cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוהיה
ארגון חברתי ומסורות
באופן מסורתי, כפר אחד מורכב מ-10–15 משפחות ובראשו עומד מוכתר הקרוי "אומוקאסה". משתמשים גם בתואר "אווליגורו" בהשפעת המילה האנגלית "Crew". בתוך המשפחה המסורתית הפטריארכית הסמכות העליונה מוחזקת על ידי הגבר, ואחריו על ידי בנו הבכור. במשפחה הפוליגמית לאישה הראשונה המעמד החשוב ביותר בין הנשים. הבן הבכור שנולד על ידי האישה הראשונה הוא בדרך כלל היורש העיקרי של אביו, אפילו כשהוא יותר צעיר מאחיו למחצה שנולדו מנשותיו האחרות של אביו. לבנות אין מעמד קבע במשפחות לוהיה מכיוון שהן עומדות להתחתן עם גברים אחרים. הן אינן יורשות נכסים ואינן שותפות במפגשים המשפחתיים שבהם לוקחים החלטות. כיום, בהתאם לחוקי קניה, כן רשאיות הבנות לרשת נכסים.
הילדים מקבלים שמות לפי שמות אבות רחוקים של המשפחה, לפי הסבים, לפי אירועים מסוימים או לפי מזג האוויר בעת לידתם. יש עדיפות לשמות של הסבים מצד האב, ולכן נהוג בדרך כלל לקרוא לבן הבכור לפי שם הסב מצד האב ("קוּקה" או "גוּגה" בניב מאראגולי), בעוד שהבת הבכורה נקראת לפי הסבתא מצד האב ("קוּחוּ" או "גוּקוּ" בניב מאראגולי). הילדים הבאים נקראים לפי הסבים מצד האם, וכאמור לפי אירועים, עונת השנה ומזג האוויר ביום הולדתו וכו'.למשל השם "ואפולה" ניתן לבן שנולד בעונת הגשמים (איפולה). השם "ונג'אלה" קיבל ילד שנולד בתקופת רעב (אינג'אלה).
לפי המסורת, קשרי הנישואים נקבעים על ידי ההורים. הוריו של בן מבקשים מהורי הכלה לעתיד להסכים לנישואים. אם הן מסכימים, מתחיל מו"ם על הנדוניה. בדרך כלל, על הורי החתן לשלם להורי הכלה באמצעות 12 ראשי בקר או ראשי צאן או עזים. עם קבלת הגמול, הבת מובאת על ידי אחיות החתן לביתו ומתחילה את חייה החדשים כאשתו. היו ועדיין ישנם מקרים של חטיפת הכלה. צעירים חוטפים בנות שרוצות בכך והמו"ם על שווי הנדוניה מתנהל לאחר מכן. במקרים כאלה החתן צריך לשלם להורי הכלה דמי קנס. במקרים שבהם מותרת הפוליגמיה, גבר באמצע חייו מחזיק 2–3 נשים. כשגבר מזדקן מאוד הוא מעביר את ניהול המשק לבניו. הם מחפשים לעיתים בשבילו אישה צעירה להתחתן איתו. מדובר בדרך כלל בצעירות שלא מצאו לה קודם גבר להתחתן איתו, למשל מכיוון שילדה ילד ללא נישואין. גם אישה יכולה לפעמים לרשת את בעלה.
אחרי מותה של אלמנה, היורש שלה הוא בדרך כלל אחי בעלה או בן דוד של בעלה. במקרים מסוימים, הבן הבכור יכול לרשת את אלמנות אביו, פרט לאמו. בני לוהיה המודרניים אינם נוהגים לפי מסורות כאלה מכיוון שאימצו את מנהגי הנוצרים של ימינו. בני לוהיה רבים עברו לגור בערים. הם חוזרים לפעמים לכפרים אחרי הפרישה לגמלאות או אחרי מות הוריהם בכפר.
כשמת מישהו, נערך טקס גדול בבית הנפטר. האבל נמשך עד 40 יום. אם המנוח היה עשיר או אדם בעל מעמד, עוקרים עץ גדול והמת נקבר במקומו. אחרי הלווייה שותלים מעליו עץ אחר - "מוּטוֹטוֹ", "מוּחוּיוּ" או "מוּקוּמוּ". זה נחשב עץ קדוש. עצים קדושים כאלה נמצאים במסלולי ההגירה של בני לוהיה. הם נשתלים על ידי אישה צדקת, לרוב בתולה או באה בימים. בימינו תקופת האבל התקצרה ונמשכת בערך כשבוע. רוב הטקסים נערכים בעת הקבורה. לטקסי האבל מתווספים עוד טקסים הנקראים "אוֹבּוּקוֹקוֹ" ו"ליסאבּוֹ"
בני לוהיה היו מפחדים בעבר ממכשפות - "אבאלוֹסי" או "אוואלוֹג'י" - וממכשפים - "באביני". אלו היו רצים בעירום מבית אחד לשני ומטילים קללות.
בקרב שבטי לוהיה היו נהוגים פעם קרבנות של בעלי חיים.
דתות
כיום מרבית בני לוהיה הם נוצרים (90-75%) ונותרו בקרבם יריבויות על רקע ההשתייכות לכנסיות השונות - קתולית, ופרוטסטנטיות. בני לוהיה הנוצרים שילבו בנצרותם היבטים מסוימים מן המסורות הקודמות.
אלהים נקרא ברוב הניבים "ניאסאיה", מילה שאולה משפת בני לואו. באנגלית משתמשים במשמעות זו בשם Nya Asae ,Nya Asaye ,Nya Sae או Nya Saye. בעבר כשהיו עובדי אלילים עבדו בני לוהיה את האל ניאסאיה או את ורה כחאבה. הנצרות הובאה לאזור של בני לוהיה בשנות ה-1900 המוקדמות על ידי מיסיונרים מאירופה ומאמריקה.
ה- Friends Church של הקוויקרים פתחו מיסיון בקאימוסי. חלק מבני קאברס הצטרפו לקהילתם. ה-Church of God הפנטקוסטלית פתחה מרכז אחד בבוניורה. חסידי Church of God שבסיסה באנדרסון, אינדיאנה בארצות הברית הגיעו לאזור ב-1905 ופתחו בית תפילה בקימה, בניורה. באותה תקופה המסדר הקתולי Mill Hill Brothers הקים שלוחה באזור מומיאס. מיסיונרים אנגליקנים הגיעו ב-1906. ב-1924 עוד קבוצה פנטקוסטלית - Pentecostal Assemblies of Canada הקימה בית תפילות בניאנדורי. צבא הישע התבסס במאלאקיסי בשנת 1936. בשנות ה-1960 המוקדמות הגיעו למערב קניה מיסיונרים בפטיסטים.
התרגום הראשון של כתבי הקודש הנוצרים (ביבליה) לניב לוהיה נעשה על ידי ניקולס סטמפ בניב ואנגה. התרגום של אוסונדווה נערך לדבריו במומיאס, הבירה לשעבר של ממלכת ואנגה.
בקרב בני בוקוסו ישנם עדיין חסידים רבים של הכת "דיני יא מסאמבווה" אותה הקים אלייג'ה מסינדה בשנת 1948. האל שלהם נקרא "ורה" (Were) ולפי אמונתם מושבו הוא על ההר אלגון. חסידי הכת משתמשים בהטפות שלהם בחלקים מכתבי הקודש הנוצריים.
בועז יהונתן יעקב
בועז יהונתן יעקב (נולד ב-14 בפברואר 1969) הוא צלם ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי חוזר בתשובה,, זוכה פרס אופיר לצילום הטוב ביותר.
ביוגרפיה
יעקב נולד ב-14 בפברואר 1969 בדרום אפריקה, בנו של מפיק הקולנוע הוותיק רוני יעקב (מחץ הדלתא, דיזנגוף 99, תעלת בלאומילך ועוד). בגיל צעיר עבר לרמת השרון.
בוגר המחזור הראשון של תיכון אלון במגמת קולנוע.
עבודתו בקולנוע
עבודת הצילום שלו מאופיינת בשימוש ניכר במצלמת כתף, תוך שליטה על יציבות המצלמה, שימוש כמעט בלעדי באור חוזר וביצירת טקסטורות עדינות של אור וצל.
בריאיון שנערך עמו בעיתון עכבר העיר העיד כיצד הוא מתייחס לעבודת הצילום:
פילמוגרפיה נבחרת
מסרטי הקולנוע שצילם
סרטי הקולנוע שביים
מסדרות הטלוויזיה שצילם
שוק בסרבסקי
שוק בסרבסקי (באוקראינית: Бесарабський ринок) הוא שוק מזון מקורה במרכז קייב, בירת אוקראינה. מבנה השוק, בשטח 896 מ"ר, ממוקם בקצהו הדרומי של רחוב חרשצ'אטיק. המבנה נחנך בשנת 1912 והקמתו מומנה על ידי איל הסוכר היהודי אליעזר ברודסקי. שם המקום נגזר מחבל הארץ בסרביה, שנכבש על ידי האימפריה הרוסית מאה שנים קודם לכן, בעת מלחמה העות'מאנית-רוסית.
המבנה בנוי בסגנון אר נובו מלבנים, עם גג זכוכית במסגרת ברזל יצוק בדומה לשוק המקורה בוורשה ולשוק המקורה של בודפשט. משני צידי גמלון הגג בחזית קבועים לוחות שיש עם תבליטים: חלבנית בצד אחד ואיכר עם שור בצד השני. במרכז - תבליט של דגים לכודים ברשת. מעל הכניסה מפוסל ראש שור.
השוק כולל דוכני ירקות, פירות, דגים, בשר, ומעדנים (נקניקים ונתחי בשר ודג מעושנים ומיובשים, גבינות, קוויאר, ירקות ופטריות כבושים ועוד) וכן דוכני אוכל ושתייה לצריכה במקום ודוכני פרחים ומזכרות. המחירים נחשבים ליקרים יחסית לאוקראינה, אך זהו שוק המזון היחיד שנמצא במרכז העיר ולא בפרבריה.
סטיגמא
אות זו נכתבה בצורת הכתב של האות היוונית דיגַמא כאשר זו שימשה לייצג את המספר 6 בספרות יווניות.
מפרצון מיקאלבי
מפרצון מיקאלבי או מיקאלבי קואוב או מיקלבי קוב (באנגלית: Micalvi Cove) הוא מפרצון בחוף הדרום מערבי של האי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
רוחב פתחו של המפרצון 1.9 קילומטרים. המפרצון חודר 1.35 קילומטרים אל תוך האי.
מפרצון מיקאלבי ממוקם בין נקודת אדוארדס לבין נקודת זהרי.
בתוך המפרצון ממוקמים סלעי אברן.
מיפוי אזור המפרצון
האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור המפרצון, היו צידי כלבי ים, שהגיעו לאזור בתחילת המאה ה-19.
אזור המפרצון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968,מיפוי נוסף, נעשה על ידי סוקרים צ'יליאנים בשנת 1971, סוקרים ארגנטינאים מיפו את האזור בשנת 1980; סוקרים בולגרים מיפו את האזור בשנת 2005, וכן בשנת 2009.
מקור השם
המפרצון נקרא על שם ספינת הקאטר מיקלווי (Micalvi) ששימשה את המשלחות הצ'יליאניות לאנטארקטיקה.
סמיון נדסון
סֶמיוֹן יעקובלביץ' נַדסוֹן (ברוסית: Семён Яковлевич Надсон; 14 בדצמבר 1862 - 19 בינואר 1887) היה משורר רוסי ממוצא יהודי.
קורות חיים
אביו היה יהודי שהמיר דתו לנצרות יוונית אורתודוקסית. אמו, אלכסנדרה, הייתה רוסייה אורתודוקסית.
אף על פי שפרסם רק ספר שירים אחד טרם נפטר משחפת בגיל 24, הוא נחל הצלחה רבה, אף כי מבקרים לא העריכו אותו במשך זמן רב.
קישורים חיצוניים
מיצירתו בתרגום לעברית:
קרוסלת הקסמים
קרוסלת הקסמים (באנגלית: The Magic Roundabout או Doogal; בצרפתית: Pollux - Le manège enchanté) הוא סרט אנימציה צרפתי-בריטי משנת 2005, המבוסס על סדרת ילדים בעלת אותו שם משנות ה-60 וה-70.
עלילה
לאחר שמצאו את שלושת היהלומים, זיבאד נכלא שוב בתוך הקרוסלה ופלורנס וחבריה הופשרו וניצלו. סם החייל עבר לצד הטובים בעזרתו של דוגל, אשר שם לו יהלום בתוך לבו שבזכותו קם לתחייה. כולם בילו ורכבו בקרוסלה ודוגל למד את החשיבות האמיתית של חברות אמת ואומץ.
מדבבים
גרסת הדיבוב העברי לסרט זה בוימה והופקה על ידי שפרירה זכאי
ניהול קשרי לקוחות
ניהול קשרי לקוחות (Customer relationship management, מקובל להשתמש בקיצור CRM) הוא תחום העוסק בשירות לקוחות ובהבנה וניתוח של צורכיהם באמצעות כלים של טכנולוגיית המידע. התחום כולל מתודולוגיות, תוכנות מחשב וחומרות מחשב המסייעות לארגון לנהל את הקשר עם לקוחותיו. המערכת משלבת בין פעולות שיווקיות ללקוחות חדשים לבין פעולות לשימור לקוחות ופיתוח בסיס הלקוחות הקיים, תוך בחינת הערך הנוצר לארגון כתוצאה מתהליכים אלו.
מערכות קשרי לקוחות ממוחשבות
מערכות קשרי לקוחות ממוחשבות עשויות לכלול את המרכיבים הבאים:
התפתחות
לפני התפתחות הייצור ההמוני, מרבית העסקים היו עסקים קטנים בהם פעלו מוכרים קבועים וקונים קבועים. בסיטואציה זו התפתחו יחסים בין-אישיים בין המוכרים לקונים וכל קונה קיבל יחס אישי מהמוכר באופן קבוע.
עם המעבר לצריכה המונית והגידול בחברות התאגידיות, נוצר נתק בין המוכרים לקונים. מסיבות טכניות רבות, כגון חוסר בכוח חישוב ותשתיות תקשורת, התמקד תחום השיווק במוצרים ומותגים. היחס ללקוחות היה מצרפי בלבד, ועם הזמן החלו בפעולות פילוח שחילקו את הגוף הצרכני לקבוצות גדולות.
נהוג לציין את חברות השיווק הישיר בארצות הברית כחלוצות ההתייחסות האישית ללקוחות. במחצית השנייה של המאה העשרים החלו חברות אלו לדרג באופן אישי את הלקוחות הקונים מהקטלוגים שלהם, על פי שלושה פרמטרים בשיטה הידועה כ-RFM:
הדירוג לימד את המשווקים הישירים רבות על לקוחותיהם ואיפשר להם להתאים הצעות שיווקיות מבודלות ומותאמות אישית ללקוחות שונים, דבר שהוביל לשיעור תגובה טוב יותר ולרווחיות גבוהה יותר.
לקראת סוף שנות השמונים של המאה העשרים הביא השילוב של כוח מיחשוב זול יותר, קומודטיזציה של מוצרים וגדילה משמעותית במוצרי שירות לעניין גדול ביכולת להבדיל בין הלקוחות ולנהל איתם מערכת יחסים.
הרברט לוך
קריירה מוקדמת
לוך נולד ב-5 באוגוסט 1886 באידר-אוברשטיין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1905 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-5 (אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד), עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-17 ביוני 1916 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף לוך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בינואר 1927 מונה למפקד סוללה 1 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי), וב-1 בפברואר 1928 הועלה לדרגת מיור. ב-1 באוקטובר 1929 עבר ללמוד באוניברסיטת ברלין, וב-1 באוקטובר 1930 מונה לקצין מטה במשרד המלחמה. ב-1 באוקטובר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 בנובמבר 1932 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי). ב-1 באוקטובר 1934 הועלה לוך לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-7 (הבווארי). ב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-33, וב-12 באוקטובר 1937 מונה למפקד אגד הארטילריה ה-32. ב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-1 באפריל 1939 מונה למפקד הדיוויזיה ה-17.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה לוך מפקד הדיוויזיה ה-17, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה השמינית, וב-1 במרץ 1940 הועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך המערכה על צרפת לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה ה-16, ובשלב השני במסגרת הארמייה ה-12, וב-16 ביוני 1940 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. במהלך מבצע ברברוסה לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-13 במסגרת הארמייה הרביעית ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה, וב-1 באוקטובר 1941 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים. במהלך הקרב על מוסקבה לחם לוך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוסים ה-12 וה-13 לסירוגין, במסגרת הארמייה השנייה.
ב-27 באוקטובר 1941 מונה לוך למפקד הקורפוס ה-28, שהיה חלק מהארמייה ה-18, וב-22 באפריל 1942 קיבל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-25 במאי 1943 פרש לוך לחופשה קצרה, וב-30 ביוני חזר לתפקידו. ב-28 במרץ מונה לוך למפקד הארמייה ה-18, וב-2 בספטמבר 1944 פרש מתפקידו והועבר לעתודת המילואים. בפברואר 1945 מונה לוך למפקד מפקדת הכוחות בהרי אייפל, ובאפריל 1945 נפל בשבי האמריקני.
לאחר המלחמה
לוך שוחרר מהשבי באביב 1948. לאחר שחרורו התגורר לוך בלנדאו, וב-28 באוקטובר 1976 מת, והוא בן 90 שנים.
אחים בדם
אחים בדם (באנגלית: Blood Brothers) הוא מחזמר מאת וילי ראסל, המבוסס באופן רופף על הנובלה משנת 1844 "האחים הקורסיקאים" מאת אלכסנדר דיומא. העלילה עוקבת אחר זוג תאומים, אשר הופרדו בלידתם וגדלו בסביבות מגורים שונות ומנוגדות, בקצוות שונים של הקשת החברתית - האחד גדל להיות יועץ, בוגר אוקסברידג', בעוד השני - מובטל שנשלח אל הכלא. בבגרותם - השניים מתיידדים, אף על פי שאינם יודעים כי הם אחים. התאהבות שניהם באותה הבחורה, גורמת לקרע בידידות שלהם, ומובילה לסוף טראגי.
המחזמר עלה לראשונה בשנת 1983, וזכה בפרס ע"ש לורנס אוליבייה למחזמר החדש הטוב ביותר. המחזמר הועלה מחדש בשנת 1988 בווסט אנד, ומאז ועד נובמבר 2012 רץ ברציפות ובהצלחה.
מערכה ראשונה
גברת ג'ונסטון, המתגוררת עם ילדיה בליברפול, איננה מסוגלת לשלם את החשבונות, ולא יכולה לפרנס את משפחתה לאחר שבעלה נטש אותה. היא הולכת לעבוד כמנקה אצל זוג מהמעמד העליון, מר וגברת ליונס. עד מהרה היא מגלה שהיא בהריון, אבל היא בקושי יכולה להרשות לעצמה לפרנס את הילד. גברת ליונס משתוקקת לתינוק, אך איננה מסוגלת להרות. היא רוצה לאמץ ילד, אך בעלה אינו מסכים. גברת ג'ונסטון מגלה כי היא צפויה ללדת תאומים, ומספרת לגברת ליונס כי איננה יכולה להרשות לעצמה, מבחינה כלכלית, שני תינוקות נוספים. גברת ליונס מציעה כי גברת ג'ונסטון תמסור לה את אחד התינוקות. גברת ג'ונסטון מסכימה לכך, ולאחת לידת התאומים - מיקי ואדוארד - היא מוסרת את אדוארד לגברת ליונס, מגדלת את מיקי ומשקרת לבני משפחתה האחרים, בכך שהיא מספרת להם כי אדוארד מת בלידה.
גברת ג'ונסטון ממשיכה לעבוד עבור גברת ליונס, אבל גברת ליונס חשה כי גברת ג'ונסטון מקדישה יותר מדי תשומת לב לאדוארד, אותו מסרה לידיה. גברת ליונס מפטרת את גברת ג'ונסטון, אשר דורשת לקבל לידיה בחזרה את אדוארד. גברת ליונס מסרבת, ומספרת לה על אמונה טפלה, אשר על פיה "אם תאומים המופרדים בלידתם מגלים יום אחד כי הם היו פעם אחת זוג - הם שניהם מתים מיד". גברת ג'ונסטון עוזבת, ללא אדוארד.
כעבור שבע שנים, מיקי פוגש את אדוארד, ולאחר שהם מגלים כי שניהם חולקים את אותו יום ההולדת, שני הבנים מחליטים לעשות ברית להיות אחים בדם, כאשר מיקי משנה את שמו של אדוארד לאדי. גברת ג'ונסטון מגלה כי שני הילדים משחקים ביחד, והיא מגרשת משם את אדי ואומרת לו שלא יבוא שוב. מאוחר יותר, באותו היום, מיקי מגיע לביתו של אדי, משם גברת ליונס מגרשת אותו החוצה. אדי מתעמת עם גברת ליונס על כך, ומקלל אותה. היא סוטרת לו, אך מיד מתחרטת על תגובתה. היא מבינה כי אדי למד לקלל ממיקי.
מיקי משחק עם כמה ילדים בשכונה, ביניהם חברתו לינדה. לאחר מכן, הוא לוקח אותה לראות את אדי, ושלושתם חומקים יחדיו על מנת לשחק, אבל הם נתפסים על ידי שוטר, בעת שעמדו להשליך אבנים על חלון זכוכית. גברת ליונס מנסה למצוא את אדי. היא מודאגת מהידידות של אדי עם מיקי, מאחר שהתחילה להאמין באמונה הטפלה שהיא עצמה המציאה והיא משכנעת את בעלה שעליהם לעבור דירה. אדי מגיע לביתו של מיקי, על מנת להיפרד ממנו, וגברת ג'ונסטון נותנת לו במתנה תליון ובו תמונה שלה עם מיקי.
בסצנה המסיימת את המערכה הראשונה, משפחת ג'ונסטון עוזבת את בית מגוריה בשכונת העוני שבליברפול ועוברת לגור בעיר סקלמרסדייל, שבמחוז לנקשייר.
מערכה שנייה
שבע שנים נוספות חולפות, והילדים כבר בני 14. חיי משפחת ג'ונסטון השתפרו מאז, ובמשך כל הזמן הזה הם לא ראו את אדי. מיקי מתאהב בלינדה, המעוניינת בו בעצמה. מיקי ולינדה מושעים מהלימודים, לאחר שהתחצפו לאחד ממוריהם. אדי, אשר נשלח ללמוד בפנימיה, מושעה מלימודיו, לאחר שסירב למסור למורה את התליון שגברת ג'ונסטון מסרה לו. גברת ליונס דורשת לדעת מי נתן לו את התליון, אך הוא מסרב לומר לה. גברת ליונס רואה ליד ביתה, במקרה, את גברת ג'ונסטון, ודאגותיה לאדי מתחדשים. אדי ומיקי פוגשים זה את זה בשדה במקרה, אך לא מזהים אחד את השני. הם הופכים להיות חברים, ובסופו של דבר הם מזהים האחד את השני, ומיקי מפגיש בין אדי לבין לינדה. גברת ליונס זועמת, ומנסה להרוג את גברת ג'ונסטון.
בישראל
ביולי 1989 החלה הצגת המחזמר בישראל, באולם "נוגה", בהפקה משותפת של גיורא קירשמן והתיאטרון הקאמרי ובבימויו של כריס בונד. שחקנים: שלומית אהרון - האם, אלון אבוטבול ומאיר סויסה - התאומים, שרי צוריאל ועמי מנדלמן - ההורים המאמצים, יובל דור - המספר.
בשנת 2011 עלה המחזמר פעם נוספת בישראל, בתיאטרון בית ליסין, בבימויו של גלעד קמחי, עם מיה דגן בתפקיד האם, דורון תבורי בתפקיד המספר, עידו רוזנברג ונדב נייטס - התאומים.
אבחנה
האבחנה מושגת בעזרת בירור האנמנזה (תולדות החולה), דהיינו, היסטוריה רפואית או נפשית ושימוש בכלים אבחוניים נוספים. לעיתים ניתן להגיע לאבחנה בצורה מהירה, אך ישנם מקרים שבהם גיבוש האבחנה מצריך תהליך ממושך יותר הכולל ביצוע של בדיקות מרובות.
מטרות האבחנה
על פי רוב אבחנה נערכת לצורך אחת או יותר מהמטרות הבאות:
התייחסות לנורמה
יש להבחין בין הנורמליות במובנה הרפואי-תפקודי, לבין נורמה במובנה החברתי. נורמה רפואית משמשת בדרך כלל לתיאור מצב של חוסר מחלה. כלומר, היעדר פגיעה בגופו של יצור חי, הגורמת לתפקוד לקוי של הגוף. הנורמה הרפואית-קלינית היא בעלת ערך מעשי רב, משום שהיא מובילה למהלכים טיפוליים ייחודיים בתחום הרפואה.
הנורמות הרפואיות והפסיכולוגיות מתייחסות למצבים שבהם אין פגיעה בתפקוד הפיזיולוגי או הרגשי של האדם. תפקידן הוא לסייע ביצירת הבדלה בין מצבים תקינים שאינם מצריכים טיפול, ממצבים שבהם קיימת פגיעה המצריכה טיפול כלשהו. לעומת זאת, הנורמליות במובנה הסוציולוגי, מתייחסת לערך התרבותי-חברתי ולאופן ההתנהגויות והמצופה מקבוצות ויחידים בחברה מסוימת, הנתפס כראוי, תקין ומקובל על פי הערכים של אותה התרבות. לכל חברה יש הגדרות נורמה משלה בכל שטחי החיים, אשר נלמדות ומועברות בחינוך ובמורשת התרבותית. זהו חלק מתהליך החיברות של הפרט.
חשיבות הדיוק
תסמין מסוים יכול להיגרם על ידי תהליכים פתולוגים שונים. אבחנה מדויקת היא אבחנה המשקפת נאמנה את מצבו של האדם. אבחנה לא מדויקת אינה מצביעה על המקור האמיתי של הבעיה או מצביעה על מקור שגוי. מצבים מסוג זה מכונים שגיאות מסוג I ו-II והם מעידים על פגיעה בדיוק ונכונות של המדידה.
החשיבות של האבחנה המדויקת היא בהשלכות שלה על התהליך הטיפולי. זאת משום שבמצבים בהם האבחנה שגויה הגורם האמיתי לא מקבל מענה טיפולי והוא עלול להחמיר את מצבו של האדם. כמו כן, המשאבים הכרוכים במתן טיפול לא מתאים מבוזבזים לריק ואינם מובילים לשיפור במצבו של האדם. במקרים חמורים יותר, טיפול שגוי יכול אף לגרום לנזק.
כדי להגיע לאבחנה המדויקת ביותר יש לפנות לאיש המקצוע המתאים ולהשתמש בכלי אבחון תקפים, כפי שיוסבר בהמשך. במקרה של ספק בנוגע לדיוק האבחנה מקובל לפנות לאיש מקצוע נוסף כדי לקבל עוד חוות דעת.
אנשי מקצוע המוסמכים לאבחן
לא כל אדם רשאי לקבוע אבחנה. כדי לאבחן יש צורך בידע ומיומנויות מתאימים בתחום הרלוונטי. בהתאם לכך, ההסמכה לקבוע אבחנות ניתנת על סמך ההכשרה המקצועית של האדם בדיסציפלינה מסוימת, לרוב על פי חוק.
הסמכה זו ניתנת עבור המצבים הספציפיים שנמצאים בתוך תחום ההתמחות של איש המקצוע ואינה תקפה למצבים השייכים לתחומים אחרים. אם איש המקצוע חושד שמקור הבעיה אינו נמצא בתחום הכשרתו עליו להפנות את האדם לאיש המקצוע המתאים לצורך שלילה או אימות של החשד. ישנם מצבים אשר ניתנים לאבחון על ידי אנשי מקצוע מתחומים שונים (כמו למשל אבחון הפרעת קשב). כמו כן, ישנם מצבים הניתנים לאבחון רק על ידי מומחים מתחום אחד. במקרים של תחלואה נלווית לעיתים יהיה צורך באבחון של אנשי מקצוע ממספר תחומי התמחות.
אבחנה רפואית או פסיכולוגית
ככלל, אבחנה רפואית ניתנת על ידי רופא בלבד (בדרך כלל תשקף האבחנה הרפואית את תחום התמחותו של הרופא). לכלל זה קיימים מספר סייגים, למשל, אבחנה פסיכולוגית הניתנת על ידי פסיכולוג, עלולה להיחשב גם כאבחנה רפואית-פסיכיאטרית (בתנאי והיא משקפת אבחנה רפואית-פסיכיאטרית המופיעה בספר ה-DSM). סייג נוסף הוא מאבחנים דידקטיים המורשים לאבחן קשיי למידה מוגדרים או לקויות למידה על פי הגדרתן בספר ה-DSM.
דוגמה נוספת בהקשר הרפואי היא אבחנות מסוימות בתחום מחלות ההשמנה, אשר יכולות להינתן באופן רשמי על ידי דיאטן קליני.
קריטריונים לאבחנה
שימוש בקריטריונים מוגדרים עוזר להבטיח דיוק רב יותר במתן האבחנה ומוריד את השונות בדרכי האבחון בין מאבחנים שונים.
הקריטריונים לאבחנה נקבעים על סמך ההגדרה של התופעה אותה רוצים לאבחן. תופעות חדשות או שנויות במחלוקת מציבות אתגר רב מבחינה טרמינולוגית, משום שהעולם המקצועי מתקשה לנסח להן הגדרה אחידה ומקובלת שיהיה אפשר לאבחן לפיה. כך ניתן למצוא הגדרות שונות ולעיתים אף סותרות לתופעה מסוימת.
בעולם הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה מקובל להשתמש בהנחיות של ה-DSM.
כלי אבחון
על פי רוב, תהליך האבחון נערך כדי לאמת או לשלול חשד כלשהו. בהתאם לכך, כלי האבחון נועדו לספק למאבחן את המידע הנדרש לכתיבת האבחון ומתן אבחנה על פי הנדרש בחוק באמצעות מדידה והערכה.
תחומים כמו רפואה, פסיכיאטריה, רפואת ילדים, ופסיכולוגיה קלינית שואפים לפתח בדיקות אמינות, מדויקות ואובייקטיביות ככל הניתן.
כדי להחליט אם כלי מסוים מתאים לצורכי אבחון יש לבדוק את תחום הערכה שלו לאור המדדים לבדיקות אבחון של תורת המבחנים. כמו כן, כדי לדעת האם הערכים שנמדדו תקינים או לא ביחס להתפלגות נורמלית באוכלוסייה חייבת להיות אפשרות להשוות אותם לנורמה. משום שכל כלי מספק מידע מסוג מסוים בלבד, אסור לקבוע אבחנה על סמך ממצאים של כלי בודד.
אבחנה רפואית ממוחשבת
אבחנה רפואית ממוחשבת נעשית על ידי תוכנת מחשב ומציגה לרופא אפשרויות נוספות או לחליפין מצמצמת את רשימת האפשרויות שעל הרופא לשקול בדרך לאבחנה הסופית. מחקרים רבים מראים ששימוש באבחנה רפואית ממוחשבת מפחית טעויות אבחנה ומשפר את איכות הטיפול. חלק מהתוכנות הנ"ל מיועדות לאבחן מקרים ספציפיים כגון סכיזופרניה, מחלת ליים וכו'. בעוד מערכות כגון Iliad, QMR ו-DiagnosisPro מיועדות לכסות מגוון רחב של תסמינים קליניים, תוצאות מעבדה, נתוני רדיולוגיה ועוד.
תערו של אוקאם והאבחנה המבדלת
על פי עקרון תערו של אוקאם, אבחנות, על פי רוב, יוצאות מן ההנחה שלמאובחן יש בעיה פשוטה, שכיחה ובודדת. אם ישנן מספר בעיות שכיחות שיכולות להפיק את הסימפטומים שעליהם מדווח המאובחן, חוקרים אותו למציאת סימפטום שיכול להעיד על קיומה של אחת מהן בלבד. זוהי אבחנה מבדלת.
רק במקרים של כישלון טיפולי שוקלים באבחנה מחודשת מצב מסובך יותר, של קיום מספר תופעות רפואיות גם יחד או של קיום תופעות נדירות. כישלונות נוספים בטיפול עשויים להביא לתגליות על אודות תופעות רפואיות שלא נודעו קודם.
התבססות על מחקר
ניסויים רפואיים רבים נעשים במטרה לשפר הליכי אבחון ארוכים, מסורבלים, יקרים או לא יעילים. דוגמה לניסויים כאלה הם הניסויים בגנטיקה המחפשים דרך לאבחן סוגי אוטיזם שונים בבדיקת דם. נכון לינואר 2008, רק סוגי אוטיזם נדירים מאובחנים בבדיקת דם, לדוגמה תסמונת רט, X שביר ופנילקטונוריה. בניסויים אלה אוספים אנשים שאובחנו בשיטות הישנות ומנסים למצוא אצלם סימן אבחוני קל למציאה.
סוג אחר של ניסויים רפואיים הקשור לאבחון מנסה למצוא עובדות מדעיות על אנשים שאובחנו במחלה או לקות קשה לאבחון שהקושי באבחונה הופך את המאובחנים בה לנדירים. המייחד ניסויים אלה הוא שהם נעזרים בהליכי אבחון מקוצרים שמבחינה רפואית אינם מספקים.
מקרים בהם אבחנה אינה תקפה
כל עוד האבחנה הפסיכו-רפואית אינה מגובה בממצאים או דיווח כפי שתואר, אין לה כל תוקף.
תרבות יהודית חילונית
תרבות יהודית חילונית היא התרבות האופיינית ליהודים, לאו דווקא בשל דתם אלא בשל מאפייניהם האתניים. מעל לכול, הכוונה היא לתרבות של יהודים החילונים, אבל היא כוללת גם את התרומות התרבותיות של אנשים שמזוהים כיהודים דתיים, הפועלים בתחומים תרבותיים שאינם בעלי זיקה הדוקה לדת.
המילה "חילונית" מתייחסת לתרבות ולא לאנשים. למשל, ספרות, מוזיקה או סרטים העוסקים בנושאים יהודיים לא דתיים ונוצרו על ידי יהודים דתיים, הם חלק מהתרבות היהודית החילונית.
תפיסת עולם
בתקופות ומקומות רבים, כמו ביוון העתיקה, באירופה לפני ואחרי הנאורות, בארצות הברית המודרנית ובישראל, תופעות תרבותיות התפתחו באופן מסוים שהוא בעל אופי יהודי מובהק מבלי להיות דתיות באופן מפורש. חלק מההשפעות באות מתוך היהדות, אחרות באות מיחסי הגומלין של היהודים עם אחרים בסביבתם, ואחרות באות מסביבתם החברתית האישית של היהודים ומן הדינמיקה התרבותית של קהילתם, ולא מן הדת עצמה.
מוצא התרבות היהודית החילונית
קרוב לאלפיים שנה העם היהודי היה פזור בגלות ולכן לא התקיימה אחדות בתרבות היהודית. במאה ה-19 היהדות האשכנזית הייתה בעיקר במרכז אירופה ובמזרח אירופה; יהדות ספרד התפשטה במידה רבה בקהילות שונות בצפון אפריקה, טורקיה, וכמו גם בקהילות קטנות יותר במקומות אחרים; יהדות ארצות האסלאם התגוררה באזור מצפון אפריקה למרכז אסיה; ואוכלוסיות יהודיות אחרות היו מפוזרות במקומות כמו אתיופיה, קווקז, והודו. בשנת 1931, לפני השואה, 92% מהאוכלוסייה היהודית הייתה אשכנזית במוצאה, ולכן ה"תרבות יהודית" שהקיפה הכי הרבה יהודים היא התרבות היהודית של מרכז ומזרח אירופה, וההתפתחות שלה שבאה לאחר מכן בצפון אמריקה.
קהילות יהודיות בתקופת ימי הביניים במזרח אירופה פיתחו תכונות תרבותיות ייחודיות במשך המאות, אבל בתחילת עידן הנאורות (וההשפעה שלו בתוך היהדות על תנועת ההשכלה היהודית), הרבה דוברי יידיש יהודים במזרח אירופה ראו את עצמם כיוצרים של קבוצה אתנית או לאומית שזהותה לא הייתה תלויה בדת.
תחושת הזהות הלאומית היהודית רק התעצמה עם עליית תנועת הרומנטיקה. לכן, למשל, חברי הבונד, איגוד העובדים היהודי הכללי בסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים, היו לרוב לא דתיים. תנועת ההשכלה היהודית בשילוב עם תנועת האמנציפציה היהודית התחוללו באירופה המערבית ובמרכזה כדי ליצור הזדמנויות ליהודים להיכנס לחברה החילונית. באותו זמן, פוגרומים באירופה המזרחית יצרו נדידה, בעיקר לארצות הברית, לשם הגיעו בסביבות שני מיליון מהגרים יהודיים בין השנים 1880 ו-1920. בשנות הארבעים, השואה גרמה להרס רוב הקהילה היהודית האירופית, ובשילוב עם הקמתה של מדינת ישראל והעזיבה של היהודים את ארצות ערב, יצרה בהמשך שינוי גאוגרפי. הגדרתה של התרבות החילונית בקרב המאמינים היהודיים היא קשה, משום שכל התרבות נשזרת עם מנהגיה הדתיים.
שפה
ביטויים ראשונים של ספרות יהודית ותיאטרון יהודי בתרבות היהודית החילונית התחילו להתפתח בשפות יהודיות מובהקות כמו עברית, יידיש או לאדינו, או בשפות אנגלית וגרמנית. ספרות חילונית ותיאטרון ביידיש התחילו במידה רבה במאה התשע עשרה ונמצאו בירידה עד אמצע המאה העשרים. תחייתה של השפה העברית כשפה מדוברת היא במידה רבה תופעה של תחילת המאה העשרים, ומשויכת לרוב לציונות. בדרך כלל, קהילה יהודית מסתגרת תדבר כדיאלוג פנימי עיקרי בשפה יהודית, יידיש, לדינו, יווניטיקה, עיראקית יהודית וכדומה, ותדבר בשפה שאינה יהודית עם הסביבה. למשל, היהודים בשטעטלאך של פולין והמהגרים החדשים בלואר איסט סייד של ניו יורק (במשך תחילת המאה העשרים) דיברו בעיקר יידיש, בזמן שכל היהודים בגרמניה במהלך המאה התשע עשרה או היהודים בארצות הברית כיום, דיברו או מדברים בעיקר בשפת מולדתם, גרמנית או אנגלית. במזרח אירופה התקיימו בו זמנית שתי התופעות, כשהמתבוללים מבין יהודי רומניה, רוסיה ופולין רכשו את שפת המקום ואף הצטיינו בה כסופרים, משוררים ובלשנים, בעוד שרוב היהודים נותרו בסביבה קדם-מודרנית ונזקקו לעיתים למתורגמנים במגעיהם עם הרשויות.
תרבות ואמנות
התיאטרון בשפת היידיש התפתח והגיע לשיאו בתקופה של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ונמשך במדינות אחדות בגוש הקומוניסטי גם אחרי היעלמותה למעשה של הקהילה היהודית. מרכזו היה באזורים היהודים התוססים במזרח אירופה והוא התפשט בפזורת המהגרים משם. כמו כן, התקיימה מאז ומתמיד מוזיקה יהודית אופיינית וההומור בתרבות היהודית.
אוכל
המטבח היהודי הוא מטבח שמקורו בארצות הרבות בהן חיו יהודים. בהכללה, ניתן לחלק את סוגי המטבחים לשניים: אשכנזי ומזרחי. המטבח האשכנזי מתוק וכבד יותר מהמטבח המזרחי החריף. עם זאת, מטבחה של יהדות כל ארץ וארץ הוא ייחודי, ולעיתים יהיה מטבחה של קהילה יהודית אחת שונה ממטבחה של קהילה יהודית אחרת אף באותה ארץ, לדוגמה: הבישול הקוצ'יני שונה מן הבישול ההודי.
ג'ואנג דזה
ג'ואנג דזה או צ'ואנג טסה (בסינית מסורתית: 莊周; בסינית מפושטת: 莊子; בפין-יין: Zhuāngzǐ) היה פילוסוף סיני רב-השפעה שחי בסביבות המאה ה-4 לפנה"ס במהלך תקופת המדינות הלוחמות, תקופה בה הפילוסופיה הסינית הייתה בפריחה. יצירתו החשובה ביותר נקראת על שמו, והיא הספר ג'ואנג דזה, שהוא אחד מהטקסטים העיקריים של הדאואיזם. לעברית הספר תורגם תחת השם "הספר האמיתי של פריחת הדרום" על ידי דן דאור.
ג'ואנג דזה ידוע בין היתר בשל "סיפור הפרפר" הדומה ל"טיעון החלום" מתוך הגיונות של רנה דקארט.
ביוגרפיה
פירושו של השם "ג'ואנג דזה" הוא "מאסטר ג'ואנג". כמעט שום דבר לא ידוע באופן ודאי על חייו של ג'ואנג דזה, אך חוקרים מניחים כי הוא דמות היסטורית, בניגוד ללאו דזה. סינולוגים משערים שהוא נולד בסביבות שנת 369 לפני הספירה, במדינת סונג (במחוז אנחווי של ימינו בעיירה מנג) ומת סביב 301, 295 או 286 לפני הספירה. המידע הקונקרטי היחיד לגביו נמצא בפרק 63 בספר רשומות ההיסטוריון של סה-מה צ'יין.
ג'ואנג דזה היה בקיא בספרות הפילוסופית של תקופתו, ונחשב לממשיך דרכו של לאו דזה ולמבקר נוקב של הקונפוציאנזם ושל הפוליטיקה הסינית.
כתבים
באופן מסורתי מיוחס ג'ואנג דזה לכתיבה של לפחות חלק מהיצירה הנושאת את שמו, הג'ואנג דזה. יצירה זו, במתכונתה הנוכחית המונה 33 פרקים, מחולקת באופן מסורתי לשלושה חלקים: הראשון, המכונה "הפרקים הפנימיים", מורכב משבעת הפרקים הראשונים; השני, המכונה "הפרקים החיצוניים", מורכב מ-15 הפרקים הבאים; האחרון, המכונה "הפרקים המעורבים", מורכב מ-11 הפרקים הנותרים. משמעותם של שלושת השמות הללו מעוררת מחלוקת: על פי גואו שיאנג, "הפרקים הפנימיים" נכתבו על ידי ג'ואנג דזה, "הפרקים החיצוניים" שנכתבו על ידי תלמידיו, ואת "הפרקים המעורבים" בידי אחרים; הפרשנות האחרת היא שהשמות מתייחסים למקור כותרות הפרקים – "הפרקים הפנימיים" מוציאים את הכותרות שלהם מביטויים בתוך הפרק, "הפרקים החיצוניים" ממילות הפתיחה של הפרקים, ו"פרקים מעורבים "מתערובת של שני מקורות אלה.
בכתיבתו התעסק בנושאים דומים לנושאים שנידונו בדאו דה ג'ינג, ובמובנים מסוימים מבהירים ומפתחים אותם. בניגוד לדאו דה ג'ינג, הג'ואנג דזה קריא וברור גם לקורא העכשווי, והוא מאופיין בקטעים הומוריסטים וציניים.
השפעתו על הפילוסופיה המערבית
השפעתו של ג'ואנג דזה חצתה את גבולות הפילוסופיה ה"מזרחית" והשפיעה גם על הוגים "מערביים" רבים.
בשנת 1910 הפילוסוף היהודי-גרמני מרטין בובר תרגם את הג'ואנג דזה לגרמנית, והחיבור היווה עבורו השראה להגותו שלו, שבאה לידי ביטוי בספרו משנת 1923 "אני ואתה".
ב-8 באוקטובר 1930 מרטין היידגר נשא נאום בעיר ברמן על ספרו "הוויה וזמן" תחת הכותרת "על מהות האמת", כשלאחריו ציטט מתוך התרגום של בובר כדי להסביר את רעיונותיו שלו.
זיקו
ארתור אנטונס קוימברה (בפורטוגזית: Arthur Antunes Coimbra; נולד ב-3 במרץ 1953) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ברזילאי הידוע בכינויו זיקו. הוא נחשב לאחד השחקנים הטובים ביותר בהיסטוריה, וידוע בזכות יכולות הכדרור ובעיטות חופשיות שלו.
קורות חייו
ארתור אנטונס קוימברה נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל, הצעיר במשפחה מבין שלשה אחים שחקני כדורגל. רבים נהגו לכנותו "פלה הלבן", פלה אף הגדיל לעשות כאשר אמר "במרוצת השנים השחקן שהגיע קרוב ביותר לרמתי היה זיקו". זיקו נודע בזכות יכולות כיבוש מצוינות, יכולת מסירה נפלאה, ובעיקר יכולתו האדירה בבעיטות חופשיות.
זיקו השתתף בשלושה גביעי עולם במדי נבחרת ברזיל (מונדיאל 1978, מונדיאל 1982 ומונדיאל 1986). במונדיאל 1982 זיקו היה חלק מסגל פנטסטי שנחשב לאחד הטובים בכל הזמנים, כששיחק לצד פלקאו, סוקרטס, אדר, סרזו וג'וניור. למרות שכבש ארבעה שערים לאורך הטורניר והיה מעורב בשמונה שערים רצופים של הנבחרת היא נוצחה על ידי איטליה בתוצאה 3–2 במשחק האחרון בשלב הבתים של הסיבוב השני וסיימה את דרכה בטורניר. נבחרת זו זכורה כאחת הנבחרות הגדולות שהיו בהיסטוריה.
במהלך הקריירה שיחק בברזיל, איטליה ויפן.
זיקו התגלה בזכותו של שדרן רדיו מקומי, סלסו גארסיה, שהתלהב מהילד הצנום ולקח אותו למבחנים בפלמנגו. המועדון הברזילאי החליט להשקיע בפרויקט וזיקו עבר דיאטה מיוחדת, קיבל סטרואידים וויטמינים ועבר תוכנית אישית לפיתוח גוף כדי שיתחזק.
עם ארבע אליפויות ברזיל, זכייה בגביע הליברטדורס ובגביע הבין-יבשתי, כשהוא כובש 508 שערים ב-731 משחקים, הפך זיקו לאחד השחקנים הגדולים שלבשו אי פעם את מדי המועדון. ב-1983 עבר זיקו לאודינזה בתמורה ל-2.5 מיליון דולר (סכום שנחשב לגבוה מאוד באותה תקופה), אולם אחרי שנתיים שב למועדון נעוריו בברזיל. לפני שהתמנה למאמן נבחרת יפן ב-2002 שיחק זיקו במדי המועדון היפני קאשימה אנטלרס כ-3 שנים כאשר הצטרף אליו ב-1991.
לאחר הפרישה מהכדורגל עסק בפוליטיקה, אחר כך עבר ליפן על מנת לעזור לבנות את ה-“J League”, ולבסוף חזר לברזיל ועזר לאמן את הנבחרת הלאומית. לאחר שאימן את נבחרת יפן והוביל אותה להעפלה למונדיאל 2006, ולזכייה בגביע אסיה בשנת 2004. לאחר מכן התמנה למאמנה של פנרבחצ'ה הטורקית והוביל אותה לזכייה באליפות טורקיה ולרבע גמר ליגת האלופות בעונת 2006/2007. בשנת 2008 הוא מונה למאמנה של בוניודקור, והוביל אותה לזכייה באליפות ליגת העל האוזבקית לשנת 2008. ב-2009 עבר לאמן את צסק"א מוסקבה. בשנת 2009 התמנה זיקו למאמנה של אולימפיאקוס היוונית, כשהוא חותם על חוזה לשנתיים. בתחילת שנת 2010 זיקו פוטר וב-2011 החל לאמן את נבחרת עיראק. לאחר שנתיים מוצלחות בעיראק, הפך זיקו למאמנה של אל גראפה מליגת העל הקטארית. בשנת 2014 חתם זיקו בגואה מליגת ה-ISL ההודית כמאמן הראשון של הקבוצה החדשה.
מקס פרוץ
מקס פרדיננד פּרוץ (בגרמנית: Max Ferdinand Perutz; 19 במאי 1914, וינה - 6 בפברואר 2002, קיימברידג') היה ביולוג מולקולרי וקריסטלוגרף בריטי ממוצא יהודי אוסטרי. מייסד המעבדה לביולוגיה מולקולרית של מועצת המחקר הרפואי. חתן פרס נובל לכימיה בשנת 1962, יחד עם ג'ון קנדרו על מחקריהם לפיענוח המבנה השלישוני של חלבונים גלובולריים כמו המוגלובין ומיוגלובין
קורות חיים
מקס פרוץ נולד בווינה בירת אוסטריה, להוגו פרוץ ודלי גולדשמידט, שבאו שניהם ממשפחות יהודיות מבוססות של יצרני טקסטיל. כשהיה בן שש הטבילוהו הוריו והוא גדל כקתולי (מאוחר יותר נטש את הדת).
בשנת 1932 החל ללמוד באוניברסיטת וינה. בשנת 1936, לאחר שסיים את התואר הראשון באוסטריה, עבר פרוץ למעבדת קוונדיש שבאוניברסיטת קיימברידג', שם עבד בהנחייתו של ג'ון דזמונד ברנל. לאחר כניסת הנאצים לאוסטריה ב-1938 הוחרם רכושם של הוריו, והם הפכו לפליטים. עקב כך הורע מצבו הכלכלי, אך בעיה זו נפתרה עם מינויו לעוזר של ויליאם לורנס בראג ב-1 בינואר 1939.
פרוץ השתייך לקולג' פיטרהאוס משנת 1936 ועד מותו, והיה חבר של כבוד משנת 1962 ועד 2002.
בתחילת מלחמת העולם השנייה נאסר פרוץ והוגלה לקנדה בשל היותו נתין אוסטרי. במרץ 1941 השתכנעו השלטונות הבריטיים באיוולת שבהגלייתו ואישרו לו לחזור לקיימברידג', ולא זו בלבד אלא שהוא גויס לאחד המבצעים הסודיים של המלחמה, פרויקט חבקוק, שבדק את האפשרויות למציאת חומרים חדשים לבניית נושאות מטוסים.
באוקטובר 1947 מונה לראש היחידה לביולוגיה מולקולרית של מועצת המחקר הרפואי, שהפכה ב־1962 מונה למעבדה לביולוגיה מולקולרית.
בשנת 1953 הראה פרוץ כי ניתן לקבוע מבנים של חלבונים באמצעות קריסטלוגרפיה. באמצעות שיטה זו קבע פרוץ את המבנה המרחבי של חלבון ההמוגלובין. מאז פוענחו, באמצעות שיטה זו, מבנים של יותר מ-300 חלבונים.
בשנת 1979 העניקה לו החברה המלכותית את מדליית קופלי.
עם תלמידיו נמנים גם שני זוכי פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה על גילוי מבנה ה-DNA, ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק. בשנת 1969 פרסם פרוץ מכתב בכתב העת Science, ובו התנצל על שהעביר לווטסון ולקריק דו"ח שכתבה רוזלינד פרנקלין על מחקרה, ובו מידע רב ערך על המבנה המרחבי של ה-DNA, ללא אישורה ואף ללא ידיעתה של פרנקלין. פרוץ תירץ מעשה זה בכך שהיה חסר ניסיון בעניינים אדמיניסטרטיביים.
פרוץ נפטר בקיימברידג' ב-6 בפברואר 2002.
הישג מחקרי עיקרי
בעקבות מפגש עם קרוב משפחה שהיה ביוכימאי, החל פרוץ לחקור את מבנה ההמוגלובין בקריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן, מחקר שעתיד היה להימשך בהפסקות שבע עשרה שנים. פריצת הדרך של פרוץ הגיעה כשהחליט להחליף חלק מהאטומים באטום כבד (כספית), רעיון שהעלה ברנל שנים רבות לפני כן במחקריה של דורותי קרופוט הודג'קין על האינסולין.
בשנת 1953 הראה פרוץ כי ניתן לקבוע מבנים של חלבונים באמצעות קריסטלוגרפיה. בשיטה זו יש צורך ליצור גבישי חלבון והגביש מוקרן בקרני רנטגן. חלק מקרן זו תחדור את הגביש וחלק ממנה תפוזר על ידי ענני האלקטרונים של האטומים בגביש. את דפוס הפיזור של הקרן ניתן לקלוט על נייר צילום. דפוס זה נקרא "מפת דיפרקציה". מידת ההשחרה של נייר הצילום פרופורציונלית למידת הקרן שהצליחה לעבור דרך אותה נקודה בה נשברה קרן הרנטגן בגביש. ניתן להבחין בין אטומים שונים במולקולה כיוון שהפיזור של קרן הרנטגן יחסי לצפיפות האלקטרונים באטום (כלומר, אטום פחמן יפזר פי 6 חזק מאטום מימן).
באמצעות שיטה זו קבע פרוץ, בשנת 1953, את המבנה המרחבי של חלבון ההמוגלובין. בכך קבע פרוץ אבן דרך בתחום הביולוגיה המבנית, אשר כיום היא אחד מהענפים המובילים במדעי החיים. ידיעת המבנה המולקולרי נותנת תמונה שלמה יותר, יחד עם מחקר ביוכימי ומולקולרי, בהבנת פעילות חלבונים, אתרי קישור ואינטראקציות תוך ובין מולקולריות. עבודתו זאת זיכתה אותו בשנת 1962 בפרס נובל לכימיה. מאז פוענחו, באמצעות שיטה זו, מבנים של יותר מ-300 חלבונים.
לקריאה נוספת
על תרומתו של פרוץ בתחום הביולוגיה המולקולרית באוניברסיטת קיימברידג' ניתן לקרוא בספר ההיסטוריה של אוניברסיטת קיימברידג', כרך 4, אשר יצא לאור בשנת 1992.
המהפכה המהוללת
במהפכה המהוללת (באנגלית: Glorious Revolution, 1688–1689) הודח המלך האנגלי הקתולי ג'יימס השני, והומלכו בתו מרי השנייה ובעלה ויליאם השלישי (לבית אוראנז'), הפרוטסטנטים. לאירוע זה מתייחסים לעיתים כ"מהפכה ללא שפיכות דמים", אף שהשתוללו בסקוטלנד ובאירלנד קרבות קשים לאחר שג'יימס השני עזב את אנגליה. במובן הצר מדובר בהפיכה ולא במהפכה, אף כי השלכותיה המדיניות מרחיקות מעבר לחילופי הריבונים בזמן ההוא.
רקע היסטורי
לאחר שובו של בית סטיוארט לכס המלכות באנגליה, שנלקח מצ'ארלס הראשון על ידי אוליבר קרומוול, שלט באנגליה המלך צ'ארלס השני לבית סטיוארט, קל הדעת וההולל. למלך לא היו ילדים חוקיים שיכולים היו להמשיך את שושלת המלוכה הפרוטסטנטית, ועל פי חוקי אנגליה היה היורש אחיו, ג'יימס, דוכס יורק, אשר היה קתולי. ג'יימס היה איש עקרונות אמיץ ותקיף, שעוד בשנת 1673 ויתר על כהונתו כמפקד הצי האנגלי, וזאת בשל חוק שהצהיר כי אין אדם יכול לשאת בתפקיד כלשהו אלא אם כן יצהיר שאינו מאמין כי במהלך אכילת לחם הקודש (בזמן טקס המיסה) משתנים (טרנסובסטנציאציה) הלחם והיין לבשרו ודמו של ישו (אמונה בסיסית בדת הקתולית). ג'יימס העדיף לוותר על משרתו, ולא להתכחש לאמונתו.
בה בעת הגיע בצרפת לואי ה־14 לשיא עוצמתו. מלחמה התחוללה ביבשת בין צרפת להולנד, ובהולנד עלה מנהיג חדש, ויליאם מאוראנז', והוא הושיע את הולנד מכיבוש צרפתי כאשר פתח את הסכרים ומנע את התקדמות הפולשים אל תוך ארצו. ויליאם מאוראנז', הנשוי לבתו של ג'יימס, מרי, נעשה עתה האיש שכל פרוטסטנטי ברחבי היבשת נשא אליו את עיניו.
ב־1685 שכב המלך צ'ארלס על ערש דווי. לפני העם האנגלי עמדו שתי אפשרויות: להכתיר עליהם מלך קתולי (בניגוד לאמונה הבסיסית של רוב העם, ובניגוד לנטייה ההיסטורית באנגליה ולבריתותיה של אנגליה ברחבי אירופה), או להידרדר למלחמת אזרחים, וזאת דור אחד לאחר מלחמת אזרחים עקובה מדם. היה ידוע כי עם מותו של ג'יימס תירשנה אותו בנותיו, מרי (הנשואה לוויליאם מאוראנז'), ואן, בעלות הנטייה הפרוטסטנטית. נראה כי אם יעלה ג'יימס לכס המלוכה, כי אז תהיה זו אך תקופה קצרה של שלטון מלך קתולי, ועם מותו ישוב לכס מלך (או מלכה) פרוטסטנטים. צ'ארלס עשה ככל יכולתו בימיו האחרונים כדי להרגיע את הרוחות, והטיל את מלוא כובד משקלו על מנת שאחיו יירש אותו. כאשר מת צ'ארלס משבץ פתאומי בפברואר 1685 לא היה כל ספק כי יורשו הטבעי הוא ג'יימס.
שלטונו של ג'יימס
ג'יימס עלה לכס המלכות כשברקע הדברים מאבק בין הקתולים והפרוטסטנטים, ובין הזכות האלוהית של המלכים לשלוט (בנוסח דודנו לואי ה־14) ובין הזכויות הפוליטיות של הפרלמנט שהוקנו לעם בימי קרומוול. כאשר עלה לשלטון הצהיר הצהרות מתונות שהפיגו את החששות. הוא הצהיר כי ברצונו לשלוט על פי הדין והמנהגים, לכבד את החירויות ואת החוק, ובאשר לדעותיו הפרטיות בנושאי אמונה "איש לא יבחין כי הוא מחזיק בהן".
עד מהרה החל הפולחן הקתולי הגלוי שבו עסק להשפיע על הארץ כולה. ג'יימס החל במסע של שוויון זכויות לקתולים (אשר הופלו בחוק, ונאסר עליהם לשאת במשרות אם לא יתכחשו לאמונתם), קידם אצילים קתולים למשרות בכירות, וניצל את תפקידו כראש הכנסייה האנגליקנית כדי למנוע ממטיפים להטיף כנגד הקתוליות. היה כאן ניצול לרעה של סמכויותיו כמלך (אשר עורר חשש מפני הבאות), ופגיעה בציפור נפשו של העם האנגלי. המלך השקיע עתה את כל מאמציו בניסיון ליצור פרלמנט שיהיה כפוף למרותו, ויבטל כליל את החקיקה כנגד הקתולים.
לכאורה, במקרה של מלחמת אזרחים, צפוי לעמוד לטובת המלך צבא, מן החזקים באירופה, הצי המובחר בעולם, ועזרה העומדת לרשותו מאירלנד ומצרפת, והאצולה אשר לחמה בימי קרומוול ולאחריו בעד השבת המלוכה. ממול עמדה רק התנגדותם של יחידים, גם אם רמי מעלה. היה ברור כי אם תפרוץ מלחמה, והעם לא יתאחד כנגד מלכו, יישפך דם רב.
המהפכה המהוללת
ב־10 ביוני 1688 ילדה אשתו של ג'יימס השני בן, ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט. לידתו של בן זה, אשר נועדו לו חיי מאבק וגלות (ויהיה ידוע בשם "הטוען לכתר הזקן") הגדישה את הסאה. מי שסבר שהמלוכה הקתולית ימיה כימי חייו הטבעיים של ג'יימס, ראה עתה למול עיניו שושלת קתולית שולטת בממלכת אנגליה לנצח. רבים הם שהטילו ספק אם הבן הוא בנו של ג'יימס, או אף בנה של המלכה, והפרוטסטנטים הנאמנים עדיין לעקרון הירושה החוקית הפיצו את האגדה כאילו הוברח התינוק לארמון בתוך סיר גדול.
מעבר לים השקיף על התפתחויות אלו ויליאם מאוראנז'. זה שנים היה הוא תקוות הפרוטסטנטים באנגליה, ואלה הזמינו אותו פעמים רבות לבוא ולהדיח את המלך הקתולי השנוא. עתה הגיעה שעתו. ב־5 בנובמבר 1688 נחת על חופה של אנגליה ועמו כארבעה עשר אלף איש, פרוטסטנטים מכל רחבי היבשת.
מלכותו של ג'יימס התמוטטה כבניין קלפים. סדרה של מרידות בצבא ובצי הראתה לג'יימס כי אין לו כל סיכוי להחזיק בכס המלוכה. כאשר התברר כי הדוכס ממרלבורו, מפקד הצבא, עמד בסוד הקשר שהביא את ויליאם לארץ, נפלה רוחו של ג'יימס והוא נמלט לצרפת. הפרלמנט התכנס והכריז כי עזיבתו של ג'יימס שקולה לוויתור על הכס, והזמין את בתו מרי ואת בעלה ויליאם לשלוט באנגליה. ב־5 באפריל 1689 הומלכו ויליאם מאוראנז' ואשתו מרי – ויליאם השלישי ומרי השנייה – למלכי אנגליה, לאחר מכן הם אישרו את חוק הזכויות, המצמצם את סמכויותיו של הכתר, בין השאר בהגבלה על הטלת מיסים ללא אישור הפרלמנט. האצולה ויתר האליטות קידמו את השליטים החדשים בברכה; אוניברסיטאות אוקספורד וקיימברידג' אף הוציאו כרכי שירה מיוחדים לכבוד ויליאם ומרי.
קרבות נוספים נמשכו באירלנד ובסקוטלנד בין נאמני ג'יימס ובין צבאותיו של ויליאם. בקרב ליד הנהר בוין באירלנד, ביולי 1690, עמד המלך ג'יימס בראשם של אלפי אירים קתולים נאמנים למלוכה, אך הובס ושב ונמלט לצרפת. כך לבסוף נכונה המלוכה בידי ויליאם ומרי, אשר שלטו יחדיו.
מורשת המהפכה
חוק הזכויות נחשב לציון דרך בחיזוק כוחו של הפרלמנט והקביעה החד־משמעית כי אנגליה היא מדינה פרוטסטנטית, והמסמך משמש עד היום אבן יסוד בחוק הבריטי. העובדה שהישגיה של המהפכה עברו ללא שפיכות דמים העניקה לה את כינויה – "המהוללת".
קריסת הבניין במגניטוגורסק (2018)
קריסת בניין המגורים בעיר מגניטוגורסק שברוסיה התרחשה ב-31 בדצמבר 2018 בשעה 6:02 בבוקר, זמן מקומי, כאשר בלוק של בניין מגורים קרס חלקית בעקבות פיצוץ בלון גז.
על פי נתוני ממשלת רוסיה, נהרגו 39 איש, נפצעו 17 (אחד מהם תינוק בן עשרה חודשים שניצל) ושלושה הוכרזו נעדרים.
רקע
בניין המגורים שקרס הוא מבנה הן 10 קומות שנבנה בשנת 1973 בשדרות קרל מרקס מספר 164 והכיל 623 דירות. בקריסה נהרסו או ניזוקו 48 מהן אשר שיכנו יחד 110 אנשים. מהם, מאמינים כי 95 מהם שהו בבניין בזמן הקריסה.
גורם
על פי נתוני המשרד הפדרלי למצבי חירום ברוסיה קריסת המבנה נגרמה בעקבות פיצוץ גז.
תגובות
לאחר קריסת הבלוק, דיירי הבניין הסמוך שלא קרס, פונו. פקידי הממשלה הזהירו מפני סכנת התמוטטות של שאר הבניין.
הטמפרטורה באתר ההתמוטטות שנמדדה הייתה -17°C. כמעט 1,400 עובדי חילוץ והצלה, סייעו בחילוץ האנשים מההריסות. הם השתמשו בתנורי חימום מיוחדים על מנת לחמם אנשים שעדיין היו לכודים תחת ההריסות.
ועדת החקירות של רוסיה ושירות הביטחון הפדרלי של רוסיה פתחו בחקירת האירוע ובדיקת הסיבה לפיצוץ, ההערכה היא כי הקריסה נגרמה מפיצוץ גז וכי לא מדובר בפיגוע טרור. ב-1 בינואר 2019 שירותי החילוץ הודיעו כי לא נמצאו כל רכיבים של חומרי נפץ באתר.
ב-2 בינואר 2019 ממשלת מחוז צ'ליאבינסק הכריזה על יום אבל וב-3 בינואר ממשלת רוסיה הודיעה כי תשלם מיליון רובל לכל אחת מהמשפחות שנפגעו.
פאצ'אקוטי
פַּאצַ'אקוּטִי (Pachacuti, רעידת אדמה בקצ'ואה) הוא כינויו של הסאפה אינקה (תוארו של קיסר האינקה) התשיעי בשושלת האינקה, אינקה יופאנקוי (Inca Yupanqui, 1471–1438).
תחילה הובסו הממלכות השכנות שבהן ישבו עמים דוברי שפת האיימרה מאזור אגם טיטיקקה, ממלכת קויה וממלכת לופאקה. אחריהן הובס עם הצ'אנקה שממערב, שהיה היריב הגדול ביותר לאינקה, ושכמעט הצליח לכבוש את קוסקו.
הדרך שבה הצליח פאצ'אקוטי לנצח את העמים האחרים הייתה שילוב בין עורמה דיפלומטית לכישרון צבאי. צבא האינקה היה מאורגן היטב בהשוואה ליריביו וגדל עם הרחבת האימפריה על ידי צירוף התושבים הנכבשים לצבא. לפני כל מסע כיבוש, נעשה ניסיון לשכנע את שליטי היריב להיכנע ללא קרב, ובתמורה יושארו לשלוט על שטחיהם במסגרת אימפריית האינקה (הגם שיועץ מטעם האינקה יופקד על "המדיניות הגבוהה"), ילדיהם יקבלו חינוך מלא, והיחס אליהם יהיה כאל אצילים בהיררכיה של האינקה. לעומת זאת אם יתנגדו, יוענשו ללא רחם. אם לא הספיקו תנאים אלה ומראה הצבא בן 200,000 הלוחמים לשכנע את היריב, ניתן האות להסתערות שבה בדרך כלל הובס היריב, וחיל מצב מבני האינקה הוצב בשטח הכבוש. בעקבות החיילים באו פקידי ממשל ומהנדסים ולשון האינקה, הקצ'ואה, הוכרזה כשפה הרשמית. אם נעשו ניסיונות של מרד הייתה האוכלוסייה כולה צפויה להגליה.
גדולתו של פאצ'אקוטי הייתה לא רק בשדה הקרב. הוא כונן אימפריה אדירה על פי עקרונות מוגדרים היטב ובאופן שיטתי להפליא. המבנה הארגוני ההיררכי, איפשר לעם קטן יחסית לייצר ממאות שבטים שונים, יושבי אזורים גאוגרפיים שונים בתכלית ונבדלים במנהגיהם, לשונותיהם, עיסוקיהם ואמונותיהם, אימפריה אחת בת 6 מיליון נפש.
High-level Data Link Control
High-level Data Link Control (בראשי תיבות: HDLC) הוא פרוטוקול תקשורת תלוי סיביות (Bit Oriented) שפותח על ידי ארגון התקינה הבינלאומי ומגדיר שיטה לעטיפת נתונים (Data encapsulation) ברמת שכבת הקישוריות של מודל ה־OSI ומודל ה־TCP/IP.
מעיין הנצח
מעיין הנצח (באנגלית: Tuck Everlasting, בתרגום חופשי: "טאק לנצח") הוא רומן לנוער שנכתב על ידי נטלי באביט ויצא לאור ב-1975. הספר עוסק ברעיון חיי האלמוות על היתרונות והחסרונות שבהם. בעקבות הספר נעשו שני סרטים, האחד ב-1981, והשני ב-2002. מהספר נמכרו יותר מ-2 מיליון עותקים והוא מוגדר כקלאסיקה מודרנית בספרות ילדים.
עלילה
גיבורת הספר היא ויני פוסטר, נערה שחיה בבית מבודד ומגודר חיים משעממים ומתסכלים. משפחתה היא המשפחה הוותיקה ביותר בעיירה והם הבעלים של החורש הסמוך. ויני נכנסת לחורש ורואה שם נער שותה ממעיין שנובע ליד עץ מרהיב. היא מתוודעת אליו ואל משפחתו, משפחת טאק. מפיהם היא שומעת, שהם שתו ממי המעיין, ובכך זכו לחיי נצח. באותו הזמן איש בחליפה צהובה מנסה גם הוא למצוא את המעיין ולמכור את מימיו. הוא משקר למשפחתה של ויני ומספר להם שמשפחת טאק חטפו את ויני. כעת ויני צריכה להחליט אם לחשוף את סודה של משפחת טאק או להישאר נאמנה לה.
עיבודים לקולנוע
הספר עובד לשני סרטי קולנוע ולמחזמר בברודוויי. הסרט הראשון שוחרר לאקרנים בשנת 1981 ופורסם על ידי הסטודיו One Pass Media. העיבוד הקולנועי השני יצא לאקרנים בשנת 2002, הפעם על ידי אולפני דיסני. את הגרסה הקולנועית השנייה ביים ג'יי ראסל ובו כיכבו אלקסיס בלדל בתפקיד ויני, ג'ונתן ג'קסון בתפקיד ג'סי, ויליאם הרט בתפקיד אנגוס, סיסי ספייסק בתפקיד מיי ובן קינגסלי בתפקיד האיש בחליפה הצהובה. הסרט קיבל ביקורות מעורבות אך הרוב היו חיוביות. הסרט (נכון לאוקטובר, 2019) עומד על 61% באתר Rotten Tomatoes. הניו יורק פוסט שיבח את הסרט: "בנוי בצורה נהדרת ומשוחק להפליא". הסרט הרוויח קצת יותר מ19 מיליון דולר בקופות בארצות הברית ולא שוחרר לבתי קולנוע מחוץ לאמריקה.
תרגומים לעברית
מעיין הנצח, תרגם אסף שור, הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, אוקיינוס ומודן, 2015
קורין אלאל
קורין אלאל (נולדה ב-15 במרץ 1955) היא זמרת-יוצרת, מלחינה, מעבדת ומפיקה מוזיקלית, גיטריסטית, פזמונאית ושחקנית ישראלית, כלת פרס לנדאו למפעל חיים לשנת 2022.
ביוגרפיה
אלאל נולדה בתוניס שבתוניסיה, ועלתה לישראל בגיל 8. תחילה משפחתה התגוררה עמה בנתניה, ואחר כך בהרצליה.
אביה הוברט היה סוכן מוסד.
ראשית דרכה
אלאל החלה לנגן בגיטרה כשהייתה בת 12. היא ניגנה עם חברה יגאל דה בוטון (לימים זמר בזכות עצמו וליצן). בתיכון ניגנה בלהקות שונות, וכתבה שירים ולחנים.
בשירותה בצה"ל הייתה תחילה בלהקת פיקוד דרום, ממנה פרשה בשל סירובה לרקוד באחת מתוכניות הלהקה, ולאחר מכן בצוות הווי סיני, ובצוות הווי הנדסה קרבית, עם יהודית רביץ ויואל לרנר.
לאחר שירותה הצבאי החלה לשיר קולות רקע בהקלטות רבות, ובהן בשיר שברבות הימים הפך לקלאסיקה ישראלית, "עטור מצחך", שבו ליוותה את אריק איינשטיין יחד עם רביץ. בנוסף, ליוותה בשירה גם את שלום חנוך, רמי פורטיס, נורית גלרון, צביקה פיק, שמוליק קראוס, מיקי גבריאלוב, גלי עטרי ואחרים. בסוף 1976 הופיעה במחזמר "שפנים בחלל" של גדעון כפן וגידי שחם אשר נכשל מסחרית.
בשנת 1978 השתתפה אלאל במופע "ארץ טרופית יפה", לצד מתי כספי, יהודית רביץ, צילה דגן, צמד הפרברים ויוריק בן דוד. אלאל שרה סולו במופע את השיר "אמור לי". באותה שנה הקליטה את השיר "יונק הדבש", שכתב משה בן שאול והלחין יאיר מילר. בהמשך השנה הקליטה אלאל שני שירים נוספים שהלחין מילר: "אישה הרה", שכתבה מירה מאיר והבלדה הקצבית "תן לי יום", שכתב דידי מנוסי. שלושת השירים הופיעו בשנות התשעים באלבומי אוסף. באותה שנה החליפה אלאל את סמדר וימזר במופע "אדם וחֲבָל" שכתב יהונתן גפן. לאחר מכן הופיעה בצמד עם מיקי גבריאלוב (בין השאר בפסטיבל נביעות), כאשר מתוך שיתוף הפעולה יצאו שני שירים: "הכל בינינו כרגיל" ו"סמבה אבן גבירול". אלאל הופיעה לבדה לראשונה בשנת 1979, במופע "ממתקים מפוזרים", עם רפי קדישזון בפסנתר ובני קדישזון בתופים. משירי המופע הוקלט רק "מחר יהיה יום יפה", שגלי עטרי הקליטה מאוחר יותר לאלבומה "ממריאה ברוח", שיצא בשנת 1984, ושיר הנושא, שיצא על גבי סינגל. עוד באותה שנה שרה קולות בהקלטות אלבומו של צביקה פיק "המראה", והופיעה בתפקיד אורח בסרטו של הבמאי אבי נשר "דיזנגוף 99".
שנות השמונים
בשנת 1980 למדה אלאל באקדמיה, למדה לנגן בסינתיסייזר והשתתפה בפרויקטים רבים. לאלבומו הראשון של אריק סיני שיצא באותה שנה הלחינה אלאל את השיר "דרך הכורכר" למילים של יעקב גלעד, בו גם שרה קולות רקע. עוד באותה שנה הקליטה שיר שכתבה והלחינה לעיבוד של יהודה עדר, "אני משתגעת", שיצא לרדיו בתחילת 1981. עם זאת הקריירה של אלאל נעצרה כשלקתה בדלקת גידים חריפה ביד שמנעה ממנה לנגן.
באותה תקופה חזרה אלאל להלחין ולשיר גם שירים לא רוקיסטים, ובהם השיר "אין לי ארץ אחרת" שהלחינה למילים של אהוד מנור, וגם שרה קולות רקע בביצוע המקורי. השיר זכה להצלחה בביצועה של גלי עטרי, ועד היום נחשב לקלאסיקה ישראלית.
בנוסף, הלחינה וביצעה באותה שנה את "שיר בכיף" שכתב שמוליק קלוסקי ועיבד ירון בכר. "שיר בכיף" נבחר להיות שיר הנושא של "פסטיבל הכוכבים" אשר התקיים בארץ באותה שנה, ובו השתתפו כוכבים בינלאומיים רבים ובהם, אל סטיוארט, אל די מיולה, ג'ו קוקר, דייוויד קנופלר, מריליון ואחרים. השיר הפך בן לילה ללהיט ענק, על אף שיצא על גבי תקליט שדרים בלבד. רק בשנות ה-90 שולב השיר, לראשונה, באלבום "שיר בכיף" שכינס להיטים של מיטב הזמרים, במסגרת סדרת התפוז של חברת NMC. ב-1998 ביצעה קורין את "שיר בכיף" באלבום ההופעה - "חברים שרים אלאל". השיר זכה לגרסאות כיסוי, האחרונה שבהן באלבום "אוספרטי" של רוני דואני, משנת 2014.