cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויליאם וירט
ויליאם וירט (באנגלית: William Wirt; ) היה סופר ופוליטיקאי אמריקאי, שידוע בעיקר כמי שהפך את תפקיד התובע הכללי של ארצות הברית לתפקיד רב השפעה. הוא היה התובע הכללי שכיהן במשך תקופת הכהונה הארוכה ביותר. הוא גם היה מועמד לנשיאות ארצות הברית מטעם המפלגה האנטי-מייסונית בבחירות של 1832.
וירט גדל במרילנד, אך המשיך בקריירה המשפטית שלו בווירג'יניה לאחר שהתקבל שם ללשכת עורכי הדין ב-1792. לאחר שהחזיק בכמה משרות, הוא שימש כתובע במשפט הבגידה של ארון בר. ב-1808 הוא ניצח בבחירות לבית הנבחרים של וירג'יניה וב-1816 הוא מונה כתובע פדרלי. בשנה שלאחר מכן הוא מונה על ידי הנשיא ג'יימס מונרו כתובע הכללי של ארצות הברית. וירט כיהן משרה זו במשך 12 השנים הבאות ושירת תחת הנשיאים מונרו וג'ון קווינסי אדמס. לאחר תום כהונתו הוא המשיך בקריירה המשפטית שלו וייצג את אומת הצ'רוקי בפסק הדין "אומת הצ'רוקי נגד ג'ורג'יה".
אף על פי שבעברו היה וירט חבר הבונים החופשיים, הוא היה מועמד המפלגה האנטי-מסונית (מתנגדי הבונים החופשיים) לנשיאות בבחירות של 1832. וירט עצמו לא היה פעיל במערכת בחירות זו ואף סירב לנאום בציבור נגד הבונים החופשיים. אף על פי כן, הוא ושותפו למירוץ איימוס אלמייקר, ניצחו בוורמונט והיו נציגי מפלגה שלישית הראשונים שניצחו במדינה זו. לאחר הבחירות המשיך וירט לעסוק בעריכת דין עד למותו ב-1834. על שמו נקרא מחוז בווירג'יניה המערבית.
ראשית חייו
ויליאם וירט נולד בבלדנסבורג שבמרילנד להנרייטה, אישה ממוצא גרמני ולג'ייקוב, שהיה ממוצא שווייצרי. שני הוריו נפטרו לפני שמלאו לו שמונה שנים ודודו, ג'ספר וירט, היה לאפוטרופוס שלו. בין השנים השביעית והאחת עשרה שלו נשלח וירט לכמה בתי ספר קלאסיים ובסופו של דבר לבית ספר שנוהל על ידי הכומר ג'יימס האנט במחוז מונגומרי שבמרילנד, שם במשך ארבע שנים הוא קיבל את החלק העיקרי בחינוכו. במשך שנתיים הוא התגורר בביתו של האנט, שבספרייתו הוא בילה את רוב זמנו הפנוי בקריאה ואהבתו לספרים לא ידעה שובע. כשהיה בן 15 נסגר בית הספר.
בין חבריו לספסל הלימודים נמנה ניניאן אדוארדס, לימים מושל אילינוי. אביו של אדוארדס, בנג'מין אדוארדס, לימים חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מרילנד, סבר שווירט היה יותר מבעל יכולת ממוצעת והזמין אותו להתגורר בביתם ולשמש כמורה לניניאן ולשני אחייניו. הוא גם הציע לו להשתמש בספריה שלו ללימודיו. וירט קיבל את ההצעה ונשאר שם עשרים חודשים, לימד, השלים את השכלתו בלימודים קלאסיים ובהיסטוריה, עסק בכתיבה והכין את עצמו לקבלה ללשכת עורכי הדין.
ראשית הקריירה המשפטית
ב-1792 התקבל וירט ללשכת עורכי הדין של וירג'יניה והחל לעסוק במקצוע בבית המשפט של מחוז קאלפפר. הוא ניחן בכושר התנסחות גבוה ובהתנהלות טובה, אך הוא חסר כישורים משפטיים, היה ביישן, ודיבורו היה מהיר ובלתי ברור. ב-1795 הוא נשא לאישה את מילדרד, בתו של דר' ג'ורג' גילמר ועבר לפן פארק, שליד שארלוטסוויל, שם התגוררה משפחת אשתו, ושם נוצרה היכרות בינו לבין אישים בולטים, כולל תומאס ג'פרסון וג'יימס מונרו. לזמן מה ניצל וירט את הכנסת האורחים של אנשי המחוז ואת ההרגלים הנוחים של חברי לשכת עורכי הדין, כך שעורכי הדין האחרים התייחסו אליו כאיש מצודד ומלא חיות יותר מאשר עורך דין שאפתן.
ב-1799 נפטרה אשתו של וירט והוא עבר לריצ'מונד, שם הוא היה לפקיד בבית הנבחרים של וירג'יניה, ולאחר מכן הוא מונה כשופט לדיני היושר במחוז המזרחי של וירג'יניה, אך הוא התפטר מתפקיד זה לאחר שישה חודשים. ב-1802 נשא וירט לאישה את אליזבת וושינגטון גמבל, בתו של קולונל רוברט גמבל מריצ'מונד. בחורף 1803–1804 הוא עבר לנורפוק, אך ב-1806 הוא שב לריצ'מונד מתוך רצון להיות מעורב במגוון רחב יותר של תחומי עיסוק משפטיים.
ב-1807 ביקש ממנו הנשיא תומאס ג'פרסון לשמש כתובע במשפט הבגידה של ארון בר. נאומו העיקרי במשפט, שארך ארבע שעות, התאפיין ברהיטות, בשנינות ובהגיון בריא, וכך הוא רכש מוניטין. וירט זכה להערכה בשל יכולת הנאום שלו גם מצד יריביו.
קריירה פוליטית
ב-1808 נבחר וירט לבית המחוקקים של וירג'יניה. ב-1816 הוא מונה כתובע הפדרלי של מחוז וירג'יניה וב-1817 הוא מונה על יד הנשיא ג'יימס מונרו כתובע הכללי של ארצות הברית. וירט היה התובע הכללי התשיעי למניין וכיהן בתפקיד 12 שנים, עד לתום נשיאותו של ג'ון קווינסי אדמס ב-1829. הוא היה התובע הכללי שכיהן במשך הזמן הארוך ביותר מכל קודמיו ומכל אלו שכיהנו אחריו בתפקיד.
פסק הדין גיבונס נגד אוגדן
ב-1824 ייצג וירט יחד עם דניאל ובסטר בבית המשפט העליון את הממשל בתיק "גיבונס נגד אוגדן" בו נטען שחוקי הפטנטים הפדרליים גברו על מתן הפטנט מטעם מדינת ניו יורק לממשיך דרכו של ממציא אוניית קיטור רוברט פולטון, ארון אוגדן, שקיבל מונופול על ההמצאה ואת הזכות להשיט אניות קיטור על נהר ההדסון בין ניו יורק לבין ניו ג'רזי. וירט טען ש"סמכות המדינות להעניק פטנטים בלעדיים לא עולה בקנה אחד עם הסמכות שניתנה לממשלה הלאומית להעניק פטנטים בלעדיים כאלה, ולפיכך, הסמכות שניתנה לקונגרס היא בלעדית מעצם טבעה". אף על פי שבית המשפט לא הכריע בשאלה זו, 140 שנים לאחר מכן אישר בית המשפט העליון את דעתו של וירט בפסק הדין "סירס רובק ושות' נגד סטיפל ושות'".
ייצוג אומת הצ'רוקי
ביוני 1830 משלחת של אומת הצ'רוקי בהנהגתו של צ'יף ג'ון רוס, בחרה בוירט, על פי הצעתם של הסנאטורים דניאל ובסטר ותאודור פרלינגהויסן, לייצג אותם בנוגע לזכויותיהם בבית המשפט העליון. בתיק "אומת הצ'רוקי נגד ג'ורג'יה", טען וירט שאומת הצ'רוקי הייתה "מדינה זרה במובן של החוקה והחוק שלנו", ולפיכך לא כפופה לסמכות השיפוטית של מדינת ג'ורג'יה. וירט ביקש מבית המשפט לבטל את כל החוקים של ג'ורג'יה שהוחלו על הטריטוריה של אומת הצ'רוקי על רקע זה שהם הפרו את חוקת ארצות הברית, את ההסכמים בין ארצות הברית לבין הצ'רוקי, ואת חוקי קשרי החוץ של ארצות הברית. אף על פי שבית המשפט קבע שאין הדבר בסמכותו, הוא השאיר את האפשרות שהוא יכול לפסוק לטובת הצ'רוקי כפתוחה. לפיכך המתין וירט למקרה מבחן שבו תיבחן התאמתם של חוקי ג'ורג'יה לחוקת ארצות הברית. ב-1 במרץ 1831 העבירה ג'ורג'יה חוק שמטרתו הייתה פינוי מיסיונים, והוא נתפש כעידוד ההתנגדות הצ'רוקי להתנגד לפינוים מאדמותיהם. המועצה האמריקאית של הנציבים של המיסיונים הזרים, ארגון מיסיונרי בין-דתי, שכרה את שירותיו של וירט שיעתור נגד החוק החדש. ב-3 במרץ 1832, בפסק הדין "ווסטר נגד ג'ורג'יה", שנכתב על ידי נשיא בית המשפט העליון ג'ון מרשל, נקבע שאומת הצ'רוקי הייתה "קהילה נבדלת, המחזיקה את קרקעותיה בגבולות שהוגדרו במדויק, שבהן לא ניתן לכפות את חוקי מדינת ג'ורג'יה, ושבהן לאזרחי ג'ורג'יה אין שום זכות להיכנס אלא רק בהסכמת אנשי הצ'רוקי עצמם או בהתאם להסכמים ועל פי חוקי הקונגרס".
התמודדותו לנשיאות
לאחר סיום כהונתו כתובע הכללי התיישב וירט בבולטימור. בבחירות לנשיאות של 1832 הוא היה מועמד מטעם המפלגה האנטי-מייסונית (מתנגדי הבונים החופשיים). המפלגה קיימה את הוועידה הארצית הראשונה שלה לבחירת מועמד לנשיאות ב-11 בספטמבר 1830 בפילדלפיה. התאריך נבחר כדי לציין את יום השנה הרביעי להיעלמותו של ויליאם מורגן. בכל אופן, בוועידה לא הוסכם על שום מועמד. הבחירה במועמד מוסכם התרחשה שנה לאחר מכן, במהלך הוועידה השנייה שהתכנסה בבולטימור. ב-28 בספטמבר 1831 נבחר וירט כמועמד המפלגה לנשיאות בסבב ההצבעה החמישי. אמוס אלמייקר נבחר לשותפו למירוץ. וירט היה לאדם היחידי ממרילנד שנבחר כמועמד לנישאות ושזכה בקולות כלשהם בחבר האלקטורים.
למעשה וירט היה חבר לשעבר בבונים החופשיים. הוא הגיע לדרגה השנייה לבנייה החופשית בלשכה של ריצ'מונד והיה לעמית בונה. במכתב בו קיבל וירט על עצמו את המועמדות, הוא כתב לוועידה שהוא מצא שהבנייה החופשית לא עוררה בו דחייה, ושלמיטב ניסיונו רבים מהבונים החופשיים היו "אנשים אינטליגנטים בעלי אופי מכובד" שמעולם לא העדיפו את הבנייה החופשית על פני "חובותיהם לאל ולארצם".
ההיסטוריון ויליאם ווהן כתב, "וירט היה ככל הנראה המועמד לנשיאות שסירב במידה הרבה ביותר למועמדות מטעם מפלגה פוליטית אמריקאית כלשהי". לאחר שנבחר החל וירט להתחרט על מועמדותו והרחיק את עצמו מפעילות מסע הבחירות. מאוחר יותר הוא הודה, "לא השתתפתי בחיזור אחר קהל המצביעים, ואפילו לא כתבתי מכתבים אישיים. יותר מכך, סירבתי להשיב למכתבים באופן שיכול היה להתפרש כשכנוע אנשים להצביע עבורי". בשיחות פרטיות מתח וירט ביקורת על הבנייה החופשית בשל הכוונה לכאורה של חבריה ליצור סדר עולמי שמקורו באירופה, אך הוא סירב לכל הניסיונות של האנטי-מסוניים לתת פומבי לדעותיו. הוא קיווה שהתמיכה הארצית בברית האלקטורלית בין המפלגה האנטי-מסוניית לבין המפלגה הלאומית-הרפובליקנית תגבר על מחנה ג'קסון במפלגה הדמוקרטית. כאשר ציפיותיו לא התגשמו, הוא כתב בתסכול על שאיפותיו לנשיאות: "מה הטעם... לא נשברה רגלי ולא נגזל מכיסי". בבחירות הכלליות ניצח וירט בוורמונט וזכה בקולותיהם של שבעת האלקטורים של המדינה. הוא היה למועמד הראשון מטעם מפלגה שלישית שניצח בוורמונט ונותר המועמד לנשיאות הבלתי מוצלח ביותר שהגיע ממרילנד. לקראת הבחירות של 1836 הציע העיתון The Providence American שווירט יתמודד בשנית, אך הוא דחה את ההצעה במהירות.
קריירה ספרותית
יצירתו הראשונה של וירט הייתה "מכתביו של מרגל בריטי" (Letters of the British Spy), שאותם הוא כתב לראשונה לעיתון "ארגוס" שבריצ'מונד ב-1803 וזכתה לפופולריות מידית. המכתבים הם בעיקר מחקרים על צחות לשון ועל אנשים רהוטים, והם כתובים בסגנון חי ושופע. עד מהרה הוצאו המכתבים כספר עם תקציר ביוגרפי על המחבר מאת פיטר ה. קרוז.
ב-1808 כתב וירט עבור העיתון "אינקוויירר" שבריצ'מונד סדרת מאמרים בשם "הקשת" (The Rainbow) וב-1810, יחד עם יחד עם דבני קר, ג'ורג' טאקר ואחרים, הוא כתב סדרה של מאמרים דידקטיים ואתיים, שכותרתם הייתה "הרווק הזקן" (The Old Bachelor), שלוקטו ופורסמו בכמה מהדורות. מאמרים אלו עוסקים בחינוך לנשים, בהליכות של אנשי וירג'יניה, באומנויות יפות ובמיוחד באומנות הדיבור.
באוקטובר 1826 העביר וירט הרצאה בפני אזרחי וושינגטון די.סי. על חייהם ודמותם של הנשיאים לשעבר ג'ון אדמס ותומאס ג'פרסון, שנפטרו ב-4 ביולי אותה שנה. במאמר על יכולת השפה האמריקאית כמה שנים לאחר מכן, הגדיר כתב העת הלונדוני Quarterly Review את ההרצאה הזאת "הטובה ביותר שצירוף המקרים הזה יכול להביא". ב-1830 נשא וירט נאום בפני האגודות הספרותיות של אוניברסיטת ראטגרס, שלאחר פרסומה על ידי הסטודנטים, פורסמה מחדש באנגליה ותורגמה גם לצרפתית ולגרמנית.
פרסומים נוספים פרי עטו של וירט היו:
מותו
וירט המשיך לעסוק בעריכת דין עד יומו האחרון. ב-8 בפברואר 1834 הוא נפל למשכב כאשר שהה בוושינגטון לצורך דיונים בבית המשפט העליון. הביוגרף שלו, ג'ון פנדלטון קנדי, ציין שהאבחנה הראשונית הייתה הצטננות ולאחר מכן אובחן שהוא סבל מוורדת.
ויליאם וירט נפטר בוושינגטון ב-18 בפברואר 1834. בטקס האשכבה שלו נכחו הנשיא אנדרו ג'קסון וחברי הקבינט. ג'ון קווינסי אדמס נשא את ההספד בטקס לזכרו בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נטמן בבית הקברות של הקונגרס בוושינגטון.
בראשית העשור הראשון של המאה ה-21, לאחר סדרה של שיחות טלפוניות מסתוריות שהגיעו לבית הקברות, התגלה שבשנות ה-70 של המאה ה-20 נפרץ קברו של וירט, וגולגולתו של וירט נשדדה. לאחר שהוצאה הגולגולת מביתו של אספן מזכרות, היא הייתה זמן מה במשרדו של חבר מועצת מחוז קולומביה, ג'ים גרהאם, שניסה לדאוג להחזרתה למקומה הראוי. לבסוף, ב-2005 עלה בידם של חוקרי הסמית'סוניאן לקבוע שהגולגולת, שתיבת הפח שהכילה אותה נשאה כתובת מזהב "ויליאם וירט הנכבד" (Hon. Wm. Wirt), אכן שייכת לווירט, והיא הושבה לקברו.
ירידת אחי יוסף למצרים
ירידת אחי יוסף למצרים הוא סיפור המופיע בפרשת מקץ שבספר בראשית (פרקים מב מג מד).
רקע
לאחר מכירת יוסף, סיפור יוסף ואשת פוטיפר, ישיבתו בבית סוהר בעקבות כך, חלום שר המשקים ושר האופים ופתרון יוסף, שחרורו בעקבות חלומות פרעה על ידי המלצת שר המשקים ומינויו למשנה לפרעה מלך מצרים, יוסף אגר במצרים אוצרות מזון רבים בשנות השובע בשביל שנות הרעב.
כשהגיעו שנות הרעב לאחר שכלו שבע שנות השובע שהיו בארץ מצרים, פרעה שלח את אנשי מצרים ליוסף בדרישה שיעשו כל מה שיוסף יאמר להם "לכו אל יוסף אשר יאמר לכם תעשו", כשהגיעו ליוסף הוא מכר להם בכסף.
הסיפור המקראי
כשאנשי הארצות שסביב מצרים באו לקנות אוכל במצרים מפני הרעב ששרר באזור, יעקב שחי בארץ כנען שלח את בניו לרדת למצרים לקנות שם אוכל כדי ש"נחיה ולא נמות". את בנימין הוא לא שלח מפחד שיקרה לו אסון כאחיו יוסף.
כשבני יעקב ירדו למצרים הם באו ליוסף והשתחוו לו אפים ארצה (נשתטחו לו על פניהם בפישוט ידיים ורגלים ), יוסף ראה את אחיו והכיר אותם (הם לא הכירוהו כי נמכר ללא זקן ועכשיו היה לו זקן ), ולכן הוא התנכר (לשון נכרי - לא מכיר אותם ) להם ודיבר אתם קשות "מאין באתם"? הם ענו לו "מארץ כנען באנו לקנות אוכל", יוסף נזכר בחלומות שחלם שנתקיימו כשהשתחוו לו ואמר להם "מרגלים אתם לראות את ערות הארץ מאיפה אפשר לכבוש אותה באתם", כשהכחישו ואמרו שבאו לקנות אוכל "לא היו עבדיך מרגלים, שנים עשר עבדיך אחים אנחנו בני איש אחד (יעקב) בארץ כנען והנה הקטן (בנימין) נשאר עם אבינו והאחד (יוסף) איננו", יוסף אמר להם ש זה יהיה המבחן אם הם מרגלים "בזאת תבחנו חי פרעה (לשון שבועה אם יחיה פרעה, כשהיה נשבע לשקר היה נשבע בחיי פרעה ) אם תצאו מזה כי אם בבוא אחיכם הקטן (בנימין) הנה" והציע הצעה "שלחו מכם אחד וייקח את אחיכם ואתם האסרו בבית הסוהר ויבחנו דבריכם האמת אתכם ואם לא חי פרעה כי מרגלים אתם", כשלא הסכימו אסר אותם שלושה ימים בבית הסוהר כדי להפחידם, לאחר שחלפו שלושת הימים אמר להם שירא מאלהים ולכן הציע הצעה חדשה "אם כנים (דוברי אמת) אתם אחיכם אחד יאסר בבית הסוהר כדי להבטיח את זה שתביאו את אחיכם הקטן ואתם לכו הביאו אוכל לבתיכם, להצעה זו הסכימו האחים תוך אמירה אחד לשני שהצרה באה עקב חטאם במכירת יוסף כשראובן אומר "אמרתי לכם לא למכור אותו, ועכשיו דמו נדרש", הם לא ידעו בדברים אלה שיוסף מבין את לשונם כי המליץ (מתרגם, זה מנשה שהבין גם לשון עברית) תרגם את כל דבריהם לשפה המצרית בשביל יוסף. בשלב זה יוסף אסר את שמעון (כדי להפרידו מלוי שלא יעשו כמעשה שכם) לעיניהם (רק לעיניהם, וכשיצאו מיד האכיל והשקה אותו) נתן להם אוכל וציווה את עבדיו למלאות בחשאי את שקיהם בכסף ששילמו לו.
כשיצאו משם לכיוון ארץ ישראל ועצרו במלון בדרך פתחו את שקיהם לתת מספוא לחמוריהם ולהפתעתם ראו שלכל אחד יש את כספו באמתחתו. כשהגיעו ליעקב וסיפרו לו את קורותיהם ואת דרישת יוסף להביא את בנימין, אמר להם יעקב "שכלתם אותי, יוסף איננו, שמעון איננו, ואת בנימן תיקחו?". ראובן הציע ש"את שני בני תמית אם לא אחזיר את בנימין אליך תן אותו אלי ואני אשיבנו אליך", יעקב לא קיבל את ההצעה כי אמר "בכור שוטה הוא זה, הוא אומר להמית בניו, מה זה יעזור לי, וכי בניו הם ולא בני?" ולא הסכים לירידת בנימין למצרים.
כשהגיעו ליוסף, יוסף אמר לטבח הארמון לבשל לו ולהם ארוחת צהריים. כשהמשרת של יוסף הביא אותם לבית יוסף הם ידעו שאין דרך שאר הבאים לקנות אוכל ללון בבית יוסף כי אם בפונדקאות שבעיר ולכן פחדו שזה מפני שהוא חושב שלקחו את הכסף ממנו "להתגולל עלינו, להתנפל עלינו, ולקחת אותנו לעבדים", מפני חשש זה ברגע שהגיעו לפתח הבית הם אמרו "ויהי כי באנו אל המלון ונפתחה את אמתחתינו והנה כסף איש בפי אמתחתו כספנו במשקלו ועכשיו השבנו אותו בידנו". בתגובה אמר להם יוסף שכספו בא אליו ומה שהם מצאו לא שלו "שלום לכם אל תיראו אלהיכם ואלהי אביכם נתן לכם מטמון באמתחתיכם, כספכם בא אלי". בהמשך יוסף הוציא אליהם את שמעון מבית הסוהר.
לאחר שנכנסו לבית יוסף הביאו לו את המתנה שהביאו מארץ כנען והשתחוו לו, יוסף שאל בשלומם ושלום אביהם הזקן, כשענו שהוא חי יוסף לא היה יכול להתאפק ויצא לבכות בחדר.
כשיוסף יצא מהחדר הם באו לשבת לאכול ויוסף הכה בגביע שהיה לו וטען שהוא רואה בזה את הגילאים שלהם, והושיב אותם כסדר הגילאים שלהם (הם תמהו כי לא אמורים לדעת את הגילאים שלהם מפני שכולם נולדו בשבע שנים), כשהגיע לבנימין אמר שאין לו אם ולי אין אם ישב אצלי. לבנימין נתן מנה גדולה פי 5 ממנת כולם. באותו יום שתו יין והשתכרו אפילו שלא שתו מיום שמכרו אותו.
בהמשך יוסף ציווה את משרתו לתת להם אוכל ככל שיוכלו לסחוב בשקים ולשים כסף בשק של כל אחד מהם.
כשעלה השחר יוסף שילח אותם לדרכם.
רק הם יצאו מן העיר, ויוסף אמר למשרתו לרדוף אחריהם ולהגיד להם "למה שלמתם רעה תחת טובה הרי הגביע הזה שאדני שתה בו ונחש בו וככה גנבתם? הֲרֵעֹתֶם אשר עשיתם", כשהמשרת אמר להם את זה ענו לו "למה ידבר אדני כדברים האלה, חלילה לעבדיך מעשות כדבר הזה הרי כסף שמצאנו באמתחתינו השבנו אליך מארץ כנען, ואיך נגנוב מבית אדוניך כסף או זהב ? מי שימצא אצלו הגביע ימות וגם אנחנו נהיה לאדני לעבדים", המשרת אמר להם שרק מי שימצא אצלו הגביע יהיה עבד, והשאר אין סיבה שיקבלו עונש.
המשרת חיפש בשקיהם התחיל מהגדול וסיים בקטן כדי שלא ירגישו שהיה יודע היכן הוא, ומצא את הגביע לבסוף באמתחת בנימין.
כשהמשרת החזיר אותם ליוסף למצרים, במענה לשאלת יוסף למה עשו את זה ואיך לא חשבו שהוא ינחש מסברא גם אם אין בידו הגביע, ענה יהודה שכעונש כולם יהיו עבדים "מה נדבר ומה נצטדק האלהים מצא את עוון עבדיך, יודעים אנו שלא סרחנו אבל מאת ה' נהיה להביא לנו זאת (כבעל חוב שמצא מקום לגבות שטר חובו) כי חטאנו, אז הננו עבדים לאדני גם אנחנו גם אשר נמצא הגביע בידו". יוסף סירב להעניש את כולם "חלילה לי מעשות זאת האיש אשר נמצא הגביע בידו הוא יהיה לי עבד ואתם עלו לשלום אל אביכם".
יהודה דיבר עם יוסף קשות על כך שהוא ערב להחזיר את בנימין "עבדך ערב את הנער מעם אבי לאמר אם לא אביאנו אליך וחטאתי לאבי כל הימים", והציע שהוא ימלא את מקומו "ועתה ישב נא עבדך תחת הנער (בנימין) עבד לאדני, והנער (בנימין) יעל עם אחיו".
בשלב זה יוסף כבר לא התאפק וגילה לאחיו שהוא יוסף, "ולא יכל יוסף להתאפק לכל הנצבים עליו ויקרא הוציאו כל איש מעלי ולא עמד איש אתו בהתודע יוסף אל אחיו".
קסנתיפה
קסנתיפֶּה (ביוונית: Ξανθίππη) הייתה אשת סוקרטס, ואם שלושת בניו: למפרוקלס, הקרוי על שם אביה, סופרוניסקוס, הקרוי על שם אביו של סוקרטס, ומנקסינוס.
שמה של קסנתיפה, שידועים עליה יותר סיפורים מעובדות, לקוח מן המילים ξανθός "קסאנתוס" (בהיר שיער/בלונד) ו‘ιππος "היפוס" (סוס). "היפוס" הוא שם יווני עתיק המאפיין מורשת אצילית. ישנה סיבה נוספת לחשוב שמשפחתה של קסנתיפה הייתה מכובדת: בכורה נקרא על שם אביה, ולא על שם אבי סוקרטס, וזאת כי היה זה מנהג יווני עתיק לקרוא לבכור הבנים על שם הסבא המהולל מבין השניים. ישנה סיבה לחשוב כי אביה של קסנתיפה נקרא למפרוקלס, וכי היה מוערך יותר באצולה האתונאית.
קסנתיפה הייתה ככל הנראה צעירה ממנו בהרבה, ייתכן שבארבעים שנה, ותוארה על ידי אפלטון (בחיבורו "פיידון") כלא פחות מאם ואישה מסורה. קסנופון (בחיבורו "ממורביליה"), מתארה באור דומה, אם כי הוא מתאר תלונות של למפרוקלס על קשיחותה. ניתן לטעון כי זהו דפוס השקפות טיפוסי של נער מתבגר על הורה קפדן. רק ב"סימפוסיום" לקסנופון נראה כי סוקרטס מסכים שהיא (במילותיו של אנטיסתנס) "הקשה ביותר להתמודד עמה מכל הנשים הקיימות" ואף על פי כן סוקרטס מוסיף כי בחר בה בדיוק בשל רוחה הווכחנית:
ייתכן שתמונה זו של קסנתיפה צמחה מאנטיסתנס ההיסטורי, מתלמידיו של סוקרטס, כיוון שבתחילה מכניס קסנופון השקפה זו לפיו, אך קסנתיפה מתוארת כאישה מרשעת גם על ידי דיוגנס לארטיוס, אף על פי שאין אנו יודעים את מקורותיו. נראה שתיאורה על ידי קסנופון היה המשפיע ביותר (נראה שדיוגנס לארטיוס, למשל, מצטט מהסימפוסיום, למרות שאין הוא מציין את קסנופון בשמו). כיום שמה נרדף לאדם מעצבן ונזעף, בייחוד נשים מרשעות.
סופרים מאוחרים, כדוגמת דיוגנס לארטיוס, טוענים כי קסנתיפה הייתה אשתו השנייה של סוקרטס, וכי הראשונה נקראה מירטו. דיוגנס לא מצטט את מקורו. פלוטרכוס מתאר תיאור דומה, מציין כי הסיפור נלקח מעבודה בשם "לידה טובה", אשר נכתבה, או לאו, על ידי אריסטו. למרות זאת, בגרסתו של פלוטרכוס, סוקרטס, אשר היה כבר נשוי, דאג לחששותיה הכספיות של מירטו כאשר זו נהפכה לאלמנה. הדבר לא הוביל לחתונה. ייתכן שמקורו של דיוגנס היה דומה, או לא עדיף. כיום אין הוכחה מוצקה בנושא זה.
האסטרואיד  נקרא על שמה.
ונגת הקסדה
ונגת הקסדה (שם מדעי: Euryceros prevostii) היא מין אנדמי למדגסקר של ציפור שיר ממשפחת הוונגיים והציפור היחידה בסוגה. ונגת הקסדה מובדלת בקלות משאר בני משפחתה בגלל גופה השחור-כחלחל, כנפיה האדמדמות ומקורה הגדול, הכחול. בתי הגידול של מין זה הם יערות השפלה והיערות ההרריים הנמוכים (עד לגובה של 800 מ' מעל גובה פני הים) בצפון-מזרח האי. מצב השימור של מין זה מוגדר על ידי ארגון השימור העולמי כ"פגיע", בשל הרס מתמשך של בתי הגידול שלו.
טקסונומיה
ונגת הקסדה היא המין היחיד בסוג Euryceros. בדומה לשאר מיני הוונגות, גם היא מוינה בשלב מוקדם יותר למשפחת החנקניים. ב-1936 העביר האורניתולוג אוגוסטין ראנד אותה, עם כל מיני הוונגות, למשפחה נפרדת. ב-1960 מוינה ונגת הקסדה למשפחת הוונגיים, אליה היא שייכת עד היום (2022).
המין הקרוב ביותר לוונגת הקסדה הוא הוונגה האדמונית; ככל הידוע לנו כיום, ההתפצלות בין שני המינים התרחשה לפני כ-800,000 שנים.
תיאור
ונגת הקסדה היא המין השני בגודלו במשפחת הוונגיים, לאחר הוונגה המגלנית. אורכה נע בין 28 ל-31 ס"מ, ומשקלה נע בין 84 ל-114 גרם. הפרט הבולט ביותר בהופעתה הוא המקור המאסיבי. אורכו כ-51 מ"מ, רוחבו כ-30 מ"מ וצבעו כחול זוהר עם כתם שחור בקצהו. צבע הנוצות באזור הראש, הצוואר, הגרון, החזה והבטן הוא שחור-כחלחל, וכך גם נוצות הכיסוי הראשוניות ונוצות התעופה. הגב ושאר חלקי הכנף חומים-אדמדמים, וכך גם חלקו התחתון של הזנב. הזוויגים דומים.
התנהגות
הוונגה היא מין ביישני, ולכן לא ידוע רבות על התנהגותה. היא ניזונה בעיקר מחרקים, כחלק מלהקות שכוללות פרטים ממינים שונים; תזונתם של הגוזלים מגוונת יותר, והיא כוללת גם חלזונות, לטאות, עכבישים וסרטנים. כל אלו נתפסים בידי הוונגה על ענפי העצים וגזעיהם, ועל הקרקע. קריאתה של הונגה דמוית-חליל.
ונגת הקסדה היא מין מונוגמי, שמתרבה באופן עונתי: עונת הרבייה בחצי-האי מאסאולה, למשל, נמשכת מאוקטובר לינואר. הזכר והנקבה בונים יחד קן שקוטרו כ-15 ס"מ מסיבי צמחים, טחבים וזרדים, בהתפצלות ענפים ובגובה מעל הקרקע של כ-2 עד 4 מ'. ישנו תיעוד של חיזור של הזכר אחרי הנקבה על ידי האכלתה. גודל התטולה הוא 2-3; צבע הביצים לבן-ורדרד.
איי וייוויי
קורות חייו
איי נולד ב-1957 בבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין. אביו איי צ'ינג (艾青, Aì Qīng; 1910–1996), היה משורר נודע.
עיקר פעילותו האמנותית של איי נעשתה החל משנות ה-90, ובשנים האחרונות הוא משמיע דעות נחרצות בעניין מצב זכויות האדם בסין. הוא השתתף בעיצוב האצטדיון הלאומי הסיני של אולימפיאדת 2008, יחד עם ז'אק הרצוג ופייר דה-מרון ("קן הציפור"). יצירתו "זרעי חמניות" מוצגת בגלריית טייט בבריטניה כחלק מסדרת יוניליוור. לחמניות משמעות סמלית בסין, באשר הם שימשו להאדרת שמו של מאו דזה טונג בזמן מהפכת התרבות.
הוא השתתף בחשיפת שחיתות בבניית מבני ציבור שקרסו ברעידת אדמה בשנת 2008. בנובמבר 2010 הוטל עליו מעצר בית; לדבריו, הדבר נעשה על מנת למנוע ממנו לקיים מסיבה לציון הריסתו הצפויה של הסטודיו החדש שלו בשאנגחאי, בטענה שהוא מבנה בלתי חוקי.
ב-3 באפריל 2011 נעצר איי על ידי השלטונות בחשד ל"פשעים כלכליים", ושוחרר לאחר כחודשיים וחצי.
על אף תנאי השחרור שלו, בהם נאסר עליו לבקר את המשטר הסיני למשך שנה, פרסם חודשיים לאחר שחרורו מאמר נוקב באתר ניוזוויק אודות בייג'ינג אותה כינה עיר-סיוט.
ביולי 2015 החזירו לו השלטונות את דרכונו לאחר 4 שנים.
בספטמבר 2015 ארגן בלונדון עם עמיתו אניש קאפור צעדת הזדהות עם 60 מיליוני הפליטים בעולם.
בשנת 2016, איי עבד על סרט דוקומנטרי בנושא פליטים. עיסוקו זה הביא אותו בדצמבר 2015 לאי לסבוס, במרץ 2016 לאיסטנבול, ובמאי 2016 לישראל ולעזה.
באפריל 2018, בעקבות ניסיונות ישראל להטיל ספק בזהותו של הצלם יאסר מורטג’ה, שנורה למוות בידי חיילי צה”ל, פרסם תמונות של הצלם שעבד איתו בעזה ואמר: "ירי על עיתונאי הוא סימן לברבריות".
איי פעיל רבות באינסטגרם ובטוויטר.
מיצירותיו
בקיץ 2022 הציב האמן בסטוקהולם כלוב מתכת בגובה 12 מ' שממרכזו חתוכה צורה של דמויות אנוש משולבות. הפסל הוצג לראשונה בניו יורק בשנת 2017 כחלק ממיצב בנושא גדרות בקריאה למעבר חופשי ולעולם ללא גבולות. הוא יישאר בסטוקהולם.
כריס לרקין
כריס לרקין (באנגלית: Chris Larkin; נולד ב-19 ביוני 1967) הוא שחקן אנגלי.
ביוגרפיה
לרקין נולד בלונדון בשם כריסטופר סטיבנס. הוא בנם הבכור של השחקנים דיים מגי סמית' וסר רוברט סטיבנס. בראיון גילה שהוא בחר להופיע בשם במה כדי להרחיק את עצמו מבחינה מקצועית מהוריו המפורסמים. בשם "לרקין" בחר כי אהב מאוד את יצירתו של המשורר פיליפ לרקין.
לרקין למד משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA). הוא ידוע מהופעתו בתפקיד הרמן גרינג בסרט "Hitler: The Rise of Evil". בסדרה "אבולוציה" של רשת PBS גילם לרקין את דמותו של צ'ארלס דרווין, וכן גילם את דמותו של ויליאם וילברפורס שהיה ממובילי התנועה לביטול העבדות בהפקה רדיופונית של "Grace Victorious". לרקין שיחק בתפקיד קפטן הווארד בסרטו של פיטר ויר "אדון ומפקד: הצד הרחוק של העולם" לצדם של פול בטאני וראסל קרואו, והופיע בסרט "מבצע ואלקירי" בכיכובו של טום קרוז בו גילם את סמל הלם. סרטים נוספים בהשתתפותו הם "מלאכים וחרקים" (לפי נובלה מאת א. ס. בייאט), "ג'יין אייר" ו"תה עם מוסוליני" של פרנקו זפירלי, וב-"Heroes and Villains" בבימויו של סלווין רוברטס.
לרקין שיחק בתפקיד קיימברידג' בשלוש עונות של הסדרה "Roger Roger" של ג'ון סאליבן עבור BBC One, וגילם את ג'ורג' מרסדן בסרט הטלוויזיה "שקלטון" מאת צ'ארלס סטורידג' עבור ערוץ 4. ב-2007 הופיע לרקין בפרק "The Shakespeare Code" בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". ב-2012 השתתף בסרט אימה דל תקציב בשם "The Facility" בבימויו של איאן קלארק.
ב-2013 כיכב לרקין בגרסה המחודשת של הסדרה "כן, אדוני ראש הממשלה" בתפקיד ברנרד וולי, דמות שגילם בתיאטרון גילגוד בווסט אנד הלונדוני.
בתיאטרון שיחק לרקין בתפקיד אדגר במחזה "Lady from Dubuque" בכיכובה של אמו מגי סמית' ובבימויו של אנתוני פייג'; ג'ופרי בהפקה של ניקולס הייטנר למחזה "חומריו האפלים" בתיאטרון הלאומי; במחזה "The Whisky Taster" מאת ג'יימס גרהם בתיאטרון בוש בלונדון; ובסיבוב הופעות ברחבי המדינה של המחזה "Noises Off" בבימויו של לינדזי פוזנר.
סנדיסק סנסה
סנדיסק סנסה (באנגלית: SanDisk Sansa) היא סדרה של נגני מדיה ניידים מבוססי זיכרון הבזק בנפח אחסון הנע בין 2 ל-32 גיגה-בתים המיוצרים על ידי סנדיסק. הייצור של הנגנים מהסדרה התחיל בדגם ה-SanDisk SDMX1 ב-11 בינואר 2006 ונמשך עד הדגם הנוכחי - SanDisk Clip Sport Go ששווק ב-2 במרץ 2019. סדרת הסנסה הראשית כוללת מספר סדרות משנה כאשר כל אחת מהן מכילה דגמים בנפחי אחסון שונים ובצבעים שונים, בין סדרות אלו קיימות: e100, m200, c100, c200, e200, Fuze ו-Clip. המשותף בין כל נגני ה-MP3 בסדרת הסנסה היא היכולת לנגן מוזיקה המאוחסנת בנגן ובפורמטים שונים בהתאם לתאימותם לדגמים השונים, ותכונות נוספות המשתנות בין הדגמים השונים כוללות גם מקלט רדיו FM מובנה, מיקרופון מובנה לביצוע הקלטות קול, נגן סרטי וידאו ומציג תמונות. מחיר כל דגם תלוי בתכונות הקיימות בו ולרוב הנגנים בסדרת הסנדיסק סנסה זולים יותר בהשוואה לנגנים אחרים נוספים בשוק, כדוגמת נגני האייפוד של חברת אפל. לרוב הנגנים בסדרה אפשרות להרחבת נפח האחסון הקיים באמצעות הכנסת כרטיס זיכרון אל תוך חריץ לקריאת כרטיסים אלו, התמיכה בכרטיסי זיכרון היא בנפח מקסימלי של 32 גיגה-בתים. נגנים אלו נחשבים עמידים וחזקים בעקבות פשטותם הטכנולוגית
סקירה
גרסאות מוקדמות יותר של כל נגן עשויות להכיל כמות קטנה יותר של תכונות.<br/ >
תמיכה בפורמטים Ogg Vorbis, FLAC, AAC וכמו כן תמיכה ב-ReplayGain ובדפדוף בתיקיות זמינה תמיד כאשר הותקנה קושחת ה-Rockbox.
SanDisk Clip Sport Plus
ב-2016, סנדיסק הכריזה על דגם ההמשך לנגן ה-Clip Sport וקראה לו "Clip Sport Plus". התכונה הבולטת בדגם זה משאר הנגנים בסדרה היא היכולת לקשר לנגן אוזניות ורמקולים אלחוטיים תוך שימוש בטכנולוגיית Bluetooth המובנת בתוך הנגן, שגרסתה היא Bluetooth 2.1. לנגן מסך LCD ונפח אחסון של 16 גיגה-בתים, אך בניגוד לדגמים הקודמים בסדרה לדגם זה אין אפשרות להרחיב את האחסון באמצעות כרטיס זיכרון. אורך חיי הסוללה של הנגן עומד על כ-20 שעות של ניגון מתמשך וכ-7 שעות בשימוש עם מכשיר אלחוטי.
SanDisk Clip Jam
ב-2015, סנדיסק הכריזה על הדגם השני בסדרת ה-SanDisk שבאה לאחר סדרה הסנסה, וקראה לו "Clip Jam". דגם זה הוא קטן וקומפקטי, בעל מעטה פלסטיק שקוף המגיע בצבעים: שחור, כחול, כתום, ירוק וורוד. לנגן מסך OLED מונוכרומטי ורחב, נפח אחסון של 8 גיגה-בתים ואפשרות להרחבת הנפח הקיים באמצעות הכנסת כרטיס זיכרון לחריץ המאפשר קריאת כרטיסים אלו. אורך חיי הסוללה עומד על כ-18 שעות של ניגון רצוף של מוזיקה.
SanDisk Clip Sport
סנדיסק הכריזה ב-10 בפברואר 2014 על דגם ה-"Clip Sport" והוא הראשון בסדרת SanDisk החדשה שבאה לאחר סדרת הסנסה הקודמת. הנגן מזכיר את דגם ה-Sansa Clip Zip, אך בשונה ממנו הוא כולל מסך LCD בגודל 1.44" שגם בדגם זה הוא צבעוני. כמו כן, חל שינוי בעיצוב הנגן שכן ניתן למצוא בו פינות מעוגלות יותר ולחצני הניווט הם עגולים גם כן. הנגן מגיע בשלל צבעים, עם נפח אחסון לבחירה בין 4 ל-8 גיגה-בתים וכולל גם אפשרות להרחבת האחסון הקיים באמצעות שימוש בכרטיס זיכרון. בשונה מהדגמים הקודמים בסדרת הנגנים של סנדיסק, ה-Clip Sport אינו כולל מיקרופון מובנה ואין אפשרות לבצע איתו הקלטות קול. אורך חיי הסוללה מגיע עד לכ-25 שעות של ניגון רצוף של מוזיקה. ב-2018, עם השקת הדגם הנוכחי - Clip Sport Go - התמיכה של סנדיסק בדגם זה הופסקה.
Sansa Clip Zip
ב-14 באוגוסט 2011, סנדיסק הכריזה על ה-Sansa Clip Zip, עדכון ל־. הנגן הגיע עם נפח אחסון לבחירה בין 4 גיגה-בתים לבין 8 גיגה-בתים וכלל אפשרות להכנסת כרטיס זיכרון. גרסת ה-4 גיגה-בתים הגיעה בשלל צבעים (לבן, כתום, אדום, כחול, סגול, שחור, אפור, ליים וטורקיז) בעוד שגרסת ה-8 גיגה-בתים הגיעה רק בשחור ואפור.
דגם ה-Clip Zip ממשיך את דגם ה־ הקודם ומכיל את אותו המעבד של קודמו, אך בשונה ממנו הוא מכיל מסך OLED צבעוני ובגודל של 1.1" אשר תומך בהצגת תמונות כריכות אלבומים, אף על פי שלפני ההשקה הכריזה סנדיסק על מסך LCD. כמו כן, לחצני הניווט התרחבו עד לתפיסת מלוא רוחבו של הנגן, דבר התורם לנוחות רבה יותר בשימוש בנגן. חיבור ה-Mini-USB הוחלף בחיבור Micro-USB בדומה לנעשה בדגם ה־, נוסף שעון עצר, תמיכה בשירות RDS בעת האזנה לרדיו ותמיכה בפורמט AAC בתקן DRM-free, דבר המאפשר רכישת מוזיקה מתוך חנות ה-iTunes. דגם ה-Clip Zip החדש נמכר לצידו של הדגם ה־ הקודם. באופן עקרוני, ה-Clip Zip דומה מאוד ל-+Clip (למעט המסך הצבעוני שנמצא ב-Zip) ובו נשמרת האיכות הגבוהה של ממיר ה-DAC והמגבר. אורך חיי הסוללה של הנגן היה כ-15 שעות של ניגון מוזיקה. מספר שנים לאחר ההכרזה על ה-Clip Zip, סנדיסק הפסיקה את תמיכתה בדגם זה ומחיריו עלו באופן משמעותי.
מחיר גרסת ה-4 גיגה-בתים הוא כ-50 דולרים ומחיר גרסת ה-8 גיגה-בתים הוא כ-70 דולרים. לאחר הפסקת התמיכה במוצר, באוקטובר 2017, המחירים של דגם זה באתר אמזון עלו ל-104.99 דולרים.
דגם ה־ הוכרז ב-31 באוגוסט 2010 והגיע בשלוש אפשרויות לבחירה של נפח האחסון הפנימי: האחת הכילה 4 גיגה-בתים ומחירה בארצות הברית היה 79 דולרים, האפשרות השנייה הכילה 8 גיגה-בתים ומחירה היה 89 דולרים והאפשרות השלישית הכילה 16 גיגה-בתים ומחירה היה 119 דולרים.
הנגן מדגם זה היה נגן מדיה נייד בעל מסך QVGA צבעוני בגודל 2.4" ולוח ניווט תומך במגע באמצעות החלקה והקשה של האצבעות בלחצנים. דגם זה מאפשר גם האזנה לרדיו FM, הקלטה של שידורי הרדיו ותמיכה בשירות RDS המאפשר הצגת שם תחנת הרדיו הנוכחית. כמו כן, מיקרופון המובנה בנגן מאפשר לבצע הקלטות קול. הסוללה של הנגן מספיקה לכ-24 שעות של ניגון מוזיקה.
הפורמטים הנתמכים ב־:
את נפח האחסון הפנימי של הנגן ניתן להרחיב באמצעות הכנסת כרטיס זיכרון microSD לתוך חריץ מתאים, אותו חריץ תומך גם בכרטיסי SlotMusic ו-SlotRadio.
ב-31 באוגוסט 2009, סנדיסק הכריזה על הגרסה השונה בעיצובה מה-Sansa Clip, ה־. דגם זה דומה מאוד לקודמו שכן גם הוא כולל את העיצוב הבסיסי של הנגן, חומרת שמע, תאימות זהה עם פורמטים שונים ואף מסך OLED עם 4 פסי צבע שונים (הראשון בכתום ושלושת הפסים האחרונים בכחול); אך בשונה מה-Sansa Clip הוא מגיע עם הבדלים משמעותיים. אפשרויות הבחירה בנפח האחסון הפנימי עודכנו לשלוש האפשרויות הללו: 2 גיגה-בתים בצבע שחור, 4 גיגה-בתים בצבעים שחור, אדום, כחול, לבן או אינדיגו ואף אפשרות חדשה של 8 גיגה-בתים בצבע שחור בלבד. כמו כן, מבנה הנגן נעשה יותר מרובע ואף כולל את לחצני הניווט שצורתם השתנתה לריבוע והוסרה התאורה האחורית שלהם. מעטה הנגן העשוי פלסטיק הוחלף בפלסטיק יותר איכותי ויותר עמיד, הוסרה האפשרות להסרת הקליפס ממקומו בגב הנגן ונוספה האפשרות לנגן מוזיקה מתוך תיקיות הקבצים במקום רק מתפריט המוזיקה ואף נוספה תמיכה בתקן ה-ReplayGain. קצב המעבר בין השירים הופחת, אך סנדיסק הודיעה באופן רשמי שהנגן יגיע עם אפשרות ניגון ללא פער (Gapless Playback). לדגם זה נוסף גם חריץ כרטיסי זיכרון שתומך בכרטיסי microSDHC ומאפשר הרחבת נפח האחסון הפנימי עד 32 גיגה-בתים בכרטיס הזיכרון, חריץ כרטיסי הזיכרון תומך אף בכרטיסי slotMusic ו-slotRadio ותפריט חדש לניגון slotRadio שנוסף לתפריט הראשי. על מנת לאפשר את הכנסת החריץ לכרטיסי זיכרון בתוך הנגן, היה צורך בהעברת לחצני עוצמת השמע לצידו השמאלי של הנגן והחלפת מתג הכיבוי/נעילה בלחצן כיבוי פשוט שהועבר לראש הנגן, ובכך המבנה הבסיסי של ה-Sansa Clip השתנה במקצת. האפשרות לנעילת לחצני הניווט שהיה זמין דרך מתג הכיבוי/נעילה היא כעת לחיצה ממושכת על לחצן הבית בדגם ה־. בדומה לנגני ה-Clip וה-Fuze הקודמים, דגם ה־ שמר על מגבר אוזניות פנימי, המאפשר יצירת תדרי בס עם דיוק ברמה גבוהה ככל האפשר, ואף רמה נמוכה ככל האפשר של עיוות צלילים.
ה־ הפך לפופולרי בקרב חובבי אודיו ומתכנתים בעיקר בזכות המחיר הנמוך של הנגן, ממיר DAC מעולה ותמיכה רחבה בקושחה המתואמת אישית והפתוחה Rockbox. Rockbox משפר את חיי הסוללה של הנגן ומוסיף תכונות יעילות כגון אקולייזר פרמטרי, ניגון מוזיקה ללא פערים באופן מושלם (באופן טוב יותר מהקושחה המקורית) ותמיכה בקובצי AAC.
ה־ החליף את ה-Sansa Clip שתמיכתו הסתיימה, וחולק מתכונותיו הרבות והחומרה הבסיסית שלו ומנגד כולל שינוי בעיצוב, אפשרות חדשה לנפח אחסון וחריץ לכרטיסי זיכרון microSDHC.
Sansa Clip
ב-9 באוקטובר 2007, סנדיסק הכריזה על ה-Sansa Clip הידוע גם בשם "Sansa m300". גודלו של הנגן דומה לגודלו של האייפוד שאפל מהדור השני - נגן MP3 ללא מסך של חברת אפל, אך הדגם הזה כולל קליפס גדול הנמצא בגב המכשיר והניתן להסרה וכולל גם מסך OLED בעל ארבעה פסי תאורה - הראשון בצבע כתום ושלושת האחרים בצבע כחול. הדגם הזה כולל גם מקלט רדיו FM מובנה עם אפשרות להקלטת שידורי הרדיו, ואף מיקרופון מובנה לביצוע הקלטות קול. נגן זה אשר מבוסס על זיכרון הבזק מגיע בשלוש אפשרויות שונות של נפח אחסון פנימי: האחת מגיעה בנפח של גיגה-בתים אחד ובצבע שחור, השנייה מגיעה בנפח של 2 גיגה-בתים ובצבעים שחור, כחול, אדום וורוד, והשלישית מגיעה בנפח של 4 גיגה-בתים ובצבעים כסף ושחור. בנובמבר 2008, סנדיסק פרסמה בבריטניה אפשרות נוספת של 8 גיגה-בתים בצבעים כסף ושחור.
באמצע דרכה של הפצת הדגם Sansa Clip, סנדיסק עידכנה את עיצוב החומרה של הנגן בהתבסס על המערכת החדשה על שבב (SOC) של אוסטריה מיקרוסיסטמס. העדכון בעיצוב החומרה הביא לחיי סוללה משופרים באמצעות שימוש בשבב ARM9E חסכוני יותר אשר החליף את שבב ה-ARM9 הקודם. פרט לדרישת שדרוגי קושחה שונים, לא היו שינויים פונקציונליים בתוכנה. המערכת העדכנית על שבב היוותה את הבסיס למערכות של דגמי ה־ וה-Clip Zip. קושחת Rockbox עבור ה-Clip v1 השתחררה ב-21 בנובמבר 2009, ומאוחר יותר גם עבור ה-Clip v2 ב-14 במאי 2010.
גרסת קושחה 01.01.29, שהשתחררה במאי 2008, הוסיפה ל-Clip תמיכה בקובצי Ogg Vorbis. גרסה 01.01.30 שיפרה את התמיכה של הנגן ב-Ogg Vorbis והוסיפה תמיכה בקובצי FLAC. גרסאות הקושחה האחרונות עבור דגם זה הן 01.01.35 ו-02.01.35, ותאימותן לאחד מגרסאות ה-Sansa Clip (v1 או v2) תלויה בעדכון החומרה של הנגן.
ה-Sansa Clip, בגרסת קושחה 01.32 ומעלה, מכיל חמש תיקיות:
Sansa Shaker
Sansa Shaker הוא נגן אודיו דיגיטלי ללא מסך המגיע בצבעים כחול, אדום, לבן וורוד ועם חריץ להכנסת כרטיסי זיכרון SD. כרטיס אחד בגודל 512 מגה-בתים או גיגה בית אחד נכלל עם הנגן וניתן להחליפו בכרטיס אחר בעל אחסון של עד 4 גיגה-בתים. העיצוב של הנגן דמוי הצינור נועד להיות ידידותי לילדים, ודומה מאוד לשייקר מלח, שכן מאפשר לדלג לשיר הבא, השני או השלישי הבאים ברשימת ההשמעה בעת ניעור הנגן. הנגן פועל באמצעות סוללת AAA למשך כ-10 שעות, וכולל גם שני חיבורים לאוזניות משני צידיו ורמקול מובנה בראש הנגן. לנגן שתי טבעות בצבע לבן שמאפשרות לנהל את אופן ניגון המוזיקה: הטבעת העליונה מאפשרת לשנות את עוצמת הקול של הנגן והטבעת התחתונה מאפשרת לעבור לשיר הבא או הקודם. הטבעות פועלות על ידי סיבובן עם כיוון השעון או נגדו. בשונה משאר הנגנים בסדרת ה-Sansa, ה-Sansa Shaker תומך רק בניגון מוזיקה בפורמט MP3 בלבד. כאשר מסירים את כרטיס הזיכרון מהנגן בעת ניגון מוזיקה, הוא פולט צליל: "או-או". כאשר מחזירים את כרטיס הזיכרון לנגן, הוא פולט צליל של פיצוץ קל.
Sansa Express
Sansa Express הוא נגן מוזיקה מבוסס זיכרון הבזק המגיע בנפחי אחסון של גיגה בית אחד או 2 גיגה-בתים. לנגן מחבר USB מובנה אשר מקנה לו צורה שמזכירה דיסק און קי, מסך OLED בגודל 1.1", חריץ לכרטיסי microSD, מקלט רדיו FM מובנה, מיקרופון מובנה לביצוע הקלטות קול, סוללת ליתיום-יון מובנית וחוט המחובר בלולאה לנגן לצורך תליית הנגן על הצוואר. בנוסף, ניתן להקליט שידורי רדיו חיים ולבצע הקלטות קול עם המיקרופון ולשמור אותם באחסון הפנימי של הנגן. דגם זה אינו מהווה עדכון לדגם ה-c200, בגלל היכולת שלו לנגן קובצי מוזיקה בלבד. הוא יותר דומה לדגם ה-m200 ושומר על העיצוב החיצוני ועל ממשק הקושחה המותקנת בו. Sansa Express הוא נגן המוזיקה הדיגיטלי הראשון בעולם שמאפשר לטעון קבצים ללא צורך בכבל נתונים, אף על פי שכבל USB נכלל בחבילה אם יש צורך להשתמש בו.
סדרת ה-c200
Sansa c200 היא סדרה של נגני מדיה ניידים בעלי סוללת ליתיום-יון ניתנת לשליפה, מקלט רדיו FM עם אפשרות להקלטת שידורי הרדיו ומיקרופון מובנה. בנוסף, לנגנים בסדרה מסך צבעוני בגודל 1.4" וברזולוציה של 132x80 פיקסלים ואף חריץ לכרטיסי microSD. נגנים מסדרה זו תומכים באביזרים וציוד חיצוני שבמקור פותחו עבור סדרת ה-Sansa e200. הנגן זמין בנפחי אחסון של גיגה בית אחד (עבור דגם ה-c240) או בנפח של 2 גיגה-בתים (עבור דגם ה-c250). דגמים חדשים יותר, הנקראים בשם "c200 v2", מכילים חומרה משופרת ואף תמיכה בקובצי Audible בפורמט 2. האריזות של הדגמים החדשים יותר ששווקו התעדכנו לגבי התמיכה בפורמט החדש והדבר התבטא בהוספת השורה "תומך בקובצי אודיו בפורמט Audible" לרשימת התכונות של הנגן. קושחת ה-Rockbox החופשית מוסיפה לנגן תכונות רבות יותר, וביניהן נכללת האפשרות להשתמש בכרטיסי microSDHC אפילו בדגמי ה-c200 v1, ובכך להרחיב את נפח האחסון הקיים עד 32 גיגה-בתים.
סדרת ה-e200
Sansa e200 היא סדרה של ארבעה נגני מדיה ניידים בנפחי אחסון פנימיים שונים, שהופצה ב-5 בינואר 2006. הנגנים בסדרה כוללים נגן סרטי וידאו, מקלט רדיו FM מובנה עם אפשרות להקלטת שידורי הרדיו, מקליט קול עם מיקרופון מובנה ומציג תמונות. הנגנים בסדרה מבוססים על זיכרון הבזק ומגיעים בנפחי אחסון של 2 גיגה-בתים (בדגם ה-e250), 4 גיגה-בתים (בדגם ה-e260), 6 גיגה-בתים (בדגם ה-e270) או 8 גיגה-בתים (בדגם ה-e280). הנגנים בסדרה כוללים אף אפשרות להרחבת הזיכרון הקיים באמצעות הכנסת כרטיס זיכרון microSD לתוך חריץ מתאים אשר תומך בהרחבה עד 2 גיגה-בתים (תמיכה בכרטיסי microSDHC אשר מאפשרים הרחבה עד 32 גיגה-בתים זמינה רק כאשר הותקנה בנגן קושחת ה-Rockbox הזמינה להורדה בחינם או בגרסה השנייה של הנגן - e200 v2).
ה-Sansa e200R הופץ באוקטובר 2006. מבחוץ הוא מזכיר את ה-e200, אך הוא נמכר רק דרך חנות Best Buy או באופן ישיר מתוך Rhapsody. לנגן תכונה ייחודית הנקראת בשם "ערוצי Rhapsody" המהווה את השירות המקוון של הפודקאסטים של המותג, וגם מגיע עם תוכן מראש. קושחת ה-Rhapsody הוסיפה גם את התמיכה בקובצי AAC. ניתן להמיר נגן e200 רגיל ל-e200R וכן להפך.
Sansa Connect
Sansa Connect הוא נגן מדיה מבוסס Wi-Fi המאפשר למשתמש להתחבר לכל רשת אינטרנט אלחוטית הקרובה אליו. המכשיר מבוסס מערכת ההפעלה Mono/Linux כולל מסך TFT LCD בגודל 2.2", אך בשונה מקודמו, סדרת ה-e200, לנגן מדגם זה עדיין אין אפשרות להתחבר למחשב דרך חיבור USB ואינו כולל מקלט רדיו FM מובנה. המכשיר פותח על ידי חברת ZING בעזרתן של חברת סנדיסק ו-!Yahoo, ZING מספקת הזרמת מוזיקה דרך רדיו LAUNCHcast ושירות להורדת תכנים ברכישת מנוי. בנוסף, ניתן לצפות בתמונות מתוך Flickr. מכשיר ה-Sansa Connect זמין כעת רק בארצות הברית בנפח אחסון פנימי של 4 גיגה-בתים. ניתן להרחיב את נפח האחסון הקיים במכשיר על ידי הכנסת כרטיס microSD לתוך חריץ מתאים אשר תומך בנפח כרטיס עד 2 גיגה-בתים. בשנת 2007, המכשיר זכה ב-Consumer Electronics Show בתואר "Best of Show". עדכון קושחה מאפשר למכשיר תמיכה בכרטיסי microSDHC בנפח מקסימלי של 8 גיגה-בתים ואף הוסיף אפשרות לניגון סרטי וידאו.
Sansa View
ה-Sansa View המקורי היה הניסיון של SanDisk לפתח נגן מדיה נייד, והוא כלל מסך בגודל 4", רמקול מובנה וחריץ הרחבה לכרטיסי SDHC ו-SD. הנגן הוכרז ב-Consumer Electronics Show של 2007. ב-1 ביוני 2007, הודיעה סנדיסק כי הנגן הורד מפס הייצור. מאז הוא עוצב מחדש והושק.
סדרת ה-c100
Sansa c100 היא סדרת נגנים דיגיטליים בעלי מסך צבעוני להצגת תמונות כריכות אלבומי מוזיקה ולהצגת תמונות ממוזערות קטנות. הנגנים בסדרה משתמשים בסוללת AAA ובעלי נפחי אחסון של גיגה בית אחד (בדגם ה-c140) או 2 גיגה-בתים (בדגם ה-c150). הנגנים כוללים גם מיקרופון מובנה לביצוע הקלטות קול, מקלט רדיו FM מובנה, נגן מוזיקה והגדרות.
סדרת ה-m200
Sansa m200 היא סדרת נגני מוזיקה דיגיטליים שהגיעו בארבעה דגמים שונים: m230 (512 מגה-בתים), m240 (גיגה בית אחד), m250 (2 גיגה-בתים) ו-m260 (4 גיגה-בתים). לנגנים מסדרה זו מקלט רדיו FM מובנה, מיקרופון מובנה ותמיכה בקבצים בפורמטים MP3, WMA, WAV ו-Audible. הנגנים בסדרת ה-m200 מגיעים בצבעים כחול, שחור, ורוד ואפור (צבע אחד עבור כל דגם עם נפח אחסון שונה) ומשתמשים בסוללת AAA. ארבע גרסאות חומרה שונות הגיעו יחד עם הנגנים: שלוש הגרסאות הראשונות בסדרה השתמשו בשבב Telechips TCC770 עבור ה-CPU וה-DSP, והגרסה הרביעית השתמשה בשבב שפותח על ידי אוסטריה מיקרוסיסטמס שמאוחר יותר השתמשו בו גם דגמי ה-Clip, Fuze וגם הנגנים מסדרת ה-e200/c200.
סדרת ה-e100
Sansa e100 היא סדרת נגני מוזיקה בעלי מסך מונוכרומטי עם תאורה אחורית כחולה, מקלט רדיו FM עם אפשרות לשמירת 20 תחנות ברשימה, טכנולוגיית SRS WOW, חריץ להכנסת כרטיסי SD בנפח מקסימלי של 2 גיגה-בתים (לא תומך בכרטיסי SDHC), אחסון פנימי בנפחים של 512 מגה-בתים (בדגם ה-e130) או ג'יגה בייט אחד (בדגם ה-e140), מגיעים שני צבעים לבחירה (כחול או אפור, תלוי בדגם של הנגן), ומשתמשים בסוללת AAA. הנגנים בסדרה תומכים בקבצים בפורמטים MP3, WMA ו-Audible. דגם ה-Sansa e140 מוכר גם בשם "Sansa SDMX2". הסדרה שוחררה ב-12 בינואר 2006.
Sansa TakeTV
ב-26 באוקטובר 2007, סנדיסק הכריזה על מכשיר ה-Sansa TakeTV. זהו מכשיר לאחסון נתונים המתחבר בקלות למסכי טלוויזיה, לתחנת עגינה ולשלט המגיעים עם האריזה ומאפשר ניגון של קבצים בפורמטים DivX, Xvid ו-MP4. בשונה משאר המוצרים בסדרה, Sansa TakeTV אינו נגן אודיו דיגיטלי נייד. המכשיר מגיע בנפחי אחסון פנימיים של 4 או 8 גיגה-בתים. בעוד שהמשתמש יכול לצפות בסרטים שנמצאים ברשותו, Sansa TakeTV מגיע עם תוכנה בשם FanFare, תוכנה דומה מאוד ל-iTunes, המאפשרת למשתמש לרכוש תכנים יוקרתיים בחנות הנכללת עם התוכנה. ב-11 בדצמבר, NBC Universal חתמה על חוזה עם סנדיסק שמאפשר לה להביא את התכנים שלה ל-FanFare לאחר שעזבה את אפל באותה העסקה. התמיכה ב-Sansa TakeTV ביחד עם FanFare הופסקה ב-15 במאי 2008.
מחאות שיווקיות
במאי 2006, סנדיסק הכריזה על מחאה שיוצאת כנגד שיווק נגני האייפוד של חברת אפל ובה בולטים השמות שהומצאו על משתמשי ה-iPod כמו iSheeps, iChimps, iHerds וכו'. מחאות אלו באו לידי ביטוי באמצעות כרזות דמויות גרפיטי שניתלו באזורים העירוניים וגם באמצעות אתר מחאתי (iDont.com), כל זאת במטרה לקדם את מכירת סדרת הנגנים e200 לקהל הרחב. מאז, סנדיסק החליפה את מחאת ה-iDont ב-Lilmonsta.com, שגם היא באה במטרה לקדם את מכירת הנגן שלה. ביוני 2008, Lilmonsta.com נסגר לצורך פתיחת האתר החדש.
ב-3 בספטמבר 2006, סנדיסק הכריזה על תוכנית בשם "Made for Sansa" (מיוצר עבור סנסה), בדומה לתוכנית של אפל עבור מכשירי האייפוד שלה. עם אותה התוכנית, מספר אביזרים של חברות צד שלישי הושקו, הכוללים אביזרי חומרה שרוב השימוש נעשה בהם על ידי חיבור ה-30 פינים שנמצא בדגמים e200, c200, Connect, View ו-Fuze.
מאקי גוטו, זמרת פופ יפני תמכה גם היא בסדרת הסנסה e200 עם סרטון וידאו פרסומי הכולל את אחד השירים שלה.
מועדון ברלה
מועדון בֶּרָלֶה הוא מועדון הופעות הממוקם בקיבוץ להבות חביבה. המועדון הוקם באפריל 2007 בחדר האוכל לשעבר של הקיבוץ. המועדון הוקם בשאיפה "להביא את הריכוז והמיטב התרבותי התל אביבי למושבי מנשה ועמק חפר". בין מקימי המועדון בעבר היה הזמר יוני רועה.
בנוסף להופעות רגילות המועדון מקיים גם אירועי צדקה ללא מטרות רווח, ביניהם לטובת בית החולים לניאדו ומעניק כרטיסים מתנה לחיילים ולתלמידי פנימיות.
יחסי הונגריה–מרוקו
יחסי הונגריה–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים שבין הונגריה לבין ממלכת מרוקו.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1959, ובשנת 2019 הן חגגו 60 שנה ליחסים הדיפלומטיים. בשנת 2017 הושק קו טיסה ישיר מאגאדיר לבודפשט. ביוני 2021 חתמו שר החוץ המרוקאי, נאסר בוריטה ושר החוץ והמסחר ההונגרי פטר סז'יארטו, במהלך ביקור רשמי במרוקו, על חיזוק שיתוף הפעולה הכלכלי והמסחרי בין המדינות. המסמך מציין כי שתי המדינות מחויבות לעודד שיתוף פעולה עסקי בתחומי עדיפות, בעיקר פיננסים, חקלאות, תעשייה, חינוך, אנרגיה, מים, בריאות ופיתוח בר קיימא.
אולם המטווח של בייג'ינג
אולם המטווח של בייג'ינג הוא מטווח המצוי ברובע שה-ג'ינגשאן שבבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין. המבנה נבנה עבור תחרויות הקליעה למרחק 10, 25 ו-50 מטרים במסגרת המשחקים האולימפיים בשנת 2008.
עבודות הבנייה החלו ב-13 ביולי 2004 והסתיימו ב-28 ביולי 2007. באפריל 2008 נעשה שימוש לראשונה במבנה במסגרת גביע ISSF.
שטחו של המבנה 45,645 מ"ר, ובו אולמות לתחרויות מוקדמות ואולם לתחרויות גמר, וכן מתקני אחסנה לכלי הנשק.
במבנה מקומות ישיבה ל-8,600 צופים, מהם 2,170 מקומות קבועים ו-6,430 מקומות ישיבה ניתנים לפירוק. באולמות התחרויות מקומות ישיבה ל-6,100 צופים, ובאולם תחרות הגמר מקומות ישיבה ל-2,500 צופים.
Drive My Car
Drive My Car (תנהג במכונית שלי) הוא שיר של הביטלס, שנכתב בעיקר על ידי פול מקרטני, עם תרומה לירית מאת ג'ון לנון. השיר פורסם לראשונה בגרסה הבריטית של האלבום Rubber Soul בשנת 1965; שיר זה גם באוסף Yesterday and Today.
המילים
השיר מספר על אישה שהולכת להיות כוכבת קולנוע, והיא מציעה לו את ההזדמנות להיות הנהג שלה, ומוסיפה "ואולי אני אוהב אותך".
כאשר הוא מתנגד כי "סיכוייו" טובים, היא משיבה, "עבודה עבור בוטנים היא טובה / אבל אני יכולה להראות לך זמן יותר טוב."
כאשר הוא מסכים להצעה שלה, היא מודה, "אין לי מכונית וזה שובר לי את הלב / אבל מצאתי נהג וזו התחלה."
ברנהרד הורביץ
ברנרד הורביץ (בגרמנית: Bernhard Horwitz; 10 במאי 1807 – 29 באוגוסט 1885) היה אמן שחמט יהודי-גרמני וכתב ספרים בנושאי שחמט. נולד בגרמניה ולמד בברלין אמנות. משנת 1837 עד 1843 היה חבר בקבוצת שחקני שחמט שנודעה בשם "הפליאדות של ברלין". לשיא יכולתו הגיע בשנת 1846 כאשר היה ממוקם שלישי בעולם. לאחר מכן החל לרדת באיטיות בדירוג העולמי אך בשנת 1861 היה עדיין מדורג במקום ה-45.
הורביץ עבר לאנגליה בשנת 1845 וגר בלונדון. בשנת 1846 הוא הפסיד בדו-קרב מול האמן ליונל קיזריצקי ודו-קרב נוסף אותו הפסיד להווארד סטאונטון בתוצאה 15.5-8.5.
התוצאה הטובה ביותר שלו היא ניצחון בדו-קרב מול הנרי בירד בשנת 1851. הוא שיחק בתחרות הבינלאומית הראשונה שהתקיימה בלונדון בנצחו בסיבוב הראשון את הנרי בירד אך הפסיד בסיבוב השני להווארד סטאונטון ובסיבוב השלישי ליוז'ף סן.
ספרו של הורביץ "Chess Studies" משנת 1851 אותו כתב יחד עם יוסף קלינג נחשב לספר חשוב על אטיודים בסיום ועל סיומי משחק באופן כללי.
דוגמה לשח כפול
משחק בין ג'ון ויליאם שולטן-ברנרד הורביץ, שהתקיים בלונדון, בשנת 1846.
1. ה4 ה5 2. רג4 פו6 3. פג3 ב5 4. ר:ב5 רג5 5. ד3 ג6 6. רג4 מהב6 7. מהה2 ד5 8. ה:ד5 0-0 (בעמדה זו ללבן יתרון משמעותי. עליו לפתח את כליו ולהכין הצרחה. למשל 9. פו3, המסע פה4 שומט את היתרון ומנוגד לעקרון כי אין להזיז אותו כלי פעמיים בפתיחת המשחק) 9. פה4 פ:ה4 10. ד:ה4 ר:ו2+ 11. מה:ו2 מהב4+ 12. רד2 מה:ג4 13. מהו3 (עדיף 13. מהה2) ו5 14. ה:ו5 (זו כבר שגיאה, עדיף 14. ב3 או מהה2) ר:ו5 15. מהז3 (זו השגיאה שמאפשרת את הסיום המרשים של המשחק, יש לשחק ב3) מהו1+ 16. מ:ו1 רד3+ 17. מה1 צו1 מט.
סיום
ברנרד הורביץ, 1851
לבן מתחיל וזוכה.
רגלים כפולים הם לעיתים קרובות יתרון בשלב סיום ולו רק לאור העובדה שהאחד מהם יוכל להקריב את עצמו לטובת רעהו!
1. ז7 מח7 כעת נדרש הלבן לזהירות. אם 2. מו7 הוא יאפשר תיקו על ידי פט, בשעה ש-2. ז6+ מז8 גם מוביל לתיקו.
2. ז8=מה+! מ:ז8 3. מז6 כדי לתפוס את הנגדה. 3...מח8 (או 3...מו8 4. מח7 וזוכה) 4. מו7 מח7 5. ז6+ מח8 6. ז7+ וזוכה.
אטיוד משנת 1851, הלבן נוסע וזוכה.
קלו (קומיקס)
יוליסס קלו (באנגלית: Ulysses Klaw) היה דמות בדיונית של נבל-על אשר הופיע בחוברות הקומיקס הפנתר השחור, האוונג'רס וארבעת המופלאים ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Fantastic Four #53 מאוגוסט 1966, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
יוליסס קלו הוא מדען (רוצח שכיר במקור המחודש) שבעקבות תקיפה על ידי טצ'אלה ידו נכרתה, והוחלפה בתותב הפולט אנרגיית קול. הוא הפך לקול מוצק, לחבר בקבוצת אדוני הרשע (וכך לאויב האוונג'רס), בעל ברית של נבלי על כדוקטור דום ועוד.
קלו הופיע במספר סדרות אנימציה, בעיקר באלו של ארבעת המופלאים (הסדרה מ-1967, מ-1994 ומ-2006) אך גם בהאוונג'רס: סדרת האנימציה בדיבובו של מארק המיל ובאולטימייט ספיידרמן: סדרת האנימציה בדיבובו של מאט לנטר. את דמותו של קלו ביקום הקולנועי של מארוול, ובפרט בסרט הלייב אקשן "הנוקמים: עידן אולטרון", מגלם השחקן אנדי סירקיס, אשר גלמו שוב בסרט "הפנתר השחור".
מקור
בפלאשבק, יוליסס קלו הוא פיזיקאי הולנדי אשר חקר את נושא האקוסטיקה. על מנת לבנות מכשיר מסוים, קלו נוסע לוואקאנדה במטרה לגנוב ויברניום, וכאשר המלך טצ'אקה התעמת איתו, הוא נהרג בידי אנשיו של קלו. בנו של טצ'אקה, טצ'אלה, תקף את קלו וכרת את ידו הימנית.
במקור מחודש משנת 2005, קלו הוא רוצח שכיר בלגי אשר הושכר להרוג את מלך ואקאנדה טצ'אקה לאחר שזה האחרון סירב למשא ומתן על ויברניום. קלו לקח זאת באופן אישי היות שקרוב משפחתו מהמאה ה-19 נהרג על ידי הפנתר השחור אז. הוא הסתתר כשבוע בוקאנדה, כשלבסוף התנקש בחייו של טצ'אקה. ידו נכרתה על ידי טצ'אלה, אשר פצע אותו קשה ואילץ אותו לסגת. קלו טופל על ידי הממשלה הבלגית יותר מעשור בידיעה כי טצ'אלה - כעת הפנתר השחור - יצוד את האחראים לרצח אביו.
התקנת התותב, ארבעת המופלאים, אדוני הרשע ונגד גיבורי-על
שנים לאחר מכן, קלו התקין לעצמו תותב הפולט אנרגיית קול, מה שמאפשר לקלו לא רק לתקוף באמצעותו אלא גם ליצור חפצים העשויים מקול. הוא יצר מכשיר שהופך אותו לקול מוצק, מה שהעניק לקלו חיי נצח. קלו התעמת עם הפנתר השחור וארבעת המופלאים, להם הפסיד בקרב. קלו נכלא, אך שוחרר על ידי ברדס הארגמן להצטרף לקבוצת אדוני הרשע שלו. יחד עם הקבוצה הוא נאבק באוונג'רס, והובס על ידי הפנתר. קלו ניסה לאחד בחזרה את אדוני הרשע נגד האוונג'רס, אך מזימותיו סוכלו על ידי לוחמות החופש של ולקיריה (למעשה מכשפת במסווה). קלו ברח חזרה לוואקאנדה בניסיון לגנוב מכשיר נוסף, אך הובס על ידי הפנתר, הדבר והלפיד האנושי.
הוא הופיע יחד עם נבל-העל סולאר, ולוכד את האוונג'רס במחסום קול מוצק. הוא מאיים להוציאם להורג אם הפנתר לא יוותר על מלכותו, אך הפנתר מביס אותו ואת סולאר. קלו שוחרר מכלאו על ידי חבר בגזע חייזרי, אשר ביקש מקלו שיפתח פורטל בעזרת תותבו כדי להביא את צי הצבא החייזרי לכדור הארץ. קלו מסכים להצעה, ולאחר קרב עם קא-זאר בלונדון, הוא נוסע לארץ הפראית על מנת להשיג ויברניום לפתיחת הפורטל. קא-זאר הכניע את החייזרים, וקלו נסוג למימד בו הם שוכנים. עם הטכנולוגיה שלהם, הוא חוזר לכדור הארץ. יחד עם איש המולקולה, קלו נוקם בארבעת המופלאים ומביס לבדו את האיש הבלתי אפשרי. קלו גילה כי כוחותיו דועכים, ונאלץ לתמרן חבורת נערי-רחוב על מנת להשיג את החומר הדרוש לשחזור כוחותיו. עם זאת, הפנתר השחור גרם לתוכניתו של קלו לחזור אליו כבומרנג. קלו מצא עצמו לכוד בתוך תותבו, שנלקח על ידי פרויקט פגסוס. הוא שוחרר על ידי סולאר, אך שניהם הובסו על ידי ת'נדרה, הדבר, קוואזר, האיש הענק ואקוואריאן. לאחר מכן קלו נלחם בדבר, בקא-זאר ובאמריקן איגל.
התקרית עם דאזלר והמלחמות הסודיות, ארבעת המפחידים, מעשי נקמה
במהלך עימות עם המוטאנטית דאזלר, צורתו הקולית דמוית-האדם הומסה והושלכה לחלל, שם נמצאה על ידי טורף הכוכבים גלקטוס. במהלך אירוע המלחמות הסודיות, דוקטור דום מצא את אנרגיית הקול של קלו בחלל, וקלו שוחזר על ידי דום למצבו הקודם. למרות זאת, לאובדן צורתו הפיזית היו השלכות: האינטלקט של קלו נעשה של ילד, והוא נעשה מדבר בחרוזים. דום ניסה להיעזר בקלו על מנת לקחת את כוחותיהם של גלקטוס ושל הביונדר, אך מזימתו של דום סוכלה וקלו שב לכדור הארץ, נרפא אט-אט. לאחר שנאבק בדרדוויל ובויז'ן, קלו גויס על ידי מכשף לקבוצת ארבעת המפחידים יחד עם טיטניה והידרו-מן. קלו גרם לדבר לחזור למצבו כבן-אנוש, ויחד עם ארבעת המפחידים וארבעת המופלאים, נתפס על ידי ארון הצופה. בעוד ארבעת המופלאים נאבקו בכפיליהם שנוצרו על ידי ארון, קלו ושאר ארבעת המפחידים חזרו למאסר.