cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוק פתיחת קבר של קטין יוצא תימן, המזרח או הבלקן לשם זיהוי ועריכת בדיקה גנטית לקשר משפחה
הוראות החוק
קבע בית משפט, על יסוד זיהוי גופתו של מנוח ותוצאות בדיקה גנטית לקשרי משפחה, כי יש התאמה גנטית בין המנוח לקרובו, יקבע בית המשפט גם את מותו של המנוח, אם טרם נקבע, וככל האפשר – גם את יום המוות ושעת המוות על סמך כל ראיה שהובאה לפניו בדבר הנסיבות או הזמן שבהם אירע המוות.
מימוש החוק
שר הבריאות מונה על ביצועו של חוק זה. בהתאם להודעה של משרד המשפטים, הוגשו כ-17 בקשות לפתיחת קברים בהתאם לחוק זה. כמעט בכל הבקשות ההחלטות ניתנו בדלתיים סגורות.
שיר המושלים
שיר המושלים הוא כינוי לשיר קצר המופיע ב, לאחר תיאור כיבוש ישראל את ממלכת האמורי מידי סיחון, והורשת עריו. על פי פשוטו של מקרא, השיר מתאר את ניצחונם של סיחון והאמורים על מואב ואת השטחים שכבשו מארץ מואב.
השיר
(27) עַל כֵּן יֹאמְרוּ הַמֹּשְׁלִים:
(28) כִּי אֵשׁ יָצְאָה מֵחֶשְׁבּוֹן לֶהָבָה מִקִּרְיַת סִיחֹן אָכְלָה עָר מוֹאָב בַּעֲלֵי בָּמוֹת אַרְנֹן.
(29) אוֹי לְךָ מוֹאָב אָבַדְתָּ עַם כְּמוֹשׁ נָתַן בָּנָיו פְּלֵיטִם וּבְנֹתָיו בַּשְּׁבִית לְמֶלֶךְ אֱמֹרִי סִיחוֹן.
הרקע לשיר על פי הסיפור המקראי
על פי הקשרו הנוכחי במקרא, השיר מתאר אירועים שאירעו בשנת הארבעים לנדודי בני ישראל במדבר, כאשר התכוננו לכניסתם לארץ. בדרכם נתקלו ישראל בעמים שמקיפים את הארץ ממזרח. מלך אדום אסר עליהם לעבור בארצו והם נאלצו להקיף אותה, וכך הגיעו לאזור שממזרח לים המלח – אזור ממלכות מואב, אדום, וממלכתו של סיחון מלך האמורי. סיחון יוצא למלחמה נגד ישראל, מלחמה המתרחשת ב'יהץ'. בפסוקים 25-24 מסופר שבני ישראל ניצחו במלחמה וירשו את ארץ האמורי "מֵאַרְנֹן עַד יַבֹּק", ובפסוק 26 מתווסף עוד פרט: "כִּי חֶשְׁבּוֹן עִיר סִיחֹן מֶלֶךְ הָאֱמֹרִי הִוא וְהוּא נִלְחַם בְּמֶלֶךְ מוֹאָב הָרִאשׁוֹן וַיִּקַּח אֶת כָּל אַרְצוֹ מִיָּדוֹ עַד אַרְנֹן".
שיר המושלים משובץ מיד אחרי תיאור המלחמה עם סיחון. הכותרת לשיר היא "עַל כֵּן יֹאמְרוּ הַמֹּשְׁלִים", כלומר בעלי המשלים הממונים על כתיבת השירה העממית.
הנסיבות שהביאו לכתיבת השיר על פי הפרשנות המסורתית
רבים מפרשני המקרא היהודיים, מחז"ל ועד פרשני ימי הביניים, ראו בשיר זה תיעוד של מלחמה קדמונית, שכבר בתקופה המתוארת בספר במדבר נחשבה להיסטוריה רחוקה: המלחמה שבה כבש סיחון מלך האמורי את ערי מואב וסיפח אותן לנחלתו. לפי פרשנות זו, שיר המושלים אינו אלא שיר ניצחון קדום של סיחון על מואב. השיר מתאר כיצד חשבון, שהייתה עיר מואבית לפני שנכבשה על ידי סיחון, נשרפה באש בשעת המלחמה הקדומה בין סיחון למואב, ויחד איתה חרבו גם העיר המואבית ער והאזורים שסמוכים לנחל ארנון. השיר מטיל את האחריות לחורבן זה על כמוש אלוהי מואב, שהפקיר את עמו ונתן לו ליפול בשבי בידי סיחון מלך האמורי. כתוצאה מכך אבדה מלכות מואב, וכל עריה – חשבון, דיבון, נפח ומידבא - הפכו שוממות. הקריאה בתחילת השיר "בֹּאוּ חֶשְׁבּוֹן תִּבָּנֶה וְתִכּוֹנֵן עִיר סִיחוֹן" מזמינה את האמורים, שניצחו במלחמה, לבנות מחדש את חשבון ולהקים בה ממלכה משלהם.
על פרשנות זו יש להקשות, מדוע מצא הסיפור המקראי לנכון להכניס אל תוך התיאור על מסעי ישראל שיר ניצחון קדום יותר המתאר את ניצחון האמורים על המואבים.
שתי תשובות עיקריות ניתנו בעניין זה. האחת ניתנה על ידי חז"ל במסכת חולין דף ס עמוד ב :
על פי מקור אמוראי זה, הכתוב ראה חשיבות בהדגשת העובדה שישראל קיימו את הציווי לא להתגרות במואב, וירשו את השטח המואבי רק לאחר שנכבש בידי סיחון, ולכן נזכרים קורותיהן הקדומות של ערי מואב בשיר המתאר את כיבוש מואב בידי סיחון.
תשובה שנייה מציעה שהשיר נועד להעצים את הכיבוש הישראלי שנחל הצלחה כנגד מלך אכזר וחזק כמו סיחון, שכבש בקלות את מואב. ברוח זה כתב אברהם כהנא:
וכן חיים גלעד:
הצעתו של מרטין נות
מרטין נות הציע שהשיר הוא שיר ניצחון ישראלי, שחוגג את הניצחון במלחמה נגד האמורים. המילים "בֹּאוּ חֶשְׁבּוֹן תִּבָּנֶה וְתִכּוֹנֵן עִיר סִיחוֹן" בפסוק 27 מזמינות את המעוניינים בכך בקרב שבטי ישראל לבנות מחדש את חשבון שנהרסה. פסוקים 29-28 מתארים את אופייה של חשבון עיר סיחון לפני הכיבוש הישראלי – עיר האחראית לפעולות אלימות שזרעו הרס רב סביב מואב וגרמו להחרבתה, ואילו פסוק 30 חוזר לתאר את מסע הכיבוש הישראלי של ערי האזור, שבעקבותיו קורא פסוק 27 לבנות מחדש את חשבון.
נות' שם לב לכך שפסוק 30 מכיל פועל בגוף ראשון ("וַנַּשִּׁים"), והוא עומד בניגוד לפסוקים הקודמים של השיר המדברים על סיחון ועל האמורים בגוף שלישי. נראה לפי זה שהדוברים בפסוק זה הם הישראלים שחוגגים את הניצחון. באופן טבעי יש להניח כי גם תחילת השיר (פסוק 27) מתארת את ניצחונם של ישראל, שכן אין זה סביר שהנושא ישתנה באופן דרסטי באמצע השיר.
הצעותיהם של בוד, לוין וברטלט
חוקרים אחרים, כמו פיליפ בוד (.Budd, Philip J), ברוך א. לוין וג'ון ר. ברטלט (Bartlett, John R) סברו ששיר המושלים הוא שיר לעג ישראלי למפלתה של מואב. השיר נכתב בתקופה אחרת מהתקופה המתוארת בספר במדבר, ונתחב לתוכו באופן תנייני. שלושה נימוקים עיקריים הוצעו לקביעה זו:
(45) בְּצֵל חֶשְׁבּוֹן עָמְדוּ מִכֹּחַ נָסִים
כִּי אֵשׁ יָצָא מֵחֶשְׁבּוֹן וְלֶהָבָה מִבֵּין סִיחוֹן וַתֹּאכַל פְּאַת מוֹאָב וְקָדְקֹד בְּנֵי שָׁאוֹן:
(46) אוֹי לְךָ מוֹאָב אָבַד עַם כְּמוֹשׁ כִּי לֻקְּחוּ בָנֶיךָ בַּשֶּׁבִי וּבְנֹתֶיךָ בַּשִּׁבְיָה:
(47) וְשַׁבְתִּי שְׁבוּת מוֹאָב בְּאַחֲרִית הַיָּמִים נְאֻם ה' עַד הֵנָּה מִשְׁפַּט מוֹאָב:
על פי הנימוקים הללו, שיר המושלים הוא שיר לעג למפלת מואב, והוא קורא לה באירוניה לבנות מחדש את העיר חשבון. בהמשך השיר מתואר הניצחון על מואב, נפילת בניה ובנותיה בשבי וחורבן עריה. הפרשנים שאוחזים בשיטה זו סבורים, כי המילים "לְמֶלֶךְ אֱמֹרִי סִיחוֹן" שנוספו בפסוק 29 הן שרבוב (כלומר, תוספת מאוחרת) שמטרתו לקשר בין השיר ובין תיאור כיבוש ארץ האמורי שנזכרים באותו הפרק.
השערות שונות הוצעו במחקר לגבי תיארוכו של הניצחון שהביא לכתיבת שיר הלעג. קונפליקטים שונים עם מואב מתוארים לאורך המקרא. בספר שופטים מסופר על אהוד בן גרא שניצח את עגלון מלך מואב: "וַיִּלְכְּדוּ אֶת מַעְבְּרוֹת הַיַּרְדֵּן לְמוֹאָב וְלֹא נָתְנוּ אִישׁ לַעֲבֹר". בספר שמואל ב מתואר דוד המלך שהכה את מואב: "וַיַּךְ אֶת מוֹאָב וַיְמַדְּדֵם בַּחֶבֶל הַשְׁכֵּב אוֹתָם אַרְצָה וַיְמַדֵּד שְׁנֵי חֲבָלִים לְהָמִית וּמְלֹא הַחֶבֶל לְהַחֲיוֹת וַתְּהִי מוֹאָב לְדָוִד לַעֲבָדִים נֹשְׂאֵי מִנְחָה".
בתקופת המלך עמרי נאמר: "וּמֵישַׁע מֶלֶךְ מוֹאָב הָיָה נֹקֵד וְהֵשִׁיב לְמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל מֵאָה אֶלֶף כָּרִים וּמֵאָה אֶלֶף אֵילִים צָמֶר: וַיְהִי כְּמוֹת אַחְאָב וַיִּפְשַׁע מֶלֶךְ מוֹאָב בְּמֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל". מן המסופר בספר מלכים לא ברור מה היה היקף ה'פשיעה' של מלך מואב בישראל לאחר מות אחאב, אך מצבת מישע שופכת אור על שאלה זו ומתארת כיצד "עמרי מלך ישראל ויענו את מואב ימים רבים..." כפי הנראה, עמרי הטיל את מרותו על מואב, עד שמישע מלך מואב מרד בו בימי אחאב בנו.
לדעת לוין, שיר הלעג על מואב נכתב בימי עמרי, אז כבשו ישראל שטחים נרחבים בצפון מואב, ואילו בַּרטלֶט מעדיף את האפשרות הקדומה יותר, לפיה השיר נכתב בימי דוד המלך, ימים שהתאפיינו בפריחה תרבותית שתואמת את אופיו של שיר המושלים.
הצעתו של פול הנסון
פול הנסון (Hanson, Paul D) הציע שהשיר הוא שיר ניצחון אמורי על מואב. לטענתו, ההצעה שהשיר חובר בעקבות ניצחון ישראלי על מואב נתקלת בקושי לאור העובדה שהוא לא נזכר כלל בקטעים המקראיים המתארים ניצחון זה, אלא הוכנס לתנ"ך בהקשר אחר לגמרי. או כלשונו של הנסון (בתרגום חופשי):
הנסון מציע לחזור לגישה הקלאסית, לפיה השיר הוא שיר ניצחון אמורי על מואב, שנכנס אל תוך הסיפור המקראי כדי להוכיח את העובדה ההיסטורית שסיחון הוא זה שכבש את השטח מידי מואב לפני הכיבוש הישראלי, כפי שנאמר במפורש בפסוק 26. השיר אומץ על ידי ישראל במסורת שעברה על פה וקיבל משמעות מחודשת כאשר נוצרו סכסוכים על שטחים בעבר הירדן, למשל בתקופת יפתח – ספר שופטים פרק יא. במקרים אלה השיר שימש כראיה לכך שהישראלים לא לקחו מידי המואבים את השטחים שמצפון לארנון.
פירוש מילולי לשיר
בשיר המושלים מספר מילים וביטויים קשים להבנה. להלן כמה ביאורים לביטויים קשים בשיר:
"אָכְלָה עָר מוֹאָב בַּעֲלֵי בָּמוֹת אַרְנֹן" (פסוק 28) הפסוק מדבר על האש שיצאה מחשבון. בתרגום השבעים נכתב "אכלה ערי מואב בלעה במות ארנון". במות ארנון הם המקומות הגבוהים הנמצאים בקרבת נחל ארנון, או השטח המישורי שמצפון לארנון. לוין הציע שמדובר על "במות בעל" שנזכרת בפרק הבא (וַיְהִי בַבֹּקֶר וַיִּקַּח בָּלָק אֶת בִּלְעָם וַיַּעֲלֵהוּ בָּמוֹת בָּעַל וַיַּרְא מִשָּׁם קְצֵה הָעָם).
"וַנִּירָם אָבַד חֶשְׁבּוֹן עַד דִּיבוֹן וַנַּשִּׁים עַד נֹפַח אֲשֶׁר עַד מֵידְבָא" (פסוק 30). המילה "וַנִּירָם" קשה וסתומה וניתנו לה פירושים רבים. המפרשים התלבטו אם הכוונה לשם עצם או לפועל. רש"י בעקבות תרגום אונקלוס פרש: "מלכות ועול שהיה למואב בחשבון אבד משם". על פי זה המילה "ונירם" היא שם עצם שפירושו – המלכות שלהם. פירוש זה מתבסס על המילה "ניר", החוזרת פעמים רבות במקרא במשמעות של עול לדוגמה:
פירוש נוסף שהוצע למילה "וַנִּירָם" קושר אותה למונח "ניר" הבא בקשר לחרישת השדה. לפי פירוש זה, המילה מציינת פועל שמשמעותו 'חרשנו' מחשבון עד דיבון, בהקבלה להמשך הפסוק – 'וַנַּשִּׁים' – הפכנו לשממה מנופח עד מידבא.
"וַנַּשִּׁים" – לדעת רוב המפרשים הכוונה היא לפועל בגוף ראשון: "הפכנו שממה".
דיק ארמי
ביוגרפיה
דיק ארמי נולד בעיירה בדקוטה הדרומית הוא סיים אוניברסיטה מקומית והמשיך ללימודי תואר שלישי בכלכלה באוניברסיטת אוקלהומה. לאחר קבלת התואר הוא היה מלמד במספר אוניברסיטאות.
בשנת 1984 הוא זכה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית. בהמשך הוא זכה עוד 8 פעמים ובכל פעם זכה ביותר מ-68% מהקולות.
בשנת 1994 ארמי הצטרף לניוט גינגריץ' לניסוח "חוזה עם אמריקה" שמטרתו הייתה להגיע לרוב רפובליקני בבית הנבחרים. לאור ההצלחה הוא מונה למנהיג הרוב בבית הנבחרים. בין הפעילויות שלו בבית הנבחרים היה קידום חקיקה להקמת המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית. בתחום הכלכלה ארמי היה תומך ברעיונות של מילטון פרידמן. ארמי התנגד למלחמת עיראק, אך שוכנע לשנות את הדעה בעקבות עדויות לפיתוח נשק גרעיני שהוצגו לו והצביע בעד תחילת המלחמה. בהמשך הוא ציין שנימוקים שהועברו אליו לא היו נכונות.
בשנת 2002 הוא תמך בגירוש פלסטינים מגדה המערבית. הוא גם ציין ש-"Palestinians could then build their state in the "many Arab nations that have many hundreds of thousands of acres of land".
לאחר סיום הקריירה הפוליטית ארמי הצטרף לחברה שפועלת בוושינגטון די סי לקידום נושאים שונים. ארמי פעל נגד רפורמות של ברק אובמה במערכת הבריאות האמריקאית. דיק ארמי היה פעיל מרכזי בארגון ובפעילות של קבוצת FreedomWorks שעבדה בשיתוף פעולה עם תנועת מסיבת התה.
ארמי פרסם מספר ספרים בנושאים פוליטיים וכלכליים.
מיכל שייאר
הרב מיכְל שייאר (1739 – כ"ז בשבט ה'תק"ע, 1810) היה רב במספר עיירות בגרמניה.
ביוגרפיה
נולד בפרנקפורט דמיין לרבי דוד טבלי שייאר ולאמו שהייתה בתו של ר' שמואל לוקא מפראג.
במשך השנים ה'תקל"ו–ה'תקל"ז (1776–1777) הנהיג את ישיבת אביו במיינץ כראש הישיבה. בשנת 1778 נקרא לוורמס לשמש כאב"ד ומרא דאתרא במקומו של ר' צבי הירש אוירבך. לאחר ארבע שנים, בשנת 1782, מונה לרבה של מנהיים, ואחר כך כרבה של קובלנץ שם נפטר בכ"ז בשבט ה'תק"ע (1810).
מתלמידיו
בין תלמידיו בשנות ה'תקל"ו–ה'תקל"ז במיינץ היה החתם סופר, שלימים אף הספיד אותו.
שער טיטוס (קירקוס מקסימוס)
שער טיטוס (קירקוס מקסימוס) הוא שער ניצחון, שהוקם בצד המזרחי של הקירקוס מקסימוס על ידי הסנט והעם הרומאי בשנת 81 לספירה, השער הוקם כדי לכבד את טיטוס על כיבוש ירושלים ודיכוי המרד הגדול. מעט שרידים נשמרו מהשער אולם הכתובת הועתקה על ידי נזיר שווייצרי אלמוני במאה ה-8. שנה לאחר הקמת השער, הקים הקיסר דומיטיאנוס שער ניצחון בוויה סקרה, לאחיו טיטוס, הידוע בכינויו שער טיטוס.
חלקים מהקשת המקורית התגלו במהלך חפירות באתר בשנת 2015.
הקמה
בשנת 81 לספירה, עשר שנים לחגיגת הטריומף של אספסינוס וטיטוס לדיכוי המרד הגדול, הציבו הרומאים קשת ניצחון בקירקוס מקסימוס ועליה כתובת הנצחה. הכתובת עצמה לא נשמרה, אך הטקסט הועתק בימי הביניים וכך הגיע לידינו. בכתובת נמסר על החלטת הסנט והעם הרומאי לתת כבוד לטיטוס (שתאריו המלאים נמנים אחד לאחד) על אשר, בצייתו לעצת אביו אספסינוס ולאותות השמים, הכניע את העם היהודי והחריב את ירושלים - עיר ששום מנהיג או מלך לפניו לא הצליח לכובשה. וזו לשונה המלאה של הכתובת:
..
התעמולה הרומית מתעלמת מכיבושי העיר בעבר, מימי נבוכדנאצר, ואפילו פומפיוס הרומאי. עניינה להציג את תוצאות מלחמת היהודים כפי שהוצגו בפני תושבי העיר רומא: הכנעת העם, החרבת העיר, והישג חסר תקדים.
השער מופיע במפת השיש העתיקה שהוכנה תחת הקיסר ספטימיוס סוורוס. השער נראה בעל שלושה פתחים, ועמד על גבי במה מוגבהת בדיוק בקצה המזרחי של הקירקוס מקסימוס.
Inside Out (פסטיבל קולנוע)
הפסטיבל מעניק מדי שנה את הפרסים הבאים:
בלה דיאושי
ביוגרפיה
בלה דיאושי נולד במשפחה יהודי כבנם של איגנץ דיאושי (נוסבאום), צייר שלטים ושל אנטוניה זוננפלד. הוא למד באוניברסיטת וינה, שם קיבל תואר דוקטור במשפטים וסיים גם את הקונסרבטוריון למוזיקה. הוא החל את הקריירה שלו עם מאמרים בעיתונים ובסיפורים קצרים. משנת 1888 הפך למבקר תיאטרון ומוזיקה בעיתון Neues Pester Journal ולאחר מכן היה עמית בעיתון Politisches Volksblatt. מ-1921 עבד ב"ידיעות פשט" (Pesti Hírlap). הוא היה חבר מערכת בכמה עיתונים, כתבי עת ולקסיקונים מקומיים וזרים במשך תקופה ארוכה. הוא תרגם מספר רומנים הונגריים ומחזות לגרמנית. ב-1896 ניהל משא ומתן עם גוסטב מאהלר מטעם הרוזן גזה זיצ'י (סופר הונגרי, מחזאי, מלחין, מנצח בעל יד אחת, יועץ סתר פנימי לקיסר, יועץ חצר מלוכתי, חבר הבית העליון ההונגרי) לחזרתו של מאהלר לבודפשט. הוא היה מרצה באקדמיה הלאומית למוזיקה משנת 1915 ופרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט מ-1924. דיאושי היה שותף לחיבור של טיוטת הרפורמה של אקדמיה הלאומית למוזיקה בשנת 1919. דיאושי כתב גם שירים, סיפורים קצרים וקומדיה. הוא ערך את Ungarischer Künstler Almanac. משנת 1927 זכרונותיו הופיעו במספר המשכים בבעיתון "ידיעות פשט" (Pesti Hírlap) בשם "מזכרונותיו של מבקר זקן". בלה דיאושי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
משפחתו
אשתו הייתה ברטה הנדל (1869–1927) זמרת אופרה (מצו-סופרן) ובתו הייתה אדית דיאושי הייתה גם כן זמרת אופרה. ב-28 ביוני 1893 נשא לאישה את אשתו בבית הכנסת הגדול של בודפשט ברחוב דוהאני.
הדשא הירוק של ויומינג
הדשא הירוק של ויומינג (באנגלית: Green Grass of Wyoming) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1948 המבוסס על ספר בשם זה מאת מרי אוהרה (1946) שהוא השלישי בטרילוגיה שלה על משפחת חוואים בויומינג וקורותיהם עם סוסת המוסטנג שלהם "פליקה" וצאצאיה.
צוות השחקנים בשני הסרטים הראשונים הוחלף בשחקנים אחרים. הילד קן הוא כעת בוגר ומאוהב בשכנתו היפה שהיא בת גילו. ההמשכיות מתבטאת גם בסוס "סער" שהוא בנה של "פליקה".
צ'ארלס קלרק היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - צבע.
ברל אייבס משחק, שר ומשמש כמספר ברקע לאורך כל הסרט.
תקציר העלילה
קן מקלאוקין (רוברט ארתור) הוא כעת נער בוגר ושותף עם אביו רוב (לויד נולן) בחוות הסוסים שלהם "Goose Ranch" בוויומינג. הוא רוכש על דעת עצמו סוסת מוסטנג יפהפייה בשם "ג'ואל" ("Crown Jewel") וננזף על ידי רוב על שלא שותף בהחלטה.
ליד משפחת מקלאולין גרים ביוור גרינוויי (צ'ארלס קובורן) ונכדתו קרי (פגי קמינגס). ביוור מתמכר לשתיית אלכוהול וזה פוגם בתפקודו ומדאיג את קרי. סוס הפרא "סער" שהיה שייך פעם למשפחת מקלאולין מגיע לחוותם ומושך משם סוסות. ביוור מגיע לחוות מקלאוקלין ודורש מרוב לחסל את "סער".
החוואים מארגנים חיפוש נרחב אחרי סער ושאר הסוסים. סער בורח עם "ג'ואל" והסוסה שוקעת בבוץ ומצבה קשה. ברגע האחרון מגיע לשם קן ומחלץ אותה בעזרת פלצור. מצבה של ג'ואל קשה והווטרינר אומר שהיא תמות. ברגע זה עוזרים ביוור וקרי לקן והסוסה מתאוששת.
מרוץ סוסום הקשורים לעגלה דו גלגלית עומד להיערך בלנקסטר, אוהיו. קן רוצה להשתתף במרוץ למרות ספקותיו של אביו. הוא מתאמן עם הסוסה בעזרת המאמן הקשיש ג'ייק (וויל רייט). גם הסבא ביוור שהפסיק לצרוך אלכוהול, מתעתד להשתתף במרוץ עם סוסו "סנדאון".
בשלב הראשון מנצח ביוור, בשלב השני מנצח קן ובשלב השלישי והמכריע זוכה ביוור במקום הראשון. קן מאוכזב אבל הסבא בודק את ג'ואל ומגלה להם שהיא בהריון (מ"סער"). כולם שמחים וקן מתחבק עם קרי.
בסיום רואים את הסייח הלבן "ענן סערה" שנולד לג'ואל שהוא נינו של ה"אלבינו" המפורסם.
רחוב המדרגות
רחוב המדרגות הוא רומן מאת הסופרת יהודית הנדל. הנדל שלחה את כתב היד באופן אנונימי לאברהם שלונסקי והוא המליץ עליו לפרס אשר ברש, שאותו קיבלה הנדל ב-1954. בעקבות זאת ראה הספר אור ב-1955 בהוצאת עם עובד וזכה להצלחה גדולה. הנדל, שהתגוררה בחיפה והכירה את האנשים הגרים בשכונות העוני בעיר התחתית, העלתה לראשונה את בעיית העוני והקיטוב בחברה הישראלית ולא הססה להעלות את הבעיה העדתית בתקופה שרוב הסופרים הישראלים התעלמו ממנה.
מצד אחד רחוב המדרגות: "רחוב המדרגות דחוק, ומפתני הבתים יוצאים ישר לרחוב, ללא כל מדרכה, אל העפר המעורב אספלט או זפת. המפתנים סדוקים ורוויים גשם החודר לבתים אם מהחלון או מהמפתן".
גיבורי הרומן העיקריים הם:
עם הופעתו לראשונה ב-1955 הפך "רחוב המדרגות" לרב-מכר ומאז יצא במהדורות נוספות רבות. הציבור נחשף ברומן זה לחברת השוליים הישראלית העירונית והספר בישר את אירועי ואדי סאליב ארבע שנים מיום הופעתו.
ב-1957 עיבדה הנדל את הספר למחזה "רחוב המדרגות", שהועלה ב-1958 בתיאטרון הבימה בבימויו של ישראל בקר עם נחום בוכמן ועדה טל בתפקידים הראשיים.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
ההצגה ב"הבימה":
מתוך הביקורות על ההצגה:
ממלכת הזולו
ממלכת הזולו (Zulu Kingdom), המכונה לעיתים גם אימפריית הזולו, הייתה מונרכיה באזור דרום אפריקה. הממלכה השתרעה לאורך החוף של האוקיינוס ההודי, מנהר הטוגה שבדרום ועד לנהר הפונגולה שבצפון. האזור הוא חלק מקוואזולו-נטאל שהיא פרובינציה בצפון מזרח האיחוד הדרום אפריקאי.
שבט הזולו טרם עלייתו של שאקה (לפני 1816)
שבט הזולו היווה בעבר חלק ממשטר צ'יף בו ישנם מספר שבטים אשר כפופים לשלטון של צ'יף אחד. לאורך כמאה שנה תושבי הזולו חיו בשלווה יחסית, עסקו בחקלאות וכמעט ולא היו מעורבים במלחמות. בני הזולו החלו לעסוק במסחר עם האירופיים כבר בתחילת המאה ה-16, אך כאשר גדלה התחרות בין השבטים האפריקאים השונים, על המסחר עם האירופיים, הזולו התקשו להתמודד בתחרות.
שאקה נולד בשנת 1787, והיה בנו הלא חוקי של סנזאנגקונה, מלך הזולו. הוא ואמו, נאנדי, הוגלו על ידי אביו כאשר היה כבן שש. תחילה האם ובנה חזרו למקום הולדתה, למושבת העם הלנגני, אך גם שם לא התקבלו בברכה, ועל כן מצאו לעצמם מקלט בשבט מט'טווה. משהגיע שאקה לגיל 19, הוא גויס לצבאו של דינגיסוויו מנהיג שבט מט'טווה. שם רכש שאקה את הכישורים הדרושים על מנת להפוך למדינאי וחייל. האומץ והגבורה שבה לחם זכו לתשומת לבו של דינגיסוויו שהחליט לקחת את שאקה תחת חסותו. במהלך שירותו הצבאי גיבש שאקה את משנתו הצבאית, ופיתח צורת לחימה חדשה, המכונה "קרן הבופלו", שבה נלחמים עם כידונים קצרים במקום החניתות הארוכות שהיו נהוגות לפני כן, יחד עם שימוש במגן גם כאמצעי תקיפה.
עלייתו של שאקה והרחבת הממלכה (1816–1828)
לאחר מותו של סנזאנקונה, אביו הביולוגי של שאקה, בשנת 1816, שלח דינגיסוויו את שאקה, יחד עם ליווי צבאי חזק, אל עבר אדמת הזולו על מנת להילחם על מקומו כמלך הזולו. שאקה הפך למנהיג הזולו בהיותו בן 29. הוא יזם רפורמות צבאיות, חברתיות, תרבותיות ופוליטיות רבות על מנת ליצור מצב של ארגון וריכוז בשבט. אחת הרפורמות החשובות ביותר הייתה הרפורמה הצבאית. לפני כן, צבא הזולו היה קטן, לא מיומן וחסר ארגון, שאקה החל בעצמו לאמן את הצבא שלו על פי חזונו. הוא לימד אותם את צורת הלחימה החדשה שפיתח עוד בשירותו הצבאי בשבט מט'טווה, תוך לחימה כיחידה אחת ולא כיחידים.
במהלך 12 שנות כהונתו שאקה הפך את הזולו ממשטר צ'יף לאימפריה. הוא התקדם משבט לשבט ושכנע את הצ'יפים המקומיים להצטרף לאימפריה שלו, לאלה שסירבו, ניתנה הבחירה בין מוות לבין גלות. בחירה זו הובילה להגירה המונית של שבטים שלמים מאדמותיהם אל עבר הקייפ או אדמת הקוסה, מסע נדודים כונה "מפקאנה", משמעותו ריסוק או פיזור. באזור כולו החלו גלי אלימות רבים בין הזולו לבין השבטים השכנים, וכן בין הזולו לבין עצמם, גלים אלו אף הובילו להשמדתם של שבטים שלמים. מניין ההרוגים בגלי אלימות אלה אינו ידוע עד היום, אך בתום המפקאנה, האזור כולו כמעט התרוקן מתושביו. שבטים מובסים שולבו בתוך האימפריה באופן מלא וניתנו להם שוויון זכויות. באמצעות הצ'יפים המקומיים החדיר שאקה מערכת גיוס חדשה של לוחמים רבים וחלוקתם לגדודים. הצ'יפים המקומיים אספו נערים צעירים מבתיהם, ואלה עברו הכשרה צבאים ונשבעו אמונים למלך. יתרה מזה, נאספו מאות בנות צעירות אשר חולקו כנשים לאותם חיילים צעירים על ידי "האב שאקה". שאקה הכיר בחשיבותו של העלאת המורל של החיילים לכן דאג להביא להם מתנות ופרסים.
שלטונו של דינגאנה (1828–1840)
אחת הפעולות הראשונות אשר דינגאנה ביצע כמלך הייתה רצח כל יורשי העצר האחרים אשר עשויים לאיים על מקומו כמלך, זאת פרט לאחיו מפנדה שנראה בעיניו כחלש ובלתי מאיים. בשנים לאחר מכן רצח דינגאנה את כל תומכיו של שאקה על מנת להבטיח את מקומו.
בשנת 1836 הגיעו קבוצות של מתיישבים בורים, אשר יצאו ממושבת הכף אל עבר המזרח על מנת למצוא ארץ חדשה, במטרה להקים עליה מדינה עצמאית וחזקה אשר תגן עליהם מפני הבריטים. אחת הקבוצות, בהנהגת פיט רטיף, הגיעה לארץ הזולו. לאחר לחימה קצרה עם לוחמי הזולו, הוזמן פיט רטיף למקום מושבו של דינגאנה כדי לנהל עמו משא ומתן על קרקעות בשביל הבורים. כחלק מהמשא ומתן דינגאנה ביקש מרטיף ופמלייתו להשיב אליו בקר אשר נגנב ממנו על ידי צ'יף מקומי, ובתמורה הוא מתחייב לתת קרקעות לבורים. רטיף נענה להצעה, ובפברואר 1838 הוא חזר למלך יחד עם הבקר הגנוב, בתמורה לכך דינגאנה העניק לבורים את הקרקע דרומית לנהר הטוגה ועד לנהר המזימוובו, כמובטח, לכבוד האירוע ערך דינגאנה משתה אשר במהלכו ציווה על חייליו להוציא להורג את פיט רטיף וכל הבורים הנוכחים. בנוסף, הוא ציווה להרוג את כל הבורים הנמצאים על אדמותיו, בעקבות כך יצא צבאו של דינגאנה למקום מושבם של הבורים וביצע בהם טבח, שבו נרצחו גברים, נשים וילדים כאחד. יש הסבורים שהוצאה זו להורג נערכה גם בגלל שהבורים לקחו לעצמם חלק מהבקר של דינגאנה, אך סביר להניח כי זו הייתה מזימה של דינגאנה במטרה להשתלט על הבורים. הטבח חיזק את הדימוי של הזולו כפראיים ואכזריים בעיניי האירופיים.
מספר חודשים לאחר הטבח, הבורים בחרו לעצמם מנהיג חדש, אנדריאס פרטוריוס אשר ארגן גדוד קומנדו במטרה להילחם בממלכת הזולו. בדצמבר 1838, תקפו הבורים את הזולו עם עלות השחר, ואלה אשר לא היו מוכנים כלל למתקפה ספגו תבוסה מוחלטת. קרב זה מכונה "קרב נהר הדם" כי מימיו של הנהר נצבעו בצבא האדום מדמם של הזולו.
בגלל תבוסתו, ברח דינגאנה ממקום מושבו צפונה. התבוסה גרמה לחלוקת תושבי הזולו לשני חלקים, כאשר חלק אחד תמך בדינגאנה ואילו החלק השני בהנהגת מפנדה, אחיו למחצה של דינגאנה, תומכי מפאנדה בחרו לשתף פעולה עם הבורים ולהילחם עם מלך הזולו ותומכיו. דינגאנה הפסיד ונרצח בלחימה זו ומפנדה תפס את מקומו.
שלטונו של מפנדה (1840–1872)
בשנת 1839 בעקבות הניצחון על דינגאנה, הקימו הבורים תחת הנהגתו של פרטוריוס את הרפובליקה הבורית, נטליה שמקומה היה מדרום נהר הטוגה וממערב למושבת הנמל הבריטית נאטל, מפנדה ופרטוריוס שמרו על יחסי שלום. בשנת 1842, פרצה מלחמה בין הבריטים לבין הבורים, ולאור תבוסתם של הבורים, נטליה הסתפחה לשלטון הבריטי. מפנדה מתוך פחד, הבטיח נאמנות לבריטים ונשאר עימם ביחסי שלום.
בשנת 1843, התחיל מפנדה בטיהור של מתנגדי המשטר בממלכתו. טיהור זה הוביל למוות של רבים, ופליטים רבים נמלטו מהממלכה לאזורים הסמוכים. רבים מהפליטים הללו לקחו יחד איתם גם בקר, כתוצאה מכך הורה מפנדה על פשיטה על האזורים הסמוכים לממלכתו. פשיטה זו הגיעה לשיאה בפלישת סווזילנד בשנת 1852. כתוצאה מכך, הבריטים לחצו על מפנדה לסגת והוא עשה זאת תוך זמן קצר.
משהגיע מפנדה לעת זקנה פרצה בין שניים מבניו, סטצ'וואיו ומבוזאי, מריבה על ירושת הכתר. המריבה הגיעה לשיאה בשנת 1856 בקרב בו נהרג מבוזאי. מפנדה נפטר בשיבה טובה בשנת 1872 ובנו סטצ'וואיו ירש את מקומו.
שלטונו של סטצ'וואיו ומלחמת הזולו (1870–1879)
לאחר הכיבוש, חילקו הבריטים את אדמת הזולו לשלוש עשרה מושבות קטנות, ובראשה של כל אחת מהן הם הציבו מנהיג מקומי מטעמם. בשנת 1883, לאחר ביקור בלונדון, הורשה לסטצ'וואיו לחזור לאדמת הזולו ולמלוך עליה, אולם הטריטוריה שקיבל מהבריטים הייתה קטנה בהרבה מהממלכה ששלט עליה טרם לכן. מאוחר יותר באותה שנה, הותקף סטצ'וואיו על ידי אחד המנהיגים המקומיים של המושבות הקטנות, זיבהבו, אשר קיבל תמיכה מהבורים. סטצ'וואיו נפצע במהלך מתקפה זו ונמלט. בפברואר 1884, נפטר סטצ'וואיו ככל הנראה מהרעלה, ובנו דינוזולו בן ה-15 יורש את הכתר.
שלטונו של דינוזולו ותום ממלכת הזולו (1879–1951)
דינוזולו גייס שכרי חרב בורים והבטיח להם אדמות בתמורה לסיוע שלהם. שכירי חרב אלו, בהנהגתו של לואי בותה, קראו לעצמם "מתנדבי דינוזולו". לאחר שהביסו את זיבהבו, דרשו מתנדביו של דינוזולו את אדמותיהם המובטחות. דינוזולו העניק להם כמחצית מאדמת הזולו, עליה הקימו מתנדיו של דינוזולו רפובליקה עצמאית. הקמתה של רפובליקה זו גרמה לבהלה בקרב הבריטים ולכן הם שבו לספח את אדמת הזולו לשלטונם בשנת 1887. בשנת 1906 דינוזולו הואשם במעורבות במרד נגד הבריטים בעיר מבטה, הוא נעצר והועמד לדין על ידי הבריטים באשמת בגידה ואלימות בציבור. בשנת 1909 דינוזולו נידון לעשר שנות מאסר על האי סנט הלנה. משהוקם האיחוד הדרום אפריקאי, לואי בותה נבחר לראש ממשלתה הראשון, הוא הטיב עם בן בריתו הוותיק ועזר לו לצאת מהמאסר ולעבור לחיות חיי גלות בחווה בטרנסוול, שם נפטר דינוזולו בשנת 1913.
בנו של דינוזולו, סלמון קאדינוזולו מעולם לא הוכר על ידי הרשויות של דרום אפריקה כמלך הזולו, הוא נחשב רק כצ'יף מקומי. אולם, אנשי הזולו המשיכו לראות בו כיורש העצר של ממלכת הזולו. בשנת 1923 הקים סלמון את ארגון "ינקאה יקזולו", במטרה לקדם את התביעות המלכותיות שלו. בדצמבר 1951 בנו של סלומון, קפריסין בקוזו קאסולומון, הוכר רשמית, על ידי הרשויות של האיחוד הדרום אפריקאי, כמנהיג הראשי של אנשי הזולו, אך בפועל כוח השלטון נשאר בידיים הלבנות השולטות בדרום אפריקה. הם הרבו להשתמש במנהיגים המקומיים על מנת להשליט סדר, אך תפקידם של המנהיגים המקומיים היה בסכנה תמידית, אם אלה לא היו משתפים פעולה עם השלטונות הלבנים הם היו מאבדים את תפקידם.
מלכי הזולו
לפני עלייתו של המלך שאקה לשלטון, הונהגו בני הזולו על ידי צ'יפים, עליהם ידוע לנו מעט יחסית. לאחר ששאקה מת ירשו אותו בני משפחתו זה אחר זה, ובכך נוסדה הלכה למעשה שושלת המלוכה של הזולו. אלו כיהנו עם סמכויות שלטוניות רחבות יחסית עד שנת 1883. אז, הפכה הזולו למדינת חסות בריטית, ומלכי הזולו נשאו בתפקיד רשמי בלבד. מצב עניינים זה השתמר באופן זה גם מאוחר יותר לאורך המאה ה-20, בימי איחוד דרום אפריקה והרפובליקה של דרום אפריקה.
וילקינסון
מארק וילקינסון (באנגלית: Mark Wilkinson; נולד ב-18 באפריל 1989), הידוע בשם הבמה שלו וילקינסון (Wilkinson), הוא מפיק מוזיקלי, תקליטן ורמיקסר בריטי.
קריירה
ב-2 בדצמבר 2012, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם אימאן, את הסינגל "Need to Know". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-27 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-195 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-28 באוקטובר 2013, הוא הוציא את אלבום האולפן הראשון שלו, Lazers Not Included. האלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-46 במצעד האלבומים הבריטי ולמקום השני במצעדי סינגלי ואלבומי הדאנס הבריטיים. כמו כן, זכה באישור הקלטה מסוג זהב מ-BPI.
ב-24 במרץ 2013, הוא הוציא את הסינגל "Take You Higher". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-35 במצעד הדאנס הבריטי.
ב-26 ביולי 2013, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם P מאני וארליסה, את הסינגל "Heartbeat". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-36 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-169 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-13 באוקטובר 2013, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם בקי היל, את הסינגל "Afterglow". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום הראשון במצעד הדאנס הבריטי ולמקום השמיני במצעד הסינגלים הבריטי. כמו כן, זכה באישור הקלטה מסוג פלטינה מ-BPI.
ב-1 ביוני 2014, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם טום הוואלוק (תחת השם טום קיין), את הסינגל "Half Light". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום התשיעי במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-25 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-12 באוקטובר 2014, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם טליי ריילי, את הסינגל "Dirty Love". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום החמישי במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-20 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-17 במאי 2015, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם טאבו, את הסינגל "Hopelessly Coping". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-11 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-49 במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-9 בספטמבר 2016, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קרן הארדינג, את הסינגל "Sweet Lies". הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-34 במצעד הדאנס הבריטי ולמקום ה-98 במצעד הסינגלים הסקוטי. כמו כן, זכה בתואר כסף מה-BPI.
ב-9 באוקטובר 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סאב פוקוס, את אלבום האלופן השלישי שלו, Portals. האלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-68 במצעד האלבומים הבריטי, למקום הראשון במצעדי סינגלי ואלבומי הדאנס הבריטיים, ולמקום ה-26 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד.
ב-11 בפברואר 2022, הוא הוציא את אלבום האולפן הרביעי שלו, Cognition. האלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-78 במצעד האלבומים הבריטי, למקום הראשון במצעדי סינגלי ואלבומי הדאנס הבריטיים, ולמקום השלישי במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד.
א-רקה
אַ-רַּקַּה (בערבית: الرقة, תעתיק מדויק: אלרַּקַּה) היא עיר בצפון סוריה, השוכנת על גדת נהר פרת בשפכו של נהר בליח, כ-160 קילומטר מזרחית לעיר חלב. העיר היא בירת מחוז א-רקה וממוקמת במרחק 40 קילומטרים ממזרח לסכר טבקה, הגדול בסוריה.
עד לפרוץ מלחמת האזרחים בסוריה א-רקה הייתה העיר השישית בגודל אוכלוסייתה בסוריה, כשעל פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2004, התגוררו בה 220,488 תושבים. על פי נתונים לשנת 2020, דווח כי 81 אלף איש גרים בה. העיר הייתה בשליטת ההלנים והביזנטים ושימשה כבירת החליפות העבאסית בשנים 796 עד 809 ותחת שליטת הארון א-רשיד. היא גם הייתה בירת המדינה האסלאמית משנת 2014 עד 2017
כיום נשלטת א-רקה על ידי הכוחות הסוריים הדמוקרטיים ששולטים בכל שטחי העיר, לאחר שכבשו אותה מידי ארגון המדינה האסלאמית, שהחזיק בה מפקדה לכוחותיו בסוריה. העיר נחשבה במרבית שנות מלחמת האזרחים בסוריה לבירת המדינה האסלאמית. בעיר פעל מטעם המדינה האסלאמית סיור חיסבה, מעין משמר עליון לאכיפת החוק בעיר. הכנסייה הארמנית הקתולית בעיר הוסבה למסגד ומרכז הדרשות של העיר, במקביל להימלטותם של אלפים מתושבי העיר הנוצרים. מעמדה של העיר הפך אותה ליעד לתקיפות אוויריות אינטנסיביות של צרפת ורוסיה. ביוני 2017, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים בתמיכת ארצות הברית פתחו בקרב על העיר א-רקה, במטרה למוטט את הח'ליפות שעליה הכריז הארגון. שלושה חודשים מאוחר יותר, ב-17 באוקטובר, לאחר הפצצות כבדות שהחריבו את העיר כמעט לחלוטין, הודיעו הכוחות הסוריים הדמוקרטים על שחרורה של העיר מידי המדינה האסלאמית. ב-17 באוקטובר 2019, במהלך מבצע מעיין השלום, במסגרת הסכם בין הכוחות הסוריים הדמוקרטים והממשל הסורי, כוחות צבא סוריה נכנסו לעיר, לראשונה מזה 5 שנים והיא הוכרזה כחופשית מדאעש.
בעת העתיקה
העיר הייתה מיושבת עוד מימי קדם. בקרבת העיר נמצאים אתרים ארכאולוגים ובהם תל ביה, שהוא אתר של העיר הבבלית העתיקה תותול, וכן תל זיידאן. העיר המודרנית מתבססת על עיר אשר הוקמה בתקופה ההלניסטית על ידי סלאוקוס הראשון. יורשו, סלאוקוס השני הרחיב רבות את העיר. תחת שלטון האימפריה הרומית, א-רקה הייתה חלק ממחוז אוסרואנה.
בימי הביניים
בשנת 639 או 640 העיר נכבשה על ידי הכובש המוסלמי, ומאז היא מופיעה בכתבים תחת השם "א-רקה". הנוצרים הורשו להמשיך בפולחן שלהם, אך צמיחת הנצרות הייתה אסורה. עד המאה ה-12, התקיימו לפחות ארבעה מנזרים בעיר. בנימין מטודלה עבר בעיר במאה ה-12 ותיאר את הקהילה היהודית בעיר. בתחילת המאה ה-13 ביקר בעיר גם הנוסע והמשורר יהודה אלחריזי בדרכו לבבל.
חשיבותה האסטרטגית של א-רקה התחזקה מאוד עם שלהי בית אומיה ותחילת השושלת העבאסית, כשהייתה בצומת דרכים בין הערים דמשק, אורפה ותדמור. העיר הייתה בירת הח'ליפות העבאסית בשנים 796–809, תחת שלטון הח'ליף הארון א-רשיד. היא הייתה עיר חשובה במחוז ההיסטורי דיאר מודר והשתייכה גם לחצי האי ג'זירה. במאות השנים שלאחר מכן העיר שקעה כתוצאה ממלחמות אזוריות, ונותרה לשליטת שבטים בדואים.
א-רקה פרחה שוב בזמן השושלת האיובית בשנים 1150-1250. המצביא והשליט הידוע זנגי נקבר בעיר בשנת 1146.
בתקופת האימפריה העות'מאנית העיר הייתה באיילט א-רקה שבירתו הייתה העיר אורפה.
בתקופה המודרנית
העיר יושבה מחדש בשנת 1864. בתחילה כעמדה צבאית, ולאחר מכן לערבים, בדואים וצ'צ'נים שברחו ממלחמת הקווקז. ב-1981 הוקם בעיר מוזיאון א-רקה שהציג ממצאים ארכאולוגיים מהמחוז מתקופות שונות וכן אמנות מודרנית. מוזיאון זה נשדד והמבנה נפגע במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
העיר פרחה בשנות ה-50 של המאה ה-20. כותנה הייתה מקור נרחב להכנסות אל העיר. בעשורים שלאחר מכן נחשפו שרידים ארכאולוגיים רבים.
במלחמת האזרחים ולאחריה
ארגון ג'בהת א-נוסרה השתלט על העיר במרץ 2013, השליט בה את השריעה ושרף שתי כנסיות, וכן מסגדים שיעים. באוגוסט 2014 כבשו כוחות המדינה האסלאמית כמעט את כל שדה התעופה הצבאי הסורי שבקרבת העיר. לאחר הפיגועים בפריז שבוצעו בנובמבר 2015, העיר הופצצה רבות על ידי קואליציה בהובלת ארצות הברית. המדינה האסלאמית שלטה על העיר עד אוקטובר 2017, אז השתלטו על העיר הכוחות הסוריים הדמוקרטיים שזכו לתמיכת ארצות הברית. באוקטובר 2017 נאמד מספר תושבי העיר בכ-30,000.
ב־2021, ארבע שנים לאחר שחרורה, דווח שהעיר א-רקה חזרה לחיים הודות למאמצי הצוותים המקומיים להבטחת שירותים מתאימים. את העיר מנהלת המועצה האזרחית של רקה, ששיקמה את אספקת המים והתשתיות של מגזרי החקלאות והאנרגיה. בנוסף, שוקמו גשרים חיוניים המקשרים את האזור הכפרי עם העיר ורשתות מי השתייה והביוב. בנוסף לשיקום כבישים, פינוי תלוליות עפר, סלילת רחובות ערים ושתילת פארקים ציבוריים. בנוסף, שופצו 400 בתי ספר בעיר ובית החולים הלאומי א-רקה נפתח מחדש, בנוסף לבית החולים למיילדות ולגינקולוגיה ו־27 מרכזי הבריאות הפזורים בעיר ומרכז בידוד המיועד לנדבקים בנגיף הקורונה.
מאז החזרת השליטה לכוחות הממשלה, כלכלת העיר תלויה במתקנים תעשייתיים כמו מפעלי פלסטיק, ייצור חומרי בניין ותעשיות נוספות ומספר המפעלים הללו הגיע ל-100.
שגרירות קוריאה הצפונית בלונדון
שגרירות קוריאה הצפונית בלונדון (בקוריאנית: 주 영국 조선민주주의인민공화국 대사관) היא השגרירות הרשמית והנציגות הדיפלומטית של הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. השגרירות שוכנת בבית פרטי בשדרות גאנרסבורי 73 באילינג, פרבר במערב לונדון.
שגרירות זו היא אחת מקומץ שגרירויות הממוקמות בפרברי לונדון, הרחק מהמרכז הדיפלומטי של העיר.
המבנה בו שוכנת השגרירות, הכולל שבעה חדרי שינה, נרכש על ידי ממשלת קוריאה הצפונית בשנת 2003, עבור 1.3 מיליון לירות שטרלינג.
היסטוריה
במהלך חודש נובמבר 2014, התקיימה במבנה השגרירות תערוכת אמנות צפון-קוריאנית לרגל ביקורם בלונדון של ארבעה אומנים תושבי קוריאה הצפונית.
בשנת 2016, סגן שגריר קוריאה הצפונית בלונדון, טאי יונג-הו, ערק לקוריאה הדרומית. לפי דיווח מאוחר יותר, שגריר קוריאה הצפונית, היון האק-בונג, נקרא לשוב לקוריאה הצפונית בעקבות העריקה.
בתאריך 25 בספטמבר 2017 מבנה השגרירות פונה בעקבות איתור חבילה חשודה. בהמשך, החבילה עברה פיצוץ מבוקר על ידי משטרת המטרופולין של לונדון.
תיאטרון קליפה
תיאטרון קליפה הוא תיאטרון תנועה חזותי שהוקם בשנת 1995 על ידי השחקן והמוזיקאי דמיטרי טולפנוב (יליד סנט פטרבורג, רוסיה, 1966-הודו 2015) והכוריאוגרפית, הבמאית והמנהלת האמנותית של התיאטרון עידית הרמן. משכנו ברחוב הרכבת 38 בתל אביב. התיאטרון מציג הפקות מקור של חברי הקבוצה ומארח מופעים מישראל ומחוצה לה.
בשנת 2019 קבע תיאטרון קליפה את משכנו החדש ברחוב הרב קוק 37 בתל אביב.
היסטוריה
המפגש בין בני הזוג הוביל לשפת אמנות המשלבת בין אמנויות רב תחומיות כדוגמת התיאטרון, המחול, המשחק, המיצג והמוזיקה והתיאטרון הוא משכנם של קבוצת "קליפה", שיוסדה על ידי הזוג. הצגות התיאטרון מניחות במרכז את התנועה והחזות, תוך הבעת סמלים שונים במאפיינים ויזואליים, ומדירות, לעיתים לגמרי, את המלל.
המבנה העכשווי של התיאטרון נחנך בשנת 2005, המבנה בן שלוש קומות ובו חלל הופעות מרכזי ואינטימי, ושני אולמות סטודיו לחזרות ומופעים מיוחדים.
שם התיאטרון מתייחס למצע הרעיוני של הקבוצה, ובו השאיפה להתחדשות ולקילוף התפיסות האמנותיות. כך לפי עיקרון זה במשך כל עונה מועלים 4-2 מופעים חדשים, בנוסף לרפרטואר הקיים. התיאטרון יצר שיתופי פעולה מיוחדים, בהם עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית עבור המופע "פולחן האביב" והיה האירוע הפותח בפסטיבל ישראל בשנים 2001 ("דאוס אקס מכינה") ו-2005 ("משחק מרכבה").
בשנת 2001 זכה התיאטרון בפרס המבקרים של ידיעות אחרונות עבור "דאוס אקס מכינה" כמופע התיאטרלי הטוב של השנה.
אחת לשנה, החל משנת 2007, התיאטרון מעלה את פסטיבל קליפה אדומה, פסטיבל בינלאומי לאמנות המופע ולתיאטרון חזותי המציג מגוון מופעים מהארץ ומחו"ל.
בפברואר 2015 נפטר טולפנוב מהתקף לב במהלך סיבוב הופעות של התיאטרון בהודו, לבקשתו נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
סקיד רו (לוס אנג'לס)
סקיד רו (באנגלית: Skid Row) היא שכונת מצוקה במרכז העיר לוס אנג'לס. שמה השני של השכונה הוא Central City East - מרכז העיר מזרח. שטח השכונה הוא כשבעה קילומטר מרובע. גבולות השכונה הם רחוב מספר שלוש בצפון, רחוב מספר שבע בדרום, שדרת אלמדה במזרח ורחוב מיין במערב.
מאז המשבר הכלכלי העולמי של שנת 1929 התקבצו בשכונה דרי רחוב רבים. עיריית לוס אנג'לס מרכזת את כל השירות שהיא נותנת לדרי רחוב בשכונה זו. נכון לשנת 2019 גרו ברחובות השכונה בין 4000 לבין 8000 דרי רחוב, לצד כ-5000 דיירים במגורים מוסדרים (כולל דיירי קבע בבתי מלון). השכונה נחשבת לשכונת פשע, ובמהלך ההיסטוריה פעלו בה רוצחים סדרתיים ועבריינים רבים מסוגים מגוונים. בשכונה היו גם פרעות ומתקפות המוניות נגד המשטרה. ברחוב מיין, שבקצה השכונה, שוכן מלון ססיל, שצבר מוניטין של חממת פשע.
השכונה נוסדה במחצית השנייה של המאה ה-19, באזור שקודם לכן שימש את חוטבי העצים להובלת גזעי העץ, במורד הגבעה, אל הנהר. הבניינים המרכזיים בשכונה, בזמן שהייתה צעירה, היו בתי הארחה לאוכלוסיות פועלים זמניים.
אינדרה אובה
אינדרה אובה (באנגלית: Indra Ové; נולדה ב-27 בספטמבר 1967) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטית.
ביוגרפיה
אובה נולדה בלונדון. היא למדה משחק ב-Central School of Speech and Drama. הופיעה בסרט "ראיון עם הערפד" וגילמה דמות של זונה מניו אורלינס. בסרט "האלמנט החמישי" היה לה תפקיד קטן בדמות דיילת. אובה שיחקה בתפקיד ביאנקה בסרט "אותלו" בכיכובו של לורנס פישבורן, והופיעה בתפקיד קטן בסרט "האויב שבפנים". בטלוויזיה שיחקה אובה בסדרת הילדים הבריטית "The Latchkey Children" וב-"The New Worst Witch", ובהפקה משותפת בריטית גרמנית של סדרת המדע בדיוני "Space Island One". עוד השתתפה בסדרת הדרמה הרפואית "הולבי סיטי". ב-1992 שיחקה אובה בפרק בסדרה "Desmond's" בתפקיד סמנתה. ב-1994 השתתפה בסדרה "Soldier Soldier" בתפקיד מלאני בורוז. ב-1999 שיחקה בתפקיד זפיר בשני פרקים בסדרה "Bugs".
חיים אישיים
אובה היא אחותו של האמן/במאי זאק אובה. היא בתו של יוצר הקולנוע הוראס אובה.
ליאור קררה
ליאור קררה (נולד ב-14 באוגוסט 1997) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בעירוני נס ציונה.
קריירה
קררה התחיל את דרכו במחלקת הילדים של מכבי עירוני רעננה, עיר מגוריו, בה שיחק כל השנים עד לקבוצת הנוער. הוא היה שותף לאליפויות של רעננה בליגת העל לנוער בשנים 2013 ו-2014. בשנת 2015 קררה נבחר לחמישיית העונה בליגת העל לנוער. בנוסף זכה עם תיכון מור מטרו-ווסט רעננה באליפות ליגת העל לתיכונים ולאחר מכן גם במדליית ארד במסגרת אליפות העולם לתיכונים כשהוא קולע 22 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית הטורניר. באותה עונה החל לשחק בקבוצה הבוגרת של רעננה אשר שיחקה בליגה הלאומית. במשחק האחרון של העונה, נגד א.ס. רמת השרון, קרע קררה את הרצועה הצולבת ואת גיד הפיקה בברך מה שגרם לו להחמיץ את כל עונת. עונה לאחר מכן חזר וסיים עם 9.6 נקודות ו-3.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת חתם קררה בהפועל גליל עליון שם שותף ב-37 משחקים והעמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים בכמעט 34 דקות למשחק. קררה הצליח להגיע עם הקבוצה עד לגמר הפלייאוף שם הפסידו 1–3 למכבי חיפה כשבניצחון היחיד שלהם, במשחק 2, קלע קררה שיא קריירה של 26 נקודות ו-5 שלשות.
לאחר העונה הטובה בגליל עליון, קיבל קררה הזדמנות ראשונה בליגת העל כשב-3 ביולי 2019 חתם לשנתיים בעירוני נס ציונה. בעונתו הראשונה שותף ב-15 משחקים והעמיד ממוצעים של 6 נקודות ו-3.1 ריבאונדים ב-18.5 דקות. קררה הצליח להגיע עם הקבוצה עד לרבע גמר הפלייאוף שם הפסידו 0–2 להפועל ירושלים.
בעונת 2020/21 זכה עם קבוצת נס ציונה בגביע היורופקאפ, לאחר שניצחו את סטאל אוסטרוב ויילקופולסקי מפולין 74:82. .
בתחילת עונת 2022/23, לאחר עזיבתו של טל דן, מונה ליאור קררה לקפטן המועדון.
לאחר משחק אחד בפתיחת הליגה וכמה משחקי אימון נפצע קררה בברך ולא שב לשחק עד תום העונה עקב הפציעה.
קריירה בינלאומית
קררה זומן לנבחרת הנוער במסגרת אליפות אירופה עד גיל 18 של דרג ב'. קררה העמיד ממוצעים של 5.6 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק מה שעזר לנבחרת להגיע עד לשלב הגמר שם הפסידו לשוודיה וזכו במדליית הכסף דבר שהספיק לנבחרת כדי לעלות לדרג א'.
בשנת 2019, זומן קררה לסגל האולימפי של נבחרת ישראל במסגרת האוניברסיאדה, שם תחת עודד קטש הצליחה הנבחרת להגיע למקום הרביעי.
Arrebatá
Arrebatá (בעברית: לַחטוֹף) הוא סינגל שהוקלט על ידי זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Nattividad. השיר יצא לאור ב-9 בדצמבר 2021, על ידי חברות התקליטים סוני מיוזיק לטין ופינה רקורדס, כסינגל העשירי והאחרון מתוך האלבום.
לאחר יציאתו של השיר, הוא זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי נאטי נטשה, רפאל פינה, סקיי רומפיינדו, טאיקו, סי. טנגנה ואליז והופק על ידי סקיי רומפיינדו וטאיקו. לפני יציאתו כסינגל רשמי מ-Nattividad תיפקד השיר כרצועה ה-12 באלבום. מספר חודשים לאחר יציאתו ביחד עם שאר שירי האלבום, הוחלט להוציא את כסינגל העשירי והאחרון.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-1.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של נאטי נטשה ב-10 בדצמבר 2021, בשידור חי. הקליפ מציג בתחילתו את שמה של חברת התקליטים פינה רקורדס ובהמשך את נטשה כשהיא מעופפת בשמים (אפקטים שנעשו באמצעות שימוש במסך כחול). לאורכו של הקליפ, מבצעת נטשה תנועות ריקוד שונות.
נכון למאי 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-15 מיליון צפיות.
אצירת שתן
תיאור רפואי
אצירת שתן מתוארת כזרם שתן חלש, עם זרימה לסירוגין, טפטוף שתן או תחושה של חוסר התרוקנות והיסוס במתן שתן. שלפוחית השתן מתמלאת ומצב זה יכול להביא בהמשך לעלייה בתדירות ההשתנה, לבריחת שתן, ולהשתנה לילית (נוקטוריה). אצירת שתן מוחלטת היא מצב חירום רפואי, היות ששלפוחית השתן עלולה להתנפח לממדים גדולים ואף להיקרע במידה ולא ניתן טיפול בזמן. במידה והשלפוחית מתרחבת נגרמים כאבים, ושתן עלול לחזור חזרה אחורה במעלה השופכנים עצמם לכליות, ולגרום להידרונפרוזיס, זיהום כלייתי ואי ספיקת כליות. אדם הסובל מאצירת שתן חייב לפנות לטיפול רפואי מיידי.
גורמים
אצירת שתן יכולות לנבוע כתוצאה מהפרעות באיברים הבאים:
אבחנה
האבחנה נעשית על ידי מבחני זרימת שתן. באולטרה סאונד, המתבצע לרוב כשלב ראשוני בהליך האבחון, ניתן לזהות פתולוגיות שונות, כגון הפרעה בזרימת השתן וכמות שתן גדולה הנותרת בשלפוחית לאחר השתנה. שארית הגדולה מ-50 מיליליטר של שתן בשלפוחית השתן לאחר השתנה היא שארית גדולה יחסית ומעמידה את החולה בסיכון לזיהומי שתן חוזרים. יש לבדוק תפקודי כליות וקראטינין כדרך למדוד האם קיים נזק לכליות כתוצאה מאצירת השתן. לעיתים יש צורך בביצוע ציסטוסקופיה כדי לשלול חסימה בדרכי השתן, בשלפוחית עצמה או בסוגר השלפוחית ("ספינקטר").
טיפול
הטיפול באצירת שתן חריפה כולל השמת קטטר בשלפוחית השתן, דרך השופכה או דרך דופן הבטן (ציסטוסטום). לטווח הארוך הטיפול תלוי בגורם לאצירת שתן. כך למשל אצירת שתן כתוצאה מערמונית מוגדלת יכולה להיות מטופלת על ידי טיפול תרופתי או ניתוחי להסרת הערמונית, ולעיתים צנתור לסירוגין באופן עצמאי על ידי החולה באמצעות קטטר חד פעמי.
במקרים של הפרעה ממקור לא חסימתי, ניתן לשקול את האפשרות להשתיל קוצב סקראלי הנקראה Interstim הנמצא בשימוש משנת 2011 ואושר על ידי ה FDA ונמצא בעל שיעור הצלחה של 79%. לחלק מהמטופלים נפתחת האפשרות להפסיק את הצנתור העצמי ובכך למנוע סיבוכים נוספים של המחלה.
טקשי אוקדה
טקשי אוקדה (ביפנית: 岡田 武史, נולד ב-25 באוגוסט 1956 באוסקה, יפן) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל עבר יפני. הוא אימן את נבחרת יפן בשני מונדיאלים (1998 ו-2010).
קריירה כשחקן
אוקדה שיחק ביפן בתקופה בה הכדורגל היה ספורט חובבני. הוא שיחק בקבוצה אחת, פורוקאווה אלקטריק, בין 1980 ו-1990, בעמדת מגן. ב-1986 קבוצתו זכתה כן בליגה היפנית וכן באליפות אסיה לקבוצות. הוא פרש ב-1990 אחרי 189 הופעות ותשעה שערים.
בין 1980 ו-1985 שיחק בנבחרת יפן, ורשם לזכותו 24 הופעות ושער בודד, ללא הישגים מיוחדים.
קריירה כמאמן
לאחר שפרש ממשחק פעיל, התרחק אוקדה מהכדורגל. במקביל, עלתה רמת ההתעניינות ביפן סביב הענף, הודות לייסוד ליגת הכדורגל המקצוענית ב-1993. כמו כן, הנבחרת היפנית הייתה קרובה להעפיל למונדיאל 1994 אשר נערך בארצות הברית, אך לא הצליחה לגבור על נבחרת עיראק במשחק האחרון במוקדמות.
ב-1996 מונה אוקדה למאמן נבחרת יפן לקראת מונדיאל 1998. תחת הדרכתו הצליחה הנבחרת להעפיל לטורניר הגמר, אך בעקבות הופעה מאכזבת (הפסד בשלושת המשחקים בשלב הבתים, עם שער זכות בלבד) פוטר בתום התחרות.
מאז מונדיאל 1998 אימן אוקדה שתי קבוצות יפניות. את קונסדולה ספורו (1999-2001) הצליח להעפיל מליגת המשנה היפנית לליגה הבכירה. את יוקוהמה אף. מרינוס (2003-2006) הוביל לזכייה בליגה היפנית שנתיים ברציפות ב-2003 ו-2004, הישג שזיכה אותו בפרס מאמן השנה בשנתיים הללו.
ב-2007 מונה פעם נוספת למאמן נבחרת יפן, הפעם לקראת מונדיאל 2010, לאחר פרישת המאמן הקודם, איביקה אוסים, עקב שבץ מוחי. תחת שרביטו הצליחה נבחרת יפן להגיע לשלב שמינית הגמר במונדיאל 2010. לאחר הדחתה של יפן מהתחרות, הודיע אוקדה על פרישה מהנבחרת.
כמאמן
נבחרת יפן
יוקוהמה אף. מרינוס
הישגים אישיים
סמואה האמריקנית במשחקים האולימפיים לנוער
סמואה האמריקנית משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מסמואה האמריקנית לא זכה במדליה אולימפית לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של סמואה האמריקנית למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט. השתתפות המשלחת הייתה סמלית והיא הגיעה למקומות האחרונים בענפי ההיאבקות, ההרמת משקולות והשיט. בענף השחייה, ספורטאי המשלחת לא התייצב למקצי השחייה.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה סמואה האמריקנית עד כה. המשלחת מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים. גם באולימפיאדה זו השתתפות המשלחת הייתה סמלית והיא הגיעה למקומות האחרונים בענפי האתלטיקה וההיאבקות.
בוגרת-כזה
בוגרת-כזה (באנגלית: Grown-ish) היא סיטקום אמריקאית וספין-אוף של הסדרה "שחור-כזה". התוכנית עוקבת אחר בתם הבכורה של בני הזוג ג'ונסון, זואי, כשהיא הולכת לקולג'.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה ב-3 בינואר 2018. בינואר 2018 חידשה Freeform את הסדרה לעונה שנייה של 21 פרקים שעלתה ב-2 בינואר 2019. בפברואר 2019, חודשה הסדרה לעונה שלישית, שעלתה ב-16 בינואר 2020. בינואר 2020, הסדרה חודשה לעונה רביעית, בעוד שהמחצית השנייה של העונה השלישית עלתה ב-21 בינואר 2021. העונה הרביעית עלתה ב-8 ביולי 2021. המחצית השנייה של העונה הרביעית עלתה ב-27 בינואר 2022. במרץ 2022, הסדרה חודשה לעונה חמישית שעלתה ב-20 ביולי 2022.
חיים סרנא
הרב יעקב חיים סרנא (ט' באדר א' תרפ"ט, 19 בפברואר 1929, חברון - ה' בתמוז ה'תשע"א, 7 ביולי 2011, ירושלים) היה ראש ישיבת חברון בגבעת מרדכי, וראש ישיבת חברון-גאולה.
ביוגרפיה
נולד בחברון בשנת תרפ"ט, בנם היחיד של הרב יחזקאל סרנא ופעשא-מרים, בתו של הרב משה מרדכי אפשטיין. סבו הרב אפשטיין היה ראש ישיבת סלבודקה בקובנה ועמד בראש הקבוצה שהקימה בחברון את ישיבת חברון, יחד עם אביו הרב יחזקאל סרנא שהיה יד ימינו ולימים ממלא מקומו. בגיל חצי שנה פרצו פרעות תרפ"ט והישיבה עברה מחברון לשכונת גאולה בירושלים, שם גדל.
בצעירותו למד בישיבת תפארת צבי בירושלים, ששימשה מכינה לישיבת חברון. אחת החברותות שלו ב"תפארת צבי" היה מנחם אלון. כמו כן למד בצעירותו בישיבת מקור חיים בירושלים ובישיבת תפארת ציון בבני ברק, שם התקרב לחזון איש. בהיותו כבן 14 עבר ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, שם למד בחברותא עם הרב משה שמואל שפירא והרב יוסף רוזובסקי. לאחר כמה שנים עבר ללמוד בישיבת חברון אצל אביו, ראש הישיבה, שם גידלו וטיפחו הרב ישעיהו גולדשמידט.
בשנות ה-50 נישא לרחל, בתו של מלכיאל פרידמן מממל, מתלמידי ה"סבא" מסלבודקה. לאחר נישואיו למד כמה שנים בישיבת מיר בירושלים, ובין החברותות שלו באותה תקופה הרב משולם דוד סולובייצ'יק והרב אליעזר פלצינסקי. עם הזמן נעשה יד ימינו של אביו בניהול ישיבת חברון, וכן עסק בהוצאתם לאור של כתבי אביו. בשנת תשכ"ב (1962), בגיל 33, התמנה לראש ישיבה בישיבת חברון והחל באמירת שיעורים בישיבה, תחילה שיעור יומי, וכעבור שנתיים החל באמירת 'שיעור כללי'. ב'שיעור הכללי' הראשון נכחו ראשי ישיבת מיר הרבנים אליעזר יהודה פינקל, חיים שמואלביץ ונחום פרצוביץ. הקפיד למסור את שיעוריו בשפת היידיש, ועבור אלה שלא הבינו את השפה היה נוהג לחזור על שיעורו בביתו. במקביל למסירת השיעורים סייע לאביו באחזקת הישיבה ולשם כך שהה מדי שנה פרקי זמן ארוכים בחו"ל.
לאחר פטירת אביו, בשנת תשכ"ט (1969), התרחבה סמכותו כראש ישיבה, לצד דודו הרב משה חברוני ועמיתיו הרב שמחה זיסל ברוידא וגיסו (בעל אחותו) הרב אברהם פרבשטיין. בשנות ה-70, עם גלי העלייה מברית המועצות, נרתם יחד עם רעייתו לפעול למען העולים החדשים. בשנת תשל"ד (1974) נסע יחד עם הרב פנחס מנחם אלתר, אז ראש ישיבת שפת אמת, לשליחות באנגליה כדי לרתום את יהודי אנגליה לסיוע לעולים החדשים. באמצע שנות ה-70 עברה ישיבת חברון למשכנה החדש במבנים שהוקמו בשכונת גבעת מרדכי. בתקופה הראשונה שהה הרב סרנא בישיבה בגפו במשך כל ימות השבוע, ומשפחתו הייתה מצטרפת אליו לשבת.
בשנת תשמ"ז (1987) עזב הרב סרנא את ישיבת חברון שבגבעת מרדכי והקים ישיבה במבנים הישנים של הישיבה שהקים אביו בשכונת גאולה, שאף היא נקראה בשם "ישיבת חברון". אולם עם הזמן, כדי להבדילה מישיבת האם, היא מכונה "ישיבת חברון-גאולה", על שם מיקומה.
בתחילת שנות ה-90 חלה ונזקק לסדרת ניתוחי ראש. נפטר בתמוז תשע"א, והובא לקבורה בהר המנוחות.
לרב סרנא בת יחידה, שרה-יהודית, הנשואה לרב ברוך סולובייצ'יק, ראש ישיבת תורת זאב בירושלים (בנו של הרב משה סולובייצ'יק מציריך). גיסתו, אחות אשתו, הייתה נשואה לרב שניאור קוטלר, ראש ישיבת לייקווד בניו ג'רזי.
קו N של הרכבת התחתית של ניו יורק
קו N או בשמו המלא קו מהיר ברודוויי (באנגלית: N Broadway Express) הוא קו רכבת תחתית באגף B של הרכבת התחתית של ניו יורק. סמל המסלול של הקו הוא בצבע צהוב. הוא קרוי קו מהיר שכן הוא מדלג על תחנות רבות במנהטן במטרה לאפשר הגעה מהירה לנקודות המרכזיות באי.
היסטוריה
ב-22 ביוני 1915 החלה בניית הקו הנוכחי על מסלולו של קו האוטובוס שהושלמה בסוף שנת 1917. במקור הקו תפקד כקו אוטובוס של חברת BMT הקו שהיה נקרא קו 4 כונה גם "קו החוף" או "קו החוף המהיר", שנסע בין ברוקלין למנהטן.
ההרחבה המרכזית של הקו ארעה באפריל 1961 כאשר הרכבות מסדרה R27 נכנסו לשירות במערכת הרכבת התחתית, אז שונה שמו לקו-N.