cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פייזלי (סקוטלנד)
היסטוריה
לאורך הדורות הייתה העיר ידועה בשמות Paislay, Passelet ו-Passelay. מקור שמה של העיר לא ברור. מספר מקורות מציעים ששמה של העיר נגזר מהמילה הברטונית pasgill, שמשמעותה "מרעה" או את ההסבר הסביר יותר, passeleg, שמשמעותה בברטונית בזיליקה. ההיסטוריה של פייזלי משולבת בהיסטוריה של הנזירות בסקוטלנד. במאה השישית או השביעית הוקמה בה ככל הנראה קפלה על ידי הנזיר האירי, מירין הקדוש. למרות שחסר תיעוד לכך מאותה תקופה, נראה שפייזלי הייתה, יחד עם גלאזגו וגובן, מרכז דתי של ממלכת סטרצ'קלייד. ב-1163 הוקם בפייזלי מנזר (Priory) שהסתעף ממנזר וונלוק שבמחוז שרופשייר שבאנגליה, במצוותו של וולטר פיצאלן, האוצר הגדול של סקוטלנד. ב-1245 הועלה המנזר לדרגת Abbey. המנזר והארמון שלצידו, שרדו כחלק מהכנסייה הנוכחית. המנזר של פייזלי זכה להעדפתם של משפחות המלוכה של ברוס וסטיוארט. מקובל לחשוב שוויליאם וולאס התחנך במקום. במנזר נקבר המלך רוברט השלישי. קברו לא שרד, אך קברה של מרג'ורי ברוס, מייסדת שושלת בית סטיוארט, הוא אחד מהקברים המלכותיים היחידים בסקוטלנד ששרדו את הרפורמציה.
פייזלי התמזגה על פי בקשתו של ג'יימס השני, מלך סקוטלנד שהאדמות באזור יהיו תחת שלטון מאוחד וכתוצאה מכך החל המסחר בעיר לשגשג. ב-1488 הועלה מעמדה של פייזלי על ידי ג'יימס הרביעי לעיר של בארון (Burgh of barony).
מקצועות רבים החלו להיות נפוצים בפייזלי וב-1577 הקימה מועצת העיר בית ספר ראשון. בפייזלי היו מקרים רבים של ציד מכשפות וההוצאה להורג המאסיבית האחרונה של מכשפות במערב אירופה התרחשה במקום.
המהפכה התעשייתית
המהפכה התעשייתית שהתבססה על תעשיית הטקסטיל הפכה את פייזלי מעיירת שוק קטנה לעיר תעשייתית חשובה בסוף המאה ה-18. מיקומה משך יצרני טקסטיל. מהגרים מאיירשייר ומההיילנדס נהרו לפייזלי שהציעה עבודות לנשים ולילדים. עם זאת, ב-1790 יצא המשי מהאופנה והתעשייה הוסבה לייצור רדידים שהיו חיקוי לבד קשמיר ונקראו פייזלי. בהנהגתו של תומאס קואטס הפכה פייזלי למרכז העולמי לייצור חוטים. העובדים המיומנים של תעשיית הטקסטיל הובילו מחאות החל מ-1790 שהגיעו בשיאן ל"מלחמה הראדיקלית" ב-1820. ייצור יתר, קריסת שוק הרדידים ושפל כללי בתעשיית הטקסטיל הובילו לשינויים טכניים שהורידו את חשיבותם של האורגים. מבחינה פוליטית המשיכו בעלי בתי החרושת לשלוט על העיר.
באמצע המאה ה-19 הייתה האריגה התעשייה העיקרית של העיר. האורגים של פייזלי התפרסמו ברדידים שהם ייצרו בדגם פייזלי שנעשה פריט אופנתי לאחר שהמלכה ויקטוריה הצעירה נהגה ללבוש אותם. למרות שמקורו של דגם זה היה בקשמיר ולמרות שהוא יוצר גם במקומות אחרים באירופה, הדגם דמוי הטיפה הפך מזוהה עם העיר פייזלי בכל רחבי העולם המערבי. למרות שרדידים אלו יצאו מהאופנה בשנות השבעים של המאה ה-19, דגם פייזלי המשיך להיות סמל חשוב של העיר. במוזיאון העירוני מוצג אוסף של רדידים שעוצבו בדגם זה והוא גם מופיע על הסמל של מועצת המחוז.
באמצעות מסורת תעשיית האריגה שלה, רכשה לה פייזלי מוניטין של עיר בעלת מודעות פוליטית ואף ראדיקלית ובין השנים 1816–1820 התרחשה בה "המלחמה הראדיקלית". חיכוכים פוליטיים, ראשית היווצרותם של האיגודים המקצועיים וקנאות לרפורמות, הובילו לפרוץ הפגנות רבות משתתפים, תקיפות פרשים במורד הרחובות, מהומות ומשפטי בגידה. עובדי תעשיית הטקסטיל של פייזלי אכן לקחו חלק פעיל במלחמה הראדיקלית. טבעם הרדיקאלי של תושבי פייזלי גרמו לראש ממשלת בריטניה השמרני, בנג'מין דיזראלי לומר "שימו עין על פייזלי". המשורר רוברט טנאהיל חי בפייזלי ועבד בה כפועל טקסטיל.
מלחמת האזרחים האמריקנית גרמה לקטיעת אספקת הכותנה למפעלי הטקסטיל של פייזלי. ב-1861 היה ברשותם עדיין מלאי כותנה מספיק, אך ב-1862 נרשם מחסור בחומרי גלם ומפעלים נסגרו. לפועלים לא היו מקומות עבודה חלופיים והרשויות המקומיות סירבו לסייע. מאמצי סיוע בהתנדבות לא ענו על הצרכים והמובטלים סירבו להשתכן בבתי מחסה לעניים. העובדים לא תלו את האשם בנעשה במצב בארצות הברית, אלא את הרשויות בלונדון.
"השבלול של פייזלי"
ב-1928 התרחש בפייזלי מקרה שהוביל לתקדים משפטי חשוב. באותה שנה מצאה אישה שישבה בבית קפה, שבלול מת בתוך בקבוק הבירה שהיא שתתה וכתוצאה מכך היא חלתה. היא תבעה את יצרן הבירה על רשלנות. באותה תקופה, יצרן לא היה אחראי על רשלנות אם הוא לא היה בקשר חוזי עם הצד הניזוק. אך לאחר משפט נזיקין זה, נקבע התקדים שיצרן של מוצר אחראי על כל נזק שיגרם כתוצאה מרשלנותו, ללא קשר עם שום התחייבות חוזית ובכך נסללה הדרך לדיני הנזיקין של היום. המקרה קרוי לעיתים "השבלול של פייזלי".
מלחמת העולם השנייה
עקב חשיבותה התעשייתית, ויחד עם ערים תעשייתיות אחרות במחוז, היוותה פייזלי מטרה למפציצי הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. למרות שהיא לא הופצצה בכבדות כמו גלאזגו הסמוכה, עדיין נערכו עליה פשיטות אוויריות במהלך השנים הראשונות למלחמה, ובהן נהרגו כמאה איש בכמה מקרים שונים. ב-6 במאי 1941, בשעות הבוקר המוקדמות, הוטל מוקש מוצנח על העיר וכתוצאה מכך נהרגו 92 איש, האסון הכבד ביותר בהיסטוריה של פייזלי. לאחר הקרב על בריטניה, הוקם בסמוך לפייזלי, כמו במקומות נוספים ברחבי בריטניה, שדה תעופה דמה, על מתקניו, כדי להטעות את טייסי הלופטוואפה וכדי שהם יחשבו שהם מפציצים בסיס אמיתי של חיל האוויר המלכותי. שרידיו של "שדה תעופה" זה קיימים עד היום.
הנס-יורגן דורנר
הנס-יורגן "דיקסי" דורנר (בגרמנית: Hans-Jürgen "Dixie" Dörner; 25 בינואר 1951 – 19 בינואר 2022) היה כדורגלן ומאמן כדורגל גרמני, ששיחק לאורך כל הקריירה בעמדת הבלם בדינמו דרזדן. לדורנר 96 הופעות במדי נבחרת גרמניה המזרחית, עמה זכה במדליית זהב באולימפיאדת מונטריאול. דורנר נבחר שלוש פעמים ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית, שימש כקפטן של דינמו דרזדן החל משנת 1977 עד לפרישתו, ונחשב כגדול שחקני דינמו דרזדן בכל הזמנים, לפי משאל שנערך בין אוהדי הקבוצה בשנת 1999.
קריירת מועדונים
דורנר נולד בגרליץ שבגרמניה המזרחית. הוא החל את הקריירה כילד במועדון מוטור גרליץ, ובגיל 16 החל קריירה ארוכה בדינמו דרזדן, מתוכה 17 עונות בקבוצה הבוגרת. במשך תקופתו בקבוצה, זכה דורנר בחמש אליפויות, כולן במהלך שנות ה-70, בהן דינמו דרזדן שלטה ביחד עם פ.צ. מגדבורג בליגת העל המזרח גרמנית. בעונת 1976/77 זכה דורנר בדאבל עם דינמו דרזדן, ונבחר ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית בפעם הראשונה. האליפות האחרונה של דורנר עם דינמו דרזדן הייתה בעונת 1977/78. לאחר מכן, דורנר ודינמו דרזדן לא הצליחו לזכות באליפויות נוספות, אך סיימו חמש פעמים במקום השני, תמיד כסגנים של דינמו ברלין, ששלטה בצורה בלעדית בליגת העל המזרח גרמנית בשנות ה-80 ונתמכה על ידי השטאזי. בנוסף, דורנר זכה עם דינמו דרזדן בחמישה גביעים, הראשון בשנת 1971, והשניים האחרונים בעונות 1983/84 ו-1984/85, שלאחריהם נבחר דורנר שוב ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית, בפעם השנייה והשלישית. לאורך כל תקופתו של דורנר בדינמו דרזדן, הקבוצה סיימה את העונות לפחות במקום השלישי, למעט עונת 1982/83 אז סיימה הקבוצה שביעית. לדורנר היו הצלחות עם דינמו דרזדן גם בזירה האירופית, כאשר הגיע עם הקבוצה לרבעי הגמר בגביע אירופה לאלופות בשנים 1977 ו-1979, גביע אופ"א ב-1976, וגביע אירופה למחזיקות גביע בשנים 1985 ו-1986. על אף תפקידו ההגנתי, דורנר הבקיע 70 שערי ליגה בדינמו דרזדן ב-400 הופעות, ונחשב לשחקן ההגנה הפורה ביותר בתולדות ליגת העל המזרח גרמנית. דורנר פרש ממשחק פעיל בתום עונת 1985/86.
קריירה בינלאומית
לדורנר 96 הופעות במדי נבחרת גרמניה המזרחית, הראשונה נערכה בשנת 1969, אז הפסידה גרמניה המזרחית 1-0 לנבחרת צ'ילה. דורנר לא השתתף עם גרמניה המזרחית באולימפיאדת מינכן ובמונדיאל 1974 על אף שנבחרת גרמניה המזרחית השתתפה בהם בהצלחה, אך היה חלק חשוב בזכייה של גרמניה המזרחית במדליית זהב באולימפיאדת מונטריאול, כאשר סיים כסגן מלך השערים של הטורניר עם ארבע הבקעות. במאי 1985 ערך דורנר את הופעתו האחרונה במדים הלאומיים, בניצחון 3-1 על נבחרת לוקסמבורג במוקדמות מונדיאל 1986.
קריירת אימון
דורנר אימן לאחר פרישתו בנוער של דינמו דרזדן ואחר כך את נבחרת גרמניה המזרחית הצעירה. בינואר 1996 מונה דורנר כמאמן ורדר ברמן, שם אימן עונה וחצי, אך לא הצליח להביא את הקבוצה לצמרת הטבלה ותקופתו נחשבה כאכזבה יחסית. בהמשך אימן את צוויקאו, אל-אהלי המצרית, לוקומוטיב לייפציג וקבוצת החובבים הגרמנית ראדבוילר 08, שם אימן דורנר במשך ארבע עונות בין השנים 2006 ו-2010.
תארים
עם דינמו דרזדן:
עם נבחרת גרמניה המזרחית האולימפית:
תארים אישיים:
Temple Run
Temple Run (תרגום חופשי: ריצת המקדש) הוא משחק שפותח על ידי אולפני Imangi שמושבם בראלי, צפון קרוליינה, ארצות הברית. המשחק סובב סביב חוקרים המנסים לגנוב חפצים ממקדש אצטקי, דבר שגורם להם להיות נרדפים על ידי הקופים המגנים על המקדש. השחקן שולט בחוקרים עם כמה מחוות מסך מגע פשוטות וכן בעזרת הטיית המכשיר. מטרת המשחק הוא לרוץ כמה שיותר רחוק ולקבל כמה שיותר נקודות מבלי "להיאכל" על ידי הקופים, להישרף, ליפול למים או לפגוע בעצים. המשחק זמין כאפליקציה עבור מכשירי iOS - האייפוד טאץ', האייפון האייפד, וכן מ-27 במרץ 2012 גם למכשירי אנדרואיד.
מהלך המשחק
במשחק, בו אין רמות או קו סיום, מטרת המשחק היא לרוץ כמה שיותר רחוק על ידי הימנעות ממכשולים. את המכשולים ניתן לעבור באמצעות מחווה מלמטה למעלה (קפיצה), מלמעלה למטה (התכופפות) או ימינה או שמאלה (פנייה). בעוד השחקן לא נפסל, השחקן ימשיך להיות נרדף על ידי הקופים. תוך כדי משחק, השחקן יכול להטות את המכשיר שלו שמאלה או ימינה כדי לאסוף מטבעות. מטבעות אלה הם בעיקר בצורת יהלומים צהובים (בשויי מטבע אחד), אבל גם בצבע אדום או כחול (בשויי 2 מטבעות ו-3 מטבעות, בהתאמה). השחקנים גם נתקלים בפריטי בונוס בזמן הריצה שלהם. השחקן מקבל נקודות בהתאם למרחק שעבר. הוא גם מקבל נקודות בעת שהוא אוסף כסף או בונוסים.
החוקרים
לדמויות השונות אין הבדלים ב"יכולות" שלהם, אלא רק במראותיהם ובקולותיהם. בסך הכול יש 7 חוקרים אפשריים:
בונוסים
בסך הכול יש 5 בונוסים אפשריים. הבונוסים מופיעים במהלך המשחק. את כל בונוס ניתן לשפר עד 4 פעמים (לא כולל הפעם שבו קונים את הבונוס). הבונוסים הם:
עזרים
ניתן גם לרכוש מספר "עזרים" בחנות המשחק. עזרים אלו מועילים כדי להגיע למרחק רב יותר ולקבל יותר נקודות.
טפטים
ניתן גם לרכוש "טפטים" של המשחק - רקעים למכשיר האייפון, האייפד, האייפוד טאץ' ומכשיר האנדרואיד, בחנות המשחק.
פופולריות
בחנות App Store, המשחק היה אחד מ-50 האפליקציות המורדות ביותר בדצמבר 2011, ובסופו של דבר עלה המשחק למקום הראשון באפליקציות ה-iOS החינמיות לזמן מה. הוא גם דורג במקומות גבוהים בדירוג ה-"top grossing iOS app". כאשר Temple Run שוחרר לאנדרואיד, הוא הורד יותר ממיליון פעמים בתוך פחות משלושה ימים. המשחק עצמו עלה בעבר 99 סנט, אך כעת הוא יישום חינמי, ובמקום זאת מסתמכת החברה על רכישות במשחק תמורת כסף אמיתי.
ריצת המקדש: אמיצה
ביוני 2012, פורסם כי אולפני דיסני חברו ל-Imangi Studios על מנת להפיץ את הסרט אמיצה באמצעות סדרת Temple Run. המשחק יצא לאור ב-14 ביוני 2012. המשחק עצמו דומה לTemple Run, אך נעשו בו שינויים אחדים:
ריצת המקדש: אוז
אולפני דיסני חברו פעם נוספת ל-Imangi Studios על מנת לפרסם את הסרט ארץ אוז באמצעות הסדרה; המשחק יצא לאור ב-27 בפברואר 2013 עם שינויים קלים:
ארכיפלג רבייאחיחדו
ארכיפלג רבייאחיחדו (בספרדית: Archipiélago de Revillagigedo) או גם איי רבייאחיחדו (Islas Revillagigedo) הוא קבוצה של ארבעה איים געשיים באוקיינוס השקט השייכים למקסיקו, וידועים במערכת האקולוגית הייחודית שלהם. האי שוכן כ-458 קילומטרים דרומית-מערבית לקאבו סן לוקאס, הקצה הדרומי של חצי האי באחה קליפורניה, והקבוצה כולה שוכנת מ-698 ועד 1,092 קילומטרים מערבית למנסניו. האיים מקושרים היסטורית למדינת קולימה, שקיבלה את האיים בשנת 1861 כדי להקים מושבת עונשין. האיים נמצאים בבעלות הממשל הפדרלי של מקסיקו ובתחום השיפוט שלו.
ביולי 2016 הוכרז ארכיפלג רבייאחיחדו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, ובנובמבר 2017 הוכרזו האיים כ ו. חלק מהרי הגעש פעילים, כשההתפרצויות האחרונות התרחשו ב ב-1953, ובסוקורו ב-1993.
גאוגרפיה
השטח הכולל של האיים הוא 157.81 קילומטרים רבועים, והם פרוסים ממזרח למערב לאורך של כ-420 קילומטרים. תחנה של חיל הים המקסיקני בדרום האי מונה 45 תושבים (צוות). על חיל מצב קטן של חיל הים המקסיקני עם תשעה גברים. אין תושבים אחרים באיים. האיים נקראים על שמו של דון, המשנה למלך ה-53 של ספרד החדשה. שלושת האיים המזרחיים נקראים האיים הפנימיים. הם משתייכים לאזור הזמן, בעוד שהחלק העיקרי של קולימה הוא. קלריון נמצאת רחוק יחסית מערבה, ביותר מ-200 קילומטרים בהשוואה לאיים הפנימיים, וב-. איי רבייאחיחדו הם אחת משלוש קבוצות איים מקסיקניות באוקיינוס השקט שאינן נמצאות על המדף היבשתי; האחרות הן האי ו.
האקלים הוא טרופי גשום למחצה עם גשמי קיץ בכל הארכיפלג. באי סוקורו יש גם אזור אקלים טרופי חצי יבש (בין 0–400 מטרים מעל פני הים) ואזור אקלים סובטרופי גשום למחצה (בין 400–1,150 מטרים מעל פני הים) עם גשמי קיץ מדי פעם. באופן כללי, ארבעת האיים יבשים, עם כמות משקעים שנתית ממוצעת של 600 מילימטרים לשנה.
מהמאה ה-16 עד המאה ה-19
אין עדויות להתיישבות אנושית על סוקורו לפני גילויו על ידי חוקרי ארצות ספרדים. וצוותו גילו אי לא מיושב ב-19 בדצמבר 1533, וקראו לו סנטו תומאס (Santo Tomás - האי סוקורו), וב-28 בדצמבר הם גילו את "איסלה דה לוס אינוסנטס" (Isla de los Inocentes ("אי החפים מפשע") - האי סן בנדיקטו). השם ניתן משום שהאי התגלה ביום של טבח החפים מפשע.
בנובמבר 1542 גילה רוי לופס דה וייאלובוס מחדש את האיים אינוסטנס וסנטו תומאס בזמן שחקר מסלולים חדשים ברחבי האוקיינוס השקט, וקרא לאי השני אנובלדה (Anublada, "מעונן"). וייאלובוס היה הראשון שדיווח על תצפית על האי רוקה פרטידה והעניק לו את שמו של ימינו (מילולית "סלע מפוצל"). בשנת 1608 ביקר באנובלדה מרטין יאנס דה ארמידה (Martín Yánez de Armida), שהיה אחראי על משלחת נוספת, ושינה את שמו לסוקורו (מילולית "עזרה"). בשנת 1779, היה חוסה קמאצ'ו (José Camacho) הראשון שדיווח על תצפית על האי שנותר, שלו קרא "סנטה רוסה" ("רוזה הקדושה"). מאוחר יותר שונה שמו של האי סנטה רוסה לקלריון על שם הבריג בפיקודו של הקברניט האמריקאי הנרי גיזלאר (Henry Gyzelaar) שעסק בסחר בצפון האוקיינוס השקט בשנות ה-20 של המאה ה-19.
באיי רבייאחיחדו ביקרו מספר מגלי ארצות אחרים: דומינגו דל קסטייו (Domingo del Castillo, 1541), מיגל פינטו (Miguel Pinto, 1772), אלכסנדר פון הומבולדט (1811), (1825), סר  (1839) שהכין את האוספים הבוטניים הראשונים וריב (Reeve), שהיה עד להתפרצות הר אוורמן ב-1848. ב-25 ביולי 1861, חתם הנשיא בניטו חוארס חתם על צו המעניק שליטה טריטוריאלית על ארבעת האיים למדינת קולימה. התוכנית שלו הייתה לבנות בית סוהר באי סוקורו; אף על פי שזה מעולם לא קרה, הצו לפיו האיים שויכו לקולימה מעולם לא בוטל. בשנת 1865, האי נחקר על ידי האורניתולוג האמריקאי, שגילה את (Zenaida graysoni),  (Mimus graysoni) וינשוף שדוני סוקורו (Micrathene whitneyi graysoni) שקיבלו מאוחר יותר שמות מדעיים על שמו.
המאה ה-20
בתחילת המאה העשרים, קידם ד"ר, מנהל האקדמיה למדעים של קליפורניה בסן פרנסיסקו, בקליפורניה, את המחקר המדעי של האיים. האוספים הביולוגיים המקיפים ביותר הושגו בשלב זה. שמו של הר הגעש באי סוקורו שונה לכבודו. בשנת 1957 הקים חיל הים המקסיקני בסיס ימי על סוקורו ומאז יש לו נוכחות קבועה באי. מאחז זעיר קיים גם בקלריון, כפי שצוין לעיל. ב-21 במרץ 1972, הפך פבלו סילבה גרסיה (Pablo Silva García) למושל קולימה הראשון שביקר בשטחי האי של מדינתו. שלט נחשף לציון האירוע ולחזק את תביעתה של קולימה.
הימים המקיפים את האיים הגדולים יותר פופולריים בקרב צוללנים; ניתן לצפות במגוון של חיים ימיים כגון לווייתנאים, כרישים ומנטה. מבקרים בדרך כלל נשארים על סיפונן של ספינות משלחת במהלך ביקורם באיים, מה שרצוי מנקודת מבט אקולוגית כדי למנוע הכנסת מינים פולשים נוספים.
באיים מבקרים מדי פעם מפעילי רדיו חובבים, אשר משתמשים בדרך כלל בקידומת XF4. בשל המרחק שלהם מהיבשת, עבור קרדיט הם נחשבים ל"ישות" נפרדת ממקסיקו. משלחות של ארגונים העוסקים בשימור ביולוגי של האיים פוקדות את האיים לצורך עבודת שטח על בסיס קבוע. לא קיימים מתקני תיירות; לאיים אין מקורות אמינים של מים מתוקים משלהם.
המאה ה-21
ב-24 בנובמבר 2017, יצר נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו את האזור המוגן הימי הגדול ביותר באמריקה הצפונית מסביב לאיי רבייאחיחדו. אזור מוגן זה משתרע על פני 150,000 קילומטרים רבועים מסביב לאיים, ואוסר על דיג, כרייה ופיתוח תיירות באזור המוגן ובאיים.
אקולוגיה
איי רבייאחיחדו הם משכן של מינים רבים של צמחים ובעלי חיים אנדמיים, ולפעמים נקראים "הוואי הקטן" של מקסיקו. הם מוכרים כאזור אקולוגי יבשתי מובהק, חלק מהאזור הנאוטרופי. סוקורו הוא המגוון ביותר בצמחייה, בבעלי חיים ובטופוגרפיה. ממשלת מקסיקו הכריזה על האיים כשמורה ביוספרית ב-4 ביוני 1994.
לטענת הקרן העולמית לשימור חיות הבר (בראשי תיבות WWF) 14 מתוך 16 הטקסונים התושבים של עופות היבשה באיים וכן עוף ימי אחד הם אנדמיים, וכך גם כל החולייתנים היבשתיים המקומיים של האיים. לעומת זאת, האחרונים מורכבים רק ממיני הזעמניים: Masticophis anthonyi (באנגלית Clarion Island Whip Snake), ו-Hypsiglena unaocularis (באנגלית Clarión night snake) ושני מינים של (U. Auriculatus ו-U. Clarionensis), לטאות ממשפחת האיגואניים. מינים רבים של עופות ימיים מקננים לא רחוק יותר מצפון (מזרח) מסן בנדיקטו; יסעורוניים בולטים בהיעדרם במיוחד אף על פי שהם מקננים באזור ומבקרים באיים כדי לחפש מזון. גם אלבטרוסים לא נמצאים כאן בדרך כלל. בקרב עופות היבשה, היעדרותו של פרוש הבית (Haemorhous mexicanus), הנפוץ באיים שבצפון-מזרח האוקיינוס השקט, היא הבולטת ביותר.
מלבד העופות המקומיים, נודדים ואחרים מגיעים לעיתים קרובות לאיים. נראה כי באהיה אסופרה (Bahia Azufre, מפרץ הגופרית) בקלריון הוא מקום עצירת ביניים מועדף, מכיוון שהוא אחד מרצועות החוף הארוכות יותר באיים. לרוב, קו החוף הוא צוקים תלולים. הארכיפלג הוא גם חלק משטחי החורף של לווייתן גדול-סנפיר בצפון האוקיינוס השקט.
מתוך 117 מינים של צמחים מקומיים, 31.6% הם אנדמיים באי סוקורו, 26% בקלריון ו-45% בסן בנדיקטו. המערכת האקולוגית של סן בנדיקטו כמעט נמחתה בהתפרצות ההרסנית של הר הגעש בארסנה ב-1 באוגוסט 1952. המערכת האקולוגית שם התאוששה מאז, אך ידוע שהאירוע גרם להכחדת תת-מין אנדמי של גדרון הסלעים Salpinctes obsoletus exsul (באנגלית San Benedicto rock wren). רוב אם לא כל הצמחים המקומיים שנמצאים היום בסן בנדיקטו משותפים עם קלריון, אבל לא עם סוקורו הקרובה יותר לדרום, בשל הרוחות השוררות וזרמי האוקיינוס. הצמחייה המקומית של קלריון משותפת בערך באותה מידה עם איים גדולים אחרים.
בניגוד לחילופים בין האיים, בעלי החיים והצמחים שהתיישבו בהם בתחילה הם ככל הנראה כולם מאוכלוסיות היבשת בדרך כלל מצפון-מזרח לאיי רבייאחיחדו. לרוב, הצמחים נגזרים מאוכלוסיות מבאחה קליפורניה, בעוד שנראה שהזוחלים האנדמיים נגזרים ישירות מאוכלוסיות היבשת של אזור סונורה-סינלואה. אבותיהם של העופות היבשתיים של האיים הגיעו כנראה מהאזור הכללי של דרום אמריקה הצפונית וצפון אמריקה המרכזית. כפי שממחישה העובדה ששום מין של עוף יבשה אנדמי אינו קיים ביותר מאי אחד, והמקרים של (Troglodytes sissonii) ו (Troglodytes tanneri), וכן  (Zenaida graysoni) ותת-המין Zenaida macroura clarionensis של תורית אמריקאית מקלריון, נראה שכל אוכלוסייה של עופות נוצרה באופן עצמאי. הארכיפלג הוכר כ (IBA) על ידי BirdLife International בשל עופות ימיים מקננים ועופות היבשה האנדמיים שלו.
איומים ושימור
כבר בשנת 1956, נאמר כי אבל האקולוגיה הייחודית של האיים נמצאת מאז תחת איום ממינים מיובאים. הכבשים הובאו לסוקורו בשנת 1869. חתולים התבססו לאחר 1953, כנראה בתחילת שנות ה-70. חזירים הובאו לקלריון בשנת 1979, וארנבות התפראו במועד מוקדם יותר.
כמה מינים אנדמיים של סוקורו נמצאים כעת בסכנת הכחדה. (Mimus graysoni) מונה פחות מ-400 פרטים בסך הכל. גם (Psittacara brevipes) ומין היסעור Puffinus auricularis (באנגלית Townsend's shearwater ) האנדמיים נמצאים בסכנת הכחדה. יונת סוקורו (Zenaida graysoni) נכחדה בטבע, אך גדלה בשבי. נראה כי תת-המין של ינשוף שדוני Micrathene whitneyi graysoni, מסוקורו נכחד. מיני צמחים ובעלי חיים אחרים בארכיפלג נחשבים אף הן בסכנת הכחדה או קרובים לכך.
בראטסטרום (Brattstrom) והאוול (Howell) שנתנו את התחזית האופטימית ב-1956 המשיכו להזהיר:
ב-25 בנובמבר 2017, פעל נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו להגנה על המגוון הביולוגי של האזור על ידי יצירת האזור המוגן הימי הגדול ביותר של באמריקה הצפונית סביב האיים, ואסר על פיתוח כרייה, דיג ותיירות באיים או בקרבתם.
ריצ'רד קייסי, ברון קייסי
ראשית חייו
קייסי התחנך בבתי ספר במלבורן ונרשם לימודי הנדסה באוניברסיטת מלבורן, שם למד בשנים 1909 – 1910, אך לאחר מכן נסע לאנגליה ונכנס ללמוד בטריניטי קולג' בקיימברידג', שם הוא השלים את לימודי התואר הראשון שלו ב-1913 ואת לימודי התואר השני שלו ב-1918.
קריירה צבאית
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הצטרף קייסי לכוח האימפריאלי האוסטרלי כקצין בדרגת לוטננט. הוא היה אחראי על שמירת השבויים הגרמנים מצוות הספינה אמדן לאחר הקרב באיי קוקוס. לאחר מכן הוא השתתף במערכת גליפולי כשלישו של מייג'ור גנרל ויליאם ברידג'ס. קייסי עמד בסמוך לברידג'ס כאשר זה נפגע מירי צלף ומת שלושה ימים מאוחר יותר. בהמשך הוא שירת בצרפת, שם זכה בעיטור הצלב הצבאי והועלה לדרגת מייג'ור. ב-1918 הוא קיבל את אות השירות המצוין. ביוני 1919 הוא פרש מהצבא והועבר לכוחות המילואים כשהוא משרת כקצין מודיעין במשרה חלקית במלבורן.
באותה שנה מת אביו של קייסי והוא שב למלבורן כדי לקחת אחריות על עסקיו של אביו. הוא עסק בכך עד 1924, עד אשר ראש ממשלת אוסטרליה, סטנלי ברוס מינה אותו כקצין הקישור שלו בלונדון, תפקיד אותו מילא עד 1931 כשהוא שולח דוחות פוליטיים וכלכליים סודיים לברוס וליורשו ממפלגת הלייבור, ג'יימס סקאלין. ב-1926 הוא נשא לאישה את אתל מריאן סאמר ראיין, בתו של סר צ'ארלס ראיין. לזוג נולדו שני ילדים.
קריירה פוליטית
ב-1931 שב קייסי לאוסטרליה ונבחר לפרלמנט האוסטרלי מטעם מפלגת אוסטרליה המאוחדת. ב-1933 מינה אותו ראש הממשלה, ג'וזף ליונס כעוזר שר וב-1935 הוא מונה להיות שר האוצר.
ב-1939 נבחר רוברט מנזייס לתפקיד ראש הממשלה בפעם הראשונה. הוא ראה בקייסי כיריבו ומינה אותו לתפקיד הזוטר יותר של שר האספקה והפיתוח. ב-1940 התפטר קייסי מהפרלמנט כאשר מנזייס מינה אותו להיות השגריר הראשון של אוסטרליה בארצות הברית. תפקיד זה היה חשוב מאוד בתקופת המלחמה, אך גם שימש כאמצעי להרחיק את קייסי מהפוליטיקה המקומית האוסטרלית. קייסי היה בוושינגטון כאשר ארצות הברית נכנסה למלחמה והוא שיחק תפקיד חשוב בכריתת הברית בין אוסטרליה לבין ארצות הברית.
ב-1942 עבר קייסי לקהיר כאשר מינה אותו וינסטון צ'רצ'יל להיות "שר תושב" (Minister Resident) למזרח התיכון, למורת רוחם של ראש הממשלה ג'ון קרטין ושל גורמים במשרד החוץ הבריטי. בתפקיד זה הוא לקח חלק פעיל בניהול משא ומתן בין ממשלת בריטניה, ממשלות בעלות הברית, מנהיגים מקומיים ומפקדי כוחות בעלות הברית בשטח. ב-1944, כאשר הסתיימה הפעילות הצבאית במזרח התיכון, מינתה ממשלת בריטניה את קייסי להיות מושל בנגל, תפקיד אותו מילא עד 1946. במהלך תקופת כהונתו היה עליו להתמודד עם תוצאות הרעב ששרר שם ב-1943. כמו כן היה עליו להתמודד עם הדרישות הקולניות לעצמאות הודו מבריטניה.
ב-1946 שב קייסי לאוסטרליה בתקווה להיבחר שוב לפרלמנט ולהיות מנהיג המפלגה הליברלית האוסטרלית החדשה שמנזייס הקים ב-1944 כחלק מהארגון מחדש של המחנה השמרני. קייסי סירב לקבל תואר אצולה כדי לשמר את סיכוייו בשדה הפוליטיקה. עם זאת, הוא הגיע מאוחר יותר כדי לארגן את בחירתו לתפקיד בו הוא חשק. בספטמבר 1947 הוא שוכנע להיות הנשיא הפדרלי של המפלגה הליברלית והוכיח עצמו כמגייס תרומות מוכשר, בין השאר עקב קשריו החברתיים והעסקיים. אף על פי שמנזייס עדיין ראה בו כיריב, ואף על פי שקייסי ראה עצמו כמועמד עתידי לראשות הממשלה, יצרו השניים מערכת של שיתוף פעולה הדדי.
בבחירות של 1949 ניצחו הליברלים וקייסי שב לבית הנבחרים. מנזייס מינה אותו להיות שר האספקה והפיתוח ושר העבודות הציבוריות והשיכון. במרץ 1950 הוא מונה להיות שר הפיתוח הלאומי. ב-1951, כאשר נשלח שר החוץ, פרסי ספנדר (יריב נוסף של מנזייס), להיות השגריר בוושינגטון, מונה קייסי להחליפו. קייסי כיהן כשר החוץ בתקופת השיא של המלחמה הקרה, של משבר סואץ, של מלחמת וייטנאם ושל אירועים בינלאומיים נוספים. הוא יצר מערכת יחסים קרובה עם אנתוני אידן, עם ג'ון פוסטר דאלס ועם מנהיגים נוספים. החל ממרץ 1950 כיהן קייסי גם כשר האחראי על ארגון המחקר התעשייתי והמדעי (CSIRO) והיה לו חלק בהצלחת הארגון.
בינואר 1960 הוענק לקייסי תואר לורד לימי חיו והוא נכנס לבית הלורדים של בריטניה בהמלצת ראש ממשלת בריטניה, הרולד מקמילן. חודש לאחר מכן הוא התפטר מתפקידו כשר וכחבר הפרלמנט האוסטרלי. עבור רוב האוסטרלים הייתה בריטניה עדיין ארץ האם, אך באותה תקופה מינוי של אוסטרלי כחבר בפרלמנט של ארץ אחרת נחשב כמעשה חריג. מדי שנה נסע קייסי ללונדון כדי להשתתף בדיוני בית הלורדים.
המושל הכללי של אוסטרליה
ב-1965 מינתה המלכה אליזבת השנייה את קייסי, בהמלצתו של מנזייס, לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה במקומו של הלורד דה-ל'ייל שסיים אז את תפקידו. הייתה זו הפעם הראשונה בה ראש ממשלה שמרן באוסטרליה המליץ על אוסטרלי לתפקיד זה, אך מינוי זה גם ציין את סוף העידן בו מונו בריטים לתפקיד. בתחילה דחה קייס את ההצעה, אך כאשר הוא הסכים, הוא ביקש שכהונתו תארך שנתיים בלבד במקום חמש השנים המקובלות, עם אפשרות להארכת הכהונה על פי רצונו. בסופו של דבר הוא כיהן כמושל הכללי במשך כמעט ארבע שנים. אחד הטיעונים נגד מינויו של אוסטרלי לתפקיד המושל, במיוחד פוליטיקאי לשעבר, היה תמיד הטיעון שהם עלולים להיות מקורבים מדי לאישים האוסטרלים ולסוגיות הפוליטיות באופן שישבש את ביצוע תפקידיהם החוקתיים. טיעון זה היה משמעותי בדצמבר 1967, כאשר הוכרז על מותו של ראש הממשלה הרולד הולט.
קייסי היה יכול למנות את ויליאם מקמהון, סגן מנהיג המפלגה הליברלית, כראש ממשלה בפועל או כממלא מקום. תחת זאת הוא בחר למנות את ג'ון מקיואן, מנהיג מפלגת הכפר, שותפתה לקואליציה של המפלגה הליברלית. במעשהו זה הוא חזר על התקדים שנוצר ב-1939 כאשר מונה ארל פייג' להחליף את ג'וזף ליונס שהלך לעולמו בעודו מכהן כראש הממשלה. אך מאוחר יותר נטען שקייסי מינה את מקיואן כדי למנוע ממקמהון לזכות ביתרון בבחירות הפנימיות במפלגה הליברלית, מאחר שהוא היה שותף לדעותיהם של כמה מאנשי המפלגה שמקמהון יהיה יורש בלתי ראוי להולט. על פי הביוגרף של קייסי, ו.ג' הדסון, הודיע מקיואן לקייסי בצורה מפורשת שמפלגתו לא תהיה מוכנה לשבת בממשלה בראשותו של מקמהון וקייסי היה מעוניין לשמור על שלמותה של הקואליציה. מאידך לא היה ברור אם הייתה מפלגה שהייתה מסוגלת להשיג רוב בפרלמנט במקרה שהקואליציה הייתה מתפרקת.
יחסי מקסיקו–סנגל
יחסי מקסיקו–סנגל הם היחסים הבילטרליים שבין המדינות המקסיקניות המאוחדות לבין רפובליקת סנגל. שתי המדינות חברות בקבוצת ה-15, פורום שהוקם בוועידת המדינות הלא-מזדהות.
היסטוריה
באפריל 1960 קיבלה סנגל עצמאות מצרפת. ב-1961 שלחה מקסיקו משלחת נשיאותית שביקרה במדינה, שמשימתה הייתה להכין את הקרקע לייסוד יחסים דיפלומטיים בין המדינות, דבר שאכן קרה ב-10 במאי 1962.
במאי 1975, ביקר נשיא סנגל, לאופולד סדאר סנגור במקסיקו. במהלך ביקורו במקסיקו, נחתם הסכם לשיתוף פעולה תרבותי ומדעי, והסכם נוסף לשיתוף פעולה טכנולוגי. ביולי אותה שנה ערך נשיא מקסיקו לואיס אצ'ווריה אלברס, והפך לנשיא המקסיקני הראשון שביקר באפריקה.
ב-1991 סגרה מקסיקו את השגרירות שלה בסנגל, ושנתיים אחר כך פתחה את קונסוליה בדקר. במרץ 2002, ביקר נשיא סנגל עבדוליי ואד במקסיקו ובעיר מונטריי והשתתף בוועידה בינלאומית לפיתוח.
סחר
בשנת הסתכם הסחר בין המדינות בכ-28 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לסנגל כלל מכונות, מוצרי חשמל וכדומה, ואילו סנגל ייצאה למקסיקו סחורות דוגמת אילמניט, זירקון ועוד.
עודד רז
עודד רז (נולד ב-1976) הוא במאי טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
עודד רז נולד וגדל בירושלים. אמו ניהלה מחלקה באגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך, ואביו היה עצמאי. אחיו, יואב רז, שגדול ממנו בשנתיים, עובד כעורך אונליין ונשוי לשחקנית דנה פרנס, הבת של נירה רבינוביץ'. עודד היה חניך ומדריך בצעירותו בשבט בית הכרם של תנועת הצופים.
בכיתה ט' החל לעבוד בחברת הגברה שסיפקה שירותים להופעות ורכש ניסיון בצד הטכני של הבמה – בתאורה ובסאונד, ועבד כתקליטן. לפני שירותו הצבאי היה שותף ביחד עם שני חברים בדיסקוטק "שושה" בירושלים. בצבא שירת כלוחם ביחידה מובחרת בחיל האוויר במשך ארבע שנים, כולל שנת קבע.
דון פטרסון
פטרסון החל את הקריירה שלו בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 בתור inbetweener באולפני צ'ארלס מינץ, ולאחר מכן עבר לאולפני וולטר לאנץ.
עודד רז
ביוגרפיה
עודד רז נסע לשנת לימודים באוניברסיטת ניו סקול (New School) בניו יורק, בה קיבל תעודת הסמכה בבימוי והפקת סרטים (2004). הוא התמחה בפילם, טכנולוגיה שעמדה להיעלם מהעולם. הוא בוגר סדנת הדרכת שחקנים של אולפן השחקנים, מיסודו של לי שטרסברג בניו יורק (2004). במהלך שהותו בניו יורק ביים שני סרטים קצרים בפילם: את הסרט "BOND” (ניסיוני, 4 דק'), זוכה פרס עריכה בתחרות סרטים קצרים NSU-NYC, ואת הסרט "APART” (עלילתי, 23 דק'). במהלך לימודיו בארצות הברית וחצי שנה אחר-כך עבד בתעשיית הטלוויזיה בניו יורק כמקליט ועוזר צלם. במקביל עבד כמפיק ובמאי ב- AT6group, קבוצת יוצרים מקורית שהקים עם חברים בניו יורק, ואחר-כך התבססה בארץ. במסגרת הקבוצה התנסה רז בכתיבת תסריטים באורך מלא, הפקת סרטים קצרים, קליפים, עבודה בפילים ובווידאו.
עם שובו לישראל עבר לגור בתל אביב ושימש כעוזר במאי שני במיני-סדרה "בסימן ונוס", בבימויו של גור בנטביץ', ששודרה בHOT (2005).
דון פטרסון
בתחילת שנות ה-50 חזר פטרסון לאולפני לאנץ והפך לאחד מארבעת האנימטורים המרכזיים של לאנץ, יחד עם ריי אברמס, לאברן הרדינג ופול סמית'.
עודד רז
ביוגרפיה
רז ביים את הסרט התיעודי "מאני טיים" (50 דק', 2009), שמשודר ביס דוקו. הסרט צולם בברלין שבגרמניה ומספר על קבוצת סטודנטים ישראלים שמנסים "לעשות את הכסף הגדול" באמצעות מכירת ציורים מדלת לדלת.
דון פטרסון
מבקר הקולנוע ליאונרד מלטין כתב בספרו "Of Mice and Magic": "דון פטרסון היה הראשון מצוות ההנפשה של לאנץ שניסה לביים, והוא גילה כישרון רב במשימה זו. סרטיו הקצרים הם מהטובים ביותר של תחילת שנות ה-50, מציגים טיפול מיומן בדמויות ותזמון מהיר. בשנת 1952 הוא 'פיקח' על אחד מהסרטים המצוירים הטובים ביותר בכל הזמנים של וודי הנקר, 'Termites from Mars'".
עודד רז
ביוגרפיה
רז שימש כמפיק בפועל של סרט הקולנוע "פובידיליה", סרטם של יואב ודורון פז (2010), בכיכובם של אפרת בוימולד ועפר שכטר. היה עוזר במאי ראשון ב"שבע דקות בגן עדן", סרטו של עמרי גבעון (2010). הפיק את "מלח ים", סרטו של איתי לב (2012).
דון פטרסון
בשנת 1985, פטרסון זכה בפרס הזהב בטקס Motion Pictures Screen Cartoonists Awards.
עודד רז
ביוגרפיה
הוא עבד בעמותת לה"ב (לקידום הערכים בחברה) בפרויקט "קולנוער", במסגרתו עבד עם נוער בסיכון במקומות שונים בארץ וביים יותר מעשרה סרטים קצרים שעסקו בחיי הנוער ובמצוקות היום יומית שלהם.
דון פטרסון
פטרסון נפטר ב-12 בדצמבר 1998 בסנטה ברברה, קליפורניה, רק 14 ימים לפני יום הולדתו ה-89.
עודד רז
ביוגרפיה
הפיק עשרות פרומואים לערוץ 10, קשת, ערוץ הילדים, ולוגי.
חבריו חנן סביון (איתו למד בבית הספר היסודי והתיכון) וגיא עמיר יצרו את קומדיית המצבים "מה בכריש?" ופנו אליו לביים את הסדרה. "מה בכריש?", שודרה בערוץ הילדים (2010–2011) והפכה לתוכנית קאלט מצליחה מאוד ומשודרת בשידורים חוזרים גם שנים לאחר מכן.
בהמשך לשיתוף הפעולה בין רז לחנן סביון וגיא עמיר, ביים רז את קליפ הסדרה "עספור", את סרטוני הדמות שעלו לפני עליית הסדרה ואת סרטי ה"מאחורי הקלעים" שלה.
לפני צילומי העונה הראשונה של גאליס רז ביים עבור האתר ״וואלה!״ את סדרת הרשת ״UNDO״, בה ליהק לראשונה את השחקן נוה צור ומשם לקח אותו לשחק בתפקיד ״הוגו״ בסדרה ״גאליס״.
בשנת 2013 ביים רז את הסרט העלילתי בן השעה "שבעה ימים", שאת התסריט לו כתב במשותף עם רוית הכט. בסרט מככבות רוני הדר ומאיה גסנר, המגלמות שתי אחיות שנפגשות בשבעה על אמן, אחרי שנים רבות שלא היו בקשר. מות האם מאלץ אותן להכיר זו את זו מחדש ולהתמודד עם בעיות מן העבר. בסרט משחקים גם דור צויגנבום, דימה רוס, חנה ריבר, רבקה גור ובן אדם. זהו סרט עצמאי, במימון קרן מקור.
בשנת 2014 השתתף בסרט הדוקומנטרי ״גאליס - מבטו של במאי", בבימויו של אליאור סאסי.
בשנת 2014 ביים את הסרט "גאליס - המסע לאסטרה" המבוסס על רקע הסדרה "גאליס".
בשנת 2015 ביים את העונה השנייה של הדוקוריאליטי ״היחידה״ ששודרה בHOT.
בשנת 2016 חזר רז לשתף פעולה עם חבריו חנן סביון וגיא עמיר וביים את סרט הקולנוע ״מכתוב״ - קומדיית פשע ירושלמית. את הסרט כתבו ומככבים בו כשחקנים ראשיים חנן סביון וגיא עמיר. את הסרט הפיק אדר שפרן מפירמה פילמס שהפיק עבור רז גם את דרמת הטלוויזיה ״שבעה ימים״. בסרט משתתפים גם השחקנים יגאל נאור, איציק כהן, חן אמסלם, עדנה בליליוס, אנסטסיה פיין, אור בן מלך וגל אמיתי.
בשנת 2016 החל לביים את סדרת הפנטזיה לנוער "כדברא" שיצרה וכתבה מיכל קופר-קרן, ומשודרת בערוץ ניקלודיאון לצופי Yes במהלך 2017. לעונה הראשונה צולמו 50 פרקים; ב-2018 שודרה העונה השנייה בבימויו, המונה חמישים פרקים נוספים.
אלכסיי אנטרופוב
ביוגרפיה
אלכסיי נולד למשפחתו של פקיד ממשלתי שעבד בתעשיית נשק רוסית. לאחר 1739 היה חבר ב"צוות הציור" קיסרי בניהולו של איוואן וישניאקוב. כחבר בצוות אלכסיי השתתף בציורי הקיר של ארמון הקיץ, ארמון החורף, ארמון אניצ'קוב ומבנים אחרים בסנט פטרסבורג. הוא גם למד ציור דיוקנאות אצל צייר החצר לואי קרוואק מצרפת. בשנת 1749 קיבל אלכסיי את דרגת שוליית צייר ובסוף שנות ה-50 את דרגת אמן צייר.
עודד רז
ביוגרפיה
בשנת 2017 ביים את הסרט "מכתוב", הסרט הפך רשמית להצלחה הגדולה ביותר של הקולנוע הישראלי מזה שלושים שנה, עם מכירות של כ-570 אלף כרטיסים, יותר מכל סרט ישראלי אחר מאז "שתי אצבעות מצידון" ב-1986.
אלכסיי אנטרופוב
ביוגרפיה
בשנים 1752–1755, הוא עבד על עיטור הפנים בכנסיית סנט אנדרו בקייב. הוא פיקח על עיטור בפרסקו של האייקונים, הכיפות והקירות. הבולט מבין ציורי הקיר שלו בכנסייה הוא ציור ״הסעודה האחרונה״ במזבח של הכנסייה.
עודד רז
ביוגרפיה
בשנת 2018 החל לביים את סדרת הנוער "דאנסטורי" שיצרו וכתבו גל ורונית פרידמן. הסדרה משודרת בערוץ דיסני לצופי Yes במהלך 2018. לעונה הראשונה צולמו 40 פרקים, ולעונה השנייה צולמו 40 פרקים. הסדרה עוסקת בעולם הריקוד.
אלכסיי אנטרופוב
ביוגרפיה
מ-1755 עד 1757 עבד במוסקבה בציור פרסקו בארמון גולובקין. כאן הוא פגש את הנסיך איוואן שובלוב שתמך בעבודתו של אנטרופוב למשך שארית חייו.
עודד רז
ביוגרפיה
בשנת 2019 החל לביים את הסרט "הרפסודה". הסרט הופק על ידי חברת דורי מדיה דרסט, עמה רז שב לשתף פעולה, אחרי שעבד איתה בעבר על הסדרה "גאליס". את הסרט כתבו התסריטאים עמיקם קובנר ודניאל קוץ'. הסרט צולם באתרים שונים בישראל ובעיקר בחיפה וחלק משמעותי מהסרט צולם באולפן מיוחד באי מלטה, המיועד לצילומי פרויקטים שנעשים במים ומדמה ים. הסרט היה גם הניסיון המשחקי הראשון של אושיית הרשת אנה זק. הסרט עלה לאקרנים בקיץ 2021 וגם השתתף בפסטיבלים ברחבי העולם.
אלכסיי אנטרופוב
ביוגרפיה
מ-1757 עד 1759 חזר אנטרופוב לסנט פטרסבורג וקיבל הדרכה נוספת מצייר החצר פייטרו רוטרי מאיטליה.
עודד רז
ביוגרפיה
במהלך תקופת הקורונה ובהמשך לתוך 2021 ו-2022 רז ביים מספר פרקים של תוכנית הדוקו - סטנדאפ "רותם באה לבקר" עבור קשת 12 בהובלתה של רותם אבוהב.
אלכסיי אנטרופוב
ביוגרפיה
שנות ה-60 היו כנראה התקופה היצירתית ביותר של האמן. הוא צייר דיוקנאות רבים וטובים. איוואן שובלוב תכנן להעביר אותו למוסקבה, כדי שאנטרופוב יוכל ללמד אמנות באוניברסיטת מוסקבה. משום מה בוטלה התוכנית הזו ואנטרופוב במקום זאת קיבל את התפקיד בסינוד של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, שם הוא פיקח על ציור אייקונים, עיטר את הכנסיות, צייר דיוקנאות של אישים בכנסייה והדריך סטודנטים לאמנות. בין חניכיו היה דמיטרי לויצקי, שהתגורר בפועל בבית המורה שלו.
עודד רז
ביוגרפיה
בתחילת 2021 רז התחיל לעבוד על העונה השלישית של סדרת המתח "כפולים" של "קשת 12". רז ביים 8 פרקים בעונה הזו ועבד לראשונה עם היוצרת ליאורה קמינצקי והמפיקים איתן מנצורי ויונתן דובק מ"ספירו סרטים". העונה שודרה ב"קשת 12".
אלכסיי אנטרופוב
ביוגרפיה
בשנת 1762 הפך פיוטר השלישי מרוסיה לצאר החדש. עד מהרה הפך אנטרופוב לצייר האהוב עליו. במשך ששת החודשים של שלטונו של פיוטר השלישי, צייר אנטרופוב לפחות ארבעה דיוקנאות שלו. לאחר מרד בארמון, הקיסרית החדשה, יקתרינה השנייה לא אהדה את כישרונותיו של אנטרופוב. באותה תקופה, אמנים העדיפו שילובים רכים של צבעים. אנטרופוב העדיף את הסמלים המסורתיים ואת דיוקנאות הפרסונה, המבוססים על ניגודיות חדה של צבעים עם רקע כהה.
עודד רז
חיים אישיים
עודד רז נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בתל אביב.
אלכסיי אנטרופוב
ביוגרפיה
בשנת 1789 הקריב אנטרופוב קורבן אישי, והעביר את ביתו היחיד למחלקת החינוך עבור ייסוד בית ספר חופשי שם.
בשנת 1795 מת אנטרופוב ונקבר בבית הקברות לזארבסקו במנזר אלכסנדר נייבסקי בסנקט פטרבורג.
אסאטה שאקור
אסאטה אולוגבלה שאקור (באנגלית: Assata Olugbala Shakur; נולדה ב-16 ביולי 1947 כג'ואן דברה ריימונד – ידועה גם בשם משפחתה לאחר הנישואים: צ'סימארד) היא פעילה אפרו-אמריקאית, חברה במפלגת הפנתרים השחורים (BPP), ובצבא השחרור השחור (BLA), אשר הורשעה ברצח, נמלטה לקובה ובה קיבלה מקלט מדיני.
ב-1977 הורשעה שאקור ברצח שוטר ופציעת שוטר אחר במהלך אירוע ירי בניו ג'רזי ב-1973. ישבה בכלא במהלך רוב שנות ה-70, עד שנמלטה ב-1979. לאחר מספר שנים במנוסה, הגיעה לקובה ב-1984, שם קיבלה מקלט מדיני, וממשיכה להתגורר שם מאז. ב-2 במאי 2005 הכריזה הבולשת הפדרלית עליה כטרוריסטית מקומית (אמריקאית) והציעה פרס של מיליון דולר על סיוע בלכידתה. ב-2 במאי 2013 הכניסה אותה הבולשת הפדרלית לרשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר, והיועץ המשפטי של מדינת ניו ג'רזי הוסיף עוד מיליון דולר לפרס על ראשה. היא האישה הראשונה להתווסף לרשימת הטרוריסטים המבוקשים ביותר.
נעוריה ותחילת הפעילות הפוליטית
שאקור השתתפה במגוון פעילויות פוליטיות בעת לימודיה לתואר, כולל הפגנות נגד מלחמת וייטנאם, שביתות נגד העלאת מחירי שכירות, ופעולות נגד גזענות ואפליה. שאקור נעצרה על ידי המשטרה בפעם הראשונה ב-1967, כאשר היא ועוד כמאה סטודנטים חסמו את הכניסה לבניין במכללה. שאקור וחבריה הפגינו נגד היעדר קורסים בלימודי שחורים בתוכנית הלימודים, וכן היעדרם של חברי סגל שחורים.
בזמן לימודיה, ב-1967, נישאה ללואיס צ'סימארד (Louis Chesimard). השניים נפרדו כעבור שנה, ובאוטוביוגרפיה שלה ייחסה שאקור את הפרידה לחוסר הסכמה לגבי תפקידי מגדר.
לאחר סיום לימודיה בגיל 23, החלה בפעילות בארגון רדיקלי בשם הפנתרים השחורים. שאקור הפכה לאחת ממנהיגי התא בהארלם. היא עזבה את הארגון בעקבות התנהגות שהגדירה כ"מצ'ואיסטית" בארגון הפנתרים השחורים, ומה שלדבריה היה אי-התמקדות בהיסטוריה שחורה:
באותה שנה, שינתה את שמה לאסאטה (זו שנאבקת, שם מערב אפריקאי שמקורו בשם הערבי עאישה) אולוגבלה (אוהבת העם, בשפת היורובה) שאקור (זו שמכירה תודה, בערבית), והצטרפה לצבא השחרור השחור, ארגון רדיקלי אשר מטרתו הייתה "להילחם בעד העצמאות וההגדרה העצמית של אנשים ממוצא אפריקאי בארצות הברית". ב-1971 הצטרפה שאקור לרפובליקת אפריקה החדשה, ארגון שמאל רדיקלי שמטרתו להקים מדינה עצמאית שרוב אוכלוסייתה שחורה מהמדינות אלבמה, ג'ורג'יה, קרוליינה הצפונית, לואיזיאנה ומיסיסיפי.
האשמות ומצוד
באפריל 1971 נורתה שאקור בבטנה, בעת מאבק עם גבר במלון במנהטן. על פי דו"ח המשטרה, שאקור דפקה על דלתו כשבידה אקדח ודרשה ממנו כסף, ובמהלך מאמציו להגן על עצמו, היא נורתה. היא נעצרה באשמת ניסיון שוד, תקיפה והחזקת נשק קטלני ללא רישיון. שאקור שוחררה בערבות. ב-1987 אישרה שאקור בראיון כי לאירוע היה קשר לסמים, אך סירבה לפרט.
היא הייתה החשודה העיקרית בשוד בנק בקווינס באוגוסט 1971, ובדצמבר הואשמה בזריקת רימון על מכונית משטרה. יצאה התראה לגביה ב-13 מדינות, שהיא נדרשת לחקירה. בהמשך גם חיפשו את שאקור לתחקור בהקשר לירי בשוטר בברוקלין ובשני מקרי שוד נוספים ב-1972. הזיהויים של שאקור נעשו מצילומים של ה-FBI.
בסוף 1972, התנהל מצוד רב-מדינתי כנגד שאקור, שנחשדה בהשתתפות בסדרת שודים ורצח של שוטרים בניו יורק. הבולשת פרסמה פוסטר של חשודים במארב בו נורו ארבעה שוטרים, שכלל את שאקור. לדבריו של רוברט דיילי, סגן הנציב של משטרת ניו יורק, שאקור הייתה "המבוקשת האחרונה, הנשמה של הכנופיה, האמא תרנגולת שליכדה אותם, דאגה שיישארו בתנועה, ודאגה שימשיכו לירות".
ביוני 1973 הגיע המצוד לשיאו, עם הודעות יומיות מהבולשת לכוחות משטרה אזוריים ולתקשורת לגבי הסטטוס של שאקור ושל ההאשמות נגדה. המבצע של הבולשת התמקד בכל הפעילים הבולטים של ה-BLA, ושאקור ואחרים האשימו את הבולשת בכך שייחסו לשאקור כל פשע בחוף המזרחי של ארצות הברית שהייתה מעורבת בו אישה שחורה, וכן כל תקרית שהיה נדמה שאישה הייתה חלק ממנו. למעשה, לאחר שנעצרה, לא הואשמה שאקור באף אחד מהפשעים שיוחסו לה ובעבורם החל המצוד מלכתחילה.
שאקור ואחרים טוענים שהיא היוותה מטרה למדור COINTELPRO, התוכנית לסיכול ריגול של ה-FBI, בשל חברותה בארגוני כוח שחור. באופן ספציפי, קיימות ראיות במסמכי FBI לפיהם מבצע CHESROB הוקם במיוחד "כדי לקשר את ג'ואן צ'סימארד (אסאטה שאקור) לכל מעשה שוד או פשע אלים שהייתה מעורבת בו אישה שחורה בחוף המזרחי". אף על פי שמבצע CHESROB נקרא על שמה של שאקור, הוא לא הוגבל אליה, והוחל גם על פעילים שחורים אחרים.
הירי בניו ג'רזי
ב-2 במאי 1973, נעצרו אסאטה וחבריה לארגון BLA, זייד מליק שאקור וסונדיאטה אקולי, על ידי השוטרים ג'יימס הארפר וורנר פורסטר, בעת שנסעו בכביש האגרה של ניו ג'רזי סמוך לעיירה איסט ברנסוויק, בשל פנס אחורי לא תקין ונסיעה מעט מעל למהירות המותרת. במשפט של שאקור, הושמעו הקלטות של שיחות הרדיו של הארפר עם יומנאי המשטרה, בהם הוא מתאר את תוכניותיו לעצור את הרכב. אקולי נהג במכונית בת שתי הדלתות, שאקור ישבה מצד ימין מקדימה, וזייד מליק שאקור בכיסא האחורי בצד ימין. השוטר ביקש מהנהג, אקולי, לצאת מהרכב ותחקר אותו מאחורי הרכב.
בשלב זה של העימות בין השוטרים לחברי ארגון ה-BLA, העדויות סותרות. אך בסוף המאורע, נורה פורסטר למוות משני כדורים שנורו לראשו מהנשק שלו, זייד שכב ירוי למוות על הכביש, ואסאטה והארפר נפצעו מירי.
על פי הדיווחים הראשונים של המשטרה, אחד או יותר מהנוסעים ברכב פתחו ביריות לעבר השוטרים, ופורסטר ירה בחזרה ארבע פעמים לפני שספג בעצמו ירי קטלני. במשפטו של אקולי, הארפר העיד כי היריות התחילו כמה שניות לאחר שפורסטר הגיע למקום בניידת שלו. אך במשפט של אסאטה הוא טען שפורסטר ניגש לרכב העצור, והוציא מהמושב אקדח סמי-אוטומטי ומחסנית, והראה אותם להארפר. השוטרים הורו לזייד מליק שאקור ואסאטה שאקור לשים את ידיהם על ברכיהם ולא לזוז, ואז אסאטה שלפה אקדח שהיה טמון סמוך לקרסולה, וירתה בפורסטר בכתפו, ואז הלה הסתתר מאחורי הניידת שלו. מאוחר יותר, חזר בו הארפר מגרסה זו. בעת חקירתו על ידי התובע, הוא סיפר שהוא ראה את פורסטר נופל בדיוק באותו זמן שהוא ירה באסאטה וזו נפלה פצועה. הארפר העיד כי אקולי ירה בפורסטר באקדח .38 סמי-אוטומטי, ואז "הוציא אותו להורג" בשתי יריות לראשו מאקדחו שלו. על פי דיווחי משטרת ניו ג'רזי, נמצאו בזירה שני אקדחים חצי-אוטומטיים שהתבצע ירי מהם.
לדברי משטרת ניו ג'רזי, אסאטה הייתה בדרכה לבולטימור כדי לחבור לתא של ה-BLA, ושהיו איתה במכונית "רשימת מטרות". לדבריה של שאקור, היא הייתה בדרך לבולטימור כדי להתחיל עבודה חדשה בבר.
אסאטה, שהייתה במצב קשה עם פצעי ירי בשתי זרועותיה ובכתפה, הועברה לבית חולים קרוב תחת שמירה. היא עברה חקירה בידי המשטרה כשהיא במיטת בית החולים, ושם גם נערך ההליך המשפטי של הקראת כתב האישום נגדה. אסאטה ועורכי דינה טענו שהיא לא קיבלה במהלך שהותה בבית החולים טיפול רפואי נאות, ובעקבות עתירה של פרקליטיה, היא הועברה לבית חולים אחר, וכעבור מספר שבועות החלימה מספיק ושוחררה ל"בית עבודה" מטעם מחוז מידלסקס.
האשמות פליליות והליכים משפטיים
בין השנים 1973 ל-1977, הואשמה שאקור 10 פעמים בבתי משפט בניו יורק ובניו ג'רזי, ועברה 7 משפטים פליליים. היא הואשמה בשני סעיפים של שוד בנק, בחטיפת סוחר סמים מברוקלין, בניסיון לרצח של שני שוטרים מקווינס במהלך מארב כושל בינואר 1973, ובעוד שמונה סעיפים פליליים במסגרת האירוע בכביש האגרה בניו ג'רזי. מתוך הליכים אלה, זוכתה שאקור בשלושה משפטים, משפט אחד נפסל לאחר שחבר המושבעים לא הצליח להסכים על פסיקה, הליך נוסף נפסל בשל הריונה של שאקור, משפט אחד הועבר למחוז אחר, ובמשפט אחד היא הורשעה. שלוש האשמות פליליות נדחו על ידי שופטים ללא משפט.
שינוי מקום משפט הירי בניו ג'רזי
השופט ליאון ג'רופסקי הורה על העברת המשפט מחוץ למחוז מידלסקס באומרו שהיה בלתי אפשרי למצוא שם חבר מושבעים שיוכל להתחייב להחלטה ללא משוא פנים, כנדרש. סקר שנערך במחוז אישש את דבריו, והראה ש-70% מהתושבים האמינו באשמתה של שאקור.
פסילת משפט שוד הבנק בברונקס
בדצמבר 1973, עמדה שאקור למשפט יחד עם קמאו סדיקי על שוד בנק בברונקס שנה קודם לכן, בו נשדדו 3,700 דולר. בשל כתב האישום על רצח שכבר הוגש בניו ג'רזי, ביקשו פרקליטיה הארכה של שישה חודשים. השופט לי פ. גאליארדי דחה את עתירתם, וגם עתירה לערכאה גבוהה יותר נדחתה. במחאה, עורכי הדין עמדו בשתיקה בבית המשפט, ושני הנאשמים ניהלו בעצמם את הגנתם. שבעה חברי BLA נוספים הועמדו למשפט על ידי התובע המחוזי יוג'ין גולד על שורת מעשי השוד שאירעו באותו יום, ואשר היו, לדברי התובע, "מהשורה הראשונה" של BLA, כפי שדווח מחקירה שארכה שנה.
התביעה זימנה למשפט ארבעה עדים: אייבון וייט וג'ון ריברס, שני גברים שהואשמו אף הם בשוד, הודו באשמה, ואשר הובטח להם שחרור מלא בתמורה לעדותם נגד שאקור וסדיקי, וכן הכספר ומנהל הבנק. וייט וריברס העידו כי שאקור שמרה על אחת הכניסות לבנק כשהיא חמושה באקדח, ושסדיקי היה בעמדת תצפית במשך השוד, ונהג ברכב המילוט. השניים לא עברו חקירה צולבת בשל אי שיתוף הפעולה של הפרקליטים במהלך המשפט. אוולין ויליאמס, דודתה של שאקור ואחת מפרקליטיה, אף הואשמה בבזיון בית המשפט כאשר יצאה מן האולם בכעם לאחר שעוד בקשה שלה, מתוך שורה של בקשות, נדחתה על ידי בית המשפט. בינתיים, המשפט נדחה למספר ימים כששאקור אובחנה עם דלקת קרום הריאה.
במהלך המשפט, הוצאו הנאשמים מספר פעמים מן האולם בעקבות תלונות והפרעות שצעקו לעבר השופט גליארדי, והוכנסו למתקן הסגר שהוקם במבואה. מן ההתקן, הם הקשיבו לתהליכים המתנהלים בדברם ברמקולים. שניהם נקנסו מספר פעמים על ביזיון בית המשפט, ואף הורחקו לגמרי מבית המשפט, והמשפט המשיך ללא נוכחותם.
גיהנום על גלגלים
גיהנום על גלגלים (באנגלית: Hell on Wheels) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-קנדית מסוגת המערבון העוסקת בבניית מסילת הברזל הטרנס-יבשתית הראשונה ברחבי ארצות הברית. הסדרה שודרה בארצות הברית ובקנדה בערוץ הכבלים AMC, מ-6 בנובמבר 2011 עד 23 ביולי 2016 ורצה במשך 5 עונות ו-57 פרקים.
אסאטה שאקור
פסילת משפט שוד הבנק בברונקס
פרקליטו של סדיקי, רוברט בלום, ביקש שהמשפט יבוטל בעקבות הגילוי שאחד מהנאשמים המקוריים בתיק הפך לעד מטעם המדינה, ולא התקבלה הודעה בעניין, וכשבקשה זו נדחתה, הוא ביקש הארכה של המשפט. השופט הורה לעדי המדינה שלא לציין את הקשרים של שאקור וסדיקי ל-BLA, כ"לא רלוונטיים". בעת דיוניהם, ביקש חבר המושבעים לשאול את הנאשמים שאלות, ואף ביקש לדעת כמה זמן ניתן להגנה להתכונן למשפט, אך השופט לא התיר את השאלות, והודיע לחבר המושבעים שאין זה עניינם. כתוצאה, לא הצליח חבר המושבעים להגיע להחלטה פה אחד, והמשפט נפסל.
גיהנום על גלגלים
הסדרה, הכוללת את אנסון מאונט, קולם מיני, קומון ודומיניק מקליגוט בתפקידים ראשיים, מתארת את רכבת יוניון פסיפיק ופועליה, שכירי חרב, נשים בזנות, מודדים ואחרים שחיו, עבדו ומתו במאהל הנייד, שנקרא " גיהנום על גלגלים", שנעו בעקבות מסילת הברזל מערבה על פני המישורים הגדולים.
אסאטה שאקור
משפט חוזר, שוד הבנק בברונקס
התביעה ערכה משפט חוזר נגד שאקור וסדיקי. במהלך בחירת חבר המושבעים ביקשה ויליאמס להשתחרר מתפקידה כבאת כוחה של שאקור, מכיוון שהשתיים לא הסכימו לגבי אסטרטגיית המשפט. השופט במשפט זה – ארנולד באומן – לא התיר לה לפרוש מייצוג, אך הורה לעורך דין נוסף, הווארד ג'ייקובס, לנהל את הגנתה של שאקור בפועל. שאקור שוב הוצאה מאולם המשפט בעקבות ויכוח עם ויליאמס, וסדיקי יצא יחד איתה, ובחירת המושבעים המשיכה בלעדיהם. תהליך הבחירה לקח יחסית הרבה זמן, 60 מושבעים פוטנציאלים נדחו עד ששנים עשר נבחרו. לאחר סיום התהליך, הורשתה ויליאמס לפרוש מהמשפט, ושאקור ייצגה את עצמה בסיועה של עורכת הדין והפעילה השחורה פלורנס קנדי. במשפט, וייט העיד שהיו שישה שודדים שהסוו את עצמם כדי למנוע זיהוי, וזיהה בצילום חצי ראש מוסתר חלקית כראשה של שאקור. קנדי התנגדה לזיהוי זה, בטענה כי התובע הפדרלי, פיטר טרובנר, הציע קודם לכן להסכים מראש ששאקור אינה מופיעה באף אחת מהתמונות. אף על פי שגם וייט וגם ריברס העידו ששאקור לבשה סרבל לבן במהלך השוד, הדמות שזוהתה על ידי וייט בצילום לבשה ז'קט. ההגנה ניסתה לקעקע את אמינותו של וייט על סמך העובדה שאושפז במשך שמונה חודשים בבית חולים פסיכיאטרי לחולי נפש קרימינליים, ב-1968. אך וייט טען שזייף את מחלת הנפש שלו (בכך שטען שהוא אללה) כדי להימנע ממאסר בבית כלא.
שאקור ניהלה בעצמה את החקירה הנגדית של וייט, וגרמה לו להודות שהוא היה מאוהב בה, ושהיא לא נענתה לחיזוריו. באותו יום, אחד המושבעים שנמצא מנמנם לעיתים קרובות במהלך המשפט, הוחלף במושבע אלטרנטיבי. כמו במשפט הראשון, הנאשמים הוצאו מן האולם תכופות. בסוף, חבר המושבעים זיכה את שניהם, ובכך הצטרפו לארבעת הנאשמים הקודמים שנשפטו וזוכו, ביניהם לואי צ'סימרד, בעלה לשעבר של שאקור. שישה מושבעים שהתראיינו אמרו שהם לא האמינו לעדי התביעה. שאקור מיד הוחזרה למעצר בניו ג'רזי, כדי להמתין למשפט הבא בעניין הירי בניו ג'רזי.
גיהנום על גלגלים
הסדרה נוצרה והופקה על ידי ג'ו וטוני גייטון, ופותחה על ידי Endemol USA, בפיקוחו של ג'רמי גולד, והופקה על ידי Entertainment One ו-Nomadic Pictures. ב-2012, AMC הודיעה כי היוצרים ג'ו וטוני גייטון כבר לא מעורבים יותר בהפקת הסדרה. ב-12 בדצמבר 2012, AMC הודיעה כי התסריטאי ג'ון וירת' ישמש כיוצר לעונה השלישית.
אסאטה שאקור
פסילת משפט הירי בניו ג'רזי
השופט ג'ון א. בכמן שמע את משפט הירי בניו ג'רזי במחוז מידלסקס, וחבר המושבעים נבחר מהמחוז השכן, מחוז מוריס, בו האוכלוסייה השחורה הייתה קטנה. בטענה שזה יגרום הטיה בלתי חוקית, שאקור ביקשה להעביר את המשפט לבית משפט פדרלי, אך נדחתה.
אקולי ושאקור היו אמורים להישפט יחדיו, אך ההליכים בדברם פוצלו לפני סיום בחירת המושבעים בשל הריונה של שאקור, והמשפט שלה נפסל מחשש שתפיל כאשר אושפזה בבית החולים ב-1 בפברואר 1974.
גיהנום על גלגלים
תקציר עלילה
חייל הקונפדרציה לשעבר קאלן בוהאנן רוצה לנקום את אונס ומותה של אשתו האהובה על ידי מעקב והרג חיילי צבא האיחוד שעשו זאת. כוונה זו מובילה אותו לנברסקה, לאחד מאתרי הבנייה של מסילת הברזל הטרנס-יבשתית.
אסאטה שאקור
ביטול האשמת ניסיון לרצח
שאקור הועברה לניו יורק ורק בנובמבר 1974 הגיע המקרה בפני שופט, ובינתיים שאקור ישבה בכלא. השופט דחה את ההאשמות נגדה, בקביעה כי אין זה מן הצדק שתשב שנה בכלא בהמתנה למשפט כאשר אין ביד התביעה ראיות מספקות בידה.
משפט בגין חטיפה
בינתיים, במאי 1974, הואשמה שאקור, יחד עם רונלד מאיירס, בחטיפת הברמן ג'יימס א. פרימן במהלך שוד. על פי התביעה, השניים נכנסו לבר בברוקלין חמושים ברובים ואקדחים, לקחו $50 מהקופה, וחטפו את פרימן, כשהם משאירים פתק הדורש כופר בסכום $20,000 מבעל המקום. פרימן, על פי הדיווח, נמלט מהם ללא פגע. שאקור ייצגה את עצמה, והיא ומאיירס זוכו מכל ההאשמות נגדם ב-19 בדצמבר 1975.
משפט שוד הבנק בקווינס
במשפט, עובד בנק אחד העיד ששאקור הייתה בין השודדים, אך שלושה אחרים הביעו אי ודאות. התביעה הציגה לעדים צילומי אבטחה מהבנק של ארבעה מתוך ששת השודדים, וטענו שדמות אחת היא שאקור חובשת פאה. באחת מהליכי הביניים, ה-FBI קיבלו רשות משופט לכפות על שאקור להצטלם עבורם באמצעות הפעלת כוח; שאקור מתארת באוטוביוגרפיה שלה כיצד חמישה מארשלים התקילו אותו לרצפת אולם המשפט, בעוד עורכת דינה ויליאמס מדקלמת ומתארת את הקורה, כדי שייכנס לפרוטוקול הדיון. שופט אחר, מאוחר יותר, קבע שזכויותיה של שאקור הופרו, ולכן פסל את התמונות כראיות. חבר המושבעים ביקש לראות את כל הצילומים הקיימים מהבנק, והחליטו שהדמות בצילום אינה שאקור.
שאקור זוכתה שבע שעות לאחר התדיינות של חבר המושבעים, ומיד הוחזרה לכלא בניו ג'רזי כדי לעמוד למשפט בשל הירי בכביש האגרה. היא הייתה היחידה מבין ששת החשודים להגיע להישפט: אנדרו ג'קסון ושניים אחרים הודו באשמה במסגרת עסקאות טיעון, חשוד נוסף נהרג בתקרית ירי בפלורידה בדצמבר 1971, והאחרון לא נתפס על ידי הרשויות בעת המשפט של שאקור.
המשפט המחודש בעניין הירי בניו ג'רזי
שאקור עתרה לבית המשפט להעביר את ההליכים לבית המשפט הפדרלי, בגין פרסום יתר של המקרה בתקשורת המקומית. בית המשפט הפדרלי דחה את עתירתה, וכן דחו את בקשתה למניעת קיום ההליכים בימי שישי, יום הקודש של האסלאם האפרו-אמריקאי.
המשפט ארך תשעה שבועות, וסוקר רבות בארצות הברית ואף בעולם. כל יום במהלכו הפגינו מאות פעילי זכויות אזרח מחוץ לבית המשפט.
מספר עתירות של ההגנה נדחו על הסף, כולל דרישה לפסול את המשפט בשל התנהלות התובע, וכן בקשה לזמן כעדים את מנהל ה-FBI, סנאטור ממדינת ניו יורק פרנק צ'רץ', ועוד מספר בכירי אכיפת חוק פדרליים ומדינתיים. העתירה הזו גם ביקשה המצאת תזכירים, הקלטות, מסמכים, וצילומים בנוגע לפעילות COINTELPRO בין השנים 1970–1973, וגם בקשה זו נדחתה.