cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Good Vibrations
ביקורת
הסינגל זכה לביקורות חיוביות בירחוני המוזיקה NME ומלודי מייקר. בשנת 1966 היו הביץ' בויז מועמדים לפרס גראמי על הביצוע הקולי של להקה ובשנת 1994 השיר הוכנס להיכל התהילה של גראמי. השיר מופיע ברשימות רבות של "100 ההקלטות הטובות בכל הזמנים" מתוך מצעדי הלהיטים. הירחון רולינג סטון דירג את השיר במקום השישי ברשימת השירים הטובים בכל הזמנים, גבוה יותר משירם של הביטלס Hey Jude שהגיע למקום השמיני באותה רשימה.
קהילת יהודי בנגאזי
לאחר השואה
בתום חופשת הקיץ, נפתח מחדש בית-הספר העברי ב"תלמוד תורה" הישן בהנהלתו של המחנך המקומי יעקב גוויטע, ומומן מעתה בידי הקהילה ובלא סיוע ממשלתי. בית-הספר הוכר כפרטי, ולמדו בו בשנת תש"ד כ-400 תלמידים בעשר כיתות, ועוד כשישים תלמידים, שעבדו ביום ולמדו בערב. למרות האיסור, החיילים הארצישראליים המשיכו לסייע בהוראת התלמידים, בזכות הקצינים העבריים, שחיפו על העדרם של המורים מן הפלוגות באמתלות שונות, כמו הוצאת אשורי מחלה פיקטיביים. סיוע, שנתנו החיילים הארצישראליים גם לתלמידים יהודים בברצ'ה, בדרנה ובמקומות אחרים בקירנייקה.
בסתיו 1944 יצאו רוב החיילים העברים מלוב, והסתמנה הרעה ביחסי המוסלמים ליהודים. באותה השנה החלו פעולות ההעפלה; עם כל נסיגה של הבריטים ברחו יהודים רבים והגיעו לארץ ישראל. בתום המלחמה סייעו חיילים ארץ ישראלים בצבא הבריטי ליהודים לצאת במסווה של חיילים ולהגיע לארץ ישראל. החיילים ארגנו מבצע נישואין פיקטיבי על מנת להציל קבוצה של 15 נשים יהודיות מחטיפה בידי מוסלמים, והן הועלו לארץ ישראל כנשות חיילים.
Good Vibrations
ביקורת
לא הכל התלהבו מן השיר. פיט טאונסנד, חבר להקת המי, צוטט כמי שאמר: "Good Vibrations היה כנראה שיר טוב, אבל מי יודע? אתה צריך להשמיע אותו כ-90 פעם מ******ת כדי לפחות להבין על מה הם שרים." הוא הביע חשש שהשיר יוביל להפקות-יתר של שירים באופן כללי.
קהילת יהודי בנגאזי
לאחר השואה
לאומנים שחזרו ללוב עם סילוק האיטלקים והגרמנים שילהבו את ההמונים בהסתה אנטי-ציונית ואנטי-בריטית. השנים שמשחרור לוב ועד עצמאות לוב היו קשות ליהודים.
בין ה-5–7 בנובמבר 1945 התחוללו פרעות ביהודי לוב, מהחמורות בתולדותיה: 121 יהודים נרצחו, רבים נפצעו, בתי-כנסת נהרסו, ומאות בתי מגורים ובתי עסק נשדדו ונהרסו. רק ביום השלישי התערב הצבא הבריטי ודיכא את המהומות. פרעות אלה וחוסר הביטחון באשר לעתידם של יהודי לוב גרמו לגל של עלייה בלתי ליגלית שבמהלכו עלו כ-10% מכלל יהודי לוב לארץ ובכך ביטאו את ראשית סיום הנוכחות היהודית בלוב.
אליפות גרמניה בכדורגל 1903
אליפות גרמניה בכדורגל 1903 הייתה העונה הראשונה של התחרות.
קהילת יהודי בנגאזי
לאחר השואה
ב - 1948 שוב התחוללו פרעות, אך אז התגוננו היהודים והרגו כמה מהפורעים. ב-1950–1951 עלו יותר מ-30,000 מיהודי לארץ לישראל. בעקבות מלחמת ששת הימים שוב התחוללו פרעות, רבים יצאו מלוב – חלק גדול מהם לאיטליה – ובלוב נותרו יהודים מעטים בלבד.
משטרו של קולונל קדאפי מונע מאז מרס 1970 את יציאתם ובשורה של חוקים רשמיים החרים את כל הרכוש היהודי בלוב, הן זה השייך לבעלים החיים בלוב והן זה שבעליו מתגורר מחוץ ללוב. הקולונל קדאפי אף מציד פעולות אלו של אפליה כאחד מהישגיו של המשטר המהפכני המתקדם של לוב, בנאום שנשא בבנגאזי ב-4 בספטמבר 1970, התפאר בעובדה שהמשטר החרים 600 בתים של יהודים. פעולות משטר קדאפי בתחום החקיקה המפלה את היהודים החלו בפרסומו של חוק מועצת ההפיכה הלובית מס' 14 מיום 7 בפברואר 1970 אשר קבע כי כל הנכסים, הן דלא ניידי והן האישיים של יהודים שעזבו את לוב במטרה להתיישב בארץ אחרת, יופקע וינוהל על ידי האפוטרופוס הרשמי. כן קובע החוק חובת דיווח על כל עסקה שנעשתה עם יהודי מאז 5 ביוני 1967 ומעניק סמכות למיניסטריון לענייני פנים וממשל מקומי לבטל עסקות כאלה.
אליפות גרמניה בכדורגל 1903
התחרות הסתיימה בניצחון של וו.פ.ב. לייפציג.
ארגון האליפות
התאחדות הכדורגל הגרמנית הוקמה בשנת 1900. בשנת 1903 היא כללה 30 אגודות אזוריות. מנצח תחרות אזורית היה זכאי להשתתף בתחרות ארצית. למרות זאת, רק שש קבוצות נרשמו. באותה תקופה, בין חברי ההתאחדות היו גם מועדונים בעלי אופי "גרמני" גם מחוץ לגבולות האימפריה הגרמנית, למשל באימפריה האוסטרו-הונגרית.
המשחקים נערכו בשיטת נוק-אאוט.
אוסיפ בראז
אוסיפ בראז (ברוסית: Осип Браз; 16 בינואר 1873 אודסה – 6 בנובמבר 1936 ליד פריז) היה צייר ריאליסטי יהודי-רוסי.
אליפות גרמניה בכדורגל 1903
ארגון האליפות
בתחרות השתתפו הקבוצות הבאות:
קהילת יהודי בנגאזי
לאחר השואה
על מנת להסיר כל צל של ספק, פרסם מיניסטריון הפנים למחרת היום, ב-8 בפברואר 1970, הצהרה כי לצורכי החוק כל מי שנמצא מחוץ לגבולות לוב ואין בידו אשור רשמי שיוענק על ידי מחלקת ההגירה הלובית, יחשב כאילו יצא את לוב לצמיתות. ברור כי חוק זה מלכתחילה כוון לפגוע באלפי הפליטים היהודים שברחו מלוב בעקבות איומי יוני 1967 כאשר 14 יהודים נרצחו על ידי אוכלוסייה מוסתת, ומאות בתי עסק עלו באש. ב-5 במאי 1970, כאשר פנתה הקהילה של יהודי לוב ברומא לשלטונות לוב, בקריאה לבטל החוק ולקיים הזכויות על רכושם בהצביעם על היות החוק נוגד את עקרון שוויון כל האזרחים וחוקי יסוד קיימים בלוב, השיב להם חבר מועצת ההפיכה (במכתב מיום 28 במאי 1970) כי אין משטרו מקיים או תומך באפליה וקרא להם לחזור ללוב בהבטיחו כי עם שובם תבוטל העמדת רכושם לניהול האפוטרופוס. הסגנון של היתממות וציניות של מכתב זה בולט על רקע הידיעה כי השלטונות אסרו כבר לפני כתיבת המכתב את יציאת היהודים, אף לנסיעות קצרות, ולפיכך שובם של היהודים פירושו חזרה מרצון למלכודת. יתר על כן, כבר ביום 9 במאי 1970 חוקקה מועצת ההפיכה הלובית את החוק מס' 57 חוק זה מבטל את קודמו ונמנע מלהתייחס ליהודים אף שכונתו ומגמתו המפלה אינם מוטלים בספק.
אוסיפ בראז
ביוגרפיה
הוא החל את לימודיו לאמנות באודסה, כיום אוקראינה, והמשיך אותם במינכן (1891–1893), שם למד באקדמיה לאמנויות יפות. במהלך שהותו באירופה השתלם בסגנון המערב אירופי, שהשפיע משמעותית על יצירתו. אחרי שהייה בגרמניה הוא נסע לפריז, ואז להולנד שם למד על תור הזהב של הציור ההולנדי. הידע היסודי בציור שצבר ברוסיה, מילא תפקיד חשוב בעתידו כאמן. בשנים 1895–1896 הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות בסנט פטרסבורג, ולמד בבית המלאכה של איליה רפין.
אליפות גרמניה בכדורגל 1903
כדורגלנים מצטיינים
מספר כדורגלנים כבשו 6 שערים במהלך התחרות:
קהילת יהודי בנגאזי
הנצחת הקהילה
לבנגאזי, כקהילה שסיפורה נתפס שנים רבות כמקרה חיצוני או נלווה לסיפר המרכזי של השואה - כשואת יהדות אירופה, לא קמו מפעלי הנצחה רשמיים עד לשנים האחרונות. היעדר ההנצחה פגע בניצולים פגיעה כפולה; לא רק זאת שהם, משפחתם וקהילתם סבלו ממוראות השואה, היה עליהם עוד להיאבק על מנת להכליל את סבלם בזיכרון הציבורי הישראלי.
ב-26 באוקטובר 2010 התקיימה לראשונה ביד ושם עצרת לזכרם של יהודי לוב שנספו בשואה, במלאת 68 שנים לשחרור לוב בנוכחות מאות ניצולי שואה יוצאי לוב ובני משפחותיהם. באזכרה שהתקיימה באוהל יזכור העלתה את אש התמיד ניצולת השואה ליאורה מיכאל מטריפולי שבלוב. ניצול השואה יעקב אַבְּטַה מלוב נשא קדיש, פרקי תהילים ותפילת אשכבה.
העצרת נפתחה בהקרנת קטע קצר מעדותה של איריס (אינס) מוצרי לבית חביב, ניצולת שואה מבנגאזי, שהדליקה משואה בטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם. בעצרת נשאו דברים סגן שר האוצר חבר-הכנסת יצחק כהן, יושב ראש מועצת יד ושם הרב ישראל מאיר לאו, יושב ראש הנהלת יד ושם מר אבנר שלו, שמעון דורון, חבר הנהלת הארגון העולמי של יהודים יוצאי לוב ומר אריה ברנע, חבר העמותה הפרלמנטרית הישראלית לפעילות לזכר השואה וסיוע לניצוליה. בעצרת שר הזמר והמוזיקאי דוד ד'אור, בן ליוצאי לוב.
ספרות
בנגאזי–ברגן־בלזן, רומן מאת יוסי סוכרי שיצא לאור בשנת 2013, הוא הרומן הראשון בעברית – וקרוב לוודאי בכל שפה – המגולל את סיפורם העלום של יהודי לוב בשואה. קורותיה של משפחה יהודית שההיסטוריה מזמנת לה מערבולת של התנסויות אימתניות, החל בכיבוש הגרמני של לוב ב-1941 וכלה בשחרור מחנה הריכוז ברגן־בלזן ב-1945. בני משפחת חג'ג', מהנכבדות בקהילת בנגאזי, נעקרים מאורח חייהם, מעירם האהובה וממולדתם: עם עוד יהודים לובים הם נלקחים ממדבר סהרה הלוהט, מועברים בספינה למחנה מעצר הררי באיטליה ונשלחים ברכבות אל גרמניה המושלגת, להיכלא ולמות בברגן־בלזן.
אוסיפ בראז
ביוגרפיה
בשנים שלאחר מכן, צייר סדרת דיוקנאות של אמנים עמיתים, ביניהם לאוניד פסטרנק וסרגיי איבנוב, ודמויות בולטות של התרבות הרוסית שנעשו עבור פאבל טרטיאקוב הביאה לבראז לתהילה. יצירתו הידועה ביותר הייתה דיוקנו של הסופר אנטון צ'כוב משנת 1898. הוא צייר גם נופים במהלך מסעותיו בצרפת, חצי האי קרים ופינלנד. בין השנים 1900 ל-1905 העביר שיעורים בסטודיו שלו על נהר מויקה.
בשנת 1907 נסע בראז לצרפת, שם התגורר עד 1911. ההישגים האחרונים של האמנות הצרפתית השפיעו על יצירתו. בשנת 1914 סיים בראז את לימודיו באקדמיה, והיה חבר בוועדה לשיקום ציורים של מוזיאון הארמיטאז'. בשנים הראשונות לשלטון הסובייטי הוא מונה לאוצר מוזיאון הארמיטאז'.
בשנת 1924 נעצר בראז באשמת שווא של רכישת ציורים לייצוא לחו"ל וריגול, ואז נכלא לשלוש שנים במחנה סולובקי. אוספי האמנות שלו, כולל יצירות הולנדיות חשובות מהמאה ה-17, הוחרמו והפכו לרכוש ממלכתי. בסוף שנת 1926 הוא שוחרר לבקשת איגודי אמנים בלנינגרד. על מנת למנוע בעיות נוספות הוא עבר לגרמניה בשנת 1928, ואז התיישב בפריז. את השנים האחרונות של חייו בילה בפריז, שם המשיך לצייר, לסחור בעתיקות ולאסוף אמנות.
קאנט 18
קאנט 18 (באיטלקית: CANT 18) היה מטוס ימי דו-כנפי מסוג "ספינה מעופפת" וחד-מנועי שהוגדר כמטוס אימון לפרחי טיס שיועדו להטיס מטוסי נוסעים מתוצרת חטיבת כלי הטיס של יצרנית המטוסים האיטלקית Cantieri Riuniti dell'Adriatico (שם רשמי: Cantieri Riuniti dell'Adriatico C.R.D.A) אשר אב הטיפוס ערך את טיסת הבכורה ב-1926.
מנהל התכנון והייצור היה המהנדס האווירונאוטי "Raffaele Conflenti".
Aka 7even
ביוגרפיה
משפחתו של מרצאנו מונה חמישה אחים, כשהוא הצעיר מביניהם. בגיל חמש היה מספר ימים בתרדמת, לאחר שלקה בהתקף אפילפסיה, שנבע מדלקת המוח. בריאותו חזרה למיטבה במהרה, והוא ואחיו הגדול, דומניקו, החלו להתעניין בתחום המוזיקה. בשנת 2017 השתתף בגרסה האיטלקית ל-"The X Factor", אך לא הצליח לעבור את שלב האודישנים. לאחר מכן הוציא לאור מספר סינגלים ואת המיני-אלבום Chiaroscuro.
לאחר תוכנית ה-"X Factor" החל מראצנו להוציא שירי היפ הופ תחת שם הבמה "Aka 7even". בין השירים שהוציא לאור נמנה "Coco", בהשתתפות ביונדו. בסוף שנת 2020 השתתף במהדורה ה-20 של תחרות הכישרונות Amici di Maria De Filippi. הוא הגיע למקום השני במקצה ה"זמרים" ולמקום הרביעי בתחרות הכללית. במאי 2021 הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, Aka 7even, שהגיע בשיאו למקום השלישי במצעד האלבומים של איגוד תעשיית ההקלטות האיטלקי. ב-14 בנובמבר 2021 זכה בפרס המוזיקה של MTV אירופה למופע האיטלקי הטוב ביותר. ב-4 בדצמבר 2021 הכריזה רשות השידור האיטלקית (RAI) כי Aka 7even עתיד להשתתף בפסטיבל סן רמו 2022, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2022. בגמר הוא הגיע למקום ה-13. שירו לאירוע, "Perfetta così" הגיע למקום ה-91 במצעד הסינגלים האיטלקי.
בורו (טקסטיל)
בורו (ביפנית: ぼろ) זו קבוצת טקסטילים יפניים, שאוחו או הוטלאו יחד. הביטוי בא מהמילה היפנית boroboro שמשמעותה קרוע או מתוקן. טקסטילי בורו יכלו להיות תפורים זה לזה או ארוגים מחדש עם הרבה שכבות שהפכו אותם לבדים חמים. לרוב השתמשו בחוט קנבוס לעיתים יחד עם חוט כותנה שהיה נדיר יותר כי לא גדל בכל יפן. השכבות היו נחוצות, בגלל האקלים הקר. רוב בדי הבורו המקוריים תפורים מבדים מהמאה ה-19 וראשית המאה ה-20.
כיום הביטוי בורו מוערך כדוגמה לצורה אסתטית של שימור ומיחזור משביח המזכירה את חשיבות שימור החומרים והכישרונות של בעלי המלאכה והאמנים שיודעים לתקן במקום להחליף.
היסטוריה
בתקופת האדו [Edo] אריגי משי וכותנה נשמרו על ידי תקנות או פשוט על ידי המחיר הגבוה, רק לשימושם של השכבות המיוחסות של המעמדות העליונים. בגלל האופי החסכני של תיקוני טקסטילים או אריגתם מחדש ליצירת בגדים חדשים ושימושיים הבורו הפך בעיקר לסממן לבוש של מעמד האיכרים, שלרוב לא הייתה להם ברירה אחרת אלא לגדל בעצמם את החומרים לאריגת בגדיהם, לתקן את בגדיהם עם פיסות בד כדי לשרוד, בהרבה מקרים הבגדים המוטלאים הועברו דרך כמה דורות עד שהבגד או הטקסטיל הפך ליצירת טלאים רב דורית. האכרים התביישו בבגדיהם המוטלאים, אך כיום אנן יודעים לראות שם את המסירות של הנשים שהשקיעו מאמצים יומיומיים בשמירת בריאות משפחתן מפני הקור, והמחסור.
השימוש בצבעי אינדיגו היה נפוץ ולעיתים היה אף הצבע היחידי שעמד לרשות האיכרים, היות שהיה קל לגדל אותו ויש לו גם תכונה של דחיית עש. צביעת בגדים באינדיגו הייתה גם מאוד חסכנית כי יכלו להשתמש באמבט הצבע מספר פעמים רב ולא לבזבז טיפה ממנו.
בצפון יפן היו לאיכרים ולבעלי מלאכה, קימונו בשם דוניה [Donja] שמידותיו היו כה גדולות שמשפחה קטנה של הורים וילדים יכלו להתכרבל בו ביחד ערומים וחום גופם המשותף נשמר על ידי השכבות הרבות שנתפרו זו על זו במשך דורות.
שימור היסטורי
בתקופת המייג'י [明治時代] עם השיפור הכללי בתנאי המחיה בכלל האוכלוסייה היפנית, נזרקו רוב בגדי ובדי הבורו והוחלפו בבגדים יותר חדשים. מעמד הפועלים ראה בבדי הבורו אזכור מביך של העוני שבו חיו לפני כן. והשלטונות ומוסדות התרבות עשו מאמץ מזערי לשמר את החפצים ההיסטוריים הללו.
המושג היפני על שלמות שונה מהמערבי בכך שחריגות ופגמים הם לעיתים קרובות מה שהופך פריט פשוט למשהו ייחודי ומיוחד מתוך תפיסת חיים שאומרת שיופיו של חפץ מתגלה עם הזמן. התרבות המערבית פחות סלחנית לתיקונים ופגמים, האנשים במערב אמנם תיקנו את בגדיהם, אבל הם העדיפו לעשות תיקונים בלתי נראים לעין, או 'תיקונים אמנותיים' שלא הותירו סימן. בגדים מוטלאים באופן ניכר לעין נחשבו כבגדי עניים מרודים, צוענים או מי שאינם חלק מהחברה.
עם הזמן הפכו בדי ובגדי הבורו לסמלים של האסתטיטקה היפנית של ואבי סאבי [Wabi-Sabi] בהבנה שיופיו של הבד בא מהמראה של מה שעבר עליו בזמן שלבשו אותו מהבלאי הטבעי של השימוש בו. הרבה מהדוגמאות הקיימות נשמרו רק בגלל מאמציהם של אנשי פולקלור כגון שוזבורו טאנאקה [Chuzaburo Tanaka] אשר אסף בימי חייו מעל 20.000 פריטים. מהם 786 שמוגדרים כיום על פי החוק היפני כפריטים היסטוריים לאומיים. 1500 מהפריטים הללו נמצאים בתצוגה מתמדת במוזיאון אמוז באסקוזה [Amuse Museum Asakusa] בטוקיו.
בורו והשפעתו במערב
בצפון אירופה ובארצות הברית במאה ה-17 ועד אמצע המאה ה-19, בנות למדו כחלק מחינוכן לתקן בגדים בצורה בלתי נראית לעין. בנות התאמנו שעות רבות בתיקונים שנראו כחיקוי מושלם לבדים ארוגים או לסריגים, שאותם היה עליהן לתקן. הן יצרו דוגמיות של כל מיני אופני אריגה. בדוגמיות הן עשו זאת עם חוטים צבעוניים כדי שתלמדנה, אך כאשר תיקנו אריג או סריג, הן השקיהו זמן בחיפוש חוטים תואמים, הן צירו את דוגמת האריג ולאחר התיקון, אי אפשר היה להבחין בכך שזה אינו חלק מקורי של הבגד. הדוגמיות היו כה מושקעות שכיום הם מבוקשות על ידי אספנים ומוזיאונים כיצירת אמנות בפני עצמה.
ריי קאווקובו [Rei Kawakubo], איסי מיאקי [Issey Miyake] ויוהג'י יאמאמוטו [Yohiji Yamamoto] הם שלושה מעצבי אופנה יפניים שבתחילת שנות ה1970 ובשנות ה-1980 התחילו לעצב בגדים בסגנון יפני עם סממני בורו כגון אי שלמות, בדים עם שגיאות ולעיתים טלאים נראים לעין, שנחשבו כסנסציה במערב.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, עם גבור המודעות לנזקים שזריקת בגדים וטקסטילים גורמת לסביבה. עלתה קרנם של האנשים שמתקנים בגדים וטקסטילים, יחד עם החשיפה לתרבות היפנית, אנשים למדו שגם בתיקונים יש יופי ואנשים במערב חדלו להסתיר את התיקונים אלא מדברים בגלוי על 'תיקון נראה לעין' [Visible mending] בסגנון או בהשפעת הבורו והשאשיקו. כחלק מההתנגדות לאופנה המהירה. התיקונים הופכים ליצירות אמנות קטנות על הבגדים, הם הופכים ברי-קיימא, הבגדים הופכים למשהו אישי יותר. כבר לא צריך להתאמץ להסתיר את התיקון, אלא יש זמן לתקן לאט, בניחותא בתפירה איטית. לא צריך לחפש חוטים בגוון דומה לבד שצריך לתקן, כדי להסוות את התיקון, אפשר להשתמש בכל חוט שיש בבית, אפילו בכמה שאריות חוטים בגוונים שונים. וליהנות מתהליך התיקון והיצירה. התיקונים היצירתיים והייחודיים הללו קושרים את האדם עוד יותר לבגדיו, והוא לא ימהר לזרוק אותם. בהולנד קמה קבוצה בשם [Golden Joinery] שמשלבים חוט זהב בכל תיקון נראה לעין.
מונחים
מוטאייני [Mottainai] - גישה יפנית עתיקה שמזהירה בפני בזבוז ומביעה צער עליו.
שיבואי [Shibui] - יופי יפני פשוט.
קינצוגי [Kintsugi] - אמנות תיקוני הקרמיקה של היפנים מתוך אמונה שגם השברים והתיקונים הם חלק מההיסטוריה של הפריט.
אפזיה רצפטיבית
דוגמה למשפט אפשרי של הלוקה באפזיה רצפטיבית קלה, שבה עדיין ניתן לעקוב אחרי התוכן וגלגולו לפני הפקתו:
אבדן כושר דיבור זה פוגע בעיקר ביכולתו של הנפגע לדבר ולכתוב בצורה מובנת (נקלטת), ולכן נקראת רצפטיבית (נקלטת), ולעיתים גם קיימת פגיעה ביכולתו של הנפגע עצמו להבין את הנאמר או הנכתב אליו.
התסמינים מלמדים על תהליך יצירת הדיבור הכוללים הפרדת מילות תוכן ממילות תפקוד, ומאששים גישות של בלשנות ופיסכולוגיה קוגניטיבית המחלקות את המילים באופן זה.
מקור שמות צמד המונחים
התופעה והתסמין הרפואי נקראים על שם הרופא והחוקר הגרמני קרל ורניקה אשר גילוי האיבר המוחי האחראי על ניתוח והבנת הדיבור, אזור ורניקה מיוחס אליו, ואף נקרא על שמו. לנפגע באזור מוחי זה תופעות של "אפזיה רצפטיבית", תופעות השונות לחלוטין מאלו שיש לנפגע באזור ברוקה שבמוח.
רצף של רמות פגיעה אפשריים
כמו במחלות עצביות רבות אחרות, מדובר במנעד רחב של לקות על הרצף, כשיש סוגים שונים ותופעות שונות הנחזות אצל הנבדקים, החל מפגיעה קשה בדיבור ובכתיבה עד כדי חוסר יכולתנו להבין מילה בודדת שהוא כותב או אומר, וכלה בלקות קלה בלבד בו הנפגע אינו מבחין בדקויות הנאמרות או נכתבות, או שוגה ומחליף מילים, הגאים או עיצורים בודדים בלבד, בבואו להביע את דבריו.
סימנים ותסמינים
להלן תסמינים מצויים שבעלי אפזיה רצפטיבית (אפזיית ורניקה) לוקים בהם: הפקה משובשת זו היא בעלת תכונות אחדות שיפורטו להלן.
שיבושי דיבור של אפזיה רצפטיבית
כאמור, לאנשים הלוקים באימלות שוטפת היא האפזיה הרצפטיבית, קיים מנעד של תופעות דיבור משובש והפקה מילולית לקויה, התלוי בחומרת הפגיעה המוחית. יש שהפגיעה קלה בלבד, ויש שהפגיעה חמורה עד כדי אבדן מוחלט של כושר הדיבור. מספר סוגי דיבור משובש קיימים בקרב פגועי אימלות שוטפת זו (פגועי האפזיה הרצפטיבית):
א. יצירת עגה (ז'רגון) – תוכן המלל המופק מפי לוקי התסמונת בדרך כלל חסר משמעות, אך הדיבור מוטעם כמו דיבור תקין, והוא בעל מבנה תחבירי הנשמע לרוב סביר ועל פי הדקדוק, אף על פי שלתוכן הנאמר אין משמעות, וברור לשומעים שהמלל המופק בנוי משבושי מילים שנבחרו בשוגג ומחליפים את הדיבור הרגיל. אלו עשויים לכלול תערובת מילים חסרי משמעות (סכיזופזיה), בדומה לדיבור של הלוקים בשסעת (בלעז סכיזופרניה).
ב. הפקת שבושי שיח (שיח פרפזי – המעורר רושם ששייך לשיחה אחרת) – הפקת מילים, הברות או ביטויים שלמים שאינם מתאימים לתוכן הרצוי של השיחה. שיבוש זה מופיע בצורות שונות:
סוגים של תסמונות אימלות (אפזיה) אחרות
האימלות השוטפת (אפזיה רצפטיבית) שונה מסוגים אחרים של אפזיה:
השלכות לבלשנות ופסיכולוגיה קוגניטיבית
בשונה מפגיעה באזור ברוקה בה נפגעות מילות התפקוד, לנפגעים של אזור ורניקֶה הלקות מוגבלת דווקא למילות תוכן, כפי שאלו מוגדרות בבלשנות: שמות עצם, פעלים, תואר ומילות יחס ודומיהן. לנפגעים אלה של אפזיה רצפטיבית (אִימלוּת שוטפת) אין בדרך כלל פגיעה במילות התפקוד: כינויי גוף, מיליות חיבור, שיעבוד, יידוע וכדומה, לא במקרה של אבדן המילים (צִירקוּמלוֹקֻציה) ולא בשליפת מילים משובשות.
לעומתם נפגעי אזור ברוקה נפגעים ביכולת שליפת מילות התפקוד, ומילות התוכן ממשיכות לתפקד כרגיל.
כאמור תופעות אלו מלמדות על התהליך המוחי של יצירת הדיבור, הכולל שליפת מילים ומשפטים על פי חלוקה והפרדה בין מילות תוכן למילות תפקוד, ומאששות גישות של בלשנות ופיסכולוגיה קוגניטיבית המחלקות את המילים באופן זה.
גורמים
הגורם הנפוץ ביותר לאימלות השוטפת הוא שבץ מוחי, הקורה כאשר זרם הדם אל המוח אינו מגיע כראוי, וכך נמנע חמצן ומזון מתאי המוח והם מתים בתוך דקות אחדות.
עורקי המוח האמצעיים מובילים דם עם חמצן ומזון אל המוח הגדול (הצרברום). עורק המוח הגדול השמאלי מוביל את נוזל המוח – הוא הדם המוחי, כשהוא עמוס חמצן וגלוקוז עבור אזור ברוקה, אזור ורניקה באחורי הפיתול הרקתי העליון (הגירוס הסופריור-טמפורלי הפוסטריארי) שבאונה הרקתית (צדעית), עבור פיתול על שם השל, ועבור פיתול החגורה (הגירוס האנגולרי-הזוויתי). לחולי אפזיה רצפטיבית יש בדרך כלל סתימה עורקית (אוֹקלוּזיה, או "לֶכֶד" בלשוננו) בעורק השמאלי של המוח הגדול, וכתוצאה מכך חבלה (לֶזיה) ברקמת אזור ורניקה, הגורמת לְתופעות הַאִימְלוּת הנקראות אפזיית וֶרניקֶה.
אזור זה נמצא מאחורי קליפת השמע-הראשוני שבקליפת המוח (Primary Auditory Cortex, PAC) האחראית לפענוח קולות הדיבור – ההגיים ההֶגיָינים (הפונמות) וההברות. אזור ורניקֶה אחראי להשלכת משמעות על צלילים אלו. מידת החבלה ברקמה תקבע את חומרת הפגיעה ביכולות הדיבור של הנפגע. נזק לאזור סביב, בקליפה העוטפת את המענית הצידית (היא "החריץ על שם סילביאן", כלומר נזק לאזור הפֶּרִיסילביאני שסביב החריץ) ובאזורים קרובים אחרים, עלול אף הוא להסתיים בתסמיני אפזיה רצפטיבית שוטפת, ואין לדעת מראש אלו אזורים יובילו לאיזה תסמינים בדיוק, עקב מורכבות התפקוד השונה והמבנה המוחי השונה שבין אדם לאדם.
אבחון (דיאגנוזה)
בדיקה לצורך אבחון אבדן כושר דיבור (אפזיה) נעשית בדרך כלל אחרי פגיעה מוחית או פציעת ראש, לעיתים באמצעות דימות תהודה מגנטית (MRI), או דימות קיטוע ממוחשב (סי טי) (טומוגרפיה ממוחשבת, CT) לשם זיהוי הפגיעה ברקמת המוח ומציאת מקומו המדויק. האבחון נעשה בידי רופאים חוקרי הפרעה (פתולוגים) ייעודיים לדיבור ושפה (SLP – Sleep Language Pathologist) הבודקים את יכולת ההבנה והדיבור, הקריאה והכתיבה והיכולות החברתיות של פגוע הראש.
בדיקה כזו כוללת בדרך כלל בין היתר את תיאורו העצמי של הנבדק, בחינת כושר תנועה של "אברי הדיבור", יכולות לשוניות, וזיהוי הסביבה וההקשר. בארצות הברית ישנם חבילות של מבדקים ומבחנים שנקבעו מראש וביניהם מבדק בוסטון לאבחון אפזיה BDAE, "חבילת המערב לבדיקות אפזיה", מבחן תקשורת אנושית RTT, ומבחן כושר פעילות יומיומית CADL-2. בנוסף לכך הנפגע ומשפחתו ירואיינו, וייבדק עברם הרפואי שלו ושל בני משפחתו.
הטיפול
ישנם ויכוחים רבים על דרכי הטיפול ויעילותם. יש הטוענים שככל שההתערבות והטיפול יתחילו מוקדם יותר כן ייטב, ויש הסבורים את ההפך.
כמו כן ניתנות עצות לבני המשפחה והחברים המטפלים, כיצד לתקשר, לדוגמה שימוש במשפטים קצרים וברורים, הוראות ישירות, ואמירה חוזרת ונשנית.
החלמה באמצעות גמישות מוחית (נוירופלסטיציה)
גמישות מוחית מוגדרת כיכולת חלקי המוח לאמץ לעצמם תפקידים ולקיימם במקום האזורים והרקמות הפגועות. לפי החוקר טומסון לאחר פגיעה מוחית נצפו שינויים נרחבים בתפקוד רקמות המוח כולל מעבר לפעילות בצד אחר של המוח, פעילות מוחית חוצה צדדים בשיתוף רקמה בין האונות ופעילות מוחלפת של אזורים שונים על מנת להשלים את התפקוד החסר של החלקים הפגועים. ישנם מחקרים שהראו גמישות מוחית רבה ומוחשית, במקרה של התגברות על אבדן כושר הדיבור ובמיוחד במקרים של אבדן כושר דיבור בכלל ואפזיה רצפטיבית בפרט. לעיתים משתמשים ב"גישת הגירוי של שֶׁוּוֶל":
הטיפולים בדרך זו מתחילים במבדקים ובחנים קלים והולכים ומקשים על המטופל. לדוגמה בטיפול הצבעה:
טיפול בהבנת הנשמע (אפריהנציה אודיטורית)
אחד הטיפולים החשובים ללוקים באפזיה רצפטיבית הוא הטיפול בהבנת הנשמע (אפריהנציה אודיטורית). הנושאים המטופלים הם:
הבראה מבעיית שליפת המילים
אנומיה - אבדן שמות עצם: פעמים רבות לאימלות השוטפת (היא אפזיית ורניקֶה, האפזיה הרצפטיבית) מתלווה אבדן כושר זיכרון שמות עצם – אנומיה. הלוקה בתסמונת זו אינו מצליח להיזכר או להכיר שמות עצם בשמותיהם. במקרים רבים הלוקה בתסמונת מודע לכך שאינו מצליח למצוא את המילה הנכונה ומראה סימני מצוקה בנסותו לנחש או להביע מלים אחרות סביב המילה שהוא מחפש.
אחד הטיפולים נקרא ניתוח אפיוני משמע (אנליזת פיצ'רים סמנטיים): לאחר שהמטופל נותן שם לחפץ שהוצג בפניו, עליו להפיק מילים נוספות הקשורות למילה זו מבחינת משמעותן. דרך הפקת התכונות הדומות המטופלים מפתחים כושר אחזור שמות עצמים מחודש, באזורי הלשון הייעודיים במוח או באזורים חדשים באמצעות הגמישות המוחית העצבית.
נפתלי צבי גוטליב
נפתלי צבי גוטליב (ט"ז באייר תרצ"ה, 1935 - ט"ו בתמוז תשע"ז, 9 ביולי 2017) היה סופר חב"די.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לחיים יוסף. בצעירותו התקרב לחסידות חב"ד ולמד בישיבת תורת אמת בירושלים. בשנת תשל"ב התמנה למזכיר כולל חב"ד ולגבאי בית כנסת חב"ד במאה שערים. ניהל את ישיבת תומכי תמימים בקריית גת למשך תקופה קצרה. כתב בשבועון כפר חב"ד בשנות השמונים.
בשנת תשל"ה התחיל בכתיבת הספר "תולדות לוי יצחק", ביוגרפיה של רבי לוי יצחק שניאורסון, על פי בקשתו של בנו הרבי מנחם מנדל שניאורסון.
גוטליב התגורר בחמש עשרה שנותיו האחרונות בביתר עילית. היה נשוי לגיטל ואב לשישה בנים וארבע בנות. בנו הרב שלום דובער הוא שליח חב"ד ורב העיר ניקולייב. בנו הרב חיים יוסף הוא שליח חב"ד בתלפיות.
ישראל באירוויזיון 2015
ישראל השתתפה באירוויזיון 2015 עם השיר "Golden Boy", שנכתב על ידי דורון מדלי ובוצע על ידי נדב גדג'. רשות השידור שיתפה פעולה יחד עם שידורי קשת, על מנת לבחור את הנציג הישראלי לאירוויזיון 2015 שהתקיים בווינה, בירת אוסטריה. הכוכב הבא לאירוויזיון 2015, שאורגנה על ידי שידורי קשת, שימשה לבחירת האמן שייצג את ישראל. נדב גדג' זכה בתחרות הגמר שהתקיימה בחודש פברואר 2015. השיר "Golden Boy", נבחר מאוחר יותר לשיר שגדג' ישיר באירוויזיון והושמע לציבור ב מרץ 2015.
בחצי גמר השני של תחרות הזמר של האירוויזיון, "Golden Boy" הגיע למקום השלישי מתוך 17 המדינות המשתתפות, והבטיח את מקומו בין 27 השירים האחרים בגמר. הפעם האחרונה בה ישראל השתתפה בגמר הייתה ב-2010. בהשתתפות ה-38 של ישראל באירוויזיון ב-23 במאי, "Golden Boy" סיים במקום התשיעי וקיבל 97 נקודות.
רקע
השתתפותה של ישראל ב-2015 בתחילה לא הייתה בטוחה וזאת לאחר שממשלת ישראל החליטה לסגור את רשות השידור ולהקים שידור ציבורי חדש.
ב-15 בספטמבר 2014, רשות השידור אישרה כי הגישה בקשה מוקדמת להשתתף בתחרות והתייעצה עם עורכי רדיו 88FM על מנת ליצור רשימה קצרה של אמנים פוטנציאליים לתחרות 2015. מרינה מקסימיליאן בלומין עלתה ברשימה, ואחריה אסתר רדא ואסף אבידן. עם זאת, זמן קצר לאחר פרסום הרשימה, פורסם שמקסימיליאן-בלומין דחתה את ההצעה לייצג את ישראל בתחרות.
באוקטובר 2014 פורסם כי רשות השידור תשתף פעולה עם שידורי קשת על מנת לבחור את נציג ישראל לתחרות באמצעות "הכוכב הבא". שיתוף הפעולה עם שידורי קשת וחברת טדי הפקות אושר מאוחר יותר על ידי רשות השידור בנובמבר 2014. זו הפעם השנייה ששיתפו פעולה עם גורמים אלו, הם עבדו יחד בעבר כדי לבחור את נציג ישראל באירוויזיון 2008.
ב-13 בנובמבר 2014, רשות השידור אישרה שישראל תשתתף בתחרות האירוויזיון 2015.
בחירת המבצע
המבצע נבחר על ידי תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון", ששודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 וכן באתר האינטרנט שלה, "mako". הוגדר מראש כי הזוכה בתוכנית ייצג את ישראל באירוויזיון 2015.
יונתן גולד
יונתן גולד (נולד ב-1972) הוא צייר ישראלי, המתגורר ויוצר בתל אביב. היצירה של גולד משקפת נקודת מבט עכשווית ביחס לציור המודרני ובמיוחד ביחס לציור הישראלי, והיא מרבה לעסוק בסיטואציה החברתית, למשל ביחס בין היחיד לקבוצה , בין נשים לגברים ובין הצייר לצופה.
ביוגרפיה
גולד גדל בקיבוץ אפק, ובגיל 16 עזב את מסגרת החינוך הפורמלית ועבר ללמוד אמנות בתוכנית לבני נוער במכללת תל חי. מאוחר יותר, בין השנים 1992–1995, עבד עם בני נוער במסגרות שונות. במהלך תקופה זו זכה בתחרות ליוצרים צעירים בתחומי האמנויות הפלסטיות, שמקיים מוזיאון הכט.
ישראל באירוויזיון 2015
בחירת המבצע
מנחי התוכניות היו אסי עזר ורותם סלע ופאנל השופטים כלל את אסף אטדגי, מוקי, קרן פלס והראל סקעת (הנציג של ישראל באירוויזיון 2010).
יונתן גולד
ביוגרפיה
בשנת 1995 עזב גולד את הקיבוץ ועבר להתגורר בתל אביב, שם הציג תערוכת יחיד ראשונה (2001, "טיפוסים אידיאליים", גלריה רוזנפלד). בשנת 2001 נסע לאמסטרדם, הולנד, ללמוד ב-The Rijksakademie van beeldende kunsten, ולאחר שסיים את לימודיו עבר לברלין, גרמניה, שם המשיך ליצור ולהציג. בשנת 2007 שב לישראל ומאז הוא יוצר בתל אביב ומתגורר בה עם בת זוגו ושתי בנותיהם.
ישראל באירוויזיון 2015
בחירת המבצע
התחרות כללה שמונה-עשר משדרים שהחלו ב-9 בדצמבר 2014 והסתיימו עם המבצע המנצח ב-17 בפברואר 2015. לאחר שלב האודישנים, שלב השופטים ושלב הדו-קרב, עשרה אמנים היו מועמדים לתחרות. נדב גדג' ניצח בתחרות ונבחר לייצג את ישראל.
יונתן גולד
יצירה
גולד עוסק בסיטואציה החברתית, למשל ביצירה "משמר הלילה". יצירה זו הוצגה בתערוכה "לינה משותפת: קבוצה ובקיבוץ בתודעה הישראלית" (2005, ביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו) ותוארה כ"מקרינה דממה והקפאה".
ישראל באירוויזיון 2015
שלב האודישנים
שלב האודישנים שודר מה-9 בדצמבר 2014 ועד ה-4 בינואר 2015. 46 מתוך 76 המתמודדים עברו לשלב הבא לאחר שקיבלו לפחות 70% מהקולות.
יונתן גולד
יצירה
בתערוכה "רחף", (2010, גלריית אלון שגב) גולד הציג נקודת מבט על "התופעות המקומיות שבאות לידי ביטוי בארכיטקטורה ובמרחב הציבורי". הציורים בתערוכה זו מציגים מבנים קנונים על צוקים או הרים, המרחפים בחלל ומשרים אוירה אפוקליפטית. גולד מציג נקודת מבט ביחס לציור הישראלי, למשל בהקשר של זיקה בין אנשים לחפצים. בשנת 2013 יצר גולד סדרת ציורי דליים המתייחסת לציור "מים" (1961) של שלום סבא. סבא מתואר כמי שצייר דברים בהקשר השימושיות האנושית וכמי שביקש ליצור ברית באמצעים גרפיים בין אנשים לחפצים. האוצר יהושע סיימון מתאר את גולד כמי שמעביר את הניסיון הזה "למציאות שבה השאלה ביחס לקונקרטיות החפץ מוטלת בספק". בתערוכה "הילדים רוצים קומוניזם" (2016, מוזיאון בת ים לאמנות) יצר גולד ציור קיר ענק (180X500 ס"מ) אשר תיאר תור ארוך של אנשים . לדבריו של גולד "הרעיון לציור עלה לי בזמן שהייתי ביוון בזמן המשבר עם היורו, ישבתי והתבוננתי בתור ארוך של אנשים לכספומט, המראה הזכיר לי סיפורים על תורים מזמנים אחרים".
ישראל באירוויזיון 2015
שלב השופטים מקרוב
שלב השופטים מקרוב שודר מה-6 בינואר 2015 ועד ה-13 בינואר 2015. 15 מתמודדים עברו לשלב הבא. בשלב זה בכל משדר רק חמישה מועמדים עוברים לשלב הבא. על מנת שמתמודד יעבור ל"חדר החמישייה" עליו היה לקבל שלושה כחולים מהשופטים. כאשר "חדר החמישייה" הכיל יותר מחמישה מתמודדים, על השופטים היה להדיח אחד מבין חמשת המתמודדים שכבר היו ב"חדר החמישייה". בסיום שלב זה השופטים זימנו חמישה מתמודדים שהודחו מ"חדר החמישייה" והיו ראויים לדעתם לעבור לשלב הבא, כדי להחזיר מתמודד אחד לשלב הדו-קרב שיתמודד מול אביה שושני. חמשת המועמדים של השופטים לכרטיס האחרון היו: לירוז בלאס, שי סול, עומר כרמלי, עומר ראובן ומור בוני. מי שנבחרה על ידי השופטים וקיבלה גלגל הצלה הייתה לירוז בלאס.
יונתן גולד
יצירה
בתערוכה "ועדת קבלה" (2019, גלריית המדרשה) היצירה המרכזית מתארת דמויות יושבות מאחורי שולחן, כוועדה שחבריה עסוקים בעניינים אחרים. ביצירה זו גולד משתמש בעירום ככלי לביטוי יחסי הכוחות בסיטואציה החברתית. הדמויות, בחלקן המצויר מתחת לשולחן, ערומות כדי "... להדגיש את הדברים שבדרך כלל עושים מתחת לשולחן, כשבטוחים שאף אחד לא רואה..." . גולד משתמש בעירום גם במערכת היחסים עם הצופים. בתשובה לשאלה "אז למה העירום?" השיב: "בין גבר עירום ואישה עירומה תמיד ייווצר מתח, זה תמיד ייצר אצלנו ציפיות".
ישראל באירוויזיון 2015
שלב הדו-קרב
שלב הדו-קרב שודר מה-18 בינואר 2015 ועד ה-20 בינואר 2015. 10 מתוך 16 המתמודדים עברו לשלב הבא לאחר שכל מתמודד קיבל ציון גבוה בדו-קרב. כל משדר הורכב משני שלבים: בשלב הראשון בכל משדר שמונה מתוך שישה-עשר המתמודדים הוצמדו לארבעה זוגות דו-קרב. מכל דו-קרב, המתמודד עם הציון הגבוה עבר לשלב הבא של התחרות. בסיום השלב הראשון במשדר הראשון השופטים הדיחו את אחד מתוך ארבעת המתמודדים שהיה עם הביצוע הפחות טוב לדעתם ואילו במשדר השני השופטים הדיחו שניים מתוך ארבעת המתמודדים שהיו עם הביצוע הפחות טוב לדעתם. בשלב השני של המשדר הראשון היו שלושת המתמודדים הנותרים שבצעו שיר נוסף והמתמודד עם הציון הגבוה ביותר עבר לשלב הבא ואילו במשדר השני היו שני המתמודדים הנותרים שבצעו שיר נוסף והמתמודד עם הציון הגבוה ביותר עבר לשלב הבא.
יונתן גולד
יצירה
העיסוק של גולד במעמד הנוכחי של ערכים ישראלים, כמו "עבודה" ו"לינה משותפת" וההתייחסות שלו לציור הישראלי הורחבו ביצירה "מתרחצות ירוק". יצירה זו היא טרפיטיך גדול ממדים שהוצג בתערוכה "אופק חדש לאופקים חדשים" (2016, משכן לאמנות, עין חרוד). האוצרת טלי תמיר בוחנת את ההתייחסות של יצירה זו ויצירות אחרות של גולד, כגון "צייר" (2014), ליצירות של יוחנן סימון, למשל "במקלחת" (1952) וציורי קיר שונים וליצירות של יוסף זריצקי, למשל ציורי יחיעם (1949-1951). תמיר מתארת את היצירה של גולד כמחברת זרמים שבעבר נתפשו כמנוגדים – אמנות ריאליסטית, סוציאליסטית עם אמנות מודרנית, מופשטת.
ישראל באירוויזיון 2015
שלב השיר בהקדשה
שלב השיר בהקדשה שודר ב-25 בינואר 2015. כל מתמודד שר שיר עבור בן אדם שקרוב אליו, במהלך השיר אותו אדם הופיע בווידאו ברקע ובירך את המתמודד. על כל מתמודד היה לעבור את ה-70% על מנת שיעבור לשלב הבא. שלושת המתמודדים שלא השיגו ציון של 70% הועמדו להדחה והשופטים הצילו מהדחה את אחת המתמודדות ושני המתמודדים הנותרים הודחו.
יונתן גולד
תערוכות
גולד הציג מעבודותיו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות בגלריות ובמוזיאונים בישראל ובעולם, בין היתר:
ישראל באירוויזיון 2015
שלב הספיישל אירוויזיון
שלב הספיישל אירוויזיון שודר ב-27 בינואר 2015 והורכב משני שלבי דו-קרב: בשלב הראשון שמונת המתמודדים הנותרים הוצמדו לארבעה זוגות דו-קרב. מכל דו-קרב, המתמודד עם הציון הגבוה עבר לשלב הבא של התחרות. בסיום השלב הראשון השופטים הצילו מהדחה את אחד מתוך ארבעת המתמודדים שהיה עם הביצוע הטוב לדעתם. בשלב השני היו שלושת המתמודדים הנותרים שבצעו שיר נוסף ושני המתמודדים עם הציון הגבוה ביותר עברו לשלב הבא.
רבע הגמר
רבע הגמר שודר ב-1 בפברואר 2015 והורכב משני שלבים. בשלב הראשון כל המתמודדים הופיעו מאחורי המסך, מלבד שני המתמודדים הראשונים, נדב גדג' ונאוה תהילה ולקר. שני המתמודדים עם הציונים הנמוכים ביותר נשלחו לשלב השני וכל שאר המתמודדים עלו לחצי הגמר. בשלב השני התמודדו שני המבצעים שקיבלו את הציונים הכי נמוכים בביצוע נוסף והמתמודד שקיבל את הציון הגבוה מבין השניים עבר לשלב הבא.
הגמר
הגמר שודר ב-17 בפברואר 2015 והורכב משני שלבי דו-קרב.
שלב ראשון
בשלב הראשון ארבעת המתמודדים הנותרים הוצמדו לשני זוגות דו-קרב. מכל דו-קרב, המתמודד עם הציון הגבוה עבר לשלב הבא של התחרות. בשלב זה לכל שופט הייתה אפשרות להעניק 3% מההצבעה. בסיום השלב הראשון השופטים הצילו מהדחה את אחד מתוך שני המתמודדים שהיה עם הביצוע הטוב לדעתם.
בחירת השופטים בעקבות התיקו שנוצר מהחלטת השופטים, הוחלט ללכת על פי ציון הממוצע העונתי שכלל את ביצוע הגמר ומי שקיבלה את הציון הגבוה הייתה שרי נחמיאס, שניצלה מהדחה ועברה לשלב השני בגמר.
שלב שני
בשלב השני היו שלושת המתמודדים הנותרים שבצעו שיר נוסף והמתמודד עם הציון הגבוה ביותר זכה במקום הראשון. בשלב זה רק לקהל הייתה זכות הצבעה.
בחירת השיר
ב-26 בפברואר 2015 הוכרז כי ועדת המומחים של רשות השידור, שידורי קשת וטדי הפקות התכנסה ובחרה את השיר "Golden Boy", שנכתב על ידי דורון מדלי, עבור נדב גדג' לתחרות האירוויזיון בווינה. העיתון ישראל היום הגדיר את השיר כמוזיקה ים תיכונית ושכולו נכתב באנגלית - הראשון של ישראל בתחרות. השיר והווידאו הרשמי הוצגו ב-12 במרץ במהלך תוכנית מיוחדת ששודרה בערוץ הראשון.
באירוויזיון
ישראל מוקמה בחצי גמר השני, שהתקיים ב-21 במאי 2015, והיא תשתתף במחצית השנייה של התחרות.
לאחר ששוחררו כל השירים המשתתפים בתחרות לשנת 2015, מפיקי התחרות החליטו לשנות את סדר ההופעה, כך ששירים דומים לא מוקמו זה אחר זה. ישראל הופיעה ה-9 בסדר ההופעה, אחרי צ'כיה ולפני לטביה.
חצי הגמר והגמר שודרו בערוץ הראשון עם כתוביות בעברית ובערוץ 33 עם כתוביות בערבית. כל שלוש ההופעות שודרו גם ברדיו 88FM עם הפרשן קובי מנורה, שאליו הצטרף יובל כספין לחצי הגמר הראשון וטל ארגמן לחצי הגמר השני. הדובר, שהכריז על הצבעת ישראל בגמר היה עופר נחשון.
חצי גמר 2
נדב גדג' לקח חלק בחזרות הטכנית ב-14 וב-16 במאי, ואחרי לחזרות עם התלבושות ב-20 וב-21 במאי. זה כלל חבר השופטים של הגמר, שבו חבר שופטים מקצועי מכל מדינה, האחראי על 50 אחוז מההצבעה של כל מדינה, שצפו והצביעו לכל מדינה שהשתתפה.
בהופעה על הבמה השתתפו נדב גדג' בחליפה שחורה ולבנה עם נעליים מוזהבות, כשהוא רוקד יחד עם חמשת המלווים שלו. לגדג' היו שני זמרים מלווים, חננאל אדרי ואימרי זיו, ושלושה רקדנים מלווים, דור רייבי, תומר טננבוים ואדם כהן. ההופעה החלה בתאורה כחולה כהה, שהשתנתה לצבעים צהובים ואדומים מהבהבים עם התקדמות השיר. ברקע מסכי לד שהציגו חלוניות בהשראה אסייתית ששינו צבעים לאורך כל ההופעה.
בתום ההצבעה ישראל התברגה בעשירייה הראשונה והעפילה לגמר ובהמשך סיימה את הגמר הגדול. מאוחר יותר פורסם שישראל הגיעה למקום השלישי בחצי הגמר, וקיבלה 151 נקודות.
גמר
ישראל הוגרלה להתחרות במחצית הראשונה של הגמר. לאחר ההגרלה, המפיקים של התחרות החליטו לשנות את סדר ההופעה בגמר, כפי שנעשה בחצי גמר. ישראל מוקמה ה-3 בסדר ההופעה, לאחר צרפת ולפני אסטוניה.
גדג' שוב לקח חלק בחזרות עם התלבושות ב-22 וב-23 במאי לפני הגמר, כולל החזרה עם חבר השופטים, שבו השופטים מצביעים לשירים המשתתפים לפני שידור הגמר. הופעתו של גדג' בגמר ב-23 במאי הייתה תואמת להופעתו בחצי גמר. בתום ההצבעה ישראל הגיעה למקום התשיעי עם 97 נקודות.
הצבעה
כשפורסמה ההצבעה במלואה על ידי ה-EBU לאחר סיום התחרות, התברר שישראל הגיעה למקום השביעי בהצבעת הקהל ולמקום ה-8 בהצבעה השופטים בגמר. בהצבעת הקהל ישראל קיבלה 104 נקודות, ואילו בהצבעת השופטים, ישראל קיבלה 77 נקודות. בחצי הגמר השני, ישראל הגיעה למקום השני בהצבעת הקהל עם 157 נקודות ולמקום הרביעי בהצבעת השופטים, עם 114 נקודות.
פיצול תוצאות ההצבעה
חמשת חברי הוועדה היו חבר השופטים הישראלי
אליזבת' רידג'וויי
אליזבת' רידג'וויי (באנגלית: Elizabeth Ridgeway; הוצאה להורג ב-24 במרץ 1684) הייתה אנגלייה שהורשעה ברצח בעלה והוצאה להורג בהעלאה על המוקד. היא הודתה גם בהרעלתם למוות של שלושה אנשים נוספים.
ביוגרפיה
רידג'וויי נולדה בסוף המאה ה-17 בלסטרשייר שבאנגליה. היא גרה בבית הוריה עד גיל 29, והרעילה את אמהּ למוות אחרי ויכוח. לאחר מכן היא עברה לשמש כמשרתת בבית בעיר סמוכה, והרעילה למוות משרת ששירת לצידה, לאחר שבין השניים התפתחה טינה. את כל קרבנותיה הרגה רידג'וויי באמצעות הרעלת המאכל או המשקה של הקרבן בכספית כלורית או בארסן.
ב-1682 הרעילה רידג'וויי למוות את ג'ון קינג שחיזר אחריה, מפני שהעדיפה להיענות לחיזוריו של תומאס רידג'וויי העשיר, והשניים נישאו ב-1 בפברואר 1683. לאחר שהבינה שמצבו הכלכלי של בעלה הטרי למעשה קשה מאוד, היא הרעילה את המרק שלו בעת שהלך לכנסייה. רידג'וויי התלונן בפני ידידיו על טעמו של המרק, אך אכל אותו ומת כבר באותו ערב, שלושה שבועות ושלושה ימים אחר נישואיהם.
ידידיו של רידג'וויי חשדו באליזבת', והיא ניסתה להרעיל אף אותם, אך נכשלה. היא ניסתה לשחד אותם, אך הם פנו לשופט המקומי, וזה ציווה על חוקר מקרי המוות לבחון את הגופה. לאחר שאושר שאכן תומאס רידג'וויי הורעל, אליזבת' נכלאה בלסטר עד למשפט. כדי לבחון את אשמתה, היא נאלצה לגעת בגופתו של בעלה, מתוך אמונה מקובלת בתקופה זו שגופת הקרבן תדמם באופן ספונטני בנוכחות הרוצח.
אליזבת' טענה לחפותה, אך הורשעה ברצח ונידונה לשריפה. בבוקר הוצאתה להורג היא הודתה שהרעילה את אמה, את המשרת, את ג'ון קינג ואת בעלה.
וסילי
ראו גם
}}
קניין אותיות
קנין אותיות הוא שם שנתנו חז"ל להקנאת שטר חוב לאדם אחר (הסבת שטר). השטר, בו נכתב כי אדם מסוים חייב לחברו סכום כסף, מוקנה על ידי המלווה לאדם שלישי, ולו ניתנת זכות הגבייה מעתה.
המחלוקת
רבי יהודה הנשיא וחכמים נחלקו במסכת בבא בתרא אודות אופן קניין זה.
שיטת רבי יהודה הנשיא
לפי רבי יהודה הנשיא, ואביו רבן שמעון בן גמליאל, כדי להקנות חוב הכתוב בשטר לאדם שלישי, די במסירה, שהוא מסירת השטר מידי המלווה לידי הקונה.
לפי פרשנותם של תוספות, אין הכוונה לקנין מסירה הרגיל, שכן נכסים ניידים אינם נקנים במסירה; לפי שיטתו הכוונה היא לקניין משיכה, שנהיה על ידי שהקונה מושך את השטר לרשותו, אלא שבנוסף לכך צריך גם את דעתו של המלווה שיקנה במעשה המשיכה את החוב ללווה, שכן כדי להעביר את שעבוד הגוף מהמלווה ללווה יש צורך בדעתו של המלווה להעביר את השעבוד וזאת קוראה הגמרא בשם "מסירה" למרות שאין צורך במסירה מיד ליד; לפי פירוש אחר בתוספות, יש צורך בשני הקניינים גם יחד, מסירה מיד ליד ומשיכה על ידי הקונה, על ידי המשיכה קונה את החוב, ועל ידי המסירה קונה את השעבוד שבתוכו.
לפי פירושם של התוספות, סובר רבי יהודה הנשיא שרק מסירה הוא הקניין המתאים לשטר, שכן קניין משיכה אינו מתאים כאן כלל; משיכה מתאימה רק בדבר שגופו ממון, הוא עצמו הדבר הנקנה, וכעין קניית חפצים ניידים או קרקעות, שהם עצמם הדבר הנקנה, אם כן על ידי המשיכה מראה המושך את בעלותו עליהם. אך בקניין כזה, שבא רק לסמל העברת הבעלות רוחנית על החוב מהמלווה לאדם אחר, יש צורך במעשה מצד המלווה המורה על העברת הבעלות.
שיטת חכמים
שיטת חכמים היא שקניין כזה נקנה רק על ידי צירוף של שני קניינים; שטר, שהוא כתיבת שטר על ידי המלווה שהוא מקנה לאדם זה את ההלוואה (וכמובן מסירת השטר לידיו), וכן מסירת השטר עצמו. הראשונים מסבירים שהשטר אינו בעצם קניין שטר, אלא הוא רק כעין שטר ראייה, שמהווה סימן על דבר מסוים. כך גם כאן השטר רק מורה על מעשה המסירה, שאינו רק על הנייר עצמו, אלא גם על החוב הכתוב בו; על ידי הכתוב בשטר, ניכר למפרע ולהבא שמעשה המסירה הוא על החוב, והשטר מהווה גם כעין קניין ומחיל על המסירה חלות משמעותית יותר.
בשטר יש לכתוב "קני לך איהו וכל שעבודיה ", כלומר מקנה אני לך את השטר ואת כל השעבודים הנלווים.
פרשנות למחלוקת ההלכתית
לפי דבריהם של כמה מהראשונים, המחלוקת האם אותיות נקנות במסירה או לא, תלויה בעצם במחלוקת של רבי מאיר ורבי אלעזר האם עדי חתימה כרתי או עדי מסירה כרתי, והדעה האומרת כי אותיות הנקנות במסירה סבורה כרבי אלעזר; בהתאם לכך פוסקים כמה מהראשונים, כי לפי שיטתם - שההלכה נפסקת כרבי אלעזר רק בגט ולא בשאר שטרות - אין אותיות נקנות במסירה.
לפי פרשנותו של רבי חיים מבריסק, מחלוקתם של רבי מאיר ורבי אלעזר היא האם מכיוון שחלות השטר נגרמת על ידי העדים, על חתימת העדים להיות בשטר עצמו, שהרי עדותם היא אשר עושה את תוקף השטר, ומכיוון שכך גם חלק זה צריך שיהיה כתוב בשטר, או שמא די בכך שהעדות תהיה על פה. זו היא גם המחלוקת האם ניתן להקנות שטר על ידי מסירתו לקונה אחר, או שמא לא ניתן להקנות שטר כך שהוא יהיה של אדם שלישי, ללא שדבר זה עצמו יהיה כתוב בשטר, לפי שיטת רבי מאיר שכל מה שגורם לחלות השטר צריך שיהיה כתוב בשטר, לא די בכך שהמסירה ואחיזת הלוקח בשטר מוכיחה על בעלותו על השטר, כדי שהוא יהיה מושלם, אלא גם מכירה זו צריכה להכתב בשטר.
פסק ההלכה
אמימר פוסק כרבי יהודה הנשיא שאותיות נקנות במסירה וכן פסק הרשב"ם. התוספות בשם רב יהודאי גאון מביאים גרסה אחרת, שהפסק הוא שאין אותיות נקנות במסירה.
מחילת השטר
לאחר מכירת השטר, אם בחר המלווה למחול את החוב ללווה החוב מחול, למרות שבכך נגרם הפסד לקונה השטר. הראשונים התלבטו בטעם הדבר. יש שסוברים שהסיבה היא מכיוון שקניין זה, של הקנאת השטר לאדם אחר, אינו מחיל למעשה את העברת החוב עצמו מהמלווה ללווה, אלא רק נותן זכות גבייה לאדם הקונה, אבל השעבוד עצמו נמשך עדיין מהמלווה ללווה, אלא שהוא קנוי לקונה לגבותו ולכן אם מחל המלווה - ונמחל החוב, אין גבייה של השטר למעשה. לפי הסבר אחר המובא בראשונים, קניין זה אינו אלא מדרבנן.
על המוכר המוחל, לשלם לקונה את דמי הנזק, מדין דינא דגרמי.
פראגן
פראגן (בנורווגית: Feragen) הוא אגם בנפה ררוס שבמחוז טרנדלג בנורווגיה.
שטחו של האגם הוא 15.78 קילומטרים, והוא ממוקם במרחק של כ-25 קילומטרים ממזרח לנפה ררוס. האגם נשפך אל האגם הושן ונהר האלאווה. ישנה תעלה המחברת בין פראגן לפמונדן.
הכפר פראגן הוא כפר קטן מאוד הממוקם בקצה הצפוני של האגם, כ-11 קילומטרים דרומית לבירקן.
רחוב השוהדא
רחוב השוהדא (בערבית: شارع الشهداء, "שארע א-שהדאא'" שמשמעו "רחוב השהידים"), הוא רחוב ראשי בעיר העתיקה של חברון, המוביל אל מערת המכפלה וממנה. החל מסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, במסגרת היישוב היהודי בעיר, אוכלסו ביהודים מספר נקודות התיישבות לאורך הרחוב, בהן בית הדסה ובית שניאורסון, והוא קיבל גם את הכינוי "רחוב דוד המלך".
בעקבות טבח מערת המכפלה בפברואר 1994, סגרה מדינת ישראל את הרחוב לתנועת פלסטינים, וסגרה את השוק הסיטונאי המרכזי של אזור חברון, את תחנת האוטובוסים המרכזית ואת החנויות הערביות שהיו פתוחות אליו. ב-1997, בהתאם להסכם חברון, נפתח הרחוב מחדש לתנועת כלי רכב פלסטיניים. לאחר האינתיפאדה השנייה נסגר בשנית רובו של הרחוב לתנועת פלסטינים. הדרישה לפתוח את בתי העסק ברחוב עולה לעיתים קרובות במסגרת דיונים על הסכסוך הישראלי-פלסטיני בחברון.
היסטוריה מוקדמת
רחוב השוהדא הוא דרך ראשית השוכנת בדרום העיר העתיקה של חברון, ובעבר היה בשולי השטח הבנוי העתיק של העיר. הוא הוביל למרכז העיר, ובנוסף לשוק סיטונאי גדול, היו לאורכו שווקים נוספים, חלקם ברחובות המובילים אליו, בהם "שוק הגמלים" ושוק "באב אל-ח'אן". מצדו השני ממוקמים בתי הקברות של העיר - בית קברות מוסלמי ולידו בית קברות יהודי. לאורך הרחוב היו מספר אתרים של היישוב היהודי העתיק בחברון, כגון בית הדסה, בית חסון, בית קסטל, בית רומנו, והרובע היהודי העתיק ובו בית הכנסת העתיק "אברהם אבינו" שנבנה בשנת 1540.
החל מסוף המאה ה-19 שימש הרחוב כשוק מרכזי לאזור חברון. בתקופה זו הייתה חברון וסביבתה חקלאית ברובה, ורוב תושבי העיר היו פלאחים. האקלים הנוח ושפע מקורות המים הפך את האזור למרכז חקלאי. סוחרים מירושלים ובית לחם היו מגיעים לשוק לרכוש סחורה לשיווק סיטונאי. בתקופת הכיבוש הירדני נבנתה בו תחנה מרכזית ממנה היו יוצאים אוטובוסים גם לנסיעות בינלאומיות לירדן וערב הסעודית. בנוסף נבנה מבנה חדש לשוק הסיטונאי, וכן הוקמה בו תחנת משטרה.
מגורי מתנחלים לאורך הרחוב
לאחר מלחמת ששת הימים, החל מאמצע שנות השבעים, ובעקבות יישוב הדרגתי של מספר מבנים ברחוב בידי ישראלים, הוא קיבל גם את השם "רחוב דוד המלך".
האירוע אשר קיבע את מגורי המתנחלים לאורך הרחוב היה רציחתם של שישה תלמידי הישיבה ברחוב, ב-2 במאי 1980, בעקבותיו קיבלה ממשלת ישראל מספר החלטות, בין השאר על התנחלות בלב העיר חברון, וכן התרת המגורים בבית הדסה. בין השאר החלה מדינת ישראל לפנות את תושבי הרחוב הפלסטינים, לעיתים תוך מתן פיצויים. מאז והלאה גדלמספר המתנחלים לאורך הרחוב בקצב סדיר.
ביולי 1983 הוקמה ועדה בראשות פליאה אלבק במטרה להפקיע את המבנים ולפנות את התושבים הפלסטינים מן הרחוב. באותה חודש גם החלו הגבלות על תנועתם ברחוב. השוק והתחנה המרכזית נסגרו לראשונה בצו צבאי. בינואר 1984 הובאה לממשלה הצעת החלטה להפקיע חלקים משטח הרחוב ולהקים בהם שכונה יהודית, על פי תוכנית בנייה מקיפה שהכין משרד השיכון. בפברואר 1984 התקבלה בכנסת הצעה לסדר היום הקוראת להימנע מהמהלך, בטענה שהמהלך ירחיב את מעגל האלימות. באוגוסט 1984, כחלק מהקמת שכונת אדמות ישי בתל רומיידה, הודיע אליקים העצני על תוכנית להתיישבות בתחנה המרכזית ברחוב השוהדא, מאחר שהייתה רכוש ממשלתי ירדני ועברה לחזקת הממונה על הרכוש הממשלתי.
מאז הטבח במערת המכפלה ועד ימינו
בפברואר 1994 רצח ברוך גולדשטיין, רופא יהודי תושב קריית ארבע הסמוכה לחברון, 29 מתפללים מוסלמים במערת המכפלה, באירוע שנודע כטבח מערת המכפלה. בעקבות האירוע סגרה ממשלת ישראל את החנויות הפלסטיניות ברחוב, ואסרה על תנועת כלי רכב פלסטינים ברחוב, לטענת הממשלה נעשה הדבר כדי למנוע חיחכוך. בסך הכל סגר צה"ל 304 חנויות, משרדים, תחנות דלק ומחסנים. התחנה המרכזית הפכה לבסיס צבאי.
בינואר 1997 חתמו ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו וראש הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת על הסכם חברון, במסגרתו נפתח הרחוב מחדש לתנועת פלסטינים. בפברואר 1997 יושם ההסכם, והרחוב נפתח חלקית שוב לתושבים הפלסטינים.
מגבלות תנועה על הפלסטינים
החל מראשית האינתיפאדה השנייה בשלהי שנת 2000, נסגר חלק של הרחוב הסמוך למערת המכפלה, ולעיתים אף מבואות הסמוכים אליו, לתנועת פלסטינים. מגבלות אלה אינן חלות על היהודים המתגוררים באזור או המבקרים בו. החל משנת 2001 חסם הצבא בהדרגה את כל הכניסות לבתיהם של תושבים פלסטינים לאורך הרחוב, בין השאר באמצעות ריתוך דלתות. באפריל 2007, דיווח עיתון הארץ כי מעולם לא הוצא צו כחוק המורה על סגירת הרחוב. במקביל נסגרו 97% מהעיר חברון - הן בשטח H1 והן בשטח H2 - לכניסת ישראלים.
בנובמבר 2004 פנתה האגודה לזכויות האזרח ליועץ המשפטי לממשלה ודרשה לבטל ולהסיר את המגבלות על תנועת פלסטינים לאורך הרחוב. בדצמבר 2004 הגישו עיריית חברון ועותרים נוספים עתירה לבג"ץ, בדרישה דומה. בתגובת המדינה בנובמבר 2005 הוצגה לראשונה "התוכנית להגנת היישוב היהודי בחברון". בתוכנית הצהירה לראשונה מדינת ישראל על הגבלות התנועה ברחוב, לפיה יורשו הולכי רגל פלסטינים לנוע ברחוב, אך הדבר טרם יושם והרחוב עודנו סגור למעבר הולכי רגל פלסטינים ולפעילות עסקית פלסטינית. עוד הגדירה התוכנית את שטח היישוב היהודי כשטח צבאי סגור שהכניסה אליו מותרת לאזרחים ישראלים בלבד. כן נאסרה תנועת כלי רכב פלסטינים ברחובות סמוכים. כתוצאה מכך, נאלצים חלק מתושבי רחוב השוהדא הפלסטינים לצאת מבתיהם תוך מעבר על גגות הבתים הסמוכים, שכן נאסר עליהם לצאת לרחוב, והכניסות לבתיהם שברחוב נאטמו.
ב-23 בספטמבר 2015 הרגו חיילי צה"ל את הדיל אל-השלמון, פלסטינית בת 18 שלטענתם ניסתה לדקור חייל. על פי עדויות היא לא החזיקה כל חפץ חד וגם בתיקה לא התגלו חפצים חשודים. תחקיר שערך צה"ל העלה כי החיילים באירוע היו יכולים לעצור את הצעירה מבלי להרוג אותה, אך הוחלט שלא לנקוט בצעדים נגד החיילים.
פיגועים לאורך הרחוב
ב-2 ביולי 1983 נרצח תלמיד ישיבת שבי חברון, אשר אהרן גרוס, בכיכר שנושאת היום את שמו ברחוב. הוא נאסף על ידי תושב ערבי, עזוז אבו סנאנה, שחשב שזהו בנו והביא אותו לבית החולים הפלסטיני עאליה בחברון. כשראו צוות בית החולים את ציציותיו סירבו לקלוט אותו, והוא מת מפצעיו. גופתו נלקחה על ידי פלסטיני לביתו בכוונה להעלימה, אך הוא נתפס בידי כוחות הביטחון. בתגובה לרצח שרפו מתנחלים מספר חנויות בשוק.
ב-26 במרץ 2001 רצח צלף פלסטיני משכונת אבו סנינה את הפעוטה שלהבת פס, בכניסה לשכונת אברהם אבינו הצמודה לרחוב. מספר ימים אחר כך פרצו מתנחלים אל השוק הסיטונאי הנטוש ושרפו כמה חנויות. בהמשך החל קבלן מטעם היישוב היהודי לשפץ את החנויות שניזוקו, וניתן אישור לקיום קייטנה במבנה. מאז משמש המקום לצורכי חינוך.
ב-26 ביולי 2002, נרצח חייל צה"ל תושב היישוב היהודי בעיר, שמאי אלעזר ליבוביץ, בפיגוע הירי בצומת זיף בדרום הר חברון. בהלווייתו פרצו עימותים קשים בין יהודים וערבים, בהם נדקרו עוברי אורח, נפרצו חנויות, נשרף בית מגורים ועוד. במהלך האירועים נהרגה מירי נערה פלסטינית, בת 14, ניבין ג'מג'ום, ונפצעו עשרות, ביניהם שוטרים.
ב-23 בספטמבר 2002 נרצח בפיגוע ירי שלמה יצחק שפירא. ב-17 במאי 2003 נרצחו ברחוב זה גדי ודינה לוי בפיגוע התאבדות.
בדצמבר 2014 הוצת "חסם שוטר", אחד משערי הכניסה לרחוב המאוישים בכוחות צה"ל ומג"ב. בעקבות זאת נסגר המעבר לתנועת פלסטינים למשך מספר שבועות.
פעילויות מחאה לפתיחת הרחוב
מדי שנה נערכת בחברון הפגנה כדי לקרוא לפתיחה מחדש של הרחוב לפלסטינים. ב-25 בפברואר 2010, במלאת יום השנה לטבח במערת המכפלה ב-1994, ארגנה הקבוצה הפלסטינית "נוער נגד התנחלויות" (شباب ضد المستوطنات) את ההפגנה הראשונה של מה שעתיד להיות "הפגנת 'פתחו את רחוב השוהדא' (Open Shuhada Street) השנתית". ההפגנות מתקיימות בהשתתפות פלסטינים ממגוון מפלגות פוליטיות, ואליהם מצטרפים פעילים ישראלים ובינלאומיים.
אסף צרויה
אסף צרויה (נולד ב-1979) הוא מלחין, מוזיקאי, מפיק ומעבד מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה
אסף צרויה נולד ב-1979 בעיר רמלה. בגיל 12, שלחו את צרויה הוריו ללמוד לנגן על גיטרה. צרויה ניגן בקונסרבטוריון העירוני של רמלה והופיע בקונצרטים שונים כבר בתור ילד. בשנות האלפיים, הקים יחד עם חמישה חברים נוספים להקת רוק אתנית בשם "האוזן של ווינסט". הלהקה הופיעה ברחבי הארץ והמשיכה לפעול עד לשירותם הצבאי של חברי הלהקה.
ב-2011 הקים צרויה אולפן הקלטות בעיר תל אביב-יפו. כעבור שנתיים, עזב את האולפן והקים אולפן נוסף בקריית עקרון. באותה שנה, הוציאה מרגלית צנעני את הסינגל "ילד" שהלחין צרויה למילותיו של אבי אוחיון.
ב-2013 הפיק את אלבומו השלישי של הזמר עומר אדם, "מוזיקה ושקט", תוך שהלחין את רוב שירי האלבום, למילותיו של אבי אוחיון. האלבום זכה במעמד "אלבום זהב" על מכירת 20,000 עותקים. לאחר מכן, המשיך צרויה לעבוד עם אדם תוך שהלחין לו שירים רבים שזכו אף הם להצלחה רבה.
ב-2014 יצא שיר הנושא של הסדרה "זגורי אימפריה", שבוצע על ידי עומר אדם, נכתב על ידי מאור זגורי והולחן על ידי אבי אוחיון וצרויה. בהמשך השנה, יצא אלבומו של פאר טסי, "כוחה של אהבה", מתוכו הפיק את השיר "אל תהיי עצובה", שהגיע למקום ה-9 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-2015 יצא להיטו של הזמר דודו אהרון, שהלחין צרויה לצד אבי אוחיון ודודו אהרון. השיר זכה להצלחה מסחרית רבה והגיע בשיאו למקום ה-9 במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' וזכה בפרס אקו"ם לשיר השנה. באותה השנה, יצא שירו של אייל גולן, "שישי בצהריים" שהלחין צרויה. השיר הגיע למקום ה-5 במצעד השנתי של גלגלצ.