cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב חי זריהן
ביוגרפיה
בשנת ה'תר"ס ייסד בטבריה את ישיבת "כתר תורה" יחד עם הרב מכלוף שטרית, הרב משה מאיר חי אליקים והרב אהרון הלוי סקלי.
בשל אהבתו לארץ ישראל, סירב לצאת לחו"ל על מנת לאסוף כספים בקהילות ישראל עבור מוסדות רבי מאיר בעל הנס, ובכללם הישיבה שעמד בראשה, זאת בניגוד לחכמי טבריה אחרים שהיו יוצאים למטרה זאת.
בשנת 1914 (ה'תרע"ד) לאחר פרישת הרב יעקב הכהן סקלי מבית הדין בטבריה, מונה הרב זריהן לדיין שלישי במקומו, יחד עם הרב שמואל בן קיקי והרב אליהו ילוז שהיה אב בית הדין. בשנת 1929 (ה'תרפ"ט) בעקבות פטירת הרב אליהו ילוז, מונה הרב זריהן לשמש כאב בית הדין במקומו, תפקיד אותו מילא עד פטירתו. בתקופה זו נשא ונתן בהלכה ובקבלה עם הרב אשר זאב ורנר שנחשב למקורבו והעריכו מאד.
מלבד פועלו בבית הדין היה מעורב רבות בעסקי הקהילה היהודית בעיר, ועמד בראש הוועד לשיקום בית הכנסת עץ החיים שעל שפת הכנרת, שחרב במהלך השיטפון שאירע בטבריה בשנת 1934. כן כיהן כנשיא כולל רמב"ם, וניהל את ענייני ישיבות העיר.
הרב זריהן הלך לעולמו ב-2 באוגוסט 1953 (כ"א באב ה'תשי"ג) ונקבר בבית קברות טבריה הישן. בצוואתו הקדיש את ביתו וספריו לבית המדרש "יעקב ולאה" בעיר, תוך מטרה להנציח בזה אותו ואת אשתו. אשתו לאה הלכה לעולמה בשנת תשכ"ח.
תלמידיו היו הרב שלמה ילוז והרב יוסף חיים ילוז. גיסו, אחיה של אשתו לאה, היה הרב משה חמווי.
קנאותו
כשנחקק חוק שירות לאומי בשנת 1953 (ה'תשי"ג) היה מראשוני החותמים על כרוז "גילוי דעת" שפרסמו רבני ארץ ישראל האוסר גיוס של בנות בכל מסגרת שהיא בבחינת יהרג ואל יעבור.
היה מראשי הלוחמים במערכה נגד חילולי שבת בטבריה, ובכנס שערך ארגון "משמרת השבת" (בשנת ה'תש"ח) בבית הכנסת הגדול שבקריית שמואל, בו השתתפו רבנים רבים, הוא הוזמן לנאום כראש הדוברים. כחצי שנה לאחר מכן, כאשר עיריית טבריה התכוונה לחוקק "חוק עזר למען השבת", שלח הרב זריהן מכתב ברכה לראש העיר ולחברי המועצה בשל "התכוננות המועצה המורחבת כעירייה יהודית טהורה".
בחוששו מהשפעה חילונית על חיי הדת בקרב הקהילה היהודית, הוא התנגד בתקיפות להקמת בית הספר אליאנס בעיר טבריה, וסירב להידבר עם מייסדיו או להגיע עימם לפשרה בשיטת הלימוד. לשם כך אף הסתובב ברחבי הארץ ואסף כספים עבור בית הספר המסורתי בעיר בו תמך.
Lust for Life
הסינגל מתוך האלבום "Love", יצא לאור ב-18 בפברואר 2017.
רקע והפקה
לאחר שהוציאה את אלבומה הרביעי Honeymoon, אמרה דל ריי בראיון ב-NME: "יש לי מחשבות מוקדמות על הכיוון של האלבום הבא שלי. חברת התקליטים בה אני חתומה; אינטרסקופ, מעניקה לי את הזכות להוציא אלבום מתי שארצה ולכן איני לחוצה כלל". במהלך פברואר 2016, בריאיון למגזין הבילבורד הצהירה כי האלבום הזה יהיה שונה ברובו מהקודם, אך עדיין יזכיר אותו בצורה כזו או אחרת.
שם האלבום פורסם לראשונה ב-29 במרץ 2017. עטיפתו פורסמה כמה שבועות לאחר מכן, ב-11 באפריל. בריאיון עם קורטני לאב מ-Dazed Digital, אישרה כי את השיר הנושא "Lust for Life", תשיר יחד עם דה ויקנד, תוך שהוסיפה כי שון לנון ישתתף בשיר "Tomorrow Never Came", שיתפקד כרצועה ה-13 באלבום.
קידום
במהלך ינואר 2017, נרשם השיר "Young In Love", כשיר אותו עתידה דל ריי להוציא. מיד לאחר מכן, שונה שמו ל-"Love" והוא יצא לאור כסינגל הראשון מתוך האלבום ב-18 בפברואר 2017. באותו היום בו פורסם שמו האמיתי של השיר, דלף הוא לאינטרנט ובעקבות כך הוקדם מועד יציאתו המקורי כסינגל. בעקבות ההדלפה, פורסם קליפ השיר כבר ב-20 בפברואר. כמו כן, "Love" נכנס למקום 44 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום ה-2 במצעד במצעד שירי הרוק של בילבורד.
ב-19 באפריל, תחנת הרדיו הבריטית BBC Radio 1 ביצעה את השמעת בכורת שיא הנושא מתוך האלבום;"Lust for Life", בו התארח הזמר-יוצר דה ויקנד. השיר יצא לאור ב-19 באפריל 2017, כסינגל השני מתוך האלבום, והיה זמין לרכישה בחנות האייטונס.
ב-12 ביולי הוציאה דל ריי את "Summer Bummer" ו-"Groupie Love" כסינגלים השיווקיים היחידים מתוך האלבום. הם, בדומה לקודמים, היו זמינים לרכישה בחנות האייטונס גם כן, בסמוך לצאתו כסינגלים שיווקיים. כמו כן, הוציאה את הסינגל השיווקי "Coachella – Woodstock in My Mind".
קרב חרקוב הראשון
קרב חרקוב הראשון נערך בסתיו 1941 במסגרת המאמץ הסובייטי לבלום את ההתקדמות הגרמנית מזרחה. כתוצאה מקרב זה נכבשה העיר חרקוב שהייתה צומת תחבורתי ומרכז תעשייתי חשוב.
רקע
לאחר תבוסה של הכוח העיקרי של החזית הדרום-מערבית במהלך קרב קייב, לקראת 20 בספטמבר קבוצת ארמיות דרום הגיעה לעיר פולטבה במזרח אוקראינה. בחזית הסובייטית נוצר חור ברוחב של כ-100 ק"מ שהצבא האדום לא הצליח לסגור. הגרמנים נהנו מעדיפות וניצלו יכולות פיקוד וניוד כוחות תוך תאום בין היחידות השונות והתקדמו ללא התנגדות של ממש. אומנם בעקבות החלטה אסטרטגית גרמנית על העברת קבוצות שריון לטובת מתקפה לכיוון מוסקבה החלה האטה בהתקדמות בחזית זה. תוך מאמץ גדול הפיקוד הסובייטי הצליח לייצב את החזית והקים מחדש את החזית הדרום-מערבית מכוחות עתודה ותגבורות שהגיעו מחזית הדרומית. בראש החזית הועמד סמיון טימושנקו.
היסטוריה של חרקוב
בסוף המאה ה-19 חרקוב התפתחה למרכז תעשייתי חשוב. בשנים 1917–1934 העיר הייתה בירה של אוקראינה הסובייטית.
במהלך תוכניות החומש הראשונות בעיר נבנו מפעלי תעשייה רבים. לקראת שנת 1940 העיר הייתה השנייה בגודלה באוקראינה וה-4 בברית המועצות.
העיר הייתה מרכז של פיקוד צבאי חרקוב שבשטחו התגוררו כ-30% מאוכלוסיית אוקראינה. בעיר היו ממוקמות מספר בתי ספר לקצינים.
תעשיית חרקוב כללה בין היתר:
תוכניות ורמאכט
הפיקוד העליון של הגרמניה הנאצית היה מודע לחשיבות העיר. אדולף היטלר ציין שלאחר איבוד התעשייה בלנינגרד וחרקוב, תעשיית הנשק הסובייטית תקרוס.
החל מיולי 1941 החלו הפצצות אוויריות מסיביות של האזור.
המתקפה לכיוון העיר נוהלה על ידי הארמייה השישית הגרמנית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו תוך שהיא מקבלת תמיכה מהארמייה ה-17 ויחידות נוספות:
תוכניות הצבא האדום
על הגנת העיר והסביבה הופקדה הארמייה ה-38 בפיקוד איוואן מרשלקוב. הפיקוד הסובייטי העריך שמתקפה תבוא מכיוון פולטבה וקרסנוגרד ולכן דאג להקים באזור זה מערך הגנה מבוצר.
בהתאם לפקודת הסטבקה מ-16 בספטמבר 1941 החל פינוי מאורגן של מפעלי תעשייה מחרקוב והכנות להריסה ומיקוש מתקנים חשובים בעיר עצמה.
לקראת 20 באוקטובר כבר פונו מהעיר 70 מפעלים גדולים במאות רכבות משא. מעיר פונתה גם אוכלוסייה אזרחית רבה, כולל אוכלוסייה יהודית, אם כי לא נערך מאמץ מיוחד לפינוי היהודים, והם עזבו את העיר על בסיס הנחיות כלליות.
בסוף ספטמבר 1941 החל מיקוש העיר. במהלך פעילויות המיקוש הוטמנו במבנים בעיר כ-110 טון חומר נפץ. הפיקוח על ההכנות והביצוע של מיקוש העיר הוטל על ניקיטה חרושצ'וב. בסך הכול הוטמנו מעל 35 אלף מוקשים ברחבי העיר.
יחידות שהשתתפו בקרב:
השלב הראשון
ב-7 באוקטובר הארמייה ה-17 הגרמנית הצליחה לפרוץ את קו ההגנה הסובייטי ולחצות את הכביש המהיר חרקוב-רוסטוב על דון.
לקראת 15 באוקטובר הגרמנים כבר היו כ-50 ק"מ מחרקוב והצבא האדום החל בקרבות מגננה בהתבסס על קוויי הביצורים שנבנו במהלך ספטמבר.
בעקבות תבוסת הצבא האדום באזורים אחרים ובמיוחד בכיוון מוסקבה הוחלט לסגת למרות יכולת להגן על קווי הביצורים. הארמייה ה-38 קיבלה פקודה לעמוד בקו ההגנה במרחק של 30–40 ק"מ מהעיר עד ל-23 באוקטובר לפחות. כתוצאה מנסיגה מקו הגנה מקורי, קווי החזית התארכו והיה קושי לעמוד במשימה.
קרבות סביבות העיר
במהלך 19 ו-20 באוקטובר הגרמנים הצליחו לפרוץ את קו ההגנה הסובייטי והייתה סכנה לכיתור העיר. בשלב זה הכוח העיקרי להגנת העיר היה חיל מצב שממוקם בעיר. למטרה לשפר את המצב, מפקד הארמייה ה-38 הסובייטית פיקד על חיל המצב לצאת מהעיר להתמקם בקו הביצורים הקידמי. אומנם לאור יכולת מבצעית ירודה של היחידות ומסע לילי המהלך לא הצליח. חלק מהיחידות לא מצאו את הקו הנדרש, כ-30% מכוח האדם ערק וסוכם שיש להחזיר את היחידה לעמדות בתוך העיר. בסך הכול המהלך הביא לבלבול ואיבוד זמן יקר. ב-20 באוקטובר 1941 הגיעו הכוחות הגרמניים לפאתי העיר המערביים, הקורפוס ה-55 בפיקודו של ארווין פירוב הופקד על ההתקפה על העיר. בעוד שהדיוויזיה הקלה ה-101 הייתה עדיין כשישה קילומטרים מערבית לחרקוב, דיוויזיית הרגלים ה-57 בפיקודו של אנטון דוסטלר נפרסה ישירות לחלק הדרומי של העיר. לקראת ערב 20 באוקטובר הגרמנים היו בפרברי העיר ולא היה קיים קו הגנה סובייטי רציף. באותו יום התקבלה פקודה של אלכסנדר ואסילבסקי שהיה ראש המטה הכללי הסובייטי להגן על העיר יומיים-שלושה לפחות.
קרבות בעיר
פיקוד הארמייה ה-38 לקח על עצמו את הפיקוד על הגנת העיר. מעשית זה גרם למצב שכוחות הצבא האדום קיבלו פקודות גם מפיקוד הארמייה ה-38 וגם ממטה הגנת העיר. המצב החמיר לאחר הפעלת מיקוש ופיצוץ תחנות כוח עירוניות, מרכזיות טלפון ומערכות אספקת מים. מכיוון שביחידות שדה לא היו מכשירי קשר היה קושי רב בניהול קרב הבלימה.
ב-21 באוקטובר הגרמנים החלו להתארגן מחדש במטרה להתחיל מתקפה כוללת על העיר ב-23 באוקטובר. המתקפה אכן החלה מהבוקר ותוך זמן קצר הגרמנים הגיעו לשכונות המגורים של העיר. לקראת סוף היום הראשון של הלחימה הגרמנים התבססו בשכונות מערביות של העיר ואף חצו מסילת רכבת שעברה בעיר מצפון לדרום. בעקבות המצב, מפקדת הדיוויזיה ה-216 החליטה לסגת מזרחה. מפקדת הארמייה ה-38 בהיוודע על הנסיגה ביטלה את הפקודה ודרשה מהדיוויזיה לחזור לעמדות הקודמות ואף לתקוף. אומנם מכיוון שבמהלך הנסיגה כוח הנדסה של הדיוויזיה פיצץ את גשרים על הנהר שחוצה את העיר לא היה ניתן לחזור לעמדות המקוריות. כללית ניתן לציין שלא הייתה הגנה מאורגנת על העיר.
ב-24 באוקטובר הגרמנים המשיכו להתקדם. חלק מהגשרים על הנהר לא פוצצו עקב תקלה טכנית וזה איפשר לגרמנים לחצות את הנהר ולהגיע לחלק המזרחי של העיר. לקראת 26 באוקטובר הצבא האדום עזב את העיר.
השלכות הקרב
בעקבות כיבוש חרקוב ובלגורוד קבוצת ארמיות דרום השלימה את המשימות לשנת 1941 ועברה למגננה. מתקפות נמשכו רק בחצי האי קרים ולכיוון רוסטוב על דון. התעמולה הסובייטית הודיע על עזיבת חרקוב רק ב-29 באוקטובר תוך ציון שבעיר נהרגו 120 אלף חיילים גרמנים, לנתונים אלו לא היה שום ביסוס. בעיר נותרו כ-460 אלף תושבים.
עם זאת, הפיקוד הסובייטי הצליח למנוע כיתור משמעותי במרחב חרקוב ולאפשר למערכות תחבורה לפנות את מפעלי תעשייה כבדה מהעיר.
בעקבות כך שלקראת סוף אוקטובר הצבא האדום התבסס על קווי הגנה המתוכננים, הפיקוד העליון הסובייטי ראה במצב תוצאה סבירה. גנרל איוואן מרשלקוב קיבל מינוי לסגן מפקד החזית. לאחר כישלון בקרב חרקוב השני, מרשלקוב הועבר מתפקיד בכיר ונשלח לנהל קורס קצינים צעירים.
הגרמנים הצליחו להפעיל מחדש מתקנים תעשייתיים בעיר והחל משנת 1942 העיר הייתה מרכז תחבורתי ותעשייתי חשוב.
במשך כל שנת 1942 הצבא האדום ניסה לשחרר את העיר והיא אף שוחררה לתקופה מסוימת אך נעזבה בפעם השנייה. שחרור סופי של עיר התרחש רק ב-23 באוגוסט 1943 ובעיר היו רק כ-200 אלף תושבים לעומת כ-900 אלף לפני המלחמה. העיר כולה נהרסה והיה צורך להקים אותה מחדש.
טין ידבאיי
טין ידבאיי (בקרואטית: Tin Jedvaj, נולד ב-28 בנובמבר 1995 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בפנאתינאיקוס ובנבחרת קרואטיה בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
אביו, זדנקו ידבאיי, הוא כדורגלן עבר בוסני. ידבאיי החל את הקריירה באקדמיית הנוער של דינמו זאגרב בשנת 2013, ושיחק כבלם לצידו של יוסיפ שימוניץ' הוותיק. בעונתו היחידה בקבוצת הבוגרים, זכה באליפות ליגת העל הקרואטית, והיה חלק משמעותי בהשגתה, ולאחר מכן הוסיף זכייה במשחק הסופר קאפ הקרואטי. ביולי 2013 נמכר ידבאיי לרומא, שהתעניינה בו עקב יכולותיו ההגנתיות הגבוהות. ידבאיי כמעט שלא שיחק ברומא, ובעונת 2013/14 צבר שתי הופעות בלבד. בתום עונה זו הושג הסכם השאלה בין רומא לבאייר לברקוזן, אליה יושאל ידבאיי עד לתום עונת 2015/16. ידבאיי פתח את עונת 2014/15 בלברקוזן היטב, וסייע לקבוצה להעפיל לליגת האלופות לאחר ששיחק בפלייאוף העלייה מול פ.צ. קופנהגן בשני המשחקים, והציג משחק הגנה מצוין. באוגוסט 2014 ערך את הבכורה בבונדסליגה, כאשר סייע לבאייר לברקוזן לשמור על שער נקי ולנצח את בורוסיה דורטמונד במחזור הפתיחה בתוצאה 0–2. במשחק השני של העונה, בו ניצחה באייר לברקוזן את הרטה ברלין בתוצאה 2–4, הבקיע ידבאיי את שערו הראשון בקבוצה.
ב-20 בינואר 2015 הודיעה באייר לברקוזן כי רכשה את ידבאיי מרומא, והוא חתום על חוזה בקבוצה עד לשנת 2020. בתחילת עונת 2015/16 נפצע ידבאיי, והחמיץ את רוב המחצית הראשונה של העונה. ב-20 באוגוסט 2019 הושאל ל אאוגסבורג לעונה אחת. בעונת ההשאלה לאאוגסבורג, 2019/20, הבקיע ידבאיי שני שערי ליגה ב-31 הופעות, וסיים עם קבוצות במקום ה-15 בבונדסליגה. בתום עונת ההשאלה, חזר ידבאיי לבאייר לברקוזן.
ב-24 ביולי 2021 חתם ידבאיי בלוקומוטיב מוסקבה לארבע שנים.
ב-20 בדצמבר 2022 הושאל לאל-עין מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
קריירה בינלאומית
ידבאיי שיחק בכל נבחרות קרואטיה הצעירות, ובספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת קרואטיה הבוגרת, כאשר שיחק 13 דקות במשחק ידידות מול נבחרת קפריסין. ידבאיי זומן לסגל הקרואטי ליורו 2016, בו ערך הופעה אחת, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על ספרד במחזור האחרון בשלב הבתים, שסידר לקרואטיה עלייה לשמינית הגמר מהמקום הראשון בבית. ידבאיי לא שיחק במשחק שמינית הגמר, בו הפסידה קרואטיה 0–1 לפורטוגל בהארכה והודחה מהטורניר.
בשנת 2018 זומן ידבאיי לסגל הקרואטי למונדיאל 2018, בו קרואטיה הגיעה עד למשחק הגמר, בו הפסידה 2–4 לצרפת. ידבאיי ערך הופעה אחת בטורניר זה, כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על איסלנד במחזור האחרון של שלב הבתים. בנובמבר 2018 הבקיע ידבאיי את שערי הבכורה שלו במדי נבחרת קרואטיה, כשהבקיע צמד בניצחון 2–3 על ספרד במסגרת ליגת האומות.
Carolus Rex
Carolus Rex הוא אלבום הקונספט השביעי של להקת הפאוור/הבי מטאל השוודית סבטון. האלבום יצא ב-23 במאי 2012, בגרסה אנגלית ושוודית יחד. כהמשך לאלבומים הקודמים של הלהקה, האלבום עוסק במלחמות. באלבום הזה, השירים עוסקים בקרל השנים עשר, מלך שוודיה.
רשימת שירים (גרסה בינלאומית)
בנוסף- רצועת בונוס המכילה גרסת כיסוי לשיר In the Army Now של להקת Status Quo.
פומה קוסטה-ריקנית
פומה קוסטה-ריקנית (שם מדעי: Puma concolor costaricensis) הוא תת-מין של פומת הרים.
מאפיינים
הפומה צדה בעיקר בלילה ויכולה לעבור מרחקים רבים בחיפוש אחר מזון. ההמלטה הממוצעת של הפומה היא שלושה גורים, כמו כן צבע הפרווה של הפומה הוא חום בהיר ללא סימנים. תת-מין זה מדורג כתת-מין השני בגודלו בקוסטה ריקה וניתן למצוא אותם בבתי גידול שונים. משקלם הוא 25-80 ק"ג, וכשאר הפומות גם פומה זו מהירה מאד, ויכולה לתמרן במיומנות רבה. מאמצי השימור של הפומה קוסטה-ריקנית התדרדרו מכיוון שמאמצי השימור בקוסטה ריקה התמקדו יותר ביגואר שמושך יותר ציידים בגלל פרוותו. בכל זאת, בגלל שלפומה הקוסטה-ריקנית אין פרווה עם כתמים, ובזכות זה ניצודה פחות, מצב השימור שלה הוא ללא חשש.
שמואל בן קיקי
הרב שמואל בן קיקי (ה'תר"ב – ה'תרע"ט;  1842 – 1919) היה משורר, פייטן, רב ואב בית דין בטבריה וממנהיגי הקהילה היהודית בעיר.
ביוגרפיה
נולד ברבאט שבמרוקו בשנת ה'תר"ב (1842) לרב דוד בן קיקי, שהיה מנכבדי ומנהיגי הקהילה.
בהיותו כבן שלוש עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בעיר טבריה. בהיותו נער צעיר התייתם מאביו, והוא חונך בישיבות רבני טבריה. בבחרותו התפרסם בשקידתו בתורה, ונהג מפעם לפעם לכתוב שירים וחרוזים, ועקב כך התפרסם כדרשן ומליץ. בהגיעו לפרקו, נישא בזיווג ראשון לשרה, בת הרב יוסף דוד אבולעפיה, ראש הרבנים בטבריה, ומאוחר יותר לחנה בת יעקב בן-קיקי, בזיווג שני.
מלבד עיסוקו בתורה היה מעורב רבות בצרכי הקהילה, וכיהן שנים רבות כמזכיר כולל רבי מאיר בעל הנס. בשנת ה'תרנ"ג נשלח לראשונה על ידי רבני העיר לשמש כשד"ר עבור הכולל בקרב קהילות תוניס וטריפולי, ומאז נשלח פעמיים נוספות. שנות שליחותו השתרעו בערך בין השנים ה'תרנ"ג – ה'תרנ"ז, (1893 -1897), ולאחר מכן בין השנים ה'תרס"ד  ה'תרע"א (1904 – 1911) לערך.
בשל חיבתו הגדולה לספרים אצר לו ספרייה גדולה שהייתה מוכרת בעיר, אך בעת השיטפון בטבריה (ב-14 במאי 1934) נהרסה רובה ככולה.
היה חבר בבית הדין של העיר בראשות הראב"ד הרב יעקב הכהן סקלי, וחתימתו מופיעה על רבים מפסקי בית הדין, הסכמות לספרים וכרוזים מטעם רבני טבריה באותה תקופה. לאחר פטירת הרב יעקב הכהן סקלי התמנה תחתיו לאב בית הדין, כשלצידו כיהנו דדיינים הרב יהודה רבוח, הרב יעקב חי זריהן והרב אליהו ילוז.
מלבד פסיקת הלכה עסק גם בהרבצת תורה, ובין תלמידיו ניתן למצוא אף את הרב יעקב חי זריהן, שלימים התמנה לרב הראשי של טבריה.
הרב בן קיקי נודע גם בשל היותו משורר ופייטן, והשאיר אחריו בכתב יד ספר שלם של פיוטים ושירים. אחד מפיוטיו, המבוסס על י"ג העיקרים, נדפס בספר "שופריה דיעקב" של תלמידו הרב זריהן.
נפטר בטבריה בג' טבת ה'תרע"ט (1919) כבן שמונים, ונטמן בבית הקברות בעיר.
בניו
בנו הראשון, דוד, נפטר בצעירותו. גם בנו השני, אליהו, נפטר בחיי אביו בעת היותו שליח מטעם קהילת טבריה בביירות. ילדים נוספים שלו: חיים, רבקה, יהודה ועוד.
חיבוריו
חיבורים נוספים שלו היו "שירי קודש ושירי חול" ו"דרושים ופסקים". חלק משיריו הודפסו בספר "שופריה דיעקב" של הרב יעקב חי זריהן.
פאנל סולארי
פאנל סולארי או לוח סולארי הוא כינוי שגור למודול פוטו־וולטאי.
מודול פוטו־וולטאי, או PV, הוא מכלול של תאים פוטו־וולטאיים המאוגדים במסגרת להתקנה. תאים פוטו־וולטאיים אלה משתמשים באור השמש כמקור אנרגיה ומייצרים חשמל בזרם ישר. אוסף של מודולי PV נקרא פאנל PV, ומערכת של לוחות היא מערך סולארי. מערך כזה משמש כמערכת לאספקת חשמל ישירות לציוד חשמלי או לרשת חשמל.
יעילות
כל מודול מדורג על ידי הספק הפלט DC שלו בתנאי בדיקה סטנדרטיים (STC) ומכאן שהספק היציאה בפועל בשטח עשוי להשתנות. הספק של מודול נע בדרך כלל בין 100 ל־365 ואט (W). היעילות של מודול קובעת את שטח המודול בהתחשב באותה תפוקה מדורגת – מודול 230 ואט עם יעילות של 8% יהיה בעל שטח כפול ממודול 230 ואט עם יעילות של 16%. חלק מהמודולים הסולאריים המתקדמים הזמינים מסחרית עולים אף על יעילות של 24%.
פאול ברנייס
פאול יצחק ברנייס (17 באוקטובר 1888 – 18 בספטמבר 1977) היה מתמטיקאי ופילוסוף יהודי-שווייצרי שעסק בלוגיקה מתמטית, תורת הקבוצות האקסיומטית ופילוסופיה של המתמטיקה.
פאנל סולארי
יעילות
בהתאם לאופן הבנייה, מודולים פוטו־וולטאיים יכולים לייצר חשמל ממגוון תדרי אור, אך בדרך כלל מודול מסוג מסוים אינו יכול לכסות את כל תחום אנרגיית השמש (באופן ספציפי, אולטרה סגול, אינפרא אדום ואור נמוך או מפוזר). לפיכך, חלק ניכר מאנרגיית השמש לא מנוצלת על ידי מודולים סולאריים.
פאול ברנייס
ביוגרפיה
פאול ברנייס נולד בשנת 1888 בלונדון, בן בכור לשרה ויוליוס ברנייס, חלק ממשפחה יהודית מכובדת של מלומדים ואנשי עסקים. אבי סבו היה הרב יצחק ברנייס, רבה של המבורג. היו לו אח ושלוש אחיות. מלונדון עברה משפחתו לפריז, ומשם לברלין, שם למד ברנייס ב-Köllnisches Gymnasium בשנים 1895–1907. בנעוריו עסק בנגינה בפסנתר ובהלחנה. ב-1907 החל ללמוד באוניברסיטת ברלין ולמד בה מתמטיקה אצל ישי שור, אדמונד לנדאו, פרדיננד גאורג פרובניוס ופרידריך שוטקי, פילוסופיה אצל אלואיס ריל, קארל שטומפף וארנסט קסירר ופיזיקה אצל מקס פלאנק. בשנים 1910–1912 למד באוניברסיטת גטינגן - מתמטיקה אצל דויד הילברט, אדמונד לנדאו, הרמן וייל ופליקס קליין, פיזיקה אצל מקס בורן ופילוסופיה אצל לאונרד נלסון. ב-1912 קיבל תואר דוקטור, על עבודה בהנחיית אדמונד לנדאו שעסקה בתורת המספרים האנליטית ובתבניות ריבועיות בינאריות. בסוף אותה שנה השלים הביליטציה באוניברסיטת ציריך.
פאנל סולארי
ייצור
נכון ל-2019, רוב הייצור של הפאנלים מרוכז ברפובליקה העממית של סין. בשנה זו ייצרה חברת Jinko Solar פאנלים בהיקף של 14 ג'יגה ואט. החברה הלא־סינית הגדולה ביותר הייתה החברה הקנדית Canadian Solar אשר ייצרה כ־8 ג'יגה ואט (חמישית בעולם) ואחריה החברה הקוריאנית Hanwha Q-cells עם קצת מעל 7 מגה ואט.
פאול ברנייס
ביוגרפיה
בשנים 1912–1917 היה פריבט-דוצנט ועוזר לארנסט צרמלו באוניברסיטת ציריך, שם הכיר את ג'ורג' פוליה. ב-1917 עבר לעבוד כעוזרו של הילברט במחקריו על יסודות המתמטיקה, ועסק בכך במשך 14 שנים. במקביל לימד מתמטיקה באוניברסיטת גטינגן. ב-1918 השלים שם הביליטציה נוספת, בעבודה על האקסיומות של תחשיב הפסוקים בפרינקיפיה מתמטיקה.
פאנל סולארי
יישומים
מרבית הפאנלים בעולם מיועדים לשדות סולאריים תעשייתיים ולגגות מבנים פרטיים ומפעלים, כאשר האנרגיה שמיוצרת על ידי הפאנלים מועבר לממיר מתח שמשנה את צורת המתח מזרם ישיר לזרם חילופין, לאחר הליך זה, ניתן להזרים את החשמל המיוצר לרשת החשמל הארצית, או להשתמש בו לצריכת המתקן ואת העודפים להזרים לרשת הארצית.
פאול ברנייס
ביוגרפיה
בשנת 1922 מונה לפרופסור ללא קביעות באוניברסיטת גטינגן. לאחר חקיקת חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי ב-1933 הוא פוטר מחמת יהדותו. לאחר חצי שנה שבה עבד באופן פרטי אצל הילברט, היגר עם משפחתו לשווייץ, שאת האזרחות בה ירש מאביו. הוא הועסק במכון הטכנולוגי של ציריך (ETH), היה אורח באוניברסיטת פנסילבניה, ובשנים 1935–1936 ו-1959–1960 היה מדען אורח במכון למחקר מתקדם בפרינסטון. ב-1959 פרש לגמלאות מ-ETH כפרופסור אמריטוס.
פאנל סולארי
יישומים
בנוסף, לאור התפתחות מואצת בעשור האחרון והורדת מחיר ייצור ומכירת הפאנלים בעשורים האחרונים, והגדלת נצילות הפאנל במטר רבוע, הם מיושמים במקומות שונים, כגון; פנסי רחוב ותאורה רחוב, מערכות אבטחה ומצלמות, מערכות מודיעין ממוחשבות בתחנות אוטובוס, ולניטור רמזורים, כאשר בכל אלו האנרגיה שנאגרת מוזרמת למצברים שאוגרים את האנרגיה העודפת בזמן התאורה כשיש קרינה, ומספקת אותה בזמן החשיכה.
פאול ברנייס
ביוגרפיה
בשנת 1976 העניקה לו אוניברסיטת מינכן תואר דוקטור לשם כבוד.
ברנייס לא נישא מעולם, ובציריך התגורר עם אמו ושתי אחיותיו.
עבודתו המתמטית
בסדרה של שבעה מאמרים, שפורסמה בשנים 1937–1954 בכתב העת Journal of Symbolic Logic הציג ברנייס תורת קבוצות אקסיומטית ששורשיה בתאוריה של ג'ון פון נוימן משנות ה-20 של המאה ה-20. עבודתו זו, עם שינויים של קורט גדל, ידועה בשם (NBG).
בשנת 1958 יצא לאור ספרו Axiomatic Set Theory, Studies in Logic and the Foundations of Mathematics.
בשנת 1976 יצא לאור ספרו Abhandlungen zur Philosophie der Mathematik ("מאמרים על הפילוסופיה של המתמטיקה").
הנצחתו
במכון הטכנולוגי של ציריך מתקיימת מדי שנה סדרה של שלוש הרצאות על שמו, העוסקות בפילוסופיה של הלוגיקה, המתמטיקה או הפיזיקה.
מאז שנת 2011 מעניקה האגודה השווייצרית ללוגיקה ופילוסופיה של המדע את מדליית פאול ברנייס למדען צעיר שהרים תרומה יוצאת דופן ללוגיקה ופילוסופיה של המדע.
צרפת באירוויזיון לרוקדים צעירים
צרפת נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים 7 פעמים.
אירוח התחרות
צרפת אירחה את התחרות פעמיים, ב-1989 וב-1999.
קרדאנו
קרדאנו (באנגלית: Cardano; קוד: ADA; סימול: ₳) היא פלטפורמת בלוקצ'יין ציבורית מבוססת קוד פתוח הפועלת בשיטת מערכת הוכחת סיכון לצורך השגת קונצנזוס בביצוע ואימות של עסקאות בין עמיתים, הרצת אפליקציות ויישומים מבוזרים ופריסת חוזים חכמים. היא נוסדה ב-2015 על ידי צ'ארלס הוסקינסון, מייסד-שותף של רשת אתריום.
כיום הפרויקט מפותח על ידי קרן קרדאנו המבוססת בצוג, שווייץ, וידוע בעיקר בשל היותו החלוץ בשימוש במערכת הוכחת סיכון כאלטרנטיבה ירוקה למערכת הוכחת עבודה המפעילה טכנולוגיות אחרות וישנות יותר כגון הביטקוין. רשת הפלטפורמה ממונעת על ידי המטבע המבוזר אדה (Ada) שהוא אמצעי התשלום המקובל באקו-סיסטם שלה.
מקור השם
הפלטפורמה קרויה על שם הפילוסוף האיטלקי ג'ירולמו קרדאנו, בעוד שהמטבע המבוזר המניע אותה קרוי על שמה של המתמטיקאית האנגליה עדה לאבלייס. יחידה אחת של המטבע נקראת אדה והיא מורכבת ממיליון יחידות הנקראות לאבלייס. כמו כן, כל אחד משלבי הפיתוח ההדרגתיים של הפלטפורמה מכונים על שם אמן מפורסם מסוים.
היסטוריה
פיתוח הפלטפורמה החל ב-2015, והיא הושקה לראשונה ב-2017 על ידי צ'ארלס הוסקינסון, שותף-מייסד לשעבר ברשת אתריום. הוסקינסון עזב בשל מחלוקת בינו לבין המייסד הראשי של אתריום, ויטליק בוטרין, מאחר שרצה לפתוח את הפרויקט בפני קבלת מימון והשקעות מצד קרנות הון סיכון ובכך להקים חברה שתגרוף רווחים. בוטרין מנגד ביקש לשמור עליו כמוסד ללא כוונת רווח, ודרכי השניים נפרדו. לאחר שעזב ייסד את אינפוט אאוטפוט הונג קונג, חברה להנדסת בלוקצ'יין שעיסוקה העיקרי הוא פיתוחה של קרדאנו.
החל מספטמבר 2015 ועד ינואר 2017 התקיימו מספר אירועי קדם-השקה בהם נמכרו קופונים השווים בערכם למטבעות אדה. הצעת המטבע הראשונית נפתחה באופן רשמי בספטמבר 2017 אולם עד אז נרכשו כבר כ-25 מיליארד יחידות בידי משקיעים, ו-5 מיליארד יחידות נוספות נרכשו בידי שלוש החברות המתחזקות את הפרויקט, קרן קרדאנו, חברת אינפוט אאוטפוט הונג קונג וחברת אמורגו, כלומר שסך המטבעות ששוחררו עד להשקה היו במספרם 31 מיליארד, מתוך כמות המטבעות המקסימלית שהפלטפורמה יכולה לייצא, כ-45 מיליארד.
כעבור שנה הודיעה חברת אינפוט אאוטפונג הונג קונג על הקמת שותפות חדשה עם ממשלת אתיופיה במטרה למצוא דרכים לשלב את טכנולוגיית קרדאנו ברחבי המדינה. באפריל 2021 הכריז שר החינוך על הקמת תוכנית להשקת ארכיון אלקטרוני ומערכת רשומות עבור זהויותם ותיקיהם של חמשת מיליון הסטודנטים הלומדים במדינה.
שר החינוך של גאורגיה חתם בשנת 2019 יחד עם צ'ארלס הוסקינסון על הסכם הבנה הדדית עם  בנוגע לשימוש בפלטפורמה של קרדאנו עבור בניית מערכת אימות לשימוש במדינה.
יצרנית הנעליים ניו באלאנס הודיעה באוקטובר 2019 על פתיחת תוכנית פילוט שמטרתה לזהות את האותנטיות של דגם נעלי כדורסל חדש שהוציאה לשוק באמצעות שימוש ביומן מבוזר על גבי הבלוקצ'יין של קרדאנו.
מייסד קרדאנו צ'ארלס הוסקינסון החל לעבוד בספטמבר 2021 עם יוצר המוזיקה האלקטרונית פול אוקנפולד במטרה להוציא אלבום באורך מלא בשם "זומבי לובסטר" הבנוי על הבלוקצ'יין של קרדאנו. לפי אתר בלוקטריביון, כל אלמנט מתוך האלבום המוזיקלי יתקיים על גבי הבלוקצ'יין, כולל עטיפתו, רצועות השמע וההערות.
התפתחות
תהליך פיתוחו של קרדאנו חולק לחמישה שלבים או עידנים אשר כל אחד מהם נוסף לרשת בהדרגה ונועד לייעל את כלל הפלטפורמה על ידי צירוף סדרה חדשה של שדרוגים או פונקציות. כל אחת ממדרגות הצמיחה של הבלוקצ'יין מכונה על שם אישיות מפורסמת.
בלוקצ'יין קרדאנו
הבלוקצ'יין של קרדאנו הוא פלטפורמה המשתמשת במערכת הוכחת סיכון בכדי להגיע לקונצנזוס. משתמשים המפקידים את מטבעות האדה שלהם ובכך מעמידים אותם בסיכון הופכים למאמתים או לצמתים. בכל מעגל חדש בוחרת הרשת באקראיות במספר מאמתים בכדי לייצר בלוק חדש.
מטבע אדה
מטבע הפלטפורמה מכונה גם הוא קרדאנו אך שמו האמיתי הוא אדה והוא מורכב ממיליון תת-יחידות הנקראות לאבלייס. שימושו העיקרי הוא למסחר, גביית עמלות במהלך ביצוע עסקאות, והפקדתו כסיכון לשם צבירת ריבית והשתתפות באימות הרשת. המטבע נסחר במרבית הבורסות המבוזרות ונחשב לאחד המטבעות הפופולריים ביותר בשוק. כמות המטבעות המקסימלית היא 45 מיליארד.
ארנק דדאלוס
מייסדי הפרויקט יצרו את ארנק דדאלוס במטרה הספציפית לאחסן מטבעות אדה, ובשל כך, ובשונה ממרבית הארנקים, יכול הארנק להחזיק רק במטבע הזה.
עבד אלחמיד שרף
השריף עבד אלחמיד שרף (בערבית: الشريف عبد الحميد شرف; 8 ביולי 1939 - 3 ביולי 1980) היה פוליטיקאי ירדני וראש ממשלת ירדן לשעבר. נפטר במהלך כהונתו כתוצאה מהתקף לב.
ביוגרפיה
עבד אלחמיד שרף נולד בבגדאד ב-8 ביולי 1939, לאחד מהענפים העיראקיים של בית המלוכה ההאשמי. למד באוניברסיטה האמריקנית בביירות שם הכיר את אשתו. הוא צמח במהרה בשרשרת הפוליטית בירדן, ומונה לאחר מלחמת ששת הימים לשגריר ארצו בארצות הברית. כמו כן כיהן כשגריר בקנדה ובאו"ם, וגם שימש כשר ההגנה וכשר החוץ. בסוגיה הפלסטינית צידד בגישתו של המלך חוסיין שהייתה מתונה יותר ולא בגישתו הניצית של וצפי א-תל. הוא גם הציג גישה מתונה כלפי מצרים לאחר שאנואר סאדאת ביקר בישראל בנובמבר 1977. ב-19 בדצמבר 1979 התמנה שרף לראשות הממשלה לאחר התפטרות קודמו מודר בדראן לאור המצב הכלכלי הבעייתי של הממלכה והאינפלציה הגואה.
ממשלתו של שרף כללה מספר פלסטינים גדול יותר מקודמתה, וכן היא חידשה את פעילות המשרד לענייני "השטחים הכבושים" שנסגר לאחר ועידת רבאט ב-1974. במישור החברתי, בממשלתו של שרף כיהנה לראשונה אישה ירדנית, אנעאם אל-מפתי, שעמדה בראש משרד חדש שהוקם בידי שרף - המשרד לפיתוח חברתי. שרף התחייב בהיכנסו לתפקיד לפעול כנגד השחיתות ולצמצם את האבטלה. הוא אף ניסה לשפר את היחסים עם האופוזיציה בירדן, וכמחווה שחרר כמה מאות אסירים שנעצרו בעקבות פעילות אופוזיציונית.
חיים אישיים
עבד אלחמיד שרף נישא ללילא שרף, דרוזית ילידת לבנון, שהייתה גם היא פוליטיקאית ומחלוצות מעמד הנשים בפוליטיקה הירדנית. שימשה כשרת ההסברה הירדנית בשנות ה-80, בממשלתו של אחמד עוביידאת.
אלמר
{{פירושונים|
תעלת קיליה
תעלת קיליה (ברומנית: Brațul Chilia' כלומר "הזרוע קיליה" באוקראינית: Кілія או Кілійське гирло) היא התעלה הצפונית ביותר בין שלוש התעלות דרכן נשפכת הדנובה לים השחור והיוצרות יחד את הדלתה של הדנובה.
אלמר
ראו גם
}}
תעלת קיליה
תעלת קיליה, שהריבונות עליה מתחלקת בין רומניה ובין אוקראינה, מובילה לים 60% ממי הדנובה ומתאפשר שיט דרכה, אם כי היא נזקקת לתחזוקה פעילה מתמדת, בגלל כמויות הסחף הגדולות העוברות דרכה והמנסות לשנות את נתיבה. תעלת קיליה יוצרת דלתה משנית משל עצמה, דלתה הכובשת שטחים מתוך הים ובקרבת הים מתפצלת לזרועות רבות.
בחלק גדול ממסלולה דרך העמק של קיליה מהווה הגבול בין רומניה לאוקראינה, אך יש קטעים שהם בתחומה של אוקראינה, לכן תנועת השיט הרומנית בתעלה זקוקה לאישור אוקראיני.
קבר ג'יימס גרפילד
קבר ג'יימס גרפילד (באנגלית: James A. Garfield Memorial) הוא מקום מנוחתו האחרון של ג'יימס גרפילד נשיא ארצות הברית ה-20, שנרצח ב-1881 ושל רעייתו, הגברת הראשונה לוקרישיה גרפילד ושל שני בני משפחה נוספים. הקבר ניצב בבית הקברות לייק ויו שבקליבלנד, אוהיו, ארצות הברית. מבנה הקבר בנוי בשילוב של סגנון נאו-ביזנטי, סגנון נאו-גותי ו. בניית הקבר החלה באוקטובר 1885 והוא נחנך ב-30 במאי 1890.
בחירת האתר
הנשיא ג'יימס גרפילד, שהיה תושב העיר מנטור הסמוכה לקליבלנד, נרצח בוושינגטון ב-2 ביולי 1881. הוא נפטר כתוצאה מהירי ב-19 בספטמבר אותה שנה. גרפילד עצמו הביע את רצונו להיקבר בבית הקברות לייק ויו.
עוד לפני ההלוויה הוכנו תוכניות על ידי ידידיו ומעריציו של גרפילד לאחוזת קבר גדולה שתוקם בנקודה הגבוהה ביותר של בית הקברות ובסופו של דבר הוחלט על המקום ביוני 1883. הנהלת בית הקברות בנתה כביש הסובב את הקבר בראשית 1885 והחלה בעבודות לחיבור הדרך לשער בית הקברות בסתיו אותה שנה. בוצעו גם שיפורים בנוף ובמערכת הניקוז סביב לאתר.
תכנון האתר
המבנה הוא מגדל עגול בקוטר של 15 מטרים ובגובה של 55 מטרים. סביב למרפסת החיצונית ניצבים חמישה משטחים עשויים מטרקוטה ועליהם מפוסלים 110 תבליטים בגודל טבעי המתארים את חייו ומותו של הנשיא.
בחלק הפנימי של המבנה הוקמו חלונות ויטראז' ופאנלים דמויי חלונות המייצגים את שלוש עשרה המושבות ואת מדינת אוהיו, יחד עם פאנלים המתארים שלום ומלחמה. בחלל המבנה ניצבים עמודי אבן גרניט אדומה ופסל של הנשיא העשוי שיש קרארה בגובה של 3.7 מטרים, פרי יצירתו של הפסל אלכסנדר דויל. ממרפסת התצפית של המבנה ניתן לראות את מרכז העיר קליבלנד ואת ימת אירי.
עבודות הבנייה החלו ב-6 באוקטובר 1885 וטקס חנוכת המבנה התקיים ב-30 במאי 1890.
ארונות הקבורה של הנשיא גרפילד ושל הגברת הראשונה לוקרישיה גרפילד ניצבים בקריפטה השוכנת מתחת לבניין הקבר, יחד עם אפרם של בתם, מרי "מולי" גרפילד סטנלי-בראון, ושל חתנם ג'וזף סטנלי-בראון, שהיה גם מזכירו האישי של גרפילד.
תחזוקת המבנה
מאחר שהקבר הוא פרטי, הוועדה המחזיקה אותו גבתה דמי כניסה סמליים לכיסוי הוצאות התחזוקה של המקום. באוקטובר 1923 העבירה אגודת קבר ג'יימס גרפילד את האחריות לאתר לידי הנהלת בית הקברות לייק ויו, וזו הפסיקה לגבות דמי כניסה ודאגה לניקיון, התחזוקה והשיקום של האתר.
בשנים 2016–2017 בוצעו במקום עבודות שימור נרחבות בעלות של 5 מיליון דולר, כולל חיזוק קורות ועמודים במרתף המבנה. ב-2019 החלה הנהלת בית הקברות בעבודות של ניקוי ושיקום של החלק החיצוני של המבנה, בפעם הראשונה מאז חנוכתו. אתר הקבר נסגר מדי שנה בעונת החורף, החל מה-19 בנובמבר, יום הולדתו של הנשיא גרפילד, ונפתח מחדש באפריל.
הנרי ארתור בלייק
סר הנרי ארתור בלייק (באנגלית: Sir Henry Arthur Blake; בסינית: 卜力; 8 בינואר 1840 - 23 בפברואר 1918) כיהן כמנהלן בשירות הקולוניאלי הבריטי, וכמושל איי בהמה, מושל ניופאונדלנד, מושל ג'מייקה ומושל הונג קונג.
קורות חיים
הנרי ארתור בלייק נולד בלימריק שבאירלנד, לג'יין ליין (Jane Lane) ולפיטר בלייק (Peter Blake), שוטר מקומי.
בלייק עבד כשולייה של סוחר בגדים, ובשנת 1859 הצטרף למשטרה המקומית כמפקח ולאחר מכן בתפקיד שופט. בשנת 1876 עבר לטואם במערב אירלנד, ובשנת 1882 מונה לשופט קבוע (Special Resident Magistrate).
בשנת 1884 מונה למושל איי בהאמה, בו כיהן עד שנת 1887. בשנת 1886 הוצע לו תפקיד מושל קווינסלנד אולם בלייק סירב. בשנת 1887 מונה למושל ניופאונדלנד, תפקיד בו כיהן עד שנת 1889. בשנת 1889 מונה למפקד הצבא הבריטי בג'מייקה (Captain-General) וכיהן כמושל ג'מייקה. כהונתו, שהייתה אמורה להסתיים בשנת 1894 הוארכה פעמיים, לבקשת בית המחוקקים של המושבה, והוא נותר בתפקיד עד שנת 1898 עת מונה למושל הונג קונג. בלייק נשא בתפקיד עד שנת 1903.
חמישה חודשים קודם לכניסתו לתפקיד מושל הונג קונג, הוסכם עם סין על חכירת הטריטוריות החדשות לתקופה של 99 שנים. תקופת כהונתו של בלייק התאפיינה בהשתלטות על האוכלוסייה העוינת של הטריטוריות (שצלחה בחלקה) והסדרת האדמיניסטרציה בהן.
לאחר תום כהונתו כמושל הונג קונג מונה למושל ציילון, תפקיד בו כיהן עד שנת 1907.
בלייק נפטר ב-23 בפברואר 1918.
משפחתו
בלייק נשא את ג'יני אירווין (Jeannie Irwin) בשנת 1862. ג'יני נפטרה בשנת 1866 ולאחר מכן, בשנת 1874 נשא בלייק לאישה את אדית' ברנאל-אוסבורן (Edith Bernal-Osborne) בתו של חבר הפרלמנט הבריטי ראלף ברנאל אוסבורן. לבלייק נולדו שני בנים ובת אחת.
תוארי כבוד
בשנת 1887 קיבל בלייק תואר ממסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש; בשנת 1888 קיבל תואר אביר במסדר זה, ובשנת 1897 קיבל תואר אביר גדול במסדר.
שון קלייבר
קריירת מועדונים
בינואר הושאל לדורדרכט עד לסיום העונה. ב-27 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 1-2 נגד גו אהד איגלס. בסיום העונה, חזר לאוטרכט. ב-20 ביולי 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 1-3 נגד ולטה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-1 באוקטובר 2020 קלייבר חתם לשלוש שנים באייאקס עם אופציה לעונה נוספת, בה התאחד עם אריק טן האך שאימן אותו בעבר באוטרכט. הוא חתם בה כמחליפו של סרג'יניו דסט שעזב לברצלונה. ב-18 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-5 נגד הירנפיין.
קריירה בינלאומית
קלייבר נולד בהולנד להורים לממוצא סורינאמי ולכן היה זכאי לייצג את שני הלאומים בזירה הבינלאומית. בצעירותו, קלייבר שיחק בנבחרת הצעירה של הולנד.
ב-13 ביוני 2021 קלייבר החליט לייצג את סורינאם וכעבור שבועיים זומן לסגל הנבחרת הלאומית לקראת גביע הזהב 2021. ב-12 ביולי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 ל.
סשה רויז
סשה רויז (באנגלית: Sasha Roiz; נולד ב-21 באוקטובר 1973) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה יהודי-קנדי.
ביוגרפיה
רויז נולד בתל אביב להורים יהודים ממוצא רוסי, המשפחה היגרה למונטריאול שבקנדה בשנת 1980. רואיז למד משחק בבית הספר למשחק של גילפורד. רויז הופיע במספר סדרות טלוויזיה פופולריות בארצות הברית בהן: "שקר לי", "שליחות קטלנית: יומני שרה קונור", "מיאמי", "קאסל" ו-"האוס". בשנת 2003 שיחק בסדרת הדרמה "חוקי המשחק" של רשת ESPN בתור סטיבן ליילס.
בעקבות תפקידו בסרט המצליח "היום שאחרי מחר" משנת 2004 הופיע גם במספר סרטים, בהם "16 רחובות", "איש השנה" "לא ייאמן" ו"פומפיי". תפקיד ראשון גילם במותחן מדע בדיוני העצמאי "חילוץ". בשנים 2011–2017 גילם רויז את תפקיד שון רנארד, מפקד במשטרת פורטלנד ומכשף בסדרת הטלוויזיה "גרים". משנת 2017 מגלם רואיז את תפקיד בנט, סגן הנשיא, בסדרת המדע הבדיוני "המושיעים" ברשת CBS האמריקאית. בשנת 2019 שיחק בפרק 1 בעונה 4 של "לוציפר". בשנת 2020 דיבב בסרט "סופרמן: הבן האדום" את דמותו של האל ג'ורדן.
בשנת 2022 דיבב בסרט ההנפשה "אדומה אש".
חיים אישיים
רויז מתגורר כיום בלוס אנג'לס. רויז דובר צרפתית ורוסית בנוסף לאנגלית.
הבחירות הכלליות באוגנדה 1996
הבחירות הכלליות באוגנדה התקיימו ב־9 במאי 1996. התוצאה הייתה ניצחון של יוורי מוסווני הנשיא המכהן, שזכה ב-75.5% מהקולות. כל המועמדים היו פוליטיקאים עצמאים, שכן מפלגות פוליטיות נאסרו באותה תקופה. אחוז ההצבעה היה 72.3%.
פרלמנט
הבחירות לפרלמנט של אוגנדה התקיימו ב-27 ביוני 1996, לאחר אימוץ החוקה החדשה באוקטובר 1995. החוקה החדשה אסרה על כל מפלגות פוליטיות, ולכן כל הנבחרים היו פוליטיקאים עצמאים. על 276 המושבים בפרלמנט התמודדו 814 מועמדים. אחוז ההצבעה היה 60.7%.
פומה דרום-אמריקאית צפונית
פומה דרום-אמריקאית צפונית (שם מדעי: Puma concolor concolor) הוא תת-מין של פומת ההרים.
תפוצתו היא בצפון אמריקה הדרומית, קולומביה, וונצואלה, פרו וצפון ברזיל.
מזון
מזונו של הפומה הוא: ציפורים, עצלנים, עכברים, צפרדעים, לטאות ולעיתים רחוקות חיות מבויתות. למרות שבחלק במקומות הגידול שלו כמו פארק לאומי סנגאי שבאקוודור הוא נמצא עם היגואר, הטרף של הפומה קטן יותר מטרף היגואר.
ערן זינגר
ערן זינגר (נולד ב-8 בינואר 1977 בחיפה) הוא עיתונאי וכתב רדיו ישראלי.
ביוגרפיה
למד ערבית באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת בר-אילן. את עבודתו בקול ישראל החל בשנות ה-90, ככתב רשת ב' בחיפה. היה ממונה על סיקור אירועים מיוחדים, בהם הנסיגה מדרום לבנון בשנת 2000, אירועי הטרור באינתיפאדה השנייה וכן סיקור שוטף מהשטח במהלך מלחמת לבנון השנייה.
באמצע שנות האלפיים שידר מוזיקה ב-88FM, ובמשך כמה שנים ערך לפרקים את חדשות קול ישראל מירושלים.
משמש ככתב לענייני ערבים בכאן 11 מחטיבת כאן חדשות ומגיש התוכנית "מרחאבית" ברדיו כאן ב' ומשמש כמגיש מחליף בתוכנית "העולם היום" המשודרת בכאן 11. מסקר את העולם הערבי ואת ערביי ישראל בסיועם של קשבי רדיו מכאן.
תהילה שוורץ אלטשולר
תהילה שוורץ-אלטשולר (נולדה ב-1973) היא עמיתה בכירה במכון הישראלי לדמוקרטיה ובמרכז פדרמן למשפט וסייבר באוניברסיטה העברית. בעלת טור במגזין "דה מרקר" ומתבטאת בקביעות בתקשורת הישראלית והבינלאומית. בנוסף היא ממלאת תפקידים ציבוריים בתחומי תקשורת ודמוקרטיה.
ביוגרפיה
תהילה שוורץ-אלטשולר גדלה באלון שבות ולמדה באולפנת חורב, ולאחר מכן השלימה תואר ראשון במשפטים בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים (1995). בשנת 1999 קיבלה רישיון עריכת דין. עבודת הדוקטור שלה עסקה בנושא "בעלות ריכוזית בשוק העיתונות הכתובה" (2003). עשתה פוסט דוקטורט בבית הספר קנדי לממשל באוניברסיטת הרווארד.
במהלך השנים הייתה מרצה במוסדות אקדמיים שונים בישראל (האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת בר-אילן, המכללה האקדמית הדסה ירושלים) וחוקרת אורחת במחלקה למזרח הקרוב באוניברסיטת ברנדייס (2006-2007) ובמרכז ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת הרווארד (2008-2010). כיום מרצה בבית הספר פדרמן למדיניות ציבור באוניברסיטה העברית.
בשנת 2011 ניהלה את מחלקת המחקר ברשות השנייה לטלוויזיה ורדיו. בשנת 2012 הקימה את פרויקט ממשל פתוח במכון הישראלי לדמוקרטיה. בשנת 2014 הייתה חברה בוועדת שכטר לבדיקת עתיד אסדרת הטלוויזיה המסחרית בישראל.
נכון ל-2017 היא מנהלת המרכז לערכים דמוקרטיים וראש התוכנית לרפורמות במדיה ודמוקרטיה בעידן המידע במכון הישראלי לדמוקרטיה. בנוסף היא משמשת כחברת נשיאות מועצת העיתונות, חברת הוועד המנהל של התנועה לזכויות דיגיטליות וחברת מועצת המרכז לאתיקה בירושלים.
תחומי מחקרה הם: דיני תקשורת, מדיניות תקשורת ומדיה דיגיטלית; חופש מידע וממשל פתוח; הממשק בין טכנולוגיה לדמוקרטיה ובין אדם ומכונה בשירות הציבורי.
נשואה ליאיר אלטשולר ואם לשלושה ומתגוררת באלון שבות.
אתיקה מקצועית
שוורץ אלטשולר עמדה בראש הצוות שניסח את הקוד האתי של תאגיד השידור הציבורי - כאן (2018); עמדה בראש הצוות שניסח את הקוד האתי של העיתון "גלובס" (2019), והובילה, יחד עם פרופ' יחיאל לימור, את כתיבת הקוד האתי המעודכן של מועצת העיתונות והתקשורת בשנת 2020. מאז 2019 היא מעבירה סדנא באתיקה עיתונאית בקורסי ההכשרה של עיתונאי גלי צה"ל. כיהנה כחברה בנשיאות מועצת העיתונות בין השנים 2016–2020.
פעילות ציבורית
שוורץ אלטשולר כיהנה ומכהנת בהתנדבות במספר ארגונים בנושאי תקשורת וטכנולוגיה. הייתה חברת מועצת המרכז לאתיקה במשכנות שאננים בירושלים עד לסגירתו ב-2020. מאז 2014 היא חברה בוועד המנהל של Jerusalem Press Club מאז 2016 היא חברה בוועד המנהל של התנועה לזכויות דיגיטליות, ומאז 2020 חברה מייסדת של "פרטיות ישראל". מאז 2017 מכהנת גם כנציגת ציבור במועצת הארכיונים העליונה – הגוף המייעץ לארכיון המדינה.
בין השנים 2013–2017 שימשה כאנליסטית לתחום ישראל במדד חופש העיתונות freedom of the press index של ארגון Freedom House.
קוז'ה אחמט יסאווי
קוז'ה אחמט יסאווי (או אחמד יסאווי; באוזבקית: Xoja Ahmad Yassaviy, בקזחית: Қожа Ахмед Яссауи'; נולד ב-1093 בסאיראם, נפטר ב-1166 בחזרט-י טורקסטן) הוא משורר ומיסטיקן סופי בן העמים הטורקיים, שהותיר חותם עז על התפתחות הצווים המיסטיים בעולם דוברי השפות הטורקיות. יסאווי הוא המשורר המוקדם ביותר שידוע כי חיבר שירה בניב טורקי. אחמט יסאווי היה חלוץ במיסטיקה פופולרית, ייסד את הטריקה (מסדר) הטורקית הראשונה, היסאוויה, שנפוצה במהרה ברחבי העולם דובר השפות הטורקיות.
השפעה
בהמשך עבר אחמט יסאווי לבוכרה ולמד אצל המחנך הסופי הידוע יוסוף חמדני. יסאווי הקדיש מאמצים ניכרים להפצת האסלאם ברחבי מרכז אסיה ולימד מספר תלמידים באזור. הפואמות שלו יצרו ז'אנר חדש בספרות הטורקית של מרכז אסיה והשפיעו על משוררים דתיים רבים במאות הבאות. יסאווי הפך את העיר יאסי (טורקיסטן) למרכז לימוד עיקרי בעבור תושבי הערבות הקזחיים, ובגיל 63 פרש לחיי התבוננות (קונטמפלציה). הוא חפר לעצמו מרתף תת-קרקעי שבו בילה את שארית חייו. החוקר הטורקי חסן בסרי צ'נטיי (Hasan Basri Çantay) ציין כי "היה זה מלך סלג'וקי שהביא את רומי, המשורר הסופי הגדול, לקוניה; והיה זה בתקופת הסלג'וקים שאחמט יסאווי, סופי גדול אחר, חי והגה. השפעתם של שני מורים מופלאים אלו ממשיכה להתקיים עד היום."
מורשתו
בין השנים 1389 ו-1405 בנה המצביא טימור לנג מאוזוליאום באתר קברו של אחמט יסאווי בטורקיסטן. דרך היסאוויה שייסד המשיכה להיות בעלת השפעה במשך כמה מאות לאחר מותו, והשייח'ים של היסאוויה החזיקו בעמדה בכירה בבתי המשפט של בוכרה עד המאה ה-19. בקרב הסופים שפועלים לפי היסאוויה ניתן להבחין באלמנטים שמאניסטיים רבים יותר מכל תורה סופית אחרת.
האוניברסיטה הקזחית-טורקית הראשונה והליקיאון (בית ספר גבוה) הראשון נקראו על שמו של אחמט יסאווי: אוניברסיטת אחמט יסאווי וחוק'ה אחמט יסאווי ליססי, בהתאמה.
הסופר והמחנך הסופי הנקשבנדי אידריס שאה מציין את אילן היוחסין של אחמט יסאווי ב"ספר הספרים".
ליאו נויגבאוור
ליאו נויגבאוור (בגרמנית: Leo Neugebauer; נולד ב-28 במאי 2000) הוא אתלט גרמני המתחרה בקרב רב.
ביוגרפיה
נויגבאוור נולד בגרליץ שבגרמניה, בנו של שחקן כדורגל מקמרון. ב-2017 זכה במדליית ארד בקרב עשר באליפות העולם לנוער שנערכה בקניה. ב-2019 זכה באליפות גרמניה עד גיל 20 בקרב עשר וסיים רביעי באליפות אירופה עד גיל 20. באותה שנה החל ללמוד כלכלה באוניברסיטת טקסס באוסטין ולהתאמן בנבחרת האתלטיקה של האוניברסיטה.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים במקום העשירי בתוצאה של 8,182 נקודות. ביוני 2023 זכה באליפות המכללות בקרב עשר, בשיא מכללות ושיא גרמניה של 8,836 נקודות.
שיאים אישיים
אצטדיון:
בניין זופניק
בניין זופניק הוא מבנה ברחוב שטראוס שבשכונת גאולה בירושלים (בסמוך לכיכר השבת) המשמש כמושב בית הדין של העדה החרדית ובו גם משרדיה של העדה החרדית האשכנזית בירושלים.
הבניין והבניינים הסמוכים
במרכז הבניין ישנה מרפסת ענק המשקיפה על כיכר השבת. בעת הפגנות, עצרות או לוויות משמשת המרפסת את ראשי העדה כדי להשקיף על הקהל בכיכר ולשאת משם נאומים. בסמוך לבניין זופניק נמצאים בית הכנסת "זיכרון ישראל - זופניק" ומקוואות הטהרה של העדה החרדית המכילים כ-40 חדרים.
באוקטובר 2010 החלו שיפוצים ועבודות הרחבה בבניין.
יריד זופניק
בסמוך לבניין מתקיים מדי שנה שוק ארבעת המינים מפורסם. בעבר נערך היריד ברחובה הראשי של מאה שערים. מאוחר יותר הוחלט מטעמי ביטחון וכדי למנוע צפיפות ועירוב נשים וגברים להעביר את מיקומו של השוק לרחבת 'בנין זופניק'. היריד כולל כ-60–80 דוכני מכירות והשלטים המבשרים עליו מכריזים כי הכניסה לגברים בלבד.
השוק מנוהל על ידי העדה החרדית והסחורה המשווקת בו עומדת בתנאים מחמירים יותר, וממילא יקרה יותר, לעומת חלק ממרכזי המכירה האחרים. היריד פונה למגזר החרדי כולו, וגם דתיים לאומיים מגיעים אליו. העדה החרדית מספקת לקוני היריד חדרי בדיקה מיוחדים, שבהם יושבים רבנים שהוסמכו בידי העדה לבדוק את הסחורה המובאת בפניהם. הבודקים משתמשים בזכוכית מגדלת חזקה במיוחד כדי לוודא את כשרותם והידורם של המינים.
ג'ייק רוברטס
אורליאן סמית' ג'וניור (באנגלית: Aurelian Smith Jr.; נולד ב-30 במאי 1955) הידוע יותר בשם הבמה שלו, ג'ייק "הנחש" רוברטס הוא מתאבק עבר אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). הוא מוכר בעיקר בשל שתי תקופותיו בארגון ההיאבקות World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE); הראשונה בין השנים 1986 ל-1992, והשנייה בין השנים 1996 ל-1997. כמו כן, רוברטס הופיע במספר ארגוני היאבקות נוספים: ב-National Wrestling Alliance (NWA) בשנת 1983, ב-World Championship Wrestling (WCW) בשנת 1992 ובארגון ההיאבקות המקסיקני Asistencia Asesoría y Administración (AAA) בין השנים 1993 ל-1994 ואז פעם נוספת בשנת 1997. בנוסף, הוא הופיע בארגון ההיאבקות Extreme Championship Wrestling (ECW) במהלך שנת 1997 וערך מספר הופעות בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling (TNA) בין השנים 2006 ל-2008.
במהלך הקריירה שלו, רוברטס ניחן ביכולת הכריזמה שלו בראיונות, בשימוש בפן הפסיכולוגי בקרבות ובשימוש במהלך הסיום, ה-DDT. דמותו התאפיינה בכך שהוא הביא לזירה נחש, לרוב מסוג פיתון, ומכאן גם נגזר כינויו. בשנת 2012, הוא עבר לגור אצל חברו הוותיק, דיאמונד דאלאס פייג' בחיפוש אחר השבת חייו אל מסלולם התקין, כשהאחרון עזר לו בתהליך גמילה מהתמכרות לאלכוהול ולסמים. באפריל 2014, רוברטס הוכנס להיכל התהילה של ה-WWE ובשנת 2020, הוא הוכנס להיכל התהילה והמוזיאון של ההיאבקות המקצועית.
ביוגרפיה
אורליאן סמית' ג'וניור נולד ב-30 במאי 1955 בגיינסוויל, טקסס. אביו, אורליאן "גריזלי" סמית' (1932–2010), היה גם כן מתאבק. מערכת היחסים בין השניים הייתה מתוחה, כשהוא אף טען שהוא סבל מהתעללות מינית ומאלימות פיזית מאימו החורגת בילדותו. אחיו למחצה, מייקל סמית', ואחותו למחצה, רובין סמית', היו גם הם מתאבקים מקצועיים. בשלהי שנות ה-80, כל השלושה עבדו עבור ה-World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE).
תנועת לרוש
תנועת לרוש (באנגלית: " LaRouche movement") היא תנועה פוליטית שפועלת במספר מדינות ומטרתה לקדם את רעיונות של לינדון לרוש, מייסד התנועה.
התנועה התארגנה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 סביב הפעילות הפוליטית של הסטודנטים. למרות שהתבססה על פעילות-שמאל, בהדרגה היא התפתחה לתנועת ימין פוליטי וסממני של פולחן אישיות.
במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 תומכי המפלגה ניסו להתקדם בבחירות מקדימות של המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית ולינרון לרוש בעצמו השתתף בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
בשנת 1988 התנועה וארגונים המסונפים לה הואשמו בהונאה. בשנת 1989 לינדון לרוש נשפט ל-15 שנות מאסר. הוא שוחרר בשנת 1994. לנדון לרוש נפטר בשנת 2019.
בשנת 1979 הליגה נגד השמצה האשימה מספר ארגוני התנועה ופעיליה באנטישמיות. בית משפט של ניו יורק לא קיבל את טענות הליגה.
התנועה מוציאה לאור עיתון יומי ורכשה תחנת רדיו.
לתנועה היו סממני פולחן אישיות של מייסד התנועה. לאחר פטירתו החלו סדקים בין ארוגנים השונים שששייכים לתנועה. בפברואר 2021 חלגה זף-לרוש (אלמנתו ובין ראשי התנואה באירופה) ציינה ש פעילות של LaRouche Political Action Committee (בין הארגונים הגדולים של התנועה בארצות הברית) אינם תואמים שרעיונות של מייסד התנועה.
מטרות התנועה
להלן מספר נושאים שתנועה מעוניינת לקדם:
פעילות בארצות הברית
לינדון לרשו השתתף במערכות בחירות בארצות הברית בשנים 1976–2004. בפעם הראשונה מטעם "מפלגת העבודה של ארצות הברית" וביתר מערכות בחירות הוא ניסה לקבל מועמדות של המפלגה הדמוקרטית של ארצות הברית. בשנת 1988 התנועה הצליחה לקדם מספר פעילים שלה כמועמדים למשרות מקומיות מטעם המפלגה הדמוקרטית אך הם לא זכו בבחירות. בשנת 2010 ו-2012 פעיל התנועה קשה רוג'רס זכה במועמדות לקונגרס מטעם טקסס. הוא לא נבחר.
נציגי התנועה האשימו את הנרי קיסינג'ר בכך שהוא בוגד בארצות הברית ומרגל לטובת ברית המועצות
פעילות בקנדה
"מפלגת העבודה בצפון אמריקאית" המסונפת לתנועה השתתפה במספר מערכות בחירות. בשמת 1979 היא זכתה ב-297 קולות. בשנת 1993 המפלגה זכתה ב-7,502 קולות.
בטינה פון ארנים
בטינה פון ארנים (בגרמנית: Bettina von Arnim; 4 באפריל 1785 – 20 בינואר 1859), הייתה סופרת ומשוררת גרמנייה.
הייתה בנוסף גם מו"ל, מלחינה, זמרת, אמנית חזותית, מאיירת, פטרון תומך של כישרונות צעירים ופעילה חברתית.
הייתה אב הטיפוס ברוח הזמן בעידן הרומנטי. בין חבריה הקרובים ביותר נמנו גתה, בטהובן, ואדריכל הנוף הרמן פון פיקלר-מוסקאו כאשר ניסתה לטפח הסכם אמנותי ביניהם. מלחינים מובילים רבים של הזמן, בהם רוברט שומאן, פרנץ ליסט, יוהנה קינקל ויוהנס ברהמס, העריצו את רוחה ואת כישוריה. כמלחינה, הסגנון של פון ארנים היה בלתי שגרתי, דפוס של מיזוג מנגינות עממיות אהובות ונושאים היסטוריים עם הרמוניות חדשניות, פסקאות ואלתורים שהפכו לשם נרדף למוזיקה של העידן. הייתה קשורה באופן הדוק לאחיה הסופר קלמנס ברנטאנו, ולבעלה, הסופר לודוויג אכים פון ארנים. בתה ג'יזלה פון ארנים הפכה גם כן לסופרת בולטת.
משפחה וחיי ילדות
בטינה נולדה בפרנקפורט למשפחה גדולה של סוחרים איטלקיים. סבתה הייתה המשוררת סופי פון לה רוש, ואחיה המשורר קלמנס ברנטנו, אשר היה כמורה ויועץ לה ובהשראתו קראה רבות שירה של התקופה, במיוחד של גתה.
כובס
היסטוריה
ביוון העתיקה, לא היה פסול, חריג או משפיל בנסיכה או שפחה שמכבסת בגדים. נאוסיקה באודיסיאה, בתו של מלך הפאיאקים אלקינואוס, הייתה מכבסת פעמים רבות את בגדיה. עם זאת, בתקופות אחרות בהיסטוריה, כגון במאה ה-17 ובמאה ה-18, עבודת הכיבוס הוגדרה על ידי רבים כעבודה נשית, מלוכלכת ולא רווחית. נשים נכפו לעשות כביסה והתמודדו עם תנאי מחיה קשים בבתי המחסה מגדלנה.
בצרפת של המאה ה-19, הדעות היו חלוקות עוד יותר, והיו תפקידי כיבוס רבים לנשים (כגון: blanchisseuse, lavandière, laveuse, buandière, repasseuse ועוד), אך באופן כללי, המכבסות היו מאוד מוערכות בחברה ובתרבות הצרפתית, ולאורך ההיסטוריה הצרפתית אף הוקמו פסטיבלים בשבילהן (בדרך כלל בתקופת התענית).
ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת כל כך העריך את המינקת שלו, עד שבתה מונתה לכובסת בבית המלוכה שלו, נאמר אז "מקום מכובד בעל שכר רב".
בתרבויות רבות, עבודת הכיבוס נתפסה כ-"עבודת לנשים", ולכן בית הכביסה של הכפר נהפך למרחב בו הנשים יכולות לדבר אחת עם השנייה בזמן שהן מכבסות בגדים. אף על פי שלעבודת הכיבוס יש היסטוריה עשירה, התפשטותן של מכונות כביסה ומכבסות הפכו את עבודות הכיבוס למיותרות ברוב חלקי העולם.
יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג
יוהאן קזימיר, דוכס סקסוניה-קובורג (בגרמנית: Johann Casimir von Sachsen-Coburg; 12 ביוני 1564 – 16 ביולי 1633) היה הדוכס של סקסוניה-קובורג. הוא היה צאצא של הענף הארנסטיני של בית וטין. תחת שלטונו, עיר המגורים קובורג שגשגה עם הקמת מבנים רבים שלאדריכלות הרנסאנס שנשארו עד היום.