cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנביא המהורהר (דונטלו)
היסטוריה
פסלי הגומחות הועברו למוזיאון בשנת 1937 ובמקומם הוצבו עותקים.
תיאור היצירה
זהות הדמות אינה ברורה עקב היעדר הַסְמָלָה חָזוּתִית. הפסל נקרא בשמו המקובל הנביא המהורהר או הנביא המזוקן בגלל הרושם המודגש בידי היד, אשר אוחזת בסנטר כשאצבע אחת מושטת לעבר הלחי. הפסל מאופיין בריאליזם רב ואנרגטי כמו מיטב היצירות של דונטלו.
הראש מזכיר במאפייניו את סן מרקו, אשר פוסל על ידי דונטלו מספר שנים קודם לכן. תווי הפנים של הנביא מכווצים וחסרי הרמוניה, אך הרושם הכללי הוא של גְדוּלָה וכבוד בשל הרוגע שהוא משרה והקיארוסקורו החזק אשר קפלי הבגדים שלו יוצרים. המבט מופנה מטה, כלומר לעבר הצופים מכיוון שהגומחה הייתה בגובה רב.
א-סוואנה
א-סוואנה היא שכונה ערבית במזרח ירושלים, המהווה תת-שכונה של א-טור, בסמוך לואדי אל-ג'וז. זוהי השכונה היחידה הממקומת במדרון המערבי של הר הזיתים. מהקמתה בסוף המאה ה-19 השכונה הייתה כפר עצמאי, עד שסופחה לשטח העיר עם איחודה בשנת 1967. כיום חיים בשכונה כ-3,000 תושבים בשטח של כ-480 דונם. ביחס לשכונות אחרות במזרח העיר, א-סוואנה היא שכונה אמידה למדי.
השכונה גובלת בדרומה בגן לאומי עמק צורים ובבית הקברות היהודי בהר הזיתים. בצפונה ממוקם קמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים, ובמזרחה פועלת אוניברסיטת בריגהאם יאנג.
בעבר פעלו בשכונה שני בתי מלון, שכללו ביחד 113 חדרים, אך שניהם נסגרו.
מפל הקרח סלדג'רס
מפל הקרח מצוי באמצעו של קרחון סלדג'רס.
המפל ממוקם מצפון לקצהו של רכס ריילי.
מקור השם
מפל הקרח נקרא על שם הקרחון שבאמצעו הוא ממוקם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1967–1968.
השם ניתן לזכרם של החוקרים האנטארקטיים, אשר חקרו אזורים אלה ברגל, כשהם גוררים בעצמם מזחלות (באנגלית sledgers - "גוררי מזחלות"); ובייחוד לזכרם של חוקרי משלחת הסקר הגאולוגי של ניו זילנד אשר חקרו את האזור בתנאי מזג אוויר קשים במיוחד.
ילד הכרובית
"ילד הכרובית" הוא ספר ילדים מאת היוצר יהונתן גפן. הספר יצא לאור לראשונה בשנת 1982 בהוצאת כנרת זמורה דביר ואויר על ידי המאיירת איטה מינר. בשנת 2016 יצאה לאור מהדורה מחודשת לספר.
תקציר העלילה
הסיפור נפתח כאשר דניאל נענה להזמנתו של עץ הפיקוס ומחליט לטפס עליו בשביל להתחבא בו במהלך משחק המחבואים. מכאן והלאה דניאל נשאר על העץ, למרות הבקשות הבלתי פוסקות של הוריו, חבריו, אנשי הכפר והממשלה. הוא מחליט להישאר על העץ במשך שנה שלמה, ובמהלכה אנשי הכפר משתנים בזכותו. כמו כן הם מתחילים לראות את העולם מנקודת מבט שונה. בסוף הסיפור דניאל מגדל כנפיים, ולאחר מכן מתעופף ונעלם.
אמצעים אומנותיים
בספר ישנו שימוש רב באמצעים האומנותיים של חזרה וניגוד, המופיעים גם כמילים וצירופי מילים. אלה עוזרים להדגיש ולשמור על המתח בקרב הקוראים בזמן הקריאה, למשל: " זה לא עץ פיקוס רגיל. זה עץ פיקוס מיוחד. עץ עם סיפור. עץ מכושף." (עמוד 8)
מאפייני לשון בסיפור
בספר נעשה שימוש בעברית פשוטה וברורה, ללא סלנג. נוסף על זה, הספר מנוקד ומפוסק ומתאים לקוראים צעירים, ונעשית בו פנייה ישירה לקוראים, בין היתר באמצעות שימוש רחב בלשון הציווי. למשל; "אם אתם עוברים בכפר שלנו, ששמו כפר-קטן - עצרו לרגע ליד עץ הפיקוס הגבוה העומד בדיוק באמצע הככר, מול המגדניה. עמדו לרגע והביטו למעלה, אל צמרת העץ" (עמוד 8).
עיבודים למדיה
הסיפור "ילד הכרובית" עובד למחזה שאותו ביים רועי שגב בשנת 2006. המחזה עלה בתיאטרון בימת הנוער מזכרת בתיה.
בשנת 2011, בפסטיבל ישראל, הועלה מחזה של "ילד הכרובית" שנוצר על ידי נועה קנולר וקבוצתה. בשונה מן הספר, במחזה התמקדו רק בחמש דמויות וביחסים ביניהן.
טריטוריית איווה
טריטוריית איווה הייתה טריטוריה מאוגדת מאורגנת של ארצות הברית שהתקיימה מ-4 ביולי 1838 עד 28 בדצמבר 1846, כאשר החלק הדרום-מזרחי של הטריטוריה התקבל לאיחוד כמדינת איווה. לשאר השטח לא היה ממשל טריטוריאלי מאורגן עד שטריטוריית מינסוטה התארגנה ב-3 במרץ 1849.
היסטוריה
רוב השטח בשטח היה במקור חלק מרכישת לואיזיאנה והיה חלק מטריטוריית מיזורי. כאשר מיזורי הפכה למדינה ב-1821, אזור זה (יחד עם הדקוטות) הפך למעשה לשטח לא מאורגן. האזור היה סגור למתיישבים לבנים עד שנות ה-30 של המאה ה-19, לאחר סיום מלחמת הבלאק הוק. האזור הוצמד לטריטוריית מישיגן ב-28 ביוני 1834. בישיבה נוספת של האספה המחוקקת השישית של מישיגן שהתקיימה בספטמבר 1834, מחוז איווה חולק לשני מחוזות על ידי שרטוט קו מערבה מהקצה התחתון של האי רוק בנהר המיסיסיפי. הטריטוריה שמצפון לקו זה (שהחל ממש דרומית לדבנפורט של היום) נקראה מחוז דובוק, וכל האזור מדרום לו היה מחוז דה מוינס. כאשר מישיגן הפכה למדינה ב-1836, האזור הפך למחוז איווה במערב טריטוריית ויסקונסין – האזור שממערב לנהר המיסיסיפי.
כשאיווה הפכה למדינה ב-28 בדצמבר 1846, לא נעשו כל הוראות לארגון רשמי של שאר השטח. מורגן ל. מרטין, הנציג הטריטוריאלי של ויסקונסין לקונגרס, דחף הצעת חוק לארגון טריטוריה של מינסוטה אשר תקיף את הארץ הזו. בעוד הצעת החוק עברה בבית הנבחרים, היא לא עברה בסנאט. במושב הבא הוגשה בסנאט הצעת חוק מאת סטיבן א. דאגלס אך גם לא עברה. המצב נפתר כאשר טריטוריית מינסוטה אורגנה ב-3 במרץ 1849, יום לפני סיום הקונגרס.
במפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1840, 18 מחוזות בטריטוריית איווה דיווחו על ספירות האוכלוסייה הבאות:
ממשל
הסמכויות הביצועיות של הטריטוריה היו נתונות למושל, למזכיר (שבמקרה של מוות, הדחה, התפטרות או היעדרות משטחו של המושל היו לו סמכויות מושלות והיה ממלא תפקידים מושלים), גזבר ומבקר.
בית מחוקקים
סמכויות החקיקה היו נתונות לאספה המחוקקת של טריטוריית איווה, שכמו זו של טריטוריית ויסקונסין הייתה מחולקת לבית עליון בשם "המועצה" (אם כי חלק מההיסטוריה החקיקתית מתייחסת למועצה כסנאט) של 13 חברים, ובית נציגים של 26 חברים.
שיר לבו
שיר לבו (נולדה ב-25 ביוני 1988) היא כדורגלנית עבר ישראלית, ששיחקה בעמדת הבלמית בליגת המכללות בארצות הברית, בליגת העל ובנבחרת ישראל.
תחילת הקריירה
לבו נולדה בתמרת, הבת הקטנה במשפחה לאחר ארבעה אחים. מגיל צעיר עסקה בספורט והצטרפה לראשונה לקבוצת טבעון בשנת 2003 ובה גם שיחקה בשתי העונות הבאות במסגרת ליגת הנשים. בסוף 2006 התגייסה על תקן ספורטאית מצטיינת, ושירתה כפקידה בשלישות פיקוד העורף.
במהלך שירותה הצבאי הצטרפה למכבי חולון והייתה חלק מההרכב הפותח של הקבוצה, וחלק משמעותי בתוארי הקבוצה. עם המועדון זכתה בשלושה דאבלים רצופים ועוד גביע בעונת 2009/2010.
מכללת מרטין מטודיסט קולג'
לאחר שירותה הצבאי, עברה לבו לארצות הברית לשחק בליגת המכללות. במהלך שנים אלו במכללת מרטין מתודיסט קולג' (Martin Methodist College) בלטה לבו ביכולותיה המנהיגותיות ומתן הביטחון לשחקניות בקבוצה, ועל כן מונתה לקפטנית בשתי העונות האחרונות שלה בקולג'.
בשנת 2010 נכללה בנבחרת השחקניות הראשונה של המחוז TranSouth all-conference first team, ונבחרה לשחקנית ההגנה המצטיינת של השבוע (TSAC scholar athlete).
בשנת 2011 נבחרה לבלמית המצטיינת של הקבוצה, לאחר שהובילה את הגנת הקבוצה ל-7 שערי חובה בלבד לאורך העונה כולה.
בשנת 2012 הבקיעה את שערה הראשון בקבוצה במשחק גמר המחוז, ונבחרה שוב לשחקנית ההגנה המצטיינת של השבוע (TSAC scholar athlete).
לאחר סיום לימודיה במכללה, נשארה לבו בארצות הברית ושימשה כעוזרת מאמן בקבוצת כדורגל הנשים של קולג' קומברלנד יוניברסיטי.
חזרה לארץ והמשך הקריירה בליגת העל
לאחר שובה לארץ, חזרה לבו למועדון מכבי חולון לעונת 2014/2015.
את עונת 2015/2016, עונת הפרישה שלה, עשתה במועדון מ.ס קריית גת, והיוותה בורג משמעותי בזכיית הקבוצה לראשונה בגביע המדינה.
בנבחרות ישראל
לבו שיחקה 7 משחקים בנבחרת הנערות עד גיל 19 החל מ-2005. את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת ערכה ב-2007 במשחק מול נבחרת אוסטריה. לבו רשמה בשורות הנבחרת 7 הופעות כאשר הופעתה האחרונה הייתה ב-2016 מול נבחרת אסטוניה.
חיים אישיים
לבו התחתנה עם חנוך שחף בשנת 2016 ונולדו להם שני ילדים, אביתר ואדר. היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה, וכיום עובדת כמאמנת מנטלית. היא עבדה בין יתר עם קבוצת כדורסל הנשים של מכבי חיפה ועם מחלקת הנוער של מכבי חיפה. כמו כן, היא מאמנת אישית לספורטאיות וספורטאית במגוון ענפי ספורט. בנוסף, לבו עובדת עם נוער בסיכון כרכזת דירות.
לבו היא אחותו הקטנה של השחקן לירון לבו.
עונת 2010/2011 בסרייה א'
עונת 2010/2011 בסרייה א' הייתה העונה ה-109 של התחרות שלראשונה אורגנה על ידי Lega Serie A. המשחקים החלו ב-28 באוגוסט 2010 והסתיימו ב-22 במאי 2011.
בליגה השתתפו 20 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שלוש נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
לצ'ה, צ'זנה וברשה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
בסיום העונה, ב-21 באוגוסט 2010 נערך משחק של הסופר קאפ האיטלקי בו מילאן ניצחה 2:1 את אינטר וזכתה בגביע.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו סמפדוריה, ברשה ולצ'ה. במקום הקבוצות שירדו, לסרייה א' העפילו אטאלנטה, רובור סיינה ונוברה.
כדורגלנים מצטיינים
אנטוניו די נטאלה, שחקנה של אודינזה כבש 28 שערים וזכה בתואר מלך השערים בפעם השנייה ברציפות.
התאחדות הכדורגל האיטלקית העניקה פרס לכדורגלן השנה לזלאטן איברהימוביץ', מילאן
בנוסף לכך, נבחרה קבוצת השנה:
גבריאל ברבוסה
גבריאל ברבוסה אלמיידה (בפורטוגזית: Gabriel Barbosa Almeida; נולד ב-30 באוגוסט 1996 בסאן ברנרדו דו קאמפו שבברזיל), הידוע בקיצור כגביגול או כגבריאל, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בפלמנגו ובנבחרת ברזיל.
נסים ונפלאות (ספר)
הספר "נסים ונפלאות" הוא ספר שנכתב על ידי לאה גולדברג ואויר על ידי יחזקאל קמחי ומישל קישקה.
גבריאל ברבוסה
קריירת מועדונים
ברבוסה נולד בסאן ברנרדו דו קאמפו שבברזיל. הוא הצטרף למחלקת הנוער של סנטוס בשנת 2004, כשהוא בן 8. ב-25 בספטמבר 2012 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון, עם סעיף שחרור של 50 מיליון אירו. ב-26 במאי 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 80 דקות בתיקו 0-0 נגד פלמנגו במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הברזילאית. ב-22 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-82 בניצחון 2-0 על גרמיו במסגרת הגביע הברזילאי. ב-24 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, שער בדקה התשיעית בניצחון 2-0 על ויטוריה במסגרת המחזור ה-16. ב-23 בספטמבר 2014 חתם ברבוסה על חוזה חדש לחמש שנים. לאחר שהתחיל את עונת, הפך לחלוץ הראשון של המועדון לאחר עזיבתו של רוביניו.
נסים ונפלאות (ספר)
הספר הופיע לראשונה בשנת 1938 כסיפור בהמשכים על דפי העיתון "דבר לילדים" במשך עשור, ולאחר מכן פורסם כספר על ידי "סִפרִיַּת פועלים" בשנת 1954. בספר מופיע מגוון של תיאורי העיר תל אביב על החיים בה בעת תקופות העוני הכבד ששרר בעיר.
גבריאל ברבוסה
קריירת מועדונים
בקיץ 2016 חתם לחמש שנים באינטר מילאנו האיטלקית. ב-25 בספטמבר 2016 ערך ברבוסה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את אנטוניו קאנדרבה בדקה ה-74 בתיקו 1-1 נגד בולוניה 1909 במסגרת המחזור החמישי בליגה.
נסים ונפלאות (ספר)
תהליך כתיבת הספר
כחמש עשרה שנים לאחר הופעת הסיפורים בהמשכים בעיתון "דבר לילדים", הם קובצו לספר. הספר פורסם על ידי הוצאה לאור "ספריית הפועלים" עם האיורים של יחזקאל קמחי.
גבריאל ברבוסה
קריירת מועדונים
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל ברבוסה לבנפיקה ליסבון. ב-25 בינואר 2018 ברבוסה חזר לסנטוס בהשאלה לשנה, בעונה זו כבש 18 שערי ליגה והיה למלך השערים בליגה. ב-8 בינואר 2019 הושאל לפלמנגו לעונה אחת. בגמר גביע הליברטדורס כבש צמד שהביא לפלמנגו את התואר. ב-27 בינואר 2020 נרכש על ידי פלמנגו וחתם לחמש שנים בקבוצה.
נסים ונפלאות (ספר)
תהליך כתיבת הספר
בשנת 2015 הוצא הספר מחדש בעריכתם של נרי אלומה וגדעון טיקוצקי עם האיורים של מישל קישקה. עורכי הגרסה המחודשת סיפרו כי גולדברג הרחיבה, עיבתה והעמיקה את הסיפור המקורי, ושינתה והתאימה את מושגי הספר לתקופה המודרנית. בנוסף, הם דאגו לשינויים מעטים שהתמזגו היטב בשפתה של גולדברג. דבר זה בא לידי ביטוי בכוכביות שסומנו במקומות שבהם הטקסט שונה, כך שבתחתית העמוד מופיע הסבר למושג מסוים שעלול להיות לא ברור.
גבריאל ברבוסה
קריירה בינלאומית
ברבוסה שיחק בנבחרות הצעירות של ברזיל. ב-26 במרץ 2016 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של ברזיל, כשהוא מחליף את ניימאר הפצוע בסגל למשחק נגד נבחרת פרגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-5 במאי 2016 זומן ברבוסה על ידי המאמן דונגה לסגל נבחרת ברזיל לקופה אמריקה 2016. ב-29 במאי 2016 ערך ברבוסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-64 במשחק הכנה לקופה אמריקה 2016 נגד נבחרת פנמה. בדקה ה-73 של המשחק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת. ב-9 ביוני 2016 הבקיע את שערו השני בנבחרת, שער בדקה ה-59 בניצחון 7-1 על נבחרת האיטי במסגרת המחזור השני בשלב הבתים של קופה אמריקה 2016.
נסים ונפלאות (ספר)
עלילת הסיפור
העלילה מתרחשת בראשית ימיה של העיר תל אביב, לפני שהפכה לעיר המרכזית שהיא היום. במראה חיצוני היא יפה, צבעונית ופורחת: יש בה עצי נוי וים כחול, ושום פגם אינו נראה לעין. אך כאשר נכנסים לעומק הדברים, מבחינים כי הסיפור סובב סביב שתי דמויות בעלות קשר לא צפוי: הראשונה היא אישה מבוגרת ובודדה שמתגוררת בשכונה תל אביבית – זו גיבורת הסיפור, בת דמותה של לאה גולדברג. ולכן ראשי התיבות של שמותיהן זהים, והסיפור מסופר בגוף ראשון מפיה. הדמות השנייה היא דמותו של ילד בן למשפחה מזרחית, מעוטת יכולת אשר נכפה עליו לטפל באימו החולה ובאחיו הקטן. לילד זה יש עקרון מנחה בהתנהלותו: עבוד עבור מה שאתה מקבל, בלי הנחות ונדבות.
ילדי הבניין מבחינים בבדידותה של האישה ומכנים אותה "דודה של שום איש". יום אחד היא נתקלת במקרה בילד מוטל על הרצפה מאחורי פחי האשפה – מפגש חטוף, שבהמשכו נרקם קשר שמדמה אם ובנה. "דודה של שום איש" יוזמת שיחה עם הילד, ומזמינה אותו לאכול אצלה ארוחת בוקר. במהלך הארוחה מספר לה הילד ששמו ניסים, ומתגלה להּ גם עיסוקו: מוכר שרוכי נעליים כדי לכלכל את משפחתו הדלה. אותה אישה רואה לפתע את נסים באור אחר – ילד נבון ושנון, לץ ושאפתן, והיא מזמינה אותו ואת אחיו לגור בחדר פנוי בדירתהּ. בהמשך היא מוצאת לו עבודה בחנות פרחים, ומסייעת לו ולחבריו להיחלץ מהעוינות של יחיא התימני, הבריון שהיה נטפל לילדי השכונה.
יתר על כן, נסים ואחיו מגדלים קוף, הקוף ששמו "נפלאות", היה בבעלותו של פסנתרן וברח ממנו, גם הוא עובר לגור בדירתהּ של "דודה של שום איש". בהמשך, אביו של הפסנתרן מאתר את הקוף, פוגש בניסים, וכך נחשף לכישרונותיו המוזיקליים ומציע לו חיים חדשים.
לבסוף, בזכותהּ של "הדודה", הילדים, אימם החולה ויחיא ה"לא מחונך" מצליחים לשנות את אורח חייהם, ויוצאים למסע מסוג אחר. מסע חיובי הכולל השכלה לימודית, חזרה לבית הספר, ומשענת כלכלית, המלווה בתחושות חיוביות של חשיבות עצמית ומעורבות חברתית של ניסים וילדי השכונה.
כל אותם הילדים והקוף חוברים זה לזה וחווים יחד חוויות רבות. לבסוף הם גם מפיקים הופעת קרקס לפני קהל גדול, בתוכו גם בעליו של הקוף, דוקטור כלומברוש, וזאת במטרה להחזיר את הקוף אל בעליו, ואכן המעשה מצליח. נסים ומשפחתו ואיתם הקוף נלקחים תחת חסותו של הדוקטור, וכתוצאה מכך "דודה של שום איש'" חווה מכלול של רגשות טובים, מתוך מקום של פרגון, ועם זאת גם רגשות קשים, מתוך מקום של בדידות. היא אומרת: "מעולם לא נראה לי חדרי ריק כל כך... מעולם לא הרגשתי במידה כזאת שאני "הדודה של שום איש'".
משמעויות גלויות
ספרהּ של גולדברג יצא נגד הסטיגמות על ילד מזרחי עני, שחי בסביבה לא טובה. היא תיארה את גיבור הספר, נסים, כילד בעייתי, אך עם זאת כבעל שאיפה גדולה וכדמות מעניינת, וזאת תוך הטפה נגד ניצול ילדי עוני בעיר הגדולה, והשלכת האחריות למצבם על המבוגרים, המסר של הּסיפור הוא להתמקד במימוש חלומותינו בעזרת הדברים הפשוטים הנקרים בדרכנו ולא בעזרת דברים שעלולים להקשות עלינו. לא לוותר על חלומותינו אלא לדעת להעריך אותם עד שנשיג אותם.
ספר זה נחשב לקלאסיקת ילדים מכיוון שמוצגות בו דמויות לא צפויות, מצד אחד הן מתגוררות בתל אביב בתקופה קשה מבחינה כלכלית, ומצד שני הן מתוארות בהומור ובניסוח קליל. הרעיון המרכזי בספר הוא לשים דגש על החלק הטוב שבעולמינו ולהעריך מה עומד בפנינו.
משמעויות סמויות
הסופרת לאה גולדברג מביאה לידי ביטוי את הבדידות, את המצוקה ואת הכאב הקשורים לפערים חברתיים, היא מתאימה את התיאור לילדים, כדי שיוכלו לקלוט ולהפנים את המסר שבספרה. ניתן לראות זאת כשמסופר על ילדים חסרי תמיכה, שמשוטטים ברחוב רעבים וחסרי כול, ועל קוף אבוד שהשמועות מזהירות מפניו. המספרת מתארת את הדברים בעידון ובחמלה רבה. עם זאת, היא בוחרת להיות כנה ומגיעה אף לשימוש במונחים כגון: "מפלצות". יתר על כן, היא מציגה את הדברים באור חם ואוהב. ניתן להבחין בזאת בתיאור הדוקטור כלומברוש השוכל את בנו, ובתיאור האישה המוזרה והבודדה שהקקטוסים שהיא מגדלת הם חבריהּ הטובים ביותר. תיאורים אלו מפנים את עיניהם של הקוראים הצעירים לצד האפל של החיים שבו קיימים גם אבדן וחוסר הוגנות, עם אזהרה סמויה שדברים כאלו קורים. בכך יוצרת גולדברג איזון בין המואר והאפל שבעולמנו, ובאותה פתיחות היא אומרת שאדם לא כותב מתוך שפע. ואף על פי שביכולתה להקטין את הדברים בפני הקוראים הצעירים, היא מציגה את הדברים כהוויתם ומודה שהיא כותבת מתוך מצוקה ובדידות בעבור התיידדות.
מכבי רמת גן (כדורגל)
מכבי רמת גן הייתה קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר רמת גן, שנוסדה עוד ב-1939 בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, והמשיכה לשחק גם לאחר קום מדינת ישראל, עד להתמזגותה עם הכח תל אביב, ליצירת "הכח מכבי רמת גן" שהיום נקראת הכח עמידר רמת גן.
היסטוריה
הקבוצה המאוחדת החדשה לקחה את אצטדיונה של מכבי רמת גן המקורית, אצטדיון גלי גיל, אך היא הורכבה בעיקר משחקני הכח כיוון שהם היו בכירים יותר (הכח תל אביב שיחקה בליגת המשנה לעומת מכבי רמת גן ששיחקה בליגה השלישית). על כן המשיכה קבוצת מכבי רמת גן להתקיים בעזרת שחקניה בליגה ב' עד לעונת 1968/1969, אז התאחדה הקבוצה עם "מכבי רמת השקמה", שבגלגולה כיום נקראת מכבי השקמה/רמת חן, ולמעשה הפסיקה להתקיים בשמה והתפרקה.
יאלן פוקורן
יאלן פוקורן (בסלובנית: Jalen Pokorn; נולד ב-7 ביוני 1979) הוא כדורגלן עבר סלובני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
פוקורן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של טריגלאב קראן. בשנת פוקורן חתם באולימפיה ליובליאנה, כמה זכה פעמיים בגביע.
בקיץ חתם בטרק גרוזני מליגת העל הרוסית ששילמה 250 אלף אירו תמורת כרטיס השחקן שלו. בשנת פוקורן חתם באטלנטאס הליטאית, וכעבור עונה אחת חתם בדומז'אלה עמה זכה באליפות היחידה בקריירה שלו.
בהמשך הקריירה שיחק בצליה, אולימפיה ליובליאנה, טריגלאב קראן, אטרומיטוס ירוסקיפו, גוטארינג ולוצ'אן.
ב-18 באוגוסט 2004 פוקורן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה בתיקו 1-1 נגד. הוא היה חלק מסגל הנבחרת עד לאוקטובר.
פול אגוסטינו
פול אגוסטינו (באנגלית: Paul Agostino, נולד ב-9 ביוני 1975 באדלייד שבאוסטרליה) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדת החלוץ. את מרבית הקריירה העביר אגוסטינו במינכן 1860. לאגוסטינו 18 הופעות ושבעה שערים במדי נבחרת אוסטרליה.
קריירת מועדונים
בעונת 2007/08 החל אגוסטינו לשחק באדלייד יונייטד, קבוצה מעיר הולדתו אדלייד שבאוסטרליה, שם חתם על חוזה לשתי עונות. בתום עונת 2008/09 פרש אגוסטינו ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
אגוסטינו ערך הופעות בנבחרות הצעירות של אוסטרליה, ובשנת 1996 השתתף באולימפאידת אטלנטה עם נבחרת אוסטרליה האולימפית, בה ערך הופעה אחת בהפסד 2-0 לנבחרת צרפת האולימפית בשלב הבתים, בסיומו הודחה אוסטרליה מהטורניר האולימפי. באותה שנה, ערך אגוסטינו את הופעת הבכורה בנבחרת אוסטרליה הבוגרת, בהפסד 3-0 לנבחרת צ'ילה. את שערו הראשון הבקיע בשנת 2000 מול נבחרת בולגריה בתיקו 1-1 במשחק ידידות. באותה שנה, הבקיע אגוסטינו צמד בניצחון 17-0 על נבחרת איי קוק בשלב הבתים של גביע אוקיאניה לאומות, וזכה עם אוסטרליה בטורניר זה, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על נבחרת ניו זילנד. בשנת 2005 ערך אגוסטינו את הופעתו הבינלאומית האחרונה, בתיקו 1-1 מול נבחרת דרום אפריקה. אגוסטינו ערך בסך הכל 18 הופעות והבקיע שבעה שערים במדי נבחרת אוסטרליה.
תארים
עם נבחרת אוסטרליה:
טבעול
טבעול (בכיתוב לועזי: Tivall) היא חברה ישראלית להנדסת מזון, אחת המובילות בעולם בתחום פיתוח, ייצור ושיווק של מוצרי מזון צמחוניים וטבעוניים. החברה נוסדה ב-1986 בקיבוץ לוחמי הגטאות וב-1995 נרכשו 58% אחוזים ממנה על ידי חברת אסם השקעות, במרץ 2010 הושלמה רכישת החברה על ידי אׂסם. אחזקות הקיבוץ בחברה נמכרו לאׂסם ב-462 מיליון ש"ח המשקפים שווי שוק של 1.1 מיליארד ש"ח לחברה.
היסטוריית החברה
בתחילת שנות השמונים הקימה משפחת פרנקנטל את חברת "פדקו", שייצרה מוצר סויה חדשני בשם "טבעול". אבי הרעיון היה טכנולוג המזון ד"ר מיכה שמר. החברה פיתחה אותו לייצור תעשייתי והוא נרשם כפטנט עולמי. בשנת 1985 נמכר "טבעול" לקיבוץ לוחמי הגטאות. החברה נוסדה בסנדלרייה של קיבוץ לוחמי הגטאות על ידי חבר הקיבוץ (ולימים מנכ"ל אׂסם) אביעזר (גזי) קפלן וד"ר מיכה שמר, שפיתח את טכנולוגיות המזון ליצירת שניצל מסויה, שידמה את חוויית האכילה של בשר.
במהלך שנת 1989 העסיק המפעל של טבעול כ-150 עובדים שעבדו בשלוש משמרות. למרות זאת, הביקוש בישראל למוצרי טבעול עלה על ההיצע, והמשווקת סנפרוסט, כעסה על כך שטבעול ממשיכה לייצא מתוצרתה במקום להפנות אותו לשוק המקומי. בעקבות הצלחתה של טבעול, שמכרה בשנת 1988 כ-400 טון בחודש של מוצרים צמחוניים, הקימה חברת עזרא ובניו בשותפות עם זאב טנא את חברת טיוונביל שייצרה מוצרים דומים תחת המותג "צמחון". בתחילת 1990 טבעול רכשה את המוצר והתחייבה להעסיק את זאב טנא במשך חמש שנים בתמורה לסגירת החברה, דבר שביסס את טבעול כמובילה בתחום פיתוח המזון הצמחוני בישראל.
בדצמבר 1989 הקימה טבעול עם קיבוץ איילון את חברת שף הים לשיווק משותף של התוצרת הצמחונית של טבעול ותוצרת הדגים של קיבוץ אילון. המיזם המשותף לא צלח ובשנת 1993 עזבה טבעול את השותפות, והמותג בבעלות קיבוץ אילון המשיך לייצר ולמכור תוצרת צמחית מתחרה לטבעול.
ביולי 2019 החליטה נסטלה-אסם שהמפעל בתחום תחליפי בשר בקיבוץ לוחמי הגטאות יעבור למתקני אסם בקריית גת. לצורך כך, הנהלת החברה חתמה על הסכם עם 170 עובדי טבעול, המאפשר להם להיקלט בשאר מפעלי החברה או לפרוש בתמורה לפיצויים מוגדלים.
מוצרים
מוצרי הדגל של החברה הם שניצלים, המבורגר ונקניקיות צמחוניים בטעם בשר, שווארמה צמחונית וארוחות מוכנות כמו פסטה עם רוטב בולונז מבוסס על סויה ותבשילים שונים בהם מחליפים נתחי סויה מעובדים נתחי בשר. לחלק מהמוצרים משווקות גם גרסאות מופחתות קלוריות. כמו כן מייצרת החברה מוצרים על בסיס ירקות כמו שניצל ירקות (תירס, אפונה, גזר, תרד), קציצות תרד, ונגיסי גבינה וירקות. כל המוצרים נמכרים קפואים או מצוננים וניתנים לחימום והכנה בתנור אפייה, מיקרוגל או בטיגון.
החברה מציגה עצמה כיצרנית של "מוצרי מזון מוכנים מן הצומח", אך חלק ממוצרי החברה מכילים רכיבים מן החי, כמו חלבון ביצה או גבינה. מוצרי החברה המוכנים מן הצומח ומתאימים לטבעונים, כמו "טחון מן הצומח", "חטיפי כרובית", ומוצרים נוספים, מסומנים בתווית של עמותת "Vegan Friendly".
מעבר לכשרות הרבנות הרגילה, מוצרי טבעול הם בהשגחת הבד"צ של מחזיקי הדת, וגם של בד"ץ שארית ישראל.
תחת המותג "טבעול" משווקים בארץ גם מוצרים של חברת "נסטלה", המיוצרים בשווייץ, כגון לזניה קפואה להכנה בתנור.
The Fatal Shore
The Fatal Shore: The Epic of Australia's Founding הוא ספר שנכתב על ידי הסופר ומבקר האמנות האוסטרלי, רוברט יוז. הספר מדבר על השנים הראשונות של הקולוניזציה הבריטית באוסטרליה, ובמיוחד ההיסטוריה וההשפעות החברתיות של מערכת הנידונים בבריטניה. הספר מתייחס גם לסיבות ההיסטוריות, הפוליטיות והסוציולוגיות שהובילו להתיישבות הבריטית באוסטרליה. הספר פורסם לראשונה ב-1986.
הספר זכה בפרס דאף קופר ב-1987 ובפרס WH סמית' לספרות  ב-1988.
יציאה לאור
The Fatal Shore פורסם במקור ב-1986 על ידי אלפרד א. קנופף בארצות הברית ועל ידי William Collins, Sons  בבריטניה, ובהמשך פורסם בכריכה רכה בבריטניה על ידי קולינס הארוויל ב-1987. ה-Folio Society פרסם מהדורת פרימיום מחוספסת ב-1998. בנוסף, הרפר קולינס פרסם את המהדורה הרביעית של הספר ב-2006.
ביקורת
העיתונאי בריאן סמית' נתן ביקורת חיובית על הספר והצהיר שהספר "מספק תיאור חי של העלות האנושית של המיזם הקולוניאלי של בריטניה וכיצד חוויות אלו סייעו לעצב את אוסטרליה המודרנית."
בתרבות
הספר מופיע בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, המעניש, בפרק "My Brother's Keeper". אחת הדמויות הראשיות, איימי בנדיקס (ג'ורג'יה ויגהאם ), נראית קוראת אותו.
דוב קצר-פנים
דוב קצר-פנים, דוב הבולדוג או ארקטודוס (שם מדעי: Arctodus; מילולית: "שן דוב") הוא סוג קדום של דוב צפון-אמריקני שחי בתקופת הפליסטוקן.
מאפיינים
דוב קדום זה חי לצד חיות כמו ממותה, טיגריס שנחרבי, זאב בלהות, עצלן קרקע ועוד. בנוסף לציד, הארקטודוס גנב את הטרף של טורפים אחרים. היו לו לסתות חזקות ביותר כדי לכרסם עצמות פגרים. מחקרים אחרים מציעים, כי הדוב קצר-פנים, כמו גם קרובו דוב המערות היו אוכלי כל, כמו הדובים המודרניים, ועיקר תזונתם הייתה צמחונית אם כי ייתכן וטרפו מעת לעת.
הדוב נכחד בסוף הפליסטוקן, לפני כ-11,600 שנה. המין החי הקרוב אליו ביותר שחי כיום הוא דוב המשקפיים.
Sisters of Avalon
Sisters of Avalon הוא אלבום האולפן החמישי של הזמרת האמריקאית סינדי לאופר. הוא הופץ ביפן ב-15 באוקטובר 1996 על ידי סוני מיוזיק אנטרטיינמנט יפן. הקונספט של האלבום ושל שיריו עוסקים באפליות כנגד מיעוטים, בזכויותיהן של הנשים, ההומוסקסואלים וכולי.
שירים כמו "Love to Hate" ו"You Don't Know" מדברים על השחתות של תעשיות המוזיקה והבידור למיניהן.
אוסטרליה באירוויזיון הילדים 2018
אוסטרליה באירוויזיון הילדים 2018 השתתפה עם השיר "Champion" אותו ביצעה יעל וונה. השיר סיים במקום ה-3 עם 201 נקודות.
באירוויזיון הילדים
ג'יאל ונה הופיעה בסדר ה-12 על הבמה, אחרי איטליה ולפני גאורגיה. השיר סיים במקום ה-3 עם 201 נקודות.
אמנות מודחאר
אמנות מודחאר (ספרדית: Arte mudéjar) היא סגנון העיטורים והקישוטים, שבהם השתמשו בממלכות הנוצריות האיבריות, בעיקר במאות ה-13, ה-14 וה-15, אם כי המשיכו להשתמש בהם עד המאה ה-18. היא הוחלה על סגנונות אדריכלות רומנסקית, גותית ורנסאנסית באמצעות מוטיבים של עיטורים הנגזרים מהאמנות המוסלמית שהובאו או פותחו על ידי מוסלמים באל-אנדלוס.
אלמנטים של אמנות מודחאר פותחו בחצי האי האיברי במיוחד בהקשר לאדריכלות. תחייה של סגנון אדריכלות זה התרחשה בספרד בשלהי המאה ה-19 ועד תחילת המאה העשרים כסגנון המכונה נאו-מודחאר (Neomudéjar). מוטיבים וטכניקות של סגנון זה קיימים גם באמנות וגם באומנות, ובמיוחד ב המחופים בגלזורה מתכתית (Lustreware), אשר יוצאו בעבר לרחבי אירופה מדרום וממזרח ספרד. את המונח אמנות מודחאר טבע בשנת 1859 היסטוריון האמנות הספרדי חוסה אמדור דה לוס ריוס כשתיאר אותו בנאום הכניסה שלו לאקדמיה של האומניות היפות על שם סן פרננדו (Academia de Bellas Artes de San Fernando) בכותרת "סגנון מודחאר באדריכלות" (El estilo mudéjar, en arquitectura).
אטימולוגיה
מודחאר היה במקור הכינוי לחלק מהמורים של אל-אנדלוס, מוסלמים שנשארו בחצי האי האיברי לאחר הרקונקיסטה הנוצרית, שבתחילה לא חויבו בכוח להמיר את דתם לנצרות וטרם שהוגלו בכוח. בספרדית קסטילית של ימי הביניים היה "מודחאר" מילה שהושאלה מהמילה הערבית מודג'ין (مدجن), שפירושה "מבוית", בהתייחסות למוסלמים שנכנעו לשלטון המלכים הנוצרים. מקורו של המונח ככל הנראה כהתגרות, שכן בדרך כלל המילה חלה על בעלי חיים מבויתים כמו עופות. ניתן לתרגם את המונח מודחאר גם מערבית כ"המרשה להישאר", המתייחס לנוצרים המאפשרים למוסלמים להישאר בחצי האי האיברי הנוצרי. מונח אחר בעל אותה משמעות, אהל אל-דאג'ן ("אנשים שנשארים"), שימש סופרים מוסלמים, ובמיוחד אל-ואנשאריסי ביצירתו כיטאב אל-מיאר.
המודחאר חיו בחצי האי האיברי תחת חסות של משלמי מס מיוחד כמעמד המכונה דאג'ן והמתייחס לאהל אל-דג'ן. מעמד מוגן זה היה בפועל שעבוד בידי השליטים הנוצרים כאשר המלה דאג'ן דמתה לחויוונט דאג'ינה שפירושה "בעלי חיים מאולפים". מעמדם המוגן נאכף על ידי ההסדרים המקומיים שהכתיבו חוקים נוצרים. מוסלמים מאזורים אחרים מחוץ לחצי האי האיברי הסתייגו ממעמדם המשועבד של המודחאר ונכונותם לחיות עם לא-מוסלמים.
סגנון מודחאר באדריכלות
העיטורים והקישוטים של אמנות מודחאר כוללים קליגרפיה מסוגננת, צורות גאומטריות וצורות מורכבות של צמחים. האלמנטים האדריכליים המודחאריים הקלאסיים כוללים את קשת הפרסה והקשת מרובת האונות, קמרונות מוקרנס, אלפיס (alfiz, אלמנט מלבני סביב קשת), קירוי גגות עץ, לבנים שרופות, אריחי קרמיקה מזוגגים וקישוט באמצעות סטוקו. אמנות מודחאר עושה שימוש לעיתים קרובות בעיטור רצועות גאומטריות של, המשמש באדריכלות של המזרח התיכון, בעוד שמבנים במגרב נוטים להשתמש בערבסקות של צמחים. חוקרים העריכו לעיתים את הצורות הגאומטריות, הן הגיריה והן הקמרונות המורכבים של המוקרנס, כחדשניות, ואת הערבסקות כסגנון ארכאי, אך באל-אנדלוס, היה שימוש חופשי בצורות גאומטריות ובערבסקות של צמחים ובצירוף של שניהם.
בחצי האי האיברי
ההיסטוריונים מסכימים ביניהם שסגנון מודחאר פותח לראשונה בממלכת לאון בעיירה, כהתאמה של מוטיבים אדריכליים וקישוטיים, בעיקר באמצעות עיטורים עם עבודות טיח ולבנים. סגנון מודחאר התרחב אז לשאר ממלכת לאון, טולדו, אווילה, סגוביה וכו', והוליד את מה שכונה סגנון "לבנים רומנסקי" (Románico de ladrillo). מרכזים של אומנות מודחאר נמצאו גם בערים אחרות, כמו, , ו. בעוד שהעניין הבינלאומי נוטה להדגיש את עבודות הבניין בסגנון מודחאר, כולל שימוש מתוחכם בלבנים ואריחים, מלומדים ספרדים מציינים גם את עבודות הנגרות בסגנון מודחאר, כמו גם את השילוב בין השניים. בכמה כנסיות יש תקרות עץ משופעות הנתמכות על ידי קשתות אבן רוחביות, המכונות "סרעפת".
סגנון זה התפתח ביותר באראגון, במיוחד בטרואל, אך גם בערים ובעיירות כמו סרגוסה,, , וקלטיוד. במהלך המאות ה-13, ה-14 וה-15 הוקמו מגדלי מודחאר מפוארים רבים בעיר טרואל, ומאפיינים ייחודיים אלה שרדו עד ימינו. דוגמה נאה במיוחד לסגנון מודחאר-רנסאנס הוא קאסה דה פילאטוס, שנבנה בראשית המאה ה-16 בסביליה. בסביליה יש דוגמאות רבות אחרות למודחאר. מצודת סביליה נחשבת לאחת הדוגמאות הגדולות ביותר ששרדו לאדריכלות גותית מודחארית ואדריכלות רנסנאסית מודחארית.
בפורטוגל היה פחות שימוש באלמנטים מודחאריים, והאלמנטים ששולבו באדריכלות שלה היו פשוטים יותר. ב כוללת בנייה קלאסית בלבני מודחאר. סגנון מודחאר שולב גם בסגנון גותיקה מנואלינית בפורטוגל, שהיה מפואר ומקושט מאוד. השימוש הפורטוגזי במודחאר התפתח במיוחד במאות ה-15 וה-16, ומבנים כמו ארמון הרוזנים בשטו (Palácio dos Condes de Basto) ו באבורה, כוללים גגות עץ מודחאריים אופייניים, שניתן למצוא גם בכנסיות בערים כמו סינטרה וליסבון. מכיוון שהסחר היה חלק מהותי מתרבות פורטוגל במאה ה-16, אריחים מעוטרים של מודחאר מיובאים מסביליה מופיעים בכנסיות ובארמונות, כמו הארמון הלאומי בסינטרה (Palácio Nacional de Sintra).
אמריקה הספרדית
סגנון העיטורים של אמנות מודחאר הועבר לכל שטחי האימפריה הספרדית, במיוחד במאה ה-16, והשלימו את אדריכלות הרנסאנס לפני הופעת הבארוק. האימפריה הספרדית בעולם החדש שילבה את המסורת האדריכלית הספרדית הזו. כמה דוגמאות בולטות הן:
אומנויות דקורטיביות
העיצוב הגאומטרי הדומיננטי בולט באומנויות של בתי המלאכה: תוצרים משוכללים כמו אריחים, לבנים, גילוף בעץ, עבודות טיח, קרמיקה וחפצי נוי ממתכת. חפצים, כמו גם תקרות וקירות, עוטרו לעיתים קרובות בעיצובים מסובכים מאוד, שכן אמני מודחאר לא היו מעוניינים רק בהעברת מסר של פליאה, אלא גם המשיכו את השיטה של אימת הריק, או פחד משטחים ריקים. לפיכך, היבטים רבים של אמנות מזרחית היו עמוסים בתבניות ותמונות מורכבות ויפות. אומנויות דקורטיביות רבות הוחלו על אדריכלות, כמו עבודות הריצוף והקרמיקה, כמו גם שיטות הגילוף.
כדי להחיות את משטחי הקיר והרצפה, פיתח סגנון מודחאר דפוסי ריצוף מורכבים. המוטיבים של עבודות האריחים הם לרוב מופשטים, נשענים יותר על עיצובים של צמחים ונמנעים מציורים של דמויות (האסורים על פי האסלאם). צבעי האריחים מתקופת מודחאר בהירים וחיים בהרבה מסגנונות אירופיים אחרים. גם תהליך הייצור היה ייחודי: האריח נשרף בתנור לפני שנחתך לחתיכות קטנות יותר, קלות יותר לטיפול. גישה זו משמעותה שעבודות האריחים והזיגוג דרשו פחות זמן בתהליך השרפה, ושמרו על עיצוביהם בצורה ברורה יותר. זה איפשר להניח את האריחים קרוב יותר עם פחות כוחלה, מה שהופך את הקומפוזיציות למורכבות ומגובשות יותר.
קישוטי מודחאר קיימים גם בעץ, שנהב, מתכת וכלי חרס. קדרות הייתה מזמן צורת אמנות פופולרית ביצירה האסלאמית. קדרות בסגנון מודחאר הושתתה על טכניקות שפותחו במאות הראשונות של האמנות האסלאמית. מרכזי קדרות בכל ספרד - למשל, טולדו, סביליה - התמקדו בייצור מגוון של חפצים, החל מקערות וצלחות וכלה בפמוטים וצריחים. אומנים עבדו בדרך כלל בשלושה "סגנונות": כלי סגול-ירוק (ירוק מנגן), כלים כחולים (קובלט), וכלי מוזהב. מבחינת צבע, נוספה גלזורה של בדיל בכדי לאטום את כלי החרס וגם ליצירת ברק, ומכאן ההתייחסות לכלי החרס האסלאמיים כ"כלי ברק" (Lustreware). טכניקה זו נמשכה מתקופת השושלת הנסרית. בדרך כלל, היו האומנים מורחים שכבה של זיגוג לבן אטום לפני הצבעים. על גבי הצבע הלבן שימשו כחול קובלט, ירוק נחושת וסגול מנגן לייצור צבעי חרס מסורתיים מלאי חיים. באופן דומה בעבודות אריחים וסטוקו, מוטיבים קרמיים כללו תבניות צמחים, בנוסף למוטיבים פיגורטיביים, קליגרפיה, ותבניות ותמונות גאומטריות. יש גם השפעות נוצריות בדימויים, כמו סירות, עלי שרך, לבבות, טירות וכו'.
ספרות
לאחר השיבה לשלטון הנוצרי, מוסלמים בקסטיליה, אראגון וקטלוניה ויתרו על הניב הערבי אנדלוסי לטובת ספרדית קסטילית, אראגונית וקטלאנית. טקסטים של מודחאר נכתבו אז בספרדית קסטילית ובאראגונית, אך באותיות ערביות. מרבית ספרות זו כללה מאמרים דתיים, שירים וסיפורים אפיים, דמיוניים. לעיתים קרובות תורגמו טקסטים פופולריים לתערובת קסטיליאנית-ערבית זו.
תחיית סגנון מודחאר
כאמור, לסגנון מודחאר היו תחיות מודרניות, כמו נאו-מודחאר, שהופיעו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים. סגנון הנאו-מודחאר משלב טכניקות וחומרים מודרניים, כולל ברזל יצוק וזכוכית, עם קשתות מסורתיות, אריחים ועבודות לבנים.
כמה משרדי אדריכלים ספרדים הפנו את תשומת ליבם לבניית פרויקטים בעולם דובר הערבית המודרנית, ובמיוחד מרוקו, אלג'יריה ואזור המפרץ הפרסי, שם המודחאר הוא סגנון דיור מועדף. מאפייני מודחאר ממשיכים לשמש בסיס למודרניזציה של סגנונות. אדריכלים מוסלמים גם בימים אלה עושים צעדים גדולים מבחינת האדריכלות המודרנית, המשקפים את הביצועים הטכניים וההנדסיים, כמו גם את המומחיות האסתטית, המזכירים את סגנונות המודחאר.
נורית שטדלר
נורית שְׁטַדלֶר (נולדה ב-1968) היא אנתרופולוגית ישראלית, פרופסור מן המניין במחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים וראשת המחלקה.
ביוגרפיה
בשנת 1989 החלה שטדלר את לימודיה לתואר ראשון בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1992 החלה את לימודיה לתואר השני, באותה המחלקה. עבודת הגמר שלה לתואר מוסמך עסקה בתפישת העבודה בקרב מאמיני האופוס דאי שהתיישבו בירושלים, בהנחיית פרופ' ראובן כהנא וד"ר בתיה זיבצנר. היא המשיכה לתואר שלישי באוניברסיטה העברית בהנחייתו של פרופ' ראובן כהנא; הדוקטורט שלה (2001) עסק בתפיסות של כלכלה ועבודה בקרב בחורי ישיבות ליטאיות בישראל.
לאחר סיום הדוקטורט שהתה כעמיתה במכון התאולוגי באוניברסיטת קיימברידג', באנגליה, שם ניהלה קבוצת מחקר שעסקה בפונדמנטליזם יחד עם פרופ' דייוויד להמן מאוניברסיטת קיימברדיג' ופרופ' גרמי סטולו.
שטדלר חזרה לירושלים כפוסט-דוקטורנטית במימון קרן ליידי דייוויס בחוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה ובחוג ללימודי דתות באוניברסיטה העברית. היא מונתה למרצה באוניברסיטה העברית בשנת 2003, ולמרצה בכירה בשנת 2009. בשנת 2014 קיבלה מינוי של פרופסור חבר, ובשנת 2020 קיבלה מינוי של פרופסור מן המניין.
דת וכלכלה
עבודת המוסמך ועבודות הדוקטורט של שטדלר עוסקות בשאלות שהעלה הקלאסיקן מקס ובר בכל הקשור לדת, כלכלה ועבודה.
עבודת המוסמך מתמקדת ביחס לעבודה בארגון האופוס דיי הקתולי שראשיתו בשנת 1928 בספרד. שטדלר ערכה מחקר במוסדות הארגון בירושלים, תוך התמקדות ביחס של חברי הארגון לתפישת העבודה. דגש מיוחד ניתן להפיכתם את ערך העבודה כערך מרכזי ומהותי בהוויה הדתית והפילוסופית של הארגון ולמרכזיות ההיבט הכלכלי בחיי המאמינים המצטרפים לשורות הארגון בעולם כולו.
בעבודת הדוקטורט פיתחה שטדלר את תפישת היחס לעבודה, הפעם תוך התבוננות ביחסי דת ועבודה כפי שאלו עולים בישיבות הליטאיות בישראל. על מנת להבין יחס זה ראיינה שטדלר בחורי ישיבות ליטאיות ותיארה את המתח בין תורה ועבודה העולה מדבריהם וכתביהם. בעבודתה טענה שטדלר כי המתח בין המימד הארצי למימד השמימי מלווה את תפישת עולמם של הבחורים, אשר מנועים מלצאת לעבודה בשל דוקטרינת "תורתו אומנותו", אותו יצרה ההנהגה כבר מימיו של החזון איש. בראיונותיה עם בחורי הישיבות, מראה שטדלר כיצד הם אינם מצליחים לעמוד בדרישות של ההנהגה במימוש המודל המופתי של בן תורה. חלקם היו מעדיפים לזנוח דגם זה, לשלב בין תורה ועבודה ואף להתגייס לצה"ל ולהיות חלק מהחברה הישראלית. מילכוד זה יצר לדעתה סטגנציה דתית וכלכלית בתוך החברה החרדית הליטאית, אשר הביאה ליצירה של חלופות חרדיות חדשות ואטרקטיביות יותר, למי שמעדיף להישאר חרדי.
חקר החברה החרדית ופונדמנטליזם
בספרה Yeshiva Fundamentalism: Piety, Gender and Resistance in the Ultra-Orthodox World (New York: NYU Press, 2009), מתארת שטדלר ומסבירה את ההיווצרות של דגמי אדיקות דתית חרדית בישראל. היא מראה כי הדגם החרדי מצוי תחת ביקורת פנימית ומאבק בין דורי, על זהות והגדרה דתית. במאבק זה דורשים חרדים מהדור הצעיר לעדכן את המודלים הדתיים, במיוחד את המודל של בן תורה שהפך למודל המחייב את כל הגברים בקהילה, תוך ניסיון לעדן אותו ולהציע אלטרנטיבות. שטדלר מנתחת זירות שונות בהן בחורי הישיבות מנסחים חלופות אלו, למשל זירת המשפחה, העבודה, הצבא, והמרחב הציבורי.
בשנת 2009 יצא לאור הספר מנהיגות וסמכות בחברה החרדית בישראל (הוצאת מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד). הספר מאגד מאמרים החושפים דפוסים מגוונים של מנהיגויות מִשנה וסמכויות חלופיות בחברה החרדית בת זמננו. ישנו פירוט על אופני צמיחת דפוסים אלו ועל מקומן של מנהיגויות אלו בחברה החרדית ובתודעתה. החוקרים בספר בוחנים את המפגש בינן לבין המנהיגות הממסדית של חברה זו, ואת המשמעויות הנגזרות ממנו.
ההיבט הפלאי והפוליטי של מקומות קדושים בהתהוות
הפרויקט על מקומות קדושים בישראל נעשה בשיתוף עם ד"ר נמרוד לוז מהמכללה האקדמית גליל מערבי, ובמימון של האקדמיה הלאומית למדעים. בפרויקט זה משתתפים יחד חוקרים מישראל, גרמניה, קנדה ואנגליה, נוצרים, מוסלמים ויהודים, החוקרים יחד זירות קדושות מגוונות. הפרויקט מתמקד במקומות קדושים בתהליכי צמיחה ראשונית או תחייה מחודשת, הממוקמים בשוליים המרחביים או החברתיים במרחב ישראל / פלסטין. מטרת המחקר היא לנתח באופן השוואתי תופעות דתיות, חברתיות, תרבותיות ופוליטיות במקומות הנמצאים בתהליכי התפתחות ולבחון את השפעותיהם על החברה והתרבות. במרכז הפרויקט נבחנים מקומות קדושים בתהליך הצמיחה שלהם (בשלב הכריזמטי) ונשאלות שאלות לגבי הדרכים בהן אתרים אלו מעוצבים, מתעצבים ונכתבים מחדש אל תוך נופי התרבות הנוכחיים. תפיסה זו נשענת על ההנחה כי מקומות מצויים תמיד בתהליך של היווצרות ושינוי. ניתוח התופעות בשלבים דינמיים מאפשר לחשוף וללמוד את האופנים שבמסגרתם משמעויות, אמונות, וטקסים מקבלים ביטוי ממשי במרחב ובאמונה.
במסגרת הפרויקט נחקרים אתרים שונים, למשל: המסגד החדש באבו גוש, מסגד אל-לבבידי בעכו, קבר רחל, קבר מרים, קבר רחל אשת רבי עקיבא, מזבח מרים בוארדי באעבלין, קבר מרים הכובסת (מרים מזרחי) בירושלים, ועוד רבים אחרים. מחקר השוואתי זה נועד לאפשר הבנה טובה יותר של היבטים של דתיות, לאומיות, זהות ואתניות בישראל.
פולחני נשים קדושות
המחקר הוא חלק ממגמה של תחייה עולמית של מקומות קדושים וטקסים המוקדשים לנשים (מקומות כמו לורד, גוואדלופ, פטימה ועוד). שטדלר מתמקדת בפולחנים המוקדשים לנשים קדושות, כגון: קבר מרים, קבר רחל אמנו, קבר רחל אשת רבי עקיבא, המזבח של מרים בוארדי, קבר מרים הכובסת, מעיין מרים בעין כרם, האיקונה של מרים על החומה בבית לחם ועוד אתרים המוקדשים לנשים.
במחקר זה שטדלר בוחנת את השאלה מדוע יש תחייה של פולחן מסוג זה, ומהי ההשפעה של הטקסים בזירות אלו על המרחב והפוליטיקה המקומית.
ההסבר התאורטי של שטדלר עוסק בשלושה כיוונים: בשנת 2023 זכתה במענק מחקר מטעם הקרן הלאומית למדע, יחד עם האדריכלית שלומית פלינט אשרי מהמחלקה לגיאוגרפיה וסביבה באוניברסיטת בר-אילן, עבור מחקרן העוסק בנושא: "ארכיטיפים מקודשים וארכיטקטורה של טקסיות: אנתרופולוגיה ארכיטקטונית של מקדשי קבר רחם בארץ הקודש".
על מדונות, קדושות וגבולות מדינתיים
בפרויקט זה שטדלר בוחנת שאלות של דתיות הנוצרת ומתגבשת בגבול בין מדינות. בשיתוף עם פרופסור ולנטינה נפוליטנו מאוניברסיטת טורונטו, הפרויקט בוחן זירות דתיות והתגבשותן על רקע של גבול בין מדינות, פוליטיקה וסכסוכי גבולות. שני המקרים העיקריים בהם מתמקד הפרויקט הוא הגבול בין ארצות הברית/מקסיקו, ובין ישראל/פלסטין. המחקר מראה כי במעברים אלו, היוצרים זירות של חוסר ודאות, חרדה וסכסוך, מתחזקות הזירות הדתיות, כלומר סוכנים דתיים מעצבים מרחבים אלו, בונים ויוצרים דתיות מגוונת במעברי הגבול השונים. דתיות זו היא ביטוי למתח הפוליטי, והיא באה לידי ביטוי בחדשנות דתית: יצירה של איקונוגרפיה חדשה, ארכיטקטורה, פולחן, וביטויים של שירה ומוזיקה המלווים את זירות המתח וממסדים אותו. פרויקט זה מבקש לפתח גישה השוואתית תוך בחינה והתבוננות בדתיות הנרקמת ומתארגנת באזורי סכסוך וגבול אחרים בעולם, כמו בין בוסניה והרצגובינה לקרואטיה, בין סוריה לעיראק ועוד.
טבע קדוש
בפרויקט זה בשיתוף עם תלמידתה אליזה פרינצ'י מאוניברסיטת בולוניה, שטדלר חוקרת את מהות הקדושה בגילומה בטבע תוך התמקדות במקדשים הפזורים ביערות בולוניה בצפון איטליה. המחקר בוחן את האופן בו הדברים המרכיבים את הטבע כגון: צמחים, נהרות, הרים, מערות, אבנים וכדומה מואנשים, מקודשים ומונפשים. הפרויקט מתמקד במספר מקדשים הפזורים ביערות בהם הייתה התגלות של הבתולה מרים למשל: Santuario della Madonna dell'Acero ו-Santuario della Madonna del Faggio. המחקר מראה כי פולחן זה הוא חלק מהתחזקות של המאפיינים העממיים של פולחני מרים בעולם, תחייתם של מקומות קדושים באיטליה מול הדת הממוסדת, והשינוי ביחסי טבע ודת באיטליה.
בשנת 2022 ערכה יחד עם האנתרופולוג ג'ון איד קובץ מאמרים שהתפרסם במסגרת גיליון של כתב העת Religion, State and Society, העוסק בצליינות וקדושה מנקודת המבט של התיאוריה הפוסט-הומניסטית, המתמקדת ביחסים הנרקמים בין האנושי והלא אנושי. בהתבסס על התיאוריה הזאת, מנסה הקובץ לענות על השאלות: האם ניתן להבין מקומות קדושים בלי להתייחס למקומות עצמם כחלק מהפולחן? האם ניתן להבין עליות לרגל בלי להתייחס לצמחים ובעלי החיים שמשמשים בפולחן? כיצד ניתן להבין דתות בכלל בלי להתייחס לישות שהן לא אנושיות כגון מים, רוחות וחפצים שונים? בקובץ מובא גם מאמר מבואי משותף של שטדלר ואיד, העוסק בסקירת הגישה הפוסט-הומאנית וביחסי האנושי והלא אנושי, אל מול הגישות שקדמו לתיאוריה זו באנתרופולוגיה של הדת.
Watch Dogs 2
Watch Dogs 2 (מסוגנן כ-Watch_Dogs 2) הוא משחק וידאו מסוגת אקשן הרפתקאות בגוף שלישי מסוג עולם פתוח שפותח בידי Ubisoft Montreal ויצא לאור על ידי Ubisoft. המשחק הוא משחק המשך ל-Watch Dogs משנת 2014, שיצא ב-15 בנובמבר 2016 עבור פלייסטיישן 4, Xbox One, ולמחשב ב-29 בנובמבר 2016.
המשחק מתרחש בגרסה בדיונית של העיר סן פרנסיסקו, המשחק משוחק בגוף שלישי ויהיה אפשר להתנייד בעיר ברגל או בכלי תחבורה שונים. השחקן מגלם את מרקוס הולווי, האקר שעובד עבור קבוצה הפריצה DedSec כדי להפיל את מערכת השירות המשודרגת של העיר, ctOS 2.0.
תקציר העלילה
בעקבות שיקגו, סן פרנסיסקו נהפכה לעיר הבאה שתקבל את שירותיה של המערכת ctOS, שמחברת את כולם להכל. המשחק מכיל גיבור חדש שנקרא מרקוס הולווי, האקר צעיר ואינטליגנט מאוקלנד, שהואשם על פשע שלא ביצע בהיותו צעיר על ידי מערכת המשודרגת של ה-ctOS 2.0 ctOS, שקישרה את המידע האישי שלו לאותו פשע. כשהבין שהמערכת פוגעת באזרחים חפים מפשע של סן פרנסיסקו, הוא החליט לעבוד עם קבוצת הפריצה DedSec על מנת להוריד את המערכת ואת Blume, היוצרת של מערכת ה-ctOS.
משחקיות
חלק גדול מהמשחק הוא יכולות הפריצה של מרקוס- מרקוס יכול לפרוץ כמעט לכל דבר ובכך להקל את המשימות. מרקוס יכול לפרוץ למצלמות אבטחה, לרכבים (לנהוג בהם מרחוק), לצינורות גז, לעמודי חשמל, לטלפונים של אנשים, רישומים פליליים של המשטרה ועוד הרבה. מרקוס יכול לשנות את הרישומים של המשטרה ובכך לגרום למשטרה לעצור כמעט כל אחד, או ליצור בכך קרב יריות במהלך משימה ובכך לחסל את רוב האויבים או ליצור הסחה. למרקוס היכולות להזמין רצח של כנופיה על כל אחד בעיר ובכך לחסל אויבים.
השחקנים יכולים להשתמש בדרכים שונות במשימות של המשחק. שחקנים יכולים לבחור בדרך האגרסיבית יותר, שבה השחקנים הורגים את האויבים שלהם באמצעות נשק חם, ואו בנשק האישי של מרקוס שזה כדור ביליארד שקשור לחבל בנג'י, ובדרך התגנבות, שבה השחקנים יכולים להתחמק מהאויבים או להשתמש בטייזר של מרקוס. המשחק מאפשר מערכת פריצה הרבה יותר משודרגת, מרקוס יכול לשנות כל מידע אישי של כל דמות ללא שחקן, לפרוץ לה ולקחת את כלי הרכב שלה. מערכת של השלבים במשחק חוזרת, עם חפצים שמחולקים לשלוש קטגוריות: אגרסיביים, התגנבות, ותכסיסניים. השחקנים יכולים לבחור את השדרוגים שלהם על פי הדרך שהם משחקים. המשחק גם מכיל מספר משימות של הסיפור הראשי ומשימות צדדיות שנקראות "מבצעים". כאשר משלימים את אותם מבצעים מספר העוקבים של מרקוס יגדל ובכך הם יוכלו לעזור לו בהמשך המשחק.
ה-Multiplayer (מצב-מרובה-משתתפים) חוזר ב-Watch Dogs 2. המשחק מציג מולטיפלייר קופרטיבי, שבו השחקנים יכולים להיפגש ולדבר עם שחקנים אחרים, ולהשלים משימות ביחד. המשחק גם מכיל הבעת רגשות, שמאפשר לדמויות של השחקנים לתקשר אחד עם השני על בסיס המחווה שלהם. יהיה אפשר לשחק במשחק במקוון או לא במקוון. המשחק גם מכיל כמה אלמנטים של Multiplayer תחרותי שהיו גם במשחק הקודם.
פירותראים
פירותראים (שם מדעי: Pyrotheria) היא סדרת יונקים קדומה הדומה לפילים ושאר פרסתנים, מקבוצת המרידיונגולטיים, אשר חיו בתקופות פלאוקן-אוליגוקן בדרום אמריקה הקדומה. למרות מראם הם אינם קרובי משפחה של הפילים אלא קרובים לקבוצה נכחדת של יונקים דרום אמריקאים. מאובניהם נמצאו בברזיל, ארגנטינה ופרו.
הפירותראים דמו לפילים בעלי חדק קצר, חטים בולטים מפיהם שעזרו להם לקטוף שורשים בביצות, רגליים קצרות והיו גם גדולים ביותר, כשהפירותריום, הגיע למשקל של 3.8 טון. לעומת הפילים המודרניים הם היו גם בעלי מערכת שיניים רגילה וגדולה, בייחוד החותכות העליונות.
הם דמו ביותר לפילים המודרניים ולמסטודון הנכחד, לסדרת האמבריתופודיים, לסדרה דינוצרטים ולקרדונטיה מסדרת הקסנונולטיים שגם השתייך לקבוצת המרידיונגולטיים.
קזינו ליסבון (מקאו)
קזינו ליסבון (בכתב סיני: 葡京娛樂場) הוא אחד מהמלונות-קזינו המפורסמים ביותר במקאו. הקזינו הוא בבעלות החברה לתיירות ולבידור של מקאו וחברת סטנלי הו. הקומפלקס בן שלוש הקומות נבנה בשלהי שנות השישים. הקזינו המקורי והמלון-מגדל העגול בן התריסר קומות נבנה ב-1970 בידי סטנלי הו, טדי ייפ, ייפ הון והנרי פוק. למלון הוספו 270 חדרים ב-1991 היו בו בסך הכול 927 חדרים. בשנת 2006, הוא הורחב שוב ונבנה קומפלקס הגראנד ליסבון בסמוך לו. הרחבה זו נעשתה באופן חלקי בשל התחרות עם המלון-קזינו החדש Wynn Macau, שנמצא בסמוך לקזינו ליסבון המקורי.
רובישון א-גאלרה
והיא מדורגת במקום השלישי ברשימת המסעדות הטובות באסיה לפי מדריך מילה לשנת 2010/2009.
אדי קונסטנטין
אדי קונסטנטין (באנגלית: Eddie Constantine; 29 באוקטובר 1917 – 25 בפברואר 1993) היה שחקן קולנוע וזמר יהודי שנולד בארצות הברית ועבר לצרפת בה הפך לכוכב קולנוע פופולרי.
ראשית דרכו
אדי קונסטנטין נולד בלוס אנג'לס בשנת 1917 בשם אדוארד קונסטנטינובסקי. הוריו היגרו לארצות הברית, אביו מרוסיה ואמו מפולין. בשנת 1933, בגיל 16 יצא לווינה ולמד בה פיתוח קול בקונסרבטוריון. בשנת 1936 שב לארצות הברית והיה לזמר מקהלה בניו יורק ויסד חמישייה קולית בשם "חמשת המוסקיטרים" ואף הופיע כניצב בסרט "נולד לרקוד" (במקור: Born to Dance). קריירת הזמרה שלו בארצות הברית לא המריאה ובשנת 1950 הגיע לצרפת.
כוכב בצרפת
בצרפת זכה אדי קונסטנטין עד מהרה להצלחה כזמר ששר את שיריו בצרפתית והפך לבן טיפוחיה של הזמרת הנודעת אדית פיאף. פיאף ליהקה אותו להופיע לצדה במחזמר "לילי הקטנה" (La p'tite Lili) והוא עזר לה בתרגום שיריה לאנגלית לשם פרסומם בתקליט בשפה זו. הצלחתו הגדולה ופרסומו הגיעו עם הופעתו בשנת 1953 בסרט שגיבורו הוא הבלש מסוגת הפרטי הקשוח (Hard Boiled Detective) בשם למי קושן (Lemmy Caution), פרי רוחו של הסופר פיטר צ'ייני. הסרט זכה להצלחה מיידית ובעקבותיו הופקו בשנים 1953 ו-1954 עוד שני סרטים בסדרה זו, שהידוע בהם הוא "איש זה הוא מסוכן" (Cet homme est dangereux). למי קושן הוצג על ידי קונסטנטין כבלש ציני הפועל, כמקובל בספרות הבלשית ובסרטי הקולנוע הבלשיים, בעזרת מוחו והגיונו החריף, אך גם מפעיל את אגרופיו ומכה בהם את הנבלים, וכל זאת בנימה משועשעת כשהוא מוקף בנשים יפות. גם מראה פניו הקשוחים והמחוטטים ומבטאו האמריקאי תרמו ליצירת דמות זאת.
במרוצת השנים הופיע אדי קונסטנטין בעשרות סרטי קולנוע צרפתיים, חלקם סרטים מוזיקליים ודרמטיים ואחדים מהם סרטים נוספים בסדרת למי קושן. במרצות הזמן קיבל גם אזרחות צרפתית. סרטיו זכו להצלחה רבה גם בגרמניה ודמותו של למי קושן תוארה לימים כ"ג'יימס בונד שלפני ג'יימס בונד". באמצע שנות השישים, כשכוכבו בצרפת דעך קמעא, ולאחר שנשא לאישה מפיקת טלוויזיה גרמנייה (אחת משלוש הנשים להן היה נשוי בחייו), עבר לגרמניה, בה הופיע בסרטים ובסדרות טלוויזיה.
בצד הופעתו בסרטים המשיך קונסטנטין בקריירת הזמרה שלו. לפרסום עולמי זכה השיר l`homme et l`enfant ששר יחד עם בתו טניה.
הקריירה הקולנועית של קונסטנטין נמשכה עד לראשית שנות ה-90, בסמוך למותו. הוא הופיע בסרטי עלילה וסרטים מוזיקליים. הסרט "אלפאוויל" (Alphaville) משנת 1965, בבימויו של ז'אן-לוק גודאר, הבמאי של סרטי זרם "הגל החדש" בקולנוע, נחשב לאחד מסרטיו החשובים של קונסטנטין. הסרט בסוגת המדע הבדיוני, שצולם בפריז, הציג עיר שהיא מגלופוליס עצומה, הנשלטת בידי מחשב-על שאוסר על התושבים לגלות רגשות. אדי קונסטנטין, בתפקיד למי קושן, הופיע בו כדמות של מעין אורפאוס המנסה להציל את אהובתו מהגיהנום הטכנולוגי. סרטו האחרון בסדרת למי קושן היה "גרמניה בשנת 90 תשע" (במקור: Allemagne 90 Neuf ) משנת 1991, אף הוא בבימויו של ז'אן-לוק גודאר. היה זה הסרט ה-15 והאחרון מסדרת סרטי למי קושן שבהם הופיע.
כוכב בישראל
שני הסרטים הראשונים של אדי קונסטנטין בסדרת למי קושן שהוצגו בישראל היו "איש זה הוא מסוכן" ו"לנשים לא אכפת" (שמו המקורי Les femmes s'en balancent), שהוקרנו בסוף שנת 1955 וזכו מיד להצלחה קופתית רבה. הפופולריות של סרטי אדי קוסטנטין בישראל נשמרה במשך כשני עשורים נוספים. הם קיבלו את הכינוי "אופרה של מכות" והיה להם קהל מעריצים גדול. בראשית שנות השישים הנהיג אחד מבתי הקולנוע בירושלים הקרנת סרטים במה שנקרא "הצגת חצות", בה הוצגו סרטי פעולה בשעת לילה מאוחרת. רוב הצופים בהם היו סטודנטים של האוניברסיטה העברית וההקרנה הייתה בגדר ריטואל קבוע שבו עודדו הצופים את גיבורי הסרט בקריאות עידוד, בשריקות ובמחיאות כפיים. סרטי אדי קונסטנטין שהוקרנו במסגרת זאת נתקבלו בהתלהבות על ידי קהל הצופים.
גם זמרתו הייתה באותה עת פופולרית בישראל. שירו l`homme et l`enfant נקרא בישראל בשם "אב יקר" וזכה גם לגרסה עברית בביצוע הזמר פרדי דורה ובתו אריאלה.
זיהויו עם דמותו של למי קושן היה כה רב, שחלק מסרטיו נקראו בישראל בשמות ששולב בהם השם אדי, כמו "אדי חף מפשע" או "אדי נגד האף בי אי" או "המזל משחק לאדי".
בישראל פורסמו סדרות חוברות על "אדי" כשהכוונה בבירור הייתה לאדי קונסטנטין. בשנות החמישים פורסמה סדרה בשם "תעלולי אדי" מאת "אלי בן חנן" (שם עט של אמנון שפאק) על עלילות איש אף בי איי בשם זה ועם צילומי עטיפה של אדי קונסטנטין. סדרה מתחרה בהוצאה מתחרה בשם "תעלולי טרזן" פרסמה כתגובה חוברת בשם "טרזן נגד אדי" שבו טרזן פוגש את איש האף בי איי "אדי קוסטנין" והשניים נאבקים במרגלים. ב-1965, במקביל להקרנת הסרט "אלפאוויל", פורסמה בעברית סדרת ריגול חצי מקורית מתחזה לסדרה מתורגמת בשם "אדי קרסון" שבה הדמות התבססה על זאת של "אדי קונסטנטין", ועל הכריכות הופיעו צילומים של אדי קונסטנטין.
בינואר 1970 הגיע אדי קונסטנטין לביקור פרטי בישראל עם בתו טניה, שהייתה רקדנית בלט. במאי 1971 הגיע עם להקתו ובה זמר נוסף וחמש עשרה יפיפיות, לסדרת הופעות במועדון הלילה "זורבה" ביפו. בביקורו זה השתתף עם להקתו בחגיגות יום הסטודנט בתל אביב.
Carlos Santana and Wayne Shorter – Live at the Montreux Jazz Festival 1988
Carlos Santana and Wayne Shorter – Live at the Montreux Jazz Festival 1988 הוא אלבום הופעה מאת קרלוס סנטנה וויין שורטר.האלבום הוקלט בהופעה משותפת של השניים בפסטיבל הג'אז שנערך ביולי 1988 בעיירה מונטרה שבשווייץ.
רשימת השירים
דיסק 1 דיסק 2
43,112,609
43,112,609 (מילולית ארבעים ושלושה מיליון, מאה ושנים עשר אלף, שש מאות ותשע) הוא המספר הטבעי שאחרי 43,112,608 ולפני 43,112,610.