cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה
ביוגרפיה
ב-26 באוגוסט 1486 מת ארנסט בתאונת רכיבה, ובנו פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
בשנת 1460 התחתן ארנסט עם אליזבת מבוואריה, בתם של אלברכט השלישי, דוכס בוואריה ואנה מבראונשווייג-גרובנהאגן-איינבק, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
הר צ'ינגצ'נג ומערכת ההשקיה של דוג'יאנגין
הר צִ'ינְגצֶ'נְג
הר צִ'ינְגצֶ'נְג (סינית: 青城山; פיניין: Qīngchéng Shān) הוא הר בנפה העירונית דוּגְ'יָאנְגְיֵן שבמרכז מחוז סצ'ואן שבסין. ההר הוא אחד המרכזים החשובים ביותר בסין לדת הטאואיזם.
תיאור
הר צ'ינגצ'נג שוכן כ-15 קילומטרים דרומית מערבית לעיר דוג'יאנגין, וכ-65 קילומטרים מצ'נגדו בירת מחוז סצ'ואן. ההר שוכן על השלוחה המזרחית של הרי צְ'יוֹנְגְלָאי (邛崃), כשמצפון לו רכס הרי מין (岷山). היקף ההר כ-100 קילומטרים, ושטח שמורת ההר הוא כ-15 קמ"ר. המדרון המזרחי של ההר פונה למישורי צ'נגדו והמדרון המערבי אל הנהר מין. ההר בנוי סלעי משקע מתור הקרטיקון. יש בהר 36 פסגות, הגבוהה ביותר, פסגת דָאמְייֵן (Damian) בגובה 2,434 מטרים והנמוכה בגובה 726 מטרים. הפסגה הידועה ביותר היא פסגת לָאושְׂיָאו (老霄顶, פין-יין lǎo xiāo dǐng) בגובה 1,280 מטרים. פעילות קרסטית גרמה להיווצרות מערות רבות בהר והן משמשות חלק מהפולחן של דת הטאואיזם שהר צ'ינגצ'נג היווה את ערש הולדתה. ההר שייך לאזור האקלים הסובטרופי הלח. הטמפרטורות נוחות במהלך כל השנה (הטמפרטורה השנתית הממוצעת בהר היא 15.2°C), המשקעים רבים ולעיתים קרובות ההר עטוף בערפל.
ההר מיוער כולו והוא ירוק במשך כל עונות השנה. פירוש שם ההר הוא "העיר הירוקה" וההסבר המקובל הוא שאת נקודת התצפית הידועה ביותר בהר "מערת טְייֵנְשְׁה" מקיפים כבמעגל פסגות רבות מיוערות הדומים לחומה ירוקה המקיפה עיר. ההר מכונה גם "המקום המבודד ביותר תחת השמיים" (曲径通幽).
היסטוריה
עוד בתקופת שושלת צ'ין, במאה השנייה לפני הספירה, נקבע הר צ'ינגצ'נג כאחד מ-18 הרים ונהרות קדושים שבהם ניתן להקריב קורבנות, אבל הפרק החשוב בהיסטוריה של ההר התחיל מאוחר יותר וקשור קשר הדוק לתולדות הטאואיזם בסין. בשנת 142 טען הפילוסוף גָ'אנְג לִינְג (張陵, בפין-יין Zhāng Líng; 156-34) כי לאו דזה, הנחשב לאבי הטאואיזם, נגלה אליו, ובשנת 143 הוא התיישב בצוק צְ'ה-צֶ'נְג, כיום "המערה השמימית של הטְייֵנְשְׁה", בהר צ'ינגצ'נג. שם הוא יצר את תורת הטְייֵנְשְׁה טָאו (天師道, פין-יין Tiān Shī Dào, "דרכם של המורים השמימיים") הנחשבת לתחילת הטאואיזם הממוסד בסין. משום כך נחשב הר צ'ינגצ'נג לערש הטאואיזם. שרידים המיוחסים לתקופה זו הם גילופים בסלע במערת המורה השמימי ועץ גינקגו שנטען כי גָ'אנְג לִינְג שתל אותו במו ידיו. גָ'אנְג לִינְג יסד בעצמו 24 קהילות טאואיסטיות. כמה דורות אחר-כך ראו כל מנהלי בתי הספר הטאואיסטים חובה לעצמם לעלות להר צ'ינגצ'נג על מנת לסגוד לאב המייסד. הטאואיזם שהחל בהר צ'ינגצ'נג הלך והתפשט ברחבי סין. בתקופת שושלת ג'ין (420-265) הוקמו כמה מקדשים טאואיסטיים בהר והוא הפך מרכז שממנו הופצו לרחבי סין כתבי יד בנושא. הטאואיזם הגיע לשיאו בתקופת שושלת טאנג שבה הוקמו בהר צ'ינגצ'נג לבדו 40 מקדשים טאואיסטים, ואלפים ברחבי סין כולה.
המסורת הטאואיסטית בהר כיום כוללת את האלכימיה של צ'ינגצ'נג, את האדריכלות הטאואיסטית, המוזיקה, הרפואה ולימוד אורח החיים הנכון, ואמנויות הלחימה של צ'ינגצ'נג.
מערכת ההשקיה של דוּגְ'יָאנְגְיֵן
דוּגְ'יָאנְגְיֵן (都江堰, פין-יין Dūjiāngyàn, 31.00169°N, 103.60528°W) היא מערכת השקיה שנבנתה בשנת 256 לפני הספירה בתקופת המדינות הלוחמות על ידי ממלכת צ'ין. מערכת ההשקיה מתבססת על מי הנהר מין (岷江, פין-יין Mínjiāng) ושוכנת בגובה 726 מטרים מעל פני הים כקילומטר מערבית לעיר דוג'יאנגין, כ-50 קילומטרים מערבית לצ'נגדו בירת סצ'ואן. המערכת פועלת גם כיום ומשמשת להשקיית שטחים חקלאים סמוכים המשתרעים על מעל ל-6,600 קמ"ר. מערכת ההשקיה דוּגְ'יָאנְגְיֵן, תעלת גֶ'נְגְגְווֹ במחוז שאאנשי ותעלת לִינְגְצ'וּ' במחוז גואנגשי מכונים "שלושת המפעלים ההנדסיים ההידראוליים הגדולים ביותר בשושלת צ'ין"
בנייה
לי בינג קיבל 100,000 טאאלים של כסף למימוש המיזם מג'או, מלך צ'ין (秦昭王 שלט 251-306 לפנה"ס) והתחיל בעבודה שבה השתתפו כמה עשרות אלפי פועלים. הסוללה נבנתה מסלים ארוכים דמוי נקיק ארוגים מסיבי חזרן מלאים בסלעים שכונו ג'וּלונְג שנסמכו על חצובות בנויות משלוש קורות עץ מוצלבות המכונות מָאצָ'ה. ארבע שנים נדרשו על מנת להשלים את בניית הסוללה בשיטה זו. חציבת התעלה דרך ההר היוותה בעיה קשה יותר. הכלים שעמדו לרשות העובדים בתקופה זו שטרם המצאת אבק השרפה היו פטישי אבן, ומקדחי מוט, ושימוש בהם לשם החציבה היה אורך כ-30 שנים. לי בינג השתמש בשיטה אחרת. הוא ניצל את שפע היערות בסביבה על מנת להצית אש על הסלעים ואז לאחר שהתלהטו לשפוך עליהם את המים הקפואים של הנהר. תהליך שגרם לסלעים להיסדק ואז ניתן היה להסירם. שמונה שנים נדרשו על מנת לחצוב תעלה ברוחב 20 מטרים לתוך מישור צ'נגדו. העבודה כולה הושלמה בשנת 256 לפנה"ס וארכה 14 שנים.
גם לאחר השלמת המערכת הכין לי בינג תוכנית שנתית לניקוי קרקעית הערוץ הפנימי מהסחף בתקופה היבשה. לצורך כך הוא טמן בקרקעית הנהר סמנים מאבן בצורת סוס בפתח התעלה שנחצבה. הסמנים הראו מה הגובה המינימלי והמקסימלי שאליו צריכה להגיע קרקעית הנהר על מנת שזרם המים לתעלה יבטיח ספיקה בכמות הנדרשת להשקיה. פעולת דליה זו מבוצעת גם כיום.
המערכת הורחבה בשנת 141 על ידי המושל וֶן וֶנְג, ואחר-כך בתקופת שושלת טאנג כשנוספו עוד סוללות ותעלות ובתקופת שושלת סונג הורחבה המערכת לשלוש תעלות וארבעה עשר הסתעפויות. גם בתקופת שושלת יואן ובכל תקופת שושלת מינג בוצעו במערכת שינויים ושיפורים. שלהי תקופת שושלת מינג ותחילת תקופת שושלת צ'ינג אופיינו בלחימה מתמשכת והמערכת ניטשה. כשהמצב התייצב השתתפו התושבים המקומיים בשיפוץ המערכת והיא הורחבה על מנת להשקות כ-1,800 קמ"ר. מאז המערכת תוחזקה היטב והורחבה בהדרגה וכיום היא משקה 6,680 קמ"ר ב-34 נפות. המערכת העתיקה נשמרה אם כי בשיפורים ובהרחבות נעשה שימוש בחומרים ובטכנולוגיות בנייה מודרניים.
מורשת
השיטפונות השנתיים פסקו כליל עם השלמת המערכת. מערכת ההשקיה הפכה את סצ'ואן לאזור החקלאי הפורה ביותר בסין. כאות תודה בנו התושבים על הגדה המזרחית של מערכת ההשקיה מקדש לזכרו של לי בינג. גם את אופיים הרגוע של תושבי האזור נוהגים התושבים לשייך למיזם הבנייה של לי בינג.
כיום מערכת ההשקיה של דוּגְ'יָאנְגְיֵן היא אתר תיירות חשוב. גם מדענים מהמערב הביעו את הערכתם לעקרונות ההנדסיים שבבסיס המערכת, החל מפרדיננד פון ריכטהופן שביקר באתר ב-1872 ושיבח את המערכת כמערכת ייחודית מסוגה בעולם, וכלה בד"ר פראמג'י (K.K. Framji), המזכיר כללי (בשנים 1963–1988) של הוועדה הבינלאומית להשקיה וניקוז (The International Commission on Irrigation and Drainage (ICID)), שביקר במקום ב-1986 והתפעל מהמערכת. עיקר ההערכה נובעת מכך שהמערכת אינה תלויה בסכר שהוא אמצעי המקובל בכמעט כל מערכות ההשקיה הגדולות האחרות. סכר הוא אומנם אמצעי יעיל, אבל עם השלכות שליליות על הסביבה כדוגמת הצטברות סחף מאחוריו ופגיעה באוכלוסיית הדגים. בשנת 2000 הוכרז האתר כאתר מורשת עולמית.
לזכות המערכת ניתן לומר שאף שאזור סצ'ואן ידוע כאזור שבו יש רעידות אדמה רבות היא צלחה את כולן בשלום. כך למשל רעידת האדמה בסצ'ואן ב-2008 שבה היו עשרות אלפי הרוגים, והעיר דוּגְ'יָאנְגְיֵן נפגעה קשה, גרמה לסדק קל בסוללת יוּ'דְזְוֵי (ראו בהמשך) בלבד.
מבנה המערכת
הספיקה השנתית של נהר המין היא כ-15 מיליארד מ"ק והנהר סוחף מדי שנה כ-40 מיליון טון של סחף ואבנים. מטרת המערכת לתעל כמות אחידה של מים לתעלת ההשקיה תוך כדי סינון מרבית המים המגיעים לתעלת ההשקיה מסחף ואבנים. למערכת שלושה רכיבים עיקריים:
שמורת הטבע לונְגְשִׂי-חונְגְקוֹאוּ
שמורת הטבע לונְגְשִׂי-חונְגְקוֹאוּ (龙溪－虹口国家级自然保护区) משתרעת על שטח של 161.4 קמ"ר בחלק הצפוני של רכס הרי חֶנְגְדְווָאן (横断山脉, בפין-יין Héngduàn), כ-1,500 מטרים צפונית מערבית צפונית לעיר דוּגְ'יָאנְגְיֵן. השמורה משתרעת על אזור המעבר בין אגן סצ'ואן לרמת טיבט. בשטחה מצויים רכסי הרים וביניהם עמקים עמוקים. גובהה מ-726 מטרים ועד 4,582 מטרים (פסגת גוָאנְגְגוָאנְג) מעל פני הים. האקלים ממוזג ולח ובשל הפרשי הגובה יש בה מגוון ביולוגי עשיר. בשל כך יש בה גם מגוון נרחב של בעלי חיים ובהם בולט הפנדה הענקית.
צמחייה
אזור השמורה הוא אחד האזורים העשירים בעולם במיני צמחים. האומדן המקובל הוא שיש בשמורה 3,012 מינים של צמחי יבשה, כולל 397 מיני טחבים (67 משפחות, 182 סוגים), 203 מיני שרכים (38 משפחות, 73 סוגים), 87 מינים של חשופי זרע (10 משפחות, 31 סוגים) ו-2,235 מכוסי זרע (163 משפחות, 1,079 סוגים). עושר זה בצמחים על פני שטח קטן יחסית שני רק ליערות הגשם הטרופיים. הסיבות לעושר בוטני זה נעוצה בקשרים המורכבים עם אזורי צמחייה עיקריים אחרים, במגוון הגדול של בתי הגידול, הנובע בעיקר מטווח הגבהים הנרחב של שטחי הגידול, ממגוון האקלימים הנובע מהמבנה הטופוגרפי ומהמגוון בסוגי הקרקעות. גורם היסטורי נוסף קשור להיות שטח השמורה מלכודת לחות בין האזורים היבשים יותר של רמת טיבט ממערב ואגן סצ'ואן ממזרח, ולכן מקלט למינים רבים מתקופות האקלים הקיצוני של תקופת הפליסטוקן.
ההפרש בין המקום הנמוך ביותר בשמורה, בגובה 700 מטרים מעל לפני הים, למקום הגבוה ביותר, בגובה 4,582 מטרים מעל פני הים, הוא מעל ל-3,800 מטרים. סוגי הצמחייה בשמורה מושפעים מגורמים רבים, אבל גורם הגובה הוא העיקרי, ולהלן חלוקה לאזורי צמחייה לפי גובה במטרים מעל פני הים:
בעלי חיים
בשטח השמורה נמנו 586 מינים של בעלי חוליות, ו-51,426 מינים של חרקים.
סרגיי טקאץ'
סרגיי פיודורוביץ' טקאץ' (ברוסית: Сергей Фёдорович Ткач; 15 בספטמבר 1952 – 4 בנובמבר 2018) היה רוצח סדרתי סובייטי-אוקראיני, אנס ופדופיל, הידוע מזירות הפשע כ"פאבלוהראדסקי מניאק" ו"פולוהובסקי מניאק". בין 1980 ל-2005 הרג לפחות 37 בני אדם, בעיקר בנות קטינות. בסך הכל טקאץ' הודה ברצח של 100 אנשים, שכל אחד מהם כלל אונס או סיפוק של תשוקה מינית בצורה סוטה, ונידון ל-4 מאסרי עולם.
סדרת רציחות
לראשונה ביצע רצח, על פי עדותו, בשנת 1980 בסימפרופול, חנק ואנס צעירה, ואז קרא למשטרה "לעזור לעמיתים בשירות למצוא את הגופה". קצין המשטרה בתפקיד סירב למסור את שמו, וניתק את השיחה.
ב-31 באוקטובר 1984 נהרגה אוליה דמיטרנקו בת ה-10 בעיר פאבלוהראד. גופתה, עם סימני אונס וחנק, נמצאה ב-2 בנובמבר במפעל חמאה נטוש. ספר המוזיקה והשעון של הילדה נעלמו.
באוקטובר 1987 ביצעה טקאץ' אונס של ווליאה אוסינינה בת ה-11 מכפר ורווארובקה וילדה בת 17 בפאבלוהראד, ביוני 1988 - רצח של ילדה בת 9 ואונס של ילדות בנות 12 בעיר טרנובקה, באפריל 1989 היו שני קורבנות בני 15 קורבנות בפאבלוהראד. ב-28 ביולי באותה שנה, אוליה סבטליצ'ניה בת ה-8 רכבה על אופניים לחנות לקנות לחם ולא חזרה. בשעות הערב נמצאה גופתה במטע יער רק 300 מטרים מהבית. באותו קיץ באוגוסט ביצע טקאץ' רצח נוסף של ילדה בת 9.
בשנת 1990 - שוב שלוש קורבנות: שתי נערות נהרגו, אחת נאנסה, בשנת 1993 - ארבעה מקרי רצח של קטינים, בשנת 1995 - שלושה מקרי רצח, בשנת 1996 - שני מקרי רצח, בשנת 1997 - שלושה מקרי רצח, בשנת 1998 - שני מקרי אונס ושלושה מקרי רצח, שתי גופות נמצאו בשנת 1999.
בשנת 1995 ביצע רצח במחוז חרקוב, שם לכאורה במקרה היה באחת התחנות. על שעתוק המצב והנסיבות של האירוע, אמר טקאץ' לחוקרים כי לאחר ששתה בכבדות הוא הלך ללא מטרה לאורך שדרה מול בית קברות ופגש במקרה נערה.
בקיץ 2005 הופיע העד הראשון שנזכר איך נראה הפושע. אולגה טופלובה בת ה-18 הייתה בין הבודדות שהצליחו לשרוד את התקיפה, היא איבדה את הכרתה, טקאץ' החליט שהיא מתה. הילדה אמרה כי התוקף היה עם שפם והגיע באופניים. על פי התיאור שלה, עשו קלסתרון של העבריין. לאחר מכן נהרגו עוד שתי תלמידות בית ספר בפולוהי: אלבינה נוזדרינה בת ה -14 ומרינה מיכאליוק.
הקורבן האחרון הייתה בתה של שכנה, קטיה חרודז'יה בת ה-9. לאחר הרצח הגיע טקאץ' להלוויה שלה. הפשע בוצע כמעט בסמוך לבית - על גדת נהר מקומי, שם הילדה השתזפה עם חבריה. כשנעלמה הילדה מכיתה ג', נמצא עד - תושב מקומי ועמיתו של סרגיי טקאץ' דיווח למשטרה כי ראה אותו שוחה עם הנערה ועמיתיה.
אוניברסיטת רוד איילנד
אוניברסיטת רוד איילנד (באנגלית: University of Rhode Island; בראשי תיבות: URI) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית אשר הקמפוס הראשי שלה שוכן בעיר קינגסטון שברוד איילנד, ארצות הברית. זוהי האוניברסיטה הציבורית ואוניברסיטת המחקר המובילה במדינת רוד איילנד, כמו גם זו המסווגת כמוסד להשכלה גבוהה שהוקם על אדמות ציבוריות בבעלות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית במטרה להיטיב עם רוד איילנד. קמפוסים לווייניים כוללים את "קמפוס פיינשטיין" במרכז העיר הבירה פרובידנס, "מרכז החינוך לסיעוד של רוד איילנד" במחוז התכשיטים של פרובידנס, "קמפוס מפרץ נראגנסט" שבעיר נרגנסט (Narragansett) ו"קמפוס ו. אלטון ג'ונס" במערב גריניץ'.
האוניברסיטה מציעה תארים ראשונים, תארי מוסמך אוניברסיטה ותוארי דוקטורט ב-80 תחומי לימוד לתואר ראשון ו-49 לתארים מתקדמים דרך תשעה בתי ספר ומכללות אקדמיות. בתי ספר ומכללות אלה כוללים אמנות ומדעים, מנהל עסקים, חינוך ולימודים מקצועיים, הנדסה, מדעי הבריאות, מדעי הסביבה ומדעי החיים, סיעוד, רוקחות ואוקיינוגרפיה. מכללה אחרת של האוניברסיטה, "מכללה אוניברסיטאית להצלחה אקדמית", משמשת בעיקר כמכללה מייעצת לכל הסטודנטים המתחילים דרכם באוניברסיטה ועוקבת אחריהם במהלך השנתיים הראשונות להרשמתם אל אוניברסיטת רוד איילנד. נכון לשנת 2019, באוניברסיטת רוד איילנד רשומים 14,653 סטודנטים לתואר ראשון, 1,982 סטודנטים לתארים מתקדמים ו-1,339 סטודנטים ללא תואר, מה שהפך אותה לאוניברסיטה הגדולה ביותר ברוד איילנד.
אוניברסיטת רוד איילנד הוכרזה לראשונה כ"בית הספר החקלאי ותחנת הניסויים החקלאיים" של המדינה בשנת 1888. תחילה פעל בית הספר בחוות אוליבר ווטסון שבקינגסטון, שבית החווה המקורי שלו הוא בהווה מוזיאון צנוע. ב-1892, בית הספר נודע כ"מכללת רוד איילנד לחקלאות ואמנויות המכניקה" (Rhode Island College of Agriculture and Mechanic Arts). בכיתה הראשונה היו 17 תלמידים בלבד, וכל אחד מסיים מהם השלים את מסלול לימודיו בתוך שנתיים. ב-1909 שוב שונה שם בית הספר ל"מכללת מדינת רוד איילנד", כאשר תוכניות הלימוד בבית הספר הורחבו מעבר לחקלאות. בשנת 1951 ניתן לבית הספר שמו הנוכחי, מכוח חוק של בית המחוקקים המדינתי, שחוקק בעקבות הוספת המכללה לאמנויות ומדעים והצעת תוארי דוקטורט. מועצת הנגידים להשכלה גבוהה, שמונו בידי מושל רוד איילנד, הפכה למועצת המנהלים של האוניברסיטה במהלך 1981 תחת נשיאותו של פרנק ניומן. מועצת הנגידים הוחלפה במועצת החינוך של רוד איילנד בשנת 2013, ונכון ל-2019 חברים בה 17 אישים.
אנדרטת השואה (הייד פארק)
אנדרטת השואה (באנגלית: The Holocaust Memorial) היא אנדרטה להנצחת זכר השואה, הממוקמת בהייד פארק, ברובע הסיטי של וסטמינסטר, שבמרכז העיר לונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
זו האנדרטה הציבורית הראשונה בבריטניה שהוקדשה לקורבנות השואה.
האנדרטה הוקמה ונחנכה בשנת 1983, ומאז, נערכים לצידה טקסי זיכרון לשואה מדי שנה.
הקמת האנדרטה
האנדרטה תוכננה על ידי מארק באדג'ר (Mark Badger), ריצ'רד סאיפרט (Richard Seifert), דרק לאבג'וי (Derek Lovejoy ) ושותפיהם.
האנדרטה נחנכה ב-28 ביוני 1983.
בטקס נחנכו השר לאיכות הסביבה דאז, של בריטניה, פטריק ג'נקין, הברון ג'נקין מרדינג, ו-500 צופים, בהם סר עמנואל יעקובוביץ, הברון יעקובוביץ - באותה עת הרב הראשי של הקהילות העבריות המאוחדות (United Hebrew Congregations) של חבר העמים הבריטי. בטקס החנוכה ג'נקין ציין כי האנדרטה היא "תזכורת לעבר ואזהרה לעתיד", הרב יעקוביץ קרא פרקי תהילים, ואמר קדיש, ומשתתפי הטקס שרו את הפיוט "אדון עולם".
השר לאיכות הסביבה מטעם האופוזיציה (shadow Environment Secretary) דאז, ג'רלד קאופמן, אשר סבתו נרצחה בשואה, נכח בטקס, ואמר כי:
"האנדרטה היא הכרחית, שכן מטרתה להזכיר שהאחריות לשואה אינה רק גרמנית, אלא משותפת גם למדינות אחרות.
תיאור האנדרטה
על אחד הסלעים נכתב "הגן לזכר השואה" באנגלית:
השורה הראשונה מקורה ב, והשורות השנייה והשלישית מקורן ב.
באנגלית:
התפוצצות מכלית הדלק באלאקיה
התפוצצות מכלית הדלק באלאקיה הוא אסון שאירע ב-1 בדצמבר 2010 באלאקיה שבמדינת לאגוס, ניגריה. פיצוץ מכלית דלק והשרפה שפרצה בעקבותיו הרגו לפחות 20 אנשים, ורבים נוספים נפצעו.
נהג מכלית הדלק מלאת הבנזין איבד שליטה על המכלית כשניסה להימנע מלפגוע ברכב אחר שניסה לעקוף אותו בצורה מסוכנת, וזו התהפכה ותכולתה נשפכה על הכביש. נהג המשאית ניסה לעצור את התנועה וקרא לנהגים להתרחק מהאזור, אך אלו התעלמו ממנו. כשהבנזין הזורם פגש מזבלה בוערת סמוכה, אירע פיצוץ ופרצה שרפה.
הפיצוץ גבה את חייהם של לפחות 20 אנשים, ביניהם אישה בהיריון. אחרים, שניסו להימלט, נפלו לתוך תעלות באזור ונפצעו ברמות שונות.
שברולט קורבט C5
שברולט קורבט C5 (באנגלית: Chevrolet Corvette C5) היא הדור החמישי של מכונית הספורט שברולט קורבט, המיוצרת על ידי ג'נרל מוטורס מ-1997 עד 2004.
סקירה כללית
ה-C5 קיבל מנוע LS1 שסיפק בתחילה ובהמשך גדל ב-. האצה מ-0 ל-100 בתוך 4.5 שניות ומהירותו המרבית היא 282 קמ"ש.
צפרדע מרקדת
צפרדע מרקדת (שם מדעי: Micrixalidae) הוא סוג יחידי של חסרי זנב במשפחת צפרדעים מרקדות (Micrixalidae), הנקראות כך על שום מנהגי החיזור שלהן (ר' להלן). תפוצת הסוג מוגבלת להרי גהט המערביים שבמערב הודו.
בעבר נחשבו כתת-משפחה של צפרדעיים, אך עדיין שויכו לתת-משפחה עצמאית. בימינו התמעטו מיני צפרדעים רוקדות רבים עקב פגיעה באזורי המחיה.
בני הסוג הם צפרדעים קטנות, בעלות צבעים מקושטים וגרון היכול להתנפח. הזכרים מנופפים ברגליהם באוויר במהלך החיזור אחרי הנקבות, ומכאן שמה של הצפרדע.
וייצ'יך קוסאק
וייצ'יך הורסי קוסאק (בפולנית: Wojciech Horacy Kossak; 31 בדצמבר 1856 – 29 ביולי 1942) היה צייר פולני וחבר למשפחת קוסאק המהוללת של אמנים וסופרים. הוא היה בנו של הצייר יוליוס קוסאק, ואחיו התאום של לוחם החופש תדיאוש קוסאק, ואב לשתי בנות סופרות, מריה פאוליקובסקה-יסנורז'בסקה ומגדלנה סמוזוואניץ ושל בן צייר, יז'י קוסאק.
ביוגרפיה
וייצ'יך הוראסי קוסאק נולד בפריז בערב ראש השנה של שנת 1856 ממש לפני חצות, ואילו אחיו התאום, תדיאוש קוסאק, נולד אחריו, ב -1 בינואר 1857. בסופו של דבר המשפחה עזבה את צרפת. שמו האמצעי היה לכבוד הסנדק שלו, הצייר הצרפתי הוראס ורנה. קוסאק החל את לימודיו עם חזרת משפחתו לפולין. הוא למד בגימנסיה "כיכר שלושת הצלבים" בוורשה ואחר כך בגימנסיה בקרקוב. הוא למד ציור אצל אביו יוליוס במקביל.
קוסאק היה צייר חרוץ ופורה מאוד. הוא צייר עד סוף ימיו ותכנן מיזמים חדשים עד הרגעים האחרונים. ציורים מתקופה זו כוללים: פולין והים, דיוקנו של אדוארד קראסינסקי, פנטזיה בנושא הפרשים הפולניים, שמירה על הים הפולני, דיוקן הקרדינל הלונד, דיוקנו של הגנרל קז'ימייז' סוסנקובסקי. עבודתו הייתה גם חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928.
הוא לא הפסיק לצייר במהלך הכיבוש. פורטרטים וסצינות ז'אנריות נוצרו, כמו חתונות או צייד, אך גם רישומים לפנורמה של גרוכוב. הוא סירב לעבוד עבור הגרמנים. הוא סירב, בין היתר, לצייר דיוקן של הנס פרנק, בטענה שהוא זקן, למרות העובדה שהסטודיו שלו, שם שוחח עם הקצין הגרמני, היה מלא בציורים, שתי העבודות בעיצומן והושלמו.
בין עבודות האחרונות שלו היו דיוקנה של זופיה יאצ'ימצקה, דיוקן רכיבה על סוסים של תדיאוש צ'וטקובסקי, סטפן סקרז'ינסקי, שעבוד טטרי, קירשאר ונערה ופריס ביום מותו - 29 ביולי 1942 - הוא ביקש להכניס צבע לפלטה, אך הוא לא יכול היה לקום. הוא לא הבין שהמוות הגיע. בערב, כשהוא בהכרה עד הרגע האחרון, נפטר כשהוא מוקף במשפחתו.
יצירה
הציור ההיסטורי של וייצ'ך קוסאק היה שונה בסגנונו מזה של קודמו יאן מטייקו. הוא השתייך לדור חדש של אמני זירות קרב פולנים שהושפעו מעבודתו של אביו יוליוס. עם זאת, כמו מטייקו, הוא ידוע בתיאור ההיסטוריה של המאבק המזוין הפולני וקרבות הפולניים בולטים במרכז ומזרח אירופה נגד מדכאים זרים. בין ציוריו המפורסמים ביותר הוא פנורמת Racławice.
רצח מיכל אלירז
רצח מיכל אלירז התרחש ב-20 ביולי 1978 כשהרב משה אלירז רצח את אשתו מיכל בביתם במושב חיספין ברמת הגולן בעזרת אקדח שהחזיק ברישיון. האירוע עורר סערה בציונות הדתית לאחר שהתברר שרבנים בכירים בתנועה ידעו על הבעיות הנפשיות של משה אלירז אך נמנעו מלאשפזו ומלקחת ממנו את האקדח. לפי הערכות, לאירוע הייתה השפעה ארוכת טווח על הנהגת הציונות הדתית.
רקע
מיכל (לבית קינדרייך) נולדה ב-1939 בפריז ועברה את מלחמת העולם השנייה במחבוא בעיר. לאחר המלחמה התחנכה בהכשרה של השומר הצעיר בצרפת שם הכירה את משה שטרית, ששרד גם הוא את המלחמה. השניים נישאו בצרפת ועלו ארצה ושינו את שם המשפחה לאלירז.
בארץ נולדו לזוג שבעה ילדים ומשה למד בישיבת מרכז הרב והיה מקורב לרב צבי יהודה קוק ולשאר ראשי הישיבה וביניהם הרב צבי ישראל טאו. ב-1969 עברו לגור בחברון ולאחר מספר שנים עברו לגור ב בירושלים. לאחר 1973, כשהוקמה חיספין ברמת הגולן עברה המשפחה לשם ומשה מונה למשגיח הרוחני של ישיבת ההסדר.
מצבו הנפשי של משה
לפי עדויות חברים ומשפחה סבל משה, לאורך תקופה ארוכה, ממחלת סכיזופרניה דבר שגרם לו לפרצי זעם ואלימות כלפי אשתו מיכל. משה אף אושפז, בגלל מחלתו, במוסד אך ברח משם. מיכל ובנותיה הגדולות פנו לרבני מרכז הרב, וביניהם הרב צבי יהודה קוק, הרב טאו, הרב שלמה אבינר והרב אביגדור נבנצל, כדי להסתייע בהם להפנות את משה לטיפול פסיכולוגי וכן ביקשו שהרבנים יורו למשה להפקיד את האקדח שנשא ברישיון. לפי העדויות הפנייה בנושא לרב צבי ישראל טאו לא נענתה מאחר שהרב מתנגד לפסיכיאטרים ופסיכולוגים בהם הוא רואה את סוכני החילוניות וכן טען שלקיחת האקדח תפגע בכבודו של משה.
פרשת הרצח
משה הועמד לדין אך נמצא לא כשיר להישפט בגלל מצבו הנפשי ואושפז במוסד סגור ונפטר שם.
הילדים היתומים עברו לגור בבית האחות הבכירה הנשואה שגרה בירושלים.
השפעות האירוע
בעקבות האירוע נמתחה ביקורת קשה על הנהגת ישיבת מרכז הרב ובמיוחד על הרב טאו שלטענת המבקרים על אף מצבו הנפשי של משה אלירז לא ניסה למנוע ממנו לשאת אקדח. טאו גזר על עצמו גלות של מספר שנים במושב קשת ברמת הגולן. הרב אביגדור נבנצל, שכיהן כרב הרובע היהודי קונן בהלוויה ופרש מתפקידו למשך שנה. הרב קוק גזר על עצמו להימנע מלהשתתף בטקס ברכת כהנים בישיבה.
ההערכה היא שהשנים בהם שהה הרב טאו ברמת הגולן היו שנותיו האחרונות של הרב קוק ותחילת מלחמות הירושה והרב אברהם שפירא ניצל זמן זה לדחוק את רגלי חסידיו של הרב טאו מהישיבה ולהשתלט עליה. כשחזר הרב טאו לירושלים פרש מישיבת מרכז הרב והחליט להקים את ישיבת הר המור
ב-2022, כשהואשם הרב טאו באונס נשים ונאלץ לגלות שוב למושב קשת, צפה ועלתה פרשת הרצח
22 (שיר של שרה מקטרנן)
22 הוא שיר באנגלית שנכתב והולחן על ידי יאניק דווי, מישה סונדיקר, רואל ראטס ובוצע על ידי שרה מקטרנן. השיר ייצג את אירלנד באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל, לאחר שנבחר בוועדה הפנימית הלאומית האירית. זהות השיר והזמרת אשר ייצגו את אירלנד באירוויזיון 2019 נחשפו ב-8 במרץ 2019.
טלמטריה
טלמטריה (באנגלית: Telemetry) היא טכנולוגיה המאפשרת מדידה מרחוק ודיווח של מידע באופן אוטומטי. מטרתה לאסוף מדידות או נתונים אחרים בנקודות מרוחקות או בלתי נגישות והעברתם לציוד מדידה לצורך קבלה וניטור.
המילה נגזרת מהשורש היווני טלה=רחוק, מטרון=מדידה. המונח מתייחס בדרך כלל למנגנוני העברת נתונים אלחוטית (למשל באמצעות רדיו או מערכות תת-אדום), אך הוא כולל גם נתונים המועברים באמצעות מדיה אחרת, כגון טלפון או מחשב, קישור אופטי או תקשורת קווית אחרת.
שימושים
דוגמאות לשימושי טלמטריה:
דראקס המשמיד
דראקס המשמיד (באנגלית: Drax the Destroyer) הוא דמות בדיונית של גיבור-על חייזרי המופיעה בחוברות הקומיקס שומרי הגלקסיה ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Iron Man #55 מפברואר 1973 ונוצרה על ידי הכותב מייק פרידריך והמאייר ג'ים סטארלין.
דראקס המשמיד הוא האלטר אגו של ארתור סמפסון דגלאס, סוכן נדל"ן שיצא לטיול עם משפחתו במדבר מוהאבי. לפתע, חללית הנושאת עימה את תאנוס עברה במקום, וכדי לשמור על קיומו בסוד, תאנוס הרג את משפחתו של דגלאס. א'אלרס, אביו של תאנוס, ניטר את מעשיו של בנו וגילה על המקרה. זאת ועוד, א'אלרס גילה כי בנו חילץ את בתו של דגלאס, הת'ר, ואימן אותה בכוכב טיטאן. מאוחר יותר, היא חזרה לכדור הארץ כמונדרגון. א'אלרס קבע כי איום בנו לא ניתן להתעלמות, וזימן את סבו של תאנוס - קרונוס. קרונוס לכד את נשמתו של דגלאס, ושם אותה בגוף חדש. כך נולד לו דראקס המשמיד - לוחם עשוי ללא חת, בעל יכולות פיזיות רבות, תעופה, חסינות והקרנת פרצי אנרגיה מידיו. א'אלרס חסם את זיכרונותיו הישנים של דגלאס, והחדיר בו שנאה ותשוקת נקמה נגד תאנוס.
דגלאס נאבק בתאנוס מספר פעמים, אך מעולם לא הביסו. קרב אחד הוביל לידידות בין דגלאס לאיירון מן, מה שהוביל לברית של שנים. מאוחר יותר, מטרתו של דגלאס הייתה למנוע מתאנוס להשיג את הקובייה הקוסמית; כשהובס, הוא פנה לעזרת האוונג'רס. לבסוף, בעזרתם של האוונג'רס, מאר-וול ומונדרגון, תאנוס הובס סופית. כעת חסר סיבה לקיומו, דגלאס נדד בחלל. זועם על כך שהביס את תאנוס במקומו, דגלאס נאבק במאר-וול עד שהמבנה הנפשי של ריק ג'ונס מסר לו את מיקומו של תאנוס שחזר. שוב במסע נגד תאנוס, דגלאס תקף את גאמורה והשמיד את חלליתה. גאמורה נמלטה, ולא ידוע מה קרה בהמשך. ללא ידיעתו, תאנוס הובס על ידי מאר-וול, אדם וורלוק, ספיידרמן והדבר. דגלאס נהרג מספר פעמים, האחרונה בתחילת קשת הסיפור "הציווי של תאנוס"; אחרי כל הפעמים הללו הוא חזר לחיים.
הדמות השתתפה באירועי הקרוסאובר "השמדה" ו"השמדה: כיבוש" משנים 2006–2007 והפכה לחברה בקבוצות "משמר האינסוף" ושומרי הגלקסיה בהרצה המחודשת שנעשתה לכותר בשנת 2008. את דמותו של דראקס בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "שומרי הגלקסיה", "שומרי הגלקסיה: חלק 2", "הנוקמים: מלחמת האינסוף" הנוקמים סוף המשחק ות'ור אהבה ורעם" מגלם השחקן והמתאבק לשעבר דייב בטיסטה.
רחל הרץ לזרוביץ
רחל הרץ לזרוביץ (נולדה ב-24 ביולי 1940) היא פסיכולוגית חברתית וחינוכית, חוקרת, משוררת ופרופסור אמריטה בפקולטה לחינוך של אוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
הרץ נולדה בחיפה בקו התפר בין האזור הערבי והיהודי בבית סראקבי לזוג חלוצים שנישאו בארץ. משפחתה של אמה מפולין הייתה דתייה וחיה בארץ משנות ה-30 של המאה ה-20. משפחת אביה מרמרוש טרנסילבניה נרצחה רובה בשואה. הרץ גדלה במשפחה דתית ולמדה רוב שנותיה במסגרות דתיות. עברה לירושלים בשנת 1957 וסיימה סמינר למורות אפרתה. התחתנה עם ראובן לזרוביץ "השמוצניק" שעלה מרומניה עם עליית הנוער לארץ בשנת 1947 אחרי חוויות המלחמה ואחרי שהות במחנות המעצר בקפריסין, הוא התחנך בקיבוץ ניר דוד של השומר הצעיר.
הרץ יצאה בשאלה לפני נישואיה אבל נשארה קשורה לעולמם הדתי של משפחתה הגדולה. היציאה בשאלה הייתה תהליך ארוך עליו כתבה בשירה ובפרוזה וחקרה את תהליכי השידוכים. הייתה מורה בחינוך המיוחד בנהריה, בבית ספר אילנות משנת 1960 עד 1971. בשנת 1967 התחילה ללמוד לקראת תואר ראשון בייעוץ חינוכי ופסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה (שהייתה אז שלוחה של האוניברסיטה העברית בירושלים). בשנת 1971 נסעה עם בעלה ושלושת ילדיהם לארצות הברית (בעלה למד לקראת תואר דוקטור בהוראת המדעים והשתלב לאחר לימודיו במחלקה להוראת המדעים בטכניון בחיפה. הוא פרש כפרופסור אמריטוס בשנת 2002). באוסטין הרץ לזרוביץ לימדה עברית במחלקה לשפות שמיות ואפריקניות והייתה סטודנטית לתואר שני ודוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה חברתית-חינוכית באוניברסיטת טקסס באוסטין. הדוקטורט עסק בחקר "חשיבה מוסרית והתנהגות אלטרואיסטית". בשנת 1974 חזרה המשפחה לחיפה, ראובן לטכניון ורחל לאוניברסיטת חיפה כמרצים צעירים.
תחומי מחקריה
אלטרואיזם וחשיבה מוסרית בסדרת מחקרים נבדקו בסביבות שונות התנהגויות פרו-סוציאליות בכיתה, בקיבוץ ובעיר, בבתי ספר יסודיים ובתי ספר על-יסודיים בארץ ובארצות הברית. מחקרים אלה התבצעו באינטראקציה אקדמית עם סטודנטים לתארים מתקדמים – ונחקרו דמויות בולטות בפוליטיקה בחברה הישראלית כמו דב ירמיה.
היבטים חברתיים- חינוכיים
בשנת 1979 הייתה הרץ לזרוביץ מבין המייסדים של האגודה הבינלאומית לחקר למידה שיתופית בחינוך "International Association for the Study of Cooperation in Education - IASCE" שנוסדה בארץ. במסגרת הלמידה השיתופית פעלה האגודה ליישום פרויקטים בבתי ספר יהודים וערבים בישראל, במשך העשור הראשון לעבודתה המחקרית פרסמה האגודה מספר ספרים בעברית ואנגלית וקיימה כנסים בכל שנה בארצות שונות. הרץ לזרוביץ קשרה את נושאי הלמידה השונים להיבטים פרו-סוציאליים של הוראה ואינטראקציה בכיתה כגון: בולטות מגדרית, חברויות, עזרה הדדית, תמיכה בתלמידים מרקע שונה בתוך הקבוצה, אקלים כיתה, הכנסת שינויים בשיטות הוראה ולמידה שיתופית, יישום שיטות חדשות של הצלחה לכל ואל"ש (אוריינות בלמידה שיתופית), שינוי מערכתי בבתי ספר ובקהילות (עכו, כפרים בגליל וחיפה). פרויקטים אלה היו בשיתוף עמותת יד ביד: המרכז היהודי ערבי בישראל ומשרד החינוך בפעילות לעודד את בתי הספר הדו-לשוניים בישראל.
מגדר, לאום ומנהיגות
בעקבות חוקרות קודמות, בדקה הרץ לזרוביץ את נושא אי השוויון במעמד הנשים בישראל באספקטים שונים, מחקר ייחודי בדק את נושא הדרת נשים בקיבוץ. נכתב ספר בשיתוף של גבי אסם – מעגלים של הדרה – המתאר את סיפורן של אמהות החינוך הקיבוצי. שלוש נשים בולטות עמדו שמרכז הספר: מרים רות מקיבוץ שער הגולן, שהודרה ממעגל אמהות הקיבוץ וזכתה לתהילת עולם כמשוררת ילדים, מלכה האס מקיבוץ שדה אליהו שחקרה התפתחות ילדים דרך ציוריהם, וחווה שמיר משער הגולן, שפתחה דרכי הוראה פעלתניות בגן הילדים. נשים אלה אינן נחשבות לאמהות החינוך הקיבוצי, והבכורה בפיתוח החינוך הקיבוצי ניתנה לגברים, שזכו לתואר אבות החינוך הקיבוצי. בנוסף, נחקרה מנהיגות נשים בחברה הערבית ונכתבו מספר ספרים בנושא במימון קרן ריץ'.
הפסיכולוגיה החברתית
בשנות השבעים (1979) הוקם המרכז לחינוך ערבי- יהודי באוניברסיטת חיפה, רחל הרץ הצטרפה למייסדים סמי מרעי, מוסא קרייני יחד עם יוחנן הופמן, בנימין בית-הלחמי ונדים רוחאנא. בשנות השמונים הרץ לזרוביץ פעלה בבית הגפן בחיפה יחד עם פרופסור הופמן במחקר על מפגשי תלמידי תיכון יהודים וערבים, וכן הפעילה פרויקטים של התערבות חינוכית במסגרת התוכנית ההוליסטית של משרד החינוך בעיר עכו. בשנות אמצע התשעים פיתחה הרץ לזרוביץ את הסמינריון השיתופי בו יישמה מתודולוגיה שיתופית ומשתפת באוניברסיטת חיפה. למסגרת זאת הוכנס סמינריון תואר ראשון ותואר שני לתוכנית הלימודים בפקולטה לחינוך. עיקרו היה חקר החיים האקדמיים והחברתיים באוניברסיטה. הסטודנטים הקימו קבוצות מחקר בנושאים שונים והסמינריון ליווה אותם בתהליך עד ליצירת מסמכים אקדמיים שחלקם התפתחו לעבודות תואר שני ודוקטורט, וגם פורסמו בז'ורנאלים מקצועיים.
במשך השנים הפעילה פרויקטים של התערבות חינוכית במסגרת התוכנית ההוליסטית של משרד החינוך עם פייסל עזאיזה, רות שרבני, חגי קופרמינץ, הילה פרץ ותמר צלינקר. האוניברסיטה מהווה מעבדה להבנת החיים המשותפים בקמפוס, במהלך הסמינריון פותחו שאלונים אשר בדקו את תפיסת הסטודנטים מכל הקבוצות הדתיות, האזרחיות והמגדריות בנושאים של אינטגרציה וסגרגציה, תחושת העצמה, ניכור וגזענות, צדק וקבלה ועוד. כאשר המוקד היה בחינת דו-קיום יהודי ערבי כדרמה תיאטרלית במרחב האוניברסיטה והקהילה.
שירתה
עם פרישתה חזרה הרץ לזרוביץ לפעילות בה עסקה בעבר, כתיבה ספרותית. היא למדה בחוג לספרות השוואתית במגמה לכתיבה יוצרת ופרסמה ארבעה ספרי שירה ואחד בדפוס, כולם בהוצאת פרדס - חיפה:
פרקים נבחרים
•	Hertz Lazarowitz, R. (1985) Internal dynamics of cooperative learning. In: Slavin et al (Eds.). Learning to Cooperate, Cooperating to Learn. New York & London: Plenum Press, pp. 97 102.
•	Hertz Lazarowitz, R., Fuchs, I. et al. (1986). Prosocial moral judgment: Cross cultural research. In: Eisenberg, N. (Eds.). Altruistic Emotion, Cognition and Behavior. Hillsdale, N.J. Lawrence Erlbaum Assn. Inc, pp. 160 172.
•	Hertz Lazarowitz, R. (1988). Conflict on campus: A social drama perspective. In: Hofman, J.E. (Ed) Arab Jewish Relations in Israel. Bristol: Wyndham Hall Press, pp. 271 301.
•	Hertz Lazarowitz, R. (1992). Dov Yirmiya: A case study in Political Altruism. In: Oliner, S. and Oliner, P. (Eds.). Embracing the Other: Philosophical, Psychological and Historical Perspectives on Altruism. New York: New York University Press, pp. 335 363.
•	Tinajero, J., Calderon, E. M., & Hertz Lazarowitz, R. (1993). Cooperative learning strategies: Bilingual classroom application. In: J.V. Tinajero & A.F. Ada (Eds.). The Power of Two Languages: Literacy and Biliteracy for Spanish Speaking Students. New York: McMillan/McGraw Hill, pp. 241 254.
•	Hertz Lazarowitz, R., Kupermintz, H., & Lang, J. (1998). Arab-Jewish Student Encounters: The Beit-Hagefen co-existence program. In: E. Weiner (Ed). Handbook of Interethnic Coexistence. New York: Continuum Publishers. pp. 565-585.
•	Almog, T. & Hertz Lazarowitz, R. (1999). Teachers as peer learners: Investigation in an advanced technological learning environment. In: A.M. O'Donnell & A. King (Eds.). Cognitive Perspectives on Peer Learning. New Jersey: Erlbaum Press. Ch. 12. pp. 285-313.
•	Hertz-Lazarowitz, R. & Eden, D. (2002). Empowering Arab and Jews: School and Community Partnership in Acre. In: G. Salomon and Nevo, B. (Eds.) Peace Education: The Concept, Principles and Practices around the World. Mahawa, N.J.: Lawrence Erlbaum Associates. Ch. 18, pp. 209-216
•	Hertz-Lazarowitz, R. (2003). Collaborative Writing: The Power of Children and teachers in Computer Supported Classrooms. In: C. Deaudelin and T. Nault (Eds.) L'apprentissage soutenu par les TIC: apprentissage coop ratif, apprentissage en collaboration et communaut d'apprentissage. Les presses de l'Universit du Qubec (French) 229-247.
•	Hertz-Lazarowitz, R. & Shapira, A. (2005). Children Writing Strategies: Profiles of Writers. In: Rijlaarsdam, G, Van den Bergh, H, Couzijn, M (Eds.). Effective Learning and Teaching of Writing. Kluwer Academic Publishers. 574-586.
•	Hertz-Lazarowitz, R. (2006). Acceptance and rejection at Haifa University: The source of Conflict between Arab and Jews In: Collect Daiute, Zeynep Beykont, Carig Higson- Smith, and Larry Nucci. (Eds.). International Perspectives on youth conflict and development. (pp.107-123) New York: Oxford University Press.
•	Zelniker, T., El Sarraj, E., & Hertz-Lazarowitz, R. (2007). Palestinian-Israeli cooperation on mental health training: Gaza Community Mental Health Program and Tel Aviv University, 1993-2007. In Judy Kuriansky (ed.). Beyond bullets & bombs: Grassroots peacebuilding between Israelis and Palestinians. Westport, Connecticut, London: Praeger.307-315.
•	Hertz-Lazarowitz, R. (2008). Beyond the classroom and into the community: The role of the teacher in expanding the pedagogy of cooperation. In: Gillis, R.M., Ashman, A.F. & Terwel, J. (Eds.). The Teacher's Role in Implementing Cooperative Learning in the Classroom. Springer. pp.37-54.
•	Hertz-Lzarowitz, R., Zelniker, T., & Azaiza, F. (2010). The Social Drama Model as a Theoretical Framework for Cooperative Participatory Action Research (CPAR) at a Multicultural Campus. (117-133). In: Gobbo Francesca (Ed). Cooperative Learning in Multicultural Societies: Critical Reflection, Routledge Taylor & Francis, University of Turin, Italy.
•	Fine, M., Katsiaficas, D., Hertz-Lazarowitz, R., Sirin, S. R., Yosef-Meitav, M., Farah, A., & Zoabi, N. (2012). Researching hyphenated selves in politically contentious contexts: Muslim and Arab youth growing up in the United States and Israel. In Nagata, D., Kohn-Wood, L., and Suzuki L. (eds): Qualitative Strategies for Ethnocultural Research, 145-173. APA American Psychological Association, USA Washington DC.
צ'ארלס צ'סנט
צ'ארלס וואדל צ'סנט (באנגלית: Charles Waddell Chesnutt; 20 ביוני 1858 - 15 בנובמבר 1932) היה סופר ופעיל פוליטי, המוכר בעיקר בשל הרומנים והסיפורים הקצרים שכתב, בהם התייחס ומחה על נושאי גזע וחברה מורכבים.
רקע
צ'סנט נולד בקליבלנד שבאוהיו, לאנדרו ואן מרי צ'סנט, שהגיעו לקליבלנד מפאייטוויל צפון קרוליינה. שני הוריו היו מעורבי גזע ועל פי ההגדרות שרווחו בעת לידתו במדינות הדרום הוא יכל להחשב לאדם לבן, הודות לסבו מצד אביו שהיה אדם לבן בעל עבדים ועוד מאבותיו שהיו מגזע לבן. למרות זאת, צ'סנט הזדהה כל חייו כאמריקאי-אפריקני.
לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית, וכשצ'סנט היה בן 9 המשפחה חזרה לפאייטוויל, שם ניהלו הוריו חנות מכולת שלא הצליחה מבחינה עסקית. בגיל 14 צ'סנט החל לעבוד כמורה בבית הספר המקומי.
קריירה
צ'סנט המשיך בעבודתו כמורה לבסוף מונה לסגן המנהל של בית הספר להכשרת מורים שהתפתח להיות אוניברסיטת פאייטוויל. ב-1878 התחתן עם סוזאן פרי, ועבר לניו יורק, במטרה להימלט מהעוני והדעות הקדומות של אנשי הדרום. כמו כן, הוא רצה להמשיך בקריירה בתחום הספרות. לאחר כחצי שנה הזוג עבר לקליבלנד, שם למד ועבר את הבחינה במשפטים ב-1887 - הקים עסק שעסק בדיווח על מאורעות בתי המשפט.
סיפוריו של צ'סנט היו מורכבים יותר מסיפורים רבים בני אותו הזמן. הוא כתב על דמויות המתמודדות עם נושאים קשים כגון זהות גזעית, גזענות ומצב חברתי כנגזרת של גזע, הנושאים היו מאוד רגישים באותה תקופה במיוחד על רקע הניסיון של לבנים בדרום לגרום לאנשים בעלי רקע אפריקאי לבעלי מעמד נמוך יותר ובד בבד המתח שנוצר בין "אנשי צבע חופשיים" ועבדים ששוחררו לאחרונה. בשנת 1901 ראה אור ספרו "עצם המסורת" המתאר את המהומות הגזעיות בווילמינגטון.
צ'סנט המשיך בכתיבת סיפורים קצרים וגם השלים את הביוגרפיה של פרדריק דאגלס, הוא גם כתב מספר רומנים והופיע כמרצה. למרות שסיפוריו התקבלו בביקורת חיובית הם נמכרו בכמויות מעטות, דבר שהפחית את סיכוייו להתפרנס מקריירה ספרותית. הרומן האחרון שלו התפרסם ב-1905. ב-1906 המחזה שלו "בתה של גב' דארסי", הומחז, אך היה גם הוא כישלון מסחרי. בין 1906 למותו ב-1932, פרסם צ'סנט מעט סיפורים קצרים ומעט מאמרים.
צ'סנט היה מוכר ומכובד בין שאר הכותבים של תקופתו, ב-1905 צ'סנט הוזמן למסיבת יום הולדתו ה-70 של מארק טוויין בניו יורק. החל מ-1901 צ'סנט שוב הקדיש עצמו בעיקר לעסקי הסטנוגרפיה ובד בבד החל להיות אקטיבי בנושאים פוליטיים וחברתיים, הוא מונה לחבר בוועדה הכללית של הארגון לקידום אנשים צבעוניים. הוא נהיה לאחד האקטיביסטים הדומיננטיים של תחילת המאה העשרים, מאמרים שהוא כתב בהתנדבות עבור המגזין של הארגון הציגו ומחו כנגד המדיניות של רבות ממדינות הדרום לדיכוי השחורים. ב-1917 צ'סנט הפגין כנגד הקרנת הסרט "הולדתה של אומה", סרטו מעורר המחלוקת של ד. וו גריפית', באוהיו, אשר בעקבות זאת אכן נאסרה הקרנתו באוהיו.
צ'סנט נפטר ב-15 בנובמבר 1932 בגיל 74, ונקבר בקליבלנד.
סגנון
כתיבתו של צ'סנט התאפיינה בשני סגנונות מרכזיים, ריאליזם אמריקאי ועיתונות חדשה.
רשימה של קודים משפטיים עתיקים
הקוד המשפטי היה מאפיין נפוץ במערכות המשפט של העולם העתיק. הקוד השומרי של אור-נאמו (בערך 2100-2050 לפנה"ס), ולאחר מכן הקוד הבבלי של חמורבי (בערך 1760 לפנה"ס), הם מהמוקדמים ביותר שמקורם בסהר הפורה. באימפריה הרומית פותחו מספר קודיפיקציות, כמו שנים עשר הטבלאות של המשפט הרומי (שנערכו לראשונה בשנת 450 לפנה"ס) וקורפוס יוריס קיוויליס של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, הידוע גם כקוד יוסטיניאנוס (429–534 לספירה). בסין העתיקה, הקוד הפלילי המקיף הראשון היה קוד טאנג, שנוצר בשנת 624 לספירה בשושלת טאנג. בהודו, גזרי אשוקה (269–236 לפנה"ס) היו בעקבות חוק מאנו (200 לפנה"ס).
להלן רשימה של קודים משפטיים עתיקים בסדר כרונולוגי:
טינקרבל (סרט)
טינקרבל (באנגלית: Tinker Bell) הוא סרט פנטזיה והרפתקאות אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2008, אשר משמש כסרט הראשון באורך מלא בסדרת סרטים בעלת אותו שם הלוקחת חלק בזיכיון "פיות דיסני" שבבעלות חברת וולט דיסני. עלילת הסרט מתרחשת בתקופת האביב ועוקבת אחר טינקרבל, פיה חדשה שמגיעה לעולם הפיות שבארץ לעולם לא ונבחרת להיות פיית טינקר, אף על פי שהיא משתוקקת להיות פיית טבע ולהגיע לעולם האחר.
הסרט בוים על ידי ברדלי ריימונד, נכתב על ידי ג'פרי מ. הווארד, הופק על ידי ז'נין רוסל והולחן על ידי ג'ואל מקנילי. חברות ההפקה של הסרט הן Walt Disney Pictures ואולפני דיסניטון, כאשר הנפשתו נעשתה על ידי Prana Studios.
הסרט הוקרן תחילה בארצות הברית החל מ-19 בספטמבר 2008 עד ל-2 באוקטובר ב-El Capitan Theatre, ולאחר מכן הופץ ברחבי העולם לצפייה ביתית על ידי Buena Vista Home Entertainment ב-DVD ובלו-ריי ב-28 באוקטובר. בישראל הסרט הופץ לראשונה בדיבוב עברי בנובמבר 2008 על ידי פורום פילם. אורך הסרט הוא כ-78 דקות.
עלילה
הסרט מתחיל כאשר טינקרבל, בדומה לשאר הפיות, נולדת מצחוק ראשון של תינוק ומובאת על ידי הרוחות לעולם הפיות שבארץ לעולם לא. שמגיע לשם, המלכה קלריון מקבלת אותה בברכה וטינקרבל מגלה שהיא נבחרה להיות פיית טינקר, פיה שמייצרת ומתקנת דברים. לאחר שגילתה למה נבחרה, שני פיוני טינקר אחרים, בובל וקלנק, מראים לה את עולם הפיות, מלמדים אותה על מלאכתם ומראים לה את ביתה.
לאחר שטינקרבל התמקמה בעולם הפיות, היא מתחילה לעבוד יחד עם בובל וקלנק ויוצאת איתם לעשות משלוח לפיות הטבע. במהלך הנסיעה שנעשתה בעזרת העכבר גבינה, השלושה הותקפו על ידי הקוצים הרצים, סוג של עשבים מאיימים. כשהצליחו לברוח מהקוצים הרצים, הם הגיעו לפיות הטבע והביאו להם את המשלוח, דברים שבנו בשבילם שיעזרו להם להביא את האביב לעולם האחר. בזמן זה, טינקרבל הכירה את פיית המים סילברמיסט, פיית הגינה רוזטה, פיית האור אירידסה ופיית החיות פוון, והתרגשה מאוד לקראת יציאתה יחד איתן לעולם האחר.
כשהמשיכו עם המשלוח לשאר הפיות, טינקרבל מבחינה בוידיה, פיה שעפה במהירות אשר לא מחבבת אותה בגלל הכישרון שלה. טינקרבל נפרדת מהשניים והולכת להכיר אותה. וידיה מתנשאת על טינקרבל ומאתגרת אותה להוכיח שהיא תוכל להגיע לעולם האחר. טינקרבל, שחשוב לה לעמוד באתגר, מייצרת כמה המצאות ומראה אותן לשר האביב. לאחר שמציגה את ההמצאות, המלכה קלריון מסבירה לה שפיות טינקר אינם מגיעים לעולם האחר ושהם נשארים בעולם הפיות, דבר שמאכזב מאוד את טינקרבל. טינקרבל מספרת על כך לפיה מרי שאחראית על פיות הטינקר, והיא אומרת לה שהיא צריכה להיות מרוצה ממי שהיא, אך במקום זאת מעוררת בה ההשראה להחליף את הכישרון שנבחר לה.
טינקרבל פונה לחברותיה הפיות והיא מנסה יחד עם כל אחת מהן את הכישרון שלה כדי למצוא לה כישרון חדש - היא מכינה טיפות מים עם סילברמיסט, מדליקה גחליליות עם אירידסה ומלמדת גוזלים לעוף עם פוון, כאשר כל הפועלות נכשלות. בינתיים, בובל וקלנק מכפים על טינקרבל, שלא עובדת עם שאר פיות הטינקר, מפני הפיה מרי. כשטינקרבל חוזרת לפיות הטינקר, הפיה מרי תופסת אותה והיא מביעה את אכזבתה ממעשיה.
שמבואסת מהיום שעברה, טינקרבל יוצאת אל החוף ומוצאת חלקים מתיבת נגינה ומתקנת אותה, כאשר חברותיה הפיות עדים לה עושה את זה ומסבירים לה שזה הכישרון שלה והיא לא צריכה להחליף אותו. טינקרבל, למרות השבחים, עדיין רוצה לשנות את כישרונה ומבקשת מרוזטה, שתלמד אותה להיות פיית גינה, דבר שעדיין לא עשתה, אך היא מסרבת.
כמוצא אחרון, טינקרבל מבקשת עזרה מוידיה ללמד אותה איך להיות פיה שעפה מהר ומספרת לה שכל חברותיה ויתרו עליה ושרוזטה לא מוכנה להסביר לה איך להיות פיית גינה, דבר שהיא בטוחה שתצליח בו. וידיה אומרת לה בערמומיות שאם היא תתפוס את הקוצים הרצים היא תוכל להיות פיית גינה. טינקרבל יוצאת יחד עם העכבר גבינה לתפוס את הקוצים הרצים, דבר שבמהרה משתבש וגורם להרס של כל ההכנות לקראת האביב בעולם הפיות. אירועים אילו גורמים לטינקרבל לעזוב, אך לאחר ששוחחה עם טרנס, פיון מפזר אבקה, היא מבינה כמה חשובה עבודתה ואת החשיבות של פיות הטינקר.
טינקרבל מחליטה לתקן את הנזק שעשתה בהמצאות מכונות שמזרזות את התהליך ומצליחה בכך להציל את האביב. וידיה נענשת על מה שגרמה, והמלכה קלריון מאפשרת לטינקרבל לצאת לעולם האחר, אך היא מסרבת. עם זאת, הפיה מרי מגיעה עם תיבת הנגינה שטינקרבל תיקנה ונותנת לה משימה למסור אותה לבעלים המקוריים שלה, וונדי דרלינג. שוונדי מפעילה את תיבת הנגינה, היא משמיעה את מנגינת השיר "!You Can Fly" מתוך הסרט "פיטר פן" (1953) בו טינקרבל הופיעה לראשונה.
מדבבים
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי שרון כהן, והופק על ידי הדס מוזס. בנוסף דיבב בדיבוב העברי דן קיזלר קולות רקע.
הפקה
בשנת 2005 הושק על ידי אנדי מוני הזיכיון "פיות דיסני", אשר מבוסס על דמותה של טינקרבל שהופיעה בסרטים "פיטר פן" (1953) ו"פיטר פן 2" (2002) שמבוססים על ספר הילדים "פיטר וונדי" (1911) מאת ג'יימס מתיו ברי. בנוסף לטינקרבל, נוצרו עבור הזיכיון דמויות נוספות שהם פיות, כאשר עלילתו מתרחשת בעולם הפיות שבארץ לעולם לא. הזיכיון כלל בהתחלה ספרים, מגזינים ובובות, עד שהוכרז ביוני 2006 שיופק בהשראתו סרט הנפשה בהנפשה ממוחשבת שייצא בשנת 2007 ושאת דמותה של טינקרבל תדבב בריטני מרפי, כאשר זאת הפעם ראשונה שהדמות תדבר.
הסרט "ראה קרוב לשני תריסר גרסאות של תסריט ותריסר במאים שונים", על פי נציג של אולפני דיסניטון, שהפיקה את הסרט בשיתוף Walt Disney Pictures שבבעלות חברת וולט דיסני. נציגים נוספים סיפרו שהסרט עבר מספר תסריטים בטענה שהתסריט מצריך עבודה משמעותית מפני שהוא חסר משיכה לקהל היעד שלו, דבר שיפגע בסחורה שאמורה לצאת לו ובאפשרות להפיק לו סרטי המשך. אחת מהעלילות שהייתה אמורה להיות עקבה אחר טינקרבל וחברותיה, כאשר כולן מתאמנות להיות עלמות כנפיים שמטרתן לסייע להמשיך להפעיל את טבעת האמונה ששומרת על הדמיון ועל עולמן. האירועים משתבשים כאשר טינקרבל שוברת את טבעת האמונה, דבר שגורם לכל הילדים בלונדון לאבד את הדמיון, דבר שהיא וחברותיה צריכות לתקן לפני שכל עולם הפיות ייהרס. סרט זה היה אמור להיקרא "Tinker Bell and the Ring of Belief" ("טינקרבל וטבעת האמונה"), ודמויות מהסרט "פיטר פן" (1953) היו אומרות להופיע בו, ביניהם פיטר פן, קפטן הוק והילדים האבודים.
במהלך העבודה על הסרט, הוחלט להעביר תפקיד את שרון מוריל, שהייתה נשיאת אולפני דיסניטון ועבדה בהם החל משנת 1993, עקב בעיות תקציב של הסרט שהתרחב לכמעט 50 מיליון דולר. ג'ון לאסיטר, שהפך למנהל הקריאייטיב הראשי של אולפני ההנפשה של וולט דיסני לאחר שרכשו את פיקסאר בינואר 2006, אמר שהוא לא אהב את עבודתה על הסרט ולאחר שצפה בחלקים ממנו שיתף שהוא "כמעט בלתי ניתן לצפייה". עקב כל האירועים, פורסם שמעמדו של הסרט היה בספק רציני, ושאולי דיסני לא יפיקו יותר סרטי המשך לצפייה ביתית.
פסקול
הסרט הולחן על ידי ג'ואל מקנילי, אשר הקליט את המוזיקה עם 88 נגנים מתוך ההרכב המוזיקלי Hollywood Studio Symphony ונגנית הכינור מאיריד נסביט. בסרט מופיעים שלושה שירים - שני חלקי השיר "To the Fairies They Draw Near" בביצוע לורינה מק'קניט, השיר "Fly With Me" בביצוע קארי קימל והשיר "Fly to Your Heart" בביצוע סלינה גומז, אשר מופיע בכתוביות הסיום של הסרט. השיר בביצוע גומז משמש כשיר הנושא של הסרט, והופק לו קליפ בכיכובה של הזמרת. בגרסה העברית של הסרט, השירים בוצעו על ידי שרון עזריה בניהולו המוזיקלי של שרון כהן.
לסרט יצאו שני פסקולים על ידי וולט דיסני רקורדס - הראשון שנקרא "Tinker Bell - Songs from and Inspired By Disney Fairies" יצא ב-14 באוקטובר 2008, והוא כולל את השירים שהופיעו בסרט בתוספת שירים חדשים שנכתבו ובוצעו עברו, ביניהם השיר "How to Believe" בביצוע רובי סאמר, שלימים בוצע מחדש על ידי ברידג'יט מנדלר ושימש כשיר הנושא של הסרט "טינקרבל והסוד הקסום"; השני שנקרא "Tinker Bell" יצא ב-22 ביולי 2013 בשיתוף Intrada Records, והוא כולל בעיקר את לחני הסרט.
קבלה
ביום הראשון להפצת הסרט נמכרו כ-668,000 עותקים ממנו בצפון אמריקה, כ-22% מעל ההערכות הקודמות. מכירות ה-DVD של הסרט הביאו סך הכל הכנסה של 52,201,882 דולר עבור 3,347,686 יחידות שנמכרו. הסרט הרוויח כ-9.2 מיליון דולר מהמכירות שלו, כאשר תקציבו הוא כ-50 מיליון דולר. באתר "Rotten Tomatoes" הסרט מחזיק בדירוג אישור של 90%, על סמך עשר ביקורות עם דירוג ממוצע של 6.53 מתוך 10.
רותה קופפר כתבה באתר "הארץ" שהסרט משעמם ושחסר בו סיפור, כמו כן היא הוסיפה "עד שטינקרבל סוף סוף מדברת, לא מעניין להקשיב לה". עם זאת, היא שיבחה את מודל הגוף העגלגל ששונה משל הפיות בסדרת הטלוויזיה "מועדון ווינX" ואת התלבושות שאינן חושפניות.
שיווק ומוצרים נלווים
כחלק משיווק הסרט, הדמויות הראשיות שלו הופיעו במעברונים של ערוץ דיסני כשהן מציירות את הלוגו של הערוץ בעזרת שרביטיהם. עוד כחלק מהשיווק, הופקו סרטים קצרים בכיכובם של דמויות הסרט, אשר שודרו בערוץ דיסני, פורסמו ביוטיוב והועלו לאתר האינטרנט של דיסני. הסרטים הקצרים בוימו על ידי פרנק ניסן, במאי הסרט "סינדרלה 3: אהבת אמת" (2007), ומלבד סרט אחד שמכיל דיאלוג כל הסרטים כוללים רק אפקטים קוליים. עוד כחלק מהשיווק, נעשה שיתוף עם חברת התעופה סאות'ווסט איירליינס, כאשר במטוסי בואינג 737 של החברה הדיילות ענדו כנפי פיות והעניקו פרסים לנוסעים כשהם ענו על תשובה נכונה מתוך טריוויה על דמותה של טינקרבל.
ספר שעלילתו היא עלילת הסרט יצא לאור בצמוד ליציאת הסרט, כאשר הוא תורגם לעברית על ידי סיגל גפן ויצא לאור בישראל על ידי ידיעות ספרים. כמו כן, בהשראת הסרט פותח על ידי Genius Sonority משחק הווידאו "Disney Fairies: Tinker Bell" עבור נינטנדו DS, כאשר הוא הופץ על ידי Disney Interactive ב-28 באוקטובר 2008.
באצ'קי פטרובאץ
בָּאצְ'קִי פֶּטְרוֹבָאץ (בסרבית קירילית:  Бачки Петровац, בסרבית בכתב לטיני: Bački Petrovac, בהונגרית: Petrőc) היא עיירה ורשות מקומית בסרביה השוכנת במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.
היסטוריה
התיעוד הראשון בכתובים לשם פטרובאץ הוא מהמאה ה-13 והתייחס לכנסייה ששכנה במקום עת נשלט האזור על ידי ממלכת הונגריה. ב-1541 נכבשה באצ'קה על ידי צבאו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. לאחר מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עבר היישוב לחזקת ממלכת הבסבורג שתחת האימפריה הרומית הקדושה.
במהלך המאה ה-18 התיישבו במקום תושבים ממוצא סלובקי ומאז מהווים רוב באוכלוסיית היישוב. במהלך המאה ה-19 נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרית ובהמשך האימפריה האוסטרו-הונגרית. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועבר האזור לחזקת ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. יוגוסלביה חולקה למספר אזורי כיבוש ואזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. באוקטובר 1944 שוחררה העיירה על ידי צבא השחרור העממי של יוגוסלביה ולאחר המלחמה נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה נכללה באצ'קי פטרובאץ בשטחי סרביה.
הקהילה היהודית
בעיירה התקיימה קהילה יהודית אורתודוקסית החל מסוף המאה ה-18. ב-1880 מנתה הקהילה 159 נפשות ונכללו בה גם מספר מועט של משפחות יהודיות שהתגוררו בכפר קוּלְפִּין. ב-1876 הוקם בית עלמין לקהילה וב-1905 בית הכנסת.
ב-1962 נהרס מבנה בית הכנסת בעיירה.
Class Fight
Class Fight (בעברית: ריב כיתתי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מלאני מרטינז, מתוך אלבום האולפן השני שלה, K-12. השיר יצא לאור ב-6 בספטמבר 2019, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, יחד עם שאר שירי האלבום, והסרט.
הוידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מלאני מרטינז ב-17 באוקטובר 2019. נכון לאוקטובר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על מעל ל-31 מיליון צפיות.
רקע
השיר נכתב על ידי מלאני מרטינז, יחד עם מייקל קינן, והופק על ידי קינן, שעבד עם מרטינז גם על יתר שירי האלבום (למעט Drama Club) , וכן על השירים "Piggyback" , ו-"Gingerbread Man".
בטרם פרסום שירי האלבום, עלה לערוץ היוטיוב של מרטינז קטע קצר מתוך השיר.
השיר נכנס לרשימת השירים המוזרמים ביותר בספוטיפיי בארצות הברית באותו היום, כאשר הגיע למקום ה-185. נכון לאוקטובר 2020, זכה השיר למעל ל-49 מיליון השמעות בספוטיפיי.
אפרת ליכטנשטט
אפרת ליכטנשטט (נולדה ב-17 בפברואר 1976) היא אמנית, צלמת ובלוגרית אוכל ישראלית.
ביוגרפיה
ליכטנשטט נולדה וגדלה בירושלים, בכורה מבין ארבעה אחים. למדה בתיכון פלך בירושלים, שירתה בצה״ל בחיל החינוך והשתחררה בדרגת סגן. בגיל 20 יצאה בשאלה. למדה תקשורת חזותית בבצלאל וסיימה את לימודיה בשנת 2003, במקביל למדה בשנת 2001 במגמת תסריטאות בבית הספר סם שפיגל.
בשנים 2006–2009 הקימה וניהלה מותג שמלות הנושא את שמה lichtenstadt יחד עם שותפתה שרון דאובה.
בשנת 2011 פתחה את בלוג המתכונים "אז מה את עושה כל היום" ומאז היא כותבת ומצלמת מתכונים עבור חברות רבות. בשנת 2014 החלה לכתוב את מדור המתכונים בעיתון מקור ראשון, ובשנת 2015 החלה לצלם סרטוני סטופ-מושן. נכון ל-2020, ליכטנשטט מצלמת סרטונים ופרסומות עבור החברות הגדולות ביותר במשק ביניהן תנובה, שטראוס ו-סוגת. בשנת 2018 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה מתכון מנצח בערוץ 13.
בשנת 2014 הוציאה ביחד עם המגדנאית נטלי לוין את "הספר המתוק" שהפך לרב מכר. ונמכר ב-40,000 עותקים. ב-2019 הוציאה את ספרה האישי הראשון "אז מה את עושה כל היום?" בהוצאת כתר, שהפך לרב מכר. היא מאושיות הרשת הבולטות בישראל בתחום האוכל ולה מאות אלפי עוקבים.