cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כפייה דתית בישראל
יוזמות ודרכי התמודדות
כיום הפרדת דת במדינת ישראל הוא נושא ציבורי מאוד מתוקשר, הנוגעת לחוסר בתחבורה ציבורית בשבת, לגירושים, איסור מכירת חמץ בפסח,  המתת חסד, סגירת בתי עסק בשבתות ועוד.
לסיכום, קיימות בישראל מספר יוזמות שמטרתן למתן את השלכותיה של הפרדת דת בתחומים שונים. יוזמות אלו מייצגות צעדים לקראת חופש ואוטונומיה גדולים יותר עבור יחידים וקבוצות שאינם תואמים את הנורמות הדתיות שחלות לפי חוקי המדינה.
היחס לכפייה דתית בציבור הדתי
באופן עקרוני מכירה ההלכה בסמכותם של בתי הדין או של ראשי הקהל לכפות את הציבור ואת היחיד על קיום מצוות או על הימנעות מעבירות, בכל דרך אפשרית. עם זאת, העיקרון של "כופין על המצוות" מבוסס על מציאות בה באופן כללי הציבור מקבל עליו עול מצוות וסביר להניח שבעקבות הכפייה יקיים הסרבן מרצונו את המצווה או ימנע מהעבירה. משום כך, כתבו פוסקי הדורות האחרונים כי בדורות הללו יש להימנע מדרך של כפייה ואף יש איסור בדבר.
ישנן שלוש סיבות עיקריות לתמיכה בכפייה דתית: בעוד הדתיים הלאומיים נוהגים לתמוך בשתי הסיבות הראשונות, החרדים נוהגים לתמוך בשתי הסיבות האחרונות. החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 ירדה התמיכה בכפייה דתית מהסיבות הראשונה והשלישית בקרב הציבור הדתי וחברי הכנסת הדתיים אינם עוסקים כמעט בחקיקה דתית, אלא במקרים בהם הם רואים פגיעה בסטטוס קוו, כמו לאחר פסיקת בג"ץ שביקשה להתיר ייבוא בשר טרף. בתקופה זאת, יוזמות דתיות חדשות המתפרשות על ידי החילונים ככפייה דתית, כמו הנהגת קווי מהדרין וסגירת רחוב בר-אילן לתנועת כלי רכב בשבת, מוצגות על ידי הדתיים כרצון לשמירה על 'איכות החיים' שלהם באזורים בהם הם מהווים רוב.
גורמים חילוניים טוענים שהכפייה הדתית גורמת לקשיים רבים ואף למחשבות על ירידה. לעומת זאת, גורמים דתיים טוענים שחילונים כמעט ואינם נפגעים מכפייה דתית ומה שמפריע להם הוא עצם העיקרון שמגבילים את החירות שלהם בגלל עקרונות דתיים.
טענות על כפייה בחקיקה
לא כל חקיקה שמקורה בדת ובכתבי הקודש היא בהכרח חקיקה שיש בה כפייה דתית. חוק לא תעמוד על דם רעך, למשל, יונק את שמו ואת מהותו מפסוק בספר ויקרא, אך העיקרון שהוא מציג, של חובת סיוע לזולת בעת שהוא שרוי בסכנת חיים, הוא עיקרון אוניברסלי המקובל גם מחוץ לעולמה של הדת. דוגמה נוספת מסוג זה היא תקנת השבים, שברוחה נחקק חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים.
בחוק שעות עבודה ומנוחה נכלל איסור על העבדת יהודי בשבת. בהלכה קיימת מצוות מנוחה בשבת ולכן נטען שסעיף זה מהווה למעשה כפייה דתית. בתי המשפט הביעו דעה שונה: עם זאת, המשנה לנשיא ביה"מש העליון חיים כהן, אומר שאכיפת האיסור במקרים בהם האכיפה נעשית כתוצאה מלחץ המפלגות הדתיות וללא תלונות מצד העובדים, כמו למשל במרכזי קניות ובילוי גדולים מחוץ לערים, היא "ניצול חוק שעות עבודה ומנוחה למטרה דתית" ולפיכך מהווה כפייה דתית.
דוגמאות
יש הרואים חלק מהחקיקה הדתית בישראל כמייצגת כפייה דתית. דוגמאות בולטות לכך:
נתונים סטטיסטים
ע"פ מדד הדת והמדינה שנערך בשנת 2022, נסקר ופורסם על ידי מכון סמית למחקר, רק 25% מהאוכלוסיה היהודית בישראל סבורים כי יש לאסור בחוק על תחבורה ציבורית בשבת, בעוד ש-%75 תומכים במתן היתר, בין אם באמצעות הרשויות המקומיות שיוכלו להסדיר זאת כל אחת עבור תושביה (38%), ובין אם על ידי הממשלה, אשר תחליט על הנתיבים, התכיפות והיקף השירות (37%).
פילוח הממצאים על פי הנתונים שעלו בסקר באשר למידת שמירת השבת של המשתתפים במדגם מלמדת כי בקרב אלה השומרים שבת על פי ההלכה (27% מן המדגם) רובם (74%) תומכים באיסור תחבורה ציבורית בשבת בחקיקה, אך גם בקרב קבוצה זו 26% בדעה כי יש לאפשר לרשויות המקומיות (19%) או לממשלה (7%) להתיר תחבורה ציבורית בשבת. בקרב אלה שהשיבו כי הם שומרים על חלק ממצוות השבת (כגון הדלקת נרות וקידוש) עולה התמיכה במתן היתר לתחבורה ציבורית בשבת באמצעות הממשלה או הרשויות המקומיות לכ-43%.
כמו כן, 25% מהאוכלוסייה היהודית תומכים במתן פטור משירות צבאי לתלמידי ישיבות. 44% בדעה כי יש לקבוע מכסה שנתית מוגבלת של פטורים למצטיינים, ובאשר לשאר, תומכים בגיוס לשירות בצה"ל או לשירות לאומי אזרחי. 31% בדעה כי יש לגייס את כולם לשירות סדיר באורך מלא.
טענות על כפייה בפעילות המנוגדת לחוק
בנוסף לחקיקה הדתית השנוייה במחלוקת, מתקיימת גם פעילות בלתי חוקית שמטרתה כפייה של נורמות דתיות או חרדיות על הציבור או על חלקים ממנו.
בשנים 1949–1951 פעלה בישראל מחתרת יהודית דתית בשם "ברית הקנאים", לשם הקמת מדינת הלכה בישראל. המחתרת כללה כמה עשרות צעירים דתיים, נערים ונערות. חברי המחתרת גנבו נשק וחומרי נפץ, ביצעו פעולות כנגד רכוש של מחללי שבת ומוכרי טרפות, ונעצרו לאחר שנכשלה מזימתם להטיל בכנסת פצצת עשן בעת דיון על גיוס נשים לצה"ל.
לעיתים פעילות זו מתרכזת בתוך המגזר החרדי, כאשר חלקים מתוכו כופים בפועל נורמות מחמירות על השאר. כך למשל קבוצה קיצונית השתלטה על המרחב הציבורי במאה שערים ויצרה בו הפרדה פיזית בין גברים ונשים, וכך גם פועלות בריכוזים חרדיים "משמרות צניעות" – ארגונים מחתרתיים המשליטים את מגמותיהם על ידי נקיטה באיומים ובאלימות כלפי יחידים החורגים מנורמות מסוימות.
במקרים אחרים נעשים ניסיונות להשליט נורמות חרדיות גם על חילונים. כך למשל במשך מספר חודשים בשנות השמונים יודו אבנים לעבר מכוניות שנסעו בשבת בכביש רמות, עורק תחבורה ראשי בירושלים העובר בין שכונות חרדיות; ברחוב בר-אילן בירושלים, ציר תנועה ראשי העובר דרך שכונות חרדיות, במשך 3 שנים התרחשו מהומות שבהן ניסו חרדים למנוע נסיעה בשבת, באמצעות הפגנות סוערות, שכללו ידויי אבנים על מכוניות הנוסעות בשבת, השלכת פחי אשפה ושריפתם וחסימת הכביש ופרצו מהומות על רקע פתיחתם בשבת של חניונים עירוניים. קווי מהדרין, הם דוגמה לניסיון השלטת נורמה במרחב הציבורי שנקבע על ידי בג"ץ כלא חוקי. אלו קווי תחבורה ציבורית עירוניים ובינעירוניים שבהם הנהיגה אגד כללי תרבות חרדיים, שבמרכזם הפרדה מגדרית לפיה הגברים יושבים במחציתו הקדמית של האוטובוס והנשים במחציתו האחורית, וניסיונות של נוסעים להפר את ההפרדה נענו לעיתים באלימות, עד שבינואר 2011 פסק בג"ץ שהפרדה מגדרית באוטובוס מותרת רק אם היא נעשית מרצון הנוסע.
במקרים מסוימים, היו ניסיונות להשליט נורמות חרדיות מסוימות על ירושלים בכלל. כך במשך מספר שנים התקיימו בירושלים מהומות שמטרתן מניעת מצעדי גאווה, תוך שימוש באיומים ובאלימות.
סמניבקה
היישוב נוסד בשנת 1680, והיה בבעלות משפחות אצולה. בשנת 1958 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
היסטוריה
העיר המודרנית סמניבקה היא המרכז המנהלי של ראיון סמניבקה שבמחוז צ'רניהיב. אזור סמניבקה נוצר ב-26 בספטמבר 1926. בשנת 1932 הפך ראיון סמניבקה לחלק ממחוז צ'רניהיב וקיבל מעמד של עיר בשנת 1958. ראיון סמניבקה נמצא בחלק הצפון-מזרחי של מחוז צ'רניהיב. היא גובלת בנובהורוד-סיוורסקי, קוריוקיבקה, סטארודוב ובאזורים של ראיון בריאנסק בפדרציה הרוסית. שטחה של ראיון סמניבקה הוא 1,470 קילומטרים ואוכלוסייתה מונה כ-18,000 תושבים. אולם אוכלוסיית העיר סמניבקה נכון ל-1 בינואר 2016 הייתה 8,318 נפשות.
עד 18 ביולי 2020, סמניבקה הייתה המרכז המנהלי של ראיון סמניבקה. הראיון בוטל ביולי 2020 כחלק מהרפורמה המנהלית של אוקראינה, שהפחיתה את מספר הראיונות של מחוז צ'רניהיב לחמישה. אזור ראיון סמניבקה אוחד לתוך ראיון נוהורוד-סיברסקי.
ב-24 בפברואר 2022, לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, הכוחות הרוסים הצליחו לכבוש את העיר.
יהודי סמניבקה
בתחילת המאה ה-20 חיו בעיירה כ-1,700 יהודים. במהלך התקופה הסובייטית עזבו את העיירה רוב יהודיה, ופעל בה בית ספר יידי.
ב-25 באוגוסט 1941 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו החלו בביצוע מעשי התעללות ושוד ביהודיה, תוך לקיחתם לעבודות כפייה.
בנובמבר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן שהוקם בה, ובתחילת דצמבר 1941 נרצחו כולם בסמוך ליישוב.
פרנקו קוסטנסו
פרנקו קוסטנסו (בספרדית: Franco Costanzo; נולד ב- 5 בספטמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער. הוא מכונה מאגו בלאנקו (Mago Blanco) - הקוסם הלבן.
קריירה
קוסטנסו נולד בעיר ריו קוארטו שבפרובינציית קורדובה, ארגנטינה, החל לשחק בקבוצת הנוער של עיר הולדתו ועבר לאחר מכן לריבר פלייט. בארגנטינה נחשב קוסטנסו לשוער העתיד של ארגנטינה אך פציעות חוזרות פגעו בהתקדמותו. במדי ריבר זכה קוסטנסו בשלוש אליפויות בטרם עבר בקיץ 2005 לדפורטיבו אלבס מהליגה הספרדית.
קוסטנסו שיחק עונה אחת באלבס, ובסיומה ירדה הקבוצה ליגה. בסוף העונה עבר לפ.צ. בזל, אז אלופת שווייץ ואחד המועדונים המצליחים במדינה. הוא נחשב לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה ואהוד מאוד על אוהדי הקבוצה. יכולתו במהלך עונת 2007/2008 הביאה להתעניינות מצידן של קבוצות צמרת מאירופה. לקראת עונת 2008/09 מונה קוסטנסו כקפטן הקבוצה. בקיץ 2011 עבר לאולימפיאקוס היוונית, ולאחר עונה אחת במועדון פרש ממשחק פעיל.
בקיץ 2013, לאחר שנה שלא שיחק, החליט לחזור מפרישתו, וחתם בקבוצת אוניברסידד קאתוליקה מליגת העל הצ'יליאנית.
תארים
נבחרת ארגנטינה הצעירה
תמיר הוצאה לאור
תמיר הוצאה לאור (לשעבר: סנדיק ספרים) היא הוצאה לאור המתמקדת בפרסום תרגומי סיפורת קלאסית ומודרנית מאנגלית ומצרפתית לעברית. ההוצאה הוקמה בשנת 2014 על ידי שי סנדיק, מתרגם ספרות ועיון שתרגומיו ראו אור בהוצאות מרכזיות בישראל כמו מודן, כנרת זמורה-ביתן, נהר ספרים ועוד, במטרה להוציא לאור תרגומים מחודשים לקלאסיקות ספרותיות. בקיץ 2015, לאחר שההוצאה כמעט נסגרה עקב קשיים כלכליים, היא נרכשה על ידי דורית תמיר, מייסדת מיזם "מועדון קוראות". כיום (2020) ההוצאה מתמקדת בהוצאה לאור של תרגומים לספרים מודרניים, ובפרט לספרי ביכורים בולטים של סופרים וסופרות מרחבי העולם.
בסוף שנת 2016 פורסם כי הוצאת הספרים תמיר-סנדיק תשתף פעולה עם הוצאת ידיעות ספרים. שיתוף הפעולה נקבע לעניינים לוגיסטיים והפצה, בדומה לשיתופי פעולה אחרים שמקיימת הוצאת ידיעות ספרים עם הוצאות ספרים אחרות, בין היתר: פן הוצאת ספרים, אחוזת בית, הוצאת בבל ועוד. במסגרת ההסכם נקבע כי ההוצאה תמשיך לפעול עצמאית בבחירת כותרים וניהול מערכת. במאי 2020 הצטרפה ההוצאה כאחת המייסדות של הקולקטיב הספרותי, קולקטיב של הוצאות ספרים עצמאיות.
ג'רלד אדלמן
ג'רלד אדלמן (1 ביולי 1929 – 17 במאי 2014) היה רופא וביולוג יהודי-אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1972 בגין מחקריו אשר התמקדו בגילוי המבנה המולקולרי של הנוגדן.
קורות חיים
בשנת 1960 קיבל דוקטורט במדעים והמשיך לחקור ולעבוד בתפקידים מנהליים במכון רוקפלר. החל משנת 1966 קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת רוקפלר.
אדלמן ניהל את המכון למדעי המוח ועמד בראש קרן המחקר למדעי המוח. בין התחומים בהם חקר מאז שקיבל את פרס נובל, היו: ביופיזיקה, כימיה של חלבונים, אימונולוגיה, ביולוגיה של התא, וביולוגיה של העצב. בזכות מחקריו המוקדמים על המבנה והמגוון של הנוגדנים קיבל את פרס נובל.
בשנת 1987 פרסם אדלמן את ספרו Neural Darwinism, בו ניסח את התאוריה שלו באשר להתפתחות המוח ותפקודו.
הסתדרות נשים עבריות
הסתדרות נשים עבריות היה ארגון נשים יהודי שפעל בארץ ישראל בשנים 1920–1933. עיקר עיסוקו היה בסיוע לנשים הרות ולאמהות צעירות ועבודה סוציאלית. הארגון הקים את תחנות "טיפת חלב" הראשונות בארץ ישראל.
בשנת 1933 התאחד הארגון עם הפדרציה הארצית של ויצו. הארגון המאוחד, שנקרא הסתדרות נשים ציוניות, היה לחלק מויצו העולמית.
הקמת ההסתדרות
התארגנות הסתדרות נשים עבריות החלה על בסיס מקומי בירושלים. בת-שבע קסלמן, פעילת הדסה מארצות הברית שהגיעה לארץ-ישראל בשנת 1919, נפגשה בתנאים הקשים של הלידה וגידול התינוקות בירושלים, ובשיעור תמותת התינוקות הגבוה. היא הגתה את הרעיון של ארגון נשים מקומי, שיפעל בשיתוף פעולה עם הדסה. יושבת ראש הארגון הראשונה הייתה הנרייטה סאלד, שאף היא עלתה באותה תקופה מארצות הברית. אספת ההקמה שלו נערכה בירושלים ביולי 1920, ונכחו בה כ-100 נשים מכל העדות. בשנים הבאות נוספו על הסניף הירושלמי ארבעה סניפים נוספים, בתל אביב, חיפה, צפת וטבריה.
תחומי פעילות ומטרות
אחד מתחומי הפעילות העיקריים של ההסתדרות היה רפואה לנשים הרות ולתינוקות, ובכלל זה רפואה מונעת. תחנות הסיוע לאם ולילד ("טיפת חלב"), שהוקמו בהתחלה בירושלים ולאחר מכן באזורים אחרים, נועדו לספק ליווי רפואי לאמהות ולידיהן, אבל גם לספק הדרכה וייעוץ. במקביל התחילה לסייע למשפחות במצוקה, והקימו מרכזים ללימוד עברית, תפירה ולפעולות תרבותיות. פעילותה הייתה מאורגנת ומתוכננת והניחה את היסודות לעבודה הסוציאלית המקצועית בארץ. יש לציין שמרבית הפעילות היו בעצמן עולות חדשות, שהמפגשים החברתיים של ההסתדרות סיפקו להן מסגרת חברתית ותרבותית וכלי להתגברות על קשיי השפה. ממפגשים חברתיים אלה יצאו גרעיני ההתנדבות שנועדו לעזור לאחרות.
הסתדרות נשים עבריות הוציאו לאור את עיתון "האשה" בין השנים 1926-1929, עיתון הנשים הראשון בארץ ישראל שיצא באופן סדור.
Dick
Dick הוא שיר שהוקלט על ידי הראפר סטארבוי3, ביחד עם הראפרית האמריקאית דוג'ה קאט. השיר יצא לאור ב-23 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים RCA רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום, שבועיים לאחר שהוציאה קאט את שירה "Kiss Me More" עם סיזה.
השיר הגיע למקום ה-11 במצעד השירים מתחת להוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סטארבוי3, סופלי ודוג'ה קאט והופק על ידי ניוס וסופלי גם כן. השיר זכה לפופולריות ברשת החברתית טיקטוק, מה שהוביל להצלחתו במצעדי פזמונים שונים. במקור, יצא השיר לאור כבר ב-16 במאי 2019, אך הופץ כסינגל רשמי ב-23 באפריל 2021, ביחד עם אודיו נלווה שיצא לו.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-15 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של סטארבוי3 ב-23 באפריל 2021, בשידור חי שקיים במהלך יציאתו כסינגל. האודיו צבר בימים ספורים למעלה מ-4 מיליון צפיות בסך הכול, תוך שהפך לסרטון הנצפה ביותר של סטארבוי3. ב-12 במאי באותה השנה, הופץ אודיו מחודש הכולל שירה מצונזרת.
נכון לאפריל 2021, מונה הצפיות של האודיו עומד על למעלה מ-4.4 מיליון צפיות.
גאו
גאו (בכתיב לועזי: Gao) היא עיר בצפון-מזרח מאלי על גדות הנהר ניז'ר, כ-320 ק"מ דרום-מזרחית לטימבוקטו. העיר היא בירת מחוז גאו.
גאוגרפיה
מניין תושבי העיר עמד, על פי מפקד האוכלוסין של 2009, על 86,633. גאו ממוקמת בגדה ה"שמאלית" של הניז'ר ובהצטלבות שלו עם עמק טילמסי (Tilemsi), בגובה של 226 מ' מעל גובה פני הים. מיקומה של העיר הפך אותה לאתר חשוב בסחר שחוצה את מדבר סהרה, בעיקר בסחר עם טימבוקטו ועם ג'נה.
גאו הייתה בעבר בירת אימפריית סונגהאי ונוסדה במאה השביעית. במקורות ערביים היא מוזכרת כ"קאוקאו". כיבוש אימפריית מאלי ב-1325 הוסיף לכוחה של העיר ומאלי אימצה את חוקי סונגהרי. ב-1495 נבנה אחד המבנים החשובים בעיר, קבר אסקיה, קברו של אחד מקיסרי סונגהאי. הקבר נחשב כיום לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. העיר ירדה מגדולתה במאה ה-16. הפלישה המרוקאית לסונגהיי ב-1591 הרסה את העיר, והיא נותרה עיר בינונית בתקופת הקולוניאליזם הצרפתי וגם במהלך המאה ה-20.
חוץ מקבר אסקיה, אתר מפורסם אחר הוא החולית של קוימה (Koyma, כשם העיירה שבבסיסה, וידועה גם בשם הצרפתי La Dune Rose), שנמצאת בגדה השנייה של הניז'ר וניתן להגיע אליה באמצעות חציית הנהר בסירה. היא נחשבת לאחד הסמלים של העיר גאו.
בוי ג'ורג'
בוי ג'ורג' (באנגלית: Boy George; נולד בשם ג'ורג' אלן או'דאוד (George Alan O'Dowd) ב-14 ביוני 1961) הוא זמר וכותב שירים אנגלי. היה סולנה של להקת "מועדון תרבות" (Culture Club). לאחר פירוק הלהקה המשיך לקריירת סולו ותקליטן.
השנים הראשונות
בוי ג'ורג' נולד בלונדון בשם ג'ורג' אלן או'דאוד. הוריו, ג'רי ודינה, היו במקור מאירלנד. לג'ורג' ארבעה אחים ואחות אחת.
Heart to Break
Heart to Break (בעברית: לֵב לִשְׁבֹּר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הגרמנייה קים פטרס. הוא יצא לאור ב-14 בפברואר 2018, על ידי חברת התקליטים שלה, BunHead. בהמשך, בעקבות חוזה הקלטות עליו חתמה, הופץ מחדש בהוצאת חברות התקליטים אמיגוס רקורדס וריפבליק רקורדס.
בוי ג'ורג'
השנים הראשונות
ג'ורג' היה חסיד של התנועה הרומנטית החדשה, שהייתה פופולרית בבריטניה בראשית שנות השמונים. הוא וחברו הזמר מרילין נהגו לפקוד באופן קבוע את מועדון "הבליץ'", מועדון לילה אופנתי בלונדון, שנוהל על ידי סטיב סטריינג' מלהקת "ויסאז'". השניים אף עבדו במועדון כאחראים על שמירת החפצים.
סגנון הלבוש האנדרוגיני של ג'ורג' משך את תשומת לבו של המפיק המוזיקלי מלקולם מקלארן, ובשנת 1981 הוא ארגן לו הופעות משותפות עם להקת "באוו וואו וואו", תחת שם הבמה "לוטננט לאש". הפופולריות שהחל לצבור גרמה לחיכוכים בינו לבין סולנית הלהקה, ושיתוף הפעולה ביניהם הסתיים לאחר זמן לא רב. ג'ורג' החליט להקים להקה משלו.
Heart to Break
זהו הסינגל השישי מתוך אחד-עשר שיוצרים את הפרויקט הלא-רשמי של פטרס, Era 1.
בוי ג'ורג'
מועדון תרבות
הלהקה הוקמה ב-1981, והשם שנבחר לה שיקף את הרקע האתני הרב-תרבותי של חבריה: זמר אירי קרוס-דרסר (בוי ג'ורג'), ג'מייקני (מייקי קרייג), מתופף יהודי (ג'ון מוס) ואנגלו-סקסי אנגלי (רוי היי). חברת וירג'ין רקורדס החתימה את הלהקה על חוזה הקלטות בבריטניה, וחברת אפיק רקורדס הפיצה את אלבומיהם בארצות הברית.
Heart to Break
רקע וכתיבה
בריאיון לבילבורד, פטרס הצהירה "['Heart To Break'] היה סוג של סיכום חוויות שברון הלב שלי, אך בסופו של דבר נוצר שיר מהנה. זה מתאר את החלק בך שעומד לעשות טעות ויודע שאתה עושה טעות, אבל לא אכפת לך כי אתה עדיין רוצה לקפוץ פנימה ולעשות את זה". בכתיבת והפקת השיר השתתף ד"ר לוק.
בוי ג'ורג'
מועדון תרבות
אלבום הבכורה של הלהקה, "Kissing to Be Clever", יצא בשנת 1982, ומכר מעל חמישה מיליון עותקים ברחבי העולם. הסינגל השלישי מהאלבום, "Do You Really Want to Hurt Me", שהושפע מסגנון הרגאיי, זכה להצלחה עולמית והגיע למקום הראשון במצעדי הסינגלים ב-12 מדינות. הלהקה הפכה לראשונה מאז הביטלס שהצליחה להכניס לעשרת הגדולים בארצות הברית שלושה להיטים מתוך אלבום בכורה. ג'ורג' הוביל את הלהקה כדמות צבעונית ומוחצנת. הוא נהג להשתמש באיפור כבד, ויחד עם קולו העדין והבגדים הססגוניים שלבש הייתה דמותו שילוב של גבריות ונשיות באופן המנוגד לקודים החברתיים המקובלים, זאת בתקופה בה מונחים כגון קוויריות, ג'נדרקוויר או קרוס-דרסר לא רווחו בשיח הציבורי באופן נרחב. מראהו האֶקְסְצֶנְטְרִי והאנדרוגיני של ג'ורג' ושערו הארוך גרמו לכך שהופעת הבכורה של הלהקה בתוכנית "טופ אוף דה פופס" עוררה הדים ותגובות כגון "מר (או שמא זו גברת?) מוזר" מצד הצהובונים והמגזינים, שפרסמו את תמונותיו על עמודי השער שלהם. בגיל 21 הפך ג'ורג' לאייקון תרבותי ולכוכב בינלאומי.
Heart to Break
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-60 מיליון השמעות.
בוי ג'ורג'
מועדון תרבות
למרות ההצלחה הגדולה, החלו לצמוח בעיות בלהקה, ונוצרו בקיעים ראשונים במערכת היחסים בין חבריה. ג'ורג' החל להשתמש בסמים לעיתים קרובות. בנוסף, ג'ורג' ומוס החלו לנהל רומן, ללא ידיעתם של שאר חברי הלהקה באותה עת. הקשר ביניהם נמשך למעלה מ-4 שנים, היה סוער, וכלל אלימות פיזית ומילולית. הלחץ להסתיר את הקשר מהעיתונות ומהציבור החל לתת את אותותיו על הלהקה.
שני האלבומים הבאים של הלהקה, שיצאו בשנים 1984 ו-1986, נחשבו לאכזבה הן מבחינה מסחרית והן מבחינת הביקורות הצוננות להן זכו, בהשוואה לשני האלבומים הראשונים. התמכרותו של ג'ורג' לקוקאין הלכה והחריפה, והפכה מאוחר יותר גם להתמכרות להרואין. יחסיהם של ג'ורג' וג'ון מוס התערערו, עד כדי כך שהם התקשו לשהות האחד במחיצת השני. עובדה זו, בנוסף לבעיית ההתמכרות לסמים של ג'ורג', הביאו לביטול סיבוב הופעות מתוכנן ברחבי ארצות הברית. הידיעות על התמכרותו של ג'ורג' החלו לדלוף לתקשורת ולמלא את עמודי הצהובונים בבריטניה ובארצות הברית. תחילה הכחיש ג'ורג' את הידיעות על התמכרותו, אך בקיץ 1986 הודה בכך. ביולי אותה שנה נעצר על ידי משטרת בריטניה, לאחר שנתפס כשברשותו סם מסוג קנאביס. סמוך לאחר מכן הלהקה התפרקה.
הלהקה התאחדה בשנת 1998 וחזרה לפעול לסירוגין עד שנת 2002. במהלך תקופה זו הוציאה הלהקה את אלבום האולפן החמישי שלה, שהופץ באירופה וביפן בלבד ולא זכה להצלחה גדולה. לאחר הופעה חגיגית באלברט הול, לציון 20 שנים להקמתה, הלהקה התפרקה שוב ולא חזרה לפעול ביחד, בעיקר בשל סירובו של ג'ורג'.
קריירת סולו
בסוף שנת 1984 גויס ג'ורג' על ידי בוב גלדוף להשתתף בהקלטת השיר "Do They Know It's Christmas?", ביחד עם שורה של אומנים בריטים ואירים מוכרים, במסגרת פרויקט ה"בנד אייד". ג'ורג' שהה בניו יורק כאשר גלדוף פנה אליו, אך הוא הצליח לתפוס טיסת קונקורד ללונדון, והיה הזמר האחרון שהקליט את חלקו בשיר. השיר הפך ללהיט בינלאומי ובעזרת מכירותיו גויסו מיליוני דולרים לטובת קורבנות הרעב באפריקה.
Heart to Break
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של "Heart to Break" הועלה לערוץ היוטיוב של קים פטרס ב-26 באפריל 2018 וצבר למעלה מ-16 מיליון צפיות.
בוי ג'ורג'
קריירת סולו
אלבום הסולו הראשון של ג'ורג', "Sold", יצא ב-1987, בשעה שהוא עדיין נאבק בהתמכרותו לסמים, והניב מספר סינגלים שזכו להצלחה בבריטניה, בראשם הלהיט "Everything I Own", שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. האלבום עצמו הגיע בשיאו למקום ה-29 במצעד האלבומים הבריטי. עם זאת, ג'ורג' לא הצליח לשחזר את הצלחתה של "מועדון תרבות" בארצות הברית, והאלבום הגיע רק למקום ה-145 במצעד האלבומים האמריקאי.
ב-1989 הקים ג'ורג' חברת תקליטים משלו בשם "More Protein". בשנים 1992-1989 הקליט שירים בשם "ישו אוהב אותך" ("Jesus Loves You"), בניסיון לחזור ולזכות בהצלחה עולמית. האלבום "The Martyr Mantras" מ-1991 הגיע למקום ה-60 במצעד האלבומים הבריטי, והניב להיט בשם "Bow Down Mister" שזכה להצלחה בינונית (מקום 27 במצעד הסינגלים הבריטי).
ב-1992 ביצע ג'ורג' את שיר הנושא של הסרט "משחק הדמעות". השיר, "The Crying Game", שהופק על ידי הפטשופ בויז, זכה להצלחה והגיע למקום הראשון בקנדה, למקום ה-15 בארצות הברית ולמקום ה-22 בבריטניה. ב-1995 הוציא אלבום סולו נוסף, "Cheapness and Beauty", שלא זכה להצלחה מסחרית. קריירת הסולו שלו המשיכה להתדרדר: אלבום הסולו האחרון שלו, "U Can Never B2 Straight", שיצא ב-2002, הופץ בבריטניה וביפן בלבד, כמעט ולא קודם על ידי "וירג'ין רקורדס", והגיע למקום ה-147 בלבד במצעד האלבומים הבריטי. במקביל, החל מסוף שנות התשעים היו לו מספר שיתופי פעולה עם אמנים פופולריים כגון קניה ווסט, אנתוני והג'ונסונס, רובי ויליאמס והרכב המוזיקה האלקטרונית פיית'לס.
תחומי פעילות נוספים
ב-1986 התארח ג'ורג' בפרק בסדרת הטלוויזיה "צוות לעניין", והופיע בתפקיד עצמו. הפרק נקרא "קאובוי ג'ורג'".
אף על פי שלא זכה להצלחה רבה בקריירת הסולו שלו, נותר ג'ורג' דמות ציבורית ידועה, והצליח לפתח קריירה שנייה כתקליטן מוערך. הוא החל לתקלט בראשית שנות התשעים. מועדון הלילה הלונדוני המפורסם "מיניסטרי אוף סאונד" שכר את שירותיו להרכיב ולערוך את אחד מאלבומי האוסף הראשון שלהם, והאלבום מכר מעל 100,000 עותקים. לאחר מכן המשיך וערך עבורם חמישה אלבומי אוסף נוספים. במקביל, תיקלט במועדונים ובמסיבות גייז.
ב-2002 השתתף במחזמר הלונדוני "טאבו", שהתבסס על חייו שלו, ואף כתב את שירי המחזמר. על כתיבת השירים היה מועמד לפרס טוני, והמחזה זכה להצלחה בווסט אנד של לונדון והוצג במשך שנתיים. עם זאת, הגרסה האמריקאית למחזמר, בהפקתה של רוזי אודונל, לא זכתה להצלחה וירדה מהבמות אחרי 100 הופעות בלבד.
במהלך 2003 הוא הגיש במשך כששה חודשים תוכנית שבועית בתחנת רדיו לונדונית. במשך מספר שנים היה לו מותג אופנה משלו, בשם "B-Rude" (בתרגום חופשי: היֵה חצוף). הבגדים שעיצב הוצגו בתצוגות אופנה בלונדון, ניו יורק ומוסקבה.
ג'ורג' פרסם שתי אוטוביוגרפיות רשמיות: ב-1995 פורסמה האוטוביוגרפיה הראשונה, "קבל את זה כמו גבר" (Take It Like A Man), במקביל ליציאת אלבום הסולו שלו, "Cheapness and Beauty". האוטוביוגרפיה הייתה רב-מכר בבריטניה. ב-2004 פורסמה אוטוביוגרפיה נוספת, בשם "סטרייט" (Straight). אוטוביוגרפיה זו התחילה במקום שבו האוטוביוגרפיה הראשונה הסתיימה, והיא הופיעה ברשימת רבי המכר של ה"סאנדיי טיימס" במשך שישה שבועות. ב-2010 שודר ב-BBC הסרט "כשג'ורג' היה בוי", דרמה ביוגרפית על חייו.
חייו האישיים והסתבכותו בפלילים
בתקופת "מועדון תרבות" מראהו האנדרוגיני של ג'ורג' משך תשומת לב רבה, ועורר ספקולציות רבות בנוגע לנטיותיו המיניות. אף על פי שהוא מעולם לא הכחיש שהוא הומו, כשנשאל בראיונות על נטייתו המינית, נתן ג'ורג תשובות שונות. תשובה ידועה שלו בראיון אחר הייתה שהוא מעדיף כוס תה טוב על פני סקס. באוטוביוגרפיה הראשונה שפרסם, "קח את זה כמו גבר", הוא חשף את גרסתו שלו לרומן הסודי שהיה לו עם מתופף "מועדון תרבות" ג'ון מוס. הוא ציין שרבים מהשירים שכתב ללהקה כוונו בעצם למוס. ב-2006, במסגרת סרט דוקומנטרי בשם "השגעון של בוי ג'ורג'" שנעשה אודותיו, הוא הצהיר מול המצלמה שהוא "גיי מיליטנטי". במסגרת סרט דוקומנטרי נוסף שנעשה אודותיו ב-2008, הוא חשף פרטים אודות הפעם הראשונה בה הבין שהוא הומוסקסואל, והפעם הראשונה שבה שיתף בכך את הוריו.
שמו של ג'ורג' נקשר בכמה פרשיות פליליות. במהלך השנים הוא נעצר כמה פעמים באשמת אחזקת מריחואנה וקוקאין. בשנת 2006 הוא ריצה עונש של עבודות שירות במחלקת התברואה של ניו יורק, לאחר שהורשע בדיווח כוזב על שוד בדירתו. בדצמבר 2008 הוא הורשע בכליאתו ובהכאתו של נער ליווי בדירתו שבלונדון, לטענתו לאחר שתפס את נער הליווי גונב תמונות ממחשבו האישי. בינואר 2009 הוא נידון לחמישה עשר חודשי מאסר, אך בפועל ריצה ארבעה חודשי מאסר בלבד, אחריהם שוחרר למעצר בית של שלושה חודשים נוספים.
הוא מתגורר בלונדון, וברשותו גם בית באי איביזה שבספרד ודירה בניו יורק.
דיסקוגרפיה נבחרת
לרשימת האלבומים והסינגלים של מועדון תרבות, ראו: מועדון תרבות - דיסקוגרפיה נבחרת.
הפארק הלאומי עמק קידפו
הפארק הלאומי עמק קידפו (באנגלית: Kidepo Valley National Park) הוא פארק לאומי באוגנדה.
הפארק ממוקם בחלקה הצפון-מזרחי של המדינה, בצמוד לגבולה עם דרום סודאן ובמרחק של כ-350 קילומטר מבירת המדינה קמפלה. הוא משתרע על פני שטח של 1,442 קילומטר רבוע. הוא הפארק הלאומי המבודד ביותר באוגנדה.
הפארק הוקם כשמורה על ידי השלטון הקולוניאלי הבריטי באוגנדה בשנת 1958, ואגב כך הוגלתה ממנו האוכלוסייה הילידית של בני הקטבו (Ketebo) שחיה בשטחו והיא סבלה מרעב. ממשלת אוגנדה העצמאית הסבה את השמורה לפארק לאומי.
הפארק הוא סוואנה מדברית שאדמתה היא חרסית. בולט בו ההר מורונגול, שגובהו הוא 2,749 מטר. שני נהרות, קידפו ונארוס, חוצים את שטח הפארק בגובה של 910 עד 1,200 מטר מעל פני הים. כמות המשקעים השנתית בעמקי שני הנהרות נעה בין 640 ל-890 מילימטר בממוצע, ועקב כך יש שוני בחי ובצומח בין שניהם. בעונה החמה מתייבשים הנהרות ברובם. בפארק מצוי גם המעיין החם קנאנגורוק (Kanangorok).
הפארק הוא בית לכ-80 מינים של יונקים ולכ-500 מיני ציפורים. צפייה בבעלי חיים על ידי תיירים בכלי רכב מתנהלת בו על גבי דרכי עפר המצויות בעיקר במערב הפארק ובדרומו.
הפארק מנוהל על ידי רשות חיי הבר של אוגנדה.
קתדרלת וסטמינסטר
קתדרלת וסטמינסטר (באנגלית: Westminster Cathedral) היא קתדרלה הממוקמת בשכונת ויקטוריה ברובע הסיטי של וסטמינסטר בלונדון בירת הממלכה המאוחדת.
קתדרלה זו היא הכנסייה הראשית (כנסיית אם) של הקהילה הנוצרית קתולית באנגליה וויילס, הכנסייה הקתולית הראשית של העיר לונדון, ומקום מושבו של הארכיבישוף מווסטמינסטר. כמו כן מבנה הקתדרלה הוא מבנה הכנסייה הקתולית הגדולה ביותר באנגליה ובויילס.
יש להבדיל בין קתדרלה קתולית זו לבין מנזר וסטמינסטר הסמוך, השייך לכנסיית האנגליקנית.
היסטוריה
רק באמצע המאה ה-19 התאפשר לכנסייה הקתולית לפעול באנגליה באופן סדיר וההיררכיה הכנסייתית הוסדרה. הקתדרלה הוקמה בכספים שנאספו לזכרו של הקרדינל וייסמן - הארכיבישוף הראשון מווסטמינסטר אשר כיהן בין 1850–1865. האדמות עליהן הוקמה הכנסייה נרכשו בשנת 1884 על ידי יורשו של ויסמן, הקרדינל הנרי אדוארד מאנינג (באתר היה ממוקם קודם לכן כלא שדות טוטהיל בריידוול. עבודות הבנייה החלו בשנת 1892 אולם הופסקו, והחלו בשנית בשנת 1895 בתקופת יורשו של מאנינג - הקרדינל הרברט ווגין, על פי תוכניותיו של האדריכל ג'ון פרנסיס בנטלי.
הכנסייה החלה לפעול בשנת 1903 אף שטרם הושלמה (בשל קשיים תקציביים). טקס הפתיחה נערך לאחר השלמת המבנה ב-28 ביוני 1910.
ב-28 במאי 1982 במהלך ביקור בן שישה ימים בממלכה המאוחדת, ערך האפיפיור יוחנן פאולוס השני מיסה בקתדרלה.
בשנת 1995, בהזמנת הקרדינל באזיל יום, ביקרה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת בכנסייה ונכחה בתפילה בה - הפעם הראשונה שמונרך בריטי נכח בתפילה כזאת מאז הקמת הממלכה המאוחדת.
איליה קפיטולינה
קיימות עדויות עמומות הנתונות לפרשנויות שונות הנוגעות למצבה של ירושלים בתקופה שבין חורבן בית שני בשנת 70 ועד ראשיתה של התקופה הביזנטית בארץ ישראל. יוסף בן מתתיהו מספר על התקופה שלאחר החורבן בספריו קדמוניות היהודים ומלחמת היהודים ברומאים; כן מופיע מעט מידע על ירושלים, בעיקר בתקופת איליה קפיטולינה, בכתביו של ההיסטוריון הרומי דיו קסיוס. הלה מספר על הקמת איליה קפיטולינה, וכן על הקמת מקדש יופיטר על הר הבית, דבר המשתקף במטבעות שנטבעו בעיר והשתמרו. רוב המידע על שלהי ימי איליה קפיטולינה, ערב התנצרותה של האימפריה הרומית והפיכתה לאימפריה הביזנטית, מובא בכתבים נוצריים, ובעיקר בכתבי ההיסטוריון ואב הכנסייה אוסביוס.
השם 'איליה' נגזר משם משפחתו של אדריאנוס, ו'קפיטולינה' מבטא את שלושת האלים הקפיטוליניים (כלומר: יופיטר, יונו ומינרווה) של רומא. מועד הקמת העיר אינו ידוע: על פי דעה אחת, המסתמכת על עדותו של ההיסטוריון הרומי דיו קסיוס, הוקמה איליה קפיטולינה לפני מרד בר כוכבא, ואף שימשה עילה לפרוץ המרד בשנת 132. לפי דעה אחרת, המסתמכת על עדותו של אוסביוס, העיר הוקמה רק בשנת 136, כעונש לאחר דיכוי מרד בר כוכבא. מטמוני מטבעות של איליה קפיטולינה יחד עם מטבעות בר כוכבא תרמו להשערה שהעיר הייתה קיימת בזמן המרד.השם המקוצר איליה (AELIA) המשיך לשמש, במקביל לשם 'ירושלים', לאורך רוב התקופה הביזנטית, ואף בראשית התקופה הערבית הקדומה כעדות הכיתוב על מטבעות ערביים בני התקופה.
ליהודים הייתה באיליה קפיטולינה דריסת רגל מועטה בלבד, ובתנאים אלו עלתה ופרחה בה הקהילה הנוצרית, נושאת הדגל של הדת החדשה שעתידה לרשת בסופו של דבר את העיר בתום התקופה הרומית. קהילה זו החלה את דרכה ככת יהודית-נוצרית, ובהמשך כקהילת נוכרים-ערלים.
הנוצרים ראו בעצם חורבן ירושלים ובית המקדש השני מחד ובבניית איליה קפיטולינה מאידך, עדות לירידת קרנה של היהדות ולצדקתה של הנצרות, אף שהעיר הפגאנית הייתה אנטיתזה לנצרות, והאימפריה הרומית אף רדפה את הנוצרים.
מעמדה הרם של איליה קפיטולינה החל לרדת החל מאמצע המאה השלישית לספירה, עם פינויו ההדרגתי של הלגיון העשירי פרטנסיס מבסיסו שבעיר. נראה כי רק בימי הקיסר קונסטנטינוס, בראשית התקופה הביזנטית, עלתה שוב קרנה כעיר קדושה לנצרות, והיא הפכה למרכז דתי חשוב בזכות הקמת כנסיית הקבר וכנסיות רבות אחרות.
המחקר ההיסטורי
הידע ההיסטורי על איליה קפיטולינה מצומצם. אף על פי שקיימים ממצאים ארכאולוגיים הם נמצאים במשורה - במיוחד על העיר במאה השנייה והשלישית לספירה, לגביהן אין כל מקור המתאר את תולדות העיר או מידע על תושביה והטופוגרפיה שלה.
מקורות היסטוריים
המקורות העיקריים והבעייתיים המכסים קטע קצר מהתקופה הרומית מסתפקים בפסקאות קצרות ומתמקדים בהקמת איליה קפיטולינה ובמרד בר כוכבא. המקור הראשון הוא החיבור "היסטוריה אוגוסטה" - אוסף ביוגרפיות של קיסרי רומא בין השנים 117–284 (מימי קיסרותו של אדריאנוס), שמחברן האמיתי וזמן חיבורן אינם ידועים. עם זאת ניתן להניח כי החיבור נכתב בסוף המאה ה-4 על ידי מחבר (או מחברים) המשתייך לחוגים הפגאניים של רומא; מהימנות הביוגרפיות מוטלת בספק, אך למרות זאת (עקב מיעוט במקורות אחרים) הן משמשות מקור ראשי לתולדות הקיסרות הרומית במאה השלישית לספירה. על פי היסטוריה אוגוסטה, הסיבה למרד בר כוכבא היא גזירת הקיסר אדריאנוס האוסרת את מצוות המילה. החוקר אהרן אופנהיימר קובע בצוותא עם פרופסור בנימין איזק, כי "היסטוריה אוגוסטה" היא מקור בלתי אמין והדברים המוזכרים בו אודות יהודים, כוונתם יותר לבדר, מאשר לתאר מהלכים היסטוריים אמיתיים.
מקור נוסף, המתמקד בייסוד איליה קפיטולינה מנקודת מבט רומית, הוא דיו קאסיוס קוקיאנוס (156 - סביבות 229) שהיה היסטוריון ואיש ציבור רומי. דיו פרסם תיאור היסטורי של רומא, בשמונים כרכים, שעליהם עבד במשך עשרים ושתיים שנים. ההיסטוריה בכרכים אלו הקיפה תקופה בת 983 שנים, והחלה מיום הגעתו של איניאס לאיטליה וייסודה של רומא עד שנת 229. משלושים ושישה הכרכים הראשונים נותרו אך שרידים מועטים. בין הכרך השלושים ושבעה לכרך החמישים וארבעה, העוסקים בתקופה שבין 65 לפנה"ס ובין 12 לפנה"ס, מצויים בידינו הכרכים בשלמותם. חשיבות מרובה יש לדיו קסיוס בהיסטוריוגרפיה של תולדות עם ישראל. הוא אחד המקורות היחידים שמהם ניתן ללמוד על מרד התפוצות ומרד בר כוכבא ובנוסף הוא מוסיף ידיעות ומאשש את כתבי יוסף בן מתתיהו הנוגעים למרד הגדול. דיו נוטה לדייק יותר כאשר הוא מתאר את היהדות ובניגוד להיסטוריונים לטינים ויוונים אחרים הוא לא נוקט עמדה לרעת היהודים ואינו מעיר הערות מעליבות על טיבה של הדת היהודית או של עם ישראל.
מקור נוסף הם כתביו של אוסביוס מקיסריה, (סביבות 275 – 30 במאי 339) (שכונה גם "אֵוסביוס פמפילי", קרי: "אוסביוס חברו של פמפילוס"), היה הארכיבישוף של קיסריה ונחשב לאבי ההיסטוריה הכנסייתית בשל חיבוריו, המתעדים את ההיסטוריה של הכנסייה הנוצרית המוקדמת. מהפעילות הספרותית הענפה של אוסביוס שרדו כתבים רבים יחסית. על אף שנחשד באריאניזם היה אוסביוס הכרחי לכנסייה בשל שיטת הכתיבה שלו; הציטוטים המדויקים שלו מהמקורות הראשוניים חסכו מיורשיו את המאמץ שבמחקר מקורי. שתי היצירות ההיסטוריות הגדולות של אוסביוס הן ה"כרוניקון" ו"היסטוריה כנסייתית". החיבור הראשון ("היסטוריה אוניברסלית"), מחולק לשני חלקים. החלק הראשון ("אנלים") הוא תקציר ההיסטוריה האוניברסלית מהמקורות, על פי לאומים. החלק השני ("קנונים כרונולוגיים") מסדר את החומר ההיסטורי בטורים מקבילים, כך שניתן יהיה לראות במקביל את ההתרחשויות במקומות שונים. כתביו מתארים קטעים מההיסטוריה של ירושלים הרומית ומתמקדים בתולדות ירושלים-איליה הנוצרית ומודרכים על ידי השקפתו המפורסמת כי האסונות שהיו מנת חלקה של האומה היהודית הם תוצאה של התפקיד שמילאו היהודים במותו של ישו.
ממצאים ארכאולוגיים
המחקר הארכאולוגי של ירושלים שהחל באופן מדעי במאה ה-19 נתקל בקשיים בחשיפת העיר הרומית שלא נחרבה, ולכן לא "קפאה בזמן" - אלא התמזגה אל תוך העיר הביזנטית. הנוצרים פירקו את המונומנטים והמאפיינים הפגניים של איליה קפיטולינה, והעיר הנוצרית הכחידה את השרידים ובלעה אותם, ולא נודע כי באו אל קרבה. בניגוד לכך, ממצאים רבים מהעיר הביזנטית נחשפו בחפירות בכל חלקי ירושלים, ואלה מאפשרים לשחזר את תוכנית העיר ואת המבנים העיקריים בה.
מחקר נומיסמטי
בהיעדר ממצאים של ממש, מפיקים הארכאולוגים תמונה כוללת ממחקר נוּמִיסְמָטִי, שהחל עוד במאה ה-19. ב-1881 פרסם החוקר ואוצר מחלקת המטבעות של המוזיאון הבריטי, סר פרדריק מאדן, את מחקרו "היסטוריה של מטבעות יהודים וכסף בברית הישנה והחדשה". פרק שלם מוקדש בספרו למטבעות העיר הרומית ועל בסיס זה הושתתו מחקרים נוספים. באקדמיה הישראלית נחקרה תקופה זו בידי פרופסור יעקב משורר שפרסם מספר ספרים הסוקרים את הממצאים הנומיסמטיים באיליה קפיטולינה. על פי ניתוח מטבעות הקיסר אדריאנוס לרגל ביקורו בפרובינקיה יהודה (יודיאה), ובהשוואה למטבעות שנטבעו במהלך הביקור, קבע פרופסור משורר כי איליה קפיטולינה נוסדה בסמוך לביקור הקיסר, וייסודה הצית את מרד בר כוכבא.
במקביל לפרסום ספרו של יעקב משורר התגלו בירושלים כ-200 מטבעות שנטבעו החל מעל ידי אדריאנוס עד שנת 251, שאז נפסקה טביעת מטבעות באיליה קפיטולינה, ככל הנראה משום שמעמד העיר הידרדר לשפל. מהרצף הזה נעדרים קיסרים רומאיים ששלטו משנת 235 עד 249 והסיבה לכך אינה ידועה. המטבעה באיליה קפיטולינה נקשרה בשמו ובחסותו של האל דיוניסוס (בכחוס, או ליבר ברומא) שידוע כי היה חביב על אנשי צבא, ופולחנו היה פופולרי גם באיליה קפיטולינה. סמלים וחפצים הקשורים בפולחנו הפכו לסמלי המטבעה שלעיתים נוספו למטבעות, לדוגמה: דגמי צמחים, איצטרובל, קיסוס או מוטיבים הקשורים לגפן.
מטבעות רבים נמצאו עם סמלים וכתובות של הלגיון העשירי (פרטנסיס) ובכך ניתן סימוך נוסף לשפע הממצאים הקושרים את הלגיון לעיר; הדבר מצביע על כך שאוכלוסיית איליה קפיטולינה - והחיים הכלכליים בעיר - התבססו על תושבים שהיו חיילים ומשוחררי הלגיון. על גבי חלק מהמטבעות מופיעה האלה פורטונה שהייתה פטרונית העיר כשהיא אוחזת בנס הלגיון.
מטבע של אדריאנוס מתאר את יופיטר, שאף נתן את שמו לעיר, יושב במקדשו שבאיליה קפיטולינה; מטבע נוסף, מרובע, מתאר את האלה פורטונה יושבת במקדשה שנבנה בשנת 140. מטבעות אלה מעידים על חיי הדת בעיר. מטבעות אחרים מתארים את הזאבה הקפיטולינית המניקה את התאומים רומולוס ורמוס - סמל העיר רומא, ונושאים כיתוב בלטינית (בניגוד ליוונית שהייתה בעבר שפת המזרח התיכון). תיאורים אלה מעידים על מעמדה המיוחד של העיר שתושביה היו אזרחי רומא ובעלי מעמד מיוחד.
מחקר אפיגרפי
המחקר האפיגרפי מירושלים בתקופה הרומית נאלץ אף הוא להתמודד עם דלות ממצאים המקשה על גיבוש תמונה כלשהי של העיר וחייה. הרושם הראשון המתקבל מניתוח הממצאים הוא מעבר חד בין ירושלים היהודית של תקופת בית שני, המשופעת בעשרות כתובות המשקפות עיר יהודית גדולה ותוססת, מרכז תרבותי ויעד לעלייה לרגל - לבין איליה קפיטולינה עד תקופת קונסטנטינוס, כשהממצאים המיוחסים לתקופה זו הם דלים ביותר ובתוך חוסר זה בולט היעדרן המוחלט של כתובות יהודיות-עבריות, עדות למהפך שעברה העיר. הכתובות עד ימי מרד בר כוכבא ספורות ולמעשה זוהו 2 שברי כתובות משימוש משני, אחת מהן על עמוד בחפירות באזור הר הבית שנחקקה לאחר המרד הגדול ומוקדשת לאספסיאנוס ולטיטוס על ידי מפקד הלגיון העשירי ששמו נמחק.
כתובת לאדריאנוס שנתגלתה בירושלים ב-2014 מקדמת את פתרון המחלוקת ההיסטוריוגרפית. על פי ניסוח הכתובת, ברור כי בזמן הכנתה, בשנת 130 לספירה (שנת ביקורו של אדריאנוס בירושלים) העיר עדיין איננה איליה קפיטולינה. עם זאת היא מעידה על כך ששנתיים לפני פרוץ המרד כבר נערכו בעיר עבודות בנייה מסיביות לרגל ביקור הקיסר. ייתכן, אם כן, כי המרד פרץ על רקע עבודות אלה, ברם החלטת אדריאנוס לשנות את שם העיר ולאסור על יהודים להיכנס אליה, הייתה חלק מצעדי הענישה בגינו.
ייסוד איליה קפיטולינה ומרד בר כוכבא אינם משתקפים בכתובות שנחשפו בעיר. רוב הכתובות מהתקופה הרומית נמצאו בחלק הצפון-מערבי של ירושלים, אך לא ברור בהיעדר מידע ממקורות מחקר אחרים מהי משמעות עובדה זו. הכתובות נחקקו בשפה הלטינית והשמות המוזכרים בהן הם שמות לטיניים, זאת בניגוד מוחלט לממצאים מהארץ וממקומות אחרים במזרח התיכון, אך בהתאמה לממצאים במפקדת הלגיון השלישי קירנאיקה, ששכנה בבוסרה שבעבר הירדן, בירת הפרובינקיה ערביה; הכתובות הרשמיות משם נכתבו בלטינית, בעוד הכתובות האזרחיות של האוכלוסייה המקומית שלא הושמדה ונעלמה - נכתבו ביוונית. הקבלה מעניינת נוספת קיימת מול העיר בעלבכ, בה לא חנה לגיון רומי, אך הייתה מרכז פולחן רומי לאלים הקפיטולינים, ובה התיישבו אזרחים רומים - חיילים משוחררים - וגם בה הייתה השפה הלטינית לשפה הראשית ולא רק הרשמית, עד לעליית הנצרות. מאפיין אחר של הכתובות המעטות שנחשפו הוא ההתייחסות לנושאים צבאיים, ונדירותן של כתובות אזרחיות, או של אנשים פרטיים. ממצאים אלה מעידים כי איליה קפיטולינה הייתה עיר רומית בעלת הרכב אוכלוסייה הומוגני למדי של אזרחים רומים, רובם אנשי צבא פעילים או בדימוס.
המרד הגדול
המרד הגדול (66 – 73/74) היה הראשון מבין שלוש מרידות גדולות שמרד העם היהודי נגד האימפריה הרומית. המרד החל בשנת 66 לספירה, ובין גורמיו – אכזריות השלטון הרומי, סכסוכים בין יהודים ללא-יהודים ומתחים פנימיים בין הצדוקים לפרושים. לאחר הצלחות ראשוניות של המורדים, נשלחו אספסיאנוס ובנו טיטוס לדכא את המרד. שיאם של הקרבות היה בשנת 70 לספירה, משהטילו הרומאים מצור על ירושלים. המצור נמשך כחמישה חודשים; מאות אלפי אנשים נהרגו בעת המצור, אם ברעב ואם בחרב. בשלב הסופי של המאבק התבצרו המורדים בהר הבית, ולאחר שישה ימים של לחימה נואשת חדרו הרומאים דרך השערים אל המתחם. לאחר לחימה עזה, ביום תשעה באב ג' תת"ל (שנת 70 לספירה), פרצו אנשיו של טיטוס את החומה הפנימית, ושרפו את בית המקדש. מאות אלפי יהודים נהרגו בקרבות, רבים נמכרו לעבדות, מטעים נעקרו, שדות נשרפו ורבה הייתה הנטישה מאזור הקרבות. אדמות המורדים הופקעו, רובן הועברו לרכוש "הסנאט והעם הרומי" וחלקן היו ל"פטרימוניום" (רכוש פרטי של הקיסר).
יהודה שלאחר המרד שבה והייתה לפרובינקיה של הקיסר הרומי. מושל (לגאט) שישב בקיסריה שלט על הארץ, הלגיון העשירי פרטנסיס ישב בירושלים. בסיס הקבע שלו היה בשלושת המגדלים שנותרו בעיר - היפיקוס, מרים ופצאל. האוטונומיה המשפטית של היהודים בוטלה, ונשללו זכויותיהם החוקיות. מס מיוחד הוטל על היהודים - "המס היהודי" שהיה בגובה הסכום אותו שילמו היהודים בעת שהמקדש היה קיים על מנת להחזיק את המקדש, קרי - שתי דרכמות, שנועד להדגיש את ההשפלה וההשתעבדות. לחורבן ירושלים ובעיקר לנפילת המקדש הייתה משמעות מיוחדת, כיוון שהמקדש מילא פונקציות רבות: מעבר לתפקודו הדתי-פולחני היה המקדש גם מוקד פוליטי, כלכלי וחברתי, מכאן שחורבנו היה הרה אסון. חורבן המקדש ריסק בפועל גם את הנהגת העם המסורתית - את מעמד הכוהנים, את האצולה והצדוקים.
תקופת בין המרידות
שאלת הנוכחות היהודית בירושלים ובמרחב הכפרי מסביבה היא שאלת מפתח בניסיון להעריך את החיים ביהודה לאחר חורבן הבית. ישנן כמה עדויות מהן ניתן להסיק כי במרחב הכפרי של ירושלים חיו יהודים.
ירושלים הרומית - איליה קפיטולינה
בספר השישי של מלחמת היהודים מתאר יוסף בן מתתיהו כיצד חרבה ירושלים לחלוטין בידי הרומאים לאחר המצור; לפי הכתוב החרבת העיר הייתה מדיניות מכוונת, אך בן מתתיהו טוען כי שריפת בית המקדש השני נעשתה בניגוד לרצונו של טיטוס. בסיכומו של דבר נשארו על עומדם שלושת המגדלים של מצודת העיר: פצאל, היפיקוס, ומרים, וכן חומת העיר המערבית ששימשו כביצורים למחנה הלגיון. ירושלים התרוקנה מתושביה, הזקנים והלוחמים נרצחו, בני שבע עשרה נשלחו לעבדות במכרות או ללחום כגלדיאטורים בקרבות בזירה בינם לבין עצמם, או בינם לבין חיות טרף. ילדים בני פחות משבע עשרה נמכרו לעבדות. לשמירת השקט בפרובינקיה הבעייתית נשאר בירושלים הלגיון העשירי. על פי יוסף בן מתתיהו התמקם כל הלגיון בירושלים, אך ייתכן ויחידות שונות וכוחות עזר הוצבו בבסיסים אחרים ברחבי יהודה. אדמות באזור מוצא הועברו לידי שמונה מאות ותיקי הלגיון (טריארים) שהקימו במקום יישוב בשם "קולוניה אמאוס", שאזכורו נשמר בשם הערבי של המקום: קאלוניה. מעמדה של ירושלים לא השתנה - עד אותו זמן, ולא נאסר על יהודים להיכנס אליה או להתגורר בה.
הציפיות לבניין מחודש של בית המקדש
לפי חלק מהמקורות היהודים, בעת ביקורו של הקיסר אדריאנוס ביהודה בשנת 130, הוא הבטיח להקים את ירושלים מחורבותיה ולשוב ולבנות את בית המקדש. אין לדעת עד כמה התכוון הקיסר ברצינות לדבריו, ועד כמה שמעו היהודים מהרהורי לבם. יש האומרים כי השומרונים, ואף ראשי הנוצרים הראשונים, השתדלו מאוד אצל הקיסר שיימנע מבניית המקדש מחדש. כגודל התקווה שעורר אדריאנוס אצל היהודים - כך היה גודל מפח הנפש שלהם משהתברר כי הקיסר אינו מתכוון לבנות את ירושלים ואת בית המקדש. אדריאנוס עצמו לא היה מודע לעוצמת התקוות שעורר, ולעומק האכזבה שבאה בעקבותיהן. במטבע שהטביע נראה הקיסר מקריב קורבן על מזבח, כאשר לצדו אישה המסמלת את יהודה, וילדים המגישים לקיסר כפות תמרים, אות לשלום ולאחווה.
ייסודה של איליה קפיטולינה
כלומר - הקיסר החליט עוד בטרם פרץ מרד בר כוכבא, לייסד עיר חדשה על חורבות ירושלים. בעיר התיישבו לא-יהודים ונבנו בה מקדשים פגאניים, כולל באתר שבו עמד בית המקדש. פרופסור בנימין איזק טוען כי בניית העיר איליה נועדה בעצם לשרת את הלגיון ה-10 פרטנסיס שכבר חנה בה, ושיקום העיר החרבה כקולוניה הייתה צעד בכיוון הפיכתה לבסיס של חיילות הפרובינקיה. אימות לכך שהעיר נבנתה לאחר ביקור אדריאנוס ביהודה, הוא במכתב שכתב אדריאנוס בעת ביקורו בירושלים בשנת 130 לספירה, במכתב עדין נקראה העיר ירושלים ולא איליה קפיטולניה.
בשולי אירוע זה מופיעה דמותו של עקילס הגר, גר צדק שהתגייר עוד לפני מרד בר כוכבא, בתקופת התנאים; זהו מחבר תרגום עקילס של התורה ליוונית, שנעשה על דעת רבי יהושע ורבי אליעזר. לפי רוב הדעות, עקילס היה קרוב משפחתו של הקיסר הרומי אדריאנוס; לפי אפיפניוס, הקשר המשפחתי של עקילס עם אדריאנוס נבע מקשר נישואין בין משפחותיהם. אפיפניוס כותב עוד, כי עקילס נשלח לירושלים בשנה ה-12 לשלטון אדריאנוס (שנת 129/130) בהוראת הקיסר, בתפקיד רשמי, כדי לפקח על בניית העיר האלילית "איליה קפיטולינה" על חורבות ירושלים כקולוניה רומית, כולל הקמת מקדש אלילי על חורבות בית המקדש. במהלך אותה שליחות - לפי אפיפניוס - התוודע עקילס מקרוב ליהדות, ובהמשך התגייר.
מרד בר כוכבא
במרד בר כוכבא קמו יהודי ארץ ישראל כנגד שלטון האימפריה הרומית, בימי הקיסר אדריאנוס, בין השנים 132–136 לספירה. בראש המרד עמד שמעון בר כוכבא שזכה לתמיכת חלק מחכמי דורו ובראשם רבי עקיבא. המרד נחל הצלחה בתחילתו, אך בהמשך דוכא ביד ברזל. מאות אלפי יהודים נהרגו והיישוב היהודי בארץ ישראל הדלדל וכמעט וחרב. שלוש השנים בהן שלט בר כוכבא ביהודה, היו לתקופת העצמאות האחרונה של עם ישראל בארצו, עד להקמתה של מדינת ישראל 1812 שנה מאוחר יותר. ניתוח המקורות באשר לסיבות שגרמו לפריצתו של מרד בר כוכבא, מצביע על שתי סיבות אפשריות שהובילו למרד: בנייתה של איליה קפיטולינה, וגזירת איסור המילה. יש מחלוקת בין החוקרים איזו מהסיבות הללו דחפה יותר לפריצת המרד: בניית העיר האלילית או גזירת הקיסר על המילה – או שמא שתי הסיבות גם יחד.
על פי אוסביוס בניית העיר הרומית הייתה למעשה תוצאה של המרד ברומאים. עניין זה תואם את המגמתיות של אוסביוס שהאמין כי דיכוי המרד באכזריות היה עונש ראוי ליהודים; זה היה רצונו של האל בתגובה לדחיית בנו המשיח. כך שימשה בניית איליה קפיטולינה - כהוכחה לטעותה היסודית של היהדות. לעומת זאת, על פי עדותו של קסיוס דיו, הקמתה של איליה קפיטולינה ובתוכה הקמת מקדש יופיטר בהר הבית היו הסיבה למרד - ולא תוצאות דיכויו, כפי שטוען אוסביוס. ישנם חוקרים "הרמוניסטים" הטוענים כי אין כל סתירה בין העדויות. לדעתם, ההכרזה על הקמת העיר אכן הייתה לפני המרד ושימשה כגורם הישיר למרד, אך הצעדים הדרסטיים של הקמת העיר, הסבת שמה של ירושלים לאיליה קפיטולינה, בניית מקדש נוכרי ושינוי שם הפרובינקיה כולה – כל אלה באו לאחר דיכוי המרד.
לא ברור מה עלה בגורלה של ירושלים/איליה קפיטולינה במהלך המרד. הראיה העיקרית לטענת החוקרים כי בר כוכבא לא כבש מעולם את ירושלים, וכי במהלך כל המלחמה נשארה העיר בידי הרומאים - היא העובדה שבין למעלה מחמישה-עשר אלף המטבעות שנמצאו בחפירות בירושלים, רק שלושה הם מטבעות של בר-כוכבא: אחד התגלה במצודה, ושניים התגלו ליד הכותל הדרומי של הר הבית. רוב החוקרים מניחים שמטבעות אלו הובאו לירושלים בידי חיילים רומאיים שבזזו אותם כשלל מידי המורדים. במאמר משנת 2008, טוען יהושע זלוטניק כי המספר הקטן של מטבעות איליה קפיטולינה מתקופת אדריאנוס שנמצאו בירושלים אינו מצביע על כך שמטבעות כאלו נדירים; המטבעות מייצגים חמישה מתוך תשעה דגמים שנטבעו בימי אדריאנוס, כך שיש עוד סוגים של מטבעות איליה קפיטולינה שלא נמצאו בתחומי העיר. מכאן שטענת מיעוט מטבעות בר כוכבא שנמצאו בירושלים, אינו משמעותי כפי שאותם חוקרים חשבו. בגלל דלות הממצאים הארכאולוגיים ומחוסר מקורות היסטוריים, קשה היום להכריע בשאלה האם נכבשה ירושלים על ידי המורדים, אם לאו.
דיכוי המרידה גרר צעדי ענישה קשים. פעולות הענישה, הקרויים במקורות "גזרות השמד", מלמדות על רצונו של אדריאנוס לפתור את "בעיית היהודים". האוכלוסייה היהודית של יהודה לא התאוששה עוד ממרד בר כוכבא. עם סיומו, היהודים חדלו מלהיות רוב בארץ ישראל בכלל, במיוחד ביהודה, והמרכז היהודי עבר לגליל. בנוסף, היהודים סבלו משורה של גזירות שהטיל אדריאנוס, שמטרתן הייתה לעקור את האלמנטים הלאומיים של הקהילה היהודית ביהודה - אלו "גזירות השמד של אדריאנוס", הכוללות איסורים על המילה, על סמיכת חכמים ועל שמירת השבת, שהופעלו בכל חומרתן. בפועל, העיר האלילית איליה קפיטולינה נבנתה על חורבות ירושלים, ועל יהודים נאסר להיכנס או לגור בה.
לאחר המרד ועד התקופה הביזנטית
המחקר המודרני מגשש באפלה באשר לתולדות העיר איליה קפיטולינה לאחר מרד בר כוכבא. המקורות ההיסטוריים הראשוניים (ה"ספרותיים") והממצא הארכאולוגי דלים ביותר. אין כל ראיה המעידה על כך שהשלטון הרומי באיליה קפיטולינה עסק בפיתוחה של העיר; ידוע אמנם שהרומאים עסקו בסלילת כבישים, והוכחה למפעל זה הן אבני מייל מהמאה השנייה שנחשפו בחפירות שונות. העיר התפתחה - אם בכלל - בקצב איטי, ורוב תושביה היו וטרנים משוחררי הלגיון העשירי, חייליו ומפקדיו שחנו בירושלים מאז שנת 70. העיר הייתה קולוניה רומית, ובה כל המוסדות והסממנים הטיפוסיים - פורום, ומקדשים לאלי רומא. בסמוך לשנת 400 נטש הלגיון העשירי את העיר ומפקדתו עברה לאילת, כשבעיר נותרה רק הקוהורטה המאורית. העיר קפאה למעשה על שמריה עד לשלהי המאה הרביעית אז הפכה לעיר נוצרית ומרכז עלייה לרגל.
המקורות הערביים בתקופה המוסלמית המוקדמת קראו לירושלים "אִילִיַא", על פי שמה הלטיני.
טופוגרפיה של איליה קפיטולינה
בחפירות הארכאולוגיות של ירושלים בולטים בהיעדרם ממצאים מהתקופה הרומית; ההנחה היא כי איליה קפיטולינה הייתה בעיקרה עיר צנועת ממדים ובנויה בדלילות. מעט העדויות שכן נמצאו מאפיינות בעיקר מבנים פשוטים - כגון שרידי רעפים וצינורות חרס; נמצאו מעט מאוד שרידים של מבנים אותם ניתן לתארך וליחס לאיליה קפיטולינה.
המערך העירוני
תוכנית איליה קפיטולינה תאמה את המקובל בתכנון אורבני בתקופה הרומית, בעיר נסללו רחובות ישרים ככל האפשר שהצטלבו אחד עם השני ונבנו תוך התחשבות במציאות הטופוגרפית. בירושלים החרבה מציאות זו הוכתבה על ידי מתחם הר הבית, הקטע הדרומי של החומה המערבית ומצודת העיר, שבהם שכן (ככל הנראה) מחנה הלגיון העשירי. בכרוניקון פסחלה מן המאה השביעית לספירה, ונסמך על כתבים הקדומים לו, יש התייחסות לבניית איליה קפיטולינה על ידי אדריאנוס, ותיאור קצר של כמה מבני ציבור בעיר: מוזכרים שני בתי מרחץ ציבוריים, תיאטרון, מבנה הקרוי טריקאמרון (ככל הנראה מקדש עם שלוש לשכות), מבנה הקרוי טטראנימפון (ככל הנראה מבנה לבריכה), דודקאפילון (מבנה בן תריסר שערים) ומבנה הקרוי קודרה. ממבנים אלו לא נותר אף שריד ואין יודעים היכן עמדו.
בתוך מערך הרחובות הכאוטי והמפותל של העיר העתיקה של ירושלים בולטים רחובות הנמשכים לאורך ולרוחב העיר בקו ישר, והמצטלבים אחד עם השני בזווית ישרה, לפי המתווה הקלאסי של תוכנית ערים רומית ובהתאמה לתמונת-מפת ירושלים הידועה כמפת מידבא. מתווה זה נסקר עוד במהלך המאה ה-19 על ידי צ'ארלס וילסון ומיוצג במפת איליה קפיטולינה ששרטט חוקר ירושלים לואי-איג ונסאן בשנת 1912. עד היום מהווה מפה זו את הבסיס להצגה ושחזור של איליה קפיטולינה, והיסוד לגישה המחקרית הקובעת כי רחובות ירושלים בת זמננו מושפעים מתוואי העיר הרומית, שהייתה הבסיס לעיר הביזנטית, וזו הייתה תשתית העיר הערבית, הצלבנית והעות'מאנית, והערים הללו הושפעו מהטופוגרפיה של ירושלים בימי הבית השני.
הפורום
באיליה קפיטולינה נבנו פורום מרכזי ופורום מזרחי ששימשו כאזור הציבורי המרכזי, כפי שהיה מקובל בערי רומא העתיקה. הפורומים עוצבו בצורה של כיכר או מספר כיכרות מחוברות ולפי קווי המתאר של הפורום רומאנום בעיר רומא.
פורום נוסף, הקרוי גם "הפורום המזרחי", זוהה בסמוך למנזר האחיות ציון. בחפירות שנערכו במקום במהלך המאה ה-19 נמצאו אבנים גדולות מחורצות שהן חלק מהליתוסתרוטוס שנמשך עד לתחנה השנייה בוויה דולורוזה. הליתוסתרטוס הוא לפי המסורת חלק מאותה רצפה שעליה נערך משפטו של ישו. הממצא הבולט ביותר ידוע גם בשם קשת אקה הומו (Ecce Homo) - קשת אבן גדולה החוצה את הויה דולורוזה. קשת זו היא הפתח המרכזי בשער בעל שלושה פתחים, שהצפוני בהם משולב בקפלת התפילה של המנזר. הקשת הדרומית שולבה כנראה בבניין ששכן מעבר לרחוב, במקום בו הייתה בעבר אכסניה לעולי רגל מוסלמים מהודו, אך היום לא נותר ממנה שריד. הקשת היא מבנה שאורכו 18.94 מטר, רוחבו כ-3.71 מטר, וגובהו (המשוחזר) 11.2 מטר. בחזית הקשת הפונה מזרחה הוצבו ארבעה עמודים בחזית כל אחת מהאומנות שבין הפתחים. בצד הפונה מערבה אל פנים העיר הותקנו גומחות לפסלים. במהלך חפירת השטח באמצע המאה ה-19, נחשפו חלקים נוספים של המבנה, ונתברר כי מדובר בשער בעל שלוש קשתות, שהשתמרותו טובה למדי. למרות המסורת הדתית הנוצרית הקשורה במקום זה, קבע ארמטה פיירוטי נכונה כי השער נבנה בתקופת הקיסר אדריאנוס, ומאוחר בהרבה יחסית לאירוע בתולדות הנצרות לו הוא מיוחס. על פי המחקר, היוותה הקשת את החלק המרכזי של שער הניצחון שהוקם לכבוד אדריאנוס במבואות המזרחיים של הפורום או על פי דעות אחרות שימש כשער העיר המזרחי. פרופסור יורם צפריר מציע כי בשלב הראשון סימלה הקשת את גבול העיר ולאחר מכן התבסס במקום פורום. בקרבת מקום נתגלו שרידים של מקדש לאל אסקלפיוס.
בסיס הלגיון העשירי
על-פי כתבי יוסף בן מתתיהו, יחידות מהלגיון העשירי נשארו לשמור על חורבות ירושלים, והתמקמו באזור מגדלי המצודה של הורדוס (אזור מגדל דוד של ימינו), שלא הוחרבו יחד עם שאר העיר. ההנחה כי זה היה מיקום מחנה הלגיון עד לסוף המאה השלישית כאשר עזב הלגיון את העיר, נדחתה מחמת כמות הממצאים המועטת שהתגלו באזור במסגרת חפירות ארכאולוגיות נרחבות. כמו כן לא נמצאו שרידי ביצורים או מבנים אחרים שניתן לשייכם למחנה צבאי.
קיימת גם תאוריה אחרת לגבי מיקום מחנה הלגיון, אם כי הנושא עדיין נתון במחלוקת. החוקרת אילת מזר פרסמה לראשונה את ממצאי החפירות של סבה, הארכאולוג בנימין מזר, באזור ה"עופל" והפינה הדרום-מערבית של הר הבית. בהסתמך על הממצאים שם, הכוללים אלפי לבנים ורעפים המוטבעים בחתימות הלגיון, שנמצאו במבנים המקוריים ולא בהריסות, ההשערה החדשה של מזר וכמה חוקרים אחרים היא שמחנה הלגיון הועבר בשלב מסוים למרגלות הר הבית, נקודה רגישה שזקוקה להגנה, שגם השתלבה בבניית העיר החדשה. זו גם הסיבה, לפי דעה זו, למיעוט הממצאים בגבעה המערבית באזור מגדל דוד.