cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית
היסטוריה
הארגון נוסד בתאריך 26 במרץ 1893 על ידי קבוצת אינטלקטואלים יהודים בברלין. זמן קצר לאחר היווסדו מנה הארגון 1,426 חברים ובתוך מספר שנים מועט הפך "לגוף הפוליטי המרכזי ביהדות גרמניה לצד הקהילות הדתיות". בנובמבר 1899 הגיע מספר החברים באגודה לכ-50,000. ב-3 בפברואר 1903 ציינו באגודה 10 שנים לקיומה עם 14,000 חברים בודדים ועוד מאה קהילות שלמות שהצטרפו כקהילות, באופן שנטען שהאגודה ייצגה מעל 100,000 איש.
בשנת 1933, שנת עלייתו המפלגה הנאצית לשלטון, ירד מספר החברים ל-64,000. בשנת 1933 קוימו שיחות עם ראשי האגודה על ארגון יהודי גרמניה שמהם תשלל האזרחות היהודית כעדה דתית שתנוהל על ידי האגודה. רעיון זה לא יצא אל הפועל. בנובמבר 1935, בעקבות חקיקת חוקי נירנברג שמנעו מיהודים להיות אזרחים גרמניים, שונה שם הארגון ל"האגודה המרכזית של היהודים בגרמניה" ("Centralverein der Juden in Deutschland"), ובשנת 1936 שונה השם שוב, הפעם ל"האגודה המרכזית היהודית" ("Jüdischer Centralverein"). לאחר ליל הבדולח ב-1938 פסקה הוצאת השבועון של האגודה, וזמן קצר לאחר מכן נאסרה פעולתה כליל.
פעילות
האגודה שמה להּ למטרה לאחד את היהודים אזרחי גרמניה כדי להיאבק למען זכויות אזרח ליהודים וללחום באנטישמיות ואפליה נגד יהודים. האגודה נהגה לתבוע אנשים שפרסמו פרסומים אנטישמיים או לתבוע מהממשלה להעמיד את המפרסמים לדין. כן דרשה לפעול נגד אמירות אנטישמיות של עובדי המדינה, כמו שופטים וחיילים.
בשנות ה-20 הוציאה האגודה פרסומים שונים שיועדו לקהל נוצרי ונועדו לקרב את הגרמנים אל היהודים, למען שוויון זכויות מלא של היהודים בגרמניה. בין השאר הוצא לאור כתב עת בשם "C.V.-Zeitung" (גרמנית: "עיתון CV"), שיצא בכ-55,000 עותקים. בראשית שנת 1922 פרסם ה-"C.V.-Zeitung" שיחות עם הנשיא פאול פון הינדנבורג ועם מנהיגים כלכליים, על השתלבות היהודים בגרמניה.
בשנת 1928 הוקם בסיועו של אלפרד וינר (מייסד אוסף וינר לתיעוד הנאציזם באוניברסיטת תל אביב) "משרד רח' וילהלם" ("Büro Wilhelmstraße"), שעסק בתיעוד פעולות הנאצים ופרסם מידע אנטי-נאצי עד עליית הנאצים לשלטון ב-1933. עם זאת, חלק מפרסומי האגודה בשנים אלו בקשו להרגיע את יהודי גרמניה. ביוני 1932 טענו באגודה שהחלטת הלנדטאג הפרוסי על החרמת רכושם של יהודים שהגרו לגרמניה אחרי תחילת מלחמת העולם הראשונה היא הצהרתית ולא תהיה לה נפקות מעשית.
אידאולוגיה
האגודה ייצגה בעיקר את היהודים הליברלים בגרמניה, שבקשו להיות חלק מהלאום הגרמני. הצבת הביטוי "אזרחים גרמנים" לפני "בני דת משה" נועדה לציין את היות חברי האגודה קודם כל אזרחים גרמנים. בהכרזה על הקמת האגודה נכתב:
בשנת 1901 תיאר הדער איזראעליט האורתודוקסי כנס של האגודה ככזאת שלא הגיעו אליה אורתודוקסים כלל. וגם הציונים לא הורשו להשתתף בה. עם זאת, היו באגודה גם יהודים אורתודוקסים שהאמינו בהשתלבות בעם הגרמני ועד שנת 1910 היו באגודה יהודים שהיו גם חברים בהסתדרות הציונית. באותן שנים, הגם שהאגודה שללה את היותם של היהודים עם והתנגדה לציונות, היא בקשה לייצג את כלל יהודי גרמניה ועל כן שמרה על נייטרליות בוויכוחים פנים יהודיים.
בשנת 1903 בכתבה לכבוד עשור לאגודה, נכתב בהמליץ, שהיה מזוהה עם הציונות, שאמנם היה עדיף אם שם האגודה הייתה מקדימה את התואר "יהודים" ל"אזרחים גרמנים" אך למרות זאת פעולות האגודה מקובלות על כל המפלגות בין יהודי גרמניה, כולל הציונים.
החל משנת 1910 נוצר עימות בין הציונים לאנשי האגודה. קביעת ועידה ציונית בפוזן בשנת 1912 שכל ציוני צריך לייעד את עצמו לעלייה לארץ ישראל, כמו גם הגידול בפעילות הציונית בגרמניה, הביאה את אנשי האגודה לצאת בפרסומים נגד הציונות, במה שהתפתח לעימות תעמולתי חריף בין הארגונים עד תחילת מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1921, על רקע התגייסות של מנהיגים יהודיים מהמחנה הליברלי בעד קרן היסוד, קיבלה האגודה את ההחלטה: החלטה זאת עוררה סערה בין תומכים למתנגדים בתוך האגודה.
בשנת 1928 קיבלה ועידת האגודה שנתכנסה בברלין החלטה הטוענת שהתעמולה הציונית מגבירה את ההבדלה בקרב הציבור בין גרמנים ליהודים, הבדלה שהאגודה פעלה במשך שנים לבטלו. עם זאת, הועידה סירבה לקבל החלטה האוסרת על חברי האגודה להיות חברים בוועד למען ארץ ישראל.
באפריל 1929 תיארו בדבר את התמורה שחלה בקרב האגודה על רקע ההצעה שהאגודה תהיה שותפה לא ציונית בסוכנות היהודית שהוקמה אז:
בפברואר 1930 קיבלה ועידת האגודה החלטה השוללת לאומיות יהודית או השתתפות במפעל למען ארץ ישראל, ומבהירה שגרמניה היא מרכז חייהם הפוליטיים והרוחניים של חברי האגודה.
פעילים מרכזיים
בין מייסדי האגודה הייתה הנרייטה מיי שהייתה האישה הראשונה שכיהנה בוועד.
בתקופת רפובליקת ויימאר היה לודוויג ויימאר מהדמויות הבולטות באגודה. הוא הצטרף לאגודה בשנת 1907, נהיה למנכ"ל האגודה בשנת 1921 ובשנת 1923 היה למנהיג האידאולוגי שלה.
ספלינטר (צבי הנינג'ה)
ספלינטר (באנגלית: Splinter) הוא דמות בדיונית של גיבור-על עכברוש-מוטאנט המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה. דמותו של ספלינטר הופיעה במקור לראשונה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת מיראז' סטודיו ממאי 1984 ובמחודש בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #1 בהוצאת IDW Publishing מאוגוסט 2011, ונוצרה על ידי הכותב קווין איסטמן והמאייר פיטר ליירד.
במהלך אירועי "עיר במלחמה", ספלינטר נאלץ להתמודד עם פלישתו של אב הדרקונים לכדור הארץ. בידיעה כי רק החזרתו לחיים של יריבו אורוקו סאקי והאיחוד שלו עם אהובתו קיטסון יחזירו את הסדר על כנו, הוא מחליט להקריב את חייו כדי לשמור על האיזון בין החיים והמתים כדי שסאקי ישוב לחיים. הוא מתאחד עם אהובתו טאנג שן בעולם הבא, וטרם לכך נפרד מבניו.
אישיות
ספלינטר מצטייר כחכם, אינטליגנט, כמעט תמיד רגוע, וגם כאשר הוא כועס הוא נמנע מלהרים את קולו. הוא דואג לבניו במסירות רבה ומציל אותם ברגעים קריטיים. הדאגה הרבה למשפחתו נובעת מאובדן המשפחה הקודמת שלו: מאסטר יושי, ואהובתו טנג שן. בנוסף ספלינטר הוא מאסטר באמנויות לחימה ובעל מחשבה חכמה ותנועות זריזות.
מיראז' סטודיו
בהרצת הקומיקס המקורית, ספלינטר היה חולדת המחמד של נינג'ה יפני בשם המאטו יושי. חכם למינו, ספלינטר העתיק את התנועות שהמאטו יושי ביצע בזמן אימוניו. המאטו התחרה עם אדם בשם אורוקו נאגי על אהבתה של טאנג שן, ובעקבות כך אחיו של אורוקו נאגי - אורוקו סאקי - רצח את המאטו יושי (לאחר שיושי הרג את אורוקו נאגי בדו-קרב). ללא בית וללא בעלים, ספלינטר נאלץ לברוח לביוב של ניו יורק. בגלל תאונת דרכים, ארבעה צבים ומכל בעל נוזל רדיואקטיבי נפלו לביוב, שם המכל נשבר והעביר את ספלינטר והצבים תהליך מוטציה. ספלינטר נעשה לעכברוש ענק, וארבעת הצבים - לצבים ענקיים. ספלינטר גילה כי הוא מסוגל לדבר, והעניק שמות לארבעת הצבים: לאונרדו, דונטלו, רפאל ומיכלאנג'לו (על שם לאונרדו דה וינצ'י, דונטלו, רפאל ומיכלאנג'לו בהתאמה). ספלינטר מכשיר את הצבים באומנויות הנינג'יטסו, ומאמץ אותם כבניו.
בהרצה זו מת ספלינטר מזקנה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles vol. 4 #10.
אימג' קומיקס
בהרצת אימג' קומיקס, ספלינטר נעשה למוטנט-עטלף ענקי. רפאל, כשרדר, מנסה לרפא אותו, וספלינטר מפתח ידידות עם אוטרום בשם "דוקטור אקס".
ארצ'י קומיקס
בהרצת הקומיקס הזו המבוסס על סדרת הטלוויזיה מ-1987 היה ספלינטר לדמות מרכזית, סיפור הרקע המקורי שלו נשמר שלא כמו בסדרת הטלוויזיה. לאחר שהחלו בקומיקס להופיע סיפורים מקוריים שלא מתבססים על סדרת הטלוויזיה, נחשפו פרטים נוספים אודות עברו הקדום של ספלינטר.
במהלך הקומיקס מקבל ספלינטר צורת בן אנוש, זאת לאחר שימוש בקמע מיוחד של שרדר. לאחר שמובס שרדר, כוחות הקמע מבוטלים וספלינטר חוזר לצורת העכברוש מוטאנט.
סרטי קולנוע
בסרט המקורי ובסרטים הנוספים (צבי הנינג'ה 2: סודו של הריר וצבי הנינג'ה 3) נשמר סיפור הרקע של ספלינטר כפי שהיה בהרצה של מיראז' קומיקס. את דמותו של ספלינטר שיחק בסרט קווין קלאש שגם דיבב את דמותו. הסרט הראשון דובב בגרסה העברית ע"י יוני חן.
בסרט מ-2007 היה ספלינטר לדמות אבאית עם דעות קדומות, גם כאן נשמר סיפור הרקע המקורי שלו. דובב בגרסה העברית ע"י אלברט כהן.
בסרט המחודש משחק את דמותו של ספלינטר דני וודברן. בסרט עצמו ספלינטר היה עכברוש מחמד שגדל אצל אפריל ואביה, ולאחר תאונה שקוראת במעבדה של אביה של אפריל, הוא והצבים הופכים להיות מוטנטים, לאחר שאפריל משליכה אותם לביוב על מנת שינצלו. בשונה מסיפורי המקור שהיו לספלינטר, את אומנות הנינג'יטסו הוא למד באמצעות ספר שמצא אותו בביוב. לאחר שהוא למד את האומנות בעצמו, הוא הקנה אותה לאחר מכן, לצבים. בסרט ההמשך הוא דובב בגרסה העברית ע"י עמי מנדלמן.
שמואל טל
הרב שמואל טל (נולד בכ"ט באלול ה'תשכ"ב, 27 בספטמבר 1962) הוא ראש ישיבת תורת החיים ביד בנימין (בעבר, בנווה דקלים שבגוש קטיף). השתייך לציונות הדתית עד סמוך לביצוע תוכנית ההתנתקות, במסגרתה פונתה ישיבתו. בעקבות התוכנית החל להוביל קו אידאולוגי המתייחס למדינת ישראל באופן שלילי, בדומה לקבוצות מסוימות במגזר החרדי.
קורות חייו
נולד בבני ברק בשם שמואל לנגנטל, בנם של עו"ד בן ציון לנגנטל ולאה לנגנטל, שהייתה מנהלת תיכון עירוני דתי אולפנה לבנות בני ברק.
למד בתלמוד תורה "זיכרון מאיר" של החינוך העצמאי ובבית הספר סגולה בבני ברק. לאחר מכן למד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר" בירושלים. לפני סיום לימודיו, עבר ללמוד בישיבת הכותל. על פי הכוונת ראש הישיבה, הרב ישעיהו הדרי, הגיע אל הרב ישראל זאב גוסטמן, ראש ישיבת נצח ישראל, שאיתו למד בחברותא תקופה ארוכה. לאחר מכן עבר לישיבת מרכז הרב. בתקופה זו התחתן עם יפעת לבית ליפשיץ. לאחר נישואיו עבר לישיבת מעלות התורה אצל הרב שמואל אוירבך. לאחר כשלוש שנים, החל לשמש כר"מ בישיבת שעלבים. למד בחברותא עם הרב יצחק שלמה זילברמן את תורת הקבלה. בנוסף לרבנים אלו, הרב טל מחשיב כרבותיו את הרב יוסף קאפח, הרב אריה בינה והרב אברהם שפירא, והוא בעל גישה אוהדת כלפי שיטתו של הרב גדליה נדל.
בשנת 1995 הקים הרב יגאל קמינצקי, רב גוש קטיף, את כולל מג"ל בנווה דקלים, והזמין את הרב טל לעמוד בראשו. בראשותו הפך כולל זה בשנת 1997 לישיבה גבוהה, בשם "תורת החיים". בתקופה זו, למד קורסים באוניברסיטה הפתוחה.
במהלך תוכנית ההתנתקות פונתה הישיבה ועברה ליד בנימין, וכיום לומדים בה כמאתיים תלמידים ואברכים. עם השנים הוקמו ביוזמת הרב טל מוסדות נוספים סביב הישיבה: תלמוד תורה בשיטת זילברמן, מוסדות לבנות - בית ספר יסודי, אולפנה, ומדרשה תורנית לנשים - כולם בשם טׂהר, ארגון לקירוב רחוקים והפצת יהדות בשם "מתוך אהבתו", מכונים לבעלי תשובה ולבעלות תשובה, בית ספר לקולנוע יהודי ובית ספר לייעוץ תורני, שכולל גם מרכז טיפול.
כחלק מתוכנית לייהוד הגליל, הוציא הרב טל גרעין מתלמידי הישיבה הוותיקים להתיישב בנוף הגליל.
הרב טל מקורב לרבנים ממגזרים שונים - גם מהציבור הציוני-דתי וגם מהציבור החרדי. רבנים חרדים ידועים כתבו הסכמות לספרו, ולפני ביצוע תוכנית ההתנתקות ערך סבב ביקורים אצל רבנים חרדים במטרה לשכנעם לפעול לביטול התוכנית.
מחלוקת רבנים על התנהלותו
במאי 2019 התפרסמו טענות על התנהלות לא אתית של הרב טל. הרב שמואל אליהו טען, בין השאר, שהרב טל שכנע אישה להתגרש מבעלה בהבטחה שתינשא לו, הסכים לפצותה בסכום של חצי מיליון ש"ח, והעביר לה רק חלק מהסכום. הטענות נידונו בבית דין שהוקם בידי הרב אשר וייס, בהסכמת הרב אליהו. ביולי 2019 פרסם בית הדין את מסקנותיו, וכתב ששלח את המחשב של הרב טל למומחים שבדקו אותו היטב, והגיע למסקנה שבניגוד לטענות – לא היו בו מעולם תמונות תועבה. לצד זאת, מתח בית הדין ביקורת על היסמכותו של הרב טל על רוח הקודש ועל הקשר שניהל בעקבות כך עם אותה אישה בעודה אשת איש, שאותה כינה "פסול ביסודו". לנוכח זאת פסק בית הדין כי הרב טל יוכל להמשיך לעמוד בראשות הישיבה וללמד תורה, אך עליו לא להתרכז בעיסוק בהנהגה ציבורית ולהימנע מעצות בנושאים אישיים כגון זוגיות ורפואה, וכן להימנע מקבלת נשים לשיחות (דבר שהרב טל הפסיק מעצמו עוד תקופה קודם). עוד פסק בית הדין כי על הרב טל להודיע ברבים "באמת ובתמים, בעל פה ובכתב, שכל ההישענות על רוח הקודש בטעות יסודה ולחדול לחלוטין מדרך זו". לאחר פרסום הפסק, דיבר הרב טל בפני תלמידיו ואמר כי טעה בעניין רוח הקודש שייחס לעצמו.
בתגובה פרסמו הרב דוב ליאור והרב חיים דרוקמן מכתב שבו כתבו שהחלטת בית הדין תמוהה, והביעו את דעתם כי עקב העובדות שהתבררו בבית הדין, הרב טל אינו ראוי לעמוד בראשות ישיבה או להוות דמות חינוכית. אל המכתב הצטרפו כמה עשרות רבנים נוספים מן הציונות הדתית, בהם הרבנים אליקים לבנון, יהושע שפירא ויובל שרלו. מנגד, הרבנים מאיר מאזוז, אביגדר נבנצל, זלמן נחמיה גולדברג ורצון ערוסי קראו להישמע לפסק הדין ולהיזהר מלקבל שמועות רעות או דברי בלע על הרב טל. בעקבות הפרשה פרשו כמה רבנים מן המוסדות בראשות הרב טל, ושני המוסדות היסודיים השייכים לרשת "בני יוסף" הועברו מאחריות עמותת תורת החיים לאחריות המועצה האזורית.
דעותיו
גישתו ההלכתית וההשקפתית של הרב טל היא עצמאית, ומסקנותיו מורכבות משלל דרכים וגישות. לשיטתו, יש חובה לחקור ולדון בבירור ההלכה באופן עצמאי, וניתן אף לחלוק על פסיקות מקובלות אם כך מתברר מתוך העיון, אך זאת בתנאי שהחולק ראוי לכך. הוא נוהג כך בעצמו.
השקפתו הפוליטית
השקפתו של הרב טל לאחר ההתנתקות מהווה שילוב בין ההשקפה החרדית להשקפה הדתית-לאומית. הוא מזהה את שיבת ישראל לארצו כתהליך הקשור באתחלתא דגאולה, אך דוחה את הציונות החילונית ואינו מכיר במדינת ישראל כישות בעלת ערך דתי חיובי. לשיטתו, יש לחתור להחליף את מוסדות המדינה כולם על ידי הקמת חלופות אמוניות-יהודיות בכל התחומים (תקשורת, אקדמיה, ועוד), אם על ידי שינוי מבפנים איפה שאפשר או הקמת מוסדות כאלה בצורה עצמאית לחלוטין:
יחסו הביקורתי למדינה התגבש עקב תוכנית ההתנתקות, כאשר בחודשים שקדמו לביצועה העביר לתלמידיו סדרת שיעורים שבהם שטח את השקפתו החדשה, ולפיה, בין השאר, אין לומר "הלל" ביום העצמאות, ויש להעביר את החגיגות על תהליך הגאולה ליום ירושלים, שמשמעותו הדתית ברורה יותר. גם יחסו לצה"ל הוא דו-ערכי, עקב הוראות הפתיחה באש הנוקשות וכן בגלל שירות נשים בצה"ל שיוצר בעיניו איום חמור על ערכי הצניעות. לתלמידיו החפצים להתגייס הוא מורה על שירות דרך מסגרת הנח"ל החרדי, שבו לא קיימות בעיות צניעות. בתקופת תוכנית ההתנתקות הצטרף לקוראים לסרב פקודה.
גישתו הייחודית התבטאה אף בכך שבבחירות לכנסת השבע עשרה והשמונה עשרה הביע את תמיכתו במפלגת ש"ס. גם בית הספר טוהר שהיה בנשיאותו משתייך לרשת מעיין החינוך התורני של ש"ס, ולא לממ"ד.
מקורות הגותו
מבחינת מקורות ההגות שעליהם הוא נשען, עבר הרב טל מהפכים מחשבתיים בחייו. בשנים האחרונות הוא דבק בעיקר בתורתם וכתביהם של בני הדור הראשון והשני של החסידות, כגון מסורות המגיד ממזריטש אודות הבעל שם טוב, תורת רבי אלימלך מליז'נסק ועוד. הוגים נוספים שהוא מרבה לאזכר הם הגר"א ורמח"ל. תלמיד חכם נוסף המוערך על ידו ביותר, אף בתחום ההלכתי, הוא הרב אברהם ישעיה קרליץ, ה"חזון איש". תפיסתו ההשקפתית על התקופה ומאורעות הזמן, הושפעה רבות מהשקפתם של הרב יצחק ברויאר וסבו הרש"ר הירש.
הרב טל דוחה כל השפעה הגותית חוץ-תורנית. לשיטתו, גם לימודים שאינם תורניים במובהק מושפעים מן ההגות העומדת בבסיסם, ועליהם להיעשות מתוך גישה יהודית.
ספריו
לספריו מצורפות הסכמות מרבנים ממגזרים שונים, ובהם הרבנים יוסף שלום אלישיב, שמואל אוירבך, עובדיה יוסף, מרדכי אליהו, אברהם שפירא, מאיר מאזוז וברוך דב פוברסקי.
בשנת ה'תשס"ז (2007) זכה בגין סדרת ספריו בפרס הרב מימון לספרות ומחקר תורניים. בנימוקי הפרס כתבו השופטים:
הכרך על בשר וחלב ותערובות שיצא בתשע"ג זיכה אותו בפרס הרב טולידאנו לספרות תורנית לשנת תשע"ו.
בנוסף, יצאו כמה מהדורות של מדריך להתבוננות (למהדורה הרביעית באתר היברובוקס), המבוססים על שיעוריו.
חיים אישיים
הרב טל נשוי ליפעת, המלמדת במוסדות שבראשותו ביישוב יד בנימין. לזוג תשעה ילדים, שישה בנים ושלוש בנות. בין בניו הזמר הראל טל, והרב דביר טל שמשמש כר"מ בישיבה ביד בנימין.הרב טל מתגורר ביד בנימין.
קישורים חיצוניים
ממאמריו ושיעוריו:
כתבות:
מאמרים, כתבות וראיונות בעניין יחסו למדינה:
פסק הדין של בית הדין המיוחד
לבותירוקסין
לבותירוקסין (באנגלית:Levothyroxine) או לבותירוקסין סודיום (Levothyroxine Sodium) הוא תחליף סינתטי להורמון הטבעי המיוצר בבלוטת התריס (בלוטת התירואיד). הטיפול ניתן בצורת טבליות (TAB) דרך הפה (PO). תרופה זו מחליפה את ההורמון תירוקסין T4 ומשמשת לטיפול במצבים שונים כמו: תת-פעילות של בלוטת התריס (היפותירודיזם), זפקת (גויטר), חזרה של סרטן בבלוטת התריס, חוסר בהורמון של בלוטת התריס לאחר כריתה חלקית או מלאה של הבלוטה, פעילות יתר של בלוטת תריס, לקראת פרוצדורות רפואיות לבדיקת התפקוד של בלוטת התריס.
התרופה משווקת בארץ בשמות המסחריים: יותירוקס (euthyrox), אלטרוקסין (eletroxin) וסינטרואיד (synthroid).
היסטוריה
החומר הגנרי לבותירוקסין בודד ב-1914 בmayo clinic על ידי אדוארד קלווין קנדל. קנדל בידד את הלבותירוקסין מבלוטת תירואיד של חזיר. ההורמון עצמו סותנז לראשונה ב-1927 על ידי צ'ארלס רוברט הרינגטון וג'ורג ברגר ומאז זמין כתרופה גנרית. בשנת 2020 זו הייתה התרופה השנייה הנפוצה ביותר בארצות הברית עם קרוב ל-100 מיליון מרשמים.
מנגנון הפעולה
לבותירוקסין היא למעשה תחליף סינתטי להורמון תירוקסין (T4) שהוא הורמון אנדוגני המופרש מבלוטת התריס אשר הופך להורמון הפעיל תריודוטירונין (T3). T4 וT3 נקשרים לרצפטורי בלוטת התריס אשר נמצאים על ממברנת גרעין התא בבלוטה. ההורמונים גורמים לאפקטים מטבולים דרך תרגום דנ"א וסינתזת החלבונים. בדומה להורמון הטבעי שמופרש מבלוטת התריס, גם ההורמון הסינתטי הוא כיראלי בתצורת L.
שימוש קליני
לבותירוקסין משמשת בדרך כלל כתרופה לאנשים עם תת-פעילות של בלוטת התריס, אצל אנשים אלה יש חוסר בהורמוני התירואיד T3 וT4. יותירוקס מהווה תחליף סינתטי להורמון תירוקסין T4. בנוסף, יותירוקס מטפלת גם במקרי יתר-פעילות של בלוטת התריס על ידי משוב שלילי על המנגנון בציר ההפיתלמוס-היפופיזה. כאשר רמות הורמוני התירואיד גבוהים (כיוון שניתנים כתוספת), רמות הTSH אשר אחראיות על בקרה של יצור ועיכוב יצור הורמוני התירואיד מבוקרות בהתאם. כך יותירוקס יכול לעזור לשני המצבים ההפוכים הללו. אם כך מטפל במקרים הבאים:
נטילה בהיריון והנקה
הFDA האמריקאי סיווג את התרופה כ־CLASS A בהיריון.
לא נמצא שום קשר בין מומים עובריים לבין נטילת לבותירוקסין בזמן ההיריון ועל כן ההמלצה הגורפת היא שנשים אשר סבלו מתת פעילות של בלוטת התירס טרם להתעברות ימשיכו ליטול את התרופה ואף יגדילו את המינון ב-25-30% במקביל לניטור רמות הTSH ורמות ההורמונים החופשיים בדם. בנוסף נשים אשר לא נטלו לבותירוקסין בעברן, צריכות לעבור בדיקות דם בתחילת ההיריון על מנת לקבוע אם יש צורך בנטילת התרופה.
לבותירורקסין כמעט ולא עובר בהנקה. נמצא קשר בין רמות T4 תקינות לבין יצור חלב ולכן יש צורך להמשיך ליטול לבוטירוקסין גם בזמן הנקה על מנת לשמור על תקינות של הורמוני התריס.
התוויות נגד
לבותירוקסין (החומר הפעיל בתרופה) לא יינתן לאנשים עם רגישות יתר לחומר הפעיל (levothyroxine sodium) או לאנשים שיש להם רגישות כלשהי לאחד ממרכיבי הפורמולה. בנוסף, אנשים הסובלים מתעוקת חזה חריפה (acute myocardial infraction) או אנשים עם thyrotoxicosis מכל סיבה שהיא. לבותירוקסין אסורה לשימוש לאנשים עם אי ספיקת אדרנל כיוון שהורמוני התירוקסין עלולים לגרום לacute adrenal crisis על ידי עליית הפינוי המטבולי של גלוקוקורטיקואידים.
מצבים נוספים בהם לא ניתן לבותירוקסין:
תופעות לוואי
רוב תופעות הלוואי נגרמות על ידי מינון לא נכון. דיכוי לאורך זמן של רמות TSH מתחת לנורמה עלול לגרום לבעיות לבביות ובעיות גרמיות כמו בעיות דחיסות עצם שגורמות לאוסטאופרוזיס. התופעות של מינון יתר מופיעות לרוב לאחר כ-6 שעות עד 11 ימים לאחר נטילת התרופה.
אך כמו תרופות רבות אחרות ישנן גם תופעות לוואי שיכולות להופיע גם בלקיחת התרופה במינון המומלץ. התופעות האופייניות הן:
שקנאי פיליפיני
שקנאי פיליפיני (שם מדעי: Pelecanus philippensis) הוא מין במשפחת השקנאיים. הוא מתרבה בדרום אסיה מדרום פקיסטן והעוף הלאומי של מחוז סינד, תפוצתו מהודו עד אינדונזיה בגופים מימיים בפנים הארץ ובחופים, במיוחד באגמים רדודים. הקן הוא ערימה של צמחייה שנמצאת על עץ. התטולה כוללת בדרך-כלל שלוש עד ארבע ביצים.
תיאור
השקנאי הפיליפיני הוא קטן יחסית לבני משפחתו, אך עדיין גדול יחסית לעוף מים. אורכו נע בין 125 ל-152 ס"מ ומשקלו נע בין 4.1 ל-6 ק"ג. הוא ברובו לבן, עם ציצית, זנב ועורף אפורים. בעונת החיזור, לחלק התחתון של כנפיו ולגבם יש גוון ורוד. מחוץ לעונת החיזור האזורים האלה לבנים לגמרי והציפורים הצעירות יותר חומות מאשר לבנות. כפי ששמו באנגלית מציין, לשקנאי הפיליפיני נקודות אפורות על מקורו בעת עונת החיזור.
השקנאי הפיליפיני הוא עוף יציב עם תנועות מקומיות והוא נפוץ לטווח רחב יותר מחוץ לעונת החיזור. כמו רוב השקנאים האחרים, הוא תופס דגים בעזרת שק העור שנמצא בתחתית מקורו בזמן שהוא שוחה על פני המים.
בגלל הרס בתי גידול מתמשך והפרעה על ידי בני-אדם, המספרים של השקנאי הפיליפיני התדלדלו. לאחר שהתגלה שהשקנאי הפיליפיני הוא לא נדיר כשחשבו, הוא הורד בסולם הדרגות של ה-IUCN מפגיע לקרוב לסיכון ב-2007, אף על פי שהשקנאי נכחד בפיליפינים מאז אמצע המאה ה-20.
ג'יי טריאנו
הווארד ג'יימס "ג'יי" טריאנו (באנגלית: Howard James "Jay" Triano; נולד ב-21 בספטמבר 1958) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל קנדי, המשמש כעוזר מאמן של קבוצת שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA. בין השנים 2008–2011 היה המאמן הראשי של טורונטו ראפטורס, ובעונת אימן את פיניקס סאנס. כמו כן, אימן טריאנו את נבחרת קנדה בכדורסל בין השנים 1998–2004 ובין השנים 2012–2019.
קריירת משחק
טריאנו נולד בעיר טילסונבורג הסמוכה ללונדון שבאונטריו, קנדה. בין השנים 1977–1981 למד באוניברסיטת סיימון פרייזר אשר בברנבי, קולומביה הבריטית, ולאורך תקופת לימודיו שיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, בעמדת הקלע. בקבוצת האוניברסיטה שיתף פעולה עם האצן טרי פוקס.
בין השנים 1978–1988 שיחק עבור נבחרת קנדה בכדורסל, ואף היה הקפטן של הנבחרת בין השנים 1981–1988. בכל ארבעת הטורנירים של אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), אליפות העולם 1982, אליפות העולם 1986 ואולימפיאדת סיאול (1988) היה טריאנו הקלעי המוביל של קבוצתו, עם ממוצע כולל של 16.4 נקודות למשחק. הישג השיא של קנדה באותה תקופה היה העפלה לשלב חצי הגמר בטורניר אולימפיאדת לוס אנג'לס, אותו סיימה במקום הרביעי.
אימון מועדונים
מיד לאחר פרישתו ממשחק בשנת 1988 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת סיימון פרייזר, בה שיחק בעבר כסטודנט, ונשאר בתפקיד עד שנת 1995. בין השנים 1995–2002 שימש כ"מנהל קשרי קהילה" עבור קבוצת ונקובר גריזליס מליגת ה-NBA.
לקראת עונת מונה לעוזר מאמן בטורונטו ראפטורס, ועד לשנת 2008 נשאר בתפקיד תחת המאמנים הראשיים לני וילקינס, קווין אוניל וסם מיטשל. בעונות ו- העפילה טורונטו לשלב הפלייאוף, אך בשני המקרים הודחה ממנו בסיבוב הראשון. בדצמבר 2008, כאשר עמד מאזן הקבוצה בעונת על 8 ניצחונות ו-9 הפסדים, פוטר מיטשל מאימון הקבוצה, וטריאנו מונה כמחליפו. בכך הפך למאמן הראשי השני בתולדות ה-NBA, אחרי מייק ד'אנטוני, המחזיק באזרחות שאינה אמריקאית. עד לסיום אותה עונה רשמו הראפטורס מאזן שלילי 25–40, והם סיימו את העונה במקום ה-13 באזור המזרחי. בשתי העונות הבאות השיגה הקבוצה מאזן כולל של 62 ניצחונות ו-102 הפסדים, ובשתיהן החמיצה את הפלייאוף. באותה תקופה בלטו בקבוצה השחקנים כריס בוש, אנדראה ברניאני וחוסה קלדרון. ביוני 2011 עזב טריאנו את תפקידו כמאמן הקבוצה, ועבר לשמש כראש מחלקת הסקאוטינג של הראפטורס.
במאי 2016 מונה לעוזר מאמן בפיניקס סאנס, תחת ארל ווטסון. כבר לאחר 3 משחקים בעונת, מתוכם שני הפסדים בפערים של 48 ו-42 נקודות, פוטר ווטסון מתפקידו והוחלף על ידי טריאנו. עד לסיום העונה העמידו הסאנס מאזן של 21 ניצחונות ו-58 הפסדים, אשר הציב אותם במקום האחרון באזור המערבי.
לקראת עונת הצטרף לצוות האימון של ג'יימס בורגו, מאמן שארלוט הורנטס.
אימון נבחרות
בשנת 1998 מונה טריאנו למאמן הראשי של נבחרת קנדה בכדורסל. בתקופתו כמאמן הנבחרת הוביל אותה לזכיות במדליית הכסף באליפות האמריקות 1999 ובמדליית הארד באליפות האמריקות 2001. בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת סידני (2000) הפסידה קנדה מול נבחרת צרפת בשלב רבע הגמר, וסיימה במקום השביעי. רכז הנבחרת, סטיב נאש, הוביל את כל שחקני הטורניר עם ממוצע של 6.9 אסיסטים למשחק. בשנת 2004 פוטר טריאנו מתפקידו, והוחלף על ידי ליאו ראוטינס.
בשנת 2008 מונה לעוזר מאמן בנבחרת ארצות הברית, תחת המאמן מייק ששבסקי. בטורניר אליפות העולם בכדורסל 2010 ניצחה ארצות הברית את כל תשעת משחקיה בהפרש ממוצע של כ-25 נקודות, וזכתה במדליית הזהב.
בין השנים 2012–2019 חזר לאמן את נבחרת קנדה. לאורך התקופה זכה עם הנבחרת במדליית הארד באליפות האמריקות 2015, וסיים עמה במקומות השישי והשמיני, בהתאמה, בטורנירי אליפות האמריקות 2013 ו-2017. לקראת גביע העולם בכדורסל 2019 הוחלף כמאמן הנבחרת על ידי ניק נרס.
קמינו ריאל
קמינו ריאל (באנגלית: Camino Real) הוא מחזה משנת 1953 בסגנון תיאטרון האבסורד מאת טנסי ויליאמס.
המחזה מבוסס על סיפור קצר שכתב המחזאי ויליאמס והמחיז הבמאי איליה קאזאן כתרגיל בסדנת התיאטרון שלו (אולפן השחקנים). בעצת קאזאן, איתו שיתף פעולה במספר הצגות, החליט ויליאמס להתאים את המחזה לאורך מלא, והשניים העלו אותו על במת ברודוויי בשנת 1953 (עוזרת הבמאי הייתה אנה סוקולוב).
סנט פול שורדת
סנט פול שורדת (באנגלית: St Paul's Survives) היא תמונה, שצולמה בעיר לונדון שבבריטניה במהלך הפצצה גרמנית בליל 29-30 בדצמבר 1940. נראית בה כיפת קתדרלת סנט פול כשהיא מוקפת עשן ובניינים בוערים, אך שלמה. היא צולמה על ידי צלם העיתון דיילי מייל הרברט מייסון. התמונה היא מהידועות ביותר שצולמו במהלך התקפות האוויר הגרמניות המסיביות על בריטניה (הבליץ) במלחמת העולם השנייה. היא הפכה לסמל של עמידת הגבורה של לונדון ובריטניה בהפצצות אלו.
כמעט כל בניין שסביב קתדרלת סנט פול, ברובע הסיטי של לונדון, חרב או ניזוק בהתקפה. הקתדרלה עצמה לא חרבה בזכות מאמצים עילאיים: מכבי האש של לונדון לחמו להרחיק את הלהבות ממנה, וקבוצה מסורה של כבאים וצופי אש, שגויסו למטרה זו בהמרצתו של ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל, פעלו בחירוף נפש לכבות כל פצצת תבערה שנחתה על גג המבנה או בסביבתו. בסך הכול נפלו על הקתדרלה או בסביבתה 29 פצצות תבערה, שאחת מהן כמעט והציתה את גג המבנה.
הרברט מייסון, הצלם הראשי של הדיילי מייל, התמקם באותו לילה על גג בניין העיתון ברחוב טיודור, כ-700 מטרים מהקתדרלה. הוא המתין במשך שעות להזדמנות לצלם אותה בעת שמטוסים גרמנים המטירו פצצות סביב וענני עשן כבדים כיסו את שמי העיר. הדיילי מייל פרסם לאחר מכן יחד עם התמונה את עדותו של מייסון בנוגע לרגע בו היא צולמה:
אללילה אלכבירה
אללילה אלכבירה ("הלילה הגדול", בערבית الليلة الكبيرة) היא אופרטה מצרית המוצגת בתיאטרון בובות. את היצירה חיבר בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 המשורר סלאח גאהין, והלחין סיד מכאוי. היא זכתה לפופולריות רבה, ומוצגת במצרים עד היום.
מילות האופרטה נכתבו בלהג המצרי של השפה הערבית.
האופרטה מביאה תמונות מחגיגה עממית שנערכת על קברו של קדוש סוּפי. היא מתארת באופן חי, הומוריסטי וצבעוני את גיבוריה של חגיגה זו: העולים לרגל המבקרים בקבר השייח', מוכר החומוס, בעל בית הקפה, בעל הקרקס ומאלף האריות, צלם הרחוב, ה"ארגוז" (מופע בובות) ועוד.
יואל דרובין
יואל דרובין (1857–1923) היה חבר בקבוצת בילו וממייסדי ראשון לציון.
ביוגרפיה
דרובין מילא תפקיד פעיל בחיי הציבור והתרבות בראשון לציון בראשית ימיה. הוא חתום על אמנת הכפר הראשונה מ-1897. כיהן כחבר הנהלה במועצת היקבים של ראשון לציון וזכרון יעקב.
משפחה ומורשת
ליואל וחנה דרובין נולדו ארבעה בנים ושתי בנות. נכד שקרוי על שם הסב נהרג במערב של כוח ערבי ב-9 במאי 1947.
רחוב בראשון נקרא על שם המייסד.
ממן אוויאיישן
ממן אוויאיישן היא חברה בת של קבוצת ממ"ן אשר הוקמה בשנת 2003. היא מייצגת יותר מ-20 חברות תעופה בתחום הנוסעים והמטען בישראל, בהן: בנוסף ממן אוויאיישן מייצגת בישראל את חברות הרכבת האירופאיות Renfe הספרדית ו-Trenitalia האיטלקית. ממן אוויאיישן מעניקה שירותי קרקע מלאים במרכז ודרום אמריקה, הודו, סין, ודרום-מזרח אסיה.
טפז'וס
טפז'וס (בפורטוגזית: Rio Tapajós) הוא נהר גדול הנשפך לנהר האמזונאס. אורכו 2,291 ק"מ. קרוי על שם שבט הטפז'וס שישב בעבר סמוך לאלטר דו שאו. בקטעים מסוימים מגיע הנהר לרוחב של כ-40 ק"מ. מי הנהר צלולים. במעלה הנהר נמצאים מפלי קפואירס ומפלי שקוראן. הנהר נוצר מהתחברות הנהר ז'ורוונה עם הנהר סאו מאנוול. העיר הגדולה ביותר על גדת הנהר היא סנטרם שבמדינת פארה. זוהי העיר השלישית בגודלה באמזוניה. היא הוקמה באזור המפגש בין הטפז'וס לאמזונאס. שני הנהרות זורמים זה לצד זה במשך קילומטרים רבים מבלי שימהלו מי אלה במי אלה, עד אשר הופכים יחדיו לנהר עצום יותר. לאורך הנהר יש התיישבות של שבטי אינדיאנים במשך אלפי שנים, אם כי במקומות מסוימים דחקה האוכלוסייה הברזילאית את האינדיאנים ממקום שבתם. אחד המקומות הללו הוא הכפר אלטר דו שאו, הנמצא לחופי אגם ורדה - אגם המוזן מימי נהר טפז'וס.
סרט צילום
סרט צילום (או: פִילְם, כתעתיק מאנגלית: Film) הוא אמצעי לאחסון מידע בצורה של תמונות המצולמות במצלמה על גבי רצועה ארוכה של צלולואיד שמצופה בחומרים הרגישים לאור. הציפוי הוא אמולסיה של ג'לטין כחומר מדביק ומקשר, עם הלידי כסף רגישים לאור. כאשר האמולסיה נחשפת לכמות מספקת של אור, הלידי הכסף יוצרים תמונה סמויה (שאינה נראית לעין) ובעזרת תהליכים כימיים ניתן להפוך את התמונה לגלויה ולקבע אותה.
תיאור סרט הצילום
סרט הצילום נראה כמו רצועה שחורה עם משבצות ולמעלה מחוררות נקודות קטנות.
חשיפה לאור
החומרים המשמשים להכנת סרטי צילום הם לרוב מלחי כסף; רובם נעשים כהים בעקבות חשיפתם לאור. הם מתפרקים לגרגרים זערערים של כסף מתכתי כהה, אפילו מבלי שעברו תהליך פיתוח. ניתן לראות זאת כאשר מוציאים – באפלה – דף של נייר צילום ומניחים על צדו הרגיש לאור עצם אטום, כגון צרור מפתחות. הנחת דף הנייר עם המפתחות באור השמש תגרום לכך שלאט-לאט ישנו המלחים הרגישים לאור את צבעם לאפור או לארגמן (אך לא לשחור ממש). לאחר הרמת המפתחות תישאר צורתם בבירור על הנייר כנגטיב בלבן, אך הדימוי הלבן אינו קבוע והוא יתחיל להתכהות ברגע ששוב לא יהיה מוסתר מהאור. במקום לחשוף את הנייר חשיפה ממושכת ב"הדפסת מגע" זו, ניתן לחשוף את הנייר לזמן קצר ולאור חלש יותר, ואז לקבל דימוי על רקע שחור עז על ידי שימוש בחומר מפתח. התוצאה תהיה דימוי נגטיב ברור וקבוע.
רגישות לאור
ג'לטין הספוג בשילוב של מלחים שונים וכסף חנקתי יוצר שכבת גבישים המגיבים ליחידות של אור - פוטונים - שמגיעות אליהם. ללא כל תוספת השכבה הזאת רגישה בעיקר לספקטרום בין העל סגול ועד הכחול הנראה. בעזרת צבענים מיוחדים ניתן להפוך אותה לרגישה לכל ספקטרום האור הנראה.
כשאור פוגע בגביש, נוצרת תגובה כימית ש"משנה" את הגביש בצורה שלאחר מכן, בפיתוח הסרט, נראה כצבע (או גוונים שונים של שחור-לבן).
ככל שיש יותר גבישים על סרט הצילום, צריך יותר אור שיפגע בגבישים. ככל שיש פחות גבישים - צריך פחות אור. סרטי צילום נמדדים לפי גודל שנקרא ASA או ISO. הגדלים הנפוצים ביותר בשימוש הם 100, 200 ו-400 ASA. ככל שהגודל יותר גדול, מספר הגבישים קטן יותר, ונדרשת כמות קטנה יותר של אור בשביל לצלם תמונות. כך, בסרט של 400 ASA יהיה שימוש בצילום כשיש עננים או תחת צל, ובסרט של 100 ASA - יהיה שימוש בצילום תחת אור יום.
צבע
בסרטי צילום צבעוניים ובשקופיות, בכל שכבת צבע בנוסף לשכבת הלידי הכסף נמצאים גם מצמדי צבע. בתהליך הפיתוח, כאשר הלידי הכסף הופכים לכסף מתכתי, בתהליך כימי נוסף מצמדי הצבע יוצרים ענן צבע בסמוך לכסף. בהמשך תהליך הפיתוח (בדרך כלל בשלב ההלבנה) הכסף הופך בחזרה להליד כסף שקוף ואחר כך נשטף מסרט הצילום בתהליך הקיבוע (עם הלידי הכסף שלא התפתחו).
גורמים המשפיעים על בהירות התמונה
גורמים נוספים שמשפיעים על כמות האור שמגיעה לסרט הצילום הם מהירות החשיפה וגודל הצמצם. בגבישים של סרט הצילום יפגעו יותר מנות של אור אם הוא יחשף לאור זמן רב יותר (מהירות חשיפה נמוכה יותר), או שהפתח דרכו מגיע האור יהיה גדול יותר (צמצם גדול יותר). כשמצלמים לוקחים בחשבון את כל הגורמים האלו, בימינו - לרוב באופן אוטומטי, משום שהמצלמה הדיגיטלית מחשבת את כל הנתונים בעצמה.
חשיפת סרט הצילום לאור, כתוצאה מפתיחת הצמצם, מחוללת תגובה כימית בחומרים שעל סרט הצילום, וכתוצאה מכך נשמר על-גבי הסרט נגטיב של התמונה שצולמה. בנגטיב מוצגים צבעים משלימים לצבעים המציאותיים: שחור מוצג בנגטיב כלבן, ולבן מוצג כשחור.
קבלת פוזיטיב מדימוי נגטיב
כדי להפוך את הנגטיב לפוזיטיב עלינו להדפיס אותו על דף נייר רגיש לאור. פעולה זו יוצרת "נגטיב של נגטיב" – דימוי פוזיטיבי.
פיתוח סרטי צילום בימינו נעשה אוטומטית במכונה, כשלמפעיל יש יכולת להתערב ולהשפיע על הצבעים, ושחור לבן עדיין לעיתים מפותח ידנית.
היסטוריה
סרט הצילום הגמיש הראשון יוצר בשנת 1885 על ידי חברת איסטמן קודאק. בסרט זה החומר הרגיש לאור היה מונח על-גבי נייר. סרט פלסטי יוצר לראשונה בשנת 1889. קודם לכן היו בשימוש פלטות זכוכית מכוסות בחומר רגיש לאור, והשימוש בהן היה מגושם.
בתחילת המאה ה-21, עם התקדמות הצילום הדיגיטלי, הלך ופחת השימוש בסרט הצילום.
סרטי קולנוע
בצילום סרטי קולנוע משמשים סרטי צילום בכמה מידות רוחב סטנדרטיות:
יחסי דנמרק–הוותיקן
יחסי דנמרק–הכס הקדוש הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לוותיקן.
סקירה כללית
דנמרק הייתה ממלכה נוצרית קתולית עד לתקופת הרפורמציה הפרוטסטנטית. פרדריק הראשון, מלך דנמרק מילא תפקיד מרכזי בהפצת לימוד הלותרניזם בכל רחבי דנמרק. על פי כתב הזכויות שנחתם עם הכתרתו הוא הפך להיות המגן הרשמי של הכנסייה הקתולית בדנמרק. במסגרת תפקידו זה, הוא עמד על זכותו לבחור את הבישופים לדיוקסיות בדנמרק. עם זאת, הוא גילה סובלנות כלפי הפרוטסטנטיות, ולדוגמה, הוא ציווה שהלותרנים והקתולים יחלקו את אותן כנסיות. הוא עודד את פרסום הגרסה הראשונה של התנ"ך בשפה הדנית. ב-1526, כאשר ריחף מעל ראשו של הנס טאוזן, איום במאסר ומשפט בעוון כפירה, מינה אותו פרדריק להיות הכומר האישי שלו כדי שהוא ייהנה מחסינות. החל מ-1527, אישר פרדריק את סגירתם של מנזרים פרנציסקנים ב-28 ערים דניות. בכמה מקרים, הוא הציע סכומים קטנים של כסף לנזירים העקורים. הוא ניצל רגשות אנטי-ממסדיים שהיו שכיחים בקרב אנשים מסוימים כנגד ההיררכיה הכנסייתית והאצולה הקתולית של דנמרק וכן ניהל תעמולה לצמצם את כוחם של הבישופים והאצילים הקתולים. הוא היה מוכשר מספיק כדי למנוע מלחמה כוללת בין הפרוטסטנטים לבין הקתולים. בתקופת שלטונו של בנו, כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק הפכה הנצרות הלותרנית לדת המדינה הרשמית של דנמרק, והיא התנתקה מחסותו של האפיפיור.
בשנת 1982 כוננה דנמרק יחסים דיפלומטיים עם הכס הקדוש.
ארגואייה
ארגואייה (Araguaia, בטופי עתיקה "נהר התוכים") הוא אחד הנהרות הגדולים בתבל, יובלו הראשי של נהר טוקנטינס ואורכו 2,627 ק"מ. מוצאו ברמת ברזיל. במהלכו מתפצל הנהר ויוצר את אי הנהר הגדול ביותר בעולם, איליה דו בננל, ששטחו 18,000 קמ"ר.
שבת ריחני
שֶׁבֶת רֵיחָנִי (שם מדעי: Anethum graveolens), הידוע יותר בשמו העממי "שמיר", הוא צמח חד-שנתי הצומח בדרום מערב ומרכז אסיה, וגם בישראל. שמיר הוא מין יחיד בסוגו, אם כי חלק מן הבוטניקאים קושרים אותו לאחישבת. אין לבלבל בינו לבין השומר, אף על פי שגם הוא משמש למאכל.
השמיר גדל לגובה של 40–60 ס"מ. גבעולו דק ועליו עדינים ודקים, באורך 10–20 ס"מ. חלוקת העלה הסופית היא בעובי של 1–2 מילימטרים, מעט עבים יותר מעלי השומר, הדומים לחוטים, בעובי של פחות מ-1 מילימטר, אך פחות עדינים. פרחי השמיר לבנים-צהבהבים, בתפרחות קטנות שקוטרן 2–9 סנטימטר. אורכם של זרעי השמיר 4–5 מילימטר ועוביים 1 מילימטר; והם ישרים או מעוקלים קמעה, עם קווים לאורכם.
בימי-הביניים היה השבת הריחני מקובל כאחד הצמחים ששימשו קמיע לגירוש שדים ורוחות, והוא נכלל בציוד המכשפות.
קזאלה מונפראטו
תולדות העיר
העיר נוסדה במאה ה-8 במקום שנקרא "בודינקומאגוס" (Bodincomagus) העתיקה. במאה ה-10 היא עברה לשליטת המרקיזות של מונפראטו (Marchesato di Monferrato) והוכרזה כעיר הבירה של המרקיזות בשנת 1474. בשנת 1536 היא עברה לשליטת בית גונזגה (Gonzaga) ממנטובה. העיר הייתה נושא למריבות בין הצרפתים לבין הספרדים. בשנת 1707 היא עברה לשליטת נסיכות בית סבויה.
בסוף המאה ה-18 כבש את פיימונטה נפוליאון בונפרטה. בעיר ניכרת ההשפעה הבארוקית והצרפתית על העיצוב האמנותי של מבני העיר: בתי המשפט, מוסדות החינוך ומבנה מחנות הצבא. הקרב בנוברה, הלחימה נגד הכיבוש האוסטרי ומלחמת העצמאות האיטלקית הראו את חשיבותה האסטרטגית של העיר. בשנות ה-80 של המאה ה-19 היא הפכה למרכז תעשייתי בעל ערך.
העיר זכתה לעיטור זהב על פעולותיה בין השנים 1848 עד 1918: השתתפותה בתנועה לאיחוד איטליה ולחלקה בסיוע האזרחי לצבא האיטלקי שנטל חלק בקרבות באזור במלחמת העולם הראשונה.
אתרים בעיר
קזאלה מונפראטו עשירה באתרים היסטוריים, במבנים בסגנון הבארוק, רומנסקי והרנסאנס:
יהדות קזאלה מונפראטו
בית הכנסת מצוי באזור שהיה בעבר הגטו של העיר. הוא נחשב לאחד היפים באירופה. בבית הכנסת מוזיאון לפריטי קודש יהודיים כמו לוחות הברית בתבליט מעץ מהמאה ה-18, רימונים לספרי תורה, עטרות לספרי תורה ותשמישי קדושה אחרים מכסף. לידו "מוזיאון האורות", הכולל אוסף חנוכיות שנעשו על ידי אומנים מפורסמים בעולם וכן ארכיון ובו מסמכים על חיי הקהילה בעבר.
פנקס הקהילה מהשנים שמ"ט - תי"ח יצא לאור בשנת 2012 על ידי הוצאת מאגנס ובו חומר רב על הקהילה ועל פרנסיה.
כלכלה
שמאל|ממוזער|250px|נוף העיר 2005 קזאלה מונפראטו נמצאת על פני שטח מישורי, שבעבר גודל בו אורז. באזור גדלות היום גפנים. בעיר גם מפעל לממתקים "ביסטפני" (Bistefani). בעיר מפעלים כימיים, מפעל תעשייתי למקררים ומפעל למלט שבשלו כונתה "בירת המלט".
אריס (מיתולוגיה)
אֶרִיס (ביוונית: Έρις) היא אלת המריבות, התוהו ובוהו ואי-ההסכמה במיתולוגיה היוונית. מקבילתה במיתולוגיה הרומית קרויה דיסקורדיה וההיפוך היווני שלה הוא הרמוניה.
אצל הסיודוס, בספריו תאוגוניה ומעשים וימים מוזכרות שתי אלות שונות בשם אריס.
לאריס בין השאר מיוחס המעשה שבגינו פרצה מלחמת טרויה. האלות הרה, אתנה ואפרודיטה ערכו סעודה והזמינו אליה את כל האלים, אך את אריס לא הזמינו, כדי להימנע מהסכסוכים שהיא מביאה. למרות שלא הוזמנה, באה אריס לסעודה והגישה תפוח זהב כתשורה ליפה שבין המארחות. שלוש המארחות החלו לריב ביניהן למי מגיעה התשורה. הן בחרו יחד את פאריס לשפוט ביניהן, ובנפרד הציעה לו כל אחת מהן מיני שלמונים כדי שיבחר בה. פאריס בחר באפרודיטה, שהבטיחה להשיג לו את האישה היפה ביותר בעולם. אפרודיטה עמדה במילתה ועזרה לפאריס לפתות ולחטוף את הלנה (על פי גרסה אחרת הלנה ברחה איתו מרצונה), וזאת הייתה הסיבה המוצהרת של מלחמת טרויה. מאותה סיבה, במהלך מלחמת טרויה, צידדו הרה ואתנה בקואליציית ערי יוון ואפרודיטה צידדה בטרויאנים.
בימינו-אנו ישנם מאמינים של אריס המשתיכים לדת המודרנית השנויה במחלוקת דיסקורדיאניזם, ותפוח הזהב של אריס מהווה אחד הסמלים החשובים ביותר של דת זו.
כוכב הלכת הננסי אריס קרוי על שמה, זאת עקב מחלוקות ווויכוחים רבים בעולם האסטרונומיה שיצר גילויו.
מזבח חצוב בסלע בגבעת הראל
שמאל|ממוזער|250px|המזבח החצוב בסלע בגבעת הראל שמאל|ממוזער|250px|המזבח ניצב מעל מצוקי נחל שילה המזבח החצוב בסלע בגבעת הראל נמצא כק"מ וחצי מערבית משילה, בתחומי גבעת הראל, בגובה 740 מטר מעל פני הים. המזבח חצוב בסלע, ניצב על גבי טרסה, ומעליו ומתחתיו מדרון תלול ומצוקי - כך שהמזבח בולט על פני השטח. מתחתיו מצוי כבשן סיד קדום. 600 מטר מערבה לכבשן, נובע מעיין "עין מחֵיבִּר" (נקרא היום גם "עין עֹז"), אשר מצידו כבשן נוסף.
הוועד הבין-לאומי לספורט לקויי שמיעה
הוועד הבין-לאומי לספורט לקויי שמיעה (בצרפתית: Comité International des Sports des Sourds; בראשי תיבות: CISS) הוא גוף המנהל ומארגן משחקי ספורט עבור לקויי שמיעה, ובפרט עבור אולימפיאדת החירשים, שנקראה בעבר "המשחקים העולמיים לחרשים".
מזבח חצוב בסלע בגבעת הראל
המזבח נמצא ברום המדרון המשקיף על נחל שילה, בקטע הנחל המחבר את עמק שילה ועמק לבונה - מקטע מדרך האבות, וכנראה שזהו "מעלה לבונה" הקדום. קטע-נחל זה נקרא כיום נחל (ואדי) עלי. המזבח ניצב במפנה הדרומי של ההר ופונה לגבעת הרואה עליה שרידי חווה עתיקה ותעשיות חקלאיות נלוות ולעין עוז, וכנראה נצפה לעוברי-דרכים שעברו בנחל.
הוועד הבין-לאומי לספורט לקויי שמיעה
מטה הארגון ממוקם במרילנד, ארצות הברית.
מזבח חצוב בסלע בגבעת הראל
ייחודו של המזבח
דורון ניר-צבי ויואל אליצור מצביעים על העובדה כי מאמץ רב הושקע בסיתותו של המזבח. הקדמונים אף טרחו לעצב בראשו ארבע קרנות, מתוך הסלע הטבעי. המזבח שייך בוודאי לפולחן עממי, שהתקיים מחוץ לעיר המיושבת ולא קשור למקדש כל שהוא, שהרי שרידים ליישוב לא נמצאו בסביבה.
החוקרים מסכמים לגבי המזבח את ההיבטים הבאים:
יצירת הסלע
המזבח נחצב משכבות סלע בה התקיים מפגש בין תצורת חוואר מוצא לבין תצורת עמינדב. מפגש החוואר עם גיר גרם לכך שסלע גדול, "בולדר" (Boulder), אשר נמצא מעוצב בצורת מזבח, ניתק מתוך גוש סלעי, הנמצא מטרים אחדים גבוה יותר. הסלע עצמו הוא מגיר רך חווארי, שקרום קשה יותר התפתח מעליו. רכותו היחסית של הסלע הפכה אותו לנוח לחציבה מצד אחד, אך גם לפגיע יותר לבלייה לאחר תום השימוש במזבח. גוש סלעי גדול יותר צמוד אל המזבח מצפון, וצידו הפונה אל המזבח נראה מיושר. המרחק בין שני הגושים נעשתה בידי האדם, לפי ההשערה, בעת חציבת הסלע.
מבנה הסלע
בראש המזבח ניכרות ארבע קרנות ובמישור העליון - סימני יישור מלאכותי, היוצרים זווית ישרה בין הקרנות ובין מקום מערכת האש שעל גג המזבח. בצד החיצוני של המזבח ניכרת בלייה והוא אינו מיושר. גג המזבח אינו ריבוע מלא, ייתכן כי לא הספיקן לעשות כן. (תופעה דומה התגלתה גם במזבח מנוח בצרעה).
המזבח ממוקם במדרון ההר. לכן הצד הנמוך שלו, בדרום, נמוך מהצד הגבוה - בצפון. יש פגימות במבנה בשני מקומות: האחת, קיום בליטה מעוגלת והשנייה, פגימה ברוחב מטר.
למרגלות המזבח, במרחק כמטר אחד מצד דרום-מערב נמצאה פיסת סלע מושחרת, הנראית כחלק מקרום קשה שהיה על גג המזבח. ניכר בה שהיא נשרפה בחום גבוה מאוד ומראיה דומה לאבנים הנמצאות לעיתים קרובות בקרבת כבשני סיד.
מידות המזבח
המידות של ראש המזבח הן כדלקמן: 2.20 מ' על 2.10 מ' על 2.15 מ' על 3.25 מ'. המזבח עצמו מעט יותר גדול: מ-2.90 מ' עד 3.40 מ'.
גובה הצלעות: מ-3.20 מ' בדרום-מערב עד 1.20 מ' בצפון-מזרח.
גובה הקרנות: מ-75 ס"מ במערב עד 37 ס"מ בצפון.
זוויות המזבח מכוונות לארבע רוחות השמים: צפון, דרום, מזרח ומערב.
שרידי קרמיקה
בסביבה הקרובה של המזבח לא נמצאו שרידים למבנים עתיקים. יש מעט קרמיקה מהתקופה הרומית - התקופה הביזנטית, כנראה מהחלק הגבוהה יותר של הגבעה. ריכוז גדול יותר נמצא מעט מתחת לפיסגה והוא מתאים לימי בית שני. כן לא נמצאו אבני פסיפס.
עם זאת, ברדיוס של שלשה ק"מ, לפי הסקר הארכאולוגי של ישראל פינקלשטיין, נמצאו כעשרים אתרים קדומים. ביניהן האתר המקראי שילה שכלל את משכן שילה ואת האתר המכונה היום חָא'ן אָ-לֻובָּאן - מקום משוער של בית מיכה מספר שופטים.
מזבחות ימי קדם
הממצאים בארץ ישראל על קיום מזבחות עולה, חצובים בסלע טבעי, הם מועטים: האחד, בשומרון העתיקה, והשני, "מזבח מנוח" בצרעה.
לעומת זאת, מזבחות קטורת בני ארבע קרניים, במקדשים מתקופת הברזל נמצאו לעשרות. הידועים שבהם נמצאו בתל שבע, בתל מקנה (שם שכנה עקרון הפלשתית), בתל קסילה, בשכם, בתל דן ובתל ערד.
דורון ניר-צבי ויואל אליצור סבורים כי מזבחות העולה נבנו מאמצעים פשוטים ולפי טבעם אינם משתמרים לאורך זמן. המזבחות הוקמו על משטחי סלע טבעי או על מזבח אדמה. אולי גם בשל מפעלו של חזקיהו המלך לטיהור הארץ ממזבחות. אלו הן הסיבות שבגללן לא נמצאו מזבחות עולה בארץ.
החזית העממית הדמוקרטית המהפכנית האתיופית
החזית העממית הדמוקרטית המהפכנית האתיופית (באמהרית: የኢትዮጵያ ሕዝቦች አብዮታዊ ዲሞክራሲያዊ ግንባር) או בקיצור איחדג (EPRDF) היא הקואליציה ששלטה בעבר באתיופיה, שהורכבה מקואליציה של 4 סיעות אתניות: ארגון האורומו העממי-דמוקרטי, התנועה הלאומית-דמוקרטית האמהרית, החזית הדמוקרטית העממית הדרום אתיופית, והסיעה הקטנה אבל הדומיננטית החזית העממית לשחרור תיגראי. יחד הם היוו 499 מתוך 547 מושבים בבית הנבחרים לאחר הבחירות שנערכו במאי 2010.
בחירות 2005
תוצאות הבחירות שנערכו ב-15 במאי 2005 לא היו מקובלות על ידי כל המפלגות שהתמודדו בהן. חילוקי הדעות הובילו למשבר ממושך וגרמו לתסיסה בציבור שסופה במותם של 193 אתיופים (אזרחים ושוטרים). החזית השלטת טענה כי הם זכו ב-327 מתוך 527 מושבים, אולם האופוזיציה טענה כי הייתה הונאה והפחדה נרחבת וכי שתי מפלגות האופוזיציה הגדולות יחברו יחד לקואליציה המהווה את הרוב. אף על פי שהקואליציה לאחדות ודמוקרטיה נצחה ברוב מוחץ באדיס אבבה, לא הייתה להם הצלחה שלאיחדג הייתה באזורים הכפריים באתיופיה.
האופוזיציה באתיופיה מפולגת, אך עדיין קיימת ופעולות התיאום בה השתפרו. ב-2005 הם הגיעו להישגים שנראה שהפתיעו את המשקיפים ואת מפלגות האופוזיציה גם יחד. הסקרים הראשונים הראו כי האופוזיציה תזכה בשלטון ברוב משמעותי. אולם ועידת הבחירות שמונתה על ידי ראש הממשלה עצרה את הליך ההצבעה למספר ימים, מה שהוביל לקריסת שרשרת השליטה בקלפיות. וכאשר חזרה ספירת הקולות והקואליציה הכריזה על עצמה כזוכה, האופוזיציה ערערה על תוצאות הבחירות.
הארגון
האיחדג היא ברית של ארבעה צדדים. ארגון האורומו העממי-דמוקרטי (OPDO) שבסיסה במחוז אורומיה, התנועה הלאומית-דמוקרטית האמהרית (ANDM) שבסיסה באמהרה, החזית העממית לשחרור תיגראי (TPLF) שבסיסה בתיגראי והחזית הדמוקרטית העממית הדרום אתיופית (SEPDM) שבסיסה במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום. כ-4,000,000 איש הם חברי המפלגה. האיחדג מונהג על ידי וועד מרכזי שחבריו נבחרים אחת לשלוש שנים על ידי קונגרס המפלגה. לארבע חברות המפלגה יש אותו מבנה ארגוני. תשתית המפלגות שזורה יחד. החיבור מגיע לרמה המקומית כפי שארגון זכויות האדם מדווח בדו"ח מה-10 במרץ 2010:
חמש המדינות האחרות של אתיופיה נשלטות על ידי קבוצות אשר נוצרו או מושפעות במידה רבה על ידי האיחדג. אחד הראשונים היה הארגון הדמוקרטי של העפרים, שלימים התמזגה עם קבוצות פוליטיות עפריות אחרות כדי ליצור את מפלגת עפר הלאומית הדמוקרטית. במדינת סומלי נוסדה מפלגת סומלי הדמוקרטית בשנת 1998 לאחר שהיחסים עם החזית הלאומית לשחרור אוגדן העכירו. במדינת הררי נוסדה הליגה הלאומית של הררי בעוד שבגמבלה הוקמה התנועה הדמוקרטית העממית הגמבלית, ובבנישנגול-גומאז החזית הדמוקרטית העממית המאוחדת של בנישנגול-גומאז.
אידאולוגיה
האיחדג דוגלת באידאולוגיה של הסוציאל הדמוקרטי והפדרליזם, תוך הדגשת זכות הגדרה עצמית של קבוצות אתניות בודדות באתיופיה. הברית מתיימרת להיות בעלת אוריינטציית שוק חופשי. אף על פי שמקורה של הרפובליקה הפדרלית הנוכחית הוא במאמצי ריכוז הכוח של קיסרי אתיופיה ושל הדרג. האיחדג טוענת כי היא מייצגת ביזור פוליטי. במדינות האזור יש פרלמנטים וממשלות עצמאיות וכי היא פתחה את אתיופיה לדמוקרטיה של מספר רב של מפלגות. למרות ביזור זה הארגון נותר ממוקד בריכוזיות.
היסטוריה
לפני שהאיחדג הפכו לממשלה בשנת 1991, הם החלו כקבוצת מורדים שנלחמו במשטר הצבאי של הדרג. הם נוצרו מאיחוד החזית העממית לשחרור תיגראי הדומיננטית שמאוחר יותר יצרה את התנועה הלאומית-דמוקרטית האמהרית בתחילת 1989. מאוחר יותר הצטרפו אליהם ארגון האורומו העממי-דמוקרטי (המורכב מאורומו שבויי מלחמה וחברי אורומו של התנועה הלאומית-דמוקרטית האמהרית) ותנועת מהפכת קציני הדמוקרטיה האתיופיות (גוף קטן של קציני דרג שנתפסו על ידי החזית העממית לשחרור תיגראי) שהתפרקה כשממשלת המעבר האתיופית הוקמה. לעומת ה-tplf שמנה כ-100,000 חיילים ,כוחם הצבאי של כל שאר חברי האיחדג ביחד מנה מאות חיילים בלבד.
האיחדג קיימה את מפלגת הקונגרס השישי שלה בספטמבר 2006 במקלה שבאזור תיגראי.
התפרקות המפלגה
מפלגת האיחדג שבדומיננטיות החזית העממית לשחרור תיגרה, החלה לקרקע עם התחלת ההפגנות של 2 קבוצות הרוב באתיופיה האורומו והאמהרה (שביחד מהווים קרוב ל-70% מהאוכלוסייה) שבסופן ראש הממשלה היילה מריאם דסלין (גם מקבוצת מיעוט המכונה ווליאתה) ויתר על תפקידו. והאיחדג בחרה לראשונה את אביי אחמד עלי שהיה מקרב האורומו. עם עלייתו לשלטון אביי אחמד נהנה מפופולריות עצומה עם מסרים של אחווה אחדות ודמוקרטיה החל ברפורמות בראשן שחרור האסירים הפוליטיים, והסכם השלום עם אריתריאה שזיכה אותו בפרס נובל לשלום מה שהביא אותו להיתנגשות עם החזית העממית לשחרור תיגרה מהסיבה הפשוטה מכיוון שהחזית התיגרית סירבה להחזיר את העיירה באדמה לאריתריאה.
העיירה בדמה הייתה הסיבה לפרוץ מלחמת אתיופיה-אריתריאה ב-1998 מכיוון ששתי המדינות טענו עליה לבעלות. לאחר שנתיים עקובות מדם וכ-70,000 הרוגים הגיעו להסכם בתיווך אלג׳ירי שבמסגרתו מלס זינאווי רוא"מ אתיופיה ויושב ראש החזית העממית התיגרית קיבל את פסיקת הבוררות שקבע שבדמה שייכת לאריתריאה . ואולם מלס סירב להחזיר את העיירה בתואנות שונות, אוליי מפני שפחד מביקורת ציבורית על חיי האדם המיותרים שהוקרבו. ובכך בשנים 2000–2018 אתיופיה ואריתריאה נהיו מדינות אויב שכל מדינה נותנת מחסי למתנגדי משטר של אויבתה. מצב זה הישתנה עם עליית אביי אחמד עלי שהחליט לקבל עליו את יישום הסכם אלג׳יר שעליו חתם רוא"ם שהיה גם ראש החזית התיגרית מלס זינאווי.
ואולם החזית העממית לשחרור תיגרה לא הסכימה להחזיר את השטח שנימצא במחוזה, מה שדירדר את היחסים עם אריתריאה והממשל האתיופי (אם כי היחסים בין הממשל האתיופי והאריתריאי התהדקו).
שלאחריו ראש הממשלה האתיופי החליט על הקמת "ብልጽግና ፓርቲ" (מפלגת השגשו,prosperity party,pp) מפלגה דמוקרטית שלא מבוססת על מוצא אתני ושבה כל אחד יכול להיות ראש ממשלה (במבנה מפלגת האיחדג עפרים סומאלים ואחרים לא יכלו להיות ראשי ממשלה)
החזית העממית לשחרור תיגראי סירבה להיצטרף נטשה את הבירה התבצרה בתיגראי ניסתה להקים את "החזית הפדרלית" האמיתית לטעמה ואף אחד לא היצטרף לקואליציה שלה.
ערכה מצעדים צבאיים מתגרים בממשל הממשל האתיופי דחה את הבחירות (כמו עוד 50 מדינות בעולם) החזית התיגרית עשתה בחירות שבהם זכתה ב-99% "תמיכה" והכריזו על הממשל האתיופי של אביי אחמד כלא חוקי, ובסוף גם תקפו את הפיקוד הצפוני של הצבא האתיופי שהיה מוצב בתיגראי, תוך כדי שימוש בגיס חמישי תיגרי (חברי החזית) מקרב הצבא האתיופי מה שהוביל למלחמה שנמשכת כבר שנה.
בנובמבר 2019, ה-EPRDF פורק, וראש הממשלה ויו"ר ה-EPDRF, אבי אחמד, מיזג שלוש מהמפלגות המרכיבות אותה (לא כולל ה-TPLF) למפלגת השגשוג החדשה, אשר נוסדה רשמית ב-1 בדצמבר 2019.
ליל הבכורה
ליל הבכורה (באנגלית: Prom Night) הוא סרט אימה קנדי משנת 1980, שבוים על ידי פול לינץ' ונכתב על ידי ויליאם גריי ורוברט גאזה ג'וניור. הסרט צולם בטורונטו שבפרובינציית אונטריו, קנדה. לסרט יצאו 3 המשכים, ורימייק, שיצא ב-10 באפריל 2008. בסרט מככבים לזלי נילסן וג'יימי לי קרטיס.
יוסי סיאס
יוסי סיאס (נולד ב-24 באוקטובר 1960) הוא קריין, מגיש תוכניות רדיו ומנחה טלוויזיה.
ביוגרפיה
יוסי סיאס נולד ב-24 באוקטובר 1960. בהיותו בגיל שנה התגרשו הוריו, והוא עבר לבית סבתו ברמלה. את שירותו הצבאי עשה בצוות הווי ובידור של צה"ל.
ישראל
לאחר שחרורו עבר קורס קריינים והתקבל לעבודה בקול ישראל. בשנות ה-80 החל לעבוד ברשת ג', והגיש תוכניות מוזיקליות.
ב-1988 החל להגיש מדי יום לפני הצהריים את התוכנית "אהבה יומיומית" שבה נוגנו שירים, וביניהם קרא מכתבים, לרוב מכתבי אהבה שכתבו מאזינים. המתכונת של תוכניתו הורחבה, הוא עבר לרשת ב' והגיש פעמיים בשבוע את התוכנית "מצב הרוח" שהחלה בחצות הלילה ונמשכה עד 5 בבוקר.
במקביל לעבודתו ברדיו, הגיש בערוץ 2 תוכנית ארוח שעסקה בזוגיות, "יוסי סיאס", ובערוץ 3 בכבלים תוכנית בשם "סיפור אהבה עם יוסי סיאס" (1997-1998). כמו כן הוציא לאור ספר ובו קיבץ מבחר סיפורים אישיים על רקע עבודתו.
מיאמי
בספטמבר 2003, עזב את עבודתו ברשות השידור.
בחודש מאי 2004 עזב עם בני משפחתו למיאמי שבארצות הברית.
ב-2005 הוחתם על חוזה עבודה עם רדיו ללא הפסקה בה שידר עד סוף 2014, ומאז הוא הגיש ממיאמי את התוכנית "שיחות לילה".
כיכר הדגל הלאומי
כיכר הדגל הלאומי (באזרית: Dövlət Bayrağı Meydanı) היא כיכר השוכנת ברובע "באייל" בדרומה של באקו, בירת אזרבייג'ן וממוקמת בבסיסו של חצי אי קטן, הבולט מן היבשה אל הים הכספי. על חצי האי, סמוך ממזרח לכיכר, שוכן אולם הקריסטל של באקו.
אבן הפינה לכיכר, הונחה בידי נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, ב-30 בדצמבר 2007; והיא נחנכה מקץ שלוש שנים, ב-1 בספטמבר 2010. עוד הוקם באתר מוזיאון המוקדש לדגל הלאומי.
האנה קוהון
האנה קוהון (באנגלית:Hannah Cohoon : 1 בפברואר 1788 - 7 בינואר 1864) הייתה ציירת אמריקאית ילידת ויליאמסטאון, מסצ'וסטס. עבודותיה הפכו לאייקוניות עם הביטוי הדתי של כת השייקרים - קבוצה דתית נוצרית שהייתה שייכת אליהם.