cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברזרק
סאגת הלוחם השחור
בסאגה זו נערכת לקוראים היכרות ראשונה עם העולם של "ברזרק". הסאגה כוללת סיפור שנועד לתת רקע והכירות עם חלק מהדמויות הראשיות יותר מאשר לקדם את המשך העלילה. הדמות הראשית, גאטס, מוצגת לקוראים: אדם קודר למראה בעל עין אחת, זרוע מכנית וחרב אדירת ממדים. גאטס נודד ברחבי הארץ ומחסל שדים, או "שליחים" (Apostles) כפי שהוא מכנה אותם, המאכלסים אותה ללא מטרה או סיבה ברורה. מלבד השליחים, גאטס נלחם כל העת ברוחות המתים הנמשכות אל מעין "חותם" הטבוע בבשר צווארו ומדמם בכל פעם שהוא מתקרב אל ישות דמונית. אל גאטס מצטרף, בניגוד לרצונו של הלוחם, שדון בשם פאק המנסה לדלות עוד פרטים על עברו. לקראת סוף הסאגה מוצגות דמויותיהם של חמשת בני "יד האלוהים" – שדים רבי עוצמה שאחד מהם, העונה לשם פֶמְטוֹ, יש קשר לעברו גאטס. גאטס ממשיך במסעו לאחד שחיסל "שליח" אשר ברגעיו האחרונים גילה אנושיות, ולוקח ממנו קמע משונה בצורת ביצה עם חלקי פנים אנושיים מעורבבים על פניה, אותו הוא מכנה "בֶּהֶלית". בעוד בתו היתומה של ה"שליח" זועקת לעבר גאטס שעוד תנקום בו, פאק בא לנזוף בו על אכזריותו ומגלה שהלוחם עוטה הבעה של עצב עמוק אשר לא אופיינית לו.
סאגת תור הזהב
(סוף כרך 3 עד אמצע כרך 14)
עיבוד האנימה מתרכז בסיפור סאגה זו, אם כי בהשמטת פרטים בהשוואה למאנגה המקורית.
סאגה זו חוזרת לתחילת חייו של גאטס על מנת לתת רקע והסברים על עברו ועברן של שאר הדמויות המרכזיות, וכן על סופן הטראגי של חלקן. גאטס, יתום, אומץ לאחר לידתו על ידי שכיר חרב קשה עורף בשם גאמבינו עד שבעקבות אי הבנה טראגית נאלץ להורגו בגיל 12 ולנוס על נפשו. לאחר כמה שנות נדודים, בגיל 15, גאטס מצטרף לכנופיית שכירי חרב בשם "להקת הנצים" המונהגת על ידי צעיר כריזמטי ושאפתן בשם גריפית', שגדל בעוני וכעת הוא נחוש להשיג לו ארץ משלו. להקת הנצים בתורה נשכרת על ידי ממלכת מידלאנד (Midland – "מרכז הארץ" או "הארץ האמצעית") להילחם בממלכת צ'ודאן השכנה במהלך "מלחמת מאה השנים". בעוד שלכאורה הסיפור עוקב אחר ההתקדמות במלחמה, הוא מתמקד למעשה במספר מערכות יחסים: בין גאטס וגריפית' מתפתחת חברות ונאמנות כזו שהשניים לא ידעו מעולם; גאטס מתיידד עם כמה מחברי הליבה של הנצים; קסקה, סגניתו של גריפית', נוטרת טינה לגאטס בשל הדרך שבה הצטרף לנצים וגרם לגריפית' להתעניין בו, אך עם הזמן מתפתח באיטיות קשר בין השניים; כמו כן, מוצגים יחסיו של גריפית' עם מלך מידלאנד, עם בתו שרלוט, ועם אצילי הארמון התככניים. היחסים הללו נסקרים לכל אורך המלחמה וגם לאחר סופה.
לאחר מאבקים פנימיים ושיקולים רבים, גריפית' מפעיל את הבהלית שהוא עצמו נושא, וכך מתחיל אירוע הקרוי "ליקוי חמה". ארבעת חברי "יד האלוהים" מופיעים וגריפית' מתבקש להקריב את היקר לו מכול. הוא בוחר בחברי הכנופיה ובגאטס, מתוך מחשבה כי הלה הוא היחיד שהצליח להשפיע עליו רגשית ולגרום לו לסטות מחלומו. כך מועלית כל הכנופיה כקורבן וגריפית' הופך לבן יד האלוהים החמישי, פמטו. בעקבות הפיכתו לשד הוא חייב להתגבר על רגשותיו מול האדם החשוב לו מכול, ובשל כך אונס פמטו את קסקה אל מול עיניו של גאטס המוחזק בידי שדים. באירוע זה מאבד גאטס את אמת זרועו השמאלית ועינו הימנית. כמעט כל חברי הכנופיה נטרפים על ידי השדים הנוכחים באירוע, שחלקם גם מוצגים בסאגת הלוחם השחור וסאגות מאוחרות יותר. השורדים היחידים מהכנופיה הם הילד ריקט, שלא נכח באירוע, בעוד גאטס וקסקה ניצלים על ידי דמות מסתורית הידועה כאביר הגולגולת. פמטו יכול לחסל האביר ואת שני הניצולים לפני בריחתם, אך בראותו את גאטס גוסס הוא מהסס ונותן להם לברוח. דמות מרכזית נוספת המוצגת היא נוספרטו זוד, או "זוד האלמוות", "שליח" רב עוצמה במיוחד המחפש תמיד להילחם באויבים חזקים יותר עד שיפגוש את אויבו "האולטימטיבי"; זוד מופיע לעיתים בפני גאטס וחבריו אם כאויב ואם כדמות נייטרלית כלפיהם, וככל הנראה רואה את אביר הגולגולת כיריב ראוי. לאחר סיום ליקוי החמה קסקה מאבדת את שפיותה ומולידה יצור שהיה במקור התינוקם של גאטס ושלה אך הוכתם ברשע עקב האונס שלה על ידי פמטו (הוא נעלם וגאטס רואה אותו לעיתים במסעותיו ובחלומותיו); גאטס משאיר אותה ואת ריקט בטיפולו של מכר וחמוש ביד מכנית ובחרב אדירת ממדים הוא יוצא למסע נקמה בחברי יד האלוהים, בשליחיהם ובמיוחד בגריפית', וכך רוכש את השם "הלוחם השחור".
סאגת ההרשעה
סאגה זו חוזרת אל הנקודה שבה הסתיימה סאגת הלוחם השחור, שנתיים לאחר סוף סאגת תור הזהב ויציאתו של גאטס למסע הנקמה שלו, וכעת הוא בן 21 בקירוב. הסאגה מתחלקת לשלושה חלקים:
סאגת נץ המילניה
(כרך 22 עד תחילת כרך 35)
במקביל לאירועים אלו, "הנץ הלבן" מרכיב לו להקת נצים חדשה. הפעם, רבים מחברי הלהקה הם "שליחים" רבי עוצמה (כמו זוד) והדבר הופך את הלהקה לחזקה ביותר. גריפית' מוביל אותם למלחמה בקושאנים וכמו במהלך מלחמת מאה השנים הוא נודע כמי שעומד להושיע את מידלאנד.
לאחר קרבות עקובים מדם בין להקת הנצים החדשה וצבאו של גנישקה – קיסר הקושאנים ומי שנחשב לאימתני שב"שליחים" – פורץ קרב אחרון סמוך לעיר הבירה. בקרב זה משתפים פעולה כל חברי להקת הנצים, ללא הבדל בין שדים ובני אדם. גריפית' מתייצב בעצמו מול גנישקה בצורתו המפלצתית, ולרגע משתנה אף הוא לצורתו השדית ומכריע אותו כשלמעשה הוא גואל אותו מהאפלה שבה היה שרוי עד אז. אביר הגולגולות מופיע באותו הרגע ותוקף את גריפית' עם חרב שחישל מבהליתים של "שליחים" שהרג אך גריפית' משתמש באבחה שפוערת חתך בחלל ובזמן כדי להפוך את גופתו המתה של גנישקה למקור חדש לחיים בעולם חדש מעשה ידיו. בירת מידלאנד העתיקה מתחדשת והופכת לעיר "פלקוניה". במקביל, הפנטזיה מתערבבת במציאות בכל העולם ומפלצות ושדים מהאגדות מופיעים לצד בני אדם. העולם החדש שגריפית' התכוון ליצור מזה זמן רב קורם עור וגידים.
סאגת פנטזיה
בסאגה זו ממשיכים גאטס וחבורתו במסעם הימי אל אי השדונים, כשבדרך הם נאלצים להתמודד עם מפלצות ושדים שחדרו לעולם עקב המהפכה שביצע גריפית'.
לאחר אירועי "נץ האלף" והערבוב בין העולם הפיזי וזה האסטרלי (המימד הלא-חומרי של הקיום האנושי), גאטס וחבורתו עדיין נמצאים על הספינה בדרכם לאי סקליג (Skellig). הם נפגשים עם חבורת הפיראטים של בונבירד (Bonebeard, אותו פגשו קודם לכן בנמל) וחבורתו של גאטס מנצחת ולאחר קרב שניצת עם הפיראטים אך הספינתו של גאטס סופגת פגיעות קשות. רודריק מנווט לאי קרוב על מנת לתקן את סירה. איסידרו מגלה מערה ובה הוא מוצא ילדה בשם איסמַה שמזהירה את החבורה לא להיכנס לביתו של "אל הים". בינתיים, גאטס ושאר החבורה מוצאים כפר דייגים. לאחר מכן, מתברר כי תושבי הכפר הפכו למפלצות. החבורה נלחמת בתושבי הכפר ובחבורה של בונבירד שחזרה. רודריק ואנשיו מתקנים את הספינה ובזמן הזה גאטס הולך להילחם ב"אל הים". לאחר קרב קשה, גאטס מנצח את "אל הים". חבורתו של גאטס מצליחה להחלץ מן האי ולהמשיך במסעם לאי סקליג בעזרתן של איסמה וחבורת בתולות-ים.
באותו הזמן, ריקרט ואריקה נודדים לעיר החדשה פלקוניה. הם שוהים באכסניה בבעלות לוקה (מ"טקס הלידה") ודייבה (קוסם שהיה בעבר תחת גנישקה, מלך האימפריה הקושנית) שעובד באורוות האכסניה בזכות יכולתו לדבר עם חיות. ריקרט עושה את דרכו למצודה המרכזית של העיר פלקוניה. במפגשו עם גריפית', ריקרט נשאל אם הוא מעוניין לעזור בהגשמת חלומו של גריפית'. ריקרט סוטר לגריפית' לתדהמת כולם ומסרב. רקשאס (אחד מחיילי להקת הנץ החדשה) מבקש להרוג את ריקרט על שסטר לגריפית' אך סילאת עוצר אותו. ריקרט חוזר לאחסניה ומודיע ללוקה שאינו יכול להישאר בעיר הזו וכי הוא מתכוון לחזור עם סילאת לשבטו. מאוחר יותר, רקשאס חוזר ונלחם עם סילאת וריקרט שכרתו ברית. לבסוף, סילאת וריקרט בורחים מן העיר.
אחרי שמונה ימי מסע, גאטס וחבורתו מגיעים לאי דקליג בו נמצאת ממלכת האֱלפִים. בתוך הממלכה, החבורה נפגשת עם דַאנַן, מלכת האלפים. דאנן מסבירה כי ביכולתה לשקם את קאסקה. מלווה בקאסקה, שירקה ופרנז, דאנן נכנסת לחדר מלא בפטריות. בהדרכתה של דאנן נכנסות גרסאות אסטרליות של פרנז ושירקה למוחה של קאסקה ומתחילות לנתב בו. הן נמצאות באזור שומם וקודר, מלא ברסיסים מעברה של קאסקה ובפריטים המייצגים באופן סימבולי את מחשבותיה וראיית עולמה. לדוגמה, כלב בעל רגל כרותה המייצג את גאסט (שמאז ומתמיד נראה לקאסקה כדמות גסה ואפילו חייתית). השניים ממשיכות לנתב במוחה וככל שהן מתקדמות, הן מגיעות לחלקים יותר טראומטיים ומשמעותיים מעברה של קאסקה. השיא מגיע כשהן רואות כדור שחור ובו הדבר הטראומטי ביותר שאירע לקאסקה.
מידלאנד
מידלנד ("מרכז הארץ") היא אחת הארצות הגדולות והמשמעותיות במערב היבשת. תרבותה מזכירה את זו של מערב אירופה. במשך מאה שנים הייתה הארץ שקועה במלחמה נגד צ'ודאן השכנה אשר לבסוף הוכרעה בידי להקת הנצים. לאחר מותו של המלכה שלקה בהתקף לב, נכבשה הארץ על ידי הקושאנים. מידלאנד ידועה גם כמדינה בעלת ההיסטוריה העתיקה ביותר במערב היבשת. חברי בית המלוכה שלה ידועים כצאצאים הישירים של המלך גאיזרק אשר מבוסס על דמות היסטורית אמיתית.
האימפריה הקושאנית
האימפריה הגדולה ביותר שנראתה ב"ברזרק" עד כה. לאימפריה תרבות עתיקה ועלומה אשר טרם נודע עליה רבות. לאחרונה כבשו הקושאנים את מידלאנד והקיסר גאנישקה הכריז על רצונו לכבוש את כל היבשת. האימפריה מורכבת מעמים רבים שנכבשו או צורפו לאימפריה במשך הזמן. קיסר גאנישקה ואימפריית קושאן היו קיימים שניהם בהיסטוריה, באזור הודו של היום.
העולם ומבנהו
העולם ב"ברזרק" חולק מאפיינים רבים עם העולם האמיתי: זירת ההתרחשות של הסדרה מזכירה את אירופה של ימי ביניים – כלי הנשק, הלבוש, צורת הממשל וכדומה מתאפיינים בסגנון זה; האימפריה הקושאנית ובראשה גנישקה וכן המלך גאיזרק מבוססים כולם כל דמויות היסטוריות אמיתיות; גם הוותיקן והדת הנוצרית תופסות מקום חשוב בסדרה; "ממלכת הקליפות", מונח מהאמונה היהודית ומהקבלה, מייצגת את מקום התהוותם של גופי רשע ומוות. למרות נקודות דמיון אלה, העולם שיצר מיורה הוא עולם בדיוני.
כאשר גאטס ושותפיו פוגשים לראשונה במכשפה הצעירה שירקה (כרך 24), מסבירה להם זו על מבנה העולם המוצג בסדרה. הוא מורכב בפשטות משלושה מישורים: הראשון הוא העולם הרגיל (הפיזי); השני הוא העולם האסטרלי (הכוכבי), או בשמו האחר – ממלכת המתים; והמישור השלישי והעמוק ביותר נקרא אבוס, הוא עולם הרעיונות. שלושת המישורים קשורים זה בזה בדרכים שונות. למשל, המקום שבו נוצרת הנשמה הוא עולם הרעיונות, משם היא נשלחת לעולם הרגיל ומקבלת גוף. בעולם זה היא והגוף שקיבלה מתפתחים, ולאחר מות הגוף הנשמה נלכדת בזרם המתים. הזרם מוביל אותה בחזרה לעולם הרעיונות ובדרכה לשם היא עוברת בעולם האסטרלי המשמש מעין תחנת ביניים. כשהנשמה מגיעה לעולם הרעיונות היא מאבדת את זהותה הייחודית ומתמזגת בתודעה הכללית – האלוהית.
לכל מישור יש תפקיד שונה והוא מכיל בתוכו ישויות שונות.
רעיונות מרכזיים
פרט למסגרת סיפור מסע הפנטזיה, פיתוח הדמויות וסצנות קרב רבות, הסדרה מציגה מספר רעיונות, מסרים ונושאים שעומדים ביסודה, אחדים נדירים יותר ואחרים פחות. הרעיונות נוגעים לנושאים שונים כגון דת, אלוהים, הבדלי המעמדות בחברה ואפילו פסיכולוגיה של העדר וההמונים.
מעמדות בחברה
אחד הרעיונות הנדירים יותר של הסדרה גורס שבמהלך ההיסטוריה חילקו בני האדם את החברה וקבעו לעצמם מעמדות ותארים. לאנשים כגון אצילים ומלכים הוטב כתוצאה מכך, בניגוד לפשוטי העם הפשוט שלעיתים סבלו מהחלוקה. על מנת להצדיק את המצב הקיים ולשמרו טענו בני המעמדות הגבוהים כי הישות העליונה היא זו שהעניקה להם כביכול את מעמדם זה. המסר העולה בסופו של הדבר מהסיפור הוא שאין לייחס חשיבות מופרזת לתארים ולמעמדות שכן המודעות הקולקטיבית השוכנת בתת־המודע של האדם דורשת אחרת: עולם שבו תארים לא קיימים והאדם אינו כבול למעמדו ולמוצאו, כלומר – עולם אידיאלי. בשל חוסר השלמות של בני האדם לא ניתן להביא את העולם האידיאלי לידי מימוש. בהתאם לרעיון זה המקריות וזרם הקארמה מעניקים לאנשים מכל המעמדות תפקידים בעלי חשיבות בסיפור: חלקם בעלי תארים כגון אנשי דת, אצילים ומלכים, אך רבים מהם, גם פשוטי עם, הם שכירי חרב (כמו גאטס עצמו) ואפילו יצורים קסומים.
אלוהות וזרם הסיבתיות.
הסיבה לקיומו של האל ב"ברזרק" – כמו גם תפקידו ופעולותיו – שונה לחלוטין מזו שבמציאות. ב"פרק האבוד" מסופר כי למעשה האדם הוא זה שיצר את אלוהים, כאשר החל לשאול שאלות ולחפש סיבות לכול: סיבות לחיים, סיבות למקרי מוות מיותרים, לעצב, לשנאה ועוד. שאלות אלה נבעו מרצונו של האדם לדעת כי קיימת ישות עליונה אשר נותנת סיבה לכול, במיוחד לסבלו. רצון זה השפיע על התת־המודע הקולקטיבי של האדם והשפעתו הייתה חזקה דיה כדי לחדור אל עולם הרעיונות ולהפוך את רעיון האלוהים למציאות. מכיוון שהאלוהים נוצר כדי לתת סיבות לכול, ובמיוחד לסבל האנושי, הוא רקם תוכנית שמתפרשת על פני העבר, ההווה והעתיד: זרם הסיבתיות. בעקבות השפעת הקארמה, במהלך ההיסטוריה נולדות דמויות בעלות תפקידי מפתח שונים בתוכנית ומקדמות את הגשמת המטרה. הרעיון העולה מכך הוא שבמקור הדברים לא הייתה סיבה לקיום העולם, לקיומו של האדם או לסבל האנושי; אולם בשל חיפושו של האדם אחר סיבות, עשוי זרם הסיבתיות להוביל לתוצאות הרות גורל, חלקן הרסניות מעל ומעבר לציפיותיו של האדם. בני יד האלוהים חוזים שהסיבתיות תוביל לעידן של חשכה, רוע וסבל. בנוסף, סלאן ממשילה את הסיבתיות לנהר, ואת גאטס ואביר הגולגולת לדגים שקופצים מתוכו אך לא מסוגלים לשנות את זרימתו. לעומתה, המכשפה פלורה טוענת שהזרם אינו מעגלי אלא נוהג יותר כספירלה, ולכן לא ניתן לחזות את התנהגותו.
דת וקסם
לכאורה, הסדרה נאמנה למציאות בכל הנוגע ליחסים שבין דת וקסם אך למעשה היא גורסת כי הם קרובים זה לזה יותר מכפי שנהוג להאמין. לאורך הסדרה מוצגים אנשי הנצרות הדתיים, בייחוד קנאים כגון הכומר מוזגוס, כאנשים קשיי־עורף אשר רואים בכשפים חילול קודש ונחושים להשמיד את העוסקים בהם. שירקה טוענת כי הכנסייה למעשה שמה לעצמה מטרה להכפיף את העולם תחת שליטתה באמצעות חוקים שמקבעים דרך אחת ויחידה לעסוק בדת. לטענתה, הקסם איננו כפירה באלוהות ובדת אלא רק הבעה שונה שלהם: מטרת הדת היא לקרב את בני האדם לרוחניות ולאלוהים, ומטרתם של העוסקים בקסם זהה בדיוק אך נוקטת באמצעים שונים. כאשר הם משתמשים בקסם מבקשים הקוסמים את עזרתן של רוחות המייצגות יסודות בעולם, יסודות שמופיעים גם בדת אם כי בשמות שונים. באחד הכפרים שאליו מגיעה החבורה מוצג כומר שמתנגד לכל שימוש בקסם ולנוכחותה של שירקה אך לאחר שחזה בנסים שחוללה כדי להציל את הכפר ושמע את הסבריה, הבין הכומר שהקסם הוא אכן מימוש של עקרונות הדת בצורה שונה. הוא אף מרשה להקים מקום שיציין את משכנה של רוח הנהר הקרובה, בטענה כי "גם הסובלנות היא מרצונותיו של אלוהים".
הרוע שבאדם
בתור יצירה מז'אנר הפנטזיה האפלה, "ברזרק" מכילה יסודות רבים כגון שדים, מפלצות, כשפים אפלים והצגת הצד הרע שבאדם. אולם היא הולכת מעבר לכך ופעמים רבות מציגה גם את הסיבה לרוע שבבני האדם. "שליחים" נוצרו על ידי בני יד האלוהים שבחרו ברשע. כשדים הם מתעניינים בעיקר בגרימת סבל ומעשי זוועה לבני אדם אחרים. אך הם לא פונים לרוע סתם כך ופעמים רבות עושים זאת בגלל המציאות שאליה הם נקלעו. במהלך הסדרה מוצגים שוב ושוב מקרים שבהם בני אדם בוחרים לברוח ממצוקתם ולהפוך לשדים תוך גרימת סבל לאחרים: רוזן שהפך למפלצת לאחר שגילה כי אשתו מעורבת בעבודת אלילים; ילדה בשם רוזין שהפכה לשדונת גדולה בעקבות התעללות מצד אביה וחיבתה לסיפורי פיות; בחירתו של גריפית' להפוך לפמטו לאחר שנותר אילם ונכה בכל גופו. לאחר שהפכו לשדים, הרוע שבהם אכן מתעלה על רגשותיהם האחרים אך רבים מהם שומרים על אנושיותם: הרוזן שומר על אהבתו לבתו ומעדיף למות מאשר להעלות אותה כקורבן; זוד בוחר לחוס על גאטס הגוסס כדי "להביע כבוד למזל הגדול שלו"; רוזין זוכרת את רגשות החברות שלה כלפי ידידתה מהעבר; ואפילו פמטו מהסס כשניתנת לו ההזדמנות לחסל את גאטס ומאפשר לו לברוח. למרות שהסדרה מתוארת לרוב מנקודת מבטו של גאטס, דרך החיים שבה בחר – מסע נקמה מתוך כעס ושנאה – לא מוצגת באור חיובי. דמויות רבות (פאק, שירקה, סרפיקו ודמויות משנה נוספות) מתנגדות לאמצעים שבהם הוא נוקט כדי להשיג את מטרותיו או לאופן שבו הוא רואה את בני האדם. ואכן, לאורך הסדרה גם גאטס הופך אט אט לאדם סימפתי יותר. בסופו של דבר הסדרה מציגה את בני האדם כמי שנותרים אנושיים גם אם הושחתו ובחרו ברוע, וכמי שמסוגלים לעיתים להשתנות.
ברינגרג'ה בינוקולטה
ברינגרג'ה בינוקולטה (שם מדעי: Beringraja binoculata) היא מין של דג סחוס ממשפחת התריסניתיים, החי בצפון האוקיינוס השקט שלחופי אמריקה הצפונית בין אלסקה לבאחה קליפורניה. התריסנית נידוגה כדג מאכל לחופי קליפורניה.
תיאור
התריסנית מגיעה לאורך של עד 2.4 מטרים ולמשקל של מעל 91 קילוגרם, אם כי לרוב היא יותר קטנה מ-1.8 מטר. היא בעלת סנפירי חזה רחבים ושטוחים בעלי צורת מעוין, חוטם מוארך ושטוח ועיניים קטנות בקצה הראש סמוך לפתחי הזימים. היא בעלת זוג סנפירי גב קצרים הסמוכים לתחילת הזנב ובעלת סנפירי שת קטנים מתחתיה. לתריסנית הבוגרת ישנם מספר דוקרנים המשמשים להגנה לאורך גופה מפתחי הזימים עד הזנב הארוך.
צבע עורה של התריסנית חום-אדמדם עד אפרפר והיא מנומרת בכתמים כתומים עד אפורים ולבנים מפוזרים לאורכה. הבטן בהירה יותר.
תריסנית זו מצויה סמוך לקרקעית הים שעד לעומק 120 מטרים מפני הים באזורים ממוזגים וקרירים. היא מחפשת בחול או בבוץ הימי חסרי חוליות כמו רכיכות, תולעים שונות וחסילונים או דגי גרם שוכני קרקעית. בתורה היא נטרפת בידי כרישים כמו שש-זימי רחב-אף או פילי ים.
תריסנית זו היא מבין התריסניות הבודדות בהם בכל שק ביצים (המכונה "ארנק ימי") ישנו יותר מצאצא אחד בשקיק הביצה.
Sound Loaded
Sound Loaded הוא אלבום האולפן השישי של הזמר הפוארטו ריקני ריקי מרטין. האלבום יצא לאור ב-14 בנובמבר 2000 דרך חברת התקליטים קולומביה רקורדס. אלבום זה הוא האלבום השני של מרטין בשפה האנגלית.
האלבום מכר כשני מיליון עותקים בארצות הברית, שם הגיע למעמד פלטינה כפולה. האלבום כולל את הלהיטים "She Bangs" ו-"Nobody Wants to Be Lonely", שלאחר שיצא כסינגל השני מהאלבום שונה לדואט עם כריסטינה אגילרה. טרם הוצאת הסינגל המשותף נכלל השיר באלבום בגרסתו המקורית, ללא אגילרה, ומאוחר יותר שונה האלבום כך שכלל את הדואט.
שנת REM
שנת REM (ראשי תיבות Rapid eye movement), או שינה עם תנועת עיניים מהירה, היא שלב מיוחד של שינה אצל יונקים וציפורים, המאופיינת בתנועה רנדומלית ומהירה של העיניים, המלווה בטונוס שרירים נמוך בכל הגוף, ומעלה את הנטייה לחלום. מכונה על כן גם שנת חלום. היות שקיים דמיון מבחינה פיזיולוגית שנת REM למצבי עֵרוּת, כולל גלי מוח מהירים ולא מסונכרנים במתח נמוך, נקרא שלב שינה זה גם שינה פרדוקסלית (PS) ולעיתים שינה לא מסונכרנת.
באדם בוגר, שנת REM שונה מבחינה פיזיולוגית משלבי השינה האחרים (NREMS, Non-rapid eye movement sleep כלומר שינה שאינה עם תנועת עיניים מהירה). שנת REM ושנת NREM מתחלפות במחזור שינה שנמשך כ-90 דקות. ככל שהשינה נמשכת, אחוז שנת REM במחזורי השינה עולה.
המעבר לשינה ב-REM מביא לשינויים גופניים ניכרים, המתחילים בהתפרצויות חשמליות הנקראות "גלים פונטו-גניקולו-עורפיים" (גלי PGO) שמקורם בגזע המוח. אורגניזמים עם שנת REM משעים את מנגנון ההומאוסטאזיס המרכזי, כך שמתאפשרות תנודות גדולות יותר בנשימה, בתרמורגולציה, ובמחזור הדם, אשר אינן מתרחשות בכל המצבים האחרים של שינה או ערות. הגוף מאבד באופן פתאומי טונוס שרירים, מצב המכונה REM אטוניה.
ב-1953 נתנאל קלייטמן והסטודנט שלו יוג'ין אסרינסקי הגדירו את שנת ה-REM ושייכו אותה לחלומות.
פעילות חשמלית במוח
בזמן שנת REM, נוירונים מוחיים זורמים במוח באותה עוצמה כמו במצבי ערות, אף על פי שהגוף משותק. האלקטרואנצפלוגרפיה במהלך שנת REM מראה תנודה עצבית (גלים מוחיים) לא מסונכרנת, מהירה בעוצמה נמוכה, מה ששונה מגלי דלתא האיטיים המאפיינים שלבי השינה שאינם שנת REM. בשנת REM, הפעילות החשמלית במוח מאופיינים בגלי תטא, בתדרים 3–10 הרץ בהיפוקמפוס וגלי גמא בתדרים 40–60 הרץ בקורטקס, דפוס פעילות הדומה למצב הערות. בנוסף, צריכת החמצן והגלוקוז במהלך שנת REM שווה ואף גדולה מהאנרגיה שצורך המוח בזמן הערות.
גזע המוח
המקור המרכזי של הפעילות העצביות במהלך שנת REM הוא בגזע המוח, במיוחד בטגמנטום הפונטין וlocus coeruleus. בזמן שנת REM נוצרים גלים שנקראים PGO (ponto-geniculo-occipital) waves שהם התפרצויות של פעילות חשמלית ומקורם בגזע המוח. גלי ה-PGO הם הגורם המרכזי לתנועת העיניים המהירה ולהתכווצות שרירים אחרים,  הם מופיעים במהלך המעבר משינה עמוקה לשינה פרדוקסאלית, ומתרחשים באשכולות כל 6 שניות במשך 1–2 דקות.
מעורבות המוח הקדמי
מחקר שנערך בשנות התשעים באמצעות טומוגרפיה של פליטת פוזיטרונים (PET) העיד על תפקיד גזע המוח, ורמז כי בתוך המוח הקדמי, המערכת הלימבית והפרלימבית הראו יותר פעילות מאשר באזורים אחרים.פעולתם של האזורים במוח, המופעלים במהלך שנת REM, היא כמעט הפוכה לאזורים המופעלים במהלך שנת NREM. ואף גדולה מזו בזמן ערות שקטה. בזמן שנת REM, האזור ההפעלה הפרלימבי הקדמי (APRA) כולל אזורים הקשורים לרגש, זיכרון, פחד ומין. , מחקרי PET הראו שהתפלגות הפעילות במוח בזמן שנת REM, משתנה בהתאם לסוג הפעילות שהתרחשה בתקופת הערות האחרונה.
חלק מהאזורים במוח כמו הגירוס הקדמי העליון, האזורים הקדמיים המדיאליים, הסולקוס התוך - לילי וקליפת המוח הקודקודית העליונה, אזורים המעורבים בפעילות נפשית מתוחכמת, מראים פעילות שווה בשנת REM כמו ובמצבי ערות. גם האמיגדלה פעילה במהלך שנת REM ועשויה להשתתף בהפקת גלי ה-PGO.
מודלים של ויסות השינה בשנת REM
על פי השערת ההפעלה-סינתזה שהציעו רוברט מקארלי ואלן הובסון בשנים 1975–1977, שליטה בשנת REM כרוכה במסלולי נוירונים פעילים של שינה בתנועת עיניים מהירה (REM-On) שהם בעיקר נוירונים כולינרגיים. ונוירונים כבויים של שינה בתנועת עיניים מהירה (REM-Off) שמפעילים את הסרוטונין והנוראדרנלין ובכך מדכאים הנוירונים הפעילים של השינה בתנועת עיניים מהירה. מקארלי והובסון הניחו שהנוירונים הפעילים בשינה בתנועת עיניים מהירה מעוררים הנוירונים הכבויים בשינה בתנועת עיניים מהירה, מה שמשמש כמנגנון למחזור השינה בתנועת עיניים מהירה והשינה שאינה בתנועת עיניים מהירה. הם השתמשו במשוואות לוטקה-וולטרה כדי לתאר את הקשר ההפוך המחזורי הזה.
תנועות עיניים
רוב תנועות העיניים במהלך שנת REM הן למעשה יותר איטיות מתנועות העיניים במהלך הערות. הן גם יותר קצרות ונוטות לחזור לנקודת ההתחלה שלהם. בדרך כלל כשבע לולאות מתרחשות במשך דקה במהלך שנת REM. בשנת NREM העיניים יכולות להתרחק זו מזו, אך בשנת REM תנועות העיניים מתואמות תנועות העיניים יכולה להיות קשורה לראייה בחלום אולם אנשים שנולדו עיוורים ואין להם תמונות בחלומות עדיין מזיזים את העיניים בשנת REM. הסבר חלופי הוא שתנועת העיניים היא תופעת לוואי לעיבוד זיכרון פרוצדורלי.
מחזור הדם, נשימה, וווסת תרמי
באופן כללי בזמן השינה הפרדוקסאלית, הגוף מאבד את האיזון ולכן לחץ, קצב ותפוקת הלב, לחץ דם וקצב הנשימה לא יהיו יציבים כאשר הגוף עובר למצב שנת REM. קצב הלב ולחץ דם מתואמים לגלי PGO ולתנועות העיניים המהירות או לשינויים פתאומיים בקצב הנשימה. שליטת המוח על קצב הנשימה פוחתת, וגירויים החשמליים של אזורים במוח השולטים בנשימה אינם משפיעים על הריאות בניגוד לשנת NREM או בזמן הערות.
מצב חלום
מאז שהתגלתה, שנת REM קושרה לחלומות. כשמעירים נבדקים משינה בזמן שנת REM, כ-80% מהם יכולים לתת דיווח כלשהו על חלומות. נבדקים נוטים לתאר תיאורים נרטיביים ארוכים יותר של החלומות שחוו, ולהעריך את אורך החלום כארוך יותר חלימה מודעת נפוצה הרבה יותר בשנת REM. לפי הערכה אחת, 80% מהחלומות מתרחשים במהלך שנת REM.
אחת ההשערות היא שגלי ה-PGO בזמן REM מעוררים את הקורטקס הוויזואלי והמוח הקדמי ובכך גורמים להזיות בחלומות. , אבל אנשים לא מדווחים על יותר חלומות הזויים כשמעירים אותם בזמן שנת REM "פאזית" (שמתאפיינת בגלי ה-PGO בהשוואה לשנת REM "טונית" שמתאפיינת בקצב תטא.
חלק מהחלומות מתרחשים גם בשינה NREM. אנשים שלא ישנים עמוק יכולים לחלום בשלב 2 של שנת NREM, בעוד שאנשים שישנים עמוק מדווחים על חשיבה בשלב זה ולא על חלום.
יצירתיות
אחרי שמתעוררים משנת REM, מושפעים יותר מהטרמה סמנטית. כלומר הביצוע אצל האנשים שהתעוררו משנת REM, יהיה טוב יותר במטלות כמו אנגרמות ולתת פתרונות יצירתיים.
תזמון
במחזור השינה האולטראדיאני אורגניזם מתחלף בין שינה עמוקה שמתאפיינת בגלי מוח סנכרונים, איטיים ורחבים לבין שינה פרדוקסלית שמתאפיינת בגלים אסנכרוני ומהירים. וזה מתרחש ביום אצל חיות לילה, ומתרחש בלילה אצל ובבעלי חיים יומיים. האורגניזם חוזר לוויסות הומאוסטטי כמעט מיד לאחר סיום שנת REM.
בדרך כלל במהלך הלילה, בני האדם חווים ארבעה או חמישה מחזורי שנת REM. בתחילת הלילה הם קצרים – בסביבות 15 דקות – והם מתארכים בהמשך הלילה עד לכ-25 דקות לקראת סוף הלילה. אנשים רבים ואף חיות נוטים להתעורר או לחוות שינה קלה מאוד מיד אחרי שנת REM.
יחס שנת ה-REM קטן עם הגיל. כ-80% מזמן השינה אצל התינוק הוא שנת REM והיחס קטן ככל שמערכת העצבים של התינוק מתבגרת. שנת REM מהווה 20–25% מסך כל זמן השינה אצל אדם בוגר שזה בערך 90–120 דקות. שנת ה-REM הראשונה מתחילה אחרי 70 דקות בערך מתחילת השינה.
הפיגוע במסגד קונדוז
הפיגוע במסגד קונדוז היה פיגוע התאבדות אשר התרחש ב-8 באוקטובר 2021 במסגד השיעי "גוזר א-סייד עבד" בעיר קונדוז שבאפגניסטן. על פי הערכה של משימת סיוע האו"ם באפגניסטן, לפחות 50 בני אדם נרצחו ועוד 100 נפצעו. הפיגוע הוא הקטלני ביותר באפגניסטן מאז נסיגת כוחות ארצות הברית מהמדינה.
הפיצוץ
הפיצוץ אירע במהלך התפילה השבועית של יום שישי במסגד גוזר א-סייד עבד, במהלך תפילת הצהריים. עדי ראייה ציינו כי הם התפללו בזמן הפיצוץ וראו גופות רבות ודם על הרצפות בעת הפינוי.
תגובה
האו"ם גינה את הפיגוע והוסיף כי זהו חלק משורת התקפות במקומות פולחן. פחות משבוע קודם לכן, בפיגוע במסגד עיד גה, נהרגו חמישה בני אדם.
איש לא לקח אחריות על הפיגוע באותם הרגעים, גורמים רשמיים סבורים כי הפיצוץ עשוי להתקשר לחמושים ממחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית. מאוחר יותר, הארגון לקח אחריות על הפיגוע ופרסם את תמונת המחבל המתאבד ממוצא אויגורי.
שברולט סופריור
שברולט סופריור (באנגלית: Chevrolet Superior) היו מספר סדרות של מכוניות במספר תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית שברולט, אשר יוצרו בין השנים 1923–1926 בארצות הברית ובקנדה.
בקנדה דגמי "שברולט סופריור" יוצרו על ידי General Motors of Canada Company, חברת בת של "ג'נרל מוטורס".
ייצור בארצות הברית
סדרות "שברולט סופקיור" יוצרו והורכבו במספר מפעלים של "שברולט" וחברת האם "ג'נרל מוטורס" ברחבי ארצות הברית:
פראיה (חבל ארץ)
פראיה (ביוונית: Περαία, פּרָאיָה או פֶּרַיְאָה; לטינית: Peraea, פֶּרֵיאָה; תרגום: "הארץ אשר ממול") הוא שמו, במקורות היווניים, של חבל ארץ מיושב יהודים בעברו המזרחי של נהר הירדן בתקופה החשמונאית ובתקופה הרומית.
היסטוריה
בעבר הירדן המזרחי היו נחלותיהם של בני שבט גד, שבט ראובן, וחצי שבט המנשה. בתקופת בית שני ידוע על יישוב יהודי באזור פריאה בעבר הירדן בתקופה הפרסית ובתקופה ההלניסטית, אז בלטה בקרבו משפחת טוביה. היישוב היהודי בדרום הגלעד ובארץ עמון ("ארץ טוביה") היה הגרעין של היישוב היהודי הגדול בעבר הירדן המזרחי בהמשך התקופה, הוא "הפריאה".
בעבר הירדן היו תושבים יהודים שיהודה המכבי הצילם בזמן מרד החשמונאים. יוחנן הורקנוס חיזק את האחיזה היהודית בעבר הירדן. נראה שאזור הפריאה סופח למדינה החשמונאית, על אף שאין לכך אזכור במקורות. בתחילת שלטון בית חשמונאי הייתה פראיה מיושבת ברובה לא-יהודים, אולם יוחנן הורקנוס ואלכסנדר ינאי נקטו במדיניות שעודדה וטיפחה צביון יהודי ובזמן הורדוס כבר היה לפריאה צביון יהודי ברור. יוסף בן מתתיהו מספר כי במשך התקופה הרומית שררו יחסים מתוחים בין הנבטים ליהודים, בין היתר בפראיה.
פריאה היה אחד מחמשת האזורים הגדולים (מריס) שהרכיבו את ממלכתו של הורדוס, כאשר כל אזור כזה כלל כמה מחוזות (טופרכיות), שכל אחד מהם כלל כמה כפרים. לאחר מותו של הורדוס, בשנת 4 לפסה"נ, פרצו בארץ ישראל מהומות, שבמהלכן התמרד שמעון מפראיה, שהיה קודם לכן עבדו של הורדוס. הוא ריכז כוחות מפראיה בבקעת הירדן, בעיקר באזור יריחו והכתיר עצמו למלך. חיל המצב הרומי רדף אחריו, והוא נהרג בקרב. קבוצה אחרת של מתמרדים מפראיה שרפה את ארמון המלך בבית חמאם בעבר הירדן המזרחי. הורדוס חילק בצוואתו את ממלכת יהודה בין יורשיו, ואת בנו הורדוס אנטיפס מינה לטטררך הגליל ופריאה. מינוי זה אושר על ידי הקיסר אוגוסטוס. אנטיפס הקים את העיר טבריה לחופה המערבי של הכנרת, והיא שימשה כבירת הטטרארכיה שלו, במקום מרכזי יחסית בין שני האזורים שתחת שלטונו – הגליל ופראיה. העיר יוליאס (בית צידא) שהקים פיליפוס, בנו של הורדוס, מצפון לים כנרת וממזרח לירדן, נחשבה לחלק מפראיה. בשטחה היו 14 עיירות.
בשנת 41 היה פראיה חלק ממלכת יהודה של אגריפס הראשון, אולם עם מותו בשנת 44, נכלל בתחומי פרובינקיה יודיאה. בימי הנציב פאדוס (44–46) פרץ סכסוך גבולות בין יהודי פראיה לבין תושבי פילדלפיה, בדבר הכפר זיע, ממערב לרבת עמון. היהודים לא פנו לנציב אלא אחזו בנשק, וכעונש על כך נכלאו שלושה ממנהיגיהם ואחד הוצא להורג. סביב שנת 55 הועבר צפון פראיה לממלכתו של אגריפס השני.
בשנות המרד הגדול נכבשו חלקים מפראיה ובהם מבצר מכוור, על ידי מורדים יהודיים, אך אלה נכבשו בשנית על ידי הרומאים כחלק מדיכוי המרד. לאחר המרד נכלל פראיה בפרובינקיה יודיאה. בתקופה הביזנטית כמעט ולא היו בפריאה יישובים עירוניים גדולים.
יוסף בן מתתיהו משתמש במילה "פראיה" כדי לציין את התחום היהודי שבעבר הירדן, ולפעמים גם את עבר הירדן כולו. השם "פראיה" נזכר בלטינית גם בספרו של פליניוס הזקן, "תולדות הטבע". בברית החדשה ובספרות חז"ל נקרא האזור "עבר הירדן".
מסדר גיזת הזהב
מסדר גיזת הזהב (בצרפתית: Ordre de la Toison d'Or; בהולנדית: Orde van het Gulden Vlies; בספרדית: Orden del Toisón de Oro; בגרמנית: Orden vom Goldenen Vlies) הוא מסדר אבירות שנוסד ב-1430 בעיר ברוז' על ידי פיליפ הטוב, דוכס בורגונדיה. במסדר יכלו להיות חברים מספר קבוע של אבירים (בעת ייסודו 24 ולאחר מכן עלה המספר) ובראשו עמד הריבון (הדוכס ולאחר מכן המלך), דבר שהפך אותו למסדר הגבוה ביותר בתחום השליטה (הדוכסות או הממלכה, בהתאמה). בהמשך, כאשר ירש בית הבסבורג את הדוכסות, עבר המסדר לראשות בית הבסבורג, ובעקבות מלחמת הירושה הספרדית התפצל המסדר לשניים: מסדר גיזת הזהב הספרדי ומסדר גיזת הזהב האוסטרי. הקדוש המגן של המסדר הוא אנדראס הקדוש.
המסדר עד הפיצול
לרגל נישואיו עם איזבלה מאביז, נסיכת פורטוגל, החליט פיליפ הטוב לייסד מסדר אבירים במתכונת דומה לזו של מסדר הבירית הבריטי. עם ייסודו של המסדר נקבע מספר חבריו ל-24 (לא כולל הריבון), ב-1433 הועלה המספר ל-30 וב-1516 הועלה שוב המספר ל-50. פירוש המספר הקבוע הוא שרק מוות או הדחה של חבר מאפשרת כניסת מועמד אחר.
אל המסדר התקבלו רק אצילים שהוכיחו דבקות ללא רבב בנצרות הקתולית, וכך הפך למעוז קתולי בעת הרפורמציה.
סמל המסדר היה עור כבש מוזהב ואביריו ענדו אותו כתליון על גבי ענק זהב שחוליותיו מעוצבות בצורת האות B (המסמלת "בורגונדיה"). בחיבורים בין החוליות שובצו אבני חלמיש, סמלו של פיליפ. מוטו המסדר, "Pretium Laborum Non Vile" (בלטינית: אין גמול רע על עשייה טובה), היה חרוט מלפנים והמילים "Non Aliud" (בלטינית: אין אחר) מאחור, לאמור, המסדר הוא מסדר האבירים היחיד אליו שייך האביר. במקור מרמז שם המסדר לסיפור גיזת הזהב מן המיתולוגיה היוונית, אך בישוף שמונה לנשיא המסדר על ידי פיליפ הציע לקשר את השם לגיזת הצמר שמצא גדעון בן יואש, שבנצרות מסמלת את התעברות הבתולה מרוח הקודש - וכך הרחיק את המסדר משמו הפגאני.
לחברי המסדר ניתנו שמות טקסיים שציינו תפקידים אותם ביצעו בפגישותיהם. כך למשל היו תפקידי נשיא המסדר, גזבר, מזכיר, הממונה על הטקס, כרוז, עוזרי כרוזות (שכונו בשמות כגון "הר המלך" - Montreal, "אבן צור" - Fusil ושמות נוספים הקשורים לעולם הסמלי של רומן הוורד) וראש עוזרי הכרוזות שנשא בכינוי "גיזת הזהב".
ב-5 בינואר 1477 מת שארל האמיץ, דוכס בורגונדיה ללא יורש. ב- 18 באוגוסט של אותה שנה בתו, מארי, דוכסית בורגונדיה נישאה למקסימיליאן אשר ב- 1487 הפך למקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה מבית הבסבורג, וכך ירש בית הבסבורג את דוכסות בורגונדייה ובאופן מסורתי הציב בראשו את ראש בית הבסבורג. מלכי הבסבורג כיהנו כמלכי ספרד עד 1700, אז ירש את כתר ספרד פליפה החמישי. שהיה מבית בורבון. עקב כך פרצה מלחמת הירושה הספרדית. תוצאה משנית של התפתחות זו הייתה פיצול המסדר למסדר אוסטרי ומסדר ספרדי. בכל מקרה, כתבי ההאמנה של שני המסדרים ותכתובתם הרשמית נותרה בשפה הצרפתית.
המסדר הספרדי
המסדר הספרדי נקלע לבעיה כאשר העניק אבירות לנפוליאון בונפרטה ולאחיו ז'וזף, בעוד לואי סטאניסלא זאבייה, רוזן פרובאנס היה חבר במסדר אף הוא, דבר שגרם לאחרון להחזיר את שרשרת-המסדר שלו במחאה. חברות במסדר הוענקה גם לפילדמרשל הבריטי דוכס ולינגטון, ובכך היה הוא לפרוטסטנטי הראשון שהיה חבר המסדר. ראמה התשיעי, מלך תאילנד היה ללא-נוצרי הראשון שזכה לחברות במסדר.
בשנות הרפובליקה הספרדית השנייה, 1931–1936, ובתקופת שלטונו של פרנסיסקו פרנקו, 1939–1975, החזיק בית בורבון הספרדי בראשות המסדר. כיום עומד בראש המסדר הספרדי פליפה השישי, מלך ספרד.
המסדר האוסטרי
המסדר האוסטרי לא עמד בפני בעיות פוליטיות ודתיות כמו המסדר הספרדי ונותר בחזקה קתולית. בעיית היותה של מריה תרזה ראש השושלת, אך מנועה מלהיות ראש המסדר בשל היותה אשה, נפתרה על ידי מינוי בעלה פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כראש המסדר.
עם התמוטטות המשטר המלוכני באוסטריה לאחר מלחמת העולם הראשונה דרש אלברט הראשון, מלך הבלגים את ראשות המסדר בעת ועידת השלום בפריז (1919), כיורש שטחי דוכסות בורגונדיה ההיסטורית. אך אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד ערער על דרישה זו ודרש שראשות המסדר תשמר על ידי עמיתו האוסטרי המודח, קרל הראשון, קיסר אוסטריה. ואכן, המסדר מתקיים עד ימינו בראשות צאצאי קרל הראשון לבית הבסבורג.
אלן רנה
אלן רנה (בצרפתית: Alain Resnais; 3 ביוני 1922 – 1 במרץ 2014) היה במאי קולנוע צרפתי. נודע בעיקר בזכות שלוש מיצירותיו המוקדמות: לילה וערפל (1955), הירושימה אהובתי (1959) ואשתקד במרינבד (1961).
ילדותו וצעירותו
אלן-פייר-מארי-ז'אן-ז'ורז' רנה נולד בשנת 1922 בוואן (Vannes) שבמחוז מורביאן בחבל ברטאן שבצרפת. היה ילד יחיד להוריו. אביו, פייר רנה, וסבו מצד האב היו רוקחים. האב, שכיהן בשנים 1962-1934 גם כבראש מועצת היישוב טרפליאן היה פתוח לסוגים שונים של אמנות. בגלל התקפי אסתמה לא נשלח אלן לבית הספר אלא נאלץ ללמוד באופן פרטי בבית. הוא קרא בילדותו מגוון רחב של ספרים, מספרות קלאסית ומודרנית, לרבות ספריו של פרוסט ועד לקומיקס, כעבור שנים אחדות ריתקו אותו אמנים כמו הרי דיקסון, ונציגי הסוריאליזם ובראשם אנדרה ברטון. בגיל 10 הוקסם לראשונה על ידי הקולנוע. בגיל 12 קיבל מאביו ליום הולדתו מצלמת 8 מילימטר והחל בעזרתה ליצור סרטונים קצרים. בגיל 14 יצר יחד עם כמה חברים סרטון בשם "פנטומאס" באורך שלוש דקות. בהתחלה רצה עם זאת להיות שחקן. בשנת 1939 עבר לפריז ועבד כעוזר בלהקת התיאטרון של ז'ורז' פיטואף ב"תיאטר דה מטירן". בימי הכיבוש הנאצי בשנים 1942-1940 למד משחק בקורס של רנה סימון. הופיע באותה תקופה כניצב בסרט Les Visiteurs du soir. בשנת 1943 נרשם רנה ללימודי עריכה בבית הספר IDHEC (מכון לימודים גבוהים בקולנוע Institut des hautes études cinématographiques) שהוקם לא מזמן בחסות המשטר וישי. אחד ממוריו שהשפיעו עליו במיוחד היה הבמאי ז'אן גרמיון. בסוף שנות ה-1940 שירת בצבא הצרפתי כששובץ בלהקת תיאטרון צבאית בניהולו של אנדרה ואזן.
ב-1946 עבד כעוזר במאי ועור עורך בהפקת הסרט "פריז 1900". אולם תתחיל דרכו כבמאי היה סרט התעודה הקצר "ואן גוג" (1947). למשך עזור יצר מספר סרטי תעודה, אחד מהם על בית החרושת פשינה.
המשך פעילותו
בתום לימודיו הוא יצר כמה סרטים קצרים כגון "גרניקה" (1950) בהשראת ציורו של פיקאסו באותו שם והעיר והקרב אשר היוו השראה לו. סרטו הבולט מאותה תקופה הוא לילה וערפל (1955) אשר היה אחד הסרטים הדוקומנטריים הראשונים אודות השואה. רנה בחר לגשת לנושא בצורה עקיפה כי חשב שתמונות זוועה יגרמו לשואה להצטייר כבדיונית ובלתי ניתנת לתפישה אצל הצופים. הוא בחר לצלם מחנות ריכוז ריקים כפי שנראו בשנות החמישים והשתמש בחומר גלם שצולם בתקופת השואה רק ממש בסוף הסרט. צורת עריכה זו הייתה מהפכנית לתקופתה וזכתה לחיקויים רבים מאז.
רנה השתמש בסרטיו בטכניקות שונות כדי לתור אחר הסובייקטיביות של הזיכרון בבואו להתמודד עם זוועות ואלימות בעבר. הוא סיים את העבודה על סרטו הירושימה אהובתי, המבוסס על ספרה של מרגרט דיראס, בשנת 1959. זוהי דרמה רומנטית אודות שחקנית צרפתייה צעירה המשחקת בסרט אנטי-מלחמתי המצולם בהריסות העיר הירושימה ובבנייתה מחדש. עד מהרה היא פוצחת בפרשיית אהבים הפכפכה עם ארכיטקט יפני. הרומן חושף את המתחים הפוליטיים והתרבותיים אשר רוחשים אפילו מתחת לחוויותיהם האישיות וזכרונותיהם. הסרט כלל שימוש פורץ דרך בטכניקה של פלאשבקים כדי לתור בזכרונותיה של השחקנית אודות מאהב גרמני שנהרג במלחמת העולם השנייה וההשפלה שעברה מצד משפחתה. סרט זה זכה להצלחה רבה וקיבע את מעמדו של רנה בהיסטוריה של הקולנוע הצרפתי.
בשנת 1960 יצר רנה קלאסיקה נוספת משלו: אשתקד במרינבד יחד עם הסופר/קולנוען אלן רוב-גרייה הסרט עוסק באדם, המוכר רק בשם X, אשר פוגש באישה בשם A באתר נופש אירופי ומנסה לשכנע אותה כי הם נפגשו שם בעבר כזוג אוהבים. בסרט זה מתח עוד יותר רנה את השימוש שעשה בחקירת הזיכרון הסובייקטיבי למחוזות ניסיוניים, ויצר מציאות לא-יציבה אשר זורמת עם התפישה של הדמויות. בעת ש-X מנסה להעביר ל-A את זכרונותיו מפגישתם הקודמת, הנוף משתנה כל הזמן מצילום לצילום בעת שהזיכרונות שהוא מתאר זורמים לרגע הנוכחי. סצנות דומות משוחקות בגרסאות רבות-משמעות שונות, והצופה אינו יכול להכריע אם X הוא נבל אשר אנס את A או גיבור/מאהב אשר מסייע לה להימלט מאתר הנופש הדיסטופי הכולא אותה.
רנה היה בן זמנו של הגל החדש הצרפתי - קבוצה של מבקרים שהפכו ליוצרי סרטים הכוללת את פרנסואה טריפו וז'אן-לוק גודאר - אך לא חבר מלא בקבוצה. הוא מזוהה יותר עם קהילת יוצרי הסרטים והסופרים של הגדה השמאלית, אשר כללה את אניס ורדה, ז'ק דמי ואחרים, אשר היו מחויבים למודרניזם ולא לקולנוע האמריקאי.
הוא המשיך ליצור באופן סדיר בשנות השישים והשבעים. בשנות השמונים נחל אכזבה כשסרטיו כשלו אצל המבקרים ובקופות.
כך למשל, בשנת 1984 יצא לאקרנים סרטו "אהבה עד מוות". זה היה סרט ניסיוני נוסף המתאר בני זוג שנפגשו רק כמה חודשים לפני שסימון מת באופן פתאומי והתעורר לחיים כמה דקות מאוחר יותר. החוויה מעוררת שאלות של חוויות הזיכרון, שאלות שבני הזוג מעדיפים להדחיק. אהבה בצילו של המוות היא התימה שמובילה את הסרט.
רבים מסרטיו הופקו על ידי אנטול דאומן וסרטי ארגוס, אשר הפיקו סרטים של אנשי הגדה השמאלית אחרים כגון כריס מרקר. רנה גם נודע בשיתופי הפעולה שלו עם סופרים ומחזאים כאלאן רוב-גרייה, אלן אייקבורן ומרגרט דיראס.
רנה, אדם פרטי ביותר, (שכמעט ולא העניק ראיונות) היה נשוי לפלוראנס, בתו היחידה של הסופר והדיפלומט הנודע אנדרה מאלרו ושל אשתו היהודיה קלרה מלרו. את 20 השנים האחרונות הוא חלק עם השחקנית סבין אזאמה, המופיעה ברבים מסרטיו.
רנה זכה בפרס ז'אן ויגו בשנים 1954 ו-1956. הוא זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים של ונציה בשנת 1960 על הסרט 'אשתקד במרינבד' ובאריה הכסף בשנת 2006 על הסרט 'לבבות'. ב-2004 זכב בפרס לומייר לבמאי הטוב ביותר על סרטו "Pas sur la bouche".
המרד באסטוריאס
המרד באסטוריאס בשנת 1934 (בספרדית: Revolución de Asturias de 1934) היה מרד שאורגן על ידי סוציאליסטים ואנרכיסטים במחוז אסטוריאס שבספרד באוקטובר 1934. הוא פרץ בתגובה למינויים של שלושה שרים מהימין לממשלת ספרד. המרד דוכא על ידי חיילים בפיקודו של הגנרל פרנסיסקו פרנקו. כתוצאה מהמרד נהרגו כ-3,000 מורדים, ולאחר דיכוי המרד נעצרו כ-30,000 - 35,000 איש. המרד היה אחד השלבים בסכסוך הפוליטי הספרדי שהוביל למלחמת האזרחים בספרד.
רקע
תנועות השמאל הסוציאליסטי ראו במינוי שרים מהימין לממשלה צעד בדרך אל הפשיזם וארגנו בתגובה שביתה כללית ומרד ברחבי ספרד. אולם הימנעות של האנרכיסטים להצטרף לשביתה ופעולה מהירה של השלטונות הספרדיים שכללה מעצר של אלפי פעילים סוציאליסטים ואנרכיסטים טרפדה את השביתה ברוב ספרד. אולם הפעילים באסטוריאס, אזור בו לתנועת הפועלים UGT הייתה תמיכה חזקה מאוד, היו נחושים להמשיך במאבק ופתחו במרד תחת הססמה "אחים פרולטריים מאוחדים" (United Proletarian Brothers) ושם הם זכו לשיתוף פעולה של האנרכיסטים. רוב המורדים במקום היו כורים במכרות באזור אסטוריאס.
המרד
בערב 4 באוקטובר 1934, יצאו הפעילים הסוציאליסטים של ה-UGT והפעילים האנרכיסטים של ה-CNT להשתלט בנשק על עיירות ומחנות צבא באסטוריאס. הם התקדמו מאזוריהם אל הבירה אוביידו והשתלטו עליה, למעט שני מחנות צבא בהם נמשכה הלחימה, עד 6 באוקטובר. הלחימה נמשכה גם באזורים אחרים של אסטוריאס בימים הבאים. באזורים שנשלטו על ידי המורדים הוקמו מועצות שלטוניות על ידי ה-CNT או ה-UGT הסוציאליסטי. במקומות בהם הייתה שליטה אנרכיסטית הוקמו מועצות רחבות של תושבי המקום אשר ניהלו רק עניינים הכרחיים מינימליים כמו אספקת מזון. במקומות בהם הייתה שליטה סוציאליסטית, המועצות היו ריכוזיות ואנשי ה-UGT לקחו שליטה מלאה על כל העניינים.
ב-7 באוקטובר הגיעו נציגים מהאזור של חיחון ואבילס שנשלט על ידי האנרכיסטים לבירה אוביידו לבקש נשק שנדרש להם להגן על הנמל מפשיטה של כוחות ממשלת ספרד. ההנהגה הסוציאליסטית השיבה את פני הנציגים האנרכיסטים ריקם וכך הצליח הצבא הספרדי להשתלט על הנמל והאזור שמסביבו ובהמשך לדכא את המרד. כתוצאה מהמרד נהרגו כשלושת אלפים מורדים, ולאחר דיכוי המרד נעצרו כ-30,000 - 35,000 איש.
מיטל דיין
מיטל דיין (נולדה ב-25 במאי 1979) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה כחלוצה בליגת הנשים הבכירה מאז הקמתה ב-1998 ועד שנת 2015 וזכתה בשלוש אליפויות ושישה גביעים. דיין היא קפטנית נבחרת ישראל לשעבר ששיחקה בה מאז הקמתה ורשמה 29 הופעות במדים הלאומיים.
המרד באסטוריאס
המרד
האחראי על דיכוי המרד היה הגנרל פרנסיסקו פרנקו, שהשתמש לצורך כך בחיילי צבא אפריקה והלגיון הספרדי בראשותו של חואן יאגו. הצלחתו בדיכוי המרד הביאה אותו להנהגת מחנה הימין ובסופו של דבר למנהיג הדיקטטורי של ספרד.
מיטל דיין
קריירה כשחקנית כדורגל
דיין החלה לשחק ולהתאמן בבית ספר אורט בקריית מוצקין בקבוצה שהתחרתה במסגרת טורנירים בית ספריים. עוד לפני הקמתה של הליגה בארץ שיחקה במחוז צפון בליגת המחוזות.
המרד באסטוריאס
המרד
למרות שהמפלגה הקומוניסטית של ספרד, ה-PCE, נטלה רק חלק שולי במרד באסטוריאס, בשנים הבאות היא בנתה לעצמה תדמית לוחמנית וטענה שהיה לה חלק משמעותי במרד.
מיטל דיין
קריירה כשחקנית כדורגל
עם פתיחתה של הליגה הצטרפה דיין למכבי חיפה וזכתה עם הקבוצה בשלושה גביעים ושתי אליפויות עד התפרקות הקבוצה ב-2003.
דיין הצטרפה לאס"א תל אביב ושיחקה בה עד שנת 2008 כשבמהלך שנים אלו הבקיעה שערים רבים והייתה במשך מספר עונות מלכת השערים של קבוצתה. בשנת 2004 הבקיעה מספר שיא של 17 שערים במשחק ליגה אחד מול עירוני אריאל.
המרד באסטוריאס
השפעה
דוברים קומוניסטים טענו שהמרד באסטוריאס הוכיח שניתן לקיים מהפכה סוציאליסטית בספרד ושהימין הבין זאת אך השמאל נמנע מלהסיק את המסקנות הנדרשות ולהוציא אל הפועל את המהפכה. החוקר דניאל אייזנברג כתב שלאחר המרד רבים בספרד הבינו שהמדינה שלהם נמצאת בתוך מלחמת אזרחים.
מיטל דיין
קריירה כשחקנית כדורגל
בעונת 2008/2009 חצתה את הקווים ועברה ליריבה המושבעת ואלופת המדינה מכבי חולון וזכתה עמה בדאבל. דיין שיחקה בחולון עד פרישתה בשנת 2015 פרט לעונת 2013/2014 בה שיחקה במכבי באר שבע. במהלך שנים אלו בחולון זכתה עם הקבוצה בעוד שני גביעים.
דיין השתייכה לסגל נבחרת ישראל מאז הקמתה בשנת 1997, שימשה כקפטנית הנבחרת ורשמה 29 הופעות במדים הלאומיים במהלכם הבקיעה ארבעה שערים.
חיים אישיים
נכון לשנת 2019 דיין חיה עם בת זוג בנשר.
בשנת 2019 השתתפה בעונה השביעית של תוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" שנקראה בעונה זו "גולסטאריות 2".
ב-2021 השתתפה בעונה נוספת של תוכנית הטלוויזיה "גולסטאריות".
מיכאל נדלר
מיכאל נדלר (1921 – 26 במרץ 1993) היה אדריכל ישראלי שפעל במסגרת משרד "נדלר, נדלר, ביקסון, גיל אדריכלים" - מהבולטים במשרדי האדריכלים בישראל במחצית השנייה של המאה העשרים.
נדלר נולד בשנת 1921 בעיר סופיה שבבולגריה. בשנת 1941 עלה לארץ ישראל ופנה ללימודי אדריכלות בטכניון שבחיפה. בשנת 1945 סיים את לימודיו בטכניון שם גם הכיר את אשתו שולמית, שעִמה פנה לפתוח משרד אדריכלים קטן ברחוב בר כוכבא במרכז תל אביב. לבד מעבודתו כאדריכל פעיל, שימש נדלר כמנחה בקורסי סטודיו בטכניון בין השנים 1965–1966.
השותפות התרחבה לראשונה בשנת 1958 עת הצטרף האדריכל שמואל ביקסון. בשנת 1970 הצטרף האדריכל משה גיל כשותף. ב-1970 זכה בפרס רוקח יחד עם שותפיו למשרד.
המשרד שבראשו עמד נדלר תכנן כמה מהפרויקטים המרכזיים במדינת ישראל הצעירה, זכה בתחרויות תכנון ובפרסים על עבודות נבחרות. בעיקר התמקד בתכנון ספריות ומרכזי חינוך ותרבות. בני הזוג נדלר בנו לעצמם בית בהרצליה פיתוח, אולם לא זכו לגור בו זמן רב.
מיכאל נדלר נפטר ב-1993 והותיר אחריו את רעייתו והבן, אריאל. נטמן בבית העלמין הישן בהרצליה. משרדם של הזוג נדלר והשותפים שמואל ביקסון וגיל נסגר סופית ב-2010.
ב-2013 נערכה בגלריה בבית האדריכל התערוכה "עבודת צוות" הסוקרת את עבודות המשרד בין השנים 1946–2010. שנתיים לאחר נפתחה התערוכה מחדש במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן. ב-2016 יצא לאור ספר מקיף המסכם את יצירתו של משרד האדריכלים "נדלר, נדלר, ביקסון, גיל" בעריכת צבי אלחייני ומיכאל יעקובסון.
קלאודיים
הקלאודיים (לטינית: Claudii) הוא השם (נומן גנטיליקיום) של אחד ממשפחת פטריקים ברומא העתיקה, שענפים שונים בו היו משפחות אצולה חשובות ומשפיעות בחברה הרומית.
לפי המסורת הרומאית הקלאודיים היו משפחה סאבינית מהעיר רגילום שהיגרה לרומא, על מועד הגירתם הדעות חלוקות: טיטוס ליוויוס קובע את מועד הגירתם לשנת 504 לפנה"ס כתוצאה מהשתייכות המשפחה לסיעה סאבינית שהתנגדה למלחמה כנגד רומא.(ליוויוס, מאז ייסוד העיר, ספר שני, טז') סווטוניוס לעומת זאת, מתארך את זמן הגירתם לעיר לזמן קצר לאחר ייסודה בעידן מלכותו של רומולוס וגורס שהם היגרו כתוצאה מהשפעתו של טיטוס טאטיוס ששימש כמלך-שותף לצדו של רומולוס. (סווטוניוס, טיבריוס, 1)
מייסד בית האב ברומא היה אפיוס קלאודיוס, לאחר שהיגר לעיר הוא קיבל אזרחות, חלקת אדמה באזור שמעבר לאניו וחלקת קבורה לבני משפחתו למרגלות גבעת הקפיטולין. עד מהרה קלאודיוס נהפך לפטריקי והתקבל כחבר בסנאט שבו הפך להיות אחד מהחברים הנכבדים ביותר. במשך הזמן המשפחה התפצלה לכמה בתי אב, חלקם פטריקים, שנשאו את הקוגנומן נירון, קאודקס, פולכר וקנטו וחלקם פלבאים, שנשאו את הקוגנומן מרקלוס, אסלוס, קנינה, פלאמן וקנטומלוס.
הענף הפטריקי של המשפחה העמיד בזמן הרפובליקה 28 קונסולים, חמישה דיקטטורים, שבעה קנסורים, כמו כן הם חגגו טריומף שש פעמים. הענף הפטריקי נודע בשחצנותו וגאוותנותו ועד ימיו של הקיסר קלאודיוס נמנעו מלאמץ למשפחתם בני בתי אב אחרים. (סווטוניוס, קלאודיוס האלוהי, 39)
המשפחה המפורסמת ביותר של הענף הפלבאי הייתה משפחת מרקלוס שבניה הגיעו למגיסטראטורות הבכירות ביותר. המפורסם שמבניה היה מרקוס קלאודיוס מרקלוס, שקנה את תהילתו בשירותו כמצביא בזמן המלחמה הפונית השנייה, ונבחר למשרת הקונסול חמש פעמים.
כינויה של שושלת הקיסרים הראשונה ששלטה ברומא עד שנת 69, "היוליים קלאודיים", בא לה משילוב שמות שני בתי אב: היוליים, שאליהם השתייך הקיסר אוגוסטוס, הקיסר הראשון של רומא, והקלאודיים, שאליהם השתייכו בני אשתו ליוויה, טיבריוס, הקיסר השני של רומא ואחיו דרוסוס. אף על פי שמה, הלגיטימיות של השושלת נבעה מהשתייכותה לבית האב של היוליים.
קים (רומן)
"קים" (באנגלית: Kim; יצא לאור בשנת 1901) הוא רומן שנכתב על ידי רודיארד קיפלינג המתאר את קורותיו של נער אירי יתום על רקע "המשחק הגדול" - פעילות החתול ועכבר של רוסיה ואנגליה בהודו ואפגניסטן במאה ה-19.
עלילה
קים (קימבל אוהרה) הוא בנו היתום של חייל בריטי בדימוס ואומנת בריטית החי ברחובות לאהור עד שהוא נקשר במקרה ללאמה טיבטי הנמצא בחיפוש אחרי הארה. קים מתלווה ללמה כחניך צ'לה במהלך הסיפור נוצר קשר בין קים לשירות הביון הבריטי וקים תורם את חלקו במשחק הגדול להעברת הודעות ולריגול עבור שירותי הביון של ארצו. מסעו של קים עם הלאמה הוא ההרפתקה הגדולה הראשונה בספר.
קים מזוהה על ידי הכומר של הגדוד של אביו ונשלח לבית ספר אנגלי, אבל נשאר בקשר עם הלאמה והשרות החשאי הבריטי, ואף מאומן בריגול על ידי הבריטים.
לאחר לימודיו חוזר קים ללאמה ויחדיו הם נודדים בהרי ההימלאיה, הפעם קים גונב ניירות ממרגלים רוסים תוך כדי שהלאמה ממשיך בחיפוש. בסוף הספר קים מתלבט בין החיים הרוחניים של הלאמה לבין חיי הריגול בהם הוא מצטיין.
עיבודים
בשנת 1984 הופק סרט טלוויזיה על-פי הספר, בו גילם פיטר או'טול את הלאמה.
גרסה עברית מלאה כולל הערות של הספר יצאה לאור ב-2014 בהוצאת אריה ניר, תרגום והערות: שמואל (מולי) ורד, עריכה: רחל הלוי, עריכה מדעית: בעז זקס.
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2012
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2012.
גן המנהיגים
גן המנהיגים (הידוע גם כ"גן מנהיגי האומה") הוא גן בכניסה לראשון לציון, בקצה הצפוני של רחוב ז'בוטינסקי.
המקום תוכנן על ידי האדריכל חיים כהנוביץ כמוזיאון פתוח לציבור, שבנוסף לשיטוט בין מזרקות ומדשאות, גן משחקים וגינות נוי, מספק למבקרים גם סקירה קצרה של הציונות ומנהיגיה הבולטים.
עיצוב הגן
בשנת 2008 נעשתה פנייה מהחברה הכלכלית ראשון לציון למעצב רענן כספין, לצורך תכנון לוחות אבן שיציגו את קורות חיי מנהיגי ישראל, ויקומו בשטח שהוקצה לגן. מה שזכה לכינוי "חצרות המנהיגים", כולל את דיוקנם, סיפור חייהם וחתימתם של מנהיגי ישראל הבולטים, ביניהם: בנימין זאב הרצל, דוד בן-גוריון, יצחק רבין, גולדה מאיר ומנחם בגין. נוסף על כך, בכניסה לגן מונפים 33 דגליהן של המדינות אשר נציגיהן הצביעו "בעד" בכ"ט בנובמבר 1947 בעת הדיון בעצרת האומות המאוחדות על סיום המנדט הבריטי והקמת שתי מדינות עצמאיות בארץ ישראל – מדינה יהודית ומדינה ערבית.
פרויקט חצרות המנהיגים הוליד שני פרויקטים נוספים: "שער האומות" ו"עמוד האש":
שער האומות
קיר ההנצחה, הנקרא גם "שער האומות", הוא חלק נוסף בגן שעוצב על ידי המעצב רענן כספין באותה השנה. קיר זה מצדיע למדינות אשר הצבעתן באו"ם אפשרה את הקמת המדינה. דגלי המדינות מודפסים על ידי האריחים בהדפסה קרמית, ששובצו בקיר השער. אלמנט נוסף המשובץ בקיר השער הוא סמל האו"ם.
עמוד האש
בגן המנהיגים מוצבת מזרקת עמוד האש, ולידה שביל מים המוביל למזרקת מגן דויד. עמוד האש הוא פסל אלומיניום בגובה 4.5 מטרים שעוצב על ידי המעצב רענן כספין, ומסמל את ערך המנהיגות כעמוד האש לפני המחנה. הפסל מוצב בבריכה המרכזית שבגן המנהיגים.
בנסון (סדרת טלוויזיה)
הסדרה הייתה ספין אוף של הסדרה בועות, שבה דמותו של בנסון הופיעה כמשרת השנון והמיושב בדעתו של משפחת טייט שסבלה מחוסר תפקוד. דמותו של בנסון עברה מאופרת סבון זו לקומדיית המצבים בעלת המבנה הקונבנציונלי יותר, בה הוא מתקדם כדמות הראשית החל מתפקיד מנהל משק הבית של מעון המושל ועד לתפקיד סגן המושל. הסדרה נוצרה על ידי סוזאן האריס והופקה על ידי חברת ויט-תומאס-האריס הפקות. ב-1985 זכה גיום בפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריה שחקן ראשי מצטיין בסדרה קומית על תפקידו בסדרה.
בישראל הסדרה שודרה במחצית הראשונה של שנות השמונים, במקביל לשידורה בארצות הברית.
עלילה
בנסון דובואה (רוברט גיום) נשכר לשמש כמנהל משק הבית של המושל האלמן יוג'ין גטלינג (ג'יימס נובל) ושל בתו קייטי (מיסי גולד). המושל גטלינג היה דודן של ג'סיקה טייט (קתרין הלמונד) מהסדרה בועות.
בנסון מתמודד עם הדילמות כמנהל משק הבית ועם הטבחית ממוצא גרמני גרטשן וילומינה קראוס (אינגה סוונסון) ועם ג'ון טיילור (דייוויד הדיסון ומאוחר יותר לואיס ג'. סטדלן), שמשמש כראש הסגל של המושל. לאחר העונה הראשונה הועבר תפקידו של טיילור לקלייטון אנדיקוט השלישי (רנה אוברז'ונואה).
מזכיר העיתונות של המושל, פט דאוני (אית'ן פיליפס), מופיע בסדרה החל מהעונה השנייה, ומזכירתו של בנסון, דניס סטיבנס (דידי קון), מופיעה החל מהעונה השלישית. בהמשך השניים נישאו, ובעונה החמישית נולד להם ילד. בעונה החמישית נעלמו דמויותיהם של השניים, והסיבה שניתנה לכך הייתה קבלתה של דניס לעבודה בנאס"א.
במהלך הסדרה מתקדם בנסון בתפקידים שונים, החל מתפקיד מנהל התקציב של המדינה, ועד למשרת סגן המושל. בסופו של דבר מתמודד בנסון על משרת המושל נגד גטלינג.
פרק הסיום
בסיום הסדרה מתמודד המושל גטלינג על תקופת כהונה נוספת כמועמד עצמאי מול בנסון, שמתמודד כמועמד מפלגתו לשעבר של גטלינג.
בפרק הסיום, בנסון וגטלינג, שיחסיהם הפכו למתוחים בשל ההתמודדות, מתפייסים איש עם רעהו וצופים יחדיו במשדר ליל הבחירות, שהיו צמודות. ברגע בו שדר הטלוויזיה מתחיל להודיע שסוף כל סוף יש מועמד שניצח, מסתיים הפרק בהקפאת תמונה ומשאירים את הסדרה בקליף האנגר מבלי לדעת מי המושל הנבחר.
ב-2007 אמר המפיק הראשי של הסדרה, בוב פרייזר, שהסדרה הסתיימה באופן זה לבקשת הרשת. לאחר שעלה לאוויר פרק סיום זה, ירדה הסדרה מהאקרנים. פרייזר ציין שאם הסדרה הייתה ממשיכה, הכוונה הייתה שגטלינג ינצח בבחירות כמושל ובנסון ייבחר כסנאטור.
לדבריו של גארי בראון, שביים את פרק הסיום ועשרים פרקים נוספים בסדרה, צולמו שלוש גרסאות לפרק ההמשך, כשבראשונה ניצח בנסון, בשנייה גטלינג, ובשלישית נוצר תיקו בין השניים. הכוונה הייתה שבמהלך פגרת הקיץ יוחלט איזו גרסה תשודר. בראון גם ציין, שללא קשר לגרסה שתיבחר, הכוונה לטווח ארוך הייתה שבעונה הבאה יהיה בנסון בסופו של דבר המושל.
דגם להרכבה
דגמי קיט
כאמור, הדגמים להרכבה הנפוצים ביותר הם דגמי קיט. הם עשויים מפלסטיק או משרף, ובאים בקופסה סגורה הכוללת את חלקי הדגם מפורקים (לרוב במסגרות פלסטיק המחזיקות אותם שלא ייפלו וילכו לאיבוד), הוראות הרכבה, מידע ומפרט טכני על הכלי, ציור של הכלי כאשר הוא שלם, מדבקות עם סימול טקטי (הנקראות decals) ולעיתים קרובות גם דבק (שאותו ניתן לרכוש גם בנפרד). את החלקים יש להדביק אחד לשני לפי ההוראות. בסיום ההדבקה ואחרי שהדבק מתייבש נהוג לצבוע את הדגם כך שייראה אמיתי. המהדרים אף מוסיפים אפקטים של בלייה ומזג האוויר כיאה לכלי שמשתפשף בשטח. חברות שונות מציעות תוספות לדגמי הקיט, הנקראות "מיני-קיט", והן כוללות למשל מיגון נוסף או חיילים קטנים.
רוב דגמי הקיט הם של כלי רכב, בדרך כלל צבאיים, כגון טנקים, רכב קרבי משוריין, מטוסי קרב, מסוקי קרב וכלי שיט צבאיים. דגמים אלו פופולריים במיוחד בקרב יוצאי צבא, מהנדסים, אנשים עם זיקה טכנית וחובבי היסטוריה צבאית. חלק מדגמי הקיט כוללים כלי רכב אזרחיים כמו מטוסי נוסעים, ספינות גדולות, רכבי שטח, מכוניות ועוד.
יש בונים המשדרגים את דגמי קיט, כגון בהוספת מנוע חשמלי קטן והפיכת הדגם לנוסע בשלט רחוק, או הצבתו בדיורמה המתארת סיטואציה מבצעית. בדגמים האיכותיים ביותר קשה מאוד להבדיל בין הדגם לכלי האמיתי.