cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אילן ברקוביץ'
ביוגרפיה
בנוסף ליצירתו, ברקוביץ' סיים בהצטיינות את לימודי התואר הראשון והשני באוניברסיטת ת"א, בחוגים לפילוסופיה כללית ולספרות עברית. עבודת הגמר שלו עסקה בשירת החול של המשורר ר' ישראל נג'ארה על פי ספרו האגרתני "מימי ישראל" (1600, ונציה). כמו כן, ברקוביץ' משמש כחוקר במרכז קיפ לחקר הספרות והתרבות העברית באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2021 קיבל תואר דוקטור מבית-הספר למדעי היהדות וארכאולוגיה שבאוניברסיטת תל אביב. בעבודת הדוקטור שלו חקר את שירתם המוקדמת של אמיר גלבע, ע' הלל ופנחס שדה.
דנים
דנים (בדנית: Danskere) הם עם סקנדינבי הדובר דנית. רוב העם הדני, כ-6 מיליון אנשים, חי בדנמרק. בנוסף הדנים נמצאים כמיעוט גדול בגרינלנד (11% מהתושבים) ואיי פארו (6% מהתושבים) שהיו שטחים בשליטתם עד המאה ה-20. בנוסף חי מיעוט דני של כ-50,000 איש במחוז שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. במחוז זה משמשת הדנית כשפה הרשמית ויש בו בתי ספר ואגודות שונות המתנהלים בדנית.
בנוסף מתגוררים דנים רבים גם בארצות הברית, קנדה, ברזיל ומדינות נוספות.
מקור השם ומוצא
לפי ה-"Chronicon Lethrense" שנכתב במאה ה-12, התחלקו האומות הנורדיות לשלוש ממלכות. המלך נור קיבל את נורווגיה, המלך דן את דנמרק והמלך אוסטן (Østen) את שוודיה. שם העם והארץ נגזרו משמו של המלך דן.
הדנים היו שבט גרמאני צפוני ומוצאם אינו ברור. הם מוזכרים לראשונה במאה ה-6 בכתביהם של יורדנס, פרוקופיוס וגרגוריוס מטור. שפתם הייתה נורדית עתיקה, שפה אשר הייתה משותפת לדנים ולשבטים נוספים אשר ישבו בנורווגיה, בשוודיה ומאוחר יותר איסלנד. בתארו את סקנדזה (אזור צפון אירופה) בספרו גטיקה, מציין יורדנס כי הדאני, אשר היו מאותו גזע כמו ה"סואדיטי" (השוודים), גרשו את ההרולים ולקחו את אדמתם.
בתחילת המאה ה-8 הקימו הדנים עיירות מסחר בתחומי שליטתם, ובכלל זה הדבי, ריבה, ויבורג ואורהוס, והרחיבו יישובים קיימים כגון אודנסה ואלבורג. הדבי גדלה והפכה במהירות ליישוב הגדול ביותר בסקנדינביה ושמרה על מעמד זה עד חורבנה בשנת 1066.
מסביבות שנת 800 החלו הדנים בעידן של פשיטות מאורגנות היטב על אירופה דרך החופים והנהרות. לאחר שלב הפשיטות החלה התיישבות הדרגתית של דנים באזורים נרחבים מחוץ לסקנדינביה, ובכלל זה באנגליה (הדנלואו), באירלנד, בהולנד ובצפון צרפת. בתחילת המאה ה-11 שלט המלך הדני קנוט הגדול בשטח נרחב אשר כונה האימפריה של הים הצפוני וכלל את אנגליה, דנמרק ונורווגיה.
במהלך המאה ה-10 הועבר מקום מושבם של המלכים ליילין שבמרכז יוטלנד, וסימן בכך את ייסודה של ממלכת דנמרק.
יוחנן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בקעת עובדה
בקעת עוּבדה היא בקעה חולית מוקפת גבעות בנגב הדרומי. הבקעה וצוקי עובדה הסמוכים, נקראים על שם מבצע עובדה שהתרחש בשנת 1949 לקראת סוף מלחמת העצמאות, ובמהלכו נכבש, בין היתר, גם שטחה. יחד עם בקעת סיירים, הבקעה היא אחת משתי הבקעות העוברות בקטעים העיקריים של נחל חיון. הבקעה גובלת בדרום בבקעת סיירים ובצפון צוקי תמנע וצפון הר ברך, במזרח בהר שחרות, הר גרופית והר ארגמן, בצפון בהר שחרור והר פרוט ובמערב בצוקי עובדה.
היסטוריה
בעבר שימשה הבקעה לגידולים חקלאיים בזכות החול הגירני בבקעה המהווה קרקע איכותית לחקלאות בגלל החול המאפשר חידור למי השיטפונות, ומכיוון שבחורף מוצפים חלקים משטחי הבקעה במימיו של נחל חיון העובר במרכז הבקעה. ישנן עדויות לכך שחקלאים מעקבה נהגו לחכור חלק מאדמות הבקעה מהבדואים שישבו במקום, ולגדל בהן גידולים חקלאיים אותם לקחו עימם בשיירות גמלים לעירם. בשנת 1906, עם קביעת הגבול בין הנגב לסיני המצרית, הייתה אמורה בקעת עובדה לעבור לשטח סיני, אך בסוף נותר המצב על כנו והיא צורפה לנגב. עם נסיגת ישראל מסיני בשנת 1982, נסגר בסיס חיל האוויר עציון בסיני, ובמקומו הוקם נמל התעופה עובדה הנמצא כ-60 ק"מ צפונית לאילת. בנוסף נמצא באזור בית הספר להנדסה צבאית (בהל"צ או בה"ד 14) של חיל ההנדסה הישראלי, שהוקם בה ב-1995.
סקרים וחפירות ארכאולוגיות
הסכם השלום בין ישראל למצרים שנחתם בשנת 1979 וסופו היה עם פינוי סיני ב-1982, הביא להעברת כוחות צבא מסיני לנגב. בעקבות כך החל סקר ארכאולוגי שנקרא סקר חירום בנגב. אחד הסקרים החשובים היה "סקר בקעת עובדה" במקום בו יועד לבנות את בסיס חיל האוויר נמל התעופה עובדה. בסקר התגלה ריכוז גדול של אתרים בצדה המזרחי של הבקעה במקום בו יועד הבסיס להיבנות. בנייה זאת הייתה מוחקת 104 אתרים. בעקבות כך שונו התוכניות של בניית הבסיס, רק אתר אחד נשאר בתחום הבסיס והוא נחפר בחפירת הצלה.
בשנת 1980 נחפרו 22 אתרים בחפירות הצלה במבצע שנוהל בידי אגף העתיקות והמוזיאונים. יישובים מן התקופות הנאוליתית, הברונזה הקדומה, הברונזה הביניימית נחשפו. עוד שרדו בבקעה שרידיו של אתר חקלאי ביזנטי שפעל בין המאות ה-4 וה-7. בהמשך נחפרו אתרים נוספים. החפירות נפסקו בשנת 1982 בגלל היעדר תקציב. בשנת 2009 חודשו החפירות בבקעה במימון משרד המדע. החפירות נמשכו עד שנת 2012.
הממצאים מהסקרים והחפירות הארכאולוגיות שעיקרן בוצע במזרח הבקעה גילו כ-750 אתרים ומתקנים עתיקים על פני שטח של 60 קמ"ר. ריכוז זה הוא הצפוף ביותר שהתגלה בנגב ובסיני
אחד הממצאים שנמצא בקרבת הבקעה הוא עפיפון מדבר. זהו מתקן ששימש לציד המוני של עדרי חיות בר, שהיה נפוץ במדבריות דרום הלבנט. ניתן לראות כי מיקומן של מלכודות אלו נבחר לאחר מחשבה ומחקר על נתיבי הנדידה העונתית של החיות שנתפסו. עפיפון המדבר מתוארך לסוף התקופה הנאוליתית.
דארן מאן
דארן מאן (באנגלית: Darren Mann נולד: 4 במאי 1989) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי.
קריירה
הופעתו הראשונה של מאן הייתה בשנת 2013 בפרק בסדרת הטלוויזיה אנשי המחר. שנה לאחר מכן הופיע בסדרת הטלוויזיה "מניע", בפרק בסדרה "Package Deal" והחל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה, 100.
בשנת 2015 שיחק בסרט הקולנוע "Even Lambs Have Teeth" וכמה סדרות טלוויזיה בהן על טבעי ואיי זומבי. שנה לאחר מכן הופיע בסרט הקולנוע "Hello Destroyer" ובפרק בסדרה "אייס".
בשנת 2018 שיחק בסרט הקולנוע "Giant Little Ones" לצד קייל מקלכלן. באותה שנה החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה הרפתקאותיה המצמררות של סברינה. בסדרה הוא גילם מכשף הומוסקסואל שנכנס למערכת יחסים רומנטית עם אמברוז (צ'אנס פרדומו).
בשנת 2019 שיחק בסדרת המדע בדיוני, "Project Blue Book". שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "Fortunate Son" ובסרט "Embattled".
חיים אישיים
מאן גדל במזרח ונקובר. הוא נולד ללינור מאן ויש לו אח, טיילר.
אליהו אברז'ל
ביוגרפיה
נולד בעיירה אלקלע דה סרג'נה הסמוכה לעיר מרקש במרוקו לרבי יוסף ואמו זהרה. בהיותו כבן ארבע עשרה עלתה משפחתו לישראל והם התגוררו בבית שמש. כחודש אחר עלייתו ארצה החל ללמוד בישיבת פורת יוסף בירושלים, בה למד עם הרב רפאל רוזיליו, מדייני בית הדין של העדה החרדית הספרדית, בהיותו בן עשרים וארבע נישא לאסתר שעלתה לישראל מספר שנים קודם לכן מארצות הברית.
בשנת 2003 היה בין המועמדים למשרת הראשון לציון והרב הראשי לישראל, תפקיד אליו נבחר בסופו של דבר הרב שלמה משה עמאר.
בשנת 2008 עבר לכהן כדיין בבית הדין הרבני בירושלים ואז התמנה לראש אבות בתי הדין בירושלים.
בשנת 2013 התמודד שוב לכהונת הראשון לציון אך הוריד את מועמדותו לטובת הרב יצחק יוסף שנבחר.
מאז הוא ממשיך להעביר שיעורי תורה.
דרכו בהלכה
הרב אברז'ל הוציא לאור את פסיקותיו בסדרת הספרים "דברות אליהו". נחשב מממשיכי דרכו של הרב שלום משאש שלא לשנות ממנהגי רבני מרוקו. הוא אינו מזוהה עם חוג מסוים, הוא מיודד עם ראב"ד העדה החרדית בירושלים הרב משה שטרנבוך אך רבים מתלמידיו הם מהציבור הדתי לאומי. היה מיודד גם עם הראשון לציון הרב מרדכי אליהו. קיבל הסכמה לספריו מהרב משה פיינשטיין והרב עובדיה יוסף ועוד.
במסגרת עבודתו בבית הדין, הצליח לשחרר מעגינות יותר מ-200 נשים, גם אם היה צורך לאתר את בעליהן במדינות רחוקות.
מפסיקותיו:
קריש דם
קריש דם מוגדר בתור גוש מוצק הנוצר בדרך-כלל על מנת למנוע איבוד דם, במקרה שבו כלי דם נפגע ודם מתחיל לזרום החוצה. לשם כך מופעל מנגנון קרישת דם המייצר גושים מוצקים הנקראים קרישי דם, העשויים מתאי דם אדומים, מטסיות דם ומסיבים של החלבון פיברין.
קריש דם מסוכן: קריש דם שניתק מדופן הווריד או העורק ונודד עם זרם הדם לריאות יוצר תסחיף ריאתי, ואם הוא מגיע למוח הוא גורם לשבץ מוחי. הן תסחיף ריאתי והן שבץ מוחי עלולים להיות קטלניים. ככל שהתסחיף גדול יותר וככל שכלי הדם שנסתם גדול יותר - הנזק רב יותר.
גורמים ומנגנון היווצרות
באופן מסורתי, גורמי הסיכון לקריש דם בוורידים עמוקים הם הטריאדה על שם וירכו (Virchow's triad): סטזיס (חוסר ניידות למשך זמן ממושך - למשל בטיסה ארוכה); פגיעה בכלי הדם (למשל בעקבות שבר או ניתוח להחלפת מפרק ירך או ברך); וקרישיות יתר (תסמונת משפחתית הגורמת להיוצרות לא תקינה של קרישי דם). בין התנאים המגבירים את הסיכון להתפתחות קריש דם ניתן למנות פרפור פרוזדורים (סוג של הפרעת קצב), החלפת מסתם לב, התקף לב שאירע לאחרונה (מכונה גם אוטם שריר לב), או ליקויים גנטיים בתפקודי קרישת הדם. כל אלה מפעילים מנגנוני קרישה המייצרים בתורם קרישי דם בוורידים עמוקים או בעורקים, המהווים בסופו של דבר סכנת חיים.
מנגנון קרישת הדם מבוסס על הפעלת גורמי קרישה שונים. ברוב המקרים טסיות הדם הן הגורם הראשון בשרשרת, המאתחל את תהליך קרישת הדם: בכלי דם רגילים, מופרש החלבון vWF (פקטור פון וילברנד) לאזור בין האנדותל לדופן החיצוני של כלי הדם, אזור המופרד מזרם הדם התקין. כאשר כלי דם נפגע, נחשף ה-vWF לדם ומגייס נוגדנים, קולגן וגורמי קרישה נוספים. טסיות הדם הנחשפות לקולגן נצמדות אליו, ועוברות תהליך שפעול: באמצעות vWF, מתקיימת תגובה כימית עם חלבונים בשטח הטסית המביאה לעלייה ביכולת ההצמדות של פיברינוגן באזור. תאי הדם (טסית דם) מגיעים לאזור הפגוע ויוצרים מעין רשת, אשר קולטת ומאגדת בתוכה חלבונים ייעודיים, סידן, תאי דם אדומים, טסיות דם וסיבים של החלבון פיברין. אלו מתגבשים במהירות ויוצרים קריש. הקריש הזה מהווה פקק שסותם את החור ובכך מפסיק את הדימום.
סכנה, שכיחות והשלכות
קריש דם גורם לשני סיכונים עיקריים - שבץ מוחי ופקקת ורידים עמוקים. שבץ מוחי נגרם בגלל קריש דם שחוסם עורק המוביל דם למוח. הקריש יכול להיווצר באזור החסימה או להגיע לאזור ממקום אחר בגוף (אז הוא מכונה תסחיף, כי הוא נסחף בזרם הדם). פקקת ורידים עמוקה היא מחלה שבה נוצר קריש דם, על פי רוב בוורידי הרגליים, אך לעיתים גם בוורידי הזרועות. הקריש עלול להיסחף עם זרם הדם אל הריאות ולגרום לתסחיף ריאתי המתבטא בכאבים בחזה, בקוצר נשימה, בדופק מהיר ובמקרים חמורים אף במוות.
בארצות הברית קרישי דם הוכרזו כבר ב-2008 כאיום על בריאות הציבור כאשר שר הבריאות האמריקאי (Surgeon General) הוציא מסמך קריאה לפעולה (Call For Action) ובו הנחיות למערכת הבריאות בדבר התגייסות למניעת היווצרות קרישי דם מסוכנים באוכלוסייה. נתוני רשם הבריאות האמריקאי מראים כי אדם אחד מאלף ייפגע מקריש דם הגורם לפקקת ורידים או תסחיף, ושיעור הנפגעים עולה בגילאי 45 ומעלה עד ל-5–6 מקרים מכל 1000 בגיל 80 ומעלה.האיגוד ההמטולוגי האמריקאי מעריך כי בכל שנה מיליון אמריקאים נפגעים מקריש דם בווריד או עורק, וכי 100,000 מתוכם מתים כתוצאה מכך.
לפי המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) 10-30 אחוזים מהנפגעים מקריש דם בווריד עמוק ימותו עד חודש לאחר האבחון כתוצאה מהשלכות פגיעתו במערכת הדם או באיבר חיוני. מחצית מהשורדים יסבלו מנכות ומוגבלות ומתוכם, כשליש יעברו מקרה נוסף של היווצרות קריש דם בתוך עשר שנים מהפגיעה הראשונה.
מניעת היווצרות קריש דם באנשים שבסיכון
על מנת למנוע היווצרות קריש דם, ובמידת הצורך לטפל בקריש דם על ידי פירוקו והמסתו, הטיפול הסטנדרטי הוא מתן נוגדי קרישה. אלו קבוצה רחבה של תרופות שנקראות לעיתים "מדללי דם", אשר השימושים העיקריים וההתוויות של תרופות נוגדות קרישה הם: למניעת שבץ מוחי באנשים שאובחנו עם פרפור עליות; לטיפול בפקקת ורידים עמוקים ובתסחיף ריאתי; למניעת הישנות פקקת ורידים עמוקים ותסחיף ריאתי בחולים בוגרים; למניעת פקקת ורידים עמוקים ותסחיף ריאתי (Deep Vain Thrombosis - DVT) בחולים לאחר ניתוח אלקטיבי להחלפת פרק ירך או ברך. לא בכל נוגדי הקרישה ניתן לטפל בכל ההתוויות הללו.
לפי הקווים המנחים (Guidelines) של האיגוד הקרדיולוגי האירופי מספטמבר 2016, נוגדי קרישה מהדור החדש (קסרלטו, פראדקסה ואליקויסט) יהיו הסטנדרט הטיפולי למניעת שבץ בחולי פרפור פרוזדורים. לפי הודעת האיגוד הקרדיולוגי האירופי: "מאחר שנוגדי הקרישה החדשים הראו בניסויים קליניים שהם יעילים לפחות כמו קומדין במניעת שבץ; ובנוסף, מציגים יתרון עקבי בבטיחות התרופה והפחתה במספר הדימומים התוך-מוחיים (זה הסיבוך שממנו חוששים יותר מכל - בטיפול בנוגדי קרישה), נוגדי הקרישה החדשים צריכים להיות בחירת הטיפול העדיפה (broadly preferred) על פני קומדין, ברוב המוחלט של המקרים". בכינוס השנתי של האיגוד הקרדיולוגי האירופי (ספטמבר 2016) הוצגו נתונים ולפיהם ניתן למנוע 90% ממקרי השבץ המוחי, אולם שיעור גבוה של מטופלים מקבל מינון נמוך מכפי הנדרש לפי נתוניהם הרפואיים. נתוני המחקר הצביעו על כך שמתן תרופות נוגדות קרישה במינון נמוך מהרצוי, מעלה את הסיכון לשבץ בקרב המטופלים.
היווצרות קריש דם - פרוגנוזה
היווצרות קריש דם עלולה לגרום לתוצאה אחת מבין ארבע התוצאות הבאות: התפשטות, תסחוף, המסה או ארגון ותיעול מחדש.
תרופות לפירוק קרישי דם
תרופות פיברינוליטיות ניתנות במטרה לפרק קריש דם אשר יכול להיווצר בכלי הדם הקורונריים, במוח, בתסחיף ריאתי וכדומה. פירוק קריש הדם מביא לחידוש הזרימה לרקמה, כאשר פירוק הקריש יכול להיעשות על ידי מתן התרופה באופן סיסטמי (תוך ורידי) או מתן התרופה באמצעות צנתר לאזור בו נמצא הקריש. התרופות הקיימות בקבוצה זו פועלות על ידי הפיכת פלסמינוגן לפלסמין, המפרק את רשת הפיברין וכתוצאה מכך את קריש הדם עצמו. התרופות השייכות לקבוצה הזו הן סטרפטוקינאז, anistreplase, urokinase, TPA (הידוע גם כ-alteplaseאו activase), tenecteplase ו-reteplase. מלבד ההשפעה שיש לתרופות אלו על פלסמינוגן ופלסמין, הן עלולות להביא לפירוק של מרכיבי קרישה נוספים ומצב זה עלול להביא לעליה בסיכון לדמם. התרופה העיקרית מבין תרופות אלו היא שם התרופה היא alteplase, recombinant, והיא שייכת לקבוצות [DRUG CLASSES]: ה-TPA- tissue plasminogen activator ו-THROMBOLYTIC ENZYM מקור-LIPPINCOTT'S ,2014 NURSIN DRUG - הניתנת כיום במצבים של אוטם לבבי או שבץ תוך ורידית ובהינתן כי החולה הגיע לבית החולים במסגרת הזמנים המאפשרת את מתן התרופה היות שמתן התרופה לאחר השהיה ממושכת מגבירה את הסכנה לדימום חמור על פני התועלת שבפירוק הקריש.
מערכת הביטחון הבלארוסית
מערכת הביטחון הבלארוסית היא באחריותם של מגוון סוכנויות כמו המיליציה, המשמר הנשיאותי, הוועדה לביטחון המדינה וגופי אכיפת החוק של משרד הפנים.
רצח אסף שטיירמן
רצח אסף שטיירמן התרחש ב-4 בדצמבר 1996 בחורשת אוסישקין על גבול כפר סבא – הוד השרון. הרצח נותר בלתי מפוענח במשך ארבע שנים, עד שבדצמבר 2000 התלוננה אשתו של הרוצח במשטרה כי תקף אותה וסיפרה כי לאחר נישואיהם התוודה באוזניה על רצח שביצע. בעלה, רעי חורב, נעצר והודה במעשה. חורב רצח את שטיירמן בנוכחות סיגלית חיימוביץ' (לימים חיימוביץ'־כהן), שגם סייעה לו במעשה, וליהי גלוזמן (לימים דרנל, ואחייניתה של הזמרת נורית גלרון). כשהתגלו פרטי המעשה הם עוררו סערה ציבורית, מכיוון שמדובר ברצח ללא מניע וללא סיבה הגיונית.
בגזר דינה של חיימוביץ' כתבו השופטים:
פרטי המעשה
ב-4 בדצמבר 1996, סמוך לשעה שמונה בערב, ישבו שלושת המשתתפים ברצח במרפסת דירת הוריה של חיימוביץ', ברחוב ארלוזורוב בכפר סבא, ועישנו מריחואנה. באותה עת עבר ברחוב אסף שטיירמן בן ה-18, שהתגורר בו אף הוא, בדרכו לפגישה עם חברתו עידית ב"קניון ערים" בעיר. ייתכן שבדרכו סמוך לביתה של חיימוביץ' העיר שטיירמן דבר מה כלפי חורב כשהבחין בו. השלושה, שהכירו אותו היכרות שטחית, החליטו להורגו. הם יצאו לכיוון החורשה הסמוכה חמושים בפגיונות, והציעו לשטיירמן להצטרף אליהם לעישון מריחואנה בחורשה הסמוכה לרחוב ארלוזורוב (חורשת אוסישקין). הוא נעתר להצעה והתלווה אליהם. דקות מספר אחרי שהגיעו לחורשה תקף חורב את שטיירמן ורצח אותו בדקירות פגיון, במכות אבן, בקרשים שהיו במקום ובחניקה. חיימוביץ' סייעה לרצח כשהתקיפה את הקורבן באגרופיה, ונתנה לחורב את האבן שבאמצעותה הכה את שטיירמן. גלוזמן טענה כי לא השתתפה באופן פעיל במעשה, ובשלב מסוים היא קראה לחורב ולחיימוביץ' להפסיק, וכשלא נענו לה היא הסתלקה מהמקום והלכה לביתה בלי לספר על הרצח לאיש.
החקירה והפענוח
אחרי הרצח עצרה המשטרה מספר חשודים. הם נעצרו פעמים אחדות, אולם לא נמצאו ראיות מספיקות להרשיעם. המשטרה ניסתה בלא הצלחה לחלץ מהם הודאה בתחבולות שונות. כיום ידוע שלחשודים אלו לא היה שום קשר לרצח.
בשנת 1997 שוחזר הרצח בתוכנית הטלוויזיה "בשידור חוקר". לאחר השחזור הגיעו כמה ידיעות שטחיות שלא קידמו ממש את החקירה לעבר קצה חוט.
בשנת 2000 פוענח הרצח בעקבות עדותה של סנדרין בן דוד, אשתו של רעי חורב. בן דוד באה להתלונן על תקיפה מצד בעלה, ולאחר מכן סיפרה כי התוודה לפניה על הרצח שביצע. חורב נעצר והודה. גלוזמן קיבלה מעמד של עדת מדינה והעידה נגד שני שותפיה למעשה. בשנת 2001 נידון חורב בבית המשפט המחוזי בתל אביב למאסר עולם, ובשנת 2006 נקצב עונשו ל-36 שנה. בשנת 2002 נידונה חיימוביץ' ל-24 שנות מאסר. עונשים אלה ניתנו אף על פי שהרוצחים היו קטינים (בני 17 וחצי) בעת ביצוע המעשה. ערעורם של השניים על חומרת עונשם, בטענה כי העונש המרבי שניתן להטיל על קטין שעבר עבירת רצח הוא עשרים שנות מאסר, נדחה בבית המשפט העליון. לדברי השופטים, המחוקק פטר את בית המשפט מן החובה להטיל מאסר עולם על קטינים שרצחו, אך לא מנע ממנו את היכולת לעשות זאת אם כך נדרש על פי שיקול דעתו.
על שחרורה של ליהי גלוזמן והצבתה במעמד של עד מדינה נמתחה ביקורת ציבורית. גלוזמן זכתה למעמד זה היות שהתביעה סברה כי הודאותיהם של חורב וחיימוביץ' לא הספיקו להרשעתם ועל כן נדרשו תימוכין נוספים.
לאחר מתן גזר הדין
בשנת 2006 נישאה חיימוביץ' לשחר כהן, שהורשע בשנת 1997 בהיותו חייל צה"ל ברצח חברו ליחידה. השניים נפגשו במסגרת אירוע שהופק עבור אסירים, ונישאו בתוך כותלי כלא איילון (כלא רמלה), בו מרצה כהן את עונשו. שנים בודדות לאחר מכן התגרשו.
בשנת 2014 נדחתה תביעת הנזיקין של האחים לסרי, שעד מציאת הרוצח נחקרו ונעצרו פעמים רבות בידי משטרת ישראל בחשד לרצח אסף שטיירמן.
ב-4 בנובמבר 2021 החליטה ועדת שחרורים לקצר את מאסרה של חיימוביץ'־כהן, לאחר שנשאה יותר משני שלישים של תקופת המאסר שנגזרה עליה, ובכך נענתה הוועדה לבקשתה לשחרור מוקדם. המדינה לא ערערה על ההחלטה, וחיימוביץ'־כהן שוחררה מהכלא ב-10 בנובמבר 2021.
וייזל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מיכל ארבל
מיכל ארבל-תור (נולדה ב-27 ביולי 1955) היא חוקרת ספרות ישראלית ומרצה לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
מיכל ארבל נולדה בשנת 1955 בירושלים, בת לחנה ארבל, פיזיקאית, וליהודה ארבל, קצין משטרה ולימים מבכירי השב"כ. גדלה במושבה הגרמנית ולמדה בגימנסיה רחביה. ב-10 באוקטובר 1968, בהיותה בת 12, שלשל אותה אביה דרך פתח צר לחלק סגור של מערת המכפלה, כדי ללמוד על מבנה המקום. היא צילמה את המקום ושרטטה את מבנהו. ממצאיה הוצגו למחרת לשר הביטחון, משה דיין. בימים שלאחר מכן נכנסה עוד פעמיים למערה בדרך זו.
שירתה בצה"ל כפקידה, ובשנת 1975 החלה ללמוד ספרות עברית ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה תואר ראשון בהצטיינות. ב-1982 החלה ללמד ספרות בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה. ב-1991 החלה בלימודי תואר שני, וסיימה בהצטיינות יתרה. עבודת המוסמך שלה היא "הטקסט החידתי: קריאה בשישה סיפורים של פראנץ קאפקא וש"י עגנון". ב-1999 קיבלה תואר דוקטור, על עבודה שכותרתה "סוף המעשה: אל אופני הסיום ביצירותיו של ש"י עגנון".
בשנת 2000 לימדה באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה ולאחר מכן לימדה במשך 5 שנים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מלמדת באוניברסיטת תל אביב.
נישאה לרוני תור ולהם שני ילדים.
ספריה
עריכה:
מכּתביה:
על כתביה:
רגימנט הדרגונים הקלים
חיילי הרגימנט מגויסים מרחבי צפון אנגליה בהם מחוזות יורקשייר ההיסטורי, דרהאם ונורת'מברלנד, משום כך נחשב לרגימנט פרשי צפון אנגליה ולעיתים מכונה כך. המפקד הטקסי של הרגימנט הוא עבדאללה השני, מלך ירדן, אשר שירת כקצין ברגימנט ההוסרים המלכותי ה-13/ה-18 במהלך שנות ה-80. לפניו נשאו במשרה זו דיאנה, הנסיכה מוויילס (1992-1996) והנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן (1996-2002).
מבנה וייעוד
רגימנט הדרגונים הקלים מוגדר כיחידת שריון קל בדומה לייעוד ההיסטורי של הדרגונים הקלים והוהסרים. ציוד הלחימה העיקרי של הרגימנט הוא הרכב הקרבי המשוריין ג'אקל (MWMIK) הארבע-גלגלי וגרסת הסיוע "קיוטי" השש-גלגלי, כאשר הייעוד המרכזי של הרגימנט הוא סיור וסיוע בשדה הקרב. שטחי הגיוס של הרגימנט נמצאים במחוזות צפון אנגליה ומפקדתו במחנה קטריק, משום כך הוא מכונה "פרשי צפון אנגליה".
משמר הדרגונים נמצא כולו החל מ-2015 תחת פיקוד צוות קרב החטיבה הקלה הרביעית, כחלק מהדיוויזיה הראשונה. בדומה לרגימנטים משוריינים אחרים בצבא (בהם משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי ומשמר הדרגונים הראשון של המלכה), הרגימנט מחולק לאסקדרון מפקדה וסיוע לצד שלושה אסקדרונים לוחמים:
רגימנט ההוסרים המלכותי ה-13/ה-18 (של המלכה מרי)
'רגימנט ההוסרים המלכותי ה-13/ה-18 (של המלכה מרי)' (באנגלית: '13th/18th Royal Hussars') נוסד בשנת 1922 על ידי איחוד שני הרגימנטים, ההוסרים ה-13 וה-18. הוא הוקם כחלק מצמצום הכוחות לאחר מלחמת העולם הראשונה ונקרא על שם מרי מטק שהייתה המפקדת הטקסית של הרגימנט החל מ-1935, באפריל 1939 הועבר הרגימנט תחת חיל השריון המלכותי. עם תחילת מלחמת העולם השנייה שימש כרגימנט סיור כחלק מדיוויזיית החי"ר הראשונה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, בהמשך לחם הרגימנט תחת החטיבה המשוריינת ה-27 איתה נחת בחופי נורמנדי, לאחר מכן הועברה לשרת תחת החטיבה המשוריינת השמינית ביוני 1944. לאורך המלחמה הקרה הוצב הרגימנט במספר מוקדים מסביב לעולם, כולל בגרמניה, תימן, אירלנד וקפריסין עד שאוחדה לתוך רגימנט הדרגונים הקלים בדצמבר 1992.
רגימנט ההוסרים המלכותי ה-15/ה-19 של המלך
'רגימנט ההוסרים המלכותי ה-15/ה-19 של המלך' (באנגלית: '15th/19th The King's Royal Hussars') נוסד גם הוא בשנת 1922 על ידי איחוד שני הרגימנטים, ההוסרים ה-15 וה-19. בתחילת מלחמת העולם השנייה שירת כרגימנט הסיור של דיוויזיית חיל הרגלים השלישית, כחלק מחיל המשלוח הבריטי הוא לחם במערכה על צרפת ב-1940 שם ספג אבדות כבדות ואיבד את רוב כלי הרכב שלו. לאחר הנסיגה מדנקרק, הועבר הרגימנט לפיקוד חטיבת השריון ה-28 (חלק מדיוויזיית השריון התשיעית) ונותר בבריטניה עד לאוגוסט 1944, כאשר הצטרף ללחימה באירופה בתור רגימנט הסיור של דיוויזיית השריון ה-11. לאחר המלחמה הוצב הרגימנט בגרמניה המערבית ובהמשך שירת במספר מוקדים סביב העולם, בהם בקפריסין ואירלנד.
טרל מקנטייר
טרל מקנטייר (באנגלית: Lance Terrell McIntyre; נולד ב-18 באוקטובר 1977) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז.
מקנטייר עבר לסיינה בעונת 2006, מקבוצת רג'יו אמיליה מהליגה השנייה באיטליה, "סרייה ב'". סיינה משחקת כיום בליגת העל האיטלקית בכדורסל "סרייה א'" וביורוליג. בעונת הכדורסל 07-08 זכה מקנטייר עם קבוצתו סיינה באליפות האיטלקית. בעונה זו קלע בממוצע 12 נקודות למשחק, 4 אסיסטים, ו-2 ריבאונדים. ב-2008 זכה בתואר ה-MVP בסופר קאפ האיטלקי. בקיץ 2010 חתם במלאגה.
צ'רוקי (שפה)
צ'רוקי היא אחת משפות האירוקוי המדוברת על ידי בני עם הצ'רוקי. השפה נכתבת בכתב הברתי מיוחד שפותח על ידי מנהיג שבטי הצ'רוקי במאה ה-19, סקויה. במלחמת העולם השנייה שימשו דוברי שפת הצ'רוקי (כמו גם דוברי הנאוואחו) כדוברי קוד בצבא ארצות הברית ובחיל הנחתים של ארצות הברית, בשל היות השפה (נכון לאותה תקופה) בלתי מוכרת מחוץ לגבולות ארצות הברית, וממילא הייתה צופן בלתי ניתן לפענוח.
מאפייני השפה
הצ'רוקי היא שפה טונאלית. עם זאת, בשל היותה שפת-אם שנייה במעלה אצל דובריה (אחרי האנגלית) מערכת הטונים בדיבור כיום הולכת ומצטמצמת. בכתב הצ'רוקי כמו גם בשיטת התעתיק הלטיני, לא מסומנים הטונים כלל (חוץ מאשר במילוני השפה הרשמיים). עקב המורפולוגיה העשירה של השפה מקרי כפל המשמעויות עקב חוסר סימון הטונים הם נדירים.
כרוב השפות האמריקאיות-ילידיות, אף הצ'רוקי היא שפה פוליסינתטית. כך, בדומה ללטינית או לגרמנית, יחידות תחביריות במשפט מתחברות זו לזו ומרכיבות לעיתים מילים ארוכות במיוחד. הפעלים בשפה כוללים בהכרח מוספיות לכינוי גוף, אספקטים, מודוס ויחסות.
קודורי (עמק)
עמק קודורי (בגאורגית: კოდორის ხეობა; באבחזית: Кәыдырҭа) הוא עמק באבחזיה, הרפובליקה הבדלנית של גאורגיה. החלקים העליונים של העמק מיושבים בסוואנים, קבוצה אתנית של הגאורגים היושבת בחבל הסמוך לעמק קודורי, סוואנתי. מתום מלחמת אבחזיה, בשנת 1993, העמק הוא האזור היחיד באבחזיה שנשלט על ידי גאורגיה, ונכלל באבחזיה עילית. יתר חלקי אבחזיה נשלט בידי הבדלנים האבחזים. ב-27 ביולי 2006, נשלט האזור בידי ממשלה אבחזית גולה.
גאוגרפיה
עמק קודורי הוא החלק העיקרי של אבחזיה עילית. היא שוכנת במעלה נהר קודורי בחלק הצפון-מזרחי של אבחזיה, כ-64 ק"מ בתוך אבחזיה מהגבול הרשמי של גאורגיה. היא מרוחקת כ-32 ק"מ צפון-מזרחית לעיר החוף, סוחומי, בירת אבחזיה. גובה העמק נע בין 1,300 - 3,984 מטר מעל פני הים. תוואי פני השטח מכוסים יערות הרריים מחטניים ומכוסה לסירוגין בשלג.
האקלים בעמק קודורי הוא הררי, והחורפים מושלגים. כמות המשקעים נעה בין 1,600 מ"מ ל-2,000 מ"מ לשנה. אפריל הוא החודש בעל המשקעים הרבים ביותר, עם כ-160 מ"מ, ואילו ינואר הוא החודש הגשום בעל המשקעים המועטים ביותר, עם 120 מ"מ. מעל ל-30 יום לשנה בממוצע יורד גשם כבד. שלג יורד 180 ימים בשנה. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 5°C מעלות צלזיוס. ינואר הוא החודש הקר ביותר עם ממוצע של 3°C-, ויולי הוא החודש החם ביותר עם טמפרטורה ממוצעת של 14°C.
בעמק נמצאים מספר כפרים הרריים, כמו: שחארה, אומרישרה, אז'רה עילית, אז'רה תחתית, לאטה ועוד. עד לפלישת רוסיה לגאורגיה באוגוסט 2008 היה העמק, מבחינה מנהלית חלק מאבחזיה עילית, ונשלט על ידי ממשלה אבחזית גולה. האבחזים שעד לפלישה הרוסית לגאורגיה לא שלטו באזור, הכלילו אותה כחלק ממחוז גולריפש. על פי המפקד הגאורגי האחרון שנערך בשנת 2002, מנה מספר תושבי העמק, 1,956 איש שמתוכם 1,912 הם גאורגים (סוואנים).
היסטוריה
נהר הקודורי ונהר האנגורי נקבעו כקו הפסקת האש בהסכם שנחתם בתום מלחמת אבחזיה, בשנת 1994. אזור זה, יחד עם גזרת גאלי, היו האזורים היחידים שנותו מיושבים בגאורגים, שהיוו 46% מהאוכלוסייה.
בשנת 1994 קיבל כוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה (UNOMIG) מנדט מורחב בהחלטה 937 של האו"ם. המשימות שהוטלו על הכוח הם:
אף על פי שלא הייתה פעילות צבאית במסדון קודורי לאחר ההסכם, אירעו מספר אירועים מסוכנים:
בית הספר התיכון על שם מיי בויאר
היסטוריה
בית הספר נולד מהרעיון להביא לפנימייה בירושלים תלמידים מצטיינים מרחבי ישראל, ממקומות בהם אין בתי ספר תיכוניים, כדי שיוכלו לקבל חינוך תיכוני. המחזור הראשון הגיע תחילה באכסניה ברחוב הפסגה של שכונת בית וגן ובהמשך לפנימייה "כרמית" בעין כרם בשנת 1960 ולמד בארבעה בתי ספר ברחבי ירושלים (שלושה במערכת החינוך הממלכתית ואחד במערכת החינוך הממלכתית-דתית) אליהם פוזרו בעזרת שני האוטובוסים. המנהל הראשון של בית הספר היה יוסף פרי. הפילנתרופ הציוני לו בויאר מארצות הברית תרם את קמפוס בית הספר לזכר אשתו, מיי בויאר, אשר שאפה להעלות את רמת החינוך בישראל ולתת הזדמנות לתלמידים בעלי פוטנציאל גבוה מהפריפריה. לימים, נמנתה נכדתו עם סגל מורי בית הספר. לתכנון קמפוס בית הספר נערכה תחרות אדריכלים שבה זכתה הצעתם של האדריכלים שולמית נדלר, מיכאל נדלר ושמואל ביקסון, ולימים הוא הוכר על ידי עיריית ירושלים כמבנה לשימור בשל ערכו האדריכלי. אבן פינה לבית הספר הונחה במאי 1962, והוא נחנך ביוני 1965. מנהלו הראשון של בית הספר היה יצחק מייזלר.
מראשית דרכו, יועד בית הספר לקבל ללימודים תלמידים מחוננים בלבד: כמחציתם ירושלמים וכמחציתם מכל רחבי ישראל. אלה שוכנו בפנימייה שלו.
בית הספר מקבל תלמידים על ידי מבחנים פסיכוטכניים, גיליון ציונים משלוש השנים האחרונות ושלושה ראיונות קבלה. המועמדים שעברו את תהליך המיון הראשוני מזומנים למחנה הכנה בקיץ. כיום, חניכי הפנימייה מהווים כשליש מתלמידי בויאר (כולל חט"ב) ושישית מתלמידי התיכון. לפנימייה מתקבלים תלמידים מכל רחבי הארץ, ויחד איתם תלמידים מירושלים.
בבית הספר לומדים כ-1,000 תלמידים ותלמידות, מכיתות ז' עד י"ב ומתוכם כ-300 תלמידים בפנימייה.
מנהלת בית הספר הנוכחית היא דפנה מנשה-ברוך, שנכנסה לתפקיד בשנת 2008.
מתיו גראבל
מתיו איאן גראבל (באנגלית: Matthew Ian Gravelle; נולד ב-24 בספטמבר 1976) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ולשי.
ביוגרפיה
גראבל נולד בפורתקול שבוויילס. ב-2003 הופיע גראבל בסדרת הדרמה של ערוץ BBC One "הולבי סיטי", ושיחק בתפקיד קבוע בשתי עונות של הסדרה "Belonging" של ערוץ BBC Wales. עוד בטלוויזיה שיחק בסדרות "חדר מיון", "Caerdydd", ו"השופט ג'ון דיד". הוא הופיע בפרק "End of Days" בעונה האחרונה של הסדרה "טורצ'ווד" בדמות רופא המטפל במקרים של המוות השחור. ברדיו שיחק גראבל בתסכית "The Dead Line" מתוך "טורצ'ווד" ששודר בערוץ רדיו 4 של ה-BBC ביולי 2009.
מ-2007 שיחק גראבל בתפקיד ראשי בדמות הגנגסטר לין אדוארדס בסדרה "Y Pris" שדובבה לאנגלית בשם "The Sopranos' by the sea". ב-2010 היה גראבל מועמד לפרס באפט"א הוולשי (BAFTA Cymru) לשחקן הטוב ביותר על תפקידו.
ב-2010 כיכב גראבל בסרט הקולנוע "פטגוניה", ואחר כך הופיע בסדרה "נערי בייקר" של BBC Wales בתפקיד רוב, הארוס של שרה (איב מיילס). ב-2013 לוהק לדרמת הפשע של רשת ITV "ברודצ'רץ'" בתפקיד ג'ו מילר, בעלה של הדמות שגילמה אוליביה קולמן. בהמשך אותה שנה כיכב בתפקיד אורח בדרמה הבלשית הוולשית "Y Gwyll" בכיכובה של אשתו מאלי האריס. עוד כיכב עם האריס בשנת 2017 בסדרה "בוקר אחד" (Keeping Faith/Un Bore Mercher) בה גילמו השניים זוג נשוי.
חיים אישיים
גראבל נשוי לשחקנית הוולשית מאלי האריס. השניים שיחקו יחד כבני זוג בתוכניות טלוויזיה אחדות.
ב-2009 דורג גראבל במקום ה-24 של רשימת הגברים הסקסיים בוויילס.
המתת חיות המחמד בבריטניה, 1939
המתת חיות המחמד בבריטניה הייתה מאורע בספטמבר 1939, שבו המיתו בריטים רבים את חיות המחמד שלהם בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה מחשש למחסור במזון ולפגיעה בהם במהלך המלחמה. מאות אלפי חיות מחמד הומתו בתוך כשבוע ימים.
סיפור ההמתה ההמונית דווח בכלי תקשורת שונים בעת שהתרחש, אך מאז נשכח. אפשר שהסיפור נשכח כיוון שהיה בו כדי לחתור תחת הנרטיב על העמידה האיתנה של העם הבריטי במהלך המלחמה וכן תחת הדימוי של הבריטים כחובבי חיות מחמד.
בעלי חיות מחמד רבים שהמיתו את בעלי החיים שלהם הצטערו בדיעבד על החלטתם לאחר שהתגברו על הפחד מהפצצות וממחסור במזון, והאשימו את הממשלה ביצירת היסטריה.
רקע
במסגרת ההכנות של ממשלת בריטניה ב-1939 לקראת פרוץ מלחמה אפשרית עם גרמניה כונסה ועדה על מנת לדון בנושא חיות המחמד בבתיהם של אזרחים. הוועדה הביעה חשש שמא, במקרה שבו יהיה צורך לקצוב את מנות המזון לאוכלוסייה, יבחרו אזרחים רבים לחלוק את מנותיהם עם חיות המחמד שלהן, או שיניחו להן לגווע ברעב. בעקבות זאת פרסמה הוועדה עלון שחולק לאזרחים. בעלון נכללה ההמלצה להעביר חיות מחמד מן הערים אל אזורי השדה במדינה, ונאמר בו כי אם האזרחים לא יוכלו למסור את חיות המחמד לטיפולם של שכנים, יהיה זה הגון להשמידן. העלון הכיל גם פרסומת לאקדח הלם שיוכל לשמש כאמצעי להמתת חיות מחמד ללא כאב. העלון הממשלתי תרם להחלטת המוני אזרחים להמית את חיות המחמד שלהם, אך לא היה הגורם היחיד לה.
ההמתה
לאחר שפרצה המלחמה בספטמבר 1939 מיהרו המוני בריטים אל המרפאות הווטרינריות על מנת להמית את חיות המחמד שלהן. המניעים להמתה היו חשש ממחסור במזון ומהפצצות, צורך לנטוש את בעלי החיים עקב יציאה למלחמה וגם התחושה כי החזקת חיית מחמד במהלך מלחמה היא בגדר "מותרות". על פי הערכה הומתו 400 אלף עד 750 אלף חיות מחמד בתוך כשבוע. לפני פתחי כמה מהמרפאות התמשכו תורים באורך של מאות מטרים ובחלקן אזל מלאי הכלורופורם.
ארגוני בעלי חיים וארגונים וטרינריים שונים הביעו התנגדות להמתה, אך נאלצו לשרת את האזרחים שצבאו על דלתותיהם. אחרים לא הסכימו לכך. בית הכלבים והחתולים באטרסי בלונדון התנגד בתקיפות להמתה, ובמהלך המלחמה סיפק מחסה ל-145,000 כלבים. מתנגדת ידועה נוספת להמתה הייתה הדוכסית מהמילטון, אשר גם הקימה בית מחסה לחיות מחמד ליד בית הכפר שלה בווילטשייר.
לאחר תחילת ההפצצות על לונדון בסתיו 1940 התרחש גל נוסף של המתת חיות מחמד.
בשנת 2017 יצא לאור ספרה של ההיסטוריונית הבריטית הילדה קין (Hilda Kean), The Great Cat and Dog Massacre, אשר גולל את סיפור ההמתה ההמונית של חיות המחמד בבריטניה בראשית המלחמה, אך גם את סיפור היחסים והקרבה בינם לבין בעליהם בהמשך המלחמה.
גלריית אופיצי
גלריית אופיצי (באיטלקית: Galleria degli Uffizi; "גלריית המשרדים") היא מוזיאון לאמנות בפירנצה שבאיטליה. המוזיאון הוא אחד הידועים והעתיקים ביותר בעולם והוא מכיל יצירות אמנות רבות שרובן נאספו על ידי משפחת מדיצ'י, פטרונית האמנות החשובה ביותר של הרנסאנס האיטלקי. מבנה המוזיאון עצמו נחשב על ידי חוקרי אדריכלות רבים לאחד המבנים המרשימים בעולם ומקרה מבחן חשוב גם בהתפתחות התכנון העירוני במאה ה-16.
היסטוריה
בניית המבנה החלה ב-1560 על ידי האדריכל ג'ורג'ו וזארי עבור הדוכס של טוסקאנה, קוזימו הראשון דה מדיצ'י. לאחר מכן המשיכו בבנייה ברננדו באוטלנטי ואלפונסו פריג'י עד לסיום ב-1581. המבנה תוכנן להכיל את משרדי השופטים הפיורנטינים ומכאן שמו. במהלך השנים הלכה משפחת מדיצ'י וצברה אוצרות אמנות רבים אשר רובם הוצבו בחללי תצוגה באופיצי. בני משפחת מדיצ'י נחשבו לפטרוני האמנות הגדולים ביותר של איטליה ואוספיהם הלכו וגדלו. באמצע המאה ה-17 ירדה המשפחה מהשלטון בפירנצה אך אוצרות האמנות נשארו בגלריית האופיצי. למרות שכבר במאה ה-16 הייתה הגלריה פתוחה למבקרים בתיאום מראש, רק בשנת 1765 היא נפתחה לציבור באופן רשמי.
בשנת 1993 נפגע חלק מן הגלריה מפיצוץ מכונית תופת ברחוב סמוך, שבו נהרגו 5 אנשים. הפיצוץ, שבוצע כנראה על ידי המאפיה, פגע בחלק מהמבנה ובמספר פסלים אשר שוחזרו אך מספר פרסקאות ניזוקו קשה ולא ניתן היה לשחזר אותם.
המוזיאון הוא אחת מאטרקציות התיירות המרכזיות בפירנצה, ופוקדים אותו מדי שנה יותר ממיליון מבקרים. בשל מספרן הרב של יצירות האמנות הנמצאות במוזיאון ביחס לגודלו, הועברו במהלך השנים חלק מהיצירות למוזיאונים אחרים בפירנצה, כגון הבארג'לו. במהלך שנת 2006 עבר המוזיאון שיפוצים לשם הרחבת חללי התצוגה.
מבנה
המוזיאון בנוי משני אגפים בשני צידי רחוב ששמו "פיאצלה דלי אופיצי" ("הכיכר הקטנה של האופיצי"). קטע רחוב זה מגיע בחלקו הדרומי אל נהר הארנו ובחלקו הצפוני אל כיכר הסיניוריה – פאלאצו וקיו (Palazzo Vecchio). במבט צפוני אל הרחוב נראה מגדל העירייה הבנוי בסגנון הגותי-טוסקני. בחלקו הדרומי של הרחוב בנוי גשר המחבר בין שני האגפים ותוחם את חלל הפיאצלה. חלק זה בנוי כ"קיר מסך" המסוגנן בסגנון דורי ומתחתיו מעבר חופשי כשער פתוח לרחוב הניצב אליו. המבנה שומר על קו בניין רציף ומציג חזית מרשימה נוספת.
הפרספקטיבה הנראית משער הכניסה תוכננה בקפידה על ידי האדריכל וזארי (שהיה גם צייר) כמו גם פרופורציות החלל שבין שני אגפי המוזיאון. כרכובי גגות שתי החזיתות המקבילות מודגשים לכל אורכם ושומרים על קו אחיד על מנת לחזק את תחושת העומק של הרחוב. באופן דומה, לכל אורך הרחוב בשני צידיו שלוש מדרגות הממשיכות עד לבית העירייה ומחזקות את קווי הפרספקטיבה גם כן. שתי החזיתות מעוטרות בסגנון טוסקני קלאסי ובמקצבים קבועים. מגדל בית העירייה בקצה המבט נראה בצד ימין, שובר את הסימטריה ויוצר ייחוד במבט זה. כמו כן, המבט אל כיכר העירייה הנמצא בהמשך הרחוב מקל על ההתמצאות בסביבת המוזיאון והוא בעל חשיבות אורבנית רבה. מתכנני ערים רבים לאורך ההיסטוריה ראו בתכנון האופיצי מקרה מבחן חשוב, שבו חצר של מבנה מתפקדת כרחוב ציבורי בעל השפעה רבה על תנועת הולכי הרגל בסביבתו ותכנון היוצר פרספקטיבות דרמטיות מתוכננות בנוף העירוני.
אוסף האמנות
רוב היצירות מוצגות באולמות תצוגה שבתוך המבנה אך באכסדרות שבקומת הקרקע הפתוחה ניצבים פסלים של בני משפחת מדיצ'י, אמנים שבהם תמכו, כגון דה וינצ'י ואלברטי ופסלים של אנשי מדע ורוח נוספים כגון ניקולו מקיאוולי ואמריגו וספוצ'י.
ג'ן קיגאנס
ג'ניפר אן קיגאנס (באנגלית: Jennifer Ann Kiggans; נולדה ב-18 ביוני 1971) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של קהיליית וירג'יניה. קיגאנס, חברת המפלגה הרפובליקנית, היא לשעבר טייסת מסוק בצי ארצות הברית.
ביוגרפיה
קיגאנס נולדה בטמפה שבפלורידה, ולמדה בבית ספר תיכון באורלנדו. במהלך לימודיה התיכוניים עבדה בדיסניוורלד. לאחר מכן למדה באוניברסיטת בוסטון, ובשנים 1993 ו-1994 לימדה אנגלית ביפן במסגרת תוכנית "JET Programme" של ממשלת יפן. כמו כן, במשך חמש שנים התגוררה ביפן על תקן בת זוג של משרת בצי האמריקאי. בשנים 1993–2003 שירתה קיגאנס בצי ארצות הברית כטייסת מסוקי בואינג ורטול CH-46 אביר הים ומסוק לוחמה נגד צוללות מסוג Sikorsky SH-3 Sea King.
לאחר שירותה הצבאי, למדה קיגאנס בבית ספר לסיעוד באוניברסיטת אולד דומיניון ובבית הספר לאחיות של אוניברסיטת ואנדרבילט. היא אחות גריאטרית בוגרת בבית הספר לרפואה של מזרח וירג'יניה (EVMS). בשנת 2019 התמודדה קיגאנס לסנאט המדינתי של וירג'יניה במחוז הבחירה השביעי, שהתפנה בידי חבר הסנאט המכהן פרנק ואגנר. בפריימריז של המפלגה הרפובליקנית גברה קיגאנס על חברת מועצת בית הספר של וירג'יניה ביץ' קרולין וימס עם 52% מהקולות. בבחירות הכלליות ניצבה בפני המועמדת הדמוקרטית שריל טרפין, במחוז שנחשב לתחרותי במיוחד בבחירות 2020. כל אחת מכן הוציאה למעלה מחצי מיליון דולר על תעמולה טלוויזיונית. קיגאנס ניצחה עם 50.4% מקולות הבוחרים.
קיגאנס תומכת באיסור על הפלות לאחר 15 שבועות היריון – למעט במקרים של אונס, גילוי עריות או לצורך הגנת חיי האם. ביוני 2022 הביעה תמיכה בפסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון של בית המשפט העליון, אשר ביטל את פסק דין רו נגד וייד. במרוצת השנים מיאנה קיגאנס להצהיר בבירור אם היא מאמינה שג'ו ביידן נבחר באופן לגיטימי לנשיא ארצות הברית, וקראה לבצע ביקורת חוזרת על תוצאות הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 בווירג'יניה בשווי כ-70 מיליון דולר, אף על פי שביקורת קודמת על תוצאות אלה לא הצביעה על הונאת בחירות כלשהי. היא הוסיפה לטעון כי פשיטת ה-FBI על מאר-א-לאגו לא הייתה מוצדקת.
מנחם גרנית
מנחם גרנית (נולד ב-14 באוקטובר 1951 בתל אביב) הוא עיתונאי, שדרן רדיו ועורך תוכניות מוזיקה ישראלי.
ביוגרפיה
כשהיה בן 5 ירדה משפחתו לאוסטרליה וחזרה לישראל כעבור 4 שנים.
רדיו
ב-1972, לאחר שחרורו מצה"ל, התקבל לעבודה כטכנאי בקול ישראל בירושלים.
ב-1974, בעקבות מפגש עם עורכת התוכניות רות כידן, החל לערוך תוכניות מוזיקה ברדיו. בין השאר ערך את התוכנית "מפופ ועד בכלל" ברשת ב' וכן תוכניות מוזיקה ששודרו ברשת הניסיונית – רשת ה'.
ב-20 ביוני 1976 נוסדה רשת ג' ומנחם גרנית נמנה עם צוות ההקמה, תחת ניהולה של דרורה בן אב"י, שהייתה מנהלת חטיבת הבידור וגלעד בן ש"ך שהיה מנהל מחלקת הבידור.
בשנים 1978–1998 ערך גרנית את "קול-בו", מגזין המוזיקה הראשון ברשת ג'. התוכנית הביאה מדי שבוע חדשות בתחומי המוזיקה הפופולרית בארץ ובעולם, מצעד מכירות תקליטים, ראיונות עם אמנים בישראל ומחוצה לה, כתבות על תופעות מוזיקליות ועוד. זוהר ארגוב העניק את הריאיון הרדיופוני הראשון שלו למנחם גרנית בתוכנית זו. אהוד מנור, משה מורד, יורם מארק-רייך ויואב לימור שימשו כתבים של התוכנית בלונדון.
ב-2008 פרש מרשת ג', הקים את אתר האינטרנט של רשת ב', והיה העורך הראשי שלו בחטיבת החדשות של קול ישראל. ב-2011 נבחר למנהל חטיבת הביצוע של קול ישראל ובמסגרת זו היה אחראי על קרייני הרדיו, ניהל את הסרטייה ומאגרי המוזיקה של קול ישראל, קידם תהליכים של שימור, הצלה ודיגיטציה של הקלטות הארכיון של קול ישראל והיה אחראי על תחנות הרדיו החינוכי של קול ישראל בבתי ספר תיכון ובמכללות ברחבי הארץ.
ב-2012 הטיל עליו מנכ"ל רשות השידור דאז יוני בן מנחם להקים את יחידת המדיה הדיגיטלית של רשות השידור וב-2016, לקראת סגירת רשות השידור התמנה למנהל בפועל של חטיבות ההנדסה של קול ישראל.
מ-2014 ועד 2022 הוא הרצה על רדיו במחלקה לפוליטיקה ותקשורת במכללה האקדמית הדסה בירושלים.
טלוויזיה
היה המנהל המוזיקלי הראשון של התוכנית זה הזמן שהנחה רם עברון והיה אחראי ב-1981 לחשיפה הראשונה של מאיר בנאי בתוכנית. שימש חבר מערכת תוכנית המוזיקה עד פופ משנת 1982 בהנחיית אהוד מנור ובשנים 1985–1987 הנחה את התוכנית, רוב הזמן לצידה של ענת דולב.
חיים אישיים
נשוי לטובה. מתגורר במשמר דוד.
ילד קטן
"ילד קטן" (באנגלית: Little Boy) הוא שם הקוד שניתן לפצצה הגרעינית שפותחה במסגרת פרויקט מנהטן, והוטלה על הירושימה שביפן ב-6 באוגוסט 1945 על ידי מטוס חיל האוויר האמריקאי מסוג B-29 שכונה "אנולה גיי".
הפצצה "ילד קטן" התבססה על ביקוע גרעיני של אורניום-235, בניגוד ל"איש שמן" ולמתקן שפוצץ ב"ניסוי טריניטי", שהתבססו על ביקוע של פלוטוניום-239. ליבת הפצצה הכילה 64 ק"ג של אורניום מועשר בשיעור ממוצע של 80%. עוצמת הפיצוץ מוערכת ב-13 עד 16 קילוטון TNT, וכתוצאה ממנו ומתופעות הלוואי שנגרמו אחריו נהרגו למעלה מ-129,000 בני אדם.
מנגנון הפצצה
תגובת השרשרת, בשיטת ירי תותח, הגורמת לפיצוץ גרעיני, מתרחשת כאשר נעשה שימוש בחומר בקיע בעל מסה קריטית. על מנת למנוע מתגובת השרשרת להתחיל באקראי, הפרידו ב"ילד קטן" את החומר הבקיע, אורניום-235, לשני חלקים שהכילו אורניום מועשר: "קליע" ו"מטרה". הקליע נורה לעבר המטרה, וכאשר חדר לתוכה נוצר מצב של "מסה קריטית" ועקב כך חלה תגובת שרשרת גרעינית. יעילות מנגנון הירי נמוכה למדי שכן רק אחוז קטן מהאורניום עובר את תהליך הביקוע הגרעיני.
לפני הטלת הפצצה על הירושימה, לא נערך ניסוי גרעיני עם פצצה המבוססת על מנגנון דומה. הניסוי היחיד לבדיקת נשק גרעיני היה ניסוי טריניטי, אשר נערך ב-16 ביולי 1945, אך מנגנון הפצצה בניסוי זה היה מבוסס על קריסה של פלוטוניום. הסיבה העיקרית לכך שמנגנון דומה לזה של פצצת "ילד קטן" לא נוסה קודם לשימוש בה, היא המחסור באורניום מועשר. אורניום-235 הוא מחצב נדיר בטבע ונדרש זמן רב על מנת להעשיר אורניום טבעי לרמה מספקת לייצור פצצה, בניגוד לפלוטוניום שאמנם אינו מצוי בטבע אך תהליך הפקתו קצר יותר. בנוסף, מנגנון הירי היה פשוט למדי וניתן היה להסתפק בבדיקתו במעבדה. המפתחים סברו כי העיצוב הפשוט יחסית של מנגנון הירי, אינו מחייב ניסוי מלא, וזאת בניגוד למנגנון הקריסה - המחייב תזמון מושלם של פיצוץ מטעני חומר הנפץ.
אף שהמנגנון נוסה בניסויים גרעיניים לאחר מכן ונבנו עוד חמש פצצות על פי מודל זה, מעולם לא השתמש בהן צבא ארצות הברית בשל חוסר בטיחותו של המנגנון. התרסקות המטוס, שרפה, חדירת מים או מכת ברק עלולות היו להפעיל את מנגנון הפצצה ולגרום לאתחולה של תגובת שרשרת גרעינית.
מבנה הפצצה
המפרט הטכני המדויק של הפצצה עודנו חסוי משום שניתן לעשות שימוש בטכנולוגיה זו גם כיום על מנת לבנות פצצה גרעינית יעילה. למרות זאת קיימות השערות מפורטות באשר למבנה הפצצה בהסתמך על תצלומים, ראיונות שנערכו עם מדעני פרויקט מנהטן ואיסוף חומר ממקורות גלויים.
קוטר הפצצה "ילד קטן" היה 71 סנטימטרים, אורכה 3 מטרים ומסתה כ-4,000 ק"ג. האורניום המועשר הופרד לשני חלקים בהתאם לעקרון הפעולה של מנגנון הירי: "קליע" ו"מטרה". אחת ההשערות טוענת שהמטרה הייתה גליל שמסתו 25.6 ק"ג (40% ממסת האורניום הכוללת) והיא הייתה מורכבת מאורניום מועשר בשיעור של כ-90%. אורכה היה 16 ס"מ וקוטרה 10 ס"מ, והיא נבנתה משש טבעות אורניום הנתונות בתוך קופסת פלדה בעובי 1.5 מ"מ. קוטרו של הקליע, שצורתו גליל חלול, היה 16 ס"מ וזה היה גם אורכו. משקלו הכולל עמד על 38.4 ק"ג. קוטרו של החלל במרכז הקליע היה 10 ס"מ. קרוב לוודאי שאורניום מועשר ברמה גבוהה יותר שימש לבניית המטרה, משום שלצורך הגברת יעילות הפצצה יש צורך למקם יותר אורניום-235 במרכז המסה העל-קריטית שנוצרה בעת פגיעת הקליע במטרה.
שני החלקים מוגנו על ידי מעטפת בורון. היא נועדה לספוג את הנייטרונים שנפלטו, וכך להפחית את הסיכוי לתאונה. מעטפת אחת ציפתה את חלל המטרה הפנימי והשנייה את הקליע עצמו. כאשר הקליע חדר לתוך המטרה היה צורך להשיל את מעטפת הבורון: זו של הקליע הוסרה כאשר הוא נדחף לתוך המטרה, וזו של המטרה נדחקה החוצה עם כניסת הקליע. מערכת מחזירי הנייטרונים, שנקראה "טמפר" (אנגלית: Tamper), הורכבה משתי שכבות: שכבת טונגסטן קרביד ושכבת פלדה. משקלה היה 2,300 ק"ג והמטרה מוקמה בתוכה.
הקנה בו נעשה שימוש היה למעשה קנה תותח בעל מנגנון מִכְנַס שהוסב במיוחד. לאחר השינויים רוחב הקנה היה 10 ס"מ, אורכו 180 ס"מ ומשקלו 450 ק"ג. על מנת לשגר את הקליע במהירות של 300 מטר לשנייה נעשה שימוש באבק שרפה תקני כחומר-נפץ הודף. ארבעה יזמי (תחלי) נייטרונים מוקמו בקצה הקליע. זאת, על אף שפעולת מנגנון הירי הייתה גורמת לביקוע ספונטני בתוך שבריר שנייה, גם לולא פעלו. למעשה, הוחלט על הוספתם חודש בלבד לפני הרכבת הפצצה.
פיתוח הפצצה
הפצצה "ילד קטן" פותחה במסגרת פרויקט מנהטן, על בסיס הגישה הראשונה שנבחנה לפיתוח פצצה גרעינית, ובה נעשה שימוש באורניום מועשר. בשלב זה החומר הבקיע היחידי בנמצא היה אורניום-235, משום שהפלוטוניום ותהליך ייצורו התגלו רק בשנת 1941. מרבית העבודה התמקדה למעשה בתהליך העשרת האורניום, דהיינו - הפרדת האיזוטופ אורניום-235 מאורניום טבעי, המורכב רובו ככולו מאורניום-238 שאינו יוצר תגובת שרשרת יעילה. תהליך ההעשרה החל ב-1943, באוק רידג' שבטנסי, לאחר מחקר ממושך ואינטנסיבי שהיה רצוף תקלות ומשברים.
אב הטיפוס של הפצצה פותח במהלך אביב 1943, עם תחילת פעולתה של המעבדה הלאומית לוס אלמוס במסגרת פרויקט מנהטן. נעשו אז ניסיונות לבנות מנגנוני ירי הן עבור אורניום והן עבור פלוטוניום, אולם באפריל 1944 התברר כי שיעור הביקוע הספונטני של פלוטוניום גבוה מדי עבור מנגנון איטי מסוג זה, ולכן יתרחש פיצוץ מוקדם ובלתי אפקטיבי. ביולי 1944 הופנו עיקר המשאבים ליצירת מנגנון חלופי, "מנגנון הקריסה", עבור פצצה המבוססת על פלוטוניום.
כאשר התברר כי הפלוטוניום אינו מתאים לפצצות עם מנגנון ירי, הועמדה קבוצת המדענים שעסקה בפיתוח הפצצה, בראשות א. פרנסיס בירץ', בפני דילמה חדשה: מחסור באורניום מועשר שיאפשר ייצור של פצצה אפקטיבית. ברור היה שלפני אמצע שנת 1945 לא תהיה בנמצא כמות מספקת של אורניום מועשר בשל התהליך האיטי של העשרת האורניום. למרות זאת הצליח בירץ' לשכנע דרגים בכירים שהרעיון נכון ביסודו, וכדאי להמשיך לפתחו גם כאפשרות חלופית לפצצת הפלוטוניום. אף שהמנגנון היה פשוט יותר ממנגנון הקריסה, עדיין נדרש צוותו של בירץ' לעבודה רבה וקפדנית. בפברואר 1945 הושלמו ההגדרות למפרט הטכני של הפצצה, ובתחילת מאי 1945 הייתה הפצצה מוכנה למעט ליבת האורניום.
הרכבת הפצצה
ב-14 באפריל 1945 יצאה רכבת מלוס אלמוס עם חלקי הפצצה העיקריים ו"קליע האורניום" למספנות הצי בסן פרנסיסקו. "מטרת האורניום" טרם הושלמה בשלב זה. כשעתיים לפני פיצוץ המתקן הגרעיני בניסוי טריניטי הועמסו מרכיבי הפצצה על הסיירת הכבדה אינדיאנפוליס שהפליגה לעבר בסיס חיל האוויר באי טיניאן באוקיינוס השקט, והגיעה ליעדה כעבור עשרה ימים ב-26 באפריל. בדרכה חזרה, טובעה האינדיאנפוליס על ידי צוללת יפנית, תוך כדי ספיגת אבדות כבדות בחיי אדם. באותו יום הוטסה "מטרת האורניום" מבסיס חיל האוויר קירטלנד שבניו מקסיקו לאי על ידי היחידה המיוחדת 509, שהוקמה לצורך מבצעי ההפצצה. הפצצה "ילד קטן" הורכבה והייתה מוכנה לשימוש ב-1 באוגוסט 1945.
מנגנון הירי היה רגיש ביותר ולכן הטיפול בפצצה מרגע הרכבתה היה מסוכן ביותר. לאחר הטענת חומרי הנפץ למנגנון המִכְנַס של הקנה, כל פיצוץ עלול היה לגרום לתגובת שרשרת גרעינית. פיצוץ גרעיני היה משמיד לחלוטין את האי טיניאן, על 500 מטוסי ה-B-29 והחיילים שנמצאו בו. מטעמי בטיחות החליט הנשק, סרן ויליאם סטרלינג פארסונס, להטעין את חומר הנפץ רק לאחר ההמראה.
לאחר הטלתה, ארבעה מדי גובה ונתיך ברומטרי אמורים היו לגרום לירי של קליע האורניום אל עבר מטרת האורניום. קוצב זמן דאג להפעלת מדי הגובה לאחר 15 שניות מתחילת הנפילה. היה זה מנגנון בטיחות שנועד למנוע מפִּרְצי מתח לגרום לפיצוץ מוקדם. לחץ האוויר הנמוך בגובה רב עלה במשך זמן הנפילה וגרם לעיוות ממברנה מתכתית דקה בתוך גוף הפצצה. כאשר הפצצה הגיעה לגובה הרצוי (8,000 רגל) הממברנה גרמה לסגירת מעגל שהביא לחימוש הסופי של הפצצה. כאשר שניים ממדי הגובה מדדו את הגובה הנכון, הם הפעילו את מתג הירי שגרם לפיצוץ חומר הנפץ. הקליע נורה במהירות של 300 מטר לשנייה אל עבר המטרה בתוך הפצצה. עשר אלפיות השנייה לאחר מכן החלה תגובת שרשרת גרעינית בלתי הפיכה.
הפצצת הירושימה
הפצצה חומשה במהלך הטיסה בגובה 9,600 מטר מעל הירושימה והוטלה על העיר בשעה 8:15 לפי שעון יפן. הפיצוץ אירע בגובה 580 מטר מעל פני העיר, בעוצמה מוערכת של 13 עד 16 קילוטון TNT. עוצמתו הייתה פחותה מזו של "איש שמן" (21 קילוטון), אך הנזק שנגרם להירושימה ומספר ההרוגים עלה בהרבה על זה שנגרם לנגסאקי. הסיבה לכך היא שהירושימה שוכנת על שטח מישורי, לעומת נגסאקי שמרכזה בעמק קטן.
כ-70,000 בני אדם נהרגו כתוצאה ישירה מהפיצוץ ומספר דומה של אנשים נפצעו. מספר גדול יותר של אנשים מתו מאוחר יותר כתוצאה מהנשורת הגרעינית וממחלות הקרינה. עוברים רבים מתו בטרם נולדו, או שנולדו עם עיוותים גופניים שונים. בגדיהם של אנשים רבים שהיו במרחק רב ממוקד הפיצוץ נצרבו לתוך עורם.
בארצות הברית דיווחו על הצלחת הפיצוץ בהתלהבות רבה, אולם יפן נכנעה רק לאחר הטלת הפצצה השנייה, "איש שמן", על העיר נגסאקי שלושה ימים מאוחר יותר. השימוש בנשק הגרעיני (וההתקפה של ברית המועצות במבצע סערת אוגוסט) הביאו לסיום המלחמה לפני פלישה מתוכננת לאיי יפן, שעל פי ההערכות הייתה גובה מחיר כבד מאוד מהאמריקאים. עם זאת, בשנים שלאחר מכן התעוררו ויכוחים וחילוקי דעות באשר לנחיצות השימוש בנשק גרעיני נגד יפן, הן מטעמים מוסריים והן מטעמים צבאיים.
דיטר הקינג
דיטר-קלאוס הקינג (בגרמנית: Dieter-Klaus Hecking, נולד ב-12 בספטמבר 1964 בקסטרופ-ראוקסל שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ומאמן נירנברג.
הקינג נבחר כמאמן השנה בגרמניה לשנת 2015 כאשר אימן את וולפסבורג.
קריירה ככדורגלן
הקינג החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1983 בבורוסיה מנשנגלדבך, במדיה ערך שש הופעות ליגה במשך שתי עונות. בעונת 1985/86 עבר הקינג להסן קאסל מליגת הבונדסליגה השנייה, שם שיתף פעולה בהתקפה עם לותר זיפל. הקינג ירד ליגה עם הסן קאסל בשנת 1988, ובשנת 1989 היה מלך השערים של הליגה האזורית של הסן. בשנת 1990 עבר הקינג לוולדהוף מנהיים, גם היא מהבונדסליגה השנייה, במדיה שיחק שנתיים והבקיע 14 שערים ב-54 הופעות. הקינג שיתף פעולה בוולדהוף מנהיים עם נורברט נאכטוואי בשלהי הקריירה שלו, ועם הכוכב העולה כריסטיאן ורנס. בשנת 1992 עבר הקינג ללוקומוטיב לייפציג ששיחקה בבונדסליגה השנייה. בעונתו השנייה במועדון, 1993/94, לא הצליח למנוע את נשירת המועדון לליגה השלישית, ועזב את המועדון בקיץ 1994. לאחר מכן המשיך הקינג לשחק בליגות אזוריות, בקבוצות פאדרבורן 07, הנובר 96 ואיינטרכט בראונשווייג, עד לפרישתו ממשחק פעיל בשנת 2000.
קריירה כמאמן
ביולי 2000, מיד עם פרישתו ממשחק פעיל, החל הקינג לאמן את SC ורל מהליגה האזורית הצפונית, שהייתה אז הליגה השלישית בהיררכיית הליגות בגרמניה. הקינג פתח את התקופה שלו בקבוצה היטב, אך פוטר כבר בינואר 2001 לאחר שהביע לא פעם את רצונו להתקדם לקבוצה גדולה יותר, וגרם מורת רוח להנהלת הקבוצה. כאשר הקינג פוטר, ורל הייתה במקום השביעי בליגה. במרץ 2001 חתם הקינג במועדון VFB לובק, גם כן מהליגה האזורית הצפונית, והשיג עמו תוצאות נאות עד לסוף עונת 2000/01, שמיקמו את המועדון במקום השלישי, קרוב לעליית ליגה. בעונת 2001/02 הקינג ולובק העפילו אל הבונדסליגה השנייה, ובעונת 2002/03 סיימו במקום ה-11 בליגה זו. בעונת 2003/04 לובק והקינג סיימו במקום האחרון בבונדסליגה השנייה ונשרו בחזרה לליגה האזורית הצפונית, אך הפתיעו מאוד במסגרת הגביע הגרמני, שבו הגיעו לחצי הגמר לאחר שעברו את פ.צ. סנט פאולי, פרייבורג והופנהיים, והודחו על ידי ורדר ברמן לאחר הפסד 2–3 בהארכה. אותה ורדר ברמן הדיחה את המועדון גם בעונת 2001/02 מהגביע. במאי 2004, לאחר ירידת הליגה, נפרדו דרכיהם של לובק והקינג, לאחר שלא הוארך חוזהו.
בקיץ 2004 מונה הקינג כמאמן אלמניה אאכן מהבונדסליגה השנייה. בעונה שקדמה להגעת הקינג לקבוצה, הפתיעה אלמניה אאכן כשהגיעה לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה לורדר ברמן. מכיוון שורדר ברמן זכתה גם באליפות הבונדסליגה באותה עונה, זכתה אלמניה אאכן במקום של ורדר ברמן בגביע אופ"א, וייצגה את גרמניה במפעל זה על אף שהיא שיחקה בבונדסליגה השנייה. אלמניה אאכן והקינג צלחו סיבוב אחד, והודחו בסיבוב השני על ידי אלקמאר ההולנדית. בגביע הגרמני הודחו הקינג ואאכן בשלב השני על ידי באיירן מינכן. את עונת 2004/05 סיימו הקינג ואאכן במקום השישי בבונדסליגה השנייה. עונת 2005/06 נפתחה בצורה חלשה על ידי אלמניה אאכן והקינג, עם הפסד במחזור הפתיחה בליגה והדחה מהגביע הגרמני בסיבוב השני על ידי הנובר 96, אך הסתיימה בהעפלה היסטורית אל הבונדסליגה, בה אלמניה אאכן לא שיחקה מאז סוף שנות ה-60 של המאה ה-20. הקינג החל את עונת 2006/07 עם אלמניה אאכן בבונדסליגה, אך ביקש לעזוב לאחר שלושה מחזורים, כדי להחליף את פטר נוירורר המאמן שפוטר מהנובר 96 מהבונדסליגה. באופן אירוני, במשחקו האחרון של נוירורר כמאמן האנובר, הוא הפסיד 0–3 לאלמניה אאכן של הקינג.
כאמור, ב-7 בספטמבר 2006 מונה הקינג כמאמנה של הנובר 96 מהבונדסליגה, והצליח במהרה לשקם את הקבוצה מפתיחת העונה החלשה שלה. האנובר השיגה רצף תוצאות יפה, והגיעה עד לרבע גמר הגביע הגרמני בעונת 2006/07, אותה גם סיימה במקום ה-11 בבונדסליגה. בעונת 2007/08 הקינג והאנובר שיפרו את מיקומם בבונדסליגה וסיימו במקום השמיני. בעונת 2008/09 האנובר והקינג סיימו במקום ה-11, לאחר שהקבוצה השיגה אמנם מספר ניצחונות מרשימים כמו 1–5 על בורוסיה מנשנגלדבך, אך גם הרבתה לספוג ונחלה תבוסות כמו 2–5 להופנהיים ו-0–4 לאיינטרכט פרנקפורט. הקינג החל את עונת 2009/10 בהאנובר, אך התפטר זמן קצר לאחר תחילת העונה, באוגוסט 2009, בגין רצף תוצאות חלשות.