cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפיגוע בקולנוע חן בתל אביב
הפיגוע
בשעת ערב ב-11 בדצמבר 1974, בעת הקרנת הסרט "גבר ושמו פלטפוט", נכנס המחבל לקולנוע חן בכיכר דיזנגוף בתל אביב והתיישב בשורה האחרונה. המחבל הגיע עם מעיל, אך הדבר לא עורר חשד שכן הייתה זו עונת החורף. המחבל התיישב באולם הגדול, שיכול היה להכיל 1,400 צופים, בשורה האחרונה, אף על פי שרק רבע אולם היה מלא. בשעה 22:10 החל להשליך על הקהל פצצות מאולתרות, שאותן הרכיב בעצמו. אחרי הפצצה השנייה הפסיקו המקרינים את ההקרנה. השתררה בהלה, והקהל שעט אל היציאה.
שני צופים נהרגו, מהנדס בריטי בן 34 שהתמחה במכונות שנעשה בהן שימוש בתעשיית קופסאות השימורים, קית ברברי, וצעירה מרמת גן, שרה שוכמן. עשרות נפצעו. המחבל עצמו כנראה לא התכוון להתאבד, אך התפוצץ בשל תקלה ברימוני היד שהיו מחוברים בחגורה לגופו, וגופתו רוטשה לגמרי. הוא נשא דרכון בריטי, ושמו על פי הדרכון היה אלכסנדר אדם הופר. ההנחה הייתה שדרכון זה מזויף, ואכן החזית העממית לשחרור פלסטין בראשות ג'ורג' חבש שנטלה אחריות לפיגוע פרסמה תמונה שיוחסה למחבל והודיעה ששמו היה מוזעפר. גם פתקים שהותיר המחבל ונכתבו עליהם סיסמאות האופייניות לחזית כמו "יחי המרקסיזם לניניזם" הראו שהמחבל נמנה עם שורותיה. המחבל עורר תשומת לב הביטחון בנמל התעופה בן-גוריון כשהגיע מוקדם יותר באותו שבוע לישראל, בטיסת TWA מבנגקוק, שגם עברה דרך ערים אחרות במזרח הרחוק, אך כשהציג דרכונו, הוא לא נראה לבודקים מזויף והם הניחו לו ללכת. הוא נסע במונית אל מלון קומודור בכיכר דיזנגוף. לאחר הפיגוע נמצאו בחדרו חומרי נפץ. העובדה שמחבל הצליח להגיע לארץ ולבצע פיגוע תוך שימוש בכמות רבה של חומר נפץ עוררה שאלות לגבי טיב הביקורת בנמל התעופה בן-גוריון. ברם, בנמל התעופה טענו שאין זה סביר שחומר הנפץ הגיע יחד עם המחבל, וכי במקרה כזה הביקורת הביטחונית הייתה מגלה זאת.
אחרית דבר
אחרי הפיגוע התאסף המון בכיכר דיזנגוף בקריאות נגד המחבלים. מתוך מחשבה שגויה שבידי המשטרה מחבלים חיים, המפגינים ניסו להתעמת עם השוטרים כדי לעשות שפטים במי שהם מחזיקים בידיהם, והמשטרה נאלצה לעשות שימוש בגז מדמיע לפזרם. בתגובה לפיגוע קרא ראש העיר תל אביב שלמה להט ליותר תושבים להצטרף למשמר האזרחי אך אמר שעל החיים להימשך כרגיל. העיתונאי אורי דן פרסם טור דעה שבו הזהיר מתגובה של הגברת ההתגוננות שתבוא במקום מלחמה שערה במחבלים במקום שבו הם נמצאים. ראש אש"ף, יאסר ערפאת, אמר שהפעולה הייתה תגמול על התקפת טילים שבוצעה בידי סוכנים ישראלים כלפי משרדי אש"ף בביירות יום קודם לכן, ושגם בעתיד ארגונו יגמול במהירות על פעולות ישראליות. חיל האוויר הישראלי תקף למחרת הפיגוע מתקן אימונים של אש"ף מדרום לביירות. הסטייט דפרטמנט סירב להתייחס לכל אחד מהאירועים לבדו, וגינה את "מעגל האלימות" המתבטא באירועים כמו "הטרגדיה בתל אביב והנוהג של ישראל לתקוף מחנות פליטים".
אף שהפיגוע אירע ביום רביעי בלילה, קולנוע חן חזר לפעילות במהרה והיה פעיל כרגיל בסוף השבוע. במהלך ליל שישי אף נערך מופע מיוחד של הגשש החיוור בנוכחות ראש העיר שלמה להט וממלא מקומו יצחק ארצי.
סמל דלאוור
סמל מדינת דלאוור אומץ ב-17 בינואר 1777. בסמל נערכו מספר שינויים במהלך השנים, והסמל, כפי שהוא כיום אומץ ב-29 באפריל 2004.
תיאור הסמל
במרכז הסמל נמצא שלט אצולה שעליו שלושה פסים: אדום בחלקו העליון, כחול במרכז, ולבן בחלקו התחתון. על הפס האדום מצוירת אלומת חיטה וכן קלח תירס, ועל הפס הלבן מצוי שור העומד על עשב. מעל המגן מצוירת ספינה ואת המגן מחזיקים שני גברים - חקלאי מצד שמאל של המגן וחייל מצידו הימני. מתחת למגן כתוב מוטו המדינה.
משמעות הסמל
אלומת החיטה לקוחה מסמל מחוז ססקס ומסמלת את פוריותה של הקרקע של המדינה. קלח התירס לקוח מסמל מחוז קנט ומסמל את ענף החקלאות של המדינה. הפס הכחול שבסמל מסמל את נהר דלאוור - עורק התחבורה והמסחר העיקרי של המדינה בעת הקמתה. השור מסמל את חשיבותו הכלכלית של ענף גידול הבקר במדינה. הספינה מסמלת את ענף תעשיית בניית הספינות במחוז ניוקסל ואת המסחר הימי המהווה מרכיב חשוב מכלכלת המדינה. החקלאי מסמל את ענף החקלאות והחייל מסמל את ההכרה בחשיבות החייל המתנדב להגן על החירויות של ארצות הברית.
כתובות על הסמל
סביב הסמל נמצאת הכתובת: "החותם הגדול של מדינת דלאוור" (באנגלית: "Great Seal of the State of Delaware") והתאריכים 1704, 1776 ו- 1787. תאריכים אלה מייצגים את התאריכים בהם מחוזות דלאוור הקימו את בית המחוקקים שלהם בשנת 1704, את יום ה-15 ביוני 1776 בו הכריז בית המחוקקים של דלאוור הקולוניאלית על היותה של דלאוור מדינה עצמאית, ואת ה-7 בדצמבר 1787 - היום בו אשרר בית המחוקקים של דלאוור את חוקת ארצות הברית - והיה הראשון מבין מדינות ארצות הברית שעשה כן.
היסטוריה
הסמל הראשון של המדינה אומץ בשנת 1777. שינויים נערכו בסמל בשנים 1793, 1847, 1907 ו-2004. בשנת 1793 הוצאו מהסמל דמויות החקלאי והלוחם. בשנת 1847 הם הושבו ונוסף מוטו המדינה "חירות ועצמאות" (Liberty and Independence). בשנת 1907 שונה הכיתוב של שם המדינה מ- "THE DELAWARE STATE" ל- "THE STATE OF DELAWARE".
ג'ורג' חבש
ג'ורג' חבש (בערבית: جورج حبش, 2 באוגוסט 1926 - 26 בינואר 2008) היה פוליטיקאי פלסטיני נוצרי, ממייסדי וראשי ארגון "החזית העממית לשחרור פלסטין" - בעל אידאולוגיה קומוניסטית. כונה "א-טביב" (הרופא) בשל עבודתו במקצוע. חבש כיהן כמזכ"ל החזית העממית מ-1967 ועד פרישתו בשנת 2000.
נעוריו
ג'ורג' חבש נולד בשנת 1926 בלוד, למשפחה נוצרית אורתודוקסית שברחה ללבנון במלחמת העצמאות. בבירות למד חבש רפואה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, התמחה ברפואת ילדים והוסמך בתור רופא ילדים, ומאז היה מוכר בכינוי "אל-חכים" (הרופא). עבר ביחד עם ודיע חדאד לעמאן, פתחו יחד קליניקה, ועבדו כרופאים במחנות פליטים בירדן. במקביל ללימודיו החל חבש להיות פעיל בחוגים פוליטיים.
תנועת הלאומיים הערבים
ב-1953 ייסד ג'ורג' חבש ביחד עם גולים פלסטינים נוספים את "תנועת הלאומיים הערבים" ("חרכת אל-קאומיון אל-ערב") בהשפעת חוויותיו ממלחמת העצמאות, תנועה חילונית ופאן-ערבית, שלאו דווקא שמה דגש על קידום הלאומיות הפלסטינית אלא במסגרת איחוד של המדינות הערביות. במטרה להפוך את החברה הערבית מחברה נחשלת לחברה מודרנית. הארגון אימץ את רעיונות החילון, הסוציאליזם והמאבק המזוין. סניפים של התנועה קמו במדינות ערב השונות ופעלו באופן מחתרתי.
החזית העממית לשחרור פלסטין
ב-10 באוגוסט 1973 יירטו מטוסי חיל האוויר הישראלי מטוס נוסעים של חברת התעופה העיראקית בדרכו מביירות לבגדאד, במטרה לתפוס את חבש שהיה אמור לטוס בו. המטוס הונחת בבסיס חיל האוויר ברמת דוד, במבצע שכונה "מבצע עמלק". לאחר שהמטוס הונחת, התברר כי חבש לא היה עליו, והמטוס על נוסעיו שוחרר והמשיך בדרכו.
בשנת 2000 השתקע בדמשק, סוריה.
ב-26 בינואר 2008 מת חבש בביתו בעמאן שבירדן ונטמן בבית עלמין שם. בעקבות מותו הכריז יו"ר הרשות הפלסטינית, אבו מאזן על שלושה ימי אבל בשטחי הרשות הפלסטינית. ברמאללה נקראה כיכר על שמו.
בן דודו של חבש, השחקן ג'ורג' איברהים גילם בתוכנית הילדים "סמי וסוסו" את דמותו של סמי.
בשנת 2017 יצאה לאור ביוגרפיה מקיפה על ג'ורג' חבש שכתב המזרחן ד"ר אלי גליה מהמכון למחקרי ביטחון לאומי.
קרל הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט
קרל הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Karl von Anhalt; 17 בנובמבר 1534 - 4 במאי 1561), היה נסיך גרמני מבית אסקניה ששלט בנסיכות אנהלט-צרבסט.
ביוגרפיה
ב-16 במאי 1557 התחתן קרל עם אנה מפומרניה, בתו של בארנים האחד עשר, דוכס פומרניה, אולם לא היו להם ילדים.
ב-4 במאי 1561 מת קרל בצרבסט, ושבעה חודשים לאחר מכן מת דודו יואכים הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ללא יורשים, ובעקבות כך ירשו האחים גם את אנהלט-דסאו. בשנת 1562 ויתר דודו וולפגנג, נסיך אנהלט-קתן על אנהלט-קתן, ובעקבות כך איחדו אחיו את כל שטחי בית אסקניה לנסיכות אנהלט.
בוריס פודולסקי
בוריס פּוֹדוֹלסקי (באנגלית: Boris Podolsky; 29 ביוני 1896 - 28 בנובמבר 1966) היה פיזיקאי רוסי-אמריקאי יהודי הידוע בעבודתו עם אלברט איינשטיין ונתן רוזן על שזירה קוונטית והפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן. שנים רבות לאחר מותו נחשף כי הוא היה מרגל סובייטי אשר שיתף מידע מדעי מסווג עם ברית המועצות.
ילדות ולימודים אקדמיים
פודולסקי נולד ב-1896 למשפחה יהודית ענייה בטאגאנרוג שבאימפריה הרוסית. ב-1913 היגר לארצות הברית. לאחר שקיבל תואר בוגר בהנדסת חשמל מאוניברסיטת דרום קליפורניה ב-1918, שירת בצבא ולאחר מכן עבד בחברת החשמל של לוס אנג'לס. ב-1926 קיבל תואר מוסמך במתמטיקה מאוניברסיטת דרום קליפורניה. ב-1928 הוענק לו תואר דוקטור בפיזיקה תאורטית מטעם המכון הטכנולוגי של קליפורניה.
קריירה
במסגרת מלגה של המועצה הלאומית למחקר, פודולסקי בילה שנה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ואחר כך שנה באוניברסיטת לייפציג. בשנת 1930 חזר אל המכון הטכנולוגי של קליפורניה לעבוד עם ריצ'רד ס. טולמן במשך שנה. לאחר מכן עבר למכון האוקראיני לפיזיקה וטכנולוגיה בחרקוב שבברית המועצות, שם עבד בשיתוף עם ולדימיר פוק, פול דיראק (שהיה שם בביקור) ולב לנדאו. בשנת 1933 חזר לארצות הברית עם מלגה מטעם המכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
במכתב מ-10 בנובמבר 1933 לאברהם פלֶקסנר, המנהל-המייסד של המכון למחקר מתקדם בפרינסטון, תיאר איינשטיין את פודולסקי כ"אחד המבריקים ביותר מבין הצעירים שעבדו ופורסמו עם פול דיראק". ב-1935 כתבו איינשטיין ואחרים במכון מכתבי המלצה לפודולסקי, שהופנו אל לואיס ט' מור, דקאן בית הספר ללימודי מוסמכים של אוניברסיטת סינסינטי, ובו כתב איינשטיין: "אני שמח לספר לך כי אני מעריך מאוד את יכולותיו של פודולסקי ... הוא חוקר עצמאי בעל כישרון שאינו מוטל בספק". בשנת 1935 קיבל פודולסקי משרה כפרופסור לפיזיקה מתמטית באוניברסיטת סינסינטי. ב-1961 עבר לאוניברסיטת זייווייר (Xavier) שבסינסינטי, שם עבד עד מותו ב-1966.
עבודתו
במסגרת עבודה עם אלברט איינשטיין ונתן רוזן הגה פודולסקי את הפרדוקס של איינשטיין-פודולסקי-רוזן. מאמר מפורסם זה עורר דיון על הפירוש של מכניקת הקוונטים, שהגיע לשיאו עם משפט בל ועם הופעת תורת האינפורמציה הקוונטית. בשנת 1933 ביקשו פודולסקי ולב לנדאו לכתוב ספר לימוד על אלקטרומגנטיות המתחיל בתורת היחסות הפרטית ושם דגש על הנחות תאורטיות לעומת חוקים שמקורם בניסוי. פרויקט זה לא נשא פרי, בשל חזרתו של פודולסקי לארצות הברית. על אותו בסיס, חיברו פודולסקי וקייזר קוּנץ את "יסודות האלקטרודינמיקה" (1969), שבנו של פודולסקי, רוברט, תרם לו את רוב השאלות שבסוף כל פרק.
ריגול
בספר משנת 2009 בשם "מרגלים: עלייתו ונפילתו של הק.ג.ב. באמריקה" (Spies: The Rise and Fall of the KGB in America), מזוהה פודולסקי כמרגל בזמן מלחמת העולם השנייה. על פי הנטען שם, פודולסקי התקשר עם המודיעין הסובייטי והמליץ לברית המועצות על עיבוד אורניום-235. כפי שנראה ממסמכי הק.ג.ב. ומסמכי וינונה פודולסקי פעל תחת שם קוד "קוונטום", והעביר כנראה לידיעת הסובייטים מידע שצבר מהמגעים שלו בקהילה המדעית: משוואות כימיות מורכבות על תהליך של דיפוזיה גזית כדי להפריד אורניום-235 משאריות אורניום-238 לא רצויות. על פי מקורות סובייטיים שנותחו לאחרונה על ידי היסטוריונים, בניגוד למרבית המרגלים הסובייטיים שפעלו בארצות הברית, שהעבירו מידע רק מטעמים אידאולוגיים, נראה כי פודולסקי העביר את המידע הזה תמורת מחיר (300 דולר).
בתרבות
דמותו של פודולסקי מגולמת על ידי השחקן ג 'ין סאקס בסרט ההוליוודי אהבה אטומית (1994).
אגף שכר והסכמי עבודה
אגף השכר והסכמי עבודה במשרד האוצר הוא גוף המטה של ממשלת ישראל לקביעת מדיניות השכר ויחסי עבודה במגזר הציבורי, תוך יישום המדיניות הכלכלית של הממשלה. בראש האגף עומד הממונה על השכר והסכמי עבודה.
במסגרת פעילותו השוטפת, מסייע האגף בידי הנהלות שירות המדינה והגופים הציבוריים בניהול משאים ומתנים בשני תחומים עיקרים: הטמעת רפורמות מבניות ומתן מענה לתביעות שכר מצד העובדים. וזאת תוך ראייה משקית רוחבית של מסגרת אילוצי התקציב והשלכות הסכמי השכר על קבוצות עובדים אחרות (דומות) במשק.
מבנה האגף
באגף השכר מועסקים כ-100 עובדים בתשעה צוותים, הצוותים באגף השכר כוללים ארבעה צוותי משא ומתן וחמישה צוותים רוחביים.
צוותי משא ומתן:
צוותים רוחביים:
סמכויות
לחוק יסודות התקציב העניק לממונה על השכר סמכויות הנוגעות לשכר של כלל עובדי המגזר הציבורי – כ-730 אלף עובדים. במסגרת סמכויות אלו הממונה על השכר מופקד על קביעת מדיניות השכר בשירות המדינה ובגופי הביטחון, ובין היתר על ניהול משא ומתן וחתימה על הסכמים קיבוציים החלים על העובדים בשירות המדינה. בנוסף, מופקד הממונה על השכר על פיקוח ואישור של שכר ותנאי העסקה בגופים מתוקצבים ובגופים נתמכים. גופים אלו, המונים כ-409 אלף עובדים מחויבים לקבל את אישורו של הממונה על השכר, בטרם יעניקו לעובדיהם הטבות שכר, תנאי פרישה ותנאי עבודה מעבר לנהוג במדינה או מעבר לתנאים שאושרו.
מטרות
במסגרת פעילותו השוטפת, מסייע האגף בידי הנהלות הגופים הציבוריים בניהול משא ומתן בשני תחומים עיקריים: הטמעת רפורמות מבניות ומתן מענה לתביעות שכר מצד העובדים. וזאת תוך ראייה משקית רוחבית של מסגרת אילוצי התקציב והשלכות הסכמי השכר על קבוצות עובדים אחרות (דומות) במשק.
פעילות אגף השכר והסכמי עבודה מתמקדת בשלושה תחומים עיקריים:
פרסומים ודוחות
על פי לחוק יסודות התקציב נדרש אגף שכר והסכמי עבודה לפרסם דו"ח שנתי על פעילותו. את הדיווח מבצע האגף דרך שלושה פרסומים מרכזיים.
הסכמים מרכזיים ורפורמות מרכזיות שאגף השכר הוביל
הסכם מסגרת 2023: בתאריך 17.7.2023 נחתם הסכם קיבוצי (מסגרת) בין המדינה, מעסיקים במגזר הציבורי ובין הסתדרות העובדים הכללית החדשה ובו הוסכם בין היתר, על תוספות שכר רוחביות לעובדי המגזר הציבורי, מענק חד פעמי, מסגרת לפתרון בעיות, קיצור שבוע עבודה, כלים ניהוליים להעלאת הפריון ושיפור יעילות הניהול בשירות הציבורי והקמת המוסד ליחסי עבודה, לצד הסכמה מצד ההסתדרות לשקט תעשייתי מקיף עד לתום תקופת ההסכם.
הסכם מסגרת עובדי הוראה- אוקטובר 2022: המדינה והסתדרות המורים חתמו על הסכם מסגרת חדש לעובדי ההוראה בשירות המדינה: מורים, גננות ומנהלי בתי ספר.
הסכם התו הסגול – מאי 2020: מגפת הקורונה הביאה להחלת הגבלות על מקומות עבודה במשק. לנוכח הגבלות אלו, למען שמירה על רציפות השירות הציבורי נחתם הסכם התו הסגול. ההסכם מאפשר גמישות גבוהה למעסיק הציבורי, במסגרתה הוא רשאי לנייד עובדים, לשנות את אופי התפקיד, להגמיש את שבוע העבודה, לעבור למתכונת העסקה חלקית ולהטמיע טכנולוגיות.
הסכם המורים – מרץ 2018: הסכם קיבוצי בין ארגון המורים לשלטון המקומי שהתמקד בשלושה תחומים עיקריים: הגדלת השכר למורים מתחילים, חיזוק שדרת הניהול, ושיפור תהליך החניכה והפיתוח המקצועי של המורים.
הסכם מסגרת - אוגוסט 2016: נחתם לאחר תקופה ארוכה בה לא נחתם הסכם שכר במגזר הציבורי. ההסכם נחתם ב-18 באפריל 2016 ונקבעה בו ובשני הסכמים נוספים שתיקנו הסכם זה על תוספת שכר בשיעור של 7.9% לשנים 2013–2017. בהסכם נקבע כי התוספת תהיה לכל הפחות מחצית שקלית ומחצית אחוזית, התוספת תחושב לגבי כל דירוג וכל גוף בנפרד, כמפורט בהסכם.
הסכם מצילים – ספטמבר 2016: הסדיר רפורמה בתנאי ההעסקה ובמתכונת העבודה של מצילי הים ברשויות המקומיות, שהביאה לשיפור וייעול השירותים הניתנים לתושבים ולמתרחצים.
הסכם מסגרת - ינואר 2011: נחתם לאחר משא ומתן ארוך שנוהל במהלך שנת 2010, ההסכם נחתם ב-12 בינואר 2011 ונקבעה בו תוספת שכר בשיעור של 7.25% לשנים 2009–2012.
הסכם הרופאים – אוגוסט 2011: הסדיר שקט תעשייתי של 10 שנים. ההסכם כלל תוספות שכר משמעותיות לרופאים לצד שינויים מבניים רבים לשיפור הרפואה הציבורית הנוגעים בין היתר לשיפור השירותים בפריפריה, שינוי מתכונת העבודה הנוספת, מסלול הקריירה של הרופאים ותחומי ההתמחות שלהם.
גרייס סליק
גרייס סליק (באנגלית: Grace Slick; נולדה כגרייס ברנט ווינג ב-30 באוקטובר 1939 בשיקגו, אילינוי ארצות הברית) היא זמרת אמריקאית וכותבת שירים, חברה בהרכבי הרוק דה גרייט סוסייטי, ג'פרסון איירפליין, ג'פרסון סטארשיפ, Starship. ובנוסף קריירת סולו שנמשכה קרוב לשלושה עשורים, החל מאמצע שנות השישים עד לאמצע שנות התשעים.
סליק היא דמות מפתח בז'אנר הרוק פסיכדלי של שנות השישים, הידועה בזכות כתיבת השירים שלה בהשפעת LSD.
חיים אישיים
סליק נולדה באזור שיקגו, לאיוון ו. ווינג (ממוצא נורווגי-שוודי) ולאשתו, וירג'ניה ברנט. ב-1949. בהיותה נערה צעירה עברה משפחתה לסן פרנסיסקו, ולבסוף השתקעה בפאלו אלטו, קליפורניה. היא החלה את לימודיה בתיכון פאלו אלטו, לפני שעברה לבית ספר התיכון קסטיליה, אשר בו לומדת בנות בלבד, שגם נמצא בפאלו אלטו. משסיימה את לימודיה בתיכון, למדה בין השנים 1956–1957 בפינץ' קולג' בניו יורק, ולאחר מכן עברה ללמוד באוניברסיטת מיאמי מ-1957 עד 1958.
בטרם נכנסה לעולם המוזיקה, דגמנה למשך זמן קצר בראשית שנות ה-60.
סליק נישאה פעמיים, תחילה לג'ראלד "ג'רי" סליק בין השנים 1961–1971, ולאחר מכן בין השנים 1976–1994 לסקיפ ג'ונסון, מעצב התאורה של ג'פרסון סטארשיפ. יש לה בת אחת, צ'יינה ווינג קנטנר (נולדה ב-25 בינואר 1971). אביה של צ'יינה הוא פול קנטנר, הגיטריסט לשעבר של ג'פרסון איירפליין, איתו הייתה לסליק מערכת יחסים מ-1969 עד 1975.
קריירה מוזיקלית
במהלך הקריירה המוזיקלית שלה, הייתה חברה במספר להקות רוק: דה גרייט סוסייטי, ג'פרסון איירפליין, ג'פרסון סטארשיפ וסטארשיפ.
שירים ראויים לציון אשר הקליטה יחד עם ג'פרסון איירפליין כוללים את: "White Rabbit" (אשר טענה כי כתבה אותו במשך שעה בלבד), "Somebody to Love" (שנכתב על ידי גיסה של סליק, ולא על ידה), "Lather". השירים "Somebody to Love" ו"White Rabbit" מופיעים במצעד 500 השירים הטובים ביותר בכל הזמנים של הרולינג סטון. שני האחרונים תחילה בוצעו על ידי דה גרייט סוסייטי, ובשיר White Rabbit היה לסליק סולו על אבוב. אלבומי הסולו של סליק כוללים את: Manhole, Dreams, Software ו Welcome to the Wrecking Ball.
יחד עם בת זמנה שהייתה קרובה אלייה, ג'ניס ג'ופלין, סליק הייתה דמות מפתח בהתפתחות הרוק גם בשנות ה-60 המאוחרות, והייתה מבין כוכבות הרוק הראשונות. קולה הייחודי, וסגנונה, היוו השראה רבה לעוד זמרות, כגון סטיבי ניקס, פטי סמית', סנדי דני ודולורס או'ריורדן. כמו כן, אישיותה הבלתי מתפשרת והחזקה, עזרה לפתוח אפשרויות חדשות בפני זמרות, ונתנה לגיטימציה לנשים בתור זמרות ראשיות בעולם המוזיקה אשר ברובו נשלט על ידי הגברים.
פורד קלן
פורד קלן (בגרמנית: Ford Köln) היא מכונית משפחתית קטנה, 2 דלתות, מתוצרת יצרנית הרכב "Ford-Werke GmbH" (פורד גרמניה), חברת בת של קונצרן הרכב פורד (באנגלית: Ford Motor Company), אשר יוצרה בין השנים 1932–1935.
יוצרו 11,121 יחידות.
דגם ה"פורד קלן" היה קרוי גם "Ford-Köln-Y", ו-"Ford Model Y".
שירותרום
שירותרום (הלחם של "שיר" ו"תרום") היה אירוע התרמה שנתי שקיים גלי צה"ל עבור האגודה למען החייל ובעבר גם עבור קרן לב"י.
בשירותרום הופיעו בהתנדבות אמנים וסלבריטאים שונים לצד חיילי וקציני צה"ל. האירוע נמשך משעות הבוקר עד הערב המאוחר, והועבר בשידור ישיר בגלי צה"ל וכן בתחנות טלוויזיה שונות בישראל.
היסטוריה
השירותרום הראשון התקיים בשנת 1979 עורכים ומפיקים ראשיים - שמואל נחושתן (אוקון) ויוסי עוזרד. ולאחר מכן התקיים אחת לשנה בחודש דצמבר. בנוסף ליום השידורים הארצי התקיימו בשנותיו האחרונות "שירותרום דרום" (החל מ-1998), בשיתוף עם רדיו דרום ו"שירותרום ירושלים" בשיתוף עם רדיו ירושלים (החל מ-2006).
בשנת 2010, בעקבות אירועי השרפה בכרמל, הוקדש השירותרום לראשונה לכלל כוחות הביטחון שלקחו חלק באירועים - צה"ל, מכבי אש, מד"א, שב"ס ומשטרת ישראל.
בשנת 2012, לאחר 33 שנים, הופסק השירותרום, זאת בשל "התבזות הצבא בפני גופים מסחריים", על פי ועדה של דובר צה"ל.
ביקורת
במקביל לירידה בכמות התרומות בשירותרום במהלך השנים, הועברה ביקורת על עצם האירוע ומדי שנה הועלו דרישות לבטלו. המתנגדים טענו שבעקבות בדיקה שביצע בעבר מבקר המדינה נמצא כי מנכ"ל האגודה למען החייל, משתכר 51 אלף שקל בחודש, ו-13 בכירים אחרים מרוויחים יותר מ-40 אלף שקל בחודש, וכי על רקע נתונים אלה אין מקום להתרים כספים לאגודה. בינואר 2006 פורסם במעריב כי הרמטכ"ל דן חלוץ שקל לבטל את האירוע ולבסס את תקציב האגודה על תקציב משרד הביטחון ולא על תרומות.
ביקורת אחרת הופנתה לעצם ההתרמה עבור צה"ל, על רקע העובדה שתקציב משרד הביטחון הוא הגבוה ביותר בתקציב המדינה מכלל משרדי הממשלה. לפי ביקורת זו, המדינה, באמצעות כספי המיסים המועברים אליה, היא הגוף שצריך ונדרש לממן את רווחת חיילי צה"ל ואין הצדקה לפנות אל הציבור בנושא זה. על כך כתב ניב שטנדל, בעכבר העיר:
שירי השירותרום
מדי שנה נבחר שיר רשמי שליווה את השירותרום. לרוב התבקשו יוצרים והרכבים פופולריים לקחת חלק ולכתוב שיר במיוחד לצורך העניין:
במקביל ליוו את המשדרים שירי להקות צה"ל דוגמת "יונה עם עלה של זית" שמילותיו שונו במיוחד ("על חורבותיה של אומה אחרת" נפסל להשמעה), "קום והתהלך בארץ" ועוד.
בשנים מאוחרות יותר בוצעו חידושים לשירי עבר:
ביג פן
כריסטופר לי ריאוס (10 בנובמבר 1971 - 7 בפברואר 2000) הידוע בשם הבמה שלו ביג פן (אנגלית: Big Pun) קיצור של 'המעניש הגדול' (Big Punisher) היה ראפר פוארטו ריקני שיצא מהזירה המחתרתית ברובע הברונקס בסוף שנות התשעים.
הקריירה המוזיקלית הקצרה שלו החלה בהקלטות באולפני לאוד רקורדס, אך את הופעת הבכורה המסחרית ערך בשנת 1995 כזמר אורח באלבום Jealous One's Still Envy של אומן הראפ פאט ג'ו. הצלחתו הובילה להקלטת 3 אלבומי סולו מצליחים.
ביוגרפיה
ריוס נולד בברונקס הדרומית בניו יורק להורים ממוצא פורטו ריקני. הוא גדל בשכונת סאונדוויו והיו לו שתי אחיות ואח אחד.הוא שיחק בקביעות כדורסל והתאמן באגרוף.
ריוס נאבק בדיכאון שנבע מילדותו הסוערת, והוא התמודד איתו באכילת יתר. בין הגילאים 18 ל-21, משקלו של ריוס זינק מ-180 ליברות (82 ק"ג) ל-300 ליברות (140 ק"ג); כתוצאה מכך הוא לא היה מסוגל לקשור את נעליו בעצמו.
1997–1998
ב-1997, Big Pun החל להקליט שירים לאלבום הבכורה שלו Capital Punishment. ב-1997, שותפו להפקה של המפיק קנובודי, שון סי, ניצל את תפקידו החדש כ-A&R ב-Loud Records כדי לנגן את השירים של קנובודי ל-Big Pun. הראפר התרשם כראוי, ושכר את קנובודי לרמיקס "I'm Not a Player". השיר הרמיקס, בהשתתפות ג'ו וכותרתו "Still Not a Player", הפך ללהיט המיינסטרים הגדול הראשון של Big Pun ולפריצת הדרך הגדולה עבור Knobody  הופעת הבכורה באורך מלא Capital Punishment הגיעה לאחר מכן ב-1998, והפכה לאלבום הראשון של ראפר לטיני סולו שהגיע לפלטינה, והגיע לשיא במקום ה-5 ב-Billboard 200. Capital Punishment היה מועמד גם לפרס הגראמי עבור הראפ הטוב ביותר אַלבּוֹם.
שיתוף פעולה עם Terror Squad
Big Pun הפך לחבר ב-Terror Squad, קבוצת ראפרים מניו יורק שנוסדה על ידי Fat Joe, כאשר רוב הסגל מסופק על ידי ה-Full-A-Clips שהוציאו כעת את אלבום הבכורה שלהם The Album ב-1999. האלבום לא הצליח מבחינה מסחרית, אבל הוא התקבל היטב בביקורתיות והאלבום נועד להתחיל את הבסיס לכל שאר חברי Squad לשחרר את פרויקטי הסולו שלהם.
בעיות בריאות ומוות
ריוס נאבק בבעיות משקל כל חייו הבוגרים. הוא שקל 180 פאונד (82 ק"ג) בגיל 18, אשר עלה ל-300 פאונד (140 ק"ג) בגיל 21. משקלו נע בתחילת שנות ה-90 בין השמנת יתר להשמנה חולנית. ריוס נרשם לתוכנית הרזיה באוניברסיטת דיוק בשנת 1999, והשיל 80 פאונד (36 ק"ג), אך הוא עזב את התוכנית בטרם עת ובסופו של דבר חזר במשקל. משקלו היה נושא מתמיד לוויכוחים בינו ובין חבריו, עד כדי כך שריוס לא יאכל סביבם.
ריוס נקבר בבית הקברות Woodlawn בברונקס.
מורשת ואלבומים שיצאו אחרי מותו
אלבומו השני של Big Pun, Yeeeah Baby, שהושלם לאחר מותו, יצא באפריל 2000. הוא הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד וזכה למעמד של תקליט זהב תוך שלושה חודשים מיציאתו. אלבום אוסף שלאחר מותו, Endangered Species, יצא באפריל 2001. Endangered Species אסף כמה מהלהיטים הגדולים ביותר של Pun, חומרים שלא פורסמו בעבר, הופעות אורח רבות, ורימיקס של "הפסוקים הגדולים ביותר". כמו באלבומים אחרים שלו, גם הוא הגיע לשיא בעשירייה הראשונה של בילבורד 200, והגיע למקום ה-7, אבל לא נמכר כמו האלבומים הקודמים של Big Pun. הוא שיתף פעולה עם Fat Joe ב-Duets: The Final Chapter, אלבום רצועות בהשתתפות The Notorious B.I.G., גם הוא נפטר. הרצועה "Get Your Grind On" מתחילה בראיון רדיו Big Pun בו אמר שהוא יבצע דואט עם ביגי בשערי גן עדן.[16] Pun הופיע גם ברצועה מתוך אלבומה השני של Terror Squad המתחדש, True Story, ברצועה "Bring 'Em Back" עם ביג L, ראפר נוסף שגם הוא נפטר.
ב-2 במאי 2001, מועצת עיריית ניו יורק עצרה את התוכניות לשנות את השם של חלק קטן מרוג'רס פלייס כמחווה, עקב סלידה מהמילים של Big Pun ש"כוללות ניבול פה והתייחסויות לאלימות ולסחר בסמים".
אלבום שני לאחר המוות תוכנן לצאת על ידי Sony Music Entertainment ב-2006, אך נגנז עקב מחלוקת עם המפיק ג'ון "Jellybean" בניטז, שהיה בעל זכויות ההוצאה לרבים מהרצועות של האלבום המיועד. ביוני 2005, ליזה ריוס העמידה למכירה פומבית את מדליון "יחידת הטרור" של בעלה בשווי 100,000 דולר ב-eBay, תוך שהיא מציינת קשיים כלכליים בגלל שלא קיבלה תמלוגים ממכירת האלבום של Pun.[19]
ב-22 במרץ 2021, הצומת של East Fordham Rd ו-Grand Concourse בברונקס מולדתו נקראה "Big Pun Plaza" לכבודו של Pun. טקס הכולל משפחה, חברים ופוליטיקאים מקומיים קדם למתן שם הרחוב.
מערכת פולטון להנצלת קרקע-אוויר
המערכת פותחה על ידי הממציא רוברט אדיסון פולטון ג'וניור עבור ה CIA בראשית שנות החמישים. היה זה פיתוח של מערכת דומה שהייתה בשימוש במלחמת העולם השנייה בכוחות הבריטיים והאמריקאים. המערכת המוקדמת לא כללה בלון, אלא שני מוטות ארוכים שכבל חיבר את ראשיהם והיה מחובר גם לאדם. מטוס C-47 "דקוטה" היה משלשל וו שתפס את הכבל והרים את האדם לאוויר.
מערכת "סקייהוּק"
בשנת 1950 החל פולטון בניסויים באמצעות בלון מזג-אוויר, כבל ניילון ומשקולות של 5–8 קילוגרם במטרה לפתח אמצעי אמין לאיסוף אנשים מהקרקע למטוס בעת טיסתו. כשנחל הצלחה, לאחר ניסויים מרובים, לקח את סרט התיעוד שצילם בנו לאדמירל דה-פלורנז שהיה מנהל המחקר הטכני הראשון של ה-CIA. דה-פלורנז האמין שהמערכת מתאימה יותר לשימוש צבאי וקישר את פולטון עם ה-ONR (המשרד למחקר של הצי). הודות להשפעתו של דה-פלורנז, קיבל פולטון חוזה ומימון מחטיבת התעופה של ה ONR.
ברית חיילי החזית היהודים
ברית חיילי החזית היהודים (בגרמנית: Reichsbund jüdischer Frontsoldaten, בר"ת: RjF) הייתה ארגון יהודי גרמני של חיילים משוחררים שלחמו למען גרמניה במלחמת העולם הראשונה, שהוקמה בראשיתהּ של רפובליקת ויימאר. לברית הייתה זיקה למפלגת העם הגרמנית.
מערכת פולטון להנצלת קרקע-אוויר
מערכת "סקייהוּק"
במהלך השנים הבאות שכלל פולטון את המצאתו בבסיס ניסויים שהקים באל סנטארו, קליפורניה. הוא ביצע טיסות רבות מעל המדבר במטוס P2V "נפטון" של הצי ששימש להנצלה. הוא הגדיל את המשקל בהדרגה עד אשר נתקל בבעיית קריעה של הכבל, שנפתרה על ידי שימוש בכבל שזור וקל משקל שנבחן בכוח קריעה של 2,000 קילוגרם. קשיים נוספים נתגלו במנגנון נעילת הכבל למקומו לאחר ההנצלה, שכונה Sky Anchor (עוגן שמיימי). פולטון ראה בבעיה זו כמאתגרת ביותר, אך הצליח למצוא לה פתרון טכני בסופו של דבר. בשנת 1958 קיבלה המערכת, שכונתה "סקייהוּק" ("וו שמיימי") את צורתה הסופית. חבילה קטנה למדי הכילה את כל ציוד הקרקע הנדרש להנצלה : רתמה עבור אדם או מטען, כבל ניילון שזור ומחוזק באורך 500 רגל (כ 160 מטר) ובלון הליום קטן שניפח בלון דמוי שק שנשא את הכבל אל-על.
על מטוס ההנצלה הותקנו שתי "קרניים" מצינורות פלדה בחרטומו, באורך 10 מטרים ובזווית של 70 מעלות ביניהן. המטוס היה אמור לטוס אל הכבל שסומן בדגל בולט בגובה 425 רגל וללכוד אותו בין ה"קרניים". כשנתפס הכבל, שוחרר בלון ההליום אוטומטית והכבל ננעל למקומו באמצעות מנגנון קפיץ טעון. הכבל עם האדם או המטען בקצהו השתלשל מאחורי המטוס ונלכד על ידי צוות המטוס מהדלת האחורית באמצעות וו ארוך דמוי האות J. כשהצוות תפס את הכבל, חובר זה האחרון לכננת במטוס שמשכה את האדם או המטען פנימה. על המטוס הותקנו גם כבלים מקצות ה"קרניים" לקצות הכנפיים, על מנת להגן על המדחפים במקרה של כישלון ההנצלה.
ברית חיילי החזית היהודים
הברית נוסדה בחודש פברואר 1919 בידי האופטמן (סרן) ליאו לוונשטיין (Löwenstein), ופעלה לקידום שתי מטרות: להילחם בגל האנטישמיות שהרים את ראשו בגרמניה, ובייחוד בטענה של אגדת תקיעת הסכין בגב, שלפיה תבוסת גרמניה במלחמה נגרמה כתוצאה מחבלה פנימית של היהודים והמרקסיסטים, ולשמש ארגון אשר יאגד את ותיקי הקרבות היהודיים, בדומה לארגונים אחרים של ותיקי המלחמה שקמו בגרמניה לאחר סיומה.
מערכת פולטון להנצלת קרקע-אוויר
מערכת "סקייהוּק"
הניסיונות הראשונים במערכת המבצעית נעשו על בובות דמויות אדם בהן הותקנו מכשירי מדידה. לאחר מכן נוסתה המערכת על חזיר, שמערכת העצבים שלו דומה לשל אדם. כשהורם החזיר מהאדמה הוא החל להסתחרר במהירות 125 מייל לשעה ונאסף למטוס כשהוא מסוחרר לחלוטין. לכשהתאושש, תקף החזיר את אנשי הצוות.
הנצלות אדם ראשונות
ההנצלה הראשונה של אדם הייתה ב 12 באוגוסט 1958. סמל לוי ו. וודס מחיל הנחתים הועלה בהצלחה למטוס P2V. וודס תיאר את המגע הראשוני כ"בעיטה במכנסיים", הוא עלה באיטיות לגובה של 100 רגל ונאסף אל בטן המטוס בתהליך שארך כשש דקות. פרישת ידיו ורגליו מנעה ממנו את הסחרור שתקף את החזיר.
ברית חיילי החזית היהודים
בשיאהּ היו בברית 30–40 אלף חברים ב-360 סניפים, והיא הוציאה לאור את העיתון "המגן" (Der Schild). מבחינה פוליטית הייתה הברית פטריוטית-גרמנית, ועמדתה הייתה אנטי-ציונית, מאחר שהאמינה שגרמניה היא מולדת היהודים, ושעליהם לדבוק בה ולהילחם על מקומם בה עד להתבוללות מוחלטת בחברה הגרמנית.
מערכת פולטון להנצלת קרקע-אוויר
הנצלות אדם ראשונות
באוגוסט 1960 הטיס קפטן אדוארד א. רודג'רס, מפקד יחידת הפיתוחים האוויריים של הצי, מטוס P2V שצויד ב"סקייהוּק" לפוינט בארו, אלסקה. שם נערכה סדרת ניסויי אמת עבור ד"ר מקס ברואר, מפקד מעבדת המחקר הארקטית של הצי. פולטון היה בבטן המטוס והשגיח על איסוף שק דואר מאי קרח צף, איסוף ממצאים (ביניהם חטי מסטודון) ממשלחת ארכאולוגית בטונדרה ודגימות גאולוגיות ממחנה פיטרס לייק. פסגת הניסוי הייתה הטלת חבילת ציוד הצלה בסמוך לשוברת הקרח "ברטון איילנד", זו נאספה על ידי מלחי האונייה, הובאה לסיפון ונמסרה חזרה למטוס באמצעות מערכת פולטון.
ברית חיילי החזית היהודים
עלייתו של אדולף היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933 פגעה קשות ביעדי הברית, וחבריה החלו למצוא עצמם מופלים בידי הנאצים. בעזרתו של נשיא גרמניה פאול פון הינדנבורג הוכרז שירותם בחזית כגורם בר התחשבות, אולם עם מותו של הינדנבורג בשנת 1934 וקבלת חוקי נירנברג בשנה שלאחר מכן, התפוגגה ההגנה ששירותם בחזית סיפקה להם. הברית הפסיקה את פעילותה בשנת 1936, ובשנת 1938 פורקה.
מערכת פולטון להנצלת קרקע-אוויר
מבצע "קולדפיט"
לאחר סדרת הניסויים המוצלחת באלסקה, הוכשרה הקרקע לשימוש מבצעי במערכת, במה שנודע כמבצע "קולדפיט" והחל במאי 1961, כאשר מטוס סיור של הצי הבחין בתחנת ביון סובייטית נטושה על קרחון צף. מספר ימים לאחר מכן נודע כי הסובייטים נטשו את תחנת NP-9 (המטרה הסופית הייתה תחנה אחרת, NP-8) משום שמסלול הנחיתה על הקרחון שלה נסדק והפך לבלתי שמיש.
האפשרות של בחינה מדוקדקת תחנת ביון סובייטית קסמה ל-ONR, שלפני שנה התקין רשת של תחנות ניטור אקוסטי אחרי צוללות סובייטיות על גבי קרחונים צפים. הצי סבר שהסובייטים פיתחו מערכת דומה למעקב אחרי צוללות אמריקאיות מתחת לכיפת הקרח של הקוטב וביקשו לבחון את הטכנולוגיה המקבילה לשלהם. הבעיה המרכזית הייתה הגישה ל NP-9, ששכנה עמוק בכיפת הקרח מכדי להגיע אליה בשוברת קרח, ומחוץ לטווח המסוקים. מערכת פולטון נראתה כמענה המושלם.
בעקבות המלצותיהם של בכירי הצי, החל תכנון מוקדם למבצע בהמתנה לאישור מפיקוד הצי. המבצע תוכנן לספטמבר, חודש עם מזג אוויר טוב יחסית ושפע שעות אור. NP-9 שכנה 600 מייל מבסיס חיל האוויר האמריקאי תולה בגרינלנד, שנבחר כנקודת היציאה.
למבצע נבחרו שני חיילים בעלי כישורים גבוהים : מייג'ור ג'יימס סמית' מחיל האוויר האמריקאי, צנחן מנוסה ובלשן רוסי ששירת בתחנות הביון האמריקאיות אלפא וצ'ארלי; לוטננט לאונרד א. לה-שק, מילואי הצי, גאופיזיקאי מומחה לאזורי הקוטב שהתקין מספר תחנות ביון בקוטב בעברו. הצמד אומן במהירות במהלך הקיץ במרילנד יחד עם צוות מנוסה במטוס הנצלה P2V.
בשנת 1962 הוצנח הצמד ממטוס B-17 מוסב של ה-CIA בתחנת NP-8 הסובייטית. לאחר 72 שעות באתר נאסף ציוד סובייטי רב ושני האנשים בשלוש גיחות הנצלה מוצלחות באמצעות מערכת פולטון.
שימושים מאוחרים
בשנים 1965 ו 1966 נעשה שימוש במערכת מעל גבי מטוסי C-130 הרקולס. למרות שהשיטה נראית מסוכנת, אירעה רק תאונה קטלנית אחת ב17 שנות השימוש בה (ב-1982). כניסתם לשירות של מסוקים לטווח ארוך כ MH-53 "פייב לואו", HH-60 "פייב הוק" ו MH-47 צ'יינוק, המצוידים ביכולת תדלוק אווירי הפכה את מערכת פולטון למיותרת ברובה. בספטמבר 1996 הודיע פיקוד המשימות המיוחדות של חיל האוויר האמריקאי שהוא מפסיק לתחזק את יכולת השימוש במערכת פולטון.
ישראל בלקינד
ישראל בֶּלְקִינְד (א' באייר תרכ"א, 11 באפריל, 1861 - כ"ג באלול תרפ"ט, 28 בספטמבר 1929), ממייסדי תנועת הביל"ויים, מחלוצי העלייה הראשונה. מייסדה של גדרה, המושבה הביל"ויית הראשונה, ומחנך עברי.
נעוריו
בלקינד נולד בלהויסק (Лагойск) שבפלך מינסק ברוסיה הלבנה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, לשפרה ומאיר בלקינד. אחיו היה שמשון בלקינד, אביהם של איתן בלקינד ונעמן בלקינד, לימים חבר במחתרת ניל"י. חונך לשפה העברית על ידי אביו, מנהיג התנועה לחינוך וקידום השפה העברית. הוא למד בגימנסיה רוסית ממשלתית במוגילב, ולאחר מכן באוניברסיטת חרקוב . בלקינד היה אחיה של אולגה חנקין, אשתו של יהושע חנקין, ואחיה של פאני פיינברג, אמו של אבשלום פיינברג ממקימי מחתרת ניל"י.
הקמת ביל"ו וההתיישבות בארץ ישראל
בעת לימודיו באוניברסיטה, בשנת 1882, כינס בלקינד קבוצת צעירים והקים את תנועת ביל"ו לעידוד העלייה לארץ. פירוש שמה של התנועה הוא ראשי תיבות של הפסוק.
ביוני 1882 הנהיג בלקינד קבוצה של 14 ביל"ויים שעלו ארצה, מאורע שציין את תחילת העלייה הראשונה. תחילה הם עבדו בחקלאות בבית ספר מקוה ישראל, והתגוררו בבית ששכרו במרכז פרדסי יפו. מאוחר יותר עבר בלקינד למושבה ראשון לציון, אך נאלץ לעזוב אותה בשנת 1884, לאחר שהואשם בארגון התנגדות לפקידי הברון רוטשילד. בשנת 1885 הניף בלקינד, ביחד עם פאני מאירוביץ, את הדגל בחגיגות שלוש שנים להיווסדה של ראשון לציון. דגל זה, שכונה "דגל ראשון לציון", מזכיר בצורתו ובמתכונתו את דגל ישראל המוכר כיום. בלקינד תיאר אותו: "יריעת אריג לבנה: שתיים-שתיים רצועות של תכלת משני קצותיה, דוגמת הטלית שלנו, ומגן דוד של תכלת באמצע". כמו כן, הקים בלקינד את גדרה, המושבה הביל"וית הראשונה, אך מעולם לא הסתגל לחיי החקלאות, ועזב. בין השאר, הוא השתתף בטקס הקמתה של המושבה רחובות ונתן לה את שמה.
קריית ספר
החל משנת 1906 נדד בלקינד בארץ ישראל, אירופה וארצות הברית ללא מקום מגורים קבוע. בלקינד ניסה לקדם את חזונו להקים בית ספר חקלאי בארץ ישראל, לו קרא "קריית ספר". בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה בארצות הברית, בין השאר כדי לקדם את הקמת בית הספר.
יתומי אוקראינה
בעקבות הפרעות באוקראינה נסע בלקינד לשם בשנת 1921 וקיבץ כ-130 ילדים יתומים במעונות ילדים ברובנו ובלבוב לקראת עלייה לארץ ישראל. בלקינד פעל לאסוף כספים לצורך גידול היתומים, אולם נתקל בקשיים. הודעה של הוועד הלאומי באמצע 1922 ציין: "האדון בלקינד מנהל תעמולה זו יותר משנה באירופה התיכונה בדבר אמצעים להעברת היתומים. אך מפני שאין הוא מסכים למנות מוסד ציבורי שיפקח על הדבר הזה, לא הסכימו ההסתדרויות לתוכניתו ורק יהודי צ'כוסלובקיה מפרישים לצרך זה סכומים ידועים.". ביוני 1922, קבלו הילדים סרטיפיקטים ונעשו הכנות לקראת העברתם לוורשה וציודם לקראת העלייה. בספטמבר 1922 הגיעו לארץ ישראל, והתברר שהסידורים לטיפול בילדים לא נתפרו כהלכה. במשך מספר שבועות שהו בתל אביב וביפו וחלקם התארחו בבתי אנשים פרטיים. כנגד בלקינד נטען שהוא פעל בחוסר אחריות בהבאתו את היתומים לארץ ישראל ללא סידורים לאחזקתם. בתחילה דובר על הקמת בית הספר קריית ספר בחוות חפציבה, והילדים עברו לשם. כנגד סידור זה עלו מחאות בטענה שהמקום מסוכן לילדים. בהמשך נבדקה האפשרות לשכנם בראש פינה, אולם הדבר לא יצא אל הפועל. שאלת הטיפול בילדים עלתה על שולחן הוועד הלאומי. בביטאון המזרחי נטען שהמאבק על הטיפול בילדים נסוב גם בין ימין ושמאל, דתיים וחילוניים. לאחר מספר חודשים עברו הילדים לחדרה ולמאיר שפיה.
בשנת 1925 החליטה המועצה המפקחת, שכללה בין השאר את עמנואל מול, על פיטוריו של בלקינד, והילדים נלקחו מבלקינד והועברו לכפר ילדים ליד עפולה.
סוף חייו
בשנת 1929 נסע לברלין על מנת לקבל טיפול רפואי, ושם נפטר. גופתו הובאה לקבורה בראשון לציון.
תרומות למען החינוך
ישראל בלקינד היה מחלוצי החינוך בארץ ישראל ותרם לו רבות. ב-1889 ייסד ביפו את בית הספר העברי שבו נלמדו כל המקצועות בשפה העברית. בלקינד שימש כמורה בבית ספר זה, ומשנסגר בשנת 1892 לימד בבית הספר של כי"ח, אליאנס בירושלים. ב-1903 הקים במושבה מאיר שפיה שליד זכרון יעקב את בית הספר החקלאי "קריית ספר", ששימש ילדים פליטי הפוגרום בקישינב. בית הספר נסגר כעבור שלוש שנים מפאת חוסר בתקציב, והועבר ליישוב בן שמן. כישלון חרוץ נחל גם ניסיונו להקים בית ספר דומה בשפיה עבור יתומים מאוקראינה.
מלבד עבודתו כמורה ובתי הספר שהקים, כתב בלקינד גם ספרי לימוד רבים בעברית והיה מן החלוצים בתחום זה. הוא הרבה לפרסם מאמרים וחוברות בנושאי ההיסטוריה של עם ישראל, כגון "מלחמת היהודים ברומאים וחורבן ירושלים", או "איפה הם עשרת השבטים". הקים את הוצאת "המאיר" לפרסום כתביו, וב-1917, בזמן שהותו בארצות הברית, פרסם בה ספר זיכרונות ביידיש, "די ערשטע שריט פון ישוב ארץ ישראל", על צעדיו הראשונים של היישוב היהודי בארץ ישראל.
אתרים לזכרו
רחובות רבים נקראו על שמו של בלקינד, בין השאר בתל אביב, בראשון לציון וברחובות.
עונת 1989/1990 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1989/1990 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-34 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, הירנפיין וסחידאם העפילו לליגה הראשונה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 19 קבוצות, 16 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפו, היורדות מליגת העל, פיינדאם, זוולה ופנלו. ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 18 משחקים כל אחד - 36 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 העפילה לליגה הראשונה. הקבוצות שהעפילו לפלייאוף הדירוג ושתי הקבוצות שסיימו במקומות 2 ו-3 התמודדו בשני בתים פנימים של 3 קבוצות כל אחד, כאשר הקבוצות שסיימו במקום ה-1 בכל בית העפילו לגמר הפלייאוף, והמנצחת בגמר העפילה לליגת הראשונה, המפסידה בגמר שיחקה מול הקבוצה שסיימה במקום ה-16 בליגת העל על כרטיס שלישי לליגה הראשונה.
גמר הפלייאוף
בגמר הפלייאוף נפגשו המנצחות בשלב הבתים לצמד משחקים בו המנצחת בסיכום המשחקים העפילה לעונה הבאה בליגת העל
המשחק על הכרטיס השלישי
מפסידת גמר הפלייאוף והקבוצה שסיימה במקום ה-16 בליגת העל נפגשו לצמד משחקים בו המנצחת בסיכום המשחקים קיבלה את הכרטיס לעונה הבאה בליגת העל
אליטרציה
אָלִיטֵרַצְיָה (בעברית: הִשָּׁנוּת צְלִילִים) היא אמצעי ספרותי לשוני אמנותי קדום, המאופיין בחזרה על צליל, או על צירוף של צלילים, במספר מילים קרובות. הצליל החוזר הוא בדרך-כלל עיצור או מספר עיצורים בתחילת המילה.
האליטרציה שימשה בשירה הקדומה עוד טרם החריזה והמשקל, ולאותן מטרות: להקל על זכירת הנאמר ולגרום הנאה אמנותית לשונית. בשירה האנגלו-סקסית הקדומה הייתה האליטרציה שיטה קבועה ששימשה כיסוד מבני המארגן את השורות. אליטרציה נפוצה מאוד גם בשירת המקרא.
צלילים חוזרים
אליטרציה יכולה להיות גם חזרה על צלילים שאינם מופיעים דווקא בתחילת המילה. לדוגמה, הפסוק "אמת מארץ תצמח וצדק משמים נשקף" (תהילים, פ"ה; האותיות המודגשות הן העיצורים החוזרים), או הצירופים "נשימת שמייך", "רחש חשדות ודבר אשם" ו"עוד אבוא אל ספך בשפתיים כבות" המופיעים בשירי נתן אלתרמן.
בשיר "Mother Nature's Son" של הביטלס מופיעה אליטרציה של העיצורים השיניים S ו-Z:
חזרה על צלילים בתחילת הברות קרובות ("קניתי קורקבן") נחשבת גם היא לאליטרציה.
הצליל הראשון
הצורה הנפוצה ביותר של אליטרציה היא חזרה על הצליל הראשון במילים סמוכות, בדרך כלל כדי ליצור הדגשה, או לחזק את הקשר בתוך סדרת המילים.
הצהרתו הידועה של יוליוס קיסר, "אוּאֶנִי, אוּאִידִי, אוּאִיקִי" (u̯eni u̯idi u̯iki) היא דוגמה קלאסית לאליטרציה מסוג זה.
צירוף צלילים
חזרה על צירוף צלילים בתיבות קרובות נחשבת גם היא אליטרציה.
דוגמה לתופעה ניתן להביא מירמיהו (יב, י־יא): נָ֥תְנ֛וּ אֶת־חֶלְקַ֥ת חֶמְדָּתִ֖י לְמִדְבַּ֥ר שְׁמָמָֽה׃ שָׂמָהּ֙ לִשְׁמָמָ֔ה אָֽבְלָ֥ה עָלַ֖י שְׁמֵמָ֑ה נָשַׁ֨מָּה֙ כָּל־הָאָ֔רֶץ כִּ֛י אֵ֥ין אִ֖ישׁ שָׂ֥ם עַל־לֵֽב׃
בספרות העברית
במונולוג שבשיר "לונדון", המבוסס על דבריה של בלה מן המחזה "אורזי מזוודות", מופיעה אליטרציה ארכנית של צלילי השי"ן והלמ"ד: "לא שיש לי אשליות בקשר ללונדון, לונדון לא מחכה לי, גם שם אהיה לבד".
פרדריק פרית'
פרדריק פרית' (באנגלית: Frederick Frith; 1819–1871) היה צייר וצלם אנגלי. הוא החל את הקריירה שלו באנגליה אך מאוחר יותר עבר לאוסטרליה שם התגורר בהובארט ובמלבורן.
קריירה ושנים מוקדמת
פרידריק פרית' נולד בבריטניה לג'ון פרית' ולטיציה לבית גרדינר. אחיו היה הנרי פרית'. משפחה אנגלית המורכבת מציירים ועושי צלליות.
לפני שעבר למלבורן, ידוע כי למד ועסק בציור בלונדון, ברייטון, אירלנד וסקוטלנד. בשנת 1855 עבר לאוסטרליה והחל לעבוד כצייר במלבורן, אוסטרליה, ואז עבר להובארט בטסמניה, מאוחר יותר באותה שנה.
הוא הציג את יצירותיו במלבורן שהורכבו בעיקר מציורי צבעי המים וצבעי השמן שלו. בשנת 1855 כשהוא מציג את יצירות האמנות שלו, הוא פגש את ג'ון מתיסון שארפ. מאוחר יותר הם הפכו לשותפים ועבדו בסטודיו משלהם ששארפ קנה. הם כינו את הסטודיו - גלריה כרומטיפ. "כרומה" היא המילה היוונית לצבע, והתייחסה לשיטת הצביעה של הדפסי נייר. נותרו רק כמה עשרות מיצירות האמנות הכרומטיפ שלהם, העובדה שהם נשארו שלמים אחרי כל השנים נתפסה כחיוניות של נייר הצילום. תהליך זה היה דומה ליצירות המכונות לרוב פוטו-קריוטיפ. מאוחר יותר בשנת 1855, עיתון מקומי פרסם את הפנורמה של פרית' ושארפ בת חמישה חלקים על הובארט. פנורמה זו נתפסה כפנורמה הראשונה ומה שהתחיל את סחר האלבומים וההדפסים שהם מכרו לקהילה.
שותפיות
לאחר עשר שנים השותפות של פרית' ושארפ הסתיימה. הם נפרדו וקידמו את עבודתם באולפנים נפרדים. שארפ המשיך בייצור כרומטיפים וסטריאוגרפיות בהובארט ופרית' עבר לעבוד על הכנת תצוגות בפורמט גדול.
אחד החידושים שפרית' יצר, היה "צילום כפול" - תמונה של אותו אדם המחוברות יחדיו על רקע אחיד, כמו שהוא הדגים בצילום הכפול של עצמו.
שנה לאחר פרידתם, הנרי פרית' (אחיו) הצטרף לעסק ועבד פחות על ציורים והתמקד יותר בצילום. מאוחר יותר הציג פרית' שתי פנורמות שצולמו בהובארט. שתי התמונות צולמו בכנסיית הדומיין ובכנסיית סנט פול.
בשנת 1858 האחים פרית' פתחו סטודיו שני הממוקם בלאונססטון כדי לקדם את הקריירה שלהם ולהפיק יצירות אמנות נוספות. יצירות האמנות שלו היו פופולריות מאוד, אך מחירם היה גבוה מדי מה שהוביל לתיקי משפט נוספים.
סגנון
נראה שפרית' התעניין יותר בציור, במיוחד כשעבד עם בן זוגו לשעבר ג'ון שארפ - שארפ היה ידוע כצלם, פרית כצייר. באמצעות צילום וציור, רבים מתצלומי הדיוקנאות שלו נראו כמו ציורי צבעי מים.
כתמית הדרדר
כִּתְמִית הַדַּרדַּר (שם מדעי: Melitaea arduinna, שם קודם: נימפית הקוציץ) הוא פרפר נדיר ממשפחת הנימפיתיים הנפוץ במספר אתרים ביוון ובולגריה ועד אלטאי שבדרום רוסיה. בארץ התגלה הפרפר בשני אתרים, האחד צפונית לצפת והשני במעלה אפרים שבבקעת הירדן. מוטת כנפיו בין 45–50 מ"מ. כתמית הדרדר דומה במראהו הכללי למין מאותו הסוג, נימפית אירופית, וקשה להבדיל ביניהם. כנפיו בצבע כתום ותחומות במסגרת חומה כהה. את שטח כנפיו מעטרים כתמים כהים, ובשולי הכנפיים קשתות חומות וצהובות. אזור מחייתו בדרך כלל הוא מדרונות מכוסים בערבה.
רבייה
נקבת הנימפית מטילה את ביציה על צידן התחתון של עלי צמח הקוציץ ומספר צמחים נוספים ממשפחת הקוציציים. בישראל נצפו הטלות רק צמח הדרדר הגלדני. צבע ביציה הוא ירקרק. הזחל היוצא מן הביצה הוא שעיר ובהיר. עם גדילתו צבע גבו מקבל גוון שחור ובטנו נהפכת לאפורה. על גופו גבשושיות בהירות וזיפים אפורים. הזחל מעביר את החורף ברשת קורים, אותה טווה בצמח הפונדקאי שלו. גולם הזחל מוצמד לגבעול הצמח הפונדקאי מעט מעל הקרקע. בדרך כלל ישנו דור אחד בשנה אך לפעמים עשויים להיות גם שני דורות בשנה.
בארץ ישראל
כתמית הדרדר נמצא בסכנת הכחדה חמורה בישראל. לפי ממצאי פרויקט הניטור הלאומי שערכה אגודת חובבי הפרפרים בישראל כיום מתגורר הפרפר רק במקום אחד בארץ, אזור טרשים ליד צפת, וגם שם, במקלטו האחרון, נמצא הפרפר בסכנה כתוצאה מהתוכניות להקים שכונה באזור. בנוסף לכך, באזור רועות פרות האוכלות את הדרדר הגלדני הפונדקאי היחיד, והנדיר, בארץ של הנימפית החיוני למאכל עבור זחלי הפרפר.
פעולות האגודה להצלת כתמית הדרדר כללו העברת מידע לכתבים ועיתונאים העוסקים בתחומי ההגנה על הסביבה, השתתפות בתוכניות טלוויזיה והצגת המידע בכנסים ובימי עיון, במטרה לעורר את מודעות הציבור לעיכוב בנייה באתרים בהם צפויה פגיעה קשה בבתי-גידולם של מיני פרפרים בסכנת הכחדה. בשנת 2009, על פי בקשת אגודת חובבי הפרפרים בישראל, הוכרז כתמית הדרדר, ביחד עם עוד 13 פרפרים, כפרפר מוגן בישראל על ידי השר להגנת הסביבה גדעון עזרא.
קונאד קר
קונאד קר (בגאלית סקוטית: Connad Cerr - "קונאד השמאלי"; נפטר בשנת 629 או 630) היה מלך דאל ריאטה בראשית המאה השביעית.
קונאד הוכתר כמלך דאל ריאטה לאחר ניצחונו על פיאכנאה מק דמיין, מלך אולייד בקרב ארד קוראן. קונאד נהרג בקרב פיד אואין - בקרב כנגד דאל נ'ארדיידי (שבט אראיידי) שבראשו עמד מאל קאך, אחיו של קונגאל קאך. על פי "דברי ימי אלסטר" נהרג דונאד בשנת 629, ואילו על פי "דברי ימי טיגרנאך" נהרג בשנת 630. לאחר מותו המשיך בוייד למלוך לבדו על דאל ריאטה.
בנו של קונאד, פרכאר מק קונאד מלך על דאל ריאטה.
סרט (התעמלות אמנותית)
סרט הוא מכשיר בתחום ההתעמלות אמנותית, המכשיר מורכב מסרט ומידית שמכונה מקל.
המכשיר: מקל וסרט
המקל יכול להיות בכל צבע, המקל עשוי מעץ במבוק או מפלסטיק, בקוטר מרבי של 1 סנטימטר, צורתו גלילית או חרוטית והאורך שלו בין 50 ל-60 סנטימטר. בתחתית המקל יכול להיות דבק, רצועה למניעת החלקה או ידית גומי באורך מרבי של 10 סנטימטר.
הסרט עשוי מסאטן או בד דומה בחתיכה אחת, בכל צבע, משקלו 35 גרם. בדרגת הג'וניור אורכו המינימלי של הסרט 5 מטר, בדרגת הסניור 6 מטר ובדרגת ילדות 4 מטר. כדי לחבר את הסרט למקל צריך לתפור את הסרט בחורים שמחוברים לטבעת מתכת.
אלמנטים
אלמנטים שחובה לבצע בתרגיל: הצלפה, נחשים, ספירלות וזריקות. כדי לעשות ספירלות והצלפות נדרשת רמה גבוהה של תיאום כי אם במהלך הספירלות נוצר קשר הדבר מוריד נקודות רבות. צריך לעשות גם תנועות גדולות וזורמות.
נוטס לנדינג
נוטס לנדינג (באנגלית: Knots Landing) היא סדרת דרמה המשכית מסוג אופרת סבון לילית שבועית ששודרה בארצות הברית ברשת CBS בזמן צפיית השיא ("Super Doap" או "Prime-Time Soap") במשך 14 עונות, בין 1979 ל-1993 (לא כולל מיני סדרה וספיישל איחוד לא עלילתי ששודרו לאחר מכן). בישראל הסדרה מזוהה עם שידורי הכבלים בשנותיהם הראשונות, וזכתה לפופולריות רבה. הסדרה הייתה סדרת בת לסדרה "דאלאס" שהחלה את שידורה בארצות הברית שנה לפני שידור "נוטס לנדינג".
גיבור הסדרה שקישר בין השתיים היה גארי יואינג, האח האמצעי למשפחת יואינג, גיבורי הסדרה "דאלאס", וגיבורים משתי הסדרות נהגו לככב בהופעות אורח בסדרה המקבילה בשנותיה הראשונות של "נוטס לנדינג" (עם זאת, חשוב לסייג כי השחקן שגילם את גארי יואינג במקור - ב"דאלאס", דייוויד אקרויד - אינו השחקן שלוהק לגלם את דמותו ב"נוטס לנדינג" וכפועל יוצא גם בסדרה האם, טד שקלפורד). לא הייתה זו אלא חזרתו המתוקשרת מן המתים של בובי יואינג (השחקן פטריק דאפי) בסדרת האם שהביאה את קברניטי נוטס-לנדינג לנתק קשר עם "דאלאס" סופית; ועדיין, גארי יואינג ואשתו (מנישואיו הראשונים, השניים והרביעיים) ואל (השחקנית ג'ואן ואן ארק) חזרו להופעת אורח בסדרת ההמשך של "דאלאס" בעונתה השנייה.
רקע
הסדרה התרחשה בפרבר חוף פיקטיבי של לוס אנג'לס בדרום קליפורניה, ועקבה אחרי חייהם של ארבעה זוגות נשואים המתגוררים בפרבר הנושא את אותו השם, ברחוב המהווה מבוי סתום (cul-de-sac). על אף שכוונת יוצרי הסדרה הייתה בתחילה ליצור סידרה מסוג "תמונות מחיי נישואים", דרמה העוסקת ביחסים בינאישיים, התפתחו קווי העלילה של הסדרה בצורה סנסציונית יותר וכללו אונס, רצח, חטיפה, התנקשות, הברחת סמים, תככים תאגידיים וחקירות פליליות. הסדרה זכתה להיות אחת הסדרות ששודרו בזמן צפיית השיא בארצות הברית לזמן הארוך ביותר, ולמעשה "קברה" את אחיותיה לז'אנר (אופרות סבון אמריקניות שבועיות/ליליות) ולתקופה (שנות ה-80' של המאה ה-20'), בשל העובדה שהייתה ריאליסטית יותר. נקודת המבט של הסדרה על מעמד הביניים האמריקני והחיים הפרבריים תחוקה בהמשך בטלוויזיה האמריקנית. הדוגמה הבולטת ביותר לכך היא הסדרה "עקרות בית נואשות".
שידור הסדרה בישראל
בישראל שודרה "נוטס לנדינג" החל ב-1993 בערוץ הוט 3 אשר נקרא אז "ערוץ המשפחה" ובהמשך "ערוץ 3", ורכשה לה קהל צופים נאמן. שידורה של הסדרה בערוץ החל בד-בבד עם תחילת שידורי הכבלים. הסדרה, שהייתה לאחד מסמליו של ערוץ המשפחה בימיו הראשונים, הוקרנה מתחילתה בערבי שישי בשעה 19:00. כך הוקרנו ארבע העונות הראשונות של הסדרה. שידור חוזר לפרקים הוקרן למחרת, במוצאי השבת.
ב-2 בפברואר 1992 העלה ערוץ המשפחה עונת שידורי חורף והסדרה זכתה לאכסניה חדשה מדי יום ראשון ב-21:40, רצועת שידור שאיכסנה בטלוויזיה הכללית עד פחות משנה לפני כן סדרות מאותו ז'אנר - כמו "שושלת" ולפני כן את הסדרה האם של "נוטס לנדינג" עצמה - "דאלאס". במסגרת רצועת שידור זו הוקרנה העונה החמישית מתחילתה ברצף וגם הפרקים הראשונים של העונה השישית. הפרקים זכו לשידור חוזר למחרת בשעות הצהריים, בסביבות 15:00.
ואולם, ב-15 בנובמבר של אותה השנה העלה הערוץ עונת שידורי חורף חדשה עם עקרונות שיבוץ אחרים. "נוטס לנדינג" הוצבה כחלופה ל"מבט לחדשות", מהדורת החדשות של הטלוויזיה הכללית, ולפיכך שובצה מידי ערב ב-20:50, מההתחלה. זאת, למרות העובדה שמדובר בסדרה שבועית במקור, שהקרנתה בארצות הברית התפרסה על-פני 14 שנה. כל פרקי הסדרה הוקרנו במסגרת זו, כולל פרקים שלא שודרו מעולם בישראל עד אז. שידור חוזר הוקרן למחרת ב-12:15. בנוסף, אחדות מחברות הכבלים שידרו את פרקי השבוע החולף ברצף בסוף השבוע, במסגרת שידורי הערוץ המקומי.
שלושה מפרקי הסדרה העוסקים בהתמכרותה לסמים של אוליביה קנינגהם, בתה של אבי (מתוך העונה השמינית של הסדרה - פרקים 175-177), הוקרנו במהלך החופש הגדול של 1993 בטלוויזיה החינוכית, במסגרת רצועת השידור "כבלים על הגל" - ששודרה בימי חול ב-13:00.
בסתיו 1993 נערכו ערוצי השידור השונים להשקתו הרשמית של ערוץ 2 בנובמבר. הערוץ הראשון החליט להקדים את "מבט" ל-20:00, הזמן לו יועדה המהדורה המתחרה בערוץ השני, ובכבלים ראו בכך הזדמנות להגדיל את מעגל צופי הסדרה; בשמחת התורה הוקרן "ספיישל נוטס לנדינג" - תקציר ההתרחשויות בפרקי הסדרה שהוקרנו עד אז והצצה לפרקים הקרובים, בליווי קריינות עברית. תקציר זה כיסה פחות או יותר את 200 פרקי הסדרה הראשונים, נק' ציון שזכתה גם במקור להתייחסות מיוחדת (1987): תקציר הומוריסטי ופרק כפול ("רעשים מכל מקום") מבוסס אימפרוביזציה של השחקנים, העוסק במותה של אחת הדמויות הקבועות בסדרה מיומה הראשון עד אז - לורה אייברי-סאמנר (השחקנית קונסטנס מק'קשיין ).
זמן קצר לאחר שמחת תורה החל בשידורה של העונה העשירית, כשאותה מלווה מבצע "כרטיס כניסה - כרטיס טיסה" המבטיח כרטיס טיסה לארצות הברית לעונים נכונה על שאלה מאירועי הפרק; במהלך הקרנתו בערב יעל אבקסיס הייתה מתקשרת למנוי כבלים אקראי ושואלת אותו שאלה שכזו למשך שלושה שבועות. הסדרה מותגה תחת הסלוגן "אמריקה שתמיד רציתם לראות" תוך שהיא קורצת לקהל צופי "דאלאס" ו"שושלת" בעבר מחד גיסא ולמעמד הבינוני-הגבוה שהסדרה עסקה בו מאידך גיסא. בסביבות פסח ה'תשנ"ד (1994) במוסף "סגנון" של העיתון "מעריב" הוכתרה "נוטס לנדינג" כסדרה הזרה הנצפית ביותר בישראל, עם נתח צפייה של 25% ממנויי הכבלים.
כעבור חודשיים החל ערוץ 3 בסבב נוסף של הקרנתה מההתחלה בשעות אחה"צ, מדי יום סביב 15:50.
סביב חנוכה ה'תשנ"ה (1995) החל הערוץ בסבב לילי נוסף של הסדרה, סביב 01:25, אולם הוקרנו רק 5 העונות האחרונות.
בשמחת תורה ה'תשנ"ז (1997), 4 שנים לאחר שידור הספיישל, שודרה בישראל המיני-סידרה העלילתית "בחזרה למבוי סתום" שחתמה את הגולל על עלילת הסדרה ומתרחשת 4 שנים לאחר סיומה. היא הוקרנה בארץ פחות מחצי שנה לאחר שעלתה לשידור בארצות הברית.
תוכנית הספיישל "שוב ביחד" שאיחדה חזרה בפורמט לא עלילתי את כוכבי הסדרה בסתיו 2005 בארצות הברית, לא הוקרנה בישראל מעולם.
ביסולפיט
ביסולפיט (באנגלית: Bisulfite) הוא האניון HSO_3^-.
כימיה
מלחי ביסולפיט נוצרים מתגובה של גפרית דו-חמצנית SO2 עם בסיס, כך למשל, נתרן ביסולפיט מיוצר בתגובה:
ביסולפיט הוא חומצה חלשה pKb=6.97 הבסיס המצומד לו הוא SO_3^{-2}