cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי חוף השנהב–צרפת
סקירה כללית
צרפתית היא השפה הרשמית של חוף השנהב. ביטחון חוף השנהב מוגבר על ידי חטיבת נחתים צרפתית המוצבת באביג'אן. כ-20,000 מהגרים צרפתים ממשיכים להקים את ביתם בחוף השנהב, והמטבע במדינה, פרנק CFA, קשור לפרנק הצרפתי. צרפת מקיימת בסיס צבאי בפורט בואט וסייעה בארגון מחדש של הכוחות המזוינים של חוף השנהב. צרפת הייתה המדינה הראשונה שהכירה בניצחון הנשיא לורן גבאגבו בבחירות באוקטובר 2000. צרפת השתתפה גם במאמצים הצבאיים במדינה במהלך הסכסוך האזרחי 2002–2003. בפברואר 2009 החליטה ממשלת צרפת להסיג מחצית מ-1,800 חיילי הצבא הצרפתי המוצב כיום בחוף השנהב; נשיא צרפת אמר "הסיכון הביטחוני בחוף השנהב פחת וההמתנה לבחירות שתזמונן נותר לא בטוח כבר אינה מצדיקה שמירה על נוכחות צבאית מלאה". לאחר הבחירות באוקטובר 2010, בהתאם לעמדת האומות המאוחדות, הארגונים האפריקאים והקהילה הבינלאומית, הכירה צרפת באלאסן ואטארה כנשיא הלגיטימי של חוף השנהב וקראה ללורן גבאגבו למסור את השלטון בשלום.
יחסים כלכליים
חוף השנהב היא שותפת הסחר המובילה של צרפת באזור פרנק CFA והשלישי בגודלו באפריקה שמדרום לסהרה, אחרי דרום אפריקה וניגריה. צרפת היא שותפת הסחר השנייה בגודלה בחוף השנהב אחרי סין. הסחר בין שתי המדינות נותר יציב בשנת 2016 בהשוואה לשנת 2015. היצוא הצרפתי הסתכם ב-1.1 מיליארד אירו והורכב בעיקר מהמוצרים הבאים: ציוד מכני, חשמל ומחשבים; מוצרי חקלאות, ייעור, דיג וחקלאות-ים; מוצרי אגריבוד; ותרופות. היבוא הצרפתי הסתכם ב-787 מיליון אירו ומורכב בעיקר ממוצרים חקלאיים, בעיקר קקאו וקפה.
הקבוצות הצרפתיות הגדולות שנמצאות באופן מסורתי באפריקה פעילות בעיקר בחוף השנהב באמצעות חברות בנות. יש כמעט 700 חברות צרפתיות, כולל כ-200 חברות בנות שהופכות את חוף השנהב למדינה בה לצרפת יש את הנוכחות החזקה ביותר באפריקה שמדרום לסהרה. סך ההכנסות שהם מייצרים מהווה כ-30% מהתמ"ג במדינה.
כדי לסייע לאפשר יציאה מהמשבר, הציעה צרפת לחוף השנהב תמיכה ניכרת בפורומים פיננסיים בינלאומיים. בשנת 2009 חתמה צרפת על הסכם ארגון מחדש דו-צדדי, שהוביל לביטול חוב של 455 מיליון דולר, תזמון מחדש של 697 מיליון דולר ודחייה של 2.2 מיליארד דולר. בשנת 2011, בעקבות המשבר, העניקה אג'נס פרנסייז דה התפתחות (AFD, סוכנות הפיתוח הצרפתית) למדינה הלוואה בסך 350 מיליון אירו, בעיקר לתשלום משכורות ופנסיות של עובדי מדינה ולמימון הוצאות חברתיות דחופות וההחלמה הכלכלית.
הלקט
הֶלְקֵט הוא פרי יבש המשמש מעין קופסה המכילה את הזרעים. ההלקט מורכב משתי שחלות או יותר הצמודות טרם ההבשלה ונפתח כאשר הפרי מבשיל. כאשר ההלקט מבשיל, השחלות המופרדות בתוכו נקראות קְשָׂווֹת (ביחיד קַשְׂוָה), וכל אחת מהן מכילה זרע אחד או יותר.
קיימים שלושה סוגי הלקטים: האחד נופל לקרקע והקשוות נפרדות זו מזו; במקרה אחר הקשוות מתבקעות ומפזרות את הזרעים; ובמקרה שלישי נוצרים נקבים או חורים בהלקט המאפשרים את יציאת הזרעים.
ההלקט אינו אגוז משום שהוא משחרר את הזרעים עם ההבשלה, ואילו האגוז הוא שחלה מורכבת המכילה זרע יחיד ואת מעטפת הפרי.
ישנם מינים רבים היוצרים הלקט. בין המוכרים הם הנופר, פרג, כותנה, ערבה, ומיני הסחלבים השונים.
טבילת ישו
תיאור הטבילה בבשורות
מתי, מרקוס ולוקאס מתארים את הטבילה בפסקאות מקבילות (מתי ג' 13–17, מרקוס א' 9–11, לוקאס ג' 21–23) בהבדלים קלים בלבד, ובאירוע נוטלות חלק שלוש הישויות של השילוש הקדוש - האל האב, רוח אלוהים היינו רוח הקודש, וכן הבן ישו.
לפי הבשורות, לאחר הטבילה התנסה ישו בפיתוייו של השטן במשך 40 ימים ולילות במדבר.
מקום הטבילה
בבשורה על-פי יוחנן לא מוזכרת טבילת ישו באופן ישיר, אך יוחנן מעיד עליה לאחר מכן (יוחנן א' 29–34), ואגב כך נאמר ש. בהמשך הבשורה מוזכר ש. כיום יש המזהים את אתר הטבילה בקאסר אל-יהוד. סמוך לכנרת נמצא אתר טבילה מוסדר לצליינים נוצרים - ירדנית.
בליסאמה
בליסאמה (Belisama) או בלסאמה (ביוונית: Bηλησαμα; בלטינית: Belesama - משמעות שמה "הזוהרת") הייתה אלה במיתולוגיה הקלטית אשר פולחנה היה נפוץ בגאליה (צרפת של ימינו) ובבריטניה.
בליסאמה הייתה אלת הנהרות, האש, המלאכה והאור.
בעקבות המפגש של התרבות הקלטית עם תרבות יוון העתיקה ותרבות רומא, זוהתה האלה עם אתנה מהמיתולוגיה היוונית (מינרווה מהמיתולוגיה הרומית).
מספר כתובות המוקדשות לאלה התגלו בוייזון-לה-רומיין שבפרובאנס ובאקיטן.
רביע א-ת'אני
רַבִּיעֻ (אל)תַ'אנִי או רביע אל-אַאחַ'ר בערבית:(رَبِيعُ ٱلثَّانِي، ربيع الآخر) הוא החודש הרביעי בלוח השנה המוסלמי. משמעות השם היא חודש האביב השני, אף כי מאז ביטול עיבור השנים בימי מוחמד עשוי החודש לחול בכל אחת מעונות השנה.
מקור (פירושונים)
{{פירושונים|* מַקּוֹר – איבר גרמי המשמש פה אצל ציפורים
Point d'appui
Point d'appui (צרפתית לנקודת משען), בתיאוריה הצבאית, היא מקום שבו מתאספים חיילים לפני קרב. לעיתים קרובות מוצבת אנדרטה לציון נקודת ההערכות לקרבות בולטים. בחלק מהקרבות יכול להיות שיש יותר מנקודה אחת.
דוגמאות
בסקוטלנד, קאטו לונג בארו ממוקם ב-Point d'appui של קרב היסטורי בין הוויקינגים לפיקטים במזרח אברדינשייר.
טטרציה
במתמטיקה, טֶטְרָצְיָה (באנגלית: Tetration או Hyper-4) היא פעולה, המתבצעת בין שני מספרים: ה"בסיס" וה"גובה". טטרציה מסמנים בסימון או ^ab כאשר a הוא הבסיס ו-b הוא הגובה. בצורתה הבסיסית ביותר, שבה הבסיס הוא מספר ממשי והגובה הוא מספר טבעי, טטרציה מהווה קיצור של מגדל חזקות מחזורי; כלומר - הטטרציה ה-b־ית של a היא החזקה החוזרת של b גורמים השווים כולם ל-a:
ניתן גם להגדיר טטרציה רקורסיבית באופן הבא:
מבוא
ארבעת ההיפר-פעולות הראשונות מוצגות מטה, כשטטרציה נחשבת להיפר-פעולה הרביעית. הפעולה האונארית עקיבה, המוגדרת כ-a'=a+1 נחשבת להיפר-פעולה האפס.
יש לשים לב כי החזקה אינה פעולה אסוציאטיבית וכי היא מחושבת מלמעלה למטה. כלומר, {3^5}^7 משמעותו 3^{(5^7)} ולא {(3^5)}^7.
הכללות
את פעולת הטטרציה ניתן להרחיב בשתי דרכים שונות; גם את הבסיס, וגם את הגובה ניתן להכליל מעבר למספרים הטבעיים על ידי שימוש בהגדרת ובתכונות הטטרציה.
בסיס אפס
החזקה 0^0 אינה מוגדרת. ולכן, גם טטרציות מהצורה ^n0 אינן מוגדרות כראוי. למרות זאת, הגבול מוגדר וקיים:
ולכן, ניתן להגדיר כי
בסיס מרוכב
מאחר שניתן לעלות מספרים מרוכבים בחזקה, אז ניתן גם להפעיל טטרציה על בסיס מהצורה z = a+bi.
לדוגמה, עבור ^nz כאשר z=i, ניתן באמצעות נוסחת אוילר להראות כי:
ולכן ניתן להגדיר בצורה רקורסיבית את באמצעות ^ni = a+bi:
גובה אינסופי
ניתן להכליל את הטטרציה לגבהים אינסופיים. כלומר, עבור בסיס x כלשהו, קיים הגבול. זאת כיוון שבטווח מסוים של בסיסים, הטטרציה מתכנסת למספר סופי כש-n שואף לאינסוף.
לדוגמה, מתכנס ל-2, ולכן ניתן לומר כי הוא שווה ל-2.
את מגמת ההתקרבות לגבול 2 ניתן לראות גם על ידי חישוב גובה קטן:
לאונרד אוילר הראה כי באופן כללי, מגדל החזקות האינסופי מתכנס עבור.
גובה שלילי שלם
באמצעות ההגדרה הרקורסיבית של טטרציה:
ניתן למצוא את {}^{-1}a:
אם במקום k נציב נקבל:
ערכים שליליים הקטנים מ לא ניתן להגדיר באופן זה, אם נציב במקום k באותה משוואה אז נקבל:
וזהו מספר שאינו מוגדר.
פעולות הופכיות
לחזקה קיימות שתי פעולות הופכיות: השורש והלוגריתם. באופן אנלוגי, גם לטטרציה שתי פעולות הופכיות: הסופר-שורש והסופר-לוגריתם. (למעשה, לכל ההיפר-פעולות הגדולות מ-2 יש שתי פעולות הופכיות אנלוגיות). שתי פעולות אלו כמו הטטרציה אינן פעולות אלמנטריות.
סופר-שורש
הסופר-שורש היא הפעולה ההפוכה לטטרציה בדגש על הבסיס: אם ^ny = x אז y הוא הסופר-שורש ה-n־י של x, והוא יסומן בצורה
לדוגמה, אם אז 2 הוא הסופר-שורש הרביעי של 65,536.
סופר-שורש ריבועי
הסופר-שורש השני נקרא סופר-שורש ריבועי, והוא מסומן בצורה, או בפשטות \sqrt{x}_s.
הסופר-שורש הריבועי הוא למעשה הפונקציה ההופכית לפונקציה x^x, וניתן להציגו באמצעות פונקציית אומגה :
סופר-לוגריתם
הסופר-לוגריתם היא הפעולה ההפוכה לטטרציה בדגש על הגובה: אם ^yn = x אז y הוא הסופר-לוגריתם מבסיס n של x, והוא יסומן בצורה. פונקציה זו מוגדרת עבור כל n > 1.
פורינר
פורינר (באנגלית: Foreigner; נקראה בעברית "נוכרי") היא להקת רוק בריטית-אמריקאית שזכתה לשיא הצלחתה בשנות השבעים והשמונים.
היסטוריה
הלהקה הוקמה ב-1976 כאשר מיק ג'ונס ואיאן מקדונלד נפגשו עם לו גרם, ויחד החליטו להקים להקה. לגרעין ראשוני זה הצטרפו דניס אליוט, אל גרינווד ואד גגליארדי. ב-1977 הוציאו את אלבומם הראשון, "Foreigner" שנמכר בלמעלה מ-4 מיליון עותקים. אלבום זה כלל את להיטם Cold as Ice ואת Feels Like The First Time. שנה לאחר מכן הוציאה הלהקה את אלבומם השני "Double Vision", שמכר מעל 5 מיליון עותקים וכלל את הלהיטים "Hot Blooded" ושיר הנושא. אלבומם השלישי, יצא ב-1979 ונקרא "Head Games", שלו גרם טוען שזה האלבום הכי מצליח שלהם.
ב-1980 פרשו מקדונלד, ליארדי וגרינווד ואילו והבסיסט ריק ווילס הצטרף. ב-1981 יצא אלבומם "4", הנחשב למצליח ביותר שלהם ובו נכללים שניים מן השירים המוכרים ביותר של הלהקה Urgent ו-Waiting For A Girl Like You יחד עם שיר ידוע נוסף, Juke Box Hero. ב-1984 יצא אלבומם "Agent Provocateur", שכלל שני להיטים "I Want to Know What Love Is" ו- "That Was Yesterday" השירים הפכו לחלק מלהיטי הלהקה.
ב-1995 יצא אלבומם שנחל עוד פחות הצלחה מקודמו, Mr. Moonlight. אז הצטרף טום גימבל ומרק שולמן הוחלף ברון וויקסו. ב-1998 הוחלף רון בבריאן טיצ'י שהיה עד שנת 2000 ואז חזר שולמן והרכב זה החזיק מעמד עד שהתפרק ב-2002.
ב-2003 דירג מגזין הרולינג סטון את השיר "I Want To Know What Love Is" במקום ה-476 ברשימת 500 השירים הטובים ביותר של כל הזמנים.
ב-2016 הגיעו חברי הלהקה לישראל במסגרת סיבוב ההופעות שלהם, וקיימו שתי הופעות (14-15.6) באמפיתיאטרון קיסריה.
חברי הלהקה חזרו במסגרת סיבוב הופעות לציון 40 שנות פעילות הלהקה להופעה נוספת שהתקיימה ב-5 במאי 2018, בהיכל מנורה מבטחים.
ב 29 בספטמבר 2022 הופיעו שוב בישראל, כחלק מסיבוב הופעות לכבוד 45 שנה לתחילת פעילותם. ההופעה הייתה בפארק רעננה.
בית הכנסת בשומן
בית הכנסת בשומן היה בית כנסת אשר פעל בעיר שומן בבולגריה מ-1860 ועד 1950.
היסטוריה
ב-1780 הוצב בשומן הקצין היהודי חיים אהרן אשכנזי אשר שרת בצבא העות'מאני כרופא חיל המצב שחנה בעיר. הוא קיבל היתר מהשלטונות להתיישבות יהודים ובהדרגה זרמו לעיר משפחות יהודיות להן הוקצתה חלקת קרקע בין מסגד טומבול והמדרסה, ובתוכה נבנתה שכונת חצר (מלאדינו: קורטיז'ו). ב-1830 נבנה במרכז שכונת החצר בית כנסת מעץ. לאור הגידול המואץ במספר בני הקהילה הוחלט להקים מבנה בית כנסת חדש וזה נחנך ב-1860. ב-1878, ציינה הוועדה הרומנית לקונגרס ברלין כי בשומן מתגוררת קהילה יהודית בת 1,000 נפשות. ב-1900 נמנתה קהילת שומן ברשימת 34 הקהילות המאורגנות בנסיכות בולגריה ומנתה 1,200 נפשות. לאחר מלחמת העולם הראשונה, חל קיטון הדרגתי במספר בני הקהילה ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 616 נפשות. במאי 1943 הגיעו לעיר מאות מיהודי סופיה אשר גורשו לערי השדה, ומקצתם נותרו להתגורר בשומן. עם סיום המלחמה נמנו בעיר 1,000 יהודים, רובם עלו לישראל לאחר הקמתה. ב-1949 התגוררו בשומן 84 יהודים ובראשית המאה ה-21 נמנו בה 40 יהודים.
המבנה
כאמור, ב-1830 הוקם צריף בית כנסת במרכז שכונת החצר, אשר הפך לצר מלהכיל את מספר המתפללים. כאשר הוחלט להקים מבנה חדש ומודרני פרצה מחלוקת בין צעירי הקהילה אשר ביקשו להקים מבנה מפואר ברוח עידן התחייה הלאומית הבולגרית לבין הוותיקים שביקשו להקים מבנה צנוע כדוגמת קודמו. ידם של הצעירים הייתה על העליונה וב-1860 נחנך המבנה החדש בן שתי הקומות. ב-1943 התקין מהנדס ממגורשי סופיה שעון שמש על קיר המבנה וזה הפך לאחד מסמלי העיר. ב-1950, לאחר העלייה ההמונית לישראל פסק השימוש בבית הכנסת והוא הפך למחסן. ב-1964 הועברו שתי פרוכות מבית הכנסת בשומן לבית הכנסת בסופיה. בתקופת הרפובליקה העממית של בולגריה תוכנן להסב את המבנה לאולם קונצרטים, אך התוכניות לא מומשו. ב-1975 הוכרז המבנה אתר מורשת בולגרי, אך לא בוצעו בו עבודות שיקום כלשהן. ב-1995 קרסה תקרת המבנה ומספר שנים לאחר מכן נהרס באופן יזום על ידי הרשות המקומית. שתי מזרקות אבן שהיו בחזית בית הכנסת שרדו. על אחת מהן חקוקה כתובת בעברית: "כל ישראל ערבים זה לזה". שתי המזרקות הועברו לחצר מוזיאון ההיסטוריה של שומן.
אלמסהורן
אלמסהורן (בגרמנית: Elmshorn) היא עיר במחוז פינברג שבמדינת שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. העיר שוכנת במרחק 32 ק"מ מצפון להמבורג על גדות הנהר הקטן קריקאו (Krückau), קרוב לנהר האלבה. זוהי העיר השישית בגודלה במדינת שלזוויג-הולשטיין. מרכז העיר ואזור הקניות שלה קרוי בפי המקומיים בוטמרקט (Buttermarkt) למרות ששמו הרשמי הוא כיכר קרל מרקס. באזור שסובב את העיר מצויות חוות קטנות לגידול פרות לחלב וסוסים. עיקר התעשייה בעיר מבוססת על מפעלי ייצור מזון, בעיקר עיבוד בשר, ייצור נקניקים, מרגרינה ודגנים.
תיארוך באמצעות טבעות עצים
תיארוך באמצעות טבעות עצים (בלועזית: דֶּנְדְּרוֹכְּרוֹנוֹלוֹגְיָה. במינוח האקדמיה: גִּילָאוּת הָעֵץ) הוא שיטת תיארוך המבוססת על מדידות עוביין של טבעות עצים שנתיות.
טבעות עצים נוצרות מדי שנה, אך עוביין מושפע מכמות המשקעים ומתנאים סביבתיים נוספים אליהם חשוף העץ. על פי סדר הטבעות והדגם שהן מתוות ברצף מסוים ניתן ליצור מתאם של טבעות עצים בין עצים שהתקיימו בתקופה חופפת כלשהי. שימוש בגזעי עצים שהתקיימו ביניהם חפיפות היוצרים יחד רצף ארוך בזמן מאפשר קביעת גיל של ממצאי עץ בחפירות. ניתן אף למשוך את הרצף הדנדרוכרונולוגי אל מעבר לזמן חייהם של עצים רצנטיים על ידי מציאת חפיפות בין ממצאי עץ מתוארכים. רצפים כאלה נערכו על ידי מעבדות שונות ברחבי העולם על טבעות עצים של עצים מאריכי ימים. בישראל שימשו לכך עצי ערער אדום (Juniperus phoenicea) המצויים במקומות מסוימים בנגב.
הדנדרוכרונולוגיה פותחה בארצות הברית על ידי אנדרו אליקוט דאגלס (Andrew Ellicott Douglass) בסוף המאה ה-19 על סמך טבעות עצים של "אורן האצטרובל הזיפני", המצוי בפסגות הגבוהות של ההרים הלבנים שבדרום קליפורניה. במין זה קיימים עצים שגילם מגיע ל־4,000 שנים ויותר והעץ הזקן ביותר בהם והזקן ביותר בעולם הוא בן כ־4,700 שנים ונקרא "מתושלח", ועל ידי מתאם בינם לבין עצים מתים, שרבים מהם מצויים באזור, ניתן היה לבנות כרונולוגיית על המגיעה עד יותר מ-8,000 שנה אחורה. באירופה נבנתה כרונולוגיה דומה על בסיס טבעות עצים של עצי אלון מגרמניה ומאירלנד. אלו אמנם מאריכי חיים פחות מהאורנים של דרום-מערב ארצות הברית, אולם, בכל זאת ניתן היה לבנות על פיהם כרונולוגיית על שהגיעה בשלב הראשון עד יותר מ־7,000 שנה אחורה, ובהמשך עד 10,000 שנה אחורה.
הייאט
תאגיד המלונות הייאט, או בקיצור "הייאט" (באנגלית: Hyatt Hotels Corporation), היא רשת מלונות יוקרה בבעלות משפחת פריצקר. מטה החברה ממוקם בשיקגו, אילינוי. נכון לשנת 2019, הייאט מעסיקה יותר מ-100,000 עובדים ברחבי העולם המשרתים, כמעט 900 נכסים ב-20 מותגים שונים ב-60 מדינות.
היסטוריה
תאגיד הייאט הוקם כאשר האחים ג'יי, רוברט ודונלד פריצקר רכשו מוטל קטן בשם "בית הייאט", בשדה התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס, ב-27 בספטמבר 1957. האח הצעיר דונלד, שנפטר ב-1972, ניהל את רשת המלונות. בתוך ארבע שנים הוא הקים חמישה מלונות נוספים. החברה נרשמה למסחר בבורסה ב–1962, ושש שנים לאחר מכן הוקמה גם "הייאט אינטרנשיונל", שנרשמה גם היא למסחר. ב-1967 השיקו את מלון הענק הייאט ריג'נסי אטלנטה. מלון בן 29 קומות ובו 1,260 חדרים ואטריום פתוח.
בשנת 1969, פתחה הייאט את המלון הראשון שלה מחוץ לארצות הברית, כשזכתה בחוזה הניהול של מלון הנשיא בהונג קונג (ששינה את שמו ל"הייאט ריג'נסי הונג קונג"). ב-1979 החליטה משפחת פריצקר לרכוש את מניות שתי החברות "הייאט" ו-"הייאט אינטרנשיונל", ולמחוק אותן מהמסחר בבורסה.
בשנת 1999, פתחה הרשת את מלון "גראנד הייאט בשנגחי", שהיה אז המלון הגבוה בעולם ובו 54 קומות.
בשנת 2003, בעקבות סכסוכים בין בני הדור השני של המשפחה, אחדו כל נכסי רשת הייאט בארצות הברית ומחוץ לה תחת חברת החזקות אחת. עד אז הוחזקו נכסי החברה דרך שורה של חברות שונות שהיו רשומות במקלטי מס. זאת במטרה להנפיק את החברה בבורסה. בשנת 2007 מכרה המשפחה נתח של כ-15% ממניות החברה תמורת מיליארד דולר. בין הרוכשים היו בנק ההשקעות גולדמן סאקס (7.5%) וחברת ההשקעות מדרון קפיטל (6.1%), הנמצאת בשליטת רוב וולטון, יו"ר ענקית הקמעונאות וול-מארט.
בשנת 2009, הנפיקה משפחת פריצקר את החברה בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
בנובמבר 2019, הודיעה הרשת כי היא מצטרפת למאבק בצמצום השימוש בפלסטיק, ותוותר על בקבוקוני הפלסטיק שהיא מחלקת לאורחים בחדרים (דוגמת שמפו, סבון, וכו'), "מאחר שאי-אפשר להתעלם מהנזק הסביבתי של הפלסטיק שייעודו הוא שימוש חד-פעמי".
פעילות בישראל
בפברואר 1970, הכריזה הרשת על תוכנית להקמת 3 בתי מלון בישראל, אך רק בשנות ה-80 החלה לפעול בישראל.
ג'בוקי יאנג-וייט
ג'בוקי יאנג-וייט (באנגלית: Jaboukie Young-White; נולד ב-24 ביולי 1994 ) הוא סטנדאפיסט, שחקן ותסריטאי אמריקאי.
ראשית חייו
יאנג-וייט נולד להורים שהיגרו מג'מייקה וגדל בעיר הארווי שבאילינוי. בצעירותו למד בבית הספר התיכון הקתולי מריאן (Marian), ולמד במסלול אומנויות הדיבור והתיאטרון. בהמשך הלך ללמוד באוניברסיטת דה-פול בשיקגו, שם למד קומדיית אלתורים באמצעות תוכנית "The Titanic Players". לבסוף הוא עזב את הלימודים בדה-פול בשנתו האחרונה כדי להתפתח בקריירה הקומית שלו באופן קבוע.
קריירה
בסוף 2016, כמה מהממים, הציוצים והפוסטים שפרסם ברשתות החברתיות הפכו לוויראליים. בעקבות כך הוא זכה לפרסום רב ברשתות החברתיות, במיוחד בטוויטר ובאינסטגרם, בהן הוא צבר קהל עוקבים גדול.
בתחילת 2019, יאנג-וייט ניהל משא ומתן על תפקיד ראשי בסרט קולנוע עתידי של בו ברנהאם ואיימי יורק רובין, לצד השחקנית דניאל מקדונלד.
בשנת 2021, יאנג-וייט כיכב בסרט "Dating and New York". בנוסף, הוא הופיע בסרט "C'mon C'mon", ושיחק בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה "רק רוצחים בבניין". כמו כן, הוא דיבב את דמותו של טרומן, הדמות הראשית, בסדרת האנימציה "Fairfax".
ב-10 ביוני 2021 נודע כי יאנג-וייט יחבור לאיסה ריי ולחברת ההפקות שלה, Hoorae, על מנת ליצור עיבוד טלוויזיוני לספר The Gang's All Queer: The Lives of Gay Gang Members מאת ונסה ר. פאנפיל עבור רשת HBO. הוא עתיד לכתוב את התסריט לסרט ולהפיק אותו.
ב-20 ביולי 2021 נודע כי יאנג-וייט יכתוב את התסריט לסרט אנימציה עלילתי שנוצר בהשראת המוזיקה של הראפר האמריקאי ג'וס וורלד.
בשנת 2022, יאנג וייט השתתף בתוכנית הקומדיה של ריי, "Rap Sh!t". בנוסף, הוא השתתף בדיבוב הסדרה "ביימקס!" של דיסני+, ודיבב את דמותו של אית'ן קלייד, הדמות הראשית בסרט האנימציה של דיסני "עולם מוזר".
ב-30 בספטמבר 2022, יאנג-וייט הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו "BBC" דרך חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס תחת שם הבמה "jaboukie".
חיים אישיים
ב-2017, יאנג-וייט יצא מהארון כקוויר, בהופעתו הראשונה בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון. בסוף 2018, בהופעתו השנייה בתוכנית, הוא הבהיר כי הוא מזדהה כהומוסקסואל.
ב-20 בינואר 2020, יום מרטין לותר קינג, חשבון הטוויטר של יאנג-וייט נחסם באופן זמני לאחר שפרסם ציוץ בו התחזה ל-FBI וכתב כי הם אחראים להתנקשות בקינג.
ב-23 במרץ 2020, חשבונו של יאנג-וייט הושעה בשנית, לאחר ששינה את שמו בפרופיל ל-"CNN Breaking News" (שמו של חשבון החדשות מתפרצות של רשת הטלוויזיה), וצייץ: "חדשות מסעירות: ג'ו ביידן לא מת. הוא רק מקבל קצת זין. כולנו היינו שם" והוסיף בסוף את הכתובת cnn.com, מה שגרם לציוץ להיראות כאילו הוא פורסם על ידי CNN עצמה. החשבון שלו שוחזר פחות מיממה לאחר התקרית, אך הוסר ממנו הסימון המעיד על חשבון מאומת.
רחוב בולשאיה ניקיטסקאיה
רחוב בולשאיה ניקיטסקאיה (בשנים 1920-1993 — רחוב הרצן) הוא רחוב במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי במוסקבה. משתרע מכיכר מאנז' עד כיכר קודרין, נמצא בין הרחובות טברסקאיה ו-ווזדוויז'נקויה ובמקביל להם. מספור הבתים מתבצע מכיכר המנז'.
מקור השם
השם ניתן לרחוב על שם מנזר ניקיטסקי, הממוקם בכיכר הסמוכה לתחנת הרכבת התחתית (בית 7/10, בפינת סמטת קיסלובסקי). המנזר בתורו נקרא לכבודו של ניקטאס הגותי (שמת בשנת 372).
בי.די. וונג
ברדלי דריל (בי.די.) וונג (באנגלית: Bradley Darryl "BD" Wong; נולד ב-24 באוקטובר 1960) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא סיני.
הוא ראוי לציון כשחקן היחיד שזכה לכבוד בפרס טוני, בפרס דרמה דאב, פרס המעגל החיצוני, בפרס קלארנס דרונט ובפרס התיאטרון העולמי על אותו תפקיד.
ביוגרפיה
הוא נולד ב-24 באוקטובר 1960 בסן פרנסיסקו שבקליפורניה לרוברטה כריסטינה ולוויליאם ד. וונג, שניהם ילידי הונג קונג. יש לו אח מבוגר ואח צעיר.
הוא למד בבית הספר ע"ש לינקולן, שם התאהב במשחק וכיכב במספר הצגות ומחזות של בית הספר. בהמשך למד באוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו.
ב-2018 נישא לריצ'רט שנור.
קריירה
וונג הופיע בסדרה קטנה כבר ב-1983. הופעה הבכורה שלו בקולנוע הייתה בשנת 1986 בסרט קראטה קיד 2, תפקיד בו שיחק ילד חסר שם ברחוב. לאחר שנתיים השתתף בסדרה "מ. באטרפליי" יחד עם ג'ון לית'גו.
מאז וונג שיחק בסרטים רבים: ב-1990 שיחק בצעדי הראשונים במאפיה את אדוארד.
ב-1991 שיחק באבי הכלה את הווארד ווינשטיין, תפקיד אליו חזר בסרט ההמשך: אבי הכלה 2 משנת 1995.
ב-1993 שיחק בפארק היורה את ד"ר הנרי וו, המדען הראשי המהנדס ביצי דינוזאורים.
ב-1994 שיחק בסדרה All-American Girl בתור ד"ר סטיוארט קים.
ב-1995 תרם את קולו לסדרה האנתולוגית המונפשת "באושר ועושר: אגדה לכל ילד" של רשת HBO.
ב-1996 שיחק בהחלטה גורלית את הסמל לואי ינג.
ב-1997 שיחק בסרט שבע שנים בטיבט בתפקיד המושל נאוואנג ג'גמה.
שיחק ב-6 עונות של הסדרה אוז משנת 1997, בתור הכומר ריי מוקאדה.
בשנת 1998 שיחק בסרט Slappy and the Stinkers בתור מורגן ברינווי, מנהל אקדמיית דארטמור.
ב-1999 שיחק בחוק וסדר: מדור מיוחד בתור ד"ר הואנג.
משנת 2016 משחק בסדרה גותהאם בתור פרופסור הוגו סטריינג'.
בשנת 2023, שיחק לצד גל גדות בסרטם של נטפליקס, לב של אבן, בתור "מלך תלתן".
בנוסף וונג גם מדבב מספר סרטים כמו ב"מולאן" בתור קפטן לי שאנג, ובמשחק הווידאו Kingdom Hearts II.
יחסי מלזיה–קרואטיה
יחסי מלזיה-קרואטיה הם היחסים הדו-צדדיים שבין קרואטיה לבין מלזיה.
היסטוריה
בשנת 2008, היקף הסחר בין שתי המדינות הסתכם רק ב-70 מיליון דולר. כיום, שיתוף הפעולה מוגבל רק לחילופי תמיכה בתחומים רב-צדדיים, כגון תמיכה במועמדות של אחרים בארגונים בינלאומיים שונים, שיתוף פעולה בתחום ההשכלה הגבוהה, הכשרה וספורט. נשיא קרואטיה לשעבר, סטייפן מסיץ' אמר כי הוא מאמין שמלזיה צריכה להיות אחת השותפות העיקריות של קרואטיה בדרום מזרח אסיה ושיתוף הפעולה בין שתי המדינות צריך להתרחב למגזרים נוספים. בשנת 2002 נחתם הסכם בדבר מניעת מסי כפל והתחמקות פיסקלית, שנכנס לתוקפו בשנת 2005.
אורן אהרוני (כדורסל)
אורן אהרוני (נולד ב-12 בנובמבר 1973) הוא כדורסלן עבר ישראלי ומאמנה של הפועל חיפה מליגת העל ושל נבחרת העתודה של ישראל. אהרוני החל את דרכו כשחקן במחלקת הנוער של הפועל חולון, שם גם החלה הקריירה המקצוענית שלו. הוא שיחק 15 עונות בליגת העל בעמדת הרכז, שבע מהם בגבעת שמואל. לאחר פרישתו ממשחק פנה אהרוני לאימון. הוא זכה עם גבעת שמואל באליפות הליגה הלאומית והוביל את קבוצת הנוער של מכבי תל אביב לזכייה בארבע אליפויות וארבעה גביעי מדינה. ב-2022 הוביל אהרוני את בני הרצליה לזכייה בגביע המדינה בכדורסל.
קריירת משחק
אהרוני גדל במחלקת הנוער של הפועל חולון ושם החל את הקריירה המקצוענית שלו בעונת 1991/92. עונה לאחר מכן שיחק אהרוני בהפועל נהריה ולאחר מכן חזר לחולון לשנתיים נוספות והעפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, שם הפסידה חולון לבני הרצליה. בעונת 1995/96 שיחק אהרוני במכללת פלורידה אינטרנשיונל. לאחר מכן עבר אהרוני למכבי רמת גן ובעונת 1996/97 העמיד את הממוצע הגבוה ביותר בקריירה שלו, 11 נקודות למשחק. אהרוני שיחק עונה אחת בהפועל אילת ובמכבי חיפה לפני שעבר לגבעת שמואל בעונת 2000/01. ב-2003 העפיל אהרוני עם גבעת שמואל לגמר גביע המדינה שם הפסידה למכבי תל אביב. אהרוני שיחק בגבעת שמואל עד עונת 2006/07, בה ירדה גבעת שמואל לליגה הלאומית, ופרש ממשחק.
קריירה כמאמן
מיד לאחר פרישתו ממשחק, הוחתם אהרוני על חוזה בגבעת שמואל, איתה זכה באליפות הליגה הלאומית ועלה לליגת העל. בתום עונת 2008/09 ירדה גבעת שמואל בחזרה לליגה הלאומית.
בתחילת עונת הוחתם אהרוני בקבוצת בני השרון, כעוזרו של דן שמיר, והשתתף עם הקבוצה בגמר גביע המדינה, בו הפסידה בני השרון למכבי תל אביב.
בשנים 2011–2021 שימש אהרוני כמנהלה המקצועי של מחלקת הנוער של מכבי תל אביב, כאשר בשמונה השנים האחרונות שימש גם כמאמנה של קבוצת הנוער של המועדון. תחת הדרכתו זכתה הקבוצה בארבע אליפויות ליגת הנוער וארבעה גביעי מדינה. בין השחקנים אותם הדריך בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב נמנים בין השאר דני אבדיה, יובל זוסמן, עמית עבו ועידו פליישר. במקביל לתפקיד זה מונה לקראת עונת למאמן עירוני רמת גן מהליגה הלאומית, בה שיחקו מספר שחקני מכבי תל אביב במסגרת "הכרטיס הכפול". בפברואר 2015 הוא התפטר מתפקידו כמאמן עירוני רמת גן.
ביוני 2021 מונה אהרוני למאמנה של בני הרצליה, בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עימה בגביע המדינה, והעפיל לסדרת הגמר. בתום העונה נבחר אהרוני למאמן העונה. שניים משחקניו, צ'ינאנו אונואקו וכריס באב נבחרו לחמישיית העונה בעוד אונואקו נבחר ל-MVP של העונה. בעונת 2022/23 הגיעה הרצליה לרבע גמר הפלייאוף שם הודחה על-ידי הפועל ירושלים.
במקביל לעבודתו במועדונים עבד אהרוני גם בנבחרות הצעירות של ישראל. ב-2010 הוא מונה לעוזרו של יעקב ג'ינו בנבחרת העתודה, והשתתף באליפות אירופה דרג ב' ב-2010 אותה סיימה הנבחרת במקום החמישי. ב-2014 מונה אהרוני למאמן נבחרת הנוער. בהדרכתו סיימה הנבחרת את אליפות אירופה דרג ב' במקום השישי ולא העפילה לדרג א'. ב-2016 מונה אהרוני למאמן נבחרת הקדטים (בה שיחק בנו, עמית ), אשר בהדרכתו סיימה את אליפות אירופה ב-2017 במקום ה-11 ובמקום העשירי באליפות אירופה ב-2018. אהרוני מונה בשנית למאמן נבחרת הנוער וב-2019 הוביל אותה לזכייה באליפות אירופה דרג ב' ועלייה לדרג א' בעוד נועם דברת נבחר ל-MVP של הטורניר. ב-2021 מונה אהרוני למאמנה של נבחרת העתודה של ישראל.
חיים אישיים
אהרוני נשוי לאלה, בתו של עמי שלף ואחותם של אורי וגור שלף. הוא אב לשתי בנות ובן. בנו עמית גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב (תחת הדרכתו של אביו) ומשחק במכבי רמת-גן.
תארים כמאמן
אליצור גבעת שמואל
פרסי המוזיקה של סול טריין
פרסי המוזיקה של סול טריין הם טקס פרסי מוזיקה שנתי ומוענק להישגים בתרבות אפרו-אמריקאית. הוא מופק על ידי יוצרי Soul Train, התוכנית שעל שמה קרוי הפרס, וכולל הופעות של זמרי R&B ומוזיקת נשמה עכשוויים שונים. הטקס היה משודר באופן מסורתי בפברואר, מרץ או אפריל, אך כעת משודר בסוף השבוע האחרון של נובמבר.
גוף ההצבעה של הפרס כולל אנשי מקצוע פעילים בתחומי הבידור השונים. מנחים קודמים של הטקס כוללים את לותר ואנדרוס, דיון וורוויק, פטי לבל, ויל סמית', ונסה ויליאמס, טראג'י פ. הנסון וגלדיס נייט.
רוברט נפר
רוברט לייל נפר (Robert Lyle Knepper; נולד ב-8 ביולי 1959) הוא שחקן אמריקאי הידוע בעיקר בשל תפקידו בסדרה "נמלטים" בתור תיאודור "טי-באג" באגוול, ובעונה האחרונה של "גיבורים" בתור סמואל סילוואן.
ביוגרפיה
רוברט נפר נולד ב-8 ביולי 1959. נפר נולד באוהיו שבארצות הברית. נפר התעניין במשחק עוד כשהיה ילד מפני שאימו שיחקה בתיאטרון המקומי. שני הוריו הם וטרינרים. בצעירותו, הוא שיחק בהצגות בתיאטרון ובתיכון המקומיים. בהמשך חייו, הוא עבר לניו יורק כדי לשחק. נפר למד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, אשר היה בית ספר לאומנויות ליברליות. לאחר סיום לימודיו הוא החל לשחק בתיאטראות בשיקגו, לאחר מכן בניו יורק ובנוסף עבר לשחק בחו"ל, במיוחד בעיר לונדון.
קריירה
אחרי שזכה בפרס על השתתפותו בסרט "That's Life", נפר שיחק במספר רב של סרטים: "משחקי הרעב: עורבני חקיין - פרק הסיום", "להיכן שהיום יוביל אותך", "גז, אוכל ולינה", "מין מסוכן 3", "היטמן", "המשלח 3", "בן ערובה" ו"כשהעולם עמד מלכת". הוא שיחק גם בסדרות "חוק וסדר", "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", "מסע בין כוכבים: הדור הבא", "ER", "פרקליטי אל איי", ״מטרה קשוחה 2״, "חסרי בושה", "מחשבות פליליות", "הרשימה השחורה", "הבית הלבן", "הוואי חמש-אפס", "מלכי הבריחה", "החץ" ו"הפלאש".
בשנת 2001 החל לגלם את דמותו של הסוכן המיוחד שו בסדרה "גנבים" ב־ABC, הסדרה לא שרדה הרבה וירדה מן המרקע לאחר 10 פרקים.
תפקידו המשמעותי ביותר עד כה הוא בכל עונות סדרת הטלוויזיה "נמלטים" (2005–2017) בתור טי-באג.
בספטמבר 2009 נפר הצטרף לסדרה "גיבורים" לעונה הרביעית בתור סמואל, נבל חדש בסדרה.
בשנת 2012 שיחק במותחן הטלוויזיוני "אריות הים 6: הפשיטה על אוסמה בן לאדן", לצידם של קאם ג'יגנדה, ויליאם פיכטנר ואקזיביט.
בשנת 2013 שיחק בתפקיד ראשי במיני-סדרת הפשע של רשת TNT, "מוב סיטי" בתפקיד סיד רוטמן, גנגסטר שעובד עם כהן וסיגל.
בשנת 2016 שיחק בסרט הפעולה "ג'ק ריצ'ר: אין דרך חזרה", המשך לסרט "ג'ק ריצ'ר" משנת 2012, בכיכובו של טום קרוז.
האשמות נגד נפר
ב-7 בנובמבר 2017 נפר נחקר על חשד בתקיפה מינית על הסט של הסרט Gas Food Lodging. סוזן ברטר מעצבת התלבושות על הסט הגישה נגדו תלונה חמורה על תקיפה מינית נגדה. נפר הכחיש כל קשר לתקיפה.
בין השנים 1983–2013 הוגשו נגד נפר עוד 4 טענות המעידות על תקיפה מינית אך הוא שוב הכחיש את האשמות. בעקבות האשמות האלה רוברט נחקר דרך המשטרה ועתיד השתתפותו בסדרה "iZombie" היה מוטל בספק.
ריסי טיילור
ריסי טיילור (באנגלית: Recy Taylor; 31 בדצמבר 1919 – 28 בדצמבר 2017) הייתה אישה אפרו-אמריקאית מאבוויל שבאלבמה. היא נולדה וגדלה במשפחת אריסים בתקופת ג'ים קרואו של דרום ארצות הברית. סירובה של טיילור לשמור על שתיקה לגבי אונס אכזרי בידי קבוצת גברים לבנים הוביל להתארגנות בקרב הקהילה השחורה למען צדק וזכויות האזרח.
ב-3 בספטמבר 1944, טיילור נחטפה כשיצאה מכנסייתה, ונאנסה על ידי שישה גברים לבנים. אף על פי שלפחות שניים מהגברים הודו בדבר לרשויות, שני חברי מושבעים גדולים מיאנו להגיש נגדם כתבי אישום, ושום הליך משפטי לא ננקט נגד התוקפים שלה.
ב-2011, בית המחוקקים של אלבמה הוציא התנצלות רשמית מטעם המדינה "על כישלונה להעמיד לדין את התוקפים שלה." האונס של טיילור וההליכים המשפטיים שבאו בעקבותיו, היו בין המקרים הראשונים שעוררו מחאה ואקטיביזם בפריסה ארצית בקרב הקהילה האפרו-אמריקאית, והניח בסיס מוקדם עבור התארגנות התנועה לזכויות האזרח.
בטקס 2018 פרסי גלובוס הזהב, כשקיבלה את פרס ססיל בי דה מיל לתרומה יוצאת דופן לעולם הבידור, הזכירה אופרה וינפרי את סיפורה של טיילור וביקשה להביאו למודעות ציבורית.
תחילת דרכה
ריסי קורביט נולדה ב-31 בדצמבר 1919 באזור הכפרי של אלבמה, שם משפחתה פעלה בחקלאות כאריסים. אמה נפטרה כשהייתה ריסי בת 17, והיא נטלה את אחריות הטיפול בששת אחיה ואחיותיה. היא המשיכה לעבוד בשדות עד שנישאה בגיל 24, בשנת 1944, לווילי גאי טיילור, ונולדה בתם ג'ויס לי.
חטיפה ואונס
בעת שהלכה בדרכה הביתה מהכנסייה יחד עם חברתה, פאני דניאל, ובנה של דניאל, ב-3 בספטמבר 1944, נעצרה לידם מכונית בצד הדרך. במכונית ישבו הטוראי הרברט לובט ועוד שישה גברים, כולם חמושים. הרברט לובט הטיח בפני טיילור שהיא קטעה בדרך צעיר לבן בעיירה הסמוכה. הייתה זו האשמה שקרית, מכיוון טיילור הייתה עם דניאל כל אותו יום. שבעת הגברים אילצו את טיילור לתוך המכונית באיומי אקדח והסיעו אותה לאזור מיוער סמוך לכביש. הם אילצו אותה להוריד את בגדיה, באמירה "תורידי את הסמרטוטים האלה, או שאני אהרוג אותך ואשאיר אותך כאן ביער." אחרי שהפשיטו אותה בכוח, טיילור התחננה לחזור הביתה אל משפחתה, ולתינוקת שלה. התוקפים התעלמו מבקשותיה, הסירו את בגדיהם, וצפו בלובט כשהוא הורה לטיילור לשכב על גבה ו"להתנהג בדיוק כמו שאת עושה עם בעלך או שאני חותך לך את הגרון." שישה מהגברים אנסו אותה, כולל לובט.
תגובות לאונס
החטיפה של טיילור דווחה למשטרה מיד על ידי דניאל. דניאל זיהתה את המכונית כשייכת להוגו וילסון, אשר הודה שאסף את טיילור במכוניתו ולקח אותה, כפי שניסח את זה, "למקום". הוא נקב בשמותיהם של האחרים, והם: דילארד יורק, בילי האוורטון (שטען שלא השתתף באונס כי הכיר את טיילור), הרברט לובט, לות'ר לי, ג'ו קולפפר ורוברט גמבל. הוא טען שלא היה זה אונס מכיוון שהם שילמו לטיילור. אף על פי ששלושה עדי ראייה זיהו את וילסון בתור הנהג של המכונית, המשטרה לא זימנה לחקירה אף אחד מהגברים שווילסון זיהה כשותפיו לפשע. הקהילה השחורה של אבוויל התקוממה נגד הפעולות של המשטרה, או היעדרן, והאירוע דווח ל-NAACP במונטגומרי שבאלבמה. ה-NAACP שלחו את מי שהייתה החוקרת המובילה בארגון, ופעילה נגד אלימות מינית, רוזה פארקס. בתחילת אוקטובר, העיתון משיקגו, Chicago Defender, שהיה בעל קהל שחור מרחבי ארצות הברית, פרסם סיפור שער על המקרה, בכותרת "קורבן של אנסים לבנים באלבמה".
הליכים משפטיים
פארקס חזרה עם התיק למונטגומרי שם היא התחילה לעבוד על קבוצת פעולה לייצוגה והגנתה של טיילור, בסיועם של א. ד. ניקסון, רופאס א. לואיס, ואי. ג'י. ג'קסון, אנשים בעלי השפעה בקהילה של מונטגומרי. פארקס ובעלי בריתה הקימו את הוועדה לצדק שוויוני באלבמה עבור טיילור, בה תמכו גם איגודי עובדים, ארגוני אפרו-אמריקאים, וארגוני נשים לאומיים. הקבוצה גייסה תומכים בכל רחבי ארצות הברית ועד אביב 1945 ההתארגנות הייתה, על פי עיתון Chicago Defender "הקמפיין החזק ביותר לצדק שווה תחת החוק מזה עשור."
בימים 3–4 באוקטובר 1944, כינס התובע המחוזי חבר מושבעים גדול, האמון על הערכת הראיות והוצאת כתב אישום, ובו כל המושבעים גברים לבנים. לא זימנו את וילסון או אף אחד אחר הקשור למקרה להעיד, רק את בני משפחתה של טיילור, שלא יכלו לזהות את תוקפיה. חבר המושבעים מיאן להוציא כתב אישום, והשופט דחה את התביעה הפלילית.
הפחדה באיומים
בחודשים שלאחר המשפט, טיילור קיבלה מספר איומים על חייה, וביתה הותקף בבקבוקי תבערה על ידי גזענים לבנים. טיילור, יחד עם בעלה ובנה, עברה לגור בבית משפחתה, שם אביה ואחיה יכלו לעזור להגן עליה מפני איומי המוות. כל בני המשפחה פחדו לצאת מהבית אחרי רדת החשיכה, טיילור לא יצאה גם במהלך שעות היום. הפחד שלה מפני פורעי החוק המאיימים נוסף לפחד מפני האיומים מצד הגברים שאנסו אותה שיהרגו אותה. אביה, בני קורביט, טיפס כל לילה על העץ בחצר עם רובה כדי לשמור על טיילור והמשפחה, וירד משם רק עם עלות השחר. בשלב זה, טיילור ומשפחתה האמינו שהם ייאלצו לחיות בפחד הזה כל חייהם. אך בינתיים, הסיפור על האונס ומשפט הראווה המזויף המשיך להדהד בסניפי NAACP ברחבי הדרום, ובתוך קהילות שחורות. ארגונים אלה ואחרים התאחדו כדי להגן על טיילור ולדרוש עונש לתוקפים, ואת אבטחתה של טיילור.
פעילות למען הצדק
הפעילים התכנסו במרכז הבונים החופשיים השחורים בבירמינגהם, שם הקימו מטה לפעילות, אליו הגיעו גם כתבים ועורכים מעיתונים אזוריים, ורוזה פארקס ופעילות אחרות דאגו להפצת המסר, כך שהסיפור התחיל להיות מסוקר בערים גדולות כמו ניו יורק ופילדלפיה, ועד מהרה בכל רחבי ארצות הברית. הכותרות הדגישו את ההתעלמות של הרשויות מאלימות מינית של גברים לבנים כלפי אישה שחורה, ותקפו את ההפרדה הגזעית של הדרום. בנוסף, העיתונים באותה הזדמנות השוו לגישה ההפוכה הנהוגה שם, לפיה הגנה לכאורה על נשים לבנות מפני אלימות מינית משמשת כתירוץ לרדיפה של גברים שחורים. בינתיים, החלו הפעילים גם קמפיין כתיבת מכתבים למושל אלבמה, צ'ונסי ספארקס. ספארקס רץ בבחירות על מצע של גזענות והפרדה, ועל אידאולוגיה של זכויות המדינה מפני התערבות פדרלית, ולפיכך אימץ מדיניות של התעלמות בתחילה. אך קיום האירוע והקמפיין שלאחריו בשנתה האחרונה של מלחמת העולם השנייה פעלה נגדו: ההשוואה של משטרת המחוז לנאצים, שלא איחרה לבוא, לבסוף גרמה לו להבטיח לפתוח בחקירה בנושא.
חקירה
בחקירה שפתח המושל, התראיין השריף לגבי הצעדים בהם נקט במקרה. הוא טען שהוא פתח בחקירה משלו מיד לאחר התקיפה, טענה שהייתה שקרית. הוא גם טען שהוא עצר את כל הגברים המעורבים באונס יומיים לאחר התקיפה, וכי הטיל על הוגו וילסון, בעל המכונית ששומשה בפשע, ערבות של $500. גם טענות אלה היו שקריות, שכן אף אחד מהגברים לא נעצר, ועל וילסון הוטל קנס או ערבות בסדום $250. באותה נשימה, הוא גם האשים את טיילור שהיא "סתם זונה", ושהיא "מטופלת מזה זמן מה על ידי קצין הבריאות של מחוז הנרי בשל מחלת מין." בחקירה גם תושאלו תושבי אבוויל לבנים, אשר העידו כי טיילור היא "אישה מכובדת שנוהגת על פי הערכים הגזעיים והמיניים של העיירה". החוקרים ראיינו את האנסים, וארבעה מתוך השבעה הודו בעיקרי המעשה, אך כפרו בכך שזה אונס כי טיילור "בעצם זונה" ושהיא השתתפה מרצונה. שניים מהגברים, לרבות הרברט לובט, הכחישו כל ידע לגבי ההתקפה. אך ג'ו קולפפר, גם הוא אחד התוקפים, הודה כי הוא ושאר האנסים יצאו בכוונה תחילה למצוא אישה בליל ההתקפה, ושלובט יצא מהמכונית עם אקדח, דיבר עם טיילור, ואילץ אותה בכוח לתוך המכונית, ושאחר כך הם גם הוציאו אותה ממנה והפשיטו אותה באיומי אקדח, אנסו אותה, ואז כיסו את עיניה והשאירו אותה לצד הדרך. הגרסה של קולפפר עמדה בקנה עם העדות המקורית של טיילור. אך גם עם הודאות ותיאורים אלה, התובע הכללי "לא הצליח לשכנע את המושבעים של מחוז הנרי שיש מספיק ראיות כדי להגיש כתב אישום" נגד שבעת החשודים, בכינוס חבר המושבעים הגדול השני בתיק, שנערך ב-14 בפברואר 1945. גם חבר מושבעים זה, כולם גברים לבנים, סירב להוציא כתב אישום כלשהו.
לאחר מקרה
הקהילה השחורה הייתה מזועזעת מהדחייה השנייה במקרה, ואילו העיתונות הלבנה החלה לצאת בסקירה יותר עוינת ותוקפנית כלפי טיילור בגלל הטענה שהיא עובדת בזנות. משרד התובע יצא בהצהרה שהתיק כעת סגור מאחר ששני חברי מושבעים לא ראו לנכון להגיש כתבי אישום, וזאת לאחר שכל הפרטים הוצגו ו"לא היו עובדות או נסיבות הקשורות למקרה שהוסתרו." למרות התוצאה, המקרה נחשב לניצחון גדול ביחס להקמתה של התנועה לזכויות האזרח בגלל הגיוס המוצלח של פעילים ברחבי המדינה: "המקרה של ריסי טיילור הניח את אבני היסוד של חרם האוטובוסים של מונטגומרי עשור לפני שיצא לפועל."
טיילור המשיכה לחיות באבוויל למשך כשני עשורים לאחר התקיפה. היא סיפרה שבמהלך שנים אלה היא חייתה בפחד, ושלבנים רבים בעיירה התייחסו אליה רע, אפילו אחרי שהתוקפים עצמם עזבו את המקום. בסופו של דבר היא עברה לפלורידה, שם עבדה בקטיף תפוזים. מאוחר יותר היא נפרדה מבעלה, שנפטר בתחילת שנות השישים. בתם היחידה נהרגה בתאונת דרכים ב-1967. טיילור התגוררה במשך שנים רבות בווינטר הייבן שבפלורידה, עד שהמשפחה שלה הביאה אותה בחזרה לאבוויל עקב התדרדרות במצבה הבריאותי.
פרסום ספרה של דניאל ל. מקגווייר, At the Dark End of the Street: Black Women Rape, and Resistance—a New History of the Civil Rights Movement from Rosa Parks to the Rise of Black Power ב-2011 הוביל להתנצלות רשמית מצד בית המחוקקים של מדינת אלבמה על כישלונו להעמיד לדין את התוקפים שלה, 67 שנים לאחר המקרה.
באותה הזדמנות, גם בעלי תפקידים אחרים בממשל המקומי והמדינתי התנצלו בפני טיילור על היחס אליה, כולל ראש העיר של אבוויל, ריאן בללוק, שופטת מחוז הנרי ג'ואן סמית, וחבר קונגרס אלבמה דקסטר גרימלי. טיילור קיבלה את ההתנצלויות ביום האם ב-2011, בעת ביקור בכנסיית – אותה הכנסייה בה התפללה באותו ערב גורלי. "הרגשתי טוב," היא אמרה. "זה היה יום טוב להציג לי את זה. אני לא ציפיתי לזה."
ב-2011, ביקרה טיילור בבית הלבן והשתתפה בפורום בנושא רוזה פארקס במכון במועדון העיתונות הלאומי. ב-2017 יצא הסרט התיעודי של ננסי בוירסקי, The Rape of Recy Taylor, אשר הקרנת הבכורה שלו התקיימה בפסטיבל הקולנוע של ניו יורק.
ב-2018, כשבועיים לאחר מותה של טיילור, אופרה וינפרי העלתה את הסיפור שלה כחלק מנאום קבלת פרס גלובוס הזהב על שם ססיל ב. דמיל, בו דיברה על אלימות מינית כלפי נשים, קמפיין #MeToo, וייצוגים של נשים שחורות בתקשורת, בציינה כמה עמוק טבוע אי האמון של החברה והמערכת בעדותן של נשים, ובמיוחד נשים של צבע, לגבי אלימות המופנית כלפיהן. היא אמרה: "מזה יותר מדי זמן, נשים לא נשמעו או לא האמינו להן אם העזו לדבר את האמת אל מול הכוח של אותם הגברים... ואני רק מקווה שריסי טיילור מתה בידיעה שהאמת שלה ממשיכה להתקיים."
מותה
טיילור נפטרה בשנתה במוסד סיעודי באבוויל ב-28 בדצמבר 2017, בגיל 97..
מוספלסבאיר
מוספלסבאיר (באיסלנדית: Mosfellsbær) היא עיר במערב איסלנד, כ-17 ק"מ מהבירה רייקיאוויק. העיר נמצאת על כביש הטבעת של איסלנד, המוליך מהבירה לאקרנס, ושטחה הוא 197 קמ"ר. אוכלוסיית העיר מנתה בשנת 2011 כ-8,886 תושבים.
במהלך השנים האחרונות חלה התפתחות שיטתית בפעילויות הפנאי באזור. גבעות המקיפות את העיירה, כמו מוספל, גרימנספל, הלגאפל ואולפרספל, מספקות נופים מדהימים של אזור החוף הדרום-מערבי, כמו כן יש הזדמנויות נהדרות להליכה, רכיבה על סוסים, טיולים ודיג פורלים וצ'ארקטיקה ארקטית. הפעילות התרמית באזור סיפקה לרייקיאוויק מים חמים לחימום ובריכות חמות מאז 1933.
המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות
המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות (באנגלית: United Nations Economic and Social Council) היא אחד מששת הארגונים של ארגון האומות המאוחדות. היא לוקחת חלק מרכזי בפעילות האו"ם בתחומי החברה והכלכלה. תפקידה הוא לדון בנושאים הקשורים לתחום הכלכלי-חברתי אך החלטותיה אינן מחייבות את המדינות השונות. במועצה 54 חברות מדינות הנבחרות לקדנציות של שלוש שנים בבחירות בעצרת הכללית של האו"ם.
מוספלסבאיר
הסופר האיסלנדי הלדור לכסנס בילה חלק מילדותו בעיר, ולפי המסורת המקומית, כאן טמן אגיל סקדלאגרימסון את אוצרות הכסף שלו.
המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות
לפי סעיף 62 למגילת האומות המאוחדות, תפקידה של המועצה הכלכלית-חברתית הוא ליזום ולבצע מחקרים שונים ולהעבירם כהמלצה לאספה הכלכלית של האו"ם, למדינות החברות ולגופים אחרים של האו"ם עוסקים בנושא מסוים. המועצה גם רשאית לחבר טיוטת אמנות ולהגישן לאספה הכללית.
למועצה מספר גופי משנה: תשע ועדות משנה (ביניהן ועדות לסטטיסטיקה, למעמד האישה ולזכויות אדם), חמש ועדות אזוריות (לאירופה, אסיה והאוקיינוס השקט, מערב אסיה, אפריקה, אמריקה הלטינית והקריבים) ומספר גופים מומחים כגון: ועדה לענייני סחר בינלאומי, ועדה לאנרגיה מתחדשת, ועדה להתיישבות אנושית וכו'). כמו כן מפעילה המועצה מספר תוכניות (למשל התוכנית למלחמה בסמים, תוכנית לאיכות הסביבה). המועצה אף הקימה מספר מוסדות חשובים כגון הנציב העליון של האו"ם לענייני פליטים או כינוס האו"ם למסחר ופיתוח.
כוחה של המועצה הוא בהקמת מוסדות וגופים שונים בתחומי הכלכלה, החברה, זכויות האדם, הבריאות וכו'. הקמת גופים אלו מקדמת את הטיפול בבעיות בתחומים הללו ומאפשרת את פיתרונן או הקלתן באופן ממוקד ונמרץ יותר מאשר טרם הוקם הגוף.
בשנת 2021, ישראל נבחרה לראשונה למועצה.
אליעזר מרכוס
אליעזר מרכוס (12 בפברואר 1933 - 26 ביוני 2010) היה ד"ר לספרות, סופר מורה ומחנך, כיהן כיושב ראש המזכירות הפדגוגית של משרד החינוך, בין השנים 1989–1993
ביוגרפיה
בצה"ל שירת מרכוס בנח"ל. בשנת 1951 שובץ בכפר בלום ולימד ב-אל-ח'אלצה (קריית שמונה בראשיתה). בשל מחסור בכוח אדם במערכת החינוך במעברה שובץ מרכוס כמורה לכיתות ז'-ח' במעברה.
בשנת 1952 עבר מרכוס עם גרעין הנח"ל לגונן.
בשנת 1956 ניהל מרכוס בית ספר במושב מסלול במועצה אזורית מרחבים בנגב, והיה למנהל הצעיר ביותר בישראל.
בהמשך למד מרכוס חינוך באוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודיו חזר לנגב לנהל בית ספר במבועים.
ב-1964 הוזמן מרכוס לנהל את הפנימייה בעין כרם, שתיהפך לבית הספר התיכון על שם מיי בויאר.
לאחר שליחות חינוכית באנגליה נקרא מרכוס לנהל את בית הספר הניסויי בירושלים, הראשון מסוגו בארץ, פרי הגות של פרופ' משה כספי, שם העמיד את התלמיד במרכז והשקיע רבות ב"טעוני טיפוח".
בשנות השמונים של המאה ה-20 ניהל מרכוס את "בית ספר גבוה לעובדי הוראה בכירים" בירושלים. (קרוי היום: "המרכז לפיתוח עובדי-הוראה בכירים").
מרכוס קיבל דוקטורט בנושא ספרות עממית. מורו היה הפרופ' דב נוי.
בשנת 1989 השיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות.
בין השנים 1989–1993 מונה מרכוס ליושב ראש המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך. המזכירות הפדגוגית עוסקת בחינוך היסודי, בהכשרת מורים והשתלמותם.
מרכוס הקים רשת של בתי ספר ניסויים, ניסח אמנה לשיתוף מורים, הורים ותלמידים, יסד את "הקו הפתוח" לקובלנות הורים ותלמידים, ויזם את הקמת מועצת התלמידים הארצית.
בשנת 2001 מרכוס מונה לחבר בוועדת היגוי של משרד החינוך בנושא: "ערבות ומעורבות - כל ילדה שווה, כל ילד שווה"
מרכוס טיפח את נושא החינוך לצפייה בטלוויזיה, וכיהן כיושב ראש אגודת יאנוש קורצ'אק
ב-1999 הוענק למרכוס "פרס החינוך על מפעל חיים אישי", מנשיא המדינה עזר ויצמן.
מרכוס השאיר את עמית וערן, ילדיו מאשתו הגר, ואת בת זוגו נינה.
KREEP
KREEP הם ראשי תיבות של אשלגן (סימון אטומי K), עפרות נדירות (Rare Earth Element), וזרחן (סימון אטומי P). מרכיב גאוכימי זה נמצא בחלק מסלעי הברקציה והבזלת שעל הירח, שהותכו בפגיעות רבות עוצמה. KREEP כולל את רוב היסודות הבלתי תואמים (כלומר, אלה העוברים למצב נוזלי בתהליך גיבוש המאגמה), וכן היסודות פולטי החום: אשלגן, אורניום ותוריום.
למעשה מאמינים כי KREEP מייצג את השלב האחרון בהתגבשות של אוקיינוס המאגמה שהיה קיים בראשית ההיסטוריה הגאולוגית של הירח.
צ'חאלתה (כפר)
הכפר שוכן על גדות הנהר שנקרא אף הוא באותו שם למרגלות רכס צ'חאלתה. המעבר היחיד לכפר עובר דרך מערה עמוקה ואפשר לעבור בדרך רק בעזרת סוסים או רכב שטח. שמונה חודשים במהלך השנה הדרך לכפר מכוסה שלג וניתן להגיע אליה רק בעזרת הליקופטרים. האזור בכללו הוא אזור רגיש לרעידות אדמה. רעידת האדמה האחרונה התרחשה ב-16 ביולי 1963 והייתה בגובה 6.4 בסולם ריכטר.
היסטוריה
לפני שנכבשה באוגוסט 2008 על ידי הבדלנים האבחזים נשלט אזור עמק קודורי כולו על ידי הממשל הגאורגי כולל הכפר צ'חאלתה. לאחר משבר קודורי מיולי 2006 פוזרה מיליציית מונאדירה הגאורגית ששלטה באזור והנשיא הגאורגי, מיכאיל סאקשווילי, החליט לקרוא לאזור היחיד מאבחזיה שהיה באותה תקופה בשליטה הממשל הגאורגי, אבחזיה עילית. יתר שיטחי אבחזיה נכבשו על ידי הבדלנים האבחזים במהלך מלחמת אבחזיה, 1992-1993. בספטמבר 2006, הועבר הממשל הגולה של אבחזיה שישב בטביליסי לכפר צ'חאלתה. אולם מצב זה השתנה עם פלישת רוסיה לקודורי ולמערב גאורגיה, באוגוסט 2008, במהלך פלישת רוסיה לגאורגיה, כאשר אבחזיה עילית נכבשה על ידי צבא הממשלה הבדלנית של אבחזיה ובכך השלימה את שליטתה המלאה בכל חלקי אבחזיה.
סולימאן אבן עבד אל-מלכ
סלימאן בן עבד אל-מלכ (בערבית: سليمان بن عبد الملك; 675-717) משושלת בית אומיה, היה הח'ליף ה-11 של האסלאם והשליט השביעי מבני משפחתו. קודם לעלותו לשלטון היה מושל ג'ונד (נפת) פלסטין בח'ליפות האומיית, ויסד בה בירה חדשה, העיר רמלה.
סלימאן נולד בעיר אל-מדינה בשנת 675. כאשר נקרא סבו, מרואן אבן חכם, להציל את שלטון השושלת האומיית, לאחר המשבר שפקד אותה בשנים 683–684, עברה המשפחה לדמשק. זמן לא רב לאחר מכן היה עבד אל-מלכ, אביו של סלימאן לח'ליף. סלימאן עצמו נזכר לראשונה במקורות כמוליך שיירת החג' ב-701. זמן לא רב לאחר מכן הוא נתמנה למושל ג'ונד פלסטין. בשנת 705 עלה לשלטון אחיו הבכור, אל וליד, שבימי שלטונו הוכפל שטח הח'ליפות ונבנו בה בנייני פאר רבים. בימי שלטונו של סלימאן בג'נד פלסטין, פרץ עימות חריף בינו לבין מושל עיראק וחווארזם, אל חג'אג' אבן יוסף אל ת'קפי, מן האישים החזקים והבולטים בתקופה. סכסוך זה לא הפריע לסלימאן ליזום הקמת בירה חדשה לג'נד פלסטין, היא רמלה. בשנת 715 הלך אל וליד לעולמו והח'ליפות הוצעה לסלימאן, אחיו. הוא שהה ברמלה כאשר קיבל את הח'ליפות. ייתכן שהתכוון לעשותה לבירת הח'ליפות כי העיר נבנתה בגודל ופאר מרשימים. מכל מקום, כאשר נעשה ח'ליף, הוא מיעט לשכון בה, שכן את עיקר מאמציו כשליט הקדיש למסעות מלחמה נגד האימפריה הביזנטית. לשם כך התיישב סמוך לגבולה, במרג' דאבק שבצפון סוריה, משם שלח משלחות צבאיות לצור על קונסטנטינופול. כן כבשו כוחותיו את טברסתאן וג'ורג'אן שהיו אז חלק מן העולם הפרסי (כיום בטורקמניסטן).
ממעשיו המתוארים במקורות הקדומים, מצטיירת דמות של שליט מוסלמי אדוק שפעל בהגינות והשליט צדק בממלכתו. אף על פי כן זכה לדימוי שלילי אצל כותבים מאוחרים יותר, שתיארוהו כבליין קל דעת, השקוע בזימה ובזלילה. במאה ה-13 נאמר עליו: משפט זה ושכמותו הושפעו, קרוב לוודאי, מן היחס השלילי של כותבים אלה למרבית בני המשפחה האומיית. אין הוא עולה בקנה אחד עם הידיעות שסולימאן, כמושל ג'נד פלסטין, נהג לבלות זמן רב בהר הבית בירושלים ואת העובדה שאת שנות מלכותו הקצרות הקדיש למלחמות קודש בביזנטים, ופעמיים הוליך את שיירת החג' למכה. סלימאן מת באופן פתאומי בשנת 717, בעת שהנהיג מסע נוסף נגד הביזנטים.
דאף 44
דאף 44 (בהולנדית: DAF 44), היא מכונית משפחתית קטנה שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה : "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne’s Automobiel Fabrieken), בין השנים 1966–1974יוצרו 167,902 יחידות.
תאוצת דגם ה- "דאף 44" מ-0-80 קמ"ש היא 15 שניות.
על דגם המשאית הקלה דאף פוני שיוצרה בין השנים 1968-1969, הורכב מנוע ה- "דאף 44".
דגם ה-דאף קאלמר התבסס על דגם ה-"דאף 44".
היסטוריה
דאף ידועה כמפעל המייצר משאיות, אבל משנת 1958 עד שנת 1975 ייצרה כלי רכב משפחתיים קטנים. בין הרכבים שייצרה : דאף 600, דאף 750, דאף 30, דאף 33, דאף 44, דאף 45, דאף 46 ודאף 68. בשנת 1967 פיתחה את ה"דאף 55", עם מנוע  מקורר מים, 4 צילינדרים 1,108 סמ"ק. מעצב המכוניות של דאף היה ג'ובאני מיקולטי, שעיצב מספר עצום של אבות־טיפוס.
בדצמבר 1972 יצרנית הרכב וולוו צברה נתח של 33 אחוזים מ- DAF, ובמאי 1975 עם השתלטות השוודים על דאף, נעלם השם דאף והפך לוולוו.
דאף ייצרה 816,000 מכוניות נוסעים.
צ'ארלי היידן
צ'ארלי היידן (באנגלית: Charlie Haden; 6 באוגוסט 1937 - 11 ביולי 2014) היה מוזיקאי ג'אז אמריקאי. היידן ניגן בקונטרבס ופרץ את פריצתו הגדולה כנגנן הבס של אורנט קולמן. סגנונו מתאפיין במשפטי בס ליריים במיוחד, ולחניו מורכבים יחסית. הוא נחשב לאחד הבסיסטים והמלחינים הגדולים של הג'אז המודרני.
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחה מוזיקלית. לעיתים תכופות חברי משפחתו היו מנגנים יחד ואף מופיעים כשהם מנגנים שירי פולקלור וקאנטרי. הוא החל את דרכו המוזיקלית כבר בגיל שנתיים, בתור זמר. הוא המשיך לשיר עם משפחתו עד גיל 15 אז מחלת הפוליו בה לקה פגעה בגרונו. כשהוא לא יכול לשלוט בקולו, היידן פנה לנגינה בקונטרבס, ואף התמחה בה. בסופו של דבר הוא רצה לעבור ל"עיר הגדולה", כלומר לוס אנג'לס, ולשם כך החל לעבוד כבסיסט הבית של תוכנית טלוויזיה ברשת ABC.
אחרי שהיגר ללוס אנג'לס בשנת 1957 הוא היה לנגן מקצועי. הוא ניגן עם הפסנתרן המפטון האוס והסקסופוניסט ארט פפר. בסוף שנות החמישים הוא שמע את אורנט קולמן מנגן עם ג'רי מאליגן במועדון לילה. למרות שקולמן הורד מהבמה, היידן הסתקרן מאוד ונפגש עם הסקסופוניסט. התפתחה ביניהם ידידות, והם החלו לנגן יחד. הוא הצטרף לקולמן בניו יורק שם הקליטו סדרה של אלבומים חדשניים, כולל "צורתו של הג'אז בעתיד" (The Shape of Jazz to Come). אלבום שעורר תגובות חריפות, לכאן ולכאן. הוא עצמו העיד שהנגינה בסגנון ההרמולודי הייתה לו קשה, ותחילה היה פשוט חוזר על משפטיו של קולמן, על הבס. אולם מאוחר יותר הוא קיבל ביטחון והחל לנגן תפקידים משלו בהופעות.
במקביל לעבודתו המהפכנית עם קולמן, ניגן היידן עם הפסנתרן קית' ג'ארט ועם המתופף פול מושן, הטרמובניסט ראסל רד. כמו כן הוא הקים באותה תקופה את התזמורת השיחרור המוזיקלית ("the Liberation Music Orchestra"), שהופיעה בהתחלה בעיקר באירועי שמאל, אך גם הקליטה אלבום אחד ב-1969. המשך שנות השבעים התחלפו בהרכב עשרות נגנים, רובם מהמוזיאים הנחשבים של התקופה. הוא כלל כלי נשיפה רבים, ומגוונים. ב-1982 הוציאה התזמורת את האלבום הבלדה של הנופלים ובהמשך גם את שומר החלומות אלבום מחאה על ההתערבות של ארצות הברית בפוליטיקה של דרום אמריקה, ועל האפרטהייד בדרום אפריקה. האלבום כלל סגנונות רבים, והיה אחד השיאים מוזיקליים של ההרכב.
בשנת 1976 היה מהמקימים של ההרכב חלומות ישנים וחדשים מלבד עבודתו עם הרכב זה בשנות השבעים ושנות השמונים הוא עבד בעיקר על דואטים עם המוזיקאים האהובים עליו. שפ, קולמן, האנק ג'ונס, קני ברון הם רק כמה מהשמות.
ב-1987 הקים את הרביעייה שלו, שמאופיינת מאוד בביצועים לא סטנדרטים, ושיולבים של מוזיקה שאיננה ג'אז באופן מובהק. למשל מוזיקה דרום אמריקאית, וכן עיבודים בסגנון התקופה הרומנטית לפסקולים של סרטים משנות השלושים. בתקופה הזו הוא החל גם לחקור יותר ויותר את מוזיקת הפולק הצפון אמריקאית, וכן הדרום אמריקאית. התנסות שהמשיכה לאורך שנים רבות והגיעה לשיאה בהתמודדות על גראמי על אלבום הפולק האינסטרומנטלי הטוב ביותר ב-2005. האלבום כלל כמה נגנים ממשפחתו הקרובה, יחד עם מוזיקאים נודעים כגון אלביס קוסטלו.
צ'רלי היידן הלך לעולמו בתאריך 11 ביולי 2014 בגיל 76.
מוריס שמאס
מוריס שמאס ("אבו פריד"; 1930 – אוגוסט 2013) היה משורר, סופר, תסריטאי, עיתונאי ומפיק ישראלי ממוצא יהודי מצרי.
קורות חיים
שמאס נולד בשנת 1930 ברובע היהודי (חארת אל-יהוד) של קהיר, למשפחה יהודית קראית. העדה הקראית במצרים שימרה את הערבית בתור שפת דיבור (גם בעוד רוב יהודי מצרים עברו לצרפתית) וזאת גם הייתה שפת אמו של שמאס. לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים החל לעבוד כעיתונאי עבור שני עיתונים יהודים-מצרים בשפה הערבית; אל-כלים (ביטאון צעירי העדה הקראית) ואל-שמס (שבועון ציוני). לצד זאת היה בקשר קרוב עם המשורר היהודי-קראי מוראד פרג' שלקח אותו תחת חסותו. הוא לקח חלק בחוגים ספרותיים בקהיר, וביקר באופן תכוף בתיאטרון שהפעיל בקהיר נג'יב אל-ריחאני עד שהחל לעבוד בו כלחשן. במצרים התחתן שמאס עם צעירה בשם עזה, ולזוג נולד בן בכור לו קראו פריד. על כן הכינוי "אבו פריד" אשר ליווה אותו במהלך חייו. בשנת 1948 פרסם במצרים תחת שם העט מרסי איוב קובץ מחקרים בשם "רואד אל-נהצ'ה אל-מסרחיה פי מצר" (חלוצי התחייה של התיאטרון במצרים).