cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מספרים גדולים
בתחומי מתמטיקה אחרים
פונקציית אקרמן היא פונקציה רקורסיבית המסומנת ב-\ A ובעלת שימושים במדעי המחשב. קצב הגידול של ערכיה גדול מאוד, והיא מחזירה מספרים גדולים כבר למספרים קטנים. לדוגמה,. עם זאת, יש שימושים לפונקציות הגדלות אף מהר יותר מפונקציית אקרמן, למשל, מבעיית הבונה העסוק שגדלה מהר יותר מכל פונקציה רקורסיבית שהיא.
במדעי הטבע
בתחומים שונים במדעי הטבע מופיעים מספרים גדולים ביחס לטווח האנושי היום-יומי במספר הקשרים. דוגמה אחת היא כמויות של עצמים המרכיבים את העולם שסביבנו. ביקום יש כ- גלקסיות שבהן יש כ- כוכבים, כאשר השמש "שלנו" היא כוכב אחד כזה בגלקסיית שביל החלב. כדור הארץ מתאפיין בעושר ביולוגי רב וכך, לדוגמה, מספר החרקים בעולם מוערך בכ-. ברמה המיקרוסקופית, כל עצם מקרוסקופי מורכב ממספר רב של אטומים וכך, למשל, מספר האטומים בגופו של גבר ממוצע מוערך בכ-. מספר החלקיקים היסודיים ביקום מעורך בסביבות ה- חלקיקים.
מספרם של עצמים הוא גודל חסר ממד. לעומת כך, ייצוגם המספרי של גדלים כמו אורך, זמן או מסה תלוי במערכת היחידות הרלוונטית, כאשר מערכות יחידות שונות משמשות במדע ובהנדסה בהקשרים המתאימים. מערכת היחידות הבינלאומית SI היא שימושית במיוחד לתיאור גדלים מחיי היום יום, בהם אנו פוגשים תדיר עצמים בעלי מסה מסדר גודל של קילוגרמים או מעט יותר או פחות, ובדומה אורכים מסדר גודל של מטר וזמנים מסדר גודל של שנייה. עם זאת, מספרים גדולים או קטנים צצים כאשר משתמשים במערכות יחידות לתיאור גדלים פיזיקליים שלא מסדרי הגודל האופייניים להן. האם כמות האנרגיה הדרושה כדי להרים ספה במסה של 100 kg למרפסת בגובה 15m מעל הרצפה היא "גדולה"? במערכת SI התוצאה היא 14kJ בערך, מספר בן חמש ספרות. לעומת כך, אם נציג תוצאה זו ביחידות שימושיות בפיזיקה אטומית, הרי שמדובר ב- – זהו כבר מספר "גדול" בן עשרים וארבע ספרות. מאידך, המרחק לפרוקסימה קנטאורי, הכוכב הקרוב ביותר לארץ אחרי השמש, הוא ביחידות SI או, כאשר פרמי היא יחידה שימושית ב-בפיזיקה גרעינית ובפיזיקת חלקיקים. ביחידות אלו המספרים הם גדולים, אבל ביחידה שימושית מתחום האסטרונומיה, הפרסק, אורך זה הוא מסדר גודל של יחידה. באופן כללי, ערכים אופייניים רבים מתחומי האסטרונומיה והקוסמולוגיה הם "גדולים" באמות המידה של יום-יום, בעוד שגדלים מתחומי הפיזיקה העוסקים במולקולות ובעצמים קטנים יותר צפויים להיות קטנים במונחים יום-יום.
האופי ההסתברותי של הפיזיקה הסטטיסטית מחייב ביצוע של חישובים קומבינטוריים (למשל, כדי למצוא את גודל מרחב המדגם של מערכת נתונה) עם מערכות שיש בהן מספר עצמים רב. כפי שתואר בפרק הדן בנושא, בקומבינטוריקה נוטים להופיע מספרים גדולים באופן טבעי, וכאשר המערכת גדולה נטייה זו היא חזקה אף יותר. קירובים ושיטות חישוב האופייניים לעיסוק במספרים גדולים בתחום הקומבינטוריקה הם לכן שימושיים מאוד בהקשר של פיזיקה סטטיסטית.
קירובים שונים האופייניים לעיסוק במספרים גדולים הם שימושיים מאוד בפיזיקה סטטיסטית. לדוגמה, מושג האנטרופיה, שהוא מושג בסיסי מאוד בפיזיקה סטטיסטית, מתואר מבחינה מתמטית על ידי הנוסחה כאשר kB הוא קבוע בולצמן ו-\ \Omega היא גודל קומבינטורי שמאפיין כמות מצבים של מערכת פיזיקלית מסוימת. חישובו של \ \Omega כולל פעמים רבות פונקציית עצרת (שמופיעה בנוסחאות קומבינטוריות רבות) ולכן הלוגריתם בנוסחה זו מקורב פעמים רבות על ידי קירוב סטירלינג.
חוק המספרים הגדולים באמת מסביר מדוע מתרחשים בטבע גם אירועים שהסתברותם נמוכה. כך, למשל, בצבר גדול מספיק של אטומים בשיווי משקל תרמודינמי ימצאו בוודאות גבוהה גם אטומים שמהירותם רחוקה מאוד מהממוצעת. כדוגמה נוספת, אם באטום או מולקולה רמת האנרגיה הראשונה היא כזו שהדעיכה ממנה אל מצב היסוד אסורה, כלומר – הסתברותה נמוכה מאוד, אטום ברמה זו ידעך בסופו של דבר אל רמת היסוד אם נחכה "מספיק זמן".
בשנת 1937 שם לב הפיזיקאי הבריטי פול דיראק לצירוף מקרים בלתי מוסבר. יחסים בין קבועים פיזיקליים מסדר גודל של שלכאורה אינם קשורים היו מאוד קרובים זה לזה. דיראק העלה השערה הנקראת "השערת המספרים הגדולים של דיראק" המסתמכת על צירוף המקרים ונותנת תוצאות חדשות בפיזיקה. אולם להשערה לא נמצאו תימוכין נוספים, וכדי לקיים אותה נזקק דיראק להשתנותם בזמן של קבועים בסיסיים (כגון קבוע הכבידה) ולכן היא אינה נחשבת רלוונטית. צירוף המקרים מוסבר בכך שיש גמישות רבה במשחק עם יחסים וקבועים שונים ולכן סביר להיתקל במקרים כאלה לעיתים. צירופי מקרים דומים נמצאו גם לסדרי הגודל ו-.
בתורת המיתרים יש מספר רב של ממדים ופרמטרים אשר מאפשרים מספר רב מאוד של צירופים פיזיקליים אפשריים, כ-. כל צירוף אפשרי כזה נקרא "ואקום", כמו הוואקום של תורת השדות הקוונטית, שמכיל את כל השדות הקיימים וממנו כל החלקיקים נוצרים. ואקום כזה הוא מינימום של ה"פעולה" של תורת המיתרים והוא סט של חוקים פיזיקליים אפשריים, ומתוכם היקום שלנו הוא אולי אחד. אם מתייחסים לתאוריה הזו בצורתה הכללית ביותר, בעיה מרכזית היא כיצד ולמה הטבע בחר דווקא את האחד הזה מכל המינימה האפשריים.
שמות
בעברית קדומה השתמשו בצירופים של אלף וריבוא לתיאור מספרים גדולים. לדוגמה, "ריבוא רבבות" הוא ו"אלף אלפי אלפים" הוא. מאוחר יותר חדרו לשפה העברית הסיומת '-ליון' והסיומת '-ליארד' לציון מספרים גדולים. לדוגמה, מיליון הוא ומיליארד הוא. שתי השיטות העיקריות לנתינת שמות למספרים גדולים הן השיטה האמריקאית והשיטה האירופאית. השיטה האמריקאית מבוססת על נתינת שמות לפי קידומות המייצגות חזקות של אלף, בעוד השיטה האירופאית מבוססת על מתן שמות על פי קידומות המייצגות חזקות של מיליון. בעזרת שתי השיטות ניתן לדבר על מספרים גדולים מאוד. לדוגמה המילה "Centillion" מתארת בשיטה האמריקאית את ובשיטה האירופאית את.
בשפת הדיבור בעברית, באנגלית ובשפות נוספות נפוץ השימוש במילה "זיליון" כמספר גדול. על אף שאין למונח משמעות מדויקת, הרעיון בשימוש בו הוא רק שמדובר במספר מעבר לכל לדמיון וערכו אינו הדבר החשוב. כמו כן, נהוג באופן דומה לדבר על "מספר אסטרונומי" (וגם "גודל אסטרונומי" או "סכום אסטרונומי") כמספר עצום, בדומה למספרים הגדולים באסטרונומיה.
באנגלית משמשת המילה "Sagan" באופן הומוריסטי לתיאור מספר גדול, כמחווה לאסטרונום והסופר קרל סגן שנהג להתייחס לגדלים האסטרונומיים בעזרת הביטוי הלא מוגדר "ביליונים וביליונים" (ואף קרא כך לספרו האחרון).
נובוקוזנצק (כדורגל)
נובוקוזנצק (ברוסית: Футбольный Клуб Новокузнецк) הוא שמו של מועדון כדורגל מעיר באותו שם. המועדון מתמודד באליפות הליגה הרוסית השלישית. בעבר התמודד במשך כמה שנים בליגה השנייה ובליגה הלאומית, אך מאז עונת 2013/2014 מתמודד במסגרות החובבניות ובליגה הרביעית בחשיבותה.
מגרש הבית הוא אצטדיון "מטאלורג" בעיר המכיל 8,500 מושבים.
היסטוריה
הישג השיא של הקבוצה בתקופה הסובייטית היה בעונת 1969 כאשר הקבוצה בהדרכת המאמן בוריס אוגלוב סיימה במקום השני בליגת המשנה הסובייטית. בשנות ה-70 הקבוצה התמודדה באליפות מחוז קמרובו. בשנת 1972 האצטדיון עבר שיפוץ ובהיעדר מגרש חלופי הקבוצה פורקה. היא הוקמה מחדש בשנת 1980 בשם זפאסיבובץ והתמודדה בליגה השנייה, אך פורקה כעבור שנה ופעילותה חודשה רק לאחר התפרקות ברית המועצות כשהוקמה מחדש בשם "מטאלורג קוזבאס" והתמודדה בליגת המשנה הרוסית ב-1993, אך לאחר שסיימה במקום 11 ירדה לליגה השנייה והתמודדה בה במשך 9 עונות.
ב-1999 החלה להתחזק אך התקשתה להעפיל לליגת המשנה והצליחה להעפיל רק ב-2002. הקבוצה, שנקראה "מטאלורג קוזבאס", נצמדה לצמרת טבלת ליגת המשנה בעונת 2003, אחרי 18 מחזורים, אך לאחר מכן התדרדרה עד למקום 13. בעונת 2004 הקבוצה התדרדרה למקום האחרון אחרי 9 מחזורים ללא ניצחון, אך בהמשך ניצלה מהדחה. ברם הקבוצה לא הצליחה להיחלץ ממלחמות הישרדות ובעונת 2005 שוב הציגה כדורגל לא משכנע ולבסוף סיימה במקום האחרון וחזרה לליגה השנייה.
בעונת 2006 הקבוצה הצליחה לחזור לליגת המשנה ומאמנה ויאצ'סלב מלניקוב הוכתר למאמן הטוב ביותר באליפות המזרח של הליגה. הקבוצה שמרה אומנם על מקומה בליגת המשנה בעונת 2007 אך עונה לאחר מכן חזרה לליגה השנייה, בה סיימה את עונת 2009 במקום התשיעי באליפות המזרח ושחקנה, ולנטין יגונוב, הוכתר למלך השערים של הקבוצה ואליפות המזרח. לפני פתיחת עונת 2010 הבעלים של הקבוצה החליטו על החלפת הנהלת הקבוצה: לנשיא הקבוצה מונה דמיטרי קוצ'אדזה, למאמן הספורטיבי — יורי בארגיי, שיחד מינו את ולדימיר פדוטוב למאמן הקבוצה.
בעונת 2012/2013 מטאלורג קוזבאס חזרה לליגת המשנה והתמקמה במרכז הטבלה, אך בהמשך סיימה במקום ה-15, מתוך 17 ולכן לא ירדה ליגה. בעונת 2013/2014 הקבוצה נקלעה למשבר פיננסי שהשפיעו על הרכב צוות האימון והשחקנים והורדה לליגה השלישית תחת השם "קוזבאס". באותה עונה הקבוצה סיימה ראשונה לאחר שגרפה 33 נקודות ב-11 משחקים עם יחס שערים של 24:2.
בינואר 2014 מונה ולדימיר ברזובסקי לנשיא הקבוצה, שהגיע להסכמים על כיסוי חובות הקבוצה ובכך הותר לקבוצה לשוב ולהתמודד בליגה השנייה והיא השתתפה גם בטורניר הגביע הרוסי בכדורגל, בהן השתתפה תחת השם "מטאלורג נובוקוזנצק". בקיץ 2015 הפכה למועדון הכדורגל "נובוקוזנצק" ובהדרכת המאמן קונסטנטין דזוצב הקבוצה סיימה במקום השלישי באליפות המזרח בעונת 2014/2015 וקשר הקבוצה אנטון קיסליוב הוכתר לשחקן המצטיין ולמלך השערים של הטורניר.
בעונת 2015/2016 שוב נתקלה הקבוצה בקשיים פיננסיים ובינואר 2016 הקבוצה הורדה מהליגה השנייה.
באוקטובר 2018 זכתה באליפות המזרח של הליגה הרוסית השלישית.
אצטדיון הקבוצה
אצטדיון הקבוצה הוא אצטדיון מטאלורג, המכיל 8,500 מושבים.
חנינה (פירושונים)
{{פירושונים|* חנינה – נוהל שבו ראש המדינה (המלך או הנשיא) מעניק קיצור עונש לעבריין מורשע
אישים:
ראו גם
}}
המצור השביעי על גיברלטר
המצור השביעי על גיברלטר (1436) היה ניסיון כושל של האציל הקסטיליאני אנריקה פרס דה גוסמן, דוכס ניאבלה, לכבוש את גיברלטר מיד המורים. דה גוסמן עצמו טבע במהלך המצור.
רקע
גיברלטר הייתה תחת שלטון אמירות גרנדה מאז שנכבשה על ידם בשנת 1333 במהלך המצור הרביעי על גיברלטר. בשנת 1411 נכבשה גיברלטר על ידי אבו סעיד עות'מאן השלישי, הסולטאן המרוקני מפאס. יוסוף השלישי, סולטאן גרנדה הגיב במהירות כששמע על הידיעות הללו, החיש צבא לגיברלטר והטיל עליה מצור; גיברלטר נכבשה שוב על ידי אמירות גרנדה. המורים השתמשו בגיברלטר כבסיס לפשיטות ברחבי היבשת, שם דה גוסמן החזיק באחוזות רבות. המורים גרמו נזק רב לדייגי הטונה הקסטיליאניים.
מהלך המצור
המורים קיבלו אזהרה על המתקפה המתוכננת וערכו הכנות מתאימות. הם אגרו אספקה, הציבו כוחות צבא רבים מגרנדה ומרוקו בגיברלטר, והוסיפו ביצורים רבים בחוף החולות האדומים. דה גוסמן לא ידע על מוכנותם של המורים למלחמה, כיוון את קבוצת האניות לאזור חוף החולות האדומים. המורים לא מנעו מהחיילים לרדת על החוף, אך לאחר שירדו והאניות חזרו לכיוון הצי מצאו את עצמם הקסטיליאנים בחוף בין הים לבין חומת אבן גבוהה. הגאות בדיוק החלה ורצועת החוף הפכה לצרה, ואז החלו המורים להמטיר עליהם בליסטראות וחצים מראש החומה.
דה גוסמן שהיה על ספינתו קיבל את הדיווח שאנשיו נטבחים על החוף. מייד הוא הניע את אחת מאוניותיו אל החוף במטרה לחלץ את חייליו. הספינה נהייתה עמוסה מדי באנשים, והאונייה התהפכה וטבעה. דה גוסמן ועוד 40 אבירים טבעו. חואן דה גוסמן, מפקד הכוח הצפוני, נוכח לדעת כי המצודה לא ניתנת לכיבוש מצפון, ולכן הכין את אנשיו לעזרה לאביו בדרום כששמע על האסון. כשצבאו מדוכא ומבלי ששום פעולת תקיפה תצא לפועל, עזב דה גוסמן הבן את המצור.
המורים מצאו את גופתו של אנריקה דה גוסמן, שמו אותו בתוך סל ותלו אותו באחד מצריחי המצודה. בשנת 1445 מינה חואן השני, מלך קסטיליה את חואן דה גוסמן לדוכס של מדינה סידוניה. הדוכס הצליח לבסוף לכבוש את גיברלטר, במהלך המצור השמיני על גיברלטר בשנת 1462. רק אז, למרות מאמצים קודמים לפדות את הגופה, נתאפשר לנוצרים לקבור את שרידי הגופה. אחד מהשערים של גיברלטר נקרא "Barcina", ומשמעות השם היא "סל נצרים" כזיכרון לדבר.
1903 ברוסיה
1903 ברוסיה הייתה שנה ה-290 מתחילת שליטת שושלת רומנוב במדינה.
המעורבות הטורקית במלחמת האזרחים השנייה בלוב
המעורבות הטורקית במלחמת האזרחים השנייה בלוב (בערבית: تدخل تركيا في الحرب الأهلية الليبية الثانية) היא פלישה צבאית של טורקיה, שהחלה בינואר 2020 לתמיכה בפלג ממשלת ההסכמה הלאומית במלחמת האזרחים השנייה בלוב נגד בית הנבחרים וח'ליפה חפתר. הפלישה הביאה לנסיגת כוחותיו של חפתר שהיו קרובים לכיבוש מטריפוליטנה מידי ממשלת ההסכמה הלאומית וחיזקה את מעמדה של טורקיה במלחמת הפרוקסי שלה נגד רוסיה.
מתקפת 2020
במסגרת הכרזתו של נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, כי מדינתו תחל בתמיכה צבאית עם ממשלת ההסכמה הלאומית תחת פאיז א-סראג' נגד כוחות בית הנבחרים תחת ח'ליפה חפתר. בתחילת הפעולה הגיעו הכוחות אל טריפולי ואירעה התנגשות כאשר כוחות טורקים אשר הפציצו מטוס של חיל האוויר הצרפתי (צרפת תומכת בבית הנבחרים), דבר אשר פגע ביחסי טורקיה–צרפת.
במאי, לאחר מספר חודשי לחימה, הכוחות הטורקים צלחו בייצוב הגבול עם תוניסיה. ב-5 ביוני, עם ייצוב טריפולי והסביבה, החלה פעולה טורקית מרכזית. בתוך יומיים הגיעו הכוחות הטורקים לשערי סירת. עד ה-10 לחודש, בשיתוף פעולה עם כוחות הממשלה הלאומית במדבר לוב, כל הגבול בין לוב לאלג'יריה נכבש, כמו גם שליש המדינה המערבי לידי הממשלה הלאומית בחסות טורקיה.
מנקודה זאת הסתיים המבצע הטורקי הגדול ומצב האש חזר למצב ללא כל פעולות מרכזיות.
מנהל ספורטיבי
בכדורגל, מנהל ספורטיבי או מנהל מקצועי הוא איש ניהול בכיר במועדוני כדורגל, האחראי על הנושא המקצועי במועדון. לעיתים קרובות אופי תפקידו של המנהל הספורטיבי אינו ברור, ויכולים להיות הבדלים גדולים בין תפקידיהם של מנהל ספורטיבי אחד לשני.
המנהל הספורטיבי נמצא למעשה בתווך בין המאמן להנהלה, כשמצד אחד ידיעותיו בכדורגל מאפשרות לו לייעץ להנהלה ולסייע לקבל החלטות ולתכנן השקעות בצורה נכונה ומצד שני הוא מאפשר למאמן להתמקד באימונים ובביצועי הקבוצה על המגרש. המנהל הספורטיבי, כשזה מגדיר מדיניות ושיטות עבודה במועדון, יכול גם לאפשר המשכיות ויציבות כשמאמנים מתחלפים. לרוב מעורב המנהל הספורטיבי גם ברכישות שחקנים, בבחירת אנשי הצוות המקצועי ולעיתים גם במחלקות הנוער.
במועדוני הכדורגל בישראל השימוש במנהל ספורטיבי אינו נפוץ, וכל ההחלטות מתקבלות על ידי הבעלים ומאמני הקבוצות בלבד. שונה מאלו מכבי תל אביב, שבין השנים 2012–2017 העסיקה בתפקיד המנהל המקצועי את ז'ורדי קרויף. בעקבות הצלחתו, ניסו בקבוצות אחרות בישראל למנות אנשי מקצוע בתפקידים דומים אך ללא הצלחה מרובה. מכבי חיפה העסיקה בעבר שני אנשים בתפקיד: מוחמד אלאך וטור-כריסטיאן קרלסן.
בעברית מקובל להתייחס למנהל הספורטיבי לעיתים גם בשם "מנג'ר" (מאנגלית: Manager). במקור האנגלי, ולעיתים גם בעברית, מתייחסת המילה לכל מאמן ראשי של קבוצת כדורגל.
בכל זאת אינני נפרד
בכל זאת אינני נפרד הוא אלבומו השני של הזמר והיוצר טל סונדק. את השירים כתב גאבור ארדש - נער יהודי בן 13 מבודפשט, אשר נספה בשואה.
רקע
גאבור ארדש נער בן שלוש-עשרה, הרגיש שהוא נחנק, שלאחר חודשים ארוכים במחבוא, הקירות סוגרים עליו, שהוא חייב לנשום אוויר צח. למחרת, 31 בדצמבר 1944, ימים מעטים לפני שחרור בודפשט, לא עמד עוד בסבל ופרץ החוצה. אמו ארז'בט דלקה אחריו, והם נפלו בידיהם של אנשי צלב החץ ששוטטו ברחובות בודפשט.
במותו הניח גאבור יותר משלושים שירים שכתב על פתקים בשפת אמו. סבו וסבתו שניצלו, מצאו את הפתקים שכתב וחיברו אותם לכדי ספר שירים. בשנת 1957 עלו הסב בן ה-92 והסבתא בת ה-84 לארץ עם משפחתם, לנגד עיניהם עמדה מטרה אחת: לפרסם את שיריו של נכדם בעברית. אך כעבור שנתיים הלכו לעולמם מבלי שהתגשם חלומם.
הזמר והיוצר טל סונדק איבד את אחותו שרון, אשר נפטרה ביום השואה לאחר שנלחמה שנים רבות במחלת הסרטן. לאחר מותה, יום השואה קיבל משמעות נוספת עבור סונדק והוא החליט להנציח את אחותו בפרויקט יוצא דופן על ידי טקסטים של משורר צעיר שנספה בשואה. הוא פנה ל"יד ושם" וביקש שיעבירו לו חומרים של ילדים שכתבו שירים בתקופת השואה וקיבל לידיו שישה ספרים, ביניהם מצא ספר שירים ששמו "בכל זאת אינני נפרד", ספרו של גאבור אֵרדֵש, נער יהודי שנרצח בשואה בהונגריה כשהיה רק בן 13.
טל חיפש יצירה המביעה געגוע, כאב ואובדן שיוכל להלחין ולבצע. ספר שיריו של גאבור ארדש שתורגם לעברית בידי דני נוימן שבה את לבו. הוא גילה נער שניחן ברגישות גבוהה, והרבה לעסוק בשיריו במשמעות החיים והמוות. וששירתו היא תעודה היסטורית שבה משתקפת רגישותו ועומק מחשבתו בתקופה הקשה.
הפצה
האלבום יצא לחנויות במארז מיוחד שכלל בנוסף לאלבום השירים גם את ספר שיריו של גאבור וכן תוכנית חינוכית מיוחדת על הסיפור והשירים שנכתבה על ידי בית הספר להוראת השואה ב"יד ושם". האלבום חולק בבתי הספר העל-יסודיים בישראל ולמדריכי המסע לפולין. האלבום הוליד מופע של טל ומריאן. מופע שרץ בכל הארץ. מול בני נוער, משלחות לפולין, אנשי צבא ומשטרה, צמרת המוסד ועוד ועוד.
ביקורות
האלבום והמופע זכו לחשיפה רבה בתקשורת ולשבחים רבים מצד המבקרים.
קישורים חיצוניים
תיעוד תוכניות רדיו מרכזיות אודות הפרויקט
תיעוד תוכניות טלוויזיה מרכזיות אודות הפרויקט
תיעוד הופעות מרכזיות אודות הפרויקט
תיעוד מילות השירים
תיעוד ביצוע זמרים אחרים (בוגרים, ילדים, נוער) מבצעים את שירי הפרויקט
האנו מיקולה
האנו אולבי מיקולה (בפינית: Hannu Olavi Mikkola; 24 במאי 1942 – 26 בפברואר 2021) היה אלוף עולם בראלי. הוא ניצח שבע פעמים בראלי 1,000 האגמים בפינלנד ובראלי בריטניה ארבע פעמים.
קריירה
מיקולה נולד ביואנסו, פינלנד. קריירת הראלי שלו התפרסה על פני 31 שנים, החל בוולוו Volvo PV544 ב־1963, אך התקופה המוצלחת ביותר שלו הייתה בשנות השבעים והשמונים. בשנות השבעים היה מיקולה מהמובילים בכמה אירועים בינלאומיים, לרוב בפורד אסקורט. הוא הפך לנהג הראשון מעבר לים שזכה בבראלי ספארי בשנת 1972 עם הנווט גאנר פאלם, שוב באסקורט. בשנת 1979 היה מתמודד רציני לתואר אלוף העולם בראלי, ובסופו של דבר סיים במקום השני, רק נקודה אחת מאחורי האלוף, ביורן וולדגרד.
בשנת 1977 הצטרף למיקולה הנווט השוודי ארנה הרץ והזוג הפך מהר מאוד למתחרה משמעותי תוך שהם זוכים באליפות הראלי הבריטית בשנת 1978 בפורד אסקורט. השותפות של מיקולה עם הרץ נמשכה שלוש עשרה שנים, עד לסוף עונת 1990. ב־1991 הצטרף אליו ג'וני ג'ונסון.
מיקולה שוב היה במקום השני עם פורד ב־1980 וב־1981 עבר לאאודי כדי לנהוג באאודי קוואטרו המהפכנית בעלת הנעה לארבעת הגלגלים. השותפות הצליחה מלכתחילה: מיקולה הוביל את ראלי מונטה קרלו, האירוע הראשון של אאודי, עד שתאונה הוציאה אותו מהאירוע. אף על פי שניצח באופן משכנע בראלי השני בשוודיה ובראלי בריטניה, בעיות אמינות בקוואטרו איפשרו למיקולה להגיע רק למקום השלישי באליפות הנהגים. בעונת שלאחר מכן הוא ניצח בראלי 1000 האגמים ובבריטניה אך לא הצליח לשפר ושוב סיים במקום השלישי באליפות, אחרי וולטר רוהל מאופל וחברתו לקבוצה מישל מוטון. 1983 הייתה לשנה של מיקולה. ארבעה ניצחונות ושלוש סיומות במקום שני הביאו אותו ואת הנווט ארנה הרץ לתואר אלופי העולם. ב־1984 הגיע למקום שני באליפות מאחורי חברו לקבוצה סטיג בלומקוויסט ב־1985 לעומת זאת התמודד רק בארבע מרוצים, ועם שלוש פרישות ומקום רביעי, סיים רק במקום ה־22. מיקולה נשאר עם אאודי עד עונת 1987 וניצח בראלי ספארי עם האאודי 200 מקטגוריה A שהפכה לקטגוריה הבכירה לאחר ביטולה של קטגוריה B. לאחר מכן עבר למאזדה.
הוא נשאר עם מאזדה עד שפרש למחצה בשנת 1991. הוא המשיך להתחרות בצורה ספורדית במסגרת בינ"ל עד שפרש סופית ב־1993. מיקולה עשה כמה הופעות קצרות מאז, כולל הופעה בחגיגת ה־25 שנה לראלי לונדון־מקסיקו 1970 (מיקולה ניצח הן באירוע המקורי והן באירוע החוזר בשנת 1995) והתמודד בראלי לונדון־סידני בשנת 2000 בו התאחד מחדש עם הפורד אסקורט RS1600 איתה ניצח בראלי 1000 האגמים בשנת 1968. לצידו ישב בנו הבכור יוהא מיקולה.
בספטמבר 2008, מיקולה השתתף בראלי על שם קולין מקריי שהיווה חלק מסבב אליפות הראלי הסקוטית. הוא היה אחד ממספר אלופי עולם לשעבר שהשתתפו באירוע לזכרו של מקריי שנהרג בתאונת מסוק בשנת 2007. בשנת 2011 הוכנס מיקולה להיכל התהילה של הראלי יחד עם וולטר רוהל.
טריוויה
האנו מיקולה היה מעורב בראלי הבינלאומי היחיד שהסתיים בתיקו מוחלט. בראלי Burmah International שנערך בסקוטלנד ב־1978 סיימו מיקולה וראסל ברוקס עם אותה תוצאה, מיקולה הוכרז כמנצח על בסיס הזמן בקטע האחרון בו היה מהיר יותר.
זכייה באליפות העולם בגיל 41 הפכה את מיקולה לאלוף המבוגר ביותר נכון ל־2021.
מיקולה נפטר ב-26 בפברואר 2021.
אוהבי מריה
אוהבי מריה (באנגלית: Maria's Lovers) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1984 בבימויו של אנדריי קונצ'לובסקי ובכיכובם של נסטסיה קינסקי, ג'ון סאבאג' ורוברט מיצ'ם. העלילה עוקבת אחר חייל שחזר ממלחמת העולם השנייה שמתחתן עם אשת חלומותיו, אך הוא אינו מסוגל לממש את נישואיו, מה שהרס את סיכויי הזוג לאושר משותף. הסרט הוא הסרט העלילתי האמריקני הראשון של קונצ'לובסקי ופתח את פסטיבל הסרטים של ונציה ה -41.
Stitches
Stitches (בעברית: תפרים) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הקנדי שון מנדס עבור אלבום האולפן שלו, Handwritten. השיר פורסם בתחילה ב-iTunes באמצעות איילנד רקורדס ב-16 במרץ 2015 ולאחר מכן הגיע לרדיו באמצעות ריפבליק רקורדס ב-5 במאי 2015 כסינגל השלישי מהאלבום. "Stitches" הוא השיר הראשון של מנדס שהופיע בטבלאות הבילבורד, ודורג ב-36 במצעד 40 שירי המיינסטרים ביוני 2015, והגיע בסופו של דבר מספר אחד. השיר גם היה לראשון של מנדס שהגיע ל-5 המקומות הראשונים בבילבורד הוט 100, במקום הרביעי. כמו כן, הגיע השיר למקום העשירי בקנדה הוט 100.
השיר היה גם מועמד לפרס "אמן זכר" בטקס פרסי בחירת הנוער 2015.
הווידאו קליפ
הקליפ הראשון של השיר הופק על ידי ג'ון ג'ון אגוסטבו ויצא בבכורה ל-Vevo ב-18 במרץ 2015. בקליפ משתתפת השחקנית אייבי מת'יסון, שהופיעה גם בכמה מהקליפים הקודמים שלו. נכון ליולי 2017, השיר הגיע להישג של מעל מיליארד צפיות ביוטיוב.
מנדס הכריז על וידאו קליפ חדש לשיר בחשבון האינסטגרם שלו. הסרטון מתחיל כאשר מנדס נוסע למגרש חניה נטוש שבו הוא יוצא מהמכונית ומתחיל לשיר. במהלך הסרטון מוצגים קטעים בהם נראה כאילו כוח בלתי נראה מתקיף את מנדס, בהמשך נהיה הכוח חזק יותר וגורם למנדס להיפגע מדלת מכוניתו ומקירות. לבסוף נכנס מנדס לשירותים ושוטף את פניו, ולהפתעתו מגלה שכל פצעיו נעלמים. סיפר מנדס שכילד, הוא היה נוהג להעמיד פנים שהוא מותקף על ידי רוח רפאים.
ביולי 2015, פורסמה גם גרסת קליפ דואט אקוסטית, יחג עם היילי סטיינפלד.
ניסוי אלברט הקטן
ניסוי אלברט הקטן היה ניסוי של התניה קלאסית בבני אדם. הניסוי מספק גם דוגמה של סלידת טעם. הניסוי בוצע על ידי ג'ון ב. ווטסון ועוזרת המחקר שלו רוזלי ריינר באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. התוצאות פורסמו לראשונה בגיליון פברואר 1920 של כתב העת של "ניסויים בפסיכולוגיה". הניסוי היה אחד הראשונים שצולמו במצלמת וידאו, והוא היה הניסוי המרכזי בגישה ההתנהגותית ששלטה בעולם הפסיכולוגיה במחצית הראשונה של המאה ה-20.
על סמך ניסיונו בתחום, שיער ווטסון שתגובת הפחד של ילדים לקולות חזקים היא תגובה "בלתי-מותנית" (רפלקסיבית מולדת). הוא ניסה ליצור בניסוי התניה בין התגובה הזאת לבין אובייקטים שילדים לא אמורים לפחד מהם (לדוגמה גופים פרוותיים). ווטסון הראה בניסויו כי ההתנהגות היא נרכשת, ובכך הפריך את החשיבה הפרוידיאנית אשר גורסת כי ההתנהגות באה מתת המודע. ניסויו של ווטסון הציג את ההתנהגות במונחים פשוטים יותר.
כיום, שיטות דומות נמצאות בשימוש בטיפול בפוביות (פחד כרוני בלתי נשלט מאובייקט או ממצב כלשהו), אך בצורה מבוקרת המשלבת לרוב גם טיפול קוגניטיבי.
הניסוי נותר שנוי במחלוקת, שכן הוא כלל התעללות בתינוק חסר ישע. כמו כן, זהותו האמיתית של אלברט מעולם לא התגלתה בוודאות.
מהלך הניסוי
המטרה של ווטסון וריינר הייתה להתנות פוביה באופן יציב מבחינה רגשית לילד. במחקר זה הם בחרו בתינוק בן תשעה חודשים המכונה "אלברט". ווטסון ביצע את ההליכים אשר פבלוב השתמש בהם בניסויים שלו עם כלבים.
הניסוי החל כאשר אלברט היה בן 11 חודשים. ווטסון חשף את אלברט לחולדה. בכל פעם שאלברט ניסה לגעת בחולדה, ווטסון הכה בפטיש, דבר שגרם לאלברט לפחד ולבכות. הוא חזר על תהליך זה מספר פעמים. לבסוף, אלברט החל לפחד מהחולדה עצמה גם מבלי רעש הפטיש.
ווטסון רצה לבדוק אם פחדו של אלברט הועבר גם לאובייקטים שונים (תהליך הנקרא הכללה). הוא הראה לתינוק ארנב, חתול וכלב, אשר גם כן עוררו פחד אצל התינוק. 5 ימים לאחר מכן, בדיקה נוספת נערכה אשר אישרה כי אלברט עדיין פוחד מהאובייקטים הללו. כמו כן, העברת אלברט לחדר אחר לא הפסיקה את פחדו מהאובייקטים, כלומר, ההתניה לא הייתה תלוית-סביבה. חודש לאחר מכן, נערכה שוב בדיקה, אשר אישרה כי אלברט עדיין פוחד מהאובייקטים שהוצגו לו.
בניסוי של ווטסון היו שגיאות רבות, על פי אמות מידה מודרניות. אך בעיקר, ניסוי כזה אסור כיום על פי החוק והתקנות המודרניות, שכן הוא חשף את התינוק למתח חמור, ויש בו פוטנציאל לנזק פסיכולוגי לטווח הארוך.
זהותו של "אלברט הקטן"
במחקר שנערך ב-2009 וניסה להתחקות אחר אלברט הקטן ברישומיו של ווטסון, תוך הצלבה עם רישומי אוכלוסין מאותן שנים, הועלתה בידי פרופ' הול בק וצוות סטודנטים השערה כי מדובר בילד בשם דגלאס מריט, שנולד ב-1919 ומת בגיל 6. נטען כי הוא היה חולה מלידה בהידרוצפלוס, דבר אשר גרם לו ככל הנראה לסבול מעיוורון, מוגבלות שכלית התפתחותית וייתכן שאף אוטיזם. הדבר מעמיד בספק את תוקף הניסוי, גם בגלל היכולות העיניות והקוגניטיביות להן לכאורה נדרש אלברט, וגם מפני שווטסון טען שהילד היה בריא לחלוטין.
לפי מחקר אחר (2014), של פאוול ודיגדון, בשילוב עדות של אחד מעמיתיו של ווטסון, בן האריס - מדובר בתינוק ויליאם ברגר. ברגר נולד בהפרש של יום ממריט, והוא כונה על ידי קרוביו בכינוי החיבה "אלברט". התפתחותו הייתה תקינה יחסית, בדומה לרישומיו של ווטסון. הוא נפטר ב-2007. לפי המחקר, בריאיון עם אחייניתו, היא תיארה סלידה עזה של ברגר לכלבים כל חייו, אם כי החוקרים מסייגים שקשה לקבוע אם הדבר נובע מהניסוי של ווטסון. לצד זאת, לדברי האחיינית, ברגר חי חיים רגילים ומלאי סיפוק, ללא קשיים רגשיים מיוחדים.
אה"מ לאיון (1910)
אה"מ לאיון הייתה סיירת מערכה שנבנתה עבור הצי המלכותי במהלך העשור השני של המאה ה-20. היא הייתה הספינה המובילה של אוניות הסדרה, אשר כונו "החתולים המופלאים". הם היו שיפורים משמעותיים לעומת קודמיהם מסדרת אינדפטיגבל מבחינת מהירות, חימוש ושריון. הם נבנו בתגובה לסיירות המערכה הגרמניות הראשונות, סדרת מולטקה, שהיו הרבה יותר גדולות ועוצמתיות מסיירות הקרב הבריטיות הראשונות, מסדרת אינווינסיבל.
לאיון שימשה כספינת הדגל של סיירות המערכה של הצי הגדול לאורך מלחמת העולם הראשונה, למעט כשהיא עברה שיפוץ או תיקון. היא הטביעה את הסיירת הקלה הגרמנית קלן במהלך קרב מפרץ הלגולנד ושימשה כספינת הדגל של תת-אדמירל דייוויד ביטי בקרבות שרטון דוגר ויוטלנד. היא נפגעה כל כך קשה בראשון מקרבות אלו, עד שנאלצו לגרור אותה חזרה לנמל והייתה בתיקון במשך יותר מחודשיים. במהלך קרב יוטלנד היא סבלה מפגיעה רצינית שיכולה הייתה להרוס את האונייה אלמלא אומץ ליבו של רב סרן הנחתים המלכותי פרנסיס הארווי, מפקד צריח התותחים, שקיבל לאחר מותו את צלב ויקטוריה על כך שהורה להציף את מחסן התחמושת. השריפה הרסה צריח אחד שהיה צריך להסירו לבנייה מחדש בזמן שהיא הייתה בתיקון במשך מספר חודשים. היא בילתה את שארית המלחמה בסיורים חסרי אירועים בים הצפוני, למרות שהיא סיפקה חיפוי מרוחק במהלך קרב מפרץ הלגולנד השני ב-1917. היא הוכנסה לעתודה ב-1920 ונמכרה לגרוטאות ב-1924 על פי תנאי הסכם הצי של וושינגטון.
תכנון
סיירות המערכה מסדרת לאיון תוכננו כך שיהיו עדיפות על סיירות המערכה הגרמניות החדשות מסדרת מולטקה, כפי שהספינות הגרמניות היו עדיפות על סדרת אינווינסיבל. הגידול במהירות, בשריון ובגודל התותחים אילץ עלייה של 65 אחוז בגודל על סדרת אינווינסיבל. ללאיון היה אורך כולל של, רוחב של , ושוקע של בתפוסה מלאה. הדחק האונייה היה בתפוסה סטנדרטית ו- בתפוסה מלאה.
הנעה
ללאיון היו שני סטים זוגיים של טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של פארסונס, שכל אחת מהן הניעה שני צירי מדחף באמצעות קיטור שסופק על ידי 42 דודי Yarrow. הטורבינות תוכננו להפיק סך של 70,000 כוחות סוס (52,199 קילוואט), אך השיגו יותר מ-76,000 כוחות סוס (56,673 קילוואט) במהלך הניסויים שלה, למרות שהיא לא חרגה מהמהירות המיועדת שלה של 28 קשרים (52 קמ"ש). היא נשאה של פחם, ועוד  של מזוט שרוססו על הפחם כדי להגביר את קצב השריפה שלו. בתפוסה מלאה, היא יכלה להפליג לטווח של 5,610 מיילים ימיים (10,390 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש).
חימוש
לאיון כללה שמונה תותחי BL 13.5 אינץ' (343 מ"מ) Mk V בארבעה צריחי תותחים, המסומנים 'A', 'B', 'Q' ו-'X' מלפנים לאחור. החימוש המשני שלה כלל 16 תותחי BL 4 אינץ' (102 מ"מ) Mk VII, רובם מותקנים בקזמטים. שני התותחים שהותקנו מעל קבוצת הקזמטים הקדמית קיבלו מגני תותחים במהלך השנים 1913–1914 כדי להגן טוב יותר על צוותי התותחים מפני מזג האוויר ופעולות האויב. הקבוצה הקדמית הימנית של תותחי 4 אינץ' הוסרה לאחר אפריל 1917.
היא נבנתה ללא תותחים נגד מטוסים (AA), אלא רק תותחי ירי מהיר (QF) 6 פאונד (57) מ"מ) הוצ'קיס על תושבת בזווית גבוהה אשר הותקנו מאוקטובר 1914 עד יולי 1915. תותח QF יחיד 3 אינץ' (76 מ"מ) AA נוסף בינואר 1915, ועוד שניים ביולי שלאחר מכן. הותקנו צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ) שקועים, אחד בכל צד רוחב; 14 טורפדות נישאו עבורם.
שריון
הגנת השריון שניתנה ללאיון הייתה כבדה יותר מזו של סיירות המערכה מסדרת אינווינסיבל; חגורת קו המים של שריון קרופ הייתה בעובי באמצע הספינה. היא הצטמצמה ל-4 סנטימטרים לכיוון קצות הספינות, אך לא הגיעה לא לחרטום ולא לירכתיים. לחגורת השריון העליונה היה עובי מרבי של על אותו אורך כמו החלק העבה ביותר של שריון קו המים והיא הצטמצמה ל- לצד קצוות הצריחים. צריחי התותחים והברבטות היו מוגנים על ידי שריון בעובי, למעט גגות הצריח שבהם השתמשו. העובי של סיפון פלדת ניקל נע בין. מחיצות טורפדו מפלדת ניקל בעובי 2.5 סנטימטרים הותקנו ליד מחסני התחמושת וחדרי המעטפת. לאחר שקרב יוטלנד חשף את פגיעותה לאש אנכית, שריון בעובי נוסף, במשקל של כ-, נוספו לגגות מחסני התחמושת והצריחים.
שינויים בזמן מלחמה
לאיון קיבלה מנהל בקרת אש בין אמצע 1915 למאי 1916 שריכז את הכיוון והירי של התותחים בפיקודו של המנהל המוצב על התורן הקדמי. אנשי צוות הצריח היו צריכים רק לעקוב אחר מצביעים שנשלטו על ידי המנהל כדי לכוון את התותחים שלהם על המטרה. זה הגביר מאוד את הדיוק מכיוון שהיה קל יותר לזהות את נפילת הפגזים וחיסל את הבעיה של סבסוב הספינה לפיזור הפגזים כאשר כל צריח ירה בנפרד.
בתחילת 1918 נשאה לאיון סופווית' פאפ ו- סופווית' 1½ סטראטרס על סיפוני טיסה שהותקנו על גבי צריחי 'Q' ו-'X'. לכל סיפון היה האנגר בד כדי להגן על המטוס בזמן מזג אוויר סגרירי.
בנייה ושירות
השדרית של לאיון הונחה במספנות דבונפורט, פלימות', ב-29 בנובמבר 1909. היא הושקה ב-6 באוגוסט 1910 ונכנסה לשירות ב-4 ביוני 1912. עם כניסתה לשירות, לאיון הפכה לספינת הדגל של שייטת הסיירות הראשונה, ששמה שונה לשייטת סיירות המערכה הראשונה (BCS) בינואר 1913. אדמירל משנה ביטי קיבל את הפיקוד על שייטת סיירות המערכה הראשונה ב-1 במרץ 1913. לאיון, יחד עם שאר השייטת, ביצעו ביקור בנמל בברסט בפברואר 1914 והשייטת ביקרה ברוסיה ביוני, שם קציני הלאיון אירחו את המשפחה הקיסרית הרוסית על סיפונה בזמן שהותה בקרונשטאדט.
קרב מפרץ הלגולנד
הפעולה הראשונה של לאיון הייתה כספינת דגל של כוח סיירות המערכה בפיקודו של אדמירל ביטי במהלך קרב מפרץ הלגולנד ב-28 באוגוסט 1914. ספינותיו של ביטי נועדו במקור כתמיכה מרוחקת של הסיירות והמשחתות הבריטיות הקרובות יותר לחוף הגרמני למקרה שהספינות הגדולות של צי הים הפתוח יצאו לפעולה בתגובה להתקפות הבריטיות. הם פנו דרומה במלוא המהירות בשעה 11:35 כאשר הכוחות הקלים הבריטיים לא הצליחו להתנתק על פי לוח הזמנים והגאות הגואה גרמה לכך שאוניות ראשה גרמניות יכלו לעבור את פתח שפך היאדה. הסיירת הקלה החדשה, ארת'וזה, נפגעה מוקדם יותר בקרב והייתה תחת אש מהסיירות הקלות הגרמניות שטרסבורג וקלן כאשר סיירות המערכה של ביטי הופיעו מתוך הערפל בשעה 12:37. שטרסבורג הצליחה להתחמק לערפילים ולהתחמק מהאש, אך קלן נותרה גלויה ונפגעה במהירות מאש מהשייטת. עם זאת, דעתו של ביטי הוסחה מהמשימה לסיים אותה על ידי הופעתה הפתאומית של הסיירת הקלה הקשישה אריאדנה ישירות לחזיתו. הוא הסתובב במרדף והפך אותה לגוש בוער בשלוש מטחים בלבד מטווח קרוב - מתחת ל. ב-13:10 ביטי פנה צפונה וסימן אות כללי לסגת. הגוף הראשי של ביטי נתקל בקלן הנכה זמן קצר לאחר שפנתה צפונה והיא הוטבעה על ידי שני מטחים מלאיון.
פשיטה על סקרבורו
הצי הגרמני החליט על אסטרטגיה של הפגזת עיירות בריטיות על חוף הים הצפוני כדי למשוך את הצי המלכותי ולהשמיד אלמנטים ממנו לפרטי פרטים. פשיטה מוקדמת יותר על ירמות' ב-3 בנובמבר הייתה מוצלחת חלקית, אך לאחר מכן נהגה מבצע בקנה מידה גדול יותר על ידי אדמירל פרנץ פון היפר. סיירות המערכה המהירות ינהלו למעשה את ההפגזה בעוד שצי הים הפתוח כולו היה אמור להתייצב מזרחית לשרטון דוגר כדי לספק חיפוי לחזרתם ולהשמיד כל מרכיב של הצי המלכותי שהגיב לפשיטה. אבל מה שהגרמנים לא ידעו זה שהבריטים קוראים את הצפנים הימיים הגרמניים ומתכננים לתפוס את הכוח הפורש בדרכו חזרה, למרות שהם לא היו מודעים לכך שצי הים הפתוח יהיה גם בים. סיירת שייטות המערכה הראשונה של אדמירל ביטי, שצומצמה כעת לארבע אוניות, כולל לאיון, כמו גם שייטת אוניות המערכה השנייה של תת-אדמירל סר ג'ורג' וורנדר עם 6 דרדנוטים, נותקה מהצי הגדול בניסיון ליירט את הגרמנים ליד שרטון דוגר.
אדמירל היפר הפליג ב-15 בדצמבר 1914 לפשיטה נוספת כזו והפגיז בהצלחה כמה ערים אנגליות, אך משחתות בריטיות שליוו את שייטת סיירות המערכה הראשונה כבר נתקלו במשחתות גרמניות של צי הים הפתוח בשעה 05:15 ונלחמו איתן בפעולה לא חד משמעית. וורנדר קיבל אות בשעה 05:40 שהמשחתת לינקס מתמודדת עם משחתות אויב למרות שביטי לא. המשחתת שארק הבחינה בסיירת המשוריינת הגרמנית רון ובמלוויה בערך בשעה 07:00, אך לא הצליחה להעביר את ההודעה עד השעה 07:25. אדמירל וורנדר קיבל את האות, כמו גם סיירת המערכה ניו זילנד, אבל ביטי לא קיבל, למרות העובדה שלניו זילנד הוטלה משימה ספציפית להעביר מסרים בין המשחתות לביטי. וורנדר ניסה להעביר את ההודעה של שארק לביטי בשעה 07:36, אך לא הצליח ליצור קשר עד 07:55. ביטי הפך את המסלול כשקיבל את ההודעה ושלח את ניו זילנד לאתר את רון. היא עברה שיפוץ על ידי ניו זילנד כאשר ביטי קיבלה הודעות לפיהן סקרבורו מופגזת בשעה 09:00. ביטי הורה לניו זילנד להצטרף שוב לשייטת ופנה מערבה לסקרבורו. הכוחות הבריטיים התפצלו סביב החלק הדרום-מערבי הרדוד של גדת שרטון דוגר; ספינותיו של ביטי עברו צפונה בעוד וורנדר עבר דרומה כשהם פנו מערבה כדי לחסום את הנתיב הראשי דרך שדות המוקשים המגינים על החוף האנגלי. זה הותיר פער ביניהם שדרכו החלו לנוע הכוחות הקלים הגרמניים. בשעה 12:25, הסיירות הקלות של קבוצת הסיור השנייה החלה לחלוף על פני הכוחות הבריטיים שחיפשו את היפר. הסיירת הקלה סאות'האמפטון הבחינה בסיירת הקלה שטרלזונד ודיווחה לביטי. בשעה 12:30 ביטי הפנה את סיירות המערכה שלו לכיוון הספינות הגרמניות. ביטי הניח שהסיירות הגרמניות היו המסך המוקדם של ספינותיו של היפר, אולם אלה היו כ-50 ק"מ מאחור. שייטת הסיירות הקלות השנייה, שיצרה מסך אחר ספינותיו של ביטי, ניתקה כדי לרדוף אחרי הסיירות הגרמניות, אך אות שפירש שגוי של סיירות המערכה הבריטיות החזיר אותן לעמדות המיסוך שלהן. בלבול זה אפשר לסיירות הקלות הגרמניות להימלט, והתריע בפני היפר על מיקומם של סיירות המערכה הבריטיות. סיירות המערכה הגרמניות פנו לצפון-מזרח הכוחות הבריטיים והצליחו להימלט.
קרב שרטון דוגר
ב-23 בינואר 1915, כוח של סיירות מערכה גרמניות בפיקודו של אדמירל פרנץ פון היפר התייצב כדי לטהר את שרטון דוגר מכל סירות דייג בריטיות או כלי שייט קטנים שעשויים להיות שם כדי לאסוף מודיעין על תנועות גרמניות. עם זאת, הבריטים קראו את ההודעות המוצפנות שלהם והפליגו ליירט אותם עם כוח גדול יותר של סיירות מערכה בריטיות בפיקודו של אדמירל ביטי. הקשר נוצר ב-24 בינואר בשעה 07:20 כאשר הסיירת הקלה הבריטית ארת'וזה הבחינה בסיירת הקלה הגרמנית SMS קולברג. עד 07:35 הגרמנים הבחינו בכוח של ביטי והיפר הורה לפנות דרומה במהירות של, מתוך אמונה שזה יספיק אם הספינות שהוא ראה מצפון-מערבו היו ספינות קרב בריטיות ושהוא תמיד יכול להגביר את המהירות למהירות המרבית של בליכר של אם הם היו סיירות מערכה בריטיות.
המנוע הימני ' אריה הושבת זמנית עקב מי הזנה מזוהמים, אך הוא הופעל מחדש ואריה פנה הביתה במהירות של כאשר שאר שיירי הקרב השיגו אותה בסביבות השעה 12:45. בשעה 14:30 המנוע הימני החל לכשל ומהירותה הופחתה ל. Indomitable קיבלה הוראה לגרור את אריה בחזרה לנמל בשעה 15:00, אך חלפו שעתיים ושני ניסיונות עד שהצליחה להתחיל לגרור את אריה, ועוד יום וחצי להגיע לנמל במהירויות של. , אפילו לאחר שהמנוע הימני ' Lion תוקן באופן זמני.
אריה תוקן באופן זמני ב- Rosyth עם עץ ובטון לפני שהפליג לניוקאסל על טיין לתיקון על ידי פאלמרס ; האדמירליות לא רצתה שידעו שהיא נפגעה מספיק כדי לדרוש תיקון במספנות פורטסמות' או דבונפורט, פן ייראה בכך סימן לתבוסה. היא נעקבה ב-8° לכיוון הימני עם ארבעה סכרים במקום בין 9 בפברואר ל-28 במרץ כדי לתקן כ   של ציפוי תחתון ולהחליף חמש לוחות שריון ואת המבנה התומך שלהם. היא הצטרפה מחדש לצי הקרב, שוב כספינת הדגל של ביטי, ב-7 באפריל. היא ירתה 243 כדורים מהתותחים העיקריים שלה, אבל עשתה רק ארבע מכות: אחת כל אחת על בלוכר ודרפלינגר, ושתיים על סיידליץ. בתמורה היא נפגעה על ידי הגרמנים שש עשרה פעמים, אך ספגה רק אדם אחד שנהרג ועשרים פצועים.
קרב יוטלנד
לאיון נפגעה פעמיים נוספות, במהלך מה שזכה לכינוי 'הריצה צפונה', לאחר שסיירות המערכה הגרמניות עשו סיבוב משלהם צפונה. ספינותיו של ביטי שמרו על מהירות מלאה כדי לנסות לעשות הפרדה מסוימת בינן לבין צי הים הפתוח ובהדרגה יצאו מטווח. הם פנו צפונה ואז צפון מזרחה כדי לנסות להיפגש עם הגוף הראשי של הצי הגדול. בשעה 17:40 הם פתחו שוב באש על סיירות המערכה הגרמניות. השמש השוקעת עיוורה את התותחנים הגרמנים, והם לא הצליחו לזהות את הספינות הבריטיות ופנו לכיוון צפון-מזרח בשעה 17:47. ביטי פנה בהדרגה יותר לכיוון מזרח כדי לאפשר לו לכסות את פריסת הצי הגדול לתוך מערך הקרב שלו ולהתקדם לפניה, אך הוא לא תזמן את התמרון שלו ואילץ את הפלגה המובילה לסגת לכיוון מזרח, רחוק יותר מהאזור. גרמנים. בשעה 18:35 ביטי עקבה אחרי ה-BCS ה-3 כשהם מנווטים מזרח-דרום-מזרח, מובילים את הצי הגדול, וממשיכים להעסיק את שייטת הקרב של היפר לדרום-מערבם. כמה דקות קודם לכן הורה שייר לפנות בו-זמנית של 180° הימני, וביטי איבדה אותם מעיניהם באובך. בשעה 18:44 פנה ביטי את ספינותיו לדרום-מזרח ולדרום-דרום-מזרח כעבור ארבע דקות בחיפוש אחר ספינותיו של היפר. ביטי ניצל את ההזדמנות הזו כדי להחזיר את שתי הספינות ששרדו מ-3rd BCS לתפוס עמדה מאחורי ניו זילנד ולאחר מכן האט את המהירות לשמונה עשר קשר ושינה מסלול דרומה כדי למנוע מעצמו להיפרד מהצי הגדול. ברגע זה הג'ירומצפן ' אריה נכשל, והיא עשתה מעגל שלם לפני שההיגוי שלה שוב נשלט. בשעה 18:55 הורה שר על פניה נוספת של 180°, מה שהכניס אותם למסלול מתכנס שוב עם הצי הגדול, ששינה את מסלול עצמו לדרום. זה אפשר לצי הגדול לחצות את ה-T של שר, והם פגעו קשות בספינות המובילות שלו. שר הורה על פנייה נוספת של 180 מעלות בשעה 19:13 בניסיון לחלץ את צי הים הפתוח מהמלכודת שאליה שלח אותם. תמרון זה הצליח, והבריטים איבדו את עיניהם של הגרמנים עד לשעה 20:05, כשהסיירת הקלה Castor הבחינה בעשן הנושא מערב-צפון-מערב. עשר דקות לאחר מכן היא סגרה את המטווח מספיק כדי לזהות ספינות טורפדו גרמניות והפעילה אותן. ביטי פנה מערבה כששמע את קולות הירי והבחין בסיירות הקרב הגרמניות משם. Inflexible פתחה באש ב-20:20, ואחריו כמעט מיד שאר סיירות המערכה של ביטי. מעט לאחר השעה 20:30 זוהו אוניות המערכה לפני האימה של טייסת הקרב II של אדמירל מאוב והאש התחלפה אליהן. הגרמנים הצליחו לירות לעברם רק כמה פגזים בגלל הראות הלקויה ופנו מערבה. סיירות המערכה הבריטיות פגעו בספינות הגרמניות מספר פעמים לפני שהשתלבו באובך בסביבות השעה 20:40. לאחר מכן שינתה ביטי מסלול לדרום-דרום מזרח ושמרה על מסלול זה, לפני הצי הגדול וגם את צי הים הפתוח, עד לשעה 02:55 למחרת בבוקר כאשר ניתנה הפקודה להפוך את המסלול.
אריה ושאר שיירי הקרב הגיעו לרוזית' בבוקר 2 ביוני 1916 שם החלה בתיקונים שנמשכו עד 19 ביולי. שרידי צריח 'Q' הוסרו במהלך תקופה זו ולא הוחלפו עד מאוחר יותר. היא נפגעה בסך הכל ארבע עשרה פעמים וסבלה מ-99 הרוגים ו-51 פצועים במהלך הקרב. היא ירתה 326 כדורים מהתותחים העיקריים שלה, אך ניתן לזקוף לזכותה רק ארבע פגעים ב- Lützow ואחת ב- Derfflinger. היא גם ירתה שבעה טורפדות, ארבע לעבר ספינות הקרב הגרמניות, שתיים לעבר דרפלינגר ואחת לעבר הסיירת הקלה Wiesbaden ללא הצלחה.
המשך השירות לאחר קרב יוטלנד
היא הצטרפה מחדש לצי הקרב, שוב כספינת הדגל של ביטי, ב-19 ביולי 1916 ללא צריח 'Q', אך לאחר מכן הוחלף הצריח במהלך ביקור בארמסטרונג ויטוורת' באלסוויק שנמשך בין 6 ל-23 בספטמבר. בינתיים, בערב 18 באוגוסט יצא הצי הגדול לים בתגובה להודעה שפוענחה על ידי חדר 40 שציינה שצי הים הפתוח, בניכוי השייטת השנייה, תצא מהנמל באותו לילה. המטרה הגרמנית הייתה להפגזי את סנדרלנד ב-19, עם סיור נרחב שסופק על ידי ספינות אוויר וצוללות. הצי הגדול הפליג עם 29 אוניות מערכה דרדנוט ושש סיירות מערכה. במהלך 19 באוגוסט, קיבלו ג'ליקו ושר מידע מודיעיני סותר, וכתוצאה מכך לאחר שהגיע למפגש בים הצפוני, כיוון הצי הגדול צפונה מתוך אמונה מוטעית שהוא נכנס לשדה מוקשים לפני שפנה שוב דרומה. שר כיוון דרום-מזרח כשהוא רודף אחר סיירת מערכה בריטית בודדת שדווחה על ידי ספינת אוויר, שהייתה למעשה כוח הארוויץ' בפיקודו של קומודור טירוויט. לאחר שהבינו את טעותם, עיצבו הגרמנים את מסלול הבית. הקשר היחיד הגיע בערב כשטירוויט ראה את צי הים הגבוה אך לא הצליח להשיג עמדת התקפה מועילה לפני רדת החשיכה, וניתק מגע. גם הצי הבריטי וגם הצי הגרמני חזרו הביתה, הבריטים איבדו שתי סיירות בהתקפות צוללות והגרמנים ספגו דרדנוט שנפגעה מטורפדו. לאיון הפכה לספינת הדגל של תת-אדמירל ויליאם פאקנהאם בדצמבר 1916 כאשר קיבל את הפיקוד על צי הקרב עם קידומו של ביטי לפיקוד על הצי הגדול. לשארית המלחמה לאיון לא חוותה אירועים מיוחדים, כשערכה סיורים בים הצפוני, שכן על צי הים הפתוח נאסר להסתכן בהפסדים נוספים. היא סיפקה תמיכה לכוחות קלים בריטים שהיו מעורבים בקרב מפרץ הלגולנד השני ב-17 בנובמבר 1917, אך מעולם לא הגיעה לטווח של כוחות גרמניים כלשהם. שייטת סיירות המערכה הראשונה, כולל לאיון, הפליגו ב-12 בדצמבר בניסיון עקר ליירט את המשחתות הגרמניות שהטביעו את השיירה בדרך לנורווגיה מוקדם יותר באותו יום, אך חזרו לבסיס למחרת. לאיון, יחד עם שאר הצי הגדול, יצאו לפעולה אחר הצהריים של 23 במרץ 1918 לאחר ששידורי רדיו חשפו שצי הים הפתוח נמצא בים לאחר ניסיון כושל ליירט את השיירה הבריטית הסדירה לנורווגיה. אולם הגרמנים הקדימו יותר מדי את הבריטים ונמלטו מבלי לירות ירייה. כשצי הים הפתוח הפליג לסקפה פלו ב-21 בנובמבר 1918 כדי להיכלא, היא הייתה בין ספינות הליווי. יחד עם שאר שייטת סיירות המערכה הראשונה היא שמרה על הספינות הכלואות עד ששובצה לצי האטלנטי באפריל 1919 ולאחר מכן הוכנסה לעתודה במרץ 1920. היא הוצאה משירות ב-30 במרץ 1922, למרות מסע עיתונאים להצלתה למען האומה כאנדרטה, לאיון נמכרה לגרוטאות ב-31 בינואר 1924 תמורת 77,000 ליש"ט כדי לעמוד במגבלות הטונאז' של הסכם הצי של וושינגטון.
פאנדנגו (מתאבק)
קרטיס ג'ונתן האסי (באנגלית: Curtis Jonathan Hussey; נולד ב-22 ביולי 1981) הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות Impact Wrestling. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה פאנדנגו.
האסי החל את קריירת ההיאבקות שלו בשנת 1999. הוא הופיע במספר ארגוני היאבקות עצמאיים בניו אינגלנד, שבמסגרתם זכה במספר אליפויות יחידים: אליפות ניו אינגלנד של PLW, האליפות הצפון מזרחית במשקל כבד של PWF, אליפות ניו אינגלנד של NCW, ובמספר אליפויות זוגות: פעמיים באליפות הזוגות הצפון מזרחית של PWF ביחד עם קן פיניקס ופעם אחת באליפות הזוגות של NCW ביחד עם דמיאן יוסטון.
בשנת 2006, האסי חתם על חוזה פיתוח ב-WWE ונשלח ישירות לארגון הפיתוח שלו באותה התקופה, Deep South Wrestling (DSW). שנתיים לאחר מכן בחודש יוני, הוא הועבר לארגון פיתוח אחר בשם Florida Championship Wrestling (FCW), שבו הספיק לרשום שתי תקופות כהונה כאלוף הזוגות של FCW, האחת עם טיילר רקס והאחרת עם דריק בייטמן. בדצמבר 2010, הוא השתתף בעונה הרביעית של התחרות NXT תחת שם הבמה ג'וני קרטיס, ואף זכה בה במרץ 2011.
בשנת 2013, האסי מיתג את דמותו מחדש, הפעם בתור פאנדנגו, דמות של רקדן. לאורך הזמן, קהל המעריצים של ה-WWE החל לשיר ולרקוד לצלילי מנגינת הכניסה שלו לזירה, מה שגרם לדמותו לנסיקה מהירה בזמן קצר ולחשיפה מוגברת, כאשר מנגינת הכניסה שלו טיפסה למעלה בטבלאות האייטונס. בשנת 2016, הוא הקים את הצמד בריזנגו ביחד עם טיילר בריז, כשהשניים זכו באליפות הזוגות של NXT באוגוסט 2020.
קישפאטי
קישפאטי (בהונגרית: Kisapáti) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בקישפאטי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 369 תושבים, ובשנת 2020 רק 320 תושבים.
יהודי קישפאטי
בקישפאטי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
אליזבת גודרידג'
אליזבת (אליזה) גודרידג' (באנגלית: Elizabeth Goodridge; 12 במרץ 1798 – 18 באפריל 1882) הייתה ציירת אמריקאית שהתמחה במיניאטורות. היא הייתה אחותה הצעירה של שרה גודרידג', גם היא ציירת מיניאטורות אמריקאית.
קורות חייה
גודרידג' נולדה בטמפלטון, מסצ'וסטס, הילדה השביעי של אבנעזר גודרידג' ואשתו ביולה צ'יילדס.
המיניאטורות המוקדמות ביותר של אליזבת הן מסוף שנות ה -20 של המאה ה-19, והן דומות בסגנון לעבודתה של אחותה, אם כי לא מתקדמות כמוה מבחינה טכנית. בגיל צעיר היא החלה לצייר והראתה יכולת לאמנות. באותה תקופה, ההזדמנויות החינוכיות של נשים היו מוגבלות במקום בו גודרידג' התגוררה, ולכן למעשה הייתה אמנית אוטודידקטית.
קריירה
גודרידג' החלה כנראה את דרכה בבוסטון בעבודה עם אחותה, אך בילתה את מרבית חייה בחלקה המרכזי של מסצ'וסטס. היא גרה בטמפלטון, מסצ'וסטס, וערכה מספר נסיעות ארוכות לוורסטר בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-19, ובמהלכם התגוררה עם בני משפחת פוסטר וציירה אותה.
אוסף הדיוקנאות של האגודה האנטיקווארית האמריקאית מכיל את הייצוג הגדול ביותר – 12 תמונות – של עבודתה הידועה של אליזה גודרידג'. במוזיאון לאמנות של ווסטר יש גם כמה מיניאטורות שלה.
בין המיניאטורות הידועות יותר של אליזבת גודרידג' ניתן למנות את:
חייה האישיים
בשנת 1849, בגיל חמישים ואחת, התחתנה גודרידג' עם קולונל אפרים סטון, שהיה בעל חנות כללית ומנסרה בטמפלטון.
הסכם ירושלים 1940
הסכם ירושלים 1940 הוא טיוטה של הסכם שמחתרת הלח"י בהנהגתו של אברהם שטרן (יאיר) התכוונה לחתום עליו עם איטליה הפשיסטית בעת מלחמת העולם השנייה, אך לא הגיע לכלל חתימה. לימים התברר שההסכם היה אמנם הונאה ביוזמת האצ"ל, על מנת להכפיש את מנהיג לח"י אברהם שטרן, ואיטליה כלל לא הייתה מעורבת במשא ומתן; אך לצד זאת התקיימו גם כן מגעים עם הנציג הדיפלומטי הגרמני ורנר אוטו פון הנטיג שתכליתם הצעה לשתף פעולה עם הנאצים.
הרקע
ב-19 במאי 1939 עצרה ממשלת המנדט את מפקד האצ"ל, דוד רזיאל. ב-31 באוגוסט נעצרו גם חברי מפקדת האצ"ל וביניהם אברהם שטרן. ביום למחרת, 1 בספטמבר, פלשה גרמניה הנאצית לפולין ופרצה מלחמת העולם השנייה. זאב ז'בוטינסקי החליט שלא להילחם בבריטים במהלך המלחמה. כחודש לאחר מכן, באוקטובר 1939, שוחרר רזיאל מהמאסר. כממשיך דרכו של ז'בוטינסקי, הוא החליט שהאצ"ל לא יילחם בבריטים בזמן שמתחוללת מלחמה ותחת זאת יסייע להם במלחמתם בגרמניה הנאצית, וקרא לחברי האצ"ל להתנדב לצבא הבריטי.
ב-18 ביוני 1940 שוחררו שטרן ויתר חברי המפקדה. לעומת רזיאל, שטרן קרא לחבריו שלא להתגייס לצבא ו"להשתמט בכל הדרכים מגיוס זר". הדבר הביא לפרישת שטרן וחבריו מן האצ"ל, ולהקמת לח"י (אותו הבריטים כינו בשם "כנופיית שטרן"). אנשי לח"י המשיכו במלחמתם נגד הבריטים וחתרו להיות צד לוחם במלחמה לצדה של איטליה הפשיסטית, שהצטרפה למלחמה לצדה של גרמניה הנאצית ב-10 ביוני 1940. כוונת הלח"י ללחום בבריטים לצד איטליה נבעה מהזדהותו האידאולוגית של שטרן עם הפשיזם האיטלקי, אותו אהד עוד מתקופת לימודיו באיטליה בשנים 1933–1934. נוספה לכך אמונתו שאיטליה וגרמניה עומדות לנצח במלחמה, והוא שאף לחבור אליהן כדי להקים בארץ ישראל מדינה יהודית בחסותן ובאימוץ שיטתן הפוליטית.
פנייתו של משה רוטשטיין
משה רוטשטיין היה איש אצ"ל מחיפה שעסק בהספקת ידיעות הן למש"י, שירות המודיעין של האצ"ל והן לבולשת הבריטית. רוטשטיין יצר מגע עם שטרן והנהגת לח"י וטען בפניהם כי הוא נמצא בקשר עם סוכני ריגול איטלקיים המוסמכים להציע הקמת מדינה יהודית פשיסטית בחסות איטלקית בארץ ישראל. הצעה זו הייתה מקובלת על שטרן, אשר לאחר נפילת צרפת, וכאשר הצבא האיטלקי החל להתקדם לכיוון מצרים וחיל האוויר האיטלקי הפציץ את חיפה ואת תל אביב, נראה היה לו כי הגיעה שעת הכושר וניתן להגיע להסכם עם איטליה. יונתן רטוש, שבאותה עת ניהל שיחות אידאולוגיות ופוליטיות עם שטרן, המליץ בפניו למהר ולנצל את ההזדמנות פן תישמט מידיו.
למרות ההסתייגות מאישיותו של רוטשטיין הוחלט במפקדת לח"י לפתוח בהידברות אתו. שטרן סבר כי גם אם האיש מופעל על ידי הבריטים הרי מוטב שהבריטים יידעו לצד מי עומד לח"י בסכסוך העולמי. לח"י השיב לרוטשטיין כי הוא מוכן לפתוח במשא ומתן עם האיטלקים, והחל מהלך של חילופי טיוטות בין לח"י לרוטשטיין של ההסכם עם האיטלקים. מאז היה רוטשטיין מקבל ומחזיר ללח"י טיוטות עם סעיפים שנמחקו או תוקנו על ידי כל צד, עד שנתגבש הנוסח הסופי, שרוטשטיין הודיע ללח"י כי הוא מקובל על האיטלקים.
ההסכם
הגרסה הסופית של ההסכם הודפסה במכונת כתיבה בשפה העברית, בשני עמודים הכרוכים יחדיו בסרט משי אדום ובחותם שעווה עגול ומשונן, כדוגמת מסמך נוטריוני. המסמך נשמר וצילומו הובא בספרו של יוסף הלר "לח"י אידאולוגיה ופוליטיקה 1940 - 1949". הכותרת להסכם היא "הסכם ירושלים 1940". התאריך שנשא ההסכם הוא "15 לספטמבר, שנת 1940" ובמבוא להסכם נאמר כי תוקפו לתקופה של 10 שנים, עד 15 בספטמבר 1950.
במבוא להסכם "הממשלה האיטלקית" היא צד א' ואילו לח"י, שהיה מיעוט זעיר ביישוב, המוגדר כ"הממשלה היהודית הזמנית", הוא צד ב'. בגוף ההסכם מתוארות גרמניה הנאצית ובנות בריתה כ"המעצמות הקשורות" בצד ב'.
בהסכם 20 סעיפים. בפתיחת ההסכם מצהיר צד א' שהוא רואה את תחיית האומה העברית במולדתה ככורח היסטורי ואת ארץ ישראל כארץ עברית, ומכיר בזכותה המקודשת של האומה העברית להקמת המדינה העברית העצמאית. בהמשך מתחייב צד א' לסייע לצד ב' לחסל את הגולה היהודית על ידי העברת היהודים הנמצאים בארצות שבתחום השפעתו ו"מעצמות הקשורות בו", אל המולדת העברית. צד ב' מתחייב לסייע בארגון צבא עברי בארצות שבתחום השפעתו ובתחום השפעת המעצמות הקשורות בו. וצבא זה ייקח חלק פעיל בכיבוש הארץ. עם כיבוש הארץ היא תועמד תחת שלטונו של צד ב'. במדינה תונהג שיטת הקורפורטיזם שהייתה השיטה הכלכלית-חברתית של הפשיזם האיטלקי.
צד ב' מוותר על פי ההסכם על הקמת חיל אוויר וחיל ים ומסכים להישאר עם צי סוחר. וצד ב' מתחייב להגן על חופי המדינה היהודית וגבולותיה, ולשם כך יהפוך נמל חיפה לבסיס של הצי האיטלקי. צד ב' מצהיר כי הים התיכון הוא "ים איטלקי" שרק לצד א' הזכות המלאה לשלוט בו. העיר העתיקה בירושלים וכן כל המקומות הקדושים לנצרות יהיו בשלטון הוותיקן.
צד א' מתחייב על פי הסכם להשיג את הסכמתן של מדינות ערב להקמת המדינה העברית וצד ב' מתחייב להגיש להן עזרה בצורת הדרכה לפיתוח אוצרות הטבע שלהן. כל הון שיוכנס למדינה היהודית יהיה הון איטלקי בלבד וכל הזיכיונות לניצול אוצרות הטבע של הארץ תהינה בידיים יהודיות או איטלקיות בלבד.
בסעיפיו האחרונים של ההסכם מתחייב צד א' ליצור קשרים פוליטיים ודיפלומטיים בין המדינות הקשורות בו לבין צד ב' ולהכיר בצד ב' כבאת הכח החוקית היחידה של האומה העברית וכגוף היחיד המוסמך לנהל את ענייני ההגירה היהודית, ואילו צד ב' ייחשב, לאחר חתימת ההסכם והסכמים מקבילים עם שאר המעצמות הקשורות בצד א', כ"צד לוחם" לצדו של צד א'.
בסיום ההסכם נאמר כי ההסכם טעון אישור מטעם ממשלת צד א' ושל "ראש הממשלה היהודית הזמנית" כשהכוונה היא לאברהם שטרן, וכי ההסכם ייכנס לתוקפו לאחר שייחתם על ידי שני הצדדים.
על אף שנתגבשה סופית טיוטתו של ההסכם הוא לא הגיע לידי חתימה. חביב כנען, חוקר תולדות היישוב, כתב כי הסיבה לכך הייתה שבשלב זה, בו ההסכם היה ראוי לחתימה, בא רוטשטיין בדרישה ששטרן ייפגש עם נציג ממשלת איטליה כדי לחתום עליו. שטרן מוכן היה לנסוע לפגישה, אולם חבריו התנגדו לנסיעתו לפגישה כזו והמשא ומתן הגיע לקצו.
יוסף הלר, חוקר תולדות לח"י, הסביר כי בסוף שנת 1940, לאחר מפלות איטליה בפלישה ליוון ובמערכה במדבר המערבי, איבד שטרן ככל הנראה את התקווה למימוש ההסכם, ואז המיר את איטליה הכושלת בגרמניה המצליחה. רצף האירועים אכן מראה כי מאז החל הלח"י בניסיונות ליצור קשר עם הגרמנים.