cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רעיית יתר
בניסיון להילחם ברעיית היתר נחקק בישראל ה"חוק להגנת הצומח (נזקי עזים)" בשנת 1950. מטרתו של החוק להגביל את מספר העזים הרועות בשטח קרקע נתון ובפרט באזורים מיוערים. עם זאת, בשנות ה-90 חוקרים הבינו שהחוק היה טעות היסטורית ושהבעיה בישראל היא מחסור ברעיה ולא רעיית יתר.. סיכום מחקרי הרעייה בישראל מראה שאין בישראל רעיית יתר ושרעייה הכרחית לשמירה על מגוון ביולוגי בישראל.
רשימת שוקי המוזיקה המוקלטים הגדולים ביותר
המידע להלן הוא על הכנסות מתעשיית המוזיקה המוקלטת: מוזיקה מוקלטת והכנסות עזר שנוצרו מהקלטות אלה.
נתוני IFPI 2017
מקור: הנתונים בטבלה מבוססים על דו"ח המוזיקה העולמי של IFPI 2018.
נתוני IFPI 2016
Source: Figures within the table are based on IFPI Grobal music report 2017.
נתוני IFPI 2015
Source: Figures within the table are based on IFPI Grobal music report 2016.
קורט זומה
קורט האפי זומה (בצרפתית Kurt Happy Zouma; נולד ב-27 באוקטובר 1994 בליון, צרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת וסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג.
קריירה
זומה החל לשחק כדורגל בגיל 9 בקבוצה מקומית, בגיל 15 עבר לסנט אטיין בה הוסט לעמדת הבלם לאחר ששיחק כחלוץ. ב-31 באוגוסט 2011 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בגיל 16 בניצחון 1–3 על בורדו בגביע הליגה. ב-19 בנובמבר 2011 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–2 על ניס. בעונת 2013/2014 זכה עם הקבוצה בגביע הליגה הצרפתית.
ב-31 בינואר 2014 הודיעה צ'לסי על צירופו של זומה תמורת 12 מיליון פאונד. את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון ערך זומה במשחק ידידות נגד וייקומב וונדררס אז גם הבקיע שער בכורה בניצחון 2–1. ב-24 בספטמבר 2014 ערך את הופעתו הבכורה בצ'לסי בניצחון 1–2 על בולטון וונדררס בו הבקיע את שערו הראשון במסגרת הגביע האנגלי. ב-21 ביולי 2017 הושאל זומה לסטוק סיטי לעונה אחת. ב-10 באוגוסט 2018 הושאל לעונה אחת לאברטון.
ב-28 באוגוסט 2021 חתם זומה לארבע שנים בוסטהאם יונייטד.
התעללות בבעלי חיים
ב-7 בפברואר 2022 פורסם סרטון של זומה מתעלל בחתול שלו. זומה הוקע על ידי הקבוצה שלו ועל ידי התאחדות ההגנה על בעלי חיים של הממלכה הבריטית (RSPCA). לאחר מכן הקבוצה קנסה אותו בקנס המקסימלי האפשרי (250 אלף ליש"ט). ב-8 בפברואר הוגשה תלונה במשטרה נגד זומה על התעללות בבעלי חיים, חתוליו הנפגעים נלקחו ממנו על ידי ראשויות הרווחה הבריטיות, ונפתחה נגדו חקירה פלילית במהלך היום על ידי משטרת אסקס. ב-9 בפברואר הודיעה אדידס על ביטול הסכם הליווי שלו. בהמשך הודיעה גם נותנת החסות של וסטהאם (הקבוצה שלו) Vitality על הפסקת החסות בגלל מעשיו הנפשעים של זומה וגם ספונסר נוסף.
הפרויקט הקאמרי הישראלי
הפרויקט הקאמרי הישראלי הוא הרכב קאמרי ישראלי. הפרויקט הקאמרי שם דגש על זהותו הישראלית והציב לו כיעד הן ביצוע רפרטואר ישראלי, כולל הזמנת יצירות חדשות ממלחינים ישראלים, והן הופעות באזורי פריפריה, שאינם נהנים מקונצרטים סדירים. במקביל מרבה ההרכב להופיע במרכז הארץ ובערים הגדולות. פעילותו כוללת גם העשרה למוזיקאים צעירים, בכיתות אמן, שיעורים ונגינה משותפת.
הרכבו הגמיש של הפרויקט הקאמרי מאפשר לו מגוון רפרטוארי רחב, החל בדואו ועד שישיות, שביעיות ויותר. הופעותיו כוללות לעיתים הסברים לקהל המאזינים. מאז הקמתו יצא הפרויקט הקאמרי לסיורי קונצרטים בארצות הברית ושיתף פעולה עם נגנים אורחים, בהם הצ'לן פיטר ויילי (חבר ברביעיית גוארנרי ובשלישיית בוזאר), הוויולן מייקל טרי (גם הוא מרביעיית גוארנרי), החלילן ג'ושוע סמית מתזמורת קליבלנד ועוד רבים. בפברואר 2012 הופיע ההרכב לראשונה בקרנגי הול בניו יורק. אלבום הבכורה של הפרויקט הקאמרי הישראלי, "אופוס 1", יצא בקיץ 2012 בחברת אזיקה רקורדס האמריקאית.
נוזל אלקטרו-ראולוגי
נוזל אלקטרו-ראולוגי הוא תרחיף (קולואיד) של חלקיקים קטנים במיוחד (עד לקוטר של 50 מיקרון) לא מוליכים אך פעילים חשמלית בתוך נוזל מבודד חשמלית. הצמיגות של הנוזל הזה משתנה בסדר גודל של עד 100,000 בתגובה לשדה חשמלי. לדוגמה, נוזל אלקטרו-ראולוגי מסוגל לעבור ממצב של נוזל למצב של ג'ל ובחזרה בזמן תגובה של מיקרו שניות. אפקט זה נקרא לעיתים "אפקט וינסלוו" על שם הממציא האמריקאי שגילה את התופעה (רשם פטנט על התופעה ב-1947, ופרסם מאמר ב-1949).
הפרויקט הקאמרי הישראלי
חברי ההרכב
חברי ההרכב הם מוזיקאים ישראלים, בוגרי בתי ספר למוזיקה מן השורה הראשונה, כמו בית הספר ג'וליארד, הקונסרבטואר של פריז ואוניברסיטת ייל וזוכי תחרויות בינלאומיות, כגון תחרות צ'ייקובסקי, תחרות ג'ורג'ה אנסקו ותחרות הנבל הבינלאומית. הנגנים הקבועים בהרכב הם:
נוזל אלקטרו-ראולוגי
החומר והתאוריה
נוזל אלקטרו-ראולוגי הוא סוג של "נוזל חכם". ניתן להכין נוזל א"ר פשוט על ידי ערבוב בין קמח תירס לשמן צמחי קל (עדיף שמן סיליקון).
ישנן שתי תאוריות בסיסיות כדי להסביר את האפקט:
תאוריית מתח פנים בין שתי פאזות (גשר מים) ותאוריית האלקטרוסטטיקה.
תאוריית גשר המים מניחה מערכת של שלוש פאזות (מצבים), החלקיקים כוללים את הפאזה השלישית שהיא נוזל נוסף, לדוגמה מים ושמן שלא יכולים להתערבב. כל עוד אין מתח חשמלי החלקיקים שומרים את הפאזה השלישית. זאת אומרת שהנוזל האלקטרו-ראולוגי שומר בתוכו את החלקיקים ומתנהג כמו נוזל. כאשר מפעילים מתח חשמלי הפאזה השלישית נסחפת לצד אחד על ידי "זרימה אלקטרו-אוסמוזית" ומתחברת לחלקיקים הסמוכים ביחד ליצירת שרשרת. יצירת השרשת אומרת שהנוזל בדרך לתצורה מוצקה.
התאוריה האלקטרו-סטטית מניחה שיש רק שתי פאזות. חלקיקים מבודדים בתוך נוזל אשר יוצרים שרשראות בעקבות מתח חשמלי, בדרך דומה לכך שנוצר האפקט בנוזל אלקטרו-מגנטי. כאשר הנוזל בפאזה המוצקה המיוצר מחלקיקים מוליכים המצופים במבודד. חומר זה לא יכול לעבוד בגישת "גשר המים", אף על פי שלהדגמת נוזל אלקטרו-ראולוגי שעובד בתאוריה אלקטרו-סטטית אינו מוכיח שכל הנוזלים האלקטרו-ראולוגים פועלים ככה. היתרון בנוזל א"ר הפועל על-פי התאוריה האלקטרוסטטית הוא ביטול "זליגת זרם". נוזלים א"ר פועלים חשמלית כקבלים והיתרון המשמעותי הוא מהירות התגובה ולכן צפוי שהשימוש יהיה בזרם משתנה.
החלקיקים הם :אקטיביים חשמלית". הם יכולים להיות פרו-חשמליים או (כפי שמצוין למעלה) מוליכים מצופים במבודד או פעילים "אלקטרו-אוסמוזיים".
במקרה של פרו-חשמליים או מוליכים, לחלקיקים יהיה קבוע מבודד גבוה מאוד. יכול להיות כאן בלבול לגבי קבוע מבודד של מוליך, אם חומר בעל קבוע מבודד גבוה מוצב בתוך שדה חשמלי גודל השדה יקטן ביחס לנפח המבודד (ראה ערך מקדם דיאלקטרי). ומאחר שהשדה החשמלי הוא אפס במוליך אידיאלי אזי בהקשר זה הקבוע המבודד של מוליך הוא אינסוף.
גורם נוסף שמשפיע על האפקט האלקטרו-ראולוגי הוא הגאומטריה של האלקטרודות. בעוד כשאלקטרודות ממוקמות במקביל ניתן לראות שיפור קל באפקט. כאשר האלקטרודות ממוקמות בניצב ניתן לראות שיעור כפול באפקט. אפקט גדול יותר ניתן להשיג כאשר מצפים את האלקטרודות בחומרים עם קוטביות חשמלית. זה משנה את החיסרון הנפוץ של "מבודד מחורר" (ראה Dielectrophoresis) ליתרון שימושי.
הדאגה היחידה היא השימוש בחומצה אוקסילית להכנת החלקיקים שהיא חומצה אורגנית חזקה מאוד.
יתרונות וחסרונות
בעיה עיקרית אחת לנוזל האלקטרו-ראולוגי היא הריחוף בתוך החומר, שכן החלקיקים נוטים לשקוע לאורך זמן. לכן בחומרים מתקדמים יותר דואגים להתאים את הצפיפיות של הנוזל ובמוצק, או בעזרת חלקיקים אשר מייצרים שורות בעזרת אפקט מגנטי-ראולוגי. בעיה אחרת היא השדה הקריטי לזליגה של זרם באוויר שהוא 3 קילו-וולט למילימטר, קרוב למתח שדרוש כדי לייצר את האפקט האלקטרו-ראולוגי.
יתרון הנוזל הוא שהוא מאפשר שליטה מכנית רבה לעומת ההשקעה החשמלית שהוא דורש. לדוגמה הוא יכול לשמש כמגבר הספק. אך היתרון המשמעותי ביותר הוא מהירות התגובה הגבוהה. ישנם מעט אפקטים נוספים היכולים לשלוט במהירות על מערכות הידראוליות בסדר גודל דומה.
דוד אביחיל
הרב דוד אביחיל (נולד בה'תש"ך) הוא ראש הישיבה הגבוהה רמות ירושלים בשכונת רמות בירושלים, ומייסדה של ישיבה תיכונית מצפה רמון.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תש"ך לאביו הרב אליהו אביחיל המוכר במיוחד כמייסד אגודת עמישב - למען נדחי ישראל בני מנשה ועשרת השבטים. למד בישיבת אור עציון במרכז שפירא ולאחר מכן בישיבת מרכז הרב, אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק. הוסמך לרבנות, וכן לתואר שני בחינוך ומקצועות היהדות. שימש כרב היישוב הדר בית"ר. בשירותו הצבאי הגיע לדרגת סגן-אלוף. בשנת ה'תשנ"א (1990) ייסד את הישיבה התיכונית לחינוך תורני-סביבתי במצפה רמון, ועמד בראשה במשך 17 שנה. במקביל עמד בראש מספר מוסדות חינוך נוספים בהם המדרשה לבנות "מדברך נאוה", ישיבה גבוהה "נחלת שלמה", מדרשת "אור הדרום", מרכז הדרכה "דרכי נועם" ועוד, ולימד במכללת מורשת יעקב ברחובות. היה ממקימי תוכנית לימודי האמונה במכון מאיר ומלמד כיום גם במכללת בית וגן בירושלים.
בשנת ה'תשנ"ד (1994) נמנה עם מדליקי המשואות בפתיחת חגיגות יום העצמאות.
בשנת ה'תש"ע, פרש מראשות הישיבה במצפה רמון ועבר להתגורר בשכונת רמות אלון (רמות) בירושלים. בשנת ה'תשע"א ייסד ישיבה גבוהה בשכונה, והוא עומד בראשה עד היום.
גוויניד'
גוויניד' (בוולשית: Gwynedd) הוא מחוז ממחוזות ויילס, בצפון-מערב ויילס, בממלכה המאוחדת. המחוז נוצר בשנת 1974 על בסיס מחוז קרנארבונשייר ההיסטורי וחלק ממחוז מריונת'שייר, כאשר הגבולות כיום נקבעו בשנת 1996. המחוז נקרא כך על שם ממלכת גוויניד' שהתקיימה בין המאה ה-5 למאה ה-12.
דוד אביחיל
ביוגרפיה
נשוי ליעל ואב לחמישה. מתגורר בשכונת רמות בירושלים.
גוויניד'
הבירה האדמיניסטרטיבית של המחוז נמצאת בעיירה קרנארבון בעוד שהעיר הגדולה ביותר היא בנגור (שניהם בחלק הצפוני, לצד מצר מנאי).
גאוגרפיה
מחוז גוויניד' גובל מצפון עם מחוז אנגלסי (אי המופרד מגוויניד' באמצעות מצר מנאי), מדרום-מערב הוא גובל עם מחוז קרדיגיון, מדרום-מזרח עם מחוז פוויס וממזרח עם דנבישייר וקונווי. המחוז נמצא בפינה הצפון-מערבית של ויילס, הדופן המערבית מורכבת מחוף הים האירי והדופן המערבית נמצאת לחופי מצר מנאי.
מעבר לרצועת החוף בצד הצפון-מערבי של המחוז, פנים המחוז מאופיין באזורים הרריים כאשר במחוז נכלל רוב שטחי סנודוניה, שכוללת את רכס הרי סנודון ואגם באלה, השמורה גם מרכיבה את חלק הארי של המחוז. המחוז כולל גם את חצי האי ל'ין (Llŷn), חצי אי באורך 48 קילומטרים היוצא מוויילס לתוך הים האירי.
מלבד עיר הבירה של המחוז קרנארבון (Caernarfon) עם 9,611 תושבים, ערים ועיירות נוספות המחוז כוללות את בנגור (Bangor) עם 16,358 תושבים, פסטיניוג (Ffestiniog) עם 5,500 תושבים, פורת'מדוג (Porthmadog) עם 4,764 תושבים, בת'סדה (Bethesda) עם 4,327 תושבים, פולהלי (Pwllheli) עם 3,861 תושבים, טיווין (Tywyn) עם 3,264 תושבים, דולגל'או (Dolgellau) עם 2,678 תושבים, נווין (Nefyn) עם 2,602 תושבים, ברמות' (Barmouth) עם 2,522 תושבים, אברדווי (Aberdyfi) עם 1,282 תושבים, באלה (Bala) עם 1,980 תושבים והרלך (Harlech) עם 1,952 תושבים.
עיירה נוספת שראויה לציון היא אברגווינגרגין השוכנת בפינה הצפון-מזרחית של המחוז ואשר שימשה ב בתור עיר הבירה של נסיכות ויילס ואחת מהמרכזים החשובים בממלכת גוויניד' ההיסטורית.
שמעון מוזס
שמעון ולטר מוזס (9 באוקטובר 1926 – 28 באוגוסט 2021) היה רופא ישראלי, פרופסור לרפואת ילדים בבית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מנהל מחלקת הילדים בבית החולים סורוקה (1966–1990) ודקאן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1990–1994). נוסף לכך, שימש כיושב ראש האיגוד לרפואת ילדים בישראל (1975–1978).
ביוגרפיה
מוזס נולד וגדל בשרלוטנבורג שבברלין, בן של רופאים. אביו, ברונו, היה רופא גינקולוג ומנתח. אמו, מטילדה, שהייתה רופאה סייעה לאביו במרפאה ובמהלך הניתוחים הייתה המרדימה של החולים. אמו הייתה ספורטאית מצטיינת ועסקה בטיפוס הרים ושחייה בעונת הקיץ ובסקי בעונת החורף. עם עליית הנאצים לשלטון חיי משפחתו הוחמרו. בשנת 1935 אביו, שביצע הפלה לאישה שאינה יהודייה, נידון ל־3 שנות מאסר בכלא עם עבודת פרך, על פי חוקי נירנברג שאסרו על רופאים יהודים לטפל בחולים אריים. עם שחרורו באוקטובר 1938, עזב מוזס עם משפחתו את גרמניה. הם טסו לאמסטרדם, משם ברכבת לפריז, לצפון איטליה ולארץ ישראל בספינה דרך נמל ג'נובה. המשפחה התגוררה כחודשיים בחיפה ומספר שבועות בתל אביב ולבסוף השתקעה בירושלים. בשנת 1943 סיים את לימודיו בתיכון בית הכרם והתגייס לבריגדה היהודית במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה החל מוזס ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים מדעי הטבע והמשיך בלימודי רפואה באוניברסיטת ליידן שבהולנד ולאחר כשנה הפסיק את לימודיו והתגייס למלחמת השחרור. בשנת 1949 נמנה עם המחזור הראשון לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בהדסה.
בסוף שנות ה-50 ניהל את כל טיפות החלב של שירותי בריאות כללית בישראל.
בשנת 1966 עבר מוזס עם משפחתו לבאר שבע לנהל את מחלקת הילדים ב' בבית החולים סורוקה.
במלחמת ששת הימים ניהל מוזס את חדר המיון של בית חולים סורוקה.
בשנים 1975–1978 כיהן מוזס כיושב ראש האיגוד לרפואת ילדים בישראל.
נפטר ב-28 באוגוסט 2021.
עיריית תל אביב קראה רחוב על שמו באזור שדרות ההשכלה.
עונת 1965/1966 בלה ליגה
עונת 1965/1966 הייתה העונה ה-35 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-4 בספטמבר 1965 והסתיימה ב-3 באפריל 1966.
הליגה כללה 16 קבוצות. קבוצות שזכו במקום 15-16 יעברו בסוף העונה לליגת משנה במקום שתי קבוצות מליגת משנה שזכו בה במקום ראשון ב-2 הבתים שלה. קבוצות שזכו במקום 13-14 השתתפו במשחקי המבחן מול קבוצות שזכו במקום השני בבתים של ליגת משנה.
מליגת המשנה עלו מיורקה, סבאדל, פונטוודרה ומאלגה.
אתלטיקו מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם החמישית בתולדות המועדון.
ריאל בטיס ומיורקה (כדורגל) ירדו לליגת משנה בסוף העונה. מאלגה וסבאדל שיחקו משחקי המבחן. מאלגה הפסידה משחקי המבחן וירדה לליגת המשנה.
כדורגלנים מצטיינים
"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק לואוה II מאלצ'ה. בהתאם לנתונים הרשמיים של ה-LFP הוא כבש 19 שערים ב-30 משחקים.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק לחוסה מנואל פסודו מברצלונה שספג 15 שערים ב-22 משחקים.
ראיין קראוזר
ראיין קראוזר (באנגלית: Ryan Crouser; נולד ב-18 בדצמבר 1992) הוא אתלט אמריקאי. פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (ריו דה ז'ניירו 2016 וטוקיו 2020), פעמיים אלוף העולם (יוג'ין 2022, 2023), סגן אלוף העולם (דוחה 2019), 3 פעמים אלוף ארצות הברית (2016, 2017 ו-2019) ושיאן העולם (מיוני 2021) בהדיפת כדור ברזל.
ביוגרפיה
קראוזר נולד בפורטלנד, אורגון בן למשפחה של ספורטאים מצטיינים שעסקו באתלטיקה בענפי הזריקות. אביו, מיץ' קראוזר היה מחליף בזריקת דיסקוס באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). דודו, בריאן קראוזר, השתתף בשתי אולימפיאדות (סיאול 1988 וברצלונה 1992) בהטלת כידון, דוד נוסף, דין קראוזר הוא הודף כדור ברזל וזורק דיסקוס מצטיין, בן דוד, סם קראוזר, שיאן ארצות הברית לנוער בהטלת כידון ובן דוד נוסף, היילי קראוזר אף הוא מטיל כידון מצטיין.
אלוף אולימפי
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין, אורגון ביולי 2016, ושימשה גם כמבחנים האמריקאיים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), זכה קראוזר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל, לפני אלוף העולם ג'ו קובץ' (21.95 מטר) ודארל היל (21.63 מטר), תוך שהוא קובע שיא אישי חדש של 22.11 מטר.
במשחקים האולימפיים עצמם הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל, וקבע שיא אולימפי חדש של 22.52 מטר, לפני ג'ו קובץ' (21.78 מטר) ותומאס וולש מניו זילנד (21.36 מטר). כבר בהדיפה השנייה הוא עלה למקום הראשון בתחרות בשיא אישי חדש של 22.22 מטר, אותו שיפר בהדיפה השלישית בתוצאה של 22.26 מטר ובסך הכול קבע ארבע הדיפות טובות יותר מיתר המשתתפים בתחרות.
2017
באליפות ארצות הברית שנערכה בסקרמנטו, קליפורניה ב-25 ביוני 2017 זכה קראוזר בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אליפות חדש ובתוצאת השנה בעולם של 22.65 מטר, לפני ג'ו קובץ' (22.35 מטר) וראיין ויטינג (21.54 מטר).
באליפות העולם שנערכה בלונדון אוגוסט 2017 סיים קראוזר במקום שישי בהדיפת כדור ברשל בתוצאה של 21.20 מטר.
2018
באליפות ארצות הברית שנערכה בדה מוין, איווה בסוף יוני 2018 הוא זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 20.99 מטר, אחרי דארל היל (21.57 מטר) ולפני קרטיס ג'נסן (20.87 מטר).
2019
בתחרות שנערכה באפריל 2019 בלונג ביץ', קליפורניה, קראוזר קבע בהדיפה החמישית בתחרות שיא אישי חדש של 22.74 מטר. עוד לפני כן, בהדיפה הרביעית, קבע תוצאה של 22.73 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בדה מוין, בסוף יולי אותה שנה הוא זכה בפעם השלישית במדליית זהב בתוצאה של 22.62 מטר לפני ג'ו קובץ' (22.31 מטר) ודארל היל (22.11 מטר).
סגן אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-5 באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי של 22.90 מטר, אותו קבע בהדיפה השישית והאחרונה שלו, ס"מ אחד בלבד פחות מהמנצח ג'ו קובץ' (22.91 מטר) ולפני תומאס וולש שקבע את אותה תוצאה כמוהו 22.90 מטר. במקרה של שוויון, מדליית הכסף ניתנת להודף בעל התוצאה השנייה הטובה יותר, קרואזר הדף 22.71 מטר לעומת וולש שהדף 22.56 מטר.
משטרת הביטחון
משטרת הביטחון (זִיכֶרְהַייטְסְפּוֹלִיצַיי, זיפו; בגרמנית: Sicherheitspolizei, SiPo) הייתה סוכנות משולבת לחקירות ביטחוניות-פוליטיות ופליליות בגרמניה הנאצית, אשר כללה את הגסטפו, "משטרת המדינה החשאית" (Geheime Staatspolizei) והקריפו, המשטרה הפלילית (Kriminalpolizei). בשנת 1939 מוזגה משטרת הביטחון עם סוכנות המודיעין של המפלגה הנאצית, אס דה (Sicherheitsdienst) ליצירת המשרד הראשי לביטחון הרייך (RSHA - Reichssicherheitshauptamt). עם זאת, המונח "משטרת הביטחון" המשיך לשמש את סוכני הגסטפו והאס דה עד סוף מלחמת העולם השנייה.
ראיין קראוזר
2020
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו ב-15 בפברואר 2020 זכה קראוזר במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 22.60 מטר, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים, 6 ס"מ אחרי שיא העולם של רנדי בארנס מארצו הברית (22.66 מטר).
משטרת הביטחון
הקמה והתפתחות
ביוני 1936 מינה אדולף היטלר את היינריך הימלר, מפקד האס אס לראש המשטרה הגרמנית כולה בתואר ריכספיהרר-אס אס וראש המשטרה הגרמנית (Reichsführer-SS und Chef der Deutschen Polizei). הדבר איפשר להימלר להתחיל בתהליך ארגון המערכת המשטרתית מתוך עצמאות מלאה והכפפה למעשה של הארגון המדינתי (המשטרה) לארגון מפלגתי (האס-אס). בתחילה גיבש הימלר שתי זרועות עיקריות של כוח המשטרה, משטרת הסדר ומשטרת הביטחון. השר האחראי על הארגון להלכה היה שר הפנים וילהלם פריק, אף שהשליטה בפועל הייתה של הימלר והיטלר. בראש זיפו הופקד ריינהרד היידריך. בעקבות האנשלוס (השתלטות גרמניה הנאצית על אוסטריה ב-1938) הקים היידריך יחידות מבצעיות מיוחדות (Einsatzkommando) שמטרתן הגנה על מבני ממשל באוסטריה ובחבל הסודטים. היה זה הכוח היחיד שהיה כפוף ישירות למטה משטרת הביטחון ולא לאחת משתי זרועותיו (הגסטפו או הקריפו). יחידות אלה התפתחו לכדי יחידות עילית אליהן גויסו מתנדבים מהגסטפו, האס דה, הקריפו והאס אס והוכפפו ישירות להיידריך. עם הפלישה לפולין נעו יחידות אלה, אשר נקראו עתה איינזצגרופן ("קבוצות משימה") והורכבו ממספר רב של יחידות חיסול ממונעות, אחרי הצבא הפולש בחזית המזרחית, השתתפו לעיתים בלחימה, וביצעו מעשי רצח של יהודים, פולנים, וקומוניסטים רוסים.
ראיין קראוזר
שיאן עולם באולם
במסגרת ליגת האתלטיקה בארצות הברית שנערכה באולם בפאייטוויל, ארקנסו, ב-25 בינואר 2021 קבע קראוזר בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 22.88 מטר, שיפור לשיא בן 32 השנים של רנדי ברנס מארצות הברית (22.66 מטר). בתחרות שנערכה באריזונה בחודש מאי, ניצח קראוזר עם שיא אישי חדש של 23.01 מטר, ובכך הפך לאדם השלישי בהיסטוריה שעובר את גבול 23 המטרים.
שיאן עולם
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו שנערכו ביוג'ין, אורגון ב-18 ביוני קבע קראוזר בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 23.37 מטר, שיפור לשיא העולם הוותיק בן 31 השנים של רנדי בארנס מארצות הברית (23.12 מטר). במשחקים האולימפיים עצמם הוא זכה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות בשיא אולימפי חדש של 23.30 מטר, לפני ג'ו קובץ' (22.65 מטר) ותומאס וולש (22.47 מטר).
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין ביולי 2022 הוא זכה במדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אליפות חדש של 22.94 מטר, לפני ג'ו קובץ' (22.89 מטר) וג'וש אווטנד מארצות הברית (22.29 מטר).
2023
בתחרות שנערכה בלוס אנג'לס ב-27 במאי 2023 קבע בהדיפת כדור ברזל שיא עולם חדש של 23.56 מטר. באליפות העולם זכה במדליית הזהב וקבע שיא אליפות חדש של 2.52 מטר.
מיקלוש שרקן
מיקלוש שרקן (בהונגרית: Sárkány Miklós; 15 באוגוסט 1908 – 20 בדצמבר 1998) היה שחקן ומאמן כדורמים יהודי-הונגרי. פעמיים ברציפות אלוף אולימפי ו-3 פעמים ברציפות אלוף אירופה בכדורמים.
ביוגרפיה
שרקן נולד בסאטמרנמטי.
באליפות אירופה בכדורמים שנערכה בפריז, צרפת בשנת 1931 זכה במדליית זהב, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת אוסטריה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה במדליית זהב בטורניר הכדורמים לצידו שיחקו גאורג ברודי ואישטוואן ברטה שחקנים יהודים, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת ארצות הברית. בטורניר עצמו שיחק במשחק אחד.
באליפות אירופה בכדורמים שנערכה במגדבורג, גרמניה בשנת 1934 זכה שרקן במדליית זהב, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת בלגיה.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכה במדליית זהב בטורניר הכדורמים פעם שנייה ברציפות לצידו שיחק גאורג ברודי, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת בלגיה עם השחקן היהודי ז'ראר בליץ. בטורניר עצמו שיחק בשלושה משחקים.
באליפות אירופה בכדורמים שנערכה בלונדון, בריטניה בשנת 1938 זכה במדליית זהב, במדליית כסף זכתה נבחרת גרמניה ובמדליית ארד זכתה נבחרת הולנד.
קריירת מאמן
לאחר מלחמת העולם השנייה כיהן כמאמן נבחרת הונגריה בין השנים 1947-1945. באליפות אירופה בכדורמים שנערכה במונטה קרלו, מונקו בשנת 1947 סיים עם נבחרת הונגריה במקום רביעי. הוא זכה חמש פעמים (1948, 1950, 1951, 1952, 1955) עם הקבוצות אותן אימן באליפות הונגריה. בשנת 1958 היגר שרקן לוופרטל, מערב גרמניה ובין השנים 1973-1968 אימן את נבחרת הכדורמים של גרמניה המערבית.
בשנת 1998 נפטר שרקן בווינה, אוסטריה.
אק בארס ארנה
אק בארס ארנה (ברוסית: «Ак Барс Арена») הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקאזאן שברוסיה. האצטדיון משמש בתור מגרשה הביתי של קבוצת רובין קאזאן המקומית, ומכיל 45,379 מקומות ישיבה. בניית האצטדיון החלה במאי 2010 והסתיימה ב-2013. עלות הבנייה של האצטדיון הייתה כ-450 מיליון דולר אמריקני.
האצטדיון אירח את טקסי הפתיחה והסיום של אוניברסיאדת קאזאן שנערכה בשנת 2013. כמו כן, בין ה-24 ביולי ל-9 באוגוסט 2015 אירח האצטדיון את אליפות העולם בשחייה, כשלצורך כך נבנתה במרכז האצטדיון בריכת שחייה.
האצטדיון אירח חלק ממשחקי מונדיאל 2018 ובקיץ 2023 היה אמור לארח את הסופרקאפ האירופי, אך בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה הטורניר הועבר למקום אחר.
בית הכנסת דוברובניק
בית הכנסת בדוברובניק או "בית הכנסת הישן" בדוברובניק שבקרואטיה (בקרואטית: Dubrovačka sinagoga, בלדינו: La Antika Esnoga de Dubrovnik) הוא בית הכנסת הספרדי הפעיל הוותיק ביותר באירופה ואחד מבתי הכנסת הוותיקים ביבשת. הוקם ככל הנראה עם הקהילה המקומית בשנת 1352 אך הפולחן הדתי היהודי זכה במעמד רשמי משלטונות העיר בשנת 1408. הוא נמצא בבית טיפוסי לבתי דוברובניק מן המאה ה-14 ונחנך כבית כנסת ספרדי ככל הנראה בשנת 1548. הוא נמצא בבעלות הקהילה היהודית המקומית. הקומה השלישית שלו משמשת עדיין לתפילה בחגים היהודים ובהזדמנויות מיוחדות. המקום מארח גם מוזיאון קטן של יהודי העיר, עם תעודות ודברי יודאיקה עתיקים. בקומה השנייה נמצאים משרדי הקהילה היהודית הקטנה ובגרם המדרגות נמצאת קופת הכרטיסים.
המבנה הפנימי של בית הכנסת שונה לעומת בתי כנסת אחרים באירופה. הוא עבר שיפוצים רבים במהלך השנים. העיצוב הוא בעיקר בארוקי מן המאה ה-17.
מיקומו
בית הכנסת נמצא ב 5 Ulica Žudioska (הרחוב היהודי), אחת הסימטאות בצפונה של העיר העתיקה של דוברובניק (הידועה בעבר גם כרגוזה). הוא מחובר לבית סמוך שהשתייך בעבר למשפחת טולנטינו, שהחזיקה את מפתחות בית הכנסת לאורך מאות שנים. הסימטה נפתחת למטה אל המדרחוב הראשי (Stradun או Placa - פלאצה) קרוב לככר העיר ולנמל. בימי הגטו שני הקצוות של הסימטה היו נעולות בלילה בשערים. לצד בניין בית הכנסת ישנן חנויות קטנות לממכר מזכרות יודאיקה. הבניין ניזוק פעמים חוזרות, בין השאר, ברעידת האדמה הגדולה משנת 1667, במלחמת העולם השנייה וב"מלחמת העצמאות של קרואטיה" בשנות ה-1990. הנזקים תוקנו מאז באופן המתקרב ככל האפשר לעיצוב המקורי ובית הכנסת נפתח מחדש בשנת 1997. המוזיאון היהודי הקטן שבו מכיל תעודות וחפצים בעלי חשיבות היסטורית ואמנותית משנות ההיסטוריה הארוכה של יהדות דוברובניק.
המאות 16-19
אחרי גירוש ספרד בשנת 1492 יהודים רבים פנו משם מזרחה וכמה מהם התיישבו ברפובליקה העצמאית של רגוזה, בה התקיימה כבר קהילה יהודית קטנה. הגיעו לכאן גם אנוסים רבים מספרד ופורטוגל. למשל, לפי דיווחו של בלתסר דה פאריה למלך ז'ואו, במאי 1544 הגיעה לנמל רגוזה ספינה מלאה בפליטים יהודים מפורטוגל. היהודים עסקו במיוחד במסחר ובמלאכות, היו ביניהם גם בנקאים ורופאים. הם סחרו בתבלינים, במשי, בדים או עסקו במלאכות הדרושות לחיי הנמל. בשנת 1546 פרנסי העיר הקציבו ליהודים רובע מיוחד, גטו, מורכב בעיקר הסימטה אחת -Ulica Žudioska,(אוליצה ז'ודיוסקה), "הרחוב היהודי". בשנת 1548 נחנך באחד מהבתים בו -בית הכנסת הספרדי. הגטו הוחרב במקצת בשנת 1587. רעידת האדמה ברגוזה בשנת 1667 שבו נהרגו 5000 תושבים, גרמה לנזקים כבדים לעיר, לרבות בית הכנסת.
בעקבות החיקוי ברגוזה של חוקי ונציה ומדיניות הכנסייה הרומית-קתולית המקומית, יהדות דברובניק סבלה מדי פעם מרדיפות וגזרות, לרבות מספר מקרים של עלילת דם. בימי השפל במעמד הכלכלי והפוליטי של העיר באמצע המאה ה-18 נאסר על היהודים לעסוק ישירות במסחר ומגוריהם הוגבלו שוב בשנת 1755 לתחום הגטו.
הכיבוש הצרפתי בדוברובניק ובדלמטיה בימי נפוליאון בשנת 1806 הביא בשנים 1808–1815 להענקת שוויון בחוק ליהודי העיר לראשונה בהיסטוריה של הקהילה. אולם כשבשנת 1814 סופח החוף הדלמטי לאימפריה האוסטרית איבדו היהודים את זכויותיהן השוות. הם השיגו אותן שוב באמצע המאה ה-19 במסגרת חוקים חדשים של ממלכת דלמטיה, שהייתה נחלת הכתר האוסטרי עד שנת 1918.
המאות 20-21
לפני השואה חיו בדוברובניק 250 יהודים. בימי מלחמת העולם השנייה קם בקרואטיה שלטון בחסות איטלקית וגרמנית, שיישם חוקי גזע נגד היהודים. מספר יהודים גורשו ביוני 1941 למחנה יאסנובץ דוברובניק עצמה עברה בהמשך לשלטון איטלקי של משטר מוסוליני. בהתחלה נרתעו האיטלקים מלגרש את היהודים. אולם בנובמבר 1942 לדרישת הנאצים, הסכימו לגרשם לגרוז' ולאי לופוד (Lopud) הנמצא בקרבת העיר. בלופוד רוכזו כ-750 יהודים מדוברובניק וממקומות אחרים. ביוני 1943 הועברו היהודים משם למחנה הריכוז באי ראב, אליו גורשו גם יהודים מאזורים אחרים שבשליטה איטלקית. איטליה נכנעה לבעלות הברית ב-8 בספטמבר 1943 ויצאה מן המלחמה. בתקופת ביניים עד להגעת הגרמנים, הצליחו פרטיזנים של יוסיפ ברוז טיטו להעביר חלק מהיהודים לשטחים החופשיים שבשליטתם. 180-200 נשארו עדיין במחנה ראב. אחרי כיבוש האזור על ידי הכוחות הגרמנים, יהודים אלה נשלחו למחנות השמדה.
באוקטובר 1944 דוברובניק שוחררה על ידי צבא הפרטיזנים היוגוסלבי של טיטו. אחרי תום המלחמה חלק מניצולי השואה מדוברובניק עלו לישראל.
בימינו חיים בדוברובניק כ-30 יהודים. במפקד הרשמי משנת 2001 נרשמו במחוז דוברובניק-נרטבה 17–18 יהודים. מתוכם אחדים גרים ברובע היהודי לשעבר הסמוך לבית הכנסת. בעת השלטון הקומוניסטי של טיטו נחנך בית הכנסת מחדש בשנת 1956. בשנות ה-1980 שימש כמוזיאון בלבד. בשנת 1980 הוצבה במקום לוח זיכרון לזכר קרבנות השואה היהודים בדוברובניק. בימי מלחמת העצמאות הקרואטית, העיר סבלה ממצור בידי כוחות פארא-צבאיים סרבים ומונטנגרים. כשני שלישים מן העיר ניזוקה במידה זו או אחרת, כולל בית הכנסת. בתים סמוכים לבית הכנסת נפגעו בסתיו 1991 מפגזים ורימונים שהרעידו ושברו גם את שמשותיהם של בית התפילה ושל משרד הקהילה היהודית. בשנת 1992 חדר פגז דרך גג בית הכנסת, מה שאילץ את הקהילה לשלוח 80 תשמישי קדושה בעלי ערך רב שהיו מוחזקים במקום אל מוזיאון ישיבה יוניברסיטי בניו יורק, ביניהם ספר תורה מן המאה ה-13, קישוטי כסף ודברי טקסטיל. אחרי גמר המלחמה, התנהל מאבק משפטי בין ד"ר מיכאל פאפו, ראש הקהילה לשעבר של יהודי דוברובניק וצאצא ישיר של משפחת טולנטינו, ולראש הקהילה באותה תקופה, ד"ר ברונו הורוביץ. וממשלת הרפובליקה הקרואטית העצמאית, בנוגע לאוצרות בית הכנסת. בסופו של דבר בשנת 1998 החליט בית משפט על החזרת אותם האוצרות לדוברובניק.
עיצוב בית הכנסת
בית הכנסת במתכונת הנוכחית נפתח בשנת 1548 בקומה השלישית של בית מלבני צר ב"רחוב היהודים". פנים בית הכנסת, שבנייתו נשלמה בשנת 1652 עוצבו במאה ה-17 בסגנון בארוקי שנשתמר עד היום. החדר המלבני הראשי ובמרכזו הבימה מעץ עם מעקה מחולקים לשתיים על ידי קיר עם שלוש קשתות. מול הבימה בקיר המזרחי נמצא ארון קודש מפואר, מעוצב כנראה במאה -19, מצויד בעמודים קורינתיים מוזהבים ומקושט בגילופי עץ. בתוך הארון ספרי תורה, כולל ספר תורה שנכתב הרבה לפני גירוש ספרד. על המדרגות העולות אל הארון פרוס שטיח מורי מן המאה ה-13, עם ציורים פרחוניים. הדלתות הפנימיות של הארון מכוסות בפרוכת מסאטן. מעל ארון הקודש נמצאת מכוסה קטיפה חומה. תקרת בית הכנסת צבועה בצבע כחול שמיים עם כוכבי זהב, ומקושטת בתבליטי סטוקו. מן התקרה משתלשלות נברשות מן המאה ה-19 בסגנון פלורנטיני. במאה ה-18 התווספה לבית הכנסת בקיר הדרומי עזרת נשים על חשבון חדר מן הבניין הסמוך, של משפחת טלנטינו. הוא מורכב מגלריה מוגבהת עם אשנבים קטנים ומחיצה.
בימי השואה, אחרי נסיגת האיטלקים מן העיר ובהתחלת הכיבוש הגרמני, הצליח ראש הקהילה טלנטינו, לפרק את ארון הקודש על חפצי הערך שבו, ולהחביאו יחד עם ספרי תורה ודברי יודאיקה אחרים אצל ידידים קרואטים נוצרים. אחרי המלחמה הם הוחזרו לבית הכנסת וארון הקודש חובר מחדש.
קישורים חיצוניים
Rivka Dorfman, Ben-Zion Dorfman, Synagogues Without Jews, Jewish Publication Society,Philadelphia 2000 La città chiusa di Dubrovnik in Croazia
ג'ורג' סטיינר
פרנסיס ג'ורג' סטיינר (נקרא בעברית גם: ג'ורג' שטיינר; באנגלית: Francis George Steiner; 23 באפריל 1929 – 3 בפברואר 2020) היה מבקר ספרות, פובליציסט, פילוסוף, סופר ומחנך יהודי-אמריקאי. הרבה לכתוב על היחס שבין לשון, ספרות וחברה, וכן גם על השואה. נחשב לאחד מהחוקרים הבולטים בעולם בנושא הספרות והקשריה החברתיים הרחבים.
כיהן כפרופסור לאנגלית וספרות משווה באוניברסיטאות ז'נבה, אוקספורד והרווארד.
קורות חיים
ג'ורג' סטיינר נולד בשנת 1929 בפריז להורים ממוצא יהודי – אוסטרי. אביו היה ד"ר פרידריך גאורג שטיינר, שכיהן כבנקאי בכיר בבנק המרכזי בווינה. אמו, אלזה (פראנצוז) שטיינר. אחותו הבכורה, רות ליליאן, נולדה בווינה.
כחמש שנים לפני לידתו של ג'ורג' סטיינר, עברה משפחתו מאוסטריה לצרפת, כדי להימלט מהמקום, שראו בו איום הולך וגובר של תורת הנאצים. כבר בילדותו למד סטיינר שלוש שפות ברמת שפת אם: גרמנית, צרפתית ואנגלית, ובהמלצת אביו, למד גם לקרוא את היצירות הקלאסיות של יוון בשפת המקור. אמו, מצדה, הרגילה אותו להתגבר על חולשה מולדת ביד ימינו, ולהתעקש לכתוב דווקא ביד זו, כדי לא להיכנע למגבלה.
בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, עברה משפחתו להתגורר בניו יורק, כחודש לפני שפריז נכבשה על ידי הנאצים. שני ילדים יהודים בלבד שרדו מהכיתה בה למד סטיינר בבית הספר בפריז. מאחר שניצל פעמיים ממצב של סכנה קיומית, נותרה בסטיינר תחושה מתמדת של שורד העוסק בשואה. "כל חיי התעסקתי במוות וזכרתי את השואה", כתב. שטיינר גם הרבה לנדוד, וטען שהוא חב את חייו לעובדה זו.
סטיינר המשיך את לימודיו בבית הספר Lycée Français de New York אשר במנהטן, וקיבל אזרחות אמריקנית בשנת 1944. בשנת 1948 קיבל סטיינר תואר ראשון מאוניברסיטת שיקגו, ושנתיים לאחר מכן, את תוארו השני מאוניברסיטת הרוורד. את הדיסרטציה השלים סטיינר באוניברסיטת אוקספורד באנגליה, וקיבל את תואר הדוקטור בשנת 1955, שנה בה גם נישא לזארה שאקוב, שאף היא למדה באוניברסיטת הרוורד, על אף שהכיר אותה בלונדון.
קריירה אקדמית
בשנת 1956 חזר סטיינר לארצות הברית והמשיך כחוקר וכמרצה באוניברסיטת פרינסטון ובמוסדות אקדמיים אחרים. הוא חזר לאנגליה בשנת 1961 והיה בין חבר המייסדים של Churchil College באוניברסיטת קיימברידג'. לא כולם בפקולטה לאנגלית קיבלו ברצון את המרצה הכריזמטי בעל המבטא הזר, שמרבה להתעסק בנושא השואה. היו מרצים שחשו שהנושא איננו באמת רלוונטי לבריטניה, שהתמקדה יותר בנושאים כמו הפגזות הבליץ, קרב דנקרק והקרב על בריטניה. ואכן, סטיינר לא קיבל מעולם את התואר של פרופסור חבר בקיימברידג', על אף שבפועל הוא קיבל את המשכורת שתואמת את התואר. אמנם, היו לו הזדמנויות לחזור לארצות הברית כדי לעבוד באוניברסיטאות אחרות, ולזכות בתנאים המתאימים, אך אביו טען שאם הוא יעזוב את אירופה, היטלר ינצח בכוונותיו להשמיד את השם היהודי ביבשת, והוא נענה לאביו.
לאחר מספר שנות עבודה במחקר והוראה קיבל סטיינר בשנת 1974 את התפקיד של פרופסור לספרות משווה באוניברסיטת ז'נבה - שם הוא לימד במשך 20 שנה בארבע שפות שונות. עם פרישתו, בשנת 1994 הוא קיבל את התואר של פרופסור אמריטוס בז'נבה, וכן תואר של חברות כבוד ב Balliol College, באוניברסיטת אוקספורד. לתארים אלו הצטרפו אחרים מאוניברסיטאות שונות ומכובדות באנגליה ובארצות הברית.
סטיינר הרבה להרצות ולפרסם מחקרים ונחשב למבקר חשוב. הוא פרסם עשרות מאמרים וביקורות בעיתונות הבכירה, הן בארצות הברית והן באנגליה. על אף הרצינות הרבה שבה הוא התייחס לעבודתו, הוא היה ידוע גם כבעל הומור יבש. כשנשאל פעם איזו ספרות קלילה קרא בילדותו, הוא ענה "מובי דיק".
דעותיו
ג'ורג' סטיינר נחשב לאיש אשכולות בין-תחומי, שאינו כבול בהגדרות אקדמיות או לאומיות. הוא העדיף ראייה נרחבת על פני התמחות נקודתית והדגיש שאיש משכיל צריך לשלוט בתחומי האמנות והמדע כאחד. הוא האמין שבמהותה של הלאומיות קיימים יסודות אלימים. "ניסיתי, על אף המחיר האישי והמקצועי ששילמתי, להזהיר כנגד הלאומניות והיחס לפלסטינים בישראל. יש דברים שאיננו יכולים להרשות לעצמנו לעשות בגלל הזהות היהודית שלנו", טען בראיון. עיקרון מהותי לחשיבתו של שטיינר התבטא במשפט הבא: "לתדהמתי, עד כמה שזה נשמע נאיבי לאנשים, ניתן להשתמש בדיבור האנושי לאהבה, לבנייה, לסליחה, אבל בד בבד גם לעינוי, לשנאה, להרס ולהשמדה."
שטיינר קיבל הרבה ביקורות מצד אחד, ותמיכה מצד שני, על דעותיו בנושא הגזענות. הוא טען כי הגזענות טבועה בנו באופן מולד, והסובלנות היא רק מן השפה אל החוץ. קל מאוד לגנות גזענות באופן תאורטי, הוא קבע, אבל ברגע שבדירה שממולך מתגוררת משפחה מרעישה מג'מייקה, ובעקבות זה ערך דירתך יורד - דעתך משתנה.
עבודתו
הקריירה של ג'ורג' סטיינר השתרעה על פני מחצית מאה. הוא פרסם עשרות מאמרים וספרים שדנים בכשלים של התרבות המערבית העכשווית ובסוגיות של לשון ונסיגתה בתקופה של פוסט-שואה. התחום העיקרי של התמחותו היה ספרות משווה, ועבודתו כמבקר נטתה למחקר תרבותי-פילוסופי שהתמקד בעיקר בתרגום ובאפיונה של הלשון והתרבות.
אסף שגיב אפיין את ג'ורג' סטיינר כאיש ציבור בעל מוניטין רב, שעבודתו התעסקה והתחבטה בסוגיות הנוקבות ביותר של היצירתיות האנושית, בכוחה וגבולותיה של הלשון, בקשר ההדוק שבין אמנות לתאולוגיה ובתדמית המוסרית של הציוויליזציה המודרנית. בעיני משכילים רבים, אמר שגיב, שטיינר היה מעין מורה דרך בדרכים המפותלות של הציוויליזציה האירופית. עם זאת, הוסיף שגיב, דחה סטיינר כל בדלנות ולאומנות מכל סוג שהוא, כולל מדינה ציונית, עקב תמיכתו בהומניזם אוניברסלי ורדיקלי. היהודים במיטבם דווקא כאשר הם חלק מהעולם הגדול, ולא כשהם מקובצים במדינה ריבונית שלהם. הוא הרבה לצטט את הבעל שם טוב: "האמת מצויה תמיד בגלות, היא חייבת לשוטט" ואת חיים ויצמן (על אף שבטעות ייחס זאת לעזר ויצמן): "היהודים המפוזרים בעולם הם כדשן לאדמת העולם וכשהם מרוכזים הם כזבל פרות".
בשנת 1966 החל גם לכתוב טור קבוע בענייני ספרות בשבועון הידוע "הניו יורקר". כ-150 מאמרים פרסם סטיינר, שבהם פתח לאמריקאים אשנב לתרבות האירופית והגדיר מחדש את תפקידו של המבקר. בזכות עבודתו זו ואחרות זכה בחברות כבוד באקדמיה האמריקנית למדעים ואמנויות, בפרס טרומן קאפוטה למפעל חיים ובמשרה בקתדרה לשירה באוניברסיטת הרווארד. "מתווך התרבות המשפיע ביותר הכותב היום בשפה האנגלית" ו"ראש הממשלה של התרבות" הם רק חלק מהסופרלטיבים שהעניקו לו מעריציו.
ספרו הראשון: Tolstoy or Dostoevsky (טולסטוי או דוסטויבסקי): דן בדעות ובגישות המנוגדות, כפי שבאו לידי ביטוי ביצירותיהם של השניים.
The Death of Tragedy (מותה של הטרגדיה) יצא בשנת 1961 והתבסס על עבודת הדוקטור שלו באוקספורד, בודק את הספרות החל מיוון העתיקה ועד אמצע המאה ה-20. ספרו הידוע ביותר הוא: After Babel (לאחר בבל), שיצא בשנת 1975 והיווה תרומה גדולה לתחום התרגום ומקור לתוכנית טלוויזיה.
סטיינר גם פרסם מספר ספרים בתחום הספרות יפה, ספר אוטוביוגרפי, אראטה; מאזן של חיים, (יצא בעברית בשנת 2001), ספרים על השואה וספרים אחרים בנושאים מגוונים.
ג'ורג' סטיינר זכה לפרסי הצטיינות רבים וחברויות כבוד במוסדות אקדמיים רבים.
נפטר ב-3 בפברואר 2020 בקיימברידג' שבאנגליה, שם התגורר.
הקפות ביער
הקפות ביער (באנגלית: Circles in a Forest) הוא רומן חניכה ורומן רומנטי מאת הסופרת דלין מתיה, שפורסם בשנת 1984. עלילת הספר מתרחשת בעיירת הכף נייסנה שבדרום אפריקה במאה התשע עשרה בתקופת הבהלה לזהב, ומביאה את סיפור התמודדותו של הגיבור עם הכיבוש הבריטי, עם בני עמו ועם הטבע סביבם.
פרטי העלילה
שאול בארנארד הוא בן למשפחת חוטבי עצים אפריקנרים המתגוררים ביער הסמוך לעיירה נייסנה שבדרום אפריקה. בגיל ארבע עשרה הוא מצטרף לצוות החוטבים של אביו ויחד איתם מגיע לראשונה לעיירה, על מנת למכור את העצים שחטבו. קונה העץ האנגלי, אלכסנדר מקדולנד, נוהג בהם בגסות ומספק להם פתק לקנייה בהקפה בחנות שברשותו, כשהוא מציין שהם עדיין בעלי חוב כלפיו. במשך ארבע השנים הבאות מתוודע שאול לעבודה הקשה של חטיבה, ניסור וגרירת העצים, ומנגד לדרכי המסחר של מקדונלד, שבאופן קבוע נותן הערכת איכות נמוכה מדי, תמיד מפחית מסכום החוב אך לעולם לא מאפשר למחוק אותו לחלוטין, ומשלם רק באמצעות פתקים לקניית מצרכים בהקפה. במקביל לתסכול שמתעורר בו אל מול הניצול וההשפלה, מתחיל שאול לפתח מודעות בנוגע למצבו המדרדר של היער כתוצאה מהקצב הגובר של כריתת העצים והירי בפילים. בני משפחתו מגיבים בכעס ובהכחשה לטענותיו, ובסופו של דבר עוזב שאול את ביתו ומקבל משרת עבודה שהוצעה לו אצל מקדולנד. הוא מקווה שיוכל להשתכר באופן עצמאי, אך מקדונלד מסרב לשלם לו ובמקום זאת מפחית את סכום המשכורת מהחוב הקבוע של משפחת בארנארד. במשך השנתיים שבהן עובד שאול אצל מקדונלד הוא נפגש בחשאי עם קייט, בתו של מקדונלד. בשיחותיהם היא מספרת לו על לימודיה והוא מספר על היער, והיא מלמדת אותו לקרוא באנגלית.
באחד הימים שולח מקדונלד את שאול ללוות ביער אדם בשם מר פאטרסון, ובמהלך שהותם שם מתגלה כי הוא מחפש זהב. הוא חולק עם שאול מידע בנוגע לתחום ומלמד אותו לשטוף עפר נחלים, והם מפיקים כמות קטנה של זהב. שאול מנצל את חרדתו של פאטרסון מפני היער ומשיג ממנו את עריבת השטיפה שלו. כשבוע לאחר כן עוזב שאול את העבודה אצל מקדונלד וחוזר למשפחתו, ומנסה לשווא לשכנע אותם להצטרף אליו בחפירת הזהב. לאחר שהפיק מעט זהב חוזר שאול לעיירה כדי למכור, ושם הוא פוגש שוב את קייט שעתידה להישלח ללמוד בבית ספר מרוחק. בריב שמתפתח ביניהם היא מספרת לו שכשעזב הוא השאיר אחריו את הספר שנתנה לו, וכשזה נמצא היא נענשה ונאלצה לכתוב חמש מאות פעמים את המשפט "כל החוטבים פראים הם ומלוכלכים, הם וילדיהם".
במהלך שש השנים הבאות ממשיך שאול לחפור זהב. בהדרגה מגיעים חופרים נוספים, ושאול מוודא שלא יפגעו ביער שלא לצורך. הוא מתיידד עם כמה מהם ובאמצעותם מגיע להתרועע גם עם אנשי העיירה, באופן שהיה חסום בפניו בתור חוטב עצים בשל ההפרדה המעמדית. כשמתחילות שמועות בנוגע למרבצי זהב מגיעים למקום עוד ועוד חופרים שמשתלטים על האזור ומשחיתים את היער. שאול מסרב לקחת חלק בתעשייה ההרסנית שמתפתחת סביב מכרות הזהב, אך מסייע לחבריו בהנחיית קבוצות חופרים בתוך היער. באחת מהקבוצות הוא פוגש את קייט, שמגיעה כמורה לילדי החופרים. כששאול מגלה שהחופרים מקבלים זכויות ממשלתיות על האזור הוא מבין שהמצב עתיד להחמיר ומחליט לעזוב. בדרכו למקום מגוריו הוא ממגלה להפתעתו שקייט עוקבת אחריו, והם מתפייסים ומתוודים על אהבתם זה לזה. שאול עוזב את היער ושוכר בית בעיירה, ושם הוא ממשיך להתראות עם קייט מדי שבוע, עד שמקדונלד מגלה על כך ומסרב לקנות ממשפחתו של שאול עד שזה יעזוב את האזור. שאול עובר לעיירה קטנה בשם סוולנדם, ושם הוא מתוודע לעושה רהיטים זקן בשם אברהם סטיין, שמלמד אותו את המלאכה.
לאחר שנתיים מחליט שאול לחזור לנייסנה, ומגלה שאיש אינו מוכן למכור לו בית במקום, וכמו כן שעסקי הזהב קורסים. הוא מאבד תקווה בנוגע לעתידו בעיירה, למצב היער וליחסיו עם קייט, ומחליט להפליג מהמקום לצמיתות. שאול נמצא על סיפון האוניה העתידה להפליג מהיבשת כאשר מגיע לשם זקן כהה עור בשם מאסקה, שליווה את משפחתו של שאול במשך שנים רבות. הוא מבשר לשאול שבנו הקטן של אחיו יוסף מת לאחר שנוגח על ידי פיל. לדבריו, החוטבים מאמינים שהפיל היה זקן רגל, הפיל הגדול והמבוגר ביותר ביער, שאיתו חלק שאול קשר רגשי מאז שהיה ילד. מאסקה מספר שיוסף שכר צייד שיירה בזקן רגל. שאול יודע שלא ייתכן שזקן רגל עשה זאת, אך כיוון שמותו בלתי נמנע הוא מחליט להציל אותו מההשפלה ולירות בו בעצמו. לאחר כמה ימי הליכה בחיפושים אחרי הפיל, שומע שאול קול ירייה ומגלה ששני חופרים ירו בזקן רגל והרגו אותו. מזועזע מהמראה, הוא מאיים על החופרים ומרחיק אותם מהגופה באיומי רובה. מאסקה מגיע למשוך אותו מהמקום ואומר שקייט מחכה בעיירת החופרים שביער. בעיירה מגלה שאול את מלוא היקף הנזק שהסבו החופרים ליער. קייט מספרת לו שקנתה עבורם חלקת אדמה בעיירה, על אף שהיא לא יכולה לשלם בעבורה בלעדיו, והם מחליטים להתייצב יחד אל מול הקשיים הצפויים להם בתור זוג. שאול הולך לפגוש את יוסף והם מלבנים את המצב ביניהם ומגיעים להסכמה כששאול מגלה שהוא מתכנן לפתוח עסק לעשיית רהיטים ולשם כך יקנה עץ ישירות מהחוטבים, במזומן ובמחיר הוגן, בתנאי שאלה יהיו עצים שאושרו לחטיבה על ידי פקח יערות.
פרשנות ומסרים
עלילת הספר כתובה בצורה לא ליניארית, כשסיפורו של שאול נחשף במבט רטרוספקטיבי מתוך סיפור המסגרת שמתרחש בהווה, בו שאול עוקב אחרי זקן רגל במטרה לירות בו.
רומן חניכה
הספר מלווה את הגיבור מנערות לבגרות ומתאר את התמודדותו עם קשיים וערכים סותרים עד לגיבוש דמותו ועקרונותיו, באמצעות מספר דמויות חונכות. תהליך החניכה מתבטא בשלושה תחומים: כלכלה, השכלה, חברה ופוליטיקה, כאשר לכל תחום חונך מסביבה אחרת (האב יורם בארנארד מבין החוטבים, קייט מאנשי העיירה והפיל זקן רגל מהיער). בכל התחומים עובר שאול ממצב של בורות וחוסר אונים למודעות נרחבת ורגישה, מציאת דרך ויכולת לפעול בין הקיצוניות של אטימות והרסנות ובין ויתור באמצעות עזיבה. בסיפור זה מלווה התהליך הפנימי גם במסע פיזי, שמתרחש במהלך הימים שבהם שאול מחפש את זקן רגל ביער.
רומן מחאה פוליטית-חברתית
הרומן עוסק בסוגיות חברתיות עליהן הוא מצביע במטרה להעביר מסר של תיקון. הקונפליקט המניע את העלילה הוא עוולות ובעיות הקיימות בחברה ובמקביל מוצעות דרכים אפשריות לפתרון. הספר עוסק במספר סוגיות, ביניהן האפליה הכלכלית והחברתית של האוכלוסייה האפריקנרית על ידי המתיישבים האנגלים; הפגיעה במאזן האקולוגי בטבע באמצעות כריתת עצים בקצב גבוה ולא מוסדר, הכחדת פילים בעבור שנהב (מצד החוטבים לצורך הישרדות, מצד האנגלים מתוך אינטרס כלכלי וחמדנות); והבערות וצרות האופקים: בחברת החוטבים ניכרת התבצרות באמונות טפלות ובדרכי חיים קבועות, ואילו החברה האנגלית המשכילה והתרבותית לכאורה, מתאפיינת בדעות קדומות ובאפליה גזענית.
חלבון עוברי
חלבון עוברי (Alpha fetoprotein או AFP) הוא גליקופרוטאין מרכזי בדם של עוברים ומיוצר כבר בשק החלמון העוברי.
חלבון זה מקודד על ידי הגן AFP, גן שממוקם על זרוע q של כרומוזום 4. הוא חלבון הפלזמה הנפוץ ביותר בעובר האנושי. רמתו בפלזמה יורדת במהירות לאחר לידה, אך מתחילה לרדת לפני הלידה בסוף השליש הראשון של ההריון. התפקיד של החלבון העוברי אצל מבוגרים אינו ידוע, עם זאת בעוברי מכרסמים הוא קושר את הורמון האסטרוגן כדי למנוע את הובלתו על פני השליה. הפונקציה העיקרית של זה היא למנוע את הפיכה של עובר נקבה לזכר. החלבון העוברי האנושי אינו קושר אסטרוגן, תפקידו בעוברי אדם פחות ברור. הוא חלבון פלזמה גדול המיוצר על ידי שק החלמון והכבד במהלך התפתחות העובר.
חלבון עוברי (AFP) הוא גליקופרוטאין שמשקלו המולקולארי 68,000, הוא רצף של 591 חומצות אמינו ופחמימות.
בדיקת חלבון עוברי
בדיקות כמו בדיקת חלבון עוברי ובדיקת התבחין המשולש הן בדיקה מומלצת לאישה בכל הריון. מטרתן איתור הריונות בעלי סיכון למומים בעמוד השדרה של העובר, לאמוד את הסיכון לעובר הסובל מתסמונת דאון. רמות של חלבון עוברי בדם האישה, הגבוהות מהנורמה בייחוס לשבוע ההריון, מעידות על האפשרות של מום פתוח בתעלה העצבית של העובר המתפתח. מום כזה עלול לפגוע קשות בתפקודם של הילד ושל המבוגר.
מהו מום פתוח בתעלה העצבית
התעלה העצבית מתפתחת בראשית חייו של העובר, וממנה מתפתחים המוח ועמוד השדרה. אם חלה הפרעה בתהליך הנורמלי של סגירת התעלה העצבית, יהיה לתינוק מום פתוח בתעלה העצבית הגורם לדליפת כמות גדולה של החלבון למי השפיר ולדם האישה. עקב כך הכמות הנמדדת בדם האישה גבוהה מהנורמה. מומים קשים או חוסר ברקמת מח גורמים למוות בסמוך ללידה, או לנכות קשה. בדיקת חלבון עוברי מגלה מומים אלה ברוב המקרים.
משמעות תוצאות הבדיקה
אם נמצא כי חלבון עוברי ברמות גבוהות, ייתכנו שלוש אפשרויות: תוצאות אלו מחייבות בדיקה מעמיקה נוספת על ידי סריקה על-קולית (אולטרה סאונד) של התעלה העצבית, ייעוץ גנטי המתייחס לתוצאות הבדיקות ולעיתים המלצה לביצוע בדיקת מי שפיר לקביעת רמות החלבון העוברי במי השפיר. חלק מהמומים הפתוחים מתגלים בסריקה העל-קולית המתאימה, ואין צורך בבדיקת מי השפיר כדי להמליץ על הפסקת ההריון.
למה משמש תבחין משולש
במשך הזמן התברר שרמות של חלבון עוברי הנמוכות מהנורמה, לפי שבוע ההריון, יכולות להצביע על עובר הסובל מתסמונת דאון (מונגולואיד). על-פי הבדיקה ובהתחשב בגילה של האישה, פותחה נוסחת הסתברות לחיזוי הסיכון ללידת עובר עם תסמונת דאון. אולם כושר החיזוי של השיטה שהסתמכה רק על רמות החלבון העוברי היה נמוך מאוד. לכן הוחל בחיפוש מאומץ של סמנים נוספים שרמתם בדם האישה בהריונות עם התסמונת שונה מרמתם בהריונות ללא התסמונת, וכושר החיזוי המשולב שלהם אמין יותר מזה המתקבל מבדיקת החלבון העוברי בלבד. כיום נבדקים בדם האישה שלושה מרכיבים: שמה של הבדיקה הן בפי הקהל הרחב והן בפי הצוות המקצועי נשאר בדיקת חלבון עוברי, אך למעשה מדובר בתבחין משולש, והערך של כל הסימנים ביחד, בהתחשב בגיל האישה, קובע את הסיכון המשוקלל שלה ללידת ילד עם תסמונת דאון. התבחין המשולש העלה, אם כן, את כושר החיזוי להריונות בסיכון ללידת ילד עם התסמונת. למרות השיפור בכושר החיזוי שלו, התבחין המשולש, הוא בגדר בדיקת סינון בלבד, שאיננה מגלה את כל ההריונות עם תסמונת דאון.
תוצאות בדיקת חלבון עוברי
תוצאות הבדיקות תלויות בשבוע ההריון, ויש לבדוק אותו לפני שמחליטים על המשך התהליך. הסיכון המשוקלל לתסמונת דאון בהריון נתון, מותנה בשני קריטריונים; בגיל האישה ובשבוע ההריון שלה. את הסיכון המשוקלל יש להשוות לסיכון של האישה ללידת ילד עם תסמונת דאון בהתאם לגילה. התוצאות מתחלקות לשלוש קבוצות:
עם קבלת התוצאות של בדיקת החלבון העוברי, משקללים את התוצאות, עם כל הבדיקות שנעשו קודם לכן ומקבלים הערכת סיכון לבעיות גנטיות בעובר. בהתאם לתוצאות שמתקבלות (ניתן גם לקבל ייעוץ גנטי), ניתן להחליט על המשך הבירור (כמו ביצוע בדיקת מי שפיר).
גרייס פארק
גרייס פארק (באנגלית: Grace Park; 14 במרץ 1974) היא שחקנית קנדית. מפורסמת בעיקר בשל משחקה בסדרת המדע הבדיוני "בטלסטאר גלקטיקה" בתור הסיילונית שרון ולארי, ובשל משחקה בסדרת המשטרה "הוואי חמש-אפס" בתור השוטרת קונו קלקאווה.
ביוגרפיה
נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה להורים ילידי דרום קוריאה. פארק עברה עם משפחתה לקנדה כשהייתה בת 22 חודשים. שם גדלה והתחנכה בשכונת קריסדייל, ונקובר שבקולומביה הבריטית. את לימודיה התיכוניים עשתה בתיכון "Magee Secondary School", ובשנת 1992 קיבלה תואר בפסיכולוגיה מאוניברסיטת קולומביה הבריטית.
קריירת משחק
בשנת 2001 החלה לככב בסדרת הנוער הקנדית "אג'מונט", בתפקיד של תלמידת התיכון שאנון נג למשך כל חמש העונות. בשנת 2004 החלה לשחק בסדרת המדע בדיוני "בטלסטאר גלקטיקה" בתפקיד שרון ולארי "מס' 8", סיילונית שהיא גם טייסת ראפטור. את תפקידה זה גילמה למשך 4 עונות, עד לסיום הסדרה כאשר הפרק האחרון שודר ב-20 במרץ 2009.
בשנת 2007 השתתפה בסרט דרמת פשע העוסק בשכונה קוריאנית בניו יורק - "West 32nd". ב-2009 החלה לשחק בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "הגבול", בתפקיד הסוכנת המיוחדת ליז קרבר. ושנה לאחר מכן, שבה לשחק בעונה השלישית.
החל משנת 2010 משחקת בתפקיד הבלשית קונו קלקואה ברימייק "הוואי חמש-אפס", בתפקיד ראשי למשך 7 עונות עד 2017. פארק הייתה מועמדת לפרס השחקנית בסדרת פעולה בטקס פרסי בחירת הנוער לשנת 2013.
חגית לאלו
חגית לאלו (1931 – 10 במרץ 1961) הייתה ציירת ישראלית, שציירה בסגנון אקספרסיוניזם מופשט.
ביוגרפיה
חגית לאלו נולדה ב-1931 בפתח תקווה. משפחתה הייתה רבת קשרים ואמידה. אמה, ברכה סלומון, הייתה נכדתו של יואל משה סלומון ממייסדי המושבה פתח תקווה ודור שביעי בארץ. אביה, ישעיהו שטרייט, עלה לישראל מגליציה ב-1905 עם הון כלכלי אשר אפשר לו לפתוח את סניף הבנק הראשון בפתח תקווה. אחיו הסופר והמחנך שלום שטרייט, בנה את הגימנסיה הראשונה במושבה וניהל אותה. חגית הייתה בת הזקונים ולה אח בכור ושתי אחיות נוספות. בית המשפחה רחב המידות היה ברחוב רוטשילד, פתח תקווה. את הבית בנו אביו ודודה של חגית. אלה היו תומכי נלהבים באנשי רוח. אחותה של חגית, צביה, מספרת שהבית היה מוקד עלייה לרגל לסופרים, כמו שלום עליכם, ביאליק, טשרניחובסקי, עגנון ואחד העם. כאשר חגית הייתה בת 16 נפטר אביה. אמה של חגית, ברכה, הייתה ממייסדות האגודה לשוויון זכויות נשים בארץ.
עם סיום בחינות הבגרות החלה חגית לימודי חינוך בסמינר לווינסקי. בתקופה זו הכירה את ג׳קי (יעקב לאלו) שהיה לבן זוגה ובמהרה לבעלה. הזוג נישאו כאשר חגית הייתה בת 19. לאחר החתונה החליטו הזוג לעבור לארצות הברית בעקבות מעבר אחותה צביה לקליפורניה. הזוג הגיעו בשנת 1951 וחגית נרשמה ללימודי חינוך והוראה באוניברסיטת ברקלי. עם זאת היה זה קורס באמנות ששבה את ליבה ומהר מאוד זנחה את למודי החינוך ועברה להתמקדות באמנות. חגית סיימה את לימודיה בהצטיינות. לאחר מכן היא קיבלה מלגת הצטיינות והמשיכה מיד ללימודים לתואר מוסמך. עם סיום לימודים אלה קיבלה חגית מלגת לימודים בבית הספר של הצייר הנס הופמן בפרובינסטאון, מסצ׳וסטס. בתקופה זו ציירה חגית כמויות נרחבות של ציורי שמן אבסטרקטיים והציגה במספר תערוכות קבוצתיות. עם סיום הלימודים הציעו לה להישאר כעוזרת הוראה אך חגית דחתה את ההצעה.
ב-1959 שבה חגית לישראל למה שתוכנן כביקור של שנתיים. לארץ היא הגיעה עם מזוודה קטנה והשאירה את חפצייה, כולל כלל ציוריה, בארה״ב. ראשית התגוררה בירושלים ועבדה בבית הנכות בצלאל. בתקופה זו התיידדה עם האוצר הצעיר יונה פישר ואת האמן יואב בראל. לארץ הגיעה חגית עם חוברת תצלומים של עבודותיה. אלה סייעו לה בארגון תערוכת היחיד הראשונה שלה בישראל בקיץ 1959. לקראת התערוכה בגלריה כ״ץ שברחוב דיזנגוף, תל אביב, דאגה להטיס את כל עבודותיה ארצה. התערוכה הייתה להצלחה וכל העבודות נמכרו. הביקורות על התערוכה היו חלוקות. בביקורת ב״ידיעות אחרונות״ נכתב כי בתמונותיה: ״ניכרות השפעות נציגיה הבולטים של האסכולה החדשה, כמו ג'קסון פולוק, הנס הופמן, דה קונינג, ג'יימס ברוקס ואחרים. עם זאת ניכר שהיא בעלת אישיות משלה ההולכת ומגבשת קליגרפיה ציורית עצמית... מפליאה מידת הבגרות בתמונותיה של ציירת צעירה זו. … לחגית לאלו יש כל הנתונים להמשיך ולהמשיך.” עם זאת, כך מספרת בת דודתה של חגית, הסופרת אסתר שטרייט-וורצל על דברי מבקר מפתיע: ״הנה הופיע הוד מעלתו חיים גמזו מנהל מוזיאון תל אביב, מי שנחשב באותם ימים לבעל הסמכות העליונה והאדם הקובע (בה' הידיעה) בענייני אמנות בארץ. … ... בתחילה גמזו שתק, הביט על הציורים של חגית במבט מתנשא וקר, ושתק. ופתאום פלט מפיו רק מלה אחת: 'קשקושים!' ובזה חרץ את גורלם.״
מאוחר יותר פנתה לאלו לקבוצת ״אופקים חדשים״ אך אלו סירבו לקבלה. במהרה התקבעה תחושת אי הקבלה אצל חגית. אחותה צביה מספרת שחגית נהגה לומר לה: ״באמריקה הלוא קיבלו אותי בזרועות פתוחות, ובמולדת שלי לא קיבלו אותי״. בנוסף, בשלב זה הייתה חגית כבר פרודה מבעלה ג׳קי. לא ברור מתי בני הזוג נפרדו אך הזוגיות עלתה על שרטון כבר בקליפורניה. כל זה העמיק את תחושת הדיכאון של חגית ובחודש מרץ 1961, בגיל 30, שמה קץ לחייה ונקברה בבית הקברות סגולה שבפתח תקווה.
עבודותיה
ציוריה של לאלו התאפיינו באקספרסיביות מופשטת. על גבי נייר או קנבס מופעים כתמי שמן אפורמים, משיכות מכחול, עפרון או פסטל המדמים גופים הרחוקים מהדימוי הפיגורטיבי. לאחר תערוכת היחיד הראשונה של חגית בגלריה כ״ץ התנוססה הכותרת: ״ציירת המתחילה מהסוף״ בכתבת הביקורת ב״ידיעות אחרונות״. הכותרת היא ציטוט מדבריה של לאלו. מטרתה הייתה לשים את הדעת על כך שהאמנית מעולם לא עברה מציור פיגורטיבי למופשט כנהוג, אלא החלה לצייר היישר ״מהסוף״. תערוכה מקיפה של עבודותיה של לאלו הוקמה ב-2015 במוזיאון תל אביב. שם התערוכה הועתק מכותבת הכתבה בידיעות אחרונות, ״חגית לאלו, ציירת המתחילה מהסוף״.
לאלו החלה להתעסק באמנות בצורה רצינית רק עם מעברה לארצות הברית. את השכלתה האמנותית רכשה שם. על כן מידת ההשפעה של אמנות האבסטרקטית מופשטת אינה מפתיעה. כך נכתב על תערוכתה בגלריה כ״ץ, עיתון הארץ, 1959: ״אצל חגית לאלו אנו מוצאים את רקע החיפושים האמריקניים בשנים האחרונות. כאן הכול נראה מבוסס, ועם זאת קיימת אצלה התפתחות שאפשר לחוש בה אפילו בעבודות אלה ]…[ תערוכתה של חגית לאלו משכנעת אותנו ביכולתה הטכנית הרבה, אך גם בבהירות המחשבה ובניקיון הביטוי שבציוריה.״