cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אדם ענב
השתלמות בארצות הברית
ההשתלמות נערכה בבית הספר של משמר החופים של ארצות הברית בגרוטון, מדינת קונטיקט. שם השתלם במקצוע חשמל אניות בהצטיינות יתירה ועבר קורס טלפרינטר בהצטיינות. ענב העריך מאוד את הלימודים ולקראת הסיום כתב מכתב תודה והערכה למפקד הבסיס הישגיו של ענב צוינו על ידי מפקדי בסיס ההדרכה והועברו לידיעת הרמטכ"ל. האלוף מאיר זורע ראש מחלקת הדרכה כתב
קליטת המשחתות
בשנת 1955 נשלח לאנגליה בצוות הטכני שיפקח על השיפוץ של המשחתות. לקראת הנסיעה שונה את שם המשפחה מ"וינטרויב" ל"ענב". במשחתות היה ענב הקצין האחראי על נושא החשמל והמכשור בשתי משחתות מסדרה Z שנרכשו מהצי הבריטי. עסק בהכשרת המערכות למצב כוננות מבצעית והוספת ציוד חשמלי חדש. תכנן התקין והרכיב מערכות חשמליות. שיפץ גנרטורים מנועים וציוד בקרה בזרם ישר וזרם חילופין ופיקח על עבודות המספנות. עם סיום השיפוצים נעשה ענב קצין החשמל של אח"י יפו (ק-42) וקצין החשמל הבכיר של שייטת המשחתות. הוא היה אחראי על כל הציוד החשמלי, מכשירים, בקרה, ואלקטרוניקה. בתפקיד זה השתתף בקרב נגד האבראהים אל-אוול.
תפקידים מקצועיים
בשנת 1958 עבר למפקדת חיל הים ועסק בתפקידים שונים המחייבים השכלה של מהנדס חשמל ואלקטרוניקה. התמנה לראש ענף ציוד 5 שהיה אחראי על הלוגיסטיקה וקיבל דרגת סגן-אלוף. היה מנחה מקצועי בכיר בנושא חשמל ומכשירים בחיל הים.
בשנת 1963 נעשה סגן מפקד מספנת חיל הים ביוני 1964 קיבל את הפיקוד על יחידת אחסנה ימית עד נובמבר 1966.
תפקיד אחרון בחיל הים היה מפקד יחידת הבינוי שעסקה בכל נושאי בינוי המעגנים והמחנות של חיל הים. בתפקיד זה היה בעת מלחמת ששת הימים.
לאחר שחרורו משירות הקבע נמנה ענב על כוחות מילואים במשך 22 שנה ופעל בתחום הטכני לוגיסטי במסגרת מספן הציוד. תום שירות ביטחון בספטמבר 1990
חיים אזרחיים
עם השחרור מצה"ל הוציא ענב רישיון כחשמלאי ראשי לביצוע עבודות חשמל. ונעשה מנהל מחלקת חשמל בחברת חיפה כימיקלים. בתפקיד זה זכה להערכה כעובד מצטיין ובעיקר על שמירת נושאי הבטיחות בעבודות המחלקה. ענב התנדב משמר האזרחי ושירת בו שנים רבות. תרם באופן קבוע לקרן לב"י למען ביטחון ישראל.
חיים אישיים
בתחילת שנת 1945 הכיר ענב את אדית גרוס, ילידת זגרב, שהגיעה עם עליית הנער מיוגוסלביה ומשפחתה הושמדה בשואה. הזוג נישא בטקס צנוע ברבנות בירושלים ב-20 ביולי 1945 ונולדו להם שני בנים.
טיעון השפה הפרטית
טיעון השפה הפרטית הוא טיעון פילוסופי שהציג לודוויג ויטגנשטיין בעבודתו המאוחרת, בספרו "חקירות פילוסופיות". לטיעון נודעה חשיבות מרכזית בשיח הפילוסופי במחצית השנייה של המאה ה-20, והוא ממשיך להוות מוקד לדיון. מטרת הטיעון היא להראות כי רעיון של שפה שמובנת רק לאדם אחד, הוא רעיון חסר משמעות. הטיעון עצמו מבוסס על תשובתו של ויטגנשטיין לטיעון הנפש הפרטית.
ויטגנשטיין מעולם לא הציג את הטיעון בספרו "חקירות פילוסופיות" בצורה ליניארית ותמציתית כפי שמקובל. במקום זאת, הוא הציג אופנים שונים של שימוש בשפה, וביקש מהקוראים לתהות על ההשלכות של שימושים אלה. כתוצאה מכך, ישנו ויכוח ממושך הן בנוגע לטבעו של הטיעון והן ביחס לחשיבותו. בנוסף לכך, בביטוי "טיעון השפה הפרטית" מקובל להתייחס לקבוצה של טיעונים שמביא ויטגנשטיין.
היסטוריונים של הפילוסופיה מוצאים שורשים לטיעון השפה הפרטית כבר אצל הפילוסופים ג'ון לוק וגוטלוב פרגה. ג'ון לוק הוא גם מייצג בולט של הרעיון שבטיעון דרך תפיסתו כי המילים הן ייצוגים של אידאות.
חשיבות הטיעון
ויטגנשטיין בא להראות כי שפה פרטית מסוג זה היא חסרת משמעות. אם הרעיון של שפה פרטית הוא חסר משמעות, אזי שהשפה בבסיסה היא משותפת, כלומר, השפה היא תופעה חברתית. למסקנה זו ישנן השלכות משמעותיות על תחומים אחרים בפילוסופיה. לדוגמה, אם שפה פרטית אינה אפשרית, אז הניסיון לתאר תחושות פרטיות, התנסויות פרטיות המתארות קווליה הוא ניסיון כושל. כך גם כל רעיון הבא לתאר מצב פרטי הוא ניסיון חסר תועלת.
הטיעון בחקירות פילוסופיות
הרעיון מוצג לראשונה בסעיף 243 שבחלק הראשון של "חקירות פילוסופיות", וממשיך להופיע מסעיף 253 והלאה. כדי להבין אם מישהו מבין את משמעותן של מילים בשפה, ניתן לבדוק את התנהגותו ביחס אליה. אם מישהו מתנהג כאילו הוא מבין שפה שאף אחד אחר לא מבין, ניתן לומר כי הוא מבין שפה פרטית. לא מספיק ששפה זו היא שפה שעדיין לא תורגמה כדי שהיא תחשב כשפה פרטית נוסח ויטגנשטיין, עליה גם להיות בלתי ניתנת לתרגום עקרונית לשום שפה מובנת, כמו התפישה שתחושותיו הפנימיות שלאדם אחד אינן נגישות עקרונית לתחושותיו של אדם אחר. השפה הפרטית היא כזו שלא רק שרק אדם אחד עובדתית מבין אותה, אלא כזו שבעיקרון רק אדם אחד יכול להבין אותה. הדובר האחרון של שפה נכחדת הוא לא דובר של שפה פרטית, משום שעקרונית, השפה עדיין ניתנת ללמידה על ידי אחרים. השפה הפרטית אינה ניתנת ללמידה ואינה ניתנת לתרגום, ולמרות זאת הדובר אותה יכול להפיק ממנה משמעות.
התחושה S
ויטגנשטיין מציע ניסוי מחשבתי שבו אדם מחליט לעקוב אחרי תחושה חוזרת ונשנית באמצעות כתיבת הסימן S ביומנו בכל פעם שמופיעה התחושה. זוהי דוגמה לשפה פרטית במובנו של ויטגנשטיין. הניסוי מניח כי לא ניתן לתאר את התחושה S באמצעות משפט כמו "התחושה המתקבלת בכל פעם שהמחוג במנומטר עולה", משום שאז הסימן S מקבל משמעות בשפה המשותפת שלנו.
אם כך, הניסיון לתאר את S ייתכן ויתאפשר רק דרך מתן דוגמאות לתחושה S. ויטגנשטיין תוקף את התועלת של הגדרה דרך מתן דוגמאות בחלק אחר של חקירות פילוסופיות. אם אדם מראה לאדם אחר שני אגוזים כדי להסביר לאדם אחר את המילה "שתיים", אין דרך למנוע מההבנה של "שתיים" בתור השם של סוג האגוזים או של צבעם. המסקנה היא שהגדרה דרך מתן דוגמאות מניחה הבנה מוקדמת משותפת, או הקשר ברור בין הדוברים כדי שתהיה בעלת משמעות. אם מורה מרימה שני אגוזים ואומרת "צוואי" במהלך שיעור גרמנית שנושאו הוא מספרים, אזי יש לדוגמה משמעות דרך ההקשר. ללא הקשר, הגדרה דרך מתן דוגמאות יכולה לקבל אינספור משמעויות.
השימוש ב-S בתור שפה פרטית מוביל לשתי פרשנויות של ספקנות: אחת היא ספקנות של זיכרון, שבה האדם לעולם לא יוכל לדעת אם הוא זוכר נכון את התחושה S, ייתכן וזיכרונו מטעה אותו והוא עושה שימוש לא נכון בסימן שלו. השנייה היא ספקנות של משמעות, שבה אדם לעולם לא יוכל לדעת בוודאות אם הוא הבין כראוי את S.
החיפושית שבקופסה
החיפושית שבקופסה הוא ניסוי מחשבתי נוסף שהציע ויטגנשטיין בנוגע לחקירה פילוסופית על כאב. לחקירת הכאב ישנה חשיבות מיוחדת בפילוסופיה של הנפש. תחושת הכאב אינה מתיישבת עם ההבחנה בין המציאות למראית העין שעומדת בבסיס תאוריות פילוסופיות. אם אדם רואה אובייקט כאדום ייתכן כי תפיסתו שגויה והאובייקט אינו אדום במציאות (אלא, לדוגמה, רק מואר בפנס אדום). אבל אם אדם חש כאב הכאב חייב להיות אמיתי, ואין פה מקום לכאב לכאורה. מנגד, אדם מסוגל לחוות רק את הכאב שלו, אינו מסוגל להרגיש כאב של אדם אחר, ועליו להסיק את הכאב של האחר באמצעות התנהגות או שפה. מכאן, ניתן לדבוק בגישה דואליסטית ולהגיע לסוליפסיזם בנוגע לתחושות כאב, (אני היחידי בעולם שבאמת חווה כאב). כמו כן, ניתן גם לדבוק בתאוריה מטריאליסטית ולתאר את תחושת הכאב באופן פיזיולוגי טהור.
הדיבור על אודות תחושות כאב עונה על הקריטריונים של שפה פרטית. איך, אם כן, ניתן לדבר על כאב? בניסוי המחשבה ישנה קהילה שבה כל פרט מסתובב עם קופסה עם "חיפושית". לפי חוקי הקהילה, אסור להסתכל בקופסה של הזולת, כך שכל אחד יודע מה היא חיפושית דרך התבוננות בחיפושית שלו. המילה חיפושית בשפה של אנשי הקהילה זו אינה יכולה להיות שם של משהו, כי סביר להניח כי לכל אחד היה משהו אחר בתוך הקופסה, וייתכן גם כי חלק מהקופסאות בכלל ריקות. תוכן הקופסה אינו רלוונטי לכל שימוש שהשפה עושה במילה חיפושית.
באנלוגיה, אין זה משנה שבני אדם אינם יכולים לחוות חוויות סובייקטיביות של חבריהם. הדיבור על חוויות סובייקטיביות נלמד דרך השפה המשותפת (ולא דרך הפרטית), לכן תחושת הכאב הסובייקטיבית של האחר אינה רלוונטית, כך גם הרעיון של שפה פרטית של תחושות אינו רלוונטי.
עמדה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
המטבח האמריקאי
המטבח האמריקאי (באנגלית: American cuisine) הוא סגנון הבישול הנפוץ בארצות הברית או שמקורו משם.
הגדרת המטבח האמריקאי
משום שלאורך השנים התקיים בארצות הברית כור היתוך למסורות הקולינריות של עמים ותרבויות רבות, המטבח האמריקאי כיום מגוון במיוחד וקשה להגדרה. דרך אחת לתיאור המטבח האמריקאי היא כ של מטבחים שונים מרחבי-העולם, סגנון בישול אקלקטי אשר אימץ אלמנטים שונים מכל קהילות המהגרים. מצד שני, המטבח האמריקאי מייצא מגוון רב של מאכלים לרחבי העולם, ובמידה רבה ניתן לקבוע כי מטבח זה מוכר ופופולרי כיום בעולם באותה המידה כמו המטבח הסיני, המטבח הצרפתי והמטבח ההודי.
רבים מהמאכלים שנחשבים כיום אמריקאיים מבוססים למעשה במקור על מסורות הבישול של ארצות אחרות. כך למשל, פאי תפוחים, פיצה והמבורגרים, כולם זהים או שמקורם במאכלים אירופאיים, או הבוריטו והטאקו אשר מקורם במטבח המקסיקני. הסיבה לכך היא שמטבחים רבים משפיעים זה על זה ושואבים מאכלים זה מזה. אף על פי כן, מנות רבות הנאכלות בארצות הברית לא תימצאנה במקומות אחרים בעולם.
סגן נשיא ארגנטינה
סגן נשיא ארגנטינה הוא התפקיד הפוליטי השני בחשיבותו בארגנטינה אחרי הנשיא, הוא מתחלף מדי ארבע שנים יחד עם הנשיא ונבחר יחד איתו.
סגן הנשיא מחליף את הנשיא במקרה של היעדרות, חוסר יכולת, מוות או התפטרות של הנשיא. הוא משמש כנשיא הסנאט, ומצביע רק כדי להכריע במקרה של תיקו.
משרת סגן הנשיא נוצרה מכוח חוקת ארגנטינה משנת 1853. לא בכל המקרים אוישה משרת סגן הנשיא, ולחלופין בתקופת המשטרים הצבאיים בארגנטינה מילאו תפקיד זה גנרלים בכירים משורות הצבא.
מאז דצמבר 2019 סגנית הנשיא הנוכחית של ארגנטינה היא כריסטינה פרננדס דה קירשנר.
טפטפת
שיטת פעולה
הטפטפת מאיטה את קצב זרימת המים על ידי העברתם במסלול ארוך. האטת מהירות הזרימה של המים על ידי החיכוך מאפשרת להימנע משחרור המים דרך נקבים זעירים, הנסתמים בקלות.
בטפטפות הראשונות עברו המים דרך צינוריות מחומר פלסטי שהיו כרוכות סביב צינור. לאחר מכן, השתמשו בטפטפת פלסטית יצוקה. הטפטפות היצוקות הראשונות היו מחוברות לצד הצינור הפלסטי המוליך את המים ("טפטפות צד") ולאחר מכן יוצרו טפטפות המשולבות בצינור הפלסטי עצמו ("טפטפות קו"). טפטפות הקו הראשונות יוצרו בשנת 1965 בנפרד מן הצינור הפלסטי המוליך ושולבו בצינור על ידי חיתוכו. לבסוף שולבו טפטפות הקו באופן אינטגרלי בצינור המעביר בתהליך ייצור אחד של הצינור והטפטפות.
היתרונות של השימוש בטפטפות (לעומת צינור עם נקבים זעירים) היו הפחתת כמות הסתימות, וחלוקת מים אחידה יותר לאורך השלוחה (צינור הטפטפת).
המצאה ופיתוח
ניסויים ראשונים בטפטפות בישראל נעשו על ידי יעקב מוטס, בגינת ביתו בראשון לציון. הטפטפת ושיטת ההשקיה המבוססת עליה פותחו, יוצרו והופצו על ידי המהנדס הישראלי שמחה בלאס ובנו ישעיהו מסוף שנות ה-50 עד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר מערכת ההשקיה הניסיונית הראשונה הותקנה על ידם בשנת 1959.
בשנת 1966 הועברו הייצור והמשך הפיתוח וההפצה למפעל נטפים שבקיבוץ חצרים, שהיה בתחילתו בבעלות משותפת של בלאס (20%) וחצרים (80%). לאחר מכן, הוקמו מפעלי "נטפים" בקיבוצים מגל ויפתח שנכנסו לשותפות ב"נטפים". כיום נוטלת ישראל חלק מרכזי בפיתוח ובייצור הטפטפות ומערכות ההשקיה בטפטוף מיוצרות על ידי חברות רבות בישראל (החברות: נטפים, מצרפלס, שותפות של נען וקיבוץ דן בשם "נען דן מוצרי השקיה", רימוני תעשיות ופלסטרו) ובעולם. ההמצאה גרמה למהפכה עולמית בשיטות ההשקיה והדישון בחקלאות, והובילה לחיסכון במים ולהגדלת היבולים.
שי קרמר
שי קרמר (נולד ב-1974, ישראל) הוא צלם ישראלי המתגורר בארצות הברית.
ביוגרפיה
בין השנים 2003–2005 למד צילום בבית הספר "קמרה אובסקורה" והמשיך ללימודי תואר שני בבית הספר לאמנות ויזואלית (School of Visual Arts, New York) בניו יורק. מאז סיום לימודיו הוא מתגורר בארצות הברית עם אשתו וילדיו. יצירתו של קרמר עוסקת בנוף הישראלי ובהשפעת הסכסוך הישראלי-ערבי עליו. תצלומיו מתעדים אתרי קרבות, אנדרטאות ואתרי אימונים צבאיים בישראל. ספר מתצלומיו - "Infected Landscape" המתעד אתרים מסוג זה יצא בשנת 2008.
תצלומיו של קרמר נמצאים באוספים שונים ביניהם אוסף מוזיאון המטרופוליטן, אוסף מוזיאון ישראל, אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות ועוד.
Rock DJ
Rock DJ הוא שיר של זמר הפופ הבריטי רובי ויליאמס. השיר יצא לאור כסינגל הראשון מאלבום האולפן השלישי של ויליאמס, Sing When You're Winning. השיר כולל דגימות משירו של בארי וייט, "It's Ecstasy When You Lay Down Next to Me" ומהשיר "Can I Kick It?" של להקת ההיפ הופ A Tribe Called Quest. השיר היה לשיר הרביעי הנמכר ביותר בבריטניה בשנת 2000. בנוסף, הגיע השיר למקום הראשון בשלוש מדינות, כמו גם לעשרת הגדולים בתשע מדינות נוספות.
רקע
ויליאמס אמר על השיר "זה שיר מסיבות, ולשירי מסיבות יש בדרך כלל מילים מטופשות שלא אומרות כלום. שאר הדברים הם רגשיים. זה לא אלבום מדכא, אבל הוא עוסק לא מעט בעצבות, בדידות. באופן מצחיק למדי, אבל בצורה אופטימית."
הצלחה
השיר היה לשיר השלישי של ויליאמס שהגיע לפסקת מצעד הסינגלים הבריטי, והגיע למעמד פלטינה עם מכירות של יותר מ-600,000 עותקים. השיר היה להצלחה גם בשאר מדינות אירופה, כאשר הוא מגיע לעשרת הגדולים כמעט בכל המדינות. בנוסף להצלחה באירופה, הגיע השיר למקום החמישי באוסטרליה, ובארצות הברית, שם לא יצא כסינגל, למקום ה-24 במצעד שירי המועדון והדאנס החמים של הבילבורד. לצד ההצלחה היחסית באירופה, באוסטרליה ובארצות הברית, השיר מכר למעלה מארבעה מיליון עותקים בכל העולם, וזכה בתואר "השיר הטוב ביותר של שנת 2000" בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה, ובפרס הסינגל הטוב ביותר, כמו גם פרס הקליפ הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה הבריטית 2001.
תחנה לבריאות המשפחה
היסטוריה
מקורן של תחנות טיפת חלב בארץ הוא בשיתוף פעולה בין הסתדרות נשים עבריות לבין הדסה. תחנה ראשונה של "טיפת חלב" הוקמה בחודש יוני בשנת 1921 בעיר העתיקה בירושלים במטרה לצמצם את תמותת התינוקות. בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 קיימו הארגונים פעילות שנועדה לתת לנשים מידע רפואי לגבי היריון, לידה וטיפול בילודים. במסגרת זה הוקמו בירושלים שתי תחנות שבהן ניתן ייעוץ של רופא ואחיות. כדי לשפר את תזונתם של תינוקות רבים, שסבלו מתזונה לקויה עקב מחסור בחלב להנקה, וכן כדי למשוך אמהות לתחנות, החלו לחלק בהן חלב לתינוקות. מפעל הזנה זה נקרא "טיפת חלב", ובהדרגה החלו להשתמש בשם לכלל שירותי התחנה. חלוקת העבודה בתחנות הייתה באופן שבו "הדסה" דואגת לטיפול הרפואי (והחל מינואר 1922 לניהול התחנות) והסתדרות הנשים העבריות לשירות הסוציאלי. האחות הראשית בתחנה הייתה ברטה לנדסמן.
השם הוא תרגום מצרפתית ""La Goutte de lait", מילולית "טיפת חלב" וגם שמו העממי של פרח הגָלַנְתוּס), על שם פרויקטים דומים בצרפת ובקוויבק. תחנת טיפת חלב הראשונה הוקמה בשנת 1894 על ידי רופא הילדים לאון-אדולף דופו (Léon-Adolphe Dufour) בעיר פקאם (Fécamp) שבצרפת. המונח "טפת חלב" בעברית, עבור תחנות לטיפול באם ובילד, הופיע בעתונות העברית כבר בשנת 1905.
חשיבות המפעל והצלחתו הביאו לפתיחת תחנות באזורים נוספים בארץ על ידי הסתדרות נשים עבריות, ויצו, וקופות החולים. בחלק מהאזורים לקחו הרשויות המקומיות את המפעל תחת חסותן. עם קום המדינה, עברה האחריות לתחנות מארגוני הנשים למשרד הבריאות; אך התחנות שהיו באחריות קופות החולים ובאחריות עיריות ירושלים ותל אביב נותרו בידיהן.
בשנת 1972 נקבע הסדר בין המדינה לרשויות המקומיות על פיו משרד הבריאות ישא בעלויות התפעול הרפואי-מקצועי של התחנות לבריאות המשפחה, בעלויות ההקמה של המבנים תשאנה הרשויות המקומיות בסיוע משרד השיכון ומפעל הפיס ובעלויות ההחזקה השוטפות (מים, חשמל, שיפוצים, גינון, ניקיון וכיוצא בזה) תשאנה הרשויות המקומיות.
עד שנת 1995 לחלק מהאוכלוסייה בישראל לא היה ביטוח בריאות. אחת ההצדקות לקיומן הנפרד של תחנות טיפת חלב בתקופה זו הייתה להבטיח ששירותיהן יינתנו לכלל התושבים. עם הפעלת חוק ביטוח בריאות ממלכתי, כאשר הכיסוי הביטוחי הובטח לכלל האוכלוסייה, היו אמורות התחנות לעבור לחסותן של קופות החולים. עם זאת התנגדות ציבורית מנעה את ההעברה הזאת, והנושא נמצא בדיונים מאז.
משנת 2007 הנהיג משרד הבריאות מדיניות של צמצום מספר התחנות לבריאות המשפחה תוך ריכוז השירות לתחנות גדולות וסגירת תחנות המטפלות בפחות מ-100 ילדים בשנה.
שירותים הניתנים בתחנות
בתחנות ניתנים מספר שירותים: בתחנות יש גם לוח מודעות המפנה למטפלות, קבוצות תמיכה, חוגים והפעלות לאמהות ותינוקות ועוד.
יוהאן אדולף האסה
יוהאן אדולף האסה (גרמנית: Johann Adolph Hasse; 25 במרץ 1699 – 23 בדצמבר 1783) היה מלחין גרמני.
ביוגרפיה
האסה נולד בברגדורף, סמוך להמבורג וקיבל את שיעוריו הראשונים במוזיקה מאביו. כיוון שהיה מחונן בקול טנור יפה, בחר בקריירה תיאטרלית והצטרף ללהקה אופראית בניצוח ריינהארד קייזר, שבתזמורתו ניגן הנדל כינור שני כמה שנים לפני כן. הצלחתו של האסה הובילה למשרה בתיאטרון החצר של ברונשוויק-לינבורג ושם, בשנת 1723, התחילה הקריירה שלו כמלחין, בביצוע האופרה "אנטיגונוס". הצלחת היצירה המריצה את הדוכס לשלוח את האסה לאיטליה להשלמת לימודיו ובשנת 1724 נסע לנאפולי והתייצב אצל ניקולא פורפורה. יחסיו עם פורפורה עלו כנראה על שרטון, הן כאדם והן כאמן, לעומת זאת קשר ידידות עם אלסנדרו סקרלטי, שעזר לו להשיג את ההזמנה הראשונה שלו, סרנדה לשני קולות, ששרו, בחגיגה משפחתית אצל סוחר עשיר, שניים מגדולי הזמרים של איטליה בשנים ההן, פארינלי וסיניורה טסי.
אירוע זה ביסס את תהילתו של האסה; הוא נעשה פופולרי מאוד והאופרה שלו, "ססוסטראטו", שנכתבה לאופרה המלכותית בנאפולי בשנת 1726, פרסמה את שמו בכל רחבי איטליה. בוונציה, לשם נסע בשנת 1727, התוודע אל הזמרת פאוסטינה בורדוני (ילידת ונציה ב-1693), שהייתה לאשתו בשנת 1730. שני האמנים נסעו לאחר זמן קצר לדרזדן, בהזמנת הנסיך הבוחר חובב הפאר של סקסוניה, אוגוסטוס השני. האסה נשאר שם שנתיים ואז חזר לאיטליה. בשנת 1733 יצא ללונדון וחבורת בני אצולה, ששטמה את הנדל, ניסתה לגייס אותו ליצירת יריבות עוינת למלחין נודע זה. האסה דחה את הצעתם ונשאר בלונדון רק די הצורך לפקח על החזרות לאופרה שלו, "ארתחשסתא" (שהופקה לראשונה בוונציה ב-1730). במשך כל הזמן הזה, נשארה פאוסטינה בדרזדן כחביבת הקהל וכן כחביבת הנסיך הבוחר; בעלה, שנשאר קשור אליה, לא הורשה לראותה אלא לעיתים רחוקות. בשנת 1739, אחרי מות אוגוסטוס השני, השתקע האסה בקביעות בדרזדן שם נשאר עד 1763, כשהוא ואשתו פרשו משירות החצר, נהנים מקצבאות נכבדות. האסה נסע עם משפחתו לווינה והוסיף עוד כמה אופרות למספר הרב של יצירות שכתב עד אז. יצירתו האחרונה לבימה הייתה האופרה "רוג'רו" (1771), שנכתבה לכבוד חתונת הארכידוכס פרדיננד מאוסטריה-אסטה במילאנו.
באותה הזדמנות בוצעה גם אסקניו באלבה, אופרה של מוצרט, אז בן ארבע-עשרה, והאסה חיווה את דעתו: "הצעיר הזה עוד יעבור את כולנו." על פי תיאוריו של ליאופולד מוצרט ועיתונים מן התקופה, האפילה האופרה המוקדמת של מוצרט על האופרה הבשלה של בכיר מלחיני האופרה האוסטריים. לבקשת אשתו, התיישב האסה בעיר הולדתה, ונציה, ושם מת.
יצירותיו
יצירותיו כוללות הרבה מאוד אופרות, 120 במספר, ומלבדן גם אורטוריות, קנטטות ומוזיקה אינסטרומנטלית מסוגים והרכבים שונים. במשך המצור הפרוסי על דרזדן בשנת 1760, עלו רוב כתבי היד שלו, שנאספו להכנת מהדורה מלאה, שנועדה לצאת במימון הנסיך הבוחר, באש. כמה מיצירותיו, ביניהן האופרה "אלסיד אל ביביו" (1760) יצאו לאור ובספריות וינה ודרזדן שמורים כתבי יד מקוריים של יצירות אחרות.
כמו מלחינים אחרים מראשית עד אמצע המאה ה-18, כתב האסה לתזמורות קטנות, שרובן כלי מיתר. בהרכבים שלו אין שום עניין מיוחד. גם להט דרמטי לא היה הנקודה החזקה שלו, אבל היה לו מקור לא אכזב של מלודיה אמיתית ונעימה לאוזן, ונראה שזו הסיבה לפופולריות העצומה שלו במשך חייו. שני השירים שפארינלי נדרש לזמר מדי יום ביומו במשך עשר שנים באוזני המלך המלנכולי של ספרד, פליפה החמישי, היו שניהם פרי עטו של האסה.
שרה חינסקי
שרה חינסקי (1951 - 22 באוגוסט 2008) הייתה מבקרת אמנות ישראלית, תאורטיקנית ואמנית.
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1951 בבני ברק. אביה יוסף חינסקי שירת בצבא הבריטי, ולאחר שחרורו הקים בית חרושת למרצפות והיה לבעליו. אמהּ, שושנה לבית חומסקי, הייתה עקרת בית. לזוג נולדו ארבעה ילדים: יצחק הבכור, ולאחריו הבנות: שרה, רחל וניצה. בשנת 1965 עברה המשפחה לדירה ברחוב וולפסון בפתח תקווה. כאשר הייתה שרה בבית הספר התיכון נפטרה אמה מסרטן והיא נשלחה לבית דודה בחולון.
את שירותה הצבאי עשתה בתקופת מלחמת ההתשה, בסיני. לאחר שחרורה בסוף שנות ה-70, החלה ללמוד במדרשה לאמנות ברמת השרון. בשנת 1975 נישאה לאביגדור פלדמן, עורך דין, ולזוג נולד בן, יותם פלדמן, המשמש כעיתונאי בעיתון "הארץ". בשנת 1982 ייסדה ביחד עם אריה ברקוביץ' ורונית דברת את הגלריה "אחד העם 90". בשנים אלה גם יצרה מספר פסלים גדולים מעיסת נייר ומיצגי יחיד. קשה למצוא תיעוד של עבודות שהציגה ונדמה שגם חינסקי לא הקפידה לזכור אותה תקופה. היו לה סגנון ייחודי ורעיונות, אבל היא תמיד טענה שאין לה ידיים טובות. ביקורת לא מחמיאה שפורסמה עליה בעיתון 'העיר' כנראה סתמה את הגולל על ניסיונה כאמנית. אחד התוצרים היחידים שנותרו מתקופה זו מתועד באלבום התמונות שלה - מיצג שבו היא נראית עומדת בתחנת רכבת, מחייכת, לכתפיה מחוברות כנפיים של מלאך.
בסוף שנות ה-80 החלה ללמוד סוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב. בראשית שנת 2000 התגרשה מבעלה. ב-2004 סיימה את עבודת הדוקטורט שלה בהצטיינות יתרה. בשנים אלה גם לימדה במחלקה לאמנות בבצלאל, באוניברסיטת בן-גוריון, בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ובמכללת ספיר. בשנת 2006 חלתה בסרטן המוח ונפטרה ב-22 באוגוסט 2008.
עבודותיה
את מאמרה הראשון, "שתיקת הדגים: מקומי ואוניברסלי בשיח האמנות הישראלי", כתבה תוך כדי לימודי התואר הראשון והוא פורסם בכתב העת "תיאוריה וביקורת". בטקסט זה ובאלה שבאו בעקבותיו - "רוקמות התחרה מבצלאל" ו"עיניים עצומות לרווחה" - ניתחה את ניסיונות ההתמערבות של שיח האמנות הישראלית ואת מחיקת שורשיה האשכנזיים - שפת היידיש, וההיסטוריה של יהודי מזרח אירופה. בכתיבתה, כמו בדיבורה שהיה חלק בלתי נפרד ממלאכתה האינטלקטואלית, התמקדה בחשיפת צביעות, דו-פרצופיות ואידאולוגיות נסתרות של אלה שנטלו לעצמם את הרשות לדבר בשם האמנות הישראלית.
המבט הביקורתי שלה הביא את הקוראים למחשבה חדשה על האמנות וערער כמה יסודות מוצקים, אומר לארי אברמסון, היא באה והפכה את הקערה על פיה. פתאום אנשים שנחשבו נורא שמאלניים, מתקדמים ואוונגרדים נהפכו לאחר קריאה במאמריה, למאשרי האידאולוגיה הציונית, הכובשת. אך נדמה שחלק מכוחה - שהוא גם זה שעורר התנגדות מרובה - נבע מבחירתה להיות באופוזיציה; לפעול בשוליו של שדה האמנות ולהגיח מפעם לפעם למרכז. "היא מעולם לא ניסתה להאיר את עינינו בהבנה של אמן, זרם אמנות או יצירת אמנות, ובמובן זה היא שייכת לזן חדש של כותבים, שהפגישה שלהם עם התחום פותחת מרחק וזרות ממנו", מציינת שרה בריטברג סמל. המרחק הזה איפשר לחינסקי לראות את שדה האמנות כחלק ממערך של הקשרים חברתיים, פוליטיים והיסטוריים ולקבוע ש"שדה האמנות לא מיוחס ולא מעודן ואינו נפרד מהאידאולוגיה השלטת ומחוליי החברה".
במאמרה "רוקמות התחרה של בצלאל", טוענת חינסקי כי האומנות העממית זוהתה עם מגזרי שוליים שמחוץ למרכז האוניברסליסטי, ומרכיביה סומנו כ"נוגדי מודרניזציה" וכ"אתרים של פיגור תרבותי וטכנולוגי" שיש להילחם בהם, ורק במקרה הטוב הם ננצרים במאגר של אובייקטים לשימור. מסקנותיה שופכות אור על תפיסת העולם ההירארכית והמפלה שהנחתה את פעילותם המתקנת-מתרבתת של מייסדי בצלאל והשתמרה גם במערכת שכוננו. לדעת חינסקי, תוך שהיא משתמשת במונחים מרקסיסטיים, אפשר לומר שאפליה מעין זו מאפיינת חברה מעמדית בלתי שוויונית: הרי המנגנון המניע את הקדמה הקפיטליסטית אינו מושתת על פיתוח רציף של מיומנות במסגרות יציבות ומשתכללות – אלא על סדרות של מהפכים שבבסיסם הרצון להשתלט על אמצעי הייצור. את מגמת ההתבוללות במערב אפשר להוסיף ולייחס, כפי שעושה חינסקי במאמר אחר, לתסביך שהעלו איתם ארצה יהודי אירופה, שראו בערכי המערב את "אבקת ההלבנה הנכספת, שיש בכוחה להביא מזור לתפיסתם העצמית הנחותה של יהודי אשכנז ולמלט אותם מגורלם האסיאתי".
במאמרה "עיניים עצומות לרווחה", מתבססת שרה חינסקי על שתי תערוכות שהתקיימו במקביל במוזיאון ישראל. האחת קדימה, והשנייה אל קברי צדיקים. המאמר עוסק בסוגיות של כינון זהות בשדה האמנות הישראלית. המבט הגלום בהן, לטענתה, מסגיר טיפול-תיקון מגמתי בנושא המזרח, שלמעשה רק ממשיך את מגמות הדיכוי ואת השניות, או הדו-פרצופיות, המובנית בחברה הישראלית. מגמות אלה באות לידי ביטוי לדעת חינסקי, בקהלי היעד השונים שאליהם מכוונות שתי התערוכות: קדימה יועדה לעיניים מערביות, בעוד שאל קברי צדיקים פנתה אל קהל עדתי אתנו-מרוקאי שימוש חוזר, פוסט-מודרניסטי, בתופעות מקומיות מכונה בפי שרה חינסקי "משאב טבע", שמשמעותו, שתוצרי האמנות והעיצוב המודרניסטיים הפכו לתופעות "נוף" בסביבה המקומית והותירו עקבות שהצטרפו לזיכרון הקולקטיבי המרכיב את ההוויה הישראלית הרב-תרבותית.
תופעות מקומיות כאלה, שהפכו למקור של השפעה והתייחסות הן: למשל עצי האקליפטוס, התריסול של מרפסות הבתים ובתי הבאוהאוס של תל אביב. בניגוד לאנשי "בצלאל הישן" שביקשו בכל מאודם להיטמע במזרח מתוך אוריינטליזם מערבי-רומאנטי, או לאנשי אופקים חדשים וממשיכיהם, שביקשו להיטמע במערב, יוצרים עכשוויים מבקשים להתחבר למקום בלי לאבד את הקשר הזיקה לאמנות העולמית. תקוותה היא שכשם שהמוזיקה המקומית התמזרחה באהבה, ייתכן שמעט מאבק המזרח ידבק גם באמנות הישראלית, המדשדשת עדיין בביצה המערבית.
כשבע שנים לאחר מותה של שרה חינסקי יצא לאור ספרה:
קישורים חיצוניים
ממאמריה:
מדריך למשתמש
מדריך למשתמש הוא מסמך המיועד לסייע לאנשים בהפעלה ושימוש במערכת מסוימת.
מבנה
מדריך למשתמש כולל לרוב:
מדריך למשתמש נכתב בכתיבה טכנית. לרוב כולל המדריך מלבד טקסט גם איורים, שרטוטים, תרשימים ותמונות. במקרה של תוכנות מחשב, מוצגים גם צילומי מסך המציגים כיצד התוכנית צריכה להיראות. השפה שבה משתמשים מתאימה לקהל היעד, עם ז'רגון מינימלי או מוסבר ביסודיות.
תיקי מתקן מכילים מדריכים למשתמש עבור כל אחת מהמערכות הכלולות במתקן.
פני יהדות מזרח אירופה
"פני יהדות מזרח אירופה" או "דיוקן יהודי המזרח" (בגרמנית: Das ostjüdische Antlitz) הוא ספר מאת ארנולד צווייג, שלווה בהדפסים מאת הרמן שטרוק וראה אור בשנת 1920 בגרמניה.
היסטוריה
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הרבה שטרוק ליצור בטכניקת הדפס אבן. הדפסים אלו כללו פורטרטים של דמויות יהודים בקובנה, ביאליסטוק ובוילנה, וכן תיאורי נוף שונים. המפגש של שטרוק עם יהדות מזרח-אירופה החל בשנת 1915, אז נמנה עם חברי "ועדת הסיוע היהודית לפולין וליטא" ועל "הוועד למען יהודי המזרח בפולין" בין השנים 1918-1917 אף שירת שטרוק בתפקיד הממונה על המחלקה לעניינים יהודיים במטה הפיקוד העליון "אובר אוסט" של צבא הקיסרות הגרמנית. ה"ostjüdische" ("אוסטיודן") שימש כינוי ל"יהודי המזרח" במזרח-אירופה, שהתרכזו "תחום המושב" שבשליטת האימפריה הרוסית בגליציה שבהאימפריה האוסטרו הונגרית. אלו נתפשו בעיני יהדות מערב-אירופה, ויהדות גרמניה בפרט, כנחשלים וכמשקפים תרבות עבר.
בשנת 1918 הדפיס הרמן שטרוק הדפסי אבן בבית הדפוס "אובר אוסט" בברלין. חלק מהדפסים אלו הופיעו בשנת 1919 בספר "Skizzen aus Russland. Ostjuden" ("סקיצות מרוסיה. יהודי המזרח"), שיצא בהוצאת Druckerei des Oberbefehlshabers Ost ובפורטפוליו "Alte Juden, Fünf Steinzeichnungen", שיצא בשנת 1920 בהוצאת Welt. מתוך מבחר ההדפסים זה, והדגפסים נוספים מאותה תקופה, הופיעו בספר 51 הדפסים, שכללו 49 דיוקנאות של דמויות וטיפוסים מכל רובדי החברה היהודית המזרח-אירופה ו-2 תאורי נוף, בספר "פני יהדות מזרח אירופה", שראה אור בהוצאת Welt במהדורה בת 250 עותקים.
ההדפסים מתארים דיוקנאות של דמויות יהודיות בהן נתקל שטרוק בתקופת מלחמת העולם הראשונה. רישומי הדמויות מעוצבים כדיוקן ראש או בתיאור גוף מלא. ב"הסנדלר היהודי, קובנו", לדוגמה, שטרוק מבודד את הדמות ומציג אותן ללא כל רקע, תוך הבלטת האופי הרישומי של העבודה. סגנון זה הדגיש את האינדווידואליות של כל דמות ואת הגישה ההומניסטית של האמן. טקסט של שטרוק מ-1918 מעיד על חוויותיו מתקופה זו: "הרבה מחזות מצוקה ועוני ראו עיני בתפוצות היהודים בעולם כולו, ובייחוד בארצות אירופה המזרחית. כאן ראיתי ילדי ישראל קטנים בעברם ברחובות וילנה יחפים בקור החורף; ראיתי אביונים רעבים ולבושי סחבות, הנדחקים לתוך 'בית המטבח הזול'; ראיתי מסכנים דווים וסחופים, המתגוררים קומה וחצי למטה מפני הקרקע - ולמראה כל העוני והסבל הללו נאלמתי דומיה, תוך רגש של חוסר-ישע. אך צערי וכאבי גדלו שבעתיים למראה הדלות המזעזעת ב"חצר באנקובסקי" שבווילנה".
על בסיס ההדפסים חיבר צוויג טקסט. במבוא לספר מעידים שטרוק וצוויג כי מצבה הקשה של יהדות פולין ורוסיה היווה מניע מרכזי להוצאת הספר, לא רק בשל העוני העוני, כי אם גם בגלל היחס האכזר של השלטונות והעם אל הקהילות היהודיות.
הספר שיקף את ההתעניינות הגוברת של אנשי רפובליקת ויימאר במתרחש באירופה מתוך גישה אתנוגרפית-פיזיוגנומית. בנוסף הוא שיקף את ההתעוררות הלאומית ואת הסולידריות הלאומית של מחבריו. הביקורות על הספר היו מעורבות. אלפרד דבלין, לדוגמה, תמך בהתלהבות ביצירה, ובעקבותיו אף ביקר בעצמו בפולין; לעומתו המבקר פאול צוּקֶר (Paul Zucker), שביקר את הספר מעל גבי עיתונו של מרטין בובר, "Der Jude" ("דֵר יוּדֶה", "היהודי"), הסתייג מהנימה הסנטימנטלית שבספר וממה שכינה כ"מיתוסי ההווה" ("Mythen der Gegenwart") שבו.
הספר זכה להצלחה רבה ומספר מהדורות שלו הופיעו במשך השנים. בשנת 1922 יצאה לאור מהדורה נוספת של הספר, ומהדורה שלישית הודפסה בשנת 1929. מהדורות אלו לוו בשעתוקים של ההדפסים. מהדורה מאוחרת הודפסה בשנת 1988. בשנת 2004 יצאה מהדורה אנגלית של הספר בהוצאת אוניברסיטת קליפורניה
גבר גבר
גבר גבר (באנגלית: Daddy's home) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2015 בבימויו של שון אנדרס. הסרט עוסק בבראד, אב חורג בעל אופי עדין (ויל פרל) שמתמודד על תשומת לבם של ילדיה של אשתו שרה (לינדה קרדליני) כשאביהם הביולוגי דסטי (מארק וולברג) חוזר.
עלילה
מנהל "רדיו פנדה" האדיב בראד ויטאקר, נאבק להיות אב חורג טוב לשני ילדיה של אשתו שרה, מייגן ודילן, על מנת לזכות בקרבתם ואהבתם. הילדים מתחילים להתקרב לבראד, דילן מספר לו שמציקים לו בית הספר ומייגן מבקשת ממנו לקחת אותה לריקוד אב-בת בבית הספר שלה. לילה אחד, דסטי מיירון, בעלה לשעבר של שרה ואביהם הביולוגי של הילדים, מתקשר ומגלה את נישואיה של שרה עם בראד. לפתע הוא מודיע שהוא יבקר למחרת. שרה מהססת להכניס לבעלה לשעבר לביתם, אך בראד משכנע אותה שחשוב לילדים שאביהם ואביהם החורג ייצרו מערכת יחסים מכבדת.
עם זאת, בראד המום כשדסטי מגלה לו שהוא עדיין מתכוון לגרש את בראד מהמשפחה. נואש, בראד מוציא עשרות אלפי דולרים על מתנות מוקדמות לחג המולד, כולל פוני וכרטיסי כדורסל בשווי 18,000 דולר, כדי לגרום לכך שהילדים יאהבו אותו יותר מאת דסטי. במשחק הכדורסל, דסטי שוב "מנצח" את בראד כשהוא חושף שהוא חברו הטוב של מאמן הקבוצה האהובה על דילן, ובראד הזועם מתחיל לשתות בכבדות. במהלך המחצית, בראד נבחר לנסות לזרוק כדורסל על מנת לזכות בפרס. שיכור, בראד מספר לכולם ברמקול איך דסטי מנסה לגנוב את אשתו והילדים, ושהוא עשה אהבה עם אשתו אתמול בלילה. כשהוא מנסה לזרוק את הכדור הוא פוגע בטעות במעודדת ובילד נכה על כיסא גלגלים. שרה זורקת את בראד מהבית, אולם כאשר דסטי מנסה לנחם את שרה, היא דוחה אותו ומאלצת אותו לקום כאבא כדי לעזור לילדיו עם לוחות הזמנים העמוסים שלהם.
ארבעה ימים לאחר מכן, בראד מתגורר במשרדו בעבודה, בדיכאון. דסטי בינתיים, מנסה להיות אבא במשרה מלאה. לאחר מספר ימים לדסטי נמאס מ"משרת" האב והוא מחליט לעזוב ביום ריקוד האב-בת של מייגן, חברו גריף הולך לבראד ומשכנע אותו להילחם לחזור למשפחתו. בראד תופס את דסטי בבר ומנסה לגרום לו לחזור כיוון שהילדים לא יכולים לחיות ללא אב בכלל. דסטי מודה שהוא לא יכול להתמודד עם החלקים הקשים של היותו אבא, ואומר לבראד כי הוא מעריץ אותו שהצליח לעשות את כל הדברים שבאחריותו כאב. בראד עונה לו שכל החלקים הנוראיים בלהיות אבא שווים את זה, כי בסופו של דבר הוא עושה את זה למען ילדיו. בראד מצליח לשכנע את דסטי ללכת לריקוד, והוא ובראד מגיעים יחד. שם הם מגלים כי מי שהציק לדילן היא ילדה בשם סרנדיפיטי. כדילן רואה את בראד ודסטי הוא מקבל אומץ ומרביץ לסרנדיפטי. בראד ודסטי וכמעט נכנסים לקטטה עם אביה, אולם דסטי מחליט סוף סוף לעקוב אחרי הדרך של בראד כאב, ובמקום להרביץ הוא מרגיע את הקטטה על ידי פתיחת ריקוד. בראד ושרה מתפייסים, ודסטי מחליט להישאר ולהיות "אבא משותף" טוב לילדיו.
בסופו של דבר, כל המשפחה מאושרת, לבראד ולשרה יש תינוק חדש שנקרא על שמו של גריף, ומייגן ודילן קיבלו סוף סוף את בראד כאביהם החורג. דסטי, שעכשיו יש לו עבודה כדי ג'יי של רדיו פנדה, מתחתן עם קארן, בונה וילה רחוב של בראד ודסטי ובא לבקר את ילדיו בתדירות גבוהה.
בסוף הסרט גרושה של קארן בא לבקר ודסטי נבהל מהופעתו הקשוחה והשרירית.
הפצה
הסרט יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2015.
ג'ילי CK
ג'ילי CK (בשפות סיניות: 吉利自由艦, באנגלית: Geely CK) היא מכונית משפחתית קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי, אשר יוצרה בין השנים 2016–2005
באורוגוואי "ג'ילי CK" יוצרה על ידי Nordex, ברוסיה "ג'ילי CK" יוצרה על ידי יצרנית הרכב הרוסי AMUR (Ural Automobiles and Motors) בין השנים 2008–2007.
זכי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
NXT TakeOver: Tampa Bay
NXT TakeOver: Tampa Bay היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, השייך לארגון הפיתוח שלהם, NXT אשר היה אמור להיות משודר בערוץ של ה-WWE Network. במקור, האירוע היה אמור להיערך ב-4 באפריל 2020, באמאלי ארנה שבטמפה, פלורידה ולכלול קרבות בין המתאבקים של המותג NXT עקב העלילות, שנבעו ביניהן במהלך התקופה עד לקיום האירוע בנוסף להיותו האירוע ה-29 בסדרת אירועי NXT TakeOver. לבסוף, האירוע בוטל עקב התפרצות מגפת הקורונה. מנגד, הקרבות אשר היו אמורים להתקיים באירוע, התקיימו לאורך הפרקים של התוכנית השבועית NXT החל מ-1 באפריל.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות שהתקיימו במהלך התוכנית של NXT. סדרת אירועי NXT TakeOver החלה ב-29 במאי 2014, כחלק מאירועי השלם וצפה של NXT, המשמשת כליגת הפיתוח של ה-WWE, כשערכה את האירוע השני שלה שהועבר בערוץ ה-WWE Network בשם NXT TakeOver. בחודשים שלאחר מכן, הביטוי "TakeOver" הפך למותג המייצג את כל אירועי השלם וצפה של NXT. האירוע היה אמור להיות אירוע השלם וצפה השני של NXT בשנת 2020.
לפני ביטול האירוע, רק קרב אחד הוכרז לאירוע בטמפה. ב-26 בפברואר בפרק של התוכנית NXT, הג'נרל מנג'ר של התוכנית, ויליאם ריגל, הודיע על קיומו של קרב סולם משושה אשר יקבע את הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT. בנוסף, הוא חשף שהמתמודדות לקרב זה יקבעו על ידי קיום סדרת קרבות יחידים במשך השבועות הבאים. צ'לסי גרין, מיה יים וטיגן נוקס העפילו לקרב הסולם המשושה לאחר שניצחו את שוטצי בלאקהארט, דקוטה קאי ודיאונה פוראזו, בהתאמה. לאחר ביטול האירוע, המשתתפות בקרב הסולם המשיכו להיקבע בפרקים של התוכנית השבועית של NXT.
נבחרת סנט קיטס ונוויס בכדורגל
נבחרת סנט קיטס ונוויס בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של סנט קיטס ונוויס.
חתלתלת
חתלתלת (בלועזית: Feline Panleukopenia) היא מחלה נגיפית קשה עד קטלנית הפוגעת בחתולים ונגרמת על ידי נגיף פרוו של חתולים.
גורם המחלה, הדבקה ופתופיזיולוגיה
גורם המחלה הוא נגיף DNA חד-גדילי ממשפחת נגיפי פרוו. הנגיף מדביק באמצעות הפרשות ונוזלי גוף נגועים ובמגע עם סביבת החיה הנגועה. הנגיף שאיננו נישא באוויר יכול גם לעבור לחיות שאינן נגועות באמצעות נשאים שונים, בעיקר פרעושים וזבובים. פרטים שנדבקו בנגיף והצליחו לגבור עליו עדיין יכולים להיות נשאים של הנגיף למשך מספר שבועות אחרי ההחלמה. לא ידוע על חתולים שהם נשאים של הנגיף מעבר לתקופה זו. גם וטרינרים ומגדלים המטפלים בחיה נגועה ללא כפפות חד-פעמיות יכולים להעביר את הנגיף לחיות אחרות. עם זאת, בני אדם אינם נשאים של הנגיף.
הנגיף פוגע בכל המינים במשפחת החתוליים. במשפחת הראקוניים ידוע שהנגיף פוגע בחוטמנים ובדביבון המצוי. במשפחת הסמוריים ידוע שהנגיף פוגע בחורפן האמריקאי, בלוטרה הצפון אמריקאית ובבואש המפוספס. חמוסים אינם נשאים של הנגיף.
עיקר הנזק הנגרם על ידי הנגיף מתרחש בדופן המעי, המתבטא בהיווצרות כיבים במעי ובהתנשלות תאי האפיתל המדפנים אותו. בעקבות הנזק הקשה חלה פגיעה חמורה בתהליכי הספיגה והעיכול התקינים. במקביל חלה פגיעה במערכת החיסון המגבירה את רגישות הגוף לזיהומים משניים. בעובר הנגיף מונע התפתחות תקינה של המוח.
הדבקה יכולה להתרחש גם במהלך ההיריון מאם נגועה לעובר שלה. אם ההדבקה מתרחשת בשלב מוקדם של ההיריון הוא יכול לגרום לספיגת העובר או להפלתו. אם ההדבקה התרחשה בשלב מתקדם של ההיריון הנגיף יפגע במוח הקטן של העובר. הגור שייוולד עשוי לסבול מנזק מוחי מסוים כל חייו: עיוורון, רעידות, תנועות בלתי רצוניות וכדומה. נזק מוחי כתוצאה מנגיף החתלתלת הוא נדיר כיוון שברוב המקרים האם תעביר לעובר מספיק נוגדנים לנגיף.
תסמינים קליניים
במקרים רבים החתולים מתים זמן קצר לאחר הופעת הסימנים הקליניים של המחלה.
סיבוכים הקשורים בחיסון
על אף מנהגם של רופאים וטרינרים לתת חיסון דחף אחת לשנה, הסתבר בשנים האחרונות שתוקף החיסון טוב ככל הנראה, למספר שנים. מאחר שמדובר בחיסון "מרובע", כלומר, חיסון המחסן נגד ארבעה גורמי מחלה יש לקחת בחשבון את תוקף החיסון לכל אחת מארבע המחלות בנפרד.
מינסוטה טימברוולבס
מינסוטה טימברוולבס (באנגלית: Minnesota Timberwolves) היא קבוצת כדורסל מהעיר מיניאפוליס שבמינסוטה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית הצפון-מערבי שבאזור המערב, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם טארגט סנטר.
בין העונות – השתתפה הקבוצה בפלייאוף ה-NBA במשך 8 עונות רצופות, בהובלתו של השחקן קווין גארנט, אולם מאז העפילה לפלייאוף פעם אחת נוספת בלבד.
הרחבת ליגת ה-NBA
ליגת ה-NBA חזרה לעיר מיניאפוליס בשנת 1989, לראשונה מאז עזבה מיניאפוליס לייקרס לעיר לוס אנג'לס בשנת 1960. ב-22 באפריל 1987 העניקה הנהלת הליגה את אחד מארבעת זיכיונות ההרחבה (שלושת האחרים היו: אורלנדו מג'יק, שארלוט הורנטס, ומיאמי היט) לבעלים המקוריים של המועדון מארב וולפסון והארווי ראת'ר. בעבר היו שתי קבוצות כדורסל במינסוטה ששיחקו בליגת ה-ABA, המינסוטה מוזיקיס, בין השנים 1967–1968, והמינסוטה פייפרס, בשנים 1968–1969. המועדון ערך תחרות לבחירת שם לקבוצה החדשה ובסופו של דבר צומצמה הרשימה לשני שמות "טימברוולבס" ו"פולאריס" בחודש דצמבר, 1986. המועדון ביקש אז את הכרעתם של 842 חברי מועצת העיר מינסוטה לבחירת השם, חברי המועצה בחרו את השם "טימברוולבס" ביחס של 2 ל-1. הקבוצה נקראה בשם "מינסוטה טימברוולבס" באופן רשמי ב-23 בינואר 1987. השם הנבחר מתייחס לזאבי היער שריכוזם הגבוה ביותר בין 48 המדינות הראשונות להצטרף לארצות הברית, הוא במינסוטה.
1989–1995: השנים הראשונות
הטימברוולבס ערכו את הופעת הבכורה ב-3 בנובמבר 1989, בהפסד חוץ, 109-94, לסיאטל סופרסוניקס. חמישה ימים לאחר מכן, ערכו הטימברוולבס את משחק הבית הראשון בתולדותיהם, באולם הסופרדום, משחק בו הפסידו 84–96, לשיקגו בולס. יומיים לאחר מכן ב-10 בנובמבר, זכו הטימברוולבס בניצחון הראשון בתולדותיהם, כאשר גברו על הפילדלפיה 76' במשחק בית 118–125. הטימברוולבס בהובלתו של טוני קמפבל שהשיג 23.2 נקודות בממוצע למשחק, סיימו את העונה הסדירה במאזן 22–60, כשהם מסיימים במקום ה-6 בבית הצפון-מערבי. כאשר עברו הטימברוולבס לשחק באולם המטרו דום, משכה קבוצת ההרחבה ממינסוטה, יותר ממיליון אוהדים למשחקי הבית שלה, כולל 49,551 שנכחו במשחק בית ומהווים את הכמות השלישית בגודלה בהיסטוריה של ה-NBA, וראו את הטימברוולבס מפסידים לדנוור נאגטס 99-88 במשחק האחרון של העונה.
בעונה שלאחר מכן, עברו הטימברוולבס לאולם הביתי הקבוע שלהם, הטארגט סנטר, הקבוצה השתפרה מעט, וסיימה את העונה הסדירה במאזן 29–53. אך אף על פי שיפור זה פיטרה הקבוצה את מאמנה ביל מוסלמן. תחת יורשו של מוסלמן, מאמנה לשעבר של הבוסטון סלטיקס ג'ימי רוג'רס, סיימה הקבוצה את במאזן הגרוע בתולדותיה 15–67. בציפייה לשנות את מצבם, שכרו הטימברוולבס את הג'נרל מנג'ר לשעבר של הדטרויט פיסטונס ג'ק מקולסקי לאותו התפקיד, אך גם עם בחירות סיבוב ראשון ראויות לציון ככריסטיאן לייטנר ואייזיאה ריידר, לא הצליחו הטימברוולבס לחקות את "הבחורים הרעים" של מקולסקי מתקופתו בדטרויט בעיר התאומים, כשהם מסיימים את שתי העונות הבאות במאזנים 19–63 ו 20–62 (בהתאמה). אחת מנקודות האור היחידות מאותה התקופה הייתה כאשר אום הטארגט סנטר שימש למשחק האולסטאר של שנת 1994, בו זכה שחקן הטימברוולבס, אייזיאה ריידר בתחרות ההטבעות.
תוצאות חיוביות המשיכו לחמוק מהטימברוולבס, דבר שהביא את בעלי הקבוצה להציע בשנת 1994 מעבר לעיר ניו אורלינס, הצעה שנדחתה בידי בעלי הקבוצות האחרים של הליגה לבסוף, קנה גלן טיילור את המועדון ומינה את שחקן העבר של הבוסטון סלטיקס קווין מקהייל לתפקיד הג'נרל מנג'ר. הטיברוולבס סיימו את עונת במאזן 21–61, והעתיד נראה עגום.
1995–2007: תקופת קווין גארנט
בדראפט 1995 בחרו הטימברוולבס במקום החמישי את קווין גארנט שהעדיף לוותר על לימודי הקולג' ולעבור ישירות לליגת ה-NBA, כמו כן מינתה הנהלת המועדון את פליפ סונדרס כמאמן הראשי של הקבוצה. כריסטיאן לייטנר הועבר בטרייד יחד עם שון רוקס לאטלנטה הוקס תמורת אנדרו לאנג וספאד וב. כמו כן, בחירת הסיבוב הרשון דונייל מרשל הועבר בטרייד עונה קודם לכן לגולדן סטייט ווריורס תמורת טום גוגליוטה. טרייד זה אפשר להפוך את קווין גארנט לשחקן המרכזי בהתקפת הטימברוולבס. גארנט השיג 10.4 נקודות בממוצע למשחק בעונת הרוקי שלו והוולבס סיימו במקום החמישי בבית המערב-התיכון, במאזן 26–56.
בשנת 1996, הוסיפו הוולבס כוכב נוסף דרך הדראפט, כאשר הם מעבירים את הזכויות בעבור ריי אלן למילווקי באקס ומקבלים בתמורה את הזכויות בעבור סטפון מרבורי, כבחירה הרביעית. התוספת של מרבורי יצרה אפקט חיובי על כל הקבוצה, כאשר קווין גארנט ותום גוגליוטה הפכו לשחקני הוולבס הראשונים הנבחרים למשחק האולסטאר. גוגליוטה וגארנט הובילו את הטימברוולבס בנקודות כאשר הקבוצה הגיעה לראשונה בהיסטוריה של המועדון למשחקי הפלייאוף, כאשר היא מסיימת את העונה הסדירה במאזן 40–42. אך, ההופעה בפלייאוף 1997 הייתה קצרה, כאשר הוולבס הודחו בסוויפ לאחר שלושה משחקים בידי היוסטון רוקטס. הוולבס שינו גם את סמל המועדון ומדי הקבוצה באותה העונה כשהם מוסיפים את הצבע השחור למדי המועדון, ומחליפים את סמל המועדון המקורי לזאב נוהם המיילל מעל שדה מלא עצים. כמו כן, בעונה זו החלו הוולבס לשחק על רצפת פרקט באולמם הביתי.
בשנת 1997, קווין גארנט וסטפון מרבורי ביססו את עצמם כשניים מהכוכבים הנוצצים העולים של ליגת ה-NBA. גארנט השיג 18.5 נקודות - 9.6 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, בעוד מרבורי משיג 17.7 נקודות ומגיש 8.6 אסיסטים בממוצע למשחק. על אף שאיבדו את הקלע המוביל טום גוגליוטה לחצי עונה עקב פציעה, הצליחו הטיברוולבס להשיג מאזן חיובי 37–45 ומצליחים להעפיל לפלייאוף עונה שנייה ברציפות. לאחר שהפסידו במשחק הראשון בחוץ לסיאטל סופרסוניקס הצליחו הוולבס לזכות בניצחון פלייאוף ראשון בתולדותיהם במשחק השני בסיאטל 98-93. כאשר הסדרה עברה למינסוטה, הצליחו הטימברוולבס לנצח גם במשחק השלישי בתוצאה 90–98. אך, הוולבס הפסידו במשחק הרביעי בבית והסוניקס המשיכו ונצחו גם את המשחק החמישי והמכריע בסיאטל וזכו בסדרה.
בשנת 1998, שנה לאחר החתמתו של קווין גארנט על חוזה חסר תקדים ל-6 שנים תמורת 126 מיליון דולר, נחשדו הטימברוולבס בבזבזנות חסרת אחריות לאחר שהליגה נכנסה לשביתה בת ארבעה חודשים שמחקה חלק ניכר מהעונה. כאשר הם סובלים מסכומי שכר גבוהים מדי לשחקניהם, נאלצו הוולבס לשחרר את כוכבם טום גוגליוטה חלקית בשל רצונם לפנות מקום מתחת תקרת השכר כדי שיוכלו להחתים את סטפון מרבורי על חוזה ארוך טווח וחלקית כיוון שגוגליוטה לא רצה להמשיך לשחק יחד מרבורי. אך, צעד זה התברר כלא מוצלח, מרבורי דרש להיות הכוכב הראשי של המועדון ואילץ את הנהלת הטימברוולבס לבצע טרייד באמצע העונה כיוון שסירב לחתום על הארכת חוזה. בטרייד אמצע העונה שכלל 3 קבוצות נשלח מרבורי לניו ג'רזי נטס והוולבס קיבלו בתמורה את טרל ברנדון מהמילווקי באקס ובחירת סיבוב ראשון בדראפט 1999 (שהתבררה כבחירה השישית). הוולבס העפילו אל הפלייאוף עונה שלישית ברציפות כשהם מסיימים במקום הרביעי במאזן 25-25. בפלייאוף נוצחו הוולבס בידי האלופה הנכנסת הסן אנטוניו ספרס בארבעה משחקים.
1999–2003
בשנת 1999, בחרו הטימברוולבס את וולי זרביאק כבחירה השישית בדראפט. בעונת הרוקי שלו זרביאק היציג יכולת יציבה וסיים שלישי ברשימת הקלעים של הוולבס כשהוא קולע 11.6 נקודות בממוצע למשחק. הקלע המוביל של העונה היה קווין גארנט, שקלע 22.9 נקודות וקלט 11.8 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, הטימברוולבס נהנו מעונה של 50 ניצחונות וסיימו במקום השלישי במערב במאזן 32–50. אך, בסיבוב הראשון של הפלייאוף שוב הודחו הטימברוולבס, בידי הפורטלנד טרייל בלייזרס בארבעה משחקים.
בקיץ שנת 2000, נהרג הפורוורד מליק סילי על ידי נהג שיכור. הנהג שנהג בניגוד לכיוון התנועה בכביש מהיר פגע בצורה קטלנית ברכב הלאנד רובר של סילי, שנהג עם כיוון התנועה. לזכרו של סילי הוציאה הנהלת הטיברולבס לגמלאות את מספר הגופייה של סילי (2) עם שמו על דגל שנתלה מתקרת אולם הטארגט סנטר. הנהג השיכור הואשם בהריגה ונידון לארבע שנות מאסר. הוא נעצר בעבר, בשנת 1997, במדינת איווה לאחר שנהג בשכרות ומאז המקרה נעצר עוד פעמיים באשמת נהיגה תחת השפעת סמים בשנים 2006 ו-2008.
כמו כן באותה עונה, בוטל חוזהו של השחקן החופשי ג'ו סמית' לאחר שהנהלת הליגה פסקה כי הטימברוולבס הפרו תהליכים תקינים במהלך החתימה על החוזה. הנהלת הליגה ביטלה לטימברוולבס חמש בחירות דראפט של הסיבוב הראשון בין השנים 2001–2005, לאחר מכן הופחת העונש לשלוש בחירות דראפט של הסיבוב הראשון בשנים 2001, 2002, ו-2004, כמו כן נקנס המועדון ב-3.5 מיליון דולר והג'נרל מנג'ר קווין מקהייל הושעה לשנה. סמית' חתם בסופו של דבר בדטרויט ובשנת 2001 חתם שוב במינסוטה. למרות הבעיות הגיעו הוולבס למשחקי הפלייאוף שנה חמישית ברציפות לאחר שסיימו את העונה הרגילה במאזן 35–47. בפלייאוף הודחו הטימברוולבס בסיבוב הראשון בידי הסן אנטוניו ספרס בארבעה משחקים.
עם הגעתם של שחקנים חדשים גארי טרנט, לרון וודס, מוריס אוונס, וחזרתו של ג'ו סמית'; הוולבס התחילו את העונה בסערה כשהם מנצחים בששת המשחקים הראשונים של העונה ומציגים מאזן שיא לפתיחת העונה עם 30.10. בין ניצחונות הקבוצה נמצא גם ניצחון בן 53 נקודות יתרון על השיקגו בולס במהלך חודש נובמבר. הוולבס סיימו את העונה במאזן 32–50, העונה השנייה בהיסטוריה של המועדון עם 50 ניצחונות, שבשיאה הופיע קווין גארנט שוב במשחק האולסטאר ובפריצתו של זרביאק שנבחר לראשונה למשחק האולסטאר. שוב, הפסידו הוולבס בסיבוב הראשון של הפלייאוף, כשהם מפסידים בסוויפ של שלושה משחקים לדאלאס מאבריקס.
נראה היה כי עונת תהווה עונת שיא עבור המועדון, קווין גארנט הציג עונת שיא, כשהוא מגיע למקום השני בבחירת ה-MVP של העונה כשהוא משיג 23 נקודות ו-13.4 כדורים חוזרים בממוצע למשחק כאשר הטימברוולבס מסיימים במקום השלישי במערב במאזן של 31–51. כתוצאה מכך, זכו הוולבס ביתרון ביתיות בפלייאוף לראשונה בהיסטוריה של המועדון כשהם פוגשים את אלופת שלוש השנים האחרונות הלוס אנג'לס לייקרס. לאחר שהתפוצצו במשחק הראשון בבית, היה לטימברוולבס הזדמנות לעלות ליתרון 1–3 במשחק הרביעי שהתקיים בלוס אנג'לס כשהם מחזיקים ביתרון עמוק בתוך הרבע הרביעי. אך, הלייקרס התעשתו והצליחו לחזור ולנצח במשחק ואת הסדרה כולה בשישה משחקים, והטימבר וולבס סיימו שוב את דרכם בסיבוב הראשון של הפלייאוף עונה שביעית ברציפות.
2003–2007: גארנט, ספריוול, וקאסל
בשנת 2003, ביצעו הטימברוולבס שני מהלכים גדולים במהלך הפגרה, כשהם מעבירים בטרייד את ג'ו סמית' ואת הגארד הפצוע טרל ברנדון בעסקה מרובת שחקנים וקיבלו בתמורה את ארווין ג'ונסון, סם קאסל ולטרל ספריוול.
במהלך עונת, הפכו הטימברוולבס לקבוצה אותה יש לנצח באזור המערב. את העונה הסדירה סיימו הוולבס במקום הראשון בדרוג לפלייאוף במאזן 24–58, וגברו על הדנוור נאגטס והסקרמנטו קינגס בשני הסיבובים הראשונים בדרך לגמר המערב. קווין גארנט העפיל לראש טבלת הקלעים עם סיומה של הסדרה מול הסקרמנטו קינגס במשחק השביעי והמכריע, אחד הרגעים המכוננים בהיסטוריית הפלייאוף של המועדון. אך לרוע המזל, ריצת הפלייאוף של הטימברוולבס הסתיימה בגמר הפלייאוף לאחר שנוצחו בידי המועדון הקודם ששיחק בעיר, הלוס אנג'לס לייקרס. עקב פציעה בירך, ששיחק סם קאסל חלקית בלבד בסדרה מול הלייקרס. קווין גארנט זכה בפעם הראשונה בקריירה בתואר ה-MVP לאחר שסיים את הפלאוף עם 24.2 נקודות, 13.9 כדורים חוזרים, ו-5 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונת, שמרו הוולבס על סגל השחקנים מהעונה הקודמת. הקבוצה הוטרדה עקב מחלוקות בחוזיהם של לטרל ספריוול, סם קאסל, וטרוי הדסון, המאמן פליפ סונדרס הוחלף באמצע העונה ביידי הג'נרל מנג'ר קווין מקהייל, ולקח על עצמו את תפקיד המאמן הראשי. הטימברוולבס סיימו את העונה במאזן 38–44, והחמיצו את הפלייאוף לראשונה מזה שמונה שנים. הוולבס החמיצו את הפלייאוף במשחק אחד בלבד לממפיס גריזליס.
במהלך הפגרה שלפני עונת, החלו קווין מקהייל והטימברוולבס בחיפוש אחר מאמן ראשי חדש. לאחר סדרת ראיונות ארוכה של עוזרי מאמנים מקבוצות שונות וכמה מאמני עבר. ב-17 ביוני 2005, נפל הפור על עוזר המאמן של הסיאטל סופרסוניקס, דוויין קייסי כמאמן הראשי של הקבוצה. זאת הייתה הפעם הראשונה של קייסי בתפקיד המאמן הראשי. קייסי הפך למאמן השביעי בהיסטוריה של הטימברוולבס.
בדראפט 2005, בחרו הטימברוולבס את רשאד מקנטס קלע מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל כבחירה ה-14 בסיבוב הראשון של הדראפט. הוולבס בחרו גם את הגארד ברייסי רייט מאוניברסיטת אינדיאנה כבחירה ה-47.
במהלך הפגרה, הועבר סם קאסל בטרייד ובחירת סיבוב ראשון מוגנת בדראפט ללוס אנג'לס קליפרס תמורת מארקו יאריץ' וליונל צ'אלמרס, כמו כן החתימו הוולבס את השחקן החופשי ניקולוז צכיטישווילי.
ב-26 בינואר 2006, העבירו הוולבס את וולי זרביאק, הסנר דוויין ג'ונס, ומייקל אולווקנדי, ובחירת סיבוב ראשון עתידית לבוסטון סלטיקס, בתמורה קיבלו הוולבס את ריקי דייוויס, הסנטר מארק בלונט, הפורווד ג'סטין ריד, והגארד מרכוס בנקס, ושתי בחירות עתידיות בסיבוב שני. בטרייד נוסף באותו היום העבירו הוולבס את צכיטישווילי לפיניקס סאנס תמורת בחירת סיבוב שני בדראפט 2006. הטימברוולבס סיימו את העונה במאזן 33–49 והחמיצו את הפלייאוף עונה שנייה ברציפות.
בדראפט 2006, בחרו הוולבס את מישיהפך להיות רוקי השנה ברנדון רוי כבחירה השישית, את קרייג סמית' במקום ה-36, בובי ג'ונס במקום ה-37, ואת הסנטר לוקאס מאברוקפאלידיס כבחירה ה-57. הטימברוולבס העבירו בטרייד את ברנדון רוי לפורטלנד טריילבלייזרס תמורת רנדי פוי ופיצוי כספי. הוולבס העבירו גם את בובי ג'ונס בטרייד לפילדלפיה 76' תמורת בחירת סיבוב שני בדראפט 2007 ותמורה כספית.
ב-23 בינואר, פחטר קווין מקהייל הג'נרל נג'ר של הטימברוולבס את המאמן הראשי דוויין קייסי והחליפו ברנדי ויטמן. מקהייל הסביר במסיבת עיתונאים כי הייתה זו חוסר ההמשכיות מצידו של קייסי שהביאה לפיטוריו. מאזנו של קייסי בזמן שהותו במינסוטה היה 53–69. את עונת סיימו הוולבס במאזן 32–50, שאיפשר להם להחזיק בבחירת סיבוב ראשון בדראפט 2007.
2007–2010: אחרי גארנט
ב-31 ביולי 2007, הגיעו הטימברוולבס לעסקת טרייד בה העבירו את קווין גארנט לבוסטון סלטיקס תמורת אל ג'פרסון, ת'יאו ראטליף, ג'רלד גרין, סבסטיאן טלפייר, ראיין גומס, שתי בחירות סיבוב ראשון ופיצוי כספי. טרייד זה היה השילוב הגדול ביותר ששולם בעבור שחקן בודד בהיסטוריה של ה-NBA. גארנט והסלטיקס המשיכו וזכו באליפות לעונת בשישה משחקים מול הלוס אנג'לס לייקרס.
באותו הקיץ, העבירו הטימברוולבס בטרייד מייק ג'יימס וג'סטין ריד ליוסטון רוקטס תמורת ג'וואן הווארדד. בחודש אוקטובר אותה שנה, ניפו הוולבס את האוורד אחר שהגיעו להסכמה על קניית החוזה, בשווי 10 מיליון דולר מתוך חוזה שהוערך ב-14.25 מיליון דולר, אותם התחייבו הוולבס לשלם. הוולבס העבירו בטרייד גם את ריקי דייוויס ומארק בלונט למיאמי היט תמורת אנטואן ווקר, מייקל דוליאק, ויין סימיאן ובחירת סיבוב ראשון מובטחת בדראפט 2008.
בדראפט 2007 בחרו הטימברוולבס את קורי ברואר, כריס ריצ'רד מאלופת ה-NCAA בשנתיים שקדמו לכן אוניברסיטת פלורידה
את משחקי הקדם עונה החלה מינסוטה בשני משחקים שהתקיימו בלונדון ובאיסטנבול, כחלק מסע משחקים שנערך ביבשת אירופה. ב-10 באוקטובר הפסידו הוולבס לקווין גארנט והבוסטון סלטיקס המתחדשת 81–92. את העונה החלו הולבס עם חמישה הפסדים רצופים, שהסתיימו בניצחון על סקרמנטו קינגס. בצורת הניצחונות של תחילת העונה הביאה לחרושת שמועות לגבי מעמדו של המאמן רנדי ויטמן. הקבוצה הצעירה בליגה החלה מתרגלת למצבה החדש לאחר עזיבתו שלקווין גארנט לבוסטון, בינתיים משחקת ללא הכישרון המתפתח רנדי פוי במחצית הראשונה של העונה. הגארדים סבסטיאן טלפייר ומארקו יאריץ' חילקו את תפקיד הרכז הפותח בהיעדרו של פוי. הטימברוולבס סיימו את העונה במאזן 22–60. רק קומץ מועט של משחקים במהלך העונה הראו הוולבס ניצוצות של פוטנציאל מנצחים כמה משחקים צמודים עם יריבות המדורגות גבוה מהם.
בדראפט 2008, בחרו הטימברוולבס את או. ג'יי. מאיו מאוניברסיטת דרום קליפורניה כבחירה השלישית. כאשר הסתיים הדראפט, העבירו הטימברוולבס את מאיו, אנטואן ווקר, גרג באקנר ומארקו יאריץ' לממפיס גריזליס תמורת הבחירה החמישית קווין לאב, מייק מילר, ג'ייסון קולינס ובראיין קרדינל במהלך אותו כינה ג'ים סטאק, "עסקה לה לא יכולנו לסרב".
בשנת 2008, בחגיגות ה-20 למועדון, חשפה הקבוצה סמל ומדים חדשים. העיצוב החדש הופיע לראשונה במשחק טרום העונה נגד השיקגו בולס שנערך ביונייטד סנטר ב-14 באוקטובר 2008.