cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלקטרה-אפיקים
צי החברה
צי החברה כולל בין היתר אוטובוסים עירוניים ובינעירוניים תוצרת וולוו, מאן, מרצדס-בנץ, יוטונג, הייגר ואיסוזו. חלקם הורכבו בישראל לצד אלו אשר הגיעו מוגמרים מהיצרן.
מכירת הבכורה
מכירת הבכורה הוא סיפור מקראי, המופיע בתחילת פרשת תולדות,, ומספר כיצד עשו, בנו הבכור של יצחק, מכר את בכורתו ליעקב תמורת נזיד עדשים, בעת שבא מן השדה עייף. על אף שהוא מכר את הבכורה מרצונו, ואף ביזה אותה, מעשה זה, כמו גם גנבת הברכות, גרמו לעשו לשנוא את יעקב, ולתכנן להורגו.
תקציר הסיפור
בעת שיעקב מכין נזיד עדשים, אחיו הבכור, עשו הצייד, חוזר עייף מן השדה. עשיו מבקש מיעקב שייתן לו לאכול מן הנזיד ("הַלְעִיטֵנִי נָא"), ומנמק את בקשתו בכך שהוא עייף. יעקב נאות להאכיל את עשו רק תמורת מכירת בכורתו. עשיו מסכים ומסביר שאין לו צורך בבכורה כיוון שהוא "הוֹלֵךְ לָמוּת" ("מרוב התלאה והעייפות", כפי שמפרש ספורנו ), ומוכר אותה ליעקב. לאחר שעשיו נשבע ליעקב על מכירת הבכורה יעקב ממלא את חלקו במכירה ונותן לעשיו לחם ונזיד עדשים. הסיפור מסתכם ברשימה של חמישה פעלים המבטאים את זלזולו של עשיו בבכורה:.
בפרשנות הפשט היהודית
סיפור מכירת הבכורה מעלה תמיהה: כיצד הסכים עשו למכור את בכורתו - שבתקופה המדוברת היה לה ערך חומרי ומעמדי רב - בנזיד עדשים (מכאן גם הביטוי המקובל בשפה העברית, למכור פריט או נכס בנזיד עדשים, היינו במחיר הנמוך משמעותית משוויו). על פי חוק הירושה שכתוב בספר דברים, חלקו של הבן הבכור בירושה גדול פי שניים מחלקו של הבן השני,. זה היה גם הנוהג במזרח הקדום.
במאמרו על קניין הבכורה מביא שאול רגב את התהיות שמעלה הסיפור וסוקר את הפרשנויות השונות שמוצעות על ידי הפרשנים: פרשנים, אומר רגב, אכן משערים ש"משפט הבכורה" כלל בתוכו לא רק את החלק הכספי, אלא גם את המעמד של הבכור כממשיך את מקומו של האב וזוכה לברכתו. סיפור גנבת הברכות בבראשית פרק כ"ז, ותגובתו הקשה של עשו מעידים על החשיבות העליונה שנתנו שני האחים לברכה. אבן עזרא מציין במפורש את שני היתרונות הנזכרים לעיל: "והבכורה שייקח פי שניים מממון אביו וי"א [ויש אומרים] שיש לבכור מעולם מעלה על הצעיר לקום מפניו ולשרתו כבן לאב", ומתעוררת השאלה אצל הפרשנים, כיצד מסכים עשו למכור את בכורתו בנזיד עדשים, אם התמורה כל כך גדולה. אבן עזרא גם מציע תשובה: עשו מתרץ את ה"עסקה" בכך שהוא ממילא הולך למות, אך אין כוונתו לומר שהוא בא בימים או חולה על ערש דווי. הוא פשוט יודע שכאיש שעיסוקו בציד חיות טורפות, חייו יכולים להיגדע פתאומית. ועל כן מה ערך לבכורתו.
אבן עזרא גם אינו מייחס עושר גדול ליצחק, וזו הסיבה לדעתו שיצחק ביקש מטעמים מיוחדים מעשו טרם מותו, מאחר שלא עלו על שולחנו הדל מטעמים. כך גם ניתן יותר להבין את זלזולו של עשו בבכורה.
הרמב"ן לעומתו סובר שליצחק, על פי כל הכתובים הסמוכים, היה עושר גדול, אך הוא מביע סברה שייתכן מאוד שחוק הירושה הממוני שמוזכר בספר דברים, עוד לא היה תקף בזמנו של עשו, ורק החשיבות שבמעמד ובברכה הייתה תקפה. שתי העמדות האלו, שמשלימות אחת את רעותה, עשויות בהחלט להסביר בצורה הגיונית את עסקת המכירה הזולה מאוד.
אך קיימת גם עמדה מנוגדת, שאותה מייצגים הרשב"ם, רד"ק וספורנו; יעקב שילם לעשו מחיר מלא בדמים עבור הבכורה, ונזיד העדשים היה רק מעין חתימת העסקה בארוחה. עמדה זו הייתה נוחה גם לפולמוס עם הנוצרים, משום שהמסר שעלול להיקלט מהסיפור המקראי הוא, שיעקב ניצל לרעה את רעבונו ועייפותו של אחיו הבכור וקנה ממנו את הבכורה בארוחה בלבד, מה שתאם את הסטיגמה שלהם על היהודים.
ספורנו ורד"ק מסבירים צעד זה של יעקב במשפט המסכם של הסיפור המקראי: "ויבז עשו את הבכורה". במקרה זה בא הכתוב כאילו ל"תרץ" את מעשהו של יעקב; עשו לא היה ראוי לבכורה. גם על פי פירושו של רש"י, לא היה עשו ראוי לבכורה, שזיכתה אותו במעלה רוחנית-דתית והוא ויתר עליה.
במדרש
המדרש מתמודד גם הוא עם סיפור מכירת הבכורה, ומתרשם מהפזיזות והבוז שמביע עשו בעצם המכירה של זכות גדולה תמורת נזיד עדשים.
על פי רש"י, עניינה של הבכורה היא העבודה בבית המקדש, העבודה במקדש נעשית בבכורות, ויעקב רצה לקבל לידיו את הזכות הזאת. רש"י מוסיף ומפרש, שעשיו הגיב באמירתו כי הוא הולך למות, לאחר ששאל את יעקב מה טיבה של עבודת הקרבנות ויעקב הסביר לו באריכות את כל ה"אַזְהָרוֹת וָעֳנָשִׁין וּמִיתוֹת" שיש בעבודת המקדש. כאשר עשיו שמע את סכנת המוות העומדת מעל כל אדם שעובד במקדש הוא שאל בתמיהה אמיתית, בשביל מה צריך את זה? למה שארצה למות? זה מה שגרם לעשיו להגיע לידי ביזוי הבכורה.
על פי המדרש היה יעקב בפנים מפוחמות, כי היה באבל על מותו של אברהם, והוא הכין נזיד עדשים לסעודת הבראה. באותו הזמן עשיו נמצא בשדה ועובר על 3 עבירות חמורות: גנבה, אונס ("בעל נערה המאורסה"), ורצח (מדרש ספר הישר מסביר כי אותו איש שעשיו רצח היה נמרוד מדרש אגדה מוסיף כי מלבד 3 עבירות אלו עשיו עבר גם על כפירה ועל ביזוי הבכורה כך שיוצא שעשיו עבר על 5 עבירות באותו היום. המדרש מוסיף כי אברהם לא מת ללא סיבה; הוא מת בגלל חטאיו של עשיו, . על מנת שאברהם לא יצטרך לחזות בחטאיו של עשיו הקב"ה לקח אותו בטרם עת. המדרש מצייר מצב בו עשיו גורם למות אברהם וחוטא, ואילו יעקב מתאבל על מותו של אברהם ומכין נזיד לסעודת ההבראה.
מדרש פרקי דרבי אליעזר מצייר תמונה שבה עשיו צד בכל יום את ארוחתו ואינו נותן ליעקב דבר ממנה, ואילו באותו היום הוא לא הצליח בצידו, והוא חוזר לביתו ודורש מיעקב שיביא לו לאכול מן הנזיד. מדרש אחר מסביר את בקשתו של עשיו מיעקב: יעקב הציע לעשיו לאכול בעזרת כלי ("זיבורית") אך עשיו התנגד, פתח את פיו כגמל, ואמר ליעקב "הלעיטני", שפוך לתוך הפה שלי את כל הקדרה. מדרש שכל טוב גם מוסיף לכך שעשיו הוסיף שהוא עייף על מנת שיעקב ירחם עליו ויעשה כבקשתו. מלבד זאת מציג המדרש סקירה כללית המראה כי מאפינו העיקרי של עשיו הוא הצבע האדום. המדרש אומר, לא רק שמאכלו של עשיו הוא אדום ("מן האדום האדם הזה") אלא גם הוא בעצמו, גיבוריו, הלבוש שלו, המגן שלו, ארצו, מי שנלחם בו, ומי שיחזיר לו בעתיד על פשעיו, כולם אדומים.
המדרש מתאר איך ניגש יעקב לבקש את הבכורה מעשיו בענווה וביקש ממנו את הבכורה בנימוס. מדרש תנחומא (בובר) מתאר איך שמיד עשיו מאשים את יעקב בכך שהוא רוצה לקחת ממנו את חלקו בעולם הבא. יעקב עונה לעשיו שהוא אפילו לא בטוח שיש לו חלק בעולם הבא, אבל מה שהוא רוצה זו הבכורה שיש לו כיום. יעקב מוסיף ומבקש מעשיו שהמכירה תהיה לתמיד, ללא חרטה ובפומבי. המדרש מוסיף כי הסיבה לכך שיעקב רצה לקנות מעשיו את הבכורה היא על מנת שעשיו לא יעבוד במקדש, כי עבודת המקדש היא עבודת קודש ואין זה ראוי שרשע כעשיו יעבוד בבית המקדש. המדרש מציע פירוש נוסף בשם ר' אחא שיעקב ביקש כלומר תמכור לי כמו יום אחד של הקב"ה שהוא אלף שנה, ר' אחא אומר שמי שיודע לחשב כראוי ימצא שעם ישראל ישבו בעולם הזה בשקט למשך אלף שנה בלבד.
עשיו מסכים למכירת הבכורה ונימוקו בצידו:, המדרש רואה באמירתו של עשיו פתיחת פה לשטן. מרגע שעשיו אומר כי הוא הולך למות, המוות אוחז בהליכתו. עשיו מוותר על חייו לטובת המוות, ועל בכורתו וברכתו לטובת קללה. המדרש אף רואה קשר בין אמירה זו של עשיו לבין נפילת עמו על ידי יוסף.
עשיו מוכר ליעקב את בכורתו ואף נשבע לו על כך בחייו של יצחק ובכל זאת הוא מתחרט ושונא את יעקב ומאשים אותו בגנבת הבכורה, המדרש רואה את עשיו כניגוד גמור לראובן. המדרש מתאר את לאה במהלך החלטתה על שמו של בנה הבכור והיא מחליטה לקרוא לו ראובן על מנת להגיד, ראו את ההבדל בין הבנים, עשיו מכר את בכורתו ושנא את יעקב ואילו ראובן אף על פי שבכורתו ניטלה ממנו בעל כורחו וניתנה ליוסף עדיין לא שנא את יוסף ולא קינא בו. המדרש מוסיף שעשיו מכר ביחד עם בכורתו את כל חלקו בנחלתו בארץ ישראל ונשבע ליעקב שהוא לא משאיר שום חלק אצלו.
המדרש כותב שעשיו אמנם מכר את הבכורה בצחוק ובבוז אך מלמעלה הקב"ה הסכים למכירה ועבר להתייחס אל יעקב בתור הבכור. המדרש מוסיף שהרעב שהגיע בפרק הבא הגיע באשמת עשיו שמכר את בכורתו. מרגע שמכר עשיו את הבכורה הוא התנתק מהעולם. מדרש שכל טוב מסכם את פרשת מכירת הבכורה ואומר שמי שידרוש בפרשה הזאת ירוויח וישכיל.
ניתוח ספרותי
הסיפור המקראי מספק לקורא רמזים מטרימים לעלילה המתפתחת בפרק, מחד גיסא, אבל מאידך גיסא הוא חוסך בפרטים ויוצר פערי מידע, שהקורא המשכיל אמור להשלים אותם בעצמו על רקע ההקשר והתפתחות העלילה. סיפור קניין הבכורה מכין את הקורא בהדרגה, וכאילו מבלי משים, להתפתחות העלילה בפרק הנוכחי ואף בפרקים הבאים, ודואג להעביר את המסר הטמון בה.
בתחילת הפרק מודיע הכתוב שעוד ברחם האם, רבקה, קיימת יריבות בין שני האחים, שבעצם מייצגים שני לאומים שונים. פסוק כ"ג: "שְׁנֵי גֹיִים בְּבִטְנֵךְ, וּשְׁנֵי לְאֻמִּים, מִמֵּעַיִךְ יִפָּרֵדוּ; וּלְאֹם מִלְאֹם יֶאֱמָץ, וְרַב יַעֲבֹד צָעִיר". משמע, אלו אינם זוג עוברים תאומים רגילים שמשתעשעים ברחם. לאמיתו של דבר, הם מייצגים שני עמים שונים, את ישראל, הוא יעקב, ואת אדום, הוא עשו, שרבים על הבכורה כבר בבטן אמם. עשו אמנם הצליח לצאת הראשון, אך יעקב אחז ברגליו בניסיון ברור להקדים אותו.
בתשובתו דלעיל של ה' לתלונותיה של רבקה על ייסורי ההריון, מכין הכתוב את הקורא לסופה של העלילה: הבכורה, מבטיח אלוהים, תעבור לצעיר שיגבר על הבכור. בד בבד מסביר הכתוב במהלך הפרק, כביכול, את מקורם של בני אדום, נחיתותם מהלאום הישראלי (גם בצורה) ויריבותם עם העברים; עשו "האדומי" נולד כתינוק אדמוני ושעיר, מראה שאיננו משובב נפש, ואף עיסוקו המאוחר יותר איננו מחמיא לו; הוא איש ציד - פעולה הגוררת בחובה סוג של גסות, כוחניות ואלימות, ובנוסף, נוקט הכתוב במשחק מילים: אביו אוהב אותו "כִּי-צַיִד בְּפִיו" - עשו יודע איך לצוד את לבו של אביו, איך לגנוב את דעתו. עשו, אם כן, הוא הגיבור המכוער, האלים, הכוחני, גונב הדעת, הפזיז, והאיש שהקל בבכורה שזכה בה מלכתחילה.
בפסוק כ"ז "וַיְהִי עֵשָׂו אִישׁ יֹדֵעַ צַיִד, אִישׁ שָׂדֶה; וְיַעֲקֹב אִישׁ תָּם, יֹשֵׁב אֹהָלִים" – יש תקבולת ניגודית שיוצרת אנלוגיה הפוכה. עשו לעומת יעקב. האחד איש יודע ציד, עם כל המשמעות דלעיל הכרוכה בכך, והשני לעומתו איש תם, במשמעות של תום, תמימות. האחד מתרוצץ בשדות, והשני יושב תמים באהלו. אלא שהצעיר, יעקב, אינו תמים פסיבי מסתבר; כבר בהופעתו הראשונה מחוץ לרחם אמו אוחזת ידו בקרסול אחיו. אין הוא מתכוון לוותר על הבכורה. מינקותו הוא יודע לנקוט יוזמה, וכשזוכרים את המשך עלילותיו של יעקב בחייו, ניתן בקלות להתרשם שגם בנושא התכנון והיוזמה מטרים הכתוב לקורא כאן רמזים לעתיד לבוא.
המשפט (בפסוק כ"ו) "וְיִצְחָק בֶּן-שִׁשִּׁים שָׁנָה, בְּלֶדֶת אֹתָם" מופיע כאילו במאמר מוסגר לאחר הסיפור על לידת האחים, אך הוא גם מסביר את הפסוק שבא שני משפטים מאוחר יותר: (כ"ח) "וַיֶּאֱהַב יִצְחָק אֶת-עֵשָׂו, כִּי-צַיִד בְּפִיו; וְרִבְקָה, אֹהֶבֶת אֶת-יַעֲקֹב" המקרא רומז לכך שיצחק מזדקן ומתקשה לשפוט כראוי את בניו; בנו הצייד, צד את לבו, בעוד שרבקה, שהיא צעירה מיצחק, מתרשמת כראוי מאופיים של בניה.
זוהי ההזדמנות של יעקב להשיג את הבכורה על פני האדומי והוא דורש אותה תמורת הנזיד. יעקב בעצם מנצל הזדמנות לרכוש את מה שממילא הועיד לו אלוהיו כהבטחה לאמו. עשו ממהר להסכים, ומסביר זאת במותו הקרוב. פירושו לעיל של אבן עזרא נשמע סביר (סכנת המוות מרחפת תדיר מעל ראשו של צייד חיות טרף), אך קיימת גם האפשרות להסביר את גישתו של הצייד החומרי, האלים והרעב במילותיו של ישעיהו "הָרֹג בָּקָר וְשָׁחֹט צֹאן, אָכֹל בָּשָׂר, וְשָׁתוֹת יָיִן; אָכוֹל וְשָׁתוֹ, כִּי מָחָר נָמוּת" - כולנו בני תמותה בסופו של דבר, נהנה כל עוד נחיה. ריקנות רוחנית.
"וַיֹּאמֶר יַעֲקֹב, הִשָּׁבְעָה לִּי כַּיּוֹם, וַיִּשָּׁבַע, לוֹ; וַיִּמְכֹּר אֶת-בְּכֹרָתוֹ, לְיַעֲקֹב".(ל"ג) הכתוב מסכם את הסיפור במילים מחייבות; זו לא הייתה גחמה של רגע, נערך כאן מעין חוזה או הסכם. זו הייתה עסקה לכל דבר. עשו אוכל והולך לדרכו, והכתוב מצמיד למצחו אות קין של מוכר בכורתו היקרה בנזיד עדשים.
"וַיֹּאמֶר לָבָן לֹא יֵעָשֶׂה כֵן בִּמְקוֹמֵנוּ לָתֵת הַצְּעִירָה לִפְנֵי הַבְּכִירָה" (פרק כ"ט, פסוק כ"ו). לפי פירושו של יאיר זקוביץ, גם זו התייחסות לגנבת הבכורה. לבן, דודו של יעקב, הונה אותו לחשוב כי הוא עובד למען רחל אך נתן לו לאישה את לאה. בתגובה לטרונייתו של יעקב, השיב לבן את הדברים הנל, ובכך רמז שבכנען, שאינה "במקומנו", נגנבה הבכורה.
אלפרד ויתקון
אלפרד וִיתְקוֹן (וִיטְקוֹבְסקי) (23 בפברואר 1910 – 20 במאי 1984) היה שופט בית המשפט העליון, מומחה לדיני מיסים.
ביוגרפיה
אלפרד ויתקון נולד בשנת 1910 בברלין בירת גרמניה במשפחה יהודית עשירה, בנם השני של אדולף ויטקובסקי ולינה (רחל) לבית חווס. למד באוניברסיטאות ברלין, בון ופרייבורג, וממנה קיבל ב-1933 תואר דוקטור למשפטים. לאחר מכן המשיך להשתלם במידל טמפל שבלונדון והוסמך כבאריסטר.
ב-1935 עלה לארץ ישראל, כמו שני אחיו, והתגורר ברחוב הפלמ"ח בירושלים. באביב 1936 נישא לגְרֶטָה פיליפסון והיה אב לנעמי געש ולגדעון ויתקון, לימים מנהל ועורך דין, מנכ"ל הסוכנות היהודית ומנכ"ל מינהל מקרקעי ישראל.
ויתקון היה מומחה מובהק לדיני מיסים, וספרו "דיני מיסים", שיצא לאור בארבע מהדורות, נחשב לספר יסוד בנושא בישראל. במבוא לספר זה נתן מענה לשאלה שמטרידה רבים:
פסק דין נודע שלו עוסק בזכותה של דמוקרטיה להתגונן מפני הקמים נגדה:
כשופט בית המשפט העליון ישב ויתקון בהרכב הערעור במשפטו של אדולף אייכמן, כיהן כיו"ר ועדת הבחירות המרכזית לקראת הבחירות לכנסת השביעית, ובשנת 1972 מונה ליו"ר ועדת חקירה ממלכתית לעניין חברת "נתיבי נפט". כמו כן הוא עמד בראש הוועדה לעניין מעצרים מנהליים, הוועדה לבדיקת סעיפי חוק לשון הרע, הוועדה לעניין הפיצויים מגרמניה והוועדה לתכנון שטרי כסף ומעות בבנק ישראל.
בשנת 1980 זכה בפרס צלטנר. באותה שנה, בהגיעו לגיל פרישה, פרש מבית המשפט העליון.
נפטר ב-20 במאי 1984. ב-1988 ראה אור קובץ מאמרים ורשימות פרי עטו. על שמו רחובות בירושלים ובבאר שבע.
אחיו הגדול של ויתקון, ד"ר ארווין (משה) ויטקובסקי (ויתקון), היה כלכלן, כיהן כנספח הכלכלי הראשון בשגרירות ישראל בוושינגטון (1949–1951) ולאחר מכן היה מנכ"ל בנק אגוד לישראל. בתו הצעירה של ארווין, רעיה הַרְניק, היא סופרת ילדים, משוררת ופעילת חברה ישראלית, אלמנתו של המוזיקאי ועורך הרדיו מאיר הרניק ואמו של רב-סרן גוני הרניק, שנפל בקרב על הבופור בתחילתו של מבצע שלום הגליל.
לאופולד פון רנקה
רנקה נולד בעיירה ויהא (Wiehe) בגרמניה למשפחה לותרנית. בשנת 1814 הוא החל ללמוד באוניברסיטת לייפציג לימודים קלאסיים, תאולוגיה ופילוסופיה. משנת 1817 פנה לעסוק בהיסטוריה ולפתח את המתודה והדרך הייחודית שלו בתחום. בשנת 1824 פרסם את ספרו "תולדות העמים הלטינים והגרמנים בין השנים 1514-1494", בו ביטא את שיטתו העקרונית אודות המחקר ההיסטורי.
בשנת 1825, התמנה כפרופסור באוניברסיטת ברלין שם לימד למעלה מחמישים שנה. בשנים אלה רנקה העביר סמינרים בהם הנחיל לתלמידיו את המתודה שלו, וכך השפיע השפעה רבה על המחקר ההיסטורי.
משנתו
רנקה הציב חלק מהעקרונות לכתיבת היסטוריה באופן מדעי, בהם התבססות על מקורות ראשוניים (אמפיריציזם) וביקורת המקורות הללו, ראיית העמים כיישויות היסטוריות, התמקדות במוסדות פוליטיים ודרישה לכתיבת היסטוריה אובייקטיבית.
להנחות היסוד המדריכות את רנקה בכתיבתו ובעבודתו (החל מצעירותו) – השפעה עצומה על התגבשות הדיסציפלינה ההיסטורית:
כפאיה
כפאיה (בערבית: كفاية), או בשמה המלא: התנועה המצרית למען שינוי (בערבית: الحركة المصرية من أجل التغيير), היא תנועת מחאה במצרים. משמעות השם "כפאיה" הוא "מספיק". התנועה הוקמה בשנת 2004 ושאבה השראה מההזדהות עם האינתיפאדה השנייה ועם ההתנגדות לפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003. בקיץ 2004 בלטה התנועה בהפגנות למען שינוי המשטר, אחרי שהנשיא חוסני מובארכ עשה שינויים בהרכב הממשלה כדי לחזק את תומכי בנו גמאל מובארכ. 300 אישים חתמו על עצומה שהפכה להצהרת היסוד של התנועה. גם הנשיא לשעבר מוחמד מורסי היה בין מייסדיה. באוקטובר 2004 קרא השופט טארק אל-בשרי לאזרחי מצרים למרי אזרחי. ב-12 בדצמבר הייתה ההפגנה הראשונה שקראה ישירות להדחתו של הנשיא.
אנדר (נהר)
אֶנְדְר (בצרפתית: Indre) הוא נהר במרכז צרפת.
הנהר זורם לכיוון צפון-מערב, דרך המחוזות שר, אנדר, אנדר ולואר, והערים לה שאטר, שאטורו ולוש; הוא מתחבר לנהר הלואר סמוך לתחנת הכוח הגרעינית בשינון.
תרומת הדשן
תרומת הדשן היא מצווה שמתבצעת על ידי סילוק כמות קטנה של אפר, שנוצר על מזבח העולה משריפת הקרבנות. הראשונים חולקים האם לוקחים מאפר בשר הקרבנות או אפר עצי ההסקה. הדשן שסולק מן המזבח בתרומת הדשן מונח על רצפת העזרה במרחק-מה מן המזבח. המצווה נעשית על ידי כהנים בלבד, וזמנה הוא מדי יום ביומו, לרוב בסמוך לעלות השחר. החיוב לקיים מצווה זו הוא כאשר בית המקדש קיים.
מקור המצווה
מקור המצווה בספר ויקרא, בתחילת פרשת צו:
פירוט המצווה
על הכהן ללבוש בגדי כהונה, שהם - לדעת חלק מן הראשונים - פחותים בחשיבותם מבגדי הכהונה הרגילים, ולדעת ראשונים אחרים בגדים רגילים. אחר כך עליו לקדש את ידיו ואת רגליו, ליטול מחתה מכסף הממוקמת בפינה המערבית של הכבש, לעלות בכבשׁ העולה אל המזבח, לחפור בעזרת המחתה בערימת האפר שהצטברה על המזבח כדי לקחת אפר נקי, לחתות אפר וגחלים אל תוך המחתה (בכמות של לפחות קומץ אחד), לרדת חזרה אל העזרה, לפנות שמאלה לכיוון מזרח העזרה, לפסוע כעשר אמות צפונה של הכבש ולרוקן את האפר שבמחתה על רצפת העזרה, במרחק שלושה טפחים מן הכבש ולקיים את מצוות התורה :"ושמו אצל המזבח".
לאחר תרומת הדשן, עולים הכוהנים האחרים אל המזבח, מסלקים למקום אחד את כל האפר והגחלים שהצטברו בעבודת הקרבנות של יום האתמול, ומתחילים לארגן את המזבח לעבודת היום החדש. כאשר הצטברה כמות גדולה של אפר על המזבח, היו מפנים אותה - לאחר תרומת הדשן - למקום מיוחד מחוץ למחנה.
לפי המדרש אחד הנסים שנעשו בבית המקדש היה שהאפר שהיו מרימים מן המזבח ושמים בבית הדשן, היה נבלע במקומו, ולא היה ניכר מבחוץ.
בימי חול היו מבצעים את תרומת הדשן סמוך לעלות השחר. בימי כיפורים היו עושים זאת מיד אחר חצות הלילה, ובשאר החגים היו עושים זאת לאחר שעבר השליש הראשון של הלילה.
קביעת הכהן התורם
בתחילה לא הייתה קביעות בזכות תרומת הדשן, וכל כהן שרצה יכול היה לקיים מצווה זו. הנוהג היה, שאם היו מספר כהנים חפצים במצווה, הם היו רצים אל המזבח, והכהן הקודם את חברו בשיעור ארבע אמות - זכה במצווה. לאחר שפעם אירע שדחף אחד הכהנים את חברו תוך כדי הריצה, והלה נפל ונשברה רגלו, תיקנו בית הדין של הכהנים, שזכות המצווה תיקבע בהגרלה (בלשון המשנה: "פייס").
לאחר קביעה זו נוצר חשש שמא לא יבוא איש לקיים את המצווה, מאחר שהסיכויים לזכות בהגרלה זו אינם רבים. הוחלט אפוא, שמי שיזכה במצוות תרומת הדשן, יזכה גם בעבודת סידור המזבח ("סידור המערכה הגדולה") ובמצוות הולכת שני בולי עץ מלשכת העצים אל המזבח.
צ'רי אריזו GX
צ'רי אריזו GX (במנדרינית: 艾瑞泽GX, באנגלית: Chery Arrizo GX) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית צ'רי (שם מלא: "Chery Automobile Co., Ltd", בסינית: 奇瑞汽车股份有限公司), אשר מיוצרת משנת 2018 בסין.
ה-"צרי אריזו GX" היא מכונית סדאן קומפקטית (C-Segment) הממוקמת בטווח היצרן בין "Arrizo 5" הקומפקטית לבין "Arrizo 7" הבינונית.
פנים הרכב
תא הנהג חדש לחלוטין הן בשלד לוח המחוונים והן בתנאי שמבטל כמעט את כל הכפתורים שמשאירים רק את החיוני. הפקדים העיקריים הם חלק ממערכת האינפורמציה החדשה בגודל 7 אינץ' עם מסך מגע עם ניווט משולב, מצלמת וידאו 360 מעלות, קישוריות לאינטרנט 4G, לרדיו, בלוטות', Wi-Fi ,CarPlay ו- Android Auto. בקרות האקלים משולבות במסך מגע שני בגודל 8 אינץ' LCD. האבזור מעורבב עם שתי חוגות מעגליות עבור טכומטר ובאמצע מסך LCD בגודל 9 אינץ' שיכול לשחזר את הנווט או פונקציות אחרות של מערכת מולטימדיה כמו המצלמה האחורית.
בטיחות
כל הדגמים זמינים עם שש כריות אוויר, ABS ו- EBD, בקרת יציבות ומשיכה כסטנדרט.
מתיחת פנים
בשנת 2021 עבר הדגם מתיחת פנים, וקרוי: "Arrizo 5 Plus".
הדגם הוצג בשנת 2021 בשתי גרסאות שונות, בשמות: "Xiao Ai" ו- "Ozawa". שתי הגרסאות השונות כוללות עיצובי פנים קדמיים שונים, בעוד ששתי הגרסאות בעלות אותו עיצוב בדיוק על הצד הצדדי, האחורי והפנים.
חור בלבנה (שיר)
רקע, השראה ויצירה
חרף הצלחתו של אלבום הבכורה של הלהקה, "רשת פרפרים", חברי הלהקה היו מאוד לא מרוצים. הם ראו אותו כ"חלבי", לא מספיק "קוּלי". הגיטריסט אמיר צורף, שהרגיש שהעבודה אינה מספיק טובה, עזב. החברים שנשארו שאפו לעשות משהו "אמיתי" ו"נכון". מבחינת סאונד, הם נשאו את עיניהם לסאונד כדוגמת הסאונד של הלהקות "הסטון רוזס", "Happy Mondays" ולהקת "לאב", וגם של להקות ישראליות כמו "כרמלה גרוס ואגנר". בחיפוש אחר מחליף לצורף, המפיק דני רכט הפגיש אותם עם הבסיסט מרק לזר, שהצטרף ללהקה. בן יצחק עבר לעמדת הגיטרה המובילה. בן יצחק ולזר התחילו לחפש את הסאונד המתאים, ולאחר עבודה התחילו "לקבל את הצבע".
ב־1994 חברי הלהקה כבר גרו בתל אביב. ברקע התרחש הגל הראשון של פיגועי ההתאבדות בישראל. במיוחד השפיע הפיגוע בקו 5, שלולאי שמע את הפיצוץ שלו וביקר באתר התרחשותו זמן קצר אחר כך –, סיפר. אירועים נוספים שהתרחשו היו כישלון הפעולה לשיחרור נחשון וקסמן ורצח רבין – כל אלה גרמו לאווירת מועקה דחוסה בישראל, והיו גורמים שהשפיעו גם הם על היצירה.
תהליך היצירה
רגע אישי נתן ללולאי השראה. אם אשתו הייתה חולה במחלה סופנית, דבר שגרם לאווירה קשה בבית. הוא ישב עם הגיטרה תוך שהוא חושב על "משהו צרפתי": "L'été indien" של ז'ו דסאן, ובהשראתו הוא ניגן עד שהגיע לגרעין הראשוני של לחן השיר. , סיפר. הוא הרגיש ש"יש פה משהו" ונתן את החומר לבן ברוך וללזר, שהתלהבו שניהם. , סיפר לזר. בן יצחק ניסה לפתח את הלחן הראשוני שנתן לו לולאי. לבסוף, במהלך חזרה, הוא הגיע לפתיחה המוכרת של השיר. הם המשיכו לעבוד על הלחן, עיצבו גם את הפזמון, אך עדיין נותרו ללא מילים. הם שאפו למצוא משהו שיש בו "כמיהה". בן יצחק הציע, ומשם זה התפתח, בכתיבה אינטואיטיבית, למעין סיפור מסע חיים של אדם.
בסוף 1994 החומרים לאלבום כבר היו מגובשים. הם הגיעו לטכנאי הקול גדי פוגטש, שעבד באולפני טריטון. הוא הציע להם להקליט בחינם בשעות הלא פעילות של האולפן. הם עברו לאולפן B, הקטן מבין שני האולפנים שב"טריטון", כדי לקבל צליל יותר "קשוח" ו"אנלוגי". שירים ומוזיקאים מסוימים שימשו להם דוגמה לסאונד הרצוי, בהם "How Does It Feel to Feel" של להקת "The Creation" ו־"A House Is Not a Motel"  של "לאב" וחומרים של ג'ימי הנדריקס. החומרים שהקליטו מצאו חן בעיני חיים שמש, סמנכ"ל "הד ארצי", וכך האלבום יצא לאור בחברה.
שלב המיקס
לולאי סיפר על שלב המיקס של השיר:.
רשמים והשראה
חברי הלהקה ציינו שהסרט "חור בלבנה" מוזכר תכופות בהקשר לשיר, אך לא אישרו שתוכן הסרט שימש לשיר כהשראה. הם אף בידלו באופן מפורש את השיר מן הסרט. .
לולאי סיפר:
חברי הלהקה ציינו שהשיר אהוב במיוחד על הקהל בהופעות.
ביקורת וקבלה
נינט טייב כתבה על השיר:. באתר וואלה! השיר תואר כ"קלאסיקה", וכ מתוך. אושיק לוי סיפר:. ארז רוסו תיאר את השיר כ"פייבוריט" שלו מהאלבום.
תומר כהן ממגזין "קולומבוס" ציטט את השיר וכתב שהוא גרם לו להתאהב במוזיקה ישראלית.
גרסאות כיסוי
אושיק לוי הקליט לשיר גרסת כיסוי לאלבום גרסאות הכיסוי שהוציא ב־2010 "קול וחומר". עדי-קשת כהן הקליטה את השיר עבור כאן 88 לרגל 25 שנים לצאת האלבום. השיר יצא בשיתוף עם תוכנית "סינתיסייזר סשנז" (למוזיקאי אינדי) שבה השתתפה. להקת "בוסה" הקליטה את השיר לאלבומה. דודו טסה ביצע את השיר עם הלהקה בהופעה, וכך עשתה גם נינט טייב. ארנון נאור ("Sun Tailor") הקליט את השיר ב־2013 במסגרת "פרויקט קאברים של רוקפור", שבו אמני אינדי־רוק ישראלים ביצעו גרסאות כיסוי לשירי האלבום "האיש שראה הכל".
ארקדי דוכין ונופר סלמאן
השיר בביצוע ארקדי דוכין ונופר סלמאן ובעיבודו של דוכין נכלל בחלק השלישי של פרויקט "צו השעה", שיצא ב־22 בדצמבר 2022. יוצרי השירים נתבקשו לכתוב על השירים שנבחרו. ברוך בן יצחק כתב:
מוניטין (חשבונאות)
מוניטין בחשבונאות הוא סך הנכסים הלא מזוהים (ששולם תמורתו). נכס לא מזוהה הוא נכס שאינו נובע מזכות חוזית או חוקית ואינו ניתן להפרדה. שווי המוניטין החשבונאי הוא ההפרש שבין השווי הנומינלי לבין הסכום ששולם בעדו. בניגוד למוניטין בכלכלה המוניטין בחשבונאות לא קיים כל עוד לא שולם בעדו סכום כלשהו.
למוניטין ניתן ערך פיננסי כאשר חברה נמכרת במחיר הגבוה מסך ערך נכסיה המוחשיים. ההפרש שבין מחיר המכירה לערך סך הנכסים הוא בהגדרה המוניטין של החברה שנמכרה. על החברה הרוכשת להכיר במוניטין כנכס בדוחות הכספיים שלה ולהציג אותה בשורה נפרדת במאזן, בהתאם לשיטה החשבונאית הנוהגת עבור הפעולה של רכישת חברה.
בעבר, עמדה בפני הפירמות בחירה בין שתי שיטות חשבונאיות אפשריות לרישום פעולת צירוף עסקים: השיטה החשבונאית עבור רכישה, כפי שהוסבר לעיל, ואיחוד עניין. שיטת איחוד עניין משלבת את ערך הספרים של הנכסים וההתחייבויות של שתי הפירמות, במטרה ליצור מאזן חדש. בצורה זו, לא ניתן היה להבחין בין החברה הרוכשת לבין החברה הנרכשת. שיטה זו גם לא רשמה את מחיר הרכישה ששילמה החברה בעסקה זו. פרסומה של 141 FAS אסר את השימוש בשיטה זו. מאז ה-1 בינואר 2005 הוחל, בנוסף, איסור להשתמש בשיטה זו תחת כללי הוועדה לתקנים בינלאומיים בחשבונאות (IASC).
בעבר, שוערך ערך המוניטין של חברה על סמך קביעת ערך התחלתי והפחתת סכום בכל שנה על פני תקופה בת 40 שנה לכל היותר (כמובן, בהנחה שלא התרחשו אירועים מיוחדים המחייבים בחינה מחודשת של ערך הבסיס). כיום, לעומת זאת, נדרשות החברות לאמוד את הערך ההוגן של המוניטין על-פי שימוש בערך הנוכחי של תזרים מזומנים עתידי, ולהשוותו לערך הספרים (לרבות ערך הנכסים והמוניטין, פחות ההתחייבויות). אם הערך ההוגן המתקבל קטן מהערך הרשום בספרים, יש להפחית את ערך המוניטין כך שהערך ההוגן יהיה שווה לערך הספרים. ההפסד בהפחתה מדווח בשורה נפרדת בהצהרת ההכנסה, וערך המוניטין המותאם החדש מדווח בדוח המאזן.
יצוין כי "פרמיית שליטה" (סכום הגבוה מהשווי ההוגן המשולם לשם השגת השליטה) היא גם מוניטין.
פחת
הקניין הרוחני, באופן כללי, מהווה חלק מהמוניטין. פועל יוצא מכך הוא, שאחד הנכסים החשובים ביותר בחברות מבוססות-ידע אינו מופיע בדוחות המאזנים הרשמיים שלהן. בחברות מסוג זה, הקניין הרוחני הוא הגורם העיקרי המניב רווח, ולא המבנים או המזומנים המצויים ברשותן. כתוצאה מכך, עלולים דוחותיהן המאזניים שלהן ליצור אומדנים מטעים, המרתיעים משקיעים שאינם מודעים לערכן האמיתי. אולם, למטבע זו יש שני צדדים - קשה לאמוד נכס בלתי מוחשי מלכתחילה, והערכת יתר של הידע, המהווה חלק מהמוניטין, עלולה להוביל לקריסה טוטלית של ענפים שלמים, כפי שאירע, למשל, בבועת הדוט קום.
כאשר חברה מצויה במצוקה, תחת איום של חדלות פירעון, נוהגים המשקיעים לנכות את המוניטין מכל החישובים לגבי השקעה אפשרית, מכיוון שסביר להניח ששווי המוניטין לא יבוא לידי ביטוי במכירה חוזרת.
אברהם צבי מוסקוביץ
אברהם צבי (הרמן) מוסקוביץ (תרכ"ט, 1869 – ליל פורים ה'תרע"ו, 1916) היה ציר בקונגרס הציוני והרופא השני של המושבה רחובות. הוא נספה בתאונה בעת מילוי תפקידו.
קורות חיים
מוסקוביץ נולד בעיר בראילה שברומניה. למד רפואה בווינה, ובשנת 1894 סיים את לימודיו, שב לבראילה ופתח שם מרפאה.
בשנת 1896 הפך לציוני בעקבות פרסום ספרו של הרצל "מדינת היהודים", והחל לעסוק בפעילות ציונית. בשנת 1898 נשלח כציר לקונגרס הציוני השני בבזל. בהמשך לקח חלק בקונגרסים נוספים, התיידד עם הרצל ועם ארתור רופין, ונבחר לוועד הפועל הציוני. בשנת 1909 החליט לעלות לישראל. לקראת עלייתו נסע לאוניברסיטת היידלברג להשתלמות ברפואה טרופית.
לאחר שהרופא הראשון של רחובות, ד"ר יהודה לייב פוחובסקי התפטר מתפקידו מאימת אביו של ילד ערבי שנפטר, הציע לו ארתור רופין את המשרה. ד"ר מוסקוביץ נענה ובפברואר 1910 הגיע עם משפחתו לרחובות.
מרפאתו נמצאה במרכז המושבה. בבוקר היה מקבל חולים, ואחר הצהרים היה עורך ביקורי בית רכוב על חמור. כל התושבים, ובייחוד הילדים, נדרשו להגיע למרפאה באופן סדיר לקבלת טיפות עיניים נגד גרענת. כולם הכירו אותו כד"ר מוסקוביץ; את שמו הפרטי לא ידע איש במושבה.
ב-1912 היה ממייסדי האגודה המדיצינית העברית ביפו, שהייתה גרעין ראשון של ההסתדרות הרפואית בארץ ישראל.
ד"ר מוסקוביץ היה חסיד של פעילות גופנית, וארגן חגיגות שהיו נערכות ברחובות מדי שנה בפסח. חגיגות אלה כללו תחרויות ספורט - ריצה, רכיבה על סוסים, קליעה, היאבקות בסגנון קלאסי, הרמת משקולות ועוד. ב-1913 השתתפו בחגיגות גם ספורטאים יהודים מחוץ לארץ וד"ר מוסקוביץ ארגן גם תערוכה חקלאית שבה בלטו תעשיית היין, כוורת הדבורים של ראובן לרר מנס ציונה ותוצרת חקלאית של חקלאי רחובות והר-טוב. חגיגות אלה הופסקו עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ולא חודשו עוד ברחובות.
ביום סוער וגשום בפורים שנת תרע"ו (1916), בשעות אחר הצהרים, נקרא באמצעות שליח, עגלון ערבי, לטפל בפועל השוכב קודח מחום בבן שמן. ד"ר מוסקוביץ יצא בגשם שוטף ובדרכים משובשות לבן שמן. הוא טיפל בחולה והצליח לייצב את מצבו. אף על פי שהשעה הייתה שתיים לפנות בוקר סירב ד"ר מוסקוביץ לבקשתה של האחות להישאר ללון בבן שמן ולחזור לרחובות בבוקר. ברחובות חיכה לו חולה קשה נוסף ולא אבה לאחר ולסכן את חייו של החולה.
בחושך ובגשם שוטף יצא ד"ר מוסקוביץ בעגלה לכיוון רחובות. בין בן שמן לרחובות היה עליהם לחצות נחל עמוק שהוא יובל של נחל איילון. העגלון חשב שיוכל לחצות את הנחל כפי שעשה מספר שעות קודם, אולם כעת בגד בהם המזל. כאשר נכנסה העגלה לנחל הגיעו לפתע גלי מים עזים מההרים והפכו את העגלה. זרם מים אדיר סחף את העגלה עם הנוסעים והסוסים למרחק רב.
כאשר בושש ד"ר מוסקוביץ לחזור יצאו עם בוקר צעירי רחובות רכובים על סוסים, לחפש את הרופא. הם מצאו את העגלה ופגרי הסוסים במקום אחד ואת גופתו של הרופא הרחק משם כשהוא נאחז בשיחים. רק העגלון ניצל וסיפר את אשר קרה.
ד"ר מוסקוביץ נקבר בבית הקברות הישן ברחובות.
ברחובות נקרא רחוב על שמו.
רדיו בלה בלה
רדיו בלה בלה הוא אלבומה השלישי של להקת החברים של נטאשה, שיצא ב־1994. האלבום בנוי כאלבום קונספט.
תיאור כללי
האלבום "רדיו בלה בלה" בנוי כאלבום קונספט מהשאפתנים שאי פעם נוצרו בישראל סביב תחנת רדיו פיראטית המנוהלת ומשודרת על ידי חולה נפש בשם "א. וקסמן" (לאחר צאת האלבום נחשף שמו המלא של הדמות: אבינועם) הסובל מפיצול אישיות ומחולק לארבעה אנשים שונים, כל אחד משדר במשך שש שעות ביום, והאלבום מחולק לארבעה חלקים, חלק לכל אחת מהדמויות. הקונספט והשם הושפעו מאלבומי רוק קלאסיים אמריקאיים ובריטיים משנות ה-60 וה-70 של פינק פלויד, המי והביטלס. גם הסגנון המוזיקלי משתנה בין החלקים בהתאם לאישיותו של "א. וקסמן".
כל המילים באלבום נכתבו על ידי מיכה שטרית למעט השיר "אני לא רוקד כשעצוב", שנכתב בשיתוף עם אלון אולארצ'יק, והולחנו על ידי ארקדי דוכין, למעט "שם", שהולחן על ידי דוכין ושטרית במשותף.
האלבום מתואר כביקורת חברתית או סאטירה על המציאות באותה זמן: "הוא ניסיון להמחיש מציאות מוכרת, בה חי א. וקסמן (גיבור הסיפור). וקסמן נחשף לשטף החדשות בתקשורת, המעבירות בו תחושה של פחד, אלימות ו-"אין עם מי לדבר". כל זה על רקע של תהייה אודות מושג האהבה, שהולך ונחלש עם הזמן, ומאבד מערכו."
האלבום כולל 42 רצועות הנמשכות שעה ו־41 דקות ומחולקות לשני תקליטורים.
באוקטובר 1994 האלבום הגיע למעמד זהב, לציון מכירת 20,000 עותקים.
באוקטובר ובנובמבר 2019, במלאת 25 שנה להוצאת האלבום, אוחדה הלהקה לסיבוב קצר של שלוש הופעות בו ביצעו את כל האלבום כאופרת רוק עדכנית. הצלחת ההופעות הביאה את המארגנים להוסיף שני מופעים נוספים.
חלק ראשון: פרדי
"פרדי - דיכאוני, ספקן. משדר מהבוקר עד הצהריים".
צד ראשון. עיבודים והפקה מוזיקלית: החברים של נטאשה. האלבום מתחיל עם הקטע הפותח, "שבע דקות לשש", או 5:53, שבה ניתן לשמוע מעבר מהיר בין תחנות רדיו על הסקאלה ורעש סטטי רב. לאחר כ-30 שניות מודיע הקריין, אלי ישראלי, על בואו של פרדי ותחילת היום והשידורים ב-"רדיו בלה בלה" ממש עוד מעט. ארבעת השירים הבאים מציגים את הלך הרוח של פרדי: דיכאון, ספקנות, תהייה בלתי פוסקת על החיים, משמעותם ועל המציאות, בשירים "עכשיו", "קנה מה שאין", "פרדי על הבוקר" עם הסולו המוערך של מיקי הררי והפזמון המוכר "מה יהיה?" והשיר "ספורט?". מתוך 14 הקטעים בחלק זה, כמעט חצי מהם הם קטעים קצרים הנכללים בין לבין:
"בקצה הסקאלה" - קטע בן ארבע שניות שבו אומר דוכין "בקצה הסקאלה, רדיו בלה בלה".
"אופרת סבון" - שיחה בין המאזין לפרדי (מיכה שטרית) שבו מתאר שטרית סצנה ביזארית שמשמשת בפרודיה על פרסומות לשמפו. ברקע ניתן לשמוע את סולו הגיטרה של "פרדי על הבוקר".
"פרדי" הוקלט באולפני "זזה" ו-"טריטון" בנובמבר 1992, בהפקת כל חברי הלהקה.
חלק שני: הפי
"הפי - ציני, בעל לשון חדה (כתוצאה משימוש בסמים), משדר בצהריים עד הערב".
צד 2. הפקה מוזיקלית: יזהר אשדות. חלק זה של האלבום מכיל את רוב הלהיטים שיצאו מהאלבום ביניהם "חדשות?", "נרקומנים", "מעליות" ו-"אני לא רוקד כשעצוב". האלבום הופק על ידי יזהר אשדות באולפנו הראשון ברחוב טרומפלדור בתל אביב במאי 1993, והסאונד ברובו פאנקי, דאנסי, אלקטרוני ומבוסס על סינתיסייזרים, סימפולים ומכונות תופים ופחות על כלים אקוסטיים. החלק נפתח בקטע הקצר "צפוי שינוי" שבו שר ומנגן בגיטרה מאיר בנאי על לכתו של פרדי ועל בואו של הפי ומציג אותו באור חיובי ואופטימי. השיר "עכשיו אני" שלו הופק קליפ מציג את הדמות של "הפי", שמספר על האהבה שלו בשידורים ועל תחושת הסיפוק העצמי שהוא מקבל מזה.
השיר "נרקומנים" היווה להיט נוסף, הפעם בסגנון רוק כבד ומהיר, וכולל "רשימת מכולת" של יותר מ-50 מוצרי צריכה יום יומיים ואת ההתמכרויות לאביזרים המודרניים כמו טלוויזיות, מגזינים, הרצון להיות מושלם, יוקרתי וחדשני. בין הפריטים המופיעים: אקדח, מכונית, אשה יפה, בקבוק קוקה קולה, שניים חלב, לחם, קונדום, פלאפון ועוד.
חלק שלישי: שץ
"שץ - אנרכיסט, לא מאמין באהבה, משדר מהערב עד חצות".
החלק השלישי, "שץ" (עיבודים והפקה מוזיקלית: החברים של נטאשה) כולל שירים כבדים מהרגיל, דיסטורשן בשפע והשפעות של מטאל וגראנג'. הוא הוקלט כמעט ללא זמרים או נגנים אורחים באולפני "המון" בפברואר 1994. הוא מתאר תחושות חזקות מאי פעם של דיכאון, כעס, ציניות "ווטרסית" ואלימות תקיפה כלפי הסביבה והעולם: החמדנות, האהבה, הכעס, הציניות, המסחריות והמודרניות.
שוב חוזר המוטיב של האדישות לנוכח המציאות הכואבת ותחושת הבדידות וחוסר האונים. השיר הראשון למרבה המפתיע הוא בלדת פסנתר נוגה המושרת על ידי שטרית ודוכין שהפכה ללהיט גם היא: "שם". השיר מתאר געגוע למשהו, משהו שהיה פה פעם ואינו עוד. ניתן לחשוב שמדובר באהבה, שנעלמה והאלימות תפסה את מקומה. עוד שורה מפורסמת היא "היטלר מת, סטלין מת ועוד כמה ששכחתי את שמם/ובכל זאת עדיין נשפך כאן דם" המדברת על מעגל האלימות הבלתי פוסק, מוטיב חוזר באלבום.
חלק אחרון: ליזה
עיבודים והפקה מוזיקלית: ארקדי דוכין ושם-טוב לוי. תיזמור וניצוח: שם טוב לוי. החלק הרביעי הוא יחסית אופטימי, חיובי, פחות מלנכולי ומושר באופרה, מוזיקה קלאסית או רוק קל ושקט. חלק זה הופק בעזרת נגנים וזמרים רבים, ביניהם דוד ד'אור, רינת גבאי ועוד. בנוסף הובאה תזמורת מרשימה בניצוחו של שם טוב לוי ובהשתתפות קרני פוסטל בצ'לו וכלים אחרים כגון ויולות, קרנות יער, כינורות וכלי הקשה, שסיכם את הקלטות האלבום במאי 1994. בחלק זה נכלל שיר הסיום של האלבום "שיגרה" המסכם את האלבום ואת כל נושאיו לשיר אחד.
דמיון לאלבומים אחרים
"רדיו בלה בלה" מותאם למציאות הישראלית אבל כולל לכאורה מספר מחוות ליצירות דומות ברוק לועזי:
מופעי 25 שנה לרדיו בלה בלה
באוקטובר ובנובמבר 2019, במלאת 25 שנה להוצאת האלבום, אוחדה הלהקה לסיבוב קצר של שלוש הופעות בו ביצעו את כל האלבום כאופרת רוק עדכנית. הסיבוב היה אמור במקור להיות הופעה אחת ויחידה, באמפי מצדה, במסגרת פסטיבל התמר; ההופעה זכתה להצלחה גדולה, למרות שגשם שוטף שהחל לרדת באמצעה גרם להפסקתה למשך כשעה ולהשבתת חלק מהציוד האלקטרוני. הצלחת ההופעה הביאה את הלהקה והמארגנים להוסיף שתי הופעות נוספות.
במופע השתתפו כאורחים ליאור אשכנזי בתפקיד הקריין, מנחה ההופעה; וזמרים אורחים כנינט טייב, אמיר דדון, עמיר בניון, קובי מרימי וערן צור, האורח היחיד שהשתתף גם באלבום עצמו 25 שנה קודם לכן. השיר "צפוי שינוי", שבו השתתף באלבום מאיר בנאי, הוקדש לבנאי שהלך לעולמו כשלוש שנים לפני כן; הוא הוצג במופע בביצוע המקורי ובליווי קטע וידאו של בנאי.
כפילות טווח
כפילות טווח (באנגלית: range ambiguity) היא תופעה שמתרחשת במערכות מכ"ם כאשר המרחק של המטרה עולה על המרחק המרבי שניתן לגילוי של המכ"ם (maximum unambiguous range). אות החזרה ממטרה שמרחקה עולה על המרחק המרבי הניתן לגילוי יגיע לכאורה במרחק שקטן מהמרחק המרבי ופחות מהמרחק האמיתי שלו. התופעה גורמת לאותות המוחזרים להיות מכונסים, כך שהטווח לכאורה הוא פונקציית מודולו של הטווח האמיתי. הדרך לפתור בעיה זאת היא באמצעות שידור במקביל של פולסים בשני תדרי שידור (PRF - Pulse Repetition Frequency) שונים. באמצעות שיקול אריתמטי על הדגימות שנלקחות מהפולסים השונים ניתן לדעת מה המרחק האמיתי למטרה גם אם הוא עולה מספר מונים על המרחק המרבי לגילוי עבור כל אחד מתדרי השידור.
תאוריה
כפילות טווח מתרחשת כאשר החזרים מגיעים ממרחק שעולה על המרחק בין פולסים משודרים בתדירות שידור פולסים נתונה (PRF).
תהליך מציאת הטווח דרוש כדי למצוא את הטווח האמיתי כאשר אי השוויון הבא נכון:
מדידות הטווח הנעשות בדרך הזו מפיקות פונקציית מודולו של הטווח האמיתי.
אופן פעולה
הדוגמה הבאה היא מקרה פרטי של משפט השאריות הסיני.
התהליך האריתמטי מוסבר בטבלאות הבאות. תדירות שידור הפולסים הראשונה PRF1 מפיקה פולסים במרווחים של km 12 ואילו תדירות שידור הפולסים השנייה PRF2 מפיקה פולסים במרווחים של 10 km. הטווח המרבי לגילוי המתאים לכל אחד מהתדרים הוא 6km ו-5km בהתאמה.
הטווח לכאורה בשביל PRF1 הוא 2km, והטווח לכאורה בשביל PRF2 הוא 4km. קומבינציה זו מציבה את המטרה האמיתית במרחק 14km. זה מומחש בטבלה הבאה:
A מייצג אפשרויות טווח עבור PRF1, ו-B מייצג אפשרויות טווח עבור PRF2. הגודל של הטבלה מגביל את המרחק המקסימלי לגילוי.
מהירויות עיוורות
תופעה נוספת שמתרחשת במערכות מכ"ם מסוג פולס-דופלר היא עיוורון למהירויות מסוימות (Blind Velocities). מערכות מכ"ם דופלר מנתחות את המידע על מהירויות העצמים הנמצאים במרחב באמצעות ההסחה בתדר שהם יוצרים מתדירות השידור המקורית של המכ"ם (ראו גם אפקט דופלר), בשונה ממערכות מכ"ם רגילות שמנתחות את תנועת העצמים על פי השינוי במיקום היחסי של העצמים במרחב. מערכות מכ"ם דופלר נאלצות לאסוף לפחות שתי דגימות כדי לקבוע את מהירות העצמים. זה נובע מכך שזמן המחזור המתאים לתדירות דופלר של המטרה (הנמוכה מאוד, שכן מהירות המטרה אפסית ביחס למהירות האור) גבוה מרוחב הפולס (האורך הזמני של הפולס המשודר) כך שכדי לקבוע באופן מהימן את ההסחה בתדר (תדירות דופלר) יש לאסוף לפחות שני פולסים. התופעה של עיוורון למהירויות מסוימות, כלומר שמהירויות מסוימות יתפרשו על ידי המכ"ם כמטרות נייחות, מתרחשת כאשר תדירות דופלר משתווה לתדירות שידור הפולסים (PRF) של המכ"ם. במצב זה, ייווצר הפרש פאזה של 360 מעלות בין שתי דגימות עוקבות, דהיינו הדגימה תחזור לאותה נקודה על פני הגל בתדר דופלר. כתוצאה מכך, המכ"ם לא יהיה מסוגל להבחין בגל המייצג את ההסחה בתדר והמטרה תתפרש כבעלת מהירות אפס. בניסוח מתמטי, עיוורון מהירות מתרחש כאשר:
או כאשר תדירות דופלר שווה לכפולה שלמה של ה-PRF של המכ"ם. ניתן להמחיש זאת באמצעות ההמחשה הבאה. נניח שברשותנו מצלמה ששולחת הבזקים בתדירות מסוימת וברשותנו מאוורר בעל תדירות סיבוב מסוימת. אם אנו לוקחים את המצלמה ומצלמים את המאוורר המסתובב, במידה ותדירות הצילום של המצלמה שווה לתדירות הסיבוב של המאוורר, המאוורר יראה כנייח בסרט וידאו שיתפתח במצלמה. אותו דבר מתרחש עבור מערכות מכ"ם.
מדרחוב קרן קיימת לישראל
רחוב קרן קיימת לישראל הוא אחד הרחובות הראשונים בבאר שבע המודרנית שנבנתה על ידי העות'מאנים בתחילת המאה ה-20. הרחוב הנמצא בעיר העתיקה של באר שבע, הוסב למדרחוב והיה אחד הרחובות המרכזיים של העיר, עד אמצע שנות ה-90.
היסטוריה
בתקופת האימפריה העות'מאנית נקרא הרחוב "רחוב ה-20 מטרים" מאחר שרוחב הרחוב המקורי היה 20 מטרים והוא היה הרחוב הרחב ביותר בבאר שבע באותה תקופה. האורך המקורי של הרחוב הוא 600 מטרים וכיוונו הוא צפון מערב - דרום מזרח. בקצהו הצפוני של הרחוב, על גבעה, נמצא בית הסראייה ובקצהו הדרומי של הרחוב נמצאת באר אברהם. אחד המבנים שהיטיב להשתמר ברחוב היה בית אמידים טורקי כיום בית מרקחת הנגב.
במחצית הראשונה של המאה ה-20, היה הרחוב הראשי של העיר ובנוסף, שימש כציר מרכזי שחיבר את הדרכים שהובילו לעזה, חברון ועוג'ה אל חפיר (ניצנה). לאורך הרחוב היו חנויות רבות ששימשו את תושבי העיר ואת עוברי האורח. בשנת 1917, לאחר כיבוש העיר על ידי הבריטים, החלו להופיע ברחוב בתי קפה, מסעדות, בתי מלון ותחנת אוטובוס מרכזית לעזה ולחברון.
בשנות ה-80 הפך חלקו הצפוני של הרחוב למדרחוב אשר היה אחד הרחובות המסחרים המצליחים ביותר בבאר שבע עד אמצע שנות ה-90. קניון הנגב, שנפתח באותן שנים, ומאוחר יותר, מרכזים מסחריים נוספים, גרמו לנדידת הקהל אליהם ולסגירת חלק מהחנויות ברחוב קק"ל.
באמצע שנות ה-90, היה הרחוב עזוב וניסיונות שנעשו מדי פעם לשפצו לא נחלו הצלחה מרובה.
בתחילת שנות ה-2000 יצאה עיריית באר שבע בתוכנית חדשה בניסיון להפוך את העיר העתיקה למתחם בילויים. התוכנית הצליחה באופן חלקי. חלק מהבניינים העות'מאניים שופצו, נפתחו מסעדות וחנויות נוספות ברחוב ומדי פעם מארח הרחוב פסטיבלים שונים ומופעי רחוב.
סטושי טג'ירי
ביוגרפיה
סטושי טג'ירי נולד בשנת 1965 למשפחה יפנית. בגיל צעיר נהנה מיופיים של היערות, ונהג לאסוף ולהחליף חרקים כדי להשלים את אוסף החרקים שלו. בנוסף נהג לשחק במשחקי וידאו, ובבגרותו עבד כבוחן של משחקי וידאו עבור מגזינים.
בשנת 1991, עם הופעת קונסולת הגיים בוי, דמיין לעצמו סטושי משחק ללכידת ואיסוף מפלצות, המבוסס על החרקים אותם נהג לאסוף בילדותו. כך החל לפתח את משחק הווידאו פוקימון. הוא הוסיף שכבות של דמויות גיבורי על לגיבורי המשחק. את רעיון ההחלפה שלהם הגה סטושי כאשר ראה שני ילדים משחקים בקונסולת הגיים בוי זה לצד זה. יחד עם שיגרו מיאמוטו, היוצר של "סופר מריו", הם פיתחו את טכנולוגיית הלינק, אשר עדיין משתמשים בה כיום. עם הגיעו של האישור מחברת נינטנדו, החלו סטושי וצוותו בפיתוח המשחק, שערך 5 שנים, הזמן הארוך ביותר בהיסטוריה של נינטנדו בפיתוח משחקים. בעקבות המשחק הראשון הופיעו משחקים נוספים, סדרת טלוויזיה וסרטים.
גולדן היינד
גוֹלְדְן הַיינְד (Golden Hind or Golden Hinde) הייתה גליאון אנגלית, שזכתה לפרסום בעיקר בשל הפלגתה סביב העולם בשנים 1577–1580 תחת פיקודו של סר פרנסיס דְרֵייק. שמה המקורי של האונייה היה "פֶּלִיקָן" (Pelican), אך באמצע ההפלגה, לפני הכניסה אל מצר מגלן, החליפו דרייק ל"גולדן היינד" ("איילת הזהב"). הוא עשה זאת כאות הוקרה לפטרונו, סר כריסטופר הֵייטוֹן (Christopher Hatton), שהיה אחד המממנים העיקריים של ההפלגה ואשר איילה עיטרה את סמל האצולה של משפחתו.
פונקטור
במתמטיקה, ובמיוחד בתורת הקטגוריות, פונקטור (נקרא גם העתקן) הוא סוג מיוחד של העתקה בין קטגוריות.
פונקטורים הוגדרו לראשונה בטופולוגיה אלגברית, שם שויכו מבנים אלגבריים למרחבים טופולוגיים (למשל החבורה היסודית), והומומורפיזמים אלגבריים שויכו לפונקציות רציפות. כיום, פונקטורים קיימים בכל תחומי המתמטיקה, והם מאפשרים ליצור קשרים בין תחומים מתמטיים שונים.
את המונח טבע רודולף קרנפ, והוא אומץ על ידי אחד ממייסדי תורת הקטגוריות, סאונדרס מק'ליין.
הגדרה פורמלית
יהיו \mathcal{C} ו-\mathcal{D} שתי קטגוריות. פונקטור קו-וריאנטי F מ-\mathcal{C} ל-\mathcal{D} הוא המידע הבא: כך שהתכונות הבאות מתקיימות:
במילים אחרות, הפונקטור משמר את מורפיזם הזהות ואת פעולת הרכבת המורפיזמים.
העתקה בין שתי קטגוריות המקיימת את כל התכונות של פונקטור, פרט לכך שעבור מורפיזמים היא פועלת בכיוון ההפוך, נקראת פונקטור קונטרה-וריאנטי.
פונקטור נאמן ומלא
יהיו \mathcal{C} ו-\mathcal{D} קטגוריות קטנות מקומית (כלומר: אוסף המורפיזמים בין כל שני עצמים בקטגוריה הוא קבוצה קטנה). יהי פונקטור מ-\mathcal{C} ל-\mathcal{D}. הפונקטור F משרה פונקציה בין קבוצות לכל זוג עצמים X ו-Y ב-\mathcal{C}.
הפונקטור נקרא:
העתקה טבעית
אם לכל X ההעתקה \eta_X היא איזומורפיזם ב-D, אז ההעתקה נקראת איזומורפיזם טבעי והפנקטורים F,G נקראים איזומורפים.
תמותת ילדים
תמותת ילדים היא מוות של ילדים שטרם הגיעו לגיל 5 שנים.
בשנת 2010 הגיעה תמותת הילדים בעולם ל-7.6 מיליון, ירידה מ-8.1 מיליון בשנת 2009, 8.8 מיליון בשנת 2008 ו12.4 מיליון בשנת 1990.
כמחצית מהמקרים של תמותת ילדים מתרחשים באפריקה. בכ-60 ממדינות העולם מתרחשים 94% ממקרי תמותת הילדים בעולם.
לתמותת הילדים השפעה מהותית על תוחלת החיים: הצלחה בצמצום תמותת ילדים היא גורם עיקרי לעלייה בתוחלת החיים. צמצום תמותת ילדים הוא הרביעי ביעדי הפיתוח של המילניום של האו"ם.
על פי UNICEF מרבית המקרים של תמותת ילדים נובעים מאחד מחמשת הגורמים הבאים (או צירוף שלהם):
רב-פתן מלכותי
רב-פתן מלכותי או קוברה מלכותית וכן רב-פתן (שם מדעי: Ophiophagus hannah) הוא הנחש הארסי הארוך בעולם, עם אורך מרבי של, מה שהעניק לו את שמו. מין זה שניזון בעיקר מנחשים אחרים נפוץ ביערות של דרום-מזרח אסיה ובהודו בפרט. הפתן המלכותי למרות מראהו והשתייכותו לקבוצת נחשי הקוברה, אינו שייך לסוג קוברה (Naja), אלא לסוג משל עצמו.
הנחש נחשב למסוכן מאוד בעת מפגש עם בני אדם, אך לרוב יעדיף להימנע מעימות.
לנחש זה משמעות תרבותית רבה, הרבה אמונות טפלות נוצרו סביבו והוא מהווה את הזוחל הלאומי של הודו.
תיאור
אורכו הממוצע של רב-פתן מלכותי הוא ומשקלו הטיפוסי הוא כ-. הנחש הגדול ביותר שתועד בטבע היה באורך בתאילנד. הנחש הגדול ביותר שתועד בשבי היה באורך בגן החיות של לונדון. המשקל הגדול ביותר המתועד של פרט שנתפס בטבע היה ובאורך 4.8 מטר, למרות שבגן חיות בניו יורק היה פרט כבד עוד יותר שהגיע למשקל 12.7 ק"ג ולאורך של 4.4 מטר. חרף הממדים הגדולים שלו, הרב-פתן המלכותי הוא נחש זריז. הוא אמנם הנחש הארסי הארוך ביותר, אך מספר סוגי צפע כדוגמת ביטיס גבוני ועכסן ענק, שקצרים ממנו, עבים יותר, ומשקלם גדול יותר.
צבעו של רב-פתן מלכותי הוא ירוק-זית, חום-צהבהב או שחור עם פסים בצהוב חיוור לאורך גופו. הגחון בצבע קרם או צהבהב חיוור והקשקשים חלקים. הפרטים הצעירים הם בצבע שחור בוהק עם פסים צהובים. הראש של נחש בוגר יכול להיות מסיבי ובעל מראה מגושם, למרות שכמו כל הנחשים, הוא מסוגל להרחיב את הלסת שלו לצורך בליעת הטרף שלו.
הזכר גדול ועבה מן הנקבה. תוחלת החיים הממוצעת שלהם בטבע היא כ-20 שנה.
תפוצה ואזור מחיה
הרב-פתן מלכותי נפוץ ברחבי תת-היבשת ההודית, דרום-מזרח אסיה והאזורים הדרומיים של מזרח אסיה. הוא חי ביערות צפופים, ליד נהרות ואגמים. אוכלוסיית הנחש הצטמצמה בחלק מהאזורים עקב בירוא היערות בהם הוא חי.
התנהגות
מין זה, בדומה לנחשים אחרים, מקבל מידע כימי מהסביבה דרך הלשון המפוצלת שלו, שקולטת את החלקיקים הכימיים ומעבירה אותם לקולטן מיוחד, איבר יעקובסון, המצוי בחלק העליון של הפה. כאשר טרף נקלט, הנחש בודק עם הלשון ומאתר את המיקום של הטרף. כמו כן הוא משתמש בחוש הראייה המפותח שלו (המגיע למרחק של 100 מטר), באינטליגנציה שלו ויכולת לקלוט רעידות מהאדמה על מנת לאתר את הטרף.
הרב-פתן המלכותי צד ביום, ולעיתים רחוקות בלבד נראה בלילה. לאחר שהוא מכיש את טרפו הוא מתחיל לבלוע אותו בעוד הטרף גוסס מהארס. בדומה לשאר הנחשים, יש לו לסת גמישה המאפשרת לחלק התחתון להיפתח ולנוע עצמאית. הדבר מאפשר לו לבלוע את הטרף בשלמותו, כמו גם לאכול טרף הגדול מגודל ראשו.
תזונה
נחש זה מכונה "אוכל נחשים" מכיוון שמזונו העיקרי הוא נחשים אחרים, בהם נחשים ארסיים כגון קוברות וקרייטים, פיתונים קטנים ואף רב-פתנים מלכותיים צעירים. כאשר יש מחסור במזון הם יצודו גם מכרסמים, ציפורים ולטאות. לאחר ארוחה גדולה הוא יכול לחיות מספר חודשים מבלי לאכול כלל.
התגוננות
כאשר הוא חש סכנה, הוא יעדיף להימלט ולהימנע מעימות. אולם, אם ההתגרות תימשך, הוא עשוי להיות אגרסיבי למדי.
בזמן סכנה, הוא מותח ומנפח את צווארו ומרים עד כדי שליש מאורכו למעלה, חושף את ניביו ומשמיע קול שריקה מאיים. גם עם פלג גוף עליון מורם, הנחש מסוגל להתקדם ולהכיש למרחק רב ממנו. אנשים רבים עלולים שלא להעריך נכון את המרחק שאליו הוא מסוגל להגיע ובכך להיפגע. הוא מסוגל להכיש מספר פעמים במתקפה אחת, אך ידוע שהבוגרים מעדיפים לנשוך ולא לשחרר. הוא נוטה להימצא בג'ונגלים ואזורים לא מאוכלסים, ומרבית הנפגעים מהכשתו הם דווקא מהפנטי נחשים.
אם הרב-פתן מלכותי נתקל בטורף טבעי, כדוגמת הנמייה, שחסינה לארס שלו, הוא ינסה להימלט כמוצא ראשוני. אם הדבר לא מתאפשר לו, הוא ינפח את צווארו, כמו שאר הקוברות וישמיע קול שריקה, לפעמים אף יתקוף עם פה סגור. המאמץ לרוב אפקטיבי למדי שכן הוא טרף מסוכן הרבה יותר ממרבית הטרף של הנמייה, כמו גם שלהרוג חיה בגודלו מהווה מאמץ לא קטן.
רבייה
הרב-פתן מלכותי שונה מרוב הנחשים בכך שהנקבה היא הורה מאוד מסור. היא מכינה קן עבור ביציה ונשארת שם עד לבקיעת הביצים. נקבה בדרך כלל מטילה בין 20–40 ביצים. היא נשארת לשמור בקנאות על הקן ומרחיקה כל טורף אפשרי למשך 60 עד 90 יום. כאשר הנחשים הצעירים בוקעים הם באורך 45 עד 55 ס"מ ובעלי ארס המסוגל להרוג אדם בוגר.
ארס
ארסו של רב-פתן מלכותי הוא חזק ומסוגל להרוג אדם. לרוב, במפגשים עם בני אדם יעדיף לברוח מאשר לתקוף, אך כאשר לא נותרת לו ברירה הוא עלול להכיש ואף להרוג. ארסו של רב-פתן מלכותי מורכב בעיקר מחלבון ופוליפפטידים. הארס הוא נוירו-טוקסי (רעל עצבים) המיוצר בבלוטה מיוחדת מאחורי העין. הארס שלו מסוגל להרוג פיל אסייתי תוך 3 שעות אם יכיש אותו במקום רגיש כמו החדק.
כאשר הוא בוגר הוא משיל את עורו 4–6 פעמים בשנה, וכאשר הוא צעיר הוא משיל את עורו כל חודש.
בתרבות
בבורמה רבי-פתן מלכותיים משמשים לעיתים קרובות מהפנטי נחשים. המהפנט מקועקע בדרך כלל בחומר שמעורב בו דיו עם ארס הנחש. האמונה שלהם אומרת שכך הם מוגנים בפני הנחש. בסיום המופע המהפנט מנשק את הנחש בראשו.
בתת-היבשת ההודית, מאמינים שלנחש זיכרון יוצא דופן. לפי המיתולוגיה, התמונה של הורג הנחש נשמרת בעיני הנחש, שאחר כך מועבר לחברו הנחש, המשתמש בתמונה על מנת לצוד את הורג חברו כנקמה. בגלל האמונה הזו, היכן שהרב-פתן מומת, בייחוד בהודו, הראש נכרת ונמחץ או נשרף כדי להרוס את העיניים לחלוטין.
קישורים חיצוניים
סרט דוקומנטרי על הרב פתן המלכותי (באנגלית)
קלקסיקו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חיים לוק
אודות
כשהיה בן 4 שנים, אביו נפטר. אמו התפרנסה מעבודות משק בית. ר' חיים החל את דרכו המוזיקלית במקהלת "אם הבנים" במרוקו ולמד בישיבת "עץ חיים" בטנג'יר. בגיל 10 הפך לתלמידו של רבי דוד בוזגלו, שנודע כאחד מגדולי הפייטנים-חזנים של החזנות המרוקאית. בגיל 13 נשלח ללונדון ללמוד בישיבת תורת אמת (שניידר'ס).
ללוק אחד עשר ילדים.
בן אחיו הוא הפייטן משה לוק.
מאלבומיו
יש לציין שהקלטת רוב האלבומים נעשתה כבר בשנות ה-70 וה-80 והתאריכים המצוינים לעיל הם תאריכי העריכה המחודשת והעברתם מקלטות טייפ לצריבה על גבי דיסקים.
המיטב (אלבום של שרית חדד)
המיטב הוא אלבום האוסף השני של הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד. האלבום כפול וכולל 40 שירים.
רקע וכתיבה
בשנת 2011 שרית חדד הוציאה את האלבום ה-20 שלה. שרית הייתה אמורה להוציא את האלבום ה-21 מתוכו הוציאה את הסינגלים "יפה יפה", "לינדה" ו-"כמה כמה". בסופו של דבר, האלבום ה-21 שלה נדחה ובמקומו יצא אלבום המיטב. הסינגלים לא נכנסו לאלבום המיטב וגם לא לאלבום ה-21.
לאלבום נכנס השיר "אינטליגנציה" שהיה אמור להיכנס לאלבום ה-20.
רשימת רצועות
המיטב - תקליטור 1 המיטב - תקליטור 2
Tcl
Tcl (ראשי תיבות של "Tool Command Language"; את השם Tcl מבטאים "טיקל") היא שפת תסריט שפותחה על ידי חוקר מדעי המחשב ג'ון אוסטרווט. Tcl נמצאת בשימוש נרחב ב-CGI, בבדיקות תוכנה וביצירת ממשקים גרפיים. ב-Tcl כל דבר הוא פקודה, אפילו מבני שפה בסיסיים כמו if ו-for. למרות זאת, התחביר של Tcl דומה מאוד לזה של ++C ושפות תסריט מקבילות. ל-Tcl הרחבות רבות וקהילה גדולה של מפתחים המתחזקים אותה, מה שעושה את השפה לחזקה מאוד ובעלת מגוון של יכולות. השילוב בין Tcl להרחבה שלה התומכת בממשקים גרפיים (TK GUI Toolkit) מאוד נפוץ ושמו Tcl/TK (מבוטא "טיקל-טוק"). עד גרסה 8.5, Tcl תמכה בתכנות מונחה עצמים אך ורק באמצעות הרחבות כדוגמת IncrTCL. החל מגרסה 8.6, Tcl תומכת בתכנות מונחה עצמים באופן טבעי.
משתנים וטווח הכרה
כדי להשתמש במשתנים אנו זקוקים קודם כל לפקודה set כדי לשים ערכים לתוכם. כמו כן אין צורך להכריז עליהם או על סוגם בשום מקום. המחרוזת "hello" תכנס למשתנה בשם a, וכדי לגשת אחר כך לערכו נוסיף $ לפניו. ב-Tcl כל המשתנים הם בעצם ייחוסים למידע האמיתי שנמצא בזיכרון. כאשר שמים ערך לתוך משתנה באמצעות set, הוא רק מקצה מיקום חדש בזיכרון והאוסף זבל מוחק לאחר מכן את הערך הקודם. בגישה רגילה למשתנים, ניתן לגשת אך ורק לאלו שנמצאים בטווח ההכרה (הסקופ) הנוכחי או בסקופ הגלובלי כמו ב-java או ב-C++, כל זה ע"פ שיטת הסקופ הסטטי. ב-TCL יש אפשרות לסקופ דינאמי: ניתן באמצעות הפקודה upvar ליצור ייחוס למשתנה הנמצא במקום כלשהו במחסנית הקריאות. לצורך זה יש לספק את שם המשתנה ואת הרמה בשרשרת הדינמית (במחסנית) בה הוא נמצא.