cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suzanne
רקע
מלות השיר הופיעו לראשונה בשיר "סוזן לוקחת אותך מטה" בספר השירה של כהן ב-1966 "טפילים של גן עדן", כנראה בגלל מחסור בחומר חדש.
Cockiness (Love It)
Cockiness (Love It) (בעברית: שחצנות (אוהבת את זה)) הוא שיר של הזמרת הברבדית ריהאנה מאלבום האולפן השישי שלה, Talk That Talk. הרמיקס הרשמי של השיר בהשתתפות הראפר A$AP Rocky, יצא כסינגל שישי ואחרון מהאלבום.
רמיקס
ברמיקס הרשמי מתארח הראפר האמריקאי A$AP Rocky, אשר מבצע את הבית הראשון ברמיקס. השיר יצא דיגיטלית ב-7 בספטמבר 2012, כסינגל שישי ואחרון מאלבומה השישי של הזמרת, "Talk That Talk". ב-6 בספטמבר 2012, ביצעו ריהאנה ורוקי את הרמיקס בטקס פרסי הווידאו-קליפים של MTV כמחרוזת עם השיר "We Found Love". הסינגל זכה בתואר אלבום זהב מה-RIAA, לאחר שמכר חצי מיליון עותקים.
טולסה (כדורגל)
היסטוריה
ב-11 בפברואר 1978, נערך המשחק הראשון של ראפנקס שנגמר בהפסד 6-5 לטובת הטמפה ביי רודיס.
ב-4 בדצמבר 2019, המועדון הודיע כי שמה של הקבוצה ישונה לשם "מועדון הכדורגל טולסה", החל מעונת 2020.
קטכול
קטכול (Catechol) הוא תרכובת אורגנית שנוסחתה C6H4(OH)2/ זהו איזומר אורטו של בנזן-דיאול - בנזן אליו קשורות 2 קבוצות הידרוקסיל. התרכובת משמשת כחומר גלם לייצור חומרי הדברה, תוספי מזון משפרי טעם ובשמים.
ייצור
קטכול בודד לראשונה בשנת 1839 מ Catechu, מיצוי עתיר טאנין של עץ שיטה המשמש תוסף מזון. כיום מיוצר החומר בתגובת חמצון של פנול עם מי חמצן
כימיה
קטכול מגיב עם זרחן תלת כלורי (PCl3), זרחן אוקסי-כלוריד (POCl3) ופוסגן (COCl2) לקבלת אסטר טבעתי
-[Fe(C6H4O2)3] שצבעו אדום.
בטבע
כמויות קטנות של קטכול מצויות באופן טבעי בפירות וירקות. כשפרי או הירק נחשף לחמצן האנזים פוליפנול אוקסידאז (polyphenol oxidase) מזרז את חמצון הקטכול חסר הצבע לקווינון שמתפלמר לתת פיגמנט אדמדם-חום כך מתקבלת השחרה של תפוח אדמה או אבוקדו חתוך. קטכול הוא אחד הפנולים הטבעיים הנפוצים בשמן ארגן ובפטריה פקועה דו-נבגית.
כקבוצה פונקציונלית
קטכול כקבוצה פונקציונלית מופיע בממגוון רחב של מערכות ביולוגיות. מעטפת החרקים בנויה מכיטין הקשור לחלבון באמצעות קטכול. קטכולאמינים הם הורמונים ונוירוטרנסמיטורים חשובים הבנוים מקבוצת קטכול אליה קשור אמין
ברווה (סימן דיאקריטי)
צורת כתיבה במחשב
בתוכנת וורד, יש להקליד את האות הרצויה, לכתוב אחריה 0306 וללחוץ Alt+X.
פוגארה
פוּגַארַה (בערבית: فغرة (פע'רת), בתרגום לעברית: באר שרשרת) היא כינוי למערכת של הולכת מים והשקיה ממפלס מי התהום אל פני השטח לצורכי חקלאות. מקורה של השיטה בממלכת פרס בהמאה השישית לפני הספירה. טכנולוגיה זו יצרה מקור מים יציב שניתן להשען עליו לצורכי התיישבות אדם ולהשקיה מהעת העתיקה ועד ימינו באזורים בעלי אקלים מדברי.
אטימולוגיה
מקור המילה פוגארות מערבית מרוקאית. פירוש המילה فغر (פַעַ'ר) מערבית הוא "פער את פיו". מכאן הקשר לקידוח הבורות וחפירת המנהרות. הסיבה שבגינה אומרים בעברית פוגארות היא לשונית: האות ע'ין (غ) בשפה הערבית נהגית כמו ר' צרפתית (לדוגמה: מע'ר- נהגה בערבית כמרר ופוע'ארות-נהגה כפורארות). המילה פוגארות נבחרה על מנת שיהיה לישראלים נוח יותר להגות (כמו בגדאד במקום בע'דאד ואבו גוש במקום אבו ע'וש).
כינויים נוספים למערכת זו מגיעים מהשפה הערבית ומפרסית: בשפה הערבית קַנַאת (قناة -Qanat) פירושה תעלה או צינור ובשפה הפרסית כינויה של המערכת הוא קַארִיז (كاريز kariz) ופירושה תעלה או ניקבה.
תפוצה
הטכנולוגיה של השקיה באמצעות תעלות במניפות סחף הופצה לארצות רבות בהן האקלים הוא מדברי: מפרס מזרחה לסין אפגניסטן ופקיסטן ומערבה לערב הסעודית, ומשם לארצות צפון אפריקה אלג'יר ולוב ועד למרוקו. בזמן הכיבוש המוסלמי הגיעה הטכנולוגיה לספרד, ומשם עם הכובשים הספרדים עד פרו. בין היתר הגיעה הטכנולוגיה גם למרחבי ארץ ישראל, ירדן וסוריה. כיום ניתן לראות שרידים של טכנולוגיה זו במרחבי ארץ ישראל בבקעת הירדן, בעין יהב, במלחת יטבתה וכן בעברונה שליד אילת. הפוגארות שנמצאו במרחבי ארץ ישראל מתוארכות לתקופה הערבית הקדומה (המאה ה-8 לספירה).
טכניקת הבנייה
הפוגארות נחפרו לרוב בתוך מניפת סחף ממרגלות ההר לכוון האזור בעל האדמה הטובה אשר בו היו השטחים המעובדים. המנהרות נחפרו תוך כדי שמירה על שיפוע מתון כדי לא לגרום לסחף יתר במנהרה. על ידי הובלה של מים בתת-הקרקע באזורים מדבריים. תעלות תת-קרקעיות אלו פתרו את בעיית ההתאדות וכך הפך ניצול המים ליעיל הרבה יותר. תוך כדי חפירת המנהרה, העפר הוצא כלפי מעלה דרך פירים ונשפך החוצה. לאחר הוצאת העפר דופנה התקרה של המנהרה.
גובה המנהרה היה קטן מחצי מטר ולכן רק אנשים נמוכים מאוד, ככל הנראה גמדים, יכלו לעשות מלאכה זו. ישנה סברה שטוענת כי היו משפחות של גמדים אשר מקצועם היה התקנת פוגארות. התקנת הפוגארות נחשבת הייתה לסוד מקצועי. החוקרים טוענים כי מבצע הנדסי זה יכול היה להיעשות רק על ידי השלטון המרכזי ולא על ידי כל אדם, זאת משום שרק מעטים ידעו את הסוד הטכנולוגי של בניית הפוגארות. אם כן, עובדת מציאת מספר רב של פוגארות באזור בקעת הירדן, עין יהב, יטבתה ועברונה מצביעה על כך שבתקופה הערבית הקדומה נעשה כאן מפעל פיתוח חקלאי ורציני אשר בוצע על ידי השלטון המרכזי שישב ברמלה.
עונת 1953/1954 ב-NBA
עונת 1953/1954 היא העונה השמינית של ליגת ה-NBA. העונה הסתיימה זכייתה השלישית ברציפות והחמישית בסך הכול של מיניאפוליס לייקרס בתואר האליפות, לאחר שגברה על סירקיוז נשיונלס בסדרת הגמר בתוצאה 3–4. הסנטר ג'ורג' מייקן הוביל את קלעי האלופה בסדרת הגמר, כשקלע 18.1 נקודות בממוצע למשחק. בתחילת העונה התפרקה קבוצת אינדיאנפוליס אולימפיאנס, מה שצמצם את מספר קבוצות הליגה לתשע בלבד.
דראפט 1953
להלן רשימת נבחרי הסיבוב הראשון (מתוך 20 סיבובים):
אולסטאר 1954
משחק האולסטאר בעונה זו נערך ב-21 בינואר 1954 בעיר ניו יורק. את סגלי הקבוצות בחרו עיתונאים מרחבי ארצות הברית, ואת החמישיות הפותחות בחרו מאמני קבוצות האולסטאר. המאמנים במשחק היו ג'ו לאפצ'יק מניו יורק ניקס וג'ון קנדלה ממיניאפוליס לייקרס. חמישיית המזרח כללה את בוב קוזי, דיק מקגווייר, דולף שייז, אד מקאולי וריי פליקס, וחמישיית המערב כללה את סלייטר מרטין, בובי וונזר, ג'ים פולארד, מל האטצ'ינס וג'ורג' מייקן. במשחק עצמו, שנגרר להארכה, ניצחה קבוצת המזרח בתוצאה 93–98, ובתואר ה-MVP של משחק האולסטאר זכה בוב קוזי שקלע 20 נקודות עבור הקבוצה המנצחת.
פלייאוף 1954
בעקבות התפרקות קבוצת אינדיאנפוליס אולימפיאנס, שהשאירה את ה-NBA עם תשע קבוצות, הפעילה הליגה באופן חד פעמי "סיבוב בתים" שקדם לשלב הפלייאוף. שלוש הקבוצות המובילות בכל מחוז (מזרח ומערב) שיחקו ביניהן סדרת משחקים, כאשר כל קבוצה מתמודדת פעמיים נגד כל אחת משתי הקבוצות האחרות, פעם בבית ופעם בחוץ. בתום הסיבוב, שתי הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר מכל מחוז מעפילות לשלב חצי גמר ה-NBA. במחוז המזרחי העפילו סירקיוז נשיונלס ובוסטון סלטיקס, ובמערב עלו מיניאפוליס לייקרס ורוצ'סטר רויאלס.
סגל האלופה, מיניאפוליס לייקרס: ג'ורג' מייקן, ג'ים פולארד, קלייד לאבלט, ורן מיקלסן, סלייטר מרטין, וייטי סקוג, פפ סול, ג'ים הולסטין ודיק שניטקר.מאמן ראשי: ג'ון קנדלה.
וקאסו מובארק
וקאסו מובארק (Wakaso Mubarak; נולד ב-25 ביולי 1990), ידוע גם בשמו הפרטי וקאסו, הוא כדורגלן גנאי המשחק בשנג'ן מליגת העל הסינית בעמדת הקיצוני.
קריירה
וקאסו התחיל את הקריירה שלו באשנטי גולד מליגת העל הגנאית. ב- חתם באלצ'ה ל-4 שנים. בשנת חתם בוויאריאל, והצטרף לקבוצת המילואים ששיחקה בליגת המשנה, ב-27 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד ראסינג סנטנדאר. בסיום עונת ירד עם הקבוצה לליגה השנייה. ב-11 ביולי 2012 חתם באספניול בה רשם 26 הופעות בליגה.
בקיץ חתם ברובין קאזאן. ב-28 באוגוסט 2014 הושאל לסלטיק. ב-1 בספטמבר 2015 הושאל ללאס פאלמס.
ב-10 ביולי 2016 חתם ל-3 שנים בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית. ב-31 בינואר 2017 הושאל לגרנדה עד לסוף העונה. ב-18 בינואר 2020 חתם בג'יאנגסו סונינג הסינית.
ב-12 באפריל 2021, וקאסו חתם בשנג'ן.
קריירה בינלאומית
בצעירותו וקאסו היה עם נבחרת הנוער אליפות העולם בכדורגל עד גיל 17. ב-13 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2013 נגד. ב-14 בנובמבר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד. וקאסו השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2013 שנערכה בדרום אפריקה וסיים ביחד עם עמנואל אמניקה הניגרי בראש טבלת מלך השערים של הטורניר עם 4 שערים.
אימרה ליטמן
אימרה ליטמן (בהונגרית: Littmann Imre; בודפשט, 21 בנובמבר 1913 – בודפשט, 21 באוגוסט 1984) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, מנתח, מנתח לב, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור (PhD) במדעי הרפואה (1955), זוכה פרס קושוט (1954) (הפרס הגבוה ביותר בהונגריה המקביל לפרס ישראל), חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
ביוגרפיה
אימרה ליטמן נולד במשפחה יהודית כבנם של ברטלן ליטמן (1885–1938), פקיד בנק, ושל אמיליה ברבש (1890–1954). הוא השלים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת ארז'בט בעיר פץ', שם קיבל את התואר ב-1937. בשנים 1938–1939 החל את הקריירה שלו כמנתח ב"בית החולים משמר מקומי הונווד" מס' 9 בפץ' (Honvéd Helyőrségi Kórház). בשנים 1938–1941 היה מתמחה ברפואה במחלקה הכירורגית של בית החולים על שם מיקלוש הורטי (היום על שם אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי) לצד פרופסור וילמוש מילקו. בשנים 1941–1942 עבד כמתמחה ב"בית החולים היהודי לילדים ברודי אדל" (Bródy Adél Gyermekkórház). בשנים 1942–1943 נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) הוא היה רופא במסגרת מחנה העבודה בבית החולים הציבורי מריה ואלריה בבלשגיארמט. הוא שרד את שואת יהודי הונגריה ובתום מלחמת העולם השנייה ב-1945 קיבל משרה למשך ארבע שנים במחלקה הכירורגית של בית החולים סנט יאנוש (Szent János Kórház) בבודה, ברובע 12 של בודפשט. שם הפך תחילה למרצה ולאחר מכן למרצה בכיר. בין השנים 1949 לבין 1951 היה מרצה בכיר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פטר פאזמאן (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) לצד הפרופסור האורח הסובייטי פטרובסקי. בשנת 1950 קיבל הסמכה כפרופסור חבר באוניברסיטה בתחום "אבחון כירורגי". בשנה שלאחר מכן מונה למנהל המרפאה החדשה להכשרה כירורגית. לימים נקרא המוסד "מרפאה כירורגית 4" ושם זה הוחלף לאחר מכן ל"מרפאת כירורגית של כלי הדם" (Érsebészeti Klinika).
ליטמן היה מנתח הלב ההונגרי הראשון שהגן על עבודת הדוקטורט שלו (PhD) וקיבל את פרס קושוט. עקב אירועי 1956 (המרד ההונגרי), הוא עזב את הונגריה לשנתיים ועבד בשפילד ובבית החולים הכללי של טורונטו. הוא חזר להונגריה, ובשנים 1958–1960 היה המנתח הראשי של בית החולים סנט לאסלו (Szent László Kórház), ולאחר מכן עד 1963 של בית החולים Tétényi úti. בין 1962 ל-1968, הוא היה מנהל המרפאה הכירורגית מס' 1 של אוניברסיטת זמלווייס, שם גם ארגן ניתוחי לב עם עמיתיו אנדרה בודנאר ואיבאן לבלוביץ'. הוא עסק בעיקר בפעולות כירורגיות ובמומי לב מולדים. ליטמן פיתח יצירה ספרותית עשירה. הוא כתב יותר מ-100 פרסומים ו-5 ספרי רפואה.
עלייה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם דפי פירושונים נוספים
}}
קורפוס המילואים השני (בוואריה)
קורפוס המילואים הבווארי השני (בגרמנית: II. Königlich Bayerisches Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם בדצמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והועמד תחת פיקודו של פליקס פון בותמר. הקורפוס כלל את דיוויזיות המילואים הבוואריות ה-6 וה-8. הקורפוס השתתף בקרבות בחזית המזרחית, ובכלל זה במתקפת גורליצה-טרנוב. ב-8 ביולי 1915 הפך הקורפוס לארמיית הדרום.
חוק ממשלת ויילס (1998)
חוק ממשלת ויילס (1998) (באנגלית: Government of Wales Act 1998) הוא חוק של הפרלמנט הבריטי שנחקק בעקבות משאל עם שנערך בוויילס בשנת 1997.
החוק מגדיר את פעילותה של האספה הלאומית של ויילס, של נציב תלונות הציבור בוויילס, ושל מוסדות ולשיים נוספים. חוק ממשלת ויילס 1998 (GOWA 1998) אישר לאספה הלאומית תפקידי ביצוע (במילים אחרות, סמכויות וחובות) בתחומים כמו חקלאות, תרבות, פיתוח כלכלי, חינוך, בריאות, דיור, ממשל מקומי, שירותים חברתיים ותכנון. החוק נחקק על ידי ממשלת הלייבור בשנת 1998.
תזמורת רדיו
תזמורת רדיו (או תזמורת רשות שידור) היא תזמורת המועסקת על ידי רשת רדיו או רשת טלוויזיה על מנת לספק תכנים מוזיקליים באופן ישיר, כמוזיקת רקע או כנושא לתוכניות שונות ברשת. בימי הזוהר של הרדיו היו תזמורות רדיו רבות, שניגנו מוזיקה קלאסית, פופולרית קלה וג'אז. בעשורים האחרונים הפכו תזמורות רדיו נדירות. אלו שעדיין קיימות, רובן באירופה, מבצעות בעיקר מוזיקה תזמורתית קלאסית ועכשווית.
תזמורות מפורסמות
תזמורות שידור מפורסמות כוללות את התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית של ארצות הברית (1937–1954) בניצוחו של ארטורו טוסקניני; את חמש התזמורות המנוהלות על ידי ה־BBC, במיוחד תזמורת רשות השידור הבריטית שנוסדה ב־1930; תזמורת הרדיו הסימפונית של לייפציג (MDR) שנוסדה ב־1923; תזמורת רדיו בוואריה שנוסדה ב־1949; התזמורת הסימפונית NHK; התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק שנוסדה ב־1925; תזמורת רדיו וינה שנוסדה ב־1969; ותזמורת צ'ייקובסקי של רדיו מוסקבה (לשעבר בין היתר התזמורת הסימפונית של ברית המועצות לרדיו וטלוויזיה) שנוסדה בשנת 1930.
בישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים פעלה עד 2017 תחת החסות של קול ישראל ורשות השידור, ושמה הותאם לשייכות זו.
תזמורות כיום
מראשית המאה ה־21 קיימות בגרמניה מספר גדול במיוחד של תזמורות רדיו. 12 תזמורות רדיו מופיעות ומפיקות מוזיקה קלאסית כמו גם עכשווית וג'אז עבור השידור הציבורי של גרמניה. לתאגיד השידור הצפון גרמני (NDR) שתי תזמורות בהמבורג ובהנובר וביג בנד, בנוסף. לתאגיד השידור המערב גרמני (WDR) שתי תזמורות בקלן וביג בנד, תאגיד שידור דרום־מערב גרמניה (SWR) עם שתי תזמורות וביג בנד בשטוטגרט ובבאדן־באדן/פרייבורג, תאגיד השידור הבווארי עם שתי תזמורות במינכן, תאגיד שידור מרכז גרמניה (MDR) עם תזמורת אחת בלייפציג, תאגיד שידור חבל הסאר עם תזמורת אחת (ממוזגת מ־2006) בזארבריקן, תאגיד השידור של הסן (HR) עם תזמורת אחת בפרנקפורט ותזמורת רדיו ברלין.
תאגיד השידור הבריטי מפעיל חמש תזמורות קבועות במשרה מלאה, וכן מקהלה קאמרית במשרה מלאה, ה־BBC Singers וה־Big Band של ה־BBC.
בדנמרק ארבע תזמורות רדיו בולטות: התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק, להקת הרדיו הדנית הגדולה, התזמורת הקאמרית ומקהלת הרדיו.
בנורווגיה, מפעילה NRK את תזמורת הרדיו הנורווגית. התזמורת מתמחה במוזיקה קלאסית וגם במוזיקה פופולרית. גם ל ולתזמורת סטוונגר יש הסכמים עם NRK לביצוע מספר הקלטות שידור בשנה.
בהולנד, קרן השידור הציבורי, ארגון גג של איגודי השידור הציבורי של הולנד, תומך ב־Radio Filharmonisch Orkest, ב־Radio Kamer Filharmonie, במקהלת Groot Omroepkoor (מקהלת רדיו הולנד) וב־Metropole Orkest, תזמורת הפופ והג'אז המקצועית הגדולה בעולם.
תזמורת השידור האחרונה שפעלה בצפון אמריקה הייתה תזמורת הרדיו של תאגיד השידור הקנדי שנוסדה בשנת 1938, ופורקה על ידי התאגיד בסוף נובמבר 2008. ההרכב המשיך לפעול ללא תלות בתאגיד כתזמורת השידור הלאומית שבסיסה בוונקובר.
תאגיד השידור האוסטרלי (ABC) מפעיל שש תזמורות רדיו סימפוניות ממלכתיות באמצעות חטיבת משנה בשם "סימפוניה אוסטרליה".
להקת הבית של התכנית לייט שואו עם דייוויד לטרמן קראה לעצמה בגחמה "תזמורת CBS", למרות שזו לא הייתה תזמורת מוזיקלית קלאסית ולא הופיעה ב־CBS מחוץ לתוכנית. תזמורת האולפן הקבועה האחרונה באמריקה הייתה The Tonight Show Band, הידועה גם בשם NBC Orchestra, להקה גדולה בראשות החצוצרן דוק סברינסן.
גרשון אשכנזי
רבי גרשון אשכנזי (ה'שע"ה – י' באדר ב' ה'תנ"ג, מרץ 1693) היה רבן של פרוסטיץ, הענא, ניקלשבורג, וינה ומץ במאה ה-17. מחבר שו"ת ופירוש עה"ת "עבודת הגרשוני" וספר הדרשות "תפארת הגרשוני".
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'שע"ה לרבי יצחק באולף שבגרמניה. החל את דרכו עוד בצעירותו כדיין בקראקא. בשנת ה'ת"י (1650) כיהן כרב בפרוסטיץ שבמוראביה, ובשנת ה'תי"ז בערך עבר לכהן ברבנות הנאו. בשנת ה'תכ"א, לאחר פטירת חותנו רבי מנחם מנדל קרוכמל ירש אותו כרבה של ניקלשבורג וסביבותיה, ולאחר שנים ספורות עבר לכהן כרבה של וינה, עד לגירוש יהודי אוסטריה בשנת ת"ל. לאחר הגירוש עבר למץ, ובה התמנה בשנת תל"א-1670 כאב"ד, מינוי שאושר על ידי שלטונות צרפת בשנת תל"ב-1671.
סגנון לימודו היה חריף ומפולפל, ותלמידו, הרב דוד אופנהיים, העיד עליו כי "אלו נשתכחה ח״ו תורה מישראל היה הוא מחזירה בפלפולו" (הקדמה ל"עבודת הגרשוני"). בכל המקומות בהם שימש כרב, פעל לפתיחת ישיבות ולהעמדת תלמידים רבים. היה מראשי הלוחמים נגד השבתאות בתחילת דרכה והיה מהמנהיגים היהודיים הבולטים באירופה בתקופתו.
בנו היה הרב משה אשכנזי, מנכבדי ברודי. חתנו היה הרב אהרן הוליטשר, מחבר הספר "בית אהרן".
הש"ך במספר מקומות, מכנה אותו "מחותני", אולם אין ידיעה מה היו בדיוק קשרי המשפחה ביניהם.
קישורים חיצוניים
כתביו:
פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה
פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה (בגרמנית: Ferdinand Maria von Bayern;), היה הנסיך הבוחר מבוואריה בין השנים 1651–1679.
ביוגרפיה
פרדיננד מריה נולד ב-31 באוקטובר 1636 בארמון שליסהיים שבמינכן, למקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה ומריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה.
בשנת 1651 מת אביו מקסימיליאן הראשון, הנסיך הבוחר מבוואריה, ופרדיננד מריה ירש את השלטון, אולם, עד לשנת 1654 כיהנו אמו ודודו אלברכט השישי, דוכס בוואריה כעוצרים. לאחר מותו של דודו פרדיננד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1657, נמנע פרדיננד מריה להציע את מועמדותו לכס הקיסרות של האימפריה הרומית הקדושה, על אף שהיה בברית עם ממלכת צרפת, משום שלא רצה להיאבק בבית הבסבורג. במהלך השנים 1664–1666 שלח פרדיננד מריה את צבאו לעזרת ממלכת הבסבורג, במלחמתם כנגד האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת הולנד שמר פרדיננד מריה על נייטרליות, ובשנת 1680 השיא את בתו מריה אנה ויקטוריה עם לואי, הדופן הגדול, על מנת לחזק את בריתו עם ממלכת צרפת.
ב-26 במאי 1679 מת פרדיננד מריה במינכן, ובנו מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-8 בדצמבר 1650 התחתן פרדיננד מריה עם אנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה, בתו של ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה וכריסטין מארי מצרפת, ממנה היו לו 8 ילדים:
ג'סיקה ריין
ג'סיקה ריין (באנגלית: Jessica Raine; נולדה בשם ג'סיקה לויד; ב-20 במאי 1982) היא שחקנית אנגלייה. ידועה בעיקר בזכות תפקידה כמיילדת, ג'ני לי, בסדרת הדרמה של BBC One "תקראו למיילדת".
ביוגרפיה
ריין נולדה באירדיסלי שבהרטפורדשייר, וגדלה בחווה של אביה. היא הבת הצעירה משתי בנות שנולדו לחוואי אלן לויד ואשתו סו. אמה הוכשרה להיות רקדנית, אבל עבדה כאחות. ריין למדה בעיר קינגטון בהרטפורדשייר וכבר מגיל 13 רצתה להיות שחקנית, בעקבות אביה ששיחק בתיאטרון חובבים באירדיסלי. היא למדה תיאטרון וצילום, ואחר כך למדה באוניברסיטת מערב אנגליה. עם סיום התואר נסתה ריין להתקבל לבתי ספר למשחק אך נדחתה. היא נסעה לתאילנד ולימדה שם אנגלית כשפה שנייה.
אחרי שנה חזרה ריין לאנגליה, נרשמה שוב לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והתקבלה. בתקופת לימודיה עברה לגור בלונדון ועבדה במשרה חלקית כמלצרית ובחברת התקשורת BT.
ב-2008 עם סיום לימודיה החל ריין להופיע בהצלחה על במות התיאטרון. היא לוהקה כבתה הגותית של לזלי שארפ במחזה "Harper Regan" מאת סיימון סטיבנס. אחר כך שיחקה בתפקיד בתה בת ה-16 של טמזין גרג במחזה "Gethsemane" מאת דייוויד הר, בתיאטרון המלכותי הלאומי גילמה ריין את ג'זמין, ילדה פראית בת עשרה, במחזה "Earthquakes in London" של מייק ברטלט, וכמזכירה בהפקה מחודשת של "Rocket to the Moon" מאת קליפורד אודט. עוד השתתפה ריין במחזה "רוחות וב-"Punk Rock", עליו זכתה בפרס התיאטרון של העיתון "Manchester Evening News". היא שיחקה בהפקה מחודשת של תיאטרון "יאנג ויק" של "The Changeling", טרגדיה מהמאה ה-17 מאת מידלטון וראולי. ב-2012 כיכבה ריין במחזה "Beyond Ballets Russes" שהועלה בתיאטרון "London Coliseum".
ב-2013 השתתפה ריין בתפקיד אורח בפרק "להתחבא" מסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". במסגרת ציון יובל החמישים של "דוקטור הו" היא גילמה את דמותה של וריטי למברט, שהייתה המפיקה הראשונה של הסדרה, בסרט "הרפתקה בחלל ובזמן".
ב-2014 הצטרפה ריין לצוות השחקנים בעונה השנייה של הדרמה המשטרתית "שחיתות" בתפקיד הבלשית ג'ורג'יה טרוטמן. ב-2015 גילמה את דמותה של ליידי רוצ'פורד בסדרת הדרמה "וולף הול" לפי ספריה של הילרי מנטל.
במאי 2021 לוהקה ריין לתפקיד בסדרת הטלוויזיה להיות אליזבת.
חיים אישיים
בן זוגה לחיים של ריין הוא השחקן טום גודמן-היל, אותו פגשה ב-2010.
Suckless.org
suckless.org היא קהילה של מתכנתים העובדים על מיזמי תוכנה חופשית עם דגש על מינימליזם, בהירות וחסכנות בתכולות מיותרות. עקרון מנחה עיקרי במיזמי הקבוצה הוא פילוסופיית יוניקס, לפיה "כל כלי צריך לעשות דבר אחד, ולעשות אותו טוב".
אורי זמרי
אורי (אוריאל) זמרי (22 במאי 1925 – 17 בפברואר 2016) היה מחשובי חוקרי ההיסטוריה של הספורט והחינוך הגופני בישראל ובעולם, סופר, חוקר ומרצה, המנהל המדעי הראשון של מכון וינגייט ושופט הכדורסל הבינלאומי הראשון של ישראל, ששפט באולימפיאדת מלבורן 1956.
ביוגרפיה
זמרי נולד בווינה ב-1925 לטוני (טונקה) ומנדל זינגר. ב-1 באוקטובר 1934, לאחר עליית המשטר האוסטרופשיסטי, עלה לישראל עם הוריו והמשפחה התיישבה בחיפה. את לימודיו עשה בבית הספר הריאלי בעיר. בכיתה י"א התגייס לפלמ"ח ולשירות פעיל ב"הגנה" ותוך כדי שירותו השלים את בחינות הבגרות. בשנת 1944 החל את לימודיו בקורס השנתי הראשון למורים להתעמלות (חינוך גופני) שהתקיים בתל אביב. אתו למדו מחשובי מעצבי החינוך הגופני בארץ, ביניהם מיכה שמבן, אפרת אמיר ומוסקה מוסטון. עם סיום לימודיו בשנת 1945, החל ללמד חינוך גופני בקיבוץ משמר העמק, שם קידם את ענפי הכדורסל והכדורעף. בהמשך לימד בגמנסיה העברית בירושלים בשנים 1952 - 1961.
בשנת 1949, קיבל זמרי מלגת לימודים במכללה העירונית של ניו יורק. בשנים 1950–1952, השלים במוסד זה את לימודי התואר הראשון בחינוך גופני בהצטיינות.
זמרי היה הראשון מבוגרי הקורס השנתי הראשון למורים להתעמלות, 1944, שקיבל תואר דוקטור במקצוע זה.
פעילות בארגונים בינלאומיים
בשנת 1968, לקח חלק באקדמיה האולימפית באולימפיה שביוון. בין השנים 1970–1976, היה חבר בוועדה הבינלאומית להאחדת מבחני הכושר, בשנים 1972–1976, שימש כנשיא החברה האסיאנית לחקר תולדות החינוך הגופני והספורט ביבשת. בין השנים 1978–1984, היה מזכיר החברה הבינלאומית לחינוך גופני ולספורט משווה ובשנים 1979–1986, ערך כתב עת בינלאומי לחינוך גופני וספורט משווה. כן שימש כמרצה ראשי ומרצה אורח באוניברסיטאות בארצות הברית, קנדה, בלגיה, גרמניה, יוון, איטליה, שווייץ, תאילנד וסינגפור.
קריירת משחק ושיפוט
זמרי שיחק כדורסל וכדורעף ברמה ארצית בהפועל חיפה עד 1945 ומשנה זו עבר לשיפוט כדורסל. בשנת 1954, הוסמך כשופט בינלאומי ע”י פיב"א – איגוד הכדורסל הבינלאומי. לאחר ששפט בהצלחה במספר רב של משחקי בינלאומיים, הוזמן לשפוט באולימפיאדת מלבורן 1956, שם שפט בהצלחה רבה והיה מועמד מוביל לשפוט במשחק הגמר. עקב מחלה ממארת בה חלתה אשתו, לאה זמרי, נאלץ לחזור לישראל לפני סיום המשחקים ולפיכך, נמנע ממנו לשפוט במשחק זה. זמרי המשיך לשפוט בישראל ומחוצה לה, כולל באליפויות אירופה ואליפויות עולם, עד פרישתו משיפוט בשנת 1962.
תפקידי ניהול והוראה במכללה לחינוך גופני ובמכון וינגייט
זמרי החל ללמד ב-1957, במדרשה לחינוך גופני במכון וינגייט (לימים המכללה לחינוך גופני ע"ש זינמן) ולימד לסירוגין עד פרישתו בשנת 1991. נושאי הקורסים העיקריים שלימד היו: תולדות החינוך הגופני והספורט, ספורט ופוליטיקה, ארגון מפעלים, חינוך גופני משווה וסטטיסטיקה. במסגרת לימודי תולדות החינוך הגופני והמשחקים האולימפיים, ארגן משנת 1976, סיורים אקדמיים ייחודיים ליבשת יוון, שאף הוכרו על ידי האוניברסיטאות בישראל ובעולם. במהלך השנים מונה למנהל המחלקה למדעי החינוך והחברה במכללה.
בשנת 1961, החל גם לעבוד במכון וינגייט במשרה מלאה. בשנת 1969, מונה לסגנו של מנהל המכון, אריה (ארהל'ה) הלוי, תפקיד אותו מילא במשך 3 שנים. באותה שנה מונה למנהל המדעי הראשון במכון, תפקיד אותו מילא במשך שמונה שנים. בתקופה זו טיפח והרחיב את מחלקת המחקר לרפואת ספורט בראשות ד"ר חנה פפרו. בהמשך, בתחילת שנות ה-70 היה שותף לצוות בראשותו של ד"ר עודד בר אור שבחן את מתקני הכושר הגופני ותוכניות הכושר הגופני בצה"ל. בעקבות המלצות צוות זה הוכנס לצה"ל "בוחן בר אור". זמרי שימש כמנהל האגף להוצאה לאור ועזרי אימון במשך עשרים שנה. במסגרת תפקיד זה פיתח והגדיל את ספריית המכון ויזם הוצאה לאור של ספרים רבים מקצועיים בעברית, שהיו חסרים בענפי ספורט לא מעטים. בשנת 1981, יזם זמרי את הקמת המוזיאון "היד לאיש הספורט היהודי" במכון וינגייט. המוזיאון הוקם כדי להנציח ולתת כבוד לספורטאים וספורטאיות יהודים מכל רחבי תבל שהגיעו להישגים יוצאי דופן בכל הזמנים בתחום הספורט. הוא שימש כמנהלו הראשון עד שנת 1989.
פרש מעבודתו במכון וינגייט בשנת 1986 ויצא לגמלאות מהמכללה ב-1991.
קשרים עם גרמניה
שליטתו של זמרי בשפה הגרמנית סייעה לו מאוד ביצירת קשרים, עיצובם וחיזוקם, עם גרמניה ומוסדות ספורט גרמניים. תחילת הקשרים נוצרו כאשר ארח זמרי בשנות הששים סטודנטים מבית הספר הגבוה לספורט בקלן, גרמניה המערבית במכון וינגייט. במרוצת השנים הבשילו ביקורים אלה לקשר הדוק בין המוסדות. בתחילת שנות השבעים חתמו מנהל רשות הספורט דאז יריב אורן יחד עם זמרי על הסכמים לשיתוף פעולה בין גרמניה לישראל בתחום הספורטיבי, שהניבו חילופי סטודנטים, אימוני נבחרות גרמניות בישראל וכינוסים מדעיים בהשתתפות מומחים משתי המדינות. באולימפיאדת מינכן 1972 שהה זמרי במינכן ובעת התקפת הטרור על המשלחת הישראלית, נשלח לטפל בנבחרת הנוער של ישראל ששהתה בכפר הנוער במקום. באותו ערב רואיין על ידי הטלוויזיה הגרמנית במספר ערוצים, בניסיון לשכנע את הוועד האולימפי להפסיק את האולימפיאדה עקב האירוע, אך הדבר לא עלה בידו והמשחקים נמשכו.
משפחתו
זמרי היה נשוי ללאה זמרי, מורה לחינוך גופני ואתלטית אולימפית אשר ייצגה את ישראל באולימפיאדת הלסינקי, 1952. לאה נפטרה מלאוקמיה חריפה ב-1956 והותירה אחריה את בעלה אורי ובנה דרור. זמרי נישא בשנית בשנת 1959 לאיטה זמרי, מורה לחינוך גופני, מדריכה פדגוגית בסמינר הקיבוצים ויו"ר ארגון המורים לחינוך גופני בישראל. להם שתי בנות, רוני ומרב.
בנו, דרור זמרי, הוא ממקימי ומובילי חינוך הדמוקרטי בישראל. ביתו ד"ר רוני אולמן דרום, חברת נבחרת ישראל לשעבר בהתעמלות על מכשירים, היא מרצה ומדריכה פדגוגית להוראת החינוך הגופני במכללת וינגייט ובסמינר הקיבוצים וביתו מרב שטרית, היא מורה למחול במגזר הדתי.
עיטורים ופרסים
במהלך פעילותו קיבל זמרי מספר רב של עיטורים ופרסים. הבולטים שבהם:
סיזיפוס (טרגדיה)
סיזיפוס הוא טרגדיה, כנראה מאת המדינאי והמשורר היווני קריטיאס (אך יש המייחסים יצירה זו לאוריפידס), ממנה נשמר רק קטע אחד. הקטע נשמר בכתביו של הפילוסוף הרומאי סקסטוס אמפיריקוס. המשורר טוען בקטע זה (דרך הגיבור "הנוכל") כי האלים בני האלמוות אינם אלא תרמית, שנוצרה בידי אדם חכם כדי לכפות התנהגות ראויה על ההמונים, שיאמינו כי האלים רואים את כל מעשיהם, גם אלו שנעשים בסתר, ואף מודעים למחשבותיהם.
תרגום הקטע לעברית בידי אהרן שבתאי הופיע כנספח ד' (עמ' 156–157) בתרגומו של שבתאי למדיאה מאת אוריפידס (הוצאת שוקן, 1983).
שמואל ברודני
הרב שמואל ברודני היה רב יהודי אורתודוקסי בניו יורק באמצע המאה העשרים. כיהן כמגיד שיעור בישיבת מיר בברוקלין ובהמשך כראש ישיבה.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה נאלצה הישיבה לברוח לווילנה שבליטא ולאחר מכן נאלצה להסתתר בעיירה הקטנה קיידאן. ישיבת מיר הצליחה לעזוב את ליטא לפני הכיבוש הנאצי דרך רוסיה ויפן, והתיישבה בשנחאי הכבושה ביפן. כששמע הרב שלמה היימן על בריחת ישיבת מיר, הוא שאל אם שמואל ברודני נמצא ביניהם. כשנאמר לו שאכן שמואל נמנה עם הנמלטים, הוא הכריז שהוא יהיה "גדול בישראל". בתקופת הימצאות הישיבה בשנחאי, שמואל למד בחברותא עם רבי חיים שמואלביץ וישן בחדר של רבי לייב מאלין.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא עבר עם הישיבה לארצות הברית.
זמן קצר לאחר הגעתו לארצות הברית, הוא נישא לרחל לאה לשינסקי והחל למסור שיעורים בישיבת מיר. בין תלמידיו היה הרב שלמה ברעוודה. השיעור שמסר היה הגדול ביותר בישיבת מיר, עם עד תשעים תלמידים.
הרב ברודני נפטר ב-15 בפברואר 1981. בנו, הרב אליה ברודני, משמש כראש ישיבה בישיבת מיר ברוקלין ומכהן כחבר במועצת גדולי התורה של אגודת ישראל באמריקה. בן נוסף, הרב אבא ברודני, שימש במשך 25 שנה כמנהל ישיבה ולאחר מכן כראש כולל. בתו בתיה נישאה לרבי מנחם בן מנחם, נכדו של רבי איסר זלמן מלצר המכהן כראש ישיבה בישיבת תפרח.
תוכנית 863
תוכנית 863 (בסינית: 863计划) היא תוכנית שנוסדה ומנוהלת על ידי ממשלת הרפובליקה העממית של סין, ומיועדת להמריץ את הפיתוח של טכנולוגיות מתקדמות, בקשת רחבה של תחומים. מטרת התוכנית היא להפוך את סין עצמאית ובלתי מחויבת לטכנולוגיות זרות.
בין התוצרים הידועים שיצאו מהתוכנית, הם משפחת מעבדי המחשב לונגסון, תוכנית החלל שנג'ואו, ומערכת ההפעלה קילין.
היסטוריה
שם התוכנית ניתן לה על שם תאריך היווסדה על פי לוח השנה הסיני 86/3. התוכנית הוצעה במכתב לממשלת סין, על ידי המהנדסים וונג וונצ'ן, וונג דאהנג, יאנג ג'יאשי, וצ'ן פנג'יון, ואושרה על ידי דנג שיאופינג. לאחר יישומה במשך תוכנית החומש השביעית, המשיכה התוכנית להתבצע בשתי תוכניות החומש שבאו אחרי השביעית. תקציב התוכנית מטעם המדינה עמד על כ-11 מיליארד רנמינבי, ותפוקתה הסתכמה בכ-2,000 פטנטים, חלקים מקומיים וחלקם בינלאומיים.
תחת התוכנית 200 מיליארד דולרים אמריקאיים הושקעו בטכנולוגיות מידע ותקשורת, מתוכם שוריינו כ-150 לטכנולוגיות טלקומוניקציה. ב-1996 הוסף הנושא של טכנולוגיות ספנות. יישום התוכנית ארך זמן, במשך תוכנית החומש השביעית, ועדכון התבצע לה בתוכנית העשירית, שהייתה בין השנים 2001 -2005.
ב-2011 בית משפט בארצות הברית האשים מדען יליד סין בשם הואנג קשואה, בגנבת סודות מסחריים מתאגידים אמריקאיים, ולפחות את חלקם העביר לתוכנית 863.
שטחי פעולה
התוכנית בתחילתה התמקדה בשבעה שדות מחקר שונים:
מ-1986 נוספו שני תחומים חדשים
יונה בן דוד
יונה בן דוד (1927 - מאי 2016) היה איש בדיקות רכב, מייסד ויו"ר קומפיוטסט.
ביוגרפיה
בשנות ה-70 פיתח מערכת ממוחשבת לבדיקת מכוניות שיוצאה ל-11 מדינות. המערכת שנקראה VCT הכילה את הנתונים של יצרני המכוניות והשוותה אותם לנתוני הרכבים הנבדקים והתגאתה בבדיקת 56 רכיבים ברכב ב-12 דקות. בשנת 1983 הקים את מכון קומפיוטסט לבדיקת מכוניות, אותו ניהל במשך שנים רבות.
המציא ורשם 6 פטנטים בנושא בדיקות רכב.
בשנת 2015 שיתף פעולה עם אמיר זיו אב בפיתוח מכשיר בדיקה ממוחשב לטנקים.
קישורים חיצוניים
פטנטים:
ישיבת מיר (ברוקלין)
ראשי הישיבה הנוכחיים הם רבי אברהם יעקב נלקנבוים, רבי אשר דב ברנבוים, רבי אשר אליהו קלמנוביץ, והרב הרשל ז'ולטי. ר"מים בולטים נוספים הם הרב אליה ברודני, הרב ראובן שפנסקי, הרב הרשל קמינסקי והרב צבי לובל.
היסטוריה
ישיבת מיר נוסדה בשנת 1815, במיר, בלארוס ופעלה שם עד 1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עברה הישיבה לפולטבה שבאוקראינה בהנהגתו של רבי אליעזר יהודה פינקל, חתנו של ראש הישיבה רבי אליהו ברוך קמאי. בשנת 1921 חזרה הישיבה למיר, שם נשארה עד פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939 ותחילת השואה. על אף שרבים מהתלמידים ילידי חוץ עזבו עם פלישת צבא ברית המועצות ממזרח, הישיבה המשיכה לפעול, אם כי בהיקף מצומצם, עד שהצבאות הנאצים המתקרבים גרמו לראשי הישיבה להעביר את הישיבה לקדאיניאין (קיידאן), ליטא. כשהצבאות הנאצים התקדמו מזרחה, ברחה הישיבה כולה בסופו של דבר ברחבי סיביר ברכבת הטרנס-סיבירית, ולבסוף נפתחה מחדש בקוֹבֶּה, יפן, ב-1941. זמן קצר לאחר מכן, הישיבה עברה שוב לשאנגחאי, סין, שם שהו עד תום מלחמת העולם השנייה. גבורתו של הקונסול הכללי היפני בליטא, צ'יאונה סוגיהארה, שהנפיק כמה אלפי אשרות מעבר ליהודים, שהתירו להם לנסוע ולברוח ליפן, הייתה נושא למספר ספרים.
לאחר סיום המלחמה, רוב הפליטים היהודים מגטו שאנגחאי עזבו לארץ ישראל ולארצות הברית. ביניהם היו הניצולים מישיבת מיר, שהקימו מחדש את הישיבה, הפעם עם שני קמפוסים, אחד בירושלים, ישראל, ואחד בברוקלין, ניו יורק.
בברוקלין
ראשי הישיבה בהווה הם רבי אשר אליהו קלמנוביץ, בנו של רבי שרגא משה קלמנוביץ; רבי הערשל ז'ולטי, חתן רבי שרגא משה; רבי אברהם יעקב נלקנבוים, חתנו של רבי אברהם קלמנוביץ; והרב אשר דב ברנבוים, בנו של רבי שמואל ברנבוים. המשגיח הוא הרב עזריאל ארלנגר. הישיבה כוללת כיום תלמוד תורה, ישיבה קטנה, בית מדרש וכולל. ראש הכולל והישיבה הקטנה הוא רבי אליעזר גינזבורג חתנו של רבי שרגא משה קלמנוביץ.
קורפוס המילואים השלישי (האימפריה הגרמנית)
קורפוס המילואים השלישי (בגרמנית: III. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-3. כמפקדו הראשון מונה הנס פון בזלר, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים. הקורפוס היה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית. הקורפוס נטל חלק בקרבות מונס ולה קאטו, והשתתף במצור על אנטוורפן. לאחר כניעת אנטוורפן לחם הקורפוס בקרב איפר הראשון במסגרת הארמייה הרביעית. באביב 1915 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, וניהל בהצלחה את המצור על נובוגאורגייבסק. באביב 1916 השתתף הקורפוס במתקפת אגם נארוץ', וביולי 1917 הוא השתתף בבלימת מתקפת קרנסקי הרוסית. באוקטובר 1918 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם לחם במתקפת מאה הימים כחלק מהארמייה הרביעית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קולורדו
קולורדו (באנגלית: Colorado ) היא מדינה במערב ארצות הברית. בירת המדינה היא דנוור והיא גם העיר הגדולה במדינה.
מקור שמה של המדינה נובע מנהר הקולורדו הזורם בתחומה. הנהר מוביל סחופת טין אדומה מההרים ולפיכך נקרא על ידי המגלים הספרדים ריו קולורדו - "הנהר (בעל הצבע) האדום".
היסטוריה
השטח שבו נמצאת המדינה נרכש על ידי ארצות הברית בשנת 1803 במסגרת רכישת לואיזיאנה והחכירה המקסיקנית של שנת 1848. בעקבות הבהלה לזהב של קולורדו בשנת 1859 גדלה אוכלוסיית המדינה. טריטוריית קולורדו נוצרה ב-28 בפברואר 1861 והפכה למדינה בשנת 1876. נשים קיבלו זכות הצבעה במדינה ב-7 בנובמבר 1893.
בנובמבר 2012 הצביעו אזרחי קולורדו בעד תיקון חוק שיאפשר לגליזציה של מריחואנה. בכך הפכו מדינת קולורדו ומדינת וושינגטון למדינות הראשונות בארצות הברית בהן צריכת מריחואנה לשם הנאה נעשית כחוק. עם תחילת שנת 2014 עבר תיקון החוק המאפשר צריכת מריחואנה לשם הנאה לשלב היישום ובהתאם להוראות החוק נפתחו מספר חנויות לממכר מריחואנה.
גאוגרפיה ואקלים
קולורדו היא אחת משלוש מדינות (האחרות הן ויומינג ויוטה) שגבולותיהן מוגדרים אך ורק על ידי קווי רוחב וקווי אורך: היא משתרעת בין קווי הרוחב 37° ו-41° צפון, ובין קווי האורך 102° ו-109° מערב.
היא גובלת בנברסקה מצפון-מזרח, בוויומינג מצפון, ביוטה ממערב, בניו מקסיקו מדרום, באוקלהומה מדרום-מזרח ובקנזס ממזרח.
קולורדו היא המדינה בעלת הגובה הממוצע הגבוה ביותר בארצות הברית.
מזרחית להרי הרוקי נמצאים מישורי קולורדו - חלק מהמישורים הגדולים. גובה המישור מעל פני הים נע בין 1,000 ל-2,000 מטרים. כמות המשקעים באזור מועטה יחסית (כ-380 מ"מ בשנה), ורוב שטח המישורים משמש לרעיית בקר.
מערבית למישורים נמצא ה"רכס הקדמי" (Front Range) של הרי הרוקי, ובו פסגת לונג, הר אוונס, פסגת פייק והפסגות הספרדיות. אזור זה מיוער ומשמש לכריתת עצים.
מערבית לפסגות אלה נמצא קו פרשת המים של אמריקה.
ספר (גאוגרפיה)
עיר סְפָר (ידועה בנוסף כפריפריה) הוא מונח הלקוח במקור מתקופת התלמוד המתאר עיר היושבת בגבול עם מדינה אחרת. ערי הספר הן בדרך כלל חשופות במיוחד והן הראשונות שנפגעות במלחמה עם המדינות השכנות. כיום, ערי פריפריה עלולות להתפרש גם כערי ספר מעצם היותן מרוחקות ממרכזים מטרופוליניים חשובים.
קולורדו
גאוגרפיה ואקלים
הרי הרוקי בשטח המדינה כוללים 54 פסגות שגובהן מעל 4,200 מטרים. הרים אלה מיוערים, ובחורף מכוסים שלג. באזור אתרי סקי רבים ובהם אספן ווייל.
אל-קובייבה (רמלה)
אל-קוביבה (בערבית: القبيبة; מילולית: "כיפה קטנה") היה יישוב ערבי בנפת רמלה, כ-10.5 קילומטרים דרומית-מערבית לרמלה, שננטש ופונה במהלך מלחמת העצמאות. מעטים משרידיו נותרו כיום בקצה המערבי של רחובות.
קולורדו
גאוגרפיה ואקלים
במורדות המערביים של הרי הרוקי זורם נהר הקולורדו, במורדות המזרחיים זורם נהר ארקנסו ובדרום המדינה נמצאים הרי סן חואן ורמת קולורדו.
אקלים
באופן כללי, שינויי מזג אוויר קיצוני נפוצים מאוד במדינה אם כי שינויים אלו פחות נפוצים בחלקים המאוכלסים במדינה. ברד נפוץ מאוד בהרי המזרח ובמישורים בעיקר בחלק הצפון מזרחי של המדינה. ברד הוא הסיכון הנפוץ ביותר במדינה ואף עלול לגרום לפגיעה בבני אדם כמו גם לנזקים ברכוש. המישור המזרחי ספג כמה מנזקי הברד הקשים בהיסטוריה של צפון אמריקה, דוגמאות לכך הן סופות ברד קשות שתקפו את דנוור ביולי 1990 ובמאי 2017 כשהאחרון הוא היקר ביותר בהיסטוריה שהיה אי פעם במדינה. כמו כן האזור נתון לעיתים קרובות לסופות טורנדו. האזורים גם רגישים לשיטפונות הנגרמים כתוצאה מסופות רעמים רבות והן בגלל התכה מהירה של השלג בהרים במזג אוויר חם. מזג אוויר חם נפוץ בבירה דנוור וב-2008 נשבר שיא כאשר ב-24 ימים רצופים היו בעיר מעל ל-32 מעלות צלזיוס.
אל-קובייבה (רמלה)
היסטוריה
במאה ה-13 הוקם הכפר על ידי שבטי בדואים מחצי האי ערב. הכפר נקרא על שם קברו של השיח' גנדה, שהיה בעל כיפת אבן. כיום שוכן במקום מגדל מים. לפני 1840 הגיעה לכפר קבוצת מוסלמים גדולה ממצרים.
קולורדו
אקלים
חלקים גדולים מהמדינה יבשים מאוד וממוצע הגשמים השנתי הוא 430 מ"מ בשנה. רק לעיתים רחוקות המדינה חווה תקופה בה חלק מסוים אינו נמצא בבצורת מסוימת. מחסור זה תורם לעיתים לשריפות במדינה, ב-2002 התרחשה במדינה אחת השריפות הגדולות בהיסטוריה של ארצות הברית. שריפות גדולות אירעו גם ב-2010, ב-2012 וב-2013. בשנת 2020 אירעו שלוש השריפות הגדולות ביותר בהיסטוריה של קולורדו, וב-2021 אירעה שריפה שאומנם לא הייתה הגדולה ביותר בתולדות קולורדו אבל הייתה ההרסנית ביותר, מבחינת נזק למבנים.
אל-קובייבה (רמלה)
היסטוריה
ב-14 בנובמבר 1917 התחולל על אדמות הכפר, קרב עיון קרא.
בשנת 1922 נמנו בכפר 519 תושבים ובמפקד של 1931 הגיע מספרם ל-800. בשנת 1932, בעקבות חשד שבית אריזה בנס ציונה הוצת על ידי ערבים מקובייבה, נכתב "עד עכשיו חיו פה השכנים העברים והערבים בשלום ושלוה".
קולורדו
אקלים
לעומתם, בפסגות הרי הרוקי יש קור ושלג כבד, הנערם על הקרקע במשך מספר חודשים בשנה, מבלי להפשיר, דבר שהביא להקמת עיירות סקי רבות באזור.
דמוגרפיה
נכון ל-2019 ההערכות הן שמספר התושבים במדינה הוא 5,758,736, עלייה של 14.5% מאז 2010. הבירה והעיר המאוכלסת ביותר היא דנוור עם 715,522 תושבים (נכון לאפריל 2020 ).
אל-קובייבה (רמלה)
היסטוריה
הכפר נכבש יחד עם הכפר הסמוך, זרנוגה, ב-27 במאי 1948 בידי חטיבת גבעתי (חטיבה 5) כחלק ממבצע בר יוחאי, שהיה השלב השני של מבצע ברק; רוב תושביו נמלטו עוד לפני ההתקפה או במהלכה. עם כיבושו, גורשו ממנו ככל הנראה התושבים המעטים שנותרו בו. ב-24 עד 28 באוגוסט פינו חיילי גבעתי פליטים ערבים מן הכפרים קוביבה, זרנוגה ויבנא שהתאספו בשטח ממערב ליבנא.
קולורדו
דמוגרפיה
בשנת 2017 רשמה קולורדו את שיעור הפריון השני הנמוך ביותר בארצות הברית מחוץ לניו אינגלנד, אחרי אורגון, עם 1.63 ילדים לאישה.
אל-קובייבה (רמלה)
היסטוריה
שני בתים מפוארים השוכנים על גבעה ונראים מכביש 411 הם בין השרידים הבודדים שנותרו מן הכפר. הבתים הוקמו בשנות ה-20 של המאה ה-20 בפאתי הכפר ונבנו על ידי האחים מוסא ורפעת שהין, מן המשפחות המכובדות ביותר באזור, שהתפרנסו מפרדסנות. הבתים הוגדרו כאתר לשימור.
בית הקברות של הכפר קוביבה נמצא ליד רחוב דולב בכפר גבירול והיה בשימוש בין המאות ה-13 וה-16.
קולורדו
פוליטיקה וממשל
קולורדו היא רפובליקה ובה שלוש רשויות שלטון: מבצעת - מושל מדינת קולורדו, מחוקקת - המורכבת משני בתים: האספה הלאומית של קולורדו וסנאט קולורדו, ושופטת, בראשה עומד בית המשפט העליון של קולורדו. המדינה מאפשרת התערבות ישירה של האזרחים על ידי יוזמה אזרחית, משאל עם, Recall Election ואישור חוק. בירת המדינה היא דנוור.
הרשות המבצעת בקולורדו מורכבת מהמושל, סגן המושל, התובע הראשי, מזכיר המדינה, שר האוצר, State Controller, State treasurer, Insurance Commissioner, ושר החינוך. כל בעלי התפקידים נבחרים בנפרד לתקופה של ארבע שנים, ויכולים להיבחר לשתי קדנציות בלבד. ייתכן מצב בו ברשות המבצעת יושבים נבחרים ממפלגות שונות. הבחירות לתפקידים מתקיימות באותו הזמן. מושל קולורדו הנוכחי הוא ג'ארד פוליס, חבר המפלגה הדמוקרטית.
בבית המחוקקים 35 חברי סנאט הנבחרים לתקופה של ארבע שנים ו-65 חברי אספה מחוקקת הנבחרים לתקופה של שנתיים. בחירות מתקיימות מדי שנתיים וכמחצית מחברי הסנאט מועמדים לבחירה בכל מערכת בחירות. למפלגה הדמוקרטית רוב בשני בתי המחוקקים.
בבית המשפט העליון של קולורדו שבעה שופטים, הממונים על ידי המושל ומאושרים על ידי בית המחוקקים. שיטת המשפט היא שיטת המשפט המקובל האנגלי, אך ישנה השפעה גם להמשפט האזרחי הספרדי.
קולורדו נחשבת למדינה מתנדנדת, אשר אינה נאמנה למפלגה אחת. במאה השנים האחרונות נבחרו בה 17 מושלים דמוקרטים ו-12 מושלים רפובליקנים. מאז מערכת הבחירות ב-1992, זכו בה המועמדים הדמוקרטים והרפובליקנים שלוש פעמים כל אחת. בבחירות ב-2012, ניצח ברק אובמה בקולורדו כשזכה ברוב של 51.49% קולות המדינה.
לפוליטיקה בקולורדו יש ניגוד של ערים שמרניות, כמו קולורדו ספרינגס, וערים ליברליות, כמו בולדר ודנוור.
לקולורדו תשעה קולות (אלקטורליים) בבחירות לנשיאות, שני סנאטורים ושבעה חברי בית הנבחרים. הסנאטורים המייצגים את המדינה הם מייקל בנט הדמוקרטי (מאז 2009), שמוצאו יהודי, וג'ון היקנלופר הדמוקרטי(מאז 2020) שכיהן עד 2018 כמושל קולורדו ולפני כן כראש עיריית דנוור.
כלכלה
במאה ה-19 התבססה כלכלת המדינה על כרייה, והחל מסופה החלה להתפתח במדינה חקלאות (המבוססת על השקיה) וגידול בקר, שהפך למרכיב עיקרי בכלכלת המדינה. הענפים החקלאיים כוללים צאן, חיטה, חלב ומוצריו, תירס וחציר.
בימינו מהווה הממשל הפדרלי מרכיב עיקרי בכלכלת המדינה. במדינה נמצא פיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה (נוראד) ובסיסים רבים של חיל האוויר של ארצות הברית בקולורדו ספרינגס, כמו כן נמצא המכון הלאומי של ארצות הברית למידות וטכנולוגיה בבולדר, והסקר הגאולוגי של ארצות הברית בלייקווד.
בית המשפט לערעורים של המחוז העשירי של ארצות הברית נמצא בדנוור, כמו כן מצויים במדינה בתי כלא פדרליים בקניון סיטי.
במדינה מספר רב של יערות לאומיים ושמורות טבע, ורבים מועסקים בשמירה עליהם.
הגיוון הגאוגרפי הייחודי במדינה מושך אליה מיליוני תיירים מדי שנה, ב-2018 ביקרו במדינה 85.2 מיליון תיירים, כאשר נתון זה הכניס למדינה כ-$ 22.3 מיליארד דולר.
התוצר הגולמי במדינה בשנת 2015 היה 318,600 מיליון דולר. ההכנסה השנתית החציונית למשק בית בשנת 2016 הייתה 70,666 דולר (מקום 8 במדינה), ההכנסה לנפש לשנת 2010 הייתה 51,940 דולר (המקום ה-11 בארצות הברית).
נכון לדצמבר 2018 שיעור האבטלה במדינה עמד על 4.2%.
ספורט
קולורדו היא המדינה עם הכי מעט תושבים שאף על פי כן יש לה קבוצה אחת לפחות בכל אחת מהליגות המקצועיות הגדולות בארצות הברית.
מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה
מקסימיליאן השני עמנואל, הנסיך הבוחר מבוואריה (בגרמנית: Maximilian II Emanuel von Bayern;) היה הנסיך הבוחר מבוואריה בין השנים 1679–1726.
ביוגרפיה
מקסימיליאן השני עמנואל נולד ב-11 ביולי 1662 במינכן, לפרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה ולאנריקטה אדליידה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמדאו הראשון, דוכס סבויה וכריסטין מארי מצרפת.
בשנת 1679 מת אביו פרדיננד מריה, הנסיך הבוחר מבוואריה, ומקסימיליאן עמנואל ירש את השלטון, אולם, עד לשנת 1680 כיהן דודו מקסימיליאן פיליפ הירונימוס, דוכס בוואריה-לוכטנברג כעוצר. מקסימיליאן עמנואל פיתח קריירה צבאית, ובמהלך שנת 1683 השתתף בקרב וינה ובקרבות נגד האימפריה העות'מאנית. בשנת 1685 התחתן מקסימיליאן עמנואל עם מריה אנטוניה מאוסטריה, בתם של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומרגרטה תרסה מספרד, על אף שלא אהב אותה, אלא מכיוון שהנישואים חיזקו את כוחו הפוליטי.
במהלך מלחמת תשע השנים לחם מקסימיליאן עמנואל לצד אוסטריה וספרד, ובשנת 1691 מונה למושל ארצות השפלה הספרדיות. בשנת 1692 מתה אשתו מריה אנטוניה בווינה, ובשנת 1694 התחתן מקסימיליאן עמנואל עם תרזה סובייסקה, בתם של יאן השלישי סובייסקי, מלך פולין ומריה קז'ימייז'ה. בשנת 1695 כוחות צרפתיים נשלחו על ידי לואי הארבעה עשר, מלך צרפת הפגיזו את בריסל שהייתה תחת שלטונו של מקסימיליאן עמנואל בארטילריה. יחד עם השריפה שנבעה מן ההפצצה, זה היה האירוע ההרסני ביותר בכל ההיסטוריה של העיר.
במהלך מלחמת הירושה הספרדית תמך מקסימיליאן עמנואל בצרפת, ובשנת 1704 הובס בקרב בלנהיים. לאחר מכן הוחזקו מקסימיליאן עמנואל ומשפחתו בשבי באוסטריה, ובוואריה חולקה בין אוסטריה לנסיכות הבוחר מפפאלץ. בשנת 1706 הובס מקסימיליאן עמנואל שוב בקרב ראימיאי, ונאלץ לברוח לצרפת. בשנת 1712 מונה מקסימיליאן עמנואל לדוכס לוקסמבורג ומרקיז נאמור, ושלט בהם עד סוף המלחמה. בשנת 1713 נחתם הסכם אוטרכט ובו הוסכם על החזרת נסיכות הבוחר מבוואריה למקסימיליאן עמנואל, ובשנת 1715 חזר יחד עם משפחתו למינכן.
לאחר המלחמה טיפח מקסימיליאן את האדריכלות במדינה, ובשנת 1717 שלח את צבאו לעזרת אוסטריה במלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1716–1718). בשנת 1724 כרת מקסימיליאן עמנואל ברית עם כל הנסיכים לבית ויטלסבאך, ובכך השיג ארבעה קולות מבין הנסיכים הבוחרים של האימפריה הרומית הקדושה; בנו קלמנס אוגוסט ארכיבישוף קלן, קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, פרנץ לודוויג מפפאלץ-נויבורג ארכיבישוף טריר, והוא עצמו.
ב-26 בפברואר 1726 מת מקסימיליאן עמנואל במינכן, ובנו קרל אלברכט, הנסיך הבוחר מבוואריה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-15 ביולי 1685 התחתן מקסימיליאן עמנואל עם מריה אנטוניה מאוסטריה, בתם של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומרגריטה תרסה מספרד, ממנה היו לו 3 ילדים:
ב-12 בינואר 1694 התחתן מקסימיליאן עמנואל עם תרזה סובייסקה, בתם של יאן השלישי סובייסקי, מלך פולין ומריה קז'ימייז'ה, ממנה היו לו 10 ילדים:
בנוסף היה למקסימיליאן בן מפילגשו אגנס לה לאושיר:
קבוצת הארמיות בהן
קבוצת הארמיות בהן (בגרמנית: Heeresgruppe Boehn) הייתה קבוצת ארמיות של צבא הקיסרות הגרמנית שפעלה בחזית המערבית בפיקודו של מקס פון בהן, בין 12 באוגוסט 1918 ל-8 באוקטובר 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה.
פרובינציית קנדה תחתית
פרובינציית קנדה תחתית ( אנגלית: Province of Lower Canada צרפתית: province du Bas-Canada ) הייתה מושבה בריטית ששכנה על גדול נהר סנט לורנס התחתון ולחופי מפרץ סנט לורנס, והתקיימה בשנים 1791–1841. היא השתרעה על פני החלק הדרומי של פרובינציית קוויבק של ימינו, וכן על אזור לברדור שבפרובינציית ניופאונדלנד ולברדור.
קנדה התחתית כללה חלק ממושבת קנדה של צרפת החדשה, שנכבשה על ידי בריטניה במלחמת שבע השנים שהסתיימה ב-1763 (נקראת גם מלחמת הצרפתים והאינדיאנים בארצות הברית). חלקים אחרים של צרפת החדשה שנכבשו על ידי בריטניה הפכו למושבות של נובה סקוטיה, ניו ברונסוויק ואי הנסיך אדוארד.
פרובינציית קנדה התחתית נוצרה על ידי חוק משנת 1791, כתוצאה מחלוקת המושבה הבריטית של פרובינציית קוויבק (התקיימה בשנים 1763–1791) ל2 חלקים: קנדה תחתית וקנדה עילית. הקידומת "תחתית" בשמה מתייחסת למיקומה הגאוגרפי במורד נהר סנט לורנס ביחס לקנדה עילית, היא דרום אונטריו של היום.
פרובינציית קנדה תחתית חדלה להתקיים בשנת 1841 כאשר היא וקנדה עילית הסמוכה אוחדו לכדי פרובינציה אחת, היא פרובינציית קנדה.
מֶרֶד
כמו קנדה עילית, גם בקנה תחתית שרר אי שקט פוליטי משמעותי. 22 שנים לאחר פלישתה של ארצות הברית לאזור במלחמת 1812, מרד קרא תיגר כלפי השלטון הבריטי על האוכלוסייה המקומית, הצרפתית ברובה. לאחר שמרד קנדה תחתית של 1837–1838 דוכא על ידי חיילי הממשלה ומתנדבים נאמנים לו, חוקת 1791 הושעתה ב-27 במרץ 1838 ומועצה מיוחדת מונתה לניהול הפרובינציה. ניסיון כושל של המהפכן רוברט נלסון להכריז על רפובליקה בשטחי הפרובינציה סוכל במהירות.
הפרובינציות של קנדה תחתית וקנדה עילית שולבו לתוך הפרובינציה המאוחדת של קנדה בשנת 1841, כאשר חוק האיחוד של 1840 נכנס לתוקף. בתי המחוקקים הנפרדים שלהן אוחדו לפרלמנט אחד עם ייצוג שווה לשתי הפרובינציות לשעבר, למרות שבקנדה תחתית האוכלוסייה הייתה גדולה יותר.
חוקה
פרובינציית קנדה תחתית ירשה את המכלול המעורב של מוסדות צרפתיים ואנגליים שהתקיימו בפרובינציית קוויבק במהלך השנים 1763–1791, ואשר המשיך להתקיים מאוחר יותר בקנדה-מזרח (מחוז של פרובינציית קנדה שהתקיים בשנים 1841–1867 וירש את שטחה של קנדה עילית) ובסופו של דבר בפרובינציית קוויבק של ימינו (מאז 1867).
אוכלוסייה
קנדה התחתית אוכלסה בעיקר על ידי קנדים צרפתים, קבוצה אתנית שמוצאה במתיישבים צרפתים שהשתקעו בקנדה מהמאה ה-17 ואילך.
תחבורה
הנסיעה ברחבי קנדה התחתית הייתה בעיקר באמצעות שיט לאורך נהר סנט לורנס. ביבשה, הדרך היחידה למרחקים ארוכים הייתה דרך המלך (צרפתית: Chemin du Roy), שנבנתה בשנות ה-30 של המאה -18 על ידי צרפת החדשה. דרך המלך הייתה, בנוסף לנתיב דואר, האמצעי העיקרי לתחבורת נוסעים למרחקים ארוכים. זאת עד שספינות קיטור (1815) ומסילות רכבת (1850) החלו לשמש כחלופה לדרך המלכותית. חשיבותה של דרך המלך דעכה לאחר שנות ה-50 של המאה ה-19, והדרך לא שימשה כאמצעי תחבורה מרכזי עד שנוצרה מערכת הכבישים המהירים המודרנית של קוויבק במאה ה-20.
מול 7
מול 7 היא רשת מרכזי מסחר אשר הוקמה על ידי קבוצת הודיה אחזקות. כיום כוללת הרשת שני מרכזי מסחר, בבאר שבע ובשדרות. מרכז מול 7 בבאר שבע הוקם בשנת 2013 בשיתוף עם רשת רמי לוי שיווק השקמה, וכולל רשתות מזון, עשרות חנויות מותגים, בתי קפה וסופרמרקטים, הפרושים על פני כ-12,000 מ"ר, וכ-450 מקומות חניה המשרתים את תושבי באר שבע והסביבה. מול 7 שדרות ממוקם בכניסה לשדרות, סמוך לתחנת הרכבת של העיר. המרכז כולל עשרות חנויות מותגים, בתי קפה, סופרמרקט ותחנת דלק המשרתים את תושבי שדרות, המועצה האזורית שער הנגב, המועצה האזורית אשכול ועוד. גודל המתחם כ-11,000 מ"ר וגם הוא כולל כ-450 מקומות חניה.
קורפוס המילואים הרביעי (האימפריה הגרמנית)
קורפוס המילואים הרביעי (בגרמנית: IV. Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
היסטוריה
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-4. כמפקדו הראשון מונה הנס פון גרונאו, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים. הקורפוס היה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית. הקורפוס נטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן. בשנת 1915 השתתף הקורפוס במערכה לכיבוש סרביה, ולאחר מכן לחם בחזית המזרחית וברומניה. באביב 1918 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם לחם במתקפת האביב כחלק מהארמייה ה-18, ולאחר מכן לחם במתקפת מאה הימים כחלק מהארמייה השנייה, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
אטלנטיקה
אטלנטיקה היא סדרת דרמה קומית ששודרה החל מ-9 ביולי 2015 ועד לסיומה ב-אוקטובר 2015 במשך 12 פרקים בחברת HOT. הסדרה מציגה את סיפורה של להקת הרוק הירושלמית אטלנטיקה, שמדשדשת כבר שנים בניסיון להגשים את החלום ולהוציא אלבום ראשון. את הסדרה כתבו רמי דוידוף ושגיא אזולאי, שהיו גם מיוצריה לצד עודד דוידוף.
עלילת הסדרה
אטלנטיקה היא להקת רוק ירושלמית, שמדשדשת כבר שנים בניסיון להגשים את החלום ולהצליח בגדול. למרות כישרונם, ההתנהלות והיחסים הבעייתיים ביניהם מונעים מהם להתקדם, וגורמים להם להיראות כחבורת לוזרים שתקועה בעולם מאוד לא זוהר של פאבים אפלים וחיי לילה הזויים בעיר הקודש. עד הרגע שצחי נכנס לחיי הלהקה. ממדריך טיולים אפור הוא הופך למנג'ר הראשון של הלהקה, ויעשה הכל כדי שהם יצליחו ביחד, גם אם זה גובל בהסתבכות בפלילים ועבירות מוסריות קשות. נראה כאילו הייעוד של צחי הוא "אטלנטיקה", וההפך.
אוגדה 440
אוגדה 440 (עוצבת חלמיש) הייתה אוגדת שריון מילואים בצה"ל שהורכבה מטנקי שלל.
היסטוריה
האוגדה התארגנה ב-1973, בעקבות התגברות המתח בחזית המצרית. האוגדה הוקמה כמפקדה טקטית על-חטיבתית לשליטה על כוח משימה שיוביל את מבצע אור ירוק – איגוף אמפיבי של הצבא המצרי על ידי הנחתת כוחות שריון וחי"ר מערבית לתעלת סואץ. היא התבססה על חיילי מחלקת ההדרכה והמכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים הופעלה האוגדה בפיקודו של מנחם מרון במשימה להגנת העורף הישראלי בחצי האי סיני, וב-9 באוקטובר קיבלה אחריות על הגזרה הדרומית בסיני מול הארמייה המצרית השלישית. על האוגדה הוטל ביצוע מבצע אור ירוק להנחתת אוגדת שריון בגדה המערבית של מפרץ סואץ, והיא החלה במימושו, אך המבצע בוטל.
לאחר המלחמה התארגנה כאוגדה קבועה שביעית בפיקודו של ברוך הראל. היא הורכבה מחטיבה 691 של טנקי טירן (שמספרה היה 274 עד המלחמה), ושתי חטיבות מילואים חדשות שחייליהן עברו הסבה לטירן, חטיבה 889 וחטיבה 265. טנקי הטירן-4 והטירן-5 של החטיבות הוסבו לדגמי "שריר" משופרים, שכללו, תוספת מרגמה 60 מ"מ, מדוכות עשן, מקלעי מא"ג בעמדת הטען והמפקד, מערכות מתקדמות לכיבוי אש ולאב"כ, מיגון ריאקטיבי "בלטן", ותאי זיווד גדולים על הצריח.