cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
To Pimp a Butterfly
To Pimp a Butterfly הוא אלבום האולפן השלישי של קנדריק לאמאר. האלבום יצא לאור ב-15 במרץ 2015, על ידי חברות התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט, אפטרמת' אנטרטיינמנט ואינטרסקופ רקורדס. הוא הוקלט באולפנים בכל רחבי ארצות הברית, והופק על ידי סאונווייב, טרייס מרטין, טאז "Ti$a" ארנולד, ת'אנדרקאט, ראהקי, לאב דראגון, פליינג לוטוס, פארל ויליאמס, בוי-1דה, וכן ד"ר דרה ואנתוני "טופ דואוג" טיפית' כמפיקים בפועל. באלבום הופעות אורח של ת'אנדרקאט, ג'ורג' קלינטון, בילאל, אנה וייז, סנופ דוג, ג'יימס פונטלרוי, רונלד איזלי ורפסודי.
האלבום מכר 324,000 עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון לצאתו, והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, ובמקביל הפך גם לאלבום הראשון של לאמאר שהגיע לצמרת מצעד הסינגלים הבריטי. בסופו של דבר, הגיע האלבום למעמד הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי ונמכר בכמיליון עותקים, נכון לשנת 2017. האלבום קודם על ידי חמישה סינגלים, בהם הסינגל המוביל "I", שהגיע ל-40 הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום נתמך על ידי סיבוב ההופעות Kunta's Groove Sessions Tour שהחל בסוף 2015 ונמשך עד תחילת 2016.
האלבום זכה לשבחים רבים מצד המבקרים, ששיבחו את היקפו המוזיקלי ואת הרלוונטיות החברתית של מילותיו של לאמאר. האלבום זיכה את לאמאר בשבע מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-58, כולל זכייה בקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר" ומועמדות ל"אלבום השנה". האלבום קיבל ארבע מועמדויות נוספות על שיתופי פעולה אחרים מאותה השנה, וקיבל בסך הכל 11 מועמדויות לפרסי גראמי, ובכך הפך לאמאר לראפר עם מספר המועמדויות הרב ביותר בלילה אחד. האלבום היה לאלבום המוערך ביותר בשנת 2015 ובעשור השני של המאה ה-21, תוך שעמד בראש הסקר השנתי "Pazz & Jop" של הוילג' ווייס של המבקרים האמריקאים בפריסה ארצית, וגם דורג כאלבום הטוב ביותר לשנת 2015 על ידי פרסומים רבים אחרים.
רקע
ב-28 בפברואר 2014, לאמאר חשף לראשונה את התוכניות להוצאת האלבום הבא שלו לאחר אלבום האולפן השני שלו, Good Kid, M.A.A.D City משנת 2012, במהלך ראיון במגזין הבילבורד. בין צאתם של שני האלבומים, לאמאר נסע לדרום אפריקה. סיור במדינה וביקור באתרים היסטוריים כמו תא הכלא של נלסון מנדלה ברובן איילנד השפיעו מאוד על כיוון האלבום והובילו את לאמאר לגרוט "חומר לשניים או שלושה אלבומים".
המפיק השותף להפקת האלבום סאונווייב דיבר על ביקורו של לאמאר, באומרו: "אני זוכר שהוא [לאמאר] עשה טיול ל[דרום] אפריקה ומשהו במוחו פשוט לחץ. מבחינתי, משם האלבום הזה באמת התחיל". לגבי ביקורו בדרום אפריקה, אמר לאמאר: "הרגשתי שאני שייך לאפריקה. ראיתי את כל הדברים שלא לימדו אותי. כנראה אחד הדברים הקשים ביותר לעשות הוא להרכיב [יחד] מושג עד כמה מקום יכול להיות יפה, ולספר לאדם זאת כשהוא עדיין בגטאות של קומפטון. רציתי להכניס את החוויה הזו למוזיקה". בנוסף, אמר לאמאר כי "הרעיון היה ליצור תקליט שמשקף את כל גוני העור של נשים שחורות. יש הפרדה בין העור הבהיר לעור הכהה כי זה רק בטבע שלנו לעשות זאת, אבל כולנו שחורים. המושג הזה הגיע מדרום אפריקה וראיתי את כל הצבעים השונים האלה מדברים בשפה יפה".
הקלטה והפקה
האלבום הוקלט במגוון אולפנים, כולל אולפני צ'אליס, אולפני דאונטאון, האוס סטודיוס, אולפני נוטיפי ואולפני נו אקסיוז. לאמאר כתב את מילות השיר "Mortal Man" במזמן סיבוב ההופעות של קניה וסט לקידום האלבום Yeezus, בו השתתף לאמאר. במהלך כל סיבוב ההופעות, ניגן המפיק פליינג לוטוס ללאמאר אוסף רצועות שנועדו לאלבומו של קפטן מרפי (האלטר אגו של פליינג לוטוס). כל הרצועות נשארו באלבומו של פליינג לוטוס, למעט הפתיחה של To Pimp a Butterfly, "Wesley's Theory", בה משתתפים גם ת'אנדרקאט וג'ורג' קלינטון. לוטוס הפיק גם גרסה של הרצועה "For Sale? (Interlude)" שנגנזה בסופו של דבר, כאשר לאמאר השתמש במקום זאת בגרסתו של המפיק טז ארנולד באלבום. לוטוס הצהיר כי לא סביר שגרסתו לשיר תצא לאור. הראפרית האמריקאית רפסודי השתתפה גם היא באלבום ותרמה את קולה לשיר "Complexion (A Zulu Love)". לאמאר ביקש מהמפיק ניינת' וונדר ליצור קשר עם רפסודי ולבקש ממנה להשתתף באלבום. כשדיברה על השיר, הצהירה שלאמאר כבר החליט על תוכן השיר והצהירה שההוראות היחידות שהוא נתן היו שם השיר והרעיון ש"אנחנו יפות ולא משנה מה הגזע שלנו, אבל הוא באמת רצה לדבר עם העם שלנו ולהתייחס לאור לעומת החשכה". לאמאר ניסה ליצור קשר עם המפיק מאדליב, כדי לבדוק אם הם יכולים לעבוד יחד, אך לא הצליח להגיע אליו.
בשנת 2014, פארל ויליאמס, שעבד בעבר עם לאמאר, יחד עם המפיק סאונווייב, ניגן את הרצועה "Alright" בפסטיבל הולי שיפ. הרצועה כוללת את אותה דגימה לא מזוהה בה השתמש ויליאמס בשירו של ריק רוס "Presidential" מתוך האלבום God Forgives, I Don't משנת 2012. לפי הדיווחים, הראפר האמריקאי פאבולוס היה אמור להשתתף בשיר. האלבום עבר שלושה שלבים שונים לפני שצוות ההפקה הצליח להתקדם עם הרעיון. לאחר מכן, המפיק ת'אנדרקאט הובא לתהליך, לאחר שפליינג לוטוס הביא אותו לראות את הופעתו של לאמאר בסיבוב ההופעות של האלבום Yeezus של קניה וסט. הסינגל המוביל מתוך האלבום, "I", הופק על ידי ראהקי, שהפיק גם את השיר "Institutionalized" מתוך האלבום. אף על פי שגרסת האלבום של "I" שונה מגרסת הסינגל באופן מוחלט, שתי הגרסאות הכילו דגימה לשיר "That Lady" של האחים איסלי. לאמאר ביקר באופן אישי את האחים איסלי, כדי לקבל אישור מהסולן הראשי רונלד איזלי לדגום את השיר.
לאמאר החל לנסוע לסנט לואיס והחל לעבוד עם איזלי באולפן. איזלי השתתף גם בשיר "How Much a Dollar Cost" לצד הזמר-יוצר ג'יימס פונטלרוי. המפיק והראפר פיט רוק סיפק כמה קולות גיבוי וסקראצ'ינג לשיר "Complexion (A Zulu Love)", וכפי שאמר, התרומה הייתה יוצאת דופן, מכיוון שהוא לא היה המפיק של הרצועה. הזמר בילאל השתתף בשירים "Institutionalized" ו-"These Walls" מתוך האלבום, וסיפק קולות גיבוי שלא זכו לקרדיט בשירים "U", "For Sale? (Interlude)", "Momma" ו-"Hood Politics". בילאל הצהיר שהוא ולאמאר בתחילה לא היו בטוחים בכמה שירים הוא יופיע, וציין כי הוא עובד על רצועות שונות, אך עדיין לא ידע את התוצאה. "עבור חלק ניכר מהחומרים ללקנדריק היה מושג מה הוא רוצה. הוא שר את המנגינה וחלק מהמילים ואני הייתי מפרש את מה שהוא אומר לי". בשירים בהם בילאל שר קולות רקע, הוא הצהיר כי "חלק היו בסגנון חופשי; רק הוספת צבע כדי להפוך אותו לסאונד מלא יותר". על פי דיווחים, לאמאר עבד גם עם המוזיקאי האמריקאי פרינס, אך הם היו לחוצים מדי בזמן במהלך ההקלטה ולכן לא הצליחו להשלים את עבודתם עבור האלבום. לאמאר הצהיר כי האזין רבות למיילס דייוויס ופרליאמנט-פאנקדליק במהלך הקלטת האלבום.
בשנת 2016, הוציא לאמאר את Untitled Unmastered, אלבום אוסף המכיל רצועות שלא פורסמו בעבר, שמקורן בהקלטת To Pimp a Butterfly. על פי המפיק ת'אנדרקאט, אלבום זה "משלים את המשפט" של אלבום האולפן השלישי של לאמאר.
סגנון מוזיקלי
לדברי המוזיקולוג ויל פולטון, האלבום עוסק במסורת המוזיקה השחורה וחוגג אותה. בדומה לזמר דיאנג'לו באלבומו Black Messiah משנת 2014, לאמאר "מצרף במודע סגנונות מוזיקליים אפרו-אמריקאיים ביחסים דינמיים של התחדשות נוסטלגית". קייל אנדרסון מאנטרטיינמנט ויקלי תיאר את האלבום כ"מחבק" את כל ההיסטוריה של המוזיקה האמריקאית השחורה". המהנדס של לאמאר MixedByAli שיבח את לאמאר באומרו, "[לאמאר הוא] ספוג. הוא שילב את כל מה שקורה [באפריקה] ובחייו כדי להשלים פאזל של מיליון חלקים". לאמאר תיאר את האלבום כיצירה "כנה, מפוחדת ולא מתנצלת" הנשענת על פאנק, הארד בופ, ספוקן וורד ונשמה, ואילו המבקרים ציינו גם אלמנטים מההיפ הופ של החוף המערבי ואוונט-גארד . אליסון סטיוארט מוושינגטון פוסט טען כי האלבום "מושחל" עם ג'י-פאנק. בנאום על סגנונות האלבום, אמר אחד ממפיקי האלבום, טרס מרטין, "אם אתה מתעמק, אתה שומע את השושלת של ג'יימס בראון, ג'קי וילסון, מהליה ג'קסון, הצלילים של אפריקה ואנשינו כשהם התחילו כאן. אני שומע משהו אחר בכל פעם. שמעתי בו אלמנטים קובניים לפני כמה ימים".
מגזין Stereogum תיאר את האלבום כ"הצהרה בסגנון אוונט-ג'אז-ראפ שאפתנית", ו-The Source  סיווג את האלבום כאלבום היפ הופ ניסיוני. דן וויס מ-Spin ציין "גוונים של On the Corner של מיילס דייוויס וג'אז חופשי בכל רחבי [...], כמו גם There's a Riot Goin' On של סליי סטון ו-(New Amerykah Part One (4th World War של פאנקדליק ואריקה באדו המשוגע באופן דומה אך יחסית לו-פיי", אך הצהיר בכל זאת ש"התחושה של האלבום הזה היא עכשווית להפליא". מבקרים אחרים התייחסו אליו כ"השלכה" למוזיקת הנאו סול של שנות ה-90 של המאה ה-20. גרג קוט משיקגו טריביון ציין את זיקתו של האלבום למוזיקה שחורה ישנה, אך טען כי "לאמאר לוקח טרופיים מוזיקליים מוכרים לטריטוריה חדשה". מגזין האטלנטיק ציין את השפעתו של המפיק פליינג לוטוס על האלבום וכתב כי "צליל החתימה שלו - מכשור ג'אז והיפ הופ מרובד לקולאז'ים קאוטים - נמצא בכל האלבום". סטיב מאלון מ-The Quietus ציין "פסיכדליה מעוותת להפליא שפורצת מתוך העיבודים האידיואינקרטיים שלה".
מילים ונושאים
האלבום בוחן מגוון נושאים פוליטיים ואישיים הקשורים לגזע, תרבות ואפליה. המבקר ניל קולקרני אמר כי הוא מעריך את "ההבטחות השבורות והמסלולים העקובים מדם בתוך חולשת הלב של אמריקה ומחוצה לה", מגזין הבילבורד סיווג את האלבום כאלבום היפ הופ פוליטי, וג'יי קספיאן קאנג צפה באלמנטים של תורת הגזע הביקורתית, תורת הגזע, פוליטיקה מכובדת, תאולוגיה ומטא-אנליזה הבוחנים את הצלחתו של לאמאר ומעמדו בקהילת ההיפ הופ. פרופסור נטלי גראהם מאוניברסיטת קליפורניה השוותה את האלבום לסדרת הטלוויזיה שורשים משנת 1977. בעוד ש"שורשים דוחס ומפשט" את ההיסטוריה השחורה, גרהאם אמרה ש-To Pimp a Butterfly משבש באופן קיצוני משמעויות של מכובדות שחורה, מוסר הירואי, טראומה וזיכרון".
האלבום ממשיך בדיאלוג ניואני על נושאים כבדי משקל המשפיעים על הקהילה האפרו-אמריקאית. בהוצאת האלבום בתקופה של פעילות שחורה מחודשת, הפך השיר "Alright" של לאמאר לזעקה של תנועת Black Lives Matter. במילים כמו "and we hate po-po / Wanna kill us dead in the street fo sho, nigga" הוא מבהיר שהוא תומך בתנועה ובמשפחות של גברים ונשים שחורות כגון מייקל בראון, סנדרה בלנד, תמיר רייס ואחרים שנפלו קורבן לאלימות משטרתית בארצות הברית. לאמאר לוקח את דעותיו הלאה כדי לתת את עמדתו על פשע שחור בשיר "The Blacker the Berry". הוא מבקר את עצמו ואת הקהילה כשהוא אומר, "So why did I weep when Trayvon Martin was in the street? / When gang bangin' make me kill a nigga blacker than me?". יש מבקרים שטוענים כי גישתו מקלה על הרטוריקה המשתיקה את תנועת Black Lives Matter. סטריאו ויליאמס מדיילי ביסט כתב בתגובה למילים שלו כי "מסוכן להשתמש באותה אלימות כטקטיקה משתקת כאשר הציבור כועס על הכניעה השיטתית של אנשים שחורים".
לאמאר הציע הסברים על המשמעויות שמאחורי שירים כמו "Wesley's Theory" ו-"King Kunta". רצועת הפתיחה המושפעת מפאנק משנות ה-70 של המאה ה-20 "Wesley's Theory" מתייחסת לוסלי סנייפס וכיצד נכלא השחקן בגין העלמת מס; על פי לאמאר, "אף אחד לא מלמד גברים שחורים עניים כיצד לנהל כסף או סלבריטאים, כך שהם כן משיגים הצלחה, הכוחות שיש בהם יכולים לקחת את זה ממש תחתיהם". ב-"For Free? (Interlude)", לאמאר מראפרפ בסגנון ספוקן וורד, בליווי מוזיקלי של פסנתרן הג'אז רוברט גלספר.
"King Kunta" עוסק ב"היסטוריה של סטריאוטיפים שליליים שכל אפרו-אמריקאי צריך לפייס". לאמאר גם הסביר את ביקורתו על ראפרים המשתמשים בכותבי צללים ב-"King Kunta", וחשף כי הגיע לגדולה ככותב צללים, ויש לו כבוד לכותבים, אך אומר כי "כאמן חדש, אתה צריך לעמוד מאחורי עבודתך".
"These Walls" תואר על ידי בילבורד כ"מהרהר במין ובקיום באותה המידה; זו מטאפורה יונית על כוחו של שלום, כאשר קירות סוכר הם בריחה וקירות אמיתיים הם מכשולים. לאמאר גילה כי בשיר "U", קיבל השראה מחוויות הדיכאון והמחשבות האובדיניות שלו. הוא הזכיר גם את רגשות האשמה של הניצולים כהשראה לאלבום. "Alright" מתחיל בקטע ספוקן וורד לפי שהוא מתפוצץ לדיוקן של אמריקה המחליף צורה, שמביא צופרי ג'אז, פעימות תופים מנצנצות והראפ המפליג של לאמאר, כשהוא נאבק בצרות ופיתויים. אולם בסוף כל בית, הוא מרגיע את עצמו ש"אחנו נהיה בסדר" - זעקת עצרת פשוטה לאומה המתהדרת מאלימות נשק ואכזריות משטרתית. "The Blacker the Berry" כולל מקצב בום באפ ומילים שחוגגות את המורשת האפרו-אמריקאית של לאמאר ו"מתמודדות עם שנאה, גזענות וצביעות". ההוק של השיר מבוצע על ידי אמן הדאנסהול הג'מייקני אססין, הידוע בהופעתו באלבומו של קניה וסט, Yeezus, משנת 2013, שמילותיו מתייחסות באופן דומה לאי שוויון גזעי, במיוחד נגד אפרו-אמריקאים.
שם ואריזה
במקור, האלבום נקרא Tu Pimp a Caterpillar, ראשי תיבות של Tu.P.A.C., רמז לראפר טופאק שאקור. לאמאר החליט להחליף את "carterpillar" בשם המקורי ל-"butterfly", והסביר בראיון ל-MTV, "אני פשוט רציתי להראות את בהירות החיים ולמילה "סרסור" יש כל כך הרבה תוקפנות וזה מייצג כמה דברים. מבחינתי זה מייצג את השימוש בסלבריטאות שלי לתמיד. סיבה נוספת היא לא להיות סרוס על ידי התעשייה דרך הסלבריטאות שלי… זה נהיה עמוק יותר מזה בשבילי. יכולתי לדבר כל היום על זה". מאוחר יותר, אמר לאמאר גם במגזין רולינג סטון, "רק לשים את המילה 'סרסור' לצד 'פרפר'... זה טיול. זה משהו שיהיה ביטוי לנצח. זה ילומד בקורסים מכללות - אני באמת מאמין כך".
מהדורת התקליטור של האלבום כללה חוברת שהופקה עם כתב ברייל; על פי לאמאר, תרגום כתב הברייל חושף את "השם המלא האמיתי של האלבום". מגזין Complex הזמין מתרגם ברייל, שתרגם את הכתוב ל-A Kendrick by Letter Blank Lamar, ש-Complex ציינו כי ככל הנראה אמור להיקרא כ-A Blank Letter by Kendrick Lamar.
שיווק ומכירות
לצאת האלבום קדמו שני סינגלים, "I" שיצא ב-23 בספטמבר 2014, ו-"The Blacker the Berry" שיצא בפברואר 2015. הראשון הפך לשיר השישי של לאמאר ב-40 הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100 ובוצע בתוכנית סאטרדיי נייט לייב. "King Kunta" יצא כסינגל השלישי מתוך האלבום במרץ 2015, ו-"Alright" יצא לתחנות הרדיו ב-30 ביוני. עם צאתו של האחרון, העלו כמה גופי חדשות את הרעיון ש-"Alright" יהיה "ההמנון השחור הלאומי", בעוד שהתקשורת דיווחה על מחאות בהנהגת הנוער נגד אכזריות המשטרה ברחבי המדינה דרך מילות פזמון השיר. בעקבות השיר, לאמאר הוצג ברשימת Power 100 של מגזין Ebony, רשימה שנתית המכירה במנהיגים רבים בקהילה האפרו-אמריקאית. "These Walls" יצא כסינגל החמישי מתוך האלבום ב-13 באוקטובר. מלבד הקליפים הנלווים לסינגלים, השיר "For Free? (Interlude)" הציג גם ויזואליות, וכך גם "U" יחד עם "For Sale? (Interlude)", כחלק מהסרט הקצר God Is Gangsta. כתמיכה באלבום, יצא לאמאר לסיבוב הופעות בשם Kunta's Groove Sessions Tour, שכלל שמונה הופעות בשמונה ערים במהלך אוקטובר ונובמבר.
האלבום יצא לראשונה לחנות האייטונס ולספוטיפיי ב-15 במרץ 2015, שמונה ימים לפני מועד יציאתו המקורי. לדברי אנתוני טיפית', מנכ"ל טופ דואוג אנטרטיינמנט, יציאתו המוקדמת של האלבום לא הייתה מכוונת, ככל הנראה בגלל שגיאה מצד אינטרסקופ רקורדס. למחרת, הוסר האלבום מחנות האייטונס וחזר ב-23 במרץ, אם כי עדיין היה זמין בספוטיפיי. בשבוע הראשון לצאתו, הגיע היישר אל המקומות הראשונים במצעדים של בריטניה, אוסטרליה וארצות הברית, שם מכר 324,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו. האלבום זכה ל-9.6 מיליון השמעות בספוטיפיי ביום הראשון לצאתו, והגדיר את שיא הסרטימינג העולמי הראשון של השירות. עד סוף 2015, דורג האלבום כאלבום ה-16 הפופולרי ביותר במצעד הבילבורד 200 והגיע למכירות של מיליון עותקים ברחבי העולם. במרץ 2016 מכר האלבום 850,000 עותקים בארצות הברית, שם זכה בתואר הפלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. ביוני 2017 הגיע האלבום למיליון עותקים שנמכרו בארצות הברית.
קבלת האלבום
האלבום זכה להערכה ביקורתית רחבה. ב-Metacritic זכה האלבום לציון ממוצע משוקלל של 96 מתוך 100, בהתבסס על 44 ביקורות. ב-AnyDecentMusic? קיבל האלבום 9.3 מתוך 10, בהתבסס על הערכתם לגבי הקונצנזוס הביקורתי. על פי ויל בולטר Gigwise, המבקרים כיבדו אותו כ"קלאסיקה מיידית".
דן וייס ממגזין ספין ראה ב-To Pimp a Butterfly כ"אלבום היפ-הופ אמריקאי גדול" וכ"האזנה חיונית". ניל מקורמיק מדיילי טלגרף כינה את האלבום "יצירת מופת צפופה אך מסנוורת". בביקורת לאנטרטיינמנט ויקלי, קייל אנדרסון מצא את האלבום משמעותי כפליים מאלבומו הראשון של לאמאר בחברת תקליטים גדולה וכולל יותר סגנונות מוזיקה אפרו-אמריקאיים, עם איכות הפקה "קולנועית" במיוחד, אך "החופש של מיקסטייפ". העיתונאי ג'ים קרול מאייריש טיימס ראה באלבום "שיא לזמנים בהם אנו נמצאים", בו עבר לאמאר מנרטיבי העבר שלו אודות קומפטון לבבואת עזות אך מדויקות על "אמריקה השחורה". ברולינג סטון, גרג טייט תיאר את האלבום כ"יצירת מופת של זעם לוהט, ג'אז עמוק וביקורת עצמית חסרת רחמים" שיחד עם אלבומו שלישי של דיאנג'לו, Black Messiah, הפך את שנת 2015 ל"שנה בה הפוליטיקה השחורה הקיצונית והמוזיקה השחורה האמיתית התחדשו במקביל לכניסה למיינסטרים הפופ של האומה". רוברט כריסטגאו כתב בביקורתו עבור Cuepoint כי לא הרבה אמנים היו נלהבים ומבינים כמו לאמאר, שהציע "הצעה יעילה, אמיצה וחזקה להחזיר את ההיפ הופ כמו CNN של אמריקה השחורה" בעידן של מדיה חברתית.
אף על פי שקבלת הפנים של האלבום הייתה חיובית באופן אוניברסלי, עדיין היו כמה ביקורות מתונות שהופנו לאלבום. למשל, מבקר הניו יורק טיימס, ג'ון קרמניקה, פחות התלהב מאחרים, והרגיש שלאמאר עדיין נאבק ליישב את צפיפותו ככותב מילים עם המוזיקה שעליה התייצב: "הוא לא עלה על נטייתו לעומס [ועדיין] מסתכן בסיכון של מחנק". בגרדיאן, אלכסיס פטרידיס מצא את המוזיקה קצת לא יציבה וקונן על "רגעי פינוק עצמי" כמו "Mortal Man" שנמשך 12 דקות והרהורי התהילה של לאמאר. עם זאת, בסופו של דבר, פטרידיס העניק לאלבום ארבעה כוכבים מתוך חמישה.
דירוגים
בסוף 2015, האלבום היה לאלבום המדורג בתדירות הגבוה ביותר בעשירייה הפותחת של רשימות סיכום השנה של האלבומים הטובים ביותר. לפי Metacritic, האלבום הופיע 101 פעמים בעשירייה הראשונה של הרשימות שפורסמו על ידי מבקרים, כתבי עת, אתרים וחנויות מוזיקה. האלבום הופיע בראשם של 51 רשימות, כולל רולינג סטון, בילבורד, פיצ'פורק, מגזין סלנט, ספין, הגרדיאן, קומפלקס, Consequence of Sound, אייריש טיימס ו-Vice. מגזין NME דירג את האלבום במקום השני, וטיים במקום השלישי. הוא נבחר לאלבום הטוב ביותר לשנת 2015 ב-Pazz & Jop, סקר שנתי של מבקרים אמריקאים בפריסה ארצית, שפורסם על ידי הוילג' ווייס. האלבום הוצב במקום התשיעי בסקר המבקרים השנתי של המגזין הבריטי The Wire. בהתבסס על דירוגי סיכום שנה שונים, האתר Acclaimed Music דירג את האלבום כאלבום המוערך ביותר לשנת 2015.
ברשימת האלבומים הטובים ביותר של העשור, האינדפנדנט דירג את האלבום במקום הראשון, Consequence of Sound במקום השני, רולינג סטון במקום השלישי ופיצ'פורק במקום הרביעי. בסקר שערך מגזין הגרדיאן ל-45 עיתונאי מוזיקה בשנת 2019, האלבום נבחר לאלבום הרביעי הטוב ביותר במאה ה-21. במאמר נכתב כי "כחגיגה לעושר האמנות השחורה, כל האלבום היה מהפכה לקנאות". באופן דומה, בסקירתו על האלבום עבור The Verge במרץ 2015, העורך והיתונאי מיכה סינגלטון הכריז על האלבום כ"אלבום הטוב ביותר של המאה ה-21, אלבום ההיפ-הופ הטוב ביותר מאז Ready to Die של הנוטוריוס בי. איי. ג'י. ו-Illmatic משנת 1994, והוא מציין את מקומי של לאמאר כגדול ביותר בכל הזמנים". בספטמבר 2020, מגזין רולינג סטון הוציא גרסה מעודכנת של רשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים", המבוססת על דעותיהם של למעלה מ-300 אמנים, עיתונאי מוזיקה ואנשי מקור בתעשייה, בה דורג האלבום במקום ה-19. כתב העת The A.V. Club דירג את האלבום במקום ה-3 ברשימת "50 האלבומים האהובים ביותר של שנות ה-2010". בילבורד דירג את האלבום במקום החמישי ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010". האתר האינטרנט האמריקאי Metacritic אוסף ביקורות על אלבומי מוזיקה, דירג את האלבום במקום הראשון ברשימת "האלבומים הטובים של העשור (2010-2019)" עם ניקוד של 96.
האלבום זיכה את לאמאר בשבע מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-58. הוא היה מועמד בקטגוריות "אלבום השנה" ו"אלבום הראפ הטוב ביותר", וזכה בקטגוריית "אלבום הראפ הטוב ביותר", אך הפסיד ל-1989 של טיילור סוויפט בקטגוריית "אלבום השנה". השיר "Alright" זכה בקטגוריות "ביצוע הראפ הטוב ביותר" ו"שיר השנה", תוך שהועמד גם לקטגוריות "שיר השנה" ו"הווידאו קליפ הטוב ביותר". השיר "These Walls" זכה בקטגוריית "ביצוע הראפ/שירה הטוב ביותר". האלבום קיבל גם ארבע מועמדויות נוספות לשיתופי פעולה מוזיקליים אחרים מאותה השנה, מה שהופך את לאמאר לראפר עם מספר המועמדויות הרב ביותר בטקס אחד, עם 11 מועמדויות, והשני לאחר מייקל ג'קסון (12 מועמדויות). בטקס הקודם, "I" זכה בקטגוריות "שיר הראפ הטוב ביותר" ו"ביצוע הראפ הטוב ביותר". האלבום קיבל מועמדות גם לפרס "אלבום הראפ המוביל" בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד לשנת 2016.
בשנת 2019, מגזין הגרדיאן דירג את האלבום במקום הרביעי ברשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של המאה ה-21". מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של שנות ה-2010" במקום הרביעי.
ישראל במשחקים האירופיים (2019)
המשלחת הישראלית למשחקים האירופיים, שנערכו ב-2019 במינסק בירת בלארוס, כללה 32 ספורטאים, שהתחרו בעשרה ענפים, בין ה-21 ביוני ל-30 ביוני 2019. שחקן הבדמינטון, מישה זילברמן נשא את דגל ישראל בטקס הפתיחה. המתעמל, אנדריי מדבדב נשא את דגל ישראל בטקס הנעילה.
המתעמלת האומנותית, לינוי אשרם זכתה במדליות זהב בתרגיל הכדור ובתרגיל האלות, ובמדליות כסף בתחרות הקרב רב ובתרגיל הסרט. הקלע, סרגיי ריכטר זכה במדליית זהב במקצה ירי מ-10 מטר ברובה אוויר. הג'ודוקא, לי קוכמן, זכה במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 90 ק"ג. שחקן הבדמינטון, מישה זילברמן, זכה במדליית ארד בטורניר היחידים.
הרכב המשלחת הישראלית
המשלחת כללה 32 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפים.
ג'ודו
טורניר הג'ודו במשחקים האירופיים משמש גם כאליפות אירופה בג'ודו. הוועד האולימפי הישראלי הכריז ב-6 במאי 2019 כי בענף הג'ודו ייצגו את ישראל 16 ג'ודוקא. אולם, בהמשך הוחלט כי שגיא מוקי, טל פליקר, ברוך שמאילוב, אורי ששון ופיטר פלצ'יק לא יתחרו במשחקים האירופיים על מנת להתמקד באליפות העולם העתידה להתקיים בטוקיו. כמו כן, בתחרות לא ישתתפו גם גילי כהן, שנפצעה במהלך הקרב על מדליית הארד בגראנד פרי של סין, וגפן פרימו. בנוסף, הוחלט לצרף את ירין מנגד.
מארי לורנסן
מארי לורנסַן (בצרפתית: Marie Laurencin; 31 באוקטובר 1883 – 8 ביוני 1956) הייתה ציירת ואמנית הדפס צרפתייה. דמות חשובה בתנועת האוונגרד הפריזאית כחלק מקבוצת "חתך הזהב" בתנועה הקוביסטית.
ביוגרפיה
לורנסן נולדה בפריז, שם גודלה בידי אמה ובה התגוררה מרבית חייה. בהיותה בת שמונה-עשרה למדה ציור על חרסינה בסוור שבפאתי פריז. היא שבה לפריז והמשיכה ללמוד באקדמי אימבר (Académie Humbert), שם התמקדה בציור בצבעי שמן.
בראשית המאה העשרים הייתה לורנסן לדמות דומיננטית באוונגרד הצרפתי. הייתה חלק ממעגל חבריו של פבלו פיקאסו ומהקוביסטים הקשורים לזרם "חתך הזהב", שעמו נמנו ז'אן מצנז'ה (Metzinger), אלבר גלז (Gleizes), רובר דלונה, אנרי לה פוקונייה (Le Fauconnier) ופרנסיס פיקבייה.
אברהם רותם (איש השב"כ)
אברהם רותם הוא מבכירי השב"כ לשעבר, שירת כראש אגף האבטחה.
רותם החל את דרכו בשירות הביטחון הכללי כמאבטח ביחידה הממלכתית לאבטחת אישים. בשנים 1978–1982 שימש כראש היחידה. רותם היה אמון על גיבוש מתודת האבטחה בכלל ואבטחת אישים בפרט בשירות וממקימי מערך האבטחה באל על, בספנות ובשגרירויות ישראל ברחבי העולם. בשנים 1982 - 1986 שימש כקצין הביטחון הראשי של השב"כ באירופה. בתפקידו האחרון שימש כראש אגף האבטחה. רותם פרש מן השב"כ בשנת 1990. לאחר רצח רבין פרסם את ספרו הראשון, "האמת, חבר", אודות כשלי מערך האבטחה באירוע.
קווין גרוסקרויץ
קווין גרוסקרויץ (בגרמנית: Kevin Großkreutz; נולד ב-19 ביולי 1988 בדורטמונד, גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אורדינגן 05 מהליגה הגרמנית השלישית.
גרוסקרויץ שיחק במרבית הקריירה שלו בבורוסיה דורטמונד, עמה זכה בשתי אליפויות בבונדסליגה.
גרוסקרויץ ערך שש הופעות במדי נבחרת גרמניה, וזכה עמה במונדיאל 2014, על אף שלא שיחק בו דקה.
קריירת מועדונים
גרוסקרויץ התחיל את הקריירה שלו בקבוצות קטנות שונות בעיר דורטמונד. בשנת 2002, כאשר בשנת 2002 הוא מצטרף למחלקת הנוער של קבוצת בורוסיה דורטמונד ולאחר מכן מועבר לרוט וייס אלן. קווין עזר להעלות את הקבוצה לבונדסליגה, כאשר הוא מבקיע 12 שערים. בחודש יולי 2009 חזר קווין לבורוסיה דורטמונד, כאשר הוא עורך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 4-0 על נירנברג, באותו משחק הבקיע גרוסקרויץ את השער הראשון בניצחון לאחר מסירה מסוון בנדר.
בקיץ 2015 חתם גרוסקרויץ בגלאטסראיי הטורקית. ב-2 בספטמבר 2015 פיפ"א הכריזה כי גרוסקרויץ יוכל לשחק בקבוצה רק החל מינואר 2016, מכיוון שגלאטסראיי לא הגישה את מסמכי העברתו לפני סיום חלון ההעברות. ב-6 בינואר 2016 חתם בשטוגרט. בתום עונת 2015/16 נשר גרוסקרויץ עם שטוטגרט לבונדסליגה השנייה. גרוסקרויץ נשאר בשטוטגרט לאחר ירידת הליגה, במטרה להשיב את המועדון לבונדסליגה. ב-9 במרץ 2017 שוחרר מהקבוצה לאחר אירועי משמעת מחוץ למגרש.
לאחר שחרורו משטוטגרט, התאמן גרוסקרויץ עם בורוסיה דורטמונד, ובהמשך חתם בדרמשטאדט 98 שהייתה צפויה לנשור מהבונדסליגה, במטרה לחזק את הקבוצה לקראת מאבקי עלייה בעונת 2017/18. גרוסקרויץ לא הצליח במשימתו לעלות ליגה עם דרמשטאט, ובסיום עונת 2017/18 עזב את המועדון, בו הבקיע שלושה שערי ליגה ב-27 הופעות.
ביולי 2018 חתם גרוסקרויץ על חוזה באורדינגן 05, העולה החדשה אל הליגה הגרמנית השלישית.
נבחרת גרמניה
גרוסקרויץ ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הגרמנית באמצע חודש מאי 2012 במשחק הידידות נגד נבחרת מלטה. גרוסקרויץ נכלל בסגל הגרמני למונדיאל 2014 שזכה בגביע העולמי, אך לא שותף בטורניר.
ניקולאי אלכסייב
ניקולאי אלכסנדרוביץ' אלכסייב (ברוסית: Никола́й Алекса́ндрович Алексе́ев; נולד ב-23 בדצמבר 1977) הוא פעיל זכויות להט"ב, עורך דין, מפיק ועיתונאי רוסי.
ב-21 באוקטובר 2010 אלכסייב זכה בתיק הראשון אי פעם בבית הדין האירופי לזכויות אדם על הפרת זכויות אדם של חברי קהילת הלהט"ב ברוסיה. בית המשפט שבסיסו בשטרסבורג קבע פה אחד כי באיסור על שלושת ציוני מצעד הגאווה במוסקבה בשנים: 2006, 2007 ו-2008, המדינה הפרה שלושה סעיפים של האמנה האירופית לזכויות אדם. בינואר 2011 ביקשה ממשלת רוסיה מבית המשפט להעביר את התיק לדיון מחדש ללשכה הגדולה אם כי ב-11 באפריל 2011 חמישה שופטים בבית המשפט דחו את ערעורה של רוסיה בעוד פסק הדין על אי חוקיות איסור קיומי הפגנות למען זכויות הלהט"ב בבירה נכנס לתוקף באותו היום.
מאז 2005 אלכסייב ידוע כמייסד ומארגן ראשי של מצעד הגאווה במוסקבה ומינסק, שנאסר רשמית מדי שנה על ידי רשויות העיר. יחד עם פעילי ארגון הלהט"ב הרוסי "Gayrussia.ru", אותו ייסד בשנת 2005, אלכסייב ניסה לארגן מספר רב של פעולות ציבוריות להגנה על זכויות מיעוטים מיניים ברוסיה בהן בערים טמבוב וריאזאן. במשך חמש שנים אף אחת מהפעולות הציבוריות שבגינן אלכסייב ועמיתיו הפעילים נזקקו לאישור השלטונות הרוסיים לא הורשה להתקיים אם כי ב-1 באוקטובר 2010 הותר לראשונה לארגן מחאת סנקציות במוסקבה במטרה לקרוא לחרם כלכלי על חברת הטיסות השווייצרית סוויס אינטרנשיונל אייר ליינס בשל תפקידה במעצרו של אלכסייב בנמל התעופה דומודדובו בעיר ב-15 בספטמבר 2010.
בשנת 2007 הפיק אלכסייב את סרטו התיעודי, Moscow Pride '06, המציג את האירועים וההכנות סביב ציון מצעד הגאווה הראשון במוסקבה בין 25 ל-28 במאי 2006. סרטו התיעודי השני, "East/West - Sex & Politics" אשר יצא לאור בשנת 2008, עוקב אחר ניסיונותיו לארגן את מהדורת המצעד השנייה בעיר שנה לאחר מכן. סרטו התיעודי עטור הפרסים מאת בוב כריסטי, "Beyond Gay: The Politics of Pride", מציג את ארגון המצעד השלישי בעיר ב-2008 על ידי אלכסייב ועמיתיו הפעילים אשר הכיל קטעים של מעצרו במהלך ציון המצעד הראשון ב-27 במאי 2006.
ראשית חייו
בעודו נולד ב-23 בדצמבר 1977 וגדל במוסקבה, בשנת 1995 סיים אלכסייב את לימודיו התיכוניים עם ציונים מתקדמים בשפה האנגלית. בשנת 2000 סיים בהצטיינות את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה לומונוסוב עם תואר במנהל ציבורי אשר נודע בעבר כ-"מכון למנהל ציבורי ומדעי החברה". במהלך לימודיו החל אלכסייב להתעניין בחוק החוקתי ברוסיה. בחודשי הקיץ של השנים: 1996, 1997 ו-1998 עבד כמתמחה במזכירות בית המשפט החוקתי של רוסיה במוסקבה. כעוזר לשופט, הכין חומרי תיק וריתוק להחלטות בית המשפט. בשנת 1998, בהיותו סטודנט שנה שלישית באוניברסיטת לומונוסוב, הוציא אלכסייב את ספרו הראשון "תלונות האזרח לבית המשפט החוקתי". בין נובמבר 2000 לפברואר 2001 עבד ככתב מיוחד בעיתון היומי הרוסי "Sevodnya". העיתון, אשר היה שייך לאוליגרך הרוסי ולדימיר גוסינסקי נסגר באפריל 2001 לאחר שהחברה גזפרום-מדיה בבעלות המדינה השתלטה עליו במלואה. לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, נשאר אלכסייב במחלקה שלו כדי להמשיך בלימודי תואר שני במשפט חוקתי, עירוני ומנהלי. בנובמבר 2001 נאלץ לעזוב את התוכנית לתארים מתקדמים של האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה, המחלקה למינהל ציבורי (המחלקה לענייני יסודות משפטיים של תקנות המדינה) עקב אי קבלת מחקריו על המעמד המשפטי של מיעוטים מיניים כעבודת התזה שלו. מחקרו פורסם בספרו משנת 2002 "רגולציה משפטית של מעמדם של מיעוטים מיניים: רוסיה לאור הנוהג והחקיקה של ארגונים בינלאומיים במדינות אחרות". ביוני 2002 פרסם אלכסייב את ספרו השני "נישואים הומוסקסואלים: מעמד משפחתי של זוגות חד מיניים במשפט בינלאומי, לאומי ומקומי" אשר סיכם את המצב המשפטי במונחים של הכרה באיחודים עבור זוגות חד מיניים ברחבי העולם.
בשנת 2003, אלכסייב חיבר מחקר מקיף המוקדש להיסטוריה ולרפורמה העכשווית של החדר העליון של הפרלמנט הבריטי "בית הלורדים: מחצר המלך אגברט ועד למהפכה של ראש הממשלה ט. בלייר (825-2003)". בפברואר 2005 החליט אלכסייב להתמסר במלואו לפעילות למען זכויות קהילת הלהט"ב ברוסיה. ב-17 במאי 2005, ביום הבינלאומי הראשון נגד הומופוביה (IDAHO), השיק את ארגון זכויות הלהט"ב הרוסי, "Gayrussia.ru". השקת הארגון עמדה בראש מסיבת עיתונאים בעוד התקשורת הרוסית התעלמה ממנה לחלוטין. בראיונו לכתב העת, In These Times, שפורסם ב-30 בנובמבר 2007, הסביר אלכסייב באומרו כי,
מחאות ציבוריות למען זכויות להט"ב ברוסיה ובלארוס
ביולי 2005 ניתן לראות את תאריך נקודת ההתחלה של פעילותו של אלכסייב למען חופש ההתאגדות של קהילת הלהט"ב ברוסיה. התוכניות לקיום מצעד הגאווה הראשון במוסקבה במאי 2006 נחשפו לראשונה על ידי אלכסייב במהלך מסיבת עיתונאים משותפת עם יבגניה דבריאנסקאיה (אשתו לשעבר של אלכסנדר דוגין), אשר הוקדש לגינוי הוצאתם להורג של קטינים הומוסקסואלים באיראן. החשיפה התרחשה ב-28 ביולי 2005 במוסקבה במרכז העיתונות של קבוצת המידע הלאומית "NewsInfo" לאחר שאלכסייב ענה על שאלותו של עיתונאי מסוכנות הידיעות הרוסית אינטרפקס, "ומה הקהילה הגאה מתכננת ברוסיה?" בעודו חשף את תוכניות המצעד הראשון בבירה. לאחר מכן, תוך שעה הופצה הידיעה באופן נרחב בתקשורת הרוסית והזרה. למחרת מסיבת העיתונאים, ב-29 ביולי 2005, יצרה אינטרפקס קשר עם ראש עיריית מוסקבה, יורי לוז'קוב אותו שאלה יאפשר את קיומו. בעוד לוז'קוב לא מדד את ההשלכות שתיצור תשובתו באומרו כי "לא קיבל שום בקשה" אבל אם יקבל - ידחה אותה, בעודו הוסיף כי הוא "עומד על ההגנה על האינטרסים של המוסקבאים" אשר "באופן מוחלט לא יתמכו ביוזמה כזו". מאז ההכרזה על יוזמת קיום המצעד, אלכסייב הביע את נכונותו לערער על כל האיסורים האפשריים על קיום מחאות מסוג זה על ידי ראש העיר בבית הדין האירופי לזכויות אדם.
מאבקו הבלתי מתפשר למען התנהלות המצעד של מוסקבה באמצעות גילויים ציבוריים אסורים ועבודה משפטית קפדנית המבוססת על ערעורים בבית המשפט נגד כל האיסורים על מחאות ציבוריות בקרב חברי קהילת הלהט"ב, הפכו את אלכסייב לתפקיד ה-"מנהיג הבלתי רשמי של קהילת הלהט"ב הרוסית", כינוי בו מיוצג לעיתים קרובות בתקשורת הרוסית והזרה. במשך חמש שנות קיומו הבלתי חוקי של המצעד, אלכסייב היה למארגו הראשי לצד מחאות למען זכויות להט"ב בערים מחוץ לבירה, בהן בריאזאן וטמבוב. אלכסייב הוא אחד המתנגדים העיקריים של ראש עיריית מוסקבה לשעבר, יורי לוז'קוב, אשר כינה את קיום המצעד כ-"התכנסויות שטניות" ואת המשתתפים באירוע כ-"מתרוממים" (כינוי גנאי להומוסקסואלים) לצד האשמותיו את חברי קהילת הלהט"ב כ-"אחראים למגפת מחלת ה-"HIV" במוסקבה.
בפברואר 2007, בתום מסיבת העיתונאים של פסגת ראשי עיריות: לונדון, פריז, ברלין, מוסקבה ובייג'נג בבית עיריית לונדון, אלכסייב חשף את סמליל מצעד הגאווה של מוסקבה מאחורי גבו של יורי לוז'קוב בזמן שהעניק ראיון לערוץ הראשון של רוסיה בעוד מזכיר העיתונות של לוז'קוב, סרגיי צוי, ניסה לחלץ אותו מהתקרית ללא הצלחה. אחד העיתונים היומיים המובילים הרוסים, קומרסאנט, כתב באירוניה לאחר התקרית כי "סרגיי צוי ניסה להשתלט על דגל מצעד הגאווה המוסקובי מידיו של ניקולאי אלכסייב" בעוד אלכסייב ביקש מסקוטלנד יארד לפתוח בהליך פלילי נגד צוי אם כי התיק מעולם לא נפתח. פגישת ראשי הערים בלונדון 2007 הוכתרה כפסגת הפגישות הרשמית האחרונה שלהם. בנובמבר 2008, אלכסייב ושלושה פעילי ארגון המצעד במוסקבה, טסו לבלארוס השכנה ואירחו פאנל עם קבוצה של פעילי להט"ב בלארוסים בבירה מינסק. הפעילים הסכימו להצטרף לפעילותיהם של אלכסייב ועמיתיו והשיקו את "תנועת הגאווה הסלאבית". מאז, פועל אלכסייב עם הארגון הבלארוסי "Gaybelarus" ומנהיגו סרגיי אנדרוזנקו. בפברואר 2009 אלכסייב הזמין את אנדרוזנקו להצטרף אליו ולפעילים רוסים נוספים לסיור במוסדות אירופיים בהם בפרלמנט האירופי והנציבות האירופית ב-12 בפברואר, מסיבת עיתונאים בלוקסמבורג עם חבר הפרלמנט ז'אן הוס ב-13 בפברואר, מועצת אירופה בשטרסבורג ב-14 בפברואר, והאו"ם בז'נבה בין 16–17 בפברואר. אלכסייב ואנדרוזנקו השתתפו בנוסף בני הפגנות בשטרסבורג ובז'נבה למען מיקוד תשומת לב להפרות של הזכות לחופש ההתאגדות ברוסיה ובלארוס.
ב-16 במאי 2009 התקיים מצעד הגאווה הסלאבית הרוסית-בלארוסית המשותפת הראשונה במוסקבה. רשויות העיר שללו את האישור לציון האירועי בעוד כוחות המשטרה פיזרו באלימות את משתתפי ההפגנה בתחנת וורוביובי גורי. ציון מהדורת המצעד הסלאבי השנייה התקיימה במינסק ב-15 במאי 2010 בעוד העירייה דחתה אישור לקיום המחאה אשר בסיומה, כשמונה משתתפים נעצרו. המהדורה השלישית תוכננה להתקיים בסנט פטרסבורג ב-25 ביוני 2011.
במהלך פעילותו לארגון מחאות ציבוריות במשך השנים, אלכסייב נעצר כשש פעמים על ידי המשטרה בגין ארגונן ללא אישור במוסקבה: ב-27 במאי 2006 ליד שערי גן אלכסנדרובסקי במהלך מצעד הגאווה הראשון של מוסקבה, ב-27 במאי 2007 ליד בניין עיריית מוסקבה במהלך ציון המצעד השני בעיר, ב-2 בדצמבר 2007 בקלפי שבו תכנן ראש עיריית מוסקבה יורי לוז'קוב להצביע בבחירות לפרלמנט, ב-16 במאי 2009 במהלך ציון המצעד השלישי בבירה, ב-21 בספטמבר ליד בניין עיריית מוסקבה בדרישה להתפטר מראש עיריית מוסקבה ביום הולדתו וב-12 באוקטובר ליד בניין עיריית מוסקבה תוך השתתפותו שכונה "יום הזעם".
הכרה בנישואים חד מיניים ברוסיה
במאי 2009 השיק אלכסייב את הקמפיין להכרה בנישואים חד מיניים ברוסיה. הוא הפך לעורך דין ויועץ של זוג לסביות, אירינה פדוטובה ואירינה שיפיטקו, אשר ניסו לרשום את נישואיהן במשרד הרישום לפעולות אזרחיות בטברסקי שבמוסקבה ב-12 במאי 2009. נישואיהן נדחו וחוקיות החלטה זו התקבלה מאוחר יותר על ידי בית המשפט המחוזי של טברסקוי ובית המשפט העירוני במוסקבה. באוקטובר 2009 ארגן אלכסייב את נישואיהן של בנות הזוג בטורונטו, קנדה.
בנובמבר 2009 ייסד אלכסייב את הארגון "Marriage Equality Russia" (שוויון נישואים רוסיה) במטרה להתיר נישואים חד מיניים ברוסיה. בינואר 2010 משרד המשפטים דחה את רישום הארגון תוך ציון מספר סיבות ונתן את ההתייחסות לקוד המשפחה הרוסי המגדיר נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד. בית המשפט המחוזי בגגארינסקי אישר את חוקיות דחיית הרישום תוך ציון "שיקולי מוסר". בית המשפט בעיר מוסקבה לא שקל את הערעור עדיין.
הארה טקאשי
הארה טקאשי (ביפנית: 原 敬; 9 בפברואר 1856 - 4 בנובמבר 1921) היה פוליטיקאי יפני וראש הממשלה היפנית ה-19. הוא היה ראש הממשלה הראשון ביפן שלא בא ממעמד האצולה או ממעמד הסמוראים, והמוטו הפוליטי שלו היה "פשוט עם וראש ממשלה" (平民宰相, תעתיק: הֶיימין סאישו).
ניקולאי אלכסייב
הכרה בנישואים חד מיניים ברוסיה
ביולי 2010 ערערו בנות הזוג על האיסור הרוסי על הכרה בנישואים חד מיניים במדינה בבית הדין האירופי לזכויות אדם. ההחלטה בפסק הדין של התיק ניתנה ב-13 ביולי 2021, בה קבעה הלשכה השלישית של בית הדין פה אחד כי סירובה של רוסיה לספק כל הכרה משפטית לזוגות חד מיניים מפרה את זכויות האדם של המבקשים לפי סעיף 8 של האמנה האירופית לזכויות אדם. בית הדין דחה את הטענה של רוסיה לפיה "רוב האזרחים הרוסים לא רואים בעין יפה נישואים חד מיניים", וקבע כי "גישה לזכויות עבור מיעוטים איננה יכולה להיות תלויה בקבלת דעתם של הרוב".
הארה טקאשי
ראשית חייו
הארה נולד בכפר מוריאוקה שבהאן מוצו (כיום מחוז איווטה) למשפחת סמוראים. הדאימיו של מוצו תמך בשוגון והתנגד לרסטורציית מייג'י, ולפיכך לאחר הדחת שוגונות טוקוגאווה נחשבו תושבי מוצו לאויבי הממשלה. מכיוון שבשנים הראשונות של תקופת מייג'י שלטו בני ההאנים צ'ושו וסצומה בפוליטיקה היפנית, לא מיהר הארה להיכנס לחיים הפוליטיים.
ניקולאי אלכסייב
התרת תרומות דם של גברים הומוסקסואלים
במשך מספר שנים, פעלו אלכסייב ועמיתיו פעלו לביטול האיסור על תרומות דם על ידי גברים הומוסקסואלים שהוטל בתקנות משרד הבריאות הרוסי. ב-14 בספטמבר 2007 ארגנו פעילים הפגנה ללא סנקציות בבניין המשרד נגד האיסור בעוד ההתכנסות פוזרה לאחר מכן על ידי כוחות המשטרה. באותו יום אלכסייב ומספר פעילים הומוסקסואלים נוספים ניסו לתרום את דמם במרכז העירוי דם המרכזי של מוסקבה, אך נדחו. תוצאת מסע פרסום זה הגיעה באביב 2008 כאשר משרד הבריאות תיקן את תקנותיו וביטל את האיסור. זה היה השינוי החקיקתי הראשון לטובת הומוסקסואלים ברוסיה מאז ביטול התביעה הפלילית בגין התנהגות הומוסקסואלית של גברים ב-1993.
התנגדות לחוקי איסור "תעמולה הומוסקסואלית"
במרץ 2009 אלכסייב, יחד עם פעילי ארגון מצעד הגאווה במוסקבה, ניקולאי באייב ואירינה פדוטובה, פתחו במסע פרסום נגד החוק של מחוז ריאזאן ברוסיה האוסר על "תעמולה הומוסקסואלית" לקטינים בעוד בתי משפט מקומיים ובית המשפט החוקתי של רוסיה קבעי כי הגבלות החוק "הן לגיטימיות". הגשת תיק הפעילים ממתין כעת לדיון בבית הדין האירופי לזכויות אדם ובוועדת זכויות האדם של האו"ם.
הארה טקאשי
ראשית חייו
הארה עזב את בית בגיל 15 ועבר לטוקיו. לאחר שנכשל במבחני הכניסה לאקדמיה הימית הקיסרית, החל ללמוד בבית ספר צרפתי-דתי, ושם למד לדבר צרפתית. זמן קצר לאחר מכן החל ללמוד בבית הספר למשפטים של משרד המשפטים היפני (מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת טוקיו), אך עזב לפני שסיים.
ניקולאי אלכסייב
מאבק בדברי שנאה
אלכסייב פעל בעקביות בהעמדה לדין פלילי של פוליטיקאים, פקידים ואנשי ציבור בגין הסתה לשנאה כלפי אנשים על בסיס נטייתם המינית או זהותם המגדרית.
הארה טקאשי
ראשית חייו
בגיל 17 הוטבל הארה לנצרות הקתולית, וקיבל את השם "דוד." ב-1875 ויתר הארה על מעמדו החברתי, והפך מסמוראי לפשוט עם. מספר פעמים במהלך הקריירה הפוליטית שלו קיבל הארה הצעות להשיב לו את מעמדו, אך הוא התמיד בסירובו, והסביר שהדבר ינכר אותו בעיני תושבי המדינה, ויקשה עליו להיכנס לבית הנבחרים.
הארה החל לעבוד כעיתונאי ב-1879, אך עזב את עבודתו לאחר שלוש שנים, במחאה על כך שהעיתון שימש שופר למפלגת ריקן קאישינטו של אוקומה שיגנובו.
ניקולאי אלכסייב
מאבק בדברי שנאה
בשנת 2005 ביקש לפתוח בתיק פלילי נגד מנהיג ועדת "Prezumptsia" מקרסנודר אלברט גאימיאן על הצהרותיו ההומופוביות במהלך עצרת ללא אישור במרכז קרסנודר באוקטובר 2005. הבקשה נדחתה על ידי מחלקת התביעה.
בשנת 2006 אלכסייב, יחד עם הפעיל ניקולאי בייב, ניסו ללא הצלחה להשיג העמדה לדין פלילי של המופתי הרוסי טלגאט תדג'ודין שאמר בראיון לאינטרפקס שיש "להצליף בהומואים, שיופיעו במצעד הגאווה כי הנביא האסלאמי מוחמד קרא להרג של הומוסקסואלים".
הארה טקאשי
בירוקרט
הארה החל לעבוד במשרד החוץ ב-1882, לבקשתו של שר החוץ אינואואה קאורו. לאחר שלמד את השקפותיו של הארה בנוגע לעתידה של יפן, מינה אותו אינואואה לקונסול דיפלומטי בטיינג'ין, ולאחר מכן למזכירו של השגריר היפני בפריז. בהמשך כיהן הארה בתפקיד סגן שר החוץ ושגריר יפן בקוריאה. לאחר מכן עזב את משרד החוץ ושב לעבודתו כעיתונאי למשך מספר שנים, והתמנה למנהל העיתון מאיניצ'י שינבון.
ניקולאי אלכסייב
מאבק בדברי שנאה
בשנת 2008 אלכסייב והפעילים ניקולאי בייב וקיריל נפומניאסקי ביקשו להעמיד לדין פלילי של מושל אזור טמבוב, אולג בטין, שהצהיר בראיון כי "יש לקרוע הומואים ולזרוק את חלקיהם ברוח". כל בתי המשפט ברוסיה, כולל בית המשפט העליון, דחו את התלונות והפעילים ערערו לבית הדין האירופי לזכויות אדם.
הארה טקאשי
קריירה פוליטית
הארה שב לפוליטיקה ב-1900, הצטרף למפלגת ריקן סייוקאי, שנוסדה על ידי איטו הירובומי, והתמנה למזכיר הכללי שלה.
ניקולאי אלכסייב
התנגדות לסגירת מועדוני להט"ב
באוגוסט 2009 הכריז ראש המחוז המנהלי הצפוני של מוסקבה, אולג מיטבול, על כוונתו לסגור את מועדון ההומואים המוביל "Dusha i Telo" במוסקבה. אלכסייב ועמיתיו הובילו בקמפיין נגד סגירת המועדון. באוקטובר 2009 ארגן מסיבת עיתונאים במרכז העיתונות העצמאית בה דיברו כוכבי פופ רוסים בהם לוליטה מילבסקיה ולהקות "Shura" ו-"Mirazh" לתמיכה בקיום המועדון. "Dusha i Telo" נסגר מאוחר יותר בעוד בתי המשפט קבעו כי סיום החוזה היה בלתי חוקי, אם כי המועדון לא נפתח שוב. באוקטובר 2010 פוטר אולג מיטבול מתפקיד ראש המחוז.
הארה טקאשי
קריירה פוליטית
הוא התמודד על מושב בבית הנבחרים כנציג מחוז איווטה, וזכה, והתמנה לתפקיד שר התקשורת במהלך כהונתו הרביעית של איטו. בין השנים 1906 ל-1913 כיהן הארה בתפקיד שר הפנים, במספר ממשלות שונות. הארה הכיר את המתיחות הקיימת-תמיד בין נבחרי הציבור לפקידים בירוקרטים, ובמסגרת תפקידו כשר הפנים, פעל לעריכת רפורמות שנועדו להחליש את כוחם של האחרונים. הוא נפטר מביורוקרטים ברמה הלאומית והמקומית, והחליפם באנשים שהיו ראויים בעיניו, וכך יצר מערכת בה פעלו אנשים מוכשרים שהיו יכולים להתקדם בסולם הדרגות, ללא קשר למוצאם או לתארים שלהם.
ניקולאי אלכסייב
הקמת ארגון הספורט "בית הגאווה" בעת אולימפיאדת סוצי 2014
באוגוסט 2010, לאחר נסיעתו לוונקובר וויסלר, אלכסייב הכריז על תוכניות ארגונו לפתוח את "Pride House" (בית הגאווה), מיקום זמני המארח ספורטאי להט"ב, במהלך משחקי החורף האולימפיים בסוצ'י בשנת 2014 אשר נוסד לראשונה בקנדה בציון אולימפיאדת ונקובר (2010). מכתבי הכוונה לפתיחת בית הגאווה בסוצ'י נשלחו לוועד האולימפי הבינלאומי ולוועדה המארגנת של אולימפיאדת סוצ'י.
הארה טקאשי
קריירה פוליטית
הארה החליף את סיונג'י קינמוצ'י בנשיאות מפלגת ריקן סייוקאי ב-1914. תקופה זו נקראת דמוקרטיית טאישו, וזאת מכיוון שבתקופה זו נטשה יפן את המערכת הממשלתית שהוקמה לאחר רסטורציית מייג'י, והתקרבה יותר לדמוקרטיה פרלמנטרית. התמיכה במפלגת ריקן סייוקאי עלתה בתקופת נשיאותו של הארה, עד שהייתה למפלגה הגדולה ביותר בדיאט של יפן ב-1917.
ראש הממשלה
מהומות האורז של 1918 הביאו להדחתו של ראש הממשלה טראוצ'י מסטאקה, והארה החליף אותו ב-28 בספטמבר 1918. הייתה זו הממשלה הראשונה שבראשה עמד אדם מהמעמד הפשוט, ללא תואר קזוקו או מעמד סמוראים. חשוב מכך, הייתה זו הפעם היחיד ביפן של לפני 1945 בה כיהן בתפקיד ראש הממשלה מנהיג המפלגה הגדולה ביותר, ולא אציל, בירוקרט או איש צבא. בנוסף, הוא היה האזרח הראשון ששלט בזרוע צבאית כלשהי, לאחר שהחזיק באופן זמני בתפקיד שר הימייה, בהיעדרו של אדמירל קטו טומוסאבורו, שיצג את יפן בוועידה הימית בוושינגטון.
ניקולאי אלכסייב
מסע פרסום היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה
מעורבותו של ניקולאי אלכסייב עם ועדת היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה (IDAHO) החלה באפריל 2005 כאשר נפגש לראשונה עם לואי-ז'ורז' טן, מייסד היום, בעודו הסכים להיות רכז היום ברוסיה. באותה שנה הציע לארגן את הוועידה העולמית הראשונה של "IDAHO" במוסקבה ב-26–27 במאי 2006 במהלך ציון מצעד הגאווה הראשון ברוסיה בבירה. תדרוך העיתונאים בסיומה של הוועידה, שהתקיימה שלוש שעות לפני ציון המצעד במוסקבה, משך יותר מ-100 עיתונאים ו-18 צוותי טלוויזיה, אשר העניק ייצוג תקשורתי חסר תקדים הן לזכויות להט"ב ברוסיה והן לוועדת "IDAHO".
בשנת 2006 אלכסייב הפך למזכיר בפועל של ועדת "IDAHO" שבסיסה בפריז כאשר הארגון נרשם רשמית בפריז על ידי הרשויות הצרפתיות. בשנת 2008 מונה לסגן נשיא הוועדה.
הארה טקאשי
ראש הממשלה
בשל סירובו להשתמש ברוב שהיה לו בבית הנבחרים על מנת להעניק זכות בחירה אוניברסלית, לא זכה הארה לפופולריות רבה. גישתו הזהירה גרמה אכזבה גם בקרב חוגים ליברלים וסוציאליסטים, שמתחו עליו ביקורת. בנוסף, בשל היותו חבר במפלגה, גם השמרנים, הביורוקרטים ואנשי הצבא לא רכשו לו חיבה.
במהלך כהונתו השתתפה יפן בועידת השלום בפריז, והצטרפה לחבר הלאומים כחברה מייסדת. יפן אף שלחה כוח צבאי לקוריאה, לדיכוי תנועה אנטי-יפנית, אך לאחר חיסול התנועה החלה יפן לנקוט בגישה סובלנית יותר לאוכלוסייה הקוריאנית, בתקווה שהצעד יפחית את הרגשות האנטי-יפניים במדינה.
ניקולאי אלכסייב
מסע פרסום היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה
בפברואר 2009 מילא תפקיד מפתח בהכרה של היום הבינלאומי בלוקסמבורג, בעודו שכנע את ז'אן הוס, חבר פרלמנט מקומי ממפלגת הירוקים להגיש הצעה בפרלמנט. ב-23 באפריל 2009 ההצעה התקבלה פה אחד. כיום, פעילותו של אלכסייב עם ועדת "IDAHO" כרוכה בהגדלת רשת הרכזים ברחבי העולם, וביבשת אסיה בפרט.
הארה טקאשי
ראש הממשלה
לאחר דיכוי התנועה נקט הארה בגישה פייסנית כלפי הקולוניות היפניות, ובעיקר כלפי קוריאה. הוא מינה את הפוליטיקאי המתון סאיטו מקוטו למושל קוריאה, הוא הקים מנגנוני שליטה בקולוניות, שבראשיהן עמדו אזרחים ולא אנשי צבא, והתיר מידה מסוימת של חופש תרבותי, למשל לימוד קוראנית והיסטוריה קוראנית בבתי ספר. הוא גם שאף לחזק את השלטון העצמי בקוריאה, כל עוד זאת תישאר תחת שלטון יפני. אף על פי כן, פעולותיו לא תרמו לעלייה בפופולריות שלו, לא בקרב הקוריאנים, ולא בקרב היפנים.
ניקולאי אלכסייב
תביעות נגד רשויות רוסיה במוסדות בינלאומיים
נכון לינואר 2011, לניקולאי אלכסייב היו למעלה מעשר תלונות נגד רוסיה שהוגשו אשר מוגדרות תלויות ועומדות בבית הדין האירופי לזכויות אדם בשטרסבורג, צרפת.
ב-14 בפברואר 2009 יחד עם פעילים רוסים, בלארוסים וצרפתים, ארגן מחאה במרכז שטרסבורג עבור הוקעת חוסר המעש של בית המשפט האירופי בבחינת חוקיות איסור מצעד הגאווה במוסקבה על ידי הרשויות הרוסיות.
הארה טקאשי
ראש הממשלה
ב-4 בנובמבר 1921 דקר פועל הרכבת הלאומני קונאיצ'י נקאוקה בטקאשי למוות, נקואקה רצח את טקאשי כי האמין שהוא מושחת. קונאיצ'י נשפט למאסר עולם, אך בפועל היה רק 13 שנים בכלא.
ניקולאי אלכסייב
תביעות נגד רשויות רוסיה במוסדות בינלאומיים
ב-21 באוקטובר 2010 אלכסייב זכה בתיק בפני בית המשפט האירופי בנוגע לאיסור על מצעדי מוסקבה בשנים: 2006, 2007 ו-2008 בפרשת פסד דין אלכסייב נגד רוסיה קבע בית המשפט כי רוסיה הפרה שלושה סעיפים באמנה האירופית, לרבות הזכות לחופש ההתכנסות (סעיף 11), הזכות לסעד משפטי יעיל (סעיף 13) ואיסור אפליה (סעיף 14). בית המשפט פסק כי על רוסיה לשלם לאלכסייב קרוב ל-30,000 אורו כפיצוי. המקרה סימן את התבוסה הבינלאומית הראשונה אי פעם של ממשלת רוסיה בנושא זכויות להט"ב בשטחה.
ספיר סבן
ספיר סבן (נולדה ב-14 באוגוסט 1994) היא זמרת-יוצרת ושחקנית ישראלית. התפרסמה בעקבות זכייתה בעונה הרביעית של תוכנית הטלוויזיה "The Voice ישראל".
ביוגרפיה
סבן נולדה, גדלה והתחנכה ביהוד. אביה סיטונאי פירות ואמה מנהלת חשבונות. למדה בתיכון מקיף יהוד. את שירותה הצבאי עשתה בלהקה הצבאית של חיל החינוך. לאחר שחרורה מצה"ל נרשמה ללימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטת אריאל.
קריירה מקצועית
בשנת 2013 השתתפה בעונה השלישית של התוכנית "אייל גולן קורא לך", אך הודחה בשלב מוקדם.
בשנת 2016, ניגשה לאודישנים של תוכנית המציאות "The Voice ישראל" וביצעה את השיר "אולי הפעם" מהפרויקט של עידן רייכל, היא זכתה לשבחים רבים מצוות השופטים שכלל את מירי מסיקה, שלומי שבת, אביב גפן ואברהם טל ושובצה בנבחרת של שלומי שבת. ב-18 במרץ 2017 בתוכנית הגמר היא שרה גרסאות כיסוי לשיר "אל נבקש" של זוהר ארגוב ואת "לב שלם" של ברי סחרוף. בשלב הדו-קרב בו התמודדה לצד ניצן שייר שרה את השיר "היידה סוילה" של הזמר הטורקי איברהים טטליסס, בסיום הדו-קרב הוכרזה כזוכת העונה הרביעית של התוכנית וזכתה בחוזה הקלטות בחברת הליקון. בשנת 2017, ביצעה את השיר "מישהו הולך תמיד איתי", של עפרה חזה, בטקס "זוכרים", שהתקיים בבריכת הסולטן.
בינואר 2023, הוציאה את השיר "אם מישהו ידע". השיר זכה להצלחה ולשבחים מהמבקרים, ואף נכנס לפלייליסט של גלגלצ ושל כאן גימל.
ניקולאי אלכסייב
תביעות נגד רשויות רוסיה במוסדות בינלאומיים
החל מינואר 2011, אלכסייב החזיק בתלונה אחת תלויה ועומדת בוועדת זכויות האדם של האו"ם בנוגע לאיסור על מחאה מול שגרירות איראן ב-19 ביולי 2008 במוסקבה. הפעולה הייתה מחאה סמלית המבקשת מהרשויות באיראן להפסיק את הרג אזרחיה ההומוסקסואלים. בתלונתו, אלכסייב הציע כי באיסור האירוע הפרו השלטונות הרוסיים את סעיף 21 של האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות המבטיחה את הזכות לחופש התאספות. התיק נפתח באו"ם ב-26 במרץ 2009. זו הפעם הראשונה שתיק הנוגע לנושא להט"ב נשלח נגד רוסיה למוסד זה. באפריל 2009, ועדת זכויות האדם של האו"ם נתנה לרשויות רוסיה 6 חודשים להביע את עמדתם לגבי המקרה שנעשה. עם זאת, נכון לנובמבר 2010, טרם קיבלה הוועדה החלטה באשר לגופו של התיק.
חמצוואר
חמצוואר (נכתב לעיתים בשתי מילים חם צוואר) הוא פריט לבוש עשוי צמר או פליס אשר נלבש על הצוואר ונועד לחממו. חמצוואר בנוי כצעיף הסגור לצורה של צינור ובעל שרוכים שבעזרתם ניתן לשלוט על רוחבו. חמצוואר יכול לשמש גם ככובע לחימום הראש, לכיסוי הפה והאף על מנת לשמור עליהם מפני אבק או חול, או כאביזר אופנתי.
לעיתים כובעי גרב פתוחים בחלקם העליון על מנת להדמות לחמצוואר.
ניקולאי אלכסייב
מעצרו בנמל התעופה דומודדובו
ב-15 בספטמבר 2010 נעצר אלכסייב בנמל התעופה הבינלאומי דומודדובו במוסקבה כאשר עלה על טיסת סוויס אינטרנשיונל אייר ליינס לז'נבה. הסיבה למעצרו לא הייתה ברורה. במהלך הימים שלאחר מכן, סוכנות הידיעות "Interfax Belarus" דיווחה שקיבלה ממנו הודעות טקסט שבהן הוא הכריז כי מבקש מקלט מדיני בבלארוס וזונח את תביעותיו בנוגע לדיכוי ארגוני מצעדי הגאווה במוסקבה. עם זאת, פעילי זכויות להט"ב רבים העלו ספקות בנוגע לדיווח הסוכנות. לבסוף, אלכסייב הופיע מחדש במוסקבה, ופנה בטלפון לפעילי להט"ב בעיר כמו גם לחבר הפרלמנט הגרמני פולקר בק, והצהיר בתגובה לדיווח הסוכנות כי "מעולם לא היה במינסק" ולא זנח את תביעותיו. מעצרו עורר ביקורות שליליות בינלאומיות, כולל מצד חברת הפרלמנט הבריטית שרה לודפורד. לאחר מכן נערכה הפגנה מול שגרירות רוסיה בברלין נגד האירוע, בעוד פעילי להט"ב בארצות הברית נקראו להתקשר לשגרירות רוסיה בעניין.
פוליטיקה
אלכסייב מעולם לא היה חבר במפלגות או תנועות פוליטיות כלשהן, וניסה שלא לקשר בין תנועת להט"ב לכוחות פוליטיים כלשהם ברוסיה. אף על פי כן, ב-26 במאי 2007, במהלך מסיבת העיתונאים של מצעד הגאווה השני במוסקבה, הודיע על כוונתו להעלות את מועמדותו במהלך הבחירות לפרלמנט הקרובות בדצמבר 2007. עם זאת, לא עשה זאת לבסוף.
באוגוסט 2010 אלכסייב ועמיתיו הפעילים תמכו לראשונה בהפגנות של אסטרטגיה 31 במוסקבה אשר יזמו בתמיכה בסעיף 31 של החוקה הרוסית, המבטיחה את הזכות לחופש ההתאגדות. במקביל, הדגיש כי פעילי להט"ב תכננו להשתתף במחאה כאזרחים, אך לא בתור משתתפים בהפגנה פוליטית.
הופעה תקשורתית
לפי מנוע החיפוש הרוסי המוביל "Yandex.Ru" אלכסייב הוא פעיל הלהט"ב המצוטט ביותר בתקשורת הרוסית בנושאי להט"ב בעודו לוקח חלק בתוכניות טלוויזיה ורדיו שונות ברוסיה ומחוצה לה. הוא הוזמן פעמיים להשתתף בתוכנית האירוח הנצפית ביותר בטלוויזיה הרוסית, "!K baryeru" (של הערוץ NTV) בהנחיית ולדימיר סולוביוב. המופע הציג צורה של ויכוח בין שני משתתפים כשהמנצח שימש כשופט ושואל שאלות. התוכנית זכתה לצפייה נרחבת ברוסיה בעודה שודרה בפריים טיים ברחבי המדינה. התוכניות אשר כללו את השתתפותו של אלכסייב: "ניקולאי אלכסייב נגד סגן דומה המדינה, סבטלנה גוריאצ'בה" אשר שודרה ב-18 במאי 2006 בעוד הדיון נפתח לאחר שמארגני מצעד הגאווה במוסקבה הודיעו לראשונה לראש העירייה על כוונתם לציונו ברחבי העיר. התוכנית השנייה, "ניקולאי אלכסייב נגד סגן הדומה הממלכתית, אלכסנדר צ'וייב" שודרה ב-21 ביוני 2007 והציגה ויכוח לאחר שתנועת הנוער האורתודוקסית "ג'ורג'ייבצי" ארגנה טקסים באזור קיום הפגנת זכויות הלהט"ב במרכז מוסקבה.
במהלך התוכנית השנייה אלכסנדר צ'וייב קשר את ניקולאי אלכסייב לאוליגרך בוריס ברזובסקי וכינה אותו כ-"קיצוני". בסיבוב האחרון של התוכנית החלה שערורייה לאחר שאלכסייב כינה את צ'וייב כ-"הומו, פחדן וצבוע". שבוע לאחר מכן, לבקשת הסגן, נפתחה חקירה פלילית נגד אלכסייב. לאחר הסכם שלום פרטי בין הצדדים ביקש צ'וייב מהשופט לדחות את האישומים ולסגור את התיק. אלכסייב ניסה גם כן להעמיד לדין את צ'וייב על בסיס אותה תוכנית, אך נדחה על ידי מחלקת התביעה. ב-2 בדצמבר 2007 צ'וייב, שב-2007 יזם הצעת חוק בדומה הממלכתית להפללת "תעמולה של הומוסקסואליות", לא נבחר מחדש במהלך הבחירות לפרלמנט. ב-5 בדצמבר 2007 הודה בראיון שהסיבה לתבוסתו "הייתה ההומופוביה שלו". הצעת החוק שלו להפליל מחדש את ההומוסקסואליות נדחתה על ידי הדומה הממלכתית ב-8 במאי 2009, ערב מצעד הגאווה הסלאבי הראשונן במוסקבה.
ביוני 2007, לאחר הגאווה השנייה במוסקבה, ערוץ NTV הציג את ניקולאי אלכסייב בתוכניתו "הגיבור הראשי". אלכסייב השתתף בשתי תוכניות וידאו באולפן של מגזין "New Times". בינואר 2008 במהלך השתתפותו הראשונה התנגד לו במאי הקולנוע והשחקן הסובייטי ניקולאי בורליאייב וביוני 2008 חשף על ההכנה וההתנהלות של מצעד הגאווה השלישי במוסקבה. ב-17 במאי 2010, בעת ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, השתתף אלכסייב בתוכנית "Chestnyi ponedelnik" בערוץ "NTV" אשר הוקדשה למיעוטים מיניים ברוסיה.