cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפיגוע במרתון בוסטון
משפט והרשעה
ב-22 באפריל 2013, בעוד דז'וחר צרנייב היה עדיין מאושפז, הוגש נגדו כתב אישום לבית המשפט הפדרלי האזורי של מחוז מסצ'וסטס, ובין 30 סעיפי האישום אף שימוש בנשק להשמדה המונית. ביולי צרנייב כפר באשמה בכל הסעיפים. ב-4 במרץ 2015 נפתח משפטו של צרנייב. במהלך המשפט פרקליטתו אמרה כי הוא מודה בלקיחת חלק בביצוע הפיגועים, אך טענה כי הוא היה נתון להשפעת אחיו טמרלן. ב-8 באפריל הרשיע אותו חבר המושבעים בכל סעיפי האישום, וב-15 במאי 2015 נגזר עליו עונש מוות.
ביולי 2020 ביטל בית המשפט הפדרלי הראשון לערעורים את עונש המוות שהוטל על צרנייב. בית המשפט לערעורים קבע שבזמן בחירת חבר המושבעים לא נתן בית המשפט המחוזי תשומת לב מספקת לחשיפה קודמת של המושבעים הפוטנציאליים לדיונים בתקשורת על המקרה. בנוסף, נקבע בהחלטה שבית המשפט המחוזי טעה כשמנע, בזמן הדיונים על גזר הדין, הצגה של עדויות לגבי השתתפות אחיו של צרנייב במקרה אחר של רצח משולש. בית המשפט הורה על פתיחת משפט חדש עם מושבעים חדשים, שידונו אך ורק על גזר הדין. ארצות הברית ערערה על ההחלטה לבית המשפט העליון, ששמע את טיעוני הצדדים ב-22 במרץ 2021. ב-4 במרץ 2022 ביטל בית המשפט העליון את ההחלטה של בית המשפט לערעורים ואישר את תוקפו של עונש המוות שנגזר עליו בבית המשפט המחוזי.
אותות GPS
לווייני "מערכת האיכון העולמית" (או GPS) משדרים אותות בתדרי מיקרו-גל המאפשרים למקלטים על או ליד מעטפת כדור הארץ לקבוע את מיקומם ולסנכרן את שעונם.
לווייני מערכת GPS מקיפים את כדור הארץ פעמיים בדיוק בכל יום ומשדרים אותות GPS אל עבר כדור הארץ. מקלטי GPS מנצלים את המידע הנשלח כדי לבצע חישוב משוקלל לאיתור המיקום בו הם נמצאים.
אותות GPS מכילים אותות טווח המשמשים לקבוע את המרחק ללוויין המשדר, ומידע נווטי. ההודעה המכילה את מידע הנווט כוללת נתוני אפמריס המשמש לחישוב מיקום כל לוויין במסלולו, ומידע ומצב מערכת הלוויינים כולה, הנקרא "אלמנך" (Almanac).
מערכת ה-GPS עצמה מתופעלת על ידי משרד ההגנה האמריקאי לשימוש אזרחי וצבאי.
אותות GPS דור ראשון
האפיון הראשוני של סיגנל GPS מכיל שני קודים:
קוד Coarse/Acquisition
קוד C/A הוא רצף דטרמיניסטי של 1,023 ביט הנקרא "רעש פסאודו-אקראי" (PRN או PN), אשר אם ישודר בקצב של 1.023 מגה-ביט לשנייה (Mbit/s), יהיה השידור מחזורי עם זמן מחזור של מילישנייה.
תשדורת PRN מתאימה או תואמת בקירוב רק כאשר היא מסונכרנת במדויק. כל לוויין משדר קוד PRN ייחודי, אשר אינו מתאים לשידורי ה-PRN של שאר הלוויינים. משמעות הדבר כי שידורי ה-PRN של לוויינים אורתוגונליים אחד לשני. למעשה זו היא צורה של הריבוב CDMA, אשר מאפשרת למקלט לזהות מספר רב של לוויינים על אותו תדר שידור.
קוד P
גם קוד P הוא PRN, אולם ה P Code של כל לוויין הוא באורך של 1012x6.1871 ביט (מעל 720 גיגה-בייט) ולכן חוזר על עצמו פעם בשבוע (עקב שידור בקצב של 10.23 Mbit/s). האורך הרב של הקוד ומורכבותו מגבירים את מרווח הקורלציה שלו ומונעים אפשרות של כפילות טווח בתחומי מערכת השמש. למרות זאת, הוא כה ארוך ומורכב עד כי בתחילה הוערך כי מקלט לא יוכל להינעל על אות כזה באופן ישיר, אלא יאלץ להינעל תחילה על קוד C/A פשוט ולאחר מכן, כאשר המקלט מצויד בזמן מדויק ממיקום משוער, יסתנכרן עם ה P Code.
PRN של קוד C/A הוא ייחודי עבור כל לוויין אך ה PRN של P-Code הוא בפועל מקטע מסוים מתוך רצף של P-Code כללי באורך של 1014x2.35 ביט (מעל 25.5 טרה-בייט) וכל לוויין משדר במחזוריות את המקטע שהוקצה לו מתוך הרצף השלם.
כדי למנוע שימוש על ידי מי שאינו מורשה ולהימנע ככל האפשר מהפרעות בסיגנל של תקיפות סייבר, הוחלט להצפין את שידורי P-Code. השידור אופיין על ידי רצף הצפנה "W-Code" כדי לייצר את האות המוצפן המשודר - "Y-Code". קוד זה נקרא בדרך כלל "P(y)-Code".
תכונות ה W-Code נשמרות בסוד, אך ישנה הערכה כי הוא מורכב על ה P-Code בתדירות של כ-500kHz, קצב איטי יותר (פי 20 בערך) מאשר ה P-Code עצמו. נתון זה אפשר לחברות אזרחיות לעקוב אחר סיגנל P(Y)-Code ללא ידיעת ה W-Code.
מסר ניווט
! תת-מסגרת  !! מילים !! תיאור התכולה בנוסף ל-PRN, מקלט צריך לדעת פרטי מידע עבור כל לוויין, מיקומו והרשת. במערכת GPS, המידע הנוסף יושב מעל, ב-50 ביט לשנייה והוא נקרא "מסר נווט".
מסר הנווט מכיל שלשה מרכיבים עיקריים. הראשון מכיל תאריך ו"זמן GPS" וכן מצב הלוויין וסטטוס המצביע על רמת תקינותו. השני מכיל נתוני מסלול הלוויין הנקראים אפמריס, המאפשרים למקלט GPS לחשב את מיקום הלוויין בזמן נתון. השלישי נקרא אלמנך, ומכיל מידע לגבי כלל הלוויינים במערכת, מיקומם ומספרי ה-PRN שלהם.
אפמריס נחשב למידע מפורט ותקפותו לכן אינה עולה על 4 שעות. לעומתו אלמנך כללי יותר ופחות מפורט אך תקף לאורך זמן רב (עד 180 יום). האלמנך עוזר למקלט לקבוע אלו לוויינים לחפש וכאשר המקלט מוצא לוויין הוא מוריד ממנו ישירות את נתוני האפמריס שלו. אם הסיגנל של לוויין מסוים אובד בזמן שהאפמריס בהליך רכישה, המקלט חייב למחוק את המידע שהתקבל ולהתחיל מחדש.
מסר הנווט עצמו מורכב ממסגרת באורך 1,500 ביט, המחולקת ל-5 תת-מסגרות של 300 ביט כל אחת ומשודרת בקצב של 50 ביט לשנייה. כל תת-מסגרת לכן דורשת 6 שניות כדי לשדרה. לכל מסגרת יש את "זמן ה-GPS". תת-מסגרת 1 מכילה את תאריך ה-GPS (הנקרא "מספר שבוע" - "week number") ומידע לתיקון זמן הלוויין לזמן GPS וכן מידע על רמת תקינות וסטטוס. תת-המסגרות 2 ו-3 מכילים את האפמריס של הלוויין. תת-המסגרות 4 ו-5 מכילות את האלמנך. כל מסגרת מכילה 1/25 מתוך האלמנך כולו ולכן מקלט צריך לקלוט 25 מסגרות שלמות כדי להרכיב את 15,000 הביטים של מידע האלמנך במלואו. בקצב זה, 12.5 דקות דרושות למקלט להשיג את מידע האלמנך.
נתוני הנקודות המרכיבות את המסלול, או האפמריס, מתוך מסר הנווט משמשות לחישוב מדויק של מיקום הלוויין בעת תחילת שליחת המסר. מקלט רגיש יותר יוכל לקלוט את מידע האפמריס מהר יותר ממקלט פחות רגיש, וההבדל גדל ככל שהסביבה רועשת יותר.
כל תת-מסגרת מחולקת ל-10 "מילים". היא מתחילה עם מילת טלמטריה (TLM), אשר מאפשרת למקלט לזהות שזו תחילת תת-מסגרת ולקבוע את זמן המקלט בו התחילה תת-המסגרת. המילה הבאה היא מילת מסירה ("handover word" או HOW) אשר נותנת את זמן ה-GPS (בפועל הוא זמן ה GPS שבו הביט הראשון של המסגרת הבאה ישודר), ומזהה את התת-מסגרת בתוך מסגרת מלאה. 8 המילים הנותרות מחזיקות את המידע הרלוונטי לאותה מסגרת. לאחר שתת-מסגרת נקראה ופוענחה, זמן השידור של המסגרת הבאה יכול להיות מחושב תוך שימוש בנתוני תיקון השעון ומילת ה-HOW. המקלט יודע את זמן השעון שבו תחילת ההודעה הבאה הגיעה מתוך מילת ה-TLM וכך לחשב את הזמן ואת ה"פסאודו-טווח". המקלט מסוגל לקבל מדידת פסאודו-טווח חדשה בתחילת התת-מסגרת הבאה, או כל 6 שניות.
אלמנך
נתוני האלמנך, המסופקים בתת-המסגרות 4 ו-5 של כל מסגרת, מורכבים ממסלול משוערך סביב כדור הארץ וסטטוס לכל לוויין במערכת הלוויינים (השייכים ל-GPS), מודל יונוספירה ומידע המסייע לקשר זמן GPS לזמן אוניברסלי מתואם (UTC). כל מסגרת מכילה חלק מהאלמנך (בתתי המסגרות 4 ו-5) וכך האלמנך כולו עובר ברצף שידור של 25 מסגרות, על ידי כל לוויין. שידור כזה לוקח 12.5 דקות.
האלמנך משרת כמה מטרות; הראשונה היא לסייע ברכישת לוויינים בעת תחילת עבודה של מקלט על ידי כך שהוא מאפשר למקלט לייצר רשימה של לוויינים שהוא צפוי לזהות באותו רגע, על בסיס מידע השמור אצלו, וחתימת זמן נכחי. לעומתו האפמריס מכל לוויין משמש לחישוב המיקום של המקלט. במערכות ישנות, אובדן מידע האלמנך היה גורם להשהיה ממושכת טרם היכולת לקבוע מיקום המקלט, מכיוון שחיפוש הלוויינים ארך זמן רב. חומרה מודרנית יותר מפחיתה משמעותית את זמן החיפוש כך שגם אם אין נתוני אלמנך, הדבר אינו מהווה הפרעה משמעותית.
המטרה השנייה היא לקבוע זמן מתוך נתוני ה GPS ולהתאימו לסטנדרט UTC. זמן זה נקרא "זמן GPS". המטרה האחרונה היא לאפשר למקלט העובד על תדירות מוגדרת אחת, לבצע תיקונים להשהיות הנובעות ממבנה היונוספירה של כדור הארץ. תיקונים אלו אינם מדויקים כמו התיקונים המתקבלים ממערכות אוגמנטציה כמו WAAS, GAGAN ו EGNOS, אך הם טובים יותר מאשר להשאיר את המידע ללא תיקונים לשגיאות יונוספירה כלל, שכן שגיאות אלו הן מקור השגיאה הגדול ביותר עבור מערכות תדר בודד.
אפנון אותות GPS
כדי שיוכלו האותות, קודי C/A ו- וכן מסר הנווט לעבור מהלוויין למקלט, הם צריכים לעבור אפנון שיעביר את מידע שלהם על גבי גל נושא. באופן הפעולה שתוכנן במקור היו שתי תדירויות, אחת ב-1575.42MHz (או 10.23MHz × 154) שתקרא L1 ושנייה ב-1227.60MHz (או 10.23MHz × 120) שתקרא L2.
קוד ה-C/A נשלח בתדירות L1 כאות בעל 1.023MHz תוך שימוש בשיטת האפנון "מפתוח בינארי של הזחת פאזה" (או BPSK). מאידך קוד ה- משודר הן ב-L1 והן ב-L2 כסיגנל 10.23MHz עם אותו אפנון, אך משודר בניצב לשידור קוד ה-C/A (היינו ב-90° הפרש פאזה)
אפנון ופענוח
250px|ממוזער|שמאל|אילוסטרציה של שגיאה הנובעת מפסאודו-טווח מכיוון שכל אותות הלוויינים ממודלים בתוך אותו תדר L1, ישנו צורך להפריד בין האותות לאחר פענוח האפנון במקלט. לצורך כך הוענק לכל לוויין רצף בינארי הנקרא "קוד זהב". האותות מפוענחים תוך הוספת מודולו 2 של קוד הזהב המתאים ללוויינים n1 עד nk, כאשר k הוא מספר הערוצים במקלט ה GPS ו-n1 עד nk הם מזהי ה-PRN של הלוויינים. כל מספר PRN ייחודי ובטווח שבין 1 ל-32.
התוצר של חישוב מודולו 2 דלעיל, הוא ה-50bit/s של מסר הנווט מהלוויינים n1 עד nk. קוד הזהב שהזכרנו הם רצף של 1,023 ביט לתחום של שנייה אחת. קודי הזהב הם אורתוגונליים במידה רבה, כך שלא סביר שלוויין אחד יפורש כמשנהו בטעות. בנוסף לכך קודי הזהב בעלי מאפיינים לתיקון שגיאות אוטומטי.
ישנם 1,025 קודי זהב שונים באורך 1,023 ביט, אך רק 32 נמצאים בשימוש. קודים אלו נקראים לעיתים רעש פסאודו-אקראי מכיוון שאינם מכילים מידע כלשהו ונראים כרצף אקראי, אולם שם זה מטעה מפני שהם בפועל רצף דטרמיניסטי.
אם מידע מוקדם של אלמנך קיים, המקלט בוחר אילו לוויינים לחפש על פי ה-PRN. אם נתוני אלמנך אינם זמינים, המקלט נכנס למצב של חיפוש תוך לולאה על מספרי ה-PRN על להשגת נעילה על אחד הלוויינים. כדי להשיג נעילה דרוש קו ראייה ישיר (Line of sight) ולא מופרע בין הלוויין למקלט. לאחר מכן יכול המקלט להשיג את נתוני האלמנך כדי לקבוע את הלוויינים עליהם עליו להאזין. כל לוויין הנקלט מזוהה על ידיו בעזרת הדפוס הייחודי של קוד ה-C/A.
המקלט משתמש בקוד הזהב של ה-C/A, יחד עם ה-PRN של הלוויין כדי לחשב נתון הזחה (offset) "O" אשר מחושב בשיטת ניסוי וטעייה. 1,023 הביטים של ה-PRN של סיגנל הלוויין מושווים עם ה PRN של סיגנל המקלט. אם התאמה אינה מושגת, 1,023 הביטים של סיגנל המקלט מוזחים בביט אחד ביחס ל PRN של הלוויין ונערכת השוואה מחודשת. תהליך זה חוזר על עצמו עד שכל האפשרויות (1,023) נוסו ואם כולן נכשלו, מתנד התדירות מוסח לערך הבא ומתחיל התהליך מחדש.
מכיוון שתדר הגל הנושא עלול להשתנות כתוצאה מהזחת דופלר (Doppler Shift), הנקודות בהן PRN נקלט מתחיל עלולים להיות שונים מ-O בכפולה לא שלמה של מספר המילישניות. לכן, עקיבת גל נושא מתבצעת יחד עם עקיבת רצפי PRN כדי לקבוע מתי מתחיל רצף ה-PRN המתקבל. בשונה מהחישוב הקודם, בו נוסו כל 1,023 אפשרויות ההזחה. העקיבה לתחזוק נעילה דורשת בדרך כללי עד כחצי מרוחב הפולס. כדי לבצע את העקיבה, על המקלט לצפות בשני נתונים כמותיים, שגיאת המופע (phase error) וההזחה בתדירות הנקלטת (received frequency offset). ההתאמה בין קוד ה-PRN הנקלט לבין ה-PRN המחושב מוערכת כדי לקבוע האם הביטים של שני האותות לא מיושרים זה על זה. השוואות בין ה-PRN הנקלט למחושב, מוזחות חצי רוחב פולס קדימה וחצי רוחב פולס אחורה כדי להעריך את ההתאמה הנדרשת. כמות התיקון הנדרשת להתאמה מקסימלית משמשת להערכת שגיאת המופע.
הפקודה למייצר התדירות ושינויים נדרשים נוספים בהזחת קוד ה-PRN מחושבים כפונקציה של שגיאת המופע וההזחה בתדירות הנקלטת בתיאום עם חוק השליטה שבשימוש.
מהירות הדופלר מחושבת כפונקציה של הזחת התדירות מהתדר הנומינלי של הגל הנושא. מהירות הדופלר היא רכיב המהירות יחד עם קו הראיה של המקלט ביחס ללוויין.
במהלך קריאת נתונים עוקבים של רצף ה-PRN, תגיע קפיצה פתאומית במופע של 1,023 הביטים הנקלטים של קוד ה-PRN. קפיצה זו מסמנת את תחילת ביט המידע של מסר הנווט. הדבר מסייע למקלט להתחיל לקרוא את רצף הביטים של 20 המילי-שניות של מסר הנווט. מילת ה-TLM בתחילת כל תת-מסגרת של מסגרת הנווט מאפשרת למקלט להבחין בכך שזו תחילת תת-מסגרת וכן לקבוע את זמן המקלט בו התחילה תת-המסגרת. מילת ה-HOW יכולה אז לאפשר למקלט לקבוע איזו תת-מסגרת משודרת. עיכוב של עד כ-30 שניות עד להערכת מיקום ראשונה עלול לקרות אם המקלט צריך לקרוא את נתוני האפמריס לפני חישוב חיתוך המשטחים האליפטיים.
לאור זאת נתוני המיקום על המסלול, או אפמריס, מתוך מסר הנווט משמש לקביעת מיקום מדויק של הלוויין בעת תחילת השידור של המסר. כאמור, מקלט רגיש יותר יוכל להשיג את מידע האפמריס מהר יותר ממקלט פחות רגיש, במיוחד בסביבה המכילה רעשים.
אותות GPS מודרניים
מערכת הלוויינים GPS הגיעה לתפקוד מלא ביולי 1995 תוך השגת מכלול יעדי התכנון המקוריים שלה. אולם, לאור התקדמות טכנולוגית ודרישות חדשות שנוספו על הקיימות, הוחלט על מאמץ לשדרג את מערכת GPS. ב-1998 הודיעה סגן הנשיא על כוונה זו ופתוח השינויים והתוספות החל בשנת 2000. מאמץ זה כונה על ידי הקונגרס GPS III.
הפרויקט כלל תחנות קרקעיות חדשות ולוויינים נוספים הן לשימושים אזרחיים והן לשימושים צבאיים במטרה לשפר את הדיוק והזמינות עבור כלל המשתמשים.
כללי
מערכת ה-GPS המשופרת כללה שני שיפורים משמעותיים עבור האותות האזרחיים: אות מסייע נוסף חסר נתונים וקידוד FEC (ראשי תיבות של forward error correction) של מסר הנווט.
האות הנוסף, המכונה לפעמים "pilot carrier", מסייע ברכישת הלוויין, ומשודר לצד הגל הנושא המקורי. אות זה מתוכנן באופן שיקל על נעילה עליו ביחס לאות הרגיל. כאשר מתבצעת נעילה עליו קלה יותר הנעילה על הגל הנושא וכך זמן התגובה של המקלט מהיר יותר ומקפיץ את העוצמה של הקורלטור.
השיפור השני היה להשתמש בקידוד FEC עבור מסר הנווט, אשר לאור קצב השידור האיטי של מידע הנווט (50 ביט לשנייה), הפרעות קטנות עלולות להיות בעלות השפעה גדולה. לכן קידוד FEC מכניס שיפור משמעותי על התפקוד הכללי.
L2C
בשונה מ-C/A, שידור L2C מכיל שני קודי PRN, האחד נקרא CM (או Civilian Moderate) והשני CL (או Civilian Long). קוד CM הוא באורך 10,230 ביט, וחוזר על עצמו כל 20 מילי-שנייה. קוד ה-CL באורך 767,250 ביט וחוזר על עצמו כל 1.5 שניות. כל אות משודר בקצב של 511,500 ביט לשנייה, אך הם עוברים ריבוב היוצר בסופו של דבר אות של 1,023,000 ביט לשנייה.
CM מאופנן עם מסר הנווט CNAV ואילו CL אינו מכיל נתונים מאופננים ולכן נקרא "רצף נטול נתונים". הרצף הארוך וחסר הנתונים משודר בקורלציה גבוהה ב-24dB (כלומר חזק פי 250 לערך) מאשר C/A של L1.
בהשוואה ל C/A, ל-L2C יש איחזור מידע גבוה ב-2.7dB ועקיבות נשא גבוהה ב-0.7dB למרות שעוצמת השידור שלו נמוכה ב-2.3dB.
CNAV
המידע המוכל ב-CNAV מהווה שדרוג של מסר ה-NAV המקורי. הוא מכיל ייצוגי מידע מדויקים יותר מאשר ה-NAV. מידע זהה (זמן, סטטוס, אפמריס, אלמנך) משודר בעזרת הפורמט החדש CNAV, אך במקום להשתמש בארכיטקטורה של מסגרות ותת-מסגרות, הוא מאפיין פורמט שליחת חבילות מידע, המורכבות מעד 12 שניות בהן נשלחת חבילות של 300 ביט.
ב-CNAV, שתיים מתוך כל ארבע חבילות מידע הן אפמריס ולפחות אחת מארבע כוללת נתוני שעון, אך העיצוב מאפשר למגוון רחב של חבילות להישלח. בקונסטלציה של 32 לוויינים, והמידע שמאופיין בעיצוב זה, פחות מ-75% מרוחב הפס מנוצל. רק חלק מחבילות המידע אופיינו באופן מלא. עובדה זו תאפשר למערכת "לגדול" בעתיד עקב הגמישות בשליחת חבילות שעדיין לא הוגדרו באופן קשיח.
ישנם מספר שיפורים שמביא המסר החדש CNAV:
M-Code
רכיב מרכזי בשיפור מערכת ה GPS היה סיגנל צבאי חדש שקיבל את הכינוי M-Code (קיצור של Military Code). הוא תוכנן להעצים את יכולות המיגון בפני חסימות כדי לאפשר עבודת מקלטים בסביבה מורעשת, אם באופן טבעי ואם על ידי לוחמה אלקטרונית.
ה-PRN שלו באורך לא מפורסם, והוא משודר ב-5.115MHz. בשונה מ-(P(y, ה M-Code מתוכנן להיות אוטונומי כלומר תהיה אפשרות לביצוע כלל החישובים על סמך הסיגנל לבדו (ללא C/A).
L5
סיגנל אזרחי הקרוי ביטחון החיים (באנגלית: safety of life) בתדר המוגן על ידי איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ITU) לשימושי ניווט רדיו אוויריים, שודר לראשונה לשם הדגמה על ידי הלוויין USA-203  (מסדרת IIR-M), והוא זמין בכל לווייני GPS IIF  (ומאוחרים יותר).
שני קודי PRN משודרים על L5: קוד מסונכרן מופע, נקרא I5-Code, וקוד במופע אורתוגונלי, נקרא Q5-Code. שניהם באורך 10,230 ומשודרים ב 10.23MHz (כלומר חוזרים על עצמם כל מילי-שנייה). בנוסף, שידור ה I5 מאופנן בקידוד ניומן הופמן, 10 ביט, בתדירות 1kHz, ושידור ה Q5 מאופנן בקידוד ניומן הופמן, 20 ביט, בתדירות 1kHz.
מסר ניווט של L5
מסר CNAV של L5 כולל SV (וקטור מצב - State Vector) של נתוני האפמריס, זמן מערכת, נתוני התנהגות שעון, מסר סטטוס וכיוצא באלה. 50 הביטים לשנייה הנשלחים, מקודדים בקצב של מקודד פיתול 1/2 (1/2 convolution coder). 100 התווים לשנייה (SPS או symbols per second) שנוצרים מוספים (מודולו-2) לקוד I5 בלבד; הביטים של התוצאה משמשים לאפנון הגל הנושא מסונכרן המופע (I5). הסיגנל הנוצר נקרא סיגנל המידע של L5 (L5 Data signal). הגל הנושא של הקידוד האורתוגונלי אינו מכיל את המידע ומשמש כ אות מסייע לנעילה (ונקרא L5 Pilot Signal).
שידור L5
השידור בתדר L5, הוא 1176.45MHz (כלומר 10.23MHz × 115), השייך לתחום תדרי הנווט האווירונאוטי השמור על ידי ה-ITU. התדר נבחר כך שקהילת האוויוניקה תוכל לנהל הפרעות באופן יעיל יותר מאשר ב-L2.
L1C
הסיגנל לשימוש אזרחי, המשדר בתדירות שהוגדרה L1 (של 1575.42MHz) אשר מכילה את קידוד ה-C/A נמצא בשימוש כל מקלטי ה-GPS הקיימים. L1C צפוי להיות זמין עם השיגור הראשון של Block III (תוכנן במקור ל-2014 אך נדחה באופן משמעותי).
קודי ה-PRN באורך 10,230 ביט ומשודרים ב-1.023Mbit/s הוא משתמש באות נוסף הנקרא אות מסייע (Pilot Carrier), בדומה ל L2C. שיטת האפנון נבחרה להיות (1,1)BOC (ראשי תיבות של: Binary Offset Carrier) עבור האות המכיל את המידע, ו-TMBOC (ראשי תיבות של: Time Multiplexed Binary Offset Carrier) עבור האות המסייע.
אפנון TMBOC הוא למעשה שימוש ב-(1,1)BOC עבור כל המחזורים מלבד 4 לכל 33 מחזורים. בהם הוא עובר לאפנון (6,1)BOC. מסך כל אנרגיית הסיגנל, 25% מושקע בסיגנל המכיל את המידע ו-75% לאות המסייע.
תכונות נוספות:
CNAV-2
מסר הנווט של L1C, הנקרא CNAV-2, הוא באורך 1,800 ביט (כולל FEC) ומשודר ב-100bit/s. הוא מכיל 9 ביט של נתוני זמן, חבילות מידע של 600 ביט נתוני אפמריס ו-274 ביט של מידע נוסף.
אוניות המערכה מסדרת קניג
אוניות המערכה מסדרת קניג (König) הייתה סדרה של ארבע אוניות מערכה שנבנו בגרמניה לקראת מלחמת העולם הראשונה ושירתו בצי הגרמני הקיסרי במהלך המלחמה. ארבע האוניות היו קניג (König), גרוסר קורפירסט (Großer Kurfürst), מארקגראף (Markgraf), וקרונפרינץ (Kronprinz). הן היו האוניות החזקות ביותר בצי הגרמני בתחילת המלחמה, ושרתו כיחידה אחת במהלך המלחמה – הפָּלְגָה החמישית של שייטת המערכה השלישית. האוניות נטלו חלק בפעילות הימית של הצי במהלך המלחמה, כולל קרב יוטלנד, בו הייתה הפלגה ראשונה בטור האוניות הגרמני. ארבע האוניות שרדו את המלחמה, ובסופה נעצרו בבסיס הימי הבריטי בסקפה פלו. ב-21 ביוני 1919 הוטבעו האוניות בידי צוותיהן, כדי למנוע מאנשי הצי המלכותי הבריטי להשתלט עליהן.
אוניות המערכה מסדרת "קניג" היו הסדרה הרביעית של אוניות מערכה דרדנוט שנבנתה בגרמניה. הן היו המשך של הסדרה הקודמת, אוניות המערכה מסדרת קייזר, והיו דומות בממדיהן, אך היו בהן כמה שיפורים. השיפורים העיקריים היו פריסה טובה יותר של התותחים הראשיים של האוניות, ומיגון טוב יותר. במערכת ההנעה נעשה ניסיון לשלב מנוע דיזל אחד, יחד עם שני מנועי טורבינה, רעיון שנוסה באחת האוניות בסדרת "קייזר".
תכנון
אוניות המערכה מסדרת קניג הוזמנו על פי התיקון השני לחוק הצי של הקיסרות הגרמנית, שעבר ברייכסטאג ב-1908. התיקון הועבר כמענה למהפך שיצרה השקת אוניית המערכה הבריטית אה"מ דרדנוט ב-1906. "דרדנוט" קבעה סטנדרט חדש בבניית אוניות מערכה, סטנדרט שבא לידי ביטוי בחימוש בעל עוצמה רבה יותר, מערכת הנעה חדישה, ועוד. כתוצאה מכך, היו אוניות המערכה גדולות יותר, ולפיכך יקרות יותר מאוניות המערכה פרה-דרדנוט הישנות יותר. בשל כך, היה צורך לעדכן את תקציב הצי שאושר ב-1906, ולהתאימו לעלויות החדשות. בנוסף, קבע החוק כי משך החיים של אוניות מערכה יצומצם מ-25 שנים ל-20 שנים. קביעה זו יצרה צורך בתכנון ובהשקת אוניות מערכה חדשות, במקום הישנות שהחוק קבע כי יש להוציאן משירות, וכך נאלץ הרייכסטאג לאשר עוד הגדלה בתקציב, כדי לאפשר את בנייתן של אוניות המערכה הנוספות הנדרשות. שר הצי, אלפרד פון טירפיץ, איים להתפטר אם לא יאושר החוק, ואיומו סייע בהעברת החוק ברוב משמעותי. אוניות המערכה מסדרת "קניג" הוזמנו תחילה תחת השמות הזמניים S, ארזאץ קורפירסט פרידריך וילהלם (Ersatz Kurfürst Friedrich Wilhelm), ארזאץ וייסנבורג (Ersatz Weissenburg), וארזאץ ברנדנבורג (Ersatz Brandenburg).
מאפיינים
אורכן של אוניות המערכה מסדרת "קניג" היה 174.7 מטרים בקו המים. אורכן המלא היה 175.4 מטרים. רוחבן היה 29.5 מטרים, והשוקע שלהן היה מ-9.19 מטרים בקדמת האונייה עד 9 מטרים באחריה. ההדחק המרבי היה 28,600 טון. לאוניות הייתה תחתית כפולה לאורך 88% מגוף האונייה, והיא הייתה מחולקת ל-18 תאים אטימים למים. מסגרות פלדה אורכיות רוחביות היוו את שלד האונייה, ועליהן מוסמרו לוחות הפלדה החיצוניים.
הצוות היה מורכב מ-41 קצינים ו-1,095 מלחים. קניג, אוניית הדגל של הפלגה היו 14 קצינים ו-80 מלחים נוסף לצוות הרגיל. הצי הגרמני העריך מאוד את תכונות השיט של האוניות. הן תפקדו היטב בתנאי הים הקשים של הים הצפוני, אך נטו לאבד מעט ממהירותן בגלים גבוהים. יכולת התמרון שלהן הייתה טובה, אך בעת פנייה חריפה סבלו האוניות מומנט כוח חריף, שהיה עלול להביא לאובדן של שני שלישים ממהירותן ולהביא לנטייה של כ-8 מעלות.
הנעה
התכנון המקורי של האוניות קבע שההנעה תתבצע בעזרת שלושה גלי הנע, כאשר שני הגלים החיצוניים יונעו בעזרת טורבינות, ואילו גל ההנע המרכזי יונע בעזרת מנוע דיזל בעל שישה צילינדרים ושתי פעימות מתוצרת MAN. מנוע הדיזל אמור היה לספק 12,000 כוחות סוס ב-150 סיבובים לדקה. ואולם, פיתוח מנועי הדיזל התעכב, והוחלט להתקין מנועי דיזל רק באוניות "גרוסר קורפירסט" ו"מארקגראף". בסופו של דבר, לא הותקנו מנועי דיזל באף אחת מהאוניות. באוניות "קניג" ו"קרונפרינץ" הותקנו שלושה מנועי טורבינה של חברת "פארסונס" הבריטית, ואילו ב"גרוסר קורפירסט" וב"מארקגראף" הותקנו טורבינות מתוצרת גרמנית, AEG-וולקן וברגמן, בהתאמה. הטורבינות הניעו מדחפים בעלי שלוש כנפיים, בקוטר 3.8 מטרים. את הקיטור סיפקו 15 דוודים, 3 מונעים בדלק ו-12 מונעים בפחם. מערכות ההנעה של האונייה תוכננו להפיק 31,000 כוחות סוס, אך בניסויי האוניות הגיעו המנועים להספק גבוה יותר, בין 41,400 כ"ס עד 46,200 כ"ס. מהירותן המתוכננת של האוניות הייתה 21 קשר (כ-39 קמ"ש). טווח האוניות היה כ-14,800 ק"מ, במהירות של 12 קשר (כ-22 קמ"ש), או 7,400 ק"מ במהירות 18 קשר (כ-33 קמ"ש). האוניות נשאו עד 3,000 טון פחם, ו-600 טון דלק. לאוניות היו שני הגאי כיוון.
חימוש
כל אחת מאוניות המערכה מסדרת "קניג" נשאה עשרה תותחים בקוטר 12 אינץ' (305 מ"מ), שהיו מותקנים בחמישה צריחים. שני צריחים הותקנו בקדמת האונייה, כאשר הצריח האחורי בין השניים מוגבה ויורה מעל הקדמי, אחד באמצעה, בין שתי הארובות, ושני צריחים בחלקה האחורי, כאשר הצריח הרביעי מותקן מאחורי ומעל הצריח החמישי. סידור זה היה מוצלח יותר מסידור התותחים באוניות המערכה מסדרת "קייזר": בסדרת "קייזר" היו לאוניות רק שני תותחים שהיו יכולים לירות לכיוון קדמת האונייה, ורק שמונה תותחים היו יכולים לירות מטח רוחבי (Broadside), מכיוון ששני הצריחים במרכז האונייה היו מוגבלים ביכולת הצידוד שלהם. לעומת זאת, באוניות המערכה מסדרת "קניג" היו האוניות יכולות לירות קדימה בארבעה תותחים, וניתן היה להפנות עשרה תותחים למטח רוחבי.
מתחת לכל צריח היה תא עבודה, שאליו הגיעה התחמושת לתותח במעלית ממחסני התחמושת שבתחתית האונייה. הצריחים הופעלו חשמלית, אם כי התותחים הוגבהו הידראולית. פנים הצריח נבנה כולו מפלדה, כדי לצמצם את סכנת ההתלקחות. לכל תותח היו 90 פגזים, ובסך הכל אוחסנו בכל אונייה 900 פגזים בקוטר גדול. הפגזים היו משני סוגים: פגזים חודרי שריון, במשקל 405.5 ק"ג, או פגזים נפיצים, במשקל 405.9 ק"ג. המטען ההודף של התותחים היה משני סוגים: האחד, במשקל 91 ק"ג, שהיה נתון בתרמיל מפליז, והשני, במשקל 34.5 ק"ג, שהיה בשק ממשי. קצב האש של התותחים היה 2 עד 3 פגזים לדקה; מהירות הלוע הייתה 855 מטרים לשנייה. לתותחי האונייה הייתה הגבהה מרבית של 13.5 מעלות. בהגבהה מרבית היו התותחים יכולים לירות לטווח מרבי של כ-16,200 מטרים. מאוחר יותר הוגדלה ההגבהה ל-16 מעלות, וכך הוגדל הטווח ל-20,400 מטרים.
לאוניות הייתה סוללת חימוש משני, ובה 14 תותחים מהירי ירי בקוטר 5.9 אינץ' (150 מ"מ), שהיו מוצבים במעין תאים משוריינים, על הסיפון העליון. לכל תותח היו 160 פגזים, ובסך הכל היו באונייה 2,240 פגזים בקוטר זה. משקלו של כל פגז היה 45.3 ק"ג. קצב האש היה 5 עד 7 פגזים בדקה, ומהירות הלוע של התותחים הייתה 835 מטרים בשנייה. טווח הירי של תותחים אלה היה 13,500 מטרים, ומאוחר יותר הוגדל הטווח ל-16,800 מטרים.
האונייה נשאה גם חימוש שלישוני, שישה תותחים בקוטר 3.5 אינץ (88 מ"מ), שגם הם היו מותקנים בתאים משוריינים. ששת התותחים היו מותקנים בשני צידי מגדל הניווט הקדמי, והיו מכוונים כולם לקדמת האונייה. לכל תותח היו 200 פגזים, ובסך הכל היו באונייה 1200 פגזים בקוטר זה. הפגזים הנפיצים בקוטר זה היו במשקל 10 ק"ג כל אחד. קצב האש של התותחים היה עד 15 פגזים לדקה, ומהירות הלוע הייתה 890 מטרים בשנייה. בשלב מאוחר יותר הוחלפו תותחים אלה בתותחים נ"מ באותו קוטר, שהותקנו בחלקה האחורי של האונייה.
כמקובל לגבי אוניות מערכה באותה תקופה, נשאו האוניות גם חמישה צינורות לשיגור טורפדו בקוטר 20 אינץ' (508 מ"מ), שהיו מוצבים מתחת לקו המים: צינור אחד בחרטום האונייה, ושניים בכל אחד מצידי האונייה; באונייה היו 16 טילי טורפדו, באורך 7 מטרים, עם ראש נפץ במשקל 195 ק"ג. מהירותם של טילי הטורפדו הייתה 37 קשר (68.5 קמ"ש), והטווח היה 4,000 מטרים. במהירות נמוכה יותר, 27 קשר (50 קמ"ש), גדל הטווח ל-9,300 מטרים.
שריון
כמו כל אוניות המלחמה הגרמניות באותה תקופה, מוגנו אוניות המערכה מסדרת קניג בשריון מתוצרת קרופ. השריון על הסיפון היה בעובי משתנה, מ-10 ס"מ באזורים הקריטיים יותר של האוניות ועד 6 ס"מ באזורים פחות חשובים. רצועת השריון שהקיפה את האונייה הייתה בעובי 35 ס"מ סביב המבצר המרכזי באונייה (האזור בו היו מנועי הספינה, מרכזי התחמושת והפיקוד) ובעובי פחות בקצוות, 18 ס"מ בקדמתה ו12 ס"מ באחוריה. מעבר לחגורת השריון, הייתה עוד מחיצה שנקראה "מחיצת טורפדו" (torpedo bulkhead), שנועדה לשמור על האונייה גם אם חגורת השריון החיצונית נפרצה. עובייה של מחיצה זו היה 4 ס"מ. מגדל הניווט הקדמי היה מוגן בצידיו בשריון בעובי 30 ס"מ, וגג בעובי 15 ס"מ; המגדל האחורי היה מוגן בצידיו בשריון בעובי 20 ס"מ וגג בעובי 5 ס"מ. צריחי התותחים הראשיים היו מוגנים בשריון בעובי 30 ס"מ בצדדים ו11 ס"מ בגג הצריח; תאי התותחים המשניים היו מוגנים בשריון בעובי 17 ס"מ, ובעובי 8 ס"מ על מגיני התותח.
היסטוריה מבצעית: מלחמת העולם הראשונה
אוניות המערכה מסדרת "קניג" הושקו, כפי שניתן לראות בסעיף הקודם, בחודשיה הראשונים של מלחמת העולם הראשונה, ובמשך שנה וחצי היו האוניות החדישות ביותר בצי הגרמני הקיסרי.
פשיטות על חופי אנגליה
המבצע החשוב הראשון במלחמה בו היו מעורבות אוניות המערכה מסדרת "קניג" הייתה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי, ב-15 - 16 בדצמבר 1914. עיקר הפשיטה בוצע בידי סיירות המערכה של צי הים הפתוח, ואילו עיקר כוחו של צי הים הפתוח, ובו אוניות המערכה מסדרת "קניג", המתין בעמדת גיבוי במרכז הים הצפוני, במרחק כ-210 קילומטרים ממערב לסקרבורו.
לבריטים היה מידע על המבצע המתקרב, מכיוון שהקוד הגרמני היה ברשותם, אך המודיעין הבריטי לא ידע מהי מטרתו המדויקת של הצי הגרמני. בשל כך, הורה הפיקוד הבריטי לשייטת סיירות המערכה הראשונה, בפיקוד תת אדמירל דייוויד ביטי, יחד עם שייטות של סיירות ומשחתות, לנסות וליירט את הצי הגרמני. כוח המשימה הבריטי הפליג ישירות אל מרכזו של צי הים הפתוח. ב-15 בדצמבר, ב־6:20 בבוקר, נתקלו משחתות בריטיות בספינת טורפדו גרמנית, והחל קרב מבולבל בין הכוחות הקלים של שני הציים, בטווח קרוב. אוניות המערכה מסדרת "קניג" היו בשלב זה קרובות מאוד לצי הבריטי, במרחק של כ-16 ק"מ משש אוניות מערכה בריטיות. ואולם, אדמירל פרידריך פון אינגנול, מפקד הצי הפתוח, חשש לסכן את הצי ללא אישורו המפורש של הקייזר, וילהלם; הוא לא ידע מהו הכוח העומד מולו, וחשש שכל הצי הגדול הבריטי נמצא בסביבה. בשל כך, החליט להסיג את הצי לאחור 10 דקות לאחר תחילת הקרב.
האוניות השתתפו בפשיטה נוספת, הפגזת ירמות' ולואוסטופט, ב-24 באפריל 1916. גם בפשיטה זו הוטל הביצוע הממשי על סיירות המערכה, ואילו אוניות המערכה נותרו מאחור, בגיבוי. מפקד צי הים הפתוח היה כעת אדמירל ריינהרד שר. במהלך היום קיבל שר מידע על כך שהצי הגדול יוצא מבסיסו בסקפה פלו לקראתו, והוא נסוג לבסיסיו.
קרב יוטלנד
ארבע האוניות בסדרת קניג השתתפו בגיחה של צי הים הפתוח, שהתפתחה לקרב יוטלנד, בין 31 במאי ל-1 ביוני 1916. המטרה הגרמנית הייתה לנסות ולבודד יחידה אחת של הצי הגדול הבריטי והשמיד אותה על ידי כוח עדיף, וכך לשחוק את היתרון הבריטי ולהתקרב לשוויון כוחות. "קניג", "גרוסר קורפרסט", "מארקגראף" ו"קרונפרינץ" היוו את הפָּלְגָה החמישית של שייטת המערכה השלישית, והן היו החלוץ ומובילות הטור הגרמני. אחריהן הפליגה הפָּלְגָה השישית, שהייתה מורכבת מאוניות המערכה מסדרת קייזר. בהמשך הטור הפליגה שייטת המערכה השנייה, ובה הפָּלְגָה השנייה, שהייתה מורכבת מאוניות המערכה מסדרת הלגולנד ונסאו, אוניות המערכה הגרמניות הראשונות מטיפוס דרדנוט. במאסף הפליגה שייטת המערכה הראשונה, ובה הפָּלְגָה הראשונה – אוניות המערכה פרה-דרדנוט המיושנות, מסדרת דויטשלנד.
מעט לפני השעה 16:00 נתקלו סיירות המערכה הגרמניות, שייטת הסיור הראשונה בפיקוד תת-אדמירל פרנץ פון היפר, בסיירות המערכה הבריטיות, שייטת סיירות המערכה הראשונה, בפיקוד תת-אדמירל דייוויד ביטי. היפר פנה דרומה, במטרה למשוך את האוניות הבריטיות לטווח תותחיהן של אוניות המערכה הגרמניות, צי הים הפתוח, וביטי החל במרדף אחריהן. בדו-קרב הארטילרי שהחל בין שתי השייטות, התפוצצו והושמדו האוניות הבריטיות אינדפטיגבל וקווין מרי. בשעה 17:30 בערך הבחינה אוניית המערכה קניג באוניות הבריטיות המתקרבות; רבע שעה לאחר מכן הורה אדמירל ריינהרד שר, מפקד צי הים הפתוח, לפנות מעט שמאלה (מערבה), כדי שאוניותיו יוכלו לירות על סיירות המערכה הבריטיות.
זמן קצר לאחר מכן ניתנה ההוראה לפתוח באש. "קניג", "גרוסר קורפרסט" ו"מארקגראף" היו אוניות המערכה הראשונות שהגיעו לטווח ירי יעיל, והן פתחו באש על סיירות המערכה הבריטיות לאיון, פרינסס רויאל וטייגר, בהתאמה, בטווח 19,200 מטרים. "קניג" העבירה את אישה אל טייגר לאחר כמה דקות, כשהתברר שהטווח ל"לאיון" גדול מדי. במקביל, ירו האוניות אל שתי משחתות בריטיות שהצליחו להתקרב לטווח קצר אל האוניות הגרמניות; המשחתות הבריטיות, נסטור וניקאטור הצליחו לחמוק מאש כבדה שנורתה אליהן והתקרב לטווח ירי טורפדו. כל אחת ירתה שני טילי טורפדו אל "קניג" ו"גרוסר קורפירסט". כל ארבעת הטילים החטיאו את מטרתם. אוניות המערכה הצליחו הטביע את "נסטור" ומשחתת בריטית שלישית, "נומאד". הניצולים נמשו על ידי ספינות טורפדו גרמניות. בסביבות השעה 18:00 החל דו-קרב ארטילרי בין האוניות הגרמניות לאוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת הבריטיות, שהתקרבו מצפון, אך לאחר כמה דקות גדל הטווח והאש פסקה.
ביטי פנה צפונה, וכעת היה הוא זה שניסה למשוך את הצי הגרמני אל צי הים הגדול הבריטי שהתקרב מצפון, ללא ידיעת הגרמנים. במהלך התנועה דרומה התחדש הדו-קרב בין אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת וסיירות המערכה הגרמניות לבין הצי הגרמני, ובמהלך הירי ספגו אוניות המערכה מסדרת "קניג" פגיעות ראשונות. עם התקרבות הציים האחד אל משנהו אירעו כמה היתקלויות בין אוניות שונות. הסיירת הגרמנית ויסבאדן נפגעה מירי בריטי, ובשעה 19:00 בערך ספגה שוב אש בריטית. הגרמנים החלו לתמרן כדי לחפות על ויסבאדן הפגועה, אך במקביל החלו סיירות קלות בריטיות להסתער על הקו הגרמני כדי לתקוף אותו בטורפדות, ותוך כדי הסתערות המטירו הבריטים אש כבדה על "ויסבאדן". למרות אש כבדה של אוניות המערכה, המשיכו הבריטים בהסתערותם. בשעה 19:05 החלו גם הסיירות המשוריינות הבריטיות דיפנס וWarrior לירות על האוניה הגרמנית הפגועה, ואולם בשלב זה כבר התקרבו אוניות השטח הגרמניות הגדולות לזירה; קייזר ושלוש אוניות מערכה מסדרת קניג ריכזו את אישן על שתי האוניות הבריטיות מטווח קצר יחסית, מעט יותר מ-7,300 מטרים. אחד ממחסני התחמושת של דיפנס נפגע, והאונייה הבריטית התפוצצה והושמדה. Warrior הצליחה לחמוק מהאש הגרמנית ולסגת צפונה, כשהיא פגועה קשות. גם בשלב זה ספגו אוניות המערכה מסדרת "קניג" פגיעות נוספות;.
בשעה 19:15 החל השלב העיקרי של הקרב, כאשר שני הציים העיקריים התנגשו זה בזה. אדמירל ג'ון ג'ליקו, מפקד הצי הגדול הבריטי, הצליח לחצות את ה-T של הצי הגרמני פעמיים. בעת החצייה הראשונה ספגו אוניות המערכה מסדרת "קניג", שהיו בראש הטור, אש כבדה ונפגעו כמה וכמה פעמים. למרות זאת, הצליח הצי הגרמני לחמוק, ולחזור לנמל. תוצאת הקרב הייתה שנויה במחלוקת; הגרמנים ראו בו ניצחון, שכן הצליחו להסב לבריטים אבדות כפולות משלהם. הבריטים היו מאוכזבים מכך שלא הצליחו להשמיד את הצי הגרמני, אך ראו בו הצלחה חלקית שכן הצליחו למנוע מן הצי הגרמני את המהפך שקיווה לחולל ביחסי הכוחות בין הציים.
במהלך הקרב ירתה "קניג" 167 פגזי 12 אינץ' ((305 מ"מ). "גרוסר קורפירסט" ירתה 135 פגזים, "מארקגראף" ירתה 254 פגזים ו"קרונפרינץ" ירתה 144 פגזים, כולם בקוטר 12 אינץ'.
קניג נפגעה בקרב מעשרה פגזים, אחד בקוטר 15 אינץ' (381 מ"מ) ותשעה בקוטר 13.5 אינץ' (343 מ"מ). גרוסר קורפירסט ספגה שמונה פגיעות, חמש מפגזים בקוטר 15 אינץ' ושלוש מפגזים בקוטר 13.5 אינץ'. מארקגראף נפגעה חמש פעמים: שלוש פעמים מפגזים בקוטר 15 אינץ', פעם אחת מפגז בקוטר 13.5 אינץ' ופעם אחת מפגז בקוטר 12 אינץ'. קרונפרינץ לא נפגעה.
למרות הפגיעות, הצליחו האוניות לחזור לבסיסיהן בתום הקרב, אך הנזקים היו רבים. "גרוסר קורפירסט" הייתה בתיקונים כחודש וחצי לאחר הקרב, עד 16 ביולי; "מארקגראף" חזרה לפעילות כמה ימים לאחר מכן, ב-20 ביולי; ו"קניג" הוחזרה לשירות למחרת.
תנועת הצי הגרמני ב18 – 19 באוגוסט
הצי הגרמני לא הצליח לפגוע בצורה משמעותית בצי הבריטי בקרב יוטלנד, ולפיכך החליט אדמירל ריינהרד שר, מפקד צי הים הפתוח, לצאת לניסיון נוסף. סיירות המערכה הגרמניות היו אמורות להפגיז את עיר החוף הבריטית סנדרלנד. הגרמנים ציפו ששייטת סיירות המערכה הבריטית תצא לקראת הפושטים, ואז ישמיד אותה צי הים הפתוח, שהמתין בסמוך. מכיוון שרק שתי סיירות מערכה גרמניות היו כשירות למבצע (האחרות נפגעו קשות בקרב יוטלנד), צורפו "מארקגראף" ו"גרוסרקורפרסט" לסיירות המערכה. אליהן צורפה גם אוניית המערכה החדשה באיירן, שהושקה לא מכבר. ואולם, הבריטים היו מודעים לתוכנית הגרמנית; ב14:35 נודע לשר שהצי הגדול הבריטי מתקרב והולך. שר לא רצה לסכן שוב את הצי הגרמני, לאחר הקרב הצמוד ביוטלנד, והחליט להסיג את צי הים הפתוח חזרה לבסיסיו
מבצע אלביון
בתחילת ספטמבר 1917 כבש הצבא הגרמני המתקדם את נמל ריגה. על הצי הגרמני הוטלה המשימה לטהר את מפרץ ריגה מהכוחות הימיים הרוסיים שעדיין החזיקו בו. הפיקוד העליון הגרמני החליט על מבצע משולב של כוחות ימיים ויבשתיים למטרה זו; המבצע נועד להשתלט על ארכיפלג מונסונד, שני איים בפתח מפרץ ריגה, ובמיוחד על סוללות התותחים הרוסיות שהיו מוצבות על חצי האי שוורבה (Sworbe), בדרום האי סארמאה (האי הדרומי ביותר בארכיפלג). הפקודה למבצע המשולב הוצאה ב-18 בספטמבר. הכוח הימי מנה את אוניית הדגל מולטקה, בראש שייטת המערכה השלישית של צי הים הפתוח. הפלגה החמישית של השייטת כללה את ארבע האוניות מסדרת קניג ואת אוניית המערכה החדישה באיירן, והפלגה השישית כללה את חמש האוניות מסדרת קייזר. אל אוניות המערכה נלוו תשע סיירות קלות, שלוש שייטות של ספינות טורפדו, ושולות מוקשים רבות. הכוח הימי מנה כ-300 אוניות, והסתייע בלמעלה ממאה מטוסים ושישה צפלינים. הכוח היבשתי מנה כ-24,600 קצינים וחיילים. מול הגרמנים היו לרוסים שתי אוניות מערכה, אחת מהן פרה-דרדנוט, שלוש סיירות משוריינות, 26 משחתות, כמה ספינות טורפדו וספינות תותחים. הכוח היבשתי הרוסי מנה כ-14,000 איש, בסיוע תותחי חוף.
המבצע החל ב-12 באוקטובר, בהפגזת סוללות התותחים על חצי האי שוורבה על ידי אוניות המערכה מסדרת קייזר. במקביל הפגיזו אוניות המערכה מולטקה, באיירן והאוניות מסדרת קניג את סוללות החוף הרוסיות במפרץ טאגה (Tagga). "גרוסר קורפרסט" ו"באיירן" נפגעו ממוקשים ימיים כאשר תמרנו כדי להגיע לעמדת ירי טובה. הנזק ל"גרוסר קורפרסט" היה שולי, אך "באיירן" נפגעה ונאלצה לשוב לנמל לתיקונים.
ב-16 באוקטובר נשלחו קניג ו"קרונפרינץ" עם שתי סיירות אל מיצר סונד, כדי לטהר אותו מן הכוחות הרוסיים שהיו בו. השייטת הגרמנית הגיעה למקום בבוקר 17 באוקטובר, אך שדה מוקשים ימיים שהניחו הרוסים עיכב מאוד את התקדמותה. לגרמנים ציפתה הפתעה לא נעימה, כאשר גילו שטווח תותחי החוף הרוסיים גדול מטווח תותחי האוניות הגרמניות, והגרמנים לא היו יכולים להשיב באש. ואולם במשך הבוקר הצליחו שולות מוקשים גרמניות לפנות נתיב בשדה המוקשים, והאוניות הגרמניות הצליחו לחדור אל תוך המפרץ ולתקוף את האוניות הרוסיות. "קניג" פגעה קשות באוניית המערכה הרוסית פרה-דרדנוט סלאבה, עד כדי כך שלצוותה לא הייתה ברירה אלא להטביע אותה. שאר האוניות הגרמניות הביאו לנסיגתן של שאר האוניות הרוסיות. עד 20 באוקטובר הושלם המבצע הגרמני בהצלחה. ואולם, בשעת הנסיגה נפגעה "מארקגראף" ממוקש.
הטבעה
לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918, הורו בעלות הברית המנצחות לאוניות הצי הגרמני להפליג לבסיס הצי המלכותי הבריטי בסקפה פלו. הצי הגרמני נותר שם במשמורת במהלך הדיונים על הסכם שלום, שנחתם בסופו של דבר ב-28 ביוני 1919, ונקרא חוזה ורסאי. בעלות הברית התכוונו לחלק ביניהן את האוניות הגרמניות, כשלל מלחמה. כאשר התקרבו הדיונים לשלבי סיום, העריך מפקד הצי הגרמני העצור, אדמירל משנה לודוויג פון רויטר, שהבריטים עומדים להשתלט על אוניותיו. ב-21 ביוני בבוקר יצאו אוניות הצי הבריטי לאימונים בים; בהיעדרן, הורה רויטר לאוניותיו, באמצעות איתות דגלים, להטביע עצמן, על פי תוכנית שגובשה מראש. קרונפרינץ הייתה האונייה הראשונה מאוניות הסדרה שהוטבעה. היא שקעה בשעה 13:15. "גרוסר קורפרסט" טבעה 15 דקות מאוחר יותר, ו"קניג" בשעה 14:00. "מארקגראף" שקעה רק מאוחר יותר, בשעה 16:45. בתוך חמש שעות טבעו במימי המעגן בסקפה פלו 10 אוניות מערכה ובכללן ארבע האוניות מסדרת קניג, וכן 5 סיירות מערכה, 4 סיירות קלות ו-32 ספינות טורפדו. אוניית המערכה "באדן" (SMS Baden), ארבע הסיירות הקלות "אמדן" (SMS Emden), "נירנברג" (SMS Nürnberg), "פרנקפורט" (SMS Frankfurt) ו"ברמזה" (SMS Bremse) ועוד 14 ספינות טורפדו הועלו על החוף, אך הבריטים מיהרו להגיע אליהן ולגררן למים רדודים. רק ארבע ספינות טורפדו נותרו שלמות. תשעה אנשי צוות גרמנים נהרגו, מהם שטבעו ואחרים נורו למוות כשניסו לחמוק בסירות ההצלה. היו אלה החללים הגרמנים האחרונים של מלחמת העולם הראשונה.
"גרוסר קורפרסט" נמשתה ב-29 באפריל 1938, נגררה לנמל רוזית' (Rosyth) ושם פורקה לגרוטאות. שאר האוניות נותרו על קרקע הים, אם כי בשנת 1962 נמכרו האוניות הטבועות לבריטניה.
ButterFly
ButterFly (בעברית: פרפר) הוא אלבומה ה-16 של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא באוקטובר 1974 על ידי קולומביה רקורדס. האלבום מכיל מוזיקה בסגנון פופ אשר מושפע מרגאיי, רוק קל ו-R&B.
האלבום מכיל אוסף של גרסאות כיסוי אשר הופקו על ידי סטרייסנד עצמה ובן זוגה באותה תקופה ג'ון פיטרס. האלבום מכיל מוזיקה של אמנים כמו בוב מארלי, דייוויד בואי ופול אנקה.
הצלחה
מבחינה מסחרית האלבום לא זכה להצלחה רבה כאשר דורג רק במקום ה-13 בארצות הברית, באוסטרליה וקנדה ולא הצליח להיות מדורג במצעדים אחרים. אך בסופו של דבר בארצות הברית האלבום הגיע למעמד אלבום זהב.
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים אשר הסינגל הראשון היה השיר "Guava Jelly" ששוחרר ב-16 בדצמבר 1974, והסינגל השני "Jubilation" ששוחרר באפריל 1975.
התוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב
התוכנית ללימודי נשים ומגדר מאפשרת מסלולי לימודי רב תחומיים לתואר ראשון ותואר שני. בסיוע המועצה הלאומית של נשים יהודיות NCJW, היא נוסדה באוניברסיטת תל אביב בשנת 2001 מתוך פעילות הפורום ללימודי נשים ומגדר.
הפורום ללימודי נשים ומגדר
הקורס האקדמאי הראשון והיחיד שהתקיים באוניברסיטת תל אביב ניתן במסגרת לימודי חוץ של אוניברסיטת תל אביב בסוף שנות ה-70 על ידי דפנה יזרעאלי, אריאלה פרידמן וניצה ליבאי. קורס זה היה הבסיס הראשוני לספר המחקרי הראשון שהופיע בעברית בשם "נשים במילכוד" (1982). לקראת סוף שנת 1985 פרופ' דונה שלאלה, שהייתה ממקימות תוכנית לימודי נשים ומגדר במכללת האנטר בעיר ניו יורק, מהתוכניות הראשונות בארצות הברית, מגיעה לביקור בישראל כאורחת רשמית של המרכז לתרבות אמריקאית. בפגישותיה עם פרופ' רינה שפירא וד"ר דלילה אמיר, היא מעודדת אותן להקים את הפורום ללימודי נשים ומגדר שהיווה את הבסיס להקמת התוכנית ללימודי מגדר. משנת 1986 החל הפורום את להפעיל מפגשים ביום שישי אחת לחודש שבהם הוצגו מחקרים העוסקים בנשים. המפגשים התקיימו באוניברסיטת תל אביב אך לא כתוכנית לימודים עצמאית אלא כסדרת הרצאות שבתחילתה רכזה סביבה חוקרות מתוך הקמפוס ובהמשך נפתחה לקהל הרחב. מפגשים אלו זכו להיענות רבה בקרב הסגל האקדמי והן בקרב סטודנטיות וסטודנטים באוניברסיטה. חשיבותם של המפגשים הייתה ביצירת רשת נשים בתוך הקמפוס שהובילה למיסוד לימודי נשים ומגדר. בין מובילות הפורום בראשית דרכו היו פרופ' רינה שפירא, פרופ' אריאלה פרידמן, פרופ' חנה הרצוג, אך בראש ובראשונה ד"ר דלילה אמיר שהייתה הרוח החיה ומתאמת הפורום למעלה מעשור שנים.
לקראת סוף שנות ה-80 התוכנית ל-BA כללי הציעה את יחידת הקורסים הראשונה בנושא נשים ומגדר. בשנת 1988 מספר הקורסים העוסקים בנושא באוניברסיטת תל אביב עמד על כ-50, קורסים אלו הוצעו במסגרת חוגים שונים ולא כתוכנית לימודים נפרדת. בתחילת שנות ה-90 נוספה חטיבה ללימוד ההבדלים בין המינים בפקולטה למדעי החברה. יחידות אלה היו הגרעין לתוכנית ללימודי נשים ומגדר. בשנת 1998 המועצה הלאומית של נשים יהודיות NCJW חיפשה פרויקט לתמיכה באוניברסיטת תל אביב. החוזה שנחתם בין הארגון לאוניברסיטה הבטיח את מקומה של התוכנית ללימודי נשים ומגדר כתוכנית לימודים בינתחומית העומדת בפני עצמה ומענק לפורום לצורך הרחבה של פעילותו. אישור התוכנית נעשה בעת כהונתה של פרופ' נילי כהן כרקטור אוניברסיטת תל אביב. התוכנית הוקמה בשנת 1999 כתוכנית לתואר ראשון בשיתוף פעולה בין שלוש פקולטות (רוח, חברה, אמנויות) ואליהן הצטרפה כעבור שנה גם פקולטה רביעית (משפטים). התוכנית הוקמה לאחר קבלת מענק (endowment) מארגון הנשים האמריקאי NCJW, ושם הארגון הונצח בשם התוכנית של התואר הראשון.
בשנת 2001 התמסדה התוכנית ללימודי נשים מגדר באופן סופי כתוכנית בינתחומית עצמאית בתוך הפקולטה למדעי הרוח בראשות פרופ' חנה נווה. באותה שנה נרשמו כ-50 סטודנטיות וסטודנטים לתואר ראשון בתוכנית. בדצמבר 2007 אושרה במועצה להשכלה גבוהה תוכנית לתואר שני בלימודי מגדר. התוכנית זוכה להצלחה במיוחד לאור הדגש של התוכנית על שילוב ידע אקדמי עם מתן כלים להטמעת חשיבה מגדרית. המאפיין את אוכלוסיית הלומדות והלומדים שבצד צעירים בוגרי תואר ראשון הממשיכים בלימודיהם, נוספים אליהם בוגרות תארים מגוונים הנמצאות כבר בשוק העבודה במיקומים תעסוקתיים שונים במטרה לרכוש ידע מגדרי שהוא בר הטמעה בתחומי חיים, חברה ותעסוקה מגוונים.
המחקר הפמיניסטי
לימודי נשים ומגדר הוא תחום מחקר חדש יחסית בעולם האקדמי, הוא הוצג לראשונה בארצות הברית בשנות ה-70 של המאה ה-20. תחום זה היווה תגובה לתנועת הנשים שהחלה לתפוס תאוצה בשנות ה-60' וזאת, אף על פי שהיו חיבורים שעסקו במחקר על נשים כבר בתחילת המאה ה-20.
המחקר הפמיניסטי מבקש ליצור הבנה של הדרכים שבהן מין מצטלב עם זהויות נוספות כמו גזע, דת, מעמד, מוצא אתני, יכולת, ונטייה מינית. המחקר הפמיניסטי מתאפיין כשדה מחקר מתפתח ודינאמי הקשור באופן ישיר לתחומי מחקר רבים כגון מדעי החברה, משפט, לימודי תרבות ורוח, היסטוריה ואומנויות. בשנים האחרונות ניתן לראות את הכניסה של המחקר הפמיניסטי גם לתחום הרפואה בניסיון להבדיל בין הצרכים הרפואיים של נשים וגברים ואף טרנסקסואלים.
לימודי נשים ומגדר עוסקים בהוויה של הזהות המגדרית של נשים וגברים תוך התייחסות להבדלים התרבותיים בין המינים. המחקר הפמיניסטי מעמיד ביסודו את ההבחנה בין מין למגדר, בין הביולוגי- מין, לחברתי- מגדר, וחוקר את ההשפעה שיש לסוגיית המגדר על ארגון הסדר החברתי- פוליטי. בלימודי מגדר מכירים בכך שההבדלים בין נשים וגברים אינם רק ביולוגים ומקורם במבנים חברתיים, תרבותיים ופוליטיים. בתוך תחום מחקר זה וההוראה שלו חלים שינויים מתמידים עם ההתפתחות של גישות תאורטיות מגוונות במחקר הפמיניסטי.
תוכנית הלימודים באוניברסיטת תל אביב
התוכנית מציעה מסלולים לתואר ראשון, תואר שני ודוקטורט. זוהי התוכנית האוניברסיטאית הראשונה והיחידה המציעה תואר ראשון בתחום.
מסלולי הלימוד השונים הם מסלולים רב- תחומיים הכוללים קורסים ממגוון רחב של תחומים כגון מדעי הרוח, מדעי החברה, אומנויות ומשפט. מתוך הבנה שנשים מקבלות יחס, זכויות וייצוג שונה, הן מובדלות כקטגורית מחקר בפני עצמה בתוך המחקר האקדמי. הסטודנטיות והסטודנטים זוכים ללמוד תחומים שונים דרך גישה פמיניסטית ומעצבות לעצמן נקודת מבט ביקורתית על החברה ומוסדותיה.
הלימודים עוסקים בשאלות כגון מקומן, כוחן ותפקידן של נשים בחברה, שאלות של ייצוג בתרבויות שונות, היחסים בין המינים ועתידן של זהויות מגדריות התאפיין בתאוריות קוויריות.
הייחודיות של התוכנית אינה רק באופי הלימודים עצמם אלא גם במסגרת החברתית שהיא יוצרת המעניקה כלי מחשבה ופעולה מחוץ לאקדמיה, התוכנית יוצרת מסגרת תמיכה חברתית המלווה את הסטודנטיות גם לאחר סיום הלימודים.
פעילויות התוכנית
התוכנית מציעה מספר פעילויות מחוץ למסגרת הקונבנציונלית של הקורסים וזאת על מנת ליצור מרחב חברתי- פמיניסטי.
"מרחב משלנו" הוא מרחב המארח הרצאות שונות בנושאים פמיניסטיים מגדריים, ההרצאות מועברות על ידי אורחות מחוץ לאוניברסיטה, מרצות מהסגל האוניברסיטאי ואף סטודנטיות וסטודנטים מהתוכנית.
מטרת המפגשים היא לאפשר הצגה ודיון בנושאים הקשורים לנשים ומגדר במרחב לא פורמלי בנושאים שאינם בהכרח מתמיינים לקורסים אקדמאים פורמליים. מרחב זה מאפשר לסטודנטיות והן לסגל מקום בו הן יכולות להביע את עצמן בצורה אקדמאית אך לא פורמלית דרך ההרצאות והדיונים שנוצרים בהן.
"מגדר חוצה גבולות" הוא כנס שנתי שמטרתו היא יצירת קהילת חוקרות וחוקרים מכל קשת המחקר האקדמאי העוסקות בסוגיות של מגדר, פמיניזם ותאוריה קווירית. הכנס מהווה במה ראשונית ואוהדת לשיח רב- תחומי המכיל מגוון דיסציפלינות. רעיון הכנס עלה מתוך הסטודנטיות החוקרות בתוכנית ואומץ בברכה על ידי הסגל האקדמאי.
מתקפת הטילים בלטקיה (ספטמבר 2018)
מתקפת הטילים בלטקיה היא תקיפה שביצע חיל האוויר הישראלי ב-17 בספטמבר 2018, בה הותקפו מחסני נשק ותחמושת במערב סוריה, בלטקיה, בחומס ובטרטוס. מערכות ההגנה האווירית של צבא סוריה, שניסו להפיל כלי טיס ישראליים, הפילו בטעות מטוס סיור איליושין Il-20M אלינטי רוסי עליו היו 15 אנשי צוות של צבא רוסיה.
התקיפה בוצעה שעות אחדות לאחר החתימה על ההסכם הרוסי-טורקי ליצירת אזור מפורז במחוז אידליב, אשר דחתה מבצע צבאי שתוכנן על ידי כוחות הממשל הסורי ובעלות בריתו להשגת שליטה באזור.
המתקפות
בליל 17 בספטמבר 2018, תקפו מטוסי F-16 פייטינג פלקון של חיל האוויר הישראלי יעדים צבאיים בסוריה. סמוך לשעה 22:00, מספר גדול של טילי אוויר-קרקע פגעו בלטקיה ובמחוזות טרטוס וחומס שבמערב סוריה.
המרכז הסורי לזכויות אדם דיווח כי הטילים כוונו אל מחסני תחמושת השייכים למכון התעשייה הטכנית בפרבר של לטקיה. שני בני אדם נהרגו ועשרה נפצעו. מספר מחסני נשק ותחמושת נפגעו, ולפחות מחסן תחמושת גדול אחד הושמד לחלוטין.
בשונה ממנהגה, התייחסה ישראל לתקיפה זו ודובר צה"ל הצהיר כי
לדברי משרד ההגנה הרוסי, הפריגטה הצרפתית אוברן (Auvergne) שיגרה טילים במהלך המתקפה, בנוסף לחדירת המטוס  הישראלי. צרפת הכחישה כל מעורבות בתקיפה.
הפלת מטוס הביון הרוסי
בזמן המתקפה האווירית הפעילו הסורים את מערכות ההגנה האווירית שלהם, בניסיון ליירט את המטוסים הישראליים, וירו לכל עבר עשרות טילי קרקע-אוויר במשך כ-40 דקות. לאש נקלע מטוס ביון רוסי מדגם איליושין Il-20M שהיה בדרכו לנחיתה בשדה התעופה הצבאי חמיימים, והוא הופל בטיל קרקע-אוויר סורי. המטוס הופל כשהיה מעל הים התיכון כ-35 ק"מ ממערב לבסיס חמיימים, כשעליו 15 חיילים רוסים. רוסיה פתחה בחיפושים בים התיכון אחר שרידי המטוס, ובמסגרת זו סגרה לשיט ולטיסה אזורים בים התיכון. רוסיה ציינה שלא מסרה לסוריה את קודי זיהוי עמית-טורף של מטוסיה, אף שאלה יכלו למנוע את הפלת המטוס.
תגובות
בתגובה להפלת המטוס זומן גרי קורן, שגריר ישראל ברוסיה, לשיחת הבהרה במשרד החוץ הרוסי. כמו כן, הצהיר דובר משרד ההגנה הרוסי כי ישראל אשמה בהפלת המטוס בעקבות מתן התראה קצרה מדי לתקיפה. בהמשך ריכך נשיא רוסיה ולדימיר פוטין את התגובה ואמר שישראל לא הפילה בכוונה את המטוס הרוסי, ושנפילתו היא תוצאה של שרשרת טעויות טראגית.
לטענת צה"ל, מנגנוני התיאום בין צה"ל לצבא רוסיה פעלו היטב, וכי האשמה על הפלת המטוס מונחת לפתחה של סוריה. זאת משום שביצעה יירוט ללא הבחנה, באיחור, לאחר שהמטוסים הישראליים חזרו לשטח ישראל. בתגובה הרשמית מסר דובר צה"ל:.
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, התקשר לנשיא רוסיה והביע צער על התרסקות המטוס. הוא ציין שהאחריות להפלתו מוטלת על סוריה.
כשלושה ימים לאחר התקרית יצאה לרוסיה משלחת צה"לית בראשות מפקד חיל האוויר עמיקם נורקין. המשלחת הציגה את ממצאי התחקיר של צה"ל בניסיון להפיג את המתחים שנוצרו בעקבות התקרית.
ב-23 בספטמבר הציג דובר משרד ההגנה הרוסי איגור קונאשנקוב את התחקיר הרוסי, ולפיו הועברה מישראל הודעה שגויה בנוגע למיקום התקיפה. המטוס הרוסי דיווח ב-22:07 כי הוא תחת אש; ב-22:29 דיווחו הרוסים לישראל כי כלי הטיס נמצא במצוקה ודרשו שהמטוסים הישראליים יעזבו את האזור; וב-22:53 דיווחה ישראל כי הם עזבו את המרחב האווירי הסורי. צה"ל הגיב לתחקיר הרוסי בהודעה כי למחרת, הודיע שר ההגנה של רוסיה סרגיי שויגו כי צבא רוסיה יעביר את מערכות טילי הנ"מ S-300 לידי צבא סוריה.
זונא סנטרל (ריו דה ז'ניירו)
זונא סנטרל (בפורטוגזית: Zona Central) הוא אזור גאוגרפי בעיר ריו דה ז'ניירו שבברזיל. זונא סנטרל הוא המרכז ההיסטורי, המנהלי, והפיננסי של ריו דה ז'ניירו. הוא הורחב ושופר באופן מהותי מאז שנות ה-90 של המאה ה-20.
אזור זונא סנטרל כולל את השכונות באיירו דה פטימה, קסטלו, סנטרו, קטומבי, סידאד נובה, אסטאקיו, גמבואה, לאפה, סנטה תרזה, סנטו כריסטו, וסאודה.
אזור זונא סנטרל מכיל כמה מהאתרים האייקונים ביותר של ריו דה ז'ניירו כמו אמת המים של קריוקה, הקתדרלה המטרופוליטנית של סן סבסטיאן, כנסיית קנדלריה, הסמבודרומו העירוני, והתיאטרון העירוני. מכיל את מרבית המוזיאונים הבולטים בעיר הכוללים בין היתר את המוזיאון הלאומי לאמנויות יפות, המוזיאון הצבאי קונדה דה לינהרס, המוזיאון הלאומי להיסטוריה, מוזיאון האסטרונומיה, מוזיאון המשטרה האזרחית, והמוזיאון לאמנות של ריו.
תחנת הרכבת המרכזית של העיר ממוקמת ברובע אסטסיו אשר בזונא סנטרל. באזור זונא סנטרל ממוקמת גם התחנה הסופית של מערכת קווי החשמלית. באזור זונא סנטרל ממוקם נמל התעופה סנטוס דומונט, שהוא אחד משני נמלי התעופה הגדולים באזור ריו דה ז'ניירו.
השכונה של הופ!
השכונה של הופ! היא סדרה טלוויזיה ישראלית, המשודרת בערוץ הופ! משנת 2020, ובקיץ 2021 נוצרה ספין אוף הנקראת "השכונה של הופ! - ישר למצלמה".
תקציר העלילה
בשכונה של הופ! גרות הדמויות המוכרות של הופ!: יובל המבולבל, מיכל הקטנה, דוד חיים, סבא טוביה, ומולי וצומי וכן גם דמויות חדשות.
ג'רדיני נקסוס
ג'רדיני נקסוס (באיטלקית: Giardini Naxos, בסיציליאנית: Giaddina) היא קומונה ועיירה בת 9,325 תושבים (נכון ל-31 בדצמבר 2017) בחוף המזרחי של סיציליה שבאיטליה. העיר נמצאת בנפת מסינה, בערך בחצי הדרך ממסינה לקטניה. העיר היא יעד תיירותי פופולרי. קרוב לעיר נמצא הר הגעש אטנה והעיר שוכנת על חוף הים היוני.
היישוב המקורי הוקם על ידי יוונים במאה ה-8 לפנה"ס והיה קרוי נקסוס. היישוב שהוקם על חורבותיו היה קרוי ג'רדיני, אבל בלחץ של ארגון מקומי הוחלט ב-1978 להוסיף את הסיומת נקסוס על מנת להנציח את המושבה היוונית העתיקה. היישוב הפכה קומונה עצמאית מטאורמינה ב-1847.
גאוגרפיה
שטחה של העיירה הוא בצורת רצועה ארוכה לאורך חוף הים היוני שצורתה כמעט מלבנית. היא גובלת מצפון וממערב בקומונה טאורמינה, במזרח עם הים היוני בדרום מפריד הנהר אלקנטרה בינה לבין הקומונה קלאטאביאנו (Calatabiano) שבנפת קטניה.