cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסיקת הלכה
מקור הסמכות לפסיקה
מקור עניין הוראת הלכות על ידי מורה הלכות נמצאת בהרבה פסוקים, כגון,.
פסוקים אלו מהווים מצווה מהתורה - לשמוע לדברי חכמים אשר יהיו בכל דור ודור: "וְאֶל הַשֹּׁפֵט אֲשֶׁר יִהְיֶה בַּיָּמִים הָהֵם" (דברים יז' ט'). על פי מסורת ישראל, ה' מדריך את עם ישראל, כי בכל דור ודור יהיו חכמים אליהם יש לשמוע. פסוקים אלו למעשה נותנים תוקף מדאורייתא לכל המצוות וההלכות מדרבנן.
על פי הפשט, בשני הפסוקים הראשונים מוגדרים היקף, תחום ותוקף סמכות הפסק:
סמכות התלמוד בבלי
מאז חיבור התלמוד בבלי משמש התלמוד אבן יסוד לכל פסיקה הלכתית. התלמוד הבבלי ריכז בתוכו את כל המסורות המקובלות מאז תחילת בית שני. הרמב"ם כתב כי אין לשום חכם אפשרות לחלוק על התלמוד בבלי:
כללי פסיקה
ישנם מספר עקרונות המדריכים פוסקי הלכה כיצד לפסוק.
ספרות ההלכה
לאורך הדורות חוברו ספרים העוסקים בבירור ההלכה מתוך המקורות התלמודיים במצבי החיים המתחדשים, בעריכות מגוונות, ולצרכים שונים. חיבורים אלה מכונים בכללם ספרות ההלכה. פסיקת ההלכה עוברת דרך ספרות ההלכה.
ישנן שלוש קטגוריות עיקריות בתוך ספרות ההלכה:
עדיפות הישן על החדש
עקרון יסוד בפסיקת הלכה הוא להימנע לחלוק על פסיקת הלכה שניתנה בתקופה קדומה. למשל, אמוראים נמנעים מלחלוק על תנאים, ראשונים אינם יכולים לחלוק על אמוראים, ואחרונים אינם רגילים לחלוק על ראשונים. רבות מהקושיות בגמרא מבוססות על כלל זה, כאשר מקשים על אמורא ממשנה או מברייתא.
שתי סיבות לכלל זה:
עיקרון לכאורה הפוך - אם כי לאו דווקא סותר - לעיקרון הקודם, מרחיב במידת מה את הכלל התלמודי (המוזכר בפרק הקודם): הלכתא כבתראי, וקובע כי יש לפסוק את ההלכה לפי דעת החכמים האחרונים - גם כשנראה שהם לכאורה חלוקים על הראשונים; זאת לאור העובדה שחכמים בדורות מאוחרים מוסמכים להעניק לפסק ההלכה הקודם להם - פרשנות מסייגת, המצמצמת אותו דווקא למקרים מסוימים, ולא לכל המקרים. צמצום כזה - המתרחש במקרים רבים - נקרא 'אוקימתא', והוא נפוץ במיוחד בגמרא כלפי מקורות תנאיים כמו המשנה והברייתות.
עובדות מדעיות ופסיקת הלכה
רבים דנו כיצד יש להתייחס לעניינים מדעיים המופיעים בתלמוד ובראשונים כגון רפואה ואסטרונומיה, המתבססים על הנחות מדעיות שהוכחו כשגויות; האם ניתן לדחות את דברי חז"ל ולשנות את ההלכה בעניינים אלו. דוגמה מפורסמת היא המחלוקת על הריגת כינה בשבת. במסכת שבת נאמר שכינה אינה פרה ורבה ולכן מותר להורגה בשבת, הפוסקים דנו האם ההלכה תשתנה כאשר התברר כי הכינה המוכרת לנו אכן פרה ורבה.
בין אלו שדנו, הרב משה שמואל גלזנר שסבר שלאחר שנכתבה התורה שבעל פה כבר אין אפשרות לחלוק על הנאמר בה, גם אם אנו יודעים שהדברים מוטעים ולא מתאימים למדע המצוי כיום. הרב אריה כרמל כותב בשם רבו הרב אליהו דסלר שלחכמים הייתה מסורת על פרטי ההלכה והם ניסו להתאים בין הידע המדעי שהיה מצוי בידם להלכות שהם הכירו. לכן, השינוי בידע המדעי אינו גורם לשינוי בהלכות, אלא מצריך הבנה חדשה של טעמיהם.
הכהנים והלויים בפסיקת ההלכה
לבני שבט לוי בכלל ולכהנים בפרט קיים תפקיד מיוחד בהוראת תורה. הייעוד מתבאר בספר ויקרא בכך שהתורה מוסרת את איסור ההוראה בשכרות - בפרשה המכוונת דווקא כלפי אהרן ובניו. וכן משה בירך את שבט לוי שיורו את המצוות לעם ישראל[ דרוש מקור]. בנוסף, מצווה להעמיד כהנים ולויים בתוך הסנהדרין. בחלק הנסתר שבתורה מובאות אמירות אידיאליות הדורשות מהכוהנים שינהגו כמורי הדת, יהיו בעלי ידע תורני ברמה גבוהה, ויתנהגו עם הוראתם באופן של חסד ושלום[ דרוש מקור].
בתורה מתוארת הוראתו של כהן בנושאים המסורים לו, כגון ראיית צרעת, כקביעה חלוטה (מוחלטת). בבית המקדש היה קיים בית דין של הכהנים שדן בנושאים הקשורים בכהונה.
במציאות, לאורך הדורות, רוב החכמים לא היו משבט לוי: רבי עקיבא היה מבני גרים, רבי היה משבט יהודה וכן רבים נוספים.
בויוטיה
בויוטיה (ביוונית: Βοιωτία, בהגייה מודרנית: בֿיוטיה) היא יחידה אזורית וחבל ארץ היסטורי של יוון. בויוטיה שייכת למחוז מרכז יוון, וממוקמת במרכז יוון התיכונה, בין אטיקה במזרח, מפרץ קורינתוס בדרום, פוקיס במערב, ואוויה, מפרץ אוויה ופתיאוטיס בצפון.
אף על פי שבויוטיה מעולם לא התפתחה כמעצמה ימית או מסחרית, עקב חוסר בנמלים טבעיים נוחים, היה לה תפקיד בעל משמעות ניכרת בהיסטוריה של יוון העתיקה בעת העתיקה. מיקומה הגאוגרפי במרכזה של יוון גרם לכך שהיא שימשה ארץ מעבר לצבאות שונים, ושדה לקרבות חשובים כגון קרב פלטאיה, קרב לאוקטרה, וקרב כירונאה.
בין ילידי האזור ניתן למנות את המשוררים פינדארוס והסיודוס, המצביאים אפמינונדס ופלופידס, ואיש הרוח והסופר פלוטרכוס.
גבולות היסטוריים וערים מרכזיות
בויוטיה שכנה במרכזה של יוון העתיקה, וגבלה בצפון בלוקריס, בצפון מזרח במפרץ האֵוּבּוֹיאי, בדרום באתיקה ומגריס בדרום מערב במפרץ קורינתוס, ובמערב בפוקיס. אגם קופאיס (Κωπαΐς) חילק, לפני שיובש, את בויוטיה לשני אזורים: הקטן ביותר בצפון, שהעיר הראשית בו הייתה אורכומונוס, והגדול יותר בדרום, שנשלט על ידי תבאי.
לבויוטיה הייתה חשיבות פוליטית גדולה בשל מיקומה המרכזי בין מדיניות יוון העתיקה, בשל גבולותיה החזקים מבחינה אסטרטגית, ובשל התקשורת הקלה בין חלקיה הפנימיים. מצד שני, מחסור במעגנים טובים עיכב את התפתחותה הימית של בויוטיה.
העיר המרכזית והחשובה ביותר במהלך ההיסטוריה של בויוטיה הייתה, כאמור, תבאי. מיקומה המרכזי וכוחה הצבאי הפכו אותה לבעלת ההגמוניה באזור. עיירות גדולות אחרות היו אורכומנוס, עיר בעלת מסחר מפותח שחשיבותה אושרה על ידי שרידיה הארכאולוגים (הידועים בשם "בית האוצר של מיניאס"), פלטאיה ותספיאי. התבאים רצו לספח עיירות אלו לכדי ישות מדינית אחת כמו במקרה של אתונה ואטיקה, אך שאר הערים הצליחו להתנגד למדיניות זו והתירו רק את קיומה של פדרציה רופפת, הליגה הבויוטית, שהייתה בעיקר בעלת אופי דתי.
התיישבות קדומה
קיימות עדויות ארכאולוגיות להתיישבות באזור בתקופות הפלאוליתית והמזוליתית, וכן יש ממצאים רבים המעידים על התיישבות נאוליתית צפופה. נראה שהבויוטים הגיעו לאזור מכיוון תסאליה, לפני התרחשותה של הפלישה הדורית. חוץ מהמינואים, האוכלוסייה המקומית נטמעה במהירות במהגרים החדשים ובויוטיה הפכה לבעלת אוכלוסייה הומוגנית
תוקידידס, היסטוריון יווני בן המאה ה־4 לפנה"ס, כתב בחיבורו "תולדות המלחמה הפלופונסית", שהאזור נקרא במקור קדמאיס, ושהבויוטים הגיעו לשם 60 שנה לאחר מלחמת טרויה. לעומת זאת הומרוס מזכיר בחיבורו על המלחמה, האיליאדה, 50 ספינות המזוהות כבויוטיות. במיתולוגיה היוונית תפס קדמוס הפיניקי, מייסד תבאי מקום משמעותי בתולדות בויוטיה, ועלילותיו מיוחסות לדור שלפני מלחמת טרויה. היגינוס ציין שבויוטיה נקראה על שם הפר אחריו קדמוס עקב במצוות האורקל, שבמקום בו נח הפר נוסדה תבאי.
פאוסניאס כתב שהראשונים לכבוש את ארץ תבאי (היא בויוטיה) היו האקטנים בהנהגת אוגיגס, שמשמו נגזר כינוי לאותה ארץ. הם נספו כולם במגיפה, ואחריהם התיישבו שם ההיאנטים והאאונים, שלדעת המחבר היו מקומיים מבויוטיה ולא זרים. כשצבא פיניקי הגיעה לאותה ארץ בראשות קדמוס, שבטים אלה הובסו – ההיאנטים ברחו מהארץ (להיאמפוליס ) כשירד הלילה, והאאונים התחננו לרחמים, והורשו להישאר ולהתאחד עם הפניקים. האאונים המשיכו לחיות בקהילות כפריות כמו קודם, אך קדמוס בנה עיר, שאף עד ימי המחבר נקראת קדמיה. העיר גדלה, וקדמיה הפכה לאקרופוליס של העיר התחתית תבאי.
.האקלים בבויוטיה הוא יבשתי וקשה מהאקלים השורר באטיקה, וייתכן שתנאים אלו סייעו במידה מסוימת לקטלוג האדם הבויוטי ככבד תנועה ומחשבה, שהתפתחותו הרוחנית פחותה מזו של האתונאים. הללו ראו בבויוטים מטומטמים, והם שמשו רבות כמטרה ללעגם.
בויוטיה במאות ה־6–5 לפנה"ס
בויוטיה כמעט שאינה מופיעה בהיסטוריה הכתובה לפני סוף המאה ה־6 לפנה"ס. לפני תקופה זו, אנשי בויוטיה היו ידועים בעיקר כמייצרי סוג של כלים גאומטריים, הדומים לכלי הדיפיילון של אתונה
אף על פי שהבויוטים, בניגוד לארקדים, פעלו בדרך כלל כגוף אחד כנגד איומים חיצוניים, המאבק הפנימי ביניהם עיכב את התפתחותם. בסביבות 519 לפנה"ס, התנגדותה של פלאטיה למדיניות הפדרטיבית של תבאי, הובילה למעורבות אתונאית לטובת הראשונה. תהליך זה חזר על עצמו ב־507 לפנה"ס.
בזמן הפלישה הפרסית ליון (480 לפנה"ס) צידדה תבאי בפולשים. כתוצאה מכך נלקח ממנה מעמד ראשות הליגה הבויוטית לזמן מה, אך ב־457 לפנה"ס החזירו הספרטנים לתבאי את מעמדה כנגד התוקפנות האתונאית אחרי קרב טאנאגרה. אתונה הגיבה בהתקדמות צבאית פתאומית לתוך בויוטיה ואחרי הניצחון בקרב אוֹינוֹפֻטה כבשה את כל האזור חוץ מתבאי.
האתונאים שלטו בבויוטיה למשך 10 שנים. ב־447 לפנה"ס הבויוטים מרדו, ולאחר ניצחון בקרב קורונאה זכו מחדש בעצמאותם. במלחמה הפלופונסית הבויוטים נלחמו בחירוף נפש נגד אתונה ולצידה של ספרטה. הישגם המובהק ביותר במלחמה היה הניצחון על כוחות אתונאיים בקרב דליון, ב־424 לפנה"ס.
המבנה הפוליטי של בויוטיה
מכתביו של היסטוריון אלמוני, שקטעים מספרו נכתבו על גבי פפירוס ונמצאו ליד העיר המצרית אוקסירינכוס (יש הגורסים שמדובר בתאופומפוס), ידוע שבסוף המאה ה־5 לפנה"ס כללה הליגה הבויוטית 11 קבוצות של ערים עצמאיות ועיירות מצורפות שכל אחת מהן שלחה לליגה את הבויוטארכוס, או – השר לענייני צבא ומדיניות חוץ (בין 7 ל־12), 60 נציגים למועצה הפדרלית בתבאי, וסיפקה 1000 חיילים ו־100 סוסים לצבא הפדרלי. כמשקל נגד לכוחה של המועצה הפדרלית היו בכל אחת מהערים מועצות מקומיות, שכל השאלות החשובות בעיצוב המדיניות היו נשלחות אליהן לאישור. מועצות מקומיות אלה, שבהם ישבו רק בני המעמדות העליונים, היו מחולקות ל־4 חלקים, בדומה למועצה האתונאית.
בויוטיה במאה ה–4 לפנה"ס
לאחר סיומה של המלחמה הפלופונסית ב־404 לפנה"ס, התקררו היחסים בין ספרטה ובויוטיה, ובויוטיה לקחה חלק חשוב במלחמת הליגה הקורינתית נגד ספרטה, במיוחד בהליארטוס ובקרב קורונאה (395-394 לפנה"ס). ניצחונה של ספרטה במלחמה הביא לירידה במעמד האזור, והתקפה ספרטנית על תבאי ב־382 לפנה"ס הביאה להידרדרות נוספת. ב־378 לפנה"ס הקימה תבאי מחדש את הליגה הבויוטית, מה שהוביל לשליטה ממושכת שלה באזור. צבא בויוטי בפקודו של המצביא התבאי אפמינונדס ניצח את ספרטה בקרב לאוקטרה ב־371 לפנה"ס. בויוטיה זכתה להצלחות צבאיות גם מול פוקיס, בשנים 356-346 לפנה"ס.
בהתמודדות מול פיליפוס מלך מוקדון הלכו ערי בויוטיה בעקבות תבאי, ולאחר שבתחילה כרתו עמו ברית, הצטרפו לאתונה נגדו. בקרב כירונאה ב־338 לפנה"ס הצטיין שוב חייל הרגלים הבויוטי, אך בעקבות ניצחונו הגדול של פיליפ בקרב זה, הפכה הארץ לזירת מלחמות בין מלכים ובריתות־ערים, ולא חזרה עוד לשׂגשׂג כבראשונה. ב־335 לפנה"ס כבש אלכסנדר הגדול את תבאי והרסהּ, עקב מרידה, אך שיקם את אורכומנוס ופלטאיה. נראה שהרס תבאי חיסל את השאיפות הפוליטיות של הבויוטים, והם לא ניסו ליזום עוד מדיניות עצמאית ונצמדו לכוחות מגנים חזקים יותר. ב־316 לפנה"ס נבנתה תבאי מחדש על ידי קסנדרוס והפכה שוב לחלק מהליגה הבויוטית שהוקמה מחדש לאחר 338 לפנה"ס, אך לא הגיעה שוב למעמדה הקודם.
תיאטרון אוהל יוסף
אוהל יוסף הוא תיאטרון קהילתי שהוקם בירושלים ב־1972 על ידי אריה יצחק בשכונת קטמון ט. המורשת ההתחלתית שהועברה לשחקנים הייתה של תיאטרון אלטרנטיבי ואנטי־ריאליסטי: שימוש מקסימלי בחלל, הפעלת הקהל, הזדהות בשם האמיתי ותהליך כתיבה של כל שחקן בנפרד וביחד.
היסטוריה
בעקבות מחאת הפנתרים השחורים נושא הקיפוח ושכונות העוני עלה לכותרות. אריה יצחק עלה לירושלים לאחר שביים הצגה עם נוער משכונת התקווה שבתל אביב. ההצגה "יוסף יורד קטמונה" בבימויו שעלה בתיאטרון החאן גם קבעה את שם התיאטרון. המחזה עסק ברצון של ימין מסיקה החולם לעזוב את השכונה ובמשפט שנערך לו עקב כך. ההשראה התבססה על כתיבה עצמאית מתוך סיפור יוסף והאחים מבראשית. עוד בשלב ההכנות זוהתה התכונה התרפויטית של התיאטרון הקהילתי בשכונה ובהמלצת הפסיכיאטר הראשי במשרד הבריאות, לואיס מילר, אישרה העירייה תקציב וקבעה לו מטרות.
בעקבות ביקורות על התכנים הקשים בנושאי ההומוסקסואליות והאונס ועל המופע עצמו, עזב הבמאי והנערים המשיכו בניהול התיאטרון. בזמן מלחמת יום הכיפורים הוקמה עמותה תחת אותו שם לשינוי חברתי והתמקדות ביצירתיות ובאמנות. עמותות נוספות העתיקו את ההצלחה: אוהל נחלאות, אוהל בקעה, אוהל שטרן, אוהל שמעון – לימים תנועת האוהלים – המרכז לקידום שכונות וקהילות בישראל שהוקמה במאי 1979 ונרשמה בתור עמותה ב־1986.
שלמה וזאנה ביים בתיאטרון שלוש הצגות: "הנושר" (1975–1976), "גורל או תוכנית" (1976 - 1977) ו"פגישת מחזור" (1979–1980).
רנה הירשלר
רנה הירשלר (8 באוקטובר 1905, ט' בתשרי ה'תרס"ו - מרץ 1945) היה הרב הראשי של שטרסבורג, שהיה בעל תפקיד מרכזי בסיוע ליהודים במחנות מעצר בצרפת הכבושה.
את רוב חייו הקדיש הירשלר עבור קידום הציונות והיהודים בחיי החברה, והקמת ארגונים המסייעים ליהודים במחנות.
ביוגרפיה
רנה הירשלר נולד במרסיי שבצרפת, לראול הירשלר אשר היה החזן האחראי על בית כנסת במרסיי. בנעוריו, הכיר את סימון לוי, שתהפוך לאשתו בשנת 1933. לזוג נולדו שלושה ילדים: מרים, ג'סליין ואלן.
בגיל צעיר החל בקריירה רבנית, ובשנת 1929 (בגיל 23), הפך לרב בעיר מילוז. בשנת 1931 הקים את העיתון "קדימה", שיועד לבני נוער וקידם מעורבות גדולה יותר של יהודים בחברה הצרפתית. בשנת 1939 מונה לרבה הראשי של שטרסבורג ובס-ריין, לאחר כיבוש צרפת בידי הנאצים הפך לאחד מראשי הסעד היהודי במשטר וישי.
אשתו, סימון לוי, הייתה שותפה בפעילויות רבות. כך, למשל, איירה בעיתון 'קדימה'.
כאשר החל מעצר של יהודים וריכוזם במחנות בצרפת, מונה הירשלר למזכיר כללי במחנות המעצר, והיה שותף בהקמת ועדת העבודה המרכזית במרסיי. לאחר מכן, בעיר גרונבל, הירשלר השתתף בהקמת מרכז תיעוד יהודי.
יחד עם הרב הראשי של חבל הריין העליון, עשה הכל כדי לשמור על המוסדות הדתיים של היהדות האלזסית.
הירשלר הצליח להוציא רבים מיהודי המחוז מרשימות גירוש ומהמחנות שמהם גורשו למחנות ההשמדה, והעביר אותם להוספיס (מרכז לטיפול רפואי).
בסוף שנת 1941 מקס היימנס, לעתיד נשיא חברת התעופה אייר פראנס, ביקש ליצור עם הירשלר קשר על מנת להבריח חזרה לבריטניה עשרה קצינים אנגליים שהוצנחו לצרפת ונכלאו שם. הירשלר וסייע להם לברוח. באותו זמן, אשתו, סימון לוי, ריכזה את הפעילות לאימוץ ילדים יהודים מהגטו. באותה תקופה, הירשלר הקים בדרום צרפת את Aumônerie Général Israélit ('מוסד הצדקה היהודי הכללי'). לאחר הקמתו של הגוף, לא פעם אחת נמצאו חילוקי דעות בין הירשלר לבין הגוף המרכזי של יהודי צרפת, האחראי על קבלת החלטות ביצועיות, בעיקר סביב מידת הציות לשלטונות גרמניה ולממשלת וישי.
ב-22 בדצמבר 1943 נאסר הירשלר וכעבור כחודש גורש לאשוויץ, יחד עם אשתו. שם נספו שניהם. ילדיהם נשלחו עם פרוץ המלחמה להסתתר בבית סבתם בפריז. אלן הירשלר כתב אחרי המלחמה ספר על אביו.
אותות, פרסים והנצחה
לאחר הוצאתו לאור של עיתון "קדימה", הירשלר זכה לאהדה רבה מקרב בני הנוער היהודים מאלזס.
ולאחר מותו הוענקה לו מדליית התנגדות על הברחתם של עשרה קצינים אנגליים.
ב-1 באפריל 1962, העיר שטרסבורג קראה לרחוב הפועל מול בית הכנסת השלום, "רחוב הרב רנה-הירשלר הגדול".
ב -9 באוקטובר 2016, בעיר מולהאוס, בעיירה מילוז, שהיה הרב מ-1929 ל-1939, הוצב לוח לזכרו של רנה הירשלר, כמו גם של אשתו, סימון.
Disclaimer
Disclaimer (תניית פטור) הוא אלבומה השני של להקת הגראנג' הדרום אפריקאית סית'ר. האלבום כולל עבודות חדשות ומספר שירים מהדיסק הראשון שלהם, Fragile. נהוג לקרוא לדיסק הזה הדיסק הראשון של סית'ר, מכיוון שהוא הדיסק הראשון שלהם שהופץ ברחבי העולם.
קישורים חיצוניים
Disclaimer
קמיקי הצווארון
קמיקי הצווארון או קמיקי דרומי (שם מדעי: Chauna torquata) הוא מין של דמוי אווז גדול החי בטבע בביצות, שפכי נהר וגדות יערות באמריקה הדרומית. הוא שייך למשפחה ייחודית שנקראת משפחת הקמיקיים וקרובי משפחתו הם הקמיקי המצויץ והקמיקי המקרין.
הקמיקי חי דרומה מעט מקרוב משפחתו באזור דרום ברזיל, דרום פרו, דרום מזרח בוליביה, פרגוואי, אורוגוואי וצפון ארגנטינה. הוא נפוץ בעיקר בין הביצות ויש לו קרומי שחייה אך הוא אינו יכול לשחות.
הקמיקי הוא עוף גדול שאורכו 81-95 ס"מ ומשקלו 3-5 ק"ג והוא גדול מקרובו הצפוני. מוטת הכנפיים באורך של 170 ס"מ בממוצע. הוא בעל נוצות אפורות וראש אדום בוהק עם כתר אפור של נוצות על הראש. הצוואר לבן עם פס עבה שחור ושאר הגוף אפור כהה כשהרגליים הארוכות ורודות. הוא חי בעיקר על הקרקע בין הביצות מחפש מזון בין צמחי המים. הוא אינו נוטה לשחות אך יכול לעוף להגנה מטורפים. עוד הגנה שלו הם זוג הגדילים המוסתרים שבין כנפיו.
הקמיקי נוטה לחיות בחבורות אך מחפש את מזונו לבד. הוא נפוץ לאורך טווח מחייתו ולא נשקפת לו סכנה.
מזונו העיקר הוא צמחי מים, עלים וזרעים ורק לעיתים נדירות הוא מגוון בבעלי חיים קטנים.
נבחרת סורינאם בכדורגל
נבחרת סורינאם בכדורגל (בהולנדית: Surinaams voetbalelftal) היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סורינאם.
למרות מיקומה של המדינה בדרום אמריקה היא חלק מקונפדרציית הכדורגל הצפון-אמריקאית ביחד עם מדינות גיאנה וגיאנה הצרפתית שהן בעלות סטטוס זהה. עד עצמאותה של המדינה ב-1975 הייתה סורינאם תחת שלטון הולנדי ולכן נקראה "נבחרת גיאנה ההולנדית בכדורגל". הקבוצה בעיקר מופיעה בגביע הקריבי ולא העפילה מעולם לגביע העולם בכדורגל. היא העפילה פעם אחת לגביע הזהב בכדורגל. מספר רב של שחקנים ילידי-סורינאם או בעלי אזרחות סורינאמית בשל הולדת הוריהם במדינה העדיפו לשחק דווקא בנבחרת הולנד וכמה מהם הם: אדגר דווידס, קלרנס סידורף, ג'ימי פלויד האסלביינק, קלייד וינהארד, רומאו קסטלן וארון וינטר.
בשנת, בוטל החוק האוסר לאזרחים סורינאמים להחזיק באזרחות כפולה, וכתוצאה מכך מספר שחקני כדורגל התאזרחו במדינה, כולם בעלי אזרחות הולנדית.
דניפרופטרובסק (מחוז)
מחוז דניפרופטרובסק (באוקראינית: Дніпропетровська область) הוא אחד ממחוזות אוקראינה, שוכן במזרח המדינה, ובירתו העיר דניפרו. למחוז חשיבות תעשייתית רבה, כ-16,9% מהתעשייה במדינה, מקורה במחוז.
כמו כן ידוע המחוז במרבצי עפרות מתכת עשירים, כדוגמת מכרות הברזל בקריבי ריה ומרבץ המנגן על יד ניקופול, מקור המנגן הידוע השני בגודלו בעולם.
שטח המחוז הוא כ-32 אלף קמ"ר המהווים כ-5.3% משטח אוקראינה כולה. בשנת 2014 התגוררו בו 3,285,626 תושבים. המחוז גובל בצפון במחוזות פולטבה וחרקוב, במזרח במחוז דונצק, בדרום בזפוריז'יה וחרסון, ובמערב במיקולאייב וקירובוגרד.
את המחוז חוצה נהר הדנייפר, בדרום המחוז נמצא מאגר קחובקה שנוצר בשנת 1956, לאחר שהושלם בניית סכר ליד העיר קחובקה.
אחד האנשים שכיהנו במשרת מושל המחוז הוא איש העסקים היהודי־אוקראיני איגור קולומויסקי.
מלחמות ישראל
מיום הקמתה, נלחמה מדינת ישראל בשמונה מלחמות, עברה שתי אינתיפאדות וגלי טרור פלסטיני, והייתה מעורבת במספר רב של מבצעים צבאיים, פעולות תגמול, עימותים צבאיים, וסבבי לחימה, שאינם מוגדרים כמלחמות. כל אלה מהווים את ההיבט הצבאי במכלול המורכב של יחסי החוץ של ישראל.
מלחמות ישראל
העימותים הבאים הוכרו בישראל רשמית כמלחמות ישראל:
מפקדי המטה הכללי צה"ל במלחמות ישראל
במלחמת העצמאות טרם התגבשו תפקידי המטה הכללי. מפקדי צה"ל היו:
רמטכ"ל: יעקב דורי, ס.: צבי איילון, ראש אג"ם: יגאל ידין, ראש שירות מודיעין: איסר בארי, חיים הרצוג, ראש אכ"א: משה צדוק, אפסנאות: יוסף אבידר, מ. חזית הצפון: משה כרמל, מ. חזית תיכון: דן אבן, שלמה שמיר, מ. חזית מרכז: צבי איילון, מ. חזית דרום: יגאל אלון מ. חזית ירושלים: דוד מרכוס, מ. שירות אוויר: יהושע אשל, ישראל עמיר, אהרן רמז, מ. שירות ים: גרשון זק, נחמן (פול) שולמן, שלמה שמיר, מ. שירות משוריינים: יצחק שדה, ראש אגף הדרכה: אליהו בן חור
מאפייני מלחמות ישראל
לכל אחת מהמלחמות מאפיינים משלה, ואין מלחמה דומה לרעותה. בכל זאת יש מקום לבחינה משווה של המלחמות לפי קטגוריות שונות:
סלפי (סרט)
"סלפי" (ברוסית: Селфи; מילולית: "דיוקן עצמי") הוא מותחן פסיכולוגי בבימויו של ניקולאי חומריקי על פי תסריט שכתב סרגיי מינאייב, המבוסס על הרומן שלו "נטול נשמה של המאה ה-21. סלפי". הסרט מומן על ידי קרן הקולנוע הרוסי ויצא לאקרנים ב-1 בפברואר 2018.
בסרט מככבים קונסטנטין חבנסקי ופיודור בונדרצ'וק, יוליה חלינינה, אנה מיכאלקובה וסבריה יאנושאוסקאיטה.
מפיקי הסרט פיוטר אנורוב, פיודור בונדרצ'וק ודמיטרי רודובסקי עבדו יחד גם על הסרטים נטול נשמה והמשכו נטול נשמה 2.
תקציר עלילת הסרט
ולדימיר בוגדנוב הוא סופר פופולרי ומגיש טלוויזיה מצליח שלפתע מגלה שהוחלף על ידי כפיל מוחלט, שלוקח מבוגדנוב את עבודתו, תהילתו, האישה, והפילגש ונראה שהוא מתמודד עם התפקיד שלו הרבה יותר טוב מאשר המקור ורק הבת רוצה להחזיר את בוגדנוב האמיתי.
סרבנד
סרבנד או סרבנדה הוא ריקוד ממוצא ספרדי.
בתקופת הרנסאנס הוא נחשב לגס ומחוספס מדי בצורתו המקורית לחברה האירופאית וכדי שיאומץ אליה היה צריך לעבור שינוי, להתאים את עצמו לתרבות האירופאית. למשל, במקור הטמפו של ריקוד זה היה מהיר אך לאחר מכן הפך לאחד הריקודים האיטיים בסוויטה. לאחר ה"עידון" שעבר הריקוד התפשט במהירות ונהיה פופולרי במהרה בעיקר בחצרות האצולה באירופה. הסרבנד הוא ריקוד בעל טמפו איטי בעל משקל משולש. ישנו דגש על הפעמה השנייה ולעיתים קרובות ניתן למצוא בה אפוג'טורות או שינויים מפתיעים בהרמוניה. המלודיה בסרבנד זורמת בשלוה בצלילים ארוכים ומעוטרים ובנימת-מה של אצילות וחשיבות. הריקוד מתחיל ללא קדמה.
הסרבנד הוא אחד הריקודים בסוויטה בסגנון הבארוק, ומהווה לרוב הפרק ה"מהורהר" שבה כמו גם דרמטי, בשל המפעם האיטי ושינויי "מצב הרוח" על ידי הניסוח ההרמוני הייחודי לו.
במאה ה-19 ובמאה ה-20 חזרו מלחינים לחבר בסוגה זו כחלק ביצירותיהם השונות, לעיתים במסגרת מה שמכונה נאו קלאסיקה.
ניקולאי צ'רנישבסקי
ניקולאי גברילוֹביץ' צֶ'רנישֶׁבסקי (בכתב רוסי: Николай Гаврилович Чернышевский; 24 ביולי 1828 - 29 באוקטובר 1889) היה מבקר ספרות, פילוסוף, עורך ומהפכן רוסי במחצית השנייה של המאה ה-19.
חייו
צ'רנישבסקי נולד בסראטוב במשפחת כומר. תחילה קיבל השכלה ביתית, ובשנת 1842 החל ללמוד בבית הספר לכמרים. בשנת 1846 הוא עבר לאוניברסיטת סנקט פטרבורג להמשך לימודי פילולוגיה בפקולטה לפילוסופיה. במהלך הלימודים התגבשו את דעותיו לגבי עתידהּ של האימפריה הרוסית; הוא היה בדעה שיש לבצע שינויים מפליגים, הניתנים ליישום רק דרך מהפכה. במקביל ללימודים החל את פעילותו הספרותית. עם סיום לימודיו הוא חזר לסראטוב, ובשנת 1851 החל לעבוד כמוֹרה בבית הספר המקומי.
בהתאם להחלטת בית המשפט, גזר דינו של צ'רנישבסקי היה הוצאה להורג מבוימת ציבורית, עבודות כפייה של 7 שנים והגליה לסיביר עד סוף ימיו. הוא סירב להעביר בקשת חנינה לשלטונות. בשנת 1883 הועבר לאסטרחן, ובשנת 1889 קיבל אישור לחזור לסראטוב. כבר בסתיו אותה שנה נפטר.
בתקופת ברית המועצות נחשב צ'רנישבסקי לדוגמה של מהפכן, בעיקר לאור ביקורתו החיובית של ולדימיר לנין על הרומן של צ'רנישבסקי. לנין הושפע מדעותיו של צ'רנישבסקי; בשנת 1901 הוא כתב מאמר בשם זהה לרומן ("מה לעשות?").
פילוסופיה
לדעת צ'רנישבסקי, קיים קשר ישיר בין השלטון, האושר הכלכלי והחינוך. לדעתו, בעלי אמצעים דלים לעולם לא יוכלו להגיע לחינוך טוב, ולכן לא יצליחו לשפר את מצבם. הוא היה בדעה שיש לתקן את החברה על ידי מהפכה.
האישיות הרצויה, לדעתו, היא אישיות מגוונת בחינוך במספר תחומים ובעלת יכולת הקְרבה למען הכלל.
הייתה לצ'רנישבסקי ביקורת קשה על מצב מערכת החינוך ברוסיה בימיו. זאת בעיקר עקב הרמה הנמוכה של המדע במדינה, לימוד ללא ערכים ואי-שוויון בחינוך בין גברים ולנשים.
סאני ג'ורגנסון
כריסטיאן אדולף "סאני" ג'ורגנסון השלישי, (באנגלית: Christian Adolph "Sonny" Jurgensen III ; נולד ב-23 באוגוסט 1934, בווילמינגטון, קרוליינה הצפונית) הוא שחקן פוטבול אמריקאי לשעבר בליגת ה-NFL.
קריירה
ג'ורגנסון החל את קריירת הפוטבול שלו באוניברסיטת דיוק. הוא הצטרף לקבוצת הפוטבול של האוניברסיטה ב-1956 כקוורטרבק מחליף. אולם את הרושם הגדול ביותר, באותה עונה עשה דווקא בתפקיד מגן אחורי כשהשווה את שיא הקבוצה בכך שחטף את הכדור לפחות פעם אחת בארבעה משחקים רצופים. ב-1955 קיבל ג'ורגנסון את תפקיד הקוורטרבק הפותח ושמר גם על תפקידו כמגן עד שסיים את לימודיו ב-1956. בדראפט של שנת 1957 נבחר ג'ורגנסון על ידי פילדלפיה איגלס בסיבוב הרביעי. הוא היה בתפקיד הקוורטרבק המחליף עד שנת 1961 בה הפך לקוורטרבק הפותח, כבר בעונתו הראשונה כפותח נבחר לשחק במשחק הפרובול.
בעקבות פציעה, ב-1964 הועבר ג'ורגנסון בטרייד לוושינגטון רדסקינס. כבר בעונתו הראשונה ברדסקינס נבחר שנית למשחק הפרובול. אחד ממשחקיו הזכורים ביותר של ג'ורגנסון הוא משחק חג ההודיה, 1965. במשחק הוביל את הרדסקינס לניצחון לאחר פיגור של 21 נקודות. במשחק זרק 411 יארדים ובעצמו רץ לטאצ'דאון. ב-1974, עונתו האחרונה הופיע ג'ורגנסון לראשונה במשחק פלייאוף בו הפסיד ללוס אנג'לס ראמס.
יעקב רובין (עורך דין)
יעקב רובין (1 בספטמבר 1936 – 29 באפריל 2012) היה מבכירי עורכי הדין בישראל, ראש לשכת עורכי הדין בין השנים 1987–1991.
לימודים
רובין היה בוגר תיכון בית הכרם (ליד"ה). לאחר סיום התיכון ב-1954 התגייס לצה"ל. הוא השתחרר בדרגת סרן, ובהמשך כיהן כסגן-אלוף במילואים.
רובין למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים כמוסמך למשפטים בהצטיינות. החל בעבודת דוקטורט אצל פרופסור שלו גנוסר, אך בשל מלחמת יום הכיפורים לא סיים אותה, והחל לעסוק בפרקטיקה פרטית.
ממייסדי חוג התלמוד למשפטנים הירושלמים.
הוראה אקדמית
יעקב רובין שימש החל משנת 1961 בתפקידי הוראה שונים - באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן, במסלול האקדמי המכללה למינהל ובמכללת שערי משפט.
עיסוק בעריכת דין
רובין עשה את שנת ההתמחות הראשונה אצל שופט בית המשפט העליון יואל זוסמן, ואת שנת ההתמחות השנייה אצל עו"ד ארנולד שפאר. ב-1969 הצטרף למשרדו של דוד ארד וב-1972 פתח משרד עו"ד עצמאי. הוא נחשב למוביל בתקדימים משפטיים בדיני הראיות. בשנים האחרונות צירף למשרדו את שני בניו.
פעילות ציבורית
יעקב רובין כיהן משך עשרות שנים במגוון תפקידים ציבוריים:
חיים אישיים
רובין, התגורר בירושלים, היה נשוי לשלומית רובין (מבקרת עיריית ירושלים לשעבר), אב לארבעה, בהם חנן רובין שכיהן כחבר מועצת עיריית ירושלים, וסב ל-15 נכדים ונכדות.
דיסציפלינה
דִּיסְצִיפְּלִינָה (באנגלית: discipline בעברית: על פי האקדמיה ללשון העברית: תְּחוּם דַּעַת, תְּחוּם חֵקֶר) היא ענף של ידע, אשר נלמד או נחקר באורח רשמי במערכת החינוך או באקדמיה, בו בעלי מקצוע מתמחים ובבסיסו עומדת שיטה מוסכמת.
דיסציפלינה אקדמית היא תחום-דעת שבו מבוצע מחקר אקדמי, בדרך כלל באוניברסיטאות. הדיסציפלינה מוגדרת בדרך כלל על ידי כתבי-עת אקדמיים ואגודות מקצועיות, היוצרים שיח פנימי של התחום.
דיסציפלינות אינן סטטיות, כי הן משתנות עם התפתחות הידע האנושי, ועם קבלתם של תחומים נוספים אל מאגר הידע הנלמד באוניברסיטאות. באוניברסיטאות האירופאיות הקלאסיות היו מקובלות בעבר רק ארבע דיסציפלינות (תאולוגיה, רפואה, משפטים, ואמנויות), אך כיום המספר גדול בהרבה. דיסציפלינות רבות מחולקות לתת-דיסציפלינות ("ענפים"), אשר קווי התיחום ביניהם הם לעיתים קרובות שרירותיים ולא ברורים.
בתחום החינוך, כל מקצוע הנלמד בבית הספר מכונה "דיסציפלינה". מבנה של דיסציפלינה מעין זו מושתת על מספר גורמים: הנחות יסוד, מטרות, כללים, אופן ארגון החומר, ודרכי ההערכה.
תחום דעת המשלב דיסציפלינות אחדות מוגדר כאינטרדיסציפלינרי - בין-תחומי.
תחום דעת המשלב מספר רב של דיסציפלינות מוגדר כמולטידיסציפלינרי - רב-תחומי.
ביקורת על התבססות מערכות החינוך על תחומי הדעת
רבים מהחוקרים מבקרים את ההתבססות הבלעדית בתוכניות הלימודים של רוב מערכות החינוך על תחומי דעת. ביקורת זו נובעת מהעבודה כי כמות תחומי הדעת הקיימים היום בעולם הוא גדול מאוד, עובדה המחייבת מחנכים לבחור את תחומי הדעת בהם הם רוצים להתמקד. נכון לשנת 2008 הכיר משרד החינוך רשמית ב-998 מקצועות אותן אפשר ללמד בבתי הספר. ביקורת נוספת נשמעת על החלוקה לתחומי דעת היא העובדה כי תחומי הדעת מתחדשים חדשות לבקרים ואין אפשרות להדביק את קצב ההתרבות שלהם.
פלורנס פיו
פלורנס פיו (באנגלית: Florence Pugh; נולדה ב-3 בינואר 1996) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה, מועמדת פרס באפט"א ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט "נשים קטנות" בשנת 2020. תפקיד מפורסם נוסף שלה הוא דמותה של ילנה בלובה בסרט "האלמנה השחורה".
קריירה
היא החלה את קריירת המשחק שלה עם הסרט The Falling (2014) כשפריצת הדרך שלה הייתה עם התפקיד הראשי בסרט הדרמה העצמאי "ליידי מקבת" (2016). הופעתה כאישה נשואה ולא מאושרת בסרט האחרון העניקה לה את הזכייה בפרס השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע עצמאי.
בשנת 2019 גילמה את דמותה של איימי בסרט "נשים קטנות", האחות הצעירה והמפונקת ביותר, שחלומה להיות ציירת ולחיות חיי מותרות. תפקיד זה זיכה אותה במועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.
מעבר נהר הירדן
מעבר נהר הירדן (בערבית: معبر نهر الأردن) הוא מעבר הגבול הראשי בין ירדן וישראל השוכן סמוך לגשר שייח' חוסיין ההיסטורי, בין הערים בית שאן בישראל ואירביד בירדן. המעבר מיועד עבור אזרחים ישראלים ותיירים, ומשמש גם למעבר סחורות בין המדינות.
פלורנס פיו
קריירה
ב-2023 השתתפה בסרט אופנהיימר בבימויו של כריסטופר נולאן.
חיים אישיים
פיו נולדה באוקספורד אך גדלה באנדלוסיה, ספרד, עם שתי אחיותיה: אראבלה גיבינס, שחקנית, תסריטאית ומפיקה, רפאלה "ראפי" פיו ואחיה השחקן והמוזיקאי טובי סבסטיאן. אביה, קלינטון פיו, הוא מסעדן ומעצב, ואמה דברה היא מורה למחול. בילדותה פיו סבלה מטרכיאומלציה, דבר שהוביל לאשפוזים רבים. כשפיו הייתה בת שלוש, משפחתה עברה לסוטוגרנדה, ספרד, בתקווה שמזג האוויר החם יותר ישפר את בריאותה. כשפיו הייתה בת שש, המשפחה חזרה לאוקספורד. פיו התחנכה באופן פרטי בבית הספר ויצ'ווד ובבית הספר סנט אדוארד שבאוקספורד.
מעבר נהר הירדן
עד הסכם השלום עם ירדן
גשר שייח' חוסיין (או גשר מעוז) הוא גשר הרוס על נהר הירדן אשר שימש לכל אורך ההיסטוריה כנתיב תנועה חשוב בין ארץ ישראל ועבר הירדן. במאה ה-19 ובמאה ה-20 ניצבו במקום מספר גשרים בזה אחר זה, והאחרון שבהם נהרס בשנת 1967.
לאחר הסכם השלום עם ירדן
נתוני התנועה במעבר נהר הירדן היו יציבים למדי לאורך השנים:
בעקבות אירועי מלחמת האזרחים בסוריה וחסימת הצירים מנמלי סוריה ולבנון אל ירדן, הועבר חלק מהיבוא הירדני דרך נמל חיפה ומעבר נהר הירדן.
המכללה האקדמית הרצוג
המכללה האקדמית הרצוג מיסודן של מכללת ליפשיץ ומכללת הרצוג היא מכללה להכשרת מורים, המקושרת לישיבת הר עציון. המכללה הוקמה בשנת 1973. היא קרויה על שם הדיפלומט יעקב הרצוג. בראשה עומד הרב פרופסור יהודה ברנדס. נכון ל-2022, המכללה מעניקה תואר ראשון (B.Ed) ותואר שני (M.Ed), שניהם בהוראה. הלימודים לתואר הראשון מתקיימים בקמפוס הגברים באלון שבות ובקמפוס הנשים במגדל עוז. הלימודים לתואר שני ומסלול "מיתרים" מתקיימים בהיכל שלמה בירושלים.
היסטוריה
בשנת 1973 נפתחה המכללה, בשם "מכללת הרצוג", כגוף המעניק תואר ראשון בהוראה (B.Ed). היא יועדה במקורה לתלמידי ישיבת הר עציון, אך במהלך השנים הצטרפו אליה תלמידים מישיבות נוספות, והיא הפכה לאחד המוקדים הגדולים להכשרת מורים במקצועות היהדות. החל משנת 2008 החלו במכללה לימודים לתואר שני בהוראת תנ"ך ופרשנותו לתואר M.Ed.
בשנת 2013 התאחדה מכללת הרצוג עם מכללת ליפשיץ, והן מותגו מחדש בשם "המכללה האקדמית הרצוג מיסודן של מכללת ליפשיץ ומכללת הרצוג".
מסלולי הלימוד
המכללה משלבת בין לימוד אקדמי לבין דרכי לימוד השאובים מהעולם הישיבתי. מלבד חינוך וחינוך מיוחד, נלמדים במכללה מקצועות ממדעי היהדות (כמו תנ"ך, תורה שבעל-פה, תלמוד ומחשבת ישראל), מדעי הרוח (לשון, ספרות עברית, היסטוריה, אנגלית, לימודי ארץ ישראל, גאוגרפיה, של"ח, תקשורת ואזרחות) ומדעים מדויקים (מדעי הטבע, מתמטיקה ומדעי המחשב).
המכללה מעניקה גם תואר שני במקצועות תנ"ך, תורה שבעל פה, מחשבת ישראל, ניהול וארגון מערכות חינוך, חינוך יהודי וחינוך מיוחד.
לצד המסלול המרכזי, שבו מוכשרים מורים לחינוך הממלכתי דתי בישראל, מקיימת המכללה תוכניות ומסלולים נוספים לפיתוח מקצועי בתחומי החינוך וההנהגה התורנית: מרכז ארצי ללימודי המשך והשתלמויות, תוכנית להכשרת מורים לגולה, תוכנית להכשרת מורים להוראה בבתי ספר ממלכתיים, תוכנית להכשרת מנהלים, תוכנית להכשרת מנהיגות רוחנית לקהילה האתיופית ועוד.
במכללה פועלת גם תוכנית "מיתרים" (בשיתוף עם רשת מיתרים ומועצת המכינות הקדם צבאיות הציוניות-ישראליות). התכנית נועדה להכשיר מורים ואנשי חינוך לחינוך המשלב דתיים וחילונים.
ימי העיון בתנ"ך
מדי שנה בחודשי הקיץ, מאז ה'תשנ"א (1991), מארגן מרכז ההדרכה בתנ"ך ימי עיון בתנ"ך. בימי העיון משתתפים אלפי אנשים, ובהם מורים לתנ"ך הבאים להשתלמות מקצועית לצד חובבי תנ"ך אחרים. ימי העיון כוללים הרצאות ושיעורים פרונטליים, ויום אחד של סיורים בעקבות דמויות וסיפורים מהתנ"ך. גם השיעורים וגם הסיורים, מועברים על ידי מרצים הן מהמכללה והן מחוצה לה. בראשיתם כללו ימי העיון כללו שלושה ימי הרצאות. עם השנים, גדל בהדרגה מספר הימים לחמישה, בנוסף ליום סיורים.
משה איבגי
משה איבגי (נולד ב-29 בנובמבר 1953) הוא שחקן, במאי, תסריטאי ומנחה טלוויזיה ישראלי. פעילותו בתחומים אלה נמשכה 38 שנים וכללה הופעות רבות בתיאטרון, הופעות בסדרות טלוויזיה, ובכלל זה תפקיד ראשי בסדרה "הבורר", ובסרטי קולנוע רבים. במהלך הקריירה שלו זכה בפרסים רבים, בהם שלושה פרסי אופיר.
קריירת המשחק שלו נקטעה ב-2016 לאחר שהועלו נגדו טענות להטרדה מינית, ובהמשך הורשע בעבירות של מעשה מגונה והטרדה מינית ונדון ל-11 חודשי מאסר בפועל, מתוכם ריצה חמישה חודשים וחצי ושוחרר במרץ 2022.
ביוגרפיה
איבגי נולד בקזבלנקה שבמרוקו, בן אמצעי בין שבעה אחים ואחיות, בהם השחקנית רונית איבגי. כשהיה בן שנה וחצי עלתה משפחתו לישראל והתגוררה כשנה במעברת "שומרות". לאחר מכן עברה להתגורר במגדל העמק. אמו עבדה בקק"ל ואביו עבד כפועל בניין. בגיל 11 עבר ללמוד בישיבה בטבריה. לאחר כמספר שנים בישיבה עבר ללמוד בפנימייה דתית חקלאית. בצה"ל שירת בחיל התותחנים בגדוד 55 והשתחרר בדרגת סמל. לאחר שחרורו מצה"ל החל ללמוד משחק ב"סטודיו למשחק ניסן נתיב".
קריירת התיאטרון
משנת 1978, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשחק "ניסן נתיב", החל לשחק במחזות ב"תיאטרון החאן הירושלמי", "התיאטרון הקאמרי" ו"תיאטרון חיפה" במגוון רחב של תפקידים. ב-1986 כיכב במחזה "מזמור לדוד" מאת תמיר גרינברג, בבימוי של ג'ק מסינג'ר, תמונות מחיי הומוסקסואלים בגן העצמאות, שהוצג בפסטיבל עכו וזכה בציון לשבח. בין היתר שיחק כ"יוחנן צינגרבאי" במחזה "סוחרי גומי" מאת חנוך לוין, במחזה "הדוד וניה" על פי אנטון צ'כוב, כ"ג'ורג'" במחזה "על עכברים ואנשים" של ג'ון סטיינבק שהועלה בשנת 1998 בתיאטרון בית ליסין ועוד. בשנים 2001–2002 הופיע במופע יחיד שנקרא "חשבונית הנפש". החל מפברואר 2007 הופיע בהצגה של תיאטרון גשר, "הבן הבכור", ולשם תפקיד זה נדרש ללמוד רוסית. בזכות תפקיד זה קיבל את פרס "איש השנה בתיאטרון 2007". משנת 2011 הופיע בהצגת היחיד של תיאטרון גשר, "סונאטת קרויצר"- על פי לב טולסטוי, מונודרמה בשילוב מולטימדיה, בבימויו של יבגני אריה.
משנת 2013 שיחק בהצגה "דפוקים", דרמה חברתית קומית מאת צדוק צמח, בתיאטרון חיפה.
קריירה טלוויזיונית
ב-1981 שיחק בדרמת הטלוויזיה "אינדיאני בשמש", אותה ביים הבמאי זוכה פרס ישראל רם לוי על פי סיפור מאת אדם ברוך. בדרמה זו שיחק לצד רמי דנון. ב-1982 שב לשחק בתפקיד דומה בדרמת הטלוויזיה "גבי בן יקר" שביים אורי ברבש העוסקת בצעיר ממשפחת מצוקה המנסה למצוא את עצמו במהלך שירותו הצבאי. בדרמות אלה גילם לראשונה את הדמות שהפכה למזוהה עמו של הישראלי המזרחי, אך הוא הוסיף לדמות זו ממד אנושי ואיכותי שלא נמצא לה עד אז בתרבות הישראלית, מעבר לקריקטורה של "סאלח שבתי" וסרטי הבורקס.
ב-1983 עד 1984 הופיע בתוכנית הטלוויזיה ההומוריסטית "זהו זה!" כאחד מצוות המנחים הקבוע.
בשנת 1986 שיחק בדרמה הטלוויזיונית "לחם", לצידם של רמי דנון, אתי אנקרי, עמוס לביא ואחרים.
ב-1999 שיחק ב"סיבת המוות - רצח" (1999), וב"דו"ח איבגי - סוויסה" (1999) שהייתה מעין יומן תרבות בו יצאו איבגי ומאיר סוויסה למקומות מעניינים וסיקרו את שמצאו בדרכם. ב-1999 זכה הסרט בו כיכב איבגי, "חובו של אהרון כהן", ב- Banff Rockie Award בקטגוריית סרטים לטלוויזיה, במסגרת פסטיבל הסרטים בטורונטו.
השתתף גם בסדרות כ"פרנקו וספקטור" (2003), בה שיחק לצד רונית אלקבץ. בשנת 2005 השתתף בסדרה "משפחת קמיצ'לי" - תוכנית אירוח, על פי פורמט בריטי בשם "משפחת קומאר", שבה שיחק בתפקיד אב משפחה מזרחית המארח אורחים בביתו.
בשנת 2005 החל להופיע בסדרה של פרסומות לחברת ביטוח בטלוויזיה וברדיו בהן שיחק דמות עממית בשם "דוד הכי טוב", המהווה מעין פרפרזה על הדמויות ששיחק במהלך השנים בקולנוע. בשנת 2007 השתתף בסדרה "הבורר" בתפקיד הראשי - הבורר ברוך אסולין. הסדרה עוסקת בעולם הפשע הישראלי ובנוסף, בקשר בין הבורר למשפחתו. בשנת 2008 השתתף בסדרת הדרמה "לאהוב את אנה" בתפקיד הראשי.
בשנת 2012 הגיש את הסדרה התיעודית "יומנים", העוסקת בסיפורים שגוללו ביומני גבע. בסדרה, ששודרה בערוץ הראשון, הוא משוטט בארץ ומתחקה אחר גיבורי אותם יומנים.
בשנת 2014 השתתף בסדרת הדרמה "זגורי אימפריה" בתור אלברט, אב המשפחה.
בשנת 2015 השתתף בעונה הראשונה של הסדרה הקומית "השוטר הטוב" בתור יזהר קונפינו, אביו הקומבינטור של דני (בגילומו של יובל סמו).
שנות השמונים
בשנת 1980 שיחק בסרט "כוכב השחר". בשנת 1982 הופיע איבגי לצד אורי גבריאל בסרט "מתחת לאף", בבימויו של ינקול גולדווסר. הסרט עסק בסיפורם האמיתי של פושעים שגנבו כספת מתחנת משטרה. הסרט זכה לאהדת הקהל והביקורות והשתתף בפסטיבל הקולנוע בצרפת. באותה שנה, החל איבגי להשתתף גם בסרטי בורקס, גילם את הפקח דנינו בסרט "אדון ליאון" לצד זאב רווח, שגם ביים את הסרט. שנה לאחר מכן, בסרט "קוני למל בקהיר" לצד מייק בורשטיין.
מאמצע שנות השמונים החל להשתתף בהפקות הוליוודיות ובין-לאומיות, בהן: "השגריר" (1985) בבימויו של ג'יי לי תומפסון, לצידם של רוברט מיצ'ם ורוק הדסון, בסרט הקצר "סרט לילה" (1986), (על משחקו בסרט זה זכה בפרס "השחקן הטוב ביותר" בפסטיבל בינלאומי לסרטי סטודנטים בבריטניה), "עד לאזור לחימה" (1987) לצד כריסטופר ווקן, "אהבה גנובה" 1987 לצד טום הנקס וסרטים אחרים. באותה שנה שיחק בסרט הישראלי "הקרב על הוועד" בתפקיד הגנן הערבי של הבניין.
בשנת 1990 שיחק לצד קרן מור, בסרט הקולנוע "שורו", של הבמאי שבי גביזון. בספטמבר אותה שנה נערך טקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע הראשון ועל משחקו ב"שורו" זכה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר ובכך היה לשחקן הראשון שזכה ב"פרס אופיר", לצד הסרט עצמו שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר.
שנות התשעים
בשנת 1993 השתתף בסרט ההוליוודי "THE MUMMY LIVES" בבימויו של גרי אוהרה ולצידם של טוני קרטיס, מוסקו אלקלעי ואחרים.
בשנת 1995 השתתף בסרט "חולה אהבה בשיכון ג'" בו גילם דמות של בעל תחנת טלוויזיה פיראטית, שאהבתו לצעירה יפה המגיעה לשכונה מביאה אותו עד לאשפוז פסיכיאטרי. על תפקידו זכה בפרס אופיר כ"שחקן הראשי הטוב ביותר" ובפרס ב"פסטיבל הקולנוע של גרמניה".
המאה ה-21
בשנת 2002 עבר לארצות הברית והשתתף בסרטו של דייוויד מאמט "ספרטן". עם שובו לארץ בשנת 2004 השתתף בסרט "מטאליק בלוז" עליו זכה בפרס אופיר שלישי, לשחקן משנה. בשנת 2005 גילם את איש "המוסד" מייק הררי בסרט "מינכן". בשנת 2008 שיחק בסרטם של שלומי ורונית אלקבץ, "שבעה". בשנת 2011 שיחק בסרטו של מרקו כרמל, "אחותי היפה", בתפקיד רוברט. בשנת 2012 שיחק בתפקיד פרופסור פסטל בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק".
באפריל 2011 יצא לבתי הקולנוע הסרט "וביום השלישי", סרט הקולנוע הראשון אותו ביים איבגי.
שיחק בסרטו של רשף לוי, "לצוד פילים", שעלה לאקרנים בשנת 2013.
באותה שנה שיחק בסרטים "הנוער" בבימויו של תום שובל, ו"מנתק המים" בבימויו של עידן הובל.
בשנת 2016 שיחק בסרטו של אייל חלפון, "מלחמת 90 הדקות" לצד נורמן עיסא. על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2015. ב-2017 שיחק בתפקיד קטן של חוקר משטרתי בסרט "אמור" של רפאל רביבו.
כיהן כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
באוקטובר 2016 הוענק לו, במסגרת פסטיבל הסרטים בחיפה, פרס השחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "מלחמת 90 הדקות".
עבירות מין
ב-3 בפברואר 2016 פורסם כי עובדת לשעבר בתיאטרון חיפה הגישה התראה לפני תביעה נגד התיאטרון על כך שאיבגי הטריד אותה מינית כשנתיים קודם לכן, באירוע שהתרחש בתיאטרון. בעקבות כך פורסמו בכלי התקשורת עדויות של למעלה מעשר נשים שטענו כי איבגי הטריד אותן. איבגי הכחיש את הטענות נגדו ואמר כי "לא ניסה לפגוע באיש". לאחר כמה ימים הודיע שהוא לוקח פסק זמן מהמשחק. ב-29 במרץ נחקר במשטרה, ובהמשך הודיעה המשטרה שהחקירה ביססה את החשד לביצוע עבירות של מעשה מגונה והטרדה מינית על ידי איבגי כלפי שלוש נשים. באפריל 2018 הוגש נגדו כתב אישום על מעשים מגונים והטרדות מיניות של ארבע נשים, שלוש שעמן עבד ואת הרביעית פגש באקראי.
ב-27 במאי 2021 שודר הפרק 'איבגי - הסיפור שלהן' בתוכנית "עובדה" המציג עדויות מפי נשים שעבדו לצדו לאורך השנים. ב-8 ביוני שודר בתוכנית "המקור" ראיון עם איבגי על מעשיו אלה.
ב-12 ביולי 2021, לאחר שערעור המדינה התקבל, גזר בית משפט השלום בחיפה על איבגי 11 חודשי מאסר בפועל, שישה חודשי מאסר על תנאי ותשלום פיצוי של 30 אלף ש"ח לנפגעות.
ב-29 בספטמבר החל איבגי לרצות את עונשו בכלא חרמון. ב-14 במרץ 2022 השתחרר מהכלא לאחר שוועדת השחרורים קיבלה את בקשתו לקיצור שליש לאחר שסברה כי עבר תהליך שיקומי בכלא שמאפשר את שחרורו.
חיים אישיים
איבגי הכיר את עירית שלג בעת לימודיהם ב"ניסן נתיב", ומזוגיות זו נולדה בתם, השחקנית דאנה איבגי, שלצידה אף שיחק איבגי במספר סרטים.
איבגי נשוי לאורית סיילס ואב לשתי בנות מנישואים אלה. מתגורר בזכרון יעקב.
חיי רוח
איבגי התנסה בסיינטולוגיה, נטש את העיסוק בדת זו והיה מן הבודדים שבנוטשים אותה שהעז לבקר אותה באופן פומבי:
אחרי סדרת מפגשים עם הרב מיכאל לייטמן, ובהשפעתו, גיבש איבגי לעצמו אידאולוגיה "ירוקה" והחליט להצטרף לפוליטיקה המקומית במקום מגוריו, זכרון יעקב. בבחירות שנערכו ב-2008 נבחר כחבר מועצה, אולם בינואר 2010 הודיע על פרישה בשל מצוקת זמן.
מנגנוני תנועה במערכת העיכול
מנגנוני תנועה במערכת העיכול הם מנגנונים שונים אשר מסייעים למעבר האוכל ולתנועתיות לאורך מערכת העיכול. מנגנונים אלו כוללים שרירים שונים במערכת העיכול, עצבוב, קיום תנועה פריסטלטית המסייעת בהעברת המזון ופירוקו, קיומם של ספינקטרים שונים ועוד.
בליעת מזון
תהליך הבליעה מחולק למספר שלבים - השלב האוראלי, והשלב הפרינגיאלי (של הלוע). השלב האוראלי מתחלק לשני שלבים:
השלב הפרינגיאלי עובד כרפלקס, כלומר, האוכל מגרה קולטנים בקיר הלוע האחורי, והם שולחים אינפורמציה למרכז הבליעה במוח (רצפת החדר הרביעי במוח) - גרעינים כגון Nucleus tractus solitarius, אשר מעריך את סוג הבליעה, ובהתאם מעביר גירוי לגרעין המוטורי של העצב התועה (vagus nerve) אשר מתחיל את תהליך הבליעה.
יעקב רנד
יעקב פינחס רנד (26 בנובמבר 1926, כ' בכסלו תרפ"ז – 21 ביולי 2016) היה פרופסור לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. חתן פרס ישראל לחקר החינוך (תשס"א 2001), ואביו של האמן שולי רנד.
קורות חיים
רנד נולד לאריה לייב וליוטה יהודית ברומניה, למשפחה מחסידות רוז'ין. בילדותו למד בחדר. במלחמת העולם השנייה, מגיל 14, הועבר עם הוריו למחנות הריכוז בטרנסניסטריה שבאוקראינה. בתום המלחמה חזר עם משפחתו לעיירת מגוריו. לאחר מכן מונה לחבר ההנהלה הארצית של תנועת "בני עקיבא", ופעל במסגרת ארגון "ההגנה" לקראת העלאתם של מאות חניכים לארץ ישראל. בשנת 1947 העפיל לארץ ישראל, נתפס על ידי הבריטים והוגלה למחנות המעצר בקפריסין. ב-1948 הגיע לארץ ישראל, התגייס לצה"ל ולחם במלחמת העצמאות. השתחרר ממילואים בדרגת סרן.
בצעירותו עבד כמדריך לילדים עם קשיים תפקודיים ורגשיים במוסד עליית הנוער "כפר יוליאנה". בהמשך נסע לשליחות של מחלקת הנוער והחלוץ של הסוכנות היהודית לצרפת, כדי להדריך שם בתנועת "בני עקיבא". כשחזר לארץ, עבד כמורה-מדריך בבית הספר "מקוה ישראל".
בגיל 26 השלים תעודת בגרות, היות שבשואה נבצר ממנו ללמוד לימודים סדירים. בשנים 1960–1964 למד לתואר בוגר לפסיכולוגיה ולחינוך מיוחד באוניברסיטה העברית בירושלים. אחר כך למד במסלול ישיר לדוקטורט בפסיכולוגיה בסורבון בפריז עד 1966. ב-1971 קיבל תואר דוקטור לפסיכולוגיה תחת הנחייתו של אוטו קליינברג. באותה שנה חזר לישראל והחל להרצות בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן. ב-1978 הפך לפרופסור חבר באוניברסיטה זו, וב-1989 - לפרופסור מן המניין. כיהן בשנים 1978–1982 כדיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת בר-אילן. במקביל לעבודתו באוניברסיטה, עבד כחוקר בכיר ומנהל-חבר במכון למחקר ע"ש הדסה-ויצו-קנדה וב"מרכז הבינלאומי לקידום יכולת למידה" בניהולו של גיסו פרופ' ראובן פוירשטיין.
מנגנוני תנועה במערכת העיכול
מעבר מזון בוושט
הוושט הוא צינור שתפקידו העברת מזון מהפה לקיבה. המעבר בוושט אורך בין 7 ל-10 שניות, כאשר לוושט יש סוגר עליון וסוגר תחתון. כאשר האוכל נמצא בלוע, יש התכווצות ראשונית בוושט (גל פריסטלטי ראשוני) וכאשר האוכל מגיע לוושט עצמו הספינקטר העליון נפתח ולאחר מכן נסגר שוב כדי שאוכל לא יעלה בחזרה. לאחר מכן יש גל פריסטלטי נוסף (שניוני) אשר מביא לפתיחתו של הספינקטר התחתון בוושט, lower esophageal sphincter (להלן- LES), יחסית באופן מהיר. זאת כדי לאפשר מעבר מהיר של מזון ובייחוד נוזלים אשר עוברים במהירות רבה. מייד לאחר שהאוכל עובר לקיבה, נסגר הספינקטר התחתון של הוושט, כדי למנוע ריפלוקס (חזרה של אוכל מהקיבה).
הרפיה וכיווץ של הספינקטר הוושטי
פעולת הכיווץ וההרפיה של שרירי הוושט, מתווכת על ידי אצטילכולין אשר גורם לכיווץ הוושט, יחד עם גירוי של NO - nitric oxide, המשמש להרפיה של הוושט. בדרך זו יש כיווץ למעלה והרפיה למטה, מה שמאפשר לאוכל לעבור.
יעקב רנד
קורות חיים
בשנות ה-80 היה פרופ' אורח בפסיכולוגיה וחינוך באוניברסיטת מונטריאול, ב-Teachers’ College באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, ובישיבה יוניברסיטי בניו יורק. בשנות ה-90 היה פרופ' אורח ויועץ בטורו קולג' בניו יורק.
ב-1997 מונה לרקטור מכללת תלפיות להכשרת מורות וגננות בחינוך הממלכתי-דתי בחולון. מ-1999 הרצה במכללה האקדמית אשקלון.
מנגנוני תנועה במערכת העיכול
הרפיה וכיווץ של הספינקטר הוושטי
ישנם גורמים שונים אשר משפיעים על התכווצותו של הספינקטר הוושתי התחתון, ה- LES: חלבונים, תרופות שונות, או הורמונים כגון גסטרין, ואזופרסין ומוטילין אשר מגבירים את כיווץ הספינקטר. מאידך, ישנם גורמים המשפיעים על הרפיית הספינקטר, כמו אלכוהול, שומן, קפה, תרופות כגון אטרופין, חוסמי תעלות סידן, ניטרטים, תיאופילין או הורמונים שונים כגון סקרטין, פרוגסטרון, CCK וגלוקגון.
אכלזיה היא הפרעה בה אין כמעט הרפיה של ה-LES, אין הפרשה של NO הגורם להרפיה ויש רק כיווץ של אצטילכולין. הפרעה נוספת היא Diffuse spasm of the esophagus - אין גל פריסטלטי אלא מפושט, כל הוושט מתכווץ בבת אחת. מחלה דומה נוספת היא nutcracker esophagus בה עוצמת ההתכווצות של הוושט חזקה מאוד. שתי המחלות אלו גורמות לכאב בזמן הבליעה.
יעקב רנד
קורות חיים
רנד כיהן במספר תפקידים ציבוריים, בהם יו"ר המועצה הציבורית למען הילד המפגר במשרד העבודה והרווחה (1980–1983); חבר המועצה להשכלה גבוהה בישראל (1990–1996) ויו"ר הוועדה למכללות אזוריות בישראל במועצה זו (1991–1995); וחבר המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (מ-1997).
מנגנוני תנועה במערכת העיכול
מעבר מזון בקיבה
בשונה משאר המעי, הקיבה מורכבת משלוש שכבות של שריר. השכבה החיצונית ביותר מורכבת משרירים אורכיים, השכבה מתחתיה בנויה משרירים מעלים והשכבה הפנימית בנויה משרירים אלכסוניים (oblique). פעילות הקיבה מתבטאת בגלי פריסטלטיקה, המתחילים בקרדיה (פי הקיבה) ונעים לעבר הפיילורוס (השוער התחתון). כשהמזון מגיע לקיבה, הגלים מתחזקים בקרדיה ונחלקים בהגיעם לפיילורוס. גלים אלו מתגברים בעוצמתם עם הזמן ונוטים להתחזק, כאשר הקצב הוא 4 גלים בדקה.
ההתכווצות הבסיסית של הקיבה נובעת מגירוי עצבי בתוך דפנותיה, המתחיל בגירוי של הרחבתה. הקיבה מכילה קוצב, pacemaker, האחראי לפעילותה ונמצא באזור שבין הפונדוס לגוף הקיבה. תפקידו לשלוח גירוי חשמלי לתאי הקיבה, המגיע לשכבות השריר דרך רשת של תאים הנקראים ע"ש cajal.
יעקב רנד
קורות חיים
פרסם עשרה ספרים וכ-70 מאמרים בנושאי פסיכולוגיה וחינוך. הוא פעל לפיתוח גישות בתחום החינוך והטיפול בילדים עם צרכים מיוחדים, בין השאר ילדים עם תסמונת דאון. היה ממייסדי ארגון ההורים לילדים ית"ד - ילדי תסמונת דאון.
רנד זכה במספר פרסים, בהם פרס קרן קנדה-ישראל (1982), פרס פולברייט (1989), פרס לימן עבור מפעל חיים למען הילד המפגר (1992), ופרס ישראל בתחום חקר החינוך (2001).
מנגנוני תנועה במערכת העיכול
סוגי התכווצויות בקיבה
במצבי צום (חוסר אכילה) ישנו גל ארוך של התכווצות, אשר נקרא MMC (migrating motor complex). זהו גל המאופיין בהעברת חלקיקים גדולים יחסית של עד 2.5 ס"מ. לגל זה יש שלוש פאזות: הפאזה השקטה, האורכת 45 דקות. הפאזה השנייה הכוללת התכווצויות לא מסודרות, 45 דקות נוספות של התכווצויות. לאחר מכן מגיע שלב שלישי הכולל התכווצויות חזקות מאוד, במהלכן כל האוכל עובר לתריסריון. זהו השלב הקצר ביותר ואורכו 10 דקות. לאחר מכן יש הרפיה של התהליך, באופן בו כל מחזור הפעילות של הגל אורך שעתיים.
לאחר ארוחה, ישנה התכווצות אינטנסיבית, המאפשרת את פעולת הקטנת החלקיקים הנכנסים למעי כדי למקסם את יכולת פעילות הספיגה במעי. בשונה מהתהליך המתרחש בצום, לאחר ארוחה ה- MMC נפסק ויש תהליך של 3 התכווצויות בדקה, המערבבות את המזון, עד להתפנותו מהקיבה. לאחר האכילה יש שלב ביניים, הנקרא Lag, בין חצי שעה לשעה, ולאחריו הופעה של גלים חזקים אחת לשעתיים המפנים את שאריות המזון שנותרו בקיבה.
יעקב רנד
קורות חיים
נישא בשנות החמישים לבלהה אדל פוירשטיין, אחותו של פרופ' ראובן פוירשטיין. נולדו להם ארבע בנות ושני בנים, אחד מבניו נפטר בצעירותו. אחת מבנותיו היא עם תסמונת דאון, בנו הצעיר הוא השחקן והמוזיקאי שולי רנד.
מנגנוני תנועה במערכת העיכול
מעבר מזון במעי הדק
גלי ה-MMC, פועלים רק עד אזור התריסריון. לאחר הגעת המזון לתריסריון, המהווה את תחילת המעי הדק, יש התכווצויות שאינן שיטתיות, אשר ממשיכות כל עוד יש מזון במעי. ההתכווצות מתרחשת רק באזורים בהם יש מזון באותו הזמן, כדי למנוע התכווצות של כל המעי. שלא בדומה לקיבה, ההתכווצות במעי היא אינטנסיבית יותר, 12 התכווצויות לדקה במהלך עיכול המזון ולא 3 לדקה.
מעבר מזון במעי הגס
במעי הגס ישנן גם התכווצויות אולם הן איטיות ולא סדירות, המחולקות להתכווצות בעת מנוחה, והתכווצות נוספת שתפקידה לדחוף את תוכן המעי הגס אל הרקטום התחתון והתעלה האנאלית.
יעקב רנד
קורות חיים
הלך לעולמו בט"ו בתמוז תשע"ו (2016) בבני ברק ונטמן בבית העלמין סגולה בפתח תקווה.
רעייתו בלהה הלכה לעולמה ארבעה ימים אחרי פטירתו, ב-25 ביולי 2016.
מנגנוני תנועה במערכת העיכול
התכווצות המעי הגס
ישנן מספר התכווצויות המתרחשות בעת מעבר המזון למעי הגס. סוג אחד, נקרא colonic Non cyclic motor event - במנוחה. אלו הן התכווצויות סגמנטליות, המערבבות את הצואה ומאפשרות ספיגת מים. תוכן מגיע מהמעי הדק לצקום (המעי העיוור המהווה את תחילתו של המעי הגס). האוכל עובר במעי הגס מצד לצד, אולם ללא התקדמות קדימה. תנועה זו מאפשרת ספיגה טובה של הנוזלים. מפעם לפעם יש התכווצות חזקה בחלק הימני יותר של המעי הגס, גל המתחיל במעי הגס העולה עד אזור הסיגמואיד, כאשר גל זה מאפשר את דחיפת האוכל לצד ימין עם התקדמות האוכל קדימה- התכווצות זו מתרחשת פעמיים ביום. הסוג השני של ההתכווצות הוא colonic cyclic motor event - בצד ימין, באזור ה- rectus-sigma, ודיסטלית (מרוחק) אליו, מתחיל גל כל בערך שעה וחצי עד שלוש שעות, שדחוף את התוכן כלפי מטה לאזור הרקטום והתעלה האנאלית. זהו גל הנמשך בערך 10 דקות כל מספר שעות. בלילה, גל זה מופיע בתדירות גבוהה יותר (כל 50-90 דקות). גל זה אינו סינכרוני עם גל ה- MMC שתואר קודם לכן. גל מעגלי זה מביא לצורך של האדם בצאייה. אם אין צאייה כתוצאה מהימנעות, התוכן יעלה למעלה, לגל לא מעגלי, עד להופעת הגל המעגלי בשנית.
התעלה האנאלית
הגירוי הכי חזק לצאייה הוא ה-gastrocolic reflex. רפלקס זה מופיע עשרים דקות עד חצי שעה לאחר ארוחה- נוצר כתוצאה מגירוי הורמונלי. פי הטבעת מורכב משני ספינקטרים- חיצוני ופנימי, הנמצאים אחד על גבי השני. הספינקטר הפנימי אינו רצוני, והוא מעוצבב אוטונומית- הוא שומר על כך שתוכן הרקטום לא יצא החוצה- טונוס קבוע. כאשר מתרחשת פעולת הצאייה, האדם מרפה רצונית את הספינקטר החיצוני.
ג'יג
ג'יג הוא ריקוד מהיר שמקורו בריקוד העממי ז'יג האנגלי או הסקוטי אשר התפשט לאירופה במאה ה-16. יש הסבורים שמקור השם הוא בסוג של כינור קטן עממי מימי הביניים בשם ג'יג, בו ניגנו ריקודים באירלנד וסקוטלנד. מצויים בו משקלים משולשים שונים (למשל 3/4 או 12/16 או 6/8 או 9/12) וגם לא משולשים כמו 4/4. מקומו בסוויטה הוא כפרק עליז וערני המסיים את הסוויטה הבארוקית. צורת הריקוד היא דו חלקית, החלק השני פותח לעיתים קרובות בהיפוך של המוטיב העיקרי מהחלק הראשון.
ארנסט הופנברג
ארנסט הופנברג (בגרמנית: Ernst Hoppenberg; 26 ביולי 1878 – 29 בספטמבר 1937) היה שחיין ושחקן כדורמים גרמני, היה האלוף האולימפי הראשון במשחקים האולימפיים במשחה הגב, בעל 2 מדליות זהב.
ביוגרפיה
הופנברג נולד בברמן. אביו היה המנהל של בריכת השחייה המכורה היחידה בברמן וכך החל לשחות ולהתאמן בגיל צעיר.