cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אודיה רוזנק
קורות חיים
רוזנק נולדה וגדלה בירושלים למשפחה ציונית דתית. היא בתם של ד"ר דניאל רוזנק, גינקולוג, ויעל רוזנק לבית חבושה, בת למשפחה שעלתה לישראל מבגדד, שעבדה כמורה ללשון ולתנ"ך. סבה, פרופ' מיכאל רוזנק, היה פילוסוף של החינוך היהודי ולימד באוניברסיטה העברית בירושלים; דודה, פרופ' אבינועם רוזנק, הוא מרצה בכיר בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. כשהייתה בת שבע, אימה יעל נפטרה מסרטן השד, אובדן שהשפיע רבות על יצירתה.
היא למדה בבית הספר התיכון פלך לבנות, ולאחר מכן שירתה כמורה חיילת בבית ספר שדה כפר עציון.
בשנת 2011, כשהייתה בת 20, יצאה בשאלה. רוזנק מגדירה את עצמה כמאמינה באלוהים, אך מקיימת אורח חיים חילוני.
בשנת 2021 החלה לפרסם טור אישי באתר הארץ בשם "חרדת ביצוע", אך הפסיקה לפרסם בו לאחר מספר טורים שזכו לתגובות שליליות מצד הקוראים.
נכון ל-2021, היא מתגוררת ביפו.
שירה
ספרה הראשון "בוא, לקק אותי" יצא לאור בדצמבר 2020, עורר הדים וזכה להצלחה. שירי הספר עסקו בנושאים טעונים, בהם קשיי היתמות בעקבות אובדן האם, פנטזיות אלימות, תשוקה בלתי ממומשת, אהבה נכזבת ופגיעה מינית. היא מרבה בשיריה לעסוק בארוטיקה ובמיניות נשית. לאחר צאת הספר חשפה רוזנק כי היא חוותה בצעירותה פגיעה מינית מצד אדם שהיה קרוב למשפחה, וכי היא סובלת מפוסט טראומה מורכבת.
קריירה קולנועית
רוזנק למדה קולנוע במסלול הלימודים המלא בבית הספר סם שפיגל, וסיימה את לימודיה בשנת 2017.
בשנת 2015 כתבה וביימה את הסרט הקצר "פרא", דרמת התבגרות מינית בצל יתמות מאם.
בשנת 2017 כתבה וביימה את הסרט הקצר "מי שחלמה", קומדיה שחורה בהשתתפות השחקניות דפני אטלס ויעל שרוני, העוסקת בתרבות השכול הישראלית. הסרט מציג את סיפורה של נערה צעירה שאביה נהרג בפיגוע, המתבקשת להשיא משואה בטקס שכונתי ביום הזיכרון. הוא זכה בפרסים והשתתף בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם, בהם פסטיבל הסרטים הבינ"ל חיפה, פסטיבל הסטודנטים הבינלאומי תל אביב, פסטיבל הסרטים הבינלאומי שיקגו שבו זכה בפרס חביב הקהל, פסטיבל הסרטים והצילום הבינ"ל Camerimage, פסטיבל הסטודנטים הבינלאומי מינכן, פסטיבל הסרטים הבינלאומי ניו יורק ופסטיבל הסרטים הבינלאומי סינגפור, שבו זכה בפרס הסרט הטוב ביותר.
בשנת 2018 ביימה והשתתפה בסרט התיעודי הקצר "ביופסיה", שתיעד אותה במהלך בדיקת ביופסיה לגילוי סרטן השד. הסרט השתתף בפסטיבל דוקאביב 2019 ונמכר להפצה במסגרת פרויקט "מנה ראשונה".
במהלך שנת 2020, עם התפשטות נגיף הקורונה, יצרה עם יוצר הקולנוע יוסי אולך את סדרת הרשת העצמאית "יומן מגפה".
פרס נובל לכלכלה
פרס נובל לכלכלה, או בשמו הרשמי פרס בנק שוודיה למדעי הכלכלה לזכרו של אלפרד נובל (בשוודית: Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne), הוא פרס המוענק מדי שנה לכלכלנים בולטים על ידי האקדמיה המלכותית השוודית למדעים. אף שהפרס מוכר יותר כ"פרס נובל לכלכלה", הוא אינו חלק ממורשתו של אלפרד נובל ומוענק מאז שנת 1969 ביוזמת הבנק המלכותי השוודי, הבנק מרכזי במדינה, לציון 300 שנה להיווסדו.
תהליך הענקת הפרס
ההחלטה על הענקת הפרס, כמו בשאר פרסי נובל, נתונה בידיה של האקדמיה השוודית המלכותית למדעים, והפרס מוענק יחד עם שאר הפרסים במדעים. שמותיהם של כמאה מועמדים נשלחים בכל שנה על ידי ממליצים מוסמכים לוועדת הפרס, המונה חמישה עד שמונה חברים. זו בתורה שולחת רשימה מצומצמת לאספת נובל, שמצביעה על המועמדים (עד שלושה). הפרס ניתן בטקס הנערך בסטוקהולם, והוא מלווה במענק כספי בסך 10 מיליון קרונות (בערך מיליון אירו נכון לסוף 2004). כל המידע על תהליך בחירת הזוכים נשמר בסוד במשך 50 שנה, בדומה לפרסי נובל האחרים.
המחלוקת
מספר מבני משפחת נובל הביעו תרעומת על השימוש בשם "פרס נובל לכלכלה". פטר נובל טוען שבנק שוודיה "הפר את הסמל המסחרי של השם נובל. שני שלישים מהפרסים של הבנק בכלכלה הוענקו לכלכלנים אמריקאים מאסכולת שיקגו, שיוצרת מודלים מתמטיים כדי לתת ספקולציות בשוק המניות והאופציות - ההפך הגמור ממטרותיו של אלפרד נובל, להיטיב עם בני האדם".
מתנגדי הפרס ומדיניות הבחירה בזוכים בו העלו את הטענות הבאות:
הנרי סלבי הלה-שו
הנרי סלבי הלה-שו (באנגלית: Henry Selby Hele-Shaw; 29 ביולי 1854 – 30 בינואר 1941) היה ממציא בריטי, שתרם לפיתוח התעופה ועסק בחקר מכניקת הזורמים.
ביוגרפיה
לאחר סיום הלימודים התחיל הלה-שו ללמד מתמטיקה במוסד בו למד וכעבור שנתיים התמנה לפרופסור להנדסה ראשון באוניברסיטת בריסטול. בשנת 1885 הוא התמנה לפרופסור להנדסה באוניברסיטת ליברפול. בשנת 1899 הוא התקבל לחברה המלכותית.
בשנים 1904–1905 שהה הלה-שו בדרום אפריקה ועסק בקידום לימודי הנדסה במושבה. לאחר ששב לבריטניה, הלה-שו לא חזר ללמד. הוא התיישב בלונדון ועסק בתחום ייעוץ הנדסי.
בשנת 1898 פרסם הלה-שו עבודה בתחום מכניקת הזורמים על תוצאות החקר של זרימת הלה-שו שנקראה על שמו. בשנת 1924 הוא קיבל פטנט לסוג מיוחד של מדחף. למדחף זה היה תפקיד חשוב להצלחת מטוסי חיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1922 הוא היה הנשיא של איגוד מהנדסי מכונות בריטים. באותה תקופה הוא קידם שיטת למתן רישיונות למהנדסי מכונות בבריטניה.
אקס-מן: פילוג
אקס-מן: פילוג (באנגלית: X-Men: Schism) היא קשת סיפור ואירוע קרוסאובר שפורסמה בין יולי לאוקטובר 2011 בחוברות אקס-מן בהוצאת מארוול קומיקס. הסדרה הראשית כוללת חמישה חלקים שנכתבו בידי ג'ייסון אהרון ואוירו בידי אמנים כקרלוס פאצ'קו, פרנק צ'ו, דניאל אקונה, אלן דייוויס ואדם קוברט.
לסיפור זה קדמה מיני-סדרה בת ארבעה חלקים המשמשת פרולוג, בכתיבתו של פול ג'נקינס ובאיורם של רוברטו דה לה טורה, אנדריאה מוטי, וויל קונראד וקליי מאן. כמו כן, לסיפור מתווספים שלוש החוברות Generation Hope בכתיבתו של קירון גילן ובאיורו של טים סילי. מהדורה מוגבלת בת חוברת אחת, X-Men: Regenesis (בתרגום חופשי לעברית: "בריאה מחדש", ע"ש המונח רגנרציה), משמשת כאפילוג לסיפור, ואותה כתב גילן באיורו של בילי טאן.
אירועי "פילוג" מתמקדים בחילוקי דעות קשים בין סייקלופס ו-וולברין על החלטותיהם, דבר שמוביל לקרע ולפילוג בין חברי האקס-מן. מאורעות "פילוג" הביאו להשלכות מרחיקות לכת בזיכיון אקס-מן, ביניהם סיום הרצתה של סדרת Uncanny X-Men הוותיקה (שמאוחר יותר החלה שוב בהרצה מחודשת) ולהתפלגות וודאית בין חברי האקס-מן ולסטטוס קוו החדש שמוצג לאחר מכן בסיפור "בריאה מחדש", שמביא את סיפורן של שתי הסיעות המתפלגות.
רקע
המאורעות שהובילו למתחים הרבים בין חברי הקבוצה ובסופו של דבר להתפלגות הכוחות בין סייקלופס לבין וולברין נעוצים עוד בסיפור "בית אם" של שנת 2005, בהם מרבית המוטאנטים הופשטו מכוחותיהם ועמדו בפני הכחדה אפשרית. ניצוץ של תקווה הגיע כאשר התגלתה התינוקת הראשונה (הופ, בתרגום לעברית: "תקווה") שנולדה עם הגן המוטאנטי בסיפור "תסביך משיח", מה שהוביל למלחמה כוללת על חזקתה ולהבטחתה של הביאה השנייה כאשר סייקלופס בחר להעלות את אסטרואיד M ממעמקי האוקיינוס, לקרוא לו בשם "אוטופיה" ולבחור בו בתור אי המפלט החדש למוטאנטים באשר הם.
תקופה זו בעולם האקס-מן התרחשה בזמן שבו יקום מארוול חווה טלטלה עם אירועי "שלטון אפל", בהם נורמן אוסבורן לקח שליטה על סוכנות הביון S.H.I.E.L.D, אותה הפך לארגון H.A.M.M.E.R החתרני והקים את קבוצת אקס-מן האפלים.
עלילת הסיפור
סייקלופס מבקש מוולברין שישמש כשומר ראשו בזמן שהוא מתכנן לנאום בכנס בינלאומי על השליטה בנשק שייערך בארמון האומות בשווייץ. בנאומו, הוא מבקש ממנהיגי העולם להוציא מכלל פעולה את כל תוכניות הסנטינלים ברחבי העולם. לפתע, בניין האו"ם מותקף בדרך טלפתית בידי קוונטין קווייר, שלטענתו חשף את שקריהם של מנהיגי העולם והוא מציע לגזע המוטאנטים להילחם חזרה באנושות. בעוד סייקלופס ו-וולברין רודפים אחריו, התקפה שנייה מתרחשת בידי קבוצה של סנטינלים בגודל אנושי. השניים מביסים את כוח הסנטינלים ולמרות שוולברין רוצה לאתר את מיקומו של קווייר, סייקלופס אומר לו לא לעשות זאת ולחזור לאוטופיה ולהתכונן לבאות.
מתברר שהעומד מאחורי המתקפה הוא ילד פלא בן 12 בשם קייד קילגור, אשר פלש לתוך אוטופיה כדי לשחרר את קווייר וניצל את הזמן בו האו"ם הותקף כדי לתקוף את אביו ולתפוס את מקומו כיו"ר "תעשיות הנשק קילגור". כתוצאה מפעולות אלו, מועדון הלפייר מקבל בברכה את קילגור הצעיר בתור המלך השחור החדש של המועדון.
בעקבות ההתקפה על האו"ם, מספר מדינות מתחילות לשנע את הסנטינלים שברשותן, אך הסנטינלים מתחילים להתקיף את כולם ולא רק את המוטאנטים. סייקלופס שולח את רוב חברי האקס-מן ברחבי העולם כדי לעצור את הסנטינלים. בינתיים, אמה פרוסט, נאמור, מגנטו, אייסמן וקולוסוס לוקחים את התלמידים הצעירים לפתיחתו של מוזיאון להיסטוריית המוטאנטים בסן פרנסיסקו. וולברין אינו מרוצה מכך שסייקלופס מסרב להסגיר את קווייר לרשויות בשל מעשיו.
קילגור והמעגל הפנימי החדש של מועדון הלפייר, שמורכב בעיקר מצעירים אמידים בעלי כוח וממון, מובילים את המתקפה על המוזיאון להיסטוריית המוטאנטים, ומשתמשים בחשופיות מוח של גזע הבאדון החייזרי כדי להביס את חברי האקס-מן שנמצאים שם. סייקלופס ו-וולברין מצליחים לתקשר טלפתית עם ילדה בת 14 בשם אויה שנמצאת באותה עת במוזיאון, והיא שואלת אותם מה עליה לעשות. בעוד וולברין אומר לה לצאת מכלל סכנה, סייקלופס אומר לה לעשות את מה שהיא צריכה לעשות. הדבר מוביל לכך שהיא הורגת את חיילי מועדון הלפייר ומצילה את האקס-מן והאזרחים הנמצאים בבניין. תקרית זו גורמת לוולברין חוסר מנוחה נוסף על כך שסייקלופס לא ביקש מאויה שלא להרוג.
מועדון הלפייר החדש מפעיל זקיף סנטינל ענקי ומיוחד, ושולח אותו לעבר האי אוטופיה. בעוד מרבית חברי האקס-מן נמצאים הרחק מאוטופיה, וחלק מהקבוצה נמצאת במעבדה, משיחת המוטאנטים הצעירה הופ סאמרס מתנדבת להצטרף לסייקלופס יחד עם מוטאנטים צעירים אחרים בקרב נגד הסנטינל. כאשר סייקלופס מתעקש על כך שמי שרוצה להילחם יעשה זאת, וולברין משיג לרשותו מרעום נפץ ומאיים לפוצץ את אוטופיה כדי לגרום לתלמידים הצעירים לברוח מהאי ולהשמיד את הסופר סנטינל. תסכולם של סייקלופס ו-וולברין אחד מהשני מגיע לנקודת רתיחה כאשר סייקלופס מזכיר את ג'ין גריי (שמתה במהלך הרצתו של גרנט מוריסון "לאקס-מן החדשים"), באומרו שהיא מעולם לא אהבה את וולברין ותמיד פחדה ממנו. וולברין מגיב על כך באומרו "ואם היא הייתה נמצאת פה כרגע, ממי אתה חושב שהיא הייתה מפחדת יותר?". השניים נלחמים אחד בשני בחמת זעם באמצע התקפתו של הסופר סנטינל, ונדמה שידו של וולברין נמצאת על העליונה.
בסופו של דבר, האיום הנוכחי של הסנטינל הענק מאלץ את השניים להפסיק להילחם ולהצטרף להופ ולשאר המוטאנטים הצעירים בקרב נגדו. הסנטינל מובס לבסוף, אך ההבדלים האידאולוגים בין סייקלופס לוולברין גורמים לוולברין להחליט לעזוב את אוטופיה ולצרף אליו את מי שירצה להצטרף.
בריאה מחדש
כשהאבק מתפזר בעקבות אירועי "פילוג" של האקס-מן, הגבולות משורטטים מחדש וכל מוטאנט חייב לבחור. סייקלופס ו-וולברין מכריזים שגזע המוטאנטים "מתפצל", והשניים מתחילים לגייס חברים מרכזיים של האקס-מן לצד שלהם. וולברין משכנע את אייסמן להצטרף אליו, אך פסיילוק מסרבת ובוחרת להישאר עם סייקלופס ולשרת בקבוצת אקס פורס של וולברין רק אם הדבר יהיה נחוץ.
קולוסוס ושאדוקאט נפרדים, וקולוסוס נשאר על האי אוטופיה בעוד שאדוקאט מצטרפת לוולברין בדרכו חזרה למחוז וסטצ'סטר. חיה מקבל הודעה מוולברין שהוא פותח מחדש את בית הספר לצעירים מחוננים, ומסכים להצטרף אליו.
רוג ומגנטו נפרדים לשלום, ומגנטו בוחר להישאר על אוטופיה בעוד רוג חוזרת לוסטצ'סטר. האבוק ופולאריס נמצאים בדייט כאשר וולברין פונה אליהם ומציע להם להקים את אקס פקטור חקירות.
הופ סאמרס זועמת על כך שאחת מחברי קבוצת האורות שלה, אויה, עוזבת לוסטצ'סטר. היא וטראנסוניק מתווכחות וטראנסוניק מחזיקה אקדח לרקתה, אך מצליחה לבסוף לשכנע את הופ לתת לאויה ללכת.
סאם גאת'רי ואחותו פייג' מחליטים לשנות את חייהם ולעבור למחוז וסטצ'סטר, בעוד דניאל מונסטאר מודיעה לו שקבוצת המוטאנטים החדשים תישאר על האי אוטופיה. שני החברים הקרובים חולקים משקה אחרון ביחד ומתנשקים.
דאזלר מגלה לסייקלופס שהיא חושבת לעזוב, אך סייקלופס משכנע אותה להישאר בסן פרנסיסקו, מכיוון שהוא מתכנן להקים "קבוצת רחוב" של האקס-מן, הכוללת אותה ואת התלמידים הצעירים. אולם, התלמידים עצמם חלוקים בדעותיהם אם להישאר על אוטופיה או לעזוב לוסטצ'סטר.
בכל רחבי אוטופיה, מוטאנטים אחרים ובני בריתם של האקס-מן מחליטים אם לעזוב או להישאר. טואד מתחנן בפני וולברין שייקח אותו איתו, ומציע שיהיה שרת בית הספר. סטורם מתכוננת לעזוב, אך סייקלופס מתחנן בפניה להישאר בכדי שתוודא שהוא לא ישגה בדרכיו. כשהוא מדבר עם אמה פרוסט, היא אומרת לו שהוא הניח מראש שהיא תלך בעקבותיו. היא מזכירה לו שהיא מורה ומחנכת, שאוהבת ילדים, ושהקריבה כבר כל כך הרבה כדי להיות איתו. אולם, בשל היעדרותו של וורן וורתינגטון, היא תהיה חייבת להשתמש בממונה כדי להבטיח את המשך קיומה הכלכלי של אוטופיה, ומסכימה להצעתו.
התפלגות הכוחות
קבוצת האקס-מן מתפצלת לשניים, כאשר קבוצתו של סייקלופס נשארת על האי אוטופיה, והרפתקאותיה מסופרות בכרך שני לחוברות Uncanny X-Men (נובמבר 2011-אוקטובר 2012), בעוד קבוצתו של וולברין עוברת חזרה למחוז וסטצ'סטר, ניו יורק והרפתקאותיה מסופרות בסדרת החוברות החדשה Wolverine and the X-Men (אוקטובר 2011-פברואר 2014).
קבוצתו של סייקלופס
סייקלופס, אמה פרוסט וקוקיות סטפורד, סטורם, הופ סאמרס וקבוצת האורות (טראנסוניק, פריימל וזירו), פסיילוק, קולוסוס, מגנטו, דאזלר, פיקסי, פרודיג'י, סורג', מג'יק, מיראז', נאמור, דוקטור נמסיס ודיינג'ר.
קבוצתו של וולברין
וולברין, חיה, אייסמן, קיטי פרייד, רוג, פולאריס, מארוול גירל, האבוק, גמביט, קאנונבול, האסק, X-23 ואגף התלמידים שכולל את הליון, אנול, רוקסלייד, דאסט, מרקורי, פרנזי, בלינג!, טואד, קיד אומגה, אויה, בליינדפולד, גלוב הרמן, ג'נטל, טראנס, גריימלקין, אינדירה ומאטץ'.
אריק ברנשטיין
אריק ברנשטיין (נולד ב-15 באוקטובר 1952) הוא צלם קולנוע ומפיק קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
ברנשטיין הוא בוגר בית הספר לאמנויות ע"ש טיש של אוניברסיטת ניו יורק, שם למד קולנוע עם התמחות בצילום קולנוע. במהלך לימודיו צילם את סרט הגמר של הבמאי אילן דה פריס, שלמד איתו בניו יורק.
ברנשטיין החל את הקריירה שלו כצלם קולנוע בסרטים: "עובדים על העולם" (1983), "זעם ותהילה" (1984), "פלאש" (1986), יוננם (1988), "על הפנים" (1989), "ד.צ. חוף אילת" (1989), "רומן אמיתי - שלום חנוך בהופעה" (1989), ו"ערב בלי נעמה" (1992).
בשנת 1993 הקים, יחד עם עמי אמיר, את חברת "מטר הפקות" שעסקה בעיקר בהפקת תוכניות טלוויזיה, בין השאר את "החמישייה הקאמרית" (1993–1997) ו"הבורגנים (2000–2004). בשנת 2000 נכנסה חברת אולפני הבירה ירושלים (JCS) כשותפה בחברה ושמה שונה ל"מטר פלוס". בשנת 2003 ברנשטיין ו-JCS פרשו מהחברה, לאחר שנקלע לקשיים ועמי אמיר קיבל את מלוא הבעלות בחברה. בשנת 2007 רכשה את "מטר הפקות" חברת הפרסום מקאן-אריקסון.
בשנת 2003 הקים את חברת "עלמה הפקות". במסגרת החברה הפיק את בין השאר, את המיני-סדרה התיעודית "האוליגרכים" שביים אלכסנדר גנטלב, את הסדרה התיעודית "במדינת היהודים" שיצרו מודי בר און וענת זלצר, ואת הסרט "הביטחוניים" שביים שמעון דותן. הסרט זכה בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס, והיה גם מועמד ל"פרס וולג'ין" בפסטיבל הקולנוע ירושלים. ב-2007 הסרט נמכר לשידור בערוץ HBO.
בספטמבר 2006 הפיק עבור ערוץ 4 הבריטי כתבת תחקיר על מלחמת לבנון, בבימויה של נורית קידר, שהייתה מועמדת לפרס אמי בקטגוריית סיקור חדשותי.
בשנת 2008 הפיק את הפרויקט "עזה - שדרות: החיים למרות הכל", אתר אינטרנט המציג סרטוני וידאו קצרים, בני שתי דקות כל אחד, שתיעדו את חייהן של שש דמויות מעזה ושש דמויות משדרות, ותנאי המחיה הקשים בשני המקומות. הסרטים הופקו על ידי צוותים ישראליים ופלסטיניים במקביל. הפרויקט היה מועמד לפרס אמי, בקטגוריית מדיה דיגיטלית.
חיים אישיים
היה נשוי לסופרת אילנה ברנשטיין. אחותו הגדולה היא הסוציולוגית וההיסטוריונית החברתית דבורה ברנשטיין.
מרקו פיינגולד
'''מרקו מ. פיינגולד (באנגלית: Marko M. Feingold'''; 28 במאי 1913 – 19 בספטמבר 2019) היה ניצול שואה אוסטרי, ששרד ארבעה מחנות ריכוז והשמדה. בתום מלחמת העולם השנייה סייע לתנועת הבריחה ולעשרות אלפי יהודים לעלות לארץ ישראל. כיהן כנשיא הקהילה היהודית בזלצבורג, והיה אחראי על בית הכנסת של זלצבורג. הרבה להרצות בנושא השואה וזכה לאותות הוקרה רבים.
ביוגרפיה
מרקו פיינגולד נולד בבסטרצבניה/נויזול שבאוסטריה-הונגריה, היום באנסקה ביסטריצה שבסלובקיה. הוא גדל ברובע לאופולדשטאדט של וינה. לאחר שהחל להתמחות בעסקים, מצא עבודה בווינה. לאחר שהפך למובטל עבר עם אחיו, ארנסט, לאיטליה. בשנת 1938, זמן קצר לאחר האנשלוס, נעצר בווינה במהלך ביקור קצר שם. תחילה נמלט לפראג, גורש כפליט חסר אזרחות לפולין וחזר לפראג עם תעודות מזויפות. בעקבות פעילות אנטי-נאצית נעצר שוב עם אחיו במאי 1939 וגורש לבסוף למחנה הריכוז אושוויץ. הוא נכלא גם במחנות הריכוז נוינגמה ודכאו, ולבסוף במחנה הריכוז בוכנוואלד ב-1941, שם שהה עד לשחרורו בשנת 1945.
בשנת 1948 רכש חנות אופנה. באותה תקופה היה בתחילה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPÖ), אך בהמשך עזב את המפלגה בשל נטייתה האנטישמית שהושפעה על ידי קרל רנר וברונו קרייסקי. עם זאת, לימים הפך לחבר כבוד.
כאחד העדים הוותיקים, ציין פיינגולד בתקשורת בשנת 2013 וב-2018 את תמיכתו של קרל רנר באנשלוס ובאנטישמיות. פיינגולד גם מתח ביקורת על הסוציאל-דמוקרטים בהקשר זה, ואמר כי לאחר 1945, לאחר תלונה של מזכיר המפלגה של ה-SPÖ, הוא נרדף במילים ("יהודי מלוכלך, הסתלק!").
בין 1946 ל-1947 היה פיינגולד למשך זמן קצר נשיא הקהילה היהודית בזלצבורג. זמן קצר לאחר פרישתו לגמלאות בשנת 1977, הוא הפך לסגן נשיא, ובשנת 1979 שוב לנשיא הקהילה היהודית. לאחר פרישתו נשא הרצאות רבות על זמנו במחנות ריכוז, השואה והיהדות.
בשנת 1993 יצא לאור ספרו '''Ein ewiges Dennoch. 125 Jahre Juden in Salzburg''' ("עדיין נצחי: 125 שנות יהודים בזלצבורג"). בשנת 2000 יצא לאור ספרו Wer einmal gestorben ist, dem tut nichts mehr weh: Eine Überlebensgeschichte ("מי שמת לא ייפגע יותר: סיפור הישרדות").
היה נשוי פעמיים. נפטר ב-19 בספטמבר 2019, בגיל 106.
חום אנושי
חום אנושי הוא אלבום הבכורה של נעם רותם שיצא בשנת 2004.
את האלבום הקליט רותם לאחר שבמהלך שנות ה-90 הוציא שני אלבומים במסגרת להקת קרח 9, בה היה שותף בין השאר עם אוהד קוסקי שהמשיך ושיתף עמו פעולה ביצירת האלבום. לבד מהשירים המקוריים, כולל האלבום חידוש בעברית לשירו של דייוויד בואי Fantastic Voyage הפותח במקור את האלבום Lodger.
שראפודין לוטפילאייב
שראפודין לוטפילאייב (באוזבקית: Sharofiddin Lutfullayev; נולד ב-9 בספטמבר 1990) הוא ג'ודוקא אוזבקי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג, סגן אלוף העולם (2019).
הישגים
באוקטובר 2013, לוטפילאייב זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית הזהב בגראנד פרי טשקנט שבמדינת הולדתו. בשנת 2015 הוא זכה במדליית ארד באליפות אסיה שנערכה בכווית סיטי ובאותה השנה הספיק גם לזכות במדליית ארד בגראנד סלאם פריז היוקרתי. בשנת 2017 לוטפילאייב זכה במדליית כסף בגראנד סלאם פריז ובמדליית ארד מטורניר המאסטרס השנתי.
באליפות העולם 2019 שנערכה בטוקיו, זכה לוטפילאייב במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג. מתוך 6 קרבות, הוא ניצח 5, כולם באיפון. ברבע הגמר הוא ניצח את נאוהיסה טקאטו היפני לאחר תרגיל אוצ'י-מטה מוצלח, ובחצי הגמר הוא גבר על גוסמן קירגיזבאייב הקזחי שוב לאחר תרגיל אוצ'י-מטה תוך דקה ו-38 שניות. בגמר לוטפילאייב התמודד מול לוחום צ'חווימיאני הגיאורגי והפסיד באיפון.
באולימפיאדת טוקיו 2020, לוטפילאייב הודח בסיבוב השני לאחר קרב אחד כאשר הפסיד בווזארי לארטם לסיוק האוקראיני בתוך זמן ניקוד זהב.
הסופר קאפ האיטלקי
הסופר קאפ האיטלקי (באיטלקית: Supercoppa Italiana) הוא טורניר כדורגל קדם-עונתי, הנערך שבוע לפני פתיחת עונת הכדורגל באיטליה בכל שנה. הטורניר הוא משחק בודד, המפגיש בין הזוכות של אליפות הסרייה א' ושל הגביע האיטלקי בעונה הקודמת. לרוב נערך משחק זה באצטדיונה הביתי של הקבוצה שזכתה באליפות הסרייה א', אך במספר מקרים הוא נערך גם במגרשים אחרים: בשנים 1993 ו-2003 הוא נערך בערי ארצות הברית, וושינגטון די. סי. ואיסט רתרפורד; ב-2002 הוא נערך בטריפולי, עיר הבירה של לוב; ב-2009, 2011 ו-2012 הוא נערך באצטדיון קן הציפור אשר ממוקם בבייג'ינג שבסין; וב-2018 ו-2019 הוא נערך בג'דה בערב הסעודית.
במקרה שאותה קבוצה זוכה הן באליפות הסרייה א' והן בגביע האיטלקי ("דאבל"), היא מתמודדת בסופר קאפ נגד הקבוצה שהפסידה לה בגמר הגביע האיטלקי. לאורך ההיסטוריה של הטורניר השתתפו מספר קבוצות שזכו בדאבל בטורניר - יובנטוס ב-1995, לאציו ב-2000 ואינטר מילאנו ב-2006 וב-2010. כיום יובנטוס מחזיקה בשיא הזכיות בסופר קאפ האיטלקי, כשבמאזנה שמונה זכיות בטורניר מאז היווסדו בשנת 1988.
פלימות' ברקודה
פלימות' ברקודה (באנגלית: Plymouth Barracuda) היא מכונית קופה אשר יוצרה על ידי "חטיבת "פלימות'" ("Plymouth (automobile)" ) בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1964–1974.
דגמי "פלימות' ברקודה" יוצרו בארצות הברית ובקנדה ומוגדרים "מכוניות פוני".
דגמי ה"פלימות' ברקודה" קרויים על שם דג הברקודה בעל הגוף דמוי הטורפדו.
הדיפלומטית
הדיפלומטית (באנגלית: The Diplomat) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה על ידי דבורה קאהן. הסדרה הוקרנה בבכורה בנטפליקס ב-20 באפריל 2023.
עלילה
הסדרה מתמקדת בקייט ויילר (קרי ראסל), שגרירת ארצות הברית החדשה בבריטניה, שצריכה לנטרל משברים בינלאומיים, לכרות בריתות אסטרטגיות בלונדון ולהסתגל למקומה החדש באור הזרקורים, תוך שהיא מנסה לשרוד את נישואיה עם בעלה האל ויילר (רופוס סוול) שגם הוא דיפלומט.
הפקה
בינואר 2022, פורסם שנטפליקס נתנה אישור להפקתה של הסדרה The Diplomat שנוצרה על ידי דברה קאהן בפברואר אותה שנה, פורסם שקרי ראסל תשחק בתפקיד ראשי בסדרה ותגלם את הדיפלומטית, קייט ויילר. במרץ פורסם כי עלי אהן ורופוס סוול לוהקו לתפקידים בסדרה. באפריל 2022 לוהקו דייוויד גיאסי, אטו אסנדו, רורי קיניר, מיגל סנדובל, ננה מנשה, מייקל מקין, סיליה אימרי ופני דאוני.
פרסים ומועמדויות
קרי ראסל מועמדת לפרס האמי 2023 בקטגורית השחקנית הטובה ביותר בדרמה על משחקה בסדרה.
1987 בישראל
1987 בישראל (ה'תשמ"ז-ה'תשמ"ח) הייתה השנה בה חגגה 39 שנה מיום היווסדה. האירוע הבולט בה היה פרוץ האינתיפדה הראשונה.
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1987)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1987)
כשקיבלו את התורה
"כשקיבלו את התורה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנית. את השיר הוציאה לאור בשנת 1974 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השביעית באלבומה שירו שיר לשמש.
על השיר
"כשקיבלו את התורה" נכתב והולחן על ידי לאה נאור ונורית הירש, שעבדה עם אילנית ביצירות עבר, דוגמת "אי שם", "ושוב אתכם", "חמסין בגן חיות", "יחד לתמיד", "ללכת שבי אחרייך" ו"רינגולי". השיר מדבר על הסיפור המקראי מעמד הר סיני בו עם ישראל קיבל את תורת אלוהים מידי משה. ב-9 בספטמבר 1974 נכנס לראשונה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-16. ב-4 בנובמבר עלה למקום השני – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע. לבסוף, ב-2 בדצמבר יצא מהדירוג, לאחר תשעה שבועות צעידה רצופה.
הערות שוליים
קט:שירי 1974 קט:סינגלים מ-1974 קט:שירי אילנית קט:שירים בעברית קט:שירים שנכתבו על ידי לאה נאור קט:שירים שהולחנו על ידי נורית הירש קט:שירים המבוססים על התנ"ך קט:סינגלים בהוצאת הד ארצי
גשר האמנות
גשר האמנות (במקדונית: Мост на уметноста) הוא גשר מעבר מעל הנהר וארדאר שבסקופיה, בירת מקדוניה הצפונית. על הגשר, מונחות אנדרטאות רבים של אמנים מפורסמים במקדוניה הצפונית. הגשר נבנה כחלק מהפרויקט סקופיה 2014 ועלותו הערך בכ-2.3 מיליון יורו.
בסך הכל יש 27 פסלים על הגשר, 13 מכל צד ואחד באמצע. אורכו של הגשר הוא 83 מ' ורוחבו הוא 9.2 מ', כאשר החלק האמצעי מגיע עד ל-12 מ'.
יחסי סומליה–קוריאה הצפונית
יחסי סומליה–קוריאה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים בין קוריאה הצפונית וסומליה.
סקירה והיסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה (הידועה בכינויה קוריאה הצפונית) וסומליה כוננו רשמית ב-13 באפריל 1967. התקופה של שנות ה-50 המאוחרות עד שנות ה-60 הייתה כאשר קוריאה הצפונית הכריזה לראשונה על דיפלומטיה אוטונומית.
במהלך תקופת הרפובליקה הדמוקרטית הסומלית, היחסים עם קוריאה הצפונית היו הדוקים, בשל אידיאלים משותפים ואינטרסים גאופוליטיים. שתי המדינות דבקו רשמית באנטי-אימפריאליזם ובמרקסיזם-לניניזם, והיו מיושרים עם ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה. המועצה המהפכנית העליונה כוננה יחסים עם קוריאה הצפונית ב-1970. נשיא סומליה סיאד בארה ביקר שני ביקורים בפיונגיאנג במהלך כהונתו, פעם אחת ב-1971. לאחר מכן הוא נפגש עם קים איל-סונג, וחתם על הסכם דו-צדדי של סיוע טכני וכלכלי.
במהלך השנים שלאחר מכן, התגבר שיתוף הפעולה הצבאי, כאשר קוריאה הצפונית אימנה וציידה את הכוחות המזוינים הסומליים. בנוסף, עקב טינה נגד אתיופיה על מעורבותה של המדינה במלחמת קוריאה, יועצים צפון קוריאנים אימנו כוחות גרילה פרו -סומליים שהשתתפו בסכסוך האתיופי-סומלי. זה השתנה במידה ניכרת לאחר עלייתה של החונטה הצבאית האתיופית הקומוניסטית לשלטון ב-1974, מה שגרם בסופו של דבר ליישור מחדש של התמיכה הסובייטית כלפי אתיופיה. קוריאה הצפונית הלכה בעקבותיה וסיפקה סיוע צבאי לאתיופיה נגד סומליה במהלך מלחמת אוגדן.
נכון למרץ 2014, קוריאה הצפונית וסומליה עדיין מקיימות רשמית יחסים דיפלומטיים על פי הוועדה הלאומית של קוריאה הצפונית.
מילטון מילן
ביוגרפיה
מילן גדל בצפון קמדן ובשנת 1995 נבחר לכהן במועצת העיר. במהלך הקדנציה הראשונה שלו הוגש נגדו כתב אישום בגין לקיחת שוחד וב-2000, הוכרע נגזר דינו של מילן ליותר מ-6 שנות מאסר על קבלת שוחד משותפים של בוס המאפיה ראלף נטלה (Ralph Natale), בקשת שוחד ושיפוצי בתים בחינם, מעילה בכספי קמפיין בחירות, והלבנת כספי סחר בסמים. מילן היה ראש העיר השלישי של קמדן שהורשע בלקיחת שוחד.
Visions of Atlantis
Visions of Atlantis (בעברית: חזיונות של אטלנטיס) היא להקת מטאל סימפוני ופאוור מטאל אוסטרית המורכבת מתומאס קיסר, כריסטיאן דושה, הרברט גלוס, קלמנטין דלאוני ומישל גואיטולי. הלהקה הושפעה מנייטוויש ושמה נגזר משמה של אטלנטיס. במרוצת השנים, הוציאה הלהקה שבעה האלבומים.
בשנת 2018, יצא האלבום השישי של הלהקה, The Deep & the Dark, מתוכו יצא השיר המצליח "The Deep & The Dark".
קריירה
ורנר פידלר, תומאס קאסר, כריסטיאן סטאני וכריס קמפר, שחיבבו את מהמיתוס של אטלנטיס, החליטו באוגוסט 2000 לגבש קונספט בהשראת "סודה אטלנטיס". בסוף הקיץ הצטרפה לפרויקט זמרת המצו-סופרן ניקול בוגנר, וזו הייתה הקמתה הרשמית של Visions of Atlantis. אלבום הדמו הראשון, Morning in Atlantis, הופץ בשנת 2000.
ב-2001 חתמה הלהקה ב-TTS Media Music/Black Arrow Productions, וב-2002 יצא אלבומה הראשון, Eternal Endless Infinity. ב-2003, נעשו בה כמה שינויים, כשהחליפו את כריסטיאן סטאני במריו פלאנק וכריס קמפר במירו הולי. לאחר מכן, חתמה על חוזה הקלטות עם נאפלם רקורדס, דרכה יצא האלבום, Cast Away, ברחבי העולם בנובמבר 2004. לציון היציאה, Visions of Atlantis הפיקה את הקליפ הרשמי הראשון שלה לרצועה "Lost", שזכה להשמעה משמעותית ב-VIVA וב-MTV, ואפשרה ללהקה לקדם את האלבום. בתחילת 2005, Visions of Atlantis קיימה את סיבוב ההופעות שלה ברחבי אירופה. בסוף 2005, בוגנר עזבה את הלהקה עקב התחייבויות במקום אחר.
לאחר שניקול עזבה את הלהקה, היא הוחלפה על ידי זמרת הסופרן האמריקאית מליסה פרלק (חברה לשעבר באסמה דייבה), תוך שוולפגנג קוך החליף את ורנר פידלר. ב-2006, מרטין הארב, שכבר לקח חלק בסיבוב ההופעות הראשון של הלהקה במקסיקו ב-2003, החליף את מירו הולי. במאי 2007, הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, Trinity, שהמאסטרס שלו נעשו באולפני פינווקס והוא עצמו הוקלט ב-Bavarian Dreamscape Studio. בסתיו שלאחר מכן, הגיעה הלהקה לארצות הברית, שם הופיעה עם אפיקה. עם החזרה למדינה, הלהקה עברה שינויים נוספים. ב-28 בנובמבר 2007, פורסמה הודעה באתר האינטרנט הרשמי של הלהקה בה נאמר שמליסה פרלק וגם וולפגנג קוך עוזבים מסיבות אישיות. בעקבות זה הודיעה הלהקה כמה ימים לאחר מכן שהגיטריסט לשעבר בה, ורנר פידלר, הצטרף אליה מחדש. לאחר עזיבתה של מליסה, חברי הלהקה לא רק חיפשו מחליפה, אלא גם כתבו את השירים לאלבום הרביעי העתידי שלהם.
הלהקה פרסמה באתר האינטרנט שלה את התפקיד לסולנית במשך מספר חודשים, וב-3 בספטמבר 2008, נודע שנמצאה זמרת חדשה; עם זאת, זהותה לא נחשפה עד 1 בפברואר 2009. באותו היום נודע שמדובר בזמרת הסופרן האוסטרית בת ה-20 ג'ואנה נייבסקה. ב-29 ביולי 2009, הודיעה הלהקה שבגלל בעיות בריאותיות, ג'ואנה נייבסקה כבר לא בלהקה, אך תמשיך לתמוך בה מאחורי הקלעים. בהמשך, הוכרז שמקסי ניל מיוון תהיה הזמרת החדשה. ב-3 בדצמבר 2010 נודע שאלבום האולפן הרביעי של הלהקה, Delta, יופץ ברחבי העולם בשנת 2011. ב-18 ביולי 2011, נגן הבס מריו לוכרט עזב את הלהקה. בריאיון שנערך באותה העת, אמר הארב כי הלהקה לא מתכננת להחליף אותו. במקום זאת, הם ימשיכו ללא בסיסט כחבר להקה קבוע. באוגוסט 2011 הכריזה הלהקה על שם המיני-אלבום הראשון שלה, Maria Magdalena. הוא הופץ ב-21 באוקטובר 2011.
קוהינור הארטמוט
קוהינור הארטמוט (בצ'כית: Koh-i-Noor Hardtmuth a.s) היא חברה צ'כית ידועה לייצור כלי כתיבה, בהם: עפרונות, עטים, ומוצרי נייר. החברה נוסדה בשנת 1790 על ידי יוזף הארטמוט מאוסטריה, ונקראה על שם היהלום ההודי הידוע קוהינור.
בשנת 1802 החברה הייתה בעלת הפטנט לייצור גלעין העפרון העשוי תערובת של גרפיט וחרסית. בשנת 1848 נטלו לידיהם בניו של יוזף, קארל ולודוויג, את ניהול החברה והעתיקו את פס הייצור לבודייוביצה. העיר שהיום שוכנת בתחומי הרפובליקה הצ'כית הייתה אז בתחומי בוהמיה. מוצרי החברה זכו לעיטורים רבים בתערוכות עולמיות ברחבי תבל, בהן בניו יורק בשנת 1855, פריז בשנים 1855, ו-1900, לונדון בשנת 1862, ווינה בשנת 1873, ומילאנו בשנת 1906.
בתערוכה העולמית של פריז (1889) הציג הארטמוט עפרונות באיכות מעולה תחת הלוגו "קוהינור הארטמוט". עפרונות אלה הפכו עד מהרה להצלחה עצומה וקבעו למעשה תקן שאליו שאפו יצרני עפרונות אחרים. כל עפרון נמכר בשפופרת עשויה עץ ארז. שמם של העפרונות, השאול משמו של היהלום שהיה אז הגדול בעולם, ובין תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת, נועד לציין את איכותם המעולה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכה חברת קוהינור הארטמוט לחברה ממשלתית צ'כוסלובקית. בשנת 1992 נמכרה לבעלות פרטית, והיא ממשיכה לייצר ולשווק מוצריה בעולם עד היום תחת המותג "קוהינור".
אדם בלדיך
אדם בלדיך (בפולנית: Adam Bałdych; נולד ב-18 במאי 1986, גוז'וב ויילקופולסקי) הוא מלחין וכנר פולני.
ביוגרפיה
אדם בלדיך החל לנגן כינור בגיל 9. אחרי סיום בית הספר למוזיקה בעירו הוא המשיך בקטוביץ ואחר כך במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון. בגיל 16 בוא התחיל להופיע במדינות אירופה וארצות הברית.
בשנת 2012 הוא הוציא אלבום Imaginary Room. בעקבות הצלחת האלבום אדם בלדיך קיבל הזמנות להשתתף בפסטיבל הג'אז במונטרה ובפסטיבל הג'אז בלונדון. בשנים 2012, 2013 ו-2014 הוא קיבל פרסים בתחום הג'אז. בשנת 2013 הוא היה המוזיקאי הפולני הראשון שזכה בפרס ג'אז גרמני.
את האלבום השני The New Tradition אדם בלדיך עשה ביחד עם פסנתרן ישראלי ירון הרמן. האלבום שוחרר בשנת 2014. אלבום זה קיבל פרס "אלבום ג'אז הטוב ביותר" בשנת 2014 בטלוויזיה הפולנית.
בשנת 2016 לאדם בלדיך הוענק עיטור פולני על פעילות בהפצת התרבות.
Oral Fixation, Vol. 2
Oral Fixation, Vol. 2 (בעברית: קיבעון אוראלי, חלק 2) הוא אלבומה השביעי ואלבומה השני בשפה האנגלית של הזמרת-יוצרת שאקירה אשר יצא לאור ב-25 בנובמבר 2005, על ידי חברת התקליטים אפיק רקורדס. לאחר הצלחת אלבומה הקודם באנגלית שאקירה החליטה להוציא אלבום נוסף אך בשני חלקים: חלק בספרדית בלבד וחלק באנגלית בלבד. החלק הראשון שלה אלבום קרוי Fijación Oral, Vol. 1, אשר יצא 5 חודשים קודם לכן וזכה להצלחה בין לאומית. לצורך הכנת האלבום שאקירה גייסה מפיקים, מפיקים קודמים כמו: גוסטבו סראטי, לסטר מנדז, לואיס פרננדו אוצ'ואה וריק רובין, לצד מפיקים חדשים כמו ג'רי דופלסיס, וייקליף ז'אן, טים מיטשל והמטריקס.
מבחינה מוזיקלית האלבום עוקב אחרי הקו המוזיקלי הקודם שלה. האלבום מושפע מהפופ הלטיני ומשלב גם דאנס-פופ, פופ רוק וטריפ הופ. עם שחרורו האלבום קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה אשר החמיאו לאלבום וכינו אותו הפרויקט הכי חזק שלה עד אז. האלבום הופיע לראשונה במקום ה-5 במצעד הבילבורד 200 עם מכירות של 128 אלף עותקים, ומאוחר יותר הגיע למעמד פלטינה במדינה עם מכירות של 1.7 מיליון עותקים. בנוסף האלבום הגיע למקום הראשון במדינות כמו מקסיקו ודנמרק.
3 סינגלים יצאו לאור מתוך האלבום: "Don't Bother" אשר לא זכה להצלחה במצעד הבילבורד הוט 100 כאשר הגיע שם למקום ה-42 בלבד. הסיגנל השני מהאלבום היה "Hips Don't Lie". הוא הגיע למקום הראשון במצעד, והיה הראשון מבין שיריה של שאקירה שהגיע להישג זה. הסינגל השלישי והסוגר מתוך האלבום היה "Illegal", אשר הגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס של בילבורד. בדצמבר 2006 יצאה מהדורה מחודשת לשני חלקי האלבום בשם Oral Fixation, Vol. 1 & 2. על מנת לקדם את האלבום, יצאה שאקירה לסיבוב ההופעות "Oral Fixation Tour" אשר התקיים ב-2006 ו-2007. כל השירים והסינגלים באלבום נכתבו והופקו על ידי שאקירה ועוזרה לואיס פרננדו אוצ'ואה, ובעזרת כמה מפיקים וכותבים אחרים.
רקע
לאחר הצלחת אלבומה הקודם בשפה האנגלית שאקירה החליטה להקליט אחד נוסף אך העדיפה ליצור לו שני חלקים. לאחר שכתבה כמעט 60 שירים, היא החליטה להתחיל לסנן חלק מהשירים ולבחור את אלה שתקליט עבור האלבום הנוכחי. בזמן שעברה על האלבום עברה עם מפיקים דומים כמו גוסטבו סראטי, לסטר מנדז, לואיס פרננדו אוצ'ואה וריק רובין, לצד מפיקים חדשים כמו ג'רי דופלסיס, וייקליף ז'אן, טים מיטשל והמטריקס. עבור האלבום שאקירה כתבה את כל האלבום לבדה וגם הלחינה את רובו. שאקירה אמרה על כך שזה "הפרס הטוב ביותר שאומן יכול לקבל אחרי עבודה קשה" בנוסף אמרה: "אני לא אשקר זה לא היה דרך של ורדים, זה היה כואב לפעמים לבוא עם שני אלבומים, לכתוב יותר מ -60 שירים ולהילחם בחוסר הביטחון שלי ובספקות". את ההבדל בהבעת עצמה בספרדית ובאנגלית, אמר שאקירה: "כשאני מבטאת את עצמי בספרדית, אני מוצא אלמנטים שעוזרים לי להביע רעיון בצורה שונה מאשר כשאני עושה את זה באנגלית, יש אסתטיקה אחרת, אבל שם הוא סגנון מסוים לאופן שבו אני כותבת את השירים שלי, דרך מסוימת לתאר רגשות ורגשות שפיתחתי במשך כל השנים האלה בביצוע שירים. קיבלתי קשר עם הכישרון שלי אני בטוחה, לפני 10 שנים, לא הייתי טובה כמו שאני יכול להגיד היום, ואני עדיין לא מספיק טובה, יש דרך ארוכה."
עטיפת האלבום
שאקירה עיצבה את עטיפת האלבום של שני חלקי האלבום בהשראת סיפורה של חווה מהתנ"ך ואמרה כי היא רוצה "לייחס לחווה עוד סיבה אחת לאכול מהפרי האסור וזה יהיה קיבעון הפה מכיוון שהיא תמיד הרגישה שהיא אדם אוראלי מאוד". בעטיפה של החלק השני של האלבום נראית שאקירה שגופה מכוסה בעלים, נשענת על עץ בעודה מחזיקה תפוח בידה. התינוקת שהחזיקה בעטיפת האלבום הראשון יושבת על העץ מרמזת לתאוריה של הפסיכואנליטיקאי של זיגמונד פרויד כי תינוקות מתחילים לגלות את העולם דרך פיהם במהלך השלב הפומי של ההתפתחות הפסיכוסקסואלית. עבור ג'ון פרלס מהניו יורק טיימס, "מסיבות מובנות, זה מושך את העין, כמו גם העטיפה של האלבום הספרדי בשפה הספרדית". בגרסאות המזרח התיכון של האלבום, שאקירה הייתה מכוסה עלים שהותירו אותה עומדת מאחורי שיח, מה שהפתיע את הזמרת. מגזין קומפלקס בחר את האלבום Oral Fixation, Vol. 2 כאלבום הסקסיסטי ביותר בכל הזמנים", וכותב שזו "התיאור הלוהט ביותר של חוה בגן עדן". הוא כינה את עטיפת האלבום כ"אחת העטיפות הסקסיסטיות".
מוזיקה ומילים
הרצועה הפותחת של האלבום הוא השיר "How Do You Do" שמציג ספקות ושאלות קשות לגבי אמונה ודת. הפזמון של השיר כולל שירים של שלוש הדתות: יהדות, אסלאם ונצרות כאשר בשלושת המזמורים יש בקשה של סליחה. הסינגל הראשון מהאלבום "Don't Bother" מציג את השלב האחרון במערכת היחסים ואת הבלבול שחווה כל אחד מבני הזוג. לפי דבריה של שאקירה יש בשיר הרבה כאב אבל הרבה הומור ועוקצנות "כן, זו דרך לגרש את כל הרגשות האלה, צורה של קתרזיס, להיפטר מכל הרגשות האלה שמענים אותנו נשים בשלב כלשהו בחיינו." אמרה שאקירה על השיר. "Illegal" כולל סולו גיטרה של הגיטריסט המקסיקני קרלוס סנטנה.
"Illegal" הוא שיר אבל על אובדן של מאהב אשר הושווה לשיר "You Oughta Know", של אלאניס מוריסט. "Hey You" הוא שיר בו היא מדברת על כך שהיא רוצה להיות הכל עבור בן זוגה ושהיא תיתן לו כל מה שהוא רוצה וצריך. בשיר "Animal City" היא מזהירה מפני תהילה וחברים מזויפים. השיר "Something" הוא תרגום של השיר "En Tus Pupilas" מתוך החלק הראשון של האלבום, והוא משלב בתוכו מילים בספרדית ואנגלית. בשיר היא מדברת על כך שיש בבן זוגה משהו שהיא מאוד אוהבת אך היא לא יכולה להסביר בדיוק מה. השיר "The Day and the Time" גם הוא תרגום של שיר מתוך החלק הראשון של האלבום שנקרא "Dia Especial", והוא עוסק במערכת יחסים שעומדת להתפרק אך בכל זאת היא רוצה לתת לה עוד צ'אנס נוסף כאשר יש בשיר שימוש בכינור צועני וגיטרה. ב-"Your Embrace" היא מדברת על כך שאף על פי שיש לה כביכול הכל עדיין חסר לה בחיים שלה את מי שהיא אוהבת. בשיר "Costume Makes the Clown" מתואר בן זוגה שבוגד בה ומכה אותה. השיר הסוגר את האלבום הוא "Timor", שיר מחאתי בסגנון דאנס-פופ שמוחה על דברים שקורים בעולם כמו על התנהלות הדמוקרטיה, האמת החלקית שמספרים בחדשות כדי להרגיע כביכול את האזרחים וכן הלאה.
הצלחה מסחרית
בארצות הברית האלבום הגיע למקום ה-5 במצעד הבילבורד 200 עם מכירות של 128 אלף עותקים לאחר שיצא מחדש בשנת 2006 עם להיט הענק "Hips Don't Lie". בשנת 2007 האלבום הגיע למכירות של 1.7 מיליון עותקים במדינה ובכך הגיע למעמד פלטינה. בעולם עצמו האלבום הצליח לצבור סך הכל 18 מעמדות פלטינה כאשר הגיע למעמד פלטינה במדינות כמו קנדה, מקסיקו ואוסטריה.
האלבום היה לאלבום התשיעי הנמכר ביותר בעולם בשנת 2006. בשנת 2007 האלבום הגיע למעמד פלטינה גם בממלכה המאוחדת לאחר יציאת השיר "Beautiful Liar" בו שיתפה פעולה עם ביונסה. נכון להיום מכירות האלבום עומדות על כ-8 מיליון עותקים.
קידום
ראה ערך מורחב: Oral Fixation Tour
כדי לקדם את שני האלבומים שאקירה יצאה לסיבוב הופעות. סיבוב ההופעות התחיל ב-14 ביוני 2006 בספרד. סיבוב ההופעות היה לסיבוב ההופעות הגדול ביותר של הזמרת עד כה, וכלל 127 יעדים ב-5 יבשות שונות. סיבוב ההופעות הסתיים ב-9 ביולי 2007 בטורקיה. בסך הכל הצליחה לגרוף 100 מיליון דולר כש-42 מיליון דולר מתוכם באמריקה הלטינית בלבד. רשימת השירים של סיבוב ההופעות כללה בעיקר שירים בספרדית אך סינגלים מאלבומים קודמים שלה.
בנובמבר 2007 הוציאה DVD של סיבוב ההופעות בשם Oral Fixation Tour שצולם במהלך הופעה בפלורידה בדצמבר 2006. ה-DVD זכה לביקורות חיוביות כמו רוברט סילבה מ-About.com שתיאר את המופע כ"ביצועים מבדרים ותוססים מאוד" והביע עניין נוסף בבונוסים מאחורי הקלעים. ויליאם רולמן מ-AllMusic הביע דעה דומה והחמיא ליכולות השירה והריקוד שלה.
סינגלים
"Don't Bother" היה הסינגל הראשון מהאלבום, ויצא לאור ב-4 באוקטובר 2005. השיר קיבל ביקורות מעורבות בשל הפקתו ואופן כתיבתו. מבחינה מסחרית השיר זכה להצלחה מתונה והגיע לעשירייה הראשונה באוסטריה, גרמניה, איטליה, שווייץ והממלכה המאוחדת. בארצות הברית השיר זכה להצלחה פחותה כאשר הגיע למקום ה-42 בלבד.
לאחר ההצלחה המתונה של השיר ושל האלבום חברת התקליטים של שאקירה החליטה לקחת את וייקליף ז'אן כדי לשחזר ביחד עם שאקירה את השיר "Dance like This" בניסיון להגדיל את המכירות של האלבום ובכך יצא השיר "Hips Don't Lie", שהופיע במהדורה המחודשת של האלבום בסוף פברואר 2006 אשר זכה להצלחה אדירה, קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים וזכה ב-6 פרסים. הוא נחשב לאחד מהשירים המצליחים בותר בהיסטוריה עם מכירות של 10 מיליון עותקים. בנוסף הוא גם הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד והיה לשיר הראשון שלה לעשות את זה. בעקבות השיר שאקירה המשיכה להיות אחת מהזמרות המובילות בעולם.
הסינגל השלישי והאחרון מהאלבום היה השיר "Illegal", והוא יצא לאור באמצע נובמבר 2006. הוא זכה לביקורות חיוביות אך זכה להצלחה פושרת בעולם כאשר הגיע לעשירייה הפותחת רק ב-3 מדינות ואילו ברוב המדינות הצליח הגיע ל-40 העליונים בלבד. בארצות הברית השאיר לא נכנס למצעד הבילבורד.
שר ההגנה של רוסיה
שר ההגנה של רוסיה (ברוסית: Министр обороны Российской Федерации) הוא ראש משרד ההגנה של רוסיה, הגוף המנהל את הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. השר אחראי לניהול ענייני הצבא והכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ונחשב ליועצו הבכיר של נשיא רוסיה לענייני צבא והגנה.
שר ההגנה הנוכחי הוא סרגיי שויגו שמונה לתפקיד שר ההגנה בנובמבר 2012.
המשרה נוצרה במתכונתה הנוכחית ב-8 בספטמבר 1802 עם הקמת משרד המלחמה של האימפריה הרוסית ובראשו שר המלחמה. בשנת 1917 פוצל התפקיד והוגדר מחדש בשנת 1953 עם הקמת משרד ההגנה של ברית המועצות ובראשו שר. בשנת 1991 המשרה הפכה לשר ההגנה של הפדרציה הרוסית.
הגדרת התפקיד
שר ההגנה של רוסיה הוא השר האחראי על משרד ההגנה של רוסיה. תפקיד זה נחשב לאחד התפקידים הבכירים בממשלת רוסיה ובדרך כלל אדם בעל תפקיד מפתח בקבינט הממשלתי. מאז סוף המאה ה-18 כאשר הוקמה המשרה לראשונה, היא נקראה "שר המלחמה" ורק לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה ומהפכת אוקטובר הוקמו קומירסיונים עממיים (עד 1945 כונתה המשרה "קומיסר ההגנה העממי"). משרד ההגנה של ברית המועצות ובראשו שר הוקם בשנת 1946.
שר ההגנה נחשב לתפקיד החשוב ביותר מבחינה פוליטית ולעיתים עמד בראשו אף אזרח ללא רקע צבאי כדוגמת סרגיי איבנוב ואנטולי סרדיוקוב שמונו לצורך ביצוע רפורמות שונות בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית ואולם לרוב שר ההגנה לובש מדים והוא איש צבא, כדוגמת השר הנוכחי סרגיי שויגו.
סמכויות
שר ההגנה אחראי גם לניהול מערך פיתוח אמל"ח וניהול התעשיות הצבאיות, תחזוקת אמל"ח קיים, תיאום במסגרת מחקר ופיתוח אמל"ח וטכנולוגיות צבאיות וכן, ריכוז הרכש מחו"ל.
השר אחראי על עיצוב מדיניות הביטחון וההגנה בשיתוף פעולה עם הנשיא והמועצה לביטחון לאומי. השר גם אחראי על תיאום והכוונת המחקר, הפיתוח והייצור בתעשייה הצבאית. בסמכות השר לערוך תרגולי פתע ויחד עם ראש המטה הכללי הרוסי מפקח על הצבא באמצעות המרכז הלאומי לניהול הגנת הפדרציה הרוסית.
דמוקרטיה תעסוקתית
דמוקרטיה תעסוקתית היא השמת דמוקרטיה בכמה דרגים שונים (לדוגמה דיבייטים, מערכות הצבעה, מבנים דמוקרטים וכדומה) למקום עבודה. ההוצאה לפועל של הרעיון הזה יכולה לקרות בכמה דרכים שונות. תלוי בגודל, בתרבות ובכל מיני משתנים שונים של הארגון.
הטענה הכלכלית
מאז 1920, מלומדים חוקרים את האפשרות של הרחבת השתתפות העובדים. הם רצו ללמוד האם שיתוף עובדים בקבלת החלטות של ארגונים תוביל להעלאה באפקטיביות של קבלת וביצרנות בתוך הארגון. על פי לווין, אנשים אשר משותפים בהליך קבלת ההחלטות גם פתוחים יותר לשינויים. טכניקות שונות של שיתופים יכולות לגרום להשפעה גדולה יותר על מצב רוח העובדים מאשר היצרנות, בזמן שטכניקות אחרות מעלות את היצרנות ולא את המוראל. ההצלחה של [תאגיד מונדרגון] שמוחזק ומופעל על ידי עובדים מצביע על היעילות של דמוקרטיה תעסוקתית.
טענת האזרחות
דמוקרטיה תעסוקתית עובדת כסוכן לעידוד השתתפות פומבית בהליך הפוליטי של הממשלה. מיומנויות אשר מפותחות מדמוקרטיה תעסוקתית יכולות לעבור לאזרחים טובים יותר ולגרום לכך שהדמוקרטיה המדינית תעבוד טוב יותר. עובדים באקלים דמוקרטי יכולים גם לפתח דאגה גדולה יותר לטוב הכללי, שגם עוזר באזרחות הפנדמנטלית.
הצדקה מוסרית
הפילוסוף רוברט א. דאהל טוען ש'אם דמוקרטיה היא מוצדקת בשביל למשול על מדינה, היא גם מוצדקת כדי לשלוט על ארגונים כלכליים' למרות זאת, ישנם מדענים פוליטיים שמטילים בספק אם האנלוגיה הזו היא דרך הגיונית להצדיק דמוקרטיזציה של מקום העבודה.
כוח העובדים ויצוג
עובדים אשר עובדים בשביל מנהיגים דמוקרטים מדווחים תוצאות טובות כגון שביעות רצון מחברי הקבוצה, ידידותיות, תודעה קבוצתית. הצהרות 'אנו', מוטיבציה של העובדים, יצירתיות ומסירות להחלטות המתקבלות בארגון.
כאש משתמשים בדמוקרטיה במקום העבודה ההשפעה בדרך כלל מעלה את פוטנציאל העובדים, ייצוג העובדים, אוטונומיה גבוהה יותר ושוויון כוח בתוך הארגון.
השתייכות פוליטית
תורת הדמוקרטיה התעסוקתית במקום העבודה מקורבת לדמוקרטיה הפוליטית, בעיקר במקומות עבודה גדולים יותר. ארגון דמוקרטיה תעסוקתית לרוב משויך לאיגודי עובדים ותנועות אנרכיסטיות, וסוציאליסטיות (בעיקר סוציאליזם חירותני).
אצטדיון TQL
אצטדיון TQL (באנגלית: TQL Stadium; נקרא בתחילה אצטדיון וסט אנד, באנגלית: West End Stadium) הוא אצטדיון כדורגל בסינסינטי, אוהיו שבארצות הברית. קיבולת האצטדיון היא 26,000 צופים. האצטדיון נחנך ב-16 במאי 2021 והוא משמש כמגרשה הביתי של קבוצת ה-MLS סינסינטי.
היסטוריה
האצטדיון נבנה בעלות של 250 מיליון דולר, וזאת כחלק מהתחייבותה של סינסינטי להקים אצטדיון ייעודי לכדורגל, לצורך משחקיה במסגרת ליגת ה-MLS. בניית האצטדיון החלה בדצמבר 2018, והמשחק הראשון ששוחק בו היה במאי 2021, בו הפסידה הקבוצה המארחת 3-2 לאינטר מיאמי. את הזכויות לשמו של האצטדיון רכשה חברת לוגיסטיקה מקומית מסינסינטי.
משחקים בינלאומיים
לעומת נבחרת הגברים, נבחרת ארצות הברית בכדורגל נשים שיחקה באצטדיון כבר בתאריך 21 בספטמבר 2021, במשחק ידידות בו היא ניצחה 8-0 את נבחרת הנשים של פרגוואי.
1986 בישראל
1986 בישראל (ה'תשמ"ו-ה'תשמ"ז) הייתה השנה בה חגגה 38 שנה מיום היווסדה.
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1986)
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1986)
שרון גורסקי
שרון גורסקי-אומשווייף (נולדה ב-6 ביוני 1977) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל בשחייה (1993 ו-1994) במשחה ל-800 מטר חופשי, שותפה לשיא ישראל בעבר במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי וזוכת שתי מדליות, כסף וארד מהמכביה (1993).
ביוגרפיה
גורסקי נולדה וגדלה ברמת השרון. היא התאמנה בקבוצת מכבי קריית אונו בהדרכתו של אורי קליינמן ובקבוצת הפועל גבעתיים בהדרכתו של רובי שלו.
אלופת ישראל
באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכתה גורסקי ב-3 מדליות, אחת לכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:32.45 דקות, לפני אביטל ברסלר ממכבי ראשון לציון (9:43.37 דקות) וטלי אנגולץ מהפועל ירושלים (9:46.05 דקות), מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.75 דקות, אחרי קרן רגאל מפועל ירושלים (4:27.31 דקות) ולפני עינת גבאי ממכבי חיפה (4:39.15 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:14.72 דקות, אחרי קרן רגאל שקבעה שיא ישראלי חדש של 2:07.54 דקות ועינת גבאי (2:13.26 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-14 שנערכו באוניברסיטת תל אביב ביולי 1993 זכתה גורסקי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם עינת גבאי, גוני יהודאי וקרן רגאל בשיא ישראלי חדש של 8.47.19 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 8:36.70 דקות ולפני ברזיל (9:59.31 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:20.10 דקות, אחרי ליסה מרטין מארצות הברית שקבעה שיא מכביה חדש של 8:55.07 דקות ואביטל ברסלר (9:19.92 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:34.24 דקות.
1994
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכתה גורסקי במדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:23.08 דקות, לפני אופירה אשל מהפועל קריית טבעון (9:24.56 דקות) ואביטל ברסלר (9:29.94 דקות) ובכך הגנה על תוארה ומדליות ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.34 דקות, אחרי אופירה אשל (2:12.08 דקות) ואניה גוסטומלסקי ממכבי חיפה (2:12.20 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי אחרי אופירה אשל (4:35.73 דקות) ואביטל ברסלר (4:35.98 דקות).
חייה האישיים
גורסקי נישאה בשנת 2004 לרמי אומשווייף, נולדו להם שלושה ילדים והם מתגוררים בהרצליה. היא עובדת סוציאלית ומאמנת כושר.
חיה אוסטרובר
ביוגרפיה
אוסטרובר נולדה בתל אביב לזוג הורים יוצאי פולין (חנה לבית מלצר, ונתן), וחיה בה גם כיום.
שירתה בצה"ל כמדריכת גדנ"ע בבסיס שדה בוקר. בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה ובקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן ובעלת תואר שני בחינוך מאוניברסיטת תל אביב בהצטיינות. במהלך לימודיה האקדמיים הדריכה גדנ"ע בבית ספר מקצועי. כשסיימה את לימודי התואר השני, הייתה יועצת חינוכית במפת"ן ובין השנים 1977–1981 ניהלה חטיבת ביניים לתלמידים בעלי בעיות התנהגותיות ורגשיות. בהמשך ניהלה בתי ספר שונים והדריכה בני נוער במסעות לפולין. בשנת 2000 סיימה דוקטורט באוניברסיטת תל אביב.
עובדת במכללה האקדמית בית ברל כמרצה לפסיכולוגיה וכמדריכה פדגוגית, בפרט בנושאים: מבוא לפסיכולוגיה, פסיכולוגיה קוגניטיבית, פסיכולוגיה התפתחותית, פסיכולוגיה של ההומור, חשיבה יצירתית, המשחק וחשיבותו, ניהול כיתה ותקשורת בין-אישית.
היא ממקימי האגודה הישראלית לחקר ההומור.
החל משנת 2002 מתרגלת יוגה בשיטת איינגר.
מחקר וספר
עבודת הדוקטורט של אוסטרובר עסקה בנושא "ההומור כמנגנון הגנה בשואה". היה זה המחקר המקיף הראשון בתחום ההומור בשואה. במחקרה ראיינה 55 ניצולי שואה שסיפרו לה על התמודדותם עם זוועות השואה באמצעות הומור שכלל היגדים הומוריסטיים, שירים הומוריסטיים, ציורי קריקטורות ועוד.
ספרה, "ללא הומור היינו מתאבדים", מבוסס על עבודת הדוקטורט שלה. הספר תורגם לאנגלית בשם: "It Kept Us Alive: Humor in the Holocaust ולגרמנית בשם: "Es hielt uns am Leben, Humor im Holocaust". הספר כולל בתוכו מגוון ראיונות עם 55 ניצולי שואה, ניתוחים של סוגי ההומור השונים, חקירה של תפקידם והצגה של ביטויי ההומור בגטאות ובמחנות. כן כולל הספר את סיפורם המופלא של שני ליצני גטו, רובינשטיין מגטו ורשה והרשקוביץ מגטו לודז'. סקירת הספרות נחלקת לשני חלקים עיקריים: החלק ראשון עוסק בתיאוריות המרכזיות של ההומור והצחוק, כולל הומור יהודי, בו נסקרו ספרי מחקר ומאמרים רלוונטיים. החלק השני עוסק בנושא ההומור והצחוק בשואה, כפי שבא לידי ביטוי בהיגדים, באפיזודות ובאמצעי מבע שונים; שירים הומוריסטיים וסאטיריים, קברטים ומופעים הומוריסטיים ויצירות קריקטוריסטיות שנוצרו בשואה, ובו נסקרו ספרי מחקר, עדויות, יומנים, כרונולוגיות, ספרי אמנות ושירה בשואה. כן נסקרו ספרי מחקר וזיכרונות שנכתבו על ידי חלק מהמרואיינים.
אוסטרובר עוסקת בספר בשאלה האם בכוחו של ההומור לשמור על הבריאות הנפשית והגופנית שלנו גם בהתמודדות עם אירוע טראומטי כמו השואה. ההומור בשואה לא הפחית את הזוועות האובייקטיביות שחוו הניצולים אלא את הרגשתם הסובייקטיבית בתגובה לזוועות האלה. לטענתה ובהתבסס על מחקרה, ההומור היה מנגנון ההגנה שסייע ליהודים בגטאות ובמחנות הריכוז להתמודד ולשרוד את המציאות הנוראה. השימוש בהומור ובצחוק בתקופת השואה היה ידוע בין הניצולים, אך עד כה לא הוקדש לו מחקר של ממש. מאמריה בנושא זה פורסמו באנגלית, באיטלקית ובספרדית. בנוסף, פורסמו כתבות על ספרה בסינית, בפורטוגזית, בפולנית, בגרמנית וברוסית.
פרופ' מייקל ברנבאום כתב במאמר ביקורת על ספרה:
" ... קראתי את עבודתה החשובה של חיה אוסטרובר "It Kept Us Alive" בכעס הולך וגובר, לא בגלל שהוא ספר גרוע, אלא דווקא בגלל שהוא ספר טוב כל כך, המוביל אותנו באמצעות ההומור לחייהם של אלה שנדונו לחיות בשואה ... לכל נושא היא מביאה שליטה בתחומים המרובים שלה, פסיכולוגיה וסוציולוגיה, היסטוריה והומור, ותשומת לב מדויקת לפרטים, תוך יכולת לגרום לנושאים שלה להתעורר לחיים. כשתקרא את הספר הזה תצחק ותבכה, תרים את האגרוף בהתרסה. זעמך על הצוררים ימצא אמצעי ביטוי חדשים, וההתפעלות שלך מכוחות החיים שאיפשרו לחלק מהקורבנות לשרוד תתעצם... קראתי את העבודה הזו בקנאה על טווח השליטה שלה, על התובנות הנלהבות שלה ועל האומץ הגולמי שגילתה בהתמודדות עם מה שהוא בוודאי נושא רגיש ביותר".
המבקר אבנר שפירא כתב בביקורת על ספרה: "ספרה של אוסטרובר הוא ניסיון חלוצי להבנת התפקידים הפסיכולוגיים שמילא ההומור בקרב מקצת היהודים, אף כי לא כולם, בעת מלחמת העולם השנייה.
אוסטרובר הייתה יועצת אקדמית לארבעה סרטי טלוויזיה המבוססים על עבודת הדוקטורט שלה, ששודרו או הוקרנו לרגל יום הזיכרון לשואה ולגבורה או לקראתו:
ספרה של אוסטרובר עובד להצגה בשם "ובכל זאת צחקנו", בבימויו של מאיר בן סימון, בביצוע קבוצת "תספיס" ובהפקת "העמותה לקידום תרבות התיאטרון בישראל".
במסגרת התוכנית "אקדמיה באלף" (קול ישראל, רשת א') היא הרצתה על "ההומור כמנגנון הגנה בשואה" (בין התאריכים: 15 ביוני 2001 ל-26 באוגוסט 2001). אוסטרובר כתבה שתי תוכניות לימוד (פיתוח משותף), בנושא: "הוראת השואה באמצעות בולים תמונות תמלילים וציורי ילדים" באמצעות מחשב. האחת יועדה לתלמידי חטיבת הביניים, והשנייה יועדה לתלמידי בית הספר היסודי. שתי התוכניות תורגמו לאנגלית והוצגו באתר שבנתה במיוחד לכך, שכולל גם דוגמאות ציורים ששלחו אליה תלמידי בתי ספר יסודי מישראל ומכל העולם.
פרס
"ד"ר אוסטרובר הייתה אחת הנשים הראשונות שבנו אתר בעברית בנושא חינוכי, במקרה זה הוראת השואה דרך בולים."
לקריאה נוספת
מיצירתה:
פולקסווגן ID.5
פולקסווגן ID.5 (באנגלית: Volkswagen ID.5) היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי פולקסווגן משנת 2021. היא נחשפה ב-3 בנובמבר 2021. היא מבוסס ברובה על הפולקסווגן ID.4.
== עיצוב == העיצוה החיצוני מעוצה בהשראת ה-ID.4 אך עם גג משופע אשר מעניק לדגם מראה קופה וספוריבי יותר. פנים המכונית מעוצת כמו ה-ID.4 כמעט ללא שינויים, אך בדגם הספורטיבי GTX העיצוה ספורטיבי יותר.
ירון דייסלבלום
יֶרוּן רנה ויקטור אנטון דייסלבלום (בהולנדית: Jeroen Dijsselbloem; נולד ב-29 במרץ 1966) הוא פוליטיקאי הולנדי ממפלגת העבודה (PvdA). הוא מכהן כשר האוצר בקבינט רוטה השני מאז 5 בנובמבר 2012, כנשיא היורוגרופ מאז 21 בינואר 2013 וכנשיא חבר הנאמנים של מנגנון היציבות האירופאי (ESM) מאז 11 בפברואר 2013.