cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הורות להט"בית
הורות משותפת
גבר או זוג גברים יכולים להקים משפחה עם אישה או זוג נשים לצורך הבאת ילד לעולם. באופן זה נוצרים מודלים שונים וייחודיים של הורות משותפת ללא יחסי זוגיות. החוק אינו מכיר במשפחות "מרובות הורים" אלו, אלא רק בהורים הביולוגיים של הילד. עם זאת, בתי המשפט נוטים להתחשב בחוזים המגדירים את זכויות כל ההורים, בכפוף לטובת הילד.
היקף הורות חד מינית ומעמדה בארצות הברית
הערכות של היקף תופעת הורות הלהט"ב בארצות הברית מדברות על בין מיליון לחמש מיליון לסביות ובין מיליון לשלושה מיליון הומואים המשמשים כהורים. טווח רחב זה של הערכה פירושו שמדובר במידה רבה בניחוש, ולא בנתונים מבוססים. מספר הילדים הגדלים במשפחות חד-מיניות מוערך בשישה עד 14 מיליון ילדים.
חרף ההסתייגויות, בעשור האחרון הארגונים הגדולים של הפסיכיאטריה, הפסיכולוגיה והעבודה הסוציאלית תמכו בלגיטימיזציה של משפחות חד-מיניות. ארגוני הפרופסיות עיגנו תמיכה זו בגוף הידע הרחב בתחום וסייעו בעיקר בעקבות מקרים משפטיים. ב-2010 הכריז בית משפט בפלורידה כי "דיווחים ומחקרים מראים כי אין הבדלים בהורות של הומוסקסואלים או בהסתגלות של ילדיהם, ולכן בית המשפט משוכנע שהנושא הוא כל כך מעבר למחלוקת, כי יהיה זה לא הגיוני להחזיק אחרת".
מחקר
מחקר מדעי שהשווה באופן ישיר תוצאות לילדים עם הורים הומוסקסואלים ולסביות לבין תוצאות לילדים עם הורים הטרוסקסואלים מצא כי ילדים שגדלו על ידי זוגות חד מיניים הם בריאים מבחינה פיזית או פסיכולוגית, בעלי יכולת ומוצלחים כמו אלה שגדלו על ידי זוגות הטרוסקסואלים למרות המציאות כי אפליה משפטית ניכרת ואי שוויון נותרו אתגרים משמעותיים עבור משפחות מסוגים אלה. עמותות עיקריות של אנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה הודיעו כי לא זיהו מחקר אמין המציג תוצאה שונה.
הסוציולוג וונדי מאנינג מהדהד את מסקנתם באומרו כי, טווח המחקרים הללו מאפשר להסיק מסקנות מעבר לכל ספקטרום צר של רווחתו של הילד, ומציין עוד כי הרווחה הכלכלית של ההורים, הפסיכולוגית והפיזית משופרת על ידי החלת נישואים חד מיניים וכי ילדים מרוויחים מגידול על ידי שני הורים במסגרת איחוד מוכר כחוק. ישנן עדויות לכך שמשפחות גרעיניות עם הורים הומוסקסואלים שוויוניות יותר בהפצת פעילויות הבית והטיפול בילדים, ולכן מחזיקים בפחות סיכוי לאמץ תפקידים מגדריים מסורתיים אשר בלטו בעבר. האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים מדווחת כי אין הבדלים באינטרסים ובתחביבים בין ילדים עם הורים הומוסקסואלים לעומת הטרוסקסואלים.
בארצות הברית נערכו לראשונה מחקרים על השפעת הורות הומוסקסואלית ולסבית על ילדים בשנות השבעים, והורחבו בשנות השמונים בהקשר למספר הולך וגדל של הורים הומוסקסואלים ולסביות המבקשים משמורת חוקית על ילדיהם הביולוגיים. מאז סוף שנות השמונים, כתוצאה מכך, הוכח היטב כי ילדים ומתבגרים יכולים להיות מותאמים היטב במסגרות לא מסורתיות כמו במסגרות המסורתיות. יתר על כן, בעוד שגורמים כמו מספר ומצב המגורים המשותפים של ההורים יכולים להשפיע על איכות היחסים באופן כללי, הדבר לא הוכח לגבי נטייתם המינית. מחקר משנת 1996 לא מצא "שום הבדל במדידות בין ההורים ההטרוסקסואלים וההומוסקסואלים לגבי סגנונות הורות, הסתגלות רגשית ונטייה מינית של הילד/ה" בעוד מחקר נוסף בשנת 2008 הגיע למסקנות דומות.
בשנת 2010 הצהירו איגוד הפסיכולוגים האמריקאי, איגוד הפסיכולוגים של קליפורניה, האיגוד הפסיכיאטרי האמריקני והאגודה האמריקאית לטיפול בנישואין ומשפחה באומרם,
עלייה משמעותית בקפדנות המתודולוגית הושגה במחקר שנערך בשנת 2020 על ידי דני מזרקאי באוניברסיטת אוקספורד בממלכה המאוחדת, קריסטוף דה-ווייט וסופי קבוס באוניברסיטת KU לוון בבלגיה שפורסם בכתב העת האקדמי, "American Sociologian Review" (סקירה סוציולוגית אמריקאית). הכותבים השתמשו בנתונים אורכיים אדמיניסטרטיביים על כלל אוכלוסיית הילדים שנולדו בין השנים 1998–2007 בהולנד, שהייתה המדינה הראשונה שהפכה לנישואים חד מיניים לחוקיים. הם עקבו אחר הביצועים החינוכיים של 2,971 ילדים בעלי הורים חד מיניים ולמעלה ממיליון ילדים עם הורים הטרוסקסואלים מלידה. זה היה המחקר הראשון שעסק כיצד ילדים שגדלו בפועל על ידי הורים חד מיניים מלידה (במקום זוג מאותו המין בנקודת זמן מסוימת) מופיעים בבית הספר תוך שמירה על מדגם מייצג גדול.
הכותבים מצאו כי ילדים שגדלו על ידי הורים חד מיניים מלידה מתפקדים טוב יותר מאשר ילדים שגדלו על ידי הורים ממינים שונים בחינוך היסודי והתיכון. לדברי המחברים, גורם מרכזי המסביר תוצאות אלו היה מעמד סוציו-אקונומי של ההורים. זוגות חד מיניים לעיתים קרובות צריכים להשתמש בטיפולי פוריות יקרים ובהליכי אימוץ כדי להביא לעולם ילד, כלומר, הם נוטים להיות עשירים יותר, מבוגרים ומשכילים יותר מזוג טיפוסי של הטרוסקסואלים. המחקר הגיע למסקנה כי אפליה הומופובית עלולה לגרום להורים חד מיניים לפצות על ידי השקעת זמן ואנרגיה לילדיהם.
מחקרים בנושא זהות מגדרית וזהות מינית
איגוד רופאי הילדים האמריקני קובע כי ילדים הגדלים עם הורה אחד או שניים הומוסקסואל או לסבית מתפתחים טוב באותה המידה כמו במשפחות הטרוסקסואליות מבחינה רגשית, קוגניטיבית, חברתית ומינית. מחקרים נוספים מראים כי התפתחותם של ילדים מושפעת יותר מאופי היחסים ומהאינטראקציות בתוך התא המשפחתי ופחות מן המבנה המשפחתי.
באופן כללי, מחקרים רבים בתחום של זהות מגדרית והנטייה המינית בקרב ילדים להומואים ולסביות יוצאים מנקודת ההנחה שהומוסקסואליות היא זהות מינית מועדפת פחות. לפיכך, ככל שיצליחו להוכיח שאיננה עוברת מן ההורים לילדים, כך תצליח המשפחה לזכות בלגיטימציה. בשל גישה זו עוסקים רבים מן המחקרים בבדיקת השאלה המגדרית והנטייה המינית של ילדים אלה.המחקרים מוכיחים כי לא נמצאו כל הבדלים בזהות מגדרית, תפקידים חברתיים או נטייה מינית בין ילדים של הטרוסקסואלים לילדים של הומוסקסואלים או לסביות. אף לא אחד מ-300 ילדים שנחקרו במחקרים שונים לא הראה בלבול בזהותו המגדרית, הביע עניין להיות בן המגדר השני או באופן עקבי היה עסוק בהתנהגויות של בני המין השני. אין הבדלים (בהשוואה לאוכלוסייה ההטרוסקסואלית) מבחינת שיעור הבנים והבנות המגדירים את עצמם עם סיום התפתחות זהותם המינית כהומואים לסביות או ביסקסואלים. ארגון הפסיכולוגים האמריקאי פרסם כי הוכח בוודאות שאין השפעה של הנטייה המינית של ההורים על הנטייה של ילדיהם.
הצהרה משנת 2013 מהאקדמיה האמריקאית לפסיכיאטריה לילדים ולמתבגרים קובעת כי לילדים של הורי להט"ב אין שום הבדל בהתנהגות התפקידים המגדרית שלהם בהשוואה לאלה שנצפו במבנים משפחתיים הטרוסקסואליים.
סקירה שנערכה על ידי שרלוט ג'יי פטרסון משנת 2005 עבור האגודה הפסיכולוגית האמריקאית, העלתה כי הנתונים הקיימים אינם מעידים על שיעורים גבוהים יותר של הומוסקסואליות בקרב ילדי הורים לסביות או הומואים כפי שהומוסקסואליות בקרב ילדי הורים הטרוסקסואלים יכולה להיווצר בלידה.
סקר משנת 2006 של סטייסי וביבלז והרק מדגיש כי שילדים עם הורים חד מיניים נוטים יותר לגדול בהקשרים יחסית סובלניים יותר בבית ספר, בשכונה ובחברה. מחקר גדול שיזמה ממשלת קנדה, שהתפרסם לראשונה ב-2007, ושבדק בין השאר את תוצאותיהם של יותר ממאה מחקרים קודמים, מצביע על כך שאין הבדלים בין ילדים שגדלו עם זוגות הטרוסקסואליים לבין ילדים שגדלו עם זוגות בני אותו מין.
מחקרים בנושא הערכה עצמית, חברה והתנהגות
מחקרים נוספים מגלים כי לילדים ממשפחות לסביות יש יותר חברים הומואים ולסביות. לבנות ממשפחות חד-מיניות אכן יהיו יותר קשרים מיניים לפני הבגרות, ולבנים - דווקא פחות. בקרב ילדים ממשפחות לסביות לא נמצאו הבדלים באיכות הקשרים האינטימיים שהם מפתחים עם בני זוג בבגרות הצעירה.
משורה ארוכה של מחקרים עולה, כי לא נמצאו הבדלים בהערכה עצמית, חרדתיות, דיכאון, בעיות התנהגותיות, תפקוד במצבים חברתיים (ספורט, חברויות, בית ספר), מידת השימוש בסיוע נפשי מקצועי, היפראקטיביות, א-חברתיות וקשיים רגשיים אחרים. לגבי שאלת הסטיגמה, בנות מדווחות דווקא על מידה גבוהה יותר של פופולריות בבית הספר ובשכונה ביחס לילדות אחרות, זאת אף על פי שתוצאות של מחקרים אחרים גורסים כי ילדים ממשפחות חד-מיניות אכן חווים רמה מסוימת של התייחסות סטיגמטית מצד קבוצת השווים יכולים לחוות כוללים נזק פיזי והטרדות, הטרדות סייבר, תקיפה, בריונות, מיקרו-תוקפנות ועוד. בשל הסיכון המוגבר לפגיעה, ילדים להורי להט"ב ותלמידי להט"ב יכולים לחוות רמות מוגברות של מתח, חרדה והערכה עצמית. עם זאת, מסתבר שמודעות של הורים הומואים ולסביות לבעיה מסייעת בפיתוח מנגנוני פיצוי ותמיכה. תמיכה חברתית, פיתוח בעלות ברית וסביבות בית ספר חיוביות הן דרכים ישירות לאתגר הומופוביה וטרנספוביה המופנית כלפי תלמידים אלה ובני משפחותיהם. ניתן להקים כמה רשתות ומועדוני בתי ספר על ידי בני נוער סטודנטים כדי ליצור סביבות בית ספר חיוביות וסביבות קהילתיות עבור תלמידי להט"ב ומשפחותיהם. ארגונים כמו רשת "GSA", האיחוד האמריקאי לחירויות אזרחיות (ACLU) ורשת החינוך ההומוסקסואלית, לסבית וחינוך הטרוסקסואלי (GLSEN) מסייעים בסביבות בית ספר תומכות. משאבים קהילתיים לילדי הלהט"ב ולהורים כמו קמפיין זכויות האדם (HRC), פרויקט טרוור והורים, משפחות וחברים לסביות והומואים (PFLAG) מסייעים כיום בבניית מערכות תמיכה אישיות.
מחקר נוסף מגלה כי אימהות ומורים מדווחים על רמה גבוהה יותר של ביטויי חיבה בקרב ילדים ממשפחות לסביות, היענות לסביבה, סקרנות ודאגה לילדים צעירים יותר. לא נמצאו הבדלים בתפקודים קוגניטיביים, מנת משכל ויכולות מילוליות. לגבי טענת ההתעללות המינית, עולה כי שיעוריה אינם עולים על אלה שבשאר האוכלוסייה. מחקרים נוספים מתייחסים ליכולות הוריות של הורים ומוצאים אותן דומות לאלה של הורים הטרוסקסואלים. במשפחות לסביות האם הלא ביולוגית מעורבת לא פחות מהאם הביולוגית בגידול הילדים, ובאופן משמעותי יותר מהאב במשפחה הטרוסקסואלית.תוצאות מחקר שערכה האקדמיה הלאומית להורות בבריטניה הראו כי ילדיהן של לסביות מצליחים יותר בחייהם מילדים אחרים. חוקרים בקולג' בירקבק, באוניברסיטת לונדון ובאוניברסיטת קלארק בארצות הברית שהגיעו למסקנות דומות הסבירו את התופעה בכך שזוגות חד-מיניים אינם מביאים לעולם ילדים "בטעות" ולכן תמיד מדובר באנשים שקיבלו החלטה מודעת לגדל ילדים. ועדה של האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים, ארגון יוקרתי הנחשב לסמכות בנושא חינוך, קבע כבר לפני כמה שנים כי הומוסקסואלים ולסביות הם הורים טובים בדיוק כמו הטרוסקסואלים. דו"ח הוועדה, שהתבסס על עשרות מחקרים, קבע שלילדי הורים חד-מיניים לא נגרם כל נזק וגם לא בלבול בזהות המינית. מחקר נוסף שפורסם בשנת 2010 במגזין "Pediatrics" העלה תוצאות זהות.
מחקר אמריקאי שנעשה במסצ'וסטס גילה כי ילדים לזוגות הומואים ולסביות מגלים יותר סבלנות ופתיחות כלפי הסביבה ובתפישה של זוגיות. מחקר אחר, שנעשה באוניברסיטת מישיגן וכלל אלפיים משפחות גילה כי ילדים אלו מאושרים יותר מבני גילם במשפחות מסורתיות והוריהם משקיעים יותר בחינוכם, זאת לטענת החוקרים, בשל המאמץ הנדרש מההורים ליצור תא משפחתי באמצעות אימוץ או פונדקאות.
התנגדות להורות להט"בית
ההתנגדות להורות להט"בית נובעת בראש ובראשונה מהתנגדות למתן זכויות שוות ללהט"ב באופן כללי בדומה להטרוסקסואלים. מבין המתנגדים, רבים אינם מתנגדים ליחס שווה להומואים ולסביות כפרטים, אך מתנגדים בתוקף להכרה בתא המשפחתי של הומואים ושל לסביות, כזוג או כהורים.
במקרים רבים להתנגדות זו יש רקע תאולוגי. במדינות בהן יש לדת מעורבות רבה בפוליטיקה, ביניהן ישראל, המכשולים העומדים בפני הורות חד-מינית בדרך כלל גבוהים יותר.
התנגדות נוספת מושתתת על התאוריות ההתפתחותיות, על פיהן לאב ולאם תפקידים קריטיים, שאינם ניתנים להחלפה. תפקידה של האם בכל התאוריות חשוב במיוחד, ולפיכך משפחה חד-מינית נטולת אב, ובמיוחד נטולת אם, נתפסת כמכשלה גדולה בהתפתחותו של הילד. אולם לפי פרסום של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה, לטענה זו אין בסיס מחקרי, ומחקרים רבים שנערכו בנושא, העלו כי ילדים שגדלו במשפחות חד-מיניות מתפתחים באופן תקין, ללא הבדל משמעותי ביחס לנטייתם המינית, זהותם המגדרית, וכישוריהם החברתיים והאישיים. עם זאת, בפרסום גם צוין שידוע פחות על הורות של הומואים מאשר על הורות של לסביות, שיחסית מעט מחקרים נערכו על הצאצאים בבגרותם, ושרבים מהמשתנים במחקרים הקיימים טרם נבדקו באופן שיטתי ולאורך זמן. טענות נוספות שמעלים המתנגדים להורות להט"בית הן שילדים ממשפחות חד-מיניות חשופים יותר לבלבול בזהותם המגדרית והמינית ועלולים ביתר קלות להפוך לחד-מיניים בעצמם, אולם האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה דחתה גם אותה כחסרת בסיס מחקרי, בכפוף לאותן הסתייגויות.
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
סלנט
סלנט (בליטאית: Salantai ; ביידיש: סאַלאַנט) היא עיירה באזור ז'מוט שבצפון מערב ליטא. הקרויה על שם נהר סלנטס העובר דרכה.
יהודי סלנט
בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,106 יהודים. מן העיירה יצאו שני רבנים ידועים: רבי ישראל מסלנט ורבי יוסף זונדל מסלנט.
ב-23 ביוני 1941, זמן קצר לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ומיד החלו הליטאים המקומיים בשוד רכוש יהודיה, ושרפו עם הגרמנים ספרי תורה במרכז העיירה.
ב-1 ביולי 1941 ריכזו שוטרים ליטאים את כל יהודי העיירה במבנה בית הכנסת המקומי, ועד 10 ביולי 1941 רצחו את כל הגברים היהודים במקום. ב-20 ביולי הוצאו מהמבנה הנשים המבוגרות והילדים, ואלו נרצחו ליד הכפר שטיק (Sateikiai). יתר הנשים, שנלקחו בינתיים לעבודות כפייה, נרצחו ב-12 בספטמבר 1941.
מקהילת סלנט שרדה את השואה יהודייה אחת במסתור.
עדות (הלכה)
בהלכה, עדות היא הכלי הראייתי החזק ביותר, וכאשר שני עדים מעידים, על בית-הדין לקבל את דבריהם, ובלשון התורה: "על פי שני עדים או על פי שלשה עדים יקום דבר".
על פי ההלכה, עד הוא אך ורק אדם שראה במו עיניו או שמע במו אוזניו את העניין עליו הוא מעיד. אין אפשרות להעיד על דבר ששמע מעד אחר (עד מפי עד), למעט במקרים בודדים (כגון בעדות על אדם נשוי שמת). כמו כן, ניתן לקבל עדות רק כאשר העד עצמו נמצא כאן ולא על פי עדות שכתב, למעט חתימת עד בשטר ("מפיהם ולא מפי כתבם"). בנוסף, קובעת ההלכה, שעד שהעיד אינו יכול לחזור בו ולהתחרט ("כיון שהגיד שוב אינו חוזר ומגיד"), ועדותו נשארת על כנה עד שיפסל מהסיבות המובאות בהמשך.
שני עדים
כתוב בתורה (ב):
מפסוק זה לומדים ששני עדים ראיה ברורה ומוחלטת לבירור המציאות.
בדיני ממונות- שני עדים מחייבים או פוטרים על פי עדותם באופן מוחלט. בדיני נפשות שני עדים מסוגלים להביא להריגתו של אדם שחטא.
בדיני ממונות חקירת העדים אינה חמורה, ובקלות מקבלים את עדותם. לעומת זאת, בדיני נפשות מחמירים מאוד עם העדים, מאיימים עליהם באיומים רבים (עיין ב), חוקרים אותם חקירות רבות ובקלות רבה מבטלים את עדותם (לפעמים אפילו מסיבות שייראו לא הגיוניות). כל זאת על מנת שלא להרוג אדם שלא על פי דין, דבר שאי אפשר להחזירו למצבו הקודם.
ישנם מקומות שצריך שני עדים כדי לבצע פעולה מסוימת, כגון קידושין שאם אין שני עדים בשעת הקידושין, הקידושין לא חלים כלל. וכן בשטר שאם אין חתומים עליו שני עדים, אין תוקף לשטר זה, וכן בגט ובמקומות נוספים.
הדרכים לבטל כח של שני עדים הם: לעומת זאת, עד המונע מרגשי שנאה או אהבה אינו נפסל לעדות.
לפני הגדת העדות מזהירים את העדים. אחד מנוסחי האזהרה הוא סהדי שקרי אאוגרייהו זילי, כלומר: עדי השקר בזויים אפילו בעיני שוכריהם.
עד אחד
עד אחד אינו יכול להעיד בדיני נפשות, גם בדיני אישות עד אחד אינו נאמן ואין לעדותו שום משמעות. גם בדיני ממונות כוחו של עד אחד הוא חלש ומוגבל. בדיני ממונות עד אחד יכול לחייב את הצד שכנגד להישבע שעדות העד אינה נכונה, ואם אינו רוצה להישבע יהיה חייב לשלם. אך אם נשבע- עדות העד חסרת משמעות.
פסולי עדות
על פי ההלכה, עדות של חרש, שוטה וקטן וכן עדות של אישה לא מתקבלות בבית דין כלל, למעט מצבים מסוימים שבהם מקבלים עדותם (ברוב המקרים שמקבלים עדות של יחיד מקבלים גם עדות של פסולים).
גם מי שנתפס בעבירה שיש בה חמדת ממון (שביצע עבירה עבור בצע כסף) נפסל לעדות.
ישנם פסולים נוספים המפורטים במשנה במסכת סנהדרין.
כל הקרובים (המפורטים במשנה) פסולים לעדות, בין אם הם קרובים לאחד מבעלי הדין, ובין אם הם קרובים אחד לשני.
הכרעה על פי שכנוע פנימי (אומדנא)
הרמב"ם כותב שעל פי שורת הדין על הדיין להכריע על פי שכנוע פנימי ללא צורך בעדים, אולם, כאשר יש שני עדים אין צורך בשכנוע פנימי ( א-ו): לשיטת הרמב"ם, ניתן להגיע לשכנוע פנימי גם על סמך דבריה של אישה או של קרוב משפחה. הרמב"ם עצמו כותב שבמהלך הדורות הוחלט שלא לפסוק על פי שכנוע פנימי.
דובדבן
דובדבן (שם מדעי: Prunus subgenera Cerasus) הוא תת-סוג של פרונוס, סוג הכולל בין השאר את השקד המצוי, את האפרסק ואת המשמש. עונת קטיף הדובדבנים מתחילה בסוף מאי-תחילת יוני ונמשכת כחודשיים.
אטימולוגיה
מוצא הדובדבן הוא דרום מערב אסיה ודרום מזרח אירופה. הפרי נכנס לתודעת המקומיים הארץ ישראליים רק בתקופה הצלבנית (1099–1260). העץ גדל בר באזורים ממוזגים וקרים והתפתחות פרותיו תלויה במנות קור.
הדובדבן כפרי מאכל
שני מינים של דובדבן ידועים במיוחד בשל פריים הטוב למאכל אדם: דובדבן מתוק (גודגדן, Prunus avium), ודובדבן חמוץ (Prunus cerasus). מינים אלה הם עצים גדולים וחסונים, העשויים להתנשא לגובה 18 מטר, אך בגידולים מסחריים מגבילים את גובה העץ ל-4 מטר. קיימים עוד כמה עשרות מינים בתת-הסוג דובדבן, חלקם בעלי פרי אכיל, כגון הדובדבן היפני (Prunus serrulata).
עצי הפרי נפוצים באסיה, באירופה ובאמריקה הצפונית, כאשר בראש רשימת הארצות המגדלות פרי זה באופן מסחרי נמצאות איראן, טורקיה וארצות הברית.
לשני המינים הידועים מספר זנים, אך שניהם זקוקים לאקלים קר של בערך 1,000 שעות קור, ושניהם מואבקים על ידי דבורים. עץ הדובדבן זקוק לעץ דובדבן סמוך על מנת להניב פרי.
פירות הדובדבן מהווים מאכל נפוץ. נהוג גם לאכלם כתוספת לעוגות, סלטי פירות ועוד. דובדבנים נמכרים לעיתים קרובות כשהם מגולענים ובתוך סירופ מתוק. בנוסף, נהוג להכין מדובדנים ריבות, מיצים וליקרים כגון שרי הרינג.
הודות לצבעו האדום העז של הפרי משתמשים בו רבות לקישוט מאכלים. מקובל לשים דובדבן על הקצפת המעטרת עוגות, מילקשייקים וכדומה, ומכאן הביטוי "הדובדבן שבקצפת", שפירושו: החלק הטוב ביותר.
גרעין הדובדבן משמש להכנת תבלין שנקרא "מחלב" (בערבית: محلب). יש הנוהגים לטחון את המחלב לתיבול של מאכלים מזרחיים או לבצק.
הדובדבן בישראל
בישראל גדלים בר שני מינים של דובדבן: דובדבן שרוע, שהוא שיח הגדל בחרמון והוכרז ערך טבע מוגן בישראל, ודובדבן קטן פרי.
באזורים הגבוהים של הארץ כגון רמת הגולן והגליל העליון וכן בגוש עציון, דרום הר חברון ומצפה רמון, קיימים מטעים מסחריים של עצי דובדבן.
הדובדבן בתרבות ובאמנות
בתרבות היפנית, מכונים עץ הדובדבן בכלל, ופריחתו בפרט, סאקורה, מונח שלו השפעה רבה על התרבות והאמנות היפנית.
הפניקס אחזקות
הפניקס אחזקות בע"מ היא חברת החזקות ישראלית, שניירות הערך שלה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בעלי עניין
יו"ר הדירקטוריון של החברה הוא בנימין גבאי ומנכ"ל החברה הוא אייל בן סימון.
אלת'ינגי
אלת'ינגי (באיסלנדית: Alþingi) הוא הפרלמנט (מילולית: האספה הכללית) של איסלנד והוא נחשב לפרלמנט הקדום ביותר בעולם.
ייסוד האלת'ינגי
האלת'ינגי נוסד בשנת 930 בשדות ת'ינגווליר (Þingvellir), כ-25 קילומטר ממזרח לרייקיאוויק, בירת איסלנד. ראשי השבטים של איסלנד היו מתכנסים ליד הסלעים במקום על מנת לדון בסוגיות הנוגעות לכלל האוכלוסייה, ליישב סכסוכים ולקבוע חוקים. חברי האלת'ינגי נפגשו בכל קיץ וכל גבר חופשי יכול היה להופיע בפני האספה. החוקים נחשבו כאמנה בין אנשים חופשיים וכחוזה חברתי. הם נוסחו בכתב בשנים 1117 ו-1118, והשתמרו בכתבי יד מהמאה ה-12.
חלק מכינוס האספה הכללית היה במסגרת של בית משפט עליון (Lögrétta). דוברי החוק (Lögsögumaður) שנבחרו על ידי האספה המחוקקת (Lögrétta - "לגרייטה") ציטטו את החוק והכריעו במחלוקות בפני כל האנשים שנאספו בכינוס. בית המשפט מינה שופטים במחוזות איסלנד ואליו הובאו מקרים שלא נפתרו בבתי המשפט המחוזיים. בנוסף, נענשו באספות הללו פושעים. אחד העונשים היה הטבעה בדרהקינגארהיליר (Drekkingarhylur - "בריכת ההטבעה") בנהר, בה הוטבעו, בין היתר, נשים עברייניות.
תחת הכתר הנורווגי והדני
ההנהגה על ידי ראשי שבטים התבטלה ב-1262, כאשר הוכנסה איסלנד תחת מרות הכתר הנורווגי. אולם התכנסות האלת'ינגי נמשכה בת'ינגווליר עד 1799, כאשר סמכויותיו הוגבלו למינהל פנים במסגרת האוטונומיה היחסית של איסלנד ולבית משפט. עם זאת חוקים שהתקבלו על ידי האספה היו חייבים לעבור אישור של הממלכה הנורווגית.
במאה ה-14 השתלטה דנמרק על איסלנד וביטלה את האוטונומיה. מתקופה זו שימש האלת'ינגי כבית משפט בלבד. ב-1800 הועבר מושבו של בית המשפט העליון משדות ת'ינגווליר לעיר הבירה ריקייוויק. העברת האספה מת'ינגווליר הייתה מכה מורלית קשה לתנועה הלאומית האיסלנדית כיוון שת'ינגוליר נתפסה (ועודנה נתפסת באתוס הלאומי האיסלנדי) כמקום שבו נמצאות הנשמה והרוח של האומה האיסלנדית.
ב-8 במרץ 1843 נערכו לראשונה בחירות לאספה הכללית של איסלנד. הבחירות היו פומביות, כל בוחר הצביע בגלוי עבור המועמד שלו. בבחירות הצביעו, לפי החוק הדני, רק גברים בעלי אמצעים מעל גיל 25. האלת'ינגי מנה 26 מושבים. ל-20 מתוכם נבחר נציג ציבור אחד בכל אחד מ-20 מחוזות הבחירה ושישה מונו על ידי מלך דנמרק. האלת'ינגי פעל כגוף מייעץ למלכות. כל חבר יכול היה להעלות נושאים לדיון והתבצעה הכרעה דמוקרטית בשתי קריאות. הצעות שהתקבלו הועברו כ"עצומות" להכרעת המלך. מודל זה פעל עד 1874, למרות ניסיונות של התנועה הלאומית להרחיב את סמכויות הבית, למשל בקיץ של 1848 התכנס האלת'ינגי בת'ינגווליר, ודרש מממשלת דנמרק להעניק לו סמכויות מלאות של גוף מחוקק.
ב-1874 חוקקה בדנמרק חוקה, לפיה יכול היה האלת'ינגי של איסלנד לחוקק חוקים ולפסוק בעניינים איסלנדיים פנימיים מובהקים. בנוסף, ניתנה לפרלמנט הזכות לגבות מיסים מתושבי האי, לטובת השקעה חוזרת בכלכלתו. למלך דנמרק נשמרה זכות וטו על כל החלטה של האלת'ינגי. מספר המושבים עלה ל-30. שמונה מתוכם נבחרו בבחירות כלליות במחוזות שבחרו נציג למושב יחיד ו-22 מתוכם נבחרו בבחירות כלליות ב-11 מחוזות שבחרו נציגים לשני מושבים כל מחוז. ששת המושבים הנוספים נשארו בידי המלך. האלת'ינגי חולק לשני "בתים". בבית העליון (שחייב היה לאשר כל חקיקה) ישבו ששת ממוני המלך ושישה נבחרים, כך שהם יכלו לבלום למעשה כל הצעה שהגיעה מהבית התחתון. מאז שנת 1881 יושב האלת'ינגי במשכן שנבנה במיוחד, בלב ריקייוויק.
שנות השלטון עצמי והעצמאות
ב-1918 חברה איסלנד לדנמרק במסגרת אוניה פרסונלית והאלת'ינגי זכה למעמד שווה לפרלמנט הדני. מספר החברים והרכבם עלה במשך השנים. ב-1942 עמד מספר המושבים על 52: 21 אוישו על ידי נבחרים ממחוזות בחירה שבחרו נציג אחד, עוד 12 בשישה מחוזות שבחרו שני נציגים, שמונה נציגים נבחרו בריקייוויק ו-11 נוספים בבחירות כלליות.
ב-1930 נחוג ציון המילניום לאלת'ינג בפסטיבל גדול בת'ינגווליר, בהשתתפות בין 30,000 ל-40,000 איש (כ-15% מאוכלוסיית המדינה אותה עת).
מ-2003 ואילך
בתיקון לחוקה משנת 2003 שונתה שיטת הבחירות ומבנה הפרלמנט. הוא הפך להיות חד-ביתי (ללא בית עליון), מספר מחוזות הבחירה הונמך לשישה ומספר המושבים הועמד על 63.
על מושבי הפרלמנט מתמודדות חמש מפלגות: התנועה האזרחית, מפלגת העצמאות, המפלגה השמאלית-ירוקה, הברית הסוציאל-דמוקרטית והמפלגה הפרוגרסיבית. אחוז ההצבעה גבוה מאוד ביחס לעולם הדמוקרטי, ועומד על כ-85%.
יהושע אדרי
יהושע אדרי (איירוייס) (1911–1966) היה קריקטוריסט ישראלי יליד פולין.
ביוגרפיה
הקריקטורות של אדרי עוסקות בעיקר בנושאים פוליטיים. בשונה מקריקטוריסטים אחרים בני תקופתו, העבודות מאופיינות בקו ביקורתי מאוד כנגד הממסד הציוני, בעיקר כנגד דוד בן-גוריון, חיים ויצמן, "השומר הצעיר" ואחרים. ביצירותיו הרבה לתאר סיטואציות מורכבות, המרובות דמויות ופרטי רקע. בשנת 1977 הוצגה תערוכה מעבודותיו ב"מצודת זאב".
יהושע אדרי נפטר בשנת 1966 מהתקף לב.
נבחרת גיאנה הצרפתית בכדורגל
נבחרת גיאנה הצרפתית בכדורגל לגברים היא נבחרת הכדורגל של המושבה גיאנה הצרפתית שבשליטת צרפת הנמצאת בדרום אמריקה. הנבחרת נשלטת על ידי התאחדות הכדורגל של גיאנה הצרפתית הנמצאת בשליטת התאחדות הכדורגל הצרפתית. הנבחרת אינה חברה בפיפ"א ולכן איננה מורשית להשתתף בגביע העולם בכדורגל. למרות זאת, היא חברה ב-CONCACAF ומשחקת בגביע הזהב של CONCACAF. הנבחרת העפילה לראשונה לגביע הזהב של CONCACAF ב-2017.
הפקולטה למדעי הרוח, האוניברסיטה העברית בירושלים
הפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה העברית שוכנת בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ראשיתה באמצע שנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר הוקם המכון למדעי היהדות. סגל המורים בפקולטה עוסק במחקר של מדעי הרוח. בחוגי ההוראה נלמד מנעד רחב של תחומים, בהם: היסטוריה, פילוסופיה, מדעי היהדות (במסגרת המכון למדעי היהדות): היסטוריה של עם ישראל, מקרא, תולדות האמנות, ספרות עברית, לשון עברית; מזרחנות, ערבית, רוסית וגרמנית.
דיקן הפקולטה היום הוא פרופ' ניסים אוטמזגין.
הארכיון והמוזיון לתיאטרון ע"ש ישראל גור נמצא בתחום הפקולטה למדעי הרוח.
האריפראסאד צ'אוראסיה
פאנדיט האריפראסאד צ'אוראסיה (הינדי: हरिप्रसाद चौरसिया; יליד 1 ביולי 1938) הוא נגן בנסורי המנגן מוזיקה הודית קלאסית, תוך הכנסת חידושים מקוריים משלו בתחום הטכניקה ותפקידי הכלי ושיתופי פעולה עם מוזיקאים מערביים.
חייו ויצירתו
צ'אוראסיה נולד בעיר אללהאבאד. בניגוד למוזקאים הודים רבים צ'אוראסיה לא נולד למשפחה של מוזיקאים. אביו היה מתאבק, ורצה שגם בנו יהיה מתאבק. בגיל 15 החל ללמוד שירה, אולם שנה לאחר מכן כבר עבר לחליל הבנסורי לאחר ששמע את פנדיט בהולנאט' החלילן הידוע מוראנאסי. ב-1957 בעודו נער קיבל את חסות רדיו כל הודו (Al India Radio) והיה לחלק מצוות האמנים הקבוע של התחנה.
צ'אוראסיה הוא אמן נדיר שהצליח לשמר את המוזיקה המסורתית ההודית ואם זאת התפתח לכיוונים נוספים. לצד ראגות רבות שהקליט ומוזיקה מדיטטיבית ניסה תמיד לשלב בין המוזיקה הצפון הודית לסגנונות שונים. כך למשל ב 1987 חבר לסקסופוניסט יאן גרברק לגיטריסט ג'ון מקלפלין ולנגן הטאבלה זקיר חוסיין לפרויקט "Making Music" ששילב בין הסגנון הצפון הודי של צ'אוראסיה וחוסיין לבין הסגנון המערבי של גרברק ומקלפלין.
צ'אוראסיה פתח בבומבאי בית ספר ללימודי חליל שנקרא "VRINDABAN GURUKUL". בבית הספר לומדים נגינה על בנסורי בשיטה ההודית הקלאסית וחיים בצורה הודית מסורתית. הריפרסד משמש כגורו של המקום.
צ'אוראסיה הקליט בחייו כמות אדירה של ראגות, שירי עם, יצירות ופסקולים לסרטים. הוא זכה לעשרות פרסים ותארים ביניהם פרסים מממשלת הודו, ממשפחת המלוכה ההולנדית ומאוניברסטאות בהודו וברחבי העולם. הייתה לו השפעה אדירה על המוזיקה בעולם כולו ועל חשיפת המוזיקה ההודית למערב. הוא אחד האמנים הפורים והיצרתיים בהודו ובעולם.
צ'אוראסיה הופיע מספר פעמים בישראל. הופעתו במסגרת פסטיבל ישראל ב-1996 הוקלטה ויצאה על גבי CD בשם Hariprasad Chaurasia - Nada in Jerusalem.
סו קו
סו קו (באנגלית: Sue Coe; נולדה ב-28 בנובמבר 1951) היא אמנית ומאיירת אנגליה. עיקר יצירותיה הן מתחום הציור וההדפס. היא גדלה בסמוך לבית מטבחיים ופיתחה רצון עז להפסיק את האכזריות כלפי בעלי חיים. קו למדה בקולג' המלכותי לאומנות בלונדון, וגרה בארצות הברית. יצירותיה פוליטיות מאוד ולעיתים קרובות עוסקות בביקורת נגד השיטה הקפיטליסטית ונגד התאכזרות כלפי בעלי חיים.
קריירה
קו נולדה בטאמוורת', סטפורדשייר. במשך 25 שנה היא חקרה סדנאות יזע, משקים תעשייתיים, משטר אפרטהייד, בתי כלא, איידס ומלחמות. האומנות שלה, המבקרת אירועים פוליטיים ועוולות חברתיות, פורסמה בעיתונים, במגזינים ובספרים, ומוצגת במוזיאונים ובגלריות. יצירותיה נמכרו במכירות פומביות על מנת לגייס כספים למטרות חברתיות, ומשנת 1998 היא מוכרת אותן כדי לגייס כספים עבור ארגונים לזכויות בעלי חיים.
קו הושפעה בעיקר מיצירותיהם של חיים סוטין, ג'וס גואדלופה פוסאדה, קתה קולוויץ, פרנסיסקו דה גויה ורמברנדט. יצירותיה מופיעות תדיר במגזין הקומיקס הפוליטי "World War 3 Illustrated" ופורסמו בשלל עיתונים ומגזינים נוספים, ביניהם הניו יורק טיימס, הניו יורקר וטיים מגזין.
בשנות השמונים, קו הופיעה על שער המגזין האמריקאי ARTnews ויצירות האומנות שלה הוצגו באוספים של גלריות ומוזיאונים רבים. בשנת 2002, אוניברסיטת בראון הציגה תערוכה של יצירותיה בשם 'מחויבות למאבק – האומנות של סו קו'.
יצירותיה מופיעות בסרט ארת'לינגס העוסק בזכויות בעלי חיים, הציור שלה 'The Pecking Order' נבחר לעטיפת הספר 'כל יום הוא טרבלינקה' העוסק בקשר בין דיכוי בעלי חיים לדיכוי בני אדם, ציור נוסף שלה נבחר לעטיפת הספר Animal Rights: The abolitionist Approach מאת גארי פרנציון וציור נוסף שלה נבחר לעטיפת הספר Interspecies Ethics מאת סינתיה ווילט. נכון לשנת 2015, קו הוציאה לאור כשבעה ספרים. ספרה האחרון 'Cruel: Bearing Witness to Animal Exploitation' יצא לאור בשנת 2012. קו לימדה קורסים בנושא אמנות חברתית בבית הספר היוקרתי לעיצוב Parsons School of Design.
סם ריימי
'''סמואל מ. "סם" ריימי (באנגלית: Samuel M "Sam" Raimi'''; נולד ב-23 באוקטובר 1959) הוא במאי קולנוע, מפיק, שחקן ותסריטאי יהודי אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות בימוי סרט פולחן-האימה "מוות אכזרי", סרט מותחן פעולה "דארקמן", סרט אימה "קחי אותי לגיהינום", והטרילוגיה המקורית של גיבור העל "ספיידרמן". בנוסף היה מפיק של סדרות הטלוויזיה "הרקולס: המסעות המופלאים", "זינה הנסיכה הלוחמת", "אגדת המחפש" ו"ספרטקוס: דם וחול".
ביוגרפיה
ריימי נולד ברויאל אוק, מישיגן שבארצות הברית למשפחה יהודית-קונסרבטיבית ממוצא אשכנזי. אביו הוא לאונרד רונלד ריימי ואימו היא סיליה ברברה (לבית אברמס) ריימי. שם משפחתם המקורי היה ריינגבירץ, אך קוצר לריימי לאחר שסבו היגר לארצות הברית.
לריימי שלושה אחים ואחות, המבוגרים ממנו - סנדר, אייבן, טד ואנדריאה. אחיו הבכור, סנדר, מת מטביעה בבריכת שחייה בגיל 15 כשהיה בחופשה בישראל בשנת 1968; אחיו אייבן הוא דוקטור ותסריטאי, שמשתף פעולה עם אחיו סם בכתיבה; אחיו טד ריימי הוא שחקן שגילם את הופמן (עוזרו של ג'יי ג'ונה ג'יימסון) בשלושת סרטי "ספיידרמן", וכן את ג'וקסר בסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת"; אחותו אנדריאה היא כתבת לענייני בתי המשפט ואינה עוסקת בעסקי הקולנוע.
ריימי למד בבית ספר התיכון ע"ש ויילי א. גרובס ובאוניברסיטת המדינה של מישיגן, אך עזב לאחר שלושה סמסטרים לצילום סרטו "The Evil Dead".
בקולנוע
ריימי החל להתעניין בעשיית הקולנוע לאחר שאביו קנה מצלמת 8 מ"מ והתחיל לעשות סרטים בעזרת חבר ילדות בשם ברוס קמפבל. בשנת 1978, בהיותו בקולג', ריימי חבר לשותפו לחדר של אחיו, רוברט טאפרט, ולקמפבל כדי לצלם את "Within The Woods", סרט אימה בן 32 דקות בנוסף לסרט קומדיה קצר בשם "!It's Murder", והצליחו לגייס 350,000 דולר ליצירת הסרט "מוות אכזרי" ("The Evil Dead") בשנת 1981, שזכה להצלחה מיידית והזניק את הקריירה של ריימי לגבהים חדשים.
בהיותו חובב קומיקס מושבע, ריימי החל לעבוד על סרטו השני, "Crimewave", שהיה סרט קומיקס לייב אקשן, אך לא נחל הצלחה בקופות. ריימי חזר לז'אנר האימה עם הסרט השני בסדרת "The Evil Dead", שכעת הפחית ברמת האלימות שבו לטובת הומור סלפסטיק (בהיותו של ריימי חובב שלושת המוקיונים).
ריימי אף ניסה לרכוש את הזכויות לסרט המבוסס על דמותו של "הצל", אך לא היו לו מספיק משאבים. או אז הוא יצר גיבור-על משלו, בסרט האפל משנת 1990 "דארקמן". הסרט היה סרטו הגדול הראשון, שזכה להצלחה מועטה ואף הפך לסרט פולחן, אך עדיין איפשר לריימי לגייס מספיק כספים בשביל המשך שני לסדרת "The Evil Dead", "צבא האופל", שזנח כמעט לחלוטין את ז'אנר האימה לטובת אלמנטים מז'אנר הפנטזיה והקומדיה למרות זאת זכה לצלחה.
בשנות ה-90, ריימי עבר לז'אנרים אחרים. בשנת 1998 הוא ביים את מותחן הפשע "A Simple Plan" בכיכובם של ביל פקסטון ובילי בוב תורנטון, ובשנת 1999 ביים את הקומדיה הרומנטית "בשם האהבה" בכיכובו של קווין קוסטנר. ריימי זכה להצלחה מסחרית עצומה עם צאת סרטו ספיידרמן בשנת 2002, שהיה מבוסס על קומיקס באותו שם. הסרט הכניס למעלה מ-800 מיליון דולר, וזכה לשני המשכים (ספיידרמן 2, ספיידרמן 3). סכום ההכנסות הכולל של שלושת הסרטים נאמד קרוב ל-2.5 מיליארד דולר לפני תחילת עבודתו על סרטי ספיידרמן, ריימי הביע התעניינות לביים את ההמשך השני בסדרת סרטי באטמן, באטמן לנצח, וזאת כאשר טים ברטון עזב את הפרויקט. לבסוף ריימי הפסיד את מועמדותו לטובת ג'ואל שומאכר, שהפופולריות שלו באותה תקופה גברה על זו של ריימי.
ריימי גם עבד מצידה השני של המצלמה כשחקן בסרטים "צומת מילר" כאקדוחן חסר רחמים; כמתנקש במיני סדרה המבוססת על ספרו של סטיבן קינג, "העמדה"; בסרט הטלוויזיה של ג'ון קרפנטר "Body Bags" לצד קרפנטר עצמו ו-וס קרייבן, ושחקנים אחרים כמארק המיל, סטייסי קיץ' וטום ארנולד; ובתפקידו הגדול ביותר כעוזרו המגמגם של אלן ארקין בסרט "Indian Summer".
לצד חלק רביעי לסרטי "מוות אכזרי", ריימי גם עתיד לביים עיבוד קולנועי לספרו של טרי פראצ'ט, "The Wee Free Men".
בנוסף, הוא הביע התעניינות בעיבודים קולנועיים לספרו של ג'.ר.ר. טולקין, "ההוביט", אולם מלאכת הבימוי הועברה לידיו של הבמאי גיירמו דל טורו. בנוסף, הביע ריימי שוב התעניינות לעבד לקולנוע את סדרת רצועות הקומיקס משנות ה-30 "הצל", דוק סאבאג' והנוקם. ב-19 במרץ 2008 נודע כי ריימי נבחר גם לביים עיבוד מחודש לדמותו של ג'ק ריאן, פרי עטו של הסופר טום קלנסי. נוסף על כך, הוצע לו לביים סרט המבוסס על משחק המחשב וורקראפט, לפני שסירב להצעה. בשנת 2016 הוא תכנן לעשות סרט עבור אחים וורנר על מלחמת העולם השלישית בהתבסס על ספר של ג'ורג' פרידמן, אך הפרויקט לא התממש. בשנת 2019, לקח חלק בהפקת סרט האימה "מלתעות האימה".
חיים אישיים
מאז שנת 1993, ריימי נשוי לג'יליאן דיל גרין, בתו של השחקן היהודי-קנדי המנוח, ולהם חמישה ילדים.
ב-17 באוגוסט 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה, הופיעה מודעה על עמוד שלם בעיתון ה"לוס אנג'לס טיימס" בה הוא היה חתום על גינוי מפורט נגד הטרור שגורמים ארגוני החמאס והחזבאללה, והובעה בה תמיכה גם באזרחים התמימים שנפגעו בישראל ובלבנון. על מודעה זו היו חתומים גם ניקול קידמן, מייקל דאגלס, דני דה ויטו, ברוס ויליס, ג'יימס וודס, סילבסטר סטאלון, רידלי סקוט, ועוד.
קנסו של עזרא
קנסו של עזרא הוא קנס שהטיל עזרא הסופר ובית דינו על הלויים למנוע מהם מתנת מעשר ראשון ולתתו לכהנים. הקנס הוטל מחמת סירוב הלויים לעלות לארץ ישראל בימי שיבת ציון. מקור הטלת הקנס אינו מפורש בספר עזרא, ונכתב לראשונה בתלמוד ירושלמי, ואחריו בתלמוד בבלי.
פרשני התלמוד נחלקו אודות מהות העונש - האם גדר הקנס הוא עקירת זכותם של בני שבט לוי (ה"לויים") לקבל את המעשר ראשון לגמרי, או שמא הקנס רק אוסר על נתינת המעשר ללוויים באופן ישיר מאת הבעלים - בני ישראל. גם נחלקו הדעות אם בטל תוקף הקנס אחר פטירתו של עזרא הסופר.
לפי דעתו של רש"י, הראשון לקנוס את זכות הלויים במניעת מעשר ראשון היה חזקיהו המלך, שעכב מכלל הלויים את מעשרם באופן ישיר מאת העם בגלל השתתפותם בעבודה זרה.
רקע הלכתי
התורה, בפרשת קורח, מעניקה ללויים כמתנה, את המעשר של היבול החקלאי של ארץ ישראל; ואף מצווה את בני ישראל - בעת הבאתם את ביכוריהם החקלאית אל בית המקדש להתוודות שנתנו מתנה זו ללויים כדרוש
קנסו של עזרא, האומר כי מוטלת החובה להביא את המעשר לכוהנים במקום ללווים, אף על פי שהדבר מפורש בתורה - מוסבר בתלמוד, כי ישנה סמכות לעזרא ובית דינו "לשנות" דברי תורה אלו מכיוון שאין בעצם סתירה בתקנת עזרא עם הכתוב בתורה, שהרי גם הכהנים בני אהרן נמנים כבני לוי וגם נקראים בשם לויים ובכך אין מניעה הלכתית לבית הדין להורות כי מתנת המעשר ראשון תינתן לכהנים במקום ה"לויים". המהרש"א מנמק כי ההעברה מגיעה לכהנים דווקא - ולא לעניים (שנתינת פרנסה להם נחשבת גם היא למצווה)- מחמת אותה הסברה שהכהנים הם בעצם בני לוי.
בתלמוד ירושלמי נכתב כי לומדים מהאות "ו" של -שמשמעה המשך הדיבור אודות מתנות כהונה המדוברים קודם בפרשה - שנותנים מעשר ראשון לכהונה. ואכן, גם מדרשים ארצישראלים קדומים מצביעים כי מקובל לתת מעשר ראשון לכהן.
סיבת הקנס
התלמוד, במסכת יבמות, מבסס את סיבת הקנס על הפסוק בספר עזרא;
היעב"ץ מפרש כי הלויים השתתפו בעלייה הראשונה לארץ ישראל בימי זרובבל ויהושע בן יהוצדק (שקדמה לעליית עזרא הסופר בעשרים ושלש שנה). רק כשנעצרה בניית המקדש למשך שמונה עשר שנה על ידי מלשינות אל מלך פרס, חזרו רוב ככל הלויים אל בבל. ובשנת ג'תי"ג - עת עליית עזרא מבבל לירושלים - סירבו אלו הלויים מלעלות שוב, וזאת הסיבה גרמה הטלת העונש מאת עזרא ובית דינו.
תועלת לכהנים
יש סוברים כי מכוונת העברת המתנה לכהנים היא כדי שיסמכו הכהנים על תרומת מעשר ראשון - שהיא מתנה קבועה הניתנת בכל שנה, ויציבותה נמשלת במדרש כנחלת קרקע שנותנת את פירותיה בקביעות בימים שהם טמאים ולא יכולים לאכול תרומתם הרגילה.
פרטי העונש
יש מפרשני התלמוד המסבירים, כי העונש מנע מהלויים לקבל מעשר ראשון באופן ישיר מבעלי הקרקע ויישום הקנס היה הוראה לעם להביא את מעשרם אל לשכת בית האוצר אשר בירושלים - כפי שעשה חזקיהו המלך בימיו, שמטרת הריכוז והעברת המתנה דרך הלשכה הייתה כדי למנוע את המתנה מהלויים שהשתתפו בעבודה זרה. לעומת זאת, רבי יוסף בכור שור סבור כי העובדה שנלקח מעשר ראשון אל לשכת בית האוצר מסמן שכל יבול המעשר נחלט לרשות הכהנים רבי יהושע בן לוי מציין כי גם בית דין של מעלה הסכים עם קנסו של עזרא ובית דינו;
לשכת בית האוצר
לשכת בית האוצר הייתה כעין "לשכת ריכוז", שריכזה למקום אחד את כל מעשרות בני ישראל. הלשכה היה בבית המקדש בירושלים. מייסד הלשכה - לפי שיטתו של רש"י - היה חזקיהו המלך כאשר ראה שרוב בני לוי בימיו נכשלו בעוון עבודה זרה.
המשכיות הקנס
התלמוד מספר כי בימי רבי יהושע בן לוי ניסו להחזיר את נתינת מעשר ראשון אל הלויים, אך ללא הצלחה. בתלמוד בבלי מסופר כי רבי עקיבא (שחי כארבע מאות שנה אחר תקופת עזרא הסופר) ניסה לעכב הכהנים מלקבל התרומה על סמך הכתוב והואיל שאין הכהנים רשאים לאכלו בבית הקברות מוכיח הכתוב שאין לכהן אחיזה במתנה זאת. ענה לו רבי אלעזר בן עזריה שפירוש הכתוב הנהו שהבכל מקום בא ללמדנו, שאין מעשר ראשון כרוך להיאכל תוך חומות ירושלים (כמעשר שני) - ובזאת ניצח רבי אלעזר את רבי עקיבא.
אולם, לפי התלמוד ירושלמי, מסופר כי רבי אלעזר לא מצא פתרון לטענת רבי עקיבה של "בכל מקום" ולסופו של הוויכוח הצליח רבי עקיבה לעכב את נתינת מעשר ראשון להכהנים באופן אקסקלוסיבי ובמקומם להעביר את המתנה אל עניים -גם עני כהן וגם עני ישראל.
סיכום
היות שמתנת מעשר ראשון הנהו חלף עבודת הלויים, בעת שאין הלויים ראויים ומוכנים לשרת מפסידים את זכותם למתנה זו. הכהנים שונים מהלויים בזה שאצלם אין מתנות כהונה כרוכה בשירותם דווקא, אלא גם כהן שאינו עובד בעבודת הקודש שבבית המקדש זוכה לקבלת מתנותיו. אולם, מבחינה הלכתית השתתפותו של כהן בעבודה זרה גורם לו הפסדה במתנותיו כל עוד שמחזיק באליליות. <!-- == יישוב המקראות ==
הפרשנים הסבירו כמה כתובים שמוכיחים על השתתפות הלויים בחנוכת בית שני בשנת ששית לדריוש; אולם, עם שלפי הכתובים כן היו לויים במעמד החנוכה, לא היו מספר מספיק של הלויים עבור עבודתם במקדש.
גם פירשו הפסוק תוספות מפרש שפסוק זה מדובר טרם הפעלת הקנס על ידי עזרא ובית דינו ואולם בעל הכסף משנה מפרש שביטלו אי-הנתינה ללוים על מנת שיעלו מבבל אבל בתנאי שימשיכו לתת גם לכהנים כדי שלא לבטל קנסו של עזרא
רבי בנימין בר גידול ורבי אחא הוון יתיבין אמרין והא כתיב ליתן לו תרומה מעשר והכתיב. רב חונא וחברייא חד מנהון אמר מה תלמוד לומר ולבני אלא מכאן שנותנין מעשר לכהונה. וחרנא אמר אפילו לית כתיב אלא לבני נותנין מעשר לכהונה. אלו מאן דאמר פלן ברי יסב מקמת פלן ושאר נכסי ירשו בני דילמא לא נסב עמהון רבי יונה יהב מעשרוי לרבי אחא בר עולא לא משום דהוה כהן אלא משום דהוה לעי באורייתא מה טעמא (דה"ב לא ..) ויאמר לעם ליושבי ירושלים לתת מנת הכהנים ולהוים למען יחזקו בתורת י'. רב הונא לא נסב מעשר רבי אחא לא נסב מעשר רבי חייא בר בא הורי על גרמיה לצאת לחוץ לארץ בגין דלא מיסב מעשר שאל בר נש לרבי שמואל בר נחמן שאל לרבי יונתן -מהו דנסב? אמר (רבי יונתן) לו (לבר נש או לרבי שמואל בר נחמן דא' מהם כהנא הוה); סב, ומה דנפל לשבטך נפל לך. רבי ינאי מפקד לקריבוי כד תהיווין חכרין אירע לא תחכרון אלא מן דחלונייא.-ירו' מע"ש לא.
-רבי לעזר בן עזריה הוה יליף מיסב מעשרא דחדא גינה והיה לאותה גינה שני פתחים אחד למקום טומאה ואחד פתוח למקום טהרה נפק רבי עקיבה לגביה אמר ליה (גמרא) פתח ההן וסתום ההן אין אתא אמור לי' בא בדרך הזה אמר ליה אין שלח תלמידיה אמור ליה "אתם (במ' יח)" כתיב שמע רבי לעזר בן עזריה אמר מרצעה דעקיבה בן יוסף בא לכאן באותה שעה החזיר ר' לעזר בן עזריה כל המעשרות שנטל אמר רבי יצחק בר לעזר בשרותא בעיא מוליי סבא דקיסה מיניה.-יר' מע"ש הג לא: -->
כריסטיאן אנדראס דופלר
כריסטיאן אנדראס דופלר (בגרמנית: Christian Andreas Doppler; 29 בנובמבר 1803 – 17 במרץ 1853) היה פיזיקאי ומתמטיקאי אוסטרי, מגלה אפקט דופלר. הוא כיהן כפרופסור במכון הפוליטכני של פראג ואחר כך מנהל המכון לפיזיקה בווינה.
ביוגרפיה
דופלר נולד בעיר זלצבורג באוסטריה, ומשפחתו ייעדה לו להמשיך את המסורת המשפחתית ולהיות כמו אביו איש עסקים בתחום הבנייה, אך בריאותו הלקויה לא איפשרה לו לעסוק בתחום זה.
דופלר למד בבית ספר יסודי בזלצבורג ובבית ספר תיכון בעיר לינץ, ולאחר התייעצות של הוריו עם פרופסור למתמטיקה מתיכון זלצבורג (Salzburg Lyceum) הם שלחו אותו בשנת 1822 ללמוד מתמטיקה במכון הפוליטכני החדש בווינה שנוסד ב-1815.
לאחר סיום לימודיו לתואר ראשון במתמטיקה בשנת 1825 עבר לזמן קצר לאוניברסיטת זלצבורג שימש כאסיסטנט ולקח קורסים בפילוסופיה. בהמשך חזר ללמוד במכון הפוליטכני בווינה לימודי המשך במתמטיקה, מכניקה ואסטרונומיה. עם סיום לימודיו שימש כאסיסטנט לפרופסור בורג במכון הפוליטכני בווינה.
דופלר התקשה מאוד לקבל תואר פרופסור ואף שקל להגר לארצות הברית על מנת לשפר את סיכוייו. הוא פרסם עשרות מאמרים חשובים במתמטיקה, בפיזיקה ובאסטרונומיה, וב-1841 מונה לפרופסור למתמטיקה ופיזיקה במכון הפוליטכני של פראג.
בשנת 1842 גילה דופלר את תגליתו החשובה: אפקט דופלר, שמשמעותו: כאשר יש תנועה יחסית בין מקור גל (משדר) לקולט הגל (מקלט) הגל נקלט בתדירות שונה מזו שבה הוא שודר (באופן יחסי לאורך הגל ולמהירות היחסית בין המשדר למקלט).
בשנת 1850 הגיע דופלר לשיא הקריירה שלו כשנבחר לשמש כמנהל הראשון של המכון החדש לפיזיקה באוניברסיטת וינה.
בנובמבר 1852 חלה הרעה במצב בריאותו, ודופלר עבר להתגורר בוונציה בתקווה שמזג האוויר החמים יותר ישפר את מצב בריאותו והוא יחזור במהרה לווינה לעבודתו ולמשפחתו (אשתו אותה נשא לאשה ב-1836 וחמשת ילדיהם).
ב-17 במרץ 1853 נפטר כריסטיאן דופלר בוונציה ממחלת ריאות ונקבר בבית הקברות סן מיקלה.
תרומתו החשובה למדע ניכרת כיום בתחומים רבים בעיקר בתחומי המכ"ם והאסטרונומיה.
קנונניאגדפנצר
קַנוֹנֵנְיַאגְדְפָנְצֶר (בגרמנית: Kanonenjagdpanzer; טנק צייד, תותח), היה משחית טנקים חסר צריח מערב-גרמני מתקופת המלחמה הקרה. תכנונו של הקנונניאגדפנצר התבסס במידה רבה על משחית הטנקים הגרמני יאגדפנצר 4 מתקופת מלחמת העולם השנייה. בין השנים 1966 ו-1967 נבנו 770 קנונניאגדפנצרים עבור הצבא המערב גרמני, הבונדסוור. היו אלה כלים מהירים מאוד, בעלי ניידות גבוהה אך בעלי שריון קל, בעלי 4 אנשי צוות - מפקד, נהג, תותחן וטען. באפריל 1985 הועברו 80 קנונניאגדפנצרים לצבא הבלגי.
התותח בן 90 המ"מ בו צויד הקנונניאגדפנצר, לא היה מסוגל לחדור את שריונם של הטנקים הסובייטיים מדגמי ה-T-64 וה-T-72, ועם הצגתם הפך הכלי למיושן. בנוסף, הניסיון שנצבר בשימוש במשחיתי טנקים חסרי צריח, בהם הוגבל צידוד החימוש הראשי לזווית צרה בחזית הכלי, במהלך מלחמת העולם השנייה, המשיך והדגיש את המגבלות המבצעיות של כלים אלו. לפיכך, במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 הוסבו 163 מכלים אלה למשחיתי טנקים מטיפוס יגואר 2, על ידי החלפת התותח במערכת לשיגור טילים נגד טנקים מסוגי טאו או הוט ועיבוי השריון, בעוד הכלים הנותרים הוסבו לרכבי סיור ואיכון ארטילרי על ידי השמטת התותח לחלוטין.
בוכנה
בֻּכְנָה היא גליל מתכת (לרוב אלומיניום), אשר נע הלוך ושוב בתוך צילינדר. הבוכנה היא החלק העיקרי של מנועים בוכנאיים ומשאבות בוכנאיות. במנועי בעירה פנימית בוכנאיים, למשל, נדחפת הבוכנה על ידי גזי השריפה, ובאמצעות טלטל ומנגנון ארכובה ממירים את תנועתה הקווית לתנועה סיבובית של הצרכן (גלגלי רכב, מדחף של אנייה, גנרטור חשמלי וכדומה).
על בוכנה של מנועים בוכנאיים מורכבות אחת עד ארבע טבעות (רינגים) העשויות בדרך כלל מפלדה קשה. הטבעות יוצרות אטימה של חלל השריפה בצילינדר, וזאת על מנת להשיג לחץ דחיסה גבוה מחד, וחיכוך נמוך בין הבוכנה לצילינדר מאידך. החיכוך בין הטבעות לצילינדר מוקטן באמצעות מערכת סיכת שמן בלחץ. אין להרכיב את הרינגים שהמנעולים שלהם אחד מעל השני ואין להרכיב מעל פין הבוכנה יש להרכיב מעל חצאית הבוכנה בזווית של 60 מעלות. בעבר הבוכנה הייתה עשויה ברזל/פלדה, כיום הבוכנה עשויה מדור אלומיום סגסוגת אלומיניום, משום שאלומיניום מוליך חום בצורה יותר טובה וגם יותר קל. לבוכנה צורה קונית היא קטנה למעלה ויותר רחבה למטה וזאת בגלל שהחלק החם יותר הוא למעלה והוא מתפשט יותר. בנוסף לבוכנה צורה אובאלית בניצב לפין הבוכנה על מנת שבחום הסגסוגת שמתפשטת תקבל צורה סימטרית לאורך פין הבוכנה. הבוכנה עובדת בטמפרטורות של בין 300–450 מעלות צלזיוס בראש הבוכנה ובין 180–280 בחצאית הבוכנה. בוכנה הידראולית היא מכשיר המפעיל כוח רב בצורה קווית (ליניארית). הבוכנה ההידראולית מורכבת מגליל ובתוכו בוכנה הנעה באמצעות לחץ של נוזל.
פרס המוזיקה של בילבורד ללהקה המובילה
רשימה זו כוללת את הזוכים והמועמדים בפרס המוזיקה של בילבורד ללהקה המובילה. הפרז מוענק מאז שנת 1998 ולהקת הבנים ואן דיירקשן היא שיאנית הזכיות בקטגוריה - כשלוש זכיות.
יצחק ברזאני
ביוגרפיה
נולד לרב יעקב ברזאני בכפר צפייה שבכורדיסטן. הרב יצחק הוא דור 22 לשושלת רבנית, נצר למשפחת ברזאני שהעמידה רבנים ושוחטים בקרב יהודי כורדיסטן במשך מאות שנים. הוסמך לרב, שוחט ובודק בשנת 1910 (ה'תר"ע) על ידי אביו ודודו. בשנת 1924 (ה'תרפ"ד) הוסמך גם בבגדאד, ושימש כרב הקהילה של עקרא. לאחר מכן שימש כרב העיר כוי סנג׳ק, ולבסוף כרבה הראשי של ארביל וכאב בית דין הרבני לאחר עזיבתו של הרב יצחק נח. במסגרת תפקידיו השונים הסמיך בעצמו רבנים רבים.
נודע כתומך נלהב של התנועה הציונית, ובשנת 1935 (ה'תרצ"ה) הגיע לישראל כאורח הקונגרס הציוני, ונכח בלווייתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. בשנת 1951 (ה'תשי"א) עלה לישראל סופית והצטרף למשפחתו שהתגוררה במושב עין העמק, שם שימש כרב המושב וחבל מגידו, עד פטירתו בשנת 1980 (י"ח חשון ה'תש"ם).
כך תואר את הרב יצחק ברזאני ובן דודו הרב יצחק נח בידי אחד מבני משפחתם:כמה מכתביו נמסרו ליוסף יואל ריבלין ונמצאים כיום בספרייה הלאומית.
בנו יואל היה בכיר במוסד . אחיו הוא המקובל הרב אברהם ברזאני, בן אחיו הוא עולה הגרדום משה ברזני.
הנהגותיו
בכורדיסטן עסק במקצועות הרבנות השונים, ובישראל סירב לשמש כדיין. פסיקתו הונהגה לפי הרב יוסף חיים, נהג לשמר את מנהגיהם של יהודי כורדיסטן, ועסק בקבלה.
Blond Ambition World Tour Live
Blond Ambition World Tour Live (בעברית: סיבוב הופעות עולמי של הבלונדינית בשידור חי) הוא אלבום ההופעה השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. אלבום ההופעה יצא לאור ב-13 בדצמבר 1990, על ידי חברות התקליטים פיוניר.
אלבום ההופעה זכה להצלחה רבה, כאשר זכה בפרס גראמי.
שאמיל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דיר אל-קרנטל
דיר אל-קרנטל (מנזר קרנטל) הוא מנזר יווני-אורתודוקסי במצוק הר הקרנטל כ-4 ק"מ מערבית ליריחו. במאה ה-4 הקים הנזיר חריטון לאורה בפסגת ההר, מעל מיקומו הנוכחי של המנזר. את המנזר הנוכחי התחילה הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית לבנות ב-1875, בסיוע הכנסייה הרוסית.
היסטוריה
נזירים ביזנטיים חיו במקום כבר במאה ה-4. לפי המסורת הנוצרית, ישו שהה במקום 40 יום ו-40 לילה במהלכם ניסה השטן להעביר אותו על אמונתו (לוקאס ד 1–13). השם הערבי "קרנטל" הוא שיבוש מהמילה הלטינית "קרנט" שפירושה ארבעים. בשנת 1914 נבנתה בראש ההר חומת אבנים רבועה (ראו בתמונה) ובתוכה שרידי כנסייה. ב-1998 בנתה חברה אוסטרית רכבל שעולה ממרכז יריחו מערבה במעלה ההר, לאורך 1,300 מטר, עד למסעדה ולמרכז מבקרים. ממנו ממשיכים ברגל למנזר הקרנטל. לרכבל שני זוגות של שלוש קרוניות אדומות.
מהמנזר עלייה למקום המכונה "טחנת אל-הווא" (טחנת הרוח), שבו מצויים שרידי מבצר חשמונאי, הרודיאני וצלבני קדום בשם דוק (דגון). במקום נמצאו יסודות של מבנים, חומות, קירות תמך וחפיר הגנה.
המבצר שלט על יריחו וכן על הדרך העתיקה היורדת מההר, צפונית ליריחו, המכונה "טריק אבו ג'ורג'".
מערכת אספקת המים למבצר, השוכן למעלה מ-360 מטר מעל פני הסביבה, התגלתה במסגרת סקר כולל של מבצרי יריחו שערכו זאב משל מאוניברסיטת תל אביב, בשיתוף דוד עמית. בסקר שנערך בשנת תשל"ב (1972), נמצאו שרידים של אמת מים. אמה זו הובילה אל תשעה בורות חצובים במדרון המצוקי לעבר בקעת יריחו. הנזירים הביזנטיים שיקמו חלק מהאמה לשימושם. כתובת יוונית משנת 1898 נמצאה על-יד אחד הבורות.
פרדריק דאגלס
פרדריק דאגלס (באנגלית: Frederick Douglass; 14 בפברואר 1818 – 20 בפברואר 1895) היה לוחם זכויות האדם ומדינאי אפרו-אמריקאי.
דאגלס נולד כעבד, נמלט, והקדיש את חייו לשיפור מצבם של האמריקנים-אפריקאים בארצות הברית במאבק נגד העבדות בארצות הברית, ולאחר מלחמת האזרחים - במאבק למען שוויון זכויות לאמריקנים-אפריקאים ולנשים. כתב את החיבור האוטוביוגרפי "פרדריק דאגלס, עבד אמריקני, סיפור חייו", אחד הספרים המשפיעים ביותר במאבק לביטול העבדות בארצות הברית במאה ה-19.
נעוריו ותחילת דרכו
דאגלס נולד כפרדריק אוגוסטוס וושינגטון ביילי במחוז טלבוט (Talbot) שבמדינת מרילנד להארייט ביילי, שפחה שנאנסה על ידי אדונה, הקפטן אהרון אנטוני. הסברה המקובלת היא שאנטוני הוא אביו של דאגלס אך סברה זאת מעולם לא הוכחה. למעשה, זהותו של אביו אינה ידועה (גם לא לדאגלס עצמו), וייתכן שהיה לבן. כשהיה כבן שנה (תאריך הולדתם של עבדים לא נרשם), נלקח פרדריק מאמו וניתן למטפלת שחורה מבוגרת שלא יכלה עוד לעבוד בעבודות השדה הקשות. פרדריק ראה את אמו פעמים בודדות בלבד, כיוון שהיא עבדה בחווה המרוחקת כ-20 ק"מ ממקום מגוריו של פרדריק. כדי לראות את בנה היה עליה ללכת מרחק זה ברגל אחרי סיום עבודתה ולשוב לחווה אליה הושכרה לפני עלות השחר. בגיל 7 לערך התייתם פרדריק מאמו, ואדוניו של דאגלס כלל לא סיפרו לו על מחלתה ומותה של אמו אלא זמן מה לאחר קבורתה. כילד חי דאגלס ב"בית הגדול", אחוזת ענק שפיקחה על חוות רבות במחוז טלבוט בבעלותו של הקולונל לויד. עוד כילד נחשף לאכזריות הקשה שבחיי העבדות. בספרו האוטוביוגרפי מתאר דאגלס שורה ארוכה של מעשי זוועות שאותם ראה כילד - השפלה, ענישה גופנית ואלימות פיזית עד כדי רצח, היו מעשים יומיומיים מקובלים.
כבן תשע, הועבר דאגלס לשירות קרובי משפחה של אדונו בעיר בולטימור, יו וסופיה אולד (Auld), ושימש כמטפל בבנם של בני הזוג. היציאה מהסביבה הכפרית והחשיפה לתרבות העולם כפי שבאה לידי ביטוי בבולטימור, הייתה נקודת מפנה קריטית בחייו. השפעה גדולה להתפתחותו של דאגלס הייתה לסופיה אולד שלקחה אותו תחת חסותה. היא לימדה אותו קריאה בסיסית, אך כאשר גילה זאת בעלה - אסר עליה להמשיך ללמד את דאגלס. הסברו של יו אולד לאשתו כי ידיעת קרוא וכתוב תפגע בנכונותו של אדם לשמש כעבד עוררה בדאגלס קו מחשבה חדש - לראשונה הוא פקפק בגורלו הקבוע מראש של עבד, ואף הבין כי הדרך לחירות תלויה בהשכלה. על אף שסופיה הפסיקה ללמדו, המשיך דאגלס ללמוד קרוא וכתוב בסתר, תוך שהוא נעזר בילדים לבנים שאותם הכיר בסביבת מגוריו.
ייתכן שאף חשוב מן החינוך שקיבל מסופיה, הייתה זאת הפעם הראשונה בחייו שבה נחשף דאגלס לחיבה וטוב לב מאדם לבן. בניגוד לנשים הלבנות מהמעמד הגבוה שאותן הכיר, סופיה אולד הייתה בת למשפחה עירונית מהמעמד הבינוני, כך שמעולם לא היה בבעלותה עבד. סופיה סלדה מגילויי ההתרפסות שהיו נהוגים ביחסים שבין עבדים לאדוניהם, שכללו השתחוויות ואיסור על העבד להסתכל בעיני אדונו. יחס זה נטע בלבו של דאגלס את האמונה בשוויון הבסיסי בין כל בני האדם.
בכתביו מתאר דאגלס את המעבר לבולטימור כהתערבות אלוהית, בלעדיה לא היה יוצא לעולם מחיי העבדות.
בין הספרים שהשפיעו ביותר על דאגלס בעת ההיא, היה הספר "הדרשן הקולומביאני" (The Columbian Orator) אותו קרא בשקיקה. הספר מציג ויכוח בין אדון לעבד שהוחזר אליו אחרי שברח בפעם השלישית. האדון מסביר לעבד את הסיבות להיותו עבד, ובתגובה משיב העבד לאדון את טיעוניו בעד החירות. טיעוניו של העבד משכנעים את האדון והוא משחררו לחופשי. ספר זה ואחרים עיצבו את תפיסת עולמו של דאגלס - אדוניו אינם יותר מכנופיה מצליחה של שודדים שעזבו את מולדתם כדי לחטוף מאפריקה את בני עמו ולהעבידם בפרך בארץ חדשה. הכרתו החדשה של דאגלס גרמה לו לצער רב, כיוון שהרגיש שאינו יכול עוד לשרת את אדוניו כמו שאר העבדים המקבלים על עצמם את הדין בשל בורותם.
השיבה לכפר והבריחה
בשנת 1832, בהיותו בן 14, פרצה מריבה בין יו אולד לאחיו תומאס שהיה בעליו החוקיים של דאגלס. בעקבות המריבה נלקח דאגלס מבולטימור לבית אדונו החדש תומאס אולד שבסט. מייקלס, מרילנד. שוב, כמו בילדותו, חזר הרעב והפחד המתמיד מן העונש הגופני להיות גורם חשוב בחייו. השכלתו של דאגלס בעיר הפכה אותו לעבד בעייתי בעיני אדונו החדש, על כן נשלח דאגלס למשך שנה לחווה חקלאית קטנה בניהולו של אדוארד קובי (Covey). קובי היה ידוע ברחבי האזור כמומחה ל"אילוף" עבדים בזכות שיטותיו האכזריות. חוסר ניסיונו של דאגלס בעבודה חקלאית, ואופן התנהגותו, הפכה אותו למטרה מועדפת ליחסו האכזרי של קובי. לאחר שישה חודשים של התעללות מידיו של קובי, חוויה שחווה לראשונה בחייו, החזיר דאגלס מנה אחת אפיים לאדונו, ולאחר תגרה בת שעתיים שבה נחבל קובי קשות, הבין קובי כי מוטב שלא להצליף בדאגלס, וחשוב מכך - דאגלס הבין כי ניתן להילחם בדיכוי. ניצחון זה הצית בו מחדש את התקווה לחירות. בכתביו טוען דאגלס כי הקטטה גרמה לו לשחרר עצמו ממעמדו כעבד, לא באופן פיזי כי אם באופן נפשי.