cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רנאטה טבאלדי
ילדות ונעורים
טבאלדי, שחלתה בשיתוק ילדים בגיל שלוש, לא יכלה להשתתף בפעילויות מאמצות ותחת זאת החלה להתעניין במוזיקה. היא שרה במקהלת הכנסייה בלאנגיראנו וכשהייתה בת שלוש-עשרה שלחה אותה אמה ללמוד נגינה בפסנתר אצל סיניורינה פאסאני בפארמה. רנאטה עבדה בשקידה יוצאת דופן, התאמנה בנגינה ארבע או חמש שעות ביום וחלמה על קריירה של פסנתרנית קונצרטים. היא גם שרה כל מה ששמעה. מקור השראתה העיקרי הייתה ההאזנה לרדיו. רק כאשר מורתה לפסנתר נקטה יוזמה, נשלחה רנאטה אל איטאלו ברנקוצ'י, מורה לשירה בקונסרבטוריון בפארמה. כעבור זמן קצר החלה ללמוד בקונסרבטוריון ובמשך שלוש שנים למדה אצל אטורה קמפוגאליאני. רנאטה נדרשה להתרכז במשך קרוב לשנתיים תמימות בסולמות ובפיתוח קול לפני שהורשתה ללמוד את השירים הראשונים לקראת סוף השנה השנייה להכשרתה.
סורבון
הקולז' דה סורבון
הסורבון הפכה למוסד התאולוגי העיקרי של צרפת, ובוגריה נקראו לפתור שאלות תאולוגיות שהטרידו את ראשי הכנסייה. בין השנים 1622–1626 שיפץ הקרדינל רישלייה את בנייני הסורבון, ולאחר מותו בשנת 1642, הוא נקבר בקפלה של הסורבון (שנבנתה לכבודו בשנת 1637).
רנאטה טבאלדי
כרמן מליס
רנאטה נסעה לבלות את חג המולד עם אחי אביה, ולנטינו, בפזארו. הוא ניהל בית קפה קטן, שאליו נהגה הדיווה המפורסמת לשעבר כרמן מליס לבוא לקנות עוגות. מליס הייתה מורה בקונסרבטוריון של פזארו. הדוד ולנטינו דיבר עם מליס על אחייניתו, והדיווה, מי שהייתה סופרן פרימדונה בלה סקאלה במילאנו ושרה עם קארוזו ועם טיטה רופו, ניאותה לבסוף לערוך מבחן קול לנערה.
סורבון
הקולז' דה סורבון
בשל היחסים הקרובים בין חברי הפקולטה של הסורבון לכנסייה, נסגרה האוניברסיטה במהלך המהפכה הצרפתית. המוסד נפתח מחדש על ידי נפוליאון בשנת 1808 על מנת שישמש אוניברסיטה של העיר פריז. בסוף המאה ה־19 הפכה הסורבון למוסד חילוני.
רנאטה טבאלדי
כרמן מליס
מליס הייתה למורה החשובה ביותר של טבאלדי: למחרת, ועד תום חופשת החג, עבדה טבאלדי עם מליס; בשובה לפארמה, היה השיפור שחל בשירתה ניכר כל כך, שקשה היה להאמין שאותו קול עצמו יצא לפזארו וחזר ממנה. בשלב זה החליטה טבאלדי לעבור לפזארו בקביעות. היא גרה שם עם משפחת אביה וקיבלה שיעורים ממליס הן בקונסרבטוריון והן באופן פרטי. מליס השיגה לה מלגה וטבאלדי הופיעה לראשונה לפני קהל בשירת "Ebben? Ne andrò lontana" מתוך "לה ואלי" של אלפרדו קאטאלאני בתיאטרון באורבינו. בגיל 22, הופיעה טבאלדי לראשונה בתפקיד אלנה ב"מפיסטופלה" של בויטו ברוביגו. היא שרה עוד כמה פעמים בפארמה - ב"לה בוהם", "הידיד פריץ" ו"אנדראה שנייה" והחלה לעבוד, שוב באמצעות מליס, עם המנצח והמורה לשירה ג'וזפה פייס במילאנו בשנת 1944. מבחן קול אצל גואידו גאטי, מנהל לה סקאלה, לא הניב תוצאות, כיוון שבתקופת המלחמה לא היו כמעט הצגות אופרה. טבאלדי הופיעה לראשונה בתפקיד דסדמונה באותלו של ורדי בטריאסטה, לצד פרנצ'סקו מרלי והופעתה עוררה התרגשות.
סורבון
מכללות אחרות
המכללה הלומברדית (Collegium Lombardicum) נוסדה כמה שנים לאחר המכללה הסקוטית, ומכללת קונסטנטינופול (Collegium Constantinopolitanum) נוסדה במאה ה־13 כדי לשכן סטודנטים שמוצאם בכנסיות המזרחיות ועל מנת לעודד את הקשרים בין הכנסייה הנוצרית–אורתודוקסית המזרחית לכנסייה הקתולית; מאוחר יותר שינתה מכללה זו את שמה ל־"Collège de la Marche-Winville".
רנאטה טבאלדי
ארטורו טוסקניני
הייתה זו רנאטה טבאלדי, ששרה מפיה של סופיה לורן בגרסה הקולנועית של אאידה (1953).
קריירה בינלאומית
טבאלדי יצאה לסיור קונצרטים עם ההרכב של לה סקאלה בשנת 1950, תחילה לפסטיבל אדינבורו ואחר ללונדון, שם הופיעה לראשונה בתפקיד דסדמונה בשתי הצגות של "אותלו" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן וברקוויאם של ורדי, שתיהן בניצוח ויקטור דה סאבאטה.
סורבון
מרד הסטודנטים וארגון מחדש
בשנת 1968 הייתה הסורבון מרכזה של מהפכה תרבותית שנודעה כ"מהפכת הסטודנטים". בעקבות מהפכה זו נסגרה האוניברסיטה. הממשלה הצרפתית, והנשיא פומפידו בראשה, הקימו את אוניברסיטת פריז VIII ביער ונסן כפתרון לשאיפת הסטודנטים ליחס אישי ולקשר חם בינם ובין המרצים. קמפוס זה נהרס כעבור כאחת עשרה שנים והועבר לפרוור סן-דני.
רנאטה טבאלדי
טבאלדי וקאלאס
בראשית שנות ה-50' כבר הייתה טבאלדי מחופרת היטב בלה סקאלה. אבל אז הופיעה כוכבת חדשה בזירה: מריה קאלאס. קאלאס ניכסה לעצמה כמה הצגות של "אאידה" ללה סקאלה זמן קצר אחרי שטבאלדי שרה שם בתפקיד זה לראשונה. ההתפוצצות הגיעה כשהשתיים יצאו יחד לסיור בדרום אמריקה עם להקה איטלקית. שלא בחוכמה, אולי, זימנו את שתיהן להופיע באותו קונצרט. אחרי הקונצרט האשימה קאלאס את טבאלדי בהפרת הסכם של הימנעות מהדרן, כששרה לא אריה אחת אלא שתי אריות נוספות כהדרן. הלוחמה ההדדית נמשכה לכל אורך הסיור והיריבות הגיעה לשיאה במאמר בטיים מגזין, שבו צוטטה קאלאס כאומרת, שהשוואתה עם טבאלדי כמוה כהשוואת שמפניה לקוקה-קולה. אומנם, עדים לראיון פסקו, שקאלאס אמרה "שמפניה עם קוניאק" ומישהו מן הצד התלוצץ, "לא, עם קוקה-קולה", אבל כתב הטיים ייחס את ההערה לקאלאס.
קאלאס וטבאלדי היו שתי זמרות שאין להשוות ביניהן. קאלאס הייתה סופרן דרמטי, שקולה מסוגל להגיע עד למי גבוה בביצוע, טכניקת קולורטורה מרשימה ביותר (סופרן קולורטורה-דרמטי) והיא יכלה לשיר כל תפקיד, מתפקידי סופרן דרמטי כבד ביותר ועד לקטעי ראווה מבריקים לסופרן קולורטורה קליל. טבאלדי ראתה את עצמה תמיד כסופרן לירי (אף כי ניחנה באחד מקולות הספינטו העזים ומבעיתים ביותר במאה ה-20), והיא ריכזה את הקריירה שלה באופרות וריזמו ובתפקידי ורדי מאוחרים, שהגבלת הגובה בטווח קולה והחסר בסלסולי פאר וקישוטים בטכניקה שלה לא היוו בהם בעיה. איזה חלק מן היריבות היה אמיתי ואיזה נוצר כתוצאה משיסוי מצד המעריצים והעיתונות, אין לדעת. יש סבורים, שאת כל היריבות כולה ליבו חברות ההקלטה של שתיהן כאמצעי להגברת המכירות, ושתי הזמרות הונחו לפעול בהתאם לכך. טבאלדי עצמה גרסה, שבמאבק ביניהן יש, בחשבון סופי, תועלת לקריירות של שתיהן, כיוון שהגביר במידה רבה כל כך את העניין בהן.
סורבון
מרד הסטודנטים וארגון מחדש
הפעם השלישית בה נסגרה האוניברסיטה הייתה ב־2006, לאחר הפגנות סטודנטים נגד חוקי העבודה החדשים בצרפת, שבמהלכן השחיתו סטודנטים את רכוש האוניברסיטה, ניפצו חלונות והשחיתו פריטים היסטוריים בני מאות שנים.
רנאטה טבאלדי
טבאלדי וקאלאס
בסופו של דבר, מכל מקום, היה פיוס. כשטבאלדי פתחה את עונת 1968 במטרופוליטן אופרה ב"אדריאנה לקוברר" של צ'ילאה, קאלאס, שכבר הגישה אז את הופעתה האחרונה באופרה, באה אל מאחורי הקלעים לברך אותה. הייתה זו פגישתן האחרונה של שתי הסופרניות.
המטרופוליטן
טבאלדי הופיעה לראשונה באמריקה בשנת 1950 כאאידה באופרה של סן פרנסיסקו; הופעתה הראשונה במטרופוליטן אופרה הייתה ב-31 בינואר 1955, כדסדמונה מול מריו דל מונקו כאותלו. במשך כעשרים שנה עשתה את המטרופוליטן למוקד פעילותה. בעונת 1962-63 שכנעה טבאלדי את מנהל המטרופוליטן, רודולף בינג, להעלות מחדש את "אדריאנה לקוברר" של צ'ילאה. האופרה לא עלתה על הבימה מאז מפנה המאה, אבל בינג השתכנע, שתהיה זו הצלחה רבתי לטבאלדי ולפרנקו קורלי, ששר את תפקיד מאוריציו. לרוע המזל, טבאלדי לא הייתה במיטבה הווקאלי. נחרדת, יצאה לחופשת מנוחה של שלושה-עשר חודשים מן הבימה. אז חזרה כ"מימי" וקצרה תשואות.
סורבון
מרד הסטודנטים וארגון מחדש
לאחר חלוקת האוניברסיטה לשלוש עשרה אוניברסיטאות נפרדות הפך הקמפוס הוותיק של האוניברסיטה, שנמצא ברובע הלטיני, הרובע החמישי של פריז, למשכן הרקטור של כל האוניברסיטאות.
רנאטה טבאלדי
המטרופוליטן
טבאלדי שרה הרבה יותר במטרופוליטן והרבה פחות בכל מקום אחר. היא פיתחה קשר מיוחד עם קהל המטרופוליטן ועם הזמן נודעה בכינוי "מיס כל הכרטיסים אזלו". היא שרה שם כ-270 פעמים ב"לה בוהם", מאדאם באטרפליי, "טוסקה", "מאנון לסקו", "הנערה מן המערב", "אותלו", "כוחו של גורל", "סימון בוקנגרה", "פלסטאף", "אנדראה שנייה", "לה ג'וקונדה" וכויולטה בהפקה של לה טרוויאטה שנוצרה במיוחד בשבילה. הופעתה האחרונה שם הייתה כדסדמונה ב-8 בינואר 1973, התפקיד שבו פתחה את הקריירה שלה במטרופוליטן שמונה-עשרה שנים קודם.
סורבון
אוניברסיטאות פריז כיום
שלוש עשרה האוניברסיטאות אשר הרכיבו בעבר את אוניברסיטת פריז הן:
רנאטה טבאלדי
שנים אחרונות
טבאלדי פרשה מן הבימה בשנת 1973 ומאולם הקונצרטים בשנת 1976. את רוב ימיה האחרונים שהתה במילאנו. היא מתה בגיל 82 בביתה, בסן מרינו. היא קבורה בקאפלה המשפחתית בבית הקברות מאטאלטו בלאנגיראנו.
מוזיאון
בטירת טורקיארה, סמוך לפארמה, יש מוזיאון המוקדש לרנאטה טבאלדי. המוזיאון מכיל יותר מ-50 תלבושות, בהן יצירות של דה שיריקו ודיור.
רדיו סאווא
רדיו סאווא (בערבית: راديو سوا, תעתיק מדויק: ראדיו סַוַא, מילולית: "רדיו יחד") היא תחנת רדיו בשפה הערבית, הממומנת על ידי הממשל האמריקני.
פעילות
ארצות הברית משדרת חדשות בשפה הערבית במטרה לספק אלטרנטיבה לרדיו המקומי במדינות ערביות הנגוע לעיתים בדיווח מוטה. בתחנה מושמעים גם שירים פופולריים בערבית, באנגלית ובספרדית, כדי למשוך אליה מאזינים.
רדיו סאווא מופעל על ידי "חבר הנאמנים של השידור" (Broadcasting Board of Governors – BBG), שהיא סוכנות עצמאית של ממשלת ארצות הברית, כלומר אינה עומדת תחת שליטתה הישירה.
תחנת הרדיו עובדת בשיתוף פעולה עם תחנת הטלוויזיה הלוויינית בשפה הערבית "אל-חורה", הממומנת אף היא על ידי ממשלת ארצות הברית.
התחנה החלה את שידוריה ב-23 במרץ 2002, ונקלטה אז בוושינגטון די. סי., מרוקו, ירדן, עיראק, מצרים, דובאי, ובאיחוד האמירויות הערביות.
בישראל ניתן להאזין לשידורי התחנה ב-FM בתדרים 94.2 בתל אביב ובמרכז הארץ, 107.4 בצפון הארץ (באזורי בית שאן, הכנרת והסביבה), 98.1 בירושלים, 100.2 בדרום הארץ (מהנגב ועד לעוטף עזה) וב-AM בתדר 990 בכל רחבי הארץ.
לאון פוקו
ז'אן ברנרד לאון פוקו (בצרפתית: Jean Bernard Léon Foucault; 18 בספטמבר 1819 – 11 בפברואר 1868) היה פיזיקאי צרפתי.
פוקו נודע בשל המטוטלת של פוקו שהעידה על כך שכדור הארץ חג סביב צירו. פוקו חקר שדות מגנטיים וגילה את "זרמי פוקו" (eddy currents), לאחר שמצא שדסקית נחושת המסתובבת בתוך שדה מגנטי יוצרת זרמי מערבולת. כמו כן הגה את הגירוסקופ וביצע ניסוי שהעיד על כך שמהירות האור במים איטית יותר מאשר באוויר, ממנו הסיק שלאור יש אופי גלי.
חייו
פוקו היה בן של מוציא לאור בפריז, שם הוא נולד ב-18 בספטמבר 1819. לאחר שלמד בעיקר בבית החל ללמוד רפואה, אך עזב אותה לטובת פיזיקה בגלל המטופוביה.
בתחילה, הוא ריכז את מאמציו בשיפור תהליך הצילום של לואי ז'אק מנדה דאגר, ולאחר מכן במשך שלוש שנים עבד עם אלפרד פרנסואה דאן במסגרת ההרצאות שלו על אנטומיה מיקרוסקופית.
עם ארמן איפוליט פיזו הוא ערך סדרת חקירות בנושאים שונים: על עוצמת האור מהשמש, בהשוואה לאור שמופק ממנורת קשת מבוססת פחמן, על ההפרעות של קרינת אינפרא אדום ועל הקיטוב הכרומטי של האור.
בשנת 1850, באמצעות מנגנון פוקו-פיזו, ערך ניסוי למדידת מהירות האור, שנודע כניסוי פוקו-פיזו ובכך שהוא "נעץ את המסמר האחרון בארון הקבורה" של התאוריה של ניוטון על האופי החלקיקי של האור, בכך שהראה שהאור נע לאט יותר במים מאשר באוויר.
בשנת 1851, פוקו היה הראשון לספק הדגמה ניסויית של סיבוב כדור הארץ על ציריו, הוא השיג זאת בכך שהראה כיצד מסתובב מישור התנודה של מטוטלת ארוכה וכבדה שתלה מהגג של הפנתאון של פריז. הניסוי גרם לסנסציה בקרב הקהל הרחב. במהרה נתלו מטוטלות פוקו רבות ברחבי ערים רבות באירופה ובאמריקה שמשכו קהל רב. בשנה שלאחר מכן הוא השתמש בגירוסקופ ואף העניק לו את שמו, כדי להראות בצורה פשוטה ורעיונית יותר את תנועת כדור הארץ.
בשנת 1855 קיבל את מדליית קופלי מהחברה המלכותית על "מחקרים ניסויים מאוד מרשימים", מוקדם יותר באותה שנה מונה לפיזיקאי במצפה הקיסרי בפריז.
בספטמבר 1855 גילה שהכוח הדרוש כדי לגרום לדיסק נחושת להסתובב גדל כאשר שמים אותו בין שני קטבים של מגנט, ושבו-זמנית הדיסק מתחמם על ידי זרמי מערבולת או זרמי פוקו שמושרים במתכת.
בשנת 1857 המציא פוקו את המקטב, שנושא את שמו ובשנה שלאחר מכן הוא פיתח שיטה של בדיקת המראה של טלסקופ מחזיר אור כדי לקבוע את צורת המראה, מה שידוע כמבחן סכין-קצה של פוקו המאפשר לאדם לדעת אם המראה היא בצורה כדורית מושלמת או שיש סטייה שאינה כדורית בדמותה.
מותו
פוקו נפטר מטרשת נפוצה ב-11 בפברואר 1868 בפריז. הוא נטמן בבית הקברות של מונמארטר.
האסטרואיד 5668 פוקו קרוי על שמו, וכן שמו הוא אחד מ-72 השמות החרוטים על מגדל אייפל בפריז.
ויטבסק (מחוז)
מחוז ויטבסק (בבלארוסית: Віцебская вобласць, ברוסית: Витебская область) הוא אחד מששת מחוזות בלארוס, שוכן בצפון המדינה ובירתו העיר ויטבסק. המחוז משתרע על פני שטח של 40,049 קמ"ר, שהם 19.4% משטח בלארוס. בשנת 2009 התגוררו במחוז 1,230,821 תושבים, צפיפות האוכלוסין במחוז היא הנמוכה במדינה כ-31 תושבים לקמ"ר.
המחוז גובל בלטביה בצפונו, ברוסיה בצפונו ובמזרחו, במחוזות מוהילב מינסק וגרודנו בדרומו, ובליטא במערבו.
המחוז ידוע באגמים הרבים שבו, האגמים הגדולים הם אגם אוסבייה (Асвейскае возера) ואגם לוקומלסקויה (Лукомскае возера). במחוז ישנם שמורות טבע ופארקים לאומים יותר מכל מחוז אחר בבלארוס.
בהתאם למפקד אוכלוסין משנת 1939 במחוז התגוררו 77 אלף יהודים (כ-6% מכלל אוכלוסיית המחוז). בשנת 1959 היו במחוז רק 19 אלף יהודים.
ערים ועיירות במחוז
המחוז מחולק ל-21 ראיונים, 249 מועצות כפריות (סלסובייט), 5 ערים ו-26 יישובים עירוניים.
אוח פל
אוח פל (שם מדעי: Bubo peli, לעיתים נכלל בסוג Scotopelia) הוא מין של אוח גדול מאוד החי ברחבי אפריקה. אוח זה קרוי על שם החוקר ההולנדי הנדריק פל אשר שימש גם כמושל של גינאה ההולנדית.
מאפיינים
האוח מצוי בטבע באפריקה שמדרום לסהרה, בעיקר באזורי יערות טרופיים עד גובה 1,700 מטר וגדות נהרות, אגמים וביצות. הוא מתרחק מאזורים יבשים או מחופי הים. הוא נצפה מספר פעמים בניגריה, סנגל, גמביה, גינאה וסיירה לאון ובמרכז אפריקה ממזרח קונגו ולאורך דרום סודאן, סומליה, קניה וטנזניה ודרומה עד לזימבבואה, בוצואנה ודרום אפריקה.
אוח זה יוצא לצוד לפנות הערב, ובלילה ולפני הזריחה אם כי בעתות רעב יפעל גם ביום. הוא מחפש בקרבת המים טרף כמו דגים שונים שיכולים להגיע למשקל 2 ק"ג אך בדרך כלל קטנים בהרבה. לעומת מיני הקטופה הפיסקיבורים, אוח זה יכול לגוון אם לא ימצא דגים בצפרדעים ושאר דו-חיים, סרטנים וחרקים גדולים ואף צדפות. כמו כן הוא יחטוף צעירי תניני יאור פגיעים. האוח עוקב אחרי התנודות של המים ואז צולל מענף לעבר טרפו ואוחז בו עם טפריו הגדולות.
אוח זה הוא מונוגמי וטריטוריאלי ויתקוף מסיגי גבול.
איי הנסיכים
איי הנסיכים (טורקית Kızıl Adalar) הם קבוצה של תשעה איים הנמצאים בים מרמרה כעשרים עד שלושים קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר איסטנבול שבטורקיה.
גאוגרפיה
האי בּוּיוּקָאדָה (Büyükada – "האי הגדול" או בשמו היווני 'פרינקיפוס', Πρίγκιπος) הוא הגדול והמאוכלס באיים. על אי זה נמצא מנזר מן המאה ה-12. האיים הגדולים האחרים הם קינליאדה (Kınalıada), בורגזאדה (Burgazada) והייבליאדה (Heybeliada).
כיום נחשבים האיים לאתר תיירות מבוקש. ניתן להגיע אליהם במעבורות היוצאות הן מצידה האירופי של איסטנבול והן מצידה האסיאתי. באיים אסורה תנועת כלי רכב ממונעים והתיירים המטיילים באיים עושים זאת באמצעות רכיבה על חמורים, סוסים או בנסיעה בכרכרות ואופניים.
היסטוריה
בתקופת האימפריה הביזנטית שימשו האיים מקום להגליית נסיכים ונסיכות מבית המלוכה והיוו למעשה כלא מלכותי. במנזר באי בויוקאדה נכלאו שלוש קיסריות ביזנטיות. האי המכונה "אי הכלבים" שימש מקום בו נפטרו שלטונות העיר מהכלבים המשוטטים של איסטנבול.
במאה ה-19 הפכו האיים לאתר נופש של עשירי איסטנבול ותיירים רבים באותה עת נהגו לנפוש בבתים הבנויים באיים בסגנון קולוניאלי ויקטוריאני. לאחר הגלייתו מברית המועצות בפברואר 1929, התגורר לאון טרוצקי באי בויוקאדה במשך ארבע שנים.
אלכסנדר רפאלי
אלכסנדר רפאלי (1 ביולי 1910, כ"ד בסיוון תר"ע - 28 בפברואר 1999, י"ב באדר תשנ"ט) היה דוקטור למדע המדינה, ממייסדי חטיבת הנוער של תנועת בית"ר בריגה, לטביה. לאחר עלייתו ארצה בשנת 1933: ממייסדיי הארגון הצבאי הלאומי (האצ"ל), נציג האצ"ל באירופה, חבר משלחת האצ"ל בארצות הברית, אחד מעוזריו של זאב ז'בוטינסקי בזמן מלחמת העולם השנייה, ומתנדב בצבא האמריקני בפלישה לנורמנדי. לאחר הקמת המדינה: תעשיין ירושלמי, יו"ר התאחדות התעשיינים בירושלים וחבר נשיאות בהתאחדות התעשיינים בישראל. יקיר ירושלים.
ביוגרפיה
נולד בגריווה, מושבת קיט ליד דווינסק בלטביה. לאחר שנים מועטות עברה המשפחה לעיר דריסה, במחוז ויטבסק (כיום בבלארוס), ובשנת 1918 בהיותו בן 8, נמלטה המשפחה באישון לילה מהכיבוש הבולשביקי, לריגה. הוריו רוזה (ורדה) לבית קאהן שלמדה בסורבון ועבדה כמורה לצרפתית וגרמנית ובוריס (דב) רפאלוביץ, סוחר ואיש-עסקים. היה לו אח אחד צעיר ממנו, אסיא (יחזקאל). אביו נפטר בשנת 1940 וקבור בבית הקברות שמרלי בריגה. ביוני 1941, אחיו אסיא נהרג בקרב עם חיילים נאצים (שתקפו אותם במפתיע בעקבות הלשנה). זאת לאחר ששרד בהצלחה את הפריצה מהגטו (תוך השתלטות על רכב צבא גרמני), ולאחר שהצטרף לשורות הפרטיזנים. בדצמבר 1941 נרצחה אמו, רוזה, על ידי הנאצים בטבח יער רומבולה.
בנעוריו קיבל חינוך יסודי בבית ספר רוסי, וחינוך יהודי-ציוני בגימנסיה העברית בריגה. בשנת 1924 הצטרף ל"שומר הצעיר", אך לאחר ביקורו של זאב ז'בוטינסקי בריגה, שהותיר עליו רושם עז, פנה בשנת 1925 לפעילות בתנועת בית"ר בריגה, שבה היה אחד המייסדים של חטיבת הנוער בני גילו. בתנועת בית"ר התיידד במיוחד עם יצחק שרמן, הלל שטיין, בנימין לובוצקי (אליאב), אהרון פרופס, אריה דיסנצ'יק ומשה יואלסון.
ב-1928 לאחר סיום לימודיו התיכוניים, נסע לגרמניה, ולמד קורסים במשפטים, בכלכלה, בסוציולוגיה ובמדע המדינה באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטת לייפציג. בין המורים שהשפיעו על התפתחותו האינטלקטואלית בהיידלברג היה פרופ'. בשנת 1933 קיבל תואר דוקטור למדע המדינה באוניברסיטת היידלברג. במקביל ללימודיו לדוקטורט סיים גם לימודי תעודה "מומחה בביטוח" במכון האוניברסיטאי לביטוח. בין הידידים שהכיר בהיידלברג היו ראובן הכט, גרשום שוקן וקרל נתן. בתחילת שנות ה-30 צפה בעליית הנאצים לשלטון בגרמניה.
באוקטובר 1933 הגיע רפאלי לארץ ישראל כתלמיד מחקר של פרופ' ארתור רופין באוניברסיטה העברית בירושלים. בתו של רופין, שאותה הכיר בזמן לימודיו בהיידלברג, יצרה את הקשר בין השניים. זמן קצר לאחר שהגיע לאוניברסיטה החליט כי איננו רוצה לעסוק במחקר, ומעוניין לפנות לכיוונים מעשיים יותר. בשנת 1934 היה עורך כלכלי של העיתון "הדואר הכלכלי", ובשנים 1934–1935 היה עורך כלכלי של עיתון "הבקר". במקביל החל לעבוד במגדל - חברה לביטוח שהייתה קשורה אז ל ("Assicurazioni Generali"), ולאחר מכן שימש יועץ לכמה חברות ביטוח ובהן הפניקס - חברה לביטוח וחברת הביטוח האוסטרית "אנקור".
בשנת 1935 נבחר למזכיר הסניף הירושלמי של הצה"ר והיה חבר הקונגרס של ההסתדרות הציונית החדשה בווינה, אוסטריה.
בשנת 1936 היה ממייסדי ארגון צבאי לאומי (אצ"ל) בירושלים.
הפעילות באצ"ל הובילה את רפאלי בשנים 1937–1940 להיות פעיל בשורות הארגון, בין היתר בענייניי ההעפלה של עליית אף על פי של התנועה הרוויזיוניסטית והאצ"ל, השגת דרכונים אמתיים או מזויפים למעפילים, ובמשימות גיוס כספים ורכישת נשק ברחבי אירופה. בתקופה זאת בחייו הוא קבע את מקום מושבו בפריז. הוא שהה באירופה עד 30 באפריל 1940, ולאור הצפי לכיבוש צרפת בידי כוחות הנאצים, יצא מצרפת דרך שווייץ לאיטליה, והפליג מנמל גנואה, לארצות הברית, באנייה האחרונה שיצאה בזמן המלחמה. למחרת הגעתו לארצות הברית, ב-9 במאי 1940, החלה המערכה בה נכבשה צרפת.
עם הגעתו לארצות הברית, הצטרף למשלחת האצ"ל והיה לחבר בכמה התארגנויות ופעילויות יהודיות לתמיכה בפעילות הצבאית של בעלות הברית, לגיוס תמיכה פוליטית ביישוב היהודי בארץ ישראל, וליצירת מודעות בדעת הקהל למתרחש באירופה: היה סגן יו"ר של "הוועד למען הצבא היהודי" בניו-יורק (ניסיון של האצ"ל להקמת צבא יהודי, לגיוס חיילים יהודים למלחמה בנאצים, ולהצלת קהילות יהודיות באירופה), פעל באגודת "הידידים האמריקנים למען ארץ-ישראל יהודית", וכן היה היה פעיל ב"ועד החירום להצלת העם היהודי באירופה". בפעילותו בארצות הברית חבר רפאלי לשמואל מרלין, הלל קוק, ערי ז'בוטינסקי, מייק בן-עמי ואריה בן אליעזר. עם היוודע שואת יהדות אירופה החליט רפאלי שהתגייסות למלחמה באירופה היא המשימה המועדפת בעת הזו, והוא התנדב לשרת בצבא האמריקני, שאתו הגיע מנורמנדי עד הרוהר, ושבו הוצב כסוכן מיוחד ביחידה למודיעין נגדי (CIC - Counter Intelligence Corps), שעסקה באיתור וחקירת מנהיגים נאצים.
בשנת 1949 לאחר קום המדינה, חזר לישראל, אך בחר לא להצטרף לפעילות פוליטית, אלא לפעול, יחד עם ידידיו מארצות הברית, בהקמת וביסוס תעשייה, וכן תרבות ואמנות, בישראל ובעיקר בירושלים. כתעשיין, יזם והקים מפעלי תעשייה רבים:
רפאלי כיהן עשרות שנים כחבר נשיאות התאחדות התעשיינים בישראל, ובחלקן כיהן גם כיו"ר התאחדות התעשיינים ולשכת התיאום של הארגונים הכלכליים בירושלים. עמד בראש "מטה כחול לבן" ללוחמה בחרם כלכלי על ישראל, והיה יו"ר איגוד יצרני הפלסטיקה בארץ (לזכותו נזקף איחוד התעשייה הפרטית, עם התעשייה ההסתדרותית והתעשייה הקיבוצית תחת ארגון אחד).
כמו כן שירת בשנות ה-70 ושנות ה-80 כדירקטור במועצת המנהלים של חברת הספנות צים, במועצת המנהלים של התעשייה האווירית, ובמועצת המנהלים של החברה הכלכלית ירושלים. כיהן גם כיו"ר מועצת המנהלים של מפעל מנועי בית שמש, וכסגן יו"ר הדירקטוריון של ממגורות דגון בחיפה.
במהלך השנים היה חבר במועצה ליחסי עבודה במשרד העבודה, במועצה לייצוב המחירים שליד משרד המסחר והתעשייה, במועצת ימק"א ירושלים ובחברה לתערוכות וירידים, תל אביב.
לאחר מותו הקימה אשתו קרן לפרסי מחקר במכון ז'בוטינסקי הנושאת את שמו.
משפחתו
היה נשוי, משנת 1950 ועד למותו, לאסתר לבית שפירא (1926–2019), ילידת הרצליה, שהייתה בצעירותה עיתונאית במחלקת יחסי ציבור של ויצו. בשנת 1991 כתבה אסתר רפאלי ספר על סב-סבה, רבי אייזל חריף ועל ההיסטוריה של משפחתה. אב לארבעה (שני בנים ושתי בנות): אסיא, אילון (לוני), ורדה (1956-2013) וקרני.
החזית העממית לשחרור תיגראי
החזית העממית לשחרור תיגראי (TPLF) היא מפלגת השלטון לשעבר וארגון צבאי למחצה באתיופיה, שמוקד כוחו הוא מחוז תיגראי. החל משנת 2020, הארגון נמצא במלחמה העם ממשלת אתיופיה ומוגדר על ידה כארגון טרור.
על אף שיצגה מיעוט קטן, הייתה המפלגה הסיעה הדומיננטית במפלגת האיחדג, לאחר מלחמת האזרחים האתיופית. בבחירות האחרונות לבית הנבחרים האתיופי, שהתקיימו במאי 2010, היא זכתה ב-499 מושבים מתוך 547 מושבים (91%). בבחירות לבית הנבחרים במחוז תיגראי האיחדג זכתה בכל 152 המושבים. ב-2019 פורק האיחדג וראש הממשלה אבי אחמד הקים מפלגת שלטון חדשה, שלא כללה את ה-TPLF. אירוע זה ומשברים נוספים הובילו לעוינות ובסופו של דבר למלחמת אזרחים. המנהל הכללי של ארגון הבריאות העולמי תאודרוס אדהנום גברה-יסוס היה בעבר חבר בארגון.
שמות
המפלגה מכונה גם הווחת (ህወሓት) (ראשית תבות מתיגרינית: ሕዝባዊ ወያኔ ሓርነት ትግራይ; בתעתיק לעברית: הזבאווי וויאנה חרנת תיגראי) ו-ትህነግ באמהרית. היא מוכרת גם בכינוי וויאנה, ובקרב מבקריה גם בכינוי "ג׳ונטה" (החונטה). היא מפלגה חצי צבאית השלטת במחוז תיגראי כ-50 שנה ומנהלת מרד נגד ממשלת אתיופיה משנת 2020. בעקבות המלחמה הוכרזה על ידי ממשלת אתיופיה כארגון טרור.
היסטוריה
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 כשאתיופיה הייתה תחת שלטון הדרג, קבוצה של מהפכנים תיגראינים הקימו את הארגון הלאומי התיגראיני. ארגון זה יצר תאים סודיים וערך תעמולה מוגברת באזורים המיושבים בתיגראינים. הארגון הטיגראני היה בין הארגונים החשובים והמשפיעים וגייס תיגראינים רבים למען התקוממות נגד השלטון הצבאי ועצמאות תיגראי. לאחר שהחונטה הצבאית הצליחה לבלום את הארגון הוא קרא להתקוממות צבאית בכל רחבי אתיופיה כנגד המשטר. בפברואר 1975 לאחר שינוי ארגוני וצבאי ארגון זה שינה את שמו ל"החזית העממית לשחרור תיגראי" .בדומה לשעביה הארגון זכה לתמיכה של אויבות אתיופיה במיוחד מצרים וסודאן.
הוויאנה הונהג על ידי וועדה מרכזית ופוליטביורו. ארגון הוויאנה חולק לארבעה ארגונים אזורים, מהם שלושה בתיגראי ואחד מחוץ לאתיופיה שפעל במישוריים דיפלומטיים. כל אחד מהארגונים האזורים היה בעל חברי פוליטביורו שתיאמו את הפעולות עם הארגון המרכזי. ארגון החוץ ניהל מאבק דיפלומטי כנגד המשטר האתיופי בעיקר בסודאן, במזרח התיכון, באירופה ובצפון אמריקה.
בנובמבר 2019, איחדג פורק, וראש הממשלה ויו"ר האיחדג, אבי אחמד, מיזג שלוש מהמפלגות המרכיבות אותה (לא כולל ה-TPLF) למפלגת השגשוג החדשה, אשר נוסדה רשמית ב-1 בדצמבר 2019.
בנובמבר 2020 פרצה מלחמת תיגראי בין המפלגה לשלטון הפדרלי. הלחימה התקימה במחוז תיגראי ובמחוזות נוספים.
Signs of a Struggle
Signs of a Struggle הוא אלבום הבכורה של הלהקה הבריטית מטאפיקס, והוא יצא לאור בשנת 2005 באירופה. הצמד ציין כי האלבום הוא השתקפות של מספר חוויות וקשיים שהם עברו. באלבום מופיע הסינגל "Big City Life", שזכה להצלחה במידה עולמית במדינות רבות (בעיקר באירופה) ובמצעדים.
פיוצ'ר פרופסי
ההרכב הוציא עד היום שבעה אלבומים באורך מלא, ועוד מספר מיני אלבומים. כמו כן, עבד עם היוצרים Yahel ,X-Dream וסגיב כהן.
היסטוריה
פיוצ'ר פרופסי נוסדה על ידי חגי אלעזר (יליד אוגוסט 1975 מבאר שבע), מהנדס תוכנה במקצועו, אשר שימש כתקליטן במועדון הפורום בבאר שבע, את ההרכב ייסד יחד עם אחיו איתי. הם החלו לעבוד באולפן ביתי קטן שרכשו. הם הוציאו "טרקים" ראשונים ובהמשך הם חתמו חוזה בחברת התקליטים הליקון, שנה לאחר מכן הצמד סיים את עבודתו על האלבום הראשון. בשנת 2004 עזב איתי את ההרכב והוא מנהל כיום חברת הפקות.
בשנת 2006 יצר חגי את האוסף הראשון שלו, שכלל רצועות מוזיקליות של אמני טראנס מהארץ שנקרא Advanced Options 2. בשנת 2007 נבחר חגי לאמן המוזיקה האלקטרונית במגזין המוזיקה MixMag.
אוספים
Advanced Options הוא האוסף הראשון של פיוצ'ר פרופסי. האלבום כולל 12 רצועות ומציג את מיטב אומניה טראנס פסיכדלי.
הרי אלטאי
אלטאי או הרי אלטאי (באלטאית: Алтай туулар; ברוסית: алтайские горы; במונגולית: Алтай уул; בסינית: 阿尔泰山脉) הם רכס הרים במרכז אסיה, בגבול רוסיה, סין, מונגוליה וקזחסטן המכסים חלק גדול משטח הרפובליקה האוטונומית אלטאי שברוסיה. מקור מי הנהרות אוב והאירטיש ברכס הרים זה. בגבול הדרום מזרחי, מתמזגים ההרים עם מדבר גובי. הרי האלטאי ידועים בתור מקום הולדתם של העמים הטורקיים. פירוש השם בשפות הטורקיות הוא אל-זהב ו-טאו-הר, כלומר, "הר הזהב".
התפלגות ההרים
את הרי האלטאי ניתן לחלק לשלושה רכסי הרים שונים:
אתרים ארכאולוגים
בחודש אפריל 2016, נמצאה מומיה באלטאי המונגולית ותוארכה למאה ה-6 לספירה. לטענת החוקרים, אתר הקבורה בו נמצאה המומיה ייחודי בשל היותו אתר הקבורה הטורקי היחידי בו נשתמרו הממצאים במלואם. החפצים שנשתמרו באתר עשויים ללמד את החוקרים אודות הפולחן והדת בקרב עמי האזור.
מורשת עולמית
הרי אלטאי נחשבים בדרך כלל כאחד האזורים היפים ביותר של סיביר, בין השאר משום שהתעשייה עדיין לא הגיעה לאזור.
בורג' ח'ליפה
בורג' ח'ליפה (בערבית: برج خليفة – מגדל ח'ליפה, היה ידוע בעבר כבורג' דובאי - برج دبي, או מגדל דובאי) הוא מגדל וגורד השחקים, הבניין והמבנה הגבוה בעולם, אשר שוכן בעיר דובאי שבאמירות דובאי, איחוד האמירויות הערביות. הבניין מתנשא לגובה של, והוא המבנה בעל מספר הקומות הגדול בעולם, עם 163 קומות. עלות הקמתו מוערכת בכ-1.5 מיליארד דולר.
רקע
יוזמת הפרויקט היא חברת עמר מדובאי, האדריכל הראשי הוא האמריקני אדריאן סמית' והוא נבנה על ידי חברת סמסונג הנדסה ובנייה מקוריאה הדרומית.
המגדל נקרא במקור "בורג' דובאי", אך שמו שונה ל"בורג' ח'ליפה" על שם נשיא איחוד האמירויות הערביות ושליט אבו דאבי, ש'ייח' ח'ליפה בן זאיד אל נהיאן, בשל הכספים הרבים שהזרים לדובאי בעקבות המשבר הכלכלי שבגינו נקלע האיחוד לחובות של מיליארדי דולרים.
בורג' ח'ליפה הגיע לגובהו המרבי ב-17 בינואר 2009, ועם חנוכתו ב-4 בינואר 2010 הוא החליף את בניין טאיפיי 101 (509 מטר) בתור הבניין הגבוה ביותר בעולם. בורג' ח'ליפה הפך גם למבנה הגבוה בעולם מכל סוג, והחליף את אנטנת הרדיו של ורשה, שגובהה היה 646 מטר לפני שקרסה ב־1991.
המבנה עומד במרכזו של פרויקט מעורב המשלב אזורי מסחר, מגורים ובידור. עלות בנייתו של הבניין הייתה כ-1.5 מיליארד דולר, ועלותו של הפרויקט בשלמותו היא 8 מיליארד דולר. את המבנה משרתות 57 מעליות ושמונה דרגנועים. עיצוב המגדל מבוסס על ליבה מרכזית הנמתחת מן הקרקע עד לגובהו המרבי, ומסביבה אלמנטים הבנויים לגבהים שונים ויוצרים יחד מבנה ספירלי. עיצוב זה מסייע להתמודד עם רוחות חזקות בראש המגדל ואף מקל על תכנון התשתיות המיועדות לקומות גבוהות, כגון צינורות ומעליות.
את 37 הקומות התחתונות של הבניין מאכלס בית מלון, בעיצובו של ג'ורג'ו ארמני, הכולל 160 סוויטות, ואת הקומות 45 עד 108 מאכלסות כ-700 דירות. בקומות 124–125 ו-148 ממוקמים מצפים (מרפסת אחת נמצאת בקומה 124 ונקראת The Top ומרפסת גבוהה אף יותר נמצאת בקומה 148 הנקראת Burj Khalifa SKY.), בקומה ה-76 נבנתה בריכת שחייה חיצונית, ושאר קומות הבניין משמשות למשרדים. מסביב למגדל הוקם פארק בן 110 דונם, הכולל בריכות נוי ומזרקות. "המזרקה של דובאי", הממוקמת בפארק, היא אחת המזרקות הגדולות בעולם. רוחבה 275 מטרים, וסילוני המים שלה מגיעים לגובה של כ-150 מטרים. במזרקה משולבת תאורה מתחלפת של 6,600 נורות, נעימות מוזיקליות נשמעות ברקע, והיא מציגה מופעים בשעות קבועות.
המגדל נבנה בשטח חולי, ללא מצע אדמה סלעי או יציב עליו ניתן לבנות ללא תנועת המצע. על כן, נבנו 194 עמודי יסודות עבור הבניין, בעומק של 45 מטרים בלבד. מערך זה של יסודות נסמך על החיכוך הרב שהם יוצרים יחד עם החול, ובכך מהווים יסוד יציב למגדל.
שלום דובער שניאורסון (רצ'יצה)
הרב שלום דובער שניאורסון (הרשד"ב) (ה'תקצ"ו, 1836 - ה'תרס"ט, 1908) היה רב ברצ'יצה ואדמו"ר לחסידי חב"ד-קאפוסט.
תולדות חייו
נולד בשנת 1836 בעיירה לובביץ', לאדמו"ר יהודה לייב שניאורסון מקאפוסט. למד אצל סבו רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק), ואצל אביו. נישא לבתו של רבי יעקב יוסף מאורזיטשוב (צאצא של רב ייבי מראשוני תנועת החסידות). עם פטירת סבו, הצמח צדק, בשנת 1866 נסע לעיר קאפוסט, שם כיהן אביו כאדמו"ר לחסידי חב"ד-קאפוסט. עם פטירת אביו חודשים ספורים לאחר פטירת סבו, התמנה אחיו, הרב שלמה זלמן שניאורסון, למלאות את מקום אביו כאדמו"ר לחסידי קאפוסט. באותו זמן נתקבל הרשד"ב לרב בעיר רצ'יצה (Rechytsa), הסמוכה לעיר הומיל בפלך מינסק, ומאז נודע שמו כאדמו"ר מרצ'יצה.
עם פטירת דודו, הרב ישראל נח שניאורסון האדמו"ר מניעזין בשנת ה'תרמ"ג, ובעיקר עם פטירת אחיו, האדמו"ר מקאפוסט בשנת ה'תר"ס, נהג הרשד"ב באדמורו"ת, לחסידי קאפוסט וניעזין, ביחד ובמקביל עם אחיו, רבי שמריה נח שניאורסון מבאברויסק.
הרשד"ב היה ידוע כפוסק הלכה מובהק, ותשובות ממנו נתפרסמו בכתבי עת רבים. הרשד"ב זכה ללמד תלמידים שמהם היו לאחר מכן מגדולי הרבנים ברוסיה ופולין. הוא הסמיך לרבנות את הרב שלמה יוסף זוין, ועוד רבים. גם ההוגה הרב הלל צייטלין היה מתלמידיו.
הלך לעולמו בט"ז בתשרי תרס"ט.
דברי חסידות
באדר א' תשפ"ב (פברואר 2022) העלתה ספריית חב"ד לאתר האינטרנט של הספרייה סריקה של כרך הכולל מאמר חסידות שאמר, מאוסף כתבי היד של הספרייה
מחסידיו
ר' טוביה בלקין, היגר לארצות הברית ובשנת ה'תרצ"א עלה לארץ ישראל.
ריאל סולט לייק
ריאל סולט לייק (באנגלית: Real Salt Lake) היא קבוצת כדורגל מסולט לייק סיטי שביוטה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-MLS. צבעי הקבוצה הם כחול, אדום וזהב. הקבוצה הוקמה ב-2005, והיא משחקת באצטדיון ריו-טנטו הנמצא בפרבר של סולט לייק סיטי.
שמה של הקבוצה "ריאל" דומה לשמות של קבוצות ספרדיות ונועד לקשור את הקבוצה לדימוי של מועדוני כדורגל מצליחים. עם הזמן מיסדה הקבוצה קשר פורמלי עם ריאל מדריד הספרדית המגיעה מדי שנתיים למשחק אימון מול ריאל סולט לייק.
עונת 2009 הייתה העונה הטובה ביותר בתולדות המועדון. אמנם רק במחזור האחרון נקבעה עלייתה לפלייאוף מהמקום ה-8, אך במשחקי הפלייאוף זכתה להצלחה מרשימה והגיעה לגמר מול הפייבורטית לוס אנג'לס גלאקסי שהייתה בעלת מאזן הנקודות הטוב ביותר בליגה הסדירה. הגמר התקיים בסיאטל בנובמבר 2009. לאחר 120 דקות של משחק נותרה התוצאה 1:1, ובקרב פנדלים ניצחה ריאל סולט לייק בתוצאה 4:5 וזכתה באליפות הליגה.
אלכס אקר
אלכס אקר (באנגלית: Alex Acker) (נולד ב-21 בינואר 1983 קומפטון, קליפורניה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בעמדת הקלע. גובהו 1.96 מטר.
בשנת 2008 חתם אקר על חוזה לשנתיים עם קבוצתו הקודמת, דטרויט פיסטונס, אך שיחק רק שבעה משחקים, בטרם הועבר לקבוצת לוס אנג'לס קליפרס, בה שיחק דקות ספורות מדי משחק עד תום העונה. בתום עונת 2008/09 עבר אקר לשחק בקבוצת אולימפיה מילאנו שבאיטליה, ובספטמבר 2010 חתם בקבוצת לה מאן הצרפתית, איתה שיחק גם במסגרת היורוקאפ.
בעונת 2012/13 הצטרף לפרוקום גדיניה.
בנובמבר 2019 הודיע באופן רשמי על פרישתו ממשחק.
דן ביטון
ביוגרפיה
ביטון נולד בכפר סבא, השני מבין שלושה אחים ואחות. למד בבית הספר הדתי "בר-אילן", למרות שהמשפחה לא הייתה דתית. במלחמת ששת הימים בהיותו בכיתה א' נהרגו במלחמה שני אחיה של המחנכת שלו, ובמלחמת יום הכיפורים נהרגו שני דודיו ברמת הגולן, שני אירועים שעיצבו לדבריו את מהלך חייו. מות דודו, ששירת בשריון, השפיע עליו להתגייס לשריון.
שירות צבאי
ביטון התגייס לצה"ל בפברואר 1979 לחיל השריון. עבר ביטון הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקה. בהיותו קמב"ץ גדוד שריון שמפקדו היה אריה וייסמן בחטיבה 460, פרצה מלחמת לבנון הראשונה. את טבילת האש שלו במלחמה עבר בקרב עין זחלתא.
ב-2005 מונה לראש חטיבת תורה והדרכה (חטיבת תוה"ד) באמ"ץ. בשנת 2007 הועלה לדרגת אלוף ומונה לראש אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל). בתפקיד ראש אט"ל פעל ליישם את לקחי מלחמת לבנון השנייה בימ"חים ובציוד הפרט של החיילים. במרץ 2012 סיים את תפקידו ויצא לחופשה לקראת פרישה מצה"ל. בינואר 2013 השתחרר מצה"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל
ביטון משמש דירקטור חיצוני בחברת עשות אשקלון וכדירקטור בחברת "נ.ג.ש. ייעוץ וניהול מערכתי 2013 בע"מ" של בנו, ניב.
בספטמבר 2016 העיד ביטון לטובת החייל אלאור אזריה שירה במחבל פצוע, והצדיק את הירי.
בשנת 2020 הצטרף לתנועת "הביטחוניסטים", שקוראת לסיפוח יהודה ושומרון.
השכלה ומשפחה
בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי (1995) והמכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (1986) וקורס דירקטורים של אוניברסיטת תל אביב.
סרטונים
מלחמת לבנון הראשונה והשנייה
הדיאלוג הים-תיכוני
הדיאלוג הים-תיכוני (או הדו-שיח הים-תיכוני) הוא שמה של מסגרת של שיתוף פעולה למען השלום, שנוצרה על ידי נאט"ו בשנת 1994. זוהי מסגרת של שיתוף פעולה דו-צדדי בין נאט"ו למדינות שותפות, המהווה מרכיב אינטגרלי של הגישה הקואופרטיבית לביטחון, שאומצה על ידי הברית הצפון אטלנטית לאחר סיום המלחמה הקרה.
היסטוריה
הפורום התכנס לראשונה בפברואר 1995, בעיקר ביוזמת מדינות איטליה וספרד, שהן קרובות יותר ממדינות מערב אירופיות אחרות למדינות המוסלמיות של צפון אפריקה, במטרה לחזק את הקשרים עם מדינות אגן הים התיכון. לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה בוטלו כל המפגשים המתוכננים.
ב-9 בינואר 2002 התכנסו 19 שגרירי המדינות החברות בברית נאט"ו, יחד עם שגרירי שבע מדינות הפורום במטה נאט"ו בבריסל. כמו כן הוזמן צה"ל לראשונה להשתתף בתרגיל נאט"ו. מאז ישראל השתתפה במספר תרגילי חילוץ והצלה של נאט"ו בים התיכון במעמד של "שותפה", אך לאחר 2010, בעקבות אירועי המשט לעזה הטילה טורקיה וטו על המשך השתתפות ישראל בפעילות נאט"ו. בעקבות הסכם הפיוס נחתם בין ישראל לטורקיה ביוני 2016, בנובמבר 2016, הוזמנה ישראל להשתתף בתרגיל שנקרא "הר שחור" שנמשך שלושה ימים והשתתפו בו 680 איש מ־32 מדינות.
סכיזופרניה
סכיזופרניה (בגרמנית: Schizophrenie; מונח שהומצא בהשראת היוונית: σχιζοφρενία; בעברית גם: שַׁסַּעַת. באנגלית Schizophrenia) היא הפרעה נפשית ממושכת מורכבת והטרוגנית בביטוייה, השייכת לקבוצת ההפרעות הנפשיות המלוות לרוב בתופעות של פסיכוזה. הפרעה זו מתאפיינת בהזיות, מחשבות שווא, הפרעות בארגון הדיבור והחשיבה, צמצום רגשי, פגיעה בהנאה ובכוח הרצון והיוזמה (initiative), בעיות קוגניטיביות (בזיכרון, קשב, פונקציות ניהוליות וכו'), התנהגויות מוזרות המוסברות על ידי החוויות הפנימיות החריגות (ההזיות, מחשבות השווא) ועל ידי שיבושי מערכות בקרה (קוגניטיביות), קשיים תפקודיים רבים בתחום התעסוקתי והחברתי.
פירוש המונח הלטיני, שמקורו ביוונית, הוא מוח או שכל מפוצל או שסוע, אך סכיזופרניה איננה "פיצול אישיות" (הפרעת זהות דיסוציאטיבית); הכוונה במונח היא לפיצול או אי תיאום בין תפקודים נפשיים שונים – רגש, חשיבה, התנהגות. מונח זה המקובל בסיווג הפסיכיאטרי, אינו תיאור מדויק לכל הצורות והביטויים המגוונים של הפרעה זו.
סכיזופרניה מסווגת כהפרעה פסיכוטית, אך התופעות הפסיכוטיות אינן קבועות ולעיתים נעלמות תוך כדי טיפול.
מדענים סבורים שלדופמין יש תפקיד חשוב בהתפתחות סכיזופרניה. דופמין הוא מתווך עצבי המשמש להעברת מידע בין התאים במוח וקשור לתחושות הנאה ותגמול. כשאדם עובר חוויה מהנה, כמו קיום יחסי מין, רמת הדופמין במוח עולה. בסכיזופרניה יש השפעה עודפת של דופמין, או שרמות הדופמין המופרשות במוח גבוהות מדי, או שמוחם של החולים נעשה רגיש במיוחד לדופמין שמופרש. רמות גבוהות מדי של דופמין עלולות לשבש את המסלולים במוח שאחראים לחלק מהתפקודים הנפשיים החשובים ביותר כמו זיכרון, רגשות, התנהגות חברתית ומודעות עצמית. הפרעות בפעילויות אלו יכולות להסביר את הסימפטומים הפסיכוטיים של סכיזופרניה, כמו שמיעת קולות ומחשבות שווא.
היסטוריה
מימי קדם ועד לשלהי המאה ה־19 וראשית המאה ה־20 לא הייתה קיימת הבחנה ברורה בין מקרים של מצבים פסיכוטיים שונים: מאניה פסיכוטית, דיכאון פסיכוטי, הביטויים הפסיכוטיים של סכיזופרניה, מצבים פראנואידיים, פסיכוזה על רקע שיטיון או קיהיון (דמנציה) או של הרעלות ופגיעות מוחיות "אורגניות" גסות אחרות ("השיתוק המוחי המתקדם" שבעגבת, אפילפסיה טמפורלית) וכו'. המצבים הפסיכוטיים נכנסו בדרך כלל לקטגוריה של "שיגעון". תיאורים של מצבים פסיכוטיים שיכלו להיות גם על רקע סכיזופרני הופיעו בכתבים מצריים עתיקים (למשל פפירוס אברס) ובספרים של רופאים יוונים מימי קדם (למשל ארטאוס מקפדוקיה). בימי הביניים תוארו על ידי רופאים מוסלמים כמו אבן סינא.
דברי המדינות
דברי המדינות (סינית מסורתית: 國語, סינית מפושטת: 国语, פין-יין: Guóyǔ) הוא ספר ההיסטוריה הקדום ביותר בסין במבנה של סיווג ההיסטוריה לפי מדינות. הספר מאגד רישומים היסטוריים ממספר מדינות, החל מתקופת שושלת ג'וֹאוּ ועד 453 לפנה"ס.
סכיזופרניה
היסטוריה
ב־1672 תיאר הרופא האנגלי תומאס ויליס (1621–1675) בספרו "De Anima Brutorum" ("על הנשמה האנימלית") תמונה קלינית שהלמה בערך את זו של אדם עם סכיזופרניה. היה מדובר בצעיר שהיה בריא ותיפקד בצורה טובה מאוד עד שללא כל לחץ חיצוני נראה לעין התחיל להידרדר מבחינת התפקוד האינטלקטואלי והכוחות הנפשיים. משנת 1797 נשאר לנו תיאור המקרה של ג'יימס טילי מתיוס, סוכן מכירות שאושפז בכפייה ושתסמיני מחלתו דמו לאלו של סכיזופרניה פרנואידית. דוחותיו של פיליפ פינל שפורסמו בשנת 1809 היוו תרומה נוספת להכרת ההפרעה. בשנת 1853 היה זה בנדיקט אוגוסטן מורל מצרפת שתיאר את התסמונת הפסיכוטית המתמשכת הפוגעת במתבגרים ובבוגרים צעירים ושנקראה על ידו "קהיון מוקדם" (démence précoce).
דברי המדינות
היוצר
"דברי המדינות" כנראה נכתב החל מהמאה ה-5 לפנה"ס ועד סוף המאה הרביעית לפנה"ס. הפרק הקדום ביותר של היצירה הוא "דברי ג'וֹאוּ". כותב הספר אינו ידוע בוודאות. החל מסְה-מָה צְ'ייֵן נהגו ההיסטוריונים הסיניים לשייך את היצירה לדְזְווֹ צְ'יוֹמִינְג, שהיה בן זמנו של קונפוציוס וכתב גם את הדְזְווֹ גְ'ווָאן - הפרשנות המפורסמת לספר "האביבים והסתוים". תרמה לכך גם העובדה כי מעל 60 מהמקרים המצוינים בדְזְווֹ גְ'ווָאן מופיעים גם ב"דברי המדינות". "דברי המדינות" אף נחשב למסורת החיצונית של "האביבים והסתוים", המכילה מסורות שלא נכנסו לכתבים הרשמיים.
סכיזופרניה
היסטוריה
מאוחר יותר קארל קאהלבאום התייחס בשם "הבפרניה" להפרעה דומה לזו שתיאר מורל ואוואלד הקר כתב על מקרה של קטטוניה. ב־1891 תיאר ארנולד פיק מקרה בעל תסמינים פסיכוטיים הדומים ל"הבפרניה" ולהפרעה שתוארה על ידי מורל, ואף הוא קרא להפרעה זו "שיטיון מוקדם" (בלטינית: Dementia praecox, דמנציה פרקוקס, "קהיון מוקדם"). מושג זה, שתורגם בעבר לעברית גם כ"שטיון הבחרות" (כלומר, השיטיון של הגיל הצעיר), התפרסם לאחר שהפסיכיאטר הגרמני אמיל קרפלין השתמש בו כשתיאר בצורה יסודית את ההפרעה (ב־1893 וב־1896) וקבע שהיא שונה מה"מניה־דפרסיה", מידרדרת במהירות ובדרך כלל לא ניתן להחלים ממנה. מאוחר יותר (1913, 1920) הביע הסתייגויות מסוימות מהפרוגנוזה הראשונית שלו בכל הנוגע לאפשרויות ההחלמה מההפרעה.
דברי המדינות
היוצר
הוויכוח על זהות היוצר ניטש עד היום. ככלל מאמינים החוקרים כי דְזְווֹ לא היה יוצר יחיד, אך אין כל ראיה חותכת לאחד הצדדים. התפיסה המקובלת היא כי הספר נכתב על ידי מספר היסטוריונים שהכירו את המדינות השונות, על בסיס היסטוריות של השושלת הקיסרית והמדינות המשועבדות אשר סודרו ונערכו לכדי אוסף אחד. לא מן הנמנע שדְזְווֹ לקח חלק בפעילות זו.
תוכן
"דברי המדינות" מחולק ל-21 פרקים, המאוגדים לשמונה מגילות העוסקות בשבע מדינות ובשושלת ג'וֹאוּ:
סכיזופרניה
היסטוריה
תרומה חשובה נוספת לחקר הקליני של ההפרעה תרם הפסיכיאטר הגרמני קורט שניידר שהתרשם שבמצבים הפסיכוטיים המופיעים אצל חולי סכיזופרניה קיימות תופעות שהוא החשיבן כאופייניות. הוא קרא להן "תסמינים מדרגה ראשונה" (1959) הם ידועים כעת כ"תסמינים שניינדריאניים", לפי שמו. דוגמאות של תסמינים כאלה הן ההרגשה שהמחשבות הוכנסו למוח או נגנבו ממנו, הרגשה של שקיפות שבה כל המחשבות והרגשות חשופים בפני אחרים, הרגשה שגורמים חיצוניים יכולים לשלוט עליהן, הזיות בצורת קולות המעירים הערות על מחשבות או התנהגויות של האדם וכו'.
דברי המדינות
מאפיינים סיפוריים
הסיפורים ב"דברי המדינות" מפורטים ומסועפים, וישנה נטייה לעסוק במספר נושאים במקביל תוך הוספת גוזמאות ופרטים. זאת בניגוד לשפתו התמציתית של הדְזְווֹ גְ'ווָאן. נטייה זו גררה ביקורת רבה על "דברי המדינות" בספרים העתיקים של טרום תקופת צִ'ין.
סכיזופרניה
היסטוריה
מאוחר יותר קרפנטר ואחרים הראו שאף אחת מהתופעות האלה אינה ייחודית לסכיזופרניה, הן יכולות להופיע גם במאניה, אם כי בשכיחות פחותה יותר.
דברי המדינות
מאפיינים סיפוריים
התוכן של "דברי המדינות" בנוי עם אוריינטציה חזקה למוסר. הוא מקדם את רוח הסגולה, ומעריץ את הסדרת הטקסים מתוך התפיסה שהטקסים הם הבסיס לשלטון. בנוסף מדגיש הטקסט את ערך הנאמנות לשליט, וככלל נחשב אחד מחומרי הלימוד שנועדו לאצילי התקופה.
סכיזופרניה
היסטוריה
ב־1918 הופיעה ההפרעה במדריך הדיאגנוסטי הראשון להפרעות נפשיות, "The Statistical Manual for the Use of Institutions for the Insane", ולאחר מכן המשיכה להופיע במדריכים דיאגנוסטיים, תחת השמות "שטיון מוקדם" או "סכיזופרניה". במהדורה הראשונה של המדריך הדיאגנוסטי האמריקאי המקובל כיום, DSM-I, שהופיע ב־1952, ההפרעה הופיעה תחת הכותרת "תגובות סכיזופרניות" (ברוח השקפתו של אדולף מאייר), ובמהדורה השנייה כקבוצת הפרעות ה"סכיזופרניה".
דברי המדינות
מאפיינים סיפוריים
ההשקפה של "דברי המדינות" על פוליטיקה נחשבת מתקדמת יחסית, ומתייצבת כנגד דיקטטורה ושחיתות. ככלל האידיאלוגיה הנשקפת מהספר מגוונת, ולמעשה הרעיונות המובעים בו מושפעים מן המתעדים עצמם, אשר אינם מציגים קו אחיד.
סכיזופרניה
היסטוריה
הגישה ה"נאו־קרפלינית" בפסיכיאטריה (שנקראה כך בעיקר מתוך ניגוד לאסכולה ה"פרוידיאנית" הפסיכואנליטית ששלטה שנים ארוכות בפסיכיאטריה האמריקאית) החזירה את המחקר של ההפרעה אל המודל ה"רפואי" שאפיין את עבודותיו של קרפלין. חקר ההפרעות הפסיכוטיות התבסס קודם כל על תיאור הסימפטומים והסימנים ועל הסתכלות ומעקב אחרי מהלך ההפרעה, זאת כשאין כלים מעבדתיים אחרים – (אנטומו־פתולוגיים) ונתונים אטיולוגיים. על הגישה הזאת מתבסס פחות או יותר DSM 5, שמבטא את ההשקפה כי סכיזופרניה אינה מחלה אלא ספקטרום של הפרעות. אחד התומכים בגישה זו, ג'ים ואן אוס, הציע להחליף בכלל את המונח סכיזופרניה ב"תסמונת ספקטרום הפסיכוזה".
דברי המדינות
מאפיינים סיפוריים
יש שרואים בספר בעיקר היסטוריה של מדינת גִ'ין, מאחר שזו המדינה לה מוקדש החלק הגדול ביותר בטקסט.
"דברי המדינות" מתעד את הכלכלה, הפוליטיקה, החוק, הנישואין, ואת ענייני הצבא, הדיפלומטיה והחינוך של תקופת המדינות הלוחמות, ובנוסף להם גם מקרי אירוסין במשפחה הקיסרית, חגי קורבנות, אמרי חוכמה ועוד נושאים רבים. הספר נחשב בעל חשיבות עליונה למחקר ההיסטורי של תקופת טרום-צִ'ין.
סכיזופרניה
אבחנה
הגורמים לסכיזופרניה: הסיבה המדויקת להתפתחות סכיזופרניה אינה ידועה, אך רוב המומחים סבורים שרגישות מוגברת לדחק, מעוררת התפתחות סכיזופרניה.
מודל הרגישות המוגברת לדחק:
דברי המדינות
תגובות
על "דברי המדינות" נכתבו פרשנויות רבות, ביניהן הפרשנויות של גֶ'נְג ג'ונְג וגְ'יָה קְווֵי מתקופת הָאן המזרחית, טָאנְג גוּ, יוּ' פָאן, וָאנְג סוּ ווֵיי גָ'או מתקופת שלוש המדינות, וקוֹנְג צָ'או מתקופת שושלת גִ'ין. אף אחת מן הפרשנויות לא שרדה לימינו, מלבד זו של וֵיי גָ'או.
סכיזופרניה
אבחנה
מודל הרגישות המוגברת לדחק מבוסס על הרעיון שבעצם לכל אדם יש מידה מסוימת של מועדות לפתח סכיזופרניה, כתלות בשילוב של הגורמים הביולוגיים, הפסיכולוגיים והסביבתיים שלו. אירועים הגורמים לדחק (סטרס) או לטראומה במהלך החיים, עלולים להוביל להתפרצות הסימפטומים של סכיזופרניה בקרב אנשים בעלי רגישות גבוהה. אצל אדם בעל רגישות גבוהה עלולה הסכיזופרניה להתפרץ בעקבות אירוע שלא נחשב לטראומטי במיוחד, דוגמת פיטורין. לעומת זאת, אצל אדם בעל רגישות נמוכה למצבי דחק המחלה עלולה להתפתח רק בעקבות סטרס קשה, כמו אבל על מוות של אדם אהוב, אבדן בן זוג או הפלה.
דברי המדינות
תגובות
לְיוֹ ג'ונְגְיְוֵּ'אן כתב ביקורת על "דברי המדינות" בשם "לא דברי המדינות". בתגובה כתבו מספר מלומדים החל מן המאה האחת עשרה ועד המאה הארבע עשרה חיבורים תחת השם "לא לא דברי המדינות".
סכיזופרניה
שכיחות ואפידמיולוגיה
שכיחות הסכיזופרניה באוכלוסייה הכללית היא 1%–1.5%, ואין הבדל משמעותי בשכיחות באזורים שונים בעולם. השכיחות בין המינים שווה, אך קיימים הבדלים בהופעתה ובמאפייניה. בגברים, שיא הופעת ההפרעה הוא בגיל 15–25, ויש להם סיכון רב יותר לפתח תסמינים שליליים. בנשים, שיא הופעת ההפרעה הוא בגיל 25–35 ולהן סיכון רב יותר לפתח תסמינים "חיוביים". הסכיזופרניה היא הפרעה מאתגרת מבחינת אפידמיולוגיה כיוון שיש לה צורות שונות ומגוון תסמינים רחב ביחס להפרעות אחרות.
באשפוז פסיכיאטרי בישראל
בהתבסס על הנתונים העדכניים ביותר הקיימים בידינו, שיעור האנשים עם סכיזופרניה מכלל המתאשפזים בבתי החולים הפסיכיאטריים בישראל עמד על 50.6% (11,020 איש במספרים מוחלטים). מתוכם 13.2% (627 במספרים מוחלטים) אשפוזים ראשונים ו־61.1% (10,393 איש) קבלות חוזרות לאשפוז. משמעות הנתון הזה היא שכמחצית מהמתאשפזים בבתי חולים פסיכיאטריים בישראל הם אנשים עם סכיזופרניה. בחלק גדול מהמקרים מדובר באשפוזים חוזרים.
גורמי סיכון המקובלים כיום על הקהילה המדעית
חשוב להדגיש שמצבי הסיכון הללו אינם ייחודיים באופן בלעדי לסכיזופרניה ולכן יש להתייחס אליהם בהסתייגות רבה.
סימנים מקדימים (פרודורום)
פעמים רבות ישנם סימנים ותסמינים הקיימים לפני מלוא התמונה הקלינית על מחשבות השווא וההזיות הנקראות "תסמינים פעילים". הסימנים והתסמינים המקדימים את "התסמינים הפעילים" עשויים להופיע חודשים עד שנים לפניהם. תלונות גופניות שונות, בעיות בתפקוד במישור התעסוקתי והחברתי, עניין חדש ו"אובססיבי" ברעיונות מופשטים, בפילוסופיה, במיסטיקה ובדת, התנהגות מוזרה, שינויים חריגים באפקט, שינוי בדיבור, מחשבות פרוולנטיות (overvalued ideas) ביזריות, וחוויות תפיסתיות מוזרות. תקופה זו שלפני התפרצות ההפרעה נקראת תקופת הפרודרום. ה־DSM וה־ICD מציינים שתי הפרעות שעלולות להתפתח לתמונה קלינית של סכיזופרניה: הפרעת אישיות סכיזוטייפלית: כ־10% ממי שהתפתחה אצלם סכיזופרניה אובחנו בעבר בהפרעת אישיות זו. גם הפרעה סכיזופרנופורמית שבה ישנה כבר תמונה פסיכוטית, עשויה להקדים אבחנה של סכיזופרניה.
תסמינים חיוביים ושליליים
ב-1980 הציע טימותי. ג. קראו (Crow) לחלק את תסמיני הסכיזופרניה לתסמינים חיוביים ושליליים, מינוח שנמצא בשימוש מאז ועד היום. "חיובי" במובן זה הוא תסמין שנוסף על התנהגות נורמלית, ו"שלילי" מובנו התנהגות שנגרעת מהתנהגות נורמלית. כמו כן הציע קראו מיון של ההפרעה סכיזופרניה לסוגים I ו־II על בסיס הימצאותם או היעדרם של סימנים סכיזופרניים (כפי שיפורט לקמן).
תסמינים חיוביים כוללים דלוזיות (אמונות שווא) והלוצינציות (הזיות). דלוזיות הם אמונות שווא הנוגדות את המציאות ואינן חלק מאמונות הקבוצה אליה משתייך האדם (מפני כך אמונה מסוימת – דתית או אחרת – של הקבוצה איננה בדרך כלל דלוזיה) כך למשל דלוזיה יכולה להיות אמונה של האדם שהוא המשיח (המכונות דלוזיות מגלומניות או מחשבות שווא של גדלות), או, לדוגמה, שהשב"כ או השכנים מלמעלה רודפים אחריו (דלוזיה מסוג פרנואידי, דלוזיה או מחשבות שווא של רדיפה) או דלוזיית שליטה (למשל: "רופא השיניים השתיל לי מכשיר בפה שנותן לי פקודות וגורם לי להתעלף"). הזיות יכולות להיות הזיות ראייה – האדם רואה דברים שאינם קיימים במציאות, או – הסוג הנפוץ ביותר – הזיות שמיעה, כשהאדם שומע קולות שמדברים אליו ואיש בסביבה אינו יכול לשמוע אותם. בחלק מהמקרים אלו קולות מעליבים ומשפילים. בחלק אחר של המקרים אלו קולות פוקדים, כלומר קולות שאומרים לאדם לעשות משהו. קיימות גם הזיות ריח ומגע.
תסמינים שליליים ("שלילי" במובן של ליקוי, חוסר וצמצום חוויות): כוללים אפקט קהה (השטחה או הקהיה רגשית), אלוגיה (דיבור או שפה "מדוללים" בצורה או בתוכן, חסימה בדיבור), הזנחה אישית (היגיינה ירודה, לבוש מרושל), אבוליציה או אבּוּליה (חוסר מוטיבציה), חוסר הנאה כללי (אנהדוניה) ונסיגה חברתית.
קראו הבחין בין שני סוגים של סכיזופרניה: :הפרעה מסוג I ("חיובית"): עם התחלה פתאומית, בעיקר תסמינים חיוביים, מבנים מוחיים תקינים בסריקות הדמיה ותגובה טובה יחסית לטיפול התרופתי האנטי־פסיכוטי. :הפרעה מסוג II: בעיקר עם תסמינים שליליים, שינויים מוחיים חריגים בסריקות מוחיות ותגובה ירודה לטיפול התרופתי האנטי־פסיכוטי.
סוג נוסף שהוצע הוא הבלתי מאורגן – סוג III – בלתי מאורגן (disorganized) (לידל): עם דיבור בלתי מאורגן – רפיון אסוציאטיבי, חשיבה עקיפנית וטנגנציאלית (הפרעת חשיבה), דיגרסיות – התנהגות בלתי מאורגנת, ליקויים קוגניטיביים והפרעת קשב.
ננסי אנדריאסן וס. אולסן מדדו (1982) בעזרת סולם הערכה חמישה ממדים של התסמונת השלילית:
תתי סוגים של סכיזופרניה
ה־ICD 10 מציע עדיין בדומה לסיווגים קודמים, חלוקה של הסכיזופרניה למספר תת־סוגים לפי מאפיין בולט של התמונה הקלינית. חלוקה זו אינה קיימת עוד בסיווג שב־DSM 5 ולפי פרסומים מהשנים האחרונות ייתכן מאוד שגם חלוקה זו תהפוך ב־ICD 11 לחלק מההיסטוריה.
ייתכנו מעברים מהירים מתזזיתיות לחוסר תנועה. כמו כן שכיחה הופעה של אילמות. אנשים אלו מצריכים השגחה צמודה על מנת למנוע מהם לפגוע בעצמם או באחרים. בנוסף, ייתכנו תת־תזונה, תשישות, חום גבוה ופגיעה עצמית. בסיווג של DSM 5 קטטוניה היא אבחנה נפרדת לגמרי מסכיזופרניה, (אם כי שתיהן נמצאות באותו פרק), מכיוון שפוגשים אותה גם בהפרעות נוירו־התפתחותיות, במצבי דיכאון, במחלה דו־קוטבית, הפרעה סכיזו־אפקטיבית, הפרעה סיכזופרניפורמית, הפרעה פסיכוטית קצרה, הפרעות מוחיות אורגניות.
מהלך ההפרעה ופרוגנוזה
המאפיינים הפסיכוטיים של סכיזופרניה מתפתחים בדרך כלל במהלך העשור השלישי לחיים (כלומר גילי 20 עד 30). התפתחות תסמינים אלה לפני הבגרות היא נדירה. אצל נשים ההפרעה מתפתחת מעט מאוחר יותר, בשנות העשרים המאוחרות שלהן. אופן התפתחות ההפרעה הוא לעיתים חד ובולט מאוד. במקרים רבים אחרים הסימפטומים מתפתחים בהדרגה מתמונה של תסמינים לא ספציפיים. משהתפתחה ההפרעה היא יכולה לקבל צורה של הפרעה כרונית, הנמשכת לאורך שנים ומתאפיינת בדפוסים יציבים פחות או יותר של מאפייני ההפרעה המתוארים להלן. במקרים אחרים ישנה הטבה הדרגתית. קיים גם דפוס התפתחות בו יש אפיזודות של החרפה (לעיתים כזו המחייבת עלייה במינון התרופות, אשפוז יום פסיכיאטרי או אפילו אשפוז פסיכיאטרי מלא). קיימים גם מקרים בהם האדם יחלים לחלוטין מההפרעה ויישאר ללא סימפטומים כלל. קיימים ממצאים המצביעים על כך שצריכת קנאביס או קוקאין במהלך התפתחות ההפרעה פוגעת משמעותית בפרוגנוזה ועלולה להאריך אשפוזים.
השונות בתסמיני הסכיזופרניה גדולה עד כדי כך שאין תסמין בודד שמופיע אצל כל מי שהתפתחה אצלם סכיזופרניה כמכנה משותף. אין תסמין הייחודי רק להפרעה זו. כמו כן, מהלך ההפרעה שונה מאדם לאדם, שכן ישנם תסמינים היכולים להופיע ולהיעלם.
סיבוכים
סיבוכים רפואיים
לחלק מהחולים בסכיזופרניה ישנה תוחלת חיים קצרה יותר מהאוכלוסייה הכללית, מסיבות הקשורות לעישון מוגבר, לתזונה לקויה ולחיים בעוני מרוד. סיבוכים נוספים נובעים מתופעות הלוואי של התרופות שהחולים נוטלים: אנטי־פסיכוטיות, לשינה ולהרגעה, אנטי־דיכאוניות ועוד. ישנן תרופות העלולות להשפיע על דפוס הפעולה החשמלי של הלב. סיכון שלישי נובע משימוש בחלק מהתרופות האנטי־פסיכוטיות. חלק מתרופות אלה עלול להשפיע על דפוס הפעולה החשמלי של הלב, חלק מהתרופות גורם לתופעות כמו השמנה ועלייה ברמת הסוכר והשומנים בדם.
התאבדות
שיעור האובדנות בסכיזופרניה גבוה יחסית למרבית ההפרעות הנפשיות האחרות. זאת בשל האופי הכרוני של ההפרעה והפגיעה הנרחבת של התסמינים באיכות החיים. שיעור ההתאבדות נע בין חמישה לשישה אחוז. שיעור ניסיונות ההתאבדות עומד על כ־20%.
סכיזופרניה והסיכון לאלימות כלפי אחרים
אחת הדעות הקדומות הרווחות בציבור ביחס לחולי סכיזופרניה היא היותם אלימים יותר מהאוכלוסייה הכללית. קיימת הפרזה רבה בדעה זו והיא נובעת מתגובה ציבורית מוגזמת לאירועים בודדים בעלי הד גדול בתקשורת שבהם המעשים היו לפעמים אלימים מאוד, בלתי צפויים או מניעיהם בלתי מובנים. הקשר האסוציאטיבי במחשבה של האנשים מוסבר, בין היתר, על ידי התופעה המכונה "מתאם מדומה".