cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שחרור פריז
התקוממות כוחות הפנים הצרפתים (19–23 באוגוסט)
מבצר רומנוויל, מחנה מעצר גרמני בו נכלאו והוצאו להורג מספר גברים ונשים חברי רזיסטנס (מאז אוקטובר 1940 רק נשים נכלאו בו), שוחרר, בזמן שגופות רבות היו נטושות עדיין בחצרו.
הפסקת אש זמנית הושגה בין גנרל פון קולטיץ לבין חלק מכוחות ההתנגדות הצרפתיים, בתיווכו של ראול נורדלינג. שני הצדדים נזקקו לזמן, הגרמנים כדי לחזק את חיל המצב החלש שלהם בסיוע כוחות חיילים מהחזית, ואילו ברזיסטנס רצו לשפר את אחיזתם בעמדות לקראת הקרב (לחברי המחתרת חסרה תחמושת לקרב ממושך).
חיל המצב הגרמני אחז במרבית האתרים והאנדרטאות החשובים, ובכמה נקודות אסטרטגיות, כוחות הרזיסטנס שלטו בשאר העיר. לגרמנים חסרו אנשים כדי לצאת למתקפה ולאנשי הרזיסטנס חסרו כלי מלחמה כבדים כדי לכבוש את העמדות האסטרטגיות.
דה גול שב ביום זה לצרפת מאלג'יר, והוטרד מהידיעות על תחילת ההתקוממות בפריז ללא סיוען של בעלות הברית. הוא ידע שהמפלגה הקומוניסטית מושכת ברוב החוטים בהתקוממות זו וחשש מפני ניסיונה לתפוס שם את השלטון לאחר השחרור.
ב-22 באוגוסט רול-טנגי, שהיה בעברו קומיסר בבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, הורה לתושבי פריז כולם להקים בריקדות בכל רחוב ולמנוע מהגרמנים אפשרות תנועה. הפרופסור ז'וליו-קירי, זוכה פרס נובל לכימיה, הקים בסורבון קו ייצור לבקבוקי מולוטוב. "אני מגיע לעמדה של ה-FFI ליד כיכר סן מישל", כתב אחד הצופים באירועים ביומנו, "על המדרכה ניצב מקלע מכוון אל גשר סן מישל; צעיר גבוה, בהיר שיער ולבוש היטב, מאייש אותו. בשני צדי הבולוואר ניצבים כעשרה בחורים צעירים בשרוולים חפותים, עונדים סרטי זרוע ואוחזים ברובה או באקדח. כמה מהם חובשים קסדות צבאיות. כ-50 איש צופים מהצד, מקיפים את הלוחמים בהמתנה למשהו שיקרה. ברגע שמופיע כלי רכב, הם נמלטים מיד אל שערי הבתים הסמוכים". עם זאת, היו כאלו שהתעלמו מן האש שסביבם: "אנשים השתזפו על גדות הסן, ואחרים אף קפצו למים בגלל החום הכבד. דמויות הזויות ישבו דוממות על כיסאות בד קטנים ודגו בנהר, בשעה שכמה מאות מטרים מהם תקפו טנקים גרמנים את מטה המשטרה באיל דה לה סיטה". צעירים חמושים במספר זעום של כלי נשק נלחמו בפטרולים גרמנים רבים ברובע ה-17. על השיירות הושלכו בקבוקי תבערה ורימונים. הפצועים סירבו על פי רוב להילקח לבתי חולים ודרשו לחזור לבריקדות. מספר הקורבנות בקרב האזרחים הלך וגדל וארונות המתים נערמו בכנסיות. כאמצעי הגנה מפני החום של חודש אוגוסט נשמרו הגופות במקררים הגדולים של האיטליזים שבשוק הסיטונאי לה האל.
בבוקר יום המחרת, 23 באוגוסט, נעה הדיוויזיה המשוריינת השנייה מנורמנדי לעבר איל-דה-פראנס, בגשם שוטף, שהחליף את החום הכבד והאט את קצב התקדמותה. בדרך אספה מתנדבים לא סדירים, בהם גם ארנסט המינגוויי, ששימש באופן רשמי ככתב הצבאי של המגזין "קוליֳרז'".
כניסת הדיוויזיה המשוריינת השנייה (24–25 באוגוסט)
ב-24 באוגוסט התחוללו קרבות באזור אוֹבּרְוִילְיֶיה (Aubervilliers). מפקד הדיוויזיה המשוריינת השנייה של צבא צרפת החופשית, הקפטן דְרוֹן, נכנס במהלך היום לפריז ונע לכיוון בית עיריית פריז.
ביום המחרת גנרל לקלרק ושאר כוחות הדיוויזיה היו בפריז. לקלרק תכנן את המהלכים הסופיים ולחימה פרצה במונטרויי (Montreuil). בפנטן, בה התחוללו קרבות שחרור גם כן, שרידי הכוח הגרמני ניסו לברוח מזרחה בדרך מוֹ.
הקרב גבה מהדיוויזיה המשוריינת השנייה 71 הרוגים, 225 פצועים, 35 טנקים ו-111 כלי רכב, שהיו "שיעור אבדות די גבוה עבור דיוויזיה משוריינת", על פי ההיסטוריון ז'אק מורדל.
האולטימטום הצרפתי (25 באוגוסט)
ב-25 באוגוסט בשעה 10:30 בבוקר, גנרל פייר ביוט (Billotte), מפקד הבריגדה המזוינת הצרפתית הראשונה (היחידה הטקטית של הדיוויזיה המשוריינת השנייה) הציב אולטימטום בפני הגנרל פון קולטיץ. ראול נורדלינג מילא את תפקיד המתווך והעביר את המסר:
כניעת הגרמנים (25 באוגוסט)
למרות פקודות חוזרות מהיטלר, לפיהן "אל לפריז ליפול לידי האויב אלא כשהיא עיי חורבות", לאחר הפצצתה ופיצוץ גשריה, נכנע המושל ומפקד חיל המצב הגרמני, הגנרל דיטריך פון קולטיץ, ב-25 באוגוסט, במלון מוריץ, שהפך למטה הפיקוד של גנרל לקלרק. פון קולטיץ הוחזק כשבוי עד אפריל 1947. בזכרונותיו, שנקראו "האם פריז בוערת?" (Brennt Paris?) ופורסמו בשנת 1950, הציג עצמו הגנרל הגרמני כמושיע של פריז.
ישנה מחלוקת בנוגע לתפקידו הממשי של פון קולטיץ במהלך הקרב והוא נתפס באופנים שונים מאוד בצרפת ובגרמניה. בגרמניה מתואר הגנרל כהומניסט וגיבור שהציל את פריז מלחימה עירונית שהייתה מביאה להריסתה. בשנת 1964 הסביר פון קולטיץ, בראיון מביתו שבבאדן-באדן, מדוע סירב לציית לפקודתו של היטלר: "אם בפעם הראשונה לא צייתי לפקודה, הרי זה משום שידעתי שהיטלר משוגע" ("Si pour la première fois j'ai désobéi, c'est parceque je savais qu'Hitler déraisonnait"). בראיון משנת 2004 עם בנו של הגנרל עבור ערוץ הטלוויזיה הציבורי הצרפתי פראנס 2, טען הבן שפון קולטיץ לא ציית להיטלר ואיפשר באופן אישי לבעלות הברית להשתלט על העיר במהירות ובביטחה, ומנע מכוחות הרזיסטנס מלהיכנס ללחימה עירונית עזה, שהייתה מביאה חורבן על העיר. הוא ידע, טוען הבן, שהמלחמה אבודה עבור הגרמנים והחליט לבדו להציל את הבירה הצרפתית.
ואולם בצרפת, גרסה זו נתפסת כעיוות ההיסטוריה, מאחר שפון קולטיץ נחשב לקצין נאצי נאמן להיטלר שהיה מעורב בלא מעט פעולות שנויות במחלוקת, כגון:
בראיון משנת 2004 ותיק הרזיסטנס הפריזאי, מוריס קרייז'-ולרימו (Maurice Kriegel-Valrimont) תיאר את פון קולטיץ כאדם ש"הרג צרפתים כל עוד עלה הדבר בידו וחדל מלהרוג בהם כאשר לא היה יכול עוד להמשיך". קרייז'-ולרימו טוען ש"לא רק שאין [הצרפתים] חבים לו דבר, אלא שזהו עיוות חסר בושה של ההיסטוריה להעניק לו כל כבוד".
נאומו של דה-גול (25 באוגוסט)
באותו היום, שארל דה גול, נשיא הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית, הגיע למשרד המלחמה שברחוב סן-דומניק ונשא נאום נרגש לקהל שהתאסף סביב האוטל דה ויל:
קוקוזין
קוקוזין (Kokosin) הוא ממרח דמוי מרגרינה או חמאה, בצבע לבן, העשוי מחלב ומשמן קוקוס.
יתרונו של ממרח הקוקוזין על חמאה או מרגרינה הוא העובדה שהוא נשמר ללא צורך בקירור.
הממרח, שיוצר במפעלי חברת "שמן" שווק בקופסאות פח, בנפח של ליטר (משקל כ-850 גרם), שהיו צבועות בפסים בצבעי כחול לבן ועליהן הופיעו ציורי עצים ממשפחת הדקליים, שם המוצר והמשפט: "pure refined Coconut oil". קוקוזין שימש בתקופת הצנע בישראל כתחליף לחמאה.
הקוקזין יוצר אף בצרפת ויובא לישראל.
עם סיום הצנע, כאשר היה ניתן לרכוש מוצרים ללא תלושים, ועקב מחירו הזול (בפיקוח) של הקוקוזין, נוצר לו ביקוש לשם ייצור סבון ביתי. בספרם של אמנון דנקנר ודוד טרטקובר, "איפה היינו ומה עשינו? - אוצר שנות החמישים והשישים", מתואר הקוקוזין כבעל.
Unknown Pleasures
Unknown Pleasures (באנגלית: תענוגות לא ידועים) הוא אלבום הבכורה של להקת הפוסט-פאנק הבריטית ג'וי דיוויז'ן משנת 1979. זהו האלבום היחיד של הלהקה שיצא לאור בתקופת חייו של הסולן איאן קרטיס. אלבום זה זכה לשבחים רבים ממבקרים ונחשב לאבן דרך בזרם הפוסט-פאנק.
צלב ירושלים
צלב ירושלים הוא מוטיב דתי-נוצרי, המורכב מצלב גדול בסגנון צלב פּוֹטנט (Potent), בצבע צהוב (או זהב), שבו כל ארבע זרועותיו שוות באורכן, וקרובות בדרך כלל לרוחבן, והוא מסתיים בצורת האות הלטינית T. הצלב הגדול מחלק את המישור לארבעה חלקים שווים ובהם ממוקמים ארבעה צלבים יוונים קטנים המקיפים את הצלב הגדול מכל עבריו. צורה פשוטה יותר של צלב ירושלים ידועה בשם "צלב צלבני" ובה הצלב המרכזי הגדול הוא צלב יווני.
Unknown Pleasures
הפקת האלבום והקלטתו
תהליך הקלטת האלבום נמשך כשישה ימים ונערך ברובו בשלושה סופי שבוע, לרבות שלבי המיקס, בין התאריכים 1–17 באפריל 1979. את האלבום הפיק מרטין הנט, אשר שימש קודם לכן מפיק למיני אלבום של להקת באזקוקס, באותה עת תחת הכינוי מרטין זירו.
הנט השתמש בטכניקות לא קונבנציונליות בתהליך ההקלטה, לצורך השגת סאונד ייחודי. בין היתר שולבו בשירים צלילים שהוקלטו באולפן כגון זכוכית מתנפצת ודלתות נטרקות. בשיר "Insight" העלה את הרעיון להקליט את קולו של איאן קרטיס שהוקלט כששוחח דרך שפופרת טלפון. הוא החליט להשתמש גם באפקט הד על גבי חלקים רבים באלבום, בין היתר על גבי התופים, באופן שלא היה שגרתי באותה עת. כשמתופף הלהקה, מוריס, ניגש להקלטות הוחלט כי כל אחד מן התופים יוקלט בנפרד להשגת אפקט קולי ייחודי.
צלב ירושלים
משמעות הסמל
צלב ירושלים הוא למעשה סמל המורכב מצלב פוטנט המחלק את המישור לארבעה חלקים שווים ובהם ממוקמים ארבעה צלבים יוונים קטנים המקיפים את הצלב הגדול מכל עבריו. צלב פוטנט מופיע כסמל נוצרי במטבעות ביזנטיים שנטבעו המהלך המאה השביעית על ידי קיסרי השושלת ההרקליאנית, הצלב מוצג בפורמט של "צלב פרשים" דהיינו עומד על במה מוגבהת על מספר מדרגות. בתחילה שימשו צלבים כצורות רגילות שמטרתן חלוקת השלט אך מהמאה ה-13 החלו להופיע וריאציות על הדרך בה מסתיימים קצות הצלב. בספרות הרלדית של המאה ה-19 משתמשים במונח "צלב פוטנט" על מנת לתאר את הסמל צלב ירושלים מאחר שהוא משמש כמוטיב מרכזי בו.
על פי המסורת, צלב זה הוא הצלב שעיטר את דגל הכס הקדוש בעת מסעי הצלב ובו השתמשו הצלבנים עצמם כסמל על בגדיהם. המסורת הנוצרית מייחסת לארבעת הצלבים הקטנים את ייצוג ארבע הבשורות שמהוות את החלק המרכזי של הברית החדשה, ספר הקודש של הנצרות. על פי גרסה אחרת מסמלים ארבעת הצלבים הקטנים את שושנת הרוחות, ארבע רוחות השמיים, מהן תופץ תורתו של ישו לכל קצווי העולם. על פי מסורת אחרת חמשת הצלבים המרכיבים את צלב ירושלים (והצלב הצלבני) מייצגים את חמשת הפצעים על גופו של ישו בהיותו על הצלב כמתואר בפסיון של ישו.
סמל ממלכת ירושלים הצלבנית
צלב ירושלים הופיע על במת ההיסטוריה כסמל של ממלכת ירושלים הצלבנית, ובזמנו היה בעל עיצוב יוצא דופן ופורץ גדר. על פי החוק הראשון בהרלדיקה הוא חוק הטינקטורה: "אין לשים מתכת על גבי מתכת, או צבע על גבי צבע". על רקע זה בולטת בחירתו של גוטפריד מבויון - בשלט אצולה לבן (כסף) בעל חמישה צלבים צהובים (זהב) - עת הוכרז כשליטה של ממלכת ירושלים. ייתכן כי הבחירה בשלט זה נעשתה בהשראתה של טכניקת פלדת דמשק.
צלב ירושלים משמש כסמל עולי הרגל לירושלים ותכשיטים הנושאים סמל זה נמכרים בשווקים המכוונים את מרכולתם לצליינים נוצרים . שימוש נוסף בצלב ירושלים הוא כמוטיב בהרלדיקה של גופים הקשורים לכנסייה הקתולית וארץ הקודש. דוגמה מובהקת לכך הוא סמל נציגות הכס הקדוש בארץ ישראל - נציגות המהווה חלק מהמסדר הפרנציסקני וידועה בשם "הקוסטודיה של ארץ הקודש" (Custodia Terrae Sanctae) - המקיימת את תפקיד שמירת הנוכחות הנוצרית (קתולית) בפרובינציה של ארץ הקודש. הקוסטודיה קשורה למסדר אצולה קתולי הידוע בשם "מסדר כנסיית הקבר" (Ordo Equestris Sancti Sepulcri Hierosolymitani) שבסמל ההרלדיקה שלו מופיע צלב ירושלים.
בעת החדשה
בעת החדשה ממשיך השימוש בצלב ירושלים הן כסמל על שלט אצולה של בתי המלוכה שעדיין, מנסיבות שעיקרן תהליכים היסטוריים, נושאים את התואר מלך ירושלים והן בשימוש בהרלדיקה כנסייתית על מנת לשמר על הקשר בין הפטריארכיה הלטינית לארץ הקודש.
דגל גאורגיה
דגל גאורגיה המכונה גם "דגל חמשת הצלבים" נמצא בשימוש לפחות מאז המאה ה-13. האלמנט המרכזי בדגל הוא צלב גיאורגי הקדוש כווריאנט של צלב ירושלים, שמשתמש גם הוא בצלב מרכזי המוקף בארבעה צלבים קטנים בארבעת הרבעים שהוא מגדיר. הצלבים אמורים לסמל את חמשת הפצעים הקדושים של ישו. הדגל יצא משימוש בימי הביניים המאוחרים, אך לאומנים גאורגים החזירו אותו לשימוש בעת הכרזת עצמאות המדינה מברית המועצות בשנת 1991. הדגל אומץ סופית על ידי הפרלמנט הגאורגי ב-14 בינואר 2004, ובאופן רשמי על ידי צו נשיאותי עליו חתם סאקשווילי ב-25 בינואר, בעקבות בחירתו לנשיאות גאורגיה.
משמורת ארץ הקודש
משמורת ארץ הקודש (לטינית Custodia Terrae Sanctae; איטלקית Custodia di Terra Santa) היא הפרובינציה של המסדר הפרנציסקני, הכוללת, לבד מארץ ישראל, גם את סוריה, לבנון, ירדן, מצרים, קפריסין ואת האי רודוס שביוון. ייחודה של משמורת ארץ הקודש הוא בכך שהיא גם זו המקיימת באופן רשמי את הנוכחות הנוצרית-קתולית ואת השמירה על המקומות הקדושים בארץ הקודש. הנוכחות הפרנציסקנית בארץ הקודש החלה ב-1217, וב-1342 העניקה להם בולה אפיפיורית את תפקיד השמירה על המקומות הקדושים באופן רשמי. בראש המשמורת ניצב הקוסטוס, ומרכזה שוכן במנזר סן סלוודור ברובע הנוצרי בירושלים. סמל המשמורת מורכב מכתר מסמל את מלכות השמיים ואת האל האב והיונה את רוח הקודש. מתחת להם נראה סמל המסדר הפרנציסקני וצלב ירושלים, ומשני צידי המגן ענף זית המסמל את משיחת המשיח וענף דקל המסמל ניצחון ואת המרטירים.
אות צלב עולי הרגל
אות צלב עולי הרגל לירושלים (לטינית: Signum Sacri Itineris Hierosolymitani ) הוא אות כבוד המוענק על ידי הכס הקדוש ומוענק לעולי רגל נבחרים שעלו לרגל לירושלים. העיטור הוא פרי צו של האפיפיור לאו השנים עשר משנת 1901 במרכז האות נמצא צלב ירושלים בזהב, כסף או ברונזה ותחריט קטן עם ראשו של לאו ה 12
צלב ירושלים הפרוסי
צלב ירושלים הפרוסי (גרמנית:Jerusalem-Erinnerungskreuz)) הוא עיטור לזכר[מסעו של קיסר גרמניה וילהלם השני לארץ ישראל בחודשים אוקטובר-נובמבר 1898 במהלך המסע, שנמשך מ-11 באוקטובר עד 26 בנובמבר 1898, ביקר הקיסר בערים קונסטנטינופול, חיפה, יפו, ירושלים וביירות כולן תחת שלטון האימפריה העות'מאנית. וילהלם השני ביקש לתמוך במעמדה של הנצרות, ובמיוחד של הכנסייה הפרוטסטנטית, וכן לעודד את המתיישבים הנוצרים והיהודים בארץ ישראל. ביום 31 בדצמבר 1898 הוענק העיטור למלווים של הקיסר במסעו ולציון הנחת אבן הפינה לכנסייה הלותרנית בעיר העתיקה של ירושלים. מרכזו של העיטור הוא צלב ירושלים בצבע אדום ובמרכזו מדליון זהב ועליו סמלי בית המלוכה הפרוסי.
ספוג מנגר
וריאנט של ספוג מנגר ידוע בשם קוביית "ירושלים" היא פרקטל שתואר ב 2011 על ידי אריק בירד. הוא נוצר על ידי חיתוך של צלב יווני ל 8-קוביות באיטרציה ראשונה ו-12 קוביות במיקום שונה באיטרציה שנייה וחוזר חלילה עד אינסוף. נוצרת דוגמה המזכירה את צלב ירושלים.
Unknown Pleasures
תוכני האלבום
עם זאת, קרטיס לא שוחח עם מנהל הלהקה או עם חברי הלהקה האחרים על מצבו הרפואי בפתיחות. הוא העדיף שלא לשתף את חבריו במצבו הנפשי והפיזי שהתדרדר במהירות באותה עת, או בקשיים שאליהם נקלעו נישואיו. חברי הלהקה סיפרו גם כי לא הביאו בחשבון את המשמעות העגומה של מילות השירים ואת העובדה כי קרטיס הביע בהם את המשבר שעבר, או חשדו שהוא נמצא על סף התאבדות. הם חשבו כי קרטיס תיאר חוויות של אחרים ולא את רגשותיו ורק לאחר מותו העמיקו לראשונה במילות שיריו ובמשמעותן.
שם האלבום, Unknown Pleasures, הוא מחוה לספרו של מרסל פרוסט "בעקבות הזמן האבוד".
עטיפת האלבום
את עטיפת האלבום עיצב האמן פיטר סאביל, שהחל באותה עת לעצב כרזות עבור חברת פאקטורי רקורדס. על העטיפה מוצג דימוי של אות גלי רדיו מפולסר, משלבי גסיסתו של כוכב. הגיטריסט סאמנר הציע לסאביל לכלול את הדימוי בעטיפת האלבום לאחר שנתקל בו במהלך עיון במהדורת שנת 1971 של האנציקלופדיה לאסטרונומיה של אוקספורד. סאביל שינה את הצבעים של הדימוי המקורי באנציקלופדיה שהוצג בקווים שחורים על רקע לבן, ובחר בקווים לבנים על רקע שחור.
עטיפת האלבום הפכה למזוהה במיוחד עם הלהקה וזכתה עם השנים למעמד אייקוני, ולחלק בלתי נפרד מהדימוי הציבורי והתרבותי של ג'וי דיוויז'ן בעיני הציבור. הדימוי הפך גם לסמל פופולרי בתעשיית האופנה והופיע על גבי חולצות ופריטי לבוש נוספים שנמכרו בהמוניהם ברחבי העולם. המעצב ראף סימונס אף כלל את הדימוי על גבי מספר פריטים שהציג על המסלול בתצוגת אופנה. קולקציה זו הביאה גם את מעצב האופנה היפני יוז'י יאמאמוטו להציג את העטיפה על בגדים בקולקציות שלו.
סיבוב הופעות
לאחר צאת האלבום החלו ג'וי דיוויז'ן בהופעות לקידומו וכן הופיעו בתוכנית הרדיו של ג'ון פיל ובראיונות טלוויזיוניים. בזמן סיבוב ההופעות לקידום האלבום, חלה החמרה משמעותית במחלת האפילפסיה עמה התמודד קרטיס, אשר אובחנה בתחילת שנת 1979. לא אחת עבר התקפים על הבמה במהלך הופעה, מה שאילץ את הלהקה לבטל מספר הופעות מאותו סבב הופעות.
ביקורות ומורשת
האלבום יצא לאור ביוני 1979 וזכה לתגובות חיוביות ממבקרים, אם כי מספר העותקים שנמכרו באותה עת היה נמוך למדיי והאלבום לא הגיע למקומות גבוהים במצעדים. לאחר צאתו של הסינגל "Transmission" חלה עלייה משמעותית במכירות האלבום ובפופולריות הלהקה.
האלבום נכלל ברשימות אלבומי הפאנק הטובים בכל הזמנים, ואף ברשימות האלבומים הטובים בכל הזמנים במגוון סגנונות מוזיקליים.
בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-211 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים.
לאחר מות איאן קרטיס
איאן קרטיס התאבד בתליה בביתו ב-18 במאי 1980 כשהוא בן 23, פחות משנה אחרי צאת אלבום הבכורה והצלחתו ומעט לפני שהייתה הלהקה אמורה לצאת לסיבוב הופעות בארצות הברית. היה זה לאחר מותו הטרגי שהאלבום והלהקה הגיעו לפופולריות רבה במיוחד. מעריצים ומבקרים שייכו את התאבדותו של קרטיס עם מילות השירים באלבום, שעסקו רבות בדיכאון, מוות ובדידות וייחסו לזמר דימוי של "אמן מיוסר". מסרים אלה חלחלו בצורה משמעותית לדימוי הלהקה והאלבום בעיני החברה מאותה עת והלאה.
מוזיקת הגל החדש
מוזיקת הגל החדש (באנגלית: New wave music) הוא מונח המשמש לתיאור ז'אנר מוזיקלי, בעיקר כזה המזוהה עם להקות מאוסטרליה, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית, קנדה ואירופה בסוף שנות ה-70 ובתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. הסגנון היה בעל נוכחות מרכזית לאורך שנות ה-80, וחזר וצבר פופולריות בתחילת שנות ה-2000. רבות מלהקות הגל החדש הקאנוניות ניגנו והתגלו במועדון המפורסם CBGB שבניו יורק.
מקור המונח
המונח כשלעצמו הוא מקור ללא מעט בלבול. סימור שטיין, מנהל חברת התקליטים Sire Records, הזדקק למונח שבאמצעותו יוכל לשווק את הלהקות החדשות שהחתים לחברתו. יועצי רדיו בארצות הברית טענו כי הפאנק חלף מהעולם, לפיכך שטיין המציא את המונח "גל חדש". סיבה נוספת לבעייתיות בשימוש בשם פאנק הייתה עלייתו של הדיסקו והתנגדותן של תחנות הרדיו המשדרות דיסקו לתנועת הנגד שהפאנק ייצג.
לטענתו, הוא הרגיש שהמוזיקה הייתה המקבילה המוזיקלית לגל החדש של הקולנוע הצרפתי משנות ה-60. כמו יוצרי הסרטים האלו, האומנים החדשים שלו (בייחוד Talking Heads) היו אנטי-תאגידיים, ניסיוניים, ודור אשר גדל כצרכנים ביקורתיים לאמנות שהם כעת ייצרו. לכן, תוכן המונח "גל חדש" היה בתחילה זהה ל"פאנק רוק".
טום פטי (קרוב לוודאי שהתכוון לכך בצחוק) לקח קרדיט על כך שהוא המציא את מוזיקת הגל החדש. בספר "Conversations with Tom Petty" מ-2005, טען כי מבקרי המוזיקה התאמצו מאוד להגדיר את להקתו, כיוון שלא יכלו להגדיר את להקתו כלהקת פאנק. יחד עם זאת, רצו לשייך אותם עם אלביס קוסטלו והסקס פיסטולס.
ההפרדה המהותית בין הפאנק לגל החדש
לא עבר זמן רב, והמאזינים עצמם החלו לראות במוזיקאים הללו כחדשניים. המוזיקה שהמשיכה את האתוס האנרכי של להקת הגראג׳ ראמונס (כמו גם הסקס פיסטולס) הובדלה כ"פאנק", בזמן שמוזיקה שנטתה בכיוון התנסותי יותר, בעלת ליריקה מורכבת יותר, או הפקה מלוטשת יותר, סווגה כ"גל חדש". להקות "גל חדש" מובילות היו Talking Heads, מאדנס, היומן ליג, טלוויז'ן, פטי סמית' גרופ, Devo, Tubeway Army ועוד, אשר כולן בתחילה נתפסו כלהקות פאנק.
לבסוף, המונח יוחס בלא הבחנה לכל להקת פאנק שלא אימצה את הסגנון הרועש והמהיר, בין אם הכיוון של הלהקה היה רגאיי, סקא או ניסיוני. לכן, The (English) Beat, אר.אי.אם. והפוליס היו להקות גל חדש במידה דומה, על אף שללהקות הללו היה מעט מאוד במשותף אחת עם השנייה, או עם להקות פאנק כמו הקלאש.
בהמשך, המונח גל חדש סווג כמוזיקה פחות רועשת ויותר פופולרית, אשר יוצרה על ידי אולפני התקליטים, בזמן שהמונח פוסט-פאנק נטבע כדי לתאר את הלהקות הפחות מלוטשות ופופולריות. אף על פי ייחודן הסגנוני, לתנועות הפאנק, הגל החדש, והפוסט-פאנק היה מכנה משותף: כולן היוו תגובה למוזיקה הפופולרית היומרנית והמורכבת מדי של שנות ה-70. להקות רבות משתייכות לשתיים או שלוש התנועות האלו, במיוחד כאשר לוקחים בחשבון את פעילותן לאורך השנים.
להקות פאנק בודדות הצליחו לשרוד את מותו של הפאנק ותחילתו של הגל החדש, בכך שעברו לנגן יותר מוזיקת גל חדש, אך שמרו על איכויות הפאנק שהיו בהן לפני המעבר לגל החדש. החונקים הצליחו לעשות זאת, ואילו הסקס פיסטולס נכשלו בכך, אך בכל זאת סולן הלהקה ג'ון ליידון הקים את להקת PIL, שהיוותה מעבר לגל החדש, אך ללא התנתקות מהפאנק.
הגל החדש בטלוויזיה
כאשר ערוץ ה-MTV החל את שידוריו ב-1 באוגוסט 1981, תפוצת הגל החדש עלתה כיוון שווידאו קליפים רבים ששודרו בו השתייכו לז'אנר זה, כמו למשל הקליפ של "Video Killed the Radio Star" של להקת הבאגלז שהיה זה שפתח את שידורי הערוץ בארצות הברית. טרם תקופת ה-MTV, אמני הגל החדש נחשבו חדשניים בכך שהשתמשו בצילומי וידאו של הופעותיהם (בעיקר במועדונים) אותם שידרו בתחנות שונות כאמצעי פרסום. כיום, הגל החדש משויך באופן בולט לעשור ההוא, ולעיתים קרובות נתפס כסגנון המוזיקלי הבולט והעיקרי של שנות ה-80.
דעיכת הגל החדש וחידושו
באמצע שנות ה-80 הייתה דעיכה בסגנון הגל החדש עם הופעת הז'אנרים ניו רומנטיק, ניו פופ וניו מיוזיק. מאז שנות ה-90 הסגנון התחדש עם הנוסטלגיה הגוברת בקרב אמנים ולהקות שהושפעו מהגל החדש, כמו הסטרוקס והקילרס.
רגרסיה מקומית
רגרסיה מקומית - LOESS ו-LOWESS (קיצור של Locally weighted scatterplot smoothing; החלקת תרשים פיזור בשקלול מקומי) הן שתי שיטות א-פרמטריות נפוצות המשלבות מספר רב של מודלי רגרסיה ומבוססות על מודל שכן קרוב. שיטת " LOESS" היא הכללה מאוחרת של שיטת "LOWESS".
מוזיקת הגל החדש
אופנה וסגנון בגל החדש
להקות הגל החדש התבלטו בסגנון אופנתי ייחודי, אם כי אקלקטי. דוגמאות בולטות הן התסרוקות של להקות A Flock of Seagulls וקג'גוגו, שיערה הצבעוני של סינדי לאופר ומשקפיו הצבעוניים של אלביס קוסטלו. אם בפאנק הדגש היה על בגדים שנראים בלויים, כדרך של הבעת מרד, הרי האופי המתוחכם והנסיוני של הגל החדש הביא למראות אחרים. להקת Talking Heads הייתה מופיעה פעמים רבות בווריאציות על חליפות וביגוד מחויט ודרך התנועעותן על הבמה הייתה מאופקת יותר. חברי להקת Devo חבשו כובעי פלסטיק אדומים שדמו לעציצים. אופנת שנות ה-80 השפיעה גם היא, והושפעה מהסגנון פורץ הדרך וחסר הגבולות שאפיין את להקות הגל החדש.
רגרסיה מקומית
ה"מחיר" עבור תכונות אלה הוא מספר חישובים מוגבר. בגלל החישובים האינטנסיביים, "LOESS" הייתה כמעט בלתי אפשרית לשימוש מבחינה פרקטית בעידן שבו רגרסיית הריבועים הפחותים פותחה. רוב השיטות המודרניות האחרות למידול תהליכים דומות ל-"LOESS" בהקשר זה. שיטות אלה עוצבו באופן מכוון על מנת לנצל את היכולת החישובית הקיימת כדי להשיג מטרות שלא הושגו בקלות על ידי השיטות המסורתיות.
עקומה חלקה העוברת דרך קבוצת הנקודות הניתנות כמידע שחושבה באמצעות טכניקה סטטיסטית זו, נקראת עקומת LOESS, ובפרט כאשר כל ערך מוחלק מתקבל על ידי רגרסיית ריבועים פחותים ריבועית משוקללת על טווח של ערכי קריטריון הפיזור על ציר ה-Y. כאשר כל ערך מוחלק מתקבל על ידי רגרסיית ריבועים פחותים משוקללת על פני הטווח מתקבלת עקומת LOWESS; עם זאת, יש המתייחסים אל LOWESS ו-LOESS כמילים נרדפות.
הגדרה של מודל LOESS
שיטת LOESS אשר הוצעה במקור על ידי מדען המחשב האמריקני ויליאם קליבלנד (1979) ופותחה בהרחבה בהמשך על ידי קליבלנד ודבלין (1988), מוכרת גם כרגרסית פולינומים מקומית משוקללת. בכל נקודה בנתונים, מותאם פולינום מדרגה נמוכה לתת-קבוצה של הנתונים המכילה ערכים של משתנים מסבירים סביב הנקודה אשר תגובתה נאמדת. הפולינום המותאם, המשתמש בשיטת הריבועים הפחותים המשוקללת, נותן משקל גבוה יותר לנקודות סביב אותה נקודה מגיבה ונאמדת, ומשקל מופחת לנקודות הרחוקות ממנה. הערך של פונקציית הרגרסיה עבור כל נקודה מושג על ידי חישוב של הפולינום המקומי ומשתמש בערכי המשתנים המסבירים עבור אותה נקודה בנתונים. התאמת ה- LOESS מסתיימת לאחר שערכי פונקציית הרגרסיה חושבו עבור כל אחת מה-N נקודות נתונים. הרבה מהפרמטרים של שיטה זו, כמו דרגתו של המודל הפולינומי והמשקלים, הם גמישים. טווחי הפרמטרים עבור כל חלק של השיטה, וערכי ברירת-מחדל טיפוסיים, יידונו בהמשך.
תת-קבוצות של נתונים מקומיים
תת-קבוצות הנתונים הבאים לידי שימוש בכל התאמה של הריבועים הפחותים המשוקללים למודל LOESS נקבעים על ידי אלגוריתם השכן הקרוב. קלט המשתמש לתהליך נקרא "רוחב סרט" או "פרמטר החלקה" וקובע מאיזו סביבה נלקחים הנתונים המשמשים להתאמה של כל פולינום מקומי. פרמטר ההחלקה, α, הוא מספר בין 1 ל- (λ+1)/n כאשר λ מסמן את דרגת הפולינום המקומי. הערך α מציין את החלק של הנתונים המשמשים בכל התאמה. תת-קבוצות הנתונים המשמים לכל התאמת ריבועים מופחתים משוקללת כוללים n×α נקודות (מעוגלות למספר השלם הגדול הבא) של ערכי המשתנים המסבירים הקרובים ביותר לנקודה בה התגובה מוערכת. α נקרא מקדם החלקה מכיוון שהוא שולט בגמישות של פונקציית רגרסיית LOESS. ערכים גבוהים של α יוצרים פונקציית החלקה בעלת תנודתיות נמוכה בתגובה לתנודתיות בנתונים. ה- α הקטן, מסמל את ההתאמה הקרובה ביותר של פונקציית הרגרסיה לנתונים. שימוש בערך קטן מדי של פרמטר החלקה אינו רצוי, עם זאת, שכן פונקציית הרגרסיה בסופו של דבר תתחיל ללכוד את השגיאה האקראית בנתונים. ערכים שימושיים של פונקציית החלקה בדרך כלל נמצאים בטווח של 0.25-0.5 עבור מרבית יישומי ה-LOESS.
דרגות של פולינומים מקומיים
הפולינומים המקומיים המתאימים לכל תת-קבוצה של נתונים הם כמעט תמיד מדרגה ראשונה או שנייה, כלומר, ליניאריים (במובן של קו ישר) או ריבועיים. שימוש בפולינום מדרגה אפס הופך את LOESS לממוצע נע משוקלל. מודל פשוט מסוג זה יכול לעבוד טוב במצבים מסוימים, אבל לא תמיד מצליח אמוד את הפונקציה הבסיסית בצורה מספיק טובה. פולינומים מדרגות גבוהות יותר יעבדו בתאוריה, אבל יניבו מודלים שהם לא באמת ברוח מודל LOESS. LOESS מבוססת על הרעיון שכל פונקציה יכולה להיאמד היטב על ידי פולינום מרמה נמוכה ומודלים פשוטים כאלה יכולים להתאים לנתונים בקלות. פולינומים מדרגה גבוהה יהיו בעלי נטייה להתאמת יתר של הנתונים בכל סט ולאי יציבות מספרית שעלולה לפגום בדיוק האומדנים.
פונקציית משקל
כמוזכר לעיל, פונקציית המשקל מחלקת את רוב המשקל לנקודות סביב הנקודה הנאמדת ונותנת פחות משקל לנקודות הרחוקות ממנה. השימוש במשקלים מבוסס על הרעיון שהנקודות הקרובות אחת לשנייה בחלל המשתנים המסבירים נוטות להיות קשורות זו לזו בצורה קלה יותר מאשר הנקודות שרחוקות מחלל זה. בעקבות הגיון זה, נקודות אשר סביר להניח שיעקבו אחרי המודל המקומי בצורה הטובה ביותר ישפיעו על הפרמטר האומד את המודל המקומי בצורה הטובה ביותר. נקודות שסביר להניח שיתאימו פחות למודל המקומי, ישפיעו פחות על הפרמטר האומד של המודל המקומי. פונקציית המשקל המסורתית בה משתמש מודל LOESS היא פונקציית משקל תלת-קובייתית :
כאשר x מתאר את המרחק מהנקודה הנאמדת, מנורמל בין 0 ל-1.
עם זאת, ניתן להשתמש בכל פונקציית משקל אחרת העונה על המאפיינים שהציג קליבלנד (1979). המשקל עבור נקודה ספציפית בכל מרחב מקומי של תתי נתונים שהוא, מושג על ידי הערכה של פונקציית המשקל במרחק בין הנקודה הספציפית לנקודת האמידה, לאחר דירוג המרחק כך שהמרחק המקסימלי המוחלט של הנקודות על פני תתי הנתונים הוא בדיוק אחד (1).
יתרונותיו של LOESS
היתרון הגדול של LOESS על פני שיטות אחרות, הוא שלא נדרשת בחירה והגדרה פרמטרית של פונקציה כדי להתאים את המודל לכל הנתונים במדגם. במקום זאת, צריך רק לספק ערך של פרמטר החלקה ואת הדרגה של הפולינום המקומי. בנוסף, LOESS היא מאוד גמישה, מה שהופך אותה לאידיאלית למידול תהליכים מורכבים שאין עבורם מודלים תאורטיים קיימים. שני יתרונות אלה, בשילוב עם הפשטות של השיטה, הופכים את LOESS לאחת משיטות הרגרסיה המודרניות האטרקטיביות ביותר ליישומים המתאימים למסגרת הכללית של רגרסיית הריבועים הפחותים ובעלי מבנה דטרמיניסטי מורכב. LOESS גם נהנה מיתרונות רבים המשותפים לשיטות אחרות המבוססות על רגרסיית ריבועים פחותים ליניארית, למרות שבמקרה של LOESS, הקשר לשיטה זו פחות ברור ומיידי. היתרון החשוב ביותר מתוך אלה הוא היכולת לבסס תאורתית חישובי אי ודאות לתחזית וכיול. ניתן להרחיב בדיקות רבות אחרות ונהלים המשמשים לתיקוף מודלים ריבועים פחותים כך שיחולו גם על מודל LOESS.
חסרונותיו של LOESS
LOESS עושה שימוש פחות יעיל בנתונים מאשר שיטות ריבועים פחותים אחרות. היא דורשת מדגמים די גדולים של נתונים כדי לייצר מודלים טובים, היות שהיא מסתמכת על מבנה נתונים מקומי בעת ביצוע ההתאמה המקומית. לפיכך LOESS מספקת ניתוח נתונים פחות מורכב בתמורה לעלויות נסיוניות גבוהות יותר. חיסרון נוסף של LOESS הוא עצם העובדה שאינה מספקת פונקציית רגרסיה שמיוצגת בקלות על ידי מודל מתמטי, דבר המקשה על ייצוג והעברה של תוצאות הניתוחים לאנשים אחרים. כדי להעביר את פונקציית הרגרסיה לאדם אחר, יידרש להעביר לו גם את ערכת הנתונים והתוכנה לחישוב LOESS. ברגרסיה לא ליניארית, מצד שני, יש צורך לרשום את הצורה הפונקציונלית בלבד כדי לספק אמדנים של הפרמטרים הלא ידועים והאי ודאות הנאמדת.
מעבר לכך, LOESS היא שיטה עתירת חישובים והיא נוטה להשפעות של חריגים על הנתונים הנמדדים, כמו בשיטות ריבועים פחותים אחרות. קיימת גם גרסה רובוסטית (חזקה) איטרטיבית ל- LOESS (Cleveland 1979) אשר מיועדת לשימוש והפחתת רגישות לחריגים, אך יחד עם זאת, עדיין הרבה מאוד חריגים קיצוניים מסוגלים לבוא לידי ביטוי, על אף השיטה הרובסטית.
רתכת
רתכת הנה מכשיר המשמש לריתוך מתכת באמצעות זרם חשמלי או באמצעות גז.
רתכת חשמלית
רתכת חשמלית מספקת זרם חשמלי גבוה ההופך לדרגת חום גבוהה באזור שבין שני חלקי המתכת המרותכים, וגורם לריתוכן יחד. ברתכת יש מוט מוליך חשמלי (אלקטרודה) אשר מעבר החשמל בינו למתכת או לקרבת המתכת יוצר חום רב. הריתוך נעשה על ידי הבאת קצה מוט ההולכה החשמלית לנקודת המפגש בין שני חלקי המתכת (או המתכות) שרוצים לרתך זה עם זה. החשמל זורם ישירות אל המתכת ומחמם אותה או זורם דרך מרווח צר של אוויר בין המוט למתכת ויוצר קשת חשמלית המחממת את סביבתה. החום הרב ממיס את המתכות וכאשר המתכת המותכת מתקררת היא מתאחה עם המתכת או חלקי המתכת שסביבה ומרתכת אותם יחד.
קיים מגוון רחב מאוד של רתכות חשמליות המותאמות למשימות ריתוך שונות, החל ברתכות המספקות זרם של אמפרים בודדים לריתוך עדין וזעיר, ועד לעשרות אלפי אמפרים לריתוך מהיר ונרחב על פני שטח גדול או לטיפול בריתוך חלקים על מסוע.
החשמל יכול להיות זרם ישיר או זרם חילופין היעיל יותר ואשר לרוב מחמם לאותה דרגת חום כבר בעצמה חשמלית נמוכה יותר. לעבודות שדה נדרשת אספקת כח משמעותית ולאורך זמן, וחלק מהרתכת הוא המקור החשמלי שלה. ברתכת ניידת ספק הכח הוא סוללה חשמלית נטענת או גנרטור נייד.
יש רתכות חשמליות שלהן אלקטרודות המתכלות עם בואן במגע עם המתכת המרותכת ויש הפועלות עם מוטות הולכה המשתמרות ונותרות בעינן בעת הריתוך. האלקטרודות השונות בעלות תכונות אפייניות, כל אחת לפי תערובת המתכות מהן היא עשויה, וביניהם תערובות של ברזל יצוק, אלומיניום, ניקל, ונחושת.
סוג הרתכת החשמלית נקבע לפי אופן פעולתה: ריתוך בקשת חשמלית – עם מוטות הולכה מתכלים, וריתוך תעשייתי נייח – בחיפוי גז או אבקה.
ריתוך בקשת חשמלית – מוט מוליך מתכלה
בריתוך עם מוט מתכלה, קצהו של המוט המוליך הופך לגז דרכו עובר החשמל בתהליך הנקרא קשת חשמלית הדומה לזיק חשמלי המפיץ אור, אך שונה ממנו בכך שהגז מפיץ קרינה תת-אדומה בעלת עצמה גבוהה הנספגת בסביבה והופכת לחום. בנוסף להפקת החום הגז הנוצר, שבעקבות מעבר החשמל והחום הגבוה נמצא במצב צבירה ייחודי של פלזמה, חופה את אזור הריתוך ומונע מחמצן להגיע למתכת החמה ולהבעיר אותה וכן מונע מסיגים בלתי רוציים להגיע אל אזור הריתוך ולהחליש את המתכת הרתוכה. עם התכלות המוט ולפני החלפתו בבא אחריו, לפי שיטה זו יש צורך להסיר את החומר העודף הנותר מהמסת המוט שעל אזור הריתוך, בדרך כלל עם פטיש (הקרוי "פטיש רתכים" או "פטיש סיגים") לאחר שהריתוך התקרר.
תפעול רתכת קשת
הריתוך עם רתכת בשיטת קשת חשמלית הוא פשוט, אינו מצריך לימוד רב, והציוד נפוץ ולא יקר, אלא שהריתוך בדרך זו אורך זמן רב, בגלל קצב הריתוך האיטי והסרת החומר המומס שנותר ממוט ההיתוך.
על מנת "להצית" את הקשת החשמלית, מביאים את האלקטרודה במגע עם המתכת ומיד מרחיקים אותה ממנו. עם היווצרות הקשת החשמלית הלוהטת חלק ממוט ההולכה מומס יחד עם המתכת אל תוך "בריכת ההמסה" ויש להחזיק את המוט בזויות ובמרחק כך שהמוט עצמו לא י ידבק ויותך למתכת. זווית המוט, המרחק והזמן הנכונים תלויים בחמרי האלקטרודה בסוג ועצמת הרתכת ובחומר המותך והוא מתקבל בתהליך של התנסות. אם מוט הריתוך נדבק אל המתכת זו מתחממת במהירות ועלולה להינתך כולה. לעומת זאת כאשר המוט מוחזק בזווית ובמרחק המתכת זורמת על פני "בריכת ההתכה" ונוצרת ההתכה ההדרגתית והשטחית המבוקשת. עם המסת מוט ההולכה חומר הכיסוי שעליו נמס והופך לגז המגן על אזור הריתוך מפני החמצן וגזים אחרים באוויר. כיסוי זה גם צף בהגיעו לבריכת ההתכה ומגן על המתכת המתקררת מפני אבק וחמרים אחרים העלולים להחליש את הריתוך. אחת לזמן יש לעצור לשבור ולהסיר את השכבה הזו הנקראת פלאקס (באנגלית, ומשמעותו "זרם"), וכן להחליף את המוט ההולך ומתכלה עם התקדמות הריתוך. שתי פעולות אלו, של הסרת השכבה והחלפת המוטות, מאיטות את פעולת הריתוך בשיטה זו, העוסק בכך רבע מהזמן, וכך היא האיטית מבין שיטות הריתוך. ישנם מוטות עשויים כך שהם נמסים לאט ומתקשים במהירות כך שהמוט נותר זמן רב יותר ופעילות ההסרה פחותה, ובכך הריתוך מואץ.
רתכות גז
רתכת גז משתמשת בלהבה ממוקדת של תערובת חמצן וגז הבוערים בדרגת חום גבוהה. קיים מגוון של סוגי רתכות גז, בעלי אופי להבה וחומרי בעירה שונים.
בית ויס
בית ויס הוא מבנה בפינת הרחובות הרצל ואחד העם בתל אביב-יפו, שהיה שייך במקור לעקיבא אריה ויס ממייסדי של שכונת אחוזת בית.
היסטוריה
בנייתו החלה בשנת 1909 והסתיימה בשנת 1910. ויס תכנן את הבית בעצמו בסגנון הארץ ישראלי והקפיד על עבודה עברית, תוך שימוש בלבנים שיוצרו בבית חרושת יהודי (ארבר) ביפו. בתחילה היה הבית בן קומה אחת שבה שישה חדרים ועליית גג, ובשנת 1927 נוספה לו קומה נוספת. עקיבא אריה ויס עבר לגור בקומה השנייה וקומת הקרקע הוסבה לקומת מסחר.
במשך שנים רבות שכנה בקומה הראשונה חנות ספרים של הוצאת "מסדה", ובתו של ויס התגוררה במבנה עד 1963.
בנובמבר 2019 נפתחה במקום מסעדת סושי בשם "סושי זושי".
כיום פועלת במקום מסעדת ויס, מסעדת בראסרי אירופאית.
משה ברייטברד
משה ברייטברד (1883 – 1947) היה פעיל אגודת "מפיצי השכלה" בלטביה, חבר בהנהגת הסתדרות המורים העבריים, מחנך, מורה לעברית ומחבר ספר דקדוק לתלמידים. ברייטברד היה בין מקימי הגימנסיה העברית בריגה, שנהפכה למוסד מרכזי ברשת מוסדות החינוך העבריים בריגה ונהיה למורה ללימודי יהדות והשפה העברית ומזכיר כבוד של הגימנסיה בשנים שלאחד מכן, עד לפלישה של ברית המועצות ללטביה.
הוא עמד על כך, שבין כותלי בית הספר התלמידים ידברו בינם ובין עצמם אך ורק עברית. הוא גם היה בין החלוצים בריגה שהפך את העברית לשפת הבית ודיבר עם ילדיו מיום הולדתם רק בעברית. התחיל את לימודיו בחדר מפי אביו ובישיבה, שם קבל חינוך מסורתי. כבר בצעירותו התחבר לתנועת ההשכלה, למד בכוחות עצמו לימודים כלליים ושפות זרות ורכש השכלה כללית באופן עצמאי.
ביוגרפיה
בשנת 1902 נסע לברלין, בזמנו מרכז האמנציפציה היהודית ותנועת ההשכלה. בברלין השלים את לימודיו בסמינריון למורים עבריים - Jüdisches Schullehrerseminar.
בשנת 1921 עבר לריגה. היה בין מייסדי הסתדרות המורים העבריים "המורה", אשר מטרתה הייתה לארגן את המורים שדגלו ברעיון של בית ספר עברי מודרני ולימוד בשיטת "עברית בעברית". האיגוד הפך לרוח החיה של החינוך העברי ועמדה בראש המאבק למען הקמת בתי ספר ששפת ההוראה בהם עברית, כאשר היה עליו להתגבר על הלחץ הכבד מצד ארגוני ה"בונד" היידישאי מחד ו"אגודת ישראל" מאידך, שהתנגדו להוראת עברית בבתי הספר היהודים אשר עד כה לימדו ביידיש.
"...להחיות את השפה העברית בפי הדור הצעיר....הילד הגומר בית ספר עברי ידע את השפה העברית...באופן חופשי וטבעי..." (מדברים שנכתבו בחוזר שנשלח למורים). ספרו "דקדוק לתלמידים" בשני חלקים יצא לאור לראשונה ב־1934 בריגה והיה נפוץ גם בארץ בהוצאת "יבנה". הספר רכש מקום מכובד בבית הספר העברי וזכה למספר לא מעט של מהדורות - בשנת 1982 יצאה לאור בתל אביב המהדורה השביעית (הדפסה שלושים וחמש) של הספר. משה ברייטברד לא זכה לעלות לארץ ישראל כמו שייחל, אך הצליח להימלט מריגה לפני כניסת הצבא הגרמני ב-1941. הוא חזר לריגה אחרי מלחמת העולם השנייה, שם נפטר ב-1947.
ברייטברד היה נשוי לגיטה לבית וולפסון (1894 קולדיגה, לטביה – 1946 ריגה). נולדו להם שני ילדים: יעקב, נפל במלחמת העולם השנייה כחייל סובייטי, ואביבה ברייטברד בראון, אדריכלית, אשר עלתה לישראל ב-1972 ומתגוררת בירושלים.
במאי 1974 נתכנסו בתל אביב בוגרי הגימנסיה העברית בריגה כדי לכבד את זכרו של מורם ומחנכם, משה ברייטברד. רבים מבין תלמידיו עלו ארצה עוד לפני מלחמת העולם השנייה, אחרים הגיעו לאחר קום המדינה, אך כולם הדגישו שזיקתם לארץ הייתה לא מעט בזכות החינוך העברי שקיבלו בגימנסיה.
בשנת 1989 הוקמה באקדמיה ללשון העברית קרן לזכרו של משה ברייטברד למימון מלגה לחוקרים צעירים על הרצאה שנתית או כתיבת מאמר.
קימי רייקונן
קימי מטיאס רייקונן (בפינית: Kimi Räikkönen; נולד ב-17 באוקטובר 1979 באספו שבפינלנד) הוא נהג מרוצים פיני שהתחרה במשך 19 עונות באליפות הפורמולה 1 עד לפרישתו בסוף עונת 2021. התחרה בעבר עבור קבוצת פרארי, עימה זכה בעונת 2007 באליפות הסבב. התחרה גם שתי עונות במרוצי אליפות העולם בראלי עבור קבוצת סיטרואן.
הדרך לפורמולה 1
רייקונן זכה לשרשרת הצלחות במרוצי קארטינג, בהם התחרה מגיל עשר. בין השאר זכה באליפות פינלנד (ארץ הידועה בספורט המוטורי המפותח שבה) ובאליפות סקנדינביה בקארטינג. ב-1999 התחרה בגביע האירופי של פורמולה פורד. בגיל עשרים הוא זכה בסבב החורף של פורמולה רנו הבריטית, לאחר שזכה בארבעת המרוצים הראשונים. ב-2000 הוא שלט ללא עוררין על פורמולה רנו הבריטית וזכה בתואר. ההופעה המרשימה בפורמולה המשנית משכה את תשומת לבו של פטר סאובר, בעליה של קבוצת סאובר בפורמולה 1. לקראת סוף 2000 שימש רייקונן נהג מבחן עבור הקבוצה. בעונה הבאה הוא כבר הוחתם כאחד משני נהגי המרוץ שלה.
סאובר
הרבה ביקורת הופנתה כלפי סאובר, כולל מפיו של מקס מוסלי, יו"ר FIA, על שבחר נהג כה צעיר ובלתי מנוסה כרייקונן. בטרם הכנסו לפורמולה 1, היו לרייקונן רק 23 מרוצים ברקורד (מתוכם ניצח 13). למרות ההסתייגויות ניתן לו הרישיון הדרוש ("super license") והוא מצידו השתיק את המבקרים כשזכה בנקודה כבר במרוץ הראשון של עונת 2001, הגרנד פרי האוסטרלי. רייקונן, הרגיל לישון לפני מרוצים, הוער משנתו רק 20 דקות לפני הזינוק באוסטרליה.
חששם של מבקריו, שכנהג בלתי מנוסה הוא יהווה סכנה על המסלול, הופרכו לאורך העונה. רייקונן התגלה כנהג שקול וקר רוח, וזכה בכינוי "איש הקרח". הוא הוכיח שהוא ראוי לנהוג בפורמולה הבכירה ביותר כשסיים שמונה פעמים במקום השמיני ומעלה, מתוכן ארבע פעמים סיים במקום השישי ומעלה וזכה בנקודות. 9 הנקודות שלו, יחד עם 12 שצבר ניק היידפלד, הצעיר המוכשר השני של סאובר, הביאו את הקבוצה להישג הטוב ביותר בתולדותיה: מקום רביעי באליפות היצרנים.
שמועות רבות נפוצו לגבי מעבר של רייקונן לפרארי לקראת עונת 2002. אולם לבסוף עבר דווקא למקלארן, כדי להחליף נהג פיני אחר, אלוף העולם מיקה האקינן שפרש.
2002
בפתח עונת 2002 שוב האיר הגרנד פרי האוסטרלי פניו לרייקונן, שסיים שלישי ועלה על במת המנצחים (פודיום). אף על פי שמנועי המרצדס כשלו פעם אחר פעם, בכל זאת הצליח רייקונן, בעונתו הראשונה בקבוצה גדולה, לסיים על הפודיום ארבע פעמים ולצבור 24 נקודות, לא הרחק מאחורי דייוויד קולטהרד המנוסה. בגרנד פרי הצרפתי כמעט וזכה בניצחון ראשון, אך מספר הקפות לסיום החליקה מכוניתו על שמן ששפכה על המסלול מכונית הטויוטה של אלן מקניש והוא נאלץ להסתפק במקום השני. את העונה סיים במקום השישי, מקום אחד אחרי קולתהרד שסיים חמישי, ומקלארן סיימה במקום השלישי המכובד מבין היצרנים.
2003
את עונת 2003 פתח רייקונן בסערה. אף על פי שמקלארן עדיין ציידה אותו במכונית של השנה שעברה, הוא הצליח לעלות על הפודיום בחמישה מבין ששת המרוצים הראשונים של העונה. כמו כן זכה במקום הראשון בגרנד פרי המלזי, ניצחונו הראשון בקריירה. פעמיים היה קרוב לניצחון נוסף: בברזיל סיים ראשון אך דגל אדום עצר את המרוץ קודם לכן והוריד אותו למקום השני. בגרנד פרי היוקרתי של רחובות מונקו סיים שני, רק שנייה אחת מאחורי חואן פבלו מונטויה.
ביצועיו של רייקונן ב-2003 זיכו אותו בהערכה רבה, אך לא באליפות. מיכאל שומאכר הקדים אותו בדירוג הנהגים, בתום קרב צמוד שהוכרע סופית רק במרוץ האחרון של העונה. גם קבוצת מקלארן, שלא הציבה מכונית חדשה לעונה, סיימה שלישית, שתי נקודות אחרי ויליאמס.
2004
המחצית הראשונה של עונת 2004 הייתה גרועה מאוד עבור מקלארן ורייקונן. המכונית או המנוע כשלו פעם אחר פעם, הותירו בידו רק נקודה אחת לאחר ארבעה מרוצים ואפשרו לו לסיים רק שניים משבעת המרוצים הראשונים. אולם לקראת אמצע העונה נכנסה לשימוש שלדת MP4-19B החדשה, ומקלארן הצליחה בעזרתה להציל את העונה. רייקונן זינק מהפול עבור הקבוצה בגרנד פרי הביתי שלה בסילברסטון ולאחר מכן ניצח בבלגיה, ניצחון גדול שהושג אף על פי שזינק מהמקום ה-10 ולמרות הנחיתות הטכנית. בסוף העונה סיים רייקונן במקום ה-7 עם 45 נקודות ו-4 פעמים על הפודיום.
למרות האכזבה בעונת 2004, רייקונן נחשב לאחד מהצעירים המובילים של הסבב, יחד עם פרננדו אלונסו ומונטויה. רבים צפו מאבקים מרתקים על המסלול בין צעירים אלה בעונה הבאה. רוס בראון וז'אן טוד מפרארי הזכירו את שמו של רייקונן כמישהו שהם עשויים להביא לקבוצתם בעתיד.
2005
את עונת 2005 שוב לא התחילו רייקונן ומקלארן טוב. המכונית לא הייתה מספיק תחרותית והקשתה על נהגי הקבוצה להשיג זמנים טובים במקצי הדירוג. רייקונן השיג נקודה אחת בלבד באוסטרליה וסיים מחוץ לנקודות במלזיה. רק בבחריין עמד לראשונה על הפודיום.
בשלושת המרוצים הבאים: סן מרינו, ברצלונה ומונטה קרלו רייקונן זינק מהמקום הראשון. באימולה הוא היה בדרך לניצחון אך נאלץ לפרוש, אבל בשניים אחרים הוא ניצח. כך החל לדלוק אחרי אלונסו שהוביל את הדירוג. בגרנד פרי האירופי נסע זמן מה על צמיג שנפגע לאחר ניסיון לא מוצלח לעקוף (בסיבוב שלם) את ז'אק וילנב. בעונת 2005 לא הותרה החלפת צמיגים, ולכן נמנעה ממנו האפשרות להסתפק במקום שלישי בטוח יחסית. בהקפה האחרונה הוא עף מהמסלול לקיר צמיגים וסיים בלא כלום, בעוד אלונסו צבר עשר נקודות יקרות. בעקבות המקרה שונו הכללים והותרה החלפת צמיגים אחת במרוץ מטעמי בטיחות.
בגרנד פרי הקנדי זכה רייקונן, לאחר טעות של אלונסו. שבוע לאחר מכן בארצות הברית, בחרו כל הקבוצות שהשתמשו בצמיגי מישלין, ובכללן מקלארן, שלא להשתתף במרוץ בגלל בעיות בטיחות שהתגלו. בגרנד פרי הבא בצרפת הוא נתן את אחת מהתצוגות הטובות שלו, השיג את המקום השלישי במקצי הדירוג עם מכל דלק מלא, אולץ לזנק מהמקום ה-13 כעונש על החלפת מנוע, ובכל זאת הצליח לסיים שני. שבוע לאחר מכן בבריטניה חזר המקרה על עצמו: במקום מהמקום השני זינק מה-12 והצליח לסיים במקום השלישי.
בגרמניה שוב נראה היה כי כשלה המכונית, אף שייתכן שטעות אנוש גרמה לתקלה ההידראולית. רייקונן אולץ לפרוש. הייתה זו הפעם השלישית בעונה שאלונסו ניצל עד תום פרישה של רייקונן וניצח.
לאחר מכן באו שני ניצחונות בגרנד פרי טורקיה הראשון ובגרנד פרי בלגיה, כשביניהם הגיע מקום רביעי מאכזב באיטליה, לאחר עוד עונש על החלפת מנוע ותקלה טכנית נוספת. בברזיל סיים במקום השני, אך מקום שלישי של אלונסו הספיק לו לזכייה באליפות, שני מרוצים לסיום העונה.
בסיכומי העונה בחרו המגזינים המסקרים את הספורט ברייקונן ולא באלונסו כ"נהג העונה". אילולא ריבוי הכשלים הטכניים בהחלט ייתכן שהיה זוכה באליפות הנהגים. הסטטיסטיקה מראה שאלונסו ורייקונן זכו בשבעה ניצחונות כל אחד, אך אלונסו הגיע לפודיום 15 פעמים לעומת 12 של רייקונן. בסופו של דבר ניצחה האמינות והעקביות של אלונסו את המהירות העודפת, שללא ספק הייתה של רייקונן: הוא קבע את ההקפה המהירה ביותר ב-10 מרוצים; אלונסו עשה זאת רק בשניים.
2006
הספקולציות לגבי עתידו של רייקונן לא פסקו בראשית עונת 2006. המכונית שוב התבררה כלוקה בחסר, גם באמינות וגם במהירות. במרוץ הפתיחה שוב נדרש רייקונן לאחת מאותן הצגות: מקום שלישי מצוין לאחר זינוק מהמקום ה-22. את המרוץ השני במלזיה הוא סיים בטרם עת, כאשר כריסטיאן קליין התנגש בו מאחור בהקפה השלישית. מקלארן השתפרה באוסטרליה ורייקונן השיג את המקום השני, 1.8 שניות מאחורי אלונסו. הוא גם קבע את ההקפה המהירה במרוץ.
רייקונן לא הצליח לבנות על המומנטום שהשיג באוסטרליה. בסן מרינו הוא סיים חמישי בלבד. רון דניס האשים אותו לאחר מכן שלא היה מספיק מהיר במקצי הדירוג. גם בשני המרוצים הבאים לא הצליח רייקונן לעלות על הפודיום או לשפר את תוצאותיו במקצי הדירוג. כמה ימים לאחר הגרנד פרי הספרדי הוא הודה בפומבי שהאליפות אבודה עבורו, וכל שנותר לו הוא לנסות לזכות בכמה מרוצים. המקום השלישי שהצליח להשיג בבריטניה, אחרי אלונסו ושומאכר, מייצג היטב את המרב שרייקונן יכול היה לקוות לו בעונה זו. שותפו לקבוצה חואן פבלו מונטויה החליט באמצע העונה כי לאור הכשלים הרבים של הקבוצה, הוא עוזב אותה, ועבר להתחרות במרוצי הנאסקאר בארצות הברית. רייקונן הכריז על עזיבתו הצפויה את הקבוצה אך הודיע רק מאוחר יחסית באיזו קבוצה ינהג. הוא סיים את העונה במקום החמישי עם 65 נקודות ואכן עזב את הקבוצה בסוף העונה.
2007
בעונת 2007 הצטרף רייקונן לקבוצת פרארי. במהלך העונה הוא ניצח במרוצים באוסטרליה, צרפת, בריטניה ובלגיה. אף על פי שפתח את העונה בניצחון, המרוצים הבאים היו גרועים למדי והפרשנים הניחו שרייקונן איבד את הסיכוי לאליפות, אך לקראת סוף העונה הוא חזר לנצח. שני מרוצים לסיום העונה דורג רייקונן במקום השלישי, כאשר הנהג הצעיר לואיס המילטון הוביל את טבלת דירוג הנהגים בפער של 12 נקודות על פני פרננדו אלונסו, אלוף השנתיים הקודמות. ניצחון במרוץ היה מבטיח להמילטון זכייה ראשונה אי פעם באליפות העולם לנהג בעונתו הראשונה בפורמולה 1. למרות זאת לא הצליח המילטון לסיים את המרוץ ואילו רייקונן הוכתר כמנצח. לראשונה מזה 12 שנה התחרו שלושה נהגים על האליפות במרוץ האחרון של העונה שהתקיים בברזיל, כאשר המילטון בראש עם 107 נק', אלונסו שני עם 103 נק' ורייקונן שלישי עם 100 נק'. רייקונן הצליח להפתיע רבים כשסיים ראשון במרוץ וזכה באליפות על אף שאלונסו והמילטון הקדימו אותו בדירוג לפני המרוץ. אליפות זו הייתה הראשונה בקריירה של רייקונן.
שיאים
בעונת 2005 השווה רייקונן שני שיאים: את שיאו של אלן פרוסט של שבעה ניצחונות בעונה בלי לזכות באליפות (פרוסט עשה זאת ב-1984 ושוב ב-1988), ואת שיא ההקפות המהירות ביותר לעונה, 10, שנקבע על ידי מיכאל שומכר ב-2004.
מאט באזבי
סר אלכסנדר מאת'יו באזבי (באנגלית: Alexander Matthew Busby; 26 במאי 1909 - 20 בינואר 1994) היה כדורגלן ומאמן כדורגל סקוטי, המוכר בעיקר בשל התקופה בה אימן את מנצ'סטר יונייטד בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.
קריירה
מאט באזבי נולד בעיירת הכורים אורביסטון (Orbiston) שבצפון לנקרשייר. הוא קיבל חינוך  קתולי, למרות שמשפחתו הייתה ממוצא יהודי. אביו וכל דודיו של באזבי נהרגו במלחמת העולם הראשונה.
את קריירת המשחק שלו החל באזבי במדי מנצ'סטר סיטי, איתם זכה בגביע ההתאחדות ב-1934, לפני שמאמן ליברפול ג'ורג' פטרסון החתים אותו תמורת סכום של 8,000 ליש"ט במרץ 1936. באזבי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ליברפול ב-14 במרץ 1936 במשחק חוץ מול האדרספילד טאון, בו ליברפול הפסידו 0–1. את שערו הראשון במדי הקבוצה כבש באזבי כחודש לאחר החתמתו בשוויון 2-2 מול בלקברן רוברס באיווד פארק.
כאשר ליברפול החתימה את בוב פייזלי, היה זה באזבי שלקח אותו תחת חסותו והדריך אותו. ידידות זו הפכה לחברות רבת שנים בין שניים ממאמני הכדורגל המצליחים בהיסטוריית הכדורגל האנגלי. מלחמת העולם השנייה סימנה בפתחה את סיום קריירת המשחק של באזבי, שהתגייס לרגימנט העיר ליברפול.
באזבי המשיך לשחק כדורגל במסגרת בלתי-רשמית גם במהלך המלחמה, ורשם הופעות במדי צ'לסי, מידלסברו וקבוצות קטנות יותר. באזבי רשם הופעה אחת בלבד במדי הנבחרת הסקוטית ב-4 באוקטובר 1933 בהפסד 2–3 לנבחרת ויילס במסגרת אליפות הבית הבריטית, בנוסף ל-7 הופעות לא רשמיות במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר סיום המלחמה בשנת 1945 הוצע לבאזבי בן ה-36 תפקיד בצוות האימון באנפילד, אך הוא סירב לאחר שכבר סיכם על תנאיו כמאמן במנצ'סטר יונייטד. באזבי לקח את המושכות ביונייטד בתחילת אוקטובר 1946 וכבר בעונתו הראשונה הצעיד את המועדון למקום השני בליגה האנגלית הבכירה, אחרי ליברפול.
הצלחתו של באזבי נמשכה גם בשנים הבאות, כאשר מנצ'סטר זכתה בסגנות האליפות 4 פעמים נוספות ב-1947, 1948, 1949 ו-1951, ובסופו של דבר השיגה את תואר האליפות ב-1952. בשנים אלו זכתה הקבוצה לכינוי תינוקות באזבי, בשל גילם הצעיר יחסית של השחקנים שבאזבי החתים. בין השחקנים הידועים בקבוצה זו נמנים בובי צ'רלטון ודאנקן אדוארדס, אשר זכו עם הקבוצה באליפויות ב-1956 ו-1957.
ב-1958 אירע האסון האווירי במינכן, כאשר מטוסה של הקבוצה התרסק ו-8 משחקניה נהרגו בתאונה. באזבי עצמו נפצע באורח קשה, אך שרד את ההתרסקות. באזבי התמנה למאמן נבחרת סקוטלנד בינואר 1958 לקראת המונדיאל בשוודיה, אך מכורח הנסיבות הוחלף על ידי דוסון ווקר. באזבי אימן את הנבחרת בשלב מאוחר יותר באותה השנה, אך התפטר בדצמבר.
מאז האסון הביע באזבי את האשמה שחש על מות שחקניו, מאחר שהוא הרגיש שהוא שלח אותם למותם. עם שריקת הסיום שסימנה את זכייתה של יונייטד בגביע האלופות ב-1968, רצו כל שחקני הקבוצה לכיוונו של באזבי וחיבקו אותו.
בשנות ה-60 בנה באזבי מחדש את קבוצת מנצ'סטר יונייטד בעזרת שחקנים בולטים כמו דניס לאו, בובי צ'רלטון וג'ורג' בסט. הצלחתה הגדולה ביותר של הקבוצה הייתה זכייתה בגביע האלופות ב-1968. באזבי פרש מתפקיד המאמן בשנת 1969 והצטרף לצוות הניהולי עד שנת 1982, אז מונה לנשיא המועדון. ישנה ביקורת במועדון על הישארותו של באזבי בצוות הניהולי, כיוון שהשפעתו על השחקנים ושאר הצוות הייתה עדיין רבה ולכן פגעה בעצמאותם של המאמנים שהגיעו אחריו. הביקורת הרבה ביותר נמתחה על פיטוריו של המאמן האהוד טומי דוקרטי, שהוביל את יונייטד לגמר גביע ה-FA שנתיים ברציפות ב-1976 וב-1977, לאחר שנודע כי הוא ניהל רומן עם אשתו של מזכיר המועדון. באזבי, שהיה שמרן ביותר בכל הקשור לאורח חיים, היה האחראי העיקרי לפיטוריו של דוקרטי. מנגד, באזבי היה מאלה שתרמו להישארותו של אלכס פרגוסון בתפקיד למרות שנכשל בשנותיו הראשונות, ופרגוסון הפך למנג'ר מצליח ביותר שאף עקף את באזבי במספר התארים ובאורך הקדנציה.
באזבי זכה לתואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE) ב-1958, והוכתר לאביר לאחר זכייתה של מנצ'סטר יונייטד בגביע אירופה לאלופות ב-1968. באזבי נפטר בינואר 1994 כתוצאה ממחלת הסרטן. מחוץ לאולד טראפורד, אצטדיונה של מנצ'סטר יונייטד, הוצב פסל של באזבי לכבודו. בשנת 2002 נכנס באזבי להיכל התהילה של הכדורגל הבריטי בשל תרומתו הרבה למשחק באנגליה.
אדוארד ג'י רובינסון
אדוארד ג'י רובינסון (באנגלית: Edward G. Robinson; 12 בדצמבר 1893 – 26 בינואר 1973) היה שחקן קולנוע ותיאטרון יהודי-אמריקאי.
ראשית דרכו
רובינסון נולד כעמנואל גולדנברג בבוקרשט בירת רומניה למשפחה יהודית דוברת יידיש. בילדותו, בשנת 1903, היגרה משפחתו לניו יורק. התעניינותו בעולם המשחק וכישרונו המתפתח זיכו את רובינסון במלגה מטעם האקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה. בעקבות זכייתו, שינה את שמו לאדוארד ג'י רובינסון, כאשר הג'י מסמלת את שם משפחתו המקורי. קריירת המשחק שלו החלה בשנת 1913 ובשנת 1915 ערך את הופעת הבכורה בתיאטרון ברודוויי. יחד עם ג'ו סוורלינג כתב את הקומדיה "The Kibitzer" (הקיביצר; סלנג מיידיש: משקיף מהצד שנותן עצות מיותרות ליד השולחן של משחק קלפים, למשל) וב-1916 הופיע בסרטו הראשון, בסרט האילם "Arms and the Women". את מקומו בעולם הקולנוע קבע ב-1931 עם הופעתו בתפקיד ריקו בנדלו ב-"הקיסר הקטן" (עם דאגלס פיירבנקס הבן ) ואת התמחותו בתפקיד מאפיונר הוכיח בסרט "קי לארגו" (1948). בשנת 1927 נשא לאישה את השחקנית גלאדיס לויד.
קריירה קולנועית
בתחילת שנות ה-30 עזב רובינסון את התיאטרון והחליט להשקיע את מירב זמנו בתעשיית הקולנוע. משחקו עטור השבחים בסרט "הקיסר הקטן" בשנת 1931 בו גילם דמות של עבריין, זיכה את רובינסון בתדמית של "בחור קשוח", דבר אשר גרם לליהוקו של רובינסון במספר רב של סרטים כאיש העולם התחתון. עם המוכרים שביניהם ניתן למנות את "Five Star Final" משנת 1931, "Kid Galahad"  משנת 1937 ו-"A Slight Case of Murder"  משנת 1938.
בשנת 1956 גילם את דתן, בסרט "עשרת הדיברות" של הבמאי ססיל ב. דה-מיל. ב-1960 השתתף בסרט המוזיקלי "פפה".
בתפקידו האחרון בקולנוע, שיחק רובינסון שוב לצד עמיתו לסרט "עשרת הדיברות", צ'רלטון הסטון, בסרט "שמש ירוקה" משנת 1973. רובינסון נפטר 12 ימים בלבד לאחר סיום הצילומים.
על אף הקריירה הארוכה והמצליחה, רובינסון מעולם לא היה מועמד לקבלת פרס אוסקר, ואולם בשנת 1973, חודשיים לאחר מותו, זכה רובינסון בפרס הנכסף על מפעל חייו.
N.E.R.D
N.E.R.D (ראשי תיבות בדיעבד של No-one Ever Really Dies, אף אחד לעולם לא באמת מת) היא להקת היפ הופ ורוק אמריקאית, שהוקמה בווירג'יניה ביץ' שבווירג'יניה בשנת 1999.
טדי ריילי החתים את המפיקים פארל ויליאמס וצ'אד הוגו על חוזה בחברת וירג'ין רקורדס, כצמד "הנפטונז". לאחר הפקת כמה שירים לכמה אמנים במהלך סוף שנות ה-90, הצמד יצר את הלהקה עם שי היילי כפרויקט צדדי של "הנפטונז" ב-1999. אלבום הבכורה של N.E.R.D, "...In Search Of", מכר 603,000 עותקים בארצות הברית והיה לאלבום זהב בארצות הברית. האלבום השני של הלהקה, Fly or Die, מכר 412,000 עותקים בארצות הברית, אך הופץ ב-500,000 יחידות, דבר שמאשר את התואר "אלבום זהב".
בשנת 2005, החוזה של N.E.R.D עם Virgin Records הסתיים והלהקה התפרקה. שלוש שנים מאוחר יותר, הלהקה התאחדה תחת חברת Star Trak Entertainment, חברת בת של אינטרסקופ רקורדס שהוקמה על ידי ויליאמס והוגו. האלבום השלישי של הלהקה, Seeing Sounds, פורסם בשנת 2008, ונמכר רק ב-80,000 עותקים בשבוע הראשון שלו. האלבום העוקב, Nothing, יצא בשנת 2010.
ג'ין סימונס (מוזיקאי)
ג'ין סימונס (באנגלית: Gene Simmons; נולד בשם חיים ויץ; ב-25 באוגוסט 1949 בישראל) הוא מוזיקאי ואישיות טלוויזיונית אמריקאי-ישראלי-יהודי הוא מוכר בעיקר כבסיסט וזמר בלהקת "Kiss", להקת רוק כבד אותה הקים בשנות השבעים.