cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדע הנתונים
לאחר שהמגזין "הרווארד ביזנס רוויו" (Harvard Business Review) כינה את מדע הנתונים כ"עבודה הסקסית ביותר של המאה ה-21", הפך המונח "מדע נתונים" מילת מפתח ומאז, הוא מוחל לעיתים קרובות על ניתוח עסקי, על שימוש שרירותי בנתונים, או משמש כמונח המציג באור חיובי את עבודת הניתוח הסטטיסטי.
בעוד שתוכניות אוניברסיטאיות רבות מציעות כיום תואר במדעי הנתונים, אין הסכמה על הגדרה או תוכני לימודים אחידים.
בזכות הפופולריות הרבה שקנה לעצמו מונח זה בימינו אלה, מושקעים מאמצי הסברה רבים כדי לקדמו וכדי לקדם את מקצוע מדען הנתונים (Data Scientist).
היסטוריה
במאמר שפורסם ב-2012, "מדעני נתונים: העבודה הסקסית ביותר של המאה ה-21", דיג'יי פאטיל (DJ Patil) טוען כי טבע את המונח הזה ב-2008, בצוותא עם ג'ף המרבאכר (Jeff Hammerbacher), כדי להגדיר את עבודתם בלינקדין ובפייסבוק, בהתאמה. במאמר זה טען פאטיל, כי מדען הנתונים הוא "זן חדש", וכי "מחסור של מדעני נתונים הופך מגבלה רצינית בחלק מהמגזרים".
מדען נתונים
מדען נתונים (באנגלית: Data scientist) הוא אדם העוסק במדע הנתונים (Data Science).
לרוב מדובר בתפקיד הדורש ידע והבנה בתחומים הבאים: מתמטיקה, ניתוחים סטטיסטים, שפות פיתוח, מסדי נתונים רלציונים, טכנולוגיות ומערכות מחשוב, כריית מידע, הדמיית נתונים. התפקיד מצריך יצירתיות וחדשנות, הבנה עסקית והשכלה אקדמאית.
תורת המידע אינה תחום חדש, אך עם עידן ה-Big Data החלה התעוררות ודרישה לתפקיד מדען נתונים. הסיבה היא שלמרות הטכנולוגיות המתקדמות והמידע הזמין ישנו קושי ליישם Big Data, הן בגלל מורכבות הפתרון והן בגלל מציאת השאלות הנכונות. האתגר האמיתי הוא לא איסוף המידע אלא ניתוחו בזמן מהיר שיאפשר לחברות להיות פרואקטיביות, יעילות ורווחיות. מכאן נולד הביקוש לתפקיד מדען נתונים: מישהו עם כישורים מיוחדים בסטטיסטיקה ותכנות כדי שיוכל לשאול את השאלות הנכונות על מנת להפיק תועלת מהמידע.
תחומי ידע נחוצים לצורך התמקצעות במדע הנתונים
ב-2010, הציע מדען הנתונים דרו קונוויי דיאגרמת ון, המתארת את תחומי הידע והכישורים, הנחוצים לשם התמקצעות במדע הנתונים.
מנקודת מבטו של קונוויי, על מדען נתונים להיות בעל הכישורים ותחומי הידע הבאים:
הקשר לסטטיסטיקה
הפופולריות של המונח "מדע נתונים" התפוצצה בסביבות עסקיות ובאקדמיה, כפי שצוין על ידי קפיצה בפתיחת מקומות עבודה. עם זאת, אקדמאים רבים ועיתונאים לא רואים שום הבחנה בין מדע הנתונים לסטטיסטיקה. בכתבה במגזין "פורבס", נכתב כי מדע הנתונים הוא מילה ללא הגדרה ברורה והיא פשוט החליפה את המונח "ניתוח עסקי" בהקשרים כגון תוכניות תואר שני. בחלק השאלות והתשובות של הנאום המרכזי שלו במפגשים הסטטיסטיים המשותפים של האגודה האמריקנית לסטטיסטיקה, אמר הסטטיסטיקאי נייט סילבר: "אני חושב שמדען-נתונים הוא רק מונח מסוגנן לסטטיסטיקאי." כמו כן, במגזר העסקי, חוקרים ואנליסטים רבים קובעים כי מדעני נתונים לבדם רחוקים מלספק יתרון תחרותי אמיתי וטוענים כי יש לשקול לסווג את מדעני הנתונים תחת אחת מארבע המשרות (אנליסטים עסקיים, מדעני נתונים, מפתחי Big data גדולים ומהנדסי Big data) הדרושות למנף ביעילות ארגון או חברה עסקית כלשהי לעבר שימוש ב-"Big data".
קייסוקה
קייסוקה (ביפנית: ケイスケ) היא סוג של חידת היגיון שפורסמה על ידי ההוצאה לאור ניקולי.
חוקים
המשחק מתבצע על גבי טבלה מרובעת, אשר חלק מהתאים בה מושחרים. בנוסף, מחוץ לטבלה, ניתנים כמה ערכים מספריים, כמה מהם מוגדרים כמאונכים, וכמה מהם מוגדרים כמאוזנים.
המשחק פועל כמו תשבץ מספרים פשוט. המטרה היא למלא את התאים הריקים עם ספרות, כך שהערכים שניתנו יופיעו בטבלה בכיוון שצוין.
שיטות פתרון
הדרך הטובה ביותר להתחיל בפתירת קייסוקה היא לחפש ספרות מצטלבות בצירופים אפשריים בטבלה. לדוגמה, אם בטבלה ישנו רק מקום אחד בו מספר בעל 2 ספרות ומספר בעל 4 ספרות מצטלבים, ובין המספרים בעלי 2 ספרות ובעלי 4 ספרות ישנו רק צירוף אחד שמתאים לספרה בהצטלבות, בוודאות שאלו הם המספרים הנכונים להצבה במקום זה.
קיוביטל
קיוביטל היא חברה, שהוקמה בשנת 1987 על ידי חברת סאיטקס בשותפות עם משקיע יהודי-גרמני (היינריך מנדרמן) ועם חברת כלל תעשיות אלקטרוניקה.
היסטוריה של החברה
בשנת 1984 הייתה סאיטקס מובילה עולמית של שוק הקדם-דפוס וחיפשה שווקים חדשים בהם ניתן יהיה לעשות שימוש בטכנולוגיות בהן היא מתמחה - הדפסה וסריקה בדיוק ורזולוציה גבוהים בפורמטים גדולים ובמספר גדול של שכבות צבע. בשנים אלה הופיעו בשוק מערכות תכנון באמצעות מחשב (תיב"מ) שיצרו קבצים תלת-ממדיים של מוצרים וחלקי מכונות. סאיטקס פיתחה תהליך המבוסס על הטכנולוגיות שלה, ומייצר באופן אוטומטי גופים פיזיים מדויקים מחומר פלסטי מתוך הקבצים התלת־ממדיים. במקסיל, באותן שנים, מספר חברות שלא ידעו זו על זו פיתחו פתרונות דומים - חלקן לפני סאיטקס (למשל 3D Systems, Hideo Kodama, Perception Systems ) וחלקן אחרי סאיטקס (למשל Helisys, DTM, סטרטסיס, MIT). סאיטקס הקימה, בשותפות עם משקיע יהודי-גרמני (היינריך מנדרמן) ועם חברת כלל תעשיות אלקטרוניקה את חברת קיוביטל והעניקה לה את זכויות הפטנט. המכונה שפיתחה, בנתה ומכרה קיוביטל נקראה Solider 5600 והייתה המדויקת ביותר, הגדולה ביותר והמהירה ביותר בעולם במשך שנים רבות. המכונה השתמשה בפוטופולימר ובשעווה מסיסה כחומרי גלם, ומכרה 17 מכונות בכחצי מיליון דולר לכל מכונה, עד שנסגרה בשנת 1999.
המכשול שאיים להפיל את קיוביטל בטרם נולדה
בתחילת דרכה נתקלה קיוביטל במכשולים הקשורים לענייני קניין רוחני. בחברת סאיטקס סברו שהם הראשונים בעולם שהמציאו מדפסת תלת־ממדית. החברה עמדה בפני גיוס ההשקעה הראשונה שלה כאשר התברר שחברה מקליפורניה בשם 3D Systems) 3DS) רשמה פטנט על מדפסת כזו כמה חודשים קודם, ועומדת לצאת לשוק עם מדפסת תלת־ממדית.
המוצר של 3DS היה שונה, ונחות מהמוצר של סאיטקס, אבל הפטנט שבשרשותם היה רחב ומקיף מאוד וכיסה גם את הטכנולוגיה של סאיטקס. אי אפשר היה לגייס את ההשקעה ולצאת לדרך עם מוצר המפר פטנט כה רחב.
יועץ הפטנטים של סאיקטס, סנפורד קולב, הציע להתגבר על המכשול על ידי המצאה שהקדימה את 3DS ולהציג אותה בפני משרד הפטנטים האמריקאי. אנשי הפרויקט איתרו מאמר קצר ביפנית שלא ידעו לקרוא, אך זיהו בו שרטוט אחד הנראה כמו ההמצאה של 3DS. הרשימה הביבליוגרפית של אותו מאמר מנתה רק ארבעה מקורות. אחד מהם היה כתוב באנגלית וציטט מאמר מעיתון אמריקאי בשם Review of Scientific Instruments משנת 1981 – שלוש שנים לפני הגשת בקשת הפטנט של 3DS. המאמר הקצר – 4 עמודים בלבד – נכתב על ידי מדען יפני בשם הידאו קודאמה והוא מתאר תהליך זהה לחלוטין לתהליך של 3DS.
העיתון האמריקאי הזה ידוע בקהיליה המדעית ולא היה ברור איך נעלם מעיני בוחן הפטנטים האמריקאי כאשר אישר את הפטנט של 3DS - ייתכן שעקב תרגום לקוי של הטקסט היפני לאנגלית. המתרגם לא השתמש במונח photopolymer אלא במונח הלא נפוץ photo-hardening polymer. בוחן הפטנטים כנראה לא חיפש את המונח הזה.
סאיטקס הכינה ערעור על הפטנט (Reexamination) של 3DS אך בעצת עורך הדין קולב לא הגישה אותו. קולב הסביר שאם סאיטקס תפעל לביטול הפטנט ותצליח, היא תזיק לעצמה: התעשייה הייתה משוכנעת שהפטנט של 3DS תקף ונזהרה לא לפתח מוצר דומה. אם הפטנט יפול, חברות גדולות רבות ייכנסו לתחום ויפתחו מוצרים מתחרים שיקשו גם על סאיטקס. במקום זה, הציע היועץ לפנות אל ההנהלה של חברת 3DS ולהציע לה שסאיטקס לא תגיש בקשה לביטול הפטנט, בתמורה לכך ש-3DS תעניק לסאיטקס רישיון תחת הפטנט שלה – רישיון שיהיה מוגבל לטכנולוגיה של סאיטקס שהייתה שונה מהותית מזו של 3DS – ולעשות זאת מבלי לגלות ל-3DS את המאמר של קודאמה: 3DS הייתה כבר חברה ציבורית, והנהלתה הייתה חייבת להציג בפני מועצת המנהלים שלה את כוונתה לתת רישיון לחברה היחידה בעולם המתחרה בה. מנהלי 3DS הציעו שכל אחת משתי החברות תיתן לרעותה רישיון להשתמש בפטנט שלה במוצר שיעבוד בטכנולוגיה אחרת. 3DS לא הייתה זקוקה לרישיון הנגדי מסאיטקס, אבל הוא איפשר לה להציג למועצת המנהלים שלה את ההסכם כבארטר עסקי הגיוני בין שתי חברות, וכך היה.
ההסכם נחתם בתוך שבועות אחדים, והציל את גיוס ההשקעה של קיוביטל. בקשת הערעור על הפטנט שהוכן בסאיטקס, נגנזה.
סאיטקס הגישה את בקשת הפטנט שלה עצמה, ובתוקף חובתה להציג במסגרת בקשת הפטנט כל ידע פומבי הידוע לה בנושא – ציטטה בין השאר גם את המאמר של קודאמה.
שלושה חודשים אחרי חתימת ההסכם עם 3DS, הגישה חברת הענק דופונט ערעור על הפטנט של 3DS. הערעור הסתיים בהקטנת היקף הפטנט, מה שאיפשר לדופונט לצאת לשוק עם מכונה משל עצמה. כשראש הפרויקט של סאיטקס פגש את ראש הפרויקט של דופונט, הוא שאל אותו איך דופונט גילתה את קודאמה. "לא גיליתי אותו" סיפר ראש הפרויקט (מדען יהודי בשם אייב כהן) "אני גיליתי את בקשת הפטנט שלכם כשהתפרסמה. אתם הזכרתם שם את קודאמה, ואני מיהרתי למצוא את המאמר שלו על פי מראה המקום בפטנט שלכם".
תחילת הפרויקט
באותן שנים הופיעו מערכות ממוחשבות לתכנון של גופים תלת־ממדיים – מוצרים, חלקי מכונות, תבניות להזרקה ועוד. מערכות אלו הציגו את הקבצים על מסכי מחשב דו־ממדיים. היה צורך במכונות כירסום וביצרני דגמים כדי לקבל דגם פיסי של החלק כדי לבחון אותו ולאשר את התכנון.
ייצור הדגם באמצעות מכונה לעיבוד שבבי חייבה תרגום מדויק של צורת החלק (מקובץ התיב"מ) להוראות פרטניות למכונת הייצור. והעברת החלק בין מכונות שונות בתהליך הייצור.
צוות הפרויקט בסאיטקס ביקש ליצור טכנולוגיה לייצור חלקים ישירות מקובץ התיב"מ, בלי צורך ללמד את המכונה איך לייצר אותו, ובלי מגבלות על צורת החלק. כך פותח תהליך המבוסס במידה רבה על טכנולוגיות קיימות של סאיטקס (הדפסה וסריקה מדויקים בפורמטים גדולים ובמספר רב של שכבות צבע), ומסוגל לבנות כל צורה תלת־ממדית, שכבה אחרי שכבה, כאשר הגוף הנבנה נשמר כל הזמן במצב מוצק ואינו דורש רגלי תמיכה. ניסיונות ראשונים לייצר חלקים בצורה כזו נעשו בשנת 1986, ולאחר שהצוות הצליח להראות חלקים פיזיים מדויקים שנוצרו בתהליך הזה, הקימה סאיטקס חברת בת בשותפות עם שני משקיעים – כלל תעשיות אלקטרוניקה והיינריך מנדרמן, תעשיין יהודי מגרמניה. החברה הוקמה בשנת 1987 על ידי ארבעה מהנדסים שעברו אליה מתוך סאיטקס: יצחק פומרנץ (שהמציא את התהליך ומונה למנהל הפרויקט), חיים לוי שהיה מנהל השיווק, יהושע (יוש) דולברג שהיה מנהל הפיתוח של המערכת, וברי בן עזרא שהיה מנהל התוכנה. אל הארבעה הצטרף גם ההנדסאי יוסי קמיר שהתמנה למנהל מעבדת הפיתוח של החברה וריכז את בניית הדגם הראשון של התהליך (1987).
האתגר
מערכת סולידר נועדה לממש תהליך בנייה של גופים פיזיים בתלת-מימד על ידי הנחה של שכבות דו-ממדיות מוצקות ודקות זו על גבי זו. בתקופה שבה פותח התהליך הפוטו-מכנו-כימי המורכב שבבסיס סולידר, התפיסה הייתה שהאתגרים העיקריים אינם טכנולוגיים אלא שיווקיים (ראה להלן). חברות בינלאומיות, רבות שעיקר פעולתן היה סביב הנדסת מכונות מתקדמת, הסתפקו בתכנון בדו-מימד ורק חלקן ביצע אפילו בדיקה בסיסית של טכנולוגיה כלשהי של ייצור דגמים ממוחשב.
עם ההתקדמות בתחום ההדפסה בתלת מימד, התברר המקום המרכזי של הפוטופולימר ותכונותיו בהצלחה המקצועית והמסחרית של חברה המדפיסה דגמים. בעולם נולדו תהליכי בנייה אחרים שאפשרו שימוש בחומרי גלם לבניית מודלים בעלי תכונות עודפות. גם היום, זו הזירה המרכזית של שוק ההדפסה בתלת-מימד. קיוביטל הייתה בין החברות הראשונות שפיתחה, ייצרה, הפיצה ואספה את חומרי הגלם שבה השתמשו המכונות שלה.
הגדרת התכונות
תכונות המערכת והמודלים שלה הוגדרו על ידי הצוות של קיוביטל, בניסיון להמציא עולם חדש... קצב ייצור של שכבה בדקה נראה כמטרה ראויה – ייצור של מספר גופים שגובהם עד 12 סמ' בתוך כ-20 שעות. המערכת הוגדרה לייצור של דגמים בתהליך הפיתוח בחברה תעשייתית, כאשר על הדגם לשמור על יציבות ולא להתעוות כמעט כלל למשך 6 חודשים. במבחן התוצאה, דגמים שיוצר על מערכת סולידר שומרים על היציבות ועל התכונות המכניות שלהם גם רבע מאה לאחר שיוצרו.
התהליך של סולידר בנה שכבות זו על גבי זו כשכל שכבה הייתה בשטח של "20 * "14 בעובי 100 מיקרון. החידוש בטכנולוגיה של קיוביטל היה שכל שכבה נבנית על מצע מוצק לחלוטין ומדויק לחלוטין של השכבות שלפניה, כאילו הייתה השכבה הראשונה. השכבות נערמו לגוף מוצק שחלקו פולימר וחלקו שעווה, שגובהו עשוי היה להגיע עד "20. מספר המודלים שאפשר היה לקנן (to nest) בתוך הגוף שנבנה לא היה מוגבל. לאחר שנבנה הגוף כולו, סולקה השעווה על ידי המסה במים חמים עם מלח לימון ונותרו המודלים הנקיים העשויים פולימר.
התהליך של סולידר
איור 1 מראה את דיאגרמת המלבנים של המערכת כפי שצוירה בעת הפיתוח. האיור מראה מערכת המחולקת ל-3 חלקים עיקריים:
1) מערכת מחשב (DFE = Data Front End) – שקיבלה ייצוג של גופים בתלת-מימד, מיקמה אותם במרחב והכינה אותם לייצור;
2) מצלמה שהכינה מסכה ליתוגרפית עבור כל שכבה;
3) מכונת התהליך אשר מרחה פוטופולימר על המצע, מיצקה אותו על פי המסיכה המתאימה וגימרה את השכבה. כל אחד מחלקי המערכת היה מקורי והיה עליו להתגבר על בעיות בלתי מוכרות:
3.1 DFE: ההתייחסות למערכת המחשב הייתה כאל מערכת תכנון מכני, שניתן להציב בכל מקום בעולם – כאשר הממשקים שלה הם קבצים בלבד. בעיית יסוד ראשונה הייתה תשתית הטיפול במודלים בתלת מימד: הייצוג המתימטי למודלים בתלת-מימד במחשב לא היה סגור היטב גם במערכות ה-CAD המיכני הטובות. הצורך של סולידר היה בקיום מודל תלת-מימד ברור שאותו ניתן יהיה לפרוס לפרוסות מידע דו־ממדיות דקות והסתבר לנו שפגמים מתימטיים קלים, שלא פגעו במערכות התכנון דרשו התייחסות מפורטת כדי שניתן היה להשתמש בקבצים לצורכי סולידר (ראה להלן).
3.2	מערכת המצלמה יצרה תמונה של כל שכבה על גבי לוח זכוכית שקוף כאשר אבקת טונר שחורה מגנה על האזורים שלא נועדו לפילמור.
התהליך הפיזיקלי המקורי שבבסיס של סולידר היה מורכב משש תחנות
1)	תחנת המריחה מרחה שכבת פוטופולימר נוזלית דקה 2)	מנורת UV נקודתית וגבוהה הקרינה אור על השכבה דרך המסכה, ומיצקה את החלקים השייכים לגוף באותה שכבה. 3)	תחנת גירוף ויניקה שאבה באמצעות סכין אוויר ומכונת ואקום את הפוטופולימר שלא התמצק 4)	תחנת שעווה מרחה שעווה מותכת במשטחים הנמוכים שנוצרו לאחר שאיבת הפולימר הנוזלי 5) תחנת קירור הקפיאה במהירות את השעווה והכינה אותה לשיבוב באמצעות כרסום גילוח (fly cutter) 6)	תחנת קילוף שהורידה את החלק העליון של השכבה עד לגובה נתון.
מערכת הינע בשני צירים העבירה את העגלה שעליה נבנה המודל בין תחנות התהליך והנמיכה אותו ב-100 מיקרון בסיום כל שכבה. לכל תחנה היה כרטיס בקרה אלקטרוני וכולם היו מחוברים ביניהם אל מערכת רצף שגם העבירה פרמטרים ומידע לביצוע המודל והציגה מצב מכונה למפעיל.
אי אפשר להגזים בגודלה של משימת הפיתוח של צוות הפרויקט – כל אחת מתחנות התהליך הייתה ראשונה מסוגה ולא ניתן היה לקנות אותה מספק מסחרי. להלן כמה דוגמאות:
דוגמה שנייה: תכנון סכין האוויר שזרם במהירות 0.7 מאך, שגירף את הפולימר שנשאר נוזלי לאחר ההארה, דרש חישובים מורכבים ומדויקים כד כדי כך, שנדרש לחשב אותם במחשב של הטכניון, ב-FORTRAN, במקום באמצעות המחשבים שבהם השתמשנו לכל הצרכים האחרים (32-bit DEC workstations) שהוכרזו כלא מספיק מדויקים.
ניהול הפיתוח – ניהול על פי סיכונים
מעבר לאתגר של התהליך הפיזיקלי, לחץ הזמן ומיעוט המשאבים שהוכתבו על ידי המשקיעים חייבו ניהול פיתוח בסביבה של חוסר ידע וחוסר וודאות קיצוניים. משום כך אומצה החתירה למגע מעשי וניסוי קונקרטי כעיקרון מנחה לפיתוח – להקטין ככל האפשר את גודל השגיאות בסביבה של אי-ודאות וטעויות: קיוביטל קמה רק כאשר היה אבטיפוס שאיפשר הדגמה של התהליך הבסיסי, אבות טיפוס לחלק מתחנות התהליך (למשל המצלמה) נבנו כבר בתחילת הפיתוח ותוך פחות מ-3 שנים לאחר הקמת החברה – הותקנה מכונת פיתוח ראשונה בעלת רמת ביצועים נמוכה, בלשכת שירות בדטרויט, במטרה לקבל משוב בתנאי אמת לתהליך וליכולות המערכת.
לוח הזמנים
קיוביטל הוקמה וסיימה את גיוס הצוות הבסיסי לקראת תחילת 1988. במשך כשנה תוכנן קונספט מכונה אינטגרטיבי סביב לוח בנייה נייח עם תחנות עבודה הנוסעות סביבו. לאחר שהתכנון נקלע לקשיים והיה חשש כי הזמן והמשאבים לא יספיקו למימוש מערכת - שונה קונספט המכונה למערכת עם תחנות נייחות ולוח בנייה הנוסע ביניהן. ההתארגנות החדשה לפיתוח העמידה מערכת שייצרה שכבה בודדת – עם כל התחנות תוך 9 חודשים – ב-15 ביוני 1989.
בתחילת 1991 הותקנו המערכות הראשונות אצל לקוחות אמת (General Motors, Allied Signals ו-Ford).
תוצאות ומסקנות
מהשלב הראשון האפשרי, נערכו ניסויים לבניית דגמים בכל הפרמטרים ובכל אופני העבודה. בעיית אמינות המכונה ואיכות הדגמים היא בעיה שלא נפתרה לאורך כל חיי החברה. כאשר המכונה הייתה מכוונת היטב ומופעלת ללא הפסקות על יד מפעיל מיומן, הייתה סולידר יכולה לבנות דגמים מורכבים 24 שעות ביממה. בזמנים אחרים הייתה המכונה נתקעת, מלכלכת את סביבותיה ומבזבזת חומרי גלם ברמה שדחתה לקוחות. עם כל היצירתיות והיכולת של הצוות, רק כ-6 שנים מתחילת הפיתוח החלו דיונים לגבי הסתכלות חדשה על התהליך וחיפוש פתרונות נוספים.
שיווק
הרעיון שסאיטקס תפתח מדפסת לתלת־ממד נולד בתערוכת Autofact בדטרויט ב-1985. נדרש חיזוק להשערה כי ישנו שוק של רוכשים למכונות מסוג זה בעלות שך כחצי מיליון דולר למכונה. התפיסה הראשונית של המוצר הייתה שהמכונה שתייצר דגמים באופן אוטומטי (עדיין לא דובר על מוצרים סופיים) ובתור שכזו תביא בשורה של ממש לתעשייה ותחולל שינוי משמעותי בשוקי היעד מהטעמים הבאים:
לאחר הגדרת מהות המוצר ומכלול השאלות לפתרון, החלה עבודת מחקר שוק שנועדה לאבחן את שוקי היעד והתעשיות להן תתאים המדפסת. תוכננו מספר סבבים של מפגשים עם חברות מובילות בתעשיות אלה כשהסבב הראשון בהם נערך כבר במהלך השנה הראשונה לפרויקט (1986). החברות שנבחרו השתייכו למגוון תעשיות בהן רכב, תעופה, רפואה, ביטחון, ארכיטקטורה, מוצרי צריכה ועוד.
תגובות חיוביות לרעיון עודדו מאוד את הצוות והחומר הרב שנאסף סייע בהכנת תוכנית עסקית מפורטת לפרויקט שנועד להתבצע בתוך סאיטקס. הפרויקט אושר בסביבות אמצע 1986 ומונה לו צוות קטן.
משך כשנה נמשכו המאמצים הפיתוחיים והשיווקיים והושגו המטרות הראשוניות כפי שהוגדרו בתוכנית העסקית. המצב העסקי של סאיטקס הביא להקמת חברה בת שתעסוק בפיתוח המדפסת וביולי 1987 נוסדה קיוביטל. תוך כדי מאמץ הפיתוח נמשכו מפגשים שיווקיים ונמשך מאמץ איסוף מידע עדכני מהשוק כמו גם מאמץ לאיתור לקוחות ראשונים פוטנציאליים לרכישת המכונה. בין החברות הראשונות שקנו מכונה של קיוביטל היו ג'נרל מוטורס, פורד, באקסטר, ושניידר גרמניה. כמו כן הותקנה מכונה אחת בלשכת שירות פרטית בדטרויט שהייתה קרובה למרכזי הפיתוח של תעשיית הרכב. שם הותקנה המכונה הראשונה שיצאה את שערי קיוביטל ושם גם מוקמו משרדיה הראשונים של חברת הבת "קיוביטל אמריקה" שהוקמה כחלק מתוכנית השיווק והמכירות. בנוסף למשימות אלה נעשו מאמצים בתחומי יחסי ציבור, תקשורת, קשרים עם מובילי דעת קהל, חברות חקר שוק, השתתפות בכנסים רבים ועוד, מה שהביא לחשיפה רחבה ויצרה התעניינות רבה בטכנולוגיה ובמכונה עוד לפני שהיא הוכרזה באופן רשמי.
לקראת החשיפה הפומבית הראשונה של המכונה שנקראה "סולידר 5600" שנקבעה לתערוכת אוטופאקט 1991 (אותה תערוכה בה נולד הרעיון), הואצו מאמצי השיווק והיעדים הושגו: הוקמה החברה, נשכרו משרדים, גויסו מהנדסי שירות, הוצבה מכונת הדגמה, פורסמו כתבות ונסגרו מספר מכירות לחברות משמעותיות.
במקביל ובהמשך לחדירה לשוק האמריקאי החלה החדירה לשוק באירופה במתכונת דומה, עם הקמת חברה בת, גיוס כח אדם, הקמת תשתית ניהול, ונמשך מאמץ לסגירת מכירות ראשונות. בתוך כשנתיים הוקם ופעל מערך שיווק ומכירות בשתי הטריטוריות העיקריות בעולם ושימש תשתית להמשך הפעילות לשנים הבאות.
התהליך של קיוביטל
התהליך שהמציאה קיוביטל היה מסובך, יקר ורועש, אבל הדגמים שהתקבלו היו מדויקים ויציבים יותר מבכל מדפסת אחרת – גם אלה שנוצרו לפני קיוביטל וגם אלה שנוצרו אחריה. בעת כתיבת הערך, 33 שנה אחרי המצאת המכונה, ניתן עדיין לראות את הדגמים הראשונים שיוצרו והם מדויקים ויציבים כמו ביום הווצרם.
תיאור מדויק של גופים באמצעות המעטפת שלהם
על המכונה של קיוביטל (solider 5600) שלטה תחנת עבודה שבה ביצע המפעיל שני סוגי פעולות:
1.	קליטת קובצי תיב"מ של גופים תחת ממדיים, תרגום הקובץ לפורמט פנימי, הרכבת "ג'וב" שהוא אוסף של גופים ממוקמים בנפח העבודה זה ליד זה, וחישוב הפרוסות הדקות הנשלחות לבניה במכונה, שכבה אחרי שכבה.
הסתבר כי הפעולות מן הסוג הראשון מסובכות הרבה יותר מן המצופה. הדפסה תלת־ממדית מחייבת את המכונה לדעת, בכל נקודה בחלל העבודה, אם הנקודה נמצאת בתוך הגופים הנבנים או מחוץ להם. זה מה שיקבע אם המכונה תמקם שם חומר מוצק או לא. כדי לעשות זאת, משתמשת התוכנה בייצוג גופים על ידי המעטפת שלהם, אוסף של פוליגונים קטנים המהווים קירוב מדויק של מעטפת הגוף. עד קיוביטל, הפוליגונים האלה היו משולשים פשוטים.
התוכנה חישבה את חתכי המשימה שכבה אחר שכבה, בשיטת "Scan line" : ובכל שכבה היא העבירה קווים ישרים מקבילים בזה אחר זה מקצה לקצה. כל קו כזה נכנס ויוצא בגופים השונים בחלל המשימה בדרכו מקצה חלל העבודה ועד הקצה הנגדי. בתחילת דרכו, הקו נמצא מחוץ לגופים. כשהוא חותך לראשונה מעטפת של גוף, הוא נכנס לתוך הגוף. בחיתוך השני עם המעטפת הוא יוצא מהגוף. בחיתוך השלישי הוא שוב נכנס, ברביעי שוב יוצא, וכך הלאה.
מכאן ברור עד כמה חשוב הדיוק של חישוב המשולשים. שגיאה קטנה עלולה לגרום לקו להחמיץ את המעטפת בכניסה או ביציאה מהגוף ולהתגנב אל תוך הגוף דרך "סדק" בין המשולשים, ואז ישתבש הסדר, כניסות יהפכו ליציאות ויציאות יהפכו לכניסות והגוף יקבל "קרניים" ו-"חורים".
תוכנות התיב"מ ידעו כבר אז להפוך את משטחי הגאומטריה של גופים תלת־ממדיים למעטפת של משולשים זעירים אבל בעיקר למטרות תצוגה (הייצוג על ידי משולשים איפשרה לצבוע כל משולש בגוון הנכון בהתאם לזווית ההסתכלות והתאורה, להבחין בין משטחים מבריקים למשטחי מט – כל מה שדרוש כדי להציג אותו "יפה" על מסך). כתוצאה מתהליך החישוב של המשולשים, היו בהם פגמים גאומטריים וטופולוגיים מהותיים שאינם נראים לעין הצופה על המסך. סדקים זעירים אלה בין המשולשים לא איפשרו לדעת בוודאות אם נקודה במרחב נמצאת בתוך הגוף או מחוצה לו - בעיה שאינה חמורה בתצוגה אך לצורך ההדפסה – המכונה חייבת לדעת אם לשים באותה נקודה חומר מוצק או לא. הסיבה לסדקים אלה הייתה שיטת החישוב של קודקודי כל המשולשים האלה מתוך המשוואות של המשטחים של הגוף. המשוואות הן רציפות, והחישובים הם דיסקרטיים.
הוחלט שמבנה הקובץ (שמו היה "Solifile") לא יהיה מוגבל למשולשים, ויתמוך בפוליגונים בעלי הרבה צלעות. זה הביא לייצוג חסכוני בהרבה מהייצוג בפורמאט STL שכולו משולשים. ה-Solifile גם הרשה חורים במשטחים, גם הם פוליגונים רבי צלעות. תכונות אלו לא היו קיימות בפורמאטים של החברות האחרות, והיו לקוחות שרכשו את תחנת העבודה של קיוביטל רק לשם הכנה נוחה של קובצי הבניה. מאמר מדעי המתאר את היכולות של התוכנה הזו פורסם בספרות המדעית
רדילוס
המכונה של קיוביטל הפכה קובצי מחשב תלת־ממדיים לגופים פיזיים מדויקים וייחודה היה ביכולת לייצר כל גאומטריה שהיא, ללא מגבלות.
עלתה השאלה אם אפשר לייצר מכונה הפוכה, כזו שתהפוך גופים פיזיים לקובצי מחשב תלת־ממדיים מדויקים, שתדע לטפל בכל גאומטריה שהיא, ללא מגבלות.
הפיכת גופים פיזיים לקובצי מחשב לא הייתה אז חידוש: היו דיגיטייזרים שידעו לעקוב אחרי מעטפת של גוף בעזרת גשש מכני, או בעזרת קרן לייזר, או באמצעות צילום מזוויות שונות ועיבוד התמונה. אבל דיגיטייזרים כאלה לא ידעו לטפל בחללים פנימיים ובחלקים מוסתרים של הגוף.
מהנדסי קיוביטל המציאו תהליך מדויק מאוד, המבוסס על חלק מהטכנולוגיות של Solider 5600, לביצוע המשימה. הגוף הפיסי הוטבל במונומר נוזלי דליל שצבעו היה שונה מצבע החלק. המונומר התקשה והפך לגוש מוצק שבתוכו קבור החלק הטעון דגימה. הגוש שובב על ידי כרסום (fly cutter) שכבה אחרי שכבה בהפרשים של עשירית מילימטר זו מזו. כל שכבה צולמה ברזולוציה גבוהה כשכל הצילומים שומרים על רגיסטרציה מדויקת. תוכנת raster-to-vector המירה כל תמונה לאוסף של וקטורים, ותוכנה אחרת חיברה את הווקטורים לפוליגונים תלת־ממדיים.
קיוביטל רשמה פטנט על ההמצאה, ומכרה רישיון לפטנט לחברת CRUMP שהפכה אותו למוצר מסחרי.
צורוגרפיה
אחת מנקודות התורפה הטכנולוגיות במכונה של קיוביטל הייתה המכלול היוצר מסכה אלקטרוגרפית של כל שכבה על לוח זכוכית. מכלול זה השתמש ב-"תותח יונים" שהיו בו 4096 "קני ירייה" שירו יונים אל משטח הזכוכית כחלק מתהליך יצירת המסכה. תותח היונים נרכש מספק יחיד, חברת Delphax בטורונטו, קנדה. קיוביטל ייחלה לתהליך אלטרנטיבי שישחרר אותה מהתלות בדלפקס. ד"ר אלברט צור היה פיזיקאי בקיוביטל. הוא המציא תהליך פיזיקאלי חדש המאפשר לייצר תמונת יונים על משטח דיאלקטרי כשהגרפיקה אינה נשענת על ירי סלקטיבי של יונים אל המשטח, אלא על הארקה סלקטיבית של המשטח אחרי שהוצף ביונים על ידי קורונה. מנכ"ל החברה העניק לתהליך הזה את השם "צורוגראפיה" על שם אלברט צור, והחברה רשמה שלושה פטנטים על התהליך.
דגמים
הדגמים המוצגים מאוחסנים באדיבות מכללת אפקה בתל אביב, השומרת אותם ביחד עם דגמים היסטוריים נוספים של קיוביטל, של אובג'ט ושל סולידיימנשן (שלושת החלוצות הישראליות של ההדפסה התלת־ממדית) בחלון תצוגה היסטורי בלובי של המכללה, ברחוב מבצע קדש 38 בתל אביב.
נתתי לה חיי (מחזמר)
נתתי לה חיי הוא מחזמר ישראלי מאת מאור זגורי, המבוסס על שיריו של הזמר דני סנדרסון.
המחזמר הוצג לראשונה בתיאטרון הבימה ב-2011.
מערכה ראשונה
יורם לא מצליח להתאבד כיוון שהוא נוחת על פז'ו. הוא פוגש ברנש מסתורי בשם "אלון נודע", שמציע לו לחתום על חוזה שבמהלכו החברה שלו, "הלא נודע", תהרוג את יורם, בתנאי שזה לא יתחרט ("הלא נודע"). לאחר שכנוע, מחליט יורם לחתום על החוזה ולמות תוך חמישה ימים. מתברר שבעקבות מכתב שאותו השאיר יורם בביתו, מתקשרים הוריו אל הדודה והדוד (המספר שוב עוצר את השיר), והם מחליטים לקחת אותו אל מוסד "שקט שקט", מוסד למתאבדים מתחילים, שנועד למנוע ממנו להתאבד.
המספר הופך לאיז'ו, ומסביר על כך שהוא עומד להיות דמות עם מונולוג. לאחר מכן הוא מדבר עם האחראי, מנחם, ואומר לו שאם הוא לא יקבל מונולוג, הוא יפנה לאיגוד. הדיירים ב"שקט שקט" שרים שיר לכבוד "שלישי מוזיקלי" ("לו לו"). יורם מושלך אל המוסד, ומוחה על כך שאינו צריך להיות שם ("אור"). לאחר מכן מסיק יורם שהמוסד הוא תוכנית של אלון, שמנסה להוציא ממנו את הרצון לחיות כדי שירצה למות. יורם מחליט לשתף פעולה, ומכיר את הדיירים: המנהלת ריטה, ברונהילדה (שנשכבה על פסי רכבת ביום בו הייתה שביתה), לורה (שבלעה צנצנת של כדורי שינה ולא הצליחה להירדם), צ'ולי (שנמצא במוסד ארבע שנים וחצי ומסרב לספר למה ניסה להתאבד), איז'ו (שיש לו דיסלקסיה, ולכן קפץ מאחורי אוטובוס), וורוניקה, שניסתה להתאבד תשע פעמים בגלל לב שבור, ונראית מוכרת ליורם. לאחר מכן הסיפור עובר לערב, וצ'ולי מסביר ליורם שהוא מתכנן תוכנית בריחה שתצא לפועל בקרוב. יורם מנסה להבין מאיפה הוא מכיר את ורוניקה ("שקט שקט"). הדיירים הולכים לישון. יורם מתעורר בלילה ומדבר עם ריטה שניכר שמאוהבת בו. הם דנים בנושא אלוהים, ויורם טוען שאין צדק בעולם, והדיירים שרוקדים מתוך שינה מעודדים אותו ("יו יה").
איז'ו מתעורר בלילה ומבקש שוב ממנחם לבצע מונולוג, אולם לא מקבל את מבוקשו. הבוקר עולה ("שיר עבודה"). ורוניקה מתעצבנת וחוזרת לחדר. זהו יום "רביעי אישי", בו כל אחד מספר על עצמו. אלון מגיע אל המוסד, לבוש ברטייה. הוא מעמיד פנים שהוא לא מכיר את יורם ומסביר על עצמו בצורה שגורמת ללורה להתאהב בו ("שירות עצמי"). הדיירים יוצאים להפסקת צהריים, ואלון מסביר ליורם שהוא נכנס בכוונה למוסד כיוון שהוא לא מצא את יורם בשום מקום אחר. יורם מבין שמי שאחראי על הכנסתו למוסד הוא לא אלון אלא הדודה והדוד (איז'ו שוב עוצר את השיר). בינתיים, הוא ממליץ לו לשתף פעולה ("הבלדה על ארי ודרצ'י"). ברונהילדה מציעה לערוך פעילות, והדיירים מסכימים, למגינת ליבה של המנהלת ריטה. הם יושבים על הרצפה ולורה מספרת על חלום שחלמה ("חללית"). ריטה קוטעת את הטיפול בכעס ושולחת את כולם לחדרים.
ריטה לוקחת את יורם ומהפנטת אותו כדי לחזור אל הרגע הטראומטי בחייו. יורם נזכר בכיתה ג', וביום בו ורוניקה, שהייתה החברה שלו, עברה דירה. היא אמרה לו שגם אם יעמוד על הראש היא צריכה לעזוב, ולכן התחיל יורם לעמוד על הראש כל פעם שהוא בחרדה ("שיר המכולת").
מערכה שנייה
איז'ו פותח את המערכה כשהוא רוצה לבצע את המונולוג שלו לפני שכולם באים, אבל נקטע בגלל תחילת המערכה השנייה ("תגיד לכולם לשבת"). ורוניקה ויורם עומדים על הראש ומדברים על הפרידה שלהם. הם מדברים על המוזרויות שלהם ומתחרים מי מביניהם יותר דפוק ("תה עושה סחרחורת"). ורוניקה רוצה לספר ליורם משהו, אולם בורחת כשאלון מגיע. אלון אומר שיש לו כמה רעיונות להרוג את יורם. הוא חושש שיורם מתחרט על החוזה.
יורם עובר טיפול ב"חמישי פסיכודרמה", ונלקח אל הרגע שהוביל אותו לניסיון ההתאבדות, כשאהובתו עזבה אותו ("בדיעבד"). יורם מרגיש חופשי בגלל החשיפה. לאחר מכן איז'ו פונה למנחם ואומר שלא מוצאים מקום למונולוג שלו, בגלל הבדיחה עם הדודה והדוד (גם הפעם הוא עוצר את השיר). איז'ו מתפטר מתפקיד המספר ואומר ליורם להסתדר לבד. יורם מנסה להודות למנהלת ריטה, שבטוחה שהוא עומד להתוודות על אהבתו אליה ("כמה"). הוא חושב שהיא ממליצה לו להתוודות על אהבתו לוורוניקה. ב"שישי זוגי" ("המגפיים של ברוך"), יורם מנסה לנשק את ורוניקה אולם היא בורחת. יורם הולך אל ורוניקה ומנסה למצוא לה שם חיבה. יורם מתוודה שהוא מצא סיבה לחיות. ורוניקה אומרת לו לשמור על עצמו ("היא כל כך יפה"). אלון מתעמת עם יורם, ואומר שיורם חייב למות, ושלא יהיו הארכות. יורם מתחנן בפניו, ומבטיח לו לא להתאהב.
למחרת בבוקר, צ'ולי מעיר את כולם בחמש לפנות בוקר כדי לספר למה הוא ניסה להתאבד ("היא התיישבה ליד פסנתר"). לאחר מכן ברונהילדה מגלה שוורוניקה התאבדה בחדר שלה. יורם נפרד ממנה ומספר לה שהוא מצא לה שם חיבה ("רוני"), ושהוא ישמור על עצמו. יורם מתעמת עם אלון ומבין שהוא היה אחראי למוות של ורוניקה כדי שיורם ירצה למות. יורם אומר שהוא מתכוון לבטל את העסקה, ואלון מזכיר לו שאין ביטולים ("ילד מזדקן").
יורם רואה את אלון מדבר עם ריטה, ומשכנע את צ'ולי שזה הזמן לבצע את תוכנית הבריחה שלו עם שאר הדיירים. הם מסיחים את דעתה של המנהלת ריטה בעזרת איז'ו, שסופסוף מקבל את המונולוג שלו (סיפור בניקוד). מתברר שהתוכנית של צ'ולי היא לעלות לגג ולצעוק לעזרה. הם עולים לגג ("אלף כבאים"). יורם מנסה לצעוק לעזרה, אולם מגלה שהדיירים נמצאים עם אלון וריטה. הם יורים על יורם ברוגטקה ("גולית") ויורם נופל מראש הבניין. יורם עולה לשמיים ("מגדלור"), שם הוא פוגש את אלוהים. יורם מוחה על חוסר הצדק, ואלוהים מסביר לו שהמטרה שלו הייתה למות. בנוסף הוא מופתע מכך ששליחו, אלון נודע, השתמש בשם כל כך לא מקורי.
חברי "הלא נודע" חוגגים את מותו של יורם ("העולם שמח"). ורוניקה נכנסת ומסבירה שהתאהבה ביורם למרות מדיניות החברה לא להתאהב. אלון מסביר לה שבמילא אין טעם כי יורם מת, אבל מציע לה לחתום על חוזה. ורוניקה עולה לשמיים ופוגשת את יורם, והשניים מתנשקים ("לא יפריד דבר"). לאחר הקידה לקהל, שרים השחקנים את "אצל הדודה והדוד", לאחר שאיז'ו מסכים לכך.
דייוויד מקולי
דייוויד מקולי (באנגלית: David Macaulay; נולד ב-2 בדצמבר 1946) הוא סופר ומאייר אמריקאי.
ביוגרפיה
מקולי נולד בלנקשייר שבאנגליה, ובגיל 11 היגרה משפחתו לניו ג'רזי. הוא החל לצייר בגיל צעיר. בשנת 1964, לאחר שסיים תיכון, נרשם ללימודי ארכיטקטורה בבית הספר לעיצוב של רוד איילנד. את שנתו החמישית ללימודים עשה באיטליה. בשנת 1997 התאזרח בארצות הברית. על עבודתו קיבל מענק של עמיתי מקארתור.
ספרו הראשון, Cathedral, משנת 1973, היה תיאור מאויר של הקמת קתדרלה גותית.
ספרו המפורסם ביותר, The Way Things Work, משנת 1988, מתאר באיורים את מנגנוני הפעולה של רבות מהטכנולוגיות המוכרות לקורא מחיי היום יום.
הקריטריונים על שם סגרבוסה
הקריטריון על שם סגרבוסה (באנגלית: Sgarbossa's criteria) הם קבוצה של ממצאים אלקטרוקרדיוגרפיים, המשמשים לזיהוי אוטם שריר הלב בנוכחות חסם צרור הולכה שמאלי וקוצב חדרי. הקריטריונים פותחו על ידי ד"ר אלנה סגרבוסה, קרדיולוגית אמריקאית בשנת 1996 ושופרו על ידי ד"ר סטיבן סמית בשנת 2012.
הקריטריונים על שם סגרבוסה
ישנם שלושה קריטריונים:
3 או יותר נקודות = 90% סגוליות לאוטם בשריר הלב (36% רגישות)
Shania Twain
Shania Twain (בעברית: שאניה טוויין) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין אשר יצא לאור ב-20 באפריל 1993, על ידי חברות התקליטים פוליגרם רקורדס ומרקורי רקורדס. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים.
האלבום הגיע למקום השלישי במצעד אלבומי הקאנטרי של חברת המצעדים הרשמית.
רקע
עם יציאת האלבום הוא ספג הצלחה בינונית ואפילו מעטה אך עם צאת אלבומה השני The Woman in Me, העניין סביב הזמרת החל לגבור ובכך גם מכירות אלבום זה עלו עד שהוא הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית ולמעמד פלטינה כפולה בקנדה. למרות זאת, אף אחד משירי האלבום לא נכלל באלבום הלהיטים שלה Greatest Hits אשר הופץ בשנת 2004.
מכירות האלבום נכון להיום עומדות על כ-3.1 מיליון עותקים. האלבום הוא אלבום מסוגת הקאנטרי.
הקלטה
שלושה שירים מתוך האלבום הוקלטו במקור על ידי אמנים אחרים: "There Goes the Neighborhood" אשר הוקלט במקור על ידי ג'ו דיפי לאלבומו A Thousand Winding Roads, אשר יצא ב-1990; "When He Leaves You" אשר הוקלט במקור על ידי דונה מיד ב-1989 ו-"You Lay a Whole Lot "of Love on Me" אשר הוקלט במקור על ידי קון האנלי ב-1980 ועל ידי טום ג'ונס ב-1983.
בסרט אוטוביוגרפי אודות הזמרת אשר יצא בשנת 2011, חשפה טוויין כי למעשה המעורבות שלה באלבום והשליטה היצירתית שלה הייתה מעטה וכי היא הרגישה מתוסכלת שלא יכלה להציג את יכולות כתיבת השירים שלה באלבום. מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים: הסינגל הראשון היה "What Made You Say That" אשר יצא ב-6 במרץ 1993, "Dance with the One That Brought You" אשר יצא ב-13 ביולי 1993 ו-"You Lay a Whole Lot of Love on Me" אשר יצא בספטמבר 1993. אף אחד מהסינגלים האלו לא נחל הצלחה רבה בעולם והם ספגו השמעות מועטות בתחנות הרדיו האמריקאיות והקנדיות המנגנות מוזיקת קאנטרי.
Love Adventure
Love Adventure (בעברית: הרפתקת אהבה) הוא אלבום הסינגל השני של להקת הבנות הדרום קוריאנית צ'רי בולט. האלבום יצא לאור דיגיטלית ופיזית ב-22 במאי 2019, על ידי חברת התקליטים FNC אנטרטיינמנט, והוא כולל שלוש רצועות, בהן הסינגל המוביל "Really Really". האלבום היה ההוצאה האחרונה בה השתתפו חברות הלהקה מירה, קוקורו ולינלין, בטרם עזבו את הלהקה, ב-13 בדצמבר 2019.
רקע ופרסום
ב-9 במאי, נחשף כי הלהקה תוציא את אלבום הסינגל השני שלהן, Love Adventure, ב-22 במאי, ומתוכו עתיד לצאת הסינגל "Really Really". בין ה-13 ל-17 במאי פורסמו תמונות קונספט של כל אחד מחברות הלהקה.
ב-18 במאי פורסם טיזר לווידאו קליפ של "Really Really". הקליפ המלא פורסם ב-22 במאי, יחד עם הסינגל.
קידום
ב-22 במאי, ערכה הלהקה הופעה חיה ב-YES24 לייב הול שבגוונגג'ין-גו, סיאול, בה ביצעו את הסינגל "Really Really", וכן את השיר "Ping Pong".
הלהקה החלה לקדם את הסינגל "Really Really" ב-23 במאי. הן ביצעו לראשונה את השיר ב-M Countdown של Mnet, ולאחר מכן הופיעו ב-"Music Bank" של KBS, ב-"Show! Music Core" של MBC וב-"Inkigayo" של SBS.
הדיוויזיה ה-180 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-180 (בגרמנית: 180. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-25 בנובמבר 1939, על בסיס מפקד חילות החלפה X/2 בברמן, והועמדה תחת פיקוד קורט וויטאש. ב-18 בספטמבר 1944 הועברה הדיוויזיה להולנד כדיוויזיה מבצעית מס' 180, ולחמה שם במהלך מבצע מרקט גארדן. ב-2 בנובמבר 1944 אורגנה הדיוויזיה מחדש וצורפו לה כוחות מדיוויזיית הרגלים המבורג, והיא הועמדה תחת פיקוד ברנהרד קלוסטרקמפר. כמה חלקים מהדיוויזיה שלא נוצלו בלחימה עברו רפורמה מאוחר יותר להדיוויזיה מס' 480. הדיוויזיה לחמה באזור פנלו במהלך הקרב על הבליטה, ולאחר מכן לחמה במהלך קרב הרייכסוואלד כחלק מארמיית הצנחנים הראשונה. הדיוויזיה נמחצה במהלך מבצע ורסיטי, ולאחר מכן נדחקה לכיס הרוהר, שם הושמדה באפריל 1945.
עמודי שלמה
עמודי שלמה הם צורות סלע, הנראות למתבונן כעמודי אבן ענקיים, העמודים נמצאים בבקעת תמנע, מצפון לאילת. העמודים נוצרו על ידי בליה, שנגרמה על ידי רוח ומים לאורך קווי שבר באבן החול האדומה. עמודי שלמה מתנשאים לגובה של כ-40 מטרים.
צורתם המרשימה של העמודים הנראים כעמודי מקדש הביאה את המצרים הקדמונים שחצבו נחושת בבקעה להקים למרגלותיהם מקדש לאלת המכרות חתחור, מקדש ששימש לאחר מכן גם את המדיינים.
מקור השם
בשנות השלושים והארבעים של המאה העשרים פעל באזור אילת ותמנע הארכאולוג המקראי נלסון גליק, בין תגליותיו היו תל ח'ליפה שזוהה כעציון גבר המקראית והמכרות בבקעת תמנע שזוהו על ידו כמכרות הנחושת של המלך שלמה, בעקבות זיהוי זה נקראו עמודי הסלע המרשימים שבבקעה הסמוכים למכרות "עמודי שלמה".
הזיהוי של המכרות בבקעת תמנע עם פעילות הכרייה שבוצעה בתקופת שלמה המלך התערער כאשר גילה הארכאולוג בנו רוטנברג מקדש לאלה חתחור למרגלות העמודים. בהמשך לכך, חפירות חדשות שנערכו בבקעה על ידי משלחת בראשותו של ד"ר ארז בן יוסף ושימוש בתארוך על ידי פחמן 14 מצאו כי רוב ההפקה מהמכרות התבצעה במאות ה-11 וה-10 לפנה"ס, תקופת התגבשות של חלק מהממלכות האזוריות, הקשורה ארכאולוגית לראשיתן, או טרום ראשיתן, של ממלכות צפוניות יחסית, דוגמת ממלכת ישראל, אך מקדימה את הממצאים המוכרים למדע מאזור ממלכת יהודה. אף על פי כן, בן יוסף ציין כי לפחות באחד מאתרי הכרייה היה שיא הפעילות במאות ה-10 וה-9 לפנה"ס, ובמיוחד בעשורים החופפים לתקופה שעל פי המקרא התקיימה ממלכת ירושלים המאוחדת שעל פי המקרא שלטה באזור בימי המלכים דוד ושלמה, וטען שיש בכך כדי להחזיר את הזיקה שבין המלך שלמה לכריית הנחושת בסמוך לעמודים. אף על פי שהתגלית ממקמת את המכרות ופעילותם על ציר הזמן, אין בה כדי להצביע על מי ששלט באזור באותה עת, ונושא זה עדיין במחלוקת במחקר, בכפוף להערכות השונות של החוקרים השונים.
היווצרות העמודים
הסלעים העתיקים ביותר הנחשפים בבקעת תמנע הם סלעי מחדר פלוטוניים, מלפני 610 ועד לפני 532 מיליון שנה, סלעים אלו נוצרו בקרקעית אוקיינוס קדום.
כתוצאה מהתרוממות גאולוגית של קרקעית האוקיינוס נחשפו הסלעים לאוויר העולם ובגג סלעי המחדר העתיקים התפתח בקמבריום המוקדם משטח גידוע נרחב על ידי מי נגר, תוך כדי הסרת החלק העליון שלהם.
אבני-חול וכן קונגלומרטים (תצורת עמודי שלמה) הצטברו בערוצי הנחלים שזרמו מעל למשטח הגידוע והם מהווים את "העמודים".
עם נסיגת הים נחשפו בשנית ה"עמודים והכותרות" לאוויר העולם, בלייה מודרנית יחסית על ידי רוח ומים לאורך קווי שבר, הביאה להפרדת העמודים זה מזה וכך יצרה את הנוף המוכר לנו.
המקדש המצרי
במאה ה-14 לפסה"נ הגיעו לבקעת תמנע משלחות כורים מטעם פרעוני מצרים, בסיועם של חרשי מתכת מומחים מארץ מדיין, הפיקו המצרים נחושת בתמנע עד למאה ה-12 לפסה"נ, אז הוחזרו המשלחות למצרים והפעלת המכרות נותרה בידי המדיינים ובשלב מאוחר יותר אולי בשיתוף תושבי ממלכת אדום.
בין הממצאים שהתגלו במקדש פסלים מצריים מגולפים באבן חול מקומית ובהם ראש ספינקס, בעל גוף אריה וראש מלך, ספינקס רובץ וכן ראש אישה שהיא אולי האלה ח'תחור, אלת הכרייה.
מצפון למקדש הכורים התגלתה מצבת סלע, המתארת את רעמסס השלישי המקדיש שי לאלה ח'תחור. הכתובת המלווה מנציחה את "בואו של השר רעמסס[מ]פר[רע]" - ייתכן שעמד בראש משלחת כורים לתמנע שהכרייה בה התחדשה בימיו.
המקדש המצרי שוחזר בביתן נחושתן שבמוזיאון ארץ ישראל בתל אביב, בביתן שוחזר המקדש ובו המזבח ושולחן המנחות וכן מוצגים הפסלים שנמצאו באתר.
המקדש המדייני
משנטשו המצרים את תמנע, הפך מקדשם למקום פולחנם של המדיינים, המקדש קורה ביריעת אוהל, העמידו בו מזבח ושורת מצבות, לשכת כוהן וספסל מנחות לאלת הכרייה, שנקראה בלשונם "בעלת", בקודש הקודשים נמצא נחש נחושת המזכיר את נחושתן המקראי שעשה משה במדבר, שותפים לפולחן היו עובדי מכרות מקומיים ומדיינים. שהביאו מנחות.
אוקימתא (כתב עת)
אוקימתא (באנגלית: Oqimta) הוא כתב-עת שפיט לחקר ספרות התורה שבעל-פה, שמתפרסם באופן מקוון החל משנת תשע"ג (2013).
עורכו הראשון היה פרופ' שמא יהודה פרידמן, חבר האקדמיה ללשון העברית ששימש כפרופסור מן המניין בבית המדרש לרבנים באמריקה ובמחלקה לתלמוד של אוניברסיטת בר-אילן. מגיליון ה (תשע"ט) ואילך, העורכים הראשיים הם פרופ' מיכל בר-אשר סיגל מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב וחוקרת תלמוד ישראלית, ופרופ' מולי וידאס מאוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי, ארצות הברית.
מערכת כתב העת הצהירה על קבלת מדיניות עריכה המעודדת חוקרות לפרסם מאמרים, במטרה להתמודד עם החוסר בשוויון מגדרי בתחום.
כתב העת מתפרסם באופן מקוון במרשתת, ללא צורך בהרשמה או בתשלום.
כתב העת מופיע ברשימת כתבי העת האקדמיים של המועצה להשכלה גבוהה בישראל.
תחנת ויטבסק (סנקט פטרבורג)
היסטוריה מוקדמת
התחנה, שנמצאת במעבר שדרת זגורודני ותעלת וובדנסקי שנעלמה כעת, נחנכה בנוכחות ניקולאי הראשון ב־30 באוקטובר 1837, כאשר הרכבת הרוסית הראשונה, ששמה היה פרובורני, יצאה מהרציף שלה למעון הקיסרי בצארסקויה סלו. ניתן לראות העתק של רכבת זו כמוצג קבוע בתחנה.
הבניין הראשון של תחנת פטרבורג (כפי שהייתה ידועה אז) נבנה מעץ באוגוסט ובספטמבר של אותה שנה לפי תכנון של קונסטנטין תון. מכיוון שהתברר שהוא קטן מדי, הוא נהרס תוך שתים עשרה שנה ומבנה גדול בהרבה הוקם בפיקוחו של תון בשנים 1849–1852. נעשו הרחבות נוספות בשנות 1870.
אדריכלות
התחנה נעשתה יותר ויותר רעועה ועמוסה ככל שהמאה ה־19 נמשכה, עד שהתקבלה ההחלטה לקרוע את כל העניין ולהתחיל מחדש. הבנייה החלה בשנת 1901 ונמשכה שלוש שנים. סטניסלב ברזוזובסקי הוסיף לתחנה שתי קומות חדשות, חזית מצועצעת במגוון רחב של סגנונות היסטוריים, עם תבליטים דקורטיביים, עם מפרט יוגנדסטיל, חלונות בצורת חצי עיגול חריגה ושתי תכונות רגילות של תחנות רכבת מהמאה ה־19: כיפה בעלת מראה פסבדו-רנסאנס ומגדל שעון.
עם זאת, עיצובו של סימה מינאש פנים אר-נובו מפואר שהפך את הבניין למקושט ביותר מבין תחנות הרכבת של פטרבורג. מינאש היה אחראי על גרם המדרגות, מבואה עם ויטראז'ים ואולמות מרווחים המתהדרים בסדרת לוחות מצוירים המתעדים את ההיסטוריה של הרכבת הראשונה ברוסיה. הקשתות המתנשאות של הבניין ומרחבי הזכוכית הראו את היכרותו של האדריכל עם טכניקות בנייה מתקדמות מהמערב.
בתחנת הרכבת ויטבסק, בניגוד למסופי רכבת אחרים, אין כיכר תחנה לפניה: חזיתה הראשית משקיפה אל פרוספקט זגורודני.
היסטוריה מודרנית
בחריגה מהנוהג הרגיל בשנים הסובייטיות, תחנת ויטבסק שימרה את סככת הרכבות המוגבהת שלה, חמישה רציפים ומעליות המזוודות כמעט ללא פגע, מה שהפך אותה למיקום אידיאלי לצילומי העיבודים הסובייטים של אנה קארנינה, סיפורי שרלוק הולמס וקלאסיקות אחרות מהמאה ה־19.
מצד שני, פרטים ארכיטקטוניים רבים הוסרו מהחזית והאולמות במהלך שיפוצים סובייטים חסרי רגישות. רגע לפני חגיגות הרבע של שנת 2003, התחנה עברה שחזור מדוקדק של חלל הפנים המקורי ועיצוב יוגנדסטיל. מלבד ההעתק של הרכבת הרוסית הראשונה, תחנת ויטבסק כוללת ביתן נפרד עבור הצאר ומשפחתו ופסל חזה שיש של ניקולאי הראשון.
סיפור קיץ
סיפור קיץ הוא סרט נעורים ישראלי משנת 2004 בכתיבה ובימוי של שמואל חיימוביץ', עם קוסטה קפלן ואיה קורן בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת במושב בחופש הגדול בשנת 1982, מלחמת לבנון הראשונה. במושב בו רוב הגברים התגייסו, נער בן 13 מחלק דואר ומתאהב בצעירה חולת לב.
תקציר העלילה
קיץ 1982, גל (קוסטה קפלן) הוא נער בן 13 הגר במושב ועובד כמחלק דואר היות והמחלק הקבוע נמצא במלחמה בלבנון כמו גברים רבים במושב. מנהלת סניף הדואר היא עליזה (תיקי דיין) וגם לה יש בן במלחמה.
שירת הציפורים
שירת הציפורים (או שיר הציפורים. בקטלונית  El cant dels ocells ) הוא מזמור חג מולד ושיר ערש קטלאני מסורתי. השיר מתאר את שמחת הציפורים השונות, מהעיט ועד הזמיר, על לידתו של ישו באורווה בבית לחם, ואת השבחים שהן מרעיפות עליו ועל אמו מרים.
סיפור קיץ
תקציר העלילה
שני חיילים מגיעים למושב ומחפשים את עובדיה גואטה (משה פולקנפליק) שהוכרז כעריק. אנשי הכפר מסרבים להראות להם את מגוריו ורק גל מתנדב לכך והם באים ואוזקים את עובדיה לקול צעקות אשתו (ריימונד אמסלם) ואיומיו של גואטה כלפי גל כי "יגמור אתו את החשבון".
שירת הציפורים
השיר התפרסם בעולם, והפך לסמל לאומי קטלאני, בעיבוד לצ'לו על ידי הצ'לן הקטלאני הנודע פאו קזאלס שהחל לנגן אותו בהופעותיו כשהיה בגלות אחרי נפילת הרפובליקה במלחמת האזרחים הספרדית ועליית השלטון הדיקטטורי של פרנקו. כשהוא ניגן את השיר בקונצרט ששודר מלונדון ב-1945 הוא אמר: "צלילים אלה הם הד עדין לנוסטלגיה שכולנו מרגישים כלפי קטלוניה. רגשות אלה צריכים לגרום לנו לפעול ביחד בתקווה למחר של שלום, כשקטלוניה תשוב להיות קטלוניה". קזאלס ניגן אותו בין השאר גם בהופעות שלו באו"ם וברסיטל שנתן ב-1961 בפני הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי בבית הלבן.
סיפור קיץ
תקציר העלילה
הגרוש דדון (אלברט אילוז) מנסה להתחיל עם האלמנה מרים עטייה (אוולין הגואל) אך היא דוחה אותו.
חיה לב טוב (איה קורן) היא בחורה יפה בת 20 שנשארת רוב הזמן בביתה היות והיא סובלת ממום בלב ועליה לעבור ניתוח לב בחו"ל. גל מביא לה מכתבים ותמונות של חיילים מלבנון אתם היא מתכתבת. היא רוצה בעיקר ליצור קשר עם החייל משה מנדלבאום (גיל ויינברג) ששולח לה מכתבים וצילומים. הוא מבטיח שיגיע אליה אך היא מחכה לשווא. גל וחברו בועז (איתמר כהן) מחליטים להסתנן ללבנון ולחפש שם את משה. הם מוצאים שם חייל שדומה למשה שמצטלם וגל בטוח שתמונת "משה" תעודד את רוחה ממש כמו בסיפור פרח לב הזהב שהוא מקריא לאחותו מיכלי.
שירת הציפורים
בין המבצעים של השיר נמנים ויקטוריה דה לוס אנחלס, ששרה אותו גם בעת כיבוי הלפיד האולימפי בטקס הנעילה של אולימפיאדת ברצלונה, וז'ורדי סאוואל. לשיר גם גרסה עברית, במילים שונות ובעיבוד למקהלה של גארי ברתיני, שמקהלת האיחוד ביצעה בפני קזאלס באחד מבקוריו בישראל.
סיפור קיץ
תקציר העלילה
גל חוזר למושב ומסתבר שחיה התעלפה והועברה לבית חולים שם מחליטים לנתחה. הוא מצליח להגיע לחדר הניתוח לפני שמרדימים אותה ומראה לה את תמונתו של משה והיא מחייכת. חיה לא שורדת את הניתוח.
שירת הציפורים
השיר נתן השראה לסרט "שירת הציפורים" של אלברט סרה מ-2008, שמבוסס על הסיפור מהברית החדשה על שלושת האמגושים שבאו לסגוד לישו אחרי לידתו, והוא מושמע בו בביצוע של קזאלס.
סיפור קיץ
תקציר העלילה
קצין נפגעים (נבו קמחי) מגיע למושב ומבשר לעליזה כי בנה נפל בלבנון.
משה מנדלבאום מצליח להגיע למושב לפגוש את חיה אבל גל מוביל אותו אל קברה.
זכריה הכהן (רב)
הרב זכריה הכהן (ה'תרנ"ח, 1898 – ט' באייר ה'תשכ"ז, 20 במאי 1967) היה רבו של המושב נהלל ורבה של תנועת המושבים.
ביוגרפיה
באמצע שנות ה-20 עבר הרב הכהן לכפר נהלל בשל בקשתם של הורי החלוצים, אשר שמרו על כשרות וביקשו שיהיה שוחט בכפר. תחילה התגוררה המשפחה באוהל לצד צריף בית הכנסת במקום. התפרנס משחיטה ומכירת בשר כשר למתיישבי הסביבה. בהמשך היה לרב המושב והיה מקובל על מתיישבי עמק יזרעאל כולו. לאחר הקמת המדינה, עם העלייה ההמונית, שימש כרבה של תנועת המושבים, במרכזה הקים מחלקה לסיפוק צורכי דת.
פטירתו
ביום 12 במאי 1967 (ב' באייר ה'תשכ"ז) נסע הרב הכהן בטרמפ עם אביבה גפן (אחותו של משה דיין). במהלך הנסיעה, בעקבות תקר בגלגל, התהפך הרכב. הרב הכהן נפצע אנושות ונפטר בבית החולים שבוע לאחר מכן, בהיותו כבן 69, בליל ה-20 במאי 1967 (ט' באייר ה'תשכ"ז). בהלווייתו שנערכה בנהלל השתתפו כ-1000 בני אדם, ביניהם בכירי ההסתדרות ומפא"י, שר הדואר ישראל ישעיהו ועוד. מצבת קברו מעוצבת בצורת טוטפות התפילין. כחצי שנה לאחר מכן נפטרה אביבה גפן.
אסטריקס ומכת המנהיר
אסטריקס ומכת המנהיר (בצרפתית: Astérix et le coup du menhir, באנגלית: Asterix and the Big Fight) הוא סרט הנפשה מסורתית צרפתי-גרמני, מסוגת קומדיה והרפתקאות לכל המשפחה, המבוסס על ספרי הקומיקס "קרב המנהיגים", הספר השביעי ו"מגיד העתידות", הספר התשעה-שער בסדרת הקומיקס "אסטריקס" שכתב רנה גוסיני ואייר אלבר אודרזו. הסרט בוים על ידי פיליפה גרימונד. הסרט גם דובב לעברית בשם "אסטריקס והקרב הגדול".
זיידי סמית'
זיידי סמית' FRSL (באנגלית: Zadie Smith; נולדה ב-25 באוקטובר 1975) היא סופרת ומסאית בריטית הכותבת בשפה האנגלית.
אסטריקס ומכת המנהיר
מוזיקה
בסרט משולב השיר "מוכה בראש", הזיה של אשפיקס שנעשה מעורפל בראשו עקב החבטה הקשה.
זיידי סמית'
סמית' חיברה מספר רומנים. בשנת 2003, נמנתה על רשימת 20 הסופרים הצעירים המבטיחים של כתב העת Granta, המתפרסמת אחת לעשור, ונכללה בה שוב בשנת 2013.
היא מכהנת כפרופסורית בעלת קביעות בתוכנית לכתיבה יוצרת באוניברסיטת ניו יורק מאז 2010. בשנת 2006, זכתה סמית על ספרה על היופי בפרס אורנג' לסיפורת וכן בפרס אניספילד-וולף. הרומן הראשון שלה, שיניים לבנות, נכלל ברשימת "מאה הספרים הטובים באנגלית משנת 1923 עד 2005" של המגזין "טיים".
ביוגרפיה
סמית' נולדה בשם סיידי סמית' ברובע ברנט (Brent) בצפון-מערב לונדון, לאם ג'מייקנית, איבון ביילי, ולאב אנגלי, הארווי סמית'. אמה גדלה בג'מייקה והיגרה לאנגליה בשנת 1969. נישואי אביה של סמית' לאמה היו נישואיו השניים, ולסמית' חצי-אחות, חצי-אח, ושני אחים צעירים. האחים הם הראפר והסטנדאפיסט דוק בראון (Doc Brown), והראפר לוק סקייז (Luc Skyz). בילדותה, עסקה סמית' בריקוד סטפס, ובנעוריה שקלה קריירה כשחקנית במחזות זמר. בהיותה בת-עשרה התגרשו הוריה. בגיל 14, שינתה את שמה לזיידי (Zadie). במהלך לימודיה באוניברסיטה, התפרנסה מהופעות כזמרת ג'אז, ותכננה לעסוק בעיתונאות.
סמית' למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת קיימברידג' (בקינגס קולג'). באוניברסיטה, פגשה בסופר והמשורר הצפון אירי ניק ליירד, והם נישאו בשנת 2004, בבית התפילה של הקולג'. לימים, הקדישה סמית' את ספרה "על היופי" ל"לרד היקר שלי". הזוג התגורר ברומא בשנת 2007, ומאז מחלק את זמנו בין ניו יורק ולונדון. לזוג שני ילדים, קת'רין והארווי.
קריירה
לאחר שלימדה בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת קולומביה, קיבלה סמית' בספטמבר 2010 משרת פרופסור לסיפורת באוניברסיטת ניו יורק. במהלך שנת 2011 שימשה מבקרת הספרים החדשים של כתב העת הארפרז. בשנת 2012 פרסמה את ספרה NW, המתרחש ברובע קילברן בלונדון, ושכותרתו שאובה מקוד המיקוד האנגלי שמשויך לרובע. סמית חשפה לראשונה קטעים מהספר "NW", בפסטיבל הספרות הבינלאומי באדינבורו שהתקיים באוגוסט 2012. מוסף הספרות של הניו יורק טיימס בחר בו כאחד מחמשת הספרים הטובים של השנה.
היהודים - 7 שאלות נפוצות
הספר
בהקדמה לספר, מסביר המחבר את מטרתו וייחודו: "...על כל אחד מהנושאים הנדונים בו נכתבו כרכים עבי כרס... הספר הזה קצר במכוון - ניסיון לנסח בתמצית את מצב הצבירה היהודי." הספר מורכב משבעה נושאים:
בסוף כל אחד מהחלקים מוצג מבנה תרשימי, שמציג את התובנות המרכזיות שהועלו לגביו.
כנספח לספר מצורף "אחרית דבר" המכוון לעתיד ורשימת "היסטוריה יהודית מקוצרת" הכוללת את האירועים המשמעותיים ביותר עבור העם היהודי מבריאת העולם ועד תחילת המאה ה-21.
צור ארליך כתב בביקורת על הספר:
קישורים חיצוניים
על הספר:
קולובים
קולובים (שם מדעי: Colobinae) הם תת-משפחה של קופים במשפחת קופים בעלי זנב החיים ביערות גשם באפריקה ובדרום-מזרח אסיה. כל המינים במשפחה זו הם אוכלי כל הניזונים בעיקר מעלים, מלבד הגנונים הנוטים יותר לאכול בשר והם בעלי לסתות מוארכות יותר.
מאפיינים
קולובים הם פרימטים בגודל "בינוני" בעלי זנבות ארוכים וצבעים מגוונים. הצבעים של כמעט כל החיות הצעירות שונים מאלו של המבוגרים. רוב המינים חיים על עצים אך חלקם חיים יותר על הקרקע. הם חיים בבתי גידול מגוונים ואקלימים שונים כגון יערות גשם, מנגרובים, יערות הרריים וסוונות אך הם לא חיים במקומות יבשים וצחיחים כמו מדבריות. הם חיים בקבוצות אך במבנים חברתיים שונים. עיקר תזונתם היא עלים אך לפעמים יאכלו גם פרחים, פירות וחרקים מזדמנים. כדי לסייע בעיכול של העלים הקשים קיבתם מורכבת ממספר חדרים, ההופכת אותם ל"מעלי הגירה" היחידים בקרב הפרימטים. הריון אורך כשישה עד שבעה חודשים. צעירים נגמלים סביבות גיל שנה ומגיעים לבגרות בגילי 3 עד 6. תוחלת חייהם היא כ-20 שנה.
מדינת הסטארט-אפ (ספר)
מדינת הסטארט־אפ: מנוע הצמיחה הכלכלי של ישראל (באנגלית: Start-up Nation: The Story of Israel's Economic Miracle) הוא ספר העוסק בכלכלת ישראל שראה אור בשנת 2009 ופרי עטם של דן סינור ושאול זינגר. הספר בוחן כיצד ישראל, מדינה בת 60 שנים ובעלת אוכלוסייה של 7.1 מיליון איש הצליחה להגיע לשגשוג כלכלי כה רב עד ש"בתחילת שנת 2009, 63 חברות ישראליות נסחרו בנאסד"ק, יותר מכל מדינה זרה אחרת".
בשנת 2010 הספר הגיע למקום החמישי ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס, ואף לראש רשימת רבי-המכר של הוול סטריט ג'ורנל.
תקציר הספר
המועצה האמריקאית ליחסים זרים מתארת את הספר בשאלה הבאה: "כיצד ישראל - מדינה בה 7.1 מיליון נפש, רק בת 60 שנים, מוקפת באויבים, נמצאת במצב מתמיד של לחימה מאז היווסדה, ללא משאבי טבע - מייצרת יותר חברות סטארט-אפ מאומות גדולות, שקטות ויציבות יותר דוגמת יפן, סין, הודו, קוריאה, קנדה והממלכה המאוחדת?". האקונומיסט כתב כי בישראל יש יותר חברות סטארט אפ וקרנות הון סיכון לאדם מאשר בכל מדינה אחרת בעולם. הצלחתה של ישראל במגזר ההיי טק בשני העשורים האחרונים משך את תשומת לבם של אנשי עסקים ועיתונאים, והאקונומיסט מתאר את הספר כספר החשוב ביותר מבין "ערימה גדלה" של ספרים בנושא.
גוסטב שוורצנגר
גוסטב שוורצנגר (בגרמנית: Gustav Schwarzenegger; 17 באוגוסט 1907 – 13 בדצמבר 1972) היה שוטר אוסטרי, ששימש כפקח דואר וחבר בפלוגות הסער הנאציות וכקצין במשטרה הצבאית. אביו של השחקן והפוליטיקאי האמריקאי ארנולד שוורצנגר.
ביוגרפיה
גוסטב נולד באוסטרו-הונגריה לססיליה הינטרלייטנר (1878–1968) וקארל שוורצנגר (1872–1927). אב סבו ונצל מאך היה צ'כי במוצאו.