cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחלת הנסיוב הזר
תמונה קלינית
מחלת הנסיוב הזר מתאפיינת בסימנים ותסמינים שפוגשים לרוב באלרגיות ובמחלות זיהומיות: התנפחות מקום ההזרקה, פריחה עורית, חום, כאבי מפרקים (ארתראלגיה), התנפחות (לימפאדנופאתיה) קשרי הלימפה האזוריים, כאבי שרירים (מיאלגיה), סיבוכים מסוג וסקוליטיס, נאוריטיס וגלומרולונפריטיס עם בצקת הפנים ופרוטאינוריה. יכולים להופיע גם לחץ דם נמוך או אפילו הלם והגדלת הטחול. התסמונת דומה לתגובת ארתוס מפושטת או מוכללת.
תסמונת דומה נתגלתה גם אחרי הזרקה נסיובים נגד-רעלנים או נסיובים נגד-ארס אחרים, שהופקו מבעלי חיים אחרים. בשונה מרוב סוגי תגובות הרגישות – יתר, התפתחה מחלת הנסיוב הזר אחרי מתן אחד ויחיד של הנסיוב ההטרולוגי. במקרים שבהם המטופל כבר נחשף בעבר לאנטיגן, התסמונת הופיעה אחרי זמן חביון קצר יותר, הסימפטומים היו סוערים יותר והמהלך הקליני קצר יותר. (ראה תגובת נסיוב זר אחרי נסיוב נגד צפדת (אנטי טטנוס)),
הפרעות דומות מבחינה קלינית למחלת הנסיוב הזר מופיעות אחרי הזרקה פרנטרלית של חמרים שאינם חלבונים, למשל תרופות כמו פניצילינים, ציפרופלוקסאצין, סולפמידים, בופרופיון, סטרפטוקינזה, מטרונידזול, אלופורינול, קרבמזפין, תרופות נונסטרואידיות נגד דלקות וכו'. הן נקראות "תגובות דמויות מחלת הנסיוב הזר".''serum sickness–like reaction (SSLR). היווצרותן (הפתוגנזה) שלהן אינה מוסברת בהכרח על ידי מכלולים חיסוניים.
מנגנון (פתוגנזה)
מחלת הנסיוב הזר נובעת מנוכחות אנטיגנים בדם בזמן שהגוף מתחיל לייצר נוגדנים נגדם. זוהי צורה של רגישות יתר מאוחרת. חלק רב מן הידע על הפיזיופתולוגיה של התגובות למכלולים חיסוניים נוצר במחקרים ניסויים החל מסוף שנות ה-1950. במחקרים אלה ניתנו לבעלי חיים אנטיגנים חלבוניים הטרולוגים. הם הובילו למסקנה כי מחלת הנסיוב הזר היא הפרעה של המכלולים החיסוניים וכי סוג המכלולים החיסוניים תלוי בממדי המולקולות, במטען, במבנה, בכיול ובוולנצה של האנטיגן. בצורה אופיינית, המטופלים מייצרים אימונוגלובולינים מסוג IgG נגד החלבונים ההטרולוגים ויוצרים מכלולים חיסוניים. פחות שכיחים, המכלולים הנוצרים עם אימונוגלובולינים מסוג IgM מסולקים יותר מהר על ידי המערכת מונוציטים פאגוציטוזיס (מערכת רטיקולו-אנדותלית). אמינים וזואקטיביים, בתיווך IgE, עלולים לגרום לפריחות עוריות דמויות סרפדת ולהביא בהמשך לשפעול של המשלים. אחרי זריקה יחידה של חלבונים הטרולוגים, האנטיגנים נמצאים במאזן כימי בין הדם ובין הרקמות. מתפתחת תגובה נוגדנית ראשונית עם מכלולים חיסוניים קטנים ומסיסים הנוצרים במקרה עודף של אנטיגנים. מכלולים אלה מסולקים בנקל ממחזור הדם מבלי לגרום לתהליכים דלקתיים עתידיים. בשלבים הבאים אם קיים עודף מתון של אנטיגנים, נוצרים מכלולים חיסוניים בממדים בינוניים שמצטברים בנימים ומשפעלים את המשלים. התאים האנדותליים מגבירים את הידבקות (אדזיביות) של המולקולות וציטוקינים פרו-דלקתיים משתחררים מן המונוציטים ומהמקרופאגים. כתוצאה מכך מגויסים מספר רב של תאיים דלקתיים ומתרחשים נמקים (נקרוזות) של נימים. הסימפטומים מתפתחים תוך שבוע -שבועיים אחרי הזרקת האנטיגן. אצל מטופלים אחדים הלוקים המחלת הנסיוב הזר יכולים להופיע קריוגלובולינים נסיוביים שהם למעשה מכלולים חיסוניים in vivo. במרוצת הזמן האנטיגנים החופשיים בדם מתחילים להצטמצם וכתוצאה מכך קיים עודף של נוגדנים ונוצרים מכלולים חיסוניים גדולים שהם מסולקים מהר על ידי מקרופאגים במחזור הדם. לבסוף האנטיגן אינו ניתן יותר למדידה, בעוד שיעור הנוגדנים ממשיך לעלות. הריפוי הקליני הוא בדרך כלל אחרי 7-28 יום, כשהמכלולים החיסוניים הבינוניים מסולקים על ידי המערכת של מונוציטים-פאגוציטוזיס.
טיפול
הטיפול כולל:
הטבח בחצר מוסך לייטוקיס בקובנה
הטבח בחצר מוסך ליֶיטוּקיס בעיר קובנה שבליטא התרחש ב-27 ביוני 1941, ובו נרצחו 57 יהודים על ידי לאומנים ליטאים.
הטבח
ב-22 ביוני 1941 החל מבצע ברברוסה – פלישתה של גרמניה הנאצית לברית המועצות. הסובייטים נסוגו מליטא, והמדינה נשטפה בלאומנות אלימה אכזרית וחסרת מעצורים, שחלק ניכר ממנה כוּון כלפי היהודים. בערבו של 24 ביוני החלו המיליציות הליטאיות במאסרים המוניים של יהודים. בלילה שבין 25 ו-26 ביוני 1941 התנפלו לאומנים ליטאים על בתי הפרוור היהודי סלובודקה ורצחו כ-800 יהודים.
בצהרי היום שלמחרת, 27 ביוני 1941, ב' בתמוז תש"א, עצרו "הפרטיזנים הליטאים" בקובנה כ-60 יהודים ללא הבחנה, והביאו אותם לחצר מוסך כלי רכב חקלאיים של תאגיד המיכון החקלאי הקואופרטיבי הליטאי  (נכתב גם: ליטוקיס, ליאטוקיס; בליטאית: Lietūkis; ביידיש: ליעטוקיס) סמוך לשדרות ויטַאוּטַאס שבמרכז העיר. על פי עדותה המאוחרת של ד"ר גוּטיה פיש, שהייתה אז נערה, בין הקורבנות היה המחנך ואיש הספר העברי הוותיק יעקב דומבליאנסקי, שעד הכיבוש הסובייטי הורה בגימנסיה הריאלית העברית ובסמינר למורים של רשת החינוך הציונית "תרבות" בעיר.
ה"פרטיזנים", שכונו גם על שם לבושם, "סרטי הזרוע הלבנים" (בליטאית: Baltaraisciai), רצחו את היהודים באכזריות אחד אחד – הכו אותם במוטות ברזל או במקלות עץ, ובכמה מקרים הזרימו לקרבם מים מזרנוקים עד מותם. בתוך כך הכינו הפורעים ששמרו על היהודים השבויים את קבוצת הקורבנות הבאה בתור. עשרות מעשי הרצח בעינויים נמשכו כמה שעות, לעיני המון גדול של ליטאים, בהם נשים וילדים, שקרא קריאות עידוד. מפעם לפעם עצרו הפורעים, ואחד מהם ניגן באקורדיון את ההמנון הליטאי. האירוע התרחש סמוך למפקדת הארמייה ה-16 של הוורמאכט, ואנשי הצבא הגרמנים צפו בו מהצד מבלי להתערב.
האירוע הונצח במספר תצלומים שצילמו חיילים גרמנים. חייל גרמני בשם וילהלם גונציליוס (Gunzilius), צלם במקצועו, מסר לימים, בתשאול שערכה הלשכה המרכזית של משרד המשפטים של גרמניה המערבית ב-11 בנובמבר 1958, עדות מפורטת על הטבח, וכן את התמונות שצילם.
עורך הדין והמנהיג הציוני הוותיק לייב גרפונקל, שכיהן כסגנו של יו"ר האלטסטנראט בקובנה אלחנן אלקס, תיאר את האירוע כך:
הקצין הגרמני אוֹבּרסט (Oberst; מקביל לאלוף-משנה) לותאר פון בישוֹפסהַאוּזֶן, שהתייצב באותו יום במפקדת הארמייה ה-16, סיפר בתצהיר שמסר ב-19 באפריל 1959:
החייל הגרמני גונציליוס מסר בעדותו על הטבח (1958) כי
הטבח נופל בממדיו בהרבה ממעשי טבח המוניים אחרים ביהודים שאירעו בקובנה בסמוך לו, כמו מעשי הרצח בסלובודקה ובמצודות שסביב העיר (הפורט השביעי והפורט התשיעי), שבהם נרצחו מאות ואלפי בני אדם. עם זאת, לעומת אלה, הטבח בלייטוקיס התבצע במרכז העיר ממש, בהסכמה-שבשתיקה ובעידוד מצד האוכלוסייה הכללית.
במקום שבו עמד בעבר מוסך לייטוקיס נבנה בניין, ובו פועל כיום בית ספר. המקום סמוך כיום לרחוב מישקו מספר 3 (בליטאית: 3 Miško gatvė). בחצר, שנותרה, הוקמה אנדרטת שיש צנועה לזכר הנספים, ועליה כיתוב בליטאית וביידיש.
קישורים חיצוניים
תצלומים:
קופה אמריקה נשים 2018
באליפות זו לא נערכו משחקי נוקאאוט. הוחלט ש-10 הנבחרות יחולקו לשני בתים, וארבע הנבחרות שיסיימו במקום הראשון והשני יעפילו לבית הגמר - בו הנבחרת שתסיים את עם המאזן הטוב ביותר תזכה בגביע. נבחרת ברזיל, שניצחה בכל שבעת משחקיה, זכתה באליפות וקטפה את התואר בפעם השלישית ברציפות והשביעית בתולדותיה.
בעקבות זכייתה היא העפילה ישירות לגביע העולם ביחד עם צ'ילה, שסיימה במקום השני בבית הגמר. ארגנטינה שסיימה במקום השלישי נשלחה לשני משחקים בשיטת בית-חוץ נגד פנמה על הכרטיס הנוסף לטורניר. בסיום משחקים אלו, ניצחה ארגנטינה 1–5 והעפילה גם היא לגביע העולם.
גדודי השלום
גדודי השלום (בערבית: سرايا السلام, תעתיק מדויק: סראיא אלסלאם) היא מיליציה שיעית שפועלת בעיראק מאז הפלישה האמריקנית למדינה בשנת 2003 ונקראה בשנים הראשונות לפעולתה בשם צבא המהדי (בערבית: جيش المهدي, תעתיק מדויק: ג'יש אלמהדי). המיליציה נודעה כאחד מבסיסי הפעולה של הזרם הסדרי, אחת מהסיעות הפוליטיות החזקות במערכת הפוליטית העיראקית והייתה ממובילות המאבק המזוין נגד הכוחות האמריקניים ששהו במדינה ונגד מיליציות סוניות רדיקליות אחרות, כדוגמת ארגון אל-קאעדה. על אף היותה ארגון בעל אוריינטציה שיעית אדוקה, לא נמנעה המיליציה גם ממאבק נגד פלגים שיעיים מתחרים ונגד הממשל העיראקי, השיעי בעיקרו. בראשית דרכה הייתה המיליציה ארגון-גג שהעניק חסות לארגונים ולקבוצות קטנים יותר ובעלי נטייה לפיצולים ולהתפלגויות, אך עד מהרה התגבש כארגון אחד תחת הנהגתו של איש הדת מוקתדא א-סדר. לאחר הנסיגה האמריקנית מעיראק, עבר הארגון בהדרגה תהליך של הפיכה ממיליציה לוחמת לארגון בעל אוריינטציה חברתית ופוליטית ולימים שינה את שמו מ"צבא המהדי" לשמו החדש, "גדודי השלום".
הרקע לעליית המיליציה
"צבא המהדי" קם כמיליציה מתוך הזרם הסדרי, בהנהגתו של איש הדת השיעי מוקתדא א-סדר, נצר למשפחת אנשי-דת שיעים נכבדים שנודעו בהתנגדותם למשטרו של סדאם חוסיין בין שנות ה-70 לשנות ה-90. חותנו של מוקתדא, האייתוללה מוחמד באקר א-סדר נרצח על-ידי משטר הבעת' בשנת 1980, לאחר שהקים תנועה פוליטית שיעית שאיימה על השלטון. אביו של מוקתדא, מוחמד סאדק א-סדר, היה איש-דת פופולרי שהתריס נגד שלטון הבעת' ויחסו לשיעים ונרצח בשל כך, לצד שניים מבנו, על-ידי שליחי המשטר בשנת 1999.
הזרם הסדרי שבראשו עמד מוקתדא, הוא תנועה פוליטית וחברתית עממית חזקה שקראה תיגר על הזרם המרכזי הלא-פוליטי או "השתקני", במסורת השיעית בעיראק. זרם "שתקני" זה הובל על-ידי האייתוללה אל-ח'ואי שעמד בראש החווזה בנג'ף בשנות ה-80. השתקנים היו פסיביים בהתנגדותם למשטר, לא העניקו למשפחת א-סדר תמיכה ובעיקר הסתפקו בפעולה מרומזת ולא ישירה שמנעה מהם את השלכות ההתייצבות מול משטרו של סדאם חוסיין. הרם הסדרי שבראשו עמד מוקתדא מאז 2003 היה, לעומת זאת, המשך טבעי לתנועות הפוליטיות השיעיות המעורבות של אביו ושל חותנו, נשען במידה רבה על קהל חסידיו של האב ועיקר הפופולריות שלו נבעה מקהלים בריכוזים השיעיים שבהם זכה אביו לתמיכה עד מותו.
מוקתדא א-סדר, בנו הרביעי של מוחמד סאדק א-סדר, שנשוי לאחת מבנותיו של מוחמד באקר א-סדר, הפך במפתיע ליורש מסורת זו של מעורבות פוליטית. למרות שחסרה לו ההסמכה הדתית והעובדה שהיה אנונימי במידה רבה עד 2003, בעקבות הפלישה האמריקנית מוקתדא א-סדר התגלה במהירות כדמות חזקה וכריזמטית והפך במהרה למנהיכ הזרם הסדרי. כמי שראה עצמו כממשיך דרכם של אביו ושל חותנו, ביקש מוקתדא לספק באמצעות הזרם הסדרי ביטחון, רווחה ותמיכה לאוכלוסיות השיעיות המודרות חברתית בשכונות העוני של בגדאד ובערים בדרום עיראק. הממסד השיעי המסורתי, מצדו, ראה את מוקתדא א-סדר כמעורר אספסוף וראה ביחסיו עם ההמונים העניים, אותם אנשים שמשפחת א-סדר דאגה להם בעבר, איום. מובן כי בעיניו של הממסד השיעי מעמדו הדתי הנחות של מוקתדא וחוסר ההסמכה הרשמי שלו כאיש-דת, לצד הפופולריות הרבה שזכה בקרב נאמניו, נתפשו כאיום על ההגמוניה הדתית של הממסד השיעי ושל החווזה של נג'ף. מוקתדא לא ראה עצמו כפוף לאף אחד בחווזה ולא הביע נאמנות כלפי האייתוללה עלי סיסתאני או גורמים אחרים. מנגד, ראש הרשות הזמנית של הקואליציה, פול ברמר, לא הבין את ההיסטוריה המשפחתית של א-סדר ולא התייחס למוקתדא הצעיר כמנהיג שיכול להשפיע על פלח מכריע באוכלוסיית עיראק. דבר זה הוביל את ברמר להתחבר להנהגות שיעיות אחרות כדוגמת עלי סיסתאני ולא לייחס משמעות ממשית או רלוונטיות לא-סדר. בהמשך הבין ברמר את טעותו והחל להתייחס אליו כאיום רציני.
מוקתדא א-סדר הפך במהירות מאיש דת אנונימי למפעיל כוח מרכזי בעיראק שלאחר הפלישה. הוא יכול היה לעשות זאת מכיוון שירש לגיטימציה עצומה מהשילוב של אביו כסמכות דתית לבין חובה חברתית. הזרם הסדרי, תוך גיבוי מצד צבא המהדי, הפך במהרה לממשלה חלופית המספקת שירותים חברתיים עבור הקבוצות המוחלשות בעיראק, שהמדינה המשתקמת לא יכלה לספק.
האנרכיה ששררה בעיראק לאחר הפלת הבעת' והפלישה האמריקנית במקביל לוואקום הפוליטי במדינה היו למוקתדא א-סדר תנאים חשובים שאפשרו את הקמת צבא המהדי ביולי 2003. התנגדותו העזה של א-סדר לנוכחות האמריקנית במדינה עוררה התלהבות רבה בקרב השיעים המדוכאים שחששו מפני החלפת דיקטטורת הבעת' בכיבוש של גורם זר. מתוך כל אלו קם צבא המהדי כמיליציה מגוננת מפני הכאוס, הבלבול וחוסר הוודאות לגבי העתיד. למרות שהנהגת התנועה ובראשה מוקתדא א-סדר הצליחו לגייס את השיעים, הם לא הצליחו לשלוט בארגון שהיה בנוי מקבוצות שיעיות קטנות חמושות שניהלו ממשל מקומי במקומות עליהם השתלטו כמו בתי חולים, מרכזים קהילתיים במיוחד במעוזים הנאמנים למוחמד סאדק א-סדר ובראשם רובע מדינת א-סדר בבגדאד וערים שונות בדרום עיראק.
המיליציה, כזרוע הצבאית של הזרם הסדרי, פעלה במישור המלחמתי והצליחה להגיע לסילוק כוחות צבא אמריקניים מעיראק ומיצבה את עצמה כאחד הכוחות השיעיים המרכזיים אשר פעלו בעיראק באותה תקופה. פעולות אלו היו חיוניות לשמירה על הזרם הסדרי, ועל א-סדר עצמו בחיים. עם זאת, הוא מעולם לא קיבל שליטה מלאה בתנועה שהייתה מפולגת וחלק מהפלגים המשיכו להיות מנוצלים ומודרכים על-ידי איראן. מוקתדא א-סדר ניווט בדרך שלקחה את תנועתו ממעמדה הראשוני ככוח פשוט נגד כיבוש, לנקודת מפנה להכרה כמפלגה פוליטית לגיטימית מרכזית בפוליטיקה העיראקית.
יריבויות פוליטיות
מוחמד אל-יעקובי, איש דת שיעי בולט, טען כי מוחמד סאדק א-סדר הגדיר אותו כיורשו החוקי במנהיגות הזרם הסדרי מכיוון שהיו לו ידע וסמכות דתית גדולים יותר מאשר אלה של מוקתדא. כשראה שתביעתו להנהגת הזרם לא זכתה לפוולריות, הקים יעקובי את מפלגת אל-פדילה ביולי 2003. הזרוע הצבאית של "אל-פדילה" הפכה ליריבה מושבעת של צבא המהדי, במיוחד במה שיהפוך למאבק גדול לשליטה בהכנסות מהברחת נפט בבצרה.
א-סדר לא צורף למועצת הממשל העיראקית החדשה בראשותו של ברמר ועובדה זו כרמה לתסכול וזעם רב בקרב תומכיו של א-סדר והציבה את ברמר במסלול התנגשות בלתי נמנע איתם. היחסים בין כוחות הקואליציה לסדריסטים הסלימו במרץ 2004, עם מעצרו של חבר המיליציה המקורב למוקתדא ועם סגירתו של עיתון התנועה "אל-חווזה" על-ידי הרשויות האמריקניות. בתגובה, התנועה הטילה מצור על המקומות הקדושים לשיעים בעיראק – בנג'ף, בכרבלא ובכופה – והשתלטה על דרכי הגישה והכניסות אליהם ועל ההכנסות מהם. הפסקת אש בין הצדדים הושגה לבסוף במאי 2004 אך היא הופרה כבר באוגוסט באותה השנה.
בעקבות ההתנגשות הזאת והשלכותיה הקשות על הזרם הסדרו והמיליציה, שמר א-סדר על פרופיל נמוך עד סוף 2004, לא ברור אם בשל מצב הארגון או בשל הצורך להתארגן מחדש. למרות ההפסדים שספגה המיליציה, רעיון ההתנגדות שהטיפה לו צבר פופולריות. בתחילת 2005, שהייתה גם שנת הבחירות הדמוקרטית הראשונה בעיראק, יצא א-סדר מההתבודדות שלו ומהצהרותיו הראשונות לאחר חזרתו לזירה, ניכר היה שהוא אימץ נימה מפויסת יותר כלפי ממשלת עיראק והפנה את מרב תשומת ליבו למעורבות בפוליטיקה.
חלק מנאמניו של א-סדר לא היו מרוצים מהדגש החדש ששם מוקתדא על השתתפות פוליטית. מחויבותו החדשה לריבונות וללאומיות העיראקית, כמו גם התנגדותו הנחרצת למעורבות זרה כלשהי, הקימו עליו רבים מתומכיו. אל-חזע'לי, שהיה עדיין חלק מצבא המהדי קשר את פעילותו יותר ויותר לכוחות משמרות המהפכה האיראניים עד לפרישתו הסופית מן המיליציה. אבו דורא, מנהיג נוסף שפרש מן המיליציה באותה עת, הפעיל חוליות מוות ידועות לשמצה בבגדאד שהיו אחראיות לחטיפה, עינויים ורצח של אלפי אזרחים סונים בשנים 2004-2006.
המעורבות האיראנית
איראן הייתה מעורבת לאורך כל שנות מלחמת האזרחים בנעשה בארגון, בעיקר בצורת העברת סיוע כלכלי לפלגים שונים בתוך צבא המהדי, לאחר שזה נתקל בקשיים כלכליים לאחר הפלישה של כוחות הקואליציה. פשיטות אמריקניות ועיראקיות בעמארה הובילו לגילוי מצבורי נשק מרובים שכללו תחמושת איראנית רבה. עמארה ואזורים נוספים בשליטת צבא המהדי היו מוקד להברחת נשק איראני. חלק מהשימוש במטענים הגיע ממטענים משוכללים בייצור איראני. לוחמים בארגון אף אומנו על-ידי חזבאללה ואיראן. עם זאת איראן ניסתה לשמור על יחסים טובים עם הממשלה בעיראק ועם פלגים שיעיים אחרים. יועצים איראניים נשלחו לעיראק על מנת לסייע לא-סדר שהפך את צבא המהדי לדומה יותר ויותר לחזבאללה הלבנוני.
מעורבות המיליציה בהרג העדתי בעיראק
פיגוע טרור שהתרחש ב-22 בפברואר 2006 במסגד אל-עסכריה בעיר סמארא, אחד המקומות הקדושים ביותר לאסלאם השיעי, על-ידי ארגון הטרור אל-קאעדה בעיראק, הביא את א-סדר לשקם את התנועה. בעקבות הפיגוע פרצו במדינה מהומות אלימות בין סונים לשיעים, כשיותר מ-100 גופות נמצאו ביום שאחרי הפיגוע ובסך הכול יותר מ-1,000 בני אדם איבדו את חייהם בימים שאחרי המתקפה.
צבא המהדי קם לתחייה תחילה כמגן השיעה במדינת א-סדר ולאחר מכן כמיליציה להגנה מפני הארגונים הצבאיים הסונים. מה שהביא להחמרת אי היציבות המנהיגותית בתוך התנועה והתחזקות של מפקדים מקומיים שאינם ממלאים אחר פקודותיו של א-סדר. הפשע הפך רווח בקרב הקבוצות המקומיות של הארגון והפעילות הפלילית הביאה לרווחים משמעותיים לתנועה בין השנים 2006-7.
המעורבות בהרג עדתי התבטאה עוד יותר כאשר חברי הארגון חדרו לשורות המשטרה בשנים 7–2006 והשתמשו במשרד הפנים, הגוף האחראי על המשטרה בעיראק, כבסיס לחטיפה ולהרג של אזרחים סונים. באזורים מרכזיים של הערים הוקמו מחסומים שונים של המיליציה שהוצגו כמחסומי משטרה. כאשר נעצרו במחסום מכוניות ובהן נוסעים סונים, רבים מהם נחטפו תוך שלעיתים קרובות הם עוברים עינויים. לאחר שנהרגו, גופותיהם הושלכו במקום שממנו נחטפו ואנשי "צבא המהדי" יצאו מן האירוע לא פגע ובלא עונש. הארגון נהנה בתקופה זו מחסינות כמעט מלאה מעונש בשל האימה שהשליטו אנשיו על משרד החוץ ועל רשויות המשטרה.
פעילויות אלימות אלה הורחבו גם בשל תמריצים כלכליים: כשחוליות המוות בבגדאד נעשו מיומנות במיוחד בחטיפה, עינויים ורצח, גניבת מכוניותיהם של הקורבנות שנעצרו במחסומים הפכה למקור המימון של פעילויתיהם. חוליות המוות מימנו בדרך כלל את פעולותיהן באמצעות גניבתם של כל חפצי הערך של קורבנותיהם, והמכוניות היו ברוב המקרים הדברים היקרים ביותר שעלו בידיהם. בדרכים אלימות אלה פינתה המיליציה שכונות שלמות בעיר מיושביהן הסונים. כאשר פונו סונים מאזורים הנשלטים על-ידי השיעים, השתלטו על בתיהם לעיתים קרובות על-ידי אנשי צבא המהדי, ששכרו אותם או מכרו אותם.
בסופו של דבר, השימוש המפורז והראוותני באלימות הביא להתרחקות של תושבים שיעים מהארגון שנתפס רק זמן קצר קודם לכן כמגן שלהם מפני הסונים. הארגון, שנתפס עד אז כלגיטימי מפני שהעניק לשיעים שירותים חברתיים, הגנה, קורת גג ומזון איבד כך בתוך תקופה קצרה את יוקרתו ומעמדו ויותר ויותר פלגים התנערו ממנו ועזבו אותו. דיווחים שונים מסוף 2006 מצביעים על כך שא-סדר ונאמניו ניסו באותה תקופה לנקות את התנועה מפעילים סוררים שהבאישו את ריחה באמצעות העברת שמותיהם לכוחות האמריקניים והעיראקיים. בנובמבר 2006, לאחר ההכרזה על דחייה במועד נסיגת הכוחות האמריקניים מעיראק, התפטרו חברי צבא המהדי מהממשלה העיראקית.
הקרב בעמארה והשלכותיו
במהלך שנת 2007 ביקש א-סדר למצב את עצמו כנציג האחדות הלאומית והחל להפגין פתיחות כלפי מנהיגי השבטים הסונים שהיו מאוגדים תחת תנועת ההתעוררות העיראקית (א-סחווה), שהתרחקו יותר ויותר מאל-קאעדה בעיראק. במקביל, החל מסע טיהור פנים-ארגוני של פעילים שעסקו בפעילות פלילית. עם זאת, תהליך זה לא התנהל בצורה חלקה לחלוטין. ההנהגה נתקלה לעיתים קרובות בתלונות על כך שהפסקת האש הפכה את נאמני א-סדר לפגיעים יותר לקבוצות שיעיות יריבות או שפשעים כמו שוד וגניבות מכוניות גברו.
קרבות בבצרה ובמדינת א-סדר
בפברואר 2008 האריך א-סדר את הפסקת האש שנחתמה באוגוסט 2007 עם הממשלה העיראקית, אך הממשלה בראשות נורי אל-מאלכי הייתה מעוניינת להביא לפירוק סופי של צבא המהדי ולכן ב-25 במרץ נכנסו כוחות הביטחון העיראקיים וכוחות של אל-מאלכי לבצרה במטרה להחזיר את השליטה בה לידי הממשלה. המתקפה על בצרה הייתה קשה מאוד עבור צבא המהדי והארגון ספג אבדות כבדות. עד 30 במרץ הסכימו א-סדר וממשלת עיראק על הפסקת אש בתיווכו של קאסם סולימאני, ראש כוח קודס של משמרות המהפכה האיראניים.
קרב בצרה הסלים במהרה למתקפה נוספת במדינת א-סדר בבגדאד, מוקד התמיכה המרכזי בזרם הסדרי ובסיס כוחו של א-סדר עצמו. המתקפה בבגדאד כללה ירי רקטות מסיבי ואנשי המיליציה ניסו להתנגד לה ככל שיכלו. למרות ההתנגדות העזה, נהרגו כ-700 אנשי מיליציה, וב-11 במאי 2008 ביקש א-סדר הפסקת אש. כעבור שבוע השתלטו הכוחות העיראקיים מחדש על כל חלקיה של בגדאד. הקרב במדינת א-סדר צמצם את כוחו הצבאי של הארגון ופגע פגיעה משמעותית בדומיננטיות שלו בחברה השיעית ובשליטתו על פעילויות פליליות שמימנו את פעילויותיו הצבאיות.
אף על פי כן, המתקפה של אל-מאלכי וכוחות קואליציה על "צבא המהדי" יצרה גם הזדמנויות חדשות למוקתדא א-סדר, שישב באותה עת בגלות מרצון בקום באיראן. למעשה, זה אפשר לו להתנתק מאותם חלקים בתנועה שעליהם איבד את השליטה, ובמקביל להניע מחדש ולהחיות במקומם גורמים אחרים בארגון, לצד קידום תוכניות נוספות, חברתיות ודתיות, לשיפור אחיזת הארגון בחברה השיעית בעיראק. בדיעבד, הכישלונות בבצרה ובמדינת א-סדר איפשרו לא-סדר להעביר את מרכז הכובד של פעילותו ושל פעילות הארגון לזירה הפוליטית ולקנות לעצמו מעמד של נציג לגיטימי בתוך הזרם הפוליטי המרכזי.
חזרה לפעילות והשתלבות בפוליטיקה העיראקית
ב-13 ביוני 2008 פרסם א-סדר מכתב שקבע שינוי אסטרטגי באופן הפעולה של הארגון בעיראק. א-סדר הצהיר כי הוא מחלק את צבא המהדי לשני אגפים מובחנים: האגף המרכזי, שהוגדר כ"אגף פוליטי", שיתרכז במתן שירותים חברתיים, ושיורכב מרוב נאמניו; ואגף קטן יותר שעיקר עיסוקו יוותר צבאי, שיהפוך ל"פלוגות מיוחדות" בשם "פלוגות היום המובטח" (ליווא אל-יום אל-מועוד) שיכלול לוחמי עילית מנוסים שמשימתם תהיה המשך ההתנגדות לכיבוש האמריקני.
בפברואר 2014 הודיע א-סדר שהוא פורש מהחיים הפוליטיים וסוגר את כל משרדי הזרם הסדרי למעט ארגוני הצדקה שלו. תוך מספר ימים הוא נשא נאום חוצב להבות שבו קרא לאל-מאלכי דיקטטור ועריץ, מתח ביקורת על הפרלמנט וגינה גם את מפלגתו על השחיתות הכלכלית שפשתה בשורותיה. כמו כן הודיע א-סדר שיפרק את המיליציה שלו מנשקה, וכשהחל בתהליך זה אף קרא למיליציות האחרות בעיראק ללכת בדרכו. אף על פי כן, פירוק המיליציה מנשקה לא הושלם מעולם.
כוונתו של א-סדר לסגת מהחיים הפוליטיים ומתפקידו בראשות צבא המהדי נדחקה בשל פלישתו של ארגון המדינה האסלאמית (דאעש) לעיראק. נפילת מוסול ביוני 2014 קלעה את עיראק למשבר ביטחוני עמוק ולסחרור פוליטי, וא-סדר הצטרף לאליטות הפוליטיות העיראקיות שקראו להקמת ממשלת חירום. הוא חידש את פעילותו של צבא המהדי תוך שינוי שמו ל"גדודי השלום", זאת במטרה לתת לארגון שם חדש בעל קונוטציה חיובית, ושילב אותו בארגון הגג המיליציוני אל-חשד א-שעבי. גיוס חירום של לוחמים שיעים מנוסים למיליציה התקיים במדינת א-סדר, בנג'ף ובבצרה וקיבל חיזוק מפתווה (פסק הלכה אסלאמי) של האייתוללה עלי סיסתאני, שקראה לכל עיראקי בעל יכולת להצטרף למאבק נגד דאעש.
המיליציה לקחה חלק ברבים מן הקרבות נגד מורדי המדינה האסלאמית ונותרה לפעול גם לאחר הכרעת הארגון ומיגורו מכל שטחיה של עיראק בדצמבר 2017 ועד לימינו. אחרי הכרעת המדינה האסלאמית וייצובה של המערכת הפוליטית העיראקית תחת שלטונו של ראש הממשלה חיידר אל-עבאדי, הכריז א-סדר כי הוא מצטרף ליוזמתו של אל-עבאדי לפירוקן של כלל המיליציות השיעיות הכפופות לאל-חשד א-שעבי ולכינונה של ממשלת טכנוקרטים שתמגר את השחיתות מעיראק ותחזיר את הממשל העיראקי לפסים של תפקוד. גם כעת החל א-סדר בפירוקה של המיליציה ובשילוב אנשיה בכוחות הביטחון הממלכתיים של עיראק, אך תהליך זה מעולם לא הושלם. גם אחרי הבחירות הפרלמנטריות שהתקיימו בעיראק בשנת 2018 הוסיף א-סדר, שמפלגתו זכתה במרב הקולות בבחירות, לקרוא לכלל המיליציות להתפרק מנשקן ולהשתלב בכוחות הביטחון העיראקיים, אולם גם בשלב זה לא השלים את פירוק "גדודי השלום" עד תומו.
אברהם מלמד (חבר הכנסת)
אברהם מלמד (7 באוקטובר 1921 – 12 בדצמבר 2005) היה פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת מטעם המפד"ל.
קורות חיים
מלמד נולד בעיר קובנה שבליטא ולמד בישיבת טלז. בשנות מלחמת העולם השנייה היה פעיל במחתרת הציונית בגטו קובנה, ובתום המלחמה עסק בהעלאת פליטי השואה ארצה. עלה לישראל ב-1948 ושירת בחטיבת הנגב של הפלמ"ח במלחמת העצמאות.
היה ממייסדי המושב השיתופי ניר עציון, שם גם נקבר.
למד משפטים וכלכלה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה. הוא היה ממקימי התנועה הדתית הפועל המזרחי. נחשב ליוֹנִי בהשקפותיו המדיניות. יחד עם רפאל בן-נתן, מזכ"ל המפד"ל, בנה ושמר את הקשר בין המפד"ל לתנועת העבודה. היה מראשי סיעת "למפנה" במפד"ל.
בין תפקידיו: המבקר הכללי של ועידת התביעות העולמית, יו"ר מועצת המנהלים של חברת דובק, חבר מועצת יד ושם. בתפקידו הציבורי האחרון היה ממלא-מקום יו"ר חבר הנאמנים של אוניברסיטת בר-אילן.
אלמנתו יעל טאוב היא אמנית ילידת צרפת.
החיוך של רוזי
החיוך של רוזי (באנגלית: Everything's Rosie) היא סדרת ילדים בהנפשה ממוחשבת המיועדת לילדים בגילאי 3–7. הסדרה פותחה בידי ויקי קורנר עבור V&S Entertainment Ltd, והופקה באנימציית HD CGI.
עלילה
רוזי, גיבורת הסדרה, היא ילדה בת 6 שיוצאת להרפתקאות חינוכיות יחד עם חבריה.
הפקה
הסדרה נוצרה על ידי ויקי קורנר עבור חברת "V&S Entertainment Ltd" והופקה יחד עם JCC, בבעלות קרן קטאר. הסדרה הייתה אחת ההפקות הבינלאומיות הראשונות שעלו לשידור ב-Baraem TV, שזמינה ברחבי מדינות ערב ובאירופה בשפה הערבית.
שידור
ב-3 במאי 2010, שודר הפרק הראשון של הסדרה ב-CBeebies. העונה הראשונה הציגה את הדמויות הראשיות בעולמה של רוזי וביססה את היחסים בין החברים. ההפקה של העונה השנייה הושלמה בשנת 2011 והפרק הראשון עלה לשידור ב-23 במאי 2011. העונה השנייה הציגה מגוון דמויות משניות חדשות ואזורים נוספים. הפרק הראשון של עונה שלוש שודר ב-18 ביוני 2012. פרק ספיישל באורך 24 דקות הוזמן בשנת 2013 ושודר לראשונה ביום השנה החדשה של שנת 2014. עונה ארבע הושלמה בסוף 2015, כאשר הפרק הראשון שודר ב-2 במרץ 2015, אשר הביאה את מספר הפרקים הכולל ששודרו ל-104 (לא כולל פרק הספיישל).
מרצ'נדייז
הקו הראשון של צעצועי הסדרה יצא בשנת 2011. תקליטורי DVD של הסדרה הושקו בשנת 2012.
שרגא שובל
שרגא שובל (נולד ב-19 באוקטובר 1958) הוא פרופסור ישראלי במחלקה להנדסת תעשייה וניהול ודיקן הפקולטה להנדסה באוניברסיטת אריאל.
ראשית חייו וחינוך
הוא השלים את הדוקטורט שלו באוניברסיטת מישיגן, אן ארבור, במחלקה להנדסת מכונות ומכניקה שימושית ב-1994. כותרת הדוקטורט שלו. עבודת גמר: שילוב של סוכנים חכמים במערכת סיוע לנסיעות אדפטיבית לעיוורים. יועצים: פרופ. יורם קורן ופרופ. יוהאן בורנשטיין.
ה-NavBelt, מכשיר ניווט לעיוורים ולקויי ראייה בטכנולוגיית רובוטיקה ניידת, שפותח על סמך תזה זו, הוא אחד העזרים הרובוטיים הראשונים לעיוורים. ה-Navbelt הובילה לפיתוח ה-GuideCane, שזכה בהמצאת הרובוטיקה הטובה ביותר על ידי מגזין Discover בשנת 1998.
עבודה
שובל חזר לישראל ב-1994 לאחר שסיים את הדוקטורט שלו לפוסט-דוקטורט בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, ועד שנת 2000 היה עמית מחקר וראש המעבדה לרובוטיקה וייצור ממוחשב בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון. בין השנים 1996–1997 עבד כיועץ עבור תאגיד קרייזלר בפיתוח של אחד מכלי רכב הנוסעים הבלתי מאוישים הראשונים עבור מתקן מבחן עמידות האוטומטי (ADR) שלהם במגרש ההוכחות של קרייזלר בצ'לסי, מישיגן.
בשנת 1998 הצטרף למחלקה להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת אריאל (אז המכללה ליהודה ושומרון), תחילה כמרצה נלווה ובשנת 2000 כמרצה בכיר. בשנת 2001 תכנן והקים את מעבדת הרובוטיקה הראשונה באוניברסיטת אריאל. במסגרת זו הוא יזם את פעילות המחקר הראשונה בישראל שהשתמשה בטכנולוגיית רובוטיקה כמענה נגד טרור בסביבות מנהרות. כיהן כיו"ר המחלקה להנדסת תעשייה וניהול בין השנים 2000–2007, ו-2009-2015. הוא הפך לפרופסור חבר ב-2005 ובשבתון שלו (2007–2008) עבד במכון ההגנה והמערכות (DASI) באוניברסיטת דרום אוסטרליה. מ-2015 עד 2016 הוא היה בשבתון באוסטרליה באוניברסיטת ניו סאות' ויילס, וכשחזר ב-2016, נבחר כדיקן הפקולטה להנדסה באוניברסיטת אריאל. בשנת 2018 הוא קודם לפרופסור מן המניין באוניברסיטת אריאל.
פרסומים
פרופ. שובל חיבר יותר מ-200 פרסומים מדעיים, כולל ספר לימוד, "ייצור משולב במחשב" (בעברית), שיצא לאור על ידי האוניברסיטה הפתוחה בישראל (2012).
שובל רשם גם פטנט על "רובוט נייד עם מסלול כפול לתנועה בשטח קשה".
חן רוטמן
חן רוטמן (נולד ב-1989) הוא קומיקאי, שחקן ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
רוטמן נולד וגדל בראש העין. בעל תואר ראשון בבית הספר לאמנויות הקול והמסך ב.
קריירה
בשנת 2016 שיחק בתפקיד בן-בן בסדרה הקומית "מסובך" ששודרה בערוץ עשר.
שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד אמיר בסדרה "ילדי בית העץ".
בשנת 2020 השתתף בסדרה "זאת וזאתי" בתפקיד רוננדו, שהיה גם שותף ליצירתה. בשנה זו שימש גם כתסריטאי בתוכנית "קומדי סטאר" בהנחיית צביקה הדר.
שנה מאוחר יותר שיחק בסרט "עוד סיפור אחד" שביים גורי אלפי.
בשנת 2022 החל להשתתף בסדרה "האחיין שלי בנץ" בתפקיד ארמונד וכן היה שותף לכתיבת התסריט לסדרה.
כמו כן שיחק בשנה זו בהצגה "לדרדר את טימור" בתיאטרון "הבימה".
הוא צפוי להשתתף גם בסדרה "ממושטרות".
רוטמן הוא משתתף קבוע בתוכנית הרדיו "טייכר וזרחוביץ" וכמו כן שותף לסדרת הרשת "חנאל ומכבית", יחד עם אושרית סרוסי.
ליאור אלפרוביץ
ביוגרפיה
נולד וגדל בעפולה. עם סיום שירותו הצבאי בחיל האוויר, החל בלימודי השפה האיטלקית בבית הספר לשפות של האוניברסיטה הפתוחה. את תאריו האקדמיים השלים בחוגים היסטוריה, היסטוריה של עם ישראל, מחשבת ישראל ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. אלפרוביץ' מחזיק בשני תוארי "מוסמך" האחד בהיסטוריה כללית והשני במחשבת ישראל ובתואר "דוקטור" מטעם החוג להיסטוריה. את עבודת הדוקטורט שנושאה: "יחסי ישראל והרפובליקה הפדרלית הגרמנית בין השנים 1948-1965 והשפעתם על עיצוב ההתמודדות הציבורית עם השואה בישראל", חיבר בהדרכתו של פרופ' משה צימרמן.
אלפרוביץ עומד בראש 'המרכז לחקר הביטוי החזותי של השואה בבצלאל' ומשמש כמרצה להיסטוריה והגות יהודית בבצלאל ובמכון הטכנולוגי חולון. כחבר סגל במכון מנדל למנהיגות. וכעמית מחקר בתוכנית שפיגל במרכז לחקר השואה ע"ש פינקלר באוניברסיטת בר-אילן.
בעבר שמש אלפרוביץ כפובליציסט ומבקר בעיתונים ומגזינים רבים. בין היתר כתב במדור הדעות של "ישראל היום", והיה מבקר ספרות במגזין Time Out תל אביב, ואף ערך את התשבץ הספרותי במוסף הספרים של "הארץ".
בשנת 2012 יצא לאור בהוצאת אחוזת בית ספרו "השליחות האחרונה" בו מסופר סיפור שלוחי חב"ד הרב גבריאל ורבקה הולצברג שנהרגו במתקפת הטרור במומבאי בשנת 2008.
אלפרוביץ נשוי, ואב לשלושה. אשתו, נעמה, היא נכדתו של סופר הילדים לוין קיפניס.
כפר תיבנית
כפר תִּיבְּנִית (בערבית: كفرتبنيت) הוא כפר בדרום לבנון הממוקם 4 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר א-נבטיה ו-37 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר צידון.
זיזף פירות קריבי
זיזף פירות קריבי (שם מדעי: Brachyphylla), הוא סוג של עטלף בינוני במשפחת הזיזפיים, הכולל 2 מינים, החיים באזור הקריביים. הסוג הוקם במקור בשנת 1834 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, ומשמעות שמו המדעי היא "עלה קצר" בהתייחסות לעיטור העלה האפי הבלתי מפותח. סוג זה קרוב מבחינה חיצונית ופילוגנטית לסוגים זיזף פרחים וזיזף פרחים ארוס החיים אף הם בקריביים.
כפר תיבנית
מקור השם תיבנית הוא בשם הפיניקי תבנת. תבנת היה מלך פיניקי מצידון, אביו של המלך אשמונעזר השני ושליט האזור בערך באזור 280 לפני הספירה אשר נודע כ"מלך שני הצידונים".
זיזף פירות קריבי
תיאור
לזיזף הקריבי גולגולת רחבה ומסיבית, אוזניים בינוניות ומחודדות וצפירים קטנים. החוטם קצר, קירח ונפוח, והאף קטום וריבועי ומזכיר את אף החזיר; העיטור האפי מורכב מדיסקית קטנה בצורת V מעל הנחיריים שכמעט ואינה נראית במבט שטחי. השפתיים גדולות ובולטות, והן מכוסות ביבלות.
כפר תיבנית
ארכאולוגיה
אתר ארכאולוגי של נאוליתיים כבדים מתרבות הקרעון התגלה בכפר בשנת 1926 על ידי הפרהיסטוריון עמנואל פאסמאר (צר'). חומרים נאוליתיים כבדים נמצאו לצד נאוליתית משולשת אחת יחד עם חלקים נאוליתיים רגילים יותר. הכלים היו במצב חד, עשויים צ'רט טרי או צור ירוק-אפור ומאוחסנים כיום במוזיאון הלאומי בביירות.
זיזף פירות קריבי
תיאור
הזיזפים הקריבים הם עטלפים בגודל בינוני; אורך הראש והגוף 7–10 ס"מ, אורך הזרוע 5–6.8 ס"מ והמשקל 27–53 גרם. הנקבה גדולה מן הזכר. הסוג חסר זנב ובעל קרום תעופה אחורי רחב למדי.
כפר תיבנית
גאוגרפיה
כפר תיבנית שייך לנפת א-נבטיה וממוקם צפונית לכפר ארנון ולמבצר הבופור, דרומית לנבטיה אל-פאוקה (ער'), דרום-מזרחית לעיר א-נבטיה, מזרחית למייפדון (אנ') ומערבית לנהר הליטני ולמרג' עיון.
כלכלה
התוצרת החקלאית של כפר תיבנית נשענת על גידול תאנים, טבק, זיתים, פירות הדר, ירקות, דגנים, ענבים, שקדים, אגוזי מלך, רימונים ועצי פרי אחרים. הייצור התעשייתי שלה מבוסס על ייצור של מראות, זכוכית, פלסטיק, אלומיניום צרפתי שחור, עץ וריהוט.
זיזף פירות קריבי
ביולוגיה
שני המינים בסוג אנדמיים לאזור הקריביים באמריקה הצפונית; מין אחד מצוי באנטילים הגדולים ומין שני באנטילים הקטנים. בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, בתה חופית, ביצות ויערות הרריים נמוכים. המינים בסוג פעילי לילה, ויוצאים לפעילות כשעה לאחר השקיעה. ביום הם ישנים בקבוצות של 30–40 פרטים או במושבות גדולות של אלפי פרטים במערות לחות, נקיקים, צמרות עצים, צוקים ומבנים נטושים. במושבות גדולות, הזיזפים הקריבים לנים לצידם של זיזפי פרחים ושפתניים.
כפר תיבנית
היסטוריה
באביב 1976 נכנס הצבא הסורי ללבנון והשתלט בין היתר על הכפר תיבנית. במסגרת הבנות הקו האדום בין ישראל לסוריה, נסוג הכוח הסורי מתיבנית ובמקומו נכנס כוח ז'נדרמריה לבנוני. בדצמבר 1979 הפציץ חיל האוויר את הכפר והותיר הרס רב בבתי הכפר.
זיזף פירות קריבי
ביולוגיה
הזיזפים הקריבים הם עטלפים תוקפניים למדי: הם עשויים לנשוך ולסרוט זה את זה ללא סיבה והאגרסיביות שלהם גוברת עוד יותר בסמוך לאתרי האכלה. הרבייה מתרחשת בסביבות אוקטובר וההמלטות נופלות בין דצמבר למאי. לאחר עונת הרבייה הזיזפיות מתקבצות במושבות גדולות בעומק המערות לקראת ההמלטות. מרבית הזיזפיות ממליטות צאצא יחיד בכל פעם.
כפר תיבנית
היסטוריה
באוגוסט 1980 נערך באזור א-נבטיה וכפר תיבנית מבצע "מוביל" להשמדת יעדי מחבלים. גדוד 890, בפיקודו של אריק מורן, היה אחראי על השמדת יעדי המחבלים בכפר. המחבלים פתחו באש על הכוח והפלוגה המסייעת, בפיקודו של סרן מוקי קנישבך, השיבה באש. במהלך ההסתערות על יעד המחבלים נהרג קנישבך ונפצעו מפקד המחלקה ניר ברקת (לימים ראש עיריית ירושלים) וסמ"ר אברהם גלעם. מפקד הגדוד, מורן, הרג את המחבל והגדוד הרג כשמונה נוספים ואז הרס את הבתים בהם התבצרו.
בתקופה בה שהה צה"ל ברצועת הביטחון בדרום לבנון, שכן באזור הכפר ברכס עלי טאהר, מעבר תִּבְּנִית. מעבר תבנית ששמו נגזר משם הכפר היה מעבר לאוכלוסייה אזרחית, אחד מארבעה לרצועת הביטחון וממנה. המעבר היווה קרקע פורייה לפיגועים כנגד חיילי צד"ל שאיישו אותו וכנגד חיילי צה"ל שעסקו בפתיחת צירים באזור.
בדצמבר 1996 הופצץ הכפר על ידי חיל האוויר בתגובה למותו של רב-סמל מתקדם מוחמד חוג'יראת, שעלה על מטען צד במקום. בחודשים שקדמו ליציאת צה"ל מלבנון ועקב ריבוי הפיגועים מצד חזבאללה, הופצץ הכפר לעיתים תכופות על ידי מטוסי חיל האוויר.
במלחמת לבנון השנייה הופצץ הכפר יחד עם הכפרים בקרבת העיר א-נבטיה.
זיזף פירות קריבי
מינים
בסוג זה 2 מינים:
איימן עודה
איימן עאדל עוֹדֶה (בערבית: أيمن عادل عودة; נולד ב-1 בינואר 1975) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי. מכהן כחבר הכנסת, יו"ר הרשימה המשותפת, יו"ר מפלגת חד"ש ויו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה. עורך דין במקצועו.
ביוגרפיה ופעילות פוליטית
איימן עודה נולד ב-1975 לעאדל, פועל בניין, ונור עודה, עקרת בית כבן השני מתוך שלושה. גדל בשכונת כבאביר בחיפה. רוב משפחת עודה בכבאביר שייכת לעדה האחמדית, אולם הוריו של עודה הם סונים.
לפני השבעתו לכנסת ה-20
בנעוריו עודה היה פעיל פוליטי בבנק"י - ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי. בנאומו הראשון בכנסת סיפר עודה כיצד זומן לחקירה בשב"כ בגיל 15: "תחילה לא הבנתי את פשר הדבר, חשבתי שזכיתי באות כבוד ונמלאתי גאווה. אט-אט התברר לי האסון: חקירה רדפה חקירה. התחלתי לחשוד בכולם, התנתקתי מחבריי ונותרתי לבדי".
בין השנים 1998–2003 כיהן כחבר מועצת עיריית חיפה מטעם סיעת חד"ש. בכהונתו במועצת העיר פעל להגנה על זכויות תושבי השכונות הערביות. הוא גם פעל למתן שמות בערבית לרחובות בשכונות הערביות. במהלך כהונתו במועצת העיר פרסם שני ספרי עזר: "זכויותיך בעירייה" ו"תשובה לכל שאלה בענייני הארנונה".
בשנים 2003–2006 עבד כמנהל פרויקטים בעמותת סיכוי - לקידום שוויון אזרחי.
בשנת 2006 נבחר למזכיר חד"ש, וכיהן בתפקיד זה עד לבחירתו לכנסת ה-20.
בשנת 2009 היה בין מנהלי המאבק למען הכרה בכפרים הבלתי-מוכרים של הבדואים בנגב.
בשנת 2013 שיבח את חזבאללה וחסן נסראללה על כך "שניצחו" את ישראל ב-2000 וב-2006.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצב במקום השישי ברשימת חד"ש, אך המפלגה קיבלה ארבעה מנדטים והוא נותר מחוץ לכנסת.
עודה שימש חבר הנהלה בתיאטרון אל-מידאן בחיפה. הוא חבר בגוף המנהל של המוזיאון לשימור מורשתו של המשורר מחמוד דרוויש.
הבחירות לכנסת ה-20
ב-17 בינואר 2015 נבחר לעמוד בראש רשימת חד"ש בבחירות לכנסת העשרים, במקום מוחמד ברכה, שפרש. עודה הוצב במקום הראשון במסגרת הרשימה המשותפת של המפלגות הערביות וחד"ש לכנסת. באירוע השקת הרשימה אמר עודה:
פעילותו בכנסת
בנאום הבכורה פרש עודה את חזונו למדינת ישראל בעוד עשר שנים "השנה היא 2025. תוכנית העשור למלחמה בגזענות ובאי-שוויון נשאה פרי. מאות אלפי מועסקים ערבים חדשים השתלבו בשוק הפרטי, בהיי טק ובשירות הציבורי. הפערים החברתיים בין האזרחים הערבים והיהודים הצטמצמו פלאים, והכלכלה משגשגת לטובת כל התושבים. היהודים לומדים ערבית, הערבים שוקדים על העברית. תלמידים יהודים וערבים מתוודעים לגדולי אנשי הרוח והוגי הדעות של שני העמים. היישובים הערביים זכו לתוכניות מתאר, שחוסכות מתושביהם את מפח הנפש של הריסת בתיהם. במוסדות השלטון ובדירקטוריונים, במשרדי הממשלה ובבתי המשפט, אפשר לפגוש אנשים מכל שדרות החברה. פלסטין חוגגת את עצמאותה. ישראל ופלסטין מקיימות קשרי תרבות, תיירות ומסחר, שהתבססו לאחר הכרה הדדית והסכמה על פתרון צודק לסכסוך ארוך השנים".
ב-16 באפריל 2015 השתתף עודה בטקס "לכל איש יש שם" לזכר נספי השואה בכנסת. עודה אמר לאחר הטקס כי "השואה היא אחד הפשעים הגדולים בהיסטוריה. אנו צריכים ללמוד את לקח השואה בנושא הגזענות ורדיפת מיעוטים. מדובר באירוע שהוא מעבר ללאום ודת וכבן אנוש צריך להכיר את הפרק הזה בהיסטוריה". בדצמבר 2015 נבחר עודה לרשימת "100 הוגי הדעות הבינלאומיים לשנת 2015" של המגזין האמריקאי "Foreign Policy".
ב-30 בדצמבר 2015 אישרה הממשלה תוכנית חומש בשווי 15 מיליארד שקל לצמצום פערים במגזר הערבי, תוכנית שנבנתה תוך שיתוף פעולה עם הרשימה המשותפת וועד ראשי הרשויות המקומיות הערביות. עודה בירך על אישור התוכנית והוסיף שיש להמשיך להיאבק ולעקוב אחרי יישומה.
ב-21 במרץ 2016 הטילה ועדת האתיקה של הכנסת נזיפה חמורה על עודה, לאחר שהאשים את חבר הכנסת אבי דיכטר שכראש השב"כ "שלח אנשים לרצוח את ערפאת, השייח' אחמד יאסין ורנתיסי".
במהלך הדיונים סביב חוק השעיית חברי הכנסת איים ח"כ עודה בפרישה מהכנסת אם יודחו חברי כנסת ערבים, "אולי זה יישאר פרלמנט על טהרת היהודים".
במסגרת אירועי יום הנכבה במאי 2016 השתתף עודה באירוע הנחת זרים בבית הקברות הערבי בנשר שבו קבור עז א-דין אל-קסאם. עודה בחר להגיע לבית הקברות, שקרוי על שמו של איש הדת ומנהיג הטרור המוסלמי, במטרה להביע הזדהות עם מאבקם של התושבים הערבים באזור נגד התוכנית לפנות חלק מהקברים במקום.
הוא תומך במאבק פלסטיני לא אלים כנגד הכיבוש. לדבריו "פגיעה באזרחים היא פסולה, והיא גם מזיקה למאבק הפלסטיני הצודק לסיום הכיבוש". במספר מקרים גינה פיגועי ירי שבוצעו על ידי ערבים ישראליים ביוני 2016 הגיע לקדם את פניה של חברת המועצה המחוקקת הפלסטינית חאלדה ג'ראר כאשר השתחררה מ-15 חודשי מאסר שנגזרו עליה בהסדר טיעון, לאחר שהודתה בעברות של חברות בהתאחדות בלתי מותרת (החזית העממית לשחרור פלסטין) ובהסתה לחטיפת חיילים. עודה תיאר אותה כלוחמת חופש אמיצה שנכלאה מתוך הניסיון להשתיק את מאבקה נגד הכיבוש.
ב-28 בספטמבר 2016 השתתף בהלווייתו של נהאד חטאר, עיתונאי ירדני נוצרי שנרצח בעמאן לאחר שנאשם בהפצת קריקטורה המעליבה את הדת האסלאמית ואלוהים. הוא כתב: "האווירה שתומכת במעשה הרצח באזורנו, היא זו שדרבנה אותי יותר מכל להשתתף בהלוויה כדי להדגיש את העמדה הנכונה שלא מגלה שום סובלנות לאלימות ושמתעקשת לחיות בחברה שמכבדת מגוון של דעות".
בספטמבר 2016 נבחר עודה במקום ה-9 לרשימת "100 המשפיעים בכלכלה הישראלית" של מגזין TheMarker.
ב-30 בספטמבר 2016 נמנע מלהשתתף, יחד עם כל חברי סיעתו, בהלווייתו של שמעון פרס. הוא הסביר זאת בסירובו להיות חלק מהנרטיב הציוני שהביא אסון על העם שהוא מייצג בכנסת.
בכינוס של מכון המחקר "מסאראת" בנובמבר 2016 אמר עודה כי ערביי ישראל הם חלק חי ופעיל באומה הערבית, וזהותם הלאומית יציבה יותר ממדינת ישראל ומהעם היהודי: "אם יש סתירה בין זהות ואזרחות אנו בעד הזהות".
ב-18 בינואר 2017 נפצע עודה בעימותים עם המשטרה בעת פינוי הכפר הלא-מוכר בנגב אום אל-חיראן.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 לא הצליחו מרכיבי הרשימה המשותפת להגיע להסכמה על הרשימה, ועודה עמד יחד עם אחמד טיבי בראש חד"ש-תע"ל שזכתה ב-6 מנדטים. לקראת הבחירות לכנסת ה-22 קמה מחדש הרשימה המשותפת בהובלתו של עודה. בריאיון לנחום ברנע בידיעות אחרונות לקראת הבחירות, הצהיר במפתיע ובלי תיאום עם שאר מנהיגי הרשימה המשותפת, על נכונות להייות חלק מ"גוש חוסם" ולהמליץ בפני הנשיא על הטלת הקמת הממשלה על בני גנץ, ובתנאים מסוימים אפילו להיות חלק מקואליציה. כתנאים לכך הזכיר דרישות בתחום התכנון והבנייה, כולל הקפאת הריסות בתים, מאבק בפשיעה והאלימות בחברה הערבית, ניהול משא ומתן עם אש"ף להקמת מדינה פלסטינית, ביטול חוק הלאום ועוד.
בנובמבר 2019 נבחר ל"אחד ממאה האנשים המבטיחים" של מגזין טיים.
באוקטובר 2020 התנגד להסכם נרמול היחסים של מדינת ישראל עם איחוד האמירויות הערביות וספג על כך ביקורת מרוב חלקי הקשת הפוליטית.
במאי 2023 הודיע על פרישה מהחיים הפוליטיים.
עמדותיו
עודה תומך בפתרון שתי המדינות ובהקמת מדינה פלסטינית בגבולות 67 לצד מדינת ישראל. במסגרת פתרון זה עודה תומך בזכות השיבה של הפליטים הפלסטיניים שאיבדו את בתיהם ב-1948, תוך מציאת פתרון שלא יגרום עוול לאנשים אחרים.
חיים אישיים
עודה נשוי לד"ר נרדין עאסלה, רופאת נשים, ולהם שלושה ילדים. הם מתגוררים במרכז הכרמל בחיפה, בשכונה בה גדל. עבירת בנייה שהוצא לה צו הריסה הושארה לאחר הסדר טיעון.
לעודה תואר ראשון במשפטים מטעם אוניברסיטת ניקולאיה טיטולסקו ברומניה, ובשנת 2001 הוסמך כעורך דין בישראל.
מס ירושה
האבחנה המקובלת בין מס עיזבון למס ירושה הוא בסיס מס שונה או נישום שונה. מס עיזבון (Estate Tax) הוא מס עסקאות שבו השומה היא על העיזבון ככלל, בטרם בוצעה ההעברה ליורשים. מדרגות מס בהקשר מס עזבון, ימסו את השקלים האחרונים של העיזבון בשיעור המס של כל מדרגה. זהו סוג המס שהיה מקובל בישראל. מס ירושה (Inheritance tax) הוא גם כן מס עסקאות או מס על ההכנסה מירושה בו הנישום הוא היורש. במס ירושה ממוסה כל נישום באופן פרסונלי, כך שיורשים שונים ימוסו באופן שונה. השיקולים העיקריים בקביעת מדרגות מס הם סוג הקשר שהיה בין היורש למוריש (ככל שהפרנטלה ראשונית יותר, כך יהיה המס נמוך יותר. כך למשל נטל המס על הבן יהיה נמוך מנטל המס על האחיין) והכנסות אחרות שיש ליורש. במדרגות מס זהות בין מיסוי ירושה ועיזבון, מיסוי ירושה יניב פחות הכנסות לאוצר המדינה, מאחר שלעולם יהיה העיזבון במדרגת מס גבוהה או דומה לזו של היורש.
חוקי המס
חוקי מס הירושה משתנים ממדינה למדינה. ברוב המקומות בן הזוג היורש פטור ממס ירושה. בחוקי המס ישנה התחשבות במספר היורשים - ככל שמספר היורשים גבוה יותר כך שיעור המס יקטן. המס מוחל במקומות שונים על סוגי נכסים שונים: נכסי דלא ניידי, כסף, נכסים פיננסיים, כספי ביטוח חיים וחפציו האישיים של הנפטר (המוערכים באמצעות שמאי). במקביל למס הירושה, כדי שהמס יהיה אפקטיבי, ישנו גם מס מתנות. המס המוטל על מתנות יכול להיות מוגבל בזמן (למשל: מתנה שניתנה עד 7 שנים לפני הפטירה תיחשב כחלק מהירושה ותחויב במס), או בגובה שוויה של המתנה. במקומות שונים ישנם נכסים ומתנות הפטורים ממס ירושה: ניתן לעודד מפעלים וחוות משפחתיות על ידי פטור (חלקי או מלא) ממס ירושה וישנו פטור ממס ירושה על כספים שהועברו למטרות צדקה או תמיכה בארגון פוליטי.
הדיון הציבורי
על קיומו של מס הירושה מתקיים דיון ציבורי ער.
ההתנגדות למס
בארצות הברית המתנגדים למס מציינים כי הוא מוטל על 2% מהאוכלוסייה בלבד, ולכן הוא משקף מצב ברור של עריצות הרוב כנגד המיעוט. מס הירושה הוא בעצם מיסוי כפול, טוענים המתנגדים: על הרכוש העובר בירושה כבר הוטלו מיסי קנייה, מס הכנסה, ארנונות ומיסים נוספים, ומס הירושה מהווה כפל מס. במדינות שבהן המס מוטל על נדל"ן ומפעלים, קובלים המתנגדים על קריסתם של עסקים קטנים וחוות משפחתיות בעקבות מס הירושה. בעלי החוות אמנם מחזיקים ברכוש רב ערך, אך פרנסתם דלה. רכוש זה הוא רכושם היחיד, וערכו הרגשי רב. רווחי החוות לא יוכלו לכסות על מס ירושה, ולכן המס יאלץ אנשים אלה לוותר ויתור גדול. ישנו גם טיעון רגשי: מס הירושה הוא למעשה מס המוטל על אבלים, ושעתם הקשה תהפוך קשה יותר אם יוטל עליהם מס.
טיעון מיוחד עולה מצד מתנגדי המס בישראל: ישראל מהווה מקלט מס עבור עשירים יהודים מארצות אחרות הרוצים להעביר את הונם לילדיהם במלואו. ישראל נהנית מעולים חדשים אלה, ואימוצו של מס ירושה עלול להרתיע אותם מלבוא. דוגמה לעלייה כזו היא עלייתו של המיליונר תד אריסון, שפטרה את משפחתו ממס ירושה. ניתן להכליל את הדברים ולומר שמס ירושה עלול לגרום להגירה של בעלי הון ממדינה אחת לאחרת, ולפגוע במדינה בה קיים מס הירושה.
נגד מס הירושה עולים גם טיעונים פרקטיים: קל להתחמק ממנו. מס הירושה דוחף אנשים למציאת מקלטי מס שונים בארצות העולם, להפקדת נכסיהם בידי חבר נאמנים ולפתרונות דומים. בסופו של דבר, פתרונות אלה יכבידו על התנהלותו התקינה של השוק החופשי, ולא יוסיפו את התוספת המקווה לתקציב או לרווחת המדינה.
התמיכה במס
התומכים במס רואים בו חלוקה צודקת של הנטל בין השכבות באוכלוסייה. התומכים שוללים את הטענה שמדובר במיסוי כפול מאחר שאת מס ההכנסה שילם המוריש, ואת מס הירושה משלמים היורשים. בין השאר נתפס המס כמאזן בין זכות ההורה להוריש לבין חוסר הזכות של הצאצא לרשת (שכן הצאצא לא יגע על מנת לקבל את הירושה). תומכי המיסוי גורסים גם כי עושרו של העשיר אינו רק תוצאה של ייחודו ועבודתו, אלא תוצאה של פעולה משולבת של כל הלוקחים חלק בשוק, ולכן משהו מעושר זה, במידה מסוימת, ראוי שיוחזר לחברה.
ועדת בן בסט, שהמליצה בשנת 2000 על חידוש מס העיזבון בישראל, נימקה את המלצתה בשלושה נימוקים עיקריים:
בישראל
מס עיזבון נקבע על ידי הכנסת באוגוסט 1949, רטרואקטיבית מאפריל 1949. החוק קבע פטור מהמס לתרומות למדינה, לרשויות מקומיות, לקרן הקיימת ולקרן היסוד. שיעור המס וגובה העיזבון הממוסה נקבעו בהתאם לקרבת היורשים לנפטר. מדרגת המס הגבוהה ביותר לצאצאי הנפטר נקבע ל-40%, בעוד מדרגת המס הגבוהה ביותר לקרוב רחוק נקבע על 70%.
המס בוטל החל מ-1 באפריל 1981 ומשרדי מס עזבון נסגרו באוקטובר 1982. ביטול המס זכה לביקורת של האופוזיציה שכינה אותו שוחד בחירות. ועדת בן בסט טענה כי ביטול המס נבע מהאינפלציה הערה שהייתה באותה עת. במאמר ביקורת על הרעיון לחדש את מס העיזבון דחה יחזקאל פלומין, שהיה ממנסחי הצעת החוק לביטול המס, את קביעת הוועדה, וטען שהמס בוטל מתוך שיקולים אידאולוגים של הליכוד כפי שהובא במצע המפלגה טרם הבחירות. הועלו גם סיבות היסטוריות נוספות לביטול המס, כגון לחץ הדתיים (ר' להלן) והעובדה שהמס הפך לא כלכלי: הוצאות הגביה שלו התקרבו לתקבולים ממנו.
למס העיזבון הישראלי קיים "זנב" מסוים עד היום: הכללתו במסגרת חישובי השבח בעת מכירת מקרקעין.
כאמור לעיל, ועדת בן בסט המליצה לחדש את מס העיזבון בשנת 2000. המלצתה לא יושמה, בין השאר לאור הביקורת עליה. עד היום מתהדרת ישראל בתואר "מקלט מס" בכל הנוגע למס עיזבון. בבחירות לכנסת ה-20 העלתה כולנו בראשות משה כחלון את הדרישה להחלת מס עזבון על עיזבונות של מעל 10 מיליון שקלים.
הכנסות מהמס
ההכנסות ממס העזבון היו קטנות ביחס להכנסות המדינה ממיסים. בתקציב 1953/4 הוערכה ההכנסה ממס עזבון בכ-400,000 ל"י, שהיוו כרבע אחוז של הכנסות המדינה הכוללות ממיסים, אך בפועל הכניס המס רק כ-230,000 ל"י. בשנת 1955/6 הכניס המס פחות מ-2 פרומיל מהכנסות המדינה ממיסים. בשנת 1962/3 הגיעו ההכנסות ממס עזבון לפחות מפרומיל מהכנסות המדינה ממיסים. בשנת 1968 הודיע זאב שרף שהוא מתנגד לביטול החוק למרות שהכנסותיו דלות מאוד. ההכנסות מהמס המשיכו לנוע בשנות ה-70 סביב 1-1.5 פרומיל של הכנסות המדינה ממיסים. רבים מהנישומים התחמקו מהמס על ידי הקמת חברות.
בסוף 1974 בעקבות ביקורת על תת-גבייה, הודיע האוצר על הגדלת מערך הגבייה של מס עזבון ב-20 אקדמאים. כן הודיעה האגף על קו יותר תקיף כלפי הנישומים וקיים מבצע גבייה.
המס ממפורסמים
במהלך השנים התפרסמו מספר פרשיות על מס העזבון של אישים מפורסמים. בסוף 1952 העבירה הממשלה בכנסת חוק הפוטר את ירושתו של חיים ויצמן ממס עזבון. יורשיו של ש"י עגנון זכו במשפט כנגד מנהל מס עזבון והסכום בו חויבו הורד מ-1.6 מיליון ל"י לכרבע מיליון לירות.
בריטניה
מס ירושה הוטל לראשונה כמס עיזבון באנגליה וויילס בשנת 1796. עם הזמן הורד הסף ממנו ומעלה הוטל מס הירושה ובשנת 1857 מס מירושות הוחל באופן תאורטי על ירושות של 20 ליש"ט ומעלה, למרות שהמס נגבה רק לעיתים נדירות על ירושות בשווי של פחות מ-1,500 ליש"ט. ב-1894 הוסף היטל מוות שהיה יעיל מאוד בחיסול אחוזות גדולות. בשנת 1975 הוחלף מס העיזבון במס העברת הון כללי שב-1986 הוחלף במס ירושה. בגלל השיטות המגוונות להתחמק מתשלום מס ירושה, הכנסותיו יחסית קטנות, אך לא זניחות, ובשנת 2001 עמדו על 2 מיליארד ליש"ט. בשנת 2005 המס הוא בגובה 40% על ירושות בגודל מעל 275,000 ליש"ט. בחישוב הערך של העיזבון נכללים נכסי דלא ניידי, כספים, כל חפצי הנפטר וכל מתנה שהעניק הנפטר עד 7 שנים לפני מותו. נכסים שהושארו לבן זוג או למוסדות צדקה אינם חייבים במס.
ארצות הברית
בארצות הברית קיים מס עזבון פדרלי ובנוסף, ב17 מדינות קיים גם מס עזבון או ירושה, בחלק מהמדינות תנאיו דומים למס הפדרלי ובחלק מהמדינות תנאיו שונים.
בשנת 2001 הוחל בתהליך מדורג של הפחתת מס העזבון הפדרלי. החל משנת 2018 הוא נגבה רק על עזבון הגדול מ$11.18 מיליון ליחיד וכפול לזוג.
מס ירושה ביהדות
התורה מייחסת חשיבות רבה להעברת הירושה מאדם לבניו ולא לאנשים אחרים. הגמרא במסכת בבא בתרא (קלג ע"ב) מבקרת את האדם אשר כותב נכסיו לאחרים ולא לבניו ואומרת שאין רוח חכמים נוחה הימנו. הרמ"א בשולחן ערוך חושן משפט סימן רפ"ב כותב שמי שציווה לעשות בנכסיו הטוב שאפשר לעשות - יתנו את נכסיו ליורשיו כי אין טוב מזה. אמנם, חכמים התירו לאדם עשיר לתרום עד שליש מכספו לצדקה לזכות נשמתו ולקרוביו העניים, אך לא חייבו אותו לתרום. על כן המפלגות הדתיות מתנגדות באופן מסורתי להנהגת מס ירושה בישראל.
לקסיקון הספרות העברית החדשה
לקסיקון הספרות העברית החדשה הוא לקסיקון ביו-ביבליוגרפי מקוון הכולל ביוגרפיות וביבליוגרפיות של סופרים ישראלים ועבריים. נכון לאוגוסט 2019 כולל הלקסיקון מעל ל-3,400 סופרים, מתרגמים, משוררים ועורכים, וכן תוכן עניינים של כתריסר כתבי עת ספרותיים ומספר כתבי עת עם טקסט מלא (הו!, מטעם, מכאן) וכתבי עת חלקיים בתהליך (עתון 77, מאזנים ועוד).
הלקסיקון הוא פרי יוזמתו של יוסף גלרון-גולדשלגר, המשמש כעורכו. הפרויקט החל בספטמבר 2004, והכוונה הראשונית הייתה להמשיך את מפעלו הביבליוגרפי של גצל קרסל, שהוציא לאור את "לכסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים" בהוצאת ספרית פועלים בשנים 1965–1967. תחילה תוכנן הלקסיקון המקוון לכלול את כל מי שלא נכלל בלקסיקון של קרסל, אולם במשך הזמן הוחלט להרחיבו ולכלול בו גם יוצרים שכבר נמצאים אצל קרסל, וכך לעדכן את הערכים הקיימים בשני כרכיו.
יוסף גלרון-גולדשלגר הוזמן בשנת 1988 על ידי אוניברסיטת המדינה של אוהיו בארצות הברית לנהל את הספרייה למדעי היהדות, וכיום הלקסיקון פועל בחסותה. הדגש בפרויקט הוא המידע הביבליוגרפי, כלומר מראי מקומות למאמרים ורשימות שנכתבו על היוצר ויצירתו ושפורסמו בכתבי-עת, עיתונים, מונוגרפיות ואנתולוגיות, וכן, בצורה סלקטיבית, באתרים ובבלוגים המצויים באינטרנט.
סיפאקה מצויה
הסיפאקות משתמשות בקולות תקשורת רבים; בין השאר הקריאה "סי-פהאק", שהעניקה להן את שמן. במידה וסיפאקה נאבדת מהקבוצה, היא משמיעה קריאה ארוכה וחזקה על מנת למצוא את שאר הקבוצה. פרטים ממין זה, באופן יוצא מהכלל, למקם את גפיהם בזמן הקפיצה, כך שלא יפצעו כשהם קופצים לעצים קוצניים.
אמנם הסיפאקה נפוצה בתחום תפוצתה, אך הוא מוגבל לשני אזורים מוגנים במדגסקר. הגורמים העיקריים המאיימים על הסיפאקה הם איבוד בתי גידול, קיטוע אזורי מחיה וציד. לבני מלגש אסור לצוד סיפאקות, בשל סיפור על סיפאקה שהצילה חיי נער בעת שטיפס על עץ כדי להשיג דבש. עם זאת, טאבו זה מאבד כיום מתוקפו בשל ארוזיה תרבותית והגירה.
תזונה והתנהגות
הסיפאקות המצויות אוכלות-צמחים, ותזונתן משתנה מעונה לעונה. בעונה הגשומה, הסיפאקה המצויה ניזונה בעיקר מניצני עלים, פרחים, פירות, סות (קליפת העץ) ועצים מתים. בעונה היבשה, הסיפאקה ניזונה בעיקר מנבטים ועלים בוגרים. התזונה מורכבת מכ-100 מיני צמחים, אבל ברוב זמן החיפושאחר מזון, הסיפאקה מתרכזת בכ-10% מאלה. הלמורים מבלים כ-30 עד 40% ממשך היום בחיפוש אחר מזון, בעיקר בבוקר, בצהריים המוקדם ובערב. החיפוש אחר מזון "מונהג" על ידי הנקבות: הנקבה המובילה אוכלת את המזון המובחר ביותר שהלהקה מוצאת. הסיפאקה המצויה מהווה מין מפתח בסביבת מחייתה, מכיוון שהיא מסייעת להפצת זרעי הצמחים.