cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חוקי התנועה של ניוטון
מערכות מסה משתנה
שכן מלבד צמצום המסה בגוף המקורי, חלק מהתנע שטמון במהירות נישא יחד עם המסה שפחתה. טעות נפוצה היא לגזור את התנע בהגדרתו המקורית לפי הזמן, אך פעולה זו תגרור שגיאה שכן החוק השני של ניוטון הוגדר רק על מערכת בעלת מספר חלקיקים שלא משתנה במהלך הזמן. אי לכך הנוסחה הבאה אינה נכונה:
קל להיווכח באי נכונות הנוסחה, שכן היא אינה מצייתת לעקרון היחסות של גלילי, כי לפי נוסחה זו במעבר בין מערכות ייחוס אינרציאליות ייוצר כוח. כדי ליצור נוסחה תקינה יש ליצור מערכת סגורה שתכיל את המסה ואת המסה הנפלטת/המתווספת ובה להשתמש בחוק השני של ניוטון. תוצאה של חישוב במערכת כזו מניבה את הנוסחה הבאה:
כאשר \vec u מייצג את מהירות המסה הנפלטת/מתווספת יחסית לגוף המואץ. מנוסחה זו רואים שכאשר אין שינוי במסה, או שהמהירות היחסית של המסה הנפלטת היא אפס כלומר לא נפלטה מסה, הנוסחה מצטמצמת ל-.
GOES
GOES (באנגלית: Geostationary Operational Environmental Satellite (GOES), היא סדרת לווייני מזג אוויר שפותחה בארצות הברית. היא מופעלת על ידי מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי. לוויינים מספקים מידע לחיזוי מזג אוויר, מעקב אחרי תופעות אקלים חריגות וחקר בתחום מטאורולוגיה. המידע מועבר לקנדה באופן שותף. תכנון ובניית הלוויינים מבוצע בפיקוח של נאס"א. כל הלוויינים פועלים במסלול גאוסטציונרי.
קפיץ
קפיץ הוא עצם גמיש המשמש לאגירת אנרגיה מכנית באמצעות אנרגיה פוטנציאלית אלסטית. בפיזיקה, ובפרט במכניקה מקובל להשתמש במונח "קפיץ" כדי לציין פוטנציאל "אידיאלי" שמקיים את חוק הוק ביחס לכל העתק שהוא ממצב שיווי המשקל. בפועל, קפיצים אמיתיים מקיימים את חוק הוק רק בקירוב (עבור מתיחות קטנות). לקפיץ שימושים רבים בהנדסה ובפרט בהנדסת מכונות.
GOES
בשנת 1974 ו-1975 שוגרו לוויינים SMS-1 ו-SMS-2 לבדיקת טכנולוגיות לקבלת מידע לחיזוי מזג אוויר. לאור הצלחת הניסוי הוחלט להתחיל בשיגורי סדרת לוויינים. הלוויין הראשון GOES-1 שוגר באוקטובר 1975. הוא היה זהה לווייני SMS וגם הוא נבנה בפילקו-פורד. הלוויין היה במשקל של 631 ק"ג.
קפיץ
סוגי קפיצים
סוגי הקפיצים הנפוצים ביותר הם:
GOES
בהמשך נחתם חוזה עם יוז איירקראפט לבניית 5 לוויינים חדשים. לווייני הדור השלישי של המערכת נבנו ב- Space Systems/Loral ושיגורם החל במחצית השנייה של שנות ה-90 של המאה ה-20. בשנת 2016 החל שיגור של הדור הרביעי שנבנה ביוז איירקראפט. לוויינים אלו מתוכניים לפעילות במשך 15 שנים. משקל הלוויינים גדל למעל ל-5000 ק"ג והיקף הציוד המותקן גדל בהתאם. עלות זוג לוויינים מדור זה הוא כ-7.7 מיליארד $.
קפיץ
סוגי קפיצים
סוגים אחרים:
GOES
נכון לשנת 2023 4 לוויינים הנמצאים במסלול ומוכנים לפעולה. הלוויינים מעבירים מידע ב-L band למרכז בקרה באי וולופס שבוירג'יניה. משם המידע מועבר ללקוחות המערכת. על הלוויינים מותקנים מכשירי מדידה שונים שמאפשרים העברת מידע בהתאם לדרישת הלקוחות. לוויינים פעילים מסוגלים להעביר מידע שותף על אמריקה, האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי. העברת מידע עדכני ושותף חשוב במיוחד בתקופת התפתחות סופות טרופיות.
קפיץ
תאוריה
בפיזיקה הקלאסית, ניתן לראות בקפיץ מתקן האוגר אנרגיה פוטנציאלית באמצעות מתיחת הקשרים שבין אטומי החומר האלסטי.
GOES
רשימת שיגורים
כל השיגורים בוצעו מנמל החלל קייפ קנוורל.
קפיץ
תאוריה
חוק הוק העוסק באלסטיות קובע כי תוספת ההארכה של גוף אלסטי (האורך במצב מתוח פחות האורך במצב רפוי) יחסי באופן ליניארי למתיחות או לכוח המשמש למתיחת הגוף. באופן דומה, תוספת ההצטמצמות (תוספת ההארכה שלילית) יחסי לכוח הדחיסה (מתיחות שלילית).
חוק זה לא מתקיים תמיד, אלא רק כאשר התוספת (בין אם שלילית או חיובית) קטנה יחסית לאורך הכולל של הגוף. תוספות שאורכן גדול מגבול האלסטיות, שוברות את קשרי האטומים או מסדרות אותן מחדש, ויכולות לשבור את הקפיץ או לעוות אותו לצמיתות. לחומרים רבים אין גבול אלסטי מוגדר ולכן לא ניתן להשתמש בחוק הוק בצורה משמעותית בהתייחס לחומרים אלו.
למעשה, במונחים של אנרגיה חוק הוק הוא קירוב הרמוני של האנרגיה הפוטנציאלית של הקפיץ עבור הפרעות קטנות ("קירוב תנודות קטנות"). זהו קירוב בו מפתחים את האנרגיה הפוטנציאלית של הקפיץ סביב מצב שיווי המשקל שלו. כלומר: אם בנקודה \ x_0 הקפיץ נמצא בשיווי משקל (אנרגיה פוטנציאלית מינימלית), אזי בקירוב חוק הוק, האנרגיה הפוטנציאלית שלו כתלות במרחק מנקודת שיווי המשקל יהיה כאשר k נקרא "קבוע הקפיץ" או ה"קשיחות" (stiffness) שלו.
קישורים חיצוניים
Vieteri
מלך האריות (סדרת סרטים)
מלך האריות (באנגלית: The Lion King) היא טרילוגיית סרטים מונפשת אמריקאית מבית היוצר של חברת וולט דיסני שזכתה להצלחה בינלאומית מסחררת. בעקבות ההצלחה המסחרית של הסרט הראשון בסדרה, מלך האריות, משנת 1994 הופקו שני סרטי המשך, סדרת ספין אוף בטלוויזיה, מחזמרים, משחקי וידאו, מרצ'נדייז ופרטי אספנות אחרים.
בשנת 2019 נוצר גם סרט לייב אקשן המהווה עיבוד מחדש לסרט המקורי מ-1994.
הצלחה
"מלך האריות" גרף הכנסות של כ-783 מיליון דולר, מה שהפך אותו לסרט המצליח ביותר באותה השנה וסרט האנימציה המצליח ביותר באותה תקופה. שיא זה נשבר ב-2003 עם יציאתו של סרט האנימציה הממוחשבת "מוצאים את נמו", של חברת פיקסאר שהכניס כ-867,893,978 מיליון דולר. כיום, "מלך האריות" עדיין נחשב לסרט האנימציה המסורתית (אנימציה שאינה ממוחשבת) המצליח ביותר בכל הזמנים.
הסרט קיבל מועמדויות רבות לפרסים רבים. בין היתר, הוא זכה בפרס אוסקר לתכליל הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לסרט הקומי או המוזיקלי הטוב ביותר, ופרס אנני לסרט האנימציה הטוב ביותר. השיר "אהבה יש באוויר" (במקור: Can You Feel the Love Tonight; התוכלי להרגיש את האהבה הלילה) זכה בפרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר, פרס שידור המוזיקה המאוחד ופרס גראמי לביצוע הווקאלי הטוב ביותר.
"מלך האריות 2", שיצא ישירות לווידאו, מכר 3.5 מיליון עותקים בשלושת הימים הראשונים לצאתו. סך הכל הוא מכר כ-13 מיליון עותקים, במהלך ההפצה הראשונית בשלהי שנות ה-90. שני סרטי ההמשך זכו בפרס אנני לסרט האנימציה הטוב ביותר בהפקת בידור ביתי והסרט השלישי זכה בחמישה פרסי DVD Exclusive Awards. המחזמר המבוסס על סדרת הסרטים זכה בשישה פרסי טוני, כולל פרס המחזמר הטוב ביותר.
תחנת ווטרלו
תחנת לונדון ווטרלו (באנגלית: London Waterloo Station) היא תחנת רכבת, תחנת רכבת תחתית ומרכז תחבורה ברובע למבת' בלונדון, בירת הממלכה המאוחדת.
עם מעל 86 מיליון נוסעים שעברו בתחנה בין השנים 2019–2020, תחנת ווטרלו נחשבת לתחנה העמוסה ביותר בבריטניה מבחינת תנועת נוסעים. תחנת הרכבת משרתת בעיקר קווים המחברים את לונדון לדרום ודרום-מערב אנגליה. תחנת הרכבת התחתית מחברת ארבעה קווים של הרכבת התחתית; בייקרלו, ג'ובילי, נורת'רן וקו ווטרלו וסיטי, ולכן משמשת בין היתר תחנת החלפה גדולה בין הקווים.
היסטוריה
התחנה נפתחה לנוסעים בשנת 1848 ונקראת על שם הגשר הסמוך לה, גשר ווטרלו, שקיבל את שמו כהנצחה לקרב ווטרלו, שנערך בשנת 1815 בווטרלו, שבשטחי ממלכת בלגיה של היום.
קוי הרכבת
תחנת ווטרלו מתחלקת לשני חלקים, התחנה העיקרית ומעט ממזרח לה 'תחנת ווטרלו מזרח'. קווי התחנה העיקרית פונים לכיוון דרום-מערב ומשרתים באופן עקרוני את האזור הדרומי והדרום-מערבי של אנגליה. תחנת ווטרלו מזרח מחוברת לתחנה העיקרית במעבר רגלי והיא יושבת על קווי הרכבת היוצאים מתחנת צ'רינג קרוס לכיוון דרום-מזרח. בעבר, בין השנים 1994–2007, שימשה תחנת ווטרלו את קו הרכבת של היורוסטאר שחיבר את לונדון לפריז ובריסל.
ווטרלו ראשי
תחנת ווטרלו הראשית מכילה 19 רציפים המשרתים קווי רכבת לחוף הדרומי ולדרום-מערב אנגליה. התחנה מנוהלת על ידי נטוורק רייל וקווי הרכבת מנוהלים כולם על ידי 'רכבות דרום מערב' (South West Trains).
ווטרלו מזרח
תחנת ווטרלו מזרח מכילה 4 רציפים (A עד D) המשרתים את 'קו מזרח אנגליה הראשי', בין תחנת צ'רינג קרוס לתחנת גשר לונדון.
טקס פרסי אנני ה-21
<div align="center" style="float: left; font-size: smaller; background-color:#E6E6FA; padding: 12px; margin-bottom: 2em; width: 185px"> טקס פרסי אנני ה-21 5 בנובמבר 1993 הסרט הטוב ביותר: אלאדין תוכנית הטלוויזיה הטובה ביותר: משפחת סימפסון טקס פרסי אנני ה-21 (באנגלית: 21st Annie Awards) היה טקס פרסי אנני השני שהכיר בהישגי האנימציה בקולנוע ובטלוויזיה בכללותה, כאשר במשך שני עשורים, טקס הפרסים הכיר רק בהישגים אישיים.
הטקס נערך ב-5 בנובמבר 1993. בטקס הוענקו פרסים עבור ההישגים הבולטים בתעשיית האנימציה בשנת 1992.
זוכים ומועמדים
הזוכים בקטגוריה מודגשים, ומופיעים ראשונים.
תעודת הצטיינות
הכרה בתרומה לאמנות, למלאכה ולתעשייה של אנימציה
Appetite for Destruction
Appetite for Destruction (בתרגום מאנגלית: תיאבון להרס) הוא אלבום הבכורה של להקת ההארד רוק האמריקאית Guns N' Roses. האלבום, שיצא לשווקים ב־21 ביולי 1987, לא צבר פופולריות בקרב המיינסטרים בשנת יציאתו, וחווה התעלמות מסוימת מרוב הקהל. הוא הצליח להיכנס למיינסטרים רק שנה לאחר מכן כשהלהקה החלה להופיע עם שירי האלבום, שהסינגלים ממנו "Welcome to the Jungle", "Paradise City" ו-"Sweet Child o' Mine", צברו פופולריות בתרבות המיינסטרימית ובתחנות הרדיו, ובהמשך זכה לאהדת המבקרים והקהל. בנוסף להתמקמות בראש מצעד האלבומים של מגזין הבילבורד, והסינגלים ממנו שהצליחו מאוד, הוא עודנו נחשב לאלבום הבכורה הנמכר בהיסטוריה וגם האלבום ה-11 הנמכר ביותר בהיסטוריה בארצות הברית, ועם מכירות של מעל ל־30 מיליון עותקים ברחבי העולם עד היום – הוא נחשב לאחד האלבומים הבינלאומיים הכי נמכרים בכל הזמנים.
למרות ביקורות מקצועיות פושרות שקיבל בתחילה, "Appetite for Destruction" נחשב כיום לאחד האלבומים הטובים ביותר שנעשו, בז'אנר הרוק במיוחד. ב-2018 יצא האלבום לאור בהוצאה מחודשת במארז תקליטורים.
רקע
ההקלטות הראשונות של גאנז נ' רוזס תוכננו להיות חלק ממיני-אלבום שתוכנן להיות משוחרר ב-1985, אולם התוכניות השתנו עקב עזיבתו של גיטריסט הלהקה המקורית, טרייסי גאנז, שהוחלף על ידי סלאש. לאחר שהרכב הלהקה הפך לקבוע בו לקחו חלק: אקסל רוז, דאף מק'אגן, סלאש, סטיבן אדלר ואיזי סטראדלין, החלו חברי הלהקה להופיע במועדונים בלוס אנג'לס, וצברו פופולריות שגרמה להחתמתם בלייבל גפן רקורדס במרץ 1986. בדצמבר של אותה שנה שחררה הלהקה את המיני-אלבום "Live ?!*@ Like a Suicide", ששמר על העניין בלהקה, למרות שזאת פרשה מההופעות הקטנות בלוס אנג'לס, והחלה להקליט את האלבום הראשון שלה באולפנים. המיני-אלבום הראשון של הלהקה למעשה יצא בזריזות על מנת להרגיע את הלייבל שחתמה בו, כיוון שהלייבל לא היה בטוח לגבי הצלחתה של הלהקה, ולא חשב שיש לה מספיק שירים על מנת לשחרר אלבום באורך מלא.
כתיבת והקלטת האלבום
המפיק ספנסר פרופר נשכר על מנת לבדוק אם הוא מתאים לכימיה של הלהקה על מנת להקליט איתה את השירים "Sweet Child O' Mine" ו-"Nightrain", מה שלבסוף הפך להיות הקלטה של 9 שירים מתוך ה-12, אך הקלטות אלה לבסוף נגנזו והלהקה המשיכה לחפש מפיק. באמצע 1986 הקליטה הלהקה דמויים של שירי האלבום עם גיטריסט להקת נזרת', מאני צ'ארלטון, שגם נגנזו. דמויים אלו שוחררו רק ב-2018 בגרסה מיוחדת של האלבום. הלהקה שקלה גם את מועמדותו של פול סטאנלי מלהקת קיס להיות המפיק של האלבום, אך לבסוף הוא נדחה כיוון שרצה להחליף את סט התופים של אדלר, שלא הסכים לשנות אותו. שמו של רוברט ג'ון "מאט" לאנג גם נשקלה, אולם הלייבל לא היה מעוניין לממן מפיק כל כך יקר ומפורסם עבור להקה צעירה כל כך שהייתה בתחילת דרכה המוזיקלית. לבסוף המפיק מייק קלינק שהפיק מספר אלבומים ללהקת "Triumph", נבחר להפיק את האלבום, והשיר הראשון שהקליטה הלהקה הוא "Shadow of Your Love", על מנת לבדוק את הכימיה איתו, מה שעבר בהצלחה.
לאחר מספר שבועות של חזרות, הלהקה נכנסה לאולפן "Rumbo Recorders" בינואר 1987. דווח כי קלינק, לפחות בתחילת העבודה, עבד לא פחות מ-18 שעות ביום על האלבום, כאשר סלאש התקשה למצוא את הצליל גיטרה שהוא מעוניין בו, עד אשר חיבר את גיטרת הגיבסון לס פול שלו למגבר מארשל שלו והחל לנגן. סלאש בילה שעות עם קלינק לחיבור ובניית הסולואים שלו במהלך השירים. לדברי המתופף סטיבן אדלר, הקלטת כלי ההקשה ארכו 6 ימים בלבד, אבל קולו של רוז הוקלט הרבה יותר מכך כיוון שהוא התעקש על לשיר את השירים שורה אחר שורה, ובשלמות רבה, מה שגרם לכך שהוא נשאר לעבוד לבד המון שעות בעוד שאר הלהקה כבר הלכה הביתה.
עבודות מיקסינג ותכנות נוספים נערכו באולפני "Mediasound Studios" ומסטרינג נעשה באולפני "Sterling Sound" בניו יורק. תקציב האלבום היה כ-370 אלף דולר.
שירים רבים מהאלבום החלו כשירים בודדים ללא הקשר קונספטואלי, שחברי הלהקה כתבו לבדם ללא הלהקה, אך הם הושלמו במסגרת הלהקה כמו: "It's So Easy" (שכתב דאף מק'אגן), "Think About You" (שכתב איזי סטראדלין) ולבסוף הושלמו על ידי כלל הלהקה. כמו כן "Rocket Queen" היה שיר לא גמור שכתבו סלאש, מק'אגן ואדלר שנכתב בלהקה המוקדמת המשותפת שלהם "Road Crew", והושלם במסגרת הלהקה. מירב השירים מבוססים על חוויות וחיי היום יום של חברי הלהקה, כמו "Welcome to the Jungle" (בתרגום: "ברוך הבא לג'ונגל") שאת ההשראה לשיר קיבל אקסל רוז, אחרי שנתקל באיש ברחוב לכשהגיע מאינדיאנה לניו יורק ב-1980 על מנת להגשים את חלומו להיות זמר והלן אמר לו את המשפט, וגם כמו "Mr. Brownstone" שהוא למעשה על בעיית צריכת ההרואין של חברי הלהקה. חלק מהמילים באלבום מכוונים לאוזניים יותר צעירות כמו השיר "Out ta Get Me", שהתמקד בהסתבכותו של סולן הלהקה אקסל רוז עם החוק בתור נער שגדל באינדיאנה.
עטיפה
במקור עוצבה לאלבום עטיפה סוריאליסטית שבה הוצג מעין אנס רובוטי ולידו שרועה בחורה עם חולצה פתוחה ותחתונים מופשלים - קורבן האונס, רגע לפני שהוא מותקף על ידי מפלצת מתכתית. לאחר שמספר רשתות סירבו למכור את האלבום עקב העטיפה השנויה במחלוקת חברת התקליטים החליפה את העטיפה לזו המציגה חמש גולגולות על צלב, כאשר הגולגולות מייצגות את חברי הלהקה, והעטיפה המקורית הועברה לחלקו הפנימי של האלבום..
שבחים ודירוגים
בשנת 2020 דירג מגזין הרולינג סטון את האלבום במקום ה-62 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים.
Songs of Experience (אלבום של U2)
Songs of Experience (בעברית: שירים של ניסיון) הוא אלבום האולפן ה-14 של להקת הרוק האירית U2. הוא יצא ב-1 בדצמבר 2017 והופק על ידי ג'קנייף לי, ראיין טדר סטיב ליליווייט, אנדי בארלו, ג'ליון תומאס, ברנט קטצ'ל, פול אפוורת', דיינג'ר מאוס וקלן גפני. האלבום אמור להיות המשך של האלבום "Songs of Innocence" מ-2014. בעוד ש-"Songs of Innocence" חקר את שנות הנעורים של חבריי הלהקה באירלנד בשנות ה-70, "Songs of Experience" הוא תמטית אסופה של מכתבים שנכתבו על ידי הסולן בונו לאנשים ולמקומות קרובים לליבו. האלבום כולל את חיים, קנדריק לאמאר וליידי גאגא.
כתיבה והקלטה
לפי הגיטריסט דה אדג', הלהקה הבינה במהלך הסשנים של "Songs of Innocence" שהם עובדים על מה שיהפוך לשני אלבומים. ב-16 בנובמבר 2014, בונו נפצע בתאונת אופניים בסנטרל פארק בניו יורק. במהלך ההחלמה שלו, הוא כתב שירים.
הלהקה תכננה להוציא את האלבום ברבע הרביעי של 2016, אבל הם החליטו לדחות את היציאה שלו. אחרי התזוזה בפוליטיקה הגלובלית לכיוון שמרני, ובעיקר הברקזיט והבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, הלהקה רצתה לבדוק מחדש את הטון של האלבום. על פי דה אדג', רוב השינויים באלבום היו במילים ומאוד קטנים והדגישו או הביעו טוב יותר רעיון. בארלו גם אמר שהלהקה הוציאה כמה שירים מהאלבום והוסיפה כמה חדשים.
קומפוזיציה
המילים של "Songs of Experience" משקפות את "האפוקליפסה הפוליטית והאישית" שבונו הרגיש שקרתה בחייו ב-2016 עם "המפגש שלו עם המוות" והאירועים הגלובליים שקרו עם עליית השמרנות.
ריף הגיטרה ב-"Lights of Home" מבוסס על הבס בשיר "My Song 5" של חיים. האחיות חיים שרו קולות רקע בשיר. השיר מתייחס לחוויית הכמעט מוות של בונו. השיר "You're the Best Thing About Me" הוא שיר אהבה לאשתו של בונו, אלי, לאחר שהיה לו סיוט שהוא הרס את מערכת היחסים שלהם. המילים של השיר "Get Out of Your Own Way" מדברות על הבנות של בונו. המילים גם מתייחסות למשבר הפוליטי בארצות הברית. בין "Get Out of Your Own Way" ו-"American Soul" יש קטע של ספוקן וורד של קנדריק לאמאר. ליידי גאגא משתתפת ב-"Summer of Love". המילים של השיר הושפעו מהסיפור של גנן מחלב שגידל פרחים בזמן מלחמת האזרחים בסוריה כ"אקט של התנגדות" לפני שהוא נהרג על ידי הפצצה אווירית. השיר "Red Flag Day" מדבר על פגישה רומנטית על החוף ועל פליטים סורים שמנסים לברוח דרך הים התיכון. "Landlady" הוא מחווה לאלי מבונו על שתמכה בו בימים הראשונים של הלהקה ועל שהייתה המוטיבציה שלו לחזור הביתה. ב-"Love Is Bigger Than Anything in Its Way" אנדרו טאגרט מהצ'יינסמוקרס מנגן על קלידים. "13 (There is a Light)" מדבר על הילדים של בונו.
עטיפה ושם
עטיפת האלבום עוצבה על ידי שון מקגרת' וחברת AMP Visual עיצבה את האלבום, הייתה אחראית על הניהול האומנותי ועל השיווק. התמונה על האלבום צולמה על ידי אנטון קורביין. רואים בה את הבן של בונו, אלי, ואת הבת של דה אדג', סיאן, מחזיקים ידיים. שם האלבום, "Songs of Experience" לקוח מאוסף השירים של ויליאם בלייק, "Songs of Innocence and of Experience".
הוצאה וקידום
U2 שיתפה פעולה עם חברת התקליטים איילנד רקורדס בהוצאת "Songs of Experience", מה שהייתה הפעם הראשונה שאיילנד רקורדס תרמה לאלבום של U2 מאז "How to Dismantle an Atomic Bomb" ב-2004.
ב-23 במאי 2017, U2 ביצעה את "The Little Things That Give You Away" ב-"ג'ימי קימל לייב!". בזמן סיבוב ההופעות "The Joshua Tree" הלהקה השמיעה את האלבום לעיתונאים מתעשיית המוזיקה והרדיו.
ב-6 בספטמבר יצא "You're the Best Thing About Me" כסינגל. ב-7 בספטמבר הלהקה ביצעה את "You're the Best Thing About Me" ב-"טונייט שואו עם ג'ימי פאלון".
ב-1 בנובמבר הלהקה הודיעה שהאלבום יצא ב-1 בדצמבר, חשפה את עטיפת האלבום, הוציאה את "Get Out of Your Own Way" ואת "The Blackout" לשירותי סטרימינג ופרסמה את תאריכי ההופעות של סיבוב בשם "Experience + Innocence Tour" באמריקה הצפונית. כל כרטיס שנרכש להופעה כלל עותק של "Songs of Experience". הלהקה הופיעה בכיכר טרפלגר בלונדון ב-11 בנובמבר. באותו יום U2 קיבלה את פרס האייקון הגלובלי בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה. ב-17 בנובמבר השיר "American Soul" יצא.
"Songs of Experience" יצא ב-1 בדצמבר. ספוטיפיי הפיקו מיני-סרט תיעודי בשם "U2 in America" שהיה זמין כחלק מרשימת השירים, והלהקה גם הקליטה סשן של "Spotify Singles". ביום שיצא האלבום U2 הופיעה בתוכנית "Good Morning Football" ובהיי ליין בניו יורק. ב-2 בדצמבר U2 הייתה התארחה בסטארדיי נייט לייב. שישה ימים אחרי צאת האלבום בונו ודה אדג' נסעו בקו U2 של הרכבת התחתית של ברלין והופיעו על פלטפורמת הרכבת התחתית. ב-19 בדצמבר שודר ב-BBC One ספיישל על הלהקה שכלל הופעה של הלהקה וראיונות עם קאט דיילי.
הסיגנל השני מהאלבום היה "Get Out of Your Own Way" שיצא ב-16 בינואר 2018. הלהקה הופיעה בטקס פרסי הגראמי ה-60. בונו ודה אדג' הופיעו בשיר "XXX" עם קנדריק לאמאר ושודרה הופעה של U2 של "Get Out of Your Own Way" על ארבה לפני פסל החירות. השיר "American Soul" שבוצע גם שם באותו היום הוקרן בטורניר אליפות המכללות בכדורסל ב-2018. "Love Is Bigger Than Anything in Its Way" יצא כסינגל ב-23 באפריל.
קבלה
האלבום "Songs of Experience" קיבל ביקורת מעורבות. ב-Metacritic האלבום קיבל ציון של 63 בהתבסס על 28 ביקורות. האלבום "Songs of Experience" הגיע למקום השלישי במצעד אלבומי השנה של רולינג סטון והשיר "Lights of Home" הגיע למקום החמישי במצעד שירי השנה של רולינג סטון. בהניו יורק טיימס השיר "The Blackout" הופיע ברשימת 54 השירים הטובים ביותר של השנה. בסקר המבקרים של הווילג' ווייס, Pazz & Jop, האלבום "Songs of Experience" הגיע למקום ה-98. הוא היה מועמד לאלבום הרוק של השנה בפרסי המוזיקה של בילבורד 2018.
"Songs of Experience" פתח במקום הראשון במצעד הבילבורד 200. "Songs of Experience" היה האלבום השמיני של U2 שהגיע למקום הראשן בארצות הברית. עם כניסתו למקום הראשון היא הפכו ללהקה היחידה בארצות הברית שהיה לה אלבום במקום הראשון בשנות ה-80, ה-90, ה-2000 וה-2010.
האלבום פתח במצעד האלבומים הקנדי במקום הראשון והיה האלבום השישי של U2 שהגיע למקום הראשון בקנדה. הוא פתח במקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי. באירלנד האלבום פתח במקום הראשון והלהקה הפכה ללהקה הראשונה ש-12 אלבומים שלה הגיעו למקום הראשון באירלנד. בהולנד האלבום הגיע למקום הראשון. "Songs of Experience" היה האלבום השישי הכי נמכר ב-2017 ומכר 1.3 מיליון עותקים.
כריזמה
כָּרִיזְמָה (מיוונית: χάρισμα, מתנת חסד. על פי האקדמיה ללשון העברית: קִסְמָה) היא תכונה המתארת אדם בעל קסם אישי, יכולת שכנוע וכישורי תקשורת בין-אישית, לרוב מתווספת לאלו הופעה חיצונית מושכת ושונות אישיותית כלשהי מהכלל. אדם כריזמטי מסוגל להשתמש בתכונות אלו, בנוסף על דיבור והיגיון, כדי לפנות לליבם של אנשים אחרים ולהשפיע על דעתם, ובכוחה יש באפשרותו גם לסחוף אחריו המונים.
מקור המושג במילה היוונית χάρισμα (khárisma), שפירושה "מתנת חסד". המילה במשמעותה זו נפוצה במיוחד במסורת היהודית-נוצרית, כגון אצל פילון האלכסנדרוני, תרגום השבעים והברית החדשה. בהמשך נעשה שימוש בביטוי, בעיקר על ידי פאולוס, לתיאור יכולות רוחניות. את השימוש המודרני במילה, הנהיג הסוציולוג הגרמני מקס ובר שהשתמש במושג זה כדי לתאר השפעה של מנהיג, שעל-פי תפיסתו של המונהג נובעת מתכונות על טבעיות שהוא מייחס למנהיג.
מאפיינים כריזמטיים
על אף הרגש שמצליחים הכריזמטיים לעורר באחרים, הם עצמם מפגינים קור רוח, ביטחון, החלטיות ושליטה עצמית, והם לרוב בעלי כישורי תקשורת מצוינים ו/או יכולת לנאום באופן שובה לבבות. ניתן להשתמש בתכונת הכריזמה גם באופן שלילי.
מקור הכריזמה
חלק ממרכיביה של הכריזמה ניתנים לשיפור באמצעות למידה. ניתן, למשל, ללמוד משחק, תורת הנאום, טכניקות מתחום הפרסום, טכניקות שליטה ופיקוד וכיוצא בזה, אולם נראה כי עיקרה של הכריזמה אינה נרכשת בעבודה עצמית, אלא היא תכונה מולדת (או מתפתחת במהלך הילדות). סימן אחר לכך שלכריזמה יש מרכיבים בלתי נלמדים, הוא תפקידו של גוון הקול הצלול והמראה האסתטי של הדובר ביכולת השכנוע של דבריו. לדוגמה בעימות בין שני המועמדים לנשיאות ארצות הברית בשנת 1960, ניקסון וקנדי, צופי הטלוויזיה השתכנעו ממועמד אחד ואילו מאזיני הרדיו השתכנעו מן השני.
גורם חשוב נוסף ביכולת השכנוע ובכריזמה בכלל הוא המוניטין של הדובר. אנשים נוטים לסמוך על מי שיש להם ניסיון טוב עם עצותיו, על מי שיש להם ניסיון כללי טוב איתו (למשל, גיוס זמר מפורסם למסע פרסום פוליטי משפר את סיכויי ההצלחה של מסע זה) או על מי שהחברה מחשיבה למומחה לתחומו (למשל, כשמדובר בנושאי ביטחון, נעדיף את עצתו של קצין בכיר על פני עצתו של קצין זוטר). כמו כן נעדיף להשתכנע על ידי מי שכבר הצליח לשכנע אנשים רבים אחרים מאשר על ידי מי שכמעט עוד לא שכנע איש.
יצחק אורון
ביוגרפיה
אורון נולד בטרויבורג שבפרוסיה המזרחית, בנם של יונה אריה לואי ומרתה סוקולובסקי. הוא עלה לארץ ישראל באוגוסט 1939. הוריו, אחותו ובני משפחה נוספים נשארו באירופה ונספו בשואה. אורון התגורר בכפר פינס והיה ממייסדי קיבוץ בארות יצחק.
במלחמת העצמאות שירת כקצין מודיעין בגדוד השני של הפלמ"ח וחטיבת הנגב. הוא עסק בין השאר במגעים עם הבדואים באזור הנגב. בהמשך שירותו שירת במחלקת המחקר של אגף המודיעין, הוא שימש ראש ענף מצרים וסגן ראש המחלקה.
ב-1959 ייסד עם ראובן שילוח ויהושפט הרכבי את מכון שילוח ושימש מנהלו הראשון. מטרת המכון הייתה לעסוק בהיסטוריה מודרנית של מדינות המזרח התיכון ואפריקה. אורון ריכז במכון אוספים של עיתונות ערבית וארכיון עשיר ונדיר. ב-1966 עבר המכון לפעול תחת אוניברסיטת תל אביב ואורון המשיך לפעול במכון כחבר ועדת מחקר.
ב-1967 החל לשרת במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים. אחרי מלחמת ששת הימים ביצע מחקר על בסיס תחקורי שבויי מלחמה מצרים במטרה לעמוד על מצבה החברתי והמדיני של מצרים. בעקבות המלצת ועדת אגרנט לחקר נסיבות פריצתה של מלחמת יום הכיפורים להקים יחידת מחקר במוסד, מונה אורון לעמוד בראש אגף המחקר החדש.
בעקבות חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים, מונה כציר-יועץ לענייני חקלאות בשגרירות ישראל במצרים ופעל להרחבת שיתופי הפעולה החקלאיים וסיוע בהקמת חוות חקלאיות במצרים.
ב-1982 מונה על ידי מנכ"ל משרד החוץ דוד קמחי, עמיתו מהמוסד, למנהל המרכז למחקר מדיני וכיהן בתפקיד עד 1985. ב-1989 מונה ליועץ לוועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים של הכנסת ושימש בתפקיד במשך כעשור.
חיים אישיים
אורון היה נשוי לזהבה ואב לשלושה ילדים.
טייסת 192
טייסת 192, שכונתה גם "טייסת ההוקאיי", הייתה טייסת מטוסי שליטה ובקרה בחיל האוויר הישראלי. הטייסת הפעילה מטוסים מסוג E-2C הוקאיי ("דיה") לבקרה אווירית. הטייסת פעלה מבסיס חצרים ונסגרה בשנת 1994 עת הוצאו מטוסיה משירות בחיל האוויר.
שמה האזרחי של הטייסת היה: "רואים רחוק" והמוטו של הטייסת היה: "אם יש ספק, אין ספק. פעל!"
מטוס ההוקאיי (אנגלית: Hawkeye) הוא מטוס שליטה ובקרה, פיקוד והתראה מוקדמת דו-מנועי. הוא פותח לפי דרישות הצי האמריקני, ונועד לתפעול מעל נושאות מטוסים. את המטוס קל לזהות לפי הצלחת הגדולה שמותקנת על גבו.
צה"ל רכש 4 מטוסי הוקאיי (E-2C) בשנת 1978 והעניק להם את השם דיה. בהוקאיי חמישה אנשי צוות אוויר: שני טייסים ושלושה בקרי טיסה. המטוסים הפסיקו פעילותם בחיל האוויר הישראלי בשנת 1994. שלושה מבין המטוסים שפעלו בחיל האוויר הישראלי נמכרו לחיל הים של מקסיקו בשנת 2002, לאחר ששופצו על ידי התעשייה האווירית לישראל בשיתוף חברת למדה הנדסת מערכות. המטוס הרביעי מוצג במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
חיל האוויר הישראלי היה הראשון לפתח יכולת תדלוק אווירי למטוסי ההוקאיי.
סמל טייסת
ציור הדיה כאלמנט המרכזי בסמל הטייסת הוא העתק של סמל חברת גראמן, יצרנית המטוס.
מרדכי ברויאר (היסטוריון)
מרדכי בְּרוֹיֶאר (Breuer; (8 באפריל 1918 – 28 במאי 2007, אור לי"ב בסיוון תשס"ז) היה היסטוריון ישראלי, חוקר יהדות אירופה בימי הביניים ובעת החדשה. מורה, מרצה והוגה דעות.
ביוגרפיה
נולד בפרנקפורט שבגרמניה לד"ר יצחק ברויאר, מן המנהיגים והוגי הדעות של אגודת ישראל בראשיתה, נכדו של רש"ר הירש, ולאסתר (ג'ני) לבית אייזנמן, נכדתו של הרב אליעזר ליפמן פרינץ. התחנך בבית הספר של הקהילה החרדית בפרנקפורט ולמד שנתיים בישיבה שייסד שם סבו הרב שלמה זלמן ברויאר, חתנו של רש"ר הירש. בשנת תרצ"ו (1936), לאחר חקיקת חוקי נירנברג של גרמניה הנאצית, עלה לארץ ישראל עם אביו וכל משפחתו. למד תקופה קצרה בישיבתו של הרב דושינסקי, רבה של העדה החרדית בירושלים, ואחר כך עוד כשנתיים בישיבת חברון. לאחר מכן החל ללמד בבית הספר חורב בירושלים. באותה תקופה נמנה עם מייסדי סניף "עזרא" בירושלים ואף חיבר את הלחן להמנון התנועה. בשנת תש"ג נישא לשמחה בת הרופא החרדי ד"ר יעקב לוי.
זמן קצר לאחר תום מלחמת העולם השנייה נקרא על ידי תנועת פא"י לשמש כשליח הסוכנות היהודית לטיפול בחינוך היהודי במחנות העקורים בגרמניה. בשנת תש"ו השאיר את אשתו ובתו התינוקת בארץ ויצא למחנה העקורים ברגן-בלזן, שם עסק כשנה בהקמת מסגרות חינוכיות לפליטי השואה. בתקופת מלחמת העצמאות לחם בשורות ההגנה בבירה. בשנת תשי"א הקים את "כפר אליהו" - מוסד חינוכי פנימייתי דתי לילדי עולים ליד גדרה, ועמד בראשו שבע שנים.
יותר מאוחר שב לירושלים, החל בלימודים אקדמאיים ובמקביל ניהל והורה במוסדות חינוך שונים, ביניהם בית הספר האזורי "אבן העזר" במושב נחם, ועוד. פרופ' ברויאר הקים את הישיבה התיכונית "חורב", ולמעלה מעשר שנים עמד בראש כל מוסדות חורב. התעניין במוזיקה ואף הלחין חומרים שונים.
בשנת תשכ"ז קיבל תואר ד"ר להיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ומשנת תשל"ב עד צאתו לגמלאות כיהן כפרופסור ועמד בראש המחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן. תחומי מחקרו היו בעיקר תולדות היהדות האורתודוקסית בגרמניה, ועולם הישיבות והתפתחותן. על הנושא הראשון חיבר את ספרו "עדה ודיוקנה: אורתודוקסיה יהודית ברייך הגרמני 1871 - 1918", ועל הנושא השני את ספרו "אוהלי תורה - הישיבה תבניתה ותולדותיה". על ספריו אלה קיבל את פרס הרב קוק מטעם עיריית תל אביב. בשנת תשס"ה קיבל את אות "יקיר ירושלים".
מלבד פעילותו האקדמית השתתף ברויאר, כמייסד ומנהל מוסד יצחק ברויאר, יחד עם בן דודו הרב מרדכי ברויאר, בעריכה ובתרגום כתביו של אבי-סבו, רש"ר הירש, ובהם פירושו לתורה וספרו "חורב". עסק רבות בהוצאה לאור של כתבי אביו, כגון "נחליאל", "הכוזרי החדש" ועוד. הוציא לאור את כתב העת התורני המעין החל משנת תשי"ג. נחשב כשומר ומעביר מסורת פרנקפורט דמיין, כחלק מחשיבות המסורת הקליט לאוניברסיטה העברית את הלחנים שלמד ב'בית אבא' בפרנקפורט, שם היה כילד חלק ממקהלת בית הכנסת.
נקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
משפחתו
אחיו של מרדכי ברויאר הוא יעקב בר-אור. בתו הבכורה דינה צונץ מוותיקי היישוב בית אל. בנו הוא הרב שלמה ברויאר, חתנו של הרב גדליה אייזמן, המשגיח בישיבת קול תורה. הרב שלמה ברויאר עצמו מכהן כמשגיח בישיבות בית מתתיהו בבני ברק ומאור יצחק במושב חמ"ד. בת נוספת של פרופ' ברויאר, צפורה, נשואה לזמר החסידי הוותיק שמואל ברונר, ובתם (נכדתו) היא הבמאית והמפיקה יעל לוינשטיין. בתו הגברת חוה קרוסקל, מחברת הספר 'מי לה' אלי' על חייו ופועלו של רש"ר הירש.
בין ספריו
כמו כן ההדיר את הספרים ספר ניצחון ישן, ספר ויכוח נגד הנוצרים מימי הביניים, וצמח דוד של רבי דוד גנז.
אמוג'י אקדח
אמוג'י אקדח (🔫) הוא אמוג'י המוצג בדרך כלל כאקדח צעצוע או רובה מים ירוק או כתום, או כאקדח תופי בחלק מהמערכות הישנות. בשנת 2016, האמוג'י עמד בפני מחלוקת בשל אופיו האלים. באותה השנה, אפל החליפה את עיצוב האמוג'י מאקדח ריאליסטי לאקדח צעצוע. בשנת 2018, רוב הפלטפורמות הגדולות שינו גם הן את עיצוב האימוג'י בממשק שלהן. השימוש באמוג'י אקדח הביא בנוסף למספר מעצרים ומאסרים עקב שימושו בהודעות איום.
היסטוריית פיתוח ושימוש
אמוג'י האקדח נכלל במקור בערכות אמוג'י פרטיות של סופטבנק ובחברת הטלפונים היפנית au. בשנת 2007, אפל קידדה אותם באמצעות תוכנית אזור השימוש הפרטי של SoftBank. כחלק מסט תווים שמקורם ב-SoftBank, au וערכות אמוג'י של דוקומו, אמוג'י האקדח אושר כחלק מיוניקוד 6.0 בשנת 2010 תחת השם "אקדח". האמוג'י צבר פופולריות בעולם מתחילת ועד לאמצע העשור השני של המאה ה-21. אמוג'י האקדח נכלל בתקן הטכני של יוניקוד לאמוג'י (UTS #51) מאז המהדורה הראשונה שלו (Emoji 1.0) ב-2015.
מחלוקת ופופולריות ברשתות החברתיות
אמוג'י האקדח היה נפוץ למטרות איומים וסחיטה עד 2018, ומאז השינוי בעיצובו הוא משמש בעיקר למטרות שעשוע, ברוב המקרים. ב-1 באוגוסט 2016, אפל הודיעה כי ב-iOS 10, אמוג'י האקדח 🔫 ישתנה מאקדח תופי מציאותי לאקדח מים לאחר המשך מקרי אלימות הנשק בארצות הברית לעומת זאת, יום למחרת, מיקרוסופט דחפה הוציאה עדכון ל-Windows 10 ששינה את עיצוב אקדח הצעצוע הוותיק לאקדח אמיתי. מיקרוסופט הצהירה כי השינוי נעשה כדי להתאים את העיצוב לעיצובים הסטנדרטיים בתעשייה ולציפיות הלקוחות. עד 2018, רוב הפלטפורמות הגדולות ביניהם: גוגל, מיקרוסופט, סמסונג, פייסבוק וטוויטר שינו את עיצוב האמוג'י שלהן בעקבות אפל לרובה מים. שינוי תמונת האמוג'י של אפל מאקדח ריאליסטי לאקדח צעצוע ספג ביקורת בין היתר מעורך האמוג'יפדיה, שטען כי השינוי עלול להוביל להודעות שיופיעו בפני המקבל בצורה שונה ממה שהשולח התכוון. ישנן פלטפורמות שעדיין מציגות תמונות אקדח מציאותיות, כמו LG ומוזילה, אך גם על אלה מופעל לחץ לשנות זאת.
רוב פרייס, מאתר החדשות "Insider", כתב כי שינוי זה יוצר פוטנציאל ל-"תקשורת שגויה רצינית בין פלטפורמות שונות", ושאל "מה אם בדיחה שנשלחה ממשתמש אפל למשתמש בגוגל תתפרש לא נכון בגלל הבדלים בעיבוד? או אם איום אמיתי שנשלח על ידי משתמש גוגל למשתמש אפל לא ידווח כי הוא התפרש כבדיחה?" מרגרט רודס ממגזין Wired טענה כי "אמוג'י רובה המים של אפל מסתיר הצהרה פוליטית גדולה". בעיתון, "Collegiate Times", נטען כי "השימוש באימוג'י של נשק חם לא תמיד מעיד על אלימות בנשק". ג'ונתן זיטריין מהניו יורק טיימס טען שאפל לא תהיה אחראית יותר אם מישהו ישתמש בתמונת אקדח באופן מופשט מאשר אם מישהו יקליד במקרה את המילה "אקדח". בשנת 2021, הדיילי שואו בהנחיית טרוור נואה דנה על השימוש באמוג'י רובים.
אישומים פליליים בגין שימוש באמוג'י אקדח
בשנת 2015, בברוקלין, ניו יורק, הואשם נער בן 17 בשם אוסיריס אריסטי בגין שימוש באמוג'י האקדח כחלק ממה שהתפרש כאיום. על פי דיווחה של אליזבת נולן בראון, ממגזין ריזן: "שוטרים נשלחו לביתו של אריסטי, שבו לאחר חיפוש, מצאו מריחואנה ונשק חם. בנוסף לאישומים בגין "איומי טרור" ו-"הטרדה מחמירה", הואשם אריסטי גם בהחזקת סמים ונשק. לאחר מכן הוא הועמד לדין, עם ערבות בסכום של 150,000 דולר".
דן יואל ליווי
הרב דן יואל ליווי (ו' באב תש"ז, יולי 1947 – כ"ב בניסן תש"ף, אפריל 2020) היה יו"ר מערכת הכשרות הבינלאומית OK וחבר אגודת רבני חבר העמים.
ביוגרפיה
נולד בניו הייבן לתלמה ולרב דובער ליווי, שכיהן כמשפיע בישיבת חב"ד במקום.
בסיוון תשל"א נישא למלכה יפה למשפחת דייטש, ולמד בכולל אברכים בשכונת נחלת הר חב"ד בקריית מלאכי שנפתח אז.
בשנת תשל"ז חזר לארצות הברית, התגורר בשכונת קראון הייטס והחל לעזור לאביו בניהול מערכת הכשרות OK, שהאב החל לנהל באותה תקופה. בשנת תשמ"ז נפטר אביו, והוא החל לעמוד בראש מערכת הכשרות. הוא פיתח את הארגון בכל רחבי ארצות הברית ומחוצה לה, והפך אותו לארגון כשרות עולמי, המאגד למעלה מ-350 משגיחי כשרות ורבנים בכל רחבי העולם.
כמו כן ייסד לזכר אחיו את בית הכנסת "בית אליעזר יצחק" במרכז שכונת קראון הייטס, וכיהן כרב בית הכנסת.
הרב ליווי היה תורם גדול למוסדות צדקה וחסד. בין הפרויקטים המובילים שיזם ומימן נמנים מוזיאון הילדים היהודי בקראון הייטס, ופרויקט "חסידות מבוארת" של היכל מנחם.
נפטר באחרון של פסח תש"ף (אפריל 2020) ממחלת נגיף קורונה (COVID-19) ונקבר בניו יורק בבית הקברות מונטיפיורי.
לליווי ארבעה בנים וחמש בנות. בתו נפטרה בתשע"ט.
הוברן
הוברן (באנגלית: Holborn; כיום נהגה לעיתים כ-הולברן; בעבר נהגה כ-הובן) היא שכונה במרכז לונדון, בירת הממלכה המאוחדת. השכונה ממוקמת בחלקה ברובע הסיטי של וסטמינסטר, בחלקה ברובע קמדן ובחלקה בתחום הסיטי של לונדון.
היסטוריה
האזור מוזכר לראשונה בצו מלכותי הדן באדמות מנזר וסטמינסטר. צו זה הוצא על ידי המלך אדגר ומתוארך לשנת 959. הצו מזכיר את "כנסיית העץ של אנדרו הקדוש" הממוקמת בהוברן. הכנסייה נחשבה חלק ממחוז מידלסקס, מחוץ לתחום השיפוט של הסיטי. במסמך מהמאה ה-12 מצוין כי הכנסייה ממוקמת ב"הולברנסטראטה", היינו ב"רחוב הולברן".
ככל הנראה מקורו של השם במילה "הול" שמשמעה "חלול" ו"ברן" שמשמעה "פלג נחל" כאשר הכוונה לנהר פליט שעבר בעמק צר מזרחית לאזור הוברן.
הקרטוגרף ויליאם רוברט שפרד, במפה המתארת את לונדון כפי שהייתה בשנת 1300 מציין כי שם הרחוב הוא "הול בורן" (Hole Bourn).
ההיסטוריון ג'ון סטו בן המאה ה-16 מציין כי מקור השם במילים "אולד בורן" (Old Bourne - "הפלג הישן"). מיקומו המדויק של הפלג אינו ידוע כיום בשל הטיית הנהרות התת-קרקעיים של לונדון. על פי סטו, הפלג עבר בסמוך ל"הובורן באר" - "מחסום הובורן" - מחסום מכס ששימש כגבול הצפוני של הסיטי של לונדון.
מחסום הובורן שימש כגבול הצפוני של העיר מאז שנת 1223. מחסומים אלה ניצבו במרחק מה מחומת העיר בימי הביניים, וכללו למעשה מבנים רבים מחוץ לחומה בתחומה של העיר. בשנת 1394 הוקם אזור מנהלי פארדינגטון של הסיטי אשר כלל חלק משטחי הוברן, בעוד שחלק אחר היה "מעל המחסום" (above Bars) - ולמעשה מחוץ לשטח השיפוט של העיר. כנסיית סנט אנדרו, לב אזור הובורן, הייתה "מתחת למחסום" (below Bars), ולכן נכללה בשטח השיפוט של העיר (בשל עובדה זו, כאשר הוקם הרובע המטרופוליני של הוברן בשנת 1899, היה הלב ההיסטורי של האזור מחוץ לתחום הרובע ובתוך תחום הסיטי של לונדון).
במאה ה-18 פעל באזור בית הקפה של מרגרט קלאפ שנודע בכינויו "בית מולי" ושימש מקום מפגש חשאי לקהילה ההומוסקסואלית של לונדון. במהלך המאה ה-19 הפך אזור רחוב היי הוברן למרכז בילוי ופנאי. בשנות ה-60 של המאה ה-19 תועדו ברחוב 22 פאבים, ובין השנים 1857–1960 פעל ברחוב אתר הבילוי והתיאטרון הוברן אמפייר. השימוש במבנה פסק לאחר שנפגע במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה, והוא נהרס בשנת 1960. תיאטרון זה היה התיאטרון בו הוצג לראשונה סרט הדרמה הראשון שהיה באורך מלא (50 דקות) ובצבע: "העולם, ההבזק והשטן", בשנת 1914.
הסופר צ'ארלס דיקנס התגורר באכסניית פרניוואל (Furnival's Inn), ובשל חוויותיו ממגוריו במקום, בספרו "תקוות גדולות" הדמות פיפ מתגוררת באכסניית בארנארד (Barnard's Inn) אשר ממוקם מול פונדק פרניוואל. בסמוך ממוקם גם אכסניית סטייפל (השלושה יחד מהווים את אכסניות האוצר. אכסניית גריי, כמו גם אכסנית לינקולן שתיהן אכסניות משפט, ממוקמות בהוברן.
בהוברן ממוקמת כנסיית סנט אתלדרדה (אשר בעבר שימשה ככנסייה של הארמון הלונדון של בישוף אילי) - כנסייה זו משמשת ככנסייה קתולית מאז אמצע המאה ה-19.
בכיכר הוברן ממוקמת כנסיית סנט אנדרו הוברן - כנסייה ששרדה את השרפה הגדולה של לונדון, אולם שופצה על ידי כריסטופר רן לאחר השריפה על מנת שתחודש בסגנון הדומה לייתר הכנסיות החדשות שנבנו בלונדון. מרכז הכנסייה נהרס בבליץ, ושוקם לאחר מלחמת העולם השנייה על פי תוכניותיו של רן.
אמילי ביצ'ם
אמילי ביצ'ם (באנגלית: Emily Beecham; נולדה ב-12 במאי 1984) היא שחקנית אמריקאית ממוצא אנגלי, זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן על משחקה בסרט "ג'ו הקטן".
ראשית חייה
ביצ'ם נולדה באזור וית'נשו במנצ'סטר ב-12 במאי 1984, בת לאב אנגלי ואם אמריקאית מאריזונה. אביה הוא טייס בחברת תעופה. יש לה אזרחות בריטית ואמריקאית. בשנת 2003, בגיל 18, נרשמה ללאקדמיה למוזיקה ואמנות דרמטית בלונדון (LAMDA) וסיימה תואר ראשון בשנת 2006.
קריירה
בשנה האחרונה שלה ב-LAMDA, ביצ'ם החלה לקבל תפקידי משחק, כאשר הופעותיה הראשונות היו במותחן "Bon Voyage" ובסדרת הטלוויזיה "Afterlife". סרטה העלילתי הראשון, "Bon Voyage", זיכה אותה בפרס נימפת הזהב בפסטיבל הטלוויזיה של "מונטה קרלו" ביוני 2007.
באמצע 2007 היא נבחרה על ידי הבמאית ג'אן דאן לתפקיד הראשי בסרט העצמאי שלה "The Calling", עליו זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי בלונדון. היא זכתה בפרס טרייל בלייזר של פסטיבל אדינבורו. באותה שנה שיחקה לראשונה בתיאטרון במחזה הראשון של איאן מק'הוג, "איך לקלל", בתיאטרון בוש בשפרד'ס בוש, לונדון, בבימויו של המנהל האמנותי של התיאטרון ג'וזי רורק.
בשנת 2011 היא קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע העצמאי בלונדון.
ביצ'ם הופיעה בסדרות טלוויזיה רבות בין היתר השתתפה בסדרות "טס לבית דרבוויל" ו"הרחוב".
בשנת 2013, ביצ'ם כיכבה בתפקיד קארו אלינגהם בסדרת הטלוויזיה הבריטית "הכפר". היא כיכבה בתפקיד האלמנה בסדרת הדרמה "אדמת הפקר". בשנת 2016 היה לה תפקיד משנה בסרטם של האחים כהן, "יחי הקיסר!". שנה לאחר מכן שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "דפני". תפקיד זה זיכה אותה במועמדות לפרס השחקנית הטובה ביותר בטקס פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי
בשנת 2019 שיחקה בסרט "ג'ו הקטן", עליו קיבלה את פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן.
מחנה בוטובו
מטווח הירי של בוטובו או מחנה בוטובו (ברוסית: Бутовский полигон) הוא אחוזה פרטית לשעבר בסמוך לכפר דרוז'ינו (ברוסית: Дрожжино) במחוז המשנה לנינסקי, שבמחוז מוסקבה, ליד מחוז יושנויה בוטובו במוסקבה שנכבש על ידי הסובייטים לאחר מהפכת 1917 ואחריה שימש את המשטרה החשאית כמושבה חקלאית ומטווח ירי, ובשנים 1938 עד 1953, כאתר להוצאות להורג וקברי אחים של אנשים הנחשבים "אויבי העם". המספר המדויק של הקורבנות שהוצאו להורג נותר לא ידוע, שכן רק נתונים מקוטעים סווגו על ידי השירותים החשאיים. עם זאת, בין 1937 ל-1938, מרבית קורבנות הטרור הגדול של יוזף סטלין, 20,761 אסירים הועברו למקום והוצאו להורג, בדרך כלל ביריות בחלק האחורי של הראש. הקורבנות הבולטים כללו את בלה קון, גוסטב קלוטסיס, סרפים צ'יצ'אגוב, כמו גם מעל 1,000 אנשי הכמורה האורתודוקסית הרוסית. הכנסייה הרוסית האורתודוקסית השתלטה על המגרש בשנת 1995 והקימה כנסיית זיכרון. כיום ניתן לבקר בקבר האחים מדי יום.
היסטוריה
המקום מתואר לראשונה בטקסטים היסטוריים משנת 1568 שהיה בבעלות מקומית של בויאר בשם פיודור דרוז'ין, עד המאה ה-19. בשנת 1889 הפך בעל האחוזה, נ.מ. סולובוב, את המקום לחוות הרבעה גדולה עם אורוות ומסלול מרוצים. צאצאיו, תרמו את החווה למדינה בעקבות מהפכת אוקטובר בתמורה לזכות לברוח מהארץ. החווה הפכה אז לשטח של הצבא האדום.
בשנות העשרים של המאה העשרים, הצבא האדום העביר את האתר, שנקרא בשם בוטובו, לידי אוגפא"ו, המשטרה החשאית הסובייטית, כמושבה חקלאית. לאחר ששולב בסוכנות הביטחון והמודיעין (NKVD) בשנת 1934, הוקף חלק מהרכוש בגדר גבוהה והפך למטווח ירי קטן.
הטיהור הגדול
ב-31 ביולי 1937 הוציא הנקוו"ד את צו 00447 "על הפעלת דיכוי הקולאקים לשעבר, פושעים וגורמים אנטי-סובייטיים אחרים." הדיכוי הפוליטית שבא בעקבותיה הביא לגזר דין מוות גדול ולהוצאות להורג המוניות. בתי קברות מקומיים במוסקבה לא הצליחו להכיל את ההיקף העצום של קורבנות הטיהור שהוצאו להורג בבתי כלא באזור וכדי לטפל בנושא הקצתה המשטרה החשאית שני מתקנים מיוחדים חדשים - בוטובו וגיא ההריגה בקומונארקה - שישמשו כשילוב של אתר הוצאה להורג וקבר אחים.
91 הקורבנות הראשונים הועברו לבוטובו מבתי הכלא במוסקבה ב-8 באוגוסט 1937. במהלך 14 החודשים הבאים, 20,761 הוצאו להורג ונקברו במקום, כאשר עוד 10,000 עד 14,000 נורו ונקברו בקומונארקה הסמוכה. בממוצע 50 אנשים הוצאו להורג ביום במהלך הטיהור. בחלק מהימים לא הוצאו להורג, ואילו באחרים נורו מאות. מהתיעודים עולה כי היום העמוס ביותר היה 28 בפברואר 1938, אז הוצאו להורג 562 איש.
הליך ההוצאה להורג
קורבנות הוקפצו ברגע שניתן גזר דין על ידי גופים שאינם שיפוטיים: ועדות של שלושה אנשים, או של שני אנשים, או של בית הדין הצבאי של בית המשפט העליון. לאחר מכן הם הועברו לבוטובו במשאיות המסומנות בשלטים "לחם" או "בשר" כדי להסוות את הפעולות מתושבי האזור. חלק מהאסירים ייהרגו מיד עם הגעתם כאשר משאיתם הוצפה בפחמן חד-חמצני, ואז גופותיהם הושלכו בתעלות סמוכות. רובם הובלו לצריף ארוך, לכאורה לבדיקה רפואית, שם נערך מפקד ותיוק של אנשים עם תמונותיהם. (אותן תמונות מתוך קובצי המשטרה החשאית ישמשו אחר כך כאנדרטת זיכרון לקורבנות). רק לאחר השלמת הניירת, השוטרים יכריזו על עונש המוות. לאחר זריחת השמש, קציני המשטרה, שהיו שיכורים לעיתים קרובות מדלי הוודקה שסופקו להם, היו מלווים את האסירים הרחק מהצריפים ויורים בהם מטווח קצר בחלק האחורי של הראש, לעיתים קרובות עם אקדח נאגנט. רבים מתו מבלי להבין באילו פשעים הואשמו. קורבנות הירי הושלכו מייד או זמן קצר אחר כך לאחד מתוך 13 תעלות, בסך הכל 900 מטרים באורכן. רוחב כל תעלה היה 4–5 מטר והעומק היה בערך 4 מטרים. ההוצאות להורג והקבורות נעשו ללא הודעה לקרובי משפחה וללא שירותי לוויות דתיות או אזרחיות. קרובי משפחה שנורו החלו רק בשנת 1989 לקבל תעודות המציינות את התאריך המדויק וסיבת המוות.
קורבנות
קורבנות הגיעו מכל חלקי החברה הסובייטית. הם היו פועלים, איכרים, כמרים, קולאקים, אנשי המשמרות הלבנים לשעבר ו"גורמים אנטי-סובייטיים" אחרים, בעיקר אליטה רוסית שלפני המהפכה, בולשביקים לשעבר, גנרלים, ספורטאים, טייסים ואמנים, אלמנטים חברתיים מסוכנים כמו קבצנים, גנבים, פושעים זעירים, ואשמים ב"תסיסה ותעמולה אנטי-סובייטית ". רובם המוחלע היו גברים (95.86% מכלל הקורבנות) ורובם היו בני 25 עד 50 במותם. מביניהם, 18 אנשים היו מבוגרים מגיל 75 ו-10 ילדים בגיל 15 ומטה. הצעיר שהוצא להורג היה מישה שמונין בן ה-13, ילד רחוב יתום, שהואשם בגנבת שתי כיכרות לחם. יותר מ-60 לאומים שונים היו גם בקרב הקורבנות, כולל צרפתים, אמריקאים, איטלקים, סינים ויפנים. כמעט 1,000 אנשי כמורה רוסיים אורתודוקסים הוצאו להורג בבוטובו, כמו גם אנשי כמורה לותרנים, פרוטסטנטים וקתולים (בעיקר מפולין או אוסטריה).
מקרי מוות בולטים
בין ההרוגים וקבורים בבוטובו היו המפקד הצבאי הסובייטי הייק בז'ישקיאן; מדינאי הצאר ולדימיר דז'ונקובסקי ; המהפכן הבולשביקי והפוליטיקאי ניקולאי קרילנקו; מנהיגה לשעבר של הונגריה בלה קון, במהלך המשטר הקומוניסטי הקצר שלה; הצייר אלכסנדר דרווין, שחקנית הקולנוע מריה לייקו והצלם גוסטב קלוציס שהיו כולם לטבים; הבישוף האורתודוקסי סרפים צ'יצ'גוב והנסיך דמיטרי שוחובסקוי ; נשיא הדומה פ. גולובין, ניקולאי דנילבסקי, טייס המטוס הרוסי הראשון; אוטו שמידט, חוקר ארקטי; מיכאיל חיטרובו-קרמסקוי, מלחין; חמישה קציני הצאר ונציגים של משפחות אצולה רוסיות כמו רוסטופצ'ין, טוכקוב, גאגרין, אולבנסקי, אולסופייב וביביקוב.
חברי המפלגה הקומוניסטית הגרמנית (KPD) היו גם בין הקורבנות, למשל הרמן טאובנברגר וולטר האניש. למעלה ממאתיים נורו באישור מפורש של מנהיגי המפלגה וילהלם פייק וולטר אולבריכט, לאחר שהוסגרו לידי נקוו"ד.
מורשת
מטווח הירי של בוטובו אובטח בכבדות על ידי המשטרה החשאית הסובייטית ומאוחר יותר על ידי שירותי הביטחון הרוסיים עד 1995. ב-7 ביוני 1993 ביקרו במקום קבוצה קטנה של פעילים, פקידים וכמה קרובי משפחה של מתים בבוטובו. באוקטובר של אותה שנה נחנך לוח בו נכתב "באזור זה של מטווח הירי של בוטובו, כמה אלפי אנשים נורו, בשנים 1937–1938, בסתר ונקברו." שנה לאחר מכן התעניינה הכנסייה הרוסית באתר כאשר הארכיונאים גילו כי דמות בכירה בכנסייה, סרפים, מטרופוליט לנינגרד, נהרגה שם. בשנת 1995 העבירו סוכנויות הביטחון הרוסיות את בוטובו ואת קומונארקה לידי הכנסייה האורתודוקסית לצורך "שימוש ללא הגבלת זמן". כנסיית עץ קטנה, כנסיית הקדושים, נחנכה ב-16 ביוני 1996. כנסיית התחייה, מבנה אבן לבן גדול יותר, הושלמה בשנת 2007. ב-30 באוקטובר 2007 הנשיא הרוסי ולדימיר פוטין הנציח את יום השנה ה-70 לדיכוי בביקור במטווח הירי של בוטובו. שם, פוטין ייחס את מותם של רבים כל כך ל"השלכות הסכסוך הפוליטי." המבקרים ציינו כי הצהרה זו סימנה את כישלונו של פוטין, ואולי החברה הרוסית כולה, להתמודד עם העובדה שקורבנות בוטובו נהרגו לא מפני שהם היו מתנגדים פוליטיים לסטלין, אלא פשוט בגלל הרקע שלהם, לאומים, או שהם פשוט נקלעו למנגנון הטיהור שביקש להדחיק או לחסל חלקות גדולות של מתנגדים פוטנציאליים לשלטונו של סטלין.
בספטמבר 2017 נפתחה אנדרטה חדשה, "גן הזיכרון". האנדרטה מורכבת משני לוחות גרניט שעליהם חרוטים שמותיהם של 20,762 אנשים שמתו בבוטובו. אורך האנדרטה 984  רגל ו-6.5 מטר גובהה.
אימונותרפיה
אימונותרפיה (באנגלית: Immunotherapy) היא טיפול במחלה על ידי השראה, הגברה או דיכוי של תגובה חיסונית. הטיפול משמש בין היתר בקרב חולי סרטן, ובפרט מלנומה (כגון באמצעות טיפולים כאופדיבו, ירבוי, קיטרודה), על ידי חיזוק מערכת החיסון והגברתה נגד גידולים סרטניים או גורמים המסייעים להם.
אופן הטיפול
השם הכולל לחומרים המשפיעים על הפעילות החיסונית הוא אימונומודולטורים - מווסתי תגובה חיסונית, ולרוב מדובר בחלבונים מהסוג ציטוקין. חומרים כגון G-CSF (גורם מעודד יצירת מושבות גרנולוציטים), אינטרפרונים, אימיקוימוד וחלקי קרום התא מחיידקים כבר מאושרים לשימוש בחולים. כימוקינים שונים, אינטרלוקינים 2, 7 ו-12, וגלוקנים נחקרים באופן נרחב בניסויים קליניים ופרה קליניים.
בשנת 2017 הכריז לראשונה ה-FDA בהליך מזורז על אישור טיפול בקיטרודה (Keytruda) לפי מאפיינים גנטיים, בתחילה למלנומה ואחר כך ל-15 סוגי סרטנים מוצקים. עד היום מחקרים קליניים בקיטרודה הראו שיפור משמעותי בתוצאות הטיפול עבור חמש מחלות: סרטן ריאות, סרטן הקיבה, סרטן ראש-צוואר, סרטן שלפוחית השתן ומלנומה. התרופה עובדת על נקודת הבקרה PD1.
לטיפול האימונותרפי יש יתרון עקב היותו בעל פחות תופעות לוואי בהשוואה לתרופות המקובלות. חסרונותיו הם: המחיר הגבוה (התרופות האימונותרפיות הן היום בין היקרות בשוק התרופות העולמי), העובדה שאינו עובד באופן אחיד בחולים שונים והופעתן של תופעות אוטואימוניות בהן מערכת החיסון תוקפת בעוצמה את הגוף עקב היותה פעילה מידי.
אלרגיה
אימונותרפיה משמשת לטיפול באלרגיה ובמיוחד באלרגיות חמורות או לאנשים שאינם יכולים להימנע מחשיפה לאלרגן, למשל קרדית אבק הבית (הגורמת לנזלת אלרגית) או כטיפול לאסתמה. הטיפול כולל חשיפה לאלרגן בצורה מבוקרת לזמן ארוך עד להפחתת הרגישות לאלרגן. הטיפול מתחיל לרוב בהזרקה של מנת אלרגן מזערית בטיפול שבועי המוגדלת עד להגעה ל"מנת אחזקה", שהיא גדולה מהחשיפה הממוצעת ובכך יוצרת הגנה. תהליך זה ארוך וממושך (עד 3-5 שנים) וכרוך בחיסונים רבים. עם זאת, הטיפול מפחית משמעותית את התגובה האלרגית ולרוב מוביל לאפקט ארוך-טווח.
מקס ליליינטל
הרב מקס (מנחם) ליליינטל (גרמנית: Max Lilienthal; 6 בנובמבר 1815, מינכן – 5 באפריל 1882, סינסינטי, אוהיו) היה יהודי גרמני ששימש יועץ לשלטונות האימפריה הרוסית בתוכניתם לכפות השכלה על יהודי תחום המושב, ולאחר מכן רב רפורמי בארצות הברית.
קורות חיים
ליליינטל למד בישיבת פיורדא תחת הרב וולף המבורגר וקיבל סמיכה לרבנות מרבה של מינכן, צבי הירש אאוב, שנחשב מסורתי למדי. בדיסרטציה שלו לדוקטורט באוניברסיטת מינכן, שהוגשה ב-1837, עוד נמנע מכל עיסוק ביקורתי בטקסטים, בין מהתורה ובין מהתלמוד. רק בסוף שנות ה-30 הכיר את לודוויג פיליפסון הרפורמי שהלך והשפיע עליו בהדרגה. ב-1839 הוזמן לכהן כמנהל בית הספר היהודי המודרני שהוקם בריגה לבקשת יהודי הקהילה, שביקשו להביא את רוחה של ההשכלה בנוסח יהדות גרמניה אל קהילתם. הוא נסע לרוסיה עם מכתבי המלצה מכמה מנהיגים יהודיים בגרמניה. בנאום הפתיחה של בית הספר ב-1840 הילל ליליינטל את הצאר ניקולאי הראשון, ועל כך זכה בטבעת יהלום.
בדצמבר 1841 הזמין אותו סרגיי אובארוב (Ува́ров), השר לענייני השכלה עממית של האימפריה הרוסית, לייעץ לו בתוכניותיו בתחום החינוך שמטרתן לקדם את מצב היהודים לקרב אותם לרעיונות המודרניות ולחזק את הזדהותם עם העם הרוסי. אובארוב תכנן לפתוח, במקום תלמודי התורה הדתיים, בתי ספר מתקדמים שבהם ילמדו את מקצועות הקודש והחול, והוא זימן את ליליינטל אליו לסנקט פטרבורג כדי שיסייע לו לעמוד על הלכי הרוח אצל הציבור היהודי ויפעל לשכנע את היהודים לקבלת את תוכניותיו. ליליינטל בא לסנקט פטרבורג והחל לפתח בהתלהבות תוכניות לימודים ורעיונות חינוכיים. הוא כתב לכמה מראשי המשכילים במערב אירופה – ובהם צונץ, אברהם גייגר ושד"ל – וביקש את עזרתם, לרבות בכך שישלחו את תלמידיהם לשמש כמורים בבתי הספר שיקים.
היהודים אכן קיבלו בהסתייגות מרובה את תוכניות השלטונות, והתייחסו אליהן כאל גזרות שתכליתן לגרום להמרת דתם של התלמידים לנצרות. הניסיון של השכלת ברלין, שעל פיה תכננו אובארוב וליליינטל את בתי הספר שלהם, היה לצנינים בעיני שומרי המסורת, מאחר שההשכלה בנוסחה הגרמני הביאה להמרת דת נרחבת ולעליית התנועה הרפורמית. גם בין המשכילים לא הייתה הסכמה על היחס לליליינטל ולרעיון ה"השכלה מטעם": רובם ראו בה תוכנית חיובית, התמלאו אופטימיות ושמחו לשתף פעולה עם השלטונות נגד הממסד הרבני, ואילו המתונים שבהם (בפרט רמא"ג) הסתייגו מייבוא רעיונות השכלה ממערב אירופה, שאינם מתאימים ברוחם לאופי הקהילות המיושנות של תחום המושב. באופן כללי נקט ליליינטל גישה של פיוס ושכנוע כלפי המקומיים, גישה שלה התנגדו המשכילים הרדיקלים, שראו אותה כצביעות והעדיפו על פניה כפיית מודרניזציה בסיוע השלטונות. התמיכה שזכה לה ליליינטל מצד המשכילים חידדה את הפער שבינם לשמרנים, ומאז נקבעה עמידתם כשני מחנות אויבים זה לזה (עד שנות הארבעים עוד ניסו המשכילים לפעול מתוך החברה המסורתית ובשיתוף פעולה עמה). הוא עצמו נותר שומר מצוות באופן מלא בכל שש שנותיו ברוסיה, והטיף לכך שאין סתירה בין כך ואימוץ המודרניות.
בסוף 1841 יצא ליליינטל לווילנה ולמינסק כדי להתחיל בהצגת רעיונותיו לציבור היהודי. בווילנה, הקהילה הגדולה ביותר, שכבר היו בה מעט יהודים משכילים, התקבל במידה מעורבת של הסכמה והתנגדות, ואילו במינסק נתקל בהתנגדות חריפה באספת הקהל שערך ונזקק לעזרת המשטרה המקומית כדי להימלט מהמקום. הוא שב לווילנה, ואז החלו להתעורר גם בה פעולות מחאה כנגדו וכנגד תוכניותיו, והוא נאלץ לחזור בידיים ריקות לסנקט פטרבורג.
ב-1842 הורה אובארוב לליליינטל לצאת למסע רשמי בין הקהילות היהודיות בתחום המושב. כהכנה למסע, ובניסיון לשכנע את הציבור היהודי, פרסם ב-1842 את "מגיד ישועה" – חוברת שכתב בגרמנית ותרגם בעבורו לעברית רש"י פין, ובה ניסה לשכנע ביתרונות החינוך המתקדם. החוברת נדפסה באלפי עותקים והופצה ברחבי הקהילות שבהן ביקר. בסיורו עבר בקהילות רבות ונתקל בקבלת פנים שקטה אך מסויגת. ב-1843 כינס בסנקט פטרבורג ועדה של נציגי היהודים, שבה ישבו בין השאר בצלאל שטרן, מנהל בית הספר המשכילי באודסה, והרבנים יצחק מוולוז'ין ומנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק). הוועדה שימשה במידה רבה כחותמת גומי להחלטותיו של אובארוב, אך הרבנים הצליחו, לפי עדותם, לבטל כמה מן הגזרות (העדויות של הצדדים השונים שהשתתפו בוועדה שונות זו מזו בתיאור האירועים). ב-1844 פורסם צו ממשלתי מפורט בדבר "הקמת בתי ספר מיוחדים לשם חינוכם של בני הנוער היהודי", והממשלה חלה ביישום התוכנית, ששיאה בהקמת שני בתי מדרשות: בית המדרש לרבנים בווילנה ובז'יטומיר.
ב-1845 נסע לביקור אצל משפחתו וארוסתו בגרמניה, ובמפתיע לא שב יותר לרוסיה, ובמקום זאת עקר לארצות הברית. ההיסטוריונים חלוקים ביניהם בשאלת המניעים שהביאו אותו לכך. כיוּון אחד שהוצע הוא שהתפכח מאשליותיו לגבי הסיכוי לשיפור מצבם של היהודים והבין כי מטרת השלטונות הרוסים להביא להמרת דת; כיוון שני הוא שנפגע מיחס השלטונות כלפיו וכלפי תוכניותיו, או מניסיון להביאו להמיר בעצמו את דתו לנצרות; וכיוון שלישי מתמקד בלחצים שהופעלו עליו מצד הקהילות היהודיות או מצד משפחתו וידידיו.