cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלסינט
התביעה על מכירת החברה לזיסר
בשנת 2012, לאחר דיון נוסף, אישר בית המשפט העליון את התביעה כייצוגית בשתי עילות, והתיק חזר לדיון בבית השמפט המחוזי בחיפה. העילה הראשונה נוגעת לכך שמכירת השליטה באלסינט לידי זיסר הייתה "מכירה חובלת", כלומר, "אלרון" העדיפה למכור את השליטה ב"אלביט הדמיה" הדניה לזיסר, אף שהיה ידוע שהוא יפגע בחברה, בתמורה לפרמיית שליטה שאלרון קיבלה לידיה. העילה השנייה שאושרה הייתה שלאחר שזיסר השתלט על "אלסינט", באמצעות "אירופה ישראל", הוא קיבל ממנה עשרות מיליוני דולרים, ובתמורה העביר לה עסקי מלונות באירופה ואת הזכויות בפרויקט המרינה בהרצליה, שאינם שווים הרבה יחסית לתמורה שקיבל. רק אחרי 18 שנה זכו התובעים במשפט וקיבלו פיצוי של 50 מיליון שקלים.
S-500
S-500 (מכונה "פרומתאוס", ברוסית: Прометей) היא מערכת טילי קרקע-אוויר רוסית המיועדת ליירוט טילים בליסטיים, הנמצאת בפיתוח חברת אלמז-אנטיי. פיתוח המערכת החל בשנת 2009 והסתיים בשנת 2020.
כללי
מערכת S-500 היא מערכת חדישה הכוללת טילי יירוט קרקע-אוויר, אולם שלא כמשתמע משמהּ, היא אינה שדרוג של המערכות הקודמות S-400 ו-S-300.
המערכת מתוכננת ליירוט טילים בין יבשתיים וכן נגד מטרות אוויריות. הטווח האפקטיבי המתוכנן הוא 600 קילומטרים עבור טילים בליסטיים ו-400 קילומטרים עבור הגנה אווירית. היא מסוגלת להעסיק בו זמנית 19 מטרות על-קוליות הנעות במהירויות של 5 קילומטרים לשנייה.
במקור, פיתוח המערכת היה אמור להסתיים בשנת 2012, אך נדחה רשמית ל-2017. בפברואר הודיע 2017 סגן שר ההגנה של רוסיה, יורי בוריסוב, שאב טיפוס ראשון יהיה מוכן לקראת שנת 2020. ברם, כבר באביב 2017 טען המפקד העליון של חיל האוויר הרוסי, ויקטור בונדרב, כי המערכת תיכנס לשירות כוחות הנ"מ בזמן הקרוב וכי חניכי האקדמיה הצבאית של כוחות האוויר והחלל כבר מתאמנים על המערכת.
במקביל לפיתוח מערכת יבשתית מפתחת החברה גם גרסה ימית של המערכת שתוצב על נושאות המטוסים מסדרת שטורם, שאף הן נמצאות בשלבי פיתוח.
באוקטובר 2021 נכנסה מערכת ראשונה של טילי קרקע-אוויר S-500 לשירות בארמייה ה-15 של כוחות האוויר והחלל למטרות מיוחדות.
מארז
מארז הוא קופסה המהווה את חלקו החיצוני של מוצר. המארז משמש בראש ובראשונה להגנה על רכיבי המוצר שבתוכו. פעמים רבות יש במארז פתחים לשם חיבורו למוצרים אחרים. כאשר זהו מארז של מכשיר חשמלי כולל המארז כפתור להדלקה וכיבוי של המכשיר, ולעיתים נכללים בו כפתורים נוספים לכוונון פעולת המכשיר. חומרי גלם מקובלים לצירתו של מארז הם פח, פלסטיק, עץ ועוד.
עיצוב המארז משלב שיקולים של פונקציונליות, יופי ותדמית. בהתאם לכך, מארז של מכשיר שנועד לפעול בשדה הקרב נדרש לעמידות גבוהה בתנאי סביבה קשים, ואין חשיבות ליופיו. לעומת זאת, במארז של מכשיר שנועד לפעול בבית או במשרד אין צורך בעמידות גבוהה של המארז, אך יש חשיבות ליופיו. במכשיר שפעולתו יוצרת חום, כגון מקרר, כולל המארז אמצעים לפליטתו של חום זה.
דוגמה: מארז מחשב מכיל בתוכו את כל רכיביו של המחשב (לוח אם, מעבד, ספק כוח וכו'). במארז יש פתחים לשקעים המאפשרים את חיבורו של המחשב לרכיבים פריפריאליים, כגון מדפסת, אוזניות, מקלדת ועוד.
גשר רחוב קנון
גשר הרכבת של רחוב קנון (באנגלית: Cannon Street Railway Bridge) הוא גשר רכבת במרכז לונדון מעל נהר התמזה. הגשר מאפשר מעבר רכבות מסאת'ק שבגדה הדרומית של הנהר לתחנת רחוב קנון בגדה הצפונית של הנהר.
היסטוריה
בעת הקמתו נקרא הגשר "גשר אלכסנדרה" (באנגלית: Alexandra Bridge) על שם אלכסנדרה מדנמרק אשתו של המלך אדוארד השביעי. הגשר תוכנן על ידי ג'ון הנקשו וג'ון וולף-בארי עבור קו הרכבת סאות' איסטרן, ונפתח לציבור לאחר שלוש שנות בנייה, בשנת 1866. הגשר כלל חמש קשתות ברזל יצוק העומדות על עמודים דוריים מברזל. הגשר הורחב בין השנים 1886–1893 על ידי פרנסיס בריידי ושופץ בין 1979–1982.
בשנת 1989 אירע מתחת לגשר אסון מרצ'יונס.
דאף מק'אגן
מייקל אנדרו מק'אגן  (באנגלית: Michael Andrew McKagan, נולד ב-5 בפברואר 1964) או בשם הכינוי דאף רוז מק'אגן (Duff Rose McKagan), מוזיקאי אמריקאי. התפרסם בעיקר כחבר להקת הרוק Guns N' Roses בה משמש כבסיסט.
היסטוריה
דאף נולד ב- 6 בפברואר 1964 בסיאטל שבוושינגטון והיה הצעיר מבין אחיו. דאף התעניין עוד בילדותו במוזיקה ובגיל 14 כבר ניגן בלהקות פאנק בסיאטל. התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו בנגינה על גיטרה ותופים. עזב את סיאטל ועבר להוליווד לצורך התפתחות מקצועית. זכה לפרסום כבסיסט של להקת Guns N' Roses. גיטרת הבס המזוהה איתו היא "פנדר ג'אז בס ספיישל", מעין שילוב של פנדר ג'אז בס והפנדר פרסיז'ן בס.
Guns N' Roses
לאחר שהכיר את איזי סטראדלין שגר בבית ממולו, הוא הצטרף ללהקת "Hollywood Rose" כבסיסט. הלהקה התפתחה במהרה ללהקת "Guns N' Roses" וב-1987 הם הוציאו את אלבומם הראשון Appetite For Destruction. לאחר מכן הוציאה הלהקה את האלבום האקוסטי "GN'R LIES". בשנת 1996 עזב דאף את הלהקה בעקבות חילוקי דעות עם הסולן אקסל רוז. בשנת 2016 חזר אליה יחד עם הגיטריסט סלאש.
כיוצר
באלבומם הבא של הלהקה שהיה אלבום כפול ונקרא "Use Your Illusion" דאף לא רק ניגן אלא גם כתב ויצר. שירים בהם השתתף דאף: בהופעות התפרסם דאף במיוחד בזכות השיר Attitude שהופיע גם באלבומה החמישי של הלהקה והיה גרסת כיסוי לשיר פאנק של להקת "מיספיטס". דאף עזב בשנת 1996 את להקת גאנז נ רוסס, מאז הוא ניסה ללכת לקריית סולו ואף הקים את להקת "Loaded" ומאז ניגן יחד עם חבריו ללהקה סלאש ומאט סורום בלהקה Velvet Revolver עד פירוק הלהקה ב 2008.
חיים אישיים
בשנת 1988 מק'אגן התחתן עם מנדי בריקס, הזוג התגרש בשנת 1990. בשנת 1992 מק'אגן התחתן בשנית עם לינדה ג'ונסון, הם התגרשו בשנת 1995. בשנת 1999 מק'אגן התחתן בשלישית עם סוזן הולמס, לזוג 2 בנות.
אדמונד אדולף דה רוטשילד
אדמונד אדולף מוריס ז'ול ז'אק דה רוטשילד (30 בספטמבר 1926, פריז, צרפת – 2 בנובמבר 1997, ז'נבה, שווייץ) היה צאצא של הענף הצרפתי של משפחת רוטשילד.
ביוגרפיה
הוריו של הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד היו הברון מוריס דה רוטשילד והברונית השווייצרית נעמי הלפן, שהתגרשו עוד בילדותו. אמו הייתה נכדתו של איש הכספים יוג'ין פרייר ממשפחת פרייר, משפחת בנקאים יהודית צרפתית ממוצא ספרדי, שהיו גם יריבים עסקיים בתחומי הבנקאות והרכבות של הרוטשילדים. סבו מצד אביו היה אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, "הנדיב הידוע". בשנת 1940 נלקח כילד על ידי אמו לבית משפחתם, שאטו דה פרגני בפרגני-צ'מבי, בשווייץ הנייטרלית, לאחר שאביו, שהיה חבר הסנאט בצרפת, סירב לתמוך במשטר וישי הפרו-נאצי בזמן מלחמת העולם השנייה, ואזרחותו הצרפתית בוטלה. כפליטים יהודים עשירים, תגובת המקומיים בשווייץ הייתה כה עוינת עד שאדמונד לא יכול היה ללכת לבית הספר המקומי, במקום זאת למד בבית ספר בינלאומי בז'נבה. אביו שב לפרגני לאחר מלחמת העולם השנייה לאחר שירש הון משלושה מראשי הענפים של נאפולי, פרנקפורט ופריז של הבנק המשפחתי.
אביו נפטר בשנת 1957 והוריש לבנו כמיליארד פרנק (כ-200 מיליון דולר). בשנת 1958 הוא התחתן עם וסלינקה ולדובה גאורגויבה הבולגרית, אולם הזוג נפרד לאחר שנתיים. בשנת 1963 התחתן עם נדין נלי ז'נט ל'הופיטלייר, שחקנית צרפתית בת מעמד הפועלים, שהייתה ידועה בשם הבמה נדין טלייה. היא הייתה קתולית, אך התגיירה. בהמשך היא הצהירה: "לא היה ניתן לקבל את השם רוטשילד ולהיות קתולי ... וגם לא זה נכון שבנו של רוטשילד יהיה יהודי-חצי וקתולי-חצי". נולד להם בן אחד, בנז'אמן דה רוטשילד, זמן קצר לאחר נישואיהם.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת ז'נבה ותואר במשפטים בפריז, החל משנת 1950 עבד בבנק דה רוטשילד פרייר, של הענף הצרפתי של משפחת רוטשילד. בשנת 1953 עזב את הבנק והקים בנק השקעות משלו, קבוצת אדמונד דה רוטשילד. בשנות השישים הוא רכש את בנק שהתמחה בבנקאות פרטית בז'נבה, הפך אותו לסניף השווייצרי של הבנק שלו. בשנת 1973 רכש מניות בבנק בקליפורניה, ובשנת 1984 מכר את מניותיו ברווח ניכר. בשנת 1974 רכש את יקב "Château Clarke" בחבל בורדו ושם גם בחר להיקבר.
בשנת 1975 רכשו בני הדודים אלי וגאי דה רוטשילד, ששלטו בבנק "רוטשילד פרייר" (האחים רוטשילד) בצרפת, 10% מהבנק של אדמונד. והוא מצידו רכש מניות בבנק שלהם (שהפך אחר כך לרוטשילד ושות'). עד אז היה היה לאדמונד הסכם עם קרובי משפחתו לא לפעול בצרפת, אך לאחר רכישת המניות ההדדית החל קבוצת אדמונד דה רוטשילד לפעול גם בצרפת.
פעילות בישראל
הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד היה מעורב בפעילות עסקית ופילנתרופית רבה בישראל. בשנת 1958 הקים את החברה לפיתוח קיסריה על אדמות חברת פיק"א שרכש סבו, ואת קרן אדמונד דה רוטשילד בישראל. בשנת 1959, מימן את הקמת קו צינור הנפט אילת-חיפה, שהקמתו החלה בשנת 1956, אך קשיים תקציבים עיכבו את הקמתו. בשנת 1961, מימן את הקמת מפעל התרופות "פלנטקס" בנתניה. פלנטקס היה מפעל התרופות הראשון בישראל שקיבל אישור של מנהל המזון והתרופות האמריקאי, לשיווק תוצרתו בארצות הברית. בשנת 1965, רכש את בנק כללי לישראל. בשנת 1968, היה בין מייסדי החברה לישראל.
כמו-כן מימן וליווה מקרוב את הקמת תיכון אליאנס בתל אביב.
פעילותו הפילנתרופית כללה בין השאר, הקמת קרן מלגות לסטודנטים באוניברסיטה העברית, תרומה להקמת ביתן צרפתי במוזיאון ישראל ותרומה להקמת הטלוויזיה החינוכית הישראלית בשנת 1966. בנוסף עמד בראש ארגון הבונדס באירופה. אשתו הברונית נדין דה רוטשילד כיהנה כנשיאת ארגון ויצו בצרפת.
בעקבות הניצחון במלחמת ששת הימים שלח מכתב ברכה לרמטכ"ל יצחק רבין, אך מיד גם פעל להקמת גוף בינלאומי שיפעל לפתרון בעיית הפליטים הפלסטינים. בשנת 1981 ביקר את מדיניות ממשלת ישראל להקמת התנחלויות בשטחים, ועל חקיקת חוק ירושלים.
קרב עמארה (1915)
קרב עמארה (Amara) היה קרב שהתחולל בדרום מזרח עיראק במאי ויוני 1915 בין הצבא הבריטי לצבא האימפריה העות'מאנית במסגרת המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. הקרב הסתיים בניצחון הבריטים שהדפו את הכוחות העות'מאנים מאזור עמארה ופתחו את הדרך לכיבוש כות.
רקע
עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שלטו העות'מאנים במסופוטמיה בעוד שהאינטרסים הכלכליים של בריטניה בפרס התמקדו באספקת נפט למשק הבריטי על ידי חברת הנפט האנגלו-איראנית.
עם פרוץ המלחמה, בספטמבר 1914, התייצבו הבריטים והטורקים משני עברי המתרס ומשום כך מיהרו הבריטים לשלוח כוחות להגן על מתקני הנפט בנמל אבאדאן. הטורקים, לעומתם, ייחסו חשיבות נמוכה למסופוטמיה ולכן דיללו את כוחותיהם בגזרה זו לטובת תגבור כוחותיהם במערכה על סיני וארץ ישראל ומערכה בקווקז.
קרבות מקדימים
המערכה במסופוטמיה החלה ב-6 בנובמבר 1914 כשכוחות בריטיים פלשו לעיירה פאו שבשפך נהר הפרת והתקדמו צפון מערבה לאורך הנהרות פרת וחידקל. בהמשך אותו חודש כבשו הכוחות הבריטים את העיר בצרה במהלך קרב בצרה ובהמשך כבשו את אל קורנה בקרב אל-קורנה.
פעולות אלו חיזקו את אחיזתה של בריטניה באזור שאט אל ערב ודרום מזרח מסופוטמיה והבטיחו את אספקת הנפט מפרס דרך עיר הנפט אבאדאן.
מטרות הקרב
לאחר הצלחת קרב אל-קורנה החליט הפיקוד הבריטי לנצל את ההצלחה ולהתקדם לאורך נהר החידקל כדי לכבוש את הערים עמארה וכות כשהיעד הסופי היה בגדאד.
הצבא העות'מאני
אופי הזירה הכתיב את פיזור היחידות הטורקיות בין אותם איים כשכל יחידה התחפרה באי כזה. בנוסף הציבו הטורקים סוללות תותחים על הגדה המערבית של החידקל. הכוחות הטורקים תוגברו על ידי שבטים ערבים. מפקד הכוח הטורקי היה נוראדין איברהים פאשה שהחליף את סולימאן אסקרי ביי שהתאבד.
צבא בריטניה
הלחימה במסופוטמיה הוטלה על כח D של חיל המשלוח ההודי בפיקוד גנרל ג'ון ניקסון. הכח העיקרי שיועד לכבוש את עמארה הייתה הדיוויזיה ה-6 של "פונה" בפיקודו מייג'ור גנרל צ'ארלס טאונסנד. לאור ההצפות בגזרת הלחימה ביסס טאונסנד את תוכניתו על הובלת הכוחות לאורך החידקל בכלי שיט בסיוע אש מספינות מלחמה.
31 במאי 1915
הקרב החל לפנות בוקר כשחיילי הרגימנט ה-22 של "פונג'אב" התקדם לאורך הגדה המזרחי של החידקל בעוד שחיילי הבריגדה ה-17 התקדמו לאורך הגדה המערבית. בסיוע אש מספינות המלחמה התקדמו הכוחות תוך כיבוש המוצבים בדרכם. בשעות הצהריים הסתיים השלב הראשון בקרב והלחימה פסקה.
2 ביוני 1915
במהלך היום המשיך טאונסנד להתקדם צפונה בראש המשט המצומצם שלו ובסופו של היום היה בטווח עין מהעיר עמארה.
3 ביוני 1915
בתחילתו של היום נכנסה הספינה המובילה של השייטת הבריטית לעמארה וחצתה את העיר ללא התנגדות טורקית. בצפון העיר נכנעו בפניה כ-300 חיילים טורקים שנלקחו לעיר בה נכנעו עוד כ-800 חיילים טורקים. במקביל הגישה הנהלת העיר את כתב הכניעה שלה לטאונסנד. למחרת הגיעה תגבורת לעיר על מנת להחליף את טאונסנד ויחידתו שחזרו לבצרה.
תוצאות הקרב
ההצלחה בקרב ומיעוט הנפגעים עודדה את הפיקוד הבריטי להמשיך להתקדם צפונה לכות ובגדאד. פיקוד הצבא ציין לשבח את שיתוף הפעולה המצוין בין חיל הים הבריטי לצבא היבשה.
הנפגעים במערכה:
קארן דונסקי
קארן דנסקי (לשעבר דונסקי, נולדה ב-29 בספטמבר 1941) היא עיתונאית בנושאי אופנה, יופי, וסגנון; סגנוניסטית; אייקון אופנה ישראלי, ודוגמנית לשעבר.
ביוגרפיה
דנסקי נולדה בגרמניה בשנת 1940 לאם זמרת ממוצא איטלקי ואב רוקח ממוצא סקנדינבי. היא הצעירה מבין שלושה ילדים ובגיל 7, עלתה עם משפחתה לישראל.
היא התגלתה בגיל 23 בחברת האופנה תלווה מודל, בה היא הפכה לדוגמנית הבית. ב-1963 זכתה בתואר "מיס אלגנס" ומשם פרצה בתחומה והפכה לדוגמנית צמרת מובילה בישראל ומעבר לים עת עבדה עבור מותגים כגון איב סן לורן, טד לפידוס, קשארל, גודול מאזט ודגמנה במהלך אירועי שבוע האופנה בישראל ובחו"ל.
בישראל היא דגמנה את המותגים המובילים דוגמת משכית, גוטקס, בגד עור, ג'רי מליץ, גדעון אוברזון, ניבה, ידולי, ועוד. כמו כן, הופיעה בכל כתבי העת, ועל רוב שעריהם, של מכון היצוא הישראלי, שייצג את האופנה הישראלית בעולם.
במשך 35 שנה הייתה דנסקי אחראית על גילוין ועל הפיכתן של בחורות צעירות לדוגמניות מקצועיות, והייתה מבין הראשונות בתחום זה בישראל. במקביל היא הייתה גם אחראית על הכנתן להופעה בימתית של המועמדות לתחרות מלכת היופי מטעם שבועון לאשה. במהלך השנים שימשה כנציגת היופי של מותג הקוסמטיקה הבינלאומי ז'רמיין מונטיי אותה היא ייצגה בישראל כיועצת היופי הראשית של החברה.
בשנת 2002 זכתה בטקס פרסי האופנה הישראלי בפרס מפעל חיים על תרומתה הרבה לאופנה הישראלית. ב-2008 זכתה בתואר נוסף כשנבחרה לאייקון האופנה הישראלי של כל הזמנים.
בשנת 2009 שחקה בסדרה דני הוליווד.
בגיל 24 נישאה לשלמה דנסקי, שהיה בנם של בעלי חברת האופנה "תלווה מודל". מאוחר יותר סבל הבעל מהלם קרב ובני הזוג נפרדו. לשניים בן משותף, נואל, מורה לשפות במגזר הפרטי ומנהל בית הספר לשפות Language Links.
יוהנס פסיון
יוהנס פסיון (בגרמנית: Johannespassion) או "הפסיון על פי יוחנן", 245 ברשימת יצירותיו של באך לקולות סולו, מקהלה ותזמורת. היצירה כתובה לפרקים 18 ו-19 של הבשורה על-פי יוחנן. המילים לפתיחה, לאריות ולכוראלים לקוחות ממקורות שונים, בחלקם מתוך המתאוס פסיון. ידוע גם כי באך השתמש במילים מתוך תרגום התנ"ך של מרטין לותר.
תולדות היצירה
במקור הייתה היצירה אמורה להתבצע בראשונה בכנסיית תומאס שבלייפציג, אך לבסוף הייתה הופעת הבכורה בכנסיית ניקולאי בלייפציג ב-1724. יצירה זו קצרה יותר מן המתאוס פסיון, והיא שוכתבה פעמים רבות לפני שנחתמה. קטעים שבאך הסיר מן היצירה צורפו כנספחים ליצירה, אך הם לא נוגנו עוד כחלק מהיצירה בתפילות בכנסייה. ישנם שני רצ'יטטיבים אשר מילותיהם נלקחו מתוך הבשורה על-פי מתי, ולא מתוך הבשורה על-פי יוחנן.
גרסאות
בניגוד למתאוס פסיון, אשר כמעט ולא עבר שינויים, היוהנס עבר שינויים רבים מהמקור. הגרסה המוכרת ביותר היא משנת 1724. ב-1725 החליף באך את הפתיחה המקורית (Herr, unser Herrscher, dessen Ruhm) ב-O Mensch bewein dein Sünde groß, אשר מאוחר יותר שימש גם כפרק הסיום של המתאוס פסיון. פרק הסיום המקורי (Ach Herr, lass dein lieb Engelein) הוחלף ב-Christe, Du Lamm Gottes מתוך קנטטה 23 של באך. כמו כן הוא הוסיף שלוש אריות נוספות.
ב-1730 שינה באך שוב את היצירה. הוא החזיר את הפתיחה והסיום המקוריים והסיר את שלוש האריות שהוסיף. כמו כן הוא גם הוסיף לבקשת הרשות הכנסייתית שני רצ'יטטיבים מתוך הבשורה על-פי מתי. ב-1749 הוא שינה מספר דברים נוספים, כך שהיא הייתה כמעט זהה למקור מ-1724. רוב השינויים היו בהחלפת הויולה ד'אמורה בכינורות מסוג אחר.
סן איגנסיו (בליז)
סן איגנסיו (San Ignacio) היא עיר במחוז קאיו שבמערב בליז והיא משמשת כמרכז התרבותי והכלכלי של המחוז. העיר צמחה סביב תעשיית עצי המהגוני ועצי הגומי שהתפתחו במהלך תקופת השלטון הבריטי. במשך השנים משכה העיר אנשים מהאזורים השכנים וכתוצאה מכך אוכלוסיית העיר מגוונת מאוד כיום.
היסטוריה
במקור נקראה העיר "אל קאיו" על ידי הספרדים. ב-19 באוקטובר 1904 הוכרזה אל קאיו רשמית כעיר על ידי ממשלת הונדורס הבריטית. בעבר היה האזור כולו מוקף נחלי מים והחל משנות הארבעים של המאה ה-20 אחד הנחלים התייבש.
גאוגרפיה
העיר שוכנת על גדותיהם של נהרות המאקל והמופן, במרחק של 100 ק"מ ממערב לבליז סיטי ו-35 ק"מ ממערב לבירת המדינה בלמופן. שטחה של העיר הוא כ-6.5 קמ"ר.
דמוגרפיה
אוכלוסיית העיר מורכבת בעיקר ממסטיסים, אנשים ממוצא אפריקאי וכן אנשים ממוצא לבנוני ומעם המופן. בעיר מתגוררת קהילה גדולה של סינים שרובם היגרו בגלים מגואנגג'ואו באמצע המאה ה-20. קהילה גדולה של מנוניטים מתגוררת ליד העיר.
סנטה אלנה
בשנים האחרונות התמזגה לסן איגנסיו, העיירה השכנה סנטה אלנה. יחד מהוות הערים את האזור האורבני השני בגודלו בבליז. שתי הערים מחוברות באמצעות הגשר התלוי היחידי בבליז שנבנה ב-1949.
מסע הצי הבלטי
מסע הצי הבלטי הרוסי היה משט ארוך שנועד להביא חלק גדול מהצי הבלטי (אחד הציים העיקריים של רוסיה) לאוקיינוס השקט שהתחוללה בו באותה עת מלחמת רוסיה - יפן (1904-1905). האוניות פוצלו לשתי קבוצות שקיבלו את השם "השייטת השנייה של צי האוקיינוס השקט" ו"השייטת השלישית של צי אוקיינוס השקט. המסע החל ב-11 באוקטובר 1904 ונמשך עד 27 במאי 1905.
רקע למלחמת רוסיה-יפן
אחד מהגורמים למלחמת רוסיה-יפן הוא יריבות טריטוריאלית מתמשכת סביב המפרץ שכונה על ידי הבריטים בשם פורט ארתור - אתר חשוב בשל היותו בסיס ימי לאוניות גדולות שממוקם על היבשת באזור זה של העולם, בים שאינו קופא בחורף.
במקור, פורט ארתור היה שטח טריטוריאלי של סין אולם הוא נכבש על ידי היפנים ב-1895. רוסיה, בגיבוי של ממשלות גרמניה וצרפת, הביעה מחאה וכך תחת לחץ דיפלומטי ואיום להפעלת כוח ימי הסכימה יפן להחזיר את השטח. מיד לאחר שעשו זאת היפנים השתלטו הרוסים בעצמם על השטח הזה.
ליפנים מעולם לא היה כוח ימי אולם בחשאי וביסודיות הם פעלו על-מנת לייצר כוח כזה. היפנים הזמינו את האוניות המודרניות והטובות ביותר שרובן נבנו באנגליה. תוך 8 שנים עמד לרשותם צי ימי בראשות האדמירל היהאצ'ירו טוגו הכולל 6 אוניות קרב מודרניות, 20 סיירות, 19 משחתות ו-85 ספינות טורפדו.
ב-1904 היפנים תקפו את פורט ארתור והשמידו את אוניות המלחמה הרוסיות שהיו שם ובמקביל החלו במלחמה יבשתית כדי לכבוש מחדש את השטח. עקב כך החליט הצאר הרוסי להעביר את הצי הבלטי סביב חצי מכדור הארץ על מנת להגן על פורט ארתור. כמפקד המסע נבחר תת-אדמירל זינובי רוז'סטבנסקי.
השייטת השנייה של צי האוקיינוס השקט יוצאת לדרך
גם על פי הדוחות של קציניו היה הצי הרוסי לא יעיל, לצי הבלטי היו 4 אניות קרב חדשות – אחת מהם כל כך חדשה עד שלא הפליגה כלל לפני מסע זה. כל אחת מהם צוידה ב-4 תותחי 305 מ"מ חדשים וב-12 תותחי 152 מ"מ; אולם אוניות אלו הועמסו בציוד יתר מעבר לתכנון המקורי עובדה שגרמה להן להיות פחות יציבות ואיטיות יותר ב-2 קשר לעומת המתוכנן גם כאשר מנועי האוניות פעלו היטב, דבר שקרה לעיתים רחוקות. בנוסף היו 3 אניות משוריינות מיושנות, 5 סיירות (אחת מהם הייתה אמורה לצאת משירות 35 שנים מוקדם יותר) 9 משחתות, ובסוף הטור שורה של ספינות פחם המשמשות כבתי חולים וספינות תיקונים ותחזוקה, סך הכל כ-40 ספינות. הצוותים הורכבו מאנשי מילואים, אנשי צי הסוחר וחלק יחסי גבוה של איכרים שמעולם לא היו בעלי ניסיון ימי.
מסעם החל באוקטובר 1904. אניית הדגל קניאז סובורוב עלתה על שירטון עוד לפני עזיבת המפרץ ומשחתת אחרת נגחה סיירת ופרצה בה חור אולם לא נגרם נזק רציני. כולם כולל האדמירל היו עצבניים. הופצו שמועות על ספינות טורפדו יפניות הממתינות להם בדרכם, למרות שהיפנים היו במרחק של 10,000 מייל משם, אולם הרוסים היו במצב להאמין לכל דבר ובלילות כל העמדות הפעילות הודממו. אחד הקצינים על אוניית הדגל נזכר כי באחד הלילות הוא רץ לסיפון בין תותחים יורים וצעקות "התקפת טורפדו" ובין האורות של שתי חטיבות הצי הוא הבחין באוניית קיטור קטנה בעלת תורן אחד וארובה אחת מתרחקת לאיטה מימין לאונייה, וסוחרת נוספת מפליגה ישירות מול אוניית הקרב הקיסר אלכסנדר ה-III כאילו היא מתכוונת לנגח אותה, כאשר אונית הקרב אלכסנדר המטירה לעברה מטח תותחים, אניית הקיטור טבעה לנגד עיני הקצין וניתן היה להבחין לאור אורות החיפוש אנשים על סיפון האנייה המוזרה מנופפים בדגלים מעל ראשם. אלו לא היו ספינות טורפדו יפניות אלא ספינות דייגים בריטיים תמימים. רק התנצלות עמוקה מצד ממשלת רוסיה מנעה מלחמה נוספת. בעקבות זאת ליווה הצי הבריטי את השיירה הרוסית לאורך התעלה האנגלית עד טנג'יר שם חילק רוזנסטבנסקי את הצי לשניים, חצי הפליג דרך תעלת סואץ וחצי דרך כף התקווה הטובה הם נפגשו שנית על יד חופי מדגסקר. שם הגיע לידיעתם כי פורט ארתור נפלה לידי היפנים כך שעליהם להפליג עד ולדיווסטוק.
עבור כל צי גדול של אותם הימים נחשב מסע זה כקשה. תכנון הספינות התפתח במהירות כה רבה עד שספינה הפכה להיות מיושנת עוד לפני השקתה. מנועי קיטור בעלי יכולת הנעה קדימה ואחורה נחשבו לפרימיטיביים. אוניות הצי הרוסי היו חשופות לתקלות במידה גדולה בהרבה לעומת ציים אחרים והצי נאלץ מדי פעם לעצור או להקטין מהירות ל-3 קשר כתוצאה מכך שאיזו שהיא אנייה הושבתה. הזנת הפחם לדוודי הקיטור הייתה מלאכה קשה ביותר, במיוחד באזורים הטרופיים, ומחסני הפחם היו כל כך חמים עד שגם האנשים החזקים ביותר לא החזיקו מעמד יותר מ-20 דקות ברציפות בהם. אניית מלחמה נשאה כ-1,100 טון של פחם אולם הרוסים נאלצו לסחוב מטען כמעט כפול; פחם אוחסן בתאי מגורים, בחדרי אמבטיות ובכל מקום שרק ניתן להעלות על הדעת כולל בשקים על הסיפון. זה היה פחם רך כך שניתן היה להבחין בצי ממרחק של מיילים רבים מעבר לאופק בשל ענני העשן. מסע למזרח הרחוק נחשב למשימה מורכבת יותר לספינות פחם לעומת ספינות המפרש בשל התלות בתקלות מנוע בלתי צפויות ואספקת דלק. הצי ניסה לתרגל מס' תמרונים ובאחד מהם מפקד המשחתות שיגר אות להסתדר בשורה עורפית. הוא כתב לאחר מכן עד כמה הוא היה נפעם מהעובדה שכל ספינותיו במקום לתפוס מקום בשורה הפליגו במלוא הקיטור לכיוונים שונים. "הייתה לי בעיה לאסוף אותם מחדש" כתב. הוא מצא כי היה לו ספר סימנים מיושן בעוד להם היו ספרים חדשים כאשר הסימן שהוא שלח להם משמעותו "חפשו את החוף". הוא ראה את הצד המצחיק בתקלה והתעלם מכך שמקרה כזה עלול להתרחש בקרב.
במדגסקר הם הצטוו להמתין לתגבורת. רוזסטבנסקי לא היה מעוניין בתגבורת כי חשש מאבדן אוניות נוספות שהיו מיושנות ומוזנחות מכדי להפליג עמו אולם הוא המתין להם חודשיים. עבור האיכרים שלא חלמו מעולם לצאת מהמישורים הקרים של רוסיה נראה האי כמו גן עדן, עובדה שגרמה לקריסת המשמעת. התחולל מרד והאדמירל נאלץ להשתמש בכוח על מנת לדכא אותו. לאחר מכן בהשפעת החום הצי נכנס למצב של אפטיה.
במרץ, התגבורת לא הגיע והצי יצא לדרך וחצה את האוקיינוס ההודי. כולם כולל היפנים ראו אותו חוצה את מיצרי סינגפור, שם הקונסול הרוסי הגיע בספינה והביא עמו עוד בשורות רעות מפורט ארתור – 20,000 רוסים הרוגים וכ-40,000 שבויים. הוא חזר על הפקודה להמתין לתגבורת כך שהצי שט במעגלים בים סין הדרומי עד שהאוניות נוספות הגיעו וחברו לצי. אפילו האדמירל עצמו היה במצב של דיכאון עמוק לאחר 6 חדשים בים. על מנת להגיע לוולדיווסטוק עמדו לרשותם מספר נתיבים אולם הם בחרו בקצר שבהם, דרך המיצרים שבין קוריאה ויפן. באמצע המיצרים הללו נמצא האי צושימה. רוז'סטבנסקי בחר לעבור במצר צושימה בחסות הראות הלקויה. לאחר מסע בן 33,000 קילומטר הם היו במרחק של כ-1000 קילומטר מסיום מסעם.
השייטת השלישית יוצאת לדרך
השייטת השלישית של צי האוקיינוס השקט, אף היא הורכבה מאוניות הצי הבלטי. רוז'סטבינסקי שחשש שהאוניות האלה מיושנות מדי למלחמה בחר להשאירן במעגן הבית, אך האדמירליות שוכנעה שיהיה להם שימוש טוב בקרב. השייטת הורכבה מ-5 אוניות מערכה, 4 סיירות.
למפקד השייטת מונה ניקולאי נבוגטוב והיא יצאה לדרכה בפברואר 1905. השייטת השלישית שאוניותיה היו קטנות יותר מאוניות השייטת השנייה, שנאלצה להקיף את כף התקווה הטובה, עשתה קיצור דרך תעלת סואץ והדביקה את השייטת השנייה במימי הודו-סין ב-8 במאי 1905 (25 באפריל לפי הלוח היוליאני שהיה מקובל ברוסיה בזמנו).
איחוד השייטות וקרב צושימה
עד כמה שהם ידעו לא הבחינו בהם מאז סינגפור ובעת שהתחילו בחציית המיצרים מזג האוויר היה כל כך ערפילי עד שהם לא הצליחו לראות את כל הצי שלהם. רוז'סטבנסקי חילק את טור אוניות המלחמה לשניים, בטור המזרחי שהיה קרוב יותר לאי צושימה היו כל שבע אוניות הקרב העיקריות בנוסף לסיירת אחת. בטור השני שהפליג בנתיב מקביל היו כל שאר הספינות מובלות על ידי אוניות הקרב המיושנות כאשר בראש הטור עמד ניקולאי נבוגטוב. אולם אדמירל הצי היפני – טוגו – ניחש מה יהיה המסלול בו יבחרו. הוא מיקם את הצי שלו בקצה קוריאה הדרומית והסיירות שלו פטרלו במייצרים. ב-26 במאי הבחינה הסיירת היפנית שינאנו באוניות הרוסיות וביקשה שישלחו לשם תגבורת אשר לא איחרה להגיע. בבוקר למחרת ב-27 במאי החל קרב צושימה.
פריגיאה
Perigeum
איתן רון
איתן (אוטו) רון (11 בספטמבר 1920, כ"ח באלול ה'תר"ף – 21 בדצמבר 2008, כ"ד בכסלו ה'תשס"ט) היה דיפלומט, ושגריר ישראל ביפן, הולנד, איטליה ובחוף השנהב.
ביוגרפיה
איתן (אוטו) רון נולד בהונגריה לדוד ויוליה רייניץ ב-11 בספטמבר 1920. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל. למשרד החוץ התקבל רון ב-1 בנובמבר 1961. תפקידו הראשון היה יועץ ראשון בשגרירות ישראל ברומא, איטליה. אל תפקיד זה נכנס בשנת 1961 ובמסגרתו היה נציגה הדיפלומטי של מדינת ישראל בוועידת המפלגה הסוציאליסטית האיטלקית שבראשה עמד הפוליטיקאי האיטלקי פייטרו נני. אליו הצטרפו ראובן ארזי ממפ"ם ומשה כרמל מאחדות העבודה. בשנת 1963 מונה לממונה זמני על שגרירות ישראל בהוואנה, קובה. באותה השנה זומן גם להיות מחליפו בפועל של השגריר מוריס פישר, שהיה חולה (נפטר ב-1965) ומונה לממונה זמני על שגרירות ישראל ברומא. לפני ביקורו בישראל של האפיפיור פאולוס השישי היה נציגה של ישראל בטקס הפרידה מהאפיפיור בנמל התעופה דה וינצ'י ברומא לצד שגריר ירדן ושגריר איטליה בוותיקן.
שגריר באפריקה
בשנת 1965 הצליח להגיע לסיכומים עם ממשלת חוף השנהב בנוגע להסכם כלכלי שנחתם מאוחר יותר בין ישראל לחוף השנהב שהיווה כניסה לשוק האפריקאי הכלכלי הסגור עד אז. הרוח החיה של ההסכם היה היועץ הכלכלי בשגרירות ישראל באבידג'אן, יורם וינר שביחד עם מקביליו ניהל שנה של דיונים על ההסכם. השלב המכריע של ההסכם הגיע כאשר ביקר בישראל במאי 1964 שר הכלכלה, האוצר והפיתוח של חוף השנהב. לאחר סיכומים עקרוניים הגיעו נציגי חוף השנהב (משרד כלכלי צרפתי) ונציגי ישראל, איתן אזרחי ממשרד המסחר והתעשייה והשגריר רון להסכמות סופיות. לאחר ההסכמות שהשיג בין היתר השגריר רון, נחתם ההסכם באבידג'אן על ידי שר האוצר פנחס ספיר ונציג ממשלת חוף השנהב. ההסכם מורכב מארבעה פרוטוקולים העוסקים כל אחד בהיבט שונה של הסיכומים, ארבעת הפרוטוקולים עוסקים בקשרי מסחר, בהנחות במכס, בתשלומים בעד הסחורות בין שתי המדינות ובשיתוף פעולה תעשייתי. בשנת 1966 הוענק לו ולסגן שר הביטחון שביקר במדינה בזמנו, צבי דינשטיין אות לגיון הכבוד של חוף השנהב, שהוא העיטור הגבוה ביותר.
שגריר ישראל ליד מוסדות האו"ם בז'נבה
בשנת 1974 התמנה לשגריר ישראל (ראש נציגות הקבע) ליד מוסדות האו"ם והארגונים הבינלאומיים בז'נבה, שווייץ. ב"וועידת זכויות האדם 1975" הטיח בנציג ברית המועצות, סגן שר החוץ הסובייטי ולריאן זורין כי ברית המועצות נוקטת "בפעולות הטרדה ומעשי עונשין בלתי חוקיים כדי לבלום את ההגירה היהודית". בתגובה השיב סגן השר זורין כי "אין כל מכשולים מנהליים בדרך ליציאת יהודים מברית המועצות" וכי "עשרה אחוזים מהיהודים הסובייטים שעלו לישראל עזבו את המדינה". השגריר רון התלונן כי הוועדה לזכויות אדם על כל 32 המדינות החברות בה "איננה להוטה לחקור טענות בדבר הפרת זכויות אדם בברית המועצות." בהמשך דבריו התייחס גם להפרת זכויות האדם של ארבעת אלפי יהודי סוריה, טענה שהוכחשה על ידי הנציג הסורי. הייתה זו הועידה הראשונה בה שימש ארגון אש"ף כמשקיף, משלחת ישראל נטשה במחאה את אולם הדיונים והשגריר רון אמר כי "הזמנת אש"ף צריכה לשמש אות קלון לאנושות". במאי 1975 היה חבר במשלחת ישראל לכינוס ארגון הבריאות העולמי בראשות מנכ"ל משרד הבריאות, פרופ' יעקב מנצ'ל. שנה לאחר מכן נדחה פרסום דוח חיובי של ארגון הבריאות העולמי אודות מצב הבריאות בשטחי יהודה ושומרון בשל לחץ ערבי, החלטה אותה הגדיר השגריר "יום עצוב לארגון".
שגריר בהולנד ואיטליה
בשנת 1977 מונה לסמנכ"ל האחראי על מערך האו"ם במשרד החוץ. במרץ בעת ביקורו בישראל של שר החוץ הצרפתי לואי דה-גירנגו בישראל ביקש השר לקבוע פגישה אישית עם איתן רון. הידידות בין השניים נרקמה עוד כשהיה רון ציר בצרפת וגירנגו עובד במשרד החוץ הצרפתי והתחזקה כאשר השניים כיהנו כשגרירים ביפן וכשגרירים במוסדות האו"ם, שני התפקידים באותה תקופת זמן במקביל. בספטמבר נשלח לניו-יורק כנציג של משרד החוץ במסגרת משלחת ישראל לאו"ם של שנת 1977 בראשות שר החוץ משה דיין ושגריר ישראל באו"ם, חיים הרצוג. במסגרת תפקידו נשלח לבריטניה תחילה ואז לאירלנד כדי להסביר לממשלת אירלנד את יחסי ישראל עם יוניפי"ל אשר יחידה אירית משתתפת בו. בשנת 1979 מונה לשגריר ישראל בהאג, הולנד. מינויו התעכב עקב בקשת המפד"ל שמשרה זו תישמר לאחד מאנשיה. תחילה הוצע התפקיד לפרופ' אהרן הראל-פיש מאוניברסיטת בר-אילן אך הוא סירב והתפקיד עבר לרון. בשל התערבות המפד"ל במינויי משרד החוץ, טענו עובדי המשרד כי: "המפד"ל חותרת לפוליטיזציה במשרדנו". בשנת 1980 היה נציג ישראל בטקס ההכתרה של ביאטריקס למלכת הולנד. בעקבות העברת "חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל" נפגש רון עם ראש ממשלת הולנד, דריס ואן אכט והסביר את עמדת ישראל בנוגע לירושלים. בנוסף הביע את אכזבתו מהעברת שגרירות הולנד מירושלים לתל אביב בשל לחץ של עיראק ויתר מדינות ערב.
בשנת 1982 מונה לשגריר ישראל ברומא, איטליה. בשנת 1985 פעל לקיום הפגישה שבוטלה בין ראש הממשלה פרס לראש הממשלה האיטלקי בטינו קרקסי. הפגישה בוטלה בשל פעולת ישראל כנגד מפקדות אש"ף בתוניסיה. רון נכח בביקורו ההיסטורי של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בבית הכנסת ברומא באפריל 1986, הביקור הראשון של אפיפיור בבית כנסת מאז ומעולם. לקראת סיום תפקידו נפגש לפגישה קצרה עם האפיפיור,יוחנן פאולוס השני שגילה התעניינות מיוחדת בגורל יהדות ברית המועצות ואיחל לרון הצלחה בהמשך עבודתו.
שרה רומר
שרה כריסטין רומר (באנגלית: Sarah Christine Roemer; נולדה ב-28 באוגוסט 1984) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית.
ביוגרפיה
רומר נולדה בסן דייגו, קליפורניה. התחילה לדגמן בגיל 15 אחרי שגילה אותה סוכן דוגמנות קונה קפה בסניף סבן אילבן מקומי. בגיל 17 עזבה את הבית ועברה לניו יורק כדי לקדם את קריירת הדוגמנות שלה.
קריירה
רומר חתמה חוזה עם סוכנות הדוגמניות "ID Model" בניו יורק. כיכבה בין היתר על השערים של GQ, קוסמופוליטן, מקסים, אסקווייר, Nylon ,Self ו-Interview.
קריירת המשחק שלה החלה בשנת 2006 כאשר שיחקה לראשונה בסרט העצמאי "חותכי ורידים: סיפור אהבה". ובאותה שנה גילמה את לייסי בסרטו של טקאשי שימצו "הטינה 2".
בשנת 2007 שיחקה בסרט האימה "דיסטרביה" לצד שיה לה-באף.
בשנת 2009 שיחקה בסרטי הקומדיה "מעודדים צמודים" ו-"Falling Up". כמו כן, השתתפה בקליפ לשיר "Come Back to Me",מתוך אלבומו הראשון של הזמר דייוויד קוק.
בשנת 2010 גילמה את מדיסון ווקר בסרט האימה "Waking Madison", ושיחקה בסרט "Locked In", בו גם לקחה חלק כמפיקה שותפה. באותה שנה כיכבה בסדרת הטלוויזיה "האירוע" ברשת NBC, לצד ג'ייסון ריטר. הסדרה בוטלה ב-13 במאי 2011 לאחר 22 פרקים.
בין השנים 2013–2014 שיחקה בסדרה "Chosen".
בשנת 2021 שיחקה בסרט "לשרוד את המשחק" בכיכובם של צ'אד מייקל מאריי וברוס ויליס.
חיים אישיים
בשנת 2014 היא החלה בזוגיות עם השחקן צ'אד מייקל מאריי, והם נישאו בינואר 2015. בחודש מאי של אותה שנה נולד בנם הבכור. בתם השנייה נולדה במרץ 2017.
דייגו פרוטי
דייגו פרוטי (נולד ב-26 ביולי 1988) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר הקיצוני ולעיתים בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים
פרוטי הצטרף בקיץ 2007 מדפורטיבו מורון מעיר הולדתו לסביליה. תחילה הוא שיחק בסביליה אתלטיקו, קבוצת המילואים של סביליה, שבאותה עונה בדיוק העפילה לליגת המשנה בספרד. ב-15 בפברואר 2009 פרוטי רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצת האם, כשנכנס כמחליף לרבע השעה האחרונה בניצחון 0–2 על אספניול. השער הראשון שכבש הגיע ב-23 במאי נגד דפורטיבו לה קורוניה בדקה ה-90, שער שהבטיח את המקום השלישי בליגה הספרדית ושלח את הקבוצה למפעל הליגה האירופית.
בעונת 2009/10 פרוטי זכה במקום בהרכב הפותח על חשבונו של דייגו קאפל. ב-16 במרץ 2010 הבקיע נגד צסק"א מוסקבה במסגרת ליגת האלופות, שער שלא הספיק לסביליה כדי לעלות לשלב רבע הגמר.
פרוטי רשם 58 הופעות בכל המסגרות במדי סביליה בין השנים 2011 ל-2014, כשבחלק ניכר מהזמן היה פצוע.
ב-2 ביולי 2014 פרוטי חתם לארבע שנים גנואה מהליגה האיטלקית. את הופעת הבכורה שלו רשם ב-31 באוגוסט בהפסד 1–2 לנאפולי.
ב-1 בפברואר 2016 הושאל לרומא בעבור מיליון אירו עם אופציה רכישה, שהאחרונה יכולה לממש בעבור 9 מיליון אירו. את השער הראשון שלו בקבוצה הבקיע שישה ימים בלבד לאחר ההצטרפות בניצחון הבית 1–2 על סמפדוריה. בסוף אותו חודש המועדון החליט לממש את אופציית הרכישה והחתימה אותו עד ליוני 2019. ב-7 בדצמבר 2017 האריך פרוטי את חוזהו במועדון עד לשנת 2021.
ב-5 באוקטובר 2020, פרוטי חתם לשנתיים בפנרבחצ'ה הטורקית עם אפשרות לשנה נוספת.
ב-2 בפברואר 2022 חתם בסלרנטינה מהסרייה א'. חמישה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה בתיקו 2-2 עם ספציה.
נבחרת ארגנטינה
ב-9 בנובמבר 2009 פרוטי זומן לנבחרת ארגנטינה. את הבכורה במדי הנבחרת ערך חמישה ימים לאחר מכן כשנכנס ל-10 הדקות האחרונות כמחליף של ליונל מסי בהפסד 1–2 במשחק הידידות נגד ספרד.
קריאה קווירית
קריאה קווירית הוא מונח בתורת הספרות המודרנית, והוא אחד המונחים המעשיים השאובים מהתאוריה הקווירית. משמעות המונח "קריאה קווירית" היא קריאת טקסטים, במאמרים, בספרים או בחלק מהם, תוך עיון ביקורתי ואי קבלה של המשולש המגדרי ההטרוסקסואלי הכפוי.
לפי התאוריה הקווירית, "המשולש המגדרי" הוא התייחסות לשלושת המושגים "מין ביולוגי", "מגדר", ו"נטייה מינית", כאל שלוש צלעות במשולש חברתי כפוי, משולש שהחברה השמרנית מקבלת את הקשר בין צלעותיו כדבר מובן מאליו ולעיתים קרובות כדרך ה"לגיטימית" היחידה. הקשר המצופה בין שלושת המושגים מכונה על ידי ג'ודית באטלר "הפיקציה של קוהרנטיות הטרוסקסואלית". משמעותו היא, כי אופן ההתייחסות התרבותית והחברתית, המתבטאת גם בספרות, מצפה, ויש האומרים כופה, על אדם שמבחינה ביולוגית הוא זכר, לנהוג בהתאם למגדר "גברי" ולא "נשי", ולהימשך מבחינה ארוטית לנשים ולהפך כשמדובר באדם שמינו הוא נקבה. הטענה היא כי ציפייה זו היא כפייה של דעת הרוב על מיעוט גדול, בעל זהות אישית ומינית שונה מה"מצופה", תוך ביטול הלגיטימיות לקיומו.
איירבוס A380
איירבוס A380 (המכונה "סופר-ג'מבו") הוא מטוס הנוסעים הגדול בעולם. המטוס מכיל שתי קומות מלאות (לכל אורכו), ומניעים אותו ארבעה מנועי טורבו-מניפה. המטוס מיוצר על ידי חברת איירבוס – מיזם משותף של מספר מדינות באירופה (גרמניה, בריטניה, צרפת וספרד), שמטרתו להתחרות ביצרנית המטוסים האמריקנית בואינג. מפעלי החברה פזורים בכל רחבי אירופה. לדוגמה, הכנפיים מיוצרות בבריטניה והזנב מיוצר בספרד. חלקי המטוס מוּבלים ממפעלי הייצור דרך האוויר, הים והיבשה אל מפעל ההרכבה הראשי בטולוז, צרפת, שנבנה במיוחד עבור מטוס זה. ממדיו הגדולים של ה-A380 מאפשרים התקנת תוספות, שלא היו קיימות קודם במטוסי נוסעים מסחריים, כגון: חדר כושר, מזנונים וברים, חדרי תפילה, חנויות דיוטי פרי, חדרי ישיבות ועוד.
טיסת הניסוי הראשונה של המטוס נערכה ב-27 באפריל 2005. ב-15 באוקטובר 2007 נמסר מטוס האיירבוס A380 הראשון לחברת סינגפור איירליינס וב-25 באוקטובר 2007 טס את טיסתו המסחרית הראשונה מסינגפור לסידני. על סיפון המטוס היו 455 נוסעים, אשר חלקם שילמו עשרות אלפי דולרים עבור התענוג ההיסטורי. כל הכנסות הטיסה נתרמו על ידי חברת התעופה למטרות צדקה.
ב-14 בפברואר 2019 הודיעה חברת איירבוס כי תפסיק לייצר את המטוס עד שנת 2021. זאת, עקב היעדר ביקוש הנובע מאי-כדאיות בהפעלת המטוס.
ב-26 ביוני 2020 אייר פראנס הייתה לחברה הראשונה שהוציאה משירות את המטוס.
בספטמבר 2021 לופטהנזה הוציאה את המטוס לאחסון לתמיד אך הודיעה כי תחזיר אותו לשירות ב-2023. המטוס זכה להערצה רבה בקרב חובבי תעופה אך חברות תעופה (לרבות אמירייטס) קנו אותו כדי להגדיל את כמות הנוסעים והצי.
תכנון
המטוס נמכר בגרסה אחת: A380-800, גרסת הנוסעים. A380-800F, שהיא גרסת המטען, תוכננה לשאת עד 150 טון מטען ותוכננה להיות אחד ממטוסי המטען הגדולים בעולם, אך לא יוצרה לבסוף. המטוס יכול לשאת 525 נוסעים בתצורה רגילה (שלוש מחלקות: ראשונה, עסקים ותיירים) או 800 נוסעים בתצורת מחלקת תיירים בלבד. טווח הטיסה המרבי שלו הוא 13,990 קילומטר.
A-380 פלוס
בפברואר 2017 בפריז, איירבוס הציגה גרסה משופרת של המטוס, אשר ייקרא A380 פלוס עם 13% עלויות נמוכות יותר לכל מושב, שמציעות עד 80 מושבים נוספים, כנפיים וחיזוקי כנף המובילים לצמצום של 4% בצריכת דלקים ומרווחי תחזוקה של מטוסים. משקל ההמראה המקסימלי שלו גדל ב-3 טון ל-588 טון (1,274,000 ליברות), ומאפשר לשאת 80 נוסעים נוספים על אותו טווח של 8,200 קילומטר או להגדיל את הטווח ב -300 קילומטר. אמירייטס מתכננת להזמין 20 מטוסים בתצוגת האוויר של דובאי בנובמבר 2017.
תא הטייס
איירבוס דאגה כי עיצובו הראשוני של תא הטייס, נוהלי הפעילות בו ותגובות המטוס באוויר יהיו דומים לאלו של מטוסי איירבוס קודמים, כדי לצמצם את עלויות הסבת צוותי חברות התעופה השונות למטוס החדש (למשל, אורך הקורס של הטייסים לצורך היכרות עם המערכות השונות). כל המחוונים בתא הטייס דיגיטליים ומוצגים על גבי שמונה מסכי LCD בגודל 6x8 אינץ' הניתנים להתאמה אישית, וכוללים: שני מסכי טיסה ראשיים (PFD), שני מסכי ניווט, מסך אחד לנתוני המנועים, מסך אחד לנתוני המערכות ושני מסכים רב-תכליתיים. צורה זו של עיצוב תא הטייס מכונה "קוקפיט מזכוכית" (Glass Cockpit). המערכת כוללת שתי מקלדות QWERTY מלאות נשלפות עם כדור עקיבה וממשק "הצְבַּע והקלק" קל לשימוש. השליטה על המטוס מתבצעת בטכנולוגיית "טוס-על-חוט" (Fly-by-Wire) באמצעות ג'ויסטיק אלקטרוני בכל אחד מהצדדים, ללא חיבורים מכניים למשטחי השליטה, כמקובל במרבית מטוסי הנוסעים המודרניים. שני מסכי תצוגה עילית (HUD) יוצעו כאופציה.
מנועים
המטוס מוצע עם שני סוגים שונים של מנועי טורבו-מניפה – מנוע רולס-רויס Trent 900 או מנוע Engine Alliance GP7200. הפחתת רעשים הייתה דרישה חשובה בתכנון ה-A380 והשפיעה רבות על תכנון המנועים. שני סוגי המנועים עומדים בתקן הרעש בהמראה ובנחיתה של שדה התעופה הית'רו בלונדון. מאפיין יוצא דופן של המטוס הוא שרק בשניים מבין ארבעת מנועיו מותקנת מערכת להיפוך דחף. המנועים יכולים לפעול על תערובת של דלק סילוני סינתטי ושל רכיבי גז טבעי.
חומרים מתקדמים
המטוס בנוי ברובו מאלומיניום, תוך שימוש נרחב בחומרים מרוכבים, בין השאר בחלקו העליון של גוף המטוס ובקצות המאזנות. ה-A380 הוא המטוס המסחרי הראשון בעולם שבסיס הכנף שלו עשוי מפלסטיק מחוזק בסיבי פחמן.
נוחות
ממדיו הגדולים של המטוס מאפשרים לחברות התעופה המעוניינות בכך להכניס מותרות שונות, שלא נראו עד כה באוויר: מקלחות, משרדים, אזורי משחק לילדים, חדר כושר, בר, חנויות דיוטי פרי, אזור עישון ואף קזינו קטן. חרף כך, סביר כי מתקנים שכאלה לא יהפכו לשכיחים, ורוב חברות התעופה יעדיפו להשתמש בתוספת המקום כדי להגדיל את מספר מקומות הישיבה.
מפרט
[[קובץ:Giant planes comparison - Updated.svg|ממוזער|225px|השוואת ממדים בין 5 המטוסים הגדולים ביותר שנבנו:
]]
שחקן ראשי
שחקן ראשי הוא שחקן המשחק את תפקיד הפרוטגוניסט בסרט קולנוע או במחזה, או את אחד מהתפקידים המרכזיים בסרט קולנוע. המונח שחקנית ראשית משמש לעיתים גם לתיאור השחקנית המשחקת את מושא האהבה של הפרוטגוניסט.
איירבוס A380
מכירות
למרות מחירם הגבוה, מספר רב של מטוסים (כ-200) הוזמנו על ידי מספר חברות תעופה גדולות; ביניהן: אייר פראנס, לופטהנזה הגרמנית, קוואנטס האוסטרלית, וירג'ין אטלנטיק הבריטית, סינגפור איירליינס ואמירטס של איחוד האמירויות הערביות בעלת מספר שיא של תפעול 75 מטוסים ו-67 הזמנות. מסירת המטוסים הראשונים תוכננה לשנת 2006, אך שרשרת של עיכובים גרמה לדחיות חוזרות ונשנות של תאריך המסירה, וכאמור, המטוס הראשון נמסר רק באוקטובר 2007 לחברת התעופה הסינגפורית. בין הבעיות היו תקלות לא צפויות בחיווט מערכות המטוס, בעיקר בשל דרישות חברות התעופה להתאמות אישיות לכל חברה והחלפת חלק ניכר מהחיווט בכבלי אלומיניום במקום כבלי נחושת כדי לחסוך במשקל. היו גם בעיות שנבעו מן העובדה שחלקים שונים של המטוס מורכבים במדינות שונות. עיכובים אלה גרמו הפסדי ענק ל-EADS, חברת האם של איירבוס, והביאו להתפטרותו של המנכ"ל, ניאל פורז'אר, מנהל הייצור ובכירים אחרים בחברה. בין השאר, גרמו ההפסדים להגדלת אומדן מספר המטוסים שתידרש איירבוס למכור על-מנת לכסות את עלויות הפיתוח והייצור ל-300; מספר זה הוא גדול מאוד, אם כי ההערכה כיום לקיבולת השוק למטוסים מסוג זה נעה בין 800 ל-1,200.
שחקן ראשי
המונח "ראשי" עשוי להתייחס לשחקן הממלא את התפקיד הגדול ביותר ביצירה, והמונח "שחקן ראשי" עשוי להתייחס לשחקן אשר בדרך כלל מלוהק לתפקידים כאלו, או שיש לו ניסיון עשיר ומכובד. שחקנים מסוימים מתויגים כשחקנים ראשיים, אך שחקנים רבים מוצאים את עצמם משחקים תפקיד ראשי בהפקה אחת, אך תפקיד משנה או אופי בהפקה אחרת.
איירבוס A380
מכירות
הזמנות נוספות למטוס התעכבו, לאחר שהתגלה שיש לערוך התאמות תשתית בשדות התעופה שבהם ינחת, בשל גודלו ומשקלו הרב.
שחקן ראשי
לפעמים, יש יותר מתפקיד ראשי משמעותי אחד ביצירה דרמטית; ישנן יצירות דרמטיות, בהן תפקידו של שחקן המשנה הוא גדול מספיק, בשביל להיחשב כתפקיד ראשי. מועמדויות לפרסים במשחק, לעיתים קרובות, משקפות את אי-הבהירות הזו. כך, לפעמים שני שחקנים באותה היצירה עשויים להיות מועמדים לפרס השחקן הטוב ביותר ולפרס השחקנית הטובה ביותר - קטגוריות שבאופן מסורתי מיועדות לשחקן הראשי בלבד. לדוגמה, בשנת 1935 קלארק גייבל, צ'ארלס לוטון ופרנצ'וט טון היו כולם מועמדים לפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, עבור הופעתם בסרט "המרד על הבאונטי". כמו כן, לעיתים יש מחלוקת האם הופעה של שחקן מסוים ראויה להיות מועמדת לפרס השחקן הטוב ביותר, או שמא לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר.
איירבוס A380
מכירות
ב-4 במרץ 2007 ביטלה חברת UPS את הזמנת עשרת המטוסים שביצעה, כיוון שהיא "כבר לא בטוחה" שיצרנית המטוסים תוכל לעמוד בתאריכי האספקה. ההזמנה מוערכת ב-2.8 מיליארד דולר. זו היא אחת המכות הקשות שהונחתו על חברת איירבוס ועל המטוס.
תקריות משמעותיות
ב-4 בנובמבר 2010 אירעה תקלה במנוע מטוס של חברת קוואנטס בטיסה מסינגפור לסידני. המטוס נאלץ לחזור לסינגפור ולנחות נחיתת חירום. בעת התקלה היו במטוס מעל 400 נוסעים ואיש מהם לא נפגע. אחד מארבעת המנועים, מתוצרת רולס-רויס, התחמם, התפוצץ וחלקים מן המעטפת התפרקו, פגעו בכנף ובגוף המטוס וניתקו כמה כבלי חשמל חשובים. חלקים נוספים נפלו אל עבר האי האינדונזי באטאם. קוואנטס, חברת התעופה האוסטרלית, הודיעה בהודעתה הרשמית, מספר שעות לאחר התקרית, כי כל ששת מטוסי ה-A380 שברשותה יקורקעו עד חקירת התקרית. בחקירת המקרה התברר שהייתה במנוע דליפת שמן, שנבעה מקידוח לא מדויק בשסתום השמן. הדליפה גרמה להתחממות ולשרפה, שהובילה לכשל מכני והרס המנוע. החלקים המתאימים הוחלפו בכל מטוסי החברה. על פי הערכות, עלות הקרקוע והתיקון עלו לחברה כ-160 מיליון דולר.
ב-7 בינואר 2012 קראו מהנדסי תעופה באוסטרליה לקרקע את מטוס האיירבוס A380, עקב מציאת סדקים בכנפיים בשני מטוסים של קוואנטס וסינגפור איירליינס. לדבריהם, המטוס אינו בטוח ומהווה סכנת חיים לנוסעיו.
ב-2 ביולי 2014 התפוצץ צינור מים בטיסה 94 של חברת קוואנטס, שיצאה מלוס אנג'לס לכיוון מלבורן. הטיסה יצאה בשעה 23:00 והתקרית החלה בשעה 00:00 לערך. מים טפטפו מתקרת המטוס והמושבים היו ספוגים מים. כתוצאה ממצב זה, היה על הנוסעים להרים את ציודם האישי כדי שלא יירטבו מהמים. הנוסעים נסו לאזורים היבשים במטוס. זמן קצר לאחר שלקברניט נודע על התקרית, הוא החליט לחזור על עקבותיו ונחת בשדה התעופה של לוס אנג'לס.
ב-1 באוקטובר 2017 התפוצץ מנוע בטיסה 66 של חברת אייר פראנס, שהמריאה ב-11:42 מנמל התעופה שארל דה גול שבפריז לכיוון לוס אנג'לס. בגובה 37 אלף רגל, מעל גרינלנד, התפוצץ אחד מארבעת המנועים מתוצרת רולס-רויס, והמעטפת הקדמית של המנוע התפרקה כולה. הקברניט ייצב את המטוס, וביצע נחיתת חירום בגוס ביי בצפון-מזרח קנדה. לא היו נפגעים.
קומאיאגואה
קומאיאגואה (בספרדית: Comayagua) היא בירת מחוז קומאיאגואה בהונדורס. קומאיגואה נמצאת במרכז הונדורס, במרחק של כ-80 קילומטרים מבירת המדינה טגוסיגלפה.
היסטוריה
הקונקיסטאדור הספרדי אלונסו דה קאסרס ייסד את העיר ב-1537 תחת השם "סנטה מריה דה לה נואבה ואיאדוליד", אך קומאיאגואה, השם הילידי של המקום, הוא זה שהשתרש. קומאיאגואה קיבלה מעמד של עיר מפליפה השני, מלך ספרד, ב-1557 והיא הייתה בירת אזור הונדורס של ימינו במשך רוב התקופה הקולוניאלית.
הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה התפרקו והונדורס הפכה למדינה עצמאית לחלוטין ב-1838, כשקומאיאגואה משמשת כבירתה. עם זאת, בשנים שלאחר מכן הבירה עברה הלוך ושוב בין קומאיאגואה וטגוסיגלפה עד שלבסוף היא התקבעה בטגוסיגלפה ב-1880.
כלכלה
העיר נמצאת במרכז הדרך בין טגוסיגלפה וסן פדרו סולה, שני המרכזים הכלכליים החשובים במדינה, מה שתורם למצבה הכלכלי של העיר. הכלכלה המקומית מתבססת על חקלאות, הכוללת גידול תירס, אורז, שעועית, קפה, דורה וסויה, תעשייה ותיירות.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הלאומית הפדגוגית פרנסיסקו מורסאן וקמפוס של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של הונדורס.
אברם אקסלרד
אברם (אדולף) אקסלרד (ברומנית: Avram (Adolf) Axelrad; 1879 – 12 באוגוסט 1963) היה סופר, משורר, עיתונאי, עורך, מתרגם ומורה לרומנית יהודי-רומני.
קורות חיים
אקסלרד נולד בברלאד, רומניה והיה מורה לרומנית בבתי הספר "מוריה" ו"רונטי-רומן" בבוקרשט. הוא ערך כתבי העת שעסקו בפופולריזציה של המדע והידע הכללי ובהם "Orizontul" (האופק), "Minunile naturii" (פלאי הטבע) ו-"Oameni şi idei" (אנשים ורעיונות).
את עבודתו כעורך התחיל בברלאד, שם ערך את Aurora ţionistă (איילת השחר הציונית). בברלד, ביום 22 באפריל יצא לאור גיליון חד פעמי של הכרוז "Daţi ajutor" (הושיטו סיוע). הכרוז שנכתב ונערך על ידי אברם אקסלרוד נועד לסייע לקבוצת היהודים שיצאו מברלד בהגירת הולכי הרגל.
ב-1900 הופיע ספר השירים "אל המזרח" Spre răsărit וב-1919 ספר שירים נוסף, "תיבת הצרות" Lădiţa cu necazuri. הוא עסק בכתביו בשאיפת היהודים להתאזרחות ותיעד את ימי מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט.
בנובמבר 1941 נכלל בין הסופרים היהודים שמכירת ספריהם נאסרה והם הוכרזו בני ערובה.
בירו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ג'ון לג'נד
ג'ון לג'נד (באנגלית: John Legend; נולד ב-28 בדצמבר 1978) הוא שחקן, מוזיקאי, פזמונאי, וזמר R&B אמריקאי, בן טיפוחיו של הראפר קניה וסט. לג'נד זכה ב-10 פרסי גראמי, בפרס גלובוס הזהב ובפרס אוסקר. בשנת 2017 דורג על ידי הטיים מגזין כאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם.
ביוגרפיה
לג'נד נולד בספרינגפילד, אוהיו, תחת השם ג'ון רוג'ר סטיבנס (John Roger Stephens), ולו ארבעה אחים. אמו הייתה תופרת ואביו עבד במשמר הלאומי של ארצות הברית. את הרקע המוזיקלי קיבל מסבתו, אשר לימדה אותו לנגן בפסנתר. כבר בגיל 4, הופיע במקהלת הכנסייה. בתום לימודיו התיכוניים, אותם סיים שני במחזור לימודיו, התקבל לאוניברסיטת פנסילבניה (Penn), שם למד אנגלית בדגש על ספרות אפרו-אמריקאית. במקביל, היה שותף פעיל בהרכב א-קפלה של האוניברסיטה, בו אף שימש כמנהל המוזיקלי. לאחר שסיים את לימודיו, בשנת 1999, פנה לעבוד בסניף הניו-יורקי של חברת הייעוץ בוסטון קונסלטינג גרופ, משרה בה המשיך להחזיק עד לשנת 2002. בתקופה זו הירבה לג'נד להופיע במועדוני לילה בניו יורק, פילדלפיה ווושינגטון הבירה.
חברו לספסל הלימודים, המפיק דבו ספרינגסטין הפגיש בינו לבין הראפר קניה וסט, ומאז החלו לג'נד ווסט לעבוד יחדיו. מכאן החלה הקריירה המוזיקלית של לג'נד לפרוח: הוא הופיע בסופרבול 2006, כמו גם באולסטאר 2006, והחל לשתף פעולה הן בכתיבה והן בשירה עם שורה ארוכה של אומנים מהמוזיקה השחורה, כגון: ג'יי זי, בלאק אייד פיז, ריי צ'ארלס, לורין היל ואלישיה קיז. בנוסף, ביצע דואט יחד עם המוזיקאית הישראלית מירי בן-ארי, בשם "I've Been Waiting On You" (מתוך אלבום הבכורה של בן-ארי).
בדצמבר 2004 הוציא לחנויות התקליטים בארצות הברית את אלבומו הראשון, הנקרא "Get Lifted", אשר כלל את הלהיטים "Used to Love U" ו- "Ordinary People". הקו המוזיקלי של האלבום הוא רית'ם אנד בלוז המשולב עם מוזיקת נשמה, אשר זיכה אותו בשלושה פרסי גראמי בטקס גראמי 2006: תגלית השנה, זמר הרית'ם אנד בלוז של השנה (על "Ordinary People") ואלבום הרית'ם אנד בלוז של השנה. האלבום גם היה להצלחה מסחרית, עם מכירות של 1.7 מיליון עותקים בארצות הברית.
אלבומו השני, "Once Again", שיצא בארצות הברית באוקטובר 2006, הוא בעל צליל עשיר, הכולל השפעות מוזיקליות נרחבות, יחד עם הפקה מוזיקלית מרשימה. אלבום זה, כמו קודמו, היה להצלחה מסחרית, ונמכר בכמיליון עותקים בארצות הברית, וזיכה את לג'נד בשני פרסי גראמי: זמר הרית'ם אנד בלוז של השנה (על "Heaven") ודואט או להקת השנה ברית'ם אנד בלוז (על "Family Affair").
באוקטובר 2008 הוציא לג'נד את אלבומו השלישי "Evolver" שהיה שונה משני אלבומיו הקודמים. אם בשני אלבומיו הראשונים התבסס לג'נד על קו האר אנ בי והניאו סול, אז באלבומו השלישי שילב לג'נד אר אנ בי עם פופ והיפ הופ. הלהיט הראשון מן האלבום היה הסינגל המוביל "Green Light" שיתוף פעולה עם אנדרה 3000, חבר ההרכב המצליח "אאוטקאסט". הסינגל שונה מאוד מכל דבר שעשה לג'נד בעבר, כשבסינגל זה הוא מביא לנו היפ הופ עם אר אנ בי. הסינגל השני מן האלבום היה "If You're Out There", שהחזיר לנו את מוזיקת הסול האופיינית ללג'נד. הווידאו הרשמי לסינגל היה הופעה חיה של לג'נד באירוע קידום לנשיא ארצות הברית ברק אובמה. הסינגל השלישי מן האלבום "Everybody Knows" הוא בלדת אר אנ בי/סול, שהצליחה מאוד באירופה. למרות שהאלבום שונה משני קודמיו, לג'נד נשאר נאמן לניאו סול עם שירים כמו "This Time" ו-"Good Morning".
ב-21 בספטמבר 2010 הוציא לג'נד את האלבום "Wake Up" עליו עבד עם ההרכב האמריקאי דה רוטס, וזה אלבום משותף ללג'נד וההרכב האמריקאי. האלבום כלל קאברים לשירי R&B, סול ורגאיי וזכה לביקורות חיוביות. הסינגל הראשון והיחיד מן האלבום הוא "Wake Up Everybody" בו מתארחים זמרת הסול מלאני פיונה והראפר Common. השיר המקורי היחיד באלבום הוא הבלדה "Shine".
ב-2012 הוציא לג'נד את הסינגל "Tonight (Best You Ever Had)" בשיתוף פעולה עם הראפר לודקריס, כשהסינגל נכלל בפסקול הסרט "Think Like A Man". השיר זכה לפופולריות רבה כשהוא מגיע למקום ה-12 במצעד ה-R&B וההיפ הופ האמריקאי ולמקום ה-79 בארצות הברית.
ב-3 בספטמבר 2013 הוציא לג'נד את אלבום האולפן הרביעי שלו "Love In The Future". הסינגל הראשון והמוביל מתוך האלבום הוא "Who Do We Think We Are" בשיתוף פעולה עם הראפר ריק רוס. הסינגל הגיע למקום ה-35 במצעד ה-R&B וההיפ הופ האמריקאי. הסינגל השני הרשמי מהאלבום הוא "Made To Love". ביוני 2013 שחרר המפיק וה-DJ האיטלקי בני בנסי את הסינגל "Dance The Pain Away" לו תרם לג'נד את קולו.
ב-20 באוקטובר 2013 שיתף לג'נד פעולה עם האמנים אייקון (Akon), מיק מיל (Meek Mill), ג'יידאקיס (Jadakiss) ואנטוני המילטון (Anthony Hamilton) בשיר "Never Surrender" שנמצא באלבומו של דיג'יי קאלד.
בשנת 2016 גילם מנהיג להקת ג'אז בסרט המוזיקלי של הבמאי דמיאן שאזל, "לה לה לנד" לצידם של אמה סטון, ראיין גוסלינג וג'יי. קיי. סימונס.
בשנת 2020 הוציא לאור את אלבום האולפן השישי שלו, Bigger Love.
מרד הלגיון הצ'כוסלובקי
מרד הלגיון הצ'כוסלובקי היה מרד של יחידות צ'כוסלובקיות בצבא הרוסי נגד השלטון הבולשביקי במהלך 1918–1919. המרד הסתיים בפיוס ופינוי הלגיון דרך ולדיווסטוק לצ'כוסלובקיה.
רקע
הלגיון הצ'כוסלובקי שהורכב משבויי מלחמה אוסטרו-הונגריים ממוצא צ'כי וסלובקי החל לפעול כחלק מצבא האימפריה הרוסית במהלך שנת 1917. כבר בסתיו 1914 הוקמה יחידה על בסיס צ'כים שהתגוררו בתחומי האימפריה הרוסית עוד לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה. החל ממרץ 1915 הצבא הרוסי החל לקלוט שבויי מלחמה ולקראת סוף 1915 הוקם גדוד חי"ר שכלל כ-2,100 חיילים. לקראת סוף 1916 היחידה גדלה לחטיבה של כ-3,500 לוחמים בפיקוד קצין רוסי בדרגת קולונל. בפברואר 1916, בפריז, הוקם וועד לאומי בראשות טומאש מסריק ואדווארד בנש.
בהתאם לבקשת הוועד הלאומי, ממשלת צרפת הכירה בלגיון הצ'כי כחלק של צבא צרפת, והוא קיבל פקודה להתכונן למעבר לצרפת.
1918
לאחר חתימת הסכם ברסט-ליטובסק, יחידות הלגיון עזבו את שטח אוקראינה, שברובו עבר לשליטה גרמנית, והתמקמו באזור הוולגה. כל מעייניהם של ראשי הלגיון נתונים לזירוז מעבר הכוח לצרפת. הדרך הקצרה הייתה דרך נמלי ארכנגלסק ומורמנסק. אולם היה חשש שדרך זו תהיה מסוכנת מדי עקב הקרבה לכוחות גרמנים. בסופו של דבר סוכם על העברת הלגיון לוולדיווסטוק דרך הרכבת הטרנס-סיבירית ומשם לצרפת. ב-7 במרץ 1918 עזב מסריק את רוסיה, תוך מתן הנחיה לא להתערב בענייניה הפנימיים.
ב-26 במרץ, יוסיף סטלין חתם על הסכם עם ראשי הלגיון על הסדרת המעבר הבטוח. היה מתוכנן להעביר 63 רכבות ו-40 קרונות בכל אחד מהם. הרכבת הראשונה יצאה לדרכה ב-27 במרץ והגיעה ליעד תוך חודש. לקראת מאי 1918, יחידות הלגיון התפזרו לאורך כל מסילת הרכבת הטרנס-סיבירית שאורכה אלפי קילומטרים.