cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'אמפה
הווִיאֶט בוזזים את ויג'איה
העימות בין צ'אמפה לדאי ויאט לא הסתיים עם נטישת אינדראפורה. צבא הדאי ויאט תקף את צ'אמפה שוב ב-1021 וב-1026; בשנת 1044 נערך קרב נוסף בין שתי הממלכות, שהסתיים באסון לצ'אמפה, כאשר מלכם סא דאו נהרג והבירה ויג'איה נבזזה בידי צבא דאי ויאט. הפולשים לכדו פילים ומוזיקאים, ואף שבו את המלכה מי אה (Mi E), שהשליכה עצמה אל המים והתאבדה כדי שכבודה לא יחולל. מלכי הצ'אמפה החלו להעלות מנחה למלכי דאי ויאט, ובכלל זה קרנף לבן שהובא לצפון בשנת 1065. ואולם, בשנת 1068 ניסה המלך רוּדרָאוָארָמאן (Rudravarman), מלך ויג'איה, להשיב את הגלגל לאחור, ויצא למתקפה על דאי ויאט. צ'אמפה הובסה שוב, וויג'איה נלכדה ונשרפה. גם בשנת 1069 נכבשה ויגאיה בידי צבא של דאי ויאט, בראשות המצביא לי ת'ואונג קיאט (Ly Thuong Kiet), שנחת ליד העיר מן הים. המלך רוּדרָאוָארָמאן נשבה, ושוחרר רק לאחר שוויתר על שלושה מחוזות בצפון ממלכתו. צרותיו של המלך לא הסתכמו בלחץ מצפון; מנהיג מקומי, בדרום המדינה, ניצל את התבוסות שנחל המלך, מרד בו והקים ממלכה עצמאית. רק בשנת 1084 הצליחו מלכי צ'אמפה לאחד מחדש את הממלכה.
פלישות החְמֶר לצפון צ'אמפה
בשנת 1074 עלה לכס המלוכה בצ'אמפה המלך האריוָארמאן (Harivarman) הרביעי. הוא שיקם את המקדשים במי סון והצליח להגיע להסכם שלום עם דאי ויאט. תקופתו התאפיינה בפריחה, אך במקביל החל עימות עם מלך אנגקור. בשנת 1080 תקף צבא החְמֶר את ויג'איה וערים נוספות בצפון צ'אמפה, בזז מקדשים ומנזרים ושדד אוצרות תרבות. רק לאחר מאבק ממושך הצליחו חייליו של המלך האריוָארמאן להדוף את הפולשים ולשקם את עיר הבירה ואת המקדשים שנפגעו.
בסביבות שנת 1080 קמה שושלת מלוכה חדשה במישורי קוראט, בצפון מערב תאילנד. מלכים אלו הדיחו את שליטי אנגקור, ופתחו במערכה שמטרתה להרחיב את גבולות ממלכתם. ניסיונות להתרחב על חשבון דאי ויאט החל משנת 1130 נכשלו, ותשומת הלב הופנתה לצ'אמפה. בשנת 1145 השתלט צבא חְמֶרִי שבראשו המלך סוריָאוָארָאמָאן השני (Suryavarman, מייסד אנגקור ואט) על הבירה ויג'איה והחריב את מקדשי מי סון. החְמֶרִים ניסו להשתלט בשנת 1149 על כל החלק הצפוני של צ'אמפה, אך שליטה של נסיכות דרומית, המלך ג'איה האריוארמאן הביס את הפולשים. הוא הקדיש את עצמו כמלך המלכים בוויג'איה, ובילה את השנים הנותרות לשלטונו בדיכוי מרידות באמאראוואטי ובפאנדוראנגה.
ביזת אנגקור בידי צ'אמפה
בשנת 1167 עלה לכס המלוכה בצ'אמפה המלך ג'איה אינדראוארמאן הרביעי. הקדשה שנמצאה בשרידים ארכאולוגיים מציגה אותו כמלך אמיץ, מיומן בשימוש בכלי נשק, ובעל ידע בפילוסופיה, בבודהיזם מהייני ובדהרמה סוטרה. המלך ביסס את השלום עם דאי ויאט, ולאחר מכן נפנה למלחמה עם החְמֶר; בשנת 1170 פלש צבא צ'אמפה לקמבודיה, אך התוצאות לא היו החלטיות. בשנת 1177 הצליחו צבאות צ'אמפה להפתיע את החְמֶר: הצ'אמפה הפליגו בספינות במעלה נהר מקונג עד לאגם טונלה סאפ, והצליחו לכבוש את אנגקור, להרוג את מלך החמר ולבזוז את העיר.
כיבוש ויג'איה בידי החמר
מלך החְמֶר החדש, ג'איוארמאן החמישי, אסף מחדש את בני עמו ונפנה למלחמה בצ'אמפה. הוא הצליח להדוף את צבא הצ'אמפה אל מחוץ לגבולות ממלכת החְמֶרִים. ב-1190 תקף שוב מלך צ'אמפה, ג'איה אינדראוארמאן הרביעי, את החְמֶרִים; ואולם, ג'איוארמאן מינה נסיך של צ'אמפה לעמוד בראש צבאותיו. צבא החְמֶר בראשות הנסיך וידיאנאנאדאנה (Vidyanandana) הצליח להדוף את מתקפת הצ'אמפה, והמשיך במתקפה עד כיבוש ויג'איה. המלך ג'איוארמאן נלקח בשבי, והובא לאנגקור כאסיר.
פלישת המונגולים
בשנת 1271 ייסד קובלאי חאן את שושלת יואן בסין, שנכבשה על ידי המונגולים בעשורים הראשונים של המאה ה-13. הוא קבע את בירתו בבייג'ינג וייסד שם שושלת משלו. לאחר שחיסל את שושלת סונג הדרומית, הפנה את תשומת לבו לאזורים דרומיים יותר, ובהם ממלכות דאי ויאט וצ'אמפה. ניסיונות מונגוליים להביס את הדאי ויאט נכשלו; גם כאשר הצליחו המונגולים, בשנת 1283, לכבוש את ויג'איה, לא הייתה לכך השפעה רבה – מלך הצ'אמפה וצבאותיו נסוגו להרים וניהלו משם לוחמת גרילה כנגד הפולשים. שנתיים לאחר הפלישה נסוגו המונגולים מיוזמתם מן האזור.
צֶ'ה מַאן
בשנת 1307 ויתר מלך הצ'אמפה ג'איה סימהאוָארָמָאן (Simhavarman) השלישי, צֶ'ה מַאן (Chế Mân), על שני מחוזות בצפון ממלכתו למען ממלכת דאי ויאט, בתמורה לנישואיו עם נסיכה בת הוויאט. המלך, שבנה את מקדש פו קלאונג גאראי (Po Klaung Garai) בפאנדוראנגה, מת זמן קצר לאחר העסקה; הנסיכה מיהרה לחזור לביתה בדאי ויאט, כדי לחמוק מן המנהג שרווח בצ'אמפה ועל פיו היא הייתה נדרשת למות יחד עם בעלה. ואולם, האדמות שעליהן ויתר המלך לא הוחזרו. הצ'אמפה, ששאפו לקבל לידיהם חזרה את האדמות, שאבו עידוד מדעיכתה של ממלכת הדאי ויאט, והחלו בחדירות לתוך שטחה של שכנתם מצפון, בתדירות גדלה והולכת.
צ'ה בונג נגה – המלך האדום
כוחות הצ'אמפה כבשו ובזזו את ת'אנג לונג (Thang Long), עיר הבירה של דאי ויאט שהייתה ממוקמת בהאנוי של היום. הם עשו זאת פעמיים: ב-1372 וב-1377. מתקפה אחרונה נהדפה בשנת 1388; זו הייתה המתקפה האחרונה בתולדות צ'אמפה על דאי ויאט. צ'ה בונג נה מת שנתיים לאחר מכן, ב-1390. המתקפות לא מוטטו את דאי ויאט, אך הן חשפו את חולשתה של שושלת המלכים ששלטה בה באותה עת, והביאו לנפילתה.
תבוסה בידי דאי ויאט והרס ויג'איה
בשנת 1446 פלשו דאי ויאט לצ'אמפה. הפלישה הייתה מוצלחת, וויג'איה נכבשה. ואולם, שנה לאחר מכן נהדפו דאי ויאט מהעיר במתקפת נגד.
ב-1470 החלה מתקפה נוספת של דאי ויאט. הפעם עמד בראשם אחד מגדולי מנהיגיהם, הקיסר לה ת'אן טונג (Le Thanh Tong). הוא היה מנהיג ומינהלן יוצא דופן, וצבאו היא מאורגן היטב ובעל עוצמה רבה. לעומתם, היו הצ'אמפה לא מאורגנים וחלשים. ויג'איה נכבשה ב-21 במרץ 1471 לאחר ארבעה ימי קרבות; מלך הצ'אמפה, טרה-טואן (פאו קוּבאה) נלכד ומת זמן קצר לאחר מכן, אם כי בנו, סִיָה פאו לינג הצליח לחמוק לאצ'ה, בסומטרה, כדי להתחיל שם שושלת חדשה שברבות הימים תהפוך לסולטנות אצ'ה. בן אחר, סִיָה אינדרה ברמן, נשלח למלאקה. לפחות 60,000 מבני הצ'אמפה נהרגו ו-30,000 אחרים נלקחו על ידי הצבא הווייטנאמי המנצח כעבדים. הבירה ויג'איה נחרבה, ונסיכויות אמאראואטי וויגאיה סופחו לדאי ויאט. התבוסה הביאה להגירה גדולה של צ'אמפה, במיוחד לקמבודיה ולמלאקה.
היסטוריה מאוחרת של צ'אמפה
כל שנותר בשלב זה מממלכת צ'אמפה הייתה הנסיכות הדרומית פאנדוראנגה, ששמרה על עצמאותה תחת חסות דאי ויאט. נסיכות זו הייתה נקודת המוצא של אדוני (לורדים) הצ'אמפה החדשים – פֿאן ראנג, פֿאן רי, ופֿאן ת'יאט. בשנת 1594 שלח לורד פו אט כוחות כדי לסייע לסולטנות ג'והור במתקפה על מלאקה הפורטוגזית. ישנן מקורות המצביעים על סחר ער בין צ'אמפה לבין מלאקה, וכן על ניסיונות של שליטי צ'אמפה ליצור קשרים עם מלכים באזור, כדי להתגונן מול הווייטנאמים.
בשנת 1692 התמרד לורד הצ'אמפה פו סוט נגד נגויין פֿוק טראן (Nguyễn Phúc Trần), שליט דרום וייטנאם. בתחילה לא היה המרד מוצלח; הווייטנאמים הביסו את יוזמי המרד בתחילת 1693, ופו סוט עצמו נתפס לאחר כשבעה חודשים. המרד והקרבות הותירו אחריהם רעב, והמצב החמיר כאשר פרצה מגפה; אחד מאצילי צ'אמפה, אוקנהא דאט (Oknha Dat) הצליח להשיג את עזרתו של גנרל סיני, ויחד הצליחו הצ'אמפה להביס את כוחותיו של נגויין ב-1695. לאחר הניצחון חתם המלך החדש, פו סאקטיראי דא פתיח (Saktiray Da Patih) על הסכם שלום עם ממשלו של נגויין. אדוני צ'אמפה הוכרו כאדונים מקומיים של פאנדגוראנגה, עם פיקוח של פקידים מטעם ממשל נגויין. שבע עשרה שנים לאחר מכן, ב-1712, נחתם הסכם חדש בין ממשל נגויין לבין פו סאקטיראי דא פתיח. ההסכם נקרא "ההסכם עם חמשת הסעיפים" (Ngũ điều Nghị định), ומטרתו הייתה להסדיר מחדש את הקשר בין הצ'אמפה לבין שושלת נגויין. ההסכם נשמר עד שנת 1832. בשנת 1786, בשיא הקרבות בין שושלת נגויין שהודחה על ידי מורדים (האחים טאי סון) ובין צבא הצפון, נמלט אדון הצ'אמפה צֵ'י קְרֵי בְּרֵי יחד עם אנשי חצרו לקמבודיה. הוא חשש לגורלו מידי צבא טאי סון, משיתגלה שתמך בנגויין. לאחר המלחמה חזר האדון לארצו, אך מעתה הוגדר כ"מושל" בלבד.
ב-1796, בימים האחרונים לשלטון טאי סון פרץ מרד נגד שלטונם של אדוני הצ'אמפה. לטענתם של יוזמי המרד, הם נתמכו על ידי קלנטן (Kelantan, מדינה במלזיה). המרד נכשל, ואדוני צ'אמפה זכו שוב לאישור זכויותיהם על ידי השלטון הווייטנאמי. ואולם, בשנת 1832 הסתיים סופית ורשמית גם שלטונם המצומצם של אדוני הצ'אמפה, כאשר הקיסר מין מאנג (Minh Mạng), קיסר וייאטנם, סיפח רשמית את האזור.
הינדואיזם ובודהיזם
עד לכיבושה של צ'אמפה בידי הווייטנאמים ב-1471, היה ההינדואיזם הדת השלטת באזור. התרבות המקומית הושפעה מאוד מן התרבות ההודית. ההינדואיזם בצ'אמפה היה ברובו המכריע מזרם הפולחן לשיווה, אך היו מעורבים בו אלמנטים של דתות מקומיות, כמו הפולחן לאלת האדמה יאן פו נאגאר. בהינדואיזם של צ'אמפה, שכאמור היה סביב פולחן שיווה, היו כמה סמלים עיקריים, ובהם הלינגאם, מוקהלינגה (mukhalinga), ג'אטאלינגה (jatalinga), הלינגה המחולק, והקוסה (kosa).
עליונותו של ההינדואיזם בתרבות הצ'אמפה הופרעה במאה התשיעית ובמאה העשירית, כאשר השושלת באינדראפורה קיבלה על עצמה בודהיזם מהייאני כפולחן המדינה. האמונות הבודהיסטית של שושלת זו ייחודית ומקורית. במאה העשירית ולאחריה חזר ההינדואיזם להיות הפולחן השליט בצ'אמפה; בין האתרים שבהם נמצאות יצירות דתיות ואדריכליות חשובות מתקופה זו ניתן למנות את מי סון, קואונג מי (Khuong My), טרא קיו (Tra Kieu), צ'אן לו (Chanh Lo), ות'אפ מאם (Thap Mam).
אסלאם
האסלאם החל להכות שורש בממלכה כבר במאה העשירית, אך רק לאחר פלישת דאי ויאט ב-1471 החלה השפעתו להתרחב. במאה ה-17 כבר החלו משפחות האצולה של הצ'אמפה לפנות לכיוון הדת החדשה, דבר שהביא לכך שעד כיבושה הסופי של צ'אמפה בידי וייטנאם היו רוב בני הצ'אמפה מוסלמים, וזוהי דתם גם כיום, אם כי קיימים מיעוטים הינדיים ובודהיסטים מהייאנים חשובים.
צ'אמפה כיום
כיום נמצאים בני הצ'אמפה בגלות בכל מרחב דרום-מזרח אסיה. בווייאטנם נמצאים כ-100,000 מהם, באזור פאן ראנג, פאנדוראנגה של ימי הצ'אמפה. בני הצ'אמפה בווייטנאם נחלקים לשתי קבוצות עיקריות: הינדו צ'אם, שדתם היא ההינדואיזם, ובאני צ'אם, שהם מוסלמים. שתי הקבוצות אינן מתחתנות ביניהן, למרות הקרבה האתנית והתרבותית. בקמבודיה נמצאת הקבוצה הגדולה ביותר של צ'אמפה, והם מונים בין חצי מיליון למיליון נפש.
החברה של בני הצ'אמפה היא חברה מטריארכלית, בה לנשים זכות הירושה. בווייטנאם מאמינים רבים שלנשות הצ'אמפה כוחות כישוף היכולים להשפיע על גבר להינשא עמן וכך לגזול את כל רכושו. לשונם של בני הצ'אמפה ייחודית, והם כותבים בשפה שהיא מעין גרסה של סנסקריט. לצ'אמפה מנהג מוזר וייחודי שבו הם מוציאים את המתים מקברם שנה לאחר הקבורה, עורכים סעודה גדולה ושורפים את העצמות; האפר נקבר לאחר מכן מחדש. המנהג נועד להביא מזל ועושר.
עיתונות בישראל
עיתונות בארץ ישראל החלה ב-1863, עוד בימי היישוב הישן, כשיצא לאור הלבנון, העיתון העברי הראשון בארץ ישראל. חודשים ספורים אחריו החל לצאת לאור גם מתחרהו החבצלת. שניהם יצאו לאור בירושלים.
העיתונות שימשה כלי ראשון במעלה בתחיית הלשון העברית, הן כזרז לצורך לחדש מילים לצורך דיווח על העולם המודרני והן כבמה לפרסום תחדישים. בשנת 1884 ראה אור גיליונו הראשון של הצבי, עיתונו של אליעזר בן-יהודה והיומון הראשון בעברית בארץ ישראל. מראשית העלייה השנייה (1904) ועד מלחמת העולם הראשונה צמחה בארץ ישראל עיתונות עברית מקורית ואידאולוגית. ב-1915 הוציא השלטון העות'מאני בארץ ישראל צו סגירה לעיתונים העבריים, פרט ל"החרות", שהמשיך להופיע עד 1917. תחילת המנדט הבריטי בישרה לראשונה על חופש עיתונות יחסי בארץ ישראל. רוב העיתונים ביישוב היו עיתונים מפלגתיים, כמות העיתונים היומיים ביישוב, שיצאו על ידי כל פלג אידאולוגי, הייתה בלתי פרופורציונלית לגדלו הזעיר. כן ראו אור עיתונים פרטיים בהם, "הארץ" (1919), "ידיעות אחרונות" (1939) ו"מעריב".
עיתונות יומית
מאז תחילת המאה ה־20 החלו להופיע עיתונים בארץ ישראל. ראשון בהם היה עיתון הצבי שהחל ב-1909 לצאת כיומון. ב-1912 הצטרף אליו עיתון "החרות". במהלך השנים יצאו לאור עיתונים רבים בארץ ישראל ובמדינת ישראל, אך מספרם הצטמצם מאוד לקראת סוף המאה ה-20. ארבעת העיתונים העיקריים הפעילים עד היום במדינת ישראל (לפי סדר הקמתם) הם "הארץ", "ידיעות אחרונות", "מעריב" ו"ישראל היום" המופצים בשעות הבוקר.
ניסיונות אחדים להוציא לאור עיתון יומי נוסף בישראל נכשלו תוך גרימת הפסד כספי ניכר למו"ל. בין הכשלונות הללו ניתן למנות את העיתונים "היום הזה" (בעריכת משה דיין), "חדשות" (מקבוצת שוקן), ו"טלגרף". אל מול כישלונות אלה בולטת הצלחתו של העיתון הכלכלי "גלובס", המופץ בשעות הערב.
עיתונים בישראל בתחילת המאה ה-21
העיתונים העיקריים בישראל, לפי תפוצתם, הם "ישראל היום" (חינמון), "ידיעות אחרונות", "מעריב", "הארץ" ו"מקור ראשון". אליהם מצטרפים העיתונים הכלכליים "גלובס" דה מרקר ו"כלכליסט".
העיתונאי אביב לביא ניסה להעריך את משקלם של ארבעת העיתונים היומיים (לפני כניסתו של עיתון "ישראל היום"): .
החל משנות ה-80 משגשגים גם המקומונים, עיתונים שהתמחו בחדשות מקומיות על בסיס אזורי. בין המקומונים יש הפועלים באופן עצמאי (המקומון הראשון והוותיק בישראל הוא המקומון של אילת ערב ערב באילת היוצא לאור מאז שנת 1962), אך הבולטים שבהם קשורים בשלושת העיתונים הגדולים.
עיתונות חרדית
לצד העיתונות הכללית פועלת בישראל עיתונות סקטוריאלית, בעיקרה חרדית, כמו "המבשר", "המודיע", "הפלס", "יתד נאמן", השבועון "בשבע" למגזר הדתי, השבועונים "הדרך","משפחה", "יום ליום", "בקהילה", בעיקר לציבור החרדי וכן עיתונות מגזרית-חסידית, כגון "כפר חב"ד" ו"בית משיח" בחסידות חב"ד ועוד.
העיתונות החרדית מופקת על ידי עיתונאים חרדים ובדרך כלל כפופה לכללי צנזורה ולפיקוח רבניים.
העיתונים והאינטרנט
משקלו הגובר והולך של האינטרנט כאמצעי תקשורת וכפלטפורמה לפרסום הביא לכניסתם של העיתונים היומיים לתחום זה. במהלך זה ננקטו גישות אחדות:
מרבית אתרי האינטרנט של העיתונים פתוחים לעיון באופן חופשי, ומתפרנסים מפרסום. אתר "גלובס" נוהג אחרת, ותוך שבוע מפרסום התכנים הם הופכים למוגבלים למנויים בלבד.
עיתונים שנסגרו
רשימת כל העיתונים העבריים שראו אור במדינת ישראל, כולל עיתונים זעירי-תפוצה וקצרי ימים, ממויין לפי שנת הסגירה.
יומונים ישראלים קיימים
ממויין לפי שנת ייסוד.
רשימת עיתונים בישראל
להלן רשימת העיתונים המודפסים היוצאים לאור בישראל בשפות שונות ובתדירויות שונות. בסוגריים מופיעה העיר שבה נמצאת מערכת העיתון.
שיעור חשיפה
להלן שיעור החשיפה של חלק מהעיתונים היומיים משנת 2008. הנתונים הם על פי סקר TGI המתפרסם מדי חצי שנה.
תצורת הל קריק
תצורת הל קריק (באנגלית: Hell Creek Formation, מילולית: "נקיק הגהנום") היא תצורה גאולוגית בארצות הברית מתקופת הקרטיקון העליון, הידועה באוסף הרב של המאובנים שלה ומהווה "גן עדן" לפלאונטולוגים. הנקיק משתרע במדינות מונטנה, ויומינג, דקוטה הצפונית ודקוטה הדרומית. במונטנה התצורה חופפת לתצורת פוקס הילס והיא החלק האחרון של תקופת הקרטיקון.
תצורת הל קריק מורכבת מחרסית, אבן בוץ (מורדוק) ואבן חול ששקעו בזמן המאסטריכט (החלק האחרון בקרטיקון שאחריו חלה הכחדה המונית בה נכחדו הדינוזאורים ובעלי חיים רבים אחרים) על ידי זרימה וסחף (Fluvial) שנגרמו על ידי שינויים בערוצי הנהר והדלתאות והביצות סביב המדף היבשתי המזרחי שממול הים הפנימי המערבי. האקלים בתקופה זו היה נוח ומתון, ונוכחות תנינאים מרמזת על אקלים תת-טרופי ללא תקופה קרה ממושכת. גבול K-Pg המפורסם, שמפריד בין הקרטיקון לפלאוגן (שלישון לפי חלוקה גאולוגית ישנה), נוכח בסלעים שם כשכבה דקה ובולטת ליד השכבה העליונה ביותר בתצורה.
בתצורת הל קריק נמצאו מאובנים רבים, המפורסמים שבהם הם של דינוזאורים (למשל הסטיגימולוק). האוסף הגדול ביותר של מאובנים מהל קריק נמצאים ומוצגים במוזיאון הרי הרוקי בבוזמן, מונטנה. פריטים אלה נאספו כתוצאה מ"מיזם הל קריק" - מאמץ משותף של המוזיאון, אוניברסיטת המדינה מונטנה, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי, אוניברסיטת דקוטה הצפונית ואוניברסיטת דקוטה הדרומית - שהחל ב-1998. תצורת הל קריק היא גם אתר פופולרי לחפירת מאובנים מסחרית.
פלאוביוטיקה
תצורת הל קריק הניבה שפע מאובנים של חסרי חוליות, צמחים, יונקים, דגים, דו-חיים, זוחלים ודינוזאורים. מאובנים רבים של טריצרטופס נמצאו בתצורה זו, לצד מאובנים שמורים היטב של טירנוזאורוס רקס שנמצאו באותו אזור ואותה שכבת גיל של הטריצרטופס, המרמזים שהשניים חיו באותה תקופה ואותו אזור, וכנראה אף נלחמו אחד בשני. מאובנים ידועים נוספים הם השלד השלם ביותר של הדרוזאור שאי-פעם נמצא ונתגלה בהל קריק ב-2000 והוצג בתוכנית מדע פופולרי של נשיונל ג'יאוגרפיק ב-2007. כמו כן נמצאו מספר מאובנים של עופות, יונקים ופטרוזאורים. שיני כריש ומנטה ריי שנמצאו בנהר מרמזים שחלק מסוגי הכרישאים עמידים גם למים מתוקים.
ניתן למצוא את הרשימה המלאה של מינים שנתגלו בתצורת הל קריק כאן.
אנשים ומחשבים
קבוצת אנשים ומחשבים עוסקת בהוצאה לאור ובהפקת כנסים בתחום המחשוב. היא בעלת אתר האינטרנט PC.co.il הנושא את שם הקבוצה, העוסק בחדשות ובחידושים מעולם המחשוב.
על הקבוצה
לקבוצת אנשים ומחשבים שלושה עיסוקים עיקריים: עיתונות מודפסת, מדיית אינטרנט וחברת הכנסים והאירועים. הקבוצה מפעילה 12 פורומים מקצועיים לקהילת ה-ICT, בהם פורומים למנמ"רים, מנכ"לים, מומחי אחסון, מנהלי אתרי אינטרנט ואחרים. לצד זאת עורכת החברה כנסים מקצועיים וכנסי לקוחות והיא נחשבת כיום למובילה בתחום.
אנשים ומחשבים היא גם חברת ההפקות הגדולה ביותר של כנסים ואירועי היי-טק בישראל. מפיקים אירועים ללקוחות בינלאומיים ולחברות מקומיות רבות בפרט. הכנסים המקצועיים, שעוסקים בתחומי טכנולוגיות וסקטורים ספציפיים, נהיו פופולריים עד כדי כך, עד שרבים מהם הפכו כבר מזמן למסורת שנתית. דוגמאות בולטות לאירועים כאלה הם CyberSec, InfoSec, DevCon, eGov, mPay, Agile ועוד. האירועים של אנשים ומחשבים, שמפגישים יחד את אנשי ה-IT, המחשוב והטכנולוגיה המובילים בישראל ובעולם, הם גם המקום שבו מכריזים על הזוכים בתחרויות השנתיות היוקרתיות, בהן מוענקים תארים כגון: המנמ"ר המצטיין של השנה, פרויקטי IT המצטיינים של השנה, האפליקציה המצטיינת של השנה וכו'. על רשימת הזוכים נמנים הבנקים הגדולים בישראל, חברות תקשורת מובילות, חברות תעופה, ממשלת ישראל, צה"ל ועוד רבים וטובים.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1981 על ידי בני הזוג פלי ודליה פלד ומשה אלון (שפרש בשנת 1984 כדי להשתתף בהקמת חברת "כלנית"). ב-18 בנובמבר 1981 יצא לאור הגיליון הראשון של כתב העת "אנשים ומחשבים" בפורמט טבלואיד. בתחילה הופיע העיתון כדו-שבועון ולאחר מספר גיליונות הפך לשבועון. הקבוצה הגיעה להסכמי תוכן עם קבוצת המדיה האמריקנית CMP InformationWeek, שבעקבותיהם שונה שם השבועון ל-InformationWeek, אם כי עיקר תוכנו עוסק בישראל. כיום הוא מפורסם אלקטרונית מדי שבוע וגרסה נוספת מודפסת אחת לחודש.
לצד השבועון החלה החברה בשנת 1989 להפיץ "עיתוני פקס", שנשלחו בפקס מדי בוקר לאנשי התעשייה. עם התפתחות הטכנולוגיה הפך עיתון הפקס לעיתון וירטואלי, Daily Maily, שמופץ כיום (2009) לכ-90,000 קוראים בתחום המחשוב. כמו כן מפיצה הקבוצה את הירחון PC PLUS, שמכיל חומרי מקור וחומר מתורגם מהירחון הבריטי. בנוסף הפיקה את הגרסה הישראלית של ירחון העסקים האמריקאי "ביזנס 2.0" של תאגיד טיים וורנר, עד לסגירתו ב-2007.
ב-2019 השיקה הקבוצה פודקאסט בשם אנשים ומחשבים. בין העורכים ואנשי תקשורת בולטים שליוו את הקבוצה מאז ועד היום: רני רוגל שהיה מנכ"ל העיתון ועורכו, דודי גולדמן, ניסו כהן, דוד גורדון ודן בילסקי.
תערוכות בינלאומיות
בנובמבר 1999 ערכה החברה לראשונה את תערוכת המחשבים הבינלאומית קומדקס בישראל. התערוכה זכתה לשיא של 30,000 מבקרים במהלך שבוע התערוכה ולביקורים של אנשי עסקים בכירים רבים מישראל ומהעולם. בנוסף נערך במסגרת התערוכה כנס "מזרח תיכון חדש", ביוזמת השר לשיתוף פעולה אזורי שמעון פרס, אליו הוזמנו חברות תוכנה פלסטיניות. במוקד הכנס עמד החזון של פרס על הקמתה של תעשיית היי-טק פלסטינית לצד הישראלית שתפעל בשיתוף פעולה.
תערוכת קומדקס נערכה שוב בספטמבר 2000. בשנה זו הוקם ביתן בו הציגו 16 חברות תוכנה מהרשות הפלסטינית. תערוכת קומדקס נערכה בישראל בפעם השלישית והאחרונה בדצמבר 2001.
שמעון הקדוש
שמעון הקדוש הוא קדוש נוצרי, מהראשונים שהכירו במשיחיותו של ישו. על פי המסופר בבשורה על-פי לוקאס (ב', 35-25), כשהיה ישו התינוק בן ארבעים יום, העלוהו הוריו לבית המקדש, כדי לקיים את מצוות פדיון הבן ולהקריב קורבן יולדת. שמעון, ביחד עם חנה הנביאה, קיבלו את פניהם של ישו והוריו בבית המקדש.
לשמעון, שהיה איש "צדיק וחסיד", נגלה בנבואה שהוא לא ימות בטרם יראה במו עיניו את המשיח. הוא הגיע בהשראת רוח הקודש לבית המקדש באותו היום בו הגיעו מרים, אם ישו, יוסף הקדוש וישו וכאשר ראה את ישו הפעוט לקח אותו בזרועותיו ונשא את תפילת הנונק דימיטיס, שעודנה נכללת בליטורגיה של כנסיות שונות. בתאריך זה, שעל פי המסורת חל ב-2 בפברואר, נחוג חג הקנדלמאס.
לפי המסורת של הנצרות האורתודוקסית, היה שמעון אחד החכמים אשר עבדו על תרגום השבעים. כשהוא רצה בספר ישעיהו ז:יד לתרגם "עלמה" כ-"אשה", עצר אלוהים את ידו, ואמר שצריך לכתוב "בתולה", והבטיח שיחיה לראות שזה אכן התרגום הנכון. היום פסוק זה נחשב על ידי הנוצרים לנבואה על בואו של ישו.
כמה חוקרי נצרות מזהים את שמעון הקדוש עם שמעון בן הלל.
על פי האגדה, מעט לאחר מכן מת. במאה השישית שרידיו הועברו לקונסטנטינופול, שם היו לפחות עד המאה ה-13.
שמעון נחשב כקדוש בנצרות הקתולית, בנצרות האורתודוקסית ובנצרות האוריינטלית ויום חגו הוא ב-3 בפברואר, אשר מוקדש גם לחנה הנביאה.
מבצע שומר החומות
מבצע שומר החומות (בערבית: معركة سيف القدس; בתעתיק: מַעְרַכַּת סָיְף אלְקֻדְס, "קרב חֶרֶב ירושלים") היה מבצע צבאי רחב-היקף של צה"ל ברצועת עזה, שהחל ביום ירושלים, 10 במאי 2021, לאחר שארגוני הטרור הפלסטיניים בהובלת חמאס החלו בירי רקטות מסיבי לעבר ירושלים במהלך מצעד הדגלים ובהמשך גם לגוש דן, השפלה, הנגב והשרון. המבצע נמשך עד להפסקת האש שנכנסה לתוקפה ב-21 במאי, בשעה 02:00 בלילה, בתיווך מצרים.
במהלך המבצע ארגוני הטרור ברצועת עזה שיגרו לעבר ישראל כ-4,360 רקטות, טילי נ"ט ופצצות מרגמה, מתוכן 1,661 יורטו בידי מערכות כיפת ברזל במעל ל-90% אחוזי הצלחה. 176 לא יורטו ונפלו בשטחים בנויים, ו-1,843 נפלו בשטחים פתוחים. כ-680 רקטות שנורו לכיוון ישראל נפלו בשטח רצועת עזה וגרמו, על פי הערכות ישראליות, למותם של יותר מ-20 מתושבי הרצועה. 9 אזרחים ישראלים, 3 אזרחים זרים וחייל אחד נהרגו מירי הפלסטינים מרצועת עזה.
מנגד, צה"ל תקף למעלה מ-16,500 מטרות טרור, בהן: רבי-קומות ששימשו כמטות של חמאס וג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (גא"פ), עשרות עד מאות בתים ומשרדים של פעילי טרור, מעל כ-100 קילומטרים של מנהרות תת-קרקעיות, מתוך רשת המנהרות שנחפרה מתחת לרצועת עזה (וקיבלה בישראל את הכינוי ה"מטרו" של עזה), מחסני אמל"ח ומאגרי רקטות, אתרים לייצור רקטות, משגרי רקטות ובורות שיגור תת-קרקעיים, משגרי נ"ט, כלי טיס בלתי מאוישים, מוצבים, נכסי מודיעין וטכנולוגיה, מטרות של הכוח הימי של חמאס ועשרות חוליות שיגור. לפי מקורות ישראליים, בתקיפות צה"ל נהרגו ברצועת עזה כ-225 פעילי טרור, מהם 25 בכירים, ובין 51 ל-128 אזרחים.
רקע
התקופה שקדמה למבצע התאפיינה במתח מוגבר מכמה סיבות: הראשונה היא הפרשה המשפטית סביב פינוי 6 משפחות ערביות משכונת שייח ג'ראח שבמזרח ירושלים מקרקעות בבעלות יהודית, על פי החלטת בית המשפט העליון. סיבה נוספת היא העימותים בהר הבית בתפילת יום שישי האחרון לחודש הרמדאן במסגד אל אקצא, בין מתפללים מתפרעים, במהלכם פשטה המשטרה על המסגד תוך ירי רימוני הלם, גז מדמיע וכדורי גומי. בנוסף, ב־9 במאי החל צה"ל בתרגיל מטכ"לי גדול (חודש מלחמה) בשם "מרכבות האש" (בעקבות פרוץ המבצע, התרגיל נדחה ל-2022).
המבצע החל בעקבות הסלמת המהומות בישראל (2021) ביום ירושלים (10 במאי), שבהן נפצעו עשרות מפגינים ומספר שוטרים. לקראת השעה 17:00 הציב חמאס אולטימטום לממשלת ישראל שלפיו יפתח בהתקפה אם לא ייסוגו כוחות משטרת ישראל מהר הבית ומשכונת שייח' ג'ראח שבירושלים עד השעה 18:00.
בשעה 18:02, לאחר שהדרישה לא נענתה, חמאס שיגר 7 רקטות לכיוון ירושלים וסביבתה ומאוחר יותר גם לעבר יישובי עוטף עזה. כבר ביממה הראשונה לעימות נורו יותר מ-200 רקטות לעבר אזור ירושלים, יישובי הדרום ועוטף עזה. בתגובה לכך תקף צה״ל ברצועה, תקיפות אלו היו אות תחילתו של המבצע.
מטרות המבצע
צה"ל הציב לעצמו שלושה יעדים במבצע שומר החומות:
10 במאי, יום ירושלים (יום ראשון למבצע)
כתוצאה מהמהומות בירושלים באותה תקופה ובשילוב טרור הטיקטוק, ב-10 במאי פרסם חמאס אולטימטום לפיו על כוחות המשטרה הישראליים לסגת מהר הבית ומשכונת שייח' ג'ראח עד השעה 18:00 של אותו יום. לאחר שישראל לא נענתה לדרישת חמאס, נורו 7 רקטות לעבר אזור ירושלים וירושלים עצמה ביניהן, רקטה שתוכננה לפגוע בעיר העתיקה ויורטה על ידי כיפת ברזל, רקטה אחרת נפלה בגינת בית בקריית יערים וגרמה למעט נזק ברכוש אך לא נפגע איש באירוע. באותו מטח נורו גם רקטות לעבר קריית גת, שדרות ויישובי עוטף עזה וחבל עדולם. הירי לירושלים ולאזור גרם בין השאר, לקטיעתו של מצעד הדגלים שהתקיים באותו היום בירושלים לרגל יום ירושלים. בתגובה לירי הרקטות, החל לתקוף צה"ל בליל 11/10 במאי כ-130 מטרות של חמאס ושל הגא"פ ברצועת עזה. כתוצאה מהתקיפות נהרגו, לפי דיווחי הסהר האדום ברצועה, 24 פלסטינים, שמתוכם 15 מחבלי חמאס ו-9 ילדים. לפי דובר צה"ל, 6 מהילדים שנהרגו באותו לילה, נפגעו מרקטות של הג'יהאד האיסלמי, שהתפוצצו בשטח רצועת עזה, בו זמנית נמשכו מטחים כבדים כל הלילה לעוטף עזה וחבל שלום וגם לשדרות, נתיבות, אשקלון, חוף אשקלון ויישובי חבל לכיש.
11 במאי, יום שלישי (יום שני למבצע)
ביומו השני של המבצע, ב-11 במאי, אישר שר הביטחון בני גנץ גיוס של 7,000 חיילי מילואים. כמו כן נפרשו סוללות של תותחים מתנייעים מדגם "דוהר" סביב הרצועה. בבוקר 11 במאי הרגו לוחמי יחידת אגוז, באמצעות ירי טיל "גיל", שני מחבלי חמאס ששיגרו רקטה. לוחמי יחידת מגלן הרגו חוליית נ"ט של חמאס. בצהריים נהרגו מספר מפקדים בג'יהאד האסלאמי, בהם ראש המערך הרקטי של הג'יהאד האסלאמי, סמאח עבד אל ממלוכ, ומפקד בגדודי עז א-דין אל-קסאם.
במקביל לתקיפות ברצועה, נמשך הירי הפלסטיני הכבד על ישראל. בלילה נורה מטח כבד לנגב המערבי, חבל לכיש, שדרות ועוטף עזה.
לאורך שעות היום נורו מטחי רקטות לעבר ישראל, תחילה לנתיבות, שדרות ועוטף עזה. בהמשך היום התרחבו שיגורי הרקטות לאזורי אשדוד, אשקלון ושפלת יהודה. באשקלון נהרגו 2 נשים, ואשה נוספת נפצעה ונפטרה מפצעיה כעבור מספר חודשים. בערב התרחב הירי גם לתל אביב, גוש דן ואזור השרון. בראשון לציון נהרגה אשה אחת. נמל התעופה בן גוריון נסגר להמראות ולנחיתות.
בשעה 18:36 תקפו 80 מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי כ-150 מטרות במערך הרקטי, בהן 50–70 בורות שיגור בצפון הרצועה. לדברי דובר צה"ל, התקיפה גרמה לניטרול יכולת שיגור הרקטות של שלושה גדודים של החמאס בצפון הרצועה. במהלך התקיפה נהרג, בין השאר, איאד פתחי פאיק שריר, מפקד מערך הנ"ט של חמאס בעזה. לפי דובר צה"ל, במהלך יום הלחימה נהרגו יותר מ-20 מחבלי חמאס וגא"פ.
12 במאי, יום רביעי (יום שלישי למבצע)
בלילה שבין 11 ל-12 במאי ביצע חיל האוויר הישראלי מספר גלים של תקיפות אוויריות שבהן הופצצו בניינים רבי-קומות ששימשו כמטות ומשרדים של חמאס, בתים של מחבלים בדרג מח"ט ובורות שיגור. באחת מהתקיפות נהרגו שני מפקדים בכירים בחמאס. בבוקר, צה"ל תקף את ביתו של בכיר בחמאס, צאלח דהמאן, ששימש כמחסן אמצעי לחימה של חמאס. בצהריים צה"ל סיכל משגר רקטות מוכן לפעולה שכוון לעבר אשקלון ואשדוד, וכן חוליית טרור שהתכוננה לשגר כטב"ם נפץ לשטח ישראל ועוד שתי חוליות נ"ט. בשעות הערב סיכל צה"ל חוליית נ"ט של הגא"פ וכן השמיד בניין בן 14 קומות שבו שכנו משרדי מודיעין צבאי ותשתיות תקשורת של חמאס. ב-20:00 תקפה יחידת מגלן תשתיות טרור ואמצעי לחימה מיוחדים של חמאס. ב-20:12 תקף כלי טיס חוליית משגרי רקטות של הגא"פ בעת שהיו בהכנות לירי.
13 במאי, יום חמישי (יום רביעי למבצע)
בלילה שבין 12 ל-13 במאי, תקף צה"ל את הבנק המרכזי של חמאס ושני מבנים של המטה לביטחון הפנים בעזה. חיל האוויר תקף את ביתו של מפקד גדוד בחמאס והרג חוליה של הכוח הימי של הארגון. דובר צה"ל טען שרוב מערך הייצור של חמאס והג'יהאד הושמד, ואמר שצה"ל החל לתקוף את כל מוסדות הממשל בעזה. בבוקר ובצהריים סיכל צה"ל 4 חוליות נ"ט של חמאס. בשעה 15:48 הפיל מטוס F-16 של חיל האוויר הישראלי כלי טיס בלתי מאויש של חמאס שחדר מרצועת עזה לשטח ישראל. בשעה 17:38 מטוסי קרב של חיל האוויר הישראלי תקפו חמ"ל תצפיות ומתחם צבאי של מטה המודיעין של חמאס בעת ששהו בו עשרות מחבלים. בערב תקף צה"ל שני אתרים מרכזיים לייצור רקטות במרכז עזה. באחת מהתקיפות של מה שהוגדר "יעד מיוחד", הטיל חיל האוויר 170 פצצות בתוך 18 דקות על מטרה מורכבת רגישה בלב השטח האורבני, מבלי לגרום לנפגעים בלתי מעורבים.
גורם ביטחוני טען שבשל מחסור בדלק, יהיו בקרוב בעזה 4 שעות של חשמל בלבד. אספקת המים ירדה לאחת ל-4 ימים במקום אחת ליומיים. הפגיעה באיכות החיים ובתנאי המחיה ברצועה נבעה בחלקה מירי כושל של ארגוני הטרור שפגעו בחוטי חשמל ובמתקני תשתית אזרחיים ברצועה. הגורם הוסיף כי האוכלוסייה האזרחית ברצועת עזה חוששת לצאת מהבית בגלל הנפילות מהשיגורים הכושלים של הארגונים ברצועה ומהתקיפות של צה"ל.
בשעות הערב ירו תותחים של גדוד 55 כ-500 פגזים לעבר שטחים חקלאיים בצפון הרצועה. מספר פגזים פגעו בבתים, והרגו תינוק, נערה, שלוש נשים וגבר אחד. ביולי 2023 הודיע דובר צה"ל כי ננקטו צעדים פיקודיים נגד המעורבים בתקרית.
14 במאי, יום שישי (יום חמישי למבצע)
בליל 14 במאי, בשעה 00:18, הודיע דובר צה"ל כי הורחבו התקיפות ברצועה, ובמסגרתן כוחות קרקעיים של כוחות מיוחדים (יחידת אגוז ויחידת מגלן), חיל השריון והתותחנים תוקפים ברצועת עזה. תקיפה זאת נחשבת כתקיפה הנרחבת והגדולה ביותר שביצע חיל האוויר ברצועת עזה מאז מבצע צוק איתן, והיא קיבלה את שם הקוד "מבצע דרום כחול". היעד המרכזי של התקיפה היה פגיעה קשה במערך המנהרות של החמאס בצפון הרצועה. במסגרת התקיפה נעשה שימוש בתרגיל הונאה: צה"ל הניע כוחות קרקעיים לקרבת גדר הגבול, והפיץ ידיעות על כך בתקשורת העולמית, במטרה לשכנע את האויב שמדובר במתקפה קרקעית של צה"ל, ולגרום לו להכניס כוחות גדולים אל תוך מנהרות הלחימה התת-קרקעיות, כך שהתמוטטות המנהרות תגרום לקבורת מספר רב של מחבלים. בצה"ל אמרו שהצליחו לפגוע במפקדות מבצעיות של חמאס שמוקמו בתוך מערך התת-קרקע. לדברי צה"ל: "מעל 160 מטוסי קרב של חיל האוויר מ-12 טייסות שונות תקפו כ-150 מטרות בתשתיות תת-קרקעיות בצפון רצועת עזה. במקביל לתקיפות חיל האוויר, כוחות חי"ר, ארטילריה ושריון, שנפרסו לאורך הגבול, ביצעו ירי של מאות פגזי ארטילריה ועשרות פגזי טנקים לעבר מטרות ברצועה." לפי רון בן ישי, במקביל לתקיפת המנהרות, כוחות קרקע של צה"ל - כולל טנקים, תותחים, כוחות מיוחדים, צלפים ומשגרי טילי "גיל" - פגעו בחוליות נ"ט ומרגמות של חמאס, שיצאו מהמנהרות כדי לאייש את מערך ההגנה הקידמי ולבלום את הכניסה הקרקעית הישראלית. מקורות פלסטיניים טוענים, שהתקיפה האווירית הישראלית נכשלה בהשגת יעדיה, ומספר פעילי הטרור שנהרגו במהלכה לא עלה על עשרה. בתקשורת הישראלית פורסם כי כעשרה מחבלים לכל היותר נקברו מתחת להריסות מערכת המנהרות התת-קרקעיות של חמאס ומוגדרים כנעדרים. ב-12 באפריל 2022, דבר זה התברר כנכון. תחקיר עובדה חשף כי בנוגע להיקף המחבלים שנפגעו במנהרות תרגיל ההונאה אכן "נכשל". האלוף אליעזר טולדנו, שהיה מפקד פיקוד הדרום אמר לאילנה דיין בראיון: "נהרגו בודדים במטרו... פחות ממה שקיוויתי".
ב-14 במאי ב-6:35 יירטו לוחמי ההגנה האווירית, באמצעות כיפת ברזל, כלי טיס בלתי מאויש שחדר מרצועת עזה לשטח ישראל, וב-10:25 יירטו כלי טיס בלתי מאויש נוסף. ב-10:32 ו-12:31 תקף צה"ל חוליות שיגור של חמאס בעת שהיו בהכנות לשיגור רקטות למרכז הארץ. ב-19:27 תקף צה"ל מבנה רב-קומות ובו סניף בנק הייצור הפלסטיני המשמש את חמאס כדי לנהל את כלכלת הזרוע הצבאית שלו. קודם לכן הותקף בזהירות גם פיר מנהרה בדרום רצועת עזה שמוקם ליד גן ילדים ומסגד.
15 במאי, יום שבת (יום שישי למבצע)
ב-15 במאי המשיך צה"ל בתקיפת מטרות טרור, הן בלילה והן לאחר מטח כבד לעבר כל גוש דן, השפלה והשומרון. בין השאר תקף צה"ל 20 משגרי רקטות ופגע בחוליות שיגור של חמאס. "כיפת ברזל" הפילה כטב"ם נפץ שחדר לישראל מרצועת עזה. צה"ל הפציץ והפיל, אחרי נוהל הקש בגג, את בניין התקשורת הערבית "אל-ג'לאא" בעזה, שבו היו נכסים מודיעיניים וטכנולוגיים של חמאס ומשרדים של AP ואל-ג'זירה. קצת אחרי 17:00 הפיל צה"ל רחפן נפץ של חמאס על חוליית השיגור שלו והרג שני מחבלים. לפנות ערב תקף צה"ל מספר עמדות שיגור ומשגרים תת-קרקעיים ברצועת עזה. צה"ל תקף גם בתים של מפקדי שטח ובכירים בחמאס ששימשו כתשתיות טרור, בהם של סגן יו"ר הלשכה המדינית של חמאס. סמוך לחצות תקף צה"ל סניף בנק מרכזי בשכונת א-רימאל שבו נמצאו כספי חמאס.
16 במאי, יום ראשון (יום שביעי למבצע)
ב-16 במאי צה"ל תקף בלילה מבני מגורים ברחוב אל-וחדה בעזה, במסגרת התקיפה הנרחבת בשעות האחרונות בכלל הרצועה. דובר ההגנה האזרחית בעזה אמר כי חמישה מבני מגורים הותקפו ללא אזהרה, וכי ישנן כמה משפחות המצויות עדיין תחת ההריסות. צה"ל המשיך לתקוף חוליות טרור ועמדות שיגור רקטות של חמאס. בשעה 11:20 מטוסי קרב וכלי טיס של צה"ל תקפו 11 משגרי רקטות בשג'אעיה ובחאן יונס וחוליית טרור בחאן יונס בעת ששיגרה רקטות לעבר שטח ישראל. לפי אתר צה"ל, תוך פרק זמן של 36 שעות, תקפו כוחות צה"ל בהצלחה כ-40 משגרי רקטות רב-קניים, בעלי 4–9 קנים, והשמידו אותם.
בין השאר תקף צה"ל את ביתו של יחיא סינוואר, ראש הלשכה המדינית של חמאס ברצועת עזה, ואת ביתו של אחיו, אף הוא בכיר בחמאס, מוחמד סינוואר. שני הבתים שימשו לפעילות טרור.
אחר הצהריים נתנו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, שר הביטחון בני גנץ והרמטכ"ל אביב כוכבי הצהרה על המבצע, מטרותיו והישגיו.
18 במאי, יום שלישי (יום תשיעי למבצע)
בלילה שבין 17 ל-18 במאי, 62 מטוסי קרב תקפו את ה"מטרו" בשכונת רימאל באמצעות 110 חימושים מדויקים. כמו כן השמיד צה"ל 10–12 משגרי רקטות רב-קניים שהיו מכוונים אל עבר תל אביב ואשקלון. לאורך היום המשיך צה"ל בתקיפות נקודתיות של מבני טרור ועמדות שיגור רקטות. בערב סיכל שתי חוליות שיגור וכן השמיד עמדת מרגמה שהפלסטינים מיקמו בבית ספר.
19 במאי, יום רביעי (יום עשירי למבצע)
בלילה שבין 18 ל-19 במאי תקף צה"ל את מערכת המנהרות התת-קרקעיות של חמאס בח'אן יונס ורפיח. לפי דובר צה"ל "במשך כ-25 דקות, 52 מטוסי קרב תקפו באמצעות 120 חימושים מדויקים כ-40 מטרות תת-קרקע של חמאס בתוואי של כ-12 ק"מ". בנוסף, הותקפו תשתיות טרור נוספות בערים אלו, בהן חמ"לים, מחסני אמל"ח ומשגרי רקטות. בתקיפה הזו נהרגו לפחות 10 מחבלים של חמאס והג'יהאד האיסלאמי הפלסטיני. בנוסף צה"ל תקף בשעות אחר הצהריים מטרות בשטח לבנון כתגובה לירי רקטות מלבנון. במשך היום ובערב תקף צה"ל רקטת קרקע-קרקע כבדה של הגא"פ ומשגרי רקטות רב-קניים שכוונו לשטח ישראל, כולל משגרים שהוסתרו בבתי מגורים.
20 במאי, יום חמישי (היום ה-11 למבצע)
צה"ל תקף מנהרות תת-קרקעיות, תשתיות טרור של חמאס, מחסני אמל"ח ומשגרי רקטות רב-קניים. לפני הצהריים מטוסי קרב תקפו מנהרת לחימה של חמאס בבית חאנון, וכן שתי עמדות שיגור רקטות תת-קרקעיות בג'בליה ששימשו בין השאר לירי רקטות לתל אביב. בח'אן יונס השמיד צה"ל משגר רקטות רב-קני חמוש ומהפגיעה התפוצצו הרקטות שעליו ופגעו ברצועת עזה. אחר הצהריים הפציץ צה"ל שתי מנהרות התקפיות בצפון עזה ובית חאנון שהיו בשלבי בנייה.
ב-10:38 המחבלים ירו טיל נ"ט על טיולית, חייל שעמד בסמוך נפצע קל. בתגובה השמיד צה"ל את העמדה ממנה שוגר הטיל וכן סיכל חוליית נ"ט שנסעה ברכב בצפון הרצועה.
במהלך היום תקף צה"ל כ-30 משגרי רקטות, כולל משגרים תת-קרקעיים ועל-קרקעיים ומשגרים רב-קניים, והרג מספר מחבלים במערך שיגור הרקטות של ארגוני הטרור בעזה.
שעות לפני הפסקת האש, צה"ל סיכל פיגוע בגבול הרצועה.
21 במאי, יום שישי (היום ה-12 למבצע)
בשעה 2:00 נכנסה הפסקת האש בין הצדדים היריבים לתוקפה. פיקוד צה"ל וההנהגה הישראלית חששו, שארגוני הטרור בעזה ינסו לירות מטחי סיום של רקטות לעבר באר שבע וגוש דן, בשעות שלפני מועד תחילת הפסקת האש, ולכן חיל האוויר הישראלי ריכז כוח אווירי גדול בשמים מעל רצועת עזה, כדי להרתיע את הארגונים הפלסטינים מפני צעד כזה, ולהגיב עליו בעוצמה רבה במקרה הצורך. בנוסף הועברו מסרים לחמאס דרך המצרים, שהזהירו את הצד הפלסטיני מפני התוצאות של המשך ירי הרקטות לאחר מועד כניסת הפסקת האש. החשש הישראלי לא התממש, וארגוני הטרור בעזה הגבילו את האש שלהם לאזור עוטף עזה בשעות שקדמו להפסקת האש, והקפידו לשמור על הפסקת האש לאחר שזו נכנסה לתוקף.
זרוע האוויר
חיל האוויר הישראלי נשא ברוב נטל המאמץ ההתקפי באמצעות טייסות הקרב, המסק"ר והכטמ"מים (כלי טיס מאוישים מרחוק). כלי טיס ובהם מטוסי קרב - לרבות F-35I אדיר, F-15 בז, F-15I רעם, F-16I סופה ו-F-16C/D ברק 2020 - הפציצו למעלה מאלף מטרות טרור של חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה. כלי טיס שונים ביצעו בבכירי טרור סיכולים ממוקדים – בהם נעשה שימוש בפצצה מונחית "ברד-חד" – וכן תקפו חוליות שיגור של רקטות ונ"ט.
מערך ההגנה האווירית נטל חלק מרכזי במאמץ ההגנתי, כאשר סוללות כיפת ברזל יירטו למעלה מ-1,350 רקטות ארטילריות שכוונו לעורף הישראלי בלמעלה מ-90% הצלחה. בנוסף, כיפת ברזל יירטה והפילה כלי טיס בלתי מאוישים, בהם כטב"מי נפץ, ששיגר חמאס לעבר ישראל.
במסגרת פעילות "כיפת ברזל" הופל בטעות כטב"ם צה"לי טקטי מסוג "רוכב שמיים", לאחר שזוהה ככלי טיס עוין.
זרוע היבשה
כוחות של פיקוד הדרום נפרסו לאורך גדר המערכת סביב רצועת עזה על מנת להגן על יישובי עוטף עזה וכן לסייע באש במאמץ ההתקפי. הכוחות כללו סוללות תותחי דוהר M-109, גדוד 53 של חטיבה 188 עם טנקי מרכבה סימן 4מ (הגדוד תפס את גבול עזה בפעילות בט"ש קודם ולאחר המבצע, והיוו כוח השריון המרכזי במהלך המבצע), צק״ח גדעון (חטיבה 7, וחטיבת גולני), חטיבת הנח"ל גדודים 931 ו-50, חטיבת הצנחנים. היחידה הרב-ממדית, יחידת מגלן ויחידת אגוז סיכלו חוליות ומשגרי נ"ט. בתקיפה על ה"מטרו" (רשת המנהרות התת-קרקעיות) של חמאס השתתפו כוחות תותחנים, שריון, חי"ר וצלפים. חיל ההנדסה הקרבית הכין עמדות ירי לטנקים, תותחים וצלפים ומגננים וסוללות מגן לכוחות צה"ל על גבול הרצועה.
חמ"ל משותף של אוגדת עזה, אגף המודיעין, זרוע היבשה, חיל האוויר וחיל הים עבד באופן רצוף לאיסוף מודיעין צבאי, ניתוחו, ניהול אש וחלוקת מטרות לכוחות בשטח ובאוויר על מנת לאפשר סגירת מעגל אש באופן מהיר והשמדת איומים ומטרות באופן יעיל. דבר זה אפשר גם סיכול מהיר של חוליות שיגור רקטות וחוליות נ"ט.
זרוע הים
כוחות של חיל הים הישראלי תקפו מטרות של הכוח הימי של חמאס, בהן כלי שיט, מוצבים, מרכזי שליטה ופיקוד, מחסני אמל"ח ועוד. זרוע הים תקפה גם מטרות טרור נוספות באש תותחים וטילים, וכן באמצעות שייטת 13. בנוסף הוצבה ספינת טילים עם C-Dome (כיפת ברזל הימית) וטילי ברק כדי להגן על אסדת הגז שמול אשקלון.
מודיעין
המבצע לווה באופן הדוק במודיעין צבאי שנאסף על ידי אגף המודיעין (אמ"ן), להק המודיעין (למד"ן), מספן המודיעין (מד"ן) וחיל האיסוף הקרבי. המודיעין אפשר פגיעה מדויקת בנכסים אסטרטגיים של חמאס ובאלפי מטרות טרור. שירות הביטחון הכללי סייע בביצוע סיכולים ממוקדים בבכירים של החמאס והגא"פ, כאשר הבולט שבהם הוא הפגיעה ב"פורום המטה הכללי" של חמאס וחיסול בכירים במערך הייצור, המחקר והפיתוח של חמאס.
שיגורים מרצועת עזה לישראל במבצע
במהלך המבצע ארגוני הטרור ברצועת עזה שיגרו יותר מ-4,300 רקטות ופצצות מרגמה לעבר ישראל, שמהן יורטו בידי מערכת "כיפת ברזל" מעל ל-1,660 רקטות (שהם מעל 90% אחוזי הצלחה ביירוט רקטות, שעמדו ליפול בשטחים מיושבים) ולמעלה מ-1,820 מהן נפלו בשטחים פתוחים; יותר מ-640 רקטות כשלו ונפלו בשטחי רצועת עזה ומהן נהרגו מעל ל-20 פלסטינים. מירי הרקטות על ישראל נהרגו 12 אזרחים (3 מהם עובדים זרים) וכן נהרג חייל מירי טיל נ"ט.
עם תחילת המבצע, פיקוד העורף פרסם הנחיות שלפיהן לא יתקיימו לימודים בבתי הספר המצויים בטווח של עד 40 ק"מ מרצועת עזה, אך הלמידה המשיכה במסגרת למידה מרחוק כמו בזמן מגפת הקורונה. בהחלטת פיקוד העורף הותר לקיים לימודים ביישובי גוש דן ובשפלה, אולם מספר ראשי עיריות החליטו להיות ערוכים לכל הסלמה ולא לקיים לימודים במוסדות הלימוד.
10 במאי, יום ירושלים (יום ראשון למבצע)
ב-10 במאי, היום הראשון למבצע, שיגרו הפלסטינים כ-300 רקטות לעבר ישראל. תחילה החל חמאס בירי אל עבר ירושלים וסביבתה ואל קריית גת יחד עם יישובי עוטף עזה. בימים שלאחר מכן המשיכו שיגורי הרקטות והתגברו. טווח הירי התרחב גם הוא. רקטות רבות יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל, אולם מספר רקטות נפלו באזורים מיושבים, ופגעו בבתי מגורים. הפגיעות גררו נזק רב, וכן מספר נפגעים. לדברי הפלסטינים, למעלה מ-200 רקטות שוגרו תוך כשעה, בעיקר על אשדוד ואשקלון.
11 במאי, יום שלישי (יום שני למבצע)
ב-11 במאי נרשמו ההרוגים הישראלים הראשונים בעימות: שתי נשים, בת 80 והמטפלת ההודית שלה, נהרגו מפגיעה ישירה של רקטה בבית פרטי באשקלון. תקלה שאירעה במערכת כיפת ברזל המוצבת באשקלון היא שאפשרה לרקטות רבות ליפול בשטח העיר. התקלה תוקנה, ונוספה עוד סוללת הגנה בעיר. התקלה שהתגלתה לאחר הכישלון ביירוט הרקטות הובילה את פיקוד העורף לצאת בהנחיה חריגה לתושבי אשקלון להישאר במרחבים המוגנים, עד שתוקנה התקלה והסוללה הוחזרה לכשירות.
12 במאי, יום רביעי (יום שלישי למבצע)
ב-12 במאי, בשעה 3:00 לפנות בוקר, הופעלו אזעקות בגוש דן, בדרום השרון, ביישובי הנגב וביישובי השפלה, בעקבות מטח רקטות. כתוצאה מפגיעה ישירה בבית בכפר דהמש שליד לוד, נהרגו אב ובתו בת ה-16 בעת ששהו בחצר ביתם. בבוקר ירו מחבלים טיל נ"ט מצפון הרצועה לעבר ג'יפ של צה"ל בעוטף עזה. מהירי נהרג חייל חטיבת הנח"ל, ושני חיילים נוספים נפצעו באורח קשה. בצהריים של אותו יום שיגרו הפלסטינים מטחי רקטות כבדים על יישובי הדרום, אשקלון, גן יבנה, אשדוד.
בשעות הערב הופעלו אזעקות בגוש דן ובשפלה, בעקבות מטח רקטות. כתוצאה מפגיעה ישירה בבית בשדרות, נהרג ילד בן 5 ונפצעו שלושה אנשים.
ב-12 במאי הורה שר האנרגיה יובל שטייניץ להפסיק את פעילותה של אסדת הגז הטבעי תמר, השוכנת מול אשקלון. אספקת הגז הטבעי לישראל נמשכה ממאגר לווייתן. חמאס שיגר עשרות רקטות לעבר אסדת תמר, בניסיון לפגוע בה.
13 במאי, יום חמישי (יום רביעי למבצע)
ב-13 במאי, בשעה 1:15 לפנות בוקר, הופעלו אזעקות בגוש דן, בשרון ובעמק חפר בעקבות מטח רקטות. גם בוואדי עארה, בעמק יזרעאל ובגליל התחתון נשמעו אזעקות, אך הן התגלו לאחר מכן כאזעקות שווא.בשעה 01:49 אזעקות נשמעו בין היתר בפתח תקווה, שם, כתוצאה מפגיעה ישירה בשטח שבין 4 בניינים פרצה שרפה שהסבה נזק רב. דיירי המקום פונו ובהם חמישה פצועים.
בשעה 14:28 נורה מטח כבד של 100 רקטות לעבר גוש דן, השפלה, אזור בית שמש, אשדוד, באר שבע ודרום הארץ. רקטה שנורתה לעבר נמל התעופה רמון נפלה בשטח פתוח במועצה אזורית חבל אילות.
בסביבות השעה 23:00, בזמן מטח לאזור השפלה ואשדוד, נפגעה קשה בראשה אישה בת 87 בשתולים כשרצה למרחב מוגן, ולאחר כחצי שעה נקבע מותה.
14 במאי, יום שישי (יום חמישי למבצע)
בלילה שבין 13 במאי ל-14 במאי, בתגובה על התקיפות הנרחבות של צה"ל ברצועה, פתח חמאס בירי מסיבי לכיוון ערי הדרום והשפלה, בהן אשקלון ואשדוד, שספגה פגיעה ישירה בבניין בלב העיר. בשעות הצהריים נורו מספר מטחי רקטות לעבר אשדוד, אשקלון, באר שבע והשפלה. לאורך כל היום המשיך הירי על יישובי עוטף עזה.
15 במאי, יום שבת (יום שישי למבצע)
בלילה שבין 14 במאי ל-15 במאי פתח חמאס בירי לכיוון ערי הדרום והשפלה, בהן באר שבע, אשדוד וגן יבנה.
בצהריים נשמעו אזעקות ברוב אזור גוש דן, השרון, השפלה ואף בשומרון עקב מטח כבד. רקטות נפלו ברמת גן, בראשון לציון וליד נתב"ג. לראשונה תועדה נפילה בשומרון, גם ליד כפרים פלסטיניים. באותה שעה נורו רקטות גם לעבר עוטף עזה, אשדוד ובאר שבע. כתוצאה מהמטח נהרג אזרח בן 55 מפגיעה ישירה של רקטה בבית ברמת גן, נפצעו שני אזרחים ומספר אנשים לקו בחרדה.
בעקבות ההסלמה, עשרות משפחות מיישובי עוטף עזה התפנו מבתיהן בהמלצת גורמי הביטחון, אך התוכנית לקליטתן בבתי מלון ובאכסניות ברחבי הארץ, שהוכנה מראש למצבים מסוג זה, לא הופעלה, נכון ל-15 במאי.
16 במאי, יום ראשון (יום שביעי למבצע)
ב-16 במאי בשעה 00:08, לאחר שחמאס איים לשגר רקטות כנקמה על הפגיעה באנשיו ובמבני מגורים ברצועת עזה, חמאס החל בשיגור רקטות לעבר גוש דן, אשדוד, אשקלון ועוטף עזה. לא דווח על נפגעים מהירי, 10 אנשים נחבלו בזמן שרצו למרחב המוגן. בסך הכול ירה חמאס כ-42 רקטות, ומערכת "כיפת ברזל" יירטה חלק מהן. בתגובה, תקף חיל האוויר עשרות יעדים ברצועת עזה, כולל את ביתו של מנהיג חמאס יחיא סנוואר. סמוך לשעה 02:30 נשמעו אזעקות גם בבאר שבע ובסביבתה. ככל הנראה נורו כ-12 רקטות, 7 מהן נפלו בשטחים פתוחים ואת השאר יירטה כיפת ברזל. הירי התחדש קצת לפני השעה 06:00, עם רקטות שנורו לכיוון יישובי עוטף עזה וזמן קצר לאחר מכן גם לחבל לכיש. השקט המתוח נשמר במשך 4 שעות, עד שהופר עם אזעקות שהופעלו בשעה 10:18 ביישובים במועצה האזורית אשכול. בסך הכול 120 שיגורים זוהו מ-15 במאי בשעה 19:00 ועד 16 במאי בשעה 06:00 בבוקר.
17 במאי, יום שני, חג השבועות (יום שמיני למבצע)
ב-17 במאי, בליל חג השבועות בשעה 00:00, החל ירי רקטי לבאר שבע. שתי רקטות יורטו ושתיים נפלו בשטחים פתוחים. כמעט שעה לאחר מכן, המטחים המשיכו גם לעבר עוטף עזה, נתיבות, אופקים ויישובי מערב הנגב. בהמשך הלילה המשיכו מטחי הרקטות גם לכיוון אשקלון ועוטף עזה, 6 נפצעו קל ככל הנראה מנפילות. ב-07:01 הירי לעבר ישראל התחדש עם מטחים לעבר יישובי עוטף עזה ונתיבות. במהלך הלילה פונו למרכז רפואי הדסה 120 פצועים. בסך הכל 60 שיגורים זוהו מ-16 במאי בשעה 19:00 ועד 17 במאי בשעה 09:00 ככל הנראה. 10 רקטות נפלו בשטח הרצועה ועשרות יורטו. בשעה 13:30 החל מטח רקטות כבד לכיוון אזורי באר שבע, אשקלון, אשדוד ועוטף עזה. באשדוד רקטה אחת פגעה בפגיעה ישירה בבניין, 3 נפצעו קל ו-5 נפגעי חרדה, בשעה 1:52 לערך. בהמשך, נורו מטחים לכיוון עוטף עזה. אחר הצהריים נורו מטחים לעבר באר שבע, אשדוד, אשקלון, גן יבנה ולעוטף עזה.
18 במאי, יום שלישי (יום תשיעי למבצע)
מ-17 במאי בשעה 19:00 ועד 18 במאי בשעה 07:00, זוהו כ-90 שיגורים משטח רצועת עזה לשטח ישראל, כ-20 מהם נפלו בשטח הרצועה. לאחר ירי הרקטות לפנות בוקר לעיר נתיבות ולעוטף עזה, הוא התחדש בשעה 11:58 עם ירי לעיר אופקים ולסביבתה. בסביבות השעה 13:15 החל מטח רקטות כבד לעוטף עזה, רקטה אחת נפלה במעבר ארז, כתוצאה מהנפילה נפצע אדם במצב קל-בינוני. במטח זוהו 50 שיגורים לעבר המועצה אזורית אשכול. במהלך היום המטחים נמשכו ורקטה אחת פגעה ביישוב אוהד בעוטף עזה וכתוצאה מכך נהרגו שני פועלים תאילנדים ו-7 נוספים נפצעו מתוכם אחד בינוני ואחד קשה ו-5 נוספים קל. הפלסטינים שיגרו רקטות ופצמ"רים על מעבר ארז בעת שמשאיות עם סיוע הומניטרי לרצועת עזה עברו דרכו, חייל נפצע קל מפגיעת פצמ"ר. בשעות הצהריים ואחר הצהריים נורו מטחי רקטות לכיוון אשדוד, אשקלון, עוטף עזה, באר שבע ויישובי הדרום. רקטה אחת פגעה ברכב בעוטף עזה, ואזרח אחד נפצע קל.
19 במאי, יום רביעי (יום עשירי למבצע)
בשעה 00:48 נשמעו אזעקות בערים אשדוד, אשקלון, יבנה, רחובות, נס ציונה והסביבה. בשעה 02:20 נשמעו אזעקות באזור העיר שדרות, בשני המטחים לא היו נפגעים. ירי הרקטות התחדש בשעות הבוקר, עם הישמע אזעקות בעוטף עזה. בהמשך היום נמשכו המטחים לכיוון עוטף עזה ללא נפגעים, בשעה 14:59 החל מטח כבד לעוטף עזה, ליישובי הדרום והשפלה מבאר שבע עד לרחובות. דווח על נפילות בפארק ועל מדרכה בשני מקומות באשדוד וללא נפגעים. בשעות הערב נשמעו אזעקות נוספות בעוטף עזה. בשעה 19:20 שוגרו מספר רקטות לעיר שדרות ולעוטף עזה, וזוהו שתי נפילות של רקטות, אחת מהן בשדרות. אזרח אחד נפצע באורח קל-בינוני מהדף הפיצוץ.
מהשעה 07:00 ועד 19:00 זוהו כ-200 שיגורי רקטות מרצועת עזה לשטח ישראל. כ-30 רקטות נפלו בשטח הרצועה. לוחמי ההגנה האווירית יירטו כ-90% מהרקטות שעמדו לפגוע באזורים מאוכלסים במהלך היום.
20 במאי, יום חמישי (היום ה-11 למבצע)
בשעה 00:54 הופעלו אזעקות בערים באר שבע, אופקים והיישובים הסמוכים. בשעה 01:02 הופעלו אזעקות בעיר קריית מלאכי והיישובים הסמוכים. לא נורו רקטות נוספות עד לשעה 09:28, אז הופעלו אזעקות במועצה האזורית אשכול. במשך היום נורו מטחי רקטות לעבר יישובי הדרום, כולל הערים אשדוד, אשקלון, שדרות, נתיבות, אופקים, רהט ובאר שבע. במהלך השעה 23:00 המשיכו שיגורי הרקטות לעוטף עזה וזאת כשלוש שעות לפני הפסקת אש שאושרה לשעה 02:00 בלילה של 21 במאי.
החל מהשעה 07:00 ועד שעה 19:00, זוהו 299 שיגורים משטח רצועת עזה לשטח ישראל. בנוסף, כ-42 שיגורים נפלו בשטח הרצועה.
21 במאי, יום שישי (היום ה-12 למבצע)
בשעה 00:27 הופעלו אזעקות ביישובים בארי, עלומים, ונחל עוז. הירי לעבר עוטף עזה נמשך עד לשעה 01:49, קרוב לשעה 02:00 שבה נכנסה הפסקת אש בתוקף.
גרף ירי רקטות
להלן מספר הרקטות ופצצות המרגמה שנפלו בשטח ישראל בכל יום במבצע (לפי נתוני דובר צה"ל):
ניסיונות להפסקת אש
על פי דיווחים באמצעי התקשורת, ב-14 במאי מצרים הציעה הפסקת אש מידית בת 12 שעות, והסכם הפסקת אש למשך שנה. למרות מספר הצעות להפסקת אש מצד מצרים ומצד הרשות הפלסטינית וחמאס, ההנהגה הישראלית דחתה את כל ההצעות, משום שהייתה זקוקה לזמן נוסף להשיג את מטרות "מבצע שומר החומות", ולפגוע קשות בארגוני הטרור ברצועת עזה.
ב-14 במאי הגיע לישראל האדי עמר, סגן עוזר מזכיר המדינה האמריקני לענייני ישראל-הרשות הפלסטינית, על מנת לסייע בנטרול המתיחות.
מועצת הביטחון של האומות המאוחדות דנה בלחימה, אך לא פרסמה החלטה בעקבות התנגדות ארצות הברית ובריטניה לנוסח שהוצע.
ב-18 במאי הציעה מצרים לחמאס הפסקת אש החל מ-20 במאי בשעה 06:00 בבוקר, חמאס הסכימו להצעה. רה"מ בנימין נתניהו עדכן את ארצות הברית כי ישראל תסכים להפסקת אש תוך יומיים-שלושה.
26 משרי החוץ של האיחוד האירופי תמכו בהצהרה משותפת שקוראת להפסקת אש בין ישראל לפלסטינים, אך עקב התנגדות של הונגריה לא פורסמה הצהרה.
ב-20 במאי, לאחר דיון של הקבינט המדיני-ביטחוני, החליטה ישראל לקבל את הפסקת האש הדו-צדדית שהוצעה בתיווך מצרי, והפסקת האש נכנסה לתוקפה ב-21 במאי, בשעה 02:00 בלילה. האמריקאים ואחרים תמכו בהפסקת האש. האמריקאים הפעילו דיפלומטיה שקטה.
הפסקת האש עוררה ביקורת ציבורית, בעיקר מהצד הימני של המפה הפוליטית, משום שהמערכה הסתיימה מבלי שהושגה הכרעה צבאית של ארגוני הטרור ברצועת עזה, והפסקת האש לא הותנתה בהשבת החטופים הישראלים וגופות החיילים המוחזקים על ידי החמאס. בין השאר, "הפרויקט לניצחון ישראל", גוף הפועל במסגרת פורום המזרח התיכון, פתח בקמפיין חוצות תחת הסלוגן "העם דורש ניצחון", בו דרש את: "פירוק החמאס מנשקו, שבירת רוחו של החמאס והשבת הנעדרים ללא תנאים". מהצד השני של המפה הפוליטית נמתחה ביקורת על כך, שההנהגה הישראלית עיכבה את הסכמתה להפסקת האש במספר ימים, ונטען שניתן היה לסיים את המבצע מוקדם הרבה יותר.
מהומות ופיגועים בישראל במהלך המבצע
המהומות בישראל (2021), שהחלו לפני המבצע והיו מהגורמים שהובילו אליו, התרחבו במהלך המבצע. אלפי פורעים מקרב ערביי ישראל חוללו מהומות אלימות, ניסיונות לינץ', ונדליזם והצתות. מוקדי האלימות היו בעיקר בערים מעורבות עם תושבים יהודים וערבים כגון חיפה, לוד, רמלה, עכו. גם ביישובים ערבים ובכבישים רבים ברחבי הנגב והגליל התקיימו מהומות. בנוסף למהומות תועדו גם מקרים בודדים של פורעים יהודים. הוגשו כתבי אישום נגד יותר ממאה פורעים. השר לביטחון הפנים אמיר אוחנה והמפכ"ל קובי שבתאי החליטו על גיוס מילואים מיידי של משמר הגבול. כמו כן, נעשו ניסיונות מצד פלסטינים וערבים-ישראליים לבצע פיגועים.
במהלך המבצע דיווחו כלי התקשורת בישראל על הוראות לחיילי צה"ל לנוע ללא מדים או ללא נשק, מחשש לפגיעה בהם ולחטיפת נשק מצד ערבים ישראלים. שיאה של התופעה הגיע בדיווח של ארגון תורת לחימה על לוחמי מילואים של חטיבת אלכסנדרוני שקיבלו הוראה לאפסן את נשקם ביציאה לריענון בביתם, אך סירבו לצאת הביתה ללא נשק, ובעקבות האירוע, הורה מפקד אגף המבצעים האלוף אהרן חליוה לאפשר לכל לוחם לצאת עם נשקו, וביטל סמכות מפקדים להורות על תנועה בביגוד אזרחי.
בשעות הערב של 11 במאי גברו ההתפרעויות וההצתות בעיר לוד, ובמהלכן נרגם באבנים רכב של אזרח ישראלי (יגאל יהושע, 56) שכתוצאה מכך נפצע קשה ונפטר מפצעיו לאחר מספר ימים. כמו כן, ערבים ירו על שכניהם היהודים. ראש הממשלה ושר הביטחון הורו לשנע לעיר פלוגות מג"ב מגזרת יו"ש, ובעיר הוכרז אירוע חירום אזרחי.
ב-12 במאי, הוכרז על עוצר בעיר לוד החל משעות הערב. באותו יום בטיילת בת ים ארגון "לה פמיליה" הוביל המון זועם לנתץ חנויות בבעלות ערבית. ההתארגנות לחלק מהמהומות החלה ברשתות החברתיות. שעות ספורות לאחר מכן ההמון ביצע ניסיון לינץ' לאומני בסעיד מוסא, נהג ערבי שנקלע לנקודה. באותו לילה נדקר בירושלים צעיר ערבי כבן 25 בקטטה עם יהודים ונפצע קשה. במקביל בעכו ערבים בצעו ניסיון לינץ' באזרח יהודי שנפצע באורח קשה. מלון האפנדי בעיר העתיקה בעכו הוצת על ידי ערבים, ואבי הר-אבן, מנהלה לשעבר של סוכנות החלל הישראלית ששהה במלון נפצע באופן קשה מהשרפה, וכעבור שלושה שבועות נפטר מפצעיו. גם מסעדת "אורי בורי" של השף אורי ירמיאס הועלתה באש על ידי ערבים.
ב-13 במאי, אירע בטמרה ניסיון לינץ' ביהודי שנכנס לעיר בטעות. הוא חולץ בידי אנשי ארגון הצלה בשם "אל זהראוי". גם ביום זה הוכרז על עוצר בעיר לוד בשעות הערב.