cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אליס בארץ הפלאות (סרט, 1903)
הסרט, בכיכובה של מיי קלארק בתפקיד אליס, בבימויו של ססיל הפוורת  ופרסי סטאו, היה העיבוד הראשון של ספרו של לואיס קרול "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" לקולנוע, הראשון בסדרה של "סרטי אליס" שיצאו לאקרנים במשך השנים.
ידוע רק עותק אחד של הסרט המקורי ששרד חלקית עד המאה ה-21. מכון הסרטים הבריטי הפיק מעותק זה שחזור של קטעים מהסרט, בצבעים המקוריים בהם הוקרן. גרסת השחזור שוחררה לרשות הציבור ב-24 בפברואר 2010, היא זמינה במספר מקורות, וצורפה כבונוס במספר הפקות.
בלוק 10
בלוק 10 היה אגף במחנה הריכוז אושוויץ I שבו ערכו רופאים נאצים ניסויים על אסירים ואסירות יהודים. הניסויים הרפואיים בבלוק 10 נעו מבדיקות של חשיפת עור האסיר לכימיקלים שונים ועד להזרקה קטלנית של פנול ללב הנבדק לצורך המתתו המידית ועריכת ניתוח על גופתו.
בלוק 10 היה אומנם בשטח המחנה בו שוכנו גברים, אולם רוב הניסויים הרפואיים נערכו בו על נשים. הרופאים העיקריים שעבדו בבלוק 10 היו קרל קלאוברג, הורסט שומאן, אדוארד וירטס, ברונו ובר ואוגוסט הירט. לכל אחד מהם היו שיטות משלו לעריכת ניסויים אכזריים בגוף האסירים. גם ד"ר מנגלה ערך ניסויים בבלוק 10 ולכן הוא כונה לעיתים קרובות "הבלוק של מנגלה".
אינדינגב
אינדינגב (inDnegev) הוא פסטיבל מוזיקה ואמנות עצמאית בנגב. הפסטיבל נערך לראשונה ב-2007 ומאז מתקיים בסתיו במצפה גבולות, ליד קיבוץ גבולות שבנגב המערבי תחת הסלוגן "מפריחים את הדממה". הפסטיבל נערך שלושה ימים בסוף השבוע במהלך אוקטובר (עם סיומו של חג סוכות) והפך עם השנים לפסטיבל המרכזי למוזיקה עצמאית בישראל.
בין האמנים וההרכבים שהופיעו בפסטיבל בתחילת דרכם נמנים: אסף אבידן, לולה מארש, ג'יין בורדו, A-WA, The Angelcy, אסתר רדא, גבע אלון, נגה ארז, אלון עדר ועוד.
היסטוריה
ב-2007 יזמה ייסדה והפיקה המוזיקאית תמר אפק יחד עם המפיק אורי צור שלושה פסטיבלי רוק אלטרנטיבי בטבע שמטרתם הייתה לעודד אמנים ישראלים להופיע מחוץ לגבולות תל אביב ולפתח את הסצנה בפריפריה. שם הפסטיבל החלוצי היה "חוצמזה" והוא היווה את הבסיס להיווסדות פסטיבל "אינדינגב" שקם בעקבות השתתפות אסף קזדו ומתן נויפלד מארגני "אינדינגב" בפסטיבל "חוצמזה" וקם בהשראתה ובסיועה.
פסטיבל האינדינגב הראשון נערך ב-2007 ביוזמתם של קזדו ונויפלד ובסיועה של אפק. הפסטיבל נמשך יומיים עם במת הופעות אחת והביא קהל של כ-1,500 איש. בפסטיבל הופיעו קצת יותר מ-20 הרכבים.
בפסטיבל השני הגיע קהל של 3,000 אנשים, והופיעו בו קצת יותר מ-40 הרכבים. כמו כן החלה מסורת שבה הקהל בוחר את ההופעה הפותחת של הפסטיבל דרך ה"אינדי-סקר". נוסף מתחם הארט-ע-זעכן, מתחם אמנות עם נושא שנתי שמלווה את היצירות המוצגות בו.
החל מהפסטיבל השלישי ב-2009, החלו להימכר רוב הכרטיסים במכירה מוקדמת, נוספה במת הופעות אקוסטית ומספר ההרכבים גדל ל-70.
הפסטיבל הרביעי ב-2010 הורחב ל-3 ימים (חמישי עד שבת) במתכונת שנשמרת עד היום. מבנה הפסטיבל השתנה וניתנו השמות הרשמיים לבמות, "במת הקוף" (הבמה המרכזית) ו"במת הפיל", הקטנה יותר, שהחליפה את הבמה האקוסטית מהפסטיבל הקודם וכוונה לתת הזדמנות ללהקות פחות מוכרות לקבל חשיפה.
בפסטיבל החמישי ב-2011 נוספה במת "עשן הזמן" (על שם בית הקפה מבאר שבע), במה קטנה שיועדה להופעות אינטימיות, הבמה לא זכתה להצלחה (עקב הסאונד שחדר מההופעות משתי הבמות הגדולות יותר). נוספה גם במה מאולתרת במתחם הקמפינג. באותו פסטיבל יצא הסרט "בארץ החיפושיות השחורות" של רותם פלנדר ותניא פלשקס על הפסטיבל והחל שיתוף פעולה בין הפסטיבל למגזין "אף" הירושלמי שהתרחב שנה לאחר מכן עם הפקת המגזין "גרון", עם פירוט ההופעות, טורים ועוד.
בפסטיבל השביעי ב-2013 התרחב מבנה הפסטיבל אשר נשאר כמעט זהה עד היום עם תחילת מתחם ה-InDtronix אשר בנוי כרחבה קטנה להופעות חיות ותיקלוטים. באותו פסטיבל הגיעו למעלה מ-7,000 איש.
בפסטיבל השמיני ב-2014 התמסדה במה נוספת להרכבים קטנים ולא מוכרים אשר נקראת 'במת החיפושית'. מאז מבנה הפסטיבל נשאר כמעט זהה.
לקראת הפסטיבל ה-13 ב-2019 הכריזו מארגני הפסטיבל על שיתוף פעולה עם המפיק והאמרגן שוקי וייס בהפקת הפסטיבל, שילוב ליין אפ בינלאומי והרחבה של הפסטיבל. באותה שנה בוטלה במת החיפושית ואותה החליף מתחם הסאונדסיסטם ונוספה במת הספינה (מיצב אמנותי מהאינדינגב ה-12 שהפך לרחבת ריקודים) ובמת הצב (במה ניידת שפעלה במוקד מכירת הכרטיסים ובאזור המקלחות בבקרים). בנוסף מתחם אדמה שכבר פעל פסטיבל קודם לכן הפך לקבוע. בפסטיבל ה-13 נמכרו כ-12,000 כרטיסים (חלקם לחלק מימי הפסטיבל). בעקבות מזג האוויר בפסטיבל באותה שנה בוטלו הופעותיהם של A-WA ודור3 והפסטיבל נסגר שעתיים לפני המועד המתוכנן.
הפסטיבל ה-14 היה מיועד להתקיים ב-2020, אך התבטל בשל מגפת הקורונה והתקיים סופו של דבר באוקטובר 2021.
ליינאפים
אמנים מרכזיים שהופיעו בכל פסטיבל:
אינדינגב ה-1 (2007)
תמר אפק, עמיר לב, יהלי סובול, דויד פרץ, מלכת הפלקט, Malox, נעם רותם, מיכל לוטן, עמית ארז, שני קדר, דני הדר ועוד.
אינדינגב ה-2 (2008)
חיה מילר, יהוא ירון, רות דולורס וייס, גבע אלון, ג'ירפות, אסף אבידן והמוג'וס, האחים רמירז, Tiny Fingers, בום פם, רם אוריון, אטליז, ערן צור, דויד פרץ ונדב אזולאי, טל אורן, הדס בלאס והדס קליינמן, יאיר יונה, עמית ארז, לא, הגרוטאות, יובל גורביץ' ועוד.
אינדינגב ה-3 (2009)
תמר אפק, עוזי נבון ומכרים, בום פם ואורחים מיוחדים, אביב גדג', גבע אלון ו-Tree, ערן צור ומידנייט פיקוקס, זבולון דאב סיסטם, תעני אסתר וכהן את מושון, הקולקטיב, האחים רמירז עם יהוא ירון ורות דולורס וייס, חיה מילר וסמטת פחם, Tiny Fingers, רייסקינדר, Greenhouse, מריונטה סול, דפנה והעוגיות, Avalon, בני בשן ועוזי פיינרמן, איתי בלטר ונדב אזולאי, אבי עדאקי, Umlala, אביב מארק, דוד פרץ, סגול 59 ועוד.
אינדינגב ה-4 (2010)
יהוא ירון, קרולינה, אבי עדאקי ולהקה, מיכל לוטן ודניאלה ספקטור, Umlala, צביקה פורס אורקסטרה, כל החתיכים אצלי, Tree ועמיר לב, נערות ריינס, נעם רותם, פונץ', קוואמי והחלבות, שממל, יעל דקלבאום, חיה מילר והפשרות, הקולקטיב מארח את קותי, בום פם והאחים רמירז, רם אוריון, כלבי רוח, יאיר יונה ועוד.
אינדינגב ה-5 (2011)
נקמת הטרקטור, קומביין, Tiny Fingers, 3421, איזבו, משפחת אלייב, מלכות האמבטיה, ישראל ברייט, רועי דהן, שרון קנטור, פאנקנשטיין, Umlala, שירה כרמל, שי נובלמן, מריונטה סול ונעם רותם, נעם נבו ועינב ג'קסון כהן, אלקטריק זו, סתיו בן שחר עם יהוא ירון וזאב טנא, The Angelcy, נגה שלו, יענקל'ה רוטבליט, אבי והעדאקיז, Brain Candies, בני בשן, זבולון דאב סיסטם, רות דולורס וייס ועוד.
אינדינגב ה-6 (2012)
הבילויים, Yamen Blues, ליירז וקותי, דניאל זמיר, רותם אור ועדי אולמנסקי, Malox, Tatran, שלום גד, עמית ארז וה-Secret sea, רם אוריון, הקולקטיב, פאניק אנסמבל והילה רוח, אבי עדאקי, TheAngelcy, אסתר רדא, חנן בן סימון, נעם רותם, לוס כפרוס, לייזר לויד, Sun Tailor, ועדת חריגים, LFNT, לילי פרנקו, שיבת ציון, אייל תלמודי, אלון עדר ועוד.
אינדינגב ה-7 (2013)
אביתר בנאי, התפוחים, The Flying Baby, מארינה מקסימיליאן בלומין, אביב גדג', רוקפור, אסתר רדא, שי צברי, אורי כנרות, דניאלה ספקטור, פונץ' ושלום גד, שלמה בר ו-Tiny Fingers, מארש דונדורמה, יהוא ירון ורות דולורס וייס, הילה רוח ועדי רנרט, סיסטם עאלי, נגה שלו ואבי עדאקי, יאפים עם ג'יפים, savage detective, צביקה פורס, Totemo חיה מילר עם נדב אזולאי ואביב נוימן, Tatran ועוד.
אינדינגב ה-8 (2014)
ברי סחרוף, TheAngelcy, החצר האחורית, גבע אלון, הקולקטיב, אפרת בן צור, שפתיים, רות דולורס וייס ועוזי רמירז, A-WA, תמר אייזנמן, אלון עדר, עדי אולמנסקי, איטליז, תמר אפק, Buttering Trio, Garden City Movement, ג'נגו, Malox, אלקטריק זו, נצ'י נצ', Sol Monk, עומר לוז, דני דורצ'ין, רייסקינדר, Sun Tailor ומיקה שדה, הילה רוח, רן ראשון, טל אורן, טל פוגל, לירון עמרם, הפנתרים ועוד.
אינדינגב ה-9 (2015)
שי צברי, רמי פורטיס, נגה ארז, Tatran, לולה מארש, ג'יין בורדו, קותימן אורקסטרה, קין והבל 90210, דאב על הירח, אביב מארק ויהלי סובול, יהוא ירון ומארק אליהו, דניאל תורג'מן, Zohara, חנן בן ארי, אביב גדג', עמיר לב, פלורה, עוזי נבון, Tiny Fingers, Red Axes, תעני אסתר, המפשעות והמסך הלבן, Full Trunk, לוסיל קרו עם גל דה פז, צליל, הילה רוח, ועדת חריגים, האחיות ג'משיד, לא, Dorj, אורי אבני, חיה מילר, גילי יאלו ועוד.
אינדינגב ה-10 (2016)
ריף כהן, אסף אמדורסקי, שי בן צור, תומר ישעיהו, ג'ימבו ג'יי ולהקת הספא, Reo, Garden City Movement, נצ'י נצ', Ape Records (מרינה מקסימיליאן בלומין, תמיר מוסקט, תומר יוסף, גלעד כהנא ו-A-WA), המסך הלבן, זבולון דאב סיסטם, חיה מילר, מלכה באיה, בצפר, גילי יאלו וטיגריס, ארמון, שלום גד והיהלומים, רם אוריון, Totemo, Buttering Trio, רועי דהן, Shtuby, רבע לאפריקה, סילבי ז'אן, זאב טנא, אבי עדאקי, פלורה, נילי פינק, מידנייט פיקוקס ויהלי סובול, נעה חשמונאי, סיסטם עאלי ותאמר נפאר, הפוסי של לוסי, The Paz Band, רייסקינדר ועוד.
אינדינגב ה-11 (2017)
ג'ירפות, רוקפור, אסתר רדא, נגה ארז, יהוא ירון וערן צור, TheAngelcy, Tatran, איה זהבי פייגלין ואלון עדר, ערוץ הכיבוד, אקו ושאנן סטריט, אור אדרי, לונה אבו נאסר, דויד פרץ, בן גולן, יובל מנדלסון, Benjamin's Brother, הדס קליינמן ואביב בכר, אוזו בזוקה, יוסי פיין ובן איילון, Tiny Fingers, ספי ציזלינג וקותימאן, לוסיל קרו, המפשעות, הילה רוח, Anna RF, כהן את מושון עם מיכאל סוויסה, Yemen Blues, The great machine, לא, רן ראשון, ספוטניק היי פיי, אנטיגונה רקס, שני פלג ונגה שלו, תומר ישעיהו, Magi, רגל סברס, atalefim ועוד.
אינדינגב ה-12 (2018)
טיפקס, מיכה שטרית, החצר האחורית, פלד, Coolooloosh, פול טראנק, הקולקטיב, ג'ימבו ג'יי, יעל דקלבאום, עמיר לב, ליילי, המסך הלבן, תומר ישעיהו, קין והבל 90210, גרדן סיטי מובמנט, מאיה איזקוביץ, עוזי נבון והחוויות, טוניק קלוניק, קוסטה קפלן, Jonz, רייסקינדר, ידידיה בלחסן, ארמון, בוגי בלגאן, הפוסי של לוסי, ניר שלמה, טיגריס, עדי אולמנסקי, ביטניק, לוס כפרוס, דני הדר, סילבי ז'אן, Malabi Tropical, יעל איזנברג, WC, מיקה דוארי, הזאבות, Shiran,The Turbans, ארז דסקל, אביגיל קובארי, נומקה, רחל ירון, Benji Trio ועוד.
אינדינגב ה-13 (2019)
הופעות חו"ל: IAMDDB, מקס רומיאו, L'epee, קל אסוף, המאוסקוביץ' דאנס בנד, פולאקזויד, אול ווי אר, Salomon Heritage ועוד.
הופעות מקומיות: רמי פורטיס, רביד פלוטניק (נצ'י נץ'), The Paz Band רונה קינן, שי צברי, נגה ארז ואקו, אביב גדג', תאמר נפאר, יהלי סובול, הילה רוח וגלעד כהנא, היללה, ביטפוט, האחים צברי, באטרינג טריו, אלון עדר ולהקה עם דניאל רובין, טוטמו, פורסט, אבו דיסקו, ספי ציזלינג וליילה מועלם, Cut 'N' bass עם במט, לירון עמרם והפנתרים, שטובי, גארדן סיטי מובמנט, דניאל קריאף, RAS, אלקטריק זו, לפט, לרוז, לילי פרנקו, נטע אלקיים, רוני בר הדס, Pattie, ברק כהן, סבבה 5, עלמה מדרה, שוורצמן ובן גולן, אזולאי\ נמט, די ג'יי מש, קולות מאפריקה, טדי נגוסה (זולוד), גוטה גוטה ועוד.
אינדינגב ה-14 (2020-2021)
הפסטיבל ה-14 היה מיועד להתקיים בשנת 2020, אך התבטל בשל מגפת הקורונה והתקיים סופו של דבר באוקטובר 2021.
אינדינגב ה-15 (2022)
הופעות חו"ל: להקת הרוק האלטרנטיבית האמריקנית אפגן וויגס, טס פארקס הרוקיסטית מקנדה וקינג שילה סאונדסיסטם ההולנדי
הופעות מקומיות: נגה ארז, אביתר בנאי, שלומי שבן, פול טראנק, קרולינה, ריף כהן, הילה רוח, דה אנג'לסי, טדי נגוסה, דניאלה ספקטור, כהן, עדן דרסו, TAPASH, שאיי, סגול 59 עם שירוטו ומופע משותף של באטרינג טריו וקותימן.
להקת המסך הלבן והזמר עטר מיינר היו אמורים להופיע בשנה זו, אך הופעתם בוטלה בעקבות טענות להטרדה מינית ולהתעללות, בהתאמה.
אינדינגב ה-16 (2023)
פלד (ראפר), נינט טייב, קו אחורי, שי צברי, אקו (ראפרית), קותימן, מאור כהן, די ג'יי מש, בום פם, רד אקסס, עדי אולמנסקי, איזבו, השמחות, לירז צ'רכי , אפרת גוש, ליילי, תמיר בר, יעל דקלבאום, ישי סוויסה, מיכאל סוויסה, יעל זלינגר, טברנק, Kino Todo, מעיין ליניק, Shredhead, אופק אדנק, תמר אפק, צוקוש, אברהם לגסה, מוג'הדין, אד טרנר והדנילוף סנטר, גיל בר הדס, נערות ריינס, נטע וינר, Pie O my, בריל, קלפטומנים, חשש אמיתי, מאיור (מוזיקאי), נשמה, יואב ארבל, שיר פרום, אוחנה וברקת, Acid Boys, רם אוריון, עומר גושן, אוריה קלפטר, Valley Corp, פלא רקורדס ועוד.
פלטפורמות לשיתוף קהל
פלטפורמות המתקיימות תחת חסות הפסטיבל במשך השנה:
אלאן קרדק
אלאן קרדק (בצרפתית: Allan Kardec; נולד איפוליט לאון דניזראר ריוואי: Hippolyte Léon Denizard Rivail; 3 באוקטובר 1804 - 31 במרץ 1869). מייסדו של זרם דתי-פילוסופי הידוע בשם "ספיריטיזם" (Spiritism) המאמין בתקשורת עם רוחות רפאים. מכנים אותו לעיתים בכתבים: מנחה ספיריטיזם. עבודתו משפיעה כיום על חיי התרבות בברזיל.
ילדותו
לאון ריוואי נולד בעיר ליון במשפחה שעסקה בתחום המשפטים. למד בבית ספר יסודי עד גיל 10 ואז משפחתו הבורגנית העבירה אותו להמשך לימודים בעיר אחרת. שם הוא למד בפנימייה עם עוד צעירים בני גילו מהחברה האירופאית הנבחרת. הוא למד מספר שפות, אנגלית, גרמנית והולנדית. זוכה להשפעה ניכרת של יוהאן היינריך פסטלוצי שלוותה אותו בהמשך חייו, ובאה לידי ביטוי בעקרונות הפדגוגיה של שיטת הספיריטיזם, של אחווה אוניברסלית ופתיחות כלפי נשים.
פדגוגיה
בתחילת דרכו היה תלמידו של פסטלוצי. לאון ריוואי הביא לצרפת את רעיונותיו ואת שיטות בית הספר שלו. בשנת 1820 הוא בא לגור בפריז ובשנת 1824 פותח קורס פרטי בשיטת פסטלוצי. הוא פרסם ספרים רבים בתחום, ביניהם תוכנית מוצעת לשיפור חינוך ממלכתי שזכה בפרס "האקדמיה המלכותית של אראס" בשנת 1828.
בשנת 1832 נשא את אמלי גבריאל בודה, מורה בבית ספרו שעובדת עמו להמשכת יצירתו הפדגוגית. כאשר מוטל עליהם לסגור את בית הספר בגלל קשיים כספיים, הוא מתרגם טקסט גרמני ומפרסם אותו כדי להתפרנס. המשיך לתת שיעורים בחינם, בתחומי הכימיה, הפיזיקה, האנטומיה והאסטרונומיה.
הוא המשיך בתחום הפוזיטיביזם ונמשך לעל-טבעי. הודות לנטייתו זו, הוא מוזמן להנחות ולפקח על שולחנות מתנדנדים במהלך סיאנסים בתחום הספיריטיזם. המשתתפים מבקשים ממנו לערוך סדר, בזמן קבלת המסרים מהרוחות. מהלכים אלה הביאו אותו לכתיבת ספרו על הרוחות.
ספיריטיזם
בשנת 1855 נחשף לנושא השולחנות המתנדנדים, אופנה המגיעה מארצות הברית. בתקופה זו שינה את שמו לאלאן קרדק, שם המקביל לזה, לפי אמונתו, שנשא בגלגולו הקודם. הודות למספר אנשים שעבדו בתחום ביחד עמו, במשך מספר שנים, בצורה של מדיומים שקולטים מסרים, הוא מסיק מסקנות ויוצר את תורתו. העיקר כתוב בספר הרוחות 1857 ובספר המדיומים 1861. כך הוא כותב את חמשת הספרים בבסיס הספיריטיזם, שממשיכים להדפיסם גם בימינו אלה. הוא יוצר את כתב העת ספיריט היוצא לאור גם כיום בכמה שפות בעולם.
לדעתו: "האדם איננו עשוי רק חומר, יש בתוכו עיקרון חושב, המחובר לגופו הפיזי עד שיעזוב אותו, כמו שעוזבים בגד, כאשר גלגול הנשמה שלו מסתיים. מרגע שהם כבר לא בגוף הפיזי, המתים יכולים לתקשר עם החיים, אם בדרך ישירה, ואם באמצעות מדיומים, בצורה נראית לעין" (מתוך ספר הרוחות)
נפטר בשנת 1869 והשאיר טקסטים רבים לא גמורים. כמו למשל הספר: תחזיות בנושא הספיריטיזם שהיה בין דפיו. כל הטקסטים יצאו לאור שנים מספר לאחר מותו. בקבורתו נאמר עליו ועל פעילותו, שהספיריטיזם איננה דת, אלא מדע.
הוא השפיע רבות על שיקו שביאר הסופר הפורה ואיש הספיריטואליזם הברזילאי שכתב כ-412 ספרים בתחום רוחני זה.
קברו
על קברו נרשם: "להיוולד, למות, להיוולד מחדש ולהתקדם, זהו החוק". קברו הממוקם בפריז, היה למקום עליה לרגל של מאמיניו, הבאים לחפש השראה. קברו מוקף לעיתים קרובות בחסידיו המבקשים לגונן על הקבר מפני תיירים המנסים לצלם אותו.
פוטוקרטיטיס
פוטוקרטיטיס היא דלקת קרנית העין כתוצאה מחשיפה לקרינת אור מסוג על-סגול B &רלמ;(UVB). זוהי למעשה כווייה של הקרנית שהיא החלק השקוף על גלגל העין. נקראת גם הבזקי הרתכים (welder's flash) או עיוורון שלג (snow blindness). יכול להיגרם כתוצאה מהשתקפות חזקה של אור השמש על גבי מים צלולים, שלג, זכוכיות, בעת ליקוי חמה וכן מכל מקור מלאכותי של קרינת UVB, כגון מיטות שיזוף, רתכות, נורות הלוגן, הבזקים של מצלמות וכדומה.
בצביעה פלואורסצנטית תחת אור כחול ניתן לראות כיבים בקרנית. התסמינים כוללים כאב, דמעת, אדמומיות, כאבי ראש, עפעפיים נפוחים, פרכוס עפעפיים (עפעוף בלתי נשלט של העפעף, Blepharospasm), רגישות לאור (פוטופוביה), ראיית הילה מסביב למקורות אור וראייה מעורפלת. יכול לכלול גם אובדן ראייה זמני ותחושה של הימצאות חול בעין. התסמינים יכולים להתפתח תוך כ-6-12 שעות לאחר החשיפה.
מניעה כוללת שימוש במשקפי שמש בעלי הגנה נגד קרינת UVB. מומלץ על שימוש במשקפיים בעלות מגני צדדים למניעת כניסת קרינה מצידי הראש.
מייקל הווארד
מייקל הווארד (באנגלית: Michael Howard; נולד ב-7 ביולי 1941) הוא פוליטיקאי בריטי יהודי שכיהן כמנהיג המפלגה השמרנית הבריטית בשנים 2005-2003 והמועמד מטעמה לתפקיד ראש הממשלה בבחירות 2005.
חייו
מייקל הווארד נולד בעיצומה של מלחמת העולם השנייה בעיר קטנה בוויילס שבבריטניה. אביו, ברנרד הכט, יליד רומניה היגר לבריטניה בסוף שנות השלושים שם התחתן עם הילדה, ילידת בריטניה. כשהיה מייקל בן שש, החליטו בני הזוג לשנות את שם משפחתם מהכט להווארד. ההורים ניהלו חנות קטנה לפרנסתם. מייקל הצטיין בתחום הלימודים ופנה בבגרותו ללימודי משפטים באוניברסיטת קיימברידג'. בשנות השישים והשבעים היה פעיל במפלגה השמרנית, אך הקדיש את מירב זמנו לעריכת דין. תחום התמחותו היה דיני עבודה.
קריירה פוליטית
בשנת 1983 נבחר לראשונה לפרלמנט. בשנת 1990 התמנה לשר ושירת בממשלות שונות עד תבוסת השמרנים בבחירות 1997 ועליית מפלגת הלייבור לשלטון. הווארד שימש בתפקידי שר שונים ביניהם שר העבודה, השר לאיכות הסביבה ושר הפנים. לאחר היציאה לאופוזיציה ביקש הווארד להתמודד על ראשות המפלגה אך לא הצליח לזכות בתפקיד. בשנת 2003 ניסה הווארד שוב, והפעם זכה לתמיכה מרשימה.
עם היבחרו לראשות המפלגה השמרנית החל הווארד להתכונן למערכת הבחירות בתקווה לנסות ולהחזיר את השמרנים לשלטון. הוא טען כי השמרנים הפסידו את השלטון בסוף שנות התשעים משום שהמפלגה השמרנית איבדה את אמון הציבור. הווארד קיווה לחולל שינוי בדעת הקהל.
בחירות שנת 2005
במאי 2005 התקיימו הבחירות לפרלמנט הבריטי. מייקל הווארד בראשות המפלגה השמרנית התמודד מול מפלגת הלייבור בראשותו של ראש-הממשלה טוני בלייר. היה ברור מראש כי ההתמודדות של השמרנים מול הלייבור לא תהיה קלה. בריטניה נהנתה שנים מיציבות כלכלית-חברתית. בשנים האחרונות חל שיפור ברמת החיים והוגדלו התקציבים למערכות הרווחה, הבריאות והחינוך. השמרנים ניסו להעמיד על סדר היום את המלחמה בפשיעה, הקטנת מיסים ושינוי בכללי ההגירה למדינה. המפלגה השמרנית הצליחה להגדיל את מספר מושביה בכעשרים אחוזים אך תקוותה לכבוש את השלטון בפעם הזו נכזבה, ומפלגת הלייבור שמרה על אחיזתה בשלטון אם כי ברוב מופחת. מייקל הווארד אמר כי הוא רואה בתוצאות את תחילת ההתאוששות של מפלגתו לאחר שנים ארוכות באופוזיציה, אך הודיע עם זאת על פרישתו מההנהגה. הוא המשיך לכהן בתפקיד חבר פרלמנט מן השורה עד 2010.
שרה ברטון
שרה ג'יין ברטון (באנגלית: Sarah Burton; נולדה ב-1974) היא מעצבת אופנה בריטית, המכהנת (2014) כמנהלת הקריאטיבית של בית האופנה אלכסנדר מקווין. היא עיצבה את שמלת הכלה של קתרין מידלטון לחתונתה עם הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' באפריל 2011. בשנת 2012 הופיעה ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר של טיים מגזין.
ביוגרפיה
ברטון נולדה בצ'שייר שבבריטניה. למדה אופנה בקולג' סנטרל סיינט מרטינס לאומנות ועיצוב בלונדון. בשנת 1996 התמחתה בבית האופנה אלכסנדר מקווין עד לסיום לימודיה. לאחר מכן חזרה לעבוד במשרה מלאה בחברה. בשנת 2000 מונתה לראש מחלקת נשים, בתקופה זו עיצבה שמלות עבור מישל אובמה, קייט בלאנשט, ליידי גאגא וגווינת' פאלטרו. לאחר מותו של מקווין ב-2010 מונתה ברטון למנהלת הקריאטיבית. בספטמבר 2010 הציגה ברטון בפריז לראשונה קולקציית נשים שעיצבה בעצמה.
ב-29 באפריל פורסם כי ברטון עיצבה את שמלת הכלה לחתונת הנסיך ויליאם וקתרין מידלטון. ברטון עיצבה גם את שמלתה של השושבינה, פיפה מידלטון.
מיה נילסן
מיה אוסטרגרד נילסן (בדנית: Mie Østergaard Nielsen; נולדה ב-25 בספטמבר 1996) היא שחיינית דנית, היא אלופת אירופה (ברלין 2014), סגנית אלופת עולם לבריכת 25 מטר (איסטנבול 2012) ובעלת מדליית ארד מאליפות עולם (קאזאן 2015) במשחה ל-100 מטר גב. היא שיאנית אירופה הנוכחית (2015) במשחה ל-100 מטר גב (בריכת 25 מטר).
מיה נילסן היא בתו של בני נילסן, סגן אלוף אולימפי (סיאול 1988) ובעל מדליית ארד (מדריד 1986) במשחה ל-200 מטר פרפר.
הוריה דליאנו
ביוגרפיה
הוריה דליאנו נולד ביאשי ב-1919 כבנם של ארנולד דליאנו ומלווינה לבית פלר. סיים בית ספר יסודי, גימנסיום ובית ספר תיכון ביאשי ולמד באוניברסיטת צ'רנוביץ ובפקולטה לרפואה של אוניברסיטת יאשי בשנים 1938 - 1940, עד שהיהודים סולקו ממנה. אחרי מלחמת העולם השנייה למד עד שנת 1946 ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת בוקרשט וב-1971 קיבל דוקטורט עם העבודה " Beckett, Ionescu, Adamov și teatrul absurdului ("בקט, יונסקו, אדמוב ותיאטרון האבסורד")
הוא עבד כעורך בכתבי העת Veac nou (מאה חדשה) בשנים 1945 - 1953 וכעורך הירחון Teatrul (התיאטרון) בשנים 1956 - 1958. משנת 1950 היה ראש הקתדרה להיסטוריה של התיאטרון האוניברסלי העכשווי במכון לאמנות תיאטרלית וקולנועית על שם קאראג'אלה בבוקרשט. ספרו הראשון היה קובץ על רשמים ספרותיים סוביטיים ב-1948. ספריו הראשונים בשנות ה-1950 היו ברוח האידאולוגיה הקומוניסטית והריאליזם הסוציאליסטי. בשנות ה-1960 וה-1970 כתב ספרי סינתזה על התיאטרון והתפתחותו (Istoria teatrului universal contemporan 1963), (Dileme şi pseudodileme teatrale (1972, כמו כן התעניין בתיאטרון המודרני ושפתיו הספציפיות - למשל ב Teatru-antiteatru-teatru (1972) וב -Modernitatea teatrului (1983). דן בספרים אלה בסוגיית המודרניות בתיאטרון כ "חדשנות תוך המשכיות" ו"ראביליטציה של המילה", היחס בין מרחב המשחק לצופה, וכו' כתב פרשנויות למפעלם היצירתי של ולדימיר מאיאקובסקי, שון או'קייסי, ג'ון ב. פריסטלי, קארל צ'אפק, ברטולט ברכט, ז'אן ז'ירודו, אלבר קאמי וארמאן גאטי. כתב גם על יצירותיהם של במאים ידועים כמו פיטר ברוק. בשנות ה-1980 כתב טרילוגיה " לשבחי השחקן " (1982), "לשבחי הבמאי" (1985) ולשבחי הבמה" (1988) שבה הוקיר שחקנים ובמאים חשובים של רומניה. הכרך השלישי כלל בקורות תיאטרון על ההצגות החשובות של התיאטרון הרומני בעשור התשיעי.
דליאנו תרגם לרומנית מיצירותיהם של איליה ארנבורג, קונסטנטין סימונוב (המחזה "בחור מעירנו"), לאוניד לאונוב (המחזה "אדם רגיל") ודים קוז'בניקוב (המחזה "חייו של רג'ינלד דייוויס") ;אלכסנדר קורנייצ'וק (המחזה "חורשת המורנים"), אוגוסט יאקובסון (מחזה "החיים במצודה") וג'יימס אלדרידג'. (המדינה ה-49)
מחזה
הוא "מחזה רעיונות", על הדו-שיח בין האהבה לתיאטרון. גיבוריו הם הסופר ("הוא"), המבקר ("היא") והאישה. סיפור האהבה (ה"ריאלי") בין הסופר לאישה מקביל ל"כתיבה", מישור האהבה בין הסופר ל"היא" - המבקר. במהלך הזמן הסופר לומד לאהוב כשמוריו הם האישה המנוחשית, המאהבת, והידידה האפלטונית, המבקר - הופעות מתמזגות של העיקרון הנשי
מוסא
מוסא הוא שם פרטי ושם משפחה, מקורו בשם משה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
ג'נסיס GV80
ג'נסיס GV80 (באנגלית: Genesis GV80) היא מכונית יוקרתית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה, שישה או שבעה מקומות, שמיוצרת על ידי ג'נסיס מוטורס משנת 2020. היא הוצגה בקוריאה הדרומית בינואר 2020 והגיעה לישראל בפברואר 2021. באפריל 2017 הציגה ג'נסיס את דגם הקונספט המקדים.
ה-GV80 מתחרה ברכבים כגון: אאודי Q7, מרצדס-בנץ GLE, ב.מ.וו X5.
במבחן הבטיחות שערך היורו NCAP קיבלה ה-GV80 חמישה כוכבי בטיחות.
עיצוב
ה-GV80 מעוצבת בעיצוב יוקרתי המשלב נוחות ויוקרה לצד טכנולוגיות מתקדמות, ישנו מסך מולטימדיה בקוטר 14.5 אינץ' ולוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ'. חישוקי הגלגלים בקוטר 19 עד 22 אינץ'.
מפרט טכני
ה-GV80 מוצעת עם שלוש יחידות הנעה:
לכל המנועים תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
שנת הדגם 2022
ב-31 באוגוסט 2021 חשפה ג'נסיס את שנת הדגם 2022 ל-GV80. שנת הדגם החדשה מוסיפה אפשרות לשישה מושבים כאשר עד היום ה-GV80 שווקה עם 7-5 מקומות. כמו כן שודרגה הטכנולוגיה בתא הנוסעים, בנוסף הבלמים שהיו כסטנדרט רק במנוע ה-3.5 ליטר כוללים גם את ה-2.5 ודיזל 3.0 ליטר.
מחירון ורמות גימור
ה-GV80 משווק בישראל עם שתי רמות גימור:
זניט (אגודת ספורט)
"זניט" (ברוסית: Всесоюзное добровольное спортивное общество Зенит, מילולית: התאחדות הספורט המתנדבת הסובייטית "זניט") הייתה התאחדות הספורט של עובדי התעשייה האווירית הצבאית והתעשיות הביטחוניות בברית המועצות שהוקמה ב־5 ביולי 1936.
ב-1957 הפכה לאגודת "עמל" (Труд). ב-1966 הועברו לאחריותה גם מועדוני הספורט של אגודת "קריליה סובייטוב". האגודה שמה לה למטרה לקדם את הספורט לסוגיו ואיגדה את כל מועדוני הספורט של זניט בברית המועצות. האגודה הייתה פעילה עד פירוקה ב-1987.
בשנת 2014 היו דיונים להקים את האגודה מחדש, אך היוזמה לא יצאה לפועל.
כיכר ונדום
כיכר וַנְדוֹם (בצרפתית: place Vendôme) היא כיכר אופיינית לסגנון האורבניסטי הקלסי הצרפתי, שנמצאת ברובע הראשון של פריז, מצפון לגני טווילרי וממזרח לכנסיית המדלן. הכיכר נותרה עד היום בצורתה המקורית. במרכז הכיכר ניצב עמוד ונדום (colonne Vendôme); עמוד ברונזה בן 44 מטרים, שעוצב בסגנון עמוד טראיאנוס ברומא ובראשו פסל של נפוליאון בלבוש קיסר רומאי, והוצב במקום בידי הקיסר הצרפתי לזכר ניצחונו בקרב אוסטרליץ.
בכיכר נמצא משרד המשפטים הצרפתי.
היסטוריה
בשנת 1677 קבוצה של פסקולנטים, בהם האדריכל ז'יל ארדואן מנסר, העלתה לראשונה את רעיון הקמתה של כיכר ונדום.
הפרויקט בשנת 1685
ב-1685, העלה לבואה (François Michel Le Tellier de Louvois) שוב את הרעיון וקנה את אוטל ונדום ואת מנזר הקפוצ'ינים שנמצאו מצפון לרחוב סנט-אונורה. במקומם הציעו האדריכלים ז'יל ארדואן-מנסר וז'רמן בופרן (Boffrand) לבנות כיכר מלבנית עצומה, פתוחה כולה לרחוב סנט-אונורה, שנועדה לאכלס מבני ציבור גדולים: הספרייה המלכותית, האקדמיות המלכותיות, היכל המטבעה, מלון השגרירים, ועוד.
הפרויקט בשנת 1699
ב-1699 ננטשה התוכנית הציבורית של שנת 1685 לטובת מיזם פרטי. המלך מכר את השטח וחזיתות הבתים, שנבנו לכבוד טקס החנוכה, נהרסו כדי לצמצם את פריסת הכיכר בעשרים מטרים מכל צד. הכיכר החדשה הוקפה בבתי מידות שנבנו מאחורי חזיתות אחידות בתכנונו של ארדואן-מנסר.
התוכנית הריבועית, בעלת פנים קטומים בפינות, הייתה סגורה עם נתיב אחד שחצה את הכיכר מצפון לדרום, וקישר את רחוב סנט אונורה עם שער מנזר הקפוצ'ינים.
בתקופת המהפכה
בין 1793 ל-1799 קיבלה הכיכר את השם "כיכר פיק" ( place des Piques). ב-13 באוגוסט נופץ פסל הפרש של לואי ה-14. לאחר רצח לואי מישל לפלטייה דה סן-פרז'ו, ב-20 בינואר 1793, שקולו הכריע בעד הוצאתו להורג של המלך לואי ה-16, הוזמן הצייר ז'אק-לואי דויד לארגן את טקס הלוויה.
במרכז הכיכר הוצב סן-פרז'ו עירום ומדמם, עטוף בפיסת בד שחשפה את פצעיו, על מעמד תחת תפאורה בסגנון עתיק, בחתימת ז'אק-לואי דויד.
התפתחויות מאוחרות יותר
בראש העמוד הוצב פסלו של נפוליאון בונפרטה, שפוסל בידי אנטואן-דני שודה (Antoine-Denis Chaudet). הפסל הוחלף בהעתק שיצר אוגוסט דומו (Auguste Dumont) בשנת 1873, לאחר שהפסל המקורי הופל ונותץ בידי בתקופת הקומונה הפריזאית.
בתי מידות בכיכר
בכיכר ונדום נמצאים בתי מידות (בצרפתית: hôtels particuliers) רבים, בהם:
טבעת לאצבע כף הרגל
טבעת לאצבע כף הרגל, קרויה בקיצור טבעת רגל, היא טבעת העשויה ממתכת או אל-מתכת שנוהגים לענוד על אצבעות כף הרגל. בדרך כלל האצבע השנייה, הסמוכה לבוהן בשתי כפות הרגליים - היא זו שנוהגים לענוד עליה את הטבעת, וזאת עקב החופשיות היחסית של אצבע זו הרחוקה יחסית מהאצבע הסמוכה לה, ולכן מאפשרת לענוד את הטבעת בצורה קלה ונוחה ביחס לשאר האצבעות. ברוב מדינות המערב טבעות לאצבעות כפות הרגליים הם אביזר אופנתי חדש יחסית, ואין להן משמעות סמלית. את טבעות אלו בדרך כלל נוהגים לענוד כאשר כפות הרגליים בסנדלים, עם צמידים לקרסול, ברגליים יחפות או בכפכפים. יש נשים שאינן מסירות את טבעות אצבע כף הרגל גם כאשר הן נועלות נעליים או ישנות.
כמו טבעת לאצבעות הידיים, גם טבעת לאצבעות הרגליים קיימת בצורות רבות ומגוונות, כגון טבעות משובצות בפרחים מעוצבים, טבעות עם אבני חן יקרות וכן טבעות פשוטות. כמו כן ישנן טבעות רגליים שנועדו להישאר בגודל אחיד ללא אפשרות להרחבת גודלן. וכן ישנן טבעות אצבע מתכווננת כלומר טבעות שיש פתח בתחתיתן, כך שהן יכולות להתרחב בקלות ולהתאים לאצבעות שונות בגדלים שונים.
טבעות לאצבעות כף הרגל בהודו
ענידת טבעות לאצבעות הרגליים נפוצה מאוד בהודו. טבעות הרגליים היו חלק מהתרבות ההודית עוד מימי ראמאיאנה. במקורות ההודיים ישנו אזכור של סיטה, רעייתו של האל ראמה, שכאשר נחטפה בידי ראבאנה, הוא זרק את טבעת אצבעות הרגליים שלה בדרך, כדי שבעלה האל ראמה לא יוכל למצוא אותה. לכן, מאז ימי ראמאיאנה ועד ימינו, טבעות אצבעות הרגליים הן חלק מהתכשיטים המקובלים של אישה נשואה בהודו. בתרבויות הודיות רבות, הבעל שם את טבעות הרגליים על האצבע השנייה, הסמוכה לבוהן של שתי כפות רגליה של אשתו במהלך טקס החתונה. טקס ענידת הטבעת על רגלי הנשים הוא סמל של המדינה ההודית בטקסי הנישואים, והוא נקרא "ביצ'ייה" (מבוטא: bee-chee-ya, ובמלאיאלאם: מינז'י - മിഞ്ചി).
טבעות הרגליים בהודו עשויות בדרך כלל מכסף, והנשים נוהגות לענוד אותן בשתי הרגליים (בניגוד לנוהג במדינות המערב, שבהן הן נענדות על רגל אחת בלבד), על האצבע השנייה שליד הבוהן של שתי כפות הרגליים. באופן מסורתי טבעות אלו די מעוטרות ומקושטות, אם כי בעיצובים מודרניים יותר הם מפותחים הרבה יותר ואינן נדרשות לתוספת קישוט, וזאת כדי לספק את הכלה המודרנית. מנהג נוסף של ה"ביצ'ייה" הנוהג בחלק מהקהילות ההודיות הוא לענוד טבעות בארבע מתוך חמש האצבעות, למעט הזרת הקטנה, של שתי כפות הרגליים. לפי המסורת ההודית טבעות הרגליים של ה"ביצ'ייה" לא יהיו עשויות מזהב, היות שזהב נחשב לחומר במעמד מכובד בתרבות ההודית ולא יכול להיות בשימוש על איברים שמתחת למותניים. אולם מסורת זו אינה נשמרת בקפדנות, וטבעות רגליים עשויות מזהב נפוצות יחסית ברחבי הודו. טבעות הרגליים יונחו על האצבעות ולא יוסרו. הטבעות בעצם יעידו על האישה כי היא נשואה.
בהודו ישנה גם אמונה שלטבעות הרגליים ישנן סגולות רפואיות, כפי שמצביעה שיטת איור ודה. לפי אמונה זו, טבעות הרגליים עוזרות להסדיר את המחזור החודשי, ובכך להגדיל את הסיכויים להתעברות, מאחר שלחץ קל על האצבע הסמוכה לבוהן מבטיח רחם בריא. כמה תרבויות גם מאמינות שהלחץ שמפעילה הטבעת על האצבע השנייה לבוהן מסייעת להקל על הכאב שנגרם במהלך יחסי המין שבין בני הזוג. הודיות רווקות לעומת זאת נוהגות לשים את הטבעות דווקא על האצבע השלישית מהבוהן, מתוך אמונה שלחץ על אצבע זו תעזור להקל על כאבי מחזור.
טבעות הרגליים היו בשימוש בעבר גם על ידי גברים בתרבות הטמילית, בדרך כלל בעיצוב פשוט יותר מהטבעות של הנשים, לצורכי נוחות. השימוש של גברים טמילים בטבעות רגליים היה נפוץ, מאחר שבימי קדם אנשים נהגו להסתובב יחפים וטבעות הרגליים היוו דרך עבור נשים כדי לזהות גברים נשואים - דבר שהיווה נורמה עבור נשים להסתכל למטה כדי לבדוק את הסטטוס של אותו גבר.
בקרב גברים, במאה ה-19 היו בשימוש טבעות מראה (כלומר טבעות שצמודות אליהן מראה קטנה), ונענדו על הבוהן הגדולה למטרות קישוט ויופי. כיום למטרות יופי מעוצבות טבעות רגליים מגומי, ומחומרים לא יקרי ערך. באופן מסורתי טבעת גדולה נענדה על הבוהן הגדולה של רגל שמאל כדי לציין מצב נשוי עבור הגברים. כמה גברים אף ענדו לעיתים קרובות טבעות על הבוהן הגדולה למטרות מרפא או כדי להעצים את הכוחנות הגברית שלהם. טבעות אלו היו לעיתים רחוקות בצורת מעגל סגור, אך גם עם חישוקים פתוחים, כך שלא הייתה בעיה להסירם בשעת הצורך.
טבעות לאצבעות כף הרגל בארצות הברית
טבעות לאצבעות הרגליים הגיעו לארצות הברית על ידי אישה בשם מרג'ורי בורל, אשר לאחר ששבה מהודו לאמריקה החלה לייצר ולמכור אותם בניו יורק בשנת 1973. הקונה הראשונה של סחורתה של בורל הייתה חנות האופנה "פיורוסי", שהייתה ממוקמת ברחוב 59 בניו יורק. מרג'ורי בורל המשיכה למכור טבעות רגליים מכסף, מזהב ומיהלומים. בסופו של דבר היא מכרה אותם לחנויות רבות למוצרי אופנה ותכשיטים, אולם בגלל שלא ניתן היה לייצר טבעות עם העיצובים שלה היא עברה לעסוק במיזמים אחרים, אך המשיכה לשמור על התואר "גברת טבעות אצבעות הרגליים" עד היום.
נבחרת צרפת בכדורסל נשים
נבחרת צרפת בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של צרפת. הנבחרת השתתפה ב-10 אליפויות עולם בהן זכתה פעם אחת במדליית הארד (1953).
הנבחרת זכתה פעמיים באליפות אירופה בכדורסל נשים בשנים 2001 ו-2009.
מצעד האביונים
מצעד האביונים (באנגלית: Poor People's March on Washington) או המערכה למען העניים (באנגלית: Poor People's Campaign) היה שמה של תנועת מחאה, שפעלה בארצות הברית בשנת 1968 לצמצום אי-השוויון הכלכלי וה. מנהיגי התנועה היו מרטין לותר קינג והתאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית. הם ארגנו מצעד תמיכה ממיסיסיפי לוושינגטון, בדומה למצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות והמצעדים מסלמה למונטגומרי.
התנועה דרשה זכויות אדם וזכויות כלכליות עבור תושבי ארצות הברית מכל מוצא אתני וצבע-עור - שחורים, אינדיאנים, לבנים, אסייתים, לטינים ופורטו-ריקנים. קינג דרש תעסוקה עבור כל מי שמסוגל לעבוד, סיוע כלכלי לאלו שאינם מסוגלים לעבוד, דיור ציבורי לחסרי הבית והפסקת ה.
קינג נרצח באפריל 1968, והמצעד לוושינגטון התרחש לאחר מותו. במהלך חודש מאי השתתפו כ-3,000 מפעילי התנועה במחאת אוהלים במול בוושינגטון, ולאחר מכן המאבק עצמו התמוסס וגווע נוכח מריבות פנימיות והתנגדות לקיומו.
רקע
נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון קידם עם כניסתו לתפקיד בשנת 1964 את חוק זכויות האזרח, ובחודש יולי חתם עליו בבית הלבן, בנוכחות מרטין לותר קינג וחברי קונגרס רבים שתמכו בחוק. כמו כן הוא השיק תוכנית כלכלית בת מספר שלבים, בשם "", שמטרתה הייתה חיסול העוני והגזענות בחברה האמריקאית. התוכנית כללה רפורמות בחינוך, שירותי בריאות, תחבורה, ופרק בשם "" ובו דרכים לצמצום העוני בערים ובכפרים של ארצות הברית.
באותה תקופה בין 22 ל-33 אחוזים מתושבי ארצות הברית חיו מתחת לקו העוני. המלחמה בעוני הגבירה את כוחם הפוליטי של המעמדות הנמוכים בארצות הברית, וקינג ניסה להעלות את מודעות הציבור לעניים באוכלוסייה באמצעות מצעד לוושינגטון. הוא אמר: "אנחנו נבוא בעגלות רתומות לפרדות, כלי רכב ישנים וכל כלי תחבורה שאנשים יוכלו להשיג. אנשים יבואו לוושינגטון ויישבו באמצע הרחוב, אם יש צורך, ויאמרו - אנחנו פה, אנחנו עניים, אין לנו כסף, אתם הבאתם אותנו לכך... ואנחנו באנו לכאן ונישאר כאן עד שתעשו משהו בעניין."
במדינות הדרום השתמשו במס גולגולת כדי למנוע משחורים להצביע. רבים מהם העדיפו לא להצביע בגלל תשלום המס. מרטין לותר קינג פעל כבר משנת 1965 לביטול מס זה.
יוזמת המערכה למען העניים הייתה שנויה במחלוקת. אזרחים אמריקאים רבים נרתעו ממלחמת מעמדות, והייתה הסתייגות גם בקרב הארגונים למען זכויות האזרח. אחד המתנגדים הבולטים היה, ממנהיגי הציבור האפרו-אמריקאי, שטען כי מטרות התנועה מעומעמות ודרישותיו של קינג אינן מציאותיות, והוא חשש כי בסיכומו של דבר המערכה תיכשל ויגבר הלחץ על השכבות החלשות ועל הציבור האפרו-אמריקאי.
התארגנות למצעד
מרטין לותר קינג שקל להביא המוני עניים לבירת ארצות הברית לפחות מאוקטובר 1966, כאשר פעילים למען מדינת רווחה קיימו מצעד של יום אחד במול בוושינגטון די. סי. במאי 1967, במהלך פגישה עם אנשי התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית אמר קינג כי ההתאחדות תצטרך להגביר את רמת הפעילות הלא-אלימה כדי להפעיל לחץ על הקונגרס להעברת חוק זכויות כלכליות לעניי האומה. ההתאחדות החליטה להרחיב את המאבק לזכויות האזרח כך שיכלול דרישות לצדק כלכלי וכן התנגדות למלחמת וייטנאם. בפגישה נוספת שהתקיימה בנובמבר-דצמבר 1967 הוחלט לקיים את מצעד האביונים לוושינגטון. קינג אמר: "לא יהא זה סתם מצעד של יום אחד לוושינגטון, אלא מסע אל הבירה הנערך על ידי אזרחים סובלים וזועמים, אשר יישארו שם עד אשר תיעשה פעולה החלטית וחיובית לתת תעסוקה והכנסה לעניים."
בינואר 1968 פרסמה ההתאחדות נייר עמדה כלכלי ובו נתונים סטטיסטיים אודות העוני בארצות הברית, וכן פרטים על המצעד המתוכנן, עם דגש על מחויבות התנועה לאי-אלימות. על פי התכנון, הצועדים היו אמורים להגיע לוושינגטון ב-2 במאי.
מנהיגי המערכה גייסו משתתפים רבים למצעד, בתחילה במזרח ובדרום ארצות הברית, ולאחר מכן בטקסס ובחוף המערבי. רבים מהמתנדבים ציינו שהם מעוניינים להשתתף בהחלטות שישפיעו על חייהם. רובם גרו בשכירות בשכונות בעלות מעמד סוציו-אקונומי נמוך, ולא קיבלו סיוע פדרלי כלשהו.
באחד הצעדים החשובים ביותר במערכה, התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית ארגנה ב-14 במרץ 1968 כנס של כ-80 נציגים של ארגוני קבוצות מיעוט אחרות, בהם היספנים מאטלנטה, כורי פחם לבנים מקנטקי וממערב וירג'יניה, פעילים אינדיאנים ופורטו-ריקנים, וארגוני חקלאים. בסוף הכנס החליטו מרבית הנציגים להשתתף בפעילויות התנועה, מתוך אמונה כי זו תשרת את מטרותיהם. כמו כן תמכו בתנועה ארגון המורים בארצות הברית, ימק"א, ארגוני קווייקרים וארגונים נוספים.
שביתת עובדי התברואה בממפיס
בפברואר-מרץ 1968 שבתו עובדי התברואה של ממפיס, וקינג הכריז על השביתה כחלק מרכזי מהמערכה למען העניים. הוא נסע קינג לממפיס לסייע לפועלי זבל שחורים ששבתו מול בניין העירייה, וזכו ליחס עוין. באותה תקופה סבלו עובדים שחורים מ, ובכללם פועלי הזבל. בין היתר הם לא הורשו ללון במבנים בעיר, ונאלצו לפעמים ללון בתוך הזבל או מתחת למשאית. שני פועלים מתו כאשר נמחצו מתחת לרכב לפינוי אשפה.
ב-28 במרץ התרחשו תקריות אלימות במחאה בממפיס, דבר שגרר פרסומים שליליים אודות המערכה למען העניים של קינג. בעיתונים פורסמו מאמרים שליליים (מאוחר יותר נחשף שהם נכתבו על ידי אנשי ה-FBI) ובהם נכתב כי ההתפרצויות ממפיס הן רק ההקדמה למהומות דומות שעלולות להתרחש במצעד האביונים בוושינגטון. בתגובה פרסמה התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית מאמרים בהם נכתב: "הנושא המונח על כף המאזניים הוא לא אלימות לעומת אי-אלימות, אלא מאבק בעוני ובגזענות".
תגובת הממשל
ההכנות למצעד האביונים בוושינגטון עוררו חשש למהומות, וממשל ג'ונסון התכונן למצעד כאל אירוע ביטחוני. צבא ארצות הברית הציב 20,000 חיילים בוושינגטון, מוכנים לפעולה צבאית במקרה של התפרצות אלימה.
מספר חברי קונגרס סיפרו על הפחד שלהם מהמצעד, וניסו למצוא דרכים למנוע אותו. ריצ'רד ניקסון, שהתמודד באותה עת לתפקיד נשיא ארצות הברית, ביקש מחברי הקונגרס שלא להיכנע לדרישות המוחים.
הבולשת הפדרלית (FBI) ניסתה לשבש את פעילות התנועה, במבצע שנקרא POCAM (קיצור של Poor People's Campaign). אנשי הבולשת ביצעו האזנות סתר לשיחות הטלפון של קינג משנת 1962 וניסו להפריע לפעילותו במסגרת מבצע COINTELPRO. הם חששו מהשפעתו על שחורים וכן חששו מהתנגדותו למלחמת וייטנאם. הם הפיצו שמועות לפיהן קינג הוא קומוניסט והוא "מופעל על ידי כוחות חתרניים המבקשים לערער את יסודות האומה."
במבצע POCAM גויסו אלפי מלשינים בגטאות השחורים, ובוצעו בו האזנות סתר רבות. ה-FBI הפיץ שמועות שווא על סכסוכים פנימיים בין הגופים המארגנים את המצעד, וכן הפיץ שמועות שקריות לפיהן מי שישתתף במצעד יאבד את זכותו לקבל קצבאות רווחה. שמועות אלה הצליחו להקטין את מספר המתנדבים בתנועה במספר ערים בארצות הברית. כמו כן הוקם ארגון קש בשם "האמת על המרי האזרחי" (TACT) שקיים אירועים בהשתתפות אישה שחורה בשם ג'וליה בראון, שלטענתה הצליחה להסתנן לשורות התנועה לזכויות האזרח, ו"חשפה" כי חברי ההנהגה הם בעצם קומוניסטים.
ההתנקשות במרטין לותר קינג
ב-29 במרץ 1968 יצא קינג לממפיס, טנסי, כדי להצטרף למחאת פועלי התברואה האפרו-אמריקאים בעיר, ששבתו מ-12 במרץ במטרה לשפר את תנאי העסקתם ולהשוותם לפועלי התברואה הלבנים. ב-3 באפריל נשא קינג את הנאום "", בו התייחס לשביתת עובדי התברואה בממפיס וקרא לאחדות, לחקיקת חוקים כלכליים לטובת העניים ולמחאה לא אלימה, תוך התבססות על ערכי היסוד של ארצות הברית.
קינג נרצח למחרת, בשעות הערב של 4 באפריל. בהלוויה של קינג ב-9 באפריל 1968 צעדו עשרות אלפים באטלנטה עם קורטה סקוט קינג, בעקבות ארונו של קינג שנישא על עגלת פרדות.
ברצח הורשע אסיר נמלט בשם ג'יימס ארל ריי שנעצר ב-8 ביוני 1968 בנמל התעופה לונדון הית'רו כשברשותו דרכון קנדי מזויף. לא ברור מה היו המניעים שלו ברצח קינג, וכיצד הגיע מביצוע עבירות רכוש לביצוע של רצח פוליטי. כמו כן התפתחו מספר תאוריות קשר סביב הרצח.
ההתנקשות בחייו של קינג פגעה קשות במערכה למען העניים, שכן הנהגת המחאה נותרה ללא מנהיג כריזמטי ומשפיע, ובהמשך פרצו מאבקים וסכסוכים בקרב ההנהגה.
המשך המאבק: מחאת האוהלים בוושינגטון
מונה למנהיג התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית לאחר מותו של קינג. הוא ערך כנס באטלנטה ב-16 באפריל בו הוחלט להמשיך בפעילות התנועה, לאור ההצלחה של שביתת עובדי התברואה בממפיס. ההתאחדות הגישה בקשה להיתר למחאת אוהלים במול של וושינגטון די. סי.
ב-16 באפריל פרסם מגזין "" מאמר של מרטין לותר קינג שכותרתו "Showdown for Nonviolence", שכתב זמן קצר לפני מותו, במסגרת המערכה למען העניים. המאמר מזהיר מפני התמוטטות חברתית קרובה, ומציע לדרוש חקיקת "חוק זכויות אדם כלכלי" שבאמצעותו יושג שינוי בדרכי שלום.
עצרת סולידריות תוכננה ל-30 במאי, אך נדחתה עקב חילוקי דעות בין אברנתי לבין ביירד רסטין, שפרש מהתנועה עקב המחלוקת. העצרת התקיימה לבסוף ב-19 ביוני והשתתפו בה בין 50,000 ל-100,000 בני אדם, בהם לבנים רבים. בפני ההמון נאמו אברנתי וקורטה סקוט קינג (שדיברה נגד מלחמת וייטנאם), וכן פעילי זכויות אדם היספנים ואינדיאנים, ונציגים של איגודי עובדים. בעצרת נאמו גם מספר פוליטיקאים, בהם יוג'ין מקארתי (שזכה לתשואות) ויוברט האמפרי (שזכה לקריאות בוז).
מוסה
ראו גם
}}
מצעד האביונים
המשך המאבק: מחאת האוהלים בוושינגטון
במחאת האוהלים אירעו גם מספר מקרים אלימים והתנגשויות עם המשטרה. ב-24 ביוני הגיעו למעלה מ-1,000 שוטרים לפנות את מחנה האוהלים, והמשטרה עצרה 288 מפגינים, בהם אברנתי.
דעיכת המאבק
עם זאת, המאבק סייע מעט למאבק בעוני והעלה את המודעות לבעיה. נוספו תקציבים לארוחות צהריים בבתי הספר ולתוכניות לפיתוח הקהילה במיסיסיפי ובאלבמה, הורחבה תוכנית בולי המזון, שופרו תנאי הסעד הפדרליים, וגופי ממשל הונחו להעניק תשומת לב רבה יותר להתמודדות עם העוני.
ריצ'רד ניקסון, שהתמודד בשנת 1968 לנשיאות, פגע קשות בפעילות התנועה. בקמפיין שלו הוא נהג לומר שהשחורים תמיד אלימים, הבטיח שיטור יתר בשכונותיהם, סנקציות על המתפרעים וקץ לאינטגרציה בחינוך. על אף זאת, לאחר שניקסון נבחר בשנת 1969 נפגשו איתו מנהיגי המערכה למען העניים, בראשות ראלף אברנתי, וביקשו ממנו לתת מענה לבעיות של רעב ושל תת-תזונה.
בערב שיגור אפולו 11 צעד אברנתי אל השער המערבי של מרכז החלל קנדי עם 25 משפחות שחורות עניות וארבע פרדות מטונפות שמשכו שני קרונות רעועים. הוא הסביר לתקשורת שאין הוא מוחה נגד שיגור החללית, אלא מטיל ספק במה שכינה "סדר העדיפויות הלאומי המעוות", שהותיר חמישית מהאזרחים ללא מזון, בגדים ומגורים. "אני רוצה שהמדענים והמהנדסים של נאס"א ינצלו את כישוריהם להתמודד עם הבעיות הקיימות כיום בחברה", אמר.
מיריאן השני, מלך איבריה
מיריאן (גאורגית: მირიან) או מירוואן (მირვანი) השני, מלך איבריה (90-20 לפנה"ס לערך) היה מלך איבריה הקווקזית, משושלת פרנאווז, שמלך בין השנים 32 לפני הספירה - 23 לפני הספירה לערך.
מיריאן הקטן הועבר לאימפריה הפרתית, וגדל בחצר המלכות שלה. בהיותו בגיל 60, חזר לארצו עם הצבא הפרתי והרג את המלך ברטום, נכדו של ארשק, בקרב, ומינה את עצמו למלך איבריה בשנת 32 לפנה"ס.
בשנת 23 לפני הספירה, ירש אותו בנו, ארשק השני. מיריאן עצמו מת בשנת 20 לפני הספירה.
מאמץ (הנדסה)
מאמץ שיורי בתוך חומר הוא מאמץ שקיים גם בלי הפעלת כוח, והוא נגרם בדרך כלל כתוצאה מטיפולים קודמים שעבר החומר, תרמיים ומכניים. מאמץ שיורי יכול להחליש את החומר ולעוות את צורתו, ולעיתים גם לסדוק או לשבור את החומר.
הגדרת המאמץ
מאמץ נמדד תמיד ביחידת כוח ליחידת שטח, בדרך כלל בניוטון/קילוניוטון למילימטר/סנטימטר/מטר מרובע או ביחידות פסקל/מגה-פסקל.
בצורה דומה מוגדר מאמץ הגזירה
ניתן לראות שככל שהכוח הפועל על הגוף גדל, גדל גם המאמץ ואילו ככל ששטח החתך גדל, המאמץ קטן. בכפיפה, פיתול וקריסה למשל, הנוסחאות מורכבות יותר.
העיקרון של קושי
עיקרון שווי המשקל הפנימי של קושי קובע שכאשר חותכים גוף על ידי מעטפת סגורה, הכוחות הפועלים על המעטפת הזו נמצאים בשווי משקל עם הכוחות הפועלים על המעטפת של שארית הגוף. כך אנו יכולים לבחון את המאמץ הפועל על קובייה קטנה בתוך הגוף עצמו. בקובייה תלת־ממדית על פני פאת הקובייה, פועלים שני כוחות גזירה במישור פאת הקובייה וכח אחד ניצב לפאה. במצב המאמצים התלת־ממדי, טנזור מאמצים מתאר את המאמצים הפועלים על הקובייה.
עקומת מאמץ-מעוות
בעת הפעלת כוח על קורה מידותיה משתנות (גם אם לפעמים במידה קטנה, אשר קשה לראותה בעין). שינוי זה במידות הקורה נקרא מעוות.
העיבור (strain)
אם נחלק את גודל השינוי של המידה החדשה של הקורה (בדרך כלל, מידת האורך) במידתה המקורית, נקבל גודל חדש הוא המעוות היחסי הנקרא בעברית "עיבור" (strain). עקומת מאמץ-מעוות היא העקומה הנוצרת משרטוט המאמץ הפועל בדגם עבור כל ערך של עיבור. צורתה הכללית של דיאגרמת מאמץ-מעוות היא ליניארית בתחילתה, באזור בו מתקיים חוק הוק. תחום זה נקרא "התחום האלסטי". עיבור בתחום האלסטי הוא הפיך, כלומר עם הסרת העומס תחזור הגאומטריה של הקורה לקדמותה, ללא שיגרם לה נזק משמעותי (כמו קפיץ למשל).
לאחר הקטע הליניארי משתנה צורת הגרף ונהיית מורכבת יותר. תחום זה נקרא "התחום הפלסטי". עיבור בתחום הפלסטי הוא לא הפיך, כלומר גם כאשר יוסר העומס, הגוף לא יחזור לגודלו המקורי. רצוי שחומר הנדסי הנמצא במערכת עובדת יעבור רק עיבורים אלסטיים, שכן עבודה מעבר לגבול הכניעה גורמת לשינוי מידות החלק, ולאחר מכן לשבר בחומר. הנקודה העליונה בגרף נקראת נקודת הכניעה (או גבול הכניעה), ומשמעותה שמכאן ואילך אפילו מאמץ הנמוך מן הנוכחי יגדיל את המעוות (אשר לא ניתן היה להיות מושג בכוח כזה עד שהחומר הגיע לנקודת הכניעה). נקודת הכניעה קרובה לנקודת השבר, בה החומר נהרס.
בהנדסה
חישובי מאמצים מאפשרים לחשב גדלים נדרשים של גופים כך שלא ייכשלו מבחינת חוזק. בתכנון גוף שידוע הכוח אשר אותו עליו לשאת, ניתן למצוא מהו המאמץ אשר ייווצר בו עבור מידה מסוימת של שטח חתך שתקבע עבורו. כיוון שעבור מרבית החומרים השימושיים בתעשייה ידועים ערכי המאמצים המותרים, ניתן (לאחר בחירת חומר הקורה) לחשב את מידותיה המינימליות הדרושות כך שהמאמץ בה לא יעבור את המאמץ המותר. אם ידוע הכוח הפועל ומשיקולי מיקום מוכתב גם שטח החתך של הקורה, ניתן לחפש חומר שיתאים לאלמנט המתוכנן שהמאמץ המותר שלו גבוה מהמאמץ שייווצר.
מקדם ביטחון
לרוב לא עובדים בהנדסה בכל הטווח הליניארי של עקומת מאמץ-מעוות. עבודת הקורה המותרת היא רק בחלקו התחתון של החלק הליניארי. כדי להבטיח עבודה רק בתחום זה, לא מתייחסים בעת החישוב לגבול הכניעה, אלא מחלקים את הערך במקדם ביטחון, כדי לקבל את הערך של המאמץ המותר. ככל שמקדם הביטחון גדול יותר קטן הסיכוי לכשל, אך דבר זה גורר גאומטריה גדולה ומסורבלת יותר, או בחירת חומרים חזקים ויקרים יותר.
קביעת מקדם ביטחון נעשית כפשרה חישובית בין ההסתברות לכשל לבין תכן לא מופרז. ערכו של מקדם הביטחון משתנה מאוד מענף לענף וממידת הבטיחות הנדרשת, ובדרך כלל נמצא בתחום של 5 - 1.5.
סוגי מאמצים
קיימים 3 סוגים של מאמצים בתוך חומר: מתיחה (שאיפה של חלקיקים להתרחק אחד מהשני), לחיצה (שאיפה של חלקיקים להתקרב אחד לשני) וגזירה (שאיפה של חלקיקים להיפרד זה מזה על המישור הניצב לקו המקשר ביניהם). שאר המאמצים הם מקרים פרטיים של מאמצים אלו או שילוב של מאמצים אלה.
הקורפוס ה-11 (האימפריה הגרמנית)
הקורפוס ה-11 (בגרמנית: XI. Armee-Korps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית. שלחם במלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורק עם סיומה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-30 באוקטובר 1866 וכמפקדו הישיר מונה היינריך פון פלונסקי. מטה הקורפוס היה בקאסל, וחייליו גויסו מפרובינציית הסן-נסאו (שטחי נסיכות הבוחר מהסן ודוכסות נסאו לשעבר). במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה כלל הקורפוס את הדיוויזיות ה-21 וה-22, והיה תחת פיקודו של יוליוס פון בוזה. לאחר מכן חזר היינריך פון פלונסקי להיות מפקדו הישיר של הקורפוס, ותחת פיקודו הפך הקורפוס לחלק מהארמייה השלישית בפיקוד פרידריך, נסיך הכתר של פרוסיה. תחת פון פלונסקי השתתף הקורפוס בקרבות ויסמבורג, וורת' וסדאן.
בשנת 1871 צורפה הדיוויזיה ה-25 (הדוכסות הגדולה של הסן) לקורפוס. בשנת 1899 הוקם הקורפוס ה-18 והועברו אליו הדיוויזיות ה-21 וה-25. בתמורה קיבל הקורפוס ה-11 את הדיוויזיה ה-38.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוצב הקורפוס בחזית המערבית כחלק מחלק מהארמייה השלישית, ונטל חלק במערכה על הגבולות. לאחר מכן הועבר לחזית המזרחית, שם לחם פון בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן בקרבות נוספים, ביניהם מתקפת גורליצה-טרנוב והנסיגה הגדולה. בשנת 1915 הועבר שוב לחזית המערבית, שם לחם בקרבות שונים בזירה. בשנת 1918 השתתף הקורפוס במתקפת האביב, ובאוגוסט הותקף בקרב אמיין. לאחר מכן לחם הקורפוס כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה, ולאחר תבוסת גרמניה במלחמה פורק הקורפוס ב-30 בספטמבר 1919.
ונסן פוארייה
ונסן פוארייה (בצרפתית: Vincent Poirier; נולד ב-27 באוקטובר 1993) הוא כדורסלן צרפתי, המשחק בקבוצת ריאל מדריד מליגת העל הספרדית וביורוליג, בעמדת הסנטר.
צרפת
לאחר מספר שנים בליגות חובבים ונוער צרפתיות, חתם פוארייה בשנת 2013 על חוזה בפריז לבלואה מליגת העל הצרפתית, ממנה הושאל בשנת 2014 לקבוצת הייר-טולון מליגת המשנה הצרפתית (LNB Pro B). בעונת 2015/2016 חזר לשחק עבור פריז לבלואה, ושיחק במקביל גם עבור קבוצת "סנטר פדרל דה באסקטבול" מליגת המשנה. את עונת 2016/2017 סיימה פריז במקום השלישי בליגה הצרפתית – ההישג הגדול בתולדותיה – בין היתר הודות ליכולת מצוינת של פוארייה אשר רשם ממוצעים של 10.7 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק.
סאסקי בסקוניה
ביוני 2017 חתם פוארייה על חוזה בקבוצת סאסקי בסקוניה מליגת העל הספרדית והיורוליג. בעונת 2017/2018 סייע לבסקוניה להעפיל לגמר הליגה הספרדית לראשונה מזה 8 עונות, אך בסדרת הגמר הפסידה הקבוצה מול ריאל מדריד בתוצאה 1–3. בעונת 2018/2019 הוביל פוארייה את שחקני קבוצתו ביורוליג עם 11.9 נקודות בממוצע למשחק, והיה "מלך הריבאונדים" של היורוליג עם ממוצע של 8.3 ריבאונדים למשחק. בסיום אותה עונה, בה הודחה בסקוניה בשלב רבע הגמר, נבחר פוארייה לחמישייה השנייה של העונה ביורוליג.
בוסטון סלטיקס
לקראת עונת חתם פוארייה על חוזה בבוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA. בעונתו הראשונה עם הסלטיקס מיעט לשחק, ותרם 1.9 נקודות בממוצע למשחק ב-22 המשחקים בהם שותף.
נבחרת צרפת
בטורניר גביע העולם בכדורסל 2019 זכה פוארייה במדליית הארד כחבר נבחרת צרפת. לאורך הטורניר קלע 5.4 נקודות בממוצע למשחק.
המלט (סרט, 1900)
המלט (באנגלית: Hamlet, ידוע גם בשם Le Duel d'Hamlet) הוא סרט צרפתי משנת 1900, עיבוד לחלק מהמחזה "המלט" מאת ויליאם שייקספיר. זהו העיבוד הקולנועי הראשון שנעשה למחזה. השחקנית שרה ברנאר מככבת בתפקיד הראשי. במאי הסרט הוא קלמנט מוריס. אורכו של הסרט הוא שתי דקות. זהו גם אחד הסרטים הראשונים שמשתמש בטכניקה חדשה שהתגלתה והיא הקלטה של קולות השחקנים. בעת הקרנת הסרט השמיעו גם את ההקלטה. כך שאף על פי שהסרט הופק בתקופת הראינוע, הוא לא היה סרט אילם. הקרנת הבכורה של "המלט" הייתה ב-1 באוקטובר 1900 בתערוכה העולמית בפריז.
טריטון (ירח)
טריטון, הידוע גם כנפטון I, הוא הגדול בירחיו של נפטון, כוכב הלכת השמיני במערכת השמש. טריטון הוא הירח השביעי במרחקו מכוכב הלכת, והוא נתגלה על ידי ויליאם לאסל ב־10 באוקטובר 1846, רק 17 ימים לאחר גילויו של נפטון עצמו. במשך זמן רב לא היה לירח זה שם, ורק בשנת 1949 אושר סופית השם "טריטון", על שם טריטון, אחד מאלי הים במיתולוגיה היוונית ובנו של פוסידון.
טריטון הוא היחיד מבין הירחים הגדולים במערכת השמש אשר נע במסלולו במגמה הפוכה לכיוון תנועתו של כוכב הלכת. בשל כך סוברים כי הוא נוצר במקום אחר ונלכד על ידי כבידתו של נפטון לאחר שכבר נהיה גוף עצמאי.
מסלול
טריטון מרוחק כ־354,000 ק"מ מנפטון והוא משלים סיבוב אחד סביב צירו ב־5.87 ימי ארץ ובמהירות של 4.39 קמ"ש, במסלול שהוא כמעט מעגלי. נטיית מסלולו היא 157.3 מעלות ביחס למישור הקפתו את נפטון.
בשל תנועתו ההפוכה והשפעת כוחות הגאות שמפעיל עליו נפטון, טריטון מתקרב אליו יותר ויותר, ומעריכים כי תוך 3.6 מיליארד שנה הוא יגיע לגבול רוש ויתפורר בשל כבידתו של נפטון.
מבנה
האטמוספירה של טריטון דלילה מאוד, והלחץ האטמוספירי על פניו הוא כ־0.01 מיליבר. גובה האטמוספירה הוא 5–10 ק"מ והיא מורכבת בעיקר מחנקן וכמות קטנה של מתאן קפוא. מהירות ההימלטות מעל פניו של טריטון שווה ל־1.45 ק"מ בשנייה, ויש לו שדה מגנטי.
קרומו של טריטון מורכב בעיקר מתרכובות של צורן (סיליקטים), אך מצויה עליו גם כמות רבה של קרח מימי וקרח מתאני קפוא. הקרום משופע באגמי קרח גדולים, מכתשי מטאוריטים ופסגות הרים קפואות. החללית וויאג'ר 2 תצפתה על טריטון גייזרים, המעיפים חומר לגובה של 8 ק"מ מעליו; החומר הנפלט מגייזרים אלו הוא ככל הנראה חנקן נוזלי, או תרכובות של מתאן, ומניחים כי פעילותם של הגייזרים הללו נובעת מחימום עונתי של טריטון על ידי השמש. גייזרים אלה מייחדים את טריטון והוא אחד משלושת הגופים במערכת השמש אשר מתרחשת בהם פעילות וולקנית.
היווצרות
בשל מסלולו ההפוך לכיוון תנועתו של נפטון, משערים כי טריטון היה גוף עצמאי וחלק מחגורת קויפר, עד אשר נלכד בכוח המשיכה של נפטון והפך ללוויין שלו. השערה זו מקבלת משנה־תוקף לאור הדמיון הגאולוגי הרב בין טריטון לפלוטו ולאור המסלול המעוות של נראיד, הירח השני של נפטון. משערים כי טריטון, בעברו בסמוך לנפטון, השפיע בכבידתו על נראיד והיטה אותו למסלול האקסצנטרי הנוכחי שלו.
אנרי, דוכס אומאל
אנרי, דוכס אומאל (בצרפתית: Henri d’Orléans, duc d’Aumale; 16 בינואר 1822 – 7 במאי 1897), היה בנו של לואי פיליפ, מלך הצרפתים, וגנרל בצבא הצרפתי.