cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ורקינגטוריקס
קורות חייו
ורקינגטוריקס היה בן לשבט הארוורנים (Arverni) הגאלי, ששכן במרכז צרפת של היום. אביו, קלטילוס (Celtillus), שהיה ראש השבט, הוצא להורג בידי בני עמו תוך כדי ניסיונו לכפות שליטתו על שאר שבטי הגאליים.
באותה תקופה שלטה רומא ישירות על הפרובינקיה גאליה נארבוננסיס (דרום צרפת של ימינו). ב-58 לפנה"ס מונה יוליוס קיסר לנציב הפרובינקיה הזו, ויצא למסע כיבוש של כל גאליה. עד מהרה הייתה גאליה בשליטתו המלאה, וקיסר אף פלש לגרמניה ולאי הבריטי. מרידות של מספר שבטים גאליים (שפעלו באופן עצמאי) דוכאו בקלות על ידי הרומאים, תוך ניצול הפיצול בין השבטים הגאליים השונים.
בחורף 52/3 לפנה"ס, בעת שקיסר שהה ברומא, החלה מרידה נוספת של שבט הקארנוטים (Carnuti). ורקינגטוריקס ניסה לעורר את הכפופים אליו להצטרף למרד, אך הוא ותומכיו גורשו מהעיר גרגוביה (Gergovia) על ידי אצילי העיר בהנהגת דודו, שחששו להסתכן בהרפתקה נגד רומא. ורקינגטוריקס לא התייאש, ולאחר גירושו גייס צבא באזורי הכפר ובתום קרב גרגוביה השתלט על העיר והוכרז כמלך על ידי תומכיו. לאחר ניצחון זה, ורקינגטוריקס שלח שליחים אל שבטים גאליים אחרים וצירף אליו רבים מהם. הוא הטיל מרותו על השבטים שהצטרפו אליו, ארגן אותם ואף טבע מטבעות נושאי קלסתרו, כשליט לכל דבר.
לאחר מספר הפסדים בקרבות נגד הרומאים, עברו ורקינגטוריקס והגאלים לנקוט באסטרטגיה של לוחמת גרילה ואדמה חרוכה, שאכן נחלה הצלחה והסבה קשיים לרומאים. ורקינגטוריקס השיג ניצחון מכריע ומשמעותי נגד הרומאים בקרב על גרגוביה (ספטמבר 52 לפנה"ס). בקרב זה תקפו הגאלים את הרומאים שצרו על העיר ואילצו אותם להסיר את המצור, אך הם ספגו אבדות כבדות בניסיונות לזנב ברומאים הנסוגים. עקב כך נאלץ ורקינגטוריקס לסגת מן המרדף ולהתבצר באלסיה (Alesia).
קיסר הטיל מצור על אלסיה בכוונה להרעיב את מגיניה. במבצע הנדסי מרשים הקימו הרומאים שתי חומות סביב העיר: פנימית, במטרה לסכל ניסיונות פריצה של הנצורים, וחיצונית שנועדה להגן מפני תגבורות גאליות שניסו להסיר את המצור מבחוץ. מאות אלפי גאלים (לדברי קיסר) באו לעזרת מנהיגם, אך הרומאים הצליחו להדפם. בתחילת אוקטובר 52 לפנה"ס, למרות הגעת כוח תגבורת של כ-60,000 גאלים בראשות בן דודו של ורקינגטוריקס, בגבור הרעב הכבד ועקב נפילת רוח לוחמיו, נכנע ורקינגטוריקס. לפי המסופר, הוא יצא רכוב על סוסו ולבוש בשריון המפואר שלו. אחרי שחג סביב המחנה הרומאי התקרב לקיסר, הניח את נשקו לרגליו ואמר: "הנה אני, אדם חזק שהובס בידי אדם חזק יותר". תבוסת הגאלים וכניעת מנהיגם הביאה לקץ מרידתם.
ורקינגטוריקס הוצג לראווה במסע טריומף של קיסר ברומא, ב-46 לפנה"ס. מקץ שש שנים בכלא הרומאי הוצא להורג, ככל הנראה בחניקה, ואחר כך ראשו נכרת.
מורשתו
ורקינגטוריקס נחשב לאב-טיפוס הלוחם הגאלי עז-הרוח הנלחם ברומאים על חרותו, וככזה נתפס כגיבור לאומי בעיני צרפתים רבים. פסלים המנציחים את דמותו מצויים בקלרמון פראן (בקרבת האתר המשוער של גרגוביה) ובאתר המשוער של קרב אלסיה (ראו תמונה). האחרון הוקם ב-1865/6 ביוזמת נפוליאון השלישי. דמותו של ורקינגטוריקס הונצחה גם במספר ספרים, סרטים ומשחקי מחשב העוסקים בתקופתו. נציין את סדרת הקומיקס "אסטריקס", סדרת הטלוויזיה "רומא", משחק המחשב "Age of Empires", והסרט הצרפתי Vercingétorix : La légende du druide roi מ-2001, המתאר את חייו של ורקינגטוריקס.
מאלקון (הוואנה)
המאלקון (ספרדית: Malecón; מילולית: מזח) הוא רחוב לאורך חופה של הוואנה, ממפרץ הוואנה במזרח ועד שפך נחל אלמנדארס במערב. לאורכו של הרחוב טיילת.
המאלקון, שנקרא בהתחלה אבנידה דל גולפו, הוא השדרה המפורסמת ביותר בצד הים. את הפרויקט תכנן דון פרנסיסקו דה אלבר, המהנדס הגדול ביותר של קובה. אלבראר העלה עיצוב מורכב אך חכם, שהיה אמור להיות הרבה יותר מסתם טיילת. על פי רישומים היסטוריים, השדרה הייתה אמורה להיבנות 4 מטרים מעל פני הים. הפרויקט כולו היה אמור לעלות 850,000 פזו, אך ממשלת ספרד לא הרשת לעצמה להוציא את היתר הבנייה וההצעה של אלבראר נדחתה. את הרחוב החלו להקים ב-1901 האמריקאים, במהלך התקופה הקצרה בה שלטו בקובה. הוא התארך בהדרגה לכיוון מערב במשך קרוב ל-50 שנים, עד שהגיע לאורכו הנוכחי - כ-8 ק"מ.
לאורך המאלקון נבנו בתים ססגוניים בסגנון האר דקו, שהעניקו לרחוב חזות המזכירה את רחובותיה של מיאמי. מאז המהפכה הקובנית ב-1959 הוזנחו הבתים ברחוב, בדומה לבתים רבים ברחבי המדינה, ורבים מהם מטים לנפול.
מבנים ואתרים לאורך המאלקון
לאורך המאלקון 3 אנדרטאות לזכרם של שלושה גנרלים שעמדו בראש הכוחות הקובניים בעת מלחמת העצמאות: בקצהו המזרחי אנדרטה לזכר מאקסימו גומס (שעמד בראש הכוחות), בתפר שבין מרכז הוואנה לוודאדו אנדרטה לזכר אנטוניו מאסאו (שהיה סגנו של גומס) ובוודאדו עצמה אנדרטה לזכר קאליקסטו גארסיה.
אנדרטה נוספת, בוודאדו, היא האנדרטה לזכר חללי אוניית המערכה מיין, שפיצוצה במימי נמל הוואנה הביא לפרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד ב-1898.
כ-200 מטרים מערבית לאנדרטה זו בניין המשמש את משרד האינטרסים האמריקאי. הבניין וסביבתו משמשים כזירת מאבק תעמולתי בין קובה לארצות הברית. בסוף שנות ה-90 הוצב מול הבניין שלט ובו דמויות מצוירות של חייל קובני ושל הדוד סם, תחת הסלוגן "Señores Imperialistas ¡No les tenemos absolutamente ningun miedo!" ("אימפריאליסטים יקרים, איננו מפחדים מכם כלל!"). ב-2005 הוזז השלט וכעת הוא פונה לכיוון הים. בזמן פרשת אליאן גונזלס, הוקמה במקום במה גדולה שנועדה לאפשר קיום הפגנות במקום. מאז הוקמה, שימשה הבמה גם קונצרטים ומופעים שונים, לרבות הופעתה ההיסטורית של להקת אודיוסלייב. בינואר 2006 הציבו האמריקאים בחלונות הבניין שלטי תעמולה אלקטרוניים מטעמם, ובהם סיסמאות שונות. בתגובה, הציבה ממשלת קובה דגלים שחורים גדולים בסמוך לבניין, שנועדו להסתיר את השלטים.
מבנה חשוב נוסף ברובע ודאדו, על גבעה המשקיפה על המאלקון, הוא הוטל נסיונל, בית מלון מפואר שהוקם ב-1930 ושימש בעבר את עשירי התיירים האמריקאים שנהרו להוואנה עד המהפכה הקובנית ב-1959.
רומן פון אונגרן-שטרנברג
ניקולאי רוברט מקסימילאן פירהר פון אונגרן-שטרנברג (ברוסית: Роман Фёдорович фон Унгерн-Штернбер, רוֹמָן פְדוֹרוֹבִיץ' פוֹן אוּנְגֶרְן-שְטָרְנבֶרְג; 10 בינואר 15-1888 בספטמבר 1921) ידוע גם כ"רומן פון שרנברג" היה גנרל אנטי קומוניסטי שלחם במלחמת האזרחים הרוסית, וידוע בעיקר בתקיפה הצבאית שלו במונגוליה החיצונה, בה רצח אלפי אנשים. אונגרן היה מונרכיסט שמרני, שתמך בהחזרת האימפריה המונגולית לימי תפארתה תחת שלטונו של בוגד חאן. אהבתו המשונה כלפי בודהיזם ואופיו האלים כלפי אויביו, חייליו ואף עימתיו קנו לו את הכינוי "הברון המטורף".
נעוריו
רומן פון שטרנברג נולד בגראץ שבאוסטריה למשפחה בלטית עשירה ומיוחסת. בחייו המאוחרים טען אונגרן כי הוא מצאצאי באטו חאן, לכאורה מנכדיו של ג'ינגיס חאן. בשנת 1888 עברה משפחתו לטאלין שהייתה בירת מחוז אסטוניה באיפריה הרוסית, שם התגרשו הוריו.
כבר מגיל צעיר נודע אונגרן כבריון אכזרי עד כדי כך שבריונים אחרים חששו ממנו, וכמה מהורי חבריו אסרו להם לשחק עימו. אונגרן אהב להתאכזר לחיות, ובגיל 12 ניסה לחנוק למוות את ינשוף המחמד של בן דודו. בשנת 1898 אביו נכלא לזמן קצר בגין הונאה ובשנת 1899 פונה לבית המשוגעים המקומי.
ישומי בית הספר של אונגרן מראים שהוא היה צעיר סורר, שהסתבך כל הזמן בצרות עם מוריו בגלל מריבות תכופות עם תלמידים אחרים ושבירת חוקי בית ספר אחרים כגון: עישון במיטה, גידול שיער ארוך, עזיבה ללא רשות וכו', דבר שהוביל לבסוף לכך שמנהל בית הספר כתב בפברואר 1905 מכתב לאביו החורג ולאמו בקשה שיוציאו אותו מבית הספר או שיגורש.
קריירה צבאית מוקדמת
בשנת 1906 הועבר אונגרן לשירות בבית הספר הצבאי פבלובסק, בסנט פטרבורג. כצוער בצבא, הוא הוכיח את כשרונותיו בחיל הים, והוא למעשה למד את חומרי הקורס שלו, למרות שהעידו עליו כי עדיין המשיך במעשיו. במהלך אותה תקופה, אונגרן הפך לאובססיבי לתורת הנסתר והתעניין במיוחד בבודהיזם. מאוחר יותר, במונגוליה, אונגרן הפך לבודהיסט אך לא עזב את האמונה הלותרנית. ישנה דעה רווחת לפיה הוא נתפס על ידי המונגולים כגלגולו של "אל המלחמה" (הדמות של ג'מסראן בפולקלור הטיבטי והמונגולי). למרות שמונגולים רבים אולי האמינו שהוא אלוהות או לכל הפחות גלגול מחדש של ג'ינגיס חאן, אונגרן מעולם לא הוכרז רשמית כאחד מאותם גלגולים.
מלחמת העולם הראשונה
ב-19 ביולי 1914 אונגרן הצטרף לכוחות החזית כחלק מהגדוד ה-34 של הכוחות הקוזקים, והוצב על הגבול האוסטרו-הונגרי בגליציה. הוא השתתף במתקפה הרוסית בפרוסיה המזרחית מ-1915 עד 1916.
לאחר שחרורו בינואר 1917 הוא חזר לצבא הרוסי, ותקופה קצרה לחם נגד הצבא העות'מאני.
מלחמת האזרחים הרוסית
לאחר מהפכת אוקטובר בראשות הבולשביקים ב-1917, הצהיר אונגרן על נאמנותו לתנועה הלבנה ונשבע להילחם במהפכנים. בעקבות פעולותיו הצבאיות המוצלחות קיבל אונגרן דרגת אלוף, וסמיונוב, שהיה מראשי מתנגדי הבולשביקים, הפקיד אותו בהקמת יחידות צבאיות למלחמה בכוחות הבולשביקים.
ביולי 1919 התחתן אונגרן עם הנסיכה המנצ'ורית ג'י בטקס אורתודוקסי בחרבין. הנסיכה קיבלה את השם אלנה פבלובנה.
אונגרן ומונגוליה
לאחר תבוסתו של קולצ'ק, אחד מראשי התנועה הלבנה, תכנן סמיונוב נסיגה למנצ'וריה, מכיוון שלא יכל לעמוד נגד הכוחות הבולשביקים. אולם אונגרן ראה בכך הזדמנות ליישם את תוכניתו המלוכנית. ב-7 באוגוסט 1920, הוא שבר את נאמנותו לתנועה והפך את דיוויזיית הפרשים האסייתית שלו ליחידת גרילה. חייליו של אונגרן החלו לנוע לעבר הגבול של מונגוליה החיצונית. לאחר שחצה את הגבול המונגולי, עבר אונגרן מערבה לבירת מונגוליה אורגה (כיום אולן בטור), שם הוא נכנס למשא ומתן עם כוחות הכיבוש הסיניים, אך כל בקשותיו נדחו.
כתגובה, חייליו של אונגרן תקפו את אורגה - אך ספגו אבדות הרות אסון. לאחר התבוסה, נסוגו כוחותיו אל מחוז במזרח מונגוליה החיצונית שנתמך על ידי מונגולים שביקשו עצמאות מהכיבוש הסיני. מהבולטים שבהם היה המנהיג הרוחני והחילוני של המונגולים, בוגד חאן, ששלח בסתר לאונגרן את ברכתו על גירוש הסינים ממונגוליה.
ב-3 בפברואר אונגרן נתן לחייליו הפוגה. בהשאלה טקטיקה מג'ינגיס חאן, הוא הורה לכוחותיו להדליק מספר גדול של מדורות בגבעות המקיפות את אורגה. זה גרם לעיר להיראות מוקפת בכוח מוחץ.
בתחילת ה-4 בפברואר פתח אונגרן בהסתערות על הסינים ממזרח, כבש אותם וחילק את כוחותיו לשני חלקים. הגדוד הראשון פתח במתקפה גדולה על העמדות הסיניות הנותרות בהסדר הסחר הסיני. השני נע מערבה לעבר היישוב הקונסולרי. כשהגיע למימייצ'ינג, אונגרן גרם לאנשיו לרסק את דרכם פנימה על ידי פיצוץ השערים בחומרי נפץ מאולתרים. לאחר שכבש את מיימצ'נג, אונגרן הצטרף לגדודו השני. לאחר מתקפת נגד סינית, חייליו של אונגרן נסוגו מעט, ולאחר מכן פתחו במתקפה נוספת בתמיכת קוזקים ומונגולים, שהחלה במתקפה מצפון-מזרח ומצפון-מערב. חייליו של אונגרן נעו בהדרגה מערבה באורגה, רודפים אחר חיילים סינים נסוגים.
עיר הבירה נכבשה לבסוף בערב ה-4 בפברואר. מפקדי הצבא הסינים נטשו את חייליהם ונמלטו צפונה מאורגה, לילה אחד לפני הכיבוש הסופי. הכוחות הסינים ברחו צפונה רק ב-4 וב-5 בפברואר. במהלך הכיבוש אונגרן ואנשיו טבחו באנשי העיר ועשו כאוות נפשם.
כאשר הכוחות הסיניים הנותרים ניסו להקיף את אורגה מערבה כדי להגיע לסין, הרוסים והמונגולים חששו שהם מנסים לכבוש מחדש את אורגה. כמה מאות חיילים קוזאקים ומונגולים נשלחו לעצור את הכוחות הסיניים, שמנו כמה אלפים, באזור גבעת טאלין ליד דרך אורגה במרכז מונגוליה. לאחר קרב שהתחולל בין ה-30 במרץ ל-2 באפריל בו נהרגו יותר מ-1000 סינים וכ-100 מונגולים, רוסים ובוריאטים, הסינים נותבו ונרדפו לגבול הדרומי של המדינה. כך עזבו הכוחות הסיניים את מונגוליה החיצונית.
ב-21 בפברואר 1921 הביאו את הבוגד חאן ממנזר מנג'וסרי לאורגה. ב-22 בפברואר התקיים טקס חגיגי להחזרת הבוגד חאן לכס המלכות. כפרס על הדחת הסינים מאורגה, העניק בוגד חאן לאונגרן את התואר התורשתי הגבוה "דרחאן חושויי שינג וואנג", ועל תפיסת אוגרה קיבל את הדרגה לוטננט-גנרל. גם חייליו קיבלו פרסים ועיטורים רבים.
ב-22 בפברואר 1921, מונגוליה הוכרזה כמונרכיה עצמאית. הכוח העליון על מונגוליה היה שייך לבוגד חאן.
יחסו של אונגרן כלפי היהודים
אונגרן היה אנטישמי קיצוני. הוא הורה לטבוח בכל יהודי מונגוליה, וכשכבש את אורגה בזז והרס חנויות יהודיות. גם בין חייליו הוא לא הסס להרוג ולענות אם מצא בהם יהודים. לאחר 3 ימים לכיבושו באורגה הוא הורה לחייליו להפסיק את הטבח שהתחולל בעיר, אך לא כלל בהוראה זו את היהודים, מפני שטען כי אין שום חוק שמגן עליהם.
לכידתו של אונגרן וסופו
הבולשביקים החלו להסתנן למונגוליה זמן קצר לאחר מהפכת אוקטובר. בשנת 1921 פלשו יחידות שונות של הצבא האדום למונגוליה כדי להביס את אונגרן. הכוחות כללו את המנהיג המונגולי האדום דמדין סוחבאטאר. מרגלים ויחידות הסחה קטנות יותר המשיכו להפיץ טרור כדי להחליש את כוחותיו של אונגרן. אונגרן ארגן משלחת לפגוש את הכוחות הללו בסיביר ולתמוך במרידות אנטי-בולשביקיות מתמשכות. אונגרן האמין שיש לו את התמיכה העממית הבלתי מעורערת של המקומיים בסיביר ובמונגוליה, אבל הוא לא הצליח לחזק את חייליו כראוי. על אף שמספרם היה גדול בהרבה והכוחות האדומים, הם סבלו תבוסות הולכות ונשנות. אונגרן לא ידע כלל כי המרידות בסיביר כבר רוסקו ושהמדיניות הכלכלית הסובייטית הוחלפה במדיניות הכלכלית החדשה של לנין. עם הגעתו של אונגרן לסיביר, כמה איכרים וקוזקים מקומיים התנדבו להצטרף אליו.
בינתיים, האדומים העבירו מספר רב של חיילים לעבר מונגוליה מכיוונים שונים. היה להם יתרון עצום (בטנקים, מטוסים, רכבת, סירות משוריונות, תחמושת וכו') ובמספר החיילים. כתוצאה מכך הובס אונגרן בקרבות שהתרחשו בין ה-11 ל-13 ביוני, והוא לא הצליח לכבוש את טרויצקוסבסק. למרות כל זאת אונגרן שלח כ-3,000 חיילים לתוך ברית המועצות.
הסובייטים הכריזו על חוק צבאי באזורים שבהם היו צפויים ללבנים, כולל ורכנודינסק (כיום אולן-אודה, בירת בוריאטיה). חייליו של אונגרן כבשו יישובים רבים. עד אז, אונגרן הבין שהמתקפה שלו לא הייתה מוכנה, והוא שמע על התקרבותם של כוחות אדומים גדולים. ב-2 באוגוסט 1921 החל את נסיגתו למונגוליה, שם הצהיר על נחישותו להילחם בקומוניזם. יש שטוענים שבתקופה זו שטנברג גם ניסה לתקוף ולכבוש את טורקסטן.
כל הזמן הזה חייליו של אונגרן רצו לנטוש את המאמץ המלחמתי, ללכת לכיוון מנצ'וריה ולהצטרף למהגרים רוסים אחרים. אבל עד מהרה התברר שלאונגרן היו רעיונות אחרים. הוא רצה לסגת לטיבט. כוחות תחת אונגרן ביצעו למעשה מרד ורקמו מזימות להרוג את מפקדיהם.
לאחר ניסיון להתנקשות בחייו, אונגרן הצליח להתחמק ונסוג ליחידה שהורכבה אך ורק מחיילים מונגולים מקומיים. הם לא רצו להסתכן, הם לא רצו למסור את אונגרן אך גם לא לשמור עליו או להרוג אותו. הם השאירו אותו משותק ונמלטו. ב-20 באוגוסט, אונגרן נתפס על ידי יחידה צבאית מברית המועצות. לאחר משפט ראווה של 6 שעות ו-15 דקות, ב-15 בספטמבר 1921, הועמד לדין אונגרן נידון להוצאה להורג על ידי כיתת יורים. גזר הדין בוצע באותו לילה בנובוניקולייבסק (כיום נובוסיבירסק).
אל-הרמל
אל-הרמל (בערבית : الهرمل) היא העיר הגדולה ביותר בנפת אל-הרמל במחוז בעלבכ-אלהרמל שבבקעת הלבנון. העיר ממוקמת על הר בגובה 780 מטר מעל פני הים, 15 ק"מ מהגבול הסורי.
האוכלוסייה
מרבית תושבי אל-הרמל הם מתואלים שיעים, שמוצאם בשבטים ערבים שיעים אשר הגרו בעיקר מחצי האי ערב עקב רדיפות דתיות מצד הסונים. יש חילוקי דעות רבים בנוגע למספר התושבים באל-הרמל במיוחד בשל היעדר נתון רשמי ממשלתי. מקורות שיעים נוטים להפריז במספר התושבים וטוענים שהוא נע בין 50 ל־80 אלף תושבים, לעומת מקורות נוצריים הממעיטים במספר התושבים וטוענים שהוא מגיע לעד 25 אלף תושבים. לשיעים חשוב להגדיל את מספר התושבים על מנת לזכות בסובסידיות ממשלתיות לאזור שנחשב לאחד האזורים העניים והמבודדים בלבנון ועל מנת להגדיל את כוחם בזירה הפוליטית הלבנונית.
מקור השם
יש שני הסברים למקור השם אל-הרמל והם נובעים גם מאידאולוגיה לאומית ופוליטית. ההסבר הלאומי ערבי גורס שפירוש "הרמל" בערבית הוא הפירמידה (הרם) של איל (שם אדם). לפי הסבר זה, המקום נקרא על שם קברו של נסיך סורי שחי במאה הראשונה לפני הספירה ואשר נבנה בצורת פירמידה בגובה 27 מטר ועדיין נשמר בצורה טובה. ההסבר הפניקי ובעיקר המרוני הוא שפירושו של "הרמל" בפיניקית הוא הבושם (הרם) של האל (אל). לפי הסבר זה, הקבר אשר במקום שייך לראשוני הנוצרים בלבנון אשר הפיצו את הנצרות בלבנון. כהוכחה להסבר זה מביאים את ההימצאות של מנזר נוצרי מהתקופה הביזנטית ביישוב.
היסטוריה פוליטית בעת החדשה
תושבי העיר אל-הרמל הם ברובם ממוצא שבטי שלא תמיד קיימו מערכת יחסים טובה עם הכפרים הסמוכים ובמיוחד עם היישוב הנוצרי הסמוך אל-קאע. מרבית הסכסוכים נבעו ממאבקים בלתי פוסקים על מקורות מים ועל הרחבת שטחי המרעה שלפעמים היו על חשבון האדמות החקלאיות של הנוצרים. אולם נראה שהשפעת הדת על הסכסוכים האלה הייתה גדולה. עוד בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים פרץ מאבק אלים בין שבטי העיר הרמל ובין הכפרים הנוצרים באזור. הפטריארך המרוני מובארך אשר נודע כתומך נלהב לרעיון המדינה הלאומית הנוצרית התייחס למאבקים האלה באומרו "שעיראק היא לשיעים, וחצי האי ערב הוא לסונים ולבנון היא לנוצרים". ההצהרה הזאת על ידי איש דת נוצרי המקושר לממשל הלבנוני הביאה לתגובה חריפה מצד חכמי הלכה שיעים ידועים כמו עבד אל-חוסיין שרף אלדין אשר איים להפוך את המאבק בין שבטי העיר הרמל ובין הנוצרים בסביבה למאבק דתי בין כלל השיעים ובין המרונים. בשנות ה-60 של המאה העשרים, התחיל המנהיג הרוחני השיעי מוסא א-צדר לגייס את תושבי העיר למחנה הפוליטי אשר הקים. אל-צדר יחד עם המועצה השיעית העליונה פעלו על מנת לאחד את השבטים השיעים בעיר על בסיס אידאולוגיה שיעית. עוד בשנות ה־60 הוקמו בעיר מוסדות דת שיעים רבים, ביניהם מכללה אסלאמית ללימודי ההלכה והתאולוגיה השיעית בהתאם למצעו הפוליטי והחברתי של א-צדר. חזבאללה ניצל את התשתית הפוליטית והדתית אשר כבר הקים מוסא א-צדר על מנת לחזק את אחיזתו בעיר. בתקופתו של הארגון הוקמו מסגדים רבים אשר שימשו כבימה עיקרית להפצת האידאולוגיה של חזבאללה בקרב התושבים. כמו כן בנה הארגון בתי חולים וגשרים, סלל כבישים חדשים והעניק סיוע נרחב לאוכלוסיות החלשות בעיר. בכך הפכה העיר לאחת הערים התומכות ביותר בארגון.
כלכלה ופרנסה
מרבית התושבים מתפרנסים בעיקר מחקלאות. מאגרי מים רבים והסכרים ליד נהר אל-עאסי משמשים כמקור עיקרי לאספקת המים ובמיוחד בגלל אפקט צל הגשם (כתוצאה מהר הלבנון) שממעיט את הגשמים בצורה ניכרת עד 200 מ"מ לשנה. בשנים האחרונות נעשו מאמצים מצד הממשלה הלבנונית ומצד חזבאללה, לפתח את התיירות באזור על מנת לספק מקומות תעסוקה לאוכלוסייה הגדלה. פותחה תיירות סביב האתרים ההיסטוריים באזור. כמו כן היה ניסיון לפתח תיירות אקולוגית וספורטיבית במיוחד סביב מפל אל-דרדארה של נהר אל-עאסי שמושך אליו תיירים רבים ממדינות המפרץ הפרסי. כמו כן קיימת בעיר תיירות דתית ובמיוחד בקרב נוצרים אשר עולים לרגל למנזר ביזנטי שרואים שטמונים בו קדושים נוצרים אשר הפיצו את הנצרות בלבנון.
מלחמת הצ'אקו
מלחמת הצ'אקו (בספרדית: Guerra del Chaco, בגוארני: Cháko Ñorairõ) היא מלחמה שהתנהלה בשנים 1932–1935 בין בוליביה לפרגוואי על השליטה באזור הצ'אקו בדרום אמריקה.
אזור הצ'אקו הוא אזור של אדמת טרשים ששטחו כ-250,000 קמ"ר, ומצוי בין בוליביה ופרגוואי. אף על פי שהאזור היה מאוכלס בדלילות, הייתה השליטה בנהר פרגוואי הזורם לאורך האזור נותנת לאחת משתי המדינות, החסרות מוצא אל הים, גישה אל האוקיינוס האטלנטי. גישה לים הייתה חשובה במיוחד לבוליביה אשר איבדה את גישתה אל האוקיינוס השקט במלחמה עם צ'ילה ב-1883. יתרה מכך, גילויו של נפט למרגלות הרי האנדים גרם למחשבה שאזור הצ'אקו יכול להיות עשיר בנפט.
בבוררות בינלאומית טענה בוליביה כי האזור היה חלק מן המושבה הספרדית שקדמה להקמת בוליביה, ואשר בוליביה היא יורשתה החוקית. בינתיים החלה פרגוואי לעבד את האזור מבחינה חקלאית. מבחינה אתנית, שבטי הגוארני שחיו במקום היו קרובים לשבטי הגוארני החיים בפרגוואי. לבסוף יש לציין כי פרגוואי איבדה כמחצית משטחה לברזיל, אורוגוואי וארגנטינה, במלחמת הברית המשולשת, בשנות השישים של המאה ה-19.
תקריות גבול אירעו לאורך כל שנות העשרים של המאה ה-20 ושיאן היה בפריצת מלחמה כוללת בשנת 1932, כאשר הצבא הבוליביאני נענה לפקודת הנשיא דניאל סלמנקה ותקף את חיל המצב הפרגוואיי בוונגרדייה.
מלחמה זו הייתה אסון לשני הצדדים. השכבה האירופית השלטת בבוליביה כפתה את הגיוס על יתר האוכלוסייה, אשר לא חשה הזדהות עם המדינה. אף על פי שהצליחה ליצור להט לאומני, היו חייליה של פרגוואי לא מאומנים, ובלתי מוכנים לתנאים הקשים של האקלים בהם נתקלו. למעשה, מתו יותר חיילים ממחלות, כגון מלריה, מאשר בלחימה בפועל.
שני הצבאות נעזרו בשכירי חרב מרחבי העולם. מפקד צבא בוליביה לאורך חלק ניכר מן המלחמה, והשליט דה פקטו של המדינה באותה העת, היה איש צבא גרמני, בוגר מלחמת העולם הראשונה בחזית הרוסית, בשם האנס קונדט. פרגוואי, מצידה, נעזרה במשלחת איטלקית גדולה, אשר סיפקה כוח אדם וציוד שסייע לפרגוואים שסבלו מנחיתות ניכרת בתחומים אלו.
המלחמה הביאה את שתי המדינות לסף פשיטת רגל. בנוסף לכך, ב-27 בנובמבר 1934 החליפו גנרלים בוליביאנים, המתוסכלים מהכישלון במלחמה, את הנשיא סלמנקה כאשר זה ביקר במטה הצבא בווילמונטס, בסגן הנשיא חוסה לואיס טחאדה סורסנו.
ב-1935 כבשה פרגוואי את כל השטח השנוי במחלוקת. הפוליטיקאים בפרגוואי ביקשו להמשיך את הלחימה אל תוככי בוליביה. בוליביה, מצידה, הייתה נחושה להחזיר את שאיבדה, ונשענה על עתודות ענקיות של כוח אדם.
לבסוף הבינו הצדדים כי יש להפסיק את המלחמה. פרגוואי שבתה כ-21,000 בוליביאנים, שכלכלתם הייתה עליה. המלחמה הביאה לידי מיצוי כוח האדם של פרגוואי, והיא לא יכלה לסבול עוד אבדות.
כאשר השכילו הצדדים להסכים על הפסקת אש, ב-12 ביוני 1935, פרגוואי הייתה בעלת שליטה במרבית האזור. שליטה זו הוכרה באופן רשמי בהסכם הפסקת האש משנת 1938 שנחתם בארגנטינה, ובו קיבלה פרגוואי את השליטה בשני שלישים מחבל המריבה. לאחר מכן התברר כי אין כל נפט בחבל הצ'אקו. מחיר המלחמה היה כבין שלושים וחמישה לחמישים אלף הרוגים מצבא פרגוואי, ובין חמישים לשמונים אלף הרוגים מצבא בוליביה.
בבוליביה גרמה המלחמה לזעזוע חברתי. ההשפלה הצבאית הובילה לנטישת דרכי החיים המסורתיות של המעמד הבינוני, בתנועה שכונתה "דור הצ'אקו", ששיאה היה במהפכה שהובילה תנועת MNR המהפכנית-לאומנית, ב-1952.
שמעון ריקלין (סופר)
שמעון ריקלין (גם שמעון ריקלין - בנעט) (נולד ב-8 ביולי 1953) הוא סופר, מתרגם ועורך ספרים ישראלי.
ביוגרפיה
שמעון ריקלין נולד בשנת 1953 בירושלים וגדל במושבה הגרמנית. למד בתיכון ליד האוניברסיטה במגמת מזרחנות. שירת בצה"ל במהלך מלחמת יום הכיפורים. למד פסיכולוגיה, ערבית ובימוי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב. מצעירותו כתב תסכיתים. השתתף בכתיבת תסריט לסרט "חיוך הגדי" על-פי ספרו של דויד גרוסמן, ותסריטים לסרטים דוקומנטריים, הצגות ילדים, בעיקר לתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ותסריטים לטלוויזיה.
סיפורו הראשון, "סדר", התפרסם בתחרות הסיפור הקצר הראשונה של "הארץ" בשנת 1989. הנובלה "שאול" התפרסמה בכתב העת "אלפיים". סיפור נוסף זכה בפרס בתחרות "כתוב". ערך ספרים רבים במסגרת הוצאת מודן.
פייר דלנואה
פייר דלנואה (בשם מלא בצרפתית: Pierre Charles Marcel Napoléon Leroyer, נולד כ-Pierre Leroyer; 16 בדצמבר 1918 – 27 בדצמבר 2006) היה פזמונאי צרפתי שכתב מילים לשירים עבור זמרים כשארל אזנבור, ז'ילבר בקו, ז'ו דסאן, ג'וני האלידיי, ומישל סרדו. חיבר חמשת אלפים שירים.
קורות חייו
לאחר שלמד משפטים, עבד במנהל המיסים על מנת להיות גובה מכס ולאחר מכן מפקח מכס. לאחר מלחמת העולם השנייה פגש את ז'ילבר בקו והחל את הקריירה שלו ככותב שירים. בנוסף לבקו (שעבורו כתב, בין היתר, את: Mes Mains, Le Jour ou la Pluie Viendra, Nathalie, Je T'Appartiens, Et Maintenant) הוא כתב עבור אדית פיאף (La Goulante du Pouvre Jean,...), טינו רוסי, יוג אופרה, מישל פוגאן (Je n'aurai pas le Temps, Un Beau Roman...), ניקולטה, ננה מושקורי, מישל פולנארף, ז'ראר לנורמן (La ballade de Gens Heureux,...), ג'ו דסאן (L'Ete Indien, Champs-Elysees, Et si tu n'Existais pas...), ניקול ריו (Et Bonjour a toi l'Artiste) ומישל סרדו (Les Vieux Maries, Le France,...)...
רבים משיריו תורגמו לאנגלית והפכו לשירים קלאסיים אף בשפה זו. בין אלו ניתן למנות את Je t'Appartiens שהפך ל-Let It Be Me בפיהם של האחים אברלי, בוב דילן, נינה סימון, טום ג'ונס וילי נלסון ורבים אחרים. שיר נוסף שתורגם לאנגלית הוא Et Maintenant שהפך ל-What Now My Love, בביצועם של פרנק סינטרה, ברברה סטרייסנד ואלביס פרסלי.
בעברית התפרסם שירו Une Belle Histoire, סיפור של אהבה, אותו תרגם אהוד מנור וביצע דני ליטני.
פייר דלנואה היה אחד ממייסדי אירופה 1.
בורלא
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הרכבת התחתית של נובוסיבירסק
הרכבת התחתית של נובוסיבירסק (ברוסית: Новосибирский метрополитен) היא מערכת הסעת המונים ותיקה הפועלת בנובוסיבירסק וסביבתה ברציפות מאז שנת 1986. זו הרכבת התחתית הרביעית ברוסיה וה-11 במספר שנחנכה בברית המועצות. זו מערכת הרכבת התחתית המזרחית ביותר ברוסיה והרכבת התחתית היחידה בסיביר.
קו הרכבת התחתית הראשון נחנך ב-28 בדצמבר 1985, וב-7 בינואר 1986 הוא נפתח לציבור.
המערכת
בעת נסיעה לכיוון אחד מערכת הכריזה מכריזה בקול נשי, בכיוון ההפוך מערכת הכריזה מכריזה בקול גברי.
הרכבת התחתית של נובוסיבירסק עוברת על פני גשר על מנת לחצות את נהר האוב.
טול
טוּל (אנגלית: Tool) היא להקת מטאל אלטרנטיבי ופרוגרסיב מטאל אמריקנית, שגובשה ב-1990 בלוס אנג'לס, קליפורניה, כאשר המתופף דני קארי חבר לחזרות עם שכנו, הזמר מיינארד ג'יימס קינן, הגיטריסט אדם ג'ונס והבסיסט פול דאמור. החלטתו הוכחה כמוצלחת כאשר הופעות הלהקה הפכו מבוקשות.
הם זכו להערכה ותשבחות מהמבקרים עבור הצליל המורכב והמשתנה, שנע ממטאל אלים, רועש ופתאומי באלבומם הראשון לכתיבה המושפעת מהרוק המתקדם באלבומם לטרלוס (Lateralus) שיצא ב-2001. הצליל הכללי שלהם תואר כ"האבי מטאל מלוטש, מושפע מג'יינז אדיקשן" וגם כ"צליל מקורי באופן ברור תוך כדי שהוא מטריד" - רוב הניסיונות לתאר את סוג צליל הלהקה לא התאימו באופן מלא וגררו ויכוחים. הם ידועים במילות השירים הרוחניים והפילוסופיים שלהם, כמו למשל אבולוציה ופסיכולוגיה יונגאית ("Forty Six & 2"), דת ("Opiate") ונשגבות ("Lateralus"), כמו גם בשירים המכילים "שינויי ריתמיקה מורכבים, שירה רודפת ושינויים תוקפניים בדינמיקה" שלרוב יוצרים שירים ארוכים מהממוצע.
המוזיקה הושפעה מקינג קרימזון, לד זפלין, פינק פלויד, ראש, משוגע ויס של השנים המוקדמות, יחד עם להקות שונות אחרות. בהמשך, סביר להניח שהמוזיקה הושפעה מביקורות ואמנים דומים.
השנים המוקדמות (1995-1990)
במהלך שנות השמונים עברו חבריה לעתיד של להקות טול, הגיטריסט/בסיסט פול דאמור, המתופף דני קארי, הגיטריסט אדם ג'ונס והזמר מיינארד ג'יימס קינן לגור בלוס אנג'לס בדרך המקרה. דאמור וג'ונס שניהם רצו להיכנס לתעשיית הסרטים. קארי נהיה מתופף מקצועי אשר ניגן עבור קרול קינג, פיגמיי לאב סירקוס וגרין ג'לי.
קינן, דאמור וג'ונס הקימו להקה משל עצמם בסוף העשור. קארי הוצג לג'ונס על ידי טום מורלו, חבר של ג'ונס מתקופת התיכון. ב-1990 נוצרה טול בהרכבה. לאחר שמתופף שהזמינו השלישייה לאודישן לא הופיע, הם קראו לדני קארי, השכן, להצטרף לחזרה. בשנה שאחרי יצאה טול לסיבוב הופעות עם רולינס בנד, פישבון ורייג' אגיינסט דה מאשין.
טול קיבלו הכרה מיידית עם הוצאת המיני-אלבום המסחרי הראשון שלהם "אופיאט" (Opiate) ב-1992, אשר שאל את שמו מציטוטו המפורסם של קרל מרקס: "הדת היא אופיום להמונים". המיני-אלבום שכלל שישה שירים, הכיל את הצליל הכבד ביותר שהלהקה כתבה עד היום. יחד איתם מופיעים הסינגלים "Hush" ו-"Opiate". וידאו קליפ עבור "Hush" נוצר על ידי קן אנדרוז מלהקת פייליור, כאשר חברי הלהקה מופיעים עירומים ופיותיהם מכוסים באיזולירבנד כדי להביע מחאה על צינזור. באופן אירוני הרגולציה של האחראים על צנזורת האיברים ב-FCC גרמה לכך שהקליפ שודר כשאיברי המין של חברי הלהקה מכוסים בקרטון שעליו כתוב Parental Advisory ("יועץ להורים").
מהר מאוד הוציאו טול את אלבומם המלא הראשון, "Undertow" (אנדרטאו) ב-1993 משום שמספר שירים גדול מאנדרטאו נכתבו עוד בתקופת אופיאט. הם נשכרו לנגן בבמה השנייה בלולפלוזה ב-1993 ומשכו תשומת לב רבה. הלהקה הועברה לבמה המרכזית הודות ל"נוכחות, מיומנות וכוח", דבר שעזר לקדם את הפופולריות של Undertow. האלבום הוכרז כאלבום זהב על ידי RIAA ולאחר מכן, ב-14 במאי 2001, הוכרז כאלבום פלטינה כפול.
למרות זאת, הלהקה ספגה פרסום שלילי עם הוצאת הסינגל "Prison Sex" והקליפ שלו, אשר בוים ונוצר על ידי אדם ג'ונס. השלוחה האמריקאית לערוץ MuchMusic הקנדי סברה כי הקליפ יותר מידי גרפי ופוגע. גם MTV הפסיקו לשדר את הקליפ אחרי מספר הקרנות בלבד – שניהם בגלל הסימבוליות להתמודדות עם הנושא הרגיש של התעללות בילדים.
במאי 1993 הוחתמו טול להופיע בביתן גן בהוליווד. הלהקה גילתה בדקה האחרונה כי הביתן בבעלות הכנסייה הסיינטולוגית של ל. רון האברד אשר "בוגדים באתיקת הלהקה לגבי איך אדם לא צריך ללכת בעקבות מערכת אמונה שמגבילה את התפתחותו כבן אדם". בראיון שנערך על ידי המגזין האמריקאי בלנדר, נזכר מיינארד כי הוא "העביר את מרבית ההופעה בקריאות מהההה של כבשה אל עבר הקהל".
בספטמבר 1995, זמן קצר לאחר תחילת הקלטות אלבומם השני, עזב דאמור את הלהקה. בנובמבר הוא הוחלף על ידי ג'סטין צ'נסלור, חבר להקת פיץ', להקה אנגלית אשר טול הופיעו עמה בעבר, בסיבוב הופעותיהם באירופה.
אנימה, סוגיות חוקיות, א פרפקט סירקל וסלייבל (2000-1996)
לאחר שג'סטין צ'נסלור הצטרף, טול סיימו את הקלטות אלבומם המותחל, אנימה (Ænima) אשר ראה אור באוקטובר 1996. שוב, הוידאו קליפ עבר מכשולים כדי לזכות לשידור, הפעם היה זה "Stinkfist." ערוץ MTV שינה את שם הסינגל ל"Track #1" בגלל ההשלכות הפוגעות של השם המקורי, ועריכות כפולות של תחנות הרדיו קיצרו את השיר ושינו את המילים. למרות זאת, לחץ של המעריצים הכריע את התחנות לשדר את השיר בצורתו המקורית. בנוסף, מאט פינפילד, מנחה המגזין MTV's 120 Minutes, הגיב לתלונות על ידי הנפת אגרופו מול פרצופו בשידור חי, תוך כדי מתן הסברים לשינוי שם הקליפ תוך הצגתו. אנימה נשאר אלבום הסטודיו המלא האחרון חמש שנים.
אנימה, הוקדש לסאטיריקן ביל היקס שמת שנתיים וחצי לפני הפצת האלבום. מספר קטעים מהופעתו של היקס משולבים באנימה וב-Undertow וכוללים סקיצות על סמים פסיכואקטיביים ופעיות של כבשים. האריזה דמוית העדשה מראה אנימציה של קליפורניה שוקעת לתוך האוקיינוס השקט, ופזמון השיר "Ænema" מכיל את המילים "Learn to swim, I'll see you down in Arizona Bay". מילים אלו מתייחסות לסקיצה פופולרית נוספת של היקס על שנאתו ללוס אנג'לס. בסופו של דבר, אנימה זיכה את טול בפרס גראמי הראשון שלהם.
במהלך סיבוב ההופעות של 1997 בעקבות האלבום, טול הופיעו בלולפלוזה שוב, הפעם כלהקה מובילה, זוכים לתשבחות מהמבקרים של הניו יורק טיימס: <blockquote style="border: 0px solid blue; padding: 0em;"> "טול חזרו בניצחון ללולפלוזה אחרי הופעתם בין הלהקות הפחות חשובות על הבמה הקטנה ב 1993. עכשיו טול הם המופע האטרקטיבי ביותר עבור הפסטיבל שנאבק לשמור על מטרתו. [..] טול משתמשים בתדמית שוברת איסורים עבור הטפת המוסר של יסורי הגיהנום, בשירים שסוטים מהאשמות מרירות לגינוי ניהיליסטי. המוזיקה מחזירה את כל התפארת לגראנג'."
בשנה זו, Volcano Records הצהירו על הפרת חוזה מצד הלהקה והגישו תביעה. טול בדקו הצעות מחברות תקליטים אחרות, דבר שאסור על פי החוזה שנחתם, זאת על פי Volcano. אחרי שטול הגישו תביעה נגדית כי Volcano לא השתמשו באופציית חידוש החוזה, הגיעו הצדדים להסכם מחוץ מלבית המשפט. מאוחר יותר, הצדדים הסכימו לחידוש החוזה ועסקה להוצאת שלושה אלבומים. הקרב המשפטי הזה לקח מהלהקה מאמצים רבים ועיכב את עבודתם על האלבום הבא. במהלך הזמן הזה, קינן הצטרף ללהקה חדשה, א פרפקט סירקל (A Perfect circle) עם טכנאי הגיטרות של טול משכבר הימים, בילי הוורדל.
בשלב זה, שמועות על פירוק הלהקה החלו להתפשט, עד שהלהקה הוציאה את מארז התקליטורים המיוחד סלאייבל (Salival) בשנת 2000, אשר שם קץ לשמועות. המארז המיוחד הכיל הקלטה מקורית חדשה אחת "Merkaba", כמו גם הקלטות של גרסאות חיות מיוחדות ובי-סיידס, הכוללים גרסת כיסוי לשיר "No Quarter" של לד זפלין, גרסת כיסוי לשיר "You Lied" של פיץ' וגרסה חדשה לשיר "Pushit" אשר צברה פופולריות רבה בקרב המעריצים. בנוסף, המארז כלל DVD שהכיל את חמשת הווידאו קליפים שראו אור עד אותה העת "Stinkfist", "Ænema", "Prison Sex", "Sober" ו-"Hush". אף על פי שהוצאת המארז לא הוציאה לאור סינגלים חדשים, השיר המוחבא "Maynard's Dick" (שיר שנכתב עוד בתקופת אופיאט) מצא את דרכו לכמה מתחנות הרדיו כאשר מספר תקליטנים החליטו להגניב אותו לשידור ללא אישור.
לטרלוס – השמועות, סיבוב ההופעות והסינגלים (2005-2001)
בינואר 2001, חרושת השמועות קיבלה נופך מחודש כאשר טול הכריזו על אלבומם החדש, Systema Encéphale ביחד עם רשימת שירים, בעלי שמות מיוחדים לדוגמה: "Numbereft", "Encephatalis", "Musick", כצפוי מנועי שיתוף קבצים כמו נאפסטר הוצפו בקבצים מזויפים הנושאים שמות אלה. באותו הזמן, טול הצהירו כי הם מתנגדים לתרבות מנועי השיתוף בגלל ההשפעות השליליות על האמנים הקטנים, שתלויים בהצלחת מכירת התקליטים כדי להמשיך בקריירה שלהם. קינן אמר זאת בשנת 2000 בריאיון עם הניו יורק רוק:
<blockquote style="border: 0px solid blue; padding: 0em;"> "אני חושב שיש הרבה תעשיות שמגיע להם להיהרס. אלה הנפגעים מה MP3 הם לא החברות הגדולות והעסקים, אלא האמנים, אנשים שמנסים לכתוב שירים"
רק חודש אחרי זה, הם חשפו כי שם האלבום החדש הוא לטרלוס (Lateralus) ושהשם Systema Encéphale ורשימת השירים שצורפה אליו נועד כדי להטעות, בעיקר כדי להמם עיתוני מוזיקה ואתרים מסחריים שמיהרו לפרסם את הטעות. לטרלוס מכיל שירים באורך ממוצע של 6 וחצי דקות ואורכו של הוידאו קליפ ל"Parabola" באורך עשר וחצי דקות, דבר שכמעט מנע מערוצי המוזיקה לשדרו.
אף על פי כן, האלבום גרף הצלחה מסחררת, הגיע למקום הראשון בטבלת 200 האלבומים הנמכרים של בילבורד, בשבוע הראשון אחרי השקתו. טול קיבלו את פרס גראמי השני שלהם עבור הופעת המטאל הטובה בשנת 2001 עם השיר "Schism". במהלך קבלת הפרס, המתופף קארי הודה להוריו (שסבלו אותו) ולשטן בעוד הבסיסט צ'נסלור הוסיף: "אני רוצה להודות לאבי שעשה את אמי".
סיבוב הופעות גדול החל בשנת 2001, שכלל מספר הופעות עם קינג קרימזון, בא לסיומו ב-24 בנובמבר 2002. למרות שנראה כאילו הסיבוב חתם תקופה מסוימת עבור טול, הלהקה לא נחה. כשקינן עבד על הקלטות וסיבוב הופעות עבור א פרפקט סירקל, שאר חברי להקת טול הוציאו תקליט רשמי ומיוחד לחוג מועדון המעריצים שכלל ראיון וחלק מההקלטות האחרונות שלהם. 300 עותקים חתומים של לטרלוס בגרסת ה-double vinyl four-picture disc, הופצו ב-23 באוגוסט 2005.
ב-20 בדצמבר 2005, שני DVD הופצו למכירה, האחד הכיל את הסינגל "Schism" והשני את "Parabola". שניהם הכילו את קליפי הווידאו יחד עם פרשנות. בנוסף כל דיסק כלל רמיקס של כל שיר שבוצע על ידי לאסטמורד.
(2006)
אחרי הפסקה ארוכה נוספת, בה קינן הצטרף לא פרפקט סירקל להקלטות וסיבוב הופעות, הוא חזר לעבודה על אלבום חדש יחד עם חבריו לטול. אחרי שנחשפו פרטים על האלבום החדש כגון השפעות חבריהם לסיבוב ההופעות פנטומאס ומשוגע.
העותק הראשון של האלבום הופץ במנועי שיתוף הקבצים, שבועיים לפני תאריך השקתו של האלבום. הופץ ב-28 באפריל 2006 בחלקים מאירופה, ב-29 באפריל באוסטרליה, ב-1 במאי בבריטניה וב-2 במאי בארצות הברית. פתיח האלבום "Vicarious" שודר לראשונה ברדיו בארצות הברית ב-17 באפריל. בסופו של דבר, האלבום הופץ בתאריכו המקורי ובשבועו הראשון בחנויות מכר יותר מ 564,000 עותקים בארצות הברית בלבד, שומר לעצמו מקום עליון בטבלאות בילבורד. למרות זאת, הביקורות על האלבום היו פחות אוהדות מאשר קודמו.
סיבוב הופעות
לאחר השקת החל סיבוב ההופעות בפסטיבל קוצ'לה ב-30 באפריל 2006. בדומה לסיבוב ההופעות לאחר השקת אלבומם לטרלוס בשנת 2001, שכלל מספר רב של הופעות במועדונים ותיאטראות קטנים ברחבי ארצות הברית וקנדה.
בסתיו 2006, טול הופיעו ברחבי אמריקה הצפונית בזירות רחבות ואמפיתיאטראות מלווים על ידי אייסיס. בנובמבר הם יחזרו לאירופה שוב ויופיעו במספר רב של ערים בשונה מסיבוב ההופעות הקודם. בינואר 2007, תופיע הלהקה בניו זילנד ואוסטרליה ואף קיימות שמועות שהם יובילו את פסטיבל ה-Big Day Out.
Fear Inoculum (2019)
לאחר 13 שנות שתיקה, הוציאה טול את אלבום האולפן החמישי שלה, "פיר אינוקולום" (חיסון מפני פחד, בעברית). האלבום יצא ב-30 באוגוסט 2019. הוא זכה להצלחה ביקורתית ומסחרית משמעותית, והגיע לצמרת מצעד ה-200 של בילבורד. שני שירים מהאלבום קיבלו מועמדויות לפרס הגראמי. האלבום, שהוקלט בין השנים 2018-2019, אורכו 86:38 דקות ומכיל 10 רצועות בגרסה הדיגיטלית המלאה. גרסת הדיסק מכילה שבע רצועות, ואורכה 79:10 דקות.
ויכוחים על ז'אנר וקטגוריות
בגלל הגישה הניסיונית למוזיקה שטול לקחו על עצמם, נעשה קשה לשייך אותם לז'אנרים רגילים. אין ספק כי הם שייכים לז'אנר המטאל, אבל מה מייחד אותם ומאיפה ההשפעות לצליל המיוחד, הוא נושא לוויכוחים בין מעריצים ומאזינים כאחד.
ברוב המקרים, טול תוגדר כמטאל אלטרנטיבי, קטגוריה רחבת היקפים (שתיארה להקות כמו ג'יינז אדיקשן, רייג' אגיינסט דה מאשין ופיית' נו מור) שנועדה לתאר להקות שעומדות על הקו בין אסתטיקה לבסיס של מטאל ורוק אלטרנטיבי.
מעבר להגדרה הכוללת של מטאל מתקדם, קיים הדיון לגבי מה באמת משייך את הלהקה לסצנת הפרוגרסיב. יכול להיות שההשפעה של קינג קרימזון, להקה אהובה על כל חברי טול, היא זאת שמקשרת בין טול לפרוגרסיב. למרות זאת, רוברט פריפ מקינג קרימזון אמר כי אינו שומע השפעה כלל. כך שאפילו בין הלהקה לבין עמיתיהם הדיון קיים, לא רק אם יש לטול מקום ברוק המתקדם אלא כמה קרובים הם לצלילים של אבותיהם הקדומים, שבינם לבין עצמם המציאו את הז'אנר תוך כדי ויכוח.
כשטול לא נקראים פרוגרסיב, הם נכנסים לתת קטגוריה של ת'ראש מטאל. צורת שירתו המיוחדת של קינן וצליל הגיטרות המלוכלך (המשותף להרבה להקות, אך מאפיין את רוב שיריהם של טול) השפיעה רבות על אמנים חדשים כמו ארון לואיס מסטיינד ודייוויד דריימן מדיסטרבד. כאשר קינן נשאל במהלך ריאיון לאוסטרליאן מיוזיק מגזין לגבי שמיעת ההשפעה של שירתו עליהם ענה:
<blockquote style="border: 0px solid blue; padding: 0em;"> "אני לא שומע כל כך קשר. כי יש עוצמה בשירים שלנו, אני חושב שהלהקות האלה מעלות את סף הרעש וזאת ההשפעה שלהם. [..] כשאני שומע את הצעקנים, הטיפשיים, האידיוטים האלה קופצים למעלה ולמטה, שאכפת להם מהתסרוקות שלהם יותר מאשר המוזיקה, אנחנו פשוט לא עושים את זה, אז מה אני מפספס? אין שום דבר במוזיקה שמזיז אותי, או גורם לי לשבת ולהקשיב לה, זה מצער. אולי אני סתם בן זונה ציני."
בנוסף, יכולים לציין את הקשר המוזר עם הנו מטאל. אבל קישור זה יכול לנבוע מהשפעתם הגדולה על עולם המטאל ככלל, כי אם כך צריכים אנו לקרוא לאמני הבלוז שהשפיעו על לד זפלין הבי מטאל ולאמני הרגאיי שהשפיעו על הקלאש פאנק רוק.
כמה נכונה כל הגדרה היא עניין של טעם בלבד. הרבה אנשים לא מרוצים מהעובדה שצריך להגדיר את טול בכלל, כי להתווכח על סוג הז'אנר היא פעולה חסרת חשיבות ואפילו מגבילה.
מקור השם
הלהקה הפיצה מספר סיפורים לגבי מקור השם. אחת ההשערות העיקריות סובבת סביב "לכרימולוגיה", מעין פילוסופיה שהלהקה טענה כי הומצאה ב-1949 על ידי רונלד פ. וינסנט אחרי מות אשתו. המתופף דני קארי טען כי השם "Tool" (כלי) מציין כי הלהקה היא סוג של כלי שמשמש את המעריצים לקבל את הלכרימולוגיה. למרות כל זאת, סביר להניח כי הלהקה המציאה את זה כדי ליצור תפאורה מיוחדת לאמונות שלהם.
הסולן מיינארד ג'יימס קינן נקט בגישה קצת יותר ישירה על הסבר השם בראיון מ-1994:
אלכסנדר פלמינג
סר אלכסנדר פלמינג (באנגלית: Alexander Fleming; 6 באוגוסט 1881, דארוול, סקוטלנד – 11 במרץ 1955, לונדון, אנגליה) היה רופא ומדען סקוטי, מגלה הפניצילין, האנטיביוטיקה הראשונה, המשמשת לריפוי מחלות זיהומיות, גילוי שנחשב למהפכה בתולדות הרפואה. חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1945.
מחקריו המוקדמים של פלמינג
במלחמת העולם הראשונה שירת פלמינג כקצין רפואה בשירות בריטניה במשך כארבע שנים. הוא נחשף בשירות למגוון גדול של נפגעי זיהום חיידקי, וניצל את ההזדמנות כדי להמשיך את מחקריו בנוגע להידבקות בזיהומים ולמאבק בהם. אחרי המלחמה שב פלמינג לבית החולים האוניברסיטאי סנט מרי שבו עבד קודם לכן, והמשיך לעסוק במחקר ובהוראה.
במשך כל השנים האלה המשיך לעסוק בנושא אחד, שיפור הסלקטיביות של החומרים קוטלי החיידקים. מרבית מחקריו עסקו בחיפוש אחר חומרים יעילים בהשמדת חיידקים מבלי לגרום נזק לרקמות בריאות או לחולה. מרבית החומרים ה"אנטי חיידקיים" שפותחו עד אז תקפו תאים ללא הבחנה, וגרמו לחולים נזק קשה לא פחות מהנזק שגרם הזיהום עצמו.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, לאחר כעשרים שנות מחקר, גילה פלמינג חומר נוגד חיידקים שנקרא "ליזוזים". חומר זה, המצוי בנוזלי גוף כמו זיעה ודמעות, הוכח אומנם כקוטל חיידקים סלקטיבי, אך הוא השפיע רק על חיידקים בלתי מזיקים ולכן נחשב כחסר תועלת לבריאות הציבור.
הפניצילין
בשנת 1928, תוך כדי מחקר על זיהום הגורם למחלת השפעת, הבחין פלמינג כי באחת מצלחות הפטרי (צלוחיות זכוכית מלאות במזון המשמשות לגידול חיידקים במעבדה), שהכילו מושבה של חיידקים, התפתח עובש, וסביב העובש נוצרה טבעת נקייה מחיידקים.
ניסיונו הרב של פלמינג כחוקר עזר לו לעמוד על חשיבותו של הגילוי המקרי והוא המשיך לחקור את תכונותיו של העובש כקוטל חיידקים. הוא גילה כי חומר פעיל מסוים בתוך העובש - שאותו כינה "פניצילין" - מסוגל לקטול חיידקים ביעילות, אפילו בריכוז נמוך, כשהוא מדולל מאוד. בשלב זה ניגש פלמינג לבדוק את השפעתו של החומר החדש על תאים חיים, כדי לוודא שאינו רעיל או מזיק לגוף החולה.
רק בשנת 1941, שתים עשרה שנים לאחר פרסום מאמרו המדעי הראשון של פלמינג בנושא, החלו בייצור סדרתי של פניצילין. אנגליה וארצות הברית היו מצויות בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, ותקציבי הביטחון העצומים שלהן הבטיחו תקציבי מחקר ופיתוח גדולים, והצלחה מסחרית מיידית ליצרנים. התרופה החדשה סופקה לראשונה לחיילים הפצועים של צבאות הממלכה המאוחדת וארצות הברית, והצילה את חייהם של רבים מהם.
על הישגו בגילוי הפניצילין ובזיהוי פעולתו, זכה פלמינג לאותות הכבוד הגבוהים ביותר של הקהילה המדעית ושל הממלכה המאוחדת: הוא זכה לתואר אצולה בשנת 1944, ובפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1945, שאותו חלק עם מפתחי התרופה, הווארד פלורי וארנסט בוריס צ'יין.
הנרי קואיאר
אנריקה רוברטו "הנרי" קואיאר (באנגלית: Enrique Roberto Cuellar; נולד ב-19 בספטמבר 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-28 של מדינת טקסס, מאז 2005. מחוזו של קואיאר מתפרש מפרווריה המזרחיים של סן אנטוניו עד לגבול ארצות הברית–מקסיקו. קואיאר, חבר המפלגה הדמוקרטית, נחשב לאחד החברים השמרניים ביותר בסיעה הדמוקרטית בקונגרס האמריקאי. טרם כהונתו בבית הנבחרים של ארצות הברית היה חבר בית הנבחרים של טקסס במשך 14 שנה, ולאחר מכן שירת פחות משנה כמזכיר המדינה של טקסס.
ביוגרפיה
קואיאר נולד בלארדו, מושב המחוז של מחוז וב בטקסס, שם התגורר רוב חייו. הוריו המקסיקנים-אמריקאים, מרטין סילר קואיאר האב (1926–2019) ואודיליה פרז (1928–2015) נסעו מדי שנה לחפש עבודה, אפילו לאיידהו הרחוקה, כדי לפרנס עצמם, עד אשר מצא מרטין עבודה כגנן וכמנהל חווה חקלאית. עם שמונה ילדים, משפחת קואיאר התגוררה ברחוב ריינולדס בשכונת לאס לומאס שבאזור "ההייטס" בלארדו. הנרי קואיאר הוא הבכור בין אחיו. הוא למד בבית הספר היסודי בואנוס איירס, וב-1973 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון ג'. וו. ניקסון. הוא למד בבית הספר לשירות החוץ ע"ש וולש באוניברסיטת ג'ורג'טאון, השלים בהצטיינות לימודי תואר ראשון ביחסי חוץ. הוא גם קיבל תואר שני בסחר בין-לאומי מאוניברסיטת טקסס A&M אינטרנשיונל, ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת טקסס באוסטין.
בשנת 1981 פתח קואיאר משרד עורכי דין משלו בלארדו, והפך לעמיל מכס מורשה ב-1983. בשנים 1984–1986 לימד באוניברסיטת טקסס A&M אינטרנשיונל כמורה מן החוץ למשפט מסחרי בין-לאומי. ב-1986 נבחר לבית הנבחרים של טקסס כנציג מחוז הבחירה ה-42, וייצג את רוב העיר לארדו. במהלך 14 שנות כהונתו בבית הנבחרים המדינתי היה חבר במספר ועדות חקיקה לאומיות שעסקו בתקציבי מדינה, גבול ארצות הברית–מקסיקו וסחר בין-לאומי. ב-2001 מונה בידי מושל טקסס ריק פרי למזכיר המדינה של טקסס. הוא כיהן בתפקיד במשך כתשעה חודשים עד להתפטרותו. נכון לשנת 2022, קואיאר הוא הדמוקרטי האחרון שנשא במשרה ציבורית מדינתית בטקסס.
בשנת 2002 היה קואיאר מועמד המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-23 של טקסס. בבחירתו הכלליות הפסיד לרפובליקני המכהן הנרי בונילה ביחס של 52%-47% – התחרות הצמודה ביותר שנתקל בה בונילה במהלך התמודדויותיו לקונגרס. קואיאר העביר את רוב 2003 בהכנות להתמודדות חוזרת מול בונילה. עם זאת, חלוקה מחדש של מחוזות הקונגרס בטקסס העבירו את העיר לארדו למחוז הקונגרס ה-28, שיוצג בידי סירו רודריגז. רודריגז הפסיד לקואיאר בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית בפער של 58 קולות בלבד. ה"וושינגטון פוסט" תיאר את הפריימריז בין השניים כ"מגעיל", לאחר התמודדות מרה בה טען קואיאר כי רודריגז ערק עבור הרפובליקנים ורודריגז מנגד גרס כי קואיאר הוא אופורטוניסט. בתום ספירת הקולות הוביל קואיאר בפער של 145 קולות, אך לאחר ספירה חוזרת הצטמצמה הובלתו ל-58 קולות. רודריגז הגיש תביעה נגד התוצאות, אך בית משפט עיגן את ניצחונו של קואיאר. בבחירות הכלליות ניצח קואיאר בקלות בפער של למעלה מ-20%, והחל את כהונתו ב-3 בינואר 2005.
גמד (פנטזיה)
גמד הוא סוג של יצור דמוי אדם הנפוץ במיתולוגיה ובפנטזיה. הגמדים מתוארים לרוב כיצורים דמויי אדם נמוכי קומה, אינטליגנטיים, קשוחים, בעלי זקנים, אשר נוהגים לחיות בעיקר באזורים תת-קרקעיים ולעסוק בכרייה, בעבודות-עץ או בעיבוד מתכות. לעיתים קרובות הם מתוארים כבעלי כוחות על-טבעיים. הגמדים נפוצים במיוחד באגדות העם, בפולקלור האירופאי, בספרי הפנטזיה ובמשחקי התפקידים.
קשה לקבוע בדיוק כיצד נראו הגמדים הראשונים. גובהם וסגנון חייהם של הגמדים השתנו במידה רבה לאורך שלל סיפורי המיתולוגיה העתיקים. בחלק מהסיפורים העתיקים ביותר גובהם היה זהה לגובהם של בני האנוש. עם התפתחות המיתולוגיה הגמדים הפכו ליצורים דמויי אנוש, נמוכי קומה, מכוערים ומתוארים כחיים במערות תת-קרקעיות.
מכיוון שקיימים יצורים מיתולוגיים רבים אשר דומים במראם לגמדים נוצר לעיתים רבות בלבול בזיהוי הגמדים - בעיקר קיימת נטייה להתבלבל בינם לבין יצורים מהפולקלור האירופי כגון גובלינים וגנומים אשר לעיתים מזוהים בטעות כגמדים ולהפך.
הגמדים במיתולוגיה הנורדית
במיתולוגיה הנורדית נמנה גזע הגמדים כאחד הגזעים דמויי האדם האינטליגנטיים ביותר. בדרך כלל מתוארים הגמדים כחיים במערות תת-קרקעיות או בסביבה הררית. לפי האגדות, הגמדים הם כורים ונפחים מיומנים. בדרך כלל נמוכים יותר מבני אדם, חסונים ושעירים יותר ולרוב בעלי זקן מלא. אף על פי כן, הגמדים הנורדים לא מתוארים כנמוכי קומה עד המאה ה-13.
לאורך השנים הגמדים הנורדיים השתנו רבות. הבדלים בין הגמדים הנורדים המוקדמים ולבין המאוחרים הם גדולים למדיי. השפעות חיצוניות, כגון פריחת הנצרות בחברה הנורדית, השפיעו רבות על השינויים הללו.
הגמדים הנורדים אשר התגבשו בהמשך (בסביבות המאה ה-13 עד המאה ה-15) הפכו בהדרגה לדמויות משעשעות יותר. מאפיינים ותיקים שונים הוקצנו והגמדים הנורדים הפכו בהדרגה לקטנים יותר ומכוערים יותר. בנוסף לכך הם הפכו למעוותים פיזית והפכו לבעלי מלאכה מצטיינים.
דמויות הגמדים הנורדים המאוחרות יותר השפיעו רבות על עיצוב דמויות הגמדים בסיפורי הפנטזיה המודרניים.
הגמדים במיתולוגיה הפרסית
בסיפורי העם הפרסיים, מופיעים לרוב הגמדים כיצורים שפלים ומלוכלכים, חסרי בית, הנוהגים לפרוץ בלילות לבתי אחרים ולישון בסלונם. כמו כן, במספר סיפורים מוצגים אותם יצורים כבעלי אצבעות ידיים מעוותות אשר מייסרות אותם במרבית שעות היממה. יללות הכאב שלהם הן מסימני ההיכר שלהם, ומהוות הסבר לקולם הצורמני.
הגמדים בפולקלור ובמיתולוגיות המאוחרות יותר
גובהם של דמויות הגמדים אשר נוצרו בהמשך היה בסביבות מטר. כמו כן הם תוארו כבעלי ראשים גדולים במיוחד ובעלי זקנים. בין הגמדים המוכרים יותר מן המיתולוגיה ואגדות העם אשר נוצרו בהמשך היו עוץ לי גוץ לי ושבעת הגמדים בשלגיה ושבעת הגמדים.
למרות שרוב הגמדים ברומנים של כרטיאן מטרואה נוטים להיות בני אדם נמוכי קומה, ישנה התייחסות לממלכת הגמדים (רמיזה על כך שהם אינם משתייכים לגזע האנושי).
הגמדים בספרות הפנטזיה המודרנית
ספרות הפנטזיה המודרנית גיבשה עולם מושגים מעניין אשר התבסס על מגוון מקורות בהם דמויות הגמדים הנורדים המקוריים, הגמדים מהמיתולוגיה הנורדית המאוחרת יותר, הגמדים מאגדות העם ודמויות גמדים במיתולוגיות נוספות. בסיפורים כגון שר הטבעות של ג'.ר.ר. טולקין ועולם המערכה של מבוכים ודרקונים הגמדים מוצגים כיצורים אשר גובהם בסביבות, מוצקים, חסונים וחיים בדרך כלל חיים במכרות ענק מתחת לפני האדמה או בבטן ההר.
בעקבות ספריו של טולקין, הגמד הטיפוסי הפך דומה יותר לגמדים מהמיתולוגיה הנורדית המאוחרת יותר. הגמד המודרני הטיפוסי במקרים רבים יהיה בעל התכונות הבאות: הוא נמוך קומה, בעל זקן עבות ומיומן בכרייה, במטלורגיה ובעבודות כפיים כגון צורפות, נפחות וחרשות נשק. הם בעלי תוחלת חיים ארוכה במיוחד (אף על פי שהם בני תמותה) ולרוב בעלי יכולת לראות בחושך. הגמדים הם לוחמים קשוחים וכלי הנשק המועדפים עליהם הם פטיש קרב וגרזן קרב וכן סוגים שונים של גרזנים, מכושים וקרדומים היכולים לשמש גם ככלי עבודה בשעת הצורך. לרוב מתוארת טינה ארוכת שנים בין האלפים לבין הגמדים כאחד מהמאפיינים של הגזע. גמדים רבים מתוארים כבעלי מבטא סקוטי.
ספרי פנטזיה מודרניים רבים העניקו כוחות חדשים או מראה חדש לדמויות הגמדים, ומשום כך הגמדים המודרניים אינם בעלי מאפיינים אחידים בכל הסיפורים. בדרך כלל הגמדים במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים זהים לגמדים כפי שמתוארים על ידי טולקין, אף על פי שישנם גם סוגי גמדים ששונים מתיאור זה.
גמדים בארץ התיכונה
הגמדים בדרך כלל מסוגרים ושומרי טינה, ומוכרים את עבודתם רק כתנאי לאמצעי מחייה. הגמדים חשדנים למדי אך ברגע שרכשת את אמונם הם מתגלים כחברים טובים ונאמנים ביותר. הגמדים עקשנים למדי ושומרים בקנאות על כבודם. כלי הנשק המועדפים על הגמדים הם פטיש קרב, גרזן קרב וסוגים שונים של גרזנים, מכושים וקרדומים היכולים לשמש גם ככלי עבודה בשעת הצורך.
גמדים בעולם הדיסק
בעולם הפנטזיה אשר מתואר בסדרת הספרים "עולם הדיסק" מאת הסופר הבריטי טרי פראצ'ט הגמדים מצטיירים לרוב כארכיטיפוס הנפוץ - נמוכים, בעלי זקן עבות, ששים אלי קרב, עוסקים לרוב בכרייה וחובבי זהב ושאר מתכות יקרות. עם זאת, ככל שהתפתחה הסדרה החל הסופר להרחיב ולתאר את תרבות הגמדים ומספר ספרים נסובו סביבה, מהם ראויים לציון במיוחד Feet of Clay ו-The Fifth Elephant. התרבות אשר נגלתה לעיני הקורא תיארה חברה שמרנית במיוחד, בה נושא המין כה מוצנע עד שאין מבדילים בין זכר ונקבה, לא בשפה ולא בחיי היומיום. על פי אחד התיאורים מלאכת החיזור בין הגמדים בעולם הדיסק מורכבת לרוב מניסיונות גישוש עדינים לגבי מינו של מושא החיזור. הנושאים שימשו לרוב את הסופר להעביר את דעותיו לגבי הבדלים מיניים, פמיניזם ופחד מהשונה.
עם התפתחות הסדרה החל עולם זה להשתנות ואחת הדמויות הקבועות בה הובילה מגמה חברתית בה גמדות ממין נקבה החלו להכריז על עצמן בפומבי. הן עדיין שמרו על מאפיינים מסוימים של תרבות הגמדים, בכללם הזקן העבה והשריון, אך בד בבד החלו ללבוש חצאיות (ממתכת משוריינת לרוב) ואיפור. מספר ספרים עוקבים אחרי המהומה שהדבר גורר בעולם הגמדים. מנגד לאותן גמדות עומדים הגמדים המסורתיים, אשר נקראים גם "הגמדים העמוקים", הנקראים כך מכיוון שכמעט ולעולם אינם יוצאים מביטחון ערי מהמכרה. גמדים אלו, המשמשים ככוהני דת ושופטים, מנסים להתמיד בדרכים הישנות ומנסים להטיל סנקציות חברתיות כנגד הנקבות המוצהרות, כגון חרם חברתי או ניכור.
קהילת הגמדים מאופיינת גם כקהילה שומרת חוק, ודבר זה מתבטא בעיקר דרך גזר ברזלסון, אדם גבוה שאומץ על ידי גמדים, ומתנדב בלהט למשמר הלילה של אנק-מורפורק. שאר הגמדים בעיר מתוארים כמתרחקים ממסורת אבותיהם והכבוד לחוק כדי לפרוק עול בעיר החטאים: דבר המתבטא בעיקר בשתייה לשוכרה ותגרות ידיים המוניות.
נושא נוסף אשר מועלה לעיתים בספרי הסדרה הוא היריבות בין הגמדים לטרולים, אשר בעולם זה הם יצורים מבוססי סיליקון ועשויים מאבנים. בספרי הסדרה מוזכר לא אחת כי המלחמות בין הגמדים לטרולים נמשכות אלפי שנים. פראצ'ט מציע הסבר משלו לסכסוך העתיק: הטרולים שונאים את הגמדים כי הם לא אוהבים שמכים בהם במכושים וחוצבים אותם, ואילו הגמדים שונאים את הטרולים כי אף אחד לא אוהב שהסלע שהוא חוצב פתאום קם ותוקף אותו. נושא זה הוזכר גם כן במספר ספרים, אך הפך לנושא העיקרי בספר, בו המתיחות על רקע קרב מונומנטלי היסטורי בין הטרולים לגמדים כמעט ומחדשת את הלחימה בהיקף מלא. עלילות אלו עוסקות גם כן בנושא הפחד מן השונה, כמו גם גזענות ורדיפת השלום לעומת המלחמה.
הים האירי
הים האירי (באנגלית: Irish Sea; באירית: Muir Éireann או Muir Meann; בסקוטית: Muir Eireann; בולשית: Môr Iwerddon; במאנית: Mooir Vannin) הוא ים שולי באוקיינוס האטלנטי החוצץ בין אירלנד לבריטניה.