cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוקי המרפי של מיילו
חטיפת חייזרים
בפרק "מה יש בשם" אנחנו מגלים שיש זן חייזרים שעוקבים אחריי מיילו בגלל הסתברות היונים השליליים הנפלטת ממנו, הם עוקבים אחריו בחללית עם מנגנון הסוואה שהופך אותה לבלתי נראית ומתכננים לחטוף את מיילו. קוונדיש ודקוטה מקבלים קריאה מעובד של סלאשי דוג, ג'רמי, שאומר שיש בשביל הגישה של המסעדה מכשיר שמוחק לאנשים את הזיכרון, קוונדיש ודקוטה מושפעים מהמכשיר כמה וכמה פעמים עד שהם מצליחים לסתום אותו והם לוקחים את המכשיר הזה אליהם לדירה. בפרק "יום מחלה" החייזרים מנסים להשיג דגימת דנ"א של מיילו, אנחנו לומדים בפרק הזה שהחייזרים יכולים לשנות צורה לכל דבר שהם נוגעים בו אם יעצרו את הנשימה, הם משיגים את הדגימה וחוזרים לחללית שלהם.
בפרק "חוטפים את חוק מרפי" קוונדיש רואה מרחוק חללית חייזרים חוטפת משהו, והוא היחיד שרואה את זה, הוא מתוסכל שאף אחד לא מאמין לו, אפילו לא השותף שלו דקוטה, ודקוטה מנסה לנחם אותו אבל קוונדיש מחליט לברוח ולחקור את החייזרים האלה בעצמו, אז הוא משתמש במכשיר מחיקת הזיכרון על דקוטה כדי שהוא לא ידע לאן הוא ברח, ודקוטה נשאר לבד.
מליסה זאק ודוף מגלים שמיילו הוחלף על ידי רובוט, ואחריי שדוף מתכנת מחדש את הרובוט הוא מספר להם שחייזרים חטפו אותו. (הוא היה היה החטוף שקוונדיש ראה קודם.) דוף יוצר גלאי יונים הסתברותיים שלילים מהדנ"א של מיילו שנמצא על הרובוט הזה והם מחפשים את מיילו.
על החללית החייזרים מהססים להכניס את מיילו לתוכה בגלל הנזק של חוק מרפי, ובסוף הם מכניסים אותו, ואכן דברים משתבשים במבנה של החללית.
אירינה קראש
אירינה קראש (באנגלית: Irina Krush; נולדה ב-24 בדצמבר 1983) היא שחמטאית אמריקאית בדרגת רב-אמן. אלופת ארצות הברית לשעבר לשחמט נשים (תואר בו זכתה שבע פעמים).
חוקי המרפי של מיילו
חטיפת חייזרים
בגלל תקלה במתרגם שלהם מחוק מרפי, מיילו חושב שהן הולכים לאכול אותו, והוא מצליח לברוח למערכת האוורור. הצוות של הספינה מפחדים ממיילו ומתחילים להפיץ סיפורים על בני אדם כאילו הם מפלצות נוראיות שיואכלו אותם וכל אנשי הצוות של החללית שהלכו אחריו לא חזרו והם חושבים שמיילו תפס אותם. בסוף מתברר שחוק מרפי גרם להם להיתקע בכל מיני מכשירים בחללית ומיילו עזר להם להיחלץ. המפקדת של החללית מתרשמת מהכישורים של מיילו בהתמודדות עם יונים הסתברותיים שלילים.
אירינה קראש
נכון ליוני 2019, קראש מדורגת במקום ה-47 בין השחמטאיות בעולם, ובמקום השני מבין האמריקאיות. מדורגת במקום ה-78 בדירוג הכללי בארצות הברית, לפי מד כושר.
חוקי המרפי של מיילו
חטיפת חייזרים
אבל לפני שהם יכולים לצאת מהאטמוספירה של כדור הארץ, חוק מרפי מפיל את מיילו מחוץ לחללית, והיא מתרסקת במקום מרוחק. החייזרים בורחים בתא מילוט ומליסה זאק ודוף תופסים את מיילו והוא מספר על כל מה שקרה לו בחללית.
בפרק "תראו את החללית" קוונדיש מוצא את החללית המרוסקת, והוא מנסה להראות אותה לכל מיני גופי חדשות ללא הצלחה, ואז הוא מגלה שהחייזרים ניסו לחטוף את מיילו באופן ספציפי, ולפני שהוא הולך להעביר את המידע הזה למיילו, הוא מוקפא בטעות בתוך החללית ונתקע שם.
אירינה קראש
ביוגרפיה
קראש נולדה באודסה, ברית המועצות (היום אוקראינה). היא הגיעה לארצות הברית כשהייתה בת 5, כאשר הגרה משפחתה לניו יורק, ובאותה שנה התחילה ללמוד שחמט. היא למדה בבית הספר על שם אדוארד מורו בברוקלין, שיש לו מסורת וקבוצה חזקה בשחמט.
חוקי המרפי של מיילו
חטיפת חייזרים
בפרק יציאה דקוטה מבקש מדוף עזרה במציאת קוונדיש, ולהיכנס לראש שלו כדי להבין לאן הוא הלך, דופנשמירץ יוצר בשבילו שיבוט של הראש של קוונדיש על גוף של פלטיפוס שנקרא "קוונפוס".דוף יצר אותו כי רצה להריץ את התהליך של יצרת השיבוט, וכבר היה לו דנ"א של פלטיפוס. קוונפוס אומר לדקוטה לבדוק מה קוונדיש חיפש כדי לדעת לאן הוא הלך. דקוטה נזכר שקוונדיש חיפש חללית, והוא נפגש עם מיילו וחברים שלו ומספר להם על זה, והם אומרים שהם ראו חללית.
אירינה קראש
ביוגרפיה
בשנת 1998, כשהייתה בת 14, נהייתה קראש לשחקנית הצעירה ביותר הזוכה באליפות ארצות הברית לשחמט נשים, כשהשיגה התוצאה 8.5 נקודות מתוך 9. עם הזכייה באליפות ארצות הברית, הוציאה קראש סידרה של שני תקליטורי DVD, הקרויה "Krushing Attacks", בה היא מנתחת חלק ממשחקיה המוצלחים, ומנסה להגביר את פופולריות משחק השחמט בקרב ילדות. קראש זכתה באליפות ארצות הברית לנשים עוד שש פעמים: ב-2007, 2010, 2012, 2013, 2014 ו-2015. בשנת 2004 היא הייתה שנייה אחרי ג'ניפר שחאדה
חוקי המרפי של מיילו
חטיפת חייזרים
בפרק "מיילו בחלל" כולם הולכים לחללית המרוסקת הזאת ומוצאים את קוונדיש קפוא, הם משחררים אותו, והוא מספר להם שהחייזרים באים בשביל מיילו, כמה שניות אחר כך, מרחפות 6 חלליות חייזרים מעליהם וחוטפות את מיילו בקרן גרירה, פרי הפלטיפוס מופע ומנסה להציל את מיילו אבל הוא לא מצליח.
על החללית דקוטה מתעצבן על קוונדיש שברח ומחק לו את הזיכרון, וקוונדיש אומר שזה היה רק בשביל להגן עליו והם משלימים. דופנשמירץ כועס על פרי שהוא הסתובב איתו רק בתור עבודה, ופרי מאה לו שהוא הפקיד את המשכורת שלו מהעבודה לקרן של דופנשמירץ תעשיות טוב, וכל זה בגלל שהוא דואג לו והם גם משלימים.
אירינה קראש
ביוגרפיה
בשנת 1999 אורגן דו-קרב בין אירינה קראש לבין טל שקד שהסתיים בתיקו.
חוקי המרפי של מיילו
חטיפת חייזרים
הם כולם מצליחים להתניע את החללית המקולקלת ולעקוב אחרי שאריות ההרס של החלליות של החייזרים בשביל לעקוב אחריי מיילו שנחטף.
החייזרים הביאו 6 חלליות כדי לחטוף את מיילו כדי להעביר אותו מחללית לחללית כשהחללית שהוא עליה תהרס בגלל חוק מרפי, בסוף גם החללית השישית נהרסת, ומיילו נראה מרחף בחלל אחרי הפיצוץ ודוף, פרי, קוונדיש דקוטה, מליסה וזאק מוצאים אותו ומכניסים אותו לחללית.
אירינה קראש
ביוגרפיה
קראש קבלה פרסום נוסף בשנת 1999, כאשר השתתפה במשחק הראווה המתוקשר בין קספרוב ל"עולם". המשחק, שאורגן על ידי חברת מיקרוסופט, התנהל באתר אינטרנט בו הקהל יכול היה להצביע על מהלך מטעם "העולם" מדי יומיים (לצדדים הייתה יממה אחת לבצע מהלך). המהלכים להצבעה הוצעו על ידי ארבעה שחקנים צעירים - אירינה קראש, אטיין בקרו, אליזבת פץ' ופלורין פלקאן - שהוזמנו על ידי המארגנים להדריך את הקהל. קראש תפסה פיקוד ובלטה מעל שלושת המדריכים האחרים, כשניתחה לעומק את המהלכים בבלוג האתר מדי יום. במהלך העשירי, הציעה קראש מהלך שהיה חידוש תאורטי, ונבחר על ידי "העולם", דבר שהגביר את הרמה הטכנית של המשחק.
בשנת 2001 היא זכתה (יחד עם איגור נוביקוב) בתחרות בינלאומית "NYC Mayor's Cup", ששוחקה בקווינס, כאשר היא השחקנית היחידה ובעלת מד הכושר הנמוך ביותר מבין המשתתפים. באותה תחרות זכתה קראש בציון הראשון הדרוש לקראת דרגת רב אמן.
חוקי המרפי של מיילו
חטיפת חייזרים
בפרק "פחד וסיבוב בחלל החיצון" הם רואים שמי שהם הכניסו לחללית הוא בכלל לא מיילו, אלא חייזר שהשתנה לצורה של מיילו כדי לשרוד בחלל אחרי הפיצוץ. הוא מספר להם שהחייזרים לוקחים את מיילו לאוקטליה, כוכב הבית שלהם, כדי שהוא ילחם נגד "ספרת הפורענות".
באוקטליה, המפקדת של החללית מסבירה למיילו על ספרת הפורענות, שזו ספרה של יונים הסתברותיים שלילים שגורמים לאסונות כבדים ברחבי הכוכב, ואם הספרה לא תיעצר בזמן, היא תכלה את הכוכב כולו.
אירינה קראש
ביוגרפיה
בשנת 2003 היא זכתה במקום השליש בתחרות בניו יורק (ניצח יבגני פרלשטיין, ליאוניד יודסין היה שלישי).
חוקי המרפי של מיילו
חטיפת חייזרים
דוף, פרי, קוונדיש, דקוטה, מליסה וזאק נוחתים גם על אוקטליה ומחפשים את מיילו.
אירינה קראש
ביוגרפיה
בשנת 2006 קיבלה קראש תואר ראשון ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת ניו יורק.
חוקי המרפי של מיילו
חטיפת חייזרים
מיילו נכנס לספרת הפורענות ולא מצליח להילחם נגדה, הוא נפצע ומתרסק, אבל לפני שהוא יוצא מהספרה הוא מצליח לראות שיש בתוכה ילדה חייזרית. דוף, פרי, קוונדיש, דקוטה, מליסה וזאק מוצאים מיילו ולוקחים אותו למרפאה שם הוא מספר להם וגם למפקדת של הספינה על מה שהוא ראה שם. המפקדת אומרת שהילדה הזו היא הבת שלה, אורגלוט, וממנה נובעת הספרה. בזכות הטכנולוגיה החייזרית מיילו מרתפה בתוך שניות, והוא מתחיל לתכננן תוכנית.
הוא מסביר שבכדור הארץ, לכולם יש קצת יונים הסתברותיים שלילים שנודפים מהם, לחלק מהאנשים יש יותר יונים כאלה מאחרים, וזה מה שגורם לחוק מרפי. באוקטליה, לאף אחד אין שום יונים הסתברותיים שלילים חוץ מלאורגלוט, ולכן נוצרה ספרה ענקית של פורענות סביבה.
הם הולכים להילחם נגד הספרה, וכשהמצב נראה חסר סיכוי, כל החייזרים משנים צורה למיילו, ומקבלים השראה ממנו להילחם אחרי שהם כבר התייאשו.
כל בני האדם חוזרים לחללית ונוסעים חזרה לכדור הארץ.
תלמידים בבית הספר
סגל בית הספר
שירות האוויר של צבא ארצות הברית
שירות האוויר של צבא ארצות הברית (ידוע גם בשם שירות האוויר או שירות האוויר האמריקאי) היה זרוע הלוחמה האווירית של צבא ארצות הברית בין השנים 1918 ו-1926 והיווה גרסה מוקדמת של חיל האוויר של ארצות הברית. השירות הוקם באביב 1918 כאגף עצמאי זמני של מחלקת המלחמה באמצעות צווים מנהליים שהוציא הנשיא וודרו וילסון. כינויו היה אז "שירות האוויר של חיל המשלוח האמריקאי" עיקר פעילותו הייתה בצרפת ובראשו הועמד הגנרל ג'ון פרשינג. ביולי 1919 הוארכו הצווים לתקופה של שנה, במהלכה העביר הקונגרס בחקיקה את סמכויות השירות. החוק להגנת המולדת של 1920 העניק לשירות האוויר מעמד "זרוע לוחמת" בצבא ארצות הברית שקצין בדרגת מייג'ור גנרל עומד בראשו, אז הפך השירות לגלגול הראשון בארצות הברית של חיל אוויר בעל מבנה ארגוני עצמאי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה חולקו סמכויות השירות בין שתי סוכנויות, המחלקה לתעופה צבאית (DMA) והלשכה לייצור כלי טיס (BAP), מה שיצר סמכות כפולה לענייני התעופה הצבאית וגרם לקושי באחידות הפיקוד.
לאחר המלחמה התפתח ויכוח ציבורי בין תומכי רעיון חיל האוויר העצמאי, ובין המצדדים בהטמעתו בצבאות הקיימים, צבא היבשה וחיל הים. אנשי תעופה כגון בריגדיר גנרל בילי מיטשל תמכו במתווה החיל העצמאי, בעוד הנהגת הצבא מזמן המלחמה, אנשי הצי ורוב ההנהגה הפוליטית תמכו במתווה ההטמעה. בעקבות קיצוצים נרחבים בתקציב הביטחון בעקבות גל של פציפיזם שגאה בציבור, גברה ידם של המתנגדים לעצמאות החיל, וב-1926 שונה שם השירות לגיס האווירי של הצבא.
תעופה צבאית בזמן המלחמה
ב-1916, עקב המצב הנפיץ באירופה, הגדיל הקונגרס את התקצוב למדור התעופה בחיל הקשר, אבל דחה את החוק שהציע הקמת מחלקת תעופה עצמאית לניהול כל פעולות התעופה הצבאית. היה זה צעד בלתי מספק לשיקום ניהול תחום התעופה בצבא ארצות הברית באותה התקופה, כך שלאחר הכרזת המלחמה נגד גרמניה ב-6 באפריל 1917, שעירבה את ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה, לא נותר די זמן לפיתוח משמעותי של אימוני הטייסים והנדסת וייצור המטוסים, מה שהותיר את ארצות הברית בלתי מוכנה בעליל למלחמה אווירית באירופה. מדור התעופה כלל בשלב זה 131 קצינים, 1087 טירונים, ובערך 280 מטוסים.
בצעד של התייעלות, הקים ממשלו של הנשיא וודרו וילסון במאי 1917 מועצה מייעצת לעניין ייצור מטוסים (APB), שהורכבה מאנשי צבא, צי ותעשייה, כדי ללמוד מהנסיון האירופאי בייצור מטוסים וכדי להעמיד את השירות הטכני בסטנדרטים הנהוגים שם. ביוני 1917 שלחה המועצה לאירופה משלחת של מאה חברים ובראשה מייג'ור ריינל בולינג, עורך דין וחלוץ תעופה צבאית, כדי להמליץ על סדרי עדיפויות לרכישה וייצור מטוסים ולנהל משא ומתן עם האירופים בעניין. בשלושת החודשים הבאים העביר הקונגרס שורה של חוקים שהקציבו סכומי עתק עבור פיתוח התעופה צבאית, בהם נכללה ההקצבה הגדולה ביותר עבור מטרה בודדת באותו זמן, 640 מיליון דולר בחוק התעופה שעבר ב-24 ביולי 1917. בזמן אישור החוק, הכינוי "שירות האוויר" לתיאור קולקטיבי של תחומי התעופה הצבאית כבר היה בשימוש נרחב, אך באופן רשמי עיקר הפעילות האווירית הייתה תחת "מדור תעופה" בחיל הקשר ולא תפקד עצמאית.
למרות שנשקלה בקונגרס הקמת מחלקת תעופה נפרדת שתשמש כסמכות מרכזית, התנגדו לה הן מחלקת המלחמה והן הצי, וב-1 באוקטובר 1917 עיגן הקונגרס בחקיקה רק את קיומה של המועצה לייצור מטוסים ושינה את שמה ל"מועצת כלי הטיס", תוך העברת הסמכות להפעלתה מהמועצה לביטחון לאומי למזכירי המלחמה והצי. בכך ביקש הקונגרס לפתור לכל הפחות את בעיות הייצור, הרכש והעיכובים במשא ומתן עם האירופים. בפועל, השפעתה של מועצת המטוסים על חוזי רכש הייתה מועטה מאד, והיא תפקדה בעיקר כמתאמת בין הגורמים התעשייתיים, הממשלתיים והצבאיים, תפקיד שכבר מילא "אגף הציוד" של חיל הקשר. האגף הוקם על ידי משרד קצין הקשר הראשי (OCSO) כאחד המרכיבים התפעוליים של מדור התעופה, ותפקידו היה לאחד ולתאם בין הסוכנויות הרלוונטיות, בראשו הועמד חבר ה-APB לשעבר שלא עשה דבר על מנת ליעל את התיאום. הפעלת גורם מתאם נוסף, "מועצת כלי הטיס", רק דידררה את המצב. יתרה מזאת, הייצור בעץ ובד, חומרי הגלם שהם הורכבו מטוסי מלחמת העולם הראשונה, נשא אופי ידני בעיקרו ולא תאם לשיטות הייצור ההמוני של תעשיית הרכב האמריקאית, שפעל בעיקר בחומרים מתכתיים. כתוצאה מזאת הוזנח הייצור ההמוני של המטוסים וחלקי החילוף. אף שחלקים מסוימים מתוך תעשיית התעופה התפתחו היטב, נכשלה המועצה גם בתחום הייצור. שמה של "מחלקת התעופה" ב-OCSO, הגוף הראשון שקיבל אחריות על תחום התעופה הצבאית, שונה באותו זמן ל"מחלקת אוויר", תוך שמירת אחריותה על האימונים והתפעול אך ללא השפעה על רכש או מדיניות. בסופו של דבר, תהליך קבלת ההחלטות בכל הנוגע לייצור ורכישת מטוסים היה מחולק ומבוזר, ולא הצליח להביא לפיתוח ייצור משמעותי.
כשלים בייצור המטוסים
נגד מועצת כלי הטיס נמתחה ביקורת קשה במיוחד בעקבות אי עמידתה ביעדים שהציבה לעצמה. גאטסון בורגלם, מבקר קולני במיוחד של המועצה, ניהל חלופת מכתבים עם הנשיא וילסון, אתו היה מיודד, ממנה הסיק שאושר לו לחקור את פעילות המועצה, טענה שהוכחשה במהרה על ידי הממשל. הסנאט ומחלקת המשפטים פתחו בחקירות נגד המועצה בחשד להונאה.
הנשיא וילסון הגיב אף הוא לביקורת כששינה ב-28 באפריל 1918 את סמוכותה ותפקידיה של המועצה. כך הוקם מינהל לייצור מטוסים, פורקה מחלקת התעופה ב-OSCO, והוקמה "מחלקת תעופה צבאית" (DMA) בראשות בריגדיר גנרל ויליאם ל. קנלי שהוחזר מצרפת. כמו כן הועבר לראשונה שירות האוויר מאחריותו של חיל הקשר האמריקאי והפך ליחידה לוחמת עצמאית.
פחות מחודש לאחר מכן, תוך שימוש בסמכות מלחמתית מיוחדת שניתנה לו תחת "חוק אוברמן" מה-20 במאי 1918, חתם ווילסון על צו מנהלי מספר 2862 שהשעה למשך המלחמה ועוד ששה חודשים אחריה את כלל סמכויותיו של מדור התעופה, הוציא לגמרי את ה-DMA מסמכותו של חיל הקשר ונתנה תחת סמכותו הישירה של מזכיר המלחמה. על ה-DMA הוטלה כל האחריות לרכש ולאימון. בנוסף, הצו המנהלי הקים "מועצת ייצור מטוסים" (BAP), ארגון צבאי בניהול אזרחי, כסוכנות ביצועית נפרדת שתפקידה לספק את כלי הטיס הדרושים. הסדרים אלו הפחיתו במידת מה את פיצול הסמכויות ששרר עד כה בתחום התעופה הצבאית וארגנו אותה תחת גוף עצמאי, מאוחד במידת מה. תחומי הייצור, הרכש והלוחמה בפועל נותרו מבוזרים ומחולקים בין סמכויות רשויות שונות. הסדר זה נמשך ארבעה ימים, וב-24 במאי הכניסה מחלקת המלחמה לתוקף את הצו המנהלי באמצעות פקודה כללית מספר 51, שתיאמה בין הDMA ל"מועצה לייצור מטוסים" האזרחית למחצה, בכונה לסיים בהמשך את תהליך התיאום וליצור את "מנהל שירות האוויר" המאוחד. מינוי מנהל בפועל נדחה כל זמן שמועצת היצור תפקדה עצמאית.
ב-27 בנובמבר, לאחר כניסתה לתוקף של הפסקת האש, התפטר ראיין מתפקידו כשהוא מותיר את ה-BAP וה-DMA מחוסרי הנהגה. בנוסף, חלק מסמכויותיו של רייאן הוקנו לו באופן אישי, ולא מתוקף התפקיד, כך שלא ניתן היה להעבירם חוקית לידי יורשו בתפקיד. ב-2 בינואר 1919 מונה לתפקיד מייג'ור גנרל צ'ארלס מנוהר, אבל אופן החקיקה והצווים שהרכיבו בטלאים את החלקים השונים של שירות האוויר, מנעו ממנו להשתמש בכל הסמכויות החוקיות של התפקיד בכדי לפתור את חוסר אחידות הפיקוד שגרם הפיצול בסוכנויות.
אימון טייסים
השלב הראשון היה קורס קרקעי בן שמונה שבועות שהועבר בבתי הספר של מחלקת התעופה הצבאית בשמונה אוניברסיטאות, תחת פיקודו של מייג'ור בינגהאם. מתוך למעלה מ-40,000 נרשמים, התקבלו לקורס כ-23,000 וסיימו אותו בהצלחה 17,540 תלמידים. כ-15,000 תלמידים התקדמו לאימון טיסה בסיסי, קורס בן שישה עד שמונה שבועות שנערך על ידי מדריכי טיסה צבאיים ואזרחיים כאחד, תוך שימוש בגרסאות של הקרטיס JN-4 ג'ני כמטוס האימון העיקרי.
לאחר הבטחה מצרפת כי תוכל להעביר את המתלמדים אימון מתקדם בקצב מהיר, נשלחו 1700 מתלמדים לאירופה, על מנת לעבור אימונים בצרפת, בריטניה ואיטליה. בדצמבר 1917, לאחר שקיבלו 1400 מתלמדים, ביקשו הצרפתים לעצור את משלוח הטייסים בשל עיכוב בתוכנית האימונים המתקדמת. במהלך העיכוב בן 6 החודשים, הועסקו המתלמדים בתפקידי בישול, שמירה ושאר עבודות פשוטות, תוך כדי שהם מקבלים משכורת של תלמיד תעופה, מה שהעניק להם את הכינוי "משמר מיליון הדולרים". לבסוף נפתר העיכוב באמצעות פתיחת בית ספר לאימון ראשוני בטור, והסבת חלק מבית הספר לתעופה מתקדמת באיסודון ללמידה ראשונית לזמן מה.
תוכנית ההכשרה של ארצות הברית הפיקה יותר מ-10,000 טייסים חדשים בדרגת לוטננט ראשון בחיל המילואים של קציני הקשר (S.O.R.C.). 8,688 קיבלו כנפי טייס של טייס מילואים צבאי והוקצו לטייסות שזה עתה נוצרו או כמדריכים. 1,609 נוספים הוצבו באירופה. הטייסים באירופה סיימו שלב מתקדם בו קיבלו הכשרה מיוחדת במרדף אווירי, הפצצה או תצפית בבתי ספר מתקדמים לשירות אווירי שנרכשו מהצרפתים באיסודון, קלרמון-פראן וטור, בהתאמה.
עד ל-11 בנובמבר 1918, שירתו בשירות האוויר בארצות הברית ומעבר לים 195,024 אנשי צוות (20,568 קצינים; 174,456 חיילים) ו-7,900 מטוסים, שיחד היוו חמישה אחוזים מצבא ארצות הברית. 32,520 עובדים שירתו במועצת ייצור המטוסים (DAP) והיתר במחלקת התעופה הצבאית (DMA). שירות האוויר גייס למעלה מ-17,000 קציני מילואים. יותר מ-10,000 מכונאים הוכשרו לתחזק את צי המטוסים האמריקאי. מבין המטוסים שיוצרו באמריקה, ה-איירקו DH-4 יוצר במספרים הגדולים ביותר (3,400), אם כי רק 1,213 נשלחו מעבר לים, ורק 1,087 מתוכם הורכבו, רובם בשימוש ביחידות תצפית. מתקני שירות האוויר בארצות הברית הסתכמו ב-40 שדות תעופה, 8 שדות בלונים, 5 בתי ספר לתעופה צבאית, 6 בתי ספר טכניים ו-14 מחסני מטוסים. 16 בתי ספר נוספים להכשרה התקיימו בצרפת, וקצינים אומנו גם בשלושה בתי ספר שהופעלו על ידי בעלות הברית.
תוצר לוואי של תוכנית האימונים היה יצירת מערך דואר האוויר האמריקאי. ב-3 במאי 1918, נצטווה קולונל הנרי ארנולד, עוזר מנהל ה-DMA, להרכיב מסלול יומי להעברת דואר במטוס בין העיר ניו יורק, פילדלפיה ווושינגטון הבירה. הוא הטיל את המשימה על הקצין הממונה על הכשרות טיסה, מייג'ור ראובן פליט. שירות האוויר, באמצעות שישה טייסים (ארבעה מדריכים ושני בוגרים חדשים) ושישה מטוסי אימון "קרטיס ג'ני" שהותאמו לנשיאת דואר, החל את שירות הדואר ב-15 במאי. מאוחר יותר הוארך המסלול לבוסטון ונתווספו גם מטוסי קרטיס R-4LM ייעודיים לצי הקטן. שירות האוויר ניהל את דואר האוויר עד ל-12 באוגוסט 1918, כאשר הועבר התחום לידי משרד הדואר.
ארנסט צימרמן
ארנסט קארל גאורג צימרמן (בגרמנית: Ernst Karl Georg Zimmermann; 24 באפריל 1852 – 15 בנובמבר 1901) היה צייר גרמני.
ביוגרפיה ועבודה
בגיל 49 הוא נפטר במינכן מסיבוכים מהשבר ברגלו.
עבודותיו הגדולות המאוחרות יותר הן: "הערצת הרועים" (1883), "ישו והדייגים" (1886), "ישו המנחם" (1888) ותמונות ז'אנר שיעורי מוזיקה, חברים עסקיים ועוד. בציורי הטבע דומם שלו צייר דגים, נושא שלא נחשב על ידי בני דורו.
הוא היה פרופסור מלכותי. היה לו חוג נרחב של חברים ומכרים, כמו פרנץ פון לנבאך, וילהלם בוש והנסיך יורש העצר לויטפולד.
צימרמן היה נשוי לאחותו של אמיל קייזר. בנו היה הצייר ארנסט ריינהרד צימרמן (1881–1939). מכיוון שאשתו הגיעה מסטאנס, שווייץ, ואחותם הייתה נשואה למרטין פוירשטיין, הם בילו את חופשותיהם לעיתים קרובות בסטאנס, שם הכירו גם את אדוארד צימרמן.
דוד מושקוביץ
הרב דוד מושקוביץ (בכתיב ארכאי: מאשקאוויטש; ה'תרכ"ט, 1869 - ד' באדר א' ה'תשי"ט, 12 בפברואר 1959) היה רב חסידי ציוני דתי, פוסק הלכה ופובליציסט, רבה של נאסוד שבטרנסילבניה ובאחרית ימיו רבה של שכונת פלורנטין וחבר הרבנות הראשית לתל אביב-יפו.
ביוגרפיה
הרב מושקוביץ, בן למשפחה מיוחסת, שימש במשך שנים כרבה של נאסוד שבטרנסילבניה והקים בה מוסדות ציבור ומוסדות חינוך. במסגרת פעילותו הציונית חבר לרב משה שמואל גלזנר מקלוז' והיה מדבריה הראשיים של הציונות הדתית בדורו. הוא נסע ברחבי אירופה כדי לעשות נפשות לציונות ובימי מלחמת העולם הראשונה אף נשפט כמורד במלכות בבית דין צבאי בשל הלשנה על פעילותו הציונית. לבסוף שוחרר והמשיך בפעילותו.
פרסם מאמרים ציוניים ומאמרי הגות כלליים בביטאון הציוני "העולם" והיה ידידו הטוב של עורך הביטאון, נחום סוקולוב.
הרב מושקוביץ היה חסיד רוז'ין וכשפרצה המחלוקת הגדולה בין חסידות צאנז לחסידות רוז'ין והראשונים אסרו לאכול משחיטת השוחטים הרוז'ינאים פרסם את הספר "משפט לעשוקים" (1910) שהגן על כשרות השחיטה של שוחטים אלו ותקף בחריפות את הניסיונות לשבור את מטה לחמם. ב-1922 הדפיס את ספרו ההגותי "רגלי מבשר" ובו מאמריו "האומה והדת" ו"הגאולה והדת" המבססים את ההשקפה שלפיה הציונות אינה עומדת בסתירה לדת ומסורת ישראל אלא מבוססת עליהן. ספר זה היה מספרי היסוד של הציונות הדתית באוסטריה והונגריה.
גם את ספריו על התורה "גלילי זהב" הדפיס בהיותו בסאטו מארה (סאטמאר) ב-1935. בסוף אותה שנה עלה ארצה והתיישב בחיפה. לאחר תקופת קליטה, התמנה כחבר הרבנות הראשית לתל אביב-יפו וכרבה של שכונת פלורנטין בעיר. הוא עקר לתל אביב והקים בקרבת ביתו בית כנסת.
בעת מלחמת העולם השנייה איבד את בנו הרב משה מושקוביץ, שהיה אף הוא הוגה דעות וממנהיגי תנועת תורה ועבודה בטרנסילבניה, שנרצח בשואת יהודי צפון טרנסילבניה. בן נוסף,, נהרג במלחמת השחרור.
רנו קפוסון
תחילת הדרך
קפוסון נולד בשאמברי צרפת ב 27 בינואר 1976. החל את לימודי הנגינה בכינור בגיל 4 בעיר הולדתו. בגיל 14 התקבל ללימודים בקונסרבטוריון הלאומי העליון בפריז, שם למד אצל הכנרים ז'ראר פולה וודה רנולד. במשך שנות לימודיו בקונסרבטוריון, זכה קפוסון במספר תחרויות יוקרתיות. בשנת 1992 זכה בפרס הראשון למוזיקה קאמרית, בשנת 1993 זכה בפרס הראשון לנגינה בכינור בהצטיינות יתרה ובשנת 1995 זכה בפרס האקדמיה לאמנויות בברלין. עם סיום לימודיו בקונסרבטוריון בפריז, עבר להתגורר בברלין, שם למד אצל תומאס ברנדיס ואיזק שטרן.
הישגיו משכו את תשומת לבו של המנצח קלאודיו אבדו, שהזמינו בשנת 1997 לשמש כנר ראשון בתזמורת גוסטב מהלר לנגנים צעירים בניצוחו. במהלך שלושה קייצים, שימש בתפקיד זה ובמסגרתו יצר מפגשים מוזיקליים עם פייר בולז, סייג'י אוזאווה, דניאל בארנבוים, פרנץ וולרס-מואסט וכן קלאודיו אבדו עצמו.
התפתחותו כסולן
עם התקדמותו, ביסס את מעמדו כסולן. הוא ניגן בין השאר עם ההפילהרמונית בשל ברלין תחת שרביטו של ברנרד היטינק, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון והמנצח כריסטוף פון דוהנאני, עם תזמורת פריז והמנצחים דניאל גטי, וולרי גרגייב, התזמורת של סיימון בוליבר בניצוחו של גוסטבו דודאמל, התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הפילהרמונית של וינה, תזמורת לה סקאלה, תזמורת גוונדהאוז בליפציג, התזמורת הפילהרמונית של לונדון ועוד.
בנוסף להופעותיו עם תזמורות סימפוניות, מרבה קפוסון לנגן ברסיטלים וקונצרטים של מוזיקה קאמרית. במסגרות אלה הופיע עם מרתה ארחריץ ', ניקולס אנג'ליץ', דניאל ברנבוים יוג'ה וואנג, יו יו מה, הלן גרימו, מריה ז'ואו פירש, טרול מורק ואחרים.
בשנת 2013 הקים את פסטיבל הפסחא באקס אן פרובנס בו הוא מכהן כמנהל אמנותי. משנת 2016 הוא מכהן כמנהל האמנותי של פסטיבל הפסגות המוזיקליות של גשטאד. קפוסון הופיע בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, ביניהם באדינבורו, ברלין, לוצרן, ורבייר, אייקס-אן-פרובאנס, רוק ד'אנת'רון, סן סבסטיאן, סטרסה, טנגלווד, זלצבורג, שטרסבורג ורשה ואחרים.
משנת 2014 הוא מכהן כפרופסור לכינור בבית הספר הגבוה למוזיקה בלוזאן. בשנת 2017 הקים קפוצ'ון הרכב חדש, סולני לוזאן, המורכב מסטודנטים בהווה ובעבר של מוסד זה.
קפוסון מנגן בכנור גוארנרי בשם Vicomte de Panette שיוצר בשנת 1737, על ידי ג'וזפה גוארנרי. הכינור היה שייך לפני כן לאייזק שטרן.
הקלטות
קפוסון מרבה להקליט, בעיקר לחברת Erato / Warner Classics UK ולחברת EMI Classics. החל משנת 1999 ועד שנת 2020 הקליט קפוסון כ 44 תקליטורים ואלבומים, הכוללים, קונצ'רטי עם תזמורות שונות, סונטות לכינור ולפסנתר ומוזיקה קאמרית בהרכבים שונים. הקלטותיו כוללות את כל המוזיקה הקאמרית של גבריאל פורה, בשתוף פעולה עם אחיו גוטיה קפוסון, צ'לן ידוע בזכות עצמו, שלוש הסונטות לכינור ופסנתר מאת ברהמס, הקונצ'רטו הכפול של ברהמס, קונצ'רטי של מנדלסון, מוצרט, ברטוק, ברג, בטהובן, ברהמס ואחרים. כן כוללת הדיסקוגרפיה שלו מוזיקה קאמרית מאת דביוסי, רוול, פרנק, שוברט ועוד.
פרסים ועיטורים לאומיים
בנוסף לתחרויות הבינלאומיות בהן זכה, הוענקו לקפוסון גם עיטורים לאומיים. ביוני 2011 הוענק לו עיטור 'Chevalier dans l'Ordre National du Mérite' ובמארס 2016 קיבל את עיטור אביר לגיון הכבוד מממשלת צרפת.
חייו האישיים
בשנת 2009 נישא קפוסון לעיתונאית לורנס פרארי ובשנת 2010 נולד בנם אליוט.
הורבאט
הורבאט (Horváth) הוא שם משפחה שמקורו בהונגרית ומשמעותו קרואטי.
מיצוי נוגדני של כרומטין
מיצוי נוגדני של כרומטין (באנגלית: Chromatin Immunoprecipitation; בראשי תיבות: ChIP) הוא שיטה הבוחנת אינטראקציות בין חלבונים לחומצות גרעין בתאים, באמצעות הליך הנקרא מיצוי נוגדני. מטרת השיטה היא לזהות חלבונים מסוימים הבאים במגע עם אתרים מסוימים בגנום של התא, כגון פקטורי שעתוק הבאים במגע עם פרומוטורים או אתרי קישור DNA אחרים, והגדרה של ציסטרומים (cistromes) . כמו כן מיצוי נוגדני של כרומטין משמש לזיהוי אתרים ספציפיים בגנום שבהם בוצעו עריכות היסטונים (histone remodeling), ולזיהוי אתרי המטרה של חלבונים עורכי היסטונים.
בקצרה, השיטה מתבצעת כדלהלן: חלבונים וכרומטין נמצאים בקישור זמני במיצוי תאים, גדילי הDNA נחתכים ותלכיד החלבון – DNA הקשורים לחלבונים ספציפיים מושקעים על ידי שימוש בנוגדנים ספציפיים להם, גדילי DNA אלו מנוקים ונבדקים ולעיתים מרוצפים. ניתן להסיק שרצפי DNA אלו באים במגע עם החלבון הנבדק בתוך התא (in vivo).
מיצוי נוגדני של כרומטין טיפוסי
ישנן שתי שיטות עיקריות של מיצוי נוגדני של כרומטין, והשלב השונה ביניהן הוא הכנת מיצוי התאים וצורת חיתוך גדילי ה-DNA. הראשונה משתמשת בטכניקת הצלבה הפיכה וחיתוך גדילי ה-DNA באמצעות סוניקציה ונקראת מיצוי נוגדני של כרומטין בקיבוע צולב (XChIP), בעוד השיטה השנייה אינה מבצעת הצלבה ובה חיתוך ה-DNA מבוצע באמצעות אנזימים המעכלים DNA המופקים מחיידקי המיקרוקוקוס.
מיצוי נוגדני של כרומטין בקיבוע צולב (XChIP)
מיצוי נוגדני של כרומטין בקיבוע צולב היא שיטה למפות אתרי קישור של פקטורי שעתוק, וחלבונים קושרי כרומטין אחרים על גבי ה-DNA. חומרי המוצא שלו הוא מיצוי תאים שעבר קיבוע הצלבה הפיך. קיבוע זה נעשה באמצעות פורמלדהיד או קרינה אולטרה סגולית (UV).
תיאור השיטה
מצוי תאים עובר תהליך של קיבוע הצלבה הפיכה באחת השיטות המוזכרות לעיל. לאחר קיבוע ההצלבה גדילי ה-DNA מפורקים בדרך כלל על ידי סוניקציה, תהליך המותיר מקטעים באורך של בין 300–1000 בסיסים חנקניים. מקטעים באורכים של בין 400–500 בסיסים מתאימים ביותר לזיהוי מוטיבים של קישור מאחר שהם באורך קורלטיבי למספר נוקלאוזומים בודד ומאפשרים הסקה של קישור על פי מבנה מרחבי. שאר מיצוי התא מופרד מהתמיסה בהשקעה, ותלכידי חלבון-DNA מושקעים בהשקעה באמצעות נוגדנים ספציפיים לחלבון הנבדק. נוגדנים אלו בדרך כלל מחוברים לחומר המאפשר הפרדה פשוטה, כגון : אגרוז, ספרוז או חלקיקים מגנטיים. התלכידים הנוגדניים המושקעים (כלומר, החלקיק-הנוגדן-חלבון המטרה-ה-DNA) נאספים ונשטפים על מנת להפריד כרומטין שנקשר בצורה לא ספציפית. תלכידים אלו מעוכלים בפרוטאז K, על מנת לשחרר את ה-DNA להמשך אבחון. גרסאות מתויגות של החלבון הנבדק או ביוטינילציה של החלבון יכולים לשמש במקום נוגדנים ספציפיים לחלבון ולאפשר להפרידו ביעילות גבוהה ובעלות נמוכה משעולה לייצר נוגדן חד שבטי. ניתן לזהות את גדיל ה-DNA שהופרד מהתלכיד במספר שיטות, כגון: ריאקציית PCR, שבב, ריצוף מולקולרי, ריצוף מהיר-עיבוד.
מיצוי נוגדני של כרומטין בתנאים טבעיים (NChIP)
שיטה זו בעיקר משמשת למיפוי אתרי מטרה של חלבונים עורכי היסטונים. חומר המוצא הוא מיצוי תאים טבעי ללא טיפולים. ה-DNA במצבו הטבעי מלופף סביב ההיסטונים ליצירת הנוקלאוזומים. חותכים את ה-DNA באמצעות אנזימים המעכלים DNA המופקים מחיידקי המיקרוקוקוס, אשר חותכים DNA בין הנוקלאוזומים ומשאירים את הנוקלוזומים שלמים, מקטעי ה-DNA נעים באורכם בין 200 בסיסים (נוקלאוזום בודד), עד לכ-1000 בסיסים (חמישה נוקלאוזומים). שאר הטכניקה זהה לזו המתוארת במיצוי הכרומטין בקיבוע הצולב (XChIP), בנוגע לניקוי, מיצוי, הפקה ואנליזה של DNA מופרד.
השוואה בין שתי שיטות המיצוי
היתרון העיקרי בתנאים טבעיים הוא ספציפיות הנוגדנים. הנוגדנים החד שבטיים בהם נעשה שימוש מתוכננים לזהות רצפים חלבוניים סינתטיים קצרים, ולאחר קיבוע צולב בפורמלין תיתכן פגיעה במבנה החלבון ואתרי המטרה של נוגדנים אלו. אתרי המטרה פגיעים במיוחד לשינויים בחומצת האמינו ליזין בקצה החנקני. עובדה זו מסבירה את היעילות הנמוכה של מיצוי נוגדנים בקיבוע צולב לעומת בתנאים טבעיים. אך המטרות של שתי השיטות הן שונות כך שהיתרונות של שיטה אחת על האחרת הם יחסיים. קיבוע צולב משמש לזיהוי אתרי פעילות של פקטורי שעתוק וחלבונים קושרי כרומטין אחרים, בעוד מיצוי בתנאים טבעיים בוחן עריכות להיסטונים (ראה טבלה 1).
טבלה 1 היתרונות והחסרונות של מיצוי נוגדני של כרומטין בקיבוע צולב ובתנאים טבעיים
ההיסטוריה של טכניקות מיצוי נוגדני של כרומטין
בשנת 1984 ג'ון ליס (John T. Lis) וחוקר במעבדתו דוד גילמור (David Gilmour), השתמשו בקרינה אולטרה סגולית על מנת לעשות קיבוע צולב של חלבונים ל-DNA בתאי חיידקים חיים. לאחר מיצוי תכולת התאים הם השקיעו באמצעות נוגדנים כנגד RNA פולימראז חיידקי, את ה-DNA שהושקע הם בדקו עם גלאים לאזורים שונים בגנום החיידק כדי לזהות פיזור וצפיפות של RNA פולימראז באזורי הגנים השונים. ב-1985 הם השתמשו באותה השיטה רק הפעם לבדיקת RNA פולימראז 2 באוקריוים בתאי זבוב הפירות, ובדיקה של גלאים של גני עקת חום. עבודות אלו מוגדרות כפריצות הדרך של עבודה עם מיצוי נוגדני של כרומטין. מיצוי נוגדני של כרומטין בקיבוע צולב שופר ופותח על ידי אלכסנדר ורשבסקי (Alexander Varshavsky) ושותפים, שבדקו את הנוכחות של היסטון H4 על גני עקת חום, במקום להשתמש בקרינה אולטרה סגולית הם השתמשו בפורמלדהיד על מנת לקבע. טכניקות אלו שופרו ופותחו מאוד מאז. מיצוי נוגדני של כרומטין בתנאים טבעיים (NChIP) תואר לראשונה על ידי מעבדתו של הביס (Hebbes) ב-1988, וגם שיטה זו פותח ושופרה רבות לשימוש נפוץ. שיטת המיצוי המקורית לוקחת כ 4–5 ימים ודורשת כ106- 107 תאים. שיטות חדשות מאפשרות לבצע את התהליך תוך יום אחד ודורשות הרבה פחות תאים כ-100–1000.
מיצוי מהיר נוגדני של כרומטין - (Fast ChIP (qChIP
שיטה זו מאיצה את התהליך על ידי האצה של שני שלבים במהלך המיצוי : 1. אמבט אולטראסוני מאיץ את תהליך הקשירה של הנוגדנים לחלבוני המטרה ובכך מאיץ את תהליך ההשקעה. 2. פרוטוקול מבוסס שרף (Chelex-100) להפרדת DNA מקצר את הפקת הDNA והיפוך הקיבוע הצולב. הניצולת של תהליך זה אינה גבוהה ולכן צריך תמצית תאים המופקת מכמות תאים רבה (כ106~ 107). ניתן לייצר באמצעות שיטה זו עד 24 מקטעי DNA מוכנים לPCR בתוך 5 שעות, שיטה זו מאפשרת בדיקה של פעילות מספר פקטורי שעתוק בו זמנית ולהסתכל על שינויים באוכלוסיות תאים לאורך זמן.
מיצוי נוגדני של כרומטין מהיר וכמותי (Quick and quantitative ChIP (Q2ChIP
שיטה זו משתמשת בחומר מוצא מיצוי של 105 תאים, ומאפשרת בדיקה של 1000 היסטונים או 100 פקטורי שעתוק. בשיטה זו דוגמאות כרומטין רבות יכולות להיות מוכנות במקביל ולהיבדק במקביל. אורך הבדיקה הוא כיום .
מיקרו מיצוי נוגדני של כרומטין (MicroChIP (µChIP
שיטה זו בדרך כלל משתמשת במיצוי מכ-1000 תאים, ומאפשרת לבצע 8 תהליכי מיצוי ללא שימוש בנשא. שיטה זה יכולה להיעשות גם ממיצוי 100 תאים בלבד אך תהליך מיצוי בודד. כמו כן ניתן להשתמש ברקמת ביופסיה של 1 ממ 3. שיטה זו מבוצעת תוך יום אחד.
מיצוי נוגדני של כרומטין במיקרו-פלטה - Matrix ChIP
שיטה זו מאפשרת רמה גבוהה יותר של עיבוד ומפשטת את התהליך, כל תהליך מבוצע במיקרו-פלטה ומאפשר את הפוטנציאל של אוטומציה. בתהליך זה ניתן לעשות 96 מיצויים במקביל, וכל התהליך לוקח יום בודד.
מיצוי נוגדני של כרומטין נעשה גם על גנום שלם באמצעות טכנולוגיית "מיצוי נוגדני של כרומטין על שבב" (ChIP-on-chip) או טכנולוגיית ריצוף DNA חדשניות (Chip-Sequencing). כמו כן ניתן לשלב שיטה זו עם טכניקת "ריצוף קצוות מזווגים מתויגים" (paired end tags sequencing) בשיטה הנקראת "בחינת אינטראקציות כרומטין באמצעות ריצוף קצוות מזווגים" Chromatin Interaction Analysis using Paired End Tag sequencing (ChIA-PET), שיטה שנועדה לבחינה של אינטראקציות של כרומטין במבנה מרחבי של יצורים אוקריוטים.
סגנון הורות
בפסיכולוגיה, סגנון הורות מוגדר כעמדות אודות הילד המועברות לו, ויוצרות אקלים רגשי המבטא את התנהגות ההורים.
תאורטיקנים וחוקרים, אשר בדקו דפוסי התנהגות הורית והשפעתם על התפתחותם של הילדים, מצאו כי ישנם שני מרכיבים עיקריים בהקשר זה: שליטה הורית (Demandingness), והיענות (Responsiveness). הביטויים האופייניים של רכיב השליטה ההורית מאופיינים בהצבת גבולות ובפיקוח על התנהגות הילד תוך מתן אוטונומיה, בעוד שבצורתם השלילית הם ניכרים בדפוסים מוגזמים של ויסות שגרת חייו ופעילותו של הילד, הגנת יתר והדרכה הדוקה, אשר מחזקת את התלות של הילד בהורה. קבלה הורית מתאפיינת בשילוב המרכיבים של חום והיענות, והיא כוללת את קבלת רגשות הילד והתנהגותו, הקשבה, מתן שבחים וחיזוקים ומעורבות רגשית והתנהגותית הולמת בחייו. על יסוד הנחות אלו התפתחו המשגות של סגנונות הוריים מוכללים, המציינים טיפוסי הורות אופיינים, הניכרים בעמדות ובהתנהגות כלפי הילדים.
סגנון הורות סמכותני
הסגנון מאופיין בשליטה הורית, אך לא בהיענות.
סגנון הורות סמכותי
הסגנון מאופיין בשליטה הורית והיענות.
סגנון הורות סמכותי מתאפיין בשיטות חינוך דמוקרטית, הבנויה על עקרונות שיתוף, התייעצות וחלוקת תפקידים באשר לביצוע מטלות חיי היום-יום; על עידוד לקבלת אחריות אישית ולעצמאות בהתאם לגיל ויכולת של הילד. הסגנון הסמכותי מבוסס על מידה רבה של קבלה בצד מידה רבה של פיקוח הדוק. כך לדוגמה, בהתייחס למתבגרים, הורים המאופיינים בסגנון הורות סמכותי, יציבו סטנדרטים ברורים להתנהגות המתבגר; יהיו אסרטיביים אולם לא חודרניים או מגבילים; ינסו להדריך את המתבגר, אולם גם ימנעו מלהגן הגנת יתר. המשמעת שהם נוקטים היא תמיכתית ולא עונשית. סגנון זה מעודד אוטונומיה ואינדיוודואציה.
במחקרים שנערכו על מדינות דוברות-אנגלית, נמצא כי סגנון הורות סמכותי היה קשור בתפקוד נורמטיבי של ילדים בכל המישורים בהשוואה לסגנונות אחרים. אולם, במדינות אסייאתיות נמצא כי לסגנון ההורות הסמכותני השפעה דומה אך התוצאה אינה חד-משמעית.
סגנון הורות מתירני
הסגנון מאופיין בהיענות, אך לא בשליטה הורית.
סגנון הורות מתירני הוא הניגוד לסגנון ההורות הסמכותני. הורים המגדלים את ילדיהם על פי סגנון זה, מאמינים כי יש לתת לילד "חופש כמעט בלתי מוגבל", וכי הורים טובים צריכים לבוא לקראת הילד ולהתחשב במה שהוא רוצה. כך, לדוגמה, ההורים נענים במידה רבה מאוד לצורכי ילדיהם, מאפשרים להם ויסות עצמי, נמנעים מעימותים וממעטים להציב דרישות. סגנון הורות זה נובע, לעיתים קרובות, מקושי ומהימנעות של ההורים לעמוד במשימותיהם ההוריות, כגון התמודדות עם קונפליקטים.
סגנון הורות מתירני, שנתפס, אולי כסגנון שמאפשר את מרב חופש הפעולה, וכקיצוניות מנוגדת לסגנון סמכותני, הוא סגנון הורות המונע מהילד את ההכנה הנדרשת להתמודדות עם הבעיות והתסכולים המצפים לו מחוץ למערכת המשפחתית. ככזה, הוא עשוי להוביל את הילד להתחבר עם קבוצות אנטי-סוציאליות, כתוצאה מאי-גיבוש מנגנוניו הפסיכולוגיים הדרושים לו להתנהגות עצמאית ואחראית.
סגנון הורות אדישה
הסגנון מאופיין ברמה נמוכה של שליטה הורית ורמה נמוכה של היענות. הורים אלו מצמצים למינימום את המאמצים להשקעת זמן באינטראקציה עם הילד. הם אינם מציבים דרישות בפניו, קובעים גבולות או אוכפים אותם. הורים אלו אינם נענים לצורכי ילדיהם ולמעשה מזניחים אותם. מתבגרים החווים סגנון הורות אדיש הם הקבוצה הפגיעה ביותר והדבר בא לידי ביטוי בכל התחומים – רגשי (בעיות מופנמות), התנהגותי (בעיות מוחצנות), חברתי (מעמד בכיתה), ולימודי (הישגים). מתבגרים אלו נמצאים בקבוצת סיכון לבעיות התנהגות חמורות, שימוש לרעה בסמים, התנהגות אנטי-חברתית, דימוי עצמי נמוך, ובעיות זהות.
בלאג'יו (מלון)
בלאג'יו (באנגלית: Bellagio; באיטלקית, ממנה לקוח השם, הוא נהגה: בלאג'ו) הוא מלון וקזינו, הממוקם בסטריפ של לאס וגאס.
המלון הוקם בידי סטיב ויין באתר שהיה פעם מלון דיונס. חברת הנופש של ויין נרכשה בשנת 2000, על ידי MGM מיראז', הבעלים הנוכחיים של המלון.
בהשראת העיירה בלאג'ו שעל שפת אגם קומו, הבלאג'יו ידוע בשל האלגנטיות שלו. אחד הסממנים הידועים ביותר שלו הוא האגם הגדול שבין המלון לסטריפ, שבתוכו נמצאות "המזרקות של בלאג'יו", מזרקות הרוקדות לצלילי מוזיקה.
הבניין הראשי של המלון מתנשא לגובה 151 מטר, בעל 36 קומות ומכיל 3,015 חדרים. מגדל הספא הנמצא דרומית לבניין הראשי, מתנשא לגובה 119 מטר, בעל 33 קומות ומכיל 935 חדרים.
היסטוריה
בלאג'יו התחיל כפנטזיה של איל המלונאות סטיב ויין. בשנת 1993 החליט ויין להפוך את הפנטזיה הזאת למציאות. הוא מצא במהרה שטח במיקום טוב (בשדרת המלונות הגדולה של וגאס, הסטריפ), אך בהתחלה עמד בפניו מכשול ענק- בשטח המתאים היה ממוקם אחד המלונות האהובים בווגאס, Dunes Hotel and Casino (Dunes באנגלית- דיונות), אחד המלונות הראשונים בעיר. כדי לשכנע את המשקיעים האפשריים בדבר סיכויו של מלון חדש להאפיל על תהילתו של הDunes נדרש ויין לתוכנית שאפתנית מאוד. הוא החליט להגדיל את הרעיון שלו דרגה אחת יותר, כאשר הכריז על הקמת המלון המפואר היוקרתי והמתקדם ביותר שנראה עד אז.
באותו שלב התהדר ויין בעיקר בשני פרויקטים גדולים שהקים בווגאס, מתוך כל ניסיונו בעולם המלונאות: הראשון הוא השיפוץ והמיתוג מחדש של אולם ההימורים המיתולוגי גולדן נאגט והפיכתו למלון וקזינו שהצליח מעל לציפיות. הפרויקט השני היה פתיחת בית המלון והקזינו אי המטמון מספר חודשים לפני שרכש ויין את השטח בו תכנן להקים את בלאג'יו. העניין הרב שעורר אי המטמון ביחד עם ההצלחה האדירה של מופע הפיראטים של קרקס השמש (שהפך מיד לאחד האטרקציות הבולטות בעיר) היוו גורם חשוב בהצלחתו של ויין לגייס מספר רב של משקיעים בסכומים גבוהים לרעיון בלאג'יו. בתוך פחות משנה גייס ויין סכומי כסף שעלו בהרבה על התכנון המקורי שלו, מה שהוביל לתכנון של מלון אפילו מפואר ומרשים יותר מהרעיון המקורי שלו. הוא מינה את חברת המלונאות והנופש שלו מיראז' ריזורטס (שנרכשה לאחר מכך בידי תאגיד MGM) להקים את המלון ולאחר מכן לנהל אותו.
המלון נפתח ב-15 באוקטובר 1998, בטקס פתיחה מפואר שעלותו מוערכת בכ- $88,000,000. לאחר נאום פתיחה של ויין, קרקס השמש ביצע את הפרמיירה של המופע החדש שלו הנקרא "O". המופע עדיין מועלה בלאג'יו, ומצליח גם היום (2011).
רכישת השטח, הריסת Dunes והקמת בלאג'יו' היה לאחד הפרויקטים הגדולים בעיר מאז ומעולם. הקמתו נמשכה חמש שנים ועלותה מוערכת בכ 1.6-1.8 מיליארד דולר, פרט שהופך את בלאג'יו לא רק למלון היקר ביותר שנבנה עד אז, אלא גם למבנה היקר ביותר שנבנה עד אז בעולם.
השוד
הקזינו הוציא מהמחזור את סוג הז'יטונים שנגנב, והכניס סוג חדש במקומם. בפברואר 2011 נלכד השודד, שנהג להמר בקזינו והפסיד סכומי כסף גדולים, לאחר שניסה למכור את הז'יטונים הגנובים באינטרנט. הוא נשפט ונדון לקנס כספי ו-9 שנות מאסר.
המזרקות
המזרקות של בלאג'יו היא אטרקציה עיקרית במלון, ומסמלי העיר. מדובר במופע הכולל תאורה, כוריאוגרפיה, ומוזיקה. ההופעות מתקיימות בבריכה הגדולה, אל מול מלון בלאג'יו והן גלויות מנקודות תצפית רבות בסטריפ, גם מתוך מלונות אחרים. המופע מתקיים כל 30 דקות בשעות אחר הצהריים והערב המוקדמות, כל 15 דקות מ-8 בערב ועד חצות. לעיתים המלון מבטל ללא אזהרה מופע בשל תנאי מזג האוויר, אך לרוב הוא מועלה בכל זאת כשההבדל העיקרי הוא בכמות התאורה ואורך המופע. בנוסף, לעיתים הוא מבוטל בשל אירוע מיוחד. השירים שבמופע משתנים ומגוונים, ובניהם ניתן למצוא מספר רב של קלאסיקות ומספר שירים של כוכבי ווגאס בולטים, כדוגמת אלביס, פרנק סינטרה, ג'ין קלי וסלין דיון.
המזרקות ממוקמות באגם של 9 דונם מעשה ידי אדם. בניגוד למיתוס, האגם לא מתמלא במי ביוב אלא מתופעל בעזרת באר מים מתוקים שנחצבה לפני עשרות שנים עבור מגרש גולף שהיה שם, עוד לפני המלון Dunes. למעשה, המזרקות של המלון משתמשות בפחות מים מאשר אותו מגרש גולף, על פי נתונים של המלון.
המזרקה משלבת רשת של צינורות, עם יותר מ-1,200 חריצים שיוצרים זרמי מים, ולמעלה מ-4,500 גופי תאורה. ההערכה היא עלות בניית מזרקות הייתה $75,000,000. המזרקות נוצרו על ידי WET, חברת עיצוב ותכנון המתמחה בשילוב בין מים לאדריכלות.
הגן הבוטני
למלון גם גן בוטני וחממה. התצוגה משתנה חמש פעמים בשנה- פעם אחת לכל עונה, ופעם אחת לחגיגות השנה החדשה הסינית.
המלון כיום
בשנת 2000 עברה הבעלות ל-MGM מיראז', חברה שנוצרה בעזרת מיזוג של מיראז' ריזורטס (בבעלות ויין) עם תאגיד MGM, והטעמתה של החברה של ויין בתוך ענקית הסרטים והבידור. המהלך לווה בסיקור תקשורתי נרחב, בעיקר מפני ש-MGM נשלטה אז בידי קירק קרקוריאן. קרקוריאן, שהיה גם הוא מהבולטים ביזמי וגאס, נחשב לאויבו של ויין, ולכן ציפו בתקשורת לקראת הרכישה, לראות האם ילחם ויין על השליטה באימפריה שלו ועל עצמאותה.
מאז הרכישה, ביצעה MGM מיראז' שני שיפוצים גדולים- אחד בשנת 2004 לצורך הקמת מגדל ספא במלון. השני היה שיפוץ כללי שנערך בשנים 2006–2007, אשר במסגרתו גם הוחלפו מדי העובדים למדים מודרניים ואלגנטיים יותר.
על פי הערכות, באלג'יו מעסיק כיום כ-10,000 עובדים.
באלוהים, אמא, אני שונא את המלחמה
באלוהים, אמא, אני שונא את המלחמה הוא ספר, אוטוביוגרפי ברובו, שכתב הסופר הישראלי יגאל לב על חוויותיו ממלחמת ששת הימים כמפקד גדוד חי"ר מילואים. בשונה מכל אלבומי הניצחון שיצאו לאחר המלחמה, נחשפים בספר זה הלבטים איתם מתמודדים הלוחמים לפני, בזמן ואחרי הקרבות ואת האופן שבו משפיעה המלחמה על אלו שעברו אותה. הספר מתאר בין היתר חלק מן הדברים שנכנסו בעקבות המלחמה לתוך התרבות הישראלית.
מבנה הספר
הספר, המסופר בגוף ראשון, מציג במישור הפיזי את מהלכיו של גדוד חי"ר מילואים שגויס שבועיים לפני פרוץ מלחמת ששת הימים ונע מאזור השפלה עד הגיעו לנהר הירדן. במישור השני חולקים המספר ומספר אנשים נוספים את מחשבותיהם על המלחמות ועל השפעותיה עליהם.
פרק 1 - הטעם המר
הספר נפתח עם גיוס גדוד המילואים עליו מפקד המספר. הגדוד נפרש תחילה באזור השפלה (כנראה אזור רמלה–לוד). המספר, בן 33, חווה כבר את מלחמת סיני ובתור חייל ותיק ומפקד הגדוד הוא נחשב ל"אבא" של היחידה. לתפקיד נהג הג'יפ שלו מצוות רמי כץ שזה עתה השתחרר משירות סדיר ולתפקיד קשר הג'יפ מצוות איציק שעבר כבר את גיל הפרישה ממילואים אך המשיך להגיע כשקראו לו.
רמי הנאה וחסר השורשים לארצו ולמשפחתו מייחל לפריצת המלחמה ועסוק בעיקר בנשים בחייו ובהשפעתן עליו ועל הגברים בכלל. דיבורים אלו מחזירים את המספר לשנת 1953 כשפיקד על יחידה צבאית שהוצבה בעין חוצוב עד שהגיעה למקום בחורה שהוציאה את היחידה משווי משקל והביאה בסופו של דבר למותו של אחד החיילים.
מנגד איציק שלחם במלחמת סיני ובמלחמת העצמאות הוא השתקן שבחבורה ומנסה בשיחות להרגיע את רוח הקרב של רמי.
הפרק מסתיים בתזוזת היחידה לכוון מוצב אל מול כפר בודרוס כשעל הדרך עומדת אימו של רמי ונפרדת מהלוחמים כשכולם מנופפים לה לשלום חוץ מרמי.
פרק 2 - אבן הגבול
בתחילת פרק זה נחשף הקורא לדמויות נוספות ביחידה: לבני הרופא הצבאי ששונא את המלחמה כי היא הפוכה לכל מה שהתחנך עליו כרופא, דני רן שקשור בקשר הדוק למשפחתו ורק רוצה לחזור לשם וליעקב שור (יענקל'ה) שחייו עם שלוש נשותיו כל כך סבוכים שהוא רואה בכל יציאה למילואים דרך לברוח, זמנית, מהתסבוכת.
בפרק זה חולקים גיבורי הספר את יחסם לאויב הערבי ששוכב בעמדות מולם. הדעות נעות בין קריאתו של רמי "להרוג את כולם" לבין ליבני שאומר "ניתחתי יהודים וערבים ולכולם לב שווה" ובאמצע נמצא דני שאומר "אני לא שונא אותם אבל הם האויב שלנו וזה מספיק".
פרק 3 - הר הגעש פולט אש
תחילתה של המלחמה בחזית ירדן נפתחת בהפגזה הדדית על העמדות הירדניות והישראליות. פגזים שנוחתים קרוב לכוח מטילים פחד על חיילי הגדוד ומשתקים את רמי. המחשבות על הפחד מחזירות את המספר אל מקרים שונים בהם חיילים שפגש התמודדו עם הפחד. הוא נזכר בנעוריו בקיבוץ שם נכח בפחד שתקף איש פלמ"ח בזמן אימוני קפיצה ממגדל מים ובמוות שחיכה לו כשכבר קפץ ואיש לא החזיק את הברזנט למטה. הוא נזכר במקרה של דני שצעד ללא פחד אל מול קנה רובה של חייל בהתקף עמוק על מנת להרגיעו ולפרוק את נשקו. הוא גם נזכר בפחדיו של מוריס, סמל הגדוד, שניצל מטבח מעלה עקרבים.
האש מביאה איתה פצועים והרוגים ראשונים של הגדוד איתם מתמודדים גיבורי הספר: המספר חושב על הפחד, על הצורך להוביל את הגדוד אל מול האש, על משמעות הפיקוד, על הדוגמה האישית שמפקד נדרש לתת ועל הצורך להמשיך הלאה למרות אובדן החברים (כולל אחיו משה לב). רמי מגלה פן אחר של התמודדות עם הפחד כשהוא לוקח חייל דתי פצוע לנקודת הפינוי ורואה את ההתמודדות שלו עם הפחד דרך האמונה באלוהים. איציק הקשר מתמוטט וחושף סוד ששמר מאז מלחמת העצמאות אז ירה בפצוע קשה שצרח מתוך חשש שהחיילים שלו יברחו.
עם רדת הליל מתחילה המערכה לכיבוש מובלעת לטרון. בשלב ראשון הגדוד כובש את כפר בודרוס ולאחר ריכוך באש טנקים נפנה הגדוד לכיבוש משטרת לטרון אל מול 2 גדודי קומנדו ירדניים. במהלך ההסתערות נתקל צוות הג'יפ של המספר ב 3 חיילי קומנדו והורג אותם. עם אור בוקר נכבשת לטרון והגדוד פונה מזרחה.
פרק 4 - עיניים אדומות
כלב שמלווה את הגדוד לאחר כיבוש לטרון מעלה במספר זיכרון על חבר איתו חלק חדר בקיבוץ וממנו למד את האהבה לחיות. ועל אותו חבר שיצא עם ארנבת אדומת עיינים למלחמת סיני ושם נהרג. לאיציק הכלב מזכיר איך שחרר בילדותו 300 כלבים מבית המטבחיים הישן של תל אביב.
כשיעקב מספר על משפחתו ששרדה את טבח חברון (תרפ"ט) נסבה השיחה של גיבורי הספר על הישרדות העם היהודי במלחמות ובמיוחד בשואה ועל הצורך להילחם כדי לשרוד. מוזכרת כאן גם התופעה של בריחת ישראלים לחו"ל לפני המלחמה.
פרק 5 - צללים לאור ספירטיות
מסלולו של הגדוד עובר מלטרון דרך רמאללה עד לבקעת הירדן ובדרכו נתקלים אנשיו בפליטים הערבים שבורחים מזרחה. נושא זה מחזיר את גיבורי הספר אל בני משפחתם. במיוחד מעסיק הנושא את דני שקשור מאוד למשפחתו ומרבה לספר עליה (דני ייהרג יותר מאוחר בהיתקלות עם מארב ירדני במבואות רמאללה). גם יעקב מספר על משפחתו ועל דאגתה של אימו לו ולארבעת אחיו שכולם משרתים בחזית (אחיו נהרג באותה מלחמה ברמת הגולן).
פרק 6 - "למה באת ?"
בתחילת הפרק מצטרף לצוות הג'יפ אריק צור כמחליף של דני שנהרג. אריק, סטודנט בפריז, הגיע ארצה יחד עם מתנדבים רבים כדי להגן על ישראל. לאחר שתיאר את חייו הנוחים בפריז עם יפהפייה צרפתייה שואלים אותו כולם למה בעצם בא. ואריק מאריך ומספר על חייו שם ועל תוכניותיו להישאר שם ואיך טרפה אותן המלחמה ואיך הגיע לארץ ואיך חיפש נואשות יחידה להשתייך אליה עד שמצא. הקשר המיוחד של אריק עם סוזאן גורם לרמי לבחון מחדש את יחסיו עם הנשים בחייו ולפתע הוא מתגעגע לדליה שלא הייתה היפה ביניהן אך נגעה בנפשו. פגישה מקרית חמה עם אביו שגויס גם הוא גורם לרמי לבחון מחדש את יחסיו עם משפחתו.
פרק 7 - פליטים "ומנצחים"
פרק זה נפתח כשהגדוד כבר בירידה אל בקעת הירדן. את כל הדרך לשם עשו כשהם מלווים בשיירות של פליטים. גיבורי הספר מתמודדים כעת עם סיטואציות אתיות אל מול אוכלוסייה זו. מצד אחד הם מושיטים מים לפליטים צמאים אבל מצד שני הם סורקים בקשיחות בתי ערבים בחיפוש אחר נשק ואף נדרשים לפוצץ בתים בהם נמצא נשק. בביתו של השייך של הכפר מזהה אריק מחבל מסתתר (בנו של השייך) ויורה בו רגע לפני שהוא יורה ברמי ומציל בכך את חייו (יותר מאוחר יציל רמי את חייו של אריק ו"יסגור" בכך את החוב המוסרי).
פרק 8 - מאה מטרים של מוקשים
פרק זה מתאר את היום האחרון של המלחמה. בלילה נתקל הגדוד במוצב ירדני ובראשו מבנה משטרה המאויש בחיילי הצבא הירדני ומוגן בשדה מוקשים. לאחר שהג'יפ המוביל עלה על מוקש הופך הג'יפ של המספר למוביל ההסתערות תוך נסיעה בשטח הממוקש. במהלך דקות אלו של נסיעה מורטת עצבים בוחנים אנשי הצוות את המשמעות של פציעה קשה, שיכולה לקרות בכל רגע, על גופם ועל חייהם. לאחר מעבר שדה המוקשים נלחם הגדוד מול אויב שמסרב להיכנע עד נפילת אחרון הלגיונרים דבר שזוכה להערכת החיילים שרשמו על קיר המוצב "משטרת הליגיונרים האמיצים".
פרק 9 - גופות צפות בזרם
הלחימה הסתיימה והגדוד הגיע ליריחו ולגשר אלנבי שם רואה המספר גופות צפות על פני מי הירדן. ממקומם בקרבת הגשר צופים החיילים בזרם הפליטים שמנסה לעבור לצד המזרחי של הירדן על גבי שרידיו של הגשר שפוצץ במהלך המלחמה.
פרק 11 - המברק
כדי לעודד את רוח החיילים מקבל המספר אישור לקחת אותם לירושלים שם מקבל את פניהם ההמון הצוהל. הדבר הראשון שכולם עושים זה לטלפן הבייתה כדי להרגיע את המשפחה ולשאול לשלום חברים ובני משפחה אחרים שגם השתתפו בקרבות. התושבים הצוהלים ששים להזמין את החיילים המאובקים לבתיהם למקלחת וארוחה. המספר מוזמן לביתה של אישה בודדה שם הוא זוכה למקלחת שבסיומה היא נותנת לו את מדיו של בעלה שנלחם באותו זמן ברמת הגולן. בסיומה של ארוחת ערב ובדרך החוצה הוא רואה על שידה מברק משר הביטחון המודיע לאותה אישה על נפילת בעלה.
חסן סלאמה (חמאס)
חסן עבד א-רחמן סלאמה (בערבית: حسن عبد الرحمن سلامة; נולד ב-9 באוגוסט 1971 במחנה הפליטים ח'אן יונס) הוא מחבל פלסטיני מבכירי הזרוע הצבאית של חמאס. מאז שהועמד לדין ב-1997, הוא מרצה 46 מאסרי עולם בישראל.
באלוהים, אמא, אני שונא את המלחמה
פרק 12 - "למה לא שמרת עליו ?"
היחידה בתעסוקה מבצעית כדי למנוע ממבריחים לחצות את הירדן. צוות הג'יפ שוכב במארב חוץ מרמי שמושאל כנהג ג'יפ לסיירת שמבצעת פטרול לאורך הירדן. באחד מעיקולי השביל עולה הרכב על מוקש ורמי נהרג. הצוות נוסע לתל אביב להלוויה של רמי ובדרך כולם עוברים בביתם ופוגשים את בני משפחתם. לאחר מספר שעות הם מתכנסים בביתו של רמי שם זועקת האם השכולה למספר "אתה! למה לא שמרת עליו?". בזמן היותם שם מגיע הדוור עם גלויה מרמי ובה כתוב רק משפט אחד "באלוהים, אמא, אני שונא את המלחמה...".
השפעת הספר
מייד עם פרסומו הפך הספר לפופולרי, נקנה בעשרות אלפי עותקים, הודפס בעשרות מהדורות ותורגם ל-7 שפות. ב-1970 תורגם הספר לאנגלית והופץ בארצות הברית בשם "פטרול על הירדן".
התמקדות הספר בחוויותיהם של הלוחמים ובעיקר במטמורפוזה שעובר רמי מהמתנה למלחמה בתחילת הספר עד שנאתה בסופה דיבר אל רבים מהלוחמים שהשתתפו בקרבות ונחשפו להרג מצד אחד ולמציאות חדשה של פליטים, כיבוש ושליטה על עם זר מצד שני.
חסן סלאמה (חמאס)
פעילות
בשנת 1992 הוא גורש ללבנון ועבר הכשרה צבאית אצל פעילים של חזבאללה ושל משמרות המהפכה האסלאמית של איראן. בהכשרתו בלבנון הוא למד, בין היתר, להרכיב מטעני חבלה. עם חזרתו מלבנון, הוא נעצר על ידי מנגנוני הביטחון הפלסטיניים ושוחרר כעבור שבעה חודשים.
באלוהים, אמא, אני שונא את המלחמה
השפעת הספר
מכמה בחינות ספר זה ראה את העתיד מבעד לעשן חגיגות הניצחון וחזה את הפילוג בעם בין המצדדים בהחזרת השטחים לבין הדוגלים בהישארות שם.
חסן סלאמה (חמאס)
פעילות
סלאמה היה מהמתכננים של שני הפיגועים בקו 18 בירושלים שבהם נרצחו 46 בני אדם ושל פיגוע ההתאבדות ב-25 בפברואר 1996 בטרמפיאדה ליד אשקלון שבו נרצחה חיילת צה"ל ו-36 בני אדם נפצעו.
באלוהים, אמא, אני שונא את המלחמה
השפעת הספר
בעקבות הצלחת הספר התכוונו משקיעים ב-1968 להסריט את הספר לפי תסריט שהכין יגאל לב ובבימויו של יונה זרצקי. בסופו של דבר בוטלה התוכנית.
חסן סלאמה (חמאס)
פעילות
סלאמה נעצר בחברון במאי 1996, לאחר שחיילים של צה"ל, שרדפו אחריו, ירו בו ופצעו אותו. הוא הועמד למשפט צבאי בישראל והורשע ברציחתם של 46 ישראלים. ביולי 1997, אחד השופטים, אלוף-משנה במילואים אילן כץ, דרש להטיל על סלאמה עונש מוות. גם סלאמה עצמו, שלא התחרט על מעשיו, ביקש שיוטל עליו עונש מוות, על אף שהתביעה דרשה להטיל עליו 46 מאסרי עולם מצטברים.
פרופיל (סרט, 2018)
פרופיל הוא סרט מותחן משנת 2018 בבימויו של טימור בקממבטוב, מתוך תסריט שכתב בקממבטוב, עם בריט פולטון ואולגה חרינה, המבוסס על ספר העיון In the Skin of a Jihadist מאת אנה ארל. מככבים בו ואליין קיין, שזאד לטיף, כריסטין אדמס, אמיר רחימזדה ומורגן ווטקינס. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-68, ב-17 בפברואר 2018, בקטע הפנורמה. הוא שוחרר בארצות הברית ב-14 במאי 2021, על ידי Focus Features בבתי קולנוע נבחרים וקיבל ביקורות מעורבות ממבקרים.
הפקה
הסרט מבוסס על ספרה של העיתונאית הצרפתית אנה אראל In the Skin of a Jihadist על חקירתה בנושא גיוס צעירות על ידי דאעש.
הפצה
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-17 בפברואר 2018. הוא הוקרן גם ב-South by Southwest ב-11 במרץ 2018. במרץ 2021 רכשה Focus Features את זכויות ההפצה לסרט והוא הופץ בבתי קולנוע בארצות הברית ב-14 במאי 2021.