cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הורם סולטאן
עניינים מדיניים
הורם הפכה לשותפתו של סולימאן לא רק במשק ביתו של הסולטאן, אלא גם בענייני מדינה. בזכות האינטליגנציה שלה היא שימשה כיועצת הראשית של סולימאן בענייני מדינה ונראה שהייתה לה השפעה על מדיניות החוץ והפוליטיקה הבינלאומית. לעיתים קרובות ליוותה אותו כיועצת פוליטית. השפעתה של הורם על סולימאן הייתה כה משמעותית עד כי שמועות נפוצו בחצר העות'מאנית שהסולטן כושף על ידה.
השפעתה על סולימאן הפכה אותה לאחת הנשים החזקות בהיסטוריה העות'מאנית ובעולם באותה תקופה. אפילו כבת זוגו, כוחה היה דומה לזה של האישה החזקה ביותר בהרמון הקיסרי, הולידה סולטאן. מסיבה זו, היא הפכה לדמות שנויה במחלוקת בהיסטוריה העות'מאנית בגלל מזימותיה כנגד יריביה הפוליטיים.
פעילויות צדקה
מלבד העיסוקים הפוליטיים שלה, הייתה הורם מעורבת בהקמת מספר מבניים ציבוריים ברחבי האימפריה, ממכה ועד ירושלים. בין השאר הקימה מסגד, שני בתי ספר לקוראן (מדרסה), מזרקה, ובית חולים לנשים ליד שוק העבדים בקונסטנטינופול. היא הקימה חמאם, בית המרחץ של האסקי הורם סולטאן, על מנת לשרת את קהילת המתפללים בקרבת איה סופיה.עבודתה הפילנתרופית הגדולה ביותר הייתה הווקף הגדול של ירושלים, אל-עימארה אל-עאמרה, בית תמחוי שהאכיל את העניים והנזקקים מתושבי העיר. לרשות הווקף הוקדשו הכנסות המיסים מ-20 כפרים בסביבות ירושלים ורמלה, שנועדו להבטיח את תפקודו השוטף.
מותה
הורם סולטאן נפטרה ב-18 באפריל 1558 בארמון טופקאפי ונקברה במאוזוליאום בצורת כיפה, המעוטר באריחי איזניק המתארים את גן עדן, כנראה כמחווה לאופייה החייכני והשמח. המאוזוליאום שלה ניצב בסמוך לזה של סולימאן, במסגד סולימאנייה שבאיסטנבול.
אישיותה
בני דורה של הורם מתארים אותה כאישה שנראתה יפה להפליא, ושונה מכל האחרות בגלל שערה האדום והמדהים. הורם הייתה גם אינטליגנטית ובעל אישיות נוצצת. היא אהבה מאוד שירה, וזה נחשב לאחת הסיבות שזיכו אותה באהדתו הרבה של סולימאן, שהיה מעריץ גדול של שירה.
ידוע כי הורם הייתה נדיבה מאוד לעניים. היא בנתה מסגדים רבים, מדרסות, חמאמים ומקומות מנוחה לעולי רגל הנוסעים לעיר הקדושה האסלאמית מכה. עבודתה הפילנתרופית הגדולה ביותר הייתה הווקף הגדול של ירושלים, מטבח מרק גדול שהאכיל את העניים והנזקקים.
מאמינים כי הורם הייתה אישה ערמומית ומניפולטיבית, שהוציאה להורג את כל מי שעמד בדרכה. עם זאת, הפילנתרופיה שלה אומרת אחרת כשדאגה לעניים ורעבים; היא הייתה אמיתית ורבת לב. הסופר האוקראיני הבולט פאבלו ז'רבלני מתאר את הורם כ"אישה אינטליגנטית, חביבה, מבינה, פתוחה, גלויה, מוכשרת, נדיבה, רגשית ואסירת תודה הדואגת לנשמה ולא לגוף; שאינה נסחפת עם נצנוצים רגילים כמו כסף, נוטה למדע ולאמנות; בקיצור, אישה מושלמת."
מורשת
בספרד המודרנית המוקדמת, היא מופיעה או נרמזת בעבודות של פרנציסקו דה קואוודו וסופרים אחרים, ובמספר מחזות של לופה דה וגה. במחזה "The Holy League", טיציאן מופיע על הבמה בסנאט הוונציאני, ציין כי חזר זה עתה מביקור אצל הסולטאן, ומציג את הציור של רוקסלנה.
בשנת 2007, פתחו מוסלמים במריאופול, עיר נמל באוקראינה, מסגד לכבוד הורם סולטאן.
בסדרת הטלוויזיה הטורקית "הסולטאן", מגולמת הורם סולטאן על ידי השחקנית הטורקיה-גרמניה מריים אוזרלי, ובעונה האחרונה של הסדרה היא מגולמת על ידי השחקנית הטורקיה ואהידה פרצ'ין.
מלקולם גלדוול
מלקולם גלדוול (באנגלית: Malcolm Gladwell; נולד ב-3 בספטמבר 1963) הוא עיתונאי, סופר ומרצה קנדי. גלדוול חי כיום בניו יורק וכותב ב"ניו יורקר" מ-1996. גלדוול כתב מספר ספרים: "נקודת המפנה", "ממבט ראשון", "מצוינים", "דוד וגולית" ו"מה שראה הכלב" – אוסף של מאמרים שכתב בעיתון. ספריו הפכו רבי מכר בדירוג רבי המכר של "הניו יורק טיימס".
בספריו ומאמריו גלדוול מתמודד לעיתים קרובות עם השלכות בלתי צפויות של מחקרים במדעי החברה ועושה שימוש תכוף ורב בעבודה אקדמית, במיוחד בתחומים של סוציולוגיה, פסיכולוגיה ופסיכולוגיה חברתית. את מסקנות המחקרים הוא מציג דרך סיפורים אודות דמויות היסטוריות ואלמוניות, ובכך הופך את הנתון המחקרי לסיפור חי. גלדוול קיבל את אות מסדר קנדה ב-30 ביוני 2011.
נעוריו ותחילת דרכו
גלדוול נולד בפרהאם מחוז המפשייר שבאנגליה לג'ויס, פסיכותרפיסטית ילידת ג'מייקה ולגרהם גלדוול, פרופסור למתמטיקה בריטי. לדבריו, אמו היא המודל לחיקוי שלו כסופר. כשהיה בן שש עברה משפחתו לאלמירה, שבפרובינציית אונטריו של קנדה.
אביו של גלדוול סיפר שמלקולם היה נער יוצא דופן, נחרץ ושאפתן. כאשר מלקולם היה בן 11, אביו, שהיה פרופסור למתמטיקה ולהנדסה באוניברסיטת ווטרלו, אפשר לו להסתובב במשרדי האוניברסיטה, דבר שהגדיל את התעניינותו של הילד בקריאה. במהלך שנות התיכון, גלדוול היה מצטיין בריצות חצי מרחק וניצח בשנת 1978 בתחרות למרחק 1,500 מטר באליפות התיכונים של אונטריו. באביב 1982 התמחה במרכז הלאומי לעיתונאות בוושינגטון. קיבל תואר בהיסטוריה מאוניברסיטת טורונטו בשנת 1984.
קריירה
הציונים של גלדוול לא היו טובים מספיק כדי להתקבל ללימודי תואר שני באוניברסיטה. גלדוול אמר על כך: "התקופה בקולג'... לא הייתה הזמן הכי פורה אינטלקטואלית עבורי". בעקבות זאת, הוא החליט לפנות לתחום הפרסום. לאחר שנדחה על ידי כל משרד פרסום שאליו פנה, הוא קיבל תפקיד בעיתון "הצופה האמריקאי" ועבר לאינדיאנה. לאחר מכן הוא כתב עבור "דעה בחדשות", עיתון שמרני בבעלות מיונג מון, כומר באיחוד הכנסיות. בשנת 1987, גלדוול החל לכתוב על עסקים ומדע עבור הוושינגטון פוסט, שם עבד עד 1996. גלדוול ניסח בספרו מצוינים כלל בשם חוק 10,000 השעות. לפי כלל זה, על מנת להפוך למומחה בנושא מסוים יש להתאמן בו כ-10,000 שעות, דבר שלוקח בסביבות ה-10 שנים. גלדוול ציין איך כלל זה מתקיים גם לגביו: "הייתי בהתחלה חסר יכולת תפקוד והרגשתי כמו מומחה בסוף. זה לקח 10 שנים, בדיוק הזמן שצריך".
כשהוא התחיל בניו יורקר בשנת 1996, הוא רצה לכתוב על "המחקר האקדמי הנוכחי שלי על תובנות, תאוריות, כיוון או השראה". משימתו הראשונה הייתה לכתוב כתבה על אופנה. במקום לכתוב על אופנה ברמה גבוהה, העדיף גלדוול לכתוב קטע על אנשים שמייצרים חולצות טריקו, ואמר: "זה היה הרבה יותר מעניין לכתוב כתבה על מישהו שמייצר חולצת טי תמורת $8 מאשר לכתוב על שמלה שעולה 100,000$. אני מתכוון, אתה או אני יכולים לייצר שמלה תמורת 100,000 דולר, אך ליצור חולצת טי תמורת $8 – זה הרבה יותר קשה". גלדוול נהיה פופולרי בזכות שני מאמרים שכתב בניו יורקר בשנת 1996: "נקודת המפנה" ו"Cool hunt". שני אלו יהוו את בסיסו של ספרו הראשון של גלדוול, נקודת המפנה, אשר עליו קיבל מראש מקדמה של מיליון דולרים. גם כיום, גלדוול ממשיך לכתוב עבור הניו יורקר. הוא שימש גם כעורך תורם עבור Grantland, אתר הספורט בעיתונות שנוסד על ידי פרשן ה-ESPN, ביל סימונס ובמהלך 2016 ייסד פודקאסט.
עבודתו
כשנשאל על התהליך מאחורי כתיבתו, גלדוול אמר: "יש לי שני דברים במקביל שאני מתעניין בהם. אני מעוניין לאסוף סיפורים מעניינים, והשני הוא שאני מתעניין באיסוף מחקר מעניין. מה שאני מחפש זה מקרים שבהם הם חופפים". ההשראה הראשונית לספרו הראשון, נקודת המפנה, באה בעקבות ירידה פתאומית של הפשע בעיר ניו יורק. גלדוול רצה להראות בספר שיש זווית רחבה יותר להסתכל על פשע וביקש להסביר תופעות דומות דרך העדשה של האפידמיולוגיה. בעת שגלדוול היה כתב של וושינגטון פוסט, הוא סיקר את מגפת האיידס. הוא החל לשים לב "כמה מוזרות הן המגיפות", באומרו כי יש לאפידמיולוגים "דרך שונה להפליא להסתכל על העולם". המונח "נקודת המפנה" מגיע מרגע בהתפתחותה של מגפה, שבו הווירוס מגיע למסה קריטית ומתחיל להתפשט בקצב גבוה הרבה יותר.
לאחר ההצלחה של "נקודת המפנה", כתב גלדוול את "ממבט ראשון" בשנת 2005. הספר מסביר כיצד אנשים מפרשים אירועים או רמזים וכיצד חוויות העבר יכולות לגרום לאנשים לקבל החלטות מושכלות במהירות רבה. גלדוול הדגים זאת באמצעות דוגמאות כמו "גטי קורוס" ומחקר על הסבירות של גירושין אצל זוגות נשואים של הפסיכולוג ג'ון גוטמן. שערו של גלדוול היה ההשראה ל"ממבט ראשון". הוא ציין כי הוא החל לקבל דוחות על מהירות כל הזמן, דבר מוזר בהתחשב בעובדה שהוא מעולם לא קיבל אחד לפני והוא התחיל לקבל תשומת לב מיוחדת מאבטחה בשדות התעופה. באירוע מסוים, ניגשו אליו שלושה שוטרים תוך כדי הליכה במנהטן, כי שערו המתולתל התאים לפרופיל של אנס, למרות העובדה שהחשוד כלל לא נראה כמוהו.
ספרו השלישי של גלדוול, מצוינים, פורסם בשנת 2008. הספר בוחן כיצד הסביבה של האדם, יחד עם מוטיבציה אישית, משפיעה על האפשרות וההזדמנות שלו להצליח. השאלה המקורית של גלדוול סובבת סביב עורכי הדין: כיצד רוב עורכי הדין המובילים בניו יורק הם יהודים? בספר גלדוול עומד על כך שאנשים מייחסים את הצלחתו של ביל גייטס להיותו "ממש חכם" או "שאפתני באמת". גלדוול ציין שהוא מכיר הרבה אנשים שהם חכמים מאוד ושאפתנים מאוד, אבל השווי הנקי שלהם אינו 60 מיליארד דולר. הוא הוסיף ואמר: "לפתע הכה בי הרעיון שההבנה שלנו בנוגע להצלחה היא ממש גסה. זו הייתה הזדמנות להעמיק בנושא כדי להשיג הסברים טובים יותר".
ספרו הרביעי של גלדוול, "מה שראה הכלב: והרפתקאות אחרות", פורסם ב-20 באוקטובר 2009. "מה שראה הכלב" מקבץ יחד את המאמרים האהובים עליו מן ה"ניו יורקר" מאז הצטרף למגזין כסופר בשנת 1996. כל הסיפורים כוללים את אותו נושא, כיצד העולם נראה דרך עיניהם של אחרים, גם אם אחד מהאחרים הוא במקרה כלב.
ספריו של גלדוול, "נקודת המפנה" ו"ממבט ראשון", היו רבי מכר בינלאומיים. "נקודת המפנה" נמכר במעל שני מיליון עותקים בארצות הברית ו"ממבט ראשון" נמכר במידה דומה.
ביקורות
נקודת המפנה נבחר כאחד הספרים הטובים ביותר של העשור על ידי לקוחות אמזון, הגארדיאן והטיימס, והיה במקום החמישי ברשימת רבי המכר של העשור בקטגוריית ספרי עיון ברשימה של בארנס אנד נובל. "ממבט ראשון" הוכנס על ידי חברת Fast ל"רשימת ספרי העסקים הטובים ביותר של 2005" והיה במקום החמישי של הספרים האהובים על ידי המשתמשים של אמזון ב-2005. "מצוינים" היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך 11 שבועות ברציפות, ובמקום העשירי בספרי העיון של הטיימס לשנת 2008, ונכלל ברשימה של 50 ספרי עיון הטובים ביותר של 2008 בסן פרנסיסקו כרוניקל.
הביקורות על עבודתו של גלדוול היו מעורבות. רוב השבחים היו על כישרונו לכתוב בצורה בהירה ומשכנעת, אך רבים חלקו על מסקנותיו או על שיטות המחקר שלו.
המגזין פורצ'ן תיאר את "נקודת המפנה" בתור "ספר מרתק שגורם לך לראות את העולם בצורה שונה". דיילי טלגרף קרא לספר "מחקר שגרתי להפליא של תופעה כמעט לא מובנת, המגפה החברתית". סטיבן פינקר כתב שגלדוול הוא סופר עם "כישרונות רבים... הוא נמנע מנושאים משומשים, שתואמים את הדעה הרווחת, ומעודד את קוראיו לחשוב שוב לחשוב אחרת. הכתיבה שלו ברורה, עם הסברים צלולים ותחושה כי אנחנו משוחחים עם מומחים על עצמנו". בסקירת "ממבט ראשון", בולטימור סאן מכנה את גלדוול "העיתונאי האמריקאי המקורי ביותר מאז טום וולף הצעיר". האקונומיסט קרא ל"מצוינים" "קריאה מרתקת עם מסר חשוב". דוד לאונרדת כתב סקירה בניו יורק טיימס: "בעולם המכריע של כתיבת סיפורת, מלקולם גלדוול הוא קרוב עד כישרון ייחודי כפי שקיים היום". על "מצוינים" כתב לאונרדת כי "(מצוינים) משאיר אותך מהרהר בתאוריות שהומצאו (על ידי גלדוול) במשך ימים אחר כך".
הביקורת על גלדוול נוטה להתמקד בעובדה שהוא עיתונאי ולא אקדמאי, וכתוצאה מכך עבודתו אינה עומדת בתקן של כתיבה אקדמית. המבקרים טוענים כי הוא לפעמים מותח סיפורים צבעוניים שלו כדי להחיל אותם על בעיות עסקיות. בניו ריפבליק נכתב על הפרק האחרון של "מצוינים": "אטום לכל צורות החשיבה הביקורתית". גלדוול ספג גם ביקורת על הדגש שלו על ראיות אנקדוטיות במחקר כדי לתמוך במסקנותיו. סטיבן פינקר קורא תיגר על היושרה של הגישה של גלדוול. אפילו תוך שהוא מהלל את סגנון הכתיבה האטרקטיבי של גלדוול ותוכנו, פינקר כותב כי גלדוול הוא "גאון מדרגה שנייה שמבלי משים ממחיש את הסכנות בחשיבה סטטיסטית". פינקר מביא כדוגמה מקרה שבו גלדוול טעה במינוח, וכתב "Igon Value" במקום "Eigenvalue", ומבקר את חוסר מומחיותו: "אני אקרא לזה בעיית ה-Igon Value: כאשר ההשכלה של המחבר בנושא מורכב מתמצה בכך שהוא ראיין מומחה, הוא נוטה להציע הכללות בנאליות, קהות או פשוט שגויות". אתר החדשות הטכנולוגיות The Register האשים את גלדוול שהוא מעלה טיעונים על סמך אנלוגיות חלשות, וציין כי לגלדוול יש "סלידה מעובדות". הוא הוסיף כי "גלדוול עשה קריירה ממסירת אמיתות נבובות לאנשים והלבשתן בשפה מנופחת, ומתפיסה אימפרסיוניסטית של השיטה המדעית".
סלאמיברסרי (2007)
סלאמיברסרי (2007) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, Total Nonstop Action Wrestling. האירוע נערך ב-17 ביוני 2007, באודיטוריום העירוני נאשוויל שבנאשוויל, טנסי. האירוע היה האירוע השלישי בסדרת אירועי סלאמיברסרי. באוקטובר 2017, עם השקת רשת ה-Global Wrestling Network, האירוע התווסף לספריית תוכני ה-VOD של הארגון.
עשרה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, קורט אנגל ניצח את סמואה ג'ו, AJ סטיילס, כריסטיאן קייג' וכריס האריס בקרב מלך ההר והפך לאלוף העולם החדש במשקל כבד של TNA.
ריבת בצל
ריבת בצל היא מרקחת קרושה מתוקה העשויה מבצל מבושל, בסוכר ובחומץ. לרוב משמשת ריבת הבצל כתוספת להעשרת טעמם של מאכלי בשר.
שימושים
ריבת בצל משמשת בעיקר כתוספת לבשרים וטעמה המתוק נועד לאזן את מליחות הבשר. בהקשר זה, ריבת הבצל מהווה תוספת קלאסית למנת כבד קצוץ וכתוספת טעם למנות בשר טחון צלוי, כדוגמת המבורגר וקבב. טעמה המתוק וה"בצלי" מציב את ריבת הבצל כתוספת טובה גם לגבינות. במיוחד גבינות בעלות טעם דומיננטי, כגון גבינה כחולה או צ'דר. בדומה לריבות אחרות, ניתן למרוח את ריבת הבצל על טוסט או קרקרים.
היבט בריאותי
בנוסף לטעמה, ריבת בצל עשויה להציע גם כמה יתרונות בריאותיים. הבצל הנא עשיר בנוגדי חמצון ובתרכובות אנטי דלקתיות, שיכולים לסייע בהגנה מפני מחלות כרוניות כמו מחלות לב וסרטן, אולם לא ברור כמה מתרכובות אלו שורדות את הבישול הארוך ולא מתפרקות.
עזריאל אריאל
הרב עזריאל אריאל (נולד בי"ט בכסלו ה'תשכ"ב, 27 בנובמבר 1961) הוא רב היישוב עטרת, ראש מרכז 'אחווה' למדיניות חברתית יהודית, פעיל בתנועת "בוחרים במשפחה" ועורך ספרות תורנית.
ביוגרפיה
נולד בי"ט בכסלו ה'תשכ"ב בירושלים, בן בכור לרב יעקב אריאל ולרבנית נחמה (לבית מנדלסון).
בהיותו בן ארבע עבר עם הוריו ואחותו הצעירה למושב כפר מימון בנגב המערבי, שהוקם שנים אחדות קודם לכן, שם נולדו בהמשך חמישה אחים ואחיות נוספים.
למד בישיבה תיכונית "בית יהודה" בכפר מיימון. לאחר מכן בישיבת מרכז הרב, ובכולל מג"ל בגוש קטיף. בשנת תשמ"ו הצטרף למקימי מכון התורה והארץ ובמסגרת זו כתב מאמרים רבים וספרים בנושאי מצוות התלויות בארץ. היה מיוזמי וממתווי דרכה של הישיבה המוזיקלית "כינור דוד" ביישוב עטרת.
ערך את הכרך הראשון מסדרת השו"ת באהלה של תורה וספרים נוספים שכתב אביו. כתב בעבר טור קבוע בעלון השבת באהבה ובאמונה. במשך כ-8 שנים ערך את כתב העת צהר ואף פרסם בו כמה מאמרים.
בנוסף עוסק בייעוץ זוגי ומנהל את מרכז "אחו"ה" למדיניות חברתית יהודית ביישוב ניצן.
פועלו הציבורי
לאחר תוכנית ההתנתקות חבר לעדי מינץ ביוזמה לחדש את הנהגת מועצת יש"ע. בעקבות יוזמה זו יצאה אל הפועל מליאת מועצת ישע המתחדשת, והוא נבחר לכהן במזכירות המליאה. לאחר כשנתיים הודיע על פרישתו מפעילות במועצת ישע.
בשנת 2013 השתתף במפגשים בין חברי כנסת ואישי ציבור לרבנים במזכירות ה"העדה החרדית" על מנת ליצור הבנות בנוגע לחקיקת החוק לגיוס חרדים. את המסקנות ממפגשים אלו הגיש לוועדה בראשות השר וחה"כ יעקב פרי, שהכינה את החוק לקריאה ראשונה, וחלק מהמסקנות יושמו בהחלטות הוועדה.
בשנת 2014 חקר את מעורבות הקרן לידידות בתכנים המועברים בקייטנות הקיץ של משרד החינוך. לאחר בדיקתו גייס את ועד רבני בנימין, בו היה חבר, להתנגדות לכך, וכן רבנים בולטים נוספים. שאלה זו עוררה דיון ציבורי בציונות הדתית.
החל משנת 2016 עומד בראש מרכז 'אחווה' למדיניות חברתית יהודית בפורום חותם. במסגרת תפקידו זה עוסק הרב אריאל בחקר יחסה של התורה היהודית למצוקות חברתיות, ומכין ניירות עמדה עבור חברי כנסת בעניינים אלו.
בשנת 2018 היה שותף בהקמתה של התנועה לקידום המשפחה היהודית "בוחרים במשפחה".
דעותיו
הרב אריאל סבור כי התופעה הנרחבת של הפרדת ילדים מהוריהם, מחייבת התאמה של מערכות הרווחה והמשפט לטיפול במשפחות אלו.
הרב אריאל הסביר כי "הסמכות ההורית הינה אחת מאבני היסוד של יחסי הורים וילדים", וכי "הידיעה של הילד שעליו לשמוע בקול הוריו ולכבד אותם, היא מרכיב בסיסי בהגנה על הילד ובהבטחת צמיחתו הבריאה עד לגיל שבו הוא יכול ליטול אחריות לחייו". במקביל אריאל מותח ביקורת על גישות פסיכולוגיות המתנגדות להצבת גבולות לילד – גישות שלהבנתו מכרסמות משמעותית בסמכות ההורית ובטווח הארוך פוגעות בילד עצמו. מסקנתו של הרב אריאל היא שנדרשת "סמכות הורית חדשה" גמישה ומכילה יותר, "מתוך הכרה בחשיבותה של סמכות ההורים כאחראים לחינוך לערכים ולהתנהגות מוסרית, למרות הקשיים הכרוכים בכך בעידן הפוסט-מודרני, ואולי דווקא בגללם".
חיים אישיים
נשוי לחדווה (בתו של הרב אליעזר ולדמן), עובדת סוציאלית במקצועה, ולבני הזוג תשעה ילדים. גר ביישוב עטרת ומשמש כרב היישוב.
קישורים חיצוניים
מאמריו:
שיניים תותבות
שיניים תותבות (באנגלית: Dentures) הן אביזר מכני (תותב) המיועד להשלים או להחליף שיניים חסרות, ונתמכות בידי הרקמות הקשות והרכות בחלל הפה. מערכת התותבות מחליפה את כל או כמעט את כל השיניים הטבעיות בפעולות הנגיסה והלעיסה, בעלת חשיבות אנטומית ופיזיונומית וכמו כן היא בעלת ערך קוסמטי-אסתטי רב. בניגוד להשתלת שיניים בהן השיניים נשארות באופן קבוע בתוך הקבוע (וניתן להשתיל שן אחת או אפילו לסת שלמה), השיניים התותבות נשלפות, וניתנות לניקוי או החלפה.
חשיבותן של השיניים התותבות בא לידי ביטוי באופן קוסמטי נראה לעין באופן מיידי ומאפשר שימור של מבנה לסת וחלל פה תקינים לטווח ארוך.
היסטוריה
ראשיתן של השיניים התותבות ב, בעם האטרוסקי ששלט בצפון איטליה עד לעליית שלטון רומא העתיקה, ויצר תותבות חלקיות מחיבור שיני אדם או שיני בעלי חיים באמצעות מחבר מזהב.
בתחילת המאה ה-16, הומצאו ביפן שיניים תותבות מעץ, לאחר שנמדד פה המטופל באמצעות דונג דבורים. בהמשך הוחלף העץ בשנהב, ובקרנים של חיות שונות. פייר פוכרד, רופא שיניים צרפתי, שכונה "אבי רפואת השיניים המודרנית", הגה את רעיון השיניים העשוית ממסגרת מתכתית ושיניים המגולפות מעצם בעל חיים. שיניים נלקחו גם מגופות, ממוצאים להורג או בתי קברות. ב-1799, תיעד זאת הצייר פרנסיסקו דה גויה בציור "A caza de dientes" בו נראית אישה ממעמד האצולה שוברת שן מאדם שנתלה. בקרב ווטרלו (1815), בו נהרגו למעלה מ-10,000 חיילים, רובם צעירים ובריאים, נלקחו שיניים רבות. גם בקרב לייפציג, בו נהרגו מאות אלפי חיילים, נלקחו שיניים.
ב-1791, נרשם הפטנט הראשון בבריטניה בידי ניקולס דוביס דה שמנט, עוזרו לשעבר של דושה בעבור המצאתו :.
המוצר שווק לראשונה ב-1792, כשפיטר דה לה רוש הבריטי, היה הראשון שהציג עצמו כ"מפעיל שיניים", גברים שרובם היו צורפים, מעבדי שנהב וגלבים שעסקו בתחילה בעקירות שיניים. ב, לפני המצאת הארטיקולטור, נעשה שימוש בציר דלת לחיקוי תנועת סגירה הפה. ב-1839, המציא צ'ארלס גודייר את תהליך הגיפור והתותבות יוצרו מגומי שעבר תהליך הקשיה בחום ולחץ גבוהים. ב-1940, 40% מכלל התותבות בארצות הברית יוצרו מגומי מגופר. ב-1928, הומצא במקביל בגרמניה, בריטניה וספרד, חומר אקרילי המתאים לשימוש בתותבות. בתחילת המאה ה-21, נעשה שימוש בחומרים שונים ובהם שרף וסוגי פלסטיק שונים, כגון זכוכית אקרילית המתקשה בחום או מחוזקת בגומי. צבעים שונים וסיבים סינתטיים שונים מוספים כדי לחקות את החניכיים ואת כלי הדם. החומר הפלסטי מוזרק לתבנית עד להקשייתו, בתהליך הכולל מספר שלבים.
בשנת 1926, הקים בישראל הממציא והנדבן הציוני שמואל בלום את בית החרושת הראשון לייצור שיניים תותבות. ג'ורג' וושינגטון, שסבל מבעיות שיניים רבות במהלך חייו, עקר את השן הראשונה שלו בגיל 22, וכשהתמנה לנשיא ארצות הברית, נשארה בפיו שן אחת בלבד. היסטוריונים מודרניים מייחסים בעיה זו לטיפולי הכספית שניתנו לו לטיפול במלריה ואבעבועות שחורות. סט התותבות שפיו הורכב משיניים אמיתיות של עבדים שחורים, שעבדו כנראה במשכנו מאונט ורנון. בהמשך רכש סט שייצר עבורו ג'ון גרינווד, רופאו האישי משנהב של היפופוטם ופיל. כאב השיניים הונצח במספר דיוקנאות ובהם דיוקן אתניאום ששימש ליצירת בולי דואר וליצירת דמותו על שטר דולר אחד.
סיבות רפואיות
מחלות שונות כמו דלקות וזיהומים הקשורים להיגיינת פה לקויה כמו דלקת חניכיים ועששת עשויים לגרום לרקבון השן עד לעקירתה. מחלות שונות עשויות לגרום להיחלשות החניכיים ולנפילת שיניים, כמו גם תת-תזונה, פגמים גנטיים, חבלה, או התמכרות לסמים. בהיריון, מופרשים הורמונים, המרככים את סוגר הקיבה, וגורמים לחומצת מלח הנמצאת בקיבה, לעלות חזרה לפה ולפגוע באמאייל. חבלה דנטלית עשויה לגרום לשבר בשן ובמצב חמור עד לתלישתה מהשורש. תותבות מסייעות בהחזרת מספר גורמים:
סוגים
קיימים סוגים שונים של תותבות כאשר החלוקה העיקרית היא לתותבות קבועות או נשלפות. תותבות קבועות בדומה לשתל, או גשר המכסה מספר שיניים, מקובעת ללסת באמצעות מספר שתלים הנקבעים בתוך הלסת (4, 6 או 8 לכל לסת).
התותבות יכולות להיות חלקיות במידה ולמטופל ישנן שיניים טבעיות הנמצאות במקומן או שלמות, במקרה בו כל השיניים חסרות. התותבת החלקית (מכונה גם "תותבת חלקית נשלפת") מחוברת באמצעות תפסנים או דבק לשיניים הטבעיות הסמוכות. קיבוע זה עשוי להזיק לחניכיים בשעת הדיבור או האכילה, והשימוש בו נעשה רק במקרים בהן חסרות חלק מהשיניים.
בניית התותבת
בניית התותבות דורשת הכנה מוקדמת שעשויה לקחת זמן רב ויכולה להגיע עד למספר טיפולים אצל רופא השיניים. בתחילה, מבוצעת השלמת טיפולים קודמים ובהם עקירות שיניים והשלמת השתלת עצם במידת הצורך. פה המטופל נמדד באמצעות הטבעה דנטלית שנלקחת על ידי הכנסת כפות המלאות בחומר הרושם את מיקום השיניים (למשל סיליקון או אגר). הרופא נעזר בצילום שיניים פנורמי שמציג את המידות המדויקות של עצמות הלסת, מיקום השיניים בפה, העצבים וכו'. מדידות נוספות ובהן גוון השיניים, מרווחי הסטייה וסידורן מבוצעות מספר פעמים עד להתאמה מלאה.
את התותבות מרכיב טכנאי שיניים במעבדת שיניים מחומרים מודרניים כאשר במרביתן השיניים המלאכותיות עשויות חומר פלסטי קשיח וחלק התותבת הבא במגע עם החניכיים עשוי מחומר אקרילי. לעיתים מיוצרות התותבות ממתכת. מטבע השיניים נמדד באמצעות קיבוע ההטבעות הדנטליות בארטיקולטור, המדמה את מפרק הפה ותנועות המנדיבולה (לסת תחתונה) והמקסילה (הלסת העליונה שאינה נעה ומקובעת לגולגולת). ההטבעה הדנטלית מועברת דרך מספר חומרים בשיטת השעווה האבודה עד ליצירת הדגם מחומר קשיח.
סריקות דיגיטליות מודרניות מאפשרות צילום השיניים באמצעות חיישנים והדפסת התותבת במדפסת תלת מימד.
תחזוקה וסיבוכים
כדי למנוע הצטברות חיידקים, נדרש ניקוי יומיומי יסודי של התותבות באמצעות מברשת שיניים מתאימה. חיטוי יסודי נעשה באמצעות השריית השיניים במהלך שינת הלילה בתמיסות ניקוי שונות: חומצה, נתרן תת-כלורי או באמצעות מכשירים ייעודיים המנקים באמצעות גלי קול. ניקוי לא מספק של התותבות עשוי לגרום להצטברות חיידקים ופטריות הגורמים לפטרת ודלקת.
שימוש ממושך בתותבות, עשוי לגרום למחסור חמור בעצם בלסת. בניגוד לשיניים טבעיות או שתל, המעוגנים לעצם הלסת, השיניים התותבות אינן מחוברות לחניכיים, ובכך מאיצות את ספיגת העצם לגוף. שימוש ממושך עשוי לגרום גם לשחיקת השכבה העליונה של החניכיים עד לדלקת חניכיים.
נדרשת הסתגלות בתחילת השימוש בשיניים תותבות, וזאת בעיקר לאחר שנים רבות בהן המטופל היה ללא שיניים. מצב זה גורם לעיתים לפצעי לחץ ובחילה, גורר שינוי בצורת האכילה והדיבור. תותבות ובעיקר ללסת התחתונה, לא תמיד תואמות לצורת הלסת והאחיזה שלהן עשויה להתרופף בשל התכווצת רקמת הלסת ובכך להגביל את יכולת האכילה או הדיבור. תותבות עליונות נמצדות לחך העליון ובכך נוחות יותר אך כיסוי חך מלא עשוי לפגום ביכולת להבחין בטעמים שונים.
מומחים מסוימים טוענים שתותבות לקויות עשויות להגביר את הסיכון לחלות בסרטן הפה.
יהודה בוטרשוילי
הרב יהודה בוטרשוילי (מכונה חכם יהודה קולאשר על שם עיר הולדתו, קולאשי; ז' בכסלו ה'תרס"ו, 1905 - כ"ז בסיוון ה'תשמ"ה, 16 ביוני 1985) היה מן המנהיגים הרוחניים של יהודי גרוזיה בישראל, חבר ואב"ד בבית דין רבני חב"ד. לפנים כיהן כרב הקהילה היהודית במלחובקה שברוסיה.
ביוגרפיה
נולד בקולאשי למרדכי בוטרשוילי, למד בישיבת תומכי תמימים בנוול, ובהמשך בישיבת תומכי תמימים בקולאשי.
נישא לבת-שבע חן, נינת רבי פרץ חן.
שימש כרב הקהילה במלחובקה וכן סופר סת"ם, מוהל, דיין ושו"ב.
בשנת ה'תש"ל (1970) עלה לישראל. התגורר בשכונת נחלת הר חב"ד בקריית מלאכי. שהה תקופות מסוימות בניו יורק בחצר הרבי מלובביץ'. בשנת 2015 פורסם מסמך שבו הסמיכה אותו קבוצת רבנים גרוזינים ל"ראש הרבנים והרב הראשי לרבני וחכמי גאורגיה". בשנת ה'תשל"ח (1978) מונה בהוראת הרבי מלובביץ' לחבר בית דין רבני חב"ד. לאחר פטירת הרב שלמה יוסף זוין התמנה לאב"ד, עם הרב דוד חנזין והרב נחום טרבניק.
הרב בוטרשוילי נטמן בחלקת חב"ד בהר הזיתים בירושלים.
רחוב ג'אמפ 21
רחוב ג'אמפ 21 (באנגלית: Jump Street 21) היא סדרת דרמת פשע אמריקאית מצליחה ששודרה בין השנים 1987–1991 ברשת FOX האמריקנית למשך ארבע עונות ולאחר מכן בסינדיקציה לעונה החמישית והאחרונה. היא אחת הסדרות הראשונות של רשת FOX באותה תקופה, וקרש הקפיצה של השחקן ג'וני דפ, שהפכה אותו לאליל נוער. הסדרה זכתה להצלחה ופופולריות רבה ברחבי העולם כולל ישראל בערוץ 3.
לאחר העונה הרביעית רשת FOX החליטה לבטל את התוכנית עקב אחוזי צפייה נמוכים, אבל לבסוף היא המשיכה בשידורי סינדיקציה למשך העונה החמישית. בעונה החמישית כמעט כל השחקנים הראשיים עזבו ונוספו כמה שחקנים מחליפים, אך הדבר לא עזר להעלות את המידרוג, מה שגרם לביטול הסדרה.
עלילה
הסדרה מביאה את סיפורה של יחידת שוטרים סמויים מיוחדת הממוקמת ברחוב ג'אמפ מספר 21, שמטרתה לעצור פשעים חמורים בבתי ספר ובמוסדות. הסדרה דנה בנושאים כאלכוהוליזם, פשעי שנאה, שימוש בסמים, גזענות, הומופוביה, איידס והתעללות בילדים בין היתר.
סדרת ספין אוף
לאחר הצלחתה של התוכנית הוחלט להוציא סדרת בת בשם "בּוּקֶר" שמתמקדת בדמותו של השוטר דניס בּוּקֶר, שהופיע בעונות השלישית והרביעית של הסדרה "רחוב ג'אמפ 21". הסדרה שודרה ברשת FOX בין השנים 1989–1990, אך לא הצליחה כמו קודמתה וירדה לאחר שתי עונות בלבד.
יחסי הונג קונג–פקיסטן
יחסי הונג קונג-פקיסטן הם יחסי החוץ שבין האזור המנהלי המיוחד ברפובליקה העממית של סין, הונג קונג לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן. שתי המדינות היו בעבר מושבות בריטיות - פקיסטן זכתה בעצמאותה מבריטניה ב-1947 ואילו הונג קונג זכתה בעצמאותה ב-1997. פקיסטן מחזיקה קונסוליה כללית בהונג קונג, בעוד שלהונג קונג אין ייצוג בפקיסטן.
הגירה
במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20, פקיסטנים רבים היגרו להונג קונג, רבים מהם עבדו בתחום השייט והספנות. לפני 1947, בעוד שפקיסטן הייתה חלק מהודו הבריטית, היגרו הפקיסטנים להונג קונג הבריטית תחת הזהות של ההודים הבריטים. כיום, צאצאי הפקיסטנים מהווים 0.2% מכלל אוכלוסיית הונג קונג, אשר דתם העיקרית היא האסלאם. קהילות פקיסטניות (למשל, האיגוד הפקיסטני של הונג קונג) נוסדו על משל לשפר את היחסים החברותיים בין המדינות והעמים.
יחסים כלכליים
בשנת 2014, הונג קונג ייצאה לפקיסטן סחורה בשווי 161 מיליון דולר אמריקאי (1,232 מיליון דולר הונג קונגי) בעוד שפקיסטן ייצאה להונג קונג סחורה בשווי 374 מיליון דולר אמריקאי (2,917 מיליון דולר הונג קונגי). הונג קונג מייצאת לפקיסטן בעיקר טלפונים (24%) וציוד שידור (5.2%). לעומתה, פקיסטן מייצאת בעיקר חוטי כותנה טהורים (36%) ועור בקר וסוסים (20%).
יחסים אסטרטגיים
פקיסטן הייתה מהמדינות הראשונות שכוננו יחסים דיפלומטים רשמיים עם הרפובליקה העממית של סין. היחסים בין סין לפקיסטן נחשבים ליחסים דיפלומטיים חשובים וקרובים ביותר. עקב הקשרים ההדוקים בין הונג קונג לסין מאז 1997, יחסי הונג קונג-פקיסטן נעשים חזקים עם השנים. ממשלת הונג קונג התחייבה להרחיב את היקף תוכנית המלגות ותקצה 200 דולר לתמיכה במגזר השירותים המקצועיים בפקיסטן.
להונג קונג יש נוכחות בפיתוח התוכניות האסטרטגיות בכלכלת פקיסטן. ראש ממשלת פקיסטן, מוחמד נוואז שריף, ביקר בהונג קונג ב-16 במאי 2017, שם נפגש עם ראש הרשות המבצעת של הונג קונג, ליונג צ'ון יינג.
אורח חיים (שולחן ערוך)
אורח חיים (בראשי תיבות או"ח) הוא החלק הראשון בספר ארבעה טורים של רבי יעקב בן אשר ושל החלק המקביל לו בשולחן ערוך. יצא לאור לראשונה בוונציה שכ"ה-שכ"ו.
תוכן הספר ושמו
ה"אורח חיים" עוסק במכלול הדינים של סדר היום ומעגל השנה של היהודי וכולל את הלכות התפילות, ברכות, שבת, עירובין, חגים וצומות.
הכינוי "אורח חיים" משמש במובן הרחב ככינוי להלכות אלו, ובספרות האחרונים משמש הכינוי "אורח חיים" בספרי הלכה ושות"ים, לאותו חלק מהספר המתייחס לנושאי היום יום ומעגל השנה היהודי.
אורח חיים נחשב בעל קדימות בלימוד הלכה, כפי הסברו של רבי ישראל מאיר הכהן מראדין בתחילת ספרו משנה ברורה, מכיוון שרוב ההלכות הנידונות בו נוגעות לחיי היום יום בזמן שאין לאדם אפשרות לעיין בספר ועל כן יש לו ליודען מבעוד מועד.
מפרשים על השולחן ערוך - אורח חיים
{{טורים
חיבורים שנדפסו בנפרד
}}
האוניברסיטה הלאומית על שם קפודיסטריה באתונה
אוניברסיטת אתונה - המכונה האוניברסיטה הלאומית על שם קפודיסטריה באתונה (ביוונית: Εθνικό και Καποδιστριακό Πανεπιστήμιο Αθηνών) היא אוניברסיטה ציבורית באתונה, בירת יוון. היא פועלת ברציפות משנת היווסדה - 1837 והיא המוסד האונבירסיטאי הוותיק ביותר ביוון המודרנית. בה לומדים כ-100,000 סטודנטים ומבחינת מספרם היא האוניברסיטה הגדולה באירופה. אוניברסיטת אתונה מהווה חלק אינטגרלי מהחיים האקדמיים והאינטלקטאוליים של יוון המודרנית.
הקמה והתפתחות
האוניברסיטה הוקמה ב-3 במאי 1937 על ידי המלך הראשון של יוון, אותון, ולכן כונתה בזמנו לכבודו "האוניברסיטה האותונית" (Οθώνιον Πανεπιστήμιον). היא הייתה האוניברסיטה הראשונה במדינה היוונית החופשית ובסביבתה בדרום-מזרח אירופה. היא הייתה גם המוסד האקדמי השני ביוון במודרנית אחרי האקדמיה היונית שבאי קורפו. בהתחלה כללה ארבע פקולטות:תאולוגיה, משפטים, רפואה ואמנויות (האחרונה כללה גם מדעים יישומיים ומתמטיקה). בשנתה הראשונה היו לה 33 מורים, 52 סטודנטים ו-75 צופים לא רשומים. האכסניה הראשונה שלה היה בניין שנבנה במדרון הצפוני של האקרופוליס ברובע פלקה שנבנה על ידי האדריכלים סטמטיוס קליאנתיס ואדוארד שאוברט. הבניין משמש כיום את מוזיאון האוניברסיטה. בנובמבר 1841 האוניברסיטה עברה למוסד המרכזי שתוכנן על ידי האדריכל הדני כריסטיאן הנסן. הוא בנה אותו מתוך גישה נאו-קלאסית "המשלבת את גודל מונומנטלי עם פשטות אנושית" ועיצב אותו בצורת האות H.
הבניין קושט על ידי הצייר קרל ראהל והוא חלק מ"הטרילוגיה" האדריכלית או הנאו-קלאסית של אתונה, יחד עם בניין הספרייה הלאומית של יוון (משמאל לאוניברסיטה) ובית האקדמיה של אתונה (מימין לאוניברסיטה). בניית הבניין התחילה ב-1839 במקום מצפון לאקרופוליס. האגף החזיתי הידוע כ"פרופילאה", הושלם ב-1843-1842. בניית שאר האגפים, תחת פיקוחו של האדריכל היווני ליסנדרוס קפתנצזולו ואחר כך של עמיתו, אנסטסיוס תאופילאס, הושלמה ב-1864.
בשנת 1862 האוניברסיטה האותונית שינתה את שמה ל"אוניברסיטה הלאומית"' (Εθνικόν Πανεπιστήμιον) בעקבות האירועים שאילצו את המלך אותון לעזוב את המדינה. מאוחר יותר היא כונתה "האוניברסיטה הלאומית על שם קפודיסטריה באתונה" כדי לכבד את זכרו של יואניס קפודיטסריה, הראשון ששימש כראש המדינה היוונית המודרנית העצמאות.
ב-1904 חל שינוי חשוב במנה האוניברסיטה כשהפקולטה לאמנויות התפצלה לשתי פקולטות: לאמנויות (Σχολή Τεχνών) ולמדעים (Σχολή Επιστημών) כשהאחרונה כללה מחלקות לפיזיקה ולמתמטיקה ובית הספר לרוקחות. ב-1919 התווספה מחלקה לכימיה וב-1922 בית הספר לרוקחות שינה את שמו ל"המחלק לרוקחות". שינוי נוסף התחרש עם הקמת בית הספר לרפואת שיניים במסגרת הפקולטה לרפואה. בשנים 1911-1895 נרשמו בכל שנה בממוצע כ-1,000 סטודנטים חדשים, ומספרם עלה ל-2,000 בסוף מלחמת העולם הראשונה. החל מהשנה האקדמית 1928-1927 הונהגו בחינות כניסה בכל הפקולטות. החל משנת 1954 משרד החינוך והדת קבע בכל שנה מה יהיה מספר המקומות הפנויים לללימודים, ך]י הצעות הפקולטות השונות.
בתקופה העכשווית
בשנים 1932-1911 התפצלה האוניברסיטה ל אוניברסיטה על שם קפודיטסריה שכללה את המחלקות ההומניות, ו - האוניברסיטה הלאומית שכללה את המחלקות למדעים. ב-1932 הם התמזגו מחדש באוניברסיטה הלאומית על שם קפודיסטריה באתונה. בשנות ה-1960 התחילו עבודות הבנייה של הקמפוס האוניברסיטאי בפרבר איליסיה של אתונה, ובו שוכנים בתי ספר לפילוסופיה, לתאולוגיה ולמדעים.
פקולטות ומחלקות
אוניברסיטת אתונה מחולקת לבתי ספר, פקולטות ומחלקות. היחידות הראשיות של האוניברסיטה מכונות ביוונית „σχολές”, כלומר "בתי ספר" והן מתחלקות ב „τμήματα” (מחלקות) המתחלקות מצדן ל-„τομείς” (פקולטות) בית הספר לפילוסופיה, כולל את המחלקות הבאות:
בית הספר לכלכלה ולמדעי המדינה, כולל את המחלקות הבאות:
בית הספר ללימודים רפואיים, כולל את המחלקות הבאות:
בית הספר למדעים כולל את המחלקות הבאות:
בית הספר לחינוך, כולל את המחלקות הבאות:
בית הספר למשפטים, כולל את המחלקה ל:
בית הספר לתאולוגיה כולל את המחלקות הבאות:
בית הספר לחינוך גופני ולמדעי הגוףף כוללת את: המחלקה ל:
קמפוסים
!מיקום הקמפוס !בתי ספר !פקולטות עצמאיות
פוליטיקאים
15 ראשי ממשלות של יוון ושישה נשיאי יוון (כולל אלכסנדרוס זאימיס, קונסטנדינוס סטפנופולוס,קונסטנדינוס קרמנליס שמילא את שני התפקידים, קונסטנדינוס צאצוס) למדו באוניברסיטת אתונה, לרבות: חרילאוס טריקופיס, אלפתריוס וניזלוס, גאורגיוס פפנדראו, קונסטנדינוס קרמנליס, קוסטס קרמנליס, קרולוס פפוליאס, ואסיליקי תאנו-כריסטופילו, אנדריאס פפנדראו, קתרינה סקלארופולו, קונסטנדינוס מיצוטאקיס, כמו כן למדו באוניברסיטה המלך קונסטנטינוס השני ונשיאי קפריסין, מקאריוס השלישי ,ניקוס אנסטסיאדיס וניקוס כריסטודולידיס למדו בה גם פוליטיקאים יוונים וקפריסאים נוספים, כמו דורה בקויאני, קיריאקוס מברוניקולס, גאורגיוס אלוגוסקופיס, פופי ינימאטה, דימיטריוס קוצומבס, תאודורוס פנגלוס, דספינה חדזיוואסיליו-צובילי, פניוטיס זפוס
טירת אוגוסטוסבורג וטירת פאלקנלוסט
טירת אוגוסטוסבורג וטירת פאלקנלוסט (בגרמנית: Schlösser Augustusburg und Falkenlust) השוכנות בבריהל, אשר בחבל הריין, גרמניה, הן, יחד עם הגנים רחבי הידיים המקיפים אותן, אתר מורשת עולמית החל משנת 1984.
הטירות הוקמו בתחילת המאה ה-18, על ידי הארכיבישוף הבוחר של קלן, קלמנס אוגוסט של בוואריה (1700-1761), בן לבית ויטלסבאך. האדריכלים שתכננו את הטירות היו יוהאן קונרד ופרנסואה דה קוויליס. הגנים עוצבו בידי דומיניק ג'רארד, אך עוצבו מחדש על ידי פטר יוזף לנה במאה ה-19 והפכו לגן נוף.
עד לשנת 1994 שימשה טירת אוגוסטוסבורג כאולם קבלת פנים לאורחיו של נשיא גרמניה.
מאז שנת 2001 מציעה הנהלת האתר סיורים במקום לתיירים. בקרבת האתר נמצא גם מוזיאון מקס ארנסט, אמן גרמני מהזרם הדאדאיסטי והסוריאליסטי.
זכויות להט"ב בתוניסיה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בתוניסיה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית אינם חווים. פעילות הומוסקסואלית שידועה בחוק העונשין כ-"מעשה סדום" מוגדרת כעבירה פלילית ונושאת עונש מאסר של כ-3 שנים מאז 1913 (כחלק מתוניסיה הצרפתית). על פי דו"ח של מחלקת המדינה של ארצות הברית לשנת 2018 על מעמד זכויות האדם בתוניסיה, "הרשויות משתמשות מדי פעם בסעיף איסור מעשה הסדום בחוק העונשין כדי לעצור ולחקור אנשים על הפעילויות והנטיות המיניות שלהם, על פי דיווחים לפעמים על סמך המראה החיצוני שלהם בלבד".
לאורך השנים נוסדו בתוניסיה כ-7 קבוצות שונות למען קידום זכויות להט"ב במדינה בהם הארגון הראשון שמס בשנת 2015 שב-18 במאי 2015 קיבל הכרה ממשלתית רשמית כארגון. בינואר 2018 התקיים בהצלחה פסטיבל הסרטים הקווירי של מוג'ודין שנוסד על ידי הארגון מוג'ודין, והיה לפסטיבל הסרטים הראשון אי פעם שנחגג בקרב להט"ב בתוניסיה ובצפון אפריקה בכלל. המהדורה השנייה של הפסטיבל נערכה בין התאריכים 22–25 במרץ 2019 במרכז הבירה תוניס. לקראת הבחירות לנשיאות תוניסיה 2019, עורך הדין ופעיל זכויות הלהט"ב מוניר באטור הכריז על מועמדותו לנשיאות, מה שהפך אותו לגבר ההומוסקסואל הגלוי הראשון שהתמודד לנשיאות בתוניסיה ובעולם הערבי בכלל.
היסטוריה
מסוף המאה ה-18 ועד תחילת המאה ה-19, גברים הומוסקסואלים מילאו בתוניסיה תפקידים חברתיים דומים לאלה בחלקים אחרים של העולם המוסלמי למרות סטיגמטיזציה מתמשכת בעודם שימשו כמתווכים בין מרחבים גבריים ונשיים במהלך חגיגות חתונה, הוזמנו לבתי גברים בנוכחות נשותיהם ויכלו להיכנס למרחבים פרטיים שהיו שמורים לנשים בלבד במעמד דומה לעיוורים.
עידן זין אל-עאבדין בן עלי
בשנת 2008 ממשלת תוניסיה הייתה אחת המתנגדות לחתימה על "ההצהרה המשותפת על הפסקת מעשי אלימות והפרות זכויות אדם הקשורות בהתבססות על נטייה מינית וזהות מגדרית" באו"ם, שקראה להפסיק "מעשי אלימות, סנקציות פליליות והפרות נלוות של זכויות אדם שבוצעו נגד יחידים בשל נטייתם המינית או זהותם המגדרית" וגינתה לראשונה אלימות ואפליה נגד להט"ב בעצרת הכללית של האו"ם, בעודה תמכה בהצעה הנגדית מטעם סוריה.
במהלך שנות שלטונו של זין אל-עאבדין בן עלי בין השנים 1987–2011, המשטר צינזר באופן עקבי מידע על זכויות להט"ב ואתרי היכרויות עבור להט"ב בתוניסיה.
לאחר האביב הערבי
לאחר המהפכה התוניסאית והבחירות לאספה המכוננת של תוניסיה ב-2011, השר לזכויות אדם וצדק מעברי, סמיר דילו, העיר בערוץ בטלוויזיה הלאומית כי "הומוסקסואליות אינה סוגיה של זכויות אדם, אלא מצב הזקוק לטיפול רפואי". פעילי הארגון אמנסטי אינטרנשיונל גינו את אמירתו לאחר מכן.
ביוני 2012 הממשלה התוניסאית דחתה את המלצת ועדת האו"ם לזכויות אדם לבטל את הפללתה של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה במדינה וטענה כי "מדובר במושג מערבי העומד בסתירה לאסלאם ולתרבות התוניסאית". מבקרי עמדת הממשלה טענו באופן אירוני שהחקיקה לאיסור פעילות הומוסקסואלית הועברה תחת ממשלת תוניסיה הצרפתית, אם כי לצרפת המטרופוליטנית עצמה לא היו חוקים כאלה באותה עת.
מעמד בחוק
סעיף 230 לחוק העונשין התוניסאי משנת 1913 (ששונה ברובו בשנת 1964) קובע עונש של עד 3 שנות מאסר בגין קיום יחסים הומוסקסואלים בין מבוגרים בהסכמה, אשר מוגדרים על פי החוק כ-"מעשי סדום". ארגון זכויות הלהט"ב התוניסאי שמס קרא לאורך שנים לביטול סעיף 230 בעוד מספר ארגונים אזרחיים כגון האגודה התוניסאית לנשים דמוקרטיות, קוראים גם כן לביטול שלו. הארגון דיווח כי מאז המהפכה התוניסאית ב-2011, מספר הולך וגדל של גברים הומוסקסואלים נכלאים לאורך השנים על רקע נטייתם המינית, 127 בשנת 2018 בניגוד ל-79 ב-2017 ו-56 ב-2016. נכון לאפריל 2019, לפחות 22 מעצרים בוצעו עד אותה תקופה ב-2019 על רקע הומוסקסואליות. ביצוע קרוס-דרסינג אינו מוגדר כבלתי חוקי במפורש אם כי טרנסג'נדרים, יחד עם הומוסקסואלים, מואשמים לעיתים קרובות בהפרת סעיף 226 של חוק העונשין שמפליל "שערוריות נגד הגינות ציבורית".
ביוני 2012 דחה שר זכויות האדם סמיר דילו את המלצות ועדת האו"ם לזכויות אדם לתוניסיה לבטל את ההפללה הקיימת בחוק של קיום יחסים הומוסקסואלים בין מבוגרים בהסכמה וקבע כי המושג נטייה מינית "שייך ספציפית למערב אשר נדחה על ידי החוק התוניסאי המתאר בבירור את תוניסיה כמדינה ערבית מוסלמית". בתגובה, אמר אמנולה דה סונדי, עוזר פרופסור ללימודי האסלאם באוניברסיטת מיאמי, "נראה שהשר קובע שסעיף 230 עוסק בשמירה על האסלאם, אך זהו סעיף קולוניאלי צרפתי שהוטל על תוניסיה ב-1913, ללא שום קשר לאסלאם או למסורות הערביות התוניסאיות".
בשנת 2014 הושק קמפיין ברשת החברתית פייסבוק לביטול הסעיפים הפליליים שפועלים נגד אזרחי להט"ב בתוניסיה. נציג מהקמפיין הצהיר שהפעילים שלו יגישו בקשה להירשם כעמותה רשמית בתוניסיה שתפעל למען ביצוע הרפורמות המשפטיות בנושא. נשיאת העמותה לעתיד הצהירה בדבריה כי "אנו מקווים להוכיח שהומוסקסואלים תוניסאים הם אזרחים ופטריוטים שזכאים לאותן זכויות כמו שאר האוכלוסייה".
באוקטובר 2015 שר המשפטים מוחמד סאלח בן עיסה קרא לבטל את סעיף 230 של חוק העונשין, אך ננזף במהירות על ידי נשיא תוניסיה אל-באג'י א-סבסי באומרו כי היוזמה "לא תתרחש".
ב-7 בדצמבר 2016 שני גברים תוניסאים נעצרו בחשד לקיום פעילות הומוסקסואלית בסוסה, עברו בדיקה אנאלית כפויה להוכחת נטייתם החד-מינית ונאלצו לחתום על הודאה על שביצעו "מעשי סדום". ב-11 במרץ 2017 בעודם בערבות, נגזרו עליהם עונשי מאסר של 8 חודשים כל אחד. ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch" פרסם דו"ח במרץ 2016 שקורא לממשלת תוניסיה לבטל את ההפללה של הומוסקסואליות במדינה בו ציין כי האפליה המתמשכת נגד הומוסקסואלים וגברים הנתפסים כהומוסקסואלים מהווה "הפרות חמורות של זכויות אדם" שכוללות "מכות, בדיקות אנאליות כפויות ויחס משפיל שגרתי". חלק גדול מהדו"ח כלל את יחס הרשויות התוניסאיות בתקרית "ששת הקירואן" בו 6 סטודנטים בקירואן נעצרו ונענשו על רקע סעיף 230 לחוק העונשין. ב-15 ביוני 2018, ועדת הפרט לחירויות ושוויון, ועדה נשיאותית שמורכבת ממחוקקים, פרופסורים ופעילי זכויות אדם, המליצה לנשיא א-סבסי על העברת אי-הפללה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בתוניסיה. חבר הפרלמנט בוכרה בלחאג' חמידה הצהיר לרשת החדשות "NBC News" כי המלצת הוועדה היא "ביטול מוחלט של סעיף 230". הוועדה הציעה אפשרות שנייה, אשר כללה אפשרות להורדת ההפללה לקנס של 500 דינר תוניסאי וביטול חובת המאסר. הוועדה כתבה בדו"ח שלה באומרה כי "למדינה ולחברה אין שום קשר לחיי המין של מבוגרים... הנטיות המיניות והבחירות של אנשים חיוניים לחייהם הפרטיים". הצעת הוועדה נתקלת בהתנגדות עזה מצד איסלאמיסטים שהשוו אותה ל-"טרור אינטלקטואלי". ב-6 ביולי 2020 הארגון "Human Rights Watch" הצהיר כי בית משפט בתוניסיה גזר עונש על זוג הומוסקסואלים על רקע סעיף 230. המשטרה עצרה את שני הגברים בחשד לקיום פעילות הומוסקסואלית ב-3 ביוני וניסתה להכריח את הנאשמים לעבור בדיקה אנאלית כפויה, עבור שימושה כראיה בתיק התביעה כהוכחה של נטייתם החד-מינית.
בדיקות אנאליות כפויות
לאורך השנים ממשלת תוניסיה השתמשה בעבר בבדיקות אנאליות כפויות כדי להוכיח האם הנאשמים הם בעלי נטייה מינית הומוסקסואלית ובכך לקבוע אם ביצעו "מעשי סדום". הפרקטיקה זכתה לביקורת שליליות רבות מצד ארגוני זכויות אדם ורופאים, בעוד אם הפרט, שהואשם בהומוסקסואליות, יסרב להיבדק באופן אנאלי, השלטונות יראו בסירוב כעדות לאשמה. עם זאת, דה פקטו, מדיניות זו ממשיכה להיות מיושמת גם בהווה. נכון ל-2019, דיווחים של עמותות מקומיות עבור זכויות אדם ואיגודי להט"ב מאשרים כי בדיקות אנאליות עדיין נקבעו על ידי בתי המשפט כדי לקבוע אם החשודים הם בעלי נטייה מינית הומוסקסואלית בשנים 2018 ו-2019. ביוני 2017 נער בן 16 נידון ל-4 חודשי מאסר בגין קיום פעילות הומוסקסואלית לאחר שסירב לעבור בדיקה אנאלית.
בספטמבר 2017 הסכים השר הממונה על היחסים עם גופים חוקתיים, חברה אזרחית וארגוני זכויות אדם, מהדי בן גרביה, להפסיק בדיקות אנאליות כפויות כהוכחה להומוסקסואליות. בן גרביה הצהיר לסוכנות הידיעות הצרפתית כי הרשויות עדיין יכולות לבצע בדיקות אנאליות לגברים החשודים בפעילות הומוסקסואלית, אך לא ניתן עוד לבצע את הבדיקות הללו "בכוח פיזי או מוסרי או ללא הסכמת האדם הנוגע בדבר". בנוסף, בן גרביה הצהיר כי תוניסיה "מחויבת להגן על מיעוטים מיניים מכל צורה של סטיגמטיזציה, אפליה ואלימות. החברה האזרחית צריכה להיות מוכנה תחילה לשינוי כזה במדינה מוסלמית".
הכרה במערכות יחסים חד-מיניות
תוניסיה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה מוגבלת יותר של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור). על פי סקר משנת 2014 שנערך במדינה על ידי האיגוד הבינלאומי "ILGA", כ-18% הנסקרים היו בעד הכשרה של נישואים חד-מיניים בתוניסיה, כאשר 61% התנגדו.
בשנת 2020 אישרו השלטונות בתוניסיה איחוד משפחות של זוג חד-מיני אשר נישא בחו"ל, מהלך שדווח בתחילה כ-"הכרה עקיפה בנישואים חד-מיניים", אך הממשלה הצהיר כי אינה מכירה בנישואים חד-מיניים בעוד ייתכן שהאישור היה "פיקוח מנהלי".
הגנה מפני אפליה
לא קיימים חוקים שמעניקים הגנה משפטית מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בתוניסיה.
זהות מגדרית
לא קיימת הכרה משפטית עבור טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית בתוניסיה עבור שינוי מגדרם במסמכי זהות רשמיים. ב-22 בדצמבר 1993 דחה בית המשפט לערעורים בתוניס בקשה של אישה טרנסג'נדרית לשנות את מגדרה המשפטי (מעמד אזרחי) מזכר לנקבה. עם זאת, בשנת 2018, טרנסג'נדר תוניסאי הצליח לשנות את מגדרו המשפטי בפסק דין שתואר בתקשורת הבינלאומית כ-"מהפכני".
תנאי מחיה
בשנת 2015, שמס, הוקם כארגון זכויות הלהט"ב הראשון של תוניסיה. ב-18 במאי 2015 קיבל הכרה ממשלתית רשמית כארגון. ב-10 בדצמבר 2015 ביום זכויות האדם הבינלאומי הצטרף הארגון לקבוצות פעילים מקומיות כדי למחות על האפליה המתמשכת נגד אזרחי להט"ב בתוניסיה. לאורך השנים, הוקמו כ-7 קבוצות שונות למען זכויות להט"ב בתוניסיה בהן: שמס, מוג'ודין, דאמז,  צ'ופ,  קלמטי, אלוואני וקוויר של בלד.   במאי 2016 מספר עמותות להט"ב ארגנו אירוע גאווה דיסקרטי בבירה תוניס. האגודות ארגנו בנוסף אירועים והפגנות פומביות לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה באותו החודש.
תחנת רדיו מקוונת שמשרתת את חברי קהילת הלהט"ב התוניסאית החלה לפעול בדצמבר 2017 אשר על פי הערכות, התחנה מוגדרת כראשונה מסוגה בשפה הערבית.
מדיה
במרץ 2011 הושק המגזין המקוון הראשון של תוניסיה עבור קהילת הלהט"ב במדינה, "Gayday". כריכות הפרסומים החלו לכלול סיפורים וראיונות הקשורים לאזרח להט"ב במדינה ומאמרים באנגלית וצרפתית.
ב-2012 נפרץ אתר המגזין כאשר האקרים הומופובים השתלטו על חשבונות הדוא"ל, הטוויטר והפייסבוק שלו. הפריצות התרחשו בשיאו של קמפיין בינלאומי שהמגזין לקח חלק בו להעלאת המודעות לגבי רציחות אימואים בעיראק כולל הומוסקסואלים על ידי המדינה האסלאמית. בהתייחסו לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה, פאדי קרוז', העורך הראשי והיוצר של המגזין הצהיר בראיון בשנת 2012 באומרו "קהילת הלהט"ב התוניסאית מגבשת באופן דיסקרטי את בסיס התמיכה שלה".
קולנוע
מספר סרטים תוניסאים נוצרו לאורך השנים שעוסקים ברומנטיקה הומוסקסואלית, שכוללים בין היתר את איש האפר (1986), בדווין האקר (2003), פרח השכחה (2005), המחרוזת (2010), והיסטוריות של תוניס (2011).
בינואר 2018 התקיים בהצלחה פסטיבל הסרטים הקווירי של מוג'ודין אשר נוסד על ידי הארגון מוג'ודין, והיה לפסטיבל הסרטים הראשון אי פעם שצוין בקרב אזרחי להט"ב בתוניסיה ובצפון אפריקה בכלל. המהדורה השנייה של הפסטיבל נערכה ב-22–25 במרץ 2019 במרכז הבירה תוניס.
פוליטיקה
בשנת 2019 לקראת הבחירות לנשיאות תוניסיה באותה שנה, עורך הדין ופעיל זכויות הלהט"ב מוניר באטור הכריז על מועמדותו לנשיאות, מה שהפך אותו לגבר ההומוסקסואל הגלוי הראשון שהתמודד לנשיאות בתוניסיה ובעולם הערבי בכלל.
הליום להמונים
"הליום להמונים" הוא אלבומה הראשון של להקת האוונגרד הישראלית "שממל", שיצא ב-23 ביולי 2011.
למעשה, חלקים ממנו פורסמו כבר ב-2008 וחומרים ממנו שולבו בהופעות החל משנת 2004. האלבום מורכב מיצירות שונות שהיו להצלחות בהופעות החיות. האלבום הוקלט בטכנולוגיה מיושנת של רשמקול כדי לתת למוזיקה גוון סאונד ייחודי.
השיר הסוגר, מעשה בלביבות, הוא גרסת כיסוי של שיר ילדים לחנוכה שכתבו תלמה אליגון-רוז וחנה פרנקל.
קרל אנטון אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק
קרל אנטון אוגוסט, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (בגרמנית: Friedrich Wilhelm von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Bec; 10 באוגוסט 1727 – 12 בספטמבר 1759), היה נסיך גרמני וסבא רבא של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
ביוגרפיה
קרל אנטון אוגוסט נולד ב-10 באוגוסט 1727 במרבורג, לפטר אוגוסט, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ולסופיה, רוזנת הסן-פיליפסטאל, בתם של פיליפ, רוזן הסן-פיליפסטאל וקתרינה אמליה מזולמס-לאובאך.
ב-12 בספטמבר 1759 נהרג קרל אנטון אוגוסט במהלך קרב קונרסדורף, ובשל כך לאחר מיתת אביו בשנת 1775 ירש בנו פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק את הדוכסות.
אליפות וימבלדון 1921
אליפות וימבלדון 1921 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-20 ביוני והסתיימה ב-2 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
זו הייתה האליפות האחרונה שנערכה במגרשים שהוכשרו לתחרויות טניס בשנת 1877, לקראת האליפות הראשונה. אליפות וימבלדון 1922 נערכה במיקום החדש, בו תחרויות מתקיימות גם כיום. כמן כן, זו הייתה השנה האחרונה בו אלוף של השנה הקודמת בתחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים נפגש עם מנצחי השלב הראשון במשחק האליפות. החל משנת 1922 גם אלופים היו צריכים לעבור את כל שלבי התחרות.
כמו בשנים קודמות, באליפות זו בלטה סוזן לנגלן (צרפת) שזכתה באליפות בתחרות הנשים וזוגות מעורבים.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 60 טניסאיות (מהם 55 בריטיות) שחולקו ל-4 בתים. בגמר התחרות אליזבת ריין (ארצות הברית) נפגשה עם פיליס סטרוויט הבריטית וניצחה אותה בשני מערכות. במשחק האליפות ריין שיחקה נגד מנצחת אליפות 1920 סוזן לנגלן (צרפת) שניצחה ב-2 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות הזוגות השתתפו 58 זוגות. לתחרות נרשמו זוגות טניסאים ממספר מדינות, כמו בתחרות הגברים. מנצחי השלב הראשון היו אמורים לפגוש במשחק על התואר את אלופי השנה הקודמת הזוג האמריקאי צ'אק גרלנד ודיק ויליאמס. במשחק סיום של השלב הראשון נפגשו זוגות מבריטניה האחים לוו שיחקו נגד רנדולף ליסט ומקס ווסנם שניצחו ב-3 מערכות. מכיוון שאלופי השנה הקודמת לא התייצבו למשחק הקובע מנצחי השלב הראשון זכו בניצחון טכני.
תחרות זוגות מעורבים
תחרויות זוגות המעורבים נערכו ללא יתרון למנצח בתחרות השנה הקודמת. בתחרות השתתפו 58 זוגות. כמעט כל המשתתפות היו בריטיות (כמו בתחרות הנשים). הזוג בו שיחקה סוזן לנגלן לא עבר את השלב השני. בגמר התחרות נפגש הזוג הבריטי מקס וסנם ופיליס הוקינס עם רנדולף ליסט (בריטניה) ואליזבת ריין. הזוג לוסט/ריין ניצח ב-3 מערכות וזכה בתואר.
שומר אוצר המלך
שומר אוצר המלך (אנגלית: Keeper of the Privy Purse), המכונה גם אוצֵר מלכה או המזכיר הכלכלי של המלכה, הוא תואר שהמחזיק בו אחראי על ניהול העניינים הכלכליים במשק הבית המלכותי של ריבון הממלכה המאוחדת, ודואג למימון הוצאותיו הפרטיות או הרשמיות.
מתחת לשומר נמצא סגן אוצר המלך/מלכה לניהול הרשימה הציבורית וקרן תצוגת הארמונות המלכותיים. מנהל הכספים אחראי גם על הניהול הפיננסי של כל הקרנות הנמצאות ברשימה הציבורית או ממומנות על ידי משרדי ממשלת בריטניה השונים למטרות ייחודיות.
שומר אוצר המלך נפגש עם הריבון אחת לשבוע. השומר הנוכחי הוא סר מיכאל סטיבנס, המכהן בתפקיד מאז 2018.
שולחן ירי
שולחן ירי (נקרא גם שולחן צליפה או שולחן צלפים) הוא פלטפורמה מיוצבת עליה מניח היורה את הרובה על מנת לבצע ירי מדויק או צליפה. השולחן מורכב מפלטה שטוחה ומיושרת המיוצבת על גבי חצובה בעלת גובה משתנה והשימוש בו נעשה בעיקר במצבי עמידה או ישיבה. השימוש בשולחן ירי נעשה בעיקר על ידי צלפים. שלא כמו חצובת ירי רגילה, שולחן הצלפים מספק יציבות גבוהה ביותר בירי, שכמעט משתווה לירי בשכיבה.
היסטוריה
בשנת 1840, שולחן הירי הומצא על ידי יצרני נשק אמריקאיים, על מנת להגביר את הדיוק לטווח הארוך בירי. ההמצאה זכתה להצלחה, ובשנת 1883 צלף אמריקאי בשם הרי פופה הצליח לירות במטרות  ופגע בסטייה של 6.35 סנטימטר  בלבד ממרחק של 182 מטר, לאחר כמה ניסיונות, למרות חימום הקנה מהירי.
אידלסון
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלפונס מוכה
אלפונס מריה מוּכָה (צ'כית: Alfons Maria Mucha; ) היה צייר ומעצב צ'כי, הידוע כאחד האמנים הבולטים בסגנון האר נובו.
ביוגרפיה ואמנותו
מוכה נולד בעיירה איבנצ'יצה שברוזנות מוראביה של אימפריה האוסטרית, למשפחה בת שישה ילדים. מילדותו התבלט בכישרון הציור שלו, וסופר כי אמו קשרה עיפרון לצווארו כדי שיצייר בעודו זוחל. הוא למד בבית הספר התיכון בברנו, אך על אף כישרון הציור שלו לא התקבל לאקדמיה לאמנויות היפות בפראג, וקיבל עבודה כפקיד בבית המשפט. בשנת 1879 עבר לווינה בירת האימפריה, ושם צייר כרזות להצגות תיאטרון. ב-1881 נשרף בית העסק שבו עבד כצייר כרזות, והוא שב למוראביה, ועבד כצייר חופשי של כרזות ופורטרטים. כישרונו אותר על ידי הרוזן קרל קוהן מניקולשבורג, ששכר אותו לעצב את טירתו ופרס עליו את חסותו, ואף הצליח לשלב אותו בלימודים באקדמיה לאמנויות יפות במינכן.