cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'נט האלי
מחקר ופעילות באקדמיה
בעבר אמרה האלי על עצמה כי היא מזדהה יותר ויותר עם גברים הומואים וגם כגבר הומו, ואף פרסמה מאמר על תאוריה קווירית תחת השם הגברי איאן האלי. ב-Split Decisions היא תיארה את עצמה בתור: "סקס-פוזיטיב, פוסטמודרניסטית, רק לעיתים רחוקות ולסירוגין פמיניסטית, ספקנית לגבי פוליטיקה של זהויות, עם משיכה חזקה לגילויים "קווייריים" של המוזרות ושל אי-הידיעה של החיים החברתיים והמיניים, וחוסר אמון עמוק כלפי היומרות של מוסר העבדים לגבי "חוסר האונים" הזהותני".
פמיניזם של ממשליות
"פמיניזם של ממשליות" (Governance Feminism) הוא מושג שהאלי פיתחה, שנועד לתאר את אופן הפעולה החדש והכוחני לדבריה של פמיניסטיות שצברו כוח פוליטי משמעותי והשתלבו במוקדי קבלת ההחלטות המשפטיים והמוסדיים. המונח נטבע לראשונה בספרה Split Decisions ובהמשך פותח בכמה מאמרים יחד עם מלומדות נוספות. דוגמאות לכוח שצבר הפמיניזם של הממשליות לפי האלי הן התוכניות המרובות למניעת הטרדה מינית במוסדות חינוך ובתאגידים בארצות הברית, כמו גם הפיתוח של מומחיות פמיניסטית שנדרשת על ידי משרדים ויועצים לענייני מגדר ושוויון בין המינים ועל ידי ארגונים לא-ממשלתיים.
שמו של המונח נגזר מדמיון שהאלי ועמיתותיה זיהו בין כוחם הממשלי של הארגונים הפמיניסטיים, שמרוכז במבנה רשתי ולא ממשלתי, לבין החקיקה שהביא איתו הזרם של ממשליות חדשה. (זרם בממשליות שמטרתו לפתור בעיות ציבוריות באמצעות התייעצות ושיתוף של ציבורים שונים בדיונים לגביהן, ובכך לייעל את מציאת הפתרונות ולתת להם לגיטימציה דמוקרטית גדולה יותר).
האלי טוענת כי הפמיניזם של הממשליות לא מצליח לראות את הכוח הרב שהצליח לצבור ועדיין תופס את עצמו בתור "אנדרדוג", מתוך השקפת עולם של שליטה גברית וכפיפות נשית. היא גם מצביעה על פרדוקס בעובדה שפמיניסטיות הנאבקות נגד אלימות מצד גברים, ממשיגות פתרונות כוחניים בעלי יחסי כוח היררכיים ברורים: "במונחים של פוקו, הן לא למדו - הן לא רוצות ללמוד - כיצד לערוף את ראשו של המלך. הן מחפשות להחזיק בשרביטו של המלך ובמיוחד בחרבו. החוק הפלילי הוא הכלי המועדף עליהן לרפורמה ולאכיפה, ותפיסתן לגבי מטרתו של החוק הפלילי היא לא ניהול אוכלוסיות או אזהרה והרתעה, אלא העלמה של החסינות מעונש, חיסול". המונח עתיד להיות מפותח בהרחבה בספר העתידי Governance Feminism: An Introduction, שצפוי להתפרסם על ידי הוצאת אוניברסיטת מינסוטה, ונכתב במשותף על ידי האלי, הילה שמיר, פרבהה קוטיסווראן ורייצ'ל רבוש.
אונס בזמן מלחמה והחוק הבינלאומי
אחד הפרויקטים המשפטיים המרכזיים של הפמיניזם שהאלי עוסקת בו בכתיבתה הוא הפללה של אונס במשפט הבינלאומי. לדבריה, פמיניזם של ממשליות נחל שורה של הצלחות בתחום זה, בעיקר בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, בבית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה ובאמנת רומא, שבהם התקבל מגוון רחב של כללים משפטיים פמיניסטיים. תהליך זה יצר את מה שהאלי מכנה בשם "אנטינומיית המלחמה-אונס": דילמה בין שני מחנות פמיניסטיים נפרדים, שאחד מהם ניסה להעלות את עבירת האונס כמה שיותר גבוה בסולם הפליליות של בתי הדין הבינלאומיים, ואילו השני ניסה לבודד תקיפה מינית כעבירה עם תביעה נפרדת משלה. "אם לומר זאת בבוטות", כותבת האלי, "הפיכתו של האונס לנראה שמה אותו בקונטקסט של מלחמה - בעוד שמסגורו כעבירה נפרדת ועצמאית סיווגה אותו מחדש כמלחמה בפני עצמה. הראשון מיצב אונס של נשים בנראות קרובה למותם של גברים; האחרון החריג את אונס הנשים, ניתק אותו מהיבטים אחרים של סכסוכים אלימים שבהם הוא התרחש, ומיקד את התביעה, ההרשעה והענישה באונס בלבד".
באחד ממאמריה, דרך קריאה קרובה וניתוח ספרותי של הספר אישה בברלין, האלי מעלה כמה שאלות משפטיות לגבי הפללה של אונס. הספר מתאר את מאמציהן של נשים גרמניות לשרוד את כיבוש ברלין על ידי הצבא האדום בשנת 1945, ואת מקרי האונס הרבים שבוצעו בעיר על ידי חיילים סובייטיים. האלי מעלה את האפשרות כי גינוי מיוחד של אונס, המדגיש את חומרתו של אונס לעומת פשעים אחרים המבוצעים בזמן מלחמה, עלול להפוך את האונס לנשק - ככלי מלחמה או כעילה ליציאה למלחמה. היא גם מפנה את תשומת הלב לאפשרות שיש חסרונות משמעותיים לרעיון לפיו אונס גרוע ממוות, תפיסה שמקודמת על ידי מעגלים פמיניסטיים מסוימים. חסרונות אלה כוללים נטייה לסווג סכסוכים מזוינים שבהם התרחשו מקרי אונס רבים כ"מלחמות נגד נשים", על אף הסבל הניכר שנגרם בהם גם לגברים. היא קוראת לנקוט חשדנות לגבי השוואות מסוג זה בטיעונים משפטיים. מאמר זה הוא גם דוגמה לשימוש של האלי בהשכלתה הספרותית כמתודולוגיה לכתיבתה בנושאים משפטיים.
תקנונים למניעת הטרדה מינית בקמפוסים בארצות הברית
האלי השמיעה קול ביקורתי בולט כלפי השינויים שהכניסו כמה ממוסדות ההשכלה הגבוהה בארצות הברית לתקנונים שלהם למניעת הטרדה מינית, והייתה ממובילי מחאת הסגל באוניברסיטת הרווארד נגד שינוי המדיניות בתחום במוסד בשנת 2014. היא טוענת שכמה קמפוסים הפכו את הדרישות להרשעה בתקיפה מינית למקלות מדי, וכי הדבר נעשה בהשפעת רעיונות פמיניסטיים שהגיעו ממחלקת החינוך של ארצות הברית ומתנועות מחאה של סטודנטים וסטודנטיות. שינויים אלה, על פי האלי, מאפשרים הגשת תלונה על בסיס התחושה הסובייקטיבית של המתלוננת או המתלונן כי המעשה המיני היה בלתי רצוי, תוך ויתור על דרישת הסבירות של בית המשפט העליון האמריקאי. דרישת הסבירות קובעת כי כדי שייחשב לתקיפה מינית, המעשה צריך להיות חמור ושיהיו לו השלכות מזיקות על המתלונן בעיניו של האדם הסביר. היא גם טוענת כי הדרישות החדשות בחלק מהתקנונים להסכמה מפורשת למגע מיני, כמו בהרווארד, מטפחת נורמה מוסרית דכאנית ושלילית כלפי יחסי מין. היא כותבת כי הדרישה להסכמה מפורשת:
"תאפשר למי שהשתתפו בהתלהבות ביחסי מין להתכחש לכך אחר כך ולהעניש את בני הזוג שלהם. היא תתפקד כחקיקה מגוננת המעודדת חולשה בקרב מי שעליהם היא מנסה לגונן. היא תתקין נורמות מוסריות מסורתיות של אחריות גברית וחוסר אונים נשי". האלי הייתה אחת מתוך 28 חברי סגל בבית הספר למשפטים בהרווארד שחתמה על גילוי דעת נגד השינויים בתקנון למניעת הטרדה מינית של המוסד בשנת 2014. בגילוי הדעת נכתב כי במדיניות ובהליכים החדשים חסרים "האלמנטים הבסיסיים ביותר של הוגנות והליך הוגן" וכי הם מרחיבים את ההיקף של מעשים אסורים כך שנכללים בהם כללים חד-צדדיים המוטים באופן בוטה לטובת המתלוננים והמתלוננות. בתזכיר ששלחה לעמיתיה בהרווארד בעקבות הרפורמה, האלי כתבה כי היא מכירה בכך שיש צורך לשנות את המדיניות הישנה, שלטענתה טיפלה בתלונות על הטרדה מינית באופן רשלני, מבטל ואף "מרושע". עם זאת היא הזהירה שהכללים החדשים מאיימים על מיעוטים הסובלים מדעות קדומות, אינם מספקים תמיכה מתאימה לתלמידים המואשמים ופוגעת בצדק התהליכי. שנה לאחר שהאלי ועמיתיה השמיעו את ביקורתם, הודיע בית הספר למשפטים בהרווארד כי הוא יחיל תקנון עצמאי למניעת הטרדה מינית בבית הספר. בשונה מהתקנון שהוחל בכלל האוניברסיטה, התקנון החדש במשפטים כולל סיוע לנאשמים וייצוגים על ידי עורך דין, כמו גם ערכאה שיפוטית שתכריע באשמה שחבריה לא יהיו שייכים למוסד.
האלי ביקרה בכמה אוניברסיטאות בארצות הברית כדי להציג את עמדותיה וביקורתה על השינויים בתקנונים למניעת הטרדה מינית בקמפוסים.
ביקורת
המחלוקת האינטלקטואלית המפורסמת ביותר של האלי היא ככל הנראה עם קתרין מקינון, משפטנית והוגה פמיניסטית, וממובילות זרם הפמיניזם של שליטה ומאבקיו המשפטיים. המחלוקת הפומבית ביניהן החלה סביב תביעה מפורסמת של עובד שטען כי הוטרד מינית על ידי גברים באסדת הקידוח שבה עבד (.Oncale v. Sundowner Offshore Services, Inc) בשנות ה-90. מקינון הגישה חוות דעת לבית המשפט לפיה, בין היתר, העובד חווה אפליה מינית מפני שגברים כמוהו עוברים "פמיניזציה", כלומר מכריחים אותם למלא את התפקיד החברתי שנשים ממלאות בדרך כלל, של כפיפות לגברים. האלי פרסמה מאמר שבו ביקרה את הטיעון של מקינון (המאמר פורסם בכרך שמקינון הייתה אחת מעורכותיו) בין היתר מפני שמקינון ציינה שהעובד חשב כי תוקפיו הם הומוסקסואלים. האלי כתבה כי גישתה של מקינון פותחת פתח להומופוביה מצד בית המשפט, שייבחן אם חלה אפליה על בסיס מין גם לפי נטייה מינית של התוקפים או המותקפים. האלי המשיכה לכתוב בביקורתיות על גישתה של מקינון לשימוש במשפט ככלי במאבק הפמיניסטי והקדישה פרק שלם לניתוח ביקורתי של כתיבתה של מקינון בספרה Split Decisions. שתיהן מלמדות כיום בהרווארד, האלי בקביעות ואילו מקינון סמסטר אחד מדי שנה.
כמה משפטניות וחוקרות פמיניסטיות ביקרו את כתיבתה של האלי, ובייחוד את הקריאה השנויה במחלוקת "לקחת הפסקה מפמיניזם". בספרה Reshaping the Work-Family Debate, המשפטנית ג'ואן ויליאמס כותבת שהקריאה של האלי היא לא דבר ש"נשים הסובלות מאלימות במשפחה, אונס, התרוששות לעת גירושין, ועוד נושאים שהם בלב עיסוקו של הפמיניזם" ירצו להשתתף בו. ויליאמס טוענת שעבודתה של האלי מתמקדת יותר ברצון להידמות לגברים מאשר במצוקותיהן ובבעיותיהן של נשים, וכחיזוק לטענתה מציינת את כתיבתה של האלי בעבר תחת שם גברי ואת התבטאותה לגבי הזדהות עם גברים הומואים. היא גם רומזת כי יש קשר בין האופן שבו האלי "חוגגת את הגבריות", לדבריה, לבין משרתה בהרווארד. היא כתבה כי "זה מסקרן שהרווארד בחרה תאורטיקנית של מגדר שעשתה לעצמה שם בכך שאמרה לנשים לא להציב דרישות לגברים".
מישל דאובר מבית הספר למשפטים באוניברסיטת סטנפורד מתנגדת לטענה של האלי לפיה הליך פלילי הוא כלי עם פוטנציאל נזק, שפמיניסטיות עושות בו שימוש נרחב מדי לרגולציה של מיניות. לדבריה, "החוויה הממשית בחייהן של נשים אמיתיות היא שהן לעיתים קרובות קורבן לאלימות מינית. זה אבסורד לומר שלספק להן כלי שימנע את הדבר הרע הזה זאת חתירה תחת הסוכנות של נשים. אנשים סובלים מפגיעה, את מספקת להם תרופה, ואיכשהו זה מקטין? לא, זה מעצים".
רובין ווסט ביקרה את עבודתה של האלי על לגליזם בשמאל וכינתה אותה חלק מ"הגישה הנאו-ביקורתית למשפט". ווסט טוענת כי בניגוד לגישה הביקורתית המסורתית, אשר עסקה באפשרויות אוטופיות לקיום פחות מנוכר, נאו-ביקורתיים כמו האלי כותבים נגד הניסיונות לקדם אפשרויות כאלה. לדברי ווסט, הם מבטלים את הניסיונות האוטופיים תוך תקיפה של עולם זכויות האזרח המתרחב, המתמקד בין היתר בפגיעה במיעוטים שונות, הטרדה מינית של נשים במקומות עבודה, ובמבוגרים וילדים בעלי מוגבלויות. היא טוענת כי האלי ועמיתיה מסרבים להכיר בסבל האנושי ובגורמים לו כנושא למחקר ולכתיבה בתחום התאוריה המשפטית של השמאל, וכי גישה זו מביאה את התנועה הנאו-ביקורתית החדשה לכדי קרבה גדולה יותר למטרות ליברטריאניות מאשר שהייתה רוצות להודות.
האלי וישראל
האלי הגיעה בעבר לביקור בישראל והביעה התנגדות לחרם האקדמי עליה, אך כינתה את המציאות בה (נכון לשנת 2003) "אפרטהייד". היא הייתה אורחת הכבוד בכנס "סקס אחר" ללימודים הומו-לסביים ולתאוריה קווירית באוניברסיטת תל אביב בשנת 2003 ונשאה בו הרצאה ובה סקירה ביקורתית על הזרם המרכזי בפמיניזם האמריקאי ומאבקיו המשפטיים. באותה שנה התראיינה ואמרה כי היא "מאוד נלהבת מישראל" ומנסה ללמוד עוד עליה ועל הסכסוך הישראלי פלסטיני:"'לגבי החרם - אני חושבת שהרעיון של חרם אקדמי על ידי מישהו כנגד מישהו רק בגלל סיטואציה פוליטית שאותה לא ניתן לפתור בהינף יד הוא מגוחך ומגונה גם יחד. באתי לכאן, בין היתר, כדי ללמוד על אופי הסכסוך, ואני אסירת תודה לכל אלה שהראו לי את הגאוגרפיה של הכיבוש ואת האפרטהייד השורר בישראל. אני רוצה ללמוד עוד. אני בסך הכל מתחילה'."היא אף משתפת פעולה עם אנשי אקדמיה ישראלים בכתיבתה, ובימים אלה כותבת ספר משותף עם ד"ר הילה שמיר מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב על פמיניזם של ממשליות.
הציור הפלמי
הציירים הפלמיים היו בין הראשונים שהשתמשו בצבעי שמן. בין ציירי התקופה אפשר לציין את: יאן ואן אייק, הנס ממלינג ורוחיר ון דר ויידן.
החל מתחילת המאה ה-16 הציירים הפלמיים הושפעו מהרנסאנס האיטלקי, אולם למרות זאת אופי היצירות שלהם היה שונה. הבולט בין ציירי תקופה זו היה ברויגל האב.
לאחר המצור על אנטוורפן עברו רבים מציירי פלנדריה מהאזור הדרומי שנשאר בשלטון ספרדי להולנד העצמאית שבצפון. למרות זאת נמשכה פריחת הציור הפלמי. ידועה במיוחד היא אסכולת אנטוורפן והבולט בין ציירי התקופה היה רובנס.
לאחר מותם של "הציירים הגדולים", רובנס ובני דורו, ותום מלחמת שמונים השנה איבדה פלנדריה את חשיבותה כמרכז של ציור.
מגפת הכולרה השנייה
מגפת הכולרה השנייה הייתה מגפה פנדמית של כולרה, אשר התפשטה בין השנים 1826–1837 מהודו ברחבי אסיה, אירופה ואמריקה. זו הייתה המגפה השנייה בסדרה של שבע מגפות עולמיות של כולרה למן המאה ה-19, ובה הוכח שהמחלה מסוגלת להתפשט בארצות בעלות אקלימים שונים ביותר, מהודו הטרופית ועד רוסיה, נורווגיה וקנדה בצפון. המגפה גבתה את חייהם של מאות אלפים ברחבי העולם.
מחלת הכולרה
חיידקי Vibrio cholerae פוגעים במערכת העיכול וגורמים לאיבוד מהיר מאוד של נוזלים (20–30 ליטר של נוזלים ביממה), דבר שעלול להוביל למצב מסכן חיים. כ-50% מהחולים שלא יקבלו טיפול אנטיביוטי הולם עלולים למות מהמחלה.
מגפת הכולרה הראשונה
מגפת הכולרה הראשונה, שהתחוללה בין השנים 1817–1824, פרצה באזור קולקטה והתפשטה ברחבי דרום אסיה והמזרח התיכון. בעוד כולרה היא מחלה אנדמית לדלתת נהר הגנגס, עם התפרצויות מקומיות מרובות, מגפת הכולרה הראשונה היא המגפה הראשונה המתועדת שהתפרצה מעבר לגבולותיה של הודו. התפשטות זו של המגפה התאפשרה, בין היתר, בגלל העברת המחלה על ידי חיילים בריטים.
מקורות
ההערכה היא כי מקורה של המגפה השנייה, בדומה לראשונה, הוא בהתפרצויות בדלתת נהר הגנגס בהודו. משם התפשטה המגפה לאורך נתיבי הסחר בכל רחבי התת-יבשת ההודית. לקראת 1828 הגיעה המגפה גם לסין ובהמשך ליפן. במקביל המגפה התפשטה מערבה לאזור איראן דרך אפגניסטן וצפונה אל הקצה הדרומי של הרי אורל ב-1829.
שנות ה-30 של המאה ה-19
מרוסיה התפשטה המגפה ליתר חלקי אירופה. ב-1831 פגעה המגפה בערים הראשיות ברוסיה, ומשם עברה לפולין ולפרוסיה המזרחית על ידי חיילים רוסים. ברחבי האימפריה הרוסית התחוללו מהומות נגד מחדליו של השלטון בטיפול במגפה. הדיווחים על התפשטות המגפה ברוסיה הביאה את השלטונות הבריטיים להוציא צווי הסגר לספינות שהפליגו מרוסיה ועגנו בנמלים בריטיים. עם התפשטות המגפה בבריטניה, פרסמו רשויות הבריאות הנחיות לשרוף פריטים בעלי פוטנציאל העברה של המחלה, בהתאם לתאוריית המיאזמה ששלטה בכיפה.
באוקטובר 1831 הגיעה המגפה לבריטניה, עת בסנדרלנד היא נישאה על ידי נוסעים שהגיעו בספינה מהים הבלטי. סך הכול בלונדון המגפה גבתה 6,536 קורבנות. בפריז מתו כ-20 אלף איש מתוך כ-100 אלף בכל צרפת. כתוצאה מהמגפה חוקק בבריטניה חוק בריאות הציבור של 1848, אשר הקים את לשכות הבריאות המקומיות במדינה.
ב-1832 חצתה המגפה את האוקיינוס האטלנטי והגיעה לקוויבק, לאונטריו ולנובה סקוטיה שבקנדה, כמו גם לניו יורק ולדטרויט בארצות הברית. בשנים הבאות המגפה גם הגיעה לחוף המערבי. דיווח אחד מתאר מוות של 57 מהגרים אירים, אשר עסקו בהנחת מקטע מסילת ברזל כ-50 ק"מ מערבית לפילדלפיה, וכולם חלו בכולרה.
הסיבות שניתנו באותה העת למגפה
במהלך המגפה השנייה נחלקה הקהילה המדעית באמונותיה לגבי הגורמים לכולרה. בצרפת רופאים האמינו שכולרה קשורה בעוני. הרוסים האמינו שהמחלה מידבקת, אם כי הרופאים לא הבינו כיצד היא מתפשטת. בארצות הברית האמינו שהכולרה הובאה על ידי מהגרים, במיוחד האירים, והאפידמיולוגים חשדו שהם נושאים מחלות מנמלים בריטיים. הבריטים חשבו שייתכן שהמחלה הופיעה כתוצאה מהתערבות אלוהית.
מורשת
המשורר הנורווגי הנריק ורגלנד כתב מחזה בהשראת המגפה שהגיעה גם לנורווגיה. המחזה, שנקרא "הכולרה ההודית" (Den indiske Cholera), מתרחש בהודו הבריטית, ובו הוא מותח ביקורת על התגובה העלובה של הרשויות למגפה.
כתוצאה מהמגפה התקדמה הקהילה הרפואית צעד משמעותי עם ההמצאה של עירוי תמיסת מלח תוך-ורידי. עירוי זה פותח הודות לעבודתו של תומאס לאטה מהעיר לית' שליד אדינבורו שבסקוטלנד. לאטה הראה שעירוי תמיסת מלח שיפר מאוד את מצבם של החולים והציל חיים רבים על ידי מניעת התייבשות, אך הוא היה אחד מאנשי הצוות הרפואי הרבים שמתו במגפה.
1925 בספורט
גביע דייוויס
נבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית ניצחה את נבחרת צרפת עם התוצאה 5:0
ברזיל
בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
שחייניות
5 באפריל בלייפציג, גרמניה - שיא עולם ראשון במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:20.2 דקות 6 באוגוסט בדטרויט, ארצות הברית - שיא עולם ראשון במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 12:58.2 דקות 15 באוגוסט באינדיאנפוליס, ארצות הברית - שיא עולם ראשון במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 12:56.0 דקות 31 בדצמבר בקוראל גייבלס, ארצות הברית - שיא עולם חדש במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 24:07.6 דקות
שחיינים
ארנה בורג ג'וני וייסמילר
ביוביו (מחוז)
מחוז ביוביו (בספרדית: Región del Biobío; נהגה: [ˌbi.oˈβi.o]) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה, הוא קרוי על שם נהר הביוביו, הנהר השני בגודלו בצ'ילה, שזורם בו. שטח המחוז הוא 37,068 קמ"ר, והוא גובל במחוז ניובלה בצפון, בפרובינציית נאוקן הארגנטינאית במזרח, במחוז אראוקניה בדרום, וכמרבית מחוזות צ'ילה באוקיינוס השקט במערב. במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 התגוררו בו 2,037,414 תושבים, והוא היה המחוז המאוכלס ביותר בצ'ילה פרט למחוז מטרופולין סנטיאגו. בספטמבר 2018 פרובינציית ניובלה שהייתה אחת מ-4 הפרובינציות שהרכיבו את המחוז פוצלה ממנו והפכה למחוז עצמאי יחד עם 480,609 התושבים שלה. ועל כן נכון ל-2018 בהתאם למפקד שנערך ב-2017 עבור 3 הפרובינציות האחרות שלו, הוא מונה 1,556,805 תושבים, ומדורג שלישי בצ'ילה מבחינת אוכלוסייה. מבחינה מנהלית כאמור הוא מחולק ל-3 פרובינציות: אראוקו, ביוביו וקונספסיון הכוללות 33 קומונות ובירת המחוז היא העיר קונספסיון.
גאוגרפיה
האלמנט הגאוגרפי הבולט ביותר במחוז הוא נהר ביוביו, הנהר השני באורכו בצ'ילה (380 ק"מ). ראשיתו באגם גאייטואה שבמחוז אראוקניה, אך הוא זורם ברובו בשטח מחוז ביוביו, ונשפך לאוקיינוס השקט במפרץ אראוקו. נהרות בולטים נוספים במחוז כוללים את נהר לאחה, אחד מיובליו של הביוביו, שאורכו 140 ק"מ ובו מצוי גם מפל לאחה, וכן את נהר רנאיקו (130 ק"מ). שלושת האגמים הגדולים במחוז הם אגם יאויאו (40.5 קמ"ר), אגם לאחה (32.5 קמ"ר) ואגם לנאלווה (31 קמ"ר).
בצדו המזרחי של המחוז מתנשאים הרי האנדים, ובהם כמה הרי געש, בהם סיירה ויודה (3,585 מ'), קיאקי (3,164 מ'), קופאווה (2,997 מ'), אנטוקו (2,979 מ') וטולוואקה (2,806 מ').
מול חופי המחוז מספר איים. הגדולים שבהם מוצ'ה (48 קמ"ר וכ-800 תושבים), סנטה מריה (35 קמ"ר וכ-2,200 תושבים) וקיריקינה (אי לא מיושב בשטח של כ-10 קמ"ר, ששימש כמחנה ריכוז לאסירים פוליטיים לאחר ההפיכה הצבאית בצ'ילה (1973) ועד 1975).
בתחומי המחוז פארק לאומי אחד, הפארק הלאומי לגונה דל לאחה, המשתרע על פני 119 קמ"ר.
פרובינציות וערים
מבחינה מנהלית, מחולק המחוז ל-3 פרובינציות הכוללות 33 קומונות:
כלכלה
ביוביו הוא אחד המחוזות המתועשים ביותר בצ'ילה, והתעשייה מהווה כ-35% מהתוצר המקומי הגולמי. ענפי התעשייה העיקריים הם פלדה, פטרוכימיה, זיקוק נפט ומספנות. ענף היערנות אף הוא אחד הענפים הבולטים במחוז, וכפועל יוצא מכך גם תעשיית העץ והנייר מפותחת.
32% מתוצרת הדיג של צ'ילה כולה מקורה בביוביו, והדגה כוללת בעיקר דגי סרדין, אנשובי ומקרל, וכן מיני צדפות, רכיכות וסרטנים.
גסטרולציה
גסטרולציה (באנגלית: Gastrulation) היא שלב מוקדם בהתפתחות העוברית של רוב בעלי החיים, שבמהלכו הבלסטולה החד שכבתית מתארגנת מחדש למבנה תלת שכבתי (trilaminar) הנקרא גסטרולה. שלוש שכבות הנבט האלה נקראות:
אקטודרם (Ectoderm), ממנו מתפתחים מערכת העצבים, אברי החישה, השיניים, האפידרמיס והמבנים הקשורים לו (שיער, ציפורניים).
מזודרם (Mesoderm), ממנו מתפתחות רקמות החיבור: השלד, הדם, השרירים והסחוס, וכן הלב והכליות.
אנדודרם (Endoderm), ממנו מתפתחים מערכת העיכול, הכבד, מערכת הנשימה והבלוטות הפנימיות.
התהליך
גסטרולציה מתרחשת אחרי התבקעות והיווצרות הבלסטולה והפס הראשוני. אחרי הגסטרולציה, איברי האדם מתפתחים בתוך שכבות הנבט שנוצרו מחדש בתהליך הנקרא אורגנוגנזה. כל שכבה מעוררת רקמות ואיברים ספציפיים בעובר המתפתח: האקטודרם מוליד את האפידרמיס, את הרכס העצבי ואת הרקמות האחרות שמאוחר יותר יהוו את מערכת העצבים. המזודרם נמצא בין האקטודרם והאנדודרם ומוליד סומיטים המהווים שריר, הסחוס של הצלעות והחוליות: הדרמיס, נוטוכורד, דם, כלי דם, עצמות, ורקמות חיבור. האנדודרם מוליד את האפיתל של מערכת העיכול ומערכת הנשימה, ואת האיברים הקשורים למערכת העיכול, כגון הכבד והלבלב. בעקבות הגסטרולציה, התאים בגוף מאורגנים לתוך סדינים של תאים מחוברים (כמו האפיתל) או כמו שרשרת של תאים מבודדים.
המנגנון והעיתוי המולקולרי של גסטרולציה
המנגנון והעיתוי המולקולרי של גסטרולציה שונה באורגניזמים שונים. עם זאת, חלק מהתכונות המשותפות של גסטרולציה על פני אורגניזמים תלת שכבתיים מכילות:
לואיס וולפרט, ביולוג התפתחותי, ציין כי "זה לא לידה, נישואים, או מוות, אלא גסטרולציה היא באמת הזמן הכי חשוב בחיים שלך." המונחים גסטרולה וגסטרולציה הוטבעו על ידי ארנסט הקל בעבודה שלו "Biology of Calcareous Sponges". למרות שתבנית הגסטרולציה מראה שוני עצום בממלכת בעלי החיים, הם מאוחדים על ידי חמשת הסוגים הבסיסיים של תנועות תא המתרחשים במהלך גסטרולציה:
במי השפיר
מי שפיר הם הנוזל שממלא את שק השפיר של האשה בהריון. נוזל זה מזין ומגן על העובר המתפתח ברחם במהלך שבועות הריון. שק השפיר של האשה ההרה מתחיל להתמלא בנוזל כבר החל מהשבוע השני להריון, כך שלקראת השבוע ה-12 להריון, מי שפיר מכילים את כל רכיבי התזונה החיוניים להתפתחותו התקינה של העובר: חלבונים, פחמימות ועוד. בשבועות האחרונים להריון מי שפיר יכילו בעיקר את שתן העובר.
סקירה: במי השפיר גסטרולציה מתרחשת ברצף הבא:
אובדן הסימטריה
בהכנה לגסטרולציה, העובר חייב להיות סימטרי לאורך שני הצירים הפרוקסימלי-דיסטלי והציר הקדמי-אחורי. הציר הפרוקסימלי-דיסטלי נוצר כאשר התאים של העובר נמצאים בצורת "גליל הביצה". אשר מורכב מרקמות מחוץ לעובר אשר הולידו מבנים כמו השליה בקצה הפרוקסימלי, והאפיפלסט בקצה הדיסטלי. הרבה מסלולי איתות תורמים לארגון מחדש הזה, כולל BMP ,FGF ,nodal ,Wnt. האנדוטרם דיסטלי הקרביים (DVE) נודד לחלק הקדמי של העובר, ויצר "האנדודרם קדמי הקרביים" (AVE). זה שובר סימטריה קדמית, אחורית, והוא מוסדר על ידי איתות של גולה.
יצירת הפס הראשוני
הפס הראשוני נוצר בתחילת הגסטרולציה, והוא נמצא בצומת בין רקמת extraembryonic ו-epiblast- בצד האחורי של העובר. יצירת הפס סומכת בעיקר על איתותה של הגולה במגל של קולר ובתוך התאים יש תרימה לפס הראשוני, האזור המוגדר כפס ראשוני ממשיך לצמוח לכיוון הקצה הדיסטלי במהלך השלבים המוקדמים של פיתוח, הפס הראשוני הוא המבנה שיקים סימטריה דו צדדית, לקבוע את האתר של הגסטרולציה וליזום היווצרות שכבת נבט. כדי ליצור את הפס, זוחלים, ציפורים ויונקים לארגן תאי מזנכימה לאורך קו האמצע הפוטנציאלי, ומקימים הציר העוברי הראשון, כמו גם את המקום שבו תאים החדירה ולהעביר במהלך התהליך של הגסטרולציה והיווצרות שכבת הנבט. הפס הראשוני משתרע דרך קו האמצע הזה ויוצר את גוף אנטירו-אחורי שהופך להיות האירוע הראשון לשבירת הסימטריה בעובר, ומציין את תחילתה של הגסטרולציה. תהליך זה כרוך בחדירה של אבות המזודרם והאנדודרם והגירתם לתפקיד האולטימטיבי שלהם שבו הם יתמיינו לשלוש שכבות הנבט. הלוקליזציה של הידבקות התא והאיתות בטא קטנין מולקולה היא עיקרית להיווצרות הנכונה של אזור המארגן שאחראי על ייזום הגסטרולציה.
אפיתל למעבר מזנכימה וחדירה
על מנת שהתאים יעברו מאפיתל של epiblast באמצעות הפס הראשוני כדי ליצור שכבה חדשה, התאים חייבים לעבור אפיתל למעבר מזנכימה (EMT) לאבד את תכונות האפיתל שלהם, כגון הידבקות תאי תאים. איתות FGF היא הכרחית לEMT הראוי. FGFR1 נחוץ להסדרה משבלול 1, אשר מסדיר את E-cadherin, וגרם להפסד של הידבקות תא. בעקבות EMT, התאים חודרים דרך הפס הראשוני ופרושים כדי ליצור שכבה חדשה של תאים או להצטרף לשכבות קיימות. FGF8 הוא מעורב בתהליך של פיזור זה מהפס הפרימיטיבי.
יריד ההבלים (סדרה, 1998)
יריד ההבלים (באנגלית: Vanity Fair) היא סדרת טלוויזיה משנת 1998, עיבוד לספר באותו שם מאת ויליאם מייקפיס תאקרי. את התסריט כתב אנדרו דייוויס.
תקציר עלילה
ראו תקציר עלילה בערך "יריד ההבלים".
פרסים
זכייה: מועמדות:
אברהם לייב מונזון
אברהם לייב מונזון (1865–1948) היה דפס ואומן ארץ-ישראלי.
ביוגרפיה
אברהם לייב מונזון נולד בשנת 1865 בירושלים. אביו, ר' שמעון מונזון, היה גבאי בבית הכנסת החורבה בעיר וכן היה סוכן הדואר הראשון בארץ-ישראל. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 נסע ללימודים בפרנקפורט, גרמניה. עם שובו לירושלים הקים ביחד עם אחיו, משה מרדכי מונזון, בית דפוס ליתוגרפי בשם "דפוס מונזון". בית הדפוס פעל בתחילה עם מכבש יד והחל משנת 1894 בעזרת מכונת דפוס אוטומטית שייבא. לצד פעולתו כדפס שימש מונזון גם כצייר וכמעטר עבור בית הדפוס. הוא יצר עיטורים מורכבים לתעודות, ללוחות מזרח ולפריטים שימושיים אחרים ששימשו את אנשי היישוב הישן. העבודות שילבו בין מסורת האמנות היהודית לבין טכניקות הדפס חדשניות לתקופתו בארץ ישראל כגון ליתוגרפיה צילומית, הדפסות בלט והזהבה.
פייר רוד
פייר רוד (בצרפתית: Jacques Pierre Joseph Rode; 16 בפברואר 1774 – 25 בנובמבר 1830) היה כנר, מלחין ופדגוג צרפתי.
ביוגרפיה
רוד נולד בבורדו, אקיטן. בגיל 13 יצא לפריז והיה לתלמידו של ג'ובאני בטיסטה ויוטי. ויוטי ראה בו כישרון רב, ולא גבה ממנו תשלום על לימודיו אצלו. רוד המשיך את המסורת של מורו, שהצטיינה בצליל מעודן, כיאה לסגנון האיטלקי. (לדוגמה: שימוש בטכניקת פורטמנטו, סוג של גליסנדו). בשנת 1802 הוציא רוד, יחד עם רודולף קרויצר ופייר באיו, את המתודה הרשמית של הקונסרבטואר של פריז לנגינה בכינור. במהלך תקופת המלחמות הנפוליאוניות יצא רוד לסיורים ברחבי מערב אירופה, ואף חי מספר שנים (1804 – 1809) ברוסיה, בסנט פטרבורג ובמוסקבה. בעת שהותו שם התאכסן אצל המלחין פרנסואה-אדריאן בואלדייה.
כשחזר לפריז מצא שדעת הקהל השתנתה כלפי המוזיקה שלו. לואי שפור כתב שרמת הנגינה של רוד ירדה באופן משמעותי. לפי עדויות היסטוריות אחרות נבע הדבר ככל הנראה כתוצאה מדלקת שגרמה לכשל במערכת הלימפה, ומנעה ממנו להפיק תנועות עדינות די הצורך. בטהובן הקדיש לרוד ולרודולף, ארכידוכס אוסטריה את הסונטה האחרונה שלו לכינור ופסנתר בסול מז'ור op.96. רוד והארכידוכס ביצעו את היצירה בבכורתה בשנת 1812. רוד היה ידוע בביצועיו של הקונצ'רטי של ויוטי והקונצ'רטי פרי עטו. בתקופת שהותו בברלין (1814 – 1819) כתב רוד 24 קפריצ'י לכינור סולו, ככל הנראה בהשפעת 24 קפריצ'י לכינור מאת פגניני. ב-1828 ביצע רוד את ניסיונו האחרון בהופעה בקונצרט פומבי, אשר הסתיים בפיאסקו, וייתכן שגרם להקדמת מותו. הוא נפטר ב-25 בנובמבר 1830 בשאטו דה בורבון, על יד העיירה דמאזאן, לוט וגארון אקיטן.
יצירותיו
רוד בעיקר כתב מוזיקה רומנטית וירטואוזית לכינור: 13 הקונצ'רטי, ה-Quatuors brillants (אוסף של רביעיות מיתרים), 24 הקפריצ'יו לכינור סולו ועוד. כיום המוזיקה שלו כמעט ולא מבוצעת, אך ניכרת בה השפעתו על תלמידו לואי שפור.
דמיטרי מוראטוב
מוראטוב הקים את העיתון נובאיה גאזטה ב-1993 ביחד עם עיתונאים אחרים. הוא היה העורך הראשי מ-1995 עד 2017 ומונה לתפקיד שוב ב-2019. העיתון ידוע בדיווחו על נושאים רגישים, ובהם, שחיתות שלטונית, הפרות זכויות האדם, הונאת בחירות, אלימות משטרתית וניצול לרעה של כוח. כעורך ראשי הוא היה תומך של עיתונות חופשית ופרסם כתבות רבות שביקרו את ממשל נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין. דעותיו הפוליטיות ותמיכתו בחופש העיתונות הובילו לעימותים בינו לבין עיתונאים אחרים ועם הממשלה. 6 מעיתונאי נובאיה גאזטה נהרגו במהלך העבודה בעיתון.
ב-28 במרץ 2022 הודיע העיתון שהוא ישהה את פעילותו, הן באינטרנט והן בהדפסת העיתון בעקבות קבלת אזהרה שנייה מהרוסקומנדזור.
באפריל 2022 הודיעה קבוצת המדיה השנייה בגודלה בנורווגיה "אמדיה", שהיא מעבירה את הבעלות על ארבעת בתי הדפוס שלה ברוסיה בשווי של כ-4 מיליון אירו למוראטוב, מכיוון שהיא מפסיקה את פעילותה העסקית ברוסיה.
ילדות ולימודים
דמיטרי מוראטוב נולד ב-30 בנובמבר 1960 למשפחה רוסית בעיר קויבישב בברית המועצות (החל מ-1991 נקראת סמרה). למד בפקולטה לפילולוגיה באוניברסיטת קויבישב במשך 5 שנים, שבהם החלה התעניינותו בעיתונות. בקולג' יצר קשר עם עיתונאים מקומיים והחזיק במספר משרות חלקיות בעיתונות.
מ-1983 עד 1985 שירת בצבא.
נובאיה גאזטה
ב-1993, מוראטוב ועוד יותר מ-50 עובדים בקומסומולסקאיה פראבדה פרשו ממערכת העיתון כדי להקים עיתון משלהם בשם "נובאיה גאזטה". מטרתם הייתה ליצור מקור מידע שיהיה "אמין, עצמאי ועשיר" בשביל אזרחי רוסיה. מערכת החדשות של הנובאיה גאזטה החלה עם שתי מחשבים, שתי חדרים, מדפסת אחת ובלי משכורת לעובדים. נשיא ברית המועצות לשעבר מיכאיל גורבצ'וב תרם חלק מפרס נובל שלו לתשלום משכורות ורכישת מחשבים בשביל העיתון. מוראטוב עזר בהקמה בתור סגן עורך העיתון.
בין דצמבר 1994 עד לינואר 1995 מוראטוב סיקר מהשטח את מלחמת צ'צ'ניה הראשונה. ב-1995 הפך לעורך הראשי. הוא החזיק במשרה זו למעלה מעשרים שנה עד שפרש ב-2017 מפני שלטענתו היה מותש מניהול העיתון. הוא חזר למשרה ב-2019 לאחר שצוות העיתון הצביע בעד חזרתו.
לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-24 בפברואר 2022, פרסם מוראטוב מהדורות כפולות של העיתון, ברוסית ובאוקראינית וביקר בחריפות את מדיניות הממשלה. ב-28 במרץ 2022, העיתון השעה את פעילות ההדפסה שלו אחרי שקיבל אזהרה שנייה מהרוסקומנדזור. ב-6 באפריל 2022 הושקה גרסה זרה של העיתון בשם "נובאיה גאזטה אירופה" על מנת להימנע מצנזורה.
ב-7 באפריל 2022 הותקף מוראטוב בידי אדם אנונימי וכוסה בצבע אדום במהלך נסיעה ברכבת ממוסקבה לסמרה, כנראה כהבעת תמיכה בכוחות הרוסיים. על פי סוכנויות הביון של ארצות הברית המתקפה אורגנה על ידי שירותי הביון הרוסיים.
ביוני 2022 מכר מוראטוב את המדליה שלו תמורת 103 מיליון דולר שמיועדים לסיוע לפליטים מאוקראינה.
בספטמבר 2022, בית המשפט הרוסי שלל את רישיון ההדפסה של העיתון "נובאיה גאזטה" מוראטוב הצהיר שיערער על ההחלטה.
פרסים והוקרה
מוראטוב זכה בפרסים רבים בעקבות עבודתו העיתונאית.
פרס נובל
ב־8 באוקטובר 2021 הוכרז על זכייתו של מוראטוב בפרס נובל לשלום יחד עם העיתונאית הפליפינית מריה רסה. הם זכו בפרס על מאבקם לחופש הביטוי אשר נפגע במדינות רבות בעולם. רסה ומוראטוב הם העיתונאים הראשונים לזכות בפרס נובל מאז שנת 1935.
גשר האי רוזוולט
גשר האי רוזוולט (באנגלית: Roosvelt Island Bridge) הוא גשר מתרומם בעיר ניו יורק, ארצות הברית המחבר בין רובע קווינס לאי רוזוולט ועובר מעל איסט ריבר.
הגשר הוא דרך הגישה היחידה לאי לכלי רכב.
בנייתו של הגשר החלה בשנת 1952 והסתיימה בשנת 1955. אז הוא נקרא גשר האי וולפייר. השם הוחלף לשמו הנוכחי רק בשנת 1973.
עד לבנייתו של הגשר, דרך גישה היחידה לאי בכלי רכב הייתה דרך מעלית על גשר קווינסבורו שחוצה את האי רוזוולט בחלקו הדרומי, אך אין ממנו כביש היורד אל האי.
למרות היותו גשר נפתח, הוא נפתח לעיתים רחוקות מכיוון שרוב האוניות הגדולות עוברות בתעלה המערבית לאי. הסיבה לכך היא שהיות וזהו הגשר היחיד למעבר כלי רכב המקשר את האי עם הסביבה, עליו להיות פתוח כל הזמן למקרה חירום.
עם זאת, מדי ספטמבר הגשר נפתח בעקבות העצרת הכללית של האומות המאוחדות אשר גורמת לסגירת התעלה המערבית מסיבות ביטחוניות.
הגשר בנוי משני נתיבים (אחד לכל כיוון) ומדרכה בחלקו הצפוני והוא נמתח לאורך 877 מטרים. רוחבו 12 מטרים.
חולצת סוף מסלול
חולצת סוף מסלול היא חולצה, בדרך כלל חולצת T או חולצה אמריקאית (חולצה בעלת שרוולים בצבע שונה ובאורך של 3/4), שחיילי יחידות בצה"ל, ובפרט יחידות קרביות, הנמצאים בקורס צבאי נוהגים להפיק, כשהן מעוטרות בכתוביות ואיורים, בסיום הקורס. על החולצה מצוינים בדרך כלל זיהוי המסלול, למשל "סוף מסלול שקד אוג' 12", סמל היחידה ואיור הומוריסטי המשקף את רוח היחידה. לעיתים מופקת חולצה כזו גם בסיום משימה צבאית משמעותית. הפקתן של חולצות כאלה החלה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
פעמים רבות האיור והכיתוב שעל החולצה נושאים מסר שמבזה נשים. דוגמאות לכך:
חולצות אחרות נושאות מסר שמבזה ערבים. דוגמה:
בתחילת 2016 יצאה יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים, תא"ל רחל טבת-ויזל, בקריאה לחדול מיצירת חולצות כאלה, ובין השאר כתבה: "יש הטוענים כי חולצות אלו הומוריסטיות ולא מזיקות, אך כיתוב שמגחיך אונס ומתייחס לנשים כחפץ הופך אותן למושא לביזוי וללעג ויכול להוביל לתקיפה מינית".
במסגרת יוזמה למניעת השתמטות משירות בצה"ל יצא משרד פרסום בסדרה פארודית של חולצות סוף מסלול למשתמטים, עם כתובות כגון "קשה באימונים, אז נשארתי בבית".
אוויקולריה
אוויקולריה (שם מדעי: Avicularia) הוא סוג של טרנטולות ממשפחת הפרווניתיים. בסוג זה כמה עשרות מינים. סוג זה של טרנטולות חי באזורים הטרופיים של דרום אמריקה. לכל המינים בסוג זה קצות הרגליים ורודות, דבר המקל על זיהויין.
אחד המאפיינים הבולטים בסוג זה של טרנטולות הוא הדרך שבה הן מגינות על עצמן. כשהן חשות מאוימות הן יבחרו לקפוץ או לרוץ הרחק ממקום הסכנה תחילה, אך לעיתים ישגרו סילון של הפרשות לכיוון האיום. הטרנטולות הבוגרות מסוגלות לדיוק רב ממרחקים של חצי מטר עד מטר.
כשרונן לקפוץ הוא כנראה המקור לאגדות על "עכבישים מעופפים" ביערות הגשם שבהן חיים מיני האוויקולריה השונים. כשרונן לקפוץ מוגבל על ידי מבנה רגליהן שאינו מאפשר להן לקפוץ לגובה.
הטרנטולה ורודת הבהונות היא אחד המינים הפופולריים אצל מגדלים, ונחשבת לחיית מחמד מבוקשת.
קינסיולוגיה
קינסיולוגיה (באנגלית: Kinesiology), הידועה גם כקינטיקה אנושית, היא חקר תנועת גוף האדם ובעלי חיים אחרים על ידי יישום מדעי הביומכניקה, האנטומיה, הפיזיולוגיה, הפסיכולוגיה ומדעי המוח. מקור המילה מיוונית: kinein, לזוז. יישומים של קינסיולוגיה לבריאות האדם כוללים: ביומכניקה ואורתופדיה; כוח ואוויר; פסיכולוגיה של הספורט; שיטות של שיקום, כגון פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק, וספורט ופעילות גופנית.
לימודי קינסיולוגיה
קינסיולוגיה היא תחום של מחקר מדעי, ואינה מכשירה אנשי מקצוע לפרקטיקה קלינית. התואר הראשון בקינסיולוגיה יכול לספק הכנה חזקה למחקר לתואר שני במחקר ביורפואה, כמו גם בתוכניות מקצועיות, כגון בריאות ורפואה. המונח "kinesiologist" הוא לא ייעוד מורשה ולא מקצועי בארצות הברית ולא ברוב המדינות (למעט קנדה). אנשים בעלי הכשרה בתחום זה יכולים ללמד חינוך גופני, מספקים שירותי ייעוץ, מחקר התנהגות ולפתח מדיניות הקשורים לשיקום, ביצועים אנושיים מוטוריים, ארגונומיה, בריאות ובטיחות. בצפון אמריקה קינסיולוג יכול להשיג תואר בוגר במדעים, מגיסטר למדעים, או דוקטורט בפילוסופיה בקינסיולוגיה או תואר ראשון בקינסיולוגיה. חבר סגל רבים ברמת דוקטורט בתוכניות קינסיולוגיה בצפון אמריקה קיבלו את הכשרת הדוקטורט שלהם בתחומים קשורים, כגון מדעי המוח, הנדסת מכונות, פסיכולוגיה ופיזיולוגיה.
מחלקת הקינסיולוגיה הראשונה בעולם הושקה בשנת 1967 באוניברסיטת ווטרלו, קנדה.
הסתגלות באמצעות פעילות גופנית
הסתגלות באמצעות פעילות גופנית היא עיקרון מפתח של קינסיולוגיה שמתייחסת לשיפור כושר בספורטאים, כמו גם בריאות ואיכות חיים באוכלוסיות קליניות. הפעילות הגופנית היא התערבות פשוטה להפרעות תנועה רבות ומצבם של השרירים ואת ההתאמה שלמערכת השלד.
ישנם סוגים רבים ושונים של התערבויות פעילות גופנית שניתן ליישם בקינסיולוגיה לספורטאים, אנשים נורמלים, וחברה קלינית. התערבויות פעילות אירובית יסייעו לשפר את סיבולת הלב וכלי הדם. תוכניות אימונים אנאירוביים יכולות להגדיל את יכולת השרירים, הכוח, ומסת גוף רזה. ירידה בסיכון של נפילות ושליטה מוגברות התוקפת ניתן לייחס לאיזון תוכניות התערבות. תוכנית גמישות יכולוה להגדיל את טווח הפעילות של תנועה ולהפחית את הסיכון לפציעה.
ככלל, תוכניות פעילות גופנית יכולות להפחית את הסימפטומים של דיכאון וסיכון לב וכלי דם ומחלות מטבוליות. בנוסף לכך, הם יכולים לעזור כדי לשפר את איכות החיים, הרגלי שינה, פעולת המערכת החיסונית, והרכב גוף.
לבסוף, המחקר של התגובות הפיזיולוגיות לפעילות גופנית והיישומים הטיפוליים שלהם ידוע כפיזיולוגיה של אימון גופני, אשר מהווה מוקד מחקר עיקרי בקינסיולוגיה.
נוירו פלסטיות
פלסטיות מסתגלת יחד עם תרגול בשלוש רמות. ברמת התנהגות, ביצועים (למשל, שיעור מוצלח, דיוק) השתפרות אחרי אימון. ברמת קליפת המוח, אזורי ייצוג המוטורי של שרירים הפועלים מוגדלים; קישוריות פונקציונלית בין קליפת המוח המוטורית הראשונית (M1) ואזור המוטורי המשלים (SMA) מתחזקת. ברמה עצבית, ממספר הדנדריטים והנוירוטרנסמיטרים עולים עם תרגול. Neuroplasticity הוא גם עיקרון מדעי עיקרי ששמש בקינסיולוגיה לתאר איך תנועה ושינויים במוח קשורות. המוח האנושי מסתגל ורוכש מיומנויות מוטוריות חדשות המבוססות על עיקרון זה, הכולל גם הסתגלות ושינויים במוח הסתגלותי.
קינסיולוגיה חינוכית
קינסיולוגיה חינוכית היא שיטה שפותחה על ידי ד"ר פול דניסון ופועלת למעלה מ-30 שנה ביותר מ-80 מדינות. תרגיל המוח הוא הקורס הבסיסי בקינסיולוגיה החינוכית, והוא עוסק בקשר שבין המוח, הגוף והרגש, לשיפור תפקודו של האדם. השיטה מתמקדת בחידוש זרימת האנרגיה בגוף ובשחרורה של תגובת הלחץ - החזרת התנועה הטבעית לאדם. הקינסיולוגיה החינוכית מבוססת על תהליך איזון מובנה בן 5 שלבים, המתבצע עבור מטרה אישית הניתנת למדידה (כדי שנוכל לחוש בשינוי). בתוך השיטה קיימים תרגילי תנועה, שמטרתם לשפר את הקשר שבין המוח לגוף לשם תפקוד משופר. יש הנוטים להתייחס לגוף כאילו הוא מדף למוח, אך לא כך המצב. המוח והגוף נמצאים בדו –שיח תמידי. למידה, מחשבה, יצירתיות ואינטליגנציה אינם תהליכים הנוגעים למוח בלבד, אלא כוללים את הגוף כולו.
כאשר התפקוד שלנו במיטבו, מסרים ברורים מוזנים מכל אזורי הגוף אל המוח ובחזרה בהרמוניה. המידע החושי מעובד באופן משולב במוח כולו ופעולה רצונית באה בקלות (לדוגמה: ברגע שהאדם מזהה שהוא במצב של בהלה, חרדה, אי-נוחות והוא רוצה לשנות את מצבו, הוא יכול לעשות תרגילים מסוימים (תרגילי הארכה) שישחררו את המתח מהמערכת). הקינסיולוגיה מתייחסת לאדם כאל ישות שלמה והוליסטית של גוף (תחושות), מחשבה ורגש, הניזונה משלושת נותני האינפורמציה, ביניהם יש יחסי גומלין בלתי פוסקים.
תיאטרון מרכז העיר
תיאטרון מרכז העיר (בהונגרית: (Belvárosi Színház) הוא התיאטרון החשוב מבחינה היסטורית של ארתור בארדוש בבודפשט, בירת הונגריה, אותו ניהל עם הפסקות קטנות במשך כמעט שלושה עשורים. התיאטרון הולאם ב-1949, ובשנת 1951 פעל תחת השם "תיאטרון קטונה יוז'ף", כתיאטרון הקאמרי התיאטרון הלאומי של בודפשט. בשנת 1982, תחת אותו השם של "תיאטרון קטונה יוז'ף" התחיל לפעול תיאטרון - חברה עצמאית שמתחזקת עד היום את מורשת בארדוש.
הבניין
במה מסתובבת הוקמה במקום, לראשונה באימפריה האוסטרו-הונגרית (1916). התיאטרון נבנה מחדש בין 1975 לבין 1981 על בסיס תוכניותיהם של מריה שיקלוש ושותפתה. החלל הפנימי השתנה, התאים והקישוטים המסורתיים של תחילת המאה ה-20 הוסרו. האר נובו היה כבר נחלת העבר. המתכננות לא יכלו אמנם לשנות באופן משמעותי את המאפיינים הפיזיים של הבמה, אבל הם ביצעו כמה חידושים, בעיקר בטכנולוגיית התאורה והסאונד. על בסיס כל אלה קיבל המבנה דירוג "מודרני", למרות שניתן היה למגר לחלוטין את סכנת הסגירה שלו רק כעבור כמה שנים.
הבמה המודרנית (1916–1917)
ארתור בארדוש ולהקתו עבר לרחוב קורונהרצג (נסיך הכתר) ב-18 בנובמבר 1916. זה היה בעל סיכון לפתוח תיאטרון באזור הזה, וזה נפתח בשם "הבמה המודרנית". זו הסיבה שבכרזות של ההצגות הראשונות נרשם שזה הקברט של שדרת אנדראשי. ההצלחה הייתה גדולה מהצפוי, ההצגות נערכו בפני תיאטרון בתפוסה מלאה. הצגת מופעי קברט האיכותיים הייתה זו שהתגברה על התחרות הגבוהה. ההצלחה הגדולה כמו גם העניין שלו בתיאטרון, הפנה יותר ויותר את תשומת לבו של בארדוש לתיאטרון של ממש.
תיאטרון מרכז העיר (1917–1951)
ב-1917 בארדוש קיבל אישור להציג מחזות באורך מלא ואימץ את השם "בלווארושי סינהאז", כלומר תיאטרון מרכז העיר (בתרגום מילולי "תיאטרון העיר הפנימית" או "דאונטאון"). בשנת 1926, לאסלו באוטי החליף אותו כמנהל. בין השנים 1929 לבין 1932, ינה הלטאי, פאל ברודי ומלכיאור לנדייל היו גם המנהלים. מ-1932 עד 1939, התיאטרון נוהל שוב על ידי בארדוש עצמו. כיהודי הוא כבר לא יכול היה לנהל את התיאטרון ומי שבא אחריו בשנת 1939 היה ג'רג' פטקוש שהשכיר את התיאטרון לצורכי קולנוע - עקב המשבר הכלכלי - ולכן ועדת המשמעת של לשכת השחקנים הוציאה אותו מרשימת החברים. ב-9 במאי 1945 התיאטרון נפתח מחדש בניהולו של בארדוש בפעם השלישית. ב-1948 הפכה ז'וז'ה שימון למנהלת. אולם בשנת 1949, התיאטרון הולאם, ופרנץ שנדרור הופקד על תפקידו של המנהל.
עשרות של שחקנים מפורסמים שיחקו בתיאטרון בשנות קיומו.
פרוסופגנוזיה
ההפרעה יכולה להופיע באופן מלאכותי כתוצאה מפגיעה במוח עקב אירוע טראומתי כגון תאונה, פגיעת ראש בלידה או מאוחר יותר, בדרך כלל פגיעה הכוללת את אזורי הליבה. לעומת זאת, בראשית המאה ה-21 זוהתה התופעה אצל אנשים מסוימים כתורשתית ומולדת או שהתפתחה אצלם באופן טבעי בגיל צעיר.
אנשים הסובלים מפרוסופגנוזיה נוטים לזהות אנשים על-פי שפת גוף, תסרוקת, צורת הליכה, סגנון לבוש, צורת דיבור ועוד. כך למעשה נוצר מצב שאם אדם (אפילו קרוב מאוד כמו בן זוג או אח) משנה את התסרוקת או לובש תחפושת, פעמים רבות האדם אשר סובל מפרוסופגנוזיה לא יצליח לזהות אותו.
על פי ההערכות כ-2% אחוז מן האנשים בעולם לוקים בפרוסופגנוזיה ברמות שונות.
מרכז ילצין
מרכז ילצין (ברוסית: Ельцин Центр) הוא המרכז הנשיאותי על שם נשיא רוסיה הראשון, בוריס ילצין והוא מהווה מתחם הנצחה לנשיאה הראשון של הפדרציה הרוסית, בוריס ילצין ביקטרינבורג, רוסיה.
אחווה (קבוצה)
הקבוצה נוסדה בארצות הברית בשנת 1912 ביוזמתו של נחמן סירקין במטרה להתיישב בארץ ישראל ביישוב חקלאי קואופרטיבי. חברי אחווה היו ברובם חברי תנועת פועלי ציון.
היסטוריה
קבוצת "אחווה" התקשרה עם המעסיקים על בסיס חוזים ארוכי טווח, וזאת בשונה מן התפיסה המקובלת אז של שכירי יום. בנוסף התחייבה הקבוצה להשגת היעדים הקבלניים וזאת מבלי לחייב את המעסיק על חריגה בכמות העובדים שידרשו לכך. מטרתה של הקבוצה הקבלנית הייתה העלאת הכדאיות הכלכלית של העסקת פועלים יהודים בעבודות שונות תוך יצירת יציבות תעסוקתית לפועלים עצמם. קבוצת "אחווה" הייתה להצלחה, ובעקבותיה קמו עוד קבוצות קבלניות ברחבי ארץ ישראל. חלק מחברי הקבוצה עבדו בבית הספר החקלאי מקוה ישראל ושכרם סייע לחברי הקבוצה שנשארו בפתח תקווה.
חלק ניכר מהגברים הכשירים של הקבוצה התגייסו לגדודים העבריים ולאחר תום המלחמה העתיקה הקבוצה את מיקומה לחיפה. אחרי ניסיון כושל להתיישב באזור ערד, הקימו חלק מחברי הקבוצה ב-1922 את קיבוץ יגור. לפני עלייתם לקרקע ביגור סייעו תשעה מחברי הקבוצה בשמירה בעת מדידת שטחי המחצבה של בית חרושת נשר. הם התגוררו בחאן במקום, ולפרנסתם עבדו בחקלאות. ב-1924 חלק מהחברים היו בין מייסדי קיבוץ גבעת השלושה. חברים נוספים הצטרפו ליישובים אחרים.
בומבוס
בומבוס (שם מדעי: Bombus) הוא סוג של דבורים במשפחת הדבוריים, הכולל למעלה מ-250 מינים. עיקר תפוצתו באזורי אקלים ממוזג בחצי הכדור הצפוני, אולם מספר מינים נפוצים באמריקה הדרומית. מינים אירופיים של בומבוס הופצו על ידי האדם גם לאיים מרוחקים כמו ניו זילנד וטסמניה. דבורי הבומבוס הן חרקים חברתיים המקימים מושבות הנשלטות לרוב על ידי מלכה אחת. המושבות קטנות יותר מאלה של דבורי הדבש, ובמינים מסוימים מונות רק 50 פרטים בשיא גודלן. חלק מהמינים בסוג הם בעלי אורח חיים טפילי; מינים אלה שייכים לתת-הסוג Psithyrus, שנחשב בעבר לסוג בפני עצמו.
בהשוואה לדבורי הדבש, דבורי הבומבוס גדולות יותר ובעלות גוף רחב יותר. למינים רבים לשון ארוכה המאפשרת איסוף צוף מפרחים בעלי מבנה צינורי. גופן של דבורי הבומבוס מעוגל ומכוסה בשיער רך, תכונות המקנות להן מראה המזכיר חיה פרוותית. דגמי הצבע שלהן אפוסמטיים (צבעי אזהרה), לעיתים קרובות עם פסי רוחב בצבעים מנוגדים. נקבות של בומבוס יכולות לעקוץ מספר פעמים, אך לרוב אינן תוקפות בני אדם ובעלי חיים אחרים. מינים שונים של חרקים חסרי עוקץ כגון זבובי רחף, פיתחו מראה המדמה מינים מסוימים של בומבוס, המקנה להם הגנה.
דבורי הבומבוס הן מאביקות חשובות ביותר של מגוון רחב של צמחי בר ותרבות, אך לעיתים קרובות הן שודדות צוף מפרחים (על ידי חירור בסיס הפרח והחדרת החדק דרך החור) בלי להאביק אותם. אופן השיחור של דבורת הבומבוס על הפרחים (ביקור לגיטימי המביא להאבקה, לעומת שדידת צוף) תלוי בהתאמה המורפולוגית בין הפרח לדבורה, והוא משתנה בין מינים שונים של בומבוס ומינים שונים של פרחים.
באזורים רבים בעולם ניכרת ירידה באוכלוסיותיהן של דבורי בומבוס, דבר המעלה חשש לגבי עתיד התפוקה החקלאית של גידולים תלויי האבקת חרקים. לירידה זו מספר גורמים, בעיקר אובדן בתי גידול, שימוש בחומרי הדברה, ופתוגנים שונים.
ויסות חום הגוף
דבורי הבומבוס מסוגלות לווסת את חום גופן בעזרת קרינת השמש, מנגנונים פנימיים של רעד, וקירור קרינתי דרך הבטן. תכונה זו מקנה להן יתרון באקלימים קרים. תפוצתם של מינים מסוימים של בומבוס מגיעה צפונה יותר מכל מין אחר של דבורה, ומינים רבים משחרים בתנאי טמפרטורה ומזג אוויר בהם דבורים אחרות אינן פעילות.
תקשורת
דבורי בומבוס אינן מתקשרות בעזרת "ריקוד" כמו דבורי הדבש. פועלת שחזרה מגיחת שיחור מוצלחת מתרוצצת במהירות ברחבי הקן, תוך זמזום הכנפיים, לפני שתצא לגיחה נוספת. פעילות זו עשויה לעורר את הפועלות האחרות לצאת לשחר בעצמן, אולם היא אינה כוללת מידע על מיקום משאבי השיחור ביחס לקן.
קינון ורבייה
גודל המושבה של הבומבוס משתנה בין מינים שונים, אך בדרך כלל נע בין 50 ל-400 פרטים; במקרים מסוימים נצפו קינים של 20 בלבד או של אפילו 1,700 פרטים. מושבות אלה קטנות ביחס למושבות דבורי הדבש, שיכולות להגיע ל-50,000 פרטים. מינים רבים מקננים בחללים מתחת לקרקע, כגון מחילות נטושות של מכרסמים. קינים אלה מוגנים בפני קרינת שמש ישירה, העלולה לגרום לחימום יתר. מינים אחרים מקננים במצעים שונים מעל הקרקע, כגון עצים חלולים. הקן אינו בנוי כחלת משושים כמו בדבורי הדבש, אלא כצבר תאים בצורת כד או כדור, ללא מבנה מסודר. הפועלות מסלקות זחלים ובוגרים מתים מהקן ומשליכות אותם מבעד לפתח הקן, על מנת לשמור על ניקיונו ולמנוע התפשטות זיהומים ומחלות. באזורים הממוזגים, המושבות הן בדרך כלל חד-שנתיות ואינן שורדות את החורף.
בתחילת האביב, המלכה יוצאת מהדיאפאוזה ומחפשת אתר מתאים לייסוד המושבה. היא בונה תאי שעווה בהם תטיל את ביציה, שהופרו בשנה שעברה. מהביצים יבקעו נקבות פועלות, שיטפלו בצאצאים הבאים שיבקעו, יאספו צוף ואבקה להאכלתם וינקו את הקן. באזורים הממוזגים, מלכות צעירות עוזבות את הקן בסתיו ומזדווגות, לעיתים יותר מפעם אחת, עם זכרים שמסולקים בכוח החוצה מהמושבה. הזכרים והפועלות מתים עם ירידת הטמפרטורה לקראת החורף; המלכות הצעירות מקבלות מזון רב על מנת לאגור די שומן כדי לעבור את החורף. הן עוברות את החורף במצב של דיאפאוזה, בדרך כלל מתחת לקרקע, עד לעליית הטמפרטורה עם בוא האביב, אז הן חוזרות לפעילות.
במלכות מזווגות, השחלות נהיות פעילות רק כשהמלכה מתחילה להטיל את הביצים. ההפריה נעשית רק בשלב ההטלה, והמלכה יכולה להטיל ביצים מופרות או לא מופרות, לפי הצורך. ביצים לא מופרות יתפתחו לזכרים האפלואידיים; ביצים מופרות יתפתחו לפועלות ומלכות, שהן דיפלואידיות. אצל הפועלות, ההורמונים האחראים על התפתחות השחלות מדוכאים, כל עוד המלכה דומיננטית.
על מנת להתפתח, הזחלים זקוקים להאכלה בצוף (מקור לפחמימות) ובאבקה (מקור לחלבון). הפועלות מאכילות את הזחלים בצוף על ידי חיתוך חור קטן בתא הזחל, והקאת הצוף לתוכו. בחלק מהמינים, הפועלות מאכילות את הזחלים גם באבקה, בעוד שבמינים אחרים האבקה כבר מאוחסנת בתחתית התאים, והזחלים מגיעים אליה בעצמם.
לאחר בקיעת הדור הראשון או השני של הצאצאים, הפועלות נוטלות על עצמן את מלאכת שיחור המזון, והמלכה מעבירה את רוב זמנה בהטלת ביצים וטיפול בזחלים. המושבה גדלה בהדרגה ובסופו של דבר מתחילה לייצר זכרים ומלכות חדשות. בניגוד לפועלות של חרקים בעלי חברתיות מפותחת יותר כגון דבורי דבש, הפועלות של הבומבוס הן פוריות, ומסוגלות להטיל ביצים הפלואידיות שאינן מופרות, שיתפתחו לזכרים בוגרים. רק מלכות מופרות יכולות להטיל ביצים דיפלואידיות שיתפתחו לפועלות ומלכות חדשות.
במינים מסוימים של בומבוס, בחלק ממחזור החיים של המושבה ישנן מספר מלכות הפעילות בו זמנית ומטילות ביצים מופרות, באותה המושבה.
טפיליות
דבורי בומבוס מתת-הסוג Psythirus הן בעלות אורח חיים טפילי, ואינן מייסדות קינים. המלכות שלהן פולשות לקינים של מיני בומבוס אחרים, הורגות, מגרשות או מדכאות את המלכה שלהם, ומטילות את ביציהן במקומה. הפועלות של הפונדקאי ממשיכות לאסוף צוף ואבקה ולתחזק את הקן, ועוזרות לגדל את צאצאי המין הטפיל. הן מתייחסות לנקבה הטפילה כאל מלכה משלהן, בזכות הפרומונים שהיא מפרישה, המחקים את מלכת הפונדקאי. המין הטפיל אינו כולל מעמד של פועלות, אלא מלכות וזכרים בלבד. מכיוון שאינן נוטלות חלק בתחזוקת הקן ובאיסוף המזון עבור האכלת הצאצאים, איבדו נקבות המינים הטפיליים את איבר איסוף האבקה (corbicula) האופייני על הרגל האחורית, הקיים בשאר מיני הבומבוס.
הסוג בישראל
בישראל, הסוג בומבוס מיוצג על ידי שלושה מינים, הנבדלים בקלות לפי דגם הצבעים שעל גופם:
הבושם
הבושם: סיפורו של רוצח (בגרמנית: Das Parfum: Die Geschichte eines Mörders) הוא רומן היסטורי שיצא לאור בשנת 1985, פרי עטו של הסופר פטריק זיסקינד. הרומן חוקר את חוש הריח ואת מערכת היחסים שלו עם המשמעות הרגשית שריחות יכולים לשאת. זהו סיפור על זהות, תקשורת והמוסריות של הרוח האנושית.
הספר תורגם ל-48 שפות ולמעלה מ-20 מיליון עותקים שלו נמכרו ברחבי העולם; בכך היה "הבושם" לאחד מרבי-המכר הגדולים ביותר בין הרומנים הגרמניים של המאה ה-20. הספר נשאר ברשימות רבי המכר במשך כתשע שנים, וזכה לשבחי הביקורת בגרמניה ומחוצה לה. תרגום לעברית, מעשה ידיה של ניצה בן-ארי, ראה אור בשנת 1988 בהוצאת מודן.
ב-2006 יצא לאקרנים הסרט "הבושם: סיפורו של רוצח" המבוסס על הספר, בבימויו של הבמאי הגרמני טום טיקוור.
מבקר הספרות מרסל רייך רניצקי התלהב מקריאת "הבושם" והתבטא כך: "הנה עדיין זה קורה או קורה לנו שוב: סופר גרמני השולט בשפה הגרמנית; מספר בן זמננו היודע למרות זאת לספר סיפור; כותב רומנים שאינו מטריח את קוראיו עם השתקפות הפופיק של עצמו בראי; מחבר צעיר שבכל זאת איננו משעמם".
ג'יימס מינגוס
ג'יימס מינגוס (באנגלית: James J. Mingus) הוא קצין בדרגת לוטננט גנרל, המשרת כמנהל המטות המשולבים.
ביוגרפיה
מינגוס התגייס ב-1981 למשמר הלאומי של איווה. ב-1985 סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה וינונה, והחל קורס קציני ארטילריה. ב-1987 החל בשירות הקבע בצבא ארצות הברית וסיים קורס קציני חי"ר.
בשנת 2000 הצטרף לרגימנט הריינג'רס ה-75 ושימש קצין האג"ם של הגדוד הראשון במהלך מלחמת אפגניסטן, הוא עוטר בכוכב הארד על לחימתו במבצע אנקונדה. ב-2003 עבר לשרת בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. ב-2005 מונה למפקד גדוד האימונים הרביעי של הריינג'רס. ב-2007 מונה למפקד הגדוד המיוחד של הריינג'רס (סיור, מודיעין, מבצעים, הכשרה וקשר).
ב-2010 מונה למפקד צוות הקרב החטיבתי הרביעי של הדיוויזיה הרביעית אותה הוביל במלחמת אפגניסטן. בהמשך שירותו שירת בפיקוד מרכז של ארצות הברית כעוזר מפקד הפיקוד, וכקצין התכנון. הוא שירת כסגן מפקד הדיוויזיה הרביעית, ובתפקיד זה שימש קצין משימה להערכות כוחות הצבא באירופה במהלך המלחמה בדונבאס. בתפקידו הבא פיקד על מרכז פיקוד המשימה בפורט לוונוורת' תחת פיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית.
באוגוסט 2018 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82. באוקטובר 2020 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים. ביוני 2022 מונה למנהל המטות המשולבים.
מינגוס נשוי לאיימי והם הורים לשני בנים ובת.
יוהאן פרייה
יוהאן הנרי אליזה פרייה (בהולנדית: Johan Henri Eliza Ferrier; 12 במאי 1910 – 4 בינואר 2010) היה המושל האחרון של סורינאם, והנשיא הראשון שלה. פרייה היה מורה, מנהיג איגוד מקצועי וחלוץ רדיו ממייסדי המפלגה הלאומית של סורינאם. נולד בפרמריבו (עיר הבירה של סורינאם), ונפטר באוגסטגסט.
סורינאם הייתה מושבה הולנדית, ופרייה שימש באותה עת כיועץ לשר החינוך. בשנת 1950 קיבל את הדוקטורט באמסטרדם לצורך לימוד פדגוגי בנושא סורינאם. בשנת 1968 הפך למושל סורינאם. המדינה הפכה עצמאית ב-25 בנובמבר 1975, ופרייה היה לנשיא הראשון של סורינאם. הממשלה הודחה בהפיכה צבאית בשנת 1980, על ידי דסי באוטרסה.
פרייה ומשפחתו עברו להולנד שם הוא כתב ספר ילדים בשם "אננסי הספר".
יוניספרה
היוניספרה (באנגלית: Unisphere) הוא פסל בדמות כדור הארץ השוכן בפארק פלאשינג מדוז ברובע קווינס. זהו הסמל המזוהה ביותר של קווינס.
היצירה
היוניספרה נבנה כסמל נושא לקראת התערוכה העולמית של ניו יורק 1964 על מנת לסמל את תחילתו של עידן החלל. הפסל נבנה ונתרם על ידי התאגיד 'מתכות ארצות הברית'.
היוניספרה עומדת במרכזה של בריכה גדולה ועגולה עם מזרקות מסביב. המטרה הייתה לגרום ליוניספרה להיראות כאילו היא מרחפת היות שהמזרקות מסתירות מעט את הבסיס עליו עומד הפסל.
מסביב ליוניספרה ישנן שלוש קשתות עשויות מפלדת אל חלד המקיפות אותו, כל אחת מזווית אחרת. הקשתות מסמלות את המסלול שעבר יורי גגארין, האדם הראשון שטס לחלל, ג'ון גלן, האדם השלישי שטס לחלל והאסטרונאוט האמריקאי הראשון שטס לחלל. וטלסטר - לוויין התקשורת הראשון ששוגר לחלל.
במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 הוזנחה האתר והיוניספרה. הנירוסטה כוסתה בלכלוך שלא נוקה שנים והמזרקות הפסיקו לפעול עוד בתחילת שנות ה-70. בשנת 1989 החליטה עיריית ניו יורק לשפץ את האתר. השיפוץ החל רק בשנת 1993 ולקראת סוף שנת 1994 הסתיימו השיפוצים במהלכם נוקתה היוניספרה והוחלפו המזרקות סביבה.
רעיית יתר
רעיית יתר היא מצב בו צמחים נחשפים לרעייה אינטנסיבית למשך זמן ארוך, בו לא מספיקה הצמחייה להשתקם. התופעה יכולה להיגרם כתוצאה מגידול משמעותי של אוכלוסיית חיות בר באזור או כתוצאה מרעייה של חיות משק ללא תכנון, דהיינו ללא חלוקה שווה בין אזורי המרעה, או בזמן שאינו מתואם עם מחזור הצמיחה של העשב.
רעיית יתר מובילה לצמצום יעילות הקרקע ופריונה ולצמצום מגוון הצומח בה. כמו כן, היא תורמת למדבור ולסחיפת קרקע משום ששורשי הצמחים אינם מחזיקים את הקרקע והבהמות הרבות מהדקות אותה. תהליך זה גורם למי נגר מוגברים. כתוצאה מאי ספיגת משקעים בקרקע, מאגר הפחמן והחנקן בקרקע יורד והיא נעשית פורייה פחות. נטען גם שהיא מסייעת להתפתחות מינים פולשים של צמחים.
רעיית יתר היא הדוגמה העיקרית של הטרגדיה של נחלת הכלל. פתרונות לרעיית יתר הם ויסות ותכנון הרעייה. התכנון יכול להיאכף על ידי חלוקה וגידור אזורים שונים שיאפשרו לצומח בהם לגדול. שיטות חקלאות בת קיימא כגון פרמקלצ'ר נותנות אף הן מענה לבעיה.