cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיסנילנד
יום הפתיחה
מאז פתיחת הפארק ב-1955 נסגר הפארק למבקרים 4 פעמים: ביום האבל הלאומי לאחר ההתנקשות בנשיא קנדי ב-1963, לאחר רעידת האדמה ב-1994, לאחר פיגועי 11 בספטמבר, וב־2020 בעקבות מגפת הקורונה. אז הפארק נסגר למשך 13 חודשים, ממרץ 2020 עד סוף אפריל 2021.
מפארק שעשועים לאתר נופש
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה בנייה נרחבת באזור הפארק שהפכה למעשה את הפארק מפארק שעשועים לאתר נופש. חברת וולט דיסני רכשה אדמות רבות מסביב לפארק, בה שכנו בעיקר מוטלים ומלונות זולים, ובנתה במקום מספר מלונות, ובהם מלון קליפורניה הגדול. כמו כן נבנו אטרקציות חדשות בפארק, ורבות מהאטרקציות הישנות והמיושנות נסגרו, חלק מהחנויות הוחלפו והבניינים של הפארק שופצו.
מבנה הפארק
הפארק בנוי במבנה של כוכב, כאשר הכניסה היא דרך הרחוב הראשי, שעוצב כרחוב ארצות הברית. הוא מוביל למרכז הפארק, וממנו ניתן להגיע ל"ארצות" האחרות. במרכז הפארק נמצאת טירת היפהפייה הנרדמת המשמשת סימלו של הפארק. הטירה נבנתה בהשראת טירת נוישוונשטיין שבבווריה, והושלמה לפתיחת הפארק. בחזית הטירה יש גשר מתרומם (שהופעל פעמיים בלבד: ביום פתיחת הפארק ובתום שיפוץ ארץ ההרפתקאות בשנות ה-80).
הרחוב הראשי של ארצות הברית
חלק זה של דיסנילנד מדמה רחוב ראשי בעיירה קטנה בארצות הברית בתחילת המאה ה-20 או סוף המאה ה-19. הרחוב מדמה את הרחוב בעיירה מרקליין שבמדינת מיזורי, בשנת 1901 - העיירה בה נולד דיסני בשנת לידתו.
הרחוב נראה כרחוב שבשני צדדיו בניינים בני שתי קומות, אולם הדבר הוא אשליה אופטית המושגת באמצעות משחקי פרספקטיבה וגובה הבניינים נמוך יותר. הסיבה ליצירת האשליה הזו היא, שבניינים בני שתי קומות היו גורמים לטירת היפהפייה הנרדמת להיראות נמוכה יותר.
וולט דיסני עצמו התגורר בדירה ברחוב זה. הדירה אינה פתוחה למבקרים.
ארץ ההרפתקאות
ארץ ההרפתקאות היא ניסיון לבנות יישוב ספר באחד הג'ונגלים של אסיה או אפריקה. נמצאות בה מספר אטרקציות כגון שודדי הקאריביים והעץ של טרזן.
ארץ האגדות
ארץ האגדות היא ניסיון של וולט דיסני ליצור מקום בו מבוגרים וילדים כאחד יוכלו להיכנס לסיפורי האגדות שעד אז רק דמיינו - כגון לעוף מעל לונדון יחד עם פיטר פן או לטייל עם עליסה בארץ הפלאות.
ארץ המחר
כפי שוולט דיסני אמר: "מדעננו פותחים היום את שעריו של עידן החלל, והישגיו ישפרו את חיי ילדנו והדורות הבאים. ארץ המחר תוכננה לתת למבקרים להשתתף בהרפתקאות שהם דוגמה של איך המחר ייראה."
וולט דיסני לא היה מרוצה ממבניה של ארץ המחר, והיא עברה שיפוץ נרחב ב-1967.
שיפוץ נוסף נערך ב-1998 ונתן לארץ המחר מראה מיושן במטרה ליצור עולם, שידמה לעולם העתיד, כפי שדימה אותו ז'ול ורן בסוף המאה ה-19.
כיכר ניו אורלינס
כיכר ניו אורלינס הייתה התוספת האחרונה לדיסנילנד שנעשתה בחייו של וולט דיסני. הכיכר נפתחה בשנת 1966, תוך ניסיון לתפוס את הרוח והטעם של רחוב בורבון בניו אורלינס.
בכיכר ניו אורלינס נמצא "מועדון 33" - מועדון אקסקלוסיבי הסגור לקהל הרחב. המועדון נמצא מעל "מסעדת הביצה הכחולה" ("Blue Bayou Restaurant") והכניסה אליו היא לחברים בלבד. עלות החברות - בין 7,500 - 10,000 דולרים לשנה. רשימת ההמתנה לכניסה למועדון אורכת למעלה מ-10 שנים. המועדון הוא המקום היחיד בדיסנילנד בו נמכרים משקאות אלכוהוליים.
ארץ הדובים
ארץ זו נקראה "ארץ הדובים" ("Bear Country"), כאשר הוקמה ב-1972. השם שונה ל"ארץ החיות הקטנות" - "Critter Country" בשנת 1988. בארץ מוצגות החיות שהשתתפו בסרט המצויר "שירת הדרום" משנת 1946.
עירו של מיקי
ארץ זו נפתחה בשנת 1993 ונקראה "טונטאון" - "עיר המצוירים" - בסגנון העיר של הדמויות המצוירות מהסרט משנת 1988 "מי הפליל את רוג'ר רביט".
תחבורה
וולט דיסני תמיד התעניין בתחבורה ובחידושיה, ועניין מיוחד היה לו בתחום הרכבות. דיסני אף בנה רכבת קיטור קטנה בחצר ביתו. לכן יש בפארק אמצעי תחבורה רבים ושונים זה מזה.
רכבת דיסנילנד
את דיסנילנד מקיפה רכבת הקרויה "הרכבת של דיסנילנד וסנטה פה". כל הרכבות בדיסנילנד מצוידות במנוע דיזל, שהוא פחות מזהם (אך יותר יקר) מפחם.
במקור נסעו שתי רכבות בכיוונים מנוגדים סביב הפארק, כאשר בכל פעם רכבת אחת חיכתה בתחנה הראשית שברחוב ארצות הברית עד שהשנייה חלפה על פניה. דבר זה הופסק משיקולי בטיחות - וכעת נוסעות הרכבות בכיוון אחד בלבד - עם כיוון השעון סביב הפארק.
קטרי הרכבת המקוריים נבנו על ידי חברת וולט דיסני. מאוחר יותר נרכשו קרונות נוספים.
המונורייל
מערכת המונורייל הייחודית של דיסנילנד הותקנה בשנת 1959 על ידי חברת אולווג. המסילה לא שונתה מאז שנת 1961 ועד היום. המערכת מסיעה נוסעים בין שתי תחנות: האחת בתוך הפארק בעולם המחר, והשנייה מחוץ לפארק. במקור הייתה התחנה השנייה ממוקמת במלון דיסני, אולם כיום (לאחר שינוי התוואי בשנת 2001) היא ממוקמת במרכז הקניות של דיסני. אורכה של המסילה ארבעה ק"מ והיא עוברת דרך הפארק.
שלוש רכבות נמצאות כיום בפעולה: האדומה, הכחולה והסגולה. הרכבת הרביעית, הכתומה, נשלחה לברבנק למחלקת ההנדסה של חברת וולט דיסני במטרה לפרקה וללמוד איך היא בנויה, כדי לבנות רכבות נוספות כמותה. זאת כיוון שהחברה שבנתה את הרכבות - אולווג - כבר אינה קיימת.
דעת הקהל
מספר שינויים נעשו באטרקציות במהלך השנים משיקולים של דעת קהל או תקינות פוליטית. כך למשל ב"שודדי הקריביים" נהג אחד משודדי הים לרדוף אחרי אחת הנשים כשמבט של זימה שפוך על פניו. כיום מוסבר מרדף זה בכך שהוא שולח יד למגש של אוכל שמחזיקה אותה אישה (ובהתאם נוסף המגש). האינדיאנים שנהגו לשרוף את הבקתה של המתיישבים ב"נהרות אמריקה" כבר אינם שורפים אותה, וגם המתיישבים שבעבר החזיקו רובים אינם מחזיקים כלי נשק בידיהם. המדריכים המובילים את המטיילים באזור זה נהגו להסביר את שריפת הבקתה בהתנהגות שיכורה של אחד המתיישבים, וכיום הבקתה אינה עולה יותר באש.
מוות של מבקרים
במהלך 50 השנים שבהן היה הפארק פעיל נהרגו בו תשעה מבקרים ועובדת אחת, כמפורט מטה. מספר רב יותר של מבקרים נפצעו. שבעה מתוך עשרה מקרי המוות מקורם בהתנהגות רשלנית של המבקרים ולא באשמתם של הפארק או צוות הפארק:
בלסמיק
בלסמיק הוא כלי גרפי קטן מאפשר שרטוט מסכים לאתרי אינטרנט, שולחן עבודה, יישומי מכשירים ניידים וכדומה.
הממשק מאפשר גרירה והצבה של רכיבים בצורה פשוטה. לא ניתן ליצור רכיבים חדשים, אלו רכיבים קיימים שיש להישען עליהם.
בלסמיק הוקמה במרץ 2008 על ידי פלדי גיליצוני, לשעבר מהנדס תוכנה בכיר בחברת Adobe. הבלסמיק מוקאפ הושק ביוני 2008 בגרסה מבוססת Web.
ב-2011 בלסמיק הרוויחה קרוב ל-5 מיליון דולר ממכירות.
הרכיבים הקיימים מאפשרים למשתמש ליצור אב טיפוס המשורטט על גבי במה על מנת לעצב ממשק משתמש חדש לגמרי.
פאבל גרודינין
פאבל ניקולאייביץ' גרודינין (ברוסית: Па́вел Никола́евич Груди́нин; נולד ב-20 באוקטובר 1960, מוסקבה, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי ואיש עסקים רוסי. גרודינין היה מועמד המפלגה הקומוניסטית לבחירות הנשיאותיות בשנת 2018.
ביוגרפיה
הוא נולד ב-1960 במוסקבה. הוא רוסי במוצאו וסבו היה יהודי.
ב-1961 המשפחה עברה לעבוד במחוז לנינסקי. לאחר שסיים את בית הספר ב-1977 הוא התקבל לאוניברסיטה הממלכתית להנדסה חקלאית במוסקבה וסיים לימודיו ב-1982 אוניברסיטת בתור מהנדס מכונות. לאחר לימודיו הוא החל לעבוד ב"סובחוז על שם לנין", שבו רבים מבני משפחתו כבר היו מועסקים. משנת 1982 ועד 1989 הוא עבד שם כמנהל העבודה המכנית, משנת 1990 עד 1995 כיהן כסגן מנהל.
ב-1995 הוא התמנה למנכ"ל כאשר הסובחוז הוקם מחדש תחת בעלות פרטית בשם חברת המניות הסגורה "הסובחוז על שם לנין" והוא גם מחזיק במרבית המניות. מאז 1997, הוא נבחר שלוש פעמים כחבר הדומה המחוזית של מוסקבה בה עבד עד 2011. בשנת 2001 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הרוסית למינהל ציבורי, שכפופה לנשיא הפדרציה הרוסית, התמחה בתחום המשפט.
משנת 2001 ועד 2011 כיהן כחבר הדומה המחוזית של מוסקבה. עד 2010 היה חבר במפלגת רוסיה המאוחדת וב-2011 נתמך אומנם על ידי המפלגה הקומוניסטית, אך לא הצטרף כחבר מפלגה.
בחירות 2018 ולאחר מכן
ב-23 בדצמבר 2017, בקונגרס הי"ז של המפלגה הקומוניסטית, פאבל גרודינין נבחר כמועמד המפלגה לנשיאות. באותו קונגרס גם הוכרז על מינויו של גנאדי זיוגאנוב לראש מטה הבחירות. בבחירות לנשיאות שנערכו ב-18 במרץ 2018 זכה גרודינין בכ-11.81% מהקולות והפסיד לנשיא המכהן ולדימיר פוטין. הוא הבטיח לגלח את שפמו אם יקבל פחות מ-15% מהקולות. לאחר שנודע שקיבל 11% בלבד, עמד במילתו וגילח את שפמו.
לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021 נודע כי הודח משורות המפלגה הקומוניסטית.
חייו האישיים
גרודינין גרוש ויש לו שני בנים מבוגרים.
מסילת ציון
מסילת ציון הוא מושב עובדים צפונית לבית שמש, השייך למועצה אזורית מטה יהודה שבמחוז ירושלים. נוסד ככפר עבודה בשנת 1950 על ידי עולים מתימן, אך לאחר זמן מה עזבו המייסדים ובמקומם באו עולים מקוצ'ין שבהודו.
היישוב משתייך לתנועה החדשה. שטחו כאלף דונם וגובהו כ-350 מטרים מעל פני הים.
שמו של היישוב סמלי ובהיותו סמוך ל"דרך בורמה", הוצע על ידי זאב וילנאי ומבטא את פריצת הדרך לירושלים במלחמת העצמאות. הוא מבוסס על הפסוק:.
ילדי ונערי המושב לומדים בבית הספר היסודי "השחר" שבמושב טל שחר, ובבית ספר "הרטוב" בחטיבה והתיכון.
פעם הייתי בתימן
פעם הייתי בתימן הוא שיר ילדים עברי. השיר משמש גם לריקוד במעגל.
השיר תועד לראשונה בשנת תש"ז, בבית ספר עממי בתל אביב.
את השם המופיע בשתי השורות האחרונות ("רותי" בדוגמה שמשמאל), נהוג להחליף בשמה של אחת המשתתפות (ולעיתים אף בשמו של אחד המשתתפים).
בעקבות הפיכתה של המילה "כושי" לבלתי תקינה פוליטית, יש שהחליפו אותה במילה "ילד".
מחבר השיר ומחבר הלחן אינם ידועים, ונהוג להציג את מקורו כ"עממי".
בוליבר ונצואלי
בוליבר (Bolivar, VEB) הוא המטבע הנהוג כיום בוונצואלה. הבוליבר נקרא על שם משחרר אמריקה הדרומית, סימון בוליבר, הנחשב לגיבור לאומי בוונצואלה.
הבוליבר הוצג לראשונה כמטבע רשמי ב-1879 במקום הוונצולאנו העתיק. עד שנות ה-70 נחשב הבוליבר לאחד המטבעות היציבים ביותר באמריקה הלטינית, אך אז נפל קורבן לאינפלציה גבוהה.
עם הפיכתה של ונצואלה למעצמת נפט, חזר הבוליבר ליציבות מסוימת. עם זאת, בעקבות קריסת מחיר הנפט בשנת 2014, נקלעה המדינה להיפר-אינפלציה, אשר שחקה משמעותית את ערכו.
ב-2018 הגיעה האינפלציה לשיא של 65,374.08 אחוזים
72 מקומות שמסוכן לחיות בהם
72 מקומות שמסוכן לחיות בהם (באנגלית: 72 Dangerous Places to Live) היא סדרת טבע תיעודית אוסטרלית, אשר יצאה לשידור בידי חברת "Showrunner Productions" ויצאה ברשת "ABC TV" וכן ברשת האינטרנט נטפליקס בין ה-21 במרץ עד ה-25 באפריל 2016, בהנחייתו של השחקן מיטש ראיין.
סדרה זו מדרגת בשישה פרקים בני 46 דקות, 72 המקומות המהווים סכנה גדולה לאנשים הגרים בה ומדרגת אותם בהתאם, תוך התחשבות באיום על האנשים בה, הסכנות בהם הם נתקלים ורמת היכולת שלהם להינצל ממנה (בעודם בה). בין השאר נתקלים באזורים מוכי הרי געש, הוריקנים, שפטונות, שריפות, מפולת שלגים ושאר אסונות טבע, פגעי אקלים קשה וכן סכנות שנגרמות מאנשים, חיות בר, מחלות מקומיות ואף מההתחממות הגלובלית.
פרקים
פרק 1 - על גלי הזמן:
פרק 2 - רגע לפני שקיעה:
פרק 3 - אש וקרח:
פרק 5 - מים רבים לא יכבו את הסכנה:
פרק 6 - באש ובמים:
דירוג ראשוני (בסיום פרק 6):
פעיל שלום
פעיל שלום הוא אדם הפועל למען פתרון של שלום לסכסוכים בין מדינות או עמים. פעילות למען השלום אינה מחייבת השתייכות למפלגה כלשהי. חלק ניכר מפעילי השלום היו חלק מתנועות שלום בלתי-מפלגתיות, שלא שאפו להיבחר לפרלמנט, ולא תמכו במפלגה מסוימת.
פרס נובל לשלום ניתן לעיתים לפוליטיקאים מובהקים שע"פ ועדת הפרס תרמו להשכנת שלום, לפקידי ממשל שעסקו בכך, ובין מקבליו גם פעילי שלום אחדים.
אליעזר מלחי
אליעזר מלחי (13 באפריל 1917–1998) היה שופט בית המשפט המחוזי בתל אביב שהועמד לדין באשמת שוחד וזוכה, אך החליט להתפטר מתפקידו. פרשת העמדתו לדין עוררה עניין רב בציבור הישראלי.
קורות חיים
מלחי נולד בסנקט פטרבורג שברוסיה, בנם של ליובוב (אהובה) לבית גרייבסקי ושלמה זלצמן, מו"ל ופעיל ציוני ברוסיה ובארץ ישראל. בשנת 1924 עלה לארץ ישראל עם הוריו. בשנת 1934 סיים את לימודיו בגימנסיה הרצליה, ולאחר שנה נסע ללמוד משפטים באוניברסיטת לונדון, שם קיבל בשנת 1939 תואר בוגר במשפטים, עבר את בחינות הלשכה ושב ארצה. בשנת 1941 עבר בארץ את הבחינה לעורכי דין זרים והוסמך כעורך דין על ידי שלטונות המנדט. הוא היה בריסטר, מונה לשופט שלום בארץ ישראל, וזמן קצר לאחר מכן מונה לשופט בית המשפט המחוזי. בנוסף פעל כמרצה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה.
בין השנים 1963–1964 כיהן, במקביל לכהונתו כשופט, כנגיד של רוטרי ישראל.
המשפט
במהלך המשפט התחוללה מלחמת ששת הימים, ובעקבותיה ניתנה חנינה כללית. למלחי הוצע ליהנות מחנינה זו, אך הוא בחר להמשיך במשפטו שנוהל על ידי השופט צבי עלי בקר בבית המשפט המחוזי בירושלים, על-מנת שיזוכה. ב-7 במרץ 1968 נפסק כי מלחי זכאי. אף על פי כן, כיוון שהייתה כוונה להעמידו לדין משמעתי בהקשר לאותה פרשה, ביקש מלחי מהוועדה למינוי שופטים שתאשר לו יציאה לפנסיה מוקדמת. משבקשתו נדחתה, הגיש מלחי מכתב התפטרות וב-18 ביולי 1968 החליט שר המשפטים יעקב שמשון שפירא לקבל את התפטרותו כבר למחרת היום, ובכך נמנעה פתיחת ההליך המשמעתי. במכתב ההתפטרות הסביר מלחי את החלטתו:.
מלחי המשיך לפעול כעורך דין וכבורר.
בניסיונותיה של המשטרה לאסוף מידע שיפליל את מלחי, נעשה שימוש גם בהקלטת סתר של שיחות טלפון. טענות על תקינותה של פעילות זו עכבו את קידומו של מי שיזם והורה להקליטן, בנימין זיגל, לימים מייסדה של היחידה הארצית לחקירות הונאה.
משפטו של מלחי עורר עניין עצום בציבור הישראלי. כחלק מעניין זה, כתב יגאל לב מחזה בשם "זעקת השתיקה", שעלילתו מבוססת במידה רבה על פרשת מלחי. המועצה לביקורת סרטים ומחזות התירה את הצגתו של המחזה, ובנובמבר 1966 החלה הצגתו. כשנודע העניין ליועץ המשפטי לממשלה, פנה אל המועצה שתבטל את ההיתר שנתנה, עד לסיום המשפט, בשל דמיונו של המחזה למשפט. המועצה דחתה דרישה זו, ובשל כך עתר היועץ המשפטי לבג"ץ. בג"ץ פסק כי הצגת המחזה עשויה להשפיע על מהלך משפט מלחי או על תוצאותיו, ולכן. בהתאם לכך אסר בג"ץ את הצגת המחזה כל עוד לא ניתן פסק-דין סופי במשפטו של מלחי.
אברהם בצלאל
אברהם בניהו בצלאל (נולד בכ"א בכסלו ה'תשמ"א, 29 בנובמבר 1980) הוא חבר הכנסת העשרים וחמש ויושב ראש הוועדה לצמצום הפערים החברתיים בפריפריה מטעם מפלגת ש"ס, בעבר היה סגן ראש עיריית ירושלים וראש אגף החינוך המקומי מטעמה.
ביוגרפיה
בצלאל נולד וגדל בירושלים. למד בישיבות החרדיות הליטאיות הירושלמיות בית שמואל ומיר, ובעת לימודיו באחרונה הוא ניהל את גמ"ח הכספים שלה. בשנת 2010 נבחר לחבר המנהל הקהילתי של שכונת נווה יעקב, ובשנת 2013 מונה לעוזרו של צביקה כהן – סגן ראש עיריית ירושלים. ב־25 בנובמבר 2016 מונה לחבר מועצת העיר ירושלים, ולמחזיק תיק ארנונה, ספורט חרדי, וקידום נוער. במסגרת תפקידו פעל בצלאל לתקצוב עבור ישיבות המסייעות לנוער מתמודד, ולימי מרגוע עבור אברכים ונשות אברכים מירושלים.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2018, התמודד בצלאל למועצת העיר ירושלים מטעם ש"ס, נבחר למועצת העיר ומונה לסגן ראש העיר, מחזיק תיק ארנונה, מינהל חינוך חרדי בעיר. כמנהל החינוך החרדי בעיר פעל לקבלת בנות ספרדיות לסמינרים אשכנזיים מקומיים.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת (2019) הוצב במקום ה־41 והלא ריאלי של רשימת ש"ס. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021) קודם למקום ה־11, אך לא נכנס לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ל־9 מנדטים. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש ב־2022 התפטר מתפקידיו במועצת העיר, הוצב שוב במקום 11 ברשימה ונבחר לכנסת.
גני טיבולי
גני טיבולי (בדנית: Københavns Tivoli) הוא אחד מפארקי השעשועים וגני התענוגות המפורסמים ביותר בעולם. הפארק נמצא בקופנהגן, דנמרק.
היסטוריה
הפארק ממוקם בלב קופנהגן בירת דנמרק, נבנה בשנת 1843. זהו אחד מגני השעשועים העתיקים ביותר באירופה שאף היווה השראה לוולט דיסני בבנייתו את דיסנילנד. בשנת 2006 נפתחה בפארק אחת הקרוסלות הגבוהות ביותר בעולם. בפארק ישנם כיום 27 מתקני שעשועים.
באופן מסורתי, הפארק פתוח בתקופה שבין תחילת אפריל לסוף ספטמבר, אולם מאז שנת 1994 נפתח הפארק גם בתקופה שלקראת חג המולד ומתקיים בו יריד חג המולד המסורתי. בנוסף, מאז שנת 2006 הפארק נפתח ל-10 ימים גם בחופשת בתי הספר בדנמרק הצמודה לליל כל הקדושים (בדרך כלל בשבוע ה-42 של השנה).
מתקנים בפארק
הפארק עבר תהפוכות רבות במהלך השנים, ומתקנים שונים נבנו ונהרסו. כיום המתקנים הפופולרים ביותר הם רכבת ההרים "The Demon" ומגדל הפחד (מתקן עגול שמתנשא לגובה של כמה עשרות מטרים וצונח לפתע במהירות אדירה). כמחווה להנס כריסטיאן אנדרסן הוקם ב-1993 מתקן בשם "התיבה המעופפת" (Flying Trunk) על שם אחת מאגדותיו של אנדרסן. זהו מסלול האורך כ-7 דקות והמבקרים מוסעים במנהרה חשוכה המדמה מערה בתוך חביות עץ וצופים בסצנות מתוך אגדותיו של אנדרסן. המתקן שופץ ב-2010.
מתקנים נוספים: רכבת הרים מעץ, מספר קרוסלות, מכוניות מתנגשות, סירות ועוד.
ביוני 1944, בזמן הכיבוש הנאצי בדנמרק, אירע פיצוץ בטיבולי שגרם לנזקים קשים ולשריפתו המוחלטת של אולם הקונצרטים במקום (שוקם רק ב-1956). העיתונות שהייתה בשליטת הנאצים האשימה את המחתרת הדנית בפיצוץ, אולם לאמיתו של דבר הפיצוץ בוצע בידי קבוצה של נאצים דניים כנקמה על פגיעה של המחתרת הדנית במפעל חיוני לגרמנים.
בשנת 1964 התקיימה תחרות הזמר התשיעית של האירוויזיון באולם הקונצרטים שבגני טיבולי.
מוזיאון סימון ג'נשיה
מוזיאון גאורגיה על שם סימון ג'נשיה (בגאורגית: სიმონ ჯანაშიას სახელობის საქართველოს მუზეუმი) או בשמו הקודם המוזיאון הממלכתי להיסטוריה של גאורגיה הוא ממוזיאוני ההיסטוריה העיקריים של גאורגיה בטביליסי. המוזיאון מציג את הממצאים הארכאולוגיים החשובים ביותר של גאורגיה.
המוזיאון הקווקזי
המוזיאון נוסד ב-10 במאי 1852 כמוזיאון המחלקה הקווקזית של האגודה הגאוגרפית של האימפריה הרוסית. בשנת 1856 הומר שמו למוזיאון הקווקזי ביוזמתו של החוקר הגרמני, גוסטב רדה. בשנת 1868 צורפה למוזיאון הספרייה הצבאית של טפיליסי ושמו שונה ל-המוזיאון הקווקזי והספרייה הציבורית של טביליסי. בשנת 1911, נסגרו המוזיאון והספרייה לציבור עקב עבודות בנייה על המוזיאון.
מוזיאון סימון ג'נשיה
לאחר הקמת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה שונה שם המוזיאון, בשנת 1919, למוזיאון של גאורגיה. בשנת 1921 פונה חלק הארי של אוסף המוצגים במוזיאון בעקבות פלישת הצבא האדום לגאורגיה והוחזר לגאורגיה הסובייטית בשנת 1945 בעקבות מאמציו של ההיסטוריון והגולה הגאורגי, אכוותימה תאקאישווילי. בשנת 1947 שונה שם המוזיאון ונקרא על שם ההיסטוריון הגיאורגי המאוחר, סימון ג'נשיה. המוזיאון נפגע משמעותית בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בגאורגיה. בתחילה נפגע במוזיאון בתקופת מלחמת האזרחים הגאורגית בשנים 1991-1992, ולאחר מכן נשרפו חלק מהמוצגים בשריפה. בשנת 2004 מוזג המוזיאון במסגרת שיטת ניהול משותפת במסגרת המוזיאון הלאומי הגאורגי.
המוזיאון משתרע על מספר מבנים במרכז טביליסי. תצוגות המוזיאון מוצגות כרונולוגית כאשר התצוגה הראשית ממוקמת בשדרות רוסתוולי. מבנה זה עוצב בשנת 1910 על ידי הארכיטקט ניקולאי סוורורב, במקום מבנה ישן יותר שעוצב בידי א. זלצמן, אשר היה מעוצב באלמנטים קישוטיים בסגנון הגאורגי של ימי הביניים.
המוזיאון כולל מאות אלפי פריטים ארכאולוגיים ואתנוגרפיים של גאורגיה והקווקז. התצוגה הקבועה מסודרת מבחינה כרונולוגית ועוקבת אחרי התפתחותה של גאורגיה מבחינה חומרית ותרבותית החל מתקופת הברונזה ועד לתחילת המאה ה-20. חלק המוצגים החשובים ביותר כוללים מאובנים של הומו ארגסטר שנתגלו בדמניסי; מטמון אחלגורי מהמאה ה-5 לפנה"ס הכולל דוגמאות תכשיטים יחידים במינם; פריטים מהתקופה האחמנית; ואוסף של כ-80,000 מטבעות שהוטבעו בעיקר בגאורגית; איקונינים מימי הביניים וחתיכות צורף שנאספו ממגוון אתרים ארכאולוגיים בגאורגיה; לטש-יהלומים הכולל את אחד האוספים העשירים בעולם של כתובות אוררטויות ועוד.
יחסי איטליה–קרואטיה
בין איטליה לבין קרואטיה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ואף שיתוף פעולה בנושאים שונים. כמו כן השתיים חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
היסטוריה
במהלך המאה ה-13 כבשה הרפובליקה של ונציה את אזור דלמטיה, ושלטה בו עד לשנת 1797. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמו הקרואטים כחלק מהצבא האוסטרו-הונגרי נגד איטליה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה לחמה איטליה בממלכת יוגוסלביה, אולם לאחר הקמת המדינה העצמאית של קרואטיה, היו שתי המדינות חלק ממדינות הציר, ושיתפו פעולה עם גרמניה הנאצית. כיום שת המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ומשתפות פעולה ביניהם במגוון תחומים.
יחסים דיפלומטיים
היחסים בין המדינות כוננו ב-17 בינואר 1992. קרואטיה מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא ו-3 קונסוליות בבארי, מילאנו, ג'נובה, פאדובה, פירנצה וטריאסטה, ואילו איטליה מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב וקונסוליות בבויה, פולה, רייקה, ספליט ואומאג.
אוכלוסייה
ישנם כ-19,500 אנשים ממוצא איטלקי החיים בקרואטיה, ומאידך, יש בסביבות 6,000 קרואטים באיטליה. כמו כן, ישנם כ -21,000 עובדים קרואטים באיטליה.
שיתוף פעולה כלכלי
ב-1 בינואר 2008 נכנס לתוקף הכרזת קרואטיה על הקמת אזור השימור האקולוגי ודייג בים האדריאטי, אולם איטליה התנגדה לכך, משום שנגד הסכם שהיה לה לגבי כך עם סלובניה. במקביל, איטליה, מבלי להפר את ההסכם, הכריזה על אזור משלה כאזור כלכלי ימי ודייג.
דמיטרי אפרצב
דמיטרי (דימי) אָפַּרצֶב (ברוסית: Дмитрий Апарцев; נולד ב-23 בינואר 1969). הוא ראש המועצה המקומית של קצרין מאז 2013. היה מנכ"ל המשרד לקליטת העלייה משנת 2009 עד לשנת 2013.
ביוגרפיה
אפרצב נולד ב-1969 בליטא הסובייטית (ברית המועצות). בינואר 1991 עלה מליטא לישראל. בישראל סיים בשנת 1994 לימודי תואר ראשון במדעי החיים מאוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2000 הוסמך לתעודת הוראה בסמינר אורנים. בשנת 1994 הוכשר בקורס לידיעת הארץ של החברה להגנת הטבע ובשנת 2002 סיים קורס גישור מטעם קרן קרב.
בשנים 1993–1996 עבד בחברה להגנת הטבע כמדריך טיולים בבית ספר שדה "גולן" בקצרין. לאחר מכן החל לעבוד בהוראה והיה מחנך ומורה לביולוגיה בבית הספר התיכון "נופי גולן" בקצרין, בו יזם תוכנית קליטה בבית הספר ובקהילה. בשנת 2000 ייסד בית ספר ערב למדעים בקצרין, אותו ניהל עד 2002. בבית הספר התיכון עבד עד 2001, עת מונה למנהל מחוז הצפון ואחראי פרויקטים בעמותת "מופת" לקידום ההוראה. במקביל לתפקידיו אלו, בשנים 2001–2002 מונה למנהל פרויקט "קליטה יזומה והרחבת התיישבות ברשויות הגליל" מטעם הרשות לפיתוח הגליל. בשנים 2002–2004 שימש רכז תעסוקה במרחב הצפון מטעם הסוכנות היהודית.
בשנת 1998 נבחר אפרצב לחבר המועצה המקומית קצרין ומונה לסגן ראש המועצה הממונה על תחום הקליטה וליו"ר הנהלת המתנ"ס המקומי. בתפקיד זה שימש עד 2004, אז מונה על ידי הסוכנות היהודית לראש נציגות הסוכנות בדרום-מזרח אוקראינה. בשנת 2008 סיים את תפקידו והתמודד בבחירות לרשות המקומית. כיהן בשנית כסגן וממלא מקום ראש המועצה המקומית ועמד בראש תחום הקליטה במועצה, עד למינויו בשנת 2009 על ידי השרה סופה לנדבר למנכ"ל המשרד לקליטת העלייה.
בשנת 2013 פרש מתפקידו על מנת להתמודד על ראשות המועצה המקומית קצרין.
בבחירות שנערכו ב-22 באוקטובר 2013 נבחר אפרצב לראשות המועצה בקצרין. בתפקיד זה החליף את ראש המועצה הוותיק, סמי בר-לב, שהחליט שלא להתמודד עוד, לאחר עשרות שנים בתפקיד. הוא שב ונבחר בבחירות 2018.
בשנת 2014 תמך אפרצב בפתיחת שבט תנועת הצופים "שבט עמיחי", יחד עם קרן "עמי-דואק" ודן קורן, במטרה לפתח את הנוער בקצרין.
בשנת 2014 נבחר ליו"ר מרכז מפלגת ישראל ביתנו.
חיים אישיים
אפרצב נשוי ואב לארבעה ילדים.
EcoRI
EcoRI (מבוטא כ- "Eco R 1") הוא אנזים אנדונוקלאז שבודד מזנים של E. coli. אנזים זה הוא אנזים הגבלה המשמש את E. coli להגנה מפני בקטריופאג'ים.
בביולוגיה מולקולרית נעשה בו שימוש רב כאנזים הגבלה. הוא יוצר קצוות דביקים (מדורגים). רצף הנוקלאוטידים שאותו חותך האנזים הוא GAATTC, שהוא פלינדרום מאחר שהרצף הקומפלמנטרי הוא CTTAAG.
שימושים
אנזימי הגבלה כמו EcoRI נמצאים בשימוש רב במסגרת הגנטיקה המולקולרית ובפרט בשיבוט מולקולרי, מיון DNA ומחיקת קטעי DNA אין ויטרו. EcoRI, כאנזימי הגבלה אחרים היוצרים קצוות דביקים, משמשים לעיתים קרובות לחיתוך DNA לפני חיבור של מקטעי DNA (באמצעות ליגאז), מאחר שקצוות דביקים הופכים את החיבור ליעיל יותר. EcoRI יכול לבצע חיתוך גם באתרים לא ספציפיים, תופעה המוכרת כ"Star activity", בהתאם לתנאים שבהם נעשית הריאקציה. תנאים שעשויים לגרום לכך הם ריכוז מלח נמוך, ריכוז גליצרול גבוה, כמות מוגזמת של האנזים בריאקציה, pH גבוה וממסים אורגניים מסוימים.
יחסי אירלנד–בולגריה
יחסי אירלנד–בולגריה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אירלנד לבין הרפובליקה הבולגרית.
סקירה כללית
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ביולי 1990. הנציגות האירית הראשונה שהוקמה בבולגריה נפתחה ב-2003, אך זו הייתה נציגות ארעית שהייתה מסונפת לארגון האיחוד האירופי. בשנת 2004 אירלנד חזרה להיות מיוצגת בבולגריה באמצעות השגרירות שלה באתונה, יוון. שגרירות אירלנד בסופיה נפתחה באופן קבוע בשנת 2005.
בעוד אירלנד ובולגריה ממוקמות בצדדים ובגושים הנגדיים של אירופה, יש קווים משותפים רבים בין שתי המדינות. האהבה לאומנות, מוזיקה וריקודים מסורתיים נמצאת בתרבות של שתי המדינות. הרבה רקדנים, מחזאים ומוזיקאים איריים עובדים בבולגריה. חלק גדול מהספרים הנכתבים באירית מתורגם לבולגרית.
נעים קריזיו
נעים קריזיו (1 בינואר 1918 – 20 במרץ 2010) היה כדורגלן קוסובני-אלבני אשר היה מפורסם באיטליה בשנות ה-40 וה-50.
ביוגרפיה
קריזיו נולד בדקוביצה שבקוסובו. הוא שיחק כקיצוני ימני זריז מאוד כאשר רץ 100 מטר ב-11 שניות בלבד, הוא עזב את מולדתו כדי להצטרף לאחיו אשר שהה בטירנה, ערך את הופעת הבכורה שלו בכדורגל בגיל 15, ובגיל 6 זומן לסגל הנבחרת האלבנית. בעקבות הפלישה האיטלקית לאלבניה ב-1939, הוא התגלה בידי מורה לספורט איטלקי שהמליץ עליו לקבוצת רומא. נחשב לאיטלקי בעקבות סיפוח אלבניה ולכן הורשה ללמוד ב-ISEF (המכון הגבוה לחינוך גופני באיטליה) ולשחק במדיה של רומא, שזכתה באליפות בעונת 1942-1941. קריזיו שיחק ב-ג'ילרוסי עד שנת 1948, עת שהצטרף לנאפולי. הוא פרש מכדורגל בשנת 1953.
קריזיו שימש כמאמנה של קבוצת רומא לזמן קצר במהלך עונת 1965-1964 כמחליף לחואן קרלוס לורנסו. אחר כך הפך לשמש כסקאוט של המועדון, ובמסגרת תפקידו גילה בין היתר את ג'וזפה ג'אניני כאשר שיחק במועדון קטן באזורו פראטוצ'י מרינו.
בסוף ימיו חי קריזיו ברומא, ונפטר ב-20 במרץ 2010, בגיל 92.
קרלוס אלברטו פניה
קרלוס אלברטו פניה (בספרדית: Carlos Alberto Peña; נולד ב-29 במרץ 1990 בסיודד ויקטוריה שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני אשר משחק בעמדת הקשר בקבוצת קורקמינוס מהליגה המקסיקנית השנייה. ייצג את נבחרת מקסיקו במונדיאל 2014 ובקופה אמריקה 2016.
קרלוס פניה מוכר בכינוי "חוליט" עקב סגנון משחקו הדומה לזה של שחקן העבר ההולנדי רוד חוליט.
פניה זומן לקחת חלק בגביע הזהב 2013. לאחר טורניר מאכזב עבור פניה ונבחרת מקסיקו, הם הודחו על ידי נבחרת פנמה שבסופו של דבר זכתה בסגנות.
לקראת מוקדמות מונדיאל 2014 הוא שוב זומן, הפעם על ידי מאמן הנבחרת ויקטור מנואל עבור המשחקים המכריעים נגד פנמה וקוסטה ריקה. ב-30 באוקטובר 2013, הוא כבש את השער הראשון שלו במדי הנבחרת במשחק ידידות נגד פינלנד.
יושיביה
יושיביה (יוֹשִׁבְיָה) הוא מושב במערב הנגב הצפוני, מצפון מזרח לנתיבות השייך למועצה אזורית שדות נגב.
היסטוריה
המושב נוסד ביולי 1950 על ידי עולים מאלג'יריה וקיבל את שמו על שם יואל בן יושיביה, אישיות ממשפחות שבט שמעון שישבו במקום על פי ספר. המושב נבנה על אדמות ממשלתיות ששימשו את הכפר הערבי אל-מוח'רקה שתושביו ברחו במהלך מלחמת העצמאות.
כחודש לאחר הקמת המושב התגוררו בו כ־25 משפחות במחנה אוהלים ולהם צריפים לבית כנסת, צרכנייה, בית ספר ומרפאה. בשנים שלאחר הקמת המושב נוספו לו עוד משפחות ובשיאו הגיע ל־92 משפחות. בסוף שנת 1954, עבר המושב מטיפול ישיר של הסוכנות היהודית לעבודה מול חברת "המכשיר" של הפועל המזרחי.
אחר שנתיים תחת אחריות חברת "המכשיר" הגיעו היחסים לידי משבר. תושבי המקום טענו שהסוכנות וחברת המכשיר רימו אותם ושהמדריכים נתנו להם הוראות סותרות ומבלבלות, בעוד הסוכנות וחברת המכשיר טענו שהשקיעו במושב מעל ומעבר לכל מושב אחר, אך התושבים רימו אותם, לקחו הלוואות והשתמשו בהם לצריכה במקום השקעה במשק ומכרו את יבוליהם בשוק השחור. כן נטען שסכסוכים פנימיים במושב גרמו לכך שלא ניתן היה לעבוד מול התושבים. המושב שקע בחובות כבדים והופסק למושב אספקת מים לחקלאות, שירותי קופת חולים והדרכה. רבים עזבו את המושב ובשנת 1962 נותרו במושב 35 משפחות שהיו שקועות בחובות, דבר שהביא שוב לניתוק אספקת המים, שירותי טלפון וקופת חולים.
בשנת 1958 שימש המושב כמקום הכשרה עבור חברי הגרעין של בני עקיבא שייסד את כפר מימון. מצב המושב המשיך להיות קשה ובשנת 1968 הוגדר כנמצא בתהליך גסיסה.
בשנת 2010 נקלטו במושב 16 משפחות דתיות חדשות שבאו כגרעין במסגרת הרחבת המושב. המושב מונה כ-130 משפחות, כ-500 איש.
דן ברינקר
דן ברינקר (נולד ב-1951) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
לאחר שירותו שימש ברינקר יועץ ודירקטור בחברות ציבוריות. ביוני 2008 מונה על ידי אבי דיכטר למנכ"ל המשרד לביטחון פנים, אך עם הקמת הממשלה ה-32 בה התמנה שר חדש למשרד, התפטר בהתאם לנוהג כדי לאפשר לשר הנכנס לבחור מנכ"ל מטעמו.
ביילינה
בִּייֶלִינָה (בבוסנית: Bijeljina, בסרבית באותיות קיריליות: Бијељина) היא עיר בצפון מזרח רפובליקה סרפסקה, בוסניה והרצגובינה. העיר ממוקמת במישור סמברייה, לא הרחק ממשולש הגבולות עם סרביה ועם קרואטיה.
היסטוריה
האזכור הראשון בכתובים ליישוב בשם ביילינה הוא מ-1446. ב-1463 נכבש האזור על ידי צבאו של מהמט השני, סולטאן האימפריה העות'מאנית. בהמשך, הפך אזור העיר ביילינה לשדה קרב בין הצבא העות'מאני לצבא ממלכת הבסבורג אשר תחת האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) סופח דה פקטו אזור בוסניה ובכלל זה העיר ביילינה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית וב-1908 סופח דה יורה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה ביילינה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך מספר ימים. בהמשך, הועבר אזור בוסניה לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון ממשלת הבובות של האוסטאשה.
לאחר המלחמה נכללה העיר בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה ובמהלכו פרצה מלחמת בוסניה. ב-1992 פלשו כוחות צבא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה לאזור וכבשו את ביילינה. מרביתו של הכוח הפולש הורכב ממיליציה סרבית בפיקודו של ז'לקו רזנטוביץ' אשר כונה ארקאן. מטרתו של הכוח הפולש הייתה לבצע טיהור אתני בעיר והוא כוון בעיקר נגד האוכלוסייה המוסלמית המקומית. בהמשך, הגיעו לביילינה גם פליטים סרבים שנמלטו מקרואטיה בשל המלחמה שהתחוללה במדינה.
לאחר המלחמה נכללה ביילינה בשטחי בוסניה והרצגובינה ועברה תהליך שיקום ארוך ומדורג, אשר כלל הקמת תשתיות כבישים וחשמל, הקמת מבני ציבור ומגורים.
הקהילה היהודית
קהילה יהודית נוסדה במקום ככל הנראה במהלך המאה ה-18 או לכל המאוחר בראשית המאה ה-19. בתקופה זו כבר פעל בית כנסת קהילתי קטן. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקם במקום בית עלמין יהודי. ב-1899 הוקם בית הכנסת המרכזי "החדש" של הקהילה.
בראשית המאה ה-20 החלה בעיר פעילות ציונית ובמסגרת זו הוקמו אגודות נוער ומקהלה קהילתית. ב-1921 מנתה הקהילה 400 נפשות. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20, עלו כ-20 מבני הקהילה לארץ ישראל המנדטורית. ב-1931 נמנו בביילינה 328 יהודים ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 275 נפשות.
באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. אזור ביילינה נמסר לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. מייד הוחל ברדיפת יהודים. באוגוסט 1941 נרצחו כמה עשרות מבני הקהילה על ידי אנשי פולקסדויטשה מקומיים ושוטרי האוסטאשה. בהמשך, בוצעה אקציה בעיר ובמהלכה נעצרו בני הקהילה שנותרו בעיר. הם גורשו למחנה הריכוז לובורגראד ומשם אל מותם במחנות ההשמדה סטארה גרדישקה ויאסנובאץ.
מספר מבני הקהילה ניצלו בזכות סיועו של תושב ביילינה ריסטו ריסטיץ' (בבוסנית: Risto Ristić), וב-1994 הוא הוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. מקצת מיהודי ביילינה הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו ו-18 מהם נהרגו בקרבות.
במהלך מלחמת העולם השנייה חרבו בית העלמין ובית הכנסת. לאחר המלחמה לא חודשה הקהילה. אזור בית העלמין לא שוקם ולא תוחזק. שרידי מצבות נותרו פזורים בשטח העיירה.
החדר (מחזה)
החדר (באנגלית: The Room) הוא המחזה הראשון של הסופר, המחזאי, השחקן והבמאי הבריטי הרולד פינטר. המחזה נכתב בשנת 1957 כאשר פינטר היה סטודנט באוניברסיטת בריסטול, בבריסטול, אנגליה.
"החדר" הציג לצופים מחזה שונה מן האחרים באותה תקופה, מכיוון שהכיל מספר אלמנטים חדשים למחזות כגון דיאלוגים סתומים, תיאור לא ברור, שיחות שלא מתקדמות, הומור פשוט והדגשה של התפאורה כאילו היא אחת הדמויות. יש הטוענים כי פינטר קיבל את השראתו מן האקזיסטנציאליזם ובכך יצר את מה שנקרא תיאטרון האבסורד.
עלילה
כמו המחזה השני של פינטר, מסיבת יום הולדת, גם עלילת מחזה זה מתרחשת בבניין דירות מתפורר, "אכסניה", שבו מבקרים זרים.
העלילה במחזה היא עלילה סתומה, חסרת כל רצף זמנים, לא ברור שמה שמוצג לצופה קודם באמת קרה קודם, להרבה מהדברים שקורים במחזה אין שום משמעות מובנת, כל משמעות שתינתן היא ניחושית ואין לה ראיות מן מבוססות. קשה מאוד להבין איזה מסר היא מנסה להעביר לצופים.
המחזה מתאר אישה בשנות ה-60 לחייה בשם רוז האד, הנשארת בדירתה בעוד דמויות שונות נכנסות ויוצאות מהדירה. ברט בעלה, שיוצא בתחילת המחזה וחוזר בסופו, אדון קיד בעל הבית, הזוג סנדרז, שהם זוג שבא לחפש דירה פנויה (הזוג בא פעמיים אך לא ברור מה הקשר הזמני בין שני הביקורים). לבסוף מגיע ריילי כושי סומא שבא לקרוא לרוז, ששמה לפתע אינו רוז, לחזור לביתה. לאחר מכן נכנס בעלה של רוז ורוצח את העיוור.
בסוף המחזה לאחר הרצח, צועקת רוז "אני לא יכולה לראות אני לא יכולה לראות" לא ברור אם מדובר בעיוורון פיסי או רק בחוסר יכולת להסתכל במראֶה.
מיס אולימפיה
מיס אולימפיה (באנגלית: Ms. Olympia) היא תחרות מקצועית לפיתוח גוף לנשים שנערכת על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB).
התחרות נערכה לראשונה בשנת 1980, ומאז שנת 2000 היא נערכת באותו זמן שנערכת תחרות מר אולימפיה כחלק מ-"Olympia Weekend" (סוף שבוע אולימפיה).
משנת 2000 החלו להבחין בתחרות בין גם קבוצות משקל שונות. בשנת 2000 לא היו זכיות כוללות אך חג.אוריתבשנת 2001 זכתה מתמודדת אחת בקבוצות משקל שונות וזכתה בתואר הכולל. בשנת 2005 חזרה התחרות לפורמט הפתוח שבו אין קבוצות משקל.
הזוכות הגדולות ביותר מכל הזמנים הן לנדה מארי (8 זכיות), קורי אוורסון (6 זכיות),וקים צ'יזבסקי ואייריס קייל (4 זכיות).
זוכות התחרות
עד שנת 1999 נבחרה זוכה כללית בלבד.
בשנת 2000 נבחרו שתי זוכות בקטגוריות משקל. משקל קל: אנדרולה בלנצ'יט, משקל כבד: ולנטינה צ'פיגה.
משנת 2001 נבחרו זוכות בקטגוריות המשקל וגם זוכה כללית מבין השתיים.
פולוניה (ספינה)
שמאל|ממוזער|250px|עולים בני העלייה החמישית על סיפון האוניה פולוניה, מרץ 1937 שמאל|ממוזער|250px|זימון משנת 1937 מאת "המשרד הארצישראלי המרכזי בוורשה" לחלוץ העולה לארץ ישראל להפליג בפולוניה לארץ פולוניה (Polonia) הייתה אוניית נוסעים פולנית שבה הגיעו לארץ ישראל רבים מעולי העלייה החמישית מפולין, בין השנים 1933 ל-1938.
רקע
העלייה החמישית ידועה כעלייתם לארץ ישראל של יהודי גרמניה, שנמלטו מאימת המשטר הנאצי, אולם במהלכה נמשך ביתר שאת גל העלייה של יהודי פולין שהחל בעלייה הרביעית. בעלייה החמישית עלו לארץ כמאתיים אלף יהודים מפולין, שהצילו בעלייתם את עצמם מן הגורל שנגזר על יהודי פולין בשואה. עליית יהודי פולין לארץ, בימי העלייה החמישית, הייתה בדרך הים. המסלול עבר מפולין ברכבת לנמל קונסטנצה שברומניה, לחוף הים השחור, וממנו בספינות לארץ ישראל. הספינה שבה הגיע חלק ניכר מעולים אלה הייתה הספינה "פולוניה". בזאת קנתה לה "פולוניה" מקום בהיסטוריה של היישוב.
חברת "קו גדנסק-אמריקה"
חברת הספנות הפולנית "קוו גדיניה-אמריקה" Gdynia-America Line נוסדה בשנת 1930 על ידי ממשלת פולין לשם הפעלת קו ימי להובלת נוסעים ומטען בין גדיניה לקופנהגן ומשם לצפון אמריקה: להליפקס וניו יורק. בשנת 1933 החלה החברה להפעיל קו נוסעים לנמל חיפה בארץ ישראל ומשנת 1936 הפעילה קו נוסף לדרום אמריקה: למונטווידאו, בואנוס איירס וריו דה ז'ניירו.
הקורסק
בשנת 1930 רכשה החברה שלוש ספינות נוסעים גדולות שנבנו במספנות בריטיות בגלאזגו בין השנים 1910 ל-1915 שניתן להן הכינוי "אבני החן של הנסיכה דגמרה", מאחר שדאגמאר, אלמנתו של הצאר אלכסנדר השלישי, מכרה את תכשיטיה כדי לממן את בניית שלוש הספינות. בניית הספינות נסתיימה 16 שנים לאחר מותו של הצאר. אחת מהן הייתה הספינה "קורסק" שהושקה ב-7 ביולי 1910 והייתה בשרות צי הסוחר הרוסי והפליגה לנמלי אירופה וצפון אמריקה.
הפולוניה
בשנת 1921 נמכרה הקורסק לחברת "הקו הבלטי-אמריקאי" ושמה הוסב ל"פולוניה" (שמה של פולין בלטינית ובשפות הרומאניות). בשנת 1930 נמכרה הפולוניה לחברת "הקו גדנסק-אמריקה" שזה אך נוסדה. ספינות החברה הפליגו לצפון ולדרום אמריקה והובילו אליהן נוסעים, ובהם מהגרים רבים מפולין ומשאר מדינות אירופה, וכן הובילו נוסעים לצפון ומערב אירופה ולבריטניה. בשנת 1933 החלה הפולוניה להוביל נוסעים מנמל קונסטנצה ברומניה, דרך איסטנבול ופיראוס לנמל חיפה בארץ ישראל. הסוכנת של הספינה בארץ הייתה חברת הספנות דיזנגוף. הקו לארץ ישראל פעל באופן סדיר והוביל רבבות נוסעים עד להפסקת פעילותו בשנת 1938. ב-11 באפריל 1938 הייתה לספינת הנוסעים הראשונה אשר הגיעה לנמל תל אביב. בשנת 1939 נמכרה הספינה בת 29 השנים לאיטליה, שם נגרטה.
הברחת נשק לארץ ישראל
הספינה פולוניה נוצלה גם להובלה חשאית של נשק לארץ ישראל עבור ארגון ההגנה. יהודה ארזי ממפקדי הארגון הצליח ליצור קשר עם שלטונות פולין ואלה, מתוך רצון שארץ ישראל תהווה יעד להגירת היהודים מארצם, הסכימו למכור נשק ליישוב העברי. ארזי נסע עם משפחתו לפולין ורכש נשק, רובים, מקלעים, כדורים ומכונות לייצור כדורים. את הרכש הטמין בתוך הגלגלים הכבדים של שני מכבשי דרכים, אותם העמיס על הספינה פולוניה, שהביאה אותם לארץ ישראל מבלי שצוות הספינה ידע כי הוא מוביל נשק ומבלי שהדבר התגלה לשלטונות המנדט הבריטי.
זכרונות
בספרי ההיסטוריה המתארים את העלייה החמישית לא מוקדש מקום לספינה "פולוניה", אולם היא הייתה שמורה בזכרונם של העולים מפולין, שהגיעו לארץ ישראל על סיפונה, שבדיעבד התברר להם שמילטו נפשם בעוד מועד מגיא ההריגה. גם רבים מצאצאיהם ששמעו עליה מהוריהם, מבקשים פרטים על הספינה בפורטלים ובאתרי שיחה באינטרנט.
באתרי זכרונות משפחתיים באינטרנט מוזכר שמה של הספינה ככלי השיט שהוביל את העולים בים, במשך חמישה ימים, לאחר מסע של שלושה ימים ברכבת מערי פולין כוורשה וכלבוב לנמל קונסטנצה.
הפולוניה נזכרת בזיכרונותיהם של המעפילים שניסו להגיע לארץ בשנת 1934 במסע תלאות בספינה ולוס, עד שנאלצו לנטוש אותה ולחזור לגבול פולין, בתנאי שהעמידו שלטונות פולין שייצאו ממנה במהרה ובסרטיפיקטים שהסוכנות היהודית תעמיד לרשותם. עלייתם הוסדרה לבסוף וכשעלו על סיפון הפולוניה היא נראתה בעיניהם כספינת פאר.
בסדרת הטלוויזיה של הערוץ הראשון עמוד האש ובסדרה "פה לן יה", ששודרה בערוץ זה, על ההיסטוריה של יהדות פולין, משולבים קטעים מיומני קולנוע, המראים את העולים על סיפון הספינה ואת ירידתם לחוף בחיפה.
הר פריז
{{פירושונים|
אוסטרליה
}}
באנשי
הבאנשי (באירית: Banshee, "אשת הרוגם"; מבוטא באירית עתיקה כ-Ban síde) היא פיה או רוח רפאים של אישה המופיעה במיתולוגיה האירית כמבשרת המוות של אנשים הקרובים אליה.
תיאור
על פי המיתולוגיה האירית, מקוננת הבאנשי ליד הבית אם מישהו בתוכו עומד למות. יש משפחות מיוחדות שלפי האמונה הבאנשי קשורות אליהן, ובכיין מבשר על מותו של בן משפחה. לחמש משפחות גאליות גדולות (או'גריידי, או'ניל, או'ברייאן, או'קונור וקאבנה), תושר הקינה על ידי פיה (באנשי) בעלת כושר נבואי, אשר תקונן כשחבר משפחה מת, אפילו אם האדם שמת נפטר במרחק רב ובשורת מותו עדיין לא הגיעה, כך שבכי הבאנשי היה הסימן הראשון למוות.
בגרסאות מאוחרות יותר יכול הבאנשי להופיע לפני המוות ולהזהיר את המשפחה בעזרת קינה. כשמספר רב של באנשי מגיעות בבת אחת, מסמל הדבר את מותו של אדם דגול או קדוש.
ביכולתה של הבאנשי לצווח בעוצמה ולגרום להרס רב כתוצאה מכך.
קיימים תיאורים שונים לגבי מראה הבאנשי. לרוב הן מתוארות כלבושות בגלימה אפורה מעל שמלה ירוקה, שיער ארוך ועיניים אדומות כתוצאה מבכי ממושך. תיאורים אחרים כוללים מראה של שמלה לבנה, שיער אדמוני ועור חיוור, הופעה כבתולה מזמרת שהשתייכה לאותה משפחה ומתה צעירה, או כאישה כפופה המופיעה בלילות תחת עצים כאשר היא מתאבלת בפנים רעולות או עפה לאור הירח בעודה מייללת.
הבאנשי מופיעה גם בפולקלור של סקוטלנד ועמים קלטים אחרים, כולל בווילס, ובברטאן שבצרפת. היא מייצגת דם קלטי טהור ללא השפעה לטינית, סקסונית או דנית.
הבאנשי בתרבות המודרנית
בשנת 1959, וולט דיסני הוציא את הסרט "דארבי או'גיל והאנשים הקטנים" המציג באנשי. היא לרוב מתקשרת עם דארבי (אלברט שארפ) ואפילו מתדיינת עם מייקל מק'ברייד (שון קונרי). זוהי הגרסה האירית של מבשרת המוות. הסרט הוא סיפור ילדים ובוחן את הלפריקונים, את הבאנשיות ומעשיות איריות אחרות.
באנשיות מופיעות גם בסדרת הספרים הארי פוטר. ב"הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" מאת ג'יי קיי רולינג, במהלך שיעור בהגנה מפני כוחות האופל עם רמוס לופין, בוגארט (דמות המראה לאדם את הדבר שממנו הוא פוחד יותר מכל) שוחרר. שיימוס פיניגן, תלמיד אירי, ראה את הבוגארט בתור באנשי. במקרה זה, הבאנשי לא הייתה יפה כלל וכלל, אך הייתה בעלת עור ירוק ושיער ארוך שהגיע לרצפה. באנשיות תוארו שוב ב"הארי פוטר וגביע האש" כאשר קול צווחה נוראי נשמע, ושיימוס פיניגן ציין שזה נשמע כמו באנשי.
דוגמה נוספת לראיית באנשי היא בתוכנית העל-טבעית "מכושפות", ובה אליסה מילאנו המשחקת את פיבי האליוול הופכת לבאנשי אחרי מאבק ביצור וחשיפתה לבכי החודר של הבאנשי. בפרשנות הזו, באנשיות הן מכשפות טובות שחשופות לכאב שלא ניתן להתגבר עליו, שגורם להם להפוך לבאנשיות. באנשיות נמשכות לכאב אנושי, והן ניזונות ממנו בעזרת בכי, והן הורגות את בני האנוש בעזרת פריצת כלי הדם שלהם. אם באנשי חדשה מקבלת אישור להרוג בן-אנוש, המכשפה הטובה נאלצת להישאר באנשי לנצח.
ב"עולם הדיסק", סדרת ספריו של טרי פראצ'ט, נראו שני סוגים של באנשי: המתורבתות והפראיות. המקרה המתורבת היחיד שידוע הוא מר איקסולייט, באנשי ממין זכר עם ליקוי בדיבור, שבמקום לצרוח, נוהג להשאיר פתק. שמיעת הצווחה של באנשי פראית היא עדיין סימן מבשר מוות, אבל הקשר במקרה זה הוא הרבה יותר מכוון: הבאנשי היא גורם המוות.
בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" מוזכרות כמה באנשיות, הבולטת שבהן היא לידיה מרטין (אותה משחקת הולנד רודן). כוחות הבאנשי מאוד מעורפלים בסדרה ונראה שללידיה קצת קשה להשתלט על כוחותיה בעיקר כי היא לא מבינה אותם במלואם, ועם זאת היא מצליחה להשתמש בהם במידת הצורך. בעונה הרביעית מגלים שגם סבתא של לידיה הייתה באנשי, אך היא נרצחה ולא מרבים לפרט עליה.
בסדרת הטלוויזיה "סופרגירל" סיובהאן סמית' הופיעה כנבלית על (סילבר באנשי) הנלחמת בסופרגירל ואף מביסה אותה יחד עם לייבוואייר. סמית' קיבלה את כוחותיה ממשפחתה – נשות המשפחה היו נהפכות לבאנשי (בסדרה באנשי היא אישה בעלת כוח לצרוח גלים על קוליים) אחרי שהאישה הייתה בנקודה הנמוכה ביותר בחייה וכוחותיה מתגלים כאשר האישה על סף מוות. בסוף הפרק הפלאש וסופרגירל הצליחו ביחד לנצח את לייבוואייר וסילבר באנשי בעזרתם של תושבי נשיונל סיטי.
יתר על כן, הבאנשי הופיעה בכמה פרקים בסדרה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה", בתור מבשרת המוות.
מרטין מקדונה
מרטין מקדונה (באנגלית: Martin McDonagh; נולד ב-25 במרץ 1970) הוא מחזאי, תסריטאי ובמאי קולנוע אירי-בריטי, זוכה פרס גלובוס הזהב ופרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר. ידוע בכתיבת קומדיות שחורות.
ביוגרפיה
מקדונה נולד בקמברוול שבלונדון בן להורים אירים מגולוויי. אחיו הבכור הוא הבמאי והתסריטאי ג'ון מייקל מקדונה.
באמצע שנות התשעים כתב את המחזות "The Beauty Queen of Leenane" (זוכה פרס דרמה דסק), "A Skull in Connemara", "The Lonesome West" (טרילוגיית קונמארה), ו-"The Cripple of Inishmaan" שמתרחשים במחוז גולוויי ובאיי אראן. כמו כן כתב את המחזה "איש הכריות" שזכה בפרס אוליבייה למחזה החדש הטוב ביותר עם הפקתו ב-2003. בהמשך הקריירה כתב את המחזות "A Behanding in Spokane" (מחזהו הראשון שמתרחש בארצות הברית), The Lieutenant of Inishmore, ו-"Hangmen" שזכה בפרס אוליבייה.
מחזותיו שעובדו בעברית: The Beauty Queen of Leenane - "מלכת היופי של לינאן" הוצג בתיאטרון באר שבע, "The Cripple of Inishmaan" - "כולם רוצים להוליווד" הוצג בתיאטרון גשר, "איש הכריות" הוצג בתיאטרון גשר ובתיאטרון חיפה ו"הסגן מאינישמור" שהוצג בתיאטרון ניסן נתיב.
ב-2004 החל בעשייה קולנועית, הוא כתב וביים את הסרט הקצר "Six Shooter" שזיכה אותו בפרס הסרט הבריטי הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי ובפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר.
ב-2007 כתב וביים את הסרט "ברוז'" שזיכה אותו בפרס באפט"א לקולנוע לתסריט הטוב ביותר, והיה מועמד לפרסים רבים נוספים בהם פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
ב-2011 כתב, ביים והפיק את הסרט "שבעה פסיכופתים". הסרט זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
ב-2017 כתב, ביים והפיק את הסרט "שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי", שזכה לשבחים ופרסים רבים, בהם ארבעה פרסי גלובוס הזהב, כולל לסרט הטוב ביותר ולתסריט הטוב ביותר ובחמישה פרסי באפט"א לקולנוע כולל לסרט, לסרט הבריטי ולתסריט המקורי הטוב ביותר.
בשנת 2021 צילם את סרטו "רוחות אינישרין" (The Banshees of Inisherin), אותו הוא כתב, ביים והפיק ומככבים בו השחקנים האירים ברנדן גליסון וקולין פארל (ששניהם כיכבו ב"ברוז"); הסרט יצא לאקרנים באוקטובר 2022.
הר פריז (אנטארקטיקה)
הר פריז (באנגלית: Mount Paris) או הר פריס הוא הר נישא, בהרי רואן, שבצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 7 קילומטרים דרומית מזרחית להר בייון.
גובהו של ההר 2,800 מטרים מעל פני הים (והוא הגבוה בהרי רואן, והשלישי בגובהו בהרי האי אלכסנדר).
ההר מתנשא לגובה של 1,932 מטרים מעל סביבתו.
גילוי ומיפוי ההרים
ההרים מופו על ידי המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה (שנערכה בין השנים 1908–1910), בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
ההר נצפה בשנית בשנת 1936 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם. אשר סברה כי מדובר ברכס הרים, ואולם מיפוי שנערך על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בין השנים 1947–1948, הראו כי מדובר בהר בודד. אזור זה נסקר על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948, ומופה בהתבסס על תצלומי לוויין שצולמו על ידי ארצות הברית בין ינואר 1974 ופברואר 1975.
מקור השם
שארקו קרא להרים על שמה של העיר פריז בירת צרפת.
Assemblage 23
Assemblage 23 (או: A23) הוא הרכב מוזיקלי מסיאטל שבארצות הברית היוצר שירים בסגנון הEBM/סינתפופ. מאחורי ההרכב עומד טום שיר (Tom Shear).
ביוגרפיה
ראשית יצירתו של טום שיר הייתה בשנת 1980, בעת שניגן בגיטרה בס בלהקת "אדבוקטס", אז יצר טום מספר קטעים אינסטרומנטליים.
בשנת 1988 לאחר שהחל להתעניין במוזיקת הדאנס והאינדסטריאל הקים טום את Assemblage 23 בהשפעת סגנון המוזיקה של דפש מוד. טום שבהתחלה היה חסר ביטחון לגבי קולו לאט לאט החל להוסיף את שירתו לקטעי המוזיקה אותם יצר.
למרות הביקורות החיוביות להן זכה, ראה טום במוזיקה תחביב, עד שחברות תקליטים שונות החלו להתעניין בו.
בשנת 1999 חותם טום עם הלייבל הקנדי Gashed ומוציא את אלבומו הראשון Contempt.
בשנת 2001 טום מוציא את אלבומו השני Failure בלייבלים Gashed וב-Accession האירופאית, מתוכו יוצא הסינגל Disappoint העוסק בתחושת האובדן של טום לאחר התאבדות אביו ב-1999.
בסוף 2001, לאחר ריב עם הלייבל Gashed, טום חותם בלייבל האמריקאי Metropolis Records שמוציא בהוצאה מחודשת את אלבומיו Contempt ו-Failure.
בשנת 2002 יוצא האלבום השלישי, Defiance, עם הסינגל Document. באותה עת ההרכב החל להיות מאוד פופולרי בסצנת ה-EBM. בשנת 2004 ההרכב מוציא לאור את האלבום הרביעי Storm. במרץ 2007 יוצא הסינגל Binary שמקדם את האלבום החמישי Meta.
טום מוציא שני אלבומי אוסף שמכילים קטעים נדירים וכאלו שלא שוחררו מהשנים 1988-1998.
בספטמבר 2009 יוצא הסינגל Spark שמקדם את אלבומו השישי Compass. האלבום הקרוב Bruise, מתוכנן להשתחרר ב-12 ביוני 2012.
תאוריית האישור העצמי
תאוריית האישור העצמי (Self-affirmation) היא תיאוריה פסיכולוגית המתמקדת באופן שבו אנשים מתמודדים עם מידע או חוויות המאיימות על תפיסת העצמי שלהם. קלוד סטיל הפך את התאוריה לפופולריות בסוף שנות ה-80, והמחקר הקשור אליה התפתח לאחר מכן.
תאוריית האישור העצמי שמה דגש על יכולת ההסתגלות של הפרט אל מול חוויה של איום על התפיסה עצמית שלו ומציגה דרך לשמר דימוי עצמי חיובי במהלך אותה סיטואציה. המוטיבציה לשימוש באישור עצמי נקבעת על ידי גודל האיום וההערכה העצמית הספציפית של הפרט בהקשר לאותו אירוע. אישור עצמי נתפס ככלי להפחתת אי הנוחות הפסיכולוגית הקשורה בהופעת מצבים של דיסוננס קוגניטיבי.
תאוריית האישור העצמי טוענת שאם אנשים חושבים דרך ערכים החשובים עבורם באופן אישי, ומגדירים לעצמם מחדש באופן מתמיד את אותם ערכים, הם נוטים לחוות פחות מצוקה ולהגיב בצורה פחות מתגוננת כאשר הם מתמודדים עם מידע שסותר או מאיים על תחושת העצמי שלהם.
מחקרים שבדקו את תאוריית האישור העצמי מצביעים על כך שטכניקות אישור עצמי יכולות לעזור לאנשים להתמודד עם איום או מתח ושאישור עצמי עשוי להועיל לשיפור הביצועים האקדמיים, שיפור הבריאות והפחתת תגובות הגנתיות.
מחקר בתחום
מניפולציות מחקריות הקשורות באישור עצמי יכללו שיקוף או הבעה של אמונות וערכים מרכזיים בעצמי של הפרט. אותם ערכים ואמונות יסייעו לפרט בחיזוק העצמי שלו ובכך בשיפור היכולת להתמודד עם מצבי איום אפשריים. ממצאים מחקריים מראים כי אנשים עם נטייה לאישור עצמי נוטים יותר לחיזוק הלגיטימציה של העצמי, מסוגלים לשמור על פתיחות להשוואה חברתית, לקבל ביקורת ופידבק שלילי, נמנעים ממגננה, ובנוסף מוכנים לייצר בעצמם שינוי חיובי בהתנהגותם. מנגד, כאשר אותם אנשים נאלצים להתמודד עם כישלון הם עלולים לחוות תחושת חוסר ביטחון, ירידה בתחושת ערך עצמי, אובדן מוטיבציה, ביצועים ירודים, חוסר מחויבות כלפי המטרה הבאה, ייחוס פנימי לכישלון וחיצוני במקרים של הצלחה, וניסיון לצמצם נזק עתידי במקרים נוספים אשר יאיימו על תחושת העצמי שלהם.
כלים לבדיקת אישור עצמי
בפסיכולוגיה ניסויית קיימות שתי דרכים נפוצות לבדיקת אישור עצמי:
=== השלכות חיוביות: === מחקרים
• אישור עצמי תורם בחיזוק הלגיטימציה של העצמי ומסייע בקבלת ביקורת, פידבק שלילי, הימנעות ממגננה ושינוי חיובי בהתנהגות, על מנת לייעל ולמזער "נזק עתידי", כלומר הימנעות ממצב איום עתידי.
• אישור עצמי לפני חוויה טובה יגביר מוטיבציה וביצועים
• כאשר משתתפים קיבלו משימה קלה, הדבר עורר והגביר את המדדים הנ"ל לעומת משתתפים אשר קיבלו משימה קשה (קבוצת הניסוי), בה היה אפקט הפוך.
=== השלכות שליליות: === • משתתפים אשר הוטרמו באישור עצמי וביצעו מבחן קשה, הציבו לעצמם מטרות פחות גבוהות אל מול משתתפים אשר היו בקבוצת הביקורת וביצעו מבחן קל
• הטרמה של ערכים חשובים לאדם בשילוב כישלון במשימה פוגעים בביצוע ומוטיבציה
• פחות הטיית "שירות עצמי"- יחוס חיצוני בכישלונות ופנימי בהצלחות.
• אישור עצמי מוביל להערכה עצמית נמוכה, מוטיבציית חסר, ביצועים ירודים, ונכונות להתנתק ממטרות במיוחד כאשר האישור מתרחש לפני חוויות כישלון.
סידא
סידא או בתעתיק מדויק: צידא (בערבית: صيدا) הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם במזרח השומרון, הממוקם כ-20 קילומטר צפונית-מזרחית לטולכרם. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בסידא התגוררו 3,076 תושבים בשנת 2006.
תאוריית האישור העצמי
יישומים
במחקר שבדק את ההשפעה המיידית של אישור עצמי על שני היבטים של תפקודים ניהוליים (זיכרון וקבלת החלטות) נמצא כי התבטאות עצמית הביאה לביצועים טובים יותר: המשתתפים שאושרו על ידי עצמם עשו פחות שגיאות במשימה של זיכרון עבודה והגיבו מהר יותר על משימת סטרופ.
סידא
היסטוריה
נמצאו בסידא קרמיקה מתקופות הברזל, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, המוסלמית הקדומה וימי הביניים.
תאוריית האישור העצמי
יישומים
במחקר אחר נבדק הקשר בין אישור עצמי ובריאות: מחקר שהתמקד בנשים עם סרטן שד בשלב מוקדם מצא כי כתיבה אקספרסיבית, שבה המטופלות שיקפו מחשבותיהן ורגשות על חוויותיהן עם סרטן השד, הפחיתו את הסימפטומים של המחלה במשך תקופה של כשלושה חודשים. ניתוח של תוכן הכתיבה הראה כי אישור עצמי הוא הגורם המתווך בין הכתיבה האקספרסיבית והתועלת הבריאותית.
סידא
היסטוריה
בשנת 1265 הייתה סיידא אחת מן האחוזות שהעניק הסולטאן ביברס לחסידיו לאחר ניצחונו על הצלבנים. סידר כולה ניתנה לאמיר חוסאם אלדין איתמיש באוטליס חאן.