cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרינס
ב־1984 זכה בפרס אוסקר על שיר הנושא של הסרט "Purple Rain", וב־2006 זכה בפרס גלובוס הזהב על כתיבת וביצוע השיר "Song of the Heart" עבור הסרט "תזיזו ת'רגליים". מגזין "רולינג סטון" דירג אותו במקום ה־27 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים ובמקום ה־33 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים. חברת "גיבסון" דירגה אותו במקום ה־14 ברשימת 50 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים. ב־2004 צורף אל היכל התהילה של הרוק אנד רול.
ילדות
פרינס נולד במיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית, לשני הורים אפרו־אמריקאים שמקורם בלואיזיאנה. העץ המשפחתי שלו חוזר עד לימי לואיזיאנה הצרפתית. פרינס דבר צרפתית ונהג להופיע בחגיגות המרדי גרא מדי שנה.
אביו, ג'ון ל. נלסון, היה פסנתרן ג'אז, כותב שירים ומלחין. אמו, מטי דלה (לבית שאו), הייתה זמרת ג'אז. שם הבמה של האב היה "פרינס רוג'רס", ושני ההורים הופיעו יחד בהרכב שנקרא "פרינס רוג'רס טריו". כשנולד פרינס, הוענק לו שם הבמה של האב. בריאיון שהעניק האב לתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "A Current Affair" ב־1991, הוא סיפר שקרא לבנו פרינס משום שרצה שפרינס "יעשה כל מה שאני רציתי לעשות". פרינס ראה באביו מקור השראה. בריאיון סיפר על ההתרגשות שאחזה בו כשראה את אביו מופיע, כשהיה בן חמש:. לימים שילב פרינס לחנים של אביו בכמה משיריו המפורסמים ואזכר את שמו בקרדיטים שלהם. אחותו, הזמרת טיקה נלסון, נולדה במאי 1960. שני האחים הפגינו התעניינות נלהבת במוזיקה, התעניינות שזכתה לעידודו של האב. ההורים היו חברים בהכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי, זרם אוונגלי.
פרינס סבל מהתקפים חמורים בתור ילד, אך רק בתור מבוגר אובחן כסובל מאפילפסיה. בגלל הרקע הכלכלי הצנוע של משפחתו, מצבו הרפואי לא אובחן כראוי. הוריו נתנו לו שיעורי מוזיקה בתקווה שהדבר יעזור לו להבריא. פרינס סיפר שאמו סיפרה לו שיום אחד בילדותו הוא הודיע לה שלא יהיה חולה יותר, וכששאלה מדוע, הוא השיב: "כי מלאך אמר לי כך". בגיל שבע הלחין את שירו הראשון "Funk Machine" והופיע בתוכנית ילדים מקומית כמה פעמים בתור מוצרט. פרינס סבל מהצקות בבית הספר, ולימים סיפר שכבר בשלב מוקדם בקריירה ניסה לפצות על כך בהיותו.
לאחר שהוריו נפרדו הוא גר עם אמו ועם בעלה החדש. יחסיו הפגומים עם אביו החורג האלים גרמו לו לעזוב את ביתו לפני שסיים את לימודי חטיבת הביניים. הוא שהה זמן קצר אצל אביו הביולוגי, שקנה לו את הגיטרה החשמלית הראשונה שלו. מאוחר יותר אומץ פרינס על ידי משפחת אנדרסון בחלק המבוסס יותר של מיניאפוליס, והתיידד במיוחד עם בנם, אנדרה אנדרסון (אשר ייקרא בעתיד אנדרה סימון וינגן איתו בהופעות). בשלב זה הקים את הלהקה "Grand Central", שהופיעה במסיבות מכללות במינסוטה.
תחילת הדרך
לאחר מספר שנים שבהן הופיע לבד ברחבי המערב התיכון של ארצות הברית, בעיקר עם גרסאות כיסוי של להיטי דיסקו (כשהוא מצויד רק בגיטרה ומכונת תופים) חברת האחים וורנר החתימה אותו בשנת 1977. בצעד בלתי שגרתי, סירב פרינס להקליט את החומר המקורי שלו באולפני וורנר בלוס אנג'לס.
אלבום הבכורה שלו, "For You", יצא כעבור שנה. אף על פי ששווק כאלבום פופ, הוא נחשב ביזארי מאוד יחסית לרוח התקופה וצלילו הושפע ממוזיקאים ולהקות שפרינס העריץ, כגון ג'ורג' קלינטון ו, ו. פרינס התבלט כמוזיקאי מוכשר וניגן בעצמו בכל כלי הנגינה (מאפיין קבוע ברוב אלבומיו). הסינגלים היו "Soft and Wet" ו־"Just as Long as We're Together", כשהראשון זוכה להצלחה במצעדי המוזיקה השחורה. האלבום היווה הקדמה לשני הנושאים המרכזיים ביצירה של פרינס: רוחניות ותשוקה מינית. פרינס עשה באלבום שימוש נרחב בשירת פלסט, שהפכה לאחד המאפיינים המרכזיים של הזמר לאורך כל הקריירה שלו. בריאיון לרגל הוצאת "For You", הסביר פרינס בן ה־19 שכשהקול שלו התחלף, הוא לא הצליח להוציא ממנו "עוצמה" ו"אנרגיות". "לא יכולתי לקבל חיים, נאמר את זה כך... עם הקול הגבוה, היה קל יותר להגיע לתווים הגבוהים". בנוסף הסביר ששירה מאומצת בקול הנמוך הכאיבה לו, תופעה שלא התרחשה כששר בפלסט.
אלבומו הבא, "Prince", כלל ארבעה סינגלים: "", "", "" ו־. האלבום קיבל ביקורות חיוביות, והאלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית (עם מכירת מיליון עותקים), ארבעה חודשים לאחר יציאתו לאור.
שנות השמונים
אלבומו השלישי, "Dirty Mind", שיצא בשנת 1980 הפך במהרה לאלבום זהב ונחשב לנקודת פריצה שלו מבחינת מבקרי המוזיקה, שהרעיפו על האלבום שבחים רבים (הפריצה המסחרית המשמעותית התרחשה באלבומו החמישי, 1999). מילות השירים עסקו בארוטיקה באופן בוטה וישיר יותר מבעבר, ותדמית הבמה שלו בתקופה זו הפכה ליותר ויותר שערורייתית. פרינס וחברי להקת הליווי שלו "The Time" השתמשו באיפור נשי כבד והתלבשו בבגדים ראוותניים, ובאותה שנה הופיעו בתוכנית "סטרדיי נייט לייב" עם השירים "Uptown" ו־"Partyup". הפופולריות של פרינס גברה גם בזירה הבינלאומית.
אלבומו הרביעי, "Controversy", משנת 1981 כלל לראשונה ביקורת חברתית ותכנים דתיים (בין השאר בשיר הנושא וב־"Annie Christian"), אולם הסינגלים "Private Joy" ו־"Let's Work" המשיכו את קו הפאנק הארוטי של האלבום הקודם. בנוסף לכך, פרינס החל להשתמש בעיקר בכלי נגינה אלקטרוניים והפך לאומן השחור המשמעותי הראשון שהחדיר למוזיקה שלו צלילי סינת'פופ וגל חדש. האלבום הצליח בעיקר בסצנת המועדונים ובתחנות רדיו של מוזיקה שחורה, והגיע למעמד אלבום פלטינה (על ידי RIAA). פרינס שב לאחר סיבוב הופעות ביפן לביתו ופירק את "The Time". בסוף השנה, וכדי לקדם את אלבומו החדש, השתתף כזמר חימום בשתי הופעות של הרולינג סטונז. בהופעה בלוס אנג'לס נתקל פרינס, שעלה לבמה לבוש במעיל גשם ותחתוני ביקיני, ביחס עוין מצד מעריצי הלהקה, שלא ראו בעין יפה את סגנונו המיוחד. הם קראו כלפיו קריאות נאצה וסקלו אותו במזון ובקבוקים. פרינס נאלץ לרדת מהבמה לאחר שלושה שירים בלבד.
בעקבות סיבוב ההופעות העולמי ב־1983, פרינס היה שני למייקל ג'קסון ברמת ההצלחה המסחרית. לאורך העשור מעמד זה נע בין שני היוצרים מספר פעמים.
עם ההרכב החדש של הלהקה נכנס פרינס למספר אולפני הקלטות בארצות הברית כדי להקליט את אלבומו המצליח ביותר: "Purple Rain". השירים בו היו אוטוביוגרפיים במידה חלקית. הוא הניב שני סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד: "Let's Go Crazy" ו־"When Doves Cry", ושיר הנושא – בלדת רוק שהוקלטה באופן מחוספס בהופעה חיה – הגיע למקום השני.
הסינגלים "Erotic City", "I Would Die 4 U" ו־"Take Me With U" גם כן הצליחו מאוד, והאלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד במשך 24 שבועות ברצף. "Purple Rain" יצא גם בתור סרט מוזיקלי עם קו עלילה המתאר את עלייתו לצמרת של פרינס והקשר הבעייתי שלו עם אביו החורג. הסרט הגיע למקום הראשון בטבלת המכירות, ובכך פרינס הפך לאומן הראשון והיחיד בהיסטוריה עם סינגל, אלבום וסרט במקומות הראשונים בו זמנית.
השיר "Darling Nikki" מהאלבום היה שנוי במחלוקת, גרם למתקפת צנזורה ולהחרמה זמנית של חלק משיריו הפרובוקטיביים מהרדיו – פרשה זו גרמה לפרינס להוציא במהרה אלבום עם עיסוק מועט בסקס בשם "Around the World in a Day", בשנת 1985. האלבום, שתואר כ"פסיכדלי" בזמן יציאתו, הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200 והניב את הלהיטים "Raspberry Beret" ו־"". הסינגלים האחרים היו "" (בבריטניה בלבד) ו־"". לצד הסינגלים היו באלבום שירים מהורהרים וארוכים יותר כ־"Condition of the Heart", "The Ladder" ו־"". האלבום קיבל ביקורות מעורבות בזמן יציאתו לאור, אבל במבט רטרוספקטיבי הביקורות רובן ככולן חיוביות.
לפרינס היה במהלך הקריירה מספר רב של פרויקטים צדדיים בהם עסק במקביל לעיסוקו העיקרי באלבומי האולפן שלו. אחד מהפרויקטים האלה, בתקופה זו, היה הלהקה "The Family", ששימשה לפרינס אפיק נוסף להוציא לאור את המוזיקה שלו לאחר שחברת התקליטים בה היה חתום, "האחים וורנר", התנגדה לכמות המוזיקה שרצה להוציא. הלהקה הוציאה אלבום יחיד. אחד השירים שהוקלטו לאלבום היה "Nothing Compares 2 U", שלא יצא כסינגל ולא זכה לתשומת לב מיוחדת, אך הפך ללהיט ב־1990 כאשר הזמרת שינייד או'קונור הקליטה אותו.
האלבום "Parade" שיצא כעבור שנה לא הצליח לשחזר את ההצלחה יוצאת הדופן של "Purple Rain", ובכל זאת הגיע למקום השלישי במצעד בילבורד 200 ולמעמד אלבום פלטינה בארצות הברית. לראשונה בקריירה של פרינס, האלבום הצליח באירופה יותר מאשר בארצות הברית. לצד אלבום זה יצא סרט קולנוע עם שיריו, "Under the Cherry Moon" אשר כשל בקופות ונקטל על ידי הביקורת (הסרט "זכה" בחמישה פרסי פטל הזהב). לצד האכזבה מכישלון הסרט, השיר "Kiss" שמתוך האלבום, בו פרינס שר בקול פלסטו והשתמש באופן בלתי אופייני בהפקה מינימליסטית מאוד, הפך ללהיט הבינלאומי הגדול ביותר שלו. לאחר מותו של הזמר, השיר "" שמתוך האלבום זכה לתשומת לב רבה ואף צעד מחדש במספר מצעדים ברחבי העולם.
"Parade" היה האלבום האחרון שיצא באופן רשמי עם להקת "הרבולושן". אלבום נוסף בשם הוקלט עם הלהקה, אך נגנז לאחר שפרינס פירק את "הרבולושן" באוקטובר 1986 (על רקע מחלוקת עם חברות הלהקה  בנוגע לצירוף חברים חדשים ללהקה). לאחר פירוק הלהקה פנה פרינס להקליט את האלבום שתוכנן לצאת בשם העט והאלטר אגו של פרינס באותה תקופה, אך פרינס משך את ידו מהפרויקט כמה שבועות לפני יציאתו המתוכננת לאור. פרינס שילב חומר משני האלבומים הגנוזים, "Dream Factory" ו־"Camille", יחד עם עוד שירים חדשים, לאלבום משולש שתכנן להוציא בשם. האלבום היה אמור לצאת בקיץ של 1987, אך חברת התקליטים, "וורנר ברדרס רקורדס", לא הסכימה להוצאת אלבום משולש. היא כפתה על הזמר לקצץ חומר ולהיערך להוצאת אלבום כפול. פרינס חתך שבע רצועות, החליף את רצועת הנושא וערך את ההתאמות הנדרשות. האלבום הכפול נקרא בשם "Sign o' the Times", ונחשב על ידי מבקרים רבים ליצירת המופת הגדולה ביותר של הזמר. פרינס ניגן את כל תפקידי הנגינה המורכבים באלבום והשתמש בתופים אלקטרוניים ובאפקטים לעיוות קולו. במרבית הרצועות ובמיוחד בשיר הנושא (המושפע מהחדשות האקטואליות של התקופה), פרינס השתמש בקלידים מדגם בסיסי של קסיו ובמכשירים פשוטים דומים, וכמו כן הפיק את המוזיקה באופן ראשוני (בדומה ללהיט "Kiss"). הסינגלים "U Got the Look" ו־"If I Was Your Girlfriend" זכו להצלחה באירופה יותר מאשר ארצות הברית.
על שרידי "הרבולושן" הקים פרינס להקת ליווי חדשה: הוא צירף את הבסיסט לוי סיזר ג'וניור, הקלידן בוני בויר, הרקדן כוריאוגרף קט גלובר והמתופפת החדשה שילה אי, יחד עם הנגנים שנשארו מ"הרבולושן" – הגיטריסט מיקו וויבר, הקלידן מאט "דוקטור" פינק, הסקסופוניסט אריק לידס והחצוצרן מאט "אטלנטה בליס" בליסטן, ויצא איתם לסיבוב ההופעות.
אלבום נוסף שפרינס התכוון להוציא לאור היה "The Black Album", שהיה בעל קו מוזיקלי כלי עם דגש על פאנק ורית'ם אנד בלוז יותר מקודמיו, וכן כלל התנסויות בהיפ הופ. האלבום כלל טקסטים בוטים בנושא הזהות האפרו־אמריקאית – בחלקם עם לעג למגזר (למשל בשיר ""). פרינס לא היה שלם עם האלבום והחליט למשוך אותו מהחנויות ולגנוז אותו לאחר ש־500,000 עותקים הודפסו (כמעט כל העותקים נמשכו. בשוק נשארו כ־100 עותקי פרומו). שירים בולטים היו "" – שיר פשע מיוחד שבו גובה קולו של פרינס מונמך עד כדי שכמעט אי אפשר לזהותו, "" ו־"When 2 R in Love" (שהיה השיר היחיד מהאלבום שיצא באלבום הבא) – שלושת השירים בוצעו על ידי הזמר בסיבוב ההופעות של האלבום הבא,. גניזת "האלבום השחור" גרמה לגל של העתקות בלתי חוקיות, חלקן באיכות גרועה ושנמכרו במחירים גבוהים, דבר שגרם ל"אחים וורנר" להוציא לאור את האלבום מחדש ב־1994. עותקי המהדורה המקורית, הגנוזה, שנשארו בשוק הפכו לפריט אספנות יקר.
במקום "האלבום השחור" החליט פרינס להקליט ולהוציא בפחות מחודשיים את "Lovesexy", שיצא לאור ב־10 במאי 1988. הסינגל "Alphabet Street" מאלבום זה הגיע לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד. הסינגלים האחרים, "I Wish U Heaven" ו־"Glam Slam" לא הצליחו במצעד הבילבורד, אולם צעדו בבריטניה. השיר "Positivity", שיר ארוך ולא קליט, לא צעד, אבל זוכה למקום של כבוד בקרב קהל המאזינים הוותיק של הזמר. בסוף העשור ניגן וכתב עם מדונה מספר שירים בתקליט "Like a Prayer", כולל שיר הנושא.
ביסקופיצה
ביסקופיצה (בפולנית: Biskupice; ביידיש: ביסקיוויץ) הוא כפר במחוז סווידניק שבפרובינציית לובלין בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
היישוב נוסד באמצע המאה ה-15 בידי הבישוף של קרקוב, והיה בבעלות הכנסייה. ליישוב ניתנו זכויות עיר, ואלה ניטלו ממנו בשנת 1870.
יהודי ביסקופיצה
התיעוד הראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מאמצע המאה ה-18, אז נמנו במקום 16 משפחות יהודיות. טרם מלחמת העולם הראשונה התגוררו ביישוב כמה מאות יהודים.
לאחר מאורעות מלחמת העולם הראשונה, עזבו את היישוב רבים מיהודיו. בינואר 1922 פרצה ביישוב שרפה, שכילתה את בתי היהודים במקום. משנת 1924 ועד מלחמת העולם השנייה כיהן כרב הקהילה צבי פרידלינג.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב פליטים יהודים ממערב פולין ומקרקוב, ובמרץ 1941 הגיע מספר היהודים בכפר לכ-650. בשל תנאי הצפיפות והרעב הכבדים שהתפתחו במקום נפטרו כ-200 מיהודי היישוב.
עד ראשית 1942 פעל ביישוב סניף של ארגון יס"ס. בינואר 1942 הוקם ביישוב גטו אליו הועברה האוכלוסייה היהודית, ובסוף מרץ 1942 גורשו כל יושבי הגטו למחנה השמדה, ככל הנראה מיידאנק.
פרינס
שנות השמונים
הפסקול לשובר הקופות "באטמן" יצא לאור ב־20 ביוני 1989. האלבום, והשיר מתוכו "Batdance", טיפסו לראשי המצעדים, על אף שאופיינו בצליל אינדסטריאל קשוח ובטקסטים אפלים.
"האמן שהיה ידוע בעבר כפרינס"
בתחילת שנות ה־90 הקים פרינס את להקת הליווי "The New Power Generation" ששילבה היפ הופ במוזיקה שלו. בשנת 1990 יצא האלבום "Graffiti Bridge", שהיה הפסקול לסרט שנשא את אותו שם. האלבום הצליח הרבה יותר מהסרט וקיבל ביקורות חיוביות.
האלבום "Diamonds and Pearls" שיצא ב־1991 כלל מספר להיטים כגון שיר הנושא, "Cream" ו־"Get Off". פרינס ניהל מערכת יחסים בת שנתיים עם הרקדנית של להקה זו, כרמן אלקטרה (אותה גם גילה).
ב־1992 הוציא פרינס אלבום שכותרתו "". המבקרים, שלא ידעו כיצד יש לבטא את השם (שכן הסמל אינו ניתן להגייה), העניקו לאלבום את הכינוי "Love Symbol". באופן אירוני, הסינגל הראשון מתוכו היה "My Name is Prince" (השיר האחרון באלבום, "The Sacrifice Of Victor", גרם גם הוא לבלבול בעניין השם). האלבום כלל גם את הסינגלים המצליחים "Sexy MF" ו־"7". לאחר מכן, ביום הולדתו ה־35, שחל ב־1993, הודיע פרינס כי הוא משנה את שמו שלו ל־ וכי לא יענה יותר לשם פרינס. היות שאין לסמל שם מקובל, הוצמד לפרינס הכינוי "האמן שהיה ידוע בעבר כפרינס". הוא דבק בשמו החדש, והוציא תחתיו את אלבומיו הבאים.
שינוי השם היה ביטוי של מחאה כנגד האחים וורנר, שהתנגדו להיקף והקצב הרצויים על פרינס בהוצאת המוזיקה שלו לאור. פרינס היה מוזיקאי פורה. היו לו יותר מ־500 שירים שעדיין לא יצאו לאור, והוא רצה להוציא לאור את המוזיקה שלו ברגע שהיא מוכנה – דבר שהחברה לא הסכימה לו. הנימוק שלהם להתנגדות היה מסחרי: הם חששו שהשוק יהיה "רווי מדי בפרינס" ושהדבר יגרום לזילות השם שלו, דבר שיפגע במכירות התקליטים. פרינס, שהרגיש שהחוזה כובל אותו, החל להופיע עם הכתובת "עבד" משורטטת על לחיו. ב־1996 הסביר ל"רולינג סטון":
יש הטוענים שבשינוי השם ניסה פרינס להשתחרר מהחוזה שלו, ויש הטוענים שהצעד נועד פשוט להרגיז את "האחים וורנר", על ידי מניעתו מהם להשתמש בשמו המפורסם. בהודעה לעיתונות הסביר:
אמנם הצעד לא הועיל מבחינה חוקית, ופרינס נשאר כבול לחוזה. את חוסר שביעות רצונו הביע, החל מ־1994, בהוצאה מהירה של מספר אלבומים באיכות ירודה, שנועדו רק למלא את התחייבויותיו החוזיות, למורת רוחם של המעריצים. שינוי השם אילץ את "האחים וורנר" לשלוח למגזינים למוזיקה תקליטונים עם הגופן המתאים לגליף, כדי שהעיתונות תוכל להמשיך לכתוב על הכוכב, שעל אף שינוי השם המשיך להוות נכס בשבילם.
את אלבום הפלטינה "The Gold Experience" הוציא ב־1995, והסינגל "The Most Beautiful Girl in the World" הפך למצליח ביותר שלו מאז "When Doves Cry" והגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. "Chaos and Disorder", אלבום הארד רוק וראפ קודר, נכשל מסחרית וסכסוך משפטי קשה נוצר בין פרינס לחברת וורנר. הוא ייסד את "NPG", חברת תקליטים עצמאית ויצא מוורנר, צעד חסר תקדים ליוצר במעמד שלו.
פרינס התחתן עם זמרת הליווי והרקדנית מייטה גרסיה ב־1996. בנם מת שישה ימים לאחר שנולד כתוצאה מהפגם הגנטי הנדיר (סוג של קרניוסינוסטוזיס), המשבש את צמיחת הגולגולת.
האלבום הבא שלו, "Emancipation", היה אישי וניסיוני. האלבום כולל שלושה דיסקים ובהם חומר מקורי, קטעי אלקטרו מאולתרים ושירי גוספל. הוא הגיע למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית.
המאה ה־21
ב־2000, לאחר שתם החוזה שלו עם האחים וורנר, שינה את שמו חזרה לפרינס, אם כי בתקשורת גופים מסוימים המשיכו להשתמש בסימן.
ב־2001 יצא האלבום "The Rainbow Children", שהיה מלא בתכנים פוליטיים, מיסטיים ודתיים. באלבום ישנן התייחסויות מפורשות ליהודים, לשואה ולעבדות בארצות הברית, כשבין שני המאורעות האחרונים עורך פרינס השוואה. שורה מתוך השיר "Muse 2 The Pharaoh" עוררה מחלוקת: "השואה הצידה, הרבה חיו ומתו" כתב, בשורה שמשמעותה הפשוטה עונה על ההגדרה של זילות השואה. בשורה אחרת התייחס לנאט"ו: "ההפך מ־NATO זה OTAN", כתב; בהופעות חיות שינה את השורה ל"ההפך מ־NATO זה מונותאיזם". בשיר "Family Name" שוב השווה בין השואה לעבדות בארצות הברית, בטענה כלפי היהודים ש"לכם לפחות נשארו שמות המשפחה שלכם" (לעומת העבדים האפריקאים בארצות הברית, ששינו את שמותיהם בכפייה). פרינס השתמש בשיר זה בשמות יהודיים מובהקים כ"פרלמן" ו"רוזנבלום", ובמקרה אחד השתמש בשם "Goldstruck" ("הלום זהב" בתרגום חופשי).
פרינס מעולם לא הופיע בישראל. עם זאת, הוא קיים קשרים קרובים עם יהודים במהלך חייו. ב־2001 אימץ את אמונתם של עדי יהוה, אמונה בה החזיק עד זמן קצר לפני מותו. הוא הביע אהדה לאסלאם וללבוש הבורקה. כן הביע אהדה באופן כללי לדת, ולסדר ולגבולות שהיא מציבה:
לעיתים הוציא פרינס את אלבומיו בדרכים לא שגרתיות: האלבום "Musicology" מ־2004 צורף לכרטיס ההופעה בסיבוב ההופעות של האלבום, והאלבום "Planet Earth" (2007) צורף בחינם בקניית העיתון הבריטי "Mail On Sunday". אף על פי שרוב האלבומים לא הגיעו למקומות גבוהים במצעדים, בשנת 2004 היה פרינס המוזיקאי הרווחי ביותר בעולם (עם הכנסה שנתית של 56.6 מיליון דולר).
ב־21 במרץ 2006 יצא אלבום האולפן ה־31 של פרינס, "3121" ( מבוטא "שלושים ואחת עשרים ואחת"). ישנם מספר הסברים אפשריים לשם האלבום – אחד מהם הוא שהאלבום היה האלבום ה־31 שלו שיצא ביום ה־21 של החודש. אלבום זה היה האלבום הראשון של פרינס מאז ומעולם שנכנס ישר למקום הראשון, והיה הראשון שלו שהגיע למקום הראשון מאז "באטמן" (שמ־1989). האלבום קיבל ביקורות חיוביות: "היונים יכולות להפסיק לבכות עכשיו", כתב ריצ'רד קרומלין מלוס אנג'לס טיימס, "המוּזרות שלו, הטון השובב והקצביות שלא ניתן לעמוד בפניה מזכירים לך מדוע פרינס משל בעולם לזמן מה". את הקליפ לסינגל הראשון, "Te Amo Corazón", ביימה השחקנית סלמה הייק.
ב־2007 יצא האלבום "Planet Earth", שזכה אף הוא לביקורות חיוביות. אף על פי שלא יצא כסינגל, זכה השיר "Future Baby Mama" להשמעות רדיו רבות בתחנות R&B אמריקניות. השיר אף זכה בפרס גראמי בקטגוריית הביצוע הקולי הגברי הטוב ביותר לשיר R&B.
בשנה זו שר פרינס מחרוזת של להיטים בסופרבול, האירוע הטלוויזיוני הנצפה ביותר בארצות הברית, שהתנהל בגשם סוחף. הקלידן מוריס היאס סיפר שבימים שלפני המופע היו התראות על סופת גשמים, ומשום כך צולמה החזרה ביום שישי שלפני המופע, מתוך כוונה שאם מזג האוויר לא יאפשר, יקרינו את החזרה לצופים בבית כאילו שמתנהל מופע חי (והצופים במשחק יצפו בהקלטה על מסך גדול). בזמן שהתכוננו לעלות לבמה היה גשם, והמפיק שאל אותם האם זה בסדר. תגובת פרינס הייתה:. הבמה הייתה חלקה מאוד, וחברי הלהקה כמעט החליקו מספר פעמים. הציוד עבד, אבל משכיבו אותו אחרי המופע הוא לא נדלק יותר.
ב־2009 יצא האלבום המשולש "Lotusflow3r" שכלל שלושה אלבומים: הדיסק הראשון היה "Elixer", אלבום הבכורה של הזמרת Bria Velente, שפרינס היה המנטור שלה; הדיסקים השני והשלישי היו, בהתאמה, אלבומיו של פרינס "Lotusflow3r" (בסוגת רוק) ו־"MPLSound" (בסוגת R&B/Funk/Hip hop). האלבום המשולש נכנס למקום השני במצעד האמריקאי. הדיסק הראשון קיבל ביקורות פושרות; הדיסקים של פרינס (השני והשלישי) קיבלו ביקורות טובות למדי.
באותה שנה גם התארח בתוכנית טלוויזיה ודיבר על תאוריית הכמטריילס, הופעה שמצד אחר עוררה גיחוך ומצד שני סקרנות. פרינס התייחס לסוגיה גם בשירו "Dreamer". חובבי תאוריות קשר העלו סברה שיש קשר בין מותו לאותו ראיון.
ב־2010 הוציא לאור את האלבום "20Ten". שם האלבום נגזר מהשנה בה יצא: 20 ולאחריו המלה "עשר" באנגלית. האלבום לא נמכר בחנויות, אלא צורף בחינם לגיליון של הדיילי מירור האנגלי ולמספר עיתונים נוספים באירופה. למרות ביקורות פושרות שקיבל ממבקרי המוזיקה, נחשב האלבום לאלבום מוצלח ואהוב בקרב קהל המאזינים של פרינס. משירי האלבום:, ,.
ב־26 בספטמבר 2014 הוציא לאור בו זמנית שני אלבומים חדשים: "Plectrumelectrum" ו־"Art Official Age". "Art Official Age" הגיע בשיאו למקום החמישי במצעד בילבורד 200 ולמקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ. הוא קיבל ביקורות חיובית. הסינגלים היו "Breakfast Can Wait", "Breakdown", "Clouds", "U Know" ו־Funknroll". המוזיקאי הישראלי עדי ישעיה ערך את עיבודי כלי המיתר באלבום. גרסת רמיקס של "" הופיעה באלבום הבא, "Hit N Run Phase One" בשם "This Could B Us".
ב־7 בספטמבר 2015 יצא לאור אלבומו "Hit n Run Phase One", וב־12 בדצמבר באותה שנה יצא לאור האלבום האחרון שיצא בחייו, "Hit n Run Phase Two".
פרינס ניהל אורח חיים טבעוני. בשיר שכתב ובראיונות שנתן אמר כי יום הזכויות למען בעלי החיים צריך להתקיים רק אחרי שישחררו את בעלי החיים מבתי המטבחיים.
מותו
פרינס נפטר ב־21 באפריל 2016, בגיל 57. לאחר נתיחה שלאחר המוות, פורסם ב־3 ביוני 2016 שמותו נגרם מלקיחת מנת יתר של משכך הכאבים פנטניל, וללא סימנים של התאבדות או רצח.
גופתו נשרפה, ואפרהּ הושם בצנצנת שעוצבה באמצעות הדפסה תלת-ממדית בצורה של אחוזת "פייזלי פארק", קומפלקס האולפנים שבו הקליט ובו התגורר. הצנצנת הוצבה לתצוגה באטריום "פייזלי פארק" באוקטובר 2016.
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
פיאט 124
פיאט 124 היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי קונצרן הרכב האיטלקי פיאט, בין השנים 1966–1974. פיאט 124 זכתה בתואר מכונית השנה באירופה בשנת 1967. בברית המועצות יוצרו 17,332,954 יחידות.
המיתלים של דגם ה"זגאטו זאל" נלקחו מדגמי פיאט 500 ו"פיאט 124".
ארצות ייצור של הפיאט 124
דגם נוסף, הסיאט 1430 התבסס על "פיאט 124 ספציאל" ועל פיאט 125.
פיאט 124 מכונית השנה באירופה בשנת 1967
בשנת 1967 זכתה הפיאט 124 בתחרות מכונית השנה באירופה לשנת 1967.
אלון שמי
אלון שמי (נולד ב-6 במרץ 1999) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל בשחייה, המתמחה בסגנונות גב, פרפר וחופשי. בעל שתי מדליות ארד מאליפות אירופה בשחייה לנוער (2016 ו-2017) ובעל 3 מדליות כסף מהמכביה העשרים (2017).
ביוגרפיה
שמי שחיין הפועל עירוני הוד השרון, התאמן בהדרכתו של זוהר גלילי. כיום הוא מתאמן בפנימיית המחוננים במכון וינגייט בהדכתם של לירן ועקנין, חנן גלעד ולאוניד קאופמן. במהלך הקריירה שלו הוא זכה באליפויות הגילאים של ישראל לנערים ונוער וקבע שיאי ישראל לגילאים.
2015
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) זכה שמי במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 1:58.27 דקות, אחרי דוד גמבורג מהפועל ירושלים (1:53.56 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:48.68 דקות ודוד פרידלנדר מהפועל דולפין נתניה (1:57.85 דקות) ובמקום שמיני במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 50.13 שניות.
מדליית ארד באליפות אירופה לנוער
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בהודמזוושרהיי הונגריה ביולי 2016 זכה שמי במדליית ארד, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם תומר פרנקל, איתי כרמי ודניס לוקטב בתוצאה של 7:23.03 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:51.40 דקות. הייתה זו נבחרת שליחים ישראלית ראשונה שזכתה במדליה במפעל זה. נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:26.56 דקות, כשחיין רביעי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 51.14 שניות, במקום 23 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.86 שניות ובמקום 44 במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 51.62 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 54.18 שניות, במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:51.95 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר גב בשיא אישי חדש של 2:03.08 דקות.
אלוף ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר)
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות אישיות, אחת מכל סוג. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 1:55.26 דקות, לפני דוד פרידלנדר (1:56.68 דקות) ומתן סגל מהפועל ירושלים (1:56.68 דקות). 15 דקות לאחר מכן הוא זכה במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 ו-18 של 52.94 שניות, אחרי מרקוס שלזינגר מהפועל דולפין נתניה שקבע שיא ישראלי חדש של 51.35 שניות ולפני לירן קונובלוב מהפועל ירושלים (53.48 שניות). מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:47.60 דקות, אחרי לירן קונובלוב (1:45.31 דקות) ודניס לוקטב ממכבי אשדוד שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 16, 17 ו-18 של 1:47.18 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 49.79 שניות.
חומוס
חומוס (מערבית: حُمُّص,, תעתיק מדויק: חֻמֻּץ) הוא מאכל העשוי מגרגרי חִמְצָה טחונים המוגש כממרח.
בהרבה מן המקרים המנה תכלול תוספות שונות כגון שמן זית, פטרוזיליה, מיץ לימון וטחינה המכילה שום.
חומוס נפוץ בכל רחבי המזרח התיכון, צפון אפריקה, קפריסין, יוון, ארמניה ובמידה פחותה במדינות מערביות כגון אנגליה וארצות הברית. לרוב "מנגבים" אותו עם פיסות פיתה. במדינות ערב, מנת חומוס בצלחת היא ארוחת צהריים בסיסית ונפוצה מאוד, ולעיתים גם ארוחת בוקר, המוגשת על פי רוב במסעדות פועלים קטנות או במסעדות עממיות.
מסעדה המגישה מנות חומוס, וששמה אותן במרכז תפריטהּ, נקראת "חומוסייה".
אטימולוגיה
המילה חומוס הגיעה מהמילה הערבית حُمُّص (חומוס).
לא ידוע מאיפה הגיעה המילה הערבית. האפשרות הנפוצה היא שהיא שהמילה הגיעה מהשומרוגרמה האכדית 𒋰, שאחת מהמשמעויות שלה היא "לרסק" ("חמטום" באכדית). השומרוגרמה האכדית הגיעה מהשפה השומרית.
עם זאת, ישנם אנשים הטוענים כי המילה "חומוס" הגיעה מהמילה היוונית העתיקה Ἔμεσᾰ (חמסה) שהגיעה מהמילה "חמת" (שמשמעותה כעס).
היסטוריה
השימוש בחומוס במזרח התיכון קדום ביותר. עדויות ממצרים העתיקה מעידות על כך שנעשה שימוש בגרגרי החמצה כבר באלף החמישי לפנה"ס. מסורות איסלמיות טוענות כי היה זה צלאח א-דין אשר המציא את החומוס כפי שהוא מוגש כיום (גרגרים טחונים בתוספת טחינה). עם זאת אין עדויות כתובות המתארות מאכלים המכילים גרגרי חמצה טחונים עם טחינה לפני התקופה העבאסית במצרים (המאה ה-13). בתקופה זו מתואר ה"חומוס בי טחיני" – שילוב של הגרגרים הטחונים עם הטחינה.
התיעוד הראשון להכנת חומוס מגרגרים מבושלים בתוספת טחינה בארץ ישראל, הוא מהתקופה הצלבנית. עם זאת, הסופר מאיר שלו סבר כי החומוס מוזכר כבר בתנ"ך – כאשר בועז הציע לרות המואביה: לפי הפרשנות של מאיר שלו, מדובר למעשה ב"ניגוב" של חומוס. פרשנים אחרים טוענים שמסיבות לשוניות וגם מסיבות הקשורות בשימור מזון, סביר יותר כי בועז טבל את הלחם בחומץ. כמו כן יש מלומדים הסבורים כי המתכון המופיע בתלמוד הבבלי בו מתואר "מקפה של גריסים" – קטניות המושרות במים וטחונות, מתייחס למעשה לחומוס.
ערך קלורי
הערך הקלורי של 100 גרם גרגירי חומוס מבושלים הוא 166 קלוריות. אך מאחר שחומוס אינו נאכל בדרך כלל בצורתו הגולמית אלא לאחר עיבוד הכולל טחינת החומוס למחית בתוספת טחינה, הרי שהערך הקלורי של התוצר הסופי גדול יותר. ערכו הקלורי של חומוס בצורתו הסופית, המבוסס על יחס של 70% חומוס מול 30% טחינה הוא כ-300 קלוריות ל-100 גרם. מקובל להגיש את החומוס בתוספת שמן זית, דבר המעלה את הערך הקלורי שלו באופן ניכר. ארוחה הכוללת צלחת חומוס בגודל המקובל להגיש במסעדות, בתוספת שתי פיתות יכולה להגיע לערך של 800–1,000 קלוריות.
חומוס בישראל
בישראל קיימות מסעדות שבהן החומוס הוא המנה העיקרית, המכונות "חומוסיות". בעבר היו החומוסיות נפוצות בעיקר ביישובים ערביים, דרוזים, ובערים המעורבות (כמו ירושלים, תל אביב-יפו ועכו). כיום קיימות מסעדות כאלה גם ברוב הערים היהודיות. בנוסף, נמכר החומוס ברשתות השיווק.
חומוס טחינה
חומוס טחינה, הידוע גם בשם חומוס בסגנון ישראלי, הוא סוג ישראלי פופולרי של חומוס, פופולרי הן במקום מוצאו, כמו גם בחומוסיות ובמסעדות אוכל משובחות המגישות מטבח ישראלי בחו"ל.
אופן ההכנה: גרגירי החומוס מושרים ומבושלים לפחות שעה, בדרך כלל עם סודה לשתייה שמוסיפים להשרייה או למים רותחים. יש שפים שמרתיחים את הגרגירים שעות רבות, או אפילו לילה. גרגירי החומוס המרוקנים משולבים עם טחינה (עד חצי וחצי) ואופציונלי מיץ לימון ושום. לפעמים מוסיפים שמן זית או תבלינים נוספים. החומוס מעורבב לרוב במעבד מזון או בבלנדר. יש מסעדות המשתמשות בסוג מיוחד של מעבד מזון מקצועי. החומוס מעורבב במשך כמה דקות ליצירת מרקם קליל ואוורירי. חומוס מוגש בקערה או בכלי הגשה, בדרך כלל עם חור במרכז, שבתוכו בדרך כלל שמים את התבלינים ואת שמן הזית.
חומוס בארצות הברית
בשנים האחרונות, חומוס (לצד קטניות אחרות) צובר פופולריות גם בארצות הברית. על פי נתוני משרד החקלאות האמריקאי, היקף גידולי החומוס בארצות הברית גדל ב-53% מאז שנת 2013, ותופס כיום שטח של 498,000 דונם.
אופן ההכנה
חומוס מוכן נמכר בחנויות, במעדניות ובמסעדות, וניתן להכינו גם בבית. בתהליך ההכנה של המאכל, הגרגרים היבשים מושרים במים, כאשר זמן ההשריה משתנה בהתאם למתכון ממספר שעות עד יממה ואף יותר. לאחר מכן הגרגרים מורתחים בסיר למשך שעה עד מספר שעות, לרוב בתוספת סודה לשתיה שמאיצה את ריכוך החמצה. הגרגרים המבושלים נטחנים עם מטחנה ידנית (מכתש ועלי) או מעבד מזון עם טחינה, שום, מלח, מיץ לימון, שמן זית, כמון ופלפל ולעיתים גם תבלינים נוספים. נהוג להגיש את החומוס כשהוא מעוטר מלמעלה בגרגירי חומוס מבושלים שלמים, פטרוזיליה קצוצה ושמן זית.
צורות הגשה שונות
תוספות מקובלות נוספות לחומוס הן פלאפל, ביצה קשה, צנוברים, בשר טחון, בצל מטוגן או טרי ובישראל גם פטריות, כרובית או שקשוקה.
מלחמות החומוס
בשנים 2009–2010, נאבקו חומוסיות מהכפר אבו גוש בחומוסיות מלבנון, על תואר צלחת החומוס הגדולה בעולם. במאי 2010 נקבע שיא גינס לצלחת החומוס הגדולה בעולם על ידי השף רמזי שווירי מלבנון שהגיש 10,452 קילוגרם של חומוס על צלחת קרמיקה בקוטר 7.17 מטרים, שיא גינס חדש כשלעצמו. למוחרת הגיש השף על אותה הצלחת מנת פלאפל במשקל 5,173 קילוגרם.
בנוסף ניסו תעשיינים בלבנון לנכס לעצמם את מותג החומוס עצמו, בדומה לתקדים בחקיקה האירופית לגבי גבינת הפטה היוונית, אשר אישר כי יוון היא ממציאת גבינה זו, ובעקבותיו נאסר על כל מדינה אחרת באיחוד האירופי לקרוא לגבינה מתוצרתה בשם פטה. לטענת ראש אגודת התעשיינים בלבנון, פאדי עבוד, ישראל משתמשת בשם 'חומוס' בצורה לא חוקית. הדבר עלה על סדר היום בעקבות הצלחות של חברות ישראליות בשיווק ומכירות של חומוס בשוק העולמי, והחיבור בין חומוס לבין היותו מאכל ישראלי.
ברכה על חומוס
בחומוס תעשייתי שיש בו תערובות של חומרים אחרים לצבע וטעם, ברכתו שהכל.
כשנאכל עם לחם הוא טפל ללחם, והברכה על הלחם פוטרת את הממרח מברכה.
צ'ט הולמגרן
קריירה
הולמגרן נולד במיניאפוליס, מינסוטה, והחל לשחק כדורסל בהדרכתו של אביו, דייב, ששיחק 57 משחקי כדורסל בקולג' עבור מינסוטה בשנים 1984–1988. בכיתה ו' החל ללמוד בבית ספר פרטי נוצרי במיניאפוליס, ובאותו זמן כבר היה בגובה 1.88 מטרים. עד כיתה ט' צמח הולמגרן לגובה של 2.06 מטרים.
בהגיעו לגיל האוניברסיטה, הוא קיבל כ-30 הצעות מקבוצות כדורסל של אוניברסיטאות רבות, ובחר לשחק באוניברסיטת גונזגה בעקבות ג'יילן סאגס, איתו שיתף פעולה בתיכון. בהופעת הבכורה שלו, הולמגרן קלע 14 נקודות, 13 ריבאונדים, 7 חסימות ו-6 אסיסטים בניצחון 97–63 על דיקסי סטייט, והפך לשחקן הראשון מזה 25 שנים שרשם לפחות 10 נקודות, 10 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-5 חסימות בהופעת הבכורה שלו בטורניר המכללות. בשנתו הראשונה והיחידה באוניברסיטה העמיד ממוצעים של 14.1 נקודות, 9.9 ריבאונדים ו-3.7 חסימות למשחק. ב-21 באפריל 2022 הכריז כי יתמודד בדראפט 2022 ב-NBA.
בדראפט נבחר הולמגרן בבחירה השנייה על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר, והפך לבחירת הדראפט הגבוהה ביותר שנבחרה אי פעם מאוניברסיטת גונזגה, לבחירה הגבוהה ביותר ממדינת מינסוטה ולאמריקאי הלבן שנבחר הכי גבוה מאז אדם מוריסון ב-2006. הוא הצטרף לסגל הקבוצה לקראת ליגת הקיץ של ה-NBA, ובמשחק הבכורה שלו בטורניר קלע 23 נקודות והוסיף שבעה ריבאונדים, ארבעה אסיסטים וחטיפה בניצחון 98–77 על יוטה ג'אז. הולמגרן הוסיף באותו משחק גם שש חסימות, ושבר את שיא החסימות במשחק בודד בליגת הקיץ. ב-5 ביולי 2022 חתם על חוזה רוקי עם הת'אנדר.
ב-25 באוגוסט 2022 הכריזה הקבוצה כי הולמגרן ייעדר לאורך כל משחקי עונת 2022/2023 בשל פציעה שספג בכף רגלו במהלך טורניר ראווה.
בית הדין האפריקאי לזכויות אדם
בית הדין האפריקאי לזכויות אדם נוסד על ידי מדינות אפריקאיות. המטרה היא להבטיח כי זכויות אדם נשמרות בקרב האזרחים במדינות אפריקה. בית-המשפט הוקם תחת סעיף 1 לפרוטוקול של הצ׳אאר האפריקאי העוסקת בזכויות אדם ואזרח שאומץ על ידי מדינות החברות בארגון אחדות אפריקה. אימוץ החוקה היה באואגדוגו, בורקינה פאסו, ביוני 1998. הפרוטוקול נכנס לתוקף ב-25 בינואר 2004. בית הדין יושב בארושה שבטנזניה, בשלב 2 של מתחם מרכז השימור מולימו יוליוס נייר, לאורך דרך הדודומה.
הקמת בית הדין
בסך הכל 30 מדינות אשררו את הפרוטוקול: אלג'יריה, בנין, בורקינה פאסו, בורונדי, קמרון, צ'אד, חוף השנהב, קומורו, רפובליקת קונגו, גבון, גמביה, גאנה, קניה, לוב, לסוטו, מאלי, מאלווי, מוזמביק, מאוריטניה, מאוריציוס, ניגריה, ניז'ר, רואנדה, הרפובליקה הדמוקרטית העברית הסהרונית, דרום אפריקה, סנגל, טנזניה, טוגו, תוניסיה ואוגנדה. בית הדין החל רשמית בפעילותו באדיס אבבה, אתיופיה בנובמבר 2006. באוגוסט 2007, הוא העביר את מושבו לארושה, ברפובליקה המאוחדת של טנזניה, שם סיפקה לו הממשלה הנחות זמניות בהמתנה להקמת מבנה קבע. בין 2006 ל-2008 עסק בית הדין בעיקר בסוגיות תפעוליות ומנהליות, לרבות פיתוח מבנה מרשם בית הדין, הכנת תקציבו וניסוח כללי הסדר הביניים שלו. בשנת 2008, במהלך מושבם הרגיל התשיעי של בית הדין, אימצו שופטי בית הדין באופן זמני את תקנות הביניים של בית הדין בהמתנה להתייעצות עם הנציבות האפריקנית לזכויות האדם והאנשים, שבסיסה בבנג'ול, גמביה. חייבים לבצע הרמוניה בין הכללים השונים שקיימים כדי להשיג את השלמות המיועדת בין בית הדין האפריקאי לזכויות האדם והאנשים לבין הנציבות האפריקנית לזכויות האדם והאנשים. הליך הרמוניזציה זה הושלם באפריל 2010 וביוני 2010 אימץ בית פט את כללי בית הדין הסופיים שלו.
הרכב בית הדין
בית הדין מורכב מאחד עשר שופטים, אזרחי מדינות חברות באיחוד האפריקני. כהונת השופטים הנבחרים היא בדרך כלל לתקופה בת שש שנים וניתן להיבחר למשרה פעם אחת בלבד. תפקידי הנשיא והסגן הנשיא נבחרים לתקופה של שנתיים וניתן להיבחר אליהם פעם אחת. בית הדין קיים את מושבו הראשון בין התאריכים 2–5 ביולי 2006 בבנג'ול, גמביה. שופטי בית הדין הראשונים נבחרו בינואר 2006, בחרטום, סודאן. הם הושבעו בפני אספת ראשי מדינות וממשלת האיחוד האפריקני ב־2 ביולי 2006 בבנג'ול, גמביה. שופטי בית הדין נבחרים מטעם מדינותיהם בהגשת מועמדות ומקרב המשפטנים האפריקאים. לצורך תפקידם, השופטים הוכיחו כי הם בעלי יושרה מוכחת ובעלי יכולת מעשית, שיפוטית או אקדמית ובעלי ניסיון בתחום זכויות האדם. השופטים נבחרים לתקופת כהונה של שש שנים או ארבע שנים המתחדשת פעם אחת. שופטי בית הדין בוחרים בינם לבין עצמם נשיא וסגן נשיא בית הדין המכהנים כהונה של שנתיים. ניתן לחדש את כהונתם פעם אחת בלבד. נשיא בית הדין שייך ועובד במשרה מלאה במושב בית הדין, בעוד עשרת השופטים האחרים עובדים במשרה חלקית. במילוי תפקידו, הנשיא נעזר ברשם שממלא תפקידים רישום, ניהוליים ומנהליים של בית הדין.
סמכות בית הדין
לבית הדין סמכות שיפוט בכל המקרים והמחלוקות שמוגשות אליו ונוגעות בפרשנות ויישום אמנת אפריקה לזכויות האדם והעמים (האמנה) או לפרוטוקול ולכל מכשיר אחר לזכות אדם הרלוונטית שאושררה על ידי המדינות הנוגעות בדבר. באופן ספציפי, לבית הדין יש שני סוגים של סמכות שיפוט: מחלוקת ומייעצת. בהתאם לפרוטוקול (סעיף 5) והוראותיו (חוק 33), בית הדין רשאי לקבל עתירות מטעם הנציבות האפריקאית לזכויות אדם או ממדינות שהן צד לפרוטוקול או מארגונים בין-ממשלתיים אפריקאים. גם ארגונים לא ממשלתיים, המוכרים על ידי הנציבות האפריקאית לזכויות האדם בתור משקיפים ולחלופין, אנשים פרטיים מאותן מדינות שהצהירו שהן מקבלות את סמכותו של בית הדין, רשאים להגיש תיקים בפני בית הדין. נכון לינואר 2019, רק 9 מדינות הצהירו שהן מקבלות את סמכות בית הדין: בורקינה פאסו, גאנה, מלאווי, מאלי, רואנדה, טנזניה, הרפובליקה של חוף השנהב, תוניסיה וגמביה.
החל מינואר 2019, הצהירו 9 מדינות שהן מכירות בסמכות בית הדין לקבל עתירות גם מארגונים לא ממשלתיים (NGOs) וגם מאנשים פרטיים: בנין, בורקינה פאסו, חוף השנהב, גאנה, מאלי מלאווי, רואנדה, טנזניה, גמביה ותוניסיה.
פסקי דין
ב־15 בדצמבר 2009 נתן בית הדין את פסק הדין הראשון שלו, ומצא כי בקשה נגד סנגל אינה קבילה. פסק הדין הראשון של בית הדין לגופו של עניין ניתן ביום 14 ביוני 2013, בפרשת טנזניה. היא מצאה כי טנזניה פגעה בזכויותיה של אזרחיה להשתתף בחופשיות בממשל באופן ישיר או באמצעות נציגים ללא קשר להשתייכות מפלגתית שלהם, והורתה לטנזניה לפעול בחוקתית, בחקיקה ובכל האמצעים האחרים הנחוצים כדי לתקן את ההפרות הללו. ב־28 במרץ 2014, בית הדין קבע נגד בורקינה פאסו, בתיק שהובא על ידי משפחתו של נורברט זונגו, עורך עיתון שנרצח בשנת 1998. בית הדין מצא כי בורקינה פאסו לא הצליחה לחקור את הרצח כראוי, וכשלה בחובותיה להגן על עיתונאים.
דן גור
דניאל "דן" ג'ושוע גור (נולד ב־28 באפריל 1975) הוא תסריטאי קומדיה ומפיק טלוויזיה יהודי-אמריקאי. הוא השתתף בכתיבתן של מספר תוכניות אירוח קומיות-סאטיריות אמריקאיות ביניהן: הדיילי שואו והלייט נייט עם קונאן או'בריאן.
כמו כן הוא עבד כתסריטאי, מפיק ובמאי בסדרת הפריים טיים של רשת NBC האמריקנית מחלקת גנים ונוף, וכן שימש כמפיק בפועל ואחד היוצרים של תוכנית הקומדיה האמריקאית ברוקלין 99.
חיים אישיים
בשנת 2003 התחתן עם אשתו בטקס חתונה בין דתי יהודי-הינדי.
תסריטאי
ברוקלין 99: מחלקת גנים ונוף:
שלושה גברים ותינוקת
הסרט הפך לשובר הקופות האמריקאי המצליח ביותר בשנה בה יצא, עם הכנסות של 167 מיליון דולר בארצות הברית. הסרט זה בפרסי בחירת הקהל של שנת 1988 בפרס הקומדיה הנבחרת.
עלילה
שלושת החברים פיטר, אדריכל במקצועו, מייקל הקריקטוריסט וג'ק השחקן, חיים בנעימים בדירת הרווקים שלהם בניו יורק ומבלים במסיבות. יום אחד מונחת בפתח דירתם תינוקת בשם מרי, עם פתק משחקנית בשם סילביה לפיו התינוקת היא בתו של ג'ק, שנולדה בעקבות קשר מזדמן שקיים עימה. ג'ק נמצא באותו זמן בצילומי סרט בטורקיה, וכך נאלצים פיטר ומייקל לטפל בתינוקת. לפני עזיבתו ביקש ג'ק מחבריו לדאוג ל"חבילה" שאמורה להגיע לבית ולשמור על כך בסוד, והם חושבים בטעות שמדובר בתינוקת. במהלך ניסיונותיהם להבין איך לטפל בה, מגיעה אל ביתם חבילה קטנה (שהיא החבילה אליה התכוון ג'ק, המכילה הרואין), ומייקל זורק אותה הצידה כשהוא מנסה לטפל בתינוקת.
למחרת מגיעים אל ביתם שני סוחרי סמים לאסוף את החבילה, ובטעות פיטר ומייקל נותנים להם את התינוקת. לאחר עזיבתם פיטר מגלה את חבילת ההרואין ורץ אחריהם. בשרשרת אירועים קומיים החברים מסתבכים בחקירה משטרתית, והבית מושם תחת מעקב. הם מקבלים לידיהם חזרה את מרי. במהלך יום העבודה שלהם, שומרת עליה בעלת הדירה, שאף מותקפת באחד הימים על ידי סוחרי הסמים שרודפים אחריהם. פיטר ומייקל לומדים לטפל בתינוקת, ובהדרגה נקשרים אליה.
כשג'ק חוזר וחבריו חוקרים אותו על מרי, הוא נזכר שקיים קשר קצר עם סילביה בעבר. הם "נוקמים" בו כשהם מעבירים אליו את מלוא האחריות ללימוד הטיפול המורכב בה, אך במהרה הוא נקשר אליה גם כן. במקביל הם מקבלים מכתב איומים מסוחרי הסמים, ומתכננים להפיל אותם בפח. הם מקליטים שיחה עימם בה הם מקיימים משא ומתן על סמים, מעבירים את המידע למשטרה, ובכך מוכיחים את חפותם ומובילים למעצרם של סוחרי הסמים.
יום אחד מגיעה סילביה ומבקשת לקחת את מרי לגור עימה ועם משפחתה בלונדון. החברים עצובים ומתגעגעים מאוד למרי, ומחליטים לעצור את סילביה. הם ממהרים לנמל התעופה, אך מגיעים לאחר שהמטוס של סילביה ומרי כבר ממריא. כשהם חוזרים מובסים אל דירתם, הם מוצאים שם את מרי וסילביה, שהחליטה לבסוף שלא לטוס ללונדון. היא מתארת את הקושי שלה - היא לא רוצה לוותר על קריירת המשחק שלה, אך מתקשה להצליח בכך כשהיא צריכה לגדל את מרי לבדה. החברים ממהרים להזמין אותה לגור עם מרי בדירתם, והיא מסכימה.
הפקה
התינוקת מרי מגולמת בסרט על ידי התאומות ליסה ומישל בלייר, שהיו בנות ארבעה חודשים בעת הצילומים.
מתוך פסקול הסרט התפרסמו בעיקר השירים "Daddy's Girl" של פיטר סטרה ו-"Bad Boy" של מיאמי סאונד משין.
דעת הקהל
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות של מבקרי הקולנוע. הוא דורג עם 74% ביקורות חיוביות באתר Rotten Tomatoes.
גם מבחינה מסחרית זכה הסרט להצלחה, עם הכנסות של 167 מיליון דולר בארצות הברית.
בעקבות ההצלחה, יצא ב-1990 סרט המשך עם אותם שחקנים ראשיים, בשם "שלושה גברים וליידי קטנה" (Three Men and a Little Lady), המתאר את עלילותיהם כאשר מרי בת חמש. הוא זכה להצלחה פחותה יותר מבחינה מסחרית, וכן קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות ממבקרי הקולנוע. בהמשך דובר על הפקה של סרט המשך שלישי, "שלושה גברים וכלה", אך נכון להיום (2015) הוא עדיין לא יצא לפועל.
ב-1990 יצא בהודו סרט בשפת מלאיאלאם על בסיס סרט זה.
ב-2007 יצא בהודו סרט בשפת הינדי על בסיס סרט זה.
ב-10.8.2020 דיסני הודיעו על גרסה מחודשת שלו במיוחד ל״דיסני+״ בכיכובו של השחקן זאק אפרון (שכבר כיכב בטרילוגיית סרטי ״היי סקול מיוזיקל״ שגם שייך לדיסני) בתפקיד ג׳ק
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה (1772–1806)
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה (בגרמנית: Louis Ferdinand Prinz von Preußen; 18 בנובמבר 1772 - 10 באוקטובר 1806), היה נסיך פרוסי שנהרג במהלך קרב זאלפלד.
ביוגרפיה
לואי פרדיננד נולד ב-18 בנובמבר 1772 לאוגוסט פרדיננד, נסיך פרוסיה ואליזבת לואיזה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, בתם של פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט וסופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה, והיה אחיינו של פרידריך השני, מלך פרוסיה. לואי פרדיננד היה מוזיקאי ומלחין מוכשר, ואף נחשב לפסנתרן מעולה.
אזוביון
אֲזוֹבְיוֹן (שם מדעי: Lavandula; שם נפוץ: לָבֶנְדֶּר) הוא סוג של בני-שיח או לעיתים רחוקות עשב ממשפחת השפתניים. הסוג מונה 48 מינים שנפוצים באפריקה ובאסיה. שבעה מינים נפוצים באירופה וארבעה בישראל וסביבתה.
השם הלועזי הנפוץ הוא לָבֶנְדֶּר ומתייחס לרוב למין המוכר ביותר שהוא האזוביון הרפואי (Lavandula angustifolia, בעבר Lavandula officinalis) שמפרחיו מפיקים שמן אתרי, לצורכי הארומתרפיה. השם המדעי גזור מן המלה הלטנית lavare, שפירושה רחצה, משום שבעבר הצמח שימש לבישום מי האמבט.
מאפיינים
מיני האזוביון בני-שיח או עשבים רב-שנתיים. הגבעולים רְבוּעִים. הלוואים נעדרים.
העלים נגדיים, פשוטים או מנוצים פעם או פעמיים, שפתם תמימה או משוננת.
התפרחות אמיריות (צומחות מקצה הגבעול) מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת. הפרחים ערוכים בדורים מדומים לאורך גבעול התפרחת ועל פי רוב יוצרים בקצהו כעין שיבולת צפופה. בכל דור 2 עד 10 פרחים ובתחתיתה חפים.
הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, דו-שפתניים ובעלי עוקץ קצר או כמעט יושבים. החפיות של הפרחים קצרים מאוד או נעדרים.
הגביע דמוי צינור, בעל 13 עד 15 עורקים, ודו-שפתנית עם 5 שיניים קצרות. בשפה העליונה שן אחת מורחבת שלפעמים עם יותרת קודקודית דמוית לב או ביצה. בשפה התחתונה 4 שיניים שוות או לעיתים בעלת 2 שיניים בלבד. השיניים הללו צרות יותר מזאת של השפה העליונה. הגביע משתייר ומעט מתרחב לאחר ההפריה.
הכותרת דו-שפתנית, צבעה כחול או סגול. צינור הכותרת בולט במידה רבה מן הגביע, הלוע מתרחב. השפה העליונה של הכותרת מפורצת לשתי אונות, שטוחה פחות או יותר או קמורה מבפנים, בדרך כלל קצרה מהשפה התחתונה. השפה התחתונה בת 3 אונות.
האבקנים 4, מעורים בצינור הכותרת וחבויים בתוכה, הזרים מופרדים האחד מן השני. הזוג הקדמי ארוך מהזוג האחורי. המאבקים עם 2 לשכות, ראשי המאבקים נפגשים ביניהם ונפתחים לאורך.
השחלה עילית, בעלת 4 מגורות ובכל מגורה ביצית אחת זקופה ועמוד העלי יוצא מבין המגורות, מבסיס השחלה ומתפצל בראשו לשתי זרועות. שתי הצלקות פחוסות, ביציות ומחוברות ביניהן.
הפרי מסוג מַפְרֶדֶת (schizocarp) שעשוי 4 פרודות (זרעים, אגוזיות יבשות) ועטופות בגביע משתייר.
הזרעים חלקים ומבריקים, בעלי עובר ישר.
תפוצה
מיני האזוביון נפוצים בכל אגן הים התיכון מזרח התיכון, ומזרחה עד הודו. בצפון אפריקה תפוצתו מדרימה למדינות כמו אתיופיה סודן וצ'אד. מיני התרבות גדלים באוסטריה, יוגוסלביה, בבולגריה, בקרים, בניו יורק, בצפון ניו זילנד, בדרום ניו זילנד, בוונצואלה, בוורמונט, במערב הימלאיה, באיים האזוריים, באיי מריאנה ובאיי נורפוק.
היסטוריה
היוונים קראו לצמח "נרדוס" על שם העיר הצפון סורית נהרדעא הנמצאת על גדות תעלה בין הפרת לחידקל (מיקומה הארכאולוגי לא ידוע). מין דומה לאזוביון הצומח בדרום מזרח אסיה, שימש כצמח רפואי להכנת שיקויים ומשחות, ובשפות המקומיות נקרא "שיבולת נרד".
שם הצמח "שיבולת-נרד" נמנה בין אחד עשר הסממנים של הקטורת בבית המקדש. אמנם אינו נזכר במפורש בין סממני הקטורת שצוינו במקרא, אבל בהלכה למשה מסיני נמסר שהוא אחד מהסממנים. במקרא בשיר השירים, מוזכר הנרד שלוש פעמים כדוגמה לצמח בעל ריח טוב כגון בפסוק: "עַד שֶׁהַמֶּלֶךְ בִּמְסִבּוֹ נִרְדִּי נָתַן רֵיחוֹ" (א', י"ב). לפי חלק מהדעות בהן של רש"י, ה-נרד הוא צמח האזוביון.
הצמח נותן את ריחו, בעיקר בעקבות מלילה של עליו, או באביב, מן הפרחים.
שימושים
השמן האתרי המופק מלבנדר מכיל חומרים רבים, העיקריים שבהם הם לינלאול ולינליל אצטט. קיים מכלוא בין מיני לבנדר הנקרא "לבנדין" שגם הוא משמש להפקת שמן אתרי, ואף נפוץ בגינות רבות בארץ. במטבח הצרפתי משמש הלבנדר אחד המרכיבים בתערובת התבלינים הרב דה פרובאנס.
שמן הלבנדר יודע ברפואה העממית כמרגיע, מפחית חרדות ומתחים ומעודד שינה. אמנם, קיימים מחקרים המראים כי צריכה אוראלית של שמן לבנדר יכולה לסייע לחרדה. עם זאת, בשל מגבלות מחקריות כגון גודל מדגם קטן, לא ניתן להגיע למסקנות ברורות לגבי מידת האפקטיביות. לא ברור גם אם ארומתרפיה בעזרת שמן לבנדר יכולה לסייע לחרדה או לבעיות אחרות. משמן הלבנדר מופקת תרופה בשם לשיאה (lasea), המיועדת לטיפול בחרדה והניתנת ע"פ מרשם רופא למבוגרים.
שמן אתרי אחר מופק מתוך אזוביון רחב-העלים (L. latifolia).
צוער
צוער הוא חניך בהכשרה מקצועית. לעיתים קרובות, נעשה שימוש במונח, על מנת להתייחס לחניכים במערכת צבאית שבסוף המסלול מקבלים דרגות קצונה, כמו בקורס קצינים, קורס טיס, קורס חובלים, בתוכנית תלפיות, בתוכנית חבצלות או מסלול אדרים. כמו כן, במונח נוהגים להשתמש גם בהקשרים אזרחיים - במדינת ישראל, למשל, קורס ההכשרה של הסגל הדיפלומטי של משרד החוץ נקרא "קורס צוערים".
במדינות דוברי אנגלית, המונח המקובל הוא: officer cadet. משמעות המושג יכולה להשתנות בין המדינות.
אטימולוגיה
מקור המושג העברי במשנה, שם מסופר על "צוֹעֲרֵי הַלְוִיִּם", ששרו יחד עם הלויים בבית המקדש, אבל לא ניגנו ולא עמדו על הדוכן.
מבחינה היסטורית, "צוער" (באנגלית: Cadet) היה כינוי מסורתי שהיה מקובל כבר בראשית המאה ה-17, עבור ילדים שאינם הבכורים בקרב אנשי האצולה האירופית. בעוד הבנים הבכורים היו יורשים כמעט את כל התארים והנכסים, באופן מסורתי הצוערים היו פונים אל קריירה דתית או צבאית. כנראה מסיבה זו, במדינות מסוימות, החלו לכנות צעירים ממעמד האצולה, אשר למדו בבתי ספר צבאיים או בקורסים להכשרת קצינים, בכינוי "צוערים".
השימוש המוקדם ביותר הידוע בכינוי זה נעשה על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, בשנת 1682.
סימני הזיהוי של צוערים בצה"ל
אף כי מעמדו של צוער איננו נחשב בצה"ל לדרגה בפני עצמה, המסלולים העיקריים המכשירים את אנשי הקצונה לעתיד (קורס קצינים, קורס חובלים וקורס טיס), וכמו כן תוכנית חבצלות, תוכנית תלפיות ומסלול אדרים, משתמשים בדרגות כתף מיוחדות לסימון חניכיהם, תוך הפרדה ברורה בין כל שלב ושלב בתהליך הכשרתם של הצוערים. לכן, ניתן לראות בדרגות כתף אלה מעין סימני דרגות. לעומת זאת, בתוכנית פסגות עונדים החניכים כותפות עם סימון מיוחד בתקופת סדרות הקיץ בלבד, כאשר הסימון הזה אינו מסמל שלב או שנת הכשרה.
כותפת השלב הראשון "המכין" זהה לכותפות שאר השלבים אך חלקה.
מיקי עמית
מיקי עמית (נולד בשנת 1945) הוא מאייר, צייר ומעצב גרפי ישראלי.
חסיד הרישום הבסיסי. עבודותיו מאופיינות בדמויות ונוף אורבני משולבים בקו סוער ובצביעה אקספרסיבית. רישומיו מופיעים בלמעלה מ-25 ספרים בשלל תחומים. השתתף בעשרות תערוכות בישראל ובעולם.
שירת כאיש צוות אוויר בטייסת 120 ובטייסת 103 הידועה כטייסת הפילים של חיל האוויר הישראלי. חלק ניכר מיצירות האמנות שלו עוסק בתחום התעופה ומעטר את ספרי הוצאת "מערכות", ביטאון חיל האוויר ועוד.
ביוגרפיה
יליד חיפה. כילד ציוריו החלו להתפרסם בעיתוני ילדים כמו דבר לילדים והארץ שלנו.
עבודותיו מתפרסמות החל משנות ה-60 של המאה ה-20 ומוצגות בתערוכות בישראל ובעולם.
חבר באגודת המאיירים בישראל, באגודת הקריקטוריסטים בישראל ובאגודת ציירי התעופה באוסטרליה.
ספרים שאייר
ספרים באיורו של מיקי עמית (רשימה חלקית):
שעורה כלואה
שעורה כלואה, ידועה גם בשם כלזיון (באנגלית: Chalazion), אשר משמעו ביוונית "ברד קטן", היא ציסטה באזור העפעף הנגרמת כתוצאה מסתימה בבלוטת שומן. הכלזיון נמצא בדרך כלל באמצע העפעף, בצבע אדום, ואינו כואב. בדרך כלל הוא גדל בהדרגתיות במהלך מספר שבועות.
כלזיון עשוי להתרחש בעקבות שעורה או נובע משמנים מוקשים אשר חוסמים את הבלוטה. הבלוטה החסומה היא בדרך כלל בלוטת מייבומיאן (באנגלית: meibomian), אך היא יכולה להיות גם בלוטת זייס (באנגלית: Zeis). השעורה והצלוליטיס עשויים להופיע באופן דומה. השעורה, עם זאת, בדרך כלל פתאומית יותר בהופעתה, כואבת, ומתרחשת בקצה העפעף. גם צלוליטיס בדרך כלל כואב.
הטיפול מתחיל בדרך כלל בקומפרסים חמים. במקרה והוא לא יהיה יעיל, ניתן לנסות הזרקת סטרואידים לתוך הנגע. במקרה והוא גדול, ייתכן שיהיה מומלץ לחתוך ולנקז. אף על פי שהמחלה נפוצה, שכיחותה המדויקת של התופעה אינה ידועה.
אבחון
ציסטה של שעורה כלואה או מייבומיאן עלולה להיות לפעמים מאובחנת בטעות כשעורה.
טיפול
אנטיביוטיקה אקטואלית - טיפות עיניים או משחה - (למשל, כלורמפניקול או חומצת פוסיד) משמשת לעיתים כטיפול ראשוני לדלקת חריפה, אך אחרת היא בעלת ערך קטן בטיפול בכלזיון. הכלזיון לעיתים קרובות נעלם ללא טיפול נוסף תוך כמה חודשים, וכמעט הכל ייספג שוב תוך שנתיים. מרפא שעשוי להקל באמצעות הנחת תחבושת חמה על העין הפגועה במשך כ־15 דקות, 4 פעמים ביום. זה בעצם מנקז ומרפא על ידי ריכוך השמן המוקשה אשר חוסם את התעלה.
אם הכלזיון ממשיך לגדול או שאינו מתייצב תוך כמה חודשים, הטיפול האפשרי הוא הזרקת סטרואידים לנגעים הקטנים, וניתוח הסרה - בהרדמה מקומית - לנגעים הגדולים. בדרך כלל התהליך נעשה מתחת לעפעף על מנת למנוע צלקת על העור. אך אם הכלזיון ממוקם ישירות מתחת לרקמות החיצוניות של העפעף, מומלץ לכרות מלמעלה, כדי למנוע נזק מיותר בעפעף עצמו. ההאפידרמיס של העפעף בדרך כלל מתוקן היטב, מבלי להשאיר שום צלקת גלויה. תהליך הכריתה משתנה בהתאם למרקם הכלזיון: בעוד שניתן להסיר חומר נוזלי בקלות בחדירה מינימלית, על ידי ניקוב הכלזיון והפעלת לחץ על הרקמה שמסביב, חומר מוקשה בדרך כלל מחייב חתך גדול יותר, אשר יכול להיות מגורד. כל חומר שרידי צריך לעבור מטבוליזם בתהליך הריפוי שלאחר מכן, אשר מתבצע בדרך כלל בעזרת מכשיר רגיל של חום יבש. כריתה של כלזיון גדול עלולה לגרום לשטף דם גלוי סביב העפעף, אשר יפוג תוך שלושה או ארבעה ימים, ואילו הנפיחות יכולה להימשך זמן רב יותר. כריתת הכלזיון מתבצעת במרפאת חוץ, ובדרך כלל אינה נמשכת יותר מחמש עשרה דקות. עם זאת, בשל סיכונים של זיהום ושל נזק חמור לעפעף, הליך זה צריך להתבצע על ידי רופא מקצועי בלבד.
כלזיון עלול לחזור על עצמו, ואז בדרך כלל מתבצעת ביופסיה כדי לשלול אפשרות של גידול.
ניתוח
ניתוח כלזיון מתבצע בדרך כלל על ידי רופא עיניים. סוג זה של ניתוח הוא הליך פשוט שמתבצע בדרך כלל תוך יום אחד, והאדם אינו צריך להישאר בבית החולים להמשך טיפול רפואי.
ניתוח להסרת כלזיון מבוצע בהרדמה מקומית או כללית. לרוב, הניתוח בהרדמה כללית נעשה בניתוח ילדים כדי לוודא שהם נשארים יציבים כדי למנוע פגיעה בעין. משתמשים בהרדמה מקומית בניתוח מבוגרים, והיא מתבצעת באמצעות זריקה קטנה לתוך העפעף. ניתן למזער את חוסר הנוחות הנובע מהזריקה בעזרת קרם הרדמה, אשר מורחים אותו באופן מקומי.
ניתן להסיר את הכלזיון בשתי דרכים, בהתאם לגודל של הציסטה. את הכלזיון הקטן יחסית מסירים באמצעות חתך קטן בחלק האחורי של העפעף. המנתח או המנתחת מרימים את העפעף ובכך הם יכולים לגשת לחלק האחורי של פני השטח שלו ולעשות חתך של כ־3 מ"מ בחלק העליון של הכלזיון. לאחר מכן הגוש מוסר, ומפעילים לחץ במשך כמה דקות כדי לעצור את הנטיפה שעלולה להתרחש כתוצאה מהתהליך. ניתוח של כלזיון קטן אינו מחייב תפרים, מפני שהחתך נמצא בחלק האחורי של העפעף ולכן לא ניתן לראות אותו, והתוצאה הקוסמטית מעולה.
כאשר שוקלים ניתוח כלזיון, חולים הנוטלים אספירין או כל תרופה אחרת לדילול דם, מומלץ להפסיק לנטול אותם שבוע לפני ההליך מפני שהם עשויים להוביל לדימום בלתי נשלט. ישנם מספר בדיקות הנעשות לפני הניתוח על מנת לוודא שהחולה במצב טוב לעבור את הניתוח.
במקרים נדירים, המטופלים נשארים לשמירת לילה בבית החולים לאחר ניתוח הכלזיון. זה כולל מקרים שבהם אירעו סיבוכים בניתוח, והמטופל צריך להיות תחת פיקוח הדוק. עם זאת, ברוב המקרים, המטופלים יכולים לחזור הביתה אחרי שהניתוח מסתיים.