הענק וכמוהו בעל פרווה צהובה מנומרת. הוא מגיע לאורך 38-42 ס"מ ובעל זנב ארוך מפוספס בשחור-לבן.
כמו רוב בני המשפחה הוא יוצא בלילות ואוכל בעיקר יונקים קטנים, עופות, זוחלים ומספר מיני צמחים. הוא יודע לטפס אך מעדיף לשוטט על הקרקע. יש לו מעט מאוד טורפים בטבע והוא יכול להתגונן מהם בנשיכה ובתוקפנות ואף לפלוט ריח מסריח שמרחיק את הטורף.
גחן מצוייץ
גחן מצוייץ (שם מדעי: Genetta cristata) הוא מין של גחן ממשפחת הגחניים החי האנדמי ליערות הגשם של מערב אפריקה במדינות ניגריה וקמרון והוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע. בעבר הוא נחשב למין של גחן סרוולניה אך עתה הוא מין עצמאי.
הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה באזורי המחיה שלו, הפניה של נהר קרוס לאורי ניקוז חקלאיים. כמו כן ישנם קידוח נפט בדלתת הניז'ר והזיהום משפיע על היער סביבה.
תיאור
פרוותו של הגחן בצבע צהוב-אפרפר והוא מנומר בכתמים שחורים. כפי ששמו מרמז הוא בעל ציצת שיער מאחורי אוזניו הארוכות ולאורך עורפו. אורך הגוף מגיע ל 49 - 62 ס"מ ויש לו זנב כמעט באורכו של הגוף.
לידיה זמנהוף
לידיה זמנהוף (בפולנית: Lidia Zamenhof, באספרנטו היא נקראת לעיתים: Lidja Zamenhof; 29 בינואר 1904 ורשה – 1942) הייתה סופרת יהודייה מומרת, מוציאה לאור, ומתרגמת. בתו של לודוויג זמנהוף, ממציא השפה המתוכננת הבינלאומית אספרנטו. היא פעלה להפצת שפת האספרנטו וכן דגלה בהומארניסמו, תורת ההומניזם שפיתח אביה.
בסביבות שנת 1925 נהפכה לחברה בדת הבהאית. בסוף שנת 1937 נסעה לארצות הברית על מנת למשוך מאמינים נוספים לדת וכן לשפת האספרנטו. בדצמבר 1938 חזרה לפולין והמשיכה ללמד ולתרגם את הכתבים הבהאיים. בסתיו 1942 נרצחה על ידי הנאצים במחנה ההשמדה טרבלינקה.
ביוגרפיה
לידיה זמנהוף למדה אספרנטו מגיל תשע. בגיל 14 החלה לתרגם מן הספרות הפולנית. היא סיימה לימודי משפטים באוניברסיטה בשנת 1925, אך החליטה להקדיש את כל זמנה ללימוד שפת האספרנטו להפצתה. באותה שנה, עת התקיים כנס האספרנטו העולמי ה-17 בז'נבה, היא החלה להתעניין בדת הבהאית. בד בבד החלה להפיץ את ההומארניסמו, תורת ההומניזם שהגה אביה. היא נכחה בכל כנסי האספרנטו העולמיים החל מהכנס שנערך בשנת 1924 בווינה, מלבד הכנס שנערך בשנת 1938 בלונדון, מאחר ששהתה באותה עת בארצות הברית. בתור מדריכת אספרנטו בשיטת צֶ'ה (על שם אנדראו צ'ה), היא נסעה למדינות שונות והעבירה קורסים רבים באספרנטו.
היא פעלה לקידום שפת האספרנטו באגודת האספרנטו העולמית ובקרב מאמיני הדת הבהאית, וכתבה במגזינים בשפת האספרנטו וכן עבור האנציקלופדיה של אספרנטו (La Enciklopedio de Esperanto). בשנת 1933 יצא לאור תרגומה באספרנטו לרומן "קוו ואדיס" פרי עטו של הנריק סנקביץ'.
בשנת 1937 נסעה לארצות הברית לתקופה ארוכה. בדצמבר 1938 היה עליה לצאת משטח המדינה, מפני ששירותי ההגירה סירבו להאריך לה את ויזת השהייה. היא סירבה להצעות נישואין שונות שקיבלה ושיכלו לסייע לה לשהות עוד או להשיג אזרחות במדינה. עם חזרתה למולדתה פולין, היא סיירה ברחבי המדינה והרצתה על הדת הבהאית ועל אספרנטו.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו הנאצים לרכז את היהודים ברחבי פולין, והרחוב שבו התגוררה הפך לחלק מגטו ורשה. היא נעצרה והואשמה שיצאה לארצות הברית על מנת להפיץ תעמולה אנטי-נאצית. לאחר מספר חודשים שוחררה ושבה לחיות עם משפחתה בגטו. בגטו פעלה ללא לאות כדי לעזור לאחרים להשיג מזון ותרופות. הוצעו לה עזרה ומפלט על ידי מספר אספרנטיסטים פולנים, אך היא דחתה אותם על הסף. לאספרנטיסט יוזף ארשניק, שביקש לתת לה מחסה במספר הזדמנויות, כתבה: "אתה ובני משפחתך עלולים לאבד את חייכם, מפני שמי שמסתיר יהודי נעלם יחד עם היהודי כשהוא מתגלה". לאחר מכן השיבה במכתב האחרון שכתבה בחייה: "אל תחשוב להכניס את עצמך לסכנה. אני יודעת שעליי למות, אולם אני מרגישה שזו חובתי להישאר עם בני עמי. אלוהים יעזור כך שמתוך סבלנו יצמח עולם טוב יותר. אני מאמינה באלוהים. אני בת לדת הבהאית ואמות כזאת. הכל בידי אלוהים".
במהלך האקציה הגדולה היא נשלחה בטרנספורט למחנה ההשמדה טרבלינקה. במחנה נרצחה בתאי הגזים בספטמבר 1942, לפי דף העד (אווה תורן) ביד ושם.
הנצחה
לזכרה ולכבודה נערך כנס בשנת 1995 במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון הבירה. בכנס הוזכרו מאמציהם של אספרנטיסטים שונים להציל יהודים שנרדפו על ידי הנאצים בזמן המלחמה.
קייזר פרמננטה
קייזר פרמננטה (באנגלית: Kaiser Permanente) היא חברת ביטוח הבריאות הגדולה בארצות הברית.
קייזר פרמננטה היא קונסורציום (מאגד) לניהול-טיפול (בדומה לקופת חולים או חברה לביטוח בריאות), שבסיסה באוקלנד, קליפורניה, בארצות הברית. הקונסורציום נוסד בשנת 1945 על ידי התעשיין הנרי ג'יי קייזר והרופא סידני גארפילד. קייזר פרמננטה מורכב משלוש קבוצות נפרדות של גופים הפועלים בתלות הדדית: תוכנית ביטוח הבריאות של קרן קייזר והחברות-בנות התפעוליות-אזוריות שלה; בתי החולים של קרן קייזר; והקבוצות הרפואיות האזוריות של פרמננטה.
היקף הפעילות
נכון לשנת 2014, קונצורסיום קייזר פרמננטה פועל בשמונה מדינות בארצות הברית ובמחוז קולומביה (DC), והוא ארגון ניהול-הטיפול (מבטח הבריאות) הגדול בארצות הברית. לארגון 9.6 מיליון מבוטחים בביטוח הבריאות, 177,445 עובדים, 17,791 רופאים, 49,778 אחיות, 38 מרכזים רפואיים, ו-620 מרפאות. בשנת 2014, תוכנית ביטוח הבריאות של קרן קייזר ובתי החולים שלה, שהם מוסדות ללא כוונת רווח (מלכ"ר), דיווחו יחד על 3.1 מיליארד דולר הכנסות נטו, על 56,400,000,000 $ הכנסות תפעוליות.
תוכנית ביטוח הבריאות של קרן קייזר היא אחד המלכ"רים הגדולים בארצות הברית.
ביקורת
כלפי קייזר פרמננטה הועלו במשך השנים טענות מצד איגודי העובדים שלה, האשמות פליליות ואזרחיות על "סילוק מבוטחים" (Patient dumping), ביקורת וסנקציות מצד הרגולטורים על איכות הטיפול שסופק, במיוחד בתחום בריאות הנפש, וביקורת על גודל עתודות המזומנים של הקונסורציום.
בלז'יצה
בלז'יצה (בפולנית: Bełżyce) היא עיירה במחוז לובלין שבפרובינציית לובלין בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
ראשיתו של היישוב במאה ה-13, ובמאה ה-14 קיבל זכויות עיר. בראשית המאה ה-15 אישר המלך ולדיסלב השני יגיילו לפתח את היישוב, ולבנות בו ארמון. במאה ה-16 התפתחה ביישוב פעילות קלוויניסטית ואריאנית.
באמצע המאה ה-17 נפגעה העיירה מפשיטות חמלניצקי. זכויות העיר של היישוב ניטלו ממנו במחצית השנייה של המאה ה-19 בעקבות מרד ינואר, והושבו לו רק בשנת 1958.
יהודי בלז'יצה
תיעוד לישיבת יהודים בעיירה, ולקיום בית מדרש במקום, קיים מהמאה ה-16. במחצית הראשונה של המאה ה-17 נהג להתכנס בעיירה ועד ארבע הארצות.
במחצית המאה ה-17, במהלך פרעות ת"ח ות"ט, טבחו הקוזאקים ביהודי העיירה.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בבלז'יצה כ-2,100 יהודים, רוב תושביה.
בשואה
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לבלז'יצה כמה מאות פליטים יהודים משצ'צ'ין ומיישובים אחרים במערב פולין. במאי 1940 נלקחו מאות מיהודי היישוב לעבודות כפייה, ובהמשך השנה חנויות ועסקי היהודים ביישוב הוחרמו, והועברו לידי פולנים.
בתחילת 1941 הוקם ביישוב יודנרט, שנצטווה למסור לשלטונות רכוש יהודי, ולאחר מכן הוקם במקום גטו, אליו הועברו כל יהודי היישוב. לגטו הועברו תוך זמן קצר עוד כ-500 יהודים מקרקוב וכ-500 יהודים מלובלין, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. בקיץ 1941 פרצה בגטו מגפת טיפוס. בסתיו 1941 נערכה בכיכר המרכזית ביישוב סלקציה, בסיוע כוח עזר של אוקראינים, וגברים יהודים צעירים נשלחו למחנה העבודה פוניאטובה. במהלך הסלקציה נרצחו מספר זקנים יהודים. סלקציה נוספת נערכה כעבור מספר חודשים, וקבוצת עובדים נשלחה למחנה מיידאנק.
לאחר האקציה נותרו בגטו כ-300 יהודים, והוא שימש כמחנה עבודה, אליו הועברו יהודים נוספים מהסביבה, ובהם קהילת ביחאווה. לקראת סוף 1942 שהו במקום למעלה מ-1,200 יהודים, שהועסקו בין היתר באיסוף ומיון רכושם של מגורשי הגטו. לאחר דיכוי מרד גטו ורשה הובאו לבלז'יצה כ-150 יהודים מורשה. מתוכם 50 נשים וילדים הוצאו להורג במקום. במאי 1943 נכנסה ליישוב קבוצה אוקראינית בפיקוד אנשי ס"ס, וביצעה אקציה, תוך מעשי התעללות קשים, בייחוד בנשים. כ-300 יהודים הועברו לגטו בנדין וכ-800 היהודים הנותרים נרצחו במקום, חלקם בבית העלמין היהודי בעיירה, תוך שאולצו לחפור את קבריהם בעצמם.
ג'ורג' האריסון
ג'ורג' האריסון (באנגלית: George Harrison; 25 בפברואר 1943 – 29 בנובמבר 2001) היה מוזיקאי, זמר-יוצר וסופר אנגלי. ידוע בעיקר כגיטריסט להקת הביטלס. לאחר פירוק הלהקה המשיך בקריירת סולו כמוזיקאי וכן הקים חברה להפקת סרטים.
האריסון מדורג במקום ה-11 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים של מגזין הרולינג סטון.
נעוריו ותחילת דרכו
האריסון נולד בעיר ליברפול למשפחה קתולית עם שורשים איריים והיה הצעיר מבין ארבעה ילדים. אביו, הארולד, היה ספן ועזב את הספנות כדי להיות קרוב למשפחתו עקב הולדת בתו הבכורה, והחל לעבוד כנהג אוטובוס. לואיז, אמו, לימדה בלט בביתם. כבר בגיל 13 היה האריסון נגן גיטרה מוכשר וזכה לתמיכת הוריו בתחביבו זה; אימו אף הלוותה לו את הכסף לרכוש את הגיטרה הראשונה שלו. את הכסף החזיר לה לאחר שעבד בשליחויות עבור הקצב השכונתי; את ג'ון לנון פגש כאשר הגיע לבית משפחתו במסגרת שליחויותיו. גם את פול מקרטני, לימים חברו ללהקת הביטלס, הכיר כבר בגיל זה כשלמדו באותו בית הספר. בשנת 1959 עזב את לימודיו והקים את להקת ה-Rebels ביחד עם אחיו פיטר וחבר נוסף, ארתור קלי.
בגיל הנעורים נהג האריסון לבלות עם לנון ומקרטני שהקימו להקה בשם The Quarrymen. האריסון היה הצעיר מבין השלושה ונהג לנגן איתם מדי פעם, עד שלבסוף הוכיח להם שהוא נגן ראוי והם צירפו אותו ללהקתם. אולם, רק לקראת סוף שנות ה-60 זכה להערכה אמיתית מצד מקרטני כגיטריסט, שכן בחלק מההקלטות המוקדמות של הביטלס קיבל הוראות מדויקות ממקרטני כיצד לנגן וחלק מקטעי הסולו שלו נערכו על ידי מפיק הביטלס, ג'ורג' מרטין. מרטין אף סירב בתחילה להכניס לאלבומי הביטלס כמה משיריו והתעלם מהצעותיו של האריסון.
שנות ה-60 – הביטלס
בתקופת ה"ביטלמניה", נחשב האריסון לחבר השקט של הביטלס. הביטלס ניגנו בעיקר שירים אותם כתבו לנון-מקרטני והאריסון נשאר ברקע ואף מיעט לדבר בראיונות ומסיבות עיתונאים. באלבום השני של הלהקה, With the Beatles, נכלל שיר אחד שכתב – Don't Bother Me, אולם חלף זמן עד שבשנת 1965 יצא אלבומם החמישי, Help!, ובו קיבל הזדמנות נוספת לבטא את כישרונו ושיריו I Need You ו-You Like Me Too Much התפרסמו.
לאחר מכן שולבו שיר אחד או שניים משלו ברוב האלבומים אותם הוציאה הלהקה. במיוחד הצליחו שיריו: Here Comes the Sun ,Taxman, While My Guitar Gently Weeps והמצליח מכולם, Something, שזכה לגרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים, ביניהם פרנק סינטרה ואלביס פרסלי. ברוב שירי הביטלס שנכתבו על ידו, החליף האריסון את לנון בשירה. הוא עשה זאת גם במספר שירים נוספים, המצליחים שבהם – Do You Want to Know a Secret, Roll Over Beethoven.
בשנת 1964 הכיר את מי שתהיה אשתו, הדוגמנית והשחקנית פאטי בויד. הזוג נפגש כאשר שיחקה בתפקיד קטן בסרטם של הביטלס A Hard Day's Night והם התחתנו ב-21 בינואר 1966. מקרטני שימש כשושבין, אך לנון ורינגו סטאר נעדרו מהטקס.
נקודת מפנה בקריירה של האריסון הייתה כאשר דייוויד קרוסבי מלהקת הבירדס הכיר לו בשנת 1965 את המוזיקה ההודית הקלאסית ואת אומן הסיטאר ראווי שנקר. האריסון הוקסם מכלי הנגינה וקנה לעצמו אחד כאשר חזרו הביטלס ממסע הופעות במזרח הרחוק. ניתן לשמוע את האריסון מנגן בסיטאר בשיר Norwegian Wood שיצא באותה שנה. בשנותיו המאוחרות יותר פיתח האריסון חיבה לכלי נגינה מיוחד נוסף, היוקולילי.
בסוף שנות ה-60 יצר קשר קרוב עם הזמר אריק קלפטון והם כתבו יחד את השיר Badge שיצא באלבום Goodbye של להקת קרים בה היה קלפטון חבר. האריסון אף ניגן בגיטרה בהקלטת השיר. מסיבות משפטיות, האריסון השתמש באלבום בשם הבדוי L'Angelo Misterioso. קלפטון אף השתתף בהקלטת השיר של הביטלס While My Guitar Gently Weeps. מאוחר יותר, בשנת 1974, אשתו של האריסון עזבה אותו לטובת קלפטון, לטענתה לאחר שהאריסון בגד בה עם אשתו של רינגו סטאר, מורין. למרות זאת, האריסון וקלפטון נשארו חברים קרובים עד מותו של האריסון ושיתפו פעולה בפרויקטים מוזיקליים רבים.
באותה תקופה הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, פסקול לסרט Wonderwall, בבימויו של ג'ו מאסו. כל היצירות באלבום היו אינסטרומנטליות למעט שיר אחד בשפה ההודית. ההקלטות נערכו בחלקן באנגליה בדצמבר 1967 ובחלקן בבומביי שבהודו, בינואר 1968. היה זה אלבום הסולו הראשון שהוציא אחד מחברי להקת הביטלס. הסגנון המוזיקלי היה רוק בשילוב מוזיקה הודית והשתתפו באלבום רינגו סטאר, קלפטון וכן מוזיקאים הודים רבים. האלבום לא זכה להצלחה באנגליה ולהצלחה מועטה בארצות הברית.
במהלך הקלטת האלבום The Beatles נוצרו חיכוכים בין האריסון ללנון-מקרטני; האריסון אף שקל לעזוב את הלהקה מספר פעמים. בין השנים 1967–1969 הביע מקרטני את חוסר שביעות רצונו מנגינתו של האריסון בכמה הזדמנויות שונות. המתח הגיע לשיאו בצילומים לסרט התיעודי על הקלטת האלבום Let It Be. עימותים בין האריסון ומקרטני מתועדים במספר סצינות מהסרט. התסכול הרב הוביל את האריסון לעזוב את הלהקה ב-10 בינואר 1969. הוא חזר ללהקה 12 ימים לאחר מכן, לאחר משא ומתן עם שאר חברי הלהקה.
במהלך שנת 1969 ג'ורג' האריסון הוציא אלבום סולו נוסף בשם Electronic Sound, שאופיין במוזיקה אלקטרונית ואוונגרד. באלבום ג'ורג' האריסון ניגן בסינתסייזר אנלוגי, מחברת מוג, והוא כלל שתי רצועות ארוכות למדי שתפסו את שני הצדדים, בהתאמה.
הלהקה חזרה לאולפן ההקלטות בפעם האחרונה על מנת להקליט את האלבום Abbey Road (שיצא בסופו של דבר לפני האלבום Let It Be). היחסים בין חברי הלהקה היו עדיין מתוחים אך ההקלטות הסתיימו ללא תקלות. האלבום כלל את שני השירים המצליחים ביותר שכתב האריסון עבור הלהקה, Something ו- Here Comes the Sun.
לימים, כאשר פרסם האריסון את הספר האוטוביוגרפי שלו "I Me Mine" (כשם שירו מהאלבום "Let It Be"), סיפר כי סבל מהערצת ההמונים וההתעניינות הבלתי פוסקת של התקשורת בביטלס ואף תיאר את אותן שנים כ"גיהנום".
שנות ה-70
אחרי התפרקות הביטלס ב-1970 הוציא האריסון מספר אלבומי סולו שכללו גם חומרים רבים שכתב בתקופת הביטלס. האלבום הראשון שהוציא היה All Things Must Pass ב-1970: אלבום משולש זה זכה להצלחה מסחרית גדולה וכן להערכה רבה מבחינה מוזיקלית. האלבום הופק על ידי האריסון ופיל ספקטור. כמו כן השתתפו בהקלטות רינגו סטאר, קלאוס פורמן ובילי פרסטון. ב-1976 תבעה להקת "השיפונז" (Chiffons) את האריסון כי שיר מהאלבום שזכה להצלחה רבה, My Sweet Lord, הוא העתקה של שיר שהקליטו כבר בשנת 1963 בשם He's So Fine. האריסון הורשע בבית המשפט ב"העתקה לא מודעת" של השיר והתביעה לגבי גובה הפיצויים נמשכה עד שנות ה-90, כשלבסוף המנהל של האריסון, אלן קליין, קנה את החברה שהוציאה את השיר של להקת השיפונז והאריסון מצא עצמו כבעלים החוקי על הזכויות של שני השירים. האלבום יצא מחדש בשנת 2001 וזכה להצלחה נוספת.
בדצמבר 1975 השתתף האריסון בתוכניתו של אריק איידל, מחבורת מונטי פייתון (Rutland Weekend Television) ובתוכנית יצר בדיחה מפורסמת – בסופה של התוכנית הוזמן האריסון לנגן את השיר My Sweet Lord אך עם מילים אחרות לאותה מנגינה. לשיר ניתן שם חדש, I Want to Be a Pirate, ומילותיו דיברו בשבחם של חיי שודדי הים. כמו כן השתתף והפיק את סרטם של חברי מונטי פייתון משנת 1979, בריאן כוכב עליון ולאחר מכן סרט נוסף של החבורה. שנים לאחר מכן היה נוהג האריסון לסיים את הופעותיו עם אחד משיריהם המפורסמים ביותר של מונטי פייתון, שיר חוטב העצים.
ב-1 באוגוסט 1971 ארגן האריסון את מופע הצדקה "הקונצרט למען בנגלדש" במדיסון סקוור גארדן בניו יורק, אליו הגיעו כ-40 אלף אנשים והכנסותיו הועברו לתמיכה למען הפליטים של מלחמת בנגלדש. ביו המופיעים היו ראווי שנקר, בוב דילן, קלפטון, בילי פרסטון, רינגו סטאר ורבים אחרים. היה זה מופע הרוק הראשון שהכנסותיו הועברו לצדקה ובעקבותיו הועלו מופעים רבים באותה מתכונת.
יחסיו של האריסון עם שלושת חבריו לשעבר בלהקת הביטלס נותרו טובים; במקביל לעבודה על אלבומי הסולו שלו, הפיק ואף השתתף בכתיבה של שני להיטים של רינגו סטאר וכן התארח כנגן בשירים של לנון.
באותה שנה הקים האריסון את חברת ההפקות שלו Dark Horse Records (תחת החברה A&M רקורדס) שמשרדיה מוקמו בלוס אנג'לס. החברה הפיקה אלבומים למספר אמנים ולהקות, ביניהם ראווי שנקר, אך אלבומיו של האריסון עדיין היו כבולים בחוזה לחברת EMI. שם הכיר את אשתו השנייה, אוליביה טרינידד ארייס, אחת העובדות במשרדי החברה שהקים, והם נישאו ב-2 בספטמבר 1978. במשך כמה שנים חילק את חייו בין אנגליה ללוס אנג'לס. אלבומו הבא, Extra Texture, יצא ב-1975 ולא זכה להצלחה. חברת EMI הוציאה שנה לאחר מכן אלבום אוסף משירי הביטלס ושיריו של האריסון, אשר הבהיר כי לא הייתה לו יד בבחירת השירים שנכנסו לאלבום. גם אלבום זה לא זכה להצלחה רבה.
האלבום הבא שהוציא האריסון יצא גם הוא בשנת 1976, לראשונה דרך חברת Dark Horse. שם האלבום, "Thirty Three & 1/3", בא לציין את גילו של האריסון באותו זמן. אולם, עקב מחלת הצהבת שתקפה אותו, הוא התקשה להשלים את הפקת האלבום ולעמוד בלוח הזמנים שהכתיבה חברת האם A&M. התערבותה של חברת "וורנר ברדרס", שרכשה את Dark Horse מ-A&M, נתנה לו את האפשרות להחלים ולהשלים את האלבום, אשר הצליח יותר משני קודמיו (שיצאו בחברת EMI). מהאלבום הצליחו השירים "This Song" שנכתב בעקבות המשפט על שירו "My Sweet Lord" והיותו "העתקה לא מודעת" לשיר "He's So Fine" של להקת השיפונז, והשיר "Crackerbox Palace" אשר קליפ המוזיקה שלו צולם בביתו בפריאר פארק. הסינגל השלישי מהאלבום היה גרסת כיסוי – דבר נדיר אצל האריסון – לסטנדרט הפופ של קול פורטר "True Love". בשנת 1979, לאחר נישואיו השניים והולדת בנו היחיד דהאני, הוציא האריסון אלבום נוסף הנושא את שמו שזכה להצלחה בינונית וממנו הצליח השיר "Blow Away".
באותו זמן השתלב האריסון גם בתעשיית הסרטים, כשהקים את חברת ההפקות Handmade Films בשנת 1979 שהפיקה מספר סרטים, וביניהם שניים של חבורת מונטי פייתון (בריאן כוכב עליון ומונטי פייתון בהופעה חיה בהוליווד בוול). האריסון אף נתן הופעות אורח קצרצרות בחלק מן הסרטים שהפיק.
גחן מלכותי
גחן מלכותי (שם מדעי: Genetta maculata) הוא מין גדול של גחן גדול ממשפחת הגחניים והוא חי בטבע ביערות גשם במערב אפריקה בקונגו, גינאה המשוונית, ליבריה, גאנה וחוף השנהב.
מין זה לא תועד מאז שנת 1946, ולא קיימים מספיק נתונים על מצבו בטבע.
ג'ורג' האריסון
שנות ה-80 וה-90
בשנת 1980 כתב האריסון את הביוגרפיה שלו שנקראה כשם אחד משיריו – I Me Mine. הביוגרפיה התמקדה בחייו האישיים של האריסון ולא בלהקת הביטלס וכללה את המילים לשיריו וכמה תמונות שלא פורסמו קודם לכן. בהיותו גנן חובב נלהב, את הספר הקדיש ל"גננים, באשר הם".
גחן מלכותי
זהו מין גדול יחסית שאורכו הממוצע 40-60 ס"מ ומשקלו 2-2.5 ק"ג. הוא מזכיר בצורתו וצבעיו את מרבית הגחנים בפרווה צהובה-אפרפרה מנומרת וזנב ארוך ושחור.
ג'ורג' האריסון
שנות ה-80 וה-90
לאחר מותו של לנון בדצמבר 1980, שינה האריסון מילים של שיר שכתב במקור עבור רינגו סטאר, All Those Years Ago, ושלושת חברי הביטלס הנותרים ביצעו אותו יחד; השיר שווק כסינגל של האריסון, הפך ללהיט בתחנות הרדיו ואף הגיע למקום השני במצעדים האמריקאים. ב-1981 נכלל שיר זה באלבומו הבא, Somewhere in England.
גחן פארדין
תיאור
הפרווה של הגחן אפורה-צהבהבה עם חברבורות שחורות והוא בעל זנב ארוך, רגליים קצרות וטפרים חדים העוזרים לו לטפס ולנוע ברחבי העצים ביערות הלחים של אפריקה המערבית.