cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ארוויס קוקר
קריירה
במהלך פרסי BRIT 1996, מחה קוקר על הופעתו של מייקל ג'קסון על הבמה. בזמן שג'קסון שר את השיר Earth Song, קוקר עלה לבמה, כמה אנשי צוות האבטחה ניסו להוריד אותו מהבמה, אך ללא הצלחה. לאחר ההופעה, נעצר קוקר באשמת תקיפה אף על פי שלא נגע באיש. חברת התקליטים של מייקל ג'קסון Epic גינתה את קוקר בפומבי למחרת.
בסרט הארי פוטר וגביע האש, קוקר מגלם את סולן להקה המופיעה בנשף הריקודים. הכותרים שבוצעו הם שלו ונכללים באלבום הפסקול.
בשנת 2006 הוציא ג'רוויס קוקר את אלבום הסולו הראשון שלו, שנקרא בפשטות "Jarvis". הסינגל הראשון היה "Running the World". האלבום הופק על ידי סם לוקווד וג'ון ווטסון. האחרון עזר לקוקר לכתוב את המילים.
קוקר מופיע כמנחה של תוכנית ה-BBC 6, שירות יום ראשון של ג'רוויס קוקר.
בשנת 2017 הוציאו קוקר והפסנתרן הקנדי צ'ילי גונזלס את התקליטור Room 29, מחזור שירים העוסק בסיפורים על מלון שאטו מרמונט ועל ראשיתו של מפעל החלומות ההוליוודי. קוקר תרם את המילים, גונזלס את המוזיקה.
באותה שנה חתם קוקר על עסקה של 100,000 פאונד עם ספרי פינגווין. נושא החוזה הוא ספר עם טקסטים ביוגרפיים, חיבורים, איורים ותמונות, שיראה אור בסוף שנת 2020.
בשנת 2019, קוקר הוציא את הסינגל Must I Evolve? עם להקה חדשה בשם Jarv Is.
בשנת 2023 שיחק בתפקיד קטן ובו גילם קאובוי בסרטו של וס אנדרסון "אסטרואיד סיטי".
כנסיית תומאס (לייפציג)
כנסיית תומאס (בגרמנית: Thomaskirche) היא כנסייה לותרנית בלייפציג המפורסמת בגלל העובדה שיוהאן סבסטיאן באך עבד בה כמלחין, מורה ומנצח מקהלה (קאפלמייסטר) במשך 27 שנה והוא גם קבור בה.
היסטוריה
הכנסייה הראשונה במקום נבנתה במאה ה-12 וב-1212–1222 הפכה למנזר של האוגוסטינים על שם תומאס הקדוש.
הכנסייה הנוכחית נבנתה בסגנון גותי מאוחר והוקדשה ב-10 באפריל 1496. המגדל נבנה בשנת 1702 ובו 68 מדרגות.
באך הגיע לכנסייה ב-1723 ועבד בה עד מותו ב-1750 במגוון תפקידים. כמלחין מוזיקה לתפילות בכנסייה, כמנצח ומדריך מקהלת הנערים סנט תומאס. הוא גר עם משפחתו בבית הספר הסמוך על שם תומאס (Alte Thomasschule - נהרס במלחמת העולם השנייה). לוחית זיכרון מציינת זאת על קיר הכנסייה, צמודה אליה לוחית זיכרון לאנה מגדלנה באך.
ליד הכניסה לכנסייה יש פסל של באך שנחנך ב-1908.
באך לא היה מפורסם בחייו. הוא מת ב-28 ביולי 1750 ונקבר בארון עץ בבית הקברות ליד כנסיית יוחנן (Johanniskirche). לאחר שהתפרסם הועלתה דרישה לקברו בכנסייה. הפתולוג וילהלם היס חיפש ומצא בבית הקברות של כנסיית יוחנן ארון קבורה מעץ ובו שלד שמתאים לפי גדלו לבאך. ב-16 ביולי 1900 הושמו העצמות האלה בתוך סרקופג ונקברו בכנסיית יוחנן. בעקבות הפצצת הכנסייה ב-4 בדצמבר 1943 הועברו העצמות לכנסיית תומאס. הקבר הנוכחי נכרה ליד המזבח בכנסייה ונחנך ב-18 ביולי 1950, במלאת 200 שנה למותו של באך.
פליקס מנדלסון חיפש בארכיון של כנסיית תומאס, מצא את התווים של מתאוס פסיון ונפעם. הוא ניצח על היצירה בברלין ב-1829 ומאז התפרסם באך בכל אירופה. ב-1936 הרסו הנאצים את פסלו של מנדלסון שהיה ליד אולם הגוונדהאוס בלייפציג. ב-18 באוקטובר 2008, במלאת 200 שנה להולדתו נחנך פסל של מנדלסון ליד כנסיית תומאס שהוא העתק כמעט מושלם של הפסל המקורי. בטקס השתתף מנצח תזמורת הגוונדהאוס, קורט מזור.
בנוסף לשני פסלי המלחינים הקשורים בכנסייה יש בה גם חלונות ויטראז' עם דמויותיהם.
הניצ'סק
הניצ'סק (אוקראינית: Генічеськ) היא עיר במחוז חרסון אוקראינה.
היסטוריה
הניצ'סק הוקמה על ידי האימפריה הרוסית כמבצר ב-1784. העיר הפכה למרכז מסחרי חשוב, דרכה העבירו מלח מחצי האי קרים צפונה לאוקראינה ורוסיה. בזמן מלחמותיה של האימפריה הרוסית במאה ה-19 הניצ'סק הייתה למרכז לוגיסטי חשוב לצבא הרוסי.
היישוב קיבל מעמד של עיר ב-1903.
העיר נכבשה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022. באפריל 2022 הוצב בה פסלו של ולדימיר לנין. מאז נסיגת רוסיה מחרסון, משמשת הניצ'סק כמרכזו האדמיניסטרטיבי של מחוז חרסון הרוסי.
נמל התעופה הבין-לאומי של ע'רדקה
נמל התעופה הבינלאומי של ע'רדקה (הורגדה) (בערבית: مطار الغردقة الدولي) שוכן בעיר ע'רדקה (הורגדה) שלחוף הים האדום במצרים, כ-500 קילומטרים מדרום-מזרח לקהיר. זהו נמל התעופה השני בגודלו במצרים מבחינת היקף תנועת הנוסעים בו. בשנת 2009 עברו בו 6.7 מיליון נוסעים.
נמל התעופה משמש כשער ראשי לתיירי חוץ בדרכם לאתרי התיירות המצריים שלחוף הים האדום. הוא משרת עשרות חברות תעופה, מרביתן חברות שכר וחברות טיסה מוזלות, הפועלות בינו לבין יעדים בכל רחבי אירופה ובטורקיה, וכן משרת טיסות פנים-ארציות.
בנמל פועלים שני טרמינלים לנוסעים. הטרמינל השני בשטח של 92 אלף מטר רבוע ובו גשרי עלייה למטוסים הוקם במטרה להגדיל את קיבולת הנמל עד ל-13 מיליון נוסעים בשנה, במסגרת מאמצי ממשלת מצרים להגדיל את תנועת התיירות למדינה. הוא נבנה מדרום לטרמינל הישן, ונחנך ב-17 בדצמבר 2014 במעמד נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי.
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים. הנמל משרת גם את חיל האוויר המצרי, ובשטחו נמצאים מוסכים ממוגנים למטוסי קרב.
מאז מלחמת ששת הימים, עת הופגז שדה התעופה הצבאי בע'רדקה במבצע מוקד, ועד לשנת 1976 לא היה הנמל בשימוש.
נערי הכרך
נערי הכרך (באנגלית: The Outsiders) הוא רומן התבגרות שנכתב על ידי הסופרת האמריקאית ס"א הינטון בשנת 1967.
הינטון הייתה בת 15 כשהחלה לכתוב את הרומן, וסיימה אותו כשהייתה בת 16. היא חתמה על הספר בראשי התיבות של שמה בלבד, כדי להימנע מביקורות שליליות עקב היותה אישה. הספר מספר על שתי קבוצות יריבות בעלות מאפיינים סוציו אקונומיים שונים, ה"גריזרים", העניים והמרוחקים, ו"הסוצים" האמידים וההוללים. הינטון כתבה את הספר בעקבות חברהּ אשר רצה להיות גריזר. בשנת 1983 הופק סרט בשם זהה לספר בבימויו של פרנסיס פורד קופולה, ובשנת 1990 הופקה סדרת טלוויזיה שממשיכה את עלילתה מהמקום שהסרט הפסיק. בשנת 2012 הספר תורגם לעברית בהוצאת ידיעות אחרונות על ידי המתרגמת מאירה פירון. נכון לשנת 2018 נמנה עם יצירות הספרות המומלצות על ידי משרד החינוך לשימוש לצורך לימודי הספרות במסגרת תוכנית הלימודים באנגלית (בהיקף של 5 יחידות לימוד)
עלילת הספר
הרומן מתחיל כאשר פוניבוי עוזב את הקולנוע וחבורה של סוצים מתקיפים אותו בדרכו, בעוד ידידיו הגריזרים, מהכנופיה שלו, מגינים עליו. פוניבוי קרטיס הוא הקטן מבין שלושה אחים - אחיו הבכורים הם דארל (דארי) וסודה-פופ (סודה) - אשר משתייכים לשכבה הגריזרית. לדארי לא הייתה היכולת להמשיך לקולג' לאחר סיום בית הספר מחמת הקשיים הכלכליים, אף על פי שהיה ממצטייני בית הספר, והוא עובד בעבודות שחורות; סודה נשר מהלימודים, ועובד בתחנת דלק בעיר יחד עם חברו הטוב סטיב רנדל. פוניבוי בן הארבע עשרה עודנו לומד בבית הספר. הוריהם של השלושה נהרגו מעט לפני כן בתאונת דרכים, וביתם הפך למשכן לשאר חבריהם לכנופיה, סטיב ידיד נפשו של סודה, טו-ביט (בסלנג האנגלי: רבע דולר, כינוי למשהו זול - על שם בדיחותיו) מתיוז הקלפטומן העליז תמיד, דאלאס (דאלי) ווינסטון הפושע הניו יורקי האכזרי וג'וני קייד האומלל והאבוד, אשר מאז תקיפתו בידי כנופיית סוצים באחד המגרשים הפך חשדן ומאויים. למחרת, הולך פוניבוי עם דאלי וג'וני (חברו הטוב ביותר) לקולנוע, שם הם נתקלים בצ'רי ומרשה, שתי בנות סוציות אשר דאלי מציק להן, והולך מהמקום רק לאחר שג'וני מגן עליהן. הם משוחחים מעט ביניהם, וטו-ביט מצטרף אליהם גם הוא. לאחר הסרט, כאשר הם מלווים את הבנות לביתן, מופיעים לפתע חבריהן הסוצים של צ'רי ומרשה, וריב הולך ומתפתח ביניהם לבין שלושת הגריזרים עד שצ'רי עוצרת אותם והולכת עם הסוצים.
לאחר מכן ג'וני ופוניבוי חוזרים אל המגרש של שכונתם, צופים בכוכבים, משוחחים ולבסוף נרדמים שם מרוב עייפות. כאשר פוניבוי מתעורר, הוא רץ לביתו בתקווה שלא יסתבך, בעוד ג'וני נשאר לישון בלילה במגרש, אך אחיו הגדול דארי, אשר תמיד גוער בו ונוזף בו, צועק עליו בכעס על היעדרותו. כאשר העניינים מתלהטים, מעיף לו דארי סטירה, ופוניבוי ההמום והמתייפח מעלבון בורח מהבית וחוזר אל ג'וני, במגרש. הם מחליטים ללכת לטייל בפארק, כשחבורת הסוצים שנפגשו בהם לפני כן נתקלת בהם שנית, והפעם הם שיכורים לגמרי. הסוצים נחושים ללמד את פוניבוי וג'וני לקח על שהעזו "להתחיל" עם חברותיהם, והם תוקפים אותם, ומטביעים את פוניבוי במזרקת הפארק. ג'וני, חרד ומבוהל כאשר הוא מזהה את הסוצים כאותם שהכו אותו עד מוות בפעם הקודמת, מאבד כליל את עשתונותיו, שולף אולר אותו הוא נושא מאז התקיפה ודוקר את בוב שלדון, בן זוגה של צ'רי. שאר הסוצים נמלטים מייד.
ג'וני ופוניבוי, מזועזעים מהמעשה, יודעים שבקרוב תגיע המשטרה לחפש אותם, והם רצים אל דאלי, אשר מספק להם כסף ואקדח ומנחה אותם אל כנסייה נטושה בכפר מרוחק משם. למחרת הם קונים לעצמם אספקה, וחותכים את שערם (פוניבוי גם מחמצן אותו) כדי שלא יתאימו לתיאור המבוקשים שהמשטרה תוציא.
פוניבוי מתעורר באמבולנס כשלצידו המורה של הילדים, שאומר לו שהם גיבורים. מחוץ לבית החולים המונים של כתבים, העיתונות חוגגת על ה"עבריינים שהפכו לגיבורים". אחיו של פוניבוי מופיעים לבקרו, ודארי נשבר ומתחיל לבכות; פוניבוי ההמום מבין שדארי אוהב אותו מאוד, ורק מנסה לעזור לו להצליח בחיים.
פוניבוי במצב טוב יחסית, וגם דאלי צפוי להשתחרר תוך יומיים שלושה, אך ג'וני במצב לא יציב, גבו שבור והוא שוכב מחוסר הכרה. פוניבוי מגלה שבזמן העדרם הסלים המצב בין הסוצים לגריזרים, כתוצאה מהרצח, וצפויה קטטה כוללת ביניהם; בבוקרו של יום הקטטה מופיע רנדי, חברו של בוב, ומבקש לדבר עם פוניבוי, כאשר בסוף השיחה הם מבינים שישנם שני צדדים למטבע, ושגם לסוצים יש בעיות. פויניבוי וטו-ביט מבקרים את דאלי וג'וני, וג'וני מבקש מהם ספר - ודאלי מבקש סכין. לקטטה מופיעה הכנופיה של פוניבוי יחד עם שתי כנופיות נוספות, ובמהלכה מצטרף אליהם דאלי, שנמלט מבית החולים באמצעות הסכין. בסופו של דבר מנצחים הגריזרים, ודאלי גורר את פוניבוי (שנפצע במהלך התגרה), בלי לתת לו זמן למחשבה, אל בית החולים, לג'וני. הם רצים פנימה בטירוף חושים, ומגלים את ג'וני ברגעיו האחרונים. דאלי מספר לו שהוא גיבור, וג'וני מחייך - ורגע לאחר מכן נופח את נשמתו. דאלי נשבר בפתאומיות, נמלט מהחדר מבלי לומר דבר ונעלם; פוניבוי משוטט בעיר במשך שעות, ובסופו של דבר חוזר הביתה ומספר לחבריו שג'וני מת. לפתע מצלצל הטלפון, ודאלי מתקשר אליהם מטלפון ציבורי לספר להם ששדד מכולת והמשטרה בעקבותיו; הם רצים למגרש, ומגיעים בדיוק יחד עם דאלי עצמו וניידת משטרה. דאלי, שלאחר מותו של ג'וני איבד את הטעם בחייו, שולף אקדח בלתי טעון כדי שהשוטרים יחשבו שהוא מנסה לאיים עליהם, והם אכן יורים בו למוות. פוניבוי מתעלף.
הוא מתעורר כעבור שלושה ימים, ומסתבר שהיה לו חום וזעזוע מוח מהקטטה. פוניבוי, שבור לחלוטין, לא מסוגל להתמודד עם מות חבריו, חי בהכחשה עצמית, והציונים המצוינים שלו יורדים. השימוע שלו בבית המשפט - על רציחתו של בוב - עובר בשלום, כאשר הוא יוצא זכאי הודות לעדותם של צ'רי ורנדי, אבל הוא ממשיך לחיות כבתוך חלום, עד שהמורה שלו לספרות מטיל עליו לכתוב חיבור, על כל נושא שהוא רוצה, כדי לעבור את המקצוע עם ציון טוב. באותו ערב, לאחר ריב נוסף עם דארי, משתחרר סוף סוף פוניבוי מהאובססיה שלו למותו של ג'וני, מבין שעליו להמשיך בחייו כרגיל, והוא ודארי מבטיחים לסודה שלא יריבו עוד לעולם; פוניבוי מבין שעם כסף או בלעדיו, כולם מרגישים את אותו כאב, אותו חוסר טעם בחיים, בין סוצים ובין גריזרים, ואינם יודעים שקיים גם טוב בעולם, ולא רק רוע; הוא מחליט להודיע את זה לעולם כולו, וכך הוא מתחיל לכתוב את הספר...
נמרוד (אונייה, 1867)
"נמרוד" (באנגלית: Nimrod) הייתה האונייה בה יצא חוקר הקוטב ארנסט שקלטון ב-1907 בראש המשלחת הנושאת את שמה אל הקוטב הדרומי.
הייתה זו אוניית מפרשים מסוג סקונר עם מנוע קיטור לעזר ותפוסה רשומה ברוטו של 334 טונות, ששימשה לציד לווייתנים וכלבי ים. היא נבנתה במספנת "סטיבן" בדאנדי, ובנייתה וציודה הושלמו בינואר 1867. כשנבחרה על ידי שקלטון לשמש כאוניית המשלחת, הייתה "נמרוד" בת 41 שנים. הוא קנה אותה במחיר 5,000 לירות שטרלינג ושינה את מערך המעטה שלה לזה של ברקנטינה. מהירותה המקסימלית בכוח המנוע בלבד הייתה 6 קשרים.
כמות האספקה שהוטענה באונייה הייתה כה גדולה, עד כי לא נותר בה מקום עבור הפחם שנדרש להפלגה מניו זילנד אל אנטארקטיקה, והיא נגררה על ידי "קוניה" (Koonya) עד שולי משטח הקרח הנטרד. ממשלת ניו זילנד מימנה מחצית מעלות הגרירה, וסר ג'יימס מילס, יו"ר חברת אוניות הקיטור "יוניון" מימן את החצי הנותר. רב החובל של "קוניה" בהפלגה זו היה קפטן פרדריק פרייס אוואנס.
"נמרוד" יצאה להפלגתה תחת פיקודו של רב החובל רופרט אינגלנד, אך שקלטון לא היה מרוצה מתפקודו והחליף אותו בקפטן פרדריק פרייס אוואנס, והוא שפיקד על האונייה בהפלגת ההצלה שלה ב-1909. לאחר שובה לאנגליה מכר שקלטון את האונייה.
ב-31 בינואר 1919 עלתה "נמרוד" על החוף ב-Barber Sands, ליד נורפוק והתרסקה. מבין צוותה שמנה 12 איש ניצלו שניים בלבד.
על שמה קרוי קרחון נמרוד באנטארקטיקה.
צ'פולטפק
צ'פולטפק (בספרדית: Chapultepec) הוא פארק במקסיקו סיטי. הפארק משתרע על פני שטח של 6.8 קמ"ר והוא הגדול ביותר באמריקה הלטינית. אחד מייעודיו של פארק צ'פולטפק הוא לשמש כאזור אקולוגי ו"ריאה ירוקה" למקסיקו סיטי. אזור צ'פולטפק שימש בתקופה הפרה קולומביאנית כמקום התבודדות לשליטים האצטקים, ומאוחר יותר הוקמה במקום טירת צ'פולטפק אשר שימשה כמקום מגוריהם של ראשי המדינה עד שנת 1940, אז הועבר משכן הנשיא ללוס פינוס הנמצא גם כן בפארק צ'פולטפק. הפארק מחולק לשלושה אזורים, כשהאזור הראשון הוא העתיק והמתויר ביותר וכולל בתוכו גן חיות, את המוזיאון הלאומי לאנתרופולוגיה ואת מוזיאון רופינו טמאיו. מדי שנה מבקרים בצ'פולטפק כ-15 מיליון מבקרים.
משמעות שמו של צ'פולטפק הוא "בגבעת החגבים" בנאוואטל, המתייחס לאזור מרכז האזור הראשון של הפארק. במקור היה האזור יער מחוץ לטנוצ'טיטלאן (היום מקסיקו סיטי) ונחשב קדוש בתקופה הפרה קולומביאנית, אולם כיום הוא נמצא כולו בתוך העיר (בעיקר ברובע מיגל אידלגו). הפארק מחולק לשלושה אזורים, כשהאזור הראשון הוא העתיק ביותר, מוקף בגדר וסגור בשעות הלילה. הפארק כולל בתוכו תשעה מוזיאונים, פארקי שעשועים, שבילים, פסלי הנצחה, אגמים ומזרקות. הפארק משמש כריאה ירוקה למקסיקו סיטי, ועוברות בו ציפורים נודדות מקנדה, ארצות הברית ואזורים אחרים של מקסיקו. בפארק נמצאים בין 38 ל-60 מיני עופות, חלקם נודדים וחלקם יציבים. בפארק חיים גם מיני זוחלים ודו-חיים שונים. בין המינים בסכנת הכחדה החיים בפארק נמצאים האקסולוטל המקסיקני, מיני דג כליל גרמיים ממשפחת הגודאתיים ומיני עש מהסוג Alandria. בפארק נמצאים עצים רבים של ברושי מונטזומה (Taxodium mucronatum) שחלקם בני מאות שנים.
באזור הפארקים נמצאים שרידים של נוכחות אנושית עוד מתקופת הטולטקים. במחקרים ארכאולוגיים גילו וזיהו בין היתר קברים של תושבי טאוטיווקאן, מזבח טולטקי בפסגת גבעת צ'פולטפק ומוביל מים מהתקופה הקולוניאלית. אחד האתרים הבולטים במקום הוא מרחצאות מוקטזומה, מערכת של מאגרי מים ותעלות שהוקמו בתקופת האצטקים.
הלל לומד תורה
הִלֵּל לומד תורה (או הלל על גג בית המדרש) הוא סיפור מאגדות חז"ל, המתאר את אהבתו ומסירותו הרבה של הלל הזקן ללימוד התורה, עוד לפני שהיה לחכם מוכר וידוע. מקורו של הסיפור הוא בברייתא, המצוטטת בתלמוד הבבלי במסכת יומא, במסגרת סיפור עני ועשיר ורשע באין לדין. לאורך השנים נעשו לו עיבודים רבים, בעיקר לילדים.
סיפור המעשה
הסיפור מתרחש ככל הנראה בצעירותו של הלל, בטרם נעשה לאחד מגדולי החכמים בישראל. לפי הסיפור, הלל היה עובד בשכר יומי ומתפרנס בדוחק. בכל יום היה מחלק את הסכום שקיבל לשניים: חצי היה נותן לשומר של בית המדרש, שהכניסה אליו הייתה כרוכה בתשלום, כדי להקשיב לדברי תורה מפי חכמי הדור, שמעיה ואבטליון, ואילו מהחצי השני היו הוא ומשפחתו מתקיימים. באחד מערבי שבת, הלל לא מצליח למצוא עבודה ועל כן אין לו כסף לשלם לשומר. השומר מונע ממנו להיכנס לבית המדרש, אך הלל נחוש לשמוע את השיעור ומחליט להאזין לו דרך פתח קטן שנמצא בגג. מכיוון שהיה זה ערב חורפי קר ביותר, נערם שלג על גופו, אך הלל נשאר במקום כל הלילה (וייתכן כי אף מאבד את הכרתו). כשעולה הבוקר בשבת, תוהים החכמים מדוע אולם בית המדרש נותר חשוך. הם נושאים עיניהם מעלה ורואים, כי גופו של הלל מסתיר את הפתח בגג. הם עולים ומוצאים אותו קבור תחת שלג בגובה שלוש אמות (כמטר וחצי). הם מורידים אותו, רוחצים ומניחים לו להתחמם ליד התנור. הסיפור מסתיים באמירתם, כי הלל הוא אדם שראוי לחלל את השבת בעבורו.
חשיבות לימוד התורה
ציטוט הסיפור בתלמוד הוא דוגמה לשילוב אגדה בדיון הלכתי. הסיפור מובא בהקשר של החובה המוטלת על כל אדם מישראל לקיים את מצוות לימוד התורה, ללא תלות במצבו הכלכלי, אף אם הוא סובל מעוני:
העיסוק בלימוד התורה נחשב כאחת המצוות החשובות ביהדות, והוא נסמך על הכתוב בתורה עצמה:
לימוד התורה אינו נתפס כאמצעי לרכישת ידע, אלא כעומד בפני עצמו. כדי לקיים את מצוות תלמוד תורה, יש צורך להקדיש לה זמן ומאמץ, אך זו גם אחת מחמש מצוות "שאין להן שיעור", כלומר: אין הגדרה מחייבת לכמות הזמן או למידת המאמץ שיש להקדיש לה בכל יום ואפשר לצאת ידי חובה גם בלימוד זעום. חז"ל העדיפו שלא להגדיר ערך כמותי לקיום המצווה, אך מנגד, הביאו את הסיפור על הלל כדי להציב רף מוסרי גבוה עבור שומרי המצוות.
מסירות נפש על מצוות
היהדות היא דת מקדשת חיים, בהסתמך על הפסוק -. המאמין מונחה למסור את נפשו אך ורק על קיום שלוש מצוות: עבודה זרה, גילוי עריות ושפיכות דמים - תלמוד תורה איננו אחת מהן. ניתן לטעון, לכן, כי בכך שעלה לגג ביום חורפי ומושלג, הלל סיכן את נפשו באופן שאינו תואם את ההלכה. למרות זאת, סיום הסיפור מבטא את ההערכה הרבה של חז"ל למעשה שעשה ורואה בו התנהגות מופתית.
פיקוח נפש דוחה שבת
ההלכה קובעת, כי פיקוח נפש דוחה שבת. לכן, נראה כי מותר היה לחלל את השבת על כל אדם שהיה נתון במצבו של הלל, שנקבר תחת השלג והייתה סכנה לחייו. אולם, חז"ל העריכו את התנהגותו של הלל עד כדי כך, שמצאו לנכון להצהיר באופן מיוחד, כי דווקא הוא ראוי לכך שיחללו בגללו את השבת.
ביקורת על בית המדרש
בסיפור יש ביקורת מרומזת על בית המדרש של שמעיה ואבטליון. בכניסה אליו נגבה כסף, ולא סכום זניח אלא כמחצית משכורת יומית של פועל עני. ביקורת אחרת היא על השומר, שהכיר את הלל שבא בכל יום לבית המדרש, ובכל זאת לא נתן לו להיכנס בפעם יחידה שלא היה בידו לשלם.
אופיו של הלל
בתלמוד ובמדרשים מופיעים סיפורים רבים אודות אישיותו ואופיו של הלל, פעמים רבות תוך השוואה לבן-זוגו, שמאי. הלל נודע באופיו כענוותן וכסבלן בהלכותיו ובהנהגותיו, לעומת שמאי, שהיה קפדן יותר וחמור סבר. כמה מקווי אופיו של הלל מתגלים גם בסיפור זה, השונה ממרבית הסיפורים בכך שהוא מתייחס אל התקופה בטרם הפך הלל לאישיות חשובה ומוכרת. הלל מתואר כאדם צנוע העובד למחייתו, ועל אף קשיי הקיום אינו מוותר על הלימוד, הדורש ממנו ויתור על חצי מהכנסתו. כאשר השומר מונע ממנו להיכנס לבית המדרש, אין הוא מתעמת עמו, אלא מוצא דרך אחרת להאזין לשיעור.
סיפור אגדה או מעשה היסטורי?
בעבר, ראו היסטוריונים (כדוגמת שמעון דובנוב) ראו בסיפור על הלל לומד תורה עובדה היסטורית, שהראתה את המציאות של לימוד התורה בבית המדרש בעת ההיא.
ההיסטוריון שמואל ספראי דחה את האפשרות שיש לאגדה זו ביסוס היסטורי, מכמה סיבות: ראשית, הלל עצמו היה מבית דוד ומן הסתם ממשפחה עשירה, ושפזרנותו לצדקה מפורסמת בתלמוד. שנית, לא מצינו גביית כסף על לימוד תורה בזמן שבו היה אמור להתרחש הסיפור; אדרבא, החכמים היו יוצאים ומלמדים בכל מקום שרק יכלו, הפצת תורה ברבים הייתה אחד מהאידיאלים של החכמים, ומעולם לא הוזכר "שומר בפתח בית המדרש". גם תיאור מזג האוויר אינו מתאים במיוחד לריאליה בארץ ישראל. מסיבות אלה נובעת מסקנתו של ספארי, כי הסיפור הומצא בבבל, וכי יש בו מוסר השכל בכיוונים שונים, כפי שהוזכר לעיל.
אילונה סלופיאנק
אילונה שוכנכט-סלופיאנק (בגרמנית: Ilona Schoknecht-Slupianek; נודעה גם בשמות המשפחה בריזניק (Briesenick) ולונגו (Longo); נולדה ב-24 בספטמבר 1956) היא אתלטית מזרח-גרמניה בעברה. אלופה אולימפית (מוסקבה 1980), זוכת מדליית ארד מאליפות העולם (הלסינקי 1983), פעמיים ברציפות אלופת אירופה (פראג 1978 ואתונה 1982), שבע פעמים אלופת מזרח גרמניה, 6 פעמים ברציפות דורגה ראשונה בעולם (1978–1983) ושיאנית עולם בהדיפת כדור ברזל.
קריירה
הפדרציה הבינלאומית לאתלטיקה חובבנית, הגוף שקדם להתאחדות האתלטיקה הבינלאומית, השעתה אותה ל-12 חודשים, השעיה שהסתיימה יומיים לפני אליפות אירופה של שנת 1978 שהתקיימה בפראג. תקופת ההשעיה אפשרה לה להתאמן במשך כל השנה, מבלי שנבדקה על שימוש בחומרים אסורים. באליפות עצמה היא זכתה במדליית זהב בשיא אליפות חדש של 21.41 מטר. שנה לאחר מכן באליפות אירופה באולם שנערכה בווינה היא זכתה במדליית זהב (21.01 מטר).
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה בצליה, יוגוסלביה ב-2 במאי 1980 קבעה סלופניאק בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 22.36 מטר, שיפור לשיא העולם בן ה-3 שנים של הלנה פיבינגרובה מצ'כוסלובקיה (22.32 מטר). שבוע לאחר מכן, היא שיפרה את שיאה העולמי בתחרות שנערכה בפוטסדם ב-11 במאי והעמידה אותו על 22.45 מטר. שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי נטליה ליסובסקאיה מברית המועצות (22.53 מטר).
אלופה אולימפית
שלושה חודשים לאחר מכן, באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה סלופניאק במדליית זהב בשיא אולימפי חדש של 22.41 מטר, לפני סבטלנה קרצ'בסקאיה מברית המועצות (21.42 מטר) ובת ארצה מרגיטה פופה (21.20 מטר).
באליפות אירופה באולם שנערכה בגרנובל בשנת 1981 היא זכתה בפעם השנייה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל (20.77 מטר) ושנה לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה באתונה בשנת 1982 היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אליפות חדש של 21.59 מטר.
מדליית ארד באליפות עולם
באליפות העולם הראשונה שנערכה בהלסינקי בשנת 1983 זכתה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.56 מטר, אחרי הלנה פיבינגרובה (21.05 מטר) ובת ארצה הלמה קנורשיידט (20.70 מטר).
בשנת 1984 נישאה להודף הכדור ברזל המזרח גרמני הרטמוט בריזניק.
באליפות העולם באולם שנערכה אינדיאנפוליס 1987 היא זכתה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.28 מטר, אחרי נטליה ליסובסקאיה שקבעה שיא אליפות חדש של 20.52 מטר ולפני קלאודיה לוש ממערב גרמניה (20.14 מטר).
בין השנים 1976–1986 הייתה חברה בפולקסקאמר, הפרלמנט המזרח גרמני, כנציגת הנוער הגרמני החופשי. בשנת 2008 נישאה בשלישית, היא אמא לבת.
מנחם מנדל הגר (צמח צדיק)
רבי מנחם מנדל הגר (כ"ד באייר תק"צ, 1830 - כ"ט בתשרי תרמ"ה, 1884) היה המייסד והאדמו"ר הראשון בשושלת ויז'ניץ.
תולדות חייו
נולד בעיירה קוסוב כבן זקונים לרבי חיים הגר הידוע בכינוי תורת חיים, את שמו קיבל על שם סביו רבי מנחם מנדל הגר מקוסוב, בהגיעו לגיל 14 נשא לאשה את מרים מעניא בתו של רבי ישראל מרוז'ין, ובגיל 24 לאחר פטירת אביו בשנת תרי"ד (1854) עבר לכהן כאדמו"ר בעיירה ויז'ניץ שם התגורר עד פטירתו.
היה ידוע כגאון מופלג בתורה והרבה לעסוק בלימוד, גדולי דורו העריצו מאוד את גדלותו בתורה והעבירו אליו שאלות סבוכות בענייני הלכה, לצד זה היה פזרן גדול בצדקה ובעניין זה נקשרו בשמו אגדות של ממש, את כל רווחיו מעסקים שהשקיע בהם אצל חסידיו הוקדשו כולם לצדקה, עם זאת בחייו האישיים היה סגפן גדול ומסופר עליו שלא היה מתחמם על יד התנור אפילו בלילות החורף הקרים.
הוא נפצע קשה בקריסת מרפסת דירתו בעיירת הנופש מרינבד ונשקפה סכנה לחייו. תוצאות הפציעה ניכרו עליו עד יום פטירתו. בתקופה שבה נפצע, נפטר באופן פתאומי בנו יעקב דוד הגר. ואגדה רווחת בקרב חסידי צאנז, מייחסת לרבי מצאנז הרב חיים הלברשטאם התערבות שמיימית, שבסופה היה מותו של הבן תחליף לחיי האב.
ההתיישבות במישור החוף המרכזי
התיישבות היהודים במישור החוף המרכזי של ישראל החלה בסוף המאה ה-19, על אדמות שנרכשו מבעליהן הערבים, ובהמשך הוא הפך לאזור המאוכלס ביותר בארץ.
מנחם מנדל הגר (צמח צדיק)
תולדות חייו
תכנן לעלות לארץ ישראל ולהתגורר בצפת, שם גרו קבוצה מחסידיו, וכבר בשנת תרכ"ב רכש מקום תפילה בבית הכנסת האר"י, אך בני משפחתו הניאוהו מהתוכנית. גם מחותנו רבי יהושע רוקח מבעלז התנגד לעלייתו.
ההתיישבות במישור החוף המרכזי
תחילת ההתיישבות
עד שנת 1948 יכלו היהודים להתיישב רק במקומות שבהם הערבים מכרו להם אדמות. הערבים לא מכרו ליהודים קרקעות באזורים שהיו טובים להתיישבותם, כגון השומרון והגליל התחתון. האזורים שבהם מכרו ליהודים קרקעות היו שלושה אזורים מרכזיים:
מנחם מנדל הגר (צמח צדיק)
תולדות חייו
לאחר מחלה קשה נפטר רבי מנחם מנדל בראשית שנת תרמ"ה ונטמן בבית הקברות בעיירתו ויזניץ.
ההתיישבות במישור החוף המרכזי
תחילת ההתיישבות
מישור החוף המרכזי בניגוד לאצבע הגליל, אזור אגם החולה, עמק יזרעאל ועמק חרוד לא היה אזור ביצתי ברובו מפני שזהו אזור גבעי ברובו (ובגבעות הרי אין ביצות). במערב מישור החוף המרכזי קיימות גבעות כורכר שאינן מתאימות לחקלאות, ובמרכזו - ה"רכס האדום" (חמרה), גם הוא ללא תועלת למשק החקלאי הערבי, שכן לא היו בו מים זמינים לצומח החקלאי:
מאחר שלערבים אשר התגוררו באזור לא הייתה הטכנולוגיה  לשאיבת מים, וללא מים התקשו לעבד את  החמרה,  הם מכרו את האדמות.
היהודים הציוניים קנו את קרקעות החול האדום:
מנועי הבעירה הפנימית הומצאו לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-19 ובשנות ה-90 של המאה מנועים ראשונים מסוג זה הגיעו לארץ ישראל.
חוסר הידע החקלאי והנכונות לניסויים בלתי פוסקים של המתיישבים
בדיעבד נראה, כי הייתה ברכה בחוסר הידע החקלאי של המתיישבים היהודים:
במושבות הראשונות במישור יהודה ובשרון ניסו לגדל גידולים שונים ונכשלו. לאחר כ- 40 שנה של מסה ומעש הגיעו לידע, שענף ההדרים מתאים לאדמות חול אדום בתנאי השקיה.
כמובן, נמצא מי שהיה מוכן לכסות את הגירעונות שנוצרו בעקבות הניסויים והכישלונות:
הנסיבות ההיסטוריות להתיישבות
התנועה הציונית התעוררה בסוף המאה ה-19:
העיור במישור החוף
השגשוג במשק ההדרים נפסק ב-1939 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עקב הניתוק מהשווקים באירופה. ניתוק זה הגביר את הצורך של היישוב ושל הצבא הבריטי לעשרות מוצרים תעשייתיים. רוב המושבות החלו להתפתח לערים שעברו לעסוק בתעשייה ובשירותים. הון (של הפרדסנים) וכוח עבודה של פועלי הפרדסים הוסב לפיתוח התעשייה והשירותים. דוגמאות להפיכת מושבות לערים בזמן מלחמת העולם ה-II הן המושבות ראשון לציון ורחובות, בשתיהן היה משבר בענף הפרדסים, בשתיהן גרו פועלים רבים שהיו מוכנים לעבור מענפי החקלאות לעבודה בתעשייה; היה הון שניתן היה להשקיעו בתעשייה, וכמובן היה ביקוש רב לתוצרת תעשייתית, הן מצד האוכלוסייה והן מצד הצבא הבריטי. המושבה נס ציונה, שהעסיקה פועלים ערבים בעיקר, לא השתתפה בתהליך זה, ונשארה מושבה חקלאית עוד שנים רבות. כל התהליכים הללו התגברו עם מלחמת העצמאות והעלייה ההמונית בעקבותיה. האזור הפך מאזור חקלאי מייצר הדרים לאזור עירוני–תעשייתי– שירותי וכך הפך לאזור המאוכלס ביותר בארץ.
סוראז'
סוראז' (ברוסית: Сураж) היא עיר והמרכז האדמיניסטרטיבי של נפת סוראז' במחוז בריאנסק ברוסיה. היא ממוקמת על נהר איפוט, 177 קילומטרים דרומית-מערבית לבריאנסק, בירת המחוז.
אוכלוסיית המקום מנתה: 11,640 (מפקד 2010), 12,046 (מפקד 2002), 12,559 (מפקד 1989), 1,599 (1897).
היסטוריה
המקום הוזכר לראשונה במאה ה-17 ככפר בשם סוראז'יצ'י (Суражичи).
מאז 1781 היא ידועה כעיר סוראז'-נה-איפוטי (Сураж-на-Ипути, סוראז' על האיפוט), ומ-1797 ידועה בשם סוראז' בלבד.
בזמן מלחמת העולם השנייה, נכבשה העיירה על ידי הגרמנים ב-17 באוגוסט 1941 והיא שוחררה על ידי הצבא האדום ב-25 בספטמבר 1943.
הקהילה היהודית
יהודים התיישבו כנראה לראשונה בסוראז' במחצית הראשונה של המאה ה-18. בשנת 1897 מנתה הקהילה היהודית בסוראז' 2,398 איש, שהיוו 60 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
יהודי סוראז' סבלו מפוגרומים באוקטובר 1905 (באירועי מהפכת אוקטובר), פעמיים ב-1917 (באירועי מלחמת האזרחים ברוסיה) ואחד בשנת 1918 שבוצע על ידי חיילי הצבא האדום. ב-1939 הידלדלה האוכלוסייה היהודית וחיו בה רק 2,052 יהודים, כ-23 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
לפני הכיבוש הגרמני רוב היהודים נמלטו מזרחה או גויסו לצבא האדום, ונותרו כ-30% מהאוכלוסייה היהודית ערב המלחמה. לאחר הכיבוש נעשה רישום של היהודים והם אולצו לבצע עבודות כפייה. בסתיו 1941 היהודים נאלצו להיכנס לגטו, ובתיהם המקוריים הועלו באש. במרץ 1942 היהודים נלקחו מהגטו אל הכפר הקרוב קיסלובקה ושם נרצחו בבור הריגה.
ב-1962 אישה יהודית ילידת סוראז' ששרדה את המלחמה יזמה מהלך להעברת הגופות לקבורה ראויה בבית הקברות היהודי של סוראז' והוקמה שם אנדרטה לזכרם.
בעיות אקולוגיות
כתוצאה מאסון צ'רנוביל ב-26 באפריל 1986, חלק מהשטח של מחוז בריאנסק היה מזוהם בקרינה רדיואקטיבית (בעיקר נפות גורודייבקה, קלימובו, קלינצי, קרסנאיה גורה, סוראז' ונובוזיבקוב). בשנת 1999 חיו כ-226,000 אנשים באזורים שרמת הזיהום מעל 5 קירי לקילומטר רבוע, והם מהווים כ-16% מאוכלוסיית המחוז.
גלריית סמלי רוסיה
סמלי רוסיה, לרבות חלקי הרפובליקות והמחוזות, טריטוריות אחרות, וגופי הרשות המבצעת:
סטיבן אדלר
סטיבן אדלר (באנגלית: Steven Adler; נולד ב-22 בינואר 1965) הוא מוזיקאי יהודי-אמריקאי. התפרסם כמתופף של להקת ההארד רוק Guns N' Roses, איתה הגיע להצלחה בינלאומית בסוף שנות ה-80. אדלר פוטר מהלהקה בעקבות התמכרותו להירואין בשנת 1990, בעקבות פיטוריו הקים מחדש את להקתו הישנה Road Crew.
בתחילת המאה ה-21 תופף בלהקה Adler's Appetite, לה היה שותף בהקמתה בשנת 2003. משנת 2012 מתופף אדלר בלהקתו Adler. בשנת 2016 הופיע אדלר כאורח בסיבוב הופעותיה המחודש של להקת Guns N' Roses, אליה חזרו סלאש ודאף מק'אגן.
ראשית חייו (1984–1965)
אדלר נולד בשם מייקל קולטי (באנגלית: Michael Coletti) בקליבלנד, אוהיו לאבא יהודי-איטלקי-אמריקאי ואמא יהודייה.
לאחר שאביו עזב את המשפחה, עבר עם אמו ללוס אנג'לס, קליפורניה. שמו המקורי נקרא על שמו של אביו, הוא שונה לסטיבן לאחר מכן בהתאם לאמונה היהודית האוסרת קריאת בשם על אדם אחר אשר עדיין חי. מאוחר יותר לקח את שם המשפחה אדלר מנישואי אמו למלווין אדלר. יש לו אח מבוגר בשם קני, ואח למחצה צעיר יותר בשם ג'יימי. אדלר גדל בעמק סן פרננדו עד גיל 13, כאשר נשלח לחיות עם סבו וסבתו בהוליווד בשל התנהגותו הרעה. בחטיבת הביניים התיידד אדלר עם סול הדסון, שנודע מאוחר יותר בשם סלאש. הם נפגשו כאשר אדלר ביצע תאונת סקייטבורד וסלאש עצר לעזור לו. אחרי כיתה ט' חזר אדלר לבית הוריו בעמק עד לסוף התיכון, שבמהלכו למד לנגן בתופים.
לאחר חזרתו להוליווד ב-1983, נבחן אדלר לאודישנים למועדון. לאחר שנכשל בו, הקים את הלהקה Road Crew - עם חבר ילדותו סלאש, אליה הצטרף דאף מק'גאגן. סלאש פירק את הלהקה בשל חוסר יכולתם למצוא סולן הולם, כמו גם בעקבות עצלותו של אדלר בהשוואה לעצמו ולמקגאן. מאוחר יותר הצטרף אדלר ללהקה מקומית בשם Hollywood Rose, בהשתתפות הזמר אקסל רוז והגיטריסט איזי סטראדלין.
גאנז אנד רוזס (1990–1985)
ביוני 1985, הצטרף אדלר ללהקת Guns N' Roses, אשר נוסדה על ידי אקסל רוז, איזי סטרדלין, וכמה מחברי להקת L.A. Guns. חבריו מלהקתו הקודמת Road Crew - סלאש ודאף מקגאגן, השלימו את הרכב הלהקה. תחילה ניגנה הלהקה במועדוני לילה ומאוחר יותר עברה לנגן בהופעות גדולות יותר, במהלך 1985 ו-1986. לאחר שכמה וכמה חברות תקליטים גדולות עקבו אחר הלהקה, לבסוף חתמו Guns N' Roses עם גפן רקורדס במרץ 1986.
ביולי 1987 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה Appetite for Destruction, אשר זכה להצלחה גדולה ומכר כ-28 מיליון עותקים ברחבי העולם (מתוכם 18 מיליון בארצות הברית בלבד, דבר אשר הפך את האלבום לאלבום הבכורה הנמכר ביותר אי-פעם בארצות הברית). במהלך סיבוב הופעות של הלהקה עם אליס קופר, השתכר אדלר ושבר את ידו לאחר שחבט בפנס רחוב בעקבות קטטה בבר. בעקבות זאת הוחלף לכמה הופעות עד אשר החלים.
אדלר גאה ביהדותו דבר זה התבטא בבקשתו שלא לשים את ראשו על עטיפת האלבום Appetite for Destruction שכללה צלב נוצרי.
קריירה לאחר גאנז אנד רוזס (1990-2011)
לאחר שעזב את גאנז אנד רוזס, הקים את להקת Road Crew בהרכב חדש והספיק להקליט איתם אלבום - אך לאור בעיותיו המתמשכות של אדלר עם הסמים הלהקה פורקה.
שנה לאחר פיטוריו, ביולי 1991, הגיש אדלר תביעה נגד חברי להקתו לשעבר Guns N' Roses, בטענה שפוטר כי התרופה שלקח נגד אופיום פגעה בכושר הריכוז שלו. אדלר טען גם כי חבריו ללהקה בעצם רצו לסלקו, לכן נאמר לו בזמנו בלהקה כי בכל פעם שישתמש בסמים - יצטרך לשלם 2000 דולר. בסופו של דבר קיבל אדלר 2.25 מיליון דולר ו-15% מתמלוגיו על כל שיר בו היה שותף בלהקה.
ב-5 במאי 1995 נעצר אדלר בביתו באשמת פשע של החזקת הרואין. בשנת 1996 סבל אדלר משבץ מוחי קצר, לאחר שלקח "ספידבול" - שילוב של הרואין וקוקאין בהזרקה לווריד - מה שגרם לשיתוק זמני של צד שמאל בפניו וליקוי בדיבור. ביוני 1998, הצטרף אדלר ללהקת רוק חדשה בשם BulletBoys, יחד עם גיטריסט גאנז אנד רוזס לעתיד - DJ Ashba.
בשנת 2003 הקים אדלר את הלהקה Suki Jones (נקראה Adler's Appetite לאחר מכן), איתה ניגן שירים מאלבום הבכורה של גאנז אנד רוזס - Appetite for Destruction.
בשנת 2010 הצטרף אדלר לאלבום הסולו של סלאש, בו הקליט שיר לצידם של בסיסט Red Hot Chili Peppers - 'פלי', אליס קופר וניקול שרזינגר.
להקת Adler והופעות אורח עם גאנז אנד רוזס
בשנת 2011, הקים אדלר להקה חדשה בשמו - "Adler", איתה הוציא אלבום. ב-14 באפריל 2012, נכנס סטיבן אדלר יחד עם ההרכב הקלאסי של גאנז אנד רוזס ל-"היכל התהילה של הרוק אנד רול". בשנת 2013 נכנס אדלר למכון גמילה על מנת להמשיך לעבוד על התפכחותו והתנתקותו מסמים. ב-6 ביולי 2016 הצטרף אדלר לסיבוב ההופעות המחודש של גאנז אנד רוזס - "Not in This Lifetime... Tour" באוהיו וניגן את הלהיטים "Out Ta Get Me" ו "My Michelle". זוהי הייתה הופעתו הראשונה של אדלר עם הלהקה מאז 1990. מאוחר יותר הופיע שוב עם הלהקה בלוס אנג'לס ובואנוס איירס.
עם Guns N' Roses
הופעות חיות
סינגלים
עם Adler's Appetite
אלבומים סינגלים
עם Adler
אלבום סינגלים
אורן חסון
אורן חסון (נולד בשנת 1971) הוא איש עסקים ישראלי. בעבר שימש כיושב ראש ההתאחדות לכדורגל בישראל, יושב ראש מנהלת הליגות לכדורגל, כמנכ"ל מנהלת הליגות לכדורגל וכיושב ראש ומנכ"ל חברת יפנאוטו.
ביוגרפיה
חסון נולד וגדל בתל אביב, למד בתיכון אליאנס בעיר ואת שירותו הצבאי בצה"ל עשה ביחידת נ"מ.
בעל תואר ראשון בחשבונאות ותואר שני במנהל עסקים מהמרכז האקדמי פרס.
בשנת 2010 מונה חסון למנכ"ל חברת יפנאוטו, ושימש בתפקיד במהלך משברים גדולים אותם חוותה החברה. ב-7 באפריל 2014 מונה חסון ליו"ר חברת יפנאוטו.
בחודש אוגוסט 2014, עם הקמת מנהלת הליגות לכדורגל, מונה חסון למנכ"ל המנהלת. בחודש דצמבר 2016, לאחר עזיבתו של יו"ר מנהלת הליגות הראשון, יורם באומן, מונה חסון ליו"ר מנהלת הליגות, וב-19 בדצמבר 2017 סיים את תפקידו כיו"ר.
ב-30 באוקטובר 2019 מונה חסון ליו"ר ההתאחדות לכדורגל בישראל. ב 27 בדצמבר 2022 נערכו שוב בחירות לתפקיד יו״ר ההתאחדות בהן ניצח שינו זוארץ וסיים את תפקידו בדצמבר 2022.
חסון נשוי ואב לארבעה, ומתגורר ברמת השרון.
בצעירותו היה חבר בלהקת צעירי תל אביב, ואף השתתף בסדרה הראשונה של הלהקה "החופש האחרון" ששודרה בערוץ הראשון בשנת 1989.
ז'ורז' לואי לה סאז'
ז'ורז' לואי לה סאז' (בצרפתית: Georges-Louis Le Sage; 13 ביוני 1724 - 9 בנובמבר 1803) היה פיזיקאי ז'נבאי. המציא בין היתר תאורית גרביטציה ואת הטלגרף החשמלי.
ביוגרפיה
ז'ורז' נולד ב-13 ביוני 1724, לגאורג לואי לה סאז' ולאן מרי קמף.
הוא הקדיש את חייו למתמטיקה ופיזיקה בניגוד לרצון אביו. במיוחד עסק בעניין הגרביטציה והתאוריה הקינטית של הגזים.
לה סאז' נפטר ב-9 בנובמבר 1803 בז'נבה.
המצאותיו
לה סאז' התעניין במיוחד בתחום הגרביטציה. הוא הגה ופיתח שיטה המסבירה כיצד פועל כוח הכבידה של ניוטון מבחינה מכנית. לפיו חלקיקים זעירים נעים במהירות גבוהה לכל הכיוונים, וחוסר איזון בין החלקיקים הפועלים על אובייקט מסוים גורם למשיכתו לאובייקט אחר.
תאוריה זו לא התקבלה אך היוותה נדבך חשוב בהבנה של הגרביטציה מבחינה מכנית, כפי שמתוארת בתורת היחסות הכללית כעקמומיות במרחב.
ב-1774 המציא ז'ורז' לה סאז' את הטלגרף החשמלי - טלגרף המשתמש באותות חשמליים.
מרסל בזנסון
מרסל בזנסון (בצרפתית: Marcel Bezençon; 1 במאי 1907, אורב, שווייץ – 17 בפברואר 1981, לוזאן, שווייץ) היה מנהל איגוד השידור האירופי עד לשנת 1970. ב-1955 הוא הגה את רעיון תחרות הזמר אירוויזיון בהתבסס על פסטיבל סן רמו.
בזנסון סיים את לימודיו בתולדות האמנות בשנת 1932. הוא היה מנהל "רדיו לוזאן" במשך 11 שנים, ומנהל ארגון השידור הציבורי השווייצרי במשך 22 שנים. הוא היה דמות מפתח בתחילת שידורי תוכניות טלוויזיה בשווייץ ויזם תוכניות רדיו המשלבות פרוזה ומוזיקה.
החל מ-2002 ניתנים פרסים ע"ש בזנסון בתחרות האירוויזיון ובתחרות המלודיפסטיבלן לאמנים המשתתפים בתחרויות.
גיל נבון
גיל נבון (נולד ב-28 בפברואר 1936) הוא כימאי ישראלי, פרופסור אמריטוס בבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב. מומחה עולמי ומפתח של טכניקות בתהודה מגנטית גרעינית ושל דימות תהודה מגנטית ואחד מפורצי הדרך בשימוש בה במערכות רפואיות. חתן פרס לנדאו למדעים ומחקר לשנת 2011, זוכה מדליית זהב של האגודה הבינלאומית לתהודה מגנטית ברפואה לשנת 2016 וזוכה מדליית הזהב של החברה הישראלית לכימיה לשנת 2019.
חייו המוקדמים
בהיותם זוג, עזבו את הגרעין ועברו לרמת גן, שם נולד בנם גיל. בהיותו כבן חצי שנה, עברו נבון והוריו להתיישבות החדשה קריית עבודה שמדרום לתל אביב, וזו לימים הפכה להיות חלק מהעיר חולון. האב משה עבד כטייח בהקמת שכונת "שיכון זול" שבחולון, ושם, ברחוב ויצמן, בחדר בו ישן הבן גיל בלילות, פתחה רוזקה גן ילדים בשם "גן שושנה".
התעניינותו של נבון במדעים בכלל ובכימיה בפרט, החלה בהיותו בתיכון. הוא הקים בביתו מעבדה קטנה וביצע פיצוצים בחומרי נפץ שלא נשמרו כהלכה בידי מרדכי אלישיב, שהיה מורהו לכימיה והמנהל של תיכון קוגל. את החומרים רקח מנוסחאות שמצא בספרי הכימיה.
נבון היה חניך בגדוד "להבות צעיר" בתנועת השומר הצעיר אך תמך בצד המתון של התנועה. עם גיוסו לצה"ל, שירת כנח"לאי בקיבוץ נירים ובמסגרת האימון המתקדם השתתף בניסוי של פרופ' עזרה זהר, שתוצאותיו הובילו לביטול "משמעת המים" בצה"ל. בהמשך שירותו הצבאי הוצב כשוטר – למשך כחודש – בבית החולים הדסה הר הצופים הנטוש שהיה מובלעת מעבר לקוויים הירדנים.
בתקופת השל"ת שירת בקיבוץ געתון כטרקטוריסט בפלחה וראה את עתידו כחקלאי, אולם לאחר שחרורו מצה”ל, ביוני 1956, החליט לעזוב את הקיבוץ ולהתחיל את לימודיו באוניברסיטה. בטרם החלו הלימודים, פרצה מלחמת סיני, והוא צוות כנהג קומנדקר בסיירת שריון שעסקה במרדף אחר המצרים הנסוגים.
לימודים והכשרה
את לימודי הכימיה, אותם מימן על ידי עבודה בחופשות הקיץ כנהג טרקטור בשדות הכותנה של עמק בית שאן, סיים נבון באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1959, במהלך לימודיו לתואר שני, פרסם חוברת בשם "מבוא לביוכימיה" המבוססת על הרצאותיו של פרופ' נח ליכטנשטיין ועל ספרי לימוד עדכניים. החוברת, שהפכה לרבת מכר, הודפסה במהדורות רבות ושירתה דורות רבים של סטודנטים. נושא מחקרו לתואר שני, בהנחיית גבריאל שטיין וגדעון שפסקי היה "ריאקציות של אטומי מימן".
עבודת הדוקטורט שלו, שהוגשה בשנת 1965, נשאה את הכותרת "בעיות במנגנוני ריאקציות חמצון-חיזור" ובוצעה בהנחיית הפרופסורים גבריאל שטיין ויהושע יורטנר. הפרסום הראשון שלו על ספקטרום העברת המטען בין יוני הליד לחמצן מולקולרי נכתב על ידו באופן עצמאי. במקביל לעבודת הדוקטורט, החל נבון להתעניין בנושא התהודה המגנטית הגרעינית (NMR) ושיתף פעולה עם פרופ' אהרון לוינשטיין מהטכניון. נבון המשיך לעסוק בנושא זה גם לאחר שיצא לשהות בתר-דוקטורית במעבדות המחקר של בל בניו ג'רזי. שם, בהנחיית רוברט שולמן, הדגים לראשונה את המדידות של המרחקים הבין-אטומיים בין מטלואנזימים לסובסטרטים.
באוניברסיטת תל אביב
בשנת 1968, עם שובו לישראל, הצטרף נבון לסגל בית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב שזה מכבר הוקם, והיה הראשון בישראל לעסוק ביישומים ביוכימיים של NMR. ב-1972 מונה לפרופסור חבר וב-1980 לפרופסור מן המניין. כמו כן עמד בראש הקתדרה ע"ש אלכסנדר וקלרה סטרנסקי.
במהלך עשרות שנות מחקרו הוזמן נבון כמדען אורח אל מוסדות רבים בעולם, בהם: אוניברסיטת אוקספורד, מעבדות בל, NIH, אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת מינסוטה, אוניברסיטת ברקלי ואוניברסיטת ניו יורק.
גיל נבון נבחר כעמית בכל שלוש החברות הגדולות לתהודה מגנטית בעולם: האגודה הבינלאומית לתהודה מגנטית ברפואה (ISMRM) שאף העניקה לו את מדליית הזהב, האגודה האירופית לתהודה מגנטית ברפואה ובביולוגיה (ESMRMB) שאף בחרה בו כחבר כבוד, והאגודה הבינלאומית לתהודה מגנטית (ISMAR). כמו כן, זכה במדליית הזהב של החברה הישראלית לכימיה.
יסודות התהודה המגנטית
נבון הוביל מחקרי NMR שבוצעו עם קומפלקסים של מתכות מעבר, חישוב צפיפויות ספין וחקר תרכובות ספין-קרוסאובר. יחד עם ד"ר נורמן סוטין, הגיעו השניים לפריצת דרך משמעותית בתגלית כי דיכוי פלואורסצנטי של +Ru(bipy)32 על ידי קובלט (III) מושגת על ידי העברת אלקטרונים ממצב מעורר. הייתה זו תגלית מרכזית שהובילה לפיתוח התאים הפוטו-וולטאים הנוזליים ולמחקר על ייצור פוטוכימי של מימן ממים.
כמו כן, ערך מחקר NMR של N14 בשיתוף עם פרופ' אהרון לוינשטיין בנושא קצב העברת אלקטרונים ב-פרי-פרו- הקסציאניד, וכן על היסט פרמגנטי של 13C ב- -Fe(CN)63.. הוא היה הראשון שהגה והדגים הדמיית MRI של זרם חשמלי, ונמנה עם ראשוני המציעים את האפשרות להשיג MRI משופר ומהיר יותר באמצעות מערך של סלילים. רעיון זה אכן התגשם וסלילי מערכים מדורגים הפכו לסטנדרטיים בסורקי MRI קליניים מסחריים מתקדמים.
נבון הציע שיטת MRI חדשנית בשם (SPINOE (Spin Polarization Induced NOE. בשיטה זו 129Xe היפר-קוטבי גורם להגברה של MRI של פרוטונים. מאמר בנושא פורסם בכתב העת היוקרתי Science.
שימושי NMR בביולוגיה, ביוכימיה ורפואה
מבחינת יישומים ביו-רפואיים, נבון היה חלוץ בעריכת מדידות לא פולשניות של חילוף החומרים בתאים חיים בעזרת תמ"ג. מחקר זה נעשה במעבדות בל במהלך שנת השבתון שלו. נבון הראה לראשונה כי תמ"ג של 31P של מטבוליטים יכול לשמש כטביעת אצבע לסוגים שונים של תאים סרטניים. הדגמה שעל ידי מדידה בזמן אמת של pH ו-ATP בתאים חיידקיים, עזרה לתקף את התיאוריה הכימואוסמוטית של פיטר מיטשל לגבי הזרחון החמצוני. בעבודה על תמ"ג של 31P של תאי שמרים נחשף הבסיס הביוכימי של מוטציה גנטית, וזו יכולה להיחשב כאחד ממאמרי המטבולומיקה הראשונים.
נבון הוביל גילוי מנגנון חדש של פעולתה של התרופה הכימותרפית לונידאמין כמעכב להובלת חומצה לקטית. מחקריו, המשלבים תמ"ג של 31P ,23Na, ו- 59Co של יוני -Co(CN)63 על לבבות חולדה, קבעו את תפקיד זרם הנתרן והבצקת הנלווית לפגיעה בלתי הפיכה ברקמת שריר הלב במהלך איסכמיה. נוסף לכך, גילו כי החומר המשתן פורוסמיד יעיל לעיכוב שטף הנתרן במהלך איסכמיה ולהארכה דרמטית של משך השימור ההיפותרמי של הלב.
כמו כן תכנן נבון שיטה להדמיה של H217O. בשיטה זו ניתן לעקוב אחר ייצורו לאחר שאיפת גז 17O2 ובכך לבצע הדמיה פונקציונלית מטבולית.
במטרה להביא את מחקריו ליישום קליני, השתמש פרופ' נבון בטכניקת העברת רוויה (CEST-MR) לבדיקה in vivo של ריכוזי גליקוזאמינוגליקאן (gagCEST) האחראי לדלקת מפרקים ניוונית ובניוון דיסק בין-חולייתי.
בהתבסס על הנטייה של גידולים סרטניים לספיגה מועדפת של גלוקוז (תופעת ורבורג) הראה נבון שניתן לדמות גידולים באמצעות CEST-MRI של אנלוגים לגלוקוז. טכניקה זאת, תוך שימוש בגלוקוזאמין, הודגמה בדימות של סרטן השד בנשים.
חיים אישיים
גיל נבון נשוי לרות נבון, פרופסור אמריטה לגנטיקה באוניברסיטת תל אביב, והם הורים לשלושה בנים. שני אחיו, ד"ר אהוד נבון ושמואל (שמוליק) נבון עבדו שנים רבות ברפאל. עם בני דודיו נמנים הארכאולוג פרופ' עמוס קלונר והגאולוג פרופ' עודד נבון.
קלרמונט (ספינת קיטור, 1807)
"קלרמונט" (באנגלית: Clermont) הוא שמה הלא רשמי והיותר מוכר של "נורת' ריוור" (North River), ספינת הקיטור המסחרית הראשונה בעולם וחלוצת ספינות גלגלי המשוטים בנהרותיה הגדולים של אמריקה. היא נבנתה בנהר הדסון בארצות הברית ב-1807 על ידי הממציא והיזם רוברט פולטון והפוליטיקאי והדיפלומט רוברט ליווינגסטון, מהאבות המייסדים של ארצות הברית. הספינה הובילה נוסעים בצורה סדירה בנהר הדסון בין ניו יורק לאולבני מאוגוסט 1807 עד 1814. "נורת' ריוור" הוא שמו הקודם של ההדסון, ו"קלרמונט" הוא שם אחוזתו של ליווינגסטון בעמק ההדסון.
קרווחל
קרווחל הוא שם משפחה ספרדי הנפוץ בחצי האי האיברי בקרב נוצרים, יהודים ואנוסים כאחד. כיום השם נפוץ גם במדינות דרום אמריקה שהיו קולוניות האימפריה הספרדית.
אנה סואל
אנה סואל (באנגלית: Anna Sewell; 30 במרץ 1820 – 25 באפריל 1878) הייתה סופרת אנגלייה, הידועה בעיקר בשל ספרה, "הסייח השחור".
ביוגרפיה
סואל נולדה בגרייט ירמות', מחוז נורפוק, אנגליה למשפחה קווייקרית אדוקה. אביה היה אייזיק פיליפ סואל (1793–1879), ואימה, מרי רייט סואל (1798–1884), הייתה סופרת ילדים מצליחה. היה לה אח אחד צעיר ממנה בשם פיליפ. את רוב חינוכה קיבלה בבית. כשהייתה בת 12 עברה משפחתה לגור בסטוק ניואינגטון, שם החלה לראשונה ללמוד בבית ספר. שנתיים מאוחר יותר היא החליקה בדרכה חזרה מבית הספר ושני קרסוליה נפצעו באופן חמור. אביה החל לעבוד בברייטון ב-1836 בתקווה שהאקלים שם יעזור לרפא את אנה. למרות זאת וככל הנראה בגלל חוסר טיפול מתאים בפציעה, אנה מעולם לא הצליחה לעמוד שוב על רגליה ללא קביים ולא הצליחה ללכת כלל. כדי להתנייד ממקום למקום השתמשה לעיתים קרובות בעגלות רתומות לסוסים, שתרמו לאהבתה לסוסים ולדאגתה לטיפול הומני בבעלי חיים. בערך באותו זמן אנה ואימה עזבו את אגודת הידידים כדי להצטרף לכנסייה האנגליקנית. למרות זאת שתיהן המשיכו את פעילותן בחוגים אוונגליסטים.
אמונתה הדתית של אימה באה לידי ביטוי בעיקר בכתיבת ספרי ילדים אוונגליסטיים, אותם עזרה אנה לערוך, אם כי כל בני משפחת סואל, ומשפחתה של מרי סואל - בני משפחת רייט, עסקו בעבודות אחרות רבות וטובות. במהלך חיפושיה אחר אפשרות לשפר את בריאותה באירופה נתקלה סואל במגוון סופרים, אמנים ופילוסופים אליהם לא נחשפה בעברה. עבודתה היחידה של סואל שהתפרסמה הייתה "הסייח השחור" שנכתב בין השנים 1871 עד 1877 לאחר שעברה לאולד קאטון, כפר מחוץ לעיר נוריץ' בנורפוק. בתקופה הזאת מצב בריאותה הידרדר. היא הייתה מרותקת למיטתה לעיתים קרובות והכתיבה הייתה אתגר עבורה. היא הכתיבה את הטקסט לאימה ומ-1876 החלה לכתוב על פיסות נייר שאימה עיבדה לאחר מכן. ב-24 בנובמבר 1877, כשהייתה בת 57, מכרה סואל את הספר להוצאה לאור מקומית בשם "ג'ארולד". אף על פי שהספר נחשב לקלאסיקת ילדים, היא כתבה אותו במקור לאנשים שעבדו עם סוסים. היא אמרה: "מטרה מיוחדת [הייתה] להרבות טוב-לב, סימפתיה וטיפול אוהד בסוסים".
מקום הולדתה בצ'רץ' פליין (Church Plain) שבגרייט ירמות' משמש כמוזיאון, ומ-2014 קיים בו גם בית תה.
סדימנטציה
סדימנטציה היא שקיעה של משקעים המתרחשת כשחלקיקים בקולואיד מתבדלים מתוך הנוזל שבו הם נאגרים ומגיעים למצב מנוחה כנגד מחסום. הליך הסדימנטציה מתרחש בתנועתם של החלקיקים דרך הנוזל בתגובה לכוחות הפועלים עליהם. כוחות אלה יכולים לנבוע מכוח הכבידה, תאוצה צנטריפוגלית או אלקטרומגנטיות. השתקעות (Settling) - חלק מתהליך הסדימנטציה - היא נפילה של חלקיקים מרחפים דרך הנוזל, ואילו הסדימנטציה עצמה, השקיעה ויצירת המשקע, היא התוצאה הסופית של תהליך ההשתקעות.
בגאולוגיה, סדימנטציה היא השתקעות, או שיקוע של משקע ים שגורמים להיווצרות סלע משקע. המונח משמש בצורה רחבה לכל מגוון התהליכים המביאים להיווצרות סלע משקע, החל מסחיפה, או שחיקה, ראשונית, דרך הובלת משקעים ושיקוע ועד לליתיפיקציה (Lithification, התמצקות תחת משקל) של המשקעים. עם זאת, ההגדרה הגיאולוגית הצרה של סדימנטציה היא שקיעה מכנית של חלקיקי משקעים מתרחיף ראשוני באוויר או במים.
גאולוגיה
בגאולוגיה, המונח סדימנטציה מיושם באופן נרחב על כל מגוון התהליכים המביאים להיווצרות סלע משקע, החל מהיווצרות ראשונית של משקעים על ידי סחיפה ושחיקה של חלקיקים ממחשופי הסלע, דרך הובלת משקעים ושיקוע, ועד הליתיפיקציה. עם זאת, המונח מיושם במיוחד על שקיעת משקעים, ובמובן המחמיר, הוא חל רק על שקיעה מכנית של חלקיקי משקעים מהריחוף הראשוני באוויר או במים. משקעים מביאים להיווצרות של צורות נוף וקרקע משקעיות וסלעים המהווים את תיעוד המשקע. הבנייה של משטחי קרקע על ידי שקיעה, במיוחד בעמקי נהרות, נקראת אגרדציה (aggradation) או הצטברות.
קצב השקיעה הוא עובי המשקע שנצבר ביחידת זמן. ניתן לבטא זאת באופן מתמטי באמצעות משוואת אקסנר (Exner). קצבי השקיעה נעים בין פחות מ- עבור משקעי פלג עד כמה מטרים בשנה בחלקים של דלתות נהרות ראשיות. עם זאת, הצטברות משקעים ארוכת טווח נקבעת פחות על פי קצב הסדימנטציה ויותר על פי קצב ההתרבדות, מה שיוצר מרחב להצטברות משקעים בטווחי זמן גיאולוגיים. רוב השקעים בתיעוד הגיאולוגי התרחשו באפיזודות הצטברות קצרות יחסית, שהיו מופרדות במרווחים ארוכים של אי-שקיעה או אפילו שחיקה.
הובלה מוגברת ושקיעה בלתי רצויה של חומר מרחף נקראת סחף, והיא מהווה מקור מרכזי לזיהום בנתיבי מים בחלקים מסוימים של העולם. שיעורי שיקוע גבוהים יכולים להיות תוצאה של ניהול קרקע לקוי ותדירות גבוהה של אירועי הצפה. אלה עשויים להזיק למערכות אקולוגיות שבריריות, כמו שוניות אלמוגים. שינויי האקלים משפיעים גם הם על שיעורי הסחף.
בסביבות שפך נהר, שיקוע יכול להיות מושפע מנוכחות צמחייה או היעדרה. עצים כגון מנגרובים חיוניים להפחתת גלים או זרמים, ומקדמים את התיישבותם של חלקיקים מרחפים.
שקיעה המוגברת על ידי האדם
אסטרטגיות לשיפור משקעים הן פרויקטים של ניהול סביבתי שמטרתם לשחזר ולהקל על תהליכי בניית קרקע בדלתה. זמינות משקעים חשובה מכיוון שדלתות נשחקות באופן טבעי ולכן זקוקות להצטברות משקעים כדי לשמור על הגובה שלהן, במיוחד בהתחשב בשיעור הגובר של עליית פני הים. אסטרטגיות לשיפור משקעים שואפות להגביר את השקיעה במישור הדלתא בעיקר על ידי שחזור חילופי המים והמשקעים בין נהרות ומישורי דלתא נמוכים. ניתן ליישם אסטרטגיות לשיפור משקעים כדי לעודד עלייה בגובה היבשה כדי לקזז את עליית פני הים. העניין באסטרטגיות לשיפור משקעים גדל לאחרונה בשל יכולתן להעלות את גובה הקרקע, דבר שחשוב לקיימות ארוכת הטווח של דלתות.
שיווי משקל של סדימנטציה
כאשר חלקיקים שוקעים מתרחיף מגיעים לגבול קשה, ריכוז החלקיקים בגבול מתנגד לפעפוע. התפלגות המשקעים ליד הגבול מגיעה לשיווי משקל משקעי. מדידות ההתפלגות מניבות מידע על אופי החלקיקים.
אווה לוי
אווה לוי (בגרמנית: Eva Levy) הייתה אתלטית יהודייה-גרמנייה, אלופת המכביה הראשונה (1932) בהדיפת כדור ברזל ובהטלת כידון.
ביוגרפיה
במכביה הראשונה שנערכה בסוף מרץ 1932 זכתה לוי ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב בהטלת כידון בתוצאה של 33.59 מטר, לפני אורה מזרחי (32.10 מטר) ויוכבד מכנס (29.37 מטר), שתיהן מארץ ישראל והדיפת כדור ברזל בתוצאה של 10.79 מטר, לפני פרידה ברסון מפולין (10.34 מטר) וגוטהיים מגרמניה (9.85 מטר). מדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 26.78 מטר, אחרי פרידה ברסון (34.45 מטר) וגוטה ברלינר מפולין (31.25 מטר).
יעל דאוקר
יעל נעים דאוקֶר (Yael N. Dowker; 1919 – ינואר 2016; נולדה כיעל נעים) הייתה מתמטיקאית ממוצא ישראלי, בולטת בעבודתה בתחומי תורת המידה והתורה הארגודית.
ביוגרפיה
נולדה בתל אביב כיעל נעים. למדה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, שבמרילנד, ארצות הברית. בשנת 1941, בהיותה סטודנטית לתואר שני, פגשה את קליפורד יו דאוקר, מתמטיקאי קנדי שעבד שם בתור מדריך. בני הזוג נישאו בשנת 1944. במהלך התקופה שבין 1943 ל-1946 עבדו שניהם במעבדה לקרינה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
דאוקר הפכה לתלמידת דוקטורט במכללת רדקליף (בקיימברידג', מסצ'וסטס), תחת הנחייתו של ויטולד הורוויץ'. היא פרסמה את התזה שלה ב"מידות אינווריאנטיות ומשפטים ארגודיים" ב-1947, וקיבלה דוקטורט ב-1948. בשנים 1948–1949, היא למדה לפוסט-דוקטורט במכון ללימודים מתקדמים, בפרינסטון, ניו ג'רזי. עליית המקארתיזם הביאה את בני הזוג להגר בשנת 1950 לאנגליה.
בשנת 1951 לימדה דאוקר באוניברסיטת מנצ'סטר, ומאוחר יותר המשיכה כפרופסור באימפריאל קולג' בלונדון שם הנחתה בין השאר את ביל פרי. בחלק מעבודותיה פעלה בשיתוף פעולה עם המתמטיקאי ההונגרי פאול ארדש.
אייפון 5c
אייפון 5c (באנגלית: iPhone 5c) הוא טלפון חכם מבוסס מסך מגע של חברת אפל. הוא הוכרז לצד האייפון 5s ב-10 בספטמבר 2013 במסגרת האירוע השנתי של אפל, ושוחרר ב-20 בספטמבר 2013.
iOS 7
מכשיר האייפון 5c כולל בתוכו את ה-iOS 7, מערכת ההפעלה הניידת החדשה של אפל שהוצגה לראשונה ב-10 ביוני 2013. ממשק המשתמש של ה-iOS 7 מבוסס על מניפולציה ישירה, תוך שימוש במחוות מולטי-טאץ'. אלמנטי השליטה בממשק החדש מורכבים ממחוונים, מתגים וכפתורים. האינטראקציה עם מערכת ההפעלה החדשה כוללת מחוות כמו החלקת האצבע על המסך (גרירה), מגע, צביטה וצביטה כלפי חוץ, אשר לכל אחד מאלה יש הגדרות ספציפיות בהקשר למערכת ההפעלה ולממשק רב-המגע. חלק גדול מן האפליקציות במכשיר מגיבות לניעור וסיבוב המכשיר (לדוגמה - הודעות - תוצאה מטלטול המכשיר היא פקודת הביטול המאפשרת לבטל את מה שנכתב), או סיבוב המכשיר לצורה אנכית או אופקית (לדוגמה - תמונות - תוצאה מסיבוב המכשיר היא סיבוב התמונה לאורך או לרוחב).
מערכת ההפעלה של המכשיר – iOS 7 הוצגה כאמור ביוני 2013, ויצאה לכל המכשירים התומכים ב-18 בספטמבר 2013.