cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יה אלי וגואלי
לחנים
בשנת 2008 חידש הזמר ניצן-חן רזאל לחן ששמע מהרב צפניה דרורי, אשר התוודע אליו במסגרת תפקידו כתחקירן באתר הזמנה לפיוט. לחן זה זכה אף לגרסאות כיסוי שונות, ביניהן של אפרת גוש, ואחרים.
שבטי האינדיאנים של נהר קולורדו
שבטי האינדיאנים של נהר קולורדו (באנגלית: Colorado River Indian Tribes) הם קבוצה אתנית של אינדיאנים בארצות הברית, שבט המוכר על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית (federally recognized tribe) הכולל ארבע קבוצות אתניות נפרדות: הצ'מהואווי, ההופי, המוהאבי והנאוואחו השוכנות בתחומי שמורת האינדיאנים של נהר קולורדו, שמורת אינדיאנים המשתרעת על שטח של 1,120 קילומטרים רבועים בשטחן של אריזונה וקליפורניה. מספר חברי השבט הוא 4,277.
היסטוריה
השמורה הוקמה ב-3 במרץ 1865 עבור "אינדיאנים של הנהר האמור ויובליו". בתחילה היו אלו המוהאבי והצ'מהואווי, וב-1945 הועברו לשמורה בני ההופי והנאוואחו. במלחמת העולם השנייה הוקמו על אדמת השמורה מחנות מעצר לאלפי אמריקנים ממוצא יפני ששהו במקום שלוש שנים. החותם השבטי נוצר על ידי ג'ון סקוט (John Scott) ב-1966, וארבע הנוצות מייצגות את ארבע הקבוצות האתניות. הדגל השבטי עוצב על ידי מרג'י מקייב (Margie McCabe), ואומץ רשמית ב-1979.
שמורה
שמורת האינדיאנים נהר קולורדו היא שמורת אינדיאנים בדרום-מערב ארצות הברית. עיקר שטח השמורה הוא במערב מחוז לה פאז באריזונה, כשחלקים קטנים משתרעים בדרום-מערב מחוז סן ברנרדינו וצפון-מזרח מחוז ריברסייד בקליפורניה. סך כל השטח הוא 1,119.44 קילומטרים רבועים, רובם בתחומי עמק פארקר. בגבולה הדרום-מערבי היא גובלת בעמק פאלו ורדה (Palo Verde Valley). מטה השבט שוכן בפארקר.
בני השבט חיים בעיקר בקהילות בתוך וסביב העיירה פארקר, הקהילה הגדולה ביותר ופוסטון (Poston). מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2000 דיווח כי בתחומי השמורה חיו 9,201 נפשות.
ממשל
השבט והשמורה נשלטים על ידי מועצה נבחרת שבה תשעה חברים, והמנוהלים על ידי יושב ראש שבטי, מזכיר וגזבר. פקידים אלו נבחרים מבין חברי המועצה. כל אחת מארבע הקבוצות האתניות השוכנות בשמורה ממשיכות לשמור וליישם את דרכן המסורתית וזהותן הדתית והתרבותית הייחודית.
התפתחות הכלכלית
כלכלת השבט מבוססת על תעשייה קלה, ממשל, נופש וחקלאות, ספציפית גידול יבולים של אלפלפה, כותנה, חסה וסורגום. לשבטי האינדיאנים של נהר קולורדו יש זכויות מים עדיפויות ל-884 מיליון מטרים מעוקבים ממי נהר הקולורדו, כמות המייצגת כמעט שליש מההקצבה של מדינת אריזונה כולה למי הקולורדו.
השבט הקים את אתר הנופש והקזינו בלווטר (BlueWater Resort and Casino), השוכן כ-3 קילומטרים ממרכז העיירה פארקר כייעד תיירותי על נהר הקולורדו. המקום נפתח ב-1999. שטח הקזינו 2,800 מטרים רבועים ויש בו יותר מ-500 מכונות מזל. באתר הנופש יש בית מלון ובו 200 חדרים, אולם בינגו בשטח של קרוב ל-1,000 מטרים רבועים, פארק מים מקורה, אולם קולנוע, חדר משחקי וידאו, מרינה ואולם הופעות.
ג'ייקוב ריס-מוג
ג'ייקוב ריס-מוג (באנגלית: Jacob Rees-Mogg; נולד ב-24 במאי 1969) הוא פוליטיקאי בריטי חבר המפלגה השמרנית. מכהן כנציג מחוז צפון-מזרח סאמרסט בבית הנבחרים ויושב ראש הקבוצה השמרנית בעד הברקזיט, "קבוצת המחקר האירופית" (ERG).
ביוגרפיה
ריס-מוג נולד בלונדון וגדל בסאמרסט, אחד מחמשת ילדיהם של ויליאם ריס-מוג, שהיה עורך עיתון "הטיימס", וג'ילאן שייקספיר מוריס. הוא למד בבית ספר יסודי דרגון ובתיכון איטון קולג'.
ב-1991 סיים תואר ראשון בהיסטוריה בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד. במהלך לימודיו כיהן כראש תא הסטודנטים השמרניים ובהנהלת תא הדיבייט של האוניברסיטה. לאחר לימודיו עבד בבנק ההשקעות רוטשילד ובשנים 1993–1996 עבד בחברת השקעות בהונג קונג ולאחר מכן בלונדון שם ניהל קרן השקעות לשווקים המתפתחים. ב-2007 הקים יחד עם שותפים חברת השקעות בשם "Somerset Capital Management" המתמחה בהשקעות גופים מוסדיים בשווקים מתעוררים.
בבחירות 2010 נבחר לראשונה לבית הנבחרים כנציג מחוז צפון-מזרח סאמרסט, מאז נבחר לשתי כהונות נוספות. הוא כיהן עד 2015 בוועדה לבדיקת מסמכי האיחוד האירופי וכחבר ועדת הנהלים של בית הנבחרים. לאחר בחירות 2015 כיהן בנוסף גם כחבר בוועדת האוצר, ובוועדה המשותפת של שני בתי הפרלמנט לעניין שיפוץ ארמון וסטמינסטר. מספטמבר 2017 הוא מכהן כחבר הוועדה לפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי. בינואר 2018 נבחר ליושב ראש "קבוצת המחקר האירופית" (ERG), המקדמת את רעיון הברקזיט. כחבר הפרלמנט הפגין עצמאות והתנגד תכופות ליוזמות של ראשי הממשלה ממפלגתו, דייוויד קמרון ותרזה מיי. ביולי 2019 מינה אותו ראש הממשלה בוריס ג'ונסון ללורד נשיא המועצה ולמנהיג בית הנבחרים הבריטי. בפברואר 2022 מונה על ידי ג'ונסון לשר לענייני הזדמנויות הברקזיט ויעילות הממשלה. לאחר בחירתה של ליז טראס לראשות הממשלה מונה לשר המסחר, אנרגיה ואסטרטגיה תעשייתית. הוא התפטר מתפקידו באוקטובר 2022 לאחר בחירתו של רישי סונאק ליו"ר המפלגה השמרנית וראש הממשלה.
בענייני דת ומדינה, ריס-מוג מצהיר על עצמו שהוא מחזיק בדעת הכנסייה הקתולית, אליה הוא משתייך. הוא מתנגד לנישואין חד-מיניים באומרו שנישואין הם פולחן דתי המוגדר על ידי הכנסייה ולא על ידי המדינה. בנוסף, ריס-מוג מתנגד לחלוטין להפלות. לדבריו, חיי האדם מתחילים ברגע ההתעברות ולכן הוא מתנגד להפלות גם במקרים של אונס וגילוי עריות.
הוא נודע ברטוריקה המשובחת שלו, בשימוש בשפה גבוהה, בלטינית ובהומור.
ריס-מוג הוא קתולי באמונתו. הוא נשוי להלנה ולזוג שישה ילדים. הונם מוערך בכ-100–150 מיליון לירות שטרלינג.
יהודה אריסטובולוס הראשון
יהודה אריסטובולוס הראשון (ביוונית: Ἀριστόβουλος; נפטר בשנת 103 לפנה"ס) היה מלך יהודה והכהן הגדול בין השנים 104–103 לפני ספירת הנוצרים. היה בנו הבכור של יוחנן הורקנוס והראשון שהכתיר עצמו למלך מאז שיבת ציון.
קורות חייו
על פי יוספוס את משרת הנשיאות ייעד יוחנן הורקנוס הראשון לאשתו, אך משעלה אריסטובולוס לשלטון הוא כלא את אמו עד שגוועה, וגם את אחיו, אלכסנדר ינאי ואבשלום. את אחיו, אנטיגונוס הראשון, שהיה קרוב אליו בשנים ואהוב עליו, העריך וחלק לו כבוד.
הישגו הגדול של אריסטובולוס, על ידי, שלוחו, אחיו, היה כיבוש שטחי הגליל ובעיקר כיבושם וגיורם של היטורים, שבט ערבי צפוני. בתקופת שלטונו הקצרה, שארכה שנה בלבד, הספיק יהודה אריסטובולוס לכבוש את עמק יזרעאל ולגייר את תושבי הגליל העליון.
יוספוס מספר שמששמע אריסטובלוס על ניצחונות אחיו אנטיגונוס, חשש שמא זה יתפוס את מקומו. הוא הורה שזה לא יבוא אליו מזוין בנשק, וציווה גם שכל מי שיבוא למלך חמוש ייהרג לאלתר. שלומציון המלכה, אשתו של אריסטובולוס, ששטמה את אנטיגונוס, הורתה לספר לו שאחיו רוצה לראות אותו עם כל כלי נשקו, כיאות לגיבור מנצח. כך הוא אכן עשה, וכצפוי הרגו אותו השומרים.
לאחר מותו, שחררה אלמנתו שלומציון את אחיו שנאסרו על ידו, נישאה למבוגר שבהם - אלכסנדר ינאי, ומינתה אותו למלך.
מחקר
יהודה אריסטובולוס נחשב למקורב ליונים, אשר כתבו עליו שהיה איש ישר וטוב. עם זאת, קלוזנר כותב שגיורם של היטורים מעיד שלמרות קרבתו ליוונים לא היה אריסטובולוס מתייוון ממש.
החוקרים נחלקו לגבי אמיתות התיאורים של אריסטובלוס אצל יוסיפוס ולגבי אופיו של אריסטובלוס.
צבי גרץ קיבל את עדות היונים שאריסטובלוס היה "איש ישר וטוב" וטען שההאשמות כלפי אריסטובלוס שהמית את אמו ברעב ושהרג את אחיו אנטיגונוס מקורם בחוגים של הפרושים אשר שנאו את המלך בגלל שהיונים אהבו אותו. לדעת יוסף קלוזנר, מקורם של ההאשמות כלפי יהודה אריסטובולוס, באויביו אשר התנגדו לו משום שהכריז על עצמו כמלך. יצחק אייזיק הלוי טוען מנגד שהסיפור על רצח אנטיגונוס מגיע ממקור צדוקי ובולט בו הניסיון לרכך את אשמתו של יהודה אריסטובולוס. לטענתו, האשמת שלומציון במות אנטיגונוס הוא שקר שהומצא על ידי הצדוקים ושעצם כך שהפר את צוואת אביו וכלא את אמו ואחיו מעיד על אופיו הרע.
כנס חובבים
כנס חובבים (באנגלית: Fan convention, ובקיצור con) הוא כנס שבו חובבים של סדרת טלוויזיה, קומיקס, שחקן, מדע בדיוני, אנימה (ייתכנו תחומים נוספים) מתאספים ביחד על מנת לפגוש באופן ישיר אנשים מפורסמים הקשורים לנושא הכנס (הכנס יכול להיות גם למטרות קהילתיות).
שחקנים נותנים לעיתים קרובות חתימות למשתתפים, לעיתים בחינם ולפעמים תמורת תשלום, וכאשר מדובר במוזיקאים ייתכן שהם יערכו הופעה קצרה על מנת לשעשע את הצופים. כינוסים מסוג זה הם יקרים באופן יחסי, והכנס מאובטח על מנת למנוע את הטרדת הכוכבים על ידי מעריצים אובססיביים (מאפיינים אלה לא נפוצים בכינוסי מדע בדיוני, המיועדים ברובם למדע בדיוני כסוגה ספרותית, ולא לכיוון של מדיה חזותית, ובחלק מהמקרים לא כוללים הופעה של דמויות מפורסמות מהתחום).
כינוסי מדע בדיוני וכינוסי אנימה הם סוגים פופולריים מאוד של כינוסי חובבים. כינוסים אלה הם המקור לסטריאוטיפ שחובבים נוטים להתלבש כמו הדמויות האהובות עליהם. משתתפי הכנס עשויים להרחיק לכת ואף לדבר בשפות בדיוניות הקשורות לנושא הכנס.
לדוגמה: סדרות מסע בין כוכבים השונות זוכות לאוהדים רבים ברחבי העולם, המכונים "טרקרים", ובכינוסים בנושא זה משתתפים רבים מתלבשים באופן זהה לדמויות המוכרות מהסדרה (לדוגמה: קציני פדרציית הכוכבים המאוחדת וחייזרים שונים כגון הקלינגונים).
בישראל מאורגנים מדי שנה כנסים בנושא מדע בדיוני ופנטסיה כדוגמת פסטיבל אייקון, כנסים בנושא משחקי תפקידים, כמו כנס ביגור, ואף כנסים בנושא אנימה ומאנגה. אחד הכנסים הידועים ביותר בחו"ל הוא קומיק-קון. דוגמה נוספת לכנס חובבים הוא "בוט-קון", שעוסק בזיכיון הרובוטריקים.
יחסי אוקראינה–קפריסין
יחסי אוקראינה–קפריסין הם יחסי החוץ בין אוקראינה וקפריסין.
יחסים פוליטיים
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1992. בעבר יוצגה קפריסין באוקראינה באמצעות שגרירותה בברלין, גרמניה, אולם בשנת 2011 היא פתחה שגרירות בקייב.
יחסים כלכליים
שיתוף הפעולה בתחומים כלכליים, מדעיים, טכניים ותעשייתיים בין אוקראינה לקפריסין מתקיים על בסיס ההסכם בין ממשלת אוקראינה לממשלת הרפובליקה של קפריסין ב-12 בינואר 2012.
בשנת 2020 היקף המסחר בסחורות ובשירותים בין אוקראינה לקפריסין הסתכם ב-674.6 מיליון דולר, כלומר 16,3% פחות מאשר בתקופה המקבילה של 2019. יצוא הסחורות והשירותים האוקראינים לקפריסין הסתכם ב-418.9 מיליון דולר, עליה של 23,2% ואילו היבוא ירד ב-40,3% והסתכם ב-255.8 מיליון דולר.
מחזור המסחר הכולל בין אוקראינה לקפריסין בשנת 2020 הסתכם ב-50.8 מיליון דולר. יצוא הסחורות האוקראיניות לקפריסין הסתכם בכ-31.8 מיליון דולר., ואילו היבוא הסתכם ב-19.0 מיליון דולר. היקף הסחר הדו-צדדי בשירותים בין אוקראינה לקפריסין בשנת 2020 הסתכם ב-623.8 מיליון דולר. היצוא הסתכם ב-387.0 מיליון דולר, בעוד שהיבוא הסתכם ב-236.8 מיליון דולר.
נכון ל-30 בספטמבר 2020, היקף ההשקעות מקפריסין לכלכלת אוקראינה הסתכם ב-15.2 מיליארד דולר, או 31% מסך ההשקעות הזרות הישירות. היקף ההשקעות מאוקראינה לכלכלת קפריסין הסתכם ב-1.1 מיליארד דולר, או 38.98% מסך ההשקעות הישירות באוקראינה בחו"ל.
שיתוף הפעולה הדו-צדדי בין אוקראינה לרפובליקה של קפריסין בתחום התיירות מבוסס על ההסכם בין קבינט השרים של אוקראינה לבין ממשלת הרפובליקה של קפריסין בנושא שיתוף פעולה בתחום התיירות ב-10 בספטמבר 2010.
מאז 2006 פועלת האיגוד העסקי קפריסין-אוקראינה באופן שוטף בלשכת המסחר והתעשייה בקפריסין, תוך התמקדות עיקרית בפיתוח נוסף של שיתוף פעולה עסקי וכלכלי בין אוקראינה לקפריסין.
ב-26–27 ביוני 2013 התקיים בניקוסיה המושב הראשון של הוועדה הבין-ממשלתית הקפריסאית האוקראינית לשיתוף פעולה כלכלי, מדעי, טכני ותעשייתי בראשות שר האוצר מר האריס ג'ורג'יאדס ושר האוצר של אוקראינה יוריי קולובוב.
ב-22 בספטמבר 2020 התקיים הסמינר המקוון "חקר הזדמנויות עסקיות בינלאומיות באוקראינה ובקפריסין", שיזמה השגרירות ומטרתה להדק את היחסים הכלכליים הדו-צדדיים בין אוקראינה לרפובליקה של קפריסין. הדיון אורגן על ידי איגוד העסקים האירופי באוקראינה ולשכת המסחר והתעשייה בקפריסין. למעלה מ-50 משתתפים הצטרפו לפגישה.
התקיים דיון על המוזרויות של עשיית עסקים באוקראינה ובקפריסין במהלך האירוע. ענפי המפתח להשקעות באוקראינה ובקפריסין נידונים בפירוט; סקירת האקלים העסקי בשתי המדינות; דן בתנאים לפתיחת עסק מרישום חברות ועד זכויות קניין רוחני; תקציב לתחזוקת החברה; צורות מיסוי; הוראות עיקריות במשטר המס בענף ה-IT והטבות השקעה וכו'.
סאטורן אאוטלוק
סאטורן אאוטלוק (באנגלית : Saturn Outlook) הוא קרוסאובר בעל תכונות של SUV מתוצרת חטיבת תאגיד סאטורן (קרוי גם: Saturn LLC) מבית ג'נרל מוטורס אשר יוצר בין השנים 2010–2006 (דגם שנת 2007) בארצות הברית.
האאוטלוק חלק פלטפורמה ומכלולים עם ביואיק אנקלייב, GMC אקדיה ועם הדור הראשון של שברולט טראוורס.
==נתונים==
חור התולעת (מסע בין כוכבים)
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", חור התולעת של באג'ור (באנגלית: Bajoran wormhole) הוא אנומליה מרחבית של חור תולעת הממוקמת ליד כוכב הלכת באג'ור. דת הבאג'ורנים מתייחסת אל חור התולעת כאל "מקדש שמיימי". חור התולעת נראה כמו צמצם של אור זהוב מסתחרר המוקף בעננים כחולים, המופיע כאשר ספינות חלל מתקרבות אליו, ונעלם כאשר הן נכנסות לתוכו; כמו כן הוא מופיע גם כאשר ספינת חלל יוצאת ממנו. ניתן לטוס בחור התולעת רק במהירויות דחף (מהירויות הנמוכות ממהירות האור).
חור התולעת מתגלה בפרק הראשון של הסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9". מתברר כי הוא מוביל ממערכת הכוכבים של באג'ור, הנמצאת ברביע אלפא, אל מערכת הכוכבים אידראן, הנמצאת ברביע גמא, מרחק של 70,000 שנות אור, בקצה השני של הגלקסיה. בשל החשיבות האסטרטגית של תופעה כזו, תחנת החלל "חלל עמוק 9" מעתיקה את מקומה, ממסלול היקפי סביב באג'ור אל קרבת פתחו של חור התולעת.
קציני צי הכוכבים קומנדר בנג'מין סיסקו ולוטטנט ג'דזיה דקס הם הראשונים ליצור קשר עם חור תולעת ועם יוצריה, חייזרים לא גשמיים, המכונים "הנביאים" על פי דת הבאג'ורנים; על ידי הפדרציה הם מכונים פשוט "חייזרי חור התולעת". הם אלה אשר סיפקו את החפצים המקודשים הקרויים "כדורי-נבואה" (Orbs) או "דמעות הנביאים" לבאג'ורנים והם הבסיס של דתם.
חור התולעת הופך לנקודת עימות בכל הסדרה, שכן הוא מאפשר נסיעה בין רביע אלפא לרביע גמא הנשלט על ידי הדומיניון, ארגון מרושע בראשותו של גזע משני צורה המכונים משתנים. הדומיניון איננו מעוניין כי אף אחת מהמעצמות הגדולות של רביע אלפא לא תשיג דריסת רגל ברביע גמא - ולהפך - מה שמסביר את החשיבות האסטרטגית של חור התולעת בעיניהם. חור התולעת נסגר בשלב מסוים, כתוצאה משימוש באחד מ-"דמעות הנביאים" אשר היה תחת השפעה זמנית של רוחות הפא. מאוחר יותר, חור התולעת הושב לקדמותו, על ידי גילוי של כדור-נבואה נוסף על ידי בנג'מין סיסקו.
מה קרה? (שיר)
מה קרה? הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן, מתוך אלבום האולפן השישי שלה עם או בלי לאהוב. השיר יצא לאור ב-31 בדצמבר 2021, על ידי חברת התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק.
רקע
"מה קרה" נכתב על ידי אודיה אזולאי, והופק על ידי משה בן אברהם ואופק יקותיאל. בניגוד לשיריה הקודמים של בן זקן, המאופיינים בז'אנר הים-תיכוני, "מה קרה?" שילב מגוון סגנונות מוזיקליים דוגמת פופ, היפ הופ וראפ. בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, וצבר שם למעלה מ-100,000 השמעות.
הקול בראש
הקול בראש (באנגלית: Inside Out, תרגום חופשי לעברית: מבפנים החוצה) הוא סרט דרמה קומית בהנפשה ממוחשבת של פיקסאר ודיסני מ-2015. הסרט בוים על ידי פיט דוקטר, ונכתב על ידי מג לה-פוב וג'וש קולי, וכן גם על ידי דוקטר עצמו. הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
"הקול בראש" זכה להצלחה גדולה. הסרט גרף הכנסות של $856,130,132, ובכך דורג כסרט השביעי המכניס ביותר של שנת 2015 וכן גם כסרט ה-45 בהכנסות בהיסטוריה. בנוסף להכנסות הגבוהות, הסרט זכה גם לשבחים רבים, ובאתרי הסקירה "Rotten Tomatoes" ו-"Metacritic" הוא קיבל ציונים של 98% ו-94, בהתאמה. במועדון D23 הכריזו על סרט המשך שצפוי לצאת ב-14 ביוני 2024.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בתוך ראשה של ילדה בת 11 בשם ריילי, המובלת בחייה על ידי חמשת רגשותיה: שמחה, פחד, כעס, גועל ועצב. חמשת רגשותיה של ריילי שוכנים במרכז המוח במקום הנקרא "המפקדה הראשית". המפקדה הראשית מחוברת לשאר חלקי המוח דרך חמישה איים הבונים את אישיותה של ריילי: אי החברות, אי ההוקי, אי המשפחה, אי השטויות ואי הכנות. בתוך המפקדה, נמצא לוח הבקרה, בו בכל פעם שולט רגש אחר וגורם לריילי להרגיש אותו, לפי הצורך. עוד במפקדה, נמצאים זיכרונות הליבה, שהם הזיכרונות החשובים ביותר בחייה של ריילי, וכן הזיכרונות שנאספו במהלך היום, שהם פחות חשובים ומועברים לזיכרון לטווח-ארוך.
ריילי עוברת ממינסוטה לסן פרנסיסקו ומתקשה להסתגל למקום החדש. לאחר ריב של ריילי עם הוריה, רגשותיה של ריילי מתקשים למצוא פתרונות לעצבותה, ובין כולם פורצת מריבה בנוגע להתנהלות אותה הם צריכים להוביל. על מנת לשמח את ריילי, שמחה מקרינה לה את זיכרונות הליבה השמחים שלה, עד שלפתע עצב נוגעת בהם והופכת אותם לעצובים. שמחה פורקת את זעמה על עצב, שמגיבה באדישות, אך ממשיכה לנסות ולגעת בזיכרונות הליבה, מה שמוביל מאבק פיזי שבסופו השתיים משוגרות לחלל הזיכרון לטווח ארוך, רחוק מהמפקדה הראשית. שמחה ועצב רחוקות מהמפקדה ומנסות לחזור אבל הן לא יודעות שבזמן שהן מנסות לחזור פחד, כעס וגועל הורסים את ריילי ומפילים איי אישיות.
עצב ושמחה מוצאות את בינג בונג (החבר הדמיוני של ריילי, ריילי שכחה אותו בגיל ההתבגרות), והוא מסכים לעזור להן ושמחה מבטיחה להזכיר אותו לריילי. ריילי לא מצליחה להתחבר לילדים בבית הספר ומבלה לבד בהפסקות. שמחה, עצב ובינג בונג נכנסים לקיצור דרך לרכבת שמובילה למפקדה, אבל מפספסים את הרכבת. בינג בונג לוקח את הבנות לקיצור דרך נוסף, דרך "ארץ הדמיוניות" - שם יש עיר עם עננים וגביעים וחבר דמיוני לריילי, בינתיים ריילי נבחנת לקבוצת הוקי אך לא מצליחה לשמוח מכך ופורשת מהבחינה. שמחה ועצב לא מצליחות לחזור, ובסוף שמחה ובינג בונג נופלים לתהום, ושם נמצאים בסכנה להשכח לנצח. שמחה המיואשת מביטה באחד הזכרונות השמחים של ריילי, ומגלה שבדיוק לפני רגעי השמחה פקד את ריילי רגע עצוב, ודווקא בגללו הגיע רגע השמחה. שמחה מבינה שלפעמים חייבים להיות עצובים כדי לשמוח. באמצעות הקרבתו של בינג בונג שמחה מצליחה לצאת מהתהום, ולמצוא את עצב.
פחד כעס וגועל לא יודעים איך להתמודד עם המצב, וגורמים לריילי לתכנן לברוח בחזרה למינסוטה. שמחה ועצב מצליחות להגיע חזרה למפקדה. שמחה מסבירה לכולם כי רק עצב יכולה לתקן את המצב. ריילי חזרה הביתה ומספרת להוריה שלמרות שניסתה להיות אמיצה, ושמחה, היא מתגעגעת לביתה הישן, ועצובה. הוריה מנחמים אותה ומספרים לה כי גם הם מתגעגעים. המשפחה מתפייסת, והשלווה חוזרת למפקדה. בסוף הסרט ריילי החלה לשחק הוקי בנבחרת של סן פרנסיסקו.
הפקה
דוקטר הציג את הרעיון לדרג הבכיר של אולפני פיקסאר, אך הם חשבו כי הוא מתוחכם מדי. למרות זאת, בשל הצלחת סרטו הקודם, "למעלה", הן ביקורתית והן מסחרית, הם החליטו לתת לרעיון צ'אנס. ההפקה הראשונית החלה בעת משבר גדול אותו חוו אולפני פיקסאר, וכאשר הדרג הבכיר בו עסק יותר באולפני ההנפשה של וולט דיסני, מה שגם הוביל לכך שג'ון לאסיטר לא לקח חלק בסרט.
דוקטר אסף לצדו צוות גדול לפיתוח קו עלילה. בתחילה, הרעיון היה כי הסרט יתמקד בדמות זכר, ולא נקבה, אך לאחר פרסום מחקר שהציג כי נערות בגילאי התבגרות קשובות לביטויי הרגשות שלהן יותר מאשר נערים, הוחלט להפוך את הדמות לנקבה. רעיון ראשוני נוסף הציג את הדמות הראשית נופלת לדיכאון עמוק, אך דוקטר שלל אותו, בטענה שהוא "בלתי הולם". כאשר הסתיימה העבודה על טיוטת התסריט הראשונה, היא הוצגה לדרג הבכיר של אולפני פיקסאר, שהפיק אותו כסקיצת סטוריבורד והקרין אותו בפני קהל אקראי. הקרנות המבחן כשלו וזכו לביקורות מעורבות, מה שגרם לאולפנים לדחות את ההפקה. דוקטר לא וויתר, וכתב שש טיוטות תסריט נוספות.
בשנת 2012, אחרי כארבע שנים של עבודה מתמשכת, דוקטר חשש כי הפרויקט יבוטל סופית וכי הוא יפוטר, ובניסיון אחרון הוא כתב טיוטה נוספת שבה הוא שכתב את העלילה כולה. האולפנים הפיקו על פי התסריט החדש סקיצת סטוריבורד נוספת ועשו לה הקרנת מבחן שזכתה לביקורות חיוביות. רק אז, אחרי ארבע שנות עבודה, הסרט קיבל אור ירוק, והחלה הפקתו המעשית.
הפצה
הצגת הבכורה של הסרט התקיימה ב-18 במאי 2015 בפסטיבל קאן, בהקרנה מחוץ לתחרות. בארצות הברית החלו הקרנות הסרט ב-19 ביוני, ובישראל יום קודם לכן, ב-18 ביוני.
סרט קצר בשם "לבה" מלווה את "הקול בראש", ומוקרן לפניו ובו מדבבים ושרים הזמרים חובי סטאר ועדי כהן.
פסקול
ב-16 ביוני 2015 יצא לאור פסקול הסרט על ידי חברת התקליטים "וולט דיסני רקורדס", בשם "Inside Out: Original Soundtrack". הפסקול נכתב על ידי מייקל ג'אקינו, וזה החמישי שהוא כתב עבור סרט של אולפני פיקסאר.
הכנסות
"הקול בראש" זכה להצלחה רבה, וגרף בקופות ברחבי העולם הכנסות של $856,130,132, מתוכן $356,461,711 בצפון אמריקה ו-$499,668,421 בשאר העולם. הכנסות אלו מדרגות את הסרט כסרט השביעי המכניס ביותר של שנת 2015, הסרט העלילתי ה-45 בהכנסותיו בהיסטוריה, וכן גם כסרט השלישי בהכנסותיו של אולפני פיקסאר.
הסרט הפך לשובר קופות גם בישראל, ונמכרו לו כ-580,000 כרטיסים.
בצפון אמריקה
בצפון אמריקה, גרף הסרט הכנסות של $349,617,280, שהן כ-41.6% מכלל הכנסות הסרט. בתחילת הפצתו הוצג הסרט ב-3,946 בתי קולנוע, מתוכם ב-3,100 בתלת-ממד.
הכנסות ערב הפתיחה של הסרט הניבו כ-$3,700,000, מה שהופך אותו לערב הפתיחה הרווחי ביותר עבור פיקסאר, כשעקף את הסרט "בית ספר למפלצות" עם כ-$2,600,000. ההכנסות הכוללות של יום הפתיחה הניבו כ-$34,200,000, מה שהופך אותו ליום הפתיחה השני הרווחי ביותר עבור פיקסאר, כשהראשון הוא "צעצוע של סיפור 3" עם $41,100,000. גם סוף השבוע הראשון של הסרט היה מוצלח, והניב הכנסות של כ-$90,400,000. השבוע הראשון של הסרט בכללותו זכה להצלחה רבה, והניב הכנסות של כ-$133,000,000. הכנסותיו הגבוהות יחסית של הסרט בשבוע הפצתו מיוחסות לכך שבאותו הזמן 91% מבתי הספר היו בחופשה, דבר שהעניק זמן חופשי רב לבילויים, בהם קולנוע, ולכך שלאחר הצגת הבכורה שלו בפסטיבל קאן הוא קיבל ציון של 94% באתר הסקירה "Rotten Tomatoes" מאלו שנכחו, דבר שגרם לכיסוי תקשורתי חיובי.
ביקורת
לפני הפצתו של הסרט, עלה חשש מאיכותו, בשל הסרטים הקודמים של פיקסאר, דוגמת "אמיצה" ו"מכוניות 2", שזכו לקונצנזוס ציבורי שהגדיר אותם כ"גרועים". בסופו של דבר, לאחר צאתו זכה "הקול בראש" לשבחים רבים, על העלילה, ההנפשה והדיבוב, ונאמר כי הוא מחזיר את פיקסאר לימיה הטובים ול"תהילת העבר". אף על פי כן, עלו תהיות לגבי תאימות הסרט לגילאים צעירים, בשל המורכבות הרבה שבו, אם כי גם נאמר שהמורכבות היא זו שמייחדת אותו.
במצעדים ודרוגים רבים של שנת 2015 בתעשיית הקולנוע, "הקול בראש" זכה לשבחים רבים ולביקורות מהללות. באתר הסקירה "Rotten Tomatoes" הסרט דורג כסרט השני הטוב ביותר לשנה, ובאתר הסקירה "Metacritic" הוא דורג במקום הרביעי ברשימה דומה. פורום מבקרי הקולנוע בישראל העניק לסרט את פרס "הסרט הבינלאומי הטוב ביותר". בשקלול כלל הדרוגים שפורסמו ברחבי האינטרנט ובעיתונות המודפסת על שנת 2015 בתעשיית הקולנוע, הסרט דורג בעשירייה הפותחת של כ-330 רשימות, מתוכן ב-26 במקום הראשון.
סרט המשך
באירוע D23 2022 הכריזו על סרט המשך שצפוי לצאת בקיץ 2024. הסרט יעסוק בריילי המתבגרת.
גולדה רושובל
ביוגרפיה
רושובל נולדה בגיאנה לאב גיאני ולאם אנגלייה. יש לה אח אחד. כשהייתה בת חמש עברה עם משפחתה לאנגליה.
בין המחזות שבהם הופיעה רושובל היו "פורגי ובס", "מקבת'", "אגדת חורף", "רומיאו ויוליה", "מלאכים באמריקה", "Bad Girls: The Musical", והמחזמר "ישו כוכב עליון". ב-2018 שיחקה רושובל בתפקיד אותלו לסבית במחזה "אותלו".
חיים אישיים
רושובל היא לסבית. בת זוגה היא הסופרת שירין מולה.
הקהילה היהודית בסוצ'אבה
ראשית הקהילה עד 1775
בראשית המאה ה-15, נסיך מולדובה, אלכסנדרו צ'ל בּוּן (הטוב) (1432-1400) הזמין יהודים מהונגריה וגאליציה שיעזרו בפיתוח הכלכלה והמסחר. בחצי השני של המאה ה-15 שלט במולדובה הנסיך שטפאן צ'ל מארֶה (הגדול) (1504-1457) שהיה אוהד היהודים ורופאו האישי היה רופא יהודי בשם שמיל. המושל אהרן ווֹדָה (1595-1591) היה ממוצא יהודי. השליט בסוצ'אבה אחריו, הנסיך שטפאן רָזְבָן, פנה ליהודים סוחרים בבקשת עזרה לקידום הכלכלה והמסחר כמו הנסיך אלכסנדרו. העיר הייתה חשובה בחיי המסחר כיוון שהסחורות שהגיעו מגאליציה והונגריה עברו דרך סוצ'אבה לנמלי הדנובה והים השחור.
באמצע המאה ה-17 ברחו יהודים מרוסיה והמדינות סביבה בגלל פרעות ת"ח ות"ט שחוללו הקוזקים בראשות חמלניצקי. מהם הגיעו גם לסוצ'אבה והביאו עימם את החסידות והיידיש.
קהילה מאורגנת החלה להתקיים בראשית המאה ה-18. בראשה עמד רב שהיה ממונה על ענייני משפט, כספים ומעמד האזרח. מינוי הרב נעשה בתמיכת הנסיך אַנְטיו (Antioh) קַנְטֶמִיר (1707-1705) שאישר ליהודים להתיישב בעיר.
שלטון בית הבסבורג (1867-1775)
בזמן כיבוש בוקובינה בידי "בית הבסבורג" האוסטרי ב-1775 חיו בסוצ'בה 50 משפחות יהודיות שכללו 203 נפשות (108 גברים ו-95 נשים). הגנרל אנזנברג הורה ב-1782 לגרש את כל היהודים ש"התגנבו" לבוקובינה מ-1769 ולא שילמו מס שנתי בסך ארבעה גולדן. כך גורשו 31 משפחות שמנו 90 נפשות.
היהודים התפרנסו בעיקר מייצור ושיווק של משקאות חריפים כמו יין שכר, בירה וכהל. הצלחתם פגעה בעסקים דומים של הנוצרים ביאסי וסוצ'אבה. בעלי העסקים הנוצרים יחד עם השלטון המחוזי וארגון יצרני הבירה טענו לפני השלטונות כי לבעלי המפעלים היהודיים אין אישורים הנדרשים להפעלתם. טענתם התקבלה וכל מפעלי היהודים נסגרו ב-1802, הוחלט שליהודים בסוצ'אבה מותר להחזיק רק מזנון. בלי קשר לכך, על כל יהודי המדינה ובכלל זה בסוצ'אבה הוטלו מיסים כבדים. ב-1808 חיו בעיר 73 משפחות, וב-1817 עלה מספר ל-272 משפחות יהודיות, אך היו בקשיים כלכליים גדולים בגלל קושי לשלם את המיסים הכבדים.
Game & Watch
Game & Watch (מילולית: "משחק ושעון"', בתרגום חופשי: "משחק ושעון") היא סדרה של 49 משחקים אלקטרוניים ניידים אשר יוצרה על ידי חברת נינטנדו בין השנים 1980 ל-1991.
הקהילה היהודית בסוצ'אבה
שלטון בית הבסבורג (1867-1775)
לאחר אביב העמים ב-1848 עמים רבים קיבלו עצמאות, והיחס למיעוטים השתנה, וגם היהודים קיבלו שוויון זכויות מלא.
Game & Watch
הרעיון ליצירת סדרת המשחקים נהגה בידי מעצב המשחקים גונפיי יוקוי בעת שנסע בשינקנסן, וראה איש עסקים משחק במחשבון. הוא חשב שיהיה זה רעיון טוב ליצור משחק אלקטרוני אישי שיאפשר לאנשים להעביר את הזמן.
הקהילה היהודית בסוצ'אבה
מקיסרות אוסטריה-הונגריה עד מלחמת העולם הראשונה (1918-1867)
תחת שלטונו של הקיסר פרנץ יוזף אוהד היהודים, שהיה קיסר אוסטריה מ"בית הבסבורג" היה קיסר אוסטריה-הונגריה, שגשגה הקהילה היהודית והתפתחה במהירות. מספר היהודים והיחס של מספר היהודים באוכלוסייה הכללית גדלו בהתמדה. ב-1880 (תר"מ) אחוז היהודים בבוקובינה היה 11.8% בקירוב, ובסוצ'אבה מנו היהודים 3,750 נפשות מתוך 10,104 תושבים שהם 37.1%. באותה תקופה רוב הבתים במרכז העיר היו בבעלות יהודית, ושם אחד הרחובות הראשיים היה "רחוב היהודים" (Judengasse), שם שנשמר בפי התושבים עד גירוש היהודים ב-1941 (תש"א). ב-1901 (תרס"א) התגוררו בעיר 6,787 יהודים, וב-1914 (תרע"ד) הגיע מספר היהודים לשיא של 8,000 נפשות. ב-1930 (תר"ץ) מספר התושבים היהודיים היה 3,522 שהיוו כחמישית מהאוכלוסייה הכללית.
Game & Watch
כל מכשיר כלל משחק בודד על צג LCD ושעון. לצד המסך היו כפתורי הפעלה ומשחק בודדים, לרוב כאלה המאפשרים תנועה ימינה ושמאלה או למעלה ולמטה. חלק מהמשחקים כללו שני מסכים, ובחלקם נעשה שימוש בדמויות מצוירות מוכרות כגון מיקי מאוס, פופאי או סנופי. חלק ממהמשחקים התבססו על משחקים פופולריים של נינטנדו, כמו מריו, דונקי קונג והאגדה של זלדה. הסדרה הראשונה "סדרת הכסף" שוחחרה במהלך אפריל-אוקטובר 1980 וכללה 5 משחקים שונים.
הקהילה היהודית בסוצ'אבה
אחרי המלחמה העולמית הראשונה עד עלות הנאצים לשלטון
לאחר מלחמת העולם הראשונה ונפילת הקיסרות האוסטרו-הונגרית, נכפה על רומניה משטר דמוקרטי בחוזה ורסאי והיא נאלצה לכבד את מתן הזכויות ליהודים על אף האנטישמיות שרווחה בציבור הרחב ובשלטון. הם מבחינתם רצו לסלק את היהודים מהחיים הציבוריים ומהמוסדות האקדמיים.
Game & Watch
ה-Game & Watch היה פופולרי בשנות ה-80 של המאה ה-20, עד שהוחלף בשנות ה-90 של המאה ה-20 במשחקי הגיים בוי המתקדמים יותר שעבורם היווה השראה. עם זאת, נינטנדו הוציאה מחדש את חלק מהמשחקים בתור סדרת "Game & Watch Gallery" לגיים בוי. בנוסף, הדמות Mr. Game & Watch, דמות המבוססת על אותם המשחקים, הפכה לדמות קבועה בסדרת Super Smash Bros, ואף קיבל דמות amibo בשנת 2015
הקהילה היהודית בסוצ'אבה
תקופת שלטון הנאצים והשואה (1945-1933)
גם מפלגות השלטון שהיו "המפלגה ה'ליברלית'" (של משפחת בראטיאנו), המפלגה הלאומית הרומנית והמפלגה הלאומית החקלאית של יוליו מניו, היו אנטישמיות. אמנם הן לא קראו לרצוח יהודים, אך טענו כי ישנם יותר מדי יהודים ברומניה ויש לסלקם. ב-1935 הודיעה המפלגה הלאומית החקלאית כי מצעה כולל העברת כל מקומות העבודה וניהול המפעלים לידי רומנים, וכך הוחמרו הגזרות וכל היהודים פוטרו ממקומות עבודתם שלהם ומתפקידי ניהול כדי שרומנים יתפסו את מקומם. הגזרות הקשות הביאו לידי כך שרבים מיהודי הקהילה רצו לעלות לארץ, אך כיוון שמספר אישורי העלייה (סרטיפיקט) שהעניק שלטון המנדט הבריטי היו מועט, חלק נכבד לא הצליח לעלות.
Game & Watch
חלק מהמשחקים עברו הסבה ל DOS - כך למשל המשחק "Fire" עבר הסבה כבר בשנת 1984 תחת השם "Bouncing Babies".
הקהילה היהודית בסוצ'אבה
תקופת שלטון הנאצים והשואה (1945-1933)
בתרצ"ז (1937) נאסרה הופעת העתונות הדמוקרטית שרבים מהעיתונאים שלה היו יהודים ונקראה בידי האנטישמים "העיתונות המתייהדת", אך הופיעה עיתונות אנטישמית שהסיתה נגד יהודים, כמו "פורונקה וורמי" (Porunca Vremii) הקיצוני שהוביל את ההסתה הפרועה בעיתונות כלפי היהודים, "אוניברסול" (Universul) ו"קורנטול" (Curentul). בערב תשעה באב באותה שנה נאסר על היהודים לעסוק בתעשיות המשקאות החריפים והטבק, שהיו עיסוקים מובילים בין היהודים. בזמנה הוחלט על תכתיב וינה שבמסגרתו הועברו להונגריה 43,492 קמ"ר בצפון טרנסילבניה.
גזרות נוספות שהוטלו על היהודים: ענידת טלאי צהוב בצורת מגן דוד, דיבור בחנויות רק ברומנית, השארת העסקים פתוחים בשבת, ואיסור יציאה מהבית בין השעות 6 בערב עד 6 בבוקר. בהמשך גם הונחתו גזרות נוספות ובהן: איסור על רופאים יהודיים לטפל בחולים נוצריים, וחובה לתלות שלט עם מגן דוד שבו כתוב "רופא יהודי" על דלת חדרו או מרפאתו של רופא יהודי; החרמת מקלטי רדיו של יהודים; חובת התייצבות לעבודות כפייה; איסור על תלמידים יהודיים ללמוד בבתי ספר רומניים לאחר מועד בחינות בגרות של אביב ת"ש (1940).
Game & Watch
גרסאות מיוחדות
בספטמבר 2020, לציון 35 שנים לצאתו של "Super Mario Bros", הוציאה חברת נינטנדו מהדורה מוגבלת חדשה של ה-Game & Watch, שכללה את משחק "Super Mario Bros" המקורי, משחק ההמשך "Super Mario Bros.: The Lost Levels", וגרסה של המשחק המקורי Ball. המכשיר קיבל ביקורות חיוביות מאוד ממבקרי טכנולוגיה שונים בעיקר בזכות הנוסטלגיה שבו.
הקהילה היהודית בסוצ'אבה
תקופת שלטון הנאצים והשואה (1945-1933)
בלחץ גרמני העביר המלך קרול השני ב-1937 את השלטון לממשלת גוֹגה-קוּזה האנטישמית הקיצונית שפעלה במשך 44 ימים מסוף דצמבר 1937 (טבת תרצ"ח) ל-10 בפברואר 1938 (ט' באדר א' תרצ"ח). היא תכננה לגרש ולהשמיד את היהודים, אף לא הספיקה לפגוע כלל ביהודים וברכושם עקב שלטונה קצר הימים שנבע מקשיים כלכליים שהערימו עליה מדינות מערביות ודמוקרטיות. ממשלה זו החליטה לעיין מחדש באזרחות היהודים כדי להצדיק את גירושם, ויהודים היו צריכים להשיג אישורים שונים, שביניהם אישורים שלא הייתה אפשרות לקבלם, תוך השפלה וסחיטת כספים. בעקבות כך נשללה אזרחותן של משפחות יהודיות רבות.
לאחר נפילת ממשלת גוגה-קוזה, קמה ממשלת יון ג'יגוּרטוֹ שתפקדה כשנתיים. בספטמבר 1940 ממשלת "חזית התחייה הלאומית" האטישמית מינתה בראה את הגנרל יון אנטונסקו שהנהיג את המדינה יחד עם התנועה הלגיונרית של הוריה סימה. ב-28 ביוני 1940 נכבשו בסרביה וצפון בוקובינה על ידי הצבא האדום. בחוזה שבין שתי המדינות שכלל העברת שטחים הדדית נקבעה תקופה קצרה שבה ניתן לעבור בין צד לצד. יהודים ניצלו זאת לעבור מרומניה לברית המועצות, וביניהם מתושבי סוצ'אבה. הרומנים האשימו את היהודים בפלישת הסובייטים, ורדיפת היהודים הגיעה לשיא. הפרעות הרציחות ברומניה התרבו כשאחד מהמקרים החמורים ביותר שבהם היו פרעות יאסי. רבים נרצחו או נותרו נכים לאחר שהושלכו מרכבות נוסעות.
ביולי 1941 הגיעו לסוצ'אבה אלפי יהודים שגורשו מעיירות וכפרים במחוז סוצ'אבה, ומצאו מקלט בבתי יהודים ובבתי התפילה. הקהילה היהודית דאגה לרווחתם ככל שניתן. אף שמסוצ'אבה עצמה לא גורשו יהודים, אך הם היו נתונים תחת גזרות קשות ככל יהודי רומניה. בין השאר 30–40 גברים הוחזקו בבית הכנסת הגדול ובבית המדרש, כערבות לשלום החיילים הגרמניים והרומניים. בהמשך הוחזקו גם נשים ובני הערובה הוחלפו כל שבועיים, למעט כמה אנטי-נאצים פעילים שהוחזקו כבני ערובה קבועים. יחידות של הצבא הגרמני ישבו בעיר והתכוננו למלחמה נגד ברית-המועצות, ויהודים אולצו לעבוד בכפייה בהקמת בית חולים צבאי ב"פארק ארני".
בי"ז בתשרי תש"ב (8 באוקטובר 1941) הוקם גיטו, ובשלושת הימים שאחרי גורשו כל יהודי סוצ'אבה לטרנסניסטריה, כמו רבים מיהודי רומניה.
לאחר השואה
לאחר השואה מספר התושבים היהודים הגיע ל-6,000 בעקבות חזרתם של יהודים לעיר והגעתם של אחרים שגרו במקומות אחרים לפני המלחמה כמו מצפון בוקובינה ומצ'רנוביץ. חלק מהחוזרים לא יכולים היו לחזור לבתיהם כיוון שרומנים פלשו לדירות לאחר שברחו. למרות זאת הרוב מיהודי סוצ'אבה שחזרו קיבלו בחזרה את בתיהם.
השלטון היה אז קומוניסטי אך עד 1949 הקומוניסטים לא רדפו את הדת ואת הציונות. כך הג'וינט היה יכול לעזור בשיפוץ בית הכנסת הגדול חוץ מסיוע בשיפוץ בית העלמין ועזרה במזון ולבוש. וכך עם התבססות הקהילה היהודית ופתיחה מחדש של העסקים היהודיים, התעוררה הפעילות הציונית ורבים עלו לארץ. לאחר הקמת המדינה נפתחו שערי רומניה ורובם ככולם של יהודי העיר הגישו בקשות לעלייה לישראל, רק הקומוניסטים המעטים לא הגישו בקשות והיו אנטי-ציוניים.
במרץ 1949 השלטונות אסרו את הפעילות הציונית ואסרו פעילים ציוניים. חלק מהארגונים הציוניים כמו בית"ר ירדו למחתרת. בתחילת שנות ה-50 התירו השלטונות עלייה לארץ באופן חד פעמי ויהודים לא מעטים עלו. יהודים שהגישו בקשות לעלות בסוף 1953 פוטרו מעבודתם או סולקו מלימודיהם באוניברסיטה. השלטון הרומני הוציא צו המחייב מסירת מטבעות זהב ומטבע זר לידי השלטונות ואוסר אחזקהם בידי ידיים פרטיות. הצו גרם לפגיעה במצב היהודים שהיו בידם מטבעות כאלו, ומי שפעל בניגוד לצו ונתפס, עונה ולעיתים גם נשלח לעבודת פרך.
גלי עלייה נוספים היו בשנות ה-70 וה-80, לפי היתר השלטונות. בסוף שנות ה-70 היו 600–700 יהודים בעיר והיום הם מונים עשרות בודדות. יהודים לא מעטים היגרו למדינות המערב באירופה וצפון אמריקה.
רבני הקהילה ומנהיגיה
ברבע הראשון של המאה ה-19 עדיין לא כיהנו רבנים והיה רק מורה לדת. המורה לדת בתחילת המאה ה-19 היה גולדשטיין שאף שהיה אמור להישאר בתפקיד עד סוף אוקטובר 1810, ב-1821 עדיין החזיק במשרתו, וב-21 בספטמבר באותה שנה השיג תעודה מטעם הממשל המחוזי שהסמיכו לרשום גירושין של זוגות יהודיים כשאחד מבני הזוג התנצר.
בתקופות מאוחרות יותר הייתה בסוצ'אבה קהילה יהודית מכובדת שבה כיהנו רבנים חשובים כרב ואב בית דין. בין הרבנים נמנים: ר' שלום מוסקוביץ (או מוסקוביץ') - נכד ר' יחיאל מיכל מזלוטשוב שניהל גם חצר חסידית ונודע כ'האדמו"ר משוץ" או "הרבי משוץ" שהיה הרב בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 (היה בערוב ימיו הרבי משוץ בלונדון ונפטר בכ"ב בטבת תשי"ח), הרב זאב וולף הלוי טירנואר שהיה גם רבה של פלטיצ'ן שבמחוז סוצ'אבה, הרב ד"ר אברהם לוי - רב העיר בתקופת מלחמת העולם הראשונה בשיא הקהילה, הרב משה חיים לאו - אביו של הרב ישראל מאיר לאו, הרב משולם ראטה - מחשובי רבני הציונות הדתית בכלל והמזרחי בפרט.
כן פעלה בעיר החצר החסידית שוץ-ויז'ניץ שהוקמה בידי ר' משה הגר, נכדו של מייסד חסידות ויז'ניץ, ר' מנחם מנדל הגר שהיה נכדו של ר' מנחם מנדל מקוסוב, מייסד השושלת. בנו ר' חיים הנהיג את החצר אחריו. מרכז פעילותם היה ב"בית הכנסת גמילות חסדים".
ר' יעקב ניהל בסוצ'אבה חצר עם בית מדרש גדול במרכזו. בית המדרש היה מלא בתפילות, ולמדו בו תלמידי חכמים רבים שעמלו בלימוד התורה. הוא הוגלה עם משפחתו לטרנסניסטריה והגיע לגטו שארגרוד שאליה הגיעה קבוצה די גדולה מיהודי סוצ'אבה. ר' יעקב שרד את השואה וחזר לסוצ'אבה. הוא נודע כאיש חסד ונדיב גדול לצדקה ומכניס אורחים. בביתו עבדה טבחית שהכינה אוכל לכל אורח, ואת הכסף שקיבל תרם לצדקה. ר' יעקב עלה לארץ והתיישב בחיפה, והקים בית כנסת ברחוב הלל בשכונת הדר. בנו היחיד ר' זלמן לייב שסירב להנהיג עדה, נודע גם הוא כאיש חסד ונדבן גדול לצדקה, והיה מזכיר המועצה הדתית בחיפה. רעייתו של ר' יעקב הייתה מרת פסיל בת ר' סיני הלברשטאם מז'מיגראד, חתן ר' נפתלי הורוויץ ממליץ שהיה אביו של ר' אלימלך הורוביץ ממליץ-קראקא ובנו של ר' ברוך הלברשטאם מגורליץ, בנו החמישי של ר' חיים הלברשטאם מצאנז.
הרב גרשון שטטנר כיהן בעיר כדיין.
בנוסף, הרב יהודה מאיר שפירא, בן דודו של הרב משה חיים לאו, נולד בעיר, וחזר אליה בנעוריו ושהה בה כשלוש שנים עד לנישואיו, כשבתקופה זו רב העיר היה ר' שלום מוסקוביץ.
מוסדות הקהילה
שבעה בתי כנסת, שני שטיבלים ובית מדרש פעלו בעיר כשהראשון הוא בית הכנסת הגדול שהוקם במאה ה-18. ב-1771 נשרף בית הכנסת הגדול. השלטון האוסטרי הסכים להקמתו מחדש רק ב-1781. ב-1799 שופץ בית הכנסת הגדול, ונחנך מחדש כשאת אבן הפינה לבניין החדש הניח ר' חיים טירר מצ'רנוביץ. היום קיים על תילו רק "בית הכנסת גמילות חסדים" כשאת השאר הרסו הקומוניסטים. מבית הכנסת הגדול נותרו רק הקירות. בית כנסת נוספים היו "בית הכנסת חברת תהילים", בית כנסת החייטים", בית הכנסת הוותיקים", ובתי הכנסת של הרבנים הגר ומוסקוביץ', שני שטיבלים היו של חסידי ויז'ניץ וחסידי סדיגורה. "בית המדרש הגדול" נוסד ב-1860. בכל בתי הכנסת, בשטיבלים ובבית המדרש התפללו בוקר וערב והם היו מלאים בחגים.
שלושה בתי עלמין יהודיים ידועים בסוצ'אבה (ראה מאמר עליהם ב"מאמרים על סוצ'בה" בקישורים החיצוניים). בית העלמין העתיק הוקם בגבעה בפאתי העיר כבר בראשית הקהילה היהודית על פי הכתובות העבריות שעל המצבות. בבית העלמין הישן הקרוב למקום בית הקברות העתיק, הופסקה הקבורה מסוף המאה ה-19, והיהודים קברו את מתיהם בבית העלמין החדש יותר שהוקם ב-1892.
הקהילה הפעילה משחטה לעופות במרכז העיר ומשחטה לבהמות למרגלות "מצודת שטפן הגדול", והחזיקה כמה שוחטים.
על מוסדות החינוך נמנו גן ילדים, תלמוד תורה שבו למדו חומש וגמרא ועברית, ובית ספר תיכון יהודי שפעל בשנות ה-20 בבניין סמוך לבניין הקהילה כשמשנת 1925 שפת הלימוד בו הייתה רומנית בגלל חוק המחייב את כל בתי הספר במדינה ללמד ברומנית. וכן היו "חדרים" ומלמדים פרטיים, כולל מלמדים לתלמוד ברמה גבוהה מאשר בתלמוד תורה.
במשך שנים רבות בית המרחץ היחיד בסוצ'אבה היה שייך לקהילה היהודית וכלל גם מקווה.
הקהילה הפעילה חברת גמילות חסדים שממנה את "בית הכנסת גמילות חסדים" אך עיקר פעילותה היה צדקה וחסד ובין השאר העניקה הלוואות לסוחרים ללא גביית ריבית, לעומת הבנקים שהיו מלווים בריבית ומתנים את ההלוואה בקבלת בטוחות. לרוב זה היה נעשה רק על סמך האמון בין הלווה למלווה ללא שטר או מסמך כתוב כלשהו. פעילות החסד מרכזית הייתה איסוף כסף לנזקקים. אם זה עבור עניים, או אף אדם שאינו נצרך בימים כתיקונם, אך בגלל מחלה או צרה אחרת הוא זקוק לסכום כסף מעל ליכולתו הכלכלית.
חיי הדת
רוב הקהילה הייתה שומרת מסורת וכל מקומות התפילה היו מלאים בתפילות החגים. כל בעלי העסקים היהודיהם סגרו את חנויותיהם ומפעליהם בשבתות וימים טובים. בחודש אלול נהרו היהודים לבית העלמין. בערב יום הכיפורים נאספו בבתי הכנסת תרומות לעניים ולקרניות הציוניות כמו קרן קיימת לישראל וקרן תל חי, ועוד. בחג הסוכות היה לפחות אתרוג אחד מארץ ישראל בכל אחד ממקומות התפילה.
ועד הקהילה דאגה לכל צורכי הדת ולעזרה לנזקקים. פעולות צדקה וחסד והכנסת אורחים רבים נעשו גם באופן פרטי מתוך אמונתם ואופיים של יהודי העיר.
חינוך
החינוך הדתי התקיים בתלמוד תורה ו"חיידרים" פרטיים שהחזיקה הקהילה ובמלמדים פרטיים שביניהם היו כאלו שלימדו תלמוד ברמה גבוהה יותר מאשר בתלמוד תורה.
אלו שלא היו דתיים שלחו את ילדיהם לגן ילדים ולבית ספר. בית הספר היהודי-גרמני החילוני הוקם ב-1790 והמורה הראשון היה אנוך גולדנטל גידף את הדת היהודית והיה בלתי אהוד בגלל זה אף על החילוניים בעיר, כפי שמופיע בדו"ח מ-17 ביוני 1791. היה גם בית ספר תיכון יהודי שמתרפ"ה (1925) הייתה חובה ללמד בו ברומנית. רוב מוריו היו יהודים.
תרבות וספורט
תנועת הנוער "הנוער הציוני" החזיקה ספרייה ולהקת תיאטרון שהציגה בין השאר את ההצגה "איש האפר" שקצרה הצלחה רבה והועלתה גם בבורדוז'ן (או בורדוז'ני) ופלטיצ'ן. גם לסניף "פועלי ציון" הייתה להקת שחקנים שהעלתה בהצלחה הצגות ומחזות של שלום עליכם, י"ל פרץ וש' אנסקי, ועוד.
כן הופיעו בעיר אומנים מפורסמים דינה קניג, סידי טל, סבילה פאסטור, אלכסנדר מויסי והלהקה מווילנה עם פאול בארטוב, שהציגו הצגות ומחזות נודעים (כולל המחזת ספרים מפורסמים) כמו "הדיבוק" (אופרה של אנסקי), טוביה החלבן (המחזת ספרו של שלום עליכם) וקוני למל (מחזמר של אברהם גולדפדן). עוד פעלה בסוצ'אבה אופרה ביידיש ביוזמת ד"ר וולף שרף.
בסוצ'אבה גם הייתה פעילות מוזיקלית ענפה. מוזיקאים מהקהילה, בהם איזידור קאן שהיה ידוע בבוקרשט וד"ר יוסף הלפרן שהיה מנהל הגימנסיה היהודית בסוצ'אבה, הופיעו בקונצרטים שונים. כמו כן, היו בקהילה לפחות ארבעה מורים למוזיקה.
הפעילות הספורטיבית החלה ב-1912 עם ייסוד ארגון הכוח על ידי ד"ר אדולף וגנר כשהענפים הראשונים היו הכדורגל והכדוריד. ב-1928 הוקמו מועדון הספורט "הנצח" וארגון מכבי עם ענפי הכדורגל ההתעמלות וכדוריד נשים והמשך גם טניס שולחן. ספורטאים יהודיים רבים השתתפו ב"מכביאדה" שאורגנה בסוצ'אבה. המשחק הנפוץ ביותר בסוצ'בה היה שחמט. אלוף האזור סוצ'בה בשחמט היה ישראל היבנר שהגיע פעמיים לחצי גמר אליפות רומניה בשחמט בהופעות מכובדות מאוד בבוקרשט ב-1955 וביאסי ב-1956.
פרנסה ועיסוקים
פרנסת היהודים הבולטת ביותר הייתה בתעשייה ומסחר, כשהתעשייה והמסחר הרווחים היו של משקאות חריפים. יהודים לא מעטים החזיקו חנויות ובתי עסק שונים, והיו בתי מלאכה מגוונים.
לא מעט יהודים היו רופאים ורוקחים, עורכי-דין ומשפטנים, אנשי הוראה וחינוך, וכן היו מתווכים, מנהלי חשבונות, חלפני כספים ומנהלי בנקים, סוכני נסיעות, מוזיקאים ושחקנים, וספורטאים. לאחר פיצוץ גשרי הרכבת מעל הנהר סוצ'אבה במלחמת העולם הראשונה כשמאז הרכבת לא הגיעה לעיר, היו יהודים שהתפרנסו מהובלה והסעה. יהודי העיר היו ברובם משכילים והיה להם תפקיד חשוב בחיים הציבוריים.
מסחר ועסקים
תחומי מסחר נוספים על מסחר משקאות חריפים היו: תבואה, בדים, פרוות, עורות, דברי סדקית, ועוד.
בסוצ'אבה פעלו מגוון רב של בתי עסקים: מפעלים ובתי חרושת לייצור משקאות חריפים כמו בירה ויי"ש, מי סודה, ממתקים, שימורי דגים, גרביים, סבון; חנויות של תשמישי קדושה, חנויות לדברים משומשים, מכולות, חנויות ובתי עסק של מכירת מזון (כמו מאפיות, אטליזים, מעדניות, קונדיטוריות, חנויות ליינות, קיוסקים, חנויות לפירות וירקות, חנויות למוצרי חלב, מכירת כעכים, מסעדות, בתי קפה, בתי מרזח ועוד), הלבשה (כולל חנויות נעליים, חנויות הלבשה תחתונה, חנויות לבגדי נשים, חנויות אופנה ועוד), דברי סדקית, בדים, שמיכות, עורות, רהיטים, דברי כתיבה ודפוס, כלי בית, מוצרי זכוכית וחרסינה, צבעים; וכן היו בתי מרקחת, בתי מלון ובתי הארחה, מִכְבָּסוֹת, ועוד.
בעלי מלאכה
בסוצ'אבה פעלו מגוון בעלי מלאכה: חייטים, תופרות, נגרים, סנדלרים, פחחים, ספרים, רפדים, זגגים, סיידים, שענים, שרברבים, ועוד.
החייטות הייתה המקצוע הנפוץ ביותר בין בעלי המלאכה ואחריה הפחחות. המקצועות המובילים אחריהן הן השענות, הנגרות, הסיידות והסנדלרות.
רפואה
בתחילת המאה ה-20 מונה לרופא העיר ד"ר יעקב קרמר, היהודי שסיפק לעניים תרופות בחינם. הוא פעל עד להתמוטטות האימפריה האוסטרו-הונגרית. אחד הרחובות בעיר נשא את שמו עד אחרי מלחמת העולם השנייה. עוד לפני מלחמת העולם הראשונה היה הרופא למחלות פנים, ד"ר יעקב ויינפלד נציג העיר בבית הנבחרים של בוקובינה ומרצה בפקולטה לרפואה בווינה.
למרות הצלחת רופאים יהודים אלה ואחרים, הייתה אפליה כלפי יהודים: היו מגבלות על התמחות של סטודנטים לרפואה יהודיים, ולא היה רופא יהודי ראשי במחוז סוצ'אבה. אמנם, בזמן מסוים ד"ר דיקמן היהודי כיהן כרופא גדודי. רוב הרופאים היהודיים למדו באוסטריה ובאיטליה כיוון שברומניה הייתה באופן רשמי הגבלה על מספר היהודים המתקבלים ללימודי רפואה. היהודים שכבר התקבלו ללימודים הוקנטו, הושפלו או הושבו בספסלים המיועדים רק ליהודים, וחלקם הורחקו מהלימודים בתואנות שונות. בנוסף הטילו עליהם מיסים מיוחדים ואסרו עליהם לנתח גופות של נוצרים. פעמים רבות נאלצו להביא גופות יהודים, ובמקרים אחרים זייפו מסמכים והביאו גופות של נוכרים.
הרופאים היהודיים היו בתחומי רפואה רבים: רפואת ילדים, מחלות פנים, אונקולוגיה, גינקולוגיה, דרמטולוגיה, נאורולוגיה, רדיולוגיה, אף אוזן גרון, רפואת עיניים, רפואת שיניים, מנתחים, מרדימים, וטרינריה. וכן בין הנשים היהודיות היו גם רופאות וגם אחיות ומיילדות.
ככל מהיהודים, גם הרופאים גורשו לטרנסניסטריה. רובם חלו בטיפוס הבהרות שבה נדבקו ממטופליהם שחלו במחלה, ורובם ככולם נפטרו בגטו שארגורוד שאליה גורשו חלק נכבד מיהודי סוצ'אבה. לאחר השואה פתחו מרפאות בסוצ'אבה רופאים שחזרו לביתם וכן כאלו שהיו ממקומות אחרים לפני המלחמה.
רופאים רבים שבאו מצפון בוקובינה נוספו בסוצ'אבה ובסביבתה בשנים 1946-1945. כל המרפאות הפרטיות נסגרו ב-1948, ועוד לפני כן באותה שנה נפתחו כל והפקולטות לרפואה המוסדות הרפואיים לכולם ללא הבדל לאום. רופאים יהודיים הועסקו כמנהלים במרפאות ובמחלקות בתי חולים ובתפקידים בכירים אחרים: ד"ר ב' מרדלר היה הרופא הראשי במחוז סוצ'אבה, ד"ר א' שטטנר מונה כרופא ראשי של העיר, ד"ר א' אנדרמן היה הרופא הראשי של מרפאות הפוליקליניקה, ד"ר א' וייטמן התמנה לתפקיד מנהל בית החולים בעיר, ד"ר מ' מיכלזון היה רופא בית הסוהר ועבד גם בפוליקליניקה, וד"ר ברטהולד מרדלר עבד בשנות ה-60 כסגן הרופא הראשי במחוז סוצ'אבה.
כמה רופאים מהעיר נאסרו בזמן השלטון הקומוניסטי מפני שנחשדו בהחזקת זהב ומט"ח.
חלקם עלו לישראל ועבדו בה כרופאים וחלקם היגרו למדינות אחרות.
רוקחות
לפני מלחמת העולם הראשונה היו בסוצ'אבה שלושה בתי מרקחת בבעלות יהודית של ויינגרטן שבו עבדו רק יהודים, של בישוף ושל קאבא, ועוד שניים ביישובים אחרים במחוז באיצקאן (של אטי ואמיליה ברילאנט) ובבורדוז'ן (של בראדר). כן היה בית מרקחת של יהודי שבו עבדו יהודים.
לאחר השואה נוספו כמה בתי מרקחת בבעלות יהודית, ובהם של ברטה בסלר שעבר לפני המלחמה אצל קאבא, של האחיות ברילאנט שעברו לסוצ'אבה, ושל פיני קרנר (ששינה משפרפבר) שעבר בבית המרקחת הלא יהודי.
ב-1948 הולאמו כל בתי המרקחת וכל הרוקחים הפכו לשכירי המדינה. אמיליה ברילאנט הייתה מנהלת בית המרקחת של בית החולים בעיר, והרוקח צווילינג (בורקיס) מונה למנהל בית מרקחת של מרפאות הפוליקליניקה.
רובם ככולם עלו לארץ.
חוק ומשפט
ישנה הבחנה בין כמה תקופות ביחס מערכות המשפט ליהודים מסוצ'אבה והסביבה (למעשה בכל המדינה שאליה היה שייך האזור בתקופה מסוימת) שלמדו משפטים ועבדו במערכות המשפט.
בתקופת המושלים במולדובה (עד 1774) המשפט בקהילות היהודיות התנהל לפי הדגם הטורקי/עות'מאני שבו מונה חכם באשי שהיה הרב הראשי של האימפריה העות'מאנית בתחילת המשרה שבה היה חכם באשי אחד בכל האימפריה, ובהמשך מונו למשרה זו רבנים בערים נוספות ובהן ירושלים, וכל אחד מהן היה ממונה על האזור שלו. החכם באשי הראשון מונה ב-1839 בקושטא והיה כאמור הרב הראשי של כל האימפריה.
כל חכם באשי היה נציג רשמי של השלטונות בפני היהודים ולהפך. הוא שפט בעניינים דתיים, גבה מיסים ומינה רבנים בקהילות קטנות. אך היהודים העדיפו פעמים רבות לפתור סכסוכים בלי נציג רשמי של השלטונות אפילו החכם באשי שהיה רב חשוב. הם פנו לרבנים אחרים ליישב ההדורים ביניהם.
יהודים שנדרשו להתייצב לפני ערכאות המדינה חויבו להישבע בשבועה היהודית המשפילה (more judaico) שנקבעה בידי המושל גריגורה גיקה (1741-1739) ובוטלה ב-1912.
בין היהודים מסוצ'אבה שלמדו משפטים ועריכת דין, היו שכיהנו בתפקידים בכירים שונים כמו בכירים בעיריית סוצ'אבה ובעיריות אחרות במחוז, למשל באיצקן (איצקני), ומנהלי בנקים. רבים מהם היו פעילים בקהילה היהודית, בארגונים ציוניים ובמפלגות שונות. ביניהם: ד"ר ברוך שאפר שהיה יו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בעיר וסגן ראש עיריית סוצ'אבה בשנים 1908-1907, ד"ר וולף רורליך ד"ר וולף רורליך–הורוביץ ששימש כסגן ראש העיר השני בסוצ'אבה, ד"ר מאיר טייך שכיהן כיו"ר ועד הקהילה היהודית ויועץ עירוני, ד"ר נתן וויז'ניפולסקי שהיה מנהיג הציונים הרוויזיוניסטים בסוצ'אבה, ד"ר ל' בוגן שהיה יועץ עירוני, ד"ר היינריך לופול ששימש כיו"ר ועד הקהילה ויועץ עירוני ומנהל האוסטבנק, ד"ר חיים קופפרברג שכיהן כיו"ר ועד הקהילה לאחר המלחמה (1958-1946) ומנהיג ציוני, ד"ר יוסף הלפרן שהיה מנהל בית הספר היהודי בשנות ה-20, ד"ר ישראל (יון) רכמוט שהיה חבר שלא מן המניין של האקדמיה הרומנית, עו"ד פיליפ ברקוביץ' שכיהן כסגן ראש העיר, ועוד. מבין אנשי המשפט הידועים בסוצ'אבה לפחות שישה שופטים.
לאחר התמוטטות הקיסרות האוסטרו-הונגרית ומעבר בוקובינה לרומניה, השפה השלטת בכל המוסדות הייתה רומנית, שבה היהודים לא שלטו, מה שהקשה על קבלתם לעבודה. אך בכל מקרה השלטון והציבור הרומני היו רוויים באנטישמיות, והיה יחס עוין ליהודים. אך בעקבות סעיף חוזה ורסאי, חוזה השלום לאחר מלחמת העולם הראשונה, הושארו מספר שופטים יהודיים בתפקידיהם.
בפקולטה למשפטים בצ'רנוביץ הייתה אווירה עוינת ביותר כלפי היהודים, ובעקבות התפרצויות אלימות בין סטודנטים רומנים ליהודים שנבעו מההתנהגות האנטישמית כלפי היהודים, סולקו דווקא הסטודנטים היהודים. כן סולקו עורכי הדין היהודיים מלשכת עורכי הדין בצ'רנוביץ. מספר הסטודנטים היהודיים למשפטים מסוצ'אבה וממקומות אחרים הלך ופחת מפני שלא שולבו במערכת המשפט, ושנתיים לפני הגירוש לטרנסניסטריה לא התקבל אף לא יהודי אחד ללמוד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת צ'רנוביץ.
לאחר השואה היהודים שוב קיבלו את זכויותיהם האזרחיות. לשכת עורכי הדין קיבלה את כל עורכי הדין היהודיים שחזרו, ומשפטנים יהודים קיבלו משרות שונות כעורכי-דין וכשופטים. למרות זאת, רובם ככולם רצו לעלות ארצה, ולא נותר בסוצ'אבה יותר מעו"ד יהודי אחד מכל המשפטנים.
הסעה והובלה
לפני מלחמת העולם הראשונה הרכבת הגיעה עד לסוצ'אבה, ואף היו שתי תחנות רכבת בעיר. במלחמה הופצצו הגשרים מעל הנהר סוצ'אבה, ובה מסילות הברזל שהוליכו לעיר. לאחר המלחמה לא נבנו מסילות ברזל חדשות במקומן, והתחנות הקרובות ביותר לסוצ'אבה היו בבורדוז'ני ובאיציקני שבמחוז סוצ'אבה, בסביבות שלושה-ארבעה קילומטרים ממרכז סוצ'אבה.
עשרות יהודים ניצלו את המצב והתפרנסו מהובלת סחורות והסעת אנשים בין סוצ'אבה לתחנות הרכבת הללו בעגלות ובכרכרות. למעשה החלו במקצוע זה כבר בזמן המלחמה לאחר שהרכבת הפסיקה להגיע לסוצ'אבה. לאחר המלחמה החלו להסיע אנשים בכרכרות עם שני סוסים בנסיעה שהייתה נוחה יותר וגם יקרה יותר מאשר עם סוס אחד.
מעבר לנסיעות לשתי תחנות הרכבת היו נסיעות בתוך סוצ'אבה ומסוצ'אבה ליישובים בסביבה כמו של רופאים שנקראו לטפל בחולים. לעגלונים, שכמעט כולם היו יהודים, הייתה תחנה קבוצה במרכז סוצ'אבה. העגלונים היהודיים עבדו ביום ובלילה אך לא בשבתות וימים טובים. חלק מהם שכרו לזמנים אלו עגלון נוצרי.
בין שתי מלחמות העולם לא היו מכוניות פרטיות, מוניות ואוטובוסים, למעט מעין אוטובוס קטן שהיה מסיע מסוצ'אבה לערים ועיירות בסביבה. אך היו משאיות ורכבים קטנים כתחבורה ציבורית ממונעת.
לאחר השואה עגלונים יהודיים שחזרו לסוצ'אבה, חזרו לעבודתם אך לתקופה קצרה, גם מפני שכולם התכוננו לעלות לארץ, וגם מפני שהחל לפעול קו אוטובוסים בין תחנות הרכבת לסוצ'אבה. עגלון בשם שמעון הולצברג היה העגלון האחרון במקצוע שפרנס כ-30 משפחות יהודיות.
הציונות
בסוצ'אבה פעלו מגוון ארגונים ציוניים, אם מקומיים ואם סניפים של ארגונים ארציים: המזרחי, הציונות הרוויזיוניסטית, חובבי ציון, פועלי ציון, צעירי ציון, הציונים הכלליים, השומר הצעיר, תאודור הרצל, הבונד ששיתף פעולה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שרוב חבריה היו יהודים והקים את ארגון הפועלים היהודי הראשון, וארבעה ארגונים ציוניים לנשים: רות שנוסדה ב-תרס"ג (1903), ויצו, "אוז"ה" (OSE) שדאג לטיפול רפואי בעבור ילדי נזקקים, והדסה. בסוצ'אבה פעלו 3 תנועת נוער ציוניות: בני עקיבא של המזרחי, בית"ר של הרוויזיוניסטים, והנוער הציוני של "הציונים הכלליים" שהוקמה רק בתרצ"ט (1939), ובגלל הרדיפות כלפי היהודים היו בה מעט חברים והיא פעלה פחות מ-3 שנים עד לגירוש. היא הוקמה מחדש לאחר השואה והייתה סניף מבוסס עד האיסור על הפעילות הציונית. עוד היו סניפים של קרן קיימת לישראל וקרן היסוד, וכן פעלו בעיר המוסדות האקדמיים הציוניים "מדע" ו"תקווה".