cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוטופיה
אוטופיה ביהדות
על פי רוב, האוטופיה היהודית קשורה בקשר הדוק באדמת ארץ ישראל ובהחזת העטרה ליושנה. עיתויה העתידי לוטה בערפל, העתיר בערכים נעלים שהגשמתם באה לידי ביטוי במציאות היומיומית. הגשמה זו מתקיימת בזמן הגאולה - שהוא אירוע דרמטי והרה אסון, ולא תוצר של שינוי אבולוציוני איטי. האב טיפוס של הגאולה הוא יציאת מצרים (ירמיהו טז, יד-טו) ותוצאתה היא שלטונו הישיר של אלוהים על עם ישראל באדמתו. ולא רק זאת אלא אף זאת, והוא ישלוט בציון, שבירתה ירושלים, הנשלטת בידי מלכים מזרע בית דוד, השופטים בצדק ובמשפט (בבלי, סוכה נב:ע"א). בחזון האוטופי היהודי לומדים תורה מתוך שפע ורווחה חומריים ושמחה: וְהָיָה בַיּוֹם הַהוּא יִטְּפוּ הֶהָרִים עָסִיס וְהַגְּבָעוֹת תֵּלַכְנָה חָלָב וְכָל אֲפִיקֵי יְהוּדָה יֵלְכוּ מָיִם וּמַעְיָן מִבֵּית ה' יֵצֵא וְהִשְׁקָה אֶת נַחַל הַשִּׁטִּים (יואל ד:יח). בחזונו המשיחי של ישעיהו סה כב:
חזונות משיחיים נוספים מתוארים בזכריה ג, ולמעשה פרושים בכל התנ"ך, וכן בתושב"ע ובכל הספרות הרבנית לדורותיה – ואין הם מתייחסים לעם ישראל בלבד (אבות דרבי נתן, פרק לה). החזונות האוטופיים המקראיים קשורים בדרך כלל לאיש – משיח ה', אשר אמנם יהיה בן תמותה, אבל ישנה סדרי בראשית, וימלא את הארץ דעת האל:
בימי הביניים חלה נסיגה בגישה האוטופית, וכך כותב הרמב"ם (משנה תורה, הלכות מלכים יב:א):
הרמב"ם למעשה רק חושף כמה השקעה הייתה מצד הממסד הרבני למתן את התקוות המשיחיות, ולקרבן למציאות. לדוגמה, לגישתו, חזונות הנביאים אינם אלא משל. למסורת זו שורשים כבר בהתקפתו של ר' תורתא על ר' עקיבא, אשר תמך במרד בר כוכבא. עוד בימי קדם, נאסרה פעילותם של מחשבי קיצין. בתקופה החדשה התנועה השבתאית נרדפה, וברבות הימים חיצי הביקורת הופנו אל עבר הציונות - למשל בידי ר' יוסף רוזין, הרבי מרוגצ'וב.
מבשרי הציונות והוגיה הם רבים; ובין הכתבים המייסדים של 'האוטופיה הציונית' נמנים 'מסע לארץ ישראל בשנת ת"ת' של אלחנן לייב לוינסקי (1892) ואלטנוילנד של בנימין זאב הרצל (1902). בעוד שהרצל התבסס בעיקר על הלכי הרוח האוטופיסטים האירופאיים, לוינסקי נתן את דעתו גם למסורת היהודית (טהרת המשפחה, כשרות). כך מתאר הרצל את מדינתם החדשה נושנה של היהודים, כחמישים שנה לפני הקמתה:
פלורנטינו פרס
פלורנטינו פרס רודריגס (בספרדית Florentino Pérez Rodríguez; נולד ב-8 במרץ 1947) הוא איש עסקים, מהנדס אזרחי, פוליטיקאי לשעבר ספרדי ונשיא ריאל מדריד הנוכחי, וכן גם המנכ"ל והיו"ר של קבוצת ACS, חברת בנייה, אשר נסחרת במדד IBEX 35 , המדד העיקרי בספרד.
עיסוקיו
פרס למד באוניברסיטה הפוליטכנית במדריד.
הוא הצטרף למפלגת "איחוד המרכז הדמוקרטי" בשנת 1979, ולתקופה קצרה כיהן בחבר במועצת העיר מדריד.
בשנת 1986 התמודד בבחירות הכלליות בספרד כמועמד במפלגה הרפורמית הדמוקרטית (Partido Reformista Democrático) וכיהן כמזכ"ל הכללי של המפלגה.
בשנת 1993 מונה לתפקיד סגן נשיא חברת "OCP Construcciones". לאחר ההתמזגות של OCP עם "Gines y Navarro" לחברת "Actividades de Construcción y Servicios" (ACS) בשנת 1997, התמנה לנשיא החברה החדשה.
נכון לשנת 2019 הוא עומד בראש קבוצת ACS, חברת הבנייה הגדולה בספרד, והונו נאמד בכ-2.2 מיליארד דולר.
כהונה ראשונה (2000–2006)
הוא נכנס לתפקיד נשיא בשנת 2000, והביס את הנשיא הקודם, לורנסו סאנס. סאנס הניח שגביעי ליגת האלופות האחרונים בשנים 1998 ו-2000 יבטיחו לו את ניצחונו בבחירות, אך הקמפיין של פרס, שהדגיש שוב את הבעיות הכספיות של המועדון וטענות על ניהול גרוע של הדירקטורים הקודמים, הוכיח אחרת. הבטחת פרס להביא את לואיס פיגו מהיריבה הגדולה ברצלונה מילאה תפקיד מכריע בבחירות. פרס נבחר מחדש בשנת 2004 עם תמיכת 94.2% מכלל הקולות.
פיגו גם סימן את תחילת המדיניות של פרס להביא בסכומי עתק את אחד משחקני הכדורגל הטובים בעולם לריאל מדריד בכל עונה. האסטרטגיה נודעה בתחילה בשם "זידאנים ופאבונים" (Zidanes y Pavones) - כלומר בה הכוכבים ישחקו לצד ה"קנטראנוס" (Canteranos, שחקני הבית ממחלקות הנוער), אך במהרה נקראו השחקנים הפופולריים "גאלקטיקוס" (Los galáctico). בשנת 2001 זינדין זידאן מיובנטוס תמורת שיא עולמי בדמי העברה של 77.5 מיליון אירו. אחריו הגיע רונאלדו ב-2002, דייוויד בקהאם ב-2003, מייקל אואן בשנת 2004 ורוביניו למשך תקופה קצרה בשנת 2005. בתחילה, המדיניות של פרס פעלה בהצלחה רבה, שכן הסגל נבנה סביב כל גלקטיקו חדש שבא והקבוצה הייתה מאוזנת היטב בין ההתקפה להגנה. בשנותיו הראשונות בתפקיד זכתה ריאל מדריד בשתי אליפויות ספרד ובגביע אירופה התשיעי שלה.
פרס טען להצלחה בכיסוי חובות המועדון, אך מנגד, הדירקטור רמון קלדרון סתר זאת.
קלוד מאקללה שנחשב לקשר מהטובים בעולם בזמנו, אך לא הוערך מספיק בריאל, עזב לצ'לסי בקיץ 2003. מעונת 2003/2004 ואילך, לאחר עזיבתם של המאמן ויסנטה דל בוסקה ומאקללה, ריאל מדריד לא הצליחה לזכות בשום תואר.
למרות שמדיניותו של פרס הביאה להצלחה כלכלית מוגברת על בסיס ניצול הפוטנציאל השיווקי הגבוה של המועדון ברחבי העולם, במיוחד באסיה, היא הייתה נתונה תחת ביקורת גוברת בגלל התמקדות רבה מדי בשיווק המותג ריאל מדריד ולא מספיק בכדורגל. פרס הודיע ​​על התפטרותו ב-27 בפברואר 2006, והודה בכך שהקבוצה והמועדון בכללותו זקוקים לכיוון חדש.
כהונה שנייה (2009–הווה)
ב-14 במאי 2009 הודיע ​​פרס על מועמדותו לנשיאות ריאל מדריד במסיבת עיתונאים שערך במלון ריץ מדריד. ב-1 ביוני 2009, בהתחשב בכך שהוא היה המועמד היחיד שהצליח להפקיד את הערבות של 57,389,000 אירו הנחוצים כדי להתמודד לנשיאות, הוכרז פרס כנשיא החדש של ריאל מדריד.
פרס המשיך במדיניות הגלקטיקוס שהחלה בקדנציה הראשונה. ב-8 ביוני 2009, הוא קנה את קאקה ממילאן תמורת מעט פחות מ-60 מיליון ליש"ט. ואילו ב-11 ביוני, מנצ'סטר יונייטד קיבלה הצעה של כ-80 מיליון ליש"ט תמורת כריסטיאנו רונאלדו, מה שישבור שוב את שיא העולם. ב-25 ביוני הודיעו פרס וריאל מדריד על החתמת ראול אלביול, בלם ולנסיה, תמורת 15 מיליון אירו. ב-1 ביולי, פרס קנה את כרים בנזמה מאולימפיק ליון תמורת תשלום של לפחות 30 מיליון ליש"ט, שעשוי לגדול ל-35 מיליון ליש"ט, תלוי בביצועי השחקן.
ב-5 באוגוסט 2009 אישרה ריאל מדריד את חתימתו של צ'אבי אלונסו מליברפול תמורת 30 מיליון ליש"ט. אלונסו הפך לשחקן ליברפול השני שהצטרף לריאל מדריד באותו חלון העברות לאחר שהמגן אלברו ארבלואה עבר תמורת 5 ליש"ט לסנטיאגו ברנבאו ביולי.
ב-31 במאי 2010 הציג פרס את ז'וזה מוריניו כמאמן החדש של ריאל מדריד בחוזה של 6.8 מיליון ליש"ט.
במהלך שלוש השנים הבאות, פרס הביא הרבה שחקנים חדשים לקבוצה, ביניהם ילד הפלא הגרמני מסוט אוזיל ואנחל די מריה, ששניהם משכו תשומת לב ממועדוני הכדורגל המובחרים של אירופה במהלך מונדיאל 2010 בדרום אפריקה. סגל זה חווה הצלח המקומית זו בשנים 2011 ו-2012, בהן זכה המועדון בגביע המלך ובאליפות ספרד. עם זאת, חוסר ההצלחה של המועדון בליגת האלופות, ועונת 2012/2013 המאכזבת, עודדו את מוריניו לעזוב למועדונו לשעבר צ'לסי.
ב-2 ביוני 2013 הוענק לפרס כהונה רביעית כנשיא ריאל מדריד, והוא הביא את קרלו אנצ'לוטי להחליף את מוריניו. אוזיל וגונסאלו היגוואין נמכרו לארסנל ונאפולי בהתאמה, בתחילת העונה, כדי להבטיח מקום עבור לוקה מודריץ' וכרים בנזמה בסגל הראשון. פרס רכש גם את הכדורגלן הוולשי וכדורגלן השנה בפרמייר ליג גארת' בייל, שנרכש מטוטנהאם הוטספר תמורת תשלום שדווח כי הוא נמצא בסביבות 86 מיליון ליש"ט, ושבר שוב את השיא העולמי. שני כישרונות ספרדיים מבטיחים, הפליימייקר איסקו והקשר אסייר אייארמנדי, נרכשו גם הם על ידי פרס לפני תחילת העונה. העונה שלאחר מכן התגלתה כהצלחה מסחררת, שכן ריאל מדריד זכתה בגביע המלך ובתואר ליגת האלופות העשירי שלה.
במהלך חלון העברות בקיץ 2014, פרס הביא את כוכבי מונדיאל 2014 חאמס רודריגס, טוני קרוס וקיילור נבאס לריאל מדריד בעלות כוללת של 95 מיליון ליש"ט, כמו גם את חאבייר הרננדס בעסקת השאלה ממנצ'סטר יונייטד. כתוצאה מהתחרות ההולכת וגוברת על מקום בהרכב וסכסוכי שכר, עזב אנחל די מריה את המועדון למנצ'סטר יונייטד תמורת שיא בריטי של 60 מיליון ליש"ט דמי העברה. צ'אבי אלונסו עזב במהלך אותו חלון העברות והצטרף לבאיירן מינכן. בינואר 2015 שוב הראה פרס את שרירו בשוק ההעברות כאשר ריאל מדריד החתימה את הנורווגי מרטין אודגור בן ה-16 לאחר תחרות עם רבים מהמועדונים הגדולים באירופה, כולל באיירן, ברצלונה וארסנל.
בשנת 2019 החתים את אדן הזאר מצ'לסי עבור 100 מיליון יורו.
כרוניקה
כרוניקה (בלטינית: Chronica, מיוונית: χρονικά), או "קורות", היא דיווח היסטורי על עובדות ואירועים בסדר כרונולוגי. באופן טיפוסי ניתן בכרוניקה משקל זהה לאירועים חשובים יותר וחשובים פחות, מאחר שהמטרה היא בפשטות תיעוד האירועים שהתרחשו. זאת בניגוד לסיפר (נרטיב) או להיסטוריה, אשר מתמקדים באירועים חשובים, מניחים אותם בהקשר ובצימוד לפרשנות משמעותית, ובד בבד מדּירים את האירועים שאינם נראים חשובים בעיני המחבר.
המונח "כרוניקה" מתייחס לעיתים קרובות לספר אשר נכתב בידי כרוניקן בן ימי הביניים ואשר מתאר אירועים היסטוריים בארצו או את חייהם של אצילים או של אנשי דת, אך גם של אירועים כלליים. עיתונים שונים אימצו את התיבה "כרוניקה" (Chronicle) כחלק משמם. סיפורים בדיוניים שונים אימצו גם הם את "כרוניקה" כחלק משמם, במטרה להשרות רושם אפי.
כרוניקה המתחקה אחר ההיסטוריה העולמית מכונה "כרוניקה אוניברסלית".
נרטיב כרונולוגי
הכרוניקה – הורתה של ה"היסטוריות" המודרניות – הייתה בבסיסה דיווח, בצורת סיפורת או שירה, על אודות אירועים לאומיים או עולמיים אשר התרחשו לאורך תקופת זמן ניכרת. אם הכרוניקה דנה באירועים שהתרחשו שנה בשנה, היא מכונה על פי רוב "ספר שנים". שלא כמו ההיסטוריונים המודרניים, מרבית הכרוניקנים נטו ללקט כל פרט מידע שהניחו עליו את ידיהם, ולא עשו מאמץ ניכר להפריד בין אגדה ועובדות.
קיר תומך
קיר תומך הוא מבנה שתפקידו מניעת תזוזת עפר או אדמה. קירות תומכים נבנים מבטון, אבן, פלדה ועץ ומבוצעים בשלושה אופנים עיקריים.
קירות כובד
קירות כובד הם אלמנטים רחבים העשויים על פי רוב מאבן, מסלעים גדולים, או מבטון לא מזוין, ומשקלם העצמי הגדול הוא זה שעוצר את תנועת העפר. דוגמה לקיר כובד הוא הכותל המערבי, שנבנה בתבנית פירמידאלית, כך שכל נדבך נסוג בכשני סנטימטרים פנימה ביחס לנדבך שתחתיו.
קירות תומכים דקים
קירות אלו מבוצעים מבטון מזוין וצורתם כצורת האות L או T הפוכה. הקירות האלו מנצלים את משקל העפר מצידם האחד כדי לעצור את תנועת העפר בצידם השני. כיום בניית קירות כאלה מקובלת מאוד בעבודות הבנייה.
קירות תומכים מבטון טרום
קירות תומכים מבטון טרום מורכבים מלוח בטון טרומי ומאביזר עיגון.
קירות קרקע משוריינת
אלו קירות אשר החזית נועדה לשמש אלמנט אדריכלי. תימוך הקרקע מתבצע על ידי שריון פלדה או פולימרי. אורך השריון בגב הקיר יהיה כ-70% מהגובה הכללי של הקיר.
קירות תומכים ועוגני קרקע
כדי לעצור את תנועת הקרקע ניתן לשלב בין קירות תומכים (בעיקר דקים) לעוגני קרקע שהם משקולות הקשורות בכבלים על הקיר התומך. עוגן הקרקע משמש בלם מסייע לפעולת הקיר התומך, כיוון שמשקלו מונע מהקיר לנוע ובכך הוא מחזק את התנגדות הקיר לתנועת הקרקע.
עוגני הקרקע משמשים שנים בענף הבנייה לייצוב מבנים, מדרונות, קירות תומכים, מזחים סכרים ועוד. המטרה הראשונית והחשובה ביותר של עוגן קרקע, הנה העברת כוחות מחזית המבנה אל אזור יציב בתת-הקרקע. יציבות זו מושגת באמצעות הגדלה משמעותית של הכוחות הנורמליים הפועלים על מישורי הרס פוטנציאליים. דריכת עוגני הקרקע לכוח עבודה נדרש מראש, עשויה להקטין תזוזות עתידיות של המבנה המעוגן. חלופות עוגני קרקע צריכה להביא בחשבון את הטכנולוגיה המתקדמת המשמשת לגיוס כוחות עבודה גבוהים יחסית, תוך בדיקה מידית של התסבולת לטווח קצר ולטווח ארוך.
תכנון קירות תומכים
תכנון קירות תומכים הוא תחום חשוב בתורת הנדסת המבנים. מבחינה מבנית, קירות תומכים הם בעלי תצורה פשוטה יחסית אבל העומסים הפועלים עליהם הם מורכבים ואינם סטנדרטיים. את הקיר התומך צריך לתכנן כך שיעמוד בשלושה מצבים:
בעת התכנון מחושב שיווי המשקל של הקיר לעמידה בשלושת המצבים האלו, כלומר, יש לדאוג לכך שהקיר יהיה מספיק רחב כדי שלא ישקע ויש לוודא שהקיר לא יזוז ממקומו ולא יתהפך.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-12
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-12 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1959, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1958.
הסרט הטוב ביותר
מקום בצמרת
הסרט הבריטי הטוב ביותר
מקום בצמרת
השחקן הבריטי הטוב ביותר
טרוור הווארד – The Key
השחקנית הבריטית הטובה ביותר
איירין וורת' – פקודה להרוג
התסריט הבריטי הטוב ביותר
פקודה להרוג – פול דהן
גן חיים
גַּן חַיִּים הוא מושב באזור השרון, ליד העיר כפר סבא, השייך למועצה אזורית דרום השרון. שטחו משתרע על פני כ-1,500 דונם, היישוב הוקם בשנת 1935 ונקרא על שמו של חיים ויצמן.
פרדס גן חיים
בשנת 1927 התארגנה קבוצת משקיעים יהודים מניו אינגלנד בראשות מקס שולמן שחברו לאלפרד מונד ואשר פירס, ביוזמת חיים ויצמן, ורכשה 1,500 דונם לצורך הקמת פרדס גן חיים. הנטיעות במקום החלו בשנת 1928 והתבצעו בשיטה של נטיעה על כנות ישירות בפרדס. בעת הנטיעה נטעו עצים במרחקים של חמישה מטרים זה מזה, 40 עצים לדונם. המנהל הראשון של הפרדס היה משה נלסון. הקמת פרדס גן חיים התפרסם בהרחבה בעולם היהודי וגרר אחריו השקעות נוספות של יהודים בארץ ישראל.
במפקד הבריטי שנערך בשנת 1931 נמנו במושב 99 נפשות: 61 גברים ו-38 נשים, כולם יהודים, למעט זוג מוסלמי. הם התגוררו ב-32 בתים.
מושב עובדים
בראשית שנות השלושים, החליטה קבוצה של כ-25 פועלים בפרדס גן חיים להתארגן כדי לרכוש יחד אדמות במקום לצורך התיישבות. בשנת 1932 שילמו ליהושע חנקין דמי קדימה עבור 500 דונם שנרכשו אז באזור, אולם לבסוף האדמה נמכרה לקבוצה אחרת ודמי הקדימה הוחזרו להם. בשנת 1934 קיבלו 66 דונם מהקרן הקיימת שהספיקו למשק עזר של 2.5 דונם לכל מתיישב ורכשו עוד 60 דונם במחיר של 30 לא"י לדונם. הנהלת פרדס גן חיים מכרה להם עוד 136 דונם במחיר הקרן כמעין פיצויי סיום עבודה. הקרקעות נרשמו כולם על שם הקרן הקיימת במסגרת עסקה בה הקרן הקיימת סייעה למתיישבים. השטח חולק ל-25 חלקות של כ־10 דונם ובאוגוסט 1935 הונחה אבן פינה לבתים במושב. בחודש מאי 1936, עלו על הקרקע 25 המשפחות הראשונות והחלו בבניית הבתים והמשקים. לקראת סוף 1936 כבר עמדו במקום 19 בתים. מנהל פרדס גן חיים סייע למתיישבים בהקמת גן ילדים ומרפאה ובמתן ערבויות להלוואות שלקחו. במהלך המרד הערבי הגדול בוצעו מספר התקפות ירי על המושב. בשנת 1940 המושב היה עדיין שקוע בחובות על כספים שהוצאו לקדיחת באר ובניית הבתים ואנשים פנו בקריאה לקבל סיוע מהמוסדות הלאומיים לצורך הרחבת המושב כדי שיישא את עצמו כלכלית. כן עלה הרעיון לאחד את המושב עם מושב צופית הסמוך.
בשנת 1949, עת העלייה ההמונית, קלט המושב 20 משפחות עולים רובם מרומניה שהתיישבו במקום במסגרת ההרחבה. בשנת 1960 נסלל הכביש הפנימי של המושב.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נקלע המושב לקשיים כלכליים וחובות, בעקבות הסדר חובות המושבים נמחקו חלק מהחובות.
לאונרד ססקינד
לאונרד ססקינד (באנגלית: Leonard Susskind; נולד ב-1940) הוא פיזיקאי יהודי-אמריקאי המתמחה בפיזיקה תאורטית, פרופסור באוניברסיטת סטנפורד. תחומי המחקר שלו כוללים את תורת המיתרים, תורת השדות הקוונטית, פיזיקה קוונטית-סטטיסטית וקוסמולוגיה קוונטית. ססקינד נחשב לאחד מאבות תורת המיתרים, על שהציע לראשונה, יחד עם יוצ'ירו נמבו והולגר בך נילסן, את הרעיון שחלקיקים עשויים להיות למעשה מצבים מעוררים של מיתרים יחסותיים. ססקינד הציע ב-1995, במסגרת תורת המיתרים, פירוש מדויק לעקרון ההולגרפי. כמו כן, היה לפיזיקאי הראשון שהגה את הרעיון של string theory landscape ("תמונת הנוף של תורת המיתרים") ב-2003.
ססקינד זכה בשנת 1998 בפרס סאקוריי לתאוריות בתחום פיזיקת החלקיקים, על "תרומתו החלוצית לפיתוח של מודלים של מיתרי חלקיקים האדרונים, תאוריות כיול סריגים, כרומודינמיקה קוונטית, ושבירת סימטריה דינמית". לדעת רעיו לתחום, ססקינד הטיל חותמו על המחקר המדעי, ביישמו "דמיון מבריק ומקורי במחקר התאורטי של טבע החלקיקים והכוחות האלמנטריים המרכיבים את העולם הפיזיקלי".
ביוגרפיה
ליאונרד ססקינד נולד למשפחה יהודית מניו יורק, בשנת 1940. הוא החל לעבוד כאינסטלטור בגיל 16, במקום אביו שחלה. לאחר מכן נרשם ללמודי הנדסה בקולג' העירוני של ניו יורק, שבמהלכם שינה את תחום לימודיו וסיים את התואר הראשון שלו, ב-1962, במחלקה לפיזיקה. את לימודיו המשיך באוניברסיטת קורנל, שם סיים את הדוקטורט ב-1965.
בין השנים 1966–1970 שימש ססקינד כאסיסטנט, ולאחר מכן כמרצה, במחלקה לפיזיקה בישיבה יוניברסיטי. לאחר מכן, העביר שנה באוניברסיטת תל אביב, משם חזר להרצות בישיבה יוניברסיטי, בה זכה בתואר פרופסור לפיזיקה. בשנת 1979 החל לכהן כפרופסור באוניברסיטת סטנפורד, כאשר בשנת 2000 החל לשמש על תקן הפרופסורה לפיזיקה של פליקס בלוך. החל משנת 2009 משמש גם כמנהל מכון סטנפורד לפיזיקה תאורטית.
קריירה מדעית
ססקינד היה אחד מבין שלושת הפיזיקאים הנודעים שגילו בצורה עצמאית, בסביבות 1970, כי מודל התהודה הכפולה של גבריאל ונציאנו להתנהלות הכוח החזק ניתן לתיאור באמצעות מודל מכני קוונטי של מיתרים, והיה הראשון שהגה את הרעיון של תמונת הנוף של תורת המיתרים (string theory landscape). ססקינד תרם למספר תחומי מחקר פזיקליים שונים. מתרומותיו המרכזיות:
ספרים
ססקינד הוא המחבר של מספר ספרי מדע פופולריים. בהם The Cosmic Landscap, ו- Black Hole War: My Battle with Stephen Hawking to Make the World Safe for Quantum Mechanics.
נייט ארצ'יבלד
נת'ניאל "נייט" ארצ'יבלד (באנגלית: Nathaniel "Nate" Archibald; נולד ב-2 בספטמבר 1948 בניו יורק, ניו יורק) המכונה "טייני", הוא כדורסלן עבר אמריקאי הנחשב לאחד מטובי הרכזים בתולדות הכדורסל.
במהלך 13 עונותיו בליגת ה-NBA שיחק בארבעה מועדונים שונים, בפרט בקבוצות סינסינטי/קנזס סיטי קינגס (לימים סקרמנטו קינגס) ובוסטון סלטיקס, האלופה לשנת 1981. ב-1991 נבחר להיכל התהילה ובחגיגות היובל לליגה נכלל ברשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדותיה.
במהלך קריירת המשחק נבחר 3 פעמים לחמישיית העונה הראשונה של הליגה ופעמיים לחמישייה השנייה, השתתף בשישה משחקי אולסטאר וזכה בתואר MVP של משחק האולסטר ב-1981. את עונת 1972/73 סיים כ"מלך האסיסטים של ה-NBA".
צורף לשורות היכל התהילה לפעילות הומניטרית של עולם הספורט בשנת 2000 בהוקרה על "הפעלת תוכניות קהילתיות ומקלטים לחסרי בית, וייעוץ לילדי רחוב", בשכונות ניו יורק.
כיום, עוסק ארצ'יבלד בחינוך.
נעוריו ושנותיו במכללות
ארצ'יבלד נולד בשכונת עוני ברובע הברונקס שבניו-יורק למשפחה ממעמד הפועלים, לה שמונה ילדים. כילד כונה "ליטל טייני" (על שם אביו "ביג טייני"). כאשר היה בן 14 עזב אביו את הבית וארצ'יבלד, הבן הבכור, היה לדמות אב לששת אחיו הקטנים.
כנער למד ארצ'יבלד בתיכון דוויט קלינטון. לדבריו היה תלמיד ביישן וחסר ביטחון והתקשה בלימודיו. בשנתו השנייה בתיכון שקל ארצ'יבלד לפרוש מהלימודים לאחר שנופה מנבחרת הכדורסל של בית ספרו, אך מנהל המרכז הקהילתי האזורי פלויד ליין, כדורסלן מכללות עבר ידוע, הניא אותו מלעשות זאת.
שנה לאחר מכן שב להיבחן והתקבל לקבוצה. ב-1966, שנתו האחרונה בתיכון, כבר נבחר לקפטן נבחרת בית ספרו ולנבחרת העיר. בתקופה זו החל ארצ'יבלד להשקיע גם בלימודיו, אם כי ציוניו הנמוכים עדיין מנעו ממנו לזכות במלגת משחק והוא נאלץ להירשם למכללה הקהילתית ווסטרן אריזונה קולג'.
ארצ'יבלד למד ושיחק במשך שנה באריזונה שם קלע 29.5 נקודות למשחק, אך בסוף השנה, מאחר שזכה במלגת לימודים באוניברסיטת טקסס באל-פאסו עבר לטקסס. באל פאסו שהה שלוש שנים במהלכן השלים תואר במדעי החינוך ושיחק בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה תחת המאמן דון האסקינס. במדי הקבוצה קלע בממוצע 23.2 נקודות למשחק וקבע שיא נקודות לשחקן בקבוצה (1,459 נקודות). בעונת 1969/70, שנתו השלישית באוניברסיטה, הייתה הקבוצה אלופת ליגת הווסטרן אתלטיק קונפרנס והשתתפה בטורניר אליפות המכללות. עם סיום העונה השתתף ארצ'יבלד במספר משחקי בתר-עונה. במסגרת משחק באלוהה קלאסיק קלע ארצ'יבלד 51 נקודות ובוב קוזי, רכז עבר ידוע ומאמן סינסינטי רויאלס, שצפה במשחק הצהיר בפני ארצ'יבלד על כוונתו לצרפו לקבוצה.
שנותיו בכדורסל מקצועני
ארצ'יבלד נבחר בסיבוב השני של דראפט ה-NBA של 1970 על ידי מועדון סינסינטי רויאלס. הוא עמד לבחירה גם בדראפט ה-ABA ואף נבחר בידי טקסס צ'אפרלס, אך בחר להצטרף לרויאלס. את 14 השנים הבאות העביר ארצ'יבלד בליגת ה-NBA. במהלך תקופה זו נדד עם אשתו וילדיו בין ערים שונות בארצות הברית, ושינה את מגוריו בהתאם למושב המועדון בו שיחק. עם זאת, בסוף כל עונת משחק נהג ארצ'יבלד לחזור לשכונה בברונקס בה גדל, ולהשתתף בליגת הקיץ המקצוענית על שם רוקר שפעלה מהארלם כמו גם חבר לתוכנית חניכה שהפעילה הליגה במסגרתה סייע לנוער במצוקה.
כבר בעונתו הראשונה זכה ארצ'יבלד למקום בהרכב הפותח של סינסינטי, לאחר שרכז הקבוצה עזב בעקבות סכסוך חוזי. בעונה זו קלע 16.0 נקודות בממוצע למשחק, ואת העונה סיימה סינסינטי ב שלילי. בתחילת עונתו השנייה של ארצ'יבלד בסינסינטי נפצע קפטן הקבוצה וקלעה הבולט. ארצ'יבלד נכנס לנעלי הקפטן וסיים את העונה כשני בטבלת מלכי הסלים של הליגה עם 28.2 נקודות למשחק, מסר בממוצע 9.2 אסיסטים ונבחר לחמישייה השנייה של הליגה. עם זאת, חזרה קבוצתו וסיימה במאזן שלילי.
ב-1972 עבר יחד עם זיכיון הרויאלס לקנזס. בעונה זו הוביל את הליגה הן בנקודות (34.0 למשחק), באסיסטים (11.4 למשחק) ובדקות משחק (3,681 במצטבר). בתום העונה נבחר לחמישייה הראשונה של הליגה והוכרז על ידי מגזין הספורט Sporting News כשחקן היעיל של העונה ב-NBA. בעונה זו גם נבחר לראשונה להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA. עם זאת, קבוצתו סיימה במקום האחרון בביתה ושוב לא זכה ארצ'יבלד להשתתף בפלייאוף. במהלך אותה שנה נעצרו שניים מאחיו של ארצ'יבלד ואח נוסף התמכר לסמים, ארצ'יבלד אסף את אחיו אל ביתו והדבר הניע אותו להקדיש את עצמו לחינוך נוער. סדרה של פציעות העיבה על המשך הקריירה של ארצ'יבלד.
מוקדם בעונת 1973/74 נפצע ארצ'יבלד, ונעדר מהמגרשים למשך העונה. בשנה שאחרי חזר ושיחק את העונה במלואה והקבוצה, לראשונה מאז שנת 1966, סיימה במאזן חיובי והעפילה לשלב הפלייאוף. ארצ'יבלד, שקלע 26.5 נקודות למשחק ומסר 6.8 אסיסטים, שובץ שנית בחמישייה הראשונה של הליגה. בעונת 1975/76, אף על פי ששחזר את יכולתו עם 25.8 נקודות למשחק ו-7.9 אסיסטים ומקום בחמישיית הליגה הראשונה, סיימה הקבוצה במאזן שלילי והחמיצה את שלב הפלייאוף. בסוף העונה ביקש להשתחרר מהחוזה שחתם במועדון ונשלח לשחק במדי ניו ג'רזי נטס שהצטרפה באותה שנה ל-NBA. פציעה הגבילה את ארצ'יבלד במהלך עונת 1976/77 ל-34 משחקים ובסוף השנה נשלח לקבוצת באפלו ברייבס. החמרה של פציעה קודמת, קרע בגיד אכילס, כפתה עליו להיעדר לחלוטין ממגרשי הכדורסל בכל עונת 1977/78.
את עונתו האחרונה העביר ארצ'יבלד בקבוצה מילווקי באקס. באמצע העונה הודיע ארצ'יבלד על פרישה. ארצ'יבלד פרש ממשחק פעיל ב-1984 עם ממוצעי קריירה של 18.8 נקודות ו-7.4 אסיסטים למשחק.
לאחר הפרישה
הוסמך מטעם אוניברסיטת פורדהם במדעי הוראת מבוגרים ופיתוח משאבי אנוש ב-1990, וקיבל תעודה מקצועית בניהול ב-1994. לא השלים לימודי דוקטורט בהתכתבות מאוניברסיטת קליפורניה-קוסט.
עסק באימון במספר גופים שונים; שימש בין השנים 1983-1989 עוזר מאמן בליגת המכללות באוניברסיטאות ג'ורגיה וטקסס אל פאסו. היה מאמנה הראשי של פאיטוויל פטריוטס מה-NBDL (ליגת הפיתוח של ה-NBA) ב-2001, אימן בליגת ה-ABA החדשה את מועדון הלונג ביץ' ג'אם ב-2004. סייע בהקמת ליגת קיץ לנוער בניו יורק ב-1999. אימן לאורך השנים מספר קבוצות מליגת ה-USBL בהן את קונטיקט סקייהוקס ב-1992 ואת ברוורד בלו דוקס ב-2005, כמו גם משתתף עד היום בליגות קיץ לנוער וב-AAU (ליגת חובבים). החל מ-2002 משמש נציג קשרי קהילה של ה-NBA.
למעלה מתשע שנים עסק בהוראה, בתור מורה לחינוך גופני בהארלם. ארצ'יבלד נידב מכספו ופעל במקלט לחסרי בית עד שנסגר ב-1991 וזכה לפרס על פעילותו בקרב בני נוער בניו יורק ב-1993.
טירת ואוול
טירת ואוול (בפולנית: Zamek Królewski na Wawelu, מילולית: "הטירה המלכותית בוואוול") היא טירה השוכנת במרכז קרקוב בדרום פולין על גבעת ואוול.
הטירה נבנתה עבור המלך קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, ומכילה מספר מבנים סביב חצר מרכזית בסגנון הרנסאנס הפולני. הטירה, המשתרעת על שטח של 7,040 מטרים רבועים, אחת הגדולות באירופה, מייצגת את כל סגנונות האדריכלות האירופאיים של תקופות ימי הביניים, הרנסאנס והבארוק. טירת ואוול המלכותית וגבעת ואוול הם האתר ההיסטורי והתרבותי המשמעותי ביותר בפולין. ב-1978 היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו כחלק מהמרכז ההיסטורי של קרקוב.
היסטוריה
אנשים חיו על גבעת ואוול באתר בו שוכנת הטירה כיום לפני לפחות 50,000 שנים בתקופה הפלאוליתית. היישוב היה, ככל הנראה, שוקק חיים והתושבים עסקו במסחר, מלאכת יד שונות וחקלאות מקומית. לפי האגדה נוסדה קרקוב במאה ה-7 על ידי הנסיך קראק שבנה אותה מעל למערה בתחתית הגבעה בה התגורר הדרקון של ואוול (Smok Wawelski). במאה ה-9 הוקם על הגבעה קסטרום (מחנה מבוצר) של שבט הוויסטולאנים (Wiślanie) הסלאבי. שליט פולין הראשון משושלת פיאסט, מיישקו הראשון, כבש את המקום בסוף המאה ה-10 וקבע בו את אחד מאתרי מגוריו (לאחר פוזנן וגנייזנו). יורשיו המשיכו בכך והמלך ולדיסלב הראשון הרמן קבע את קרקוב כבירתו ב-1038. ב-1320 הוכתר בקתדרלת ואוול ולדיסלב הראשון (ארוך האמה) ומאז הוכתרו בה כל מלכי פולין.
טירת ואוול הוקמה במהלך המאה ה-14, בימיהם של קז'ימייז' השלישי (הגדול), ולדיסלב השני יגיילו וידוויגה, מלכת פולין. בתחילת המאה ה-16 הביאו המלך זיגמונט הראשון, מלך פולין ואשתו את מיטב האמנים המקומיים והזרים, כולל אדריכלים איטלקים, פסלים ומעצבי פנים גרמנים, כדי להפוך את הטירה לארמון מפואר בסגנון הרנסאנס. עד מהרה הפכה הטירה למופת של מגורים מפוארים במרכז ובמזרח אירופה ושימשה מודל בכל רחבי האזור.
באש של 1595 נשרף החלק הצפון-מזרחי של הטירה. המלך זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה בנה אותו מחדש. למרות מאמציו נותרו כיום רק מדרגות הסנטור (Schodowa Senatorska) והאח בחדר הציפורים (Sala Pod Ptakami). ב-1609 העביר המלך זיגמונט את הבירה לוורשה, והחלה תקופה קשה לטירה. הן הטירה והן בניינים אחרים הוזנחו למרות מאמצים של השליטים המקומיים. הפלישות השוודיות לפולין בשנים 1655–1657 וב-1702 תרמו להתדרדרות נוספת בטירה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החליטו שלטונות הרפובליקה העצמאית החדשה (הרפובליקה הפולנית השנייה) כי טירת ואוול תיהפך לבניין ייצוגי של המדינה הפולנית, ושהמושל ישתמש בה ולאחר מכן הנשיא עצמו. בשנת 1921 קיבל הפרלמנט של פולין החלטה שהעניקה לוואוול מעמד רשמי כמקום מושבו של נשיא פולין.
בתקופת הכיבוש הגרמני (1939–1945) הייתה הטירה המשרד ומקום המגורים של הנס פרנק, המושל הכללי של השטחים הכבושים בפולין, והגרמנים עשו שינויים רבים בטירה. במהלך הכיבוש גנבו הגרמנים יצירות אמנות רבות מטירת ואוול ומכל רחבי קרקוב.
בעקבות החורבן של מלחמת העולם השנייה הפכה טירת ואוול למוזיאון לאומי בצו של המועצה הארצית הלאומית.
המבנה
הטירה היא מבנה בן שלוש קומות הבנוי משלושה אגפים, הכולל חמישה מגדלי מגורים, וסגור בחומה מצדו הדרומי. מבנה שער כניסה צמוד לצד הצפון-מערבי של הטירה וכולל שער כניסה בגובה שתי קומות ושני שערים קטנים יותר. השער מוביל אל מרכז המבנה ובו קלויסטר, חצר מרובעת הסגורה מארבעת הצדדים על ידי שלושת האגפים של הטירה, החומה, ומבניין שנוצר מהחיבור בין מבנה המטבח ומבנה הכרכרות בתקופת הכיבוש הנאצי. החצר מוקפת בארבעת צדדיה בארקדות, ובמרכזה רחבה מרוצפת. המבנה ועיצוב החדרים מערבים סגנונות רנסאנסיים, בארוקיים וקלאסיים.
אליפים (ספר)
אליפים הוא רומן נעורים מאת הסופרת אסתר שטרייט-וורצל, שראה אור בשנת 1982 בהוצאת עמיחי. זהו ספרה השמיני, ואחד מספריה המצליחים ביותר. הספר זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער. בשנת 2005 עובד הספר להצגה לילדים ונוער באותו שם, ובשנת 2011 עובד לסדרת טלוויזיה באותו שם.
הספר מתמקד בהווי של תלמידי פנימייה חקלאית בשנות השישים.
עלילה
רוני צריך להתמודד גם עם דוידי, נער יתום מאם שבא משכונת-מצוקה, אשר אביו נהג להכותו, עד שנכנס לכלא בעוון גנבה. במהלך הספר דוידי מתאהב באילנה, אהובתו של רוני. דוידי מנסה לשקם את חייו אך נתקל בקשיים מרובים. במהלך שנת הלימודים מתיידד רוני עם נערים ונערות משכבתו, ביניהם שאול המכונה "קטנצ'יק- ילד דל גוף וחולה, אשר נאלץ לעבור ניתוח לב, הדסה- ילדה ביישנית אשר מאוהבת בשמוליק- מדריך הגינון ניצול- השואה המבוגר ממנה בעשרים שנה, שתלאות חייו הפכוהו לטיפוס רדוף ומסוגר החובב מוזיקה קלאסית, ניצה- בת-זוגו של רוני לזמן מה, וגם עם אילנה, אהובתו בסתר. רוני מתמודד גם עם מערכת יחסים מאוד מורכבת עם אביו ואמו החורגת. רוני שונא אותה, וחושב שאביו שכח את אמו. לאחר שנולדת לו אחות קטנה לימור, היחסים ביניהם מתחילים להשתפר. הספר מבוסס על הפנימייה החקלאית "כנות" השוכנת ליד צומת גדרה, מקום בו לימדה הסופרת תקופה מסוימת. המושבה ג' המצוינת בספר מבוססת על העיר גדרה.
תיאור הדמויות
רון (רוני) מצגר - ילד תל אביבי מבית טוב, שבחר ללמוד בפנימיה משום שאינו מסתדר עם אביו, אברהם, הידוע כעורך-דין מצליח, שנשא לאשה את מזכירתו, דבורה, לאחר פטירת אמו של רוני מסרטן בהיותו בן שתים-עשרה וחצי. הוא אינו שואף להיות חקלאי, אך מעדיף להתרחק מהבית, משום שהוא סבור כי אביו שכח את אמו, וכי הוא משוכנע שחייו ישתנו ויהיו מאושרים הרבה יותר כאשר יהיה רחוק מהבית, רחוק מאביו, רחוק מהאישה השנייה שנשא אביו ובעיקר מהגעגועים העזים לאמו. במהלך הסיפור, יולדת דבורה, אשתו השנייה של אביו, אחות קטנה לרוני, לימור. כאשר רוני מגיע לראשונה ל"גנות" הוא נחשב ל"אליף", תלמיד השנה הראשונה בפנימייה. הוא משתלב בקבוצה של נערים ונערות, אליפים כמותו, וכל אחד מהם זוכה לקבלת פנים אישית מהדלידים אשר מכינים עבורם טקסי-קבלה שונים. רוני הוא נער מקובל בחברת האליפים ופעיל במועצת התלמידים. הוא מגן על החלשים ולוחם נגד הדלידים. הוא מאוהב באילנה, אך סבור כי ליבה נוטה לדוידי. לכן כאשר ניצה, ילדה שאוהבת אותו, מציעה לו חברות, הוא נענה לבקשתה אך אומר לה שלצערו, לעולם לא יוכל להשיב לה אהבה כזו שהיא מרעיפה עליו. לקראת סוף הסיפור, יחסיו של רוני עם אביו ואשתו דבורה משתפרים וגם היחסים עם אילנה, והם הופכים לזוג. רוני ילד נאה מאוד, ובמהלך לימודיו בגנות הוא נעשה גבוה יותר, חסון, שרירי ושזוף.
אילנה - נערה יפה ואהובתו של רוני, הגיעה לגנות מחולון במטרה להגשים את הייעוד שלמדה בעבר בתנועת הנוער. במשך הסיפור היא מתיידדת עם דוידי, ילד בעייתי, ועוזרת לו לחזור לדרך הישר ולהתיידד עם שאר האליפים. כאשר דוידי מואשם בגנבה, אילנה עושה הכול כדי להוכיח את חפותו ובסופו של דבר מצליחה. אילנה הופכת לחברתו של דווידי לאחר ניסיון ההתאבדות שלו, אך לקראת סוף הספר היא מגלה את אהבתה אל רוני, וכאשר הוא נפרד מניצה, היא נפרדת מדוידי, בן זוגה הקודם. לאילנה עיניים כחולות, היודעות לעיתים להיות כה רציניות, גומות חן וצמות עבות וחומות. היא נערה נבונה וטובה מאוד. במהלך הסיפור אילנה עוזבת את גנות, מושפלת, לאחר שנפלה קורבן לתעלול אכזרי של הדלידים, אך בהשפעת רוני היא חוזרת, והם הופכים לזוג.
דוידי - ילד שמגיע ממשפחה מסובכת משכונת הארגזים. דוידי הוא נער יתום מאם, אשר אביו היושב בכלא על גנבה, נהג להכות אותו ואת אמו של דוידי (ייתכן ודמותו מבוססת על דמות הנער דוד, גיבור הסרט "הילד מעבר לרחוב"). לגנות הוא מגיע לאחר שהות במוסד לעבריינים צעירים, בתקווה להתחיל חיים חדשים. תקוות אלו מתחילות להישכח כאשר הוא פוגש בפנימייה נער מעברו, הדליד משה דינר, עמו גדל בשכונת הארגזים, שמספר לכל הילדים על עברו של דוידי. דוידי נתקל בקשיים רבים בזמן התאקלמותו בגנות ורוב התלמידים ראו אותו כ"מכונס בתוך עצמו, מתרחק מזולתו ונראה כמו פושע". במשך הסיפור לדוידי מודבקת תווית הגנב. אך במהרה, לאחר מאמציה של אילנה, תווית זו נמחקת והוא מתחיל להיפתח כלפי תלמידי גנות. במהלך שיטוטיו בתל אביב בזמן חופשה, פוגש דוידי שני אנשים מעברו: פואד ורחמים הפושעים. השניים כופים עליו לפרוץ לחנות עבורם, ולאחר שהוא עושה כמצוות הוא חוזר אל גנות אומלל ומסכן. פואד ורחמים עוקבים אחריו, ומורים לו שלא יגלה דבר למשטרה עליהם, או שיאנסו ויפגעו באילנה (בה דוידי מאוהב). בגלל איומיהם של פואד ורחמים, דוידי שוקע בדיכאון ובפחד ומחליט לשים קץ לחייו. הוא נוטל כדורים מהמרפאה, אך רוני מוצא אותו בחדרו זמן קצר מאוחר יותר, ומציל את חייו. דוידי מובל לבית חולים, אך גם לאחר שהבריא, הוא מסרב לשוב לגנות. ונשאר בבית החולים יותר זמן מהנדרש. בבית החולים הוא מכיר את דוקטור פרידמן, שנשלח לעזור לו בעקבות ניסיון ההתאבדות הכושל. דוקטור פרידמן הופך לאדם בו דוידי מאמין ובוטח, והאחרון מרשה לעצמו לחלוק עם הדוקטור הכל, פרט לסיפור על רחמים ופואד, מכיוון שהוא זוכר את איומם על אילנה, אהובתו. גם היא באה לבקר אותו, והוא דוחק בה להיות בת זוגו. היא מסכימה, על אף שאין היא באמת מאוהבת בו.
לקראת סיום הסיפור הוא חוזר ללא הודעה מוקדמת לגנות. לאחר שגילה שרוני ואילנה הם זוג הוא מכנה את אילנה "זונה!", ומבעד לערפל הצער מכה את רוני שניסה להגן עליה. לאחר שהבין מה עשה, הוא נמלט מגנות אל כפר סמוך, שם הוא מתיידד עם רפתן. דודי מבקש לגור עם הרפתן, אך זה מסרב ואומר שאין בביתו מקום. דוקטור פרידמן מאפשר לדוידי לגור בכפר, יחד עם זוג חוואים מבוגרים ששמחים לאמץ אותו.
שאול - מכונה "קטנצ'יק" בידי בני שכבתו וכמה מהתלמידים המבוגרים. כינוי זה קיבל בגלל מראהו הצנום והקטן. הוא נשלח לגנות מתוך מחשבה שהעבודה והשמש יחזקו אותו, אך למעשה הוא חשוף שם למחלות רבות (בעיקר צינון קשה, שפעת, ודלקת ריאות), ולמאמץ יתר. שאול מדבר בשפה גבוהה מאוד, ועל כך הוא זוכה מדי פעם ללעג מחבריו, אך רוב הזמן מופגנות כלפיו חיבה וחמלה. בשליש השני ללימודים, מאובחן שאול באיוושת לב ודלקת פרקים חמורה, והוא נאלץ לעזוב את גנות, אליה ישוב רק לתקופה קצרה לקראת סוף השנה. עקב ממדי גופו הקטנים, חשוף שאול לבריונות מצד הדליתים, ואף בתחילת הספר מורה לו משה דינר (דלית הידוע בגלל מעשיו הרעים) לבצע עבורו את כל מטלותיו. כאשר מגלים זאת מיכה, גדי, ורוני, הם נשבעים להגן עליו ופונים לחנה - מנהלת בית הספר - שמענישה את הדליתים עונש כבד.
הדסה - חברתו לספסל של רוני. בשונה מהתלמידים, היא העדיפה בכל הפסקה וגם לעת ערב, להקשיב לפריטתו על פסנתר של מורה האהוב לגינון, שמוליק. הוריה והמנהלת חנה לא ראו את הידידות בין השניים בעין יפה בגלל הפרש הגילאים ביניהם, העומד על עשרים שנים.
הוריה של הדסה דורשים מחנה להפסיק את החברות בין בתם לשמוליק, וזו דורשת ממנו להצטרף לחוג אקדמאי בנושא גינון, ואל גנות יוכל לשוב פעם בשבועיים. כאשר התגלה הדבר לשמוליק והדסה, והם מגיבים בצורה קשה. גם כשניסתה לבלות עם בני גילה היא הבינה שבן הזוג היחיד שתרצה הוא שמוליק. כמו אילנה גם היא נפלה קורבן לתרגיל משפיל של הדלידים. לאחר שסודותיה התגלו, היא אמרה שמי שלא עבר את ההשפלה על בשרו, לא מסוגל להבין.
פיני (פנחס) - מדריכם האהוב של האליפים. מתגורר בגנות יחד עם אשתו שוש, והשניים מצפים לתינוק הנולד בסוף השנה. פיני הוא בוגר יחידה קרבית וטיפוס חובב הרפתקאות, שמחבב מאוד את כל חניכיו - בעיקר את חברי הוועד (רוני, אילנה, מיכה, גדי).
באמצע השנה, לוקח פיני כמה ילדים לטיול בטבע. הוא מסתבך עם חנה כאשר זו מגלה שבעת הטיול, גדי כמעט טבע, ואילנה נקעה את קרסולה. חנה דורשת ממנו להתפטר, וכך הוא עושה. הוא חוזר ללימודים לאחר שחניכיו המסורים שובתים מעבודתם, ומפגינים כנגד חנה על פיטוריו.
מגרש הפועל בפתח תקווה
מגרש הפועל בפתח תקווה היה אצטדיון כדורגל של קבוצת הפועל פתח תקווה ושל קבוצת הפועל מחנה יהודה ברחוב אברבנאל שבפתח תקווה. המגרש היה בשימוש בין השנים 1940 ל-1967, אז הקבוצה עברה לאצטדיון האורווה.
אינדיאני בשמש
אינדיאני בשמש הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1981 בבימויו של רם לוי עם דורון נשר, חיים ג'רפי ומשה איבגי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפור קצר של אדם ברוך. הצילומים נעשו בבקעת הירדן ובמושבים תעוז, מסילת ציון וכסלון.
הסרט זכה בפרס כינור דוד ובפרס רשות השידור כסרט הטוב ביותר באותה שנה.
תקציר העלילה
לאופר (דורון נשר) משרת כעוזרו של הרס"ר (רמי דנון) במחנה בבקעת הירדן לשם נשלח לאחר שסירב ללכת לקורס קצינים. הרס"ר מאוכזב מתפקודו ולאופר מוצא נחמה בחיבתה של פקידת הרס"ר, רונה (לירון נירגד).
הרס"ר מטיל על לאופר ללוות עציר לבית כלא צבאי ולאופר מקבל זאת בחוסר רצון בולט. העציר הוא חייל הודי - קוצ'יני שחום עור בשם בנג'ו (חיים ג'רפי) שהרס"ר מכנה אותו בשם מבזה "אינדיאני". הרס"ר מצייד את לאופר בעוזי ובאזיקים ומורה לו לירות במקרה של בריחה.
לאופר אוזק את האינדיאני בידיים והם נכנסים לרכב פורד אסקורט נהוג בידי החייל אטיאס (משה איבגי) שלא מפסיק לדבר ולהעיר.
הם נוסעים בהרי יהודה והאינדיאני מבקש מלאופר לעצור כדי לבקר את משפחתו. לאופר מהסס ובניגוד לעצת הנהג הוא מסכים לבקשתו. הם נכנסים למושב ובנג'ו נפגש עם אשתו מולימה (ריקי אליה), אישה כנועה לרצונות בעלה. לאופר שמגיע מתל אביב מסתובב במושב ורואה ישראל שלא הכיר - שחיטת תרנגולות בחוץ, צעירים שחומי עור מובטלים משחקים בקלפים, שליח חב"ד שמפציר בו להניח תפילין ועוד.
לבסוף נעלם האינדיאני ולאופר המודאג מחפש אותו בידיעה שאם לא ימצא אותו יכנס הוא לכלא. לבסוף הוא מוצא אותו במרכז הכפר מוקף בצעירים חסונים שלפי פקודתו יכולים להרוג אותו אך האינדיאני שהושפע מהמחווה של לאופר ולא רוצה שלאופר ייכנס לכלא במקומו, מסכים לחזור למכונית ולאופר מחבר עצמו לאינדיאני באזיקים. היחסים ביניהם עולים ויורדים אבל לבסוף מתחוור להם למרות הבדלי התרבות ביניהם שיש בהם משהו משותף ושהצבא לא מתנהג כלפיהם כראוי.
לבסוף הם מגיעים לכלא הצבאי ולאופר משחרר את האינדיאני ומוסר אותו לשוטר הצבאי. האינדיאני משתחרר מהשוטר הצבאי ובורח לשמחתו של לאופר, בידיעה שלאופר לא יואשם בכך.
פור לואי
פור לואי (באנגלית: Port Louis) היא עיר הבירה של מדינת מאוריציוס. בעיר אוכלוסייה של 162,102 (2008). העיר ממוקמת סביב נמל באוקיינוס ההודי והיא העיר הגדולה במדינה. הנמל הוא מרכזי לכלכלת מדינה ורוב המסחר הבינלאומי עובר דרכו. הענפים החשובים בתעשייה הם הבגדים והטקסטיל, אך יש גם מפעלים לכימיקלים, פלסטיקה ותרופות.
בנמל נמצא גם מסוף הסוכר הראשי של המדינה (Bulk sugar terminal), דרכו מייצאים את רוב הסוכר המיוצר מקומית.
גם התיירות חשובה לעיר, ופיתוח חוף הים קודאן והוספת מרכזי קניות ובתי קולנוע הביאה יותר ויותר תיירים לפורט לואיס.
העיר נוסדה בידי הצרפתים ב-1735. כיום רוב האוכלוסייה הם צאצאי פועלים הודים שהועברו למאוריציוס במאה ה19, פליטי דייגו גארסיה / איי שאגוס וצאצאי העבדים מאפריקה ומדגסקר.
ה"סיטדל" (ה"מבצר") שולטת על העיר כולה. מוסד מאוריציוס, המוקדש לחקר הטבע באי, ממוקם גם הוא בפור לואי.
אתרים מעניינים נוספים:
יהודה צלליכין
יהודה אידל צלליכין (7 בספטמבר 1861 - 19 בספטמבר 1941) היה מחלוצי העלייה הראשונה, חבר ביל"ו, נמנה עם מייסדיה של המושבה ראשון לציון.
ביוגרפיה
צלליכין נולד בשקלוב שבבלארוס. אביו, משה צלליכין, היה דיין ממשפחת דיינים. כבן לדיין, למד יהודה בצעירותו בחדר ואחר כך בישיבה. בעקבות פרעות ה"סופות בנגב", הצטרף אל הביל"ויים במטרה לעזוב את רוסיה ולעלות לארץ ישראל. סדר עלייתם של הבילויים לארץ נקבע לפי תור. על פי סיפורים, תשוקתו של צלליכין לעלות לארץ בהקדם הייתה כה גדולה, עד שהציע לשלם כסף על מנת להקדים את תורו. הצעתו התקבלה, והוא עלה לארץ במקום מנחם אוסישקין, אשר ויתר זמנית על תורו. צלליכין עלה באונייה "לזרוב" יחד עם עוד חמישה חברים, והגיע לנמל יפו ב-11 באוגוסט 1882.
אשתו, חסיה לבית בנינסון, נולדה בינואר 1862, בעיר בוריסוב, והתחנכה במינסק בבית אחיה יהושע דב בנינסון. בבואה לארץ הצטרפה למגורי הבילויים בבית אנטון איוב. השניים התארסו במקום ועברו יחדיו לראשון לציון. חתונתם נערכה ב-3 בפברואר 1884.
צלליכין היה מן הראשונים שקבלו עליהם את הנתינות הטורקית ולכן נקנו על שמו אדמות רבות במקומות כדוגמת בן שמן, רוחמה ונחלת יהודה. כמו כן סייע ליהושע חנקין ברכישת אדמות רחובות, בכך שרכש אדמה לעצמו באזור. בהזדמנות זאת רכש נחלה ברחובות גם עבור אחיו, הרב צבי קאהן, רבם של יהודי פרנקפורט שגר באותה תקופה בגרמניה, ועלה מאוחר יותר לישראל והתיישב ברחובות.
תפקידיו הציבוריים בראשון לציון וברחובות
צלליכין חי כל ימיו כאיכר בראשון לציון, והיה בעל כרמים ופרדסים בראשון לציון, ברחובות ובגדרה. את שמו כתב עם "א" בסוף (יהודא) על מנת לא לחלל את שם ה'. נפטר בראשון לציון ונטמן בבית העלמין הישן בעיר. על שמו נקרא רחוב יהודה צלליכין בראשון לציון.
אוסקר פלאנו
אוסקר פלאנו פדרנו (נולד ב־11 בפברואר 1991) הוא כדורגלן ספרדי המשחק במועדון ריאל ויאדוליד כקשר התקפי.
ריאל מדריד
כיליד מדריד, פלאנו הצטרף לאקדמיה של ריאל מדריד בגיל 11. המשחק הראשון של פלאנו במדי הקבוצה הבוגרת, ריאל מדריד קסטיליה, התקיים ב־17 באוגוסט 2012, במסגרת הליגה הספרדית השנייה, כאשר שיחק 68 דקות בהפסד החוץ 1–2 לוויאריאל ב'. באותה עונה הוא כבש ארבעה שערים עבור הקבוצה, שסיימה במקום השמיני.
אלקורקון
ב־2 בספטמבר 2013, פלאנו הושאל לאלקורקון עבור עונת 2013/2014. ב־29 ביולי 2014 הוא חתם על חוזה קבוע לשנתיים.
פלאנו הבקיע תשע פעמים בעונת 2015/2016 (השני מבין המבקיעים בקבוצה באותה עונה, אחרי דייוויד רודריגס שהבקיע 19 שערים), ועזר לקבוצה לסיים במקום השביעי בתום העונה בליגה השנייה.
ויאדוליד
ב־3 ביולי 2017, פלאנו הצטרף לריאל ויאדוליד בחוזה לשנתיים. הוא כבש ארבעה שערים ב־40 משחקים בעונת 2017/2018, כשבסוף העונה חזר המועדון ללה ליגה לאחר היעדרות של ארבע שנים.
פלאנו שיחק לראשונה בליגה הספרדית הבכירה ב־17 באוגוסט 2018, כשעלה כמחליף במחצית השנייה בתיקו 0–0 בחוץ מול ז'ירונה.
כל הנחלים זורמים לים
כל הנחלים זורמים לים (באנגלית: All the Rivers Run) היא מיני סדרה אוסטרלית פופולרית שהופקה בשנים 1983 ו-1990, ומבוססת על רומן היסטורי מאת ננסי קאטו אשר פורסם לראשונה בשנת 1958. בסדרה כיכבו סיגריד ת'ורנטון וג'ון ווטרס בתפקידים הראשיים.
החלק הראשון של הסדרה כולל ארבעה פרקים באורך שעתיים. החלק השני של הסדרה כולל שני פרקים באורך שעתיים. בארצות הברית הסדרה שודרה בערוץ HBO. בישראל הסדרה שודרה בערוץ 1 בסוף שנות השמונים. בטלוויזיה סובייטית הסדרה שודרה ב-12 פרקים, שעה כל אחד.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר חייה של נערה בריטית בשם פילדלפיה גורדון מילדותה כאשר הספינה עליה הייתה שקעה בסערה והיא נסחפת לחופי ויקטוריה בשנת 1890 ומגלה שהיא הניצולה היחידה מהאוניה.
גורדון מעבירה את רוב חייה בעיירה אצ'וקה שבויקטוריה, על גדות נהר המארי, ומשקיעה חלק מכספי הירושה שלה בספינת נהר בעלת משוטה (גלגל ענק בעל משוטים). חייה משתנים לגמרי כאשר היא פוגשת בקפטן ספינת הנהר ברנטון אדוארדס. השניים מתחתנים לבסוף וגורדון מוותרת על קריירה כציירת במלבורן על מנת לחיות באצ'וקה על ספינת הנהר יחד עם ברנטון.
איקו סמאנד
איקו סמאנד (באנגלית: IKCO Samand) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב האיראנית Iran Khodro (שם רשמי: Iran Khodro Corporation, שם בפרסית: سمند) אשר מיוצרת משנת 2003 ועד היום.
הסמאנד מבוססת על פיג'ו 405 בשינויים חיצוניים ומכניים.
עשרת היוחסין
עשרת היוחסין הוא כינוי שניתן לעשר המחלקות תחתן סווגו המשפחות שחזרו לארץ ישראל בשיבת ציון, מושג זה מופיע בעיקר בקשרי הנישואין, אך גם בהיררכיה הפנים מדינית-חברתית. "עשרה יוחסין עלו מבבל- כהני, לוי, ישראלי, חללי, גירי, חרורי, ממזרי, נתיני, שתוקי, אסופי", כך מתחיל הפרק הרביעי במסכת קידושין שחלקו הראשון עוסק בסוגיה זו, ובקשרי החיתון המותרים בין הקבוצות השונות.
קבוצה ראשונה
הקבוצה הראשונה מכילה את תתי קבוצות הבאות:
קבוצה שנייה (הפסולים מלבוא בקהל)
קבוצה זו מכילה את כל האנשים אשר אסור להם "לבוא בקהל ה'":
עגור (קבוצת כוכבים)
למשך זמן קצר במאה ה-17 הקבוצה נקראה באנגליה בשם Phoenicopterus, פלמינגו בלטינית.
כוכבים ראשיים
α בעגור (אל-נאיר) הוא כוכב לבן - כחלחל במרחק של כ-100 שנות אור עם בהירות נראית מדרגה 1.7. משמעות שמו היא "הבהיר" בערבית.
β בעגור הוא ענק אדום במרחק של כ-170 שנות אור עם בהירות משתנה בין דרגות 2 ו-2.3.
γ בעגור הוא ענק כחול במרחק של כ-210 שנות אור עם בהירות מדרגה 3. לפעמים הוא נחשב לראש במפות שונות הוא מייצג לפעמים את ראש העגור ולפעמים את זנבו.
δ בעגור הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים בעלי בהירות מדרגה 4, שניתן להבחין בהם ללא ציוד עזר. בערך בשליש המרחק בין δ בעגור ובין γ בעגור נמצא μ בעגור שהוא כוכב כפול נוסף המורכב מזוג כוכבים בעלי בהירות מדרגה 5 שניתן להבחין בהם ללא ציוד עזר בתנאי צפייה טובים.
הייזלי קרופורד
הייזלי ג'ואקים קרופורד (באנגלית: Hasely Joachim Crawford; נולד ב-16 באוגוסט 1950) הוא אתלט עבר מטרינידד וטובגו, אלוף אולימפי בריצת 100 מטר ובכך היה לספורטאי הראשון מטרינידד וטובגו שזכה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה
קרופורד נולד בסן פרננדו שבטרינידד. הוא בנם של ליונל ופיליס קרופורד ואחד מ-11 אחים ואחיות. החל את קריירת האתלטיקה שלו בגיל 17 וזכה 6 פעמים באליפות טרינידד וטובגו בריצת 100 מטר ובשנת 1976 זכה גם באליפות בריצת 200 מטר.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו באדינבורו, סקוטלנד בשנת 1970 זכה קרופורד במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.33 שניות, אחרי דון קווארי (10.24 שניות) ולנוקס מילר (10.32 שניות). שניהם מג'מייקה.
באולימפיאדת מינכן (1972) סיים קרופורד במקום השמיני לאחר שמתח את שרירי מיתר הברך (המסטרינג) שלו כעבור 20 מטר בלבד ונאלץ להפסיק את ריצתו. המנצח בריצה זו היה ולרי בורזוב מברית המועצות (10.14 שניות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במקסיקו סיטי בשנת 1975 זכה קרופורד במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.21 שניות, אחרי סילביו לאונרד מקובה (10.15 שניות).
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה קרופורד במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.06 שניות כשרץ במסלול מספר אחד, לפני קווארי (10.08 שניות) והאלוף האולימפי היוצא, בורזוב (10.14 שניות) ובכך היה לספורטאי הראשון מטרינידד וטובגו שזכה במדליית זהב אולימפית. נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בריצת 200 מטר.
במשחקי חבר העמים שנערכו באדמונטון, קנדה בשנת 1978 זכה קרופורד במדליית ארד בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.09 שניות, אחרי קווארי (10.03 שניות) ואלן וולס מסקוטלנד (10.07 שניות).
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיים קרופורד במקום 17 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.28 שניות. בנוסף לכך הוא סיים במקום עשירי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.74 שניות.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים קרופורד במקום 17 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.56 שניות.
ויליאמסון (נהר, אורגון)
הנהר ויליאמסון (באנגלית: Williamson River) זורם בדרום-מרכז אורגון בארצות הברית. הנהר, באורך 160 קילומטרים, מנקז כ-7,800 קילומטרים רבועים מזרחית לרכס קסקייד. יחד עם היובל העיקרי שלו, הנהר ספראג, הוא מספק למעלה ממחצית הספיקה לאגם קלאמת העליון, אגם המים המתוקים הגדול ביותר באורגון. מוצא האגם הוא הנהר לינק, הזורם לתוך אגם יואנה והנהר קלאמת.
מסלול
מקורו של הוויליאמסון במעיין גדול במרכז מחוז קלאמת, בצד הצפוני של הר פואגו (Fuego Mountain), ביער הלאומי וינמה, כ-65 קילומטרים צפונית-מזרחית לקלאמת פולס (מילולית "מפלי קלאמת", המכונה "מפלי בירת השורשים" מכיוון שהמים עמוסים בחומרי מזון מביצת העשב קלאמת כמה קילומטרים במעלה הזרם, ו"לקצף שמצטבר בבסיס המפלים יש מראה של גלידת וניל על בירת שורשים".). הוא זורם בקשת גדולה צפונה דרך ההרים, ואז מערבה, ואז דרום-מערב דרך קלאמת מארש (Klamath Marsh, ביצת העשב קלאמת) ו. במורד הזרם מהמקלט, הנהר זורם בערך במקביל ל של ארצות הברית. כ-8 קילומטרים צפונית ליישוב צ'ילוקווין, ב, נשפך אליו מימין הנחל ספרינג קריק (Spring Creek). בצ'ילוקווין, נשפך אליו משמאל הנהר ספראג. הוויליאמסון נשפך לקצה הצפוני של אגם קלאמת העליון ליד הצוק המכונה מודק פוינט (Modoc Point), כ-30 קילומטרים צפונית-מערבית לקלאמת פולס.
אגן הניקוז
בגבהים נמוכים יותר יחד עם נחלים גדולים אחרים, מספק אגן הניקוז של הוויליאמסון מים להשקיית שדות מרעה ושטחי חקלאיים אחרים. חיות משק רועות במקומות רבים באגן. יערות, שנכרתו לעיתים קרובות לעץ, מכסים כ-81% מהאגן והחוות מהווים 6%, בעוד שהמרעה, שטחי הביצות, המים והאזורים העירוניים מכסים יחד 13%. המשקעים באגן, השוכן בצל הגשם של רכס הקסקייד, עומדים על ממוצע של 580 מילימטרים בשנה לאורך הוויליאמסון מעל המפגש עם הנהר ספראג וכ-510 מילימטרים לאורך הספראג.
דיג
הוויליאמסון ידוע בדגי טרוטת הפס האדום של האגן הגדול הפראיים והגדולים במיוחד, הנעים לנהר כדי להשריץ ולברוח מאגם קלאמת העליון כשהוא מתחמם. דגים בני שלוש "מגיעים בדרך כלל לאורך של 50 סנטימטרים או טוב יותר". מספר קטן יותר של דגי טרוטה חומה משגשגים גם בוויליאמסון, במיוחד אחרי השפך של ספרינג קריק. גם הדג הנדיר  ("מוצץ הנהר לוסט") חיים בנהר אך הם מוגנים ואסור לדוג אותם ולשמור אותם באופן חוקי. טרוטת עין-הקשת ו-Salvelinus fontinalis (באנגלית Brook trout) קטנים יותר חיים בנהר שמעל קלאמת מארש. חלק גדול מהקרקע לאורך הנהר הוא בבעלות פרטית, והגישה לציבור מוגבלת.
היסטוריה גאולוגית
בתקופות הפליסטוקן המוקדמות, היו אגם קלאמת העליון וקלמאת מארש גדולים בהרבה; ונשמרו כאגמים וביצות רדודים על ידי המשך שקיעת האגן תוך הצטברות משקעים רבים והתרוממות לאורך מתלול ההעתק המזרחי. התפרצותו של הר מזאמה לפני כ-7,700 שנה תרמה כמות עצומה של משקעים לאגם ולאגני הביצות, ומילאה את הקניון של הנהר ויליאמסון.
שימור
מאז 2003, "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy) וארגונים אחרים פועלים לשחזור כ-31 קילומטרים רבועים של אדמות ביצות בדלתה של הנהר ויליאמסון בקצה הצפוני של אגם קלאמת העליון. הדלתה, שהייתה בעבר סכורה ומנוקזת עבור שטחים לחקלאות, מהווה בית גידול למיליוני עופות נודדים, כמו גם מינים מקומיים רבים של דגים, רכיכות וצמחי מים.
מספר משכורות נדרשות לרכישת דירה
מספר משכורות נדרשות לרכישת דירה הוא ערך מספרי המבטא את היחס שבין המחיר הממוצע לדירה לבין משכורת ממוצעת. הערך מהווה מעין מדד פשוט ועממי ליוקר הדיור. למרות ששיטת מדידה זו לא הוגדרה באופן רשמי על ידי רשויות המדינה, היא מתפרסמת מעת לעת על ידי גורמים ממשלתיים.
שיטת החישוב
החישוב של מספר המשכורות הנדרשות לרכישת דירה נערך באמצעות חילוק מחיר דירה ממוצע ארצי שמתפרסם על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בנתון השכר הממוצע במשק (לפני ניכוי מס - "ברוטו") המתפרסם גם הוא מדי חודש על ידי הלמ"ס. מחיר דירה ממוצעת שמתפרסם מבוסס על נתוני רשות המיסים. הערך מבטא בהקשר העממי את פרק הזמן בחודשים או בשנים שיש לעבוד בתנאי שכר ממוצע כדי להשתכר סכום שמשתווה למחיר דירה ממוצעת שהוא ביטוי בקירוב גס ל"רמת המאמץ" שנדרשת מציבור הצרכנים לצורך רכישת דירה.
יתרונה של השיטה הוא פשטותה והיותה אינטואיטיבית. חסרונה העיקרי בכך שהיא אינה מוגדרת וניתנת לחישוב בדרכים שונות שיביאו לתוצאות מספריות שונות.
השימושים העיקריים במדד הם:
מספר משכורות נדרשות לרכישת דירה בישראל
בישראל נתון מספר משכורות נדרשות לרכישת דירה מתפרסם מעת לעת אך לא באופן סדיר, על ידי משרד הבינוי והשיכון, השמאי הממשלתי הראשי, משרד האוצר וגורמים לא ממשלתיים. הפרסומים מתרבים בתקופות שבהן מצוי שוק הדירות במשבר למשל במשבר ההיצע של ראשית שנות התשעים או במשבר הנדל"ן שפרץ בשנת 2008 שבו שימשה השיטה כאחת האינדיקציות לשאלת קיומה של "בועה" בשוק הדיור.
היחס בין השכר הממוצע למדד מחירי הדירות נשאר יציב (עם עליות וירידות). עם זאת, מספר שנות העבודה הנדרשות לרכישת דירה עלו במשך השנים כתוצאה מהעלייה ברווחת הדיור וסטנדרט הדירות. בשנת 1961 נדרשו 3.4 שנות עבודה לרכישת דירה, בשנת 1971 - 4.1 שנות עבודה, בשנת 1976 - 4.5 שנות עבודה ובשנת 1979 - 8.4 שנות עבודה.