cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טים הווארד
קריירה
טים הווארד נולד בעיירה נורת' ברונסוויק שבניו ג'רזי, לאביו מת'או הווארד, ממוצא אמריקאי-אפריקאי, ולאמו אסתר הווארד, ילידת הונגריה.
רולפינג
בשנת 1971 בעיר בולדר שבקולורדו הוקם מכון רולף, המרכז את הפעילות במחקר ובהסמכת מטפלים.
מקור חסידה
מקור חסידה חלמיתי
נפוץ בצידי דרכים ומקומות עזובים.
טים הווארד
קריירה
כאשר שיחק בקבוצת הכדורגל של בית הספר התיכון המקומי, החל הווארד לשחק דווקא כקשר, אך מאוחר יותר עבר לתפקיד השוער. בכיתה ו' הובחן הווארד כסובל מתסמונת טורט אך הוא מבהיר שתסמונת זו רק עוזרת לו להיות מרוכז ומפוקס יותר בשער. הווארד שיחק בצעירותו בנבחרות הנערים השונות של ארצות הברית, ובשנת 1997, בגיל 18, הוחתם בקבוצת הכדורגל המקצוענית המקומית נורת' ג'רזי אימפריילס, ששיחקה במסגרת מערכת ה-USL.
לאחר שישה משחקים בלבד במדי נורת' ג'רזי, הובא הווארד לקבוצת ניו יורק/ניו ג'רזי מטרו סטארס מה-MLS, הליגה הבכירה בארצות הברית, על ידי טים מולקווין שהיה מאמן השוערים של הקבוצה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1998 במשחק מול קולורדו ראפידס, ורשם חמש הצלות כדור. היה זה משחקו היחיד באותה עונה. מעמדו במטרו סטארס השתפר בעונות הבאות, כשהוא החל לקבל יותר ויותר דקות משחק.
מקור חסידה
מקור חסידה מדברי
Erodium deserti
המין חד שנתי, נמוך יחסית, כ- 5-9 ס"מ מעל האדמה. גבעוליו שרועים על הקרקע או גדלים באלכסון. מין זה מתאפיין בשערות בלוטיות הגורמות לחול להדבק אליו. הצמח מכוסה גם בשערות פשוטות; עליו גזורים. פרחיו בקוטר 6–10 מ"מ והוא פורח בחודשים ינואר - אמצע אפריל. בשל דמיון רב מאוד בינו, הגדל במדבר, לבין מקור חסידה גזור הגדל בצפון ישראל, יש הרואים בהם שני תת-מינים של מין אחד.
טים הווארד
קריירה
בשנת 2001 הפך הווארד לצעיר ביותר שזוכה בתואר שוער השנה ב-MLS, וכן נבחר לשחק במשחק האולסטאר של הליגה. בעונה זו הוא פתח בהרכב בכל משחקי המטרו סטארס. גם בעונות 2002 ו-2003 המשיך הווארד להיות השוער הבכיר של קבוצתו.
מקור חסידה
מקור חסידה חלק
Erodium alnifolium
טים הווארד
קריירה
בקיץ 2003, באמצעה של העונה בארצות הברית, עבר הווארד לקבוצת מנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג תמורת סכום של 4 מיליון דולר, והחליף את פביאן בארטז כשוער הבכיר של הקבוצה. בעונתו הראשונה בפרמייר ליג,, הפגין הווארד מספר תצוגות מרשימות בשער, ונכלל בנבחרת המצטיינים של העונה בפרמייר ליג. לקראת סיום העונה ביצע הווארד טעות שגרמה להדחתה של מנצ'סטר יונייטד מליגת האלופות ואיבד את מקומו כשוער הראשון לרוי קארול, אך הוחזר לשער בגמר הגביע האנגלי, שבו ניצחה קבוצתו וזכתה בגביע. בכך היה הווארד לאמריקאי הראשון שזוכה בטורניר זה.
מקור חסידה
מקור חסידה מלבין
Erodium bryoniifolium
גדל במקומות יבשים ביותר בנגב. שמו נובע מהגוון של עליו. פרחיו פורחים לשעות בודדות החל מהבוקר. לרוב הצמח חד שנתי, אולם ישנם מקרים של פרטים רב שנתיים, הדבר תלוי בשכיחות המשקעים באזור.
טים הווארד
קריירה
לאחר אותה עונה חתם הווארד על חוזה חדש במנצ'סטר יונייטד, אך לבסוף הושאל לאברטון, קבוצה אחרת מהפרמייר ליג, לעונת. באברטון נועד הווארד להחליף את ניגל מרטין, שפרש זה עתה ממשחק. הווארד הציג יכולת טובה בעונה זו וביסס את מעמדו כשוער הראשון של הקבוצה, עם 36 הופעות משחק. במהלך שנת 2007 חתם הווארד על חוזה קבע באברטון, עד לסיום עונת 2013.
מקור חסידה
מקור חסידה שעיר
Erodium hirtum
פרחיו של מין זה גדלים קרוב לקרקע, עליו מחולקים לאונות עמוקות ולרוב הם מכוסים שערות צפופות. הפרחים בצבע לילך ומרכזם סגול כהה. הפרח פורח לאורך שעות האור. הוא נפוץ באזורי המדבר ובעיקר במדרונות. ניתן לראות את הקבוצות הגדלות בצפון מדבר יהודה אשר חסרות שערות על העלים כזן מיוחד.
טים הווארד
קריירה
הווארד המשיך להיות השוער הבכיר גם בעונה הבאה, כששוב רשם 36 הופעות. הוא זכה בתואר כדורגלן השנה בארצות הברית לשנת 2008. בעונת שיחק הווארד בכל 38 המשחקים של אברטון בפרמייר ליג, ושבר את שיא המועדון של מירב משחקי הליגה ללא ספיגה בעונה אחת. בעונה זו הווארד זכה עם אברטון במקום השני בגביע האנגלי, לאחר ניצחון בחצי הגמר על קבוצתו לשעבר, מנצ'סטר יונייטד, והפסד לצ'לסי בגמר.
ב-4 בינואר 2011 כבש הווארד שער ממרחק של כ-90 מטר במשחק הליגה של קבוצתו מול בולטון וונדררס, אשר הסתיים בתוצאה 1–2 לטובת בולטון.
מקור חסידה
מקור חסידה מעוצה
Erodium arborescens
טים הווארד
קריירה
ב-20 במרץ 2016 הוכרז כי הווארד עובד לקולורדו ראפידס האמריקאית, לאחר תשע שנים באברטון.
מקור חסידה
מקור חסידה מעוצה
זהו מין דומה מאוד למקור חסידה שעיר, אולם השוני נמצא בעליו השלמים וחסרי האונות. בנוסף עליו חסרי שערות. פורח מסוף פברואר ועד תחילת אפריל. גדל באזורי מדבר קיצוניים ובאזורי סלע גיר.
טים הווארד
נבחרת לאומית
בקיץ 1999 השתתף הווארד עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 באליפות העולם לנוער שנערכה בניגריה, והיה השוער הפותח של נבחרתו. במשחקים הפאן-אמריקאיים בוויניפג שבקנדה באותה שנה, הוא זכה עם ארצות הברית במדליית הארד. הווארד זומן לסגל נבחרת ארצות הברית לטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני 2000, והיה שוער המשנה לבראד פרידל.
בשנת 2002 ערך הווארד את הופעתו הראשונה בנבחרת הבוגרת של ארצות הברית. הוא זומן כאחד משלושה שוערים לסגל נבחרת ארצות הברית לגביע העולם בגרמניה ב-2006, אך לא שותף באף משחק בטורניר זה, מאחר שהשוער הבכיר של הנבחרת היה קייסי קלר. הווארד היה השוער הראשון של ארצות הברית בגביע הזהב של CONCACAF ב-2007, וזכה עם נבחרתו בטורניר לאחר ניצחון בגמר על נבחרת מקסיקו. הוא היה השוער הראשון גם בטורניר גביע הקונפדרציות 2009, והיה חלק חשוב בהעפלתה המפתיעה של נבחרתו עד לגמר, שבו היא הפסידה לנבחרת ברזיל. הווארד עצמו זכה בפרס "כפפת הזהב" של השוער המצטיין בטורניר.
חיים אישיים
הווארד הוא אב לשניים. הוא פעיל במסגרות שונות של תרומה לקהילה, ב-2001 זכה בפרס מטעם ה-MLS לכדורגלן ההומניטרי על פעילותו למען ילדים הסובלים מתסמונת טורט. ב-2014 הצטלם לקמפיין נגד שימוש בפרוות של בעלי חיים.
בחודש ספטמבר 2018 הפך לבעלים של מועדון הכדורגל האנגלי דאגנהאם אנד רדברידג'.
הווארד הוא נוצרי מאמין והיה מעורב במספר יוזמות וקמפיינים של ארגונים נוצריים בארצו.
ברונקה זלצמן
ברונקה זלצמן גרינבלט (12 בנובמבר 1913 – 4 בפברואר 1993) הייתה שחקנית וזמרת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה לחנה והרצל בפולין. למדה משחק בסטודיה הדרמטית העברית בלודז' בהדרכתה של מרים ברנשטיין-כהן. עלתה לארץ ישראל ב-1935, והתיישבה בקיבוץ רמת הכובש. אחר כך עזבה את הקיבוץ ועברה לגור בתל אביב. שם הצטרפה לתיאטרון המטאטא ב-1939 והופיעה בו עד סגירתו ב-1954. שרה לראשונה במטאטא את השיר "דני'לה, אכול את הבננהל'ה" (נכתב על בנה הבכור, דניאל). שיר נוסף המזוהה עמה הוא "צריך לצלצל פעמיים", אותו שרה לראשונה מעל בימת תיאטרון "כל הרוחות" בינואר 1939. הופיעה רבות עם הצמד דז'יגאן ושומאכר בהצגות ביידיש.
הופיעה בהצגות: הצגות נוספות בהן השתתפה: "פוטש ופרלמוטר", "אצל גרוסמן יש משבר", "מיסטר קיבוץ", "אשת חיל", "העוצר הגדול", פישקה החיגר, החייל האמיץ שווייק, "או מיי פאפא", "שערורייה בגימנסיה", "קוצים בבוקר", "חמש פגישות", אוליבר טוויסט, "אי המטמון", "כנר על הגג", "גבירתי הנאווה". כמו כן הופיעה בהצגות לילדים: "מוכרת הצברים" (תיאטרון צקלון), "הציפור הכחולה" (תיאטרון תילון), "היידי בת ההרים", "אצבעוני", "כיפה אדומה".
ברונקה זלצמן נפטרה בגיל 79. נטמנה בבית העלמין ירקון. הניחה אחריה שני בנים: נפתלי גרינבלט ודניאל גדרון (נקרא על שם הבמאי והמחזאי יצחק משה דניאל, שנפטר ימים ספורים לפני לידתו), במאי ושחקן החי בארצות הברית וכן נכדים ונכדות.
פאגאטוגו
פאגאטוגו (באנגלית: Fagatogo) הוא כפר קטן בסמואה האמריקנית הממוקם באי טוטואילה בסמוך לנמל פאגו פאגו. נכון למפקד שנערך בשנת 2000, בכפר מתגוררים כ-2,096 תושבים.
אף שהעיר פאגו פאגו מהווה באופן רשמי בירת סמואה האמריקנית, מבני הממשל של הטריטוריה (בית הנבחרים, הסנאט ובית המשפט העליון) מצויים בפועל בכפר פאגאטוגו הסמוך לבירה.
בשנת 2007 הוחל בבניית כביש המקשר בין מבני הממשל בכפר פאגאטוגו לבין בירת הטריטוריה.
בכפר שוק שהוקם במימון מחלקת המסחר של ארצות הברית. כמו כן בכפר פועל מוזיאון ג'ין פ. היידון המציג את ההיסטוריה החי והצומח באי.
חואן פדרו לנסאני
חואן פדרו לנסאני (בספרדית: Juan Pedro Lanzani; נולד ב-24 באוגוסט 1990, הידוע גם בשם הבמה פיטר לנסאני, הוא שחקן, זמר ודוגמן ארגנטינאי. לנסאני מוכר בתפקידיו בטלנובלות הארגנטינאית של כריס מורנה, "קטנטנות" ו"כמעט מלאכים", ומהיותו חבר בלהקת "טין אנג'לס" שהתפרקה.
חיים אישיים
חואן פדרו לנסאני נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה. בנו של חואן לנסאני וקלאודיה ורגס ולו שלושה אחים. למד בבית הספר בבלגראנו ובמכללת מריה. היה בזוגיות עם מריאנה אספוסיטו. השניים הכירו על סט קטנטנות והתחילו לצאת ב 2006, והם נפרדו ב-2011. לאחר מכן יצא עם מרטינה סטואסל המוכרת כ "ויולטה" בשנים 2013–2015.
קריירה בטלוויזיה
ב-2004 החל את הקריירה שלו כדוגמן. ב-2006 הופיע לראשונה בטלוויזיה כטבנו בטלנובלה "קטנטנות" של המפיקה כריס מורנה.
בין השנים 2007–2010 שיחק לנסאני במשך ארבע עונות בטלנובלה המצליחה "כמעט מלאכים" את טיאגו בדוז'ה אגוארו.
בשנת 2011 החל לשחק בקומדיה "כשאת מחייכת אליי" לצד לאלי אספוסיטו, בת זוגו בתפקיד גרמן.
ביוני 2012 השתתף בהופעה מיוחדת באופרת הסבון "אהבה מתוקה", בתפקיד פדה. במהלך אותה השנה השתתף גם בטלנובלה "la dueña".
בשנת 2013 השתתף לנסאני בהצגת תיאטרון בשם "camila" לצד נטלי פרס.
בשנים 2013–2014 השתתף לנסאני בסדרה "אליאדוס" של כריס מורנה, המכונה גם "בני ברית", בתפקיד כוכב צעיר בשם נואה לצד פאבלו מרטינס ואוריאנה סבטיני.
בשנת 2021 שיחק בסדרת הטלוויזיה הארגנטינאית "מרדונה: חלום מבורך" מבית פריים וידאו אודות הכדורגלן הארגנטינאי דייגו מראדונה. לנסאני גילם את המנג'ר הארגנטינאי-יהודי חורחה סיטרספילר, שהיה מנהלו האישי הראשון של מראדונה וחבר ילדות שלו.
קריירה מוזיקלית
לצד עבודתו של לנסאני בכמעט מלאכים, הפך חבר בלהקת הפופ "טין אנג'לס", אשר על חבריה נמנו שחקני הסדרה הראשיים: מריאנה אספוסיטו, אאוחניה סוארס - הוחלפה לאחר מכן ברוסיו איגרזבל, ניקולס ריירה וגאסטון דלמאהו.
שני האלבומים הראשונים של הלהקה, "טין אנג'לס" ו"טין אנג'לס 2", הגיעו במהירות למעמד פלטינה במכירות, בעוד האלבום השלישי, "טין אנג'לס 3", היה האלבום החמישי הנמכר ביותר בארגנטינה לשנת 2009.
הקבוצה הופיעה מספר פעמים בתיאטרון גראן רקס שבבואנוס איירס, וכן בספרד, בישראל ובחלק גדול ממדינות אמריקה הלטינית. בשנת 2009, זכתה הלהקה בפרס "האמן הטוב ביותר בארגנטינה".
ויליאם וולאס
סר ויליאם וולאס (בסקוטית: William Wallace; בערך 1270–1305) היה אביר סקוטי הידוע כמנהיג מרד העם הסקוטי נגד המלך אדוארד הראשון ונגד הכיבוש האנגלי בשנים 1297–1305.
אטימולוגיה
שם משפחתו, וולאס, משמעותו הוולשי. מוצאו ככל הנראה מריצ'רד וולאס שעקב אחרי משפחת סטיוארט לסקוטלנד במאה ה-12.
רקע היסטורי
עד לשנת 1292 לערך הייתה סקוטלנד ממלכה עצמאית. בסוף המאה ה-13 שלט בסקוטלנד המלך אלכסנדר השלישי שהקנה לה שלום, יציבות ופיתוח כלכלי. בשנת 1286 מת אלכסנדר בתאונת רכיבה, ללא בנים חיים. האצילים הסקוטים הכריזו על נכדתו בת הארבע, מרגרט, המכונה "הבתולה מנורווגיה" כמלכה, ובשל גילה הצעיר הקימו ממשלה זמנית. אך גם מרגרט לא האריכה ימים, ובשנת 1290 מתה בעת שהפליגה ממולדתה נורווגיה אל חופי סקוטלנד. הכתר הסקוטי הונח עתה בפני כל דורש, ואכן, עד מהרה, הוגשו שלוש עשרה דרישות של טוענים לכתר.
הסקוטים החליטו כי שאלה זו יש לברר באמצעות בוררות, על מנת למנוע פיצול של סקוטלנד, או פרוץ מלחמת אזרחים. הסקוטים אכן בחרו בבורר, אדוארד הראשון מלך אנגליה. אדוארד הסכים לשמש כבורר, בתנאי שתוכר עליונות הכתר האנגלי על הכתר הסקוטי, על פי המדרג הפיאודלי הנהוג באותה התקופה. אדוארד היה נתון באותה התקופה במאבק כנגד מלך צרפת פיליפ הרביעי אשר ניסה לכפות על אדוארד עצמו סמכות פיאודלית מאותו הסוג.
אדוארד אכן שימש כבורר, וקבע כי ג'ון באליול, אציל סקוטי, הוא בעל התביעה הנכונה לכתר. כיום אין עוררין על החלטה זו, ונראה כי באליול אכן היה הבחירה הנכונה הן מבחינה משפטית, והן מבחינת בסיס הכוח שלו בקרב אצילי סקוטלנד. עם זאת האינטרס העצמי של אדוארד מילא אף הוא תפקיד, ובאליול אמור היה להיות מלך בובה, שישליט את רצונו של אדוארד בשטחי סקוטלנד. בשלב זה הבינו האצילים כי טעו בהזמינם את אדוארד להיות בורר, ומינו לצידו של באליול "מועצה" בת שנים עשר אצילים, אשר כרתה מיד ברית עם אויבו של אדוארד, פיליפ הרביעי.
אדוארד הגיב בזעם, ובמרץ 1296 עלה על העיר הסקוטית בריק על טוויד והחריב אותה. באפריל הובס צבא סקוטי בקרב דונבר, וביולי הכריז באליול על כניעתו בטירת קינקרדין. אדוארד קיבל את הכניעה, והסיר את "אבן סקון" שעליה הוכתרו מלכי סקוטלנד בעבר מארמון סקון, מושבם ההיסטורי של מלכי סקוטלנד. על אף שלהלכה היה באליול עדיין מלכה של סקוטלנד, הייתה המדינה תחת שלטונו של אדוארד.
מוצאו ונעוריו של וולאס
וולאס היה ממשפחה של בעלי אדמות, אך לא ממשפחת אצילים. ככל הנראה לא ירש את תאריו ואדמותיו מאביו משום שלא היה הבן הבכור.וולאס נולד באלרסלי במחוז קילמרנוק בנפת איירשייר בערך בשנת 1270.
אין מקורות רבים על נעוריו של וולאס, פרט לשיריו של "הארי העיוור" שנכתבו בשנת 1470, כמאתיים שנה אחרי האירועים המתוארים בהם. וולאס היה בנו של מלקולם וולאס שנרצח בשנת 1291 בידי כוחות אנגליים ובעקבות כך גדל אצל דודיו שהיו אנשי כנסייה, ומהם קיבל חינוך לקריאה ולכתיבה שהיה נדיר באותם הימים. וולאס דבר את השפות צרפתית ולטינית. הארי העיוור אינו מציין אם וולאס יצא אי פעם מסקוטלנד, או היכן קיבל את ניסיונו הצבאי. רישום אנגלי מ-1296 מדבר על "גנב, אחד, ויליאם לה וואליס" אשר פעל בפרת'.
תחילת פעילותו של וולאס
שנת 1297 הייתה השנה בה עלה וולאס לגדולה. האגדה מספרת כי הוא הרג שני חיילים אנגלים בסכסוך על אודות דג שתפס. האמת מאחורי אגדה זו אינה ברורה, אך ברור כי וולאס נטר טינה לאנגלים, בשל מותו של אביו בידיהם בשנת 1291. בשנת 1297 החל וולאס לאסוף לוחמים, ופשט על מעוזים אנגליים בקרבת הגבול עם סקוטלנד. בחודש מאי נלחם לצידו של ויליאם דאגלס בסקון, והכה ביוסטיסיאר האנגלי ויליאם אורמסבי. ביולי הכריזו האצילים הסקוטים על סיום המרידה, ועל הסכם עם האנגלים. באוגוסט חבר וולאס לצבאו של אנדרו דה מוריי אשר הכריז על מרידה נוספת. השניים נפגשו בספטמבר 1297 ליד גשר סטירלינג. לשם הגיע צבא אנגלי כבד ומצויד היטב.
הקרב על גשר סטירלינג
ב־11 בספטמבר 1297 הוביל המפקד האנגלי וארן, רוזן סארי, את צבאו אל מול צבאו של וולאס. על הצבא האנגלי הכבד היה לעבור על פני גשר צר, גשר סטירלינג. הצבא כלל 300 פרשים ו־10,000 רגלים, והיה ברור כי המעבר על פני הגשר יימשך שעות רבות. כאשר החל הצבא לחצות את הגשר, איפשרו הסקוטים לחיל חלוץ בן 5,000 איש לחצות את הגשר ואז התנפלו עליהם וולאס וצבאו. החלוץ החל לסגת על פני הגשר, בעוד שרבים שטרם חצו את הגשר דחפו אותו קדימה, אל מול הסקוטים. במהומה שהתפתחה קרס הגשר, וכל מי שהיה מצוי עליו טבע בנהר. חסרי המזל שנותרו על הגדה הצפונית של הגשר, בה החזיקו הסקוטים, נהרגו במקום. בה בשעה חצה חלק נוסף מן הצבא הסקוטי את הנהר במעבורת נהר טבעית, במורד הנהר. כאשר הכח האנגלי מפוצל לשני חלקי הנהר, ולאחר קריסת הגשר, דחפו הסקוטים את שני חלקי הכח אל תוך הנהר. היה זה ניצחון של כח קטן וחכם אל מול כח גדול שפעל ללא תבונה ובאיטיות. הניצחון הגביר את ביטחונם של הסקוטים ואת ביטחונו של וולאס, וגרם לנסיגתם של האנגלים מחלקים נרחבים של סקוטלנד.
לאחר הניצחון הוכתר וולאס לאביר, וקיבל מינוי כ"מגינה של סקוטלנד" במרץ 1298. שותפו לניצחון בסטירילנג, דה מוריי, מת מפצעיו כשלושה חודשים לאחר הקרב, וולאס היה עתה לבדו, אל מול הצבא האנגלי ואל מול הפילוג בשורות הסקוטים.
קרב פאלקירק
אדוארד ראה כי בסקוטלנד קם לו יריב חזק, ומיהר להכריתו. המלחמה עם צרפת הסתיימה בשנת 1297 לאחר שאדוארד השיא את בנו אדוארד השני לאיזבלה בת מלך צרפת, ונישא בעצמו למרגרט, אחותו של מלך צרפת. עתה היה פנוי לפתור את הבעיה הסקוטית אחת ולתמיד.
בינתיים שלט וולאס בסקוטלנד ביד רמה, וגייס צבא מקצועי, שיסייע לו כנגד הפלישה האנגלית הקרבה.
מאסרו של וולאס והוצאתו להורג
ב־5 באוגוסט 1305 הוסגר וולאס לאנגלים על ידי אציל סקוטי הנאמן למלך אדוארד בשם ג'ון דה מנטנית'. וולאס נשפט במשפט ראווה, והוצא להורג באופן אכזרי ויוצא דופן ב-23 באוגוסט 1305 בלונדון. הוא נתלה כמעט עד מוות, ולאחר מכן קרביו הוצאו, הוא סורס, ואולץ לצפות באיבריו נשרפים. אחר כך נערף ראשו והוא בותר לארבעה חלקים (תלייה, גרירה וביתור). ראשו הוצב על יתד על גשר לונדון. אבריו נשלחו בנפרד לערים שונות בסקוטלנד.
מורשתו של וולאס
וולאס היה אחד מאבות הלאומיות הסקוטית. את האש שהצית לא קל היה לכבות. אמנם בימי חייו של אדוארד הראשון, מן העזים והתקיפים במלכי אנגליה, לא השכילו הסקוטים להתאחד ולהחזיר לעצמם את שאבד להם בפאלקירק. נסיונותיו של רוברט דה ברוס לפתוח במסע מלחמה נכשלו, וצבאו הובס. אך בשנת 1306 מת אדוארד בדרכו למלחמה בסקוטלנד, והותיר אחריו את בנו חדל האישים אדוארד השני. בשנת 1314 הובס צבאו של אדוארד השני על ידי צבאו של דה ברוס בקרב באנוקברן, והחלה תקופה של עצמאות סקוטית שנמשכה שנים רבות.
בשנת 1995 הנציח סרטו של מל גיבסון "לב אמיץ" את חייו של וולאס, בגרסה חופשית המבוססת על דמיון רב.
ליאם גלאגר
ויליאם ג'ון פול גלאגר (באנגלית: William John Paul Gallagher; נולד ב-21 בספטמבר 1972 במנצ'סטר שבאנגליה) הוא סולן לשעבר של הלהקות "Beady Eye" ושל הלהקה המצליחה אואזיס. הוא גם מייסד חברת הביגוד המצליחה Pretty Green. אלבום הסולו של גלאגר, "As You Were", יצא ב־6 באוקטובר 2017 והיה להצלחה מסחררת. האלבום דורג בראש מצעד האלבומים בבריטניה וקיבל את מעמד אלבום הפלטינה. עם למעלה מ 103,000 יחידות שנמכרו בשבוע הראשון של פרסום האלבום, היה זה האלבום ה9 הנמכר ביותר באותו עשור בבריטניה. אלבום הסולו השני שלו "למה אני? למה לא." עלה לראשונה במצעד הבריטי עם יציאתו ב־27 בספטמבר 2019. האלבום העשירי שלו בתרשים (כולל שמונה עם אואזיס), הוא אלבום הויניל הנמכר ביותר בשנת 2019. הסינגל הראשי של מהאלבום "למה אני? למה לא" - "Shockwave" הפך לאחד מלהיטי הסולו הגדולים ביותר שלו ולסינגל הוויניל הנמכר ביותר של שנת 2019.
ילדותו
ליאם נולד בבורנייג', פרבר של העיר מנצ'סטר, כילד השלישי והצעיר ביותר לאביו תומאס גלאגר ולאמו פגי, ממוצא אירי. אביו של ליאם, תומאס, היה אלים לעיתים קרובות כלפי בני המשפחה ואף על פי שאחיו הגדולים של ליאם, פול ונואל, סבלו מכך יותר ממנו, ליאם העיד כי התנהגות זו מצד אביו השפיעה עליו רבות כילד וגרמה לו לרצות להיות אומן. כשליאם היה בן 10, אימו פגי לקחה אותו ואת אחיו ועזבה את הבית. אף על פי שליאם נהג לראות את אביו מדי פעם לפעם כאשר היה נער, טוען ליאם כי הרבה מן המשקעים ביניהם נשארו עד עצם היום הזה.
נואל ציין שליאם גילה עניין מועט מאוד במוזיקה עד שנות צעירותו המאוחרות. עם זאת, ליאם היה בטוח ביכולתו לשיר והחל להקשיב ללהקות כגון הסטון רוזס, המי, הקינקס, הג'אם, טי רקס והביטלס שאת סולנה, ג'ון לנון, העריץ.
אואזיס
בשנת 1991 הקים ליאם את להקת "הגשם", שבעתיד תיקרא אואזיס. הלהקה כללה את ליאם כסולן וכותב שירים ובנוסף שלושה חברי ילדות שלו; פול ארתורס כגיטריסט של הלהקה, פול מקגוויגן כנגן גיטרת הבס וטוני מק'קרול כמתופף. הלהקה הופיעה בעיקר במועדונים קטנים ובפאבים ברחבי מנצ'סטר ונודעה בזריעת הרס ובלאגן בהופעותיהם שלעיתים קרובות קוצרו בעקבות תגרות. כאשר ליאם ראה שהלהקה לא מתקדמת הוא ביקש מאחיו הגדול, נואל, לעזור ולהצטרף ללהקה. נואל הסכים בתנאי שהוא יהיה מנהיג הלהקה וכותב השירים שלה, ובנוסף הוא החליט לשנות את שם הלהקה לאואזיס. תחת הדרכתו של נואל, השיגו אואזיס חוזה הקלטות והקליטו את אלבומם הראשון, "Definitely Maybe", שבאותו הזמן היה אלבום הבכורה שנמכר במהירות הרבה ביותר בהיסטוריה של בריטניה. מאז יציאת אלבום הבכורה של הלהקה באוגוסט 1994 התפרסם גלאגר בזכות קולו וסגנון שירתו המיוחדים בנוסף לאישיותו הצבעונית שהתבטאה בריבים תכופים עם הפפראצי וצריכת סמים ואלכוהול מרובה.
כאשר אואזיס פרצו לזירה הציבורית, ליאם גלאגר הולל על ידי התקשורת כאחד מהסולנים הטובים ביותר בהיסטוריה של בריטניה ושובח על הופעותיו החיות בהם נתן מאמץ משל היה באולפן.
אלבומה השני של הלהקה, "(What's The Story) Morning Glory?", שיצא לאור באוקטובר 1995, היה אפילו מצליח יותר, והפך לאלבום השלישי הנמכר ביותר בכל הזמנים בבריטניה. בנוסף, טקס פרסי המוזיקה הבריטית היוקרתי בחר בו לאלבום הטוב ביותר בבריטניה ב-30 השנים האחרונות.
במהלך הקריירה אואזיס ניגנו באלפי הופעות ברחבי העולם, אך אחת מהם, בשנת 1996, הייתה להופעה הגדולה ביותר בהיסטוריה של בריטניה: אואזיס הופיעו בניברות' פארק מול 400,000 איש במהלך שני לילות. הביקוש לכרטיסים היה של כ-2.6 מיליון איש - שיא כל הזמנים בבריטניה. ההופעה נחשבת מאז לאייקונית וכמסמלת את הרוח החדשה במוזיקה הבריטית של שנות ה-90. בתקופת הזמן הזו, סוקרה בהרחבה בתקשורת הבריטית היריבות של אואזיס עם להקת רוק אלטרנטיבי נוספת, בלר. הסגנון השונה בין אואזיס, להקה אשר מזוהה עם מעמד הפועלים של צפון-מערב אנגליה, ובלר, להקה אשר מזוהה עם מעמד הביניים של דרום מזרח אנגליה, הפך את שתי הלהקות ליריבות טבעיות. אלבומה השלישי של הלהקה, "Be Here Now", פורסם ב-21 באוגוסט 1997 וקבע שיא חדש כאלבום שנמכר הכי מהר בהיסטוריה של בריטניה.
בשנת 2000 חזרו אואזיס עם אלבומם הרביעי, "Standing on the Shoulder of Giants", כאשר שניים ממייסדי הלהקה, פול ארתורס ("בונהד") ופול מקגוויגן, עוזבים אותה בזמן הקלטות האלבום ומשאירים את גלאגר להיות השריד היחיד מלהקת "הגשם". באלבום זה החל גלאגר לכתוב שירים עבור הלהקה.
השיר שבסופו של דבר נכנס לאלבום נקרא Little James, שיר שנכתב על בנה של אשתו הראשונה - פטסי קנזיט. האלבום, ביחד עם השיר, זכה לביקורות מעורבות מהמבקרים. האלבום הבא של אואזיס, "Heathen Chemistry", שיצא בשנת 2002, סיפק עוד שלושה שירים אשר נכתבו על ידי ליאם גלאגר.
הבולט מבין שיריו באלבום זה הוא Songbird, בלדה אקוסטית שכתב לאהובתו, חברת להקת הבנות אול סיינטס, ניקול אפלטון. גם באלבומם השישי של הלהקה "Don't Believe The Truth", שיצא בשנת 2005, כתב גלאגר שלושה שירים נוספים עבור הלהקה אשר אותם גם הלחין. בשנת 2008 יצא אלבומם האחרון של הלהקה "Dig Out Your Soul", ובו עוד שלושה שירים שנכתבו על ידי ליאם, כאשר השיר I'm Outta Time יצא כסינגל והיה לאחד השירים המצליחים ביותר באלבום.
אואזיס התפרקו בסוף אוגוסט 2009 לאחר שנואל גלאגר פרש מן הלהקה בטענה שאינו יכול לעבוד יותר עם אחיו ליאם יום אחד נוסף. השניים לא דיברו מאז.
לאחר אואזיס
מספר חודשים לאחר פירוק הלהקה ליאם הודיע כי ימשיך ליצור מוזיקה עם החברים לשעבר מאואזיס בתוספת גיטריסט מחליף לנואל. שמה החדש של הלהקה הוא Beady Eye. האלבום הראשון של הלהקה יצא לאור ב-28 בפברואר 2011 בשם "Different Gear, Still Speeding". גלאגר עורר סערה בתקשורת לאחר שהתייצב לקבל את פרס האלבום הטוב ביותר ב-30 השנה האחרונות בבריטניה, "(What's The Story) Morning Glory?" בטקס הבריטס בשם להקתו לשעבר, הוא נשא נאום קצרצר בו הודה לחברי הלהקה בזמן עשיית האלבום, אך לא הודה לאחיו שכתב והלחין את כל השירים באלבום. הוא המשיך והודה למעריצים, ולאחר שסיים השליך את הפרס והמיקרופון אל הקהל וירד מהבמה. עובדי הבמה נאלצו להתחנן להשבת המיקרופון שיועד למגיש הבא שהיה אמור לעלות.
ב-1 ביוני 2017 הוציא את הסינגל "Wall Of Glass" מתוך אלבום הסולו הראשון שלו "As you Were", שיצא ב-6 באוקטובר של אותה שנה. סינגלים נוספים מהאלבום הם: "Greedy Soul" ,"Chinatown", "Come Back To Me", ו-"For What It's Worth" שפורש רבות כשיר התנצלות על מעשיו המגונים בעבר.
ב-7 ביוני 2019 שחרר את השיר Shockwave לקראת אלבומו השני "Why Me? Why Not" שיצא ב-20 בספטמבר.
חייו האישיים
צאצאו השלישי ובנו השני של גלאגר, ג'ין, נולד לחברתו באותה תקופה ניקול אפלטון ב-2 ביולי 2001. כאשר יצא מבית החולים לאחר הלידה הבחין ליאם בצלם פפראצי ובתגובה דחף את מצלמתו לפניו.
עם זאת, מאז סוף שנות ה-90 ועם גמילתו מסמים, נישואיו לניקול אפלטון ולידת בניו, ניכרה רגיעה משמעותית בהתנהגותו המוחצנת וכיום הוא מגדיר עצמו כאיש משפחה המעדיף את החיים השקטים.
באפריל 2014 הזוג התגרש, לאחר שהתגלה כי לליאם יש ילדה מחוץ לנישואין כתוצאה מרומן עם עיתונאית איטלקייה.
במהלך חופשה באוגוסט 2019 הציע ליאם נישואים לחברתו דאז דבי גוויתר. השניים היו אמורים להינשא באיטליה בקיץ 2019 אך חתונתם נדחתה בעקבות מגפת COVID-19. השניים גרים בשכונת הייגייטס בלונדון.
תרניץ
תרניץ (בגרמנית: Ternitz) היא עיר בדרום מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה, במחוז נוינקירכן. שטחה משתרע על 65.32 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה כ-15 אלף תושבים נכון ל-2012. בתקופה הרומית העיר הייתה חלק מפרובינציית נוריכום. היישוב הוזכר לראשונה ב-1352, אך זכויות עיר התקבלו רק בשנת 1948.
גאוגרפיה
תרניץ נמצאת באזור אינדוסטריפירטל, אחד מאזוריה של אוסטריה תחתית. העיר נמצאת בגובה 398 מטר ושטחה משתרע על 65.2 קמ"ר, כ 56.32 אחוז מהשטח מכוסה יער. את העיר מרכיבות 21 שכונות.
פוליטיקה
נכון ל-2012, ראש העיר של תרניץ הוא רופרט דווראק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPÖ). במועצת העיר ישנם 37 מושבים.
גם הוא באצילים
"גם הוא באצילים" (בצרפתית: Le Bourgeois gentilhomme) היא קומדיית בלט למוזיקה של ז'אן-בטיסט לולי מאת המחזאי הצרפתי מולייר. מולייר חיבר כמה וכמה קומדיות בלט, יצירות קלילות ומשעשעות ששילבו מוזיקה ומחול ושימשו בידור למלך ולבני המעמדות הגבוהים, אולם "גם הוא באצילים" נחשבת למוכרת ביותר. הצגת הבכורה התקיימה ב-14 באוקטובר 1670 בארמון שמבור, ונכחו בה המלך לואי ה-14 ואנשיו. המוזיקה למחזה חוברה בידי לולי שגם שיחק את הכהן הטורקי במערכה החמישית. הדיפלומט לורן ד'ארבייה, שנחשב למומחה ללבנט, שימש כיועץ בהעמדת "הטקס הטורקי". המחזה תורגם לעברית על ידי נתן אלתרמן ועל ידי נסים אלוני וגם הועלה בארץ מספר פעמים.
עלילה
מר ז'ורדן המסורבל והטיפש להוט להיות כאחד האצילים ולקנות לו שם ומעמד. כדי להגשים את שאיפתו זו עליו להרחיב את השכלתו, ללבוש בגדים שבאופנה וללמוד גינוני אצולה. לשם כך הוא מביא לביתו מורים המלמדים אותו מוזיקה, מחול, סיף ופילוסופיה, ומזמין בגדי פאר אצל החייט. בתו של מר ז'ורדן, לוסיל, אוהבת בחור פשוט בשם קליאונט, אולם ז'ורדן אינו מתיר לה להינשא לו ושואף להשיא אותה לבן אצולה. קליאונט ומשרתו קוביל לא אומרים נואש ורוקמים תחבולה משעשעת: השניים מתחפשים לנסיך עות'מאני ומתורגמנו, באים אל מר ז'ורדן ומספרים לו על רצונו של הנסיך לשאת לאישה את לוסיל בתו. מר ז'ורדן נותן כמובן את ברכתו לנישואים אלה, כיוון שלא יכול לצפות לבעל בעל ייחוס רם יותר מזה לבתו. הזוג המאושר מתחתן, וקליאונט וקוביל מטבילים את מר ז'ורדן בטקס היתולי, הנאמר כולו בג'יבריש טורקי, למממושי - תואר אצולה עות'מאני שאינו אלא פרי דמיונם.
אלן וילסון
אלן וילסון (באנגלית: Alan Wilson, ידוע גם כ"ינשוף עיוור" (Blind Owl)); 4 ביולי 1943, ארלינגטון שבמדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית – 3 בספטמבר 1970) היה גיטריסט, זמר ומוזיקאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בשל השתתפותו כגיטריסט הראשי וזמר בלהקת Canned heat האמריקאית. נפטר בגיל 27 בעקבות צריכה מוגברת של ברביטורטים, מקרה שנחשד כהתאבדות, ובכך נכנס למועדון ההיפותטי "מועדון 27".
ראשית חייו
וילסון נולד וגדל בפרברי בוסטון בארלינגטון, שבמסצ'וסטס. כמה מהמאמצים הראשונים של וילסון בביצוע מוזיקה בפומבי הגיעו בשנות העשרה שלו עם הרכב ג'אז שהקים עם חברים אחרים בעלי אוריינטציה מוזיקלית מבית הספר. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון ארלינגטון, עשה תואר שני במוזיקה באוניברסיטת בוסטון וניגן במעגל הפול-בלוז של בית קפה בקיימברידג'.
וילסון התפתח לימודית והפך לסטודנט ייעודי לבלוז מתקדם, וכתב מספר מאמרים לעיתון "ברודסייד" של בוסטון ומגזין התחייה העממית "Little Sandy Review", כולל קטע על נגן הבלוז רוברט פיט ויליאמס. וילסון נחשב על ידי רבים מבני גילו כמומחה למוזיקאי הבלוז משנות השלושים והארבעים; רבים התייחסו אליו כמי שיש לו יכולת יוצאת דופן לחיבור מוזיקלי עם אנשי הבלוז הגדולים.
ההשפעות הגדולות ביותר שלו כללו את סקיפ ג'יימס, רוברט ג'ונסון, סון האוס, צ'רלי פאטון, טומי ג'ונסון, ג'ון לי הוקר, בודי ווטרס ובוקה ווייט. סקיפ ג'יימס, בפרט, זכה להערכה רבה על ידי וילסון. בבית הספר התיכון למד וילסון את הקלטותיו של ג'יימס מ -1931 בעל פי. בהמשך, וילסון החל לשיר בדומה לקולו הגבוה של ג'יימס. בסופו של דבר וילסון שכלל את השירה בקול הגבוה וזה הפך לסגנון השירה היחיד שלו.
לאחר 'גילויו מחדש של סון האוס' (אירוע בו אמן הבלוז סון האוס היה מרוחק מהמוזיקה לתקופה ארוכה ושכח איך לנגן) ב־1964, וילסון הראה לו כיצד לנגן שוב את השירים שהאוס הקליט בשנת 1930 ו־1942. וילסון ניגן עבורו את ההקלטות הישנות של האוס והדגים אותם בגיטרה כדי להחיות את הזיכרון של האוס. האוס הקליט את אלבומו הבא עבור תקליטי קולומביה בשנת 1965. בשניים מהשירים באלבום ניגן וילסון על מפוחית ​​וגיטרה. במכתב לג'אז ג'ורנל שפורסם בגיליון ספטמבר 1965, דיק ווטרמן, מנהל המגזין, העיר את הדברים הבאים על הפרויקט של וילסון: "זהו אלבום סולו, פרט לגיבוי לשני קטעים של ילד לבן בן 21 מקיימברידג 'בשם אלן וילסון. אלן מנגן בגיטרה שנייה ב"Empire State Express" ונבל ב- "Levee Camp Moan". הוא מעולם לא הקליט לפני כן, אך הוא גיבה את ג'ון הרט, סקיפ ג'יימס, סליפי ג'ון אסטס, בוקה ווייט ורבים אחרים. טוב, והרקורד יוכיח זאת".
Canned Heat
במהלך הופעה בקיימברידג', פגש וילסון את הגיטריסט האמריקני ג'ון פאי. זה כינה אותו "ינשוף עיוור" בגלל קוצר הראייה הקיצוני שלו, תווי הפנים המעוגלים ואופי המחקר, ומאז הוא רכש לעצמו כינוי זה. באחד המקרים כשניגן בחתונה, הוא הניח את הגיטרה שלו על עוגת החתונה מכיוון שהוא לא ראה אותה. כפי שכתב מתופף קנד היט אדולפו דה לה פארה לימים בספרו: "בלי המשקפיים, אלן פשוטו כמשמעו לא יכול היה לזהות את האנשים איתם ניגן ממרחק מטר, עד כדי כך היה עיוור 'הינשוף העיוור'".
בעידודו של פאי, וילסון עבר איתו ללוס אנג'לס במטרה לסייע לפאי עם עבודת המחקר שלו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בנושא צ'רלי פאטון. בלוס אנג'לס הכיר וילסון את בוב הייט, חובב בלוז, זמר ואספן תקליטים, שהקים עמו אחר כך את להקת קנד היט. עם קנד היט, וילסון הופיע בשתי הופעות בולטות של תקופת שנות השישים, פסטיבל הפופ של מונטריי בשנת 1967 ו- פסטיבל וודסטוק בשנת 1969.
אף על פי שההופעה החיה של הלהקה נחתכה מהסרט וודסטוק המקורי, הם הוצגו במלאת 25 שנה בגרסת הבמאי לסרט המקורי. שמכיל קטעים שלא הוכנסו לסרט הראשון. גרסת האולפן לשיר "Going up the Country" (שאותו כתב, הלחין ושר וילסון) אף היוותה חלק מפסקול הסרט וודסטוק המקורי. וילסון גם כתב ושר את הלהיט "On The Road Again'".
בריאיון למגזין DownBeat הוא העיר, "... אני מנגן [בהקלטה] בשש כלים שונים - שלושה קטעי גיטרה, מפוחית, קולות וטמבורין, כולם מוקלטים בזמנים שונים." באלבום הכפול "Hooker 'N Heat", שהוקלט עם הלהקה וג'ון לי הוקר, הוקר נשמע תוהה כיצד וילסון מסוגל לעקוב אחרי הנגינה בגיטרה שלו כל כך טוב. הוקר היה ידוע כ'פרפורמר' שקשה ללוות אותו, בין השאר בגלל ההתעלמות של שירתו ממבנה ומהירות השירים. עם זאת, נראה כי וילסון לא התקשה כלל לעקוב אחריו באלבום הזה. הוקר מסיק בהקלטה כי "אתה (וילסון) בטח הקשבת לתקליטים שלי כל חייך". כמו כן ידוע כי הוקר הצהיר ש"וילסון הוא גיטריסט המפוחית ​​הגדול ביותר אי פעם".
המוות הפתאומי
ב־3 בספטמבר 1970, וילסון נמצא מת על צלע הר מאחורי בית הקיץ בקניון של בוב הייט; הוא היה בן 27. בנתיחה שלאחר המוות נמצאו בגופו כמויות גדולות של אלכוהול וברברטורט. על פי הדיווחים, וילסון ניסה להתאבד כמה חודשים קודם לכן, תוך כדי קפיצה מגשר במכוניתו מהכביש המהיר בלוס אנג'לס. הוא ניצל ואושפז בקצרה בגלל דיכאון משמעותי, ושוחרר לאחר מספר שבועות.
אף על פי שלעיתים מדווחים על מותו כהתאבדות, הדבר לא נקבע בבירור והוא לא השאיר שום פתק. מותו של וילסון הגיע שבועיים בלבד לפני מותו של ג'ימי הנדריקס וארבעה שבועות לפני מותה של ג'ניס ג'ופלין, שני אמנים שנפטרו גם הם באותו גיל. יחד עם הכישרון והאינטלקט שלו, לוילסון היה מוניטין של סרבול חברתי ומופנמות, שהיו אולי סימפטום לדיכאון שלו. וילסון היה "חנון" נלהב שאוהב לקרוא ספרים בנושא בוטניקה ואקולוגיה. לעיתים קרובות הוא ישן בחוץ כדי להיות קרוב יותר לטבע. בשנת 1969 הוא כתב והקליט שיר, "Poor Moon", שהביע דאגה מפני זיהום פוטנציאלי של הירח. הוא כתב מאמר בשם 'Grim Harvest', על יערות העצים האדומים בקליפורניה, שהודפס והוכנס לתוך עטיפות תקליטי הויניל של אלבום הלהקה המאוחר יותר, Historical Figures and Ancient Heads, בתור מחווה לוילסון.
וילסון התעניין מאוד בשימור עולם הטבע, ובמיוחד העצים האדומים. על מנת לתמוך בחלומו, רכשה משפחתו של וילסון חורשות ביערות העצים האדומים בקליפורניה על מנת שהעצים לא יכרתו, ובנוסף הקימו שם אנדרטה לזכרו. הכסף שנתרם ליצירת אנדרטה זו ישמש גם את הליגה לתמיכה יערות עצים אדומים, מחקר, חינוך ורכישת קרקעות של עצי גידול אדומים חדשים וישנים כאחד. השיר של סטיבן סטילס "איש הבלוז" מתוך האלבום Manassas מוקדש לווילסון, יחד עם ג'ימי הנדריקס ודואן אלמן.
צ'ארלי מרפי (שחקנית)
שארלוט מרפי (באנגלית: Charlotte Murphy; נולדה ב-30 בנובמבר 1984) היא שחקנית אירית.
ביוגרפיה
מרפי נולדה ב-30 בנובמבר 1989 באניסקורת'י שבמחוז וקספורד למשפחה בת שישה ילדים. הוריה, פט וברנדה, הם הבעלים של מספרה. כשהייתה בת 12 המשפחה עברה לגור בווקספורד. בין השנים 2006 ל-2008 למדה מרפי בבית הספר למשחק "Gaiety School of Acting" בדבלין.
היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד שיבון דילייני בסדרת הדרמה "Love/Hate" של רשת RTÉ, עליו זכתה ב-2013 בפרס האקדמיה האירית לקולנוע ולטלוויזיה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. עוד היא מוכרת מהופעתה בתפקיד אן גלאגר בסדרת הטלוויזיה עטורת השבחים "עמק האושר" של ערוץ BBC One. ב-2017 החלה מרפי להופיע בסדרת הפשע ההיסטורית "כנופיית ברמינגהאם".
יוסל'ה קמצן קדוש
סיפורו של יוסל'ה קמצן קדוש (בגרסאות אחרות ישראל גוי קדוש) היא אגדה יהודית מפורסמת. לסיפור גרסאות רבות ושונות אולם המוטיב המרכזי – מצוות מתן בסתר של העשיר – נשמר בכולן. הסיפור זכה לפרסום רב גם בעקבות רבי שלמה קרליבך שסיפר אותו בהופעותיו בליווי נגינת גיטרה, ובהמשך בקלטת שיצאה כחלק מסיפוריו.
סיפור האגדה
על פי האגדה בתחילת שנות ה'ת' בעיר קראקא שבפולין היה יהודי בשם יוסל'ה, עשיר אך קמצן, הוא סירב בתוקף לתמוך בעניים ובמטרות הקהילה. למרות בקשות חוזרות ונשנות מהרב כי יואיל לתרום לכל הפחות כאחד מכולם הוא סירב. הוא זכה לקיתונות של בוז מהקהילה בימי חייו וכינו אותו "יוסל'ה קמצן". כשהזדקן ועמד על ערש דווי, הודיעה לו החברה קדישא כי אם ברצונו להיקבר עליו לשלם סכום גבוה, אך הוא סירב גם לזה. לאחר מותו קברו אותו במקום מבוזה מחוץ לגדר. משחלף זמן הגיעו לרב (לפי גרסאות מסוימות היה זה התוספות יום טוב) נזקקים רבים שביקשו את עזרתו, וכשבירר הרב לפשר הכמות הגדולה של הנזקקים שהופיעו לפתע, התגלה לו כי יוסל'ה תמך בהם בסתר והתנה עמם לבל יספרו (לפי גרסאות אחרות הוא הביא להם כסף במעטפות ושקים של מזון בכל ערב שבת בלי שידעו שהוא זה שהביא). הרב נרעש והיצר על מקום קבורתו ובזיונו של יוסל'ה, והורה שיכתבו על מצבתו "פ"נ יוסל'ה קמצן קדוש" וביקש כי לאחר מותו יקברו אותו בסמוך לקברו של יוסל'ה.
גרסאות
הסופר מרדכי בן יחזקאל הביא בספר המעשיות שלו את הסיפור בשינויים שונים כשהוא מסתמך בעיקר על פנקס הקהילה של קראקא שצוטט בספר "פאר וכבוד", מונקאטש תרע"א, וכשגיבור האגדה נקרא "ישראל גוי קדוש". בספר אחר הרב המוזכר הוא הרבי מבעלז ולא התוספות יום טוב. בגרסתו של ר' שלמה קרליבך לרב קראקא קוראים רבי קלמן. אכן ככל הידוע לא קבור ליד התוספות יום טוב בבית החיים היהודי בקראקא אף אחד בשם יוסל'ה קמצן קדוש . החוקר הרב יהושע מונדשיין כתב כי ייתכן בהחלט והסיפור לא באמת התרחש.
בתרבות
הסיפור זכה לעיבודים רבים, גם כספרונים לילדים. הוא הומחז והוסרט בגרסאות שונות.
בינואר 2021 הודיע הבמאי יהודה גרובייס כי הוא מתכנן חזרה לעולם הקולנוע (לאחר שפרש בשנת 2011) עם סרט על יוסל'ה קמצן קדוש.
הרע והיפה
הרע והיפה (באנגלית: The Bad and the Beautiful) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1952 בבימויו של וינסנט מינלי עם קירק דאגלס ולנה טרנר בתפקידים הראשיים.
העלילה עוסקת בעסקי הפקת סרטים בהוליווד עם כל התככים בין המשתתפים. התסריט מבוסס על הספר מחווה לאיש הרע מאת ג'ורג' בראדשו
הסרט נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס.
תקציר העלילה
הארי פבל (וולטר פידג'ן) הוא מפיק הולוודי ותיק. הוא מזמין למשרדו את הבמאי פרד אמיאל (ברי סאליבן), את השחקנית ג'ורג'יה לוריסון (לנה טרנר) ואת התסריטאי ג'יימס ברטלו (דיק פאוול).
פבל עבד שנים רבות עם המפיק ג'ונתן שילדס (קירק דאגלאס). יחסיהם ידעו עליות ומורדות. כעת נמצא שילדס בפריז ומתכונן להפיק סרט חדש. כדי לגייס משקיעים לסרט הוא מבקש מפבל לזמן את השלושה שהם כעת בעלי שם ולבקש מהם שישתתפו בעשיית הסרט כל אחד במקצועו, כדי שיוכל לגייס משקיעים לסרט.
כל השלושה עבדו בעבר עם שילדס ונכוו ממנו. כאן מתחיל הסיפור שכל אחד בנפרד בפלאשבק.
אמיאל עבד עם שילדס כבמאי של בי מוביס. הוא הציע לשילדס להפיק סרט בעל רמה גבוהה יותר. שילדס הסכים והשיג תקציב של מיליון דולר בתנאי שיחליף את אמיאל. אמיאל נפגע וניתק את יחסיו עם שילדס אך בעקבות זאת התפרסם וביים סרט שזכה בפרס אוסקר.
ג'ורג'יה לוריסון הייתה בתו האלכוהולית של שחקן ידוע. שילדס גילה אותה ונתן לה תפקיד ראשי בסרט למרות מצבה הנפשי ובעיית השתייה שלה. הסרט הצליח והיא הפכה כוכבת מפורסמת אבל למסיבה לאחר הקרנת הבכורה הוא לא בא וכשהיא הגיעה לדירתו מצאה שם אישה אחרת. הקשרים ביניהם נותקו והיא המשיכה בקריירה עצמאית ומצליחה.
ג'יימס ברטלו כתב רב-מכר ושילדס הציע לו להגיע להוליווד ולכתוב תסריט על פי ספרו. ברטלו היסס אבל אשתו הקרתנית והיפה, רוזמרי (גלוריה גראהם), לחצה עליו לקבל את ההצעה ולעבור מוירג'יניה להוליווד. בהוליווד ברטלו התחיל לעבוד על התסריט אך רוזמרי הפריעה לו כל הזמן. כאשר שילדס נוכח בכך הוא שכנע את ברטלו להסתגר איתו במקום מבודד ובאותו זמן הוא דאג ששחקן בשם ויקטור ריברה המכונה "גאוצ'ו" (רונלד גילברט) יבלה עם רוזמרי. גאוצ'ו לקח את רוזמרי לטיסה לאקפולקו ובדרך מטוסם התרסק והם נהרגו. שילדס שכנע את ברטלו לגמור את התסריט ולוקח על עצמו לביים את הסרט. לבסוף שילדס קבע שהסרט גרוע והחליט לגנוז אותו. באותו זמן הוא גילה בטעות לברטלו שזה הוא שיזם את טיסתה של רוזמרי. ברטלו הנחית עליו אגרוף בפנים ומסתלק. לאחר מכן הוא כתב ספר המבוסס על מה שקרה לו וזכה בפרס פוליצר.
כעת שלושתם יובים מול פבל שמקבל שיחת טלפון של שילדס מפריז המבקש מהם לעבוד על סרט חדש. הם משיבים בשלילה אך בצאתם הם מאזינים בעניין לשיחה בשלוחת הטלפון בחדר סמוך ונראה שהם מעוניינים בכך.
פרסים
הסרט זכה בחמישה פרסי אוסקר מתוך שש מועמדוית:
כן זכה הסרט לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר, פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר ופרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
קירק דאגלס היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
לארי סטיל
לארי נלסון סטיל (באנגלית: Larry Nelson Steele; נולד ב-5 במאי 1949) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק עבור פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA בין השנים 1971–1980. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 8.2 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
בעונת זכה עם הטרייל בלייזרס באליפות ה-NBA, ובאוקטובר 1981 הפרישה הקבוצה את גופייתו, עם המספר "15".
קריירת משחק
סטיל נולד בעיר גרינקאסל שבאינדיאנה, ובין השנים 1967–1971 למד באוניברסיטת קנטקי. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיתף פעולה עם הסנטר דן איסל תחת המאמן אדולף ראפ, וקלע 10.4 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1971 נלקח סטיל בבחירה ה-37 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, במדיה שיחק בכל 9 עונותיו ב-NBA. בעונת – העונה הראשונה בה נספרו חטיפות וחסימות באופן רשמי – הוביל את כל שחקני הליגה עם ממוצע של 2.68 חטיפות למשחק. ב-16 בנובמבר 1974 קבע שיא מועדון של 10 חטיפות במשחק מול לוס אנג'לס לייקרס. באותו משחק רשם סטיל גם 12 נקודות, 11 ריבאונדים ו-9 אסיסטים, ובכך כמעט השיג קוואדרופל-דאבל נדיר.
בעונת קלע שיא קריירה של 10.3 נקודות למשחק כשחקן ספסל, וסייע לפורטלנד לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה. בסיום עונת פרש סטיל ממשחק, בגיל 30.
באוקטובר 1981 הפריש מועדון הטרייל בלייזרס את גופייתו של סטיל, עם המספר "15", ובסך הכול זכו לכבוד זה שישה שחקנים נוספים מקבוצת האליפות של עונת 1977. הפרשת גופייתו של סטיל, כמו גם אלו של שלושה מחבריו לקבוצה – בוב גרוס, לויד ניל ודייב טוורדזיק – נחשבת בעיני רבים כ"לא מוצדקת".
ז'וזה דוארטה
ז'וזה פיליו דוארטה (בפורטוגזית: José Filho Duarte; נולד ב-6 ביולי 1980 בברזיל) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
דוארטה שיחק במספר קבוצות בברזיל, ביניהן קרוזיירו, ולאחר ששיחק באנאפולינה עבר לשחק באירופה, כשחתם בקלאב ברוז' הבלגית בשנת 2000.
בשנת 2003 הגיע דוארטה לישראל, ושיחק בקבוצות הפועל באר שבע, הפועל נצרת עילית, מכבי תל אביב, הפועל כפר סבא ובני יהודה תל אביב.
בשנת 2008 עבר לשחק בליגה השנייה בסין והחל משנת 2011 הוא משחק בקבוצה Shenyang Shenbei.
עייפות
עייפות היא שם כולל לכמה סוגים של תחושות גופניות, או מנטליות, אשר מעודדות את האדם, או בעל החיים, למתן את פעילותו הפיזית והמנטלית, או להתארגן למעבר למצב של שינה. בדומה לרעב, צמא, בחילה וכיוצא באלה, עייפות היא תחושת אי-נוחות שקשה לאפיין אותה במדויק או למקם את תחושתה באיבר או במקום מסוים בגוף (אם כי יש מקרים של עייפות "מקומית", ראו להלן).
השפעות של מחזור השינה
בבני אדם ובשאר היונקים, וכן בעופות, עייפות מופיעה בעיקר באופן מחזורי לקראת שעת השינה. אנשים שמנגנון השינה שלהם השתבש עקב פגיעה מוחית, מדווחים לעיתים קרובות על היעדר תחושת עייפות, או על תחושת עייפות מתמדת. מכאן אפשר ללמוד כי תחושה זו מושרית על ידי מרכז מסוים במוח, כדי להביא למצב של שינה. חוקרים סבורים כי תחושת העייפות מצויה במערכת הפעלה רשתית של המוח התחתון.
כיוון שבני אדם פעילים בעיקר ביום, חשכה משרה עליהם תחושת עייפות, בעוד אור יום, או אור חזק במיוחד ממקור מלאכותי, מפיג את התחושה הזו. כיום ידוע שהמנגנון האחראי לכך הוא מנגנון הפרשת נוירוטרנסמיטור המכונה מלטונין. שינוי בכמות האור הנקלטת בעיניים מביא לשינוי במידת ההפרשה של מלטונין, ולפיכך לשינוי בתחושת העייפות.
עייפות בעקבות מאמץ
תחושה שונה במעט של עייפות נגרמת עקב פעילות פיזית מאומצת. במצב כזה, עלול להיווצר קושי באספקת חמצן לשרירים באמצעות מחזור הדם. בשלב הראשון מוגברת הנשימה ומוגבר קצב פעימות הלב. אם אין די בכך, עוברים השרירים להפקת אנרגיה בשיטה אנאירובית (כלומר, ללא שימוש בחמצן). שיטה זו אינה יעילה דיה, והיא מביאה להצטברות חומצת חלב בשרירים. בסופו של דבר, מושרית תחושת עייפות שמאלצת את האדם או בעל החיים לעצור את הפעילות. לפעמים סובלת קבוצת שרירים מסוימת בגוף ממחסור בחמצן, ואז נוצרת תחושת עייפות מקומית. תחושה זו, שדומה לתחושת כאב, אך אינה זהה לה, מקשה על הפעלתם של השרירים הפגועים.
סוג נוסף של תחושת עייפות נגרם כתוצאה מפעילות מנטלית מאומצת. במצבים מסוימים נקלטת אינפורמציה רבה במוח, מבלי שיש אפשרות לעבד אותה ולאחסן אותה בזיכרון. עייפות כזאת מתאפיינת בתחושת בלבול, באובדן זמני של הזיכרון, ולפעמים גם בתחושות פיזיות כמו בחילה או כאב ראש חזק (מיגרנה). בניגוד לסוגים אחרים של עייפות, יש אנשים המדווחים כי דווקא מעבר לפעילות פיזית מאומצת מפיג את תחושת העייפות המנטלית. שינה מפיגה כמעט תמיד את תחושת העייפות הזו.
השפעות פיזיולוגיות ורגשיות על העייפות
תחושת עייפות יכולה להיגרם כתוצאה ממחלה. מחלות זיהומיות המלוות בחום גבוה מאופיינות בתחושת עייפות קשה. סיבות פתולוגיות אחרות לעייפות הן הרעלה כימית, מחסור בוויטמינים או במינרלים חיוניים, אנמיה, הפרעות בקצב הלב, הסתיידות כלי דם, פגיעה מוחית ועוד.
הפרעות נפשיות עלולות גם הן לגרום לתחושת עייפות קשה. דיכאון, בין אם הוא דיכאון תגובתי נורמלי, ובין אם הוא נובע ממחלה, גורם לתחושת עייפות. במקרים רבים זהו הסימפטום הראשון שמעיד על דיכאון פתולוגי (כלומר, דיכאון שמחייב טיפול רפואי).
ידועות 30 מחלות שמתאפיינות בתחושת עייפות כרונית, כלומר תחושת עייפות שנמשכת כחצי שנה או יותר בלא הפוגה. אחת המחלות האלה מכונה תסמונת העייפות הכרונית (או: "מחלת היאפים"). הגורם למחלה הזאת טרם התגלה, אף על פי שהיא נפוצה יחסית, ונחקרת באינטנסיביות. יש מחלות שבהן אמנם אין תחושת עייפות בנסיבות רגילות, אולם תחושה כזו נוצרת אחרי מאמץ קל יחסית.
השלכות של עייפות
עייפות יכולה לצמצם את הקיבולת של זיכרון העבודה.
כמו כן, עייפות יכולה להיות מסוכנת בפעולות שדורשות ריכוז קבוע, למשל, נהיגה ברכב. במצב כזה עלול האדם לשקוע מדי פעם בשינה להרף עין, אפילו מבלי להיות מודע לכך.
דוכיפת 1
דוכיפת 1 הוא לוויין ישראלי מסוג פיקו-לוויין, והוא הלוויין הראשון שנבנה על ידי מעבדת החלל של הרצליה הממוקמת במרכז המדעים הרצליה.
כמו כן, דוכיפת 1 הוא לוויין התלמידים הראשון בישראל והשני בעולם. נכון לינואר 2016, הוא לוויין התלמידים בעל משך החיים הארוך ביותר.
תחנת הקרקע של מעבדת החלל של הרצליה החלה בשנת 2004 בהגיית רעיון הלוויין על ידי הד"ר לאסטרופיזיקה אנה הלר. תכן הלוויין וגיבוש משימת הלוויין התבצעו עד שנת 2011. סיום התכן ובניית הלוויין נעשה בין השנים 2011–2014.
הלוויין נבנה על ידי תלמידי תיכון מכיתות ט' עד י"ב בהרצליה בתמיכתה של סוכנות החלל הישראלית.
ב-19 ביוני 2014 הלוויין שוגר לגובה של כ-600 ק"מ, במסלול לווייני נמוך (LEO), במסלול קוטבי.
באפריל 2017 שוגר הלוויין דוכיפת 2 ובדצמבר 2019 שוגר הלוויין דוכיפת 3.
הבנייה
הלוויין נבנה בחדר נקי. הוא הורכב על ידי קבוצה של 40 תלמידים אשר התחלפו כל שנה בהנחייתה של ד"ר אנה הלר ובסיוע וליווי צמוד של חובבי רדיו מאגודת חובבי הרדיו בישראל.
במהלך אפיון ובניית הלוויין, עסקו תלמידי המרכז למדעים במגוון נושאים הקשורים ללוויין, הכוללים בין היתר את ניהול אנרגיית הלוויין, תכן תרמי, מסלולי לוויינים, חקר קרינת גלי רדיו של מערכי אנטנות לננו לוויין, תכנון משימת הלוויין באמצעות פרוטוקול התקשורת APRS, בניית תחנת קרקע, וכתיבת תוכנה ומנהלי התקנים.
בניית הלוויין הסתיימה בפברואר 2014. לאחר מכן הוא עבר בדיקות תנאי סביבה בתעשייה האווירית. במאי 2014 נשלח להולנד ושולב למתאם למשגר יחד עם לווייני סטודנטים אחרים מרחבי העולם.
מטרות הלוויין
ללוויין מספר מטרות: אחת מהן היא שימוש כפלטפורמה חינוכית לתלמידים ויצירת תמריץ ללימודי חלל. אך מטרת הלוויין העיקרית היא קליטת אותות מצוקה על ידי שידורי רדיו במיוחד משדרי רדיו קטנים וזולים המשמשים מטיילים המאפשרים את חילוצם
כמו כן ניתן להשתמש בלוויין על מנת להעביר הודעות פשוטות בין בתי ספר בעולם דרך החלל (שימוש בהודעות מושהות היורדות מהלוויין לפי זמן הנקבע מראש).
הלוויין משתמש בתדרי חובבי רדיו ומאפשר לחובבי רדיו ברחבי העולם לתקשר קליטת תדרים מסוג UHF ומסוג VHF.
מבנה הלוויין
הלוויין בנוי בתצורה של קובייה של 10X10X10 ס"מ בתקן קיובסאט ומשקלו כ-860 גרם. למרות גודלו הקטן, הלוויין כולל את תת-המערכות ההכרחיות כמו בלוויין גדול, לרבות מערכת בקרת אנרגיה, מערכת שידור, קליטה ועיבוד מידע ומערכת בקרה תרמית.
שיגור
הלוויין שוגר מאתר השיגורים יאסני ברוסיה, סמוך לגבול עם קזחסטן, על גבי טיל "דנייפר", ב-19 ביוני 2014. השיגור נעשה בשימוש מכשירי QuadPack של חברת ISIS ההולנדית ומערכת פריסת רצף iMDC. לאחר השיגור, דוכיפת היה הלוויין הראשון שנקלט מבין הלוויינים המשוגרים והוא נקלט על ידי תחנת הקרקע של מרכז המדעים.
תפקוד
נכון לנובמבר 2019 מערכות דוכיפת לא מתפקדות באופן מלא והוא נקלט על ידי חובבי רדיו ברחבי העולם, כמו כן על ידי תחנת הקרקע של מרכז המדעים בהרצליה. באוקטובר 2014 הוא שבר שיא בהיותו לוויין התלמידים שפעל הכי הרבה זמן בחלל.
יינגשאנוזאורוס
יינגשאנוזאורוס (שם מדעי: Yingshanosaurus) הוא סוג דינוזאור צמחוני ממשפחת הסטגוזאוריים שחי בסוף היורה לפני 155 מיליון שנה ביערות סין. הוא קרוי על שם המדינה בה נמצא - יינגשאן (Yingshan) שבמחוז סצ'ואן, דרום סין.
המאובנים שלו התגלו ב-1983 והם כללו עצמות חלקיות של גולגולת שבורה, צלעות ומספר חוליות לא ברורות. לאורך השנים הוא נחשב לטקסון מוטל בספק עקב מחסור בפרטים ייחודיים. רק ב-1994 החוקר שו סונגלין (Zhu Songlin) ראה בו פרט של סטגוזאור מאוחר. לצידו נמצאו באתר מספר של דינוזאורים מהיורה הסינית, ביניהם סטגוזאורים אחרים כמו הטואוג'יאנגוזאורוס, הצ'ונגצ'ינגוזאורוס וההואיאנגוזאורוס וטורפים כמו היאנגצ'ואנוזאורוס.
סטגוזאור זה היה בעל ירך באורך 675 מ"מ והגיע לאורך 4.5-6 מטרים. לא נמצא ממנו זנב אך נמצאו לוחיות קטנות מעל החוליות ששימשו כדי להזרים דם חם לגוף. היצור היה אוכל צמחים בעל ראש קטן. בנוסף הוא היה בעל זיזי עצם על כתפיו.
נאום אוברזלצברג
נאום אוֹבֶּרזַלצבֶּרג הוא נאום שנשא אדולף היטלר בפני מפקדי הוורמאכט בביתו האלפיני, הברגהוף שבאוברזלצברג, ב-22 באוגוסט 1939, שבוע לפני הפלישה הגרמנית לפולין.
פרטי הנאום, ובפרט אזכור הפלישה הגרמנית לפולין שעמדה על הפרק, והתוכנית להשמדה שתתבצע שם, מעידים על ידיעתו של היטלר על ההשמדה בשטחים שנכבשו אחר כך, ועל כוונתו לבצע רצח עם באופן מתוכנן.
קטע מהנאום
הקטע הבא הוא הפסקה השלישית באחד ההעתקים של הנאום שהובא במשפטי נירנברג, שנודע בשם "מסמך L-3":
הרפובליקה הראשונה של ארמניה
הרפובליקה הראשונה של ארמניה או בשמה הרשמי הרפובליקה הארמנית (בארמנית: Հայաստանի հանրապետութիւն) הייתה ישות מדינית שהתקיימה בין השנים 1918–1920 באזור ארמניה המודרנית. הרפובליקה הארמנית נוסדה לאחר התפרקותה של הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של עבר הקווקז ונפלה בשנת 1920 לאחר פלישת הצבא האדום לתוכה והפיכתה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית.
היסטוריה
במסגרת המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה האשים הממשל העות'מאני את האוכלוסייה הארמנית המקומית של מערב ארמניה (החבל הארמני שהיה בתוך האימפריה העות'מאנית) בשיתוף פעולה עם צבא האימפריה הרוסית. קנאות דתית ולאומית הביאה את שלושת הפאשות ששלטו באימפריה העות'מאנית באותה העת להתחיל ברצח העם הארמני. רצח העם הביא עשרות אלפי ארמנים לנוע אל הצד הרוסי של הגבול במלכות המשנה של הקווקז, חלק מן האימפריה הרוסית.
לאחר אירועי מהפכת אוקטובר הכריזה הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של עבר הקווקז על עצמאותה מרוסיה הסובייטית. במהלך מאי המאבק הדתי, האתני הפנימי בין העמים בתוך הרפובליקה של עבר הקווקז הביאה לפירוקה בין הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן, הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה והרפובליקה הדמוקרטית של ארמניה. הפרלמנט הארמני הונהג בידי הפדרציה המהפכנית הארמנית, שהייתה המפלגה הגדולה ביותר. המאבק האתני הביא לתחילתה של מלחמת ארמניה-אזרבייג'ן על השליטה בנגורנו קרבאך ומאבק טריטוריאלי הביא לתחילת מלחמת גאורגיה–ארמניה.
המדינאי ואיש הצבא העות'מאני, אנוור פאשה, פעל כדי להקים אימפריה טורקית לאומנית שתשתרע מן חבל הבלקן ועד שינג'יאנג. בשביל מטרה זאת הוא איחד את צבא האסלאם במלחמה קדושה לכבוש את עבר הקווקז. הכוחות של צבא האסלאם כבשו את דרום ארמניה ואת אזרבייג'ן עד אשר הגיעו לחופי הים הכספי וביצעו טבח בהנהגה האזרית בבאקו. הארמנים המשיכו להילחם בעות'מאנים ובשונה מהגאורגים, שהעבירו תמיכתם למעצמות המרכז ואפשרו לחיל המשלוח הגרמני לקווקז לעבור דרך ארצם, הארמנים העבירו תמיכתם למדינות ההסכמה. ההתקדמות של מדינות ההסכמה דרך מסופוטמיה והלבנט הביא לקריסת הצבא העות'מאני ולחתימת הפסקת האש של מודרוס.
עם כניעת האימפריה העות'מאנית התפרק צבא האסלאם והממשלה הארמנית בירוואן השיגה מחדש שליטה על דרום ארמניה. במסגרת הסכם סוור מערב ארמניה סופחה לתוך הרפובליקה הארמנית אשר השיגה בכך חוף לים השחור. כוחות טורקים תחת מוסטפא כמאל אטאטורק סירבו להכיר בהסכם זה והקימו את האספה הלאומית הגדולה של טורקיה שרוכזה באנקרה והחלה את מלחמת העצמאות של טורקיה. הדם הרע שנוצר בין הארמנים לטורקים עקב רצח העם הארמני רק החריף במהלך מלחמת טורקיה–ארמניה. המלחמה הביאה לאיבוד השטחים הארמנים במערב ארמניה. למרות ההפסדים הצבאיים הארמנים סירבו להיכנע לכוחות הטורקים.
במהלך המשך שנת 1920 נגררו הארמנים לתוך מלחמת האזרחים ברוסיה כאשר הצבא האדום פלש לתוך הרפובליקה הארמנית דרך גאורגיה ואזרבייג'ן. כדי להילחם נגד הצבא האדום היה על הארמנים לחתום את הסכם אלכסנדרופול, הפסקת אש עם הכוחות הטורקים וחזרה לגבולות הרשמיים שקדמו להסכם סוור. הצבא הארמני המותש לא היה יכול לעמוד בפני הצבא האדום. הציפייה כי ארצות הברית תציע הגנה לארמניה התבררה כשגויה. ארמניה נכבשה בידי הסובייטים והפכה בשנת 1922 לרפובליקה הסובייטית הפדרלית הסוציאליסטית עבר-הקווקז, חלק מברית המועצות. מאוחר יותר חולק עבר הקווקז ונוצרה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית. התנגדות צבאית לשלטון הסובייטי המשיכה בדרום ארמניה עד 1921.
הפלישה להודו-סין
הפלישה להודו-סין, שנמשכה מ-22 בספטמבר עד 26 בספטמבר 1940, הייתה חלק מניסיונה של האימפריה היפנית להטיל מצור על סין, במהלך מלחמת סין–יפן השנייה. מטרת הפלישה הייתה למנוע העברת אלפי טון ציוד אמריקאי מדי חודש מהודו-סין לסין, ובנוסף, כיבוש הודו-סין היווה קרש קפיצה לכיבוש שאר דרום-מזרח אסיה.
רקע
ב-22 בספטמבר 1940, חתמה צרפת על הסכם הפסקת אש עם גרמניה הנאצית, ובכך נסללה הדרך להקמת ממשלת וישי. ממשלת וישי ירשה את כל הקולוניות הצרפתיות, ובכללן את הודו-סין, שהייתה נקודת הגישה האחרונה מסין אל שאר העולם. לאחר נפילת העיר לונגג'ואו (במחוז גואנגשי) לידי היפנים במהלך קרב דרום גואנגשי, נסגר הכביש המקשר בין הודו-סין לדרום סין. אולם, מסילת הברזל שקישרה בין עיר הנמל האי פונג (היום בווייטנאם) למחוז יונאן נותרה פעילה ואיפשרה מעבר סחורות מהודו-סין לעיר קונמינג, שהייתה מרכז צבאי סיני בעל חשיבות.