cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוהנס קפלר
"האסטרונומיה החדשה"
תהליך זה של ניתוח תנועתו של מאדים ארך כשש שנים, בהן קפלר חישב קירובים רבים למסלולו של מאדים ורק לאחר מספר רב של ניסיונות כושלים, חישב ואימת שמסלולו של מאדים הוא מסלול אליפטי, כאשר השמש נמצאת באחד ממוקדי האליפסה. לאחר מכן, בזמן קצר, הצליח קפלר לאמת על פי נתוני התצפיות של ברהה שאף שאר כוכבי הלכת נעים במסלול אליפטי (החוק הראשון) ומקיימים את החוק השני. בסוף שנת 1605 סיים קפלר את כתיבת "האסטרונומיה החדשה", אך עקב סכסוכים על השימוש בתצפיות שברהה הוריש אחריו, פורסם הספר רק בשנת 1609.
עבודות נוספות
בשנת 1610 גילה גלילאו גליליי ארבעה ירחים המקיפים את כוכב הלכת צדק, בעזרת ההמצאה החדשה באותה תקופה - הטלסקופ. גילוי זה נתן משנה תוקף למודל ההליוצנטרי והיווה הוכחה שתנועה שאינה סביב כדור הארץ היא בגדר האפשר. גלילאו ביקש את דעתו של קפלר, שנחשב באותה תקופה לאסטרונום הבכיר באירופה. קפלר הגן על גילוייו של גלילאו ואף הציע מספר השערות על המשמעות של גילויים אלו, במאמר שפרסם.
בנוסף, החל קפלר לחקור את תכונותיו האופטיות של הטלסקופ. התוצאה הייתה ספר נוסף שפורסם בשנת 1611 בשם "הדיופטריה" - מדע שבירת האור על ידי עדשות. בספר זה הניח קפלר את היסודות התאורטיים לאופטיקה הגאומטרית ומשם את עקרונות פעולת הטלסקופ.
בשנת 1611 חיבר קפלר מאמר נוסף: "על פתית השלג המשושה", בחיבור זה גילה קפלר את מבנה המשושה של פתית השלג, מבנה אופטימלי - בעל השטח הגדול ביותר עם כמות החומר הקטנה ביותר. בחיבורו הרחיב קפלר את הנושא של בעיות אופטימיזציה ודן בבעיית הכיסוי: מהו הסידור הטוב ביותר של כדורים המאפשר את תפיסת הנפח הקטן ביותר? קפלר הגיע לסידור בצורת גביש קובייתי ממורכז פאה. קפלר לא הוכיח שסידור זה הוא הטוב ביותר האפשרי והבעיה נותרת פתוחה עד לשנת 1998 (השערת קפלר, ראו גם 23 הבעיות של הילברט).
תהפוכות פוליטיות ואישיות
בשנת 1611, המתח הדתי-פוליטי בפראג הגיע לשיא; הקיסר רודולף השני, שבריאותו התרופפה, נאלץ לוותר על כס המלכות לטובת אחיו, הקיסר מתיאס. קפלר הרגיש שעתידו בפראג לא בטוח והחל לחפש מקום אחר לעבוד ולחיות בו. מבין ההצעות הרבות שקיבל, בחר קפלר לקבל הצעה למשרה של מרצה למתמטיקה בעיר לינץ שבאוסטריה.
במקביל, שלושת ילדיו של קפלר חלו באבעבועות שחורות, בה חלה קפלר עצמו בילדותו. בנו פרדריק בן ה-6, נפטר מהמחלה. אשתו, שבריאותה הייתה רופפת, נפטרה זמן קצר לאחר מכן. קפלר נשאר בפראג עד למותו של הקיסר רודולף השני, בשנת 1612. הקיסר החדש, מתיאס, השאיר את קפלר בתפקידו, אך לא מנע ממנו לעזוב בסופו של דבר ללינץ.
ברנהרד, מרקיז באדן
ביוגרפיה
ברנהרד נולד בזאלם ב-27 במאי 1970, למקסימיליאן, מרקיז באדן ולולריה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הוברט סלבטור, ארכידוכס אוסטריה ורוזמרי, נסיכת זאלם-זאלם. אביו מקסימיליאן הוא אחיינו של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו ובן דודו של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, וברנהרד הוא בן דוד שני של ויליאם, נסיך ויילס והנסיך הארי, דוכס סאסקס.
בשנות ה-90 נקלעו עסקי המשפחה לקשיים, וברנהרד, שהיה בעל תואר במנהל עסקים ומשפטים, היה ממונה על מכירת טירת אברשטיין, הטירה החדשה ומנזר זאלם.
לאחר המכירה של הטירות, נשארה בבעלות המשפחה רק טירת שטאופנברג עם יקבים הקשורים למשפחה. מאז 2003 ברנהרד הוא נשיא המועדון הבינלאומי E.V., אשר אירח את המירוץ הבינלאומי גאלופ באדן באדן באינפצהיים עד פשיטת הרגל שלו בשנת 2009.
ברנהרד הפך ידוע לציבור הרחב בשנת 2006, כאשר נמסר בתקשורת כי מדינת באדן-וירטמברג מתכננת למכור חלקים מאוסף כתבי היד של ספריית באדן בהיקף של 70 מיליון אירו, על מנת לממן את שימור נכסי בית באדן.
בשנת 1998 מונה ברנהרד על ידי אביו לממונה על ההון המשפחתי, ומאז הוא מנהל את עסקי המשפחה. הוא מנהל יערנות מודרנית עם מגוון אקולוגי, והוא מעורב בניהול אזור היין של באדן, לשימור מגוון ענבים.
ב-29 בדצמבר 2022, לאחר מות אביו, הפך ברנהרד לראש בית צרינגן.
משפחתו
ב-22 ביוני 2001 התחתן ברנהרד עם סטפני אן קאול, בתם של כריסטיאן קאול והנלורה של, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אליפות העולם למכוניות תיור
אליפות העולם למכוניות תיור (באנגלית: FIA World Touring Car Championship או בקיצור: WTCC) היא סבב מרוצי מכוניות המאורגן על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). האליפות נוסדה בשנת 1987 ושינתה מספר פעמים את שמה ואת פורמט התחרויות. האליפות, בצורתה הנוכחית מתקיימת ברציפות מאז שנת 2005. איוון מילר, זכה באליפות ארבע פעמים, הנהג בעל מספר האליפויות הגדול ביותר.
בסיום עונת 2017 הוחלט על הפסקת האליפות והחלפתה בגביע העולם למכוניות תיור (WTCR).
עונת הבכורה
עונת הבכורה של אליפות העולם למכוניות תיור התקיימה בשנת 1987. בעונה לקחו חלק מכוניות מקטגוריה A. בעונה נכללו המרוצים שהיוו את אליפות אירופה למכוניות תיור (ETCC), עליהם נוספו שני מרוצים באוסטרליה, מרוץ בניו זילנד ומרוץ ביפן. 3 יצרניות לקחו חלק בעונה: פורד, ב.מ.וו ואלפא רומיאו, שפרשה מהאליפות לאחר המרוצים באירופה.
במהלך העונה פעלו קבוצות ב.מ.וו מוטורספורט ואגנברגר מוטורספורט, שנתמכה על ידי פורד, בהסכמה שבשתיקה שלא להתלונן אחת כנגד השנייה על הפרות של הכללים. ההסכמה החזיקה במהלך המרוצים האירופאיים של הסבב. במהלך המרוץ הראשון שהתקיים בבאת'ורסט, אוסטרליה. התלוננו קבוצות מקומיות על כך שרכבי קבוצת אגנברגר חורגים מהתקנות של הקטגוריה. כתוצאה מכך, נפסלו התוצאות שהשיגו נהגי הקבוצה במרוץ. תואר האליפות הוענק בסיום העונה לקלאוס לודוויג וקלאוס נידוויטץ, צמד הנהגים של קבוצת אגנברגר. במרץ 1988, לאחר שנפסלה התוצאה שהשיגו במרוץ באוסטרליה נלקח מהם התואר והועבר לרוברטו רווגילה, נהגה של קבוצת שניצר מוטורספורט.
למרות ההצלחה של האליפות היא הופסקה לאחר עונה אחת בשל החשש של ברני אקלסטון כי האליפות תפגע בהכנסות הפורמולה 1. כתחליף לאליפות הציעה FIA לקיים את אליפות בפורמט שונה המבוסס על כלי רכב מייצור סדרתי, להם יותאמו מנועי 1.5 ליטר טורבו, ששימשו בעבר את הפורמולה 1. האליפות לא יצאה לפועל בשל חוסר הנכונות שהביעו יצרניות הרכב לייצור כלי רכב מתאימים.
הגביע העולמי למכוניות תיור
הפופולריות הגוברת של קטגוריית הסופרטורינג הביאה את FIA לקיים בשנת 1993 את מרוץ הגביע העולמי למכוניות תיור. אירוע חד פעמי, שכלל שני מקצים בהם התחרו ארבעים ושלושה נהגים ממדינות שונות. פול רדיסיץ, הניו זילנדי, ניצח את המרוץ וזכה בגביע. באותה שנה לא ניתן גביע ליצרניות. האירוע התקיים גם בשנתיים לאחר מכן, רדיסיץ זכה בתואר בפעם השנייה ברציפות. בשנת 1995 פרנק ביאלה הגרמני זכה בתואר בעונה השלישית. ב.מ.וו ואאודי זכו בתואר ליצרנים, בהתאמה. מרוץ דומה תוכנן להתקיים גם בשנת 1996, אך בוטל בשל מיעוט משתתפים לאחר שרק עשרה מתחרים נרשמו לתחרות.
בחזרה לאליפות העולם
בשנת 2005, בעקבות התעניינות מצד כמה יצרנים, הוסבה אליפות אירופה למכוניות תיור שוב לאליפות העולם. אנדי פריאולק, שהיה אלוף אירופה בשנת 2004, זכה באליפות העולם בשלוש השנים הראשונות. בשנת 2008 זכה איוון מילר באליפות כשהוא נוהג בסיאט לאון TDI, הפעם הראשונה שרכב המונע במנוע דיזל זוכה באליפות עולם רשמית. בין השנים 2010 עד 2013 עברה השליטה באליפות לנהגי קבוצת שברלוט, שהתחרו בדגם הקרוז. מילר זכה בשלוש אליפויות ורוברט האף באליפות נוספת. סיטרואן הפכה לדומיננטית בשלוש השנים הבאות, בהן לקח את התואר חוסה מריה לופז.
שיטת הניקוד
מאז שנת 2010 מחלוקת הנקודות למשתתפים במרוצים, בדומה לחלוקת הנקודות באליפות הפורמולה 1.
ניקוד בעבר
בין השנים 2005 עד 2009 ניתן הניקוד בהתאם לטבלה הבאה:
בשנים בהם התקיימה תחרות הגביע העולמי למכוניות תיור חולקו הנקודות בהתאם לפירוט בטבלה הבאה:
בעונת הבכורה (1987) חולקו הנקודות בהתאם לטבלה הבאה:
מדיום (סדרת טלוויזיה)
מדיום (באנגלית: Medium) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית ששודרה בחמש עונותיה הראשונות ברשת NBC ובשתיים הנוספות ברשת CBS החל מ־3 בינואר 2005 עד שנת 2011. הסדרה מבוססת על סיפורה של אליסון דובואה, מדיום אמריקאית שטוענת כי עבדה בשיתוף פעולה עם ממשל ארצות הברית, וסייעה להם בפיצוח תיקים וסוגיות משפטיים. על משחקה בסדרה זכתה פטרישה ארקט בפרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2005, במועמדת נוספת אליו בשנת 2007 וכן בשלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב.
השחקנית הראשית פטרישה ארקט ביימה בעצמה שני פרקים בסדרה.
תקציר
אליסון דובואה (פטרישה ארקט) היא מדיום (בעלת יכולות על-טבעיות), אשר באמצעות חלומות ודרכים שונות ומיוחדות, מתגלה לדברים שיקרו בעתיד ושקרו בעבר. בעלה ג'ו (ג'ק וובר "אימה בטריניטי", "לפגוש את ג'ו בלאק"), הוא מדען טילים, אשר למרות היותו בעל היגיון וחשיבה קרה, מבין שלאשתו יש כישרון שונה, ותומך בה. אליסון משתמשת בכישרונה כדי לעזור לתובע המחוזי של העיר פיניקס שבאריזונה, מאני (מנואל) דוואלוס, ולמשטרת העיר, לחקור את מותם של אזרחים. לאליסון וג'ו שלוש בנות, אריאל (סופיה ווסילייבה "שומרת אחותי"), בריג'יט ומארי, שמהלך הסדרה מתגלה כי גם הן ניחנו באותן סגולות שמחזיקה אמן. לאליסון יש אח, מייקל, שגם הוא מדיום, אך לא מנצל את כישרונו. בדצמבר 2010 רשת CBS החליטו על ביטול הסדרה אחרי שבע העונות.
עונה ראשונה
בתחילת העונה אליסון לומדת להכיר בכישרונה כמשהו טוב, ולא להתנגד לו. אליסון מקבלת "עבודה זמנית" במשרד התובע המחוזי, מנואל דוואלס, שמגלה את סודה של אליסון ולאחר פיענוח תיק, לוקח אותה כמעין "יועצת" תחת חסותו ושומר את סודה. על כישרונה הסודי יודעים דוואלס ובלש מקרי הרצח לי סקנלון שלמרות העובדות מתקשים להאמין ולסמוך על אליסון מבלי לפתוח עין אחת. העונה נגמרת בפרק סיום בעל שני חלקים שחלקו השני פותח את העונה הבאה.
עונה שנייה
פתיחת העונה מתחילה בפרק המשך מהעונה הראשונה, ונסגר מעגל עם בעיותיו של קפטן פוש. אליסון מתמודדת עם חוויות שלא חוותה קודם בחייה, למשל כמו בפרק "אותו השיר" (2) שבו נתקע לאליסון שיר בראש ורק היא שומעת אותו או כמו בפרק "הטירוף שלו" (11) שבו נכנס לגופה של אליסון רוצח סדרתי.
עונה שלישית
בתחילת העונה השלישית, פרק ההמשך הזוגי "ארבעה חלומות" פותח עונה בצורה נהדרת, שבו בריג'יט, ביתם האמצעית של אליסון וג'ו, חולמת חלומות מנחים יחד עם אליסון, ויחד מפענחות מקרי רצח של רוצחים סדרתיים. במשך העונה מתחזקת ההבנה שעניין היכולות העל טבעיות הוא תורשתי; אריאל ובריג'יט עוזרות לאליסון לפענח מקרי פשע, אף על פי שאין נלהבות כלכך, ומייקל אחיה של אליסון, רואה את היכולות שלו ככישרון ולא כמשהו שאלכוהול יכול לדחוק.
עונה רביעית
העונה עוסקת במשפחת דובואה לאחר שסוד יכולתה של אליסון נחשף. לאחר שכתבת עיתון שמשמיצה את התובע המחוזי דוואלס עובדת על אליסון ובמרמה משיגה את סודה ומפרסמת אותו. כעת גם ג'ו וגם אליסון מחוסרי עבודה, אך אליסון מתחילה לעבוד עבור סינתיה קינר מ"אמרי טיפ", חברה שמתעסקת במקרי חטיפות והיעלמויות. במהלך העונה נחשף סוד כמוס בנוגע לבתה של סינתיה שנחטפה לפני כמה שנים בפרק כפול, בו אליסון חולמת על בתה של סינתיה ובכך מגלה מיהי החוטפת. סינתיה יורה בה והורגת אותה ובעקבות כך נכנסת לכלא. כמו כן ג'ו ממציא משהו בתחום ההנדסה הירוקה ומקים חברה עצמאית. בסוף העונה דוואלס, שפוטר מעבודתו כתובע המחוזי, חוזר לעבודתו ומחזיר גם את אליסון. ג'ו מוצא עבודה בחברה גדולה שמעוניינת בהמצאתו.
עונה חמישית
במהלך העונה אליסון מקבלת הצעת עבודה מכובדת מחברה שמעוניינת ביכולתה, ואליסון מקבלת אותה, אך ההצעה אינה תמימה כלל וכלל, וסודות ודברים אפלים גורמים לאליסון לפנות לדוואלס בנוגע לרוצח סדרתי שהם מחפשים. לבסוף אליסון חוזרת לעבוד עבור דוואלס במשרד התובע המחוזי.
בסוף העונה מתגלה אצל אליסון גידול בראש, היא מכריחה את ג'ו לדחות את הניתוח להוצאתו בשל חלום שחלמה. אליסון עוברת לבסוף את הניתוח שבמהלכו עוברת שבץ ונכנסת לתרדמת.
עונה שישית
אליסון מתעוררת מן התרדמת משותקת בצידה השמאלי של גופה. תחילה נראה כי יכולתה העל טבעית אבדה, אולם בהמשך היא שבה אליה.
אליסון מחלימה מהשיתוק וממשיכה בעבודתה במשרד התובע המחוזי. ג'ו זוכה בעבודתו חזרה מן החברה שקנתה את המצאתו, אך מתפטר בהמשך כדי לטפל באליסון החולה. בנותיה של אליסון ממשיכות לגדול, אריאל מסיימת תיכון ומתכוננת למעבר למכללה בניו המפשיר למורת רוחה של אליסון. לבלש לי סקנלון ולבת זוגו לין נולדת בת, ובפרק האחרון של העונה הם מתחתנים.
כסף סטרלינג
כסף סטרלינג או סטרלינג סילבר היא סגסוגת כסף בדרגת טוהר של 92.5%, כלומר, המכילה כסף בשיעור של 92.5% ממשקלה, ומתכות אחרות, לרוב נחושת, בשיעור של 7.5%. הסגסוגת מכונה גם בשם "כסף 925". הסגסוגת נחשבת לסגסוגת הכסף היוקרתית, המקובלת בייצור תכשיטים.
כסף טהור אינו שימושי בייצור תכשיטים וכלים, מאחר שהוא רך מדי, ונוהגים להוסיף לו מתכות אחרות כדי לשפר את איכות הסגסוגת. חוץ מנחושת נהוג להשתמש גם בגרמניום, אבץ ופלטינה, על מנת למנוע תופעות קורוסיביות, אך כל עוד משקל הכסף בסגסוגת נשמר, היא עדיין נחשבת לכסף סטרלינג.
קיימים חילוקי דעות על מקור השם "סטרלינג", אך הסגסוגת הופיעה לראשונה בצפון גרמניה בסביבות המאה ה-12. השם "סטרלינג" הופיע במאה ה-13, אך מקורו לא ידוע בוודאות. מקור שמה של הלירה שטרלינג הוא בכך שהמטבע במקורו היה בשווי של כסף סטרלינג במשקל של פאונד אחד.
כלים ותכשיטים העשויים מכסף סטרלינג מסומנים בסימונים ייחודיים לסגסוגת. בישראל קיים סימון וולונטרי שיזם מכון התקנים הישראלי, ועל פיו מסומן תכשיט העשוי כסף סטרלינג ב"רימון כסף" ובצמוד לו הספרות 925.
בנוסף לתכשיטי כסף וכלי כסף יוקרתיים, כסף סטרלינג עשוי לשמש לייצור כלי נגינה ממתכת, ובהם סקסופונים וחלילים.
התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית
התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית אסר על התניית הזכות להצביע בבחירות הפדרליות בתשלום מס גולגולת או כל מס אחר. התיקון התקבל במסגרת המאבק לשוויון זכויות לאפרו-אמריקאים בשנות ה-60 של המאה ה-20.
מקור
Section 1
The right of citizens of the United States to vote in any primary or other election for President or Vice President, for electors for President or Vice President, or for Senator or Representative in Congress, shall not be denied or abridged by the United States or any State by reason of failure to pay poll tax or other tax.
Section 2
The Congress shall have power to enforce this article by appropriate legislation.
תרגום
סעיף 1 סעיף 2
היסטוריה
לאחר קבלת התיקון ה-15 לחוקה ב-1870, שאסר על אפליה בבחירות על רקע גזעי, חיפשו מדינות הדרום של ארצות הברית דרכים עוקפות למנוע את הצבעתם של השחורים. בין הדרכים שנמצאו היו הפעלת איומים ואלימות כלפי מצביעים שחורים וקביעת תנאי הצבעה אשר הלבנים עומדים בהם אך השחורים אינם עומדים בהם. בין התנאים שקבעו היו ידיעת קרוא וכתוב ותשלום מס גולגולת. במהלך השנים היו אחת עשרה מדינות אשר הגבילו את ההצבעה רק לאלו ששילמו מס גולגולת. בחלק מהמדינות, קבע החוק שכל אדם שאביו או סבו הצביע בבחירות בשנה מסוימת שחלה לפני ביטול העבדות יוכל להצביע ללא תשלום המס. פטור זה מהתנאים להצבעה נקבע כבלתי חוקתי בפסק דין של בית המשפט העליון בשנת 1915, אך התנאים עצמם המשיכו להתקיים תוך אפליה באכיפתם: כלפי שחורים עמידה בתנאים נבחנה בקפדנות, בעוד כלפי לבנים לא נעשה מאמץ לבדוק האם אכן שלמו את המס או אם הם יודעים קרוא וכתוב. דרך נוספת למנוע ייצוג של השחורים בבחירות הייתה בארגון המחוזות בצורה המפלה את השחורים.
עם התגברות הפעילות של התנועה לזכויות האזרח נעשו פעולות רבות על ידי הקונגרס על מנת להעניק לשחורים שוויון אמיתי. אף על פי שעם השנים דרישת תשלום מס כתנאי להצבעה הצטמצם לחמש מדינות בלבד, בחר הקונגרס להעלות תיקון לחוקה שיבטיח את האפשרות להצביע ללא קשר לתשלום מס.
פסיקה
בשנת 1965 החליט בית המשפט העליון שגם חוק בווירג'יניה אשר מעניק זכות הצבעה למי שמשלם מס או למי שנרשם שישה חודשים לפני הבחירות אינו חוקתי, על סמך התיקון ה-24 לחוקה.
בשנת 1966, פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית על סמך התיקון ה-14 לחוקה שגם הגבלת הצבעה בתוך המדינות רק לאלו המשלמים מס אינה חוקתית.
פיטר מדינג
פיטר (פנחס) מדינג (נולד ב-1938) הוא פרופסור אמריטוס למדע המדינה וליהדות בת זמננו באוניברסיטה העברית.
אודות
הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת ברנדייס, בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בצרפת, אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת וושינגטון.
משמש כעורך של כתב העת Studies in Contemporary Jewry.
פיל האריס
פיל (פיליפ) האריס (באנגלית: Phil Harris; 24 ביוני 1904 - 11 באוגוסט 1995) היה זמר, פזמונאי, מוזיקאי ג'אז, קומיקאי רדיו ומדבב אמריקאי.
עבודות דיבוב שביצע בסרטי אנימציה: באלו הדוב ("ספר הג'ונגל"), תומאס אומלי ("חתולים בצמרת") וג'ון הקטן ("רובין הוד"). שירו "מה שטוב לדוב" (1967) מתוך "ספר הג'ונגל" היה ללהיט והכניסוֹ לתודעת הקהל הצעיר, שלא הכיר אותו ככוכב הרדיו הגדול שהיה בשנות ה-40 וה-50. ב-1954 שיחק בסרט "הגבוהים והאדירים" בבימויון של ויליאם ולמן.
סלסטיה
סֶלֶסְטְיָה (באנגלית: Celestia) היא תוכנה חופשית, המדמה גרמי שמיים בשלושה ממדים ומאפשרת תנועה וירטואלית בחלל.
סלסטיה נמצאת בשימוש נרחב בהוראת האסטרונומיה ואומצה על ידי נאס"א וסוכנות החלל האירופית למטרה זו. סלסטיה היא תוכנה חוצת פלטפורמות וזמינה למערכות הפעלה מרובות, לרבות Microsoft Windows, לינוקס ו-OS X.
תפקודי סלסטיה
התוכנה מציגה מאות אלפי גרמי שמיים רבים מסוגים שונים: פלנטות (לרבות פלנטות מחוץ למערכת השמש), כוכבים, ירחים, צבירי כוכבים, ערפיליות, גלקסיות, כוכבי שביט ועוד. קטלוג הכוכבים שהיא מבוססת עליו נבנה בפרויקט Hipparcos של סוכנות החלל האירופית, ומודל התנועה הפלנטרית הוא VSOP87 - מודל מדויק די הצורך להדמיה מדויקת של ליקויים.
סלסטיה מאפשרת תנועה בין גרמי השמיים ומעקב אחריהם. אפשרויות המעקב מגוונות, וכוללות מעקב ממקום יחיד בחלל, מעקב מעל נקודה קבועה בפני השטח של גרם השמים, מעקב תוך שמירת זווית הייחוס לגרם שמים נוסף, מעקב תוך שמירת זווית הייחוס למסלול הגרם השמימי ועוד.
סלסטיה מאפשרת תנועה בזמן בקצבים שונים, לפנים ולאחור, ועצירה של הזמן. לתוכנה אפשרויות סקריפטינג רבות, המאפשרות בניית מערך שיעור מוכן מראש, והיא מאפשרת לכידה של המוצג בה לתמונה או וידאו. ניתן לפצל את התצוגה לשתיים, אופקית או אנכית, וכך מתאפשר שימוש בשני צגים וגם השוואה שני גרמי שמיים, או מבט משתי נקודות שונות על אותו אירוע אסטרונומי.
סלסטיה ניתנת להרחבה באמצעות תוספים, המאפשרים להעשיר את החוויה הוויזואלית (עם טקסטורות באבחנה גבוהה, שכבות אטמוספירה ומודלים תלת-ממדיים), הוספת אירועים שמימיים וספינות חלל. קיים מאגר גדול של תוספים חופשיים לשימוש, וקיימים גם תוספים מסחריים.
VSMOW
VSMOW (ראשי תיבות של: Vienna Standard Mean Ocean Water) הוא תקן של מים מזוקקים שהוגדר ב-1968 על ידי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, ומשמש לצורך מדידת תכונות פיזיקליות וכימיות של מים, ולצורך השוואה בין דגימות מים שונות. תקן VSMOW הוגדר בעקבות כיול מחדש של דגימות מי אוקיינוסים שנאספו במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 (תקן SMOW).
ההרכב האיזוטופי של מים בעלי תקן VSMOW מהווה ממוצע עולמי מדגימות מים שנאספו באוקיינוסים השונים בעולם, אולם, למרות שמו, התקן מגדיר מים מזוקקים ולא מי ים, כלומר מי VSMOW אינם מכילים מלחים מומסים. חשיבותו בכך שהוא מגדיר את הכמות היחסית של האיזוטופים השונים של חמצן ושל מימן במים. התקן משמש בעיקר להשוואה בין דגימות מים שונות מבחינת כמות האיזוטופים הנמדדת בהם. דגימות טהורות של מים בתקן VSMOW שימשו להגדרת סולם צלזיוס וסולם קלווין למדידת טמפרטורה.
הרכב ותכונות
התקן מגדיר את היחס המולרי בדוגמה בין איזוטופים נדירים של חמצן ומימן ובין האיזוטופ הנפוץ של יסודות אלו. ביחידות של אחד למיליון (ppm) התקן מגדיר את היחסים הבאים:
תכונות של מים לפי תקן VSMOW:
אסטריד, נסיכת נורווגיה
אסטריד, נסיכת נורווגיה (בנורווגית: Astrid, fru Ferner; נולדה ב-12 בפברואר 1932) היא בתם השנייה של אולף החמישי, מלך נורווגיה ורעייתו מרתה, נסיכת שוודיה.
ביוגרפיה
הנסיכה אסטריד גידלה את משפחתה בווינדרן; כיום היא מתגוררת בנורדמרקה, אוסלו. התחביבים שלה כוללים סריגה, רקמה, קריאה וציור חרסינה. בשנת 2002 ממשלת נורווגיה החליטה להעניק לה פנסיה ממשלתית וזאת לאור תרומתה למדינה במהלך כהונתה כגברת הראשונה. בשנת 2005 היא לקחה חלק בטקס לציון 60 שנה למלחמת העולם השנייה.
חוף הנסיכה אסטריד  בארץ המלכה מוד נקרא על שמה.
היא משמשת כפטרונית של מספר ארגונים, ובין היתר עבדה עם ילדים הלוקים בדיסלקסיה.
פורמט מחרוזת printf
פורמט מחרוזת printf היא פרמטר בקרה המשמש מחלקה של פונקציות בספריות הקלט/פלט של C ושפות תכנות רבות אחרות. המחרוזת כתובה בשפת תבנית פשוטה: תווים בדרך כלל מועתקים כמות שהם לתוך הפלט של הפונקציה, אך מפרטי פורמט, שמתחילים בתו %, מציינים את המיקום והשיטה לתרגום נתון (כגון מספר) לתווים.
חוסר התאמה בין מפרטי הפורמט וסוג הנתונים עלול לגרום לקריסות ולפגיעויות אחרות. מחרוזת הפורמט עצמה היא לעיתים קרובות מאוד מחרוזת מילולית, המאפשרת ניתוח סטטי של קריאת הפונקציה. עם זאת, זה יכול להיות גם ערך של משתנה, מה שמאפשר פורמט דינמי אך גם פגיעות אבטחה המכונה ניצול מחרוזת פורמט בלתי מבוקר.
היסטוריה
שפות תכנות מוקדמות כמו Fortran השתמשו בהצהרות מיוחדות עם תחביר שונה לחלוטין מחישובים אחרים כדי לבנות תיאורי פורמט. בדוגמה זו, הפורמט מצוין בשורה 601, והפקודה WRITE מתייחסת אליו לפי מספר שורה:
ל-ALGOL 68 היה ממשק API יותר דמוי פונקציה, אבל עדיין השתמש בתחביר מיוחד (מפרידי מקיפים תחביר פורמט מיוחד): אבל השימוש בקריאות הפונקציות ובסוגי הנתונים הרגילים מפשט את השפה והקומפיילר, ומאפשר לכתוב את המימוש של הקלט/פלט באותה שפה. יתרונות אלו עולים על החסרונות (כגון חוסר מוחלט של בטיחות טיפוס במקרים רבים) וברוב השפות החדשות יותר קלט/פלט אינו חלק מהתחביר.
מקורו של של C בפונקציית  של BCPL (1966). בהשוואה ל- ו-,  הוא רצף מילוט בשפת BCPL המייצג תו שורה חדשה (שעבורו C משתמש ברצף המילוט ) והסדר של שדה הרוחב ושדה הטיפוס הפוכים ב-writef:
מפרט פורמט שומרי המקום
יצירת הפורמט מתבצעת באמצעות שומרי מקום בתוך מחרוזת הפורמט. לדוגמה, אם תוכנית אמורה להדפיס את גילו של אדם, היא יכולה להציג את הפלט על ידי הקדמת "הגיל שלך הוא ", ושימוש בתו המציין מספר עשרוני שלם - כדי לציין שאנו רוצים שהמספר השלם של הגיל יוצג מיד לאחר הודעה זו, אנו עשויים להשתמש במחרוזת הפורמט:
תחביר
התחביר עבור שומר מקום של פורמט הוא
שדה פרמטר
זוהי הרחבה של POSIX ולא כלולה בתקן C99 של שפת C. השימוש בשדה הוא על ידי הוספת פרמטר מספרי ולאחריו התו $ בין התו המיוחד % ובין התו שמסמן את הטיפוס, למשל %2$d מסמן שימוש בערך השני מבין הערכים שלאחר מחרוזת הבקרה. ניתן להשמיט את השדה, בתנאי שאף אחד משומרי המקום האחרים לא עושה בו שימוש.
תכונה זו בשימוש בעיקר בלוקליזציה, שבה סדר הופעתם של פרמטרים משתנה בהתאם לקונבנציה התלויה בשפה.
במערכת ההפעלה Microsoft Windows, התמיכה בתכונה זו ממומשת בפונקציה נפרדת, printf_p.
שדה רוחב
שדה הרוחב מציין מספר מינימלי של תווים לפלט, והוא משמש בדרך כלל לרפד שדות ברוחב קבוע בפלט עבור טבלאות, שם העמודות יהיו צרות יותר אילולי הריפוד. השדה אינו גורם לקיצוץ של שדות גדולים מרוחב השדה שצוין.
ניתן להשמיט את שדה הרוחב, או לספק בו ערך מספרי שלם, או ערך דינמי אשר מועבר כארגומנט נוסף, כאשר מסומן באמצעות כוכבית. לדוגמה, יביא להדפסה של , ברוחב כולל של 5 תווים.
אף על פי שאינו חלק משדה הרוחב, אפס מוביל מתפרש כדגל ריפוד האפס שהוזכר לעיל, וערך שלילי מטופל כערך החיובי יחד עם היישור לשמאל שהוזכר גם כן למעלה.
שדה דיוק
ניתן להשמיט את שדה הדיוק, או להזין ערך מספרי שלם, או ערך דינמי אשר מועבר כארגומנט נוסף כאשר מסומן באמצעות כוכבית. לדוגמה, יודפס כ-.
שדה אורך
ניתן להשמיט את שדה האורך או להזין אחד מהערכים הבאים:
בנוסף, התקיימו מספר אפשרויות אורך ספציפיות לפלטפורמה לפני השימוש הנרחב בתוספי ISO C99:
בתקן ISO C99 נכלל קובץ הדר inttypes.h שכולל מספר מאקרואים לשימוש ב-printf באופן שאינו תלוי במערכת ההפעלה.
שדה טיפוס
שדה הטיפוס יכול להיות אחד מהבאים:
שומרי מקום בפורמט מותאם אישית
יש כמה מימושים של פונקציות דמויות המאפשרות הרחבות למיני-שפה המבוססת על תו מילוט, ובכך מאפשרות למתכנת פונקציית פירמוט ספציפית עבור טיפוסים שאינם מובנים בשפה. אחד המוכרים ביותר הוא של glibc (שהוצא משימוש). עם זאת, הוא משמש לעיתים רחוקות בשל העובדה שהוא מתנגש עם בדיקה סטטית של מחרוזות פורמט. מימוש נוסף הוא Vstr, המאפשר הוספת שמות פורמטים מרובי תווים.
יישומים מסוימים (כמו Apache HTTP Server) כוללים פונקציה משלהם דמוית, ומטמיעים בתוכו הרחבות. עם זאת, לכל אלה נוטות להיות אותן בעיות שיש ל-.
פונקציית Linux kernel,  תומכת במספר דרכים להצגת מבני ליבה באמצעות המפרט הגנרי, על ידי הוספת תווי פורמט נוספים. לדוגמה, מדפיס כתובת IPv4 בצורה מנוקדת-עשרונית. זה מאפשר בדיקה סטטית של מחרוזת פורמט (של החלק ) על חשבון תאימות מלאה עם printf רגיל.
רוב השפות שיש להן פונקציה דמוית עוקפות את היעדר תכונה זו על ידי שימוש בפורמט  והמרת האובייקט לייצוג מחרוזת.
מפרטי המרה לא חוקיים
כמה מהדרים, כמו GNU Compiler Collection, יבדקו באופן סטטי את מחרוזות הפורמט של פונקציות דמויות printf ויזהירו על בעיות (בעת שימוש בדגלים או ). GCC גם יזהיר על פונקציות בסגנון printf המוגדרות על ידי המשתמש אם ה"פורמט" הלא סטנדרטי מוחל על הפונקציה.
רוחב שדה לעומת תוחמים מפורשים בפלט טבלאי
שימוש רק ברוחב שדות כדי לספק טבלאות, כמו בפורמט כמו עבור שלושה מספרים שלמים בשלוש עמודות של 8 תווים, לא יבטיח שהפרדת השדות תישמר אם יופיעו מספרים גדולים בנתונים:
1234567 1234567 1234567 123     123     123      123     12345678123
אובדן הפרדת שדות יכול בקלות להוביל לפלט פגום. במערכות המעודדות שימוש בתוכניות כאבני בניין בסקריפטים, ניתן להעביר נתונים פגומים כאלה ולפגוע בעיבוד נוסף שלהם, בלי להתחשב בעובדה שהמתכנת המקורי ציפה שהפלט ייקרא רק על ידי עיניים אנושיות. ניתן למנוע בעיות אלה על ידי הכללת תוחמים מפורשים, אפילו רווחים, בכל פורמטי הפלט הטבלאי. שינוי פשוט של הדוגמה המסוכנת הנזכרת ל- מונע ממספרים מעמודות שונות להתמזג בפלט, עקב הרווחים הכלולים במפורש:
1234567 1234567 1234567 123     123     123      123     12345678 123
אסטרטגיות דומות מיושמות על נתוני מחרוזות.
כתיבת זיכרון
למרות שעל פני השטח זוהי פונקציית פלט, מאפשרת כתיבה למיקום זיכרון שצוין על ידי ארגומנט דרך. פונקציונליות זו משמשת מדי פעם כחלק מהתקפות מחרוזות פורמט משוכללות יותר.
שפות תכנות עם printf
שפות המשתמשות במחרוזות פורמט החורגות מהסגנון במאמר זה (כגון AMPL ו-Elixir), שפות שיורשות את היישום שלהן מה-JVM או סביבה אחרת (כגון Clojure ו- Scala ), ושפות שאין להן printf נייטיבי סטנדרטי אך יש להן ספריות חיצוניות המדמות התנהגות printf (כגון JavaScript) אינן כלולות ברשימה זו.
פרס מרשל סקלאר
הזוכים בפרס:
הזמנה לבכי
"הזמנה לבכי" היא רשימה קצרה פרי עטו של העיתונאי ארנון לפיד, בן קיבוץ גבעת חיים איחוד, שנכתבה מיד לאחר מלחמת יום הכיפורים, ונתפרסמה תחילה ב"איגרת", שבועון איחוד הקבוצות והקיבוצים ולאחר מכן, בינואר 1974, בירחון "שדמות". הרשימה, שקראה לבכות על האלים שהכזיבו ולבכות בקול את חללי המלחמה ולהניח לאתוס הישראלי של התגברות על הכאב הפרטי למען המאמץ הלאומי, עוררה סערה וזכתה לביקורות רבות, גם מחוץ לתנועה הקיבוצית. חלקן אוהדות וחלקן שליליות. הרשימה נחשבת כבעלת משמעות בשינוי התרבותי שעבר על חלקים בחברה הישראלית, מהתמקדות בכלל להתמקדות באני הפרטי; במיוחד בתחום השכול עוז אלמוג מציין כי על רקע תרבות ההדחקה שהייתה שלטת באותה עת, "נדרשו 'אומץ' ו'חוצפה' לא מעטים לכתוב את מה שכתב לפיד באותה עת". וכי לרשימה היה חלק במעבר מתרבות האיפוק וההבלגה בנושא השכול, ששלטה ממלחמת העצמאות, אל תרבות המקבלת בכי וקינה פומביים. שינוי זה הוא תולה במה שהוא מכנה "פסיכולוגיזם" ובמיוחד בנכונות החדשה, באותה עת, לחשיפה רגשית וגילוי הנפש.
יש מבקרים הרואים ב"הזמנה לבכי" המשך הגישה שזכתה לכינוי "יורים ובוכים", שהחלה עם "שיח לוחמים" לאחר מלחמת ששת הימים. גישה זו ספגה ביקורת משני צדי המתרס. המצדדים בחוזק, באיפוק ובשמירה על המורל הלאומי גינו גישה זו בשל ה"תבוסתנות" הכרוכה בה לדעתם, ואילו מצדדי המוסר, טוהר הנשק והשאיפה המתמדת לשלום גינו גישה זו בשל חוסר המעש של יוצריה והמשך שרותם המבצעי בצה"ל.
אזכורים מאוחרים בתרבות
המשורר אליעז כהן הוציא מחזור שירים בשם זהה שהתייחס לפינוי גוש קטיף ב-2005 וכתב בהערות הסיום של קובץ השירים כי השירים מתייחסים ל"הזמנה לבכי" המקורית בכך שהוא חש שהפינוי הוא "יום הכיפורים של הכיפות הסרוגות". כהן עצמו אף מעיד כי חנן פורת סיפר לו כי קריאת רשימתו של לפיד ב-1974, בעת שהחלים מפציעה קשה במלחמת יום הכיפורים, הביאה אותו ל"הכרה שמוכרחים להשיב את רוחו של העם בישראל" וכהן מוסיף: "מחשבת הייסוד הראשונה של 'גוש אמונים', החלה להתפתח אצלו מאותו רגע".
מילות הרשימה אף הולחנו על ידי יורם צדוק והשיר בוצע על ידי להקת האשקולית של בית השיטה.
מרחב לינדלף
בטופולוגיה, מרחב לינדלף הוא מרחב טופולוגי שבו לכל כיסוי פתוח קיים תת-כיסוי בן-מנייה. זוהי גרסה חלשה של תכונת הקומפקטיות, הדורשת שלכל כיסוי פתוח יהיה תת-כיסוי סופי. המרחבים נקראים כך על שם המתמטיקאי הפיני ארנסט לאונרד לינדלף.
הלמה של לינדלף קובעת שכל מרחב טופולוגי המקיים את אקסיומת המנייה השנייה הוא מרחב לינדלף (אבל לא להפך). מרחב מטרי הוא מרחב לינדלף אם ורק אם הוא ספרבילי, אם ורק אם הוא מקיים את אקסיומת המנייה השנייה. לעומת זאת, קיים מרחב רגולרי לינדלף-תורשתית שאינו ספרבילי (Moore, 2006). (מרחב הוא לינדלף-תורשתית אם כל תת-קבוצה שלו היא לינדלף בטופולוגיה המושרית).
כמה תכונות:
יעל רגב
יעל רגב (נולדה ב־1 באוגוסט 1983) היא עיתונאית, יוצרת תוכן ישראלית והעורכת הראשית של העיתון הג'רוזלם פוסט לייט. מתמחה בין היתר בתחומי הלייף סטייל.
ביוגרפיה
רגב נולדה בהוד השרון וגדלה במושב מגשימים, לאב כלכלן ואמא מהנדסת מכונות. בנעוריה למדה בבית הספר התיכון מקיף יהוד במגמת הדרמה והתיאטרון. לאחר השירות הצבאי בחיל האוויר החלה רגב את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים במחלקה לספרות אנגלית ותיאטרון. כבר במהלך לימודיה רגב עיצבה ותפרה פריטי אופנה ומכרה אותם ביריד המעצבים בדיזנגוף סנטר.
בשנת 2006 החלה לכתוב על תחום האופנה עבור אתר התוכן נענע 10.
בשנים 2008–2010 כתבה רגב במגזינים השונים מבית ידיעות אחרונות: שבועון לאשה, זמנים מודרניים ועוד. בעיתון לאשה יזמה וכתבה את הטור Eat Girl שהופיע גם באתר האינטרנט ועסק בשילוב בין דימוי גוף לאופנה.
בהמשך כתבה בנושאי אופנה שונים לאתר התוכן Xnet. במקביל, כתבה את בלוג האופנה "קלבה אין גלאם טאון" שהוקדש לאופנה וטרנדים.
בשנת 2009 מונתה רגב לעורכת האופנה והסלבס של מגזין קוסמופוליטן בגרסתו הישראלית מבית הג'רוזלם פוסט.
בשנת 2010, לאחר שניהלה קמפיין ברשתות החברתיות שקרא למנות אותה לתפקיד מונתה רגב למנהלת הקריאייטיב של מותג האופנה ml (לשעבר "מתאים לי") והקימה עבורם את מותג האופנה לצעירות Mlly.
בשנת 2012 חזרה רגב לקבוצת הג'רוזלם פוסט ומונתה לתפקיד העורכת הראשית של מגזין קוסמופוליטן ועורכת האופנה של הקבוצה.
בשנת 2013 היא השיקה את המגזין המודפס Gift שהוקדש לנושאי השראה ויצירה.
בסוף שנת 2014 מונתה לעורכת הראשית של מוסף סגנון מעריב ועורכת מוסף הסטייל המרכזי של הג'רוזלם פוסט.
החל משנת 2018 רגב היא העורכת הראשית של השבועון הישראלי ג'רוזלם פוסט לייט.
לאורך השנים רגב השתתפה במגוון תוכניות ופאנלים בטלוויזיה. היא השתתפה כחברת פאנל בשתי עונות של תוכנית "העשירייה" בערוץ האופנה בשנים 2011–2012 ובפאנל התוכנית אחת שיודעת בהנחיית לירון ויצמן (2017). כמו כן, הייתה בעלת פינת אופנה בתוכנית "חדשות הבידור" של הוט (2012).
החל משנת 2018 היא בעלת פינה קבועה בתוכנית הטלוויזיה גלית ואילנית מבית קשת 12, שם היא ידועה בכינוי "יעלית".
בשנת 2021 החלה להנחות את הפודקאסט "ידועים בציבור" לצד איש התקשורת ניב גלבוע.
חיים אישיים
יעל רגב היא רווקה ומתגוררת ברמת גן.
היא אחייניתו של המשורר גיורא פישר.
עשייה חברתית
לאורך השנים רגב דיברה ופעלה בנושאי דימוי גוף ומשקל.
רגב היא חלק מצוות המתנדבות של פרויקט סלעית, פרויקט שמסייע לנשים שנמצאות במעגל הזנות בישראל.
סביאטוסלב ריכטר
סְבִיָאטוסְלָב תאופילוביץ' ריכטר (ברוסית:  Святослав Теофилович Рихтер; 1915–1997), פסנתרן רוסי ממוצא גרמני. הוכר כאחד הפסנתרנים הגדולים ביותר של המאה ה-20. נודע ברפרטואר הנרחב, בטכניקה חסרת המאמץ ובסגנון הפואטי שלו.
נעוריו
ריכטר נולד בז'יטומיר, אוקראינה, לאב גרמני ולאם חצי-רוסייה וחצי-גרמנייה. הוא גדל באודסה. שלא כרגיל, הוא רכש את עיקר הכשרתו המוזיקלית בכוחות עצמו, אם כי אביו (שהיה פסנתרן ונגן עוגב) ואחד מתלמידי אביו (נבלן צ'כי) הקנו לו את יסודות החינוך המוזיקלי. עוד כילד הצטיין ריכטר בקריאה מן הדף והתאמן דרך קבע עם להקות אופרה ובלט מקומיות. הוא פיתח התלהבות, שעמדה בעינה כל חייו, לאופרה ולמוזיקה קאמרית וווקאלית, שמצאה את ביטויה בפסטיבלים שארגן בגראנז' דה מזליי, צרפת ומוזיאון פושקין במוסקבה. הוא החל לעבוד באופרה של אודסה כמלווה חזרות.
ראשית הקריירה
ב-19 במרץ 1934 הופיע ריכטר ברסיטל הראשון שלו, במועדון המהנדס של אודסה; אך לימודי הפסנתר הרשמיים שלו החלו רק כעבור שלוש שנים, כשהחליט לפנות אל היינריך נויהאוס, פסנתרן מפורסם ומורה לפסנתר, בקונסרבטוריון של מוסקבה. מספרים שתוך כדי מבחן הקבלה של ריכטר לחש נויהאוס לתלמיד אחר "האיש הזה הוא גאון". אף כי נויהאוס לימד הרבה פסנתרנים גדולים, בהם אמיל גיללס וראדו לופו, אומרים שהוא ראה בריכטר את "התלמיד הגאון, שלו חיכה כל חייו", אף כי "עליו להודות, שהוא לא לימד את ריכטר דבר."
בשלב מוקדם בקריירה שלו ניסה ריכטר את ידו גם בהלחנה ונראה שניגן כמה מחיבוריו במבחן הקבלה שלו אצל נויהאוס, אך הוא ויתר על ההלחנה זמן קצר אחרי שעבר למוסקבה. כעבור שנים הסביר את החלטתו במילים הבאות: "ההסבר הטוב ביותר שיש לי הוא, שלא ראיתי צורך להוסיף לכל המוזיקה הגרועה שיש כבר בעולם."
מאחורי מסך הברזל
ריכטר פגש את הסופרן נינה דורליאק בשנת 1945. כעבור זמן קצר ליוה אותה בפסנתר בתוכנית שכללה שירים מאת רימסקי-קורסקוב ופרוקופייב. "הייתה זו הפגישה הראשונה בקשר שיימשך לכל אורך חייהם. ריכטר ודורליאק לא נישאו מעולם באופן רשמי, אבל היו חברים ובני-זוג קבועים. היא הייתה הגורם המאזן, המעשי לטבעו האימפולסיבי. היא זו שמתחה לו את השעון, הזכירה לו פגישות שקבע וניהלה את התחייבויותיו המקצועיות" (גפן 1999). בשנת 1949 זכה ריכטר בפרס סטלין, שהוביל למסעות קונצרטים ברחבי רוסיה, מזרח אירופה וסין.
הקונצרט הראשון של ריכטר מחוץ לברית המועצות היה בצ'כוסלובקיה ב-1950. ב-1952 הוזמן ריכטר לשחק בתפקיד פרנץ ליסט בהפקה חוזרת של סרט תיעודי מ-1946 על חיי גלינקה. בתפקיד הראשי שיחק בוריס סמירנוב.
ב-1953 הצטווה ריכטר לנגן בהלוויית סטלין. בהתרסה נגד ההוראה לנגן יצירה קצרה ונכאת רוח, בחר ריכטר לנגן את הפרלוד ופוגה במי מינור, בעלי האופי המיסטי, מתוך הפסנתר המושווה של באך. ריכטר סירב להפסיק את הנגינה, על אף הפרעות והצקות חוזרות ונשנות, ובסופו של דבר, כך אומרים, גררו אותו חיילים מעל הבמה, אבל רק אחרי שגמר לנגן.
בשנת 1960 העז שוב פנים כנגד השלטונות כאשר ניגן בהלווייתו של בוריס פסטרנק.
מעבר למסך הברזל
שמו של ריכטר הגיע למערב באמצעות הקלטותיו. הקונצרטים הראשונים שלו במערב התקיימו במאי 1960, כאשר קיבל היתר לנגן בפינלנד. באותה שנה הותר לו סוף סוף להופיע בארצות הברית. הופעתו הראשונה שם הייתה בשיקגו ב-15 באוקטובר 1960, בנגינת הקונצ'רטו השני לפסנתר של ברהמס, עם התזמורת הסימפונית של שיקגו בניצוח אריך ליינסדורף, והתקבלה בתשואות ובביקורות חיוביות. שיאו של מסע הקונצרטים של ריכטר בארצות הברית ב-1960 היה בקרנגי הול.
על הופעותיו של ריכטר באמריקה העיבו מחאות אנטי-סובייטיות, והוא הודיע שלא ישוב להופיע שם. ב-1961 ניגן לראשונה בלונדון. המבקרים הבריטיים לא קיבלו את נגינתו, ברסיטל מיצירות היידן ופרוקופייב, בעין יפה, אך יחסם השתנה מן הקצה אל הקצה לאחר קונצרט של שני הקונצ'רטי לפסנתר של ליסט.
שנותיו האחרונות
ריכטר אהב לנגן לפני קהל, אך שנא לתכנן קונצרטים שנים מראש. בשלהי חייו העדיף לנגן בהתראה קצרה ככל האפשר, באולמות קטנים וחשוכים, עם תאורה ממוקדת על התווים ותו לא. החשכת האולם, כך טען, עוזרת למקד את תשומת לב הקהל בנגינה, ללא הסחות דעת חיצוניות.
ב-1986 יצא ריכטר למסע קונצרטים בן שישה חודשים בסיביר, במהלכו הופיע בכ-150 רסיטלים, חלקם בעיירות שלא היה בהן אולם קונצרטים של ממש, לקהל מאזינים, שלחלקו הייתה זו ההזדמנות הראשונה לשמוע מוזיקה קלאסית. באותה שנה זכה בפרס לאוני סונינג למוזיקה.
בשנותיו האחרונות חלה ירידה מסוימת בטכניקה של ריכטר, הן בשל גילו והן בשל בעיות בריאות, אך למרות התסכול שגרם לו מצב זה, המשיך ריכטר לנגן ולהופיע בכמה מן היצירות התובעניות ביותר ברפרטואר הפסנתרני, ביניהן "מחזור המראות" של ראוול, הסונאטה השנייה של פרוקופייב והאטיודים והבלדה הרביעית של שופן.
הופעתו המוקלטת האחרונות של ריכטר, עם תזמורת יפנית בניצוח ידידו הוותיק, רודולף ברשאיי, הייתה בשנת 1994. הקונצרט, שכלל שלושה קונצ'רטי של מוצרט, יצא בתקליטור בחברת לורל.
ריכטר מת בביתו ליד מוסקבה מהתקף לב, אחרי תקופה ממושכת של דיכאון בגלל אי יכולתו לנגן לפני קהל. בשעת מותו, עבד ריכטר על "חמישה קטעים לפסנתר" של שוברט, מס' 459 ברשימת יצירותיו.
אדריאן מוטו
אדריאן מוטו (נולד ב-8 בינואר 1979) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת החלוץ. שיחק לאורך הקריירה במספר רב של קבוצות, ובהן אינטר מילאנו, יובנטוס ופיורנטינה וכיום מאמן את קבוצת נפטצ'י באקו.
הוא התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אף סי ארגס פיטשטי ממחוז הולדתו ברומניה וממנה עבר לשחק באחד המועדונים הגדולים במדינה, דינמו בוקרשט. כבר בעונתו השנייה בדינמו נקנה בידי אינטר מילאנו האיטלקית שבה שיחק 10 משחקים, משם עבר להלאס ורונה ומשם לפארמה לפני שעבר למועדון האנגלי צ'לסי.
אל יובנטוס הגיע לאחר שנזרק מצ'לסי בעקבות הודאתו בשימוש בסמים, הודאה שבעקבותיה גם הושעה מכדורגל למשך תקופה ארוכה מאוד. בעקבות השימוש בסמים חויב מוטו ב-17 מיליון יורו תשלום פיצויים לצ'לסי על ידי בית המשפט הפדרלי בשווייץ.
בקיץ 2006, בעקבות פרשת השחיתות בכדורגל האיטלקי והורדתה של יובנטוס לליגה השנייה, עבר מוטו לפיורנטינה.
במאי 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
מסירות (משחק)
מסירות הוא משחק לא תחרותי שמטרתו הנאה או שיפור הכושר המוטורי ואימון לקראת משחקי כדור. במשחק מסירות משתדלים המשחקים לזרוק את הכדור כך שלצד התופס יהיה קל ככל האפשר לתפוס את הכדור, בהתאם לרמתו. משחקים כאלה עשויים להיות משוחקים בין הורה לילדו או בין ילדים המבקשים לחזק את כושרם המוטורי לקראת התמודדות במשחקי כדור תחרותיים. שחקן מסירות מוערך יותר ככל שהמסירות שהוא מוסר קלות יותר לתפיסה, וככל שהוא מצליח "להציל" כדורים קשים יותר לתפיסה. המתמסרים פועלים כצוות, ומונים את ניקודם המשותף בתור מספר המסירות שהצליחו למסור בלי שהכדור ייגע בקרקע.
מטקות
משחק המטקות על חוף הים הוא גרסה של משחק המסירות, בה השחקנים משתדלים לשחק עם בני זוג הקרובים לרמתם המוטורית, כדי להיות מאותגרים במידה שווה. בגלל מהירויות הכדור הגבוהות הכרוכות במשחק, שחקן המחמיץ כדורים גורם להפסקת המשחק לפרק זמן ארוך, בעודו מביא את הכדורים התועים, ומפריע לשטף המשחק.
אולטימייט
אולטימייט או אולטימייט פריזבי, הוא משחק ספורטיבי ותחרותי, ללא מגע בין שחקנים, ובו משתמשים בפריזבי במקום בכדור. המשחק מתנהל על מגרש דשא (לרוב) בגודל דומה למגרש כדורגל, בו שני שטחי הבקעה הסמוכים לצלעותיו הצרות, בדומה למגרש פוטבול. מטרת כל צד במשחק היא להעביר את הפריזבי אל תוך שטח ההבקעה הנגדי. המשחק פופולרי מאוד בארצות הברית ובאירופה. אליפויות עולם ותחרויות אזוריות מתקיימות באופן סדיר. בישראל קיימות מספר קבוצות תחרותיות ומספר קבוצות עממיות.
עתליה (סרט)
עתליה הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1984. הסרט מבוסס ברובו על סיפור מאת יצחק בן-נר, אשר התפרסם בקובץ הסיפורים "אחרי הגשם" (1979).
הסרט פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה הראשון ב-1983, אחר-כך הוקרן בפסטיבלי הקולנוע הישראלי בניו יורק ובלוס אנג'לס. הוקרן באופן מסחרי בלוס אנג'לס וזכה בארצות הברית להפצת וידאו מחברת ארגו מדיה. הוקרן מספר פעמים בערוץ 1 ובכבלים, ובשנת 2009 הופץ ב-DVD. מיכל בת-אדם זכתה על תפקידה בסרט בפרס הקולנוע הישראלי (היום פרס אופיר) לאותה שנה.
עלילה
מתי ועופר מתנדבים לצנחנים, אך מתי משוחרר בגלל בעיות בלב. עתליה היא אלמנה יפהפייה בת 40 שאיבדה את בעלה במלחמת סיני וחיה בקיבוץ חופים עם בתה המתבגרת, נטע. היא מנהלת רומנים עם גברי הקיבוץ, לקנאתן של הנשים במקום.
אביה של עתליה וממייסדי הקיבוץ, סובל מסניליות ואילו בתה מתנכרת לה.
עקב תחושת בדידותה היא נסחפת לרומן אסור עם מתי, נער בן תשע עשרה אידיאליסטי הנזרק משירות צבאי.
מלחמת יום הכיפורים פורצת, עופר נופל בקרבות ומתי מחליט להתגייס, צעד לו עתליה מתנגדת. בשיא ייאושה, עתליה מחליטה להעלות באש את המתבן בו נהגה לשכב עם הגברים, והקיבוץ מחליט לגרשה. בסוף הסרט מתי ועתליה עוברים לגור יחד.
מלחמת רוז ברוז
מלחמת רוז ברוז (באנגלית: The War of the Roses) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה שחורה משנת 1989, בבימויו של דני דה ויטו ובכיכובם של מייקל דאגלס, קתלין טרנר ודה ויטו עצמו, המבוסס על ספר באותו השם מאת וורן אדלר משנת 1981. הוא מגולל את סיפורו של זוג עשיר, אוליבר וברברה רוז, שחייהם המשותפים מתחילים באהבה גדולה ובנישואים שנראים מושלמים - אך כשיחסיהם מידרדרים, הם נקלעים למאבק גירושין חריף ומר ללא פשרות על רכושם.
שם הספר והסרט במקור הוא משחק מילים על מלחמת השושנים.
עלילת הסרט
גאווין ד'אמאטו (דני דה ויטו), עורך דין מצליח לדיני משפחה, נפגש במשרדו עם לקוח (דן קסטלנטה) שרוצה להתגרש מאשתו. כדי לתת ללקוחו חומר נוסף למחשבה, מספר לו ד'אמאטו את סיפור הזוג אוליבר וברברה רוז. אוליבר רוז היה חבר קרוב של ד'אמאטו ועמיתו לעבודה, ובתקופת מאבק הגירושין עם ברברה - גם לקוחו.
אוליבר רוז (מייקל דאגלס), סטודנט למשפטים באוניברסיטת הרווארד, פוגש את ברברה (קתלין טרנר) במכירה פומבית של חפצי אמנות עתיקים בעת חופשה באי ננטקט. שניהם נלחמים בסופו של דבר על אותו פריט במכירה. אוליבר, שהפסיד לבסוף במאבק, פותח בשיחה עם ברברה. כשהיא מחמיצה את המעבורת, השניים מבלים את הלילה ביחד. הלילה הסוער מוליד אהבה גדולה, והשניים מתחתנים.
מצבו הכלכלי של הזוג הולך ומשתפר. אוליבר מסיים את התואר, ובעבודה קשה מגיע לבסוף למעמד של שותף בכיר במשרד עורכי הדין בו הוא עובד, ובו עובד באותו הזמן גם ד'אמאטו. ברברה, בינתיים, מוצאת לזוג ולשני ילדיהם בית יפהפה, ומקדישה את זמנה לטיפוחו ולאיבזורו.
עם הזמן, לאחר שסיימה את טיפוח ואבזור הבית, מתחילה ברברה להשתעמם. היא מתוסכלת גם ממספר מקרים בהם נראה שאוליבר מתנשא עליה ומזלזל בדבריה, והיא מתחילה לתעב אותו תיעוב גובר והולך. אוליבר מצדו אינו מבין מה עשה כדי לזכות בתיעוב מצדה. למרות המתח ביניהם, הוא עוזר לה לפתוח עסק בתחום הקייטרינג הסובב סביב מומחיותה של ברברה בהכנת פאטה כבד אווז. העסק מצליח וגדל, וברברה מקבלת מידה מסוימת של תחושת עניין ועצמאות כלכלית.
באחד הימים חש אוליבר ברע תוך כדי פגישה עם לקוח פוטנציאלי. הוא מובהל לבית החולים, בטוח שהוא לוקה בהתקף לב ושסופו קרוב, וכותב מכתב פרידה אוהב לברברה. בסופו של דבר מתברר שמדובר בבקע סרעפתי בלבד. אוליבר משוחרר מבית החולים. בדרכו לביתו הוא מביע תמיהה באוזני ד'אמאטו, שבא ללוותו הביתה, על כך שברברה לא באה לבית החולים.
באותו לילה מספרת לו ברברה שכששמעה על המקרה, לאחר הלם ראשוני, חשה דווקא הקלה ושמחה. היא מודיעה לאוליבר שאינה אוהבת אותו עוד, ומבקשת גט.
אוליבר הנעלב מקבל את בקשתה, אולם המתח עולה כאשר מתברר שברברה דורשת את הבית בשלמותו על כל תכולתו, ושעורך דינה משתמש במכתב הפרידה שכתב אוליבר בבית החולים כנשק במאבק הגירושין. למרות שברברה הוציאה צו המגרש את אוליבר מהבית, הוא מוצא פרצה בחוק המאפשרת לו לשוב לבית. ברברה הכועסת מחליטה לעשות כל שביכולתה כדי לגרש את אוליבר בעצמה. היא אף מגיעה למשרדו של ד'אמאטו, שמשמש כפרקליטו של אוליבר, ומנסה לשחד אותו מינית, ללא הצלחה. השניים מתחילים להציק זה לזה, בתחילה בהתגרויות קטנות, אך המאבק הולך ומחריף, וכאשר נודע לברברה שאוליבר דרס למוות את חתול המחמד שלה (אם כי עשה זאת בטעות), היא נועלת אותו בתגובה בתוך הסאונה הביתית שלהם, ומביאה אותו לסף מוות מהתייבשות ומכת חום.
כשברברה מסרבת להצעתו של אוליבר לקבל סכום כסף גדול תמורת ויתור על דרישתה לקבל את הבית, והזוג מחלק את הבית לאזורים השייכים לאחד וסגורים לשני, מבין ד'אמאטו שלקוחו נמצא במצב של מלכוד שבו בלי קשר לתוצאתו אין מנצחים, רק מפסידים. הוא מפציר באוליבר, כחברו הטוב, לעזוב את ברברה ואת הבית ולפתוח בחיים חדשים. בתגובה אוליבר מפטר את ד'אמאטו ועובר לייצג את עצמו.
כאשר ילדיהם נמצאים במכללה וסוזן, האו-פר הגרה בביתם (מריאן זגברכט) עוזבת את עבודתה, נותרים ברברה ואוליבר לבדם בבית. מכאן משתחררים כל הסכרים, וחוסר הנכונות של ברברה ואוליבר להתפשר מוביל אותם לשרשרת מעשים שבהם הם ממררים זה את חיי זה ומשפילים זה את זה, גם בנוכחות ידידים ולקוחות עסקיים. תוך כדי כך הם הורסים בהדרגה את ביתם ותכולתו - מה שהיה בתחילה הסיבה העיקרית לחוסר נכונותם להתפשר. הם שוברים את הרהיטים, תנור המטבח, כלי המטבח ואביזרי הנוי היקרים. באחד הריבים החריפים ביותר מקלקל אוליבר ארוחה שהכינה ברברה ללקוחות עסקיים שלה. ברברה מסירה את הכפפות, ובנוכחות לקוחותיה היא כמעט הורגת את אוליבר כאשר היא דורסת את מכוניתו, מכונית אספנות נדירה אותה קנתה לו היא כמתנה בימיהם היפים, כשהוא בתוכה, באמצעות רכב השטח הענק שלה.
לאחר מספר ימים מזמינה ברברה את אוליבר לארוחת ערב. אוליבר המופתע נענה להזמנה בחושבו שמדובר במחוות פיוס. ברברה מגישה לארוחת הערב פאטה שהכינה. אוליבר, המחפש דרך להתפייס, אך נשבר ומתפרץ כאשר ברברה רומזת לו שאת הפאטה הכינה מכלב המחמד שלו (אם כי לא עשתה זאת באמת - הכלב נראה בריא ושלם בחצר הבית). לאחר שברברה נמלטת ממנו, אוטם אוליבר את פתחי הבית בקרשים כדי למנוע ממנה לברוח. בינתיים, בעליית הגג, ברברה מרופפת את בורגי הנברשת הכבדה מתוך כוונה להפיל אותה על אוליבר בהינתן ההזדמנות.
סוזן חוזרת כדי לאסוף את חפציה ומוצאת את הבית אטום וחשוך. בצר לה היא מזעיקה את ד'אמאטו. בינתיים ריב נוסף בין אוליבר וברברה מביא אותם למצב בו שניהם תלויים על הנברשת מרופפת הברגים. אוליבר מגלה לברברה שלמרות הקשיים והמאבק הוא עדיין אוהב אותה, ולא זוכה לתשובה מברברה.
לפני שד'אמאטו וסוזן מצליחים לפרוץ לבית עם סולם, מתרופפת סופית אחיזתה של הנברשת בתקרה. היא צונחת אל הרצפה, שתי קומות נמוך יותר, ולוקחת איתה את אוליבר וברברה אל מותם. בתנועה אחרונה מניח אוליבר את ידו על כתפה של ברברה, והיא מסלקת אותה מעליה, שונאת אותו אפילו במותה.
עם סיום הסיפור, מציג ד'אמאטו ללקוח במשרדו את הברירה - להמשיך במאבק הגירושין על כל הקשיים הכרוכים בו, או לשוב הביתה ולנסות להתפייס עם אשתו. הוא מסתובב אל החלון, ועל פניו עולה חיוך של סיפוק כאשר הלקוח קם ועוזב את המשרד. ד'אמאטו מטלפן לאשתו, אומר לה שהוא אוהב אותה והוא בדרכו הביתה, וסוגר את יום העבודה.
קבלה ביקורתית ומסחרית והשפעה תרבותית
הסרט התקבל בחיוב הן על ידי הקהל והן על ידי הביקורת. הוא היה מועמד לפרס באפט"א אחד (תסריט מעובד - מייקל ג'יי ליסון), לפרס דוב הזהב בפסטיבל ברלין, ולשלושה פרסי גלובוס הזהב (הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מחזמר; השחקן הטוב ביותר בקומדיה או מחזמר - מייקל דאגלס; השחקנית הטובה ביותר בקומדיה או מחזמר - קתלין טרנר).
אבא אלחנני
אַבָּא אֶלְחָנָנִי (26 בינואר 1918 – 2 ביולי 2008) היה אדריכל ישראלי, עורך כתב עת לאדריכלות ועיצוב, מבקר והיסטוריון של האדריכלות הישראלית.
ביוגרפיה
אלחנני (במקור אלחנוביץ ) נולד בוורשה בירת פולין בשנת 1918, ועלה לארץ ישראל עם הוריו ושני אחיו ב-2 בינואר 1933. היה בוגר הגימנסיה העברית הרצליה. את לימודי האדריכלות השלים בטכניון שבחיפה בשנת 1941. היה חבר ארגון "ההגנה", ולאחר מכן לחם כלוחם צה"ל במלחמת העצמאות. בשנת 1947 פתח משרד אדריכלים עם שותף מהנדס בניין. בשנת 1948 עמד בראש הוועדה הממלכתית לקביעת דגל ישראל. בשנת 1956 זכה יחד עם סעדיה מנדל, במקום השלישי, בתחרות לציוני מקומות היסטוריים.
אלחנני נחשב לאחד מחשובי האדריכלים בישראל בזכות תרומתו בתחום הבנייה בארץ, תרומתו בהוראה בטכניון ועריכת כתבי עת לאדריכלות, ובראשם "תוי", שאותו ערך בין השנים 1966–1992, והספר "המאבק לעצמאות של האדריכלות הישראלית במאה ה-20".
בנו,, נהרג במלחמת יום הכיפורים בקרבות רמת הגולן כלוחם בסיירת גולני. המשפחה מנציחה את זכרו באמצעות "אוהל אהוד", שהוקם בבית צופי רמת גן, ובאמצעות מלגה לסטודנטים מצטיינים באקדמיה לאמנות "בצלאל". בשנת 2006 הוענק לאלחנני תואר "יקיר העיר" רמת גן, העיר בה התגורר.
נפטר ב-2 ביולי 2008, והותיר אחריו אישה, האדריכלית חנה אלחנני, ובת, עדית אלחנני. ספרייתו העשירה של אלחנני נתרמה ל"בית האדריכל", כשבמקביל לחנוכתה נערכה תערוכה המציגה מעבודותיו באצירת צבי אלחייני.
גאוגרפיה של טורקיה
טורקיה היא מדינה טרנס-יבשתית, ששטחה הוא 780,580 קמ"ר, והיא משתרעת על פני אסיה הקטנה באסיה ותראקיה באירופה.
נסיכות טורן וטקסיס
נסיכות טורן וטקסיס (בגרמנית: Fürstenhaus Thurn und Taxis) היא נסיכות בשטחי האימפריה הרומית הקדושה, אשר התקיימה בין השנים 1608–1806, ואשר שליטיה היו אחראים על הדואר הקיסרי מהמאה ה-16, ואף החזיקו במבשלות שיכר רבות. המשפחה היא אחת העשירות בגרמניה, ומתגוררת בטירה ברגנסבורג מאז 1748, וכיום עומד בראשה אלברט השני, נסיך טורן וטקסיס השנים עשר.
גאוגרפיה של טורקיה
לטורקיה גבולות יבשתיים באורך 2,627 ק"מ עם 8 מדינות.
7,200 ק"מ מהווים את גבולותיה הימיים של טורקיה בים השחור, בים השיש, בים האגאי ובים התיכון.
מבנה פיזי
בטורקיה ניתן למצוא נופים מגוונים כרמת אנטוליה מצד אחד, והרי הפונטוס, הטאורוס והאנטי-טאורוס מצד שני. הנקודה הגבוהה ביותר בטורקיה היא פסגת הר אררט בגובה 5,166 מטר. כ-85% משטח המדינה כולה נמצאים מעל גובה 450 מ'.
נסיכות טורן וטקסיס
היסטוריה
רוג'רו דה טאסיס נקרא לחצרו של הקיסר פרידריך השלישי בשנת 1443. הוא ארגן מערכת דואר בין ברגמו לווינה ב-1450; מאינסברוק לאיטליה ולשטיריה בסביבות 1460; וינה עם בריסל בסביבות 1480. עם הצלחתו, נעשה רוג'רו אביר ואדון הלשכה. ג'אנטו דה טאסיס מונה למנהל הראשי של שירותי הדואר באינסברוק בשנת 1489. פיליפ מבורגונדי העלה את אחיו של ג'אנטו, פרנסיסקו דה טאסיס, לקפטן משרתו בשנת 1502. בשל סכסוך התשלומים עם פיליפ, פרנסיסקו פתח את משרתו לשימוש ציבורי בשנת 1506. ב-1516 העביר פרנסיסקו את המשפחה לבריסל בדוכסות בראבנט, שם הם שימשו כלי עזר לשלטון ההבסבורגי, וקישרו את ארצות השפלה ההבסבורגיות העשירה לבית המלוכה הספרדי. המסלול הרגיל עבר דרך צרפת, אבל מסלול משני על פני האלפים לג'נובה והיה זמין בזמנים של עוינות.
גאוגרפיה של טורקיה
מים
טורקיה היא מדינה עשירה במים, בתוכה כ- 1,200 ק"מ של נהרות, הגדולים והחשובים מביניהם הם נהרות הפרת, החידקל והקיזילאירמאק. בנוסף להם זורמים במדינה נהר הקורה, נהר הדודן, נהר הצ'ורו, נהר המנדרס, נהר הקופרו (נהר הקופרולו), נהר הבטמן (ממקורות החידקל) ועוד. בשטחה של טורקיה נמצאים שני מיצרים שחשיבותם קריטית למסחר ולתעבורה העולמית- הבוספורוס והדרדנלים, המחברים בין הים האגאי לים השחור . מבחינה היסטורית, פעם עברה בטורקיה "דרך- המשי", בדרך מסין לאירופה.
נסיכות טורן וטקסיס
היסטוריה
השם טורן וטקסיס נבע מהתרגום לגרמנית של התואר הצרפתי של המשפחה (de La Tour et Tassis או de Tour et Taxis). קרל החמישי מינה את ג'ובאני בטיסטה דה טאסיס כמנהל לשכתו בשנת 1520; מקסימיליאן הרחיב את רשתם ברחבי האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1624 הועלתה המשפחה לדרגת רוזנות ("רוזן") והם אימצו רשמית את צורתם הגרמנית בשנת 1650. הם קיבלו את התואר "נסיכי" בשנת 1695 על פי בקשתו של הקיסר לאופולד הראשון. המשפחה הפעילה את חברת ה"דואר טורן-אונד-טקסיס", יורשו של הדואר הקיסרי של האימפריה הרומית הקדושה, בין השנים 1806–1867. שירות הדואר שלהם איבד את המונופול שלו בהדרגה במשך מאות שנים, כאשר הדואר הספרדי נקנה על ידי הכתר במאה ה-18 והדואר הגרמני נרכש על ידי פרוסיה לאחר נפילתה של העיר החופשית פרנקפורט בשנת 1866. מושב המשפחה הוקם ברגנסבורג, גרמניה, ונשאר בטירת סנט אמראם משנת 1748.