cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עזאזל
במקורות חיצוניים
בספרים החיצוניים עזאזל מתואר כישות דֶמונית – שד או מלאך שסרח. מדברי פרשני המקרא נראה שגם הם הכירו אסוציאציה בין עזאזל לשד: "וכי התורה תתיר להקריב קרבן לשדים (זהו פירוש של שוטים)".
בכמה מקורות קדומים מופיע הכתיב "עזזאל", ויש הסבורים כי הוא המקורי. כך סבור ישראל קנוהל, שטוען כי עזזאל/עזאזל הוא מעיקרו אלוהות מדברית זוטרה המזוהה עם הרוע ומנוגדת ליהוה, מקור הטוב ואדון הארץ הפורייה.
פרשנות נוספת למושג נגזרת מהמילים "עז" ו-"אזל" (שמשמעותה בארמית "הלך").
בערבית בהגיית עזל (عزل) בהוראת להסיר, לסלק, להפריד. פירוש זה מתקשר עם מנהג הרחקת העז המדברה לשם בידוד עם ישראל מן החטא אותו נושא בקרבו הקורבן.
באכדית, שימשה המילה שהגייתה: אסלו או אזלו (azlu/aslu) בצורה ספרותית, בהוראת צעיר הכבש, טלה. תיבת "אסלו" האכדית קרובה למילה הערבית בהגיית: עַ'זַאל (غزال) בהוראת צבי, לפיכך גזר הפרשן נפתלי הרץ טור-סיני כי עזאזל פירושו עז-בר, ובשעת שילוחו ביום הכיפורים נמסר השעיר למעשה לחברת עיזי הבר החיים פרא במדבר.
בתנ"ך
השם מופיע לראשונה ב, בתוך סדר העבודה של יום הכיפורים. אהרן הכהן מצווה להטיל גורל בין שני שעירים, אחד עולה כקרבן חטאת לה' והשני ; לאחר מכן, מכאן הביטוי להטלת אשם (שעיר לעזאזל) בעברית ובשפות אחרות.
במדרשים
בספרות המדרשים של ימי הביניים מוזכר עזאל (שמחזאי ועזאל) כשם אחד המלאכים הנופלים שמרד (הוא ירד לארץ ופיתה נשים) ולא הסכים לחזור, בניגוד לחברו שמחזאי שחזר בתשובה ונותר תלוי הפוך בין שמיים וארץ. עזאל הוא המלאך שלימד את הנשים להתייפות ולענוד תכשיטים ואת הגברים ייצור נשק וטכנולוגיה. בילקוט שמעוני מוצע ההסבר שבשל הישארות עזאל בארץ בחברת בני האדם מקריבים היהודים ביום הכיפורים: "אייל אחד לה' שייכפר על ישראל, ואייל אחד לעזאל הנמצא בעולם בכדי שייסבול עוונותיהם של ישראל והוא עזאזל שבתורה"
לפי מדרשים מסוימים עזאל הגדיל לחטוא ושכב גם עם גברים ילדים ובעלי חיים. זיווגי הכלאיים שנוצרו כתוצאה מכך יחד עם הנפילים שמרדו בה' ושאר החטאים (גם של בני האדם שאינם מפורטים) לא מצאו חן בעיני ה' והוא החליט להשמיד את הארץ במבול. עזאל הורד מדרגתו, שמו שונה לעזאזל והוא נכלא במערה ככתוב בספר חנוך א', פרק י', פסוק ד' : "ועוד אמר יי אל-רפאל אסר את-עזזאל ידיו ורגליו והשלכתו אל-החשך ועשית פתח אל-המדבר אשר בדודאל והשלכתו שמו".
ספר חנוך
על פי ספר חנוך א', העולם כולו הושחת על ידי המעשים שלימד עזזאל(/עזאל) (לא עזאזל), שלו יש לייחס כל עוון. על פי חנוך א', עזאזל הוא מבני האלוהים המופעים בספר בראשית:. הוא שלימד את בני האדם לייצר נשק וקוסמטיקה. בעקבות גלוי הסודות השמימיים בני האדם הושחתו וסרו מדרך הישר. האלוהים ביקש מרפאל לקשור את עזאזל להשליך אותו לתוך פתח במדבר (דּוּדָאֵל) ולכסות אותו באבנים משוננות ואפילה, שם ישכון לעולם ופניו לא יראו אור. סיפור זה מופיע גם בספר טוביה, אך לאשמדאי.
בספר חנוך ג', עזאזל הוא אחד משלושה מלאכים: עזה, עוזה ועזאזל, שהתנגדו למינויו של חנוך לדרגה הגבוהה של מטטרון.
חזון אחרית הימים של אברהם
בספר חזון אחרית הימים של אברהם, (אחד מהספרים החיצוניים לתנ"ך) מופיע עזאזל כשמו של העיט בברית בין הבתרים: . בסיפור החיצוני מתקיים דו-שיח בין אברהם לעיט. לאחר מכן האלוהים נוזף בעיט ואומר לו שמקום אברהם הוא בגן עדן ואילו מקומו שלו על הארץ בעקבות חטאיו.
בפרק כ"ג ז, מתואר עזאזל כבעל 7 ראשים, 14 פרצופים, רגלי וידי אדם ועל גבו שש כנפיים מימין ושש כנפיים משמאל.
באסלאם
בסורת הפרה בפסוק 102 מסופר על שני מלאכים שירדו לארץ, לימדו את האנשים כשפים, והפרידו בין הבעלים לנשותיהם - הארות ומארות. מספר פרשנים מזהים את השניים עם שמחזאי ועזאל.
המונח בימינו
בעברית מודרנית, המילה עזאזל נמצאת בשימוש בקללה: "לך לעזאזל" שמשמעותה דומה לביטוי "לך לגיהנום". אמירת "לעזאזל" סתם, ללא הפנייה למישהו מסוים, בדרך כלל משקפת מצב של כעס או תסכול.
המשורר חיים נחמן ביאליק, שנתבע לדין לאחר שאמר לצעיר (שהעיר לו על כך שהוא מדבר יידיש בתל אביב) שילך לעזאזל, התייחס בכתב הגנתו להבדל בין משמעות המילה בעברית המודרנית למשמעותה המקורית, לדעתו: "אפשר שהמלה חריפה קצת לפי הפירוש הרגיל של מילה זו בשוק, אבל לפי פירושה המדויק והאמיתי הוא שם הר במדבר, לא רחוק מירושלים מהלך שתיים שלוש שעות במדבר יהודה. והמקום הזה, לדעתי, די מכובד לטיול בשביל אותו האיש".
צעצוע של סיפור 3
צעצוע של סיפור 3 (באנגלית: Toy Story 3) הוא סרט קומדיית הרפתקאות דרמטית בהנפשה ממוחשבת של פיקסאר מ-2010. הסרט בוים על ידי לי אנקריץ', ותסריטו נכתב על ידי מייקל ארנדט. זה הפרק השלישי בסדרת "צעצוע של סיפור", והוא מהווה המשך ל"צעצוע של סיפור 2" מ-1999.
באוגוסט 2010 שבר הסרט את שיא ההכנסות הקודם, שהיה שייך ל"שרק 2", והפך לסרט האנימציה המצליח ביותר בכל הזמנים, עם הכנסות של יותר ממיליארד דולר ברחבי העולם. הסרט החזיק בשיא במשך שלוש שנים עד שב-2013 שבר את השיא "לשבור את הקרח" של אולפני ההנפשה של וולט דיסני. הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית סרט האנימציה הטוב ביותר, וכן בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר ובפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. כמו כן הסרט היה לסרט האנימציה השלישי בהיסטוריה והשני של פיקסאר שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
עלילה
אנדי מתכונן לעבור ללמוד במכללה. הוא לא שיחק בצעצועים שלו במשך שנים וחלקם נמכרו או נתרמו. אלו שנשארו כוללים את וודי, באז, ג'סי, עין השור, מר ראש תפוד, גברת ראש תפוד, סלינקי, האם, רקס והחייזרים הירוקים. רגע לפני שאנדי עוזב הוא מחליט לקחת איתו את וודי למכללה ואת שאר הצעצועים הוא אורז בשקית זבל ומתכנן לשים אותם בעליית הגג, אך בעקבות בלבול אמו של אנדי חושבת שהשקית מיועדת לאשפה ומניחה אותה על המדרכה. הצעצועים מצליחים לברוח ונכנסים לקרטון שנועד לתרומה לגן "סאניסייד" יחד עם בובת הברבי של מולי ו-וודי שמנסה להסביר להם שחל בלבול, אבל הם מסרבים להקשיב לו וחושבים שאנדי התכוון לזרוק אותם.
החבורה מגיעה לסאניסייד ופוגשת את צעצועיי הגן בהנהגתו של לוטסו הדב המחבק שמסביר להם שפה הם אינם צריכים לפחד שהילדים יגדלו ויעזבו וכי בכל שנה ילדים אחרים מגיעים. הצעצועים מחליטים להישאר בגן וברבי מתאהבת בבובת קן, אבל וודי מנסה לברוח ובטעות נמצא על ידי ילדה בשם בוני שלוקחת אותו לביתה ומשחקת איתו. הצעצועים שנשארו בגן מגלים שהילדים שמשחקים איתם הם פעוטות שמאוד אגרסיביות עם הצעצועים ושולחים את באז לבקש שיעברו לחדר אחר, היכן שנמצאים הילדים הבוגרים יותר. באז נתפס על ידי עוזריו של לוטסו שמצליחים "לאתחל" את באז חזרה להגדרות היצרן, מה שגורם לו להאמין שוב שהוא מגן חלל אמיתי ושלוטסו הוא המפקד שלו. בפקודתו של לוטסו, באז כולא את שאר הצעצועים למשך הלילה.
במזבלה כולם מנסים לברוח מגריסה ולוטסו מצליח לברוח ומשאיר את כולם מאחור. כמה רגעים לפני שהם נשרפים בכבשן לוהט, בובות החייזרים מצליחות לתפעל צבת מתכת ענקית ומצליחים לחלץ את החבורה. בינתיים מתגלה שלוטסו לא הספיק לברוח רחוק ונמצא על ידי נהג משאית זבל שקושר אותו למכסה מנוע יחד עם בובות נוספות. הצעצועים מצליחים להגיע לביתו של אנדי ורגע לפני שוודי נפרד מכולם הוא מבין שעליית הגג היא לא מקום בשביל צעצועים ומצליח להתל באנדי לשלוח את כל החבורה כתרומה. אנדי מגיע עם הארגז לביתה של בוני, מציג לה את כל הצעצועים שלו ומשחק איתה פעם אחרונה לפני שהוא עוזב ולבסוף משאיר את כולם אצלה.
במהלך הכתוביות וודי והחבורה מתרגלים לביתם החדש אצל בוני בעוד שברבי נשארה ביחד עם קן בסאניסייד, שהפך למקום יותר הוגן ומכיל כלפי צעצועים תחת הנהגתם.
הסרט נגמר עם באז וג'סי שרוקדים לצלילי השיר "You got a friend in me" בספרדית.
הפקה
על פי החוזה בין חברת וולט דיסני לאולפני ההנפשה פיקסאר, כל הדמויות שיופיעו בסרטי ההנפשה המשותפים של השניים יהיו בבעלותה הבלעדית של דיסני. כמו כן, דיסני תוכל להפיק סרטי המשך באמצעות אולפני ההנפשה שלה מבלי לשתף את פיקסאר בתהליך היצירה, על אף שלפיקסאר תהיה זכות ראשונים לעבוד על סרטי המשך. ב-2004, לאחר שהמשא ומתן בין שתי החברות על המשך עבודה משותפת התפוצץ, יו"ר דיסני מייקל אייזנר הורה על הקמת אולפנים חדשים, "Circle 7 Animation", שיעסקו בהפקת סרטי המשך לאלו של פיקסאר. בין הפרויקטים השונים נכלל גם "צעצוע של סיפור 3", והוא יועד לצאת לאקרנים במהלך 2008.
הבמאי ברדלי ריימונד נשכר לביים את הסרט, והתסריטאים ביל וצ'רי שטיינקלנר החלו לפתח את התסריט. הרעיון המקורי לסרט הציג עלילה בה אנדי והצעצועים שלו מעבירים לילה בבית סבתו בזמן שחדרו עובר שיפוץ. כמה מהצעצועים נעלמים, וחבריהם יוצאים בחיפושים אחריהם ברחבי הבית במה שהופך לתעלומה בלשית. דיסני התרשמה מהרעיון והשאירה אותו כאופציה לפרק רביעי בסדרת הסרטים, אך דחתה אותו כעלילה לסרט השלישי.
לאחר כמה כשלים עם הזוג שטיינקלנר, לפרויקט הובא התסריטאי ג'ים הרצפלד, והוא כתב את הגרסה הסופית לתסריט בהפקת "Circle 7 Animation". עלילה זו עסקה בבאז שנקרא לתיקון על ידי חברת הייצור ושב למפעל בטאיוואן. כאשר חבריו מחפשים מידע נוסף באינטרנט אודות התקלה ממנה באז סובל, הם מגלים כי בפס הייצור הייתה טעות ששולחת את כל הצעצועים מדגם זה להריסה. בדאגה לחבריהם, הם שולחים עצמם בדואר לטאיוואן על מנת לחלץ את באז. במסעם, הם פוגשים בצעצועים נוספים שחזרו לחברה בעקבות תקלות ונשארו ללא ילדים שיחקו בהם.
בינואר 2006, דיסני רכשה את פיקסאר. המפיק ג'ון לאסיטר והנשיא אדווין קאטמול מונו לאחראים על כל פעילות ההנפשה של החברה, ופעילות "Circle 7 Animation" הושבתה. כתוצאה מכך, הפקת "צעצוע של סיפור 3" בגרסה זו בוטלה. בחודש שלאחר מכן, המנכ"ל בוב אייגר הכריז כי הליך ההפקה עתיד להתחדש, אם כי תחת פיקסאר. לאסיטר, אנדרו סטנטון, פיט דוקטר ולי אנקריץ' הסתגרו לבד במהלך סוף שבוע על מנת להעלות רעיונות ולפתח את העלילה עבור "צעצוע של סיפור 3" בגרסה משלהם, וסטנטון עיבד את התוכן אותו הם יצרו לטיוטת תסריט.
בפברואר 2007, אד קטמול הודיע כי לי אנקריץ' ייקח את המושכות מג'ון לאסיטר ויביים את הסרט לבדו ושמייקל ארנדט יכתוב את התסריט. בעקבות מותם של ג'ים ורני וג'ו רנפט שדיבבו את סלינקי וויזי הפינגווין, ויזי הפינגווין יצא מהסרט ואת סלינקי מדבב בלק קלארק. כמו כן, ג'ודי בנסון דיבבה את ברבי כמו בסרט השני.
בו פיפ (אנני פוטס) שכיכבה בשני הסרטים הראשונים לא חזרה לסרט, אולם דמותה נראתה בפלאשבק של תחילת הסרט. ב-14 באוגוסט 2015, נודע כי סרט ההמשך "צעצוע של סיפור 4" יתמקד בסיפור האהבה של וודי ובו-פיפ.
איל ינון
איל ישראל ינון (נולד ב-5 במרץ 1967) הוא משפטן ישראלי, שימש כ בשנים 2010 עד 2020. קודם לכן כיהן כמזכיר הכנסת.
ביוגרפיה
ינון הוא בנו של מיכה ינון, לשעבר מנכ"ל לשכת עורכי-הדין, יושב ראש רשות השידור וראש מנהל תרבות במשרד החינוך והתרבות. בוגר ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה. שירת כקצין מחקר בחטיבת המחקר של אמ"ן ולמד בישיבת ההסדר הר עציון באלון שבות.
כיהן כסגן היועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה וכעוזר בכיר ליועץ המשפטי לממשלה.
את מינויו למזכיר הכנסת השישי אישרה נשיאות הכנסת ברוב קולות. ב-1 ביוני 2007 החל לכהן בתפקיד.
בראשית 2009 הגיש במשותף עם מזכיר הממשלה עובד יחזקאל את המלצותיהם לרפורמה לייעול הליך החקיקה ויחסי הרשות המבצעת והרשות המחוקקת.
ב-2 באפריל 2010 החל לכהן בתפקיד היועץ המשפטי לכנסת.
ב-2011 פרסם חוות דעת בה קבע כי "חוק החרם" אינו חוקתי ולא יעמוד במבחן בג"ץ. לאחר שהחוק אושר בכנסת והוגשה עתירה לביטולו החליט בג"ץ לאשר את החוק למעט סעיף אחד שבוטל.
ב-10 בדצמבר 2014 אישרה ועדת הכנסת, פה אחד, את מינויו לתקופת כהונה נוספת בת 5 שנים לפי בקשת יושב ראש הכנסת, יולי אדלשטיין, בהתאם ל. ינון היה לראשון מבין היועצים המשפטיים לכנסת, אשר הוארכה כהונתו בדרך זו.
בדצמבר 2016, בעת הדיון בכנסת בהצעת החוק להטלת מס ריבוי דירות התריעה היועצת המשפטית של ועדת הכספים, עו"ד שגית אפיק, בפני יו"ר הוועדה, ח"כ משה גפני, שהליך החקיקה אינו תקין, משום ששינויים שהוכנסו בהצעה ברגע האחרון לא איפשרו דיון נאות בהצעה. לביקורת הצטרף עו"ד ינון, שציין כי "בהליך החקיקה של פרק מס ריבוי דירות בהצעת חוק ההסדרים נפל פגם היורד לשורש ההליך". חרף זאת אישרה הכנסת את החוק להטלת המס, אך בג"ץ החליט על ביטול החוק והחזרתו לדיון בוועדת הכספים. הכנסת לא חזרה לדון במס זה.
Nothing Rhymed
"Nothing Rhymed" (בעברית: "מאומה לא מתחרז") הוא שיר מאת הזמר-יוצר האירי גילברט או'סאליבן שנכתב והוקלט בשנת 1970.
השיר יצא באוקטובר 1970. הוא הגיע למקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי, מקום שני באירלנד, ולמקום הראשון בהולנד. זה היה סינגל הבכורה של או'סאליבן שהפך ללהיט. "Nothing Rhymed" נכלל באלבומו של או'סאליבן "Himself" משנת 1971.
או'סאליבן סיפר שהמניע לכתיבת השיר היה סרט שראה בטלוויזיה על ילדים מורעבים באפריקה. הבסיסט הרבי פלאוורס השתתף בהקלטה המקורית. ההיסטוריון של מוזיקת הפופ פול גמבצ'יני תיאר את השיר בתוכנית תיעודית "Kings of 70s Romance" של ה-BBC משנת 2007 כ"אחד השירים הגדולים של כל הזמנים". המוזיקאי פול ולר אמר שהשירים "Nothing Rhymed" ו-"" הם "שניים מהשירים האהובים עליו ביותר".
שיר זה זכה למספר גרסאות הכיסוי הרבות ביותר מבין שיריו של או'סאליבן. טום ג'ונס, שגורדון מילס היה גם המנהל שלו, הקליט גרסה לאלבומו "She's A Lady" מ-1971. באותה שנה הקליטה להקת I Profeti גרסה עם מילים באיטלקית שיצאה באלבום "Era Bella. איבון אלימן ביצעה גרסת כיסוי של השיר לאלבום הבכורה שלה מ-1972. ב-1976 ביצע ברטון קאמינגס מלהקת The Guess Who את השיר לאלבום הסולו הראשון שלו. הזמרת-יוצרת הקנדית אם גרינר הקליטה גרסת כיסוי של השיר לאלבומה "Songs of Love and Death" משנת 2005. הזמר מוריסי החל ב-2002 לבצע את השיר בהופעותיו.
איל ינון
ביוגרפיה
ביוני 2018 אישרה הכנסת שיפור בתנאי הפרישה של היועץ המשפטי לכנסת, ולפיו הפנסיה הצפויה לינון תגדל ב-9,000 ש"ח בחודש. חברי הכנסת מהאופוזיציה טענו כי מדובר בחקיקה פרסונלית, שקודמה בידי חבריו חברי הכנסת יולי אדלשטיין ומיקי זוהר.
ב-1 באפריל 2020 סיים את כהונתו כיועץ המשפטי של הכנסת לאחר 10 שנים. לאחר שלא נבחר לו מחליף, החליפה אותו שגית אפיק כממלאת מקום.
ינון היה בין המועמדים לבית המשפט העליון בשנים 2021–2022.
חיים אישיים
ינון גרוש ואב לשלושה. בת זוגו כיום היא עו"ד עמית מררי, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
בתחילת ספטמבר 2019 התקיים דיון מקדמי בעניין בקשת החסינות של חיים כץ, במהלכו הודיע ינון שבגלל ניגוד עניינים, עקב מערכת היחסים עם מררי, הוא לא ייקח חלק בדיוני ועדת החסינות של כץ או של בנימין נתניהו. בינואר 2020 עלה הנושא לדיון ציבורי, וינון שב והודיע כי לא ייקח חלק בדיוני החסינות של נתניהו.
המאבק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום
המאבק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום הוא מאבק שמנהלים ארגוני נכים לצד גורמים ציבוריים שונים בישראל. ב-2017–2018, התנהל המאבק על ידי הפגנות מחאה, חסימות כבישים, פעילות ברשתות חברתיות, משא ומתן עם ממשלת ישראל והצעות חוק בכנסת.
בדצמבר 2017 עמדה קצבת נכות מלאה, לחסרי יכולת השתכרות, על 2,342 ש"ח, ואליה הצטרפה, במקרה של אחוזי נכות רפואית גבוהים, קצבה חודשית נוספת שנעה בין 150 ל-450 ש"ח, כאשר שכר המינימום החודשי נקבע ל-5,300 ש"ח. לקצבה בשיעור מלא היו זכאים בעלי דרגת אי-כושר עבודה של 75% ומעלה, וזכאים לגמלה בשיעור חלקי קיבלו 1,400–1,700 ש"ח. גם לגביהם התנהל המאבק, כך שקצבתם תעלה בשיעור יחסי בהתאם לאחוז אשר לו הם זכאים מהגמלה. לאורך השנים, כ-80% ממקבלי קצבת נכות היו בעלי דרגת אי כושר מלאה.
רקע
בינואר 2000 שכר המינימום בישראל היה 2,798 ש"ח, וקצבת הנכות כ-80% ממנו, שהם 2,239 ש"ח. במסגרת תוכנית חומת מגן כלכלית הוקפאה בשנת 2002 קצבת הנכות, ולאחר מכן הוצמדה למדד המחירים לצרכן. בעקבות כך גובה קצבת הנכות הבסיסית לא השתנה כמעט. כך, בשנת 2007 הייתה קצבת הנכות בישראל אחת הנמוכות במדינות ה-OECD, מקום 26 מתוך 31 מדינות וקצבת הנכות הממוצעת לנפש בישראל נמוכה בכ-80% אחוזים מהקצבה הממוצעת לנפש במדינות ה-OECD. בשנת 2017 עמדה הקצבה על 2,342 ש"ח, מול שכר מינימום בגובה 5,300 ש"ח. ישנם נכים אשר הוסיפו להם זכאות לקצבה חודשית נוספת (קח"ן) בשיעור של בין 150 ל-450 ש"ח. עם זאת, מרביתם של הנכים הזכאים לקצבת נכות מלאה והתלויים בה לצמיתות בשל אי כושר עבודה, אינם מקבלים כל קצבה נוספת אחרת. אלו אשר מקבלים קצבה ייעודית נוספת מקבלים אותה לצרכים מיוחדים כגון סיעוד או ניידות וגם היא אינה מכסה את העלויות אליהן היא מיועדת.
דו"ח של מינהל המחקר והתכנון של הביטוח הלאומי, מצא כי בין השנים 2002 - 2014 שיעור העוני של נכים בישראל גדל פי ארבעה לעומת הגידול בשיעור העוני בכלל האוכלוסייה. הדו"ח בדק גם את עומק העוני, ומצא החרפה בו בשעורים גבוהים עוד יותר. בעתירה שהגישו ארגוני נכים לבג"ץ בשנת 2017 צוין כי ב-16 השנים נשחקה קצבת הנכות מול כל הממדים המקובלים: ב-25% מול מדד המחירים לצרכן; ב-42% מול השכר הממוצע במשק; ב-214% מול מדד מחירי הדיור, ב-70% מול מדד יוקר השכירות; ב-50% מול קו העוני. החל מהכנסת ה-17 הונחו מימין משמאל הצעות חוק המבקשות להשוות את קצבת הנכות הבסיסית לשכר המינימום ובכנסת העשרים חלקם הבשילו לכדי הצעות החוק.
שנת 2015
בינואר 2015 החל קמפיין מחאה ארצי בשם "נכה, לא חצי בן אדם", במחאה על שחיקת קצבת הנכות. הקמפיין תפס תאוצה דרך הרשתות החברתיות. הוא זכה לסיקור תקשורתי והשתתפות אישי ציבור ואמנים רבים. קדמה לו פעילותם של ארגונים שונים ובראשם ארגון מטה הפעולה של הנכים בישראל, אשר קיים פעולות מחאה מול משרדי הממשלה בדרישה להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום. נקודת ציון השמה את הסלוגן בהקשר קרוב, נרשמה כבר ב-18 בנובמבר 2014, כשהופיע משה רוטמן מזכ"ל ארגון טען בוועדה בכנסת:.
נכים רבים מטופלים על ידי עובדים זרים. עלויות העסקת עובד זר תלויות בגובה שכר המינימום, והעלאתו משפיעה מיידית על הנכים התלויים בהם. מאחר שהקצבה המיועדת לכך אינה מספיקה לכדי מחצית מהדרוש, נזקקים אותם נכים להשלים ההוצאה מתוך גמלת הקיום הבסיסית שלהם, הלוא היא קצבת נכות כללית.
עם זאת, דרישות המאבק על השוואת הקצבה הבסיסית לשכר המינימום נוגעת מיסודה לכל הנכים אשר הוגדרו כמחוסרי כושר עבודה מלא לצמיתות גם מי שאינם סיעודיים. אלו לטענתם אינם יכולים להתקיים בכבוד המינימלי מקצבה בשיעור כזה, כנכים וחולים שיכולתם להתפרנס בעצמם פגועה בצורה חמורה, ולמעשה אצל רובם פגועה לחלוטין. מה עוד שהיא עברה שחיקה ניכרת מול עליות מדדי הקיום. לכן דרישתם היא להשוותה לשכר המינימום ולהצמידה אליו.
לאחר הבחירות ועם פתיחת הכנסת העשרים במרץ 2015, קיבלו עשרות נכים ופעילים חברתיים את חברי הכנסת הבאים למשכן בפרחים וניירות עמדה אשר הוגשו לכל אחד מהם אישית. זאת לאחר ששבועיים קודם לכן השתתפו הם לצד ארגונים חברתיים אחרים בצעדה אל בית הנשיא מתל אביב לירושלים. בראשית הכנסת העשרים הונחו מספר פעמים הצעות חוק לתיקון חוק הביטוח הלאומי להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום, אך אלו לא עברו את הקריאה הטרומית או הוסרו. מחודש מאי 2015 ואילך נערכו עצרות מחאה בתל אביב ובירושלים וחלקן כללו חסימות כבישים. בדצמבר 2015 העלה חבר הכנסת אילן גילאון הצעת חוק להשוואת הקצבאות לשכר המינימום, אשר נפלה על חודו של קול.
שנת 2016
בינואר 2016 הציגה חברת הכנסת נאוה בוקר הצעת חוק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום אשר חתמו עליה 82 חברי כנסת מתוך כ-90 הרשאים לחתום עליה. ההבדל בינה ובין הצעת החוק הקודמות, היה החרגת בעלי הכנסות מביטוחים פרטיים כך שאלו לא יקבלו תוספת לקצבה אם יש להם הכנסה ביטוחית אחרת מעל לגובה שכר המינימום. בכך עלותה התקציבית של הצעה זו הייתה קטנה יותר. ההצעה לא הוגשה בכנסת והועברה לוועדת השרים לענייני חקיקה כדי להציגה כהצעת חוק ממשלתית, אך הדיון עליה נדחה פעמים רבות.
ב-16 במרץ פתח דוד מזרחי, בן לשני הורים נכים, בשביתת רעב והקים אוהל בגן וואהל לוורדים שמול הכנסת. מספר ימים לאחר מכן "מטה הפעולה של הנכים" הצטרף לשביתת הרעב, לאור דחייה נוספת של הצעת החוק של נאוה בוקר. לאחר כ-10 ימים הופסקה שביתת הרעב מחשש לאובדן חיי אדם, לאחר שנכה סיעודית שהשתתפה בה, אושפזה בפעם השלישית בתוך שבוע וחצי. לאחר הפסקת שביתת הרעב הקימו הנכים אוהל מחאה בכיכר רבין בתל אביב. בתקופה זו הודיעה צפרא דוויק, יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים, כי הם תומכים במאבק הנכים להשוואת הקצבה. העובדים הסוציאליים הצטרפו להפגנות ולהבעות תמיכה חוזרות ברשתות החברתיות.
ממרץ 2016, לאורך חודשים, התקיימו עצרות נכים מרובות משתתפים בירושלים ותל אביב, כאשר ברבים מהן השתתפו חברי כנסת. כך למשל בעצרת מול משרד האוצר יצאו אל הנכים ונאמו תריסר מהם מדב חנין ועד בצלאל סמוטריץ' ובהפגנות מקומיות נוספות ברחבי הארץ. תוכניתה של סיוון כהן "הכל כלול" בערוץ 10 החלה ללוות את מאבקם מדי שבוע. לה קדמו תוכניות אחרות כמו הצינור עם גיא לרר ותוכניותיהם של נתן זהבי וגבי גזית ב-103FM והבוקר של קשת עם יואב לימור וגלית גוטמן.
בספטמבר 2016, לקראת סגירת אישורי התקציב השנתי, אישרה ועדת השרים לענייני חקיקה להעביר לנכים 300 מיליון שקלים. ארגוני הנכים דרשו שהכסף יחולק בשווה בין כל זכאי הגמלה כך שבפועל מינואר 2017 עלתה קצבתם בכ-78 ש"ח. בתגובה למענה הממשלה לסוגיית מצב הקצבאות, יצאו ארגוני הנכים בחזית מאוחדת למחאה אשר נפתחה ב"מצעד המיליונרים" אותה קיימו בתוך קניון עזריאלי בנוכחות חברי כנסת. גם מנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות נמסר בתגובה "אנו סבורים כי הסכום הוא מזערי וכי קצבאות הנכות היום לא מאפשרות לאדם חיים בכבוד ולצאת מקו העוני. לצערנו, הקצבה נשחקה עם השנים כשהוצמדה למדד ויש צורך לפתח פתרון רחב ומעמיק יותר לבעיה העומדת על הפרק".
עם סגירת התקציב בתום השנה ציין שר האוצר כי התוספת הזו איננה כמענה לסוגיה אשר תטופל בתקציב הבא. עם זאת ארגוני הנכים החריפו את מאבקם בדרישה לקידום הצעות החוק ולקיום דיונים ציבוריים מסודרים עליה.
שנת 2017
בפברואר 2017 מינה שר האוצר משה כחלון את פרופ' ירון זליכה, לשעבר החשב הכללי באוצר, לראש ועדה לבחינת נושא קצבאות הנכים.
במרץ יו"ר הקואליציה דוד ביטן שהוא יתנגד להפחתת המיסים שתכננה הממשלה, עד אשר יתקצבו תקציב להעלאת קצבאות הנכים. למרות זאת יחסי הציבור אליו נותר חשדני. הוא זכה לקריאות גנאי כשהגיע להפגנת הנכים בכיכר חורב בחיפה, מפעילים שקבלו על התנגדותו בהצבעת החוק בנושא. מספר ימים לאחר מכן אף הוצג לצד חברי ליכוד אחרים בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת" כמי שמתנהגים אל הנכים בזלזול ובחוסר רגישות.
ב-26 באפריל 2017 לקראת פתיחת המושב השלישי של הכנסת ופרסום המלצות ועדת זליכה, פורסם מכתב אל שר האוצר כחלון כעצומה מטעם קואליציית ארגוני הזכות לבריאות, עליו היו חתומים ראשי 62 ארגונים חברתיים בולטים העוסקים בסיוע ייחודי בתחומי הבריאות לחולים נכים ומוגבלים ובו הם ביקשו בין היתר כך:. ב-30 באפריל פורסמו המלצות דו"ח ועדת זליכה במלואן. במאי הוצג בתקשורת רשמית כי ראש הממשלה מינה ועדה חדשה בראשות פרופ' אבי שמחון לבחינת הנושא. שמחון התנער מכל קשר לוועדת זליכה ועבודתה.
לאור הקמת הוועדה החדשה הסלים מאבק הנכים וחל מפנה בעצימות ותדירות ההפגנות וחסימות הכבישים. חסימות בנתיבי איילון גררו תגובה קשה מצד וכללה מעצרים.
ב-6 ביוני הגישו ארגון הגג של הנכים, ארגון נכה, לא חצי בן אדם והשופטות בדימוס ברכה אופיר-תום וציפורה ברון עתירה לבג"ץ בדרישה להשוות את קצבת הנכות לגובה שכר המינימום. העתירה הוגשה כנגד שר הרווחה חיים כץ, שר האוצר משה כחלון, המוסד לביטוח לאומי והכנסת.
ב-22 ביוני 2017 כינסו נציגי כל סיעות הכנסת מסיבת עיתונאים בה הציגו את מתווה הח"כים לפתרון משבר הקצבאות. חלק מארגוני הנכים הביעו התנגדות נמרצת למתווה ואף החלו להפגין מול ביתו של יוזם המתווה דוד ביטן.
לקראת ראש השנה ה'תשע"ח, לאור הסחבת המתמשכת, חתמו עשרות חברי כנסת על דרישה מיו"ר הכנסת לקיים ישיבת מליאה בתוך פגרת הקיץ. לכן בכ"ז באלול ה'תשע"ז, 18 בספטמבר, נערכה ישיבת מיוחדת בנושא – "התעללות הממשלה בנכים". באותו זמן נכים רבים הפגינו מחוץ למשכן הכנסת ונכחו במליאה וישיבות סיעה. בישיבת המליאה השתתפו מרבית סיעות הבית שהסכימו על הצורך בשיפור גובה קצבת הנכות ובהתחייבות שהחקיקה תבוצע מיד לאחר החגים. הישיבה הסתיימה בהצבעה של 49 קולות ללא מתנגדים להעביר את הנושא לדיון באחת מוועדות הכנסת. ב-6 בנובמבר, הודיעה סיעת המחנה הציוני שהם הגישו הצעת חוק לקיום ההסכם שהיה עם הממשלה, מאחר שהממשלה המשיכה להתמהמה מלממש אותו בחקיקה כפי שהתחייבה. ועדת השרים לענייני חקיקה דחתה בחודש את הדיון בהצעת החוק.
ועדת זליכה
בעקבות הדיון בוועדת השרים לענייני חקיקה, מינה באמצע פברואר 2017 שר האוצר, משה כחלון, את ירון זליכה לעמוד בראש ועדה מיוחדת שתבחן העלאה של קצבאות הנכות. נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות קראה לבצע שינוי עומק מהותי בקצבאות הנכות עקב העמקת העוני ואי השוויון בקרב מקבלי קצבה. הנציבות תמכה בהעלאת גובה הקצבה ושינוי שיטת ההצמדה.
במאי 2017 המליץ זליכה על הגדלה של קצבת הנכות ל-4,000 ש"ח בחודש בשלוש פעימות, הצמדת הקצבה למדד המחירים לצרכן בתוספת של אחוז אחד, העלאת ה לגובה שכר המינימום, השוואה של שכר עובד סיעוד לשכר המינימום, תוספת לקצבת זקנה לנכים והגדלת טווח הזכאים לקצבת ניידות.
מתווה ביטן / מתווה הח"כים
ב-22 ביוני 2017 התכנסו נציגי כל סיעות הכנסת הן מהקואליציה והן מהאופוזיציה בבית סוקולוב ביוזמת יו"ר הקואליציה דוד ביטן. מפגן קונצנזוס מלא שהוא כשלעצמו דבר לא שגרתי בדברי ימי הכנסת. במסיבת עיתונאים חזר וציין ביטן שהקצבאות נמוכות וכמעט ולא עלו כ-15 שנה. בדבריו הציג ביטן מתווה בשמן של כל סיעות הכנסת לפיו יועלו קצבאות הנכים לסכום של 4,000 ש"ח במשך שלוש פעימות החל מינואר 2018. כאשר כבר בפעימה הראשונה תעמוד הקצבה על סך של כ-3,200 שקלים. בנוסף לכך הנכים בעלי נכות הרפואית של 90 אחוז יקבלו את הסכום המלא של 4,000 ש"ח כבר בפעימה הראשונה. עוד הדגיש ביטן את החשיבות שהמתווה נותן להצמדת הקצבה. את נושא שיטת ההצמדה השאירו פתוח בשל מספר הצעות הצמדה שנשקלו בהן הצמדה לשכר הממוצע במשק כפי שהיה בעבר או לשכר המינימום. באשר לחוק לרון, לפי המתווה יעלה גובה השכר שמותר להשתכר בלי שהקצבה תיפגע לסכום של 4,200 ש"ח. בנוגע למקור התקציבי אישר ביטן שהוקצע לכך סכום של כ-4 מיליארד ש"ח.
תגובות למתווה ביטן:
מטה המאבק וארגונים נוספים ביקרו את המתווה בכך שהוא נקבע בלא התייעצות עם ארגוני הנכים. על כך שעושים הפליה בין הנכים. על כך שגובה השכר שמותר להשתכר מעבודה נמוך משכר המינימום דבר הפוגע בסיכוייהם של הנכים להשתלב בעבודה בדומה למי שאינם נכים. ארגוני הנכים המתנגדים בהם מטה המאבק יצאו להפגנות ברישיון מול בית ראש הממשלה, בגשר המיתרים בירושלים, מול ביתו של דוד ביטן בראשון לציון ובמקומות נוספים.
ועדת שמחון
ביולי 2016 ביקש ראש הממשלה, בנימין נתניהו, מפרופ' אבי שמחון ראש המועצה הלאומית לכלכלה וצוותו במשרד ראש הממשלה לעסוק בסוגיית קצבאות הנכים. אולם במאי 2017 לאחר הצגת דוח זליכה המלא לציבור, הוצג שמחון כיו"ר ועדה נוספת עם נציגים ממשרד האוצר, משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים, משרד הבריאות והמוסד לביטוח לאומי. לאחר חודש לאור פרסומים חלקיים של המתווה הצפוי, שהיה נמוך ושונה מאוד ממתווה זליכה. בשל היעדר אינפורמציה על המתווה הוצגו בתקשורת הסברים בעלי פערי מידע רבים וסותרים. בעיקרו סכום הקצבה לנכה על פי מתווה זה יהיה 3,200 ש"ח לחודש ויינתן לנכים בשיעור 75% ומעלה המוגדרים כעניים, כאשר הדיסרגרד בהשתכרות יופחת מ-5,300 ש"ח ל-4,200 ש"ח.
עם הקמת ועדת שמחון החלו מספר ארגוני נכים להגיב בחסימות חוזרות ונשנות של כבישים מרכזיים בישראל כנתיבי איילון, הכניסה לנתב"ג מכביש 1, כביש 4, צומת רעננה, כביש החוף והכניסה לירושלים (צומת שדרות ויצמן, שדרות שז"ר ורחוב ירמיהו). טענת המפגינים הייתה כי במשך עשרות שנים הם הפגינו מול הכנסת, משרד האוצר ובצדי הדרכים, אך הממשלה והציבור התעלמו מדרישותיהם, ולכן נאלצו לפנות לחסימות כבישים. בתחילה, משטרת ישראל לא נקטה בפעילות אכיפה יזומה נגד חסימות הכבישים, אך עם התגברות ההפרעות לתנועה, החלה המשטרה לנקוט ביד קשה יותר וחלק מהחסימות כללו עימותים בין המשטרה לנכים, ומספר נכים נעצרו. בספטמבר 2017 הוציאה המשטרה הודעה בה נמסר, כי לא תאפשר יותר חסימת כבישים בהפגנות, ותקנוס מפגינים שיחסמו צירי תנועה.
המשא ומתן בהסתדרות
לקראת סוף ספטמבר 2017 ביקשה נעמי מורביה, יושבת ראש מטה מאבק הנכים בישראל, השוכן בבית הוועד הפועל של ההסתדרות בתל אביב, עזרה מיושב ראש ההסתדרות, אבי ניסנקורן, מול הממשלה. בעקבות פנייתה כינס ניסנקורן ב-29 בספטמבר פגישה לילית של נציגי ארגוני הנכים איתו, עם חברי הכנסת גילאון ודוד ביטן, ועם שמחון. אחרי 12 שעות של משא ומתן עד שעות הבוקר, שבמהלכו פרש מהדיון יהודה דורון, נציג ארגון נכי הפוליו, ונותר בדיון ד"ר עמיחי תמיר מארגון 'ה-נכים' שהתנגד למתווה, הוסכם על תוספת לקצבת הנכות בארבע פעימות עד 2021, כך שהקצבה הסופית תהיה 3,800 עד 4,000 ש"ח לנכים ו-4,050 ש"ח ל-30 אלף נכים מעל ל-80% נכות רפואית. סכום הדיסרגרד יועלה בשתי פעימות ל-4,000 ש"ח בינואר 2018 ול-4,300 ש"ח בינואר 2019. העלות התקציבית של המתווה הייתה 4.2 מיליארד ש"ח, והוסכם על תוספת של 340 ש"ח לכלל הנכים ושל 540 ש"ח לנכים קשים החל מינואר 2018. ב-1 באוקטובר טען שמחון כי הממשלה יכולה להתחייב על תוספת של 1.3 מיליארד ש"ח בלבד לשנת 2018, ואיננה מתחייבת לשנים הבאות. שמחון הסביר כי תוכנת הנומרטור מגבילה את התחייבות הממשלה ללא סעיף תקציבי מתאים, ומכאן חוסר האפשרות להתחייב על 4.2 מיליארד ש"ח.
נילוס
נילוס (מיוונית עתיקה: Νεῖλος; בערבית: النيل, אַ-נִּיל; באנגלית וסוואהילי: Nile; בלוגנדה: Kiira, קִירַה; באמהרית: አባይ ወንዝ, אֶבַּיי וֶנְז; בנוביאנית: Áman Dawū; בקופטית: Ⲫⲓⲁⲣⲟ, פִיאַרוֹ ובעברית: יאור) הוא נהר הזורם ביבשת אפריקה. נהרות הנילוס ואמזונאס נחשבים לשני הנהרות הארוכים בעולם. אורכו של הנילוס 6,655 קילומטר ושטח אגן הניקוז שלו הוא 3,490,000 קילומטר רבוע, כעשירית משטחה של אפריקה. לנילוס שני מקורות עיקריים: הנילוס הלבן המתחיל באפריקה המשוונית והנילוס הכחול המתחיל באתיופיה. הנהר מהווה עורק חיים למצרים, סודאן ודרום סודאן, וזהו מקור המים העיקרי במדינות צחיחות אלו.
המאבק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום
פתיחת מושב הכנסת הרביעי
עם חזרת הכנסת למושב החורף ב-23 באוקטובר 2017, הקימו נכים מ-18 ארגונים מאהל מחאה מול הכנסת. באותה תקופה חלה רגיעה יחסית בחסימות הכבישים, והארגונים החלו בחסימות מתקנים אסטרטגיים בהם בתי הזיקוק בחיפה, נמל אשדוד ואף ניסיון חסימת רכבת משא. אחת הסוגיות הפתוחות בהן המשיכו לדון בעקבות מזכר של ארגוני ההתנגדות, הייתה שאלת הנכים שעתידים לצאת לגמלאות מינואר 18 ואילך וכן שאלת אלו שכבר הגיעו לגיל זקנה לפני כן.
נילוס
שמות הנהר
במונח המקרא, הנהר נקרא "נהר מצרים", "היאור","השיחור" או "מי השיחור".
המאבק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום
פתיחת מושב הכנסת הרביעי
ב-13 בנובמבר 2017 המשיך ארגון "נכה לא חצי בן אדם" את העתירה הנידונה בבג"ץ באמצעות מתן תגובה לתשובת המדינה. החזרת העתירה להמשך ההליכים בבג"ץ נעשתה בעקבות עיכוב הליכי החקיקה שהובטחו לעיגון ההבנות עליהם הסכימו במתווה ההסתדרות. ב-15 בנובמבר נפגש לראשונה ראש הממשלה עם כמה מארגוני הנכים המתנגדים למתווה ההסתדרות, אשר מסרו לו את עמדותיהם.
ב-19 בנובמבר חודשו חסימות הכבישים בבירה על ידי הארגונים המתנגדים. גם תומכי המתווה פרסמו הודעות לתקשורת בהן הוסבר בין היתר: "איש איננו יודע היכן הדברים עומדים ואף גרוע מכך - האם תהליך החקיקה אכן יסתיים בזמן כדי שהמוסד לביטוח לאומי יוכל לבצע". מטה המאבק בראשות מורביה, הבהירו אף הם: "באם לא יוגש תזכיר החוק ויחל הליך החקיקה כפי שהובטח עד 30 בנובמבר, אנו חוזרים למאבק במלוא העוצמה, כשכל אלפי החברים במטה המאבק, העמותות והארגונים התומכים בעמדתנו יעמדו לצידנו. הפעם אנחנו באמת נסגור לחלוטין את המדינה".
נילוס
שמות הנהר
בספרו "וזה גבול הארץ" משער החוקר חיים בר-דרומא כי הכינוי שיחור נקרא על שם האל המצרי חוֹר (הידוע כיום בשם היווני הורוס), שגונן על הגבול המזרחי של מצרים העתיקה, ואילו "שי-חור" פירושו "מימיו של חור", שד״ל מייחס את שם זה למילה היוונית Μέλανα שמשמעותה 'שחרות'. מקורו של השם העברי הנוכחי הוא השם היווני Νεῖλος, אשר ממנו התפתח גם השם הלועזי Nile, קיימת סברה כי השם "נילוס" הוא גלגול חוזר לעברית של המילה "נחל", שהשתבשה במעבר בין השפות. בערבית הוא נקרא نهر النيل (נַהְר א-נִּיל ובתרגום נהר הנילוס).
המאבק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום
פתיחת מושב הכנסת הרביעי
ב-25 בנובמבר פורסם מתווה עם שינויים על ידי השר חיים כץ שר העבודה והרווחה ועל יישום כל חקיקה שתתקבל בנושא.
נילוס
הנילוס ומצרים העתיקה
הצפות הנילוס והצורך לחלק את המים לצורכי השקיית הגידולים החקלאיים יצרו מערכת אדמיניסטרטיבית מסודרת וכן תרמו לצורך במשטר מרכזי. בנוסף, יצר הצורך לחלוקת המים אמצעי מדידה שונים, כדוגמת הנילומטר. הביטוי "קנה מידה" הוא שריד לאחד מאמצעי מדידה אלו – קנה שעליו היו סימנים שעל פיהם פתחו וסגרו מגופים וניתבו את זרימת המים לתעלות שונות.
המאבק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום
פתיחת מושב הכנסת הרביעי
ב-29 בנובמבר נקבע מועד הדיון הראשון של ועדת הרווחה על תיקון חוק הביטוח הלאומי ל-5 בדצמבר. בהתאם לקביעת הכנסת בדיון הפגרה, שיש להעביר את הצעת החוק של גילאון לדיון בוועדה.
נילוס
חלקי הנילוס
הנילוס עובר דרך אוגנדה, קניה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (לשעבר זאיר), אתיופיה, דרום סודאן, סודאן ומצרים בה הוא נשפך לים התיכון. כיוון זרימתו הוא מדרום לצפון.
המאבק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום
מהלך חקיקה ביוזמת הממשלה
ב-26 בנובמבר 2017 פורסם תזכיר חוק להגדלת קצבת הנכות ובינואר 2018 פורסם לו תזכיר חלופי. אף שהתזכיר נכלל בדיוני תקציב המדינה לשנת 2019, לתיקון זה מוצעת תחולה למפרע מתחילת 2018. עלות התיקון המוצעת בתזכיר זה היא כ-2.05 מיליארד ש"ח לעומת כ-1.7 מיליארד ש"ח בתזכיר הקודם. ב-31 בינואר 2018 הונחה הצעת החוק על שולחן הכנסת ועברה בקריאה ראשונה ברוב של 90 ח"כים וללא מתנגדים.
נילוס
חלקי הנילוס
את מקורות הנילוס הכחול גילה לעולם המערבי מגלה הארצות הסקוטי ג'יימס ברוס בשנת 1770. על מקורות הנילוס הלבן הייתה מחלוקת בין סר ריצ'רד פרנסיס ברטון, שטען שמקורו באגם טנגניקה, לבין ג'ון הנינג ספיק, שטען שמקורו באגם ויקטוריה. בשנת 1875 קבע סר הנרי מורטון סטנלי שמקור הנהר הוא אגם ויקטוריה מכיוון שמאגם טנגניקה לא יוצא נהר לכיוון צפון.
הנילוס הלבן
לעיתים נחשב אגם ויקטוריה למקור הנילוס, אך גם לאגם זה יש מספר נהרות הנשפכים לתוכו. היובל הארוך ביותר הוא נהר לובירונזה (Luvironza River) בבורונדי שנשפך לנהר רורובו (Rurubu River) ליד העיר קיינזה בבורונדי, שנשפך לנהר קאגרה (Kagera River) הנשפך לאגם ויקטוריה בטנזניה ליד העיר בוקובה (Bukoba). לכן, מבחינה הידרולוגית, נהר לובירונזה הוא מקור הנילוס האמיתי.
הנילוס הכחול
הנילוס הכחול מתחיל את זרימתו באתיופיה בגובה של כ-2,500 מטר מעל גובה פני הים בנהר "עבָאי הקטן", נופל לתוך אגם טאנה ויוצא ממנו כ"נהר עבאי". לאחר צאתו מגבולות אתיופיה הוא זורם צפונה עד לסביבות ח'רטום, בירת סודאן.
הנילוס המאוחד
מקורם של 90% מהמים ו-96% מהסחף של הנילוס באתיופיה. רוב המים, כ-59%, מקורם בנילוס הכחול, והיתר ביובלים שונים שנשפכים לתוך הנילוס. בליה ושינוע המשקע מתרחש רק בתקופה הגשומה באתיופיה בקיץ כשהגשמים ברמת אתיופיה חזקים במיוחד. בשאר עונות השנה זרם היובלים שמתנקזים לנילוס חלש.
השפעתו הדמוגרפית של הנילוס
הנילוס חוצה את העיר ח'רטום ואת העיר קהיר. שתי המדינות של ערי הבירה האלו מתייחסות לנילוס כאל עורק חיים של ממש, שכן הוא מקור מים חשוב ויחיד בסביבה מדברית צחיחה, ואכן בבחינה של מפות פריסת התושבים במצרים וסודאן ניתן להבחין בעובדה שרובה הגדול של האוכלוסייה ומרבית הערים שוכנים לגדות הנילוס.
חלוקת מימי הנילוס
תשע מדינות שוכנות באגן ההיקוות של הנילוס ולאורכו: מצרים וסודאן במורד הנהר, אתיופיה, קניה, אוגנדה, רפובליקת קונגו הדמוקרטית, רואנדה, טנזניה ובורונדי במעלה הנהר. בהתאם להסכם שנחתם ב-1929 בין בריטניה לבין מצרים כאשר הבריטים שלטו באזור, נקבע כי מתוך 85 מיליארד המטרים המעוקבים הזורמים בנילוס מדי שנה, מכסתה של מצרים תהיה 48 מיליארד וזו של סודאן 4 מיליארד. בהתאם להסכם, ניתנה למצרים שליטה מלאה על הנהר לכל אורכו. נאסר על המדינות השוכנות על גדותיו לבצע כל עבודות בנילוס ובפלגים הזורמים אליו אשר יפגעו במכסתה של מצרים. למצרים ניתנה הזכות לקיים בדיקות שוטפות לכל אורכו של הנהר כדי להבטיח את ביצוע ההסכם ככתבו. בשנת 1959 חתמו מצרים וסודאן על תוספת להסכם 1929, המגדילה את מכסות שתי המדינות: מצרים קיבלה 55.5 מיליארד מטרים מעוקבים וסודאן 18.5 מיליארד, דהיינו 87% ממי הנהר.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החלו מדינות אפריקה, שיצאו לעצמאות למעט אתיופיה ב-1960, לדרוש את שינוי ההסכם של 1929 כדי להתאימו לצורכיהן שהלכו וגדלו. הן טענו כי ההסכמים שנחתמו בתקופה הקולוניאלית אינם הוגנים ולא נתנו ביטוי ריאלי לאינטרסים שלהן. זאת בנוסף לגידול האוכלוסייה שיוצר צורך מוגבר במי שתייה, ובמים לפיתוח החקלאות והתעשייה.
ב-14 במאי 2010 חתמו אתיופיה, טנזניה, אוגנדה, קניה, קונגו, רואנדה ובורונדי על הסכם חדש באוגנדה בעניין חלוקת מי נהר הנילוס, וזאת חרף התנגדותן של מצרים וסודאן, הצרכניות העיקריות של מימיו.
במצרים
המצרים עושים שימוש במי הנילוס לטובת השקיה. השיפוע המצוי בין הנהר לאדמות לכל אורכו של הנהר הוא תופעה ייחודית אשר הופכת את השימוש במי הנילוס להשקיה לבר ביצוע.
המצרים היו הראשונים שהחלו בהשקיה כזו. השימוש הראשון בנילוס במצרים לצורכי השקיה החל כשזרעים נקלטו באדמה הבוצית שנותרה לאחר ההצפות העונתיות. שיטה זו שוכללה, ונוצרה השיטה המסורתית הידועה כ"אגן ההשקיה". במסגרת שיטה זו, האדמות במישורים שהוצפו במים מדי שנה, חולקו על ידי גדות למספר רב של אגנים בגדלים שונים. במהלך ההצפות, האגנים הוצפו במים למשך זמן של עד שישה שבועות, ולאחר מכן נוקזו. כשגובה פני המים ירד נותרה שכבה של סחופת נהר עשירה על האדמה. שיטה זו אפשרה לגדל יבול אחד בלבד מדי שנה, כך שהחקלאים היו נתונים לחסדי השינויים בהצפות השנתיות (ראו נילומטר).
לאורך גדות הנהר, באזורים הנמצאים מעל גובה השטחים המוצפים, נעשה שימוש בשיטות השקיה רב-שנתיות שמנתבות את המים במגוון שיטות מסורתיות כגון שימוש בבעלי חיים, שימוש במוטות ארוכים, ו"גלגל מים פרסי". בימינו החליפו משאבות מכניות את השיטות המסורתיות.
כתוצאה מהמגבלות של שיטת "השקיית האגן", לרוב מחליפות אותה שיטות ההשקיה הרב-שנתיות. שיטת ההשקיה הרב-עונתית נכנסה לשימוש במצרים לקראת סוף המאה ה-19; בשיטה זו נותבו מי הנילוס על ידי סכרים קטנים שנבנו על פני הנהר. במאה ה-20 הושלמה בנייתו של סכר אסואן וכך למעשה התבססה הדומיננטיות של שיטת ההשקיה הרב-שנתית.
סכרים ומאגרים
בשנת 1843 התקבלה החלטה להקים סדרת סכרים לאורך הנילוס באזור הדלתא של קהיר כדי להעלות את מפלס המים, על מנת שיאפשר השקיה ושיט על הנהר. תוכנית הקמת הסכרים הושלמה רק בשנת 1861 ובמהלך השנים היא עברה הרחבות ושיפורים. התוכנית מהווה נקודת ציון משמעותית בתחילת תהליכי ההשקיה המודרנית בעמק הנילוס. בשנים הבאות נבנו מספר סכרים בולטים בהשראת תוכנית זו, בהם סכר זיפתא, סכר אסיוט וסכר איסנא.
סכר אסואן הוקם בשני שלבים. תחילה נבנה באסואן סכר אסואן הנמוך (או 'הקטן'), בין השנים 1899 ל-1902. בסכר הותקנו ארבעה שערים המווסתים את גובה המים, במטרה לאפשר שיט לאורך הנהר. תכנונו הראשוני של הסכר התגלה כבלתי מתאים והוא הוגבה בשתי תקופות: 1908–1911 ו-1929–1934. הרחבות אלו תרמו להעלאת מפלס המים ולהגדלת תכולתו של הסכר. בסכר קיים גם מפעל הידרו-אלקטרי המסוגל לייצר למעלה מ-345 מגה ואט.
בשלב השני, נבנה סכר אסואן הגבוה, הממוקם כ-965 ק"מ דרומית לקהיר ו-6.5 ק"מ דרומית לסכר אסואן הראשון, בנקודה שבה רוחב הנהר הוא כ-550 מטר. הסכר מתוכנן לשלוט במימי הנילוס כך שישמשו לעיבוד אדמות חקלאיות, ייצור אנרגיה הידרו-אלקטרית והגנה מפני הצפות של אזורי חקלאות והתיישבות אוכלוסייה הנמצאים במורד הזרם. העבודה על הסכר החלה ב-1959 והושלמה ב-1970. הוא מתפרס על פני כארבעה קילומטר וגובהו כ-111 מטרים. ביכולתו לייצר כ-2,100 מגה ואט של אנרגיה הידרו-אלקטרית. הסכר יצר אגם גדול הקרוי אגם נאצר.
המטרה המרכזית שלשמה הוקם סכר אסואן הגבוה היא לאגור כמות מספקת של מים וכך להגן על מצרים מפני סכנות כדוגמת מספר שנים רצופות של הצפות מעל הממוצע, או להפך, חוסר מים. כל זאת כדי להבטיח זרימת מים קבועה מן הנילוס למצרים ולסודאן. בהסכם שנחתם בין שתי המדינות בשנת 1959 נקבעה הכמות המקסימלית של המים שבה תוכל כל מדינה לעשות שימוש. הקצאת המים נקבעה ביחס של 1:3 לטובת מצרים.
סכר אסואן הגבוה היווה מקור למחלוקת במהלך הקמתו וגם לאחר שהחל לפעול. המבקרים מאשימים את בוני הסכר בכך שמים נטולי סחופת הזורמים תחת הסכר מביאים לפגיעה ביסודות של סכרים נוספים באזור. בנוסף, החלשת זרם הנהר כתוצאה מבניית הסכר הביאה לכך שהשטחים הנמוכים הוצפו במים מלוחים שמקורם בים התיכון. הדבר גרם לכך שאוכלוסיית הדגים הצטמצמה באורח דרמטי כתוצאה מאובדן סחופת מזינה וחדירתם של מים מלוחים לסביבה טבעית של מים מתוקים. מנגד, המצדדים בבניית הסכר טוענים כי למרות חסרונותיו, העובדה שהסכר מספק מלאי מים קבוע וכמות אנרגיה גדולה, מהווה יתרון עצום שעולה על החסרונות. למשל, נראה כי הסכר סייע למצרים להימנע ממחסור חמור במים בין השנים 1984–1988.
סכר סנאר, הממוקם על תוואי הנילוס הכחול שבסודאן, מספק מים למישור אל-ג'זירה בתקופות השנה שבהן מפלס המים של הנילוס הכחול הוא נמוך. בנוסף, סכר זה מייצר אנרגיה הידרו-אלקטרית. סכר אחר, הידוע בשם ג'בל אל-אווליאא', אשר ממוקם על הנילוס הלבן, החל לפעול בשנת 1937. מטרת הקמתו הייתה להגדיל את מכסת המים הזמינה למצרים בתקופה שבה מפלס המים נמוך (בין החודשים ינואר ליוני). סכרים נוספים, ובהם סכר חַ'שְם אל-קִ֫רְבַּה (החל לפעול בשנת 1964) וסכר א-רוסיירס על הנילוס הכחול (הושלם בשנת 1966) אפשרו לסודאן לנצל את מכסת המים המקסימלית שהוקצבה לה מאגם נאצר.
באוגנדה, אגם ויקטוריה הוסב למאגר לאחר השלמתו בשנת 1954 של סכר מפלי אוון (כיום: סכר נאלובל). הסכר מאפשר אגירה של עודפי מים בשנים של הצפות גדולות, ובכך ניתן להשלים את כמות המים הדרושה בשנים בהן מפלס המים נמוך מן הממוצע הדרוש. במקום מצוי גם מפעל המנצל את מפלי המים להפקת אנרגיה הידרו-אלקטרית שמשמשת את התעשיות של אוגנדה וקניה.
סכר אסואן היווה מקור לתקוות גדולות מצד העם במצרים. נאצר הכריז כי סכר אסואן יהפוך את מצרים לגן עדן עלי אדמות. הוא היה אמור להרחיב את שטחי החקלאות, להגדיל את ייצור המזון, תוכננו להיפתח שטחי חקלאות בעמקים בלתי מיושבים במערב מצרים, למנוע הצפות בעונת הגאות (יולי–אוקטובר), הספקת מים קבועה לנילוס במשך כל השנה, הגדלת מספר הגידולים בגלל השקיה קבועה, לספק חשמל הידראולי זול ובאופן קבוע, לפתח אתרי תיירות באגם נאצר, וכן פיתוח דייג באגם.
תחבורה
בסודאן, שירות התחבורה המסופק לאורך הנילוס מתפרס על פני כ-3,860 ק"מ. עד 1962 שירות זה היה היחיד שחיבר בין חלקיה הצפוניים לדרומיים של המדינה.
במצרים, הנקודה הדרומית ביותר אליה ניתן להגיע באמצעות שיט בנהר היא אסואן. אלפי סירות קטנות שטות בנתיבים הימיים של הנילוס ואזור הדלתא.
צמחייה ובעלי חיים בנילוס
באזורים שבהם לא קיימת השקיה מסודרת, חיי הצמחייה הפראית הטבעית מתאפשרים במידה רבה, הודות לכמויות הגשמים היורדות לאורך השנה. צמחייה אופיינית בחלק מאזורי הנילוס, בשל השילוב בין הגשמים והחום, היא יערות גשם טרופיים, המשתרע לאורך הנהר באזור קונגו, במישורים שסובבים את האגמים ובדרום מערב אתיופיה. ביערות אלו גדל מגוון רחב של עצים וצמחייה טרופיים, כגון עצי הובנה, בננה, גומי, במבוק ושיחי קפה. עירוב של קרקע מיוערת ואדמה ערבתית בא לידי ביטוי בדלילות ופיזור רחב של עצים בגובה בינוני המעוטרים בעלים דקיקים, כאשר הקרקע סביבם מכוסה בדשא ועשב רב-עונתי. מראה זה אופייני לחלקים גדולים הסובבים את האגמים, חלקים מהרמה האתיופית, האזורים שבשולי הנילוס הכחול ליד א-רוסייריס ובדרום אזור נהר הגזאל.
במישור הסודני, הנוף מתאפיין בתערובת של שיחים דקים, עצים קוצניים ואדמה ערבתית. סביבה זו סובלת מהצפות במהלך עונת הגשמים, בייחוד באזור הסאד של דרום מרכז סודאן, המהווה שטח של כ–100,000 מיילים רבועים. אדמה זו, יחד עם הגשמים המציפים אותה בעונתם, מהווים כר גידול נוח לצמחייה כגון גומא פפירוס, חזרן, קנה מצוי, סוף מצוי, חסה, מינים של חבלבל ויקינטון המים.
באזור שמצפון לקו רוחב 10 מעלות, נוצרה חגורה של סוואנה קוצנית, המתאפיינת באוכלוסייה מעטה של עצים, שיחים קוצניים ועשבייה העולה על פני השטח לאחר הגשמים. צפונית משם, במקומות בהם כמות הגשמים דלה יותר, מידלדלת הצמחייה עוד יותר ואזור זה מנוקד בשיחים קוצניים קטנים בלבד. מאזור ח'רטום וצפונה מתפרס מדבר בו כמות המשקעים זעומה. במקום זה כמעט שלא קיימת צמחייה, ועשבים קטנים לאחר הגשמים מחזיקים מעמד שבועות ספורים בלבד.
צפונה משם, במצרים, הצמחייה שעל גדות הנילוס היא ברובה תוצר של טיפוח והשקיה מלאכותית.
במערכת המים של הנילוס גדלים מינים רבים של דגים. אחד הבולטים בהם, המצוי במימיו העמוקים של הנהר, הוא נסיכת הנילוס, שמשקלו עשוי להגיע לכ-80 קילוגרמים. מינים נוספים הם אמנון, בינית, מספר מינים של שפמנון, דג חוטם הפיל, דג הנמר ומינים של סרדינים. מרבית המינים נפוצים לכל אורכו של הנהר וחלקם גם באגם ויקטוריה. מינים נוספים שהצליחו להשתרש בנהר הם הצלופח המצוי, שנדד דרומה והגיע עד לאזור ח'רטום, והצלופח הקוצני, אשר חי באגם ויקטוריה. במהלך השנים מעורבות האדם בנעשה בנהר הנילוס הובילה לפגיעה במינים רבים של דגים שנהגו לשרוץ בו. להקות דגים שלמות שניזונו ממימי הנילוס של מצרים במהלך עונת השיטפונות התמעטו ואף נעלמו כליל מאז בנייתו של סכר אסואן הגבוה; מרבית המינים של דגי הנילוס הם נודדים, והסכר מנע מרבים מהם לנדוד אל עבר אגם נאצר.
זיהום נהר הנילוס על ידי האדם
זיהום המים וזיהום האוויר בנהר הנילוס על ידי האדם הוא סוגיה מרכזית בשמירה עליו. ככל שהחקלאות, התיעוש והעיור בקרבת הנהר הלכו והתפתחו, כך הוחמרו תופעות הלוואי והזיהום הנלוות אליהם. לאחרונה נעשים מאמצים להפחית את הזיהום בנהר, אך הצלחתם נמוכה עדיין. למרות כל זאת, מרבית מימיו של הנהר נחשבים נקיים יחסית מרעלנים, וחלקם אף נחשבים בריאים.
גורמים משמעותיים בזיהום הנהר הם כימיקלים המשמשים לחקלאות, מתכות כבדות ופסולת המושלכת לנהר על ידי בני אדם.
מזהמים עירוניים
בעשורים האחרונים, בחלק מהערים מודרניות בעולם, המים בהם נעשה שימוש עוברים דרך מערכת ניקוז, אשר הופכת אותם ידידותיים לסביבה ככל הניתן לפני חזרתם לטבע; תהליך זה מונע התפתחותן של תופעות לוואי העלולות לפגוע בסביבה. אך המציאות בערים רבות הממוקמות על גדות נהר הנילוס היא שונה, מכיוון שהן עניות ואין ביכולתן לשאת בעלויות הגבוהות של טיהור המים. מסיבה זו, המים שהתושבים משתמשים בהם חוזרים לנהר ללא כל טיפול. מי השפכים כוללים בתוכם פתוגנים (מיקרו-אורגניזמים מחוללי מחלות), שאריות מזון, תרכובות חמצן ועוד. אלו מכילים מגוון מחלות וזיהומים הפוגעים באורגניזמים החיים במימי הנילוס. קיימות מספר תוכניות במחוזות שונים לאורך הנילוס שתכליתן הוא טיפול במי השפכים, אך קצב הריבוי הטבעי המהיר באזור מקשה על הצלחתן.
זיהום חקלאי
המים המוזרמים על ידי הסקטור החקלאי מכילים חומרים מזהמים העלולים להשפיע על מערכת החיים בנהר לרעה. מדובר בחומרים מסוכנים כגון מלחים, זרחן, חנקן ושאריות חומרי הדברה. זרימת השפכים החקלאיים מגיעה ממספר רב של מוקדים, מה שמקשה על היכולת למזער את הפגיעה בנהר. סכנה נוספת טמונה ביכולתם של השפכים החקלאיים במקרים רבים לחלחל אל מי התהום. לאחרונה, בשל תקנים מחמירים בנוגע לשימוש בכימיקלים לצורכי חקלאות, חלה הפחתה מסוימת בכמות החומרים המזהמים המגיעה אל נהר הנילוס.
זיהום תעשייתי
על גדות הנילוס קיימות ערים מתועשות רבות. לאורך הנהר ישנם כ-700 מתקנים תעשייתיים. בשפכים של מתקנים אלו קיימת רמת זיהום גבוהה ורעילה ביותר. השפכים מכילים שאריות של מתכות כבדות, בוצה ומשקעים רעילים נוספים. מלבד זיהום המים, התעשייה גורמת גם לזיהום האוויר ואחראית לחלק ניכר מן הערפיח האופף את הערים הגדולות במצרים, במיוחד קהיר ואלכסנדריה.
הנילוס במקרא
השם "נילוס" אינו מופיע במקרא. האזכור הראשון במקרא שאפשר לייחס בביטחון לנילוס (בשם "יאור") הוא בסיפור חלום פרעה בסוף ספר בראשית, בפרשת מקץ בה פרעה חולם והנה עומד על היאור והנה מן היאור עולות שבע פרות יפות מראה, ולאחריהן שבע פרות רעות מראה ודקות בשר, כאשר חלום זה נפתר על ידי יוסף כמסופר שם.
המפגש הבא עם הנילוס הוא כאשר פרעה נותן לבני ישראל להתיישב בארץ גושן שהיא ככל הנראה הדלתא של הנילוס.
הפעם הבאה שבה מופיע הנילוס היא בתחילת ספר שמות, כאשר יוכבד, אמו של משה, מחביאה אותו בתיבת גומא על הנילוס ומשאירה את אחותו מרים להסתתר בין קני הסוף ולהשגיח עליו.
לפי המשך הסיפור המקראי הוא נמשה לאחר מכן מן הנהר על ידי בת פרעה שבאה להתרחץ בנהר. עוד מסופר בספר שמות על כך שמלך מצרים היה נוהג להגיע לנילוס, ככל הנראה כדי לעשות את צרכיו ולהתרחץ. גם המכות שהנחית אלוהים על מצרים קשורות בנילוס (מכת דם, מכת צפרדע).
רש"י גורס שההופעה הראשונה של הנילוס במקרא היא עוד בתחילת ספר בראשית (ב, י"א-י"ב) שם מסופר על הנהר שסובב בעדן (דהיינו בגן עדן) ומשקה את הגן, על פי הסיפור המקראי הנהר נפרד לארבעה נהרות, אחד מהנהרות הוא הנילוס – "שם האחד פישון הוא הסבב את כל ארץ החוילה אשר שם הזהב, וזהב הארץ ההיא טוב שם הבדלח ואבן השהם". את השם "פישון" מפרש רש"י במקום – "פישון, הוא נילוס נהר מצרים ועל שם שמימיו מתרבין ועולין ומשקין את הארץ נקרא פישון כמו ופשו פרשיו. דבר אחר פישון שהוא מגדל פשתן שנאמר בישעיה אצל מצרים ובושו עובדי פשתים".
למען חיות הבר
למען חיות הבר היא עמותה ללא מטרות רווח שהוקמה על ידי אביהוא שרווד במטרה להציל, לטפל ולשקם חיות בר במצוקה ופועלת להסברה וחינוך לכיבוד ושמירה על הטבע ובעלי החיים. העמותה מטפלת כל שנה באלפי בעלי חיים בניהם: יונקים, עופות, זוחלים ועוד.
כמו כן, פארק ארץ הצבי מתנהל ביחד עם העמותה, ומהווה מקום שיקום לבעלי חיים שעתידים לשוב לטבע, ומקום שיכון עבור בעלי חיים שאינם יכולים לשוב אל הטבע.
פעילות
העמותה פועלת לחילוץ ולהצלה של בעלי חיים בכל רחבי הארץ. היא מעניקה טיפול ושיקום רפואי לבעלי חיים פצועים, שבסופם הם משוחררים לטבע. במקרים בהם סוג הפציעה לא מאפשר לשחרר חזרה לטבע את בעל החיים, הוא משתכן בשטח העמותה או במקומות אחרים המותאמים עבורם. את מרפאת העמותה מנהלת מאי ליטני.
אנחווי
אַנחְווֵי (בסינית: 安徽, בפין-יין: Ānhuì - IPA: [ánxwéi]) הוא מחוז במזרח הרפובליקה העממית של סין. שטחו של המחוז הוא 140,200 קמ"ר ואוכלוסייתו נאמדת בכ-61 מיליון נפש. בירת המחוז היא העיר חֶפֵיי (合肥/Héféi). בדומה למרבית המחוזות במזרח סין, הוא מאוכלס רובו ככולו על ידי בני ההאן.
בדרומו של המחוז נמצא ההר חְװַאנְגְשַׁאן (בתרגום חופשי: ההר הצהוב), אחד מאתרי התיירות הפופולריים בסין ואתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה
מחוז אנחווי נוצר במאה ה-17, עד אז לא היה זה מושג ברור, אלא צפון אנחווי היה חלק ממישור סין הצפוני, ביחד עם מחוז חנאן של ימינו, מרכז אנחווי, רוכז ברובו על גדת נהר הוי הי, מבחינת אוכלוסייה וצפיפות, דרום אנחווי, ביחד עם היאנגצה היה מחובר יותר לחוביי ולדרום מחוז ג'יאנגסו מבחינה תרבותית. עד שלבסוף, גבעות דרום אנחווי הפכו למקום תרבותי ייחודי ומובחן משלהם.
בתקופת המדינות הלוחמות, שֻוצֻ'ון (כיום: שו) הפכה להיות מרכז בצ'ו, לאחר שנכבשה על ידי צ'ין.
קול ישראל (ההגנה)
קול ישראל הייתה תחנת הרדיו המחתרתית של ארגון ההגנה שפעלה בשתי תקופות: 13 במרץ עד 11 ביוני 1940 ולאחר מכן החל מ-4 באוקטובר 1945 ועד 14 במאי 1948. התחנה הופעלה מבחינה טכנית על ידי טכנאי שירות הקשר הארצי של ההגנה, הקריינים היו שליחי מחלקת התרבות במטה הכללי. כדי לא להיתפס על ידי הבריטים, הייתה התחנה משדרת לסירוגין מדירות שונות בתל אביב ובמקומות נוספים בארץ. כמו כן הקריינים ששידרו בתחנה היו מתחלפים כדי שקולם לא יזוהה ותדרי התחנה היו משתנים. ציוד התחנה היה מועבר ממקום למקום במזוודות וחברי ההגנה באבטחה היקפית היו מזהירים את צוות השידור במקרה שהיו אנשי המשטרה הבריטית מתקרבים למקום. התחנה נקראה בתקופה מסוימת גם תלם שמיר בועז (ראשי תיבות באלפבית צלילי של "תחנת שידור במחתרת"). השידורים היו נפתחים כאשר הקריין או הטכנאי היו שורקים שלוש פעמים את השורה "עוד לא אבדה תקוותנו" מתוך התקווה.