cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוח רפאים (סרט)
עלילה
כאשר פורץ קרל לדירה נאלץ סם להפסיק את הריקוד ולצאת מגופה של אודה מיי בפתאומיות. קרל רודף אחרי מולי ואודה מיי לדירה נטושה, בעוד סם, המוחלש מההשתלטות על גופה של אודה מיי, חסר אונים ואינו יכול להגן עליהן. קרל דורש את הכסף מאודה מיי, ומולי, שמצילה אותה, נתפסת על ידי קרל המאיים עליה באקדחו. סם, שהתאושש, פורק את קרל מנשקו. קרל מנסה לפגוע בסם בעזרת וו כבד הנמצא בדירה הנטושה, אך הוא אינו יכול לראות את סם ומשליך את הוו בצורה עיוורת. כאשר הוו, התלוי על שרשרת מהתקרה, מחטיא את סם, הוא חוזר למקום ממנו הושלך ופוגע בשמשת חלון דרכו מנסה קרל להימלט. חלקו השבור של החלון נופל במסילתו ומשפד את קרל, שנהרג. רוחו, שעולה מגופתו, נלקחת על ידי אותן דמויות שדים שלקחו את רוחו של וילי.
כשסם מברר את מצבן של אודה מיי ומולי, מצליחה מולי לשמוע אותו. אור ממלא את החדר והופך את סם, בפעם הראשונה והאחרונה, לנראה למולי ואודה מיי. סם מביט לאחוריו ומגלה שער מוקף במאות דמויות, הממתין לו, כעת, כשמשימתו על פני האדמה הושלמה. הוא נפרד ממולי, מודה לאודה מיי על עזרתה, ועולה השמיימה.
הפסקול והשיר Unchained Melody
את סצנת הריקוד האחרון של סם ומולי, שנחשבת לאחת הסצינות המרכזיות בסרט, מלווה השיר "Unchained Melody" בביצוע הצמד "The Righteous Brothers". השיר, שנכתב ב-1955, הפך ב-1965 ללהיט ענק בביצועו של הצמד. עם הופעתו בסרט התגלה השיר לדור חדש של מאזינים, והפך בשנית ללהיט ענק לאחר 25 שנה.
הצלחה קופתית וביקורתית
הסרט היה הצלחה קופתית אדירה והכניס למפיקיו, כבר בשנה הראשונה להפצתו, למעלה מ-505 מיליון דולר לעומת תקציב של כ-22 מיליון. הוא היה הסרט בעל ההכנסות הגבוהות ביותר ב-1990.
הסרט הצליח גם בביקורות, עם ציון של 74% באתר הביקורות "Rotten Tomatoes". במיוחד גמרו המבקרים את ההלל על משחקה של וופי גולדברג, ששילב בין יכולותיה הקומיות והדרמטיות.
פרסים
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר וזכה בשניים מהם.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב וזכה באחד.
וופי גולדברג זכתה גם בפרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר, וברוס ג'ואל רובין היה מועמד לפרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר, אך לא זכה.
בחזרה לעתיד 3
בחזרה לעתיד 3 (הופץ בבתי הקולנוע בשם חזרה לעתיד חלק III, באנגלית: Back to the Future Part III) הוא הסרט השלישי של טרילוגיית בחזרה לעתיד משנת 1990, אותו הפיק סטיבן ספילברג וביים רוברט זמקיס.
עלילה
עלילת "בחזרה לעתיד 3" ממשיכה מהמקום בו הפסיקה עלילת הסרט השני בסדרה. דוק בראון נשלח בטעות הרחק לשנת 1885 על ידי מכת ברק שפגעה בדלוריאן ששהתה באוויר, בעוד מרטי תקוע ב-1955.
דוק שולח למרטי מכתב (שנשמר בארכיון בצוויו עד אותו יום בו נמצא מרטי) המספר את סיפורו לאחר שהברק פגע בדלוריאן. מרטי, הולך למצוא את דוק מ-1955 הנמצא כרגע עם מרטי מהסרט הראשון, הדוהר לקראת מכת-הברק שתחזירו לשנת 1985. דוק נחרד לפגוש במרטי נוסף ששב מן העתיד, ומתעלף. מרטי מחזירו לביתו במכוניתו וישן שם. למחרת מסביר מרטי לדוק המבוהל את המתרחש ומראה לו את מכתבו של דוק מ-1885. המכתב מיידע אותם כי המכונה נמצאת במכרה תת-קרקעי הסמוך לבית-הקברות העירוני, ומזהיר את מרטי שלא לחזור לעבר כדי לחלצו, ושעליו להשמיד את מכונת הזמן לאחר שיחזור לשנת 1985. השניים מאתרים את מכונת הזמן במכרה, לאחר שדממה בתוכו 70 שנה. מחוץ למכרה הם מגלים לפתע את מצבת קברו של דוק מ-1885, עליה נרשם כי דוק נורה למוות ימים ספורים לאחר כתיבת המכתב על ידי אבי סבו של ביף טאנן, ביופורד "כלב-שוטה" טאנן – בשל ויכוח על 80 דולר, והמילים הבאות: "הוקמה לזכרו הנצחי בידי אהובתו קלרה". הם תוהים לגבי זהותה של קלרה זו, ללא הצלחה. מרטי מצלם תמונה של המצבה ונוסע ל-1885 כדי להציל את דוק ממוות בטוח.
ב-1885 פוגש מרטי באבי סבו, שיימוס מק'פליי, ומרטי מציג עצמו בשם קלינט איסטווד. שיימוס מסכים לעזור למרטי למצוא את דוק. מרטי פונה לבית-המרזח (העתיד להיות המסעדה בה יפגוש את אביו), שם נתקל פנים בפנים עם טאנן, ולאחר שמכעיס אותו כהוגן כמעט נתלה על ידו מול בניין העירייה העתידי, אך דוק מגיח עם רובה צלפים וקורע בירייה את חבל התליה, ומחליף מילים מספר עם טאנן. דוק מסכים לשוב ל-1985 לאחר שרואה את תמונת מצבתו, אך אז מיידע אותו מרטי כי כבל הדלק של המכונה נקרע. דוק משיב כי לא תמצא תחנת דלק באזור עד המאה הבאה ולכן הם תקועים ב-1885. לאחר מספר ניסיונות הנעה כושלים של מכונת הזמן, דוק מסיק כי הדרך היחידה היא להאיץ את המכונה בעזרת רכבת אל המהירות הרצויה. הם משוחחים עם נהג קטר בתחנה, שאומר כי אם ירתיחו את דוד הקטר לטמפרטורה גבוהה ביותר יוכל הקטר להגיע למהירות גבוהה זו, ומוסיף כי הרכבת הבאה תגיע ביום שני הבא ב-8:00 בבוקר, בדרכה לסן פרנסיסקו.
הם מתכננים את מסלול ההאצה על מסילת "נקיק קלייטון" אשר מעליו עתיד להבנות גשר מסילה – כלומר עליהם להאיץ את המכונה למהירות הרצויה עד סמוך לגשר, והמסע בזמן ישלים את החסר. מקרבת מקום מגיעות לאוזניהם זעקות שבר, ולחרדתם הם מבחינים באשה הנוהגת בעגלה הדוהרת אל עבר הגיא לאחר שאיבדה שליטה על סוסיה, וממהרים לחלצה רגעים ספורים בטרם תצנח אל מותה. הם מלוים אותה לביתה, שם היא מציגה את עצמה כמורה קלרה קלייטון. רגעים אחדים לאחר שנפרדים לדרכם, נופל לדוק האסימון לפתע כי גיא קלייטון והמורה חולקים שם זהה, ומרטי נזכר פתאום כי הגיא נקרא על שם מורה ידועה, שנפלה לתהום זה 100 שנה קודם זמנם שלהם – 1885 (בה הם נמצאים). דוק מבין כי קלרה זו אמורה הייתה ליהרג, נבהל שוב משינוי ההיסטוריה ומתחרט עמוקות על המצאת מכונת הזמן, אשר לדבריו מביאה רק צרות.
לאחר מכן מדגים דוק למרטי מודל מוקטן להאצת מכונת הזמן בעזרת הרכבת, ואט אט מתאהב בקלרה. בשבת, לאחר תגרה נוספת עם טאנן בנשף ריקודים של התקנת השעון של מגדל השעון בהיל ואלי, מרטי מונע מטאנן להרוג את דוק, וטאנן בכעסו לועג למרטי בכינוי גנאי ומזמין אותו לדו-קרב. מרטי נעלב ומסכים להפגש ביום שני, הוא היום בו יעזבו ויברחו. דוק מזהיר את מרטי כי עליו להשתחרר מהאגו המטופש שלו, ואף רומז שבעתיד עלולה התנהגותו זו להביא לידי תאונת דרכים, אך מסרב לפרט. בעקבות כך נמחק שמו של דוק מתמונת המצבה אך התמונה מוסיפה להתקיים משום מה.
בליל שני מספר דוק למרטי על רצונו להישאר עם קלרה ב-1885, אך מרטי מניא אותו מכך. דוק פוגש את קלרה בביתה ומספר לה את האמת על עצמו וזמנו. קלרה אינה מאמינה לו ומגרשת אותו מביתה ובוכה במיטתה. דוק בצערו הולך לשתות בבית-המרזח ומספר לכל יוצא ובא את סיפור אהבתו. בבוקר מופיע מרטי ומזכיר לו שעליהם להסתלק מיידית בטרם יבוא טאנן לדו-קרב. דוק שותה כוס ויסקי אחת ומתעלף. טאנן מופיע וקורא למרטי החוצה, אך מרטי מגלה כי שמו "קלינט איסטווד" מתחיל להופיע על תמונת המצבה ועקב כך מסרב להתמודדות. כאשר דוק מתעורר מעלפונו הם מנסים להמלט דרך יציאה אחורית, אך טאנן ואנשיו לוכדים את דוק ומרטי נאלץ להתמודד בדו-קרב ולהערים על טאנן בעזרת טריק שלמד מסרט של קלינט איסטווד. בכך טאנן נתפש ונכלא בידי המשטרה ותמונת המצבה נמחקת.
באותם רגעים עוזבת קלרה בלב שבור על הרכבת לסן פרנסיסקו בנסיעה לכיוון אחד, אך שומעת לפתע מספר נוסעים משוחחים אודות לבו השבור של דוק מן הפרידה מאהובתו. היא עוצרת את הרכבת במשיכת בלמי החרום ושבה במרוצה לביתו של דוק, שם היא מוצאת את מודל האצת מכונת הזמן שהדגים דוק למרטי, ויוצאת למרדף סוסי אחר הרכבת, ששבה בינתיים לנסוע. הרכבת נעצרת שוב בידי דוק ומרטי באיומי אקדח, והם מנתקים את הקטר ומפנים אותו למסילת גיא קלייטון. קלרה מתגנבת לקטר שעה שהם מחממים את דוד הקיטור יותר ויותר באמצעות פצצות מיוחדות. כעבור כמה דקות הדוד מתפוצץ וקלרה כמעט שנהרגת. דוק יוצא לעזרת קלרה בעזרת ההוברבורד של מרטי משנת 2015 – ונשאר ב-1885. הקטר הבוער צונח מן הגשר הבלתי גמור אל הגיא ומתפוצץ.
מרטי שב ל-27 באוקטובר 1985 על גבי גשר "נקיק איסטווד", ונמלט מן המכונה בעור שיניו שעה שרכבת חולפת מגיחה מהכיוון הנגדי ומשמידה את המכונה – ובכך מתקיימת צוואתו של דוק. מרטי חוזר לביתו בלבושו מן העבר, מה שמעורר חיוכים בקרב משפחתו. הוא אוסף את רכב השטח שלו (מסוף הסרט הראשון) ופוגש את חברתו ג'ניפר, הבטוחה כי חלמה חלום כל הזמן. בדרכם לאגם, ג'ניפר ומרטי פוגשים בצומת רמזורים את נידלס (שותפו לעתיד הגורם לפיטוריו בסרט השני) וחבר מרעיו, המעוניינים להתחרות בו ברכבם. מרטי נעתר, אך כשמתחלף אור הרמזורים לירוק, מרטי נוהג אחורנית, וכעבור רגעים ספורים נוכח לדעת כי אם אכן היה מתחרה - היה מתנגש ברכב רולס־רויס בצומת הבא. ג'ניפר נזכרת בתת-מודע במשפט דומה ששמעה בעבר, ושולפת את מכתב הפיטורין שלו (אותו שמרה לעצמה כשהייתה בעתיד), שנמחק למול עיניהם.
כשהם מגיעים לבקר את הריסות המכונה מגיחה בשאגת פיצוצים רכבת זמן חדשה ונעצרת לידם. מתוכה יוצאים דוק, קלרה ושני ילדיהם, שהגיעו על מנת להיפרד ממרטי ומג'ניפר.
צירי זמן
בסרט זה קיימים שלושה צירי זמן:
מנוף מסילתי
מנוף מסילתי הוא מנוף המותקן על קרון רכבת או ישירות על חוגונים כך שניתן לניידו על מסילת רכבת לצורך עבודות לאורך המסילה הכרוכות בהנפת משאות כבדים. קיימים מנופים מסילתיים בעלי הנעה עצמית המותקנים על קרונית ומנופים חסרי הנעה עצמית הנגררים על ידי קטר כחלק מרכבת עבודה.
שימושים
קיימים מנופים מסילתיים מסוגים שונים על פי היעוד שלהם:
מנופי חילוץ
מנופים אלו משמשים לחילוץ ציוד נייד שנשמט ולהשבתו אל המסילה. מנופים אלו הם בעלי כושר נשיאה גבוה מאוד, שכן קטרים עשויים להגיע למשקל של עשרות טונות. במקרים מסוימים יש צורך בשני מנופים על מנת לחלץ ציוד כבד במיוחד.
מנופי סחורות
מנופים אלו משמשים להטענה ולפריקה של סחורות מרכבות משא במקומות בהם אין מנופים קבועים לצורך זה. אלו בדרך כלל מנופים קטנים יחסית, ועם התרחבות השימוש במנופים ניידים על גבי משאיות, השימוש בהם הולך ופוחת.
מבנה
מנוף מסילתי הוא לרוב מנוף מסוג שני. בדרך כלל יש לו בסיס מסתובב, הממוקם על גבי קרון שטוח המיועד למשאות כבדים. עליו מותקנת זרוע המנוף. הבסיס יכול להסתובב 360° ובכך מאפשר לזרוע המנוף להגיע לכל נקודה לאורך המסילה ומצדדיה. הזרוע ניתנת להרמה ולהורדה ובסופה תלוי וו הרמה הניתן להרמה ולהורדה בנפרד מהזרוע באמצעות כבלים. מנופים מסוימים כוללים יחידת הארכה לזרוע המנוף, הנישאת על גבי קרון שטוח נוסף, ומאפשרת הנפה של עצמים המרוחקים מהמסילה. מנופים למשאות כבדים מצוידים לעיתים ברגלי תמיכה הניתנות להורדה ומאפשרות הרמה של משאות כבדים ורחוקים מבסיס המנוף מבלי לגרום להתהפכותו.
מנופים הממוקמים על גבי קרוניות תחזוקה דומים למנופים ניידים של משאיות ובנויים בדרך כלל מזרוע בת 2-3 פרקים הניתנים לפתיחה ולסגירה בנפרד ובאופן זה מרימים ומורידים את קצה הזרוע.
מנופים מסילתיים בשימוש רכבת ישראל
ב-2012 נרכשו על ידי רכבת ישראל חמש קרוניות מנוף מתוצרת חברת Plasser & Theurer האוסטרית:
בשנת 2019 נרכשו על ידי רכבת ישראל שש קרוניות מנוף דגם OBW-10, תוצרת של חברת Plasser & Theurer, מספרים 970-966, 981.
כל הקרוניות החדשות יכולות לגרור קרונות רגילים וגם ולהיגרר במערך רכבת, והן מצוידות בבלם אוויר רגיל.
בשנת 2019 נרכשו על ידי רכבת ישראל ארבעה מנופי Kirow, מתוכם 3 מדגם 250 עם כושר הרמה של 25 טון ואחד עם כושר הרמה של 150 טון. המנופים מותאמים לעבודה בקווים מחושמלים ובמנהרות רכבת.
בעבר היה בשימוש רכבת ישראל גם מנוף מתוצרת Orton של 200 טון.
ג'פנה
ג'פנה (בסינהלית: යාපනය; בטמילית: யாழ்ப்பாணம்; באנגלית: Jaffna) היא עיר במחוז הצפון, סרי לנקה. באזור העיר, נמצאים אוניברסיטת ג'פנה, המכללה ההינדית ג'פנה , המכללה המרכזית ג'פנה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-305 ק"מ מבירת סרי לנקה, סרי ג'ייוורדנפורה-קוטה. בנוסף, העיר נמצאת על חצי האי ג'פנה.
תנועה ותחבורה
העיר ממוקמת ליד הכבישים הלאומיים A9, AB16, AB17, AB18, AB19, AB20, AB21, B165, B198, B305, B315 ו-B399. בנוסף, באזור העיר, פועל נמל התעופה הבין-לאומי של ג'פנה.
מריה הנרייטה שרטר
מריה הנרייטה שרטר (בגרמנית: Marie Henriette Schröter; 1766 - אחרי 1804) הייתה זמרת, בתו של האבובן יוהאן פרידריך שרטר ואחותם הצעירה של הזמרת קורונה שרטר, הפסנתרן יוהאן סמואל שרטר והכנר יוהאן היינריך שרטר.
שרטר נולדה בלייפציג. היא החלה את לימודיה אצל אביה וכנראה המשיכה, כאחותה הבכירה, אצל יוהאן אדם הילר. היא הופיעה בקונצרטים בלייפציג ועם אחיה היינריך בקונצרט בפרנקפורט ב-1780. על אף גילה הצעיר, צורפה כמורה למוזיקה במינויו של אביה בחצר הנאו. בחצר דרמשטאדט הייתה לזמרת לשכה ובשנת 1788 נישאה שם לאיש החצר י. י. רוהל. ממכתב של אחותה קורונה משנת 1794 נראה, שחייה של מריה נשאו אופי של שלווה ביתית, אם כי היא המשיכה להופיע ברשומות מקבלי השכר בחצר כזמרת עד 1804.
ארומנוס
במסורת היחסים הפדרסטיים של אתונה הקלאסית, היה האֵרוֹמֵנוֹס (ביוונית: ἐρώμενος, ברבים ἐρώμενοι, eromenoi) נער מתבגר אשר קיים מערכת יחסים עם גבר מבוגר, או כמו שהיה ידוע בכינויו – אראסטס (ἐραστής).
המונח עבור אותו תפקיד השתנה מפוליס אחת לאחרת. באתונה, הארומנוס היה ידוע גם כפאיידיקה; בספרטה השתמשו במילה אייטס (מאזין), מונח שנמצא בשימוש גם בתסלי; בכרתים נודעו הבנים בשם קליינוס (מהולל) והם נלחמו במערכה עם מאהביהם, כפרסטטנס (מישהו שעומד לצד אחר).
הארומנוס האידיאלי – כמו גם האראסטס שלו – הוגדר כמי שציית לעקרונות האנקרטיה או "שליטה עצמית", אשר מציגים גישה של מתינות וריסון עצמי בכל התחומים.
תכונות התפקיד
הצעירים נדרשו להפגין התנגדות מול הפצרותיהם של האראסטסים השונים, אשר חיפשו לרכוש את חיבתם, על מנת לבחון את רצינות כוונותיהם, ולבחור את הראוי ביותר. כתוצאה מכך, באטיקה, ארומנוסים היו נתונים לחיזור עיקש ומתמיד, כמו גם מושא לתגרות רחוב וויכוחים בקרב גברים צעירים שהתחרו על חיבתם. חלק מן הארומנוסים עברו להתגורר עם מאהביהם, ושהו איתם תקופת זמן מסוימת.
היוונים זיהו והביעו הערכה לפרק הזמן בחייו של בחור עת הוא בשל לאהבה; המילה היוונית נהגה לתאר בחור כזה כ- hôraios, כלומר, "בלבלוב". ארומנוסים היו בדרך כלל זכרים בגילאים שתים עשרה עד שבע עשרה. למרות שהארומנוס זכה להערכה בשל יופיו, הוא זכה להערכה אף רבה יותר בשל תכונות של צניעות, חריצות ואומץ. ב"סימפוזיון" של אפלטון, הדמות אריסטופאנס אומרת כי הארומנוסים אשר "אוהבים גברים ונהנים עם גברים וחסותם של הגברים נפרשת עליהם" אינם חסרי בושה, כי אם "מיטב הבנים והבחורים, משום שהם הגבריים ביותר בטבע" (191ה–192א) (למרות שזו עשויה להיות דעה המוחזקת על ידי אתונאים אריסטוקרטיים מסוגם של אפלטון ואריסטופאנס, טבע הדיאלוגים האפלטוניים גורם לתהייה אם דעה זו הייתה אכן שייכת לאפלטון או לאריסטופאנס עצמם).
בהגיעו לגיל בגרות (בשנתו השמונה עשרה), היה הארומנוס גוזז את שערו והופך כשיר לקבל על עצמו את תפקיד האראסטס, לחזר ולזכות בארומנוס משלו.
"ארומנוס" באופן מסורתי מתורגם לאנגלית כ"נאהב", הגם שאין זו התאמה מושלמת למושג.
ראו גם
Pederasty in ancient Greece
איציק כהן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Kiss me Goodnight, Sergeant Major
מילותיו ההיתוליות של השיר מתארות טוראי השב למחנה לאחר יום של סביאת אלכוהול, מטיל את זרועותיו סביב רב הסמל שלו ומבקש ממנו להשכיבו לישון במגורי החיילים, לנשק לו נשיקת לילה טוב ולהגיש לו ספל תה עם השכמת הבוקר. מילות השיר מסתיימות בבקשה "Sergeant Major, be a mother to me" ("רב-סמל, היה לי לאם").
השיר נכתב בשנת 1939 על ידי ארט נואל ודון פלוסי. הוא זכה לביצועים מפי זמרים ובדרנים רבים ובהם ורה לין והבדרנים הבריטים ארתור אסקי (Arthur Askey) וג'ורג' פורמבי (George Formby).
דור המסכים
התמכרות לאינטרנט היא בעיה אופיינית לדור זה, וכוללת קושי בעת התנתקות מהאינטרנט, חשיבה אובססיבית על אתרי אינטרנט ותגובה נרגזת להפרעה בזמן גלישה.
פרופ' אליעזר בן-רפאל עמד על בעיות נוספות של הפעילות מול המסכים:
במהלך מלחמת לבנון השנייה התעורר ויכוח על הצטרפותם של מפקדי צה"ל לדור הפלזמה, כלומר ישיבתם של מפקדים בדרג של מפקד חטיבה בחדרי פיקוד מרוחקים מהחזית, כשהם שולטים בנעשה בשדה הקרב באמצעות מסכי פלזמה המציגים נתונים שהועברו אליהם בתקשורת נתונים ממערכות השליטה והבקרה של צה"ל.
מיאקוג'ימה
מִיָאקוֹגִ'ימָה (ביפנית: 宮古島市) היא עיר במחוז אוקינאווה שביפן. העיר, שבתחומה המנהלי מספר איים, נוסדה ב-1 באוקטובר 2005 על ידי איחוד של העיירות היררה, גוסוקוב, אירבו, שימוג'י והכפר אואנו, כולם מנפת מיאקו. שטחה של מיאקוג'ימה הוא 204.54 קילומטרים רבועים, ונכון לדצמבר 2012, אוכלוסיית העיר מונה כ-54,908 נפש, עם צפיפות אוכלוסייה של 268.45 איש לקילומטר רבוע.
מהעיר יוצאות ונכנסות טיסות פנימיות בלבד לשני שדות תעופה: "מיאקו" ו"שימוג'ישימה". ג'פאן איירליינס מחזיקה בעיר משרד לרכישת כרטיסים.
עונת 1994/1995 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1994/1995 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-39 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, דה חראפסחאפ ופורטונה סיטארד העפילו לליגה הראשונה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, 16 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, קמבור ופנלו ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 העפילה לליגה הראשונה. שיטת פלייאוף הדירוג הוחזרה ו-4 הקבוצות המדורגות ושתי הקבוצות במקומות 2 ו-3 שובצו לשני בתי פלייאוף יחד עם הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל, בבית הפלייאוף שובצו 3 קבוצות מליגת המשנה וקבוצה אחת מליגת העל, אשר שיחקו צמד משחקים כנגד 3 היריבות בבית, 6 בסך הכל ובסיומן הראשונה בכל בית זכתה בכרטיס לעונה הבאה בליגה הראשונה.
פלייאוף העלייה
8 קבוצות הרכיבו את שלב הפלייאוף, 2 הקבוצות שסיימו במקומות 2 ו-3 ו-4 הקבוצות המדורגות אליהן הצטרפו 2 קבוצות מליגת העל ממקומות 16 ו-17 שתי המנצחות בשלב הפלייאוף, אחת מכל בית העפילה לעונה הבאה בליגת העל
קורונגלה
קורונגלה (בסינהלית: කුරුණෑගල; בטמילית: குருணாகல்; באנגלית: Kurunegala) היא עיר במחוז הצפון-מערב, סרי לנקה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת כ-82.5 ק"מ מבירת סרי לנקה, סרי ג'ייוורדנפורה-קוטה.
תנועה ותחבורה
העיר ממוקמת ליד הכבישים הלאומיים A6, A10, B82, B87, B247, B300 ו-B611. בנוסף, באזור העיר, נמצאת תחנת הרכבת קורונגלה.
המשקיע הנבון
המשקיע הנבון (באנגלית: The Intelligent Investor) הוא ספר מאת בנג'מין גראהם. הספר פורסם לראשונה בשנת 1949 בהוצאת הרפר-קולינס ונחשב לספר היסוד להשקעות ערך בבורסה. מאז צאתו נמכר הספר בלמעלה ממיליון עותקים, והוא ממשיך להיות מדריך רלוונטי למשקיעים גם כיום. וורן באפט תיאר את הספר "המשקיע הנבון" כ"הספר הטוב ביותר על השקעות אשר נכתב אי פעם".
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2009, והופץ בישראל בהוצאת סיאל. התרגום לעברית מבוסס על המהדורה הרביעית והמעודכנת, שפורסמה בשנת 1973, בתוספת מאמר של, (משנת 2003).
פרקי הספר
הקדמה למהדורה הרביעית מאת וורן באפט
על בנג'מין גרהם, מאת ג'ייסון צוויג
הקדמה: מה מבקש ספר זה להשיג
פרק 1 השקעה מול ספקולציה: התוצאות הצפויות למשקיע הנבון.
פרק 2 המשקיע ואינפלציה
פרק 4 מדיניות תיק השקעות בסיסית: המשקיע המגן
פרק 5  המשקיע המגן ומניות
פרק 6 מדיניות תיק ההשקעות למשקיע היוזם: גישה שלילית
פרק 7 מדיניות תיק ההשקעות למשקיע היוזם: הצד החיובי
פרק 8 המשקיע ותנודות השוק
פרק 9 השקעה בקרנות נאמנות
פרק 10 המשקיע ויועציו
פרק 11 ניתוח ניירות ערך למשקיע ההדיוט: גישה כללית
פרק 12 שיקולים שונים ברווחים למניה
פרק 14 בחירת מניות למשקיע המגן
פרק 17 ארבעה מקרים מאלפים באופן קיצוני מההיסטוריות
פרק 18 השוואה בין שמונה זוגות של חברות
פרק 19 בעלי המניות וההנהלה: מדיניות הדיוידנד
פרק 20 "מרווח ביטחון" כעקרון ההשקעה המרכזי
אחרית דבר
יוסל'ה, איך זה קרה?
יוסל'ה, איך זה קרה? הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1989, בבימויו של טל רון לפי תסריט שכתבו נפתלי אלטר וישראל ויסלר (פּוּצ'וּ), על פי ספר בשם זה מאת ישראל ויסלר.
העלילה מתרחשת בשנת 1949, צעירים שהשתחררו מהמלחמה, מקימים קיבוץ משלט ליד ים המלח. אהבות ומריבות גדושות בהורמונים מתרחשות ביניהם עד לסוף הטוב של שלוש חתונות.
פסקול המוזיקה הוא של להקת הנח"ל, רן ונמה ושלישיית אדלר. שיר הנושא "נעמה" מושר בפי גרי אקשטיין למילותיו של ישראל ויסלר וללחנו של נפתלי אלטר.
הסרט צולם בקיבוץ מצפה שלם ומצוקי דרגות וכן בנתיב הל"ה, שם היה ויסלר בין מקימי הקיבוץ. הספר והסרט מבוססים על חוויותיו בתקופה ההיא. הסרט הוא למעשה המשך לסרט "חבורה שכזאת" משנת 1962.
תקציר העלילה
יוסק'ה (יהונדב פרלמן) הנהג של הקיבוץ, מעלה בדרך טרמפיסטית בשם תמי (אביגיל אריאלי). היא מכירה את יוסק'ה מההכשרה בנען וכעת רוצה להצטרף לקיבוץ הצעיר ולגור בחדרו. ליוסק'ה יש כבר חברה בשם שולה (שירי חבקין) אך הוא מעדיף את תמי עליה.
מזכיר הקיבוץ הוא יורם (דב נבון) ועליו לפתור את כל הבעיות בין החברים. זיוה (אסנת עופר) אינה רוצה לשמור עם יוסי (צבי קורמן) כי אינו מתייחס אליה, אך יורם אומר לה שיוסי אמר לו שהוא אוהב אותה וכך מתחיל "רומן" בין זיוה ליוסי כשזיוה היא הפעילה בו.
יוסל'ה (איל נחמיאס) מאוהב בנעמה (עליזה אברג'יל) אך היא לא נענית לו. יורם מנצל את ההזדמנות ומנהל אתה יחסים. יוסל'ה הנפגע עוזב את הקיבוץ. לייזר (ניר חן) מאוהב באורק'ה (נוגה פז).
לקיבוץ מגיעה חוה (זוהר זמיר) שעזבה את משפחתה ורוצה לחיות בקיבוץ. עד מהרה מתברר שהיא "המזרן של גברי הקיבוץ". כשהיא מבקשת להתקבל כחברה מזמנת חסידה (חן רוזנטל) האידאולוגית של הקיבוץ, ישיבת חברים, מדברת על עקרונות הקיבוץ ועל התנגדותה לקבלת חוה לקיבוץ בגלל התנהגותה ובהצבעה מצביעים נגד קבלתה.
לבסוף נערכות שלוש חתונות - יוסק'ה ושולה, לייזר ואורק'ה, יוסי וזיוה. יוסל'ה מגיע לחתונות פוגש שם את נעמה ואז היא מבינה שהיא אוהבת אותו ומתחיל רומן חדש.
מיקרו-בקר 8051
ה-8051 הוא המיקרו-בקר הראשון, שהציג את שיטת מיעון-סיבית, המאפשרת גישה ל-128 סיביות החל מהבית ה-32 בזיכרון ה-RAM הפנימי באופן פרטני של הרמת סיבית/הורדת סיבית בעזרת שימוש בסט הוראות חדשניות. מודל הזיכרון של המעבד נחשב מורכב באותה התקופה, אך בשל הגמישות הרבה שהוא איפשר בעיצוב מערכות, הפך ה-8051 לפופולרי ביותר (נמכרו מעל 2 מיליון יחידות מאז שנת 1988).
ה-8051 הוא "מחשב בפיסה אחת"- הוא שלם טיורינג ולכן נחשב מחשב לכל דבר.
מאז העיצוב המקורי של המעבד שפותח על ידי אינטל, חברות נוספות ייצרו שלל דגמים נוספים של המעבד, ביניהן: AMD, Atmel, Cygnal, Dallas, Infineon, פיליפס, Signetics ,Siemens ואחרות. הגרסאות השונות שיפרו את העיצוב המקורי של אינטל, והיום קיימות גרסאות שונות של ה-8051 שניתנות לתכנות חיצוני בעזרת מחשב אישי, גרסאות בעלות אפשרות "צריבה" חד פעמית ווריאציות שונות המיוצרות לצרכים שונים.
שימושים
הגרסאות השונות של ה-8051 נמצאות בשימוש עד היום במכשירים רבים ולמעשה זהו המחשב הנפוץ בעולם- הוא נמצא בשימוש במקררים, מכונות כביסה, רמזורים, מיקרוגל וכמעט בכל מוצר אלקטרוניקה שנמכר היום בגלל פשטותו וגמישותו. עבור מכשירים שונים מיוצרים בדרך כלל רכיבים ייחודיים למוצר שהתוכנה הנדרשת מוטבעת בזיכרון הקבוע (ROM) שלהם וכך מוזילה את עלויות היצור.
סכמת מלבנים
המיקרו-בקר מכיל את יחידת ה-CPU ובנוסף היחידות: RAM,ROM, I/O PORTS, TIMERS, תקשורת טורית ובקרת פסיקות, הגדלים והכמויות משתנים בין הרכיבים השונים במשפחת רכיבים אלו (ניתן לבדוק לפי דפי נתונים).
ספרים בעברית
בנוסף לספרות הענפה הקיימת בשפה האנגלית קיימים גם ספרים בעברית בנושא זה.
פונסה
פונסה (בספרדית: Ponce, באנגלית מבוטא פונסיי) היא עיר נמל בדרום פוארטו ריקו. היא השנייה בגודלה בפוארטו ריקו אחרי הבירה סן חואן.
היסטוריה
האזור בו העיר נמצאת היה חלק משטח של בני הטאינו.
המתיישבים הספרדים ישבו תחילה הם ישבו על גדול נהר חקגואס, ולאחר מכן עברו לנהר פורטוגס. ב-1670 כבר נבנתה קפלה באזור. ב-17 בספטמבר 1692 נתן קרלוס השני, מלך ספרד את ה"הרשאה המלכותית" שהגדילה את מעמדה של הקפלה לקהילה, ולמעשה הכרה בהתיישבות הקטנה ככפר קטן. מאמינים שלחואן פונסה דה ליאון אי לואייסה, נינו של חואן פונסה דה ליאון, הייתה השפעה חשובה על קבלת ההרשאה. על כן העיר נקראת על שמו.
עד תחילת המאה ה-19 פונסה נותרה כפר כמו הרבה מאוד אחרים בפוארטו ריקו, כשתושביו שורדים מחקלאות בסיסית, גידול בקר והברחה ימית. אך באותה תקופה קרו שלושה אירועים ששינו את פני העיר באופן משמעותי. ראשית, צרפתים רבים נמלטו לאחר מרד העבדים בהאיטי והגיעו לפוארטו ריקו. הצרפתים נמשכו לאזור בגלל הקרקעות השטוחות הרבות, ועם ההון והעבדים שהביאו אתם הצליחו לפתח מאוד את גידול קנה הסוכר באזור. שנית, בעלי אדמות וסוחרים היגרו מכמה ממדינות אמריקה הלטינית. אנשים אלו חיפשו תנאים טובים יותר לאחר שהמדינות מהם באו סבלו מהידרדרות כלכלית ופיצול חברתי עקב מלחמות העצמאות שלהן בעשורים הראשונים של המאה ה-19. שלישית, ב-1815 הוצא צו מלכותי שעודד ספרדים וגם אירופאים אחרים ממדינות ידידותיות לספרד להתיישב בפוארטו ריקו וקובה, בתנאי שהפרוטסטנטים בהם יסכימו להפוך לקתולים ולעבוד בחקלאות. מתיישבים רבים באו עקב כך, וגם אופי אנשי האזור השתנה עקב כך. הכפר גדל עד שב-1877 קיבל מעמד עיר.
עד סוף המאה העיר הפכה למרכז הכלכלי של האי, ואפילו היה לה מטבע משלה. בעת הפלישה האמריקנית לפוארטו ריקו כחלק ממלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898 העיר הייתה בעלת האוכלוסייה הגדולה ביותר באי, והיו בה 22,000 תושבים. העיר הייתה מטרה אסטרטגית חשובה לאמריקאים, בין היתר בגלל שהיא הייתה מקושרת בקווי טלגרף למקומות אחרים, כך שהיה קשר ישיר מהפיקוד בוושינגטון די. סי. לכוחות בפוארטו ריקו. העיר נכבשה ב-27 ביולי באותה שנה לאחר התנגדות ספרדית קלה.
לאחר המלחמה האמריקאים בחרו לרכז את השלטון המקומי בסן חואן, תוך כדי הזנחת דרום האי ויצירת קיפאון כלכלי בפונסה. המצב הוחמר עוד יותר בגלל מספר סיבות: ראשית, כעבור שנה סופת הוריקן החריבה את האזור. שנית, הוקמו בתי חרושת לסוכר במקומות אחרים באי ועקב כך פחתה החקלאות באזור העיר, וכמו כן עקב המלחמה אבדו השווקים בקובה ובספרד, אשר בעיקר אליהם יוצאה סחורה. עקב כך, במהלך תחילת המאה ה-20 היה ניסיון להחזיר את הפעילות הכלכלית לעיר אשר במהלכו הוקמו בה מספר תעשיות.
ב-21 במרץ 1937 התקיימה בעיר צעדה שקטה שהידרדרה לכדי טבח כשהמושל פקד לירות בהם. כ-19 אנשים נהרגו ולמעלה מ-200 נפצעו קשה.
ב-1985 לפחות 129 בני אדם נהרגו עקב מפולת בוץ בעיר.
כלכלה
העיר הסתמכה בעיקר על גידול קנה סוכר. אולם, בשנות ה-50 של המאה ה-20 הכלכלה פנתה גם לכיוונים אחרים וקיום מתבססת על תעשייה, קמעונאות ותיירות. בנוסף בשנים האחרונות נמל העיר עובר עבודות שדרוג, מה שצפוי לתרום מאוד לכלכלת העיר.
תיירות
הודות לחשיבותה ההיסטורית, בפונסה יש לא מעט מקומות המושכים תיירים. בהתאם לכך נמצאים בעיר מלונות רבים, גם כאלו של חברות בינלאומיות. בעיר גם קיימים מוזיאונים רבים. אחד מסימני העיר הוא קרוסטה דל ויחיה, מגדל בגובה 30 מטרים המשקיף על העיר.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות ומכללות בהם קמפוס של האוניברסיטה הקריבית של פוארטו ריקו, האוניברסיטה הבין-אמריקאית של פוארטו ריקו והאוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של פוארטו ריקו.
תחבורה
הודות לחשיבותה הכלכלית, העיר הפכה למרכז תחבורתי באי.
נמל התעופה מרסדיטה נמצא במרחק של כ-5 קילומטרים ממזרח למרכז העיר והוא משרת את פונסה.
גלית יובל
גלית יובל (נולדה ב-1971) היא פרופסור לפסיכולוגיה ומדעי המוח, החוקרת זיהוי פרצופים, בבית-הספר למדעי הפסיכולוגיה ובית הספר למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
יובל החלה את דרכה האקדמית בלימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה באוניברסיטת ת"א. קורס אחד בלימודי התואר הראשון שלה, שעסק בקשר בין פסיכולוגיה לפיזיולוגיה, תרם לה לגיבוש כיוון ההתמחות שבחרה. היא עשתה תואר שני ושלישי באוניברסיטת שיקגו בתחום מדעי המוח הקוגניטיביים, ובשנת 2001 סיימה את לימודי הדוקטורט גם כן במוסד זה, בהנחייתה של Jerre Levy מאוניברסיטת שיקגו ו Ken Paller מאוניברסיטת Northwestern. במסגרת עבודת הדוקטורט, בהתחלה חקרה את ההבדל בין ההמיספרה הימנית להמיספרה השמאלית בתפיסה הוויזואלית, ואז התמקדה במחקר על פרצופים. לאחר מכן, היא השלימה פוסט־דוקטורט ב־MIT במחלקה למדעי המוח והקוגניציה בהנחייתה של Nancy Kanwisher. שם התמחתה בהדמיה מוחית באמצעות MRI של מערכת הראייה ובעיקר במערכת המוחית שאחראית על עיבוד פנים.
בשנת 2005 פרופ׳ יובל שבה לארץ והצטרפה כחברת סגל בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה ובבית הספר סגול למדעי המוח, באוניברסיטת תל אביב. שם הקימה מעבדה לחקר הבסיס המוחי והקוגניטיבי לזיהוי פרצופים. היא התמקדה בעבודה עם אנשים הסובלים מפרוסופגנוזיה התפתחותית (כשל מולד בזיהוי פנים) ובמקרים ספציפיים של קושי בזיהוי פנים (כמו פנים מגזע אחר, וכיוצא בזה). במחקריה היא משתמשת בשיטות מחקר שונות כמו fMRI, TMS ו־EEG, על מנת לבחון את התגובה של המוח לגירוי של פרצופים ולמפות את האזורים הרלוונטיים לתהליך. נוסף על כך, במעבדתה היא חוקרת, בין היתר, כיצד מנגנוני עיבוד פנים וגוף פועלים כדי ליצור דימוי של אדם? מה התפקיד של תנועת גוף בזיהוי אנשים? מהו תפקידו של מידע תפיסתי מול מידע קונספטואלי או סמנטי בזיהוי פנים? מהם המאפיינים הקריטיים המשמשים לזיהוי פנים? ומהם המנגנונים המשמשים לזיהוי פרצופים מוכרים וכיצד הם נבדלים מאלו המשמשים לפנים לא מוכרים?
בשנת 2016, במסגרת עידוד מחקר למציאת פתרונות ביומטריים חדשים, שיזמה היחידה להזדהות וליישומים ביומטריים, במערך הסייבר הלאומי, חקרה יובל את מידת ההצלחה של זיהוי פנים כשלב אחרון לזיהוי, בשימוש בתוצאות מפולטרות של מנוע ביומטרי לזיהוי פנים.
יובל גם מרצה בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה. בעבר לימדה את הקורסים "פסיכולוגיה פיזיולוגית" ו"שיטות מחקר", וכיום מלמדת את הקורס "מבוא למדעי הפסיכולוגיה" לתלמידי תואר ראשון. את תוכני הקורס אותו מלמדת יובל, "מבוא למדעי הפסיכולוגיה" ניתן גם למצוא באתר קמפוס - המיזם הלאומי ללמידה דיגיטלית של המשרד לשיווין חברתי.
נולדה בחולון וכיום גרה בת"א, נשואה ואם לתאומים (בן ובת).
פרסים
קיבלה את פרס רקטור אוניברסיטת תל אביב להצטיינות בהוראה חמש פעמים ובשנת 2017 זכתה בפרס ע"ש מיכאל ברונו.
מכון אדלר
מכון אדלר בישראל הוא מרכז טיפולי המאוגד כעמותה ללא כוונת רווח שמטרתו להנחיל וליישם בחברה פילוסופיית חיים המבוססת על גישתו של אלפרד אדלר, פסיכולוגיה אינדיבידואלית, המשלבת רעיונות מתחום הפסיכולוגיה החברתית, ההומניסטית והמערכתית. המכון הוא אחד ממספר רב של מכוני אדלר בעולם והגדול שבהם ומנוהל על ידי יו"ר המכון ד"ר עו"ד עמוס גבריאלי מינואר 2021 ומנכ"לית המכון אירית צביאלי אפרת ממרץ 2022.
היסטוריה
ניצניה של רשת המכונים העולמית החלו בקהילת אנשי מקצוע שהתעניינו בתורתו של אדלר בעירו וינה בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה הוקמו מספר קהילות כאלו בשנות ה-20 של המאה ה-20 ובתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בגרמניה, אנגליה, ארצות הברית ועוד, בעקבות ביקורים והרצאות של אלפרד אדלר שעוררו עניין ויצרו קבוצות אנשי טיפול שעסקו בנושא. לאחר מותו של אדלר ב-1937 המשיכה בתו אלכסנדרה בפעילות זו. בתקופה זו ובמהלך מלחמת העולם השנייה עבר מרכז הפעילות העולמי מאירופה לארצות הברית. ב-1952 נוסד מוסד אדלר מחדש, בשם "האגודה העולמית לפסיכולוגיה אינדיבידואלית". מאז נוסדו מכוני טיפול והכשרה על שם אדלר בכל רחבי העולם המערבי.
המכון הוקם בישראל ב-1963, על ידי קבוצת פסיכולוגים, אנשי חינוך ועובדים סוציאליים ובראשם פרופ' רודולף דרייקורס, תלמידו של אדלר. המכון יסד בישראל את בית הספר להורים והיה הראשון בארץ בתחום הדרכת הורים והנחיית קבוצות.
פעילות המכון בישראל
המכון עוסק במספר תחומים ופעילויות הממוקדים בקשרי קהילה ומשפחה:
במקביל מתקיימים במכון לימודי תעודה והכשרה מקצועית בתחום הנחיית קבוצות (הורים, זוגיות, הגיל השלישי), הדרכת הורים, טיפול משפחתי וזוגי, פסיכותרפיה פרטנית, אימון אישי, וייעוץ ארגוני אדלריאני.
המכון מקיים מאז שנת 2005 כנס שנתי בנושא הפסיכולוגיה האדלריאנית שמושך משתתפים מרחבי העולם.
המכון שוכן בכפר סבא (עד 2013 שכן בהרצליה), ויש לו שלוחות בחיפה, בירושלים ובראשון לציון.
יובנאליס
דֶקִימוּס יוּנִיוּס יוּבֶנָאלִיס (בלטינית: Decimus Iunius Iuvenalis; סביבות 60–130 לספירה) היה משורר סאטירי רומי. הוא חיבר את אוסף השירים הסאטיריים הידועים בשם "סאטירות".
ילדותו
מעט מאוד ידוע על חייו של יובנאליס. אפילו אמיתות שמו המלא, דקימוס יוניוס יובנאליס, מוטלת בספק. נעשו ניסיונות, הן בתקופות עבר והן בזמנים מודרניים (על ידי היסטוריונים כגון גילברט הייט ופיטר גרין) להרכיב ביוגרפיה על חייו של יובנאליס אך רובם ציירו תמונה משובשת או חלקית.
ישנם מספר סוגי מקורות אשר יכולים להאיר על חייו של יובנאליס, מאפשרים לנו לבנות מסגרת זמן שבה הוא פעל ולדלות פרטים אפשריים על ראשית חייו, על מוצאו, על פועלו ועל מותו:
כתביו של יובנאליס
המידע שניתן לחלץ מכתביו של יובנאליס על חייו הוא מועט מאחר שיובנאליס ממעיט לדבר על עצמו וממעיט בפרטים לגבי חייו האישיים; הוא אינו מספר היכן למד, איזו קריירה הוא בחר אחרי שהוא סיים את לימודיו, היכן חי, האם היה נשוי, האם היה עשיר או עני. אולם, מהפרטים שמופיעים בכתביו אפשר לבנות מסגרת-זמן כרונולוגית משוערת שבה הוא פעל: בסאטירות שלו, מזכיר יובנאליס שהוא חי במצרים, שם היה עד למעשה קניבלי ושקיבל חינוך רטורי. מהמידע הזה, אפשר לשער שיובנאליס חיי או פעל בין שנות ה-50 עד ה-130. ביצירותיו יובנאליס מזכיר את צעירותו ואת העבר, את החולשה של הזקנה ומדבר אל זקנים אחריו כאל קולגות שווים, מה שמרמז על כך שהוא כתב בשנות הארבעים המאוחרות לחייו ופרסם את כתביו בגיל "מאוחר" זה, מאשר בגיל צעיר. הוא כנראה שהה ברומא בזמן שלטונו של דומיטיאנוס, מאחר שהסאטירות שלו עוסקות בדמויות מן התקופה הזו.
ליונל סמית'
ליונל סמית' (אנגלית: Lionel Smith; 23 באוגוסט 1920 - 6 בנובמבר 1980) היה כדורגלן אנגלי.
יובנאליס
מסורת ביוגרפית
הביוגרפיות המסורתיות יכולות לשמש כעדויות חיצוניות, אך הן מסתמכות על הערות שוליים (סכוליה), שנמצאו בכתבי יד משובשים של הסאטירות, אשר הוסיפו הקדמונים שהיו זקוקים לפירוש לטקסט והיו זקוקים לפרטים על חיי המשורר האלמוני. לכן למידע שחולץ ממקורות אלו יש להתייחס בזהירות וספקנות.
ליונל סמית'
סמית' נולד בעיירה מקסברו שביורקשייר, ושיחק עבור מועדונים מקומיים חובבניים לפני שחתם על חוזה חובבן עם המועדון הלונדוני ארסנל באפריל 1939. בקיץ שלאחר מכן הוא חתם על חוזה המקצוען, זמן קצר לפני פריצת מלחמת העולם השנייה; סמית' התגייס לחיל ההנדסה המלכותי ושירת כפלס, אך במקביל השתתף במספר משחקים לא רשמיים במדי ארסנל (17 בסך הכול). הקריירה שלו הייתה בסכנה בעקבות פציעה שנגרמה בתאונה עם מנוף מסילתי, אך הוא הצליח להתאושש בזמן לקראת חידוש המשחקים הרשמיים בעונת 1946/1947, ואף זכה לקבל את סרט הקפטן של קבוצת המילואים.
הוא שיחק בעיקר בעמדת הבלם, ובתקופה הראשונה שלאחר מכן המלחמה השתתף במעט משחקים; הבלמים הקבועים של המועדון היו לורי סקוט ווולי ברנס. סמית' ערך את הופעת הבכורה שלו כקשר מרכזי במקום לזלי קומפטון, והשתתף בניצחון 8 - 0 על גרימסבי טאון ב-1 במאי 1948, שהיה גם המשחק האחרון בעונת האליפות 1947/1948. סמית' זכה למקום קבוע בהרכב בעמדת המגן השמאלי, לאחר שסקוט סבל ממספר פציעות וברנס עבר צד על מנת להחליפו.
יובנאליס
מסורת ביוגרפית
המסורת מתקשה להצביע על התאריכים שבהם יובנאליס נולד ומתי הוא מת. שנת 55 היא ניחוש אפשרי לתאריך לידתו ומסתדרת עם שאר הראיות. תאריך מותו המשוער היה 138, שנת מותו של הקיסר אדריאנוס. מיקום מותו גם אינו יודע – ישנם מקורות שטוענים שהוא מת במקום גלותו שבמצרים, בעוד שאחרים טוענים שהוא מת ברומא לאחר שחזר מגלות, תודות לקיסר נרווה אשר החזיר את הגולים הפוליטיים מתקופת הטרור של דומיטיאנוס.
על פי הביוגרפיות המסורתיות מקום לידתו של יובנאליס היה בעיר אקווינום שבלטיום (כיום מחוז לאציו שבאיטליה). מן המקורות הללו ניתן להסיק שיובנאליס היה אזרח רומי חופשי, בנו (או בנו החורג) של עבד משוחרר שהתעשר, אשר עסק למחייתו בתור רטוריקן או עורך דין. ישנם אזכורים אודות אימו ואחותו, שתיהן נשאו את השם ספטומוליה, ואח חורג בשם פוסקיוס, אך אלו הן בדיות גמורות.
ליונל סמית'
ב-29 באפריל 1950 הוא השתתף בניצחון 2 - 0 על ליברפול במסגרת גמר גביע ה-FA, והיה זה משחק הגמר הראשון שבו נטל חלק. הוא זכה להכרה בינלאומית לאחר שזומן למשחק של נבחרת אנגליה מול נבחרת ויילס ב-15 בנובמבר 1950, וערך את הופעת הבכורה שלו בגיל מאוחר יחסית. בסך הכול הוא השתתף בשישה משחקים במדי הנבחרת.
יובנאליס
מסורת ביוגרפית
על פי המסורות, את הסאטירות הראשונות שיובנאליס חיבר הוא לא חיבר לשם הפרסום, אלא לשם ביקורת על השחקן-הפנטומימאי פאריס, אשר היה חביב על הקיסר דומיטיאנוס, שהוצא להורג בשנת 83 לספירה באשמת חלוקת תפקידי קצונה בכירים תמורות הטבות אישיות (אף על פי שבפועל הוא כנראה הוצא להורג בחשד שהיה המאהב של הקיסרית). לאחר שכתביו זכו בפרסום, יובנאליס הכניס לתוך הסאטירות את הטורים (סאטירה 7, 90-92) הדנים בפאריס, מעשה אשר גרם לקיסר דומיטיאנוס להעניש אותו על כך. כתוצאה, יובנאליס הוצא מרומא ומונה למפקד במקום נידח במצרים, מינוי שהיה בעצם הגליה פוליטית. בפועל, יותר סביר להניח שיובנאליס הוגלה כחלק מהמגמה של הטרור של דומיטיאנוס (96-93 לספירה). במצרים הוא מת כתוצאה מ"גועל", "רוגז" ו"צער".
ליונל סמית'
בעונת 1952/1953 הוא זכה עם ארסנל באליפות, לאחר שבעונת האליפות הקודמת (1947/1948) הוא השתתף במשחק אחד בלבד. אולם, בעונה זו הוא כבר היה בן 33, וגילו המתקדם החל לתת את אותותיו כאשר דניס אוונס הצעיר מתמודד עמו על מקום בהרכב. הוא השתתף בעשרה משחקים בלבד בעונת 1953/1954, ובסיומה עזב את ארסנל בהעברה חופשית. בסך הכול הוא השתתף ב-181 משחקים עבור ארסנל, ולא הבקיע בהם שער אחד.
יובנאליס
מסורת ביוגרפית
כאמור, יש פקפוק לגבי אמינותם של המקורות הביוגרפיות הללו: הסבירות שקיסר ישלח אדם מבוגר לשמש כנציב צבאי בגבולות האימפריה או שיובנאליס יתקיף את הקיסר וחצרו בצורה ישירה ובוטה שכזו הייתה נמוכה מאוד. ההשערה המקובלת היא שסיפור ההגליה הוא תוצר של בדותות מאוחרות שנועדו לספק פרטים על משורר אלמוני, להסביר את המרירות והזעם המחלחלים ביצירותיו ולהפיח עניין מחודש בו. מן הספרים ניתן להסיק שיובנאליס חי בעוני, או רצה לייצר את הרושם שהוא חיי בעוני: הנושא החוזר בספריו הראשונים הוא העוני והקשיים הכרוכים בחיים חסרי כל. נושא נוסף שעולה הוא המרדף המאולץ של יובנאליס, קליינט עני, אחר פטרון רומאי עשיר. בספר הרביעי ניכר שמצבו השתפר והוא הצליח לרכוש בית צנוע ברומא ואף לאחר מכן הוא קיבל לידיו חווה בטיבולי. לא נמסר האם החווה נקנתה תודות לירושה מאוחרת מפטרון עשיר או ניתנה ליובנאליס על ידי הקיסר.
ליונל סמית'
הוא שיחק בווטפורד במשך עונה אחת. לאחר מכן הוא עבר למועדון החובבני גרייבסנד אנד נורת'פליט, עבד שם כמאמן, והוביל את המועדון לזכייה באליפות הליגה הדרומית בעונת 1957/1968. הוא הפסיק לאמן את גרייבסנד ב-1960, ופרש מתחום הכדורגל לחלוטין.
יובנאליס
הפניות ממסמכים או מסופרים אחרים
גם מעדויות חיצוניות קשה לדלות מידע מדויק על יובנאליס, מאחר שהמקורות לוקים בחסר או מסולפים.
מרטיאליס מתייחס בכבוד ליכולותיו הרטוריות הגבוהות של יובנאליס, כשהוא מתאר אותו בתור facundus – "צח דיבור". מרטיאליס מתאר את סגנון חייו הקדחתני של יובנאליס ברומא, שם נהג לבקר בבתים של האליטה הרומית בתור קליינט עני ולחפש פטרון עשיר אשר יממן אותו, מנהג שהיה נפוץ מאוד ברומא הקיסרית.
מידע זה משתקף בסאטירות של יובנאליס, אשר מדבר על מצוקותיו והשפלותיו כקליינט ומדגימות כישורים רטוריים אשר היו זמינים רק דרך החינוך בקרב האליטה הרומית. כמו כן, הסאטירות של יובנאליס לא היו מוקדשות לפטרון מסוים, מה שאולי מרמז על מוצאו מרובד חברתי גבוה כמו גאיוס לוקיליוס ופרסיוס. העובדה שיובנאליס נהנה מחינוך גבוה, התחככות תדירה באליטה הרומית ויכולות רטוריות מצביעות על כך שהוא אכן הגיע ממשפחה עשירה בעלת סטטוס גבוה. כישוריו הרטוריים של יובינליס העלו את ההשערה שהוא היה תלמידו של קווינטיליאנוס, אך אלו נשארו בגדר ספקולציות. יובנאליס לא מוזכר אצל סופריה המפורסמים של התקופה, כמו פליניוס הצעיר וטקיטוס. למעשה, אף סופר יווני או רומי מתקופתו אינו מזכיר או מצטט את יובנאליס. יובנאליס בעצמו לא מזכיר סופרים אחרים רבים בכתביו, אם כי הוא מזכיר מחברים נודעים כגון סטאטיוס וקווינטיליאנוס. עדות נוספת היא כתובת שנמצאה באקווינום שבה הוזכר אדם בשם יובנאליס, אשר היה פקיד ציבור בעיר זו, טריבון צבאי בדלמטיה וכוהן דת מטעם אספסיאנוס, אשר מת בשנת 79 והפך לאל בשנת 80, שהקריב קורבן לאלה קרס. הכתובת מודה ליובנאליס בשם תושבי אקווינום על פעולותיו כנדבן ועל הרצון שלהם להציב פסל בדמותו כדי להנציח את נדיבותו. יובנאליס אכן מזכיר בכתביו את אקווינום ואת מקדש קרס המצוי שם בתור מקום מפלט ממפגעיה של רומא, אבל קשה להוכיח שהכתובת אכן מדברת על יובנאליס הסאטיריקן ולא יובנאליס אחר או קרוב משפחה. ייתכן והכתובת היא ראייה לכך שמשפחתו של יובנאליס הייתה מושרשת באקווינום ומאוד מכובדת שם. עדות נוספת למוצאו הגבוה של יובנאליס היא תפקידו (או תפקיד קרוב משפחתו) כטריבון צבאי, תפקיד אשר לעיתים היה שמור לחברי מעמד הפרשים בזמן הטיפוס שלהם בסולם הדרגות הרומי. המסורת טוענת שיובנאליס לא פרסם או הציג את כתביו הסאטיריים בפרהסיה עד שכבר היה אדם בוגר, בשנות הארבעים המאוחרות לחייו. יובנאליס בעצמו מעיד על כך שהוא נכנס לחוגי הספרות הרומיים מוקדם יותר, אך כתביו המוקדמים לא נשתמרו.
השחזור של גילברט הייט
על פי הייט, יובנאליס נולד בשנת 60 לספירה, בזמן שלטונו של נרו. הוא הגיע במקור מאקווינום, ממשפחה עשירה, לכן לא נאלץ לעבוד למחייתו. בגיל 16, לאחר סיום לימודיו, הוא הצטרף לצבא כקצין זוטר. לאחר סיום השירות הוא חזר לאקווינום והתנסה בממשלה המקומית. הוא נבחר כראש העיר (או אחד מתוך שני ראשי עיר, מאחר שברומא נמנעו מריכוזיות של סמכויות בידי אדם אחד ולכן שני אנשים חלקו את אותה המשרה) והפך לכוהן של וספסיאנוס. כדי להראות כבוד לתושבי העיר, יובנאליס חנך מקדש לאלה קרס. לאחר שהוא סיים את תפקידיו באקווינום, יובנאליס עזב לרומא, שם ביקש להפוך לפקיד ממשלתי. הוא לא קיבל מינוי, מסיבות לא ידועות. בזמן שהוא חיכה ברומא לקידום או לראיון עבודה הוא ראה שמשוררים וכותבים רבים פקדו את ארמון הקיסר. מאחר שהוא כתב כתחביב, יובנאליס כתב חיבורים כדי לנסות לתפוס את תשומת הלב או להתחבב על הקיסר דומיטיאנוס. התוכנית הזו נכשלה והשורות שיובנאליס כתב, שבהן הוא העביר ביקורת על השחיתות בממשלה, נתפסו על ידי הקיסר כבגידה ועל כך הוא הוגלה ורכושו הופקע על ידי הממשל. אשתו (סביר להניח שהוא היה נשוי דאז לאזרחית רומית) התגרשה ממנו כתוצאה מכך. הוא נשלח למצרים, כדי לחיות שם כחייל מוצב בנמל אסואן. זו הייתה הנקודה השפלה ביותר בחייו, מה שמשתקף היטב בסאטירות שלו מאחר שההגלייה הזו הייתה גרועה יותר עבורו מתא הכלא. לאחר שדימיטיאנוס נרצח, כל אלו אשר הוא הגלה או אסר שוחררו והורשו לחזור לרומא, בהם יובנאליס. אף על פי שיובנאליס קיבל את האזרחות שלו בחזרה, הקריירה הפוליטית שאליה הוא שאף נגמרה מאחר שהיה מבוגר מדי (כבר בשנות ה-30 לחייו) ומיואש מדי. מאחר שלא היה לו מקצוע, הוא נאלץ לנדוד בין בתים של משפחות עשירות כדי לקבל כסף או ארוחות על מנת להתקיים. בתקופה זו יובנאליס פגש כותבים אחרים והחליט לכתוב סאטירה על רומא, על סטיותיה, פשעיה והפקרויותיה הרבות.
השחזור של פיטר גרין
סביר להניח שיובנאליס נולד בשנת 55 לספירה, היה בנו של איש חופשי ספרדי שהתיישב באקווינום והיה נחוש בדעתו שבנו יפתח קריירה מצליחה בשירות הציבורי הקיסרי. ייתכן ובשנת 78 יובנאליס קיבל העלאה בדרגה וקיבל את הפיקוד על חיילות העזר שהוצבו בדלמטיה ושירת בבריטניה תחת גנאיוס יוליוס אגריקולה. בשנת 80 הוא שב לאקווינום וקיבל את משרת ראש עיר משותף (Joint Mayor) כאות כבוד מתושבי העיר אשר גם הקדישו לו מזבח לכבוד האלה קרס. לאחר מכן יובנאליס המשיך לטפס בסולם הקריירה, כשהוא הפך לכוהן של וספאסיאן. אבל לאחר מות טיטוס בשנת 81, דומיטיאנוס עלה לשלטון ועל פי גרין קידומו של יובנאליס לפתע נבלם. במשך עשר שנים יובנאליס בילה בנסיעות בין עיר הבירה ומקום מגוריו, בנה בסיס כוח ויצר קשרים באליטה הרומית, כל זאת בזמן שהוא ניסה את ידו בכתיבת סאטירות כדי להקל על רגשותיו. הוא הכיר את מאטרליוס, ספרדי נוסף, אשר השפיע עליו ועל כתיבתו. לא היו עדויות לכך שיובנאליס היה נשוי או אב לילדים.
בשנת 93, הוא גורש למצרים תוך איבוד זכויות האזרח וזכויות הרכוש. לאחר ההתנקשות בקיסר דומיטיאנוס, יובנאליס נקרא לחזור לרומא יחד עם שאר הגולים על ידי הקיסר נרווה. ברומא הוא נאלץ לחזר אחר פטרונים עשירים ולהתקיים בדוחק, מה שסיפק את החומר לשלושת ספרי הסאטירות הראשונות שלו. לאחר שהקיסר אדריאנוס עלה לשלטון, מצבו של יובנאליס השתפר וזה ניכר בעבודותיו, למשל כשהוא כתב על החווה שלו בטיבולי וביתו ברומא, שבו הוא יכול היה לארח חברים לארוחה צנועה. ייתכן והשיפור במצבו נבע תודות לקיסר אדריאנוס, אשר היה פטרון אומנות וייתכן שהעניק לו פנסיה או אחוזה קטנה. השיפור במצבו של יובנאליס מוביל לכך שהוא נטש את סגנונו העוקצני והתמתן בסאטירות האחרונות שהוא פרסם. הוא כנראה שרד את אדריאנוס בכמה שנים ומת כשהוא משאיר אחריו מעט חברים ומעט מוניטין, בערך בשנת 140 לספירה.
השקפותיו החברתיות-אתיות של יובנאליס ומוטיבים עיקריים
יובנאליס הוא שמרן אשר מקבל את התכתיבים האתיים-חברתיים השמרניים של קיקרו, שעל פיהם כל פרט בחברה חייב למלא את חובתו (officum) ואם לא כן ישתנו סדרי החברה, יושחתו המידות הטובות וייעלמו היושר, ההגינות והאמינות (אשר התגלמו באלה פידס ). נורמות ההתנהגות הרפובליקנית של קיקרו אינן עומדות במבחן הזמן בימי הקיסרים, משום שהם התאימו יותר לחברה הרומית הקדומה, שאוכלוסייתה הייתה הומוגנית יותר וכלכלתה התבססה על עבודת עבדים מאסיבית. השינויים החברתיים והפוליטיים בימי הקיסרים, אשר אפשרו ניידות חברתית גבוהה יותר וחירות של יוזמה כלכלית בקרב שכבות האוכלוסייה הנמוכות (העבדים והזרים ברומא), חוללו שינוי בערכים, אשר לא התאימו לאמות המידה של קיקרו. יובנאליס, אשר מתעלם מתהליכים כלכליים-חברתיים אלו או אינו מבין אותם ולכן מתאר אותם בפשטות, תוך כדי שהוא מבכה על הנזק שנעשה לרומא ועל הידרדרות במוסר ואמות המידות הטובות (Virtus).
אחד מהמוטיבים החוזרים ביצירותיו של יובנאליס הוא העושר המשחית את ערכי האדם ומקבע את התהום בין העשירים לעניים. לטענת יובנאליס המותרות (luxuria) דחקו את רגלי העוני הרומי הקדום והטוב וגרמו לשחיקת הערכים והנורמות החברתיות, כמו למשל החובות במארג היחסים של הפטרון-קליינט ואדון-עבד. דוגמאות לכך נמצאות בסאטירה ה' שבה יובנאליס מתאר במרירות את יחסו המשפיל והמתעלל של העשיר וירו (Virro) כלפי הקליינטים שלו, אשר אותם הזמין לארוחת ערב בביתו. סאטירה זו מאופיינת בניגוד חד בין הפטרון העשיר, לבין הקליינט העני. סאטירה ז' מקרינה על יחסי הפטרון-קליינט מנקודת המבט של הפטרון, אשר קופץ את ידיו לעבר אנשי הרוח, כלומר המשוררים, הסופרים, ההיסטוריונים, הרטורים, המשפטנים ומורי בית הספר. סאטירה זו אמנם נפתחת בהבעת תקווה שעם עליית השליט החדש (כנראה אדריאנוס), ישפר גורלם של אנשי הרוח, אך נעימה אופטימית זו נזנחת. יובנאליס פורש תמונה עגומה של המשכילים אשר אינם זוכים לתמיכה כלכלית מפטרוניהם ובכך הורגים את ההשראה שלהם, אשר "אינה יכולה לשכון בגוף רעב". בסאטירה ט' מתאר יובנאליס מערך יחסים משפיל במיוחד לקליינט כשהוא מתאר את היחסים בתוך המשולש ההרסני של נייבלוס (הג'יגולו הביסקסואל), וירו (הפטרון ההומוסקסואל הפסיבי) ורעיית הפטרון, שבו נייבלוס משמש את שני בני הזוג.
יובנאליס חוזר שוב ושוב לנושא של נפילת העושר אל הידיים הלא נכונות, כגון אלו של העבדים המשוחררים אשר התעשרו תודות לעסקים מפוקפקים (על פי אמות המידה של קיקרו) כמו בניית משתנות ועסקי קברנות, טיפסו בסולם החברתי הרומי ויחד עם הזרים מהמזרח טשטשו כליל את הזהות והאופי הרומיים. קצפו של יובנאליס יוצא כנגד הסטנדרטים הכפולים של החברה כלפי עשירים מופלגים וכלפי אנשים מעוטי יכולת, אך יובנאליס בעיקר מכוון את התקפותיו כנגד האריסטוקרטיה הרומית שלדבריו אינה ממלאת את חובותיה ואינה הולכת בדרך שהתוו לה אבותיהם. התנוונות אריסטוקרטית זו ניתן למצוא בסאטירה ד' שבה יובנאליס מתאר בדרך של פארודיה וליצנות את משטר האימים של דומיטיאנוס ואת קטלוג חברי הקבינט, אשר מקצתם היו אנשים מוכשרים וישרי דרך ומקצתם היו חנפנים ומלשינים נקמניים. כניגוד בולט, בסאטירה ח' יובנאליס מעלה על נס אצילות שהיא פרי שלמות המידות הטובות (Virtus) ואינה מסתמכת על ייחוס ועל תהילת אבות. יובנאליס מייעץ לנמען הסאטירה, אלמוני ממשפחה אריסטוקרטית מיוחסת ושמו פונטיקוס (Ponticus) אשר נושא את עיניו לקונסולט ולנציבות בפרובינציה, לנהוג ביושר ובצדק כשייבחר למשרות ציבוריות ולנציבות בפרובינציה. עצות אלו לא נובעות ממניעים אלטרואיסטיים אלא דווקא ממניעים תועלתניים. כדי לחזק את עמדתו, יובנאליס מביא דוגמאות של אצילים מושחתים שונים, אשר מהווים דוגמה לפונטיקוס כיצד לא לנהוג.
מוטיב נוסף בסאטירות של יובנאליס היא קסנופוביה, אך קסנופוביה זו היא סלקטיבית; יובנאליס מוקיר את אנשי ספרד (ישנה השערה שיובנאליס בעצמו היה ממוצא ספרדי), שאחד מהם הוא חברו מארטיאליס וכן את הגאלים ואין לו הסתייגות מתושבי אפריקה, שכן עמים אלו כבר עברו תהליך רומניזציה ולא שינו או השפיעו על אורך החיים הרומי מבחינה תרבותית. עיקר הארס של יובנאליס מכוון לתושבי הפרובינציות המזרחיות, כגון המצרים, הסורים והיהודים. הוא מגנה את השפעת אמונותיהם התפלות על אנשי רומא וטוען שהם מגרשים את הנימפה אגריה ואת המוזות הרומיות, הקאמנות, מחורשתן הקדומה ברומא ובגללם הרומאים בזים לחוקיהם שלהם. את עיקר נטיותיו הקסנופוביות חושף יובנאליס בביקורתו הסרקסטית על המהגרים היוונים, עליהם הוא מטיל את האחריות לשינוי המהותי באופייה של רומא ולפיכך בעיניו הם משמידי החברה הרומית.
היהודים אצל יובנאליס
נראה שמבין סופרי רומא, מלבד ההיסטוריון טקיטוס היה יובנאליס בעל הידיעות הרבות והמסולפות ביותר על היהדות, ובדומה לטקיטוס, דעתו עליה שלילית. ליובנאליס דעות קדומות על הזרים ברומא והוא אינו מוכן להשלים עם זרימת המהגרים אליה. אלא שהוא אינו חש סלידה כלפי המהגרים מספרד, גאליה או אפריקה, מאחר שהם עברו תהליך של רומניזציה ולא השפיעו על הרומאים מבחינה תרבותית. הקסנופוביה של יובנאליס מופנית כלפי תושבי הפרובינקיות המזרחיות, והיהודים ביניהם. יובנאליס מציג את היהודים כקבצנים, מגידי עתידות ובעלי אמונות טפלות.
אחרי חורבן בית שני בשנת 70 לספירה, גדל מאוד מספר היהודים ברומא, שסחרו כנראה באזור פורטה קאפנה, אחד השערים העיקריים בחומת סרביוס, שממנו יצאה ויה אפיה, ומאחר שהיה המקום שבו הועמסו ונפרקו סחורות - היה בו שוק גדול ונמשכו אליו סוחרים, רוכלים ומקבצי נדבות. בסאטירה ג כותב יובנאליס על הפיכתה של רומא לעיר של זרים הדוחקים את תרבותה של רומא ואת רגלי הרומאים עצמם, ובפרט על מצבו של אזור פורטה קאפנה:. השטח הפתוח נחכר ליהודים, שגירשו את המוזות מהיער ותפסו את מקומן תחת העצים, מאחר שאין להם כסף לשלם שכר דירה בבניין מגורים. "הסל" הוא כנראה סל מרופד בקש ששמר על חום האוכל בשבת. יובנאליס משליך מפשיטת היד של היהודים אל פשיטת היד של החורש והעצים שצריכים לשלם "דמי שכירות". באותה סאטירה מתאר יובנאליס הקדמה מילולית לתגרת רחוב אליה נקלע אומבריקיוס העני עם בריון שיכור, שמטיח בו שאלות והערות פוגעות ומתגרות המתייחסות לעוניו, ובהן גם העלבון שאומבריקיוס הוא יהודי שמקבץ נדבות על יד אחד מבתי הכנסת של רומא: "מאין תבוא? אצל מי התנפחת משעועית ומיין חמוץ?... דבר או אכך בבעיטה ברב כח! איפה תפשוט יד? באיזה בית כנסת אשאל אודותיך?". בסאטירה ח, מזכיר יובנאליס את "שער אֱדוֹם". המשוררים הלטיניים החליפו לעיתים קרובות את יהודה באדום. ייתכן שמדובר בכינוי גנאי לפורטה קאפנה - השער שבקרבתו חייתה אוכלוסייה יהודית.
בסאטירה ו, תוקף יובנאליס את האמונות הטפלות שנשי רומא מתמכרות להן. בין מגוון איצטגנינים בהם נועצת המאטרונה הרומית, מספר יובנאליס גם על מגדת עתידות יהודיה:. יובנאליס מזכיר כאן את אותם מאפיינים שהזכיר קודם לכן לגבי היהודים: סל וחציר, קיבוץ נדבות והעץ. את האמונה במרום השמיים הוא מזכיר שוב בסאטירה יד. בסאטירה זו, יובנאליס מותח ביקורת על חוסר המוסר ברומא, במיוחד בכל הנוגע לחינוך הלקוי שמעבירים האבות לבניהם, שאף עולים עליהם בהתמכרות למגרעות שלמדו מהם. כדוגמה להשפעה השלילית של מגרעות ההורים, מביא יובנאליס את "אופנת" ההתייהדות שסחפה רבים מבני רומא, אשר גרמה לרומאים לבוז לחוקיהם שלהם ולהעדיף את חוקי היהודים על אף המיזנתרופיה המיוחסת להם: האב אהד את היהדות, אך לא עבר גיור מלא, אלא רק שמר את השבת ונמנע מאכילת בשר חזיר, בזמן שבנו הרחיק לכת: הוא עבר ברית מילה ונשבע לחוקי הכת המתבדלת שחבריה אינם עוזרים למי שאינו יהודי. בהתייחסו זו לתופעת הגרים, הבחין יובנאליס בין שתי דרגות של היות אדם יהודי, כאשר הוא רואה רק באלה ש"בַּמועד גם יסירו את ערלתם" כמי שיהפכו ליהודים מן המניין: הם יחלו "לבוז לחוקיה של רומא" וכיהודים אמיתיים יהפכו למיזנתרופים. יובנאליס מאשים רק את היהודים, ולא אף קבוצה אתנית אחרת, בהמרת אנשים לדתם. סאטירה יד מתוארכת סביב שנת 128 לספירה, ומאחר שבדבריו של יובנאליס על המילה והגיור אין כל רמז על כך שמדובר בפעולות בלתי חוקיות, מוערכת שנה זו כמועד האפשרי המוקדם ביותר לאיסור של הקיסר אדריאנוס על המילה.
בסאטירה א, יובנאליס מזכיר "פסלים של טריומפים" ובהם גם פסל, עם כתובת על פועלו, שזכה לו "פקיד-מס ממצרים", ככל הנראה רמז לנציב הרומי במצרים, היהודי המומר טיבריוס יוליוס אלכסנדר.