cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תנועה חברתית
מיון לפי מוקד, היקף
הסוציולוג אברלה (Aberle 1966) בנה שיטת מיון על פי שני ממדים: מוקד השינוי הרצוי (האם המטרה היא לערוך שינוי חברתי או אישי) והיקף השינוי שהתנועה מבקשת לחולל (האם השאיפה היא לשינוי מוחלט או מוגבל). הצלבת הממדים יוצרת ארבע קטגוריות: ההבחנה בין תנועות טרנספורמציה לתנועות רפורמציה תלויה בפעמים רבות בסוג המשטר. לדוגמה, בעוד במשטר דמוקרטי תנועות למען זכויות שוות לקהילה הגאה מהוות תנועות רפורמציה, תחת משטר הלכה דתי הן יהוו תנועות טרנספורמציה המבקשות שינוי כולל של הסדר החברתי. כאשר שאיפות התנועה החברתית מצטמצמות להשפעה על היחיד, גם אז הן מתחלקות להשפעה כוללת או נקודתית.
ההתנהגות הקולטיבית
הניתוח של תנועות חברתיות באמצעות המושגים של פסיכולוגיה חברתית שלט בסוציולוגיה האמריקנית עד סוף שנות השישים. המיקוד היה בתהליכים הפסיכולוגיים והתנועות נתפסו כפועלות לשחרור לחצים נפשיים. הפעולה נתפסה כתגובה מתקנת למתחים שעלו במערכת החברתית, שמטרתה השבת האיזון וההרמוניה למערכת פגועה. הביקורת על תאוריות אלו החלה כבר באותה התקופה והתמקדה בעיקר בעובדה שהתאוריות לא ייחסו כל חשיבות לאידאולוגיה ולערכים. בניתוח את "תאוריית השחרור" שרווחה באמריקה הלטינית במאה ה-20, הסוציולוג ויליאם גמסון קושר בינה לבין ההתנהגות קולקטיבית כתהליך בעל שלושה שלבים: השלב הראשון נשען לפיו על הנחות נאו-מרקסיסטיות ועיקרו הטבע העימותי שבתהליכים הכלכליים חברתיים. התנהגות קולקטיבית מניחה כי מציאות זו מובילה לתחושת קיפוח מצד קבוצות וזו מתבטאת בהתפרצות ספונטנית. בשלב השני ההתנהגות הקולקטיבית מניחה שלב של התגבשות רעיונית, שהוא השלב המרכזי בו יחידים עוברים תהליך חינוכי ופסיכולוגי מעמיק. אם ההתגבשות ראויה בשלב השלישי חברי הקבוצה מזדהים זה עם זה ומתגבשים לתנועה אחת. לפי גמסון, הקו המנחה את התוצאה הרצויה של התנהגות קולקטיבית מצויה בכתבי המחנך הברזילאי פאולו פריירה.
גיוס המשאבים
כראקציה לניתוחים הפסיכולוגיים של גישת ההתנהגות הקולקטיבית קמה אסכולת גיוס המשאבים (Resource mobilization), שהעמידה במרכז הניתוח מושגים מעולם הכלכלה. גישה זו הדגישה את הארגון ואת רשתות הגיוס כתשתית לצמיחה. מייצגה העיקרי הוא מנסור אולסון שטען כי האדם הוא יצור רציונלי המשקלל את מעשיו לפי חישובים של רווח ותגמול לעומת ההשקעה של המשאבים. ההחלטה אם להצטרף לפעילות חברתית שיש בה אמירה אידאולוגית מסוימת, תהיה אם כן, פועל יוצא של תפיסת היחיד את יכולתו להשפיע על תוצאות הפעולה וכן את מידת הלגיטימציה הסביבתית למעורבותו בפעילות. סוציולוגים נוספים שתמכו באסכולה זו טענו כי הציפיות להצלחה מהוות תמריץ חשוב להשתתפות בקבוצות החברתיות וכי הקבוצה מעניקה למשתתפים בה תגמולים אישיים כגון סיפוק אישי והרחבת מושג העצמי, הנובעים מהזדהות עם הקבוצה ומהסולידריות הקבוצתית.
על הצורך להחזיר את תחושת ההשתייכות למוקד הניתוח, במיוחד להתארגנויות על בסיס קהילתי, עמדו חוקרים רבים החל מסוף שנות השישים ואילך. הפעילות הקבוצתית מוסברת פעמים רבות על ידי המניעים הפסיכו-חברתיים של יחידים, הפונים לפעילות יזמית קהילתית בשל הופעתן של מצוקות חדשות, אשר נובעות משינויים מבניים בחברה המודרנית. הבחירה בפעולה נובעת בעיקרה מרצונו של היחיד המנוכר לחוש חלק מקבוצה פעילה, במיוחד אם היא קוראת תיגר על המבנים הפוליטיים-חברתיים שהוא מרגיש מנוכר להם או פועלת למען אידאולוגיות שהוא מזדהה עמן.
בשנים האחרונות מתפתחת בארצות הברית, גישה המנסה לשלב בין גישת הפסיכולוגיה החברתית לגישת גיוס המשאבים. הגישה טוענת לצורך בקולקטיביזציה של הצורך האישי והפיכתו לתודעה קבוצתית ייחודית. צורך שבמפורש, שוב אינו רק או אפילו בעיקר, כלכלי, אלא פרוש על פני תחומי חיים רבים ומגוונים. היחיד היוזם מרגיש בצורך להיות חלק מקבוצה אשר תחלוק איתו את האידאולוגיה המשותפת.
התנועות החברתיות החדשות
גישה שהתפתחה באירופה בדגש על הנסיבות והשורשים התרבותיים של התנועה החברתית, היוצרת זהויות קולקטיביות עדכניות היא התנועות החברתיות החדשות (New Social Movements). גישת מחקר זו פועלת בזיקה לניתוח יחסי הייצור בחברה. החוקרים בה טוענים כי התנועות החדשות, בעיקר מאמצע המאה ה-20, שונות מהותית מתנועות המאה ה-19. בניגוד לרוב התנועות החברתיות בעבר, שנאבקו למען רווחה חומרית של מגזר מעמדי, מגדרי או מקצועי, התנועות החברתיות החדשות עוסקות ב"מצרכים ציבוריים" כמו הגנה מפני מזהמים, פירוק מנשק גרעיני, פעילות קהילתית, חופש מידע ופעילות סביבתית. התוצאה המידית היא שלעיתים קרובות תביעותיהן מתנגדות עם אלו של תנועות סביבתיות מהדור הישן. דוגמה ישראלית מוכרת לכך הן ה הטענות כלפי הסתדרות, אשר בהיותה תנועה חברתית וותיקה דואגת לקבוצות אינטרס אחדות ולא למכלול העובדים במשק. יש הרואים בעימות זה מקביל לעימות בין קבוצות קידום לקבוצות אינטרס.
לפי אליין טוריין (Touraine) ההבדל טמון בכך שתנועות חברתיות חדשות אינן מאורגנות עוד סביב עיקרון עליון אחד, דתי, הומאנסטי או מטריאליסטי. לפיכך הן פועלות בתחומים רחבים יותר מאי פעם, ובעלות מבנה מבוזר יותר שמצד אחד מאפשר להן חופש פעולה ומצד שני מקשה עליהן להיות אפקטיביות. לפי מחקרו על החברה האירופאית, טוריין מתריע שהתנועות החברתיות החדשות מבטאות גם ירידה במעמד המדינה כעיקרון מסדר והפרדה בינה לבין החברה. את זאת ניתן לקשור למגמת הירידה הקיימת, גם בישראל, במעמד המפלגות הפוליטיות המסורתיות יש הקושרים בין הטרמינולוגיה הזו עם עליית הפוסט מודרניזם. תנועות חברתיות חדשות שואפות לקדם פעילות מצומצמת, קהילתית, ובעיקר נושאים פרטיקולריים, לרוב "פוסט-מטריאליים", שהמשותף להם הוא המאבק על זהות. אנשים יבחרו בהשתתפות בקבוצות אלו מתוך חיפוש אחר שייכות במציאות פוסט-מודרנית בה הזהות הקולקטיבית במתקפה מתמדת של ספקנות ואי-ודאות. התפוררותן של הזהויות קודמות, מביאה לעלייה בביקוש אחר זהות קולקטיבית חיובית יציבה ומהודקת אשר נותנת ביטוי ערכי חדש בעולם ללא עיקרון מארגן. תנועות העידן החדש והתחדשותן של תנועות דתיות מבטא מענה לצורך זה, בהבליטו ממדים חברתיים-רוחניים על פני ממדים החומריים וייחוס חשיבות להגשמה עצמית.
תחושתם של אזרחים שאפיקי ההשתתפות הממסדיים חסומים בפניהם, או שכללי המשחק במדינה לקויים כך שלא ניתן להשפיע מבפנים, מניעה אותם לבחור בהשתתפות חוץ-ממסדית. עם זאת, חשוב להדגיש כי אף על פי שמדובר בתנועות חוץ-ממסדיות אין הכוונה, ברבים מהמקרים, לתנועות היוצאות נגד הנורמות החברתיות הכלליות. נהפוך הוא. תנועות אלה נובעות מתוך נורמות חברתיות קיימות. מחקרים מראים כי ככל שהאסטרטגיות של התנועה תואמות לנורמות הרווחות בסביבה הקרובה והרחוקה שבה היא פועלת, סיכוייה לזכות בתשומת לב ציבורית ואף להצלחה פוליטית גבוהים יותר. הביקורת וההסתגרות לא מופנים לתרבות אלא למוסדות הממשל והמדינה. בנוסף, התנועות החברתיות החדשות, משמאל ומימין גם יחד, מאופיינות בדרך כלל בניסיון להנהיג דמוקרטיה ישירה כלפי פנים כאשר הן מתנגדות לשלטון, ולכול היותר דמוקרטיה רדיקלית כאשר הן מנוכרות ממנו.
יחסי התנועות ומוסדות אחרים
תנועות חברתיות באות באינטראקציה מתמדת עם סביבתן. אחד המושגים המתרכזים ביחסים אלה ומדגיש את ההקשר הכללי שהתנועה החברתית פועלת בו הוא "מבנה ההזדמנויות הפוליטיות". לתנועות חברתיות יש טווח של הזדמנויות המוכתב בידי גורמים ממסדיים ותרבותיים. כאשר חל שינוי במבנה, והוא "נפתח" או "נסדר" בהתאמה, טווח האפשרויות של התנועה "גדל" ו"קטן" בהתאמה ומשנה את יחסיה עם סביבתה.
במובנו הרחב מושג זה כוללני ולא פוסח על יחסי התנועה והתקשורת ואף יחסי התנועות בינן לבין עצמן. לכן טארו מדגיש כי מבנה ההזדמנויות מתייחס בראש בראשונה לאופי מערכת קבלת ההחלטות. משטרים שונים בונים מבנה הזדמנויות שונה. גם בתוך המשטר הדמוקרטי שיטת הבחירות הקיימת, רמת הפילוג התוך חברתית, מידת היענות של רשויות השלטון לתביעות הציבור משפיעות על מבנה ההזדמנויות הפוליטי. לפי שיטת הסתכלות זו התנהגותן של קבוצות אינה פועל יוצא אך ורק של המשאבים הזמינים להן, כפי שגורסת גישת גיוס המשאבים, אך גם אינה תוצאה הכרחית של בניית מערכת פוליטית חדשה, כפי שמרמזת גישת התנועות החברתיות החדשות. היא מושפעת מהיחס שבין יכולותיה לבין מאפייני המערכת החברתית פוליטית בזמן נתון. (Tarrow 1998)
רוסקובה
רוסקובה (ברומנית: Ruscova; בהונגרית: Visóoroszi, וישואורוסי; ביידיש: ריסקווע) היא עיירה במחוז מרמורש ברומניה בת 5,541 תושבים. עד השואה התקיימה בעיירה קהילה יהודית.
העיירה רוסקובה שוכנת על הכביש בין וישאו דה סוס לעיר סיגט. מעל 90 אחוז מתושבי העיירה הם רותנים. בעיירה כנסיית עץ, בדומה לכנסיות העץ במרמורש.
הקהילה היהודית
ידוע על יהודים במקום משנת 1728, אולם קהילה מגובשת התגבשה כנראה בתחילת המאה ה-19. אז נבנה במקום בית כנסת מעץ. בית כנסת מאבן נבנה בשנות 1868, ובשנות השלושים של המאה העשרים הוא נבנה מחדש.
השואה
ערב השואה, חיו במקום 1,084 יהודים שהיוו כ-30 אחוז ממספר התושבים הכללי.
ביוני 1941 תחת המשטר ההונגרי גויסו רוב הגברים בגילאי 20 עד 40 לפלוגות הכפייה של הצבא ההונגרי. רובם נספו בשירות זה. ביום האחרון של פסח, 1944, רוכזו כל יהודי הכפר בבית הכנסת, וב-18 באפריל גורשו כל היהודים לגטו בווישאו דה סוס. הם גורשו ככל תושבי הגטו למחנה אושוויץ, בו נספו רובם.
לאחר השואה חזרו חלק מהשרידים לעיירה. הקהילה מנתה בסוף שנות הארבעים כ-120 יהודים. בהמשך הזמן עזבו כל היהודים את המקום ורובם עלו לישראל.
אלפאבית (חברה)
אלפאבית (באנגלית: .Alphabet Inc, NASDAQ: GOOGL) היא חברת החזקות העוסקת בטכנולוגיה וממוקמת במאונטיין ויו, קליפורניה. היא נוצרה כתוצאה מארגון מחדש של חברת גוגל ב-2 באוקטובר 2015 והפכה לחברת האם של גוגל ועוד כמה חברות בנות שלה. שני המייסדים של גוגל מינו את עצמם לתפקידים בכירים בחברה החדשה: לארי פייג' בתפקיד המנכ"ל וסרגיי ברין בתפקיד נשיא החברה.
אלפאבית עוסקת בכמה תעשיות כגון טכנולוגיה, מדעי החיים, הון סיכון ומחקר. חלק מחברות הבנות שלה הן גוגל, קאליקו, כרוניקל, GV, קאפיטל-ג'י, וורילי, X, לון וגוגל פייבר. כמה מחברות הבנות של אלפאבית שינו את שמן לאחר עזיבת גוגל והמעבר לחברה החדשה, כגון גוגל X אשר הפכה ל-X. לאחר הארגון מחדש, לארי פייג' מונה למנכ"ל אלפאבית וסונדאר פיצ'אי תפס את מקומו בתור מנכ"ל גוגל. מניות גוגל הומרו למניות אלפאבית.
היסטוריה
בתאריך 10 באוגוסט 2015 גוגל בע"מ הכריזו על התוכנית להקים חברת החזקות ציבורית חדשה, אלפאבית בע"מ. לארי פייג' שהיה אז מנכ"ל גוגל פרסם את התוכנית בבלוג הרשמי של גוגל. אלפאבית הוקמה כדי לעשות ארגון מחדש לגוגל על ידי העברת חברות בנות של גוגל ממנה לאלפאבית בשביל לצמצם את תחום הפעילות של גוגל. החברה תכלול את גוגל ועוד כמה חברות כולל X, קאפיטל-ג'י ו-GV. סונדאר פיצ'אי שעד אז היה מנהל המוצרים של גוגל החליף את לארי פייג' בתור מנכ"ל החברה.
בפוסט בבלוג, לארי פייג' מסביר את תפקיד אלפאבית ככה:
"אלפאבית היא ברובה אוסף של חברות. הגדולה מבניהן היא מן הסתם, גוגל. גוגל החדשה היא קצת רזה יותר, בעוד החברות אשר לא קשורות לתפקיד העיקרי של גוגל יהיו שייכות לאלפאבית במקום גוגל. [...] אנו מאמינים שהארגון מחדש ייתן לנו לנהל יותר טוב את גוגל ואת חברות הבנות האחרות."
פייג' מסביר גם את המקור לשם החברה
פייג' גם אמר שהמוטיבציה מאחורי הארגון מחדש של גוגל הוא כדי לעשות את גוגל יותר "שקופה ואחראית".
ב-1 בפברואר 2016 אלפאבית עקפה את אפל והפכה לחברה הציבורית עם השווי הכי גבוה. יומיים אחרי זה אפל חזרה למקום הראשון ואלפאבית איבדה את התואר.
אתר אינטרנט
אלפאבית בחרה בדומיין abc.xyz. אין בבעלותה את הדומיין alphabet.com כיוון שהוא שייך למחלקת ניהול ציי רכב של BMW. גם הדומיין abc.com לא שייך לאלפאבית אלא לחברת ABC אשר בבעלות דיסני.
האתר כולל בתוכו ביצת פסחא. הנקודה אחרי "drone delivery effort" מהווה היפרקישור לאתר "hooli.xyz", רפרנס לסדרת הטלוויזיה עמק הסיליקון.
מבנה החברה
בעוד שהרבה חברות בנות היו בעבר חלק מגוגל והפכו לחברות בנות של אלפאבית, גוגל נשארת חברת המטרייה של שירותי האינטרנט של אלפאבית. זה כולל את המוצרים הכי מזוהים עם גוגל כגון מנוע החיפוש, מערכת ההפעלה אנדרואיד, דפדפן הכרום ויוטיוב אשר נשארים חלקים של גוגל.
תביעות בבית משפט
אלפאבית תבעו את אובר על טכנולוגיה דומה לזו של המכונית האוטונומית של אלפאבית אשר פותחה במשך עשור. הטכנולוגיה הקיניינית קשורה ל-14,000 מסמכים שהורדו ונגנבו על ידי מהנדס שעבד בווימו ועבר לאובר. התיק נסגר בפברואר 2018 אחרי שאובר הסכימו לא להשתמש בטכנולוגיה ולתת לווימו 0.34% מההון העצמי של החברה. בערך 245 מיליון דולר משווי החברה ב-2018 המוקדמת.
השקעות
בינואר 2017, אלפאבית השקיעה 15 מיליון דולר ביחד עם סקוויה בחברת הזנק המתמקדת בחינוך בשם Cuemath.
באוקטובר 2017 אלפאבית השקיעו מיליארד דולר בליפט.
בנובמבר 2017 אלפאבית השקיעו 70 מיליון דולר ביחד עם אנדרסין הורביץ ופוקס המאה ה-20 בחברת United Masters אשר הוקמה על ידי סטיב סטויט.
רכישות
ב-13 בינואר 2018, אלפאבית רכשו חברה בשם Redux המתמחה בלהפוך מסכים לרמקולים בטלפונים חכמים.
ביקורת
אלפאבית ספגה ביקורת רבה סביב ריכוז כמות גדולה של מידע בידיה, וכוחה המונופוליסטי בשוק מנועי החיפוש.
מחקר שבצעה אוניברסיטת אוקספורד בסוף שנת 2018, שניתח את זרימת המידע שאוספות מיליון אפליקציות - לרבות היסטוריית גלישה, מידע אישי כללי והיסטוריית מיקום - הראה שכ-88% מהמידע שאספו אותן אפליקציות הגיע לאלפאבית. המחקר הגיע על רקע ביקורת עזה סביב חברת הבת, גוגל, שלכאורה אוספת כמות מופרזת של מידע ומשתמשת בו בחוסר אחריות. הביקורת הציבורית הגיעה לשיאה בשנת 2018, כאשר הוזמנו בכירי אלפאבית, לצד ענקיות נוספות בתחום האינטרנט, לסדרת שימועים בסנאט האמריקאי.
ב-2015 פתחה נציבות התחרות של האיחוד האירופי בהליכים נגד התאגיד, בחשד שניצל לרעה את כוחו המונופוליסטי בתחום מנועי החיפוש. ביוני 2017 הטילה הממונה על ההגבלים העסקיים באיחוד האירופי קנס בסך 2.42 מיליארד יורו על אלפאבית, בנימוק שמנוע החיפוש העניק עדיפות לשירותי השוואת מחירים הקשורים לגוגל. החברה ערערה על הקנס בבית הדין הכללי של לוקסמבורג.
קרדאסים
הקרדאסים (באנגלית: Cardassians) הם גזע בדיוני של חייזרים המופיע ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים". גזע זה הוצג לראשונה בשנת 1991, בפרק העונה הרביעית של "מסע בין כוכבים: הדור הבא". מקורם של הקרדאסים הוא כוכב-הלכת "קרדאסיה פריים" אשר ברביע אלפא, והם מין דומיננטי במאבקי הכוחות שבין האימפריות השולטות ברביע זה. אימפריית הקרדאסים, הידועה בשם "האיחוד הקרדאסי", כבשה ושלטה על מינים רבים אחרים, בהם הבאג'ורנים (אשר מכנים את הקרדאסים בלעג "ראשי-כפיות"), אשר חיו תחת כיבוש קרדאסי עד לאמצע המאה ה-24. לאחר סיום הכיבוש של באג'ור, הקרדאסים הפכו לחלק משמעותי בעלילת הסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", שכללה תיאור מלחמת הדומיניון (ביחד עם הקרדאסים כבני-בריתם) כנגד פדרציית הכוכבים המאוחדת. דמויות קרדאסיות רבות, בהן אילם גאראק, גול דוקאט, דמאר, טורה זיאל ואנברן טיין, מופיעות בסדרה בצורה בולטת.
הקרדאסים פותחו על ידי הכותבים של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" כדי לספק גזע אויב עימם גיבורי הסדרה יוכלו לתקשר, שלא כמו במקרה של הבורג, שם דרמה בין-אישית היא בלתי אפשרית, בשל חוסר האישיות והאינדיבידואליזם של גזע זה.
תראפוזה בלונדי
תראפוזה בלונדי (שם מדעי: Theraphosa blondi), המכונה גם גוליית אוכל-ציפורים (באנגלית: Goliath Birdeater), הוא מין של טרנטולה יבשתית, הנחשב לעכביש השני בגודלו בעולם מבחינת מוטת רגליים (שני רק להטרופודה מאקסימה שנתגלה בלאוס בשנת 2001), והגדול ביותר בעולם מבחינת משקלו.
שמו הנפוץ של העכביש ניתן לו בעקבות דיווחים של חוקרים מהתקופה הוויקטוריאנית, שחזו בו כשהוא ניזון על קוליברי.
מחזור חיים
בדומה למיני עכבישים אחרים (דוגמת האלמנה השחורה) נוהגות לעיתים הנקבות ממין זה לטרוף את בני זוגן לאחר ההזדווגות. לזכרים ממין זה אין את הזיזים הבולטים המסייעים להם להתגונן מפני הנקבה. הנקבות מגיעות לבגרות בתוך שלוש עד ארבע שנים, ואורך חייהן נע בין 15 ל-25 שנה. הזכרים מתים מעט לאחר הגיעם לבגרות, ואורך חייהם נע בין שלוש לשש שנים. הנקבה מטילה בין 100 ל-200 ביצים בכל הטלה, ואלו בוקעות תוך חודשיים.
סביבת מחיה ואקולוגיה
סביבת המחיה הטבעית של תראפוזה בלונדי היא יערות הגשם בצפון אמריקה הדרומית. בטבע נוהגים עכבישים ממין זה להתחפר במחילות עמוקות, ולכן ניתן למצוא אותם בעיקר באזורי ביצות, במחילות שחפרו בעצמם או שננטשו על ידי בעלי חיים אחרים.
תזונה
על אף שמו הנפוץ, "אוכל הציפורים", עופות אינן חלק ממזונו הקבוע של הבלונדי. כמו יתר הטרנטולות, הם ניזונים בעיקר על חרקים ועל חסרי חוליות אחרים. עם זאת, בשל גודלם העצום, ישנם מקרים שבהם עכבישים אלה יצודו ויאכלו גם בעלי חוליות קטנים. בטבע תועדו מקרים שבהם טרנטולות גדולות נראו כשהן ניזונות על מכרסמים, לטאות, עטלפים ואף נחשים ארסיים.
לעכביש חוש ראייה חלש, והוא מסתמך בעיקר על תנודות האדמה שסביב מחילתו.
בשבי יש להאכיל את העכביש בעיקר בתיקנים. צעירים יש להאכיל בצרצרים או תיקנים שגודלם אינו עולה על אורך גופו של העכביש עצמו. לא רצוי להאכיל את העכבישים בעכברים באופן קבוע, שכן הם מכילים כמות סידן גדולה שעלולה להזיק לטרנטולה. בכל מקרה יש להעדיף ולדות עכברים שכן עכברים בוגרים יכולים לגרום לטרנטולה נזק בטרם תצליח זו לחסלם.
ארס
כמו כל הטרנטולות, לתראפוזה בלונדי יש ניבים ארוכים דיים כדי לחדור עור של אדם (3.8-1.9 ס"מ). הניבים מכילים ארס. העכביש ינשך כשהוא חש מאוים, אך השפעת הארס על האדם היא מינורית יחסית (למעט במקרים של אלרגיה) וניתן להשוותה להשפעתה של עקיצת צרעה. כשהוא חש מאוים יבעט העכביש בעזרת רגליו האחוריות שערות צורבות מבטנו. שערות אלו יוצרות גירוי חריף בעור וברקמות ריריות. שערות אלו מזיקות לאדם ונחשבות לשערות הצורבות המזיקות ביותר לאדם מבין אלו של כלל הטרנטולות. ככלל, טרנטולות לרוב לא ינשכו אדם, אלא אם הן חשות מאוימות. ישנם מקרים שבהם הנשיכה תהיה נשיכה יבשה (כלומר, ללא החדרת ארס).
אהרון הפנר
הרב ד"ר אהרון הפנר (כ"ח בתמוז ה'תרכ"ה, 22 ביולי 1865, פלשן, פרוסיה – א' בטבת ה'תרצ"ט, 23 בדצמבר 1938, ברסלאו, גרמניה) היה רבם של הקהילות קוזמין וירוצין , ד"ר לתאולוגיה והיסטוריון יהודי גרמני.
מחקריו של הרב הפנר עסקו בהיסטוריה של היהודים במה שהיה אז החלק המזרחי של הקיסרות הגרמנית וכיום מערב פולין כחלק מההיסטוריה הכוללת של העמים שבתוכם ישבו.
סיפור חייו מגלם בתוכו את סיפורם של יהודי גרמניה אשר ניסו לשמר את היהדות לצד השתלבות בחברה הגרמנית ואת שברון לבם בעקבות רדיפות הנאצים.
קורות חייו
הפנר נולד למשפחה יהודית מסורתית בעיר פלשן דאז בפרוסיה (גרמניה) וכיום בפולין. משפחתו התגוררה במשך דורות במחוז שבו גם כיהן מאוחר יותר כרבם של הקהילות קוזמין וירוצין.
העיר פלשן הייתה חלק מממלכת פולין עד חלוקת פולין בשנת 1793. לאחר החלוקה עברה פלשן לידי פרוסיה. למרות השלטון הפרוסי היו מרבית תושבי פלשן פולנים ובעיר היה גם מיעוט גדול של יהודים, אולם השלטון וגם החינוך היו בידי הגרמנים.
מקצוע האפייה עבר מדור לדור במשפחתו, ולמרות המצוקה הכלכלית שאליה נקלעה משפחתו הוא למד במקביל ללימודי היהדות גם בבית הספר היסודי בעיר.
לאחר מכן התכונן ללמוד בגימנסיה באמצעות לימודי לטינית ויוונית בעזרתו של רב העיר ועבר לעיר אוסטרוב על מנת ללמוד בגימנסיה באוסטרוב שהייתה עיר מרכזית יותר. נחשף הן ליהדות המסורתית כפי שהוחזקה על ידי יהדות רוסיה שאז שלטה גם בפולין והן לרוחות ההשכלה שנשבו ביהודי גרמניה.
באוסטרוב התיידד עם התלמידים הגרמניים-נוצריים שלמדו איתו וביניהם אוטו לנדסברג, לעתיד פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי מגרמניה אשר שימש כחבר בפרלמנט של גרמניה ושר המשפטים בממשלת גרמניה בשנת 1919.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים עבר לברלין שם למד בבית המדרש לרבנים בברלין ובמקביל למד במחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת ברלין, בשנת 1890 הוסמך לרבנות ולאחר שהגן בהצטיינות על תזת הדוקטורט שלו שעסקה במגילת רות ובתוספות האפוקריפיות לספר דניאל הוסמך גם כדוקטור לפילוסופיה מטעם אוניברסיטת האלה.
בקיץ 1890 הוזמן על ידי הקהילה היהודית בקושמין לכהן כרב ובשנת 1906 גם החל לכהן כרבה של ירוצין, באותן שנים החל לעסוק גם במחקר הקהילות היהודיות במזרח אירופה וגם החל לכהן כמפקח על בתי הספר היהודים במחוז.
הוא לא הסתפק בהנהגה רוחנית אלא גם היה פעיל מאוד בתחום הסעד והבריאות. הוא דאג להעביר חולים מבני הקהילה שנזקקו לאשפוז למרכזים רפואיים גדולים כגון טורון וברסלאו וכן ייסד את הסניף המקומי של אגודת ישראל.
יחד עם בני קהילתו עבר הפנר לברסלאו שם המשיך לכהן ברבנות, ועסק במחקר היסטורי. כמו כן, הוא הקים שם וניהל את ארכיון הקהילה היהודית.
עם עליית הנאצים לשלטון החלו רדיפות יהודי גרמניה, הפנר שכבר היה אדם זקן הרגיש נבגד על ידי מדינתו. בשנת 1938 נאסרו שני חתניו בידי הגסטפו במחנה הריכוז בוכנוולד ובליל הבדולח נשרפו כל בתי הכנסת בעיר.
ליבו של הפנר לא עמד בכך והוא נפטר מיד לאחר מכן.
על מצבתו ביקש לחרוט רק את המילים "רב בקושמין 1890-1920".
מחקריו
תחילה חקר הפנר את תולדות הקהילות היהודיות בחבל פוזן ולאחר מכן הרחיב את מחקריו גם לתולדות יהודי ברסלאו (חבל שלזיה).
הפנר ביצע את מחקריו לפני מלחמות העולם והשואה בתקופה שמרבית הארכיונים שהושמדו במאה העשרים היו עדיין נגישים, זו גם הסיבה שלמרות הזמן הרב שעבר מאז ביצע את מחקריו הם עדיין נחשבים לאבן יסוד במחקר יהדות פולין וגרמניה.
מחקרו המונומנטלי היה יחד עם הרב הרצברג על יהודי חבל פוזן.
(מהעבר אל ההווה של הקהילות היהודיות בחבל פוזן) אשר פרסה את קורות יהדות חבל פוזן מראשית ימי הביניים ועד חלוקת פולין.
מחקר נוסף עסק ביהודי ברסלאו
(Jtidische Persb'nlichkeiten in und aus Breslau (Breslau: Schatzky, 1931
ארכיון קהילת ברסלאו (ורוצלב) שאותו הקים וניהל ניצל בשואה והועבר למכון ההיסטורי היהודי בווארשה.
משפחתו
בנו של ד"ר הרב הפנר, ד"ר יצחק אריה (ארנסט) הפנר, היה רופאם של אנשי האצ"ל והלח"י שטיפל בהם תוך סיכון עצמו ובני משפחתו.
חתנו, יעקב (אוטו) מרקוס שהצליח להינצל ממחנה הריכוז כתב לאחר הגיעו לארץ את הביוגרפיה של חמיו ד"ר הפנר.
קייל רד סילברסטין
קייל רד סילברסטין (באנגלית: Kyle Red Silverstein נולד ב-21 במאי 2002) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
סילברסטיין מתגורר עם הוריו בשרמן אוקס, לוס אנג'לס. אחותו הצעירה, לילי מיי סילברסטין, שהיא גם שחקנית.
קריירה
סילברסטיין הופיע במגזין "BabyStyle" בגיל שנתיים ומאז הופיע ביותר מ-20 פרסומות. בשנת 2006 הופיע בסרט שיצא ישירות לווידאו בשם "A Dead Calling". שנה לאחר מכן הופיע בסרט הקצר "Family Karma".
בשנת 2008 הופיע בסרט הטלוויזיה "Life on Mars" ובסרט "B.T.K." שיצא ישירות בווידאו. באותה שנה הופיע לראשונה בטלוויזיה בפרק בסדרה האוס.
בשנת 2009 הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה "From the Shadows" והתארח בסדרת הטלוויזיה המצליחה פשע מן העבר. בשנת 2011 הופיע בסרט הטלוויזיה "Outnumbered". בשנת 2012 שיחק בסרט הקולנוע "Gabe the Cupid Dog" והופיע בקומדיית המצבים הכול לטובה ובסרט הטלוויזיה "American Judy". שנה לאחר מכן הופיע בסדרת הדרמה האנטומיה של גריי.
בשנת 2014 שיחק בסרט הקולנוע תקועים בחופשה לצד אדם סנדלר ודרו ברימור. באותה שנה הופיע בפרק בקומדיית המצבים, אמא בהזמנה. בשנת 2014 ביים וכתב את התסריט לסרט הקצר "Read Before Signing".
בשנת 2015 הופיע בסדרת הטלוויזיה צוות עקרב. בשנת 2017 שיחק בפרק בסדרת הטלוויזיה שחור-כזה ובסרט הקולנוע "דייזי וינטרס". בשנת 2018 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה ילוסטון.
בשנת 2020 שיחק בפרק בסדרה סידני במקסימום, תפקיד אליו חזר בשנת 2021. בשנת 2021 שיחק בפרק בסדרה סיפורי אימה אמריקאים.
מושב
מוֹשָׁב הוא צורת התיישבות כפרית ייחודית למדינת ישראל, אשר מאגדת קבוצה של תושבים (בעבר רובם חקלאים) במסגרת כלכלית שיתופית. המשתתפים במסגרת המושב מכונים חברים, וכינוי נפוץ להם הוא מושבניקים. בניגוד לקיבוץ ההיסטורי, המשפחה מהווה במושב יחידה כלכלית עצמאית הפועלת במסגרת כללי עזרה הדדית. לכל חבר מושב מוקצית חלקה, אשר במרבית המקרים משמשת לחקלאות. כיום, בחלק מן המושבים מתגוררים אנשים נוספים, שאינם חברים במסגרת השיתופית והם מכונים תושבים. תנועת המושבים והתנועה הקיבוצית הן התנועות ההתיישבותיות הגדולות בישראל.
רוב המושבים בארץ קיבלו אדמות שהוקצו להם על ידי מוסדות המדינה (או מוסדות היישוב, לפני קום המדינה). רבים מהם מגדלים במושב דור שלישי של צאצאים (במושבים הוותיקים כגון נהלל קיים כבר דור חמישי), אך מבחינה קניינית – האדמות שייכות למדינה, ומוקצות לתושבים במעמד בר רשות ולמטרת חקלאיות בלבד.
צורת ההתיישבות המושבית העדכנית מחולקת לשלושה סוגים, בהתאם לסוג השותפות:
על פי הגדרת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נכללים גם יישובים המאוגדים ככפר שיתופי תחת הכותרת "מושב".
מושב פועלים
רעיון מושב הפועלים התגבש בשעתו במטרה לפתור בעיה עבור הפועלים בני העלייה השנייה שהתקשו להתפרנס. במקרים רבים נאלצו חברים מין המושב לנטוש את המיזם ולהתפרנס ממקורות אחרים. ארגונים שונים, ובראשם חובבי ציון, תרמו מימון ליישום סוג ניסיוני של התיישבות שמטרתה הייתה להתאים במיוחד לפועלים, כך שיעבדו במושב ויקבלו שכר בנוסף לעבודתם כשכירים במשקים חקלאיים אחרים.
עין גנים, שנוסד בשנת 1908, היה מושב הפועלים הראשון. ההקמה של מושבי פועלים סימנו מגמה של שינוי בהתיישבות הציונית, בה ההתיישבות החקלאית הפכה למרכזית יותר.
מושב עובדים
מושב עובדים הוא מסגרת שיתופית להתיישבות, בה מהווה המשפחה יחידה כלכלית אוטונומית, הן בתחום הייצור והן בתחום הצריכה. במושב עובדים כל חבר עובד במשק משלו. המסגרת השיתופית באה לידי ביטוי באיחוד עוסקים לצורכי רישום, ובערבות הדדית. כמו בכל צורת התיישבות, גם כאן נשמר ההיבט הציבורי של הקהילה.
רוב המושבים בישראל הם מושבי עובדים. הקמתו של נהלל בשנת 1921 נחשבת באופן רשמי כמושב העובדים הראשון בארץ ישראל, אם כי לטענת דוקטור יואל פינסקר, כפר מל"ל התנהל באופן מעשי כמושב עובדים כבר בעת גלגוליו הראשונים בשנת 1919 ולמעשה הקדים את נהלל בשנתיים, אולם בשעתו נבצר מכפר מל"ל להשלים מספר מהלכים שיהפכו אותו למושב עובדים באופן רשמי, ולכן זכה נהלל בבכורה.
מקימי נהלל, אנשי העלייה השנייה, חיפשו להקים מסגרת חיים שיתופית המאפשרת יותר עצמאות לתא המשפחתי ולחבר מאשר בקיבוץ, הגרעין המייסד הגיע ברובו מדגניה א' וכנרת. צורתו המפורסמת של המושב נהלל, שתוכנן בידי ריכרד קאופמן, ממחישה את האופי המייחד את מושב העובדים מבין צורות ההתיישבות הכפריות האחרות: הוא בנוי בצורה מעגלית, וליד כל בית, מבין 75 הנחלות המצויות בו, משתרעת חלקה חקלאית צמודה. במבט מלמעלה מתקבלת כעין צורת 'שמש', כאשר במרכז מצויים מבני הציבור, מסביבם הבתים, ובשטח הרחב העוטף אותם – החלקות החקלאיות.
רעיון מושב העובדים היה תצריף של מספר צורות התיישבות שקדמו לו. בין היתר: הקבוצה - כצורת יישוב שיתופית; המושבה – כצורת התיישבות כפרית אינדיבידואלית; הקואופרציה לפי תוכנית פרנץ אופנהיימר (שנוסתה ללא הצלחה במרחביה) – הודות למרכיב הקואופרטיבי המסוים שהיה בה ולאי-שוויון שנוצר במהלך הזמן בהתאם לכושר עבודה ויוזמה; מושב פועלים (כמו זה של עין גנים ועוד יותר נחלת יהודה שהוקם ביוזמת ברל כצנלסון) – ובו משקי עזר לפועלים במושבות; והקולקטיב החקלאי בחוות סג'רה.
רעיון מושב העובדים נהגה, בין היתר על ידי האגרונום ומנהל חוות בן שמן וחולדה יצחק וילקנסקי. הוא ערך ניסויים רבים בחקלאות וכלכלה חקלאית ופיתח רעיונות שהתאימו להתיישבות משפחתית. הוא שלל לחלוטין התיישבות שיתופית (קבוצה) והטיף לפועלים שעבדו תחתיו בחוות בן שמן וחולדה, לעבור מ"כיבוש העבודה" ל"כיבוש הקרקע" אך ורק בדרך של התיישבות משפחתית. גם לא"ד גורדון הייתה השפעה על הפועלים בכיוון זה. את הרעיונות סיכם וילקנסקי במאמרים שפורסמו בעיתון הפועל הצעיר. בשנת 1914 פרסם ברל כצנלסון תוכנית שנקראה "לייסוד מושבי פועלים". על אף שמה, תואמים הרעיונות המתוארים בה כמעט לגמרי את עקרונות מושב העובדים. בשנת 1912 הגיעה לכנרת קבוצת האיכר הצעיר, בהנהגת אליעזר יפה. לאחר שמצאה שצורת הקבוצה הקולקטיבית אינה מתאימה לה, ניסח יפה ב-1915 את "החוברת ליסוד מושבי עובדים", אותה פרסם רק ב-1919. בחוברת זו נוסחו לראשונה באופן מעשי עקרונות מושב העובדים, כפי שלוקטו מכלל מקורות ההשפעה. עקרונות היסוד כפי שנוסחו בחוברת, ואשר לפיהם הוקמה נהלל (מושב העובדים הראשון) הם:
ועדת ניר, שנבחרה בוועידה החקלאית השלישית של הסתדרות הפועלים החקלאיים הגישה לאישור המועצה החקלאית שהתקיימה בגן שמואל ב 3–5 במרץ 1927 (תרפ"ז), את חוקת משקי העובדים, בפרק א – העיקרים היסודיים של המושב נקבעו הכללים הבאים:
בפרק ב – המושב כיחידה קואופרטיבית. נקבעו הקשרים ההדדיים בין המושב לבין ניר שיתופי וכפיפות המושב ל"ניר". פרק ט' – תקנות נוספות ושינויי תקנות מחייב אישור "ניר" לכל שינוי בתקנות.
בשנים האחרונות הופשרו אדמותיהם של מושבים רבים, ונפתחו גם לשימושים אחרים, שאינם חקלאיים. כך אנו מוצאים כיום בעלי משקים מושבים שמשתמשים ומשכירים את שטחיהם למחסנים ואף למבני מסחר.
מושב שיתופי
מושב שיתופי הוא מעין דרך ביניים בין הקיבוץ ההיסטורי לבין מושב העובדים. גם כאן, כמו במושב העובדים, מהווה המשפחה יחידה כלכלית אוטונומית, אולם בתחום הצריכה בלבד.
כיום, אין למעשה הבדל בין המושב השיתופי ההיסטורי לבין הקיבוץ השיתופי. החברים במושב השיתופי מאוגדים באגודה. בדומה לקיבוץ אדמות המושב, הכלים החקלאיים, הבתים והתוצרת החקלאית הם רכוש האגודה. כמו כן העבודה מתבצעת על פי סידור מרכזי ולכל משפחה ניתן "תקציב" לקיום ביתה על פי גודלה וצרכיה. בניגוד לקיבוץ ההיסטורי ובדומה למושב העובדים, אין במושב השיתופי חדר אוכל משותף ולינה משותפת. לכל משפחה ישנה חלקת אדמה לשימושה הפרטי, עליה בנוי בית המגורים, וחשבון בנק פרטי, בו היא מנהלת את ענייניה כרצונה.
מושבי עולים
מושבי עולים הם מושבי עובדים שהוקמו ביוזמת המדינה, בעיקר בשנים הראשונות לקיומה, ומטרתם הייתה יישוב עולים ביישובים חקלאיים. למושבי העולים מאפיינים שונים במקצת ממושבי העובדים הרגילים, משום שלא הוקמו על ידי קבוצות המאורגנות אידאולוגית – כי אם על ידי עולים שהופנו אליהם מטעם המדינה.
כפר שיתופי
כפר שיתופי הוא צורת התאגדות שיתופית של יישוב נפרד או חלק מיישוב, שבה התושבים הם בעלי רכוש פרטי. מטרת האגודה היא לנהל את השירותים והמפעלים המשותפים, והיא יכולה להיות אגודה חקלאית או לא חקלאית. יישובי האיחוד החקלאי מאוגדים ככפר שיתופי.
ודות
מקורות הוודה
על פי המסורת הוודה לא נוצרה אלא התקיימה מאז ומעולם – הידע נגלה כקוגניציות אצל הרישים (ṛsi – נביאים או חכמים) העתיקים בדרך של הגות ומדיטציה ולאחר מכן נערך סופית והועלה על הכתב בידי המלומד הקדום ויאסה. אלו אינם טקסטים כתובים והם הועברו בעל פה לאורך הדורות תוך שמירה קפדנית על דיוק והגייה.
מזה שנים מתקיים ויכוח בין החוקרים על מקורן ההיסטורי של הוודות. כיום המחקר נוטה לתארך את יצירת הריג ודה סמהיטה (Samhita), החלק העתיק ביותר בקורפוס, לפרק הזמן שבין השנים 1500 ל-1200 לפנה"ס. מוסכם, כמו כן, כי הוודות נוצרו במרחב הגאוגרפי המוזכר בקורפוס כ"אזור שבעת הנהרות" (ככל הנראה פקיסטן של ימינו – אם כי מתוך שבעת הנהרות אחד התייבש ושניים התמזגו). חוקרים רבים טוענים כי הוודות הובאו לאזור זה על ידי שבטים הודו-אירופים נוודים או נוודים למחצה שנקראו Arya. מולם ניצבים אותם חוקרים המשוכנעים כי מדובר בשלב נוסף בהתפתחות הוודית של תרבות עמק האינדוס (על מנת שסוגיה זו תוכרע יש לפענח קודם את "כתב האינדוס").
הטקסטים נועדו לשירה במהלך טקסים וודיים. המסורת הטקסית הועברה ממורה לתלמיד בדרך של חזרה על הפעולות הריטואליות ושינון קפדני של הקאנון. מאחר שמדובר בטקסטים שנאמרו בעל פה ולא נכתבו, נוצרו שתי דרכים שונות לשינונם ושתיהן נלמדו על ידי אנשי הדת. בשיטת פדהפתה (padapatha) המילים נאמרות בצורה לא רציפה (דוגמה – "לורם איפסום"). בשיטת סמהיטהפתה (samhitapatha) מתבצעת הגיית המילים תוך חיבור הברות (דוגמה – "לורמיפסום"). השינון הכפול היווה גורם חשוב בשימור הטקסטים כמעט ללא שינוי לאורך תקופה של שלושת אלפי שנים (העלאת הוודות על הכתב – פעולה שנחשבה למטמאת – נעשתה לראשונה כאלף שנים לאחר חיבורן).
הריג ודה
הריג ודה סמהיטה – אסופת הידע הוודי והטקסי העתיקה ביותר – מתווה מתאר של מסורת התואמת היטב את אורח החיים הנוודי. אין בה מקומות קדושים, טקסטים כתובים, תשמישי קדושה או אפילו צורך במבנים. מקום הקמת המזבח אינו משמעותי וכל שנדרש לצורך ביצוע הטקס הוא איש דת הבקיא במנטרות ובמהלכי הטקס. עם זאת, ביצוע הטקס נעשה לפי מחזורים קבועים הקשורים במחזור שעות היממה ועונות השנה.
מיתוס בריאה מופיע בריג ודה במספר צורות שונות שבכולן מאפיינים החוזרים על עצמם. הבריאה היא לרוב תוצר של אלימות או קורבן. המאבקים בין האלים גורמים באופן קבוע לחוסר יציבות בעולם. כמו כן אין מדובר בתהליך רציף או יצירה של "יש מאין". הבריאה מהווה סוג של "סדר חדש" שלא ניתן להגדירו כדבר "טוב" או "רע". המנונות הריג ודה מהללים אלוהויות (devas) רבות ונסמכים על ידע והיכרות מוקדמים שלהן. אין אל אחד עליון על השאר, אך חלקם חשובים יותר מאחרים. לאלים רגשות ותשוקות אנושיים והם מוצגים לרוב כזכרים. האלים רוּדרה (שיווה) ווישנו מוזכרים אך נחשבים לשוליים יחסית לשאר האלים (מעמדם עלה במסורות מאוחרות יותר). עולם האלים הוא היררכי וניתן למיינם לפי גנאלוגיה או מיקומם בשמיים, באוויר (באטמוספירה) או על האדמה.
העשייה הדתית בוודות מתבטאת בטקסי העלאת קורבן (yajña) לאלים (deva). במרכז הטקס עומדת האש, שהיא יסוד טבעי, אך גם אמצעי המקשר בין האדם לממלכת השמים (הזבח הופך לעשן ועולה מעלה) ולפיכך זוכה ליחס של אל חשוב (Agni – אל האש). התקרובות שהועלו היו בעיקר חלב, חמאה, סומה (soma), תבואה ולעיתים חיות (לרוב צאן או בקר). תקרובת משקה הסומה נושאת חשיבות רבה – המשקה מעורר ההזיות נרקח בתהליך מיוחד מצמח הסומה הלא-מזוהה (עם השנים זהות הצמח נשכחה והוא הוחלף בצמחים אחרים ללא השפעה משכרת). בדומה לאש גם משקה הסומה מאפשר קשר בין האדם לאלים (אם כי באופן שונה מהאש מאחר שהקשר נוצר באמצעות הזיות) ולכן זוכה גם הוא למעמד של אל חשוב. ניתן לראות בזבח הסומה שריד מתקופות קודמות בהן הושם דגש רב יותר על הפן המיסטי בוודות (לעומת הפן הטקסי).
התרחבות והתקבעות הפולחן
בשלהי האלף ה-2 לפנה"ס חלו שינויים באורח החיים של החברה הוודית. המעבר למרחב הגאוגרפי של המישור האינדו גנגטי ותהליכי היווצרותה וגדילתה של חברת יושבי-קבע הביאו להתמחות והתמקצעות שיצרו (לראשונה בחברה הוודית) מעמדות חברתיים. הברהמינים (brahmin), אנשי הדת, החלו בניסיונות של חלוקה חברתית לארבע הווארנות ומיקמו את עצמם בראש ההיררכיה החברתית כשאחריהם (לפי סדר חשיבות) הקשטריה (ksatriya), הוויישיה (vaisya) והשודרה (sudra). מי שלא לקחו חלק בפולחן הוודי נודו אל שולי החברה וסומנו כ"טמאים".
במקביל לתמורות בחברה חלו שינויים גם בפולחן הדתי והטקס הלך והתפתח. הסיבות לכך עשויות להיות מגוונות. שינויים גאוגרפים ואחרים יצרו מציאות חדשה וצרכים חדשים. ייתכן והשינויים הללו הביאו למיזוג ושילוב בין טקסים ישנים על מנת ליצור טקסים חדשים. תהליך הסידור והקיבוע של ההמנונות השבטיים יצר צורך לשתף קבוצות שונות בפולחן וליצור אחידות טקסית אל מול ההבדלים בין המסורות השבטיות. יש הטוענים (למשל החוקר הגרמני פריץ שטאל) שמקורן היחיד של ההתפתחויות בפולחן הוא הרצון לדייק בטקס.
התפתחויות הוודות
מסיבות שונות קיימים קשיים רבים בתיארוך וכרונולוגיזציה של הכתבים הוודים. למרות זאת מעריכים כי במאה ה-8 לפנה"ס, תוך כדי התקבעות הטקסטים של הסמהיטות, החלה להיווצר ספרות הברהמנה (Brahamana). זוהי ספרות מדרג משני המבדילה בין "מנטרה" – שיר או מזמור תפילה ל"ברהמנה" – פרשנות ודברי הסבר לטקסים המתוארים בסמהיטות. הברהמנות שנוצרו חקרו את האטיולוגיה של הקורבן – משמעותו, תכליתו, והקשר (Bandhu) בין ביצועו למהלך היקום. חיבורן מהווה מעבר לשלב רעיוני חדש המסמל ירידה בכוחם של האלים ועלייה במשמעות המיוחסת לקורבן ולטקס, כלומר, העשייה הדתית בברהמנות הופכת שנייה בחשיבותה להבנת העשייה. מיתוס הבריאה מדגים ירידה בכוחם של האלים ועלייה בכוחו של הקורבן. הבריאה בברהמנות קשורה לאל יחיד (פראג'פאטי – "אבי היצורים") שאיננו בהכרח גורם פעיל בתהליך – ולטקס קורבן. היא מסמלת חיפוש כלשהו אחר כוח קוסמי יחיד שממנו שואבים אף האלים את כוחם – כוח שהוגדר לבסוף כישות יחידה ומוחלטת המכונה בְּרָהְמַן (Brahman).
לא תמיד ניתן להבחין בבירור בשלבי ההתפתחות בחשיבה התאולוגית והפילוסופית בכתבי המשנה לוודות. עוד בזמן כתיבתן של הברהמנות החלה להיווצר ספרות נוספת, הארנייקה (Aranyaka), שחוברה ביערות על ידי נזירים שדגלו בפרישות וסיגפו עצמם כאמצעי להפנמת והטמעת הטקס והקורבן. הארנייקות הן טקסטים שמתמקדים במתן פרשנויות לטקס. הן מסכמות וחותמות את הברהמנות ומהוות שלב ביניים בדרך להתפתחות האופנישדות.
נקודת ההסתעפות שבה התפתחה הארנייקה לספרות האופנישד (Upanishad) הנרחבת איננה ברורה. חלק מהאופנישדות המוקדמות הופיעו תחת הכותרת "ארנייקה" וארנייקות מסוימות מכנות עצמן "אופנישד". רוב החוקרים משערים שטקסטים מוקדמים אלו התחברו בין המאה השביעית למאה הרביעית לפנה"ס (ניתן לזהות בכתבים מהתקופה השפעות של טרום ולאחר הולדת הבודהיזם), אך טקסטים מסוג אופנישד המשיכו להתחבר לאורך השנים בתהליך שנמשך עד העת החדשה. האופנישד היא קטגוריה לא אחידה של טקסטים מיסטיים ופילוסופיים שמציגים התפתחות של גישה הנוגדת את החומרנות ומציגים לראשונה את מושג הסמסרה (Samsara) – שרשרת הלידה-מחדש שכובלת את האדם. גלגולו החדש של כל אדם נקבע כתוצאה מהקרמה – מעשיו בחייו הקודמים. עם זאת ניתן להגיע למוקשה (moksha – "שחרור") באמצעות ויתור על החומרניות והתאחדות עם ה"בְּרָהְמַן". ניתן לראות בשינוי זה במשמעות המילה "קרמה" – מ"מעשה שחשיבותו טקסית" ל"מכלול מעשיו של האדם המשפיע על גלגוליו הבאים" – דוגמה להתפתחות הפילוסופית שבמרכזה הפנמת הקורבן.
הארנייקה, האופנישד, והברהמנה נכללות כולן, ביחד עם הסמהיטות, בקטגוריית ה"התגלויות" (Sruti). כתוצאה מכך נוצר שימוש כוללני במילה "ודות" לתיאור ספרות המשנה הזו בכללותה. יש הכוללים בביטוי גם קטגוריה ספרותית נפרדת – הסוטרה (sutra), שנכללת ב"התגלויות" המשניות (Smrti) – זאת אף על פי שלפי המסורת נכתבו הסוטרות בידי בני אנוש וחשיבותן פחותה. עם השנים רווח השימוש במילים "ודה" ו"וודות" במשמעות של "טקסט דתי כלשהו" – לעיתים קרובות ללא קשר לוודות.
ודאנגה
שש הוודאנגות (vedāṅga; מילולית: חברי הוודות) הן כלי עזר מסורתיים המשמשים ללימוד הוודות ולהבנתן, ומפרטים גם את הדרך שבה יש לדעת את הוודות, לשמרן ולהשתמש בהן. כלים אלו פותחו במאה ה-6 לפנה"ס (סוף העידן הוודי) והם משלבים פילוסופיה בכלים מדעיים.
עוצמה מעוץ
עוצמה מעוץ - תיעוד של הרפתקאותיה של דורותי גייל מקנזס, בילינה החן הצהובה, הדחליל, איש הפח, טיק-טוק, האריה הפחדן והנמר הרעב הוא הספר הוא השלישי בסדרת ארץ עוץ של ליימן פרנק באום. זהו הספר הראשון בסדרה בו מרבית העלילה מתרחשת מחוץ לארץ עוץ. רק שני הפרקים האחרונים מתרחשים בעוץ. הספר פורסם ב-30 ביולי 1907.
תקציר עלילה
הדוד הנרי ואחייניתו המתבגרת, דורותי גייל, יוצאים למסע ימי לעבר אוסטרליה לחופשה קצרה בעוד שהדודה אימי וטוטו נשארים בחווה. במהלך השייט הם נקלעים לסערה אשר מובילה את דורותי לארץ לא מוכרת המכונה "ארץ אב", שם היא פוגשת בתרנגולת המדברת בלינה וברובוט המכני טיק-טוק אשר מיידעים אותה על המצב הקשה של הממלכה.
דורותי מבקרת בהמשך בארמון המלכותי בו מתגוררת הנסיכה לאנאלה, אשר ידועה בשל אוסף הראשים שברשותה אשר אותם היא מסוגלת להחליף עם ראשה כאשר היא חפצה בכך. כאשר דורותי מסרבת לאפשר לנסיכה לאנאלה לקחת את ראשה היא נכלאת במגדל. למרבה המזל, באותה העת הנסיכה עוצמה ופמלייתה חוצים את המדבר הקטלני בניסיון להציל את משפחת המלוכה ממלך הננסים. עם הגעתם, הנסיכה עוצמה משחררת את דורותי, בלינה וטיק-טוק.
דורותי, בלינה וטיק-טוק מחליטים להצטרף לנסיכה עוצמה ולפמלייתה במשימה להציל את מלכת אב ואת עשרת ילדיה מידיו של מלך הננסים. עם הגעתם לממלכת הננסים, מלך הננסים מגלה שהוא הפך את כל בני משפחת המלוכה לפסלים. הוא מציע לחבורה לנסות לנחש איזה מהפסלים הם של בני משפחת המלוכה - אם אם יגעו בפסלים הנכונים הם ישחררו אותם מהכישוף, אך אם הם יטעו, הם יהפכו בעצמם לפסלים.
הדחליל, איש הפח, טיק-טוק ו-27 חייליה של הנסיכה עוצמה לא מצליחים לבחור את הפסלים הנכונים ובעקבות כך הופכים כולים לפסלים. דורותי מצליחה לנחש בהצלחה את הפסל של אחד הנסיכים הצעירים מבני משפחת המלוכה.
באותו הלילה, בילינה מצותתת למלך הננסים ומגלה שכוחותיו של מלך הננסים מגיעים מחגורת הקסם שהוא חובש. בנוסף לכך בלינה מגלה כיצד לזהות את פסליהם של בני משפחת המלוכה לפי צבע הפסלים. החבורה מצליחה לנצל את העובדה שהננסים פוחדים מביצים על מנת לגנוב ממלך הננסים את חגורת הקסם, והם מצליחים להסיר את הכישוף מכל בני משפחת המלוכה שהפכו לפסלים.
ארבע העונות (להקה)
ארבע העונות (באנגלית: The Four Seasons) היא להקת פופ אמריקנית מהעיר ניו יורק שהגיעה לשיא הצלחתה בשנות השישים והשבעים, וממשיכה לפעול בהרכבים משתנים עד היום.
היסטוריה
פרנקי ואלי היה ילד פלא שהקליט שירים וגם כשגדל, היה קול הפַאלסֶטוֹ לסימנו המסחרי. יחד עם טומי דה-ויטו הקים את הלהקה The Variatones שבשנת 1956 קיבלה חוזה הקלטה בחברת תקליטי RCA ושינתה את שמה לשם The Four Lovers. הלהיט היחיד שהקליטה,You’re the Apple of my eye, הגיע למקום ה-62 במצעד האמריקאי.
בשנת 1959 הקליט ולי את הלהיט I go ape. בשנת 1960 הצטרף ניק מאסי ללהקה והמפיק בוב קרו לקח אותה תחת חסותו. ב-1961 הצטרף ללהקה בוב גאודיו מלהקת Royal Teens והשלים את ההרכב שהתפרסם בהמשך. בפברואר 1962 שינתה הלהקה את שמה לארבע העונות. חצי שנה לאחר מכן הקליטה הלהקה בחברת Vee-Jay את להיטה הראשון שנכתב ב-15 דקות על ידי בוב גאודיו ונקרא במקור Terry, בהמשך Jackie ולבסוף Sherry. הלהיט הגיע לראש המצעד האמריקאי וכמוהו גם הלהיט השני של הלהקה Big girls don’t cry והלהיט השלישי Walk like a man (שב-1985 חודש על-ידי דיוויין וב-1993 הפך ללהיט הנושא של הסרט גברת דאוטפייר). בהמשך זכו ארבע העונות לשני להיטים שהגיעו למקום השלישי - Candy girl ו-(Dawn (go away שכבר הוקלט בחברת התקליטים החדשה של הלהקה - Mercury, נאבק בהצלחה במתקפת הפלישה הבריטית ולא הגיע לפסגה רק בגלל I want to hold your hand ו-She Loves You של הביטלס. בשנים הבאות הקליטו ארבע העונות שרשרת של להיטים מצליחים והגיעו לשיא עם Rag doll שהגיע לפסגת המצעד האמריקאי ולמקום השני במצעד הבריטי.
במקביל החל פרנקי ולי ב-1967 בקריירת סולו, הגיע למקום השני במצעד האמריקאי עם Can't Take My Eyes Off You שהפך ב-1997 ללהיט הסרט "תאוריית הקשר", והמשיך עם להיטים נוספים שהצליחו פחות עד שבחצי השני של שנות ה-70 הגיע פעמיים לפסגה עם My eyes adore you ועם Grease מהמחזמר גריז. גם להקת ארבע העונות דעכה בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70, ולאחר שב-1972 חתמה על חוזה עם חברת התקליטים מוטאון, חזרה גם היא להצליח במקביל לפרנקי ולי עם הלהיט Who loves you שהגיע למקום השלישי ב-1975 ועם הלהיט December ‘63 (oh, what a night שכבש את הפסגה ב-1976. ב-1977 הודיע פרנקי ולי על עזיבת הלהקה, אם כי ארבע העונות התאחדה בלעדיו למסע הופעות ב-1980 והמשיכה להופיע בעשרים השנים הבאות.
דיסקוגרפיה נבחרת
{|
You Came
You Came (בעברית: אתה הגעת) הוא שיר של הזמרת האנגלייה קים ויילד, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Close (1988). הוא הופץ ב-4 ביולי 1988 כסינגל השני מתוך האלבום. השיר נכתב על ידי ויילד וריקי ויילד, לאחר לידת ילדו הראשון, מרטי ועל כן, נקרא השיר "You Came" ("אתה הגעת").
רמיקסים ובי-סיידס
הגרסה של השיר ששימשה לסינגל 7 אינץ' באירופה ובאוסטרליה הייתה גרסה ערוכה של המקור שנמצאה ב-Close. גרסה מורחבת הופצה גם היא בפורמט סינגל 12 אינץ' ועל גבי תקליטור.
באמריקה הצפונית, רמיקס מאת שפ פטיבון נכלל בשני הפורמטים, עם גרסה ערוכה בפורמט 7 אינץ' ושתי גרסאות נוספות (שהיו זמינות בפורמט 12 אינץ'). הרמיקס של פטיבון באורך המלא הופץ גם הוא כסינגל נפרד בגודל 12 אינץ' באירופה. במדינות שבהן "You Came" הופץ כסינגל הראשון מ-Closer (כלומר, אמריקה הצפונית וצרפת), הבי-סייד בו השתמשו הייתה רצועה בלעדית ללא אלבום בשם "Tell Me Where You Are", שבשאר העולם הייתה הבי-סייד של "Hey Mister Heartache".
במדינות אלו הבי-סייד ל-"You Came" הייתה רצועה מהאלבום ששמה "Stone".
גרסת 2006
בשנת 2006, ויילד הקליטה מחדש את "You Came", שנקרא מחדש "", עבור אלבום האולפן העשירי שלה, Never Say Never (2006). ההקלטה המחודשת הופצה ב-18 באוגוסט 2006 כסינגל המוביל מתוך האלבום, והגיעה ל-30 העליונים במספר מדינות באירופה.
בנוסף להצלחתו במצעדים, הצליח "" למעלה מ-2.6 מיליון צפיות ביוטיוב.
וידאו קליפ
ב-4 במרץ 2009, שלוש שנים לאחר יציאתו המקורית של "" הועלה הווידאו קליפ הרשמי שלו לערוץ היוטיוב של קים ויילד.
האחים מאיר
היסטוריה
שלושת האחים לבית מָאיֶר נולדו בפלטיצ'ן שברומניה, לכנה ולשלום מאיר. בשנת 1921 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתגוררה בתל אביב. שלושתם בוגרי גימנסיה הרצליה. משה ומרדכי מאיר עסקו בפעילות ספורטיבית ושיחקו כדורגל ב"קבוצת אלנבי" בתל אביב. בשנת 1927, כאשר התאחדה הקבוצה עם הפועל תל אביב, היה מרדכי מראשוני הקבוצה וזכה עמה בגביע ארץ ישראל הראשון ב-1928.
לאחר פטירת האב, בשנת 1929, עברה המשפחה לפרדס חנה. שלושת ילדי המשפחה עבדו כפועלים שכירים בפרדסי האזור. כעבור זמן יזם מרדכי מאיר ייסוד "קופת מלווה חקלאי" על ידי עשרים איכרים בפרדס חנה שרכשו בה מניות. הוא מונה למנהל הקופה, ושלושת האחים עסקו בגיוס משקיעים נוספים לרכישת מניותיה.
בשנת 1936 (תשעה באב תרצ"ו) נספתה האם בתאונה בפרדס חנה.
בשנת 1938 הקימו האחים שיכון של מאה בתים, בין פרדס חנה לכרכור, בשם "תל שלום", על שמו של האב. מלחמת העולם השנייה גרמה לעלייה במחירי חומרי הבניין והם נקלעו לחובות, ובעקבות זאת נאלצו לעזוב את פרדס חנה ולשוב לתל אביב.
האחים הקימו מפעל קטן לייצור גפרורי דונג בשם "דונגית" בירושלים. לאחר מכן הקימו סניפים נוספים בביירות, בבגדאד (בשותפות עם תאופיק א-סווידי), במצרים ובקפריסין. כעבור זמן החליטו להשקיע את רווחיהם בענף הטקסטיל. את תוצרתם הם ייצאו לכל מדינות אירופה.
לאחר קום המדינה הקימו כמה חברות ומפעלי תעשייה: "מאיר חברה להשקעות בע"מ" ליצוא ויבוא, "מאיר מפעלי טקסטיל", "מאיר מפעלים כימיים" לייצור עור מלאכותי וצעצועים, "וימקול", "פלמה טקסטילים בע"מ", "פלמה בע"מ", וכן חברה אחות - "צ. ט. מ. צנטרייד מאיר קורפ. בע"מ" עם סניפים בז'נבה ובפריז. מפעליהם שכנו באזורי התעשייה בפתח תקווה, בתל אביב, בנתניה ובחיפה. הם הפעילו חנויות מיוחדות בשם "עורטקס" למכירת התוצרת ממפעליהם השונים.
בשנת 1955 הקימו וניהלו את "בנק לייצוא בע"מ".
ייסדו עם סר אייזיק וולפסון וצ'ארלס קלור את חברת ההשקעות וולפסון קלור מאיר, שהשקיעה בתחומי הנדל"ן, התעשייה, המסחר והמימון, והייתה אחת מחברות ההשקעה הגדולות בארץ.
בשנת 1959 החלו בבניית מגדל שלום מאיר בתל אביב, על שם אביהם. האדריכל היה יצחק פרלשטיין, גיסו של מרדכי מאיר. הבנייה נמשכה כשש שנים, והבניין נחנך בשנת 1965.
בשנות ה-60 המשיכו לעסוק ביזמות בנייה בישראל ומחוצה לה. בין השאר הקימו את מגדלי וולפסון בירושלים, אף הם בתכנונו של יצחק פרלשטיין. כמו כן הקימו בתי מלון ברחבי העולם, ובהם מלון איבואר בריווירה של אביג'ן בחוף השנהב, בתכנון האדריכל טומי לייטרסדורף (שהיה חתנו של משה מאיר) ובעיצובו של היינץ פנחל.
בשנת 2009 פרסם שי מאיר, בנו של מרדכי, את הספר "סיפורם של האחים מאיר", על פועלם של שלושת האחים.
חיים אישיים
בנימין מאיר (כ"ה בתשרי תרס"ז, 14 באוקטובר 1906 – תשל"ז, 1977), נישא לטובה, בת אליהו לוריא. בתו דיצה הייתה אשת הסופר ישראל ויסלר ("פוצ'ו"). נכדו הוא המוזיקאי והבמאי ימי ויסלר, שנקרא על שמו.
ארמיית אוויר
ארמיית אוויר היא יחידה צבאית גדולה בחילות אוויר המאחדת מספר גדודים, טייסות ודיוויזיות אוויריות. חילות האוויריים שהשתמשו ביחידות כאלה היו חיל האוויר הסובייטי וחיל האוויר הקיסרי היפני. כיום רק חיל האוויר הרוסי שומר על ארמיות אוויר שהוא ירש מקודמו הסובייטי.
הקבינט של ארצות הברית בממשל ביל קלינטון
הרכב הקבינט
הנשיא קלינטון צירף לקבינט מספר בעלי תפקידים שלא כיהנו בו בימי ממשלו של הנשיא הקודם בוש (1989–1993):
בסך הכל כלל הקבינט 24 בעלי תפקידים (21 ב-1993, 22 ב-1994 ו-23 ב-1995) וכיהנו בו 36 גברים ותשע נשים. שישה מהם כיהנו בו במשך כל תקופת נשיאותו של קלינטון.
Dolls (מיני-אלבום)
Dolls (בעברית: בובות) הוא מיני-אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הפיליפינית-אמריקאית בלה פורץ'. האלבום יצא לאור ב-12 באוגוסט 2022, על ידי חברת התקליטים וורנר רקורדס.
מרטין גריי
מרטין גריי (במקור מייצ'יסלב גרייבסקי, באנגלית: Martin Gray; 27 באפריל 1922 – 25 באפריל 2016) היה סופר יהודי ניצול שואה. ספרו המפורסם ביותר היה "בשם כל בני ביתי", העוסק בביוגרפיה האישית שלו ובכמיהתו לדבוק בחיים על אף הטרגדיות שליוו את חייו.
ביוגרפיה
גריי נולד בוורשה בפולין בשם מייצ'יסלב גרייבסקי (Mieczysław Grajewski). את ילדותו העביר בבית פולני בורגני. לאחר פלישת הנאצים לפולין הועבר יחד עם מרבית הקהילה היהודית לגטו ורשה.
כדי להתמודד עם הרעב בגטו למד גרייבסקי את הדרכים פנימה והחוצה מהגטו ועוסק בהברחות מזון מהשכונות הפולניות לתוך הגטו. בספטמבר 1942, במהלך גירוש ההמונים מגטו ורשה, בחר מיוזמתו להצטרף לאחיו הקטנים ולאמו, שנלכדו במצוד אחר יהודים, ונשלח עימם למחנה ההשמדה טרבלינקה. בטרבלינקה נחשף לזוועות ההשמדה כאשר הועסק בקבירת גוויות הנרצחים בגז בבורות הקבורה ההמוניים. בסיועו של ידיד הצליח להימלט מן המחנה בתוך קרון מלא בבגדי הנרצחים, ולחזור לוורשה. שם פגש את אביו והשתתף במרד גטו ורשה ולאחר מכן הצליח להינצל ולברוח ליערות בהם לחם כפרטיזן נגד הנאצים. עם הכיבוש הסובייטי הוא הצטרף לצבא האדום. לאחר סיום המלחמה היגר ב-1946 לארצות הברית ושינה את שמו למרטין גריי. ב-1960 היגר לצרפת וחי שם עד מותו.
בשנת 1970 נספו אשתו וכל ארבעת ילדיו בשריפת יער בצרפת. בשנת 1976 נישא בשנית, והביא לעולם שלושה ילדים.
טענות לזיוף עברו בטרבלינקה ובמחתרת הפולנית
ההיסטוריונית הבריטית גיטה סרני (Gitta Sereny), שכתבה את אחד הספרים המפורסמים בנושא טרבלינקה, "אל תוך האפילה" (Into That Darkness), טענה שגרייבסקי מעולם לא שהה במחנה ההשמדה. לטענתה, גרייבסקי, שהתעשר לאחר המלחמה מסחר בעתיקות מזויפות, התבסס על ספרו של ז'אן פרנסואה שטיינר (Jean-François Steiner) "טרבלינקה", והעתיק ממנו תיאורים שלא תאמו את המציאות ההיסטורית על פי ניצולי המחנה האחרים. כשהתעמתה סרני עם גרייבסקי, הוא ענה לה: "האם זה באמת משנה? האין הדבר החשוב שטרבלינקה היה קיים, שצריך לכתוב עליו, שצריך להראות שכמה מהיהודים היו גיבורים?"
בנוסף לכך, חבר בארגון פרטיזנים פולני שהשתתף בפשיטה מפורסמת שגרייבסקי טען שהשתתף בה, טען שגרייבסקי לא היה בין 16 המשתתפים בפשיטה, וזאת על סמך צילום של גרייבסקי מימי המלחמה.
ספריו
ב-1977 כתב את ספרו האוטוביוגרפי הראשון "בשם כל בני ביתי", המספר את קורות חייו מ-1922 עד 1970. הספר תורגם לשפות רבות, כולל לעברית. בתחילת שנות ה-80 הופק בצרפת סרט המבוסס על ספרו זה של מרטין גריי. הסרט יצא לאקרנים ב-1985 וזכה לפרסום רב.
ספרו השני, אוטוביוגרפי אף הוא, סוקר את חייו בין השנים 1970–1976.
גריי כתב 12 ספרים, וספר אחד נכתב על חייו.
למפיריים
מאפיינים
סנפיריהם העליונים הם ארוכים ואדומים, כשחלקם מזכירים צורה של דג שמש ואחרים צורה מוארכת ולחלקם "סרט" ארוך מסנפירם העליון. הדג הארוך בסדרה הוא דג משוט ענק (Regalecus glesne) שאורך סנפיריו יכול להגיע לאורך של 17 מטר - הארוך ביותר מבין כל הדגים הגרמיים.
בני הסדרה חיים בכל האוקיינוסים, ניזונים בעיקר מפלנקטון ויצורים קטנים ויכולים לשרוד גם בטמפרטורות נמוכות יחסית. מצב שימור דגים אלו אינו ידוע.
מיון הסדרה
טקסונים ללא מקור:
קונדנסט
קונדנסט (באנגלית: Condensate; מילולית: חומר מעובה), הוא למעשה גז טבעי מעובה, מתייחס לתוצר לוואי בנפח נמוך המתקבל בעת זיקוק של גז או נפט. הקונדנסט מורכב מפחמימנים, אשר להם משקל סגולי גבוה ביחס לחומר המקור, והם מופרדים בתהליך של עיבוי. בתהליך זה חלק מצורני הגז שבתוך הגז הטבעי הגולמי מתעבים למצב נוזלי אם מורידים את הטמפרטורה לנקודה שנמוכה מנקודת הטל של המקטע הפחמימני תוך שמירה על לחץ קבוע. קונדנסט נקרא גם לעיתים "בנזין טבעי" משום שהוא מכיל פחמימנים בתחום הרתיחה של בנזין.
השימושים המקובלים לקונדנסט המופק מנפט או גז הם דילול של נפט כבד או כחמר גלם להפקת דלקים בעלי נקודת הצתה נמוכה ובעיקר בנזין לרכבים ודלק למטוסים.
יש המתייחסים לקונדנסט כאל סוג של נפט גולמי, דוגמת נפט מסוג ברנט המופק בים הצפוני, כאשר התייחסות הנכונה היא כאל תוצר זיקוק ברמת עיבוד חלקית.
יתרונות השימוש בקונדנסט על פני נפט גולמי נובעים מכך שהוא לא מכיל ביטומן ומזוט, יש בו פחות תוצרי לוואי ויותר פחמימנים בעלי שרשראות קלות ולכן זיקוקו דורש פחות אנרגיה.
גז טבעי גולמי יכול להגיע מכל אחד משלושה סוגי בארות הגז הבאים :
הרכב
ישנם מקורות קונדנסט רבים ברחבי העולם וכל מקור מתאפיין בהרכב ייחודי. אולם, באופן כללי, משקלו הסגולי של קונדנסט נע בין 0.5 ל-0.8, ומורכב מפחמימנים כמו פרופן, בוטן, פנטן, הקסן, וכו'. תרכובות גז טבעי עם מספר גדול יותר של אטומי פחמן (לדוגמה, פנטן או תערובות של בוטן, פנטן ופחמימנים אחרים עם אטומי פחמן נוספים) קיימות כנוזלים בטמפרטורות הסביבה. קונדנסט עשוי להכיל אי-ניקיונות נוספים כמו :
קונדנסט בישראל
הקונדנסט אינו מוגדר כחומר מסוכן על פי "חוק חומרים מסוכנים", התשנ"ג, אך על פי המלצות משרד הבריאות יש להתייחס אליו ככזה. לכן כל הגורמים המעורבים חייבים להחזיק בהיתרי רעלים. החברות המעורבות בהפקת הגז הטבעי בישראל מחזיקות באישורים אלה.
הקונדנסט מכיל חומרים מסרטנים, הוא נפיץ ומכיל ריכוזים גבוהים של מרכיבים מזהמים ונדיפים, ומזהם את מי התהום. בשל מאפיינים אלו קמה בישראל התנגדות להקמת מתקני עיבוד לקונדנסט שמקורו בקידוחי תמר ולווייתן, במסגרת בתי הזיקוק הקיימים. נטען בידי פעילי סביבה כי תוכננה הפקת קונדנסט בכמות משמעותית בהרבה מזו שפורסמה וכי הפקת קונדנסט אמורה להתבצע בעומק הים, במקום הקידוח כפי שנהוג כיום במדינות מפותחות.