cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרחק מההמון הסואן (סרט, 2015)
תקציר עלילה
לילה אחד כשבת שבע הולכת לבד בשטח החווה היא נתקלת בטרוי, שמהופנט מיופיה. היא אומרת לו שאינו צריך להיות שם, אבל למחרת היא רואה אותו עוזר בקציר. בת שבע מגלה שהוא בן למשפחת אצולה, ובכל זאת היא מבקשת ממנו לעזוב את המקום. הוא מפלרטט איתה ומחמיא לה. השניים נפגשים בסתר ביער והוא עושה תרגילים בחרב שלו. הוא מזהיר אותה שלא תזוז, ומניף את החרב סביב הראש והגוף שלה. לבסוף הוא מחבק ומנשק אותה בלהט, ומותיר את בת שבע מסוחררת. גבריאל מזהיר את בת שבע שטרוי הוא מסוכן וחסר כבוד, אבל היא מתחתנת איתו בכל זאת.
בשעה שהזוג הצעיר מקיים מסיבת נישואים עם כל צוות החווה, גבריאל מזהיר מפני סופה מתקרבת, אבל פרנק השיכור מתייחס אליו בביטול. גבריאל מנסה לכסות בעצמו את הערימות שנקצרו, ובת שבע עוזרת לו ומתביישת מהתנהגותו של פרנק. היא אומרת לגבריאל שהיא הייתה שוטה ליפול כך ברשתו של פרנק.
יום אחד כשפרנק נמצא בעיר הוא פוגש את פאני רובין מקבצת נדבות. היא מספרת לו שהיא הלכה לכנסייה אחרת, ושעכשיו היא בהריון ממנו. הוא מבטיח שהוא ידאג לה לקורת גג, ובינתיים אומר לה ללכת לבית המחסה. פרנק שמרבה להמר, מבקש מבת שבע 20 פאונד. היא מסרבת באומרה שהכסף מיועד להוצאות החווה.
פאני והתינוק שלה מתים בלידה. ארון המתים שלהם מועבר אל החווה של בת שבע, ששם גרה פאני לפני בריחתה. בת שבע מזהה את השם ומבקשת שיכניסו את הארון לתוך הבית. על הארון נכתב "פאני רובין וילד", אבל גבריאל מוחק את האזכור של הילד לפני שמכניסים את הארון. בת שבע שרואה את המחיקה, פותחת את הארון ורואה בתוכו את האם והתינוק. פרנק שמגיע באותו זמן רואה את פאני ואת ילדו המת, ניגש את הארון ונושק את פאני על שפתותיה. בת שבע מוחה ואומרת שהיא אשתו, אבל פרנק משיב בקרירות שפאני הייתה חשובה בעיניו, אפילו כעת שהיא מתה, הרבה יותר מאשר בת שבע. ביגונו הולך פרנק אל חוף הים מתפשט ושוחה עמוק אל תוך האוקיינוס. למחרת מגיע שוטר ומודיע לבת שבע שפרנק כנראה טבע בים.
בת שבע, שנשארת עם חובותיו של פרנק, מודאגת מכך שהיא עלולה לאבד את החווה. בולדווד מציע לקנות אותו ולמזג עם החוה שלו. הוא מבקש מגבריאל לנהל את שתי החוות, ומציע שוב נישואים לבת שבע. היא מסכימה לשקול את ההצעה. בולדווד אומר לגבריאל שהוא מודע לחיבה שגבריאל רוחש לבת שבע, והוא מעריך את התנהגותו הג'נטלמנית. עוד הוא מראה לגבריאל את טבעת האירוסין שהוא מתכנן לתת לבת שבע.
גבריאל מודיע לבת שבע שהחליט להגר לאמריקה. הוא עוזב מוקדם בבוקר. בת שבע מחליטה לצאת אחריו ומתחננת מפניו שיחזור, שהיא זקוקה לו. גבריאל שואל אם היא תיעתר להצעת נישואים שלו. היא מחייכת ואומרת לו להציע לה שוב. הוא נושק לה בלהט, והם חוזרים יחד כשידה בידו.
הפקה
ב-2008 הוזמן אצל דייוויד ניקולס תסריט של הסרט. ב-2013 פורסם שמתיאס שונארטס לוהק לתפקיד של גבריאל אוק לצדה של קארי מאליגן בדמות בת שבע אברדין. במאי 2013 פורסם הליהוק באופן רשמי ונבחר תומאס וינטרברג כבמאי.
שלב הצילומים (קולנוע) החל ב-16 בספטמבר 2013. הסרט צולם בדורסט (שרבורן, מאפרטון, בימינסטר), באוקספורדשייר, בבקינגהאמשייר ובלונדון.
הסרט יצא לאקרנים ב-1 במאי 2015.
ג'ודי דין
ג'וֹדִי דין (באנגלית: Jodi Dean ; נולדה ב-9 באפריל 1962) היא פילוסופית וחוקרת מדע המדינה אמריקאית, ופרופסור במחלקה למדעי המדינה במכללות הובארט וויליאם סמית' במדינת ניו יורק. דין החזיקה בקתדרת דונלד ר' הארטר למדעי הרוח והחברה מ-2013 עד 2018. דין כיהנה גם כפרופסור למדעי הרוח בפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם.
ביוגרפיה
דין הרצתה באוסטריה, בלגיה, קנדה, קרואטיה, צ'כיה, דנמרק, אקוודור, אנגליה, גרמניה, הונגריה, אירלנד, איטליה, הולנד, נורווגיה, פרו, טורקיה, וויילס. היא הייתה בעבר עורכת שותפה של כתב העת לתיאוריה פוליטית ''Theory & Event. ''
דין היא חברה פעילה ב-Party for Socialism and Liberation.
מחקר
מחקרה של דין משלב בין מחשבה מדינית, לימודי מדיה ולימודי מגדר (בעיקר פמניזם של הגל השלישי), תוך שימת דגש על אלמנטים של לניניזם, פסיכואנליזה ותיאוריות פוסטמודרניסטיות מסוימות. דין הציגה תיאוריה של "קפיטליזם תקשורתי" (communicative capitalism), דהיינו המיזוג המקוון של דמוקרטיה וקפיטליזם לכדי מבנה נאו-ליברלי יחיד, שמערער את הדחפים הדמוקרטיים של ההמונים, על ידי הערכת יתר של ביטוי רגשי על פני שיח לוגי.
האופק הקומוניסטי
בפרקים הראשונים של ספרה "האופק הקומוניסטי" מ-2012, דין סוקרת את הנוף הפוליטי העכשווי, ומציינת את ההתמדה של הרטוריקה האנטי-קומוניסטית יותר מעשרים וחמש שנים לאחר נפילת חומת ברלין. היא טוענת כי קפיטליסטים, שמרנים, ליברלים וסוציאל-דמוקרטים שותפים לדעה שמשטרים קומוניסטיים של המאה ה-20 היו כישלונות בלתי מסויגים, ובכך מגבילים את היקף הדיון סביב חלופות פוליטיות לדמוקרטיה ליברלית ולשווקים חופשיים, שהמיזוג ביניהם מהווה את תפיסת הנאו-ליברליזם של דין. היא טוענת שמכיוון שההיסטוריה של קפיטליזם נתפסת כדינמית וניואנסית, כאשר אנשים חושבים על קפיטליזם הם לא נותינים דין וחשבון מספק עבור מה שהיא מתארת כתוצאות הגרועות ביותר שלו (אבטלה, אי-שוויון כלכלי, היפר-אינפלציה, התחממות עולמית, הברונים השודדים, השפל הגדול או המשבר הכלכלי העולמי ב-2008). לעומת זאת, דין כותבת שההיסטוריה של הקומוניזם אינה נחשבת לדינמית, במקום זאת, יש נרטיב היסטורי קבוע של קומוניזם כביטוי קבוע ומובהק של סמכותנות, גולאג, רעב ואלימות.
דין מונה כמה מאפיינים לאופן הנפוץ בו מוצג הקומוניזם בציבור הרחב. ראשית, דין סבורה כי הקומוניזם נתפס לרוב כשקול למשטר של ברית המועצות; ניסויים קומוניסטיים במזרח אירופה, אסיה, אפריקה או אמריקה הלטינית זוכים לעיתים קרובות למעט תשומת לב. שנית, דין טוענת שההיסטוריה של ברית המועצות שנפרשת על כשבעים שנים, מתמצת בעשרים ושש שנות שלטונו של יוסיף סטלין. שלישית, דין חושבת שהרדוקציה של הקומוניזם לאלימות, הדיכוי הפוליטי והשלטון האוטוריטרי של סטלין כאירועים המייצגים במדויק את הקומוניזם, מתעלמת מהמודרניזציה והתיעוש של כלכלת ברית המועצות ומההצלחותיה, כמו תוכנית החלל הסובייטית, והעלייה היחסית ברמת החיים בכלכלה של החברה החקלאית לשעבר. רביעית, דין סבורה ששנות ברית המועצות המאוחרות והתפרקות ברית המועצות ב-1991 היו תוצאה של הנוקשות הפוליטית והכלכלית של סטלין וממשיכיו עד שהחל מיכאיל גורבצ'וב בגלאסנוסט ובפרסטרויקה. כלומר, לדעת דין, ההיסטוריה של הסטליניזם הופכת לבסיס שעליו מושתקים דיונים סביב חלופות לקפיטליזם. לבסוף, דין טוענת שהסטליניזם נתפס כהוכחה לכך שהקומוניזם אינו יכול לעבוד בפועל, משום שכל ערעור על הסטטוס קוו הפוליטי יגרום בהכרח לטיהורים ואלימות.
אילמות סלקטיבית
אילמות סלקטיבית (באנגלית: Selective Mutism) היא תופעה פסיכיאטרית המתאפיינת בכישלון מתמשך לדבר באופן תקין במצבים חברתיים מסוימים, למרות הצלחה בשימוש בדיבור תקין (או הרבה יותר קרוב לתקין) במצבים חברתיים אחרים. אילמות סלקטיבית נחווית בעיקר אצל ילדים ומתבטאת בחוסר יכולת לדבר במקומות ובהקשרים מסוימים, למשל בבית הספר, וזאת למרות שעשויות להיות לילד יכולות ורבליות מעולות בסביבת אנשים מוכרים. אילמות סלקטיבית עשויה להיות צורה קיצונית של פוביה חברתית.
אדם בעל אילמות סלקטיבית עשוי, שלא להצליח לדבר במוסד לימודיו אך כן להצליח לדבר, לפחות בלחישות, עם בני משפחתו הקרובים. במקרה בו לאדם בעל אילמות סלקטיבית יש הפרעה נוספת לשימוש בשפה (כמו גמגום, מבטא זר או אוטיזם), עדיין קיים הבדל דרמטי בהצלחתו להשתמש בשפה על פי ההרכב החברתי בו הוא נמצא. תופעה זו נפוצה בעיקר אצל ילדים.
היסטוריה
תופעה זו אובחנה בשנת 1877 על ידי פסיכיאטר גרמני, אך תוארה לראשונה בספרות המקצועית בשנת 1943, ולא נחקרה באופן שיטתי עד לשנת 1990. תופעה זו נקראה בעבר אילמות אלקטיבית (elective mutism) - אילמות מתוך בחירה, בגלל שנחשבה לאילמות רצונית; כיום ידוע שילדים הסובלים מאילמות זו אינם נמנעים מהדיבור בשל חוסר רצון אלא בגלל חוסר יכולת נפשית ולכן השם שונה ל"אילמות סלקטיבית" - אילמות בררנית.
איבחון
לפי ה-DSM 5, האילמות הסלקטיבית כוללת את המאפיינים הבאים:
ב. ההפרעה מפריעה לתפקוד התעסוקתי והלימודי ופוגעת בהישגיות, או מפריעה לתקשורת החברתית.
ג. משך ההפרעה הוא לפחות חודש אחד (זמן זה אינו מוגבל לחודש הראשון בבית הספר).
ד. הכשל בדיבור אינו מיוחס להיעדר ידע, או יכולת להתבטא בנוחות בשפה הדרושה בסיטואציות חברתיות.
ה. ההפרעה אינה ניתנת להסבר טוב יותר על ידי הפרעות תקשורת כמו פגיעה בשטף הדיבור. כמו כן ההפרעה אינה תוצאה של אוטיזם, סכיזופרניה או הפרעה פסיכוטית אחרת.
שכיחות ואפידמיולוגיה
אילמות סלקטיבית היא תופעה נדירה יחסית ולא נכללה בסקרים אפידמיולוגיים שנערכו באוכלוסיות שונות בשנים עברו. השכיחות המוערכת היא בין 0.03% ל 1%. השכיחות שווה ככל הנראה בין בנים ובנות.
גורמי סיכון פרוגנוסטיים
אישיותיים: הגורמים האישיותיים לא ידועים מספיק. נראה שעכבות חברתיות משחקות תפקיד בהתפתחות ההפרעה. כמו כן ייתכן שתכונות כמו ביישנות. כמו כן ייתכן שכישורי שפה גם הם ממלאים תפקיד מסוים בהתפתחות ההפרעה.
סביבתיים: עכבות חברתיות של הורים יכולות לתרום להתפתחות ההפרעה. הורים לילדים עם אילמות סלקטיבית תוארו כהורים מגוננים מאוד וככאלה המנסים כל הזמן לשלוט בהתנהגות הילד. זאת בהשוואה להורים עם ילדים ללא אילמות סלקטיבית.
גנטיים ופיזיולוגיים: כיוון שיש מידה רבה של חפיפה בין תסמיני חרדה חברתית ובין תסמיני אילמות סלקטיבית, ההנחה המקובלת היא שיש לשתי ההפרעות מאפיינים גנטיים משותפים.
גורמים מאיצים: מעבר דירה, כניסה לבית ספר, קבוצת מיעוט לשוני, תגובות שליליות לדיבור הילד.
גורמים משמרים: בידוד חברתי של משפחה, דיאגנוזה שגויה, יחס מועדף, חוסר הבנה\ קבלת יתר, רמות חרדה גבוהות כשצריך לדבר.
גורמים תלויי תרבות
ילדים שהיגרו מתרבות אחת לאחרת, ומסרבים להשתמש בשפה החדשה, לא יקבלו בדרך כלל אבחנה של אילמות סלקטיבית, אלא אם האילמות נמשכת גם זמן רב אחרי ההגירה.
תחלואה נלווית
ישנה תחלואה נלוית של הפרעות חרדה אחרות. בעיקר הפרעת חרדה חברתית. כמו כן תיתכן אילמות סלקטיבית על רקע של הפרעת חרדת נטישה, פוביה ספציפית, והפרעת התנגדות.
אבחנה מבדלת
הפרעות תקשורת: הגיל וכן העובדה שהפרעות תקשורת אינן סלקטיביות בדרך כלל ואינן מוגבלות לסיטואציות חברתיות ספציפיות.
הפרעות התפתחותיות כמו או מוגבלות שכלית התפתחותית, סכיזופרניה והפרעות פסיכוטיות אחרות: גם בסכיזופרניה יש תופעה של מיעוט דיבור, אך סכיזופרניה מאובחנת בגיל מאוחר בהרבה (בדרך כלל בעשור השני או השלישי לחיים). כמו כן בסכיזופרניה המצב לא יהיה מוגבל לסוג מסוים של סיטואציה חברתית.
חרדה חברתית: כאמור יש מידה רבה של חפיפה בין שתי הפרעות אלה. עם זאת תיתכן הפרעת חרדה חברתית גם ללא אילמות סלקטיבית.
טיפול
פעמים רבות מומלץ לפנות לשירות הפסיכולוגי המקומי ולקבל שירות דרך הפסיכולוג החינוכי של המסגרת הלימודית.
על פי רוב, ילדים בעלי אילמות סלקטיבית אינם לומדים בבתי ספר מיוחדים, אלא משתלבים בשאר האוכלוסייה.
ריינבו רול
ריינבו רול הוא סוג של מאקיסושי העשוי בסגנון "אינסייד אאוט" וממולא במלפפון, אבוקדו ומקל סרטן. מכינים את הרול עם סוגים רבים של דגים, כאשר הנפוצים ביותר הם טונה, סלמון, דגים לבנים, לוטיין צהוב-זנב, סנאפר וצלופח. ריינבו רול דומה מעט לקליפורניה רול, עם תוספת של טונה, סלמון ואבוקדו. גרסות אחרות כוללות פרוסות מנגו ליד אבוקדו, או שימושים של חיקוי בשר סרטנים, שרימפס טמפורה מטוגן, ופירות ים אחרים.
השם של הרול מתייחס לתבנית הצבעונית של הדגים הנאים והפירות על פני החלק החיצוני שלו המזכיר קשת בענן.
הוא ידוע גם בתור גיישה רול, רול זחל, דרגון רול, או פיש רול.
היסטוריה
הריינבו רול נחשב כצעד הבא של כניסת הסושי לתרבות הקולינרית של ארצות הברית אחרי הקליפורניה רול, הרול הראשון עם עלה אצת נורי המסתתר בתוך האורז. בעוד שקליפורניה רול לא מכיל בתוכו דג נא כלל, הריינבו רול לוקח את זה צעד אחד קדימה על ידי הוספת טונה נאה, סלמון, שרימפס ודג לבן.
יחסי דנמרק–ישראל
בין מדינת ישראל ודנמרק מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל משנת 1949. כמו כן, שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה נרחב בנושאים שונים, בין היתר בתחומי תיירות ומסחר. לישראל יש שגרירות רשמית בקופנהגן, בעוד שלדנמרק יש שגרירות רשמית בתל אביב.
היסטוריה
עוד לפני מלחמת העולם השנייה התקיימו בין דנמרק לבין ארץ ישראל יחסי מסחר ענפים, כאשר דנמרק ייבאה מהארץ פירות הדר, אשלג ושיניים תותבות, וייצאה אל היישוב שמנים, מוצרי מזון, נייר וחקלאות. עוד במהלך ימיה של מלחמת העולם השנייה, בעת שדנמרק נכבשה על ידי גרמניה הנאצית, פעלה בדנמרק תנועת מחתרת נרחבת, אשר בין היתר סייעה בהברחתם של יהודי דנמרק לשוודיה הנייטרלית. הודות למבצע הברחה זה, אשר הסתייע בתמיכה רחבה מצד אזרחי דנמרק, ניצלו למעלה מ-90% מיהודי דנמרק, ובסך הכל כ-7,200 איש הועברו לשוודיה. הודות למבצע הירואי זה, הוכרה המחתרת הדנית כולה בתואר "חסידת אומות העולם" על ידי מוסד "יד ושם".
במסגרת תוכנית החלוקה משנת 1947, דנמרק הצביעה בעד קבלתה של התוכנית, והכירה במדינת ישראל ב-2 בפברואר 1949. מאז ועד היום קיימים יחסי תיירות ומסחר ענפים בין שתי המדינות, בין היתר במסגרת האיחוד האירופי, בו דנמרק חברה. במסגרת היחסים, נחתמה בין היתר אמנה למניעת כפל מס בין שתי המדינות, בשנת 1966.
במהלך מבצע עופרת יצוקה בתחילת שנת 2009, התקיימו הפגנות רחבות בערי דנמרק, לרבות בבירה קופנהגן, במחאה על פעולות צה"ל ברצועת עזה, במשטרת דנמרק הוערך כי בין 500 ל-600 איש הפגינו מול שגרירות ישראל בקופנהגן, כ-400 אנשים הפגינו באורהוס, וכ-500 הפגינו באודנסה. לעומת זאת, בסקר דעת קהל שנערך נמצא כי מספרם של הדנים התומכים בפעולת צה"ל גדול מאלו המתנגדים לה.
בינואר 1962 ביקר ראש ממשלת דנמרק ויגו קמפמן בישראל – ביקור ראשון בה של אישיות דנית בכירה. במהלך חודש אוקטובר 2013 הגיע יורש העצר הדני, הנסיך פרדריק, לביקור בישראל, במהלכו נפגש עם נשיא מדינת ישראל דאז, שמעון פרס. במהלך הפגישה, השמיע הנשיא פרס את הכרת תודתה של מדינת ישראל לעם הדני, על פעולותיו להצלת יהודים בשואה.
במרץ 2021 ביקרה ראש ממשלת דנמרק מדה פרדריקסן בישראל ונפגשה עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו וקנצלר אוסטריה סבסטיאן קורץ. במהלך הפגישה סוכם כי ישראל, אוסטריה ודנמרק ישתפו פעולה בנושא מחלת הקורונה ויקימו תאגיד משותף להקמת מפעל מחקר פיתוח וייצור חיסונים נגד מוטציות הקורונה.
יהודה שפר
יהודה שפר (נולד ב-8 בינואר 1962) הוא עורך דין ישראלי. בעבר שימש כמשנה לפרקליט המדינה לאכיפה כלכלית וכן כיושב ראש הראשון של הרשות לאיסור הלבנת הון.
ביוגרפיה
נולד בטורונטו שבקנדה לפרופ' אהרן שפר, לימים מרצה לאשורולוגיה באוניברסיטה העברית. סבתו הייתה מנכ"לית נעמת בקנדה. בשנת 1964 עלו הוריו ארצה והתיישבו בשכונת בית הכרם בירושלים. למד בתיכון ליד האוניברסיטה בעיר. בכיתה י"ב למד בבית שאן, בגרעין של תנועת הצופים לערי פיתוח. בשנת 1978 זכה בפרס "נער השנה" של העיתון מעריב לנוער, על התנדבותו עם עולים וכן במגן דוד אדום.
התגייס לצנחנים ושימש כמפקד פלוגה. בהמשך שירת במילואים במשך כשלושים שנה, פיקד על גדוד 7056 בעוצבת נשר והגיע עד לדרגת סגן אלוף. בזמן מלחמת לבנון השנייה שימש במילואים כקצין תיאום. בשנים שלאחר מכן שימש כמפקד מרכז באוגדת המילואים של פיקוד הצפון.
בעל תואר ראשון ושני במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד. בוגר תוכנית העמיתים של קרן וקסנר. בעבר שימש כמרצה באוניברסיטה העברית. כן השתתף בקורסים וסמינרים בישראל ומחוצה לה, כמרצה וכמשתתף בנושאי פשיעה כלכלית, אכיפה כלכלית, הלבנת הון ומימון טרור.
בפרקליטות המדינה וברשות לאיסור הלבנת הון
שפר התמחה בפרקליטות המדינה במחלקת הבג"צים תחת נילי ארד. לאחר מכן עשה תקופה קצרה כעורך דין פרטי, וב-1992 שב אל מחלקת הבג"צים ונותר עד סוף 2001.
בשנת 2000 התלוננה דנה מועד, קצינת קישור בחטיבה בה שימש שפר מג"ד, על כך ששפר הטריד אותה מינית מילולית. שפר הועמד לדין משמעתי צבאי בגין התנהגות בלתי הולמת, אולם זוכה מחמת הספק על ידי קצין השיפוט האלוף שי אביטל. בשנת 2001 דחו שופטי בג"ץ את עתירתה של המתלוננת לביטול ההליך המשמעתי והעמדת שפר לדין בבית דין צבאי.
בשנת 2001 הוקמה הרשות לאיסור הלבנת הון, ולאחר דחיית העתירה לבג"ץ אשר הביאה להקפאת מינויו, הועמד שפר בראשה. בפועל הקים את הרשות, וכן גייס והכשיר את עובדיה. בתקופת כהונתו נערכו שינויי חקיקה בתחום הלבנת ההון בישראל. כמו כן, הוצאה ישראל מהרשימה השחורה של מדינות בהן יש הלבנת הון.
המשנה לפרקליט המדינה לאכיפה כלכלית
ביולי 2009 התמודד על תפקיד המשנה לפרקליט המדינה לאכיפה כלכלית, תפקיד שלא היה קיים קודם לכן ונוצר בידי פרקליט המדינה משה לדור. בספטמבר אותה שנה זכה בתפקיד. מינויו אושר חרף ביקורת שהושמעה בידי התנועה לאיכות השלטון ומספר אישים בפרקליטות המדינה.
ביום שבת, 30 באוגוסט 2014, בעת שנהג ברכבו בעיר חיפה, דרס למוות את יחזקאל-חזי (אליאס) מנסור, הולך רגל כבן 65. שפר יצא מרכבו, הזעיק עזרה ובהמשך שיתף פעולה עם חוקריו. לדבריו, מנסור התפרץ לכביש: "לא יכולתי לבלום, נהגתי כאדם סביר". בנובמבר אותה שנה הודיעו משטרת ישראל והפרקליטות הצבאית כי לא יוגש כתב אישום כנגד שפר בפרשה.
בשנת 2018 סיים את תפקידו בפרקליטות המדינה. לאחר פרישתו לא אויש התפקיד במשך כשנה וחצי, עד לבחירתה של ליאת בן-ארי לתפקיד.
לאחר סיום תפקידו בפרקליטות המדינה
מאז פרישתו עובד שפר בעיקר מחוץ לישראל, כיועץ למאבק בהלבנת הון במדינות שונות, בין השאר בסין, פנמה ולטביה. במסגרת זו עובד בין השאר כיועץ של הבנק העולמי. בישראל הוא מייעץ לחברות פינטק על ההתנהלות מול הבנקים.
שפר מרבה להתבטא בנושאים ציבוריים, מפרסם מאמרים פובליציסטיים, מתראיין בכלי תקשורת וכן מביע את עמדותיו בנושאים העומדים על הפרק בחשבון טוויטר אישי. בשנת 2018 התבטא בכנס של לשכת עורכי הדין כי "לא מקובל עליי שיש נבחרי ציבור עם עושר מופלג". במאי 2019, לצד בכירים לשעבר בפרקליטות המדינה ובייעוץ המשפטי לממשלה, חתם על גילוי דעת כנגד חקיקת פסקת התגברות והרחבת חוק החסינות. בפברואר 2020 התבטא כנגד מינויו של דן אלדד לממלא מקום פרקליט המדינה. כמו כן מתבטא ומתראיין מפעם לפעם בעניין משפט נתניהו, מעמדו הציבורי של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט, ועוד.
בינואר 2021 ייצג את היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בבג"ץ, בתשובה לעתירת משה סעדה כנגד הוועדה לאיתור פרקליט המדינה.
חיים אישיים
היה נשוי לפרופ' ברנדה שפר, מומחית למדיניות אנרגיה שלימדה בעבר באוניברסיטת חיפה.
קליקלס
קליקלס (ביוונית: Καλλικλῆς; שנת 484 לפני הספירה – סוף המאה החמישית לפני הספירה) נחשב לפילוסוף פוליטי אתונאי קדום. הוא אחד המשתתפים הבולטים בדיאלוג האפלטוני גורגיאס, שם הוא מציג את עצמו כתומך נלהב ומובהק של גישת הריאליזם הקלאסי. מבחינת התרחשותה של העלילה בדיאלוג, תפקידו של גורגיאס הוא לספק טיעונים נגדיים לרעיונות הפילוסופיים של אפלטון (מפיו של סוקרטס )שמופיעים בדיאלוג. היעדר מקורות עכשוויים חיצוניים על תולדות חייו של קליקלס מלבד השתתפותו כאחד המתדיינים בדיאלוג גורגיאס יכולים להעלות את הסברה שקליקלס הוא דמות פקטיבית שהמציא אפלטון לצורך כתיבת הדיאלוג. הצעה ברוח זו טוענת כי ייתכן שקליקלס הומצא על ידי אפלטון כדמות שהוא עצמו יכול היה להיות אלמלא פגש את סוקרטס. אפלטון העריך כי אלמלא המסע הפילוסופי שעבר בהדרכתו של סוקרטס הוא הוא היה מגיע אל הדעות הפילוסופיות שבהן מחזיק קליקלס הדעות בהן מחזיק קליקלס יכולות להחשב לאנטיתיזה לדעות בהן האמין סוקרטס
למרות המקורות הדלים על הגותו של קליקלס ועל חייו, ניתן לראות בקליקלס את מבשרם של פילוסופים פוליטיים מודרניים, ובכללם ניקולו מקיאוולי ופרידריך ניטשה. (אם כי ניטשה איננו מביא שום ציטוט ישיר של קליקלס ביצירתו
קליקליס ודעותיו בדיאלוג בגורגיאס של אפלטון
קליקלס מציג טיעון אנטי מוסרי בדיאלוג גורגיאס של אפלטון. הטיעון מורכב המורכב מארבעה חלקים: "ביקורת על צדק המוסרי המקובל בחברה; תיאור חיובי של הצדק הטבעי; תפיסה משלו לגבי המידות הטובות; ותפיסה הדוניסטית של הטוב. בסעיף הראשון של הטיעון תומך קליקלס בשלטון החזקים של החלשים. הוא מבקר את החלשים על כך שהם מנסים לערער את שלטונם של החזקים עליהם. בהמשך לכך הוא רואה בשיטת המשטר הדמוקרטית את "עריצות רבים על הפרטים יוצאי הדופן או המיוחדים". קליקס מדגיש כי על האזרחים להתיר ליחידים החזקים והמיוחדים להיות השליטים. . טיעון זה מתקשר לסעיף השני בטיעונו של קליקלס. קליקלס טוען כי "אבל הטבע עצמו, דומני מגלה שמן הצדק הוא שיגדל חלק הנעלה משל הגרוע ממנו, וחלקו של רב הכח משל חסר הכח
מערכת היחסים שמתפתחת בדיאלוג בין קליקלס לסוקרטס מובילה את סוקרטס לבקש מקליקלס להגדיר מה הופך אנשים מסוימים להיות "נעלים" על אנשים אחרים. זהו הסעיף השלישי בטיעונו של קליקלס. קליקלס קובע כי הדמויות הנעלות הללו חייבות להיות בעלות תבונה, שמבינות כיצד יש לנהל את מדינה באופן הראוי ביותר, וכן להיות בעלות אומץ רב. הוא קובע שלאותן דמויות נעלות אין צורך במידות של צדק או מתינות, כיוון שהן אינן מידות חשובות כמו האומץ והתבונה.
בסופו של הדיאלוג בין סוקרטס לקליקלס סוקרטס לוחץ עליו לומר מדוע האנשים "הנעלים" האלה ראויים לקבל יותר כבוד מאנשים אחרים, ובאיזה אופן יש לתת להם כבוד רב יותר מאשר אנשים אחרים. האם יש לתת להם מזון רב יותר או קרקעות רבות יותר? קליקלס דוחה את רעיונותיו של סוקרטס על כך שישנם אנשים שראוי לתת להם משאבים רבים יותר. במהלך הדיאלוג נראה שהוא מתקשה להגדיר במדויק אילו הטבוות מגיעות לאותם אנשים. יחד עם זאת, לכל אורך הדיאלוג הוא חושב שיש להעניק יחס מכבד יותר כלפי האנשים שנחשבים לנעליים יותר
פריצת-צמיחה
פריצת-צמיחה (באנגלית: Growth Hacking) הוא תהליך של ניסוי מואץ לאורך ערוצי השיווק ופיתוח מוצרים ומטרתו לזהות את הדרכים המשפיעות והיעילות ביותר לגרום לעסק לגדול. פורצי-צמיחה (באנגלית: Growth Hackers) הם משווקים, מהנדסים ומנהלי מוצרים שמתמקדים במיוחד בבניית בסיס המשתמשים של העסק. פורצי-צמיחה מתמקדים בדרך-כלל בחלופות בעלות נמוכה לשיטות שיווק מסורתיות. לדוגמה שימוש במדיה חברתית, שיווק ויראלי ופרסום מקוון במקום קניית פרסומות דרך פלטפורמות מדיה ותיקות כמו רדיו, עיתון וטלוויזיה.
פריצת-צמיחה נפוצה בעיקר בסטארט-אפים, בהם המטרה היא צמיחה מואצת בשלב הפצה מוקדם. פריצת-צמיחה יכולה להתמקד בהורדת עלויות פר לקוח, אבל המטרה העיקרית היא יציבות ארוכת טווח - כפי שהבלוגר, אליאב לנקרי מציין במאמר מאוקטובר 2016, ״האקר-צמיחה אינו משווק ואינו עדיף על משווק. מטרתו העיקרית היא להבטיח צמיחה לסטארטאפ״.
אלו שמתמחים בפריצת-צמיחה משתמשים בסוגים שונים של שיווק וגלגולי מוצר - בדיקה מהירה של טקסט משכנע, שיווק באימייל, קידום אורגני ואסטרטגיות וויראליות, בין היתר, במטרה להגדיל את אחוז ההמרה ולהשיג צמיחה מהירה של בסיס המשתמשים. זה יכול לערב ניהול קהילות ברשת ופנייה לרשתות חברתיות, או קריאה אישית במיוחד למקורות חדשות במטרה לשפר מדדי ביצועים כמו קצב גידול לקוחות ומכירת מוצרים. פריצת-צמיחה נחשבת לחלק טבעי ממערכת השיווק האינטרנטית, ברוב המקרים פורצי-צמיחה משתמשים בטכניקות כמו אופטימיזציה של מנועי חיפוש, ניתוח אתרים, שיווק תוכן ובדיקות A/B.
פיתוח המוצר מושפע מאוד מפילוסופיית פריצת-צמיחה. במקום בדיקות משתמשים אחרי כל גלגול פיתוח, פריצת תמיכה מתחילה את בדיקות המשתמשים עם מוצרי בסיס וסקיצות; בכך היא מאמתת את הרעיונות בכל שלב. פורץ-צמיחה יתחיל את בדיקת המוצר בשלבי הפיתוח ישר בידיים של המשתמשים בבית קפה במקום במעבדה תעשייתית.
כשהמונח זכה להכרה ראשונית רבים שיערו שפריצת-צמיחה תשנה את פני השיווק לעד, אחרים חושבים כמו לורן הוקנסון, שאמרה בפוסט ב-Mashable מ-2013, שפריצת-צמיחה זה פשוט מילת הבאזז החדשה בשיווק. נכון להיום המונח ״פריצת-צמיחה״ המשיך לצבור פופולריות.
היסטוריה
שון אליס טבע את המונח ״פורץ צמיחה״ ב-2010. בפוסט בבלוג שלו הוא הגדיר פורץ צמיחה כאדם ש״מטרתו המתמדת היא צמיחה. כל מה שהם עושים נבחן לפרטי פרטים לפי פוטנציאל השפעה שלו לצמיחה בגודל ממשי.״ אנדריו צ'ן הציג את המונח לקהל גדול יותר בפוסט בבלוג שלו שנקרא ״פורץ צמיחה הוא סגן השיווק החדש.״ בפוסט הוא מגדיר את המונח ומשתמש בדרך בה פלטפורמת ההשכרות קצרות הטווח Airbnb שילבה את Craigslist כדוגמה. הוא כתב שפורצי צמיחה הם ״שילוב היברידי בין משווקים ואנשי קוד- האחד מסתכל על הסוגיה המסורתית של 'איך אני משיג לקוחות למוצר שלי?' והאחר עונה לו באמצעות בדיקות B/A, דפי נחיתה, גורמים וויראליים, שיווק באימייל ו-Open Graph.״ ב-2012 אארון ג'ין הגדיר פורץ תמיכה ב-TechCrunch כ-״מחשבת מידע, יצירתיות וסקרנות.״
ב-2013 שון אליס התחיל לצד אוורט טיילור והקבוצה את GrowthHackers - קהילת רשת ותוכנה כשירות (SaaS) שמאפשרת לצוותים לנהל תהליכי צמיחה ניסיוניים.
״ועידת פורצי הצמיחה״ השנתית השנייה נוסדה על ידי גאגאן ביאני והתקיימה בסן פרנסיסקו. היא הציגה פורציה צמיחה מ-LinkedIn, Twitter ו-Youtube בין היתר.
תרומה (הלכה)
בהלכה, תרומה היא שם כולל למאכלים הבאים מהצומח שניתנים לכהן כחלק ממתנות כהונה ונאכלים בטהרה, הכוללים: תרומה גדולה, תרומת מעשר, חלה וביכורים. כאשר ברבים מהמקרים הכוונה בעיקר לקדשי  הנאכלים בכל מקום, שהם: תרומה גדולה, תרומת מעשר וחלה (בניגוד לביכורים, שנאכלים בירושלים בלבד). מהתורה חיוב נתינת התרומה לכהן הוא רק מיבול הארץ, והיא ממצוות התלויות בארץ.
רקע וטעם המצווה
התרומה נקראת גם ראשית כי היא מסמלת את הרצון לנתינה של כל ההתחלות לאל, כפי שכותב הרמב"ם:.
הגדרה ומקורות המושג
הדברים הנקראים תרומה מופעים בפסוקים כאשר תרומה הגדולה ותרומת מעשר וחלה נלמדים מפשט הכתוב וביכורים על ידי לימוד של חז"ל. בספרות חז"ל המושג תרומה משמש לעיתים את כל סוגי הדברים שנכללים בערך תרומה, בהרבה מהמקרים הכוונה רק לתרומה גדולה או ביחד עם תרומת מעשר או גם חלה, ואז נקראים גם קדשי. כאשר ישנן מספר הקבלות מפורשות בין סוגי התרומה בדומה ובשונה. הרמב"ם הטיב להגדיר את המושג בספרו משנה תורה:
האכילה והשימוש בתרומה
התרומה ניתנת לכהן מיוחס, לאכילה שתייה ו בטהרה, אכילתה היא מצווה מן התורה, וחשובה כעבודה במקדש. ורשאי לחולקה עם אשתו בנותיו הרווקות עבדיו הכנענים ובהמותיו (וכמובן, כהנים אחרים). לכהן זכות לתת במתנה או למכור את התרומה גם לא לכהן. דין תרומה טמאה הוא השמדה, אך עם זאת, רשאי הכהן להפיק הנאה מהתרומה בשעת השמדתה, כל עוד זוהי צורה רגילה לאותה תרומה כגון האכלת שעורים לבהמה, או הדלקת נר בשמן זית הנקרא בחז"ל "שמן שרפה".
החייבים בנתינה
חובת ההפרשה למרות מה שנראה במחשבה ראשונה שמוטל רק על ישראל או לוי, היא על כולם כולל הכהנים אלא שהכוהנים מפרשין ויכולים לתת לעצמן את ההפרשה וכן כהן שמביא ביכורים צריך גם לקרוא.
איסורים בתרומה
אכילת תרומה כאשר הכהן או המאכל טמא, ואכילת תרומה בטהרה על ידי כהן ערל (שאינו מהול) או חלל ואכילה על ידי זר (שאינו כהן)}, אסורה מהתורה והעונש על כך הוא מיתה בידי שמים ואסורה אכילת ביכורים מחוץ לירושלים, או לפני. וכן קיים איסור לטמא תרומה טהורה בארץ ישראל, כשם שאסור לטמא את הקדשים. ואסור לאבד תרומה או לגרום לה הפסד דוגמה: בישול יין וממילא אידוי של המים הנמצאים בו ומיעוט התרומה.
חיוב מלקות (שמסמל איסור לאו) לאדם שאכל תרומה חל על ערל, זר, וכהן טמא שאוכל תרומה טהורה, (כאשר התרומה טמאה לא חל חיוב מלקות, דוגמת כהן טמא שאוכל טמא וכהן טהור שאוכל טמא). ובביכורים גם כהן טהור שאוכל ביכורים טמאים (בניגוד לתרומה), והאוכל מחוץ לירושלים, ואם אכל לפני במקדש, לוקה.
קרן וחומש
זר שאכל תרומה בשוגג אפילו כאשר היא טמאה או אם אכל במזיד תרומה טהורה ללא התראה, עליו לשלם לכהן את שווי המאכל "הקרן", ולהוסיף עליו קנס של "חומש" - 25% משווי הקרן. תשלום הקרן ניתן לאותו הכהן שהתרומה הייתה שלו מכיוון שהתרומה היא שלו והיא נלקחה ממנו צריך להשיב לו אותה, ותשלום החומש ניתן לכל כהן מכיוון שהוא קנס, וכן התשלום צריך להיות מאותו סוג הדבר שנלקח. הקרן והחומש שניתנים לכהן שווים לתרומה בכל דיניה, והכהן לא יכול למחול ולא לקבלם. חיוב התשלום חל רק כאשר השימוש בתרומה היה בדרך הרגילה אולם כאשר השימוש בה לא היה כדרכו כדוגמת: סיכת יין, או שהאכילה הזיקה לאדם שאכלה, משלמים רק את הקרן. כאשר אכלו את התרומה במזיד והיא הייתה טמאה התשלום הוא רק "" מכיוון שגם הכהן היה יכול רק ליהנות משריפתה בלבד.
מדומע
עבור מי שאינו כהן, תרומה נחשבת לאיסור אכילה. מפני חשיבותה של התרומה, חכמים הוסיפו כלל לפיו בהתערבות של תרומה עם שאר אוכלים מותרים מאותו הסוג לא מספיק רוב של מזון היתר כנגד התרומה, אלא נדרש שיהיה פי 100 מכמות התרומה, כאשר התערבה התרומה עם פחות ממאה כנגדה הכל נקרא מדומע ואסור באכילה, את המדומע ניתן למכור לכהן במחיר זול (מכיוון שמותרת רק לכהנים שוויה מועט) חוץ משווי מה שנפל שכן הוא שייך כהן. כאשר המאכלים המעורבבים אינם מאותו סוג הכל נאסר רק אם התרומה נותנת טעם בשאר המאכלים. כל סוגי התרומה מצטרפים אחד עם השני ונחשבים כדבר אחד, לדוגמה: תמר מתרומה גדולה ותמר של ביכורים חייבים מאתיים תמרים נוספים כדי לבטלן. סיבת חומרה חכמים של ביטול במאה נלמדת מתרומת מעשר שגם שהיא רק אחד ממאה והיא אוסרת את כל התבואה עד שמפרישים אותה, כך בכל התרומות ישמר אותו היחס. בביכורים ישנו דין מיוחד שכאשר התערבב בירושלים גם אם יש פי מאה מאותו סוג המאכל הכל נאסר לזרים כדין דבר שיש לו מתירין.
גידולי תרומה
אחת מתקנות חכמים שנתקנו כחלק מי"ח דבר היא התקנה "גידולי תרומה - תרומה". מדאורייתא צמחים שגדלו מזרעי תרומה דינם כחולין, אך חכמים תיקנו שיהא דינם כתרומה. בטעם התקנה מובאות בתלמוד שתי דעות. לדעת רבי חנינא הטעם הוא משום חשש שישראלים ימנעו מלתת את התרומה לכהן, כיון שיוכלו להשאיר את הזרעים בידם ולגדל מהם יבולים. לעומתו לדעת רבא הטעם הוא משום תרומה טמאה שבידי הכהן, שיש חשש שמא ישאיר הכהן את התרומה הטמאה אצלו על דעת לזרוע אותה ולזכות ביבוליה, ובזמן שבינתיים עלול הכהן להיכשל באכילת תרומה טמאה. על גידולי גידולים של תרומה לא גזרו והם נשארו בהיתרם.
הדומים לתרומה
מנחות שהוקדשו אך עדיין לא קדשו בכלי, ולחמי התודה או לחמי הרקיקים של הנזיר שהקרבן שלהם עדיין לא נשחט, דינם כתרומה לעניין הטומאה שנטמאים עד שלישי. הלחם שמרימים לכהנים מקרבן התודה דינו כספק תרומה לעניין איסור האכילה לזרים בעקבות הסתפקות חז"ל בתלמוד לגביו, ולכן אין חייבים עליו מיתה וחומש ואין בו דין מדומע.
המשותף והשונה בסוגי התרומות
על פי מה שיוצא מטבלה רואים שלביכורים יש את הדינים הכי יוצאי דופן מבין כל סוגי התרומות.
הטהרה בתרומה
תרומה שנטמאה בכל אחד מדרכי ההיטמאות אסורה באכילה ודינה השמדה, בין אם מאב הטומאה, ראשון לטומאה או שני לטומאה ואפילו שהתרומה נהיית רק בדרגת שלישי לטומאה. כאשר התרומה נטמאת ממשהו שדרגת טומאתו היא שני לטומאה התרומה הופכת לשלישי לטומאה שזו טומאה שקיימת רק בתרומה ובחמורים ממנה. תרומה שטמאה בדרגת ראשון ושני טמאה, ומטמאת גם דברים אחרים, ובדרגת שלישי היא טמאה ומטמאת רק קודש וחטאת.
בחלה יש דין מיוחד שכאשר העיסה ספק נטמאה לפני ההפרשה מטומאה של לפחות ראשון אף על פי שעכשיו דינה כחולין (שבספק טומאה טהור) מחמירים בחלה המופרשת ממנה שדינה יהיה.
נטילת ידיים
בעקבות גזירת חכמים הקרויה "טומאת ידיים",ידיים שנגעו בראשון לטומאה או בכתבי הקודש ואפילו טמאות (בדרגת שני לטומאה), כאשר רוצים לאכול תרומה או אפילו רק כדי לגעת בתרומה חייבים לטהר את הידיים על ידי נטילת ידיים בכלי, או טבילת הידיים במקווה. תרומה שנגעו בה בסתם ידיים דינה השמדה, אך על פי שזה גזירה דרבנן. כל הדינים שיש בנטילת ידיים ללחם קיים בתרומה, חוץ מדין מיוחד שקיים בנטילה לתרומה, שהוא שלאחר שנוטלים ידיים פעם אחת צריך לחזור וליטול שוב, מכיוון שהמים הראשונים שנשפכו על היד נטמאו וצריך להעביר אותם מהיד. כאשר אין מים ניתן לעטוף את הידיים בבד כדי לא לטמא את התרומה. במקרה שקיים ספק בטומאת הידיים מתייחסים לתרומה כטהורה. מצוות נטילת ידיים בימנו מגיע בעקבות דין נטילת ידיים לתרומה.
אכילת ושתיית מאכלים טמאים
מכיוון שאוכל ומשקה אינם נעשים "אב הטומאה", מן התורה אין הם מטמאים אדם. חכמים החמירו, שהאוכל או שותה דברים טמאים נעשה בכך טמא טומאה קלה, במדרגת "שני לטומאה", והוא אסור לאכול תרומה או לנגוע בה עד שיטבול במקווה (אך אינו צריך לחכות להערב שמש). במקרה שאכל תרומה בדרגת שלישי אינו יכול לאכול תרומה אך מותר לו לגעת בתרומה. הסיבה לכך היא שקיים חשש שאדם שאוכל תרומה יאכלנה תוך כדי אכילת חולין טמאים, ואפשר שחלקי המזון יגעו זה בזה בתוך פיו והתרומה תיטמא.
רחיצה במים שאובים
מי שטובל את רוב גופו במים שאובים (הפסולים למקווה), או שופך על רוב גופו מים (בכמות של שלושה לוגים, ליטר אחד בערך) - נטמא טומאה קלה, במדרגת "שני לטומאה", ואסור לו לאכול תרומה או לנגוע בה, עד שיטבול במקווה כשר (אך אינו צריך לחכות להערב שמש). הסיבה לכך היא כדי שאנשים לא יחשבו שרחיצה במים מטהרת.
ספקות בתרומה
ישנן שישה ספקות שבמגע (או בכל אחד מדרכי ההיטמאות) עם התרומה היא נטמאת ודינה השמדה אף על פי שזה ספק ואסור להשחית תרומה חז"ל החמירו בתרומה, אבל בספק ספיקא לא משמידים אלא דוגמה: אם הוא מתלבט אם התרומה נגעה באחד מאלו, אז יש ספק על גבי הספק הקודם.
האכלת בהמה
ממקורות חז"ל ניתן לראות שהאכלת הבהמה בתרומה הטהורה (לפחות מדאורייתא) היא רק במאכלים שהם ראויים קצת למאכל אדם (כדי שבכלל יתחייבו בתרומה) אך עיקר שימושם הוא למאכל בהמה, אבל מאכלים שראויים רק לאדם לא ניתנים לבהמה בתורת תרומה, ולגבי תרומה טמאה בגמרא יש מחלוקת לדעת רש"י ניתן להביא תרומה טמאה להבמה כי זה נחשב גם ביעור אולם לדעת התוספות תרומה טמאה דינה שרפה בלבד ולכן לא ניתן להביאה לבהמה כלל.
בימינו ישנם מספר הצעות שניתנו על ידי האחרונים כיצד ניתן לתת תרומה לבהמת כהן: הרב צבי פסח פרנק נוטה לומר שתרומה טהורה ניתן בכל אופן לתת לבהמת כהן.
משה בן ישר
משה בן ישר (נפטר בי"ב בשבט תשפ"א) היה מחנך וסופר חרדי, מראשוני העורכים של העיתון "זרקור", ובעל מדור קבוע בעיתון למעלה מ-40 שנה.
ביוגרפיה
בן ישר למד בישיבת 'קול תורה' בשכונת בית וגן בירושלים, נישא למאירה גולדברגר משכונת קטמון בירושלים.
בשנת תשכ"ט החל לערוך את עיתון הילדים זרקור עד שנת תשמ"ב. עם כניסתו לתפקיד הפך את העיתון מירחון לדו-שבועון, ומאוחר יותר - לשבועון. באותן שנים היה "זרקור" העיתון הנפוץ בקרב הנוער הדתי והחרדי בישראל (ואף מחוצה לה). תחת ידיו הוכשרו סופרים וסופרות רבים לכתוב בעיתון, אשר השפיע במידה רבה על התפתחות ספרות-הקריאה החרדית. ביניהם: שמואל ארגמן (שנשא איתו בנטל ניהול העיתון), רבקה שזורי, הדסה ארשת, אהרן גרנות, לאה פריד (כיום העורכת הראשית) ועוד.
את תפקיד עורך העיתון העביר לשושנה הוכוולד בשנת תשמ"ב בערך, והמשיך בכתיבת מדור פרשת השבוע. כתב גם את המדור "כמה מלים" הפותח כל גיליון בדברי אקטואליה, גם זמן מה אחרי פרישתו מתפקיד העורך.
כתב את מדור פרשת השבוע בעיתון, "סבא יהושע", המעביר רעיון מפרשת השבוע בדרך חווייתית. נכון ל-2017 קיים המדור כ-40 שנה ומתפרסם בעמוד השלישי של העיתון, היו לו גלגולים רבים במהלך השנים - ושמותיו היו: "למשל"; "טיפ טיפה לחשוב"; "על סבא יהושע ועל פרשת השבוע"; "הקבוצה של המדריך אלקנה (פתוח לכל ילדי השכונה)"; "עם הדוד אפרים בשבת אחר הצהריים"; "יישר כוח לגבאי ר' נח"; ועוד.
כמו כן, כתב סיפורים קצרים תחת שם העט אבי כתריאל, ושני ספרים של סיפוריו יצאו לאור בהוצאת "זרקור":
יצחק עירן
יצחק עֵירָן (5 בפברואר 1924 – 18 ביולי 2010) היה ניצב במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
עירן נולד בפולין. במלחמת העולם השנייה נספו הוריו בגטו ורשה, והוא ברח לשטח רוסיה. בשנת 1942 הצטרף לבית הספר לחיל רגלים של קויבישב ולאחר הכשרה נשלח להילחם בחזית קלינין, שם נפצע. בהמשך שירותו ולאחר סיום המלחמה פיקד על המטה המאוחד של שישה צוותים במשמר הגבול. על שירותו זכה לאותות ועיטורים מטעם צבא פולין ומטעם שלטונות רוסיה.
בשנת 1957 עלה לישראל והצטרף בדרגת סגן למשטרת ישראל כמפקד שער הגבול בבר גיורא. במרץ 1975 החל לפקד על מרחב השרון בתקופה של פיגועים ביטחוניים ועליה רבה בפשיעה. באוקטובר 1978 סיים את תפקידו והיה לסגן אגף המנהלה במטה הארצי. בתחילת 1981 מונה לראש אגף המנהלה במטה הארצי, תפקיד בו היה אמור לכהן עד פרישתו. אולם בעקבות בעיות בפיקוד על מחוז הצפון ביקש ממנו המפכ"ל אריה איבצן לפקד על המחוז הצפוני. בעיתונות פורסם שעירן מונה לתפקיד למרות גילו הגבוה, מצב בריאותו והעדר ניסיון מספק, בגלל שהמפכ"ל ראה בו אדם נוח, ישר וממושמע באמצעותו יוכל לפקח אישית על עבודת המשטרה במחוז. עירן כיהן בתפקיד עד יוני 1984, ולאחר מכן עמד בראש בית הדין למשמעת עד פרישתו לגמלאות בשנת 1986.
פרנססק ארנאו
פרנססק צ'אבייר ארנאו גרבולוסה (בקטלאנית: Francesc Xavier Arnau Grabulosa, 23 במאי 1975 – 22 במאי 2021) היה כדורגלן ספרדי-קטלאני, ששיחק בעמדת השוער. ארנאו גדל והחל את הקריירה שלו בברצלונה, ולאחר מכן שיחק במשך 10 שנים במאלגה.
ברצלונה
ארנאו נולד וגדל בכפר הקטן לס פלאנס שבקטלוניה, ספרד, ובנעוריו הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה, אחד ממועדוני הכדורגל הגדולים בספרד. ב-1995, בגיל 20, קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, ששיחקה אז בליגה השנייה. ב-9 בנובמבר 1996 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק הליגה נגד אתלטיקו מדריד שהסתיים בתיקו 3-3. ארנאו המשיך לשחק בקבוצת המשנה, אף לאחר שירדה לליגה השלישית ב-1998, תוך שהוא עוזר לה לחזור לליגה השנייה תוך עונה בודדת.
הופעתו השנייה בקבוצה הבוגרת הייתה רק שלוש שנים אחרי הופעת הבכורה, בעונת 1998/1999, במשחק גביע המלך נגד בנידורם ב-4 בפברואר 1999. מאוחר יותר ערך הופעה נוספת בליגה, בניצחון 3 - 1 על אתלטיק בילבאו ב-29 במאי. בסוף העונה, בה זכתה ברצלונה באליפות ספרד, קודם באופן מלא לקבוצה הבוגרת. בעונת 1999/2000 החל את העונה כמחליפו של רוד הספ, אך בהמשך החליט המאמן לואי ואן חאל להעניק לארנאו את המקום בשער הקבוצה, וכך ערך 16 הופעות בליגה במהלך העונה, עד שהספ שב למקומו כשוער הבכיר בקבוצה. בעונת 2000/2001, עם לורנס סרה פרר כמאמן, היה ארנאו שוער שלישי, אחרי פפה ריינה וריצ'רד דוטרואל. הוא ערך 8 הופעות בלבד במהלך עונה זו.
מאלגה
בקיץ 2001 עזב ארנאו את ברצלונה ועבר למאלגה בתמורה לסכום העברה של 2.1 מיליון אירו. בשתי העונות הראשונות בקבוצתו החדשה שימש שוער מחליף לפדרו קונטררס, והוא מיעט לשחק. לאחר שקונטררס עזב לריאל בטיס ב-2003, הוא תפס את מקומו בהרכב הקבוצה, ובהמשך אף מונה לקפטן הקבוצה. בסוף עונת 2005/2006 ירד עם מאלגה לליגה השנייה, ולמרות זאת הוא נשאר עמה. בעונת 2007/2008, בעוד הקבוצה בליגה השנייה, תפס איניאקי גויטיה את מקומו כשוער הראשון, ובסיום העונה שבה מאלגה לליגה הראשונה.
בעונת 2008/2009 שימש ארנאו לרוב השוער השני אחרי גויטיה וערך 13 הופעות בליגה. גויטיה עזב את הקבוצה, אך מאלגה החתימה את גוסטבו מונואה ואת רוברטו סנטמריה, מה שאומר שבעונת 2009/2010 היה למעשה השוער השלישי, והוא לא שותף באף משחק רשמי. מונואה עזב את הקבוצה בסוף העונה, ובמשחק ראשון לעונת 2010/2011 פתח ארנאו בשער הקבוצה, והוא המשיך להופיע מספר פעמים, שכן השוער החדש רודריגו גלטו הציג יכולת חלשה, ורובן מרטינס, שוער חדש גם הוא בקבוצה, היה פצוע. וילי קבאז'רו חתם בקבוצה בינואר 2011 והפך מידית לשוער הפותח של הקבוצה. ב-21 במאי שיחק בפעם האחרונה כמקצוען, כשנכנס כמחליף במקומו של קבאז'רו בהפסד הביתי לקבוצת נעוריו, ברצלונה. ארנאו פרש ממשחק בסוף העונה, בגיל 36.
קריירת נבחרות
ארנאו שיחק במדי נבחרת ספרד הצעירה במשך שנתיים, בסך הכול הופיע ב-13 משחקים במדיה. הוא השתתף עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה לנוער ב-1998. ארנאו הוביל את נבחרתו לזכייה בתואר והוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
לאחר הפרישה
נפטר ב-22 במאי 2021 באוביידו שבספרד. פרנססק כל הנראה שם קץ לחייו. הוא הותיר אחריו אישה ושני ילדים.
אברהם איבלאגון
ביוגרפיה
נולד בקושטא בשנת התר"ו, למשפחה אשר ככל הנראה מוצאה מהעיירה אלאגון שבאראגון. למד תורה והוסמך לסופר ולמוהל ובגיל 22 נסמך לרבנות. לאחר מכן כיהן כרב בחאניה שבכרתים, שם כיהן כרב קהילת כרתים במשך כ-58 שנים. התכתב עם חכמי דורו, וביניהם רבי רחמים נסים יצחק פלאג'י שכותב לו. שלט במספר שפות ונסע לטורקיה ולמערב אירופה בשליחות קהילתו, ונפגש עם סולטאן טורקיה, מלך יוון ומלך איטליה. הציל ממוות 28 משפחות של יוונים נוצרים, ועל כך הוענק לו אות צלב הזהב. נשלח על ידי ממשלת יוון לשליחות סודית בפריז כדי להשפיע על יהדות העולם לטובת יוון. סייע לפליטי ארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, עת הגיעו לחאניה בכ"ז אלול התרע"ה:
כמו כן עסק רבות בדאגה לחינוכם הדתי של ילדי הפליטים, למענם ייסד שתי בתי ספר, אחד בחאניה ובו 25 תלמידים (חציים נתינים צרפתים וחציים אנגלים), והשני בכפר חלפה, בו שוכנו מרבית הפליטים הצרפתים ובבית הספר שהקים למדו כ-60 תלמידים. הוא גם ניחן בכישרונות אומנותיים ונהג להעניק לדורשי שלומו מתנות מעשי ידיו: בשנת 1896 שלח ספר תורה בכתב-ידו לברון גוסטב דה רוטשילד לעילוי נשמת בתו המנוחה; ב-1898 העניק לרב הראשי של צרפת, צדוק כהן, 'שישה זכוכיות מלאות וטובות מן הבא לידי'; בפרוס החגים בשנת 1905 שיגר למזכיר כי"ח שלושה חפצים קטנים מעשה ידיו לחלקם בין בני משפחתו וכתב את עשרת הדברות על גרעין חיטה . סבר כי יש להסביר ככל האפשר את מנהגי הדת היהודית לגויים, כפתרון לאנטישמיות, ואף כתב על כך מסה בשם "יין רקח".
משפחתו
נישא לבת שבע לבית קאריאו ולהם נולדו ארבעה ילדים: יעקב, נסים דוד, שלום, יהודה, וויקטוריה.
התחום (אירלנד)
"התחום" (באנגלית: The Pale, באירית: An Pháil) הוא כינוי לאזור היסטורי באירלנד אשר הקיף את העיר דבלין והיה נתון לשליטתם הישירה של המלך והממשלה האנגלית. לקראת סוף המאה ה-15, כלל התחום את קו החוף שבין דלקי בדרום ועד לדאנדוק בצפון. בפנים האי, התחום הגיע לערים נאז וליקסליף שבמחוז קילדייר ולערים טרים וקלס שבמחוז מית'. המתיישבים האנגליים הביאו עמם לתחום את השפות האנגלית והצרפתית (שפת האצולה האנגלו-נורמנית) ועד היום ניתן למצוא באזורים אלו שמות כפרים ועיירות השאולים מהן. כמו כן, הייתה האנגלית לשפה הרשמית בתחום. התחום כלל את שפלת החוף של לנסטר והעיר דבלין ולא כלל בתוכו הרים או יערות על מנת להקל בהגנה ובשמירה עליו.
התחום היה בסיס השלטון האנגלי באירלנד. הכיבוש הנורמני של אירלנד, שהחל בשנת 1169, הפך לכאורה את מלכי בית פלנטג'נט האנגליים לשליטי האי. החל מסוף המאה ה-13 החל השלטון הנורמני להתערער, והשליטים והמתיישבים הנורמנים החלו להיטמע באוכלוסייה ובתרבות האירית המקומית. הלורדים הנורמנים יצרו בריתות עם הממלכות האיריות העצמאיות ועם הזמן הפכו כמוהן - שליטים עצמאיים בטריטוריות בהם ישבו, עם קשר מועט או ללא קשר בכלל לכתר האנגלי. בעקבות הצטמצמות השטחים שנותרו בשליטתו הישירה של המלך האנגלי, גבולותיו במחוזות מית', לאות', דבלין וקילדייר גודרו או נחפרו לתעלות, ועל כן שם האזור - the Pale או "התחום" בעברית, מילה בעלת שורש לטיני, palus שמשמעה יתד או מוט, סינקדוכה לגדר. חלקים מגדר זו עוד קיימים במרכז מחוז קילדייר. בשנת 1366, בעקבות היחלשות הקשר בין השלטון האנגלי למתיישבים הנורמנים באירלנד, הוחלט על יצירת חוקה. החוקה ציוותה על הפסקת נישואי התערובת בין המתיישבים לבין האירים המקומיים, וכן על הפסקת השימוש בשפה האירית והתרבות ומנהגי הלבוש האיריים, כולם נפוצים מאוד בקרב המתיישבים. חוקה זו לא הצליחה לצאת אל הפועל, אפילו בתוך התחום, ויחד עם חקיקת חוקי רכוש חדשים על ידי המתיישבים שהרחיקו אותם מהפיאודליזם, אירלנד החלה מתרחקת מהנורמות התרבותיות והשלטוניות של אנגליה.
כוחו הצבאי של הכתר האנגלי נחלש בעקבות מלחמת מאה השנים ומלחמות השושנים ועל כן נחלש גם כוחו הפוליטי. הפרלמנט האירי הוקם בתחום, וישב תחילה בעיר דרוהדה שבמחוז לאות'. מלכי בית טיודור האנגליים החלו לגלות עניין רב יותר במתרחש באירלנד, והחליטו להעביר את הפרלמנט לבירה דבלין בשנת 1485. בתקופת בית טיודור כבר היו התרבות והשפה האירית שולטות ברחבי האי, גם בגבולות התחום עצמו, כפי שניתן להיווכח מכתביו של פקיד אנגלי משנת 1515 - "רוב פשוטי העם המתגוררים במחוזות הכפופים לחוקי המלך (אנגליה), הם ממוצא אירי, בעלי תרבות אירית ודוברים את השפה האירית". במעמדים הסוציאליים הגבוהים התרחשו נישואי תערובת נרחבים בין האריסטוקרטיה האירית לבין הלורדים האנגליים.
הרעיון שעמד מאחורי התחום היה בלתי נפרד מהיותו בעל ממשל ותרבות אנגלית נפרדת מזו האירית. מאמצע המאה ה-17, ובמיוחד לאחר הרפורמציה באנגליה ויישוב אלסטר, "האנגלים הוותיקים" כבר היו מוטמעים לחלוטין באוכלוסייה המקומית, במיוחד בשל רצונם להמשיך ולהשתייך לנצרות הקתולית. חלקם אף הפכו למשוררים מפורסים של השפה האירית. בעקבות כיבוש האי על ידי האנגלים, הפך התחום לחלק מהכתר האירי, שהיה כפוף כעת לחלוטין לממלכת בריטניה הגדולה.
מהכינוי "התחום" הושאל הביטוי האנגלי "Beyond the Pale" שמשמעותו "מחוץ לתחום" או "אסור". הכינוי הוחל גם על התיישבויות אחרות של הכתר האנגלי, דוגמת "תחום קאלה" שבצרפת. כמו כן, הכינוי הוחל על "תחום המושב" (Черта оседлости), השטחים שיוחדו ליישוב של העם היהודי במערב רוסיה הצארית. הביטוי הפך לסלנג באירית בת זמננו, כשמשמעותו התייחסות למחוז דבלין ולמחוזות השכנים לו, לרוב באופן ביקורתי - לדוגמה, אם ירצה אדם לבקר את האופן בו משרד ממשלתי מסוים מתייחס בהעדפה לדבלין - הוא יכנה אותה "התחום".
שמעון דרעי
שמעון דרעי (נולד ב-26 בנובמבר 1955) הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל שמכהן כמפקד טקס הדלקת המשואות בהר הרצל ביום העצמאות.
ביוגרפיה
דרעי השתחרר מצה"ל ב-2006. בתפקידו האחרון היה ראש ענף משטר ומשמעת באכ"א. פיקד על טקסים רבים, בהם ביקורי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין והאפיפיור.
ב-2016 פרש אלוף-משנה דוד רוקני לאחר 34 שנים שבהן ניהל את הטקס. דרעי ערך איתו חפיפה, וב-2017 ביום העצמאות ה-69 למדינת ישראל החל למלא את התפקיד.
ב-8 במאי 2019 (מספר דקות טרם החל טקס הדלקת המשואות) הועלה לדרגת אלוף-משנה, כקודמו בתפקיד.
רוקה דלס מורוס
רוקה דלס מורוס (בקטלאנית: Roca dels Moros; בספרדית: Roca de los Moros, רוקה דה לוס מורוס; מילולית "סלע המורים") או גם מערות אל קוגול (בקטלאנית coves del Cogul) הוא אתר ארכאולוגי פרהיסטורי השוכן בתחומי המועצה המקומית ב בקהילה האוטונומית קטלוניה בצפון-מזרח ספרד.
מריוס רבינובסקי
ד"ר מריוס רבינובסקי (בהונגרית בשם מלא: Rabinovszky Pál Máriusz; בודפשט, 14 בדצמבר 1895 – בודפשט, 7 בפברואר 1953) היה היסטוריון אמנות יהודי-הונגרי, היסטוריון מחול, פרופסור באוניברסיטה, מבקר. דוקטור במדעי תולדות האמנות (1952). שמותיו בדויים שלו כסופר היו: Péter Csák, Máriusz Merényi.
רוקה דלס מורוס
מערות קוגול הן אחד האתרים הבולטים בציורי המערות של "אמנות הסלע הלבנטינית", ביטוי אמנותי יוצא דופן וייחודי של הפרהיסטוריה האירופאית. האמנות התפשטה במהלך התקופה האפיפלאוליתית (לפני 10,000 עד 6,000 שנה) בכל הגזרה המזרחית של חצי האי האיברי, וכונתה, בניגוד לאמנות הסלע בצפון ספרד, אמנות לבנטינית. בין הציורים יש גם דוגמאות ציוריות של החקלאים הראשונים. המקום שימש כמקדש או מקום מכושף עבור האיברים והרומאים. במקום יש מרכז מבקרים וניתן לבקר במקום.
מריוס רבינובסקי
קורות חייו
מריוס רבינובסקי נולד במשפחה יהודית כבנם של קארוי רבינובסקי (1862–1901), תעשיין שהיה לו מפעל סיגריות בקהיר, ושל אלזה/ארז'בט מרני (1873–?). אמו הייתה זמרת אופרה שלאחר מות בעלה בגיל 39 (והיא הייתה רק בת 28) חתמה חוזה על במות גרמניות, לאחר מכן נישאה לרופא, ולקחה איתה את בנה לגרמניה. הוא השלים את שלוש השנים הראשונות של לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון הלותרני בבודפשט, ואת השאר בתיכון הריאלי בבארמן. הוא למד לימודים אקדמיים באוניברסיטת מינכן, באוניברסיטת ברלין ובבודפשט.
ב-1918 סיים את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). לאחר מכן הפך לכתב מדור התיאטרון והאמנות של פסטר לויד. בין שתי מלחמות העולם, הביקורות שלו פורסמו בכתבי העת "אמנות הונגרית" (Magyar Művészet) ניוגט, "ארס אונה" (Ars Una) ובכתבי עת חשובים רבים אחרים.
רוקה דלס מורוס
תיאור
45 הדמויות של הרוקה דלס מורוס מהווים מינימום של שמונה קומפוזיציות המייצגות בעיקרון סצנות של חיות בר וציד. מתוך 45 הדמויות, 7 חרוטות באבן ו-38 צבועות באדום בהיר, שחור ואדום כהה. סצנת הריקוד היא המפורסמת ביותר. יש תשע נשים הרוקדות בזוגות, חלקן צבועות בשחור ואחרות באדום; הן לובשות חצאיות ארוכות ורוקדות סביב דמות גברית עם פאלוס גדול באופן חריג. הדמות הגברית מיוצגת כמעט בכל אמנות הרוק הלבנטינית.
יחד עם בני אדם ישנם בעלי חיים שונים, ציורים סכמטיים, כמו גם 250 סימנים חקוקים של ב וכתובות בלטינית של רומאים, שאחת מהן היא נדר, מה שמעיד כי המקום שימש כמקדש עד התקופה האיברית והרומאית.
אתר מורשת עולמית
ביולי 1998 נכללו מערות אל קוגול באתר המורשת העולמית "אמנות הסלע באגן הים התיכון באיבריה" של ארגון אונסק"ו. אתר זה הוא מקבץ של 758 אתרים בכל מזרח ספרד, כשאתר מערות קוגול מזוהה במספר 021–874.
מריוס רבינובסקי
חייו הפרטיים
ב-16 במרץ 1919 נשא לאישה את הכוריאוגרפית והרקדנית אולגה סנטפאל (1895–1968). נולדו להם שלושה ילדים.
רוקה דלס מורוס
קברי סלדר
בסמוך לציורים ישנו בית קברות עם קברים ריקים שנחפרו בסלע הקרוי קברי סלדר (Tombes del Saladar).
ג'ו רנץ
ג'וזף הארי רנץ (באנגלית: Joseph Harry Rantz; 31 במרץ 1914 – 10 בספטמבר 2007) היה ספורטאי ומהנדס אמריקאי. הוא זכה במדליית זהב באולימפיאדת ברלין (1936) עם שמיניית החותרים האמריקאית.
ביוגרפיה
ג'ו רנץ נולד בספוקיין, וושינגטון, וגדל בבולדר סיטי, איידהו ומאוחר יותר בסקווים, וושינגטון. אמו נלי מקסוול (1881–1918) מתה מסרטן הגרון כאשר רנץ היה בן ארבע. אביו הארי רנץ (1880–1966) נישא בשנית ב-1921, אך לרנץ לא היו יחסים טובים עם אמו החורגת טולה להפולט (1897–1935) שנאבקה לגדל את רנץ וארבעת ילדיה הטבעיים הצעירים. מגיל 15 גידל רנץ את עצמו בבית לא גמור שננטש על ידי אביו ואמו החורגת ולמד בתיכון והתקבל ללימודי תואר בהנדסה באוניברסיטת וושינגטון.
חתירה ובהמשך קריירה
רנץ חתר במסגרת נבחרת אוניברסיטת וושינגטון, שזכתה בתוארי איגוד החתירה הלאומי של ארצות הברית בשנים 1936 ו-1937, כמו גם בגמר ב' של 1935 ובמקום הראשון ב-1934.
רנץ הוא הדמות המרכזית בספר העיון "הבנים בסירה", שהיווה השראה לסרט התיעודי של PBS, "American Experience: The Boys of '36". שניהם מתארים את מאבקיו במהלך חייו בשנותיו הראשונות, שהגיעו לשיא עם זכייתו במדליית הזהב האולימפית עם נבחרת ארצות הברית בברלין ב-1936 למרחק 2000 מטר (6:25.4 דקות), לפני איטליה (6:26.0 דקות) וגרמניה (6:26.4 דקות).
סרט הקולנוע "הבחורים בסירה" אודות סיפורו וסיפור הנבחרת המבוסס על ספר באותו שם, עתיד לצאת בשנת 2022. את הסרט יביים ג'ורג' קלוני ואת רנץ יגלם השחקן קאלום טרנר.
רנץ קיבל תואר בהנדסה כימית מהאוניברסיטה ועבד בחברת בואינג לאחר פרישתו מהחתירה. הוא מת מאי ספיקת לב ברדמונד, וושינגטון, בגיל 93.
הגהות מיימוניות
הגהות מיימוניות הוא חיבור הלכתי מהמאה ה-13 שחיבר רבי מאיר הכהן מרוטנבורג. זהו אחד המקורות החשובים ביותר לפסיקת ההלכה של חכמי גרמניה וצרפת, והוא אחד מחיבורי ההלכה המובהקים של בעלי התוספות האשכנזים. החיבור הוא הערות משלימות למשנה תורה של הרמב"ם, תוך התאמתה למנהגי ההלכה האשכנזיים.
הוצאה
בכתבי יד שונים מופיע החיבור בשולי "משנה תורה". לראשונה נדפס החיבור הגהות מיימוניות במהדורת "משנה תורה" קונסטנטינופול משנת 1509. נדפס שוב ב-1524 בוונציה. ישנם הבדלים רבים בין המהדורות של 1509 ו-1524, חלקן מהותיים. נוסח ההגהות במהדורת ונציה (שממנה הודפסו המהדורות המאוחרות יותר) מקורי יותר והמחבר מדבר בדרך כלל בגוף ראשון, בעוד שנוסח מהדורת 1509 הוא גרסה מאוחרת יותר. בנוסף מופיעים קטעים מסוימים בגרסת קונסטנטינופול שנעדרים מהגרסה של ונציה, ולהפך. מהדורת קונסטנטינופול מכילה תוספות שאולי הוסיף העורך. הנוסח של מהדורת קושטא נדפס בסוף דפוס הרמב"ם של הוצאת שבתי פרנקל.
שיר הקטר
שיר הקטר או הקטר 70414 הוא שיר ישראלי שנכתב בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי חיים חפר, הולחן בידי יוחנן זראי ובוצע על ידי אריק לביא במקור, ובמשך השנים השיר בוצע גם על ידי אהוד בנאי, יגאל בשן, צביקה פיק בליווי של שלישיית שוקולד מנטה מסטיק, גרי אקשטיין, הופה היי, רפי גינת ולהקת אטרף במסגרת האלבום עבודה עברית 1.
בשיר מתואר קטר קיטור תשוש וישן במסעו האחרון מבאר שבע אל סדנאות רכבת ישראל במפרץ חיפה. בסיום מסע זה הוא נדון לגריטה. השיר נכתב כחלק מסרט תדמית ישראלי קצר אשר עסק בהתפתחות הרכבות הישראליות בתקופה שבה הוחלפו קטרי הקיטור הישנים מתקופת המנדט ("המלך הישן" במילות השיר) בקטרי דיזל מודרניים ("המלך החדש").
הפיגוע בנמל התעופה בן-גוריון (1976)
הפיגוע בנמל התעופה בן-גוריון התרחש ביום שלישי, 25 במאי 1976. תיק יד שנשא נוסע שהגיע לנמל התעופה בטיסה מאוסטריה והכיל חומר נפץ התפוצץ בעת שקצינת ביטחון עמדה לבדוק אותו. עקב הפיצוץ נהרגו הקצינה ובעל התיק ונפצעו שבעה אנשים.
הפיגוע
לאחר הפיגוע חסמה המשטרה את שטח נמל התעופה ונוצרו בו עומסי תנועה גדולים. הפעילות בנמל שבה לסדרה רק לעת ערב.
לאחר הפיגוע
ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין פרסם הודעה כי הוא נוטל את האחריות לפיגוע.
בחקירה שנערכה באירופה לאחר הפיגוע התברר כי הנוסע שנהרג נשא דרכון מזויף, שנגנב מאזרח הולנדי בשם זה מספר חודשים לפני כן. אפשר שהוא קיבל את המזוודות הממולכדות מאזרח כוויתי בעת שהתאכסנו שניהם ערב הטיסה באותו בית מלון בווינה, או במועד אחר סמוך לטיסה. משטרת וינה טענה כי מטענו של ההרוג נבדק היטב לפני שעלה שם לטיסה לישראל.
חוקרי הפיגוע שיערו כי האדם שנהרג בפיגוע לא ידע שתיק היד שלו הכיל חומר נפץ, שכן לו ידע זאת סביר שהיה מפעיל את חומר הנפץ קודם לכן, בעת שהיה מוקף באנשים רבים יותר. התברר כי היה ברשותו כרטיס טיסה לשם יציאה מישראל שעות אחדות לאחר שהגיע אליה. ייתכן שהוא הוטעה על ידי שולחיו לחשוב שתיק היד הכיל חפצי ערך שאותם עליו להוביל לישראל ולמסור אותם שם.
קצינת הביטחון שנהרגה, מרגלית (מיקי) בן ישי הוכרה כחלל מערכת הביטחון ונקברה בבית הקברות הצבאי קריית שאול. הוענק לה ציון לשבח מאת שר הביטחון. רחוב נקרא על שמה בעיר מגוריה בני ברק.