cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים של הסנאט של ארצות הברית
תולדות הוועדה
מבין חמש ועדות המשנה הנוכחיות של הוועדה, ועדת המשנה הקבועה לחקירות היא הוותיקה ביותר הן בשנים והן מבחינת פעילות והיסטוריה, שהוקמה במקביל אל "הוועדה לתפעול ממשלתי" ב-1952. לאחר הארגון מחדש של הוועדה ב-1978, הוקמה ועדת המשנה לפיקוח לפיקוח על הניהול הממשלתית, כוח העבודה הפדרלי ומחוז קולומביה. ועדת משנה נוספת, לניהול פיננסי פרלי, מידע ממשלתי וביטחון בין-לאומי, נוסדה ב-2003. לצד שלוש ועדת משנה אלה, בינואר 2007 הוקמו שתי ועדות-משנה אד הוק במטרה לשקף את סמכות השיפוט המורחבת של הוועדה לביטחון המולדת. היו אלה ועדות המשנה לשיקום אסונות טבע ו-ועדת המשנה למוכנות ושילוב של המגזר הארצי, המקומי והפרטי.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התמקדה הוועדה במיוחד ביכולתה של המחלקה לביטחון המולדת להגיב לאסונות גדולים כמו הוריקן קתרינה, עליית הטרור החקלאי בארצות הברית, ועיסוק בנקודות תורפה במערכות תשתיות של ארצות הברית כגון סכרים, מתקני מים, רשויות חשמל וכיוצא באלה. בפברואר 2014, הסגל של החבר הבכיר בוועדה טום קובורן פרסם דו"ח שהעלה חשש כי סיסמאות מסוימות המגנות על נתונים ממשלתיים רגישים מאוד "לא יתקבלו אפילו לחשבון הדוא"ל האזרחי הבסיסי ביותר".
מנחם שרפמן
מנחם שרפמן (8 במרץ 1916 – 21 במאי 2008) היה קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, בין השאר כיהן כמפקד יחידת מצוף 247, המושל הצבאי באזור דרום סיני ומפקד הגזרה המערבית בדרום לבנון.
ביוגרפיה
נולד במושבה בית-גן בשנת 1916, למייסדי המושבה יצחק ושרה שרפמן. אביו יצחק היה עולה חדש מאוקראינה ואמו שרה (לבית לישינסקי) הייתה מורה. למד בבית הספר החקלאי כדורי. חברו ובן כיתתו היה חיים לבקוב ויחד, החל מגיל 14, השתתפו בהגנת המושבה ואחר כך שירתו כנוטרים. יחד אתם שירת גם משה דיין. ב-21 במרץ 1938 השתתף במבצע העלייה לקרקע של קיבוץ חניתה. בשנות ה-40 היה שרפמן מתאגרף והשתתף בתחרויות איגרוף מטעם "הפועל יבניאל". היה אלוף ארץ ישראל במשקל "קל" ומשקל "תרנגול".
שרפמן התפרסם בכינוי "מלך הר הצופים" כששירת כמפקד יחידת מצוף 247 בין השנים 1965 עד 1967. יחידה צבאית שהוקמה ב־1955 לשם החזקת המובלעת המפורזת בתוך השטח הירדני בהר הצופים, איסוף מודיעין, חימוש וביצור העמדות. במהלך מלחמת ששת הימים היה שרפמן בהר הצופים בעת שחיילי צה"ל פרצו את הדרך אל ההר והסירו את הכיתור עליו. בכוח הראשון שהגיע אל ההר היה שר הביטחון משה דיין ואלוף הפיקוד עוזי נרקיס. בסיום המלחמה מונה למושל חברון.
בין השנים 1968 ל-1974 שימש כמושל "מרחב שלמה", אזור דרום סיני.
במסגרת יישום מדיניות הגדר הטובה, בסוף שנת 1976, מונה שרפמן למפקד הגזרה המערבית ביחידת אד"ל (אזור דרום לבנון), תחת פיקדו של בנימין בן אליעזר. התפקיד כלל תחילה משימות קישור ותיאום עם האו"ם (תפקיד דומה עשה גם שהיה מפקד הר הצופים), עם הכוחות הנוצריים וסיוע לאוכלוסייה האזרחית. אף שהיה בן 60 בעת המינוי הוא מונה לתפקיד עקב ניסיונו הרב במשימות קישור.
נוואף, אמיר כווית
נוואף אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח (בערבית: الشيخ نواف الأحمد الجابر الصباح, תעתיק מדויק: נואף אלאחמד אלג'אבר אלצבאח; נולד ב-25 ביוני 1937) הוא אמיר כווית השישי ומפקד הצבא שלה.
נוואף ירש את הכתר ב-30 בספטמבר 2020 מאחיו, סבאח הרביעי, אמיר כווית, שנפטר יום לפני כן. הוא נבחר ליורש עצר ב-7 בפברואר 2006. ב-7 באוקטובר 2020 החליט למנות ליורש העצר את משעל אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, אחיו.
ביוגרפיה
נוואף הוא בנו של שליט כווית ה-10, שייח' אחמד אל-ג'אבר א-סבאח ששלט במדינה מ-1921 עד 1950.
קריירה
נוואף הוא אחד מבני בית סבאח הבכירים ביותר והחזיק בתפקידים רבים. בשנת 1962, בגיל 25, מונה למושל מחוז חוואלי, תפקיד בו החזיק עד לשנת 1978. ב-1978, מונה לשר הפנים והחזיק בתפקיד לשנת 1988 בה מונה לשר הביטחון. לאחר שחרור כווית במלחמת המפרץ, מונה לשר העבודה והשירותים החברתיים עד לשנת 1992.
ב-1994 מונה לסגן מפקד המשמר הלאומי של כווית והחזיק בתפקיד עד לשנת 2003. באותה השנה, חזר לכהן בתפקיד שר הפנים למשך מספר חודשים עד שב-16 אוקטובר 2003, מונה לסגן ראש ממשלת כווית ושר הפנים. הוא מילא תפקיד משמעותי בקידום תוכניות שתמכו באיחוד המדינה במועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ.
עם היבחרו של סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח לאמיר כווית, מונה ב-29 בינואר 2006 ליורש העצר. זוהי מסורת במשפחת אל-סבאח לפיה תפקידי האמיר ויורש העצר מתחלפים בין ענפי אל-ג'אבר ואל-סאלם.
ב-30 בספטמבר 2020, לאחר מותו של שייח' סבאח יום קודם, מינתה אותו האספה הלאומית לאמיר כווית.
תת-ספיגה של פרוקטוז
תת־ספיגה של פרוקטוז היא הפרעת עיכול, אשר בה ספיגת הפרוקטוז במעי הדק מתבצעת בצורה לקויה. התוצאה היא ריכוז גבוה של פרוקטוז בכלל המעי. תת־ספיגה של פרוקטוז שכיחה במדינות המערב, עד כ 30% מהאוכלוסייה סובלת מההפרעה. ישנן השערות כי שכיחות התופעה באסיה פחותה, אך עדיין גבוהה, עד כ 10% מהאוכלוסייה.
הפרוקטוז אינו דורש אנזימים על מנת להספג במערכת העיכול וגם אצל אנשים בריאים רק 25-50 גרם פרוקטוז יכולים להתעכל בארוחה אחת. אנשים בעלי תת־ספיגה של פרוקטוז מצליחים לספוג פחות מ 25 גרם.
אבחון
כמו ברגישות ללקטוז, את האבחון יש לעשות אצל רופא מומחה, גסטרואנטרולוג, על מנת למנוע אבחון מוטעה של הפרעות עיכול אחרות. הבדיקה מתבצעת לרוב על ידי בחינת רמות המימן באוויר הפה בהפרשים קבועים לאחר צריכת פרוקטוז.
טיפול
אין תרופה להפרעה, הטיפול היחידי הוא הימנעות ממזונות מסוימים. לאחר זיהוי התופעה על ידי רופא מומחה, גסטרואנטרולוג, יש להוועץ עם דיאטן על מנת לקבל מידע על מאכלים אשר יכולים להזיק.
שרון קטרון
שרון קטרון היא מרצה לפסיכולוגיה ומטפלת משפחתית, המייסדת ויושבת הראש של ארגון סגל ההוראה של האוניברסיטה הפתוחה ומרכזת את צוות הארגון (הנהגת הארגון) של כוח לעובדים.
פעילות בארגון עובדים
במהלך שנת 2007 הקימה קטרון את ארגון סגל ההוראה באוניברסיטה הפתוחה, ובכך הובילה עם חבריה התאגדות עובדים ראשונה במוסד זה, שהוא המוסד האקדמי הגדול בישראל, וזאת לאחר שבמשך 30 שנות קיומה של האוניברסיטה הפתוחה הייתה המוסד האקדמי היחיד בישראל בו לא גובשו יחסי עבודה קיבוציים כלל.
בשנת 2009 נמנתה קטרון על ידי העיתון "דה מרקר" כאחת מחמישים המשפיעים בחינוך בישראל
קטרון הובילה את נציגות העובדים למשא ומתן ארוך עם הנהלת המוסד, סכסוך עבודה שהביא לדיון בנושא בוועדת הכספים של הכנסת ושביתה בת 50 יום, אשר באה לסיומה רק לאחר התערבות הוועדה לתכנון ולתקצוב שהביאה לקביעה כי שכרם של המורים באוניברסיטה הפתוחה יוסדר בהסכם קיבוצי על בסיס תנאי העבודה של הסגל הזוטר בשאר האוניברסיטאות, והתערבותו של שר החינוך למינויו של פרופ' יצחק זמיר כמגשר בין ההנהלה והעובדים. לאחר תהליך הגישור הושג לראשונה הסכם קיבוצי בעבור 1,300 חברי סגל ההוראה של המוסד, הסכם אשר הביא בין השאר לתוספת בת 24% בעלות שכרם.
לצד ההתאגדות וההסכם באוניברסיטה הפתוחה, אשר היו אבן דרך היסטורית בהתבססותו של ארגון כוח לעובדים, נרתמה קטרון לקידום העבודה המאורגנת גם מחוץ לכותלי האוניברסיטה ונבחרה להנהגה הארצית של ארגון העובדים "כוח לעובדים" כאשר היא מציבה מטרה של קידום מנהיגות נשית בארגון, ובכך היוותה השראה לעיסוק בתפקידן של נשים בארגוני עובדים ומשא ומתן באקדמיה ובקרב עובדות בתחומים נוספים דברים ברוח זו נשאה קטרון כדוברת במגוון גדול של אירועים ציבוריים ובהם צעדת אחד במאי בתל אביב, הכנס הסוציאל-דמוקרטי ופסטיבל סרטי הפועלים בחיפה. קטרון מכהנת מאז שנת 2011 כרכזת ההנהגה של כוח לעובדים (המכונה "צוות ארגון").
שליית פתח
שליית פתח (באנגלית: Placenta previa) היא סיבוך מיילדותי בו השליה מחוברת לקירות הרחם באופן בו היא קרובה או מכסה כליל את צוואר הרחם. מצב זה יכול להתרחש לעיתים לקראת סוף הטרימסטר הראשון של ההריון, אולם לרוב מתרחש במהלך הטרימסטר השני והשלישי. שליית פתח מהווה סיבה מרכזית לדימום וגינאלי טרום הלידה, ושכיחותה עומדת על כ-0.5% מההריונות.
הסיבה לשליית פתח נעוצה כנראה בווסקולריזציה בעייתית של הרחם, כתוצאה מהצטלקות או אטרופיה, עקב טראומה, ניתוח או זיהום קודם.
נשים עם שליית פתח לרוב מציגות קליניקה של דימום וגינאלי, ללא כאבים. הדימום בתחילה אינו משמעותי אולם הוא עלול להתגבר ככל שקיימת היפרדות שליה, כתוצאה מכך. יש לחשוד בשליית פתח בכל מקרה בו יש דימום לאחר השבוע ה-24 בהריון. הבטן אינה רגישה ואינה כאובה בבדיקה אבדומינלית. לעיתים העובר נמצא במצג עכוז או מצג טרנסוורסלי כתוצאה מהמיקום החריג של השליה.
סיווג
שליית פתח מהווה גורם סיכון לשליה חודרנית (placenta accrete), ככל הנראה בשל דצידואה שאינה מפותחת היטב בסיגמנט התחתון.
קליניקה
הביטוי הקליני השכיח ביותר להימצאות שליית פתח הוא דימום ללא כאבים (painless bleeding) בשליש השני והשלישי של ההיריון. לרוב, הדימום בא באופן פתאומי ומקורו בעורקי הדצידואה. ברוב המקרים הדימום אינו מסיבי, ובמישוש הרחם הוא אינו רגיש ואינו מתכווץ.
אבחנה
אצל נשים עם דימום בחצי השני של ההריון, יש תמיד מקום לחשוד בשליית פתח או בהיפרדות שליה. אבחנה של שליית פתח מתבצעת רק לאחר בדיקת אולטראסאונד לקביעת מיקום השליה. אין לבצע בדיקה ידנית בשל החשש שבדיקה כזו תגביר את הדמם.
בכ-90% משליות הפתח המתגלות בשליש השני של ההריון, "נודדות" עם גדילת הרחם ואינן מכסות בהמשך את הפתח.
לאחר דימום ראשוני עשויה לחול הפסקה ממושכת בדימומים, או ייתכנו דימומים חוזרים בעלי עוצמה שונה.
טיפול
במידה וההריון נמשך פחות מ-30 שבועות, ניתן לטפל באם שלא במסגרת אשפוז בבית חולים ולעקוב אחר מצבה, כל במידה ואין מצוקה עוברית או אימהית. יילוד מיידי של העובר יבוצע במקרה בו העובר בשל או במקרה בו האם או העובר נמצאים במצוקה, ולעיתים יש צורך במתן מנות דם ופלסמה.
במידה והעובר במצוקה יש ליילדו בניתוח קיסרי. באופן כללי בשליית פתח, ניתוח קיסרי הוא האופציה המועדפת. במקרים בהם שליית הפתח היא שולית בלבד, והמצג הוא מצג ראש, יש דרך לבחון לידה וגינאלית, אולם ייתכנו סיבוכים כגון היפרדות שליה או צניחת חבל הטבור.
מחנה הריכוז סלאנה
מחנה הריכוז סְלָאנָה (בסרבו-קרואטית: Koncentracioni logor Slana, בסרבית קירילית: Концентрациони логор Слана), היה מחנה ריכוז אשר הוקם על ידי שלטון האוסטאשה באי פאג שבמדינה העצמאית של קרואטיה. המחנה פעל מיוני 1941 ועד שלהי אוגוסט 1941 ובוצעו בו מעשי טבח המוניים ביהודים בעיקר מקרב יהודי זאגרב שנעצרו בגל המעצרים הראשון, בסרבים ובבני רומה.
באפריל 1941 נכבשה ממלכת יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ובהמשך, כוננה מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון ממשלת הבובות של האוסטאשה. במסגרת הסכמי חלוקת יוגוסלביה, הועבר האי פאג לחזקת האוסטאשה, אך לצבא האיטלקי הותר להקים בו בסיסים צבאיים וכן לקיים פעילות צבאית. מחנה סלאנה הוקם ביוני 1941 ויועד לגברים ובמחנה הריכוז מטאינה נכלאו נשים וילדים.
מחנה הריכוז סלאנה שכן על צוק בגובה 300 מטרים מעל פני הים. היו בו 13 צריפים שלא הושלמה בנייתם, והעצורים נכלאו בהם וישנו על רצפת האבן. הם הועסקו בעבודות כפייה ברוב שעות היום, קיבלו אספקת מזון מזערית, ולא ניתן להם כל טיפול רפואי. ב-16 במאי 1941 נאסרו בזאגרב גברים ונערים חברי בני ברית וכן סרבים ויהודים החברים בלשכות הבונים החופשיים ונשלחו לסלאנה. ב-25 ביוני 1941 הועברו לסלאנה אסירים ממחנה הריכוז גוספיץ'. אנשי האוסטאשה התעללו באסירים ורצחו מאות מהם בנשק קר ובנשק חם. עשרות רבות הושלכו מהצוק אל מותם בים, כאשר הם כפותי ידיים ורגליים.
באמצע אוגוסט החליט הצבא האיטלקי לסגור את המחנות מחשש לאובדן שליטה באזור בשל פעולתם שלוחת הרסן של אנשי האוסטאשה. ב-14 באוגוסט 1941, ערב חג עליית מרים, החלו אנשי האוסטאשה בחיסולו של המחנה. מאות עצירים הובלו ליישוב הסמוך פוֹרְנָאזָ'ה (בקרואטית: Fornaža) והוצאו להורג. למחרת בבוקר הגיעו אנשי האוסטאשה כאשר הם שתויים ומדיהם מגואלים בדם, וחגגו עם תושבי העיירה פאג את החג הנוצרי. בהמשך, נשלחו כ-3,000 סרבים לידובנו ונרצחו שם, ו-450 יהודים שנותרו בסלאנה במועד הזה הועברו לקרושצ'יצה (נשים) וליאסנובאץ (גברים). לאחר תום מלחמת העולם השנייה אותר באזור קבר אחים אליו הושלכו 791 קרבנות שנרצחו על ידי אנשי האוסטאשה בלילה שבין 14 ו-15 באוגוסט 1941. 91 ילדים מתחת לגיל 15, 293 נשים ו-407 גברים.
ב-1975 הוצבה במקום לוחית זיכרון לזכר הנרצחים במחנות. ב-1991 נותצה הלוחית על ידי תושבים לאומנים מהמקום. ב-2010 הוקם במקום גלעד אשר נותץ מספר ימים לאחר הקמתו, וכך גם ב-2013. ההיסטוריון היהודי יאשה רומנו טוען במחקריו שהצבא האיטלקי ידע על הנעשה במחנות והתעלם מבקשות חוזרות ונשנות של מקצת מתושבי האי להפסיק את השתוללות אנשי האוסטאשה.
תנועת העצמאות המרטיניקנית
תנועת העצמאות המרטיניקנית היא מפלגה שמאל פוליטית באי מרטיניק, המתפקד כמחוז מעבר לים של צרפת. שתומכת בעצמאות האי והיפרדות מצרפת.
היסטוריה
המפלגה נוסדה ב-1 ביולי 1978 על ידי אלפרד מארי-ז'אן במטרה להבטיח "את העצמאות של האי מרטיניק"
בכל מערכות הבחירות עד שנות ה-90 של המאה ה-20 המפלגה לא נחלה הצלחה משמעותית, אך בבחירות האזוריות של 1983 היא זכתה בכ-3% מהקולות.
קפלון
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
מבחני אסוציאציה
מחקרי אסוציאציה (באנגלית: Association studies) הם אוסף שיטות בתחום הגנטיקה של אוכלוסיות, שמטרתן איתור אסוציאציה גנטית בין גנוטיפ לפנוטיפ (תכונה נמדדת של אורגניזם). למעשה, מחקרי אסוציאציה בוחנים היתכנות של מצב בו באוכלוסייה מסוימת, אלל (צורת הופעה של אתר גנטי) אחד או יותר מופיע יחד עם פנוטיפ נחקר בתדירות גבוהה מהצפוי באקראי. זיהוי אסוציאציה גנטית יכול להוות שלב ראשוני בתהליך מציאת אתרים בגנום התורמים להופעת תכונה, או מחלה מסוימת.
מחקרי אסוציאציה מודרניים מתבססים על סקירה רחבה של מיליוני אתרים רב-צורניים (פולימורפיים) המתאפשרת בזכות הפיתוח של טכנולוגיות ריצוף וקביעת גנוטיפ (Genotyping). באמצעות מבחנים אלה, ניתן למצוא אסוציאציה בין פולימורפיזם נפוץ (הקיים ביותר מאחוז מהאוכלוסייה) לפנוטיפים מורכבים נחקרים, כגון סוכרת מסוג 2, נטייה ללחץ דם גבוה או השמנת יתר. בשונה מכך, מחקרי אסוציאציה קלאסיים מתמקדים באתר גנטי (לוקוס) ספציפי או מספר גנים מועמדים בלבד לחיפוש אסוציאציה עם הנטייה לפתח פנוטיפ נחקר.
למחקרי אסוציאציה שימוש נרחב בענפים מדעיים רבים כגון רפואה, פסיכיאטריה וגנטיקה. זאת כיוון שמדובר באחת משיטות המחקר היחידות שמאפשרות ללמוד על המקורות הגנטיים של מחלות ותכונות מורכבות (מחלות פוליגניות, שנובעות ממספר לוקוסים שונים).
רקע
בין כל שני מכלולי גנים של בני אדם (או כל יצור אחר) ישנה שונות גדולה מאוד, כגון וריאציה בבסיסים בודדים, מחיקות של מקטעים, תוספות של מקטעים חדשים ושוני במספר העותקים של אתרים חזרתיים. ב-1975 הראו מדענים שישנם וריאנטים רבים נפוצים יחסית באוכלוסיית בני האדם, חלקם אפילו נמצאים באזורים מקודדים, ובעלי פוטנציאל לחולל שוני במבנה חלבון. מכאן העלו חוקרים את ההשערה, שאותם וריאנטים נפוצים אחראיים לשונות המורשת בתכונות הפיזיות והפיזיולוגיות של בני אדם, ולשוני בנטייה לפתח מחלות נפוצות (Common variant common disease hypothesis).
אסוציאציה גנטית יכולה להיות בין פנוטיפים: תכונות מורפולוגיות כגון משקלו ואורך זנבו של עכבר, בין פנוטיפ ופולימורפיזם גנטי, בדרך כלל פולימורפיזם בנוקלאוטיד יחיד (המכונה SNP או סניפּ) או בין שני גנוטיפים שונים. אסוציאציה גנטית בין שני אתרים פולימורפיים שונים יכולה להתרחש עקב מספר סיבות, כגון קשר פונקציונלי בין האתרים (לדוגמה חלק מאותו קומפלקס חלבוני או שרשרת מטבולית) או קרבה פיזית בין האתרים על גבי אותו הכרומוזום.
אם אכן קיימת אסוציאציה בין אתר פולימורפי לפנוטיפ, אותו האלל, גנוטיפ או הפלוטיפ (קבוצת אללים בתאחיזה ע"ג אותו כרומוזום המורשים יחדיו) יופיע יותר מהצפוי באקראי בפרטים להם יש את התכונה. קיימות מספר סיבות אפשריות לקיומה של אסוציאציה גנטית: ישנו קשר סיבתי בין הפולימורפיזם לפנוטיפ, אין קשר סיבתי אך ישנו אתר פולימורפי נוסף בתאחיזה לאתר הפולימורפי הנחקר, אשר לו יש קשר סיבתי לפנוטיפ, או שהאסוציאציה נובעת משוני נוסף באוכלוסייה הנבדקת, כגון מוצא אתני, גאוגרפי, מין וגיל. באוכלוסייה המורכבת מתתי-קבוצות הנבדלות במקורם האתני או הגאוגרפי, סביר שרבים מן האללים המבדילים בין תתי הקבוצות יראו אסוציאציה למחלה או לתכונה, גם אם אין קשר סיבתי. כדי לאמת את האסוציאציה משתמשים בשיטות הסקה סטטיסטית, כגון מבחני חי בריבוע או המבחן המדויק של פישר. במחקרי אסוציאציה של כלל הגנום האנליזה מורכבת יותר, כיוון שמבצעים מספר רב של מבחנים סטטיסטיים על אותו המאגר, תחת אותה שאלה מחקרית; ככל שמבצעים יותר מבחנים סטטיסטיים, הסיכוי לטעות מסוג אלפא עולה (דחייה שגויה של השערת ה-0). לכן, מקובל להתמודד עם כך בעזרת תיקון חישובי למבחנים מרובים כגון תיקון בונפרוני או תיקון המעריך את שיעור התגליות השגויות.
מפלגת הלייבור העצמאית
מפלגת הלייבור העצמאית (באנגלית - Independent Labour Party ובראשי תיבות ILP) היא מפלגה סוציאליסטית היסטורית בבריטניה. המפלגה הייתה מסונפת אל מפלגת הלייבור הבריטית בין 1906 ל-1932, אך ב-1932 התנתקה ממנה, ויצאה לדרך עצמאית. ב-1947 עברו שלושת חברי הפרלמנט מטעם המפלגה בחזרה אל מפלגת הלייבור, מה שהביא להפסקת ייצוגה של המפלגה בפרלמנט. המפלגה המשיכה להיות פעילה עד שנת 1975.
מבחני אסוציאציה
רקע
בשונה ממחקרי תאחיזה, שמהותם היא חיפוש מתאם בין פנוטיפ להורשת אללים בקרב משפחות (היינו האלל החשד יופיע רק אצל החולים ולא אצל הבריאים במשפחה), מחקרי אסוציאציה מתבססים על השוואה בין פרטים מרוחקים מבחינה גנטית. יתרה מכך, במחקרי אסוציאציה, חשוב שהפרטים לא יהיו מאותה השושלת כדי להמעיט השפעה של משתנים מתערבים שעלולים להוביל לאסוציאציות לא אינפורמטיביות בין הפנוטיפ הנבדק לווריאנטים נפוצים בקרב אותה השושלת. למרות זאת, כיוון שלכל היצורים החיים מקור משותף, יש המגדירים מחקרי אסוציאציה כגרסה מיוחדת של מבחני תאחיזה בהם המשפחה היא המין או האוכלוסייה הנחקרת. undefined מסיבות אלה, על החוקרים לעצב את המחקר בצורה המתאימה ביותר עבור האוכלוסייה הנבדקת והפנוטיפ. בטבלה ניתן לראות מבחר של עיצובי מבחן נפוצים ואת היתרונות והחסרונות של כל אחד.
מפלגת הלייבור העצמאית
שורשי המפלגה וייסודה
עם סוף המאה ה-19 ייצוגם של בני מעמד הפועלים במשרות פוליטיות הפך להיות נושא חשוב בבריטניה. רבים חשבו כי המפלגה הליברלית היא שתוכל להביא לייצוג ראוי של בני מעמד הפועלים בפרלמנט ובמוסדות השלטון. עוד ב-1869 נוסדה אגודה בשם "ליגת הייצוג של העבודה" שמטרתה לרשום ולגייס את מצביעי מעמד הפועלים לטובת מועמדים ליברלים.
האיגודים המקצועיים עצמם ראו בייצוג פרלמנטרי דרך חשובה להשגת מטרותיהם. משנות ה-70 של המאה ה-19 תמכו ומימנו מועמדים של המפלגה הליברלית. הפדרציה של האיגודים המקצועיים, ה-TCU, ייסדה ב-1886 וועדה מקצועית לקידום מטרות אלו. אינטלקטואלים סוציאליסטים רבים ראו את הליברלים כמפלגה בעלת הצורך האתי בתיקון החברה, ומבחינה ארגונית כדרך הטובה ביותר להשגת יצוג למעמד הפועלים. בתוך שנתיים מיום ייסודה, החברה הפביאנית הסוציאליסטית שתמכה ברפורמות הדרגתיות, הייתה מחויבת למדיניות של תמיכה במועמדים ליברליים.
מבחני אסוציאציה
מחקרי אסוציאציה כלל גנומיים
מחקרי אסוציאציה כלל גנומיים (Genome wide association study, בראשי תיבות GWAS) הם הסוג הנפוץ ביותר של מחקרי אסוציאציה כיום. GWAS מאפשר חיפוש אסוציאציה בין אוסף גדול של אתרים פולימורפיים (בדרך כלל של סניפּים) ברחבי הגנום לתכונה או מחלה מסוימת. השימוש השכיח ביותר נובע ממניעים קליניים, במטרה למצוא אסוציאציה בין סניפּים לנטייה לפתח מחלות מורכבות באדם, אך ניתן באופן דומה לחפש אסוציאציות ביצורים אחרים ולפנוטיפים שאינם קשורים למחלה.
מפלגת הלייבור העצמאית
שורשי המפלגה וייסודה
מספר מועמדים מטעם תנועת העבודה אכן נבחרו על הכרטיס הליברלי לפרלמנט, בתמיכת האיגודים המקצועיים ואינטלקטואלים רדיקליים בתוך המפלגה הליברלית, אך הרעיון שמועמדי מעמד הפועלים זקוקים לתמיכת המפלגה הליברלית המזוהה עם המעמד הבינוני לא היה מקובל על הכל. מרקסיסטים שהאמינו במלחמת המעמדות דחו את הרעיון של מטרה משותפת לבורגנות הזעירה ולמעמד הפועלים. מרקסיסטים אורתודוקסים אלו ייסדו את "הפדרציה הסוציאל-דמוקרטית" ב-1881.
מבחני אסוציאציה
מחקרי אסוציאציה כלל גנומיים
כשמם, מחקרי אסוציאציה כלל גנומיים סורקים את כל הגנום, בניגוד לשיטות אחרות המתמקדות באתר גנומי (לוקוס) מסוים או מספר קטן של גנים באופן פרטני. כלומר, מדובר בשיטה בלתי מוטה אשר אינה מניחה כל הנחה על המיקום הגנומי המעורב בקביעת הפנוטיפ הנבדק, בניגוד למחקרי אסוציאציה המתבססים על גנים מועמדים (ראו פירוט מטה). בחינה של כל הגנום מגדילה משמעותית את הסיכוי למצוא אללים המצויים באסוציאציה עם הפנוטיפ. עם זאת, כיוון שהסיכוי למצוא אסוציאציות ללא קשר סיבתי גדל גם כן, לא ניתן להסיק מניסוי זה אילו גנים או אזורים בקרתיים גורמים בוודאות, או לוקחים חלק תפקודי בפנוטיפ. כדי להעריך את המשמעות התפקודית של אתר שנתגלה כבעל אסוציאציה לנטייה לפתח פנוטיפ מסוים, על החוקרים לבצע ניסויי המשך, בדרך כלל ניסויים הבוחנים את פעילות הלוקוס בתאים בתרבית, או בחיות מודל.
מפלגת הלייבור העצמאית
שורשי המפלגה וייסודה
אינטלקטואלים סוציאליסטים אחרים שלא האמינו במלחמת המעמדות לא ראו עין בעין את האידאולוגיה והמוסדות של המפלגה הליברלית, ואת החשיבות המשנית שראתה המפלגה בקידום מועמדי מעמד הפועלים. החשוב מבין אלו היה הסקוטי קייר הארדי שהשתכנע בצורך לנהל פוליטיקה עצמאית של תנועת העבודה, לאחר שנים של מאבק במסגרת ארגוני העובדים, גם במסגרת המחויבת למפלגה הליברלית, במכרות בחבל לנקשייר. בצוותא עם כמה ממארגני "הפדרציה הסוציאל-דמוקרטית" כהנרי הייד צ'מפיון וטום מאן הקים את מפלגת הלייבור הסקוטית ב-1888.
ב-1890 הטילה ארצות הברית מכסי מגן על ייבוא טקסטיל, פעולה שהובילה לירידה משמעותית בשכר בתעשיית הטקסטיל הבריטית. כתוצאה מכך שבתו פועלי הטקסטיל בברדפורד והקימו איגוד מקצועי, שהחליט לפעול באופן עצמאי מבלי להיקשר לאף גוף פוליטי קיים. יוזמה זו ננקטה גם במקומות אחרים. הדבר הראה להארדי ולאנשיו כי יש צורך ורצון בייצוג עצמאי לעובדים מחוץ למסגרת המפלגה הליברלית.
מבחני אסוציאציה
מחקרי אסוציאציה כלל גנומיים
מעבר לכך, ידוע שווריאנטים רבים מאפיינים אוכלוסיות בעלות קשר אתני או גאוגרפי, עקב מוצא משותף בו התפתחו לראשונה אותם הווריאנטים. לכן, מחקרי אסוציאציה חייבים לקחת בחשבון את הרקע הגאוגרפי והאתני של הפרטים הנבדקים. אחרת, ייתכן שהמחקר יניב תוצאות חיוביות כוזבות.
מפלגת הלייבור העצמאית
שורשי המפלגה וייסודה
בבחירות הכלליות בשנת 1892 נבחרו שלושה מועמדים עצמאיים, בלי תמיכה של הליברלים. הארדי עצמו, ג'ון ברנס והאבלוק וילסון, שאף נאבק כנגד מועמד ליברלי במחוז הבחירה שלו. הארדי הצליח להיבחר ללא כל תמיכה מהליברלים, והסגנון המתעמת והמתגרה בו בחר בפעילותו הפרלמנטרית הביא אותו להחשב לקולה העולה של תנועת העבודה הבריטית.
מבחני אסוציאציה
מחקרי אסוציאציה כלל גנומיים
על מנת להציג את המידע שחושב באנליזה הסטטיסטית, יחסי ההסתברויות המודדים את גודל האפקט וערכי p, מקובל להשתמש בגרף מנהטן. בגרף מיוצג הלוגריתם השלילי של ערך ה-p כפונקציה של מיקום גנטי, כך הסניפּים עם האסוציאציה החזקה ביותר (ערך p קטן מאוד) מופיעים כעמדות גבוהות בגרף.
קרהו באסקט
קאוהג'וקי קרהו באסקט (בפינית: Kauhajoki Karhu Basket) היא קבוצת כדורסל פינית מקאוהג'וקי המשחקת בליגת העל הפינית בכדורסל.
מבחני אסוציאציה
מחקרי אסוציאציה כלל גנומיים
השימוש הראשון ב-GWAS שפורסם היה ב-2001, במחקר שבו נמצאה אסוציאציה בין סניפּ הממוקם בגן lymphotoxin-α, חלבון שמופרש מלימפוציטים וקשור למוות תאים מתוכנן (אפופטוזה) וחלוקת תאים, לאוטם שריר הלב. נכון ל-2020, התבצעו כמעט 5,000 מחקרי אסוציאציה שונים ליותר מ-2,000 תכונות ומחלות.
מפלגת הלייבור העצמאית
שורשי המפלגה וייסודה
בפגישה של ה-TUC בספטמבר 1892 עלתה דרישה לכנס את כל התומכים בארגון לייבור עצמאי בראשותו של הארדי. נוסדה ועדה מסדרת ונקבע כינוס לינואר 1893. בכינוס זה שנערך בברדפורד ב-14 בינואר 1893 נוסדה מפלגת הלייבור העצמאית.
מבחני אסוציאציה
מבחן גנים מועמדים
בחירה נכונה של גנים מועמדים היא השלב הקריטי הראשון למציאת אסוציאציות בשיטה זו. הבחירה מתבססת על רלוונטיות ביולוגית, פיזיולוגית או פונקציונלית לפנוטיפ או המחלה הנבדקת. גישה זו תלויה בידע מוקדם ומבוסס על המנגנון הביולוגי המולקולרי שמוביל להתהוות הפנוטיפ או המחלה. ניתן למצוא גנים מועמדים בעזרת שיטות כמו GWAS ומיפוי לוקוס תכונה כמותית בוחנות שונות בכל הגנום, ולכן יכולות לאתר אתרים חדשים בהם יש אללים אסוציאטיביים למחלה, ייתכן שאתרים אלה נמצאים בתוך, או סמוכים לגנים הקשורים באופן ישיר למחלה. בנוסף, ניתן להשתמש בנתונים מהערכת רמת ביטוי גנים במערך דנ"א (micro-array) או ריצוף רנ"א (RNA-seq) כדי לבחון ביטוי גנים דיפרנציאלי בין קבוצה בעלת פנוטיפ לקבוצת ביקורת, וכך למצוא גנים מועמדים נוספים (הגנים המתבטאים באורח שונה בין שתי הקבוצות).
מחקר של גנים מועמדים שואף לאזן את כמות המידע הקיים עם הסיכוי לקבל תוצאות כזב חיוביות או שליליות. בגלל הקושי בשמירה על איזון שכזה, במחקרי אסוציאציה רבים מתקבלות אסוציאציות סתמיות. לדוגמה, הדמיה של מחקרי אסוציאציה עם 10 סניפּים שנמצאו בעבר כקורלטיביים לפעילות קוגניטיבית הראו שברוב המקרים (96.8%) ההדמיות מייצרות תוצאות כזב חיוביות. בנוסף, למחקרי אסוציאציה ככלל, ומבחני גנים מועמדים בפרט, יש הדירות נמוכה הנובעת מאותה הסתברות לתוצאות שקריות. במטא-אנליזה, אחת התגלה כי מתוך 166 אסוציאציות שנתגלו, רק שש חזרו על עצמן בצורה עקבית. קיימות דוגמאות למקרי שגיאה קיצוניים: מחקר של 18 גנים מועמדים שנמצאו באסוציאציה לדיכאון ב־10 מחקרים נפרדים לפחות, גילה כי אף אחד מהם לא הראה אסוציאציה מובהקת עם דיכאון במחקר בו ניסו לשחזר את התוצאות, וזאת אף על פי שעבדו עם גודל מדגם גדול בכמה סדרי גודל מהמחקרים המקוריים. בנוסף לבעיות בכוח סטטיסטי, קיומו של ריבוד באוכלוסייה (population stratification) יכול גם כן להוביל לחוסר העקביות של תגליות העולות ממחקרי אסוציאציה.
קרהו באסקט
בשנת 2018 זכה המועדון באליפות פינלנד הראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון 4–2 על סאלון וילאפס בגמר הפלייאוף. בעונה הבאה ניצחה קרהו את קובוט 4–1 ושמרה על האליפות. בעונת 2021/22 זכתה הקבוצה באליפות שלישית לאחר ניצחון 4–1 על וילאפס.
מבחני אסוציאציה
מבחן גנים מועמדים
אחת הדוגמאות המוקדמות ביותר לשימוש מוצלח בסוג מבחן זה הייתה בזיהוי מוטציה בבסיס (נוקלאוטיד) יחיד הממוקמת באזור הלא מקודד של הגן APOC3, אשר מיוחסת לסיכון גבוה לסבול מעודף טריגליצרידים בדם וטרשת עורקים.
דוגמאות נבחרות
המוטיבציה לרוב מבחני האסוציאציה היא קלינית, במטרה לאתר אסוציאציות בין אתרים פולימורפיים למחלות נפוצות ומורכבות בבני אדם, לעיתים כשלב מקדים לחיפוש גנים או אתרים רגולטוריים התורמים למחלה. מלבד מחלות מורכבות, חוקרים מבצעים מחקרי אסוציאציה כדי לאתר את הגורמים הגנטיים המעורבים בתכונות פיזיות כגון גובה, משקל ויחס מותניים-ירכיים ובתכונות פסיכולוגיות, כמו התמכרות לעישון.
דלקת מפרקים שיגרונית
דלקת מפרקים שיגרונית היא מחלה אוטואימונית כרונית רב-מערכתית המאופיינת בדלקת רב-מפרקית, יחד עם חום, נפיחות, כאב ולעיתים, בפגיעה מערכתית מחוץ למפרקים. המחלה מתרחשת בעקבות שילוב של גורמים גנטיים וסביבתיים. מדובר במחלה חשוכת מרפא ונפוצה יחסית, המשפיעה על בין 0.5 ל-1% מהאוכלוסייה המבוגרת בעולם המפותח. מסיבות אלה, ישנם מחקרי אסוציאציה רבים המנסים לחשוף את הווריאנטים שתורמים להתפתחות המחלה. נכון ל-2020 נמצאו כ-941 סניפּים ב-67 מחקרים נפרדים. מספר רב של סניפּים ממוקמים בגן HLA-DRB1 המקודד לחלבון ממברנה MHC class I שתפקידו לאפשר לתאים של מערכת החיסון להבדיל בין תאים פגומים שצריך להשמיד (לדוגמה, מודבקים על ידי נגיף או גידול סרטני) לתאים במצב תקין.
מדד מסת גוף
מדד מסת גוף, או BMI, מבוסס על גובהו ומשקלו של אדם, ומחושב כמשקל גוף חלקי גובה בריבוע. ה-BMI הוא מדד נוח לחלק אנשים לארבע קטגוריות: תת-משקל, משקל תקין, משקל עודף והשמנת יתר חולנית. כאשר ערכים מתחת ל-20 ומעל 25 נחשבים כקורלטיביים למחלות רבות. למרות, שערך ה-BMI של אדם מסוים מושפע בעיקר מאלמנטים סביבתיים, מחקרי אסוציאציה הראו שישנו גם מרכיב גנטי. נכון ל-2020, ב-179 מחקרים נפרדים נמצאו כ-7,751 סניפּים אסוציאטיביים. כצפוי למדד רציף המושפע מאלמנטים רבים, ישנו מגוון רחב מאוד של גנים שנמצאו כאסוציאטיביים ל-BMI גבוה, ביניהם גנים המעורבים בביו-סינתזה של כולסטרול, התפתחות רקמות שומן ותרמו-רגולציה.
מפלגת הלייבור העצמאית
שורשי המפלגה וייסודה
משתתפי כינוס הייסוד, על אף שהחליטו לקרוא למפלגתם "מפלגת עבודה" ולא "מפלגה סוציאליסטית" החליטו כי מטרתה תהיה "להבטיח את הבעלות הקולקטיבית באמצעי הייצור, ההפצה והחליפין". מצע המפלגה קרא לרפורמות רבות, כגון יום עבודה בן שמונה שעות, דאגה לחולים, לנכים, לאלמנות וליתומים, וחינוך חינם עד לרמת האוניברסיטה. המתכנסים אף קבעו את הבסיס הארגוני של המפלגה. ועידה שנתית של הנציגים מכל סניף מקומי נקבעה כ"סמכות העליונה של המפלגה". נבחר מזכיר שיפעל תחת הנחיית גוף שנקרא "הוועדה האדמיניסטרטיבית הלאומית" (NAC), שאליה ייבחרו נציגים מכל סניף מקומי, ויפעלו על פי הנחיות הסניף.
השנים הראשונות
שנותיה הראשונות של המפלגה היו קשות, וכיוונה, הנהגתה וארגונה לא התגבשו במידה שאיפשרה להוציא לפועל את מלוא הפוטנציאל האלקטורלי שלה.
המפלגה כשלה בניסיונה הראשון, בבחירות הכלליות בשנת 1895. מטעם המפלגה התמודדו 28 מועמדים. אספה מיוחדת החליטה כי התומכים במפלגה יוכלו גם לתמוך במועמדי "הפדרציה הסוציאל-דמוקרטית", מה שגרם להוספת ארבעה מועמדים נוספים לתמונה. איש מהם לא נבחר, ואף הארדי עצמו הובס במחוז הבחירה שלו במאבק עם מועמד השמרנים.
המפלגה מעולם לא הייתה גוף הומוגני, אלא ניסתה להיות גוף המאחד בעלי דעות שונות, המעוניינים כולם בקידום עניינו של מעמד הפועלים. ההחלטות הראשוניות באשר לפעולתה, שהתקבלו ב"ועדה האדמיניסטרטיבית" התקבלו ברוח של דמוקרטיה מוחלטת. התבוסה בבחירות בשנת 1895 הובילה לתהליכים של גיבוש וריכוז הכוח לקבלת ההחלטות במפלגה.
בשנים האחרונות של המאה ה-19 בלטו ארבעה אנשים בוועדה האדמיניסטרטיבית שגיבשו את דרך פעולתה והכיוון הפוליטי של המפלגה למשך עשרים השנים שלאחר מכן. בנוסף להארדי, פעלו הסקוט ברוס גלייזר, שהחליף את הארדי בתפקיד היושב ראש בשנת 1900, הסוציאליסט האוונגלי פיליפ סנאודן ורמזי מקדונלד, שהצטרף אל המפלגה לאחר שהתפקח מדחייתם של הליברלים את מועמד האיגודים בבחירות משנה בשפילד בשנת 1894. בעוד שהיו מתחים ניכרים בין הארבעה, ארבעתם היו שותפים לחזון לפיו על המפלגה לשתף פעולה עם האיגודים, ולא לפנות לדרך מרקסיסטית ולשיתוף פעולה עם הפדרציה הסוציאל-דמוקרטית.
לאחר התבוסה ב-1895 נזהרו מנהיגים אלו שלא למתוח את משאבי המפלגה במרוצי בחירות במקומות רבים מדי. ב-1898 התקבלה החלטה רשמית כי המפלגה תריץ מועמדים מטעמה רק במקומות בהם יהיה למועמד סיכוי לזכות, במקום האסטרטגיה ההפוכה של הרצת מספר גדול של מועמדים על מנת לקבל חשיפה, ולזכות במספר גדול יותר של קולות בסיכום הכללי (מספר חסר משמעות בשל שיטת הבחירות בבריטניה).
היחסים עם האיגודים המקצועיים אף הם היו בעייתיים. בשנות התשעים של המאה ה-19 לא היו למפלגה קשרים רשמיים עם איגודים. אנשי איגודים בודדים סייעו למפלגה, אך לא היה קשר רשמי עם ההנהגה.
ב-1900 הייתה המפלגה בין הגופים שארגנו את "וועדת הייצוג של הלייבור" ביחד עם גופים נוספים. הוועדה, שמטרתה הייתה להביא לבחירת כמה שיותר מועמדים מטעם תנועת העבודה, התגבשה בשנת 1906 למפלגת הלייבור הבריטית, ומפלגת הלייבור העצמאית הצטרפה אליה מיד כחטיבה עצמאית. הקשר בין התנועות איפשר לאנשי מפלגת הלייבור העצמאית להמשיך ולנהל את ענייניהם, לכנס את כנסיהם ולהחליט את החלטותיהם, כאשר אנשיהם במפלגת הלייבור היו מחויבים לקדם מדיניות ברוח החלטות אלו. בתמורה לכך סיפקה המפלגה את עיקר בסיס הפעילים של מפלגת הלייבור בשנותיה המוקדמות. ועדיין, לא היו אלו יחסים הרמוניים. רבים מחברי המפלגה העצמאית ראו את מפלגת הלייבור כמתונה מדי, ורצו בפעולה תקיפה יותר בניסיון לקדם את הרפורמות הסוציאליסטיות.
מלחמת העולם הראשונה
ב-11 באפריל 1914 חגגה המפלגה את יום הולדתה ה-21 בקונגרס בברדפורד. בעשור שקדם לכינוס גדלה המפלגה ומנתה 30,000 חברים. רוב חברים אלו היו פציפיסטים. מלחמת העולם הראשונה שפרצה באוגוסט של אותה שנה זעזעה את השמאל הבריטי. רוב חברי מפלגת הלייבור, ורובם של 40 חברי הפרלמנט מטעמה תמכו במלחמה. רק מפלגת הלייבור העצמאית נותרה איתנה בהתנגדותה.
התנגדותה של מפלגת הלייבור העצמאית למלחמה עלתה לה במחיר כבד, הן במעמדה כלפי הציבור בכללותו והן ביכולתה לשלוט בפוליטיקאים שפעלו מטעמה. רבים מחברי הפרלמנט שייצגו אותה עזבו אותה, ביניהם מנהיגי מפלגת הלייבור בעתיד ג'ורג' ניקול בארנס וג'. ר. קליינס. אחרים נותרו נאמנים לעקרונותיהם, והבולט בהם רמזי מקדונלד, פציפיסט מושבע, שנותר בהתנגדותו למלחמה, ובשל כך ויתר על משרת מנהיג מפלגת הלייבור, לטובת ארתור הנדרסון.
האינטרנציונל השלישי
לאחר סיום המלחמה, בנובמבר 1918 חודשה פעילות האינטרנציונל השני ועלתה השאלה האם על מפלגת הלייבור העצמאית לחדש את פעילותה במסגרתו. בינואר 1919 יצאה קריאה ממוסקבה ליצירתו של קומינטרן (אינטרנציונל שלישי), קריאה לה נענו רבים מהקיצונים שבחברי המפלגה. רוב חבר המפלגה ראו את האינטרנציונל השני כמתון ונגוע בפשרות, וככזה שלא הועיל כנגד מרחץ הדמים של שנת 1914. באביב 1920 הודיעה המפלגה על פרישתה מהאינטרנציונל השני.
מנהיגותה הוותיקה והשמרנית של המפלגה, ובמיוחד רמזי מקדונלד ופיליפ סנאודן התנגדו להצטרף אל הקומינטרן. בניגוד להם התארגנה באופן רשמי קבוצת חברים רשמית שדרשה את צירוף המפלגה אל האינטרנציונל הקומוניסטי החדש. הקבוצה החלה להדפיס עיתון בשם "האינטרנציונל" שיצא לאור בגלאזגו.
המפלגה החלה לקיים מגעים עם אנשי הקומינטרן בניסיון לעמוד על עמדותיהם בנושאים שונים, כגון עד כמה יידרשו לעמוד במצע הקומינטרן, עד כמה יידרשו ליישם את רעיונות השיטה הסובייטית והדיקטטורה של הפרולטריון בבריטניה, וכיוצא בזה. תשובתה של מוסקבה הבהירה כי כוונתה לשליטה מלאה, וכי המצטרפים אל הקומינטרן לא יורשו לשתף פעולה עם פרלמנטריסטים כגון מקדונלד או הפביאנים, שמטרתם היא אך "ויתורים קטנים ופשרות". בוועידת המפלגה בשנת 1921 שבה ועלתה הדרישה להצטרפות אל הקומינטרן, אך היא נדחתה על ידי רוב גדול של הנוכחים. החלטה זו הביאה לפרישת הפלג הרדיקלי של המפלגה והצטרפותו אל המפלגה הקומוניסטית הבריטית שנוסדה באוגוסט 1920.
ההתנתקות ממפלגת הלייבור
בבחירות הכלליות בבריטניה ב-1922 נבחר מספר משמעותי של חברי פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור העצמאית, והמפלגה נראתה כמבוססת. בין הנבחרים ג'יימס מקסטון, מנהיג המפלגה העתידי, ג'ון ויטלי, עמנואל שינוול, תומאס ג'ונסטון ודייוויד קירקווד. עם זאת, ממשלות הלייבור הראשונות בהנהגת מקדונלד היוו אכזבה לאנשי מפלגת הלייבור העצמאית. בתגובה אימצו אלו מדיניות עצמאית משלהם. בזמן ממשלת הלייבור השנייה, 1929–1931, שלטה מפלגת הלייבור העצמאית ב-37 חברי פרלמנט, שהיוו אופוזיציה שמאלית לממשלתו של מקדונלד. ועידת המפלגה בשנת 1930 קבעה כי במקום בו שונה עמדת מפלגת הלייבור העצמאית מעמדת מפלגת הלייבור, ישברו חברי מפלגת הלייבור העצמאית את המשמעת הסיעתית, ויצביעו על פי עמדת המפלגה העצמאית, ולא על פי עמדת הלייבור.
בבחירות הכלליות בשנת 1931 סירבו מועמדי מפלגת הלייבור העצמאית לקבל הוראות מסיעת הלייבור הפרלמנטרית, וכתוצאה מכך התמודדו ללא תמיכת המנגנון של מפלגת הלייבור. רובם איבדו את כיסאותיהם, אך בבחירות אלו הובסו גם אנשי הלייבור שהתמודדו במסגרת מפלגת האם. חמישה חברי פרלמנט נותרו מטעם המפלגה העצמאית לאחר הבחירות, ויצרו סיעה עצמאית מחוץ למפלגת הלייבור. ב-1932 הודיעה ועידת מפלגת הלייבור העצמאית על התנתקותה ממפלגת הלייבור.
מנהיג האגף השמאלי במפלגת הלייבור, אניירין בוואן תיאר את החלטת אנשי הלייבור העצמאי לפרוש ממפלגת האם כהחלטה להישאר "טהורים אך אימפוטנטים". ואכן, מיד עם יציאתה מהמסגרת של מפלגת הלייבור הלכה השפעת המפלגה ודעכה. כמה מהחברים במפלגה החליטו להישאר במפלגת הלייבור, וביחד עם איש הלייבור השמאלי סטפורד קריפס יצרו ארגון קצר ימים בשם "הליגה הסוציאליסטית" שמטרתו הייתה לקדם רעיונות סוציאל-דמוקרטיים במסגרת מפלגת הלייבור. ב-1937 הועמד קריפס בפני האפשרות לפרק את הליגה הסוציאליסטית או להיות מגורש משורות מפלגת הלייבור, וכתוצאה מכך התפרק הארגון.
החלטת מפלגת הלייבור העצמאית להתנתק ממפלגת האם הייתה בעלת השפעה מיידית על החברות במפלגה. בתוך שלוש שנים איבדה המפלגה שלושה רבעים מחבריה, ובשנת 1935 מנתה אך 4,392 חברים רשומים. חלק מחבריה נותרו במפלגת הלייבור, וחלק עברו אף שמאלה אל המפלגה הקומוניסטית, ולארגונים טרוצקיסטים בשמאל. אלו שנותרו בשורות המפלגה היו צעירים ורדיקלים. בשנים אלו התבטאה התמיכה בעקרונות אלו בתמיכה בצד הרפובליקני במלחמת האזרחים בספרד. כעשרים וחמישה מתומכי המפלגה, לרבות ג'ורג' אורוול אכן נסעו לספרד על מנת להילחם בשורות המיליציה המרקסיסטית - POUM.
ב-1939 ביקשה המפלגה לשוב ולהצטרף אל מפלגת הלייבור, בתנאי שאם יתנגדו חבריה למדיניות הלייבור "מטעמי מצפון" יותר להם לפעול בצורה עצמאית. הלייבור סירבה לתנאים אלו.
מלחמת העולם השנייה ולאחריה
בבחירות שנערכו בשנת 1945 מעט לפני תום המפלגה, זכתה המפלגה בשלושה מושבים בפרלמנט, כולם מאזור גלאזגו. ב-1947 הצטרפו כל חברי הפרלמנט מטעם מפלגת הלייבור העצמאית באופן רשמי למפלגת הלייבור, והיא נותרה ללא ייצוג כלשהו בפרלמנט. המפלגה לא הצליחה מאז להכניס לפרלמנט נציג מטעמה.
משחק החיקוי
משחק החיקוי (באנגלית: The Imitation Game) הוא מלודרמה בריטית המבוססת באופן חופשי על פרטים עיקריים מהביוגרפיה של מדען המחשב אלן טיורינג. הסרט הופק בבימוי מורטן טילדום, ובכיכובם של בנדיקט קמברבאץ' וקירה נייטלי. הסרט מתמקד בתהליך פיצוח מכונת ההצפנה הגרמנית "אניגמה" על ידי הבריטים במלחמת העולם השנייה, במקביל לחייו הפרטיים ואחריתו הטרגית של טיורינג.
הסרט היה מועמד לשמונה פרסי אוסקר, וזכה בפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
1927
אלן טיורינג בן ה-15 (אלכס לות'ר) הוא תלמיד מופנם בפנימייה לבנים. חבריו ללימודים מתעללים בו. הוא קושר ידידות אמיצה עם אחד מחבריו ללימודים, כריסטופר מורקום, והשניים מגלים עניין בצפנים. טיורינג מתאהב בכריסטופר וכאשר הוא מתכנן לספר לו זאת נודע לו שכריסטופר נפטר ממחלת השחפת בחופשת הלימודים.
1939
טיורינג יוצא לבלצ'לי פארק ביום שבו בריטניה הכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית. הוא מתראיין למשרת מפענח צפנים בידי קומנדר אליסטר דניסטון (צ'ארלס דאנס), המפתח סלידה מידית מטיורינג, אך בכל זאת מצרף אותו לצוות בראשות יו אלכסנדר (מת'יו גוד), שעליו מוטל לפצח את מכונת ההצפנה הגרמנית "אניגמה". גם חבריו לצוות אינם מחבבים את אישיותו החריגה של טיורינג. טיורינג מציע לבנות מכונה שתסייע לפיצוח הצופן, אך אינו זוכה לתמיכה. באמצעות ראש MI-6, סטיוארט מנזיס (מארק סטרונג), הוא מעביר מכתב בנושא לווינסטון צ'רצ'יל, וצ'רצ'יל מורה למנות את טיורינג לראש הצוות ולתת לו את המימון הדרוש.
לאחר שקלארק מודיעה לטיורינג שעליה לעזוב את בלצ'לי פארק לפי דרישת הוריה, הוא מציע לה נישואים והיא נענית לו. במהלך מסיבת האירוסים אחד מחברי הצוות, ג'ון קיירנקרוס (אלן ליץ'), מבין שטיורינג הומוסקסואל, ומשביע אותו להסתיר זאת, כדי לשמור על מעמדו.
במהלך בילוי בפאב מקומי טיורינג משוחח עם אחת המאזינות לתשדורת הגרמניות שיש לפענח, ופרט שהיא מספרת לו באקראי, לפיו התשדורות שהיא מקבלת תמיד נפתחות בשם החוזר על עצמו, מביא אותו לתגלית כיצד לייעל את תהליך פיצוח הצופן. הוא וחבריו מיישמים את הרעיון, ומצליחים לפצח את ה"אניגמה". הם מתחילים לפענח תשדורות גרמניות, וטיורינג מחליט שיש להיזהר בשימוש במידע שהם מגלים, כדי שלא לגרום לגרמנים להסיק ממפלות שלהם שהצופן פוצח. גם ההחלטה באיזה מידע להשתמש ומאיזה מידע להתעלם מוטלת על טיורינג.
טיורינג מגלה שקיירנקרוס מרגל למען הסובייטים, אך קיירנקרוס משיג את שתיקתו באיום שיחשוף את נטייתו המינית. לאחר זמן מה טיורינג מגלה זאת למנזיס, ומופתע לשמוע שהדבר ידוע למנזיס, המשתמש בקיירנקרוס, בלי ידיעתו, לשם הדלפת מידע מגמתי לסטלין בהתאם לצורכי בריטניה.
טיורינג החושש לגורלה של קלארק מגלה לה שהוא הומוסקסואל ומבטל את אירוסיהם, אף על פי שהיא מוכנה להינשא לו בזכות הקשר האינטלקטואלי המצוין שביניהם. לאחר כניעת גרמניה, מכנס מנזיס את צוותו של טיורינג ומורה להשמיד כל פרט הנוגע למיזם, כדי לשמור על סודיותו.
1951
שני בלשי משטרה מגיעים לביתו של טיורינג, לאחר שקיבלו הודעה על פריצה לבית, אך טיורינג מסלק אותם מביתו. הדבר מעורר את חשדו של אחד הבלשים, המחליט להעמיק בחקירה. הוא מגלה שתיקו הצבאי של טיורינג ריק מתוכן, וחושד שטיורינג הוא מרגל סובייטי. בהמשך החקירה הוא מגלה שטיורינג הומוסקסואל. טיורינג עומד לדין, ועליו לבחור בין עונש מאסר לבין סירוס כימי. הוא בוחר באפשרות השנייה כדי שיוכל להמשיך בעבודתו. קלארק מגיעה לביתו ונוכחת עד כמה פוגע הסירוס הכימי בבריאותו הפיזית והנפשית, ומציעה לו שתפעל למענו, אך הוא דוחה את הצעתה.
כתוביות בסיום הסרט מספרות לצופים שטיורינג התאבד בשנת 1954, בגיל 41. בשנת 2013 העניקה לו מלכת בריטניה אליזבת השנייה חנינה. עוד מוצגת ההערכה שפענוח צופן אניגמה קיצר את מלחמת העולם בשנתיים, ובכך הציל את חייהם של 14 מיליון בני אדם.
הפקה
גרהם מור כתב את התסריט תוך הסתייעות בביוגרפיה המקיפה של טיורינג שכתב אנדרו הודג'ס, לאחר שלאונרדו דיקפריו הביע עניין בגילום דמותו של טיורינג, רכשה חברת האחים וורנר את הזכויות על התסריט. בסופו של דבר תוכנית זו לא התממשה, והזכויות חזרו למור. חברת ההפקה Black Bear Pictures הביעה נכונות להשקיע 14 מיליון דולר בהפקת הסרט, ובדצמבר 2012 נבחר הבמאי הנורווגי מורטן טילדום כבמאי הסרט (סרט דובר אנגלית ראשון בבימויו).
צילום הסרט החל ב-15 בספטמבר 2013 באנגליה. אתרי הצילום כללו בין השאר את בית הספר בדורסט שבו למד טיורינג ואת בלצ'לי פארק. הצילומים הסתיימו ב-11 בנובמבר 2013.
מכונת הפענוח המוצגת בסרט מבוססת על העתק של המכונה המקורית המוצג בבלצ'לי פארק, אך המכונה שבסרט גדולה יותר, וחלק ניכר יותר מהמנגנון שלה גלוי לעין.
את המוזיקה המקורית בפסקול הסרט הלחין אלכסנדר דספלה במשך שלושה שבועות. המוזיקה נוגנה על ידי התזמורת הסימפונית של לונדון, והוקלטה באולפני אבי רוד בלונדון. הפסקול, שבו 21 קטעים באורך כולל של 51:08 דקות, מופץ על ידי Sony Classical Records.
שם הסרט
שם הסרט, "The Imitation Game" - "משחק החיקוי", נלקח ממאמר של טיורינג שהופיע באוקטובר 1950 בכתב העת Mind, ובו הציע טיורינג את מה שידוע כיום בשם "מבחן טיורינג", כתחליף לשאלה "האם מכונה מסוגלת לחשוב?". המבחן: חוקר מקיים דיאלוג בשפה טבעית עם שני גורמים סמויים מעיניו, האחד אדם והאחר מכונה. אם החוקר אינו מסוגל לקבוע בביטחון מי האדם ומי המכונה, אזי המכונה עברה בהצלחה את המבחן. שם הפרק הראשון במאמר זה הוא "The Imitation Game".
בסרט מעלה הבלש נושא זה, בעת שהוא חוקר את טיורינג.
סטייה מהדיוק ההיסטורי
"משחק החיקוי" אינו סרט דוקומנטרי. אף שהסרט מבוסס על גרעין היסטורי, יש בו סטיות, ניכרות לעיתים, מהדיוק ההיסטורי. להלן סטיות בולטות:
בנוסף לסטיות שמטרתן עלילתית, יש בסרט גם אי-דיוקים ללא מטרה כזו:
התסריטאי גרהם מור הגיב לטענות על הסטייה מהדיוק ההיסטורי ואמר כי "שימוש בשפה של 'בדיקת עובדות' בעת שיחה על סרט פירושה חוסר הבנה בסיסי של פעולת האמנות". גם הבמאי מורטן טילדום התייחס לסוגיה זו ואמר: "סרטים היסטוריים רבים נותנים תחושה כאילו מישהו מקריא דף מוויקיפדיה על המסך. אנחנו רצינו סרט שיהיה אמוציונלי ומלא תשוקה".
אפליה בגלל גובה
אפליה בגלל גובה (באנגלית: Heightism) היא יחס מפלה המופנה כלפי אדם בעקבות גובהו. היא מצטרפת לשורה של אפליות המבוססות על המראה החיצוני, באנגלית lookism, כגון גילנות ואפליה מינית.
מקור המונח
המונח האנגלי "Heightism" הוטבע על ידי הסוציולוג שאול פלדמן, במאמר שכותרתו "הצגת נמיכות הקומה בחיי היום יום – גובה ואפליה על בסיס גובה בחברה האמריקאית: לקראת סוציולוגיה מבוססת גובה", שהוצג בכינוס של האגודה הסוציולוגית האמריקאית בשנת 1971. המונח Heightism נכלל במילון ברנהרט השני לאנגלית החדשה והפך לפופולרי כאשר מאמרו של פלדמן הודפס בטיים בשנת 1971.
גובה ומעמד חברתי
אפליה על בסיס גובה ומשקל חריפה יותר בקרב מיעוטים כמו יוצאי יבשת אפריקה, ובעיקר בקרב נשים.
שכר והתנסות חברתית
מחקר שפורסם בכתב העת Applied Psychology Journal מראה שאנשים גבוהים מצליחים יותר מאנשים נמוכים, והם נחשבים לבעלי סיכוי רב יותר להפוך למנהיגים - מאשר אנשים שקומתם נמוכה יותר.
מחקרים אפידמיולוגיים הצביעו על יחס חיובי בין גובה לבין אינטליגנציה באוכלוסיות של בני אדם. יחד עם זאת קשר זה חלש ואינו מרמז על כך ששונות בגובה משפיעה באופן ישיר על היכולת הקוגניטיבית. מאמר שפורסם בשנת 2010 טוען שההנחה הקושרת את המשכורות הגבוהות יותר, מהן נהנים גברים גבוהים יותר, ליכולות הקוגניטיביות המשופרות שלהם איננה מוכחת באופן ברור.
ההסבר המקובל כיום לתופעה זאת הוא כי בקרב בני אדם קיימת נטייה לפרש גובה ככוח או כמעמד חברתי. דבר זה מביא לביטחון עצמי ולביטחון חברתי גבוהים יותר בקרב אנשים גבוהים בהשוואה לאנשים נמוכים. כך נוצר מעגל משוב, והביטחון העצמי הרב של אנשים גבוהים משפיע על סביבתם לייחס להם כוח ומעמד רבים יותר (מעין נבואה המגשימה את עצמה). הביטחון הרב יותר של אנשים גבוהים, בצירוף יחס הסביבה אליהם גורר הצלחה רבה יותר בעבודה.
מנהלים ומנהיגים
סקר על גובהם של המנכ"לים שחברותיהם נכללו בדירוג החברות של כתב העת Fortune בשנת 2005 גילה שגובהם הממוצע הוא 1.83 מטר, 6.4 ס"מ יותר מקומת האדם האמריקאי הממוצע.. סקרים דומים חשפו שפחות מ-3% מהמנכ"לים היו בגובה של עד 1.70 מטר. כ-90% מהמנכ"לים הם מעל הגובה הממוצע.
בתחום המדיני ההיסטוריה מזמנת לנו דוגמאות רבות של מנהיגים מפורסמים שהיו נמוכי קומה. גובהו של נפוליאון בונפרטה, הקיסר הצרפתי הראשון, היה 1.70 מ', גובה סביר בהחלט ביחס לתושבי צרפת אך נחשב לנמוך בחוגי הקצונה והאריסטוקרטיה. התעמולה הבריטית של אותן הימים קידמה את הרעיון שנפוליאון ניסה לפצות על קומתו הנמוכה על ידי חיפוש אחר כוח, מלחמות וכיבושים. כך נולד המושג "תסביך נפוליאון" המיוחס למנהיגים נמוכי קומה לא אהובים כגון סטלין (1.63 מ'), היטלר, מוסוליני, וחרושצ'ב. לנוכח העובדה שתכונות חיוביות רבות כל כך מקושרות לגובה, (לעומת הסטיגמה המיוחסת לנמוכי הקומה) אין זה מפתיע שארצות הברית לא בחרה נשיא שנמוך מהממוצע הארצי מאז שנת 1896- אז נבחר הנשיא מקינלי, שהתנשא לגובה 173 סנטימטרים בלבד.
הכרויות ונישואין
הגובה משחק תפקיד חשוב מאוד בתחום ההיכרויות ומהווה לעיתים קרובות גורם מכריע בקבלת ההחלטה להכיר בן או בת זוג מפני שבתרבויות רבות רצוי שהגבר יהיה גבוה יותר מהאישה.
מחקרים מסוימים הראו שלגברים גבוהים יותר יש סיכוי רב יותר להינשא ולהוליד ילדים, אם כי לא נמצא כל מתאם בין גובה למספר הצאצאים.
מחקר שנערך בבריטניה, הראה כי לנשים נמוכות היה סיכוי רב יותר להינשא וללדת ילדים. אחת הסיבות שהוזכרו הייתה כי לנשים נמוכות יש אפשרויות רבות יותר לבחירת בן זוג מאשר לנשים גבוהות, כאשר המוסכמות החברתיות מכתיבות שהגבר יהיה גבוה יותר מהאישה. לדבריו של ד"ר אדם אייר ווקר, מהמרכז לחקר האבולוציה באוניברסיטת סאסקס, המסקנות שהוסקו לגבי אוכלוסיית בריטניה עשויות להיות מושפעות מהרקע התרבותי.
במדיה
במשך שנים רבות יישרה תעשיית הקולנוע קו עם הסטראוטיפ המקובל לפיו הגבר המושלם בנוי לתלפיות. הגיבור הרומנטי והשרמנטי חייב לעבור את הרף של 1.88 מ' לדוגמה רוק הדסון, המפרי בוגרט וגרי קופר, גיבורי המערב הפרוע גולמו בידי ג'ון ווין (1.93 מ'), קלינט איסטווד (1.84 מ') ולי ואן קליף (1.88 מ') שכן שחקן נמוך היה מתקשה לעלות על הסוס באותה מיומנות.
אין זה אומר שלשחקנים נמוכים לא ניתנה הזדמנות להצליח. צ'ארלי צ'פלין למשל התנשא לגובה 1.65, אך הוא גילם בעיקר דמויות שטותיות וקומיות. וודי אלן נוהג לעצב ולגלם בעצמו את דמותו של יהודי נוירוטי מניו יורק תוך התייחסות לתכונותיו הפיזיות ולגובהו הנמוך – גם הוא בגובה של 1.65 מ' בלבד.
חקיקה
במקצועות מסוימים הגובה הנדרש מוכתב על ידי תנאי סביבת העבודה. לדוגמה, עבור טייס 16-F, גובה של פחות מ-160 ס"מ מגביל את שדה הראיה וגובה שמעל 190 ס"מ מקשה על הישיבה בתא הטייס. גובה הדיילות חייב לאפשר להן להגיע לאזור העליון של המטוס וגובהן ומשקלן של הדוגמניות מוכתב על ידי צו האופנה, משקלה של רקדנית בלט מוכתב על ידי מגבלות תפקידה. למרות שבאופן תאורטי לא ניתן להוכיח קשר בין גובהו של אדם לבין יכולתו למלא את תפקידו באופן משביע רצון, מחקרים הראו שבמקרים רבים אנשים נמוכים מקבלים משכורות נמוכות יותר מאנשים גבוהים..
בעבודת המחקר שלו, בדק ד"ר עומר קמחי מאוניברסיטת חיפה, מדוע גברים נמוכים סובלים מאפליה לא רק בתחום הרומנטי, אלא גם בעולמות התעסוקה, הפוליטיקה והתרבות, ולא פחות חשוב - למה אין חוק שמגן עליהם.
חוק שוויון הזדמנויות בעבודה אמנם אינו קובע איסור מוחלט בדבר אפליה על רקע של מראה חיצוני, אך ניתן לגזור את זכותו של עובד לא להיות מופלה לרעה בשל מראהו החיצוני מכוח חוק יסוד כבוד האדם וחירותו ממנו נגזרת הזכות הכללית לשוויון.
סעיף 2 (ב) לחוק שוויון הזדמנויות בעבודה קובע איסור אפליה עקיפה במילים: ...רואים כהפליה גם קביעת תנאים שלא ממין העניין", דהיינו כל תנאי שאינו חיוני לביצוע התפקיד ייחשב כתנאי מפלה אם יש לו תוצאות מפלות בקשר לקבלה לעבודה, לתנאי העבודה, לקידום בעבודה ועוד. למשל הכללת תנאי של 1.80 מ' גובה ככישור למשרת דייל, אם אין לו הצדקה לביצוע תפקידי הדייל, ייתפס כתנאי מפלה.
בארצות הברית, נכון לעכשיו, רק מדינה אחת (מישיגן) האוסרת על אפליה בגלל גובה. הצעת חוק ממתינה כעת לאישורה במסצ'וסטס כך שניתן יהיה להוסיף את מסצ'וסטס לרשימה. בנוסף, שתי ערים בארצות הברית אוסרות כיום על אפליה בגלל גובה: סנטה קרוז שבקליפורניה וסן פרנסיסקו, אף היא בקליפורניה. מחוז קולומביה אוסר על אפליה על בסיס הופעה אישית. באונטריו, קנדה החוק לזכויות האדם אוסר על אפליה בגלל גובה. עיריית ויקטוריה שבאוסטרליה אוסרת גם היא על אפליה על בסיס מאפיינים פיזיים על פי החוק לשוויון הזדמנויות משנת 1995.
דוד עמית
דוד עמית (ו' בטבת תש"ח, 19 בדצמבר 1947 - י"א בניסן תשע"ג, 22 במרץ 2013) היה חוקר ארץ ישראל וארכאולוג ישראלי.
ביוגרפיה
נולד בישראל, בנם של משה ואלידע פרוינד. שירת בגדוד 50 של ה"נח"ל מוצנח" והשתתף במלחמת ששת הימים בקרבות סיני. במלחמת ההתשה שימש כסגן מפקד במוצב המזח שבקצה הדרומי של קו התעלה. במלחמת יום הכיפורים שימש מפקד מחלקה בדרגת סרן ונטל חלק בקרב העיר סואץ. לאחר שכל המפקדים הבכירים נפצעו נטל לידיו את הפיקוד על הכוח הנצור במשטרה שבעיר סואץ. על כך קיבל את עיטור המופת. במלחמת לבנון הראשונה שימש כסמג"ד במילואים.
היה בן קיבוץ בארות יצחק, והגיע בסוף שנות ה-60 לכפר עציון, ובשנות ה-80 שימש מזכיר הקיבוץ. היה ממייסדי בית ספר שדה כפר עציון וניהל אותו בשנותיו הראשונות. ערך עשרות חפירות ארכאולוגיות וסקרים מטעם רשות העתיקות במדבר יהודה, ירושלים, הר חברון ושפלת לוד. בין השאר חפר יחד עם צבי אילן בדרום הר חברון וגילה שני בתי כנסת קדומים בחורבת ענים ובמעון. חפר כפר מימי הבית השני ליד מזור, מחצבה תת-קרקעית ובית מלאכה לכלי אבן מימי הבית השני במדרון הר הצופים בירושלים, סמוך לבריכת ממילא בירושלים, ועוד.
ד"ר עמית שימש מרצה לארכאולוגיה במכון שכטר למדעי היהדות. ערך קובצי מאמרים רבים בתחום ההיסטוריה והארכאולוגיה של ארץ ישראל. פרסם מאמרים בכתבי עת שונים ובהם קתדרה, אריאל ועת־מול. זמן קצר לפני מותו הוציא עם אשתו, חנה עמית, את הספר "רחוב בירושלים: מסע בזמן מתקופת המקרא ועד היום".
בשנותיו האחרונות התגורר בירושלים. נפטר בשנת 2013 ונקבר בקיבוץ כפר עציון.
בשנת 2014, יצא בהוצאת יד יצחק בן-צבי, ספר המקבץ מבחר רחב של מאמרים שפרסם עמית.
דויד פואנקינוס
דויד פואנקינוס (בצרפתית: David Foenkinos; נולד ב-28 באוקטובר 1974) הוא סופר ותסריטאי צרפתי. הרומן שלו, "העדינות", הוא רב-מכר בצרפת וסרט המבוסס על הספר יצא להקרנות מסחריות בדצמבר 2011. בשנת 2014 הוענק לו פרס רנודו על ספרו "שרלוטה". ספריו תורגמו ללמעלה מ-40 שפות ברחבי העולם.
נכון ל-2018, פואנקינוס פרסם 18 רומנים וכן סיפורים קצרים, שני מחזות תיאטרון ותסריטים, וזכה במספר פרסים ספרותיים.
ביוגרפיה
דויד פואנקינוס נולד בפריז בשנת 1974. בגיל 16 התגלתה בגופו מחלת לב נדירה, שהביאה אותו לסף-מוות ולמעבר ניתוחים רבים ובעקבותיה הוא החל לכתוב. המחלה חייבה אותו להיות מאושפז בבית חולים למשך תקופה ארוכה:.
פואנקינוס למד ספרות בסורבון, ונעשה לשם מוכר בספרות הצרפתית העכשווית. ספרו הראשון, "היפוכה של אידיוטיות: השפעתם של שני קטבים", פורסם בשנת 2001 בהוצאת גאלימאר וזיכה אותו בפרס פרנסואה מוריאק. בתקופת היותו סטודנט בסורבון, פואנקינוס למד גם מוזיקה בבית ספר לג'אז, ועסק בהוראת גיטרה למחייתו, תוך כדי עבודת מלצרות בערבים. באותה תקופה ניסה פואנקינוס גם להקים להקה, ניסיון שכשל עד שבסופו של דבר הוא החליט להתרכז בכתיבה.
ספרו "העדינות" של זכה להצלחה ספרותית ומסחרית. הספר נמכר בלמעלה מ-700,000 עותקים, וראה אור כסרט קולנוע, אותו עיבד וביים פואנקינוס ביחד עם אחיו סטפן, בכיכובה של אודרי טוטו. פואנקינוס:.
ספרו של פואנקינוס, "שרלוטה" יצא לאור בצרפת בשנת 2014. "שרלוטה" נמכר בחצי מיליון עותקים, הגיע לרשימת המועמדים הסופיים לפרס גונקור וקיבל את פרס רנודו, השני בחשיבותו בהיררכיית הפרסים הספרותיים, ואת גונקור של תלמידי התיכון. הוא גם נבחר לספר האהוד ביותר על בעלי חנויות הספרים. הספר מבוסס על סיפור חייה של האמנית שרלוטה סלומון שנרצחה באושוויץ בשנת 1943.
בשנת 2014 ראה אור גם ספרו של פואנקינוס "ברנאר, זה אני". ספר זה עוסק בבעיה חברתית אקטואלית בצרפת, אך למרות זאת, התעלמה ממנו הביקורת בצרפת, ורוב הביקורות עסקו בספרו "שרלוטה".
הספר "ברנאר, זה אני", שהתפרסם בעברית בשנת 2018, מספר על יועץ בנקאי שמתמודד בגיל 50 עם בעיות קיומיות: בתוך זמן קצר יחסית הוא מאבד את מקום העבודה, אשתו מזה 30 שנה עוזבת אותו ובתו היחידה מתרחקת ממנו.
פואנקינוס טוען שהוא מושפע מיצירתו של וודי אלן, יצר בספר זה בהשראת אלן, גיבור שהוא לוזר קלאסי, המונה את כישלונותיו בגוף ראשון ועומד חסר אונים מול העולם.