cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טומי מסיאס
קריירה
ביולי 2016, מסיאס זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כשזכה במדליית ארד בגראנד סלאם טיומן. באוקטובר 2016 זכה במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי לאחר שניצח בגמר את סגן האלוף האולימפי רוסטם אורוג'וב האזרי. באליפות אירופה 2017 שנערכה בוורשה זכה במדליית ארד לאחר שניצח את טוהר בוטבול הישראלי בקרב על המדליה. בדצמבר 2017, זכה במדליית ארד בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בסנט פטרבורג. באפריל 2018 מסיאס זכה בגראנד פרי אנטליה לאחר שגבר על אן צ'אנג-רים הקוריאני בגמר. באוקטובר 2018 זכה בגראנד פרי קנקון לאחר שניצח בגמר את דניס איארצב הרוסי באיפון.
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, מסיאס זכה שוב במדליית הארד. בקרב הראשון ניצח את לוקאס ונקולד הגרמני, בשמינית הגמר ניצח את דירק ואן טיכלט הבלגי וברבע הגמר גבר על בילאל ג'ילוגלו הטורקי. בחצי הגמר הפסיד לפרדיננד קראפטיאן הארמני ונשר לקרב על מדליית הארד בו גבר על ארסן גזריאן הארמני.
באליפות אירופה בשנת 2019 שנערכה במינסק כחלק מהמשחקים האירופיים, זכה מסיאס במדליית הזהב כאשר בחצי הגמר ניצח בניקוד ווזארי את לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי ובגמר ניצח באיפון את רוסטם אורוג'וב האזרי. באותה השנה זכה גם במדליית זהב בגראנד סלאם יקטרינבורג. באליפות אירופה 2020 אשר נערכה בפראג, זכה מתיאס במדליית הארד כאשר ניצח בקרב על המדליה את פאביו באזילה האיטלקי.
באליפות העולם 2021 שנערכה בבודפשט, זכה מסיאס במדליית הכסף לאחר שניצח חמישה מתוך שישה קרבות. הוא ניצח את שני הקרבות הראשונים באיפון ובשלב שמינית הגמר ניצח בווזארי את אדריאן סולצ'ה הרומני. ברבע הגמר ניצח בווזארי את חיקמטילוק טורייב האוזבקי לאחר תרגיל קוסוטו-גרי ובחצי הגמר ניצח שוב בווזארי את סואיצ'י האשימוטו היפני כעבור קרוב לשבע דקות של קרב ובעזרת תרגיל בשם אוקי-וואזה. בגמר התמודד מסיאס מול לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי והפסיד בעונשים.
יחידה בין-לאומית
בפרמקולוגיה, היחידה הבין-לאומית (י"ב או IU בלעז) היא יחידת מדידה לכמות החומר; המסה או הנפח המהווים יחידה בינלאומית אחת משתנים בהתאם לאיזה חומר נמדד, והשונות מבוססת על הפעילות הביולוגית או ההשפעה הביולוגית, לצורך השוואה קלה יותר בין חומרים. יחידות בינלאומיות משמשות לכימות ויטמינים, הורמונים, תרופות מסוימות, חיסונים, מוצרי דם וחומרים פעילים ביולוגית דומים.
חומרים ביולוגיים רבים קיימים בצורות או תכשירים שונים (למשל, ויטמין A בצורת רטינול או בטא-קרוטן). מטרת הי"ב היא לאפשר לנו להיות מסוגלים להשוות בין אלו, כך שצורות או תכשירים שונים בעלי אפקט ביולוגי זהה יכילו את אותו מספר היחידות הבינלאומיות. לשם כך, ועדת המומחים של ארגון הבריאות העולמי לתקינה ביולוגית מספקת הכנת תקן של גורם ביולוגי זה או אחר בתכשיר, קובעת באופן שרירותי את מספר היחידות הבינלאומיות הכלול בתכשיר הזה ומגדירה הליך ביולוגי להשוואת תכשירים אחרים של אותו גורם לתכשיר הייחוס. מכיוון שמספר היחידות הבינלאומיות הכלול בחומר חדש נקבע באופן שרירותי, אין שום שקילות בין מדידות היחידות הבינלאומיות של גורמים ביולוגיים שונים. לדוגמה, לא ניתן להשוות יחידה ביולוגית אחת של ויטמין E ליחידה ביולוגית אחת של ויטמין A בשום צורה שהיא, כולל מסה או יעילות.
המונח "יחידה בינלאומית" משמש גם לתיאור כל אחת מהיחידות הפיזיות או הכספיות השונות המוסכמות בצורה בינלאומית, בפרט אחת המהווה חלק ממערכת היחידות הבינלאומית (SI). יחידות בינלאומיות המשמשות בפרמקולוגיה אינן חלק מה-SI. היחידה הבינלאומית נבדלת מיחידת האנזים, המכונה גם "היחידה הבינלאומית לפעילות האנזים" או, בקיצור, "U" בלועזית.
שוויון והתאמה של יחידות בינלאומיות לחומרים שונים
המחקר מתבצע באמצעות הכנות מטוהרות מאוד של החומר, בדרך כלל בצורת שעברה ליופיליזציה המכונים "תכשירי התייחסות בינלאומיים" או IRP. כל הכנה מחולקת לדגימות שקולות במדויק, כאשר כל דגימה מאוחסנת באמפולה משלה שכותרתה קוד שתואם למקור אותו ה-IRP. מבחני תכולה מבוצעים באמצעות הדוגמאות הללו ומכוילים על פי תקן היחידה הבינלאומית שהיה זמין בעבר. תוצאות אלו יכולות להיות די משתנות; הערך הסופי של היחידה הבינלאומית לדגימות של IRP נתון נקבע על פי הסכמה. IRP המספק את התוצאות הטובות ביותר ומציג את היציבות הטובה ביותר לטווח הארוך נבחר להגדרת היחידה הבינלאומית הבאה. ה-IRP הזה מכונה אז "התקן הבינלאומי".
שווי ערך המשקלי של יחידה בינלאומית אחת
עבור חומרים מסוימים, שווי ערך המסה המדויקת של יחידה בינלאומית אחת משתנה. כשזה קורה, המסה לשעבר של היחידה לחומר הזה מתבטלת רשמית לטובת מסה שחושבה לאחרונה. שינוי כזה קרה בתקני החיסון לפרולקטין: מנה אחת של תקן (84/500; 53 mIU ≈ 2.5 נגמרה במלאי, תקן חדש (83/573; 67 mIU ≈ 3.2 מיקרוגרם) כויל כנגד הישן (כמו 67.2 mIU) והחליף את הקודם.
זיהוי בשפות
על מנת להסיר את האפשרות להתבלבל בין האות "I" לבין הספרה "1", יש בתי חולים שכמדיניות מוצהרת מסירות את ה-"I", כלומר להשתמש רק ב-U או E כאשר מדברים וכותבים על מינונים. בעוד שבתי חולים אחרים דורשים לכתוב את המילה "יחידות" (או מילים "יחידות בינלאומיות") בצורה המלאה. (לדוגמה, ניתן לקצר "שלוש יחידות בינלאומיות לליטר" נכתב בצורת ראשי תיבות כ-"3U/L". הסימן "ליטר" (L) פחות מושפע בכתיבה, שכן משתמשים בצורות כתיבה פחות מבלבלות).
צלב
צלב הוא צורה המורכבת משני קווים המאונכים זה לזה, וחוצים זה את זה. צלב משני קווים אלכסוניים נקרא סאלטייר.
הצלב הוא אחד מהסמלים העתיקים ביותר באנושות, ומשמש בדתות רבות, המרכזית בהן היא הנצרות, שאימצה את הצלב כסמלה הרשמי ונתנה לו פירוש איקונוגרפי כסמל לייסוריו של ישו. הצלב מייצג לעיתים קרובות את חלוקת העולם לארבעת היסודות או ארבעת כיווני הרוח. לחלופין ניתן לומר כי הוא מייצג את איחוד התפישות ה"שמימית" וה"ארצית" (קוך, 1955).
בהרלדיקה, הצלב בצורותיו השונות מופיע בשלטים הרלדים.
עקב המשמעות הדתית-נוצרית של הצלב, הוא מכונה במקורות יהודיים רבים בלשון נקייה "שתי וערב".
הצלב כסימן
צלבים בכתיבה משמשים למטרות שונות, במיוחד במתמטיקה. מאחר שהוא מהיר וקל לציור וכן מדויק יותר, הצלב משמש לעיתים קרובות לסימון.
צלב קדם-נוצרי
לא ידוע מתי נוצר דימוי הצלב הראשון, אולם בקברי פרעונים שונים נמצא הצלב ובעיקר צלב הקרס.
ילדים בכל התרבויות מציירים קווים מוצלבים מגיל צעיר. ברחבי אירופה נמצאו במערות רבות חריטות בצורת צלב המתוארכות לשלבי התפתחות מוקדמים של האדם בתקופת האבן. כמו סמלים אחרים מתקופה זו השימוש בהם נמשך גם בתרבויות הקלטיות באירופה. דימויי צלב נוספים נמצאו גם בתרבויות ודתות במרכז אסיה.
הספרים הנוצריים הראשונים מארמניה וסוריה מכילים ראיות לכך שמקור הצלב בפרשים שהגיעו מהמזרח - ייתכן והכוונה לעמים הטורקיים הראשונים. במקדשים ארמנים עתיקים ניתן למצוא השפעות טורקיות בדמויות צלב.
צלב נוצרי
סימן הצלב החל להיות מזוהה עם הנצרות בשלהי המאה ה-2, והשימוש בו כסמל נוצרי נעשה נפוץ במאה ה-3, אחרי שהלנה, אמו של קונסטנטינוס, מצאה את הצלב האמיתי במחבוא בעת מסעה בארץ ישראל ב-334.
עד אז היו קהילות נוצריות שחששו להציג צלב בפומבי. אחת הדרכים להסתירו הייתה להפוך את ראש הצלב לעיגול ובכך הפך הצלב למעין דמות. הנצרות אימצה את סמל הצלב בשל צליבת ישו ומותו על הצלב המסיימים את יסוריו ("הפסיון"), ונחשבים, יחד עם תחייתו, לשלב הכרחי בדרך לגאולת בני האדם. הצליבה הייתה שיטה מקובלת לעינוי ולהוצאה להורג בימי האימפריה הרומית. לפי הנצרות ישו עונה ונצלב כדי לכפר על חטאי האנושות, ולפיכך אזכור הדבר נחשב כביטוי לאמונה. מלבד השימוש בסמל הצלב בכנסיות ובאתרים דתיים, מקובל בקרב נוצרים אדוקים לתלות צלב מעץ מעל המיטה ולפעמים גם במקום בולט בבית, ולענוד שרשרת עם תליון בצורת צלב. כמו כן מקובל להציב צלב מעץ על קברי נוצרים או לשרטט צלב על גבי המצבה. נוצרים נוהגים לשרטט צלב דמיוני על פני גופם בשעת התפילה, בעת כניסה לאתר קדוש או כביטוי למצוקה בעת אסון. במהלך השנים, רבות מהכתות והזרמים בנצרות סיגלו לעצמם צלב ייחודי, על מנת לבדלן מזרמים אחרים. הצלב הנוצרי נקבע לסמל את ישו אך גם התחייבות לצניעות מינית ועבודת האל.
הצלבים בהרלדיקה
צלבים אלו משמשים כמעט אך ורק בהרלדיקה, ולרוב לא נושאים עמם משמעויות נוספות. רשימה חלקית:
הצלב בדגלים
בדגלים רבים, בפרט בדגלים של מדינות בעלות מסורת נוצרית, נכללים צלבים שונים כמוטיב. למרות זאת, הצלב מופיע גם בדגלי מדינות חסרות מסורת נוצרית מובהקת, כאשר הצלב בעל משמעות תרבותית, דתית, מדינית או חברתית אחרת. להלן מוצגת רשימה חלקית המציגה את מרבית הדגלים בהם נכללים נס הממלכה המאוחדת (היוניון ג'ק); הצלב הנורדי (צלב פיליפ); הצלב היווני; הצלב הפטריאכלי ועוד:
סטיבן אאוסטקיו
סטיבן אנטונש אאוסטקיו (בפורטוגזית: Stephen Antunes Eustáquio; נולד ב-21 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן קנדי ממוצא פורטוגזי המשחק בעמדת הקשר האחורי בפורטו.
קריירת מועדונים
אאוסטקיו נולד בלימינגטון שבקנדה להורים ממוצא פורטוגזי ובגיל שבע חזר עם משפחתו פורטוגל. אאוסטקיו התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של נזארנוס, ממנה עבר ללייריה ולאחר מגן לטורנסה מהליגה השלישית.
ב-7 ביוני 2017 אאוסטקיו חתם בליישואש. ב-23 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 נגד אקדמיקו דה ויסאו בסיבוב הראשונה של הגביע הליגה הפורטוגזי.
בינואר הושאל לפורטו עד לסיום העונה, עם אופציה לרכישב. ב-6 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לארוקה. ב-31 במאי החליטה הנהלת פורטו לממש את האופציה על אאוסטקיו והוא חתם לחמש שנים במועדון. ב-30 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-4 נגד ספורטינג בראגה. ב-26 באוקטובר 2022 הבקיע בניצחון 0–4 נגד קלאב ברוז' במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, ואף כבש בניצחון 1–2 נגד אתלטיקו מדריד.
קריירה בינלאומית
אאוסטקיו גדל בפורטוגל והוריו פורטוגזים, אך משום שנולד בקנדה הייתה באפשרותו לבחור לייצג אחת מבין שני הלאומים. בנעורותו שיחק בנבחרת הנוער של קנדה, אך בנובמבר זומן לסגל נבחרת הצעירה של פורטוגל ורשם מספר הופעות במדיה.
בפברואר הצהיר כי בגיל הבוגרים ייצג את קנדה. ב-15 בנובמבר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 1–4 ל. ב-11 ביולי 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–4 נגד. אאוסטקיו היה שותף להעפלה של הנבחרת למונדיאל 2022 לראשונה מזה 36 שנים ואף נכלל בסגל הנבחרת לקראת המונדיאל.
אליוס מאנצי
אליוס מאנצי (באיטלקית: Elios Manzi; נולד ב-28 במרץ 1996) הוא ג'ודוקא איטלקי. מאנצי מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג ומחזיק במדליית ארד מאליפות אירופה (קאזאן 2016).
קריירה
בינואר 2016, מאנצי זכה במדליית כסף בטורניר 'European Open Sofia'. באליפות אירופה 2016 שנערכה בקאזאן, זכה מאנצי במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את יאן סיקארדי ממונקו, בשמינית הגמר הוא ניצח את ונסן לימאר הצרפתי וברבע הגמר גבר על הובהנס דאבטיאן הארמני. בחצי הגמר הוא הפסיד לאורחן ספארוב האזרי ונשר לקרב על מדליית הארד בו ניצח את אמירן פפינשווילי הגיאורגי.
במאי 2016 הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי אלמטי לאחר שניצח בגמר את רוסטם איברייב הקזחי. מאנצי השתתף באולימפיאדת ריו 2016 והודח בסיבוב השני כאשר הפסיד בניקוד יוקו לקים וון-ג'ין הדרום-קוריאני. באוקטובר 2018 הוא זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל החדשה עד 66 ק"ג בגראנד פרי קנקון.
באליפות אירופה 2022 שנערכה בסופיה שבבולגריה, זכה מאנצי בפעם השנייה בקריירה במדליית הארד האירופית לאחר שבקרב על המדליה ניצח באיפון את ישר נג'אפוב האזרי.
פרסים
מקור:
עלי ספר
עלי ספר : מחקרים בביבליוגרפיה ובתולדות הספר העברי המודפס והדיגיטלי הוא כתב עת מדעי העוסק בתולדות הדפוס העברי בביבליוגרפיה של הספר העברי בעבר והווה. כתב העת יוצא לאור באופן לא סדיר החל משנת 1975 על ידי המחלקה למדעי המידע באוניברסיטת בר-אילן ובדפוס הוצאת אוניברסיטת בר-אילן. שפת כתב העת היא עברית ולכל גיליון נוספים גם תקצירים בשפה האנגלית.
היסטוריה
כתב העת החל לצאת לאור ב-1975 בעריכת ישראל מ' תא-שמע ובחסות המחלקה ללימודים ביבליוגרפיים ולספרנות (בהמשך נקראה המחלקה ללימודי מידע ולאחר מכן המחלקה למדעי המידע) ביוזמתם של יצחק דב גילת, ד“ר נעמי גולדפלד פוגלמן, שהייתה אז ראש המחלקה ללימודים ביבליוגרפיים ולספרנות, ותא-שמע. תחילה יצא כתב העת בתדירות של אחת ל-8 חודשים בממוצע עד לגיליון י' שיצא לאור ב-1981 והיה האחרון בעריכת תא-שמע, שעבר לאוניברסיטה העברית. ב-1984 התחדשה הוצאת כתב העת, הפעם בעריכת שלמה זלמן הבלין, שהתמנה באותה תקופה לראש המחלקה, והוציא לאור את כתב העת בתדירות נמוכה יותר עד גיליון י"ט שיצא לאור ב-2001. הוצאת כתב העת התחדשה ב-2008, הפעם בעריכת דב שוורץ וגילה פריבור, בתדירות ממוצעת של פחות משנתיים. העורכים החדשים שינו את כותרת המשנה של כתב העת מ"כתב-עת לביבליוגרפיה ולחקר הספר העברי" ל"מחקרים בביבליוגרפיה ובתולדות הספר העברי המודפס והדיגיטלי" וזאת "במטרה לחשוף את החוקר גם לאמצעים הדיגיטליים העומדים לרשותו".
מרבית גליונות כתב העת עוסקים בנושאים מגוונים, אך כמה מהגליונות הוקדשו לנושא או תחום מיוחד: גיליון י"ג (1986) עסק כולו בתשובות רב האי גאון ונכתב בידי צבי גרונר, גיליון כ"ד-כ"ה (2015) זכה לשם "מישן לחדש בספר העברי : ספר זיכרון ליהושע ברזילי)"' גיליון כ"ו-כ"ז (2017) כונה "בנתיבי הספר : מספר יצירה ועד לכתבי הרב יוסף דב סולובייצ'יק" והכיל מדור מיוחד שעסק בכתבי הרב יוסף דוב סולובייצ'יק מבוסטון שיצאו לאחר פטירתו וגיליון ל'א-"א (2021) נקרא "שם לשמואל – מחקרים בתולדות הספר העברי לזכרו של ר' שמואל אשכנזי".
גליונות כתב העת זמינים למנויים באמצעות אתר JSTOR.
גיירמו אמור
קריירה כשחקן
אמור הצטרף לאקדמיית הנוער של ברצלונה, "לה מאסיה", ב-1980, לאחר שצייד הכישרונות של הקבוצה גילה אותו. קרלס רשאק אימן אותו בקבוצת הנוער של ברצלונה, שזכתה בתארים רבים. ב-1982 ערך את הופעת הבכורה הלא רשמית כשנכנס כמחליף לדייגו מראדונה במשחק ידידות לציון חניכת המיני אסטדי. אמור שיחק במשך עשר שנים בקבוצה הבוגרת, בין 1988 לבין 1998. ב-1989 זכה בתואר הראשון עם הקבוצה, גביע אירופה למחזיקות הגביע, ובשנה שלאחריה הבקיע בגמר הגביע הספרדי לרשתה של ריאל מדריד, ועזר לקבוצה לזכות בתואר. את ניצחון הקבוצה בגמר גביע אירופה 1992 החמיץ עקב השעיה. שנתיים לאחר מכן הבקיע אמור את שער הניצחון בקלאסיקו באצטדיון סנטיאגו ברנבאו 13 דקות לסיום, ששמר על סיכוי לקבוצתו לזכות באליפות, שאכן התממש. ארבעה ימים לאחר מכן שותף בגמר ליגת האלופות, אך קבוצתו הפסידה למילאן 4-0.
מאז, הידרדר מעמדו של אמור בקבוצה. הקבוצה אומנם זכתה בתארים נוספים, אך המאמנים בובי רובסון ולואי ואן חאל מיעטו לשתפו. בתום עונת 1997/98 הודיע על עזיבת הקבוצה.
אמור הוא אחד השחקנים עם מספר ההופעות הגבוה בהיסטוריית המועדון. הוא בסך הכול הופיע ב-550 משחקים (מתוכם 421 רשמיים) והבקיע 89 שערים. אמור היה חלק מ"קבוצת החלומות" שזכתה בארבע אליפויות לה ליגה רצופות ובגביע אירופה תחת אימונו של יוהאן קרויף. תארים נוספים שלאמור היה חלק בהם הם שלושה גביעי המלך, שני גביע מחזיקות הגביע ושתי זכיות בסופר קאפ האירופי. עם הקבוצה זכה ב-19 תארים (כולל 2 גביעי קטלוניה), ובכך הוא השחקן עם מספר התארים הגדול ביותר בברצלונה.
ב-1998 עזב את ברצלונה לפיורנטינה, בה שיחק שנתיים. עם פיורנטינה שיחק מול ברצלונה פעמיים. במשחק השני נכנס כמחליף בקאמפ נואו וזכה לתשואות הקהל. ב-2000 עבר לוויאריאל, העולה החדשה לליגה הראשונה. בעונת 2002/03 שיחק בליווינגסטון הסקוטית, הקבוצה בה פרש ממשחק.
בין 1990 לבין 1998 שיחק אמור גם 37 פעמים במדי נבחרת ספרד, עמה השתתף ביורו 1996 ובמונדיאל 1998.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו ממשחק, הצטרף אמור להנהלת מערכת הנוער של ברצלונה ביוני 2003. כמו כן, עבד כמנהל מיזם בניית "קומפלקס הספורט" של המועדון, עד תום חוזהו ב-2007. בדצמבר אותה שנה נפצע בתאונת דרכים באורח קשה. הוא שוחרר לאחר טיפול שארך שבוע.
ב-2015 החל לאמן את אדלייד יונייטד האוסטרלית. אמור היה באוסטרליה במשך שנתיים, לפני שחזר לניהול מחלקת הנוער של ברצלונה.
המשרד לביטחון לאומי (טורקמניסטן)
המשרד לביטחון לאומי של טורקמניסטן (בטורקמנית: Türkmenistanyň Milli howpsuzlyk ministrilgi, MHM) הוא השירות החשאי העיקרי בטורקמניסטן, העוסק בביון ובביטחון פנים. הארגון הוקם בספטמבר 1991, כיורש האגף הטורקמני של הקג"ב, ובדומה לקודמו, מבצע שלל תפקידים רבים.
הארגון הוקם בספטמבר 1991 בתור הוועדה לביטחון לאומי של טורקמניסטן ושימש ככלי שרת בידי מנהיג המדינה הטורקמנבאשי, ספרמורט ניאזוב. לאורך שנות ה-90 מילא הארגון תפקיד מרכזי בפיקוח על המדינה ואזרחיה תוך דיכוי כל ביטוי חופשי. מיעוט הזרים המגיע למדינה, בדמות אנשי עסקים, דיפלומטים ונציגי חברות נפט בינלאומיות נמצאים תחת מעקב של סוכני MHM (המשרד לביטחון לאומי בר"ת). גם כיום, לאחר מות הטורקמנבאשי, ממשיך המשרד לשמש ככלי שרת בידי הנשיא גורבנגולי ברדימוחמדוב, בדיכוי יריביו הפוליטיים.
בדצמבר 2010, המשרד לביטחון לאומי עבר למטהו החדש, הנוכחי: רחוב 2033 בשדרות מחטומקולי 93, אשגבאט, טורקמניסטן.
ביקורת
המשרד הוא ארגון חשאי רב עוצמה, שהואשם על ידי ארגוני זכויות אדם בינלאומיים בשלל הפרות. כך למשל, ארגון אמנסטי אינטרנשיונל טוען כי המשרד רודף אחר אזרחים טורקמנים רבים בשל אמונתם הדתית, וכי רק חברי הכנסייה האורתודוקסית הרוסית ומוסלמים סונים אינם סובלים מכך. ארגון משמר זכויות האדם טען כי הארגון כולא שוב ושוב ומתנכל ביריביו הפוליטיים של נשיא טורקמניסטן. שני הארגונים מציינים את השימוש הנפוץ בעינויים על ידי סוכני MHM.
בוסרה
בּוֹסְרָה (בערבית: بصرى - בוצרא, או בוצרא א-שאם, בכתבי חז"ל: בוצרה) היא עיר עתיקה בדרום סוריה, השוכנת בחבל החורן, כ-35 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר דרעא, כ-15 ק"מ צפונית לגבול עם ירדן ובסמוך למקורות נהר הירמוך.
במהלך התקופה הרומית העיר שימשה כבירתה של הפרובינקיה הרומית ערביה, והתגוררה בה אוכלסייה מעורבת של הלניסטים ויהודים. במהלך תקופת התלמוד התקיימה בעיר קהילה יהודית גדולה, שחכמיה נזכרים רבות בכתבי חז"ל כחלק מאמוראי ארץ ישראל.
בתקופה המוסלמית היוותה העיר מרכז דתי חשוב ותחנה בדרכם של עולי הרגל למכה. שרידי העיר העתיקה של בוסרה, שסביבה הוקמה בוסרה המודרנית, הוכרזו בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית, בעיקר בשל התיאטרון הרומי של העיר, מראשית המאה ה-2 לספירה, שהוקף במצודה ערבית. עוד השתמרו בעיר שרידיהם של מבנים מהתקופה הביזנטית ומספר מסגדים. בשנת 2013 הכריז ארגון אונסק"ו על בוסרה ועל כל אתרי המורשת העולמית בסוריה כאתרים הנתונים בסיכון.
היסטוריה
בוסרה נזכרה לראשונה בשם "בוסראנה" במסמכים מצריים מתקופתם של תחותמס השלישי (המאה ה-15 לפנה"ס) ושל אחנתון (המאה ה-14 לפנה"ס). התפתחותה הממשית של העיר החלה במאה ה-2 לפנה"ס עת נכבשה בידי הנבטים והייתה לבירה אזורית. בשנת 106 נכבשה העיר בידי כוחותיו של טראיאנוס, שמה שונה לנובה טראיאנה בוסטרה (Nova Trajana Bostra), והיא הייתה לבירת הפרובינקיה הרומית של ערביה. חיל מצב של כ-5,000 חיילים הוצב בה והיא הייתה עד מהרה לבסיסו העיקרי של הלגיון השלישי קירנאיקה. העיר נבנתה לפי עקרונות התכנון הרומיים והוקם בה תיאטרון שיכול היה להכיל 17,000 צופים. התיאטרון שנחשב לאחד הגדולים במזרח התיכון נותר כמעט שלם עד ימינו. החל בתחילת המאה ה-3 החלה הנצרות להתפשט בעיר ונבנו בה מספר כנסיות וקתדרלה משנת 513 שהוקדשה לסרגיוס, בכחוס ולאוניסיוס.
בשנת 634 כבש המצביא הערבי ח'אלד בן אל-וליד את העיר לאחר קרב בוסרה, והמקום היה לזירת קרבות מתמשכים בין הערבים לביזנטים. לפי המסורת המוסלמית ביקר הנביא מחמד בעיר פעמיים, ובביקורו הראשון למד על הנצרות ועל עתידו כנביא מפי הנזיר הנסטוריאני בחירה. 36 מסגדים הוקמו בעיר, ביניהם מסגד עומר ששופץ ב-1950.
החל בסוף מאה ה-11 שלטו הסלג'וקים בבוסרה, והשושלת האיובית בהנהגת נור א-דין כבשה אותה במאה ה-12. במהלך המאה ה-13 ביצרו הערבים את העיר והפכו את התיאטרון למצודה שנועדה להגן על היישוב מפני הצלבנים, אך הדבר לא סייע לה בעת התקפת המונגולים. ב-1261 כבש הסולטאן הממלוכי ביברס את העיר ושיחזר את מבניה. העיר נותרה במשך מאות שנים כנקודת מעבר חשובה בדרך למכה, אך הלכה ואיבדה את חשיבותה עד שהייתה במאה ה-19 לכפר קטן.
בחודש מרץ 2015 התנהלו בעיר קרבות כחלק ממלחמת האזרחים בסוריה, וכוחות המזוהים עם המורדים הסורים המתונים כבשו את העיירה. ביולי 2018 כבשו צבא אסד מחדש את העיר בסיוע רוסי.
במקורות היהודיים
בוצרה נזכרת רבות בכתבי חז"ל מתקופת התלמוד כעיר שהתקיימה בה קהילה יהודית גדולה. בין חכמי העיר נמנו האמוראים רבי יונה בוצרייא, רבי חנן בריה דרבי ברכיה בוצריה ורבי תנחום בוצרייא. ריש לקיש נהג לבקר בה וכן רבי אבהו.
בהתאם לברייתא דתחומין, תחום ארץ ישראל לעניין מצוות התלויות בארץ הגיע במזרחו עד העיר בוצרה וחבל טרכון. במספר מקומות בתלמוד הירושלמי מובא מעשה ברבי אסי, שאמו עלתה מבבל לארץ ישראל והגיעה לבוצרה, ורבי יוחנן לא אישר לו בתחילה לצאת ולפגוש אותה, הואיל והעיר שכנה בחוץ לארץ בעוד שרבי אסי היה כהן.
בתלמוד הבבלי מוזכר בית כנסת של קהילת בצרה. בתלמוד הירושלמי מוזכרות התאנים שגודלו בעיר, "דבלה בוצרית".
בהיותה עיר רומית עם אוכלוסייה נכרית גדולה, נדרשו חז"ל לשאלות הנוגעות להלכות עבודה זרה אגב מעשים שאירעו בעיר. כך, מובא בתלמוד הירושלמי המעשה הבא בנוגע לביקורו של ריש לקיש בעיר:.
ליגת העל המלדיבית
ליגת העל המלדיבית היא ליגת הכדורגל הבכירה האיים המלדיביים. הליגה המקצוענית הוקמה בשנת 2000, והיא מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של האיים המלדיביים.
כיום בליגה מתחרות 10 קבוצות (החל מעונת 2018 והלאה, לפני כן היו 14 קבוצות), כאשר הליגה מקיימת תמורות עם הליגה המלדיביית השנייה. העונות מתחילת באוגוסט ומסתיימות במאי של השנה העוקבת. הקבוצות המשתתפות מקיימות שני סיבובים אחת נגד השנייה בבית ובחוץ ולאחר מכן מתפצלת הליגה לפלייאוף עליון ותחתון ומתקיים סיבוב שלישי.
במקביל לליגה זו, ואף לפני קיומה, התקיימה תחרויות חובבניות אחרות: האליפות הלאומית של האיים המלדיביים (1946 - 2015) והליגה האזורית של מאלה (2001 - 2006).
הקבוצות המובילות בליגה לאורך השנים בליגה הן ויקטורי, ניו רדיאנט וקלאב ולנסיה.
היסטוריה
ליגה חובבנית במלדיביים התקיימה כבר ב-1946, כאשר התחרות המתועדת הראשונה הסתיימה בתואר משותף של קוסטומס ו-נאדחי אחתאמדהון. בעשורים של שנות ה-50, ושנות ה-60 חסרים נתונים כיום לגבי הזוכות בליגה. בהמשך קבוצת ויקטורי הפכה לדומיננטית בתחום הכדורגל, ביחד עם הקבוצות ניו רדיאנט וקלאב ולנסיה.
הליגה הסתיימה בשנים אלו בפלייאוף ומשחק גמר אחד שהכריע את זהות האלופה לעונה.
בנוסף לליגה זו התקיימה בין השנים 2001 ועד 2006 ליגה של עיר הבירה מאלה בה התחרו קבוצות מהאזור.
ליגה מקצוענית
במקביל לתחרויות החובבניות הוקמה ליגת כדורגל בכירה מקצוענית בשנת 2000 על ידי התאחדות הכדורגל של האיים המלדיביים.
בליגה משתתפות שמונה קבוצות מרחבי האיים המלדיביים לפי החלוקה הנ"ל:בכל עונה משתתפות ארבע הקבוצות שסיימו בארבעת המקומות הראשונים בליגה בעונה שלפני כן, בנוסף לשתי קבוצות מאזורים 1-8, אזורי האטולים בהם מתקיימת ליגה מוקדמת לזאת הבכירה, ובנוסף עוד שתי קבוצות מאזור 9, אזור העיר מאלה, עיר הבירה של האיים המלדיביים.
בשנת 2014, הוחלט למתג מחדש את הליגה ולהחליפה ל-פרמייר ליג המלדיבית. בליגה זו,התקיימו שני סיבובים, במקום שלושה והקבוצה שסיימה אחרונה תרד אוטומטית לליגה השנייה. בנוסף לכך, אלופת הליגה השנייה תעלה לליגת העל, ואילו הקבוצות שסיימו במקום השני בליגה השנייה והלפני אחרון בליגת העל בהתאמה, ייאבקו במשחק פלייאוף.
ליל (כדורגל)
ליל - מועדון לספורט אולימפי (בצרפתית: Lille Olympique Sporting Club) הוא מועדון כדורגל צרפתי שהוקם בשנת 1944 כתוצאה מאיחודם של אולימפיק ליאוליס ופיבאס ומייצג את העיר ליל. המועדון משחק בליגת העל הצרפתית בכדורגל. המועדון זכה בארבעה תוארי אליפות צרפת (1946, 1954, 2011, 2021) וששה גביעים לאומיים.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-1944 וזכתה בארבע אליפויות, שישה גביעים והגיעה לגמר הגביע הצרפתי פעמיים נוספות. במסגרת המפעלים האירופאיים השתתפה הקבוצה שלוש פעמים בליגת האלופות, שלוש פעמים בגביע אופ"א ופעמיים בגביע האינטרטוטו. הישג השיא של המועדון באירופה הוא זכייה בגביע האינטרטוטו ב-2004. בשנת 2012 הקבוצה עברה לשחק באצטדיון החדש, אצטדיון פייר מורואה, המכיל 50,186 מקומות ישיבה, וממוקם בקומונה וילנב-ד'אסק אשר סמוכה לליל.
בעונת 2020/2021 זכתה ליל באליפות צרפת הרביעית בתולדותיה והראשונה מזה עשור.
סגל הקבוצה
(קפטן)
(קפטן שני)
תארים
אליפות צרפת (4) הגביע הצרפתי (6) הסופר קאפ הצרפתי גביע האינטרטוטו (1)
הוד התפתחותו
הוד התפתחותו (באנגלית: High Evolutionary) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Thor #134 מנובמבר 1966 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הוד התפתחותו הוא האלטר אגו של הרברט אדגר וינדהאם, סטודנט ממנצ'סטר, אנגליה אשר למד באוניברסיטת אוקספורד בשנות ה-30 של המאה ה-20 והתעניין בממצאיו של הביולוג הגנטי נתניאל אסקס. הוא החל להתנסות במניפולציה גנטית ובנה מכונה לה קרא "מאיץ גנטי". בעזרת מכונה זו הוא ניסה לגרום להתפתחותן האבולוציונית של חולדות. בהמשך, הוא השתמש בכוחותיו כדי ליצור מוטציות או צורות חיים לא מוגדרות בעלי אופי והתנהגות אנושית המצייתים לפקודותיו. בדרך כלל הוא משתמש בסוגי בעלי חיים מסוכנים כדי שמשרתיו יהיו חזקים ומסוכנים ויוכלו לבצע את מזימותיו הזדוניות, שמטרתן בדרך כלל היא השתלטות על העולם או על אזור מסוים ביקום מארוול.
בעלילת קומיקס שנקראה "מלחמת ההתפתחות", הוד התפתחותו חזר לכדור הארץ לאחר הרפתקאות בעולם חלופי, ונכנס לעימות עם מספר גיבורי-על, ביניהם האוונג'רס ואדם וורלוק, משום שניסה לכפות התפתחות מוטנטית על אוכלוסיית כדור הארץ בעזרת "פצצת ההתפתחות" שלו.
אזכור במדיות אחרות
ב"אקס-מן: סדרת האנימציה" משנות ה-90, הוד התפתחותו הופיע בתור אדון ארמון ונדגור שבו ערך ניסויים ב-DNA של יצורים חיים כדי ליצור גזע חדש ועליון שישלוט בבני האדם, הוא כינה את הגזע הזה בתור "האנשים החדשים". הוא הופיע בפרק שבו ניסה להציב מלכודת למגנטו בכך שחטף את ילדיו קוויקסילבר ומכשפת השני, מבלי לדעת שהם ילדיו. כמו כן, הוא גרם לוולברין להפוך למוטציית זאב מפלצתי ענק שכמעט חיסל את פרופסור צ'ארלס אקסבייר, לאחר מספר ניסויים שערך עליו, וכן הופיע בפרק שבו הוא נלחם במוטנט גארוק בארץ הפראית הידועה לשמצה.
בסדרת הטלוויזיה "ספיידרמן ללא גבולות" מתחילת שנות ה-2000, הוד התפתחותו הופיע בתור שליט הארץ הנגדית שאליה הגיע מכדור הארץ בתור אסטרונאוט שמאס באנושות וברשע שלה והחליט ליצור גזע של בעלי חיים עם תכונות אנושיות שנקראים "אנשי חיה" כדי שישלטו בבני האדם שלדעתו הם מקור הרשע בעולם. בהמשך הסדרה הוא מתגלה גם בתור הסבא של אחת מבכירות המורדים בכוכב שנקראת קרן א'ומיילי שמנסה להרוס את שלטונו העריץ מבלי לדעת את הקשר המשפחתי ביניהם. הדמות דובבה בישראל על ידי יורם יוספסברג.
דמותו של הוד התפתחותו ערכה את הופעת הבכורה שלה ביקום הקולנועי של מארוול "שומרי הגלקסיה: חלק 3", בגילומו של צ'יקוודי יוג'י.
הסכם יששכר וזבולון
הסכם יששכר וזבולון הוא הסכם בין אדם בעל יכולת כלכלית לתלמיד חכם עני. העשיר תומך בתלמיד החכם ומספק לו את צרכיו הגשמיים ובתמורה נחשב לשותף בתורה שתלמיד החכם לומד, ושכר המצווה מתחלק ביניהם. לפי השקפת חוגים מסוימים ההסכם הוא הבסיס למוסד הישיבה והאברכים שבדרך כלל מתקיימים על ידי תרומות של נדיבים. אולם ישנה פרשנות אחרת, אשר מפרשת זאת כהסכם שותפות בין שני אחים עובדים, בו אח אחד חוסך מזמן העבודה של אחיו ובכך הוא מפנה לו זמן ללימוד תורה.
חלוקת ושיתוף "שכר לימוד התורה" בין האח הלומד לאח המפרנס נמצאת במחלוקת בין הסוברים כי ניתן לסחור בזכויות לעולם הבא ובין אלו הסוברים ש"שכר העולם הבא אינו דבר שאדם יכול לשאת בחיקו ולמוכרו או ליתנו לחברו במתנה" (רב האי גאון). עם זאת, אין חולקין על כך שיש שכר בעולם הבא על המפרנס תלמיד חכם.
מקורות המושג
הסכם יששכר זבולון מופיע בבראשית רבה:
מדרש זה מציין שזבולון זוכה להיות מוזכר לפני יששכר בברכת יעקב, למרות שהוא צעיר ממנו, בגלל שהוא עוסק במסחר (=פרקמטיא) וכך מאכיל את אנשי יששכר הלומדים תורה. כן כותב המדרש על פי הפסוק בברכת משה שהתורה של יששכר היא "של" זבולון, בזכות הסיוע שזבולון נותן ליששכר.
דברים דומים מובאים גם בילקוט שמעוני: " "שמח זבולון בצאתך" מלמד שהיה זבולון סרסור לאחיו, והיה לוקח מאחיו ומוכר לכנענים ומן הכנענים ומוכר לאחיו, "ויששכר באהליך" מלמד ששבטו של יששכר משתבח שנאמר: "ומבני יששכר יודעי בינה לעיתים" ".
מקור אחר למבנה דומה של שותפות מופיע בתלמוד הבבלי במסכת סוטה, באגדה המזכירה את האחים שמעון ועזריה (אביו של רבי אלעזר בן עזריה) ואת רבי יוחנן והנשיא שערכו הסכמים דומים: "מאי "בוז יבוזו לו"? אמר עולא: לא כשמעון אחי עזריה, ולא כר' יוחנן דבי נשיאה, אלא כהלל ושבנא; דכי אתא רב דימי אמר: הלל ושבנא אחי הוו, הלל עסק בתורה, שבנא עבד עיסקא, לסוף א"ל: תא נערוב וליפלוג, יצתה בת קול ואמרה: "אם יתן איש את כל הון ביתו" וגו' ".
תרגום: מה פירוש הפסוק "בוז יבוזו לו"? אמר עולא: לא כמו הזוגות שמעון ועזריה או יוחנן ובית הנשיא אלא כמו הלל הזקן ושבנא. שכאשר הגיע רב דימי (מארץ ישראל לבבל), הוא הביא איתו את המסורת לגבי הלל ושבנא האחים, שהלל עסק בתורה ושבנא עסק במסחר. לבסוף אמר שבנא להלל - בא נערוך שותפות ונחלוק (בכסף ובזכויות). יצאה בת קול ואמרה: "אם יתן איש את כל הון ביתו (באהבה בוז יבוזו לו)".
זבולון ויששכר במקרא
במקומות אחדים בתנ"ך ניתן לראות את אופיים של שבטי ישראל, כך למשל בסיפור המלכת דוד בדברי הימים בולט יששכר בחכמתו, ואילו זבולון בולט במומחיותו בלחימה וגודלו העצום: . דברים המעידים שגם בימי דוד מוצג שבט יששכר כשבט יותר לומד ומשכיל, ושבט זבולון כשבט יותר מחובר לצורכי העולם הפיזיים כמו עבודה או לחימה "בכל כלי מלחמה".
כסף או שווה כסף
הראשונים דנו בגבולות ההסכם. הרמב"ם טען שההסכם כולל מתן הנאה בשווה כסף, אך לא בכסף. כך הוא כותב בפירושו על המשנה:
.
היו שטענו שהרמב"ם הסביר את ההבדל בין ההסכמים הראויים לבין ההסכם הלא ראוי של שבנא והלל אחיו, בכך שבשני הזוגות הראשונים הושטה עזרה ללא תמורה, בעוד שבנא מבקש מהלל "תא נערוב וליפלוג" (= בא נשתתף ונתחלק), כלומר מבקש תמורה על כספו, בכך שהלל צריך לתת חלק מזכויותיו. אחרים מסבירים שהרמב"ם שלל הסכם שכלל מתן כסף, אך שני הזוגות הראשונים העניקו רק סיוע ולא כסף.
לעומת עמדת הרמב"ם, החל מתקופת הגאונים "הסכם יששכר וזבולון" שימש יסוד ההנמקה למתן כסף לתלמידי חכמים שלא היו בעלי תפקיד רשמי. בשולחן ערוך כתוב:
שותפות לעתיד או לעבר
רבינו ירוחם בן משולם מחלק בין הסכם על לימוד עתידי שהוא רצוי, לבין מכירה של לימוד שכבר נעשה, שהוא לא ראוי. כך הוא כותב: "העוסק בתורה קודם שיעסוק יכול להתנות שיעסוק חבירו בסחורה ויטול חלק מלמודו כמו יששכר וזבולון. אבל אחר שעסק כבר ונותן לו חלק בשביל ממון אינו כלום כדכתוב "אם יתן איש את כל הון ביתו באהבה בוז יבוזו לו".
דייוויד הלפגוט
דייוויד הלפגוט (באנגלית: David Helfgott; נולד ב-19 במאי 1947) הוא פסנתרן אוסטרלי יהודי.
ילדות
הלפגוט נולד במלבורן להורים יהודים, ניצולי השואה, ממוצא פולני. בילדותו נודע כילד פלא מוזיקלי ובגיל חמש אביו לימד אותו לנגן בפסנתר. בגיל עשר החל הלפגוט ללמוד אצל פרנק ארנט, מורה ידוע בפרת', וזכה במספר פרסים לעיתים כפסנתרן יחיד ולעיתים כשהוא מנגן עם אחותו הגדולה. בגיל 14, זכה לקבל מענק ללימודי מוזיקה בארצות הברית, שגויס על ידי מנצח התזמורת של פרת' והכותבת האוסטרלית קת'רין פריצ'רד. אביו מנע את המעבר המיוחל בנימוק שאינו מסוגל למעבר ואינו בַשֶל עדיין לעצמאות. מניחים שבאותה תקופה החלו להיראות אצל הלפגוט ניצנים של הפרעות נפשיות.
לימודים בלונדון והופעת בעיות נפשיות
בגיל 19, הלפגוט זכה למלגת לימודים בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, שם למד אצל הפסנתרן סריל סמית' במשך 3 שנים. בתקופה זו החל להראות סימנים מתגברים של הפרעות סכיזואפקטיביות. בשנת 1970 חזר לאוסטרליה, ובשנה זו נישא לראשונה לקלר פפ, שהייתה מבוגרת ממנו ואם לארבעה ילדים מנישואים קודמים. באותה תקופה שימש כפסנתרן לחזרות "'האופרה של מערב אוסטרליה". לאחר התמוטטות נישואיו הקצרים, הוא אושפז בבית חולים פסיכיאטרי ובמהלך עשר השנים הבאות היה נתון לטיפול פסיכיאטרי שכלל לקיחה קבועה של תרופות וטיפול בנזעי חשמל.
הסרט "ניצוצות"
בשנת 1996 יצא הסרט "ניצוצות", בעקבות פרסום הספר שכתבה אשתו השנייה ג'יליאן, על חייו, מחלתו והתמודדותו. הסרט גולל את סיפור חייו וילדותו של הלפגוט. את תפקיד הדמות הבוגרת (והראשית) גילם ג'פרי ראש. הסרט עסק בשנותיו המוקדמות, בקשייו הנפשיים ולא פסח על יחסו הקשה של אביו כלפיו. בעקבות כך, ספג הסרט סדרה של ביקורות קשות מצד אֶחיו ומשפחתו של הלפגוט בטענות שהוא איננו מדויק בעליל ובכך גורם לעוול רב כלפי אביו (שדמותו מתגלה במידה רבה כעריץ קשה בעל שיטת חינוך ספרטני).
קריירה מוזיקלית וחייו בשנים האחרונות
לרוב, הלפגוט מנגן מוזיקה רומנטית, בעיקר מיצירותיהם של רחמנינוב, שופן, ליסט, שומאן ורימסקי-קורסקוב. החל מ-1999 הוא מופיע מדי שנה ברסיטלים ובקונצרטים באוסטרליה, ולעיתים מופיע גם בארצות אחרות. בחודש יוני 2009 הופיע דייוויד הלפגוט בשני רסיטלים בישראל, בירושלים ובת"א.
חיים אישיים
דייוויד הלפגוט חי עם אשתו השנייה, ג'יליאן, ליד העיר בלינגן, אשר בניו סאות' ויילס.
ביל"ו
תנועת בִּיל"וּ הייתה ארגון צעירים יהודי ציוני אשר הוקם בא' בשבט ה'תרמ"ב, 21 בינואר 1882 בעיר חרקוב שבאוקראינה, אז חלק מהאימפריה הרוסית. שמה מורכב מראשי התיבות של הפסוק. בתחילה קראה לעצמה הקבוצה בשם "דאבי"ו" - ראשי תיבות מ: . התנועה הוקמה לאחר הפוגרומים, "הסופות בנגב", אשר התחוללו ברוסיה בעקבות רצח הצאר בידי מהפכנים, בשנת 1881. מייסדי ביל"ו הציבו לעצמם למטרה להתיישב בארץ ישראל. הם קראו להתחדשות פוליטית-כלכלית ורוחנית-לאומית של העם היהודי בארץ ישראל וכן להתחדשות השפה העברית. הם נחשבים לקבוצה הציונית-סוציאליסטית הראשונה, בשל ניסיונותיהם בחיי שיתוף וקומונה, ומאבקם בפקידי הברון רוטשילד, דבר שיצר חילוקי דעות קשים בינם לבין רוב תושבי המושבות האחרות בתקופתם.
רקע
ממשלת הצאר גייסה את התושבים היהודים לצבא הרוסי במספר רב יותר משאר האוכלוסייה. החיילים היהודים סבלו מאפליה – הם נאלצו לעזוב את תחום המושב על מנת לשרת ביחידות הצבאיות שאליהן גויסו, אך כאשר היחידות קיבלו חופשה, אולצו החיילים היהודים לחזור לתחום המושב, גם כאשר שירתו באזור המזרח הרחוק הרוסי. חוקים נוספים התירו את גירושן של משפחות יהודיות שלא היה בהן מפרנס. במהלך מלחמת רוסיה–יפן, שופטים רבים באוקראינה ניצלו את העובדה כי הגברים היהודים הוצבו בחזית על מנת לגרש את בני משפחותיהם.
מצבה של האוכלוסייה היהודית ברוסיה החמיר בשנת 1881 לאחר ההתנקשות בחייו של אלכסנדר השני, אשר בעקבותיה התירה האוטוקרטיה הרוסית לאיכריה הנזעמים – ואף עודדה אותם – להוציא את תסכוליהם על שכניהם היהודים. בחודש מאי 1882 הוציא לפועל הצאר אלכסנדר השלישי את "חוקי מאי"; חוקי מאי אסרו על היהודים להתגורר בערי האימפריה הרוסית שהכילו פחות מ-10,000 תושבים, והסדירו את המכסות האנטי-יהודיות במוסדות האימפריה, אשר השאירו אלפי יהודים ללא מקצוע ומחוץ לאוניברסיטאות. כתוצאה ישירה מחוקי התושבות החדשים גורשו מאות אלפי יהודים מן הערים והכפרים שבהם גרו משפחותיהם במשך דורות. תחילת המאה ה-20 הייתה נקודת השיא בדיכוי האוכלוסייה היהודית ברוסיה.
היהודים הגיבו ללחצים שהופעלו עליהם בדרכים שונות: היו שראו את עתידם ברוסיה והצטרפו למפלגות הסוציאליסטיות, בעוד שאחרים האמינו כי עתידם שוכן מחוץ לתחומי רוסיה ובעקבות כך היגרו למערב ובהם תנועת עם עולם וההגירה לארגנטינה. יהודים אחרים כמעט ולא התייחסו לשינויים שהתרחשו בעולם, והמשיכו לחיות אורח חיים דתי בשטחי האימפריה הרוסית. יהודים אחרים בחרו בכיוון ההפוך והחליטו להתבולל באוכלוסייה הרוסית. בנוסף, בין האפשרויות האידאולוגיות אשר עמדו בפני היהודים ברוסיה בסוף המאה ה-19 הייתה התנועה הציונית – התנועה שביקשה ליצור בית לאומי לעם היהודי בארץ ישראל.
בטרם החלו הרדיפות הגדולות של היהודים, נהגו יהודים לעלות לארץ ישראל בדרך כלל בשלב מאוחר בחייהם על מנת למות בה. גם מהגרים צעירים יותר היו אנשים דתיים, ללא שאיפות פוליטיות, אשר התקיימו בעיקר בעזרת תרומות של יהודים מחו"ל.
אף על פי שניתן למצוא מקורות לתנועת הציונות הנובעת משאיפת בניין פוליטי לאומי בזמנים קדומים במהלך ההיסטוריה היהודית, בעליית החסידים, עליית תלמידי הגר"א ועליית תלמידי רבי יהודה אלקלעי, האידאולוגיה עצמה התגבשה ככוח משמעותי בחיים היהודיים רק במהלך שנות השמונים של המאה ה-19. באותו עשור היגרו כ-15,000 יהודים, רובם מאזור דרום רוסיה, לארץ ישראל בכוונה לחיות בה – בניגוד לאלה שעלו כדי למות ולהיקבר בה – וחלק אף היגרו על מנת לעבוד בה בחקלאות, בניגוד לאלו שעלו במטרה ללמוד. גל העלייה הזה, במהלך שנות השמונים של המאה ה-19, נקרא "העלייה הראשונה".
הציונות נתפשת לרוב כסוג של לאומיות, אך לציונות היו באותה עת גם היבטים כלכליים ותרבותיים. הרעיון הכלכלי העיקרי שעמד בבסיס התנועה הציונית היה כי על היהודים לנטוש את המקצועות שאפיינו אותם, כגון פונדקאות, משכונאות ומסחר-זעיר, לטובת שיבה אל האדמה ועיבודהּ.
התנועה
גרעין ההקמה של התנועה מנה כ-50 איש, רובם סטודנטים ממעמד חברתי גבוה ובעלי נטייה סוציאליסטית, אך רק מיעוטם עתיד היה להגיע לארץ. מרכז התנועה היה בתחילה בחרקוב, ולאחר מכן באודסה. בראשם עמד ישראל בלקינד.
קבוצות ביל"ויות נוספות נוסדו גם בערים פטרבורג, מוסקבה, מינסק, אודסה, ניקולייב ועוד. לקבוצת הביל"וים היה אופי חלוצי עם שאיפה לעלות לארץ ישראל ולסוריה ולחיות חיי שיתוף.
אנשי ביל"ו החליטו לעלות לארץ ישראל, על אף שחבריהם ברוסיה סברו שמוטב שיגיעו לסוריה, שם ניתן היה לקבל קרקע בחינם. בי"ב בתמוז יצאו ארבעה עשר חברים ובראשם ישראל בלקינד באונייה "צרס" לארץ ישראל. ביניהם הייתה גם אישה אחת: דבורה (דריה) סירוט (לימים ברליאבסקי). ב-6 ביולי 1882 ירדה הקבוצה בנמל יפו. משהגיעו לארץ ישראל, שאפו חבריה להשתלב בתחום עבודת האדמה. חברי הקבוצה פנו לבית הספר "מקוה ישראל", שבו נתקבלו לעבודה כפועלים במחיר של חמישה גרוש ליום. הם שכרו דירה בבית אנטון איוב, בפרדסים שבין יפו למקוה ישראל. הם היו קבוצת הפועלים היהודית השנייה בארץ (מלבד העלייה מתימן - אעלה בתמר), והם חיו חיי קומונה עם עזרה הדדית ותקנון משותף. הדירה ששכרו כללה שני חדרים, האחד עבור כל הגברים (13 במספר) והשני עבור דבורה סירוט. קליטתם במקום הייתה קשה, ובתחילה הם נעזרו על ידי קרל נטר שתמך בהם. במשך הזמן עלה מספרם ל-25. עם מותו של קרל נטר נותרו ללא משענת. התנאים הקשים והשכר הדל תרמו לסכסוכים ולחילוקי דעות בין רוב בני הקבוצה לבין ישראל בלקינד, שאותו ראו כשתלטן. בלקינד ואחיו נאלצו לעזוב את הקבוצה.
בנובמבר 1882 החלו לעבוד בראשון לציון, על אף התנגדות של חלק מבני המושבה שחששו מאופיים החילוני. הם עברו לגור במושבה זו בחודש שבט ה'תרמ"ג, והתקבלו שם בעקבות מכתב שכתב קרל נטר לברון. הם התקבלו לעבודה בשכר של פרנק ליום, בהשגחת הגנן הצרפתי דיגור, שמונה לסייע לתושבי ראשון לציון על ידי מנהל מקוה ישראל. מצבם הכלכלי היה קשה בשל היבולים הדלים והשכר הזעום ששולם להם. בקשותיהם לקבל סיוע, בין היתר מתנועת חובבי ציון, הושבו בשלב זה ריקם.
עד סוף 1884 נמנו בארץ 48 ביל"ויים, ואילו התנועה ברוסיה חדלה להתקיים. מצבם הכלכלי הוסיף להיות חמור ועל כך נוספו עתה גם מחלות וקשיים חברתיים, וחלק מהם התפזרו בתפוצות השונות כולל ארצות הברית. באותה שנה יסדו כמה מחברי ביל"ו את המושבה גדרה, כישוב שיתופי.
המעטים שנשארו הוסיפו להתמודד עם קשיים רבים, תוך שהם הופכים מודל ומופת לעליות שיבואו.
חלק מהבילויים הלכו לנחלת שבעה שבירושלים ויסדו בה קבוצה בשם "שהו" – שיבת החרש והמסגר – בראשות יחיאל מיכל פינס. קבוצה זו התפזרה אחרי כשנתיים. חלק מחבריה שבו לגולה, וחלק לראשון לציון.
חלק מהבילויים נשארו בראשון לציון לפי עצת מנהל מקוה ישראל, שמואל הירש, אשר הבטיח להם בשם הברון מפריז שיקבלו אחוזות קרקע כשאר האיכרים. שמות הבילויים אשר נשארו שם (לפי ספרו של מנשה מאירוביץ) היו: אבגוסטובסקי, ישראל בלקינד, פאני בלקינד, שמשון בלקינד, יואל דרובין, אלכסנדר הרכבי, חיים חיסין, פאניה חיסין-פריזר, דוד יודילביץ, מנשה מאירוביץ, חסיה צלליכין בינינסון, יהודה אידל צלליכין, ד"ר מנחם (מרק) שטיין.
קבוצה אחרת, לאחר שגורשה ממקוה ישראל, הקימה את המושבה גדרה, תוך שחבריה נעזרים ביחיאל מיכל פינס אשר רכש עבורם באמצעות "חובבי ציון" חלקת אדמה בת 3,300 דונם. הביל"ויים אשר הקימו את גדרה היו צבי הורביץ, שלמה זלמן צוקרמן, בנימין פוקס, דב ליבוביץ, יוסף ליס, יעקב שלמה חזנוב, יעקב מוהילנסקי, מנחם מנדל מוהילבסקי ואליהו סברדלוב. בסופו של דבר ישראל בלקינד הצטרף גם הוא לקבוצה.
היחיד מבין הביל"ויים שזכה לראות את הכרזת המדינה היה מנשה מאירוביץ (1860-1949) שעל שמו הוקמה חטיבת הביניים "אחרון הביל"ויים".
יש הרואים בעליית אנשי ביל"ו את "העלייה הראשונה" בהגדירם "עליה" כמגמה לשיבה אל קרקע המולדת כדי להאחז בה וליישב אותה. אחרים רואים בעליה זו כישלון קשה והם מונים כסיבות הכישלון: החילוניות המובלטת של הקבוצה, תנאי חיים קשים מאוד, ההתנגדות השמרנית ולעיתים החשוכה של היישוב הישן לאנשי ביל"ו, בירוקרטיה אכזרית ששלטה אז ביישוב הקיים בארץ ישראל, חוסר עזרה מיהודי הגולה וחילוקי דעות קשים בתוך הקבוצה עצמה.
המנון הבילויים
בין השנים 1882 ל-1883 כתב הרב יחיאל מיכל פינס את השיר "חושו אחים חושו". בשנת 1884, כאשר הוקמה המושבה גדרה, החליטו הבילויים להפוך את השיר להמנון הבילויים והמושבה כאות תודה לפינס על עזרתו לתנועה.
מרקוס
{{פירושונים| שם משפחה:
אישים בעת העתיקה שנודעו בשם מרקוס או מרכוס: מקומות:
ראו גם
}}
פוסט-פרודקשן
פוסט-פרודקשן (באנגלית: Post-production, או בקיצור: פוסט בעברית: גְּמַר־הֲפָקָה) הוא חלק מתהליך עשיית סרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה, תוכניות רדיו, פרסומות, וידאו קליפ ועוד. המונח מתייחס לכל שלבי ההפקה של התוצר הסופי, אשר נעשים לאחר סיום שלב ההפקה (כלומר: ימי הצילומים או ההקלטות).
בין שלבי ההפקה הנכללים בשלב הפוסט:
אייברי בראדלי
אייברי אנטוניו בראדלי הבן (באנגלית: .Avery Antonio Bradley, Jr; נולד ב-26 בנובמבר 1990) הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA. משחק בעיקר מעמדת הקלע, אם כי לעיתים מתפקד גם כרכז.
נעורים ומכללות
בראדלי נולד בעיר טקומה שבוושינגטון ובשנת 2001, לאחר שהוריו התגרשו, עבר עם אימו לארלינגטון, טקסס. בשנת 2009 הוביל את קבוצת התיכון בה שיחק, "אקדמיית פינדלי" מהנדרסון, נבדה, לאליפות התיכונים הארצית ואף זכה בתואר ה-MVP של הטורניר. באותה שנה הוזמן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן היוקרתי, וניצח בתחרות ההטבעות שהתקיימה במסגרת האירוע.
לאחר לימודיו התיכוניים בחר בראדלי ללמוד באוניברסיטת טקסס. בעונתו היחידה במכללות, 2009/2010, קלע בראדלי 11.6 נקודות למשחק וביסס עצמו כאחד משחקני ההגנה הטובים בליגת המכללות. בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של מחוז ה-"Big 12". באפריל 2010 הודיע בראדלי כי החליט לוותר על המשך הלימודים במכללה לטובת התמודדות בדראפט ה-NBA.
בוסטון סלטיקס
בראדלי נבחר בבחירה ה-19 בדראפט 2010 על ידי קבוצת בוסטון סלטיקס. את עונת הרוקי שלו העביר בראדלי בין הסלטיקס לבין קבוצת הבת שלה בליגת הפיתוח, "מיין רד קלוס". בתשעה משחקים בליגת הפיתוח קלע בראדלי 17.1 נקודות בממוצע למשחק, אך ב-31 המשחקים ששיחק במדי הסלטיקס התקשה מאוד וקלע 1.7 נקודות למשחק בלבד.
בשל שביתת השחקנים בעונת, חתם בראדלי על חוזה זמני בהפועל ירושלים. חרף הציפיות הגבוהות שהיו לקבוצה משחקן המשחק ב-NBA, בשלושת המשחקים בהם הספיק לשחק עם הקבוצה בליגת העל הציג בראדלי יכולת בינונית, כשקלע 13.7 נקודות למשחק אך מסר 2 אסיסטים לעומת 11 איבודי כדור בסך הכל.
בתום שביתת השחקנים חזר בראדלי לבוסטון, בהתאם לחוזה שלו עם שתי הקבוצות. בהמשך העונה זכה בראדלי לדקות משחק מרובות יותר ואף הפך לשחקן חמישייה לאחר שנפצע הקלע הפותח ריי אלן. בפלייאוף של אותה עונה נפצע בראדלי בעצמו כשנקע את כתפו בחצי גמר המזרח מול פילדלפיה 76'. הפציעה, אשר דרשה ניתוח, השביתה את בראדלי עד לסיום העונה והסלטיקס הפסידו למיאמי היט במשחק השביעי של גמר המזרח.
בסיום העונה עזב ריי אלן את הקבוצה, ואת תפקיד הקלע הפותח קיבל בתחילת העונה הבאה קורטני לי, בעוד בראדלי מתאושש מהניתוח בכתפו. בינואר 2013 חזר בראדלי לפעילות ושובץ מיד לחמישייה הפותחת, תפקיד אותו אייש בכל 50 המשחקים בהם שותף. בעוד המשיך בראדלי להתקשות בצד ההתקפי, כשקלע לאורך העונה 9.2 נקודות למשחק ב-40% בלבד מהשדה, עלה כוחו כאחד השומרים הטובים בליגה בעמדתו. הסלטיקס הציגו שיפור משמעותי עם שובו של בראדלי לפעילות, ואף ניצחו שישה מתוך שבעת המשחקים הבאים, אך פציעה של כוכב הקבוצה ראז'ון רונדו באותו חודש פגעה בכוח האש של הקבוצה, אשר הפסידה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף. בסיום העונה נבחר בראדלי לראשונה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
בעונת העלה בראדלי משמעותית את תרומתו ההתקפית כשקלע שיא קריירה של 14.9 נקודות למשחק ושיפר את אחוזי הקליעה מכל הטווחים ביחס לעונה הקודמת, למרות פציעות חוזרות בקרסולו שגרמו לו להחמיץ 22 משחקים. ב"עונת בנייה" של הסלטיקס, בה ניצחה הקבוצה 25 משחקים בלבד, הציג בראדלי יכולת טובה ויציבה שהיוותה את אחת מנקודות האור הבודדות של העונה. ביולי 2014 חתם בראדלי על חוזה חדש בבוסטון לארבע עונות נוספות עבור 32 מיליון דולר. ב-3 בנובמבר 2014 קלע בראדלי שיא קריירה של 32 נקודות בהפסד קבוצתו לדאלאס מאבריקס. לאחר מעברו של ראז'ון רונדו לדאלאס מאבריקס בדצמבר 2014, נכנס הרוקי מרכוס סמארט לתפקיד הרכז הפותח, שלצד בראדלי הרכיב קו אחורי צעיר, קשוח והגנתי במיוחד, שעזר לסלטיקס להפתיע ולהעפיל לפלייאוף מהמקום השביעי במזרח. בסיבוב הפלייאוף הראשון הפסידו הסלטיקס לקליבלנד קאבלירס בתוצאה 0–4 והודחו.
בעונת הציג בראדלי יכולת שיא כשקלע 15.2 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה. לפלייאוף 2016 העפילו הסלטיקס מהמקום החמישי במזרח, אך כבר במשחקם הראשון מול המדורגת רביעית, אטלנטה הוקס, נפצע בראדלי במיתר הברך והושבת ממשחק עד סיום הסדרה, בה הפסידו הסלטיקס בתוצאה 2–4.
במשחק השלישי של עונת קלע בראדלי שיא קריירה של 31 נקודות, כולל שיא קריירה של 8 שלשות, בניצחון הסלטיקס על שארלוט הורנטס. במהלך העונה הושבת בראדלי מ-22 משחקים עקב פציעה בגיד אכילס ברגל ימין. הוא העפיל לפלייאוף עם בוסטון, וקבע שיא קריירה לנקודות בפלייאוף בניצחון במשחק החמישי של חצי גמר המזרח נגד וושינגטון ויזארדס, כשקלע 29. הסלטיקס ניצחו את הסדרה בשבעה משחקים. בסדרת גמר המזרח נגד קליבלנד קאבלירס קלע בראדלי סל ניצחון בסיום המשחק השלישי, אך קבוצתו הפסידה בסדרה בתוצאה 1–4 והודחה מהפלייאוף.
דטרויט פיסטונס
לקראת עונת נשלח בראדלי בטרייד לדטרויט פיסטונס, יחד עם בחירת דראפט עתידית, בתמורה לפורוורד מרכוס מוריס.
לוס אנג'לס קליפרס
ב-30 בינואר 2018, לאחר כחצי עונה בדטרויט, עבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם טוביאס האריס ובובאן מריאנוביץ', בתמורה לבלייק גריפין, וילי ריד וברייס ג'ונסון. לאחר שישה משחקים במדי הקליפרס נפצע בראדלי ונאלץ לעבור ניתוח בשריר הבטן הישר, אשר השבית אותו עד סיום אותה עונה.
ממפיס גריזליס
ב-7 בפברואר 2019 נשלח בראדלי בטרייד לממפיס גריזליס, בתמורה לג'מייקל גרין וגארט טמפל.
לוס אנג'לס לייקרס
ביולי 2019 שוחרר בראדלי מהגריזליס, וחתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס. לקראת חידוש עונת ביולי 2020 הודיע שלא יצטרף ללייקרס ב"בועה באורלנדו", על מנת להישאר עם משפחתו. על אף חסרונו של בראדלי בפלייאוף, זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA לאחר שגברה בסדרת הגמר על מיאמי היט.
מיאמי היט
לקראת עונת חתם בראדלי על חוזה בקבוצת מיאמי היט.
יוסטון רוקטס
ב-25 במרץ 2021 הועבר בראדלי ביחד עם קלי אוליניק וזכות להחלפת בחירת דראפט ב-2022 בטרייד ליוסטון רוקטס, תמורת ויקטור אולדיפו.
החזרה ללייקרס
באוקטובר 2021 חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס.
ועדת מוקיו
ועדת מוקיו הייתה ועדה שהוקמה כדי לבחון את אופי המעורבות הצרפתית ברצח העם ברואנדה בשנת 1994. ביוני 2008 הציגה ממשלת רואנדה דו"ח של ועדה, שבראשה עמד שר המשפטים לשעבר ג'אן ד-דיו מוקיו ובו האשמות קשות כנגד צרפת. החלק הראשון הדו"ח מנתח את המעורבות של צרפת ברואנדה לפני מבצע טורקיז (עד עמוד 140), שהוא הכינוי למעורבות הצבאית ברואנדה בחודשים שבהם התבצע רצח העם, החלק השני את פעולת צרפת במהלך המבצע, והחלק השלישי (עמודים 303-334) את פעולת צרפת אחרי המלחמה, כדי לטשטש ראיות. 34 בכירים צרפתים הואשמו במעורבות ברצח העם ורואנדה קראה להעמידם למשפט. בין השמות: בדו"ח מואשמים גם עשרות אנשי צבא צרפתיים: החיילים והמפקדים מואשמים לא רק באספקת נשק ובעזרה לוגיסטית, אלא גם בהשתתפות פעילה במעשי הטבח.
אלי רייפמן
ביוגרפיה
אלי רייפמן נולד בשנת 1970 בעיר לבוב שבאוקראינה. ב-1975 עלה עם משפחתו לישראל. רייפמן למד בבית הספר היסודי "תרבות" ובגימנסיה גן נחום.
את שירותו הצבאי עשה בבסיס המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה בגלילות ככותב לומדה במדור הדב"מ (הדרכה באמצעות מחשב). בבסיס הכיר את שותפיו לעתיד, שרון כרמל וצורי דבוש. במועד מאוחר יותר, הכיר גם את נפתלי שני דרך פעילותיו העסקיות והארבעה הקימו את החברה שהתפתחה לקבוצת ההיי-טק "אמבלייז".
רייפמן נשר מלימודיו האקדמאיים באוניברסיטת תל אביב ובמכללה למינהל עקב ציונים נמוכים. על כך אמר:
כבר מצעירותו התעניין רייפמן בעסקים והיה בעל מספר חברות שעסקו במגוון פעילויות, מייזום פרויקטים בנושאי נדל"ן לעולים חדשים ועד לסחר בינלאומי במתכות, בסוכר, ביהלומים ובשיש.
מנכ"ל חברת "אמבלייז"
בשנת 1994 הקים יחד עם נפתלי שני, שרון כרמל וצורי דבוש את חברת "גיאו אינטראקטיב" (Geo Interactive), שלימים שינתה את שמה ל"אמבלייז" (Emblaze). החברה פיתחה טכנולוגיה לוידאו דיגיטלי על גבי תקליטורים בתקופה בה המדיה במחשבים הייתה מוגבלת לטקסט ותמונות בעיקר. באמצעות טכנולוגיה זו יצרו השותפים מוצרי הדרכה (כותרים) ובהם סימולטור לזיהוי עמית-טורף לחילות אוויר ונ"מ בעולם, שיעורים בגאוגרפיה לחטיבות ביניים בארצות הברית, כלי הדרכה לבנקים שווייצריים בסחר חוץ ועוד.
רייפמן יזם מיזמים טכנולוגיים רבים ובמסגרתם שאף לייצר טלפון סלולרי פרי פיתוח ישראלי, בטענה שהישראלים לא נופלים בכישרונם מהפינים בעלי חברת נוקיה. הפרויקט הראשון בתחום הסלולרי, שקיבל את השם "אלפאסל" (AlphaCell), נכשל לאחר שכ-20,000 יחידות של הטלפון אלפא פי 8 נמכרו בישראל. רייפמן המשיך לחתור להגשמת חלומו ורכש מפעל לייצור מכשירים סלולריים בקוריאה. לאחר שנתיים וכ-300 מיליון דולר של מכירות נכשל גם מיזם זה. רייפמן לא ויתר ובשיתוף עם חברת שארפ ועוד חברות ישראליות מתחומי הסלולר. הקים באמבלייז את פרויקט "ELSE" לבניית מכשיר סלולרי מהפכני. פרויקט זה הופסק ב-2010.
ביוני 2005 קיבל רייפמן דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן. בספטמבר 2006 רכשה חברת אמבלייז את השליטה בחברת החזקות ההיי-טק פורמולה מערכות שבשליטת דני גולדשטיין וקרן פימי, בתמורה ל-67 מיליון דולר, ב-54% יותר משווי השוק של פורמולה באותה עת. אמבלייז מימנה את הרכישה באמצעות 40 מיליון דולר שהיו בקופתה ואת שאר הסכום גויסה בהלוואות תמורת שעבוד מניות החברה. בספטמבר 2010 מכרה אמבלייז את השליטה בפורמולה מערכות תמורת כ-139 מיליון דולר.
הסתבכויותיו בחובות
בשנת 2003 רכש רייפמן את החזקותיהם של שני המייסדים האחרים של "אמבלייז", כרמל שרון (תמורת 115 מיליון שקל) וצורי דבוש (תמורת 85 מיליון שקל), והגיע לאחזקה של כ-30% ממניות החברה. בשנת 2006 החל ניסיון השתלטות על קבוצת אמבלייז מצד קרן גידור אמריקאית בשם "Sturm Family Foundation" מדנוור קולורדו. לאחר שדירקטוריון אמבלייז פנה לקרן בבקשה להצהרת כוונותיה, הבהירה הקרן שתוכניותיה כוללות סגירת פעילויות רבות ומכירה של הקבוצה בחלקים.
בתגובה החל רייפמן להגדיל החזקותיו במניות מתוך הונו האישי (כ-60 מיליון דולר) והלוואות נוספות שלקח מגופים רבים שכללו בנקים בישראל ובעולם, קרנות השקעה, חברים, משפחה והשוק האפור. רייפמן החל לגלגל את החובות שצבר, תוך שהחובות תופחים עקב ריביות העתק שאותן התחייב לשלם.
לשם מימון גלגול הלוואותיו הנפיק רייפמן באפריל 2005 אג"ח פרטיות בשווי של 63 מיליון דולר לגופים מוסדיים ולאנשים פרטיים בישראל.
ביוני 2006 הוציאה חברת אמבלייז מקופתה 70 מיליון דולר לרכישת חלק ממניותיו של רייפמן, כדי לאפשר לו לממן את איגרות החוב הפרטיות שהנפיק. כך, למרות חששות המשקיעים, עמד רייפמן בתנאי התשקיף של האג"ח והחוב נפרע ביום מועד הפירעון.
באספת בעלי המניות במרץ 2009, אלי רייפמן ושותפו נפתלי שני הציגו תיעוד לכך שבידיהם תמיכה כוללת של 52% מבעלי המניות לעומת 27% של קבוצת ההשתלטות. כך, לאחר מאבק של כ-3 שנים נותרו רייפמן ושני בעלי השליטה באמבלייז.
החובות האישיים שצבר רייפמן עקב מלחמות השליטה נאמדים בכרבע מיליארד שקלים. מייד לאחר ניצחונו באספת בעלי המניות החלה הידרדרות מהירה במצבו, אחרי ששניים מתוך כ-30 נושיו הגישו לבית המשפט המחוזי בתל אביב בקשה לכינוס נכסים. בית המשפט קיבל את בקשת קרן Rockmore האמריקאית לכינוס נכסיו של רייפמן ומינה את עורך הדין איתן ארז כמנהל מיוחד לכינוס נכסיו של אלי רייפמן. בית המשפט הורה לרייפמן להעביר את מניות "אמבלייז" שבידיו לידי המנהל המיוחד. לאחר שלא הועברו המניות במועד שהוגדר לכך, הואשם רייפמן בביזיון בית המשפט ונשלח למאסר של 45 ימים. בעקבות זאת השעה אותו דירקטוריון "אמבלייז" מכל תפקידיו בחברה. במשך כל אותה העת המשיך רייפמן לטעון כי החזקותיו מורכבות ועו"ד איתן ארז אינו מבין את התהליך הנדרש להעברת המניות וכי לא ניתן לקיים את הצו. עד מרץ 2010 ריצה רייפמן מעל 90 ימי מאסר לאחר שלא שהעביר את מניותיו למנהל המיוחד. בתקופת ההליכים המשפטיים נגדו בשנת 2009 שרד רייפמן כמה ניסיונות התנקשות.
ביולי 2011 הוכרז רייפמן פושט רגל.