cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטוקר (סרט, 2015)
פסקול
כמקובל בסרטי פאונד פוטג', אין מוזיקת פתיחה ומוזיקת ליווי. פסקול הסרט מורכב מצלילים דיאגטיים הכוללים שירים שאמה משמיעה מהלפטופ שלה, וכן רעשי סביבה וקולות רחוב שנועדו להעצים את המתח. את כתוביות הסיום מלווה גרסת הרמיקס של השיר All That Hate ("כל הַשִּׂנְאָה הזו") בביצועה של קריסטין הוברג.
הפצה
"סטוקר" הוקרן בהצגת בכורה במסגרת פסטיבל "סלאמדאנס" ה-21, ב-24 בינואר 2015, ויצא בתפוצה מצומצמת לבתי קולנוע נבחרים ב-12 בפברואר 2016, ובהזרמת מדיה לצפייה לפי דרישה ב-1 במרץ 2016.
ביקורות
בביקורת סרט באתר Culture Crypt הסרט קיבל ציון 35 (מתוך 100), תוך סיכום שזהו ניסיון נפל להתריע על כך שהטכנולוגיות המודרניות אינן אלא כלים בידי אנשים מטורפים לענות אחרים, רעיון מוגזם בפני עצמו, לדעת הכותב.
באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון 60% על בסיס חמש ביקורות, ואילו שקלול 657 ביקורות גולשי האתר נתן לסרט ציון 66% (מעודכן ל-8 במאי 2019).
Around the World (שיר של דאפט פאנק)
Around the World (בעברית: מסביב לעולם) הוא שיר של צמד המוזיקה האלקטרונית הצרפתי דאפט פאנק. השיר נכתב על ידי הצמד ויצא לאור באפריל 1997 כסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלהם, Homework משנת 1997. השיר הפך ללהיט מועדונים חשוב ברחבי העולם והגיע למקום הראשון במצעדי הריקודים בקנדה, ספרד, בריטניה וארצות הברית. השיר הגיע למקום הראשון גם באיסלנד ובאיטליה. המילים היחידות של השיר הן "מסביב לעולם", שחוזרות על עצמן 144 פעמים. הקליפ בוים על ידי מישל גונדרי וכוריאוגרפית על ידי בלנקה לי. באוקטובר 2011, NME מיקם אותו במקום ה-21 ברשימת "150 השירים הטובים ביותר של 15 השנים האחרונות".
קבלה ביקורתית
בביקורת רטרוספקטיבית, ריינה חייטאן מ-Albumism ציינה "כל השמחה המפעילה את האקסון". היא הוסיפה עוד: "באופן מפנק שחוזר על עצמו, מהדהד את הביטוי 'מסביב לעולם' בדיוק 144 פעמים כמו איזו מנטרה ווקודית מרגיעה, השיר מכנס את הקולקטיב כשיחד התקדמנו לקראת תחילת המילניום". לארי פליק מבילבורד כתב כי עם "פרוסה טעימה זו של דיסקו/פאנק, התלבושת האלקטרונית הדינמית של דאפט פאנק נראית בעמדה טובה לבנות על המומנטום שנוצר על ידי הלהיט פורץ הדרך האחרון שלה, 'Da Funk'". הוא ציין כי הלהקה "עושה עבודה מופתית של העברת פזמון מזמזם ללא עזרתו של זמר, ובוחרת במקום זאת בזרם של לוחות מקשים קאוסטיים ואפקטים קוליים בליפיים". מגזין מוזיקה אמריקאי נוסף, בלנדר, הציב את "Around the World" במקום ה-172 ברשימת "500 השירים הגדולים ביותר מאז שנולדת" בשנת 2007. הם כתבו:"מנטרת הרובו-דיסקו הזו הייתה השיר שגרם לג'יימס מרפי מ-LCD Soundsystem לפנטז על דאפט פאנק שמנגן בביתו. 'אהבתי עד כמה 'מסביב לעולם' היה משעשע', הוא מסביר. 'זה באמת היה כל מה ששנאתי, ולא יכולתי לעמוד בפני זה. איזה פאקינג שיר'. 'Around the World', שהוקלט בחדר שינה, וזכה לחיזוק הקליפ המטורף של הבמאי מישל גונדרי, הפך את פריז שוב לאופנתית והשאיר את מוזיקת ההאוס מחוברת לרטרו'."
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של מישל גונדרי לשיר מציג חמש קבוצות של דמויות על פלטפורמה המייצגת תקליט ויניל: ארבעה רובוטים מסתובבים במעגל; ארבעה ספורטאים גבוהים (כפי שתואר על ידי גונדרי) לובשים אימוניות עם ראשים תותבים קטנים שעולים ויורדים במדרגות; ארבע נשים לבושות כמו שחייניות מסונכרנות (שתוארו על ידי גונדרי כ"נערות דיסקו") נעות במעלה ובמורד גרם מדרגות נוסף; ארבעה שלדים רוקדים במרכז הרציף; וארבע מומיות שרוקדות בזמן עם תבנית התופים של השיר.
זה אמור להיות ייצוג חזותי של השיר; כל קבוצה מייצגת כלי אחר. על פי רשימותיו של גונדרי, הרובוטים מייצגים את קול השירה; הפיזיות והמהירות הקטנה של הספורטאים מסמלת את גיטרת הבס העולה/יורדת; הנשיות של בנות הדיסקו מייצגת את הקליד הגבוה; השלדים רוקדים לקו הגיטרה; והמומיות מייצגות את מכונת התופים.
כרכ (פירושונים)
{{פירושונים| מקומות:
אחר:
ראו גם
}}
לודוויג פיליפסון
הרב ד"ר יהודה לודוויג פיליפסון (פיליפזון; בגרמנית: Ludwig Philippson; 28 בדצמבר 1811 – 29 בדצמבר 1889) היה רב רפורמי, מייסד העיתון Allgemeine Zeitung des Judentums (A.Z.J; "אַלגֶמַיינֶה צַייטוּנג דֶס יוּדֶנטוּמס", 'עיתונה הכללי של היהדות' (=יהדות גרמניה)) ועורכו, מתרגם התנ"ך לגרמנית, פובליציסט ומחבר ספרי הגות דתית ורומנים היסטוריים.
פיליפסון היה מעורב בהדפסתו המחודשת (לייפציג 1866) של ספר 'מלחמות השם' להרלב"ג.
בשנת 1837 הקים את העיתון Allgemeine Zeitung des Judentums המוקדש לתחומי העניין היהודיים וערך אותו עד מותו. ב-1839 פיליפסון התחיל במלאכת תרגום של התנ"ך לגרמנית, תוך הוספת ביאור לטקסט, אותה הוא השלים ב-1853.
לאחר עלילת דמשק שגרמה להתעוררות רגשות לאומיים בקרב יהודים במקומות רבים בעולם, כתב הרב פיליפסון: "מה תוכל מדינה יהודית חופשית עלובה ליצור באותה פינה שוממה חוץ מאשר להתקיים – קיום טריוויאלי ומוטל בספק – בקרב מוסלמים". ב-1842 העלה לודוויג פיליפסון את הרעיון להקמתו של בית חולים יהודי, בירושלים, אך הדבר לא יצא לפועל.
בזמן מהפכת 1848 כתב פיליפסון בעיתונו בהתרגשות: "לא עוד נראה את עצמנו כיוצאי דופן. אנו חלק מייעודה של המולדת... הננו גרמנים וכל רצוננו להיות גרמנים! אחת משאלתנו למולדת גרמנית! אנו בני ישראל רק בדתנו".
ארכיונו האישי של לודוויג פיליפסון מופקד במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.
תרגום התנ"ך Die Israelitische Bible
מקרא תורה נביאים וכתובים, ובגרמנית Die Israelitische Bible  (התנ״ך של בני ישראל), הוא שמו של תרגום התנ"ך של פיליפסון. הספר יצא לאור בגרסתו השלמה בשנת 1854, לאחר ארבע-עשרה שנות כתיבה. לספר שש מהדורות וארבעה כרכים. סידור הדף מורכב משתי עמודות: עברית וגרמנית. לצד תרגום הפשט, מוספים ביאורים והסברים במילותיו של פיליפסון. באחת המהדורות האחרונות משולבים גם איורים רבים.
מלבד תפוצתו הנרחבת של Die Israelitische Bible, הוא נבדל מתרגומים מקבילים בשימושו בניסוח פשוט וליברלי שלצידו ביאור הכתוב בשפה מדעית, וכן איורים. את התרגום מעטרים מאות תחריטים מעטרים ההסברים הכתובים, רבים מהם צוירו על ידי הצייר הצרפתי גוסטב דורה. הציורים כוללים דמויות אדם, נוף ובעלי חיים, באופן הנוגד את ההלכה, אשר אינה מתירה המחשה ציורית של התנ"ך. בגישה זו, באה לידי ביטוי פנייתו הליברלית והחדשנית לקהל היהודי המשכיל בגרמניה.
פיליפסון חיבר את התרגום ופרושיו לבדו, למעט נביאים ראשונים (יהושע, שופטים, שמואל ומלכים), בהם נעזר באחיו פבוס. השאיפה לחיזוק ההיבט ההיסטורי והאותנטי של התנ"ך ניכרת בתרגום. זאת, על ידי הצגת כלל הצדדים של גיבורי הסיפורים בפירוט שווה, על מעלותיהם וחטאיהם, ללא ניסיון להסתיר פרטים או לייצר האלהה של הדמויות. כך קיווה פיליפסון לחזק את הזיקה של הקוראים לדמויות המקראיות, תוך המחשת אמיתות הסיפור. כמו כן, הסתמך פיליפסון בתרגום על הרקע האקדמי שלו. הוא שילב ציטוטים ממחקרים מדעיים ומספרות מסעות בני זמו, אשר מאששים את הכרונולוגיה המקראית, כמו גם את תיאורי עולם הטבע והגאוגרפיה שבמקרא . ניתן לראות דוגמה בולטת להשפעה ולתפוצה הנרחבת של גרסת פיליפסון לתנ"ך בזיגמונד פרויד. אבי הפסיכואנליזה קיבל עותק מהספר מאביו עם הקדשה אישית, והרבה להתייחס אליו ולהשתמש בו.
נופי נחמיה
נוֹפֵי נְחֶמְיָה היא התנחלות באזור השומרון, המשתייך למועצה אזורית שומרון. בדצמבר 2012 הכריז אלוף הפיקוד על רחלים כיישוב מן המניין ובתוך גבולות הקו הכחול נכלל היישוב נופי נחמיה. בינואר 2021 אושרה תב"ע היישוב להפקדה בוועדת המשנה להתיישבות כחלק משכונה בתוך תוכנית מתאר יוש / 171.
היישוב נמצא כ-3 קילומטרים מהיציאה המזרחית מאריאל – בכביש 593 לכביש 60, ליד הכפרים איסכאכא ויאסוף, והוא נקרא על שמו של נחמיה בן-יהודה, בעליה של חברת מנופים שסייע רבות בהקמת יישובים ברחבי יהודה ושומרון.
היישוב הוקם בחודש אלול ה'תשס"ב, אוגוסט 2002 על ידי 8 מתיישבים ובסיוע תושבי היישוב רחלים אך פונה ויושב שנית במהלך שנת 2003. היישוב הוקם על שטחים שהוכרזו כאדמות מדינה. נכון לפברואר 2023 מתגוררות ביישוב 94 משפחות.
בסיוע משרד השיכון נסלל כביש ליישוב, הוקם מגדל מים וסודרה תאורה היקפית. בחודש פברואר 2020 חובר היישוב לרשת החשמל הארצית על ידי חברת החשמל בהוראת ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון נפתלי בנט. בינואר 2021 הושלמה הסדרת צומת נופי נחמיה והורחב כביש הגישה ליישוב בהוראת שר התחבורה בצלאל סמוטריץ. בנוסף, בינואר 2021 החלה חברת "אפיקים" להפעיל קווי תחבורה ציבורית סדירים בין היישוב לעיר אריאל הסמוכה וליישובי הסביבה.
ביישוב מעון יום לתינוקות, גני ילדים, גני שעשועים, ספרייה, מועדון, בית כנסת, מגרש כדורגל, מקווה טהרה וכן טיילת ובה פרגולה ומרפסת עץ. וסניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
ייסוד נופי נחמיה
הרעיון לקמת היישוב נולד כשנה-שנתיים לפני הקמתו. מצד אחד אנשי היישוב רחלים קיוו להמשיך את הרצף הטריטוריאלי בין גוש שילה–עלי לבין העיר אריאל והחלו להקים תשתיות במקום, בו היישוב שוכן כעת. מצד שני, גרעין של כ-15 אנשים שהיו בני 19–21 באותה תקופה, רובם בוגרי התוכנית נעל"ה שלמדו בישיבת הסדר "ניר" קריית ארבע חלמו על הקמת יישוב ביהודה ושומרון. לאחר מפגש מקרי בין שני הצדדים, במהלכו אחד המקימים של רחלים, נתי ישראלי, סיפר על המקום, חברי הגרעין החליטו ללכת על ההקמה.
בפועל, רק שמונה אנשים עלו לקרקע – 3 משפחות ושני רווקים. שאר חברי הגרעין הראשוני לא יכלו להצטרף הן בשל סיבות אישיות, הן בשל העובדה שהובאו למקום ארבעה קראוונים בלבד ולא הייתה אפשרות להוסיף מקומות מגורים במקום בגלל אילוצים. התשתיות דאז הוקמו וסופקו על ידי גופי התיישבות. בשלב הראשון הוקם מגדל מים שמולא כל כמה ימים על ידי משאית, ממנו זרמו מים לקראוונים והובא גנרטור שבאמצעותו זרם חשמל למגורי התושבים. תושבי המקום קיבלו תמיכה רחבה מתושבי רחלים והמקום הוכרז כשכונה נוספת של היישוב רחלים – 'רחלים מערב'.
פינוי היישוב ויישובו מחדש
זמן קצר לאחר ההקמה, שר הביטחון דאז בנימין בן-אליעזר הביע רצון לפנות את נופי נחמיה ועוד כמה אתרים נוספים, בהם חוות גלעד וגבעת אסף. בסופו של דבר, לאחר משא ומתן של שר הביטחון עם נציגי המתיישבים היישוב פונה ובמקביל החל תהליך של סקירת אדמות בשטח שבין היישוב רחלים ליישוב נופי נחמיה, הוכרזו כ־1,300 דונם אדמות מדינה והמקום יושב מחדש. לאחר מכן הובאו לאתר שישה קראוונים נוספים ותוך זמן קצר משפחה נוספת קבעה את מגוריה בנופי נחמיה. כמו כן באוקטובר 2002 אישר שר הביטחון בן-אליעזר את המשך הליכי התכנון ביישוב.
ממשיכים קדימה
עד שנת 2005 היישוב צבר תאוצה והתנתק מיישוב האם – רחלים. הוקמה מזכירות ולצידה ועדות, הועסק מזכיר ורכזת קהילה. מדי קיץ נקלטו כמה משפחות חדשות, התגבשה קהילה והווי יישובי. באוגוסט 2004 היישוב הוכר כיישוב ה-33 במועצה אזורית שומרון ואחד מחברי היישוב התמנה למשקיף במליאה. במהלך שנת 2005 עם החלטת ממשלת שרון השנייה ובגיבוי דו"ח טליה ששון לפרק את היישובים שהוקמו אחרי מרץ 2001, חלה האטה בהתפתחות היישוב. הקליטה הואטה והיכולת לבנות בתי קבע ביישוב הייתה בלתי אפשרית לאור אכיפה של המנהל האזרחי בגיבוי הממשלה. בשנים 2006–2007 עם הקמת ממשלת אולמרט ריחפה סכנת פינוי של ממש על היישוב ואע"פ בשנת 2009 מנה היישוב 30 משפחות. בינתיים בהיעדר בנייה, הורחבו הקראוונים על מנת לאפשר למשפחות עם מספר ילדים להמשיך ולגור ביישוב.
לונג איילנד
לונג איילנד (באנגלית: Long Island, בתרגום חופשי - האי הארוך) הוא אי באורך 190 קילומטר, וברוחב 32 קילומטר, באוקיינוס האטלנטי, השייך למדינת ניו יורק. בחלקו המערבי של האי נמצאים הרבעים ברוקלין וקווינס השייכים לעיר ניו יורק. בחלקו המזרחי של האי נמצאים המחוזות נסאו וסאפוק.
גאוגרפיה
בחלקו הדרומי של האי נמצא אזור המפטונס המשמש כאזור נופש לתושבי ניו יורק. באי נמצאים שני שדות תעופה גדולים - נמל התעופה ג'ון פ. קנדי ונמל התעופה לה גוארדיה.
לונג איילנד הוא אחד האזורים הצפופים בארצות הברית – הצפיפות בו עומדת על 2,086 תושבים לקילומטר רבוע. לפי מפקד האוכלוסין האמריקאי בשנת 2012, באי מתגוררים 7,686,912 תושבים. אי זה הוא האי המאוכלס ביותר בארצות הברית והשבעה-עשר בעולם כולו; הוא עוקף, בין היתר, את אירלנד, ג'מייקה, סינגפור ואת האי הצפוני בניו זילנד. למעשה, רק בשתים-עשרה מדינות בארצות הברית יותר תושבים, ואף לא באחת מהן יש צפיפות אוכלוסין כה גבוהה.
בחלקו המזרחי של האי מצויים שטחים חקלאיים, בהם מגדלים בעיקר גפנים.
לונג איילנד ידועה כבעלת ריכוז גבוה של יהודים באוכלוסייה, ובין היתר חיים באי אנשים אמידים ועשירים.
השכלה
בלונג איילנד מספר מכללות ואוניברסיטאות:
ספורט
שלוש קבוצות ספורט מקצועניות בכירות מבוססות באי:
בפארק פלאשינג מדוז שבקווינס מתקיימת מדי שנה אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס.
מילדרד דרסלהוז
מילדרד דרסלהוז (באנגלית: Mildred Dresselhaus; 11 בנובמבר 1930, ניו יורק – 20 בפברואר 2017), הידועה כ"מלכת מדעי הפחמן", הייתה פיזיקאית יהודיה-אמריקאית, פרופסור אמריטה ב-MIT.
קורות חייה
ב-1958 נישאה לפיזיקאי ג'ן דרסלהוז, שהיה קולגה שלה במהלך לימודיה. לזוג 4 ילדים.
השכלה ומסלול מקצועי
בגיל 13 התקבלה לבית ספר תיכון למחוננים המסונף למכללת האנטר באפר איסט סייד במנהטן. סיימה תואר ראשון במכללת האנטר ב-1951. את לימודי התואר השני החלה במעבדת קוונדיש באוניברסיטת קיימברידג' זאת במסגרת מלגת פולברייט. את התואר סיימה ב-1953 במכללת רדקליף המסונפת לאוניברסיטת הרווארד. סיימה דוקטורט באוניברסיטת שיקגו בשנת 1958, תזת הדוקטורט שלה הייתה בתחום מוליכי העל. פוסט-דוקטורט עשתה באוניברסיטת קורנל. ב-1960 החלה לעבוד כחוקרת במעבדת לינקולן, מעבדת מחקר ופיתוח של מחלקת ההגנה של ארצות הברית במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ב-1968 התמנתה לפרופסור מן המניין בפקולטה להנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, האישה הראשונה שקיבלה מעמד זה. ב-1983 מונתה שם לפרופסור לפיזיקה. בשנים 2003 עד 2008 הייתה מנהלת חטיבת המדע במחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
המאבק המגדרי
מראשית דרכה נתקלה דרסלהוז במחסומים שעמדו בפני נשים במדעים המדויקים ובהנדסה. בנעוריה היה נהוג לומר שהמקצועות לנשים הם מורות, אחיות או מזכירות. היא אכן עלולה הייתה לנהוג כך, אלמלא מורתה לפיזיקה רוזלין יאלו, (לימים כלת פרס נובל לרפואה) שעודדה אותה ללמוד מדעים. בהמשך דרכה דרסלהוז עסקה רבות בקידום המאמצים להגברת שיתוף נשים בהנדסה ובמדעים.
פעילותה המדעית
נושא תיזת הדוקטורט שלה היה "השפעת שדה מגנטי על אימפדנס פני השטח של מוליך-על". תחומי המחקר העיקריים שלה: גרפיט, פונונים, פולרן, ננו-צינוריות פחמן, פיזיקה של חומר מעובה. במהלך שנות פעילותה הינחתה דרסלהוז כ-75 דוקטורנטים.
החברה המלכותית לשימור הטבע
החברה המלכותית לשימור הטבע (בערבית: الجمعية الملكية لحماية الطبيعة) היא ארגון התנדבותי עצמאי המוקדש לשימור משאבי הטבע של ירדן, והוקם בשנת 1966 עם המלך חוסיין כנשיא כבוד. הארגון שם לעצמו כמטרה להגן ולנהל את משאבי הטבע של ירדן, שכן הוא אחראי להגנה על חיות בר ושטחי טבע בירדן.
הפעילות העיקרית של הארגון כוללת:
הארגון השיג מספר הישגים חשובים, לרבות רבייה בשבי והשבה מחדש למדבר את הראם הערבי, צבי הנגב והיעל הנובי. הארגון גם הוביל להקמת שישה אזורים מוגנים בתוך ירדן המשתרעים על פני 1200 קמ"ר.
יחסי בורונדי–סין
יחסי בורונדי–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה של בורונדי.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות כוננו ב-21 בדצמבר 1963, תחת היו"ר מאו דזה-דונג והמלך מואמבוטסה הרביעי באנגיריסנגה, בהתאמה. המלך מואמבוטסה ניתק את היחסים הדיפלומטיים עם סין ב-1965, אולם הם חודשו תחת מישל מיצ'ומברו, הנשיא הראשון של בורונדי, ב-31 באוקטובר 1971. מאז, סין סיפקה סיוע בפיתוח לבורונדי, כולל עזרה בבניית מפעל טקסטיל בבוג'ומבורה. נכון לשנת 2002, סין ייצאה סחורות בשווי של 2.718 מיליון דולר, תוך שהיא מייבאת סחורות בשווי 491,000 דולר בלבד מבורונדי.
בורונדי הייתה אחת מ-53 מדינות, שביוני 2020 תמכה בחוק הביטחון הלאומי של הונג קונג באו"ם.
התפתחות כלכלית
מאז הפורום הראשון לשיתוף פעולה בסין אפריקה בשנת 2000, בייג'ינג העבירה לבורונדי למעלה מ-164 מיליון דולר בסיוע רשמי לפיתוח. סכום זה כולל כספים לבניית ארמון נשיאותי, 9 מיליון דולר לבניית בית חולים במחוז Bubanza ושלושה הסכמי שמיטת חובות.
ריקוד האש
ריקוד האש היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגה דרמה שכתבה רמה בורשטין. הופקה בסיוע קרן גשר לקולנוע רב תרבותי ועלתה לשידור ב-24 באפריל 2022 ביס. שנת ההפקה של הסדרה היא שנת 2022. צפייה בתוכן מוגבלת מגיל 14 ומעלה.
עלילה
האדמו"ר מפאיירסלוב (קהילה חסידית בדיונית בצפון הארץ) הולך לעולמו, ובנו הבכור, נתן (יהודה לוי), אמור לרשת את מקומו, אלא שהוא מתקשה לקבל הכרה בכך משום שבעבר נהג להיות "רב של נשים". על אף שהבטיח לא לעסוק בתחום עוד, הוא פוגש בפייגי (מיה עברין), נערה בת 17, שמשנה את חייו.  פייגי מנסה להתאבד בביתו של הרב, והוא מציל אותה.
הפקה
הצילומים לסדרה החלו בנובמבר 2020. חלק מהצילומים נערכו בטבריה, צפת וחלק מהצילומים נערכו בבית פרטי בהוד השרון.
הפסקול המקורי לסדרה נכתב והופק על ידי דניאל זמיר ודוד לביא. חלקו הראשון של הפסקול יצא לאור ביוני 2022, ושיריו מושמעים בתחנות הרדיו.
פרסים ומועמדויות
יהודה לוי זכה על תפקידו בסדרה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל סירייס מאניה.
זיכוי (מס הכנסה)
בחישוב מס הכנסה, זיכוי הוא סכום המופחת מהמס שחושב, ובכך מקטין את המס הסופי שחושב.
למתן זיכוי ממס ארבע מטרות עיקריות:
בישראל
פקודת מס הכנסה כוללת שלל זיכויים:
כמעט כל הזיכויים ניתנים רק לתושבי ישראל. עובדים זרים בישראל זכאים לזיכוי מצומצם.
שכיר מקבל את הזיכויים בעת חישוב מס ההכנסה החודשי המנוכה ממשכורתו, בהתאם לפרטים שמילא בטופס 101 או לפי אישור מפקיד השומה. זיכויים שלא ניתנו בשלב זה ניתן לדרוש בעת הגשת הדו"ח השנתי לפקיד השומה.
בארצות הברית
כללי מס הכנסה בארצות הברית כוללים זיכוי ממס בשלוש וריאציות:
הזיכויים ליחיד ניתנים בגין ילדים עד גיל 17, חיסכון פנסיוני, נכות או זקנה, תשלומי ריבית על משכנתה, רכישת ביטוח בריאות, הוצאות אימוץ ועוד.
זיכויים לתאגיד ניתנים בגין רכישת רכב שאינו מונע בבנזין, העסקת עובדים באזורים מסוימים או בפלחי אוכלוסייה מסוימים, הוצאות מחקר ופיתוח ועוד.
גבול צ'נדראסקאר
גבול צ'נדראסקאר הוא קבוע פיזיקלי המגדיר את המסה הסופית המקסימלית שיכולה להיות לננס לבן. כוכב שמסתו הסופית גדולה יותר, יעבור קריסה כבידתית, ויהפוך לכוכב נייטרונים או אף לחור שחור (ראו בעניין זה גבול טולמן-אופנהיימר-וולקוף). ערכו של גבול צ'נדראסקאר הוא בקירוב פי 1.44 ממסת השמש, ולפיכך השמש עתידה לסיים את חייה כננס לבן.
הגבול נקרא על שם הפיזיקאי ההודי סוברהמניאן צ'נדראסקאר, שהיה הראשון שחישב את ערכו, ב־1935.
החום המיוצר על ידי ליבת הכוכב דוחף את המעטפת שלו החוצה ומונע ממנה ליפול על הליבה. לאחר שנגמר ה"דלק הגרעיני" של הכוכב, המעטפת קורסת בכוח הכבידה לעבר ליבת הכוכב. אם מסת הכוכב בשלב זה נמוכה מגבול צ'נדראסקאר, הקריסה מוגבלת על ידי עוצמת הדחייה בין האלקטרונים המנוונים שבו, מה שמביא ליצירת ננס לבן יציב. אם המסה היא מעל לגבול זה, ימשיך הכוכב ויקרוס מעבר לשלב הננס הלבן ויהפוך, כאמור, לכוכב נייטרונים או לחור שחור. במילים אחרות, מסה גבולית זו היא המסה הגדולה ביותר שיכולה להיתמך על ידי לחץ אלקטרונים מנוונים.
גבול צ'נדראסקאר נובע מכך שלוקחים בחשבון את ההשפעה של תורת הקוונטים על התנהגות האלקטרונים, היוצרים, כתוצאה מעקרון האיסור של פאולי, לחץ ניוון, אשר תומך מבפנים בננס הלבן. על פי הקירוב הקלאסי, תוך התעלמות אפקטים קוונטיים, ננס לבן יכול להיות בכל מסה שהיא, כשיש יחס הפוך בין נפחו למסתו. בחישוב הקוונטי, כאשר הננס הלבן הוא מסיבי דיו, האנרגיות הטיפוסיות שאליהן דוחס לחץ הדעיכה את האלקטרונים אינן זניחות בהשוואה למסת המנוחה, כך שישנו גבול למסה של גופים כדוריים סימטריים בעלי כוח משיכה עצמי, היכולים להיתמך על ידי לחץ הניוון. גבול זה הוא גבול צ'נדראסקאר.
אם ננס לבן הוא חלק ממערכת בינארית שבה הוא סופח אליו חומר מכוכב שכן בכמות מספקת כדי לעבור את גבול צ'נדראסקאר, הננס הלבן קורס והופך לסופרנובה מסוג I.
יעל אשת חבר הקיני
יעל הייתה אשת חבר משבט הקיני, שהיו צאצאי חובב בן רעואל חותן משה, ונחשבו מאז כשבט מקורב לעם ישראל. אך יש הסוברים כי אין הכוונה שהיא הייתה אשתו של איש בשם חבר, אלא שהייתה שייכת לשבט בשם "חבר הקיני".
הזמנת סיסרא לאוהל
על פי המסופר בתנ"ך ועל פי מסורת חז"ל ופרשניהם, בתקופת השופטים ישב שבט הקיני בצפון ארץ ישראל, באזור הקרבות שבין ישראל ובין יבין מלך חצור, באתר בשם אלון בצעננים. בין יבין מלך חצור ובין שבט הקיני שרר שלום. כאשר ניגף צבאו של סיסרא מפני דבורה וברק, סיסרא נמלט עד למאהל שבו שכנה יעל. היא יצאה לקראתו ופיתתה אותו לבל יחשוש להיכנס לאוהלה, דבריה המובאים בפסוקי נבואתה של דבורה היו:.
יעל קיבלה את סיסרא בסבר פנים יפות, והציעה לו חלב על אף שביקש רק מים וכיסתה אותו בשמיכה, כמתואר בפסוק:.
בתלמוד נראה כי החלב שהשקתה יעל את סיסרא היה חלב אם. ואמנם במדרש נאמר שיעל השקתה את סיסרא חלב מדדיה. לדעת הרד"ק, החלב נועד לשכרות ולהרדמתו של סיסרא, כדי להקל מאוחר יותר את הריגתו.
לפי חז"ל, התקיימו יחסי מין בין יעל לבין סיסרא, בתלמוד דרשו את שבעת הפעלים המתארים את התנהגותו של סיסרא לאחר שנכנס אל אוהל יעל כהתנהגות מינית:
יש הטוענים שהאמור בגמרא ש הכוונה לרבי עקיבא, שכאשר סיסרא בא על יעל היא הרתה, ומצאצאי אותו ילד נולד רבי עקיבא.
למרות פרשנויות אלו, במדרש רבה מובאת דעתו של ריש לקיש שדרש מהמילה שמיכה "שלא נגע בה אותו רשע".
מות סיסרא
כאשר נרדם סיסרא, נעצה יעל יתד ברקתו והרגה אותו; הפסוקים מתארים את אופן ההריגה באמצעות הכאה בפטיש על יתד, פרקטיקה ידועה היטב לשוכני אוהלים: .
מותו של סיסרא היה התגשמות נבואתה, לפני אירועי המלחמה, של דבורה על פיה ברק בן אבינועם לא ייהנה מתהילת הניצחון על סיסרא, אלא אישה תזכה בה; כך היו דבריה: .
מן המקרא לא הובהר מה היה משקלו של מעשה יעל בהכרעת תוצאת הקרב לטובת עם ישראל. מצד אחד לפי התיאור הסיפורי המלחמה כבר הוכרעה לגמרי ואפשר לראות בו מעשה נקמה גרידא, אך מצד שני להריגת המצביא החשוב והדומיננטי היו השלכות עתידיות לגבי בניין כוח צבאי חדש של המלך יבין וארגונו והמשך העימותים עם ישראל. העובדה שהתנ"ך מחבר בין הריגתו של סיסרא לבין הכנעתו של יבין. דבורה בשירתה עושה חיבור בין הריגת סיסרא לבין השקטת הארץ לארבעים שנה, והחיבור מלמד כי סיסרא היה איש מפתח בצבאו של יבין, ולאחר חיסולו לא נמצא לו מחליף הולם, וכך ירד כוחו של יבין מלך כנען.
דימויה במקרא ובמדרשי חז"ל
לעומת התיאור המינורי של מעשה יעל בפרק ד', הרי שבשירת דבורה נאמר שיר הלל ברור ומובהק ליעל. ולמעשה, המקום המוקדש לה בשירה גדול בהרבה מהמקום שמוקדש לברק המצביא. מן הפסוקים עולה כי במעשיה של יעל השלמה למצביאותה של דבורה בקרב. ובעוד דבורה היא מצביאת הקרב, הרי שיעל היא הלוחמת המובחרת, המצליחה לחסל את המצביא הראשי של האויב במבצע מסוכן והתנדבותי; וזאת על רקע ההשתמטות הגדולה של רבים משבטי ישראל. ומכל זאת עולה מקומן המהותי המרכזי של נשים בקרב. הלוחמים בשבטי ישראל שהיו מחויבים לצאת לקרב השתמטו ממילוי חובה זו, ובמקומם יעל שהייתה משבט הקיני, שלא הייתה לה שום מחויבות בסכסוך בין ברק ליבין, התנדבה וסיכנה את עצמה ואת גורלה ולכן זכתה ששמה יונצח באופן כזה.
חכמי התלמוד ראו כדבר לגיטימי ואף מבורך שימוש במיניות אישה על מנת להביא הצלה לעם ישראל ואמרו בהקשר של יעל ותמר:. כמו כן, למדו מהכפילות ומהברכה המודגשת והלבבית שבפסוק: כי יעל התברכה אפילו יותר מהנשים שבאוהל (כלומר שלא יצאו ממנו ולא הזמינו אליו גברים זרים) האימהות: שרה ורבקה אשר חיו בצניעות והיו "יושבות אוהל".
לדעתו של האמורא רב הונא במדרש רות רבה, דבורה ויעל הן ששפטו את ישראל באותו הדור, ונמצא שאותו הדור נשפט בידי נשים בלבד. זאת לעומת דעות אחרות של אמוראים המובעות שם במדרש: "'ויהי בימי שפוט השופטים' (שופטים א, א) אוי לדור ששפטו את שופטיהם, אוי לדור ששופטיהם צריכין להשפט, שנא' 'וגם אל שופטיהם לא שמעו' (שם ב, יז). ומי היו? רב אמר, דבורה וברק היו. ר' יהושע בן לוי אמ', שמגר ואהוד היו. רב הונא אמר, דבורה ויעל היו. ר' אחא, דבורה וברק ויעל היו. 'שפוט' אחד, 'השופטים' שנים, הרי שלשה".
ייצוגיה בתרבות
כמו דמויות מקראיות אחרות דמותה של יעל ומעשיה היו לאחד מהדימויים שצוירו ופוסלו במשך הדורות, מאז העת העתיקה.
בתרבות היהודית הפכה יעל לגיבורת תרבות ודגם חיקוי. בתרבות העברית החדשה השם יעל נעשה נפוץ בשל ערכי הגבורה שדמותה מסמלת, ופרשת המלחמה עם יבין מלך חצור.
בתרבות העברית, במיוחד החדשה מאז שלהי המאה ה-19, בעקבות עליית ערכי הלאומיות ורעיון הצבאיות אצל יהודית, ולצדו רעיונות דמוקרטיים ובכללם שוויון זכויות לנשים, דמותה של יעל הפכה לדגם לחיקוי.
השם יעל הוא פופולרי אצל יהודים, והוא השם החמישי הנפוץ ביותר לבנות בישראל לשנת 2015.
היישוב מרכז יעל נקרא על שמה.
אגנס אופרלי
אגנס ויניפרד אופרלי (באירית: Úna Ní Fhaircheallaigh; באנגלית: Agnes O'Farrelly; שם עט: אואן אולה (Uan Uladh); 24 ביוני 1874 – 5 בנובמבר 1951), הייתה פרופסור לאירית בקולג' יוניברסיטי דבלין (UCD) בדבלין, אירלנד. היא גם הייתה הסופרת (האישה) הראשונה בשפה האירית, חברה-מייסדת של קומן נה מאן, והנשיאה הרביעית של אגודת הקמוגי.
ראשית דרכה
אופרלי נולדה ב-24 ביוני ב-1874 בווירג'יניה שבמחוז קאוואן, אחת מחמש בנות ושלושה בנים של פיטר דומיניק פרלי ואן פרלי (לבית שרידן). העבודה הראשונה שלה שפורסמה הייתה סדרת מאמרים "דביקים" בכתב העת Anglo-Celt בין ינואר למרץ 1895, "Glimpses of Breffni and Meath", שלאחר מכן העורך, אדוארד אוהנלון עודד אותה ללמוד ספרות.
בפברואר 1887, היא הצטרפה ל-"Irish Fireside Club", טור חדש לילדים ב-"Weekly Freeman" שנערך על ידי רוז קאוונה, שהיה חלק מהרחבת תחום ספרות הילדים בסוף המאה ה-19. המועדון התפאר ביותר מ-60,000 ילדים חברים במהלך שיאו, ותרם להטמעת ערכי התנועה התרבותית-לאומנית לדור שלם של ילדים. אופרלי הייתה לקול הנשי החזק ביותר במסגרת המועדון, אשר בתורו עיצב את תפישותיה האוטופיות, פמיניסטיות ולאומניות שנשארו עמה במהלך חייה.
קריירה אקדמית
כשהכתיבה שלה אפשרה זאת כלכלית, אופרלי נרשמה ללימודים בסנט מרי קולג' בדבלין, ושכנעה את מנהל המכללה לגייס מרצה לשפה האירית בפעם הראשונה בהיסטוריית המוסד, כדי שהיא תוכל ללמוד את השפה במסגרת התואר שלה באמנויות. אוון מקניל, סגן הנשיא של הליגה הגאלית, הגוף הלאומני-תרבותי העיקרי שפעל באירלנד מאז 1893, גויס לצורך זה, ואופרלי (שהוסיפה לשם לידתה פרלי את הסימון האירי O) עודדה סטודנטיות ממגמות אחרות להצטרף לקורס. באמצעות יוזמה זו, נוצר גרעין לאומני-תרבותי של בנות המעמד הבינוני והמשכיל בעיר הבירה, אשר כלל את מורה אוקנדי (Máire Ní Chinnéide) ומרי א. ל. בטלר, אשר, בדומה לאופרלי, המשיכו בעתיד לתפקידים משמעותיים בהתפתחות הליגה הגאלית בשני העשורים הראשונים של המאה העשרים, בתור דמויות ספרותיות, חינוכיות ופעילות למען השפה האירית.
היא סיימה תואר ראשון ושני באוניברסיטה המלכותית של אירלנד (ב-1899 ו-1900 בהתאמה), ואז למדה במשך סמסטר בפריז בהדרכתו של אנרי ד'ארבואה דה ז'ובנוויל, פרופסור של לקלטית בקולג' דה פראנס. היא הייתה האישה הראשונה שלמדה קלטית ברמה מתקדמת זו. אופרלי התמנה כמרצה לאירית בבתי הספר לבנות אלכסנדרה קולג' ולורטו קולג', וגם לימדה אירית בסניף המרכזי של הליגה הגאלית. היא שכנעה את מרי היידן להגיש בקשה למענק אקדמי מתקדם באוניברסיטה המלכותית, בניסיון לאתגר את התפישה שחוקרות אינן זכאיות למענקים אקדמיים. ב-1902, יחד עם היידן, היא עזרה להקים את איגוד הבוגרות והמועמדות לתואר, כדי לקדם שוויון הזדמנויות בהשכלה אוניברסיטאית. היא מסרה עדות לוועדות רוברטסון (1902) ופריי (1906) על לימודים באוניברסיטאות איריות, וטענה בהצלחה בעד לימודים מעורבים מגדרית ב-UCD.
ב-1909 היא התמנה כמרצה לאירית מודרנית ב-UCD, והייתה גם חברה במוסד המושל הראשון ב-UCD ובסנאט הסגל (1914-49). כאשר דאגלס הייד יצא לגמלאות בשנת 1932, היא מונתה כפרופסור לאירית מודרנית, משרה בה החזיקה עד שיצאה לגמלאות ב-1947.
הליגה הגאלית
במהלך הקיץ של 1898, בשנתה השנייה בלימודי התואר, אוון מקניל סידר לה לבקר באיניש מיין, האי האמצעי בארן האיים, כדי לשפר את האירית שלה. היא המשיכה לבלות שם במשך חמשת הקיצים הבאים, ופיתחה אירית רהוטה. באוגוסט 1899 היא הקימה את סניף הנשים של הליגה הגאלית, שנה אחרי שקמו סניפי גברים באיניש מור וגם באיניש מיין. הפעילות בארגון היווה את הפעם הראשונה שנשות האי הקדישו זמן באופן מכוון לפעילות פנאי.
כשחזרה אופרלי לדבלין בסתיו 1898, היא נרשמה לסניף המרכזי של הליגה הגאלית, ועד מהרה הייתה לחברה בוועד המנהל והאישה המשפיעה ביותר בליגה, עד 1915. לאורך כל התקופה המוקדמת של המעורבות שלה בליגה הגאלית, אופרלי קידמה את סדר היום שלה למען נשים בקרב עמיתיה הגברים. דבר זה דווקא הוסיף לפופולריות שלה, על סקרי חברים שנערו בשנים 1903 ו-1904. היא הייתה אחד האנשים הכי פעילים למען השפה האירית בתקופה זו.
בשנת 1907, אופרלי הייתה ליו"ר ועד החינוך של הליגה הגאלית. התפקיד העיקרי שלה היה לתווך בין הדעות הסותרות על מדיניות חינוך בתוך הליגה, ולפייס בין אלמנטים של הכמורה (אשר לימדו לטינית) תוך כדי המשך בקמפיין הקידום של אירית בתוך מערכת החינוך. על פי רוג'ר קייסמנט, הייתה זו אופרלי ששכנעה את הממונה על החינוך הלאומי, ד"ר סטארקי, לגבי היתרונות של תוכנית לימודים דו-לשונית לאומית בבתי ספר, תוכנית אשר הוצעה לפועל בשנת 1904 ב-27 בתי ספר.
פעילות פוליטית
אופרלי ניהלה את ישיבת הפתיחה של קומן נה מאן ב-1914, והביעה תמיכה ברעיון שלארגון יהיה תפקיד משני ביחס למתנדבים האירים, וכפוף לו. הרעיון הזה לא התקבל. היא עזבה את הארגון זמן קצר לאחר מכן. ב-1916, יחד עם מוריס מור היא אספה חתימות לעצומה למען ביטול גזר דין המוות של חברה הקרוב רוג'ר קייסמנט, ללא הצלחה. היא הייתה חברה בוועדת נשים אשר ניהלה משא ומתן ללא הצלחה עם מנהיגי ה-IRA, כדי למנוע את מלחמת האזרחים בשנת 1922. היא הובסה, כמועמדת עצמאית, בבחירות הכלליות לדאל אירן ב-1923 וביוני 1927.
נשיאת אגודת הקמוגי
קמוגי הוא ספורט נשים הכמעט זהה לספורט הגברים הרלינג. התרומה העיקרית של אופרלי למורשת הקמוגי היא ייסוד גביע אשבורן. כחבר מייסדת ב-1914 ונשיאה (1914-51) של מועדון הקמוגי ב-UCD, הייתה זו אופרלי ששכנעה את ויליאם גיבסון, (לורד אשבורן), לתרום גביע לתחרות בין-מכללות, החל משנת 1915. היא מונתה כנשיא לשם כבוד הראשונה של איגוד הקמוגי אלסטר, ואז של האיגוד הארצי בשנת 1934, לצד מורה גיל, שהמשיכה כיו"ר המועצה המרכזית וקונגרס הקמוגי. ב-42–1941 היא הפכה גם ליו"ר.
פעילות למען אקדמאיות
אופרלי הייתה גם הנשיאה של פדרציית נשות האוניברסיטה (1937-39) ושל האגודה הלאומית של בוגרות האוניברסיטאות (1943-47). בשנת 1937 היא הייתה מעורבת באופן אקטיבי בקמפיין בוגרות האוניברסיטה נגד אימוץ החוקה, אשר כללה סעיפים מפלים נגד נשים. אופרלי גם הייתה בין מייסדות מועדון הסורופטימיסטית (מלטינית - לטובת נשים) בדבלין בדצמבר 1938, ואף הייתה לנשיאתו.
קולג'ים אירים ועוד
היא הייתה חברה מייסדת, ולאחר מכן גם מנהלת במשך שנים רבות, של אלסטר קולג' לאירית, במחוז דניגול, וגם הייתה מעורבת בקולג'ים לנסטר וקונאט, והייתה ליו"ר הפדרציה לתוכניות קיץ לשפה האירית. היא גם הייתה נשיאת האגודה האירית לפיתוח תעשייתי ואגודת התעשייה הביתית, ומנהלת בקרן ג'ון קונור מאגי לפיתוח התעשייה הגיילטאכט. היא ייצגה את האיחוד הגאלי של אלסטר בקונגרס הקלטי בשנים 1920 ו-1930.
הקונגרס הקלטי
בשנת 1917, אדוארד תומאס ג'ון, לאומן וולשי וחבר פרלמנט מטעם Anglesey, נסה להחיות את האגודה הקלטית לשעבר בארגון חדש ששמו הקונגרס הקלטי, ובכך התחיל את הגל השני של יחסים אינטר-קלטיקיים. אופרלי וחברה הטוב דאגלס הייד, מיד התעניינו ביוזמה, מכיוון שלקונגרס היה הרבה מן המשותף עם הליגה הגאלית, בה הם היו מעורבים מזה זמן רב, אבל בפרישה רחבה יותר. מרי היידן, אוסבורן ברגין, אוון מקניל ורובין פלאוור היו בין המעורבים בזרוע האירית של הקונגרס הקלטי. כשג'ון נפטר בתחילת שנת 1931, אופרלי לקחה על עצמה תפקיד ניהולי יותר גדול בקונגרס, ותועדו עדויות על פיהם היא הפיחה בתנועה רוח חדשה.
סוף חייה
כשפרשה אופרלי מ-UCD ב-1947, היא קיבלה פורטרט שמן מאת שון קיטינג מידי אגודת בוגרות האוניברסיטה. היא נפטרה ב-5 בנובמבר 1951. הטישך והנשיא השתתפו בהלווייתה בבית הקברות דינס גריינג'.
כתיבתה
אופרלי תיעדה את חוויותיה באיניש מיין, אשר מאוחר יותר היוו את הבסיס ליומן המסע "Smaointe Ar Árainn". החשיבות של עבודה זו היא פחות בפן הלשוני, ויותר כיוון שזו אחת העבודות היחידות אשר מספקות תמונה של חיי נשים וילדים באי. הוא גם מסמך אשר מציע תובנות משמעותיות לגבי המטרות והשאיפות של אופרלי עצמה, ושל הליגה הגאלית האהובה עליה: שבעיניה של אופרלי, הליגה משמשת קרש קפיצה לשוויון עבור נשים; תיאורים של דרכי הפעולה של הליגה בקידום האידאולוגיה שלה באישיש מיין; והוא חושף את האופן שבו עקרונות של הליגה (שבאו תחת הכותרת "אירלנד-אירית") הוטמעו בקרב יושבי האי.
Out of the Depths (1921) הוא אוסף של שירה פוליטית, שחיברה אופרלי בתגובה למלחמת העצמאות האירית, והוא מראה כיצד הצליחה אופרלי להשלים עם אירלנד שרחוקה מהאידיאל שלה. הוא מתאר את הטבע הדיסטופי של השלטון האנגלי, כפי שאופרלי רואה אותו, המוצג אל מול האור, הרוחניות, הטוהר, האמת, התקווה, והאחדות של אירלנד, אשר יכולים להביא לגאולתה בעתיד. באוסף זה, אופרלי ביקשה להציע תקווה לאירים המיואשים. ב-''Áille. Domhain'' (1927), שהיא כתבה באקלים של יציבות יחסית, אופרלי מגלה רומנטיקה אוטופית, אשר חוגגת את החזרה לקצב חיים הרמוני, ללא הפרעה של מלחמה.
אפי אונגר
ביוגרפיה
נולדה בירושלים ליהודית והרב אורי דסברג. בילדותה עברה משפחתה להתגורר באלון שבות שבגוש עציון. למדה באולפנת "צביה" בירושלים, ולאחר מכן שירתה במסגרת השירות הלאומי בעפולה. למדה במכללת אמונה בירושלים, והוכשרה כגרפיקאית.
בשנת תשנ"ג (1993) נישאה לירון אונגר. הזוג התגורר בקריית ארבע, שם שימש בעלה כמחנך בישיבה התיכונית קריית ארבע. לזוג נולדו שני בנים – דביר וישי.
במשך חמש שנים שימשה אונגר כמאיירת והגרפיקאית של מדור הילדים של העיתון "הצופה" ובו פרסמה סדרות של סיפורי קומיקס.
רצח בני הזוג אונגר
בכ"ג בסיוון תשנ"ו נסעה עם בעלה ותינוקם ישי בכביש קריית מלאכי-בית שמש (כביש 383). ליד מושב גפן ירו בהם מחבלים פלסטינים מרכב ונמלטו. השניים נהרגו במקום, והתינוק ישי ניצל ללא פגע.
אפי וירון אונגר נקברו בבית הקברות בכפר עציון ובמקום הרצח הוצבה אנדרטה לזכר השניים, בסיוע הקרן הקיימת לישראל. באוניברסיטת בר-אילן הוקמה קרן מלגות על שם השניים.
שני ילדיה דביר וישי, שהיו אז בני שנה ושנתיים, עברו לגור בבית סבם וסבתם דסברג והם שימשו להם כהורים. בשנת 2000 הגישו בני משפחתה תביעה בבית המשפט הפדרלי בארצות הברית כנגד החמאס והרשות הפלסטינית. בשנת 2004 חייב בית המשפט הפדרלי בארצות הברית את החמאס והרשות הפלסטינית בתשלום פיצויים בסך 116 מיליון דולר על רצח בני הזוג. הרשות הפלסטינית ערערה על פסק הדין אך ערעורה נדחה. בשנת 2008 אישר בית המשפט המחוזי בירושלים את פסק הדין של בית המשפט הפדרלי וקבע כי הוא אכיף גם בארץ.
שלושה מהמרצחים ב"חוליית צוריף" נהרגו בעת פיגועים נוספים בהם השתתפו. שניים נוספים, רחמן איסמעאיל גנימאת (שנתפס בשנת 2005 וגמל פתח צביח אל-הור, שוחררו בעסקת שליט תוך מחאת משפחת דסברג. הוריה של אפי אונגר מחו גם נגד הזמנתו של שמעון פרס לטקס הראשון להנצחת חללי פעולות האיבה, לאחר שהוחלט שיום הזיכרון לחללי צה"ל יכלול גם את חללי התקפות המחבלים, מפני שפרס היה שותף להחלטה על העברת רובים אל הרשות הפלסטינית.
היישוב שערי תקוה, בו מתגוררים הוריו של ירון, הנציח את שמם של בני הזוג בגן השעשועים "גן-אור". אביה, הרב אורי דסברג, אשר תפקד מאז מותה כאבי שני ילדיה, נהרג בתאונת דרכים בגוש עציון בכ' באייר התשע"א 24 במאי 2011.
ספריה
אחרי מותה הוציאה המשפחה את סדרת ספריה: כמו כן הוציא אביה הרב אורי דסברג את מגילת רות מאוירת באיורים שלה והוסיף עליהם פירושים מן המקורות.
אשר ידלין
ברבות השנים ההתייחסות לפרשה הפכה גם לאות לשינוי הנורמטיבי שעברה החברה בישראל. בתקופה זו הרשעה (ולפעמים רק האשמה) בשחיתות גררה בושה, ונידוי מתפקידים ציבוריים ואילו מאז שנות ה-80 נורמה זו נעלמה ומנהיגים פוליטיים רבים שהורשעו בשחיתות או יצאו ממנה בכלים כמו "זכות השתיקה" נשארו במערכת הפוליטית.
דרכו אל הצמרת
אשר ידלין נולד בראשון לציון, בנו של המחנך נפתלי ידלין. למד בגימנסיה הרצליה. שימש כשליח תנועת הנוער "הבונים" בארצות הברית, ונמנה עם מייסדי קיבוץ חמדיה.
עם נישואיו לדליה גולומב, בתו של אליהו גולומב ואחייניתו של משה שרת, הצטרף ידלין ל"משפחת האצולה" של תנועת העבודה, והחל לפעול בקרב הקבוצה שנקראה "צעירי מפא"י". הוא מונה למזכיר "התנועה המאוחדת". בסוף שנת 1958 נבחר למזכירות איגוד עובדי המדינה. בראשית שנות ה-60 היה חבר המחלקה לאיגוד מקצועי והחזיק בה את תיק עובדי המדינה. במסגרת תפקידו נאבק נגד עיוותים שונים במבנה השכר של העובדים בישראל והטיף לאיזון בין צורכי המשק להעלאות שכר. במרץ 1963 עבר למרכז קופת חולים כללית. בראשית שנת 1966 נבחר לחבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות ולמזכ"ל חברת העובדים, הגוף הכלכלי החזק של ההסתדרות, שאיגד בתוכו את כל מפעליה. בתקופתו עברה חברת העובדים ארגון מחדש, ועברה מהפסד לרווח. ידלין הטיף לכך שעליות בשכר העובדים צריכות להגיע דרך התייעלות, עמדה בה החזיק עוד בהיותו פעיל באיגוד המקצועי. כאשר ניסה יצחק בן אהרן לשתף את העובדים בניהול מפעלי חברת העובדים, עמד ידלין מולו וגייס את ראשי המפעלים ההסתדרותיים למנוע את המהלך.
במקביל היה פעיל במפא"י ובמרץ 1965 צורף למזכירות המפלגה כאיש של לוי אשכול.
ב-1974 מונה למנכ"ל קופת חולים הכללית של ההסתדרות, וקיצץ את תקציב הקופה ב־60 מיליון לירות. בתפקידו העלה את תקרת "המס האחיד" ששילמו חברי ההסתדרות עד ל-1,500 לירות ישראליות לחודש, השקיע 52 מיליון לירות בפיתוח בתי הבראה וניסה לחייב את חברי הקופה בתשלום מינימלי בעד תרופות, כדי לצמצם את הגירעון בתקציב הקופה. כן התקין שעון עבודה במרכז קופ"ח והעביר תוכנית חמש-שנתית להרחבת בתי החולים. בתקופת ניהולו הוכפל מספר המיטות בבתי חולים, נפתחו מחלקות חדשות, והמרפאות הישנות שופצו או עברו למבנים חדשים.. הצלחותיו חיזקו את מעמדו בתנועה, ורבים ראו בו את המיועד להיות שר האוצר.
ב-1976 החליטו ראש הממשלה, יצחק רבין, ושר האוצר, יהושע רבינוביץ, למנות את ידלין לנגיד בנק ישראל.
פרשת השוחד
בעקבות הפרסום על מינויו לנגיד בנק ישראל, דיווחה המשטרה לממשלה על שמועות שנפוצו על שוחד שקיבל ידלין. המשטרה פתחה בחקירת החשדות ולא נמצא בסיס לשמועות. אולם במהלך הבדיקה טענה חווה ארליכמן, מתווכת קרקעות, שידלין ביצע עברות שונות של מרמה ושוחד. לדבריה של ארליכמן לא נמצא עדות מסייעת, אולם טענתה הספיקה ליועץ המשפטי לממשלה, אהרן ברק, להורות על העמקת החקירה ללא הגבלת זמן. בעקבות זאת עצרה המשטרה מספר מקורבים שלו, כדי ללחוץ עליהם להעיד נגד ידלין. לאחר זמן הושג הסכם עד מדינה עם ארליכמן ועו"ד חיים גושן. הוגש כתב אישום נגד ידלין והוא נעצר עד תום ההליכים. בעקבות זאת, נשבר ידלין, שהבין שסיכוייו לנצח במשפט נמוכים, והגיע להסדר טיעון. ידלין הורשע, על פי הודאתו, בקבלת שוחד. הוא נידון לחמש שנות מאסר, שאותן ריצה בכלא רמלה ובכלא מעשיהו.
במהלך ישיבתו בכלא הועמד ידלין לדין בכתב אישום נוסף שכלל האשמה בשוחד על קבלת כספים עבור אחותו מידי ידידו מרדכי אליסון. השופט מנחם אילן זיכה אותו מכל אשמה לאחר שקבע שאליסון שיקר ושגם אילו קיבל את כל דבריו, לא היה בכך להוכיח קבלת שוחד, שכן יכלו להיות סיבות רבות למתן הכסף ולא הוכח שהכסף ניתן כשוחד.
לאחר ריצוי המאסר
בשנת 1981 השתחרר ידלין מהכלא. הוא פרסם את ספרו "עדות", ובו תולדות חייו וגרסתו למסכת האירועים. בספרו זה, תיאר את דרכה של המפלגה שבה היה חבר, וכדבריו זהו "איננו סיפורו של אשר ידלין בלבד. זהו סיפור הסתאבותה של החברה הישראלית ושל תנועת העבודה". על פי גרסתו, "חברי בגדו בי והפקירו אותי כטרף קל לציבור ולמערכת המשטרתית והמשפטית". לדבריו, הוא היה קורבן של מערכת מושחתת שהקריבה את ראשו כדי להציל את המערכת המסואבת ממילא.
במהלך מאסרו התגרש מדליה, אשתו, והתחתן עם עורכת הדין טליה לבני, שהייתה ידועתו בציבור. לאחר שחרורו עבר לארצות הברית, והתגרש גם מלבני. אחרי 20 שנה, שבהן עסק בייעוץ כלכלי, שב לישראל, התגורר בתל אביב וחזר לפעילות במפלגת העבודה.
אשר ידלין נפטר ב-3 ביוני 2016. תרם את גופתו למדע.
בנו הוא פרופ' עמרי ידלין. אהרן ידלין, שר החינוך לשעבר וחתן פרס ישראל, היה בן דודו.
סרטו התיעודי של אבי מאור מרזוק, "קלון" (2021) מתייחס לפרשה.
דיין קוק
דיין ג'פרי קוק (באנגלית: Dane Jeffrey Cook; נולד ב-18 במרץ 1972), שחקן, קומיקאי וסטנדאפיסט אמריקאי. הוציא חמישה אלבומים קומיים, בהם האלבום המצליח "Retaliation" שזכה למעמד אלבום פלטינה כפולה בארצות הברית.
סטנד-אפ
ב-1994 עבר קוק לעיר ניו יורק והחל להופיע. שנתיים מאוחר יותר עבר ללוס אנג'לס, ונשאר לגור שם עד היום.
פריצתו הגדולה בתחום הקומדיה הייתה ב-1998, כשהופיע בתוכנית "Premium Blend", בערוץ הטלוויזיה קומדי סנטרל. בשנת 2000 קיבל קוק תוכנית יחיד בת חצי שעה. התוכנית זכתה פעמיים ברציפות בתחרות "Comedy Central Stand-up showdown".
ב-2003 הוציא את אלבומו הראשון, "Harmful If Swallowed". הצלחת האלבום קישרה אותו לחברת התקליטים קומדי סנטרל רקורדס, והאלבום זכה למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית. ב-2005 הוציא לאור את אלבומו השני, "Retaliation", שזכה למעמד של אלבום פלטינה כפול, והפך אותו לקומיקאי הראשון מזה 29 שנה שאלבומו דורג במקום הרביעי בטבלאות הבילבורד. האלבום הקנה לו מקום לצידם של הקומיקאים הוותיקים ביל קוסבי, ג'ורג' קרלין וסטיב מרטין. לאחר הצלחת האלבום, השתתף בהופעה קומית בטקס פרסי ה-MTV, והציג לצד סנופדוג את פרס "הזמר החדש הטוב ביותר".
ב-15 באפריל 2005, הופיע בספיישל משלו בשם "Vicious Circle" ברשת הטלוויזיה HBO. באותה שנה צילם שני פרקים ראשוניים (פיילוט) לסיטקום עתידי בשם "Cooked", אולם המיזם לא עלה ושני הפרקים והופצו בגרסת DVD. כמו כן, באותה שנה פצח, לצד מכרים משותפים, בסבב ההופעות "Tourgasm" בן 30 הימים אשר כלל 20 הופעות. מסע ההופעות צולם וראה אור ב-HBO בתור סדרה דוקומנטרית בת תשעה פרקים.
ב-2006 כיכב קוק בסבב ההופעות "Dave Attell's Insomniac Tour", והנחה את טקס נבחרי הנוער (Teen Choice Awards) של רשת פוקס לצידה של ג'סיקה סימפסון. בהמשך השנה זכה בפרס הקומיקאי הטוב ביותר. ב-12 בנובמבר 2007 היה לקומיקאי השני שמכר את כל מלאי הכרטיסים של מדיסון סקוור גארדן. ההופעה במדיסון סקוור גארדן צולמה ויצאה לאור ב-DVD, בתור אלבומו הקומי השלישי במספר של קוק. האלבום הופיע במקום הראשון ב-Billboard Top Comedy Albums chart. בנוסף, באותה שנה זכה בפרס הבדרן הגדול של ערוץ VH1, והקומיקאי החתיך של השנה של מגזין רולינג סטון.
ב-10 באפריל 2007, שבר קוק את שיא הסיבולת (אשר ריצ'רד פריור החזיק לפניו) של מועדון הקומדיה The Laugh Factory ("מפעל הצחוק"), בכך שהופיע על הבמה במשך שלוש שעות וחמישים דקות. דייב שאפל שבר את השיא חמישה ימים מאוחר יותר. אמנם, ב-1 בינואר 2008, שבר קוק את שיאו של שאפל, בכך שהופיע על הבמה במשך 7 שעות.
סגנון
סגנונו הקומי של קוק הוא בעיקר אנרגטי ופיזי. הוא משלב הומור על חיי היום יום ומשחקי מילים, עם גישה סתמית לדברים. קוק מספר שאישיות הבמה שלו היא שילוב אישיותם של שני הוריו.
קוק מסביר על סגנונו:
ביקורות
פרשנים רבים תיארו את סגנונו הקומי של קוק כלא מצחיק ובנאלי. הקומיקאי רון וויט מתח ביקורת על מחסור בחומר אמיתי במופעי הסטנד-אפ של קוק, ועל האגו המנופח שלו באומרו: "הוא לא גורם לי לצחוק בכלל, בשום מצב, דרך או צורה." כשהקומיקאי ניק דיפאלי נשאל לדעתו על קוק במופעו: "The Howard Stern Show", אמר: "הוא לא גורם לי לצחוק, אך זה לא אומר שהוא לא מצחיק." ברשת הרדיו בבוסטון WBCN בתוכנית Toucher and Rich, הוצג קוק במקום הראשון בטורניר: "הקומיקאים הגרועים ביותר" שהתבסס על הצבעת המאזינים.
קולנוע
ב-2007 כיכב קוק בסרט "מיסטר ברוקס" לצד השחקנים קווין קוסטנר, דמי מור וויליאם הרט. הסרט נחל הצלחה רבה וגרף $10,017,067 בשבוע הפותח לצאתו לקולנוע. עוד באותה שנה, שיחק בסרט "בין הסדינים של צ'אק" לצד השחקנית ג'סיקה אלבה, ובסרט "העולם על פי דן" לצד השחקנים סטיב קארל, ז'ולייט בינוש ודיאן ויסט. שם כתב והופיע עם השיר: "Ruthie Pigface Draper", בעזרתו של נורברט ליאו בוטץ'.
פרשת מעילת הכספים
אחיו למחצה, דאריל מק'לאוי, שימש כמנהל הכספים של קוק במשך הקריירה שלו. בשנת 2008 התגלה כי אחיו וגיסתו אריקה מק'לאוי, מעלו במיליוני דולרים מכספו של קוק. הזוג הואשם במעילה ונאסר ל-3 שנים.
התנצלות
התנצלות היא פעולה של גורם כלשהו שפגע בגורם אחר, ובה הפוגע מודה באשמה, מביע חרטה, ומבקש את סליחתו של הנפגע.
התנצלות נעשית לעיתים באופן אישי, בין הפוגע לנפגע ולעיתים היא נעשית בפומבי, כחלק מתיקון העוול שנעשה. למשל, בעבירות לשון הרע בחוק הישראלי נהוג לעיתים לכלול כחלק מהעונש גם הבעת התנצלות פומבית של האדם שהפיץ לשון הרע על חברו, ובכך לנסות לשקם את הכבוד שנפגע. הדבר מקובל במיוחד במקרים של שיימינג שנעשה באינטרנט.
לעיתים באה ההתנצלות ביוזמתו של הפוגע, המתחרט על מעשיו, ולעיתים הוא עושה זאת לאחר שהנפגע דרש זאת ממנו.
מאפייני ההתנצלות המושלמת
ברברה קלרמן (Barbara Kellerman) מאוניברסיטת הרווארד מנתה את חמשת המאפיינים של ההתנצלות המושלמת:
בשנת 2016, רוי לוויקי (Roy Lewicki) רכז מחלקת ניהול ומשאבי אנוש באוניברסיטת אוהיו ביצע מחקר שבו בחן את תגובותיהם של 755 אנשים להבעה של התנצלות. בסיום המחקר חיבר את ששת המאפיינים של ההתנצלות המושלמת, חלקם חופפים לאלו של ברברה קלרמן שהוצגו לעיל.
התנצלות וקבלתה לפי הרמב"ם
הרמב"ם, בספרו משנה תורה, עוסק בהתנהגות הנאותה לפוגע ולנפגע.
התנצלות מצד מדינה
התנצלות של מדינה היא אקט פומבי, שבו העומד בראש המדינה מבקש מחילה מקבוצת אוכלוסייה גדולה, על עוול שגרמה המדינה לאותה אוכלוסייה. לעיתים באה התנצלות כזו שנים רבות לאחר שנגרם העוול, כך שהמבקשים הם צאצאיהם של גורמי העוול, ובקשתם באה לתקן עוול היסטורי.
דוגמאות נודעות להתנצלות של מדינה:
התנצלות בכפייה
שופט בית משפט השלום בירושלים, נעם סולברג, התייחס לסוגיית כפיית התנצלות בשני פסקי דין וכתב: "... את המשפט האחרון במודעה (בסוגריים מרובעים), ובו התנצלות, ראיתי להציע, אך לא כעניין שבחובה. זאת, מחמת ספק משפטי אם קיימת סמכות להורות על פרסום התנצלות, להבדיל מתיקון או הכחשה (ראו סעיף 9 בהשוואה לסעיף 19 לחוק, וכן האמור אצל שנהר, שם, בעמוד 360). לא רק ספק משפטי יש כאן, אלא גם ספק ענייני, אם יש טעם בהתנצלות בכפייה. אך טוב יעשו הנתבעים אם ישקלו להוסיף על התיקון, גם התנצלות, ואם יכתירו את המודעה בכותרת התנצלות."
קישורים חיצוניים
<DIV dir=ltr> </DIV>
כל ישראל חברים
כל ישראל חברים (בראשי תיבות: כי"ח, ניתן לכתוב גם כיא"ח, "כול ישראל אחים". בצרפתית: Alliance Israélite Universelle - "אליאנס") הוא ארגון יהודי עולמי הפועל לקידום חברה יהודית ערכית ושוויונית. מושב ההנהלה העולמית הוקם בפריז והוא שם עד היום. ארגון כל ישראל חברים פועל בשלושה מישורים עיקריים: הוא מעודד מצוינות חינוכית בפריפריה, תוך חיזוק זהות ומנהיגות מקומית. הארגון מטפח זהות ישראלית מחברת, מתוך אחריות לכלל ישראל ולמען ביסוס ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. בנוסף, הארגון יוצר חיבורים למסורת יהדות ספרד, ומטפח קשר מיוחד ליהדות צרפת. מטה הנציגות הישראלית של הארגון, עמותת "כל ישראל חברים", שוכן במקוה ישראל.
היסטוריה
הארגון הוקם על ידי קבוצת נכבדים יהודים צרפתים ב-1860 ובראשם עמד אדולף כרמיה, לימים שר המשפטים הצרפתי, כדי לענות על הצורך במנהיגות מרכזית חברתית לקהילה היהודית. הקבוצה, בתמיכת אישים מהממשל הצרפתי, החליטה לקחת על עצמה להיות עבור היהודים מרכז של תמיכה מורלית, אחווה תרבותית ודתית וכן הגנה על אלה הסובלים בשל היותם יהודים. אחת הסיבות להקמת הארגון הייתה פרשת אדגרדו מורטארה, שבה נחטף ילד יהודי על ידי משטרת האפיפיור.
ב-1869 למשל, סייע הארגון למהגרים יהודים מרוסיה ומרומניה שעזבו את ארצותיהם בגלל גילויי אנטישמיות.
בית הספר אליאנס בירושלים נוסד ב-1882, והיה בית הספר המודרני הראשון בעיר. מטרתו הייתה "תורה ומלאכה" - שילוב של לימודי דת בצד הקניית מקצועות כמו חייטות, נגרות, סנדלרות ועוד, כדי להעניק לתלמידים יכולת להרוויח את לחמם בלא להזדקק לכספי החלוקה דאז. מנהליו הראשונים של בית הספר היו נסים בכר ואברהם אלברט ענתבי. הרבנים האשכנזים בעיר התנגדו לבית הספר מחשש שיפגע בחינוך החרדי, ולכן רוב תלמידיו היו מעדות הספרדים.
ב-1884 נוסד בית ספר כי"ח (אליאנס) בחיפה, הקיים עד היום. במהלך השנים הוחלף מיקומו הפיזי מספר פעמים. בתחילת דרכו שפת ההוראה בו הייתה צרפתית, והוא שימש כבית ספר מגיל הגן עד התיכון. במקביל שימש המוסד גם כמרכז קהילתי. ב-1870 יסד כי"ח בהובלתו של קרל נטר את בית הספר החקלאי הראשון בארץ ישראל, בית הספר מקוה ישראל.
ב-1898 הוקם בית הספר הראשון של כי"ח באיראן, בבירה טהראן, ובהמשך נפתחו שם עוד 10 בתי ספר.
ב-1912 היו ברחבי האימפריה העות'מאנית 72 בתי ספר, ובמרוקו 14 בתי ספר של כי"ח. גם בתוניס קיבלו את פני הארגון ופעילותו בחום, אך בהמשך המאה ה-20 החלו להביט על פעילותו בעין רעה וקמה התנגדות לארגון. ב-1890 נפתח בית ספר בעיר טריפולי שבלוב, וכעבור כמה שנים נפתחו שם שני בתי ספר נוספים, אך גם שם לא צמח הארגון מעבר לכך.
ייחודיות בתי הספר של כי"ח הייתה בכך שנלמדו בהם גם מקצועות כלליים (שאינם יהדות), נושאי לימוד שהיו חריגים על רקע בתי הספר היהודיים המסורתיים, לצד מלאכות שונות כדי להקנות לחניכים מקצוע ופרנסה. הממשלות בארצות השונות תמכו בבתי הספר של כי"ח כל עוד רמתם של היהודים לא עלתה על זו של המוסלמים. עם השנים, יהודי מרוקו, שבתחילה קיבלו את מוסדות כי"ח בזרועות פתוחות, החלו להירתע מהם בטענה שרמת המורים שם נמוכה, וכן שבתי הספר הללו גורמים לחילון ולהתרחקות מהיהדות.
למרות הוויכוח שהתגלע סביב החינוך בבתי הספר, תרומתה העיקרית של אליאנס במרוקו הייתה דווקא בניית הנהגה יהודית חזקה. הפעילות החינוכית-חברתית כללה גם עזרה סוציאלית, על מנת לשפר את תנאי החיים לתלמידים ולמשפחותיהם.
ב-1955 היו 85 בתי ספר של אליאנס במרוקו, בהם למדו 28,143 תלמידים.
לאחר מלחמת העולם השנייה ובתום מלחמת העצמאות והקמת מדינת ישראל נקלע הארגון לקשיים כלכליים בגלל הגירה המונית של יהודי צפון אפריקה לישראל ולצרפת. בעקבות כך הגביר כי"ח את פעילויותיו החינוכיות בקהילות יהודי צפון אפריקה שהיגרו לצרפת. ב-1968 היו בצרפת 64 בתי ספר של ארגון כי"ח ובהם למעלה מ-20,000 תלמידים.
הפעילות החינוכית של הארגון בישראל
בישראל קיימים כמה בתי ספר שנוסדו על ידי "כל ישראל חברים": בחיפה - כי"ח אליאנס חיפה, בתל אביב - בית הספר אליאנס ברמת אביב. בצפת ייסד הרופא ד"ר בליידן ב-1887 בית ספר קטן שהיה שייך לכי"ח, בתחומי הרובע היהודי. בית הספר עורר התנגדות חריפה והתנכלויות מצד רבני העיר, אך למרות זאת גדל מספר תלמידיו ותלמידותיו. ב-1912, בסיוע תרומת משפחת רוטשילד, נבנה בניין חדש ומרווח מחוץ לרובע היהודי הישן, מול בית החולים רוטשילד "הדסה" . לימים, בשנות השישים של המאה ה-20 נסגר בית הספר כי"ח, ובאותו מבנה נפתח 'בית הספר התיכון העיוני בצפת'. בשנות השבעים עבר הבניין לשמש כקמפוס של 'המכללה האקדמית צפת'. הוא שופץ והורחב ומהווה אכסניה לחוג לעבודה סוציאלית, ועוד.
בירושלים - פעל תיכון הגמנסיה על שם כרמיה. מאז שהאחרון נסגר, בית הספר רנה קסין שימש כמוסד ממשיך; קיימים גם בית הספר המסורתי על שם ז'ול בראונשוויג, וכן בית הספר כי"ח לילדים חרשים - המשותף ליהודים ולערבים. בשנת 1984 ביחד עם עיריית ירושלים הוקמה עמותה שכיום פעולת תחת השם לביא - העמותה העירונית לפיתוח החינוך בירושלים.
במאה ה-21 חלה נקודת מפנה בפעילות החינוכית של כי"ח בארץ. מארגון המממן ומפעיל כמה בתי ספר ובנוסף גם מכון להכשרת מורים, הפך כי"ח לגוף מוביל בהקמת בתי מדרש וייזום והפעלת תוכניות חינוכיות. בשיתוף עם 'קרן אבי חי', הוקם ב-2000 בית המדרש 'ממזרח שמש' למנהיגות יהודית חברתית במרחב הציבורי. ב-2001 הוקמה תוכנית 'מורשה', הפועלת להנחלת 'יהדות מרובת גוונים' בחינוך הפורמלי. בנוסף, ב-2001 הוקמה גם 'שער', תוכנית הפועלת לצמצום פערים בבתי ספר בפריפריה, באמצעות הכנה לבגרות, סיוע לתלמידים לקויי למידה וקידום נערות בלימודי מדעים. תוכנית נוספת מסייעת בקליטת יהודי צרפת. בתוכניות כי"ח משתתפים מדי שנה עשרות אלפי אנשים. בנוסף מפעיל הארגון את אתר 'החכם היומי', החושף בעיקר את הגותם של חכמי יהדות המזרח.
מ-2015 ועד 2019 הוקמה בארגון חטיבה נוספת, שלישית - חטיבה לרווחה וחוסן חברתי, הפועלת בקרב בני נוער במצבי סיכון ברחבי הארץ, ומכשירה מדריכים ומנחים בחינוך הבלתי פורמלי.
ראשי הארגון
נשיא האליאנס הראשון היה המשפטן והכלכלן היהודי-צרפתי לואי-ז'אן קניגסוורטר שכיהן בתפקיד מ-1860 ועד 1863. מ-1863 ועד 1880 כיהן כנשיא האליאנס אדולף כרמיה, מדינאי צרפתי יהודי שכיהן פעמיים כשר משפטים בצרפת.
המזכיר הכללי הראשון של הארגון היה קרל יעקב נטר, שהוביל את הקמת בית הספר החקלאי הראשון בארץ במקוה ישראל.
נשיא העמותה הנוכחי הוא מרק אייזנברג שנבחר ב-10 במרץ 2011.
יו"ר העמותה בישראל הוא מר סם פינטו, איש עסקים ופילנתרופ יוצא מרוקו. מנכ"ל הארגון בארץ הוא אלי ברקת.
דה סוטו פאוורמסטר
חטיבת דה סוטו
חטיבת המכוניות דה סוטו קרויה על שם ארננדו דה סוטו - החוקר הספרדי שהוביל את המסע האירופי הראשון לשטח עליו משתרעת כיום ארצות הברית, היה האירופי הראשון שגילה את נהר המיסיסיפי.