cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עוזי קלכהיים
ביוגרפיה
בשנת תשכ"א (1961) נישא לדבורה בת אברהם טרגר (נפטרה בתשפ"ג, 2023). לבני הזוג נולדו חמישה ילדים, שלוש בנות ושני בנים. בנו הרב מנחם קלכהיים שימש כסגן הרב הראשי לצ'כיה. בנו הרב עמיהוד קלכהיים שימש כראש הישיבה התיכונית ברמת גן ובכפר הרא"ה.
בשנת 1996 יצא לזכרו הספר "ישועות עוזו: בענייני גאולה ומשיח - ספר זיכרון לרב עוזי קלכהיים זצ"ל". עיריית ירושלים קראה על שמו רחוב בשכונת רמת שלמה.
טיילר אוקלי
מתיו טיילר אוקלי (באנגלית: Matthew Tyler Oakley; נולד ב-22 במרץ 1989) הוא יוטיובר, שחקן, פעיל וסופר אמריקאי. חלק גדול מהפעילות של אוקלי הוקדשה לנוער להט"בי, זכויות להט"ב, כמו כן גם לנושאים חברתיים הכוללים שירותי בריאות, חינוך ומניעת התאבדות בקרב נוער להט"בים. אוקלי מפרסם באופן קבוע תכנים בנושאים שונים, כולל פוליטיקה קווירית, תרבות פופ והומור.
אוקלי החל ליצור סרטונים בשנת 2007; לסרטון הראשון שלו, "Raindrops" יש 527,514 צפיות ב-YouTube, נכון ל-15 בנובמבר 2021. מאז שהעלה את הסרטון הראשון שלו בשנת 2007, בעודו סטודנט באוניברסיטת מישיגן סטייט, הערוץ שלו זכה ליותר מ-682 מיליון צפיות, ובשיאו, למעל ל-8 מיליון מנויים. אוקלי, הומוסקסואל מוצהר, הוא לשעבר חבר בערוץ השיתוף הפעולה המצליח "5AwesomeGays", שם הפיק את סרטוני Friday במשך למעלה משלוש שנים. הוא נכלל בדו"ח התחקיר של Frontline לשנת 2014 "Generation Like", העוקב אחר האופן שבו בני נוער "מתקשרים ישירות עם תרבות פופולרית", ובדו"ח מ-2001, "The Merchants of Cool". אתר SocialBlade, המדרג חשבונות יוטיוב ואינסטגרם, מדרג את ערוץ היוטיוב שלו, נכון ל-19 בנובמבר 2017, בדרגה "-B", בדירוג המנויים במקום ה-617 בארצות הברית, בדירוג הצפיות בסרטונים במקום ה-10,048 בעולם, ובדירוג SocialBlade הכללי במקום ה-585,981. נכון ל-15 בנובמבר 2021, יש לו גם יותר מ-5.4 מיליון עוקבים בטוויטר ו-5.7 מיליון עוקבים באינסטגרם.
בין מרץ לאוקטובר 2013 השתתף אוקלי בהנחיית עדכון החדשות השבועי בנושא תרבות פופולרית – "Top That!" – יחד עם בקה פרכט עבור PopSugar. בין השנים 2013 ל-2014, הוא דיבב את קולו של מר מקנילי בחמישה פרקים של סדרת הרשת הקומית "The Most Popular Girls in School". יש לו מאות אלפי עוקבים בפייסבוק ובטאמבלר. בשנת 2015 הוציא את האוסף הראשון שלו של מאמרים אישיים הומוריסטיים, תחת הכותרת Binge, באמצעות המו"לים Simon & Schuster.
אוקלי היה המנחה של התוכנית The Tyler Oakley Show, ששודרה מדי שבוע בפלטפורמה ellentube של אלן דג'נרס. בשנת 2017, הוא נכלל ברשימת "30 מתחת ל-30" של פורבס.
שנותיו הראשונות
מתיו טיילר אוקלי נולד ב-22 במרץ 1989 בג'קסון, מישיגן. יש לו שנים עשר אחים. כשהיה תינוק, הוריו התגרשו. כאשר היה בכיתה ו', עבר אוקלי לאוקמוס, והחל להיות מעורב במקהלה ודרמה. כנער, הוא נאבק בבולימיה נרבוזה.
אוקלי סיים תואר ראשון בתקשורת, שיווק ומדיה חברתית מאוניברסיטת המדינה של מישיגן. בהיותו בקולג', הוא נכנס לדיכאון קצר לאחר פרידה מחבר שהיה איתו בקשר ארוך. אוקלי הודה שהוא שקל להתאבד בתקופה זו. זה היה גם כשלראשונה הפך למעורב ביוטיוב, והשתמש באתר כדי לתקשר עם חבריו בתיכון, שלמדו בבתי ספר שונים.
מדיה חברתית
אוקלי הוא פעיל בפלטפורמות מדיה חברתית רבות. הוא מעיד על עצמו כ"פאנגירל מקצועי", והוא מעריץ של דארן כריס מהסדרה Glee, יחד עם ג'ולי צ'ן מתוכנית האירוח המשודרת בשעות היום "The Talk" של CBS. בנוסף, הוא שר מזמורי חג מולד על הבמה יחד עם להקת הבנים האנגלית-אירית One Direction ומגיש הטלוויזיה ג'רי ספרינגר.
אוקלי ידוע בזכות קבלת תשומת לב מידוענים וארגונים גדולים, כדוגמת ליאם פיין מוואן דיירקשן, כריס קולפר מסדרת הטלוויזיה Glee ורשת המסעדות טאקו בל, כלומר ברשת החברתית טוויטר לאחר שמגיב לציוץ קודם שלהם או מצייץ עליהם. לאור הצלחתו של אוקלי במדיה החברתית והתבלטותו בקרב רשתות חברתית רבות (במיוחד YouTube), ניתנה לו ההזדמנות לפגוש את נשיא ארצות הברית ברק אובמה בבית הלבן. הוא צילם סרטון עם הגברת הראשונה מישל אובמה העוסק בסוגיות חינוך.
אוקלי מייחס את הצלחתו רק באופן חלקי לנגישותו כגבר הומוסקסואל צעיר. "לא הכל קשור להיותי הומו. זה כמו סוג של מוטיב נסתר [על חייו כהומוסקסואל] המפוזר לאורך כל הסרטונים". הוא רואה באלן דג'נרס מודל לחיקוי: "היא מגלמת את מה שאני רוצה שהניסיון שלי יהיה ושההשפעה שלי תהיה, איפה שהוא חיובי, הוא שמח, זה לא משהו שקשור לחלקים הרעים בחיים או לחסרונות של הרבה דברים. היא מנצלת את השפעתה לתמיד, וכולם יודעים מי היא, מה היא מייצגת, ושהיא לסבית".
הירחון אדבוקט ב"40 מתחת ל-40: Emerging voices" לשנת 2014 מספר כי עקב נוכחותו של אוקלי ביוטיוב, הוא האדם ההומוסקסואל המוצהר הראשון שאנשים רבים פגשו. אוקלי נחשב לאחד מהמשפיעים המובילים בעולם אושיות הרשת, עם ציון משפיען (Influencer Score) של 99 בפלטפורמת השיווק המשפיע Klear.
בדצמבר 2020, אוקלי הודיע כי הוא לוקח פסק זמן מיצירת סרטוני יוטיוב, עד להודעה חדשה.
משחק
אוקלי הופיע בתוכנית "Escape the Night" של יוטיוב פרימיום עם ג'ואי גרייספה, והופיע בתפקיד "התספיאן" במשך 10 פרקים (עונה 2).
הופעות חיות
בשנת 2014, אוקלי ערך סיבוב הופעות חיות בפעם הראשונה, "Tyler Oakley's Slumber Party", המציג אותו לבוש בפיג'מה ועושה מערכונים, וקטעים אינטראקטיביים עם הקהל. הכרטיסים לשתי ההופעות הראשונות שלו בשיקגו וברויאל אוק, מישיגן בתחילת אוקטובר אזלו תוך 72 שעות. בדצמבר 2014, שבעה תאריכים, כולם בחוף המזרחי, היוו את הרגל (חלק גאוגרפי בסיבוב הופעות) הבאה של סיבוב ההופעות, שצפוי להגיע בסופו של דבר לארבעים ערים. Variety ציין כי המגמה של "כוכבים ילידים-דיגיטליים שמתחילים את הדרך להופעות במציאות" הלכה וגברה. אוקלי היה חלק מסיבוב ההופעות בארצות הברית בקיץ 2014 של DigiTour, של אישיויות יוטיוב ו-Vine.
פודקאסט
משנת 2014, אוקלי מנחה את הפודקאסט "Psychobabble" יחד עם חברו הקרוב קוריי קאל. נכון ל-2020 לפודקאסט יש כ-300 פרקים.
טלוויזיה
על המסך, אוקלי עשה הופעות בפלטפורמות השידור, עם מעט שידור בטלוויזיה הלאומית. הוא נראה ב-Insider Tonight, הכולל את המנחים השותפים קווין פרייז'ר ותיאה אנדרוס. הוא התראיין בשידור חי מהשטיח האדום של טקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון לשנת 2014, יחד עם אירועים רבים אחרים בהם נפגש ודיבר עם ידוענים.
אוקלי, לצד חברו הטוב ביותר קורי קוהל, התמודד בעונה ה-28 של המירוץ למיליון ששודרה בשנת 2016. הם סיימו במקום השלישי. השניים השתתפו גם בעונה ה-31 של התוכנית, ששודרה לראשונה ב-17 באפריל 2019. הם סיימו במקום השני.
התנדבות ותרומה
אוקלי תומך בפרויקט טרוור, ארגון למניעת התאבדות בקרב בני נוער להט"בים. הוא התמחה איתם בשנת 2009, ומאז 2011 אירח את TrevorLIVE, אירוע השטיח האדום השנתי של הצדקה. בשנת 2013 גייס 29 אלף דולר ליום הולדתו בתמיכת פרויקט טרוור, במטרה לגייס 24 אלף דולר (מכיוון שהיה זה יום הולדתו ה-24). בשנת 2014 גייס 525,704 דולר באירוע דומה ובשנת 2015 גייס 532,224 דולר.
בית הכנסת של פאפה
בית הכנסת של פאפה ברחוב פטפי (בהונגרית: Pápai zsinagóga) היה בית התפילה של הקהילה היהודית המאוכלסת ביותר במחוז וספרם, בניין בית הכנסת היה השלישי בגודלו בהונגריה. הוא לא משמש למטרות תפילה מאז מלחמת העולם השנייה, נמצא במצב מוזנח וזקוק לשיפוץ. בסתיו 2012 אורגנה בה תערוכת צילומים על חיי הקהילה היהודית של פאפה.
היסטוריה
יהודים התיישבו בעיר פאפה ככל הנראה כבר במאה ה-17. בית התפילה הראשון שלהם לפי נתון משנת 1714 היה במבצר הפנימי, באזור שמכונה היום "ארמון המבצר" של ימינו. כבר בשנת 1743 נבנה בית כנסת ברחוב בצ'אני (Batsányi) של היום. מוסדות הקהילה היהודית הוקמו רק בשנת 1748 על בסיס איגרת החסות של הרוזן פרנץ אסטרהאזי שהתיר התיישבות של משפחות יהודיות נוספות בעיר. הקהילה שמנתה אז כמה תריסרי נפשות בלבד עברה כעבור מאה שנים את ה-2,700 נפשות, בהערכה, כ-20% מאוכלוסיית העיר. מסיבה זו היה צורך בבית כנסת הרבה יותר גדול.
בשנת 1841 יועד אתר עבור בית הכנסת החדש על מגרש ליד הקולג' הקלוויניסטי (המכונה כיום "המכללה העתיקה") ברחוב המכללה (נקרא אז גם "רחוב יהודי" מכיוון שרוב האוכלוסייה היהודית התגוררה באזור). כיוון הרחוב שנמשך בקו צפון-מזרח--דרום-מערב עמד בתקנות ההילכתיות ובית הכנסת נבנה במקביל לרחוב, כך שאחד מקירותיה הצדדיים פנה לרחוב. הבנייה, שתרם עבורה גם הרוזן פאל אסטרהאזי מאה אלף לבנים, החלה בשנת 1844. ב-11 בספטמבר 1846 נחנך בית הכנסת בנאום בשפה ההונגרית של הרב לאופולד לעף שנבחר ממש באותה השנה לרב של העיר פאפה.
בית הכנסת נפתח מחדש בשנת 1945 על ידי הרב עקיבא אייזנברג מגיור, לימים הרב הראשי של וינה ועל ידי החזן הראשי לזר לוי, אך בשל מספרם הקטן של חברי הקהילה, הבניין לא היה בשימוש במידה רבה מאז מלחמת העולם השנייה. שיפוצו וניצולו התרבותי היו על הפרק מאז שנות ה-80, אך בגלל מחסור במשאבים לא החלו בשיפוץ עד היום. בשנים האחרונות מארח המקום מדי פעם קונצרטים של מוזיקה קלאסית, למרות מצבו ההרוס. הבעלים הנוכחי, עיריית פאפה, מבקשת להפוך את הבניין למוסד תרבות ציבורי רב-תכליתי, אך בקשתה לתמיכת ממשלת הונגריה נדחתה עוד בשנת 2004, תוך ציון הסיבה:מחסור במשאבים. יוזמה נוספת הייתה ליצור את התנאים החומריים לשיפוץ באמצעות "הקרן לשימוש בית הכנסת של פאפה" שהוקמה בשנת 2007, בה השתתפו צאצאי יהודי פאפה שחיים בניו יורק. בית הכנסת המשופץ היה אמור לערוך תפילות בחגים היהודיים ואחר כך לתפקד כתערוכה, חדר קונצרטים וכנסים וכספרייה. על פי התוכניות, "בית הזיכרון היהודי ההונגרי" צריך לקום במקום.
ב-15 ביולי 2012 נפתחה תערוכה בבית כנסת בשם "שכנים שנשכחו - משפחות, גורלות, סיפורים מחיי יהדות פאפה במאתיים השנים האחרונות". חומר נוסף עבורה נאסף לקראת שנת 2019, 75 שנה לזכר גירוש היהודים למחנות ההשמדה. בקשתו של הארגון הלא-ממשלתי PÁZSIT לשלטון המקומי בפאפה הייתה לפתוח מחדש את התערוכה, אך זה לא קרה. בית הכנסת הקלאסיציטי העצום והמרשים ניצב ריק, מתדרדר, מתבלה, ומצבו מדאיג יותר ויותר.
מראה חיצוני
ההופעה החיצונית של מבנה בית הכנסת, שנבנה בסגנון הקלאסיציטי, מאוד צנוע ואף פוריטני ונשבר רק באמצעות החלונות התאומים המסודרים בשתי שורות ועל ידי שני החלונות העגולים הגדולים בצד המזרחי והמערבי. הבניין בן שתי הקומות בולט מתוך הבתים בני הקומה האחת של הסביבה. ממדיו החיצוניים הם 21.36 ו-31.87 מטר, שטחו הפנימי במפלס הכניסה הוא 398 מ"ר, גובהו הפנימי הוא 19.6 מטר ושטח האולם הראשי שלו הוא 10.20 על 21.23 מטר. קומת הקרקע והמרפסת (גלריה) התחתונה יכלו להכיל שמונה מאות גברים, עזרת הנשים הייתה במרפסת בקומה השנייה.
לבניין חמישה שערים. הכניסה הראשית מוקפת עמודים קורינתיים מעוטרים והיא לא נפתחת ישירות מהרחוב, אלא מחצר קטנה בצד המערבי. כניסה זו אטומה היום בקיר בלוקים. בטימפנון שלו היה ציטוט מתוך ספר שמות כח ח: "ועשו לי מקדש ושכנתי בתוכם" כהעתק המדויק של שער הכניסה מרחוב פטפי, היה רשום הפסוק מתהילים קיח כ: "זה השער ליהוה צדיקים יבאו בו". כיום שתי הכתובות קרסו, רק חלקן נראה לעין. מימין ומשמאל לכניסה הראשית יש דלת קטנה, דרכה ניתן לגשת לגלריות.
פנים בית הכנסת מחולק לשלושה אולמות על ידי שורת עמודים כפולה, כאשר העמודים הראשיים מחוברים בשורות ארקדות שנשענות על ארבעה עמודים כל אחת. למעט הצד המזרחי שמול הכניסה הראשית, כל פנים בית הכנסת מוקף במרפסת דו קומתית (עזרת הנשים): הגלריה בקומה הראשונה נתמכת על ידי עמודים מלבניים עבים, הקומה השנייה נתמכת בעמודים קורינתיים חינניים, והמפלס העליון נסגר על ידי קמרון שמשתרע על כל החלל. כאשר נבנה בית הכנסת, הושאר מקום גם לאורגן בקומה השנייה של הגלריה, אך הוא מעולם לא הוצב במקומו בסופו של דבר בגלל נסיגת המגמה הניאולוגית בקהילה. מעקות הברזל המעוצבים של הגלריות שהיו בעבר נעלמו היום. למרות ההזנחה של עשרות השנים, צביעת הקירות הקלאסית עם קישוטי צמחים על העמודים המרכזיים, שחוקים אמנם ברוב המקומות, אך עדיין נראים גם היום.
בצד המזרחי של הבניין ניצב ארון הקודש, בו הוחזקו פעם ארבעים עד ארבעים וחמישה ספרי תורה. צורתו מחקה את הכניסה הראשית של הבניין שמולו. בטימפנון שלו נכתבה כתובת עברית מוזהבת, פסוק משמות כב כה: "ונועדתי לך שם ודברתי אתך מעל הכפרת". שיאו מעוטר בשני לוחות האבן של עשרת הדיברות. בשני צדי ארון הקודש היו המושבים של ראשי הקהילה. דוכן הקריאה בתורה הוצב על ידי הקהילה הניאולוגית ממש מול ארון הקודש במהלך הבנייה. לימים, עם התחזקות המגמה האורתודוקסית בקהילה, המיקום הוליד התנגדויות רבות (על פי המסורת האורתודוקסיות מקומו הוא באמצע האולם).
החלון העגול מעל ארון הקודש מוקף בשני ציטוטים, למעלה מתהילים טז, פסוק ח: "שויתי יהוה לנגדי תמיד כי מימיני בל אמוט" ולמטה מהתלמוד: "דע לפני מי אתה עומד” ( מסכת אבות ג א). עמודי התמיכה העיקריים מכילים קטעים מפסוקים של תהילים יט ט: "פקודי יהוה ישרים משמחי לב מצות יהוה ברה מאירת עיניים".
החי בארצות הברית
הפאונה של ארצות הברית כוללת מגוון מינים בעלי חיים ילידים החיים לאורך 48 מדינות סמוכות בנוסף להוואי, אלסקה והטריטוריות של ארצות הברית, המופרדות משאר המדינות. הרבה מהחיות בה הם אנדמיות לאזורים קטנים או מקיפים. לעומתם מינים רבים חיים לאורך כל מדינות היבשת הרציפות וחלקם אף התרגלו לחיים לצד האדם.
ישנם ע"פ הערכות מעל 295 מיני דו-חיים, 311 זוחלים, 432 יונקים, 800 מיני עופות מקומיים, 1,154 דגים ומעל 100,000 חרקים ידועים. מינים אלה חיים בין אזורי הקטבים, דרך הפרריה של מרכז ארצות הברית ועד לדרום המדברי או לביצות של פלורידה.
עקב המגוון הגדול שבה הוקמו בארצות הברית פארקים לאומיים רבים, כולל הפארק הלאומי הראשון בעולם - ילוסטון מויומינג שהוקם ב-1872. בשנת 2013, היו בארצות הברית מעל 6,770 פארקים לאומיים ואזורים מוגנים, שכללו יחד יותר מ-1,006,619 מ"ר.
המדינות הרציפות
בתוך 48 המדינות הרציפות של ארצות הברית מצויים מרבית החיות והפארקים. לאורך מערב ארצות הברית ישנם שטחים גדולים פתוחים בין רכס קסקייד בה ריכוז קרחונים עתיקים מאוד ועד למדבר האגן הגדול הכולל את האזורים החמים והיבשים במדינה. לצידם ישנם חיים של אזורים ממוזגים ביערות, ערבות נמוכות ובקרבת החוף המערבי ישנם גם יערות סקויות. ישנה פאונה ייחודית באיי התעלה שלחופי קליפורניה.
במרכז ארצות הברית ישנם ערבת עשב רחבות מרעה כמו הפרריות של המישורים הגדולים, בהם נמצאות לעיתים קרובות מחילות של נובחניות. האקלים צחיח והעונות קיצוניות. הצמחייה שופעת יותר למורדות הרי הרוקי.
במזרח ארצות הברית האקלים לח יחסית מהחוף המזרחי עד למורדות הרי האפלצ'ים והוא מכיל יערות וביצות רבות. ככל שמדרימים נראים יותר חיות המתאימות לאקלימים חמימים וביצתיים.
החי במדינות הרציפות
מהעופות ישנם עופות רבים שחלקם חולפים לאורך כל 48 המדינות, כמו עיטם לבן ראש שהוא הציפור הלאומית של ארצות הברית. עקב אדום-זנב מעופף לאורך כל המדינה היבשתית והוא הנפות שבדורסים בה, לעומתו הקונדור הקליפורני אנדמי לקליפורניה ומצוי בסכנת הכחדה גדולה.
מבין דגי הנהרות במדינה ישנם מיני קרפיוניים שונים, שפמנונאים כמו שפמנון כחול, חדקניים שונים, סלמוניים וחמנוניים. לאורך החופים ישנה פאונה ימית שופעת בייחוד לאורך כרי הקלפ או לאורך החופים החמימים. בכמה אזורים ישנו דיג עשיר עקב פוריות הדגים.
החי באלסקה
באלסקה ישנו אקלים קר ובצפונה קוטבי והיא נחשבת ל"אזור הספר האחרון" לבעלי חיים ולאדם, כשמינים המצויים בסכנה בשאר המדינות משגשגים לעיתים באלסקה. באלסקה ישנם יערות עבותים, ערבות עשב, טונדרה, הרים וקרחונים רחבים.
בשטחי הקרח נראים דוב קוטב, ניבתן וכלבי ים וכן נראים כבש מושק], שועל שלג, זאבים, גרגרן, דוב קודיאק, דוב שחור, שונר קנדי, אייל קורא, אייל צפון, ארנבת שלג, בונים ולמינג. מבין העופות נראים מושבות רבות של עיטמים, עופות יער וחופמיים נודדים. בים נראים גם לווייתנים גדולים.
לאורך האיים האלאוטיים ישנם מושבות צפופות של עופות ים כמו תוכי ים ואלקיים.
החי בהוואי
רוב החיות כוללות עופות כמו פרושי הוואי וברנטה הוואית כשמספר קטן של יונקים כמו נשפון כפור מאפיר וכלב ים נזירי הוואי התיישבו באי. עם זאת ישנם מינים פולשים רבים שהובאו לאיים והם פוגעים בחיות האנדמיות, מה שגרם להרבה מהם ובעיקר לעופות להיכחד. ישנם גם מספר זוחלים ולחופים עולים צבי ים המטילים ביצים.
במים שסביב הוואי ישנם שוניות אלמוגים גדולות המכילות למעלה מ-5,000 מינים ש-25% מהם אנדמיים לארכיפלג.
דיסקוגרפיה של קמילה קביו
הזמרת האמריקאית קמילה קביו הוציאה לאור שלושה אלבומי אולפן, 24 סינגלים, ארבע סינגלים שיווקיים, ו-27 וידאו קליפים. לפי נתוני איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, קביו מכרה 31.5 מיליון אלבומים וסינגלים בארצות הברית. הלהיט שלה "Havana" שיצא לאור בשנת 2017 הגיע למעמד יהלום בארצות הברית, מה שהפך אותה לאמנית ההיספנית הראשונה שעשתה זאת.. בילבורד דירגו את קביו במקום ה-87 ברשימת האמנים המובילים של שנות ה-2010, כמו גם במקום ה-33 במצעד החברתי של העשור. אלבום הבכורה שלה Camila הגיע למקום 142 במצעד בילבורד 200 במצעד העשור האחרון, ואילו "Havana" דורג במקום ה-59 במצעד הבילבורד הוט 100 של העשור.
ביו החלה להתבסס כאמנית סולו עם הוצאת מספר שיתופי פעולה, כולל Bad Things" עם משין גאן קלי, שהגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי בשנת 2016. לאחר שעזבה את להקת הבנות פיפת' הרמוני בחודש דצמבר 2016, הוציאה את סינגל הבכורה שלה "Crying in the Club". אלבום הבכורה שלה בשם Camila (2018), שהתמקד במוזיקה לטינית, הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 האמריקאי. הסינגל המוביל של האלבום, "Havana", בהשתתפות הראפר האמריקאי יאנג ת'אג, הפך לסינגל הדיגיטלי הנמכר ביותר לשנת 2018 ברחבי העולם על פי הפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית (IFPI), עם מכירות של 19 מיליון יחידות ברחבי העולם.
ביוני 2019, קביו והזמר הקנדי שון מנדס הוציאו את הדואט שלהם "Señorita", מתוך מהדורת הדלוקס של אלבום האולפן השלישי של מנדס. השיר הפך לסינגל השלישי הנמכר ביותר של 2019 ברחבי העולם, עם מכירות והשמעות שוות ערך ל-16.1 מיליון יחידות ברחבי העולם. "Senorita" נכלל באלבום האולפן השני של קביו, Romance, שיצא ב-6 בדצמבר 2019. Romance נתמך על ידי "Liar" ו-"Shameless" והוליד את הלהיט "My Oh My" שהגיע למקום ה-12 בבילבורד הוט 100 האמריקאי. Romance הגיע למקום השלישי בבילבורד 200 האמריקאי, ולמקום הראשון בקנדה.
ביולי 2021 הוציאה קביו את "Don't Go Yet", הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן השלישי שלה Familia. "Don't Go Yet" הגיע למקום ה-28 בבילבורד גלובל 200. לאחר מכן הוציאה קביו במרץ 2022 את הסינגל השני שלה מהאלבום, "Bam Bam" עם אד שירן. "Bam Bam" הפך ללהיט עולמי, הגיע למקום החמישי בבילבורד גלובל 200, ולמקום ה-21 בבילבורד הוט 100 בארצות הברית. Familia יצא לאור ב-8 באפריל 2022 ולמרות שזכה להצלחה מתונה בארצות הברית, הגיע למקום 10 בבילבורד 200, הוא הצליח ברמה בינלאומית כשהגיע למקום 6 בקנדה, למקום 9 בבריטניה ולמקום הרביעי בספרד, שני המיקומים הגבוהים ביותר שלה במצעדים הללו מאז אלבום הבכורה שלה.
NXT TakeOver: London
NXT TakeOver: London היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, השייך לארגון הפיתוח שלהם, NXT. כמו כן, האירוע שודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע נערך ב-16 בדצמבר 2015, בארנת SSE שבלונדון, אנגליה. וכלל קרבות בין המתאבקים של המותג NXT עקב העלילות, שנבעו ביניהן במהלך התקופה עד לקיום האירוע. האירוע היה האירוע השמיני בסדרת אירועי NXT TakeOver.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות שהתקיימו במהלך התוכנית של NXT. סדרת אירועי NXT TakeOver החלה ב-29 במאי 2014, כחלק מאירועי השלם וצפה של NXT, המשמשת כליגת הפיתוח של ה-WWE, כשערכה את האירוע השני שלה שהועבר בערוץ ה-WWE Network בשם NXT TakeOver. בחודשים שלאחר מכן, הביטוי "TakeOver" הפך למותג המייצג את כל אירועי השלם וצפה של NXT. האירוע היה אירוע השלם וצפה החמישי של NXT בשנת 2015.
לאחר האירוע NXT TakeOver: Respect, התקיים קרב באטל רויאל אשר קבע את המועמד לאליפות ה-NXT נגד פין באלור, שבו ניצח אפולו קרוז. באלור וקרוז התחרו ביניהם על התואר ב-4 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT, כשהקרב הסתיים בפסילה לאחר שברון קורבין התערב ותקף את שניהם, אך את קרוז תקף יותר. סמואה ג'ו הגיע לזירה והדף את קורבין לפני שתקף את באלור, מה שגרם לו להפוך לדמות הרעה. לאחר מכן, נודע שבאלור יגן על אליפות ה-NXT נגד סמואה ג'ו באירוע בלונדון. בינתיים, ברון קורבין הסביר את הסיבה שלו לכך שהפריע לקרוז בקרב על התואר וזה היה מכיוון שקרוז הוא זה שהדיח אותו אחרון בקרב הבאטל רויאל ובכך מנע ממנו לקבל את ההזדמנות להתחרות על התואר בעצמו.
לאחר שהגנה בהצלחה על אליפות הנשים של NXT נגד סשה בנקס בקרב אשת הברזל הראשון של 30 דקות בתולדות ה-WWE באירוע NXT TakeOver: Respect, ביילי המשיכה לרשום הגנות מוצלחות על התואר. במהלך ההגנה על התואר נגד איווה מארי ב-25 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT, המתאבקת ניה ג'קס ערכה את הבכורה שלה ובאה לעזרתה של מארי כשהכתה את השופט. ביילי הצליחה לנצח ולשמור על התואר כששופט אחר ביצע את הספירה לשלוש. לאחר הקרב, ג'קס תקפה את ביילי והצהירה על כוונותיה להתחרות על אליפות הנשים של NXT. לאחר מספר התעמתויות ביניהן, נודע שביילי תגן על התואר נגד ניה ג'קס באירוע בלונדון.
קרבות מקדימים
האירוע נפתח עם הקרב של אסקה נגד אמה (שלוותה לקרב על ידי דנה ברוק). לאסקה היה את היתרון עד להסחת דעת של ברוק, שאיפשרה לאמה לקחת שליטה בקרב. במהלך הקאמבק של אסקה, אמה הצליחה לחמוק ממהלך ההכנעה של אסקה, ה"אסקה לוק", כשנתקלה בשופט. ברוק העבירה לאמה חפץ זר (חגורה) כדי להשתמש בו, אך אסקה היא זו שהשיגה את החפץ. בזמן שאסקה מחתה בפני השופט נגד פסילה אפשרית, אמה הפכה זאת לניסיון הצמדה, מנגד, אסקה מיד ביצעה על אמה את ה"אסקה לוק", אך הפעם ברוק הסיחה את דעתו של השופט ומנעה ממנו לראות את אמה נכנעת. אמה ניסתה להשתמש בחגורה פעם נוספת, אך אסקה ביצעה עליה בעיטה מסובבת ולאחר מכן הצמידה אותה לניצחון.
לאחר מכן, דאש ודוסון הגנו על אליפות הזוגות של NXT נגד קולין קאסידי ואנזו אמורה (שלווה לקרב על ידי כרמלה). אמורה וקאסידי שלטו בתחילת הקרב, כשקאסידי הטיח את אמורה מהחבל העליון על דאש ודוסון, שנמצאו מחוץ לזירה. לעומת זאת, האלופים השיגו בחזרה את השליטה בקרב כששמו לעצמם למטרה לגרום נזק לידו של אמורה ורגלו של קאסידי. אמורה וקאסידי ביצעו פעם נוספת את מהלך ה-Rocket Launcher על דאש, אך דוסון הצליח למנוע מהם להשיג הצמדה מלאה ולאחר מכן הטיח את קאסידי בעמוד הזירה. בסיום, דאש ודוסון תפסו את אמורה, שקפץ מהחבל העליון וביצעו עליו את מהלך הסיום שלהם, ה-Shatter Machine, כדי לנצח בקרב ולשמור בהצלחה על חגורות האליפות.
בקרב הלפני אחרון, ביילי הגנה על אליפות הנשים של NXT נגד ניה ג'קס. ג'קס שלטה ברוב הקרב, ואף בלמה את ניסיונות ההכנעה של ביילי והפכה אותם למהלכי הלג דרופ והסמואן דרופ. לבסוף, ג'קס הוכרחה להיכנע עקב חניקת גיליוטינה רביעית של ביילי, מה שסייע לאחרונה לנצח בקרב ולשמור בהצלחה על התואר.
הקרב המרכזי
בקרב המרכזי של הערב, פין באלור הגן על אליפות ה-NXT נגד סמואה ג'ו. במהלך הקרב, ג'ו ביצע על באלור את מהלך המאסל באסטר, אך לא הצליח להצמיד את האחרון לספירת שלוש מלאה. מנגד, באלור ביצע על ג'ו את מהלך הסיום שלו, ה-Coup de Grâce, אך גם הוא לא הצליח להשיג את הניצחון בקרב. בסיום, באלור ניסה להימלט מהכלוב לאחר שהתחמק ממהלך ההכנעה של ג'ו, הקוקינה קלאץ', אך מנגד ג'ו ביצע עליו את מהלך הסופר מאסל באסטר כדי לנצח בקרב ולשמור על התואר בהצלחה.
תוצאה לאורך זמן
לאחר שניצח את אפולו קרוז באירוע, ברון קורבין הצהיר על כוונותיו להתחרות על אליפות ה-NXT של פין באלור, והגדיר את עצמו כמועמד מספר אחד לתואר. לעומת זאת, סמי זיין חזר מפציעה באירוע וטען שגם הוא רוצה להתחרות על התואר. זה הוביל לקרב משולש בין זיין, קורבין וסמואה ג'ו אשר התקיים ב-27 בינואר 2016 בפרק של התוכנית NXT על המועמדות לתואר. הקרב הסתיים ללא מנצח לאחר שקורבין הוכנע גם למהלך השארפשוטר של זיין וגם למהלך הקרוספייס של ג'ו בו זמנית, מה שהשאיר את ויליאם ריגל בהלם כדי לקבוע מי המנצח בקרב. בעקבות זאת, זיין וג'ו התחרו ביניהם על המועמדות ב-17 בפברואר בפרק של התוכנית NXT, בקרב שבו פעם נוספת לא הייתה הכרעה לאחר ששתי הכתפיים של המתחרים הוצמדו באותו הזמן על ידי האחר.
אף על פי שנגזל מאפולו קרוז ההזדמנות להתחרות על אליפות ה-NXT בצורה הוגנת, הוא איתגר את באלור לקרב שאינו היה על התואר, כשאמר שהוא לא רצה שהקרב ביניהם יסתיים בפסילה, אתגר שבאלור נענה בחיוב. ב-3 בפברואר 2016 בפרק של התוכנית NXT, באלור ניצח את קרוז, כשלאחר הקרב, השניים לחצו ידיים והביעו כבוד הדדי אחד כלפי השני.
ביקורת
האירוע קיבל ביקורות חיוביות בקרב המבקרים והצופים. העיתונאי של Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר, העניק ציון של 3.25 כוכבים לקרב על אליפות הנשים, 4 כוכבים לקרב על אליפות ה-NXT. הציון הכי נמוך שהעניק מלצר היה קרב היחידים בין קרוז לקורבין עם 2.5 כוכבים. History of Wrestling נתנו לאירוע ציון כולל של 89 מתוך 100.
פדרו רבושו
פדרו מיגל בראגה רֶבּוֹשׁוֹ (בפורטוגזית: Pedro Miguel Braga Rebocho; נולד ב-23 בינואר 1995) הוא כדורגלן פורטוגזי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בלך פוזנן.
קריירה
רבושו החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער המקומית. לאחר שלוש שנים בקבוצה, הוא עבר למחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון, בה שיחק שבע שנים, עד הגעתו לגיל 19. הוא היה שותף להגעתה של קבוצת הנוער עד לגמר ליגת האלופות לנוער, בו הפסידה לברצלונה.
בנובמבר 2012 הוא חתם על חוזה מקצועני ראשון בבנפיקה, עד ל-2015, ובאוגוסט 2014 הוא החל לשחק במדי בנפיקה ב', ששיחקה בליגת המשנה בפורטוגל. הוא שיחק במדיה שתי עונות מלאות, בהן כבש 3 שערים ובישל 6 ב-60 משחקים.
ביולי 2016 החתימה אותו מוריירנסה מליגת העל הפורטוגלית לשלוש עונות. רבושו שיחק בקבוצה 34 משחקים, בישל 6 שערים וזכה עם הקבוצה בגביע הליגה הפורטוגלית.
היכולת הגבוהה שלו הביאה התעניינות מצד גנגאן מהליג הבכירה הצרפתית, שרכשה אותו ביוני 2017 תמורת 550 אלף אירו. בעונה הראשונה נע רבושו בין הספסל להרכב, אך בעונתו השנייה בקבוצה הוא קיבל את חולצת ההרכב. באותה עונה הוא ירד עם הקבוצה לליגת המשנה בצרפת, ובמקביל הגיע לגמר הגביע הצרפתי, בו הפסידה הקבוצה לשטרסבורג.
לאחר משחק אחד בליגה הצרפתית השנייה, הושאל רבושו לבשיקטש לעונת 2019/2020, במדיה שיחק 17 משחקים בלבד, כולל שישה בליגה האירופית.
את תחילת עונת 2020/2021 הוא בילה יחד עם גנגאן בליגה הצרפתית השנייה, ובינואר 2021 הושאל לפאסוס די פריירה מליגת העל הפורטוגלית, במדיה שיחק 20 משחקים. במהלך כל העונה שיחק רבושו 36 משחקים בליגה הצרפתית השנייה ובליגת העל הפורטוגלית, כמעט כולם בהרכב. במהלך העונה הוא בישל ארבעה שערים, שניים בכל ליגה.
ב-23 באוגוסט 2021 חתם על חוזה לשנתיים בלך פוזנן הפולנית. ב-17 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בליגה, ואף כבש ובישל בניצחון הביתי 5–0 על ויסלה קרקוב.
קריירת נבחרות
רבושו שיחק בכל נבחרות הנוער של פורטוגל, ושותף ב-69 משחקים בשכבות הגיל השונות. עם זאת, הוא לא שותף במשחקי הנבחרת הבוגרת.
אייל נחמיאס
אייל נחמיאס (נולד ב-30 באוקטובר 1967 בחיפה) הוא קומיקאי, שחקן, מחזאי, במאי ומורה למשחק ישראלי.
ביוגרפיה
נחמיאס גדל בקריית ביאליק ולמד באורט קריית ביאליק, שם גם החל לשחק בחוג דרמטי. ב-1984 שיחק בהפקת התיאטרון העירוני חיפה "הניצול" בבימויו של רוברט אלן אקרמן, ובגרסה הטלוויזיונית של המחזה לערוץ הראשון. במסגרת שירותו הצבאי שירת כשחקן בתיאטרון צה"ל, ולאחר שחרורו שיחק את יוסלה בסרט הקולנוע "יוסלה איך זה קרה" על פי פוצ'ו, ובדרמה "הפטרול" בטלוויזיה החינוכית.
בשנים 1989–1992 למד בבית הספר למשחק "בית-צבי", ועם סיום לימודיו הצטרף לתיאטרון חיפה. במקביל העלה הצגת יחיד ומופעים נוספים במסגרות אחרות. בשנת 1994 הצטרף לתיאטרון החאן והשתתף בפינת סאטירה בתוכנית "סוגרים שבוע" בערוץ הראשון. ב-1995 הצטרף לתיאטרון הבימה ושיחק בו עד 2008 לסירוגין.
ב-1996 ביים את "הפליקן" מאת אוגוסט סטרינדברג במסגרת 'הבימה של השחקנים'. בשנה לאחר מכן השתלם כבמאי במסגרת סמינר הקיץ ה-9 של תיאטרון "הרויאל-קורט" בלונדון. ב-1999 הוא שיחק בסרטו של ענר פרמינגר "הגרעין הקשה".
בשנת 1998 כתב וביים את "יום הולדת שמח" במסגרת פסטיבל עכו. נחמיאס כתב ושיחק גם בפינה הסאטירית "ארוחת בוקר עם פרדי" במסגרת התוכנית "עניין אחר" ברשת ב'.
לולו לטאלו מאטלאסי מוליגה
לולו לטאלו מאטלאסי מוליגה (באנגלית: Lolo Matalasi Moliga; נולד ב-12 באוגוסט 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן בין השנים 2013–2021 כמושל סמואה האמריקנית.
ביוגרפיה
מוליגה נולד ב-12 באוגוסט 1947 בסמואה האמריקאית. בעל תואר ראשון בחינוך ממכללה בנברסקה ותואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת סן דייגו.
אייל נחמיאס
ביוגרפיה
בשנים הבאות השתתף נחמיאס בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה, בין היתר כמדובב. הוא המשיך לכתוב ולביים לתיאטרון.
לולו לטאלו מאטלאסי מוליגה
ביוגרפיה
מוליגה החל את דרכו כמורה וכמנהל בית ספר. לאחר מכן כיהן במספר תפקידים במנהלי החינוך והסחר המקומיים. במקביל ניהל חברת בנייה. הוא נחר כארבע קדנציות לבית הנבחרים של סמואה האמריקנית, וכיהן כנשיא הסנאט המקומי בשנים 2005–2008. באוקטובר 2011 הכריז מוליגה על רצונו להתמודד לתפקיד המושל. לשם כך התפטר מתפקידו כנשיא בנק הפיתוח. מוליגה ניצח בבחירות בנובמבר 2012 ונכנס לתפקידו בינואר 2013. ב-8 בנובמבר 2016 מוליגה נבחר שוב עם 60.2% מהקולות.
אייל נחמיאס
ביוגרפיה
נחמיאס היה בעבר מרכז מגמת התיאטרון של תיכון "חוגים" - חיפה, וכיום הוא רכז מגמת התיאטרון ומורה למשחק בתיכון "אלון" לאומנויות שברמת השרון. בתיכון "אלון" ביים בין היתר את המחזה אורזי מזוודות מאת חנוך לוין.
בשנת 2010 נחמיאס העלה את ההצגה "להאיר את הדרך" אותה ביים, שהוצגה על ידי להקת 'הכרמלים'.
בשנת 2012 שיחק בתפקיד הגברי הראשי בסרטו של ענר פרמינגר "החיים בינתיים".
ב-20 בינואר 2016 החל לשחק במחזה "פרוספרו בירושלים" בתיאטרון תמונע מאת ובבימויו של יוסי יזרעאלי.
חיים אישיים
נחמיאס היה נשוי לטלי עד פטירתה מסרטן ב-2015, וממנה הוא אב לשניים. מתגורר ברמת השרון.
סמל קלדוניה החדשה
סמל קלדוניה החדשה הוא סמל המכיל מכלול של חפצים הייחודיים לאזור וכולם בצבע שחור. הסמל חסר מסגרת ואינו סמל במובן ההרלדי, אלא משמש כסמל לאומי. בחלקו הקדמי קונכיית נאוטילוס ובאזור התחתון גלים, מאחורי הקונכייה מופיעים 2 סמלים. משמאל לימין חץ או חנית המעטר את גגות בתי אנשי הקנאק כמעין טוטם ודרך השלד החיצוני של הקונכייה עובר ענף של עץ ממשפחת האורניים.
צפירה גרבלסקי-ליכטמן
צפירה גרבלסקי-ליכטמן היא פרופסור חבר ומרצה בכירה באוניברסיטה העברית ובקריה האקדמית אונו לתקשורת לא מילולית. חברת סגל בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטה האקדמית אונו. סגנית ראש תוכנית. B.A במנהל עסקים ורכזת הקורס לשיטות מחקר בפקולטה למנהל עסקים.
ביוגרפיה
נולדה בירושלים. אמה, אורה גרבלסקי, עמדה בראש הקורסים להכשרת מורים למבוגרים במכללה ע"ש דוד ילין בירושלים, ואביה יחיאל גרבלסקי, בעל מפעל לשיש בירושלים.
למדה בבית ספר יסודי "בית הילד" ובתיכון "בית חינוך" בירושלים.
במסגרת השירות הצבאי שירתה כקצינת חינוך של החי"ר בבית-ספר לקצינים (בה"ד 1). במהלך השירות כתבה חוברת הדרכה על "אביב נעורים" שהופצה בכל בסיסי צה"ל.
בשנת 2003 קיבלה תואר דוקטור בתקשורת מהאוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטור הייתה בנושא: "הלימה ואי-הלימה בדפוסי תמיכה וערעור בתקשורת הלא-מילולית ובתקשורת המילולית באינטראקציה בין אישית", בהנחיית פרופ' שושנה בלום-קולקה וד"ר יעקב שמיר.
הייתה מרצה בכירה במחלקה לתקשורת ועיתונאות ובתוכנית לחקר סכסוכים ויישובם באוניברסיטה העברית בירושלים לתואר ראשון ולתואר שני בנושאי: תקשורת פוליטית מעשית; תקשורת לא-מילולית ותקשורת מילולית במדיה ובאינטראקציה בין אישית; אומנות השכנוע; משא ומתן ; פסיכולוגיה חברתית בתקשורת.
כמו-כן היא מרצה בקריה האקדמית אונו בפקולטה למנהל עסקים, בתואר ראשון ובתואר שני (MBA), בפקולטה לחינוך וחברה, בקמפוס הכללי ובקמפוס החרדי ובפקולטה למקצועות הבריאות.
גרבלסקי מרצה בכנסי תקשורת בארץ וברחבי העולם. שימשה גם כיועצת תקשורת למנהלים ולפוליטיקאים בישראל ומופיעה רבות בתקשורת הישראלית.
גרבלסקי הייתה חברה במספר דירקטוריונים, ועדות וגופים ציבוריים, כגון: ועדת הפרס ל"יקיר ירושלים", דירקטור בערוץ הכנסת ועוד, כמו גם חברה בוועדות וגופים בינלאומיים ולאומיים של תקשורת, כגון: International Communication Association (ICA). Israel Communication Association (ISCA), Association for Israel studies (AIS).
מנהיגות אקדמית
פרופ׳ צפירה גרבלסקי-ליכטמן פרסמה בכתבי עת בינלאומיים. מאמריה זכו לפרסים עבור Top Papers Award, מטעם Interpersonal Division at the International Communication Association 2014; 2017. בחלק מהפרסומים היא כותבת יחידה, ובחלקם היא כותבת בשיתוף פעולה עם חוקרים אחרים. היא מנחה סטודנטים בתוכנית לתלמידים מצטיינים ולתזה, שזכו לפרסומים בעולם. תחומי המחקר שלה כוללים בין היתר: תקשורת לא-מילולית, תקשורת פוליטית, הקשר בין התקשורת המילולית לתקשורת הלא-מילולית, מגדר והבדלים בין-תרבותיים. בנוסף, היא מציגה במחקריה שיטות מחקר כמותיות אבל גם איכותניות. מדי שנה היא מרצה בכנסים בתחומים אלה בישראל ומחוצה לה.
מנהיגות מקצועית
גרבלסקי מייעצת בכישורי תקשורת אישיים לפוליטיקאים ולמנהלים בחברות גדולות במשק, הן במגזר הפרטי והן הציבורי, בנושאי תקשורת ניהולית וניהול משא ומתן; ייעוץ למנכ"לים של בנקים; מנכ"לים ויו"רים של חברות הייטק; מנכ"לים ובעלים של חברות תעשייתיות; ראשי ממשלה; ראשי ערים; שרים; ניצבי המשטרה; מנהלים בכירים במשרדי ממשלה; מנהלים בכירים בשירות הביטחון הכללי. היא הופיעה בכנסים בישראל ומחוצה לה (כנס קיסריה; כנס הרצליה, הרצאות באו"ם וכו'); והופיעה באמצעי התקשורת: טלוויזיה, רדיו; מדיה אלקטרונית; רשתות חברתיות ומסיבות עיתונאים.
קדאיניאי
קדאיניאי (בליטאית: Kėdainiai, ביידיש: קיידאן, בפולנית: Kiejdany, ובגרמנית: Kedahnen) היא אחת הערים העתיקות בליטא. העיר ממוקמת כ-51 ק"מ צפונית לקובנה על גדות הנהר נבז'יס, ומהווה בירת מחוז.
תולדות היישוב
העיר מוזכרת לראשונה בשנת 1372, בכרוניקה הליבונית של הרמן פון וורטברג.
יהודי קיידאן
בשנת 1897 נמנו בעיר 3,733 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בה כ-3,000 יהודים, למעלה מרבע מתושביה, ופעלו בה מוסדות תרבות, דת וחינוך יהודיים. פעילות זו, ובפרט הפעילות הציונית, נאסרה עם סיפוח ליטא לברית המועצות ביוני 1940, תוך הגליית עשרות משפחות יהודיות מהעיר לסיביר.
במלחמת העולם הראשונה גורשו יהודי קיידאן מזרחה יחד עם רוב יהודי ליטא. לאחר המלחמה אפשרה ליטא החופשית את שובם של כל היהודים, ויהודי קיידאן שבו לבתיהם. שלמה פיינזילבר היה רב הקהילה לפני מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר על ידי גרמניה ב-24 ביוני 1941. על היהודים הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, איסור הליכה על מדרכות ואיסור על קשר עם לא יהודים. לאחר זמן קצר הוצאו להורג כ-100 יהודים מהעיר שהואשמו בקומוניזם. בהמשך, נלקחו יהודי העיר לעבודות כפייה, תוך שבוצעו בהם מעשי שוד, אונס ורצח מתמשכים. ב-23 ביולי 1941 לבדו רצחו הליטאים כ-200 מיהודי העיר.
בהמשך, רוכזו יהודי העיר בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, אליו הובאו גם כ-1,000 יהודים מיישובי הסביבה, ובו נצטוו היהודים לשלם לשלטונות תשלומי כופר גבוהים.
ב-15 באוגוסט 1941 רוכזו יושבי הגטו בבית הכנסת המקומי, וממנו נלקחו לאורוות, בהן הוחזקו 13 יום, ללא הספקת מזון. ב-28 באוגוסט הובלו כל היהודים אל בורות ירי, ונרצחו ביריות על ידי שוטרים ליטאים, בפיקודם של כמה גרמנים. למעלה מ-2,000 איש קבורים בבורות אלה, ואף יהודי לא נותר בעיר מכל הקהילה. רק שני צעירים הצליחו לברוח יום לפני ההוצאה להורג.
בקיץ 1943 הוקם במקום מחנה עבודה לעובדי כפייה שהובאו לשם מגטו קובנה. המחנה היה מחנה משנה של מחנה ריכוז KAUEN. במחנה עבדו כ-500 יהודים בבניית שדה תעופה צבאי. המחנה נסגר ביולי 1944 והאסירים נשלחו למחנות ריכוז בגרמניה כחלק מפינוי גטו קובנה.
בין האישים ילידי קיידאן נמנים, הרב משה מרגלית, הרב אברהם שלמה זלמן צורף, שניאור זק"ש, משה לייב ליליינבלום, הרב מאיר מיכל רבינוביץ, הרב שמואל רפפורט ואברהם אליהו קפלן.
ארכיון קיידאן בקיבוץ בית זרע
יוצאי קיידאן בארץ ובעולם שמרו על קשר ביניהם, וחשו מחויבות לשמר את זכר הקהילה שהושמדה. בשנות ה-60 נוצר קשר בין משפחת כהן האמידה בארצות הברית, שמוצאה בקיידאן, לבין קיבוץ בית זרע, שרבים מחבריו היו יוצאי ליטא, וכמה מהם ילידי קיידאן. במשא ומתן בין הקיבוץ למשפחת כהן סוכם, שהמשפחה תממן בניית ספרייה גדולה לקיבוץ, בתנאי שאחד מאגפיה יוקדש לשימור זכרה של קהילת קיידאן. את האחריות ל"ארכיון-זוטא" זה לקחו על עצמם פסח ושיינקה חיטין (ווייצר לשעבר), ילידי קיידאן. נשלחו הודעות אל יוצאי העיר והשניים החלו באיסוף חומרים ופריטים, שהובאו או נשלחו אליהם מהארץ והעולם. כל דבר קטן נחשב: תעודות ומכתבים, תמונות, ספרי תפילה, כלי בית וחפצי קודש. כמו כן תיעוד של פעילות ציבורית וחברתית, כמו פעילות הפרו-גימנסיון העברי, תנועות נוער וארגוני צדקה. אנשים מסרו לארכיון דברים מביתם וחייהם בקיידאן, שנשמרו אצלם כמזכרות. בתוך כמה שנים הפך המקום למוקד עלייה לרגל של יוצאי קיידאן בארץ ובעולם. לאחר פטירתם של בני הזוג חיטין לא נמצא מי שיטפל בארכיון ובסוף שנות ה-80 הועבר בשלמותו לארכיון בגבעת חביבה. לאחר כמה שנים הועבר בשנית, לארכיון מורשת, שהוקם במקום.
מצודת באשטאביא
מצודת באשטאביא (בערבית:  باشطابيا, ידועה גם בשמות: מצודת באש טאפיה, באש טאביה, באש טאביא ובאשטאביה) הייתה מצודה מהמאה ה-12 ששכנה על הגדה המערבית של החידקל, והייתה חלק מחומת העיר מוסול בעיראק. המצודה נהרסה על ידי ארגון המדינה האסלאמית באפריל 2015.
היסטוריה
מצודת באשטאביא נבנתה במאה ה-12 והייתה אחת משבע מצודות בחומת העיר מוסול. המצודה נפגעה ב-1393 על ידי המנהיג המונגולי טימור לנג, ונבנתה מחדש על ידי האימפריה העות'מאנית.
למצודה היה תפקיד חשוב במצור על מוסול במהלך המלחמה שהתרחשה בין השנים 1743–1746 בין האימפריה העות'מאנית והשושלת האפשארית האיראנית. המצור החל ב-14 בספטמבר 1743 כשהשאה הפרסי, נאדר שאה הגיע אל העיר. הפאשא של מוסול, חאג' חוסיין אל ג'אלילי, הגן בהצלחה על העיר והמצור הוסר ב-23 באוקטובר 1743.
שרידי המצודה נחשבו כאתר ארכאולוגי, וחשיבותו הייתה משמעותית משום היותו אחד מהשרידים המעטים מחומת העיר מוסול. המצודה הייתה נקודת ציון בעיר וחלק מסמלה, והיא נחשבה אתר תיירות פופולרי אצל תושבי עיראק והמדינות השכנות. לאחר תחילת מלחמת עיראק ב-2003, סבלה המצודה מהזנחה.
הריסת המצודה
העיר מוסול נכבשה על ידי ארגון המדינה האסלאמית ב-10 ביוני 2014, והמצודה נפגעה כתוצאה מהירי והמלחמה. ב-10 ביולי נפל טיל ליד המצודה ופגע בקירותיה. ב-23 ביולי ירה מזל"ט שני פגזים על המצודה.
על פי דיווח של משרד התיירות העיראקי, באפריל 2015 פוצצה המצודה על ידי ארגון המדינה האסלאמית במסגרת פעילותם להרס נכסי תרבות.
פרדריק ג'ורג' קוטמן
ביוגרפיה
פרדריק קוטמן היה מקושר באופן קבוע עם בית הספר לציירים בנוריץ' בגלל הקשר המשפחתי שלו עם ג'ון סל קוטמן, שהיה אחד האמנים המובילים באסכולה זו. הוא מעולם לא התגורר בנורפוק, בניגוד לשאר האמנים מבית הספר.
הוא עבד בשמן ובצבעי מים. יצירתו הידועה ביותר, "אחת מהמשפחה", מוחזק כעת על ידי הגלריה לאמנות ווקר בליברפול.
לאורך הקריירה שלו, בילה בלונדון, הוא יצר למעלה משלושים ציורים.
מצעד יום הטיפש הקדוש
מצעד יום הטיפש הקדוש הוא מצעד שנתי בסן פרנסיסקו ב-1 באפריל. המצעד הוקם על ידי אד הולמס (הבישוף ג'ואי מהכנסייה הראשונה של הצחוק האחרון) בסוף שנות השבעים מתוך הבנה שאחד הקשרים המאחדים בחברה הוא טיפשות. אם 1 באפריל חל ביום חול, המצעד מתחיל למרגלות רחוב השוק ועוקב אחר דרך ברובע הפיננסי. אם ה-1 באפריל חל בסוף שבוע, המצעד מתחיל בפירמידת טרנסאמריקה, ממשיך במעלה שדרת קולומבוס ומסתיים בכיכר וושינגטון. המצעד מתחיל בצהריים. המצעד כולל ארוחת צהריים חינם, קונפטי, דגלים ותלבושות.
הצוקים הלבנים של דובר
הצוקים הלבנים הם צוקים שנמצאים בחופה הדרום-מזרחי של בריטניה הגדולה מול מצר דובר. שמם של הצוקים נובע מסלעי הקירטון מהם עשוים הצוקים, המודגשות על ידי אבן צור שחורה. הצוקים נמצאים במחוז קנט ליד עיר הנמל החשובה דובר.
לצוקים ערך סמלי בממלכה המאוחדת כי הם נמצאים מול החלק הצר ביותר של תעלת למאנש, הוא מצר דובר, ובסביבתם נחתו במהלך ההיסטוריה פולשים שניסו לכבוש את אנגליה.
אנטוניה בריקו
אנטוניה לואיזה בריקו (באנגלית: Antonia Louisa Brico 26 ביוני 1902 - 3 באוגוסט 1989) הייתה מנצחת ופסנתרנית.
ילדות, נעורים ולימודים
בשנת 19072 החלה בריקו את לימודיה באקדמיה למוזיקה של ברלין ובשנת 1929 סיימה את לימודי התואר השני בניצוח, האמריקאית הראשונה שעשתה זאת. במהלך תקופה זו הייתה שם תלמידתו של קרל מוק, מנצח התזמורת הפילהרמונית של המבורג, אצלו למדה עוד שלוש שנים לאחר קבלת התואר.
קריירה
לאחר הופעת הבכורה שלה כמנצחת מקצועית עם הפילהרמונית של ברלין, בפברואר 1930, עבדה בריקו עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו והפילהרמונית של המבורג, וזכתה בשבחי הביקורת והקהל. הופעות כמנצחת אורחת עם "תזמורת הנגנים הסימפונית" בדטרויט, וושינגטון הבירה ומקומות אחרים לא איחרו להגיע. ב-1934 התמנתה למנצחת "תזמורת הנשים הסימפונית", ששינתה את שמה בינואר 1939 (לאחר שגם גברים התקבלו אליה) ל"תזמורת בריקו הסימפונית".
ביולי 1938 הייתה בריקו לאישה הראשונה שניצחה על הפילהרמונית של ניו יורק, וב-1939 ניצחה על התזמורת הפדרלית בקונצרטים ביריד העולמי של ניו יורק. במהלך מסע הופעות מקיף באירופה, שבו הופיעה הן כפסנתרנית והן כמנצחת, הזמין יאן סיבליוס את בריקו לנצח על הפילהרמונית של הלסינקי.
בריקו קבעה את מושבה בדנבר, קולורדו בשנת 1942. כאן ייסדה את "אגודת באך" ואת "הרכב נגניות כלי המיתר" כמו כן ניצחה על "תזמורת אנשי העסקים של דנבר", שהייתה ב-1968 ל"סימפונית של בריקו", וב-1948 הייתה למנצחת "הסימפונית הקהילתית של דנבר" (בהמשך הפילהרמונית של דנבר). בין השנים 1958 ל-1963 הייתה מנצחת התזמורת הפילהרמונית של בולדר היא לימדה פסנתר, ניצוח ופיתוח קול. בין תלמידיה היו ג'ודי קולינס, דונלד לואץ', ג'יימס ארב וקרלוס מוזר. בריקו המשיכה להופיע כמנצחת אורחת עם תזמורות ברחבי העולם, בהן תזמורת הנשים של יפן.
סרט תיעודי על חיי בריקו בשם "אנטוניה: דיוקן אישה", מאת הבמאית ג'יל גולדמילו, בעזרת ג'ודי קולינס, תלמידתה לשעבר של בריקו, הופיע בשנת 1974. בריקו תיארה בגילוי לב את מאבקה במשך כל שנות הקריירה שלה עם האפליה המגדרית, שמנעה ממנה לנצח ביתר תכיפות. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר והפופולריות שלו הייתה אחראית באופן חלקי להזמנות שקיבלה בריקו לנצח על תזמורת פסטיבל בעיקר מוצרט בקונצרטים, שכל הכרטיסים להם נמכרו ושהוקלטו על ידי קולומביה רקורדס בשנת 1975, ועל הפילהרמוניה של ברוקלין בשנת 1977.
מוות ומורשת
בריקו מתה בדנבר בשנת 1989 לאחר מחלה ממושכת, בגיל 87.
"היסטורי קולורדו", לשעבר "החברה ההיסטורית של קולורדו", מחזיקה באוסף גדול של מסמכיה האישיים. בשנת 1986 הוכנסה ל"היכל התהילה של נשות קולורדו".
ספר מצויר לילדים "In One Ear And Out The Other: Antonia Brico And Her Amazingly Musical Life", מאת מאת דיאן וורת'י עם איורים של מורגנה ואלאס, יצא בהוצאת ספרי פני קנדי בשנת 2020.
אנה פידליה קירוט
אנה פידליה קירוט מורה (בספרדית: Ana Fidelia Quirot Moré; נולדה ב-23 במרץ 1963) היא אתלטית קובנית בעברה. היא פעמיים ברציפות אלופת עולם (גטבורג 1995 ואתונה 1997), סגנית אלופת עולם (טוקיו 1991), סגנית אלופה אולימפית (אטלנטה 1996), זוכת מדליית ארד אולימפית (ברצלונה 1992), פעמיים ברציפות אלופת אמריקה (אינדיאנפוליס 1987 והוואנה 1991) אלופת האוניברסיאדה (דיסבורג 1989), שיאנית אמריקה הנוכחית (2020), בעלת התוצאה החמישית בטיבה בכל הזמנים ודורגה פעמיים במקום הראשון בעולם (1989 ו-1997) בריצת 800 מטר. נוסף לכך, היא פעמיים ברציפות אלופת אמריקה (אינדיאנפוליס 1987 והוואנה 1991), אלופת האוניברסיאדה (דיסבורג 1989) ודורגה במקום הראשון בעולם (1989) בריצת 400 מטר.
בשנת 1989 זכתה קירוט בתואר אתלטית השנה בעולם.
ביוגרפיה
קירוט נולדה וגדלה בפלמה סוריאנו.
1979
ב שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו בשנת 1979 היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר.
אלופת מרכז אמריקה והקריביים
באליפות מרכז אמריקה והקריביים שנערכה בהוואנה בסוף יולי 1983 היא זכתה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 52.89 שניות. חודש לאחר מכן, במשחקים הפאן-אמריקאים שנערכו בקראקאס, ונצואלה בסוף אוגוסט היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.83 שניות ומדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר.
1987
באליפות העולם שנערכה ברומא ב-31 באוגוסט 1987 סיימה קירוט במקום רביעי בריצת 800 מטר בשיא אמריקה חדש של 1:55.84 דקות.
1988
בתחרות שנערכה במקסיקו סיטי ב-22 במאי 1988 קבעה קירוט בריצת 400 מטר שיא לאומי חדש של 49.62 שניות.
אלופת אמריקה
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה באמצע אוגוסט 1989 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.27 שניות ובריצת 800 מטר בתוצאה של 1:59.06 דקות.
אלופת האוניברסיאדה
שבועיים לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בדיסבורג בסוף אוגוסט 1989 זכתה קירוט בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.73 שניות, לפני ג'יירל מיילס מארצות הברית (52.41 שניות) ולודמילה ג'יגלובה מברית המועצות (52.69 שניות). בשלב חצי הגמר היא קבעה את תוצאת השנה בעולם של 50.01 שניות. בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:58.88 דקות, לפני אלן ואן לנכן מהולנד (1:59.82 דקות) ואינה איבסייבה מברית המועצות (2:01.03 דקות). שבוע וחצי לאחר מכן, בתחרות שנערכה בברצלונה, ספרד ב-9 בספטמבר אותה שנה היא קבעה בריצת 800 מטר שיא אמריקה חדש של 1:54.44 דקות והתוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים, באותה העת.
1990
בתחרות שנערכה בקלן, גרמניה ב-19 באוגוסט 1990 קבעה קירוט בריצת 400 מטר תוצאה של 50.03 שניות ודורגה במקום שני בעולם באותה שנה.
סגנית אלופת עולם
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטוקיו ב-26 באוגוסט זכתה קירוט במדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.55 דקות, 5 מאיות השנייה לאט מליליה נורוטדינובה מברית המועצות (1:57.50 דקות) ולפני אלה קובאץ' מרומניה (1:57:58 דקות).
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה קירוט במדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.80 דקות, אחרי אלן ואן לנכן (1:55:54 דקות) וליליה נורוטדינובה מהמשלחת המאוחדת (1:55:99 דקות).
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה ב-13 באוגוסט 1995 זכתה קירוט במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.11 דקות, לפני לטישיה וריסד מסורינאם (1:56.68 דקות) וקלי הולמס מבריטניה (1:56.95 דקות).
1997
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון ב-9 באוגוסט 1997 זכתה קירוט בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.14 דקות, לפני ילנה אפנסייבה מרוסיה (1:57.56 דקות) ומריה מוטולה (1:57.59 דקות).
אגם סנוסה
אגם סנוסה הוא האגם השישי בגודלו בנורווגיה. האגם ממוקם בנפות סטיינקייר וסנאסה שבמחוז טרנדלג. כביש, שחוצה את שוודיה ונורווגיה עובר לאורך חופו הצפוני של האגם וקו נורדלנד, החוצה את המחוזות טרנדלג ונורדלנד עובר לאורך חופו הדרומי של האגם.
אורכו הממוצע של האגם הוא כ-40 קילומטרים אורך ורוחבו הממוצע הוא כ-3 קילומטרים. גובה פני האגם הם 24 מטרים מעל פני הים, והוא מגיעה לעומק מקסימלי של 186 מטרים. האגם נוצר על ידי שחיקה של קרחונים. במפה נראה שהאגם הוא הרחבה של פיורד טרונדהיים. האגם נשפך אל נהר בייאלווה, הנשפך אל פיורד טרונדהיים.
למען האנושות כולה
למען האנושות כולה (בצרפתית: À l'échelle humaine) הוא ספר שכתב ראש ממשלת צרפת הסוציאליסטי לאון בלום בעת שהוחזק במעצר על ידי שלטון וישי בין השנים 1941 ל-1942. הוא סיים לכתוב אותו בשנת 1944 ופרסם אותו בשנת 1945, עם תום המלחמה.
בספר הוא מנתח את תקופת משטרו כראש ממשלה. הוא מציג את הנסיבות שהובילו לנפילת הרפובליקה הצרפתית השלישית ומאשים את צרפת על חוסר היכולת שלה לעמוד מול היטלר. את הנסיבות לחולשת צרפת הוא תולה בעיקר בסיבות חברתיות בתוך צרפת וחוסר העניין של האזרחים מן השורה במתרחש במדינה ומציין כי הבירוקרטיה שמרכזה בפריז חונקת את היוזמה המקומית. הוא מתאר את הסיבות הסוציולוגית והכלכליות מאחורי התדרדרות מעמד הבורגנות בצרפת.
ELN
צבא השחרור הקולומביאני (בספרדית: Ejército de Liberación Nacional, ובראשי תיבות ELN) הוא ארגון גרילה וטרור מרקסיסטי בקולומביה. הוא הוקם בשנת 1964 על ידי פבלו ואזקס קסטינו בהשראת הכומר קאמילו טורס לפי הערכות שונות בשורות הארגון חברים בין 1,380 ל-3,000 בני אדם. הארגון הוגדר כארגון טרור על ידי קולומביה, פרו, ארצות הברית, קנדה והאיחוד האירופי בעקבות שורת מעשי רצח, חטיפות, אלימות ומתקפות טרור שביצעו פעיליה בשטחי קולומביה. הארגון מממן את פעילותו באמצעות תרומות, חטיפות לצורכי כופר, סחר בסמים וסחיטת כספים.
היסטוריה
הארגון הוקם על ידי פבלו ואזקס קסטינו שהושפע עמוקות מהמהפכה בקובה יחד עם מספר אנשי כמורה מהמעמד הנמוך והכומר קאמילו טורס. הם החלו בלוחמת גרילה נגד הממשל כחלק מלחמת האזרחים בקולומביה. לאחר שהארגון ספג שורה של כישלונות צבאים והרבה בסכסוכים פנימיים מונה לעמוד בראשו הכומר מנואל פרז. פרז הוביל את ELN לשינוי טקטי משמעותי והקצנה משמעותית בשיטת הלחימה, הארגון עבר לחטיפות של אזרחים קולומביאנים בתמורה לכופר ולשחרור מורדים ובתקופת שלטונו בארגון מאמצע שנות ה-70 ועד מותו מצהבת ב-1998 נחשבת לאלימה ביותר שידע הארגון.
במהלך שנות השבעים ניסה נשיא קולומביה אלפונסו לופס מיקלסן לגבש הסכם שלום עם הארגון על מנת למנוע את שפיכות הדמים במדינה ולסיים את מלחמת האזרחים המתמשכת, לאחר שראה שכוחו של ELN עולה בעקבות הקרבות הקשים שניהל עם צבא קולומביה ב-1974 ורבים מהאזרחים מאמצים את האידאולוגיה של הארגון לאחר שראו שאינו נופל מצבא המדינה.
לאחר שהמשא ומתן נכשל החל הארגון לבצע חטיפות של אזרחים זרים, בעיקר עובדים בתחום הנפט תמורת כופר, והחל בסחר בסמים.
ב-1992, כאשר החל משא ומתן לשלום בין ממשלת קולומביה לארגון FARC בו סירב להשתתף ה-ELN הועלתה הצעה שמחוז בוליבר יימסר לידי הארגון, ELN יקבל את השטח כטריטוריה עצמאית בתמורה להתפרקות מנשק. ההצעה נדחתה בעקבות התנגדות של ארגון אחר ה-AUC, ארגון ימין קיצוני.
בשנות ה-2000 החל הארגון לגבות דמי חסות מעסקים קטנים בערים ובנוסף הגדיל את כמות החטיפות, על פי הערכות שונות חטף הארון למעלה מ-3,000 בני אדם משנת 2000 ומתוכם נהרגו כ-153 בני ערובה. כיום מחזיק הארגון למעלה מ-200 בני ערובה.
חטיפת הישראלים
בספטמבר 2003 במהלך טיול באזור העיר האבודה שבקולומביה חטפו אנשי ארגון ELN קבוצה של 15 איש, בהם שישה ישראלים. לאחר מספר שעות שוחררו 7 מחטופים, בהם זוג ישראלים. 8 החטופים (4 ישראלים, שני אנגלים, ספרדי אחד וגרמניה אחת) שלא שוחררו הוחזקו על ידי הארגון לתקופה של בין 75 ל-101 ימים, בתחילה חשבה הממשלה הקולומביאנית שהחוטפים הם חלק מה-FARC הגדול והמאורגן יותר ורק לאחר זמן מה התברר כי מדובר ב-ELN, לאחר 17 ימים הצליח אחד מבני הערובה, צעיר בריטי בן 18 להימלט מהחוטפים תוך כדי ההליכה בין נקודות המסתור, הוא נמצא מספר ימים לאחר מכן על יד אזרחים קולומביאנים באפיסת כוחות והועבר לשלטונות. בהמשך הדרך ניסו בני הערובה הישראלים להימלט אך לא הצליחו, לאחר כ-75 ימים בשבי החליטו החוטפים לשחרר את בת הערובה הגרמנייה וזמן קצר לאחר מכן גם את בן הערובה הספרדי, לאחר 98 ימים בשבי ולאחר משא ומתן ארוך בתיווך כפרים מקומיים הוחלט לשחרר גם את 5 בני הערובה הנותרים, לאחר 101 ימים הוטסו בני הערובה אל הצלב האדום ומשם שוחררו.
דרישת הארגון הייתה לשחרר אסירים השייכים לארגון ולמטרה זו החליטו לחטוף דווקא אזרחים זרים לאחר שחטיפה של פוליטיקאים מקומיים נכשלה בהשגת המטרה.
שיחות שלום במסגרת מלחמת האזרחים בקולומביה
לאחר שב-2016 נחתם הסכם שלום ופירוז מנשק של ארגון FARC שהיה שותף של ה-ELN החל הארגון במשא ומתן מתקדם גם הוא ב-8 בפברואר 2017 נפתחו בקיטו בירת אקוודור שיחות שלום בין ממשלת קולומביה לארגון ELN. זהו הניסיון החמישי להגיע לשלום מצד ממשלת קולומביה עם ELN מאז שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר שכל הניסיונות הקודמים נכשלו. בינתיים ממשיך ELN לבצע חטיפות.
לוקדאון (2006)
לוקדאון (2006) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling. האירוע נערך ב-23 באפריל 2006 באולם האימפקט זון שבאורלנדו, פלורידה. האירוע היה האירוע השני בסדרת אירועי לוקדאון. באוקטובר 2017, עם השקת רשת ה-Global Wrestling Network, האירוע התווסף לספריית תוכני ה-VOD של הארגון.
שמונה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, הלוחמים של סטינג (סטינג, AJ סטיילס, רון קילינגס וריינו) ניצחו את הצבא של ג'ף ג'ארט (ג'ף ג'ארט, סקוט סטיינר, כריס האריס וג'יימס סטורם) בקרב לית'ל לוקדאון. עוד ברשימת הקרבות, כריסטיאן ניצח את אביס בקרב כלוב ושמר על אליפות העולם של NWA, וסמואה ג'ו ניצח את סאבו בקרב כלוב ושמר על אליפות ה-X דיוויז'ן של TNA.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מתוכניות  Impact.
בלוגה בלוז
בלוגה בלוז היא סדרת טלוויזיה קומית ישראלית, המשודרת בכאן חינוכית החל מ-24 באוקטובר 2021, בכיכובו של ערן זרחוביץ'. את הסדרה יצרו וכתבו נעם נבו ויעל כץ.
עלילה
הסדרה מתרחשת במחנה הקיץ בשם "וולקנו" שבו משתתפים בין היתר מדריכי וחניכי שבט "בלוגה". בראש המחנה עומדת המנהלת עמליה. את המחנה ירשה עמליה מאביה יחד עם אחותה, גיתית המשמשת בין היתר גם כאחות המחנה. "וולקנו" הוא החלום של עמליה והיא משתוקקת להקנות לדור הצעיר את אהבת הטבע ואת היכולות לשרוד בו.
מדריכי שבט "בלוגה" הם ירמי ונוגה, זוג חברים שפוטרו מכל עבודה אפשרית אשר עבדו בה. במחנה יש גם את השף שפי טבח המחנה וגם את המדריך גב, מדריך בשבט "אורקה".
רבי אבא בר אחא
רבי אַבָּא בר אחא היה מאמוראי ארץ ישראל, אשר ירד לבבל.
פעמים רבות מוסר בשם "רבינו"; יש סוברים שהכוונה לרבי, או שכוונתו לרב. בעקבות זה, נוצרה מחלוקת גם לגבי זמנו: אם הוא בן הדור הראשון או השני.