cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע ארגז
החלפת השבויים
לאחר החטיפה דרשה סוריה את החזרתם של קציניה ללא תנאי בשל הטענה שנחטפו ואינם שבויי מלחמה, וממשלת לבנון פנתה למועצת הביטחון של האו"ם על מנת שתנקוט בצעדים נגד ישראל. כעבור מספר חודשים סוכמה עסקת חילופי שבויים, שיצאה אל הפועל ב-3 ביוני 1973. במסגרת העסקה הוחזרו לישראל שלושת אנשי צוות האוויר השבויים ובתמורה שחררה ישראל את השבויים הסורים שנתפסו במבצע וכן 41 שבויים סורים נוספים. ללבנון הוחזרו שבויים שנתפסו במבצע זה ובמבצע קלחת 4, וכן ניתנה חנינה לכאמל קנג', מנהיג דרוזי ממג'דל שמס, שנידון במאי 1972 ל-23 שנות מאסר בגין ריגול לטובת סוריה.
חקירת השבויים והמידע שהתקבל
על חקירת השבויים, שנערכה במתקן עדן, הופקדה יחידה 154. חקירתו של נזיר ג'ראח התנהלה על ידי אלי זיו, אליו הצטרף עמוס גלבוע. במהלך החקירה סיפר ג'ראח על חטיבת השריון החדשה 47 שהוצבה בחמאת וציין שהחטיבה תועבר לרמת הגולן רק במקרה שבו תתכוון סוריה לפתוח במלחמה. סימן נוסף שהיה עשוי להתריע על מלחמה מתקרבת שהתגלה בחקירת השבויים נגע להצבת מטוסי הפצצה בשדות תעופה קדמיים. ב-2 באוקטובר, ימים ספורים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים, עדכן אביעזר יערי (שהיה ראש ענף 5, המופקד על סוריה) בישיבת מחלקת המחקר כי חטיבה משוריינת 47 שמוצבת בצפון סוריה עברה למערכים מול דרום רמת הגולן, וכי יש סימנים כי גדוד גישור סורי שמוצב בצפון סוריה ירד לחזית רמת הגולן. עמוס גלבוע העלה את תזוזת החטיבה לחזית הסורית כסימן מעיד למלחמה כפי שעלה מחקירות השבויים במבצע ארגז, אך אריה שלו, ראש מחלקת המחקר, הציע כי מטרות הסוריות הגנתיות. למרות הידיעות שנתקבלו מהשבויים הסוריים כי מדובר בהכנות למלחמה לא שינה אמ"ן את הערכתו כי ישנה סבירות נמוכה לפריצת מלחמה.
Flask
Flask היא ספרייה ליישומי אינטרנט שנכתבה ב-Python. היא מסווגת כ "microframework" מכיוון שהיא אינה דורשת כלים או ספריות כתלוּת. אין לה שכבת הפשטה של מסד נתונים, אימות טפסים או כל רכיב אחר שבו ספריות צד שלישי קיימות מספקות פונקציות נפוצות. עם זאת, Flask תומך בהרחבות שיכולות להוסיף תכונות אפליקציה כאילו הן יושמו ב-Flask עצמה. קיימות הרחבות עבור מיפוי יחסי אובייקט, אימות טפסים, טיפול בהעלאה, טכנולוגיות שונות של אימות פתוח וכמה כלים נפוצים הקשורים למסגרת.
יישומים המשתמשים במסגרת Flask כוללים את Pinterest ו- LinkedIn.
היסטוריה
Flask נוצר על ידי ארמין רונאצ'ר מ-Pocoo, קבוצה בינלאומית של חובבי פייתון שהוקמה ב-2004. לדברי רונאצ'ר, הרעיון היה במקור בדיחת אחד באפריל שהייתה פופולרית מספיק כדי להפוך לאפליקציה רצינית. השם הוא משחק על ספרייה קודמת בשם "Bottle".
כאשר רונצ'ר וגיאורג ברנדל יצרו מערכת לוח מודעות שנכתבה ב-Python ב-2004, פותחו פרויקטי Pocoo Werkzeug ו- Jinja.
באפריל 2016, צוות Pocoo פורק והפיתוח של Flask וספריות קשורות הועבר לפרויקט החדש של Pallets.
Flask הפך פופולרי בקרב חובבי Python. באוקטובר 2020, הייתה במקום השני ב- GitHub מבחינת כוכבים, מבין ספריות פיתוח האינטרנט של Python, רק מעט אחרי Django, ונבחרה לספריית האינטרנט הפופולרית ביותר בסקר מפתחי Python 2018.
רכיבים
ה-Microframework Flask הוא חלק מ- Pallets Projects (לשעבר Pocoo), ומבוסס על כמה אחרים.
Werkzeug
Werkzeug (בגרמנית "כלי") היא ספריית שירות לשפת התכנות Python, במילים אחרות ערכת כלים עבור יישומי Web Server Gateway Interface (WSGI), והיא מורשית תחת רישיון BSD .ספריית Werkzeug יכולה לממש אובייקטי תוכנה עבור בקשה, תגובה ופונקציות שירות. ניתן להשתמש בה לבניית שלד תוכנה מותאם אישית על גביו ותומך ב-Python 2.7 ו-3.5 ואילך.
Jinja
Jinja, גם מאת רונאצ'ר, הוא מנוע תבנית עבור שפת התכנות Python והוא מורשה תחת רישיון BSD. בדומה למסגרת האינטרנט של Django, היא מטפלת בתבניות בארגז חול.
MarkupSafe
MarkupSafe היא ספריית טיפול במחרוזות עבור Python, מורשית תחת רישיון BSD. המחלקה MarkupSafe מרחיב את סוג מחרוזת Python ומסמן את תוכנו כ"בטוח"; שילוב של MarkupSafe עם מחרוזות רגילות בורח אוטומטית מהמחרוזות הלא מסומנות, תוך הימנעות מבריחה כפולה של מחרוזות שכבר מסומנות.
ItsDangerous
ItsDangerous היא ספריית סריאליזציה של נתונים בטוחה עבור Python, תחת רישיון BSD. היא משמשת לאחסון ה-Session של אפליקציית Flask ב-Cookie מבלי לאפשר למשתמשים להתעסק בתוכן ההפעלה.
דוגמה
הקוד הבא מציג יישום אינטרנט פשוט שמציג "Hello World" בעת ביקור:
מרצדת
מִרְצֶדֶת (או מוֹבַּיְיל, מאנגלית: Mobile - נייד) היא פסל קינטי שעקרון פעולתו מבוסס על שיווי משקל. המרצדת האמנותית הומצאה על ידי אלכסנדר קלדר ב-1931.
מרצדת התלויה מן התקרה משמשת לקישוט בתים. מרצדת כזו עשויה בדרך כלל קשתות, שמקצה כל אחת מהן תלויה קשת נוספת או קישוט, בדומה לעץ בינארי מאוזן. האיזון חשוב כדי ששיווי המשקל של המרצדת יישמר. חלקי המרצדת מחוברים בחוטים דקים, לבנים או שקופים, ונותנים את ההרגשה שהקישוטים תלויים בחלל האוויר.
כיום נפוצים פעמוני רוח, שהם מעין מרצדות אודיו-ויזואליות. בניגוד למרצדת המסורתית, שרכיביה מרוחקים זה מזה כדי שלא יסתבכו זה בזה, רכיבי פעמון הרוח קרובים זזה לזה כדי שיפיקו צליל נעים בפוגעם זה בזה. החוטים בפעמון רוח קצרים הרבה יותר.
סוג נוסף של מרצדת הוא מרצדת לתינוקות, הנתלית מעל מיטת התינוק. עקב שיקולי בטיחות מרצדת כזו מיועדת לחודשי החיים הראשונים בלבד, כאשר התינוק עדיין לא יכול להגיע אליה אלא רק להתבונן בה. מרצדת המיועדת לתינוקות בנויה בדרך כלל חלקי פלסטיק וספוג עמידים. אם יש בה חוטים - הם קצרים כדי למנוע סכנת חנק. מרצדות לתינוקות קיימות בשלל דוגמאות וצבעים, בין השאר ישנן המונעות חשמלית והמשמיעות מנגינות. ישנן גם מרצדות בצבעי שחור-לבן המיועדות לתינוקות צעירים (בעקבות תאוריה הנוגעת לראיית הצבעים בתחילת החיים).
יחיאל מיכל טוקצינסקי
הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי (נכתב ונהגה לעיתים טיקוצ'ינסקי; ט"ו בטבת ה'תרל"ב, 27 בדצמבר 1871 – ח' בניסן ה'תשט"ו, 31 במרץ 1955) היה ראש ומנהל ישיבת "עץ חיים", אבי ה"לוח לארץ ישראל" ומחברם של ספרים הלכתיים רבים. זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשי"ב.
תולדותיו
נולד בעיירה לחוביץ' שבליטא. לר' אהרן וטיובא טוקצינסקי, אביו נפטר כשהיה צעיר, ואמו נישאה בשנית לרב יהושע רבינוביץ. באדר תרמ"ב (1882), בגיל 10 עלה ארצה עם שיירת עולים ללא משפחתו, והתגורר בירושלים אצל סבו רבי משה פיזיצער. הוא התקבל ללמוד בישיבת עץ חיים שם למד אצל הרב יהושע העשיל בסן ונקשר אליו במיוחד עקב חיבתו היתירה ללימוד הלכות חישובי זמנים ותקופות. בתקופה זו אף למד בחברותא עם הרב צבי פסח פרנק (לימים רבה של ירושלים). בשנת תרנ"ז (1897) נסמך להוראה על ידי רבי שמואל סלנט רבה של ירושלים. הרב סלנט גם ביקש למנותו כדיין ומו"צ בבית דינו, אך הוא סירב וביקש שימנו במקומו את רעהו, הרב פרנק. בשנת תר"ן, בהיותו בגיל 18, נישא לטויבא, נכדתו של בנימין סלנט ונינתם של רבי שמואל סלנט ורבי ישעיה ברדקי.
במשך השנים עסק רבות בפעילות ציבורית ובחיבור ספרים ומאמרים הלכתיים. היה הראשון בארץ ישראל להוציא לאור לוח שנה המפרט את מנהגי הימים השונים. התגורר בשכונת עץ חיים הסמוכה כיום לתחנה המרכזית בירושלים. נפטר בח' בניסן ה'תשט"ו (1955) ונטמן בבית הקברות סנהדריה.
עיריית ירושלים הנציחה את זכרו ברחוב "גשר החיים" בשכונת מקור ברוך על שם ספרו.
מהנהגותיו
מלבד גדלותו בתורה ויראה, אהב אהבת נפש את ארץ ישראל וירושלים. מסופר כי פעם ביקרו בביתו קבוצת רבנים, ולפתע נשר עפר מן התקרה אל הרצפה. לשאלת אורחיו מדוע הוא גר בדירה רעועה שכזו, השיב: "על עפר זה דרכו אבותינו הקדושים, נביאינו, חוזינו, התנאים והאמוראים! כמה הליכות של קדושה ספג עפר זה, והרי הוא קדוש וטהור!". מתוך אהבתו העזה לארץ, נמנע מלצאת לחוץ לארץ מיום בואו אליה.
פעילותו הציבורית
מלבד חיבור ספריו המרובים (ראו להלן), עסק רבי יחיאל מיכל בהרבצת תורה בישיבת עץ חיים. ישיבה זו, הכוללת תלמוד תורה וישיבה, נוסדה בקיץ ה'תר"א (1841) בידי הרב שמואל סלנט בעיר העתיקה בירושלים. בתרס"ח רכש רבי יחיאל מיכל, שהיה נשוי לנינתו של הרב שמואל סלנט, קרקע ברחוב יפו להקמת סניף של הישיבה. בנוסף, באותה עת פתחה הישיבה גם כולל לגברים נשואים. הרב יחיאל מיכל כיהן כראש ומנהל הישיבה, הן בתפקיד ניהולי והן כר"מ.
השקפת עולמו הייתה חרדית, אך יחסו לציונות היה מתון. הוא תמך ברב קוק ונמנה עם חותמי כתב המינוי שלו לרבנות ביפו יחד עם רוב ראשי המוסדות הירושלמיים. הוא נהג ביום העצמאות לתלות את דגל ישראל על בניין ישיבת עץ חיים.
לוח לארץ ישראל
רבי יחיאל מיכל טוקצינסקי היה חלוץ הוצאת הלוח היומי ההלכתי בארץ ישראל. הלוח, שיצא לראשונה בשנת תרס"ה (1905), כלל את ההלכות והמנהגים שנתגבשו בקהילות הפרושים תלמידי הגר"א בארץ ישראל. בלוח הובאו דעות רבנים נוספים, ביניהם האדר"ת. מלבד זאת כלל הלוח גם את זמני היום בהלכה ואת זמני כניסת ויציאת השבת, שאותם קבע הרב טוקצינסקי על סמך קביעות הלכתיות שהחליט עליהן בפסיקותיו, ועל סמך תצפיות מדויקות שערך, כדי לקבוע את זמני זריחת החמה ושקיעתה.
היוזמה להופעת הלוח הייתה של האדר"ת, והובאו בו כמה הוספות מהראי"ה קוק, שגם כתב מכתב חיזוק להפצת הלוח.
הלוח נפוץ כיום במהדורת קיר ובמהדורת חוברת קטנה, ונפוץ בבתי כנסת רבים בישראל. בבתי הכנסת רבים של מתפללי נוסח אשכנז נוהגים בסדרי התפילה על פיו.
בסוף הלוח, לאחר זמני היום, מופיעים גם זמני המולדות האמתיים של חודשי השנה וזמני ליקויי החמה והלבנה במהלך השנה. ללוח נספחים רשימת מנהגים לפי נוסח ספרד, כללים לשימוש בזמני היום, והחל משנת תשפ"ב גם מנהגי החזון איש (מאת הרב אברהם ישעיהו קניבסקי, על פי רשימות אביו הרב חיים קניבסקי). בשנת שמיטה נוספים ללוח גם דיני שביעית בקיצור ופרוזבול (פרוזבול מופיע לעיתים גם בשנה שמינית).
רבי יחיאל מיכל הוציא את הלוח במשך חמישים שנה, בין השנים תרס"ה - תשט"ו (1905-1955). עם פטירתו המשיך בנו, רבי ניסן אהרן טוקצינסקי (נפטר בט"ו בטבת תשע"ב) להוציא לאור את הלוח למנהגי ארץ ישראל. עם פטירתו ממשיך בנו רבי צבי אריה טוקצינסקי להוציא לאור את הלוח, בעזרת אחיו ר' יוסף.
הכרעתו בסוגיית 'קו התאריך'
כעבור שנתיים הוציא הרב טוקצ'ינסקי את ספרו "היומם בכדור הארץ", בו הוא מבאר ומבסס באריכות את שיטתו לגבי 'קו התאריך ההלכתי', העובר לדעתו באמצע האוקיינוס השקט, 180° מירושלים. החזון אי"ש, מצידו, הוציא לאור את 'קונטרס י"ח שעות', בו הוא תוקף באריכות ובחריפות את גישתו של הרב טוקצ'ינסקי. השניים החליפו ביניהם מכתבים בנושא, ואף נפגשו פנים אל פנים כדי ללבן את הסוגיה, אך לא הגיעו לעמק השווה.
קריאת המגילה בירושלים החדשה
פסיקה חדשנית נוספת שלו, שהוא מהווה בה כמעט יחידי ורוב הפוסקים חלקו עליו בה, מופיעה בספריו "ארץ ישראל" ו"עיר הקודש והמקדש". ולפיה זמן קריאת המגילה בירושלים החדשה, בשכונות אשר: א. רחוקות מעל מיל מחומות העיר העתיקה ב. אינן מחוברות אליה ברצף בתים ללא הפסק "שבעים אמה ושיריים" - הוא בי"ד באדר כדין הפרזים, ולא בט"ו כדין ירושלים. הוא סייג פסיקה זו ביחס לשכונות הניתנות לצפייה מהעיר העתיקה (כגון שכונת תלפיות), שבהן גם במצב האמור יש על מי לסמוך לקרוא בט"ו.
התעוררות הדיון החלה לגבי שכונת עץ חיים שבכניסה לירושלים (בין הרחובות יפו ושדרות הרצל) שהוא כיהן כרבה. פסיקתו נשמרת בבית הכנסת שבשכונה עד היום, וזמני הקריאה בו בי"ד באדר מתפרסמים בלוח לארץ ישראל מדי שנה. אנשים רבים המתעתדים לצאת מירושלים במשך יום י"ד וזקוקים לשמוע מגילה ביום זה, מגיעים אף הם לשמעה שם.
איבונה ואן פלרקן
איבונה ואן פלרקן (בהולנדית: Yvonne van Vlerken; נולדה ב-5 בנובמבר 1978) היא טריאתלטית ודואתלטית הולנדית, זכתה פעמיים ב-Quelle Challenge Roth, וב-2008 קבעה שיא עולם במרוצי איש הברזל. היא אחת מהטריאתלטיות היחידות שהשיגו שלוש פעמים תוצאה של מתחת לתשע שעות בתחרות איש הברזל.
שנותיה הראשונות
איבונה ואן פלרקן נולדה בעיר קטנה בקרימפן אן דה לק בסמוך לחאודה. אביה היה שחקן כדורגל והיא נהייתה שחקנית כדורגל גם כן, שיחקה בנבחרת דרום הולנד. אחרי סיימה את בית הספר התיכון למדה חינוך גופני וקיבלה תואר באימון כושר, והחלה לעסוק בכך. ואן פלרקן עבדה בעירה במשך 13 שנה. לקוחותיה כללו תלמידי בית ספר שעסקו בריקוד ואנשים מבוגרים שהדריכה אותם באימוני כושר.
הקריירה האתלטית
ב-13 ביולי 2008 ואן פלרקן העמידה שיא עולם חדש של 8:45:48 עבור מרוצי איש הברזל בתחרות Quelle Challenge Roth, חמש דקות פחות מאשר שיא העולם הקודם של פולה ניובי-פרייזר שעמד על 8:50:53, ושרד במשך 14 שנים. איבונה ואן פלרקן שברה את השיא הישן והייתה השנייה במקצה המרתון עם זמן של 2:54:22. השיא שלה החזיק מעמד במשך שנה, עד שכריסי ולינגטון שברה את השיא שלה, וסיימה את תחרות איש הברזל ב-13 דקות ו-49 שניות פחות, במזג אוויר יבש ונוח.
איבונה ואן פלרקן השיגה שיאים נוספים:
בראשית (גשושית)
בראשית הייתה חללית מסוג נחתת, שפותחה על ידי עמותת SpaceIL ונבנתה על ידי התעשייה האווירית לישראל במטרה להיות הנחתת הישראלית הראשונה על הירח, והנחתת הקטנה ביותר שנחתה על הירח. ההשראה לפיתוח הנחתת הגיעה מהתחרות הבינלאומית גוגל לונאר אקס פרייז להנחתת חללית בלתי מאוישת על הירח בידי גורם פרטי.
במהלך נחיתת החללית ב-11 באפריל 2019 בסביבות השעה 22:24 (שעון ישראל), עקב כשל באחד ממדי התאוצה של החללית, נשלחה פקודה מתחנת הקרקע שגרמה לשרשרת אירועים שהובילה לכיבוי המנוע ולכישלון הנחיתה. למרות הכשל בנחיתה, נרשם הישג במשימה: ישראל היא המדינה השביעית מבין מדינות העולם וסוכנויות החלל, אשר ביצעה נחיתה, גם אם לא מבוקרת, על פני שטחו של הירח.
מעבר לאתגר הטכנולוגי ולניסוי המדעי, שאפו מפתחי "בראשית" להוות השראה וגירוי לדמיונם של ילדים ונוער, ובכך להגביר את התעניינותם בתחומי חקר החלל והמדעים, במה שהמפתחים כינו "אפקט אפולו".
רקע
תחרות גוגל לונאר אקס פרייז נוסדה בארצות הברית בשנת 2007 במטרה לעודד גופים פרטיים לתכנן ולבצע נחיתה על הירח. המניע העיקרי לתחרות היה שמאז שנות ה-70 של המאה העשרים, האנושות לא חזרה לירח. באותה תקופה, בחודש פברואר 1966, הייתה ברית המועצות המדינה הראשונה שהנחיתה בהצלחה את הנחתת לונה 9 על הירח. היה זה הישג משמעותי במרוץ לחלל. כעבור כמה חודשים, ביוני 1966, הייתה ארצות הברית המדינה השנייה שהנחיתה את סרוויור 1 על הירח (ראו תוכנית סרוויור). ב-1976 הנחיתו הסובייטים את לונה 24 ולאחר מכן הייתה הפסקה ארוכה בנחיתות על הירח.
בשנת 2010 נוסדה עמותה ישראלית בשם SpaceIL (ספייס ישראל) במטרה להנחית את החללית הישראלית הראשונה על הירח. במקור המטרה הייתה להיות המדינה השלישית שתנחת על הירח, עד שנת 2012 ובתקציב של 10 מיליון דולר, אך לאחר הנחיתה הסינית המטרה הייתה לגרום שישראל תהיה המדינה הרביעית שמצליחה להגיע בנחיתה רכה לקרקע הירח.
העמותה הוקמה על ידי שלושה מהנדסים צעירים: יריב בש, כפיר דמרי ויהונתן ויינטראוב, במימון הפילנתרופ מוריס קאהן ובליווי טכני והנדסה של התעשייה האווירית לישראל. קבוצת SpaceIL הייתה הנציגה הישראלית היחידה בתחרות.
הקמת המיזם
בשנים הראשונות של העמותה, עיקר הפעילות בוצעה על ידי מתנדבים, אך לא חלה התקדמות משמעותית במימוש הפרויקט. ההתקדמות החלה עם התרחשות שני שינויים מהותיים בפרויקט בשנים 2014–2015, עם הפיכתה של העמותה לגוף של עובדים בשכר, הבאה של מנכ"ל מקצועי ערן פריבמן, מנהל פרויקט ומהנדס מערכת, שהחליפו למעשה את המייסדים בניהול הטכני של העמותה. השינוי השני הייתה חתימת הסכם ב-2015 עם התעשייה האווירית לביצוע התכנון, הייצור והבדיקות של החללית.
בינואר 2017 העפילה SpaceIL לשלב הגמר בתחרות גוגל לונאר אקס פרייז, בה נותרו חמש קבוצות בלבד, מתוך 33 קבוצות שהשתתפו במרוץ. בנובמבר 2017 הודיעה העמותה על בעיות כספיות וסכנה להשלמת הפרויקט אם לא יושגו עוד 30 מיליון דולר. העמותה הצליחה להשיג את המימון הנדרש להבטחת המשך קיומה בעזרת תרומה נוספת של מוריס קאהן, שמימן את הפרויקט מתחילתו. בשלב זה, הפך מוריס קאהן ליו"ר חבר המנהלים של העמותה.
בינואר 2018 הודיעה קרן אקס פרייז על סיום התחרות ללא זוכים, לאחר שאף חברה לא הייתה מוכנה לשיגור של גשושית במועד האחרון שנקבע לכך, 31 במרץ 2018. חברת גוגל סיימה את החסות שהעניקה לתחרות ולא העניקה את כספי הפרס המובטח של 30 מיליון דולר (פרס ראשון של 20 מיליון דולר ועוד 10 מיליון פרסי בונוס). על אף סיום התחרות הרשמית, הודיעה העמותה שבכוונתה להמשיך במשימה ולשגר את הגשושית הישראלית הראשונה אל הירח.
ב־28 במרץ 2019 הודיעה גוגל על השקת פרס "Moonshot Award" בסך מיליון דולר. ב-11 באפריל 2019 כשעה לאחר שבראשית התרסקה, הודיעה Google Lunar X PRIZE בטוויטר כי בכוונתה להעניק פרס של מיליון דולר לצוות SpaceIL על ההישג שלהם כקבוצה פרטית להבאת הגשושית למסלול סביב הירח. אף על פי שבראשית לא הצליחה לבצע נחיתה רכה על הירח היא הראשונה לקבלו.
ממדים ומבנה
תצורת הגשושית אשר שוגרה לחלל הגיעה למשקל של 585 קילוגרם (בזמן השיגור לחלל), מתוכם 164 ק"ג משקל הגשושית עצמה (משקל יבש) והשאר משקל הדלקים. גובהה של בראשית היה 1.535 מטר ורוחבה 2.288 מטר (כשהרגליים פרושות). בנוסף למבנה עצמו, כללה החללית מערכת בקרה תרמית, מערכת חשמל ועוד.
מערכת ההנעה
מערכת ההנעה של בראשית היא מסוג בי-פרופלנט, כלומר כולל דלק ומחמצן נפרדים. זוהי המערכת הראשונה מסוגה שפותחה ויוצרה במדינת ישראל, על ידי מפעל מלמ של התעשייה האווירית. דבר זה מהווה את אחד ההישגים הטכנולוגיים העיקריים של משימת בראשית. המערכת כללה מגוון רכיבים מישראל ומדינות נוספות.
לחללית היו 4 מיכלים עשויים מטיטניום בעובי של כ-1 מ"מ ובעלי צורה של כדור. צורה זו היא מיטבית מבחינת העומס המכני על המיכל. שניים מהמיכלים הכילו מחמצן מסוג NTO, ושני מיכלים נוספים הכילו דלק מסוג MMH. על גוף המיכלים הותקנו גופי חימום שנראו כפסים אנכיים בצבע כתום, ותפקידם היה לשמור על טמפרטורה מתאימה עבור החומרים שבמיכלים.
לחללית היו תשעה מנועים, שמונה מנועי עזר ומנוע ראשי. המנוע הראשי היה מדגם LEROS 2b תוצרת חברת Nammo שבווסטקוט בבריטניה, שעבר התאמות לשילוב בבראשית, כולל שימוש במגן חום מטיטניום אשר נבנה במיוחד כדי להגן על מערכותיה מפני החום שמופק מפתח המנוע.
מחשוב וצילום
מחשב המשימה של "בראשית" פותח על ידי התעשייה האווירית לישראל, במיוחד עבור לוויינים זעירים. הוא זהה למחשב ששוגר בלוויין הזעיר הישראלי BGUSAT, ועוצמת החישוב שלו דומה לזו של טלפון חכם. מעבד המחשב הוא בעל ליבה כפולה מדגם GR712RC מתוצרת חברת רמון־צ'יפס הישראלית, אשר שולב גם בגשושית היפנית "היאבוסה 2" בתור מערכת על שבב. השבב יכול לפעול בטמפרטורת שבין 55- מעלות צלזיוס ל־125 מעלות צלזיוס, ולהגיע לביצועים של עד.
תקשורת
התקשורת עם הגשושית, התנהלה ממרכז הבקרה שבתעשייה האווירית במטה יהוד, דרך מרכזי התקשורת. הגשושית נבנתה ותוכנתה כך שתבצע את כל הפעולות בצורה אוטונומית. עם זאת, המפעילים בחדר הבקרה יכלו לשדר לגשושית נתונים ופרמטרים לשילוב בתוכנה האוטונומית לפני כל הפעלה. הפקודות לחללית שודרו במקטעים בזמני "חלון תקשורת", כאשר כל פקודה כללה סדרת פעולות שעל הגשושית לבצע (בדיקות, תיקוני מסלול ונחיתה), כשבסיומן היא נכנסה למצב שיוט הכולל פנייה לעבר השמש לשם טעינת אנרגיה עד קבלת פקודה נוספת.
בסיום כל תמרון נערך תהליך בקרה מקיף שכלל סדרה של סימולציות מסלול ותמרונים, התאמת כיווני האנטנות ועוקבי הכוכבים, ופקודות צילום. כל הניסויים הוכתרו בהצלחה. לאחר מכן עברו פקודות הבקרה למעבדה היברידית, בה התבצעה אמולציה של התמרון לווידוא סופי של נכונות הסימולציה. בנוסף הוכנו מראש סדרת פקודות לתמרוני גיבוי, למקרה שהתמרון עצמו לא הצליח, או אתחול פתאומי של המחשב. הגשושית שידרה חזרה כ-5000 נתונים שונים (על מצב המכשור, התוכנה, חיישנים, טלמטריה, וכדומה) אל מרכז הבקרה, על פיהם קיבלו עדכון על מצבה, ולפיהם התקבלו החלטות על המשך מסע הגשושית.
הסכם השיגור
באוקטובר 2015, ציינה SpaceIL אבן דרך משמעותית בתחרות, בכך שהייתה הראשונה מבין הקבוצות המתחרות לחתום על הסכם שיגור לחלל. ההסכם נחתם עם חברת SpaceX שישגר את הגשושית באמצעות משגר הלוויינים והחלליות פאלקון 9. ההכרזה על ההסכם נחגגה בטקס מיוחד, בה נכח נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין, במהלכה גם הוצג מודל חדש לגשושית.
בניית החללית
בשנת 2016 התבצעו בדיקות של מערכות הגשושית השונות שפותחו, לקראת השלב הסופי של הרכבתה. בספטמבר 2017 החל שלב הרכבת כל מערכות המשנה של הגשושית לכדי יחידה אחת (אינטגרציה), כדי לערוך בדיקות עמידות נוספות. בסוף 2017 הורכבה מערכת ההנעה - המנוע והדלק - בשטח מפעל מבת־חלל של התעשייה האווירית לישראל ובשיתוף פעולה עמה. בשלב זה עברה הגשושית בדיקות וניסויים, לעמידותה בתנאי חלל. במאי 2018 בוצע בכפר טרומן ניסוי שהתמקד בבדיקת מערכות החיישנים של הגשושית המעורבים בתהליך הנחיתה. החיישנים הוכנסו למסגרת מתכתית, ובאמצעות עגורן הועלו לגובה של עשרות מטרים והונעו במסלול ובמהירות שנקבעו מראש. הנתונים שהתקבלו מהחיישנים תוך כדי הניסוי, נותחו והושוו לצורך כיול וביצוע התאמות. בחודש שלאחר מכן בוצעו ניסויים דומים באמצעות מטוס קל שהטיס את המערכות בשמי דרום ישראל. באותו חודש בוצע גם ניסוי הרעדה שבדק את עמידות מבנה הגשושית לתנאי השיגור.
ביולי 2018 הכריזה העמותה על תכנונה לשגר את הגשושית בדצמבר באותה שנה. למעשה נדחה תאריך השיגור ל־22 בפברואר 2019. במקביל נפתחה בסוף אוגוסט 2018, תחרות לבחירת שם לגשושית. כ-24 אלף אנשים השתתפו בתחרות, כאשר מבין תשעה שמות מובילים, למעלה מ-65% בחרו את השם "בראשית".
במהלך קונגרס האסטרונאוטיקה הבינלאומי (IAC) אשר נערך בעיר ברמן בגרמניה ב-3 באוקטובר 2018, נחתם הסכם בין SpaceIL ל-NASA על פיו האחרונה תשתתף במשימה הישראלית לירח. כחלק מההסכם, הותקן על החללית רפלקטור-לייזר (כיפה קטנה בקוטר חמישה סנטימטרים מצופה מראות להחזרת קרן לייזר) כדי לאפשר איתור מדויק של החללית על קרקע הירח וכן לבצע מדידות מדויקות של המרחק בין המקפת LRO לפני הירח. בנוסף, סוכנות החלל האמריקאית אפשרה ל-SpaceIL להשתמש ברשת החלל העמוק לשם תקשורת ואיכון החללית לאחר השיגור ועד הנחיתה. לאחר ההתרסקות נעשו מאמצים במשך שבועות מספר לאיתור הרפלקטור, ללא תוצאות.
תיאור כללי
הגשושית שוגרה על גבי משגר פלקון 9 מספר B1048 של חברת SpaceX. תחילה היא נעה במסלול כבידתי אליפטי בעל אקסצנטריות גדולה (מרחק של בין 215 ל-60,000 קילומטר מפני כדור הארץ). זמן ההקפה שלו נמשך כ־19 שעות. בנקודה הקרובה ביותר במסלולה סביב כדור הארץ (הפריגיאה), הפעילה הגשושית את המנועים וצברה מהירות. בכך היא הלכה והאריכה את המסלול האליפטי שלה. לאחר חמישה תמרונים, המרחק המקסימלי שלה מכדור הארץ (אפוגיאה) גדל עד לכ־400 אלף קילומטר, ולמעשה חצה את מסלול הירח מסביב לכדור הארץ. תמרון מסוג זה אל הירח נקרא תמרון מעבר ירחי.
כשחלפה בסמוך לירח, הפעילה את שמונת המנועים הרקטים שלה כדי לשנות זווית. לאחר מכן הפעילה גם את המנוע הראשי, כדי להאט ולהילכד בשדה הכבידה של הירח. כשנלכדה, הקיפה אותו במסלולים הולכים וקטנים עד שהגיעה לנתיב הנחיתה. לקראת הנחיתה איתרו חיישנים נקודת נחיתה מתאימה על הירח ואליה כיוונו את הגשושית. מנועיה תוכננו להאט מהירות עד לעצירה מוחלטת והפסקת פעולת המנועים בגובה חמישה מטרים מעל קרקע הירח. יתרת הדרך תוכננה כנפילה חופשית בתנאי הכבידה של הירח. בסיום מסלולה, סך כל הדרך שבראשית עברה היה 6.5 מיליון קילומטר. זהו המרחק הארוך ביותר שעשתה גשושית שיועדה לנחיתה רכה על הירח.
לבקשת אחד מחברי צוות הפיתוח, חיבר הרב גדעון בנימין תפילת הדרך, שנאמרה בשעת שיגור הגשושית.
סביב כדור הארץ
ב־22 בפברואר 2019, בשעה 03:45 (שעון ישראל), שוגרה הגשושית בהצלחה מקייפ קנוורל שבפלורידה. בגובה של כ־730 ק"מ מכדור הארץ התנתקה מהמשגר ולאחר כחצי שעה יצרה קשר ראשוני עם כדור הארץ.
ב־24 בפברואר בשעה 13:29 (שעון ישראל), לאחר תיקון הבעיה שהתגלתה בעוקב הכוכבים, בוצע התמרון הראשון. המנוע הראשי הופעל לראשונה, למשך 30 שניות, והגדיל את היקף המסלול סביב כדור הארץ (האפוגיאה).
ב־25 בפברואר לקראת חצות היה אמור להתבצע התמרון השני, באופן אוטומטי, במרחק של כ־600 קילומטר מכדור הארץ, באזור בו אין לגשושית תקשורת עם תחנת הקרקע. כשהתקשורת התחדשה התברר שמחשב הגשושית אתחל את עצמו באופן לא מתוכנן, וביטל מיוזמתו את התמרון עקב השפעת מעבר דרך חגורות ואן אלן על הרכיבים האלקטרונים. כתוצאה מכך הוחמץ חלון ההזדמנויות הראשון לביצוע התמרון השני.
ב־28 בפברואר בשעה 21:30 (שעון ישראל), בוצע (באיחור) התמרון השני. המנועים הופעלו למשך ארבע דקות והביאו את הגשושית למסלול המגיע למרחק המקסימלי של 131,000 קילומטר מכדור הארץ.
ב־5 במרץ, בשעות הצהריים המוקדמות (שעון ישראל), בוצע צילום סלפי ראשון של הגשושית. בתמונה נראה חלק מגוף הגשושית, כשעליה שלט עם הכיתוב "עם ישראל חי", דגל ישראל, וכן המשפט "Small country, Big dreams" (=מדינה קטנה. חלומות גדולים). ברקע נראה כדור הארץ (בזווית של חלק מיבשת אוסטרליה) ממרחק של 37.6 אלף קילומטרים.
ב־7 במרץ בשעה 15:11 (שעון ישראל), בוצע תמרון שלישי. המנועים הופעלו למשך 152 שניות והביאו את הגשושית למסלול המגיע במרחקה המקסימלי ל־270,000 קילומטר מכדור הארץ.
ב־19 במרץ בשעה 14:30 (שעון ישראל), בוצע תמרון רביעי. המנועים הופעלו למשך 60 שניות והביאו את הגשושית למסלול המגיע במרחקה המקסימלי ל־405,000 ק"מ מכדור הארץ. למעשה, במסלולה החדש חצתה הגשושית את מסלול הירח. בנוסף לכך, הופעל גלגל תנע שמיצב את תנועת הגשושית כדי שזוויתה וכיוונה לא ישתנו עקב טלטולה משכשוך הדלק שנתמעט במכלים.
ב־1 באפריל בשעה 9:00 (שעון ישראל), בוצע תמרון חמישי. המנועים הופעלו למשך כ־72 שניות והביאו את הגשושית למסלול אחרון ומדויק (על פי סימולציה) לפני תמרון לכידת הירח. במהלך השיוט התקרבה הגשושית בפעם האחרונה לכדור הארץ (בפריגיאה של 1,700 קילומטר), וצילמה אותו ממרחק של כ־16,000 קילומטרים.
סביב הירח
בליל ה־4 באפריל הגשושית נכנסה להשפעת הכבידה של הירח. על מנת להישאר במסלול סביב הירח, כלומר להילכד בשדה הכבידה שלו (שכן מהירותה השאירה אותה במסלול סביב כדור הארץ), היא נדרשה לבצע תמרון לכידה.
ב־4 באפריל בשעה 17:17 (שעון ישראל), בוצע תמרון ללכידה בשדה הכבידה של הירח. תמרון זה היה הקריטי ביותר במסעה של הגשושית אל הירח. אם תמרון זה היה נכשל, הגשושית הייתה מתרסקת על הירח עוד לפני תאריך הנחיתה, או שהייתה נלכדת במסלול סביב השמש. במהלך התמרון, המנוע הראשי הופעל למשך כשש דקות על מנת להאט את הגשושית ממהירות של 8,500 קילומטר לשעה עד למהירות של 7,500 קילומטר לשעה ביחס לירח. בסיום המוצלח של התמרון, הגיעה בראשית למרחק הכי קרוב במסלול סביב הירח (הפרילונה) של כ־500 קילומטר מפני הירח.
במהלך הלילה צילמה בראשית את צידו האפל של הירח ולאחר ביצוע הקפה מלאה הפכה ישראל למדינה השביעית ששלחה גשושית שהקיפה את הירח.
ב־7 באפריל בשעה 04:36 (שעון ישראל), בוצע התמרון הראשון סביב הירח. כל המנועים פעלו בו זמנית במשך 271 שניות ושרפו 55 קילוגרם של דלק כדי להאט את הגשושית ולהוריד אותה ממסלול של 10,400 קילומטר באפולונה (Apolune) לגובה של 750 קילומטר מפני הירח, כאשר הפרילונה נשארה 460 קילומטר מעל פני הירח.
ב-8 באפריל בשעה 07:48 (שעון ישראל), בוצע התמרון השני סביב הירח ובראשית נכנסה למסלול אליפטי סביב הירח בגובה של 211–467 קילומטר.
ב-10 באפריל בשעה 19:40 (שעון ישראל), בוצע התמרון האחרון לפני תמרון הנחיתה על הירח. המנועים הופעלו למשך כ-32 שניות וכמות הדלק שנשרפה היא כחמישה קילוגרם. בראשית המשיכה להקיף את הירח עם זמן הקפה של שעתיים.
נחיתה
נחיתת הגשושית תוזמנה לשעות הבוקר הירחי. יממה ירחית נמשכת קרוב ל־28 יממות ארציות ובמהלכה משלים הירח הקפה סביב עצמו. טמפרטורת פני הירח עולה ליותר מ־120 מעלות צלזיוס בצהרי-הירח, ויורדת לכ־170 מעלות מתחת לאפס בלילה. על מנת לנצל באופן מיטבי את זמנה של הגשושית על הירח, תוזמנה הנחיתה לזמן שהטמפרטורה אידיאלית: גבוהה מספיק כדי לאפשר ייצור אנרגיה סולארית בעזרת מערכי התאים הפוטו-וולטאיים הקטנים של הגשושית, אך לא גבוהה מידי שתשבית את מערכות האלקטרוניקה. מצב זה נמשך כשלושה ימי ארץ. לפי התכנון, לאחר הנחיתה התעתדה הגשושית למדוד את השדה המגנטי שעל פני הירח, לצלם את עצמה, לצלם תמונות פנורמיות של אתר הנחיתה באיכות גבוהה, ולשדר את הנתונים לכדור הארץ בין עשר דקות לשעה מעת הנחיתה. לו הייתה נוחתת הגשושית בתנוחה מאוזנת, שמערכי התאים הפוטו-וולטאיים לא היו מוסתרים על ידי סלע או מכתש, היה מתאפשר ייצור אנרגיה סולרית הנדרשת לשליחת וידאו שהיה מתקבל בכדור הארץ למחרת הנחיתה.
ב־11 באפריל 2019 בשעה 22:08 שעון ישראל, לאחר מספר תמרונים והקפות אליפטיות, החלה הגשושית בתמרון הנחיתה מעל ים הרוגע בירח. תמרון זה נועד להאט את מהירות הגשושית מ-1,700 מטרים לשנייה עד כמעט לאפס, ולאפשר לה נחיתה כעבור כ-20 דקות.
בעת תחילת תמרון הנחיתה החללית נעה בהקפתה את הירח כאשר תחתיתה ונחירי הפליטה של המנועים פונים לכיוון התנועה. בגובה של כ-30 קילומטר מעל פני הירח הופעלו מנועי החללית והנחיתה החלה. דחף גזי הפליטה נגד כיוון התנועה, מאט את מהירות הגשושית וייצב אותה בשמי הירח, קרוב לנקודת הנחיתה. עצם הפעלת המנועים גרמה לתאוצה ולהטיית הדלק במכלים לפתח היציאה. בשלב זה היה חלון זמנים קצר שבו מערכת הבקרה האוטונומית של הגשושית, הייתה יכולה לבטל את הנחיתה. לאחר שלא התגלו בעיות, תהליך הנחיתה המשיך, כאשר חלק ממנועי המשנה הופעלו כדי להטות מטה את הגשושית על צירה האופקי לנפילה בקשת אל אדמת הירח, והחלה נפילה מבוקרת לעבר פני הירח, באופן דומה לתהליך הנחיתה של אפולו. תהליך הנחיתה כולו תוכנן להיות אוטונומי, ללא התערבות מתחנת הקרקע. תכנון המשימה בשלב זה היה שכדי להאט את הנפילה, הופעלו המנוע הראשי וכל מנועי המשנה. בגובה של חמישה מטרים מאדמת הירח, כשהחללית הייתה צריכה להיות בעצירה כמעט מוחלטת המנועים תוכננו להיכבות והגשושית הייתה צונחת בעדינות במשך 2.5 שניות על קרקע הירח.
בפועל: נחיתה קשה (התרסקות)
כשמונה דקות לאחר תחילת תהליך הנחיתה החלה שרשרת תקלות. כאשר הגשושית הייתה בגובה של כ-14 קילומטרים מעל פני הירח, התגלתה תקלה ביחידת המדידה האינרציאלית (IMU) השנייה של הגשושית, המודדת את התאוצה. זוהי יחידה בעלת יתירות, כך שהתקלה לא הייתה קריטית להצלחת המשימה. בשלב זה, נשלחה פקודת מהקרקע לאתחול מחדש של ה-IMU, מה שגרם בשוגג גם לאתחול מחדש של מחשב החללית ולשרשרת תקלות שבסופו של דבר הובילה לכיבוי המנוע. בעקבות אתחולים ותקלות במחשב החללית, בשלבים ארוכים של הנחיתה אבדה תקשורת הטלמטריה דרך רשת החלל העמוק של JPL. כאשר התקשורת חזרה לפעולה, התגלה כי המנוע הראשי אינו פועל והגשושית איבדה בינתיים גובה רב ונטתה בזווית לא אופטימלית לנחיתה. לאחר אתחול מחשב הגשושית, חלק מהמנועים חזרו לפעול, אך מהירות הנחיתה הייתה כ-900 מטר לשנייה והבלימה בלתי אפשרית. נתון הגובה האחרון שהתקבל עמד על 148 מטר, ומיד אחר-כך התרסקה החללית על אדמת הירח.
במהלך הנחיתה הספיקה הגשושית לשלוח למרכז הבקרה שלוש תמונות, באיכות נמוכה יחסית לצילומים שתוכננו להישלח לאחר הנחיתה. תמונה ראשונה צולמה בגובה 22 קילומטר מפני הירח, והיא מראה את צידה של הגשושית, עליה לוחית ובה דגל ישראל, הכיתוב "עם ישראל חי - SMALL COUNTRY, BIG DREAMS", וסמלי הגופים השותפים למשימה, על רקע אתר הנחיתה המיועד. בתמונה שנייה שצולמה באותו גובה נראה אופק הירח ומכתש הפגיעה היפאטיה. התמונה האחרונה שצולמה על ידי הגשושית, בגובה 15 קילומטר, מראה את פני הירח באתר הנחיתה. תמונה זו פורסמה כשבוע לאחר ההתרסקות.
איתור אתר ההתרסקות
ב-15 במאי 2019, כחודש לאחר ההתרסקות, פרסם מרק רובינסון, חוקר ראשי בצוות משימת הצילום של המקפת לסקר הירח של נאס"א (LROC), תמונות של אתר ההתרסקות. התמונות צולמו ב-22 באפריל, 11 ימים לאחר ההתרסקות, על ידי צמד מצלמות הזווית הצרה (NAC) של המקפת. בשלושת זוגות התמונות נראה בבירור כתם כהה בקוטר של כעשרה מטרים, המוסבר כשטח מחוספס בנקודת התנגשות הגשושית באדמת הירח, שאינו נראה בתמונות שצולמו בהקפה קודמת של המקפת. עיבוד תמונה המשווה בין התמונות הללו חושף כתם בהיר בסביבות הכתם הכהה, בקוטר של כ-30–50 מטרים, וממנו חורגת דרומה קרן בהירה באורך של כמאה מטרים, המוסברים כדפוסים של התפרצות חלקיקים עדינים או גזים שהתרחקו במהירות מנקודת ההתנגשות, חשפו את השכבה העליונה של רגולית הירח, ופיזרו חלקיקי קרקע עדינים משכבה תחתונה בהירה יותר.
הגשושית נעה בנחיתתה מצפון הירח לדרומו, והנמיכה תוך כדי מעוף בקשת רחבה כלפי קרקע הירח. עקב תקלת הבלימה ואי התייצבות הגשושית בזווית אנכית לקרקע, אותר מיקום ההתנגשות דרומית לאתר הנחיתה המיועד. נקודת הציון, קואורדינטות סלנוגרפיות 32.5956° צפון, 19.3496° מזרח, הוערכה באמצעות השוואת התמונות שצולמו ב-22 באפריל לשבע תמונות שצולמו מוקדם יותר, במרווח טעות של 95%, כעשרים מטרים בקו הרוחב ושמונה בקו האורך.
קנה המידה של התמונות גדול מכדי לקבוע האם הכתם הקטן הוא מכתש שנוצר במקום הפגיעה, או שמא פגיעת הגשושית השבירה בתאוצה גבוהה ובזווית נמוכה (פחות מעשר מעלות) באדמת הירח מנעה יצירת צורת מכתש.
ממצאי תחקיר עמותת SpaceIL
לאחר תחקיר ראשוני שבמסגרתו שולבו נתוני שתי מערכות הטלמטריה, הועלתה השערה כי ייתכן שפקודה ששוגרה מתחנת הקרקע להפעלה חוזרת של מדיד התאוצה, היא זו שהובילה לכשל ואתחול מחשב הגשושית. לאחריו, עקב תקלה בקופסת הממשקים האלקטרוניים, לא הופעל המנוע בהצלחה על אף שישה ניסיונות של הגשושית.
להלן עיקרי ממצאי תחקיר המשימה שנערך על ידי עמותת SpaceIL:
עלות הפרויקט ומימונו
הפרויקט יצר שיתוף פעולה בין המגזר הפרטי, הציבורי והאקדמי. בין השותפים לפרויקט ניתן למנות את מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת תל אביב, סוכנות החלל הישראלית, משרד המדע והטכנולוגיה, בזק וכן עשרות מהנדסים ומאות מתנדבי העמותה.
בראשית 2
ב-13 באפריל 2019 הכריז נשיא SpaceIL, מוריס קאהן, כי יוקם פרויקט חדש לשם שליחת גשושית נוספת לירח. הצפי היה שבניית הגשושית תושלם תוך שנתיים. עלות הפרויקט נאמדה בין 60 ל-80 מיליון דולר אך התייקרה לכ-100 מיליון דולר. קאהן הצהיר כי גם הפעם הציבור ישתתף במימון הפרויקט ולא יתבססו על תמיכה ממשלתית, העמותה "לונאר אקס פרייז" של גוגל, שבמסגרתה החל פרויקט בראשית הראשון, הודיעה כי תתרום מיליון דולר, בעקבות הצלחתה היחסית של הגשושית הראשונה, על אף שלא הצליחה לנחות כמתוכנן. משרד המדע והטכנולוגיה הכריז ב-5 במאי 2019, כי יספק תקציב של 20 מיליון שקלים להשתתפות במימון הגשושית בראשית 2. עם זאת, סכום זה היה זניח בתקציב הפרויקט הנדרש, ולא גויסו סכומים נוספים למימון בניית חללית זהה.
בנובמבר 2019 פורסם כי האפשרויות ליעדים של בראשית 2 כוללים גם את הירח וגם משימה למאדים.
ב-9 בדצמבר 2020 הוכרז באירוע בבית הנשיא על השקת הפרויקט בראשית 2, בו מועד השיגור המתוכנן עומד על שנת 2025 וכי פרופיל המשימה יכלול שתי נחתות נפרדות אשר ינחתו באזורים שונים, יחד עם מקפת שתהיה במסלול סביב הירח כחמש שנים.
ב-11 ביולי 2021 הודיעה SpaceIL כי גויסו 70 מיליון דולר לטובת המשימה, כשהמטרה היא הנחתת הגשושית בצד הרחוק של הירח.
הגשושית תהיה קלה יותר וחסכונית יותר, וכן תכלול ציוד לניתוח תמונת מצלמה ככלי לנחיתה יותר בטוחה. רכיבי המיחשוב לניווט יסופקו על ידי חברת "רמון ספייס" וחיישני הניווט יסופקו ויתוכנתו על ידי חברת "לולב ספייס".
הנצחה
כוכב הלכת המינורי נקרא על שם החללית.
קישורים חיצוניים
סיקור עיתונאי:
הערות שוליים
מתוך טוויטר:
מתוך האתר הרשמי של SpaceIL:
הירושי אושימה
ביוגרפיה
אושימה נולד ב-19 באפריל 1886 במחוז גיפו שביפן. אביו אושימה קנישי (Oshima Ken'ichi), שירת כשר המלחמה בצבא יפן בין השנים 1916–1918.
ביוני 1905, סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית. שנה לאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט שני (מקבילה לדרגת סג"ם). ביוני 1908, הועלה אושימה לדרגת לוטננט (מקבילה לדרגת סגן). במאי 1915, סיים את לימודיו בקולג' הצבאי שברובע מינאטו שבטוקיו. כעבור שנה הועלה לדרגת קפטן.
לאחר העלתו לדרגת מייג'ור בשנת 1922, מונה אושימה לתפקיד הנספח הצבאי בווינה ובבודפשט, תפקידים אותם מילא בין השנים 1923–1924. לאחר חזרתו ליפן, הועלה לדרגת לוטננט קולונל באוגוסט 1926. לאחר שקודם לדרגת קולונל באוגוסט 1930, מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-10.
בשנת 1934, מונה לנספח הצבא היפני בברלין. בשל העובדה כי שלט היטב בשפה הגרמנית, יצר אושימה קשרים עם בכירים במפלגה הנאצית, בהם יואכים פון ריבנטרופ, ששימש כיועצו של אדולף היטלר למדיניות חוץ. לאושימה היה תפקיד חשוב במגעים שהובילו לחתימה על הסכם אנטי-קומינטרן בין גרמניה ויפן ב-25 בנובמבר 1936, ובהמשך על ההסכם התלת-צדדי שנחתם ב-27 בספטמבר 1940, שנחתם בין גרמניה, יפן ואיטליה הפשיסטית, ושייסד למעשה את ברית מדינות הציר. באוקטובר 1938, מונה אושימה לתפקיד שגריר יפן בגרמניה, במקביל להעלאתו לדרגת לוטננט גנרל.
בין השנים 1939–1940 שהה אושימה ביפן, עד לחזרתו לגרמניה, בתחילת שנת 1941, לאור בקשתו של הממשל הגרמני. בסוף שנה זו הוענק לו תואר "מסדר הנשר הגרמני" על ידי היטלר. בשל היחסים הקרובים שרקם עם בכירי השלטון הגרמני ובהם היטלר בעצמו, נחשף אושימה למידע ביטחוני מסווג של גרמניה, לרבות תוכניות צבאיות מבצעיות, וניתנה לו גישה לאזורי החזית של הצבא הגרמני, בהם החומה האטלנטית ונקודות הכינוס של הצבא הגרמני בחזית הרוסית. אושימה דיווח על המידע שהשיג לממונים עליו ביפן, ובלי ידיעתו העניק גישה למידע גם למודיעין האמריקאי, אשר פיצח את הקוד הדיפלומטי היפני. בהקשר זה, מרבית המידע שהעביר אושימה חזרה ליפן בין השנים 1941–1945, יורט על ידי המודיעין האמריקאי, והעניק לכוחות בעלות הברית חומר מודעיני רגיש ואיכותי, שסייע במלחמה כנגד מדינות הציר.
נחש בית מפוספס
נחש בית מפוספס (שם מדעי: Boaedon lineatus) הוא נחש ארוך ממשפחת הלמפרופידיים החי ברחבי אפריקה הטרופית.
תפוצתו משתרעת מטנזניה, לאורך מרכז אפריקה ועד לאוגנדה. הוא מצוי במגוון בתי גידול לרבות ערבות עשב וסוואנות, אזורי סלעים, אזורים יבשים, יערות פתוחים וביצות.
אורכו של הנחש 60 ס"מ בנזכרים ומעל 100 ס"מ בנקבות. הנחש מופיע בהרבה צבעים משחור וחום כהה, אדמדם ועד לירקרק. העיניים גדולות והפסים אופקיים ומתחילים מהפנים ולאורך הגוף עד הזנב בשתי רצועות, אחד מעל העיניים והשני מתחת לפה וצבעם צהוב-בהיר.
עקב הימצאותם במגורי האדם, החלו לגדל אותם כחיות מחמד. הם ניזונים מעכברים מתים מוקפאים ומטילים 3–10 ביצים בשנה. הם די קלים לגידול.
פינקוטק החדש
פינקוטק החדש (בגרמנית: Neue Pinakothek) הוא מוזיאון לאומנות בעיר מינכן, המתמקד בתצוגה של אומנות אירופאית מן המאות השמונה עשרה והתשע עשרה, ונחשב לאחד המוזיאונים החשובים בעולם לאומנות מתקופה זו. המוזיאון ממוקם במתחם האומנות במינכן בקרבת המוזיאונים פינקוטק הישן ופינקוטק המודרני.
המבנה
מוזיאון פינקוטק החדש נוסד עי לודוויג הראשון, מלך בוואריה בשנת 1853. מבנה המוזיאון המקורי נהרס במלחמת העולם השנייה. הבניין החדש בסגנון הפוסט מודרני שתוכנן עי האדריכל פון ברנקה (Alexander Freiherr von Branca), נפתח לקהל בשנת 1981, והוא משלב שלד בטון עם חזית אבנים, חלונות מקושתים וגרמי מדרגות.
היסטוריה
המלך לודוויג החל באיסוף של אומנות תקופתית בשנת 1809 עוד בהיותו נסיך הכתר, והרחיבו במשך השנים. עם הקמת המוזיאון הופרדו האוספים, כך שעבודותיהם של הציירים הגדולים הועברו למוזיאון פינקוטק הישן, ואילו המוזיאון החדש התמקד באומנות המודרנית (דאז).
בתחילת דרכו התמקד האוסף בציורים מאסכולת הרומנטיזם הגרמני ואסכולת מינכן, שהיו חביבות על לודוויג. בנוסף לכך, החל בשנת 1832 הושפע האוסף משיקולים משפחתיים והקשר היווני של משפחת המלוכה הבווארית. בשנת 1834 הוגדל מאוד האוסף כאשר שליח מיוחד מטעם לודוויג הביא מיוון כמות גדולה של ציורי נוף מקומיים, שהוצגו באולם מיחד משלהם.
משנת 1905 שימש הוגו פון צ'ודי (Hugo von Tschudi) כמנהל המוזיאון לאחר שפוטר מתפקידו כמנהל הגלריה הלאומית בברלין על ידי הקיסר וילהלם השני, כעונש על רכישת והצגת הציור "לידת ישו" של מאת פול גוגן. בתקופה זו ביצע צ'ודי סדרת רכישות של יצירות מופת, ובהם 44 ציורים, 9 פסלים, ו-22 רישומים בסגנון אימפרסיוניסטי ופוסט אימפרסיוניסטי, רובם של אמנים צרפתים צעירים. לאחר מותו של צודי בשנת 1911, שולמה תמורת הציורים באמצעות כספים שגויסו על ידי ממשיכי דרכו במוזיאון מתורמים פרטיים מכיוון שכסף ציבורי לא יכול היה לשמש לכך.
בשנת 1915 הועבר המוזיאון לבעלותה של ממשלת בוואריה. כיום מכיל אוסף המוזיאון 400 ציורים ו-50 פסלים.
אמנים מפורסמים שעבודותיהם מוצגות במוזיאון
צרפתים - ז'אק-לואי דויד, דלקרוא, פייר-אוגוסט רנואר אדואר מאנה קלוד מונה פול סזאן, פול גוגן, אדגר דגה, קאמי פיסארו, וינסנט ואן גוך, אנרי דה טולוז-לוטרק
אחרים - גוסטב קלימט, פרנסיסקו דה גויה, פבלו פיקאסו
.in
in. היא סיומת האינטרנט הלאומית של שמות המתחם (domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים בהודו, הסיומת הושקה בשנת 1989. שמות המתחם והסיומות מנוהלות על ידי ארגון 'INRegistry' ההודי ונמצא תחת סמכותו של הארגון הממשלתי 'National Internet Exchange of India'.
סיומות השמורות למוסדות מוסמכים בהודו
לפני שהחלה רפורמת שמות המתחם בהודו, עד 2005 לא כל אחד היה יכול ליצור אתר אינטרנט ולהירשם עם שם תחום כלשהו, כתוצאה מכך בין השנים 1992–2004 נרשמו רק כ-7,000 שמות מתחם. במרץ 2010, המספר גדל למעל 610,000 שמות מתחם, כאשר 60% מההרשמות מגיעות מהודו והשאר מחוצה לה. באוקטובר 2011, מספר שמות המתחם עבר את המיליון הראשון ובמרץ 2016 המספר הכפיל את עצמו למעל ל-2 מיליון שמות מתחם.
שמות מתחם בטכנולוגיית IDN
בשנת 2003 השיק ארגון המחקר והפיתוח הפולני NASK את טכנולוגיית IDN, המאפשרת להשתמש באותיות לטיניות, יווניות, עבריות, סיניות קיריליות ועוד בשמות התחום. הודו השיקה סיומות אינטרנט עם אותיות שונות במספר שפות אשר מדוברות בהודו.
סיומות אינטרנט אלו קיימות בשפות הבאות:
קייצת מסולסלת
מאפיינים
הצמח גדל בארץ בעיקר בבתי גידול מופרעים ובמקומות קשים שבהם כמעט אין צומחים צמחים אחרים, כגון סִדקי חומות ומדרכות. ניכר בגוון הכחול-ירוק של עליו וגבעוליו. פורח בין אפריל לנובמבר, בקרקפות מרובות פרחים, שבהם עשרה פרחים מרכזיים דו-מיניים בעלי כותרת צהובה (ראו תמונה 2), והשאר לבנים נקביים. צמח יכול לייצר עשרות אלפי זֵרעונים שעירים המופצים ברוח בדומה לזרעוני הסביון. כמות הזרעים הגדולה של הצמח, והסתפקותו במועט, הן שמאפשרות את תפוצתו בבתי הגידול המופרעים.
הקייצת המסולסלת נחשבת למטרד של ממש לחקלאות. תפוצתם הרבה של הזרעים, נביטתם הקלה והתבססותם המהירה, יחד עם עמידותה הרבה בפני חומרי הדברה, הופכות אותה לצמח באשה מזיק ביותר.
הומוריסטן
הוּמוֹרִיסְטָן או הומוריסט הוא מי שיוצר יצירות הומוריסטיות. יצירות אלה הן בצורות מגוונות:
התמורה המשולמת להומוריסטן בעד יצירתו היא בדרך כלל שכר סופרים. ההומוריסטן מקבל גם תמורה לא חומרית בדמות אהבת הקהל, אהדת הקוראים והערצת הצופים. תמורה זו חשובה לכל האמנים, אך אצל ההומוריסטן נודעת לה משמעות מיוחדת, בשל הלגלוג העצמי המתלווה תדיר ליצירתו.
אלכס מילר
אלכס מילר (נולד ב-4 באפריל 1977) הוא פוליטיקאי שכיהן חבר הכנסת מטעם סיעת ישראל ביתנו. יו"ר אגף העובד העולה ושת"פ עם מוסדות לאומים של מדינת ישראל בהסתדרות החדשה. יו"ר הדירקטוריון של רשת עמל-הרב תחומי. חבר דירקטוריון בחברה למרכזי תרבות וספורט.
ביוגרפיה
אלכס מילר נולד במוסקבה בירת ברית המועצות בשנת 1977, ועלה לישראל בשנת 1992.
בשירותו הצבאי שירת כמכונאי בכיר בטייסת פאנטומים ומשם המשיך לתעשייה האווירית. את דרכו הפוליטית החל כיו"ר אגודת הסטודנטים במכללה האקדמאית "אורט" בתל אביב, ולאחר מכן נבחר לסגן יו"ר ארגון הסטודנטים הארצי. הוא סיים לימודיו לתואר ראשון בהוראה ולתואר שני במדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בבחירות לכנסת ה-17 נבחר מטעם סיעת ישראל ביתנו, והיה לצעיר חברי הכנסת השבע עשרה ביום השבעתה. בכנסת זו כיהן כיו"ר ועדת משנה לקידום, מחקר ופיתוח של מקורות אנרגיה חלופיים ויישומם, וכן כמ"מ יו"ר ועדת משנה לעניין השכלה גבוהה ושכר הלימוד במוסדות להשכלה גבוהה.
כמו כן, היה חבר בוועדות שונות בכנסת: ועדת הכלכלה, ועדת חוקה, חוק ומשפט, ועדת החינוך, התרבות והספורט, ועדת המדע והטכנולוגיה, הוועדה לזכויות הילד, חבר בוועדת החקירה הפרלמנטרית בעניין האזנות סתר, וכן מ"מ בוועדת החוץ והביטחון.
במהלך כהונתו בכנסת יזם מספר חוקים, ובהם:
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-15 ברשימת ישראל ביתנו לכנסת, ונבחר שוב גם לכנסת ה-18. בכנסת ה-18 נבחר מילר לכהן כסגן יושב ראש הכנסת, וכחבר בוועדות החינוך והכספים; כן הגיש למעלה מחמישים הצעות חוק בנושאים שונים, בהן: "חוק הנכבה", האוסר על ציון יום העצמאות של מדינת ישראל כיום אבל, חוק יום הסטודנט הלאומי, חוק הצבעת אזרחים ישראלים בחו"ל, פטור ממס על מלגות לסטודנטים, חוק מתן זכויות סטודנט לתלמידים בבתי ספר לאמנות, דמי אבטלה לעצמאים ועוד.
ב-8 בנובמבר 2010 מונה מילר לפי ההסכמים הקואליציוניים ליו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת. הוא כיהן בתפקיד זה עד יוני 2012.
בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב במקום ה-33 ברשימת הליכוד - ישראל ביתנו ולא נבחר לכנסת. לאחר בחירתו של ראובן ריבלין לתפקיד נשיא מדינת ישראל, חזר לכהן כרמל שאמה הכהן כח"כ, ובעקבות מינויו של שאמה-הכהן באוגוסט 2014 לשגריר ישראל ב-OECD והתפטרותו מהכנסת, חזר מילר לכהן כחבר הכנסת. כהונתו בכנסת הסתיימה במרץ 2015, עם השבעת הכנסת העשרים.
ב-18 בינואר 2021 מונה אלכס מילר לתפקיד יו"ר הדירקטוריון של רשת עמל-הרב תחומי. ב-14 בספטמבר הוא מונה אל ידי בית הנבחרים של ההסתדרות לתפקיד יו"ר אגף העובד העולה ושת"פ עם מוסדות לאומים של מדינת ישראל.
חיים אישיים
מילר גרוש ואב לשני ילדים.
כל כבודה בת מלך פנימה
מקור ומשמעות
מקורו של עיקרון זה בפסוק:. פסוק זה והמזמור בכללו פורשו באופנים שונים.
לפי ההקשר והניקוד נראה כי הפסוק מדבר על כלולותיה של בת המלך המגיעה אל הארמון יחד עם כְּבוּדָה (מטען): משבצות זהב, רעותיה ועוד. ומכאן, עולה האפשרות שמדובר במטען הנסיעה שלה לתוך הארמון, והכוונה ב'כבודה' היא מטען כבד, בהקשר של נסיעה. אפשרות נוספת היא שהכוונה לבת המלך עצמה שהיא כבדה ממש (אולי ממשבצות הזהב שהיא לובשת), או מכובדת.
עם זאת, חז"ל דרשו את הפסוק שהכוונה היא שכְּבוֹדָהּ של 'בת המלך' - כלומר הכבוד של האישה, הוא 'פנימה' - בבית.
בעקבות דברי חז"ל כתב הרמב"ם:
בספרות
בספרות חז"ל ובעקבותיהם בספרי הראשונים והאחרונים, נכתבו מספר דינים והלכות הנובעים מהעיקרון של 'כל כבודה בת מלך פנימה':
בתלמוד
בתלמוד הובא כלל זה בכמה מקומות, על מנת להסביר מספר דינים והלכות.
במסכת יבמות הסבירו לפי עיקרון זה את הדין לפיו האיסור 'לא יבוא עמוני בקהל השם', אינו חל על נשים, כפי שדרשו 'עמוני ולא עמונית' ולפיכך לא נאסר על נשים מבני עמון לאחר שהתגיירו לבוא בקהל ישראל. הטעם לחילוק בין נשים לאנשים, נעוץ בכך שסיבת האיסור על בני עמון לבוא בקהל, הוא משום שלא קידמו את בני ישראל בלחם ובמים, וכיון שאין דרך הנשים לצאת להקביל פני זרים, שכן 'כל כבודה בת מלך פנימה', אין סיבה לאסור את הנשים.
כמו כן במקומות נוספים בתלמוד נלמדו דינים שונים, מחמת עיקרון זה של 'כל כבודה'.
בתלמוד ירושלמי מופיע כלל זה במקומות רבים, כגון על 'קימחית' שאמרה שכל בניה היו כוהנים גדולים מחמת שהתנהגה בצניעות אפילו בתוך ביתה, וקראו עליה פסוק זה 'כל כבודה בת מלך פנימה'.
בראשונים
יש מהראשונים שכתבו לחדש הלכות נוספות בעקבות כלל זה:
באחרונים
אף באחרונים כתבו לחדש כמה פסקי הלכות בעקבות דברי חז"ל:
באחרונים אחרים כתבו על פי כלל זה, לבאר הלכות שונות שנהגו בהם, אך לא נתפרש בהם הטעם למנהג:
בזמן מלחמת מצווה
הרמב"ם בהלכות מלכים פסק. באחרונים התקשו בדבריו הרי אין דרך נשים לעשות מלחמה, שהרי כל כבודה בת מלך פנימה.
ואכן יש שכתבו שאין כוונת הרמב"ם שכלה יוצאת למלחמה, אלא מאחר שהחתן יוצא למלחמה, שוב לא נוהג בכלה דין ימי חופתה ולכך יכולה לצאת מחופתה. תירוץ נוסף כתבו שייתכן שבמלחמת מצווה הנשים היו מספקות מים ומזון לבעליהם.
בימינו
בעוד שבספרות הרבנית "כל כבודה בת מלך פנימה" נחשב לאידיאל, בהגות הפמיניסטית הוא מגונה כהדרת נשים מהמרחב הציבורי. כך, למשל, כותבת עורכת הדין אירית רוזנבלום:
פולמוס רבני נרחב התעורר בנושא זכות הבחירה לנשים בארץ ישראל לקראת הבחירות הראשונות לאספת הנבחרים ב-1920, האם יש לאפשר לנשים להשתתף במערכת הבחירות: בעוד הרב קוק, בנוסף לרבנים האשכנזים ומנהיגי העדה בירושלים סבר שהדבר אסור, סבר הרב עוזיאל הספרדי כי הדבר מותר. כך כתבו גם מספר רבנים דתיים לאומיים בולטים במאה ה-21, כרב יעקב אריאל והרב זלמן מלמד. נימוקיו של הרב קוק בדבר האיסור היו בהסתמך על התפיסה: "כל כבודה בת מלך פנימה", שמשמעה כי נשים, בהתאם לאופיין, אינן צריכות לעסוק בפעילות ציבורית.
כך לדוגמה כותב הרב יחיאל יעקב ויינברג:
קרחון ארמירה
קרחון ארמירה (באנגלית: Armira Glacier; בבולגרית: ледник Армира) הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 3 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות הדרום-מזרחיים של רכס אימאון, מדרום מזרח לפסגת סלאבייקוב, וממזרח לפסגת נאופיט.
הקרחון זורם לכיוון דרום-מזרח. דרומית-מערבית לנקודת איוואן אסן קרחון ארמירה נשפך אל מפרצון יארביצה, הנפתח אל מצר אוסמר.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם הנהר ארמירה שבדרום-מזרח בולגריה.
ג'ייסון מקסיל
ג'ייסון דיור מקסיל (באנגלית: Jason Dior Maxiell; נולד ב-18 בפברואר 1983 בשיקגו, אילינוי) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בליגת ה-NBA, באירופה ובסין.
קריירה מקצוענית
בדראפט 2005, נבחר בסיבוב הראשון על ידי דטרויט פיסטונס במקום ה-26 סה"כ. בעונת הרוקי שלו לא קיבל הרבה קרדיט ושיחק בממוצע 6 דקות בלבד ב-26 משחקים, אך עם זאת - בליגות הקיץ וב-NBDL המשיך את היכולת המצוינת שלו מהמכללה ובדטרויט קיוו שיגדל אצלם פאוור פורוורד לגיטימי לרוטציה הקבועה.
למשחקי טרום העונה שלפני עונת 2006-07, הופיע מקסיל לתצוגת כדורסל מצוינת עם שיפור האחוזים הנמוכים שלו מהקו, עם 10 ק"ג פחות (מה שהוסיף לו אתלטיות) וכך זיכה את עצמו במקום ברוטציה, כשנכנס לרוטצית הגבוהים של הפיסטונס כגבוה השני מהספסל אחרי אנטוניו מקדייס, כשהוא מגדיל את מספר הדקות שלו ב-7 דקות, משחק ברוב משחקי הקבוצה ואפילו פותח בחמישייה במקומו של ראשיד וולאס כאשר זה פצוע/מושעה, בשל העדפתו של מקדייס לעלות מהספסל, אם זה מאחורי ראשיד וולאס ואם מאחורי מקסיל הצעיר. את הקרדיט שקיבל, ניצל מקסיל לשיפור המשחק שלו והכנסת אנרגיה רבה למשחק הקבוצה, כאשר במשחק השיא שלו העונה, נגד סיאטל - סיים עם 17 נקודות, 12 ריבאונדים וסל ניצחון עם 6 שניות לסיום המשחק.
בעונתו השלישית הפך מקסיל לשחקן קבוע ברוטציה של הפיסטונס כשהוא עולה מהספסל כגיבוי לוולאס ומקדייס ומרשים עם ממוצעים של 7.5 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק ומצטיין בהטבעות מרשימות, בעיקר מריבאונדים. הוא המשיך במשחקו היציב עד עונת 2012/2013, כשהוא קולע כ-6 נקודות למשחק בעונותיו הבאות בקבוצה.
בספטמבר 2014 חתם בשארלוט הורנטס.
באוגוסט 2015 חתם בטיינג'ין רונגאנג מליגת העל הסינית. ביוני 2016 עבר מקסיל לטרופאנג הפיליפינית מליגת הכדורסל הפיליפינית, על מנת לשחק בקבוצה במהלך גביע הליגה של אותה שנה. הוא נמצא לא זכאי לשחק בגביע בשל גובהו הנמוך, שנמצא מתחת למגבלות הליגה.
בינואר 2017 חתם מקסיל בקבוצת הליגה השנייה הטורקית אצ'יבאדם. באותה שנה חתם בדטרויט פיסטונס, על מנת שיוכל לפרוש ממשחק מקצועני במדיהם.
סטטיסטיקת קריירה
נכון לסוף עונת
דקל אלכסנדר
דקל אלכסנדר (שם מדעי: Ptychosperma alexandrae; נקרא גם: דקל ארכונטופוניקס אלקסנדרי, דקל המלך אלכסנדר, דקל המלך, דקל בנגלוו) הוא עץ דקל הגדל באופן טבעי בקווינסלנד שבאוסטרליה. שימושיו הם בדרך כלל כצמח נוי.
מלחמת האזרחים האוגנדית
מלחמת האזרחים האוגנדית, אשר נודעה גם בשמות מלחמת הסבך האוגנדית ומלחמת לוּוֵרוֹ, הייתה מלחמת אזרחים שהתרחשה באוגנדה בין צבא השחרור הלאומי של אוגנדה לבין מספר קבוצות מורדים, הגדולה שבהן היא צבא ההתנגדות הלאומי, בשנים 1980–1986. המלחמה הסתיימה בניצחון צבא ההתנגדות הלאומי ובכינונה של ממשלה חדשה בראשותו של יוורי מוסווני כנשיא אוגנדה.
מהלך המלחמה
הלחימה פרצה כשצבא אוגנדה, שם כולל לכ-7,000 מתומכיו של אידי אמין, תקפו את כוחות ממשלת אוגנדה וחזית השחרור הלאומית של אוגנדה בסתיו 1980. עם נשק מועט פשט צבא אוגנדה על חבל מערב הנילוס בצפון-מערב המדינה בבואם מסודאן באוקטובר 1980. במהלך זה כבש מספר עיירות והסב אבדות רבות לחילות המשמר המקומיים של צבא השחרור הלאומי. מאחר שידעו כי לא יוכלו להחזיק בשטח שכבשו אל מול מתקפת-נגד מלאה של צבא השחרור הלאומי, נסוגו תומכי אמין לסודאן לאחר מספר ימים.
את מתקפתו הבאה ביצע צבא אוגנדה סמוך לבחירות הכלליות בדצמבר 1980. במתקפה זו שמר על השטחים שכבשו בחבל מערב הנילוס ואט אט הרחיב את אחיזתו. אלא שבשלב זה חלו בקיעים בתנועת המרד, כשחלק מכוחות צבא אוגנדה נשארו נאמנים לאידי אמין, בעוד אחרים, אשר רצו להרחיק עצמם ממנו, התפצלו והקימו את חזית ההצלה הלאומית של אוגנדה, בהנהגתו של מוזס עלי.