cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריג ודה
הריטואל הדתי
התקרובות שהועלו היו בעיקר חלב, חמאה, משקה הסוֹמה, תבואה ולעיתים חיות (לרוב צאן או בקר). תקרובת משקה הסומה נושאת חשיבות רבה – המשקה מעורר ההזיות נרקח בתהליך מיוחד מצמח הסומה הלא-מזוהה (עם השנים זהות הצמח נשכחה והוא הוחלף בצמחים אחרים ללא השפעה משכרת). בדומה לאש גם משקה הסומה מאפשר קשר בין האדם לאלים (אם כי באופן שונה מהאש מאחר שהקשר נוצר באמצעות הזיות) ולכן זוכה גם הוא למעמד של אל חשוב. ניתן לראות בזבח הסומה שריד מתקופות קודמות בהן הושם דגש רב יותר על הפן המיסטי בדת (לעומת הפן הטקסי). זבח הסומה התקבע והשתרש גם כחלק מריטואלים אחרים, למשל קורבן הסוס או טקס משיחת מלך.
במהלך הריטואל מוטל על מבצע הטקס לזמר מנטרות תוך שהוא מבצע בתזמון ובדייקנות מחוות ("קארמה", כלומר "מעשה") בעלות חשיבות טקסית כגון הדלקת האש, שפיכת הנסך או הגשת הבשר למזבח). קשר שלישי בין האדם לאל מתאפשר בזכותה של ואץ' – אלת הדיבור – ומתקיים במזמורי תפילה המושרים לאלים. האלים מוזמנים לטקס ומזמין הטקס חולק עמם את המנחה. מה שנותר לאחר שהאש דועכת מחולק בין המשתתפים בטקס. הקורבן מאפשר למזמין הטקס (יאג'אמאנא) להשביע את רעבונם של האלים ובכך לזכות מהם בתמורה במזל, רכוש, אישה או מעמד דתי משופר. בסוף הטקס (ובמידה ולא נכשל) משלם מזמין הטקס למבצע הטקס (יאג'אן) תשלום המכונה דקשינה.
התרחבות הפולחן
בשלהי האלף ה-2 לפנה"ס חלו שינויים באורח החיים של החברה הוודית. המעבר למרחב הגאוגרפי של המישור האינדו גנגטי ותהליכי היווצרותה וגדילתה של חברת יושבי-קבע הביאו להתמחות והתמקצעות שיצרו (לראשונה בחברה הוודית) מעמדות חברתיים. הברהמינים, אנשי הדת, החלו בניסיונות של חלוקה חברתית לארבע הווארנות ומיקמו את עצמם בראש ההיררכיה החברתית כשאחריהם (לפי סדר חשיבות) הקְשָׁטְרִיָה, הווָאִישִׁיָה והשׁוּדְרָה. מי שלא לקחו חלק בפולחן הוודי נודו אל שולי החברה וסומנו כ"טמאים".
במקביל לתמורות בחברה חלו שינויים גם בפולחן הדתי והטקס הלך והתפתח. הסיבות לכך עשויות להיות מגוונות. שינויים באורח החיים, כמו גם אקלים וגאוגרפיה אחרים, יצרו מציאות חדשה וצרכים חדשים. ייתכן והשינויים הללו הביאו למיזוג ושילוב בין טקסים ישנים על מנת ליצור טקסים חדשים. תהליך הסידור והקיבוע של ההמנונות השבטיים יצר צורך לשתף קבוצות שונות בפולחן וליצור אחידות טקסית אל מול ההבדלים בין המסורות השבטיות. יש הטוענים (למשל החוקר הגרמני פריץ שטאל) שמקורן היחיד של ההתפתחויות בפולחן הוא הרצון לדייק בטקס.
עד המאה ה-8 לפנה"ס – העת המשוערת בה נוצרו הברהמנות הראשונות – התפתחו שני סוגי פולחן:
הגידול במספר מדורות הזבח הצריך ברהמינים נוספים לניהול הטקס, והם נזקקו למקורות ידע בנושאים אלו. לריג ודה נוספו שלוש סמהיטות נוספות: יָאג'וּר ודה – אוסף של נוסחים ופסוקים לשימוש טקסי, סָאמָה ודה – ספר שירים והנחיות לזימור, ואַתְהַרְוָה ודה – שעוסקת בטקס במידה פחותה ומעמדה בהתאם.
אקונומיזם
הרחבת המושג
במישור האידיווידואלי האקונומיזם יוצא מהנחה שהאדם הוא יצור רציונלי והוא מפעיל רציונליות זו בעת החלטה או בחירה. למשל - הסתכלות בבעיית הסמים כבעיה שנוצרת מההיצע והביקוש של הסמים או הסתכלות בבעיית הפשע כנובעת משיקול של מחיר מול תוצאה.
במישור החברתי האקונומיזם יוצא מהנחה שכל התופעות החברתיות הן על רקע כלכלי. בזה, הם נבדלים מהמרקסיזם שגם הוא תורה חברתית מטריאליסטית. המרקסיזם עוסק בהתפתחות חברתית המבוססת על מאבק בין מעמדות וכוחות כלכליים במטרה לבנות מבנה חברתי מסוים וצודק יותר. מאידך, האקונומיזם רואה את המעמדות החברתיים באור אחר. המאבק אינו בין המעמדות אלא בתוך המעמדות. המעמד הגבוה נאבק לשמירה על עושרו ולהגדלתו ואילו המעמד הנמוך נאבק להשגת עושר ועליה במעמד. אין כאן שום מטרה לשנות את המבנה החברתי הקיים.
ביקורת האקונומיזם
המרקסיסטים התנגדו, כמובן, לאקונומיזם ולתורות קרובות לו כמו התועלתנות והליברליזם. במתנגדים המרקסיסטים הבולטים יש לציין את ז'ורז' סורל, הפילוסוף הצרפתי הנודע מזרם הסינדיקליזם המהפכני.
לנין, בפמפלט "מה יש לעשות?" (1902), יצא נגד הזרם האקונומיסטי במפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. לנין טען שהאקונומיסטים נלחמים רק להשגת תנאי עבודה ושכר טובים יותר למעמד העובדים אך משאירים בידי הבורגנות הליברלית את ניהול המהפכה למיגור שלטון הצאר. על ידי כך מונעים האקונומיסטים את הקמתו של כח פרולטרי מרכזי ומאורגן במפלגה ומשאירים את הבמה פנויה לאידאולוגיה הבורגנית.
שנים רבות לאחר מכן, הואשמה גם המפלגה הקומוניסטית של ברית-המועצות באקונומיזם על ידי הוגים שונים כמו הפילוסוף הצרפתי הסטרוקטורליסט לואי אלתוסר. הם טענו שבעלות המדינה ומפלגת העובדים על ההון, העושר וכוחות היצור יצרה אליטות טכנוקרטיות ובירוקרטיות חדשות המנצלות את כוחות היצור למטרותיהן.
מתנגדי האקונומיזם המודרני הם מתנגדי הליברליזם ובייחוד הנאו-ליברליזם. הם רואים בתורות אלו (שמקורן באדם סמית), תורות מסוכנות ואף "חזיריות". הם מתנגדים לדעה לפיה חוקי השוק, ההיצע והביקוש הם המרכיב העיקרי של ההתנהגות החברתית-כלכלית. לא ייתכן, הם אומרים, שחוקי השוק עולים בחשיבותם על גורמים כמו תרבות, מוסר ופוליטיקה. הם שוללים את דבריו של אדם (בספרו "עושר העמים") - "לא טוב לבם של הקצב, מוכר הבירה או האופה מספק לנו את ארוחתנו, אלא האינטרסים האישיים שלהם".
לא רק השמאל מתנגד לאקונומיזם. גם הימין השמרני האמריקאי המכונה "ימין ישן" (Old Right) הביע התנגדות לדעה זו. אחד מחשובי הימין הישן, אלברט ג'אי נוק (Albert Jay Nock) טען שהאקונומיזם יכול, ללא ספק, לבנות חברה עשירה, מפותחת, חזקה ומרוצה אך הוא אינו מסוגל לבנות חברה שבה התקיימו יופי ואהבה, חברה שיש בה עומק וטעם. חברה מכוערת זו תמאס על עצמה במהרה, תתנוון ותעלם עם הזמן.
בסין האשימו המאואיסטים הוותיקים את הנשיא דנג שיאופינג, אשר שלט בסין לאחר מותו של מאו, באקונומיזם ועזיבת רעיון הסוציאליזם וזאת כדי לפתוח את שערי כלכלת סין להשפעות קפיטליסטיות בתקוות שווא שזה יביא לפריחה כלכלית בסין. בתורו, האשים דנג את מתנגדיו בכישלון הנובע מבנית חברה סוציאליסטית במדינה שלא הייתה מוכנה לכך מבחינה כלכלית.
היום, יש המדברים על "נאו-אקונומיזם" בניסיון לשלב עקרונות של האקונומיזם עם מרכיבים אתיים והומניסטיים (למשל, הפילוסוף האיטלקי פרנצ'סקו טוטרו).
חרוט (סוג)
חָרוּט (שם מדעי: Conus) הוא סוג של חלזונות ימיים טורפים במשפחה החרוטיים הכולל כמה מהמינים הארסיים ביותר של חלזונות בעולם.
עד שנת 2009, נהוג היה לכלול את כל המינים תחת הסוג חרוט (Conus), אך מחקרים מאוחרים יותר הציעו לפצל את המינים לכמה סוגים. מינים בסוג Conus ניתן למצוא בימים הטרופיים והסובטרופיים של העולם, בעומקים הנעים בין אזור התת-כרית ל-1,000 מ'. הקונכייה בעלת מאפיינים מגוונים, כגון הבליטות על הצריח, צורת הפיתול, שכבות ודפוס צבע. ידועים מינים רבים של מאובנים המופיעים לראשונה בשכבות הקרטיקון.
דמיאן רקה
קריירה
בשנת 1921 ניצח רקה באליפות השחמט הראשונה של ארגנטינה שהתקיימה בבואנוס איירס וניצח בדו-קרב על התואר את בניטו וילגאס 5-2. בשנת 1921/22 הגיע למקום השביעי בתחרות מונטבידיאו (האליפות הראשונה של מדינות דרום אמריקה, ניצח: רוברטו גראו ). בשנת 1922 חלק רקה מקום 2-3 באליפות השחמט השנייה של ארגנטינה (ניצח: בניטו וילגאס). בשנת 1923/24 ניצח רקה באליפות השחמט השלישית של ארגנטינה וזכה גם בדו-קרב על התואר מול וילגאס. בשנים 1924 ו-1925 הוכרז רקה כאלוף ארגנטינה ללא דו-קרב רשמי (רקה הפסיד בדו-קרב מול ריכרד רטי 2.5-0.5 בשנת 1924 וניצח דו-קרב מול חוליו לינץ 5.5-2.5 בשנת 1925). רקה חלק מקום 2–3 בתחרות מונטבידיאו בשנת 1925 (האליפות השנייה של מדינות דרום אמריקה, ניצח: לואיס פאלאו).
בשנת 1926 הפסיד רקה את תואר האלוף לגראו, במסגרת אליפות השחמט השישית של ארגנטינה 3–5. רקה חזר וניצח באליפות השביעית שהתקיימה בשנת 1927 בתוצאה הנדירה של 11 ניצחונות ללא תיקו או הפסד אך לא קיבל את התואר משום שסירב לשחק מול גראו. הוא גם ניצח בתחרות נוספת שהתקיימה בבואנוס איירס באותה שנה בין חמשת המקומות הראשונים באליפות ארגנטינה בה ניצח.
השתתפות באולימפיאדות
רקה ייצג את ארגנטינה בשתי אולימפיאדות:
דורון קמפל
דורון קֶמפֶּל (נולד בירושלים ב-29 ביולי 1963) הוא יזם היי-טק ישראלי-אמריקאי. שירת כסגן מפקד סיירת מטכ"ל ובעל צל"ש הרמטכ"ל. מפקד הכוח באסון צאלים ב'. יסד וניהל מספר חברות גדולות בארצות הברית.
שירות צבאי
גדל בראשון לציון. באוקטובר 1981 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת מטכ"ל. לאחר טירונות צנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה. לחם במלחמת לבנון הראשונה, שבה לקחה סיירת מטכ"ל חלק פעיל כיחידת חי"ר, ובהמשך השלים קורס קציני חי"ר בהצטיינות ומונה למפקד צוות ביחידה.
קמפל השתתף והוביל פעולות ומבצעים בשטח ישראל ובשטחי אויב, רובם חשאיים. מבין אלו שהותרו לפרסום, בשנת 1984 הוביל כוח שהסתער על אוטובוס בקו 300 שנחטף לרצועת עזה בידי מחבלים ונוסעיו הוחזקו כבני ערובה. כל הנוסעים חולצו למעט נוסעת אחת שנהרגה במהלך הפעולה. קמפל הוביל פעולה אחרת לסיכול וחיסול יחידת מחבלים שחדרה לישראל מירדן, ופעולה נוספת בשנת 1991 בה מחבלים שחדרו מירדן לקיבוץ נווה אור רצחו אזרחים ישראלים. בסיום מרדף קמפל זיהה ראשון את המחבל שהתחבא במטע והרג אותו.
במבצע חסוי מחוץ לישראל, קמפל הוביל כוח שנתקל בחיילי אויב ונאלץ לקבל בזמן קצר מספר החלטות קריטיות לגורל הכוח והמשימה. במהלך הקרב קמפל חיסל ארבעה חיילי אויב אך נוכח המצב טעה וזיהה גם את אחד מלוחמי הכוח כאויב וירה בו. הוא נפצע אולם אז התבררה זהותו. בסיום האירוע קמפל חילץ את הכוח בביטחה. על פעולותיו במבצע זה הוענק לו צל"ש הרמטכ"ל מאת דן שומרון. בהמשך מונה קמפל לסגן מפקד היחידה.
בשנת 1992 מונה קמפל ל"מצביא", קרי מפקד הכוח שהתכונן והתאמן למבצע "שיח אטד" - חיסול נשיא עיראק, סדאם חוסיין. ב-5 בנובמבר נערכה בבסיס צאלים שבנגב חזרה גנרלית למבצע, בה צפו הרמטכ"ל, אהוד ברק, סגנו, אמנון ליפקין-שחק, ראש אמ"ן, אורי שגיא, ה"פרויקטור" של המבצע האלוף עמירם לוין, וקציני מטכ"ל נוספים. בשעה 06:10, במהלך שלב "יבש" של התרגיל, שאמור היה להיות ללא אש חיה, שיגר בשוגג אחד ממשתתפי התרגיל טילי "תמוז" לעבר אזור שהיה מאויש; הטילים היו אמורים להיות משוגרים רק בחלק השני וה"רטוב" של התרגיל, בו האזור תוכנן להיות ריק. מפגיעת הטילים נהרגו חמישה חיילים ונפצעו חמישה נוספים. האירוע כונה אסון צאלים ב'. בעקבות התאונה הקים הרמטכ"ל אהוד ברק ועדה מיוחדת בת חמישה חברים לחקר התאונה, בראשות האלוף (מיל') מנחם עינן - ועדת עינן. אחר סיום עבודת הוועדה ומסירת חוות הדעת של הפרקליט הצבאי הראשי, תת-אלוף אילן שיף לרמטכ"ל, נפתחה חקירה של מצ"ח, ומסקנות שני הגופים הביאו להעמדתם לדין של קמפל וסגנו. בהחלטה משותפת שניהם ויתרו על הגנה משפטית. הם הורשעו בגרימת מוות ברשלנות ונידונו לשלושה חודשי מאסר על תנאי, ללא מגבלה על המשך שירותם בצבא וביחידה. למרות שהוצע לקמפל להמשיך את שירותו, הוא בחר להשתחרר.
השכלה
קמפל שיחק בנבחרת הנוער הלאומית של ישראל בכדוריד. הוא בוגר תואר במשפטים (LLM) ובפילוסופיה (BA) באוניברסיטת תל אביב. לאחר שחרורו מצה"ל עבר קמפל לגור בארצות הברית והשלים תואר שני במנהל עסקים (MBA) בבית הספר למינהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד.
קריירה עסקית
קמפל מילא מספר תפקידי ניהול בכירים בחברות שונות ובהם סמנכ"ל שיווק ומכירות בחברת Imedia Corporation, שנרכשה על ידי Terayon Communications Systems. בשנת 1998 קמפל ייסד וכיהן כמנכ"ל וסגן נשיא בקבוצת פתרונות המדיה של Dell EMC (שנקראה EMC Corporations עד שנת 2001).
בשנת 2003 קמפל ייסד יחד עם משה ינאי את חברת דיליג'נט טכנולוגיות (Diligent Technologies), חברה לפתרונות אחסון מידע. קמפל הוביל את החברה כנשיא ומנכ"ל, וינאי כיהן כמשקיע פסיבי. החברה נמכרה ל-IBM בשנת 2008 תמורת כ-200 מיליון דולר. קמפל נשאר ב-IBM לתקופה בת 15 חודשים על מנת לעזור בתהליך האינטגרציה של דיליגנ'ט לתוך IBM.
באוגוסט 2009, קמפל ייסד את חברת SimpliVity Corporation, החלוצה בהצגת תשתית ענן אחודה המשלבת שרת, אחסון ורשת במכשיר אחד כמערכת all-in-one, ועמד בראשה. SimpliVity נמכרה בפברואר 2017 לחברת HPE תמורת כ-650 מיליון דולר ועוד תוספת של כ-50 מיליון דולר עבור שימור ותמריצים לעובדים.
להרוג את המלך (מיני-סדרה)
להרוג את המלך (באנגלית: Gunpowder; "אבק שרפה") היא מיני-סדרה דרמה היסטורית בריטית בהפקת קודוס וחברת "Thriker Films" של קיט הרינגטון עבור BBC One. הסדרה בת שלושה החלקים שודרה לראשונה בערוץ BBC One ב-21 באוקטובר 2017.
את הסדרה פיתחו רונאן בנט, קיט הרינגטון ודניאל וסט, והיא מבוססת על מזימת אבק השרפה שהתרחשה בלונדון בשנת 1605. בסדרה מככב הרינגטון שהוא צאצא ישיר של הדמות שהוא מגלם רוברט קייטסבי. הבמאי הוא ג'יי בלייקסון.
הפקה
בפברואר 2017 פורסם ב-BBC על הזמנת סדרת דרמה בת שלושה חלקים בפיתוחם של רונאן בנט, קיט הרינגטון ודניאל וסט. את התסריט כתב רונאן בנט והפיקה חברת Kudos. בסדרה מככבים קיט הרינגטון, פיטר מולאן, מארק גאטיס וליב טיילר. הצילומים נערכו החל מסוף פברואר 2017.
אתרי הצילומים כללו את איסט רידלסדן הול ומנזר פאונטיינז שמתוחזקים על ידי קרן הנאמנות הלאומית. אתרים נוספים היו באוקוול הול, טירת ריפלי, האדון הול, קירקסטול אבי, בולטון אבי, גשר לנדל במרכז העיר יורק, ו-Ilkley Moor. הכנסייה בוורלי מינסטר שימשה לצילומי ההדר המלכותי של ארמון וסטמינסטר.
שידור
שידור הבכורה של "להרוג את המלך" היה בערוץ BBC One ב-21 באוקטובר 2017. בארצות הברית שודרה הסדרה ברשת HBO החל מ-18 בדצמבר 2017.
מראטהית
מַרַאטְהִית (मराठी, Marāṭhī) היא שפה הודו-ארית המדוברת בעיקר במדינת מהאראשטרה שבמערב הודו.
זוהי שפה בת כאלף שנים, והיא נכתבת בכתב דוונאגרי. הדקדוק והתחביר שלה שאובים מהסנסקריט. המראטהית היא שפתם של המראטהים, והשפה הרשמית של מדינת מהאראשטרה, של מומבאי ואחת מהשפות הרשמיות בגואה. מראטהית מדוברת כשפת אם בפי כ-73 מיליון בני אדם ועוד כ-20 מיליון דוברים אותה כשפה שנייה. היא מדוברת גם במאוריציוס ועל ידי יהודי הודו שעלו לישראל, בעיקר מקהילת בני ישראל (הודו). לשפה יש מספר ניבים, כולל ניב יהודי שנקרא מראטהית-יהודית או מראטהית של בני-ישראל.
זיכיון (מדיה)
זיכיון או פרנצ'ייז (מאנגלית: franchise) הוא מכלול קניין רוחני הכולל לרוב יקום בדיוני, דמויות, תפאורה, וסימני מסחר שמקורם ביצירה מסוימת - לרוב ספרותית, קולנועית, טלוויזיונית, קומיקס או משחק וידאו. הזיכיון מלווה בדרך כלל במסחור ובפרסום רב.
דוגמאות בולטות
זיכיונות ידועים שמקורם בספרות הם זיכיון הארי פוטר - מסדרת ספרים לסדרת סרטים, הלגנדריום של טולקין שחלקו עובד לטרילוגיית שר הטבעות.
זיכיון מלחמת הכוכבים החל כסדרת סרטי קולנוע אך התרחב לזיכיון שכולל סדרות אנימציה טלוויזיוניות, ספרי קומיקס, נובלות (ספרי סיפורת), משחקי מחשב ווידאו ומגוון רחב של מרצ'נדייז (כגון צעצועים ומוצרים ממותגי הזיכיון).
מרצ'נדייזינג
מוצרי מרצ'נדייז בדרך כלל נחשבים מחוץ לזיכיון, אך לפעמים מתפתח זיכיון ממשחק וידאו, סרט או טלוויזיה שהופקו למטרת שיווק מוצרים.
זיכיונות מתוכננים
יצירות המשך רבות לעיתים מתוכננות מראש, ובמקרה של סרטי קולנוע, שחקנים ובמאי קולנוע חותמים מראש על השתתפותם בסרטי ההמשך. לעיתים מחזיקים אולפני הסרטה בזיכיונות ארוכי-טווח, שדורשים החתמת שחקנים ובמאים שונים במרוצת השנים. הדבר נובע אם מפאת גילו של השחקן, או אם דמותו נהרגה. דוגמה לזיכיונות ארוכי טווח הם סרטי ג'יימס בונד, טרזן, ומסע בין כוכבים הטלוויזיוני.
הכנסות
זיכיון המדיה המכניס ביותר בעולם הוא פוקימון, נכון לשנת 2018 שוויו הוא 59 מיליארד דולר. הבא אחריו הוא מלחמת הכוכבים עם 42 מיליארד דולר.
משפחת מאעלוף
משפחת מאעלוף (באנגלית: Maloof) היא משפחה אמריקאית ממוצא לבנוני, בעלת מספר עסקים גדולים בתחומים שונים במערב ארצות הברית, בהם קבוצת הכדורסל סקרמנטו קינגס, ובית המלון והקזינו "פאלמס" בלאס וגאס.
בני המשפחה
המשפחה כוללת את האב ג'ורג מאעלוף, אשתו קולין וילדיהם:
ספורט
משפחת מאעלוף רכשה את קבוצת הכדורסל סקרמנטו קינגס המשחקת בליגת ה-NBA, באמצע שנות ה-90. גם אולם האימונים של הקבוצה, סליפ טריין ארנה, שייך למשפחה. בנוסף, קבוצת סקרמנטו מונארכס המשחקת בליגת הנשים המקצוענית WNBA, שייכת גם היא למשפחה.
ב-2008 ארגנו ג'ו וגאווין מאעלוף את תחרות הסקייטבורדינג "Maloof Money Cup", בעלת הפרס הגבוה של 500 אלף דולר למנצחים. התחרות שודרה בטלוויזיה בכל רחבי ארצות הברית בערוץ CBS.
לאס וגאס
בשנת 1994 רכשה המשפחה את הקזינו "פיאסטה" בלאס וגאס שבנבדה, ב-8 מיליון דולר; בשנת 2000 נמכר המלון ב-186 מיליון דולר. הכסף הושקע מחדש בבניית קזינו ומלון "פאלמס" (The Palms). הבניין הראשון של המלון נפתח בשנת 2001, וב-2005 נחנך הבניין השני, המכונה "מגדל הפנטזיה", בעלות של 600 מיליון דולר. בעלי המלון ג'ורג' מאעלוף הבן, אוהד כדורסל ותיק, בנה במלון סוויטה הכוללת אולם כדורסל גדול בגובה שתי קומות, שנחשב לאולם היחיד בעולם הבנוי בתוך סוויטת מלון. מאעלוף שיווק את המלון ומשך ידוענים צעירים רבים לבילויים והופעות במלון, בהם פריס הילטון, מריה קארי, קיילי מינוג, ליידי גאגא ועוד.
ב-2008 נחנך המגדל השלישי, "פאלמס פלייס", הכולל סוויטות עבור ידוענים ובעלי הון, רובן נמכרו למגורים והשאר מושכרות לאורחי המלון. כיום שווי המלון כולו מוערך בכמיליארד דולר.
בידור
בבעלות המשפחה חברת הפקות בשם "Maloof Productions", המפיקה תוכניות טלוויזיה כגון תוכניות הריאליטי "Bullrun", המשודרת מ-2007 ו-"Living Lohan" ששודרה ב-2008; וכן מחלקת הפקת סרטים שהפיקה את סרט האימה "Feast" ב-2005.
ב-2007 הקימה משפחת מאעלוף גם את חברת המוזיקה "Maloof Music", שפועלת בשיתוף עם חברת התקליטים "Interscope". החברה מפיקה את תקליטיהם של זמרים כגון אלי לוהן, רב תיאורי ולהקת הינדר.
השקעות נוספות
למשפחת מאעלוף יש זכויות הפצה בלעדיות של מותגי בירות נודעים כגון מילר, קורונה, רד בול, היינקן וגינס ברחבי ניו מקסיקו. בנוסף, המשפחה היא בעלת אחוז נכבד ממניות הבנק ולס פארגו, שכולל כ-6,600 סניפים ו-48 מיליון לקוחות בארצות הברית.
הזנחת ילדים
הזנחת ילדים היא צורה של התעללות בילדים בה האדם העיקרי שאחראי על הטיפול בילד (למשל, ההורים) לא מספק לילד את צרכיו הבסיסיים - למשל, אי מתן השגחה נאותה, טיפול רפואי, ביגוד או דיור, כמו כמו גם צרכים פיזיים, רגשיים, חברתיים, חינוכיים, ושמירה על ביטחונו של הילד. בכל התרבויות השונות בעולם מקובל שהאנשים העיקריים המטפלים בילדים חייבים לספק לילדים את הדברים הנחוצים להם לצורך התפתחות פיזית, חברתית ורגשית. כאשר ישנה הזנחה, היא עשויה לרוב לנבוע ממספר בעיות הוריות, כגון הפרעות נפשיות, הריון לא מתוכנן, שימוש בסמים, אבטלה, עבודה במשך שעות רבות מדיי, אלימות במשפחה, ובמקרים מסוימים גם כתוצאה מעוני.
מקרים של הזנחת ילדים מוגדרים ככאלו בעיקר על האופן בו הילד והחברה מפרשים את ההתנהגות של האנשים העיקריים שאחראיים על הטיפול בילדים, ולא על סמך האינטרפרטציה האישית של ההורים לגבי האופן בו הם בוחרים להתנהג כלפי ילדיהם. המקרים בהם ההורים לא מספקים לילדים את צורכיהם הבסיסיים, על אף שיש להם אפשרויות לעשות זאת, נחשבים לשונים באופן מהותי מהמקרים בהם ההורים לא מספקים לילדיהם את צריכהם הבסיסיים כאשר אין להם אפשרויות לעשות זאת. עוני ומחסור במשאבים הם לעיתים קרובות גורמים תורמים ויכולים למנוע מההורים לספק לילדיהם את הצרכים הבסיסיים, כאשר אם הסיטואציה הכספית הייתה שונה הם כן היו בוחרים לספק לילדיהם את הצרכים הבסיסיים. משום כך חשוב לבחון את הנסיבות של כל מקרה וכמו גם את הכוונות האמיתיות של ההורים לפני שממהרים להגדיר התנהגויות מסוימות כמקרים של הזנחה.
הזנחת ילדים היא הצורה השכיחה ביותר של התעללות בילדים, כאשר ילדים שנולדים לאמהות צעירות נמצאים בסיכון גבוה יותר לחוות הזנחה. ילדים שחווים הזנחה נמצאים בסיכון רב יותר לפתח בעיות חברתיות, רגשיות ובריאותיות לכל החיים - במיוחד אם הם חוו הזנחה לפני גיל שנתיים.
הגדרה
קשה להגדיר הזנחה מאחר שאין סטנדרטים ברורים בין-תרבותיים לשיטות גידול ילדים רצויות או נאותות באופן מינימלי. מחקרים מראים שהזנחה מתקיימת לעיתים קרובות לצד צורות אחרות של התעללות ומצוקה. הזנחה מתייחסת בדרך כלל להיעדר טיפול הורי ולכישלון הכרוני לספק את הצרכים הבסיסיים של הילד, הגדרת הצרכים הללו אינה פשוטה. המחלקה לחינוך ומיומנויות בבריטניה) הגדירה הזנחה ב-2006 כ:
...כשל מתמשך במתן מענה לצרכים הפיזיים ו/או הפסיכולוגיים הבסיסיים של הילד, שעלול לגרום לפגיעה חמורה בבריאותו או בהתפתחותו של הילד. הזנחה עלולה להתרחש במהלך ההריון כתוצאה מפגיעה על ידי שימוש האם בחומרים מזיקים כסמים או אלכוהול. ברגע שילד נולד, הזנחה עשויה להיות כרוכה בהורה או מטפל שלא מספקים מזון, ביגוד ומחסה מספקים (כולל הדרה מהבית או נטישה); להגן על ילד מפני פגיעה פיזית ורגשית או סכנה; להבטיח השגחה נאותה (כולל שימוש במטפלים לא מספקים), או להבטיח גישה לטיפול רפואי או טיפול מתאים. זה עשוי לכלול גם הזנחה או חוסר תגובה לצרכים הרגשיים הבסיסיים של הילד.
הזנחת ילדים מוגדרת בדרך כלל ככישלון של המטפל של הילד לענות על הצרכים הפיזיים, הרגשיים, החינוכיים או הרפואיים של הילד. צורות של הזנחת ילדים כוללות: מתן אפשרות לילד להיות עד לאלימות או התעללות חמורה בין הורים או מבוגרים, התעלמות, העלבת או איומים על הילד באלימות, אי מתן סביבה בטוחה ותמיכה רגשית ממבוגר, והפגנת התעלמות פזיזה כלפי רווחת הילד.
דוויין בייקון
דוויין לי בייקון הבן (באנגלית: Dwayne Lee Bacon Junior; נולד ב-30 באוגוסט 1995) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית והיורוליג.
קריירה בתיכון
דוויין בייקון למד באקדמיית מק'קיל בלייקלנד, פלורידה, עיר הולדתו, עד שעבר לאקדמיית IMG בבראדנטון לעונת הג'וניור שלו. באקדמיית מק'קיל רשם בייקון ממוצעים של 23 נקודות, 7 ריבאונדים ו-3 חטיפות כסופומור בעונת 2012/13. הוא הוביל את מק'קיל למאזן 17–8 ולחצי גמר טורניר אליפות האזור ב-2013. בעונת הג'וניור שלו באקדמיית IMG, בייקון היה הקלע המוביל של קבוצתו. בעונתו היחידה ב-IMG הוא העמיד ממוצעים של 19.3 נקודות למשחק והוביל את קבוצתו באסיסטים עם 4.0 למשחק, וקלע ב-42% מהשדה ו-70% מהעונשין ב-12 משחקים. בייקון עבר לאקדמיית אוק היל לעונת הסיניור שלו. ב-5 בספטמבר 2014 התחייב בייקון לאוניברסיטת פלורידה סטייט, כשהעדיף אותה על הצעות מאוקלהומה סטייט, ג'ורג'יה טק ואובורן. בשנתו האחרונה באוק היל, בייקון הוביל את אוק היל לעונה סדירה ללא הפסד עם מאזן 45–0 והעמיד ממוצעים של 24.4 נקודות, 4.4 ריבאונדים, 3.4 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק. הוא דורג במקום ה-14 ב-100 השחקנים הטובים ביותר של ESPN.
קריירת מכללות
דוויין בייקון חתם בפלורידה סטייט ב-5 בספטמבר 2015. הוא הופיע בכל משחק במהלך עונת 2015/16 עבור הסמינולס והעמיד ממוצעים של 15.8 נקודות ו-5.8 ריבאונדים ב-28.8 דקות למשחק. ב-23 במרץ, בייקון הודיע בטוויטר שהוא יבחן את מועמדותו לדראפט ה-NBA ב-2016. הוא לא שכר סוכן ובכך שמר על מעמד החובבן שלו ועל היכולת לחזור לפלורידה סטייט לעונת 2016/17. ב-28 במרץ הוא הודיע שהוא יחזור לקולג' ולא יתמודד בדראפט.
במהלך עונת הסופומור שלו, בייקון נבחר כחבר בחמישיית העונה השנייה של אזור ה-ACC. לאחר שקבוצתו הודחה מטורניר אליפות המכללות 2017, בייקון הכריז על מועמדותו לדראפט ה-NBA לשנת 2017 ב-22 במרץ 2017.
שארלוט הורנטס (2017–2020)
ב-22 ביוני 2017, בייקון נבחר על ידי ניו אורלינס פליקנס בבחירה ה-40 בדראפט ה-NBA לשנת 2017. מאוחר יותר הוא הועבר בטרייד לשארלוט הורנטס בליל הדראפט. ב-6 ביולי 2017 הוא חתם בהורנטס. בייקון ערך את הופעת הבכורה שלו ב-NBA ב-18 באוקטובר 2017, בהפסד לדטרויט פיסטונס, וקלע 8 נקודות עם 2 ריבאונדים ו-2 אסיסטים. בייקון קלע שיא קריירה של 18 נקודות מול סן אנטוניו ספרס ב-3 בנובמבר 2017, עם 7 ריבאונדים, אסיסט וחטיפה. ב-26 בדצמבר 2017, בייקון ומליק מונק הועברו מההורנטס לקבוצת ליגת הפיתוח שלה, גרינסבורו סווארם.
אורלנדו מג'יק (2020–2021)
ב-24 בנובמבר 2020 חתם בייקון בקבוצת עיר הולדתו, אורלנדו מג'יק. ב-28 במרץ, בייקון קלע שיא קריירה של 26 נקודות בהפסד 96–93 ללוס אנג'לס לייקרס. מאוחר יותר הוא שיפר את שיא הקריירה שלו ל-28 נקודות בהפסד 122–112 לשארלוט הורנטס.
ב-8 באוגוסט 2021 נחתך בייקון מסגל המג'יק. 11 ימים לאחר מכן, הוא חתם בניו יורק ניקס, אך הם ויתרו עליו ב-14 באוקטובר.
מונקו (2021–2022)
ב-26 באוקטובר 2021 חתם בייקון במונקו מליגת העל הצרפתית והיורוליג. הוא הגיע עם מונקו לגמר הליגה הצרפתית, שם הפסידה לאסוול ליון-וילרבאן, ולרבע גמר עונת 2021/2022 ביורוליג.
לוס אנג'לס לייקרס (2022–הווה)
ב-26 בספטמבר 2022 חתם בייקון בלוס אנג'לס לייקרס מה-NBA.
אוניברסיטת אדיס אבבה
אוניברסיטת אדיס אבבה (בגעז: አዲስ አበባ ዩኒቨርስቲ) היא אוניברסיטה ממשלתית שנוסדה באדיס אבבה שבאתיופיה בשנת 1952. בשנת ייסודה נקראה "הקולג' האוניברסיטאי אדיס אבבה", ובשנת 1962 שונה שמה ל"אוניברסיטת היילה סלאסי" ובשנת 1975 היא קיבלה את שמה הנוכחי.
הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה שוכן במתחם הארמון של הקיסר היילה סלאסי בצפון העיר, והארמון עצמו משמש כמשכנם של המוזיאון האתנולוגי באדיס אבבה ושל ספריית המכון ללימודי אתיופיה של האוניברסיטה. בנוסף לכך מפעילה האוניברסיטה חמישה קמפוסים נוספים ברחבי העיר וסניפים רבים ברחבי אתיופיה. עובדה זו הובילה לטענה כי המוסד הוא "האוניברסיטה הגדולה באפריקה". משמעות היות המוסד "אוניברסיטה ממשלתית" באה לידי ביטוי בהתערבות הממשל בבחירת תלמידים מוכשרים עם סיום בית ספר תיכון ובהקצאת מקומות עבורם באוניברסיטאות.
היסטוריה
האוניברסיטה הוקמה בשנת 1950 כמכללה על ידי היילה סלאסי לבקשתו של קנדי ישועי בשם ד"ר לוסיאן מאטה, והופעלה משך שנתיים שלאחריהן הפכה למוסד אוניברסיטאי, תוך שיתוף פעולה עם אוניברסיטת לונדון.
במסגרת שינויים מרחיקי לכת שנעשו באתיופיה, החונטה הצבאית האתיופית הורתה לסגור זמנית את האוניברסיטה ב-4 במרץ 1975 ולשלוח את 50,000 הסטודנטים מכל המדינה לאזורי הכפר כדי לסייע לגייס תמיכה במשטר החדש. למרבה האירוניה, קבוצת תלמידים של הקולג' לשעבר ממחוז תיגראי, היא שייסדה את החזית העממית לשחרור תיגראי והחלה בהתנגדות לממשל הדרג. בשלב מאוחר הצטרפו התלמידים למספר קבוצות והפכו ל"חזית המהפכה הדמוקרטית של העם האתיופי".
תוכניות הלימודים
נכון ל-2011, המוסד מציע 215 תוכניות לרכישת תארים אקדמיים, מהם 67 תוארי דוקטור ו-20 תארים בתוכניות לימודים ייחודיות. בנוסף מציעה האוניברסיטה יותר מ-70 מסלולי תעודה. באוניברסיטה שמונה פקולטות למנהל עסקים וכלכלה, מידענות, משפטים, תקשורת ועיתונות, רפואה, מדעים, טכנולוגיה ווטרינריה; ארבעה קולג'ים (מסחר, מדעי החברה, חינוך וכן אמנות הבמה ואמנות פלסטית); וארבעה בתי ספר (רוקחות, מוזיקה, עבודה סוציאלית וכן עיצוב ואמנות יפה). עוד פועלים באוניברסיטה חמישה מכונים: מחקר חינוכי, פתולוגיה, לימודי אתיופיה, בלשנות, זכויות אדם ולימודי מגדר.
ולנטינה פריימן
ולנטינה פריימן (בלטבית: Valentīna Freimane) לבית לוונשטיין (Loewenstein; 18 בפברואר 1922, ריגה - 16 בפברואר 2018, ברלין) הייתה אשת תיאטרון וקולנוע לטבית ממוצא יהודי.
חייה
אביה של פריימן, לאופולד, היה במוצאו ממשפחה יהודייה דוברת גרמנית בקורלנד. אמה, אווה לבית לולב (Lulaf), הייתה נצר למשפחת סוחרים יהודים דוברי רוסית מסנט פטרבורג שעברה לפני מלחמת העולם הראשונה ללייפאיה. ב-1923 עברה המשפחה לפריז וב-1926 עברה לברלין, עקב עיסוקיו המקצועיים של האב שהיה יועץ משפטי של אולפני הקולנוע UFA. שם זכתה פריימן להכיר כוכבי קולנוע ידועים, בהם אני אונדרה וקרל למץ'. פריימן למדה בבית ספר בברלין, וב-1931 עברה לגור עם סבה בריגה, שם למדה בבית ספר גרמני. ב-1935, לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בגרמניה, עברו גם הוריה לריגה.
עם כיבוש לטביה על ידי ברית המועצות, בשנת 1940, אולצו בני המשפחה לקבל לדירתם קצין סובייטי בתור דייר. פריימן נישאה לסטודנט יהודי בשם דיטריך פיינמן (Dietrich Feinmanis) אך בשל טעות בירוקרטית קיבלה את השם "פריימן".
בתקופת השואה
עם הכיבוש הגרמני של לטביה גורשה פריימן עם קרובי משפחתה לגטו ריגה. רוב קרוביה נרצחו לאחר מכן. בעלה נאסר ומת בכלא בריגה.
בתקופת השואה, בין השנים 1941-1944, שרדה פריימן במסתורים שונים בריגה, בין היתר בעזרת פאול שימן, לימים חסיד אומות העולם. לאחר מותו ב-1944 הסתתרה בדירה ברובע הישן של ריגה, שם הייתה עדה לכניסת הצבא האדום ולשחרור העיר ב-13 באוקטובר 1944.
לאחר השואה
בתקופת הכיבוש הסובייטי סבלה פריימן עקב העובדה שמשפחתה הייתה מהמעמד הבינוני-גבוה וכן עקב מוצאה היהודי. עם זאת, בשנת 1949 סיימה את לימודיה לתואר בהיסטוריה באוניברסיטת לטביה. בין השנים 1950-1963 עבדה בלייפאיה בתור מחנכת ובתור עורכת עיתון יומי בשם "Komunists". בין השנים 1962-1965 למדה באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון במוסקבה. בין השנים 1968-1980 למדה באקדמיה הלטבית למדעים. לאחר מכן ועד 1989 לימדה היסטוריה של התיאטרון באקדמיה הלטבית למוזיקה על שם יאזפס ויטולס. קשריה אפשרו לה להביא לריגה סרטים מערביים שנאסרו להפצה בברית המועצות. אחד מתלמידיה היה השחקן והבמאי אלביס הרמניס. ב-2001 קיבלה פריימן את עיטור שלושת הכוכבים הלטבי כאות הערכה על יצירתה.
לאחר הכרזת העצמאות של לטביה, ב-1991, החלה פריימן לשהות בעיקר בברלין, במחיצת חבריה, איש התיאטרון הנינג רישביטר והפילוסוף והסופר מיכאיל קוסמיץ' ריקלין. מאמצע שנות התשעים עבדה בתחנת הרדיו הגרמנית Deutschlandradio והרצתה באוניברסיטה החופשית של ברלין.
בשנת 2010 פורסמה האוטוביוגרפיה של פריימן, "Ardievu, Atlantīda!'" ("להתראות, אטלנטיס!"). האוטוביוגרפיה כללה את תיאור חייה עד 1944. האוטוביוגרפיה הפכה לרב-מכר בלטביה ותורגמה לגרמנית. על בסיס האוטוביוגרפיה כתב המלחין הליטאי ארטורס מסקץ את האופרה "ולנטינה". כתיבתו של ספר ההמשך - חייה של פריימן בין השנים 1944-1962 - לא הושלמה.
מוניקיפיום
מוניקיפיום (Municipium) הוא סטטוס ביניים שניתן לערים שנכבשו על ידי רומא, לפיו הוענקו לתושבי העיר חלק מהחובות והזכויות של אזרחי רומא, אך לא כולן. המוניקיפיום היא דרגה נמוכה מקולוניה, שהעניקה את כל הזכויות של תושבי רומא, אך גבוהה מערי הפוידרטוס (Foederatae Civitates).
לחלק מהערים בדרגת מוניקיפיום ניתן שלטון עצמי, ואחרות נוהלו באופן ישיר על ידי רומא. בכולן שילמו התושבים אותם מיסים ושירתו אותו שירות צבאי בלגיונות כמו תושבי רומא. תושבי המוניקיפיום לא נהנו מזכויות פוליטיות (sine ius suffragii), ולא יכלו לשאת במשרות רומיות רשמיות. למרות שמעמד המוניקיפיום הטיל בעיקר חובות, נחשב המעמד בימי האימפריה הרומית כזכות גדולה וכקרש קפיצה לקבלת מעמד של שוויון מלא.
לאחר מלחמת בעלות הברית, שהתרחשה בין השנים 91-88 לפני הספירה, ניתנו לכל תושבי הערים באיטליה זכויות שוות, וההבדלים בין הערים היטשטשו.
ציפורה זייד
ציפורה (צִפּוֹרָה) זייד (בקר) (1892 וילנה, ליטא – 24 בפברואר 1968 קריית טבעון, ישראל) הייתה אשת העלייה השנייה, ממייסדי ארגון השומר, לוחמת למען קידום השוויון בין נשים לגברים בפלשתינה-א"י, כיבוש השמירה וכיבוש העבודה. ממקימי המושב בית זייד שבעמק יזרעאל, אשתו של אלכסנדר זייד והרוח החיה בהנצחתו.
ילדות ונעורים
ציפורה (פייגה-אטל) זייד נולדה בעיר וילנה, בירת ליטא, חמישית מבין שבעת ילדיהם (שנותרו בחיים) של רייזה (שושנה) לבית מלץ ומנחם בקר, צבע-אמן. הייתה ילדה שובבה ועצמאית מאוד, ובצעירותה הייתה חברה בהתארגנויות יהודיות בווילנה. בשנת 1907 עלתה ארצה עם אחותה קיילה. החלטתה לעלות הייתה החלטת בזק. לאחר שאחותה רבקה ויתרה ברגע האחרון (על-פי בקשת אחיה הבכור, משה), על כרטיס נסיעה לארץ ישראל, החליטה לנסוע במקומה, בידיעה כי תוכל לחזור הביתה לליטא בכל עת שתחפוץ. בארץ גרה בירושלים יחד עם אחותה קיילה, למדה תפירה ועבדה אצל חייט. בנוסף, עבדה כמבשלת בבית יתומים בירושלים בו עבדה אחותה. השתתפה באספות של פועלי ציון, שם פגשה בחבורה של סתתים, ביניהם אלכסנדר זייד, לו נישאה לימים. הקשר עמו היה הסיבה לכך שנשארה בארץ ולא חזרה לווילנה. ביומנו תיאר אלכסנדר זייד את הקשר שנרקם ביניהם:
בקולקטיב סג'רה
בשנת 1908 עברה יחד עם אחותה, אלכסנדר זייד ועוד שישה חברים מקבוצת הסתתים לחוות הקולקטיב סג'רה, שהוקמה על ידי מניה שוחט ובתמיכת מנהל החווה אליהו קראוזה. במכתב שכתבה לימים לדוד בן-גוריון, סיפרה שבמהלך הנסיעה מירושלים לסג'רה אמר לה נהג הפרדות, מוסלמי אדוק, כי אם היא מעוניינת להצטרף לנסיעה עליה להתחפש לגבר, מחשש שתיחטף בדרך. היא קיבלה את עצתו והתחפשה לגבר בשם גבריאל במהלך כל הנסיעה וגם מספר ימים לאחר מכן.
הקולקטיב, שהיה בבעלות חברת יק"א, מנה אז 25 איש ואישה. ייחודו היה בהיותו התארגנות חקלאית כקומונה, במסגרתה קיבלו כלים, שטח וניהלו את חייהם על בסיס קופה משותפת וסידור עבודה מרכזי. הקולקטיב חרת על דגלו בין היתר את הערכים כיבוש העבודה וכיבוש השמירה. לפי חלוקת העבודה בקולקטיב, הגברים עבדו במלאכות שדרשו הפעלת כוח פיזי, והנשים בבישול, ניקיון וכביסה. היא התנגדה לכך ופעלה לשינוי חלוקת התפקידים המסורתית בין נשים לגברים בקבוצה. בין היתר נאבקה על זכות הנשים לעבוד בחריש בעזרת שוורים, על זכותן להשתתף בשמירה וכן הנהיגה אופנת לבוש ותספורת שכללו שיער קצוץ ומכנסיים קצרים. רחל ינאית בן-צבי תיארה את הנשים בסג'רה כך:
בארגון השומר
בשנת 1909 הייתה אחת מקבוצת הגברים והנשים שהקימו את ארגון השומר. משימתם הייתה משולשת: ביסוס הביטחון, ארגון פוליטי וכיבוש העבודה. ציפורה ואלכסנדר זייד היו שומרים, ועל כן נדדו בין יישובים על פי החלטת הארגון. כך מסג'רה עברו לחדרה, שם עבדה ציפורה בבית חולים בזכרון יעקב כעוזרת האישית של הלל יפה, מחדרה עברו לרחובות, שם גרו בכרמים וחיו בסוכה. ברחובות הפגינה את כישוריה ברכיבה על סוס, לבושה בלבוש גבר. היא התחרתה בתחרות רכיבה על סוסים וניצחה גברים רבים, ביניהם רוכבים בדואים מנוסים. הם גרו במושבה זו כשנתיים, ושם גם נערכה בקיץ 1913 חתונתם, שהתקיימה בזמן אספת השומרים השנתית לארבעה זוגות. במהלך החתונה הגיעו רוכבים שהודיעו על התקפה של ערבים בחדרה. ארבעת החתנים שנישאו באותו היום עלו על סוסיהם ורכבו עד חדרה כדי להגן על המושבה. לאחר החתונה חזרו לחדרה, וזמן קצר לאחר מכן עברו לכרכור. הם גרו בחושות ערביות בתנאים קשים. הנשים עיבדו את האדמה יחד עם הגברים בשוויון מלא והיא הקימה משק עזר קטן ובו עופות, פרה וערוגות לגידול ירקות. בשנת 1914 עברו לתל עדשים, שם נולד בנם הבכור גיורא. בתחילת 1916 נולדה הבת כוכבת. באותה שנה הצטרפה משפחת זייד לקבוצת שומרים שהצפינה למטולה להקים יישוב חדש על אדמת חמרה, שלימים יקרא כפר גלעדי, על שמו של ישראל גלעדי, בעלה של קיילה, אחותה של ציפורה.
השתתפותן של נשים בשמירה
החוקרת סמדר סיני מראה כי ההשתתפות בשמירה על הסכנות שהיו כרוכות בה לא הרתיעה את הנשים בארגון השומר, אך היה עליהן לשכנע את הגברים בארגון כדי שיאפשרו להן להשתתף בשמירה, ואלה לא ששו לכך. לרוב הנשים לא נמנו עם השומרים הקבועים, אלא שימשו בתור כוח עזר לעת מצוקה. בדרך כלל הן רק סייעו בעת מצוקה ולא נמנו עם סגל השמירה הקבוע. כדי להשתתף בשמירה השיגו כלי נשק והתאמנו בהפעלתם באופן עצמאי. ציפורה זייד קנתה את האקדח שלה, מסוג בראונינג, בכספי עבודתה כפועלת חקלאית בחווה בסג'רה. ב-1908, כשביקשו איכרי מסחה עזרה בהגנה עליהם כאשר יצאו לעבודת האדמה, ביקשו גם החברות להצטרף, אך נענו בשלילה. זאת אף על פי שהיה להן נשק, כנראה בהוראה של ישראל שוחט. נראה ששוחט חשש לשלומן, וייתכן שרצה להפגין את כוחו של הארגון בפני איכרי מסחה על מנת שישכרו את שירותיו, ונשים שומרות לא היו חלק מההוויה המוכרת והמקובלת. יחד עם אסתר בקר יצאה בעקבות החברים ושתיהן העמידו אותם בפני עובדה:
על פי סיני, אמנם הנשים השומרות הוכיחו שהן מוכנות לקחת חלק בשמירה ולהקריב את חייהן בדיוק כמו השומרים הגברים, אך מאבקן בתוך הארגון נותר בעינו, ובכפר גלעדי הן הודרו מן השמירה.
המעבר לבית זייד (גבעות שייח אבריק)
לאחר התקופה בה חיו בגליל והאכזבה מהאיחוד של תל חי וכפר גלעדי, עברה משפחת זייד בשנת 1926 לאזור גבעות שייח' אבריק שלימים יקרא בית זייד. שם הצטרפו לקבוצת רועים שניסו להקים שם קולקטיב חדש, אולם הניסיון כשל ורוב הרועים עזבו. אלכסנדר זייד קיבל מינוי של שומר מטעם קרן קיימת לישראל וציפורה, אז אם לארבעה ילדים, גילתה כושר אלתור ויצירתיות בפתרון בעיות הקיום של המשפחה: קניית מצרכים, קירור מים והתקנת מזון לבני ובנות המשפחה. חיה שם לבד והסכנות הלכו ורבו, התארגנויות של לאומנים ערבים מהכפרים הסמוכים, כדוגמת הכנופיה של עז א-דין אל-קאסם אשר התארגנה ופעלה מהבסיס של תל חנן. הזוג זייד, בעלי מוניטין בתור אנשי השומר, אספו סביבם עוד שומרים שהתאגדו יחד כדי לשמור על היישובים באזור עמק יזרעאל. ציפורה ואלכסנדר מקימים למעשה ארגון חדש שתפקידו להבטיח את ביטחונם של המתיישבים. הם מאמנים, מארגנים ומגבשים אותם לקבוצה אחת. משפחת זייד התגוררה בצריף בודד על הגבעה, בו סיפקה ציפורה זייד לשומרים אוכל ושתייה וחלקה מניסיונה ומדעותיה על השמירה על היישוב. ב 1931 עברו לבית אבן אותו בנו. באותה תקופה ציפורה ביקשה מהשלטון הבריטי אישור לנשיאת נשק עבור נשים בגבעה בה גרו. מפקד המחוז הגיע לבדיקת אפשרות לנשיאת נשק בשייח' אבריק וכך, לאחר קבלת האישור, הייתה האישה הראשונה שקיבלה אישור לשאת נשק בארץ. בשנת 1937 כתבה בעלון אגודת השומרים בדרישה כי כל אישה תתקבל כחברה שווה באגודה וטענה כי לנשים יש זכות לקבל את ההחלטות לא רק בתוך המטבח ובשטח הבית.
הנצחת אלכסנדר זייד
ציפורה ואלכסנדר זייד היו למורי דרך עבור גרעין נוער אשר הקים את קיבוץ אלונים. באחת מן האסיפות, ב-10 ביולי 1938, כשהיה בדרכו משייח' אבריק לגבעה הסמוכה בה הייתה ממוקם גרעין אלונים, נרצח אלכסנדר זייד. הוא נטמן בקרבת הבית ובאזור הוקמה לזכרו מצבה. ב-1980 הוקמה מצבה נוספת במקום הירצחו. ציפורה זייד הפכה את הנצחתו ושימור זכרו למפעל חייה, ולא הרפתה עד שהשיגה את מבוקשה בכל תחום בו שאפה להעלות את שמו. היה לה חלק חשוב בביסוס מקומו כסמל ללוחם העברי שיצא לדרכו ללא מורא, איש העלייה השנייה. בימי האבל הייתה חשוב היה לה בואם של חברי הקבוצה מכפר גלעדי, בכך ראתה סגירת מעגל. "לבסוף הגיעה הקבוצה עם נחום בראשה. כגוף אחד נכנסה קבוצת כפר גלעדי לחדר וניצבה סביב השולחן כשהם לוחצים יד אחד אחד, באין אומר דברים את ידה של ציפורה". במקביל המשיכה את פועלה בשמירה ובניית היישוב. מפעל ההנצחה הראשון היה גם הגדול ביותר, הקמת קיבוץ על שמו, גבעות זייד. היא הקימה וועדת היגוי, ובשם וועדה זו הגישה בקשות ומכתבים ודרשה שטח ותקציבים להקמת הקיבוץ. היא עסקה בגיוס כספים וסיוע עבור היישוב והדריכה את המבקרים הרבים שעלו לגבעה כדי לשמוע על אלכסנדר זייד. בקיץ 1951 הצטרפה לקיבוץ קבוצה של חברי תנועת גורדוניה שהגיעו מארגנטינה, אחרי תקופת הכשרה בקיבוץ גניגר. באותה שנה החליטה יחד עם משפחתה לעזוב את הקיבוץ ולחזור לביתם בשייח' אבריק, שם הקימו את היישוב בית זייד. היא פנתה לפסל דוד פולוס אשר פיסל את דמותו כשומר הרוכב על סוס ומשקיף על עמק יזרעאל. הפסל שבהקמתו השתתף "הועד הפועל של ההסתדרות" נחנך ב-6 ביולי 1941. האנדרטה, שבאתר לאומי בשולי קריית טבעון בשטח הגן הלאומי בית שערים, מהווה אתר למבקרים עד עצם היום הזה. בתחילת שנות השישים הצילה מעורבותה של ציפורה את הפסל מהתפוררות. פניותיה ועזרת המשפחה הביאו סופו של דבר לשיקומו.
היא פעלה לשחרורו של יצחק חנקין, שהוציא לפועל את נקמת הדם על רצח אלכסנדר זייד, מהכלא. היא שלחה מכתב בקשה לנציב העליון הבריטי לשחרר את יצחק חנקין, בנימוק שכל מעשיו היה להגן על חבריו בעת שעבדו. היא חתמה את המכתב במילים הבאות: "בשם זכרו של בעלי, של בעלי היקר לי, בשם רצונו האחרון, הנני מבקשת את שחרורו של יצחק חנקין. ימצא נא בעלי את מנוחתו. הוד מעלתך, בידך הדבר. נא תן את ידך לדבר, ויהיה פועלך זה אות הנדיבות של מושל בעל לב, שמו בינינו, ויימסר בסביבתנו מדור לדור". זייד המשיכה את פועלו גם בתחום הארכאולוגיה, שלחה מכתבים לקרן קיימת לישראל לאחר שראתה את ההזנחה של החפירות שגילה בעלה בבית שערים, וקידמה את הטיפול בממצאים ארכאולוגיים אלה. בנוסף, יזמה תחרויות ספורט בתחום הכדורסל ומרוצי סוסים לזכרו שהתקיימו שנים רבות, וביקשה להעביר באמצעות הנצחתו מסר של חלוציות לדור הצעיר, תוך הזדמנות ללמוד על ארגון השומר. הסופר והמחנך אליעזר שמאלי כתב את הספר "אנשי בראשית" בעקבות היכרותו עם אלכסנדר וציפורה זייד, שעודדה אותו לכתוב את הספר, וארבעת ילדיהם, שראה אור בפעם הראשונה ב-1933. שמאלי כתב גם את הספר "שומר בישראל" על סיפורו של זייד.
"השיר של זייד"
במלאת שנה להירצחו של אלכסנדר זייד, שלחה את בנם הבכור גיורא ואת בת אחותה למשורר אלכסנדר פן, להאיץ בו שיכתוב את השיר שהבטיח לכתוב שיר לאזכרה. השיר, שנקרא "השיר של זייד", פורסם ב-27 ביוני 1939 במסגרת כתבה בעיתון דבר על חייו ומותו של זייד. מרדכי זעירא הלחין את השיר בריאיון לנתיבה בן-יהודה סיפרה האחיינית, הדסה ברלינסקי:
השיר "על גבעות שייח' אבריק"
ציפורה זייד אף הייתה הכוח שהניע את המשורר ואת המלחין ליצור את השיר "על גבעות שייח' אבריק", הידוע גם בתור "אדמה אדמתי". על פי עדותה של שרה זעירא, אשתו של מרדכי זעירא, הגיעה זייד משייח אבריק לתל אביב לאלכסנדר פן ולמרדכי זעירא, וביקשה מהם שייכתב שיר נוסף בלחן במקצב דבקה, אחרת משימת חייה לא תושלם. בתור שי נתנה למשורר ולמלחין פירות ולפעמים עוגה שאפתה.
פועלה לשוויון בין נשים לגברים
במהלך חייה העלתה על נס את השוויון בין נשים לגברים, במיוחד בשמירה ובעיבוד האדמה, בנוסף לטיפול בילדים ועבודות הבית. היא לא קיבלה את העמדה לפיה מעמדה של האישה נחות מזה של הגבר ונלחמה נגד תכתיבי החברה במטרה לצמצם את הפער המגדרי. בן זוגה האמין בצדקתה וחיזק אותה בפועלה, ומערכת היחסים ביניהם הייתה שוויונית. בן זוגה האמין בצדקתה וחיזק אותה בפועלה. אלכסנדר, היה לצידה לאורך כל הזמן בו היא נאבקת, האמין וחיזק אותה בפועלה, וכך הצליחה, בתמיכתו, לקדם רעיונות ומעשים אלה. במחקרה מראה סמדר סיני כי למדה את תפקיד השמירה והתאמנה בו כשהייתה "שומרת עזר" של אלכסנדר זייד. זה היה סידור בין הזוג, בו פעם בשבוע החליפה אותו בשמירה כדי שיוכל לנוח. לפי סמדר סיני, הסדר זה אפשר לה לרכוש ניסיון בשמירה ובשימוש בנשק. רות בקי-קולדוני כותבת כי "בשל הערצתו אליה נהפך למצדד בשוויון זכויות לנשים, בתקופה שהמונח פמיניזם עוד לא היה ידוע", כשהתרשם עמוקות מעבודתן של הנשים שחרשו בסג'רה וכתב: "הן עבדו בכל העבודות, חרשו בשוורים... הן בעצמן, ברצונן ובמרצן כבשו להן דרך במקצוע החדש, יצאו מהמטבח המחניק לשדה, וראו את ההבדל בין העבודה הביתית לזו החופשית בשדה". היא ראתה לנגד עיניה את קידום אינטרס הלאומי קולקטיבי, לא טובת הפרט לפניה אלא את הצורך הלאומי, ולפיכך את חלקן השווה של נשים בו. בשנת 1937 שלחה מכתב לוועדה של "אגודת השומרים" בבקשה למתן זכויות חברות. מהלך זה נעשה מתוך החשש שהוועדה תגזול את זכויות האישה שנתנו עד אותה עת, ואחר זמן מה נענתה בקשתה בחיוב.
נפטרה ב-24 בפברואר 1968, נטמנה בבית הקברות של אגודת השומרים בקריית טבעון. בין הסופדים לה היו רחל ינאית בן-צבי ונציג אגודת השומרים. במלאת שלושים למותה כתבה אשת העלייה השנייה ברכה חבס:
על שמה רחובות בעיר חיפה ובמועצה המקומית מזכרת בתיה. ילדיה: גיורא, כוכבת רייך והתאומים יפתח ויוחנן. אחיה ואחיותיה: קיילה גלעדי, אסתר קוזלובסקי (אשת השומר מאיר קוזלובסקי, סבתה של הזמרת מירי אלוני), רבקה רבינוביץ, משה בקר (מנהל חוות גולדברג בהרטוב ואיש ציבור בראשון לציון),הצייר דויד בקר.
אוטו לוונבורג
אוטו לוונבורג (בשוודית: Otto von Löwenborg; 2 במרץ 1888 – דצמבר 1969) היה שחמטאי שוודי.
ביוגרפיה
בינואר 1912 ניצח לוונבורג במשחק סימולטני את פרנק מרשל בסטוקהולם בשנת 1913 הגיע למקום השלישי בתחרות סטוקהולם (ניצח: בוריסלב קוסטיץ') והגיע תשיעי בתחרות מלאדה בולסלאב (ניצח: קארל אופוצ'נסקי). בשנת 1916 חלק מקום 2-4 בתחרות קופנהגן (האליפות התשיעית של ארצות הצפון, ניצח פאול יונר) והגיע למקום השמיני בתחרות סטוקהולם. בשנת 1917 הגיע שישי בתחרות קריסטיאניה (האליפות העשירית של ארצות הצפון, ניצח גוסטף ניהולם), חלק מקום ראשון עם אנטון אולסון וניצח אותו בדו-קרב 3-2 בתחרות סטוקהולם ולבסוף הפסיד דו-קרב על אליפות שוודיה לגוסטב ניהלום 4-1.
בשנת 1918 חלק לוונבורג מקום 7-8 בתחרות גטבורג (ניצח: קארל ברנדטסון). בשנת 1919 חלק מקום 4-6 בתחרות גטבורג (האליפות האחת עשרה של ארצות הצפון, ניצחו אנטון אולסון ורודולף שפילמן) ובשנת 1924 חלק מקום 4-8 בתחרות קופנהגן (האליפות השתים עשרה של ארצות הצפון, ניצח: אהרון נימצוביץ').
צבע
צבע הוא מידע מעובד, שמערכת העצבים מוסיפה לתמונה, הנקלטת בה מהעיניים, בהתאם לאורך גלי האור, בחלקי התמונה השונים. ראיית צבעים מסייעת ליצור החי בזיהוי עצמים, ומשפיעה על רגשותיו. לדוגמה, אורך גל האור המוחזר לעין מעלה פשוט של צמח הוא בין 565 לבין 500 נ"מ. אורך גל זה שונה לחלוטין מזה שמוחזר מעלה הכותרת של הפרח או מהפרי. לכן חלקי הצמח השונים נראים אחרת לגמרי למתבונן בעל ראיית צבעים תקינה. ראיית הצבעים מסייעת לבעלי חיים, הניזונים מצוף ומפירות למצוא את מזונם, ומשרה תחושת יופי באדם המתבונן בצמח. בלשון הדיבור תכונת הצבע משויכת לעצמים בלבד, אף על פי שהיא תלויה בגורמים נוספים. המדע העוסק במדידת צבע נקרא קולורימטריה.
הפיזיקה של הצבע
תחושת הצבע הנתפסת של עצם איננה תכונה של העצם לבדו. הצבע הנתפס על ידי המוח נקבע על ידי כמות ההארה שמגיעה אל העין בכל אורך גל בתחום הנראה. כמות הארה זו נקבעת על ידי מכפלה של שני גורמים: ספקטרום הפליטה של מקור האור ועקומת ההחזרה הספקטרלית של העצם. כאשר אור ממקור כלשהו פוגע בעצם, חלק מהקרינה האלקטרומגנטית נבלעת בעצם וחלקה מוחזרת ממנו. הבדלים פיזיקליים בין עצמים יכולים לגרום להם להחזרה שונה באורכי גל שונים, והבדלים אלה גורמים לנו לתחושת צבע שונה. מצד שני, ישנם עצמים בעלי החזרה שונה באורכי גל שונים שתחת תאורה מסוימת יוצרים תחושת צבע זהה, אף על פי שתחת תאורות אחרות צבעם ייראה שונה. תופעה זו נקראת מטמריזם.
התגובה המתקבלת בעין הצופה תלויה בספקטרום האור הנקלט וגם ברגישות העין לאורכי גל שונים של האור. על כן, למשל, יהיה צבעו של עצם שונה אם מסתכלים עליו תחת תאורות שונות, וכמו כן הוא יכול להתפס כשונה בעיני אנשים או בעלי חיים שונים. בדרך כלל כשמתייחסים לצבע של עצמים מתכוונים לצבע בתאורה "לבנה" (ולא, למשל, אור ירוק - שבו כל העצמים ייראו בגוונים ירקרקים) כשרואה אותם צופה בעל ראיית צבע נורמטיבית. מאחר שזוהי הגדרה רופפת למדי, ניתן במקרים רבים לשטות במוח (על ידי אשליה אופטית מסוימת) וליצור תחושת צבע מטעה. את התלות במקור האור או ברגישות הצופה ניתן לסלק רק על ידי שימוש במכשור מדויק (ספקטרופוטומטר למשל) שלא מסתפק בתחושת הצבע הסובייקטיבית אלא מודד את עקומת ההחזרה עצמה.
צבעו של עצם שאינו מחזיר כלל אורכי גל שהעין רגישה להם יהיה שחור. בחיי היום-יום לא קיימים עצמים שלא מחזירים כלל אור בתחום הנראה, אבל העין לא יכולה להבחין בקרינה בעוצמה נמוכה מסף מסוים שתחתיו נראה העצם שחור לחלוטין. סף זה משתנה ביחס לתאורה הכללית.
עצם לא חייב דווקא להחזיר אור כדי שיוכל להיראות. למשל, כאשר מתבוננים דרך זכוכית צבעונית או נייר צלופן, האור הנראה הוא האור המועבר דרך החומר. חומר יכול גם לפלוט אור בעצמו: חומרים זרחניים, נורות פלואורסצנטיות, לייזר ונורות להט כולם פולטים אור משל עצמם, באמצעות מנגנונים שונים. נורת הלהט פולטת בעיקר קרינת גוף שחור - היא מתחממת לטמפרטורה מסוימת, אשר הצבע המאפיין אותה הוא צבע צהבהב. בה במידה, ברזל מלובן פולט אור בצבע אדום כאשר הוא מתחיל להתחמם, מכיוון שהוא נמצא בטמפרטורה שבה עיקר הפליטה של גוף שחור הוא באדום. רוב הקרינה מן השמש מגיעה מקרינת הגוף השחור שלה, אשר מרכזה נמצא בצבע הירוק.
ראיית הצבע בבעלי חוליות
ברשתית שבעיניהם של בעלי החיים בעלי החוליות, כולל האדם, ישנו אוסף של תאים רגישים לאור. תאים אלה הם החיישנים שבעזרתם מומרת התמונה המתמקדת על הרשתית לאותות חשמליים המועברים לעיבוד ראשוני בתאי העצב שבעין ואחר כך, דרך עצב הראייה למוח. תאים אלה נחלקים לשני סוגים: קנים ומדוכים.
הקנים הם תאים פחוסים שרגישותם לאור ולשינויים בעוצמת האור היא גבוהה, אך הם אינם רגישים לצבעו של האור. המדוכים הם תאים ארוכים הרגישים לצבע הנקלט אבל רגישותם לאור היא נמוכה והם זקוקים לתאורה רבה יותר כדי ליצור תמונה. אצל מרבית האורגניזמים בעלי הראייה, המדוכים מחלקים גם הם לקבוצות, על פי רגישותם לאורכי גל של אור שונים חלוקה זו מקנה את היכולת להבדיל בין צבעים שונים. רגישות המדוכים לאור מתוארת בעקומה הפוטופית ורגישות הקנים לאור מתוארת בעקומה הסקוטופית. ככל שעוצמת התאורה יורדת, משתמש המוח בעיקר במידע שמגיע מקנים ולא ממדוכים, ויכולת ראיית הצבע יורדת. בחשיכה הראייה היא למעשה בשחור-לבן - כמעט שאין יכולת להפריד צבע.
קיימים מספר סוגי מדוכים, מספר זה תלוי במין בעל החיים, כל אחד בעל עקומת רגישות ספקטרלית שונה. תחושת הצבע הנוצרת במוח מושפעת מעוצמתם של שלושת האותות השונים. לחלק מהעטלפים ולטורפים ימיים יש סוג מדוכים בודד והם עיוורי צבעים לחלוטין. למרבית היונקים יש שני סוגי מדוכים והם מבדילים בין פחות צבעים מכפי שמבדילים בני האדם ומרבית הפרימטים שלהם יש שלושה סוגי מדוכים. ישנם חולייתנים כמו מרבית העופות, שיש להם ארבעה סוגי מדוכים ולמספר מצומצם של מינים יש חמישה. לדג הזברה יש ארבעה סוגי מדוכים. לחלק מהאורגניזמים שהם בעלי ארבעה סוגי מדוכים, יש אפשרות לראות אולטרה סגול.
אי תפקוד של אחד מסוגי המדוכים אצל פרט ממין שיש לו מספר סוגי מדוכים היא סיבה קיימת אך נדירה ביותר לעיוורון צבעים. אדם הסובל ממחלה של המדוכים (שלושת סוגי המדוכים) עלול לסבול מאבחנת צבעים מוגבלת, מקושי בראיית מרכז התמונה או מקושי בראייה בתאורה חזקה. המדוכים מעבירים את המידע אל תאי עצב המצויים ברשתית ותאים אלה מעבדים אותו למידע בשתי סקאלות צבע: סקאלה אדומה-ירוקה וסקאלה כחולה-צהובה. סוג עיוורון הצבעים הנפוץ ביותר, דלטוניזם ירוק-אדום, כמו גם דלטוניזם כחול-צהוב, נובע מפגם בחלבונים של תאים אלה.
עצב הראיה מעביר את המידע הראיתי מהרשתית אל רקמות שונות באונה העורפית של המוח. אזורים שונים באונה זו מנתחים מידע שונה הקשור לראייה. הצבע מפוענח על ידי קטע רקמה ספציפי באונה זו. אנשים שקטע רקמה זה נפגע אצלם מאבדים את ראיית הצבע ומדווחים גם על תחושה של "תמונה מלוכלכת".
כימות תפיסת הצבע האנושית
מכיוון שלאדם יש שלושה סוגי מדוכים ניתן לאפיין את ראיית הצבע שלו כמרחב תלת־ממדי - ניתן לקבוע את תחושת הצבע אם נתונים שלושת הערכים שמודדים המדוכים השונים. הקושי בקביעה כזו הוא להגיע לכימות נייטרלי של גדלים אלה, כך שניתן יהיה להשוות תחושה של אדם אחד לאחר, בלי תלות בשום גורם. לצורך כימות ומדידה מדויקת של צבע קיימים מספר תקנים, שנוצרו על ידי בדיקה שיטתית של התחושה שיוצרות טבלאות בצבעים שונים אצל אוסף גדול של צופים. הגוף שהגדיר את התקנים הוא הוועדה הבינלאומית לתאורה (Commission Internationale d'Eclairage - CIE). הוועדה הגדירה במשך השנים מספר שיטות למדידת צבע כמותית.
בשיטת כימות תפיסת הצבע הייתה הגדרה של "צופה סטנדרטי" ממוצע, וקביעה של צורת המסננים השונים של הקנים ברשתית, שמאפשרת חישוב של עוצמת שלושת החיוויים השונים שלהם - הקואורדינטות. קואורדינטות אלו הן למעשה נוסחאות שממירות עקומת תאורה ספקטרלית לשלושה מספרים - קואורדינטות הצבע. ב-1931 הוגדרו קואורדינטות xyY, וב-1976 הוגדרה שיטה נוספת, *L*u*v. אלו שתי השיטות העיקריות שבשימוש כיום. התקן המפורסם ביותר של הוועדה העולמית מכונה CIE (chromaticity) chart והוא מפה דו־ממדית בצורה שמזכירה פרסת סוס, שמציגה את כל הגוונים שניתן לראות. הציר האופקי והאנכי של המפה הן x ו-y, שתיים משלוש קואורדינטות הצבע (הקואורדינטה השלישית Y היא הבהיקות). היקף הפרסה מייצג את הצבע שמייצר אור מונוכרומטי. חלק מהצבעים במפה לא ניתן ליצור בדפוס או במחשב כי לדיו (או לצג) אין תכונות ספקטרליות מתאימות לכך. ככל ששיטת הדפסה או תצוגה מסוגלת לכסות שטח גדול יותר על מפה זו, ניתן לייצר באמצעותה צבע נאמן יותר למציאות.
ראיית הצבע של החרקים
מבנה העין של החרק ומבנה רקמות העצב הקשורות בראייה שונים מאלו של בעלי החוליות. לחרקים יש עיני פסיפס (קרויות גם עיני תשבץ) העשויות כל אחת מאלפי עיניות קטנות שלכל אחת מהן עדשה ורשתית משלה ואונות הראיה של החרקים מצויות בקדמת מוחם ובחלק מהמינים בנפרד משאר המוח, בניגוד לבעלי החוליות שאצלם האונה העורפית מעבדת את המידע הנראה. אולם, בדומה לבעלי החוליות, גם לחרקים יש תאי קנים ותאי מדוכים הקולטים את האור וגם אצלם רק המדוכים רואים צבעים ולא הקנים.
ספקטרום האור הנראה של מרבית החרקים כולל אור אולטרה סגול שאינו נראה למרבית בעלי החוליות (כולל האדם) והם מבחינים בין אור זה לבין אור סגול – דהיינו רואים את האולטרה סגול כצבע נפרד או צבעים נפרדים אחדים מן הסגול. לעומת זאת, מרבית החרקים אינם רואים חלק גדול מהאור שהאדם מזהה כאדום. יתרה מזאת, ניסויים בדבורי דבש הראו כי אף על פי שלדבורים יש שלושה סוגי מדוכים כמו לאדם, הן אינן מבדילות בין ירוק, צהוב, כתום ואדום. לדבורים יש סוג אחד של מדוכים שרגיש בעיקר לעל סגול, שני שרגיש בעיקר לכחול וסוג שלישי שרגיש בעיקר לירוק, בניגוד לאדם שיש לו מדוכים הרגישים בעיקר לסגול, לירוק ולצהוב.
אבולוציה
ראיית הצבעים של בעלי חיים ממינים שונים, שונה זו מזו. הרגישות לתחומים שונים של אורכי גל תואמת את צורכי הישרדותו של הפרט. ראיית צבע חשובה לבעלי חיים ממגוון סיבות:
במהלך האבולוציה כל סוגי המדוכים נוצרו מסוג מדוך בודד, כאשר השלב הראשון בתהליך זה היה הכפלה של מיקום הגן הבודד, שקודד לחלבון קולט האור, של סוג המדוך הבודד, לשני מיקומים של גנים זהים. בהמשך היה באחד העותקים שוני קל שהפך אותו לרגיש לאור באורך גל שונה במעט מזה של העותק השני. בהמשך תאי מדוך שונים ביטאו כל אחד רק את אחד הגנים לחלבון קולט האור וכך נוצרו שני סוגי מדוכים.
האבולוציה של ראיית הצבע ביונקים ובעופות מכילה גם הליכים של צמצום מספר המדוכים ואפילו תהליכים של צמצום והרחבה לסירוגין. דוגמאות: כלל היונקים והעופות אינם רואים על-סגול משום שאיבדו יכולת זו והמינים הבודדים מהם שכן רואים קטע ספקטרום זה, רכשו יכולת זו מחדש; במהלך האבולוציה של היונקים ירד מספר סוגי המדוכים מארבעה לשניים ובהמשך אצל חלק מהסדרות הוא עלה חזרה לשלושה. אצל רוב סדרות היונקים נשארו שני סוגי מדוכים אולם ישנן סדרות בהן הוא ירד לאחד.
שילובי צבעים
נהוג להשתמש בביטוי שחור על גבי לבן במשמעות "הברור ביותר". מקור הביטוי הוא דף לבן שעליו מודפסות אותיות שחורות. אין זה באמת הצירוף הברור ביותר - הבחירה של צבע הנייר והדיו בעיתונים לא נעשתה לאחר מחקר למציאת הניגודיות (קונטרסט) המיטבית, אלא מתוך התפתחות היסטורית. מניסויים שנעשו מתברר שהצירופים הקריאים יותר הם דווקא לפי הסדר הבא (בסדר קריאות יורד):
1. שחור על גבי צהוב 2. ירוק על גבי לבן 3. אדום על גבי לבן 4. כחול על גבי לבן 5. לבן על גבי כחול 6. שחור על גבי לבן
ערבוב צבעים
בשל העובדה שלאדם יש שלושה סוגי מדוכים (ראו סעיף הפיזיולוגיה), ניתן להפיק ערבובי צבעים שונים שנראים לאדם כמו רוב הצבעים הקיימים בטבע בעזרת שלושת צבעי היסוד, לבן ושחור.