cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גומורה (סדרת טלוויזיה)
עלילה
בינתיים בנאפולי פאטריציה מתאהבת באחד מבני משפחת לבנטה, ומתחתנת איתו בניגוד לרצון אב המשפחה. היציבות אשר ג׳נארו השאיר מאחוריו מתחילה להתערער כאשר המשטרה תופסת משלוח אחד של סמים ונשאלת השאלה מי יספוג את ההפסדים. האחים קאפאצ׳יו מצידם משיגים סם ממקור אחר ומתחילים למכור גם בשכונות של אנזו. בתוך הקבוצה של אנזו, עולים מתנגדים אשר חוברים עם האחים קאפאצ׳יו ולבסוף מתרחשת מלחמה בין הקבוצות כאשר בסופה נהרג אחד מהאחים, אנזו נשאר עם חלק מנאמניו אך נאלץ להתחבא בדירת מסתור שנתנה לו פאטריציה, והאח קאפאצ׳יו הנותר משתלט על הטריטוריה של אנזו. משפחת לבנטה אשר רואה בנפילת היציבות, מעוניינים גם להשתלט על שוק הסמים של נאפולי. בעלה של פאטריציה מוצא את עצמו נקרע בין נאמנות לה לבין נאמנות לאחיו והוריו. האחים מנסים לחסל את פאטריציה אך בעלה, כדי להצילה, מזמין את השוטרים למקום שבו מתקבל משלוח סמים, והיא נכנסת לכלא. פאטריציה, שנכנסה בינתיים להריון, סובלת בכלא ומחליטה לספר את כל מה שהיא יודעת למשטרה, בתמורה להשתתפותה בתוכנית להגנת עדים. היא נלקחת ע״י המשטרה למקום מסתור רחוק ליד הים שם היא מתחילה לתת את עדותה המקיפה. בתחילה היא מעוניינת להפליל את משפחת לבנטה בלבד, אך החוקר (שהוא אותו אב לילד בכיתתו של פייטרו סבסטנו הבן) לוחץ עליה לדבר גם על ג׳נארו, ונראה שהיא מסכימה.
ג׳נארו אשר מבין שיש לחלץ את פאטריציה מהמשטרה, משכנע את בעלה של פאטריציה להסגיר עצמו למשטרה כדי שייקחו אותו לאותו מחבוא ליד הים שבו נחקרת פאטריציה. המשטרה מקבלת בזרועות פתוחות את הבעל אשר מתאחד עם אשתו בדירת המחבוא, כאשר אנשיו של ג׳נארו עוקבים אחריו, וחוטפים ומחלצים את פאטריציה ובעלה מן המשטרה. הם מגיעים לנמל תעופה שם ממתין להם מטוס פרטי אשר ג׳נארו הכין, והם בטוחים שהם טסים למקום רחוק. ג׳נארו, לאחר תחקור קצר, מבין שפאטריציה הלשינה עליו למשטרה והוא הורג אותה ואת בעלה במקום.
התמוטטות היציבות בנאפולי והחשש שהוא כבר הופלל ע״י פאטריציה, מאלצת את ג׳נארו לנטוש את תוכניתו לחיים חדשים וחוקיים. בשיחה עם אשתו אזורה הוא מספר לה שכל הזמן יש ״קרב״ בנפשו בין ג׳נארו הפושע לבין ג׳נארו איש המשפחה החוקי אשר הבין כי הדבר החשוב בחיים הוא המשפחה והחיים השלווים. הוא אומר לאזורה שהוא אוהב אותה ושכל החלומות שלהם לגבי בנם יתגשמו. היא שואלת ״ומה עם הקרב?״. הוא עונה ״הקרב הסתיים״. בתחילה סבורה אזורה (ואנחנו הצופים) כי הקרב הסתיים לטובת החיים החוקיים, אך עד מהרה אנו נוכחים כי ג׳נארו נפרד ממשפחתו בדמעות כאשר הם ישנים, עוזב את החיים הטובים ונוסע לנאפולי לחזור לחיי הפשע. הוא יוצר קשר עם מכר ותיק, אשר מעמיד לרשותו את אנשיו על נשקיהם. בפעולה נחרצת הוא הורג את האב והאם של משפחת לבנטה, ולאחר מכן נכנס לדירת מסתור אשר הכינו לו אנשיו. העונה מסתיימת בכך שג׳נארו יושב על המיטה בדירת המסתור הצרה אשר נראית כמו תא בכלא. הסדרה אינה ממשיכה ומספרת לנו כיצד נלחם ג׳נארו בדמויות אשר נותרו בחיים – אנזו, אחד מהאחים קאפאצ׳יו, ושני בני לבנטה – וכן אינה מספרת האם הצליח לחזור לשליטה בנאפולי. לאחר ארבע עונות של התרחשויות סיזיפיות, המסר הפסימי הוא כי אדם תמיד יחזור לשורשיו, ועבריין יישאר עבריין, וכמו שאר הדמויות בסדרה יסיים את חייו בהתנקשות או בכלא.
עונה חמישית (2021)
בפרק הראשון של העונה החמישית אנו רואים את המשטרה דולקת בחיפושים אחר ג'נארו, שעזב את ביתו ומשפחתו ונאלץ להסתתר בבונקר שהכין לו בעל הברית החדש שלו, דון אנג'לו המכונה "מיסטרל". ג'נארו מתעורר בבהלה ממיטתו באמצע הלילה בשל סיוט שתקף אותו ועולה לעליית הגג של הבונקר שם הוא מבחין בניידות המשטרה שמפטרלות ללא הרף בניסיון למצוא אותו ולמצות איתו את הדין. לאותה עליית גג מגיע מיסטרל וג'נארו מספר לו שהוא חלם על המתים שחוזרים לתחיה ושהם גוררים אותו יחד איתם לתחתית. בינתיים, האחים לבאנטה מנסים לאסוף את השברים שנגרמו לאחר רצח הוריהם שנעשה על ידי ג'נארו והם מבטיחים בעת קבורת הוריהם לנקום בו. באותו זמן מיסטרל ושאר בעלי בריתו של ג'נארו מגיעים לבית הקברות במטרה לחסל סופית את האחים לבאנטה אך בדרכם הם נתקלים בצורה לא צפויה במשטרה ונאלצים לברוח. ג'נארו זועם על מיסטרל שלא סיים את המלאכה עם בני משפחת לבאנטה ולקראת סוף הפרק ניתן לראות את האח קפאצ'יו, המכונה ה"דיפלומט" מגיע לביתו של מיסטרל, שם הוא משוחח עם לוצ'אנה, אשתו של מיסטרל לה הוא מודיע על הרצון של דודו, דון אניילו לאחד כוחות עם ג'נארו ולחסל בצוותא את משפחת לבאנטה. המסר עובר לג'נארו לא לפני שמיסטרל מגיע לפגישה בביתו של דון אניילו יחד עם אחיינו הדיפלומט אשר מבקשים ממנו להוליך את ג'נארו למקום מפגש באותו ערב, שם יתאחדו מול משפחת לבאנטה. מיסטרל מבין שזוהי מלכודת ומיד פועל ומכין לג'נארו רכב מיוחד המסוגל לנסוע ללא נהג. הדיפלומט מרכז את אנשיו במקום מפגש אליו אמור להגיע ג'נארו בערב והמארב יוצא לדרך כאשר האחים לבאנטה יורים טיל על האוטו של ג'נארו בו כאמור אין איש. הדיפלומט והאחים לבנטה שמחים לשניות בודדות אחרי שנראה שסיימו עם ג'נארו אחת ולתמיד אך לפתע אחד מאנשיו של הדיפלומט נורה בראשו ולפתע ג'נארו מגיח ויורה בזעם על אנשיו של הדיפלומט. מיד מבינים הדיפלומט והאחים לבאנטה שאנשיו של ג'נארו ומיסטרל הכינו להם מארב כפול. בעוד האחים לבאנטה בורחים הדיפלומט נתפס על ידי ג'נארו ומובל לביתו של דודו דון אניילו. ג'נארו רוצח את הדיפלומט לעיני אניילו, שמנסה בדרך לא דרך לשכנע את ג'נארו להשאירו בחיים ומגלה לו על זה שצ'ירו די מרציו חי והוא בריגה, והוא זה שהציל אותו באותו הלילה בו הוא נורה ונזרק מהסירה למצולות הים. ג'נארו הזועם, שמסרב תחילה להאמין יוצא מביתו של דון אניילו אך מיד אחר כך שוב חוזר, ומכה באופן נמרץ את דון אניילו למוות.
ג'נארו מגיע לריגה שם הוא וצ'ירו מתאחדים מחדש אך הפעם, נראה כי היחסים בין השניים שונים מן המצופה כאשר ג'נארו מתנהג בצורה מוזרה כלפי צ'ירו כמי שלא סומך עליו. צ'ירו מודיע לג'נארו שעכשיו, בעקבות מותו של דון אניילו (שהיה איש הקשר היחיד של צ'ירו) ישנה בעיה בקשרי הסחר בסמים עם רוסיה אך ג'נארו אומר לו שזו לא בעיה כלל והשניים נוסעים לפגישה עם הסוחר הרוסי דרך משתף פעולה של צ'ירו, בחור בשם דמיטרי. השניים מתקבלים בברכה במקום המפגש שהוא כמעין זירת איגרוף יוקרתית ושם הם סוגרים את עסקת הסמים. בהמשך ג'נארו שוב מתרה בצ'ירו ושואל אותו האם חבר שבוגד עדיין נקרא חבר וצ'ירו משיב "מעולם לא בגדתי בך". השניים יוצאים ממקום המפגש מלווים בדמיטרי, הבוס הרוסי איליה ושאר אנשיהם כשלפתע, מתחיל קרב יריות שבסופו צ'ירו נחטף ואנשיו נרצחים ואילו ג'נארו נשאר עומד המום במקום. צ'ירו מובל למקום מעצר אשר ביער, דמוי "גולאג" בו התנאים הם קשים למעצר. לאחר כמה ימים מגיע ג'נארו מלווה באיליה, הבוס הרוסי לבקר את צ'ירו והשיחה ביניהם מבשרת רעות: ג'נארו הוא זה שיזם את מהלך חטיפתו של צ'ירו מאחר שהבין שהוא רוצה לעשות את הכל לבד בלעדיו. צ'ירו הזועם אומר לג'נארו שהוא נשאר אותו ילד פחדן ואינו כשיר לרשת את אביו. הימים עוברים, התנאים במעצר רק מקשים על צ'ירו שמקבל מנת אוכל יום אחר יום ומסרב לאכול עד שסוהריו מתחילים לרתוח, נכנסים לתאו ומתחילים להכותו בזעם ולהאכיל אותו בכוח. לאחר זמן מה צ'ירו מעמיד פני מתאבד כאשר הוא כורך את חולצתו סביב צווארו עד שהסוהרים מגיעים לחלצו. כשאחד מהם יוצא להזעיק עזרה וצ'ירו נותר לבד עם הסוהר השני הוא חונק אותו למוות, גונב את אקדחו ומתחיל לברוח. בתום הבריחה, וכשמאחוריו דולקים הסוהרים וכלבי השמירה שלהם מצליח צ'ירו להגיע לסירה קטנה באגם אשר ביער ושט בה עד שמגיע למקום מבטחים בו נמצאים נוודים. הם מקבלים אותו ומעניקים לו טיפול ואוכל חם עד שלמקום מגיע איליה הבוס הרוסי לחפש את צ'ירו. צ'ירו והנוודים מצליחים בצוותא להרוג את איליה ואנשיו ובורחים מהמקום. צ'ירו מובל חזרה לנמל שם הוא מבין שאינו יכול להישאר יותר בריגה ועליו לחזור לנאפולי. הוא לוקח את כל כספו אשר אגר ונותן סכום כסף מכובד לנווד אשר סייע לו. צ'ירו עוזב וכשנשאל "לאן" הוא משיב, 'לפגוש מכר ותיק'.
בינתיים, השופט רוג'ירי ממשיך בחקירותיו על ג'נארו ומגלה את גופתו של דון פייטרו נמצאת בתוך ארונה של אשתו המנוחה, אימקולטה. בסקונדיליאנו, בעלי כיכרות הסמים אינם מרוצים משליטתם של משפחת לבאנטה ומעלים זכרונות ממשפחת סבסטנו. אחד ממנהלי העבודה, בחור בשם פדריקו מקאורואו בכינויו "הנזירון" יוצא יחד עם אחיו קוזימו אל ביתם של האחים לבנטה כדי להודיע להם על המצב ומציע להם לסגור את תחנות המכירה למשך שבועיים ובנוסף לתמוך במשפחות האסירים. האחים לבנטה מסכימים להצעתו של הנזירון שמתחבב עליהם במהרה. ג'נארו, שיצא ממחבואו בבונקר מגיע לפגישה עסקית עם מנהלי הכיכרות בסקונדיליאנו כאשר הוא מבטיח להם משלוח סמים חדש באיכות מעולה אך לאחר השיחה הנזירון מדמה את הצעתו של ג'נארו כמלך שרק רוצה להשיב את כתרו כאשר הוא לא מתעניין באלו שמתחתיו. ג'נארו ממשיך לפעול ומנסה להפעיל מהלך כדי לגנוב את משלוחם של לבנטה. תחילה, דרך מתווך קרואטי בשם איגור שנותן לו את שם אחד השותפים, דון וינצ'נזו קירניאנו, בוס קשיש הנקרא "ג'נטלמן". ג'נטלמן מסרב להצעתו של ג'נארו למסור את המשלוח וכאות מחאה הוא מטיל את מימיו אל מול ג'נארו ואנשיו. הנזירון מקבל את שכרם של משפחות האסירים ונהפך לחלק ממשפחת לבנטה, הודות ליצירת קשר מאולץ עם גרציה שבעל כורחה אמורה להתחתן עם נזירון. ג'נארו מצליח להשתלט על משלוחם של האחים לבנטה. בינתיים, צ'ירו חוזר לנאפולי.
אחרי שריצה תקופת מאסר מסיבה לא ידועה, "פיטבול" שהיה אחד מנאמניו של צ'ירו יוצא מהכלא כאשר בחוץ ממתין לו צ'ירו והשניים מתאחדים. פיטבול נשלח לפורצ'לה על מנת להעביר מסר לאנזו, שכעת נותר רק עם שני חבריו רוני ו"החתיך". פיטבול מעדכן את אנזו שמתקשה להאמין תחילה עד שהוא ופיטבול מגיעים למחסן נטוש בו צ'ירו מופיע ומתאחד עם אנזו. האחים לבנטה מדיעים לביתו של ג'נטלמן כאשר הם חושדים בו שהוא זה שמכר לג'נארו סבסטנו את המשלוח והרוויח פעמיים. כדי להוכיח את חפותו, ג'נטלמן מסכים להצטרף אליהם במלחמה מול ג'נארו ומיד הוא שולח את נאמן המשפחה, כרמלו לרצוח במכון יופי אחד מבעלי בריתו של ג'נארו. ג'נארו מן העבר השני מבין שעליו לפעול והוא מצליח לסחוט את נזירון בעקבות איומים על אחיו קוזימו. במהלך ארוחת ערב משפחתית של האחים לבנטה בה גם נמצאים נזירון וגרציה השניים קמים ויוצאים מחוץ למסעדה בתירוץ של נזירון לעשן סיגריה. מיד מבחינה גרציה בשני רוצחים שמגיעים ויורים באנשיהם של לבנטה ואחר כך מגיעים מיסטרל, רפאלה ובעל ברית נוסף עם נשקיהם ומרססים בירי ללא מעצור את המסעדה וכל בני לבנטה. היחיד שמצליח להישאר בחיים הוא סארו אך כשמיסטרל מבחין בכך, הוא יורה לו בראש והורג אותו. גרציה צועקת ומתרה בנזירון על הנעשה והוא משיב שהציל אותה וכעת יוכלו לפתוח דף חדש. היא לעומת זאת נענית בשלילה ומדברת בחוסר כבוד ובביזוי לנזירון ומטיחה בו שאף פעם לא אהבה אותו. נזירון יורה בגרציה למוות ומשאיר אותה ביער. לאחר זמן מה מתנקש הרכוב על אופנוע יורה למוות בג'נטלמן ובכך, מצהיר ג'נארו על חזרתו ושליטתו הרשמית לסקונדיליאנו. בינתיים לאותו מחסן נטוש מגיעים רוני והחתיך ולא מעכלים שצ'ירו חי. צ'ירו, אנזו, פיטבול, החתיך ורוני כורתים ברית כנגד ג'נארו. ג'נארו מקיים פגישה עסקית עם יזמים המחפשים הון על מנת להפעיל מחדש את הקונסורציום לבניית שדה התעופה. נונציה, אשתו של ג'נטלמן מכינה את בעלה להלוויה ונשבעת לנקום בג'נארו. רפאלה, הדובר של מיסטרל ושותף נוסף המכונה "המלך" נפגשים על מנת לקבל את הסמים שיחולקו בכיכרות אך לפתע אנשיהם נורים למוות משום מקום ופתאום מגיחים פיטבול ואנזו עם אקדחים ומצווים עליהם לרדת על ברכיהם. המלך ורפאלה לא מבינים מה קורה עד שמגיע צ'ירו ויורה בשניהם למוות. באותו לילה ג'נארו ומיסטרל מגיעים לשכונה החדשה שבה עבר לגור ג'נארו וכולם מביטים על כתובת קיר ענקית בה רשום "בן האלמוות חזר" ולצד הכיתוב גופותיהם של המלך ורפאלה תלויות בחבל.
צ'ירו מתחיל לספק את השטחים שלו ולהתחיל למכור אותם בזכות המטענים שנגנבו מג'נארו. ואז בביתה של נונציה הוא זוכה לביקור יוצא דופן של לוצ'אנה, שמריחה בג'ני את ריח התבוסה במלחמה המתמשכת ומחליטה לנהל איתם משא ומתן על הסכם ללא ידיעתם של האחרונה ובעלה. היא מודיעה להם על המהלכים האחרונים של הבוס וגם על ההלוואה שקיבל היזם עבור העומס החדש, ותמורת פרס כספי נכבד היא גם מוכנה להגיד להם את שמה. ההצעה מפתה את צ'ירו ואנזו, אבל תמורת הסכום המבוקש על ידי האישה, הם רוצים את כל שמות היזמים איתם ג'ני משתף פעולה, ואילו לוצ'אנה כרגע מדווחת רק על מה שהיא יודעת, מה שלמדה מאנג'לו:דון פאולו הבעלים של תעשיית נייר. אנזו הולך לרכבת התחתית כדי להחליף מידע עם לוצ'אנה: רשימת השמות בסכום של מיליון יורו. בתום העסקה, הוא חוזר לרכב ומוצא תחילה את רוני מת, נשחט מדקירה בסכין, לאחר מכן הוא נחטף בטנדר ובתוכו האחים מקארו, אחראים כנראה למותו של חברו. הודות לאשתו, ג'ני מגלה את ניסיון ההונאה של לוצ'אנה לרעתה, ושולח את מיסטרל ואת ג'אצ'יו להרוג את דון פאולו, שמת ראשון ולאחר מכן נתלה במחסני התעשייה שלו. לבסוף, ג'נארו נפגש פנים אל פנים עם אנזו כשהוא כבול לכיסא. הוא נוקם את נקמתו, לאחר הרצח הכפוי שהבוס לשעבר של פורצ'לה הטיל עליו על הסירה המפורסמת ההיא, לציון מותו לכאורה של צ'ירו די מרציו. הוא מענה אותו בבעיטות, באגרופים ובמכות במוט ברזל. אנזו שנותר גוסס, נזרק מטנדר נע מול המפקדה של בני האלמוות, שמודיעים על כך לצ'ירו ברגע שהסתיימה ארוחת ערב עסקית עם נונציה. מגיע למקום צ'ירו, לאחר פרידה מרגשת, חונק את חברו בידו כדי להקל על סבלו.
למחרת ג'נארו מודיע למיסטרל על המשחק הכפול שתומרן על ידי אשתו, ומאלץ אותו להרוג אותה. לאחר מכן הוא ממשיך לקבל הכנסה משותפיו העסקיים.
כשרואה את בנו שוב כרוך בשחרורו המיידי של סימונה הקטן יכול להתאחד עם אביו רוג'ירי, בעוד דונה נונציה שולחת את אנשיה לחוף תחילה, ולאחר מכן עוזבת אותם בנפרד עם אזורה על נקמתה המיוחלת. אולם במהלך המסע, היא נעצרת על ידי מחסום דרכים מזויף שבו היא נרצחת יחד עם הנהג. אזורה נאספת על ידי החתיך כדי להילקח בחזרה לחוף שם היא יכולה לחבק את משפחתה שוב.לצ'ירו יש הזדמנות לחסל את כל משפחת סבסטנו והוא מכוון את האקדח לפייטרו הקטן כשברקע תחנוניהם של ג'נארו ואזורה. אבל הוא מיד לוקח באשמה על שהפסיד בעבר במהלך הסכסוך עם דון פייטרו את משפחתו. הוא חושב על זה, מוריד את האקדח ומוביל אותם בסירה למקום מבטחים. ג'ני, לעומת זאת, נשאר איתו לאחר שאנשיה של נונציה שנרצחה כעת פורצים לחוף שבו נוצר קרב יריות עקוב מדם ליד הים. ג'נארו נפרד מאזורה כשאומר לה שהיא צדקה כשאמרה שהאדם היחיד שהיא צריכה להגן על עצמה מפניו זה הוא. התוקפים מצליחים להרוג את החתיך ואת פיטבול. ג'נארו מחפה על צ'ירו ואז משום מקום מגיח תוקף אחר שיורה בג'נארו למוות. בזמן שצ'ירו מזיל דמעות בחושך על אובדן ידידו-אויבו הוא נורה בראשו למוות על ידי אחד התופים שנוכחותו אינה ידועה. בפרק זמן של רגע, כששתי הגופות נוגעות זו בזו במרחק מטרים ספורים אחת מהשנייה, יש את האפילוג האחרון והעצוב שרואה את התמוטטותו של מלך והתפוררותו של מיתוס, זה של בן האלמוות.
אילוק
אִילוֹק (בקרואטית: Ilok) היא עיירה במזרח קרואטיה, השוכנת בשטחי מחוז ווקובאר-סריים אשר בחבל סלאבוניה, וסמוכה לגבול עם סרביה.
היסטוריה
אילוק מאוזכרת כעיר שוק בכתבים מהמאות ה-12 וה-13 עת נשלטה על ידי ממלכת הונגריה. ב-1526 נכבשה על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך תקופת שלטונם פעלו העות'מאנים לאיסלומה על ידי ביצוע טרנספר אוכלוסיות. ב-1697, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה אילוק על ידי צבא ממלכת הבסבורג. בהמשך, נכללה בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה, בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
ב-1941, במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית, נכללה אילוק בשטחי מדינת קרואטיה העצמאית. לאחר המלחמה נכללה אילוק בשטחי יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 במסגרת תהליך התפרקותה של יוגוסלביה, פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה ובמהלכה הוקמה על ידי הסרבים בתוך שטחי קרואטיה, רפובליקת קְרָאִינָה הסרבית ובתוכה נכללה גם אילוק. ב-1998 מוזגו שטחי קראינה לקרואטיה.
הקהילה היהודית
קהילה יהודית אורתודוקסית נוסדה באילוק במחצית המאה ה-19. בני הקהילה דיברו יידיש ומבין המשפחות הראשונה בעיירה ניתן לציין את משפחת שטרן אשר בנה יוסף נפתלי שטרן שעלה בהמשך לישראל, כיהן כחבר מועצת גדולי התורה וראש ישיבת פרשבורג בירושלים.
רבה של אילוק בין השנים 1890 - 1912 היה הרב פנחס שטיינר. לאחר פטירתו מילא את מקומו בנו הרב הלל שטיינר, וכיהן במשרתו עד מלחמת העולם השנייה, שבה נספה. בני הקהילה עסקו במסחר במוצרי סדקית, חלקם במסחר בטקסטיל וחומרי בניין ומיעוטם היו בעלי מקצועות חופשיים. במהלך מלחמת העולם הראשונה הותקפו בני הקהילה על ידי אנשי "הקאדר הירוק", שכלל חיילים ממוצא קרואטי אשר ערקו מהצבא האוסטרו-הונגרי ופרעו חוק.
לאחר המלחמה והקמת ממלכת יוגוסלביה מתועדים באילוק שני קהלי מתפללים. ב-1919 נוסד בעיירה סניף התנועה הציונית. עוד פעל באילוק תלמוד תורה. ב-1931 התגוררו באילוק 320 יהודים שהיוו 5.5 אחוזים מכלל אוכלוסיית העיירה. ב-1940 התגוררו באילוק 310 יהודים. ב-1941, לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית וכינון מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה, החלו רדיפות יהודים. בני הקהילה גורשו למחנות ההשמדה ורובם המוחלט נרצחו. הקהילה לא שוקמה לאחר המלחמה.
סוני אקספריה Z2
Sony Xperia Z2 הוא טלפון חכם מתוצרת סוני המיועד עבור השוק הגבוה.
הוא משמש כיורשו של Sony Xperia Z1, וכקודמו הוא מוגן בפני מים ואבק עם תקני ה- וה-. הטלפון מציע יכולת הקלטה של קטעי וידאו באיכות 4K, בקצב של 30 פריימים לשנייה.
ה-Xperia Z2 נחשף לצד Sony Xperia Z2 Tablet במהלך תערוכת MWC 2014 שנערכה בברצלונה, ספרד, בתאריך ה-24 בפברואר 2014. ההשקה ברחבי העולם החלה בחודש מרץ, והסתיימה בחודש יוני של אותה שנה.
חומרה ועיצוב
הפלאפון מגיע עם אותה מסגרת האלומיניום כקודמו. הוא כולל גם זכוכית מחוסמת בחלק הקדמי והאחורי עם לחצן הכיבוי וההדלקה מצד ימין, שמיוצר מאלומיניום. ה-Z2 כולל מסך בטכנולוגיות LCD IPS המשתמש בטכנולוגיה חדשה מבית סוני הנקראת Triluminos, בגודל 5.2 אינץ' עם רזולוציה של 1920X1080, היוצרת צפיפות פיקסלים של 424. יש לו מצלמת 20.7 מגה פיקסל עם חיישן גדול בגודל 1/2.3 הכוללת את עדשת ה-G מבית סוני ומעבד התמונה BIONZ לנייד ו-RS Exmor לשיפור החיישן בנייד. המצלמה מסוגלת להקליט וידאו ב-HDR וברזולוציית 4K. הוא כולל גם מצלמה קדמית ברזולוציית 2.2 מגה פיקסל.
לימאי
לימאי (בספרדית: Río Limay) הוא נהר בפטגוניה הארגנטינאית. מוצאו באגם נאוול ואפי בהרי האנדים, וקצהו כ-380 ק"מ צפונית-מזרחית משם, בסמוך לעיר נאוקן, שם הוא מתמזג עם נהר נאוקן, ונשפך לריו נגרו. לאורך כל אורכו, מהווה הנהר את הגבול בין הפרובינציות נאוקן וריו נגרו. בנוסף לאגם נאוול ואפי, מזינים את נהר לימאי מספר נהרות, ובהם טְרָפוּל, קוֹז'וֹן קוּרָה ופִּיקוּן לֶאוּפוּ.
סוני אקספריה Z2
חומרה ועיצוב
בצד המעבד וערכת-השבבים, המכשיר כולל את ערכת השבבים ה-Snapdragon 801 (שיפור שאינו משמעותי ממערכת-השבבים ה-Snapdragon 800 שב-Xperia Z1), שמכילה מעבד מרובע ליבות Krait 400 במהירות 2.3GHz ומאיץ גרפי Adreno 330 במהירות 550MHz. ה-Z2 כולל זיכרון RAM בנפח 3GB וזיכרון פנימי בנפח 16GB, הניתן להרחבה עד 128GB באמצעות כרטיס Micro-SD. ה-Z2 קל יותר וגם דק יותר מקודמו, כאשר משקלו של ה-Z2 הוא כ-163 גרם ועובי של 8.2 מילימטר. ה-Z2 תומך בקישוריות: NFC, 4.0 Bluetooth, DLNA ורדיו FM, באמצעות אוזניות. המכשיר כולל רמקולי סטריאו. הוא כולל עמידות במים ואבק בתקני ו-.
לימאי
לאורך הנהר חמישה סכרים, המשמשים תחנות כוח הידרואלקטריות. בתחנות אלה מיוצר למעלה מרבע מהחשמל בארגנטינה כולה. הקמת הסכרים הביאה ליצירת אגמים גדולים: אָלִיקוּרָה, פְּיֶידְרָה דֶל אָגִילָה ואֶסֶקְיֶיל רָאמוֹס מֶקְסִייָה.
סוני אקספריה Z2
תוכנה
ה-Z2 כולל את מערכת ההפעלה אנדרואיד בגרסת 4.4 ("קיטקט") עם ממשק מותאם מבית סוני, הכולל כמה תוספות, כמו: ווקמן (יישום מוזיקה), אלבום (יישום תמונות) ועוד. המכשיר כולל יישומים מבית Google, כגון: Chrome, Gmail ו-Youtube.
חידון בחרוזים
חידון בחרוזים (באנגלית: Charade) הוא סרט מתח קומי-רומנטי משנת 1963, שבוים על ידי סטנלי דונן, לפי תסריט מאת פיטר סטון ומרק בהם. בסרט כיכבו קרי גרנט, אודרי הפבורן, וולטר מתאו, ג'יימס קוברן וג'ורג' קנדי.
הפסקול נכתב על ידי הנרי מנסיני וכותרות הסרט עוצבו על ידי האנימטור מוריס בינדר.
תקציר העלילה
במהלך בחופשת סקי, רג'ינה "רג'י" למפרט (אודרי הפבורן) פוגשת אדם בשם פיטר ג'ושואה (קרי גרנט). היא מחליטה להתגרש מבעלה, צ'ארלס, אולם בהגיעה לביתה בפריז היא מגלה שדירתם ריקה וכל חפציהם נמכרו. המשטרה מעדכנת אותה שבעלה נרצח – הוא נזרק מרכבת נוסעת. כל שנותר בידה הוא תיק הנסיעות של בעלה ובו משחת שיניים, מברשת שיניים, כלי גילוח ומעטפה. היא מתפלאת שאנשים זרים רבים מגיעים ללוויה, ואחד מהם אף תוקע סיכה בגופה על מנת לוודא שהבעל אכן מת.
רג'ינה מגיעה לשגרירות ארצות הברית ופוגשת את איש ה-CIA המילטון ברתולמיו (וולטר מתאו). ברתולומיו מספר לרג'ינה שבעלה היה מעורב בגנבת רכוש במלחמת העולם השנייה בעת שעבד עבור המשרד לשירותים אסטרטגיים (אשר קדם ל-CIA). הבעל, וכן 'טקס' פנתולו (ג'יימס קוברן), הרמן סקובי (ג'ורג' קנדי) ליאופולד גידאון (נד גלאס) וקארסון דייל הוצנחו בשטח גרמניה הנאצית ובידם 250,000 דולרים עבור תנועת ההתנגדות הצרפתית. במקום להעביר את הכסף ליעדו העדיפה הקבוצה לקבור אותו באדמה. הם התגלו על ידי הגרמנים, דייל נפצע, והיתר נמלטו בעודו גוסס. הבעל בגד בחבריו, וגנב מהם את הכסף. חברי הקבוצה הנבגדים הם רוצחי הבעל, אולם הם טרם מצאו את המטמון, השייך למעשה לממשלת ארצות הברית. ברתולומיו מציג לרג'ינה תצלום של חברי הקבוצה, והיא מזהה בתצלום את הזרים שנכחו בהלווית בעלה. ברתולומיו מתעקש שהכסף נמצא ברשותה, אף אם היא אינה יודעת זאת.
רג'י מבקשת מפיטר שיסייע לה, והוא מסכים. היא מתאהבת בו, אבל בסופו של דבר מתברר שגם הוא מנסה להגיע לכסף של הבעל. במהלך הסרט פיטר מחליף מספר זהויות.
שניים מחברי הקבוצה, הרמן וליאופולד, נרצחים בזה אחר זה. פיטר ורג'י הולכים לשוק העתיקות, המקום האחרון בו ביקר צ'ארלס בטרם נרצח - ושם הם רואים את טקס.
פיטר עוקב אחרי טקס, שמגלה ראשון היכן מוחבא הכסף. השניים רצים לחדר המלון של רג'י, שבו נמצא תיק הנסיעות של בעלה, אולם הם לא מוצאים את האוצר – הבולים שעל המעטפה, שנגזרו ממנה. מתברר שרג'י נתנה את הבולים לאחיינה, אספן הבולים. היא רצה לשוק ומגלה שהוא החליף את הבולים. למזלה, מוכר הבולים הוא אדם הגון, והוא משיב לה אותם.
פיטר מגלה לרג'י שברתולומיו הוא בעצם קרסון דייל, אשר רצח את יתר חברי הקבוצה. בסוף המרדף דייל נופל למותו. רג'י מחליטה להשיב את הבולים לממשלת ארצות הברית, בניגוד לעצתו של פיטר.
בהגיעה לשגרירות היא מופנית לבריאן קרוקשאנק, ומופתעת לגלות שבריאן הוא בעצם פיטר. רק לאחר שפיטר מוכיח לרג'י שהוא באמת עובד הממשלה (באמצעות קריאה למזכירתו), הוא מציע להתחתן איתה, ורג'י מסכימה. הסרט מסתיים במסך מפוצל שמראה את הזהויות השונות של קרוקשאנק. רג'י אומרת שהיא מקווה שיהיו לה הרבה בנים, על מנת שתוכל לקרוא לכולם בשמות בהם הוא השתמש.
צילומי הסרט
אולפן ההסרטה סבר שהזיווג של קרי גראנט ואודרי הפבורן הוא זיווג מוצלח. בעבר היה ניסיון להפיק סרט בכיכובם (חופשה ברומא) אולם ניסיון זה לא צלח מאחר שגראנט חשש שהוא מבוגר מכדי לגלם בן זוג של הפבורן (הצעירה ממנו ב-25 שנים), ולבסוף גרגורי פק קיבל את התפקיד. על מנת לקבל על עצמו את התפקיד בחידון בחרוזים, דרש גראנט שתסריט הסרט ישונה, והפבורן היא שתתאהב בו, ולא להפך.
התסריטאי, פיטר סטון, והבמאי, סטנלי דונן, נראים בסרט בהופעת קמע; כאשר רג'י מגיעה אל השגרירות כדי לפגוש את ברתולומיו, נכנסים שניהם אל המעלית ממנה היא יוצאת.
גרסאות מאוחרות
גרסה נוספת של הסרט הופקה בשנת 2002 בשם "האמת אודות צ'רלי" בכיכובים של טנדי ניוטון ומארק וולברג ובבימויו של ג'ונתן דם. הסרט ההינדי "צ'ורה לייה האי טומנה" משנת 2003 בכיכובם של אשה דאול וזאייד חאן אף הוא גרסה של חידון בחרוזים.
אזכורים תרבותיים
בסיום הסרט "אישה יפה" משנת 1990 צופה ג'וליה רוברטס בסצנת הסיום של הסרט. סצנת הסיום מוצגת כסצנה רומנטית או "סוף טוב" של סרט - סוף רומנטי שדמותה של רוברטס רוצה שיקרה בחייה שלה, אולם לא מאמינה שזה אכן יקרה.
הזכויות בסרט
מאחר שהסרט הופק מבלי שנכתב בכתוביות שבסופו כי הוא מוגן בזכויות יוצרים ישנה טענה לפי הסרט עלה לאקרנים בהיעדר אזהרה מעין זו, לאור החוק שהיה בתוקף בארצות הברית עד שנת 1989.
דגל הולנד
דגל הולנד הוא דגלה הרשמי של הולנד, טריקולור בעל שלושת הפסים האופקיים בצבעים אדום (למעלה), לבן וכחול, לא היה הדגל הראשון של המדינה.
היסטוריה
הדגל ההולנדי הראשון הונף בסוף המאה ה-15, כשרוב הפרובינציות ההולנדיות התאחדו תחת שליט אחד. הדגל בו נעשה שימוש היה דגל צלב בורגונדיה, דגלו של דוכס בורגונדי, שהיה דגל לבן שעליו שתי אגודות של ענפי דפנה בצורת האות X, כשלהבות פורצות מהחיכוך בין הענפים. הדגל נשאר בשימוש גם תחת השלטון בית הבסבורג.
הדגל ההולנדי המקובל התפתח במהלך המרד ההולנדי, כאשר הפרובינציות של ארצות השפלה, התמרדו נגד המלך פיליפה השני מספרד. המורדים התשמשו בדגל בית אוראנז', שכונה גם דגל הנסיך, המזוהה עם וילם הראשון, נסיך אורנז' שעמד בראש המורדים, והדגל אף שימש דגל ימי עבור ה"וואטרגאוזן" (שודדי-ים שתמכו בעצמאות). הדגל היה טריקולור כתום לבן כחול ("אורנג' בלאנצ'ה בלאו"). לא ידוע מתי הונף הדגל זה לראשונה, אך ניתן לראות אותו באיורים מראשית ימי מלחמת שמונים השנים - מלחמת העצמאות ההולנדית.
לדגל היו שלושה, שישה, ואפילו תשעה פסים אופקיים, אך הוא הופיע גם בצורה של קרניים היוצאות מעיגול. השתמשו בצבעים אך בלי סדר קבוע, ורק לקראת סוף המאה ה-16 החלה להופיע מידה מסוימת של אחידות. לאחר 1630, הפס הכתום הוחלף בהדרגה בפס אדום, כפי שניתן לראות בציורים מאותה תקופה. מכיוון שלא הייתה סיבה פוליטית להצגת מוטיב לא-כתום בדגל, הסיבה לכך היא ככל הנראה העובדה שכתום וכחול הם צבעים בהירים יחסית, ולעיתים קשה יותר להבחין בהם מאשר באדום ובכחול כהה, בעיקר בים. עם זאת, המשיכו להניף את הדגל הכתום-לבן-כחול.
המהפכה הבטאווית בהולנד, בעשור האחרון של המאה ה-18, שגררה את פלישת צבא המהפכה הצרפתי והקמת הרפובליקה הבטאווית, הסתיימו בדגל נוסף. השימוש בדגל הנסיך נאסר. לא היה שינוי באדום-לבן-כחול (צבעים שה"משחררים" הצרפתיים קיבלו, בשל האנלוגיה הברורה לדגלם), אך בשנת 1796 הוספה בחלק האדום של הדגל דמותה של עלמה הולנדית, כשאריה לרגליה, בפינה השמאלית-עליונה. ביד אחת אחזה מגן ובו אגודת העצים הרומית, ובידה השנייה אחזה רומח שבראשו כובע החרות. דגל זה קצר ימים כמו הרפובליקה הבטאווית שעבורה נוצר. לואי נפוליאון, שהוכתר למלך הולנד על ידי אחיו הקיסר נפוליאון בונפרטה, שאף להתמיד במדיניות הולנדית טהורה ולכבד את הרגש ההולנדי הלאומי ככל שיכול היה. הוא הסיר את עלמת החרות מהדגל והחזיר את הטריקולור הישן. מדיניותו הפרו-הולנדית הובילה לעימותים עם אחיו, והולנד אוחדה עם האימפריה הצרפתית. דגלה הוחלף בסמל הקיסרי.
בשנת 1813, הולנד זכתה מחדש בעצמאותה ונסיך אורנג' חזר למדינה מאנגליה. הטריקולור הופיע מחדש מעליות הגג והמרתפים בהם הוסתר במשך שלוש שנים, מחכה לזמנים טובים יותר. כדי לבטא את הקשר ההדוק בין העם לבית אורנג', התנופפו הדגל הכתום-לבן-כחול והאדום-לבן-כחול יחד מהגגות. לא הוחלט איזה מהדגלים יהיה הדגל הלאומי. עד לאחרונה, שני הדגלים היו באותו מעמד, אם כי בדרך כלל ניתנה עדיפות לאדום-לבן-כחול. ניתן להסיק זאת מכך שהוא לא רק הונף על בניינים ציבוריים אלא גם נבחר על ידי המלך הראשון כדגל האישי שלו, כשהוא מציג את הסמל הלאומי על הפס הלבן. המנהג, שהחל כצעד ספונטני, להניף את הדגל הכתום יחד עם הדגל הלאומי כסימן לנאמנות לבית אורנג', מתוארך לאותה תקופה.
ב-19 בפברואר 1937, צו מלכותי של המלכה וילהלמינה הורה שהאדום, לבן והכחול יהיו צבעי הדגל הלאומי (שני, לבן, וכחול קובלט).
Gateway
Gateway הוא צומת ברשת (בעל כתובת רשת) המיועד לקישור בין מערכות שונות. בדרך כלל מדובר בקישור בין מערכות הפועלות בתקנים ופרוטוקולים שונים, או נמצאות תחת אחריות של גורמים שונים.
דגל הולנד
דגלים הולנדים
דגל הולנד שימש בסיס לדגלי מספר רפובליקות אפריקאניות-הולנדיות. מדינת אורנג' החופשית, שהוקמה ב-1854, קבעה עם הקמתה כי דגל המדינה הוא "אדום, לבן וכחול", כצבעי הדגל ההולנדי, אך לא קבעה עיצוב מחייב. לבקשת נשיא מדינת אורנג' החופשית הראשון, יוזיאס פיליפ הופמן, ובהסכמת מלך הולנד וילם השלישי, הדגל עוצב על ידי "המועצה העליונה לענייני אצולה" (Hoge Raad van Adel) - גוף רשמי של ממשלת הולנד. הדגל כלל את דגל הולנד בפינתו השמאלית העליונה, על רקע שלושה קווים כתומים. הדגל היה בשימוש עד לכיבוש מדינת אורנג' החופשית בידי הבריטים במלחמת הבורים ב-1902.
דגל אפריקאנרי נוסף המבוסס על דגל הולנד היה דגל הרפובליקה הדרום-אפריקאית, בו נוסף לדגל קו אנכי ירוק. הדגל שימש את הרפובליקה הדרום-אפריקאית מ-1858 ועד ל-1874, כשהוחלף לתקופה קצרה בדגל אח, ושב לשמש כדגל הרפובליקה מ-1875 ועד לכיבוש הרפובליקה בידי הבריטים במלחמת הבורים ב-1902.
Gateway
אמצעי Gateway יכולים להיות ממומשים במספר צורות:
דגל הולנד
דגלים הולנדים
שני הדגלים שולבו בדגל איחוד דרום אפריקה (מ-1928) ובדגל הרפובליקה של דרום אפריקה בתקופת האפרטהייד (עד ל-1994).
דגל העיר ניו יורק מבוסס על דגל הנסיך, כאשר הטריקולור מוצב בצורה עומדת. הדגל אומץ ב-1625 על ידי המושבה ההולנדית ניו אמסטרדם.
דגלים סלאביים
כשפיוטר הגדול ביקר בהולנד בשנת 1699 כדי ללמוד בניית אוניות, הוא הבין שרוסיה זקוקה לדגל ימי עבור הצי שלה. הוא אימץ גרסה של דגל הולנד, בשינוי סדר הצבעים, תוך הוא מעניק לדגל פרשנות רוסית - על בסיס דגל נסיכות מוסקבה, שהשתמשה בדגל שהכיל את הצבעים הללו.
הצבעים אומצו בועידה הפאן סבלאבית בפראג ב-1848 כצבעי הלאומיות הכלל-סלאבית, בהשראת דגל רוסיה, ושימשו בסיס לדגל יוגסלביה ומדינות שנוצרו ממנה (קרואטיה, סלובניה, סרביה) וסלובקיה.
Joyride (אלבום של טינשיי)
Joyride (בעברית: נהיגה פרועה במכונית) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית טינשיי. האלבום יצא לאור ב-13 באפריל 2018 על ידי חברת התקליטים תקליטי RCA. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים, כשהבולט מביניהם הוא "No Drama".
האלבום הגיע למקום ה-58 במצעד הבילבורד 200.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי טינשיי, טרבור ג'רידו, מייק נזארו, עלי נזארו, פלויד "A1" בנטלי, אלן ריטר, דרה מון, פליקס סנואו, יונג ברג, מריו לוצ'יאנו, ג'יי וייט דיד איט, ג'ואל קומפס, רקלס, ריץ ריינולדס, קנת סי קובי, סטאר-גייט, וייבי וטי-מינוס.
בסמוך לצאתו, עלה האלבום לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ליגת העל האוקראינית בכדורגל
ליגת העל האוקראינית (באוקראינית: Вища Ліга או Українська Прем'єр-Ліга) היא ליגת הכדורגל הבכירה באוקראינה. הפרמייר ליג האוקראיני אורגן בשנת 1991 (לפני כן הייתה אוקראינה חלק מברית המועצות והקבוצות האוקראיניות שיחקו בליגת העל הסובייטית).
בליגה משתתפות 16 קבוצות. במהלך העונה כל קבוצה משחקת נגד כל אחת מהקבוצות האחרות בליגה, פעם אחת באצטדיונה הביתי ופעם אחת באצטדיון היריבה ובסך הכל 30 מחזורים. בתום העונה הקבוצות בשני המקומות האחרונים בטבלה יורדות לליגה השנייה בחשיבותה: "הליגה האוקראינית הראשונה" ושתי הקבוצות הראשונת בליגה השנייה עולות לפרמייר ליג. הקבוצות מהמקומות ה-13 וה-14 משחקות משחקי פלייאוף מול קבוצות מהמקומות ה-3 וה-4 מהליגה האוקראינית הראשונה. המנצחות במשחקי הפלייאוף יעלו ליגה (או יישארו בליגה) בהתאם.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, החל מ-25 בפברואר 2022 הליגה האוקראינית הופסקה עד לסיום עונת 2021/2022 והעונה הושהתה. בתחילת עונת 2022/2023 שבה הליגה לפעילות.
פורמט
העונה מתחילה באמצע יולי ומסתיימת באמצע מאי. בדומה לנהוג בליגת העל הרוסית בכדורגל, פגרת החורף נמשכת 3 חודשים (מדצמבר עד תחילת מרץ).
העונה הראשונה בשנת 1992 הייתה ייחודית ונמשכה חצי שנה בלבד, לאחר שליגת העל הסובייטית הסתיימה בסתיו 1991 והתאחדות הכדורגל האוקראינית החליטה לשנות את לוח השנה של הכדורגל האוקראיני. באליפות הראשונה נטלו חלק 20 קבוצות שחולקו ל-2 בתים בני 10 קבוצות והקבוצות שיחקו זו עם זו. האליפות הוכרעה במשחק בין שתי הקבוצות בראש הבית (באותה עונה גברה טבריה סימפרופול על דינמו קייב בתוצאה 0:1) כשסגניות הבתים שיחקו על המקום השלישי בליגה (דנייפרו גברה על שחטאר דונצק בתוצאה 2:3).
עד עונת 2016/2017 הליגה נערכה במתכונת, בו כל קבוצה משחקת אחת עם השנייה (משחק בית ומשחק חוץ). בעונת 2017/2018 הוחלט לצמצם את מספר הקבוצות ל-12 ולערוך את האליפות בשני שלבים. בשלב הראשון הקבוצות משחקות במסגרת טבלת אליפות ב-22 מחזורים (132 משחקים בסך הכל). בשלב השני הקבוצות מתחלקות לשני בתים, שש הקבוצות שבראש הטבלה משחקות ביניהן על תואר האליפות והשתתפות בליגת האלופות והליגה האירופית בעוד 6 הקבוצות שבתחתית הטבלה מתמודדות על ההישארות בליגה והימנעות מהדחה לליגת המשנה האוקראינית. בעונת 2016/2017 שתי הקבוצות האחרונות בפלייאוף התחתון ירדו ליגה. בעונות 2017/2018 ו-2018/2019 רק קבוצה במקום האחרון ירדה אוטומטית ליגה והקבוצות במקומות 10–11 ערכו משחקי פלייאוף מול קבוצות ממקומות 2–3 מהליגה האוקראינית הראשונה. בעונת 2019/2020 בוטלו משחקי פלייאוף על השארות בליגה, אך לעומת זה נערך שלב פלייאוף להתמודדות על מיקום במפעלים האירופיים. מקומות 5–8 בטבלת הליגה שיחקו ביניהן על כרטיס אחד להעפלה להתמודדות באירופה.
בעונת 2020/2021 הוגדלה הליגה ל-14 קבוצות ובוטלה עריכת האליפות בשני השלבים (פלייאוף עליון ופלייאוף תחתון). בעונת 2021/2022 הוגדלה הליגה ל-16 קבוצות.
אליפות ערי הירידים של אוקראינה ואליפות של איגוד הספורט דינמו (1921–1936)
ב-1921 הוקמה לראשונה תחרות שנקרא "ליגת ערי הירידים של אוקראינה" ונכללה גם לאחר מכן בתחרות של ה"אולמפיאדה האוקראינית" וה"ספרטקיאד" האוקראיני בשנים אלה. לאחר מכן נחשב הכדורגל בתור ספורט "לא-פרולטריאלי" (של המעמד הגבוהה) והופסק מספר עונות עקב העוני בשנים אלו, שהידרדר לכדי ההולודומור ששרר באוקראינה ב-1932–1933. התחרות הייתה אליפות בין נבחרות ערים ולא קבוצות מוגדרות.
במקביל בשנים 1929–1935) התקיימה אליפות הפרולטריון (מעמד הפועלים) של איגוד הספורט "דינמו" שכלל את הקבוצות של האיגוד "איגוד הספורט של הפרולטריון דינמו" (PST Dynamo), שהיה קיים באוקראינה SSR באותה התקופה. הטורניר הראשון ב-1929 התקיים כחלק מפסטיבל של איגוד "דינמו" שהתקיים ואורגן בחסות ראש האו.ג.פ.או. באוקראינה, ווסוולוד בליצקי. האירוע נודע בתור ה"דינמויאדה" של אוקראינה.
תחרויות האליפות האזוריות באוקראינה הסובייטית
באליפות זו המתחרות נחשבו לחובבניות, כמו בכל ברית המועצות, שם כל הספורטאים נחשבו לאתלטים חובבים בלבד. אך בשביל להבדיל בין הרמות השונות של הקבוצות, היו מועדונים חלק מאגודות ספורט וסוכניות (שנחשבו לחובבנים) ומועדונים שהיו שייכים לקבוצות המאסטרים (שנחשבו למקצוענים). ב-1936 וב-1938 התקיים בנוסף טורניר שנקרא "גביע העונות של אוקראינה הסובייטית", שהכתירה מחזיקת הגביע ואת האלופה. טורנירים אלו היו חד פעמיים והכילו שני משחקים בלבד.
בעוד קבוצות אוקראיניות רבות התחרו ב"מחלקה ב' " לפני 1960, רק לאחר מכן התארגנו בתחרות אזורית משלהן שנחשבה רשמית לאחת מקבוצות המאסטרים (הקבוצות המקצועניות).
בשנים 1990 ו-1991 הועברה שוב הליגה הסובייטית והורדה עוד יותר להיות לליגה הרביעית בתחרות שהעלתה קבוצחות לליגת מעבר חדשה. ליגת המעבר (שנקראה גם "הליגה השנייה") כיסתה שטח אזורים גדולים בהרבה, ואילו הליגה השנייה (שנקראה גם "הליגה השנייה התחתונה") הוקצתה עבור מרבית הרפובליקות הסובייטיות כולל אוקראינה.
מחלקה ב' זו נקראה "מחלקה ב' של הUSSR באוקראינה, והתחילה למעשה לאחר מלחמת העולם השנייה (בין 1945–1949) כ"ליגת המשנה הסובייטית" ולאחר מכן כאליפות האוקראינית ממחלקה ב'.
הקבוצות הבולטות בליגה אזורית זו בשנים אלו היו צסק"א קייב (שזכתה ב-4 אליפויות ו5 סגנויות) וקיבאס קריבי ריה שזכתה ב-4 אליפויות. עוד קבוצות בולטות היו ספרטק איוואנו-פרנקיבסק, צסק"א אודסה, טאבריה סימפרופול, הוברלה אוז'הורוד, מטלורג זפוריז'יה וזוריה לוהנסק שזכו ב-3 אליפויות כל אחת, ארסנל קייב שזכתה ב-2 אליפויות, ומטאליסט חרקוב וצ'רנומורץ אודסה (שעלתה לאחר מכן לליגה הסובייטית) שזכו כל אחת באליפות אחת.
טבלת אליפויות של הליגה באזור אוקראינה הסובייטית לפי קבוצה
אלו הקבוצות שזכו באליפויות המקומיות באוקראינה הסובייטית בין השנים 1936–1991.
האלופות האוקראיניות בליגת העל הסובייטית
במקביל לקיום הליגות המחוזיות באוקראינה, התקיימה תחרות של ליגת העל הסובייטית שבה השתתפו בסך הכל לאורך השנים 14 קבוצות אוקראיניות, מתוכן 3 זכו באליפות הליגה, כאשר דינמו קייב הקבוצה המצליחה ביותר בליגה הסובייטית עם 13 אליפויות ו-12 סגנויות (יותר מהמועדונים הרוסים ששלטו ביחד איתה בליגה הסובייטית).
אליפות הליגה האוקראינית (החל מ-1992)
עם התפרקות ברית המועצות בסוף שנת 1991 התפתח דיון על יצירת תחרות נפרדת שתכלול את כל המועדונים האוקראינים הטובים יותר. בעקבות ניסיון ההפיכה הכושל באוגוסט 1991 הכריז הפרלמנט על עצמאות מדינה ומינה תאריך משאל עם כדי לאשר את ההחלטה.
למרות הניסיון הפיכה הכושל והכרזת עצמאות על ידי מספר רפובליקות של ברית המועצות, פדרציית הכדורגל הסובייטית המשיכה בתכנון עונת הכדורגל 1992.
בספטמבר 1991 התקיים מושב של הפדרציה האוקראינית לכדורגל שהניף את הדגל האומה האוקראינית (צבע כחול-צהוב). הוועד הפועל החליט כי יש להניף את הדגל בכל האצטדיונים שבהם שיחקו הקבוצות האוקראיניות. כמה מחברי הוועד אף דיברו על אליפות אוקראינה עצמאית אך לא הוחלט עדיין על דבר שכזה. רק באביב 1992 הוחלט על הקמת אליפות שכזו שהוקמה בחופזה על ידי 20 הקבוצות הטובות ביותר באוקראינה שחולקו ל-2 בתים, ולבסוף התקיים פלייאוף אליפות בין סימפרופול לדינמו קייב בו ניצחה סימפרופול 0–1 וזכתה באליפות הלאומית הראשונה של ליגת העל האוקראינית העצמאית.
החל מ-2008 שינתה הליגה את שמה ל"פרימייר ליג האוקראיני" ודינמו קייב דעכה מעט וסיימה סגנית לרוב, לעומת שחטאר שהצליחה לאזן את הכוחות ולזכות ב-9 אליפויות מתוך 12 השנים הבאות בליגה.
מפאת שליטתם המוחלטת של דינמו קייב ושחטאר הן משלימות הרבה פעמים דאבל וטרבל מקומי כשהן זוכות לרוב בגביע האוקראיני וסופר קאפ האוקראיני במקביל לעונות בהן הן זוכות באליפות.
שיאני ההופעות של ליגת העל האוקראינית בכל הזמנים
נכון ל-31 ביולי 2022
מלכי השערים של ליגת העל האוקראינית בכל הזמנים
נכון ל-31 ביולי 2022
חפרית מצויה
חפרית מצויה שם מדעי: Pelobates syriacus; בעבר, חפרית עין החתול) היא חסר זנב ממשפחת החפריתיים. מצב סיכון אזורי (CR(A1c2c,E בישראל שמהווה את גבול התפוצה הדרומי של המין.
חפרית זו אובליגטורית לשלולית חורף, פעילה לילית וניזונה מחלזונות ומחיפושיות. מתקדמת בהליכה ודילוגים קטנים. הראשנים הם יצורים חברתיים ואף צדים ביחד על ידי הכאה בזנבותיהם בקרקע השלולית, פעולה המשחררת אורגניזמים קטנים אשר מהם ניזונים הראשנים. בתקופת הקיץ מתחפרת החפרית המצויה באדמה.
שימור
במרץ 2021, במסגרת מבצע התנדבות מיוחד ברמת השרון, הועברה אוכלוסיית חפרית עין החתול יחד עם הקרפדה הירוקה, טריטון הפסים והאילנית המצויה, מבריכת החורף שלהם לבריכה חדשה בשטחי הכפר הירוק. זאת, כי על אזור מחייתם האחרון, עומדים להקים שכונת מגורים.
כמו כן מופיעה בשמורת שלולית פונדוק על יד כביש 55 ואף נזכרת בשלט של הרשות הממליץ לשמור עליה ועל השלולית.
סבב ATP 250
הסדרה כונתה בעבר בשמות שונים: טורנירי סבב ה-ATP העולמי (ATP World Series), טורנירי סבב ה-ATP הבינלאומיים (ATP International Series), וטורנירי העולם של סבב ה-ATP (ATP World Tour 250).
הסדרה כוללת 39 טורנירים (נכון ל-2022), המעניקים 250 נקודות בדירוג ATP למנצח, מה שנותן לסדרה את שמה. מספר המשתתפים בטורניר נע בין 28, 32 ל-48 עבור היחידים, ו-16 בזוגות. תומאס מוסטר מחזיק בשיא הזכיות בטורנירי יחידים של סדרת ה-250, עם 26 זכיות סך הכול. מייק בריאן מחזיק בשיא הזוגות, עם 46 זכיות.
שמות בעבר
1990–1999
הסדרה העולמית של ATP (באנגלית: ATP World Series)
2000–2008
הסדרה הבינלאומית של ה-ATP (באנגלית: ATP International Series)
2009–2018
הסבב העולמי של ה-ATP 250 (באנגלית: ATP World Tour 250)
2019–כיום
סבב ה-ATP 250(באנגלית: ATP Tour 250)
התארים הרבים ביותר (מאז 1990)
כתיב מודגש מסמן שחקנים פעילים
זוגות
רוזן יורק
רוזן יורק או רוזן יורקשייר (באנגלית: Earl of York או Earl of Yorkshire) הוא תואר אצולה שהיה מוענק בממלכת אנגליה עד שנוצר התואר דוכס יורק בשנת 1348 והוענק לאדמונד מלאנגלי, בנו הרביעי של אדוארד השלישי, מלך ממלכת אנגליה.
פאראפרזות על הפוליהדרון
"פאראפרזות על הפוליהדרון" (1972) היא שמה של סדרת הדפסים מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין.
תיאור
סדרת ההדפסים "פאראפרזות על הפוליהדרון", המכילה שבעה הדפסים, הודפסה בטכניקה של דפוס רשת ב"הראל מדפיסים ומוציאים לאור". מעותקים אלו יצר תמרקין גם אלבום במהדורה של 50 עותקים, להם צורף דף פתיחה.
המוטיב המרכזי בסדרה - הפאון - היווה מוטיב שכיח ביצירתו הפיסולית של תומרקין בשנים אלו. הוא מופיע בעבודות כגון סדרת פסלי "מלנכוליה", המתייחסת אל התחריט "מלנכוליה" מאת אלברכט דירר, שקטע ממנו אף מצוטט באחד ההדפסים. בפרשנותו למבנה הגאומטי, תומרקין נע בין ביטוי לתרבות, השכלה וסדר, לבין אקספרסיביות. מלבד תחריט זו מצטט תומרקין גם פרט מרישום פרספקטיבי של גביע (1450) מאת פאולו אוצ'לו, את דיוקן המתמטיקאי לוקה פאצ'ולי (1495), המיוחס ליאקופו דה-ברברי (Jacopo de' Barbari), וכן את דיוקנו של המתמטיקאי ניקולס קראצר (Nikolaus Kratzer) (1528), מאת האנס הולביין הבן.
המנון פולין
מזורקת דוֹמבּרוֹבסקי (בפולנית: Mazurek Dąbrowskiego), או "פולין עוד לא אבדה" היא ההמנון הלאומי של פולין. זוהי גרסה של השיר המקורי שנכתב על ידי יוזף ויביצקי בשנת 1797, שנתיים לאחר חלוקתה השלישית של פולין. לחנו של ההמנון הוא כלחן המזורקה, ריקוד פולני עממי, אך מחבר הלחן אינו ידוע. השיר ידוע גם בשמו המקורי "שיר הלגיונות הפולנים באיטליה" או בשם "עוד לא אבדה פולין" – מילותיו הראשונות של השיר.
מטרתו המקורית של השיר הייתה לחזק את המורל בקרב החיילים הפולנים שנלחמו תחת פיקודו של יאן הנריק דומברובסקי עבור נפוליאון בונפרטה בכיבושו את איטליה. הרעיון המרכזי בשיר הוא שפולין, אף על פי שאינה עצמאית, לא אבדה כל עוד הפולנים חיים ונלחמים בשמה.
ההמנון אומץ רשמית על ידי הרפובליקה השנייה של פולין בשנת 1926 ומעמדו של ההמנון מעוגן בחוקת פולין, כמו גם הדגל והסמל.
יוסי
יצירות:
אחר:
ראו גם
}}
פרנצ'יסק פאנט
פרנצ'יסק פאנט (ברומנית: Francisc Panet; 1907 – 7 בנובמבר 1941) היה מהנדס כימי, קומוניסט יהודי-רומני ולוחם אנטי-נאצי, מנהיג "קבוצת פאנט", שכל חבריה הוצאו להורג ב-1941, ברומניה.
קורות חיים
פאנט נולד בטרגו מורש, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, במשפחה יהודית אמידה. הוא למד כימיה בברנו, בצ'כוסלובקיה והיה בקשרי ביקורים והתכתבות עם אלברט איינשטיין, שביקש ממנו להמשיך להתכתב גם אחרי שובו לרומניה אחרי הלימודים.
פאנט היה חבר במפלגה הקומוניסטית הרומנית מתחילת שנות העשרים של המאה העשרים ונישא ללילי גוטליב (Lili Gottlieb), יהודיה קומוניסטית, בוגרת הפקולטה לספרות ופילוסופיה של אוניברסיטת בוקרשט.
ב-1941, לאחר שגרמניה הנאצית ובת בריתה, רומניה, פתחו במתקפה נגד ברית המועצות, התבקש פאנט על ידי המפלגה הקומוניסטית לסייע בחבלה במאמץ המלחמתי של גרמניה נאצית ורומניה על ידי הכנת מטעני נפץ, שישמשו נגד מסילות ברזל ויעדים אחרים. פאנט אסף סביבו קבוצה של חמישה קומוניסטים, כולל הוא ורעייתו, ארבעה מתוכם יהודים והחמישית הונגריה. בקבוצה הייתה עוד כימאית, עדה מארינסקו ורופא, אדאלברט קורנהאוזר. בחדר האמבטיה פתח פאנט מעבדה כימית וחבריו רכשו עבורו חומרי גלם והמכשור הדרוש למלאכתו. הם הכינו מטעני נפץ ומסרו אותם לאנשי מחתרת אחרים במפגשים מחוץ לדירת פאנט, אך למרות אמצעי הזהירות השלטונות עלו עליהם וב-31 באוקטובר פשטו על הדירה וכל הקבוצה נעצרה. בעת המעצר נמצאו בדירת פאנט 140 מטענים מוכנים. ב-5 בנובמבר הועברו למשפט בז'ילבה ולאחר משפט שערך שעתיים נידונו למוות על ידי בית דין בראשותו של קולונל אלכסנדרו פטרסקו. בקשות החנינה, שהגישו עורכי הדין, נדחו וב-7 בנובמבר הם נלקחו להוצאה להורג ליער ז'ילבה, שם נקשרו לעצים. פאנט פתח בשירת האינטרנציונל וכיתת יורים הוציאה אותם להורג.
חילוץ הנערים מהמערה בתאילנד
חילוץ הנערים מהמערה בתאילנד היה מבצע מתמשך, שהחל לאחר שב-23 ביוני 2018 נכנסו שנים עשר חברי קבוצת נערים בכדורגל, בגילאי 11–16, ועוזר המאמן שלהם, בן 25, למערת טאם לואנג נאנג נון בצפון תאילנד. הם נלכדו בעומק המערה לאחר שהכניסה למערה הוצפה בפתאומיות כתוצאה מגשם שוטף שירד באזור. החיפושים אחרי הנעדרים החלו לאחר שפקח של הפארק הלאומי הודיע לרשויות אודות הנערים הנעדרים, אחרי שראה את חפציהם בכניסה למערה.
ב-8 ביולי החל מבצע חילוץ הנערים. באותו יום חולצו ארבעה נערים מהמערה. למחרת חולצו ארבעה נערים נוספים, ויום לאחר מכן, ב-10 ביולי חולצו ארבעת הנערים האחרונים ומאמנם, ובכך הושלם בהצלחה מבצע חילוץ כל הלכודים.
יותר מ-1,000 אנשים היו מעורבים במבצע החילוץ, כולל צוותים מיחידת אריות הים המלכותיים של תאילנד, בריטניה, סין, מיאנמר, לאוס, אוסטרליה, שוודיה, וארצות הברית.
המערה
מערכת המערות שבה נמצאו הלכודים היא רחבת ידיים ומורכבת, מתחת להר דוי נאנג נון, על הגבול בין תאילנד למיאנמר. המערכת היא באורך 10 ק"מ, ואחת הקשות לניווט, עקב מעברים צרים ומנהרות מפותלות. בפתח המערה מוצב שלט שמזהיר נכנסים למערות במהלך העונה הגשומה (יולי–נובמבר).
האירועים
ב-23 ביוני 2018 יצאה קבוצה של שנים עשר נערים בגילאי 11–16 מקבוצת כדורגל מקומית, לחקור את המערה עם עוזר המאמן בן ה-25. לאחר שנכנסו למרחק של 4 ק"מ לתוך המערה, גשם שוטף פתאומי הציף אותה. הם נתקעו במערה ובחושך עקבותיהם אבדו.
צוללי הצבא חיפשו במערה, דבר שהיה מסובך עקב התגברות הגשמים, והמים העכורים אשר הציפו את המערה. עקב כך, החיפוש הופסק לפרקים. אחרי ארבעה ימים הצטרפו לאריות הים התאילנדים קבוצה של שלושים אנשי סגל של הפיקוד האינדו-פסיפי של ארצות הברית ומומחי הצלה בריטים.
שוטרים עם כלבי גישוש ערכו חיפוש למציאת פתחים אלטרנטיביים בהסתעפויות המערה.
הנעדרים התגלו ב-2 ביולי 2018, בשעה 22:00, על ידי שני צוללים בריטים כ-400 מטר מעבר לתא המכונה פטאיה ביץ'. הסלע המוגבה עליו הנערים נמצאו נמצא כ-4 ק"מ מפתח המערה. במהלך החיפושים המחלצים נעזרו בטכנולוגיה שפותחה על ידי חברת מקסטק נטוורקס.
המושל הודיע לציבור על ההתפתחות באומרו "מצאנו אותם בטוחים, אבל המבצע עדיין לא נגמר."
עונת המונסון בתאילנד נמשכת, והיה חשש שגשם נוסף יגביר את הצפת המערה עד לסיכון הלכודים בה. מעבר מפתח המערה ועד למקום הימצאם של הנערים, מצריך חמש שעות של צולל מנוסה. לחילוץ הלכודים נשקלו דרכים אחדות, שבכולן היה טמון סיכון ללכודים:
ב-6 ביולי מת אחד מן המחלצים מחוסר חמצן. לאחר מכן הוכנס למערה צינור חמצן, שאיפשר לשמור בה על רמת חמצן נאותה.
ב-8 ביולי החלו הרשויות בתאילנד במבצע לחילוץ הנערים, החילוץ התבצע כשצוללן אחד מלווה כל נער המורדם ומונשם, באמצעות חבלים, במעברים השונים במערה, במסע שנמשך 11 שעות הלוך וחזור. במבצע השתתפו 13 צוללים זרים וחמישה צוללים מיחידת אריות הים המלכותיים של תאילנד. ביום הראשון חולצו ארבעה נערים מהמערה. למחרת חולצו ארבעה נערים נוספים.
יום לאחר מכן, ב-10 ביולי, חולצו ארבעת הנערים האחרונים ומאמנם, ובכך הושלם בהצלחה מבצע חילוץ כל הלכודים.
לאחר החילוץ
מיד עם חילוצם פונו כל הנערים לבית חולים, שם הם אושפזו בבידוד כדי לשלול חשדות לזיהום, וב-18 ביולי הם שוחררו מבית החולים.
בדצמבר 2019 מת אחד מאנשי חיל הים התאילנדי כתוצאה מזיהום שבו לקה במהלך השתתפותו במבצע החילוץ.
ב-פברואר 2023, אחד מהילדים שניצלו, דואנגפט "דום" פרומטפ, בן 17, נמצא מחוסר הכרה בחדרו באקדמיית הכדורגל של מכללת ברוק האוס בלסטרשייר ונלקח לבית חולים, שם מת.
מרים רוזן-איילון
מרים רוזן-איילון (נולדה ב-1930) היא פרופסור אמריטה במכון לארכאולוגיה ובחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון במכון ללימודי אסיה ואפריקה שבאוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
מרים רוזן-איילון נולדה בפריז, הוריה היו ציוניים ועלו ארצה כשהייתה תינוקת. גדלה בתל אביב וסיימה את לימודיה בגימנסיה הרצליה. לאחר מכן נסעה לפריז ללימודים, שם למדה תואר ראשון עד שלישי בסורבון. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בקרמיקה המוסלמית של העיר שושן בפרס. היא עבדה במהלך השנים 1965–1970 בחפירות העיר שושן באיראן, ביחד עם משלחת החפירות הצרפתית, שעובדת שם מאז המאה ה-19. לימדה בסורבון ועבדה במחלקה האסלאמית של מוזיאון הלובר. בישראל ניהלה חפירות בחורבת מנים וברמלה בשנת 1965.
עשתה את הקריירה האקדמית שלה באוניברסיטה העברית מדרגת מרצה, עד לדרגת פרופסור מן המניין, בנוסף לכך לימדה בבצלאל והייתה עמיתת מחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי (C.N.R.S). שהתה בשבתונים באוניברסיטת פרינסטון, בסורבון, באוניברסיטת קיל בגרמניה, ובמכון למחקר מתקדם בפרינסטון.
מרים רוזן-איילון הייתה נשואה לחתן פרס ישראל פרופסור דוד איילון.
תיאור מחקריה
מרים רוזן-איילון עוסקת באומנות וארכאולוגיה מוסלמית. עסקה בעיקר במאות הראשונות של האסלאם. בראש ובראשונה באירן ובישראל, אולם חקרה ארצות נוספות ביניהן ספרד.
המבנים המוסלמיים הקדומים בהר-הבית: מחקר איקונוגרפי
ספרה זה (The early Islamic Monuments of al-Haram al-Sharif: an iconographic study) שפורסם ב-1989 ככרך ה-28 של סדרת "קדם" של המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית הוא מונוגרפיה העוסקת בהר הבית ובכיפת הסלע. בספר נותנת רוזן-איילון אינטרפרטציה חדשה בניתוח המבנים והתכנון שלהם. היא בודקת את הקשר בין המבנים בהר הבית, המשמעות שלהם, ההתפתחות שלהם. התקופה היא ראשית האסלאם, במאה הראשונה של האסלאם בירושלים בהר הבית, בספר ממפה רוזן-איילון את הר הבית בתקופה האומאית ובודקת את היחס בין המבנים והשתקפותם בשטח. היא טוענת שדרך הקמתו של כל מבנה אינה מקרית ומעניקה לכך סיבות טופוגרפיות ואיקונוגרפיות. אחת מהן היא שכיפת השלשלת נמצאת במרכז הר הבית, בנקודת ההצטלבות של הציר צפון-דרום-מזרח-מערב.
טענתה היא שחשבו על כיפת הסלע כעל גן עדן. כל הפנים של כיפת הסלע מקושטים בפסיפסים שהם מעולם הצומח כגון עצים וכל הקירות מקושטים בתבליטי שיש, שיש בהם הדגמים האלה של צמחייה בתוך קשתות הפרדס (השם paradise). פסיפסים אלה משובצים בפנינים ובאבני חן. רוזן-איילון הביאה גם להמחשה ציור מוסלמי המתאר את מסעו של מוחמד לגן-עדן, בו הוא מוצא את עץ האזמרגד המשובץ באבני חן, בדיוק כמו הפסיפסים של כיפת הסלע. לאחר מכן היא מנתחת את משמעות התחייה של כיפת הסלע.
אומנות אסלאמית וארכאולוגיה של ארץ-ישראל
Islamic Art and Archaeology of Palestine זהו ספרה של רוזן-איילון שראה אור לראשונה בצרפתית ותורגם לאנגלית. הספר הוא ניסיון ראשון מסוגו להציג את כל היצירות האומנותיות והארכאולוגיות בתחום האסלאם בארץ ישראל בצורה כרונולוגית.
המסגד הלבן ברמלה: התחקות אחר ההיסטוריה שלו
זהו מאמר שהוא פרי הרצאה שנשאה רוזן-איילון באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ב-2006 על רמלה. במאמרה זה מנתחת רוזן-איילון את חפירותיו של דוקטור יעקב קפלן במקום בשנות החמישים, שהיוו בסיס לכל הספרות שנכתבה עשרות שנים לאחר מכן. המסגד במקום נבנה ב-712 או 715 לספירה, עם ייסודה של רמלה בעשור השני של המאה ה-8. היום המסגד הרוס, אולם השרידים שהשתמרו בשטח אינם חד-תקופתיים וניתן היה להצביע על כמה שלבים של תיקונים ושיפוצים. כל הקשתות של החלק התת-קרקעי הן קשתות מחודדות. קשת שלמה של מאה ושמונים מעלות אפיינה את העולם הקלאסי, ובסגנון זה המשיכו הביזנטים והאומאים בראשית האסלאם. מחוץ למסגד ברמלה ישנו מאגר תת-קרקעי של הבריכות של רמלה (בריכת הקשתות) שהוקמו בשלהי המאה השמינית ועליהן כתובת המתוארכת לשנת 789, תקופת הארון אל-ראשיד. מחקרים רבים נעשו על בריכות אלה ובמחקר הארכיטקטוני נחשבות הבריכות לציון דרך בתולדות הארכיטקטורה, מכיוון שזו הפעם הראשונה שנמצא מבנה על בסיס של קשתות מחודדות. דוגוואה, חוקר ידוע, טוען שזוהי הדוגמה הראשונה של שימוש שיטתי בקשת המחודדת ושזה מקדים את הארכיטקטורה של הקתדרלות האירופאיות ב-400 שנה.
רוזן-איילון שאלה את השאלה, אם התאריך על גבי הבריכות הוא 789 והבריכות הן מ-712, אז מתי נבנו הבריכות, מכיוון שהקשתות נבנו 80 שנים קודם לכן. היא לקחה את תוכנית הבריכות והשליכה אותה על כל אחד מן המאגרים והציגה השערה שכולם נעשו בו-זמנית ושהמאגרים של המסגד הם מאוחרים למסגד ושייכים לשלב של שיפוץ מעט מאוחר יותר, אחרי רעידת האדמה ונעשו ככל הנראה בו-זמנית עם המאגרים של 789.
הפסטיבל הקלאסי לכדורים פורחים באלבמה
הפסטיבל הקלאסי לכדורים פורחים באלבמה (באנגלית: Alabama Jubilee Hot Air Balloon Classic) מתקיים מדי שנה בסוף השבוע של יום הזיכרון (בארצות הברית) בפארק פוינט מלארד שבדיקייטר, אלבמה. מדי שנה מוצגים בפסטיבל כ-60 כדורים פורחים מכל רחבי העולם.
מהלך הפסטיבל
האירוע פתוח לקהל הרחב והכניסה אליו חופשית וללא תשלום. אירועי הפסטיבל כוללים:
הפסטיבל נחשב לייחודי בכך שהוא מאפשר לכ-50,000 המבקרים בו להסתובב בין הכדורים הפורחים השונים ולראות מקרוב את תהליך הניפוח וההמראה, כמו גם לשוחח עם המטיסים.