cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האומות האריות
תוכניות ודרכי פעולה
בין מנהיגי האומות האריות נמנה גם דייוויד ליין שמת בכלא בשנת 2007 בגלל מעורבותו ברצח של שדרן רדיו יהודי בשנת 1985.
לארגון האומות האריות יש קשרים עם הקו קלוקס קלאן, האחווה הארית, "האחווה הלאומית" ועוד ארגונים גזעניים ונאו נאצים אחרים.
מוסקבה פטושקי
מוסקבה-פטושקי (ברוסית: Москва́ — Петушки́) הוא ספר של ונדיקט ירופייב, שנכתב בשנת 1969 והופץ בצורת סאמיזדאט בברית המועצות. הספר זכה למעמד של "ספר פולחן" בברית המועצות.
הספר הודפס לראשונה בשנת 1973 בכתב העת "עמי" בשפה הרוסית, שיצא לאור בישראל. מאוחר יותר יצא הספר לאור גם בפריז, אך ברוסיה עצמה ראה אור רק בשנת 1989, שנה לפני מות המחבר ולאחר שמדיניות הפרסטרויקה הקלה את מגבלות הצנזורה על ספרים.
הספר תורגם מחדש לעברית בשנת 1994 בידי נילי מירסקי, ויצא לאור בהוצאת עם עובד.
עלילה
הספר מתאר את מסע סוריאליסטי ומשעשע של הגיבור, שלרוב הוא שיכור, וניצ'קה, שהוא בן דמותו של ירופייב, ברכבת ממוסקבה אל אהובתו ובנו בפטושקי, מרחק 125 ק"מ, במטרה למצוא את הגאולה בעולם זה. בסופו של דבר הוא מוצא עצמו חזרה במוסקבה הקומוניסטית, באזור הקרמלין, אותו לא ראה עד לאותו הרגע, ומת בדקירה בגרונו.
בתחילת הסיפור וניצ'קה מתאר עצמו כמי שפוטר מעבודתו בהנחת כבלי טלפון בשל שרטוט דיאגרמות השתייה שלו ושל עמיתיו לעבודה. דיאגרמות אלו גילו מתאם ברור בין כמויות השתייה החריפה וטיפוס האישיות. וניצ'קה מבזבז את שארית כספו על מתנות לבנו, מזון לדרך וקניית משקה חריף נוסף. הוא שוקע במונולוגים ארכניים אודות היסטוריה, פילוסופיה ופוליטיקה. בנוסף הוא מתיידד עם נוסעים אחרים ודן איתם במצבה העגום של ברית המועצות תוך כדי שתייה.
הספר כתוב בסגנון ייחודי כהזיה המשולבת במתכונים של קוקטיילים מוזרים ובציטוטים תרבותיים, דתיים ופוליטיים למכביר. הוא משלב אמרות מליציות, סלנג וקללות וכן התייחסות ליצירות ספרותיות ופילוסופיות, כמו אלה של יוהאן וולפגנג גתה ועמנואל קאנט.
ביקורת פוליטית
לאורך הספר מביע ירופייב ביקורת והתרסה כנגד המשטר הסובייטי בברית המועצות. פרפרזות על כתבי לנין שזורות לאורך הרומן. כמו כן, ישנם אזכורים ציניים של קארל מרקס, פרידריך אנגלס ואלכסנדר הרצן. במהלך הספר מוזכרים אישים כמו ז'אן-פול סארטר וסימון דה בובואר, תוך ביקורת מרומזת על תמיכתם במדיניות הגולאגים בברית המועצות.
פחד מוות
פחד מוות הוא אלבומה השלישי של להקת הרוק הישראלית "היהודים", אשר יצא לאור ב-9 ביולי 2002.
מוסקבה פטושקי
ביקורת פוליטית
בנוסף לכך מופיעה לאורך הספר ביקורת גם על היחס של המשטר הסובייטי לנצרות, ירופייב מביע רגשות דתיים והזדהות עם ישו ואף חוזר לנצרות הקתולית ולא לנצרות הפרבוסלבית הנהוגה ברוסיה. דוגמה מוקצנת לכך היא רפרנס לרעיון הפניית הלחי השנייה בו מתקין הגיבור קוקטייל בשם "מעי הכלבה" וטוען שאחרי שתייתו "אדם מגיע לכזאת דרגה של רוחניות שאפשר לירוק עליו במשך מחצית השעה והוא לא יגיד דבר".
כמו כן, מביע הסופר יחס חיובי לישראל, ולועג על הפרנויה הסובייטית מהציונות. למשל, הוא מספר לפועלים שעבדו איתו בהנחת כבלי הטלפון על משה דיין ואבא אבן, תוך התבדחות גסה על שמותיהם. ודבריו נוגדים את המדיניות הרשמית של הקרמלין שהורה על תמיכה במדינות ערב בכל רחבי הגוש הקומוניסטי.
הסכם פורטסמות'
הסכם פורטסמות' (באנגלית: Treaty of Portsmouth), אשר נחתם ב-5 בספטמבר 1905, סיים באופן רשמי את מלחמת רוסיה–יפן. ההסכם נחתם לאחר משא ומתן שהתנהל במספנות הצי בפורטסמות', על גבול מדינת מיין וניו המפשייר בארצות הברית.
לניהול השיחות שקדמו לחתימת ההסכם הגיעו שני נציגים מכל צד: סרגיי ויטה ורומן רוזן מרוסיה וקומורה ז'וטרו וטקהירה קוגורו מיפן. דיפלומטים נוספים משתי המדינות שהו במלון ונטוורת', בעיירה ניו קסל הסמוכה (שם נחתם ההסכם).
על פי ההסכם, על יפן ורוסיה לפנות כוחותיהן ממנצ'וריה ולהשיב את השליטה בשטח לסין. אולם, ליפן הוענקה זכות חכירה לחצי האי ליאודונג (שבו פורט ארתור והעיר דאליין), וכן מסילת הרכבת הרוסית בדרום מנצ'וריה, עם גישה למשאביה האסטרטגיים. יפן אף קיבלה מרוסיה את חציו הדרומי של האי סחלין. אף שיפן קבלה בהסכם טריטוריה נכבדה, הישגיה אכזבו את הציבור היפני, אשר ציפה כי תעמוד על דרישותיה הראשוניות לקבל לידה את כל האי סחלין וכן פיצוי כספי. אכזבת הציבור היפני הובילה למהומות היביה, וב-7 בינואר 1906 נפלה ממשלת יפן בראשות קצורה טארו.
בשנת 2005 צוין יובל המאה להסכם פורטסמות' בסדרת אירועים חגיגיים שנערכו במספנות הצי האמריקאי, בנוכחות דיפלומטים משתי המדינות.
מטבל
מטבל הוא רוטב אשר במקום למרוח או לפזר אותו על המזון, המזון נטבל בתוכו (ומכאן שמו). מאכלים אשר נהוג לטבול במטבלים הם "מאכלי אצבעות" או מאכלים אחרים שקל לאחוז, כגון קרקרים, טוגנים, חטיפים, ירקות חתוכים, פיסות פיתה (שמשמשות ל"ניגוב" המטבל), פלאפל, מאכלי ים, קוביות גבינה או בשר.
מגוון המטבלים הוא עצום, והם קיימים בכל התרבויות. דוגמאות למטבלים:
בארוחות מזנון ישראליות נהוג להגיש ירקות חתוכים סביב קערית מטבל, שהוא לרוב גבינה לבנה, רוטב אלף האיים או רוטב שום (ממיונז ושום).
אנולה גיי
אנולה גיי (באנגלית: Enola Gay) הוא מטוס חיל האוויר האמריקאי מסוג בואינג B-29 סופרפורטרס שממנו הוטלה פצצת האטום "ילד קטן" (אנגלית: Little Boy), פצצת האטום הראשונה שנעשה בה אי-פעם שימוש מלחמתי, על העיר הירושימה ביפן, ב־6 באוגוסט 1945 לפני סיום מלחמת העולם השנייה. המטוס נקרא כך על שם אנולה גיי טיבטס, אימו של הטייס, הקולונל פול טיבטס. בעקבות תפקודו של המטוס כמפציץ הראשון נעשה שמו לכינוי גם להפצצות עצמן. המטוס זכה לתשומת לב מחודשת כאשר הוצג במוזיאון הסמית'סוניאן בוושינגטון הבירה בשנת 1994. המטוס מוצג היום בשלמותו במוזיאון לאחר שעבר שחזור יסודי.
הפצצת הירושימה
המטוס (B-29-45-MO, מספר צבאי 44–86292) נבנה על ידי חברת גלן ל' מרטין בעיר אומהה שנברסקה ונבחר אישית למשימה עוד לפני סיום הייצור על ידי קולונל (לימים בריגדיר גנרל) פול ו' טיבטס הבן, מפקד להק 509 של חילות האוויר של צבא ארצות הברית. המטוס נקלט בטייסת ההפצצה 393, שהייתה חלק מלהק 509. צוות של חילות האוויר קיבל את המטוס ב־18 במאי 1945, והטיס אותו מאומהה לבסיס ונדובר ביוטה, בסיס האם של היחידה. בסוף חודש יוני הועבר המטוס לגואם, ושם בוצעו בו התאמות ושינויים אחרונים לצורך נשיאת המתקן הגרעיני (שם הקוד שניתן למטוסים מוסבים ולפעילות חיל האוויר האמריקאי בפרויקט היה "Silverplate", בעברית: מגש כסף). ב־6 ביולי עזב המטוס את גואם והגיע לאי טיניאן - שם החל בסדרת אימונים לקראת ההפצצה. במהלך חודש יולי השתתף המטוס בשמונה טיסות אימון ושתי טיסות מבצעיות שכללו הטלת. ב־31 בחודש נערכה "חזרה גנרלית" לקראת המבצע ובה נעשה שימוש בפצצת דמה.
ב־5 באוגוסט, במהלך ההכנות האחרונות למבצע, העניק הטייס, קולונל טיבטס, את השם "אנולה גיי" למטוס. אנולה גיי הוא שמה הפרטי של אמו של טיבטס (אנולה גיי טיבטס, 1893–1966, שנקראה על שם גיבורת ספר). בריאיון שערך טיבטס לאחר המשימה הוא הודה כי התבייש מעט על שקשר את שם אמו במשימה הגורלית.
משימת ההפצצה עצמה בוצעה באופן מושלם וללא תקלות, והמטוס שב בשלום לבסיס בטיניאן לקול תרועת חצוצרות. שלושה ימים מאוחר יותר B-29 נוסף (כונה "בוקסקאר" אנגלית: Bockscar) שהטיס מייג'ור צ'ארלס ו' סוויני, הטיל את פצצת האטום השנייה ("איש שמן") על העיר נגסאקי. בניגוד להפצצת הירושימה המשימה בנגסאקי הייתה רצופת תקלות, ולמטוס כמעט לא נותר דלק לבצע נחיתת חירום באוקינאווה. באותה משימה טס גם אנולה גיי ושימש בתפקידים מטאורולוגיים לצורך המבצע.
המשך שירות
ב־8 בנובמבר 1945 שב המטוס לארצות הברית, הפעם לבסיסה החדש של יחידה 509 ברוזוול, ניו מקסיקו. אנולה גיי אמור היה לקחת חלק בניסויים הגרעיניים שנערכו באיי מרשל ("מבצע פרשת דרכים") ובתחילת מאי הוטס לבסיס חיל האוויר האמריקאי בקוואג'אלין. בסופו של דבר לא לקח המטוס חלק בהטלת הפצצה מעל האי ביקיני והוא שב לארצות הברית ב־1 ביולי (יום ביצוע הניסוי). ההחלטה לשמר את המטוס התקבלה ב־24 ביולי 1946 ומאז הוא הועבר לאחסון בבסיסים שונים. שחזורו של המטוס החל בשנת 1984.
מוקד למחלוקת
אנולה גיי הפך מוקד למחלוקת כאשר מוזיאון הסמית'סוניאן הציב את מרכב המטוס כחלק מתצוגה לציון יובל שנים להפצצת הירושימה. המיצג, שנקרא "פרשת דרכים: סוף מלחמת העולם השנייה, הפצצה הגרעינית והמלחמה הקרה", נבנה סביב דגם משוחזר של המטוס והוצג במוזיאון האוויר והחלל של הסמית'סוניאן. מבקרי המיצג, בייחוד הלגיון האמריקאי ואגודת חיל האוויר, טענו כי הוא ממוקד מדי בקרבנות הפצצות במקום במניעים להטלתן או בתפקידן המכריע בסיום מלחמת העולם השנייה. המיצג עורר מחדש חילוקי דעות וויכוחים אקדמיים ופוליטיים היסטוריים הנוגעים לשאלת השימוש בפצצות אטום ברטרוספקטיבה. בסופו של דבר הוסר המיצג ב־1995, לאחר שנעשו ניסיונות שונים לשנותו כך שיענה באופן אופטימלי על דרישותיהן של הקבוצות השונות. ב־1998 הוצא מרכב המטוס מהמוזיאון לצורך שחזור סופי.
המטוס הוא חלק מתצוגת קבע במוזיאון האוויר והחלל שליד נמל התעופה הבינלאומי וושינגטון דאלס בוושינגטון הבירה. כתוצאה מהמחלוקת שהתעוררה סביב המיצג אפשר לראות רק את מערכת סימני הזיהוי המקורית של המטוס יחד עם מידע טכני בלבד, בלא התייחסות לנושאים השנויים במחלוקת. המטוס מוגן על ידי מספר אמצעים כדי למנוע ניסיונות השחתה (שנעשו כאשר הוא הוצג לראשונה). ארבעת מדחפי האלומיניום הקלים של המטוס שבהם נעשה שימוש בהפצצת הירושימה נמצאים היום במעבדות אוניברסיטת טקסס A&M, ואחד מהם משמש לתפעול מנהרת הרוח במהירות נמוכה.
צוות המטוס
צוותו של אנולה גיי ב־6 באוגוסט 1945 כלל 12 אנשים:
מאווי
מאווי (באנגלית: Maui) הוא האי השני בגודלו בהוואי. האי ששטחו 1,883.5 קילומטר רבוע הוא ה-17 בגודלו בארצות הברית וגם האי הגדול ביותר במחוז מאווי.
לאנאי, קאולההו ומולוקי הם גם איים במחוז מאווי וביחד עם מאווי ארבעתם נקראים מאווי נוי. נכון לשנת 2010 האי הוא השלישי בגודלו מבחינת אוכלוסייה כשבו כ-144,644 תושבים והוא ממוקם אחרי הוואי ואואהו. קאולוי היא העיר הגדולה ביותר במאווי ובה 20,146 איש. במרכז המחוז מאווי נמצאת העיר ואיילאוקו. סמלי האי הם הצבע ורוד והפרח רוזה דאמסכאנה.
במהלך אוגוסט 2023, פרצו שרפות ענק ביערות באי שגבו עשרות הרוגים ואלפים פונו. השרפות נחשבות לאסון הטבע החמור ביותר שקרה בהוואי.
LCROSS
LCROSS (ראשי תיבות של: Lunar CRater Observation and Sensing Satellite - לוויין תצפית וחישה של מכתשי הירח) היא גשושית רובוטית לחקר הירח ששוגרה על ידי נאס"א ב-18 ביוני 2009 במטרה לאתר קיומם של מים השמורים בצורת קרח במכתשים מוצלי עד, מכיוון שבאתרים אחרים על הירח, המים המגיעים אל הקרקע מרסיסי שביטים המתנגשים בו, ממריאים ברגע שהשמש זורחת על אתר הפגיעה.
LCROSS שוגרה יחד עם המקפת לסקר הירח (LRO), שתי המשימות הראשונת של נאס"א לירח מאז שיגור לונר פרוספקטור ב-1998. משימות אלו היוו את הסנונית הראשונה של נאס"א לחקר הירח לקראת נחיתה מאוישת על פניו.
המשימה
LCROSS הייתה משימה בעלות זולה שעברה הליך פיתוח מזורז, שהתלוותה למשימת LRO. לאחר שבנאס"א החליטו להחליף את משגר הדלתא 2 שיועד לשאת את LRO במשגר גדול יותר - האטלס 5, התאפשר שיגורה של משימה נוספת על גבי אותו משגר. 19 משימות הוצעו ומתוכם נבחרה LCROSS.
LCROSS שוגרה יחד עם LRO על גבי משגר אטלס 5 מנמל החלל קייפ קנוורל ב-18 ביוני 2009, 21:32 UTC. ב-23 ביוני, ארבעה וחצי ימים לאחר השיגור, LCROSS ושלב הקנטאור שחובר אליה השלימו בהצלחה יעף על פני הירח ונכנסו למסלול קוטבי ארצי עם מחזור של 37 ימים, כך ש-LCROSS תתנגש באחד מקטבי הירח. בבוקר ה-22 באוגוסט 2009, גילו במרכז הבקרה אנומליה שנגרמה מבעיה בחיישן כלשהו, שגרמה לגשושית לשרוף 140 ק"ג דלק - יותר ממחצית הדלק שנותר באותו זמן.
בגישתם האחרונה לירח, ב-9 באוקטובר 2009, 01:50 UTC, נפרדו LCROSS ושלב הקנטאור. כ-10 שעות לאחר מכן, ב-11:31 UTC, התרסק שלב הקנטאור על הירח במטרה ליצור ענן אבק שיעלה גבוה מעל לפני הקרקע. 4 דקות לאחר התרסקות שלב הקנטאור, עברה LCROSS בתוך ענן האבק בעודה אוספת ומשדרת נתונים על הרכב האבק לכדור-הארץ, ומתרסקת בסופו של דבר בעצמה ב-11:37 UTC. מהירות ההתרסקות הוערכה בתחילה בכ-9,000 קמ"ש, אך מחישובים שבוצעו לאחר מכן התברר כי המהירות קרבה ל-10,000 קמ"ש.
לפי הערכות נאס"א, התרסקות שלב הקנטאור אמורה הייתה להעיף יותר מ-350 טונות אבק ירחי, וליצור מכתש בקוטר כ-20 מטרים ובעומק 4 מטרים. התרסקות LCROSS אמורה הייתה להעיף כ-150 טונות אבק, וליצור מכתש בקוטר 14 מטרים ובעומק 2 מטרים. רוב החומר שהועף מהתרסקות שלב הקנטאור אמור היה להישאר בגובה 10 ק"מ מעל פני הירח.
בנאס"א קיוו כי ניתוח ענן האבק שייצר שלב הקנטאור יעזור באימות ממצאים קודמים של המשימות קלמנטיין ולונר פרוספקטור, שהעלו את ההשערה כי ייתכן וישנם מים במצב קרח באזורים חשוכי עד על פני הירח. מדעני המשימה ציפו כי ענן האבק שייצור שלב הקנטאור יהיה ניתן לצפייה מטלסקופים חובבניים אך אף טלסקופ שכזה לא ראה את הענן. אפילו טלסקופי ענק ברמה עולמית, כדוגמת טלסקופ הייל, לא ראו את הענן. ההתרסקויות ככל הנראה אכן התרחשו, אך לא בעוצמה שהוערכה. שתי ההתרסקויות נוטרו ממצפים בכדור הארץ וכן מטלסקופ החלל האבל.
על תוצאות משימת LCROSS נאמר כי ישפיעו רבות על התכנונים האמריקניים להקים מושבת ירח. ב-13 בנובמבר 2009 אישרה נאס"א כי אותרו חלקיקי מים בעקבות התרסקות שלב הקנטאור.
מבנה החללית
בבניית LCROSS נוצל מבנה טבעת החיבור שחיברה את LRO לשלב הקנטאור. על צידה החיצוני של הטבעת חוברו שישה לוחות שנשאו את הכלים המדעיים, את מערכות השליטה והבקרה, מערכות התקשורת, סוללות ולוחות סולאריים. בתוך הטבעת הורכב מנוע רקטי קטן. הטבעת נשאה גם שתי אנטנות רב כיווניות ושתי אנטנות לטווח בינוני. לוח הזמנים הקפדני של המשימה, מסת החללית ואילוצי התקציב הציבו אתגרים לצוותי המהנדסים ממרכז המחקר איימס וחברת נורת'רופ גראמן. יצירתיות הצוותים הובילה לשימוש היצירתי בטבעת החיבור כבסיס החללית, כאשר בדרך כלל היא שימשה פלטפורמה לשיגור שישה לוויינים "טרמפיסטים" קטנים.
LCROSS נוהלה על ידי מרכז המחקר איימס (ARC) ונבנתה בחברת נורת'רופ גראמן. סקירה ראשונה של מבנה הלוויין הושלמה בספטמבר 2006 ועברה אישור בפברואר 2007. אחרי הרכבת ובחינת המערכות המדעיות במרכז איימס, נשלחו המערכות לנורת'רופ גראמן שהרכיבו אותם על החללית עצמה בינואר 2008. LCROSS עברה אישור אחרון בפברואר 2009.
המערכות המדעיות של LCROSS כללו 9 כלים: מצלמה בתחום הנראה, 4 מצלמות בתחומים שונים של אינפרה אדום, ספקטרומטר בתחום הנראה, שניים בתחום ה-אינפרה אדום, ופוטומטר. מערכת ניהול מידע אספה את המידע מהכלים המדעיים ושידרה אותם לכדור הארץ.
תוצאות
התרסקויות שלב הקנטאור ו-LCROSS לא בלטו כפי שצופה. בגלל מגבלות רוחב פס בשידור המידע מהחללית, מצלמות החללית נחשפו לענן האבק רק לזמן קצר, ולכן היה קשה לצפות בענן האבק בתצלומי התחום הנראה. דבר זה העלה את הצורך בעיבוד התמונות במטרה להגדיל את בהירותם. מצלמות האינפרה אדום לכדו את החום שנוצר בעקבות התרסקות שלב הקנטאור.
קיום מים
ב-13 בנובמבר 2009 דיווחה נאס"א כי נמצאו ראיות להימצאות מים בענן האבק שעלה מהתרסקות שלב הקנטאור. בעקבות ניתוח ממצאי LCROSS הודיעה נאס"א כי על הירח יש מים בכמויות גדולות.
זכרונותיה של גיישה (סרט)
זכרונותיה של גיישה (באנגלית: Memoirs of a Geisha) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2005, המבוסס על רומן באותו השם. הסרט בוים על ידי רוב מארשל והופק על ידי חברת ההפקות של סטיבן ספילברג, אמבלין אנטרטיינמנט, ספייגלס אנטרטיינמנט וחברת ההפקות של דאגלס ויק, רד וגון פרודקשנז. מככבים בו ג'אנג דזה יי, קן ואטאנבה, גונג לי, מישל יאו, יוקי קודו קרל יון וסוזוקה אוגו. הסרט צולם בקליפורניה ובאתרים שונים בקיוטו, בהם מקדש קיומיזו ופושימי אינארי-טאישה.
פסקול הסרט כולל סולואים לצ'לו בביצוע יו יו מה וכן סולואים לכינור בביצוע יצחק פרלמן. ג'ון ויליאמס הלחין את המוזיקה בסרט וכן ניצח עליה. פסקול הסרט יצא על גבי אלבום בנובמבר 2005.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר וזכה בשלושה: הצילום הטוב ביותר, עיצוב התפאורה הטוב ביותר ועיצוב התלבושות הטוב ביותר. כמו כן זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב לפסקול הטוב ביותר.
מייקל תומאס
מייקל לוריסטון תומאס (באנגלית: Michael Lauriston Thomas; נולד ב-24 באוגוסט 1967 ברובע למבת' שבלונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
קריירה
תומאס חתם בארסנל ב-1982 בעודו תלמיד בית ספר, וחתם על חוזה המקצוען ב-31 בדצמבר 1984. הוא הושאל לפורטסמות' בתחילת 1987, שיחק שלוש פעמים וחזר לארסנל. הופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח הייתה בדרבי של צפון לונדון מול טוטנהאם הוטספר, שנערך ב-8 בפברואר 1987 במסגרת חצי גמר גביע הליגה. תומאס הפך לשחקן הרכב קבוע, ובעונת 1987/1988 הוא השתתף ב-37 משחקים כקשר ימני. לאחר הגעתו של לי דיקסון בעונה שלאחר מכן הוסט תומאס אל חוליית הקישור, והשתתף בשני משחקים במדי נבחרת אנגליה שמאמנה היה בובי רובסון. הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק הידידות מול נבחרת ערב הסעודית שנערך בריאד והסתיים בתיקו 1 - 1.
הישגו החשוב ביותר התרחש ב-26 במאי 1989. המשחק בין ליברפול לארסנל נדחה בעקבות אסון הילסבורו, והוזז למחזור האחרון של העונה; קודם לכן נערך גמר גביע ה-FA שהסתיים בניצחון של ליברפול. לפני המשחק שהה המועדון במקום השני עם 73 נקודות ויחס שערים של 71 - 36, כאשר ליברפול במקום הראשון עם 76 נקודות ויחס שערים של 65 - 26. רק אם המשחק היה מסתיים בניצחון בהפרש של שני שערים או יותר לטובת המועדון הלונדוני, הוא היה זוכה באליפות; אף משחק בית של ליברפול באצטדיון אנפילד לא הסתיים בהפסד כזה בארבע השנים שלפני המשחק המכריע. אלן סמית' העלה את ארסנל להפרש של 1 - 0 בפתיחת המחצית השנייה, אך ככל שסיום המשחק התקרב התוצאה נותרה בעינה. אולם, בהתקפה האחרונה של ארסנל בתוספת הזמן הצליח תומאס לחדור דרך שחקני ההגנה של ליברפול, ולבסוף הבקיע שער מול ברוס גרובלאר שזינק לעומתו. שער זה הקנה לארסנל את הניצחון הדרוש, ואת האליפות הראשונה מזה 18 שנים. המשחק הוא סצנת השיא בספר קדחת המגרש מאת ניק הורנבי, ובסרט שהופק על-פיו.
תומאס שיחק בארסנל במשך שתי עונות נוספות, וזכה באליפות שנייה בעונת 1990/1991. הוא השתתף בסך הכול ב-206 משחקים שבהם הבקיע 30 שערים. אולם, הוא הסתכסך עם המאמן ג'ורג' גרהאם בסתיו 1991, וכתוצאה מכך הועבר לליברפול של המאמן גרהאם סונס תמורת 1.5 מיליון לירות שטרלינג. בסקר שנערך באתר האינטרנט הרשמי של ארסנל הוא נבחר על ידי האוהדים במקום ה-37 במשאל השחקן הטוב ביותר בהיסטוריה של ארסנל.
תומאס ערך את הופעת הבכורה שלו בליברפול במשחק נגד טוטנהאם הוטספר ב-18 בדצמבר 1991, כאשר עלה כמחליף במקום יאן מולבי. הוא הבקיע את שערו הראשון בליברפול בניצחון על אולדהאם אתלטיק ב-18 בינואר 1992. בסיום העונה הוא שיחק בגמר גביע ה-FA באצטדיון ומבלי מול סנדרלנד. תומאס הבקיע את השער הראשון במשחק בדקה ה-47; איאן ראש הבקיע שער נוסף במשחק, שהסתיים בתוצאה 2 - 0 לטובת ליברפול והקנה לתומאס את תוארו הראשון במועדונו החדש. אולם, לאחר מכן הקריירה שלו הופרעה על ידי פציעות, והוא שימש בעיקר כמחליף לג'יימי רדנאפ וג'ון בארנס ששיחק כקשר מרכזי.
ב-2 בפברואר 1998 הוא הושאל למידלסברו, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 3 - 0 על טרנמיר רוברס. הוא השתתף ב-10 משחקים במדי בורו לפני שחזר לאנפילד; כשחזר לליברפול המאמן רוי אוואנס העדיף על פניו את אויבינד ליאונרדסן ואת דני מרפי, כך שהוא לא התאים יותר לדרישות המקצועיות של המועדון.
תרומתו של תומאס לליברפול זכתה להערכה רבה על ידי האוהדים, ובמשאל שנערך באתר האינטרנט הרשמי של המועדון ב-2006 הוא נבחר במקום ה-83 ברשימת 100 השחקנים הטובים ביותר בתולדות המועדון.
תומאס עבר לבנפיקה ליסבון הפורטוגלית ב-1 באוגוסט 1998, אך הוא לא זכה להצלחה רבה ועבר לשחק בקבוצת המילואים של המועדון לאחר שגרהאם סונס (מאמנו בליברפול בעבר) הוחלף על ידי הגרמני יופ היינקס. לאחר שנתיים הוא חזר לאנגליה, וב-29 ביולי 2000 הצטרף לווימבלדון. הוא פרש מכדורגל ב-31 במאי 2001, לאחר עונה אחת בווימבלדון שבה השתתף בתשעה משחקים.
סורינאם
רפובליקת סורינאם (בהולנדית: Republiek Suriname) היא מדינה השוכנת בחלק הצפוני של אמריקה הדרומית. היא גובלת בגיאנה הצרפתית במזרח, גיאנה במערב, ברזיל בדרום והאוקיינוס האטלנטי בצפון. בעבר נודעה בשם גיאנה ההולנדית. סורינאם היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה
ב-1954 קיבלה סורינאם אוטונומיה במסגרת ממלכת ארצות השפלה, וב-1975 זכתה בעצמאות מלאה. משנת 1980 ועד לשנת 1987 שלט במדינה משטר צבאי תחת דסי באוטרסה. בשנת 1987 התקיימו בחירות דמוקרטיות למדינה ונקבעה חוקה. בשנים שלאחר מכן הלך ופחת כוחו של באוטרסה, עד שעלה לשלטון שוב בבחירות ב-19 בינואר 2010.
דגל סורינאם
דגל סורינאם מורכב משני פסים ירוקים מלמעלה ומלמטה ושני פסים לבנים דקים המפרידים בין הפסים הירוקים לפס אדום רחב במרכז הדגל. במרכז הפס האדום נמצא כוכב זהוב אשר מסמל את "העתיד הזהוב" למדינה הצעירה. הפס האדום מסמל אהבה, הפסים הירוקים מסמלים תקווה ופוריות ואילו הפסים הלבנים מסמלים שלום וצדק.
פוליטיקה
על פי חוקת 1987, סורינאם היא מדינה דמוקרטית. בסיס השלטון הוא אספה לאומית המורכבת מ-51 חברים הנבחרים מדי 5 שנים. האספה הלאומית בוחרת בנשיא ברוב של שני שלישים. אם אף אחד מהמועמדים לא משיג רוב כזה, הבחירה עוברת לאספת העם, גוף המורכב מ-340 חברים, הכוללים את חברי האספה הלאומית ונציגים אזוריים.
כלכלה
כלכלתה של סורינאם נשענת על תעשיית הבוקסיט, האחראית על למעלה מ-15% מהתמ"ג ו-70% מהכנסות הייצוא.
מוצרי ייצוא מרכזיים נוספים כוללים אורז, בננות וחסילונים. סורינאם החלה לנצל באחרונה את עתודות הנפט שברשותה.
כרבע מהאוכלוסייה עובדת במגזר החקלאי.
כלכלת סורינם תלויה מאד במסחר. שותפותיה העיקריות הן הולנד, ארצות הברית, קנדה ומדינות מהאיים הקריביים.
גאוגרפיה
סורינאם היא המדינה העצמאית הקטנה ביותר בדרום אמריקה, והיא ממוקמת בגויאנה. ניתן לחלק את המדינה לשלושה אזורים גאוגרפיים עיקריים: קיימים שני רכסי הרים במדינה. ההר הגבוה ביותר הוא היוליינטופ שמתנשא לגובה 1286 מטרים מעל גובה פני הים.
סורינאם מחולקת לעשרה מחוזות ראשיים ול-62 נפות.
אקלים
סורינאם ממוקמת בין קווי הרוחב השני לחמישי ביחס לקו המשווה ולכן מתאפיינת במזג אוויר טרופי חם מאוד. הטמפרטורות כמעט ולא משתנות במהלך השנה. במהלך השנה יש שתי תקופות גשומות בין החודשים אפריל ואוגוסט ובין החודשים נובמבר ופברואר. התקופות היבשות הן בין החודשים אוגוסט ונובמבר ובין החודשים פברואר ואפריל.
שמורות טבע
שמורת הטבע מרכז סורינאם היא אחד מאתרי אונסק"ו הודות ליערות הגשם שבה, המאוכלסים במגוון צורות חיים. קיימים פארקים לאומיים רבים במדינה. 12% משטח המדינה מהווים פארקים לאומיים ואגמים.
אתרים בולטים
גשר ז'ול ויידנבוס הוא גשר מעל נהר סורינאם המקשר בין פרמריבו ומירזורק במחוז קומוויינה. בנייתו של הגשר הסתיימה בשנת 2000, גובהו 52 מטרים ואורכו 1504 מטרים. הגשר מקשר בין פרמריבו לקומוויינה, קישור שבעבר ניתן היה לקיים רק באמצעות מעבורת. מטרת הגשר הייתה לסייע בפיתוחו של החלק המזרחי של סורינאם. הגשר כולל שני מסלולים ואינו נגיש להולכי רגל.
קתדרלת סנט פטר וסנט פאול היא מבנה העץ הגדול ביותר בחלקו המערבי של כדור הארץ. היא נבנתה תחילה כתיאטרון יהודי בשנת 1809 שנשרף בשנת 1820. ב-13 בינואר 1883 הוחל בבניית הקתדרלה, והיא נחנכה בשנת 1885, אולם בניית המגדלים לא נסתיימה עד לשנת 1901.
דמוגרפיה
אוכלוסיית סורינאם מנתה ב-2006 קרוב לחצי מיליון נפש, על-פי הערכת האו"ם. כ-90 אחוז מן התושבים חיים בבירה ובאזור החוף. מעל 300 אלף יוצאי סורינאם חיים בהולנד.
מוצא ודת
האוכלוסייה הקטנה היא בין המגוונות ביותר ביבשת אמריקה, אך הקבוצות האתניות השונות אינן נוטות להתערבב זו בזו, וגם המפלגות הפוליטיות נחלקות לפי קווים אתניים. ארבע הקבוצות האתניות המרכזיות הן: שאר האוכלוסייה מתחלקת בין אינדיאנים, תושבים ממוצא אירופי, בעיקר הולנדי, צאצאי מהגרים מסין, וכן יהודים (כ-200) ואחרים.
על-פי ספר העובדות העולמי של ה-CIA, כ-48% מן התושבים הם נוצרים, מזה מעט מעל למחצית פרוטסטנטים והשאר קתולים. כ-27.4% מן התושבים הם הינדים, כ-19.6 אחוזים הם מוסלמים, וחמישה אחוזים מחזיקים באמונות מקומיות. הקריאולים והמרונים הם נוצרים ברובם; צאצאי ההודים הם הינדים, אך חלקם נוצרים או מוסלמים, וצאצאי הג'וונזים הם ברובם מוסלמים ומיעוטם נוצרים. ההרכב האתני והדתי הסבוך במדינה דומה לזה של גויאנה השכנה, מלבד המיעוט של צאצאים לג'אוונזים, שאינו מצוי בגויאנה.
שפה
השפה הרשמית היא הולנדית. סורינמית, או סרנן טונגו (Sranan Tongo), נפוצה בקרב הקריאולים. זו שפה קריאולית המבוססת על אנגלית, עם השפעות חזקות של הולנדית ושל שפות נוספות, אירופיות ואפריקאיות. כן דוברים בסורינאם בג'וונזית, בניבים סיניים, בדיאלקט הודי מקומי, ובשפות ילידים שונות, בהן שפות מהמשפחות קריב וארווק.
אוניברסיטת סירקיוז
אוניברסיטת סירקיוז (באנגלית: Syracuse University, גם SU, Syracuse או  the 'Cuse) היא אוניברסיטת מחקר פרטית שנמצאת בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית.
סורינאם
יהודים
הקהילה היהודית, שראשיתה ביהודים נרדפי האינקוויזיציה במאה ה-17, מונה כיום כ-200 חברים.
אוניברסיטת סירקיוז
היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1870. את שורשיה ניתן לזקוף לסמינר לכמרים שהוקם כבר ב-1832 על ידי הכנסייה המתודיסטית-אפיקסולית. ב-1870 הועבר המוסד מהעיירה לימה לסירקיוז, שם קיבלה הכרה רשמית ממדינת ניו יורק כאוניברסיטה. מאז 1920, האוניברסיטה מגדירה את עצמה כאוניברסיטה חילונית. האוניברסיטה התקבלה לאיגוד האוניברסיטאות האמריקאי ב-1966.
בתי ספר וקולג'ים
באוניברסיטה כלולים 13 בתי ספר וקולג'ים שונים :
ספורט
קבוצות הספורט של סירקיוז ידועות בתור "הכתומים", ומשתתפות בתחרויות בין-אוניברסיטאיות ב-20 ענפי ספורט. נבחרות האוניברסיטה חברות בליגת ה-ACC ב-NCAA (מלבד נבחרות הוקי קרח נשים, חתירה ולקרוס גברים).
בוגרים ידועים
בין בוגריה הידועים של אוניברסיטת סירקיוז נכללים :
פארק פלמנגו
פארק פלמנגו (בפורטוגזית: Aterro do Flamengo) ידוע גם בשם פארק אדוארדו גומז הוא הפארק והמקום הציבורי הגדול ביותר בריו דה ז'ניירו. הפארק משתרע על שטח של 296 דונם ושוכן על מפרץ גואנברה במחוז פלמנגו בריו דה ז'ניירו.
את הפארק יזמה ועיצבה. הגינות המודרניות והנופים עוצבו על ידי המעצב הבינלאומי רוברטו בורלה מרקס. הפארק נחנך בשנת 1965.
מקומות בפארק
בפארק שוכנים כמה מוזאונים ואנדרטאות:
ספורט
ישנם מתקני ספורט רבים בפארק.
הפארק הוא נקודת התחלה הוא סיום של הרבה מרוצים בעיר. והוא מהווה קטע עיקרי ממירוץ האופניים בריו, שהוא אחד מהגדולים בעולם.
המשחקים הפאן-אמריקאיים 2007
במשחקים הפאן אמריקאיים בשנת 2007 אירח הפארק חלק מריצת המרתון התחרות להליכה תחרותית והתחרות לרכיבה על אופניים.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016
במהלך אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו יארח פארק פלמנגו חלק מריצת המרתון, חלק מרכיבת אופני הכביש במסלול ארוך ועוד.
פארק פלמנגו יארח את אותם תחרויות גם באולימפיאדת הנכים שתיערך חודש לאחר מכן (אופני הכביש יוחלפו באופני יד).
שלום לוי
הרב שלום דוד לוי (1956 - י"ט באב ה'תשפ"ב, 16 באוגוסט 2022) היה רבה הספרדי של קריית שמונה.
ביוגרפיה
נולד ב-1956 במצפה רמון. בגיל צעיר התייתם מאמו. למד בישיבת ימית ובישיבת מרכז הרב, ונסמך לרבנות. לאחר נישואיו התגורר במצפה יריחו. התמנה לרב ראשי בקריית שמונה ב-1995 לצד הרב האשכנזי צפניה דרורי. הוא הקים בעיר כולל ועמד בראשו. הנהיג במערכת הכשרות בעירו להשתמש בתוצרת חקלאית מהיתר מכירה גם בכשרות למהדרין.
נפטר לאחר מחלה קשה, ונקבר בבית הקברות בקריית שמונה. עם פטירתו הכריזה עיריית קריית שמונה על יום אבל, ובוטלו אירועי תרבות ופנאי.
משפחתו
היה נשוי לחווה ואב לשמונה.
בנו, הרב איתמר לוי הוא רב קהילה וראש כולל בקריית שמונה. חתנו, הרב חייא בן חמו הוא רב קהילת בית הרמב"ם במודיעין. בן דודו היה הרב משה דדון, רב מושב אדרת.
340-349 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 349 - 340 לפנה"ס
נורית צדרבוים
נורית יעקבס צדרבוים (נולדה בשנת 1949 ברמת גן) היא אמנית חזותית ישראלית, משוררת, סופרת, חוקרת, אוצרת ומרצה ישראלית.
ביוגרפיה
צדרבוים נולדה בישראל בשנת 1949, ילדותה ונעוריה עברו עליה בשכונת נווה שאנן שבחיפה. שירתה בנח"ל, במחנה שמונים ובקיבוץ בארות יצחק, נישאה לבן משק והייתה חברה בקיבוץ מספר שנים. מנישואים אלה נולדו ילדיה ברק וחלי. בעלה,, נהרג במלחמת יום הכיפורים כסרן בסיירת שריון. נישאה בשנית לעו"ד עזריאל צדרבוים, נולדו להם שני ילדים, מושי ונועם. בשנים 1976 – 2018 התגוררה בקריות, ופעלה בחיפה ובגליל המערבי. בשנת 2018 העתיקה את מגוריה לנתניה, והקימה סטודיו לאמנות בתל אביב ב'מקרר'.
תוך כדי גידול משפחה רכשה השכלה בתחומי האמנות, ספרות, חינוך, מנהל, מזואולוגיה - אוצרות, הנחיית קבוצות ואימון NLP. עבודת הדוקטור בינתחומית (אמנות פסיכולוגיה ופילוסופיה) באוניברסיטת אנגליה רסקין. פעלה ופועלת כאמנית פלסטית, כמרצה, כאוצרת כחוקרת ויועצת אמנות וכמשוררת. פיתחה תוכניות לימוד, עסקה באוצרות, הקימה וניהלה את המרכז הבינתחומי ללימודי אמנות במכללת הגליל המערבי, ניהלה פרויקטים חברתיים, לקחה חלק בוועדות שונות, הובילה פרויקטים באמנות בישראל ומחוצה לה, הציגה בכחמישים תערוכות יחיד וקבוצתיות. פרסמה ספרי שירה והגות ומאמרים בספרים וכתבי עת. הקימה מרכזי אמנות במוסדות חינוך.
חברה באגודות יוצרים (איגוד האמנים הפלאסטיים, אגודת הסופרים העבריים, האיגוד הישראלי לעיתונות תקופתית). במסגרת תפקידיה הנוכחיים משמשת כעיתונאית במגזין לאמנות 'כאן – מציאות ישראלית באמנות'. אוצרת התערוכות של כתב העת 'בגלל' (בִּגְלַלֶרְיָה), חברה בוועד המנהל של 'שלומי תיאטרון על הגבול', חברה בוועדת הקבלה של אגודת הסופרים העבריים, חברה במועצה האקדמית של המכללה האקדמית ASA.
ציוני דרך בקריירה
עם סיום לימודיה בשנות השמונים התקבלה לאגודת הציירים והפסלים בחיפה, שימשה בוועדת תערוכות, השתתפה בתערוכות קבוצתיות והציגה תערוכות יחיד. ביצעה ציורי קיר, תפאורות במה, השתתפה בפרויקטים אמנותיים סביבתיים וחברתיים, הייתה בין מקימי עמותת 'סדנא 24' בבית היוצר אשר פעלה בחיפה בניהולו של גרשון קניספל. כתבה מספר תוכניות לימוד באמנות אותן הדריכה בהשתלמויות מורים בסמינרים ומרכזיות פדגוגיות. באותן שנים לימדה במוסדות חינוך, מרכזיות פדגוגיות, מכללת תל–חי, מכללת שאנן, בית ספר למחוננים בשלומי, סמינר גורדון ועוד, ופעלה כאמנית בסטודיו הפרטי.
בשנות ה–90 השלימה את לימודי המוזיאולוגיה באוניברסיטת חיפה ועשתה תואר שני במדעי ההתנהגות ואמנות. הקימה את המרכז הבינתחומי ללימודי אמנות במכללת הגליל המערבי ועמדה בראשו, השתתפה בפרויקטים אמנותיים, סביבתיים וקהילתיים, הקימה את המרכז לאמנות חזותית באולפנת שח"ם בקריית אתא, הייתה נציגת המכללה בתוכנית שותפות 2000 של הסוכנות היהודית, ושימשה כיו"ר ועדת אמנות בקהילה של שותפות 2000. במסגרת פעילות זו הובילה פרויקטים משותפים בישראל ומחוצה לה, והייתה המנהלת האמנותית ואמנית פעילה בפרויקט האמנות הבינלאומי הרב תחומי 'יצחק', והציגה את המיצב שלה 'אוהל שרה'.
בשנים אלה פיתחה את תחום האמנות בקהילה במכללת הגליל המערבי ופעלה עם סטודנטים בפרויקטים אמנותיים סביבתיים חברתיים ותרבותיים (פסטיבל רנסאנס במבצר יחיעם, אבן בגליל) בהם שימשה לסירוגין כחברה בוועדות היגוי, כמובילת סטודנטים או כאמנית פעילה יוצרת ומציגה.
כיום, מרצה בכירה במכללה האקדמית לחברה ואמנויות, מרצה במסלול הכשרה הוליסטי למטפלים באמנות ותנועה במכללת וינגייט. כותבת במגזין כאן – מציאות ישראלית באמנות, אוצרת של כתב העת ב'גלל'.
גלעד (פירושונים)
ראו גם
}}
אור השם
אור השם (גם: אור ה' או אור יי) הוא חיבורו של רבי חסדאי קרשקש העוסק בפילוסופיה יהודית. פורסם בשנת ה'ק"ע, סמוך לפטירתו של מחברו. הספר עוסק בדחיית הפילוסופיה האריסטוטלית ששלטה אז בקרב הפילוסופים היהודיים, ובראשם הרמב"ם, וכן בהגדרת עיקרי האמונה היהודית.
היסטוריה
סגנון הספר קשה ביחס לספרי פילוסופיה יהודית אחרים, ועל כן הוא נלמד מעט ותפס מקום שולי יחסית בארון הספרים היהודי.
מבנה ותוכן
הספר מחולק לארבעה מאמרים (המאמר השלישי כולל שני חלקים). שלושת המאמרים הראשונים מחולקים ל"כללים" המחולקים ל"פרקים". המאמר הרביעי לא מחולק למאמרים ופרקים כקדומיו, אלא ל"דרושים".
תגובות לספר
הספר עורר ביקורת חריפה בקרב תומכי שיטת הרמב"ם. רבי יוסף שלמה דלמדיגו כינה בפירושו למורה הנבוכים את השגותיו של רח"ק "הזיות". גם רבי יצחק אברבנאל ורבי שמעון בן צמח דוראן ביקרו בחריפות את ביקורתו על הרמב"ם.
מנגד, הספר עורר גם תגובות נלהבות. רבי יעקב בן חביב מביא ב"פירוש הכותב" בעין יעקב מפירושיו של רח"ק לאגדות מסוימות שהובאו בספר, וכינה את דבריו "מתוקים מדבש". רבי יוסף יעבץ כתב: "הרב ר' חסדאי גבר בשכלו על כל הפילוסופים אשר בזמנו... וגדול לאלהיו היה כי קרא אל ה' ויענהו במקהלות רבבות עמים רבים, ונתקדש השם על ידו, ורבים מגדולי המלכות נתייהדו בלבם".
גם השפעתו על תלמידו רבי יוסף אלבו ניכרת בספר העיקרים שכתב האחרון, אם כי ר"י אלבו לא נמנע מלחלוק על רבו במקומות מסוימים.
מהדורות דפוס
בפעם הראשונה נדפס הספר בפירארה בשנת ה'שט"ו (1555). אין עוררין על כך שנוסח הספר במהדורה זו משובש ביותר. מהדורת הדפוס השנייה יצאה לאור בשנת ה'תר"ך (1860) ולאחר מכן ביוהנסבורג בה'תרכ"א (1861). גם בשתי מהדורות אלו לא הצליחו המדפיסים להביא לפני הקורא את הנוסח המתוקן של הספר.
בשנת ה'תש"ן (1990) הוציא הרב שלמה פישר לאור את המהדורה הנגישה ביותר של "אור השם" שראתה אור עד עתה. בקולופון הספר צוין שהמהדורה מבוססת על "ספרי הדפוס וכתבי היד, ספרי המחברים האחרונים, ועל שקול והכרעת דעתו הרחבה" של הרב פישר. לא מצוין באילו כתבי יד וספרים השתמש המהדיר. בעמודים האחרונים של הוצאה זו "ביאור מילים זרות", מעין "מילון" למושגים מיוחדים שהמחבר עושה בהם שימוש, מאת הרב יצחק שילת.
במשך השנים הודפסו גם חלקים מן הספר. בשנת ה'תרל"ט (1879) הוציא לאור הרב שרגא פיבוש בלוך את הכלל החמישי מהמאמר השני של "אור השם" עם תרגום גרמני תחת השם "משפט הבחירה". במהדורה זו השתמש הרב בלוך במהדורת דפוס וינה ובשלשה כתבי יד.
המאמר הראשון של "אור השם" נדפס בוילנה בשנת ה'תרס"ה (1903) על ידי הרב חיים ירמיהו פלנסברג (שאקי ומחבר ספרי "נזר הניצחון" ו"שאלות חיים") בצירוף פירושו בשם "אוצר חיים". מהקדמת הרב פלענסבערג עולה, שבניסיון לתקן את השיבושים שהצטברו במהדורות הדפוס הקודמות, הסתמך על שיקול דעתו ולא על כתבי יד.
ספרו של פרופ׳ הארי אוסטרין וולפסון "ביקורתו של קרשקש על אריסטו" שיצא לאור בשנת ה'תרפ"ט (1929) כלל מהדורה מדעית של הפרקים העוסקים בעשרים וחמש ההקדמות של הרמב"ם מתוך המאמר הראשון של "אור השם" עם תרגום לאנגלית. מהדורה זאת מבוססת על כתב יד פרמה ורשימות שינויי נוסחאות שוולפסון הכין על בסיס מספר כתבי יד נוספים.
יהודה איזנברג הוציא לאור חלקים מתוך "אור השם" בסדרת "ספריה קטנה למחשבת ישראל". הכלל הראשון מהמאמר השלישי בשנת ה'תשמ"א (1981) ובשנת ה'תשמ"ג (1983) – כללים ראשון וחמישי מהמאמר השני של הספר. מהדורות אלו מבוססות בעיקר על כתב יד פירנצה כמו גם כתבי יד וינה, פריז, ומהדורת דפוס פירארה.
בשנת ה'תש"פ (2019) יצאה לאור מהדורה בעריכתו של ר' דניאל לוין. המהדורה מבוססת בעיקרה על כתב יד פירנצה ונוספו בה מפתחות, הערות שוליים, הערות נוסח, נספחים ורשימת המקורות.
לאה דגנית
לאה דגנית (1907 – י"ח בחשוון תשמ"ו, 2 בנובמבר 1985) הייתה שחקנית תיאטרון וציירת ישראלית.
ביוגרפיה
לאה דגנית נולדה כלאה קוֹרְנְמן בברסט ליטובסק שבאימפריה הרוסית (כיום בבלארוס). בשנת 1924 עלתה לארץ ישראל. היא התגלתה כשחקנית על ידי הבמאי משה הלוי, שחיפש שחקנים לתיאטרון האהל אותו הקים. היא כיכבה בתיאטרון "האהל" משנת 1925 עד לסגירתו ב-1969. דגנית הייתה לאשתו השנייה של הלוי (הראשונה הייתה חנה רובינא).
פרט לכישרון המשחק שלה, דגנית הייתה אף ציירת מחוננת, תלמידתו של יחזקאל שטרייכמן, והציגה בתערוכות רבות בארץ ומחוצה לה. כן כתבה ותרגמה פזמונים, ובהם "ריח דבש וריח מנטה" (תרגום) הידוע בביצועה של יפה ירקוני.
לאה דגנית הקליטה תקליט שירים בשם Songs of Israel עבור חברת קפיטול רקורדס. התקליט, שהופק בארצות הברית, מכיל שנים עשר שירים: נחמו עמי, באר שבע, לעמק, הורה מחודשת, עופי רוח, שיר הבוקרים, ההפלגה, שיר היין, הפרח הלבן, בחורים, אל תבכי, הורה נגב. התקליט - ללא ציון שנת ההקלטה.
באמצע שנות ה-60 החלה לצייר, וקיבלה סטודיו במתנה מעיריית תל אביב.
דגנית נפטרה לאחר מחלה ממושכת. היא נטמנה בבית העלמין קריית שאול. בתה הקימה על קברה מצבה בדמות אוהל, כפי שעשתה גם על קבר אביה.
בתה של דגנית הייתה הזמרת אוהלה הלוי.
הצגות שבהן שיחקה
על תפקידה בהצגה "עולמו של פרץ" זכתה בפרס קלאוזנר מעיריית תל אביב. בנוסף שיחקה בהצגות: "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", "המלך ליר", "החולה המדומה", "גם הוא באצילים", "נשי ווינדזור העליזות", "המשוגעת משאיו", "הורדוס ומרים", "דייגים", "אסתר המלכה", "בשפל", "הסערה", "יום הדין", "קולחוז של נשים", "הרופא על פרשת דרכים", ד"ר קנוק, "החתול והכנרית", "אהבה וקנאה", "דונה גרציה", "צימוק בשמש", "ליאונורה", "בנות חוה", "במעגל הנישואין" ואחרות.
Fixer Upper (שיר)
Fixer Upper (בעברית: קמבני ת'קומבינטור, בתרגום חופשי: דרוש תיקון) הוא שיר מתוך סרט ההנפשה של דיסני משנת 2013 "לשבור את הקרח".
הפקה
קריסטן אנדרסון-לופז דיברה על ההשראה של השיר:
רוברט לופז הרחיב יותר על ההקשר של השיר בתוך המחזמר:
תקציר
השיר מושר כאשר קריסטוף מביא את אנה ל"משפחתו" שלו - הטרולים שטיפלו באנה לאחר התאונה הקודמת של אלזה. קריסטוף מבקש שפאבי תטפל באנה מכיוון שהוא חושש שאלזה פצעה אותה, אבל הטרולים חושבים שאנה היא חברתו היציבה ולכן מנסים לחתן את השניים יחד. השיר מתחיל בכך שהטרולים שואלים את אנה מה מונע ממנה לצאת עם קריסטוף, כמו "הבלונדיניות הבלתי גברית שלו" או הנטייה שלו "לנצוץ ביער". למרות שקריסטוף מוחה על כך שאנה מאורסת למישהו אחר, הטרולים ממשיכים ומנסים לחתן אותם. הם מצליחים לעבור חלק מהנדרים לפני שהמשתתפים המקריים ניתקו אותם.
ביקורת
IndieWire תיאר את השיר כ"אודה אופטימית שרירותית ליכולתה של האהבה לנצח על חוסר השלמות כל כך לא תואמת שהיא נעקרה לאמצע תקליטור הפסקול של לשבור את הקרח". DecentFilms הצהיר, "ישנה טענה כפולה לגבי סוג אחר של מערכת יחסים שנאמר שהוא "מחוץ לחוקי הטבע": הטרולים, ששרים על קריסטוף בשיר "Fixer-Upper", מרמזים שיש לו מערכת יחסים לא טבעית עם האייל שלו. סוון . כן: בדיחה על חייתיות בסרט מצויר של דיסני". Dawb תיאר את זה כ"שיר הפתיחה של הפרוגלים".
שפות אחרות
הגרסה בשפה הקוריאנית המושרת על ידי יונג יאנג-ג'ו וחברים נוספים בצוות השחקנים הופיעה בטבלת המשנה להורדות של גאון Music Chart ב-200 לאחר שהורדה 6,000 פעמים; עם זאת, הוא לא הופיע במצעד הסינגלים הראשי של גאון.
נפית
רוב המינים של הנפית הם פרחי הצמח הם לבנים, כחולים, ורודים או סגולים-ורודים. עלה של הגביע בעל עורק ראשי אחד ושני עורקים צדדים וביחד על פי רוב 15 עורקים לעיתים רחוקות 13 או 17.
מאפיינים
הנפית שונה משמכל שאר השפתניים בשני מאפיינים: ראשית צינור הכותרת צר וארוך מאוד, וכפוף על פי רוב כקשת; שנית, הגביע הולך וצר בחלקו העליון, ובחתך אורך אין הוא סימטרי.
הנפית מקיפה בני שיח או עשבים חד-שנתיים או רב-שנתיים לרוב ארומטיים. הגבעולים רְבוּעִים. העלים נגדיים, פשוטים ומשוננים. הלוואים נעדרים.
הפרחים על פי רוב דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, מאוחה עלים, דו-שפתניים באופן מובהק. הפרחים מקובצים לאורך התפרחת באשכולות או במכבדים שערוכים על מפרק הגבעול בזוגות נגדיים או בדור מדומה. כל דּוּר נמצא בחיק זוג עלים נגדיים דמויי חפים.
החפיות המלוות את הפרחים צרים לרוב.
הגביע (אינו דו-שפתני ואינו נכון) דמוי צינור שהולך וצר בחלקו העליון ובחתך אורך אינו סימטרי, על פי רוב בעל 15 עורקים, השיניים שבשפתו שוות או כמעט שוות זו לזו גם בצורתן וגם בעמדתן.
האבקנים שמספרם 4, חבויים מתחת לשפה העליונה (אינם בולטים מתוך הכותרת החוצה) וכפופים לפנים. הזוג האחורי (הפנימי) ארוך מהזוג הקדמי (מאפיין חשוב).
השחלה עילית, בעלת שני עלי שחלה, המתחלקים בשלב מוקדם על ידי מחיצה מדומה ל-4 מגורות בעלות ביצית אחת. עמוד העלי בולט מן הפרח וקודקודו שסוע לשתי אונות שוות זו לזו.
הפרי הוא מפרדת שעטופה בגביע משתייר ומחולקת ל-4 פרודות על ידי שני קווים מצטלבים. הפרודות חלקות או מקומטות או מגובששים.
מיני הבר בישראל וסביבתה
בישראל וסביבתה 8 מינים של נפית. חמישה מינים גדלים רק בהרים הגבוהים: אחד אנדמי רק לסיני, ו-4 גדלים רק בחרמון שמהווה גבול תפוצתם הדרומי באזור המזרחי של הים התיכון; שניים נוספים רק בעבר הירדן המזרחי (נפית הגביעים ונפית מגובבת). ומין אחד (נפית כפופה) מצוי בישראל כולל בחרמון.
נפית איטלקית
נֶפִּית אִיטַלְקִית (.Nepeta italica L) - עשב רב-שנתי נדיר, גדל רק בחרמון, במדרונות טרשיים ברום 1,400 עד 1950 מ'. גובהה 40 ס"מ, גונה ירוק מאפיר ופריחתה לבנה -ורדרדה. הגבעולים רבעים. העלים נגדיים, פשוטים ושפתם משוננת שינון עדין או חרוקה עם שיניים מעוגלות. הפרחים ערוכים בדורים רבי-פרחים. הדורים ערוכים בחלקו העליון של הגבעול, וקוטרם 1.5 עד 2 ס"מ. החפיות המלוות את הפרח, כאורך צינור הגביע או ארוכות ממנו במעט, דמויי סרגל ושפתם קרומית. הגביע דמוי צינור, משונץ מתחת ללועו, עם 13 עורקים לאורכו ועם 5 שיניים דמויי אזמל שמסתיימות בחוד שיכני. צינור הכותרת כפוף וקצר מאשר במיני נפית אחרים וכמעט אינו בולט מהגביע. צבע הכותרת קרם, לעיתים עם שמץ גוון ורדרד. השפה עליונה שטוחה וזקופה. השפה התחתונה שסועה ל-7 אונות, האמצעית רחבה וקעורה. האבקנים שמספרם 4, חבויים מתחת לשפה העליונה (אינם בולטים מתוך הכותרת החוצה) וכפופים לפנים. המין גדל בבתות טרגקנטיות של הרים גבוהים. תפוצתו העולמית מצטמצמת למזרח מרכז איטליה, לאיי הים האגאי, לקפריסין, לטורקיה, לסוריה, לעיראק ולבנון, ובישראל לחרמון. המין מונה 4 תת-מינים. 3 תת-מינים אותרו הוגדרו ופורסמו בשנת 1992. הפריחה מסוף אפריל עד תחילת אוקטובר.
נפית הבשן
נֶפִּית הַבָּשָׁן (Nepeta trachonitica Post) - עשב רב-שנתי נדיר, גדל בחרמון בצידי דרכים ועל טרשים ברום 1,200 עד 1,500 מ'. הפרחים ערוכים בדורים קרובים מאוד המצטרפים לשיבולת צפופה שאורכה 3 עד 5 ס"מ ורוחבה 2 עד 3 ס"מ. החפיות קצרות מצינור הגביע ומכוסות שערות צמר הדוקות. הגביע אורכו כ-1.3 ס"מ, צבעו ירוק-אדמדם. הכותרת אדומה-ארגמנית או ורודה (לילכית) וצינורה בולט רק מעט מן הגביע. המין נפוץ באזור מערב אירנו-טורני, אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי. תפוצתו מדרום מזרח טורקיה דרך סוריה ולבנון לצפון ישראל (חרמון) ולצפון עיראק. הפריחה מסוף פברואר עד תחילת יולי.
נפית הגביעים
נֶפִּית הַגְּבִיעִים (Nepeta stricta (Banks & Sol.) Hedge & Lamond) עשב רב-שנתי נדיר, גדל בשדות בגלעד. הצמחים מכוסים שערות מהודקות וקצרות (בשונה מנפית עטופה). צבע הכותרת ורוד צהבהב. התפרחות נישאות על עוקצים ויוצאות מחיק עלי התפרחת המפותחים. הגביע דמוי צינור, בעל 15 עורקים ובעל 5 שיניים שהן קצרות בהרבה מצינור הגביע. המין אותר, הוגדר ופורסם בשנת 1980. המין נפוץ באזור מערב אירנו-טורני, אזור בעל אופי ערבתי-יבשתי. תפוצתו מטורקיה לסוריה, לבנון וירדן ומזרחה לאירן. הפריחה במאי.
נפית כפופה
נֶפִּית כְּפוּפָה (.Nepeta curviflora Boiss) - בן-שיח ים-תיכוני מצוי בישראל שגדל בבתות שבשפלה המרכזית, בכל ההר, בבקעה הצפונית בגולן ובחרמון. נפית כפופה היא בן שיח זקוף, גובהו 60 עד 100 ס"מ, גונו אפור בגלל שערותיו הצפופות. הגבעולים רבועים. העלים נגדיים, פשוטים, דמויי ביצה ושוליו חרוקים (שיניו מעוגלות). התפרחות דו-בדיות, נישאות על עוקצים קצרים או יושבות בראשי ענפים בפריחה שופעת ובולטת למרחוק. הפרח סגול וגדול יחסית. החפיות המלוות את הפרחים צרות לרוב וכאורך הגביע כמעט. הגביע דמוי צינור צר וזעיר ואורכו כ-5 מ"מ. הכותרת כפופה מאוד, צבעה כחול-סגול, אורכה 12 עד 15 מ"מ. צינור הכותרת ארוך, כפוף ובולט מאוד מהגביע והוא שעיר, אך מחוסר טבעת שערות בפנים. גם הגביע וגם הכותרת צמירים או לבידים (בעלי שערות צפופות והדוקות). השפה העליונה שטוחה וזקופה. השפה התחתונה שסועה ל-7 אונות והאונה האמצעית רחבה וקעורה. הפרח עשיר בצוף, אך רק פרפרים ודבורים ארוכות-חדק יכולים להגיע לצוף ולהאביק. מרבים להשתמש בה כצמח נוי. בתחילת החורף מלבלבים ענפים חדשים מבסיס ענפי הפריחה של השנה שעברה. הפריחה מאוחרת באביב, מסוף אפריל עד תחילת ספטמבר.
נפית סיני
נפית סיני (.Nepeta septemcrenata Ehrenb. ex Benth) – עשב רב-שנתי או בן שיח, גדל על סלעים ואנדמי להרי דרום סיני (בהר קטרינה). פרט אחד התגלה על ד"ר אורי פרגסון בהרי דרום ירדן ב-20/11/2022. הגבעולים רבים ומכוסים בשערות צמריות קצרות והדוקות וגם בשערות מסועפות. העלים נגדיים, פשוטים וחרוקים. הדורים בני 2 עד 5 פרחים. הגביע דמוי צינור עם 5 שיניים שקצרות פי 3 עד 4 מצינור הגביע. הכותרת דו-שפתית באופן ברור, צבעה ורוד ואורכה קטן מ-3 ס"מ. צינור הכותרת שעיר ובולט מאוד מהגביע. הפריחה מאמצע אפריל עד סוף יוני ואוקטובר ונובמבר.
נפית קיליקית
נֶפִּית קִילִיקִית (שם מדעי: .Nepeta cilicia Boiss, מוכרת בשם N. cilicica) היא צמח עשבוני רב-שנתי מצוי בחרמון ובגלעד. נפית קיליקית היא בן- שיח  זקוף, גובהו 60 עד 100 ס"מ, קירח (בעל שערות דלילות), וגונו הכללי ירוק כהה ומבריק. גבעולי הצמיחה מרובים עם תפרחות כחולות-סגולות. הגבעולים רבועים פשוטים או מסועפים. פטוטרת קיימת העלים נגדיים פשוטים, דמויי ביצה, אורכם 1 עד 5 ס"מ, בעלי פטוטרת ושולים חרוקים (שיניו מעוגלות והשיניים העליונות חדות יותר). התפרחות דו-בדיות, נישאות על עוקצים קצרים בדורים בראשי ענפים בפריחה שופעת ובולטת למרחוק. הדורים התחתונים מרווחים מעט. הפרח סגול, גדול (17 מ"מ) ועשיר בצוף.  החפיות רבות וקצרות מצינור הגביע. הגביע דמוי צינור צר וזעיר ואורכו כ-1 ס"מ בעל 13 עורקים ו-5 שיניים. אורך הכותרת כ-3 ס"מ. צינור הכותרת, שאורכו כס"מ אחד קירח וכפוף כקשת ובולט מאוד מהגביע. השפה העליונה זקופה. השפה התחתונה שסועה ל-7 עד 9 אונות, האונה האמצעית רחבה וקעורה. 4 אבקנים ערוכים בשני זוגות, האחוריים ארוכים יותר. מין זה גדל בבתות, בצדי דרכים בעיקר לרגלי סלעים גדולים ובין סלעים בהרים גבוהים. בישראל הוא מצוי בחרמון ברום של 1,650 עד 2,800 מ'. התפוצה העולמית היא בטורקיה בסוריה ובלבנון. שמה ניתן על שם חבל קיליקיה בטורקיה.
הפריחה מאוחר באביב, מסוף אפריל עד תחילת ספטמבר.
השפעתו של הצמח על חתולים
מינים רבים של צמח הנפית ידועים בהשפעותיהם על התנהגותם של חתולים מבויתים, בייחוד המין נפית החתולים Nepeta cataria. הנפית יכולה לגרום לתגובות התנהגות שונות כאשר היא ניתנת לחתולים, אף על פי כן, לא כל החתולים רגישים לצמח הנפית באותו האופן, משום שככל הנראה, היכולת שלהם לזהות אותו קשורה בנוכחות של גן רצסיבי תורשתי. לחתולים אשר נושאים שני העתקים של גן זה, צמח הנפית יהיה בעל השפעה חזקה במיוחד, לחתולים אשר נושאים רק העתק אחד, ההשפעה תהיה ניכרת, והחתולים אשר לא מחזיקים בגן זה לא יגלו עניין כלל בצמח. מחקרים מראים כי בערך שני שלישים מן החתולים הם בעלי רגישות לצמח. קיימת מחלוקת לגבי הרגישות של אריות ונמרים לנפית. על פי ניסוי של תוכנית הטלוויזיה הבריטית "Brainiac", טיגריסים אינם מושפעים מהנפית, אך לעומתם אריות הראו תגובה זהה לתגובת החתול הביתי. ניסוי אחר שנערך על כמה מינים ממשפחת החתולים הראה דווקא את ההפך – האריה גילה אדישות בעוד שאר המינים הראו את התגובות המתוארות להלן.
צמחים אחרים בעלי השפעה דומה על חתולים כוללים את צמח הולריאן (Valerian) וצמחים אשר מכילים אכטינידין (Actinidine).
החותרים
הַחוֹתְרים הוא קיבוץ של התנועה הקבוצית המאוחדת השוכן בחלקו הצפוני של מישור חוף הכרמל, סמוך לטירת כרמל ומשתייך מוניציפלית למועצה האזורית חוף הכרמל.
היסטוריה
ראשיתו של הקיבוץ בשנת 1942, בפלוגת עבודה שקבעה משכנה בקריית חיים. בשנת 1948 התיישבו חברי הקבוצה בבתי המושבה הגרמנית הנטושה נויהרדטהוף, כ-5 ק"מ צפונית ליישוב הקבע, אליו עברו בשנת 1952.
שמו של הקיבוץ נובע מן השאיפה לעסוק בדיג ימי, וזה אכן היה אחד ממקורות הפרנסה שלו בשנותיו הראשונות. מקור פרנסה אחר היה כריית זיפזיף, תחום בו עסק הקיבוץ, כנטען, עוד לפני קום מדינת ישראל, ובמשך שנים רבות, עד קרוב לשנת 2000, נמנה עם קבוצה מצומצמת של ישויות שזכו לזכויות מיוחדות.
בראשית שנות ה-2000 קרס קיבוץ החותרים כלכלית ובמרץ 2002 אושר לו הסדר נושים על פיו יאוגד ענף החקלאות של הקיבוץ כתאגיד עצמאי בשותפות בשם "החותרים חקלאות".
כיום, אחרי שהקיבוץ עבר תמורות רבות במבנהו הארגוני והכלכלי, עדיין קיימים בו ענפי חקלאות (בננות וגידולי שדה שונים) אף שרוב החברים והתושבים מתפרנסים ממגוון מקצועות שונים, בתחום היישוב ומחוצה לו. כן נמצא בהחותרים מפעל "רשת-או-פלסט", המייצר שקיות פלסטיק ורשתות לשימושים שונים.
That's Hilarious
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי פות', שגם הפיק אותו, ויעקב קשר הינדין. ב-23 במרץ הודיע כי שירו החדש צפוי לצאת בחודש אפריל. הוא חשף את עטיפת הסינגל ואת תאריך פרסומו המדויק ב-3 באפריל. לטענתו של פות', זהו השיר הקשה ביותר מבחינה רגשית שכתב אי פעם.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-61.6 מיליון השמעות.
חיים ביינארט
חיים בּיינארט (Haim Beinart; 14 בנובמבר 1917 – 16 בפברואר 2010) היה היסטוריון ישראלי, פרופסור בחוג להיסטוריה של עם ישראל שבאוניברסיטה העברית בירושלים, וחתן פרס ישראל לשנת ה'תשנ"א. ביינארט נמנה עם גדולי החוקרים של יהדות ספרד בימי הביניים.
ראשית חייו
ביינארט הצטרף לאצ"ל והיה אחראי על שירות הידיעות של הארגון בירושלים (כינויו היה "אוריה"). בסוף 1943 פרש מפעילות באצ"ל. בתקופת הסזון, ב-8 בינואר 1945, בעת שהלך לביתו, נחטף בידי שלושה גברים, הוסע במכונית לעמק יזרעאל, ונחקר על מחסני נשק של האצ"ל בירושלים ועל מקום מגוריו של מנחם בגין. ביינארט ענה שפרש מהאצ"ל שנה קודם לכן, ולכן אינו יודע לענות, וכעבור שלושה שבועות שוחרר.
חייו האקדמיים ופועלו
בשנת 1955 הגיש ביינארט את עבודת הדיסרטציה שלו לגדול חוקרי יהדות ספרד בימי הביניים, פרופסור יצחק בער באוניברסיטה העברית בירושלים בנושא: "המשפטים מטעם האינקוויזיציה בטולדו נגד המתייהדים בתקופת הגירוש ובדורות הראשונים לאחר הגירוש". בשנת 1971 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין. בשנים 1969–1973 שימש כדיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, והיה ממייסדי האוניברסיטה. כמו כן שימש יו"ר הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס באוניברסיטה העברית.
ביינארט היה אחד מהעורכים והכותבים העיקריים של האנציקלופדיה המקראית. הוא כתב עשרות ערכים באנציקלופדיה יודאיקה באנגלית ובאנציקלופדיה העברית, והקים את סדרת הספרים Hispania Judaica, שבמסגרתה ראו אור מספר כרכים ונועדה להוות חיבור גאוגרפי-היסטורי מקיף של היהודים בחצי האי האיברי, שאת אושיותיו התווה במאמריו באנציקלופדיה העברית וביודאיקה.
ביינארט זכה בפרסים רבים בישראל ובחו"ל, ובהם פרס יצחק בן-צבי (1978), פרס שלוש התרבויות, ספרד (1986), תואר דוקטור לשם כבוד באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד (1989), פרס רופין, פרס ישראל לשנת תשנ"א ופרס רוטשילד (2004). הוא היה חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, וב-1986 הוא נבחר לחברה לימי הביניים של אמריקה בוולפסון קולג' שבאוקספורד. חבר בכתובים באקדמיה המלכותית להיסטוריה של ספרד ובאקדמיה המקסיקנית לתרבות, היה מדען-חבר במכון ללימודים מתקדמים שליד אוניברסיטת פרינסטון, חבר כבוד במכון אריאס מונטאנו במדריד ונציג המועצה המדעית העליונה של ספרד בירושלים; חבר קבוע בפטרונט של המוזיאון לתרבות יהודי ספרד בטולידו.
ביינארט חקר את תולדות יהדות ספרד בימי הביניים מראשיתה ועד למשברים שפקדו אותה בין גזירות קנ"א (1391) לגירוש בשנת רנ"ב (1492). רוב מחקרו עוסקים במאה השנים האחרונות לפני גירוש ספרד. ביינארט המשיך לתאר את הפזורה היהודית של גולי ספרד במאות השנים הראשונות שלאחר הגירוש בצרפת, באנגליה ובאיטליה.
כל ספריו מתבססים על חומר ראשוני חדש, שאותו גילה בעצמו בחיפושיו בארכיונים השונים, והוא מנתח בדיוק מדעי, בפרטנות וברוחב יריעה.
מחקריו
במחקריו מקיף ביינארט את פעילות בתי הדין של האינקוויזיציה בקורדובה, בטולדו, באיים הקנריים ובאקסטרמדורה. הוא מאיר ומבאר את דמויותיהם המורכבות של 'נוצרים חדשים' ואנוסים מאצולת החברה, עבור במעמד הבינוני וכלה בעם הפשוט. הוא משרטט את תווי אישיותן ומעשיהן של הנשים האנוסות. ביינארט מנתח את פעילותה של האינקוויזיציה הספרדית שנוסדה כנגד התייהדותם של האנוסים. הוא מתעמק בצמיחתה ובפעולותיה במיוחד בראשיתה מתוך יעודה הדתי, שהוא טיהור ספרד מכפירה.
אנוסים בדין האינקוויזיציה
ספר שיצא לאור בשנת תשכ"ה ותורגם לאנגלית ולספרדית. הוא ספר יסוד ובו מבוא לדרך הפעולה של כל בתי הדין של האינקוויזיציה הספרדית, דרך תיאור פעולת האינקוויזציה בבית הדין של העיירה סיאודד ריאל.
רשימות בית דין האינקוויזציה בסיאודד ריאל
זהו המפעל המדעי המקיף והמעמיק ביותר על האינקוויזיציה הספרדית שיצא עד כה וחובק ארבעה כרכים. הוא תיאר שבעים וחמישה תיקים של אנוסים בבתי הדין של סיאודיד ריאל, כמו כן תיאר שישים ושבעה משפטים נגד אנוסים אשר תיקיהם לא נשתמרו. לכל משפט צירף מבוא, תיאור מדוקדק של מהלכו, הערות, פרשנות ורשימה ביבליוגרפית. פרט לכך הוסיף ביינארט כמאה וחמישים מסמכים אודות סיאודד ריאל ואנוסיה וערכים ביוגרפיים על כל הדמויות הקשורות לפעולתה של האינקוויזציה שם. בתיקי בתי הדין בעיירה מוזכרים כשבע מאות אנוסים. זוהי היסטוריה של עדת האנוסים הזו מראשיתה ועד לשנת 1527.
טרוחיליו, קהילה יהודית באקסטרמדורה, ערב גירוש יהודי ספרד
ספרו על יהודי טרוחיליו ערב הגירוש, מתווה את תווי ההיכר וההיסטוריה שאפיינו את העיירה הקטנה ומפרט את היחסים המורכבים שנרקמו בין היהודים לאנוסים ערב הגירוש.
ספריו
* Los judíos en España/ Haim Beinart. 2.a ed. Madrid: Mapfre, 1993, 1992
Reindeer(s) Are Better Than People
Reindeer(s) Are Better Than People (בעברית: איש או אייל, מי יותר טוב?) הוא שיר בן 50 שניות מתוך סרט ההנפשה של דיסני משנת 2013 "לשבור את הקרח", שבוצע במקור על ידי השחקן והזמר ג'ונתן גרוף בתפקידו הקולי כקריסטוף (גילן שחף בדיבוב העברי). גרוף חזר עם גרסה קצרה יותר בסרט "לשבור את הקרח 2" משנת 2019.
תקציר
השיר הזה קורה לאחר שאוקן מנסה לגרום לקריסטוף לשלם יותר כסף ממה שיש לו כרגע על הגזר שלו (עבור סוון), המכוש והחבל. הם לא יכולים להגיע לפשרה, וכריסטוף קורא לאוקן נוכל. אוקן לא אוהב שקוראים לו נוכל, אז הוא משליך את קריסטוף אל הקור. לאחר מכן, קריסטוף מחפש מחסה עם סוון באורווה סמוכה.