cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניקולאוס, נסיך ליכטנשטיין
פעילותו בתנועת הצופים
ניקולאוס היה ראש הצופים (בגרמנית: Korpsführer) של ארגון הצופים הקתולים בליכטנשטיין (Fürstlich Liechtensteinische Pfadfinderkorps St. Georg) בין השנים 1971 עד 1989. כיום הוא חבר בעמותת הצופים של ליכטנשטיין. ניקולאוס נשא נאום בפורום האירופי של הצופים בGrossarl בשנת 1990 בנושא ציד והגנת הטבע.
יחסי אינדונזיה–כווית
יחסי אינדונזיה–כווית הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין מדינת כווית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין אינדונזיה לכווית כוננו ב-28 בפברואר 1968. היחסים בין המדינות מבוססים בעיקר על תחומי הכלכלה והמסחר ובעיקר בתחום האנרגיה ומשאבי האנוש. שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף הפעולה האסלאמי וארגון המדינות הבלתי-מזדהות. ב29-30 באפריל 2006, נשיא אינדונזיה ביקר בכווית וזכה לביקורו של ראש ממשלת כווית,
בשנת 2012, אוכלוסיית העובדים המהגרים מאינדונזיה שעובדים בכווית הוערכה בכ-16,574.
דרק וולקוט
חיים וקריירה
וולקוט נולד בקסטריז, סנט לוסיה, בקריביים ולמד באוניברסיטת איי הודו המערבית. כצעיר עסק בציור וכתיבה והושפע מהמשוררים המודרניים ת"ס אליוט ועזרא פאונד.
וולקוט פרסם את השיר הראשון שלו בגיל 14 ובגיל 19 הוציא לאור בהוצאה עצמית את שתי האסופות שלו, Poems 25 (1948) ו-Epitaph for the Young: XII Cantos (1949), אותם הפיץ בעצמו. הוא למד בעזרת מלגה ב-University of the West Indies בקינגסטון, ג'מייקה משם עבר לטרינידד ב-1953, נעשה מבקר, מורה ועיתונאי.
וולקוט ייסד את סדנת התיאטרון של טרינידד (Trinidad Theatre Workshop) ב-1959 ונותר פעיל בחבר המנהלים שלה. הוא חקר את הקריביים וההיסטוריה שלהם בהקשר קולוניאליסטי ופוסט-קולוניאליסטי, האסופה שלו In a Green Night: Poems 1948-1960 (1962) העניקה לו הכרה בינלאומית. הוא ייסד את תיאטרון המחזאות של בוסטון (Boston Playwrights' Theatre) באוניברסיטת בוסטון ב-1981. וולקוט לימד ספרות וכתיבה באוניברסיטת בוסטון, ויצא לגמלאות ב-2007. האסופות האחרונות שלו כוללות את Tiepolo’s Hound (2000), The Prodigal (2004) ו-White Egrets (2010), שבגינה זכה בפרס ת"ס אליוט.
וולקוט זכה בפרס נובל לספרות ב-1992, והיה לסופר הקריבי הראשון שזכה בפרס זה. ועדת הפרס תיארה את עבודתו כ"יצירה פואטית מלאת אור, ונתמכת בידי חזון היסטורי, תוצאה של המחויבות הרב-תרבותית. ב-2009, הוא זכה במלגת מחיה בת שלוש שנים באוניברסיטת אלברטה. ב-2010, התמנה לפרופסור לשירה באוניברסיטת אסקס.
הטרדה מינית ונושאים שנויים במחלוקת
ב-1981 הואשם וולקוט בהטרדה מינית של סטודנטית בשנה הראשונה ללימודיה באוניברסיטת הרווארד. והוא הגיע להסדר פשרה בקשר להאשמה בהטרדה מינית באוניברסיטת בוסטון.
ב-2009, נעשה וולקוט מועמד מוביל למשרת פרופסור לשירה של אוקספורד, אולם נסוג ממועמדותו אחרי חרושת שמועות בדבר האשמות בהטרדה מינית מהעבר. לא הובאו עדויות חדשות על המקרה מ-1996. במשרה זכתה רות פדל, אולם היא התפטרה אחרי תשעה ימים בלבד כשנחשפה מעורבותה במסע ההכפשה נגד וולקוט. התנהגותה של פדל בפרשה ספגה ביקורת קשה ממספר משוררים בעלי שם במכתב תמיכה שכתבו לוולקוט שפורסם ב-The Times Literary Supplement.
פראפרופלאוהופלופורוס
פראפרופלאוהופלופורוס (שם מדעי: Parapropalaehoplophorus) הוא סוג של יונק מתקופת המיוקן שחי לפני 17.5-11.8 מיליון שנה שהיה קרובו של הגליפטודון והיה מכוסה בשריון גרמי בדומה לארמדילים.
ארמדיל זה התגלה ב-2007 בצ'ילה של אזור הרי האנדים ובהמשך התגלו מאובניו גם בפרו.
הוא היה קטן בהרבה ממרבית קרוביו. הוא היה מכוסה בשריון מעל גבו, שהיה מורכב מבליטות זעירות עליו. הוא הגיע לאורך ממוצע של 80 ס"מ ולמשקל של 90 ק"ג. ככל הנראה היה אוכל עשבים בערבות אמריקה הטרופית.
בסוף הפליסטוקן החלו הרי האנדים לגבוה ולקטוע את הגשמים במורדות וכך ליצור מדבר גדול, דבר שכנראה תרם להכחדתו.
מטאל קלאסי
מאפיינים אמנותיים
ההבי מטאל הקלאסי מתאפיין ביצירות ארוכות ומורכבות, נגינה כבדה ואגרסיבית אך מלודית, שירה מלודית בקול חזק וגבוה, מיקוד על הרמוניה בין שתי גיטרות, ריפים אגרסיביים וסולואים ארוכים, טכניים ומהירים של גיטרה חשמלית.
לצד הדגש החזק שניתן לכלי הנגינה, ובמיוחד לגיטרה חשמלית, בולטים במטאל הקלאסי הזמרים בעלי הקול הגבוה. המפורסמים שבהם הם רוב הלפורד (ג'ודס פריסט), ברוס דיקינסון (איירון מיידן), רוני ג'יימס דיו, אריק אדמס (Manowar), קינג דאיימונד (מרסיפול פייט), ולרי קיפלוב (Aria) וקאיי האנסן (Helloween). אולם, יש גם מספר יוצאי דופן כגון אודו, סולנה של אקספט, השר בקול צרוד וצווחני, או כריס בולטדן, סולנה של Grave Digger, הידוע בקולו הנמוך, העבה והמחוספס; אך יחד עם זאת - שירתו מלודית.
היסטוריה
בדור המייסדים של ההבי מטאל, שהדגישו נגינת גיטרה חשמלית וירטואוזית ומקצבים חזקים ניתן לציין את ג'ימי הנדריקס, איגי פופ, לד זפלין, בלאק סבאת' ודיפ פרפל. שלוש האחרונות הן להקות אנגליות אשר החלו את דרכן בשלהי שנות השישים - נחשבות ללהקות האם המייסדות של זרם ההבי מטאל, אם כי מבחינה מוזיקלית הן יותר קרובות להארד רוק מאשר למטאל קלאסי.
בעוד האמנים הללו הביאו את הבשורה האמנותית החדשה, להקות אחרות בשנות השבעים, אשר לקחו אף הן את הרוק לכיוון הכבד והרועש, סחפו את הקהל באמצעות הופעה חיצונית בלתי שגרתית, כגון תלבושת בית ספר אצל AC/DC האוסטרלים ואיפור כבד אצל קיס ואליס קופר, התפרעות על הבמה ושימוש במוטיבים "שטניים" בשירים ובהופעות. יש המצביעים על תקופה זו כתקופת "התמסחרות" שבה להקות כבלו אויסטר קאלט זכו להצלחה מתונה בקרב קהל "אמצע הדרך" וסצנת רוק השיער של לוס אנג'לס החלה לפרוח ולהגיע לקהלי הפופ, במיוחד בשנות השמונים המוקדמות. להקות חשובות נוספות משנות השבעים הן אקספט וסקורפיונז הגרמניות, שתיים מחלוצות הרוק הכבד והבלדות רוק וג'ודס פריסט האנגלית, אשר חבריה אף זכו לכינוי "אלי מטאל" (Gods of Metal).
פריצת המטאל הקלאסי הייתה בשנות השבעים המאוחרות עם תנועת הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי, אשר שילבה אלמנטים מהמטאל הבריטי של שנות ה-70 ומהפאנק הבריטי והייתה פופולרית מאוד בזמנה, גם בשוק האמריקאי. הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי הקיף מאות להקות שקמו בשנים 1980-1984 (רובן לא שרדו ולא התפרסמו), כשהמפורסמות שבהן הן איירון מיידן, דף לפרד ודיאמונד הד. להקות אלו, ביחד עם מספר להקות לא-בריטיות, כגון ManOWar ווואספ האמריקאיות, Grave Digger ו-Helloween הגרמניות ומרסיפול פייט הדנית, מהוות את הגרעין של ההבי מטאל הקלאסי.
המטאל הקלאסי פרח במהלך שנות השמונים. הפופולריות שלו פחתה בשנות השמונים המאוחרות, לטובת פופולריות רוק השיער מחד והת'ראש מטאל מאידך, ולהקות רבות שינו את סגנונן לאחד מאלו.
במהלך שנות התשעים, עם הופעתם ופריחתם של סגנונות המטאל האירופאי המודרני, רבים הספידו את ההבי מטאל הקלאסי, אך למרות זאת, שב המטאל הקלאסי ושגשג פעם נוספת, בעיקר בגרמניה, בדמותן של להקות חדשות רבות אשר קיבלו השראה לא מלהקות מטאל מודרניות בנות זמנן, אלא דווקא מהלהקות הקלאסיות של שנות השמונים. בין להקות אלה אפשר למנות את פרימל פיר הגרמנית, אשר מנגנת הבי מטאל כבד וטכני במיוחד, המושפע מאוד מהמוזיקה של ג'ודס פריסט. לעומתה, מג'סטי הגרמנית, מנגנת הבי מטאל עדין ומלודי, ומושפעת מאוד ממנוור. להקת הבי מטאל נוספת היא גאמא ריי הגרמנית, להקתו של קאיי האנסן, סולנה הראשון של Helloween.
רשימת להקות
{{שני טורים
להקות נוספות
}}
דוב מלאי
דוב מלאי (שם מדעי: Helarctos malayanus) הוא מין יחיד בסוגו במשפחת הדוביים.
תפוצה
תפוצתו במדינות דרום-מזרח אסיה: לאוס, קמבודיה, וייטנאם, תאילנד, מלאסיה, סומאטרה, בורנאו, בורמה, בנגלדש והודו. תפוצתו כנראה גדולה מהידוע לנו, בעיקר בשל אזור מחייתו הצפוף. דוב זה הוא המין היחיד במשפחתו שחי ביערות גשם.
תיאור פיזיולוגי
המין הקטן ביותר במשפחת הדוביים. אורך הגוף 1 מטר עד 1.4 מטר, אורך הזנב 7-3 ס"מ, גובה הכתף 70 ס"מ, משקלו 65-27 ק"ג. הזכרים גדולים מהנקבות במעט. הראש רחב, קצר ושטוח והאוזניים מעוגלות. המצח עב בשר ועל כן נראה לעיתים מקומט.
הגוף מוצק, כפות הרגליים גדולות ובעלות טפרים, הן חסרות שיער כמעט, דבר המסייע לטיפוס. בהליכה מופנות הכפות כלפי פנימה, דבר המשווה לדוב צורת הליכה ייחודית. דבר נוסף יוצא דופן ובולט במין הוא לשונו הארוכה, אורכה עד 25 ס"מ (הארוכה ביותר במיני הדובים), ושימושה מפורט בפרק "תזונה".
תזונה
הדוב אוכל כל, משתמש בכפותיו הקדמיות לרוב מטרות ליקוט המזון. עוקר שובר ושורט עצים כדי ללקט חרקים שונים - דבורים, טרמיטים ותולעי אדמה. לשונו ארוכה ומסייעת לו רבות בתפיסת החרקים. <BR> כהשלמת תזונה יאכל אף מכרסמים קטנים, לטאות וציפורים קטנות. פירות, בעיקר אגוזי קוקוס, הם חלק ניכר מהתזונה. קרוב למגורי אדם, יאכל פסולת, וחיות משק.
התנהגות
הדוב שוכן ביערות גשם סבוכים בכל הגבהים. הוא פעיל בלילה, על פי רוב ישן במהלך היום על גבי עצים 7-2 מטרים מעל הקרקע. הוא שובר ומעקם ענפים כך שיחזיקו את משקלו, ויגנו עליו במהלך השינה. הדוב ביישן באופיו. אינו זקוק לשנת חורף מאחר שאקלימו טרופי ומזונו נפוץ כל השנה. טפסן מצוין המיטיב להשתמש בכפות רגליו וידיו.
ניסוי שנערך בשבי מצביע על האינטליגנציה של הדוב המלאי: במטרה להגיע לדבר מתיקה שהיה נעול בארונית, הצליח לסובב פתח מנעול בעזרת אחת מטפריו. פרט אחר בשבי פיזר דגנים מתוך קערת האכלה, כדי למשוך תרנגולות לכלובו, שאותן טרף ללא מאמץ.
רבייה וגידול צאצאים
תקופת היריון כ-95 יום, אך בתנאי שבי יכולה להתארך עד 240-170 יום. המלטה מתפרשת על פני כל השנה. בכל המלטה 3-1 גורים הנולדים עיוורים ושוקלים כ-325 גרם.
הגורים נשארים עם אמם עד להגיעם לבגרות מינית. בשבי חי המין עד 24 שנים ו-9 חודשים.
שימור הסביבה
המין קוטלג כמסוכן ביותר בסביבתו הטבעית. גורם נזק למטעי הקוקוס והבננות, שנשתלים צמוד לאזורי מחייתו וגורמים לדלדול שטח המחיה ומקורות המזון הראשוניים.
כיס המרה ושאר חלקי גוף של הדוב, משמשים כתרופות ברפואה העממית, על אף שהוכח כי אין להם ערך רפואי. הדוב ניצוד ונמכר למטרות רווח מזה שנים רבות. גורים עשויים להיות חיות מחמד מעניינות, אולם אחרי מספר שנים נהיים עצבניים ומסוכנים.
המין הוא אחד מהנדירים מבין הדוביים. כמות הפריטים לא ידועה, אך מורגשת ירידה במספרם כתוצאה מציד לא מבוקר. מעט נעשה כדי להחזיר את המין לגדולתו, מאחר שמעט ידוע עליו ועל אופן חייו.
שערי צדיק
"שַׁעֲרֵי צַדִּיק" הוא שמה של סדרת ספרים המכילה את מכתביו של הרב גדליהו אהרן קניג, שנכתבו בין השנים 1960–1980. במכתבים מובאים בעיקר חידושי תורה בתורת רבי נחמן מברסלב ותלמידיו, לצד תשובות לשאלות שונות שנשאל. בחלק מהמכתבים מופיעים סיפורים, אנקדוטות, שירים או פסקי הלכה.
הוצאה לאור
הסדרה יצאה לאור בפעם הראשונה והיחידה בידי הרב אלעזר מרדכי קניג ואחיו בני המחבר, במהדורה מנוקדת. החל משנת 2012 יצאו שני כרכים מדי קיץ, עד שנת 2017. בסך הכל מונה הסדרה עשרה כרכים. המהדורה כוללת תוכן עניינים, מפתחות מפורטים במיוחד וביבליוגרפיה עשירה. במהדורה זו רוב שמות הנמענים צונזרו, מלבד בני המחבר ומספר רבנים מפורסמים, כגון הרב יצחק יעקב וייס, הרב משה פיינשטיין, האדמו"ר מאמשינוב ועוד.
תוכן ומבנה הסדרה
הסדרה מכילה 627 מכתבים שנכתבו בידי ר' גדליה קניג, המסודרים בסדר כרונולוגי על פי התאריכים בהם נכתבו. כל מכתב הועתק בטרם נשלח, למחברות מיוחדות שהיוו את כתב היד שעליו הסדרה מתבססת. רוב המכתבים נכתבו בעברית ומיעוטם ביידיש, שלא תורגמה במהדורה זו.
השיחה הסודית
בכרך הראשון, בתוך מכתב שנמען לגדליה פליער בארצות הברית (שמו צונזר), מובאת שיחה סודית פסאודו-אפיגרפית ששמע המחבר מהרב אברהם שטרנהרץ, ובה תיאור בארמית בסגנון ספר הזוהר של שיחה שהתקיימה בין רבי נחמן מברסלב לרבי שמעון בר יוחאי בשנת 1799, עת ביקר רבי נחמן במירון. הקטע כתוב בכתב רש"י ומלווה באזהרות לשמירת סודיות השיחה.
הקטע מתחיל בתיאור ההתרחשות בעולמות העליונים בעת כניסתו של רבי נחמן למערת רבי שמעון, וממשיך בכרוז שמיימי הקורא בקול סדרת שאלות שתמציתן "מי הוא הצדיק שנכנס כעת"? רבי נחמן מתואר כעונה בפירוט ארוך ומרגש "אני הוא". לאחר מכן שואל רבי שמעון בר יוחאי: "מי - רון" (דהיינו: מי ינגן וישיר)? רבי נחמן עונה "אני - רון!" ופותח בניגון בכינור שמיימי שמעורר את שמחתם של כל יושבי העולמות העליונים. בסוף הקטע מסכמים שני הצדיקים כי בזמן שחסידי רבי נחמן לא יוכלו לבוא לקברו באומן בראש השנה (כפי שציווה רבי נחמן מאוחר יותר), קבר רבי שמעון במירון יהווה תחליף לכך.
השיחה שנויה במחלוקת בקרב חסידי ברסלב, מאחר שרבים מחסידי ברסלב נוהגים לנסוע לירושלים ולהתקבץ שם בהיעדר אפשרות להגיע לאומן בראש השנה. זאת בניגוד לפלג תלמידי הרב שטרנהרץ הטוענים כי יש להעדיף את מירון.
חיי נפש
הספר הוא בעצם מכתב ארוך העונה לשאלה שהופנתה לר' גדליהו בעניין התקשרות לצדיקים בשעת התפילה, תוך ציון שיטתו של רבי חיים מוולוז'ין בעניין זה (המובאת בספרו "נפש החיים"), שלפיה יש בכך משום עבודה זרה. המחבר חותר להוכיח כי דבריו של רבי חיים אינם מתייחסים כלל לעניין ההתקשרות לצדיקים. ולהפך, המחבר מאריך לפרט את חובת ההתקשרות לצדיקים, והיותה חלק מהותי מהאמונה ביהדות. כמו כן, המכתב נוגע בעניינים נוספים הקשורים בנושא, כמו קברי צדיקים, רוח הקודש וכוחם של שמות הצדיקים. בסוף המכתב המחבר מבאר פיוטים הפונים לישויות שאינן האל עצמו, כגון "מדת הרחמים עלינו התגלגלי", ו"ברכוני לשלום מלאכי השלום".
אויגן קולב
אוֹיְגֶן קוֹלְבּ (Eugene Kolb; בהונגרית: Kolb Jenő; 21 בפברואר 1898 – 14 בספטמבר 1959) היה יהודי-הונגרי-ישראלי מבקר אמנות, תאורטיקן של האמנות, ומנהל מוזיאון תל אביב לאמנות משנת 1952 ועד מותו ב-1959.
ביוגרפיה
אויגן (יֶנו) קולב נולד ב-1898 בשׁוֹפְּרוֹן שבהונגריה, לאמו גיזלה לבית שלזינגר, ואביו שמעון קולב יליד סטמר בן למשפחת טייטלבוים. אביו היה בעל בית מסחר לאופנה. השפות שדוברו בבית הוריו היו גרמנית והונגרית. קולב למד בבית ספר תיכון בשׁוֹפְּרוֹן. במלחמת העולם הראשונה שרת כקצין בצבא האוסטרו-הונגרי נפצע ונפל בשבי הרוסי. לאחר שחרורו למד תולדות האמנות באקדמיה לאמנויות במינכן (Akademie der Bildenden Künste München), ובאוניברסיטת וינה. בין מוריו היו היינריך ולפלין ומקס דבוז'אק שהשפיעו עמוקות על התפתחותו הרוחנית והרעיונית. לאחר סיום לימודיו השתקע בבודפשט.קולב הוא מניצולי רכבת קסטנר שבאמצעותה הגיע בשנת 1944 לשווייץ, יחד עם אשתו ובתו. ב-1946 עלה ארצה והשתלב במערכת על המשמר.ב-1952 מונה למנהל הכללי של מוזיאון תל אביב.היה נשוי לעדית לבית מֶלֶר (Edith Meller) ואב לבת, שושנה. נפטר בביתו בגבעתיים מהתקף לב בשנת 1959, בגיל 61. נקבר בבית הקברות קריית שאול, בהלוויה שבה נטלו חלק מאות בני אדם.
פעילותו המקצועית והציבורית
בבודפשט קנה לעצמו מעמד בכיר בחיי התרבות בהונגריה. הוא עבד כעורך האמנותי בהוצאת "זינגר וְווֹלפנר" ובמסגרת זו פרסם מונוגרפיות על ציירים הונגריים והיה גם העורך לערכים אומנותיים של האנציקלופדיה "אוּי אִידוֹק" (זמנים חדשים) אנציקלופדיה כללית בת 24 כרכים.
היה האוצר של המוזיאון היהודי של בודפשט בשנים 1932 עד 1942
עם עלייתו לארץ הצליח להשתלט על השפה העברית, ומ-1946 ועד 1959 כתב מאמרים על אמנות וביקורת אמנות ב"על המשמר" ובכתבי העת של התקופה, ביניהם אורלוגין. הרצה על ענייני אמנות. קולב התרשם שבניגוד לספרות, התיאטרון והמוזיקה, האמנות הפלסטית לא זכתה למעמד מרכזי בארץ, ופעל במטרה להעלות את רמתה. בין השאר תמך בהקמת אופקים חדשים וליווה אותם בהמשך הדרך. בשנת 1950 התמנה ליועץ אמנותי למוזיאון תל אביב, וב-1951 מונה למנהלו הכללי. במקביל המשיך להרצות בסמינר הקיבוצים, בחוגי המרכז לתרבות מתקדמת ועוד.
כמנהל מוזיאון תל אביב ניסה לאפיין את הייחוד של הציור הישראלי ועמד על כך שתהיה לו זיקה לאמנות היהודית. לקח על עצמו לקדם את מעמד האמנות בארץ ולדאוג גם לאמנים שלא הלכו בתלם ההפשטה נוסח זריצקי, ובהיותו מנהל המוזיאון נתן להם ייצוג הולם והיה אחראי לתערוכות של שלום סבא, אביגדור אריכא, נפתלי בזם, משה ברנשטיין, וב-1957 לתערוכה של אביבה אורי.
פעילותו של קולב בעולם האמנות בישראל ארכה 13 שנים בלבד, אך הייתה משמעותית ופורייה מאוד.
הירושי אמאנו
הירושי אמאנו (ביפנית: 天野 浩; נולד ב-11 בספטמבר 1960)  הוא פיזיקאי יפני, חלוץ בחקר מוליכים למחצה, אשר זכה יחד עם קבוצת החקר שלו (שכללה את המדענים איסאמו אקאסאקי ושוג'י נקמורה) בפרס נובל לפיזיקה ב-2014, על גילוי נורות LED כחולות בהירות, שתרמו לפיתוח נורות LED לבנות חסכוניות באנרגיה ביחס לנורות ליבון.
הזכייה לוותה בביקורות קשות, כיוון שהזוכים בפרס, אינם למעשה מפתחי הדיודה הכחולה, אלא רק תרמו להכנסתה לשימוש מסחרי, וכי הרברט פאול מארושקה וואלי רהינס, הם אלו שפיתחו את הדיודה הכחולה הראשונה. כמו כן ועדת הפרס התעלמה לחלוטין ממאמצי הפיתוח הנרחבים של ניק חולונייק ואולג לוסב, שהובילו לפיתוח דיודת ה-LED הראשונה.
קורות חיים
הירושי אמאנו נולד בעיר האמאמאטסו שביפן. בשנת 1982 התקבל לאוניברסיטת נאגויה שביפן ושם החל את לימודיו בהנדסה. באוניברסיטה זו הוא סיים תואר ראשון (בשנת 1983), תואר שני (ב-1985) ותואר שלישי (ב-1989). בין השנים 1988 עד 1992 עסק אמאנו במחקרים באוניברסיטה. לאחר מכן עבר יחד עם עמיתו אקאסאקי לאוניברסיטת מייג'ו, שם התקדם לתפקיד סגן פרופסור, ובשנת 2002 הפך לפרופסור במשרה מלאה. לאחר מכן, בשנת 2010, חזר לאוניברסיטת נאגויה.
פיתוח נורות LED כחולות על בסיס גליום נטריד
לפני המחקר של הירושי אמאנו וצוות המחקר שלו, היו מדענים שהדגימו ואף פיתחו דיודות פולטות אור בצבע כחול. ב-1972, הרברט פאול מארושקה וואלי רהינס מאוניברסיטת סטנפורד, פיתחו את הדיודה פולטת אור הראשונה שפלטה בצבע כחול מסוג גליום ניטריד. בשנת 1989, חברת Cree פיתחה דיודות פולטות אור כחולות מסוג צורן קרביד שאפשרו לייצר דיודות RGB שאפשרו ליצור אור לבן באמצעות שילוב שלושת צבעי היסוד.
המחקר אשר עליו קיבלו אמאנו וצוות מחקרו פרס נובל, התחיל בראשית שנות התשעים של המאה ה-20. את המחקר פיתח אמאנו יחד עם אקאסאקי ונאקאמורה, ומטרתם הייתה לפתח נורות LED כחולות על בסיס גליום ניטריד (GaN), על מנת שיהיו יעילות וחסכוניות יותר באנרגיה מנורות ה-LED הלבנות שקדמו להן, אשר השתמשו באור כחול, אדום וירוק. במקביל למחקר זה הם ניסו לפתח דיודות לייזר כחולות אשר גם הן יעבדו על בסיס גליום נטריד אשר יעילות בתחומי הרפואה ובתחומי עיסוק בלייזר.
כאשר הצליחו אנשי הצוות לייצר דיודות פולטות אור כחולות בתחילת המחקר שלהם, הדבר נחשב לפריצת דרך בטכנולוגיית ה-LED. זאת משום שהדבר איפשר לייצר דיודות פולטות אור לבנות שבנויות מדיודה כחולה בודדת של גליום ניטריד בשילוב ציפוי זרחני צהוב, במקום להשתמש בשלוש דיודות פולטות אור בשלושת צבעי היסוד או בדיודת RGB כדי ליצור אור, וכך נוצרה דיודה לבנה פשוטה, זולה ויעילה יותר.
נורות LED לבנות הן עמידות לפרקי זמן ארוכים וחסכוניות באנרגיה בהשוואה לנורות ליבון. נמצא כי לנורות אלה נצילות של עד 50 לומן לוואט, ועם השנים פותחו גם כאלו עם נצילות של עד 100 לומן לוואט. משערים כי הן יכולות לפעול במשך 100,000 שעות לעומת נורות להט המחזיקות 1,000 שעות ופלואורסצנט המחזיקות 15,000 שעות, אולם אין עדיין הוכחות לאריכות חייו של ה-LED הלבן בתאורה הכללית, בשל היותה של הטכנולוגיה צעירה יחסית. כמו כן, אין הוכחות מחקריות באמת לחיסכון באנרגיה בתאורת LED בהשוואה לנורות פלואורסצנטיות ונורות פריקה אחרות.
סרגיי לברוב
סרגיי ויקטורביץ' לברוב (ברוסית: Сергей Викторович Лавров; נולד ב-21 במרץ 1950, במוסקבה) הוא דיפלומט רוסי, המכהן כשר החוץ של רוסיה (מאז מרץ 2004), והיה שגריר רוסיה באו"ם בשנים 1994–2004.
ראשית חייו
לברוב נולד במוסקבה לאב ארמני ואם רוסייה. הוא בוגר אוניברסיטת מוסקבה ליחסים בינלאומיים (MGIMO) משנת 1972. לברוב דובר רוסית, אנגלית, צרפתית וסינהאלית (השפה המדוברת בסרי-לנקה), הוא נשוי ולו בת בשם יקטרינה.
שירות דיפלומטי
לברוב נשלח בתור דיפלומט סובייטי לסרי לנקה, שם שהה עד 1976. בשנת 1981 נשלח לברוב בתור יועץ בכיר של ברית המועצות בכוח המשימה הסובייטי במטה האו"ם בניו יורק, ועבד שם עד 1988. לאחר מכן הוא חזר למוסקבה ועבד במחלקת ארגונים בינלאומיים במשרד החוץ הרוסי, תפקיד שביצע עד 1994, אז חזר לעבוד באו"ם בתור נציג קבוע של רוסיה.
בתפקידו האחרון שם כיהן כיושב ראש מועצת הביטחון של האומות המאוחדות בדצמבר 1995, ביוני 1997, ביולי 1998, באוקטובר 1999, בדצמבר 2000, באפריל 2002, וביוני 2003.
שר החוץ של רוסיה
ב-9 במרץ 2004 מינה הנשיא ולדימיר פוטין את לברוב למשרת שר החוץ ולעומד בראש משרד החוץ של רוסיה, לאחר שגבר על איגור איוואנוב במאבק על התפקיד. הוא מכהן ברצף מאז, ומינויו אושר מחדש שלוש פעמים: בשנת 2008, כשנשיא רוסיה היה דמיטרי מדבדב וולדימיר פוטין היה ראש הממשלה; ובשנת 2012, לאחר שהשניים החליפו תפקידים; ובשנת 2018. בחודש דצמבר 2006 לברוב נבחר לאיש השנה של המגזין הכלכלי הרוסי רב השפעה 'אקספרט'.
בתקופתו הקשיחה רוסיה את יחסיה עם המערב, אך אנליסטים תהו כבר בשנים הראשונות לגבי מידת ההשפעה שלו על מדיניות זו. בשנת 2007, ד"ר בובו לו, מומחה למדיניות החוץ הרוסית ב-London's Chatham House תיאר את לברוב כ"נושא ונותן קשוח, אמין, ומתוחכם". הוא טען שלברוב "אינו חלק ממעגל המקורבים של פוטין" וכי הקשחת מדיניות החוץ הרוסית לא מושפעת ממש מהחלטותיו. בשנת 2022, בהקשר של ניסיונות המערב למנוע פלישה של רוסיה לאוקראינה, טענה ראש ממשלת הממלכה המאוחדת ליז טראס שעדיין "היו סימני שאלה לגבי המידה שבה לברוב נמצא במעגל הקרוב [של קבלת ההחלטות] ברוסיה". דיפלומטים מערביים העריכו כי לברוב הצליח להישאר זמן רב בתפקיד, בין השאר משום שהוא לא מיצב את עצמו כמחליף פוטנציאלי לפוטין וכיוון שהוא לא מנסה לקדם מדיניות באופן עצמאי.
בשנת 2009 נפגש לברוב עם מזכירת המדינה של ארצות הברית הילרי קלינטון בניסיון "לאתחל מחדש" את היחסים בין המדינות, אך בעשור שלאחר מכן הפכה העמדה הרוסית כלפי ארצות הברית והמערב לחשדנית יותר.
בעת המלחמה באוקראינה
ב-1 במאי 2022, בראיון לרשת טלוויזיה איטלקית נשאל לברוב מדוע הצהירה רוסיה כי היא זקוקה ל"דה-נאציפיקציה" של אוקראינה, בהתחשב בכך שבאוקראינה הנשיא עצמו יהודי. לברוב הגיב באמירה "האנטישמים הכי גדולים הם יהודים, ואפילו להיטלר היו שורשים יהודיים" שגררה תגובות זועמות בישראל. בהזדמנות אחרת הוא השווה בין ארצות הברית לגרמניה הנאצית.
במפגש שרי החוץ של מדינות ה-G20 בניו דלהי במרץ 2023, נפגש לברוב עם מקבילו האמריקאי אנתוני בלינקן. הוא האשים את ארצות הברית בצביעות וסטנדרטים כפולים במדיניותה כלפי רוסיה ואוקראינה. זו הייתה הפגישה בדרג הרם ביותר בין נציגים של המדינות, מאז תחילת הפלישה הרוסית לשכנתה. בפגישה אחרת באותו הפורום, האשים לברוב את רוסיה כקורבן של מלחמה שנפתחה נגדה. לדבריו, "המלחמה שאנחנו מנסים לעצור, המלחמה שנפתחה נגדנו באמצעות העם האוקראיני, השפיעה כמובן על המדיניות של רוסיה, כולל מדיניות האנרגיה שלה".
ברנרד צונדק
ברנרד צוֹנְדֶק (Bernhard Zondek; 29 ביולי 1891 – 8 בנובמבר 1966) היה אנדוקרינולוג וגינקולוג יהודי גרמני וישראלי נודע, מפתח העֶרכָּה לבדיקת היריון. חתן פרס ישראל לרפואה לשנת תשי"ח.
תולדות חייו
צונדק נולד בשנת 1891 בעיירה ורונקה (Wronke, כיום ורונקי Wronki) שבמחוז פוזנן של הקיסרות הגרמנית (כיום בפולין) לאברהם ולשרה צונדק (דודו היה האורולוג פרופ' מקס צונדק). הוא למד בגימנסיה ברוגאזן (Rogasen, כיום רוגוז'נו Rogoźno), וכמו אחיו הרמן וגאורג צונדק, למד רפואה באוניברסיטת הומבולדט. הוא החל ללמוד בשנת 1911, אך עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הופסקו לימודיו והוא עבר לעבוד בבית חולים צבאי. במהלך עבודתו בבית החולים עסק במחקר מדעי וכתב 15 מאמרים על מגוון נושאים, בהם בלוטת התריס, הפיזיולוגיה של הריאות, השפעת בלוטת יותרת המוח על התנועה הפריסטלטית במעיים, הפרעות במערכת העיכול, פיזיולוגיית השרירים, שחפת וחום הגוף. הוא אף המציא מדחום חדש. הוא הוסמך לרפואה בשנת 1919. הדוקטורט שלו עסק בנזק לכליה מאדי כספית. התעניינותו של צונדק באנדוקרינולוגיה הביאה אותו לבחור להתמחות במיילדות, התחום הרפואי עם הכי הרבה השפעות הורמונליות לאחר קבלת תואר דוקטור התנדב במחלקה לגינקולוגיה בבית החולים האוניברסיטאי שָריטֶה בברלין. ראש המחלקה, קרל פרנץ, זיהה במהרה את סגולותיו של צונדק ומינה אותו לאחר כשנה לעוזרו. הוא עבד כעוזר מחקר עד לקידומו למרצה בשנת 1923. בשנת 1926 קודם לדרגת פרופסור חבר באוניברסיטת הומבולדט.
בשנת 1929 מונה למנהל המחלקה לגינקולוגיה וכירורגיה גינקולוגית בבית החולים העירוני של ברלין. בעקבות עליית הנאצים לשלטון וחקיקת החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי בשנת 1933, פוטר מתפקידו על רקע יהדותו. בעקבות פיטוריו הוזמן לכהן כחבר מדעי במכון לביוכימיה של אוניברסיטת סטוקהולם, אולם המינוי נתקל בהתנגדות עזה מצד רופאים שוודים, שיותר מאלף מהם חתמו על עצומה נגד צונדק, ודעת הקהל שטענה שאל להעסקתו של צונדק לפגוע בפרנסת הרופאים השוודים. בעקבות זאת, לאחר כשנה בסטוקהולם, ויתר צונדק על התפקיד בשוודיה. מדי פעם התפרסמו ידיעות על כך שצונדק יצטרף לאחיו במעבדות שנבנו במיוחד עבורם במנצ'סטר, אולם ככל הנראה שהותו באנגליה לא הייתה יותר מאשר ביקור. לאחר כשנה בחר, מתוך מגוון ההצעות שהופנו אליו, לעלות לארץ ישראל ולכהן כפרופסור לגינקולוגיה וכירורגיה גינקולוגית באוניברסיטה העברית וכראש המחלקה הגינקולוגית בבית החולים "הדסה". צונדק עלה לארץ ישראל יחד עם הוריו ושני אחיו, הרמן וגאורג (שמואל). בית החולים הדסה הרחיב את מחלקות היולדות והנשים בבית החולים לקראת בואו של צונדק, ובשלהי 1934 הגיע צונדק לארץ ישראל. במאי 1935 מונה לפרופסור לגינקולוגיה. שמו של צונדק כרופא יצא למרחוק ונשים עקרות מרחבי ארץ ישראל ואף מהארצות השכנות הגיעו אליו בבקשן להרות. בשנת 1961 פרש מהוראה וטיפול בחולים והתמסר למחקר בלבד.
צונדק נפטר ב-8 בנובמבר 1966 בניו יורק, בן 75 במותו. שהה שם לצורכי מחקר במסגרת מלגה שקיבל.
באותה שנה, לרגל יובלו, הוקדש לו גיליון כתב העת "הרפואה". על שם האחים צונדק רחובות בירושלים (ברמות אלון) ובבאר שבע. בשנת 2001 נקרא בניין מעבדות בבית הספר לרפואה שאריטה בברלין על שמו, "בית אשנהיים צונדק".
עבודתו המדעית
בתחילת עבודתו בגינקולוגיה חקר צונדק את המחלות קדחת חלב, רעלת היריון וסוכרת היריון. מחקר זה הביא אותו לבחינת הרכב דם הווסת ותמציות של בלוטות אנדוקריניות. לאחר שחוקרים אחרים זיהו את הקשר בין האסטרוגן לייחום במכרסמים, גילו צונדק ואשהיים את האסטרוגן בדופן הביצית ובגופיף צהוב ואף זיהו שדופן הביצית מייצרת אסטרוגן. צונדק חקר את ההשפעה של תמציות מבלוטת התריס ומהשחלה על שרירי הסמפון, על דימום נרתיקי ועל דימום בכלל. הוא מצא שהוא מקבל תוצאות סותרות והסיק שהתמציות מכילות תערובות של הורמונים שמבטלות זו את השפעתה של זו. בעקבות זאת חיפש דרך לבודד את השפעת ההורמונים והגיע לרעיון להשתיל את הבלוטות עצמן, לאחר שגילה שניתן לשמר שחלות בקרור במשך מספר שבועות בתנאים סטריליים.
בשנת 1925 חקר את השפעת ההפרשות של בלוטת יותרת המוח על הבגרות המינית. ההנחה הרווחת הייתה שבלוטת יותרת המוח שולטת בהתבגרות המינית בצורה כלשהי, אולם בעקבות ניסיונות של הרברט אוונס עם תמציות מבלוטת יותרת המוח הניחו שהשליטה אינה הורמונלית. צונדק ביחד עם אשהיים השתילו אונה קדמית של בלוטת יותרת המוח ליד השחלה בחולדות צעירות ולאחר חמישה ימים מצאו סימנים של התבגרות מינית. צונדק הסיק שההורמונים של האונה הקדמית של בלוטת יותרת המוח (ההורמונים הגונדוטרופיים) מכוונת את פעילות אברי המין וכי הורמוני בלוטת יותרת המוח מעוררים את הבשלת הביציות ויצירת גופיף צהוב. צונדק הודיע על הגילוי בפני החברה המדעית של ברלין והביא להתרגשות רבה בקהילה המדעית, שמהרה לבצע ניסויים עוקבים שאישרו את התוצאות של צונדק ואשהיים. צונדק קודם לדרגת פרופסור חבר, וזכה להכרה בינלאומית בקהילה המדעית. בין השאר נבחר לחבר של כבוד בחברה הביולוגית של וינה וזכה למדליית קוסמן היוקרתית. גילוי ההורמונים הגונדוטרופיים על ידי צונדק יצר באנדוקרינולוגיה את המושג של הורמון טרופי, הורמון שיעדו הוא בלוטה אחרת להפרשת הורמונים.
אשהיים וצונדק המשיכו בעבודתם וגילו שההורמון גונדטרופין מבלוטת יותרת המוח נמצא בשתן של נשים בהריון וייחודי לנשים בהריון. בעקבות זאת הציעו בשנת 1928 שיטה אמינה לבדיקת היריון. בדיקה זו קרויה מבחן אשהיים-צונדק (A-Z) על שמם, והביאה להכרה בינלאומית בצונדק גם בקרב הציבור הרחב.
במקביל למחקר של ההורמונים הטרופיים, המשיכו צונדק ואשהיים לחפש מקור נקי של אסטרוגן, ובשנת 1927 מצאו שהאסטרוגן מופיע בשיעור גבוה בשתן של נשים בהריון. בשנת 1930 מצא צונדק אסטרוגן בשתן של סוסות בהריון ובשנת 1934 מצא שהמקור העשיר ביותר לאסטרוגן הוא דווקא השתן של סוסים זכרים. בעקבות בידוד האסטרוגן על ידי צונדק ואשהיים הצליחו חוקרים אחרים לתאר את המבנה הכימי של האסטרוגן. שתן הסוסים היה למקור מרכזי לאסטרוגן במשך שנים רבות.
צונדק זיהה את ההורמון מגרה זקיק (FSH) בשתן של נשים מעוקרות ונשים בגיל המעבר וכן אצל אנשים שלקו בסרטן הנובע מתאי מין. זיהוי זה הפך לכלי חשוב לזיהוי המחלה. בשנת 1932 חקר צונדק את האונה האמצעית של בלוטת יותרת המוח וזיהה בה את ההורמון מעורר מלנוציטים (MSH), המעורר את המלנוציטים להפריש מלנין. בשנים 1933–1934 חקר את יחסי הגומלין בין הורמון הגונדטרופין והאסטרוגן, ותיאר את מעגל המשוב שלהם. בתחום האנדוקרינולוגיה שילב את היכרותו עם תחום הגינקולוגיה וחקר את הקשר בין המערכת האנדוקרינית לבין השליה. מחקריו הובילו לשינוי שיטת האבחון והטיפול במחלות היריון.
פרסים ותוארי כבוד
צונדק זכה בתוארי כבוד ופרסים רבים, בהם:
אנאפורנה
אנאפורנה (בנפאלית: अन्नपुर्ण) הוא רכס פסגות בהרי ההימלאיה ואחד מאזורי התיירות העיקריים של נפאל.
אורך הרכס 55 ק"מ ופסגתו הגבוהה ביותר אנאפורנה 1 מגיעה לגובה של 8,091 מטר, גובה זה ממקם אותה כפסגה העשירית בגובהה בעולם. הרכס משתרע מזרחית לנהר הקאלי גאנדקי שמפריד אותו מרכסי הדהאולאגירי.
משמעות המילה אנאפורנה היא אחת מההתגלמויות של האלה פרוואטי. תרגום שמה מסנסקריט הוא "אלת האסיף" או "אלת המזון".
שמורת האנאפורנה
שמורת האנאפורנה Annapurna Conservation Area Project - ACAP נחשבת כאחת מאזורי הטרקים היפים בעולם ואזור תיירות הטרקים הפופולרי והמפורסם ביותר בנפאל. השמורה הוקמה ב-1986 על ידי המלך מהאנדרה ומכילה את כל רכס האנפורנה, כ- 7600 קמ"ר. כדי למנוע פגיעה סביבתית היא הוגדרה כ"אזור לשימור" ולא פארק לאומי כנהוג. ACAP מאפשרת לכמות מוגבלת של מקומיים לגור בתחומי השמורה ולנהל אכסניות לטיילים הפוקדים את האזור. העיר המרכזית באזור היא פוקארה השוכנת על שפת האגם Phewa וממנה ניתן לצאת לטרקים ולהצטייד במזון.
בתחומי השמורה ניתן למצוא מגוון רחב של תנאי אקלים, קרקע, תוואי שטח וסוגי צמחייה. באזורים הנמוכים יותר נשלט הנוף על ידי טרסות אורז ונהרות רחבים וככל שעולים בגובה משתנה הנוף דרך חורשות ירוקות עד, עצי מחט ומפלים גבוהים ועד קרקע חשופה וטרשית, פסגות מושלגות וקרחונים תלויים. אזור מוסטנג (הגובל בטיבט) אף מציג אזור אקלימי של מדבר צל גשם ודומה בכך למדבר יהודה.
אגם טיליצ'ו
בשמורה מספר אגמים וביניהם אגם טיליצ'ו הנמצא בגובה 4,949 (או 4,919 לפי מקור אחר) ונחשב לאחד האגמים הגבוהים ביותר בעולם. אגם זה נוצר עקב פעילות קרחונית ונמצא באזור בעל נגישות קשה ואף מסוכנת בעונות מסוימות.
המבקרים המועטים באגם מגיעים במהלך טרק סובב אנאפורנה, כמסלול צדדי של יומיים-שלושה ממננג, או במסלול חלופי בו נעשית חציית ההרים בין ג'ומסום למננג בנקודה אחרת מאשר ת'ורונג לה (מסלול קשה ומסוכן המטוייל על ידי משלחות מיוחדות בדרך כלל).
בשנת 2000 ביקרה באגם משלחת צלילה מרוסיה וערכה בו את אחת הצלילות הגבוהות בעולם אי פעם.
רוקישקיס
רוֹקישקיס (בליטאית: Rokiškis, ביידיש: ראקישוק) היא עיר במחוז פוניבז' בצפון מזרח ליטא בקרבת הגבול עם לטביה. נכון ל-2023 עמד מספר התושבים בעיר על 11,606 נפש.
היסטוריה
אחוזת רוקישקיס מוזכרת לראשונה בשנת 1499 במכתב של אלכסנדר הדוכס הגדול של ליטא. יורשו זיגיסמונד הראשון הזקן נתן את האחוזה ב-1523 למשפחת נסיכי קרוסינסקי (Krošinskiai) ששלטה באזור כ-200 שנה. לאחר מכן עברה, בעקבות נישואין, למשפחת הרוזנים טיזנהאוז (Tyzenhauzai). בתקופתם נבנו רבים ממבני הציבור הקיימים עד היום. ביניהם כנסיית מַתֵיאוּס (Matthäus) הנחשבת למבנה הנאו-גותי החשוב בליטא, והטירה המשמשת כיום כמוזיאון אזורי. התפתחותה של רוקישקיס הואצה בשנת 1873 כשמסילת הרכבת הגיעה אליה.
הקהילה היהודית
עם תום המלחמה והקמת ליטא העצמאית הורשו היהודים לחזור. לפי מפקד אוכלוסין משנת 1923 היוו יהודי העיירה, 2013 במספר, למעלה מ-46 אחוז מן האוכלוסייה. בשנות ה-20 חלו שינויים בכלכלת ליטא ורוקישקיס שפגעו קשה בקהילה היהודית. עסקים רבים פשטו את הרגל ורבים מיהודי רוקישקיס היגרו לדרום אפריקה, לארצות הברית וגם לארץ ישראל. למרות זאת הקהילה המשיכה להתפתח וב-1939 הגיע מספרם ל-3500 (40% מהאוכלוסייה). הייתה שם קהילה גדולה של חסידי חב"ד, שבראשה עמד הרב בצלאל כץ - סבא רבא של אהרן ברק, וגם תנועה ציונית חזקה שקיימה שני בתי ספר עבריים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, על פי הסכם ריבנטרופ מולוטוב נכבשה ליטא על ידי ברית המועצות. ביוני 1941, נכבשה ליטא על ידי גרמניה הנאצית והחלה השמדת יהודי ליטא. רוב יהודי רוקישקיס נרצחו בבורות ירי בסמוך לעיר. דו"ח רשמי של הצבא הגרמני (דו"ח יגר) קבע שבימים 15–16 באוגוסט 1941 נרצחו 3,201 יהודים. יתר היהודים הועברו לגטו ינישוק ונרצחו שם.
סרנה (אשת סטיליקו)
סרנה (בלטינית: Serena; נולדה לפני 370–408) הייתה אצילה בתקופת האימפריה הרומית המאוחרת.
חייה
אחרי הוצאתו להורג של סטיליקו ביד הונוריוס בשנת 408 נותרה סרנה ברומא, אך כאשר צר אלאריק על העיר מאוחר יותר באותה שנה, הוצאה סרנה להורג בחניקה, בנימוק שהיא עשויה לסייע לאלאריק לחדור לעיר. נטען כי גאלא פלקידיה, שגדלה בביתה, נתנה אישורה למעשה רצח זה, אף כי לאיש לא היה מידע ממשי על בגידה אפשרית, והרצח לא שינה את תוכניותיו של אלאריק.
הומלודותריום
הומלודותריום (שם מדעי: Homalodotherium; משמעות שמו: "בהמה ישרת שיניים") הוא סוג של יונק נכחד שחי באמריקה הדרומית והשתייך לסדרה הקדומה נוטונגולאטויים. המאובנים של היונק נחקרו ב-1870 וקיבלו שם מהחוקר האנגלי תומאס הנרי האקסלי. הוא חי באמצע תקופת המיוקן של צ'ילה וארגנטינה הקדומים לצד פאונה ייחודית שנכחדה.
יצור זה אינו קרוב לשום יונק מודרני והוא היה יונק גדול בגובה 2 מטר ומשקל של מעל 300 קילוגרם שאולי דמה להיפופוטם או פרסתן קדום. הוא היה בעל טפרים גדולים בכפות רגליו הקדמיות איתם יכל לתלוש ענפים מעלי עצים אך בעל רגליים אחוריות גבוהות בעלות פרסות. היצור ניזון מעלים אשר תלש מענפי העצים באמצעות טפריו.
המנון לוקסמבורג
מולדתנו (בלוקסמבורגית: Ons Hémécht) הוא ההמנון הלאומי של לוקסמבורג. מילות ההמנון נכתבו על ידי מישל לנץ ב-1859, מילים שהותאמו למוזיקה שהולחנה בשנת 1864 על ידי ז'אן אנטואן זינן. השיר בוצע לראשונה בציבור ב-5 ביוני 1864 באטלברוק, עיירה השוכנת על חיבור הנהרות אלזט וזאוור, המוזכרים בשיר. ההמנון אומץ כהמנון הלאומי של לוקסמבורג בשנת 1895.
מתוך ארבעת בתי ההמנון מושרים רק שניים: הראשון והרביעי.
מילות השיר
להלן מובאים הבתים הראשון והרביעי. התרגום לצרפתית הוא התרגום הרשמי של ההמנון שבוצע על ידי ז'אן-קלוד מולר, והתרגום לגרמנית התרגום הרשמי שבוצע על ידי יוזף גרובן.
ג'יי שון
קאמלג'יט סין ג'וטי (באנגלית: Kamaljit Singh Jhooti; נולד ב-26 במרץ 1981), מוכר בשם הבמה ג'יי שון (Jay Sean) הוא זמר, יוצר, ראפר, ביטבוקסר ומפיק בריטי.
ביוגרפיה
בסופו של דבר עזב ב-2006 את Virgin Records והקים חברת הקלטות עצמאית משלו, "Jayded Records". לאחר כמעט 4 שנים, חזר בשנת 2008 עם "Ride It", אשר הגיע למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי, ולפסגות מצעדי פזמונים ברחבי מזרח אירופה. אחריו יצא השיר "Maybe" אשר הגיע למקום ה-7 במצעד הפזמונים של יפן, ו-"Tonight". הם נכללו באלבום השני שלו, "My Own Way", אשר הפך לאלבום המצליח ביותר שלו בבריטניה. בתקופה זו הוא החל לשלב אלקטרופופ במוזיקה שלו.
מאז סוף 2008 חתום שון בחברת ההקלטות קאש מאני רקורדס. ב-2009, הסינגל האמריקאי הראשון שלו, "Down" הגיע לראש טבלת הבילבורד הוט 100, מצעד הפזמונים האמריקאי, מה שהופך אותו לאומן הדרום-אסיאתי הראשון שכבש פסגה זו. היה זה השיר השביעי ברשימת הסינגלים הנמכרים ביותר לשנת 2009, כאשר מכר יותר מ-3 מיליון עותקים בארצות הברית באותה שנה. לבסוף מכר השיר 4 מיליון עותקים בארצות הברית ויותר מ-6 מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהופך את שון לזמר הבריטי/אירופאי המצליח ביותר באמריקה בכל הזמנים. לאחר זמן קצר הוציא שון להיט נוסף, "Do You Remember" אשר מכר יותר ממיליון עותקים בארצות הברית, ונכנס לעשיריה הראשונה של הבילבורד הוט 100. שירים אלו נכללו באלבום הבכורה האמריקאי שלו "All or Nothing". שון דורג במקום ה-35 ברשימת האומנים של הבילבורד הוט 100 לשנת 2009.
רק החזק שורד
רק החזק שורד (באנגלית: Only The Strong) הוא סרט פעולה משנת 1993 בבימויו של שלדון לטיש. הוא נחשב לסרט ההוליוודי היחידי שמציג לראווה את הקפואירה, אמנות הלחימה האפרו-ברזילאית, מתחילתו ועד סופו.
עלילה
לואיס סטיבנס (מארק דקסקוס) הוא חייל הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית (הכומתות הירוקות) שסיים את שירותו הצבאי בברזיל ושב לעיר הולדתו במיאמי, שם הוא נוכח לדעת שבית הספר התיכון בו למד נהפך למעוז לכנופיות וסוחרי סמים. אחרי שסטיבנס משתמש בכישורי הקפואירה שלו ומניס מספר סוחרי סמים מחוץ לגבולות בית הספר, קריגן (ג'פרי לואיס), אחד ממוריו של סטיבנס בעבר, מבחין בהשפעה שיש לסטיבנס על התלמידים. קריגן מטיל עליו משימה ללמד קפואירה לקומץ מהתלמידים המופרעים ביותר של בית הספר.
בזמן שהוא מלמד, סטיבנס מעורר את חמתו של ברון סמים מקומי, סילבריו (פקו כריסטיאן פרייטו), שאחיינו הצעיר, אורלנדו (ריצ'רד קוקה), הוא אחד מתלמידיו של סטיבנס. סילבריו הוא גם רב-אמן בקפואירה, והוא נקלע לקרב עם סטיבנס, ומביס אותו באכזריות. אורלנדו המבוהל מחליט ללמוד כל מה שהוא יכול מסטיבנס.
כיתתו של סטיבנס לומדת במהירות, והם נעשים מיומנים בקפואירה. המנהל שבע הרצון, מציע להנהלת בית-הספר ליישם תוכנית לימודים של קפואירה בכל המחוז. אחרי שסטיבנס שב מטיול בטבע עם תלמידיו, הוא מתעמת עם סילבריו שוב, וסילבריו מכריז מלחמה על סטיבנס.
כנופייתו של סילבריו מציתה אש בבית הספר התיכון לינקולן, והורגת את אחד מתלמידיו הטובים ביותר של סטיבנס. סטיבנס מפוטר, נאסרת עליו הכניסה לאזור בית הספר ותוכנית הקפואירה מבוטלת. בתגובה להתקפה, סטיבנס משמיד את מוסך המכוניות הגנובות של סילבריו על ידי השלכת פחית בנזין לתוך מכונית בוערת. זועם, סילבריו מורה על אנשיו להביא אליו את סטיבנס חי. אורלנדו בורח כדי להזעיק עזרה.
אחרי קרב אכזרי, בו סטיבנס מביס לוחמים רבים של סילבריו, סטיבנס נשבה לבסוף ומובא למדורה, שם מחכה לו סילבריו. אולם, כיתת הקפואירה של סטיבנס חוסמת את הדרך בניסיון להציל את המורה שלהם. לפני שמתחילה קטטה, סטיבנס התשוש קורא תיגר על סילבריו ומזמין אותו לקרב בתנאי שאם הוא ינצח בו, התלמידים שבים אליו. כל אחד מהלוחמים מקבל מצ'טה להילחם איתו.
תלמידיו של סטיבנס וכנופייתו של סילבריו יוצרים מעגל, אנשי הכנופיה שרים שירי קפואירה ובאמצע נלחמים שני הלוחמים. סילבריו שובר את חרבו של סטיבנס, אולם סטיבנס פורק את נשקו של סילבריו ומשליך את החרב רחוק. כעת הם משתמשים רק בקפואירה וסילבריו מצליח להפיל את סטיבנס לקרקע, שם הוא מתחיל לחנוק אותו. נדמה שהקרב אבוד, אך לפתע מתחילים תלמידיו של סטיבנס לשיר שיר קפואירה ברזילאי, וסטיבנס מקבל כוחות חדשים. הוא משיב מלחמה, ומכה במהלומות מוחצות את סילבריו. כשתלמידיו שרים בקול רם יותר, הוא מביס את סילבריו בבעיטה מסתובבת. סילבריו נופל לרצפה, חסר הכרה, כשיחידת המשטרה מגיעה, הכנופיה מתפזרת.
קצין משטרה מגיה למקום ההתרחשות, שואל מי האדם חסר ההכרה ששוכב שם. אורלנדו אומר לו את שמו ומספר לו על פשעיו. קצין המשטרה מזכיר לו את המוניטין של סילבריו בהפחדת עדים ולכך אורלנדו מגיב: "כל השטויות האלה נגמרו, גבר. הוא כבר לא בעל הבית של השכונה."
בסוף הסרט תלמידיו של סטיבנס מסיימים את הלימודים ומציגים מופע קפוארה בפני כל התלמידים.
קבלת הסרט
באופן כללי, תגובות הביקורות היו פושרות למדי, כשרוב המבקרים נתנו לו ציונים שליליים. הסרט גרף בקופות $3.27 מיליון דולר, אם כי הסרט קנה לעצמו עדת מעריצים והפך לסרט פולחן, בעיקר בקרב לוחמים ומתאמנים בקפואירה, ומדריכי וחובבי אמנויות לחימה. למרות שרבים מסתייגים מהעלילה, הדיאלוג, המשחק וההצגה הלא מציאותית של ברזיל בסרט, הרי שעבור הרבה מתאמני קפואירה שאינם ברזילאים, הייתה זו היכרותם הראשונה עם אמנות לחימה זו.
ההפקה
למרות שמרק דקסקוס הוא אמן לחימה מוכשר, הרי שלא היה לו רקע בקפואירה. לפני מבחן הבמה שלו הוא התאמן אצל אמן הקפואירה המהולל Mestre Amen Santo, שגם הופקד על רוב כוריאוגרפית הקרבות בסרט.
אמן הלחימה השנוי במחלוקת פרנק דוקס היה אחראי גם הוא על כמה מכוריאוגרפיות הקרב ולזכותו נזקפת סצנת הקרב במוסך למכוניות הגנובות.
גדוליניט
גדוליניט הוא שם קיבוצי של שני מינרלים נזוסיליקטיים (סיליקטים במבנה דמוי איים). שניהם מכילים בריליום וברזל וכן צריום ואיטריום בכמויות משתנות, כאשר המינרל המכיל בעיקר צריום מכונה "גדוליניט-(Ce)", והמינרל המכיל בעיקר איטריום מכונה "גדוליניט-(Y)". בשני המינרלים יכולים להשתתף גם עפרות נדירות כדוגמת לנתן, נאודימיום ואף סקנדיום. הגדוליניט שייך לקבוצת המינרלים הקרויה על שמו "קבוצת הגדוליניט" (הקרויה לעיתים גם קבוצת הדטוליט על שם המינרל דטוליט או קבוצת הדטוליט/גדוליניט).
תכונות
נוסחת המבנה הכימי המצומצמת של "גדוליניט-(Ce)" היא Ce2Fe2+Be2Si2O10, ושל "גדוליניט-(Y)" היא Y2Fe2+Be2Si2O10.
קבוצת הגדוליניט, הקרויה על שם הגדוליניט, היא קבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב יריעות הבנויות מארבעונים של סיליקה (Sio4) ושל בוראט (B(O,OH)4) או של תחמוצת הבריליום, כשבין היריעות מחברים קטיונים מתכתיים. הקטיונים במקרה של הגדוליניט הם ברזל, ועפרות נדירות כדוגמת איטריום וצריום.
הגדוליניט מתגבש במערכת המונוקלינית, חבורת סימטריות נקודתית "מונוקלינית רגילה" 2/m\, כאשר חבורת הסימטריות המרחבית של "גדוליניט-(Y)" היא P21/a, וחבורת הסימטריות המרחבית של "גדוליניט-(Ce)" היא P21/c. הפרמטרים של תא היחידה של "גדוליניט-(Y)" הם: Åa=10, b=7.565Å, c=4.768Å, וגודל זווית β הוא 90.31°, ושל "גדוליניט-(Ce)" הם: Åa=4.82, b=7.58Å, c=10.01Å, וגודל זווית β הוא 90.47° (לאחר חימום ב-700° והתגבשות מחדש).
אופטית ה"גדוליניט-(Y)" הוא דו-צירי חיובי, בעוד שהרס הגביש ב"גדוליניט-(Ce)" בשל תופעת המטאמיקטיזציה גורם לו להיות איזוטרופי. מקדם השבירה של ה"גדוליניט-(Y)" נע בין 1.77 ל-1.82, ושל ה"גדוליניט-(Ce)" הוא 1.78. צבעם של גבישי הגדוליניט הוא שחור בלבד ("גדוליניט-(Ce)") או שחור, שחור-ירקרק, חום או ירוק ("גדוליניט-(Y)"), כאשר בגוון שחור הגבישים אטומים, ובשאר הגוונים הם שקופים עד שקופים למחצה. המינרל איננו פלואורסצנטי.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1787 במחצבה ליד הכפר איטרבי (Ytterby) באי רסארה (Resarö) (כיום חלק מהארכיפלג של סטוקהולם) שבשוודיה על ידי קרל אקסל ארהניוס (Carl Axel Arrhenius, 1824-1757), קצין צבא שוודי שהיה גם כימאי במשרה חלקית. בתחילה חשב ארהניוס שהמינרל הבלתי מוכר השחור והכבד שמצא מכיל טונגסטן, יסוד שנתגלה ארבע שנים קודם לכן. לכן שלח ארהניוס דגימות של המינרל החדש, אותו כינה "איטרביט" על שם הכפר, לכימאים שונים לאנליזה נוספת. ב-1789 זיהה המינרלוג והכימאי הפיני יוהאן גדולין (Johan Gadolin, 1852-1760), ששהה אז באקדמיית אובו, תחמוצת של יסוד חדש בתוך המינרל ופרסם את תוצאותיו ב-1794. ב-1797 אימת הכימאי השוודי אנדרס גוסטף אקברג (Anders Gustaf Ekeberg 1813-1767) את תוצאות האנליזה של גדולין, וקרא לתחמוצת החדשה איטריה (yttria). משום כך מקובל לזהות את גדולין כמי שגילה את היסוד איטריום. בדיעבד התברר כי באנליזה שערך גדולין למינרל הוא החמיץ הזדמנות לזהות יסוד נוסף. היסוד אותו זיהה גדולין בטעות כאלומיניום התברר אחר כך כבריליום, יסוד שזוהה זמן קצר אחר כך ב-1798. בשנים שבאו אחר כך התברר כי התחמוצת המכונה איטריה היא בעצם אוסף של תחמוצות של יסודות נוספים. בפועל נתגלו במינרל שבעה יסודות חדשים, ארבעה מהם קרויים על שם הכפר שלידו נתגלה המינרל: איטריום, איטרביום, ארביום וטרביום. מכיוון שהתברר שאיטריה איננה תחמוצת אחת, אלא אוסף של תחמוצות, קרא הכימאי הגרמני היינריך מרטין קלפרות (Martin Heinrich Klaproth, 1817-1743) במאמר מ-1802 למינרל המכיל את התחמוצות בשם גדוליניט על שם גדולין. על שמו של גדולין קרוי גם היסוד גדוליניום שאת התחמוצת שלו הצליח הכימאי השווייצרי ז'אן שארל גליסארד דה מרינאק (Jean Charles Galissard de Marignac 1894-1817) לזהות ב-1880 מתוך דגימה של גדוליניט.
שימושים
הגדוליניט משמש כמקור להפקת עפרות נדירות. כמו כן כיוון ש"הגדוליניט-(Y)" יוצר לעיתים גבישים פריזמתיים ארוכים בעלי חתך רוחב דמוי יהלום שגונם ירוק והם בעלי ברק, הוא מבוקש כמינרל במכירה לאספנים, למרות היותו נדיר.
מקור ותפוצה
הגדוליניט נוצר בהתמרה של מגע בעורקים בפגמטיטים של סיאניט או גרניט עשירים בעפרות נדירים לאורך נקודות מגע בין בזלת למונזוניט.
הגדוליניט הוא מינרל נדיר למדי. מקומות בהם ניתן למצוא "גדוליניט-(Y)" כוללים את המחצבה ליד הכפר איטרבי (Ytterby) באי ראסרה (Resarö) (כיום חלק מהארכיפלג של סטוקהולם) (המקום בו נתגלה המינרל לראשונה), ובקולסבה (Kolsva) שבמחוז וסטמנלנד (Västmanland) בשוודיה; באי הידרה (Hidra) - חלק מפלקפיורד (Flekkefjord), ובאיוולנד (Iveland) שבמחוז מזרח אגדר שבנורווגיה; בפיץ בלס (Piz Blas) בקנטון טיצ'ינו שבשווייץ; בחצי האי קולה ברוסיה; בפגמטיט של קליר קריק (Clear Creek) במחוז ברנט (Burnet) בטקסס, וסמוך להקברי (Hackberry), במחוז מוהאבי באריזונה שבארצות הברית; ובלאפסבורו (Loughborough) במחוז פרונטנק (Frontenac) שבפרובינציית אונטריו שבקנדה.
מקומות בהם ניתן למצוא "גדוליניט-(Ce)" כוללים את בואר (Buer) - תשעה קילומטרים דרום מזרחית לסקיין (Skien), באזור ביורקדלן (Bjørkedalen) במחוז טלמרק, ובמחצבת בקן (Bakken), טוודלן (Tvedalen) שבנורווגיה; ובטאוורה במחוז גיפו באי הונשו שביפן.
פרשת מותו של טום הורנדל
ב-11 באפריל 2003, חידר ואחיד תייסיר אל-היב, סמל ישראלי בדואי בצה"ל, ירה, בעת ששירת ברפיח, באזרח בריטי פעיל שלום של תנועת הסולידריות הבין-לאומית, טום הורנדל. הורנדל מת בינואר 2004, לאחר תרדמת בת תשעה חודשים. הייב נידון לשמונה שנים בגין הריגה.  עונשו הופחת והוא שוחרר ביולי 2010.
חקירה ומשפט
במאי 2004, עמד תייסיר היב למשפט בגין הריגה במותו של טום הורנדל, שיבוש מהלכי משפט והתנהגות בלתי הולמת. באוגוסט 2005 הוא הורשע בהריגה ושיבוש מהלכי משפט ונידון לשמונה שנות מאסר בסך הכל.
שחרור
הייב שוחרר באוגוסט 2010, לאחר שוועדת צבא בראשות היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט החליטה לקצר את עונשו בשל התנהגות טובה.
ועדת הצבא דחתה את הטיעונים של תובעים צבאיים לפיהם השחרור המוקדם עלול לפגוע ביחסים בין ישראל לבריטניה, ואמרה שהוא "לא מהווה עוד כל איום על החברה לדעתם". הייב שוחרר לבסוף ב-8 בספטמבר 2010, לאחר שריצה שש שנים וחצי ממאסרו.
מעבר פאזה
מעבר פאזה הוא שם כולל לתופעות פיזיקליות רבות בהן חומר עובר מפאזה (מצב) אחת לאחרת כתוצאה משינוי של פרמטר פיזיקלי. לדוגמה, מעבר מצב צבירה (שהוא פאזה של החומר) כתוצאה משינוי הטמפרטורה. כתוצאה ממעבר פאזה, שינוי קטן באותו פרמטר גורם לשינויים גדולים בתכונות החומר.
לדוגמה, כאשר מחממים מים בלחץ אטמוספירי הם עוברים מעבר פאזה בטמפרטורה 0 שבו הם הופכים ממוצק לנוזל, מעבר פאזה נוסף בטמפרטורה של 100 מעלות צלזיוס שבו הם הופכים מנוזל לגז, ובטמפרטורות גבוהות אף יותר הם הופכים לפלזמה. דוגמאות נוספות למעברי פאזה נוספים הם המעברים בין נוזל לנוזל-על, בין מוליך למוליך-על, בין גז לעיבוי בוז-איינשטיין, מגנטיזציה, ועוד.
דיאגרמת פאזות או תרשים פאזות הם תרשים המתאר את תחומי הפאזות השונים בתלות בפרמטרים של המערכת (לדוגמה, טמפרטורה ולחץ במקרה של אידוי מים) לתחומי הפאזות השונים. ראו איור לדוגמה.
סיווג מעברי פאזה
ההגדרה הפורמלית של מעבר פאזה, היא נקודה שבה תכונות החומר מתנהגות בצורה לא רציפה כתלות בפרמטר פיזיקלי כלשהו - הנקרא המשתנה התרמודינמי. לדוגמה עבור מים, בטמפרטורה של 0 מעלות ישנה קפיצה בקיבול החום, כאשר המשתנה התרמודינמי במקרה זה הוא הטמפרטורה.
על פי סיווג ארנפסט, מעברי פאזה מסווגים לאחד משני סדרים: מעבר הוא מסדר ראשון אם קיימת חוסר רציפות בנגזרת הראשונה של האנרגיה החופשית כפונקציה של המשתנה התרמודינמי בנקודת המעבר (לדוגמה: חוסר רציפות באנטרופיה שהיא נגזרת של פונקציית גיבס לפי הטמפרטורה במעבר בין מוצק לנוזל). מעבר מכונה מעבר מסדר שני אם קיימת חוסר רציפות בנגזרת השנייה של האנרגיה החופשית כפונקציה של המשתנה התרמודינמי ורציפות בנגזרת הראשונה בנקודת המעבר (לדוגמה: חוסר רציפות במקדם הדיאלקטרי).
סיווג ארנפסט אינו מדויק כיוון שאינו לוקח בחשבון התבדרות של נגזרות של האנרגיה החופשית, שעשויה להתרחש בגבול התרמודינמי.
הסיווג המודרני מסווג מעברים כמעברים מסדר ראשון כאשר במעבר כרוך חום כמוס, שהוא הפרש אנרגיה בין הפאזות (לדוגמה במעבר מוצק-נוזל), ומסווג מעברים כמעברים מסדר שני כאשר אין חום כמוס במעבר (למשל מעבר מוליך-מוליך על במוליכי על מהסוג השני).
פרקולציה כמעבר פאזה
מעבר פאזה גאומטרי (ללא טמפרטורה) הוא מודל הפרקולציה. פרקולציה היא חלחול, ובהקשר של מעבר פאזה ניתן ליישם גם כן את המושג. לדוגמה, בחומר בעל שתי פאזות, אחת הפאזות היא בצבירים קטנים, והשנייה ממלאת את רוב הגביש. כאשר ריכוז הפאזה הקטנה עולה מעל לריכוז קריטי, שבו נוצרים גושים מחוברים ברובם (הפאזה "מחלחלת"), מתרחש לרוב מעבר פאזה בחומר ותכונותיו משתנות באופן חד. נדגים את המודל בסריג רבועי. בוחרים באופן אקראי אתרים בסריג. הם נחשבים תפוסים בסיכוי p וריקים בסיכוי 1-p. ב-p מעל לסיכוי קריטי נוצר צביר ענק (בסדר גודל של הסריג כולו) ואילו ב-p מתחת לריכוז הקריטי נוצרים רק צבירים קטנים. תופעה זו היא מעבר פאזה סדר-אי סדר.
שמות מעברי פאזה
הטבלה הבאה מסכמת את מעברי הפאזה:
קבוצת הגדוליניט
קבוצת הגדוליניט היא קבוצה של מינרלים נזוסיליקטיים קשורים, הדומים במבנה הפנימי ובכימיה שלהם. הקבוצה קרויה על שם המינרל גדוליניט, המינרל הראשון מקבוצה זו שזוהה, ולעיתים קבוצת הדטוליט על שם המינרל דטוליט, חבר אחר בקבוצה, או גם קבוצת הדטוליט/גדוליניט.
קבוצת הגדוליניט היא קבוצה של מינרלים המאופיינים במבנה המשלב יריעות הבנויות מארבעונים של סיליקה (Sio4) ושל בוראט (B(O,OH)4) או של תחמוצת הבריליום, כשבין היריעות מחברים קטיונים מתכתיים. למרות המבנה השכבתי כמעט לא ניתן להבחין בפצילות במינרלים החברים בקבוצה. בחלק מהמינרלים מופיעות עפרות נדירות.
הנוסחה הכללית של חברי הקבוצה היא (x(B, Be)SiO4(OH, O, כאשר x יכול להיות סידן, ברזל, מגנזיום, צריום, לנתן, בדיל, איטריום, נאודימיום, סקנדיום, בדיל, איטרביום וארביום.
60 (מספר)
60 (במילים: שישים) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 59 ולפני 61. בספרות יווניות הוא מיוצג על ידי האות קסי.
תמיסת מלח
ברפואה, תמיסת מלח (באנגלית: Saline; בתעתיק לעברית לעיתים: סליין, סיילין) היא תמיסת מלח בישול מומס במים. בריכוז מתאים ניתן להשתמש בסליין לשימוש פנימי.
תמיסת מלח נקראת גם מים פיזיולוגיים.
הריכוז הסטנדרטי של התמיסה מכיל NaCl 0.9%. קיימת גם תמיסה בריכוז 0.45% לשימוש במקרים מיוחדים, למשל בילדים קטנים.
ניתן למדוד את ריכוז המלח בתמיסה על ידי שימוש במכשיר הסלינומטר.
השימושים העיקריים של התמיסה:
UNOMIG
כוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה (באנגלית: United Nations Observer Mission in Georgia; בראשי תיבות: UNOMIG) נוסד ב-24 באוגוסט 1993 כתוצאה מהחלטה 858 של מועצת הביטחון, במטרה לפקח על הפסקת האש ולוודא את קיום הסכם הפסקת האש מ-27 ביולי 1993, בין הרפובליקה של גאורגיה לבין אבחזיה הבדלנית, עם תשומת לב מיוחדת למצב בעיר סוחומי, לחקור דיווחים על הפרות הפסקת האש, ולטפל במקרים של הפרה כזו עם הגופים המעורבים. דיווח למזכ"ל האו"ם ביישום המנדט שניתן להם.
במאי 1994, חתמו שני הצדדים על הסכם הפרדת כוחות. החלטה 937 של מועצת הביטחון של האו"ם מה-27 ביולי 1994 מאפשרת להגדיל את כמות המשקיפים באזור, וזאת עקב הגדלת המנדט שניתן לכוח המשקיפים, והכוח הופך להיות כוח של שמירה על השלום. במהלך תפקידם, אף מסיגים המשקיפים, חיילים גאורגיים מעמק קודורי מחוץ לשטחי הבדלנים האבחזים. בינואר 1995 מנדט של הכוח הוארך בהתאם להחלטה 971 של מועצת הביטחון של האו"ם. בהמשך הוא קיבל הארכות תקופתיות נוספות.
ב-10 בדצמבר 1996 נוסד "הארגון לזכויות האדם של האו"ם באבחזיה" (OHCHR) בטביליסי, כדי להבטיח את קיום החלטת האו"ם מספר 1077 מה-22 באוקטובר של אותה שנה.
בשנת 2001 הופלו מסוקים של המשקיפים באבחזיה, כאשר המבצעים לא נמצאו מעולם. בשנת 2002 התנגד כוח המשקיפים בתוקף לחידוש מסילת הברזל בין סוחומי שבאבחזיה לסוצ'י שברוסיה.
ב-30 ביולי 2003, אושרה באו"ם, בהמלצת מזכ"ל האו"ם קופי ענאן, משלוח 20 שוטרים אזרחים, על מנת לחזק את יכולתה לדאוג למנדט שניתן להם.
ב-30 בינואר 2004 קיבלה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 1524, שהאריכה את המנדט של המשקיפים בחצי שנה.
עד לשנת 2006 בכפר צ'ובורחינג'י התקיימו מפגשים של נציגי הצדדים.
נגזרת חומרית
הגדרה
הנגזרות החומריות של שדה סקלרי (φ(x,t ושל שדה וקטורי (u(x,t מוגדרות בהתאמה:
כאשר מדובר במקרה של נגזרת חומרית הפועלת על שדה וקטורי, ניתן לפרש את הביטוי v•∇u כ- (v•(∇u או ( v•∇)u כאשר בשני המקרים נגיע לאותה תוצאה.
לדוגמה: במערכת צירים קרטזית תלת־ממדית, הביטוי v•∇φ שווה:
באופן מטעה משתמשים בביטוי נגזרת מלווה עבור הביטויים v•∇φ או v•∇u כשלמעשה השימוש נכון רק במקרים בהם  D/Dt הזרימה אינה תלויה בזמן.
פיתוח
ניקח פונקציה סקלרי (φ = φ( x, t כאשר x  הוא המיקום ו-t הוא זמן. הפונקציה מתארת גודל פיזיקלי כלשהו כגון טמפרטורה, גובה וכו'.
הגודל הפיזיקלי קיים בתוך נוזל שאת מהירותו ניתן לייצג על ידי שדה וקטורי (v( x, t. נשתמש בכלל השרשרת על מנת לגזור את הפונקציה (φ( x, t :
נגזרת הפונקציה (φ( x, t תלויה בווקטור:
המתאר קו מסלול נבחר במרחב.
לדוגמה, אם המסלול הנבחר הוא  נגזרת הפונקציה תהיה שווה  לנגזרת החלקית לפי זמן. במקרה הזה הזמן הוא המשתנה והמרחב הוא קבוע. המצב הנ"ל בו המיקום קבוע מוגדר כנגזרת אוילריאן.