cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מינג-נה ון
קריירה
החלה את קריירת המשחק בהופעות קטנות בקולנוע, בסרטים "גשם ללא רעם" ו"סטריט פייטר". ב-1998 דיבבה את הדמות פא מולאן בסרט האנימציה "מולאן", ולאחר מכן בהמשכו "מולאן 2" (2004). בשנת 2020 זכתה להופעת קמע בחידוש לסרט "מולאן" בגרסת הלייב-אקשן.
בין השנים 2013 - 2020 גילמה בסדרת האקשן "סוכני " של רשת ABC את הסוכנת מלינדה מיי.
בשנת 2019 קיבלה את תואר אגדת דיסני, עבור תרומתה לחברת וולט דיסני. בדצמבר 2021, היא נכללה ברשימת פרס 100 נשים של ה-BBC (אנ'). בשנת 2022, קיבלה ון כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד עבור תרומתה לתעשיית הטלוויזיה, לצד יואן מקגרגור וקארי פישר.
נחל עכברה
נַחַל עַכְּבָּרָה הוא נחל אכזב בגליל העליון, שראשיתו במורדות הדרומיים של הר כנען, ברום של כ-850 מטרים מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל עמוד, בסמוך לכביש 85.
באפיק הנחל מספר מעיינות, ובהם "עין רזים", "עין הדס", "עין ינאי" ו"עין סלע".
מרטין לופז זוברו
מרטין לופז זוברו (באנגלית: Martin López-Zubero; נולד ב-23 באפריל 1969) הוא שחיין עבר אמריקאי-ספרדי שהתחרה עבור ספרד. הוא אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם שהתמחה בסגנון גב.
ביוגרפיה
מרטין לופז זוברו נולד בג'קסונוויל שבפלורידה. משפחתו בעלת אזרחות כפולה אמריקאית ספרדית. השחייה הייתה במרכז החיים של משפחת זוברו. כבר בגיל 11 הוא ראה את דוד, אחיו הבכור, זוכה במדליית ארד באולימפיאדת מוסקבה (1980) במשחה ל-100 מטר פרפר. אחותו ג'ולי הייתה שחיינית אולימפית שייצגה את ספרד. הוא התאמן תחת הדרכתו של המאמן גרג טרוי בתקופת לימודיו בבית ספר בולס, (קולג' בינלאומי מפורסם ששחו בו אלופים אולימפיים רבים בשחייה כמו: טרינה ג'קסון, דייוויד לארסון, אנתוני נסטי, פרד טיילר ואשלי ויטני). ותחת הדרכתם של רנדי ריס וסקיפ פוסטר כשלמד באוניברסיטת פלורידה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון שבגרמניה בשנת 1989 הוא זכה במדליית זהב ב-100 מטר גב (56.44 שניות) מאית לפני סרגיי זאבולוטנוב מברית המועצות ומקום חמישי ב-200 מטר גב (2:02.31 דקות), ראשון סיים סטפאנו באטיסטלי מאיטליה (1:59.96 דקות).
באולימפיאדת סיאול (1988) שחה זוברו חמישה משחים. הוא סיים במקום 11 במשחה ל-200 מטר גב הבתוצאה של 2:03.70 דקות. בשלב המוקדמות הוא שחה מהר יותר (2:03.33 דקות). במקום 23 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.06 שניות, במקום 31 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.52 דקות, במקום 27 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:35.68 דקות ובמקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:49.47 דקות, זמנו כשחיין ראשון בגב היה 58:05 שניות.
אלוף עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת' שבאוסטרליה בשנת 1991 זכה זוברו בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.52 דקות לפני באטיסטלי (1:59.98 דקות) וסלקוב (2:00.33 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.61 שניות אחרי המנצחים ג'ף ראוס מארצות הברית (55.23 שניות) ומארק טוקסברי מקנדה (55.29 שניות). בנוסף הוא מסיים במקום השביעי ב-4x100 מטר מעורב (3:45.19 דקות) אחרי המנצחים מארצות הברית (3:39.66 דקות).
שיאן עולם
ב-13 באוגוסט 1991 בפורט לודרדייל קבע זוברו לראשונה במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 1:57.30 דקות, שיפור לשיאו בן ה-6 שנים של איגור פוליאנסקי מברית המועצות והיה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-1:58.0 דקות,
לאליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, בירת יוון, ב-18 באוגוסט אותה שנה הגיע זוברו כשיאן עולם טרי וזכה בשלוש מדליות. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב (55.30 שניות) לפני דירק ריכטר מגרמניה (56.04 שניות) ובמשחה ל-200 מטר גב (1:58.66 דקות) לפני ולדימיר סלקוב מרוסיה וריכטר (2:00.18 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר (54.30 שניות) אחרי ולדימיר קוליקוב מרוסיה (54.22 שניות).
שלושה חודשים מאוחר יותר, ב-23 בנובמבר אותה שנה שיפר זוברו במשחה ל-200 מטר גב את השיא העולמי שוב כשקבע זמן של 1:56.57 דקות בטסקלוסה, אלבמה שיא שהחזיק מעמד 8 שנים.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה זוברו במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 1:58.47 דקות, לפני סלקוב (1:58.87 דקות) ובאטיסטלי (1:59.40 דקות). הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.96 שניות אחרי טוקסברי המנצח שקבע שיא אולימפי חדש (53.98 שניות), ראוס (54.04 שניות) ודייוויד ברקוף האמריקאי (54.78 שניות). הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר (54.19 שניות) המנצח היה פאבלו מוראלס מארצות הברית (53.32 שניות). במוקדמות זמנו היה 54.04 שניות, תוצאה שהייתה מדרגת אותו במקום חמישי. בנוסף, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.34 דקות), במוקדמות (2:03.07 דקות) וכן מקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:44.12 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד שבבריטניה בשנת 1993 זכה זוברו בשתי מדליות. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 55.03 שניות, לפני סלקוב (55.58 שניות) ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.51 דקות, אחרי סלקוב (1:58.09 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא שבאיטליה בשנת 1994 זכה זוברו בשתי מדליות. במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.17 שניות לפני ראוס (55.51 שניות) וטמש דויטש מהונגריה (55.69 שניות) ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:58.75 דקות, אחרי המנצח סלקוב (1:57.42 דקות) ולפני רויס שארפ מארצות הברית (1:58.86 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום שמיני במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של (3:45.33 דקות) אחרי המנצחים מארצות הברית (3:37.74 דקות).
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בסנקט פטרבורג, ברוסיה בשנת 1994 זכה זוברו בשתי מדליות זהב במשחים ל-100 מטר גב ול-200 מטר גב.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 זכה זוברו בפעם הרביעית במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.71 שניות, לפני השחיין איתן אורבך מישראל (55.88 שניות) וסלקוב (55.97 שניות).
בשנת 1998 סיים זוברו את לימודיו באוניברסיטה עם תואר בבריאות. הוא עוזר מאמן ראשי בבית ספר בולס בו למד וזכה לתואר מאמן השנה לגילאים בפלורידה על ידי איגוד מאמני השחייה האמריקאי ב-1998, 1999 וב-2002.
שיקום הצבא המצרי לאחר מלחמת ששת הימים
במהלך מלחמת ששת הימים הוכה צבא מצרים פיזית ומוראלית באופן קשה. ההנהגה המצרית שהייתה המומה מתוצאות המלחמה, חששה מעימות נוסף מול צה"ל ופנתה מיד לאחר המלחמה לברית המועצות בבקשה לסיוע דחוף ברכש אמצעי לחימה, סיוע כלכלי ובליווי הליכי השיקום. המאמץ המצרי האדיר והנכונות של הסובייטים לסייע איפשרו את החזרת הפסדי חיל האוויר המצרי כבר בדצמבר 1967, חצי שנה בלבד לאחר המלחמה ואת הפסדי כוחות היבשה במהלך שנת 1968.
רקע
צבא מצרים שאותו טיפח הנשיא גמאל עבד אל נאצר, והיה מושא לגאווה לעם המצרי, ספג אבדות כבדות והושפל במלחמת ששת הימים. כבר ביומה הראשון של המלחמה הושמד רוב חיל האוויר המצרי במבצע מוקד ושדות התעופה הצבאיים המצריים החשובים הושבתו. עד סוף המלחמה איבדו המצרים כ־85% ממטוסיהם (רובם בעודם על הקרקע). כוחות היבשה המצריים הגדולים שנפרשו בחצי האי סיני בתקופת ההמתנה הובסו בסדרה של קרבות בזק והוכו גם על ידי חיל האוויר הישראלי שנהנה משליטה אווירית מוחלטת בכל זירות הלחימה. לאחר שנשברו היחידות המצריות הקרקעיות בקרבות, החלה מנוסה המונית בלתי מאורגנת של חיילים מצריים מערבה לעבר תעלת סואץ כשהם משאירים אחריהם את ציודם. לאחר הפסקת האש הדיח נשיא מצרים את הרמטכ"ל המצרי, עבד אל-חכים עאמר ועימו את הקצונה הבכירה של הצבא. במצרים הפגועה שלאחר המלחמה עלה החשש שישראל תנצל את חולשתה של מצרים ותצלח את התעלה מערבה לעומק מצרים. לפיכך קם צורך דחוף לשקם את הצבא המצרי.
שיקום הצבא המצרי
בסמוך לאחר המלחמה פנה נאצר לברית המועצות בבקשה לסיוע דחוף בשיקום הצבא. הסובייטים, ששאפו להרחיב את השפעתם במזרח התיכון ודחיקת ההשפעה של המערב, ראו בתבוסה המצרית הזדמנות והביעו נכונות רבה בשיקום הצבא והכלכלה המצרית. כשבועיים לאחר המלחמה, ב-20 ביוני 1967 הגיע למצרים הנשיא הסובייטי פודגורני בעצמו כשהוא מלווה בסגן שר ההגנה המרשל מאטוויי זכארוב וצוות של 91 יועצים. הסובייטים קיימו סדרה של פגישות עם עמיתיהם המצרים ובקשו ללמוד את צורכיהם. ב-22 ביוני התקיימה ישיבה בראשות המרשל זכרוב והרמטכ"ל המצרי מוחמד פאוזי. בישיבה נדון בפירוט רב ובאריכות מצב הצבא המצרי. פאוזי טען בישיבה שהסובייטים אינם מעמידים לרשות מצרים את הנשק החדיש ביותר שברשותם וזאת בניגוד לארצות הברית שמוכרת לישראל את הנשק החדיש ביותר. טיעון זה הושמע פעמים רבות על אף שצה"ל לא הצטייד בנשק אמריקאי באותה העת זולת אמל"ח הגנתי מועט. זכרוב טען לעומת זאת כי הנשק הסובייטי איכותי וכי גם הישראלים עצמם חיוו דעתם על איכותו הטובה. לדעתו מצב הצבא הירוד נובע מרמת הכוחות המצריים ולכן דרושה השקעה בהכשרה. פאוזי העביר לעמיתו הסובייטי רשימת נשק וציוד שצבא מצרים זקוק לשיקומו ובנוסף ביקש הרחבה משמעותית של מספר היועצים הסובייטים כך שיוצבו גם בגדודים ובעיקר בחיל האוויר וביחידות ההגנה האווירית המצרית. ב-29 ביוני בישר זכארוב לפאוזי כי רשימת הדרישות של מצרים אושרה על ידי הגורמים המוסמכים בברית המועצות.
בשלב ראשון סיפקה ברית המועצות כמות עצומה של נשק חדיש בדרך הים והאוויר. בתוך חודשים אחדים הועברו 321 מטוסי ירוט החדישים מדגם מיג 21, 93 מטוסי תקיפה מדגם מיג 17. הסובייטים רתמו למאמץ גם מדינות עמיתות מהגוש הקומוניסטי. מטוסי מיג 17 נוספים נשלחו מגרמניה המזרחית, פולין ויוגוסלביה. בנוסף הגישה ברית המועצות סיוע כלכלי והעבירה למצרים מאה אלף טון חיטה מיד לאחר המלחמה והמשיכה במשלוחי חיטה נוספים גם בשנת 1968. סין העבירה גם היא 150 אלף טון חיטה ופולין סייעה בהלוואות של מטבע חוץ בריבית נמוכה.
שלב שני של השיקום היה שלב קליטת הנשק, הכשרת יחידות מצריות והקמת קו הגנה לאורך תעלת סואץ שהייתה למעשה קו הגבול החדש בין מצרים לישראל. לצורך כך שלחו הסובייטים כ־1,200 יועצים ומדריכים שסייעו בתכנון ובהקמה של מערכי ההגנה מצידה המערבי של תעלת סואץ ומדריכים לקליטה מואצת של הציוד החדיש. עד סוף שנת 1967 סיים צבא מצרים לאייש קו הגנה בצידה המערבי של התעלה שכלל חמישה גדודי חי"ר ושני גדודים משוריינים. כמפקד החזית מונה אחמד איסמעיל עלי שהיה בין הקצינים הבכירים הבודדים שלא הודחו לאחר המלחמה.
המצרים המשיכו בהעצמת צבאם גם בשנים 1968 - 1969 והקימו יחידות חדשות, קלטו ואימנו כח אדם איכותי יותר. המסגרת הגדולה ביותר שהוקמה הייתה הארמייה השלישית שהוקמה ב-1968 והחלה את פעילותה ביולי 1969, במהלך מלחמת ההתשה.
גרג טולנד
גרג טולנד (באנגלית: Gregg Toland; 29 במאי 1904 – 28 בספטמבר 1948) היה צלם קולנוע אמריקאי.
הוא נבחר לאחד מעשרת צלמי הקולנוע המשפיעים בכל הזמנים, ובמהלך 12 שנים הוא היה מועמד לשישה פרסי אוסקר לצילום הטוב ביותר, וזכה פעם אחת עבור הסרט "אנקת גבהים" מ-1939.
טולנד נודע בזכות השימוש החדשני שלו בטכניקות צילום כמו מיקוד עמוק (Deep Focus). דוגמאות לחדשנותו ניתן למצוא בעבודתו ב"האזרח קיין (1941)" של אורסון וולס, "שנות חיינו היפות ביותר" של ויליאם ויילר ו"ענבי זעם של ג'ון פורד.
ביוגרפיה
במהלך שנות השלושים טולנד היה לצלם הצעיר ביותר שעבד בהוליווד ועד מהרה הפך גם לאחד המבוקשים ביותר. בפרק זמן של שבע שנים (1936–1942) היה מועמד חמש פעמים לפרס האוסקר, וזכה על עבודתו ב"אנקת גבהים", עיבוד ליצירתה של אמילי ברונטה. הוא עבד עם רבים מהבמאים הגדולים של תור הזהב ההוליוודי, ביניהם ג'ון פורד, הווארד הוקס, אריך פון שטרוהיים, קינג וידור, אורסון וולס וויליאם ויילר.
זמן קצר לפני מותו, עסק טולנד בפיתוח עדשת "המיקוד האולטימטיבי", שהופכת חפצים קרובים וגם רחוקים לחדים באותה מידה. הוא נשא בארנקו פיסת סרט שצולמה בעדשה זו. זה היה צילום של פנים שניצבו במרחק סנטימטרים ספורים מהעדשה ומאחוריהן, במרחק של כמאה מטרים עמד קיר שניתן היה להבחין בו בפרטים העדינים ביותר, הכל במיקוד מושלם.
טולנד נפטר בשנתו בגיל 44, מהתקף לב. הוא נקבר בהוליווד, קליפורניה.
האזרח קיין
כמה היסטוריונים של הקולנוע סבורים שגאונותו החזותית של האזרח קיין נבעה בעיקר מתרומתו של טולאנד, יותר משל זו של אורסון וולס. עם זאת, חוקרי וולס רבים גורסים שהסגנון החזותי של קיין דומה לרבים מסרטיו האחרים של וולס, ועל כן משייכים את הסגנון לטביעת ידו הייחודית של וולס. ואף על פי כן, סרטיו של וולס הדומים ביותר מבחינה חזותית לאזרח קיין ( האמברסונים המופלאים, הזר ומגע של רשע ) צולמו על ידי צלמים ששיתפו פעולה עם טולנד (סטנלי קורטז וראסל מטי, בהתאמה).
אין עוררין על כך שטולנד תרם רבות ממומחיותו הטכנית לוולס, כדי שיוכל להגשים את חזונו. שנים לאחר מכן, הודה וולס כי טולנד יעץ לו בסתר באשר למיקומי המצלמה ואפקטים של תאורה כדי שלא להביך את הבמאי הצעיר מול הצוות עתיר הניסיון.
טכניקות הצילום של טולנד היו מהפכניות. צלמי הקולנוע לפניו השתמשו בעומק שדה רדוד כדי ליצור שכבות שונות של עומק על המסך, באמצעותן יצרו רושם של מרחב, כמו גם הדגשת העיקר בתמונה, באמצעות הותרת הפרטים הלא חשובים מחוץ לפוקוס.
במערכי התאורה של טולנד, הצללים הפכו לכלי מרתק ביותר, הן מבחינה דרמטית והן מבחינה חזותית. טולנד השתמש בהם כדי להפריד בין החזית לרקע וכך יצר מרחב בתוך תמונה דו-ממדית, תוך שמירה על מיקוד חד לכל עומק התמונה.
ריי מרשל
פרדי ריי מרשל (באנגלית: Freddie Ray Marshall; נולד ב-22 באוגוסט 1928) הוא כלכלן אמריקאי ופרופסור אמריטוס באוניברסיטת טקסס באוסטין, שכיהן כמזכיר העבודה של ארצות הברית בממשלו של ג'ימי קרטר בשנים 1977–1981.
גרג טולנד
עבודות חשובות אחרות
למרות שהאזרח קיין הוא ההישג המוערך ביותר שלו, סגנון הצילום שלו בענבי זעם (1940) היה מגוון יותר. הוא קיבל השראה מצילומי דורותיאה לנג ויצר סגנון חזותי מחוספס, ריאליסטי ונדיר למדי (ביחס להוליווד). באחד הפרויקטים האחרונים שלו פנה טולנד לצילום סרט צבעוני,שירת הדרום (1946), ששילב אנימציה עם צילומים חיים והתאפיין בצבעוניות עשירה ועזה. בשנות חיינו היפות ביותר המיקוד העמוק שימש להדגשת ההיבטים השונים בחייהן של הדמויות.
ריי מרשל
ביוגרפיה
באוגוסט 1928 נולד מרשל באוק גרוב שבלואיזיאנה, וגדל בבית יתומים. מרשל התגייס לצי ארצות הברית ב-1943 כשהיה בן 15 בלבד, ושירת במהלך מלחמת העולם השנייה. במכללת מילספס השלים לימודי תואר ראשון, ולאחר מכן קיבל תואר שני מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה. בנוסף, יש לו תואר דוקטור בכלכלה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במרוצת השנים מילא מספר תפקידים חינוכיים בעולם האקדמיה, ומאז 1962 הוא חבר בסגל אוניברסיטת טקסס באוסטין.
גרג טולנד
פילמוגרפיה נבחרת
סרטיו כצלם ראשי
ריי מרשל
ביוגרפיה
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976 מינה אותו נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר למזכיר העבודה של ארצות הברית. בשירותו במחלקת העבודה, הרחיב מרשל את השירות הציבורי במחלקה ואת תוכניות ההכשרה לתעסוקה, כחלק מתוכנית התמריצים של הנשיא קרטר. הוא גם נמנה בין מייסדי המכון למדיניות כלכלית ב-1986.
מרשל היה חבר במועצת התקנים הלאומית בממשלו של הנשיא ביל קלינטון ובוועדה המייעצת לעבודה דיפלומטית. בנוסף, הוא עמד בראש הוועדה לכישורי כוח העבודה האמריקאי, וכיהן במועצת המנהלים של המכון למדיניות כלכלית ובנציבות לשירות הציבורי המדינתי והמקומי. הוא גם עמד בראש מועצת המנהלים של המרכז הלאומי לחינוך וכלכלה וכיהן כנשיא הקרן הבינלאומית לזכויות עבודה.
ממתק
הממתק (השם נגזר ממתוק) הוא דבר מאכל מתוק.
חיי מדף
חיי מדף של ממתק עשויים לנוע בין שבועיים לשנה. אם הממתק אינו מוחזק בתנאים מתאימים (מקום קר ויבש) חיי המדף שלו יכולים להתקצר משמעותית.
ממתקים ותזונה
ממתקים רבים הם עתירי שומן רווי וסוכר לבן ונחשבים תזונתית כ"קלוריות ריקות" ולא בריאים. ישנם גם ממתקים המכילים תחליפי סוכר כגון אספרטם או סטיביה.
ממתקים מבוססי ג'לטין
ממתקים על בסיס ג'לטין או אגר נפוצים בעיקר ביפן. ישנם ממתקים, כמו מרמלדה, מרשמלו, סוכרייה, סקיטלס המכילים ג'לטין המופק מעור ומעצמות בעלי חיים; בהלכה היהודית קיימים דינים הנוגעים לג'לטין, אך לא מוזכר איסור באוכלו. עם זאת, יש המקפידים לא לאכול אותו, מכיוון שיש חשש שהוא מיוצר מעצמות של בעלי חיים לא כשרים או שמתו ללא שחיטה כשרה. ג'לטין מדגים כשרים מותר לפי כל הדעות. קיימים תחליפים צמחוניים לג'לטין.
רן טמיר
רן טמיר הוא קצין צה"ל בדרגת רב-סרן בדימוס, שכיהן כמפקד יחידת שמשון וכמפקד יחידת מגלן.
שירות צבאי
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1978, שובץ בחטיבת גולני והתקבל לפלוגת ההנדסה החטיבתית. טמיר עבר הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך יצא לקורס קצינים. עם סיום הקורס שב לפלוגה כמפקד צוות לוחמים. טמיר לחם כמפקד צוות במלחמת לבנון הראשונה, בין היתר בקרב על הבופור. בהמשך שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד, בהם מפקד פלחה"ן גולני, אותה הוביל בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון, וכסמג"ד גדוד 13. לאחר סיום לימודיו במכלל לפיקוד ומטה מונה לתפקיד סמג״ד מורן. בהמשך מונה למפקד יחידת שמשון, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה. לאחר מכן, בשנים 1991-1992 שימש כמפקד יחידת מגלן.
While My Guitar Gently Weeps
While My Guitar Gently Weeps (כשהגיטרה שלי בוכה חרישית) הוא שיר של הביטלס, שנכתב והולחן על ידי ג'ורג' האריסון. השיר יצא בשלוש גרסאות רשמיות - הגרסה המוכרת יותר מופיעה באלבום The Beatles (ידוע גם כ"אלבום הלבן") ומשתתף בה הגיטריסט אריק קלפטון. הגרסה השנייה, בה האריסון מנגן לבדו בגיטרה אקוסטית ובאורגן, הוקלטה כדמו ומופיעה באלבום Anthology 3. הגרסה השלישית, שמופיעה באלבום הרמיקסים LOVE, מבוססת על הדמו האקוסטי שב-Anthology 3, אך בה האריסון מלווה על ידי רביעיית מיתרים שכתב ג'ורג' מרטין. השיר בוצע בהופעות רבות, כגון הקונצרט למען בנגלדש, Live in Japan והקונצרט לזכר ג'ורג' האריסון.
השיר נחשב לאחד השירים המוכרים והמצליחים של הביטלס, והוא דורג במקום ה-135 בדירוג 500 השירים הגדולים בכל הזמנים, של מגזין הרולינג סטון. כמו כן, הוקלטו לו גרסאות כיסוי רבות.
כתיבה והקלטה
לדבריו של האריסון, ההשראה לכתיבת השיר הגיעה בעקבות קריאת הספר הסיני העתיק אי צ'ינג. לדבריו: "השיר מבוסס על התפיסה המזרחית כי כל דבר מתקשר לכל דבר אחר, בניגוד לגישה המערבית שדברים הם פשוט מקריים". כשבראשו רעיון זה, הגיע האריסון לבית הוריו בצפון אנגליה והחליט לכתוב שיר שיתבסס על המילים הראשונות שיראה בפתיחת ספר אקראי כלשהו. המילים היו: "gently weeps" והוא החל בכתיבת השיר.
התוצר הראשוני היה שונה מהגרסה הסופית. האריסון אמר מאוחר יותר כי "חלק ממילות השיר שונו לפני ההקלטה הסופית". גרסת דמו שהוקלטה בביתו של האריסון כוללת בית שלם שלא נכנס לגרסה הסופית:
כשהציג את יצירתו לשאר חברי הלהקה נתקבל האריסון באדישות מצדם. הם הקליטו את השיר מספר פעמים, בתחילה בגרסה אקוסטית ואחר כך בגרסה חשמלית הכוללת סולו גיטרה של האריסון. אף אחת מההקלטות לא השביעה את רצונו של האריסון והוא החליט להזמין את חברו, אריק קלפטון, להשתתף באחד מימי ההקלטות. קלפטון סירב תחילה בטענה כי "אף אחד לא משתתף בהקלטות של הביטלס", אך לבסוף שוכנע על ידי האריסון. שיתוף הפעולה עם קלפטון עזר להפיג לזמן מה את המתח ששרר אז בין חברי הלהקה, ואף שחרר את האריסון מתפקיד הגיטריסט המוביל, מה שאפשר לו להתמקד בשירה ובליווי.
יש שפקפקו בזהותו של קלפטון כמבצע הסולו בשיר, בעקבות שמועה שהשיר הוקלט מחדש והגרסה הסופית לא כללה את הסולו של קלפטון. על פי השמועה, הסגנון של הסולו אינו אופייני להאריסון ולא לקלפטון. כאשר האריסון נשאל על הנושא הוא אמר: "אז אריק (קלפטון) ניגן את זה וחשבתי שזה ממש טוב. אחרי שהקשבנו לזה שוב הוא אמר שזה לא נשמע מספיק ביטלסי, אז העברנו את זה ב-ADT (Automatic Double-Track) כדי לשפר את זה מעט".
אחד ה"רמזים" לאגדה האורבנית כי פול מקרטני מת נמצא בסוף השיר, כאשר האריסון ממלמל משהו שנשמע כמו "Paul, oh Paul, oh Paul".
סנאי דואה דרומי
סנאי דואה דרומי (שם מדעי: Glaucomys volans) הוא מין של מכרסם מהסוג סנאי דואה אמריקני החי באמריקה הצפונית. הוא קרוב למין סנאי דואה צפוני, אך מצוי דרומה ממנו, מדרום קנדה לפלורידה ואוכלוסיות שונות שלו נמצאות גם במקסיקו, גואטמלה והונדורס.
מאפיינים
אורכו של סנאי זה 21–26 סנטימטרים עם זנב באורך 8–12 סנטימטרים. הפרווה אפורה בהירה ומעט אדמדמה בכתפיים והבטן לבנה. לסנאי זנב ארוך ורגליים קצרות, אך בעלות קרום תעופה גדול אותו הם מסוגלים לפרוש בדאייה מהענפים. הסנאי הוא פעיל בלילה, והוא בעל עיניים גדולות ואוזניים גדולות ורודות.
הוא שוכן עצים ברוב זמנו וניזון על הענפים מבלוטים של אלונים, אשורים ועצי קאריה וגם מפירות, גרגרים, זרעים שונים, חרקים, פטריות, נבלות ואפילו ביצים וגוזלים. הוא עצמו נטרף בידי שונרים, עופות דורסים כמו נץ, אוח ולילית וראקונים. גם חתולים יכולים לתפוס אותם, אם הם לא נזהרים.
תפוצתו היא בעיקר ביערות נשירים ובמורדות הרים. באזורים מסוימים הוא מסתובב בגנים, אך רק בשעות החשיכה. הסנאי מצוי רוב הזמן בין העצים ויורד לקרקע מעט מאוד. במקום זה הוא מסוגל לדאות למרחקים קצרים, תוך שימוש בזנבו כהגה, ביעילות העוזרת לו לנחות על גזעים אחרים.
הסנאים מקננים בחורי עצים טבעיים או שנעשו בידי נקריים והם מרפדים את הקן בעלים וטחבים. הנקבה ממליטה 2–7 גורים בתוך חלל הקן, והם מתפתחים עד שנעשים בוגרים אחרי 120 יום. הסנאים חברותיים מאוד ונראים מקפצים ודואים יחדיו. הקבוצה יכולה להתחמם יחדיו באזורים קרים וייתכן כי היא עוזרת להתגונן מטורפים או לעזור לטפל בצעירים.
גינת ההפתעות
גינת ההפתעות הייתה תוכנית טלוויזיה לילדים, ששודרה בשנים 1993–1997 בערוץ הילדים.
כל שירי התכנית בעונתה השנייה קובצו לספיישל בשם "מיכל בארץ הפלאות".
את שיר הפתיחה של התוכנית כתבה שירה גפן, הלחינה ורד שילוני וביצע אריאל זילבר.
עירד
עִירָד הוא דמות מקראית, בנו של חנוך, נכדו של קין ואביו של מחויאל.
עירד מוזכר בפסוק יחיד:.
אטימולוגיה
יש מספר השערות למקור השם עירד. יש הטוענים כי השם "עירד" שאול משפה שמית קרובה לעברית. כך, למשל, בארמית, משמעות המילה "ערק" היא "ברח". בערבית, משמעות המילה غرد (ע'רד) היא צייץ. בתרגום השבעים, השם "עירד" מתורגם כ-Γαιδαδ (גאידאד), כך שהאות ר|רי"ש מתחלפת בד|דל"ת. יש האומרים שמקור השם עירד הוא בחיה ערוד ויש האומרים שהוא שיבוש של השם ירד. יש המציעים שמקור השם "עירד" הוא בעיר העתיקה ארידו. במדרש בראשית רבא מצוטט רבי רבי יהושע בן לוי:. למרות שאין הסכמה על משמעות השם עירד, הוא משמש בעברית כשם פרטי. אך נראה שמקור שמו הוא משורש שמי, ככל השמות הנזכרים מאדם ועד נח.
קרתאלו
קרתאלו (ביוונית: Καρθάλον, בלטינית: Carthalo; 241–264 לפנה"ס) היה מצביא קרתגי שלחם נגד הרומאים במלחמה הפונית הראשונה.
חייו
הוא נזכר לראשונה באירועי שנת 254 לפנה"ס, אז עמד בראש צי שפשט על אקרגס (אגריגנטום) ובזז אותה ואחר כך הדף התקפה של הצי הרומי על דרפאנה.
ב-249 לפנה"ס, זמן קצר לאחר ניצחון הקרתגים על הצי הרומי בקרב דרפאנה, הגיע קרתאלו מאפריקה בראש תגבורת המונה 70 אוניות מלחמה. אותה שעה צר הצבא הרומי על ליליבאום, ואדרבעל, המצביא הקרתגי הראשי בסיקיליה, ביקש לנצל את מפלת הרומאים בים כדי להסיר את המצור וההסגר הימי על העיר. הוא הוסיף לציו של קרתאלו 30 מהאוניות שנפלו לידיו בקרב, ושלח אותו לתקוף את השייטת הרומית שנותרה על משמרתה ליד ליליבאום. קרתאלו תקף עם שחר, חלק מהאוניות הצליח ללכוד ואחרות העלה באש.
אחר כך ארב קרתאלו בהראקליה לשיירת אוניות אספקה רומית, שעשתה דרכה מסירקוסאי אל הצבא הצר על ליליבאום, מלווה במעט אוניות מלחמה. כדי להימנע מקרב, תפסו אוניות השיירה מחסה במפרצון סמוך בחסות סלעי החוף, העלו על היבשה את הקטפולטות והבליסטראות ונלחמו באוניותיו של קרתאלו מן היבשה. הוא לכד אוניות אחדות והסב נזקים לאחרות, אך לא הצליח להכריע את אויביו הן בשל לחימתם העיקשת הן בשל הקרבה המסוכנת לחוף. לכן שט עם אוניותיו אל שפך נהר קרוב וחיכה לצאתם לים. שיחק לו מזלו, ובאותו זמן שטה אל ליליבאום שיירת אוניות נוספת, מלווה בצי מלחמתי בפיקוד הקונסול לוקיוס יוניוס פולוס. דבר מסען נודע לקרתאלו, והוא יצא עם אנשיו כדי להשמידן בקרב ימי. פולוס נמנע גם הוא מלחימה, ועגן את אוניותיו בקמארינה ליד חוף סלעי ומסוכן, אליו לא העזו הקרתגים להתקרב. בסערה עזה שהתעוררה אבדו כמעט לגמרי שני חלקי הצי הרומי. קרתאלו ואנשיו, שהכירו את טבע המקום, חמקו מבעוד מועד מן המקום וניצלו. זמן קצר לאחר מכן הוביל קרתאלו התקפה מן הים על אייגיתאלוס (Aegithallos), כף במערבה של סיקיליה, לא הרחק מליליבאום. המקום נכבש ובוצר על ידי יוניוס פולוס אחרי האסון בקמארינה. קרתאלו הכה את חיל המצב הרומי והכריחו לסגת.
מאיה רונן
מאיה רונן (נולדה ב-30 במאי 1984) היא עיתונאית ספורט, שדרנית ומגישה ישראלית העובדת בערוץ הספורט.
ביוגרפיה
מאיה רונן נולדה בקייפטאון שבדרום אפריקה ליעקב רונן, יליד פולין, וליהודית לבית זייד, ילידת עיראק.
בין השנים 2002–2004 שירתה רונן בגלי צה"ל. שם שימשה, בין היתר, עורכת חדשות, אך עיקר פעילותה במהלך השירות היה בתחום הספורט: רונן שימשה לאורך שירותה כתבת ספורט, מגישת פינות הספורט ביומני החדשות ושדרנית משחקי הכדורסל בתוכנית "צעד וחצי".
בערוץ הספורט
בשנת 2005, לאחר שחרורה מצה"ל, הצטרפה רונן לסגל ערוץ הספורט ומאז שימשה לסירוגין שדרנית בשידורי ענפי ספורט שונים כשהעיקריים שבהם כדורסל, טניס וג'ודו, חברת פאנל בתוכניות הערוץ וכמגישת תוכניות, בהן "ליגה משלנו" ו"שער השבת" לסיכום משחקי ליגת העל בכדורגל, "קפיצה בזמן" הסוקרת אירועי ספורט זכורים משנים עברו בערוץ ה-Gold ו"חדשות הספורט". משנת 2013 רונן מגישה את מגזין הכדורסל "חמישיות" לצד הפרשן שימי ריגר ופרשנים שונים נוספים המתחלפים מעת לעת. בנוסף, רונן מביימת כתבות מגזין המשודרות בתוכניות המגזין של הערוץ ומשמשת מעת לעת שדרנית קווים במשחקים המשודרים בו.
בשנים 2008 ו-2011 שימשה שליחת ערוץ הספורט למשחקי הפיינל פור של היורוליג שבהם השתתפה מכבי תל אביב, ב-2012 הייתה שליחת הערוץ לאולימפיאדת לונדון ובשנים 2014–2015 ליוותה את נבחרת ישראל בכדורגל למספר משחקי חוץ במוקדמות יורו 2016.
רונן מגישה לסירוגין לצד טליה סלנט את מהדורת הערב של חדשות הספורט.
במקביל לעבודתה בערוץ הספורט רונן למדה רפואה באוניברסיטת תל אביב. רונן היא גם בעלת תואר ראשון בספרות ובפסיכולוגיה מאוניברסיטת תל אביב.
רונן נשואה לאורי ואמא לנועה ורפאל.
Sheer Heart Attack
Sheer Heart Attack (בעברית: התקף לב חמור) הוא האלבום השלישי של להקת הרוק הבריטית קווין. האלבום יצא בנובמבר 1974 וזכה להצלחה מסחרית רבה, לראשונה בתולדות הלהקה. על אף שהלהקה עדיין לא הרוויחה הרבה מהאלבום בגלל חוזה שלטענתם היה לא הוגן. מצבם הכלכלי וחוסר שביעות רצונם מחברת התקליטים גרמו להם בסופו של דבר לעבור לחברת EMI עבור האלבום הבא. (שאף מתחיל בשיר שנאה שמוקדש לנורמן שפילד).
האלבום הוא רב-גוני ומכיל שירי הארד רוק והבי מטאל לצד שירים מעודנים של מוזיקה קלאסית, סאונד שהפך להיות מזוהה עם הלהקה ויתפתח גם באלבומים הבאים. יש אף האומרים שהאלבום הוא הקדמה לאלבום הבא, A Night at the Opera. כמו כן, על פי פרדי מרקיורי עצמו, השיר In The Lap of the Gods הוא פרולוג לשיר Bohemian Rhapsody.
השיר "Bring Back That Leroy Brown" שכתב מרקיורי, ספג את השראתו משירו של ג'ים קרוצ'י "Bad, Bad Leroy Brown" והוקדש לזמר שנהרג בתאונת מטוס מספר חודשים לפני הוצאת האלבום.
צד שני
(מיי) (4:08)
בית העם בחרות
היסטוריה
בשנת 1932 עלה צורך בקרב חברי המושב, למקום מפגש תרבותי. הם בחרו צריף במרכז המושב ששימש כבית כנסת ובית העם. בצריף נפגשו חברי המושב, מדי ערב, לפעילויות שונות. כ13 שנים אחר כך בשנת 1945 נקנה צריף נטוש מאחת המשפחות שעזבו את המושב. הצריף הועבר למקום באזור בו שוכנת היום הצרכניה ושימש כמועדון נוער ובית עם. בשנת 1951 הצריף הפך למזכירות ובהמשך נשרף. בשנה זו נבנה בית העם במבנה בו שוכן היום מועדון הנוער. המקום שימש להקרנת סרטים, אירועי תרבות, הופעות ועוד. היו בו משחקים לילדים, כגון שולחן פינג פונג וגם פטיפון והוא שימש המרכז התרבותי במושב. בשנת 1954 המקום היה צר מלהכיל את כל התושבים. נערכה אספה כללית וברוב של 80 תומכים מול 20 מתנגדים הוחלט להקים בית עם חדש. אבן היסוד הונחה בשנת 1955 בחגיגות חצי היובל למושב ובשנת 1957 נחנך בית העם באירוע גדול אליו הוזמנו אנשים חשובים
מיקום
המבנה ממוקם ברחוב הראשי, רחוב המייסדים, כדי להגיע אליו יש לעבור שביל ארוך. המבנה מוקף צמחייה ובצידו המזרחי במה להופעות חיצוניות. בחזית יש פריקסטים אשר אופייניים לתקופה בה נבנה בית העם. בתוך בית העם במה ולצידה חדר אמנים המשמש את האמנים הבאים להופיע במקום. במרתף בית העם ממוקמת הספרייה.
מסביב לבית העם נמצאים בריכת השחיה, מגרש הכדורגל, מגרש הכדורסל, גן השעשועים ומועדון הנוער. בסמוך לבית העם ממוקמת האנדרטה לחללי המושב.
בית העם החדש
בית העם תוכנן על-ידי האדריכלים אנדרי לייטרסדורף ואיליה בלזיצמן שהיו בעלי משרד אדריכלות משותף. הם תכננו מבני ציבור רבים בארץ ישראל ולכן נבחרו. הוא תוכנן כמבנה גדול בן קומה אחת בגודל 1500 מ"ר. בנוסף יש בו מרתף. האולם תוכנן עם רצפה משופעת בכדי להתאים למופעים והצגות. חלק מהתושבים רצו מבנה מדורג, אולם אחרים רצו רצפה ישרה שתתאים לריקודים ולבסוף הוחלט לתכנן רצפה בעלת שיפוע קל ובכך לענות לצורכי כולם.
במבנה חלונות רבים המאפשרים זרימה חזקה של אויר ומאפשרת אור רב במשך שעות היום.
שימושיו של בית העם
בעבר שימש בית העם כמקום לעריכת חתונות, בית קולנוע וחגיגות משותפות של המושב. לאחר שיקומו וחידושו בשנת 2021 ממשיך בית העם לשמש:
כמקום התכנסות החברים באירועים הקשורים למסורת חגי ישראל כמו יום העצמאות, ימי זיכרון-יום השואה, יום הזיכרון לרצח רבין, ויום הזיכרון לחללי ישראל.
כמו כן משמש מקום התכנסות לאירועים חברתיים המאורגנים על ידי מועצת לב השרון לתושבי חרות והמושבים השכנים, התכנסות מקהלת המושב, חגיות אירועים פרטיים, חגיגות בר מצווה וחוג לרקודי עם.
שיפוץ בית העם
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נסגר בית העם מאחר שהייתה סכנת התמוטטות. במשך שנים רבות המבנה היה סגור לציבור. בשנת 2010 הוחלט לפתוח רק את המרתף ולחדש את הספרייה. לשם כך נבנתה דלת בצד הדרומי. בשנת 2013 הוועד המקומי החליט לנקות את המקום ולהתחיל בשיפוץ. ניסו לגייס כספים והוחלט לשמור על אופי המבנה במסגרת השיפוץ. בשנת 2020 כחלק מחגיגות ה90 למושב נחנך המבנה המשופץ.
קייזה (פירושונים)
קייזה (Chiesa) הוא שם משפחה שמקורו באיטלקית ומשמעותו כנסייה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
דמיאן סוארס
דמיאן ניקולאס סוארס סוארס (בספרדית: Damián Nicolás Suárez Suárez; נולד ב-27 באפריל 1988 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת חטאפה מהלה ליגה ובנבחרת אורוגוואי.
קריירת מועדונים
סוארס גדל במחלקת הנוער של דפנסור ספורטינג, ושיחק במשך ארבע עונות בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האורוגוואית, בהן ערך 67 הופעות ליגה והבקיע שני שערים. הוא זכה עם המועדון באליפות אורוגוואי בעונת.
ב-2 ביוני 2011 חתם סוארס על חוזה לשלוש עונות בספורטינג חיחון מלה ליגה. ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לאוססונה במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2011/2012. הוא שיחק במשך עונה אחת במועדון, שהסתיימה בירידה לליגה הספרדית השנייה, וערך 19 הופעות ליגה.
ב-24 ביולי 2012 חתם סוארס באלצ'ה מהליגה הספרדית השנייה. בתום עונה אחת במועדון העפיל עם המועדון ללה ליגה. בסך הכל ערך סוארס 98 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-7 ביולי 2015 חתם סוארס בחטאפה מלה ליגה. ב-20 באפריל 2022 שיחק סוארס בהפסד הליגה 2-0 לסלטה ויגו, והפך לשיאן ההופעות של חטאפה בלה ליגה, עם 191 הופעות.
קריירה בינלאומית
ב-27 בינואר 2022 ערך סוארס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בניצחון 1-0 על נבחרת פרגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. בכך הפך לשחקן השדה המבוגר ביותר שעורך הופעת בכורה בנבחרת.
נעלי גלוב
נעלי גלוב (באנגלית: Globe Shoes) היא חברת הנעלה המייצרת נעליים להחלקה על סקייטבורד וגלישת גלים. החברה נוסדה במלבורן, אוסטרליה, בשנת 1994 על ידי מחליקי הסקייטבורד המקצועיים לשעבר, מאט, סטיבן ופיטר היל. חברת גלוב מורכבת מעיצוב נעליים בשיתוף פעולה עם מחליקי סקייטבורד מקצוענים.
גלוב נותנת חסות לאירועים במסגרת משחקי האקסטרים, ה-X Games.
משרדיה הראשיים של החברה העולמית ממוקמים במלבורן, אוסטרליה ובאל סגונדו, ארצות הברית.
מחויאל
מְחוּיָאֵל (או: מְחִיָּיאֵל) הוא דמות מקראית, בנו של עירד ואביו של מתושאל אבי למך. נזכר בספר בראשית בסדר הדורות של צאצאי קין.
בנוסח שומרון לתורה מופיע השם מחיאל. פרוש השם האל מחייה אותו.
תאי איירווייז
תולדות החברה
בשנת 1971 ביצעה החברה לראשונה טיסה אל אוסטרליה, זו הייתה טיסתה הראשונה מחוץ ליבשת אסיה.
בשנת 1972 ביצעה החברה טיסה ראשונה לאירופה.
בשנת 1988 מוזגה חברת תאי איירווייז לתוך תאי איירווייז אינטרנשיונל.
נכון ל-2016, מעסיקה החברה 21,998 עובדים וטסה ליעדים רבים. אחד ממאפייניה הייחודיים של החברה היא החלפת התלבושות שעורכות הדיילות במהלך הטיסה מחליפה עסקית לבגד לאומי וחזרה.
בשנת 2011 ו-2017 זכתה החברה בתואר חברת התעופה בעלת מחלקת התיירים הטובה ביותר.
הסכמי שותפות קוד
בנוסף לחברותה בסטאר אלייאנס לתאי הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון ליולי 2020:
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא תאי איירווייז אינטרנשיונל באתר Airliners.net
ואדי א-ניס
ואדי א-ניס (בערבית: واد النيص) הוא כפר ערבי בנפת בית לחם, השוכן כחמישה ק"מ דרומית לעיר בית לחם. לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, חיים בעיירה 772 תושבים, נכון ל-2007. רובם בני חמולת אבו חאמד.
מיקום
ואדי א-ניס ממוקם על גבעה בגובה של כ-900 מטר מעל פני הים, כ-500 מטר מזרחית לשכונת הרימון בהתנחלות אפרת. רבים מתושבי הכפר עבדו כפועלי בניין באפרת. עד שנות ה-90 של המאה ה-20 חסר היישוב מים זורמים וחשמל.
בנובמבר 2006 החלה בניית גדר ההפרדה על אדמות הכפר והכפרים הסמוכים אל-מעסרה, אום סלמונה, וג'ורת א-שמעה. לצורך בניית גדר ההפרדה הופקעו 3,500 דונם מאדמות הכפרים.
תושבי ואדי א-ניס מקיימים קשרים עם תושבי ההתנחלות הסמוכה אפרת. רב היישוב, הרב שלמה ריסקין, נהג לבקר בכפר בחתונות, והמוכתר של ואדי א-ניס ביקר אצל ריסקין כאשר ישב שבעה. לדברי ראש מועצת אפרת, תושבי ואדי א-ניס ואפרת הפגינו יחד כנגד הקמת גדר בין היישובים ובשני מקרים הזהירו תושבי ואדי א-ניס את תושבי אפרת מפני חוליות מחבלים. תושבי אפרת מסייעים לתושבי ואדי א-ניס בשירותי רפואה, תרופות, מים ועזרה בשיפוץ קווי מים, וחלק מתושבי ואדי א-ניס עובדים באפרת. בשנת 1999 הוקם בשיתוף פעולה של אפרת וואדי א-ניס, גן ילדים ומרכז רפואי לילדים, עבור התושבים של שני היישובים. גמ"ח בגדים של אפרת מספק בגדים גם לתושבי ואדי א-ניס.
ספורט
בשנת 1984, תושב הכפר יוסוף אבו חאמד ו-12 בניו הקימו קבוצת כדורגל שתייצג את הכפר בליגה הפלסטינית וקראו לקבוצה "הנשרים הכחולים". בתקופת האינתיפאדה הראשונה הופסקה תחרות הליגה הפלסטינית למשך חמש שנים, אך הקבוצה והמשיכה להתאמן ולהתפתח. בשנת 2000, הדהימה הקבוצה בניצחון בגביע פלסטין, הקבוצה התפרסמה והצליחה לממן את בניית בית הספר והמסגד בכפר, ולהביא חשמל לתושביו. למרות המעבר של ליגת העל הפלסטינית למתכונת מקצוענית החל מעונת 11–2010, בקבוצה משחקים עד היום בעיקר תושבי הכפר. נכון לשנת 2015, מתוך שנים-עשר האחים שייסדו אותה, שישה עדיין משחקים ופעילים בה, והשאר הם אחיינים ובני דודים. משחקי הקבוצה משודרים בשידור ישיר בטלוויזיה הפלסטינית.
הקבוצה משחקת באצטדיון אל-ח'דר המכיל 6,000 מושבים.
מריה יאקונצ'יקובה
מריה יאקונצ'יקובה (באנגלית: Maria Yakunchikova ) (19 בינואר 1870 - 27 בדצמבר 1902) הייתה ציירת וגרפיקאית רוסית.
ראשית חייה
יאקונצ'יקובה נולדה בוויסבאדן שבגרמניה למשפחת תעשיינים משגשגת, וגדלה במוסקבה. משפחתה הייתה מוזיקלית מאוד: אביה, וסילי איבנוביץ', היה מומחה לכינור, ואילו אמה, זיניידה, ניגנה בפסנתר. אביה נתן חסות לבניית הקונסרבטוריון במוסקבה.
העניין של יאקונצ'יקובה עצמה, פנה לאמנויות היפות. ב-1882, בעקבות נישואי אחותה נטליה לאמן הנוף וסילי פולנוב, אחותו - ילנה פולנובה - גם היא אמנית, הפכה לחברה קרובה. בית פולנוב הפך למרכז הכשרה חשוב לאמנים מתחילים, ויקונצ'יקובה הצטרפה גם היא, ולמדה שיעורי ערב עם ילנה בין 1886 ל-1889. כאן היא פגשה אמנים כמו יצחק לויתן, ולנטין סרוב, מיכאיל נסטרוב וקונסטנטין קורובין.
החל משנת 1883 למדה שיעורים פרטיים באמנות אצל ניקולאי אבנירוביץ' מרטינוב, ומשנת 1885 למדה כסטודנטית אקסטרנית בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה.
ב-1896 נישאה לרופא בשם ליאון ובר-באולר, שלמד אז בסורבון, והוסיפה את שמו לשלה מאז ועד מותה. בנם הראשון, סטפן, נולד ב-1898.
קריירה
יאקונצ'יקובה הייתה קשורה במיוחד למורה שלה ילנה פולנובה, שהחייתה את מלאכת היד המסורתית והעניקה לה השראה לרקום ולבצע עבודת בד. בין 1887 ל-1889 החלה לאסוף אמנות עממית.
אמנות נוף נותרה הז'אנר האהוב עליה, לאחר שקיבלה השראה לציור באוויר הפתוח על ידי פולנובה.
יאקונצ'יקובה נסעה לאוסטריה ולאיטליה ב-1888; בשנה שלאחר מכן נסעה לצרפת ולגרמניה, ומכאן ואילך עבדה בעיקר במערב אירופה. מ-1889 עד 1890 היא למדה באקדמיה ז'וליאן בפריז, ולמדה אצל ויליאם-אדולף בוגרו וטוני רוברט-פלורי. כאן היא ציירה סצנות בטבע, ולאחר מכן הציגה אותן בסלון דה שאמפ-דה-מארס. היא נשארה בפריז לאורך שנות ה-90, למעט נסיעות מזדמנות לרוסיה.
יאקונצ'יקובה יכולה להיחשב בקלות לאמנית הרוסית הראשונה בדורה שהתמזגה באופן מלא בעולם הציור האירופי; הנופים העירוניים שלה של ורסאי ופריז מוקדמים במידה רבה מהנופים המפורסמים יותר של אלכסנדר בנואה. יתרה מכך, הנוף העירוני שלה מפריז: "שדרת וואגרם ושער הניצחון בדמדומים" (1892) מתאר באופן רומנטי את העיר באורות מלאכותיים, ומקדים את מחזור הציורים המפורסם של קונסטנטין קורובין של העיר בלילה וביום.
בשנת 1897 החלה יאקונצ'יקובה לאייר ספרים. בשנה שלאחר מכן ואילך עיצבה גם טקסטיל וצעצועים. כמו כן בשנת 1898 היא הוזמנה על ידי סרז' דיאגילב לעצב שער למגזין שלו Mir iskusstva; זו הייתה תמונה בסגנון אר-נובו, עם עיצובים אמנותיים עממיים, של ברבור בבריכת יער, והופיעה ב-1899.
משנת 1899 היא ניהלה את סדנת רקמה באברמצבו לאחר מות המורה שלה ותכננה תערוכה של אמנות עממית במסגרת התערוכה הבינלאומית בפריז ב-1900.
הכרה
בשנת 1896 שיבח המגזין האמנותי "הסטודיו" את עבודתה ואת מזגה המבריק ואת תרומותיה האמנותיות הגדולות, באידיאליזם שלה, ברוחה ובדמיונה.
בשנת 1900, היצירה הגדולה של Little Girl and the Wood Spirits, שהייתה עבודה מעורבת הכוללת רקמה ואפליקציה, זכתה במדליית כסף ביריד העולמי של פריז. תרומתה העיקרית הנוספת לתערוכה הייתה הצגת יצירות של אומנים מסורתיים, שהאמנות השימושית שלהם יצרה התעניינות רבה.
יאקונצ'יקובה סבלה משחפת, מסוף שנות ה-80. בנה הראשון חלה במחלה בגיל שנתיים, ואף על פי ששרד, כשנולד בנה השני באפריל 1901, בריאותה כשלה ללא תקנה. כדי להתאושש, בעלה לקח את המשפחה לשווייץ. היא מתה מהמחלה ליד ז'נבה ב-1902.
בשנת 1905, בתערוכה השנייה של איגוד האמנים הרוסים במוסקבה, נערכה התערוכה של יאקונצ'יקובה לאחר מוותה.
חמש שנים מאוחר יותר, מוזיאון ראת' בז'נבה ערך תערוכה של עבודותיה.
מנוחה פוקס
מנוחה פוקס (נולדה ב-1962) היא סופרת ותסריטאית חרדית ישראלית. מתמחה בספרות ילדים.
ביוגרפיה
פוקס נולדה בירושלים לרב אלעזר חבצלת-ברנדווין. אחיה הם הרבנים אהרון ומשולם ברנדוין-חבצלת מייסדי הישיבה התיכונית חדוות התורה. היא נשואה לדב פוקס, ולהם שישה ילדים. מתגוררת בשכונת בית וגן בירושלים.
ספריה
בסקרים בספריות ציבוריות בישראל זכו ספריה לפופולריות גבוהה ביותר, במקום השני לאחר ספרי גלילה רון פדר.
פוקס וחברת ההוצאה לאור שלה כתבה ספרונים ופרסומות לחברות כמו נסטלה, תנובה, בזק, קופות חולים ואל על.
ספריה מופצים גם בעזרת "קרונית הספרים של מנוחה פוקס", המגיעה לבתי ספר ולשכונות חרדיות.
פעילות נוספת
במשך למעלה מ-30 שנה כותבת פוקס בעיתונים.
משנות האלפיים מקריאה פוקס מסיפורי הילדים שלה ברדיו קול ברמה. בטלוויזיה מעבירה לעיתים תוכניות ילדים. היא גם מנחה שידורים בנושא חינוך ותוכנית משפחתית.
פוקס למדה הנחיית הורים וטיפול משפחתי וזוגי בשיטת אדלר. היא מרצה ועורכת סדנאות בנושא לאנשי חינוך ולהורים. מאמריה, כתבותיה וספריה מושתתים על שיטה זו. ספרה "הורים במחשבה תחילה", נכתב בהתאם לניסיונה בהנחיה וייעוץ.
מתוך ספריה הופקו כ־40 סרטי ילדים, בפורמט די וי די, וידאו ודיסקים למחשב. כמו כן הופקו מתוך סיפוריה כ-50 קלטות שמע ודיסקים. מתוכן בולטות שתי סדרות: סדרת סבא הושע בכיכובו של חיים בנאי, וסדרת לאה ואליהו. פוקס החלה כתסריטאית ובהמשך החלה להיות מעורבת בהפקה ובהנחיית הילדים המציגים.
בלה גאל
בלה גאל (במקור גולדשטיין, בהונגרית: Gaál Béla; דומבראד, 2 בינואר 1893 – מחנה ריכוז דכאו, 18 בפברואר 1945) היה שחקן, תסריטאי, במאי קולנוע יהודי-הונגרי שניספה בשואה.
ביוגרפיה
בלה גאל נולד במשפחה יהודית כבנם של מיקשה גאל (מקודם: פנחס גולדשטיין) חקלאי, שנולד בקישווארדה ושל מלווין גרוסמן. הוא למד משפטים בבודפשט. בשנת 1913 היה תלמיד בית הספר למשחק של תיאטרון הקומדיה של בודפשט, ואחר כך שיחק בסאטו מארה וביים בגיור. הוא היה חייל במלחמת העולם הראשונה ולאחריה עלה על במת התיאטראות והקולנוע. ממרץ עד אוקטובר 1919 הפך למנהל תיאטרון מדאץ' שנפתח בבניין האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט. בין השנים 1920–1922 לימד משחק קולנוע בבית הספר למשחק של "התאחדות השחקנים הארצית". בשנים 1927 עד 1929 היה מנהל ראשי של "תיאטרון מרכז העיר" (היום שמו: Katona József Színház (Budapest)).
הוא ביים סרט לראשונה בשנת 1920 (Star Film Factory). לאחר צאתו של הסרט המדבר הפך לבמאי הקולנוע המועסק ביותר בהונגריה. גאל שימש בכישרון את צורכי הבידור ושל האידאולוגיה הרשמית. הסרט "מכונית האגדות" (Meseautó ) הירוקה-עד משנת 1934 הוא יצירתו. הוא היה נשיא "האיגוד הלאומי לקולנוע" ואז פתח בית ספר משלו לקולנוע.
קראטס מתבאי
קראטס מתבאי (ביוונית: Κράτης; סביבות 365 לפנה"ס - סביבות 285 לפנה"ס) היה פילוסוף יווני.
חייו
קראטס נולד בתבאי שבבויוטיה (יוון התיכונה). בתחילה למד פילוסופיה באתונה והושפע ממשנתו הפילוסופית של סטילפון ממגארה, שעסק בעיקר בלוגיקה ובדיאלקטיקה. קראטס הפך לאחד הפילוסופים הציניקנים בהשפעת דיוגנס שהיה מורהו. אומרים שאיבד את רכושו כתוצאה מפלישתה של מקדוניה ליוון. אך נראה שהעמיד את רכושו לרשותו של בנקאי ואמר לו: "אם בני יהיו כסילים תן אותו להם, ואם יהפכו לפילוסופים תן אותו לעניים."
קראטס הטיף נגד המתירנות המינית של תקופתו ואמר: "רעב הוא תרופה לאהבה." הוא הקדיש את חייו לטיפוח המידות הטובות, ובחר בחיי נדודים, עוני ומחסור, פרישות והתנזרות מתוך משמעת עצמית. תלמידתו היפרכיה התאהבה בו, ואיימה להתאבד אם הוריה העשירים לא ירשו לה להינשא לו. הוא ניסה להניאה מתוכניתה זו בזורקו לרגליה את שק הנדודים שלו ובאומרו לה: "זהו כל אוצרי. חשבי היטב על מעשייך." היא החליטה לנטוש את ביתה העשיר ולהצטרף לקראטס בחיי נדודיו. חייהם המשותפים הפכו לסמל של נאמנות ושל אהבה.
לדברי דיוגנס לארטיוס, קראטס כתב מספר אגרות בנושאים פילוסופיים, פואמה קצרה ומספר מחזות פילוסופיים, אך מכל אלה לא שרד דבר. חשיבותו של קראטס היא בכך שהוא מסמל את המעבר מן הפילוסופים הציניקנים אל האסכולה הסטואית. תלמידו של קראטס היה זנון מקיטיון, מייסדה של האסכולה הסטואית.
ראש עיריית פריז
ראש עיריית פריז (בצרפתית: Maire de Paris) הוא (או היא) ראש הרשות מבצעת במתחם המוניציפלי של העיר פריז. ראש העיר הנוכחית היא אן אידלגו, האשה הראשונה המכהנת בתפקיד. אחריות ראש העיר היא על ניהול כל הנושאים השוטפים של העיר (למעט המשטרה, ור' בהמשך). על ראש העיר מפקחת מועצת העיר פריז (המשמשת בו זמנית מועצת העיר ומועצת המחוז) המונה 109 נבחרים מ-20 רובעי פריז והיא גם זו הבוחרת את ראש העיר מבין שורותיה למשך כהונה באורך שש שנים. במשך תקופות ארוכות בהיסטוריה של העיר לא היה לה ראש עירייה מקרב תושביה (למעשה, מלבד מספר תקופות של חודשים ספורים, לא היה לה ראש עיר במובן הרגיל מ-1794 ועד 1977) והיא נוהלה על ידי פקיד שהתמנה על ידי השלטון, ואשר היה באופן מסורתי בן אצולה. במשטר המלוכני שלפני המהפכה הצרפתית היה זה "ראש הסוחרים" של פריז (prévôt des marchands). לאחר מכן היה זה מושל מחון הסן שהיה אחראי על תקציב העירייה וניהולה, בעוד התפעול השוטף נמסר, החל מ-1871, לידי ראשי הרבעים (הקרויים אף הם "ראש עיר" עד היום ובניין המינהל של הרובע נקרא "עירייה") ולמועצה נבחרת שבראשה כיהן "נשיא" סמלי וחסר סמכויות. רק בשנת 1977 הוחזר תפקיד ראש העירייה של פריז בדומה לזה של ראשי ערים אחרות. החל מ-1357 שכן הממונה על העיר באוטל דה ויל, המשמש גם כיום כבית העירייה של פריז.
ראש סוחרי פריז
נציג הסוחרים של העיר מוזכר לראשונה במסמך מאפריל 1263, זמנו של לואי התשיעי, מלך צרפת, כבא-כוחם של הבורגנים. נושא המשרה עמד בראש קבוצה של ארבעה זקנים נכבדים (Échevin) שהיו אחראים על תחזוקת העיר ונתיבי המים, על שיפוט מסחרי ואזרחי, על גביית מס ועל עבודות ציבוריות בתחום העיר המוקף חומה. בימי הביניים הייתה זו משרה נבחרת (בחירות התקיימו פעם בשנתיים ב-16 באוגוסט) ומולה ניצב פקיד שלטוני ממונה - נציב פריז (Prévôt de Paris), שפיקח על השלטון העירוני ותיווך בינו ובין המלך. המשרה הגיעה לשיא כוחה הפוליטי בימי כהונתו של אטיין מרסל (1354–1358). מיד לאחר מכן החל השלטון המרכזי לכרסם בסמכויות ראש הסוחרים עד למרד אזרחי (Révolte des Maillotins, "מרד הפטישאים") שפרץ ב-1382, על רקע עול המיסים. במסגרת דיכוי המרד על ידי שארל השישי ודודו, העוצר פיליפ השני, דוכס בורגונדיה, בוטל התפקיד כמשרה נבחרת ואוחד עם זה של הנציב השלטוני. התפקיד הוחזר ב-1412, כתפקיד ממונה על ידי המלך מקרב נאמניו.
בין האישים שנשאו במשרה זו ניתן למנות את גיום בידה (1522-1523); פרנסואה מירון (1604-1609); מישל-אטיין טורגו (1729-1740, על שמו מפת טורגו) ואחרים, שעל שם רבים מהם קרויים רחובות בעיר פריז.
מאז המהפכה הצרפתית
אחד הצעדים הראשונים של המהפכה הצרפתית (כבר ב-14 ביולי 1789) היה רצח "ראש הסוחרים" האחרון, ז'אק דה פלסל (Jacques de Flesselles), והקמת הקומונה של פריז בראשותו של ז'אן-סילוון ביי (Jean-Sylvain Bailly) שנחשב לפיכך לראש העיר הראשון של פריז. ראש העיר היה אחראי על הפעלת כוחות שיטור שעצרו, חקרו, עינו והוציאו להורג מלוכנים ואנשי אצולה בעיר במהלך שלטון הטרור (1793-1794). בשל הסמכויות המסוכנות שריכז בידו, בוטלה לפיכך משרת ראש העיר פריז לאחר הפיכת ה-9 בתרמידור (27 ביולי 1794), שהביאה לסיומה את תקופת שלטון הטרור. ראש העיר האחרון בתקופה זו, ז'אן-באטיסט פלוריו-לאסקו (Jean-Baptiste Fleuriot-Lescot), הוצא להורג באמצעות הגיליוטינה יחד עם פטרונו, מקסימיליאן רובספייר.
המשרה שבה ונוצרה מחדש בעקבות מהפכת פברואר 1848 והקמת הרפובליקה הצרפתית השנייה. אולם כבר בחודש יוני של אותה שנה בוטלה המשרה עקב בחירתו של נפוליאון השלישי וכינון הקיסרות השנייה. התפקיד השלטוני של מחוז פריז נמסר לידי מושל מחוז הסן שהיה מינוי אישי של שר הפנים הצרפתי. בתפקיד זה כיהנו שניים מהמשפיעים ביותר על העיר, קלוד-פיליבר ברתלו דה רמבוטו (כיהן בתפקיד בשנים 1833-1848) וז'ורז'-אז'ן אוסמן (1853-1870), אדריכל תוכנית אוסמן להתחדשות פריז, שהיה נאמנו האישי של הקיסר וזכה בסמכויות נרחבות ביותר.
לואי ז'ול טרושו, ראש ממשלת ההגנה הלאומית שקמה בספטמבר 1870 בעקבות המצור הפרוסי על פריז במסגרת מלחמת צרפת–פרוסיה, השיב את התפקיד על כנו, כצעד שתפקידו לחזק את העוצמה העצמאית של אזרחי העיר. את התפקיד מילא בעיקר ראש העיר ז'ול פרי, ששלטונו התמוטט ב-18 במרץ 1871 עקב מרד סוציאליסטי אלים שהקים את "הקומונה הפריזאית" שיצרה מדינה סוציאליסטית בתוך המדינה הצרפתית. לאחר פירוקה העקוב מדם של "הקומונה", החליטה ממשלת הרפובליקה הצרפתית השלישית לבטל את תפקיד ראש העיר, לחזק את תפקיד המושל ולחלק את העיר לרבעים. מעמד העיר נקבע חוקית בחוק ה-5 באפריל 1884, שהעניק את הכוח הביצועי בעיר למושל-המחוז (מושל מחוז הסן) ואת כוח השיטור לנציב המשטרה הכפוף לממשלה, לבטל את עיריית פריז ולחלקה לרבעים אוטונומיים, על מנת לאפשר למושל המחוז לשלוט טוב יותר בחוק ובסדר בעיר ולבודד קינים מהפכניים במידת הצורך. מועצת העיר, שנבחרה בבחירות מוניציפליות, מינתה בכל שנה נשיא, שתפקידו ייצוגי בעיקרו ותקציבה של העיר אושר ישירות על ידי המדינה. זה היה המצב עד 1975.
חידוש המשרה
החוק מה-31 בדצמבר 1975 (שנכנס לתוקפו לאחר הבחירות המוניציפליות של 1977) החזיר את תפקיד ראש עיירת פריז כראש מועצת העיר והמחוז, המונה 109 נבחרים, שממנים את ראש העיר. החשש המסורתי מפני ריכוז סמכויות בידי ראש העירייה נשמר והמשטרה העירונית אינה תחת סמכותו, אלא כפופה לממשלה. האיש שגיבש ועיצב את המשרה לאחר החזרתה היה "ראש העיר הנצחי" ז'אק שיראק, שכיהן כראש העיר בשנים 1977–1995.
חברת מטעי ארץ ישראל
חברת מטעי ארץ ישראל הייתה מיזם עסקי–ציוני, שהחלה את פעילותה בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. פעילותה של החברה הובילה לראשית ההתיישבות הציונית בתל מונד.
היסטוריה
בשנת 1928 ביקר הלורד אלפרד מונד בישראל, וחיפש דרכים לשלב רכישת קרקעות בארץ ישראל ממניעים ציוניים, עם הקמת מיזמים עסקיים. מונד ראה בביקורו פוטנציאל כלכלי בפיתוח ענף ההדרים בישראל, ובהמשך אותה שנה הקים יחד עם קבוצת משקיעים לא יהודים את חברת מטעי ארץ ישראל. החברה הוקמה עם מניות בהון של כ-300 אלף לירה ארץ ישראלית.
בשנת 1929 רכשה החברה שטח של 1,200 דונם כ-10 קילומטרים מצפון לכפר סבא, לימים תל מונד, והקצתה אותם לנטיעת פרדסים והתיישבות חקלאית. הרכישה בוצעה באמצעות חברת הכשרת היישוב בתיווכו של יהושע חנקין. חברת מטעי ארץ ישראל לקחה על עצמה את שיווק התוצרת החקלאית שגודלה במקום, ושמה דגש על עבודה עברית.
ראש עיריית פריז
בית עיריית פריז
אטיין מרסל, "ראש הסוחרים" של פריז (prévôt des marchands), ביצע את רכישתו של "בית העמודים" שבגדה הימנית בשמה של העירייה בחודש יולי 1357, ואליו הועבר מרכזם של המוסדות המוניציפליים של העיר. תחת מבנה זה הוקם במאה ה-16 היכל שתוכנן, לבקשת המלך פרנסואה הראשון, בידי האדריכל האיטלקי דומניקו דה קורטונה, שגם השתתף בתכנון טירת שמבור; והצרפתי פייר שמביז', שמזוהה בין היתר עם טירת פונטנבלו ועם קתדרלת סנלי. בניית האוטל-דה-ויל נמשכה מ-1533 ועד 1628, ובין 1836 ו-1850 נוספו לו גימורים ותוספות תוך שימורה של החזית הרנסאנסית. בימי "הקומונה הפריזאית" של 1871 נשרף הבניין, ולארכיונים, לספרייה העירונית ולאוספי-התעודות החשובים היה גורל דומה. המבנה הוקם מחדש בין 1874 ל-1882, לפי תוכנית של האדריכלים תאודור בּאלוּ ואדוּאָר דֶפֶּרְת. החזית, בסגנון נאו-רנסאנסי, ניסתה להתחקות אחר זו של הבניין שנשרף. הכיכר בחזיתו המערבית של הבניין - שב-1803 נקרא שמה כיכר העירייה, הפכה למרחב להולכי רגל בשנת 1982. לאורך ההיסטוריה מקום זה היה מוקד להתקהלויות של מתקוממים, מפגינים ומורדים.
חברת מטעי ארץ ישראל
היסטוריה
הפיתוח החקלאי של החברה בתל מונד גם היה למעשה תחילת ההתיישבות הציונית באזור, וגם הייתה החברה הציונית הראשונה ששילבה חקלאות עם טכנולוגיות תעשייה מהמתקדמות לתקופתה. ב-29 ביולי 1929 החל החריש הראשון של החברה, כאשר 1000 דונם מאדמות החברה נחרשו על ידי מכונות פאולר בעלות 220 כוח סוס שהובאו מאנגליה במיוחד עבור תחילת החריש. פעילות החברה בתל מונד סייעה להתרחשות היישובית בגוש תל מונד כולו.
ראש עיריית פריז
רשימת ראשי עיריית פריז
הערה * מת בעודו מכהן
חברת מטעי ארץ ישראל
היסטוריה
בתחילת שנות ה-30 הצטרף הלורד זיו למשקיעים בחברה, וקנה כ-800 דונם בגוש תל מונד. בשנת 1956 מכר הנרי מונד את כל נכסי המשפחה באזור.
בשנת 1988 פורקה החברה סופית, והמבנה ששימש לניהול החברה נמסר לידי האגודה להיסטוריה של גוש תל מונד, והוסב ל"מרכז התיעוד".
המתים המהלכים: עיר המתים
המתים המהלכים: עיר המתים היא סדרת אימה אמריקאית פוסט-אפוקליפטית של אלי ז'ורנה עבור AMC, המבוססת על דמויותיהם של מגי וניגן מסדרת המתים המהלכים. זוהי סדרת הספין-אוף הרביעית בעולם "המתים המהלכים", והראשונה מביניהן שעלילתה מתרחשת אחרי סיומה של הסדרה המקורית.
ספרינגר ספניאל אנגלי
ספרינגר ספניאל אנגלי הוא כלב ציד שאוהב לשחק במשחקי "תפוס והבא". גובהו מגיע לכ-50 סנטימטר. משקלו נע בין: 30-15 קילו.
גזע ספניאל זה הוא ותיק יחסית ומופיע בציורים מהמאה ה-16. נראה שהוא מאבותיהם של גזעי ספניאל שונים, גזע הקוקר ספניאל למשל לא היה מוכר כגזע נפרד עד המאה ה-18.
המתים המהלכים: עיר המתים
לורן כהן וג'פרי דין מורגן חוזרים לגלם את הדמויות של מגי וניגן שאותם גילמו בסדרת הטלוויזיה המקורית, ולצידם משחקים בתפקידים הראשיים גאיוס צ'ארלס, זליקו איבנק ומהינה נפוליאון. העבודה על הסדרה החלה במרץ 2022 והייתה אמורה להיקרא "המתים המהלכים: אי המתים". על השם הסופי שלה הוחלט באוגוסט אותה שנה, והיא צולמה בניו יורק בין יולי לאוקטובר 2022.
ספרינגר ספניאל אנגלי
יש לו סיבולת כמעט בלתי מוגבלת והוא זקוק לפעילות רבה ולתרגול רב.
המתים המהלכים: עיר המתים
הפרק הראשון מתוך שישה שודר ב-18 ביוני 2023.
ספרינגר ספניאל אנגלי
בדומה לגזעים אחרים אשר פותחו לעשות עבודה מסוימת, הדגשים בכלב התצוגה תואמים את התכונות אותן רוצים להדגיש.
המתים המהלכים: עיר המתים
עלילה
הסדרה עוקבת אחר מגי וניגן במסעם למנהטן הפוסט-אפוקליפטית שמנותקת משאר ארצות הברית, בחיפוש אחר בנה החטוף של מגי, הרשל. בעיר ההרוסה שוררת אנרכיה, ותושביה והמתים מתמודדים עם סכנות ואיומים.
ספרינגר ספניאל אנגלי
כלבי התצוגה הזכרים שוקלים 23 ק"ג ומשקלן של הנקבות הוא כ 18 ק"ג. כלבי העבודה קלים וקטנים יותר. צבעי פרוותם מגוונים. הצבעים חום, שחור ולבן הם המוכרים ביותר.
מתושאל
מְתוּשָׁאֵל הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית בסדר הדורות כדור רביעי של קין. מתושאל הוא בנו של מחויאל ואביו של למך.
פירוש השם
לפי המדרשים (בראשית רבה ואחרים) השם בא מהמילה התשה - הא-ל התיש את בני דורו ועשאם יגיעי כח (הכוונה לבני דור המבול שנאבדו מן העולם). מתושאל ואביו מחויאל נודו כאנשים החוטאים הגדולים בדור המבול.