cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התפתחות הזהות המגדרית
תשתית ביולוגית
החוקר רוברט סטולר נחשב לחלוץ הגישה לפיה מצד אחד ישנה תשתית ביולוגית להתפתחות מוח אנושי עם סיכוי גבוה יותר ללמוד מאפייני מגדר גבריים או נשיים מהסביבה הכוללת, אך מצד שני יש להניח כי אף אדם אינו נולד עם זהות מגדרית מגובשת והרי זו מתגבשת לאחר הלידה תוך למידה מן הסביבה, אשר מכוונת לכיוון מגדרי מסוים מן התשתית הביולוגית וכי הסיבה לכאורה לתפוצה נרחבת יותר של "גברים נשיים" וטרנסג'נדריות בהשוואה ל"נשים גבריות" וטרנסג'נדרים היא היותה של הנקביות "ברירת המחדל (הרבייתית) של הטבע" (Primary Femininity); לפי גישה זו, מצב בו מתקיימת בחברה אנושית נתונה יותר נשיוּת מגבריוּת (או לחלופין יותר נקביוּת מזכריוּת) הוא מצב טבעי.
גיבוש הזהות המגדרית
בהשפעת השוני המבני בין אזורים מוחיים המשפיעים על גיבוש הזהות המגדרית בזכרים ונקבות מתגבשת זהות המגדר בתהליך פסיכו-חברתי מורכב; לא ברור עד כמה התשתית הנוירוביולוגית לגיבוש זהות מגדרית מאבדת מכוחה בשל חוויות חיים אפשריות עוד בגילאי הינקות, אשר אולי יתווכו ממקום פסיכו-חברתי את גיבוש זהות המגדר אשר תואר לא אחת בספרות כ"תהליך כמו-הטבעתי".
בדרך כלל, מיד עם הלידה מיוחסת לאדם זהות מגדרית בהתאם לזוויגו לכאורה על ידי הוריו וצוות מיילד בעת הלידה במסגרת אירוע הייעוד המגדרי (בפשטות, ההכרזה "זה בן" או "זו בת") אך במקרים יוצאים מן הכלל של תינוקות אינטרסקסואליים לכאורה, לא תמיד הייעוד המגדרי אפשרי כבר בחדר הלידה בשל היות איברי המין לא ברורים או שהתינוק נולד עם איברי מין של שני המינים (ראו הרמאפרודיט); ההתייחסות אל התינוק כאל "בן" או "בת" היא הבסיס לגיבושו את זהותו המגדרית בתהליך ההשלמה הפסיכו-חברתי לכך.
מחקרים על מודעות מגדרית בתינוקות מגלים כי למידה ראשונית על הבדלים הכלליים בין המינים או לחלופין הקבוצות המגדריות עשויה להתרחש כבר בגיל 5–7 חודשים וישנם גם ממצאים מעורבים לגבי גיל 4 חודשים.
יש שהציעו כי לעיתים גיבוש התחושה המגדרית (עם או בלי הלימה נפשית-גופנית) ימשיך לשלבים מאוחרים יותר:
לפי פסיכולוגים מסוימים, שלב 4 של המודל הפסיכו-התפתחותי של הפסיכולוג אריק אריקסון ("גיבוש זהות מול בלבול תפקידים" הנע בין גיל 12 לגיל 18) עשוי להיות קשור בהתנסות מגדרית והתנהגות מגוונת מגדרית עד לכדי "בלבול מגדרי" ובהנחה והתאוריה מספיק מדויקת, קשה להעריך עד כמה התנסות כזו יכולה להשפיע על התפתחות התחושה המגדרית במתבגרים מסוימים. בספרם השנוי במחלוקת בו דווח מקרהו הטראגי של דייוויד ריימר כהצלחה הציגו הפסיכולוג השנוי במחלוקת ג'ון מאני והפסיכולוגית אנקה ארהרדט גישה דומה על בלבול מגדרי בגיל ההתבגרות. מכיוון שבתקופה בה פרסם אריקסון את ממצאיו (שנות ה-50) שונות מגדרית הייתה נדירה וכמעט ולא היו טרנסג'נדרים (אנשים שעברו שינוי גופני בעקבות דיספוריה מגדרית) בנמצא, הרי שפסיכולוגים מתייחסים לרעיון בלבול הזהויות כטריגר לשונות מגדרית ולטרנסג'נדריות – בזהירות.
לפי שארלוט טייט, ניתן לראות את התפתחות הזהות המגדרית כתהליך הנמשך לאורך החיים – כחלק מהתפתחות האישיות ואצל מיעוט מן האנשים היווצרות התחושה המגדרית עשויה להימשך עד הזקנה כמו במקרים של חרטה על שינוי גופני בעקבות דיספוריה מגדרית (אשר נבדלת מהפסקה זמנית של תהליך השינוי מסיבות פרקטיות). כמו כן, במיעוט מן התרבויות והחברות יש יותר משני מגדרים מובחנים (שלושה, ארבעה או אף חמישה מגדרים) וייתכן שאדם ייאמץ זהות מגדר מיוחדת כזו בבגרותו (לאו דווקא עם כמיהה לטרנסג'נדריות). כך למשל במדינת עומאן ("ח'נית'"), הודו ("היג'רה"), האי סמואה ("פֿאפֿאפֿיני" ), תאילנד ("ליידי בוי" או "קתואי"), ותרבות הבוגי באינדונזיה, בה ישנן 5 זהויות מגדר (החמישית היא "ביסו").
יש אנשים הטוענים כי יש להם שניים, שלושה, או יותר מגדרים (ראו למשל ביג'נדר או טריג'נדר וכו'). המונח ביג'נדר נפוץ אך אין לו הגדרה אחידה והוא יכול לתאר תופעות שונות במקצת (כולל ג'נדרקוויריות או התנהגות מגוונת מגדרית). לא נפוץ לראות בכך צורה של דיסוציאציה שכן האדם מודע למצביות המגדרית המתחלפת שלו. לפי מחקר חלוצי בתחום, ניתן להסביר תופעה זו כביטוי מיוחד של אינטרסקסואליות.
הגבלות אתיות על חקר התהליך
בעבר עלתה השאלה, האם גיבוש התחושה או הזהות המגדרית הוא תהליך "מולד או נרכש" (שאלה שננטשה בקרב כלל המדענים) ובמסגרתה גם עלתה השאלה אם ילד או ילדה שיחונכו לתחושה או זהות מגדר "הפוכה", יזדהו עימה וירגישו נוח בה; מכיוון שהניסיון לחנך ילדים להיות בעלי מגדר שונה מזה המתאים למינם הביולוגי באופן סטטיסטי-מובהק ותרבותי-חברתי נחשב ללא אתי (בין היתר, מכיוון שהילדים אינם יכולים לתת הסכמה מדעת בגיל ההסכמה), הרי שלא בוצעו מחקרים שיבדקו במישרין בתנאים שונים אם סוציאליזציה מכוונת משחקת תפקיד משמעותי בהתפתחות התחושה (תפישה שספגה הפרכות רבות כפי שהודגם במחקר על תשתית ביולוגית לתחושת המגדר).
ישנם כמה אנשים אשר איבר מינם הושחת לחלוטין בתאונות שונות עוד כשהיו תינוקות וניסו לחנכם כבנות עוד מינקותם. מקרה בולט כזה הוא מקרהו הטראגי של דייוויד ריימר. הביולוג מילטון דיאמונד (Milton Diamond) טען שמקרה דייוויד ריימר ומקרים דומים מלמדים כי ההשפעה הביולוגית על גיבוש תחושת המגדר היא עצומה וגם אם קיימת השפעה פסיכו-חברתית היא מתונה או מזערית וממילא לא תאוחר מן הינקות והביע צער על שנכפו על אנשים כאלה תהליכי "תיקון מין" שלדעתו אינם אפקטיביים והרסניים; במקרה של ריימר ובמספר מקרים של אנשים שנולדו אינטרסקסים, התינוקות שעברו ניתוחי תיקון מין לקו במשך חייהם בדיכאון, הידרדרו לסמים, פיתחו נטיות אובדניות ואף התאבדו בעצמם. כמו כן, אין זה סביר שתחושה מגדרית קבועה תשתנה באופן עיקרי על ידי סוציאליזציה, תהליך שבכל הנוגע לשינוי התפתחות טבעית סבירה של מגדר נחשב לניסיוני ומסוכן. יצוין כי כיום המגמה בקרב רופאים היא להימנע ככל הניתן מניתוחי תינוקות אינטרסקסואלים או תינוקות עם מצב כמו של דייוויד ריימר ומצבים דומים הן בשל ידע מחקרי על תוצאותיהם ההרסניות בחלק ניכר מן המקרים, הן בשל הוספת טיפולים חדשים פולשניים פחות ושיפור של טיפולים חלופיים (כמו טיפולים הורמונליים ותרופתיים חדשים מתוקף התפתחות הטכנולוגיה) והן בשל קבלה רבה יותר של שונות מינית ומגדרית בעולם בכלל ובמערב בפרט.
בעוד שמחקר התערבותי ישיר כפי שתואר בפסקה הקודמת אינו מותר מתקנות אתיקה מחמירות, מן המאה ה-20 הצטבר מעט ידע מדעי על תהליך זה, המתבסס למשל על ניתוח התנהגות בסביבה טבעית-למחצה (כמו תינוקיות וגני ילדים), מחקרי אורך ועוד.
השערות פסיכולוגיות שנזנחו
כבר משחר הפסיכולוגיה עלו רעיונות ותאוריות שונות על התפתחות התחושה המגדרית ובפרט כאלה שניסו להסביר מדוע מתרחשים המצבים שאנו מכנים כיום "נון קונפורמיות מגדרית בילדות" אשר קשורים בשיעורים גבוהים יותר להומוסקסואליות בחיים הבוגרים. הגישה הכוללת של התאוריות הראשוניות נטתה להתעלמות מגורמים ביולוגיים והדגישו את מושג ה"הזדהות הפסיכולוגית" אך כפי שהוסבר אין מדובר בגישה המקובלת בקרב חוקרים כיום.
בין התאוריות שהתעלמו מגורמים ביולוגיים ונזנחו על ידי רוב החוקרים:
1. השערת האם השתלטנית של פרויד: הפסיכואנליטיקן זיגמונד פרויד הציע כי אם דומיננטית או מגוננת מדי מעלה הסיכוי לגיבוש תחושה מגדרית נשית ולהומוסקסואליות בעתיד אצל צאצא זכרי. השערה זו לא זכתה לכל תמך אמפירי ואף זכתה להפרכות רבות ומוסכם כיום בקרב כלל החוקרים כי אין בה ממש – הן במחקר על התפתחות תחושת המגדר והן במחקר על התפתחות הנטייה המינית.
באחד המחקרים נמצא כי כלל הגברים שגודלו על ידי אם חד הורית או שתי אימהות במסגרת הורות להט"בית הם בעלי זהות מגדרית גברית ורובם (בהתפלגות דומה לשאר האוכלוסייה) הטרוסקסואליים. החוקרים דיווחו שבקבוצת הילדים להורות-יחידות (בהשוואה לקבוצת הילידים של זוג הורות) הייתה שכיחות מעט גבוהה יותר של בעיות פסיכיאטריות (הקשורות לכאורה להיעדר הורה נוסף ולקשיים של גידול ילד לבד). אם כי החוקרים Stacey ו Biblarz שאישרו את הממצא ספציפית לגבי הורות להט"בית, הציעו שאין הכרח להסיק התפלגות דומה לחלוטין. סך ממצאים אלה תואמים במידת מה את השקפתה של הפסיכולוגית אלנור מקובי לפיה הסביבה הכוללת (ובמידה רבה קבוצת השווים) היא זו שמשפיעה על התפתחות המגדר באופן כללי (אך גם כאן, לאו דווקא על תחושה מגדרית כשלעצמה).
הקשר בין זהות מגדרית לנטייה מינית
רוב החוקרים מסכימים כי התפתחות התחושה או הזהות המגדרית קשורה במידה רבה בהתפתחות הנטייה המינית.
ספרות מחקרית ענפה מראה שנון קונפורמיות מגדרית בילדות היא משתנה מנבא חזק להומוסקסואליות ולטרנסג'נדריות בהמשך החיים אם כי אין ספק כי משתנה זה אינו מוחלט (כלומר אינו מנבא הומוסקסואליות ובוודאי לא טרנסג'נדריות ב-100% מהמקרים); ילדים נון קונפורמיים מגדרית שיחוו דעיכה טבעית של נון קונפורמיות מגדרית בילדות (desistance) סביר פחות שיהיו טרנסג'נדרים אך כן סביר שיבטאו הומוסקסואליות או ביסקסואליות בבגרותם. כבר בשנות ה-70 מצא ריצ'רד גרין קשרים סטטיסטיים מובהקים בין נון קונפורמיות מגדרית בילדות (עם או ללא דעיכה טבעית של נון קונפורמיות מגדרית בילדות) לבין הומוסקסואליות בחיים הבוגרים.
חלק ניכר ממלכות הדראג למשל (אשר לפי דעה רווחת רובם גברים הומוסקסואלים או ביסקסואלים) מדווחים לעיתים כי ביצוע הדראג מהווה עבורם דרך לבטא את עצמם מגדרית, כלומר את דמות הדראג שלהם או לחלופין, להחצין נשיות מודחקת הקיימת עמוק בתוכם. לפי אחד המחקרים, מדובר בשיטת סימון (signaling) המקנה מעין ייחודיות או הגנה בתוך הקהילה ההומוסקסואלית. עם זאת, ייתכן גם מניע בידורי לתופעה זו וכן ישנן אף נשים שהן ככלל סטרייטיות או ביסקסואליות המופיעות כמעין מלכת דראג בעצמן, תופעה הנקראת בשמות "נאו דראג" או "פואו קווין" (neo drag/faux queen). לפי הנאו-דראג ויקטוריה סין (Victoria Sin) למידתה על תאוריה קווירית הביאה אותה למסקנה שזהויות מגדריות הן רעיונות מובנים ועשיית דראג היא סוג של "ליצנות מגדרית" שמטרתה פרודיה על תפישות מגדריות נפוצות; הסבר אחר סיפקה הנאו דראג לולו ברו (Lolo Brow) לפיו מצד אחד היא אוהבת לאתגר תפישות מגדריות על ידי קומדיה אך מצד שני וללא קשר לכך מניע נוסף שלה לניאודראגיסטיות הוא דרך להתמודד עם מעין אינדוקטרינציה מגדרית שעברה כשחונכה לנשיות מוחצנת כילדה וכן הרגשתה שעל ידי ניאודראגיסטיות היא מבטאת גרסה מוגברת ודומיננטית יותר של עצמה (hyperversion).
אשוח תת-אלפיני
אשוח תת-אלפיני (שם מדעי: Abies lasiocarpa; באנגלית: subalpine fir או גם Rocky Mountain fir) הוא מין אשוח שתחום התפוצה הטבעי שלו בהרים במערב אמריקה הצפונית מדרום אלסקה ועד צפון אריזונה.
גילוי וטקסונומיה
הבוטנאי הבריטי ויליאם ג'קסון הוקר (William Jackson Hooker; 1865-1785) תיאר את העץ לראשונה ב-1839 ושייך אותו לסוג אורן (Pinus) כשכינה אותו Pinus lasiocarpa (מלטינית אורן בעל זרע צמרירי). הבוטנאי הבריטי תומאס נאטל (Thomas Nuttall; 1859-1786) העביר ב-1849 את הטקסון לסוג אשוח (Abies) וקיבע את שמו המדעי על Abies lasiocarpa.
בסוג אשוח משתייך האשוח התת-אלפיני לתת-הסוג (section) Balsamea יחד עם אשוח ריחני (Abies balsamea).
תת-מינים
הדעות חלוקות בין החוקרים האם לאשוח התת-אלפיני יש שני תת-מינים או שלושה כמפורט בהמשך:
תת-המינים lasiocarpa ו-bifolia יוצרים אינטרוגרסיה (Introgression, מעבר של גנים בין המינים על ידי הכלאה) בקולומביה הבריטית ובוושינגטון. במרכז צפון אלברטה יוצר העץ אינטרוגרסיה עם אשוח ריחני (Abies balsamea). תת-המין lasiocarpa יוצר קרוב לוודאי כלאיים עם אשוח אציל (Abies procera) בחלק הדרומי של תחום התפוצה שלו. עם זאת הכלאה לא מתרחשת בין אשוח תת-אלפיני לאשוח חינני (Abies amabilis), למרות החפיפה הגדולה בתחום התפוצה.
תפוצה
אשוח תת-אלפיני גדל באופן טבעי בהרים של טריטוריית יוקון, בטריטוריות הצפון-מערביות ובפרובינציות קולומביה הבריטית ומערב אלברטה בקנדה; בדרום אלסקה, בוושינגטון, אורגון, איידהו, מערב מונטנה, ויומינג, יוטה, קולורדו, ניו מקסיקו, אריזונה, צפון מזרח נבדה ובאלפים של טרינטי (Trinity Alps) בהרי קלאמת בצפון מערב קליפורניה במערב ארצות הברית. זהו האשוח בעל התפוצה הגדולה ביותר באמריקה הצפונית בכיוון מצפון לדרום.
תת-המין שנתגלה ראשון, Abies lasiocarpa Lasiocarpa, גדל בדרום מרכז אלסקה, יוקון, קולומביה הבריטית ואלברטה והתפשט דרומה להרי הרוקי, רכס קסקייד ורכס הרי אולימפיק בוושינגטון. העץ גדל בגבהים שבין 1,100 ל-2,300 מטרים ביערות חופיים מחטניים תת-אלפיניים. במרבית המקומות הוא גדל עד לקו העצים. העץ גדל בחברת אשוח חינני (Abies amabilis), אורן לבן-קליפה (Pinus albicaulis) וצוגה הררית (Tsuga mertensiana).
תת-המין Abies lasiocarpa Arizonica גדל בדרום הרי הרוקי במדינות אריזונה, קולורדו ונין מקסיקו. העץ גדל בגבהים שבין 2,400 ל-3,400 מטרים בחברת אשוחית אנגלמן (Picea engelmannii).
התחום של תת-המין Abies lasiocarpa Bifolia משתרע מדרום יוקון, הטריטוריות הצפון-מערביות, אלברטה וקולומביה הבריטית בקנדה ובמדינות וושינגטון, אורגון, איידהו, מונטנה, ויומינג, קולורדו, ניו מקסיקו, אריזונה, יוטה ונבדה. העץ גדל בגבהים בין 600 ל-3,700 מטרים ביערות המחטניים התת-אלפינים. תת-המין Abies lasiocarpa Lasiocarpa נפגש בתת-מין זה במרבית המקומות קרוב לקו העצים. במקומות רבים הוא מצוי בחברת אשוחית אנגלמן.
צורה ועלווה
אשוח תת-אלפיני הוא עץ ירוק עד שגובהו הממוצע כ-20 מטרים ולעיתים רחוקות מגיע עד 40 או אף 50 מטרים. קוטר גזע בגובה החזה כמטר ובמקרים יוצאי דופן עד שני מטרים. עם זאת, לעיתים קרובות העץ גדל כשיח רחב. על פי גובהו הממוצע זהו העץ הנמוך מבין שמונת מיני האשוח במערב ארצות הברית.
האשוח התת-אלפיני גדל לאט. קוטר הגזע של עצים בני 150 עד 200 שנים הוא בדרך כלל בין 25 ל-50 סנטימטרים. עצים בני יותר מ-250 שנים נדירים כיוון שהם פגיעים מאוד לרקבון בגזע הנגרם על ידי פטרייה.
מערכת השורשים של האשוח התת-אלפיני רדודה. עם זאת, כתלות בקרקע הם יכולים להעמיק את השורשים.
גוון קליפת הגזע של עצים צעירים היא אפורה וחלקה עם שלפוחיות שרף. בעצים בוגרים הקליפה מחוספסת יש בה חריצים או קשקשים. בתת-המין arizonica המכונה גם אשוח קליפת השעם, צבע הקליפה הוא בגוון שמנת, היא עבה ויש לה מרקם של שעם. הקליפה של ענפים שהתקשו היא אפורה ירקרקה עד חום בהיר ומכוסה במקצת בשערות חומות. הניצנים קטנים, כמעט כדוריים הגוון שלהם חום בהיר עד חום כהה והם מכילים שרף והם מכוסים בקשקשים משולשים עד צורת עלה.
פרחים ואצטרובלים
אשוח תת-אלפיני הוא צמח חד ביתי. ייצור האצטרובלים מתחיל אחרי שהעץ מגיע לגיל 30 דנים, כאשר בתת-המין arizonica הייצור מתחיל בגיל 50 שנים.
האצטרובלים הנקביים צומחים בפרטים בודדים או בקבוצות קטנות בצמרת העץ. צורתם גלילית כשהקצה מעוגל, אורכם בין 6 ל-12 סנטימטרים ורוחבם בין 2 ל-4 סנטימטרים. צבעם סגול כהה והם מכוסים בקשקשים באורך 1.5 עד 2.5 סנטימטרים המכוסים בשערות צפופות בגוון חום-צהבהב. האצטרובלים ניצבים זקופים על הענף. כשהאצטרובלים מבשילים בתחילת הסתיו צבעם חום. כשהאצטרובל מתחיל להתפרק, הקשקשים נושרים, והזרעים בעלי הכנף משתחררים לעוף ברוח. אורכם של הזרעים בין 6 ל-7 מילימטרים ועוביים בין 2 ל-3 מילימטרים וגונם חום. אורך הכנף הצמודה כסנטימטר. זרעי תת-המין arizonica גדולים פי 1.7.
שימושים
העץ של האשוח התת-אלפיני הוא בעל צפיפות נמוכה, רך, חסר ריח וקל לעיבוד. הוא משמש להקמת מבנים ולייצור נייר. העץ אינו עמיד בפני פגעי מזג האוויר. האשוח פופולרי גם כעץ חג המולד.
תת-המין arizonica בעל קליפת השעם פופולרי כצמח נוי, בשל העלווה בגון עז של ירוק-כחלחל. החברה ההורטיקולטורלית המלכותית העניקה אות הצטיינות (Award of Garden Merit) לזן 'Compacta' של תת-המין arizonica.
אצטדיון קובאן
כשנבנה האצטדיון, תכולתו הייתה 20,000, מאוחר יותר הורחב האצטדיון ונבנה צידו השני שהוסיף עוד 20,000 מקומות ישיבה שהעלו את הקיבולת ל-40,000. משחק הכדורגל הראשון באצטדיון קובאן נערך ב-14 במאי 1961 כאשר קובאן קרסנודאר שיחקה נגד דינמו סטאברופול.
בשנים 2008 ו-2009 האצטדיון שופץ באופן יסודי והותקנו מושבים חדשים אשר הפחיתו את קיבולת האצטדיון ל-35,200.
NGC 262
NGC 262 (ידועה גם בשם Markarian 348) היא גלקסיית עדשה ענקית. הגלקסיה נמצאת במרחק של 210 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים אנדרומדה. הגלקסיה התגלתה ב־17 בספטמבר 1885 על ידי לואיס סוויפט.
תכונות
הגלקסיה בעלת גודל זוויתי נראה של כ-1.1 דקות קשת ששקולות לקוטר של כ-67,000 שנות אור. מחקר מ-1979 העלה שלגלקסיה יש מעטפת של מימן נייטרלי (אזור H I) שמשתרעת עד למרחק זוויתי של 8–12 דקות קשת ממרכז הגלקסיה, ששקול למרחק של 650,000–1,000,000 שנות אור, כלומר קוטר הגלקסיה מגיע למעשה לכ-2 מיליון שנות אור - פי 20 מקוטרה של גלקסיית שביל החלב. מסתה של מעטפת הגז מוערכת בקרוב ל-50 מיליארד מסות שמש, כאשר המסה הכוללת של הגלקסיה מוערכת בין 1011 ל-6.7x1011 מסות שמש (0.15–1.15 מסות שביל החלב). הספקטרום של האור הנפלט ממרכז הגלקסיה כולל קווי פליטה רחבים ומשום כך היא מסווגת כגלקסיית סיפרט מסוג II.
מעיינות חמים קיטאגטה
מעיינות חמים קיטאגטה הם מעיינות חמים טבעיים באזור המערבי של אוגנדה. המקומיים מאמינים שהמעיינות הם בעלי כוחות ריפוי טבעיים.
מקום
המעיינות החמים ממוקמים על כביש אישקה-קגמבה, במחוז שיימה, מערב אוגנדה, כ-2 ק"מ בדרך דרומית מזרחית לעיירה קיטאגטה, אחד מהמרכזים העירוניים במחוז, וכ-62 ק"מ בכביש ממערב לעיר מבארארה, העיר הגדולה ביותר במחוז.
סקירה כללית
ישנם שני מעיינות חמים צמודים זה לזה. לדברי המקומיים, אחד המעיינות שימש את "אומוגבה לשעבר מלך אנקולה שהייתה ממלכה של שבט בנטו באוגנדה מהמאה ה-15 ועד 1967. המעיין ידוע בשם "Ekyomugabe"'. המקומיים מאמינים שהמעיין השני הוא בעל כוחות ריפוי והוא ידוע בשם "Mulago"', על שם בית החולים הלאומי רפראל (Referral), בית החולים הגדול ביותר באוגנדה. כמה מקומיים שותים את המים. גברים ונשים מתרחצים במים החמים של קיטאגטה מולאגו, תוך אמונה שהמעיין הוא בעל כוחות ריפוי, המים במעיינות יכולים להתחמם עד 80 מעלות צלזיוס.
המעיינות ממוקמים ליד ביצה גדולה. עם גבעות חרוטיות והרי בדד המאופיינים בצמחייה ירוקה של עצים ודשא. במהלך העונה הגשומה, נהר Ngaromwenda המספק מים למעיינות, מציף וגורם להורדת הטמפרטורה במעיינות. תושבי קיטאגטה חוששים שבניית כביש קגמבה-אישקה הסמוך עלולה לפגוע במעיינות החמים על ידי חשיפתם להצפות.
קווסטלאב
אמיר כאליב תומפסון (נולד ב-20 בינואר 1971), הידוע באופן מקצועי בשם קווסטלאב (מאנגלית: Questlove מסוגנן כ-uestlove?), הוא מוזיקאי, כותב שירים, תקליטן, סופר, עיתונאי מוזיקה ובמאי קולנוע אמריקאי. הוא המתופף והמוביל (במשותף עם חבר הלהקה בלאק ת'וט) של להקת ההיפ-הופ דה רוטס. הלהקה משמשת כלהקת הבית של The Tonight Show Starring Jimmy Fallon מאז 17 בפברואר 2014. קווסטלאב הוא גם אחד מהמפיקים של אלבום השחקנים של המחזמר "המילטון" בברודוויי. הוא המייסד המשותף של אתרי האינטרנט Okayplayer ו-OkayAfrica. בנוסף, הוא פרופסור עזר במכון קלייב דייוויס למוזיקה מוקלטת באוניברסיטת ניו יורק.
קווסטלאב הפיק הקלטות לאמנים כולל אלביס קוסטלו, קומון, דיאנג'לו, אריקה באדו, ג'יי זי, ולאחרונה, אל גרין, איימי ווינהאוס וג'ון לג'נד. כסופר, הוא כתב ארבעה ספרים.
אנדרו קולדקוט
סר אנדרו קולדקוט (באנגלית: Sir Andrew Caldecott, בסינית: 郝德傑; 26 באוקטובר 1884 - 14 ביולי 1951) היה פקיד קולוניאלי בריטי אשר כיהן כמושל הונג קונג.
קורות חיים
קולדקוט נולד בקנט שבאנגליה. אביו היה כומר מקומי. קולדקוט התחנך בבית הספר אפינגהאם, ובמכללת אקסטר שבאוניברסיטת אוקספורד.
בין השנים 1907–1935 עבד עבור השירות הקולוניאלי הבריטי וכיהן בין היתר כתת-שר לעניין מושבות המצרים; כמפקח על האדמות במדינות המלאיות; כשר לעניין דואר; בין השנים 1931–1933 כיהן כמזכיר ממשלת פדרציות המדינות המלאיות; בין 1933 - 1935 כמזכיר מושבות המצרים, ובין 1934 - 1935, כנציב העליון של מושבות המצרים והמדינות המלאיות.
ב-12 בדצמבר 1935 החל קולדקוט לכהן בתפקיד מושל הונג קונג, וכיהן כמושל שנה אחת, עד ה-28 באוקטובר 1937 - התקופה הקצרה ביותר בין מושלי הונג קונג. תפקידו כמושל הונג קונג קוצר בשל מינויו לתפקיד מושל ציילון בשנת 1937, וכיהן בתפקיד זה עד 1944.
קולדקוט פרסם שני אוספי סיפורת בין 1947–1948.
קולדקוט נפטר ב-14 ביולי 1951.
משפחתו
קולדקוט נשא לאישה את אוליב מרי (Olive Mary) בשנת 1918 ונולדו להם בן ובת. לאחר מותה של אוליב בשנת 1943, קולדקוט נישא בשנית לאוולין מאי (Evelyn May) בשנת 1946.
תארים
קולדקוט התקבל למסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש בשנת 1932 וקיבל תואר אביר במסדר זה בשנת 1937 ותואר אביר גדול בשנת 1941.
קולדקוט התקבל למסדר האימפריה הבריטית בשנת 1926 וקיבל תואר אביר במסדר זה בשנת 1935. בשנת 1936 קיבל תואר אביר מסדר יוחנן הקדוש.
מורשתו
על שמו של אנדרו קולדקוט קרויה דרך קולדקוט בניו קאולון שבהונג קונג, וכן גבעת קולדקוט ודרך קולדקוט שבסינגפור. דרך אוליב (Olive Road) שבסינגפור, קרויה על שם רעייתו הראשונה.
ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה
השייח' ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה (בערבית: خالد بن أحمد بن محمد آل خليفة; נולד ב-24 באפריל 1960) הוא דיפלומט בחרייני המשמש יועצו המדיני של מלך בחריין לאחר שכיהן כשר החוץ של בחריין משנת 2005 עד לפיטוריו בינואר 2020.
השייח ח'אלד הוא שר החוץ השני בתולדות בחריין לאחר שהחליף את קודמו השייח' מוחמד בן מובארכ בן חמד אאל ח'ליפה שהתמנה לסגנו של ראש ממשלת בחריין, ח'ליפה בן סלמאן אאל ח'ליפה.
ביוגרפיה
ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה נולד ב-24 באפריל 1960 בבירת בחריין, מנאמה. הוא סיים את לימודי התואר הראשון שלו בהיסטוריה ומדע המדינה מאוניברסיטת סנט אדוארד באוסטין, טקסס, בשנת 1984. השייח' ח'אלד החל את עבודתו בשירות החוץ הבחרייני ב-1 במרץ 1985 כמזכיר שלישי במשרד החוץ של בחריין. בין אוגוסט 1985 לנובמבר 1994 הוא עבד בשגרירות בחריין בוושינגטון די. סי., שם היה אחראי על העניינים המדיניים והעניינים הקשורים לקונגרס ולתקשורת. מיוני 1995 עד אוגוסט 2000 עבד כקצין הקשר הראשי בין משרדו של סגן ראש הממשלה למשרדו של שר החוץ; האחראי לתחום הימי והסכסוך הטריטוריאלי בין בחריין וקטר ולמשימות נוספות. באוגוסט 2000 הוא נכנס לתפקידו כמנהל יחסי ציבור והמידע בחצרו של יורש העצר, סלמאן, נסיך הכתר של בחריין. הוא כיהן כשגריר בחריין בבריטניה משנת 2001 עד 2005.
שר החוץ
בתקופת כהונתו כשר החוץ היה ח'אלד אך מן הגורמים הפרו-ישראלים ביותר במפרץ. במאי 2018 הביע את תמיכתו בתקיפות האוויר של ישראל בסוריה נגד יעדים איראניים, ואמר כי: "זו זכותה של כל מדינה באזור, כולל ישראל להגן על עצמה על ידי השמדת מקורות הסכנה."
ב-14 בפברואר 2019 אמר ח'אלד בן אחמד כי הישראלים והפלסטינים יהיו קרובים יותר להסכם שלום ללא התנהגותה הממאירה של איראן. לדבריו, הוא הגיע למסקנה כי הסכסוך הישראלי-פלסטיני הוא הנושא החשוב ביותר באזור, אך כעת הוא רואה שהאתגר "הרעיל" היותר באזור הוא הרפובליקה האסלאמית של איראן.
במהלך וועידה כלכלית שנערכה בין התאריכים 25–26 ביוני במנאמה ושארגן חתנו ויועצו הבכיר של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, ג'ארד קושנר כדי למשוך משקיעים לשטחים הפלסטיניים, אמר ח'אלד לערוץ 13 כי: "ישראל היא חלק מהמורשת הזו של כל אזור זה, באופן היסטורי, כך שלעם היהודי יש מקום ביננו". לזמן ישראל אמר בראיון נרחב בשולי הוועידה במאנמה, כי: "הקיום של ישראל הוא עובדה, וכי בחריין תרצה שלום עם ישראל ; ישראל היא מדינה באזור… והיא כאן להישאר, כמובן", הוא אמר. "למי הצענו שלום ביוזמת השלום הערבית? הצענו אותו למדינה בשם ישראל, באזור… אנחנו מאמינים כי ישראל היא מדינה שנמצאת כאן כדי להישאר, ואנחנו רוצים יחסים טובים יותר איתה, ואנחנו רוצים שלום איתה". הרשות הפלסטינית החרימה את הוועידה הכלכלית בת היומיים בגלל התמיכה (הלדעתם חד צדדית) של הבית הלבן בממשלת ישראל.
בנובמבר 2019 טען בנאום שנשא בוועידה אזורית בבירה, מנאמה כי ישראל: "ממשיכה להתעלם מהחוק הבינלאומי... כשהיא מרחיבה את ההתנחלויות בגדה המערבית וממשיכה בכיבוש רמת הגולן". הוסיף ואמר כי ישראל תוכל "ליהנות מיחסים טובים יותר עם מדינות האזור" רק אם תפגין רצון להשיג שלום ותתחייב להקמתה של מדינה פלסטינית."
Forget Forever
Forget Forever (בעברית: לשכוח לתמיד) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית סלינה גומז, מתוך אלבום הבכורה שלה, Stars Dance. השיר יצא לאור ב-19 ביולי 2013, ביחד עם שאר שירי האלבום.
השיר הגיע למקום ה-118 במצעד השירים של קוריאה הדרומית.
כתיבה וסוגה
השיר נכתב על ידי ג'ייסון אוויגן, קלרנס קופי, אלכסנדר ליקירדו, ג'ורדן ג'ונסון, סטפן ג'ונסון ומרקוס לומקס והופק על ידי דה מונסטרס & סטריינג'רז, אוויגן ודן בוק. השיר הוקלט כבר בשנת 2012, והוא מכיל בתוכו את סגנון הסינת'פופ, המשלב בתוכו את סגנון הדאנס-פופ.
בנוסף לכך, מדבר השיר על ניסיון לשכוח מישהו לתמיד, לאחר שגומז עברה איתו דברים שונים.
הצלחה
השיר זכה להצלחה כאשר נכנס למקום ה-118 במצעד השירים של קוריאה הדרומית, למרות שלא יצא כסינגל. בשנת 2014, יצא לאור אלבום האוסף הראשון של גומז For You, בו נכלל רמיקס חדש שנעשה עבור השיר, שצבר להצלחה כאשר צבר למעלה מ-6 מיליון צפיות ביוטיוב.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-9.5 מיליון השמעות.
הארי קינארד
הארי ויליאם אוסבורן קינארד השני (באנגלית: Harry William Osborne Kinnard II; 7 במאי 1915 - 5 בינואר 2009) היה גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה במלחמת וייטנאם.
קריירה מוקדמת
קינארד נולד וגדל במחוז ארלינגטון, וירג'יניה. קינארד החל את דרכו בצבא ארצות הברית עם הרשמו למכללה הצבאית באקדמיה הצבאית ווסט פוינט. בשנת 1939 סיים את לימודיו, הוסמך כקצין והתגייס לצבא. קינארד עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חיל הרגלים. במהלך המתקפה על פרל הארבור לחם כמקלען נ"מ. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב קינארד לצנחנים ושירת במספר תפקידי פיקוד ומטה בדיוויזיה המוטסת ה-101 וצנח בנורמנדי. במהלך מבצע מרקט גארדן בהולנד שירת קינארד כמפקד הגדוד ה-1 ברגימנט החי"ר המוצנח ה-501 של הדיוויזיה המוטסת ה-101. על האופן בו פיקד על הגדוד במערכה עוטר קינארד בצלב השירות המצוין. במהלך הקרב על הבליטה שימש קינארד כקצין המבצעים של הדיוויזיה ה-101.
לאחר המלחמה נשלח קינארד לפורט בנינג ועסק בפיתוח טקטיקות סער אוויריות. בשנת 1962 שירת כסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת 101. על קינארד הוטל לגבש את תורת הלחימה ומבנה יחידת הסער האווירית החדשה של צבא ארצות הברית - דיוויזיית הפרשים הראשונה. קינארד מונה למפקד הדיוויזיה ופיקד עליה במלחמת וייטנאם, בין היתר בקרב יה דראנג.. בשנת 1969 פרש לגמלאות.
בלגיה באירוויזיון 2021
בלגיה באירוויזיון 2021 השתתפה עם השיר "The Wrong Place", שבוצע על ידי הלהקה הבלגית הוברפוניק.
לפני האירוויזיון
ב-1 באוקטובר 2019, רשות השידור הבלגית הכריזה כי הוברפוניק נבחרו לייצג את בלגיה באירוויזיון 2020 עם השיר "Release Me". ב-18 במרץ 2020, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה עקב מגפת הקורונה. ב-20 במרץ, רשות השידור הבלגית אישרה כי הוברפוניק ימשיכו וייצגו את בלגיה גם באירוויזיון 2021. השיר הבלגי, "The Wrong Place", יצא לאור ב-4 במרץ 2021.
באירוויזיון
ב-18 במאי 2021, ביצעה הלהקה את השיר בחצי הגמר של התחרות. בתום ההצבעות, הגיעה למקום התשיעי עם 117 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה הלהקה למקום ה-19 עם 74 נקודות.
אתר שיגורים יאסני
יאסני (רוסית: Ясный), היה אתר שיגורי לוויינים שפעל מתוך בסיס לטילים בליסטים רוסי. התאר נמצא בשטח מחוז אורנבורג קרוב לגבול עם קזחסטן.
בתקופת ברית המועצות במקום הוקם בסיס חיל האוויר הסובייטי שבמהך התווסף בסיס טילים בליסטים. במקום הוצבו טילים מדגם Р-36М שפותחו ונבנו במפעל "יוז'ני" בדנייפרופטרובסק בניהול של מיכאיל יאנגל. הם נחשבו לטילים הגדולים ברשות ברית המועצות ורוסיה והיו במכונות מבצעית גבוהה.
בעקבות הסכמי על פירוק הנשק היה צורך לפרק חלק משמעותי של הטילים. לצורך המשך ניצולם הוקמה חברה רוסית-אוקרינית-קזחית להסבת הטילים לשיגור לוויינים במשקל עד 3,700 ק"ג. המשגר האזרחי קיבל שם משגר ולצורך שיגורו לחלל הוסבו מתקנים באתר יאסני. השיגורים היו באחריות משרד ההגנה של רוסיה. במהלך התאמת האתר לשיגורים מסחריים אזרחים הוקמו מספר מתקנים חדשים.
השיגור הראשון בוצע בשנת 2006 ושיגרוים נמשכו עד לשנת 2015. כל השיגורים היו מסחריים והסתיימו בצהלחה. בשנת 2014 מהאתר שוגרו 37 לוויינים בשיגור בודד. שיגור זה כלל לוויין "דוכיפת 1". בשנת 2015 לאור הדררדות היחסים בין רוסיה לאוקראינה סוכם על מכירת חלקם של חברות אוקראיניות במיזם משותף. באופן מעשי לאחר יציאת אוקראינה מהמיזם לא שוגר אף לוויין.
לאחר סיום שיגורים אזרחיים, האתר חזר להיות בסיס טילים בלבד. בשנת 2019 הותקנו בו טילים בעלי יכולת על קולית והם נכנסו לשירות מבצעי.
דוד הררי
דוד הררי (נולד ב-1941) הוא מהנדס ישראלי, לשעבר בכיר בתעשייה האווירית. זוכה פרס ביטחון ישראל על חלקו בפיתוח מערכת ה"זהבן" וחתן פרס ישראל להנדסה.
קורות חיים
נולד במצרים ובשנת 1956, בעקבות מבצע קדש עבר עם משפחתו לצרפת. הוא למד בבית ספר למהנדסים ובאוניברסיטת פריז, הוכשר כמהנדס וסיים לימודי תואר שלישי במחשבים ודוקטורט בפיזיקה. לאחר שסיים בצרפת שירות צבאי הקים תנועה לעידוד עלייה של יהודי צרפת לישראל והיה יו"ר התנועה הראשון עד עלייתו בשנת 1970.
בשנה האחרונה לשהותו באירופה ארגן במשותף עם התעשייה האווירית עלייה של כ-300 מהנדסים וטכנאים, ועם עלייתו נקלט בהתאם לאותו הסכם בתעשייה ועבד בה כמהנדס פיתוח. הררי לקח חלק במספר פרויקטים ולאחר מלחמת יום הכיפורים השתתף בצוות תיכון מוקדם של התעשייה האווירית שבו נבחנה מערכת מזל"ט. בשנת 1977 התמנה לראש הפרויקט לפיתוח מערכת "זהבן", בה נעשה שימוש מבצעי בשנת 1981 ובעקבותיו זכה הררי עם צוות הפיתוח בפרס ביטחון ישראל. בצה"ל שובץ הררי ביחידת מילואים של חיל המודיעין ושירת כקצין אחזקה ביחידת המזל"טים עד 1992. בתעשייה האווירית התמנה בשנת 1987 למנהל מפעל הפיתוח והייצור של מערכת מטוסים ללא טייס, כאשר אותה עת כבר תופעלו מספר דגמים ויוצאו לצבאות זרים ובהם צבא ארצות הברית.
בשנת 1993 מונה הררי למנהל הפיתוח העסקי של התעשייה האווירית ובתקופתו בתפקיד רכש חיל האוויר של צרפת את מערכת F-Hunter. בשנים 1997–2003 שימש סמנכ"ל התעשייה האווירית למחקר ולפיתוח. בסיום תפקידו היה מנהל משלחת התעשייה האווירית באירופה עד פרישתו לגמלאות.
הררי משמש היו"ר הישראלי של המועצה המייעצת לקרן צרפת-ישראל והנציג הישראלי בוועדה הכלכלית של הארגון הבינלאומי של מדינות דוברות צרפתית.
פסיכו 4: ההתחלה
פסיכו 4: ההתחלה (באנגלית: Psycho IV: The Beginning) הוא סרט אימה טלוויזיוני אמריקאי המספר על ילדותו של נורמן בייטס. הסרט הוא האחרון בסדרת סרטי 'פסיכו', וכן האחרון שבו תפקיד נורמן משוחק על ידי אנתוני פרקינס. התסריט לסרט נכתב על ידי ג'וזף סטפנו, תסריטאי "פסיכו". הסרט הופק על ידי הילטון א' גרין ושודר לראשונה בטלוויזיה ב-10 בנובמבר 1990 ברשת שואוטיים בכבלים.
בסרט, נורמן בייטס משתחרר מבית החולים הפסיכיאטרי שבו נכלא בסוף "פסיכו 3" כדי לעמוד למשפט. הוא זנח את האובססיה לאמו המנוחה ונישא לאשה צעירה ממנו בשם קוני. משנכנסת אשתו להריון, מתעוררים בבייטס חששות כי הילד יירש את מחלת הנפש שלו ויהפוך לפסיכופת כמוהו.
הפקה והפצה
הסרט צולם באולפני יוניברסל מ-4 ביולי 1990 עד 13 ביולי 1990, לאחר עיכובים רבים בהפקה. צ'ארלס אדוארד פוג ואנתוני פרקינס היו אמורים לשמש, בהתאמה, תסריטאי ובמאי הסרט. לבסוף הוחלפו על ידי ראשי האולפנים במיק גאריס, במאי סרטי אימה טלוויזיוניים, וג'וזף סטפנו, תסריטאי הסרט הראשון.
השחקנית אוליביה האסי לוהקה לתפקיד אמו של נורמן בייטס כדי להדגיש את העובדה כי בינה לבין בנה לא היו פערי גיל גדולים. הנרי תומאס, שהיה בן תשע עשרה בעת הסרטת הסרט, לוהק לתפקיד נורמן בייטס הצעיר. תומאס זכה להדרכה מאנתוני פרקינס. במהלך הצילומים אובן פרקינס כנשא HIV, וקיבל טיפול תוך כדי עבודת צילומי הסרט.
אחרית דבר
אחרי "פסיכו 4: ההתחלה", ניסתה רשת שואוטיים לרכוב על הצלחת הסרט ויצרה סדרה בשם "מלון בייטס" שהיוותה מעין פריקוול טלוויזיוני. סדרה זו, שלא הייתה בהשתתפות אנתוני פרקינס, נכשלה והורדה לאחר פרקים ספורים בלבד; הבמאי גאס ואן סנט ביים רימייק ל"פסיכו", שנכשל מכל בחינה אפשרית; כיום (2013) משודרת בטלוויזיה האמריקאית בכבלים גרסה מחודשת של "מלון בייטס", שהצלחתה יפה.
איסקו
פרנסיסקו רומאן אלארקון סוארס (בספרדית: Francisco Román Alarcón Suárez; נולד ב-21 באפריל 1992), המכונה איסקו, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בריאל בטיס.
קריירה
איסקו החל את הקריירה בקבוצת המילואים של ולנסיה וערך ארבע הופעות בקבוצה הבכירה של המועדון. בשנת 2011 חתם במאלגה ושיחק שנתיים במדיה. בעונת העפיל עם הקבוצה לרבע גמר ליגת האלופות.
ריאל מדריד
לקראת עונת חתם בריאל מדריד, ששילמה עבורו 30 מיליון אירו. איסקו קיבל את חולצה מספר 23. בהופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק נגד ריאל בטיס בישל שער לקארים בנזמה ובדקה ה-85 כבש את שער הניצחון בנגיחה. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה בגביע המלך ובליגת האלופות, כשהוא משותף במשחק הגמר כשחקן מחליף.
לקראת עונת 2015/16 הוחלף מספרו מ-23 ל-22.
בעונת 2016/2017 איסקו היווה שחקן משמעותי בזכייה של ריאל מדריד באליפות ספרד ובליגת האלופות כאשר ערך את העונה הטובה ביותר בקריירה שלו מבחינת נתונים בה הוא כבש 11 שערים ובישל שבעה.
ב-14 בספטמבר 2017 האריך איסקו את חוזהו בריאל מדריד עד שנת 2022.
סביליה ובטיס
ב-1 ביוני 2022 עזב איסקו את ריאל מדריד, וב-6 באוגוסט חתם לשנתיים בסביליה. ב-19 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה, בתיקו 1-1 נגד ריאל ואיאדוליד. בדצמבר 2022 שוחרר מהקבוצה.
נבחרת ספרד
בשנת 2009 שיחק איסקו עם נבחרת הנערים של ספרד בגביע העולם בכדורגל עד גיל 17, וכבש שלושה שערים במהלך הטורניר, בו סיימה ספרד במקום השלישי. בשנת 2011 שיחק עם הנבחרת עד גיל 20 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בקולומביה, וכבש שער אחד במהלך הטורניר, בו הודחה נבחרתו ברבע הגמר.
ב-6 בפברואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ספרד, במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי. ביוני 2013 זכה איסקו עם הנבחרת הצעירה של ספרד בטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות, שנערך בישראל. איסקו כבש שלושה שערים ואף נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
ב-15 בנובמבר 2014 כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת הבוגרת, בניצחון 0–3 על במסגרת מוקדמות יורו 2016.
ב-27 במרץ 2018 כבש שלושער במשחק ידידות נגד נבחרת ארגנטינה בניצחונה של ספרד 1–6.
יאנוש ימניץ
רקע משפחתי
אביו, שאנדור ימניץ (1890–1963), היה מלחין, מנצח, אסתטיקן ואחד ממבקרי המוזיקה ההונגריים החשובים ביותר, תלמידו של ארנולד שנברג, תאודור אדורנו, בלה בארטוק, אלדאר טוט, לאיוש קאשאק, שהתגורר בגרמניה במשך כמה שנים בין השנים 1908–1919 ונותר גם נציגו האופייני של המודרניזם של רפובליקת ויימר, מבקר מוזיקה של היומון החשוב נפסבה בשנים 1924–1950. אמו הייתה יוליאנה וייס.
פעילותו
בין השנים 1949–1953 יאנוש ימניץ היה סטודנט להיסטוריה בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת אטווש לוראנד. הוא החל את עבודתו המדעית במכון להיסטוריה של מפלגת העובדים ההונגרית, אך אחרי כישלון המרד ההונגרי בשנת 1956 הודח מסיבות פוליטיות. מסוף שנות החמישים עבד במכון להיסטוריה של האקדמיה ההונגרית למדעים, שם קיבל בשנת 1964 את התואר המדעי של דוקטור. בשנת 1974, הגן על עבודת הדוקטורט שלו בנושא היבטי תנועת הפועלים בתקופת מלחמת העולם הראשונה. הוא כתב ביוגרפיות של כמה מנהיגי פועלים, ביניהם קייר הארדי מבריטניה, ז'אן ז'ורס מצרפת ולאון בלום. הוא פרסם את פרוטוקול האינטרנציונל השני בהונגרית, שהווה מקור חשוב להיסטוריוגרפיה של התקופה. הוא ייצג את מקצוע של ההיסטוריונים ההונגרים במספר רב של כנסים בינלאומיים, הוא נכח מהתחלה והיה משתתף קבוע באירוע השנתי של הוועידה הבינלאומית להיסטוריונים של תנועת עובדים (ITH) בלינץ. יאנוש ימניץ היה היוזם והעורך הראשי משנת 1974 של שנתון ההיסטוריה של תנועת העבודה הבינלאומית, אשר כובד על ידי סופרים כגון אריק הובסבאום, טוני בן, אישטוואן מסארוש, פרנץ פייטה, מדלן רבריה, ראלף מיליבנד, גרד קאלסן, ניקולאי בוכארין, נכדו של ניקולאי איבנוביץ' בוכארין (היסטוריון של האקדמיה הרוסית למדעים), רוברט יבזרוב, אלדו אגוסטי או נריהיקו איטו, נשיא האגודה הבינלאומית לזכר רוזה לוקסמבורג.
הוא פרש לגמלאות כיועץ מדעי, אך המשיך את עבודת המחקר והעריכה שלו. הוא איבד את ראייתו ובסופו של דבר התעוור לחלוטין, אך גם בתקופה זו פרסם מספר ספרים חשובים העשירים במידע חדש. הביבליוגרפיה של יצירותיו מורכבת מאלפי פריטים. נותרה כמורשת גדולה במיוחד של ספרים וכתבי יד.
יעקב זס
יעקב זס (1892 – 1 בינואר 1976) היה רופא, וסופר, רופא המושבות כפר תבור, וסג'רה בתקופת העלייה הרביעית, רופא בחברון, מנהלו הראשון של בית החולים על שם שוויצר.
ביוגרפיה
זס נולד ליד העיר טרנופול, בגליציה אשר הייתה בריבונות אוסטרו-הונגריה. את לימודי הרפואה סיים בווינה. בשנת 1922 עלה לארץ ישראל.
בין השנים 1923–1927 היה רופא בכפר תבור ובאילניה (סג'רה). בין השנים 1927–1929 עבד כרופא בחברון. כשהנהלת הדסה החליטה על מינויו למנהל בית החולים על שם שוויצר, הוחלט להכשירו בבית החולים הדסה בירושלים, וזס היה נוסע 3 פעמים בשבוע מחברון לירושלים.
בשנת 1929 התיישב בטבריה, והיה למנהלו הראשון של בית החולים על שם שוויצר. משנת 1949 היה רופא משרד הביטחון ולשכת גיוס.
הכינוס המדעי של ההסתדרות הרפואית העברית בארץ ישראל, שנת 1939
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות ע"ש שטראוס ברחוב צ'נסלור, בירושלים כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה. ראו: ד"ר זס (טבריה) "שגיאה באבחנת מחלות הלב וכלי הדם" (ישיבה ד', 1 ביוני)
תומאס דילייני
תומאס יוזף דילייני (בדנית: Thomas Joseph Delaney, נולד ב-3 בספטמבר 1991 בפרדריקסברג שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בהופנהיים ובנבחרת דנמרק בעמדת הקשר.
פ.צ. קופנהגן
דילייני נולד בדנמרק להורים ממוצא אירי ואמריקאי, ושיחק בקבוצות הנוער והמילואים של פ.צ. קופנהגן בנעוריו. בעונת 2008/09 החל דילייני לשחק בקבוצה הבכירה, וערך הופעות בעיקר בגביע הדני. בקיץ 2009 נכנס דילייני לסגל הקבוע של הקבוצה הבכירה, ובהופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית הבקיע שער מול מוגרן בודווה במוקדמות ליגת האלופות. דילייני היה שותף בעונה זו, 2009/10, לזכייה של פ.צ. קופנהגן באליפות ליגת העל הדנית, וזכה שוב בתואר האליפות בעונת 2010/11. בעונת 2011/12 דילייני לא זכה באליפות אך זכה בגביע הדני. בעונת 2012/13 זכה דילייני באליפות השלישית שלו עם המועדון, ובקיץ 2013 האריך את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2015, וכעבור זמן לא רב האריך את חוזהו עד לשנת 2017. בינואר 2014 מונה דילייני כסגן הקפטן, וכעבור חצי שנה מונה כקפטן. בעונת 2014/15 זכה דילייני בגביע הדני, ונבחר כאיש המשחק בגמר הגביע, שהסתיים בניצחון של קופנהגן 2–3 בהארכה על וסטסיאלנד. בעונת 2015/16 זכה דילייני בדאבל הראשון שלו עם הקבוצה. בספטמבר 2016 הבקיע דילייני שער בבעיטת יעף מ-30 מטר בניצחון 0–4 על קלאב ברוז' בשלב הבתים של ליגת האלופות. דילייני וקופנהגן סיימו את שלב הבתים במקום השלישי עם תשע נקודות, והמשיכו אל הליגה האירופית. בשתי עונותיו האחרונות במועדון, נבחר דילייני ככדורגלן השנה של פ.צ קופנהגן.
ורדר ברמן
בקיץ 2016 סיכמה פ.צ. קופנהגן עם ורדר ברמן שדילייני יעבור לשורות המועדון מהבונדסליגה בינואר 2017. בפברואר 2017 דילייני הבקיע את שערו הראשון בוורדר ברמן, בניצחון 0–2 על מיינץ 05, שקטע רצף של ארבעה הפסדים רצופים. ורדר ברמן הייתה שקועה באותה תקופה מתחת לקו האדום, והחלה רצף ארוך של משחקים ללא הפסד, שלדילייני היה חלק חשוב בו. באפריל 2017 הבקיע דילייני את השלושער הראשון בקריירה שלו, בניצחון 2–5 על פרייבורג. את עונת 2016/17 סיימו ברמן ודילייני במקום השמיני בבונדסליגה. בעונת 2017/18 הבקיע דילייני שלושה שערים ב-32 הופעות במדי ברמן, וסיים עמה במקום ה-11 בבונדסליגה.
בורוסיה דורטמונד
ב-7 ביוני 2018 חתם דילייני לארבע שנים בבורוסיה דורטמונד, ששילמה עבורו 20 מיליון אירו לוורדר ברמן. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2018/19, הבקיע דילייני שלושה שערים ב-30 הופעות ליגה, וסייע לדורטמונד לסיים במקום השני בבונדסליגה. בעונת 2019/20 דילייני סבל מפציעה וערך 11 הופעות ליגה בלבד, אך קבוצו סיימה בכל זאת במקום השני בבונדסליגה. בעונת 2020/21 דילייני ערך 20 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, וסיים עם דורטמונד במקום השלישי בבונדסליגה. בתום עונה זו, זכה דילייני בגביע הגרמני עם דורטמונד, ונכנס כמחליף במשחק הגמר, בו ניצחה דורטמונד 1–4 את ר.ב. לייפציג.
סביליה
ב-25 באוגוסט 2021 חתם דילייני לארבע שנים בסביליה. ב-28 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 1-1 נגד אלצ'ה. ב-11 בדצמבר כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1-0 על אתלטיק בילבאו.
ב-30 בינואר 2023 חזר דילייני לגרממיה והושאל להופנהיים עד לסוף העונה.
קריירה בינלאומית
דילייני שיחק בכל הנבחרות הצעירות של דנמרק. באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק הבכירה, במשחק נגד נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. דילייני ודנמרק לא העפילו למונדיאל 2014 עצמו, וכשלו להעפיל גם ליורו 2016.
את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים הבקיע דילייני ב-1 בספטמבר 2017 בניצחון 0–4 על נבחרת פולין במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. כעבור שלושה ימים, הבקיע דילייני שלושער בניצחון 1–4 על נבחרת ארמניה, גם כן במוקדמות מונדיאל 2018.
דילייני זומן לסגל של נבחרת דנמרק למונדיאל 2018. דילייני ודנמרק סיימו את שלב הבתים במקום השני, והעפילו לשמינית הגמר מול נבחרת קרואטיה. דילייני בישל שער יתרון לדנמרק כבר בדקה השנייה של המשחק למתיאס יורגנסן. משחק זה הסתיים בתיקו 1-1. דנמרק ודילייני הפסידו בפנדלים והודחו מהמונדיאל.
דילייני ודנמרק העפילו ליורו 2020, בו דילייני היה חלק חשוב מאוד בהצלחת הנבחרת, שהגיעה עד לחצי הגמר, בו הפסידה 1–2 בהארכה לאנגליה. דילייני הבקיע שער אחד בטורניר זה, בניצחון 1–2 על צ'כיה ברבע הגמר.
יעקב מידד
יעקב מידד (מיו) (13 במרץ 1919 – 29 ביוני 2012) היה קצין בצה"ל וסוכן המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ביוגרפיה
מידד נולד בשם ארנסט מיודובסקי, בן יחיד להוריו. הוא גדל בעיר ברסלאו שבגרמניה. היה חבר תנועת הנוער "הבונים". ב-1934 עלה לארץ ישראל בגפו. במהלך השואה אביו, שעוטר בצלב הברזל במלחמת העולם הראשונה, נרצח על ידי הנאצים בטרזיינשטט ואמו נרצחה באושוויץ.
למד בבית הספר הריאלי. ב-1936 גויס לארגון ההגנה, עבר קורס מ"כים ולאחר מכן קורס מ"מים ביבנאל מחזור י'. במקביל החל ללמוד הנדסת חשמל בטכניון.
עם פלישת הנאצים לפולין בספטמבר 1939, התנדב מידד לצבא הבריטי והיה אחד מ-12 המתנדבים הראשונים של היישוב היהודי. הוא שובץ בסוללת תותחי החוף 6 אינץ' בגדוד 14, שהוצבה בבת גלים במטרה להגן על העיר חיפה. אחרי הקמת הבריגדה היהודית נשלח לקורס קצינים באנגליה. השתחרר מהצבא הבריטי ב-1946.
בנובמבר 1947 התגייס לפלוגה ב' של גדוד 22 של חטיבת כרמלי ולחם במלחמת העצמאות. הוא השתתף בקרב על חיפה, קרב משמר העמק. היה מפקד גונדה בגדוד תותחנים 402, והשתתף בקרבות על בית דראס ובקרבות על משלט עיבדיס. הוא המשיך בשירות קבע בצה"ל בחיל התותחנים, בשנים 1951 עד 1953 פיקד על בסיס ההדרכה של החיל, בה"ד 9, ולאחר מכן שימש ראש ענף חיל רגלים במנהל הסגל. השתחרר ב-1955 בדרגת סגן-אלוף.
עם שחרורו גויס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. הוא נשלח לצפון אפריקה, הקים בתוניסיה רשת סיוע בפעילות חשאית של העלאת יהודים, ולאחר מכן בטנג'יר שבמרוקו. בהמשך שירותו במוסד היה חבר ביחידת "מפרץ" (לימים "קיסריה"). הוא השתתף במבצעים חשאיים ללכידתם וחיסולם של פושעים נאצים. הוא היה חבר בחוליה שתפסה והביאה לישראל את אדולף אייכמן והיה אחראי על החלק הלוגיסטי של המבצע. כמו כן לקח חלק מרכזי במבצע חיסול "התליין מריגה", הרברטס צוקורס, תחת הכינוי "אנטון קינצלה". על המבצע כתב יחד עם גד שמרון את הספר "חיסול התליין מריגה", שיצא לאור ב-1997 בהוצאת כתר. הוא נטל חלק בחיפושים אחר הורסט שומאן בגאנה. בשנות השמונים פרש מהמוסד.
היה נשוי לשולה, ואב לשלושה ילדים.
קטמון מועדון אוהדים
"קטמון מועדון אוהדים" (בשמה המלא: "קטמון מועדון אוהדים - איחוד אוהדי הפועל ירושלים") היא עמותה ישראלית אשר מאגדת את אוהדי הפועל ירושלים בכדורגל כחברי עמותה. העמותה מחזיקה בבעלות ובזכויות הניהול של הפועל ירושלים בכדורגל.
העמותה מנוהלת על ידי ועד מנהל המונה שבעה חברים, מתוכם ארבעה הם נציגי האוהדים, אשר נבחרים מדי שנה בבחירות דמוקרטיות בין כלל חברי עמותת קטמון מועדון אוהדים, ומתוכם בוחר הוועד את היו"ר. אל שלושת המקומות הנותרים העמותה יכולה להזמין גורמים אשר תורמים לקבוצה למשך אותה עונת משחקים.
העמותה, שהוקמה בשנת 2009 הקימה את קבוצת הכדורגל "הפועל קטמון ירושלים" כאות מחאה על ניהולה הכושל של הפועל ירושלים. בכך הוקמה למעשה קבוצת הכדורגל הראשונה בישראל בבעלות אוהדיה. בשנת 2020 רכשה מידי המפרק שמונה על ידי בית משפט את השם "הפועל ירושלים" ושינתה את שם קבוצת הכדורגל מ-"הפועל קטמון ירושלים" ל-"הפועל ירושלים". למרות שינוי השם, לא השתנה דבר באופן ניהול המועדון.
כיום, העמותה מנהלת את מועדון הכדורגל הפועל ירושלים. המועדון כולל קבוצת כדורגל בוגרת כמו גם מספר רב של פעילויות פעילויות קהילתיות וחינוכיות דרך כדורגל. זאת לרבות הדרכה וחינוך ילדים בתחומי הכדורגל, עידוד ספורטאים צעירים מוכשרים ופעילויות לטובת הקהילה.
העמותה זכתה להכרה רבה אודות הפרוייקים החברתיים אותם היא מפעילה.
כדורגל מקצועני
העמותה הוקמה בשנת 2009 על מנת לקנות את הפועל ירושלים. כאשר לא הצליחה בכך, הקימה את "הפועל קטמון ירושלים" בליגה ג'. וזאת במחאה על הניהול של הפועל ירושלים. מועדון הכדורגל הפועל קטמון ירושלים פעל תחת שם זה עד שנת 2020 (ועוד שנתיים לפני כן בפורמט מעט אחר). זאת כאשר עד 2019 היא פעלה במקביל להפועל ירושלים אשר פורקה בשנה זו. כשנה לאחר מכן, העמותה רכשה את הזכויות והמוניטין בשם "הפועל ירושלים" ושינתה את שמו של המועדון לשם זה.
מרבית פעילויות העמותה השונות, הן הפעילויות החברתיות והן הפעילויות הסופרטיביות-מקצועיות התחילו את דרכן בתקופה בה המועדון נקרא "הפועל קטמון ירושלים". כולן המשיכו לפעול לאחר החלפת השם.
בשנת 2021 עלתה קבוצת הבוגרים לליגת העל.
מחלקת ילדות ונערות הוקמה כבר ב-2011 אך קבוצת בוגרות הוקמה רק בשנת 2020. בשתי עונותיה הראשונות עלתה קבוצת הבוגרות שתי ליגות והחל מעונת 2022/23 משחקת הקבוצה בליגת העל.
פעילות חברתית
עם האיחוד בין הפועל קטמון להפועל ירושלים, בשנת 2020, המשיכו לפעול כל הפעילויות החברתיות תחת הקבוצה המאוחדת. הפעילויות החברתיות, מחלקות הנוער, הנערות והנשים המשיכו לפעול תחת השם "הפועל קטמון ירושלים", כאשר הסמל הוא סמל המועדון, אליו התווספה המילה "קטמון". מבין פעילויות המועדון הרבות, קבוצת הגברים הבוגרת היא היחידה המשחקת ללא המילה "קטמון" על סמלה.
ליגת השכונות
בשנה השנייה לפעילות היא הורחבה גם ללימוד עברית בקרב ישראלים יוצאי אתיופיה ולבית הספר הדו-לשוני "יד ביד". לאחר מכן, הפרויקט התרחב משמעותית כאשר העמותה ואוהדי הפועל קטמון החלו להפעיל את פרויקט "ליגת השכונות", בו קבוצות בנים ובנות מירושלים ערבים ויהודים מתאמנות מדי שבוע ומגיעות אחת לחודש לטורניר המנוהל על ידי אנשי ואוהדי הקבוצה. בעונת השתתפו בפרויקט מעל 1,000 ילדות וילדים.
במסגרת פרויקט "ליגת השכונות" משתתפות כמה עשרות קבוצות מרקעים שונים. קבוצות יהודיות וערביות ממערב וממזרח ירושלים ומרקעים דתי וחילוני. במסגרת הפרויקט פועלות קבוצות לבנות וקבוצות לבנים. הפעילות במהלך השנה כוללת שני מפגשים בשבוע לאימון כדורגל ולמרכז למידה - ופעם בחודש לטורניר עם שאר הקבוצות בעיר מאותו מגדר ואותה שכברת גיל.
פעילויות נוספות
לפני משחקי הקבוצה הבוגרת, מקיימת העמותה אירועים בשם "פאן-זון" בהם מתקיימות שלל פעילויות לילדים ולמבוגרים בזמן שלפני המשחק.
מדי שנה תומכת הקבוצה בטורניר אוהדים בשם "טורניר כובשי קטמון", המאורגן על ידי "בריגדה מלחה" (ארגון האוהדים במקור של קבוצת הכדורסל הפועל ירושלים). בטורניר הראשון נטלו חלק קבוצות קטנות של אוהדי הקבוצה, ילדים ומבוגרים, ערבים ויהודים, וכן חניכי "היוזמה החברתית" ושחקנים ותיקים, חלקם מסגל הפועל ירושלים שזכה בגביע המדינה ההיסטורי של המועדון ב-1973. הקבוצה שזכתה בטורניר הראשון הורכבה מנציגי האוהדים בהנהלה ושחקנים נוספים. חלק גדול מהקהל מורכב ממשפחות אוהדים (בהם נשים וילדים) אשר חלקם הם חברי העמותה.
שמחה פינקלשטיין
שמחה פינקלשטיין (1917–1987), היה שחקן טניס שולחן ישראלי-פולני. בעל מדליית ארד מאליפות העולם (פראג 1936) בתחרות הקבוצתית, שש פעמים אלוף ישראל בטניס שולחן (1953 - 1957 ו-1959), אלוף המכביה השלישית (1950) והמכביה הרביעית (1953) ואלוף כינוס הפועל החמישי (1952).
ביוגרפיה
פינקלשטיין נולד וגדל בוורשה. באליפות העולם בטניס שולחן שנערכה בפראג, צ'כיה בשנת 1936 זכה פינקלשטין כשחקן נבחרת פולין במדליית ארד בתחרות הקבוצתית, ביחד עם אלויזי ארליך וסמואל שיף, שניהם יהודים. הוא ברח מפולין לישראל בגלל עלית הנאצים בשנת 1937 דרך רומניה.
בישראל שיחק פינקלשטיין בקבוצת מכבי הצפון תל אביב, בהפועל יפו ובבית"ר נס ציונה.
אלוף המכביה
בתחרויות טניס השולחן של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכה פינקלשטיין במדליית זהב, בטורניר זוגות מעורבים ביחד עם עליזה לייפניק לאחר ניצחון בגמר על קובו מהולנד וקוטובסקי מאנגליה 0-2.
אלוף כינוס הפועל
במסגרת תחרויות טניס שולחן בכינוס הפועל שנערכו בשנת 1952 זכה פינקלשטיין בשתי מדליות זהב, בטורניר ליחידים ובטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם ג'ואיס פידלר מאנגליה.
אלוף ישראל הראשון
באליפות ישראל הראשונה בטניס שולחן שנערכה בדצמבר 1952 זכה פינקלשטיין במדליית זהב לאחר ניצחון בגמר על חברו לאגודה ורדי 0-2.
בתחרויות טניס השולחן של המכביה הרביעית שנערכו בשנת 1953 זכה פינקלשטיין בשתי מדליות זהב, בטורניר לזוגות גברים ביחד עם אוטו פפרבאום לאחר ניצחון בגמר על בולגאר ודיננסון משוודיה 1–2 ובטורניר זוגות מעורבים ביחד עם עליזה לייפניק לאחר ניצחון על לטמן ושרווד מאנגליה 0-2.
כעובד מלטשת יהלומים נחשף פינקלשטיין במאי 1965 לשוד יהלומים במקום עבודתו בתל אביב.
בשנת 1967 דורג פינקלשטיין במקום שלישי בישראל מבין שחקני טניס השולחן.
ז'אק ז'וז'אר
קורות חיים
ז'וז'אר נולד לאנרי ומארי-דניס דליו (Delieux) בדצמבר 1895.
באוקטובר 1914 הוא התנדב לצבא הצרפתי ובאפריל 1915 שוחרר משירותו הצבאי עקב מחלה והפך לעיתונאי, במקצוע זה עבד בהצלחה רבה והצליח בכיסוי התחום הכלכלי.
ב-1922 עבד כמזכירו של פול פנלבה שכיהן ב-1924 כסגן יו"ר מטה לנשיא בית הנבחרים הצרפתי. בשנת 1925 פנלבה מונה לראש מטה המועצה, שר המלחמה.
מנהל מוזיאון הלובר
באותה שנה מונה ז'וז'אר למזכ"ל רשות המוזיאונים הלאומיים וב-1933 היה לסגן מנהל הרשות ובשנת 1940 מונה למנהל "איגוד המוזיאונים הלאומיים" (Réunion des Musées Nationaux), הגוף שהיה אחראי לניהול מוזיאון הלובר. בהיותו מנהל המוזיאונים הלאומיים ומוזיאון הלובר הוא ערך רפורמה במבנה המוזיאונים המקומיים והלאומיים והקים את הפיקוח הכללי על המוזיאונים הפרובינציאליים, השלב הראשון בדה-צנטרליזציה של התצוגות הרשמיות בפריז בשנות ה-30 וה-50 של המאה ה-20.
בתקופת מלחמת האזרחים הספרדית הוא הבטיח את פינוי יצירות האמנות של מוזיאון הפראדו כדי להצילם מביזה והשחתה.
בתקופת הכיבוש הגרמני בצרפת הוא ניסה ללא הצלחה לשכנע את הגרמנים בנחיצות האמנות ולבסוף ארגן את העברתם והסתרתם של מאות יצירות אמנות מהלובר לאזורי הספר תחת אפם של הנאצים וממשלת וישי. באותה עת, הוא תרם לאבטחת אוספי האמנות הפרטיים והציבוריים (כמו האוסף של מוריס דה רוטשילד) ותמך בפעולות שביצעה רוז ואלאן (Rose Valland) בהברחת יצירות אמנות מהגלריה הלאומית ז'ה דה פום.
הוקרה
באוקטובר 1944, תנועת השחרור הצרפתית מינתה אותו למנכ"ל רשות יצירות האמנות ובדצמבר היה למנהל הכללי לאומנות וכתבי יד. בתקופת כהונתו הקים את הקרן הלאומית לכתבים ומרכזי דרמה.
לאחר המלחמה, הוא עוטר במדליית המחתרת ובשנת 1958 שארל דה גול מינה אותו למפקד לגיון כבוד.
משרד התרבות
ביולי 1959 הוקם משרד המדינה לענייני תרבות ולשר התרבות התמנה אנדרה מאלרו שמינה את ז'וז'אר למזכ"ל משרד התרבות והוטל עליו לתאם בין המחלקות השונות שבסמכות המשרד: מחלקת התיאטרון הלאומי, המחלקה למדעי האמנות ומדעים הומאניים, מחלקת תעמולה תיירותית, המחלקה לאנדרטאות היסטוריות, מחלקת הקולנוע ומחלקת ההשכלה הפופולרית.
ז'וז'אר הוצא לפנסיה ביוני 1961 אך זומן לשירות כיועץ מדינה ומנהל כבוד לאמנות וכתבי יד. בשנת 1962 היה אחראי לארגון כל התערוכות בצרפת ומחוצה לה, תוך סיוע ממשרד התרבות.
בפברואר 1964 היה לחבר בוועדה להכנת תוכנית החומש התרבותית של משרד החוץ הצרפתי ובספטמבר אותה שנה היה לחבר במועצה הכלכלית והחברתית.
שקיעתו ומותו
בסוף 1966 הוא פוטר מתפקידיו במשרד התרבות על ידי השר אנדרה מאלרו שטען כי הוא מחפש להזרים דם צעיר ומודרני, אך הוא הבטיח לז'וז'אר כי ימנה לתפקיד מבטיח. הבטחה שמעולם לא קוימה.
עשרה חודשים לאחר מכן, ב-21 ביוני 1967, נפטר בפריז מתסחיף ריאתי.
לאחר מותו
באוקטובר 2014 ערוץ הטלוויזיה France 3 שידר סרט תעודה על חייו בשם "האיש שהציל את הלובר".
עונת 1947/1948 בפוטבול ליג
עונת 1947/1948 הייתה העונה ה-49 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-23 באוגוסט 1947 והסתיימה ב-1 במאי 1948. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה ובדיוויזיון השלישי שחולק ל-2 מחלקות.