cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ון סנואו (רופא)
כולרה
תומאס שאפטר ביצע מחקרים דומים והשתמש במפה מבוססת-נקודות למחקר כולרה באקסטר, שבע שנים לפני סנואו, אם כי לא זיהה את בעיית אספקת המים האחראית למגפה.
מחלוקת פוליטית
לאחר תום מגפת הכולרה החליפו גורמים בממשל את ידית המשאבה של רחוב ברוד. הם הגיבו לאיום שנשקף לאוכלוסייה, אך אחר כך דחו את התאוריה של סנואו. קבלת הצעתו נכרכה בהבנה שמחלות עוברות בצואה, מחשבה שרוב הציבור דחה אינטואיטיבית מטעמים אסתטיים. ב-1866 הבין ויליאם פאר, אחד המתנגדים הראשיים של סנואו, את תוקף האבחנה שלו כשחקר התפרצות נוספת של כולרה בברומלי על יד באו. הוא הוציא הוראות מיידיות כי אסור לשתות מים לא רתוחים. פאר הכחיש את ההסבר של סנואו לגבי האופן שבו העבירו המים המזוהמים כולרה, אך קיבל את הטענה כי למים היה תפקיד בהתפשטות המחלה. חלק מהנתונים הסטטיסטיים שאסף פאר סייעו לקידום השקפתו של סנואו.
היום זוכה להכרה העובדה שהרפורמיסטים הסתבכו לעיתים קרובות במאבקים פוליטיים. במהלך "הרצאת ידית המשאבה" (Pumphandle Lecture) השנתית באנגליה, חברי אגודת ג'ון סנואו מסירים ומחליפים באופן סמלי ידית משאבה, המסמלת את האתגרים המתמשכים לקידמה בנושאי בריאות הציבור.
חיים אישיים
סנואו הפך לצמחוני בגיל 17. הוא אימץ דיאטה צמחונית ובה ירקות ומוצרי חלב וביצים. לימים הפך לטבעוני. באמצע שנות ה-40 של המאה ה-19 בריאותו התדרדרה והוא סבל מהפרעת כליות אותה ייחס לתזונתו הטבעונית. הוא הוסיף לתפריטו בשר ויין. הוא המשיך לשתות מים רתוחים לאורך חייו. הוא מעולם לא התחתן.
בשנת 1830 החל להתנזר משתייה ובשנת 1845 התקבל לחברת המתנזרים של יורק. מצב בריאותו הורע, ובשנת 1845 החל לצרוך מעט יין.
סנואו התגורר ברחוב סאקוויל 18 בלונדון משנת 1852 עד למותו בשנת 1858. סנואו לקה בשבץ מוחי בעת שעבד במשרדו בלונדון ב-10 ביוני 1858. הוא היה אז בן 45. הוא לא התאושש ונפטר ב-16 ביוני 1858. הוא נקבר בבית העלמין ברומפטון.
פילדס
פילדס (באנגלית: Fields; "שדות") הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
יובל מנדלסון
יובל מנדלסון (נולד ב-25 באוקטובר 1982) הוא מוזיקאי, שחקן, תסריטאי, מורה ובמאי ישראלי. סולן להקת "יובל מנדלסון והמסע לפולין". מוכר בעיקר כסולן להקת הרוק "שייגעצ", בה שר, כתב, הלחין וניגן בגיטרה.
ביוגרפיה
מנדלסון גדל ברמת גן ולמד בתיכון בליך. ב-1996 הקים את להקת "טיטי מחפשת בית", שהתפרקה ביוני 1999.
בשנת 2006 גילם את דמותו של שי בסרט "מישהו לרוץ איתו", המבוסס על ספרו של דויד גרוסמן. בשנת 2008 סיים לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה. באותה שנה החל להשתתף בפאנל תוכנית הלילה "טינופת" בערוץ הוט 3, ששודרה במשך שתי עונות. בשנת 2009 השתתף בסדרה "גירושים נפלאים" ב-yes.
בשנים 2010–2011 ביים לצד נדב הולנדר, כתב וכן שיחק בקומדיית האימים "חתולים על סירת פדלים", שיצאה לאקרנים במרץ 2012. לאחר מכן ביים קליפים ליזהר אשדות, "קרח תשע", "מוניקה סקס" ולעצמו.
החל משנת 2009 הופיע מנדלסון עם להקתו "הלובסטרים", ובפברואר 2013 יצא אלבומם הראשון, "הצורה הגאומטרית", בחברת היי פידליטי.
ב-2015 השתתף בסדרה "החדש של עומרי גורדון" והחל ללמד אזרחות וקולנוע בתיכון בליך ברמת גן.
בשנת 2016 עלתה לאוויר בערוץ הילדים הסדרה "גרעינים" אותה יצר יחד עם דנה פרידר ויונתן בר-אילן. באותה שנה החל להגיש פינה קבועה בתוכנית "היום בלילה עם גורי אלפי" בשידורי קשת, ובה ביצע שירים שכתב לבתו בלה. השירים יצאו גם באלבום שיצא בהמשך אותה שנה, "יובל המנוול - שירים לבלה". בשנת 2018 עלתה בהוט הסדרה "אוטונומיות" בה שיחק.
החל משנת 2017 מופיע ומקליט עם להקת "יובל מנדלסון והמסע לפולין". בספטמבר 2019 יצא לאור אלבומם הראשון והושק במועדון הבארבי. בהופעה התארחו חברי להקת "שייגעצ", שניגנו יחדיו לראשונה מזה שמונה שנים. בין חברי ההרכב המוזיקאית אור אדרי. בשנת 2019 השתתף עמם בפסטיבל דרך הנדיב שהתקיים בפרדס חנה, לצד ירונה כספי, זאב טנא, סטלה גוט, דן תורן ואחרים. בנובמבר 2019, חברי הלהקה נעצרו במהלך הופעה בשדרות, בעקבות תלונות על רעש.
בינואר 2020 התאחדה להקת שייגעצ להופעה מלאה במועדון ההאנגר בת"א אל מול קהל של אלפים. בהמשך אותה שנה, החל מנדלסון להקליט את האלבום "יובל המנוול 2: אזרחות טובה". האלבום נועד, לדבריו, להכין את תלמידיו לבגרות באזרחות. כמו כן מפרסם מנדלסון מעת לעת מאמרי דעה בעיתון "הארץ".
החל מ-2020 משתתף מנדלסון בסדרה פלמ"ח בערוץ TeenNick בתפקיד מנחם בגין.
ביוני 2020 יצא אלבום הילדים "מגש הקצב" של המוזיקאי והקולנען הישראלי נדב הולנדר, פרויקט מוזיקלי המבוסס על טקסטים של המשורר נתן אלתרמן בהשתתפותו של מנדלסון יחד עם ענת מושקובסקי ורוני וגנר.
בשנת 2021 השתתף באלבום האוסף "הוצאו מהקשרם", אלבום המוקדש לשיריו של יענקל'ה רוטבליט. במסגרתו ביצע את השיר "על מות האימפריה".
בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
חיים אישיים
מנדלסון מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשניים. את אשתו הכיר בעבודה על סט הסרט שביים חתולים על סירת פדלים. עובד כמורה לאזרחות בבית ספר בליך ברמת גן.
רוק ספרינגס
רוק ספרינגס (באנגלית: Rock Springs) היא עיר במחוז סוויטווטר, בוויומינג, בארצות הברית. ב-2010 התגוררו בעיר 23,036 אנשים, מה שהופך אותה לחמישית המאוכלסת ביותר בוויומינג, ולעיר המאוכלסת ביותר במחוז סוויטווטר. רוק ספרינגס ידועה כביתם של 56 לאומים בגלל זרם המהגרים מכל העולם שהגיעו לעבוד במכרות הפחם שסיפקו את הדלק להנעת מנועי הקיטור של הרכבת יוניון פסיפיק. המורשת התרבותית העשירה של העיר נחגגת בכל קיץ ביום הבינלאומי, פסטיבל שבו המאכלים, התלבושות והמסורות של אבותיהם של התושבים משוחזרים ונהנים בפארק באנינג שבמרכז העיר רוק ספרינגס.
היסטוריה
רוק ספרינגס קיבלה את שמה ממעיין סלע שזרם ברובע מספר 6 בצפון העיר. סיפור שגוי היה שהמעיין נמצא על ידי רוכב פוני שאבד בדרכו, אך תחנת המעיין הייתה ידועה לג'ים ברידג'ר לפני 1860; תחנת Overland Stage הייתה ממוקמת בקרבת מקום. המעיין נעלם כאשר פעולות מכרה הפחם קטעו את הזרימה התת-קרקעית. מאוחר יותר נוספה 'S' לשם כריבוי למעיינות שנמצאים באזור והפכה אותו ל"רוק ספרינגס".
לאורך השנים, אספקת המים הייתה בעיה לרוק ספרינגס. בימיה הראשונים, תושביה סחבו מים ביתיים ממעיין הגופרית מצפון לעיירה. עם פעולות הכרייה, זרימת המים נקטעה ומים נשאבו מגרין ריבר ומפוינט אוף רוקס. החל משנת 1887, הוחל צינור מים מהנהר גרין והושלם ב-1888 כדי להביא אספקה רציפה של מים לרוק ספרינגס.
לרוק ספרינגס מורשת רב-אתנית; המקומיים קראו לזה מגוון 57 הלאומים. המהגרים הראשונים הובאו על ידי חברות הרכבת וכריית הפחם בהם בעיקר וולשים שהיו בתחילה המאוכלסים ביותר. מאוחר יותר הגיעו גם אירים, שחורים ופליטים מדרום ארצות הברית. גם סקנדינבים היו מיוצגים בגיוס מורמוני כבד. אחת התקריות הקשות ביותר של אלימות נגד מהגרים בהיסטוריה האמריקאית, המכונה טבח רוק ספרינגס, שהתרחש ב-2 בספטמבר 1885, לפיה כורים לבנים בעיירה טבחו בעמיתיהם לעבודה ממוצא אסייאתי בשל בגזענות. ישנם עדיין שרידים של עיירות כריית הפחם הישנות מחוץ לרוק ספרינגס.
העיירה הוצגה בתוכנית "60 דקות" ב-1977 עקב חשדות לשחיתות במשטרה ובעירייה. חבר מושבעים גדול זומן לישיבה. השריף של מחוז סוויטווטר, ג'יימס סטארק, העיד ומעולם לא נמצאה ראייה לשום עבירה. מעקב צולם 20 שנה מאוחר יותר לתוכנית "City Confidential". הפרק קיבל את השם "Rock Springs: Deadly Draw in the West Wild West".
גאוגרפיה
על פי הלשכה למפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של.
העיר נמצאת בגובה של כ-6759 רגל (2060 מ') מעל פני הים.
דמוגרפיה
במפקד האוכלוסין של שנת 2010, חיו בעיר 23,036 אנשים, 8,762 משקי בית ו-5,849 משפחות. בעיר היו 10,070 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 201 איש לקילומטר רבוע, ההרכב הגזעי של העיר היה 86.4% לבנים, 1.4% אפרו-אמריקאים, 0.8% ילידים אמריקאנים, 1.1% אסייתים, 0.1% פולינזים, 7.5% מגזעים אחרים ו-2.6% משני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מכל גזע היו 16.4% מהאוכלוסייה.
מפקד 2000
במפקד האוכלוסין בשנת 2000, חיו בעיר 18,708 נפשות, 7,348 משקי בית ו-4,930 משפחות. צפיפות האוכלוסין הייתה 391.7 לקילומטר רבוע. היו 8,359 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 175 לכל קילומטר רבוע. ההרכב הגזעי של העיר היה 91.75% לבנים, 1.07% אפרו-אמריקאים, 0.86% אינדיאנים, 1.02% אסייתים, 0.03% תושבי האי הפסיפי, 3.05% מגזעים אחרים ו-2.22% משני גזעים או יותר. היספנים או לטינים מכל גזע היו 8.96% מהאוכלוסייה.
27.1% מהאוכלוסייה היו מתחת לגיל 18, 11.2% מגיל 18 עד 24, 29.2% מגיל 25 עד 44, 22.5% מגיל 45 עד 64 ו-9.9% בני 65 ומעלה. הגיל החציוני היה 34 שנים. על כל 100 נקבות, היו 99.2 זכרים. על כל 100 נשים בנות 18 ומעלה, היו 98.2 גברים.
ההכנסה החציונית של משק הבית הייתה 42,584 דולר וההכנסה החציונית של המשפחה הייתה 51,541 דולר. לגברים הייתה הכנסה חציונית של $44,809 לעומת $22,609 לנשים. ההכנסה לנפש בעיר הייתה 19,396 דולר. כ-6.4% מהמשפחות ו-9.4% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כולל 11.0% מאלו מתחת לגיל 18 ו-8.7% מבני 65 ומעלה.
אדמילסון
ז'וזה אדמילסון גומז דה מוראס (בפורטוגזית: José Edmílson Gomes de Moraes; נולד ב-10 ביולי 1976 בטקריטינגה שבסאו פאולו שבברזיל) הידוע בשם אדמילסון, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ממוצא איטלקי ששיחק בעמדות הבלם והקשר האחורי.
שיחק בסאו פאולו, אולימפיק ליון, ברצלונה, עימה זכה בליגת האלופות, בויאריאל ובריאל סרגוסה.
קריירה קבוצתית
אדמילסון ערך את הופעת הבכורה שלו בסאו פאולו בשנת 1994, כבלם. בזכות יכולת מרשימה, הוא התקבע כשחקן הרכב בקבוצה. בקיץ 2000 הוא חתם במועדון הצרפתי אולימפיק ליון, בה שיחק ארבע עונות וזכה בשלוש אליפויות.
אדמילסון עבר לברצלונה ב-2004. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור השלישי, במשחק מול אתלטיקו מדריד. פרנק רייקארד הציב אותו כקשר אחורי בהרכב הפותח. בזמן ששיחק בברצלונה, סבל אדמילסון משתי פציעות חמורות. הוא נפצע לראשונה ב-3 באוקטובר 2004, פציעה שהשביתה אותו למשך שישה חודשים. הפציעה השנייה התרחשה בעונת 2005/06, ולמרות חומרתה הספיק להחלים ולעזור לקבוצתו לזכות באליפות הליגה ובאליפות אירופה.
ב-23 במאי הודיע אדמילסון על מעברו לוויאריאל, לאחר תום חוזהו. אדמילסון לא הצליח למצוא את מקומות בקבוצתו החדשה, וכעבור חצי עונה לא מוצלחת, שב לברזיל על מנת לשחק במדי פלמיירס.
קריירה בינלאומית
אדמילסון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ברזיל ב-18 ביולי 2000, במשחק מול נבחרת פרגוואי. הוא זכה עם הנבחרת, בה שיחקו ז'וליאנו בלטי ורונאלדיניו, חבריו העתידיים לקבוצה בברצלונה, במונדיאל 2002. בטורניר הבקיע שער במספרת מול נבחרת קוסטה ריקה. הוא נאלץ לצאת מסגל הנבחרת למונדיאל 2006 לאחר שנפצע בברך באימון לפני הטורניר.
דאקית
קשר משפחתי
יש המקשרים את הענף של השפה הדאקית לענפים אחרים במשפחת השפות ההודו אירופיות והם:
All That She Wants
All That She Wants הוא שיר שבוצע על להקת הפופ השוודית אייס אוף בייס. השיר נכלל באלבום של הלהקה, Happy Nation, שיצא לאור בשנת 1992, ובשנת 1993 יצא בצפון אמריקה כסינגל במסגרת האלבום "The Sign". השיר הופק על ידי המפיק דניז פופ ועל ידי ג'ונאס ברגרן ואולף אקברג חברי אייס אוף בייס.
רקע
בעוד הסינגל הקודם של הלהקה - Wheel of Fortune נחל הצלחה חלקית, All That She Wants זכה לתת להצלחה בינלאומית כבירה.
ב-2012 סיפרה ג'ני ברגרן אודות השיר:.
ג'ונאס ואולף יצרו קשר עם המפיק דניז פופ, ושלחו לו הקלטה של השיר. אף על פי שפופ לא התרשם תחילה מן השיר, הקלטת של השיר נתקעה במכשיר הרדיו טייפ שבמכוניתו, ובשל כך, הוא נאלץ להקשיב לשיר שוב ושוב. דבר זה סייע לו להחליט להפיק את השיר. דניז הציע שינויים רבים שיש לערוך בשיר. הוא לא חיבב את שירת הראפ בגרסה המקורית, וזו הוחלפה לאחר מכן בקטעי מילים מדוברות. על אף שבגרסה המקורית הוקלטו קולות של כל חברי הלהקה, השירה של ג'ני הוצאה מן הגרסה הסופית לשיר.
במטרה להוציא אלבום שיגיע לפני בוא חג המולד, לחצה חברת התקליטים "מגה רקורדס" על הלהקה להוציא אלבום באופן מהיר, והוא הוקלט, עובד ויצא לאור בתוך כמה שבועות.
הצלחת השיר
השיר זכה להצלחה בינלאומית רבה במדינות רבות והגיע לראש המצעד במדינות רבות באירופה, למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ולהצלחה בישראל. הסינגל הגיע למעמד של סינגל פלטינום בארצות הברית, מקום שני במכירות לאחר שירו של מיט לוף "(I'd Do Anything for Love (But I Won't Do That". הוא נמכר בלמעלה ממיליון עותקים בארצות הברית בשנת 1993, והיה לאחד מהסינגלים הנמכרים ביותר בשנה זו. השיר הגיע למקום 51 במצעד שירי השנה של הבילבורד, ולמקום 70 במצעד שירי שנות ה-90.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ לשיר צולם בנובמבר 1992. הקליפ צולם בתקציב נמוך במשך יום אחד בקופנהגן, דנמרק, ובשני טייקים בלבד.
בקליפ נראים חברי הלהקה כשהם מנגנים בדירה צפופה ואישה המתכוננת לצאת מהדירה. היא יוצאת לבר ופוגשת שם גבר. הם מדברים והיא מזמינה אותו לביתה. האישה המופיעה בקליפ היא השחקנית והזמרת הדנית כריסטיאן ביורג נילסן. אף שקולותיה של ג'ני אינם משולבים בהקלטה, בקליפ מצולמת ג'ני כאשר היא מבצעת ליפ סינק.
יש לנו אפיפיור (סרט)
יש לנו אפיפיור (במקור: Habemus Papam; הַבֶּמוּס פּאפּאם) הוא סרט דרמה-קומית איטלקי-צרפתי משנת 2011, בבימויו של נני מורטי ובכיכובם של מישל פיקולי ומורטי. שם הסרט במקור הוא "הבמוס פאפאם", הביטוי הלטיני "יש לנו אפיפיור", שמשמש להכרזתו של אפיפיור חדש. הסיפור נסוב סביב קרדינל שבניגוד לרצונו נבחר לאפיפיור. פסיכואנליטיקאי נקרא כדי לעזור לאפיפיור להתגבר על הפאניקה שלו. הסרט הוקרן בבכורה באיטליה באפריל 2011 והוקרן בתחרות בפסטיבל קאן ה-64.
עלילה
ביום מותו של האפיפיור, הקונקלווה מתכנסת ברומא. הפתקים הראשונים מסתיימים בעשן שחור, מכיוון שאף אחד מהמועמדים העיקריים לא מגיע לרוב הדרוש של 77 קולות. לאחר מספר סבבי הצבעה, הקרדינל מלוויל נבחר, אם כי קודם לכן לא נחשב כמתמודד פוטנציאלי לתפקיד.
ברגע ההכרזה בציבור, כשהמאמינים נאספים בכיכר סנט פטרוס והחשמן הבכיר מוכן להכריז על שמו של האפיפיור החדש, האפיפיור שנבחר שזה עתה סובל מהתקף חרדה ואינו מופיע במרפסת.
בהתאם לחוקי הכנסייה, עד להכרזתו בפומבי של זהות האפיפיור החדש, טקס הבחירה לא הסתיים ואף אחד ממשתתפי הקונקלווה לא מורשה לעזוב את הוותיקן.
הדובר גורם לכולם להאמין שהאפיפיור נמצא במגורים שלו בתפילה, ובסופו של דבר הקרדינלים מוצאים את מלוויל ונותנים לו הזדמנות נוספת להודיע על קבלתו. מלוויל יוצא למרפסת וטוען "אני לא המנהיג שאתם צריכים", מבקש מהקהל להתפלל "למה שהוא עומד לעשות" ואז נסוג חזרה לבזיליקת פטרוס הקדוש.
הפקה
במאי 2009 הוכרזה הפקה משותפת בין Sacher Film, RAI Cinema והחברה הצרפתית לה פקט. פנדנגו הצטרף כמפיק-שותף בהמשך השנה. תקציב ההפקה עמד על שמונה מיליון אירו. השחקן הצרפתי מישל פיקולי לוהק לתפקיד הראשי באוגוסט 2009. שמה של הדמות, מלוויל, נוצר בהשראת הקולנוען הצרפתי ז'אן-פייר מלוויל. כמה מדמויות המשנה גולמו על ידי חברי צוות ההפקה, אותם מצא מורטי מתאים לתפקידים כשעבד על הסט.
הצילומים החלו ב-1 בפברואר 2010 והסתיימו בסוף מאי. צילומי הפנים נערכו באולפני סינצ'יטה ברומא וכללו בניית העתקים של סלה רג'יה והקפלה הסיסטינית. סצינות אחרות צולמו בפלאצו פרנזה ובווילה מדיצ'י, שמאכלסות את שגרירות צרפת ואת האקדמיה הצרפתית ברומא, בהתאמה.
הצגת הליכי ההצבעה
הסרט חושף את רתיעתו המוחצת של האפיפיור להסכים לבחירתו לתפקיד. הבמאי נני מורטי הסביר את מטרתו עם הסרט במסיבת העיתונאים אחרי הקרנה לעיתונאים ברומא: "רציתי לתאר אדם שברירי, הקרדינל מלוויל, שמרגיש לא מספיק חזק ומתאים לתפקיד שהוא נקרא למלא (...) אני חושב שתחושת חוסר הנוחות הזו קורה לכל הקרדינלים שנבחרים לאפיפיור, או לפחות זה מה שהם אומרים."
שחרור
הסרט יצא באיטליה ב-15 באפריל 2011 באמצעות חברת ההפצה האיטלקית 01 Distribution בשיתוף פעולה עם Sacher Distribuzione. הסרט הוקרן ב-460 בתי קולנוע. עם הכנסות של 1,298,524 אירו במהלך סוף השבוע הראשון, הסרט היה משוברי הקופות באיטליה. הוקרן גם בפסטיבל קאן 2011.
First Man (שיר)
First Man (בעברית: האיש הראשון) הוא שיר של הזמרת הקובנית-אמריקאית קמילה קביו מתוך אלבום האולפן השני שלה Romance, בו הוא מופיע כרצועה הארבעה עשרה והאחרונה. השיר נכתב על ידי קמילה קביו, ג'ורדן ריינולדס ואיימי וואדג, והופק על ידי ריינולדס ופיניאס או'קונל. השיר הגיע למקום ה-94 בבילבורד הוט 100 בארצות הברית, בעקבות ההופעה החיה של קביו בטקס פרסי גראמי לשנת 2020. השיר הוא בלדת פסנתר מסוגת פופ-רוק. מבחינה לירית מדובר במערכת היחסים שלה עם אביה בזמן שהיא במערכת יחסים רומנטית עם "בחור טוב".
וידאו קליפ רשמי לשיר יצא לאור ב-21 ביוני 2020 לרגל יום האב. הוא כולל קטעים מילדותה של קביו כשרבים מהם מכילים סרטונים שלה ושל אביה.
רקע ולחן
הגרסה המקורית שדלפה באוקטובר 2018 כללה כלי מיתר. הקטע הראשון הודלף ב-6 באוקטובר 2018. מאוחר יותר, ב-14 באוקטובר, דלפו שני קטעים נוספים ליוטיוב, ב-8 בנובמבר הודלף הדמו של השיר ב-SoundCloud. השיר אושר כחלק מהשירים שיכללו באלבומה השני של קביו ב-29 בנובמבר 2019.
השיר נכתב על ידי קמילה קביו, ג'ורדן ריינולדס ואיימי וואדג. הוא באורך שלוש דקות וארבעים ותשע שניות. השיר הוא בלדת פסנתר מסוגת פופ-רוק. קביו כתבה את השיר על מערכת היחסים שלה עם אביה בזמן שהיא במערכת יחסים רומנטית עם "בחור טוב".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי לשיר יצא בערוץ היוטיוב של קביו ב-21 ביוני 2020 לרגל יום האב.
בסרטון מוצגים קטעים מילדותו של קביו, כשרבים מהקטעים מכילים סרטונים שלה ושל אביה. קביו צופה בקטעים בטלוויזיה תוך כדי שהיא שרה לאביה. בתיאור הסרטון, קביו הקדישה את הווידאו לאביה.
הצלחה מסחרית
נכון ליוני 2020, עומד השיר על כ-29 מיליון השמעות בפלטפורמת הזרמת המוזיקה, ספוטיפיי.
הפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי
הפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי היא פקולטה במסגרת אוניברסיטת בר-אילן, הפועלת בצפת. הפקולטה החלה לפעול בשנת הלימודים תשע"ב (2011/2012), ובכך הצטרפה אל ארבע הפקולטות לרפואה שקדמו לה בישראל. דקאן הפקולטה הנוכחי (דצמבר 2018) הוא פרופ' קרל סקורצקי.
צעדים להקמת הפקולטה לרפואה בגליל
בשנת 2002, ד"ר גוברין ג'קי, רופא, מנתח פלסטי מביה"ח נהריה, (המרכז רפואי לגליל) העלה לראשונה בפני הנהלת ביה"ח בנהריה, את הרעיון להקמת פקולטה לרפואה בגליל, כתרומה ייחודית, בעלת משמעות לאומית וציונית לפיתוח הגליל. ראשונים להצטרף לד"ר גוברין, היו פרופ' שאול שאשא, מנהל ביה"ח נהריה ועדי אלדר, ראש עיריית כרמיאל, יושב ראש מרכז השלטון המקומי.
בינואר 2003, בישיבת הנהלת "תנועת הגליל" (תנועה אפוליטית לקידום הגליל), הוחלט לפעול להקמת בי"ס לרפואה בגליל.
בשיחות ודיונים שנמשכו ימים רבים, הצטרפו תחילה, ראשי המערכת הרפואית והמוסדות האקדמיים בצפון, מנהלי בתיה"ח, ד"ר יעקב פרבשטיין מביה"ח פדה בפוריה, ד"ר אוסקר אמבון, מביה"ח רבקה זיו שבצפת, ד״ר שמריהו רוזנר, נשיא אורט בראודה וצוותו, פרופ' יוחנן ארזי, פרופ' רוזה אזהרי, ד"ר דיצה לוין וכן פרופ' זקי ברק, נשיא מכללת תל חי וצוותו, פרופ' ערן דולב וד״ר אלון מרגלית. שתי המכללות עמלו להכין תשתית לימודית לשנים הפרה קליניות, שתתבסס על המערך הקיים של מעבדות, חדרי לימוד וכוח אדם אקדמי הקיים בנמצא במכללות בגליל, אשר ירתם לטובת המוסד האוניברסיטאי, שייקח על עצמו בסופו של דבר את הקמתה והפעלתה של הפקולטה לרפואה בגליל.
במסגרת הכנות אלו, שתי המכללות, תל–חי ואורט בראודה הגישו בקשה לפתיחת פקולטה למדעי הרפואה לתואר ראשון לתוכנית לימודים מסודרת אשר תכין את בוגריהן בהמשך ללימודי רפואה במסגרת אוניברסיטאית כאשר זו תקום.
דיונים רבים נערכו עם נשיא אוניברסיטת חיפה פרופ' אהרון בן זאב, עם רקטור האוניברסיטה הפרופ' יוסי בן-ארצי ועם המשנה לרקטור פרופ' דוד פרג'י, בהכנת תוכנית שלדית של לימודי הרפואה במתכונת הרצויה. אוניברסיטת חיפה הייתה אחת המועמדות העיקריות להקמת הפקולטה בגליל.
שמעון פרס, השר לפיתוח הנגב והגליל, אימץ את הרעיון ונרתם ופעל רבות להגשמתו, בהביאו לקבלת החלטת ממשלה משנת 2005, בה הצהירה הממשלה, כי היא רואה חשיבות לאומית בהקמת אוניברסיטה בגליל לפיתוח האזור. היה זה צעד מעשי ראשון להגשמת החזון, להקמת הפקולטה לרפואה בגליל, אך באותה עת המועצה להשכלה גבוהה (המל"ג) ודיקני ארבע פקולטות לרפואה בארץ התנגדו להקמת הפקולטה החמישית.
ב–2007 התפרסם דו"ח ועדת הלוי, אשר מסקנתו הייתה, כי בשל מחסור צפוי ברופאים, החל משנת 2015, יש לפתוח בי"ס נוסף לרפואה. בעקבות דו"ח ועדת הלוי, המל"ג החליטה לפעול להקמת פקולטה נוספת לרפואה. החלופה של הקמת פקולטה חדשה, הועדפה על פני הרחבתם של בתי הספר הקיימים לרפואה.
ב–2008, ועדה בראשות בית הלחמי פרסמה מכרז להקמת בית הספר לרפואה בגליל.
אף על פי שמלכתחילה העיר כרמיאל אמורה הייתה להקים בתחומה את הפקולטה, לבסוף ההחלטה נפלה על צפת, במטרה לעודד את התפתחותה ולתרום לה מבחינה חברתית וכלכלית.
ב–2010 נבחרה אוניברסיטת בר-אילן להקמת והפעלת הפקולטה. הפקולטה החלה לפעול בשנת הלימודים תשע"ב (2011/2012).
פעילות הפקולטה
בשנת הלימודים הראשונה החלו ללמוד בפקולטה 124 סטודנטים. 54 מהם שבו מלימודי רפואה שהחלו מחוץ לישראל, בתוכנית תלת שנתית ו-70 האחרים הם בעלי תואר ראשון (רובם במדעי הטבע), בתוכנית ארבע – שנתית במסלול הסבה לרפואה.
הפקולטה פתחה את שעריה עבור תוכנית מוסמך אוניברסיטה (תואר שני עם תיזה) ותוכנית דוקטורט (תואר שלישי) במדעי הרפואה בהנחיית מספר חברי סגל קדם קליני של הפקולטה. כיום בפקולטה יש כמה עשרות סטודנטים לתואר שני, לדוקטורט ובתר-דוקטורט.
בתי החולים האוניברסיטאיים המסונפים לפקולטה הם המרכז הרפואי לגליל בנהריה; בית החולים רבקה זיו בצפת; בית החולים פדה-פוריה בטבריה; בית חולים אי.מ.מ.ס הסקוטי (ביה"ח האנגלי) ובית החולים המשפחה הקדושה (ביה"ח האיטלקי) בנצרת; והמרכז הרפואי לבריאות הנפש - מזרע בעכו.
בנובמבר 2017 הוסב שם הפקולטה ל"הפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי", בעקבות תרומה של 50 מיליון דולר שניתנה לפקולטה על ידי קרן עזריאלי.
תוכניות עתידיות
באפריל 2020 אושרה תוכנית הרחבה לקמפוס, במסגרתה יורחב שטח הקמפוס בכ-32 דונם, יוקמו כ-10 בניינים חדשים בהם יהיו מעבדות ומכונים.
מיקום ההרחבה של הקמפוס יהיה משני צידי רחוב הנרייטה סולד ובמסגרתו יוקם גשר להולכי רגל שיחבר בין קצות הקמפוס. על פי התכנון המוצע שטח הקמפוס יגדל ל-29.5 אלף מ"ר.
אגודת הסטודנטים לרפואה בגליל
"אגודת הסטודנטים לרפואה בגליל" היא עמותה המאגדת את הסטודנטים הלומדים בפקולטה. האגודה משרתת 550 סטודנטים הלומדים בפקולטה לרפואה. בין מטרות האגודה לפעול למען שיפור מעמד החולה והרופא בחברה בדגש על הפריפריה ולחזק את הקשר בין הסטודנטים לקהילה באזור. אחד המיזמים הייחודיים של האגודה הוא "בית חולים לדובים" - פעילות חינוכית-קהילתית שנועדה להפיג פחדים וחרדות בקרב ילדי גנים מטיפולים רפואיים ובתי חולים. לפעילות מגיעים הילדים עם הוריהם, בליווי דובי או בובה והסטודנטים לרפואה משמשים "רופאים" המטפלים באותם צעצועים.
החל משנת הלימודים תשע"ה הארגון פועל בשיתוף פעולה עם "הגילדה" - אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בר-אילן.
יחסי הרשות הפלסטינית–פרו
יחסי הרשות הפלסטינית–פרו הם היחסים הבילטרליים בין הרשות הפלסטינית לפרו. פרו הכירה במדינה פלסטינית ב-24 בינואר 2011. שתיהן חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות. לרשות הפלסטינית יש שגרירות בלימה.
בשנת 2014, נשיא פרו אויאנטה אומאלה ביקר ברשות הפלסטינית, נפגש עם נשיא הרשות מחמוד עבאס והניח זר על קברו של יאסר ערפאת במוקטעה.
צילום על-סגול
צילום על-סגול הוא תהליך צילום תמונות באמצעות אור בתחום העל-סגול (UV) של הספקטרום בלבד. לצילום על-סגול יש שימוש ברפואה, בדרמטולוגיה, בקרימינולוגיה ובתיאטרון.
רקע על קרינת על-סגול
האור הנראה לעין אנושית הוא באורך גל שבין 400 ל-750 ננומטר, ובתחום זה נעשה שימוש בצילום סטנדרטי. התחום שמ-1 ועד 400 ננומטר ידוע בתור התחום העל-סגול. תחום זה אינו נראה לעין אנושית, ובשל כך בצילום רגיל הוא מסונן מהתמונה כדי שלא להסיט את צבעי התמונה מהצבעים שהאדם רואה. תחום ה-UV מחולק לשלושה תתי-תחומים:
רק תחום העל-סגול הקרוב משמש לצילום על-סגול, שכן אוויר רגיל חוסם אור באורכי גל הנמוכים מכ-200 ננומטר, ועדשות זכוכית חוסמות אור באורכי גל הנמוכים מ-180 ננומטרים. בצילום על-סגול מחלקים את התחום העל-סגול הקרוב לשלושה תחומים שונים (יש להבחין ביניהם לבין התחומים הפיזיקליים של אורכי הגל):
מקורות העל-סגול
מקור העל-סגול הזמין ביותר הוא אור השמש, אך האיכות והכמות של הקרינה תלויה בתנאים האטמוספירים, כאשר ככל שהיום בהיר ויבש יותר כך כמות אור העל-סגול גדלה. מקור מלאכותי אחר הוא מבזק (פלאש) בשילוב מחזיר אלומיניום.
אייס (סדרה מצוירת)
אייס (באנגלית: Get Ace) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אוסטרלית לילדים המשודרת בישראל בערוץ זום.
עלילה
הסדרה עוקבת אחר עלילותיו של אייס מקדוגל שקיבל בטעות פלטה משוכללת מרופא שיניים. כאשר הוא משתמש בפלטה היא גורמת לו צרות רבות וגם לסובבים אותו.
Pan European Game Information
Pan European Game Information (ידוע גם כ-PEGI) היא מערכת לדירוג משחקי מחשב ובמשחקי וידאו באירופה ובישראל שנוסדה באפריל 2003 על ידי האיגוד האירופי לתוכנה אינטראקטיבית (Interactive Software Federation of Europe; ISFE). דירוג PEGI קובע את קבוצות הגילאים שמשחק מסוים מתאים עבורן, לרבות קביעת גיל מינימלי למשחק כלשהו. כך למשל, לא יכול אדם מתחת לגיל 18 לרכוש משחק המדורג כ-18 (כאמור, מיועד לאנשים בגילאי 18 ומעלה) כחוק.
תחנת ספרטק
תחנת ספרטק (ברוסית: Спартак) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו טגנסקו-קרסנופרסננסקאיה. התחנה נמצאת ברובע פוקרובסקויה-סטרשנבו, ליד אצטדיון ספרטק שממנו קיבל את שמו.
התחנה נפתחה ב-27 באוגוסט 2014 אחרי תקופה של 39 שנים מרגע תחילת בניית התחנה ועד פתיחתה (שיא במטרו של מוסקבה). תחנת ספרטק היא אחת משלוש תחנות במטרו של מוסקבה, שאף שאף אחד ממסלולי התחבורה הקרקעית העירוניים אינו מגיעה אליה.
סקנסוריופטריקס
סקנסוריופטריקס (שם מדעי: Scansoriopteryx; מילולית: "כנף מטפסת", בעבר נקרא Epidendrosaurus) הוא סוג של דינוזאור קטן בן משפחת הסקנסוריופטריגיים שחי בסין בשלהי תור היורה שלפני 165 עד 156 מיליון שנה מזמננו.
הסקנסוריופטריקס ידוע מממצא מאובן בודד שהתגלה בליאונינג, סין והוא הגיע לגודל של דרור בית בוגר והיה בעל מבנה מותאם לטיפוס על עצים בעיקר באצבעותיו הארוכות שאולי היה ביניהם מפרש עור שעזר ליצור הקטן לדאות. עם זאת בדומה לשאר המנירפטורים הוא היה מכוסה בנוצות, כך שייתכן שממש היה יכול לעופף. הוא קרוב לסוגים יי ואפידקסיפטריקס שחיו באותם יערות בצורה דומה.
לא ברור עדיין אם דינוזאור זה הוא קרוב של הארכיאופטריקס, ראשון העופות האמיתיים. עם זאת מעריכים שהיה יותר רחוק מאחר שהלסתות שלו כללו כמה שיניים גדולות בקדמת הלסת הישרה ומאחוריה היו מעט שיניים, עם דמיון שטחי לאובירפטורוזאורים. כמו כן הזנב היה גרמי ושימש לאיזון על הענפים. ייתכן שהוא דאה בדומה לדרקון הדואה מדרום-מזרח אסיה ולא באמת עופף, מאחר שלא היו לו שרירי תעופה. ככל הנראה היה אוכל חרקים שדאה במרדף אחריהם ביערות סין הקדומים.
פארמה (נפה)
נפת פארמה (באיטלקית: Provincia di Parma) היא נפה במחוז אמיליה-רומאניה שבאיטליה. הנפה משתרעת על שטח של 3,449 קמ"ר, ובשנת 2005 התגוררו בה 413,198 נפש. בירתה של הנפה בעיר פארמה.
נפת פארמה גובלת בנפת קרמונה ובנפת מנטובה במחוז לומברדיה בצפון, בנפת רג'ו אמיליה במחוז אמיליה-רומאניה במזרח, בנפת מאסה-קרארה במחוז טוסקנה בדרום, בנפת לה ספציה ובנפת ג'נובה במחוז ליגוריה בדרום ובנפת פיאצ'נצה במחוז אמיליה-רומאניה במערב.
אבוניט
אֶבּוֹנִיט (Ebonite) הוא שם מותג לחומר שחור, קשה וצפוף, שביר, אך נוח לעיבוד הידוע באופן כללי בשם גומי קשיח, ומתקבל באמצעות גיפור גומי טבעי לתקופות ממושכות. אבוניט עשוי להכיל בין 25% ל-80% גופרית ושמן פשתן. שמו בא מהשימוש המיועד שלו כתחליף מלאכותי לעץ הובנה (באנגלית ebony). החומר נקרא גם ווּלקַניט (Vulcanite), אם כי שם זה מתייחס רשמית למינרל.
נלסון גודייר, אחיו של צ'ארלס גודייר ערך ניסויים בכימיה של תרכובות אבוניט. בשנת 1851 הוא השתמש בתחמוצת האבץ (ZnO) כחומר מילוי. איש העסקים והמהנדס האנגלי יו סילבר (Hugh Silver) נתן לחומר את שמו.
תכונות
אחוזי הגופרית והטמפרטורות המיושמות ומשך הזמן במהלך הגיפור הם המשתנים העיקריים הקובעים את התכונות הטכניות של ה הגומי הקשיח. התגובה המתרחשת היא בעצם הוספת גופרית בקשרים הכפולים, שיוצרת מבנים טבעתיים תוך מולקולריים, כך שחלק גדול מהגופרית מקושר בצורה הדוקה בצורה של תוספת תוך מולקולרית. כתוצאה מתכולת גופרית מקסימלית של עד 40%, ניתן להשתמש בו כדי להתנגד להתנפחות ולמזער אובדן דיאלקטרי. התכונות המכניות החזקות ביותר ועמידות החום הגבוהה ביותר מתקבלות עם תכולת גופרית בסביבות 35% ואילו חוזק הפגיעה הגבוה ביותר ניתן להשיג עם תכולת גופרית נמוכה יותר של 30%.
הקשיחות של גומי קשיח בטמפרטורת החדר מיוחסת לקשרי ואן דר ואלס בין אטומי הגופרית התוך מולקולריים. העלאת הטמפרטורה מגבירה בהדרגה את התנודות המולקולריות שמתגברות על כוחות ואן דר ואלס והופכות אותה לאלסטית. לגומי קשיח יש צפיפות תלויה בתערובת התכולה סביב 1.1 עד 1.2. כאשר הוא מחומם מחדש הגומי הקשיח מציג אפקט של יכולת לחזור לצורתו המקורית לאחר עיוות, וניתן לעצב אותו מחדש בקלות למדי בגבולות מסוימים. בהתאם לאחוז הגופרית לגומי קשיח יש טמפרטורת מעבר תרמופלסטית או ריכוך של 70 עד 80 מעלות צלזיוס. החומר טוב לבידוד, אבל שביר, מה שמייצר בעיות בשימוש בו כמעטפת של מצבר למשל, בו שלמות המארז חיונית למניעת דליפה של חומצה גופרתית. כיום הוא הוחלף בדרך כלל בפוליפרופילן.
קורוזיה
בהשפעת החלק האולטרה סגול של אור יום הגומי הקשיח מתחמצן וחשיפה ללחות קושרת מים עם גופרית חופשית על פני השטח ויוצרת סולפטים וחומצה גופרתית על פני השטח שהם מאוד היגרוסקופיים. הסולפטים מעבים מים מהאוויר, ויוצרים סרט הידרופילי עם מאפייני הרטבה נוחים על פני השטח. תהליכי הזדקנות אלו יהפכו בהדרגה את צבע המשטח לירוק אפרפר עד חום ויגרמו להידרדרות מהירה של התנגדות המשטח החשמלי. האבוניט פגיע גם לאוזון ולשמנים.
זיהום
זיהום של האבוניט היה בעייתי כאשר הוא שימש לאלקטרוניקה. האבוניט היה מגולגל בין יריעות נייר כסף, שכאשר קולפו, הותירו אחריהם עקבות של מתכת. לשימוש אלקטרוני המשטח נטחן כדי להסיר חלקיקי מתכת.
יישומים
אבוניט משמש כרפידה אנטי קורוזיבית לכלים שונים (בעיקר לאחסון) המכילים חומצת מימן כלורי מדוללת. הוא יוצר בועות בעת אחסון חומצה הידרופלואורית.
גלדרן הפרוסית
גלדרן הפרוסית או חלרה הפרוסית (בהולנדית: Pruisisch Gelre; בגרמנית: Preußisch Geldern) היה החלק של דוכסות חלרה שנשלטה על ידי ממלכת פרוסיה משנת 1713. בירתה הייתה גלדרן.
היסטוריה
הרובע העליון של דוכסות חלרה היה חלק מארצות השפלה הדרומיות שנשלטה על ידי ספרד עד סוף המאה ה-17. בהסכם אוטרכט משנת 1713 במהלך מלחמת הירושה הספרדית, הרובע העליון חולק בין הרפובליקה ההולנדית, אוסטריה ופרוסיה. מלבד גלדרן, ערים נוספות בדוכסות הפרוסית היו הורסט, ונריי ווירסן, שהאחרונה שבהן הייתה מובלעת מוקפת בדוכסות ייליך. גלדרן הפרוסית הייתה חלק מהחוג הרייני-וסטפאלי התחתון בתוך האימפריה הרומית הקדושה.
סאמרסלאם (1997)
סאמרסלאם (1997) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE). האירוע נערך ב-3 באוגוסט 1997, בקונטיננטל איירליינס ארנה שבמזרח רד'רפורד, ניו ג'רזי. האירוע היה האירוע העשירי בסדרת אירועי סאמרסלאם.
שבעה קרבות התנהלו באירוע. בקרב המרכזי, ברט הארט ניצח את אנדרטייקר וזכה באליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF בקרב בו שון מייקלס שימש כשופט מיוחד.
רקע
סאמרסלאם הוא אירוע שלם וצפה שנתי, המופק על ידי ה-World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE) במתכונת של חודש אוגוסט מאז שנת 1988. הוא אחד מארבעת אירועי השלם וצפה המקוריים של הארגון, לצד רסלמניה, רויאל ראמבל וסדרת ההישרדות; אירועים המכונים "ארבעת הגדולים".
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות מהתוכנית השבועית Raw is War.
הפיוד המרכזי של האירוע סאמרסלאם היה בין אנדרטייקר לברט הארט על אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF. ב-7 ביולי בתוכנית Raw is War, הארט הוכרז כטוען לכתר לאליפות העולם במשקל כבד של ה-WWF. בריאיון עם וינס מקמהן, הארט הודיע שבמידה ולא יזכה בתואר בקרב ביניהם באירוע - הוא לא יתאבק יותר על אדמת אמריקה. שבוע לאחר מכן, יריבו המר של הארט, שון מייקלס, ביקש מוינס מקמהן להיות חלק מהאירוע. ב-21 ביולי בתוכנית Raw is War, הארט, אחיו, אואן, וגיסו, הבריטיש בולדוג (ההארט פאונדיישן), אתגרו שלושה מתאבקים אמריקאים לקרב דגל שלושה נגד שלושה. לאחר מכן, שון מייקלס הוכרז כשופט המיוחד לקרב המרכזי על האליפות באירוע. בתגובה להודעה זו, הארט תקף את מייקלס ומקמהן. מאוחר יותר, קבוצת ההארט פאונדיישן ניצחה את אלופי הזוגות של ה-WWF, סטון קולד סטיב אוסטין ודוד לאב, ביחד עם אנדרטייקר, לאחר התערבות מצידו של בריאן פילמן. שבוע לאחר מכן, הארט איתגר את הפטריוט לקרב, שבסופו הארט הפסיד לאחר התערבות מצד מייקלס. לאחר הקרב, השופטים מנעו מהארט לתקוף את מייקלס, בזמן שאנדרטייקר צפה במתרחש מרמפת הכניסה לזירה.
תוצאה לאורך זמן
במהלך הקרב על האליפות הבין יבשתית, אואן הארט ביצע על אוסטין את מהלך הפיילדרייבר בצורה מסוכנת, שגרמה לאחרון להישאר משותק לזמן מה, טעות קריטית שגבתה ממנו שנים של בעיות בצוואר, ואף גרמה לפרישתו בשנת 2003, כשהוא בן 38. מאז, אוסטין ציין שצווארו במצב טוב, והוא לא חש בכאב לאחר הניתוח המוצלח בצווארו בשנת 2000. מקרה זה יצר ריב מאחורי הקלעים בין השניים, אך לבסוף אוסטין סלח להארט, וחלק לו כבוד בתוכנית Raw is War, לילה לאחר המקרה המצער, שבו הארט צנח אל מותו באירוע מעבר לקצה, שנערך ב-23 במאי 1999.
אלי יונס
אליעזר (אלי) יונס (נולד בישראל ב-7 באוקטובר 1951), הוא איש עסקים, כיהן כמנכ"ל בנק מזרחי-טפחות, כמנכ"ל בנק הפועלים, כמנכ"ל בנק כללי וכחשב הכללי במשרד האוצר.
ביוגרפיה
יונס נולד ברמלה, ובגיל שנתיים עברה המשפחה להתגורר בירושלים. אמו הייתה מורה, אביו עבד בקול ישראל ופרסם מספר מחקרים על יהדות לבוב.. אביו יליד וילנה, עבר להתגורר בלבוב, ובמלחמת העולם השנייה הצטרף ליחידה פרטיזנית שפעלה באזור. הוא גויס לצבא האדום, נפצע בקרבות נגד הגרמנים ונפצע קשה ברגלו.
בשנת 1974, בהיותו סטודנט באוניברסיטה העברית בירושלים, החל לעבוד במשרד האוצר. בשנת 1983 מונה לסגן החשב הכללי, ובשנים 1989–1993 כיהן בתפקיד החשב הכללי במשרד האוצר. בסיום תפקידו עבר לשוק הפרטי, וכיהן כשש שנים כמנכ"ל בנק כללי שהיה אז בבעלות הברון אדמונד אדולף דה רוטשילד. יונס פרש מהבנק בסוף 1999, השליטה בבנק עברה לקבוצה הבנקאות הדרום אפריקאית אינווסטק בשנת 1996.
בשנת 1999, מונה לסגן נשיא קבוצת דיסקונט השקעות אך עזב אחרי זמן קצר לתפקיד משנה למנכ"ל ואחראי החטיבה הפיננסית של בנק הפועלים. ב-1 באפריל 2002 החליף את עמירם סיון בתפקיד מנכ"ל בנק הפועלים, כהונתו בבנק הייתה סוערת כיוון שהוביל מהלך התייעלות גורף שכלל פיטורי 800 עובדי הבנק. יונס התפטר מתפקידו באפריל 2003 לאור חילוקי דעות עם בעלי השליטה בבנק. יונס המשיך לכהן כמנכל עד אוקטובר 2003 עת מונה צבי זיו להחליפו.
באפריל 2004 מונה למנכ"ל בנק מזרחי-טפחות והחליף את ויקטור מדינה. בתפקיד המנכ"ל הוביל את המיזוג הבנק בין בנק המזרחי לבנק טפחות. ב-24 באפריל 2013 הודיע יונס כי יפרוש מתפקידו כמנכ"ל בנק מזרחי-טפחות באפריל 2014. עלות העסקתו של יונס במשך השנים בבנק הוערכה בכ–250 מיליון שקל (כולל שכר, בונוסים ושווי האופציות שקיבל).
יונס משמש מאז 2016 כשותף ויועץ מיוחד לקרנות סנטרברידג' וגאלטין בפעילותם, כמשקיעים בתחום השירותים הפיננסיים, בישראל ובחו"ל. בשנת 2019 הוביל עבורם את רכישת קבוצת הביטוח הפניקס ומונה לדירקטור שלה.
אלי יונס שימש בעבר כיו"ר הוועד המנהל של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. כיו"ר אגודת הידידים של אוניברסיטת בר-אילן, יו"ר המכון לחדשנות של הטכניון ומרצה באוניברסיטה העברית.
חיים אישיים
יונס נשוי לחנה ואב לשלושה. מתגורר בתל אביב. הוא בעל תואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ממפיס (מצרים)
ממפיס שימשה כבירת מצרים התחתונה ובירת מצרים המאוחדת לפני נא אמון, מימי יסוד המדינה ועד סוף תקופת הממלכה הקדומה בשנת 2200 לפנה"ס לערך. היא הייתה בירת מצרים לתקופה קצרה גם בתקופת הממלכה החדשה, ושימשה כמרכז אדמיניסטרטיבי בכל תקופת ההיסטוריה של מצרים העתיקה.
שמות העיר
שמה המצרי הקדום של העיר היה אִנְבּוּ־חֶץ שפירושו "החומה הלבנה". שמה המקובל יותר היה מֶנֹ־פר על שם הפירמידה של המלך פפי הראשון מהשושלת השישית, ששכנה בקרבת העיר. השם ממפיס (Μέμφις) הוא שם יווני שנוצר כתוצאה מעיוות השם מֶנֹ־פר, ואשר הפך בקופטית למֶנֶף. ממפיס הייתה ידועה בתקופה העתיקה גם בשם אנק טַווי שמשמעותו היא "זו המקשרת את שתי הארצות". שם זה מדגיש את מיקומה האסטרטגי של ממפיס בגבול בין מצרים התחתונה ומצרים העליונה.
עוד באלף ה־3 לפנה"ס נודעה העיר בשם הקודש חית כא־פתח (ḥwt-kȝ-ptḥ, 𓉗 𓏏𓉐𓂓𓏤𓊪 𓏏 𓎛), כלומר "ארמון שור־אל פתח" או "בית הנשמה של פתח", וכך גם ההיסטוריון המצרי מנתון קרא לה במצרית עתיקה. המונח התגלגל לאוגריתית כ־𐎈𐎋𐎔𐎚 (חכפת), וקיבל את המשמעות הכללית "מצרים", המקודשת לכושר וחסיס (המקביל הכנעני לפתח). משם התגלגל ליוונית כ־Aίγυπτoς (איגופטוס, אגיפטוס בהגייה מודרנית), שמה של מצרים עד היום ביוונית ולטינית ובשפות רבות נוספות, כולל שמה של מצרים בשפה האנגלית – Egypt.
העת העתיקה
על פי הרודוטוס, ממפיס נוסדה בשנת 3100 לפנה"ס על ידי המלך נערמר הידוע גם בשם מֶנֶס. מלך זה היה המלך הראשון בתקופת השושלת ה־1 בממלכה הקדומה, ואיחוד מצרים התחתונה ומצרים העליונה מיוחס לו. יש מחלוקת בין ההיסטוריונים לגבי גודל אוכלוסיית העיר. על פי ט. צ'נדלר אוכלוסיית ממפיס מנתה 30,000 תושבים ובכך הייתה היישוב המאוכלס ביותר בעולם מיום היווסדה ועד 2250 לפנה"ס לערך. ההיסטוריון ק. א. ברד העריך שאוכלוסייתה מנתה כ־6,000 תושבים בלבד בתקופת הממלכה הקדומה.
בתקופת השושלת ה־6 הגיעה ממפיס לשיאה. היא הייתה אחד המרכזים הדתיים העיקריים במצרים (התחרתה כמרכז דתי בעיר און) ושימשה כמרכז הפולחן של האל פְּתַח, אשר נחשב בממפיס לאבי האלים ובורא האדם. הרודוטוס (המאה ה־4 לפנה"ס) מספר שבצד הצפוני של מקדש הפייסטוס, הוא פתח, היה מתחם קודש לפרוטאוס, ומסביבו חיו פיניקים צורים באזור שנקרא "מחנה הצורים". בעיר נמצאו גם כתובות פיניקיות. העיר הייתה גם מרכז פולחני לשור הקדוש אפיס. העיר ירדה מגדולתה בימי השושלת ה־18, כאשר הבירה עברה לתבאי, היא נא אמון. העיר שבה לפרוח בעת השלטון הפרסי, במאות ה־6 וה־5 לפנה"ס, ושקעה שוב עם יסוד העיר אלכסנדריה בשנת 331 לפנה"ס על ידי אלכסנדר מוקדון. בתקופה זו ובתקופה הרומית הייתה ממפיס העיר השנייה בחשיבותה במצרים.
ימי הביניים
בשנת 641, עם יסוד העיר פוסטט שהייתה בירת מצרים בתקופת השלטון הערבי, ממפיס ננטשה, ובתיה הפכו מקור לאבני בנין לערים שנבנו באזור.
השרידים
האתר נחפר על ידי האגיפטולוג האנגלי פלינדרס פיטרי בין השנים 1908–1913 במשך שש עונות חפירה.
לורי בראון
לורנס "לורי" בראון (אנגלית: Laurence "Laurie" Brown; 22 באוגוסט 1937 - 30 בספטמבר 1998) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
בראון נולד בעיירה שילדון שבמחוז דרהאם, והחל את הקריירה שלו כשחקן חובב במועדונים שילדון טאון, ווקינג טאון, בישופ אוקלנד ופולהאם. בשלהי עונת 1958/1959 השתתף בשלושה משחקים במדי דרלינגטון. לאור יכולתו הטובה הוא זומן לנבחרת החובבים של אנגליה, ולנבחרת בריטניה הגדולה לקראת אולימפיאדת 1960 ברומא.
עם חזרתו לאנגליה מהמשחקים האולימפיים הוא חתם על חוזה מקצוני עם נורת'המפטון טאון, והיה מלך השערים של המועדון בעונת 1960/1961 שבה הוא העפיל לליגה השלישית. הוא החל לשחק בעמדת החלוץ המרכזי, אך בהמשך עבר לשחק במרכז חוליית ההגנה והתבלט בתפקידו החדש. באוגוסט 1961 הוא הוחתם על ידי ארסנל מהליגה הראשונה, ותוך זמן קצר זכה למקום קבוע בהרכב של המועדון הלונדוני.
בראון השתתף ב-109 משחקים במדי ארסנל לאורך שתיים וחצי עונות, והבקיע שני שערים. באותה תקופה המועדון זכה להצלחה פחותה בהשוואה ליריביו האחרים מלונדון, ובפברואר 1964 הפתיע את האוהדים בכך שעבר לטוטנהאם הוטספר, הנחשב ליריב המר ביותר של ארסנל, תמורת סכום של 40,000 לירות שטרלינג. אחד המניעים למהלך זה היה הגעתו של הסקוטי איאן יור. בראון היה לאחד השחקנים הבודדים ששיחקו בשני המועדונים, ובצירוף מקרים נדיר משחקו הראשון היה ב-22 בפברואר 1964 מול ארסנל; בראון כמעט והבקיע בניצחון של טוטנהאם בתוצאה 3 - 1.
בראון לא הצטיין בטוטנהאם, ובסך הכל השתתף ב-62 משחקים בשתי עונות. ב-1966 הוא הועבר לנוריץ' סיטי, ושיחק שם במשך שתי עונות. לאחר מכן הוא הצטרף לברדפורד פארק אווניו בתפקיד מאמן-שחקן, והדריך את המועדון בעונת הירידה מהפוטבול ליג. באוגוסט 1969 הוא הצטרף לאלטרינצ'אם, אך התפטר מתפקידו בספטמבר 1970. לאחר מכן הוא עבד כמאמן במועדונים קינגס לין וסטוקטון.
לאחר פרישתו הוא עבד במספר עבודות, שהאחרונה מביניהן הייתה חלבן במחוז דרהאם.
בתו היא שחקנית ההוקי שדה הבינלאומית לשעבר קארן בראון.
מערכות המידע הלווייניות רשטניוב
חברת מערכות המידע הלווייניות על שם מיכאיל רשטניוב (ברוסית: Информационные спутниковые системы имени академика М. Ф. Решетнёва) היא חברה מובילה לפיתוח לוויינים ברוסיה, האחראית לפיתוח לוויני תקשורת, ניווט וגאודזיה. שני שלישים מכלל הלוויינים הרוסיים הנמצאים בחלל הם מתוצרת החברה. זוהי יצרנית הלוויינים הגדולה ברוסיה והקבלנית הראשית בתוכנית GLONASS. החברה מייצרת, בין היתר, את סדרת לווייני התקשורת אקספרס (Ekspress). החברה נמצאת בז'לזנוגורסק במחוז קרסנויארסק והיא מעסיקה כ־8,500 עובדים.
החברה הוקמה ב־4 ביוני 1959, על פי צו הוועדה הלאומית לטכנולוגיה צבאית, כסניף מס' 2 של המשרד לתכנון ניסויי מספר 1. חלק ממפעלי המשרד שוכנו בעיר קרסנויארסק־26 (כיום ז'לזנוגורסק). בראש הסניף עמד האקדמאי מיכאיל רשטניוב שעסק בפיתוח לווייני חלל. החל משנת 1961 נודע הסניף כמשרד לתכנון ניסויי מספר 10 (ОКБ-10).
בנובמבר 1962 פיתחה החברה לוויינים קטנים בסיוע משרד התכנון מספר 586 של מיכאיל יאנגל והחל מ־1964 החלה בפיתוח משגרי "קוסמוס" ופיתוח לוויינים באותו שם. החברה התפתחה מאז והפכה לאחת מהחברות העיקריות בתעשיית החלל הרוסית.
Detroit Rock City
Detroit Rock City הוא שיר שנכתב בידי להקת הרוק כבד האמריקאית קיס, מתוך האלבום משנת 1976, "Destroyer". השיר נכתב על ידי פול סטנלי ובוב אזרין, ומספר סיפור אמיתי אודות מעריץ הלהקה שנהרג בתאונת דרכים בדרכו לקונצרט של קיס.
מידע
השיר, הוקלט ושוחרר כסינגל בשנת 1976, והיה לסינגל השלישי מאלבום הלהקה "Destroyer" ותוכנן להיות השיר האחרון באלבום. כסינגל, השיר לא נחל הצלחה גדולה במכירות ובהשמעות הרדיו (מלבד בעיר דטרויט, מישיגן), למרות זאת לא עלה למצעדים בארצות הברית למרות שהוכח כשיר אהוב במיוחד על המעריצים. הייתה זו הפתעה כאשר שיר הבי-סייד "בת" (Beth), בלדה שנכתבה והושרה בידי המתופף פיטר קריס, הופץ ונמכר במקומות שונים מהסינגל 'דטרויט רוק סיטי', לכן האחרון יצא במהדורה שונה כבי-סייד, והשיר "Beth" כאיי-סייד.
במהלך סיבוב ההופעות של האלבומים Love Gun ו-Alive II, סטנלי שינה את המילים. את השורה "אני יודע שאני הולך למות, למה?" שר "אני יודע שאני הולך למות, ולא אכפת לי!" השיר הגיע למקום #6 ברשימת "40 שירי המטאל הגדולים" של ערוץ VH1, וכיכב באלבום Heavy Metal – The First 20 Years. השיר "דטרויט רוק סיטי" בוסס על שיר קודם יותר של הלהקה, אותו קיס ניגנה רק בהופעה אחת, ונקרא "Acrobat", ובמהלכו ניתן לשמוע את פראזת הגיטרה המפורסמת מתחילת השיר אך בגרסה מעט שונה.
4 באוגוסט
4 באוגוסט הוא היום ה-216 בשנה (217 בשנה מעוברת) בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 149 ימים.
יעקב לב
יעקב (בַּלבּוּל) לב (ידוע בערבית בשמו: يعقوب بل; לעיתים נהגה בִּלבּוּל; 1920–2003) היה סופר ומשורר יהודי-עיראקי. יצירתו הספרותית התפרסמה בערבית, והוא זכה להכרה כבר בשנת 1936 לאחר שפרסם מאמר בירחון "אל-חטיף" בעיראק. בלבול נודע בתיאוריו הספרותיים הריאליסטיים, ונחשב לאחד מראשוני הסופרים בזרם הריאליזם הסוציאליסטי בעיראק וחלוץ בתחום הרומן העיראקי והסיפור הקצר. בשנת 1951 עלה לישראל ובאחת פסקה יצירתו והוא פנה לעסקים.
תולדות חייו
בלבול נולד בבגדאד לשאול וגורג'יה בלבול. הוא למד בחטיבת הביניים של בית הספר אליאנס ותיכון שמאש, שם השלים תעודת בגרות ממשלתית בשנת 1938. עם סיום לימודיו החל לעבוד בלשכת המסחר של בגדאד, אותה אף ניהל החל משנת 1945 ועד לעלייתו ארצה בשנת 1951. בשנות עבודתו בלשכת המסחר אף שימש כעורך ירחון הלשכה.
עם עלייתו לישראל, החל ללמוד בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב (לימים הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב). הוא סיים את לימודי המשפטים בשנת 1956. מעת סיום לימודיו ועד לפטירתו ניהל יעקב לב עסקים בתל אביב, והיה פעיל בקהילת יוצאי עיראק בישראל בתחומי חינוך ותרבות. הוא נפטר בשנת 2003. נישא לבלאנש, אב לשאול, אורנה ואיתן.
יצירתו
בלבול פרסם את ספרו הראשון, בשם "הגחלת הראשונה" (אל-ג'מרה אל-אולא) בשנת 1938. הספר, ובו סיפורים קצרים, מתואר כספר היחיד של ספרות יפה אשר פורסם בעיראק באותה שנה.
כאות לשאיפתו של בלבול לכתוב תאורים מציאותיים ולהגיע לקהל קוראים רחב, רבים מן הדיאלוגים בסיפוריו כתובים בערבית מדוברת עיראקית, ולא בערבית ספרותית כמקובל בכתיבת פרוזה. לצד שבחים על יכולתו בכתיבת סיפורים קצרים, על בהירותם, אחידותם, והריאליזם הסוציאליסטי שבהם, הוא אף ספג ביקורת על היותם של סיפוריו נאיביים, חסרי מקוריות, וחלשים בבנייתן של הדמויות בהם. למרות זאת, בלבול נחשב לאחד הסופרים הבולטים והחשובים בתחום הרומן והסיפור הקצר בעיראק בין השנים 1920 - 1955.
כתיבתו הספרותית של בלבול, בעת שחי בעיראק, איננה יהודית באופיה, היא מיועדת לקהל הערבי הרחב ובעלת זיקה למורשת הערבית וללאומיות העיראקית. גישתו זו אף קיבלה ביטוי מפורש בדברים שכתב באותה עת. ב-21 ביולי 1938 פרסם מאמר בעיתון המקומי "אל-אכבר" ובו כתב כי: "הנוער היהודי אינו רואה בציונות יותר מאשר ביטוי של קולוניאליזם ושליטה.". דוגמת סופרים יהודים עיראקים אחרים בשנות ה-30 וה-40, כתיבתו של בלבול באותה תקופה הושפעה מספרות המערב והספרות הערבית כאחד, והוא חש עצמו סופר עיראקי ולא סופר יהודי. יעקב (בלבול) לב, לא פרסם מיצירותיו בשפה העברית. לאחר מותו התפרסם ספרו "גחלת ראשונה ולבטי מחשבה: מבחר סיפורים ושירים" בערבית ובתרגום לעברית.
יוסף חיון
רבי יוסף בן רבי אברהם הנשיא חיון היה מנהיג קהילת ליסבון גדול פרשני המקרא בפורטוגל.
ביוגרפיה
לא ידועים הרבה פרטים על תולדותיו ככל שידוע הוא שנולד למשפחה עשירה והחליט לזנוח את הקריירה המסחרית בשביל לימוד תורה, אך עדיין עסק באופן מועט במסחר, בצעירותו למד אצל רבי יצחק קנפנטון, חיון הושפע ממנו מאד.
התאריך היחיד הידוע בחייו הוא 1466 שבו מספר שנמצא בעיר איבורה הרחוקה מליסבון אשר שם מתרחשת מגפת דבר. תאריך פטירתו של חיון אינו ברור ולא ידוע האם נפטר לפני גירוש ספרד ב-1492 או אחרי.
רבי אליהו קפשאלי כתב שחיון יצא מפורטוגל ונפטר לפני הגירוש, מאיר בניהו כתב שחיון היגר לטורקיה, ח"ה בן ששון טען שהיה מראשוני המגורשים, יוסף הקר סבר שנפטר קודם הגירוש בפורטוגל בסביבות 1490, מאיר בניהו סבור שנפטר ב־1496, ישעיהו תשבי טען שנפטר לפחות ב־1500.
תלמידיו
רבי יוסף יעבץ אשר כתב את ספרו על פיו, וכך כותב על רבו:
כמו כן היו גם, רבי דוד אבן יחיא מחבר הספרים קב ונקי, קהלות משה, ועוד. רבי אברהם חיון מחבר ספר אמרות טהורות. בנו רבי משה. ולדעת מספר חוקרים נכדו רבי יהודה אלבוטיני היה תלמידו, רבי יצחק אברבנאל שאל אותו שאלות, ובעקבות כך יש שמנו אותו בין תלמידיו אך יש חולקים על טענה זו.
דרכו הפרשנית וסגנונו
החוקרים עמדו על כמה נקודות ייחודיות שבפירושי חיון: רוב חיבוריו מתחילים בהקדמה נרחבת בה הוא עומד על שמונה או עשרה עניינים כלליים שבספר, שלמות - מעתיק את כל הפסוק ומבאר את כל חלקיו ואת הביטויים החוזרים על עצמם, רוב פירושו על פי הפשט, אך אינו נמנע להביא לעיתים פירושיים דרשנים, אופיו היסודי הביאו לפרש כמה פירושים לפסוק אחד, כמו כן בפירושו כלולים מיטיבים אנטי נוצריים רבים.
עיקר חידושו של חיון היה בזה שלא השתמש כלל בכלל כפל העניין במילות שונות אברהם גרוס טען שזה מוטיב עיקרי בפירושו.
למשל על הפסוק 'שמעה ה' צדק הקשיבה רינתי - האזינה תפלתי בלא שפתי מרמה' כתב רד"ק 'וכל הפסוק הוא כפל עניין במלות שונות' וכך הבין גם ראב"ע, אך חיון נתן משמעות שונה לכל אחד מארבעת ביטוייו:. יוחנן קאפח הוכיח שלא שלל לגמרי את כלל זה (כשיטת המלבי"ם למשל) אלא דווקא במקרה שהפסוק חוזר על עצמו מראשו לסופו, אך במקרה שרק חלקו חוזר על עצמו נקט את כלל זה.
פרט נוסף בדרככו הפרשנית: בדרך כלל הוא מתחם את כל נבואה לפני שהוא מפרש אותה.
חיון התנגד באופן קלוש לפילוסופיה.
זמן כתיבת ספר דברים לפי חיון
תלמידו רבי יצחק אברבנאל הסתפק בנוגע לזהות מחבר ספר דברים האם משה חיברו מדעתו או דינו כשאר החומשים ונכתב מפי ה'. הוא שאל את חיון מספר שאלות, א. למה חוזר ספר דברים על התורה, ב. מדוע משה נזכר בספר דברים בגוף ראשון בניגוד לשאר החומשים בהם מוזכר בגוף שלישי, ג. מדוע אמרו חז"ל שאת הקללות שבדברים כח אמר משה מפי עצמו, וממילא הוקשה לו שאם משה כתבו מפי עצמו איך הדבר מסתדר עם העיקר השמיני מי"ג עיקרים שכל התורה משמים, ואיך משה היה יכול להמציא מצוות חדשות.
רבי יוסף, חיבר פירוש בשם מגיד משנה ליישב את ספקותיו של תלמידו, ובו הוא כתב שספר דברים מתחלק לשלושה חלקים: ביאורי מצוות, תוכחות ומצוות חדשות. את השניים הראשונים משה סיגנן מדעתו אך המצוות החדשות כולם מילה במילה מפי ה'.
אברבנאל הסכים עם רבו בצורה חלקית, רבי יצחק קארו הביא את דברי רבי יוסף חיון.
כתביו
חיון היה מחבר פורה מאד, לבד מכתביו האבודים נשארו בידינו כ-1200 דפים.
חיון כתב ביאורים על תהלים, ישעיה, ירמיה, יחזקאל, תרי עשר, משלי, שיר השירים, אסתר, איכה, הפטרות, ומספר מאמרים. מתוך כתביו נשארו ספרים אלו:
כמו כן מספר מאמרים אשר שרדו ממנו נדפסו בספרו של גרוס, הרב יעקב משה טולידאנו הדפיס תשובה הלכתית ממנו בענייני עגונות.
וידור רווס
וידור רווס (בהונגרית: Révész Vidor; טרגובה, 15 בפברואר 1886 – בודפשט, 1 במאי 1939) היה רופא, רדיולוג מחולוצי הרדיולוגיה בממלכת הונגריה.
תמצית חייו ופועלו
וידור רווס נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב רווס, כתב של כתב עת לענייני מיסים, ושל וילמה וייטלינגר (1862–1936). הוא סיים את הגימנסיה המלכותית הממלכתית ההונגרית ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל תואר דוקטור לרפואה בנובמבר 1910. מאותה שנה, הצטרף לאוניברסיטת בודפשט כעוזר הוראה וכמרצה לצד הרדיולוג המפורסם בלה אלכסנדר. לאחר מכן עבד כרופא הרנטגן הראשי של "סנטוריום פארק". במרץ 1932 מונה לרופא הראשי של הסנטוריום. הוא היה תחילה המזכיר הכללי ולאחר מכן נשיא אגודת הרנטגן ההונגרית. הוא ערך את מדור רנטגן של כתב העת "סקירת מדע הרפואה" (Orvostudományi Szemle) מראשיתו (1926) עד מותו. רווס ביצע מחקרים משמעותיות בתחום האבחון הרדיולוגי של מחלות כיס מרה, קיבה וכליות ופרסם מספר רב של מאמרים.
קריירה
וידור רווס הוא אחד השמות המפורסמים ברדיולוגיה ההונגרית ומחלוצי התחום. כבר ב-1909 הצטרף למייסד והמאסטר הגדול ברדיולוגיה ההונגרית, בלה אלכסנדר, שכישרונו צמאונו למדע ויכולת ההתבוננות שלו עשו רושם עמוק על עוזר צעיר רווס. ממנו למד רווס שלקביעת אבחנה מדויקת דרושה הן ידע פתולוגי והן ידע קליני כאחד. לזמן שבו בילה במחלקה המרכזית לרנטגן באוניברסיטה הייתה השפעה מכרעת על המשך חייו. בשנת 1912 מונה לרדיולוג בסנטוריום של ליגט ופארק, שם היה צוות הרופאים המצטיין ביותר בתקופתו. שם הכיר ובא בקשרי עבודה עם הרופאים המומחים הגדולים ועבודתו המדעית לכל אורך חייו קשורה לשיתוף הפעולה שנמשך איתם לאורך זמן. רווס ביצע את מחקריו באיבחון רנטגנולוגי של מחלות הקיבה יחד עם ד"ר ז'יגמונד סרב מנהל המחלקה הפנימית בבית החולים ברחוב קון. ב-1914 פורסמו שניים מהפרסומים שלהם בכתב העת "רפואה":
רווס דיווח ראשון בכמה מחקרים על תוצאות כולציסטוגרפיה. כבוד גדול היה עבורו כשהוא היה הראשון בהונגריה שקיבל את חומר הניגוד הדרוש (חומר ניגוד שמופרש על ידי הכבד. החומר שהופרש על ידי הכבד נאסף בכיס המרה). המאמר הראשון שלו בשם "אבחון רנטגן של אבני כיס מרה" פורסם כבר ב-Budapest Medical Journal ב-1914. שמו קשור למחלות פרי כלומר פיתוח של אבחון "דלקת של רקמת החיבור סביב הכליה" (כתב עת רפואה, 1925). רווס כתב את העבודה הזו עם אחד המומחים הגדולים ביותר לאורולוגיה בזמנו, פרופסור גזה אייש, הרופא הראשי של בית חולים רוקוש. הוא כתב עבודה גם עם ד"ר לאסלו פליישמן בשם: "בדיקת רנטגן מודרנית של איבר השמיעה" שהתפרסם בגיליון 3 של כתב העת Therapia.
במהלך שני עשורי עבודתו הרפואית פורסמו, 67 ממאמריו והרצה בעמותות רפואיות ובקונגרסים אירופיים 38 פעמים. היסוד והארגון של אגודת הרנטגן ההונגרית קשורים גם בשמו, שם היה תחילה מזכ"ל, ולאחר מכן כיהן כנשיא במשך שנים. על מנת להרחיב את עבודתו המדעית הגיש מועמדות מספר פעמים לתפקיד רופא ראשי, אך בקשותיו נדחו בשל הכיוון הפוליטי הימני אנטישמי של אז (בשל יהדותו) לפחות עד 1932. אנרגיה ורצון לעבודה יוצאי דופן אפיינו את חייו. תמונת הדם האופיינית לנזקי קרינה והקרטוזיס של אצבעותיו הופיעו אצלו מוקדם ובאביב 1939, בגיל 52, מת משטף דם במוח.