cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רימון יד
הטלת פצצות תבערה נמשכה במשך שנים רבות, ובצבא הצרפתי יחידות חיילים מיוחדות לצורך הטלתן נקראו גרנדירים. צבאות אחרים, של אנגליה, רוסיה ועוד, חיקו את הצרפתים וקראו גם ליחידותיהם הגרנדירים, ואף השתמשו בסמל דומה של רימון בוער בכובעיהם. רימונים חדשים מסוג זה - כלומר פצצות תבערה פותחו בידי הפינים ונקראו בקבוקי מולוטוב. הטלת בקבוק מולוטוב שימשה את היישוב העברי במלחמת העצמאות בתש"ח, בין היתר בדגניה כאשר טנק סורי עצר בשערי דגניה, ושאר הכוחות נסוגו. בימינו פצצות התבערה משמשות בפעולות טרור, ופורסמו מספר מקרים בהם נשרפו למוות אנשים שעל כלי רכבם או בתיהם נזרקו בקבוקי תבערה.
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2009)
אקטיביזם בינלאומי
כ-20,000 בני אדם השתתפו בצעדה שהתקיימה בלונדון, שבוע לפני תחילת הכנס. הם קראו למנהיגים הבריטים לאלץ את המדינות המפותחות להפחית את פליטות גזי החממה שלהן ב-40% עד שנת 2020 ולספק 150 מיליארד דולר מדי שנה עד 2020 כדי לסייע למדינות העניות להסתגל לשינויי האקלים. כ-50,000 בני אדם השתתפו במספר צעדות באוסטרליה במהלך הכנס, בקריאה למנהיגי העולם ליצור הסכם מחייב. ההפגנה הגדולה ביותר התקיימה במלבורן, אוסטרליה.
רימון יד
במלחמת החפירות בתעלות ובביצורים במלחמת קרים, האנגלים השתמשו ברימון יד מאולתר שהוכן במקום. במלחמת האזרחים האמריקנית שני הצדדים השתמשו בסוג רימון יד שנתפוצץ בעת שפגע בקרקע והפעיל מדחף שגרם לפיצוצו.
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2009)
המסמך הדני
מסמך שהודלף, הידוע בשם "הטקסט הדני" משום שנוסח על ידי חברי המשלחת הדנית, גרם לוויכוח בין המדינות המפותחות לבין המדינות המתפתחות. המסמך תויג תחת כותרת המשנה: "הסכם קופנהגן" ומונה צעדים שיבלמו את ההתחממות העולמית כך שהטמפרטורות הממוצעות לא יעלו ביותר משתי מעלות צלזיוס מאז תחילת המהפכה התעשייתית. בנוסף, מקנה המסמך שליטה משמעותית על מיליארדי דולרים שיחולקו למדינות העניות כסיוע להתמודדות עם יעדי פליטות גזי החממה שהציבו לעצמן. מספר מדינות מתפתחות הגיבו על המסמך ואמרו כי המדינות המפותחות עבדו מאחורי דלתות סגורות וגיבשו הסכם לפי רצונם, ללא הסכמה של מדינות מתפתחות. לומומבה סטניסלב די-אפינג, יו"ר G77, אמר, "זה טקסט שמפר באופן מוחלט שנתיים של משא ומתן. זה לא מאפיין את ההצעות ואת הקול של המדינות המתפתחות". ניתוח חסוי של הטקסט על ידי מדינות מתפתחות, שהודלף גם הוא, הראה "אי נוחות עמוקה" בנוגע לפרטים שונים בטקסט.
רימון יד
בשנת 1902 החליט משרד המלחמה הבריטי על הוצאת רימוני היד מן הלחימה בגלל הסכנה שלהם לחיילים המטילים אותם ויעילותם הנמוכה, אך כבר שנתיים לאחר מכן, בעקבות דיווחים על הצלחת הלחימה איתם בקרבות התעלות של מלחמת רוסיה–יפן הוחלט לנסות ולייצר רימון יד קטלני לאויב ובטוח לנושא ומטיל אותו.
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2009)
תוצאות הוועידה
ב-18 בדצמבר לאחר יום של משא ומתן קדחתני בין ראשי המדינות, פורסם כי "הסכם משמעותי" הושג בין ארצות הברית לבין מדינות הבסיס: סין, הודו, דרום אפריקה וברזיל. פקיד בכיר בממשלת ארצות הברית אמר כי מדובר ב"צעד היסטורי בכיוון הנכון" אבל לא הספיקה כדי למנוע שינוי אקלימי מסוכן בעתיד. עם זאת, כתב איכות הסביבה של ה-BBC אמר: "בעוד הבית הלבן מכריז על הסכם, משלחות רבות אחרות אפילו לא ראו אותו. פקיד ממשל בריטי הגדיר את הטקסט כעדיין לא סופי. המשלחת הבוליביאנית, לדוגמה, התלוננה על הדרך שבה הושג ההסכם - 'אנטי-דמוקרטית, אנטי-שקופה ובלתי-מקובלת ".
רימון יד
בעת מלחמת העולם הראשונה בשנת 1915, המציא לראשונה האנגלי ויליאם מילס את רימון היד המושהה המתפוצץ לרסיסים לאחר זמן, אחרי שחרור ידית נצורה. מילס רשם פטנט על המצאתו, וייצר אותו. רימון זה שימש בלוחמת התעלות של מלחמה זו.
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2009)
ממשלות
נשיא ארצות הברית ברק אובמה אמר כי ההסכמה תתקבל בעתיד וציין ש"עברנו כברת דרך ארוכה, אבל יש לנו עוד הרבה ללכת". ראש ממשלת בריטניה גורדון בראון אמר כי חשיבות הוועידה הייתה בהתחלת העשייה, והאשים כי מספר מדינות "החזיקו" את ועידת קופנהגן לצורכיהן. הוא הדגיש כי הסכם משפטי חייב להתקבל בהקדם. נשיא נציבות האיחוד האירופי חוזה מנואל בארוסו, אמר "אנחנו לא נסתיר אכזבה בשל אי-השגת הסכם מחייב". נשיא צרפת ניקולא סרקוזי אמר "הטקסט שהושג איננו מושלם" ומכל מקום, "אם לא יהיה לנו הרבה, זה אומר ששתי מדינות חשובות כמו הודו וסין יהיו משוחררות מכל סוג של חוזה". ראש המשלחת של סין אמר כי "מהפגישה התקבלו תוצאות חיובית, כולם צריכים להיות שמחים." ראש ממשלת סין, וון ג'יאברו, אמר כי ההסכם היה חלש בגלל חוסר-אמון בין העמים: "כדי לעמוד באתגר שינוי האקלים, הקהילה הבינלאומית חייבת ולחזק את האמון, לבנות קונצנזוס". שרת הסביבה של הודו, ג 'איראם ראמש, דווחה כאומרת, "אנו יכולים להיות מרוצים שהצלחנו להגיע בדרך שלנו" וכי הודו "יצאה די טוב בקופנהגן". גורם בכיר בברזיל בעניין שינוי האקלים כינה את ההסכם "מאכזב". ראש קבוצת G77 אמר כי היה "לשמור על הדומיננטיות הכלכלית של כמה מדינות". נציגים של האיים המלדיביים, ונצואלה וטובאלו היו מרוצים מהתוצאה. נשיא בוליביה, אוו מוראלס אמר כי, "הפגישה נכשלה וזה מצער עבור כדור הארץ".
רימון יד
סוגים של רימונים
ישנם מספר סוגים של רימונים:
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2009)
ארגונים לא ממשלתיים
ג'ון סאובן, מנכ"ל גרינפיס בריטניה קבע כי "העיר קופנהגן היא זירת הפשע הלילה ... עכשיו ברור כי ההתחממות הגלובלית תדרוש מודל שונה לחלוטין מזה של הפוליטיקה". לדבריו "יש פוליטיקאים בודדים בעולם הזה שמסוגלים להסתכל מעבר לאופק הצר של האינטרסים שלהם".
רימון יד
סוגים של רימונים
רימונים מסוימים (כמו למשל, רימון ה-Type 10 היפני) נועדו לשיגור ממטול רימונים (קנה ייעודי המיועד לירי רימונים) או רומה רימונים (התקן המולבש על קנה של רובה ומופעל על ידי הרובה עצמו).
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2009)
ארגונים לא ממשלתיים
נימו בסי מארגון "ידידי כדור הארץ" כינה את הוועידה "כישלון מחפיר".
לידיה בייקר מארגון "להציל את הילדים" אמרה כי "למעשה נחתם גזר דין מוות עבור רבים מילדי העולם השלישי. עד 250,000 ילדים מקהילות עניות ימותו עד המפגש המשמעותי הבא". טים ג'ונס, נציב מדיניות האקלים מהתנועה עולמית לפיתוח אמר כי "המנהיגים סירבו להוביל במקום לבקש שוחד ולהתעמר במדינות מתפתחות".
רימון יד
מנגנון פעולה
ברימונים שאינם רימוני רסס מוחלף החלק האחרון בתהליך ברכיבים אחרים. לדוגמה, במקום חומר נפץ ישנו גז או חומר הגורם לרעש חזק, בדומה לרימון הלם.
ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2009)
ארגונים לא ממשלתיים
קים קארסטנסן מהקרן העולמית לשימור חיות הבר אמר: "טוב, אבל הבטחות לא מספיקות כדי להגן על כוכב הלכת שלנו מפני שינוי אקלימי מסוכן. פשוט לא מספיקות. שיתוף פעולה בינלאומי הכרחי עכשיו. אנו זקוקים להסכם עכשיו. מה שנותר לנו אחרי שנתיים של משא ומתן הוא טקסט "חצי אפוי" מחומר לא ברור".
רוברט ביילי, מאוקסם הבינלאומית, אמר: "מאוחר מדי להציל את הפסגה, אבל עדיין לא מאוחר מדי להציל את כדור הארץ ותושביו. אין לנו ברירה אלא לצעוד קדימה לקראת עסקה מחייבת מבחינה משפטית בשנת 2010. זה חייב להיות מהיר והחלטי, לא "עסקים כרגיל"."
בוועידה השתתפה גם משלחת של כ-25 ראשי ארגונים ופעילים סביבתיים מישראל שאורגנה על ידי חיים וסביבה - ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל. המשלחת ייצגה את קואליציית הארגונים "דרכים לקיימות", שהחלה לפעול כבר בועידת יוהנסבורג בשנת 2002. לקראת הוועידה הוכן נייר עמדה עדכני שביקר את מדיניות הממשלה בנושא משבר האקלים, והופק מסמך מקביל באנגלית שהופץ בוועידה. במהלך הוועידה קיימה משלחת ארגוני הסביבה שני אירועים מקצועיים בוועידה של החברה האזרחית – Klimaforum09. באחד הוקרן הסרט "אגדה אורבנית" והתקיים דיון על ערים מפחיתות פליטות, והשתתפו בו שלושה חברי כנסת. הדיון השני הציג את פעילות הארגונים כנגד הקמת תחנה פחמית חדשה בישראל כמודל לפעילות אזרחית, ומשתתפים ממדינות שונות ניסו ללמוד ממנו על פעילות מקבילה בארצותיהם. המשלחת נפגשה בקופנהגן עם נשיא המדינה לקראת נאומו בוועידה, ופעלה לקידום הגדרת יעדי הפחתה בישראל שיצוינו בנאום הנשיא. המשלחת גם שיגרה מקופנהגן מכתב לראש הממשלה בעניין זה, והגיבה בזמן אמיתי לנאומו של הנשיא. פעילות ארגוני הסביבה בוועידה קיבלה התייחסות נרחבת בכלי התקשורת בישראל, כולל ראיונות רדיו וטלוויזיה, ופרסום מאמרי דעה רבים של חברי המשלחת.
ילדים אלמונים
ילדים אלמונים היא סדרת ספרים שכתבה סופרת הילדים גלילה רון־פדר-עמית. הסדרה יצאה לאור בין השנים 1972–1977 בהוצאת מילוא, וכללה עשרה ספרים המתארים את קורותיהם של קבוצת בנים ובנות מילדי חיפה, המסייעת ללוחמי המחתרות בתקופת המאבק בשלטון המנדט בריטי. עלילת הספרים דמיונית, אך חלקם מבוססים על אירועים אמיתיים שהתרחשו באזור חיפה, כגון: פריצת מחנה עתלית, ההתקפה על בתי המלאכה של הרכבת, פיצוץ תחנות הרדאר, הפריצה לכלא עכו.
בשנת 2014 החלה הוצאת מודן להוציא את ספרי הסדרה במהדורה חדשה.
רכס קוואניקה
רכס קוואניקה (באנגלית: Kwanika Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של רכסי סוואנל בהרי אומינקה בצפון פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שיא גובהו של הרכס 899 מטרים מעל פני הים, שטחו של הרכס 320 קמ"ר, וגבולותיו הם נחל קוואניקה, נהר קלאוולי ונהר ניישן.
שם הרכס
בשנת 1930 נקרא הרכס רשמית בשם "הרי קוואניקה" (Kwanika Mountains), ב-2 ביוני 1950 שונה שם הרכס לשמו הנוכחי - "רכסי קוואניקה". שמו המקורי של הרכס בקרב שבטי האומות הראשונות היה "נאגהא טי".
העיר הקיסרית החופשית אאכן
העיר הקיסרית החופשית אאכן, הידועה גם בשמה הצרפתי Aix-la-Chapelle והיום ידועה בפשטות בשם אאכן, הייתה עיר קיסרית חופשית וספא של האימפריה הרומית הקדושה ממערב לקלן ודרום מזרח לארצות השפלה, בחוג הרייני התחתון-וסטפאלי. העליות לרגל, הכתרת קיסר האימפריה הרומית הקדושה, תעשיות פורחות והפריבילגיות שהעניקו קיסרים שונים הפכו אותה לאחת מעיירות השוק המשגשגות ביותר של האימפריה הרומית הקדושה.
היסטוריה
אאכן אירחה כמה ועידות שלום, אלה שסיימו את מלחמת האצלה ואת מלחמת הירושה האוסטרית. על פי חוזה אקס-לה-שאפל, מיום 2 במאי 1668, נאלץ לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, על ידי הברית המשולשת בין ממלכת אנגליה, הרפובליקה ההולנדית וממלכת שוודיה, לנטוש את מלחמת השחרור נגד ארצות השפלה הדרומיות. ההסכם אילץ את המלך לשקם את מחוז בורגונדי, אותו כבש, ולהסתפק בבעלות על שנים עשר ביצורים פלמיים. הסכם אקס-לה-שאפל השני, מיום 18 באוקטובר 1748, סיים את מלחמת הירושה האוסטרית. לפי תנאי הסכם קמפו פורמיו, אאכן צורפה לרפובליקה הצרפתית הראשונה כעיר ראשית במחוז רור. מאוחר יותר, קונגרס וינה העניק את אאכן לממלכת פרוסיה.
הר אלברטה
הר אלברטה (באנגלית: Mount Alberta) הוא הר הממוקם בסמוך לעמק נהר אתבסקה, בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי ג'ספר, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של הר אלברטה 3,619 מטרים מעל פני הים, ההר הוא ההר השישי בגובהו בהרי הרוקי הקנדיים והרביעי בגובהו באלברטה, הוא מהווה חלק מרכס וינסטון צ'רצ'יל, והוא ממוקם 80 קילומטרים מדרום-מזרח לעיירה ג'ספר.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'י. נורמן קולי בשנת 1898, והוא נקרא על שם הנסיכה לואיז קרוליין אלברטה.
הטיפוס על ההר
הראשונים שטיפסו על ההר, בשנת 1925, היו חברי המועדון האלפיני היפני: ס. האשימוטו (S. Hashimoto), ה. האטאנו (H. Hatano), ט. האיאקאווא (T. Hayakawa), י. מאקי (Y. Maki), י. מיטה (Y.Mita), נ. אוקאבה (N. Okabe), בליווי מורי הדרך הנס פורר (Hans Fuhrer), ה. קוהלר (H. Kohler) וג'י. וובר (J. Weber). המשלחת החלה את הטיפוס ב-21 ביולי 1925, והגיעו לאחר 16 שעות לפסגה בה תקעו גרזן קרח לציין את הגעתם. משלחת העלייה השנייה לפסגת ההר-משלחת אמריקאית שכללה את פרד איירס (Fred Ayers) וג'ון אוברלין (John Oberlin) מצאה את הגרזן (בלא ידית הגרזן שנשברה) בשנת 1948, 23 שנים לאחר מכן, והביאה אותו אל המועדון האלפיני האמריקאי בניו יורק. ידית הגרזן נמצאה על ידי משלחת טיפוס יפנית בשנת 1969, והובאה לטוקיו. ידית הגרזן חוברה מחדש לגרזן שהובא לטוקיו, בשנת 1997. הגרזן מוצג כיום במוזיאון ג'ספר ילוהד (Jasper Yellowhead Museum).
משלחת הטיפוס הקנדית הראשונה שהגיע לפסגת ההר עשתה זאת בשנת 1958. חברי המשלחת היו ניל בראון (Neil Brown), הנס גמוסר (Hans Gmoser), ליאו גרילמייר (Leo Grillmair), היינז קאהל (Heinz Kahl) וסארקה ספינקובה (Sarka Spinkova).
לקריאה נוספת
*Chic Scott, Pushing the Limits: The Story of Canadian Mountaineering, PP 103 - 105
שחור (סרט)
שְחוּר הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של שמואל הספרי על פי תסריט של חנה אזולאי הספרי. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1994.
הסרט זכה להצלחה רבה ולשבחים בביקורות. בשנת יציאתו גרף שישה פרסי אוסקר ישראלי בקטגוריות המשחק (רונית אלקבץ ועמוס לביא), הצילום (דוד גורפינקל), העיצוב האמנותי, הבימוי ובקטגוריית המנצחת, הסרט הטוב ביותר. כמו כן זכתה השחקנית הצעירה המשחקת בסרט, אורלי בן-גרטי, במועמדות לפרס אוסקר ישראלי ובפרס תגלית השנה עקב משחקה. לאחר מכן השתתף הסרט בפסטיבל ברלין וזיכה את הספרי בפרס מיוחד לסרט הזר הטוב ביותר. כמו כן השתתף בפסטיבלים לקולנוע בארצות הברית, צרפת וסינגפור.
עלילה
חלי (חנה אזולאי-הספרי) היא מגישת תוכנית ראיונות לילית בערוץ טלוויזיה מסחרי. במהלך שידור חי של תוכניתה היא מקבלת טלפון מאחיה (יעקב כהן), המבשר לה כי אביהם (עמוס לביא) נפטר. רחל, בליווי ביתה רות, מוציאה את אחותה הגדולה פנינה (רונית אלקבץ) ממוסד לחולי נפש בו היא מאושפזת, ושלוש הנשים נוסעות יחדיו, לטקס ההלוויה של האב. לאורך הדרך צפים ועולים ברחל זיכרונות מילדותה בישראל: כיצד כילדה בת שלוש-עשרה בשנת 1972 - אז כונתה בשמה המלא רחל (אורלי בן-גרטי) - התקשתה לקבל בהיגיון את הכישוף הלבן, השחוּר, טקס קסמים הנערך באופן קבוע על ידי משפחתה המרוקאית-מסורתית כפתרון לבעיות יומיומיות. רחל הצעירה עוברת תהליכים בהבנת סוג כישוף זה, בעודה עוקבת בפחד אחר כוחותיה המאגיים של פנינה, וכן אחר המסורת המשפחתית העל-טבעית של אמה (גילה אלמגור) ושל אביה אליהו.
גוגיטה גוגואה
גוֹגיטָה גוֹגוּאָה (בגאורגית: გოგიტა გოგუა; נולד ב-4 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בקבוצת סאמגרלו צ'חורוצקו ובנבחרת גאורגיה. הוא משחק בעיקר כקשר אך לעיתים הוא מתפקד כבלם.
קריירת משחק
גוגואה נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה). לפני הפרסום לו זכה בזכות הופעותיו במדי ספרטק נלצ'יק, שיחק בחימקי ובאולימפי רוסתווי. הוא הצטיין במדי ספרטק נלצ'יק בעונתה הראשונה בפרמייר ליג הרוסי ובתום העונה היה מבוקש על ידי קבוצת הארטס הסקוטית אך המעבר לא התאפשר בשל בעיות בקבלת רישיון עבודה. עם חזרתו לרוסיה, שיחק בסאטורן ראמנסקו במשך עונה אחת. בעונת הוא חתם בפעם השנייה בספרטק נלצ'ק.
גלגל המזל (ישראל)
גלגל המזל היא תוכנית טלוויזיה ישראלית, ששודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 בין השנים 1993–2000, ומבוססת על הפורמט הבינלאומי גלגל המזל. התוכנית הופקה בתחילה על ידי חיים מנור וחברת "מעגלות הפקות", ולאחר מכן על ידי "שבלול תקשורת – ארז טל תקשורת בע"מ", חברת ההפקות המשותפת של ארז טל ויעל סברדלוף. את התוכנית הנחה ארז טל.
שידור
התוכנית עלתה לשידור בנובמבר 1993, עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ 2. התוכנית זכתה בקביעות למדרוג (רייטינג) של מעל 30%.
לצדו של טל השתתפה גם "נערת הגלגל", שתפקידה היה לחשוף את האותיות שהתגלו. תפקיד זה מולא בהתחלה על ידי אפרת רותם ומרב לוין ואחר כך על ידי רות גונזלס וסיגל שחמון. החל משנת 1998 הפסיק ארז טל להנחות את גלגל המזל, ובמקומו נבחר גיל ססובר. גלגל המזל זכה להצלחה גדולה בישראל ונחשב לשעשועון המצליח ביותר של ערוץ 2. פרט לתוכנית הטלוויזיה, פותח גם משחק מחשב המבוסס על השעשועון, על ידי חברת CVR טכנולוגיות בע"מ.
ירון אגסי נחשב לאלוף האלופים של גלגל המזל, לאחר שניצח שש פעמים ברציפות.
בחירת נערת הגלגל
בשנת 1995 התקיים טקס בחירת נערת "גלגל המזל", תחרות בה נבחרה המחליפה למירב לוין. רגע השיא היה הבחירה בין שש מתמודדות:
Mindless Self Indulgence
Mindless Self Indulgence (בתעתיק לעברית: מיינדלס סלף אינדלג'נס), להקת אלקטרו-פאנק אמריקאית הידוע בשילוב שהיא עושה בין סגנונות, ובהופעות הססגוניות שלה.
היסטוריה
בין השנים 1996-1999 יצר ג'ימי יוריין (יוריין=שתן. במקור ג'יימס יורינגר) מספר הקלטות דמו עם חבריו סטיב רייט (גיטרה), ונסה ויי.טי. (בס) וקיטי ("פשוט קיטי") (תופים). בשנת 1998 הוציאה הלהקה את השיר Bring The Pain, שיצר עניין סביב הלהקה. במקבי, ההופעות הססגוניות והייחודיות של הלהקה משכו יותר ויותר קהל. בשנת 1999 יצא אלבום האולפן הראשון של הלהקה, Tight. לאחר צאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם הלהקה הגרמנית המצליחה רמשטיין.
הפופולריות העולה של הלהקה הובילה להחתמתם בחברת התקליטים הגדולה אלקטרה. בשנת 2000 הוציאה הלהקה את תקליטה הראשון באלקטרה, האלבום Frankenstein Girls Will Seem Strangely Sexy. האלבום כלל שלושים קטעים קצרים ובינוניים באורכם ומתוכם כמה להיטים, כגון:Faggot, Bitches וI Hate Jimmy Page. לפני צאת האלבום נעשה חילוף של הבסיסטית ונסה ויי.טי. בבסיסטית Lyn z.
באוקטובר 2002 שחררה הלהקה את אלבום הלייב שלה Alienating Our Audience. האלבום, שהוקלט ברובו במהלך סיבוב הופעות משותף עם סיסטם אוף אה דאון, כלל שישה שירים חדשים וכן מספר שירים מתקופת Tight.
בשנת 2003, הקימו יוריין והגיטריסט רייט פרויקט צד (side-project) בשם ה'לפט רייטס'. בספטמבר אותה שנה יצא האלבום הראשון של ההרכב, הנושא את שם הפרויקט- The Left Rights.
לאחר שלוש שנים של הקלטות וסיבובי הופעות יצא בשנת 2005 אלבום האולפן השלישי של הלהקה, You'll Rebel to Anything. האלבום יצא בשלוש גרסאות שונות: Clean (גרסה נקייה, "מצונזרת" של האלבום), Explicit (הגרסה ה"מקורית" של האלבום) וכמו כן גרסת Vinyl. כל אחת מן הגרסאות קיבלה עטיפה שונה משלה.
בשנת 2008 יצא אלבום האולפן הרביעי של הלהקה, If. בשנת 2013 לאחר גיוס כספים באתר Kickstarter הלהקה הוציאה את אלבום האולפן החמישי שלה "How I Learned To Stop Giving A Shit And Love Mindles Self Indulgence" ויצאו לסיבוב הופעות להשקת האלבום. לאחר סיבוב ההופעות הלהקה הכריזה שהם לוקחים הפסקה מהופעות.
בשנת 2015 יצא לאור Pink, אוסף של 19 שירים שהוקלטו בין 1990-1997 על ידי Jimmy Urine.
סגנון מוזיקלי וטקסטים
כאשר מדובר ב-Mindless Self Indulgence, לא ניתן להגדיר סגנון חד משמעי. הלהקה ידועה בשילוב המיוחד שהיא עושה בין סגנונות שלכאורה אין להם שום קשר אחד לשני, מה שמקשה על סיווג חד-משמעי שלה לסגנון מוזיקלי יחיד. כך ניתן לשמוע שירי פאנק עם צלילים ועריכה אלקטרוניים, והשפעות היפ הופ באמצע שירי אינדסטריאל.
מן הטקסטים של הלהקה ניתן להבין כי הם לא לוקחים את עצמם יותר מדי ברצינות. הטקסטים נוטים להיות הומוריסטיים- כאשר גם ביקורת תהיה מכוסה תמיד במעטה של הומור, ובשל השימוש הרב במילים כגון 'מתרומם' ו'כלבה' הם לא מקבלים יחס רציני. בשיריהם משלבת הלהקה אלמנטים נוספים שנחשבים ל"מוקצים" במוזיקה, כמו ג'יבריש, וכן קולות ווקאליים שאינם שירה (אבל הם גם לא ביט-בוקס).
הופעות חיות
לא ניתן להתעלם מהפרסום אותו קיבלה הלהקה, ובמיוחד מנהיגה ג'ימי יוריין, בשל ההופעות הססגוניות והמתריסות שלה. פריטי הלבוש האקסטרווגנטיים בהופעות כוללים, בין השאר, גרביונים זוהרים, חצאיות (לשני המינים), ותחפושות- גם של ילדים או ילדות קטנות. מגזיני מוזיקה רבים בארצות הברית כינו את ג'ימי יוריין, סולן הלהקה: "הכלאה בין ג'וני רוטן, מייק פאטון וג'י ג'י אלין" בגלל הופעותיו הייחודיות.
אחים (סרט, 2009)
אחים (באנגלית: Brothers) הוא סרט מתח פסיכולוגי אמריקאי משנת 2009, וגם רימייק לסרט הדני (Brødre (2004 מאת הבמאית סוסנה בייר, אשר עלילתו מתרחשת במלחמת אפגניסטן ודנמרק. בסרט המחודש מככבים השחקנים טובי מגווייר, ג'ייק ג'ילנהול, ונטלי פורטמן, ומבוים על ידי ג'ים שרידן. שני הסרטים שואלים השראה מהפואמה הקלאסית האודיסאה, מאת הומרוס. טובי מגווייר זכה להיות מועמד לפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט, בקטגוריה השחקן הטוב ביותר - סרט דרמה.
עלילה
לפני היציאה לאפגניסטן, במהלך ארוחת ערב משפחתית עם הוריהם של טומי וסם, מגי (הבת הצעירה) חושפת בפני טומי שגרייס לא מחבבת אותו, והאב האנק מעליב את טומי כשמציין את כשלונותיו אל מול הצלחותיו של אחיו סם.
בזמן המשלחת באפגניסטן, ההליקופטר של סם מתרסק באוקיינוס, כשהוא וחברו טוראי ג'ו וויליס (פטריק פלוגר) הם השורדים היחידים, אך מוכרזים כמתים בידי הממשלה. סם וג׳ו נלקחים בשבי הטאליבן. בארצות הברית, שני קצינים מגיעים לבית המשפחה ומבשרים לגרייס על מותו. לאחר הלוויה של סם, אביו האנק מתכוון להסיע את גרייס והבנות חזרה לביתן כשהוא שיכור אך טומי עוצר בעדו. בין השניים מתגלע ויכוח במהלכו האנק מקטין שוב את טומי, וטומי הפגוע מאשים את האנק שהוא זה ששכנע את סם להצטרף לחיל הנחתים ובכך הוא האשם במותו.
בהמשך, טומי מבקש לשפר את מעמדו במשפחה, ומשלים את שיפוץ המטבח בבית של גרייס והילדות. בנוסף הוא מיישר את ההדורים עם אביו. עם נוכחותו של טומי ויחסו האבהי לבנות, יחסה הקריר של גרייס מתפוגג אט אט, ומתוך אבל משותף השניים מתחילים להתקרב ולבסוף מתנשקים. לאחר הנשיקה, סם וגרייס מתחרטים ומחליטים לא לפתח מערכת יחסים; למרות זאת טומי ממשיך להיות נוכח בחיי המשפחה והבנות נקשרות אליו מאוד.
במהלך מסיבת יום ההולדת של הבת הצעירה מגי, איזבל הבכורה מקנאה ומתנהגת בגסות רוח. היא מתלוננת על כך שאביה נעדר מיום ההולדת שלה כיוון שהיה באפגניסטן. לאחר מכן היא מתחילה לשחק בפראות עם בלון, למורת רוחם של סם וגרייס שמעירים לה אך היא לא מקשיבה מה שלבסוף גורם לסם לטריגר. הוא מאבד עשתונות, מפוצץ את הבלון בזעם בפני כל המשפחה. איזבל הפגועה גם כך, המומה ממצבי הרוח האלימים של אביה מחליטה באופן כוזב להאשים את אמה וטומי בכך שניהלו רומן בזמן שסם היה השבי. היא מטיחה בזעם בסם שחבל שהוא חזר, ושהלוואי שהוא היה מת באפגניסטן.
לאחר חזרת המשפחה הביתה, סם שמאמין לסיפור הרומן של איזבל חווה התמוטטות עצבים והורס את המטבח החדש והמשופץ. טומי מגיע במפתיע, וסם לפתע נרגע אך שב ומתעצבן כשהוא מבין שטומי התקשר למשטרה. לאחר סצנה מותחת ועמוסת רגשות, המשטרה מגיעה, ובעקבות כך נוצר עימות אלים. בשיא העימות סם יורה באוויר באקדח ודורש מהשוטרים לירות בו למוות, ולאחר מכן מכוון את האקדח אל עבר ראשו וכמעט מבצע התאבדות, אך לבסוף מוותר כשמבחין בתגובותיהם של אשתו ואחיו.
סם מתאשפז בבית חולים מיוחד ליוצאי צבא. גרייס מבקרת אותו ואומרת לו שאם לא ישתף אותה במה שעובר עליו, הוא יאבד אותה לתמיד. לבסוף סם חושף את המקור לכאבו, ומתוודה מול גרייס על רצח חברו בשבי; זאת משלימה עם דבריו והשניים מתאחדים.
הכנסות
בסוף השבוע בו הוקרן לראשונה, קטף הסרט את המקום השלישי בהכנסות עם 9,527,848 דולר, מאחורי דמדומים 2: ירח חדש והזדמנות שנייה. מאז הקרנת הבכורה גרף הסרט 43,318,349 דולר ברחבי העולם.
ביקורות
הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע. אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון 63% בהתבסס על 150 ביקורות, עם רייטינג ממוצע של 6.2 מתוך 10. הקונצנזוס בקרב מבקרי האתר נראה בציטוט "הסרט מבוצע יותר כמלודרמה מסורתית מאשר כסרט של סוסנה בייר שנתן את ההשראה המקורית, אך 'אחים' של ג'ים שרידן נהנה מביצוע איתן של שלושת מוביליו".
באתר הביקורות Metacritic, ניתן לסרט רייטינג של 58 מתוך 100 בהתבסס על 31 ביקורות. מגווייר קיבל שבחים רבים שניתנו בפה אחד על הופעתו הדרמטית. רוג'ר איברט אמר כי "הסרט 'אחים' הוא סרטו השולט של טובי מגווייר עד כה, ומעולם לא חזיתי בעומקים שכאלו בתוכו לפני סרט זה". ריצ'רד רופר מהעיתון שיקגו סאן-טיימס הכתיר את 'אחים' לסרט הטוב ביותר של שנת 2009.
IBM 650
IBM 650 היה אחד המחשבים המחשבים הראשונים של חברת IBM והמחשב הראשון שיוצר בייצור המוני. המחשב הושק בשנת 1953 ומעל ל-2,000 מערכות יוצרו בין המשלוח הראשון בשנת 1954 לבין 1962. תמיכה במחשב ה-650 ומרכיביו הופסקה בשנת 1969.
המחשב עושה שימוש בארכיטקטורה של שתי כתובות והנתונים והכתובות שניהם עשרוניים. הזיכרון מצוי על גבי תוף מסתובב.
שלושה מרכיבים למערכת 650 בסיסית:
חומרה
מערכת 650 בסיסית מורכבת משלושה רכיבים: רכיבים אופציונליים:
זיכרון תוף מסתובב סיפק כ-2000 מילים בנות 10 ספרות (5 תווים למילה) בכתובות 0000 עד 1999. במונחים של המאה ה-21 היה זה זיכרון איטי שכן לא הייתה אפשרות לגשת למילה עד לרגע שבו המיקום שלה על גבי משטח התוף עבר תחת ראשי הקריאה/כתיבה במהלך הסיבוב (סיבוב התבצע במהירות 12,500 סיבובים לדקה. זמן הגישה הממוצע ללא אופטימיזציה היה 2.5 מילישניות)
דליה מבורך
דליה מבורך (נולדה ב-28 באוגוסט 1955) היא במאית טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
מבורך מביימת ועורכת תוכן של תוכניות טלוויזיה רבות, ובהן תוכנית הגשמת החלומות "חלום עליכם", תוכנית האירוח הפרובוקטיבית "מילקשייק" והתוכנית האינטלקטואלית "עץ דעת" שהנחה ערן סבאג. מבורך היא היוצרת של סרטים דוקומנטריים רבים, ואת חלקם יצרה עם בן זוגה, דני דותן. בין הסרטים של מבורך: הדרמה "אלף קלוריות". מבין סרטיה התיעודיים בולטים "תעלומת אריס סאן", "האשכנזים", "מלכת ירושלים" ו"הכבשה הכחולה".
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה דני דותן, ולהם בת משותפת.
ביוגרפיה
למבורך ודותן חברת הפקות בשם "אליל תקשורת", באמצעותה הם מפיקים סרטי תעודה.
ז'ול בורדה
ז'ול ז'אן בטיסט ונסאן בורדה (בצרפתית: Jules Jean Baptiste Vincent Bordet, 13 ביוני 1870 סואני – 6 באפריל 1961) היה רופא, מיקרוביולוג ואימונולוג בלגי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1919. היה מחלוצי האימונולוגיה. שמו נקשר לתגליות בתחום חקר מערכת החיסון והנסיוב, גילוי פעולת מערכת המשלים במנגנון החסינות ההומוראלית, האבחון הסרולוגי של העגבת ובגילוי החיידק Bordetella pertussis, הקרוי לפי שמו והגורם של מחלת השעלת.
רקע משפחתי
ז'ול בורדה נולד בשנת 1870 בסואני, עיירה במחוז אנו, הנמצאת במרחק כ-40 קילומטר דרומית-מערבית מבריסל, כבנם השני של שארל בורדה, מורה, וסלסטין לבית ונדנאבלה (Vandenabeele). משפחת האב הגיעה לתחומי בלגיה במאה ה-18 מרולמפון שברמת לאנגר בצרפת והתיישבה בליאז'. אביו של המדען עצמו היה יליד ליאז' והגיע לסואני כדי לעבוד בבית ספר המקומי.
ילדות ונעורים
בשנת 1874 אחרי שהאב התקבל לעבודה בבית הספר היסודי école moyenne של סקארבק, אחת מערי המחוז בריסל, המשפחה עברה לגור בבריסל, בבית 48 ברחוב דה לה רוש (De la Ruche), ממול לככר פוגה (Place Pogge). יחד עם אחיו הבכור, שארל (יליד 1868) למד ז'ול אצל אביו בבית הספר הנ"ל ולאחר מכן, מגיל 10 ועד גיל 16 בתיכון "אתנה רויאל" השוכן ברחוב דו שן (Du Chêne) והנושא כיום את שמו. ציוניו בתיכון לא היו כולם טובים ולפעמים אף קיבל הערות על "חוסר משמעת". הוא נמשך במיוחד לכימיה ואף בנה בבית מעבדה קטנה. כבר בגיל 16 התקבל, יחד עם אחיו הבכור, ללימודי רפואה באוניברסיטה החופשית של בריסל. מוקסם במיוחד מהניסויים במעבדות של הפיזיולוג פול אז'ה (Paul Héger) (1925-1846) ושל הפיזיולוג והבוטנאי לאו אברהם אררה (Léo Abram Errera) (1905-1858), בורדה התחיל להתעניין עוד בתקופת הלימודים במחקרים בתחום החיסון והמיקרוביולוגיה. את השנתיים הראשונות של הלימודים הצליח לדחוס לתוך שנה אחת. כך שבגיל 22 קיבל כבר את התואר דוקטור ברפואה, בו זמנית עם אחיו שארל. בשנת 1892, שנת סיום לימודי הרפואה, פרסם בורדה ב"אנאל (שנתון) של מכון פסטר" מאמר על הסתגלות החיידקים (במקור:"נגיפים") בגופם של בעלי החיים שקיבלו חיסון. על עבודה זו קיבל מלגה מטעם הממשלה הבלגית כדי להשתלם במכון פסטר המפורסם בפריז. לפני שיצא לפריז עבד בורדה כרופא זוטר בבית החולים הימי "רוז'ה דה גרימברג" Roger de Grimberghe במידלקרקה.
השנים בפריז
במשך שבע שנים, בין 1894 - ובין 1901 עשה בורדה בפריז עבודות מחקר במעבדתו של איליה מצ'ניקוב במכון פסטר. מצ'ניקוב גילה זמן לא רב לפני כן את תופעת הפגוציטוזה של בקטריות על ידי תאי הדם הלבנים (לויקוציטים), שהיא ביטוי של ה"חסינות התאית". במעבדתו של מצ'ניקוב התיידד בורדה עם חוקרים אחרים כמו יון קנקטקוזינו, אוגוסט מארי, סלימבני ואלכסנדר בזרדקה, שהיה בנו של המשכיל היהודי מאודסה, אלימלך וכסלר (איש נעמי). במכון פסטר עבר בורדה בשנים 1895–1896 קורס למיקרוביולוגיה ובשנת 1896 השיג באוניברסיטת בריסל תואר של "דוקטור מומחה".
מערכת "החיסון ההומורלי" או "תאוריית שני החומרים"
גילה כי האפקט הבקטריוליטי של נוגדן ספציפי נרכש מוגבר באופן משמעותי "אין ויוו" (in vivo) על ידי נוכחות מרכיבים מולדים של הנסיוב הנקראים "אלקסין", אשר ידועים בימינו בשם "משלים" ("קומפלמנט") או "מערכת המשלים". גילוי המשלים התרחש בזמן שבורדה את חקר בעקבות פייפר את חיידקי כולרה. נסיוב של ארנב מחוסן נגד החיידק, "אנטיסרום", גרם לליזה של החיידקים (בקטריוליזה). אם ה"אנטיסרום" הוחזק קודם, למשך כמה זמן, בטמפרטורה של 56°C (שהייתה נהוגה ב"אטובות" על מנת למנוע התכה של הפאראפין) הבקטריוליזה לא התרחשה. לעומת זאת החיידקים שהיו קודם נעים בחופשיות, הפכו ל"משותקים", לא יכלו לנוע. אם נוסף נסיוב טרי, שלא הוחזק בחום ולא כלל נוגדנים, השיג בקטריוליזה של החיידקים. מכאן הסיק בורדה כי הפעילות של הנסיוב נגד החיידקים תלויה בשני מרכיבים: מחד - נוגדנים אנטי-כולרה שנוצרו באופן ספציפי אחרי חיסון ושעמדו בטמפרטורה של 56°C, ומאידך חומר לא ספציפי, רגיש לחום (תרמולבילי), שנקרא "אלקסינה" על ידי בורדה, ו"משלים" על ידי פאול ארליך. המשלים גורם לבקטריוליזה אך רק בנוכחות הנגדנים
תגובת הקיבוע של המשלים
בבריסל, יחד עם גיסו, אוקטב ז'אנגו (Gengou) המשיך בורדה את המחקריו האימונולוגיים. בשנת 1898 בורדה תיאר הרס של תאי דם אדומים זרים שנוספו לנסיוב שבו נמצאו חיידקים, תופעה הנקראת המוליזה. במנגון שלה דומה לבקטריוליזה, בהשתתפות ה"משלים". ביחד הם הגיעו למסקנות הבאות: 1. החיידקים עוברים "סנסיביליזציה" (הכנה) באמצעות נוגדנים ספציפיים המתחברים אליהם ויוצרים קומפלקסים נוגדנים-אנטיגנים.2. המשלים מתחבר לקומפלקסים נוגדן-אנטיגן.3. בעקבות הקיבוע של המשלים, נוצרת בקטריוליזה - הרס הקרום החיצוני של החיידקים 4. אם מוסיפים כדוריות אדומות אחרי הבקטריוליזה, הן נשארות שלמות מפני שכל ה"משלים" החופשי נקבע בקומפלקסים אנטיגן-נוגדן. בשנים 1903-1901 חקר ה"תגובות של קיבוע המשלים" הוביל למבחנים הסרולוגיים לאבחון העגבת, במיוחד תגובת וסרמן או בורדה-סרמן. שיטה זאת משמשת היום מבחנים סרולוגיים במחלות רבות כמו: זיבה, נחרת (מורווה), טיפוס הבטן, שחפת, אמביאזיס וכו'.
על סמך תופעה זו התפתח האבחון הסרולוגי - המגלה את המגע של הנבדק עם חיידקים ספציפיים. אם תאי דם האדומים נשארים שלמים אחרי שהתווספו לנסיוב נוגדן ספציפי לחיידק מסוים, נוגדן ספציפי ל"משלים" ונוגדן ספציפי לתאי הדם האדומים, זהו סימן לנוכחותו של אותו חיידק.
בדרך זו נסללה דרך גם לגילוי סוגי הדם, סוגי תאי דם לבנים (לויקוציטים), על שימושיהם במתן עירויי דם, בהשתלות ובאבחון כתמי דם ברפואה המשפטית.
המאבק בדבר הבקר. שליחותו של בורדה בדרום אפריקה
בשנים 1896–1898 נשלח בורדה יחד עם החוקר הפולני יאן דאניש במשלחת לדרום אפריקה מטעם חברה צרפתית. הם היו אמורים לסייע לממשלת הרפובליקה הדרום-אפריקאית במציאת שיטת חיסון נגד דבר הבקר, מחלה נגיפית שעשתה שמות בקרב עדרי הבקר בעולם. אחרי כישלון השיטה של המשלחת הגרמנית בראשותו של רוברט קוך שהשתמשה בהזרקת מרה, הצוות המורכב מבורדה, דאניש והשווייצרי ארנולד טיילר המציאו שיטה המבוססת על הזרקת נסיוב "היפראימוני" שהופק על ידי הזרקת דם מודבק לבעל חיים שהחלים לא מזמן מהמחלה. השיטה נתנה אחר כך השראה לצוות הגרמני והדרום אפריקאי (טרנר וקולה). בורדה, יחד עם דאניש וטיילר הקימו שרות מרכזי בפרטוריה ועשרה מרכזים בכפרים. מאוחר יותר, בשנת 1920 בורדה היה חבר בוועדה למען המאבק במגפת דבר הבקר שפרצה באורוות של נמל אנטוורפן שבהן שהו קבוצה של פרי זבו שהובלו מהודו בדרך לברזיל.
המאות
אנסמבל המאות (בצרפתית: Les Siècles) הוא אנסמבל תזמורתי צרפתי שנוסד ב-2003 על ידי המנצח פרנסואה קסאבייה רות, עם שאיפה להכניס יצירות מהמאות ה-17 עד ה-21 לפרספקטיבה של היום. נגני התזמורת מנגנים בכלי הנגינה התואמים לתקופת חיבורה של כל יצירה, מסוף תקופת הבארוק והתקופה הקלאסית עד מוזיקה של המאה ה-20.
ז'ול בורדה
בראש המכון פסטר הבלגי
בשנת 1901 עזב את פריז לפי הזמנת מועצת המחוז ברבנט כדי להתמנות המנהל הראשון של המכון הבטריולוגי ולמאבק בכלבת בבריסל. בהסכמת אלמנתו של לואי פסטר מכון זה קיבל בשנת 1903 את השם "המכון פסטר של ברבנט" והוא נוהל על ידי ז'ול בורדה עד שנת 1940. המכון פסטר בבריסל, שהוקם ברחוב דו רמורקר 28 (rue du Remorqueur) הוא היחיד בעל שם זה שאינו סניף של המכון פסטר מפריז. עם זאת בשנת 1933, אחרי מותם של רו וקלמט, התמנה ליושב ראש המועצה המדעית של מכון פסטר בפריז.
המאות
היסטוריה
אנסמבל המאות מופיע בקביעות בפריז (אופרה-קומיק, סאלה פליאל, תיאטרון שאטלה, אולם הפילהרמונית של פריז), בלה קוט-סן-אנדרה (מחוז אן), באקס-אן-פרובאנס, מץ, קאן, נים, רויאמון ובבמות בינלאומיות, אמסטרדם (קונצרטחבאו), לונדון (הפרומס), ברמן, בריסל (פסטיבל קלרה), ויסבאדן, לוקסמבורג, קלן, טוקיו ואסן.
בשנת 2013, האנסמבל קיבל אישור בלעדי מהמו"ל Boosey & Hawkes לבצע את פולחן האביב כפי שהושמע בתיאטרון שאנז אליזה ב-29 במאי 1913. הם ביצעו גרסה זו מספר פעמים בהופעות בצרפת ומחוצה לה. סדרת קונצרטים זו הוקלטה גם עם גרסת 1911 של פטרושקה, לתקליט בהוצאת Éditions Musicales Actes Sud.
ז'ול בורדה
גילוי גורם השעלת
יחד עם אוקטב ז'נגו (Gengou) הוא בודד בשנת 1906 את החיידק Bordetella pertussis בתרבית טהורה שהופקה בסביבה עתירת דם על בסיס תמצית תפוחי אדמה ("סביבת בורדה -ז'אנגו") והוכיח שהוא הגורם למחלת השעלת. החיידק נודע גם כ"בציל" בורדה-ז'אנגו. בהמשך נתגלו או מינים של חיידקי ה-Bordetella, ביניהם Bordetella bronchiseptica. בשנת 1907 יחד עם פאלי (Fally), בורדה גילה גם החיידק גורם של דיפתריית העופות. בשנים 1910-1907 תיאר לראשונה את הגורם של הברונכופנוימוניה של הבקר - מיקופלזמה בשנים 1901–1919 מחקריו בסוגיית התגובה נוגדן-אנטיגן הביאו אותו למסקנה שהחיבור ביניהם נעשה ביחס משתנה (union en proportion variable). בניגוד לתאוריה של ארליך שסבר כי היחס בין כמות נוגדן ולבין כמות האנטיגן בחיבור ביניהם הוא אחיד, בורדה גילה כי כמות הנוגדנים המתחברים לכמות מסוימת של אנטיגן היא תלויה בסך הכל היחס שבין החומרים הפעילים השונים. יחד עם סלסוייק גילה כי השונות האנטיגנית של מיני החיידקים השונים תלויה בסביבה של התרבית. בורדה תיאר את התופעות של קונגלוטינציה (יחד עם סטרנג, 1909) של הקומפלקסים נוגדן-אנטיגן בנוכחות נסיוב של בקר ואת הקו-אגלוטינציה (עם ז'אנגו, 1911). עסק גם בחקר הקרישה, במיוחד יצור התרומבין ותכונותיו.
המאות
היסטוריה
תקליטיהם עם יצירות של איגור סטרווינסקי וקלוד דביסי נבחרו לתקליט השנה בתחום המוזיקה הקלאסית על ידי הסאנדיי טיימס וכבחירת העורך במגזין המוזיקה והגרמופון של ה-BBC. התקליט עם יצירות סטרווינסקי זכה בפרס אדיסון קלאסיק לשנת 2012 בהולנד, כמו גם בפרס מבקרי התקליטים הגרמניים. ההקלטות שלהם ליצירות מאת המלחינים ביזה ושברייה זכו בתואר דיאפסון ד'אור מטעם המגזין באותו שם וקיבלו חמישה כוכבים במגזין הגרמני Fono Forum.
ז'ול בורדה
גילוי גורם השעלת
בשנת 1907 התמנה פרופסור לבקטריולוגיה באוניברסיטה החופשית של בריסל והוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1935.
המאות
היסטוריה
נכון לשנת 2022, תשעה אופוסים יצאו בלייבל "Les Siècles Live", בהוצאה משותפת עם Musicales Actes Sud: ברליוז, סן-סנס, מרטין מטלון, ציפור האש, פולחן האביב ופטרושקה מאת איגור סטרווינסקי, ליסט, דיקא ודביסי. ההקלטה שלהם לבלט של ראוול, דפניס וכלואה, יצאה לאור על ידי Harmonia Mundi במרץ 2017.
ז'ול בורדה
גילוי גורם השעלת
בהרצאה בשנת 1916 טען שהבקטריופאג, "הנגיף הבלתי נראה" שתואר על ידי פליקס ד'ארל, מיקרוביולוג אוטודידקט צרפתי-קנדי, אינו קיים אלא כחומר כימי- אנזימטי הנמצא בגוף החיידק והמזרז יצירת חלבונים העשויים להרוג את החיידק. אולם מאוחר יותר התברר שד'ארל צדק.
המאות
היסטוריה
לציון שנת המאה לפולחן האביב ב-2013, ביצעה התזמורת את היצירה בכלי התקופה בקונצרט הפרומס של ה-BBC ובאלטה אופר, פרנקפורט. פרנסואה קסאבייה רות ו"המאות" יצרו סדרת טלוויזיה משלהם לערוץ France 2, בשם "פרסטו!". הסדרה שודרה במשך שלוש שנים ומשכה קהל של יותר משלושה מיליון צופים.
ז'ול בורדה
גילוי גורם השעלת
אחרי פריצת מלחמת העולם השנייה שימש כמנהל המעבדה המרכזית לשירותי בריאות של הצבא הבלגי. יחד עם המעבדה התפנה מפני הכיבוש הגרמני לצרפת אבל אחרי כניעת צרפת שב לבריסל. אחרי שפרש לגמלאות באותה שנה, 1940, בנו, פול בורדה ירש את מקומו כמנהל המכון פסטר של בריסל וכפרופסור למיקרוביולוגיה באוניברסיטה החופשית של בריסל שנסגרה כעבור זמן קצר. בשנת 1942 שלטונות הכיבוש אסרו עליו למלא כל תפקיד ציבורי ובשנת 1944 בכלל איומי רצח מצד החוגים הרקסיסטים, נצרך להתחבא לזמן מה אצל קרובי משפחה.
המאות
היסטוריה
האנסמבל משולב ביוזמות של מוזיקה קהילתית, לרבות תמיכה בקבוצות תזמורת ומקהלה ב"Société générale".
ז'ול בורדה
גילוי גורם השעלת
בתום המלחמה, בשנת 1946 בגלל ירידה בראייתו נאלץ בורדה להפסיק כליל את עבודתו במעבדה. בשנותיו האחרונות התגורר יחד עם אשתו בקרבת האוניברסיטה וביקר בה לעיתים קרובות. בשנת 1950 במלאת 80 שנה היה במרכז חגיגה שאורגנה על ידי מכוני פסטר בפריז ובבריסל והאוניברסיטה החופשית של בריסל, בנוכחות המלכה אליזבט של בלגיה. נאמו לכבודו אלכסנדר פלמינג מטעם המדענים הזרים, לואי פסטר ואלרי-ראדו, מטעם מכון פסטר, וגסטון רמון מטעם האקדמיה הצרפתית למדעים.
פעילותו הציבורית
תומך של הפדרציה והאחדות של בלגיה, ז'ול בורדה פעל רבות בין מלחמות העולם לקידום ולוניה והמגזר הפרנקופוני המדינה. היה חבר ב"אספה הוואלונית" ויושב ראש של המועצה התרבותית הפרנקופונית בבלגיה, שנודה בשנת 1938. ב-19 ביוני 1949 חתם לצידם של עוד 52 חברי אקדמיה על עצומה אל היושבי ראש שלבתי הפרלמנט הבלגי שבה נדרשה התייחסות הולמת לוואלוניה כאל אזור בנוטה להידחק הצידה במסגרת בלגיה המאוחדת. ז'ול בורדה נפטר בביתו בבריסל בשנת 1961 בגיל 90 והובא לקבורה בטקס לווייה ממלכתית בבית הקברות איקסל בבריסל. אשתו מארת נפטרה חמישה חודשים לאחר מכן.
פרסים ואותות כבוד
זכה גם בעיטורים גבוהים של רומניה, שוודיה ולוקסמבורג.
היה דוקטור לשם כבוד של האוניברסיטאות בקיימברידג', פריז, שטרסבורג, טולוז, אדינבורו, נאנסי, קוויבק, פול, מונפלייה, קהיר ואתונה.
קישורים חיצוניים
Pol Defosse Chronique historique nr. 69,Jules Bordet, membre de la Ligue, La Ligue de l'Enseignement et de l' Education, mise a jour 7/12/2011
קברי המהנדסים בשער יפו
קברי המהנדסים בשער יפו הם שני קברים טורקיים, הצמודים לשער יפו מצדה הפנימי של החומה. קברים אלה מיוחסים למהנדסיו של הסולטאן סולימאן הראשון, שעל פי האגדה הירושלמית בנו את חומת העיר.
תיאור
הקברים נמצאים בשטח מוגבה בגודל של כ-3 על 3 מטרים בין החנויות במרחק של מטרים אחדים משער יפו. בשטח קטן זה צמחו (עד 2008) עצי תאנה וברוש שהתנשאו לגובה רב, ולמרגלותיהם שני קברים. העצים נעקרו כיוון שהיוו סכנה לציבור ולקברים. מצב השימור של הקבר השמאלי טוב פחות מהימני, שהשתמר במלואו. גודל הקברים הוא כמטר אורך וכחצי מטר רוחב כל אחד. הם עשויים אבן, ולראשם עיטור מסוגנן של טורבן - כובע בד טורקי. הטורבן על הקבר השמאלי לא השתמר, אך עדויות של עולי רגל במאות השנים האחרונות מלמדות על קיומו.
בינואר 2019 הפילה סופה את אחד מעצי הברוש שבמתחם הקברים על הקבר השלם, וראשו "נערף".
תארוך
על פי סגנונם מתוארכים הקברים לתקופה העות'מאנית והם שייכים לגברים. עד ימינו מקובל בחלקיה המסורתיים של טורקיה לעצב בראש מצבות גברים כובעים וטורבנים (בעוד אצל נשים ייראה זר פרחים או עציץ).
זיהוי
ב-1572, כלומר כשלושים שנה אחרי בניית חומת ירושלים העות'מאנית, ביקר הכרטוגרף הפלמי פרנס הוגנברג בעיר ובמפת ירושלים ששרטט בעקבות ביקורו, הוא הציג שטח ריק למדי המפריד בין שער יפו לבתי העיר, ובו קבר שייח'. אם הזיהוי נכון, הרי שיש להסיק כי הקברים היו נתונים בעבר במבנה מאוזוליאום שחרב ברבות השנים.
למרות זאת, מסורת שמקורה וזמנה לא ידועים מספרת כי זהו קברם של שני המנהדסים שבנו את חומת ירושלים עבור הסולטן סולימאן המפואר. על פי מסורת זו, ערף הסולטאן את ראשיהם של זוג המהנדסים מסיבות שונות: יש הטוענים שהיה זה בשל חששו שמא יגלו את סודותיה של החומה לאויב; אחרים טוענים כי החשש היה שמא יבנו חומה דומה לאויבים; דעה נוספת גורסת כי היה זה בשל זעמו על כי הותירו את הר ציון הסמוך והחולש מגבוה על העיר כולה מחוץ לחומה - דבר אשר נותן לאויב יתרון משמעותי בשעת מצור. מובן שלכל אלה אין כל ביסוס היסטורי, וספק שאכן קברים אלה קשורים בצורה כלשהי למהנדסי החומה, אך הכינוי "קברי המהנדסים" דבק בהם והם נקראים כך במדריכי טיולים רבים בכל השפות, מה שמעיד עד כמה חזקה מסורת זו.
אביהם של ישראל (ספר)
אביהם של ישראל היא סדרת ספרים בת אחד עשר כרכים שערך הרב שמואל אליהו ובהם סיפורים אודות אביו, הראשון לציון, הרב מרדכי אליהו.
כרכי הסדרה
לאחר מכן החל הרב שמואל אליהו לשלב סיפורים בסדרה אחרת, "אביהם של ישראל על התורה - ספר שמות". אמנם בשנת תשע"ז החליט להמשיך בפרסום כרכים חדשים מסדרה זו:
אביהם של ישראל - על התורה
במהלך השנים תשס"ג-תש"ע פורסם מדי שבוע מאמר בשמו של הרב מרדכי אליהו בעלון "מעייני הישועה", בעיקר על פרשת השבוע ומועדים. בשנת ה'תשע"א (2011), החליט הרב שמואל אליהו עם מערכת העלון לקבץ את כל המאמרים שפורסמו בניסוח חדש ולהוסיף עליהם מאמרים של הרב אליהו. בנוסף, הרב שמואל אליהו החליט לצרף סיפורים שסיפר אביו בעצמו. סדרה זו נקראת "אביהם של ישראל - על התורה". בתחילה יצאו הכרכים הראשונים על "דברים" ו"בראשית". אמנם בשנת ה'תשע"ב לקראת צאת הכרך השלישי בסדרה זו על "שמות" החליט הרב שמואל אליהו לחרוג ממנהגו בסדרה זו, והחליט לשלב בספר זה גם סיפורים על הרב אליהו בעצמו וגם סיפורים שהוא סיפר.
ספרי ילדים
על בסיס סיפורים מהסדרה יצא לאור חוברת "אביהם של ישראל לילדים", בעריכת בנו הרב יוסף אליהו והסופר חנוך ריגל. חוברת זו הייתה אמור להיות רק חלק מתוך ספר עתידי, אך לבסוף הוחלט כי לא יצא ספר זה לאור.
בחנוכה תשע"ב (2011) הועלה מחזמר לילדים שנכתב ובוים על ידי דביר שרייבר בהשראת הסיפורים.
אן מאבונלי
אן מאבונלי (באנגלית: Anne of Avonlea) הוא הספר השני בסדרת הספרים שכתבה הסופרת הקנדית לוסי מוד מונטגומרי על אן שרלי. המהדורה הראשונה של הספר יצאה לאור בשנת 1909.
תקציר העלילה
עלילת הספר מתמקדת בחייה של שרלי בין הגילאים 16–18. אן עובדת כמורה בבית הספר המקומי באבונלי, שם היא מתיידדת ונאהבת על רוב תלמידיה ובמיוחד על פול אירווינג. אן, ואִיתה גילברט בלייט, דיאנה ברי ופרד רייט, מקימים את "האגודה לשיפור אבונלי" שתפקידה לייפות את העיירה. בתחילה תושבי אבונלי מגיבים בהססנות כלפי חבורת הנערים אשר רוצה לשפר ולייעל את העיירה, אך בהמשך זוכה החבורה לתמיכה מלאה מצד תושבי העיירה.
אן ומרילה מגדלות שני תאומים - דיווי ודורה - קרובי משפחה רחוקה של מרילה, שאמם נפטרה ממחלה. אן לוקחת חלק מרכזי בגידול ובחינוך תאומים אלה. אן מצליחה להתיידד עם אנשים רבים מאבונלי, כדוגמת שכנה הרגזן מר הריסון וגברת לוונדר הבודדה. אן אף עוזרת לגברת לוונדר לחדש את קשריה עם אביו של התלמיד פול אירווינג, שהיה אהוב נעוריה ונפרד ממנה לאחר אירוסיהם לפני עשרות שנים ושבר את ליבה. גברת רייצ'ל לינד עוברת לגור בחווה הירוקה עקב מותו של בעלה וקשיים כלכליים באחזקת דירתה תמורת העברת הכנסה חודשית. דבר זה מיטיב עם מרילה המעודדת מהכנסה כספית נוספת ועזרתה של מרת לינד. מרילה מפצירה באן ללמוד בקולג' לתואר B.A ולעזוב את עבודתה כמורה בבית הספר המקומי. אן מסכימה לכך אך ברגשי עצב, שכן שוב תצטרך לעזוב את חברתה הנאמנה דיאנה ברי. זו מבטיחה לה שעוד תשוב ותמיד תהא לצידה ותזכור את שבועת האמונים לה. בהמשך סדרת הספרים דיאנה מתחתנת עם פרד רייט ושוברת את בדידותה אך ממשיכה לשמור אמונים לאן.
דיאנה, חברתה הקרובה והטובה ביותר של אן שמחה על החלטתה של אן אך עצובה מאוד עקב עזיבתה המתקרבת של חברתה. בשל עזיבתם של אן שרלי וגילברט בלייט מתפרקת "האגודה לשיפור אבונלי".
סִדרָה
מונטגומרי המשיכה את סיפורה של אן שרלי בסדרה של ספרי המשך. הם רשומים לפי סדר גילה של אן בכל רומן.
סהאצ'ירו האטה
ד"ר סַהַאצִ'ירוׂ הַאטַה (ביפנית: 秦 佐八郎, 23 במרץ 1873 - 22 בנובמבר 1938) היה רופא ובקטריולוג יפני נודע, תלמידם של קיטסאטו שיבסבורו ושל אוגוסט פון וסרמן, אשר התפרסם בעקבות עבודתו המשותפת עם פאול ארליך בפיתוח כדור הקסם הראשון - ארספנאמין (Arsphenamine).
קורות חייו
סהאצ'ירו האטה נולד ב-23 במרץ 1873 בכפר צוּמוֹ (Tsumo) (כיום העיר מַסוּדַה במחוז שימאנה), שמיני למִיצִ'יטַקָה יַמָאנֶה (Michitaka Yamane). בשנת 1887, בהיותו בן 14, אומץ על ידי משפחת האטה (Hata) היות שמשפחתו הביולוגית התקשתה לספק לו חינוך הולם בשל מצבה הכלכלי. משפחתו המאמצת הייתה משפחת רופאים והיא שעודדה את סהאצ'ירו להירשם ללימודי רפואה באוניברסיטת אוקיאמה (Okayama) בשנת 1891. ב-1895 נשא לאישה את צִ'יוׁ (Chiyo), הבת הבכורה למשפחת האטה המאמצת, ובאותה השנה הצטרף כמתנדב לצבא היפני הקיסרי לפרק זמן של שנה. עם תום לימודי הרפואה בנובמבר 1895 החל האטה לעבוד בתור עוזר בבית החולים המחוזי של אוקיאמה, שם התמחה ברפואה פנימית ובביוכימיה תחת השגחתו של ד"ר טוֹרַסַבּוּרוֹ אַרָאקִי (Torasaburo Araki).
בשנת 1898, בהמלצתו של ד"ר אראקי, החל האטה לעבוד בתור חוקר במכון לחקר מחלות מידבקות שבטוקיו בניהולו של קיטסאטו שיבסבורו, תפקיד שביצע במשך כעשר שנים. במהלך תקופה זאת עסק רבות בתחום הבקטריולוגיה בכלל ובמחלת הדבר בפרט, וכן בשכלול שיטות הבידוד וההסגר בכל הקשור למחלות זיהומיות, ואף פרסם מאמרים רבים בנושאים אלה. עבודתו המחקרית במכון הופסקה רק במהלך מלחמת רוסיה–יפן, עת שימש כרופא ומאוחר יותר כאפידמיולוג בתחנת ההסגר שהוקמה באי נִינוֹשִׁימָה (Ninoshima), כ-4 ק"מ דרומית לנמל הירושימה, לצורך בדיקת מצב בריאותם של חיילים יפנים שחזרו מהחזית
בשנת 1907 יצא האטה, בשליחות ממשלת יפן, לכנס הבין-לאומי ה-14 להיגיינה ודמוגרפיה, אשר התקיים בברלין. במסגרת הכנס הרצה אודות המחקר על הדבר, מחקר שערך במעבדתו של קיטסאטו, ואף זכה להערכתו של פאול ארליך, אשר נכח במקום. בתמיכתו של קיטסאטו יצא האטה בהמשך אותה השנה להשתלמות בתחום האימונולוגיה במכון רוברט קוך שבברלין תחת הנחייתו של אוגוסט פון וסרמן, ושלושה חודשי השתלמות בבית החולים מואבּיט שבעיר (Krankenhaus Moabit). כעבור שנה החל להתמחות בתחום הכימותרפיה במכון הלאומי הגרמני לתרפיה ניסיונית שבפרנקפורט (Staatliches Institut für Experimentelle Therapie und das Georg-Speyer-Haus in Frankfurt am Main) תחת הנחייתו של פאול ארליך, אשר זכר את האטה מהכנס בברלין והתרשם מניסיונו הרב בתחום חקר מחלות זיהומיות מסוכנות. בפרנקפורט החל האטה לבדוק את יעילותן של תרכובות ארסן שונות בתור פוטנציאל אנטי-בקטריאלי נגד חיידקי מערכת ה-Spirochaete. תחילה עבד עם עכברים ועם חולדות כחיות מודל לקדחת חוזרת, ושלושה חודשים לאחר הגעתו נסע לאיטליה על מנת להשיג זן מיוחד של ארנבות אשר שימשו כחיות מודל למחלת העגבת. ב-31 באוגוסט 1909 זכה לפריצת הדרך המשמעותית שלו עת הצליח להראות כי לתרכובת 606, אותה סינתז פאול ארליך בשנת 1906, קיים פוטנציאל אנטי-בקטריאלי ספציפי בטיפול נגד חיידקי הסוג Treponema, לרבות המין Treponema pallidum - מחולל מחלת העגבת. גילוי זה היה, למעשה, "כדור הקסם" שניסה פאול ארליך לפתח במשך תקופה ארוכה. תרכובת 606, אשר נרשמה כתרופה בשנת 1910, לה קרא ארליך "ארספנאמין", שווקה תחת השם המסחרי "סַלְבַרְסָן" (Salvarsan). סלברסן והנגזרת המשופרת נאו-סלברסן (Neo Salvarsan) שימשו כתרופות הבחירה נגד העגבת עד לגילוי הפניצילין.
באוגוסט 1910 שב האטה ליפן והמשיך את מחקרו על הסלברסן בהיבט הפרמקולוגי והפרמקוקינטי, אולם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה וניתוק היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה, הופסק גם ייבוא הסלברסן ליפן. עובדה זאת אילצה את יפן להתחיל בייצור מקומי של התרופה. תהליך הייצור המוצלח של סלברסן, עליו היה ממונה האטה, סיפק את הביקוש לתרופה גם לשאר מדינות ההסכמה במהלך כל המלחמה.
בשנת 1914 נמנה עם החוקרים אשר פרשו יחד עם קיטסאטו מהמכון לחקר מחלות מידבקות והיה בין מקימי מכון קיטסאטו. החל משנת 1928 עסק בעיקר בפיתוח תכשירי חיטוי חדשים מבוססי קווינולינים וכן הצליח להראות כי לסלברסן פעילות אנטי-בקטריאלית גם נגד החיידק Spirillum minus - מחולל קדחת נשיכת חולדה (Rat-bite fever). באותה השנה הוזמן האטה לוועידה בנושא ניסויים קליניים בסלברסן, אשר נערכה בפרנקפורט בחסות חבר הלאומים. בוועידה העלה את נושא חשיבותו של כינון אמות מידה בינלאומיות לניסויים קליניים.
האטה היה מועמד שלוש פעמים לזכייה בפרס נובל: בכימיה (1911) ובפיזיולוגיה או רפואה (1912, 1913), אולם בסופו של דבר לא זכה בו.
לכל אורך חייו שמר האטה על קשר מיוחד עם פאול ארליך ורעייתו. סהאצ'ירו האטה נפטר ב-22 בנובמבר 1938, בגיל 65. הוא נקבר בבית הקברות אַאוֹיָאמַה (Aoyama) שבטוקיו. בהלווייתו, שנערכה ב-25 בנובמבר, נכחו כ-2,000 משתתפים.
תארים ומינויים
להלן המינויים והתארים בהם זכה האטה במהלך הקריירה שלו:
גבגליה
גֶבְגֶלְיָה ( היא עיר בדרום מזרח מקדוניה הצפונית, בירת מחוז גבגליה, הסמוכה לגבול יוון, שוכנת לגדות הנהר וארדאר, 165 קילמוטרים מהבירה סקופיה ו-70 קילומטרים מסלוניקי.
היסטוריה
גבגליה התפתחה לכדי יישוב עירוני החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1873, תקופת שלטונו של הסולטאן העות'מאני אבדילאזיז, נבנתה מסילת רכבת בין סלוניקי לסקופיה אשר עברה דרך גבגליה, דבר שהאיץ את התפתחותה. לפי תעודות עות'מאניות מ-1878 עולה, כי בגבגליה התגוררו 1,191 תושבים ב-248 בתי אב. 1,056 מהם היו בולגרים, 108 היו מוסלמים סונים ו-27 בני רומה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נותרה גבגליה בחזקת העות'מאנים מתוקף סיכומי קונגרס ברלין. במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיר על ידי הצבא הבולגרי ובמהלך מלחמת הבלקן השנייה על ידי הצבא היווני. לאחר המלחמה נכללה גבגליה בשטח ממלכת סרביה מתוקף הסכם בוקרשט.
ב-15 בנובמבר 1915, בשלהי המערכה על סרביה במלחמת העולם הראשונה, נכבשה גבגליה שוב על ידי הבולגרים ובהמשך היה האזור זירת לחימה במסגרת החזית המקדונית. לאחר תבוסת בולגריה במלחמה הוחזרה העיר לחזקת ממלכת יוגוסלביה מתוקף חוזה ניי. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, נכבשה גבגליה על ידי גרמניה הנאצית, ולאחר הכיבוש הועברה על ידי הגרמנים לחזקת בעלי בריתם הבולגרים ששלטו באזור עד ספטמבר 1944. לאחר המלחמה נכללה העיר בשטח יוגוסלביה ומ-1991 נכללת בשטח מקדוניה.
דמוגרפיה
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוחל בפיתוח כלכלי של האזור שהוביל לגידול מואץ גם בכמות האוכלוסין בגבגליה. בין 1953 ל-1961 גדלה אוכלוסיית העיר בשיעור של 26.9 אחוזים ובין 1961 ל-1981 בשיעור של 28.3 אחוזים. תהליך התפרקותה של יוגוסלביה ובהמשך עצמאותה של מקדוניה, לווה במשבר כלכלי אשר מיתן את קצב גידול האוכלוסין. בין 1991 ל-2002 גדלה אוכלוסיית העיר בשיעור של 4.28 אחוזים. שיעור הילודה גדול ב-1.05 אחוזים משיעור התמותה. מבחינת התמהיל האתני של האוכלוסייה עולה כי 96.22 אחוזים הם מוצא מקדוני.
אקלים
בגבגליה שורר אקלים ממוזג עם השפעות ממתנות מכיוון הנהר וארדאר והים האגאי המעניקות מאפיינים מסוימים של אקלים ים תיכוני. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 14.3oc וערכי הקיצון הממוצעים נעים מ-3.2oc בינואר ועד 25.7oc ביולי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 745 מילימטרים.
יהודי גבגליה
ב-1 במרץ 1941 הצטרפה ממלכת בולגריה להסכם התלת-צדדי והפכה לבעלת בריתה של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. בו ביום נכנס הוורמאכט לשטחי בולגריה ובהמשך השתמש באדמת בולגריה כבסיס יציאה לכיבוש ממלכת יוגוסלביה. לאחר הכיבוש העבירו הגרמנים לחזקת בולגריה את שטחי מקדוניה הווארדארית ובכלל זה העיר גבגליה והבולגרים מנעו מיהודי החבל אזרחות בולגרית באמצעות חקיקה מיוחדת. לפי נתוני משרד הפנים הבולגרי התגוררו בגבגליה במועד זה 30 יהודים, אשר כפי הנראה הגיעו לעיר בראשית המאה ה-20 כפליטי מלחמות הבלקן ומלחמת העולם הראשונה. ב-22 בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב בשם ממשלת בולגריה הסכם עם תיאודור דנקר בשם גרמניה הנאצית על גירוש 20,000 יהודים משטחי תראקיה ומקדוניה אל מחנות ההשמדה.
ב-11 במרץ 1943 ביצעו שוטרים וחיילים בולגרים אקציה בכל רחבי מקדוניה ועצרו אלפי יהודים. לפי נתוני משרד הפנים הבולגרי 26 מהעצורים היו תושבי גבגליה, וראניה, ולס וסטרומיצה. העצורים הובלו למחנה המעצר מונופול שבסקופיה ומאוחר יותר גורשו אל מותם במחנה טרבלינקה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 התגורר בגבגליה יהודי אחד.
ח'רבת טרפין
ח'רבת טרפין (Kh. Tarfein) היא אתר ארכאולוגי במרכז חבל בנימין סמוך לכפר ביר זית, ומדרום לכפר עטארה. האתר מתעד את שרידיה של התיישבות המתוארכת לתקופת ההתנחלות, הברזל, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית ועד ימי הביניים.
סקרים ארכאולוגיים
לאתר נערך סקר לראשונה בשנת 1928 על ידי הארכאולוג הצרפתי פליקס מארי אבל בסקר החירום. לאחר מכן נסקר בשנית בשנות השמונים בסקר ארץ אפרים על ידי הארכאולוג ישראל פינקלשטיין, בשלישית בשנות התשעים וברביעית בפברואר 2015 במסגרת סקר דרום השומרון החדש שנערך על ידי ד"ר דביר רביב מאוניברסיטת בר-אילן וד"ר אהרן טבגר מאוניברסיטת אריאל.
ממצאים ותיארוך
בסקרים שנערכו במקום נחשפו ממצאים שתוארכו לתקופת ההתנחלות (תקופת הברזל הראשונה), הברזל (השנייה), ההלניסטית, הרומית, הביזנטית ועד ימי הביניים. בין הממצאים שנמצאו בסקרים שנערכו באתר נמצאו שרידי כנסייה עם רצפת פסיפס, מבנים וחרסים מתקופת הברונזה והברזל, ומהתקופה ההלניסטית והרומית, מגדלי שדה, טרסות עם אבנים, מתקן כתישה קדום, ועוד.
נקרופוליס
כמו כן, במסגרת סקר דרום השומרון התגלה נקרופוליס ובו שמונה עשרה מערות קבורה, הכוללות בור עמידה ואצטבאות, בחלקן זוהה בור ליקוט עצמות. בשתי מערות נחצב חדר מבוא. בשלוש מהמערות נחצבו גם כוכי קבורה האופייניים לתקופה הרומית, אולם על פי אופי החרסים בשלוש מערות נוספות תורכו גם כלל המערות ככאלו ששימשו גם בתקופה הרומית.
בנייה פלסטינית בלתי חוקית באתר
בעשור השלישי של המאה ה-21 בנו פלסטינים מבנים באתר הארכאולוגי באופן לא חוקי ותוך פגיעה בעתיקות האתר. על אף היות האתר בשטח B, בנובמבר 2022 הרס המנהל האזרחי את המבנים, על פי הסכמי אוסלו לפיהם מותר לבצע אכיפה על בנייה בלתי חוקית באתר ארכאולוגי. אולם למרות ההרס, הפלסטינים חידשו את הבנייה שלושה ימים לאחר מכן.
ולדימיר גוסינסקי
ולדימיר גוּסִינסקי (ברוסית: Владимир Гусинский; נולד ב-6 באוקטובר 1952) הוא איל-הון ואיש עסקים יהודי-רוסי-ישראלי. הוא ידוע בתור המייסד של תאגיד התקשורת מדיה - מוסט המחזיק בערוץ העצמאי NTV, העיתון סבודניה, תחנת הרדיו הדי מוסקבה ומספר מגזינים. לו גם אזרחות ספרדית.
תחילת קריירה
בשנת 1986 הוא היה מנהל במה של "משחקי הרצון הטוב" של טד טרנר במהלך טקסי הפתיחה והנעילה שלהם וכמו כן, חלקם שהתקיים בארמון הקרמלין עבור משתתפים זרים.