cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגם הקטור
גאוגרפיה
אגם הקטור הוא האגם השני במורד נהר בואו (שהראשון הוא אגם בואו). שטחו של אגם הקטור 5.23 קמ"ר. אורכו המרבי של האגם 5.3 ק"מ, רוחבו המרבי 1.2 ק"מ. פני האגם מצויים 1,800 מטרים מעל פני הים.
טרצ'ין
טרצ'ין (בפולנית: Tarczyn) היא עיירה במחוז פיאסצ'נו שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
אגם הקטור
מקור השם
האגם קרוי על שם ג'יימס הקטור, גאולוג ואיש טבע, אשר חקר את האזור כחלק ממשלחת פאליסר.
טרצ'ין
תולדות היישוב
טרצ'ין נזכרת לראשונה במאה ה-13, ובמאה ה-14 הוענקו לה זכויות עיר. בפלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 הוחרבה העיירה.
בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העירה בפרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בפולין הקונגרסאית.
יהודי טרצ'ין
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,400 יהודים, רוב תושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל.
באמצע ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו שרפו רבים מבתיה באש. בהמשך, הוטלו על היהודים שנותרו בעיירה גזירות שונות, ובסתיו 1940 רוכזו בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה.
בפברואר 1941 גורשו כל יושבי הגטו שבעיירה לגטו ורשה, ומשם שולחו בשנת 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה.
אוגניו (ז'ניה) קויאטקובסקי פעל להצלת יהודים המתגוררים בעיר וקיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
מבחן מקנמר
בסטטיסטיקה, מבחן מקנמר משמש לבדיקת עוצמת הקשר בין שני משתנים איכותיים דיכוטומיים (כלומר כל אחד מהם יכול לקבל שני ערכים אפשריים), כאשר ידוע כי הנתונים מזווגים. במובן מסוים, מבחן זה הוא מקרה פרטי של מבחן קוקראן-מנטל-הנזל. המבחן הוצג על ידי הסטטיסטיקאי והפסיכולוג האמריקני קווין מקנמר ב-1947.
מוטיבציה
במקרים רבים מעוניינים לבדוק את עצמת הקשר בין שני משתנים הקשורים ביניהם על ידי אותו פרט במדגם. להלן מספר דוגמאות נפוצות הן:
כאשר עורכים לחולה שתי בדיקות שאמורות לשקף את מצבו הרפואי, אנו מצפים כי תהיה התאמה בין שתי הבדיקות: אם אחת מהן חיובית אנו מצפים כי גם הבדיקה השנייה תהיה חיובית.
יוחאי בנקלר
יוחאי בנקלר (באנגלית: Yochai Benkler; נולד ב-1964) הוא פרופסור למשפטים המלמד באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית. הוא נחשב, יחד עם לורנס לסיג, לאחד מהחלוצים ומהמשפיעים בתחום של זכויות אדם בעידן הדיגיטלי, קניין רוחני וזכויות יוצרים.
מבחן מקנמר
מוטיבציה
ניתן להציג נתונים כאלה בלוח שכיחות דו-ממדי. לדוגמה, בטבלה הבאה מובאים נתונים על שתי בדיקות מקבילות שנערכו ל-314 חולים:
יוחאי בנקלר
ביוגרפיה
בנקלר נולד, גדל ולמד בגבעתיים. למד משפטים באוניברסיטת תל אביב, ואחר כך באוניברסיטת הרווארד. בשנת 1994, עם תום לימודיו, החל לעבוד במשרד עורכי דין פרטי ולאחר מכן שימש כעוזר משפטי לשופט בית המשפט העליון האמריקאי סטיבן ברייר בשנת 1995. בין השנים 1996–2003 שימש כפרופסור בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק ואחר כך עבר לסגל אוניברסיטת ייל. בשנת 2007 הצטרף לבית הספר למשפטים של הרווארד, שם הוא מלמד ומשמש כמנהל משותף של מרכז ברקמן-קליין לאינטרנט ולחברה. בשנת 2011 זכה ב"מענק לבעלי חזון" בסך מאה אלף דולר מטעם קרן פורד.
מבחן מקנמר
מוטיבציה
אם יש התאמה בין שתי הבדיקות, נצפה כי שיעור החולים שעבורם בדיקה א חיובית דומה לשיעור החולים עבורם בדיקה ב חיובית. לכאורה ניתן לבצע כאן מבחן Z להשוואת פרופורציות, אבל מבחן זה אינו תקף כיוון שכאן לא מדובר בשתי אוכלוסיות בלתי תלויות.
הגדרה
יהיו X ו-Y שני משתנים מקריים איכותיים דיכוטומיים, כאשר ללא הגבלת הכלליות כל אחד מהם יכול לקבל את הערכים 1 או 2, ויהי מדגם בגודל N מההתפלגות המשותפת של X ו-Y.
יוחאי בנקלר
מחקריו
המחקר של בנקלר מתמקד בגישות מבוססות המונים לניהול משאבים בסביבות מרושתות. הוא טבע את המונח "ייצור קבוצתי מבוסס המונים" לתאר את שיתופי הפעולה המבוססים על שיתוף מידע, בפרויקטים מהסוג של קוד פתוח וויקיפדיה. הוא גם משתמש במונח "כלכלת מידע מרושת" לתאר "מערכת ייצור, הפצה וצריכה של מוצרי מידע המאופיינת בפעילות של יחידים, המופצת באמצעים לא שיווקיים ושאינם תלויים באסטרטגיות שיווק".
ספרו של בנקלר "עושרן של רשתות" בוחן את הדרכים בהן טכנולוגית מידע מאפשרת צורות שיתוף פעולה משמעותיות בעלות פוטנציאל להשלכות מהפכניות על הכלכלה והחברה. ויקיפדיה, Creative Commons, תוכנות קוד פתוח והבלוגוספירה הן בין הדוגמאות עליהן מסתמך בנקלר. (הספר "עושרן של רשתות" פורסם בעצמו תחת רישיון Creative Commons)
מבחן מקנמר
הגדרה
ניתן להציג את התפלגות המדגם בלוח שכיחות דו־ממדי:
יוחאי בנקלר
מחקריו
לדוגמה, בנקלר טוען כי בלוגים ואתרים דומים של תקשורת פעילה יכולים להוביל לתרבות יותר ביקורתית, עם יותר התבוננות עצמית, בה אזרחים מועצמים על ידי היכולת לפרסם את דעותיהם על מגוון רחב של נושאים.
חלק ניכר מהספר מוצג במונחים כלכליים, ובנקלר מעלה את האפשרות שתרבות בה מידע משותף בחופשיות יכולה להוכיח את עצמה כיותר יעילה מזו בה חדשנות מוגנת על ידי פטנטים וזכויות יוצרים, מאחר שהעלות השולית של שכפול מידע שואפת לאפס.
מבחן מקנמר
הגדרה
מבחן מקנמר מוגדר באופן הבא:
יוחאי בנקלר
מחקריו
בנקלר מופיע בסרט התיעודי "Steal this Film" הזמין ברשת תחת רישיון Creative Commons. הוא דן במגוון נושאים, בין היתר באופן בו שינויי העלויות בייצור סרטים ומוזיקה מאפשרים רבדים חדשים של יצירה.
מבחן מקנמר
הגדרה
תחת השערת האפס, למבחן מקנמר יש התפלגות אסימפטוטית \chi^2 עם דרגת חופש אחת.
יוחאי בנקלר
מחקריו
בנקלר הוא תומך נלהב של ויקיליקס, והוא מתאר אותו כדוגמה מרכזית למדיה לא מסורתית המתפקדת ככלב שמירה ציבורי. במאמר שכתב ב-2011 הוא משתמש בהשמצה ואישום של ויקיליקס מצד הממשלה כמקרה מחקר הממחיש את הצורך בהגנה משפטית חסונה למדיה עצמאית.
מבחן מקנמר
הגדרה
כאשר גודל המדגם קטן, מומלץ להשתמש בתיקון רציפות :
דוגמה
עבור נתוני הבדיקות התוארו למעלה, ערכו של מבחן מקנמר (ללא תיקון רציפות) הוא:. חישוב ערך ה-p מעלה כי. בהנחה שקבענו מראש כי רמת המובהקות של המבחן היא \alpha=0.05 נדחה את השערת האפס ונסיק כי יש קשר בין התוצאות של שתי הבדיקות.
יוחאי בנקלר
מחקריו
בשנת 2014, פרסם בעברית את ספרו "הפינגווין והלווייתן: ניצחון שיתוף הפעולה על האנוכיות". הספר הוא קריאת תיגר על מיתוס האנוכיות ועל הדרך שבה נתפס טבע האדם. לטענתו המציאוּת מוכיחה שהקפיטליזם הקהילתי הערכי מנצח. שהמוטיבציה העיקרית של בני האדם אינה אנוכיות ושאין גבול למה שניתן להשיג בעבודת צוות. שתמריצים כספיים אינם חזות הכול. האינטרנט מאפשר שיתוף המשתמשים, שיתוף פעולה לא למטרה כספית, שאחת הדוגמאות העיקריות שהוא מביא היא ויקיפדיה.
באוקטובר 2018 יצא לאור ספרו: Network Propaganda: Manipulation, Disinformation, and Radicalization in American Politics, העוסק בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016.
תובנותיו בתחום הסביבה הדיגיטלית
בנקלר פיתח את המודל של "יצירה של עמיתים המבוססת על מרחב משותף" (Commons based peer production), משמע, דרך ייצור שלישית המתרחשת בסביבה הדיגיטלית. הסממן המרכזי של דרך ייצור זו הוא שיתוף פעולה של אינדיבידואלים בפרויקטים, אשר המוטיבציה לקיומם היא חברתית יותר מאשר דרישות של ארגונים או שווקים כלכליים.
על פי בנקלר, החל משנות ה-90 של המאה ה-20, מתרחשים שינויים בכל הקשור לאופן שבו מיוצר מידע. לכן, נוצרים מודלים חדשים ליצירת מידע המאתגרים את הדומיננטיות של נושאי המשרות (Incumbents), על ידי שימוש במתנדבים המאמינים באלטרנטיבה החדשה שנוצרת. הביטוי המרכזי לכך הוא תוכנות חופשיות כגנו/לינוקס ודומותיהן בהם מתנדבים מתארגנים שלא דרך מנגנוני השוק או היררכיה ניהולית, ושלא למטרות רווח. כך גם מתחיל מאבק מצד חברות ותאגידים לשמירה, הגנה והרחבה של המושג זכויות יוצרים והון אינטלקטואלי.
בהתערבות מפורסמת משנת 2006, עם ניקולאס קאר, טען בנקלר כי עד שנת 2010, רוב האתרים הגדולים באינטרנט יהיו אלה המבוססים על תוכן שהתקבל משיתוף של המשתמשים, כדוגמת ויקיפדיה, יוטיוב, פליקר ו-Digg.
עושר הרשתות
בספר ניתן למצוא גם התייחסות למספר מושגים חדשים, כדוגמת "יצירת ידע" (Information Production) אשר, לפי בנקלר, גורם לשינוי מהותי בארגונים - שינוי שהשפיע על הפן הכלכלי, התרבותי והחברתי של אנשים או פרטים מתוך קבוצה.
ב-"The wealth of Networks", בנקלר מדגיש שהקשרים הווירטואליים מתגבשים באופן ספונטני, ושעלייתם אינה נובעת בהכרח מחוקים או שיווק, אלא כפונקציה של מבנה האינטרנט והצורך האנושי שלנו לתקשר אחד עם השני. בנוסף, בנקלר מתייחס למונח "כלכלת מידע" (Information Economy) ומסביר שקיימים שני שינויים מהותיים ב"כלכלה מתקדמת": הראשון, שייצור הפך מייצור של קניין מוחשי כדוגמת מכוניות וכדומה לסחורות מידע (קניין אינטלקטואלי) ושירותים (תוכנות, סרטים, וכך הלאה). השני, כלים לתקשורת עוברים שינוי מגישת ההמונים (ABC evening news, Howard Stern on the radio ועוד) לגישת המחוברים (האינטרנט). שני שינויים אלו מוכיחים לטענתו את המעבר מהמושג "The Industrial Information Economy" (כלכלת מידע התעשייתית) לעבר "Networked Information Economy" (כלכלת מידע מרושתת).
לטענת בנקלר אין לראות באינטרנט בהכרח איום על המשך קיום המדיה.
לקריאה נוספת
Yochai Benkler, (2006). The Wealth of Networks: How Social Production Transforms Markets and Freedom. New Haven, Conn: Yale University Press, 515. ISBN 0-300-11056-1 (המהדורה האלקטרונית של הספר להורדה בחינם)
מאה שנים... מאה שירים
מאה שנים... מאה שירים היא רשימה של שירים מתוך סרטים הנחשבים לטובים ביותר, כפי שנקבע על ידי מכון הסרטים האמריקאי, על פי סקר של יותר מ-1,500 אנשי תעשיית הקולנוע, אשר בחרו מתוך רשימה של 400 מועמדים. הרשימה פורסמה לראשונה בשנת 2004. הפרק שודר ברשת "CBS" והונחה על ידי ג'ון טרבולטה.
"שיר אשיר בגשם", "צלילי המוסיקה" ו"סיפור הפרברים" זכו לשלושה שירים ברשימה כל אחד. אחריהם, "הקוסם מארץ עוץ", "מצחיקונת", "מרי פופינס" ו"פגוש אותי בסנט לואיס" זכו לשני שירים ברשימה כל אחד.
ג'ולי אנדרוז, ג'ודי גרלנד, ג'ין קלי ומרני ניקסון השתתפו בחמישה שירים כל אחד. אחריהם, ברברה סטרייסנד ופרד אסטר השתתפו בארבעה שירים כל אחד.
אמציה
אֲמַצְיָה הוא דמות מקראית, מלך יהודה בין השנים 797 לפנה"ס עד 769 לפנה"ס. בנו של יהואש.
מלבד אירוע זה, ופרטים על נסיבות מותו של אמציה, הרי שלגבי 29 שנות מלכותו מסופר בספר מלכים בהרחבה רק על מלחמתו ביהואש מלך ישראל, בסמוך לבית שמש, ואילו בספר דברי הימים נוסף פירוט על מלחמתו באדום, בה היו טמונות הסיבות שהביאו אותו למלחמה עם ישראל.
המלחמה נגד אדום
מאז מרידת אדום ביהודה בימי שלטונם המשותף של יהושפט ויורם מלכי יהודה (סביב 848 לפנה"ס) ועד לאמצע ימי מלכותו של אמציה, היינו במשך כ-60 שנה, הייתה אדום עצמאית, ולפחות לא הייתה כפופה לממלכת יהודה. ארץ אדום נזכרת בכתובת מכלח של אדד-ניררי השלישי (812 לפנה"ס עד 783 לפנה"ס), כמלך שהעלה מס למלך אשורי זה לצד ממלכת ישראל ופלשת. במטרה להחזיר לעצמו שליטה באדום, ערך אמציה מפקד של יוצאי הצבא. הצורך בעריכת המפקד מוסבר באירועים המדיניים הקודמים: הסכסוכים הפנימיים בימי עתליה ויהואש, השיעבוד לחזאל, וכעת הניסיון להחזיר את השליטה על אדום לידי יהודה. ככל הנראה במרוצת תקופה זו (842-798) הוזנחו ענייני הצבא. הנחה זו מתבססת על רקע השוואת גודל צבאו של אמציה לזה של יהושפט: לעומת המספר המיוחס לצבאו של יהושפט - מיליון ו-160 אלף, לרשות אמציה עמדו רק 300 אלף (דבה"ב כה, ה). אמציה סבר שאין מספר זה מספיק ושכר מיהואש מלך ישראל 100 אלף חיילים (שם, ו).
תוצאת המסע נגד אדום מסוכמת בקצרה במל"ב יד, ז: . "סלע" היא ככל הנראה א-סלע, כ-3 ק"מ דרומית לא-טפילה בדרך בין טפילה לבצירה ופונון בערבה. מסתבר על-כן, שהמלחמה התנהלה על מבואות ארץ אדום מצד הערבה (גיא מלח נמצאת אולי בוואדי שמתחת לג'בל מוליח). כיבוש סלע, שהיא גבעה מבוצרת החולשת על סביבותיה וקרובה לבצרה (בוצירה), שהייתה בימי בית ראשון העיר הראשית בצפונה של אדום, נתן ביד אמציה את השלטון על צפון אדום, אך כנראה לא עלה בידו לכבוש את אדום כולה, שכן עוזיהו בנו הוא שהשלים את ההשתלטות על אדום.
ספר דברי הימים מוסיף פרטים שאינם נזכרים בספר מלכים על עניין הניצחון על אדום: חז"ל מבקרים מאוד את מעשהו האכזרי של אמציה בהשלכת השבויים מן הסלע, וכנראה שעקב מעשה זה נענש אמציה בפשיטה של הגדוד הישראלי:.
אמנם אמציה לא פירש את פשיטת הגדוד כעונש אלוהי, אלא כתוצאה טבעית שנגרמה בעקבות ציותו לדברי הנבואה לשלח את הגדוד, ועל כן אמציה בכעסו עזב את אלוקיו ואף איים על נביאו: (דה"ב כה, יב-טז).
המלחמה נגד ישראל
מיד לאחר המלחמה באדום פותח אמציה במלחמה בישראל שמסתיימת בכישלון חרוץ: (דה"ב כה, יז-כד; והמקבילה במל"ב יד, ח-יד).
לפי התיאור בספר מלכים - עניין הכרזת המלחמה מצדו של אמציה על ישראל אינו מובן, שכן בספר מלכים לא הובא פרשת הביזה וההרג שביצעו בערי יהודה הגדוד הישראלי ששוחרר לחזור לביתו ולא שותף במסע נגד אדום. בספר דבה"י מובא עניין זה והדברים הופכים לברורים יותר: (דה"ב כה, יג). יש להניח שמעשה זה חולל סערת רגשות וזעם רב ביהודה. וזה מה שהביא את מלך יהודה לצעדו הבא ולמלחמה. אמנם ספר דברי הימים מדגיש לצד סיבה זו גם את הסיבה הרוחנית לכישלון זה:, זאת בהתאם לדרכה של ההיסטוריוגרפיה המקראית שנותנת סיבתיות כפולה למאורעות ההיסטוריים - ההסבר הראלי וההסבר הרוחני.
15 שנותיו האחרונות של אמציה
15 שנותיו האחרונות של אמציה (לאחר תבוסתו נגד יואש מלך ישראל) לוטות בערפל ומעוררות חילוקי דעות. אמציה המשיך לשלוט ביהודה 15 שנה אחר מות יואש מלך ישראל (ולדעת חז"ל, כמו לדעת היסטוריונים רבים, 14 שנה אחרי מותו של יואש וכ-15 שנה לאחר מלחמתו ביואש): (מל"ב יד, יז). אולם, אין לדעת האם כישלונו במלחמה נגד יואש גרם להדחתו מכס המלוכה (ראו להלן). גם אמציהו, בדומה לאביו, מת בסופו של דבר בקשר חצר: (מל"ב יד, יט-כ; דה"ב כה, כז-כח). גם פסוק זה מעורר חילוקי דעות באשר לסופו (ראו להלן), כמו גם הפסוק: "ומעת אשר סר אמציהו מאחרי ה' ויקשרו עליו בירושלים וינס לכישה, וישלחו אחריו לכישה וימיתהו שם" (דבהי"ב כ"ה, כז) – כלומר, אין לדעת האם הכוונה היא לאחר עבודת האלילים המוזכרת לעיל שלאחר מלחמתו באדום, או התנהגותו בתחום הדתי מספר שנים לאחר מכן.
לזכר המאורע הזה, נקרא מושב בחבל לכיש בשם אמציה.
בעיני רוב ההיסטוריונים המודרניים הייתה תקופת 15 השנה שלאחר מלחמת אמציה ביואש תקופה של חפיפה שלטונית בין אמציה לעוזיה, אך קיימים חילוקי דעות האם אמציה מלך בשארית ימיו על כל יהודה או רק על לכיש וסביבותיה והאם נקשר נגדו קשר רק בסוף ימיו או לאחר תבוסתו נגד יואש וכתוצאה מכך. ייתכן אף, כי במידה ונקשר קשר נגד אמציה רק 15 שנה לאחר תבוסתו, נבע הקשר מסיבות אחרות.
יקב נח
יקב נח הוא יקב בוטיק הנמצא ברמת ממרא בקריית ארבע. נוסד בשנת 2000 ומייצר כ-150,000 בקבוקים בשנה. היין משווק ללקוחות יהודים דתיים ברחבי העולם. בעלי היקב הם קבוצת משקיעים שומרי מסורת מצרפת מחברת ANTIPODE ובהם פנחס מורצ'יאנו. יינני היקב הם ז'אק הומאו (Humeau) ופרנסואה ריינל (Francois Raynal) מצרפת.
ליינות הכשרים מההשגחה המקובלת על הספרדים של בד"צ הרב מחפוד מבני ברק, ובד"צ מנצ'סטר.
היינות מיוצרים ביקב מהזנים קברנה סוביניון, מרלו, פרנץ' קולומבר ומלבק.
ניית'ן סינקלה
ניית'ן סינקלה (באנגלית: Nathan Sinkala; נולד ב-22 בנובמבר 1990 בצ'ינגולה שבזמביה) הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת הקשר האחורי בנבחרת זמביה.
קריירת מועדונים
לאחר שהשתתף בטורניר גביע אפריקה לאומות 2012, חתם סינקלה ב-TP מזמבה מליגת העל הקונגולזית בכדורגל. הוא זכה עם המועדון בחמש אליפויות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, פעם אחת בליגת האלופות האפריקאית, פעמיים בגביע הקונפדרציה האפריקאי ופעם אחת בסופר קאפ האפריקאי.
ב-8 בינואר 2014 הושאל סינקלה לסושו מליגת העל הצרפתית. ב-11 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לאולימפיק ליון במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2013/2014. בסך הכל ערך 15 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-30 בינואר 2020 חתם סינקלה בסטנלבוש מליגת העל הדרום-אפריקאית. הוא ערך 53 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע חמישה שערים. ב-1 ביולי 2022 שוחרר מהמועדון.
קריירה בינלאומית
ב-29 בנובמבר 2011 ערך סינקלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה, בניצחון 0–5 על נבחרת הודו במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אפריקה לאומות 2012, וערך שש הופעות בטורניר, בו זכתה נבחרתו. כמו-כן, היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אפריקה לאומות 2013, וערך שלוש הופעות בטורניר.
ב-6 בספטמבר 2013 הבקיע סינקלה את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 1–2 לנבחרת גאנה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
צ'ארלס דאנס
צ'ארלס דאנס (באנגלית: Charles Dance; נולד ב-10 באוקטובר 1946) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלי. בין תפקידיו הידועים גאי פרון ב"היהלום שבכתר", ד"ר קלמנס ב"הנוסע השמיני 3" ולורד טיווין לאניסטר בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס".
ביוגרפיה
בשנות ה-70 היה דאנס חבר ברויאל שייקספיר קומפני (RSC), והופיע ברבות מההפקות של הלהקה בלונדון ובסטרטפורד על נהר אייבון. ב-1989 חזר והופיע עם הלהקה בתפקיד הראשי במחזה קוריולנוס בסטרטפורד ובניוקאסל, וב-1990 בתיאטרון ברביקן שבלונדון. ב-2007 הופיע בתפקיד איש אוקספורד ק. ס. לואיס, בהפקה מחודשת של "ארץ הצללים" מאת ויליאם ניקולסון וזכה לביקורות נלהבות.
בטלוויזיה הופיע לראשונה ב-1974 אך פריצת הדרך הגדולה שלו הייתה ב-1984 עם השתתפותו בסדרת הטלוויזיה עטורת השבחים היהלום שבכתר, עיבוד לרומנים של פול סקוט. בעקבות הסדרה זכו להכרה גם השחקנים ג'רלדין ג'יימס וארט מאליק. עוד הופיע בדרמות טלוויזיוניות כגון " Murder Rooms", "רבקה" בתפקיד מקסים דה-וינטר, פנטום האופרה, "Fingersmith" ובסדרה "בית קדרות" על פי ספרו של צ'ארלס דיקנס בתפקיד טלקינגהורן עליו היה מועמד לפרס אמי.
דאנס הופיע גם בסרטי קולנוע רבים ביניהם "הרבה ולא כלום" עם מריל סטריפ, "נער הזהב" עם אדי מרפי, "תשוקות באפריקה" לצד גרטה סקאקי, "בוקר טוב בבילוניה", "האי של פסקלי", "הנוסע השמיני 3", "אחרון גיבורי הפעולה", "הילרי וג'קי", "פארק גוספורד", "בריכת שחייה" עם שרלוט רמפלינג, ובסרטו של וודי אלן "סקופ". ב-1981 הופיע דאנס בתפקיד קטן בסרט "לעינייך בלבד" מסדרת סרטי ג'יימס בונד, וב-1989 גילם את דמותו של איאן פלמינג, יוצרו של ג'יימס בונד, ב"גולדן איי" סרט טלוויזיה על חייו של פלמינג.
בשנת 2004 יצא סרט הבכורה שלו כבמאי וכתסריטאי, "גברות בלוונדר" בכיכובן של ג'ודי דנץ' ומגי סמית'. דאנס קיבל את אות האימפריה הבריטית (OBE) ב-17 ביוני 2006.
דאנס גילם את דמותו של טיווין לאניסטר בסדרת הטלוויזיה משחקי הכס המבוססת על סדרת ספרי הפנטזיה "שיר של אש ושל קרח" מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין. דאנס היה מועמד מועדף על המפיקים, והתפקיד הוצע לו בעת צילומי "Your Highness" בבלפסט.
ב-2012 השתתף דאנס במיני סדרה הטלוויזיונית "מדינה סודית" בתפקיד ג'ון הודר.
בינואר 2017 שיחק בסרט הפנטזיה "מלחמת האופל: מלחמת דמים", הסרט הוא החמישי בסדרה. שם שיחק לצד קייט בקינסייל, תיאו ג'יימס ובראדלי ג'יימס.
ב-2019 שיחק את אלן ג'ונה בסרט "גודזילה: מלך המפלצות". בשנת 2022 שיחק בסדרת הטלוויזיה "סאנדמן" שיצר אלן היינברג עבור נטפליקס ומבוססת על הקומיקס באותו השם מאת הסופר ניל גיימן.
בשנת 2023 גילם את ד"ר בן וילסון במותחן הריגול "Rabbit/Hole" של שירות הזרמת המדיה "פרמאונט+"; שם שיחק לצדו של קיפר סאת'רלנד.
2014 Forest Hills Drive
הוא האלבום השלישי של הראפר האמריקאי ג'יי קול. האלבום יצא לאור ב-9 בדצמבר 2014 דרך ביסטורם אנטרטיינמנט, קולומביה רקורדס, דרימוויל רקורדס ורוק ניישן.
בונדסליגה
הבונדסליגה (בגרמנית: Bundesliga; תרגום לעברית: הליגה הפדרלית) היא ליגת הכדורגל הבכירה בגרמניה, ובמסגרתה משחקים המועדונים המובילים המתחרים על תואר האליפות. המושג גם קיים בכדורגל האוסטרי (הבונדסליגה האוסטרית).
בניגוד למדינות אחרות, גרמניה התחילה מאוחר יחסית את שיטת הליגה הבכירה. הבונדסליגה הוקמה בשנת 1963, ובמשך השנים עברה שינויים ופיתוחים. צורת הארגון והמבנה של הליגה ממשיכה להתפתח גם בשנים אלו. נכון לינואר 2023, הבונדסליגה מדורגת במקום השלישי בדירוג אופ"א.
סקירה כללית
הבונדסליגה מחולקת לשתי ליגות, הראשונה, והבכירה בגרמניה, נקראת "הבונדסליגה הראשונה" או בקיצור "הבונדסליגה". הליגה השנייה נקראת "הבונדסליגה השנייה". כל הקבוצות המשחקות בליגות הללו הן מקצועיות ומאורגנות. הליגה מתחת נקראת הליגה השלישית. שאר הקבוצות, המשחקות בליגות מתחת לליגה השלישית נחשבות לקבוצות מקצועניות למחצה. הבונדסליגה השנייה נוצרה בשנת 1974 כאשר לפניה הייתה מתחת לבונדסליגה הראשונה ה"רגיונל-ליגה".
הליגות הנמצאות מתחת לליגה השלישית מחולקות למחוזות. לדוגמה: ה"רגיונל-ליגה", הנמצאת מתחת לליגה השנייה מחולקת למחוזות צפון ודרום וה"אובר-ליגה", הליגה הרביעית בגרמניה, מחולקת לתשעה אזורים לפי מדינות או אזורים אורבניים מרכזיים. החלוקה למחוזות עברה שינויים עם הזמן לפי מספר הקבוצות מכל אזור במדינה ולא לפי חלוקה עיוורת. בתחילת שנות ה-90 עברה הליגה מספר שינויים בשל איחוד גרמניה מחדש וההשתלבות של קבוצות ממזרח גרמניה במבנה הליגות של גרמניה המאוחדת.
כל קבוצה המשחקת בבונדסליגה חייבת להיות בעלת תקציב מוסדר ולעמוד במספר סטנדרטים קבועים מראש, אחרת היא תורד לאחת הליגות האזוריות.
קבוצת המבורג הייתה היחידה ששיחקה בבונדסליגה מאז הקמתה בשנת 1963 עד לירידתה לליגה השנייה לראשונה בתולדותיה בשנת 2018.
בתום כל עונה, שתי הקבוצות שנמצאות בתחתית הליגה הראשונה יורדות בעונה שלאחר מכן לליגה השנייה בעוד ששתי הקבוצות הטובות ביותר בליגה השנייה עולות בעונה שלאחר מכן לליגה הראשונה. הקבוצה במקום ה-16 בליגה הראשונה משחקת סיבוב נוק-אאוט (בית וחוץ) נגד הקבוצה שסיימה במקום השלישי בליגה השנייה, כשהמנצחת משחקת בליגה הראשונה.
השנים המוקדמות באליפות הכדורגל הגרמנית (1903 - 1932)
מועדוני ספורט מקומיים היו קיימים עוד לפני תחילת המאה ה-20 אך התחזקו בסוף המאה ה-19 עם הקמת מועדונים אזוריים ששילבו מספר סוגי ספורט, ביניהם כדורגל שהיה תחום ספורט נפוץ באותם הימים בגרמניה.
בתחילה לא הייתה ליגה אחת מסודרת אלא מספר ליגות אזוריות וחובבניות בעיקרן. בליגות אלו, הקבוצות שהיו מגיעות לראש הטבלה בליגה המקומית היו משחקות משחקי הצלבה בין הליגות השונות על מנת לזכות בגביע הארצי הכולל. ב-28 בינואר 1900 הוקמה התאחדות הכדורגל של גרמניה בלייפציג והיו חברות בה 86 קבוצות כדורגל מרחבי גרמניה. התחרות הלאומית המוכרת הראשונה נערכה בשנת 1903 והאלופה הייתה לייפציג (שמאוחר יותר הפך ללוקומטיב לייפציג בגרמניה המזרחית) שניצחה במשחק הגמר את מועדון הכדורגל פראג (DFC Prag, קבוצה שהוקמה על ידי סטודנטים יהודים מאוניברסיטת קארל בפראג) בתוצאה 2:7 במשחק שנערך בהמבורג ב-31 במאי.
תחת שלטון הנאצים נערך שינוי מקיף בכל הרכב הליגה ובמבנה שלה. בין השאר, נאסרה השתתפותם של יהודים ובני מיעוטים שונים בארגוני ספורט כאלו או אחרים תחת התאחדות הכדורגל של הרייך השלישי. הליגה חולקה ל-16 מחוזות שונים בשיטת סידור שנמשכה עד לשנת 1945. בשנה זו, עם נפילת גרמניה הנאצית, שונה הרכב הליגה. לפני עליית הנאצים לשלטון, בשנת 1933 התחרו 600 קבוצות על הזכייה בתואר האליפות. השלטון שינה את המצב, ומספר הקבוצות ירד ל-170 קבוצות בלבד. טורניר הגביע הגרמני הומצא בשנת 1935, והקבוצה הראשונה שזכתה בו הייתה נירנברג.
התקופה שלאחר המלחמה והקמת הבונדסליגה
במהומה שלאחר המלחמה נעלם גביע ויקטוריה לאלופות, ולכן משנת 1946 כל קבוצה שזכתה באליפות נרשמה על גביע חדש, שנקרא "צלחת הסלט" בגלל צורתו.
הגביע הגרמני חזר לפעולתו רק בשנת 1953 עם ניצחון של רוט-וייס אסן על אלמניה אאכן.
ההפסד של הנבחרת הלאומית בתוצאה 0–1 נגד נבחרת יוגוסלביה במונדיאל 1962 היה הקש ששבר את גב הגמל שגרם להקמת הליגה הגרמנית. באותה עת היו חמש ליגות-על שחולקו לפי מחוזות (צפון, דרום, מערב, דרום-מערב וברלין). מזרח גרמניה הייתה נפרדת והקבוצות בה שיחקו בארגון נפרד. הליגה הוקמה בדורטמונד ב-28 ביולי 1962 והעונה הראשונה בה הייתה עונת 1963/1964. הליגה הוקמה לפי מבנה הפרמייר ליג באנגליה שהוקמה ב-1888. 46 קבוצות ניסו להעפיל לליגה החדשה שהוקמה אך רק 16 העפילו אליה בעונה הראשונה בה התקיימה. בשנת 1965 גדל מספר הקבוצות ל-18.
הקבוצות שהעפילו לבונדסליגה היו:
שנות ה-60 וה-70
המוני האוהדים צפו במשחקי הקבוצות בליגה. אף קבוצה לא הצליחה לבסס שליטה בליגה במהלך שנות ה-60: בשבע אליפויות בשבע השנים שמהקמת הליגה ועד לשנת 1970 בכל עונה זכתה אלופה אחרת בתואר. בעונת 1965/1966 עלתה לליגה קבוצה חדשה, באיירן מינכן, אשר בעונתה הראשונה סיימה במקום השלישי, ובעונת 1968/1969 זכתה באליפות הראשונה שלה, והייתה לקבוצה הראשונה בגרמניה שזוכה בדאבל, בדרכה להיות המועדון החזק ביותר בגרמניה אי פעם.
למלחמה הקרה ומעמדה של ברלין החצויה הייתה השפעה על הליגה בשנות ה-60: רישיונה של הרטה ברלין נלקח ממנה בעונת 1964/1965 מפני שעברה על חוקי השכר של ההתאחדות הגרמנית ולכן הורדה לליגת-מחוז ברלין (מתחת לבונדסליגה עדיין התנהלו ליגות לפי מחוז). הסיבה לעבירה על חוק השכר הייתה ניסיון נואש בברלין למשוך שחקנים לברלין בעת שנבנתה חומת ברלין והמתח הנלווה אליה. הקבוצות שהיו באותה עת החלשות בטבלה, קארלסרוהה ושאלקה 04 ניסו לקבל את מקומה של הרטה ברלין ולא לרדת לליגות האזוריות. באותה העונה הוחלט להגדיל את מספר הקבוצות בליגה הראשונה ל-18 קבוצות במקום 16. במצב שכזה היו אמורות לעלות שתי קבוצות מהליגות האזוריות על מנת להגדיל את מספר הקבוצות בליגה. בגלל לחצי המלחמה הקרה ומעמדה של הבירה לשעבר של גרמניה, ברלין, הוחלט להעלות קבוצה ממחוז ברלין במקומה של הרטה ברלין. לכן טסמניה 1900 ברלין עלתה לליגה הראשונה במקומה של הרטה. אך הקבוצה לא הייתה מוכנה כלל לליגה הזאת והציגה את העונה הגרועה בכל הזמנים של קבוצה כלשהי בבונדסליגה.
בשנות ה-70 נתגלה בכדורגל הגרמני סקנדל גדול בבונדסליגה כאשר היה חשד שמנג'ר קבוצת קיקרז אופנבך, הורסט גרגוריו קנלאס, מכר משחקים נגד קבוצות אחרות. הפרשייה נקשרה גם לקבוצות פ.צ. קלן, שאלקה 04, ארמיניה בילפלד והרטה ברלין. מספר שחקנים לא הורשו יותר לשחק וקבוצת ארמיניה בילפלד איבדה את כל הנקודות שהרוויחה בעונת 1971/1972 וירדה לליגה האזורית בתום העונה.
בשנות ה-70 החלה התחזקות של הכדורגל הגרמני. זה התחיל בזכייה של נבחרת מערב גרמניה במונדיאל 1974, וכן שלוש זכיות רצופות של באיירן מינכן בגמר ליגת האלופות (בשנים 1974, 1975 ו-1976), וזכייה של בורוסיה מנשנגלדבך בגמר גביע אופ"א בשנת 1975. בעונת עונת 1977/1978 החלו הקבוצות בבונדסליגה להחתים שחקנים זרים מחוץ לגרמניה.
בשנות ה-70 הבונדסליגה כבר החלה להישלט על ידי מעצמות כדורגל שונות. בורוסיה מנשנגלדבך הייתה הקבוצה הראשונה שהצליחה להגן על התואר בעונת עונת 1970/1971. באיירן מינכן הייתה הקבוצה הראשונה שזכתה בשלוש אליפויות רצופות בעונות עונת 1971/1972, עונת 1972/1973 ועונת 1973/1974. בורוסיה מנשנגלדבך השוותה בשלישיית אליפויות משלה לאחר מכן. לאחר אליפויות בודדות של פ.צ. קלן והמבורג זכתה באיירן מינכן שוב בתואר ובכך השוותה את שיאה של בורוסיה מנשנגלדבך עם ארבע האליפויות בעשור אחד.
משנות ה-80 ועד היום
בשנות ה-80 החלה נסיגה במספר הצופים שהיו מגיעים למשחקי הכדורגל. כך לדוגמה במשחק ממוצע בעונת עונת 1977/1978 היו מגיעים למשחק 26,000 צופים בעוד שבמשחק דומה בעונת עונת 1985/1986 היו מגיעים רק כ-17,600 צופים. הסיבות העיקריות לדבר זה הן הגידול בתופעת החוליגניות והנאו-נאצים. הליגה גם החלה להיחלש בגלל חוסר רצון של שחקנים לשחק בגרמניה בעיקר בגלל השכר הגבוה שהיו זוכים לו שחקנים בסרייה א' באיטליה וכן בגלל שליטתה של באיירן מינכן, כשמספר קבוצות החלו להתייאש מסיכויהן לזכות באליפות כנגד באיירן מינכן.
בסוף שנות ה-80 השתפר המצב לטובה משתי סיבות. הראשונה היא שהכדורגל הגרמני זכה לזכויות שידור בטלוויזיה הגרמנית, מה שעזר לפיתוח הבונדסליגה. הסיבה השנייה הייתה איחוד גרמניה, ועם התווספות הקבוצות מגרמניה המזרחית גדלה התחרות.
בשנת 1991, שנה לאחר איחוד גרמניה, צורפה התאחדות הכדרוגל של מזרח גרמניה להתאחדות הכדורגל של גרמניה. הקבוצות המזרח-גרמניות שולבו בכל הליגות השונות לפי המבנה שהיה נהוג לפני כן מכיוון שלפני האיחוד הוכן השטח לאיחוד המצופה עם מועדונים נוספים מהחלק המזרחי. בגלל האיחוד גדל מספר הקבוצות בבונדסליגה בעונת עונת 1991/1992 ל-20 במקום 18, עם כניסתן של שתי קבוצות ממזרח גרמניה, דינמו דרזדן והאנזה רוסטוק. בעונה שלאחר מכן חזר מספר הקבוצות בבונדסליגה ל-18 קבוצות כאשר דינמו דרזדן הצליחה להישאר בעוד שרוסטוק ירדה לבונדסליגה השנייה. הקבוצות היחידות ממזרח גרמניה לשעבר שהצליחו להגיע להישגים כלשהם בבונדסליגה היו לוקומוטיב לייפציג ואנרגי קוטבוס, בעוד ש-6 קבוצות ממזרח גרמניה שיחקו בבונדסליגה השנייה.
בתחילת עונת 1995/1996 החלו לאמץ בבונדסליגה את שיטת הניקוד החדשה שהחלה להיות נהוגה בשאר אירופה, לפיה קבוצה שמנצחת במשחק זוכה בשלוש נקודות ולא בשתיים כפי שהיה נהוג לפני כן. סיבה זו גרמה למאמץ רב יותר של המאמנים והשחקנים לנצח במשחקים ובכך להשיג פער מקבוצות אחרות יותר בקלות מבעבר.
מאז תחילת שנות ה-90 הבונדסליגה זכתה למספר רב של אוהדים שהיו פוקדים את משחקי הליגה. הסיבה האפשרית היא זכייתה של נבחרת גרמניה במונדיאל 1990 ולאחר מכן ביורו 1996. לקבוצות באותה עת גם ניתן חופש גדול יותר באשר למיסחור הקבוצה והשחקנים שבה.
בשנים 2012–2023 זכתה באיירן מינכן ב-11 אליפויות ברציפות ובכך שברה את השיא של יובנטוס האיטלקית שזכתה ב-9.
מאז הקמת הבונדסליגה ב-24 באוגוסט 1963 שיחקו בבונדסליגה 49 קבוצות שונות. על מנת לחגוג את חגיגות ה-40 שנה לקיומה של הבונדסליגה שוחק משחק ראווה ב-24 באוגוסט 2003 בין המבורג, שנודעה בכך שהייתה הקבוצה היחידה שמעולם לא ירדה ליגה מהבונדסליגה, לבין קבוצת באיירן מינכן שנחשבת לקבוצה הדומיננטית ביותר בכל הזמנים בגרמניה ואשר זכתה בעונה לפני כן באליפות ה-17 במספר.
אליפויות לפי קבוצה
להלן טבלת אליפויות גרמניה לפי מועדון. בסוגריים מצוינות מספר האליפויות בתקופה שקדמה להקמת הבונדסליגה:
שיאני ההופעות בכל הזמנים
נכון ל-17 באוגוסט 2019
מלכי השערים בכל הזמנים
נכון ל-30 ביולי 2022. השחקנים המודגשים עדיין פעילים.
מאמן השנה בכדורגל הגרמני
פרס מאמן השנה בכדורגל הגרמני המוענק מאז 2002. הזוכה נבחר בהצבעה על ידי עיתונאי כדורגל גרמנים, ומפורסם במגזין הספורט קיקר.
Slow Acid
וידאו קליפ
בספוטיפיי צבר השיר למעלה מ-20 מיליון השמעות.
מיס פרוגרס
מיס פרוגרס  היא תחרות יופי בינלאומית שהחלה בשנת 2010 באיטליה, בתחרות העולמית משתתפות מדי שנה מעל ל-20 מדינות מרחבי העולם.
היסטוריה
מיס פרוגרס אינטרנשיונל החל בשנת 2010 באיטליה, הטקס נוצר במטרה לעודד שייכות בינלאומית, הצגת תרבויות וקידום ערכים. מיס פרוגרס היא שגרירה של קידמה, כזו המקדמת מיזמים הקשורים לערכים בהם התחרות דוגלת: זכויות אדם, בריאות ואיכות הסביבה.
התחרות בישראל
"מיס פרוגרס ישראל" היא תחרות יופי בישראל המופקת מדי שנה החל משנת 2016, התחרות נערכת בין נשים צעירות בישראל משנת 2016 והזוכה בתחרות מוכתרת בתואר "מיס פרוגרס ישראל" ומייצגת את ישראל בתחרות מיס פרוגרס אינטרנשיונל'. התחרות מנוהלת על ידי סוכנות דוגמנות זנטי.
טל בן חיים, מיס פרוגרס ישראל 2016, הייתה הזוכה הראשונה שנשלחה לייצג את ישראל בגמר העולמי. אגר רחל טקלה, הייתה מיס פרוגרס ישראל לשנת 2017.
דרישות התחרות
הקריטריונים לנשים המעוניינות להשתתף בתחרות הם: נשים בין הגילאים 18 - 28, רמת שיחה בסיסית באנגלית, ספרדית או איטלקית. למתמודדת נדרש גובה מינימלי של 163 סנטימטרים ועליה להיות ללא רישום פלילי ונקבה מלידה. לתחרות בישראל על המתמודדת להיות בעלת אזרחות ישראלית או אזרחות ישראלית של לפחות אחד מן ההורים.
מיס פרוגרס אינטרנשיונל
בתחרות העולמית ישנם ארבעה תארים עיקריים ושני תוארי כבוד והזוכות בתארים נקבעות על סמך החיבור שלהן לערכי התחרות השונים והמיזם שהציגו לקידום אותו ערך:
מיס פרוגרס ישראל
לתחרות מיס פרוגרס ישראל ארבעה תארים ואלו הם (לפי סדר חשיבות):
הצי האוסטרו-הונגרי
הצי האוסטרו-הונגרי (בגרמנית: Kaiserliche und Königliche Kriegsmarine; "הצי הקיסרי והמלכותי"' ובראשי תיבות: "K.u.K.K") היה הצי המלחמתי של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
צי זה התקיים מאז כינון המונרכיה הכפולה ב-1867 ועד סוף מלחמת העולם הראשונה. קודם לכן השתייכו כוחותיה הימיים של אוסטריה לאימפריה האוסטרית.
פעילותו הקרבית של הצי המלחמתי האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה הייתה מועטה, מרבית הזמן היה ספון בבסיסו שבפּוֹלָה בחוף קרואטיה, אך עצם קיומו ריתק לנמליהם את הציים האיטלקי והצרפתי בים התיכון למשך המלחמה כולה. חוסר פעילותו של הצי נבעה ממחסור בפחם ומן החשש שאוניותיו ייפגעו על ידי מוקשים בים האדריאטי, גורם אשר הרתיע גם את הצי האיטלקי לצאת מנמליו משך רוב המלחמה.
ב-1918, עם סיום המלחמה, מסר הקיסר האוסטרי את הצי המלחמתי האוסטרי-הונגרי כולו, את הצי המסחרי ואת כל הנמלים, המספנות וביצורי החוף לידי מועצת העם של מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים החדשה, כדי למנוע את נפילתם לידי המדינות המנצחות. המועצה שלחה איגרות דיפלומטיות לממשלות צרפת, בריטניה, איטליה, ארצות הברית ורוסיה, ובהן הודיעה כי מדינתה אינה במצב מלחמה עם אף אחת מהן וכי קיבלה לרשותה ולפיקוחה את הצי האוסטרו-הונגרי כולו. ברם, בחלוף זמן קצר הותקף הצי על ידי הצי המלכותי האיטלקי ופורק.
תולדות הצי
הבסיס הראשי של הצי האוסטרו-הונגרי היה בפולה בחוף קרואטיה, בו נמצא גם אחד המבדוקים הצפים הגדולים בים התיכון. בסיסים נוספים, קטנים ממנו, היו בנמלה המצוין של קאטארו, הקצה הדרומי ביותר של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובטריאסטה, אשר עוד ב-1382 קיבלה עליה ברצון את שלטון בית הבסבורג. מספנות לבניית אוניות נמצאו הן בטריאסטה הן בפולה.
בטריאסטה נמצאו גם המשרדים הראשיים של חברת הספנות הלויד האוסטרי (לימים לויד טריאסטינו), שנוסדה ב-1836. בשנת 1913 החזיקה החברה צי של 62 אוניות בתפוסה כוללת של 236,000 טונות.
אוניות מלחמה אוסטריות השתתפו לראשונה בפעילות מבצעית ב-1840. שלוש אוניות המלחמה "מדיאה" (Medea), "גריירה" (Guerriera) ו"ליפסיה" (Lipsia) פעלו במסגרת שייטת בריטית-טורקית-אוסטרו-הונגרית שפעלה לסילוק מוחמד עלי, מושל מצרים, מסוריה וארץ ישראל ונטלו חלק פעיל בהפגזת עכו מן הים שהביאה לנסיגת הצבא המצרי ולהחזרת השלטון העות'מאני בלבנט.
מספנה ובסיס של הצי המלחמתי האוסטרי נמצאו גם בוונציה, בה הושקה ב-1860 ספינת התותחים המדחפית "קרקה" (Kerka), שסיימה את תפקידה והוצאה מן השירות רק ב-1908. שייטת אוניות המלחמה האוסטריות בוונציה, שנקראה "שייטת הלגונה", עגנה ב-1864 מול כנסיית סן ג'ורג'ו, וכללה את ספינת התותחים המדחפית "אוסלוגר" (Ausluger), אוניית המשוטה "אלנוך" (Alnoch), וחמש ספינות תותחים מונעות במשוטות.
ב-9 במאי 1864, במהלך פלישת פרוסיה ואוסטריה לדוכסות שלזוויג-הולשטיין, אז בדנמרק, נלחמה שייטת אוסטרית בפיקוד סגן-אדמירל וילהלם פון טגטהוף נגד הצי הדני ליד הליגולנד.
הצי האוסטרי קנה לו תהילת עולם בקרב ליסה, ב-20 ביולי 1866, סמוך לאי ויס בים האדריאטי. שייטת אוסטרית, בפיקוד סגן-אדמירל פון טגטוף, הכתה מכה ניצחת צי איטלקי גדול פי כמה. היה זה הקרב הימי הגדול הראשון בו השתתפו אוניות עשויות ברזל ומונעות בקיטור, ואחד האחרונים בו נעשה שימוש מכוון בניגוח אוניות היריב.
ב-1873 נוספה לצי פריגטת הקיטור החדשה "לאודון" (SMS Laudon), שנטלה חלק במפגן הימי הבינלאומי (Naval Review) שנערך בגראבוסה ב-1880.
צמדאים
צַמְדָּאִים (שם מדעי: Petromyzontiformes) היא סדרה של מיתרניים חסרי לסתות שבוגריהם מתאפיינים בפה משונן דמוי משפך. זוהי הסדרה היחידה במחלקת הצמדים (Hyperoartia), אף שבעבר היא כללה עוד משפחות. השם הנפוץ של המינים המשתייכים לסדרה זו הוא צמדים (Lamprey). הצמדים מהווים קבוצה עתיקה מאוד של חולייתנים ונכללים בעל-מחלקת עגולי הפה (Cyclostomata) ביחד עם המיקסינות, אף שהקרבה המדויקת ביניהם שנויה במחלוקת.
הצמדאים מכונים "דגים", אף שרוב הדגים הם בעלי לסתות. קיימת מחלוקת על הגדרתם כדגים.
מאפיינים מורפולוגיים
הצמד הבוגר דומה במראהו לצלופח והוא חסר קשקשים וסנפירים זוגיים. הוא בעל פה משונן דמוי משפך המשמש ליניקה, שבעה סדקי זימים בכל צד של הראש, עיניים גדולות הממוקמות ליד הזימים ונחיר אחד בצד העליון של הראש. אורכו של הצמד נע בין 13 ל-100 ס"מ. לוע הצמד מחולק לשניים, כאשר החלק הגחוני יוצר צינור נשימה המופרד מהפה על ידי שסתום הנקרא ולום (Velum). הפרדה זו מהווה התאמה לצורת ההזנה של הבוגרים משום שהיא מונעת מנוזלי הגוף של הפונדקאי לדלוף דרך הזימים או להפריע לחילוף הגזים, המתבצע בצמד על ידי הכנסה והוצאה של מים דרך הזימים במקום הכנסתם דרך הפה והוצאתם דרך הזימים. בשלב הפגית, הנקרא אמוצטס (Ammocoetes), העיניים מכוסות בשכבת עור ואינן מפותחות. הן משלימות את התפתחותן במהלך המטמורפוזה, ובבוגר הן מכוסות בשכבת עור דקה ושקופה שהופכת לעכורה בפרטים משומרים. לצמדים שלד סחוסי, אך במקום חוליות אמיתיות יש להם שורה של מבנים סחוסיים הנקראים ארקואליה (Arcualia) המסודרים סביב מיתר הגב. המאפיינים המורפולוגיים הייחודיים הללו של הצמדים מהווים בסיס להשערה שהם טקסון אחות של כל החולייתנים הלסתניים, ובדרך כלל הם נחשבים לקבוצה הפרימיטיבית ביותר של החולייתנים.
תזונה
צמדים טפילים, המהווים רק 18 מתוך כ־38 מיני הצמדים המוכרים כיום, ניזונים כבוגרים מדם ונוזלי גוף של פונדקאי על ידי הצמדת פיהם לגופו וחיתוך הרקמות החיצוניות באמצעות שיניהם. הפונדקאים של הצמד הם מינים שונים של דגים ולעיתים אף יונקים ימיים. צמדים עשויים לתקוף גם בני אדם מעת לעת, אך בעיקר במקרים של רעב קיצוני. צמדים שאינם טפיליים, אשר כוללים את המינים שבדרך כלל חיים במים מתוקים, אינם ניזונים כלל כבוגרים. מינים אלו מתקיימים בשלב הבוגר מהמאגרים שצברו בשלב הפגית (אמוצטס) על ידי סינון מזון מהמים.
טקסונומיה וסיסטמטיקה
מומחי טקסונומיה משייכים את הצמדים והמיקסינות לתת-מערכת החולייתנים במערכת המיתרניים, הכוללת גם את תת-מערכות מיתרני הזנב ומיתרני הראש. מחקרים פילוגנטיים ומורפולוגיים עדכניים משייכים את הצמדים והמיקסינות לעל-מחלקת חסרי הלסתות. על-המחלקה השנייה היא החולייתנים הלסתניים, והיא כוללת את דגי הסחוס, דגי הגרם, הדו-חיים, הזוחלים, העופות והיונקים. הצמדים משתייכים כולם לסדרה אחת, סדרת הצמדאים (Petromyzontiformes), הכוללת 10 סוגים בשלוש משפחות, שתיים מהן מונוטיפיות ברמת הסוג. בסך הכל מזוהים כיום כ־38 מיני צמדים. חלוקה למשפחות וסוגים:
הצמדים כמזיקים
צמדי ים הפכו למזיק משמעותי בימות הגדולות באמריקה הצפונית לאחר שתעלות מלאכותיות אפשרו להם להגיע לשם בתחילת המאה ה-20. הצמדים נחשבים למין פולש בימות הגדולות, אין להם שם אויבים טבעיים והם ניזונים ממינים רבים בעלי חשיבות כלכלית לאדם כמו טרוטת האגמים. כיום הצמדים מצויים בעיקר בנחלים הנשפכים לימות. מחסומים מיוחדים מונעים את תנועת הבוגרים במעלה הזרם, ובנוסף נעשה שימוש ברעלים קוטלי צמדים (Lampricides) אשר אינם פוגעים ברוב המינים האחרים החיים במים. מדובר בשיטות מורכבות ויקרות אשר אינן מחסלות את הצמדים בימות אלא רק מגבילות את מספרם. שיטות חדשות להגבלת אוכלוסיית הצמדים הנמצאות בשלבי פיתוח כוללות שחרור צמדים שעברו סירוס כימי ושימוש בפרומונים לפגיעה במחזור החיים של הצמדים.
אלבארו אודריאוסולה
אלבארו אודריאוסולה ארסאייוס (בספרדית: Álvaro Odriozola Arzallus; נולד ב-14 בדצמבר 1995) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן הימני בריאל מדריד ובנבחרת ספרד.
קריירת מועדונים
אודריאוסולה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ריאל סוסיאדד, אליה הגיע ב-2006. ב-1 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון בהפסד 0–3 ללאס פאלמס אתלטיקו. ב-6 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–3 נגד ריאל אוניון. ב-25 בספטמבר 2016 חתם על חוזה בקבוצה עד קיץ 2018.
ב-16 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בניצחון 0–2 נגד מאלגה. עד לסיום העונה רשם 16 משחקי ליגה. בעונת, הפך למגן הימני הפותח בהרכב של סוסיאדד.
ב-5 ביולי 2018 ריאל מדריד הודיעה שאודריאוסולה חתם בקבוצה על חוזה לשש שנים. סכום ההעברה הוא 30 מיליון אירו, בתוספת 5 מיליון בבונוסים.
ב־31 באוקטובר 2018 הבקיע אודריאוסולה את שערו הראשון בריאל מדריד נגד מלייה, במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-22 בינואר 2020 הושאל אודריאוסולה לבאיירן מינכן מהבונדסליגה עד לסיום עונת 2019/2020. אודריאוסולה ערך שלוש הופעות ליגה בלבד עד לתום העונה, אך זכה עם הקבוצה בטרבל. בהופעתו היחידה במסגרת ליגת האלופות, ששלבי ההכרעה שלה התקיימו בחודש אוגוסט בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, בישל אודריאוסולה את השער הרביעי לרוברט לבנדובסקי בניצחון 1–4 על צ'לסי במסגרת גומלין שמינית הגמר. בסיום ההשאלה, חזר אודריאוסולה לריאל מדריד.
בעונת 2019/20 שיחק אודריאוסולה 613 דקות בלבד בריאל מדריד ובאיירן מינכן וזכה בחמישה תארים (ליגה ספרדית, סופר קופה ספרדי, ליגה גרמנית, גביע גרמני וליגת האלופות) כך שבעונה הזו הוא זוכה בתואר כל 122 דקות משחק.
ב-21 באפריל 2021 כבש שער בכורה בלה ליגה במדי ריאל מדריד בניצחון קבוצתו 0–3 על קדיס.
ב-28 באוגוסט 2021 הושאל לפיורנטינה.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, אודריאוסולה שיחק בנבחרת הצעירה של ספרד, והשתתף עימה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2017.
ב-6 באוקטובר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0–3 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. אודריאוסולה זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
מילאן יובאנוביץ'
מילאן יובאנוביץ' (בסרבית: Милан "Лане" Јованови) הוא כדורגלן עבר סרבי בינלאומי ששיחק בקבוצת הכדורגל אנדרלכט הבלגית. יובאנוביץ' שיחק לרוב כקשר שמאלי אך תפקד גם כחלוץ.
קריירה
יובאנוביץ' התחיל את הקריירה שלו בוויבודינה נובי סאד קבוצת נעוריו. בשנת 2003 עבר לשחטאר דונצק האוקראינית. בקבוצה לא קיבל הרבה דקות משחק אך זכה עמה בגביע האוקראיני. ב-2004 עבר ללוקומוטיב מוסקבה. בשנתו הראשונה שיחק 3 הופעות אך בעונה שלאחר מכן לא שיחק באף משחק. ב-2006 עבר לסטנדרד ליאז' הבלגית בה הפך לכוכב הקבוצה וביחד עם סטיבן דיפור ואקסל ויטסל הוביל אותה שתי אליפויות ברציפות. יובאנוביץ' השתתף בהופעה הראשונה של הקבוצה בליגת האלופות (לא כולל את גביע אירופה לאלופות).
ב-2 ביוני 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סרביה נגד בו גם הבקיע את שער הניצחון.
יובאנוביץ' תרם רבות להעפלת הנבחרת לטורניר הגמר של מונדיאל 2010 כאשר במוקדמות כבש 5 שערים. יובאנוביץ' גם היה בסגל הנבחרת הסופי. ב-18 ביוני 2010 הבקיע את השער הראשון של סרביה במונדיאלים (בתור מדינה עצמאית) בניצחון נגד.
האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי (2021)
האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי במירון (מכונה בקיצור: אסון מירון) היה אסון אזרחי בישראל, הגדול ביותר בתולדות המדינה, שהתרחש בליל ל"ג בעומר, י"ח באייר ה'תשפ"א, 30 באפריל 2021, ובו, עקב מעיכה וחנק שנגרמו בתדחוקת קהל, נספו 45 גברים וילדים, ונפצעו 102 בני אדם.
בעקבות האסון הכריזה ממשלת ישראל ה-35 על יום אבל לאומי, ומאוחר יותר הכריזה ממשלת ישראל ה-36 על הקמת ועדת נאור – ועדת חקירה ממלכתית לחקירת האסון.
רקע
הילולת רבי שמעון בר יוחאי נערכת בל"ג בעומר במתחם קבר רבי שמעון בר יוחאי במירון מזה מאות שנים. לאחר הקמת מדינת ישראל ועם השיפור באמצעי התחבורה, הפך האירוע לאירוע המונים ומספר המשתתפים בו מגיע למאות אלפים. מלבד ההדלקה המרכזית הנערכת בתחילת ליל ל"ג בעומר במתחם, החל משנות ה־90 של המאה ה־20 נוספו הדלקות במתחמים שונים באזור על ידי רבנים ואדמו"רים, הנערכות בהמשך הלילה ובמהלך היום שלאחריו, במעמד קהל רב.
מתחם האירוע שוכן באזור הררי שאליו מובילים כבישי גישה צרים. המתחם כולל מבנים ישנים שבסיסם החל להיבנות בראשית המאה ה-19 ורוב הרחבותיו נוספו בראשית המאה ה-21, כדי לקלוט את ההמונים. מרכז המתחם נמצא בבעלות מספר הקדשות והשטח הציבורי שסביבו נמצא בתחום שיפוטה של מועצה אזורית מרום הגליל.
קיום אירוע המוני במתחם גרר ביקורות ואזהרות במהלך השנים. בשנת 2008 ובשנת 2011 התריע דו"ח מבקר המדינה על ליקוים במערך דרכי המילוט במתחם, שאינם עולים בקנה אחד עם התקן הישראלי לבטיחות באירועים המוניים ועלולים להערים קשיים לחילוץ נפגעים בעת אירוע רב-נפגעים. בשנת 2017 קיימה ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת דיון נרחב לקראת ההילולה של אותה שנה, ועלו בו קשיים מסוגים שונים בארגון האירוע ופליאה על כך שאירוע המוני כזה אינו מצריך רישיון. במספר מקרים התריעו משתתפים בהילולה על ליקויי בטיחות שעלולים להביא לסכנת חיים.
במהלך השנים נבנו בקרבת הציון מבנים שאינם חוקיים. הפרות הבנייה לא נאכפו על ידי מועצה אזורית מרום הגליל שהמקום בתחום שיפוטה.
ניהול האתר וארגון ההילולה השנתית נעשים על ידי המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים בראשות יוסף שווינגר, הפועל במסגרת המשרד לשירותי דת והוא הגוף המארגן הראשי ומקשר בין גופים ממשלתיים ופרטיים נוספים המעורבים בניהול האירוע, כדוגמת משטרת ישראל, כיבוי אש, מד"א, משרד התחבורה ועוד. בשל מספר המשתתפים הרב פועל מערך תחבורה ציבורית מיוחד ממרכזי אוכלוסייה חרדית למירון, לצד תחבורה פרטית.
ניסיון הפקעה והליך משפטי
בשנת 2011 החליטה המדינה על הפקעת מתחם ציון הרשב"י מידי ה'הקדשות' הפרטיים, כדי להתאים את המתחם ודרכי הגישה אליו בהתאם לתקנים הבטיחותיים. מאוחר יותר אף הוקמה חברה ממשלתית לניהול המקום. ב־2014 עתרו ההקדשות לבג"ץ נגד ההפקעה, ומאוחר יותר החברה הממשלתית פורקה. המדינה וההקדשות הסכימו על הליך גישור, ובראשית 2020 הודיעו הצדדים כי הוסכם על תקופת ניסיון של שלוש שנים שבה ינוהל האתר בידי מנכ"ל מקצועי ויפונו פולשים מתוכו, ובסיומה, אם לא ייפתרו הבעיות, תוכל המדינה להתחיל מחדש את הליך ההפקעה. ההסכם קיבל תוקף של פסק דין בידי בג"ץ.
היערכות להילולה
בשנת 2020 הותר למספר משתתפים מצומצם ביותר להגיע לאירוע, בעקבות מגפת הקורונה בישראל. שנה לאחר מכן ב-2021, עם דעיכתה של מגפת הקורונה, הגיעו שר הפנים, אריה דרעי, והשר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה, להסכמה על קיום האירוע במתכונתו הרגילה ללא הגבלות, חרף התנגדות משרד הבריאות. בהמשך הוסכם על כך בפורום שרים רחב יותר בראשות ראש הממשלה, בנימין נתניהו. הסכמות אלו התמקדו בסיכוני מגפת הקורונה.
בשנה זו חל ל"ג בעומר ביום שישי, ומפאת השבת המתקרבת חגיגות היום התרכזו בעיקר בליל ל"ג בעומר, בשונה משאר השנים שבהן החגיגות מתפרשׂות למשך זמן של יותר מיממה. כך לדוגמה, אירועי ההדלקת של חסידות תולדות אהרון וחסידות תולדות אברהם יצחק שנערכים בשנים רגילות בסיומו של יום ל"ג בעומר, הועברו לחצות ליל ל"ג בעומר. חרף האמור, המשטרה ציפתה לכמות אנשים פחותה עקב הקורונה - עשרות אלפים במקום מאות אלפים. לטענת מהנדס הבטיחות, מפקד המחוז הצפוני שמעון לביא העריך כי מספר המשתתפים יהיה קטן, וכי באפשרותו לעצור את התחבורה לאתר במידת הצורך. הערכות המשטרה התבססו בחלקן על הצהרות מארגני ההדלקות בחסידויות השונות.
בפקודת המבצע של המשטרה ערב אירוע 2021 נכתב כי מתחם תולדות אהרון צר מלהכיל את ההמונים המתקבצים אליו, ויש להרחיב אותו ואת דרך הגישה אליו. בנוסף הוזכר כי אירוע ההדלקה של הרב אלימלך בידרמן ב-2019 הוביל לעומס יתר במתחם תולדות אברהם יצחק והופסק באמצעו, לאחר שמספר המשתתפים היה פי ארבעה ממספר המשתתפים שהותר. בנוסף הוזכרו שעות הלילה המאוחרות כשעות שבהן יש עומס רב של משתתפים, והומלץ להגביל את מספר הבאים. בפועל לא הורחב מתחם תולדות אהרון ולא הוגבלה כמות המשתתפים בלילה.
אירוע ההדלקה במתחם חסידות תולדות אהרון נערך ונוהל על ידי אנשי החסידות. שירותי הכבאות הגישו דו"ח דרישות לאנשי החסידות על מנת לקבל אישור בטיחות. הדו"ח כלל בתוכו דרישה למספר דרכי גישה, בהתאם למספר האנשים הצפויים להתקבץ במתחם, עד לארבע דרכי גישה שונות אם מספר המשתתפים יעלה על 9,000. האחריות על תכנון הבטיחות באירוע הייתה של חברת BCS הנדסה ובטיחות בע"מ, ובתוכנית מופיעים 4 נתיבי יציאה מהמתחם, אך בפועל חלקם היו לעבר מתחמי הדלקה נוספים ולא לשטח פתוח. בתוכנית מופיעה הגבלת משתתפים לכ-3,200 משתתפים. בנוסף, הוצע כי ההדלקות השונות יעשו במקביל ולא בדירוג, על מנת למנוע עומס יתר בהן, אך בפועל ההדלקה במתחם תולדות אהרון תוכננה לשעה שבה לא נערכו הדלקות נוספות.
משטרת ישראל החלה להיערך להילולה בינואר 2021, עם קבלת תוכניות בטיחות מהמרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים שבמשרד לשירותי דת. בשיתוף עם גופי ההצלה נערכו סימולציות שדימו תאונות מסוגים שונים במהלך האירוע, כולל כאלה שיש בהן הרוגים.
ב-19 באפריל הוצגו תוכניות ההיערכות למפכ"ל המשטרה, קובי שבתאי, ולאחר אישורו הן הוצגו לשר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה. ההיערכות כללה הצבה של כ-5,000 שוטרים באזור ההילולה (כמידי שנה).
צוותי מגן דוד אדום נערכו באזור ההילולה עם יותר מ-250 אמבולנסים ואמצעי שינוע ועזרה ראשונה נוספים. במקום הוצבו גם צוותים של "איחוד הצלה", "עזר מציון" ו"זק"א", וכן צוות מחטיבת החילוץ של פיקוד העורף.
באפריל 2023 אושר חוק המסדיר את מתווה הילולה במירון המיישם את החלטות הממשלה לפי ועד החקירה בשנת 2021. לפי חקיקה זו תוגבל השהייה במקום ויאסרו אירועי הדלקה פרט לאירוע המרכזי.
מקום האסון - "שביל ר' דֹב"
מדרום-מערב למתחם קבר רבי שמעון בר יוחאי הוכשר "מתחם ההדלקה" של חסידות תולדות אהרון, שהחלה לקיים הדלקה החל משנות ה-90 של המאה ה-20.
למתחם היו קיימות מספר יציאות. אחת מהן, הייתה יוצאת מהפינה הדרום-מערבית של בניין קבר הרשב"י, ממשיכה במקביל לדרום הבניין ומובילה בסופה אל דרך המיועדת לגברים בלבד ('דרך מהדרין') המגיעה עד לכביש הראשי (כביש 866). דרך זו התחילה בגשר שכונה "שביל ר' דֹב", על שם דב אייזנברג - מחסידי תולדות אהרון שהיה פעיל במירון.
רוחב השביל בתחילתו היה 5 מטרים, והוא ירד כלפי מטה בזווית של כ-30 מעלות. רצפת השביל הייתה מרוצפת בחלקה באבן ובחלקה בלוחות אלומיניום שעליהם אמצעים למניעת החלקה. עד לשעת האסון חצה את השביל מעקה ארוך שפיצל את הדרך לשניים, מעקה שהתעקם ונשבר בשעת האסון והוסר לאחר מכן. מצדו הצפוני של מיקום השביל שוכן מבנה 'הכנסת אורחים' הסמוך לקבר, ובצדו הדרומי הוא היה מחופה בלוחות פנל מבודד בגובה 2.5 עד 3 מטרים, שלא אפשרו טיפוס ובריחה ממנו.
בסיום הגשר רוחבו הגיע לכ-7 מטרים, והוא היה חסום בסיומו בלוחות פח 'אסכורית', כשבצד ימין שכן גרם של 11 מדרגות בטון ללא אמצעים למניעת החלקה, רוחבן 4 מטרים והן היו מחולקות בשעת האסון במעקה באמצען. פער זה ברוחב המעבר יצר למעשה צוואר בקבוק אנושי. בסיום גרם מדרגות הבטון ישנו שטח מישורי קטן המתפצל לגרם נוסף של מדרגות אבן מימינו, ולהמשך שטח מישורי מרוצף משמאלו.
המדרגות והגשר ב"שביל ר' דב" תוכננו מלכתחילה לתנועה דו-צדדית של אנשים, והוא שימש לכך עד דקות אחדות לפני האסון.
סמוך לאסון עלו טענות בתקשורת כי היו מחסומים של המשטרה אשר גרמו לאסון, אך עדותם של עדי ראייה מעלה כי במהלך האסון תחתית הגשר או גרם המדרגות לא היה מחסום או כוחות שיטור שחסמו את המעבר. עם זאת, ב-9 באוקטובר 2021, חשף מני גירא שוורץ בטוויטר תיעוד משעה 00:01 - כארבעים וחמש דקות קודם האסון, בו נראים מאבטחים פרטיים אשר מציבים ומסירים מחסומים בגרם המדרגות. ברם, בתיעוד המלא של האירוע שנחשף, רואים בבירור כי בחצי השעה שקדמה לאסון לא נרשמה הפרעה לתנועת הנכנסים והיוצאים משטח ההדלקה, על ידי גורם אנושי או פיזי כלשהו, אשר מנע מהאנשים לצאת או להיכנס אליו.
האסון
עד לפרוץ האירוע לאחר חצות הספיקו להגיע להר מירון – על פי ההערכות – כמאה אלף חוגגים. במתחם חסידות תולדות אהרון התקבצו כ-20,000 איש למעמד ההדלקה שהחל לאחר חצות.
בשעה 00:45, באמצע מעמד ההדלקה במתחם "רחבת תולדות אהרון", החלו רבים מהמשתתפים לצאת מהמתחם דרך 'שביל ר' דב' המוביל ישירות לדרך מהדרין לגברים, ליציאה ממתחם הקבר. בגשר נוצר דוחק רב שבעטיו רבים התקשו לנשום כאשר הלחץ הלך וגבר.
בשלב זה זירת האסון נחלקה לשתיים:
הנפגעים באסון פוזרו בין בתי החולים: זיו, פוריה, המרכז הרפואי בנהריה ורמב"ם. לאחר מכן הועברו נפגעים גם להדסה עין כרם, בילינסון ותל השומר. בנוסף לצוותי מד"א ואיחוד הצלה, השתתפו בפינוי הפצועים גם כוחות אלונקאים מחיל הים, מסוקי חיל האוויר ולוחמי יחידה 669.
לאחר האסון
לאחר האסון, הכריז שמעון לביא מפקד מחוז צפון של משטרת ישראל על סיום האירוע. דרכי הגישה להר נחסמו, הבאים בשערי ההר הונחו לחזור על עקבותיהם ומרבית החוגגים פונו מן ההר.
גופות 45 ההרוגים, הועברו למכון לרפואה משפטית לשם זיהויים. ביום שישי זוהו 36 מההרוגים, ו-22 מתוכם הובאו לקבורה באותו היום, הליך הזיהוי והלוויות נמשכו במוצאי שבת וביום ראשון.
ב-18 ביולי 2022 התפטר ניצב שמעון לביא מתפקידו תוך שהוא מציין במכתבו כי הוא נושא באחריות לאסון.