cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יועץ ממלכתי (ספר)
עלילה
הדמות המרכזית בעלילה המקבילה הוא גרין (גריגורי גרינברג) — מנהיג הארגון הלוחם. לאחר רצח הגנרל חראפוב הוא וחבריו מתחבאים במוסקבה, מאחר שאינם יכולים לעזוב את העיר בשל מחסומים שהוצבו בכל הדרכים היוצאות ממנה. כשהוא מגלה אודות הגעתו למוסקבה של הגנרל פוז'ארסקי (שהמפלגה הורתה להרוג), הארגון הלוחם מתחיל לצוד אותו. אשת המחתרת במוסקבה, הידועה תחת השם מחט, מסייעת למצוא מקום מסתור ותומכת בקשרי הארגון עם המפלגה. לפתע, מסנקט פטרבורג מגיעה הידיעה על תפיסת כספי המפלגה (על ידי פוז'ארסקי), נוצר צורך דחוף כדי להשיג את הכסף הדרוש לשחרור חברי הארגון מהכלא ולצורך מימון חומרי תעמולה באירופה. הארגון הלוחם, למרות המצב השביר, מחליט לצאת למבצע שוד. בעזרתה של מארחת ציבורית בשם ז'ולי (שאוהדת את המהפכה) למוסקבה מגיע השודד "אס": שתובע את חלקו ומוכן לעזור לארגון הלוחם במבצע השוד. הם תוקפים את כרכרת אוצר המדינה והשוד מצליח, אבל הז'נדרמים עוקבים אחר גרין וחבריו ורק לאחר שמגיע לידיהם פתק שחתום באלמוניות, הם מצליחים ברגע האחרון לחמוק. עם זאת, הארגון הלוחם לא מוותר על הכוונה להעניש את הנסיך פוז'ארסקי.
על פי מידע אנונימי שמתקבל, גרין וחבריו מחליטים להתנקש בחיי הנסיך בפארק העירוני, שם הם נופלים למארב שממנו שורדים רק גרין ומחט. משהבין כי המודיע האנונימי — בוגד, גרין מחליט למצוא אותו כדי לנקום את מות חבריו. לאחר שמתגלה כי המודיע האנונימי אינו אלא שהנסיך פוז'ארסקי עצמו, בעוד ז'ולי פעלה עבורו כמרגלת בתוך הארגון, גרין מפתה את פוז'ארסקי לתוך מארב. אבל הוא חושד שמשהו לא בסדר, באותו הרגע פוז'ארסקי שהסתירה בשרוולו אקדח פוצע את גרין אנושות. משהבינה כי גרין מת והבית מוקף, מחט מפוצצת את אחת מהפצצות שהכינה. כתוצאה מהפיצוץ נהרגו פוז'ארסקי, ז'ולי, השוטרים הז'נדרמים, גרין והיא עצמה.
דמויות היסטוריות ברומן
בין הדמויות האמיתיות מההיסטוריה הרוסית, אשר משמשים כאב טיפוס לדמות הגיבור הוא איש הבילוש הפוליטית זובאטוב ועמיתו מדניקוב, המושל הכללי של מוסקבה, הנסיך ולדימיר אנדרייביץ' דולגורוקוב והדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ', התעשיין סאבה מורוזוב ועוד רבים אחרים.
עיבוד קולנועי
בשנת 2005, שוחרר לאקרנים סרט קולנוע באותו שם בבימויו של פיליפ יאנקובסקי. את אראסט פנדורין גים אולג מנשיקוב, את פוז'ארסקי — ניקיטה מיכאלקוב. מיכאלקוב זכה בשני פרסים בקטגוריית השחקן הטוב ביותר (במסגרת טקסי "נשר הזהב" ו"קינוטאבר"). ישנם הבדלים בין הסרט לספר.
פארק בואן רטירו
פארק בואן רטירו (בספרדית: Parque del Buen Retiro - פארק 'מנוחה נעימה') הוא הפארק המרכזי והחשוב של מדריד, בירת ספרד.
הפארק משתרע על שטח של 1.4 קילומטר רבוע ונמצא בסמיכות לשער אלקלה ולמוזיאון הפראדו. הפארק מכיל בין היתר פסלים רבים, אנדרטות ואגם, ונחשב לאחד המקומות הפופולריים בעיר.
היסטוריה
מקורו של הפארק בתחילת המאה ה-16, אז נבנה באזור ארמון קיט לשימוש משפחת המלוכה. בשנת 1561 העביר המלך פליפה השני את חצר המלוכה למדריד, והרחיב את הפארק סביב לארמון הקיט המלכותי. הארמון שימש את המלך בתקופת התענית ובזכות קרבתו לארמון המלכותי יכול היה המלך לעבור אליו יחד עם חצר המלוכה.
גני בואן רטירו הורחבו בשנת 1620, כאשר גספר דה אוליבארס, מקורבו של המלך פליפה הרביעי, העניק לו שטחי אדמה בקרבת הארמון לצורכי הפנאי של חצר המלוכה. בשנות השלושים של המאה ה-17 נבנו בפארק מספר מבני שירות, בהם ה'קאזון דל בואן רטירו' (Casón del Buen Retiro) ששימש כאולם נשפים ומשמש כיום את מוזיאון הפראדו.
הפארק המשיך להתפתח במאתיים השנים הבאות ונוספו לו האגם וגרמי מים נוספים, גנים חדשים, גידור מהודר ומצפה כוכבים. ארמון הרטירו היה בשימוש עד ימיו של המלך קרלוס השלישי, ומרבית שטחי הארמון נהרסו במהלך המלחמות הנפוליאוניות. בתקופת שלטונה של המלכה איזבלה השנייה זכה הפארק לעדנה מחודשת ונשתלו בו עצים וגנים חדשים. לאחר מהפכת 1868 בספרד וירידתה של איזבלה השנייה מכס השלטון, נפתח הפארק לציבור הרחב והפך בהדרגה לריאה הירוקה של מדריד.
עם הפיכתו לפארק ציבורי, שימש הפארק למספר תערוכות בינלאומיות. לצורך התערוכות נבנו בפארק מבנים חדשים, בהם ארמון ולאסקז (1884) וארמון הזכוכית (1887), שנבנה בהשראת ארמון הזכוכית בלונדון. כיום משמשים המבנים לגלריות אמנות. בתחילת המאה ה-20 הוקמה בפארק האנדרטה לזכרו של אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד. בשנים הבאות הוקמו בפארק עשרות פסלים, אנדרטות ומזרקות והוא הפך למעשה לגן פסלים פתוח. בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20 נוספו לפארק הגנים האחרונים.
ב-2021 הוכרזו פארק בואן רטירו ושדרת פראדו הסמוכה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
לי קואן יו
לי קואן יו (בסינית: 李光耀; 16 בספטמבר 1923 – 23 במרץ 2015) היה ראש ממשלתה הראשון של סינגפור מ-1959, עוד לפני שקיבלה עצמאות מלאה, ועד 1990. נחשב לאחראי העיקרי להצלחתה הכלכלית המטאורית ולדיקטטור נאור. לי מכונה בסינגפור "אבי האומה".
קורות חייו
לי נולד והתחנך בסינגפור. תושייה חילצה אותו ממוות בטבח ההמוני שערכו היפנים בסינגפורים ממוצא סיני במהלך מלחמת העולם השנייה. לימים סיפר שלמד בזמן השלטון היפני כמה מועיל הפחד לביסוס שלטון יציב, עקרון שאותו יישם, אומנם בצורה אכזרית פחות, כמנהיג ארצו.
חייו הפוליטיים
לאחר תום מלחמת העולם השנייה למד משפטים באוניברסיטת קיימברידג' בבריטניה. ב-1954 יצר עם קבוצת משכילים מהמעמד הבינוני את "מפלגת הפעולה העממית" (PAP) במטרה לפעול למען עצמאות סינגפור. בבחירות שנערכו באוטונומיה הסינגפורית ב-1 ביוני 1959 זכתה ה-PAP לרוב מוחץ באספת הנבחרים, וכעבור יומיים הושבע לי קואן יו כראש הממשלה הראשון של סינגפור האוטונומית. לי המשיך לפעול לעצמאות סינגפור, תוך בחינת אפשרויות ליצירת חזית אנטי-קומוניסטית עם מלזיה. בקיץ 1965 הביא לי לנטישת סינגפור את הפדרציה עם מלזיה בעקבות היחסים הקשים ששררו בין לי לבין מנהיגי מלזיה. לי עצמו לא התכוון להביא את הדברים עד כדי קרע מוחלט, בידעו שארצו קטנה, ענייה ומחוסרת משאבי טבע, אך לכך התגלגלו הדברים בסופו של דבר. בעקבות פירוק הפדרציה, הייתה סינגפור למדינה עצמאית. לי היה לראש ממשלתה של סינגפור העצמאית עד 1990. במהלך שלושת העשורים שבהם החזיק בתפקיד ראש הממשלה הפכה סינגפור ממדינת עולם שלישי למעצמה פיננסית.
בשנת 1990 הוחלף לי על ידי גו צ'וק טונג, ועבר לשמש בתפקיד "שר בכיר" (Senior Minister), תפקיד שהומצא במיוחד עבורו. בנו הבכור, לי הסיין לונג, סומן כממשיך דרכו, ואחרי תקופה ארוכה כסגן ראש ממשלה, הוא מונה ב-2004 לראש ממשלתה השלישי של סינגפור. לי קואן יו כיהן בתפקיד "שר יועץ" (Minister Mentor) בממשלה של בנו.
לי הנהיג בסינגפור שלטון קשה שנקט ביד קשה כנגד כל הפרת חוק ושאפשר חופש ביטוי מוגבל ביותר לאופוזיציה. בריאיון לעיתון הניו יורק טיימס שבו נשאל מדוע אין הוא מאמץ את נורמות זכויות האדם המקובלות במדינת ישראל, המהווה מודל חיקוי עבורו, השיב כי יש להבדיל בין ישראל המלוכדת, שבה "אם תהיה מלחמה - כולם יבואו" לבין ארצו שהיא ערב רב של פליטים.
חייו האישיים
זיכרונותיו על תקופת שלטונו תורגמו לשפות רבות ופרקים נבחרים ממנה תורגמו גם לעברית.
בנו השני של לי קואן יו, לי הסיין יאנג, כיהן בעבר כנשיא ומנכ"ל תאגיד התקשורת והטלקומוניקציה הסינגפורי סינגטל.
נפטר ב-23 במרץ 2015 בגיל 91.
מלחמת אתיופיה–אדאל
מלחמת אתיופיה–אדאל הייתה מלחמה שהתרחשה בין האימפריה האתיופית, שנעזרה באימפריה הפורטוגזית, לבין סולטנות אדאל, בעלת בריתה של האימפריה העות'מאנית. המלחמה התרחשה בין 1529–1543. מלחמה זו הייתה המלחמה המודרנית הראשונה של אתיופיה, בה היא השתמשה לראשונה בנשק חם - תותחים ורובים, יחד עם כלי נשק מסורתיים כגון חרבות, חניתות וקשתות.
רקע
כאשר האימאם אחמד אבן איברהים אל-גאזי (מוכר יותר בשם אחמד גראן) הצליח להשתלט על אדאל, לאחר שהרג את סולטאן אדאל אבו בכר אבן מוחמד, הוא מינה את אחיו של הסולטאן לשעבר עומר דין לסולטאן החדש. בעקבות שליטתו של האימאם גראן באדאל הוא איחד את השבטים המוסלמים במזרחה של אתיופיה והכריז על ג'יהאד כנגד האימפריה האתיופית בראשות הקיסר דווית השני, כנקמה על הפלישה האתיופית הקודמת לאדאל ומותו של חותנו האמיר מחפוז בשנת 1517. גראן נתמך לא רק על ידי מוסלמים אלא גם על ידי הכנסייה האורתודוקסית האתיופית וביתא ישראל שהתנגדו לשלטונו של דווית השני.
המלחמה
הצבא של גראן נכנס לראשונה לאתיופיה בשנת 1529. שני הצבאות נפגשו בקרב שימברה קורה, קרב בו הפסידה אתיופיה למרות מספר החיילים הרב שלה, מכיוון שאדאל השתמשה בנשק חדיש שהגיע מבעלי בריתה העות'מאנים. לאחר הקרב הראשון וניצחון אדאל המשיך הצבא המוסלמי לתוך שטח אתיופיה, שם נערך קרב אנטוקיך. בקרב זה חיילים אתיופים רבים ברחו בגלל כלי הנשק החדישים שהפחידו אותם. ההתנגשות הבאה בין הצבאות הייתה בקרב אמבסאל ב-28 באוקטובר, ושוב צבא אדאל ניצח. שלושת הניצחונות איפשרו למוסלמים להיכנס ללב האימפריה האתיופית (רמת אתיופיה), כאן הם החלו לשרוף כנסיות רבות, כתבי קודש רבים ולאסלם את אזרחי האימפריה. צבא אתיופיה היה חלש, האתיופים לא ניסו להילחם שוב והמוסלמים שטפו את אתיופיה והגיעו עד תיגראי שבצפון. בשנת 1541 הקיסר דווית השני נפטר ויורש העצר מינאס נלקח בשבי על ידי המוסלמים. ב-1543 כוחות גרילה אתיופים ניצחו את המוסלמים, כשהם נעזרים בכוחות פורטוגזים בראשות כריסטובאו דה גאמה (בנו של הספן הנודע ואסקו דה גאמה). הפורטוגזים הביאו איתם כ-400 רובאים, והצי הפורטוגזי חסם את האזור לשיט ומנע העברת אספקה צבאית לאדאל על ידי העות'מאנים. הקרב האחרון של המלחמה היה קרב ווינה דגה שבו גראן נהרג.
ממלודי סאנדאונס
ממלודי סאנדאונס (באנגלית: Mamelodi Sundowns) הוא מועדון כדורגל דרום אפריקאי מהעיר פרטוריה. נכון לעונת 2020/2021 המועדון משחק בליגת העל הדרום-אפריקאית. המועדון נמצא בבעלותו של המיליארדר פטריס מוטספה. הכינוי של הקבוצה ("הברזילאים") הוענק לה בגלל הדמיון של מדיה לאלו של נבחרת ברזיל.
מאז הקמת ליגת העל של דרום אפריקה ב-1996 זכתה הקבוצה בשש אליפויות, מתוכן שלוש ברצף בין 1998 ל-2000. היא זכתה בשתיים נוספות בעונות 2005/2006 ו-2006/2007 ועוד אחת בעונת.
בשנים 1986, 1998, 2008 זכתה בגביע של דרום אפריקה.
בשנים שבהן הקבוצה לא זכתה באליפות היא סיימה בחלק העליון של הטבלה, ואף פעם לא מתחת למקום העשירי.
ב-2016 השיגה את ההישג החשוב ביותר בהיסטוריה שלה, כשזכתה בליגת האלופות האפריקאית, לאחר שגברה במפגש הכפול בגמר על א-זמאלכ, ובכך גם העפילה לגביע העולם למועדונים 2016. בעקבות הזכייה בליגת האלופות, השתתפה בשנת 2017 בסופר קאפ האפריקאי, וזכתה בו לאחר שגברה על מזמבה מקונגו, זוכת גביע הקונפדרציה האפריקאי.
טונג'י אווג'ובי
טונג'י פמי אווג'ובי (באנגלית: Tunji Femi Awojobi; נולד ב-30 ביוני 1973) הוא כדורסלן עבר ניגרי ששיחק במספר קבוצות בליגת העל הישראלית. גובהו 2.01 מטרים והוא משחק בעמדות הפורוורד והסנטר.
בין השנים 1993-1997 שיחק באוניברסיטת בוסטון בליגת ה-NCAA. מאז לא שיחק באותה קבוצה במשך יותר מעונה. הוא שיחק במספר קבוצות טורקיות קטנות, וכן בקבוצת גרנד ראפידס הופס מליגת ה-CBA, עד שבשנת 2001 הגיע לראשונה לקבוצה אירופית גדולה - ציבונה זאגרב. ב-4 שנים אלה שיחק גם בליגת הקיץ האמריקנית. אחרי עונה אחת בציבונה עבר לאולימפיה ליובליאנה הסלובנית, וגם בה שיחק עונה אחת בלבד.
בעונת הגיע אווג'ובי לתחנתו הראשונה בישראל, עירוני רמת גן. כאשר היה אחד מהשחקנים המרכזים בקבוצה, וסייע לה במאבקי ההישרדות בליגת העל. ב-2003 עבר להפועל ירושלים, ונטל חלק חשוב בזכייתה של הקבוצה בגביע יול"ב. בסיום העונה עבר לספירו שרלרואה הבלגית, וב-2005 חזר לעונה נוספת בעירוני רמת גן. את עונת פתח במכבי גבעת שמואל, אך לא גילה יכולת גבוהה. הוא שוחרר מהקבוצה כעבור מספר משחקים, וחתם בהפועל גלבוע/עפולה. בעונת  שיחק אווג'ובי בקבוצת אבטודור סראטוב מהליגה הרוסית השנייה עימה עלה לליגה הראשונה.
אווג'ובי שיחק עם נבחרת ניגריה באליפויות העולם שנערכו ב-1998 ביוון וב-2006 ביפן.
עוצמתו הפיזית של אווג'ובי מעניקה לו יתרון במאבקים מתחת לסלים משני צידי המגרש. יתרון זה בלט במיוחד בליגה הישראלית הנמוכה יחסית.
ג'ייסון אלכסנדר
ג'ייסון אלכסנדר (באנגלית: Jason Alexander; עם לידתו ניתן לו השם ג'יי סקוט גרינספן; נולד ב-23 בספטמבר 1959) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ומחזות זמר ובמאי קולנוע יהודי-אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות תפקידו כג'ורג' קוסטנזה בסדרת הטלוויזיה המצליחה סיינפלד.
תחילת הדרך
אלכסנדר נולד בניוארק שבניו ג'רזי לג'וש ורות גרינספן. יש לו אחות למחצה בשם קרן, ואח למחצה בשם מייקל.
בשנת 1977 סיים אלכסנדר את לימודיו בבית הספר התיכון "ליווינגסטון", אשר בליווינגסטון ניו ג'רזי.
תיאטרון
אלכסנדר החל את קריירת המשחק שלו על במות ניו יורק ונחשב לזמר מיומן. בברודוויי, הוא הופיע במחזמר "מתגלגלים" מאת סטיבן זונדהיים, במחזמר The Rink, במחזה Broadway Bound של ניל סיימון, ב-Accomplice ובברודוויי של ג'רום רובינס, עבורו זכה בפרס טוני לשנת 1989 לשחקן הטוב ביותר במחזות זמר. טרם הצטרפותו לצוות "סיינפלד" הופיע אלכסנדר בתפקיד משנה כעוה"ד הנבל בסרט "אישה יפה" בכיכובם של ריצ'רד גיר וג'ולייה רוברטס.
טלוויזיה וקולנוע
לפני שפרץ לתודעת המיינסטרים, שיחק אלכסנדר במספר סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע, ביניהם בדרמה האירוטית "כשגבר אוהב אשה" ובמיני-סדרה "בן מועדף" (1988), של רשת NBC שעלתה לשידור באותו שבוע של הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988. אלכסנדר ידוע במיוחד בזכות תפקידו הקבוע בקומדיית המצבים עטורת הפרסים סיינפלד, שבה גילם את דמותו הנוירוטית וחסרת הכבוד של ג'ורג' קוסטנזה, חברו הטוב ביותר של ג'רי סיינפלד. במקביל לחובותיו ב"סיינפלד", אלכסנדר דיבב את הדמות המובילה בסדרת הפולחן המונפשת "דאקמן" (Duckman), ששודרה בין השנים 1994–1997. אלכסנדר דיבב גם את קאטברט, המנהל המנוול ממחלקת משאבי אנוש, בסדרה המונפשת קצרת המועד דילברט, שהתבססה על הקומיקס הפופולרי באותו שם. הוא כיכב בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע אהבה! אומץ! חמלה!, והופיע בעונות השנייה והשביעית של הסדרה "תרגיע", בה שיחק את עצמו.
ג'ייסון אלכסנדר נטל חלק גם בסדרת הטלוויזיה דינוזאורים, כדמות בשם Al (Sexual) Harass. הדמות הייתה מדברת בדרך כלל על הטרדה מינית בעבודה.
בשנת 1995 ביים את סרטו הראשון "לטוב או לרע", בו גם שיחק בתפקיד הראשי לצדם של ג'יימס וודס, ג'ו מנטניה, רוב ריינר והיילי ג'ואל אוסמנט.
למרות קריירה מוצלחת יחסית בסרטים ובתיאטרון, אלכסנדר לא הצליח לשחזר את תהילתו מ"סיינפלד" על המסך הקטן. בשנת 2001 הוא הצליח לחזור לשעת השיא בטלוויזיה בקומדיית המצבים Bob Patterson, שבוטלה אחרי 5 פרקים.
הוא הופיע בסדרה חברים בפרק שנקרא "הפרק שבו רוזיטה מתה".
אלכסנדר הופיע בסדרה מסע בין כוכבים: וויאג'ר בפרק Think Tank, בו הוא מגלם חייזר גאון בשם קוּרוׁס המנסה להביא את הדמות שבע מתשע לספינתו. בשנת 2002 הוא הופיע בפרק הראשון מתוך ניסיון החידוש קצר-הימים של אזור הדמדומים, שם שיחק את המוות.
ב-26 ביוני 2006 בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל, הדגים אלכסנדר מספר טכניקות להגנה עצמית. הוא היה גם המארח בחגיגות ה-4 ביולי (יום העצמאות האמריקאי) 2006, של ה-PBS בוושינגטון הבירה, שם הוא שר, רקד ותופף בתופים. באותה שנה כיכב בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה "איך להשיג דייט בקווינס".
אלכסנדר הופיע פעמיים בתוכנית הפוקר לידוענים Bravo's Celebrity Poker Showdown וזכה בשולחן האחרון בעונה השמינית. הוא זכה בסכום של חצי מיליון דולר עבור ארגוני צדקה.
ב-6 באוגוסט 2006, אלכסנדר חתם על חוזה לגלם דמות קבועה בסדרה "כולם שונאים את כריס" עד 2007.
בשנת 2015 ו-2016 שיחק בסיטקום "הכריש" (The Grinder) של רשת FOX, בכיכובו של רוב לאו. בשנת 2018 התארח בסדרה הקומית "שלדון הצעיר".
בשנת 2020 שיחק בסרט הקומדיה המקסיקני "My Boyfriend's Meds".
חיים אישיים
אלכסנדר נשוי לדיאנה א. טייטל מאז ה-31 במאי 1981. לזוג יש שני ילדים, גבריאל (נולד במאי 1992) ונח (נולד בפברואר 1996). אלכסנדר תומך פעיל של תנועת קול אחד, וביקר מספר פעמים בישראל כדי לקדם את מטרות התנועה.
אלילה דיאן
אלילה דיאן מניג (Alela Diane Menig; נולדה ב-20 באפריל 1983 בנבאדה סיטי, קליפורניה) היא זמרת ויוצרת אמריקאית המקושרת לסגנונות פסיכו-פולק ו-New Weird America.
ביוגרפיה
דיאן גדלה להורים מוזיקליים (אביה מנגן בלהקת מחווה לגרייטפול דד, ולפעמים מלווה אותה בהופעות בגיטרה או מנדולינה), ושרה במקהלת בית הספר. את ההקלטות הראשונות שלה הוציאה באופן עצמאי בתקליט "Forest Parade", כשהיא מכינה לכל עותק עטיפה בנפרד, על נייר חום. הופעותיה הראשונות היו כאורחת של חברת הילדות שלה, המוזיקאית ג'ואנה ניוסום.
את השירים לאלבום האולפן המלא הראשון שלה, The Pirate's Gospel כתבה בטיול לאירופה. דיאן הקליטה אותם בסטודיו של אביה, הוציאה אותם לאור באופן עצמאי - ושוב הכינה בעצמה את עטיפות האלבום מנייר חום ותחרה, כתבה וציירה עליהן ביד. באוקטובר 2006 הלייבל "Holocene Music" הוציא לאור מחדש את האלבום עם שינויים בשירים ובסדר השירים. האלבום התקבל יפה בביקורות, בין השאר בטיימס וב-NME.
שיר חדש, "Dry Grass and Shadows", יצא באוסף של מוזיקה מנבאדה סיטי. חמישה שירים נוספים יצאו לאור באוקטובר 2006 בבריטניה, במהדורה מוגבלת על גבי תקליט ויניל, "Songs Whistled Through White Teeth".
ב-2008 תרמה את קולה לפרויקט The Silence of Love של הלהקה Headless Heroes בה חידשו, בין השאר, שירי פולק ישנים.
אלבומה השני, To Be Still, יצא ב-2009 וזכה לביקורות טובות.
דיאן הופיעה באירופה ובארצות הברית עם טום ברוסאו וכמופע פותח לדסמבריסטס, Akron/Family וושתי באניאן. אלבומה השלישי Alela Diane & Wild Divine יצא באפריל 2011.
ז' באדר
פרשת בר המצווה של ילד שנולד בז' אדר א', או שבר המצווה שלו חל בשנה פשוטה, היא ברוב השנים פרשת תצוה. אבל אם בר המצווה חל בשנה חסרה המתחילה בשבת (שנה מקביעות זחא או זחג) פרשת בר המצווה היא פרשת תרומה. עבור ילד שנולד באדר ב' או בשנה פשוטה ובר המצווה חל בשנה מעוברת, פרשת בר המצווה, ברוב השנים, היא פרשת ויקרא. אבל אם בר המצווה חל בשנה שלמה המתחילה ביום חמישי (שנה מקביעות השג) פרשת בר המצווה היא פרשת צו.
בואה פורטו-ריקני
בואה פורטו-ריקני (שם מדעי: Epicrates inornatus) הוא מין של נחש ממשפחת החנקיים הנפוץ רק על האי פוארטו ריקו. נחש זה הוא מסוג "Epicrates" המכונה בואה קשת, בתוך סוג זה כלולים גם המינים בואת הקשת ובואה קובני.
מאפיינים
הבואה הפורטו-ריקני הוא נחש דק החי על האדמה ברוב הזמן, אך מסוגל לטפס גם על עצים. אורכו נע בין 1.8-2.7 מ', אך ידועים פרטים שהגיעו לאורך גדול יותר. צבעו חום כהה. הוא ניזון מיונקים קטנים, עטלפים, ציפורים ולטאות.
בפוארטו ריקו הוא נפוץ יותר באזור הקרסט שבצפון מערב המדינה. מאחר שאזור זה עשיר במערות, לבואה יש הזדמנות שם לתפוס עטלפים. הוא עושה זאת על ידי כך שהוא נתלה בפתח המערה וכאשר עטלף עובר הוא תופס אותו בשיניו ולאחר מכן חונק אותו.
הנקבה משריצה 23-26 נחשים קטנים חיים. לא נערכו אף פעם תצפיות על האכילה של הנחשים הצעירים ולכן לא מחזיקים ומגדלים נחשים צעירים בשבי.
אנדי ואן דר מיידה
אנדי ואן דר מיידה (בהולנדית: Andy van der Meyde; נולד ב-30 בספטמבר 1979) הוא כדורגלן עבר הולנדי, ששיחק כקשר התקפי. היה שחקן כנף ימין עם יכולת לשחק כקשר כנף גם בשמאל.
קריירת מועדונים
הוא החל את קריירת הכדורגל כאשר חתם כשחקן נוער בקבוצת האקדמיה של אייאקס אמסטרדם ההולנדית וערך את הופעת הבכורה בגיל 18 בקבוצה הבוגרת, בניצחון 0–1 על טוונטה אנסחדה ב-12 בנובמבר 1997. בשנת 1999, עבר לשחק בהרכב הראשון כמושאל אצל טוונטה. ואן דר מיידה פתח במדי טוונטה 32 פעמים מתוך 34 מחזורים בליגה ההולנדית הראשונה וכן כבש צמד שערים. לאחר מכן שב בעונת 2000/01 לאייאקס, שם ערך 86 הופעות בליגה הבכירה במשך שלוש עונות ושותף גם במשחקי ליגת האלופות.
בשנת 2003, לאחר שכבש 11 שערים במשך העונה, נרכש על ידי מועדון הכדורגל אינטר מילאנו בסכום של 4 מיליון אירו. הוא ערך 15 הופעות במדי הקבוצה באותה עונה.
לאחר 29 הופעות בשתי עונות במדי אינטר בעונת 2004/05, הוא שוחרר מהקבוצה. לאחר שמועות רבות באשר לעתידו המקצועי, והתעניינות של מונקו וטוטנהאם הוטספר, סיכם ב-31 באוגוסט 2005 במועדון האנגלי אברטון תמורת 2 מיליון אירו.
בקיץ 2006, היה מוטל בספק עתידו בקבוצה, כאשר ערך רק 11 הופעות בעונתו הראשונה במדיה, בנוסף לטענת כלפיו על נטייה לשתיית אלכוהול ופציעות מרובות. הוא הכחיש כל קשר לטיעונים והודיע ביוני 2006 כי הוא מעוניין להמשיך באברטון עונה נוספת והצהיר על אהבתו לכדורגל האנגלי. ב-18 באוגוסט, ואן דר מיידה הושעה בעקבות "התנהגות בלתי הולמת" לאחר שלא נכח במספר ימי אימון ונקנס ב-50,000 אירו.
במרץ 2010 עבר לתקופה קצרה לשחק בשורותיה של פ.ס.וו. איינדהובן ההולנדית. ב-23 באפריל ערך את הופעת הבכורה בניצחון 0–3 במשחק הידידות מול ונלו. בסוף חודש פברואר 2011, כשהוא בן 31, הודיע על פרישה מכדורגל. הוא חזר בו בחודש דצמבר והצטרף לקבוצת WKE מהליגה השלישית בהולנד עד לסיום העונה, בה פרש סופית מכדורגל.
נבחרת הולנד
בשנת 2000, הוזמן לסגל נבחרת הולנד בכדורגל על ידי המאמן דיק אדבוקאט. הוא ערך את הופעת הבכורה במדים הלאומיים במשחק מול נבחרת ארצות הברית בכדורגל במאי 2002 שהסתיים בניצחון 0–2.
בקיץ 2004, הגיע עם הנבחרת לחצי גמר יורו 2004, שם הפסידה הנבחרת לפורטוגל. לאחר הטורניר, נבחר מרקו ואן באסטן לאימון הנבחרת וזה לא זימן את ואן דר מיידה לסגל הבכיר.
חיים אישיים
ואן דר מיידה מתגורר באמסטרדם, הוא גרוש ולו שתי ילדות. בנובמבר 2012 קיים סדרה של ראיונות בהם התוודה כי במהלך הקריירה שלו בתור כדורגלן הייתה לו בעיה של אלכוהוליזם. בזמן שהיה שחקן באברטון הוא הצטרף לתוכנית גמילה של שישה חודשים שלא צלחה ואחריה חזר לאלכוהוליזם.
פרויקט המוח האנושי
פרויקט המוח האנושי (HBP) הוא מיזם מחקר מדעי אשר מטרתו היא לבנות גישה חדשה לחקר המוח. חלק מגישה זו מהווה הניסיון לרכז ולחבר את המידע על המוח ולדמות את המוח באמצעות מחשבי על. זאת כדי להבין טוב יותר כיצד חלקיו של המוח יוצרים, במשותף, מוח מתפקד. הפרויקט נולד בעקבות פרויקט המוח הכחול ויעדו הוא יצירת מודל ממוחשב של רשת בקליפת המוח של היונק. פרויקט המוח האנושי מתכוון גם לדמות במחשב טיפולים תרופתיים, ולבנות טכנולוגיה המבוססת על מבנה מוח. פרויקט מוח האדם החל באוקטובר 2013, המיזם מתואם על ידי פרופסור הנרי מרקרם, ממכון המוח והתודעה במכון הטכנולוגי בלוזאן, שווייץ, וממומן על ידי האיחוד האירופי. תקציבו מסתכם בכמיליארד אירו.
למיזם שלוש מטרות עיקריות:
המיזם כולל מאות חוקרים מ־135 מוסדות, שבהם שותפות 26 מדינות. בפרויקט לוקח חלק גם צוות ישראלי ובראשם פרופסור עידן שגב מהאוניברסיטה העברית המתמחה בחישוביות עצבית.
רומניה הגדולה
רומניה הגדולה (ברומנית: România Mare) הוא ביטוי המתאר את רומניה שבין שתי מלחמות העולם, כאשר שטחה הריבוני של רומניה היה הגדול ביותר בהיסטוריה שלה. באותה התקופה פרשה רומניה את ריבונותה על אזורים שבהם היה רוב רומני דחוק. הדבר גרר את בעיית המיעוטים, בעיה רווחת ביותר בעקבות ההסכמים שנחתמו לאחר מלחמת העולם הראשונה בכל רחבי אירופה. מבחינה היסטורית מייצגת "רומניה הגדולה" את אחד האידיאלים של הלאומיות הרומנית ועדיין נתפסת בעיני רומנים רבים כ"גן העדן האבוד", תקופה טובה שיש לשאוף לחזור אליה, וזאת בהשוואה לתקופה הקומוניסטית שבאה אחריה. יש מפלגה רומנית לאומנית המשתמשת באותו בשמה, רומניה מארה (מפלגה).
היסטוריה
ב־1918, עם סופה של מלחמת העולם הראשונה, לאחר שהצבא הרומני כבש אותן, סופחו טרנסילבניה ובסרביה לממלכה הישנה של רומניה. מועצת הארץ (Sfatul Ţării) בבסרביה הכריזה, בעקבות המהפכה הבולשביקית, על עצמאות מרוסיה ב־1917. בעקבות צעד זה, קראה המועצה לכוחות רומניים שיגנו עליהם מפני הבולשביקים המפיצים את בשורת המהפכה. באזור טרנסילבניה התאחדו המחוזות האוסטרו-הונגריים: טרנסילבניה, מרמורש, קרישאנה ובאנאט ב"איחוד אלבה יוליה". איחודם של אזורים אלו בטרנסילבניה אושרר בשנת 1920 בחוזה טריאנון, אשר הכיר בריבונותה של רומניה על אזורים אלו וכפה את הגבולות החדשים על הונגריה, מדינה שנוצרה משאריות האימפריה האוסטרו-הונגרית המפורקת; ואילו איחודן של בוקובינה ובסרביה עם רומניה אושרר בחוזה ורסאי בשנת 1920. רומניה קיבלה את אזור הקדרילטר מבולגריה כתוצאה מניצחונה במלחמת הבלקן השנייה ב-1913.
ההתרחבות של 1919 כללה את מרבית האזורים בהם חיו רומנים במסגרת גבולותיה של מדינת לאום רומנית אחת; עם זאת, הדבר הוביל גם להכללת אזורים שחיו בהם מיעוטים אחרים באותה מדינת לאום. אחוז הלא-רומנים שנאלצו לחיות תחת ריבונות רומנית עמד על כ-28% מכלל אוכלוסיית רומניה באותה התקופה. המיעוטים הגדולים ביותר היו הונגרים, יהודים, גרמנים, אוקראינים ("רותנים"), בולגרים ועוד. מרבית ההונגרים חיו בטרנסילבניה, הגרמנים בטרנסילבניה, בוקובינה ובנאט, אוקראינים בבסראביה ובוקובינה ובולגרים בדוברוג'ה. בהתאם לחוזי ורסאי וטריאנון הכירה החוקה הרומנית במיעוטים, ומספר חוקים העניקו להם זכויות בתחומי חינוך, מנהל ותחומים נוספים. כמו כן, קיבלו המיעוטים הלאומיים (ובהם היהודים) ייצוג בפרלמנט, וחלקם אף יצרו מפלגות לאומיות (ההונגרים ב-1922, הגרמנים ב-1929 והיהודים ב-1931). ייצוג מיוחד, עם אוטונומיה בעלת בסיס איתן, כפי שהובטח על ידי "מועצת הרומנים הטרנסילבניים" ב־1 בספטמבר 1918, לא יצא לפועל, והמיעוטים המשיכו לחיות תחת ריבונות רומנית מלאה.
הנקרופוליס בטרקוויניה
הקברים הקדומים ביותר בנקרופוליס מתוארכים למאה ה-7 לפנה"ס, אך המראה הסופי שלהם נקבע רק במאה השנים שלאחר מכן. בקברים ניתן לראות ציורים המתארים את חיי היומיום של האטרוסקים, טקסיהם, המיתולוגיה שלהם ויכולתם האמנותית. חלק מציורי הקיר ששכנו בקברים בנקרופוליס שמורים כיום במוזיאון הלאומי בטרקוויניה. להלן תיאור של מספר קברים:
רומניה הגדולה
היסטוריה
מ-1918 עד 1938 הייתה רומניה ממלכה חוקתית ליברלית. מאידך גיסא, התקופה התאפיינה גם בחיכוכים רבים על רקע בעיית המיעוטים (ראו פסקה קודמת) ועל רקע אנטישמי, והתרחשו בה פרעות אלימות רבות, בהן פוגרומים קשים ואכזריים שגבו קורבנות רבים וטויחו על ידי הממשל. ראוי לציין את עלייתה של המפלגה הפאשיסטית האנטישמית "התנועה הלגיונרית", שגרפה 15% מסך הקולות בבחירות הכלליות הדמוקרטיות של שנת 1937.
מ-10 בפברואר 1938 עד 1944 הייתה רומניה דיקטטורה. הדיקטטור הראשון היה המלך קרול השני, שביטל את המשטר הפרלמנטרי ושלט בעזרת הקבינט שלו. ב-1939 חתמו גרמניה וברית המועצות על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, אשר ציין, בין השאר, את "עניינה" של ברית המועצות בחבל בסרביה. הסכם זה הוביל תכתיבים שגרמו לרומניה הפסדים טריטוריאליים חמורים ב-1940 והמלך קרול השני אולץ לוותר על כיסאו, והוחלף על ידי בנו המלך מיכאי, אך השליטה במדינה עברה לידיו של המושל הצבאי יון אנטונסקו. יון אנטונסקו הכניס את רומניה לברית עם גרמניה הנאצית, כדי להשיג את הטריטוריות המזרחיות, שברית המועצות פלשה אליהן. בתחילת המלחמה נכבשו הטריטוריות האלה ועברו לשלטון רומני ואף צורפו אליהן אודסה וסביבתה וחבל טרנסניסטריה, אך עם השינוי במלחמה, נאלצה רומניה לסגת מהם. באוגוסט 1944 נעצר אנטונסקו על ידי הפיכה שהנהיגו הקומוניסטים בסיועו של המלך מיכאי.
הנקרופוליס בטרקוויניה
בחלק מהקברים התגלו סרקופגים עשויים אבן גיר, שעל חלקם מפוסלות דמויות הקבורים בהם.
מקהלת פועלי תל אביב
מקהלת פועלי תל אביב הייתה מקהלה שפעלה בעיר תל אביב-יפו משנות ה-20 ועד שנות ה-80 של המאה ה-20, בניצוחם של המנצח והמלחין ישראל ברנדמן ובהמשך עובדיה טוביה.
תולדות המקהלה
ב-1917 ייסד ישראל ברנדמן בעיר הולדתו קמניץ פודולסק שבאוקראינה, מקהלה יהודית חלוצית אשר את מרבית שיריה שרה בשפה העברית. ב-1919 עלו המנצח ומקהלתו יחדיו ארצה ובסוף 1922 הפכו רשמית למקהלת פועלי תל אביב. מרבית חברי המקהלה היו אקדמאים ומתוכם צמח גרעין מקהלת האופרה ומקהלת האורטוריה. המקהלה הוזמנה להופיע באירועים ציבוריים וכלליים. ב-1924, עם עזיבתו של ברנדמן לאוסטריה ניצחו על המקהלה מנשה רבינא ומ.ג. לוין. המקהלה פעלה במסגרת מועדון הפועלים ובהמשך קבעה את משכן הקבע שלה בבית ברנר בתל אביב. רפרטואר המקהלה כלל שירים מתחום המוזיקה הכללית, ליטורגיה יהודית כגון קטעי חזנות ופיוטים.
מקהלות פועלים עירוניות קמו כחלק אורגאני של הפעילות התרבותית והרוחנית בקרב ריכוזי הפועלים. לרוב, חבריהן לא היו זמרים מקצועיים, בעוד שמנצחיהן היו בעלי רקע והכשרה מוזיקליים בתחום. ב-1934 הוקם במסגרת ההסתדרות הכללית "המרכז לחינוך", ומנהליו הראשונים היו נסים נסימוב ושלמה קפלן. המרכז פעל להפצת הזמר העברי ובכלל זה הקמת מקהלות בחסות מועצות פועלים. העלייה השלישית הביאה עימה מוזיקאים ומלחינים מחוננים אשר הוו את הבסיס לעיצוב שירת המקהלה בישראל המתהווה.
ב-1935, עזב ברנדמן את אוסטריה על רקע התגברות האנטישמיות הממוסדת ושב ארצה. עם שובו נמסר לו מחדש ניהול המקהלה מידי שלמה קפלן. ברנדמן הוביל את הקו המוזיקלי של המקהלה וכך בעת פעילותה נודעה גם בשם מקהלת ברנדמן. המקהלה הרבתה לבצע שירים בסגנון שרווח בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, המכונה הסגנון הימתכוני, כשברפטואר המקהלה הופיעו למשל משירי נחום נרדי, הנחשב פורץ דרך בתחום.
תחת שרביטו, ביצעה מקהלת פועלי תל אביב בפעם הראשונה בישראל אורטוריה.
ברנדמן ניצח על המקהלה כ 30 שנים והיא הייתה חממה למוזיקאים, לשחקנים ולמורים למוזיקה, כגון משה יעקבסון ומשה בר-עמי. בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 סיים ישראל ברנדמן את תפקידו ועל ניצוח המקהלה הופקד עובדיה טוביה.
צורות מיוחדות של התמשכות בחלל
"צורות מיוחדות של התמשכות בחלל" (באיטלקית: Forme uniche della continuità nello spazio) הוא שמו של פסל משנת 1913 של הפסל האיטלקי אומברטו בוצ'וני. הפסל, בגובה של 126.4 ס"מ, באורך של 89 ס"מ וברוחב של 40.6 ס"מ, נוצק לאחר מותו של הפסל בארבעה עותקים מברונזה מוזהבת. שתי היציקות הראשונות לוטשו, בעוד שתי האחרונות נותרו במרקם הקרוב יותר למודל הגבס המקורי של העבודה. העותקים מוצגים במוזיאונים שונים בעולם כדוגמת המוזיאון לאמנות מודרנית והמוזיאון לאמנות מודרנית במילאנו, מוזיאון ישראל ועוד.
הפסל נעשה כחלק מסדרה של פסלים העוסקים בתיאור גוף בתנועה. פסלי גבס אלו אשר נהרסו ואבדו תיארו את הדמויות ביחס לחלל. הפסל מציג דמות אדם הצועדת קדימה. גופה של הדמות מפורק לצורות גאומטריות, בהשפעת סגנון הקוביזם. אולם, בשונה מן הקוביזם, מנסה הפסל להדגיש את התנועה של הדמות בחלל. חלקי הגוף השונים מתפרקים אל תוך החלל שסובב את הדמות. בכך, מבוטא הרעיון הפוטוריסטי של התשוקה לעוצמה, למהירות ולתנועה כאמצעי לשינוי העולם הבורגני.
בול שכוב
בול שכוב (תרגום של המונח בצרפתית: Timbre couché) הוא מושג בולאי המתייחס לצמד של בולים המחוברים יחד, כך שבול אחד מוצג במצב אנכי והבול הצמוד אליו מוצג במצב אופקי. המונח "בול שכוב" מגדיר רק את הבול האופקי מבין השניים, אבל במרבית המקרים ניתן לדעת שהבול "שכוב" רק כאשר הוא עדיין מחובר אל הבול האנכי הצמוד אליו.
הסיבות ליצירת בול שכוב
בול שכוב, בדומה לצמד הפוכים או צמד שונים, מגדיר את מצבו של הבול יחסית לבולים השכנים באותו גיליון. מצב של בול שכוב עשוי להיווצר בתוך הגיליון באופן מכוון או עקב תקלה במהלך הדפסת הבול.
חיסכון בנייר
כאשר מעצבים את גיליון הבולים, משתדלים שירותי הדואר לנצל באופן המיטבי את נייר ההדפסה ולשלב בו כמה שיותר בולים. במיוחד נכונים היו הדברים במהלך המאה ה-19, כאשר תהליכי ההפקה של הבולים היו יקרים מאוד, וכל חיסכון סייע מאוד לכדאיות ההנפקה.
בולי מולדובה-ולאכיה
דוגמה לעיצוב חסכני שכזה ניתן לראות בהנפקה של בולי נסיכות מולדובה-ולאכיה בשנת 1864. הגיליון עוצב כך שהשורה המרכזית מתוך חמש שורות הבולים בגיליון כללה בולים אופקיים בעוד שיתר השורות כללו בולים אנכיים. כל צמד בולים הכולל בול מן השורה המרכזית יחד עם בול מאחת השורות שלידה מהווה למעשה בול שכוב.
שילוב בולים שונים באותו גיליון
בסוג זה של דוגמאות ניתן להתייחס אל הצמדים שנוצרים הן כאל צמד שונים והן כאל בול שכוב.
ברית המועצות 1958
בשנת 1958 הנפיקה ברית המועצות סדרה בת שלושה בולים לכבודו של המלחין פיוטר צ'ייקובסקי ויצירתו המפורסמת אגם הברבורים. שניים מבולי הסדרה הודפסו יחד באותו גיליון, כך שכל חצי גיליון כולל בול אחר. לאורך קו האמצע של הגיליון נוצרו צמדים של בול שכוב (צ'ייקובסקי) ובול אנכי (יצירת הבלט).
דוגמאות לתקלה שהובילה ליצירת בול שכוב
תקלה מסוג זה היא נדירה למדי, וכדי שהיא תיווצר צריך להתקיים שילוב של שלושה מצבים גם יחד:
בול מושבות צרפת
אחת הדוגמאות המפורסמות ביותר לתקלה מסוג זה ארעה בשנת 1859, במהלך הדפסת בולי "מושבות צרפת" הראשונים. בשנה זו החלה צרפת בהנפקת בולים כלליים אשר נועדו לשימוש במושבות של האימפריה הצרפתית אשר לא זכו עדיין להנפקת בולים מיוחדים עבורן. עובד הדפוס הרכיב בטעות את אחת הגלופות הבודדות כשהיא מסובבת על צדה, ויצר מצב בו אחד הבולים בגיליון הוא בול שכוב. בול רגיל מסדרה זו מוערך בקטלוגים בסכום של כ-30 דולרים. צמד הכולל בול שכוב מוערך בסכום של כ-1,000 דולרים.
דואר הזמסטבו של קולומנה
הדוגמה המוקדמת ביותר של בול שכוב בבולאות הרוסית נוצרה בבולים שהונפקו בשנת 1895 במסגרת דואר הזמסטבו של מחוז קולומנה.
קצה קדמי וקצה אחורי
במחשבים, קצה קדמי וקצה אחורי (באנגלית: front end ו-back end בהתאמה), הם מושגים כלליים המתייחסים לחלקים שונים במערכת תוכנה. הקצה הקדמי אחראי על איסוף ועיבוד הקלט מהמשתמש, על מנת להביא אותו לצורה שהקצה האחורי יכול להשתמש בה. הקצה הקדמי הוא הממשק שבין המשתמש לקצה האחורי. שני הקצוות יחד נקראים באנגלית full stack.
בארכיטקטורת תוכנה יכולות להיות שכבות רבות בין החומרה למשתמש הקצה. ניתן לתאר כל שכבה כזאת כבעלת קצה קדמי וקצה אחורי. הקצה הקדמי הוא אבסטרקציה המפשטת את הרכיבים שנמצאים תחתיה, על ידי הצגת ממשק ידידותי למשתמש. לדוגמה, בעיצוב תוכנה, בארכיטקטורת model-view-controller, מוגדרים קצוות קדמיים וקצוות אחוריים לבסיס הנתונים, לממשק המשתמש, ולרכיב עיבוד הנתונים. ההפרדה של מערכות תוכנה לקצוות קדמיים ואחוריים מפשטת את תהליך הפיתוח ומאפשרת לתחזק את חלקי המערכת בנפרד.
ביישומי רשת
ביישומי רשת, כלל אצבע אומר שהקצה הקדמי (או "צד-הלקוח") הוא כל דבר שניתן לראותו כאשר מסתכלים על קוד המקור של דף האינטרנט כאשר נמצאים בצד הלקוח (כלומר, לא בצד השרת). על מנת לראות את קוד המקור של צד השרת (או "הקצה האחורי"), יש להיות בצד השרת.
יכול להיווצר בלבול בין המושגים כאשר בזמן שנמצאים בצד הלקוח, מבצעים עריכה של קבצים בצד השרת. לדוגמה, רוב כותבי ה-HTML לא חייבים להיות בצד השרת כאשר הם מפתחים את ה-HTML. לעומת זאת, מפתחים לצד השרת, בהגדרה חייבים לעבוד רק בצד השרת. ולבסוף, על מנת ליצור אתר אינטרנט אינטראקטיבי המורכב מדפי אינטרנט דינמיים, נדרש פיתוח הן עבור צד השרת והן עבור צד הלקוח.
במערכות הפעלה
במערכות הפעלה, מנהל קבצים גרפי הוא הקצה הקדמי עבור מערכת הקבצים של המחשב. המעטפת (shell) משמשת כממשק למערכת ההפעלה – הקצה הקדמי מתקשר עם המשתמש, והקצה האחורי מפעיל את התוכניות של מערכת ההפעלה בתגובה.
שימוש בממשק שורת פקודה (CLI) דורש לימוד של מושגים מיוחדים ושינון פקודות. לכן ממשק משתמש גרפי (GUI) משמש כקצה קדמי המשמש כחלופה ל-CLI, המאפשרת לעבוד עם סביבת "שולחן עבודה". בסביבת מערכת ההפעלה Unix, ספריית ncurses היא קצה קדמי חצי-גרפי פשוט יותר עבור ה-CLI. ברמת ממשק שורת הפקודה עצמו של יוניקס, רוב הפקודות הן "פילטרים" – תוכניות עצמאיות שיכולות לשמש גם כקצה קדמי או כקצה אחורי עבור פקודות אחרות. במקרה זה התוכניות עובדות כך שהן מעבירות נתונים (piping) מהאחת לשנייה, לרוב לצורך עיבוד טקסט.
לדוגמה:
זוהי דוגמה לשרשור פקודות באמצעות קו ניצב (pipe). כאן הפלט של התוכנית  משמש כקלט עבור  ; הפלט של   משמש כקלט עבור , וכך הלאה.
תעודת היסוד והמאניפסט של הפוטוריזם
תעודת היסוד והמאניפסט של הפוטוריזם הוא שמו של חיבור אסתטי מאת האמן האיטלקי פיליפו טומאסו מארינטי. הוא מביא את רעיונותיהם האסתטיים של חברי תנועת הפוטוריזם האיטלקית.
המאמר, אשר פורסם לראשונה ב-20 בפברואר 1909 בעיתון הצרפתי "לה פיגרו" (Figaro), הופיע באותה שנה בספרו של מארינטי (באיטלקית) ופורסם שוב בשנת 1912 בעיתון הגרמני Der Sturm. נוסח אחר הופיע בעיתונות הרוסית בשנים 1912-1913.
תקציר המניפסט
הפוטוריזם נועד לשחרר, בעזרת אלימות, את העולם מן הגורגונה של חקר העבר העתיק. המוזיאונים פרושים באיטליה כבתי קברות. יש להגביל את הביקור בהם לפעם בשנה, כמו בקבר, אז יהיה אפשר להניח פרחים לפני ה"מונה ליזה". המוזיאונים מהווים סכנה כיוון והם כובלים את האדם לעבר ועל כן יש להרוס ולשרוף אותם ואת הספריות.
המהפכה נועדה לאנשים צעירים, בעוד 10 שנים, כשיהיו הפוטוריסטים בני 40 הם יוחלפו בידי מורדים חדשים שינהגו בהם כפי שהם נוהגים כעת בתרבות העבר.
הערכה ופרשנות
איטליה של תחילת המאה ה-20, הייתה משוקעת בעבר ההיסטורי והתרבותי שלה. עבר המתחיל ברומא העתיקה וממשיך לתקופת הרנסאנס והבארוק. גם מבחינה טכנולוגית הייתה איטליה מפגרת אחרי ארצות אירופה האחרות. מארינטי ביקש להציב מודל אסתטי חדש אשר יהלום את העולם המודרני. הייצוג המובהק של אסתטיקה זו היו לדעתו המכונות ובייחוד כלי התחבורה המודרניים. ההיקסמות של מארינטי מן המהירות והעוצמה של המכונות תורגמה לרצון לשינוי ולמהפכה חברתית ופוליטית כוללת, אשר בסופה תוקם חברה חדשה. "אנחנו מצהירים כי תפארת העולם התעשרה ביופי חדש: יפי המהירות", כותב מרינטי, "...מכונית שואגת, הדוהרת כמו על סרט של מכונת ירייה, עולה ביופיה על "ניקה מסמותרקיה". אסתטיקה מלחמתית זו התגלמה עבורם באמנות המלחמה - "אנחנו רוצים להעלות על נס את המלחמה - ההיגינה היחידה של העולם - את הצבאיות את אהבת המולדת, את הז'סטה ההרסנית של האנרכיסטים, את האידאות היפות שלמענן מתים, ואת הבוז לנשים". חלק גדול המניפסט הוקדש לקיעקוע מוסד המוזיאונים והספריות. מארינטי רואה בהם ביטוי של מאובנות וקידוש העבר. הוא מציע להרוס את המוזיאונים כביטוי להרס החברה הישנה, הרס אשר ישחרר את האמנים מן הנאמנות העיוורת לעבר.
בשונה מתנועות האוונגרד השונות מראשית המאה ה-20, החברה העתידית של מארינטי היא חברה המדגישה את הלאומית האיטלקית שלה.
בכתיבת המניפסט שילב מארינטי פרטים ביוגרפים שונים. התאונה עם שני האופנועים מהווה ייצוג של תאונת דרכים דומה שחווה מארינאי בשנת 1908 במילאנו.
Chocolate Salty Balls
"(Chocolate Salty Balls (P.S. I Love You" (בעברית: ביצי שוקולד מלוחות) הוא סינגל מתוך האלבום Chef Aid: The South Park Album, אלבום הפסקול הראשון של סדרת הטלוויזיה המונפשת האמריקאית סאות'פארק. מבצע השיר הוא זוכה פרסי הגראמי והאוסקר אייזק הייז, המדבב של הדמות שף. השיר נכתב על ידי יוצר סאות' פארק טריי פארקר והופק על ידי ריק רובין. גרסה ראשונית של Chocolate Salty Balls הושמעה בפרק ששודר בארצות הברית ב-19 באוגוסט 1998, והסינגל עצמו יצא לאור בדצמבר של אותה שנה בגרסתו המלאה. השיר הגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי ודורג במיקום גבוה במדינות נוספות, אך לא נכנס למצעדי הסינגלים האמריקאים בשל התנגדות של תחנות רדיו וטלוויזיה רבות להשמעתו.
רקע ומידע
מקור השיר הוא בפרק Chef's Chocolate Salty Balls, הפרק ה-9 בעונה השנייה של סאות'פארק. במהלך הפרק, כששף מכין קינוח בשם "ביצי שוקולד מלוחות", הוא שר את המילים:
שמשמעותן: "תגידו, כולם, האם ראיתם את הביצים שלי? הן גדולות ומלוחות וחומות. אם אתם זקוקים לזריקת מרץ מהירה, פשוט הכניסו את הביצים שלי לפה שלכם..... אווו, תמצצו את ביצי השוקולד המלוחות שלי, שימו'תן בפה שלכם ותמצצו'תן".
שורות אלו היוו את הבסיס לסינגל, והן מהוות את ההקדמה לפזמון ואת הפזמון עצמו. פתיח הסינגל מכיל את רשימת המרכיבים במתכון עבור הקינוח, אשר לא כוללים מלח, והבית האחרון מכיל קטעי דקלום והתייחסות לשיר הבלוז מ-1953 One Bourbon, One Scotch, One Beer. הבסיס להומור ב-Chocolate Salty Balls הוא דו המשמעות של המילים, המתייחסות גם למאכל ביצי שוקולד וגם לאשכיו של שף, בעל צבע העור השחור. הרמיזות הגסות מפוזרות לאורך כל השיר. ישנם שינויים בגרסאות השחרור של סינגל, כשבגרסה אחת שלו קיים בית נוסף.
תגובות
השיר (Chocolate Salty Balls (P.S. I Love You הגיע לראש מצעד הסינגלים הבריטי והאירי, ולטופ 20 באוסטרליה, הולנד, בלגיה, נורווגיה ושוודיה. זהו השיר הראשון והיחידי של הייז שהגיע לראש המצעד הבריטי, כשהוא מדיח מהפסגה את שירן של הספייס גירלז Goodbye. השיר שהה בראש המצעד במשך שבוע אחד עד שהוחלף בשיר Heartbeat מאת הלהקה הבריטית Steps. לעומת ההצלחה היחסית במדינות זרות רבות, השיר לא התמקמם כלל במצעד הבילבורד הוט 100 או באף מצעד אמריקאי אחר. למרות בקשות רבות להשמיעו, תחנות טלוויזיה ורדיו רבות סירבו לתת זמן אוויר לסינגל, ובעלת הזכויות על השיר, Comedy Central, העלתה את השיר לאינטרנט.
וידאו קליפ
הוידאו קליפ של השיר מציג קליפים שונים מתוך פרקים של סאות'פארק מהעונה הראשונה והשנייה של הסדרה, והוא נכלל במארז ה-DVD של העונה השנייה של הסדרה וב-DVD South Park: The Chef Experience.
ישיבת תורה אור
ישיבת תורה אור היא ישיבה ליטאית לבחורים אמריקאים. הישיבה נוסדה בארצות הברית בשנת 1961 על ידי הרב חיים פינחס שיינברג. לאחר ייסודה עלה הרב עם ישיבתו ארצה והם השתכנו בבניין בית היתומים דיסקין. היום, הישיבה ממוקמת בשכונת מטרסדורף בירושלים.
הישיבה תוכננה ונבנתה בשנת 1982 על ידי משרד אדריכלים שנברגר קץ.
הרב שינברג עמד בראש הישיבה מאז הקמתה עד לפטירתו. בראשות הישיבה האמריקאית עמד חתנו הרב חיים דוב אלטוסקי ולאחר פטירתו מונה בנו הרב מרדכי אלטוסקי. משגיח הישיבה האמריקאית הוא הרב נח אורלוויק. לאחר פטירתו של הרב שיינברג מונה בנו הרב שמחה לעמוד בראשות מוסדות הישיבה. בכל ישיבה ישנו גם כולל המשולב בה. חלק מבוגרי הישיבה ממשיכים לכולל של הישיבה.
משגיח הישיבה היה הרב זיידל אפשטיין, נפטר בתשס"ז. הר"מים הם הרב אליהו פרנקל, הרב ישראל גואלמן (רב בשכונת רמות א'), הרב צבי שרלין (רב בית הכנסת "בני הישיבות" בשכונת רמת אשכול) והרב אברהם נפתלי ויג (רב קהילת "מנין אברכים" בשכונת בית וגן), כולם בוגרי הישיבה.
אליהו ענבל
אליהו ענבל (נולד ב-16 בפברואר 1936 בירושלים) הוא מנצח ישראלי.
קריירה
ענבל למד נגינה בכינור באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וקיבל שיעורי קומפוזיציה מפאול בן-חיים. ליאונרד ברנשטיין, ששמע אותו שם, אישר לו מלגה ללימודי ניצוח ב"קונסרבטואר נסיונל סופרייר" בפריז. בנוסף, למד אצל סרג'יו צ'ליבידאקה ופרנקו פרארה בהילוורסום, הולנד. ב"נובארה" זכה בפרס ראשון בתחרות הניצוח על שם גואידו קנטלי.
רוב הופעותיו המוקדמות של ענבל התקיימו באיטליה, אבל הופעת בכורה מוצלחת בבריטניה בשנת 1965, עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון, הובילה למספר רב של חוזי ניצוח עם תזמורות בריטיות (בהמשך קיבל אזרחות בריטית משותפת).לאחר מכן עבד עם תזמורות רבות ברחבי אירופה ובארצות הברית.
משנת 1974 עד 1990 שימש ענבל כמנצח הראשי של תזמורת הרדיו של פרנקפורט. עם תזמורת זו היה הוא הראשון להקליט את הגרסאות המקוריות של אחדות מן הסימפוניות של אנטון ברוקנר. על הקלטות אלה זכה בפרס השנה של מבקרי התקליטים הגרמנים (Jahrespreis der Deutschen Schallplattenkritik). כן הקליט את מחזור הסימפוניות השלם של גוסטב מאהלר. משנת 1984 עד 1989 היה מנצח ראשי בתזמורת לה פניצ'ה בוונציה.
משנת 2001 עד 2008 שימש ענבל כמנצח הראשי של תזמורת הקונצרטהאוס של ברלין. החליף אותו בתפקיד לותאר צגרוסק. בשנת 2008 התמנה למנצח הראשי של תזמורת המטרופולין הסימפונית של טוקיו, משרה בה כיהן עד 2014. בפברואר 2008 הודיעה התזמורת הפילהרמונית הצ'כית על מינוי ענבל למנצחה הראשי הבא בעונת 2009–2010.
ענבל ניצח על מגוון רחב של יצירות. הוא נודע ביותר בפרשנויות שלו ליצירות מתקופת הרומנטיקה המאוחרת, אבל זכה לפרסום גם כמנצח אופרה וניצח על הופעות בכורה של כמה וכמה יצירות מודרניות.
באוגוסט 2019 התמנה למנצח הראשי של התזמורת הסימפונית של טאיפיי שבטאיוואן. ענבל סיים את תפקידו שם בשנת 2022.
קרחון לקונט
קרחון לֶקוֹנְט (באנגלית: LeConte Glacier) הוא קרחון הממוקם במדינת אלסקה שבארצות הברית.
בקרב תושבי המקום נהגה השם - קרחון לֶקוֹנְטִי.
אורכו של הקרחון 34 קילומטרים ורוחבו 1.6 קילומטרים. הקרחון זורם מתוך שדה הקרח סטיקיין לכיוון דרום מערב למפרץ לקונט.
שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1887 על ידי לוטטנט-קומנדר צ'ארלס מ. תומאס מצי ארצות הברית, על שם הביולוג הקליפורני ג'וזף לקונט.
על פי ג'ון מויר, השבט האינדיאני הילידי של האזור - שבט הטלינג'יטס קרא לקרחון "הוטי" - שמה של ציפור מיתולוגית שעל פי אמונתם, הקול שהציפור עשתה בעת שנפנפה בכנפיה היה הרעם.
הקרחון נודע בכך שהוא "יורה" קרחונים לתוך מימי המפרץ מתחת לפני הים, ואלה צפים במפתיע במימי המפרץ.
למבורגיני מיורה קונספט
למבורגיני מיורה קונספט (באיטלקית: Lamborghini Miura concept) היא מכונית קונספט, 4 מושבים, בתצורת מכונית ספורט. דגם אב טיפוס יוצר על ידי חברת המכוניות למבורגיני האיטלקית בשנת 2006.
יוצרה יחידה אחת בלבד.
לוקיוס ליקיניוס לוקולוס
לוקיוס ליקיניוס לוקולוס (בלטינית: Lucius Licinius Lucullus; 118 לפנה"ס לערך – 56 לפנה"ס) היה קונסול רומי עטור ניצחונות, מתומכיו של לוקיוס קורנליוס סולה. נתפרסם גם בשל חיי המותרות שניהל לאחר שהתעשר במלחמותיו באסיה.
מוצאו
לוקולוס נולד ברומא והשתייך לבית האב הידוע של הליקינים (gens Licinia). הוא היה נכד ללוקיוס ליקיניוס לוקולוס, קונסול שנת 151 לפנה"ס, ובן לקייקיליה מטלה קאלבה, אחותם של קווינטוס קייקיליוס מטלוס נומידיקוס ולוקיוס קייקיליוס מטלוס דלמטיקוס. דלמטיקוס עצמו היה אבי קייקיליה מטלה דלמטיקה, אשתו השלישית של סולה.
שירותו תחת סולה
הוא החל את שירותו כטריבון צבאי, ושירת במלחמת בעלות הברית (91-88 לפנה"ס) תחת פיקודו של סולה. ב-88 לפנה"ס, בהיותו קוואיסטור, היה הקצין היחיד שתמך בסולה במסעו לכיבוש רומא. באותה שנה שירת תחת פיקודו במלחמת מיתרידטס הראשונה, כינס צי מלחמה וסייע לו להסיר את ההסגר הימי שהטילו אויביו על אתונה כדי למנוע ממנו העברת אספקה בדרך הים. ניצחון לוקולוס בקרב טנדוס, בו גברו אוניותיו על ציו של מיתרידטס, איפשר לסולה לחצות את הים האגאי ולעבור לאסיה הקטנה. לאחר חתימת הסכם השלום נשאר לוקולוס באסיה, כדי לגבות את הקנסות שהטיל סולה על תושבי הפרובינציה המורדים. פלוטרכוס מספר, כי בניגוד לקשיחותו של סולה, נהג לוקולוס בערים המורדות "לא רק בנקיון-כפיים ובצדק, אלא אף בנדיבות-לב."
לוקולוס שב לרומא בשנת 80 לפנה"ס, ושנה אחר כך, ב-79 לפנה"ס, נבחר לאיידיל קורולי יחד עם אחיו הצעיר ממנו מרקוס טרנטיוס וארו לוקולוס. סולה הקדיש לו את זכרונותיו לאות חיבה, ואף מינה אותו אפוטרופוס לבנו פאוסטוס לאחר מותו, ביטוי להעדפתו את לוקולוס על פני פומפיוס.
הקונסולאט ומלחמתו במזרח
ב-74 לפנה"ס נבחר לוקולוס לקונסול יחד עם מרקוס אורליוס קוטה, דודו של יוליוס קיסר, והגן על הסדרים החוקתיים שקבע סולה מפני נסיונותיו של הטריבון לוקיוס קווינקטיוס לבטלם.
בתחילת הקונסולאט נפלה בגורלו הפרובינקיה גאליה קיסאלפינה בה עתיד היה לשרת כפרוקונסול בתום שנת כהונתו, אלא ששם לא הייתה צפויה פעילות משמעותית. לכן, משמת נציב קיליקיה, נקט לוקולוס בדרכים לא דרכים כדי להתמנות למחליפו, משום שכך יכול היה ליטול חלק במלחמה במיתרידטס ולזכות בתהילה ובעושר בהם חפץ.
עם הגיעו לפרובינקיה יצא לוקולוס אל ביתיניה, כדי לחלץ את צבא קוטה שהוכה ביבשה ובים והיה נצור בכלקדון. הוא התנפל על צבא מיתרידטס והרג רבים מחייליו. אחר כך גייס צי מקרב הערים היווניות באסיה הקטנה, ובשני קרבות ימיים – האחד ליד טרויה והשנייה ליד למנוס – ניצח את צי האויב. עתה שוב ריכז את מאמציו ביבשה, ודחק את צבא מיתרידטס אל פונטוס. הוא חשש להתמודד ישירות עם צבא מיתרידטס, בשל יתרונו בפרשים, אך לאחר כמה התנגשויות קטנות התייצב בכל זאת מולו וניצח אותו בקרב קאבירה. במקום לרדוף אחר האויב, השלים לוקולוס את כיבוש ממלכת פונטוס והשיב את הסדר באסיה הקטנה. בשל נסיונותיו לבצע תיקונים בממשל הרומאי באסיה, שנודע בחמדנותו, קנה לו לוקולוס אויבים רבים מקרב הפובליקני, אזרחים רומים ממעמד הפרשים שהיו קבלני המיסים בפרובינציות והיו בעלי השפעה רבה ברומא. אחר כך יצא להתקפה על טיגראנס מלך ארמניה, חתנו של מיתרידטס ובעל בריתו ואשר אליו נמלט לאחר המפלה בקאבירה. תחילה התקדם אל טיגראנוקרטה והטיל עליה מצור, ומשיצא נגדו צבא טיגראנס, הביס אותו למרות נחיתותו המספרית הגדולה. צבאות טיגראנס ומיתרידטס ניגפו שוב בפני חייליו של לוקולוס בקרב ארטקסטה (6 באוקטובר 68 לפנה"ס), אך הוא לא עלה על ארטקסטה עצמה בשל התנגדות חייליו. סמכותו בעיני חייליו התערערה בגלל דברי ההסתה שהשמיע באוזניהם פובליוס קלודיוס פולכר, אחי אשתו ששירת תחתיו וביקש להכשילו. מיתרידטס וטיגראנס ניצלו זאת והשיבו לעצמם חלק נכבד משטחי ממלכותיהם שאיבדו קודם.
בהשפעת הפרשים ותומכי פומפיוס ברומא הוחלף לוקולוס ב-66 לפנה"ס על ידי גנאיוס פומפיוס מגנוס ושב לרומא בלי לסיים את המלחמה.
מחלקה (תכנות)
מחלקה (Class) היא המסגרת הבסיסית של תכנות מונחה-עצמים. זהו אוסף של משתנים (הנקראים שדות), מאפיינים ופונקציות (הנקראות שיטות) המאוגדים למבנה לוגי אחד ופועלים יחד. בניגוד לתכנות הפרוצדורלי שבו ישנה הפרדה בין נתונים לפונקציות, והנתונים הם מבנה פאסיבי שגורם חיצוני פועל בהם, בתכנות מונחה עצמים ישנה האחדה בין הנתונים והפונקציות, כך שמבנה הנתונים הוא בעל פונקציות שפועלות עליו עצמו. למשתנה של מחלקה קוראים שדה, ולפונקציה של מחלקה נהוג לקרוא שיטה (Method), כדי לבדל ביניהם לבין משתנים ופונקציות רגילים.
לוקיוס ליקיניוס לוקולוס
חיי המותרות שלו
גם בשובו לרומא לא שקטו יריביו, והטריומף שהיה ראוי לו נדחה ונערך רק בשנת 63 לפנה"ס. במקום לשוב לפעילות פוליטית מלאה, פרש לוקולוס לחיי מותרות והוללות, או במילותיו של פלוטרכוס: "הוא פרש והתרחק מענייני המדינה, אם משום שראה שאין תקנה למחלתה וקשה לעצור בה, או, כמו שאחרים סבורים, משום ששבע תהילה ונטה לחיים קלים ומעודנים לאחר הריב והעמל הרב שלא באו לידי גמר יפה... ובאמת, בדומה לקומדיה של ראשונים, תחילתם של חיי לוקולוס היו עסקי-מדינה ופיקוד צבא, וסופם משתאות, סעודות, חבורות צוהלות בחוצות, מרוץ לפידים, וכל מיני שעשועים."
הוא ניצל את האוצרות שצבר במלחמותיו במזרח כדי לחיות חיי מותרות. היו לו גנים מחוץ לעיר רומא, שנקראו גני לוקולוס, וכן אחוזות בטוסקולום ובניאפוליס. בחווילה שליד ניאפוליס, קאסטלום לוקולאנום, היו בריכות דגים ואף בתים בתוך הים.
מחלקה (תכנות)
בשפות הראשונות שמימשו תכנות מונחה עצמים כמו המחלקה הכילה משתנים ושיטות, (ביניהן שיטות שמטרתן לחשוף משתנים כלפי חוץ), בשפות שונות כמו VB ובמיוחד במודרניות כמו ג'אווה ו-#C המחלקה הורחבה כך שהיא מכילה לא רק משתנים ושיטות, אלא גם מאפיינים מובנים (שחושפים משתנים פנימיים) ואירועים.
לוקיוס ליקיניוס לוקולוס
חיי המותרות שלו
לוקולוס נודע גם באהבתו לספרים. הוא היה תלמידו של הפילוסוף אנטיוכוס מאשקלון ואחד מהסנאטורים הבודדים בשלהי הרפובליקה (ובהם יוליוס קיסר) שהתעניין ברעיון הקמתה של ספרייה ציבורית. פלוטרכוס מוסיף ומספר, כי "הוא כינס מספר רב של ספרים בכתבי-יד יפים, ודרך שימושם הביא לו הרבה כבוד מעצם קנייתם: חדרי בית-ספריו היו פתוחים לכל."
מחלקה (תכנות)
בכל מחלקה קיימות שתי פונקציות שמופעלות באופן אוטומטי על המופעים שלה בעת יצירתם ובעת מחיקתם. בעת יצירת המופע תופעל פונקציית בנאי (Constructor), באמצעותה אפשר לאתחל את האובייקט, לעיתים באמצעות פרמטרים המועברים אליה. בעת הריסת האובייקט תופעל פונקציה הורסת (Destructor), באמצעותה אפשר למשל לשחרר זיכרון שהיה בשימוש על ידי העצם, או למחוק אובייקטים אחרים שכבר אין בהם צורך.
לוקיוס ליקיניוס לוקולוס
מותו
פלוטרכוס מספר, כי "לפני מותו חלה ברוחו, וכוחות בינתו הלכו ונתמעטו... עד שאחיו היה צריך לפקח על רכושו בחייו." לאחר שמת נישאה גופתו על ידי צעירי הסנאטורים אל הפורום, ושם ניסה ההמון לחטוף אותה ולקברה בשדה מארס, במקום בו נקבר גם סולה. בהשתדלות אחיו הושבה הגופה, ולוקולוס נקבר כמתוכנן באחוזתו בטוסקולום.
מחלקה (תכנות)
ברוב השפות המילה השמורה <tt>this</tt> משמשת להתייחסות עצמית במחלקה. למשל, בשפת PHP:
שמות נוספים לכינוי עצמי של המחלקה בשפות אחרות Me ו-Self.
כל מחלקה מוקדשת בדרך כלל לטיפול בנושא מוגדר אחד - טיפול בקבצים, תקשורת עם מסד הנתונים וכדומה.
סוגי מחלקות
מחלקה יכולה להיות אבסטרקטית, כלומר מחלקה שבה לפחות פונקציה אחת אינה ממומשת (ולכן מוגדרת כאבסטרקטית). מחלקה יכולה להיות ממשק, כלומר אוסף של פונקציות שאינן ממומשות אלא מגדירות ממשק שכל מחלקה המרחיבה אותה חייבת לממש אותן (או להיות אבסטרקטית או ממשק בצורה רקורסיבית).
מחלקה יכולה להיות סטטית או בעלת פונקציות סטטיות, כלומר מדובר במחלקה שכדי להפעיל את השיטות שבה אין צורך ליצור מופע שלה, אלא רק להשתמש בשם המחלקה.
למימוש המחלקה קוראים אובייקט, כאשר כל הפונקציות והמשתנים שאינם סטטיים שייכים אליו ואפשר להשתמש בהם דרכו. פונקציות סטטיות שייכות למחלקה עצמה, ואמורות להיקרא דרך המחלקה ולא האובייקט. למשל, בשפת Java:
מחלקות מובנות
מחלקה משמשת בין היתר ליצירת טיפוסי משתנים חדשים (משוכללים) המובנים במערכת הפיתוח, והדבר מהווה מימוש של תכנות מונחה עצמים, למשל ב-#C מחלקות משמשת לבניית מבנים מפורסמים כמו רשימה, מחסנית, תור, עץ בינארי ועץ משחק. למעשה בשפה זו משתנים פרמיטיביים אף הם מוגדרים כמחלקות, וכל דבר בשפה נעשה באמצעות מחלקות.
אייר סלובקיה
אייר סלובקיה הייתה חברת תעופה סלובקית לטיסות שכר, אשר בסיסה בנמל התעופה בברטיסלאבה.
תולדות החברה
החברה נוסדה בתחילת שנת 1993 לאחר פירוק צ'כוסלובקיה תחת השם טרקס סלובקיה. החברה הוקמה בגלל שחברת התעופה הצ'כוסלובקית CSA הפכה לחברת התעופה הלאומית של צ'כיה. טיסתה הראשונה של החברה התקיימה בינואר 1994 בין ברטיסלבה לתל אביב. בשנת 1995 שינתה החברה את שמה לאייר סלובקיה. בסוף שנת 2008 התברר כי לחברה חובות גדולים, בין השאר לביטוח הלאומי הסלובקי. בתחילת מרץ 2010 איבדה החברה את הרישיון להפעלת טיסות בשל חובותיה, וב-25 במאי באותה שנה הודיעה על הליך פירוק החברה.