cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קסיו
היסטוריה
בשנות ה-80 נהיו הקלידים האלקטרוניים תוצרת החברה לפופולריים ביותר. באותו עשור צברה החברה מעמד כיצרנית מובילה של שעוני-יד (דיגיטליים ואנלוגים). החברה מכרה במקביל שעוני-יד עם פונקציית מחשבון, שעונים המציגים מד טמפרטורה ושעונים המכילים אזורי זמן נוספים.
מוצרים
בין מוצריה של קסיו בעבר ובהווה ניתן למנות מחשבונים, שעוני-יד, קופה רושמת, מצלמות דיגיטליות (תחת המותג "Exilim"), מצלמות פילם, מחשבים ניידים, מדפסות, מחשבי כף-יד, שעוני קיר, מכשירי טלוויזיה ניידים, טלפונים סלולריים וציוד מוזיקה אלקטרוני.
כיום מזוהה החברה יותר מהכל עם שעוני-היד שלה, הידועים בעמידותם למים וזעזועים. דגם ה-F-91W, על-אף שקסיו לא שחררה נתוני מכירות מדויקים, נחשב לאחד משעוני היד הנמכרים בעולם. שעונים מסדרת G-Shock של קסיו נענדים על ידי חיילים בצבאות רבים, זאת בשל היותם חסינים ועמידים בקרבות. כמו כן, שעוני G-Shock פופולריים בקרב מטפסי הרים, כבאים, שוטרים ופרמדיקים. דגמים DW-5600C ו-5600E אף קיבלו תקן רשמי מ-NASA לעמידות בחלל.
בילו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כריסטיאן אולסון
ביוגרפיה
אולסון נולד בגטבורג שבשוודיה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה אולסון במדליית כסף בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.47 מטר, אחרי ג'ונתן אדוארדס מבריטניה (17.92 מטר) ולפני איגור ספסווקודסקי מרוסיה (17.44 מטר).
אלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בברמינגהאם, בריטניה במרץ 2003 זכה אולסון במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.70 מטר. באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 17.72 מטר, לפני יוהנדרי בטנדוס מקובה (17.28 מטר) וליוון סאנדס מבהאמה (17.26 מטר).
שיאן עולם
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 2004 הגן אולסון על תוארו וזכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בהשוואת שיא העולם בתוצאה של 17.83 מטר.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת אתונה (2004) זכה אולסון במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא אישי ושוודי חדש של 17.79 מטר, לפני מריאן אופריאה מרומניה (17.55 מטר) ודניל בורקניה מרוסיה (17.48 מטר). אותה שנה הוא זכה גם ב"ליגת הזהב" בצוותא עם טוניק ויליאמס-דרלינג מבהאמה וזכה בפרס כספי של 500,000 דולר.
אליפות וימבלדון 1888
אליפות וימבלדון 1888 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-9 ביולי והסתיימה ב-16 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרות זוגות גברים. ויליאם רנשו חזר להתחרות לאחר הפסקה שנגרמה על ידי מרפק טניס.
תחרות הגברים
התחרות נערכה בשני שלבים. בשלב הראשון חולקו המתחרים ל-2 בתים. המנצח של השלב הראשון היה מקבל זכות להתמודד מול מנצח אליפות וימבלדון 1887 על התואר. לתחרות נרשמו 24 טניסאים. ויליאם רנשו הודח בשלב רבע גמר. מנצח שלב המתמודדים היה אחיו, ארנסט רנשו, שנפגש עם הרברט לאופורד וניצח אותו ב-3 מערכות. בכך חזר התואר לנציג משפחת רנשו.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 6 טניסאיות. הטניסאיות התחרו על הזכות להיפגש במשחק האחרון עם מנצחת אליפות וימבלדון 1887. בלאנש בינגלי (היליארד) ניצחה בשלב המתמודדות אך הפסידה ללוטי דוד ב-2 מערכות. כך לוטי דוד זכתה בתואר השני ברציפות.
תחרות הזוגות
בתחרות הזוגות השתתפו 12 זוגות שהתחרו על הזכות להתמודד על התואר במשחק נגד מנצחי אליפות וימבלדון 1887. האחים רנשו ניצחו את כול המתחרים ובמשחק נגד אלופי 1887 ניצחו ב-5 מערכות.
עיסה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774)
המלחמה העות'מאנית-רוסית הייתה מלחמה שהתרחשה בין השנים 1768–1774 בין האימפריה העות'מאנית והאימפריה הרוסית. זו הייתה המלחמה השישית בהיסטוריה של מלחמות רוסיה-טורקיה.
רקע
מלחמה זו נבעה ממתחים פנימיים בפולין, בעת מאבק בין האצולה ובין המלך סטניסלאב פוניאטובסקי, חביבה לשעבר של הקיסרית יקתרינה השנייה. במאבק זה היה המלך תלוי בתמיכת הכוחות הרוסיים.
המלחמה
לאור תקרית זו הכריז הסולטאן הטורקי מלחמה על רוסיה ב-25 בספטמבר 1768.
הטורקים יצרו ברית עם גורמי אופוזיציה פולנים. רוסיה נתמכה גם על ידי ממלכת בריטניה הגדולה, ששלחה יועצים לצי הרוסי. הצי הרוסי יצא מהבסיסים בים הבלטי, עבר סביב דרומה, דרך הים במערב אירופה. נכנס לים התיכון והגיע לים האגאי במטרה לתמוך בהתקוממות יוונים באזור ואף לייצר אפשרות מתקפה על איסטנבול.
ההתנגדות הפולנית נמחצה על ידי הגנרל אלכסנדר ואסילייביץ' סובורוב, שהועבר לאחר מכן לחזית הטורקית.
במהלך שנת 1769 הרוסים ריכזו את הכוחות ב-2 מסגרות צבאיות עיקריות. הראשונה בפיקוד נסיך גוליצין בהיקף של 65 אלף חיילים הייתה צריכה לתקוף במולדובה וברומניה. השנייה בפיקוד של פיוטר רומיאנצב בהיקף של 43 אלף חיילים הייתה צריכה להגן על הגבול הדרומי ולהילחם נגד כוחות של חאנות קרים. יחידה שלישית בהיקף של 15 אלף חיילים הייתה בעתודה מבצעית.
הכוח בפיקוד גוליצין הצליח להתקדם במולדובה, לכבוש את בוקרשט והתקדם עד לגדה השמאלית של הדנובה. יחידות נוספות לחמו בצפון קווקז והצליחו לכבוש את אזור קובן.
בשנת 1770 הפיקוד על הכוחות הרוסים הראשיים עבר לפיוטר רומיאנצב. הוא הצליח להביס את הטורקים בקרב לרגה וקרב קגול. במקביל, הצי הרוסי בים האגאי ניצח את הצי הטורקי בקרב צ'סמה. בסיום שנה זו הרוסים התבססו במולדובה ורומניה עד לדנובה.
בשנת 1771 הלחימה העיקרית נערכה בחאנות קרים. הרוסים הצליחו להיכנס לחצי האי קרים ולכבוש את הערים הראשיות. לאור חוסר עזרה משמעותית מצד הטורקים, חאנות קרים חתמה על הסכם לפיו הם הכירו בעליונות של האימפריה הרוסית ועברו לחסותם. הכוחות הרוסים עזבו את קרים.
בשנת 1772 לא היו פעולות צבאיות משמעותיות. משך כמעט שנתיים, עד לאביב 1773 התקיימו שיחות בין הצדדים במטרה להגיע להסכם. השיחות לא הצליחו להביא להסכם והמשלחת הרוסית עזבה.
ב-1773 הכוחות הרוסים חצו את הדנובה והחלו להתקדם. לאחר מספר קרבות, הם חזרו לגדה השמאלית של הנהר. בסוף השנה, הכוחות חצו את הדנובה שוב והתקדמו עד לורנה אך לא כבשו אותה.
בשנת 1774 הרוסים החליטו גם להתקדם ביבשה וגם לחדש את הפעילות הימית בים האגאי. ביוני 1774 הרוסים ניצחו בקרב חשוב ליד קוזלודז'י. כמעט כל הכוח הרוסי לחם דרומית לדנובה. הכוחות למעשה השתלטו על שטחי בולגריה והטורקים חששו שהרוסים אף יצליחו להתקדם דרומה.
בארץ ישראל התמרד שליט הגליל דאהר אל עומר כנגד השלטון המרכזי העות'מאני, ואף ניצח בקרב ימי גדול שנערך ב-11 ביוני 1772. עומר, שנעזר בכוחות מצרים, ובסיוע של חיילים אלבנים שהובאו בספינות רוסיות, הצליח לכבוש אף את יפו ועזה בטרם הובס על ידי אחמד אל ג'זאר שליחו של הסולטאן באוגוסט 1775.
סיום הלחימה
ב-21 ביולי 1774 חתמה האימפריה העות'מאנית על הסכם קוצ'וק קאינרג'ה שלפיו ניתנה לחצי האי קרים עצמאות מן השלטון הטורקי, שטחים משמעותיים בדרום אוקראינה של היום ובצפון קווקז סופחו לרוסיה שפוצתה בסכום של 4.5 מיליון רובל ושני נמלי מפתח שאיפשרו לה גישה ישירה אל הים השחור.
מלחמה זו הייתה חלק משמעותי בתהליך ההתפשטות של האימפריה הרוסית דרומה, מזרחה ומערבה במהלך המאות השמונה עשרה והתשע עשרה.
מריו גבראנוביץ'
מריו גבראנוביץ' (בבוסנית: Mario Gavranović; נולד ב-25 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בקייסריספור ובנבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים
גבראנוביץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות של עיר הולדתו לוגאנו. בעונת חתם בלוגאנו, ובעונתו הראשונה הבקיע 8 שערים ב-21 משחקי ליגה בהם שותף. בקיץ הוא חתם בייברדון-ספורט במדיה הבקיע שמונה שערים ב-20 משחקים. לפני תחילת עונת, הוא הושאל לנשאטל גזמאקס.
לאחר שהרשים במחצית הראשונה של העונה, ב-1 בפברואר 2010 הוא חתם בשאלקה 04. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 2–4 נגד ולנסיה במסגרת שמינית גמר ליגת האלופות. לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בשאלקה, הוא הושאל למיינץ 05 עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו.
במאי שוחרר ממינץ, ועבר לפ.צ. ציריך. ב-15 ביולי 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בה הוא גם הבקיע את השער הראשון שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד לוצרן. בינואר 2016 עבר לרייקה.
ב-5 בינואר 2018 חתם לשלוש שנים בדינמו זאגרב.
בקיץ, גבראנוביץ' חתם בקייסריספור מליגת העל הטורקית.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, גבראנוביץ' שיחק במדי נבחרת שווייץ בכדורגל עד גיל 21. ב-26 במרץ 2011, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 0-0 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012. ב-15 באוגוסט 2012 הבקיע את צמד הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–4 נגד. גבראנוביץ' השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2014.
אדה קאבוש
אדה קאבוש (במקור אלברט אדה רוזנברג; בהונגרית: Kabos Ede; נאג'קארוי, 2 בדצמבר 1864 – אופטיה, 8 באוגוסט 1923) היה סופר, עיתונאי, עורך יהודי-הונגרי. בתו אילונה קאבוש (1898-1973) הייתה פסנתרנית.
ביוגרפיה
אלברט רוזנברג נולד במשפחה יהודית בורגנית. בסיום לימודיו בכיתות הנמוכות, המשיך את לימודיו בבודפשט. הוא התכונן לקריירת הוראה, אבל קטע את לימודיו במדעי הרוח והפך לעיתונאי. בשנת 1902 הפך לחבר באגודת פטפי.
תחילה עבד בעיתונו קצר החיים של קלמן מיקסאט ואחר כך ב-1899 הוא הצטרף ל"יומן בודפשט" (Budapesti Napló). מסוף 1905 היה העורך הראשי של העיתון במשך שנתיים, בסוף 1907 עזב את העיתון. בשנת 1913 היה העורך של "העיתון המעניין" (Érdekes Újság) וגם כתב עבור הפסטר לויד.
עבודתו העיקרית הייתה "הדקאמרון של העיתון המעניין", שבו הציג מאה סופרים בעשרה כרכים שפורסמו. העיתונים אהבו לפרסם את כתביו ומאמריו. ב-1918 קיבל בהתלהבות את מהפכת החרציות הבורגנית של מיהאי קארואי. אמנם לא השתתף ברפובליקה הסובייטית ההונגרית, בכל זאת היגר לווינה מחשש מהטרור הלבן, בווינה עבד מאוחר יותר בעיתונים אוסטריים מתקדמים. בין 1888 לבין 1895 כתב גם מחזות תחת השם הבדוי שאנדור מולנר. ב-1923 נשא לאופטיה לצרכים רפואיים לטיפול במערכות גופו שעיבדו את חיוניותם. שם הוא מת בשנה ה-59 לחייו.
עבודתו
הוא עבד עבור כמה עיתוני בודפשט ורכש השכלה ספרותית נרחבת. הוא שלט בגרמנית ברמת שפת אם ושלט גם בצרפתית. הוא הכיר סופרים ריאליסטים רוסיים, והתלהב מהסופרים זולה, טורגנייב ומאוחר יותר מדוסטויבסקי. הוא הכיר את המשורר יאנוש ויידה וזיהה את גדולתו כמשורר. הוא ישב שם ליד שולחן הקפיטריה של המשורר הזקן ערב ערב בתור כחסידו. מאוחר יותר התיידד גם עם אנדרה אדי שהיה צעיר ממנו ב-13 שנים והפך לחברו הטוב ביותר. מאוחר יותר הוא עורר את העניין ואת הכבוד של אדי ושל כתב העת ניוגט כלפי יאנוש ויידה, שכבר הלך אז לעולמו. דיווחיו העיתונאיים הציגו נאמנה תמונה טיפוסית של סוף המאה ה-19 בהונגריה. בסיפוריו הקצרים עסק בעיקר בבעיותיהם של העניים הנאבקים בדאגות היומיום.
שלומית בת דברי
שְׁלֹמִית בַּת-דִּבְרִי היא דמות מקראית הנזכרת ב (בפרשת אמור). שלמית הייתה בת לשבט דן ואימו של המקלל, אותו ילדה מאיש מצרי.
מדרש שמה
השם שְׁלֹמִית נגזר משלום או שלם. במדרש ויקרא רבה (לב, ה) דרשו כי הייתה פטפטנית ואומרת שלום לכל אחד ומכאן בא שמה שְׁלֹמִית: -, מפטפטת בדברים, שואלת בשלום הכל (רש"י ל). ייתכן גם כי השם נגזר מלשון בריאות ושלימות., אך יש הסוברים כי השם  שְׁלֹמִית הוא שם זר.
ציון שמה בתורה
הרש"ר הירש מסביר את הצורך בהזכרת שם האם ובדרכו תולה את האשמה בחטא קללת ה' של הבן על האם:
אחריות האם לחטא בנה
גם מדרש תנחומא תולה את האשם באם:.
Ten (אלבום של סוזן בויל)
Ten  (בעברית: עשר) הוא אלבום האוסף הראשון של הזמרת הסקוטית סוזן בויל. אלבום האוסף יצא לאור ב-31 במאי 2019 על ידי חברות התקליטים סייקו וקולומביה רקורדס. באלבום האוסף נכללים שלל גרסאות כיסוי אותן ביצעה בויל מחדש.
ציפי איסר-איציק
ציפי איסר-איציק (נולדה ב-24 באוגוסט 1968) היא עורכת דין ישראלית בתחום איכות הסביבה; שותפה במשרד עורכי הדין ליפא מאיר ושות'; מרצה לרגולציה סביבתית, ראש המרכז להגנת הסביבה בבית הספר למשפטים, המכללה האקדמית נתניה; בעבר מנכ"לית עמותת אדם טבע ודין.
Ten (אלבום של סוזן בויל)
אלבום האוסף הגיע למקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי.
ציפי איסר-איציק
ביוגרפיה
ציפי איסר איציק היא הבכורה במשפחה ולה אח ואחות; היא נולדה וגדלה בבאר שבע, בהיותה בת שבע עברה עם משפחתה לנתניה, בה גדלה עד תקופת הצבא; למדה בתיכון בנתניה במגמה ריאלית. בצה"ל שירתה כחוקרת מצ"ח. מייד בתום שירותה הצבאי יצאה ללימודים גבוהים והיא בעלת תארים ראשון ושני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר דוקטור מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 1999–2010 עבדה בארגון אדם טבע ודין, בתחילה כיועצת משפטית, משנת 2000 כסמנכ"לית ומשנת 2003 כמנכ"ל; התפקיד כלל מינויה כחברת משלחת ישראל לועידות האומות המאוחדות לשינוי אקלים בשנים 2007, 2008, 2009.
בעת שכיהנה כמנכ"לית המועתה, הגישה העמותה עתירה לבג"ץ. בג"ץ שחייב את מפעל איתנית בעכו בניקוי פסולת האזבסט שגרם לזיהום סביבתי. בנוסף, הוגשה עתירה בג"ץ לקביעת היטל הטמנה שהפך את מיחזור הפסולת לעדיף כלכלית על הטמנה. איסר איציק הייתה ממובילי ומנסחי הצעת חוק אוויר נקי, שאושר בכנסת באוגוסט 2008.
הייתה שותפה להליכים המשפטיים נגד זיהום האוויר ברמת חובב שהגיעו לבית המשפט העליון וחייבו את מערכת הביטחון לבדוק את השפעת המהלך על הסביבה ועל בריאותם של החיילים בעיר הבה"דים בעת שהייתה אמורה לקום בנגב. הובילה את ההליכים המשפטיים נגד הקמת תחנת הכוח הפחמית באשקלון. העמותה פרסמה דו"ח על השלכות משבר האקלים העולמי על מדינת ישראל וניסחה הצעת חוק בנושא. הייתה שותפה למאבק נגד התוכנית להקמת אזור תיירות ונופש בעמק ססגון בבקעת תמנע, שהסתיים בהוראת בית המשפט להחזרתו לדיון במוסד התכנון, לשקילת השיקולים הסביבתיים שהיא מתווה. לאחר מאבק משפטי ממושך שהסתיים בפסק דין של בג"ץ, שקיבל את עתירת אדם טבע ודין, נמנעה הלאמת כספי הקרן לשיקום מחצבות בסך של למעלה מ-300 מיליון שקלים והבטחת שיקומן של מאות מחצבות עזובות בכספים אלה. העמותה בראשותה פרסמה את "מדד אט"ד 25", דירוג 25 החברות הגדולות בבורסה לפי טיב הדיווח שלהן בנושא הסביבתי. איסר איציק ייצגה את אדם טבע ודין בדיונים משפטיים נגד חיפה כימיקלים בהקשר לזיהומי שפכיה לנחל קישון. בעקבות לחץ העמותה החליט איגוד ערים דן לוותר על הקמת המתקן לשריפת בוצת השפד"ן ובמקומה לקדם את החלופה החקלאית, בעלות של כ-300 מיליון שקל. בנוסף, פעלה לשקיפות המידע הסביבתי והובילה את פרסומו של דוח עשור לחוק חופש המידע שהוצג בכנסת. במהלך כהונתה מספר חברי העמותה גדל לכ-4,500, היקף הפעילות המשפטית הוכפל והצוות המקצועי בעמותה גדל והגיע ל-35 איש, בהם משפטנים, עורכי דין ומדענים.
בשנים 2006 – 2009 כיהנה ציפי איסר איציק כדירקטורית ויו"ר דירקטוריון (בפועל) בחברה הממשלתית פארק אריאל שרון בע"מ (חירייה); בשנים 2012- 2016 הייתה חוקרת (רגולציה סביבתית) במרכז חזן לצדק חברתי, מכון ון ליר בירושלים ונמנתה על צוות שחקר את התפתחות הרגולציה בישראל. החל מ-2010 עד היום היא ראש המרכז להגנת הסביבה ומרצה בקורסים לרגולציה סביבתית במכללה האקדמית נתניה. בשנים 2011–2017 הייתה מרצה בחוג ללימודי סביבה, המכללה האקדמית תל-חי, בה זכתה בפרס על מצוינות בהוראה. משנת 2008 ועד היום היא מרצה בחוג למדעי בריאות הסביבה, המכללה האקדמית הדסה ירושלים.
בשנים 2010–2016 עשתה דוקטורט במשפטים באוניברסיטת בר-אילן; נושא המחקר: "תחרות בשוק והגנת הסביבה : קונפליקט בלתי נמנע?" במסגרת מלגת הצטיינות מטעם נשיא האוניברסיטה. החל מ-2015 ועד היום היא שותפה ומנהלת תחום סביבה, קלינטק ואנרגיה נקייה במשרד עורכי הדין ליפא מאיר ושות'. החל מיוני 2016 ועד היום (2021) חברת ועד מנהל באגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה. היא ממייסדות ובשנים 2011–2018 הייתה חברת הוועד מנהל של פורום דבורה-נשים במדיניות חוץ וביטחון לאומי (בעבר השלוחה הישראלית של הארגון הבינלאומי The Institute for Inclusive Security) למען קידומן של נשים בתהליכי קבלת החלטות.
ב-2007 בחר בה המגזין ליידי גלובס לאחת מ"50 הנשים המשפיעות". והיא קיבלה את אות "נשים עושות שינוי" מטעם העיתון TheMarker; ב-2008 נכללה ברשימת פורבס ישראל של 300 הצעירים המבטיחים. ב-2009 גלובס בחר בה כאחת הלוחמות הירוקות המובילות בישראל. ב-2010 קיבלה את אות "אביר איכות השלטון" בקטגוריית חינוך וחברה מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל. מדריך הדירוג הבינלאומי IFLR כלל אותה ברשימת עורכות הדין הטובות ביותר באירופה לשנת 2019 (LMG Europe Women in Business Awards) בקטגוריה דיני איכות הסביבה (היחידה מישראל).
בשנים 2010–2018 התראיינה והייתה חברת פאנל מדי שבוע-שבועיים בתוכנית "עושים סדר" בטלוויזיה החינוכית הישראלית, בהנחיית בן כספית וגל גבאי. מאז 2019 היא חברת פאנל בתוכנית "סוגרים חשבון" בהנחיית סטלה קורין ליבר ודניאל בן סימון בערוץ HOT.
משה חיים מבגדאד
הרב משה חיים מבגדאד (ה'תקי"ב, 1752 - ח סיוון ה'תקצ"ו, 11 ביוני 1836) היה פוסק ודרשן ממנהיגי הקהילה היהודית בעיראק בשלהי המאה ה-18 וראשית המאה ה-19. שימש ברבנות בערים בצרה ובגדאד. נכדו הוא רבי יוסף חיים בעל ה"בן איש חי".
טאי (צ'טבוט)
טאי (באנגלית: Tay) היה צ'אטבוט של בינה מלאכותית ששוחרר במקור על ידי מיקרוסופט באמצעות טוויטר ב-23 במרץ 2016; הבוט היה שנוי במחלוקת לאחר שהחל לפרסם ציוצים פוגעניים דרך חשבון הטוויטר שלו. דבר שגרם למיקרוסופט לסגור את השירות רק 16 שעות לאחר השקתו. לפי מיקרוסופט, הדבר נגרם על ידי טרולים ש"תקפו" את השירות כשהבוט ענה על סמך האינטראקציות שלו עם אנשים בטוויטר. שירות זה הוחלף בצ'אטבוט זו.
משה חיים מבגדאד
ביוגרפיה
בשנת ה'תקמ"ז הוא מונה לרב העיר בגדאד ואב בית הדין שלה. הוא שימש בתפקיד רב העיר כמעט חמשים שנה עד לפטירתו באסרו חג שבועות של שנת ה'תקצ"ו. משנת ה'תק"ע, הוא לא היה יכול עוד לבוא כל יום לבית הדין, בגלל זקנותו וצורכי הציבור הרבים, ולכן מינה את תלמידו רבי ראובן בן רבי דוד נאווי, להחליפו בתפקידו כאב בית דין ברוב ימות השבוע, חוץ מיום חמישי שבו רבי משה חיים המשיך להגיע לבית הדין.
רבי משה חיים היה דרשן מומחה. כל יום לאחר תפילת שחרית היה מעביר שיעור על הספרים שולחן ערוך ועין יעקב. כמו כן, בכל שבת היה דורש על פרשת השבוע למתפללי בית הכנסת צאלת אל-זגירי בו נהג להתפלל. אולם עיקר פרסומו כדרשן בא לו מדרשותיו בשלוש השבתות החשובות בשנה- שבת שובה, שבת זכור ושבת הגדול. בשבתות אלה היה רבי משה חיים הדרשן היחיד בבגדאד כולה. כל הדרשנים של בתי הכנסת האחרים לא דרשו כלל, וכל יהודי בגדאד היו מתכנסים לבית הכנסת "צאלת אל-כבירי" לשמוע את דרשתו של רבי משה חיים. את החזקה להיות הדרשן היחיד בשבתות שובה, זכור והגדול הוריש רבי משה חיים לבנו רבי אליהו בן משה חיים. צאצאיו החזיקו בתפקיד זה במשך כ-135 שנה, עד עזיבתו של רבי דוד חיים את עיראק.
טאי (צ'טבוט)
גרסה ראשונית
Tay שוחרר בטוויטר ב-23 במרץ 2016, תחת השם TayTweets ותחת התיוג @TayandYou. הוא התחיל להשיב למשתמשי טוויטר אחרים, והצליח גם לצייץ תמונות שסופקו לו בצורה של ממים אינטרנטיים.
משה חיים מבגדאד
ביוגרפיה
יהודי בגדאד העריצו את רבם וכינו אותו "אל חכם" (כלומר "החכם" בה"א הידיעה) וגם צאצאיו כונו בפי ההמון בשם "בית אל חכם" (כלומר "משפחתו של החכם"). בשנת ה'תקמ"ט כשביקר רבי משה חיים בקבר יחזקאל הנביא שבכפר אל כיפל, שלח אליו חברו המשורר רבי ניסים בן רבי צאלח מצליח שיר שחיבר לכבודו.
טאי (צ'טבוט)
גרסה ראשונית
חלק ממשתמשי טוויטר החלו לצייץ ביטויים לא תקינים מבחינה פוליטית, ולימדו אותו מסרים מעוררי מחלוקת הסובבים סביב נושאים נפוצים באינטרנט, כמו " רדפילינג " ו"גיימרגייט ". כתוצאה מכך, החל הרובוט לשחרר הודעות גזעניות וטעונות מיניות בתגובה למשתמשי טוויטר אחרים.
חוקר הבינה המלאכותית, רומן ימפולסקי, העיר שההתנהגות הלא נכונה של טאי מובנת מכיוון שהיא מחקה את ההתנהגות הפוגענית במכוון של משתמשי טוויטר אחרים, ומיקרוסופט לא נתנה לבוט הבנה מה היא התנהגות בלתי הולמת. הוא השווה את הנושא ל- ווטסון של IBM, שהחלה להשתמש בניבולי פה לאחר קריאת ערכים מהאתר Urban Dictionary.
משה חיים מבגדאד
ביוגרפיה
בנוסף לתשובותיו ודרשותיו שנדפסו, אצל תלמידיו ותלמידי תלמידיו נשארו דרשות חידושים ופסקים שלא נדפסו והם הביאו אותם בתוך ספריהם. חידושים בשמו וחלקים מדרשותיו הובאו בספרים "נאוה תהילה" ו"שמן הטוב" שכתב תלמידו רבי יעקב בר יוסף הרופא. וכן חלק מפסקיו מובאים גם בספר השו"ת "זבחי צדק" שכתב רבי עבדאללה סומך שהיה תלמיד תלמידו רבי יעקב בר יוסף הרופא.
תקנותיו
בתור רבה של בגדאד הנהיג רבי משה חיים כמה וכמה תקנות ומנהגים שנשארו בקרב בני הקהילה היהודית בעיראק עד לעלייתם ארצה. נציין כאן כמה מתקנותיו ופעולותיו המשמעותיות.
טאי (צ'טבוט)
גרסה ראשונית
רבים מהציוצים המעליבים של טאי היו ניצול פשוט של יכולת ה"לחזור אחריי" של הצ'אטבוט. עם זאת, לא כל התגובות הפוגעניות כללו את יכולת ה"חזור אחרי". למשל, טאי השיב לשאלה בנושא "האם השואה קרתה?" עם התשובה "זה הומצא ".
עצירת השירות
עד מהרה החלה מיקרוסופט למחוק את הציוצים המעליבים של טאי. אבי אולהייזר מ"וושינגטון פוסט" העלה תיאוריה שצוות המחקר של טאי, כולל צוות העורכים, החל להשפיע או לערוך את הציוצים של טאי בשלב מסוים באותו יום, והצביע על דוגמאות לתשובות כמעט זהות של טאי
משה חיים מבגדאד
תקנותיו
רבי משה חיים הורה ליהודי בגדאד לקבל עליהם את פסקיו של החיד"א. כמו כן, רבי משה חיים קבע שיש לפסוק בדך כלל כמו השולחן ערוך, אלא אם המנהג הוא כמו פוסקים אחרים שאז עושים כמו המנהג או כשיש פוסק שמחמיר נגד השולחן ערוך בהלכות גיטין וקידושין החמורות שאז מחמירים כמותו.
טאי (צ'טבוט)
עצירת השירות
תוך 16 שעות משחרורו ולאחר שטאי צייץ יותר מ-96,000 פעמים, השעתה מיקרוסופט את חשבון הטוויטר לצורך התאמות, ואמרה שהוא סבל מ"מתקפה מתואמת של תת-קבוצה של אנשים" ש"ניצל פגיעות בטאי."
כתבים כינו את טאי "אסון יחסי ציבור" של מיקרוסופט, והציעו לחברה "לתייג את המחדל כניסוי בעל כוונות טובות שהשתבש, ולהצית ויכוח על השנאה והפוגענות של משתמשי טוויטר".
משה חיים מבגדאד
תקנותיו
במשך שנים רבות לא היה ליהודי בגדאד את הידע הטכני הדרוש כדי לייצר תפילין מרובעות לחלוטין כפי שההלכה דורשת ובלית ברירה נאלצו להסתפק בתפילין לא מרובעות. בזמן כהונתו של רבי משה חיים הגיע לבגדד יהודי בשם רבי יהודה אשכנזי, שנולד באחת מערי האשכנזים באירופה ונדד משם לכמה מדינות ובסוף התיישב בדמשק ולאחר כמה שנים היגר לבגדאד ונשא בה אישה מבנות הקהילה. רבי יהודה אשכנזי ידע כיצד ליצר תפילין מרובעות, אבל לא כל בני העיר מיהרו לקנות ממנו תפילין וחלקם העדיפו להישאר עם התפילין הקודמות שלהם. כשראה רבי משה חיים את המצב הוא הכריז שכל התפילין בבגדאד פסולות ואסור לברך עליהם וכך גרם לכולם לא להתעצל ולקנות תפילין מרובעות כפי ההלכה.
טאי (צ'טבוט)
עצירת השירות
ב-25 במרץ, מיקרוסופט אישרה שטאי הוצא משימוש. מיקרוסופט פרסמה התנצלות בבלוג הרשמי שלה על הציוצים השנויים במחלוקת שפרסם טאי. מיקרוסופט "הצטערה עמוקות על הציוצים הפוגעניים והפוגעניים של טאי", ואמרה שתחזיר את השירות רק לאחר שיהיו בטוחים שיוכלו לחזות טוב יותר כוונת זדון שמתנגשת עם העקרונות והערכים שלנו".
משה חיים מבגדאד
תקנותיו
עד זמנו נהגו שהשוחטים בבגדאד מקבלים חלק מהבהמות הכשרות שנשחטו על ידם, ונוצר חשש שהשוחטים ירמו ויטענו על בהמות טרפות שהם כשרות כדי לקבל חלק בבהמה. בשל חשש זה, תיקן רבי משה חיים שהשוחטים לא יקבלו חלק מהבהמה שהם שוחטים ובמקום זאת הם יקבלו משכורת קבועה מקופת הקהילה לפי כמות הבהמות שנשחטו ולא לפי כמות הבהמות הכשרות, וכך לא היה לשוחטים אינטרס לטעון שהבהמה ששחטו היא כשירה כי הם בכל מקרה מקבלים משכורת על שחיטתם.
טאי (צ'טבוט)
שחרור שני
ב-30 במרץ 2016, מיקרוסופט הוציאה בטעות מחדש את הבוט בטוויטר תוך כדי בדיקתו. בהיותו מסוגל לצייץ שוב, טאי פרסם כמה ציוצים הקשורים לסמים, כולל "אני מעשן סמים בפני המשטרה" ו"פאף פאף פאס?"
משה חיים מבגדאד
קשריו עם חכמים מארצות אחרות
לרבי משה חיים היו קשרים גם עם חכמים מחוץ לעיראק, בעיקר בחלב ובארץ ישראל.
טאי (צ'טבוט)
שחרור שני
עם זאת, החשבון נתקע במהרה בלולאה חוזרת של ציוץ "אתה מהיר מדי, בבקשה תנוח", מספר פעמים בשנייה. מכיוון שהציוצים האלה הזכירו את שם המשתמש שלו בתהליך, הם הופיעו בעדכונים של 200,000+ עוקבים בטוויטר, וגרמו למטרד לחלקם. הבוט הוצא משירות שוב, וחשבון הטוויטר של טאי הפך לפרטי.
משה חיים מבגדאד
קשריו עם חכמים מארצות אחרות
רבי יהודה בורלא מגדולי רבני ירושלים, כתב בשנת ה'תק"ס הסכמה לפסק שפרסם רבי משה חיים. בדבריו הוא כותב.
טאי (צ'טבוט)
שחרור שני
שעות ספורות לאחר התקרית, מפתחי תוכנה של מיקרוסופט הכריזו על חזון של "שיחה כפלטפורמה" באמצעות בוטים ותוכנות שונות. מיקרוסופט הצהירה שהם מתכוונים להוציא מחדש את טאי "ברגע שזה יוכל להפוך את הבוט לבטוח".
משה חיים מבגדאד
קשריו עם חכמים מארצות אחרות
רבי אליהו שמאע הלוי, רבה של העיר חלב, חיזק פסק שכתב רבי משה חיים נגד חכם שהתיר לאישה שבעלה נפטר ללא ילדים להינשא ללא חליצה.
טאי (צ'טבוט)
סגירת טאי והחלפתו
בדצמבר 2016, מיקרוסופט פרסמה את היורש של טאי, צ'אטבוט בשם "זו". סאטיה נאדלה, מנכ"לית מיקרוסופט, אמרה כי לטאי "הייתה השפעה רבה על האופן שבו מיקרוסופט ניגשת לבינה מלאכותית", ולימדה את החברה את החשיבות של לקיחת אחריות.
משה חיים מבגדאד
קשריו עם חכמים מארצות אחרות
בשנת ה'תקס"ו נוצר סכסוך בין שני שותפים יהודים שאחד גר בבגדאד ואחד גר בהודו, ורבי משה חיים הכריע לטובת אחד מהם. לאחר כשלושים שנה פנו יורשיהם של שני הצדדים לרבה של חלב, רבי אברהם ענתיבי ובקשו לדון חזרה בנושא אך הוא סירב וכתב שרבי משה חיים הוא.
טאי (צ'טבוט)
סגירת טאי והחלפתו
ביולי 2019, דיאנה קלי, מנהלת תחום אבטחת הסייבר של מיקרוסופט, דיברה על האופן שבו החברה עקבה אחר הכשלים של טאי: "הלמידה מטאי הייתה חלק חשוב באמת מהרחבת בסיס הידע של הצוות הזה, כי עכשיו הם גם מקבלים את הגיוון שלהם באמצעות למידה".
משה חיים מבגדאד
קשריו עם חכמים מארצות אחרות
בשנת ה'תקצ"א כתב רבי משה חיים הסכמה לספר פאת השולחן שחיבר רבי ישראל משקלוב, תלמידו של הגר"א שעלה לארץ והיה ממנהיגי קהילת הפרושים בצפת. כהקדמה וכותרת להסכמתו של רבי משה חיים כתב רבי ישראל משקלוב-
דוגמה לקשריו של רבי משה חיים עם חכמי ארצות אחרות ניתן למצוא בדיון ההלכתי שהתנהל בקשר להתרת עגונתו וירושת ממונו של יהודי בשם יעקב הירש הכהן.
יעקב הירש הכהן היה יהודי שנולד בעיר קרמניץ שבגליציה ונאלץ לברוח מארצו והתגלגל למצרים ומשם נסע יחד עם יהודי בשם יחיאל מיכל לבנגל שבהודו, ולאחר זמן הגיעו מכתבים לגליציה שנכתב בהם שיהודי בשם יעקב מת בעיר בנגל. יחיאל מיכל העיד שהיהודי בשם יעקב שנסע אתו ממצרים לבנגל הוא יעקב הירש הכהן מקרמניץ, ויהודי אחר בשם אברהם גריבלי העיד שיעקב שמת בבנגל הוא אותו יעקב שהגיע עם יחיאל מיכל ממצריים לבנגל. על בסיס עדויות אלה פסק רבי אפרים זלמן מרגליות להתיר לאשתו של יעקב הירש הכהן מקרמניץ להינשא בשנית.
לאחר זמן, הגיעה שמועה לאשתו ובניו של יעקב הירש הכהן שבדרכו ממצריים להודו השאיר יעקב את מעותיו אצל גוי אחד בבבל והוא מת בהודו לפני שהספיק לחזור לבבל ולקחת את מעותיו. בעקבות שמועה זו מינו האישה והילדים אדם שיטפל בעבורם בנכסיו של יעקב בבבל וישלח להם את כספם. כשהגיע השליח לבבל, לא נתן לו רבי משה חיים לקחת את הממון בטענה שהיהודי בשם יעקב שהפקיד את הממון אצל הגוי, מת בעיר חסכה שבעיראק ולא בבנגל שבהודו, ואם כך המפקיד הוא לא יעקב הירש הכהן מקרמניץ אלא אדם אחר ולכן אין לשליחה של משפחת יעקב הירש הכהן שום זכות בנכסים שהופקדו אצל אותו גוי בבבל. הראשון לציון רבי חיים אברהם גאגין נשאל האם טענתו של רבי משה חיים מועילה למנוע מקרוביו של יעקב הירש הכהן את השימוש בממון שהופקד אצל הגוי בבבל. רבי חיים אברהם גאגין פסק שאף על פי שכדי להתיר את אשת יעקב הירש מעגינותה הספיק עד אחד, אבל לעניין הממון רבי משה חיים צודק שייתכן שיש שני אנשים באותו שם. לכן, אין לקרוביו של יעקב הירש הכהן שום זכות בממון עד שיביאו שניים העדים לכך שהממון המופקד אצל הגוי בבבל הופקד דווקא על ידי יעקב הירש הכהן מקרמניץ ולא על ידי אדם אחר בעל שם דומה.
משפחתו
לרבי משה חיים ומרים נולדו שלושה בנים ובת- ראובן, רבי עבדאללה, רבי אליהו ורחל. רבי עבדאללה היגר לדמשק ומשם עלה לירושלים והקים שם ישיבה בשם כנסת יחזקאל ועמד בראשה עד פטירתו בשנת ה'תרכ"ה. בנו הצעיר רבי אליהו המשיך אותו בהנהגת הקהילה בבגדד עד פטירתו בשנת ה'תרי"ט. ביתו רחל נשאה לגביר יחזקאל יהודה ונפטרה בצעירותה בשנת ה'תקפ"ד כשהיא משאירה שלושה יתומים, שגודלו על ידי סבם רבי משה חיים.
צאצאו המפורסם ביותר הוא רבי יוסף חיים, (המכונה גם "הבן איש חי" על שם ספרו העיקרי), שהיה נכדו של רבי משה חיים (בנו של הבן הצעיר רבי אליהו). רבי יוסף חיים המשיך את סבו ואביו כדרשן וכמנהיגם של יהודי עיראק וספריו ופסקיו התקבלו בקרב חלק נכבד מקהילות הספרדים ועדות המזרח. רבי יוסף חיים נפטר בשנת ה'תרס"ט ובנו רבי יעקב חיים המשיך אותו בתפקיד הדרשן עד פטירתו בשנת ה'תרפ"א. האחרון מצאצאי רבי משה חיים ששימש במשרת הדרשנות הוא בן נינו רבי דוד בן יעקב חיים ששימש כדרשן במשך כחמישים שנה, מפטירת אביו ועד עזיבתו את עיראק בשנת ה'תשל"ב.
נכד אחר, רבי שלמה יחזקאל יהודה (בן ביתו רחל) עלה לארץ בשנת ה'תרט"ז ועמד בה בראש ישיבת "חסד אל". ביתו שרח נישאה ליהושע ילין. בנם של שרח ויהושע היה המחנך, הבלשן והפעיל הציוני דוד ילין, ממנהיגי היישוב, וממחדשי השפה העברית. בן נוסף של רבי שלמה היה רבי בנימין שהמשיך אותו בראשות ישיבת חסד אל. בניו של רבי בנימין היו הפרופסורים אברהם שלום יחזקאל יהודה ויצחק יחזקאל יהודה.
ברייק
במוזיקה, ברייק (Break) מתאר מצב שבו המוזיקה לוקחת הפסקה, נחלשת ואז מתעצמת מחדש במכה אחת. ברוב השירים הברייק מתקיים בין אזורי השני שלישים לשלושה רבעים מאורכם.
התמוטטות
ההתמוטטות בדרך כלל מתרחשת בהדרגתיות, ההתמוטטות "ממוטטת" את הארגון של השיר, מה שעוזר ליצור ניגוד מוחלט בין הסגנון שניגנה הלהקה לפני ההתמוטטות לסגנון שאחריה, מה שבדרך כלל בא לפני השיא המוזיקלי בשיר. ההתמוטטות שונה מן השבירה, בכך שבשבירה המוזיקה נחלשת אך עדיין שומרת על הסגנון, בעוד שההתמוטטות בעצם מחליפה את הסגנון, ונמצאת בעיקר בשילוב בין ז'אנרים.
פאנק/מטאל
התמוטטות בפאנק ובמטאל מתחילה כאשר הלהקה מנגנת לאט יותר באמצע השיר, ונותנת תחושה של קצב איטי יותר. אלמנט זה נמצא בשימוש אצל להקות אשר נמנעות מסדר השירים המסורתי בית-פזמון-בית. הקהל בסגנונות אלה מגיב בדרך כלל להתמוטטויות בעזרת ריקודים אלימים כגון "הארדקור דאנסינג (hardcore dancing)" ופוגו.
צדק שווה תחת החוק
צדק שווה תחת החוק (באנגלית: Equal justice under law) הוא ביטוי שחקוק בכניסה לבניין בית המשפט העליון של ארצות הברית בעיר וושינגטון הבירה. ככל הנראה הביטוי נכתב לראשונה בשנת 1932 על ידי חברת האדריכלות בראשותו של קאס גילברט שעיצבה את הבניין. נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית צ'ארלס אוונס יוז וועדת בניין בית המשפט העליון שיוז עמד בראשה, אישרו את חקיקת הביטוי על הבניין.
לפי אחת ההשערות הנפוצות, המילים "צדק שווה תחת החוק" הם פרפרזה של ביטוי מוקדם יותר שנטבע על ידי מלוויל פולר, נשיא בית המשפט בין השנים 1888 ל-1910. בעת שמיעת התיק "קלדוול נגד טקסס" ב-1891, כתב פולר על התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית כך:
המשפט השלם לא התאים לגמלון או לארכיטרב של הבניין, עובדה שמסבירה (אם ההשערה בדבר מקור המשפט אכן נכונה) למה האדריכלים קיצרו אותו. שנים מספר לאחר שפולר כתב מילים אלה, החליט בית המשפט העליון של ארצות שהתיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית, ובמיוחד הזכות להליך הוגן, כן מגבילים את סמכותן של המדינה בטיפול בפשיעה.
מאגר גלעד
טעות בתכנון הביאה ליצירת בריכה ממערב למאגר. מי בריכה זו ניזונים ממי נחל רז.
צמחייה
באזור הבריכה הגדולה צומחים עצי אלון תבור וצמחיית גדות סבוכה כקנה מצוי, סוף, דרדרים, רקפות, כלניות והרדופים.
ברגן
ברגן (בנורווגית: Bergen) היא עיר הנמל השנייה בגודלה בנורווגיה, והיא בירת מחוז וסטלן. נכון ל-2019 אוכלוסייתה נאמדת ב-257,087 תושבים.
גאוגרפיה
ברגן שוכנת על שפת האוקיינוס האטלנטי הצפוני ומוקפת שבעה הרים, כשהגבוה ביניהם הוא הר אולריקן (Ulriken) המתנשא לגובה 642 מ' מעל פני הים. והיא ידועה גם כעיר הגשומה ביותר בעולם עם כ-235 ימי גשם בשנה.
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1070 על ידי אולף השלישי, מלך נורווגיה. במהלך המאה ה-13 הייתה לבירתה של נורווגיה. עם השנים הפכה לאחת מערי הנמל המרכזיות של ברית ערי הנזה, אשר שלטה בנתיבי הסחר של צפון אירופה בתקופת ימי הביניים המאוחרים.
עם בניה המפורסמים של העיר נמנה המלחין אדוורד גריג, מלחין היצירה "פר גינט". פסלו ניצב במרכז העיר, סמוך לבניין התיאטרון העירוני.
אתרי תיירות
ברגן היא מאתרי התיירות הפופולריים בנורווגיה וכוללת מגוון של רחובות ציוריים, נופי טבע מרשימים, וחיי תרבות מגוונים. האתרים הבולטים בעיר כוללים את:
העיר משמשת כנקודת מוצא לטיולים בפיורדים של נורווגיה, וכצומת ימי סואן. בין היתר, לשירות הספינות הורטיגרוטן, המעבירות נוסעים, דואר ומטען לאורך קו החוף הנורווגי הארוך והמשונן מברגן ועד לנמל הקטן של קירקנס (Kirkenes) שבצפון, ליד הגבול הרוסי.
מגפת הקורונה בארמניה
מגפת הקורונה, בה חלו רבים במחלת נגיף הקורונה בארמניה, התפשטה אל המדינה בתחילת מרץ 2020.
רקע
ב-12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי נגיף הקורונה החדש הוא הגורם למחלת נשימה בקרב אנשים בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין, אשר דווח בפני ארגון הבריאות העולמי ב-31 בדצמבר 2019.
יחס ההרוגים במקרה של מגפת הקורונה היה נמוך בהרבה ממגפת ה-SARS שהתפרצה בשנת 2003 בסין, אך ההדבקה מאדם לאדם היא גדולה ומשמעותית המשפיע בצורה מכרעת על מספר מקרי מוות באופן משמעותי.
התפשטות המגפה
ב-1 במרץ הודיעה ארמניה על מקרה ראשון של הדבקה בנגיף הקורונה בשטחה. מדובר בגבר בן 29 אשר חזר למדינה לאחר ביקור באיראן. הגבר אובחן חיובי לנגיף הקורונה לאחר שחש ברע והלך לבדיקה אצל רופא.
ב-13 במרץ הודיע ראש ממשלת ארמניה, ניקול פשיניאן על סגירת כל בתי הספר ברחבי המדינה עד 23 במרץ.
ב-16 במרץ הכריזה ממשלת ארמניה על מצב חירום לאומי שנמשך עד 14 באפריל כדי למנוע התפשטות נגיף הקורונה. אמצעי החירום כללו סגירת כל מוסדות החינוך, סגירת הגבולות עם גאורגיה ואיראן, איסור התכנסויות עם למעלה מ-20 איש ודחיית משאל העם החוקתי הארמני של שנת 2020.
ב-25 במרץ הודיעה ממשלת ארמניה על סגר כללי בפריסה ארצית למשך שבעה ימים עקב התפרצות נגיף הקורונה. כל העסקים שאינם חיוניים נסגרו. האזרחים נקראו להישאר בבתיהם ולצאת רק במקרים חיוניים ביותר. מי שיוצא החוצה חייב להיות בעל דרכון וטופס מילוי מיוחד שמציין מטרת היציאה, זמן היציאה וזמן החזרה הצפוי.
ב-26 במרץ הודיעה ארמניה על מקרה מוות ראשון בשטחה כתוצאה מהידבקות בנגיף הקורונה. הקורבן, הוא גבר בן 72 אשר סבל ממחלות רקע קודומות.
ב-3 באפריל דווח כי הבנק העולמי יעניק חבילת סיוע כלכלי לארמניה בסך 3 מיליון דולר כדי לתת מענה לצרכים הדחופים של המדינה לציוד ואספקה הדרושים לטיפול נמרץ של אנשים עם נגיף הקורונה.
ב-7 באפריל הודיעה ארמניה כי היא אוסרת על כניסת כלל האזרחים הזרים לשטחה עקב התפרצות נגיף הקורונה.
ב-9 באפריל דווח כי האיחוד האירופי צפוי להעניק לארמניה חבילת סיוע כלכלי בסך 92 מיליון אירו כדי לסייע להתמודד עם התפשטות נגיף הקורונה.
ב - 14 במאי, מצב החירום של המדינה הוארך עד 13 ביוני. עם זאת, גני ילדים, מרכזי קניות וחדרי כושר נפתחו מחדש והתחבורה הציבורית התחדשה החל מה 18 במאי.
ב-1 ביוני, ראש ממשלת ארמניה ניקול פשיניאן ומשפחתו אובחנו כחולה בקורונה. ב-30 במאי נרשמה בארמניה העלייה היומית הגדולה ביותר במספר החולים – 460, אך פשיניאן הדגיש כי הוא אינו שוקל להטיל סגר על המדינה, אלא הממשלה תמשיך לעודד שמירה על ריחוק חברתי והיגיינה מוגברת, זאת בהתאם להמלצות רשויות הבריאות. מספר החולים הכולל בארמניה עמד עד כה על מעל 9,000 ו-131 מתים.
במהלך חודש ספטמבר החלה התפרצות מחודשת, ומספר החולים עלה למאות ביום, מספר גבוה יחסית לאוכלוסייה הקטנה של ארמניה, 2.9 מיליון תושבים. עליית מדרגה נוספת נרשמה בחודש אוקטובר, והמספר עלה למעל 1,000 ביום ואף מעל 2,000, ואחוז הבדיקות החיוביות מעל 30%, דבר המעיד על התפשטות רחבה בהרבה.
אבלרדו רודריגס
אבלרדו רודריגס לוחאן (בספרדית: Abelardo Rodríguez Luján, ידוע גם כ-Abelardo L. Rodríguez, נהגה: ; 12 במאי 1889 - 13 בפברואר 1967) היה פוליטיקאי מקסיקני, נשיאה הזמני של מקסיקו בשנים 1932–1934. הוא נולד למשפחה ענייה. בתחילת דרכו עבד בעבודות מזדמנות, בחנות לחומרי בניין ובמכרה נחושת. בשנת 1913 הצטרף למחוללי המהפכה המקסיקנית והחל בקריירה צבאית, הוא היה לקולונל ב-1916, ובשנות ה-20 שימש כמושל מדינת באחה קליפורניה.
בזמן כהונת הנשיא הבא הגיעה תקופה זו לקצה וקאייס הוגלה מהמדינה. בתקופת כהונתו הקצובה לא יכול היה רודריגס לבצע רפורמות של ממש ולטפל בבעיות החברתיות והכלכליות שהעסיקו את המדינה. עם זאת, הוא גיבש עם הממשלה הזמנית שבראשותו תוכנית מורכבת ורדיקלית שלשם ביצועה נדרשו שש שנים. במקביל האריכה ממשלת רודריגס את תקופת כהונתם של נשיאי מקסיקו ל-6 שנים, כדי לאפשר לנשיא הבא להוציא לפועל את התוכנית. תוכנית זו שימשה את לאסרו קארדנאס, מועמד המפלגה לנשיאות המדינה, במסע הבחירות.
למן תום כהונתו בנשיאות ב-30 בנובמבר 1934 שב רודריגס לחיים פרטיים, אך ב-1943 שב לפעילות פוליטית ונבחר כמושל סונורה. בכהונתו, שנמשכה 5 שנים, עסק בעיקר בקידום מערכת החינוך של סונורה. הוא התפטר מתפקידו באפריל 1948, משיקולי בריאות. הוא שב לעסוק בעבודתו במגזר הפרטי, עד פטירתו ב-13 בפברואר 1967 בלה חויה, סן דייגו, קליפורניה.
ביוגרפיה
אבלרדו רודריגס נולד בסן חוסה דה גואימאס, סונורה, ב-12 במאי 1889. הוריו היו ניקולאס רודריגס ופטרה לואין. הוא למד בית ספר יסודי בנוגלס, על גבול ארצות הברית–מקסיקו, בבית ספר פרטי והחל לעבוד בחברת זיקוק משאבים טבעיים. בהמשך עבר לדורנגו, שם ביצע עבודות שונות. בחיפוש אחר אפשרויות תעסוקה טובות יותר, הוא נסע לארצות הברית בשנת 1906, שם עבד כמעט שבע שנים בפעילויות שונות. הוא חזר למקסיקו בשנת 1913 ובסונורה נכנס לשירות הצבא החוקתי כלוטננט בפיקודו של הגנרל אלווארו אוברגון במסגרת המהפכה המקסיקנית. הוא השתתף בכיבוש העיר קוליאקן. עם תבוסתו של הרודן ויקטוריאנו ורטה, הועמד לראשונה בדרגת קפטן לשמירה על סונורה מטעמו של המנהיג החוקתי ונוסטיאנו קאראנסה. כשפרץ המאבק בין החוקתיים ומהפכנים שונים כגון המיליציות של פנצ'ו וייה ואמיליאנו ספאטה, רודריגס הועלה לדרגת מייג'ור וליווה את הגנרל בנג'מין היל במהלך המערכה שהובילה לכיבוש מקסיקו סיטי בידי החוקתיים ב-1914.
בשנה שלאחר מכן הוא השתתף בקרבות של סילאיה בה ניצח אוברגון את פנצ'ו וייה; הוא נפצע, מה שזיכה אותו בקידומו לדרגת לוטננט קולונל. במהלך הלחימה שהתקיימה בלאון הוא נפצע שוב אך המשיך להילחם נגד תומכי וייה בקואווילה ובסונורה. בשנת 1920 הצטרף להפיכה שהפילה את קאראנסה והעלתה את אוברגון לשלטון, וב-21 במאי אותה שנה הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. כשאדולפו דה לה ורטה מונה לנשיא זמני במות קאראנסה, אסטבן קורטס מרד נגדו, ועל כך נשלח רודריגס להפיל את המרידה.
לאחר שהפיל מרד נוסף בסונורה, רודריגס מונה ב-16 באוקטובר 1923 למפקד הצבאי של שטח באחה קליפורניה הצפונית וב-2 בנובמבר שלאחר מכן הוא קיבל את תפקיד המושל שלה, תפקיד אותו מילא עד 1929. במהלך 1928 הועלה לדרגת גנרל. בתור מושל באחה קליפורניה הצפונית הוא קידם את האיגודים המקצועיים ושילב את ועדות הפישור להתמודדות עם סכסוכי עובד ומעביד; במקביל הוא הגן על החקלאות והתעשייה וקבע שכר מינימום. בעבור שימור ההומוגניות הקהילתית, רודריגס אסר על הגירה של סינים מכיוון שהם התחרו בכוח העבודה המקסיקני וגירשו מהמדינה מעסיקים סינים שהפרו את הוראות העבודה הפרוטקציונליות שלהם. הוא הראה העדפה לקביעת בעלות פרטית על הקרקע, קהילתית או לא קהילתית. הוא קידם את החינוך הציבורי. רודריגס גם ניסה לקדם בניית מטוסים ולימודי אווירונאוטיקה. מבחינת העבודות הציבוריות, הוא בנה כבישים ותעלות השקיה. איכויותיו כמנהל טוב אפשרו לו לנקות את כספי השטח ולא לפנות עוד לסבסוד הפדרלי שהסתכם בשנה כמעט בכמיליון פסו מקסיקני. הוא היה קשור גם לעסקי ההימורים מכיוון שהיה בבעלותה של הקרקע שעליה היה מסלול המרוצים "אגואה קליאנטה דה טיג'ואנה".
רודריגס הוזמן על ידי הגנרל פלוטארקו אליאס קאייס ללמוד טכניקות תעשייה ותעופה חדשות, ולכן ב-23 בדצמבר 1929 התפטר מתפקיד המושל עבור טיול בן שבעה חודשים למדינות אירופה השונות כדי לראות ממקור ראשון את ההתקדמות הטכנולוגית בנושא באזורים אלה. עם שובו למקסיקו מינה אותו הגנרל פלוטארקו אליאס קאייס, שהיה שר המלחמה והחיל הים, כממונה על אותו משרד בבחינה מבצעית. קאייס היה מעין מנהיג עליון ושמר על סמכות לא סדירה מעל הנשיא פסקואל אורטיס רוביו. ב-21 בינואר 1932 הוא מונה למזכיר התעשייה, המסחר והעבודה. במהלך כהונתו הוא התאמץ למתן את דרישות העובדים: הוא היה נגד ברית איגודי האלקטרונאים שדרשה תשלום נוסף של עודף השעה של משמרות מעורבות ולילה; היא צמצמה את מספר ימי העבודה שאינם מוסכמים בחוזה הקיבוצי של איגוד החשמלאים המקסיקני וקיננה את תנועת העבודה בהשראה קומוניסטית לאימוץ "רעיונות אקזוטיים." מאוחר יותר, ב-1 באוגוסט 1932, הוא מונה לשר המלחמה והחיל הים, במקום הגנרל קאייס.
כשהנשיא פסקואל אורטיס רוביו התפטר מתפקידו, בהחלטה של פה אחד בקונגרס, מונה אבלרדו רודריגס לנשיא מקסיקו החדש ב-3 בספטמבר 1932 לקדנציה הנשיאותית שהסתיימה ב-30 בנובמבר 1934. בשל קשריו ההדוקים עם הגנרל פלוטארקו אליאס קאייס, השפעתו של האחרון בממשלת רודריגס הייתה ניכרת. כשאבלרדו רודריגס נכנס לתפקיד הנשיאות, השפעות השפל הכלכלי הגדול הגיעו לשיאן במקסיקו, ואפילו עובדים מקסיקניים רבים החיים בארצות הברית חזרו ארצה לאחר שגורשו באבטלה. באופן פנימי, הכלכלה הייתה במיתון והמטבע איבד משמעותית את כוח הקנייה שלו; הבעיות החברתיות נעשו חריפות יותר, אי שביעות הרצון העממית גברה והתנועות העממיות הקשיחו את עמדותיהם. בנוסף, לאחר המרד הצבאי האחרון, הבחירות הקודמות והאלימות והסכסוכים בין פלגי הממשלה שהובילו להתפטרותו של אורטיס רוביו, הייתה המדינה מפולגת עמוקות. בנוסף על כך, המשיכו מרידות על רקע דתי בחליסקו וטבסקו.
בנוגע לסכסוך עם הכנסייה הקתולית, שנמשך עקב הסדרת חוקי דיכוי נגד הכנסייה במדינות בתוך מקסיקו, נאלץ הנשיא אבלרדו רודריגס להתמודד עם התמיכה שקיבלה הכנסייה הקתולית במקסיקו מצידו של האפיפיור פיוס האחד עשר. בענייני חקלאות, רודריגס הוסיף תיקון בחוקה, הקים את משרד החקלאות, הוציא לאור את חוק האשראי החקלאי ופרסם את הקוד החקלאי הראשון ב-22 במרץ 1934. הוא התחיל מחדש את החלוקה החקלאית ואיפשר התארגנות של איגודי החקלאים המקסיקנים בקנה מידה לאומי, כל עוד היה זה בראשותו. כדי להתמודד עם הדרישה העממית להגדלת האוטונומיה לעובדים, ממשלת רודריגס נקטה בדיכוי בחודשיה הראשונים. במקביל, היא יצרה את מחלקת העבודה האוטונומית שקלטה את מועצות הפיוס והבוררות הפדרליות, להסדרת סכסוכים בין עובד למעביד. כמו כן, הוא קידם את ארגון תנועת העבודה באיגודים ובמרכזים, כמו איחוד מסילות הברזל וקונפדרציית העובדים והאיכרים הכלליים במקסיקו, אך הוא התנגד להשתתפות מנהיגים ואיגודי עובדים בפוליטיקה של המדינה. יתר על כן, הוא הוציא את חוק שירות המדינה, שהגן על עובדי הממשלה והבטיח את יציבות תפקידם; והבטיח הקמת ביטוח לאומי לעובדים.
כדי לעורר את הכלכלה, בהשפעתו של הגנרל קאייס, שר האוצר בממשלת רודריגס, הנשיא ריכז את כספי הציבור הלאומיים במזכירות זו; הקים את האוצר הלאומי, עם הון של 50 מיליון פזס, מתוכם 20 נתרמו במקור על ידי הממשלה; חיזק את סמכות הארגון הממלכתי לזיקוק וייצור של נפט עקב סירובן של חברות נפט זרות להמשיך בניצולו ובחקירתו של הנפט וקבע את הרחבת גבולות החוף שנחשבים לרכוש ציבורי ב-50 ק"מ. רודריגס גם הקים את בנק הלאומי למשכנתאות עירוניות ועבודות ציבוריות ואת המועצות הפדרליות לשיפור איכות המוצרים בפסי היצור של התעשיות השונות. רודריגס גם קידם את הקמתה של חברת התעופה הלאומית.
במדיניות החוץ הוא ניהל משא ומתן לתשלום החוב הזר. רודריגס גם הכריז על חוק שירות החוץ. למרות המשבר הכלכלי, רודריגס הוציא לפועל כמה תשתיות ציבוריות כמו הארמון לאמנויות והאנדרטה לזכר אלווארו אוברגון, ושוק במחוז הפדרלי, הנושא את שמו. רודריגס העביר את הנשיאות לגנרל לאסרו קארדנאס ב-1 בדצמבר 1934. לאחר סיום תפקידו כנשיא הוא ניהל והקים את הבנק המקסיקני, את הבנק המקסיקני של המערב ואת האשראי המרכזי המקסיקני, כמו גם חברות דיג ותעשייה רבות בבאחה קליפורניה הצפונית. במהלך השנים 1943–1947, כיהן בתור מושל סונורה. במהלך ניהולו ביצע עבודות חינוכיות חשובות, הקים את האוניברסיטה הממלכתית ונתן תנופה להשכלה גבוהה. הוא פרש מתפקידיו הבכירים עקב בעיות בריאות ובהמשך הפך לאחד מאנשי העסקים המשגשגים ביותר במקסיקו, בעיקר הודות לקשרים הפוליטיים שלו.
הוא היה נשוי לעאידה סאליבן קויה, איתה הקים את 'קרן אספוסוס רודריגס' ב-6 בפברואר 1946. ב-7 בדצמבר 1961 מונה לנשיא המועצה המייעצת לתעשיית הדיג בתקופת ממשלתו של אדולפו לופס מטאוס. הוא חיבר בחייו שני ספרים: "הערות ממסעי לרוסיה" (1938) ואוטוביוגרפיה (1962). הוא נפטר ב-13 בפברואר 1967 בלה חויה, קליפורניה, ארצות הברית, אך נקבר בחוות אל סוזאל שבה גר.
M36
M36 (מ-Messier 36, או NGC 1960) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים עגלון הנמצא במרחק של כ-4,100 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-60 כוכבים.
היסטוריה
הצביר מופיע ברשימותיו של האסטרונום האיטלקי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה משנת 1654, אך לא ידוע מתי צפה בו. בשנת 1749 הוא נצפה על ידי האסטרונום הצרפתי גיום לה ז'נטיל שלא ידע על גילויו המוקדם יותר וב-2 בספטמבר 1764 הוא נצפה על ידי שארל מסיה, שתיאר אותו בקטלוג מסיה כצביר כוכבים שקשה לזהות את כוכביו וציין גם שלא נצפתה בצביר ערפילית.
לצביר דרגת בהירות נראית 6.3 וניתן לאתרו באמצעות משקפת כ-1.8 מעלות ממזרח לכוכב φ בעגלון. כוכבי הצביר הבהירים ביותר הם מדרגת בהירות 9.0, כך שקשה להבחין בהם באמצעות משקפת ורק באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין שמדובר בצביר. במרחק של כ-2.3 מעלות מצפון-מערב ל-M36 נמצא הצביר M38 וכ-3.7 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לו, נמצא הצביר M37.
מאפייני הצביר
קוטרו של M36 הוא כ-14 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-4,100 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-12 דקות קשת, כ-40% מקוטרו של הירח המלא. הצביר מכיל כ-60 כוכבים צעירים וחמים כך שגילו של הצביר מוערך בכ-25 מיליוני שנים בלבד ואין בו ענקים כלל. חלק מכוכבי הצביר סובבים על צירם במהירות רבה מאוד והם דומים במאפייניהם לכוכבי הפליאדות, רק שמרחקו של צביר הפליאדות הוא עשירית מהמרחק אל M36 ולכן נצפה כבהיר בהרבה.
גילי רענן
גילי רענן (נולד ב-1969) הוא משקיע הון סיכון ישראלי ואחד מממציאי ה-CAPTCHA (פטנט מ-1997), ה-WAF (Web Application Firewall), והמצאות אחרות בתחומי אבטחת יישומים.
ביוגרפיה
רענן נולד בכפר סבא, ישראל. הוא סיים תואר ראשון במדעי המחשב בשנת 2002 מאוניברסיטת תל אביב, קיבל תואר שני במנהל עסקים בבית ספר רקנאטי של אוניברסיטת תל אביב.
קריירה עסקית
רענן הקים את Sanctum בשנת 1997, והמציא את חומת האש הראשונה של אפליקציית האינטרנט AppShield ואת תוכנת בדיקת החוסן הראשונה של יישומי האינטרנט AppScan. מאוחר יותר הוא הקים את NLayers שנרכשה על ידי תאגיד EMC. הוא המייסד ושותף כללי של Cyberstarts, והיה חבר דירקטוריון ב-Adallom, Armis Security, Onavo, Moovit, Innovid ו-Snaptu.
כחלק מהמחקר בנושא אבטחת יישומים רענן שותף להמצאת CAPTCHA, כפי שמתואר בבקשת הפטנט "ההמצאה מבוססת על יתרון אנושי ביישום מיומנויות חושיות וקוגניטיביות לפתרון בעיות פשוטות שמתגלות כקשות ביותר עבור תוכנת מחשב. מיומנויות כאלה כוללות, בין היתר, עיבוד של מידע חושי כגון זיהוי עצמים ואותיות בתוך סביבה גרפית רועשת".
השקעות הון סיכון
בשנת 2009 הצטרף רענן ל-Sequoia Capital בישראל כשותף כללי. רענן היה חבר מועצת המנהלים של אדאלום, אונאבו ו-Snaptu. בשנת 2018 הקים רענן את Cyberstarts קרן הון סיכון בשלב מוקדם המתמקדת באבטחת סייבר. רענן הוא משקיע סיד במספר חברות סייבר כמו Fireblocks, Wiz, Noname, Island.io, Armis, Adallom ו-Avalor.
פילנתרופיה
ב-2010 רענן היה אחד התורמים המוקדמים לבראשית של SpaceIL.
פיצה גייט
פיצה-גייט (באנגלית: Pizzagate) היא תאוריית קונספירציה אשר צמחה והפכה ויראלית במהלך מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. ב-19 במרץ 2016 חשבון הדואר האלקטרוני האישי של ג'ון פודסטה, יושב-ראש הקמפיין של הילרי קלינטון, נפרץ על ידי ממשלת רוסיה בהתקפה של פישינג והודעות האימייל שלו פורסמו על ידי ויקיליקס. תומכי תאוריית פיצה גייט טענו כי הודעות דואר אלקטרוני רבות הכילו מסרים מקודדים המתייחסים לסחר בבני אדם לצורך התעללות פולחנית שטניסטית וקישרו מספר מסעדות בארצות הברית לחברי המפלגה הדמוקרטית ולהתעללות מינית בילדים. התאוריה נחקרה ונשללה על ידי העיתונות והמשטרה. התיאוריה נחשבת לבסיס "תיאוריית העל" של QAnon.
התהוות
במהלך אוקטובר 2016 ערכה משטרת העיר ניו יורק חיפושים בהודעות הדואר האלקטרוני על המחשב הנייד של חבר הקונגרס מטעם המפלגה הדמוקרטית אנתוני וינר, במסגרת חקירת שערוריות המין הקשורות בשמו. ב-30 באוקטובר הופיעה בחשבון הטוויטר של חבר בתנועת העליונות הלבנה טענה כי נתגלתה רשת פדופיליה המקושרת לחברי המפלגה הדמוקרטית. משתמשי אינטרנט שקראו מיילים של ג'ון פודסטה אשר פורסמו על ידי ויקיליקס בתחילת נובמבר 2016 העלו טענות לשימוש במילות קוד הקשורות לפדופיליה ולסחר בבני אדם. בנוסף הועלתה טענה כי הרשת שנחשפה לכאורה הייתה מקום מפגש להתעללות פולחנית שטניסטית.
התפשטות הפרשייה ברשתות החברתיות
משתמשים בטוויטר חיפשו במייל שנחשף מילים הקשורות למזון, אשר התייחסו כביכול לסחר בנשים. לקראת מועד הבחירות לנשיאות גברו באינטרנט השמועות וב-Reddit פורסמה טענה על מעורבותו של בית אוכל בשם קומט פינג פונג בבירה וושינגטון בשערורייה המדוברת. הקישור נעשה בשל היות הבעלים של המסעדה מקורב לצמרת המפלגה הדמוקרטית.
הסיפור הופץ באתרי חדשות מזויפות וקודם על ידי פעילים מהימין האלטרנטיבי. עיקר הידיעות בנושא הגיעו מאתר החדשות ברייטברט. מאוחר יותר נמצא שרבים מהמפיצים של השמועה היו אתרי אינטרנט ובוטים מחוץ לארצות הברית, שבעליהם מצאו בידיעות הסנסציוניות אמצעי להגברת התעבורה באתרים שלהם.
ב-4 בדצמבר 2016 נכנס אדם בשם אדגר וולץ', מצויד ברובה, לפיצרייה המושמצת קומט פינג פונג וירה בתוך הפיצריה שלוש יריות. הוא לא פגע באיש וכעבור זמן קצר נכנע בלי התנגדות ולשוטרים הסביר שהגיע במטרה לחפש את הילדים השבויים, עליהם דובר באתרי החדשות.
הפרכת הבדותה
תאוריית הקונספירציה הופרכה לאחר חקירה מפורטת על ידי אתר בדיקת העובדות סנופס, הניו יורק טיימס, ארגוני חדשות רבים והמשטרה.
בתרבות
פרק בסדרה חוק וסדר: מדור מיוחד הוקדש לפרשה ולתופעת הפייק ניוז. בפרק, בעל אתר פייק ניוז אחראי על הפצת מידע שקרי הקושר בין רשת סחר בילדות במסעדה לפוליטיקאי. החוקרים מגלים כי הפוליטיקאי דובר אמת, מאתרים את ההאקר ששתל את המידע במחשב שלו ומבינים שבעל האתר השתמש בשירותיו של ההאקר. החוקרים מחליטים לנצל את חשיפת הרשת ולהמשיך את החקירה כדי להציל את הילדות ולתפוס את האדם שמחזיק בהן. במקביל, בעל האתר מפריע לחקירה ומפרסם תמונות של החוקרות עם ילדיהן וטוען כי קיים קשר בין הילדים של השוטרות לרשת הברחת הילדים ובכך מגדיל אף יותר את הזעם הציבורי. לאחר מאמצים, צוות החוקרים מצליח לאתר את הבית בו שוהות הילדות ואת הגבר המחזיק בהן. בסיום הפרק, הפוליטיקאי מגיע למסעדה עם בתו ונרצח בירי על ידי עוקב של אתר הפייק ניוז.
מיכה גולדמן
מיכה גולדמן (נולד ב-10 באוקטובר 1948 בכפר תבור) הוא איש ציבור. היה ראש המועצה המקומית כפר תבור, וחבר הכנסת מטעם המערך ומפלגת העבודה שכיהן בתפקיד סגן שר החינוך (הממונה על הספורט) בין השנים 1992-1996.
ביוגרפיה
לאחר שחרורו מצה"ל החל גולדמן לעבוד כרכז תרבות וספורט במועצה אזורית הגליל התחתון ולמד ביחידה למדעי המדינה באוניברסיטת חיפה. בשנת 1978 נבחר לראשות המועצה המקומית כפר תבור (תפקיד שהיה עד אז התנדבותי) שהייתה במצב קשה וכיהן בתפקיד עד 1992, בעקבות מינויו כסגן שר החינוך.
במהלך כהונתו, על בסיס תוכניות פיתוח שהחל לגבש קודמו בתפקיד מקס אופיר, החל גולדמן בפעולה שיפור התשתית הפיזית במושבה ולהגדלת האוכלוסייה, על ידי תכנון שכונות חדשות, בצמוד לגרעין הכפר שכונה מאז "שכונת המייסדים". גולדמן רתם למפעל את מוסדות המדינה ובראשם את משרד השיכון, והסתייע רבות בבן הכפר שנעשה לאחד ממנהיגי המדינה, יגאל אלון. אוכלוסיית כפר תבור צמחה מאוד. בשלב הראשון, התשתית ב"שכונת העולים" הושוותה באיכותה לזו של שכונת המייסדים. בהתאם גם ניתן שם לשכונה: "שכונת הגפנים". בהדרגה, במהלך שלושים השנים הבאות, הוקמו שכונות חדשות (חלקן הוקמו לאחר כהונתו על בסיס תוכניות שפותחו בימיו כראש מועצה): השקדים, הזיתים, הרימונים, התאנים, החרובים, השזיפים והאלונים.
כן הוקמה במהלך תקופת כהונתו אזור תעשייה ועסקים מקומי, וחברה לרשויות המקומיות בסביבה לפיתוח אזור תעשייה אזורי משותף, "אלון תבור", השוכן בין כפר תבור לעפולה. גולדמן נענה ליוזמת משרד החינוך והקים בכפר בית ספר על-אזורי מחוזי לילדים מחוננים. מוסד חינוכי זה הוסיף יוקרה ציבורית למושבה והוסיף מקומות תעסוקה. המועצה המקומית עודדה גם יזמים פרטיים להקים ולפתח עסקים מסוגים שונים בכפר. בין השאר הושם דגש על עסקים בעלי אופי תיירותי ומשרדי שירות ותכנון עסקי שונים.
תשומת לב ניתנה גם לפיתוח התשתית הציבורית במושבה: הוקם מתנ"ס על שמו של יגאל אלון, שכולל בין היתר אולם כינוסים ובית קולנוע. כן הוקמו בריכת שחייה ציבורית, אולם ספורט גדול שנקרא על שם השר אברהם עופר, מגרש כדורגל, מגרשי טניס, בית נוער עבור תנועת "הנוער העובד והלומד", ספרייה ציבורית, ובתים לקופת חולים כללית ולקופת חולים מאוחדת).
על מנת להבטיח שירותים ציבוריים נאותים, נהגה המועצה המקומית להציע לעובדים נדרשים מגורים בשכר דירה נוח בדירות שהוקמו והיו בבעלותה מראשית שנות השבעים של המאה ה-20.
המועצה המקומית השקיעה גם בפיתוח האסתטי של הכפר. ברבות השנים פיתוח הגינון והניקיון ברחובות הכפר פרסם מחדש את היישוב בכל רחבי הארץ. נוכח הפיתוח האינטנסיבי היישוב הפך בהדרגה לאבן שואבת לתושבים רבים אשר מצאו את פרנסתם בסביבה במגוון רב של מקצועות ועיסוקים.
בשנת 1988 נבחר לכנסת ה-12 מטעם המערך, ובמהלך כהונתו בכנסת זו המשיך לכהן כראש המועצה המקומית כפר תבור.