cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרוטאום
לפרוטאום יש שתי רמות ארגון נוספות לעומת הגנום, כיוון שהגנום מוגדר על ידי סדר הנוקלאוטידים שלו, ואילו הפרוטאום מוגדר על ידי גורמים נוספים. הכרת הפרוטאום דורשת הכרה של מבנה החלבונים בפרוטאום ושל האינטראקציה התפקודית בין החלבונים.
פרוטאומיקה (חקר החלבונים) מתבצעת בעיקר על ידי הפרדת חלבונים בג'ל אלקטרופורזה דו־ממדי. בממד האחד מתקיים מיקוד איזואלקטרי, על פי גודל המטענים. בממד השני חלבונים מופרדים על פי משקל מולקולרי בשיטת SDS-PAGE. הג'ל נצבע בצבע קומסי כחול או בכסף כדי שיהיה ניתן לצפות בחלבונים, שמופיעים כנקודות במיקומים שאליהם נדדו. ספקטרומטר המסה עודד את הפרוטאומיקה. בשיטת Peptide mass fingerprinting קוטעים את החלבון לפפטידים קצרים, בודקים את המסות שלהם, מזינים אותן במאגר הנתונים ומשווים למסות ידועות לקביעת זהות החלבון.
רכס לקי (אנטארקטיקה)
גובהו הממוצע של הרכס הוא 1,213 מטרים מעל פני הים. שיא גובהו של הרכס הוא בהר קוק שגובהו 1,900 מטרים מעל פני הים.
גילוי הרכס
פסגות הרכס התגלו ממרחק על ידי ציידי לווייתנים נורווגיים, והופיעו בתרשים משנת 1947 מעשה ידי ה. האנסן (H Hansen).
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות והמדליות האנטארקטית של אוסטרליה.
הרכס נקרא על שמו של דאגלס לקי (Douglas Leckie), מחיל האוויר המלכותי האוסטרלי, שפיקד על טייסת חייל האוויר המלכותי האוסטרלי שהייתה מוצבת בתחנת מוסון בשנת 1956, והיה טייס במטוסי אוסטר בהם טס פיליפ לו (Phillip Law), אשר מיפה את הרי הרכס.
מפרץ שלמה
מפרץ שלמה הוא השם העברי שנתנה ישראל למפרץ שארם א-שייח' בדרום סיני לאחר כיבושו במלחמת ששת הימים ב-1967.
הפעם הראשונה שבה כבשה ישראל את שארם א-שייח' הייתה במלחמת סיני ב-1956. צה"ל החזיק באזור ארבעה חודשים עד נסיגתו מסיני. במלחמת ששת הימים ב-1967, כבש צה"ל בפעם השנייה את המפרץ. המפרץ נתחם בלשונית יבשתית ומחלק את המפרץ לשניים ("שארם" בערבית זוהי לשונית ים). עם השנים הוקם בצד המערבי של המפרץ בסיס חיל הים - בסיס מפרץ שלמה שפונה באפריל 1982. מן העבר השני של הבסיס, הוקמה ממול מפרץ שארם אל מויה (שהוא הצד השני של מפרץ שלמה), העיר אופירה.
על שם המפרץ, נקרא כל אזור דרום סיני - מרחב שלמה, שהייתה המפקדה שניהלה את האזור כולו.
עקב חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים פינתה ישראל את סיני עבור מצרים, והמפרץ נעזב באפריל 1982. כיום המקום נמצא בשליטת מצרים. ממול למפרץ הוקמה העיר התיירותית שארם א-שייח'. תושבי סיני המצרים ביטלו את השם הישראלי של המקום, הן של מפרץ שלמה והן של העיר אופירה.
בתרבות
בשנת 1982 יצא לאור השיר "מפרץ שלמה" של הזמר זוהר ארגוב במסגרת אלבומו נכון להיום
פאזיל סאי
פאזיל סאי (בטורקית: Fazıl Say; נולד ב-1970) הוא פסנתרן ומלחין טורקי.
קורות חיים
פאזיל סאי נולד באנקרה שבטורקיה, בן לאחמט סאי. למד נגינה בפסנתר וקומפוזיציה בקונסרבטוריון של אנקרה. בגיל 17 קיבל מלגה שאיפשרה לו ללמוד במשך חמש שנים אצל דויד לוין במכון רוברט שומאן בדיסלדורף. בשנים 1992-1995 המשיך בלימודיו בקונסרבטוריון של ברלין. בשנת 1994 זכה בתחרות אמן הקונצרטים הצעיר, ופרס זה הזניק את הקריירה הבינלאומית שלו.
הופיע עם תזמורות חשובות באירופה ובאמריקה, ובהן התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת בולטימור, התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג והתזמורת הקאמרית האנגלית. מופיע גם בישראל, כסולן בקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וברסיטלים לפסנתר. השתתף בפסטיבלים רבים. מנגן במופעי מוזיקה קאמרית, בין היתר עם יורי בשמט ושלמה מינץ. הקים רביעיית ג'אז שאתה הופיע גם בפסטיבל הג'אז במונטרה.
עוסק גם בהלחנה של יצירות לתזמורת ויצירות לפסנתר, שאותן הוא גם מבצע. בהיותו בן 16 הלחין יצירה בשם "המנונים שחורים". הלחין גם פסקולים אחדים לסרטי קולנוע.
מבקר המוזיקה של "הארץ", חגי חיטרון, תיאר את יכולתו של סאי:
חבורת הזבל: הסרט
חבורת הזבל: הסרט (באנגלית: The Garbage Pail Kids Movie) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1987, אשר מהווה עיבוד קולנועי מסוג לייב אקשן לסדרת קלפי ההחלפה לילדים "חבורת הזבל", אשר זכו לפופולריות רבה במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20. את הסרט ביים רוד אמאטאו, אשר גם לקח חלק בכתיבת התסריט.
הקלפים שיצאו לשוק לראשונה בארצות הברית בשנת 1985 היו מעין פרודיה לסדרת הבובות "Cabbage Patch Kids" וכל קלף כלל ילד מחבורת הזבל אשר לו היה לרוב מראה חריג. עלילת הסרט התמקדה בשבע מהדמויות (אשר גולמו על ידי שחקנים גמדים בתלבושות אנימטראוניות) אשר חיו בעולם האמיתי והתיידדו עם ילד רגיל.
הסרט נחשב בקרב רבים כאחד הסרטים הגרועים ביותר שנוצרו אי פעם. הסרט שהופק בתקציב של מיליון דולר הרוויח רק 1.6 מיליון דולר בקופות וירד מכל בתי הקולנוע בארצות הברית לאחר שבועיים בלבד.
הסרט הוקרן בישראל בשנת 1988 בתרגום עברי, והופץ בדיבוב עברי ישירות לווידאו בלבד.
אברהמסון
אברהמסון הוא שם משפחה יהודי שמשמעותו בן-אברהם. {{פירושונים|
ראו גם
}}
חלדרלנד
חלדרלנד (בהולנדית: ) הוא מחוז במזרח הולנד. בירת המחוז היא העיר ארנהם, והעיר הגדולה ביותר בו היא ניימכן. מחוז זה הוא הגדול בהולנד מבחינת שטחו, והוא משתרע על פני 4,975 קמ"ר, אך אוכלוסייתו היא הרביעית בגודלה בלבד ומונה 1,975,704, מה שהופך את המחוז לשישי בצפיפותו (397 איש לקמ"ר).
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הולנד משנת 2002/2003, ל-35% מאוכלוסיית המחוז אין דת, 30% מהתושבים פרוטסטנטים, 28% קתולים, 4% מוסלמים ו-3% מגדירים את עצמם אחרת.
במחוז חלדרלנד נמצא הפארק הלאומי הוכה פלוהה ובו גם מוזיאון קרולר-מילר.
אמילי וורן (ציירת)
אמילי וורן ( באנגלית: Emily Warren: 1869 – 1956) הייתה אמנית ומאיירת קנדית-בריטית. היא עבדה בדיו, צבעי מים, שמן, גואש וגרפיט. הנושאים החביבים עליה כללו גנים, נוף, פנים וחוץ של מבנים.
קריירה מוקדמת
היא למדה קורס אדריכלות על ידי סר בניסטר פלטשר. היא סיימה את לימודיה בשנת 1887 בגיל 18, בקולג' המלכותי לאמנות, דרום קנזינגטון. בשנת 1897 קיבלה את תעודת מאסטר לאמנות מאותה מכללה. היא למדה גם ביולוגיה, בוטניקה וגאולוגיה. היא עברה לקנדה בשנת 1919 והתגוררה באוטווה, אונטריו. היא התגוררה במונטריאול, קוויבק בין השנים 1928 ל -1934.
היא נפטרה בדונרובין, אונטריו בשנת 1956.
קריירה
הגלריה הלאומית של קנדה רכשה את ציור השמן הגדול שלה ״הצבעים הקנדיים״ והציבה אותו על אנדרטת וולף במנזר וסטמינסטר. בשנת 1921 הוזמנה על ידי סר רוברט בורדן להגיע לקנדה כדי להשלים שתי עבודות גדולות ציור שמן שכותרתו "מחווה קנדה, המלחמה הגדולה 1914–1919" ו"הצבת הצבעים הקנדיים על אנדרטת וולף במנזר וסטמינסטר". ציורי המחווה בקנדה נתלו בתחילה בבנייני הפרלמנט, ועברו לאולם הזיכרון של המכללה הצבאית המלכותית בקנדה בקינגסטון, אונטריו מאז 1947.
השנים האחרונות
היא טיילה וציירה בקולומביה הבריטית, בלגיה, סקוטלנד וצרפת. היא הציגה באנגליה. היא העבירה הרצאות בקנדה בשנות העשרים והשלושים שאוירו על ידי שקופיות זכוכית בצבעי יד ושחזרו ציורים משלה. מחצית משקופיות נמצאות בספריית הספרים הנדירה של תומאס פישר, אוניברסיטת טורונטו, יחד עם אוסף נרחב של התכתבויות, הערות הרצאה וחומר ביוגרפי.
היא קיימה מכירה שנתית של צבעי מים באוטווה. היה ביקוש לציוריה בקנדה, אנגליה ויבשת אירופה.
הרמה האתיופית
הרמה האתיופית היא מסיב הרים רחב ידיים באתיופיה, אריתריאה ובצפון סומליה בצפון-מזרח אפריקה. פסגות הרמה האתיופית נישאות לגבהים של מעל 4,000 מטר, ורק חלק קטן ממנה משתרע בגובה של מתחת ל-1,500 מטר. הרמה האתיופית נחצית במרכזה מצפון-מזרח לדרום-מערב על ידי הבקע הסורי-אפריקני, ולאורכו משתרעים אגמי צפון אתיופיה ואגמי רמת אתיופיה שרובם מלוחים.
בחלק הצפון-מערבי שכולל את מדינות תיגראי ואמהרה באתיופיה ואת אריתריאה שוכנים הרי סאמיאן המוכרזים כפארק לאומי והמגיעים לשיאם בהר ראס דאשן (4,549 מטר). עוד שוכן אגם טאנה בחלק זה של הרמה, וממנו זורם הנילוס הכחול.
החלק הדרום-מזרחי של הרמה משתרע במדינות אורומיה ובמידה פחותה גם בסומלי ובצפונה של סומליה. הוא מגיע לשיאו באזור באלה המוכרז גם הוא כפארק לאומי ופסגתו בהר טולו דמטו (4,337 מטר).
הרמה האתיופית החלה מתרוממת לפני 75 מיליון שנים כאשר מאגמה מעומק כדור הארץ דחפה את פני הקרקע ויצרה כיפה הררית. לאחר מכן ביתר הבקע הסורי-אפריקני את הרמה לשלושה חלקים - שני חלקיה שנזכרו לעיל, וחלקו הדרום-מערבי של חצי האי ערב שהשתייך גם הוא לרמה האתיופית. המפגש של שלושת החלקים הוא במשולש עפר, ובצומת זה נפגשים שלושה לוחות טקטוניים - לוח ערב ממזרח ושני תת-לוחות של הלוח האפריקאי: הלוח הנובי שעליו שוכן חלקה הצפון-מערבי של הרמה והלוח הסומלי שעליו משתרע חלקה הדרום-מזרחי.
רויס דה 5'9"
ראיין דניאל מונטגומרי (באנגלית: Ryan Daniel Montgomery; נולד ב-5 ביולי 1977) הידוע גם כרויס דה  (), הוא ראפר אמריקאי.
ביוגרפיה
רויס נולד וגדל בדטרויט, בגיל 18 הוא התחיל את קריירת הראפ שלו, בשנת 1998 הוא חתם על חוזה הקלטה בחברת התקליטים טומי בוי רקורדס אולם עזב אותה בעקבות חילוקי דעות אומנותיים וחתם בקולומביה רקורדס, שבה הוציא את אלבומו הראשון "רוק סיטי" בשנת 2002.
רויס ידוע בקשר האומנותי שלו עם אמינם, קשר שהתחיל עוד לפני שאמינם פרץ לתודעה הציבורית בשנת 1999 עם הוצאת אלבומו "The Slim Shady LP" שרויס התארח בו. מלבד שיתוף הפעולה עם אמינם באלבום, הצמד הקליט עוד מספר שירים.
בעקבות העיכובים בהוצאת אלבום הבכורה שלו רויס עזב את קולומביה רקורדס וחתם בחברת התקליטים העצמאית קוך רקורדס, שבה הוא הוציא את אלבומו השני "Death is Certain". האלבום זכה לשבחים מהמבקרים ונחשב לאחד מאלבומיו המצליחים ביותר של רויס.
רויס הוציא את אלבומו השלישי, "Independendent's Day", בשנת 2005 בחברת התקליטים M.I.C. Records, בה הוציא גם את האלבום "The Album" בשנת 2008.
בשנת 2011 הוציאו רויס ואמינם ביחד (בשמם המשותף "Bad Meets Evil") אלבום ושמו "Hell: The Sequel" הכולל את הלהיטים Lighters ו-Fast Lane.
ב-9 באוגוסט 2011 הוציא רויס את אלבומו "Success Is Certain" בו נכלל גם שיר שלו עם אמינם.
ב-5 באפריל 2016 הוציא רויס את אלבומו "Layers".
אליהו שרים
הרב אליהו שרים (נהגה שְׁרֵם; י"א באדר ה'תרצ"ב 18 בפברואר 1932 - ד' בחשוון ה'תשס"ב 21 באוקטובר 2001) היה רב שכונת מרכז מסחרי (תל אביב), ראש ישיבה, מייסד מוסדות 'תורה והוראה' בתל אביב ונאמן הקדשות הרשב"י במירון. בשכונת ידידיה בתל אביב נקרא רחוב על שמו.
חייו
נולד בירושלים לרב עזרא ולעדינה (זריפה) שרים, שניהם בני משפחת שרים שמוצאם בעיר חלב. אביו נמנה עם מנהלי ישיבת פורת יוסף, ואמו הייתה בתו של הרב יצחק שרים, מגדולי חכמי חלב. בילדותו למד בתלמוד תורה בני ציון בירושלים, ובגיל 12 עבר ללמוד בישיבת פורת יוסף, שאביו היה אחד ממנהליה. עם חבריו לספסל הלימודים נמנו הרבנים עובדיה יוסף, בן ציון אבא שאול, שלום כהן ומרדכי אליהו.
בגיל 21 הוסמך לשחיטה ולהוראה, ובח' בניסן ה'תשט"ז נישא לרבקה בת הרב רפאל עבו, ראש אבות בתי הדין בתל אביב. בתחילה שימש כר"מ בישיבת פורת יוסף בקטמון, ובה'תש"כ התמנה לרב שכונת מרכז מסחרי בתל אביב ועבר לגור בה. בתקופה זו שימש כספרא דדינא בעיר פתח תקווה בבית הדין של הרבנים ראובן כץ ושמשון קרליץ.
בסוף ימיו חלה במחלת כליות, ונפטר כתוצאה מכך. בהלווייתו ספדו לו ראש העיר רון חולדאי, הרבשלמה משה עמאר (ששימש בעבר משגיח בישיבה, והיה אז רב העיר), הרב בקשי דורון והרב מרדכי אליהו.
נקבר בבית עלמין ירקון.
פעילות ציבורית
בשנת ה'תשכ"א פתח סניף של ישיבת פורת יוסף בתל אביב ביחד עם ידידו, הרב שלמה בן שמעון.
בה'תשכ"ח נפרד מישיבת פורת יוסף והקים את מוסדות 'תורה והוראה' במימונו של הנדיב סלימאן דוד ששון. בישיבה נמסרו שיעורים על ידי רבני ישיבת פורת יוסף הרב שמעון בעדני, אז תושב ירושלים, והרב עובדיה יוסף, שכיהן כרב ראשי לתל אביב. בשנת ה'תשמ"ז הקים תלמוד תורה וגן, בעידודם של הרבנים אלעזר מנחם מן שך והרב אליהו הררי רפול, ראש ישיבת נוה ארץ. בשנת ה'תשנ"ז הוקמה ישיבה לצעירים. בה'תשס"א העביר את סמכות ראשות הישיבה לבנו הרב מתתיהו שרים, המכהן בה כיום. בנוסף הקים ישיבה בעיר גבעתיים, והקים יחד עם אחיו את ישיבת פורת יוסף בשכונת גאולה.
בניני המוסדות
לצורך הקמת המוסדות נעזר בסגן ראש עיריית תל אביב אברהם בויאר, שפעל להקצאת שטח של עשרה דונם בשכונת יד אליהו בתל אביב. בשטח זה הקים הרב שרים שלושה בניינים: בניין 'ניסים ודינה גאון' על שם נסים גאון שתרם חצי מיליון דולר בתנאי שמשרד האוצר יעביר למוסד סכום זהה; 'בית יוסף' על שם הנדיב יוסף עדס; ובניין שלישי שתרם אברהם דילאמאני מאיטליה.
2019 ברוסיה
2019 ברוסיה היא השנה ה-28 להקמת הפדרציה הרוסית לאחר התפרקות ברית המועצות.
הוכרזה כשנת התיאטרון.
נפטרו
(קטגוריה:רוסים שנפטרו ב-2019)
נקודה איזואלקטרית
בביוכימיה ובכימיה אנליטית, הנקודה האיזואלקטרית (pI, קיצור באנגלית של Point Isoelectric) של מולקולה היא ערך ה-pH בו נטו המטען של המולקולה הוא אפס אבל היא טעונה במטענים נקודתיים מהקבוצות הפונקציונליות השונות. המונח מתייחס בדרך-כלל לחלבונים.
חומצות האמינו, המרכיבות את החלבונים, עשויות להיות בעלות מטען חשמלי. ישנן מספר קבוצות פונקציונליות המופיעות בחומצות האמינו אשר עשויות לקבל מטען חשמלי:
קיימות 7 חומצות אמינו בעלות שיירים מסוג זה, העשויים לקבל מטען חשמלי:
איבוד וקליטת אטומי המימן תלויים באופן הדוק ברמת החומציות (ה-pH) בסביבה בה נמצאת חומצת האמינו. בסביבה חומצית קיים עודף של יוני מימן, והם מגיבים עם מולקולות המים ליצירת יוני הידרוניום, +H3O. יוני ההידרוניום אינם יציבים ונוטים למסור את יון המימן שלהם לכל מולקולה ה"מוכנה" לקבלו. לפיכך, בסביבה חומצית, קיים סיכוי גבוה שקבוצות הקרבוקסיל של חומצות האמינו יכילו אטום מימן (כלומר, יופיעו בצורה הנייטרלית COOH ללא מטען חשמלי), ושקבוצות האמין, ההידרוקסיל והסולפהידריל יכילו אף הן אטום מימן עודף ויופיעו בצורתן החיובית, +NH3 לדוגמה.
בסביבה בסיסית, לעומת זאת, קיים עודף של יוני הידרוקסיד (-OH). יונים אלו מושכים אליהם בחוזקה יוני מימן. לפיכך, בסביבה בסיסית, קיים סיכוי גבוה שקבוצות הקרבוקסיל של חומצות האמינו יאבדו אטום מימן (כלומר, יופיעו עם מטען שלילי -COO), ושקבוצות האמין, ההידרוקסיל והסולפהידריל יאבדו אף הן אטום מימן אחד ויופיעו בצורתן הנייטרלית, NH2 לדוגמה.
כדי לחשב את המטען הכולל של חומצת אמינו יש לחבר את סך המטענים הקיימים בה ב-pH מסוים. לדוגמה, ברמת pH של 12 חומצה אספרטית מאבדת יוני מימן מכל הקבוצות האפשריות. ב-pH זה, אם כן, קבוצת הקרבוקסיל שלה שלילית, קבוצת האמין נייטרלית ושייר הקרבורסיל שלילי אף הוא. המטען הכולל של חומצה אספרטית ברמת pH של 12 הוא, לפיכך, 2-.
חישוב הנקודה האיזואלקטרית
על מנת לחשב את הנקודה האיזואלקטרית נעשה ממוצע על ערכי ה־pKa של החומר.
תחילה נבדוק באיזה pH לפפטיד יש מטען -1 ובאיזה pH לפפטיד יש מטען +1.
בחישוב ה pI ניקח את הpKa בהם המטען מתחלף מחיובי לשלילי. לדוגמה:
עבור ליזין
מיקוד איזואלקטרי
מיקוד איזואלקטרי הוא שיטה אנליטית לקביעת ה-pI של חלבונים, וכן להפרדת חלבונים לפי ההבדל ב-pI שלהם תוך שימוש באלקטרופוריזה. בשיטת המיקוד האיזואלקטרי יוצקים על פני משטח זכוכית או פלסטיק ג'ל שבו יוצרים שכבות של חומציות שונה על ידי שימוש בחומצות ובסיסים אורגניים בעלי נקודה איזואלקטרית שונה. בעבר היה מקובל לצקת את הג'ל בתוך צינוריות אך בשנים האחרונות שיטה זו לא מקובלת יותר ורוב המשתמשים בשיטה זו יוצקים את הג'ל על פני משטחי פלסטיק שאליהם מתפלמר הג'ל בקשרים קוולנטיים. החומרים בעלי הנקודה האיזואלקטרית השונה שהוספו לג'ל גם הם נקשרים לג'ל בקשרים קוולנטיים. על פני שכבת הג'ל מוסיפים תערובת של חלבונים ומפעילים מתח חשמלי גבוהה הגורם לכל חלבון לנוע בתוך הג'ל לפי המטען החשמלי שלו, הנקבע לפי ה- pH בסביבתו הקרובה. כך כל חלבון ינדוד למקום בג'ל שבו ה- pH שווה ל-pI של אותו חלבון ושם הוא יעצור. כך נפרדים החלבונים תוך תנועה בשדה אלקטרופורטי עד שהם עוצרים בנקודה האיזואלקטרית שלהם. ניתן לשלב בין מיקוד איזואלקטרי ואלקטרופורזה רגילה של חלבונים המשתמשת ב-SDS כדטרגנט, לשיטה הנקראת אלקטרופורזה דו-ממדית בג'ל ומשמשת להפרדת חלבונים על ג'ל. השיטה המשולבת, אשר הומצאה בשנת 1975, מדויקת ויעילה בהרבה משתי השיטות כשהן מיושמות בנפרד והיא מאפשרת הפרדה בין אלפי חלבונים שונים בניסוי אחד.
אדמונטוזאורוס
אדמונטוזאורוס (שם מדעי: Edmontosaurus ידוע גם כ"אנטוטיטאן"; משמעות השם: "הלטאה של תצורת אדמונטון") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת ההדרוזאוריים (בעלי מקור הברווז) שחי במערב אמריקה הצפונית בשלהי הקרטיקון לפני 73–66 מיליון שנה לפני זמננו, עד להכחדתו בהכחדת קרטיקון-פלאוגן.
מאפיינים
האדמונטוזאורוס היה מבין הגדולים והחזקים שבהדרוזאוריים: אורכו הגיע ל- ומשקלו נע בין 3 ל-5 טונות. גופו החזק איפשר לו לרוץ במהירות של 50 קמ"ש. האדמונטוזאור היה צמחוני שכנראה אכל עלי מחטניים והיה מצויד לשם כך במקור דמוי ברווז לתלישת העלים ומערכת לחיים ושיניים טוחנות חזקות באחורי הפה שגרסו את המזון והפכו אותו לניתן לעיכול. בקדמת ראשו היה שק אוויר שאותו יכול האדמונטוזאורוס לנפח כדי להפיק קולות או כדי להוות מפגן ראווה צבעוני לצרכים חברתיים. באחד המאובנים של אדמונטוזאורוס נשמרה טביעת העור שלו, דבר שהראה שעורו היה מורכב מקשקשים דמויי-חלוקים.
מאובני הדרוזאורוס נמצאו במערב אמריקה הצפונית: מאלסקה שבצפון, דרך אלברטה וססקצ'ואן שבקנדה וכלה במונטנה שבארצות הברית. נמצאו פרטים רבים באותו מצע עצמות, דבר המרמז שחי בעדרים. הפלאונטולוגים מאמינים שהאדמונטוזאורים היו דינוזאורים נודדים, שנדדו מדי אביב ליערות אלסקה בחוג הארקטי, שם בילו את הקיץ, ובחורף נדדו דרומה יותר כדי להימלט מהקור והלילות הארוכים של החוג הארקטי.
הוא נתגלה ב-1917 על ידי לורנס למבה ונקרא על שם תצורת אדמונטון שבקנדה, בה נתגלה. סוג נוסף בשם אוגרונאלוק שחי באלסקה ככל הנראה היה סוג של אדמונטוזאורוס.
רוברט בלייק
רוברט בלייק (אנגלית: Robert Blake, 1598 - 17 באוגוסט 1657) היה אחד מן המפקדים הצבאיים החשובים של הקומונוולת' של אנגליה (אנגליה הרפובליקנית, בין השנים 1649–1660), ואחד מהאדמירלים המפורסמים במאה ה-17.
בלייק היה אחד משלושה עשר ילדיו של סומרסט בלייק, סוחר בברידג'ווטר (Bridgwater). לאחר שסיים את לימודיו בברידג'ווטר, המשיך בלימודיו בוודהאם קולג' (College Wadham) באוקספורד. הוא קיווה לקריירה אקדמית, אך לא הצליח להבטיח לעצמו מלגת לימודים. כנראה שהסירוב להעניק לו מלגה זו נבע מדעותיו הפוליטיות ומהשקפותיו הדתיות, אם כי יש האומרים שהסירוב נבע מגובהו הנמוך, 167 ס"מ. בשנת 1638 חזר לברידג'ווטר, כנראה בשל מות אמו, והחליט להתמודד בבחירות לפרלמנט.
פוליטיקה
בשנת 1640 נבחר בלייק לפרלמנט כנציג ברידג'ווטר וכיהן ב"פרלמנט הקצר". "הפרלמנט הקצר" היה הכינוי שניתן לכינוס הפרלמנט האנגלי על ידי צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, ב-13 באפריל 1640. צ'ארלס הראשון נאלץ לכנס את הפרלמנט לראשונה מזה 11 שנים, בשל הצורך הדחוף להשיג מימון למלחמתו בסקוטים. ואולם, חברי הפרלמנט סירבו לדון בבקשתו של המלך ועסקו בעיקר בהעלאת תלונות רבות נגד המינהל המלכותי. לאחר שלושה שבועות בלבד פקעה סבלנותו של המלך, והוא פיזר את הפרלמנט ב-5 במאי.
המלך כינס שוב את הפרלמנט ב-1640, ומושב זה נקרא "הפרלמנט הארוך" (שמו ניתן משום שחבריו חוקקו חוק שקבע כי יפוזר רק בהסכמתם, וזו התקבלה רק ב-1649). בלייק כשל בניסיונו להיבחר שוב, והצטרף לתומכי הפרלמנט ("עגולי הראש") במלחמת האזרחים האנגלית. כך החלה הקריירה הצבאית שלו, למרות שלא היה לו כל ניסיון צבאי, יבשתי או ימי. בלייק חזר לכהן בפרלמנט בשנת 1653 למספר חודשים, בעת שהחלים מפציעתו בקרב פורטלנד ולפני חזרתו לפיקוד בים.
ביבשה
הקרבות היבשתיים המפורסמים שבלייק לקח בהם חלק היו המצור על בריסטול (יולי 1643), המצור על ליים (Lyme) (אפריל 1644), המצור על טאונטון (Taunton) (1645) והמצור על דנסטר (Dunster) (נובמבר 1645). זכורה הצהרתו בטאונטון, שיאכל ארבעה זוגות מגפיים בטרם ייכנע.
בים
ב-1649 מונה בלייק לגנרל של הצי (General-at-Sea) (דרגה מקבילה לאדמירל). הוא היה אחראי לבניית הצי המלחמתי, הגדול ביותר שידעה אנגליה, שכלל מאות אוניות-קרב. בעקבות זאת כונה "אבי הצי המלכותי". הוא היה הראשון ששימר צי בים בזמן החורף (בגלל שכיחות הסערות החזקות נמנעו קודמיו מלהוציא ספינות לים בתקופה זו). בעת החלמתו ב-1653 כתב את "הוראות הלחימה" (Fighting instructions) ואת "הוראות השיט" (Sailing instructions), שהיוו את הבסיס לטקטיקת המלחמה בים של הצי הבריטי למשך שנים רבות. הוא גם היה הראשון שהצליח להתקיף שוב ושוב, למרות אש שנורתה ממבצרי חוף.
במלחמת האזרחים
ב-11 בינואר 1649 הוביל הנסיך רופרט (כונה גם הנסיך רופרט מהריין), מהמפקדים המוכשרים יותר של המלוכנים במלחמת האזרחים באנגליה, 8 אוניות מאוישות בחסר לקינסל (Kinsale) שבאירלנד, במטרה למנוע מתומכי הפרלמנט להשתלט על אירלנד שהוחזקה על ידי המלוכנים. בלייק צר על הצי של רופרט בקינסל מ-22 במאי, באפשרו בכך לאוליבר קרומוול לנחות בדבלין ב-15 באוגוסט. באוקטובר הצליח רופרט לחמוק מהמצור בעת סערה, שפיזרה את אוניותיו של בלייק. רופרט הפליג לליסבון והגדיל שם את ציו ל-13 אוניות. בלייק הפליג גם הוא לליסבון עם 12 אוניות ושם הסגר בפברואר 1650, במטרה לשכנע את מלך פורטוגל לגרש את רופרט. לאחר כחודשיים החליט המלך הפורטוגלי לתמוך ברופרט, ובלייק, שתוגבר ב-4 אוניות קרב נוספות בפיקודו של אדוארד פופהאם (Edward Popham) הכריז מלחמה על פורטוגל.
רופרט נכשל פעמיים בנסיונותיו להיחלץ מהמצור, שהסתיים לבסוף לאחר שבלייק הפליג לקדיס (Cádiz) עם 7 אוניות פורטוגליות, אוניות ששבה בקרב בן 3 שעות עם 23 אוניות קרב פורטוגליות, שבמהלכו טבע התת-אדמירל הפורטוגלי. רופרט נפגש בקרב עם בלייק ב-3 בנובמבר בראש 6 אוניות-קרב ליד מאלגה ואחת מאוניותיו אבדה. יומיים לאחר מכן נאלצו יתר אוניותיו של רופרט לעלות על החוף בעת הימלטותן מקרטחנה. בכך הוכרה עליונותם של תומכי הפרלמנט בימים וממשלת תומכי הפרלמנט הוכרה על ידי רוב מדינות אירופה.
בפברואר 1651 בלייק קיבל מענק של 1000 לירות שטרלינג מהפרלמנט האנגלי. בחודש יוני של אותה השנה, לכד בלייק את איי סילי (Isles of Scilly), שהיו המעוז האחרון של הצי של המלוכנים. בלייק זכה שוב למענק מהפרלמנט ומונה כחבר במועצת המדינה.
מלחמת הולנד-אנגליה הראשונה
בקרב פורטלנד (18-20 בפברואר 1653) גבר בלייק על תת-אדמירל מרטן טרומפ ההולנדי, שנאלץ לסגת בחסות החשיכה. בקרב (Gabbard) גברד (12-13 ביוני 1653), תיגבר בלייק את כוחותיהם של הגנרלים ריצ'רד דין (Deane) וג'ורג' מונק (Monck) והביס את הצי ההולנדי, תוך הטבעה או לקיחה בשבי של 17 אוניות-קרב הולנדיות, בלי לאבד אף אוניית-קרב אנגלית. בכך הוחזרה השליטה בים הצפוני לידי האנגלים והצי ההולנדי הושם במצור במספר נמלים שונים, עד הקרב של סכוונינגן, שבו נהרג התת-אדמירל מרטן טרומפ. לאחר שהושג שלום עם הולנד (חוזה וסטמינסטר) הפליג בלייק לים התיכון באוקטובר 1654 בראש צי של 24 אוניות קרב, בהרתיעו בהצלחה את הדוכס מגיז (Duke of Guise) מלכבוש את נאפולי.
תוניס
באפריל 1655 נשלח שוב בלייק לים התיכון לגבות פיצויים מהמדינות הפיראטיים שהתקיפו אוניות אנגליות. רק מושל (Bey) תוניס סרב, ובלייק בראש 12 אוניות מלחמה הרס שתי סוללות חוף ו-9 אוניות אלג'יריות בפורטו-פארינה. זו הייתה הפעם הראשונה שסוללות חוף הושמדו ללא הנחתת חיילים על החוף.
המלחמה האנגלו-ספרדית
בפברואר 1656 יריבות מסחרית עם ספרד הגיעה לכלל מלחמה. בלייק שם מצור על קדיז, כאשר אחד הקפיטנים שלו, ריצ'רד סטיינר (Styner) מחץ את הצי הספרדי. גליאון אחת, עמוסה אוצרות נלכדה וסך האבידות הספרדיות נאמד בסכום עתק של 2 מיליון לירות שטרלינג. בלייק המשיך במצור כל החורף. זו הייתה הפעם הראשונה שהצי האנגלי שהה בים במשך החורף.
בשנת 1657 בלייק זכה כנגד הצי הספרדי של הודו המערבית, באחזקת ג'מייקה שבאיי הודו-המערבית (בים הקריבי) ב-20 באפריל בשנה זו בלייק הרס את צי ספרדי של 16 אוניות קרב במפרץ סנטה-קרוז בטנריפה (Tenerife) בעוד שהוא איבד אוניית-קרב אחת בלבד, למרות שהוא היה נתון תחת אש הסוללות שבחוף. עבור פעולתו זו זכה בלייק לטבעת יהלומים יקרה מידי קרומוול, ומחוות כבוד, 140 שנה מאוחר יותר, מלורד נלסון, שאיבד שם את ידו בהתקפת נפל. מחווה זו, מצידו של נלסון, דירגה את רוברט בלייק כאחד המצביאים הימיים הדגולים, במשך ההיסטוריה.
ג'וליה בי
ג'וליה בורגיניון מריניו (בפורטוגזית: Giulia Bourguignon Marinho, נולדה בתאריך 13 באוגוסט 1999) היא זמרת-יוצרת, מלחינה ושחקנית ברזילאית, המוכרת בשם הבמה שלה ג'וליה בי.
ביוגרפיה
מריניו נולדה בתאריך 13 באוגוסט 1999 בעיר ריו דה ז'ניירו, ברזיל והיא בתו של איש העסקים והפוליטיקאי פאולו מרינו (Paulo Marinho).
משה רשקס
משה רשקס (16 ביוני 1928 – 28 באפריל 2018) היה סופר ישראלי, מחלוצי ספורט הנכים בישראל. יושב הראש השני של ארגון נכי צה"ל (1951–1957) ומראשי מרכז הספורט לנכים (1965–2003). היה חבר בצוות המארגנים של אולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) ועמד בראש משלחות ישראל למשחקי סטוק מנדוויל (1971 ו-1974). כתב את הספר רב המכר "ימים של עופרת". זוכה באות אומץ על מפעל חיים (2014).
ג'וליה בי
ביוגרפיה
בגיל שש החלה לנגן בפסנתר ובגיל שמונה הלחינה את השיר הראשון שלה.
משה רשקס
ביוגרפיה
נולד בביאליסטוק, פולין לאריה וגולדה רשקס ועלה לארץ ישראל ב-1931. למד בבית הספר מונטיפיורי בתל אביב ובבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה.
ג'וליה בי
קריירה
בשנת 2017, הופיעה מריניו עם להקת מארון 5 כששרו את השיר "She Will Be Loved" ולאחר שקיבלה שבחים רבים בחרה לעזוב את לימודיה בבית הספר למשפטים ולהמשיך עם הקריירה המוזיקלית.
בסוף שנת 2017, החלה לפרסם גרסאות כיסוי של שירי אמן בערוץ היוטיוב שלה וזכתה להכרה רבה כשחצתה את 20 מיליון הצפיות בשיר "תן לי ללכת" (Deixe-Me Ir) של להקת 1Kilo.
בשנת 2019, הוציאה את סינגל הבכורה שלה "חבל" (Too Bad) ותוך זמן קצר נכנס לרשימת 50 השירים המובילים של אפליקציית ספוטיפיי.
בסוף שנת 2019, הוציאה את הסינגל השני שלה "שאגה" (Chega) והשלישי "מנינה סולטה" (Menina Solta) בשפה הפורטוגזית.
בחודש מרץ 2020, הוציאה את הסינגל הרביעי שלה "זו לא הייתה אהבה" (Não Era Amor).
בחודש דצמבר 2020, הוציאה את הסינגל החמישי שלה "אני אוהבת את עצמי יותר" (Eu Me Amo Mais).
בשנת 2022 כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "מאחורי היקום" שהופץ בנטפליקס.
יחסי החוץ של אנדורה
באופן מסורתי נהגה אנדורה לשמור על נייטרליות עקבית, והייתה מבודדת ומנותקת מהנעשה בעולם בכלל ואירופה בפרט. יחסי חוץ שלה הוגבלו ליחסים מינוריים עם צרפת וספרד, בעיקר בשל היותם של שליט צרפת ובישוף אורחל הקטלוני שבספרד שליטיהם גם של אנדורה.
מאז אשרור חוקת אנדורה בשנת 1993, כוננה אנדורה יחסי חוץ עצמאיים, והחלה להפוך לשחקן פעיל במערכת הבינלאומית. בחודש יולי אותה השנה, שלחה אנדורה משלחת דיפלומטית רשמית לאו"ם. בראשית שנת 1995, כוננו ארצות הברית ואנדורה יחסים דיפלומטיים רשמיים. בשנים שלאחר מכן הרחיבה אנדורה את יחסיה עם מדינות נוספות, בעיקר בדרום ובמערב אירופה.
לאנדורה חמש שגרירויות ברחבי העולם: באוסטריה, בלגיה, צרפת, ספרד ופורטוגל. שגריר אנדורה לאו"ם, מייצג את אנדורה גם בארצות הברית, בקנדה ובמקסיקו. לצרפת, לספרד ולפורטוגל ישנן שגרירויות באנדורה, ולשווייץ יש בה קונסוליה כללית.
יחסי החוץ של המדינה מנוהלים על ידי משרד החוץ שלה.
ארצות הברית
ב-25 בפברואר 1995, כוננו ארצות הברית ואנדורה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים. שתי המדינות נמצאות ביחסים מצוינים. שגריר ארצות הברית לספרד הוא מוכר גם שגריר אנדורה. ארצות הברית פקידי הקונסוליה הכללית מבוסס בברצלונה אחראים להתנהגות יום יומית של היחסים עם אנדורה.
צרפת
צרפת ואנדורה מקיימות יחסים דיפלומטיים ענפים עוד מאז שנת 1278, כאשר הריבונות באנדורה ניתנה לרוזן Foix השוכן בדרום צרפת, מכורך תפקידו כאחד מהנסיכים-שותפים של אנדורה. המדינות מקיימות ביניהם סחר נרחב, וצרפת היא גם המקור לחלק ניכר מהתמ"ג של אנדורה, באמצעות התיירות. את אנדורה מייצגת שגרירות בצרפת היושבת בפריז.
ספרד
ספרד ואנדורה מקיימות יחסים דיפלומטיים ענפים עוד מאז שנת 1278, כאשר הריבונות באנדורה ניתנה לבישוף אורחל השוכן בקטלוניה שבצפון ספרד, מכורך תפקידו כאחד מהנסיכים-שותפים של אנדורה. את אנדורה מייצגת שגרירות בספרד היושבת במדריד.
קוסובו
ב-8 ביוני 2011, אנדורה הצטרפה ל-76 המדינות אשר מכירות בעצמאותה של קוסובו. שר החוץ של קוסובו ציין כי שתי המדינות יכריזו על כינון יחסים דיפלומטיים, בזמן הקרוב. שלוש שנים קודם לכן (2008), אנדורה שקלה להכיר בעצמאותה של קוסובו, אך בשל לחץ שהופנה מצד ספרד, היא דחתה הצעה זו.
האומות המאוחדות
אנדורה היא חברה מלאה בארגון האומות המאוחדות.
האיחוד האירופי
לאנדורה יש הסכם מכס משותף עם האיחוד האירופי מאז 1991, אך הסכם זה לא תקף באשר לתוצרת החקלאית. אנדורה חברה גם באזור שנגן, אך היא מונעת כניסת אנשים לתחומה ממדינות שאינן חברות בהסכם. אנדורה היא משתמשת במטבע האירו, ולמרות זאת היא פועלת להסדיר את הנושא.
חברות בארגונים בינלאומיים
אנדורה חברה בארגונים הבינלאומיים הבאים:
משה רשקס
ביוגרפיה
לאחר ששימש כשנה בתפקיד מזכיר ארגון נכי מלחמת השחרור, בשנים 1950–1956 היה יושב ראש הארגון.
בשנת 1962 פרסם את ספרו הראשון "ימים של עופרת" שזכה להיות רב מכר ויצא לאור ב-5 מהדורות ותורגם לאנגלית ולספרדית.
היה חבר בצוות המארגנים של אולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) ועמד בראשן של משלחות ישראל למשחקי סטוק מנדוויל (1971 ו-1974).
פרסים
ב-14 במאי 2014 זכה באות אומ"ץ למפעל חיים של תנועת אומ"ץ.
ממלכת קאחתי
ממלכת קאחתי (בגאורגית: კახეთის სამეფო, קאחֶתיס סאמֶפּוֹ) הייתה ממלכה מזרח גאורגית בימי הביניים ותחילת העת החדשה. מרכז הממלכה השתרע בשטח המחוז ההיסטורי קאחתי ובירתה הייתה בתחילה גרמי ולאחר מכן תלאווי.
המלכה נוסדה עם התפרקותה של ממלכת גאורגיה לשלוש ממלכות נפרדות בשנת 1465, והיא התקיימה, עם מספר הפסקות קצרות, עד לשנת 1762, כאשר ממלכת קאחתי והממלכה הגאורגית השכנה, ממלכת כארתלי, התמזגו בעקבות ירושת כס המלוכה תחת הענף הקאחי של שושלת בגרטיוני. במשך רוב ההיסטוריה התוססת של קאחתי הייתה הממלכה מדינת חסות של האימפריה הפרסית והעלתה לה מיסים שנתיים, שמאמציה להשאיר את ממלכת קאחתי תחת השפעתה הביאו לסדרת עימותים צבאיים וגירושים המוניים.
היסטוריה מוקדמת
לממלכת קאחתי קדמה ממלכה קודמת במאה ה-8 לספירה. הממלכה נוסדה בעקבו מרד מוצלח של שבטים הרריים של צנריה, ששחררו חלק גדול מגאורגיה משליטה ערבית.
תחייתה של ממלכת קאחתי
התהוותה המחודשת של ממלכת קאחתי הייתה הצעד הראשון לקראת חלוקתה של הממלכה הגאורגית, שהייתה מסוכסכת במלחמות אחים מאמצע המאה ה-15. לאחר שהמלך גאורגי השמיני, ניסה להשתלט על הכתר כמלך ממלכת גאורגיה אבל נתפס בשנת 1465 על ידי וסל מתנגד שלו, קווארקווארה השלישי, דוכס סאמצחה, והדיח אותו מהשלטון לטובת בגרט השישי. כיוון שהודח מהשלטון, הכריז גאורגי על עצמו כשליט עצמאי בנחלותיו הפיאודליות בקאחתי, המחוז המזרחי ביותר בגאורגיה, שמרכזה בבקעת אלאזני ואיורי. הוא נותר בקאחתי כסוג של אנטי מלך עד למותו בשנת 1476.
המום מהקשיים שצצו, נאלץ, קונסטנטין השני, מלך ממלכת גאורגיה ה"מצומצמת", לאשר את הסידור החדש. הוא הכיר, בשנת 1490, באלכסנדר הראשון, בנו של גאורגי השמיני, כמלך קאחתי במזרח, ושנה לאחר מכן, בשנת 1491, הכיר באלכסנדרה השני , בנו של בגרט השישי, כמלך ממלכת אימרתי ממערב. שינויים אלה הותירו את קונסטנטין השני עם שליטה על כארתלי בלבד, ובכך הושלמה חלוקת הממלכה הגאורגית לשלוש ממלכות.
שלא כמו הממשלים הגאורגיים האחרים, לא סבלה קאחתי מפלישות חיצוניות ואי-שקט פנימי. יתר על כן, היה לה יתרון על פני חלקיה האחרים של גאורגיה במיקומה שאיגף את דרך המשי בנתיב ר'ילאן-שמחי-אסטרחן. השלטון הקאחית לקח חסות על המסחר בדרך המשי ואף לקח חלק פעיל במסחר, ובכך קשר את הממלכה בכלכלת עבר הקווקז ואיראן. אדמותיה הפוריות מאוד של קאחתי, יחד עם הפעילות המסחרית הנמרצת של יהודים, ארמנים ופרסים ביישובי המסחר: גרמי, זגמי, קרגאג'י ותלאווי, הביאו לשיגשוג, בולט יחסית לחלקיה האחרים של גאורגיה. היציבות היחסית של אותם ימים חיזקה את כוחם של מלכי קאחתי והגדיל את מספר תומכיה בין אצילי גאורגיה.
הופעתן המאיימת של האימפריות המזרחיות הגדולות, האימפריה העות'מאנית והאימפריה הספווית, הביאה למדיניות שקולה וזהירה של מלכי קאחתי. הם ניסו לכונן ברית עם השליטים הדתיים של נסיכות מוסקבה כנגד השמחל של טרקי (Таргъу) בצפון הקווקז.
בשנת 1555 נחתם הסכם שלום בין העות'מאנים לספווים באמסיה. ההסכם השאיר את קאחתי תחת השפעה פרסית-ספווית, אולם השליטים המקומיים הצליחו לשמור על מידה רבה של עצמאות ויציבות בכך שהראו נכונות לשיתוף פעולה עם אדוניהם הספווים. למרות זאת, חתם אלכסנדר השני הסכם עם הצאר פיודור הראשון, ונשבע לו אמונים. אולם ההסכם לא יצא לפועל הלכה למעשה. עם הירצחו של אלכסנדר השני, בשנת 1605, בהפיכת חצר בחסות הפרסים, בידי בנו קונסטנטין הראשון, והתאסלמותו של האחרון, החל מעמדה של קאחתי לדעוך. תושבי קאחתי סירבו לקבל את רוצח אביו והפילו אותו. הם הכריחו את השאה הפרסי הנמרץ, עבאס הגדול (شاه عباس بزرگ) להכיר בחוסר-רצון את מועמד המורדים, אחיינו של קונסטנטין השני, תאימורז הראשון, כמלך כבר באותה שנה. כך החל תאימורז שלטון ארוך וקשה (1605-1648) על הממלכה תוך עימותים עם השושלת הסאווית.
הגמוניה איראנית
באמצע שנות העשרה של המאה ה-17, חידש השאה עבאס הגדול, את מאמציו להטיל את מרותו על הממלכה הגאורגית, וערך פלישות חוזרות ונשנות שנמשכו מ-1614 ועד 1617. בסדרת המרידות הגאורגיות ופעולות התגמול הפרסיות, נהרגו כ-60-70 אלף איש, ומעל מאה אלף כפריים קאחים הוגלו לתוך איראן. אוכלוסיית קאחתי פחתה בכשליש; הערים ששגשגו, גרמי וזגמי הצטמקו והפכו לכפרים קטנים חסרי חשיבות; החקלאות הידרדרה והמסחר קפא על שמריו. בשנת 1648, גורש תאימורז הבלתי נלאה סופית מקאחתי. השלטון הצפווי הידק את השליטה על קאחת, והוציא לפועל מדיניות של חילופי אוכלוסייה. במקום התושבים הגאורגים שגורשו, הושיבו הספווים שבטים טורקים נוודיים. באותו הזמן, החלו, תושבים דאגסטנים הרריים, תקפו את קאחתי והתיישבו בגבולות קאחתי.
בשנת 1659, ערכו הקאחים מרד גדול, טבחו בנוודים שהתיישבו בממלכתם ומסרו את כניעתם לוחטנג החמישי (1618-1675), מלך ממלכת כארתלי, שנקרא גם וחטנג שאה נאווז, המלך הגאורגי-מוסלמי של כארתלי, שהצליח להשיג את הסכמתו של השאה להמליך את בנו, ארצ'יל למלך על קאחתי. במשך זמן מה היו שתי הממלכות המזרח גאורגיות, מאוחדות תחת שלטונו של שאה-נאווז ובנו ארצ'יל. תקופה שהתאפיינה בשקט ושלום יחסי.
ארצ'יל הפך את תלאווי לבירתו במקום גרמי, שנהרסה בידי הפולשים הפרסים. הוא החל ביישום תוכנית שיקום הממלכה. אולם התקופה הטובה הייתה לזמן קצר בלבד. עלייתו של ארצ'יל החלה תחרות בין שני ענפי בית בגרטיוני - בית מוחראני, שאליו השתייך ארצ'יל ובית המלוכה המקורי של קאחתי, שנושלה ממעמדה עם גירושו של תאימורז הראשון. השושלת הקאחית המקורית גברה בסופו של דבר, על חשבון כפירה באסלאם. שלטון המלכים הקאחים הוחזר על כנו בשנת 1703, והם שלטו מאותה תקופה תחת כמדינת חסות תחת השושלת הספווית. אף על פי כן, למרות החסות הפרסית הוטרדה הממלכה מפלישות דאגסטניות בלתי פוסקות. משנת 1724 ועד 1744, הייתה קאחתי כפופה ברציפות לכיבושים עות'מאניים ופרסיים. הסיוע שהעניק תאימורז השני לנאדיר שאה, במאבקו כנגד העות'מאנים, הביא, בשנת 1743, לביטול המס השנתי הכבד שהעלתה ממלכת קאחתי לחצר הפרסית. שיתוף הפעולה של תאימורז השני עם נאדיר איפשר לו לשמר את מעמדו בקאחתי ובכארתלי. הוא קיבל את הכרת הפרסים להכתרתו כמלך ממלכת כארתלי והכתרת בנו, ארקלה השני, כמלך ממלכת קאחתי. שני המלכים הוכתרו בשנת 1745, בהתאם למסורת הנוצרית.
תאימורז וארקלה ניצלו את המהומה שנוצרה באיראן בעקבות ההתנקשות בנאדיר, בשנת 1747, והכריזו על עצמם כשליטים עצמאיים. שלטונם עזר לייצב את שתי הממלכות. הפעילות הכלכלית שבה לתחיה והפלישות הדאגסטניות הצטמצמו, אבל לא חוסלו לגמרי. עם מותו של תאימורז, ב-8 בינואר 1762, ירש אותו ארקלה, והממלכה המאוחדת הפכה לממלכת כארתלי-קאחתי.
חטיה בוניאטישווילי
חטיה בוניאטישווילי (בגאורגית: ხატია ბუნიათიშვილი; נולדה ב-21 ביוני 1987 בבתומי, גאורגיה) היא פסנתרנית צרפתייה-גאורגית.
ראשית חייה
חטיה נולדה בשנת 1987 בגאורגיה. היא התחילה ללמוד לנגן בפסנתר אצל אמה בגיל שלוש. ההופעה הראשונה שלה הייתה בגיל 6, עם התזמורת הקאמרית של טביליסי. בגיל 10 היא החלה להופיע ברחבי העולם. היא המשיכה ללמוד פסנתר בווינה אצל אולג מייזנברג. בשנת 2006, בגיל 19, חטיה קיבלה פרס בתחרות הבינלאומית של טביליסי לפסנתרנים. בשנת 2008 זכתה חטיה בוניאטישווילי בפרס השלישי בתחרות הבינלאומית ה-12 לפסנתר על שם ארתור רובינשטיין.
בוניאטישווילי דוברת חמש שפות בצורה קולחת - גאורגית, צרפתית, אנגלית, גרמנית ורוסית. אחותה, גוונצה, המבוגרת ממנה בשנה, גם היא פסנתרנית.
קריירה
חטיה הופיעה לראשונה בארצות הברית בקרנגי הול בשנת 2008. מאז היא הופיעה בכל רחבי העולם, וממשיכה להופיע גם כיום. חטיה ניגנה עם מגוון תזמורות ברחבי העולם שביניהן אפשר למנות את התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת של פריז בניצוחו של פאבו ירווי, התזמורת הפילהרמונית של מינכן ועוד תזמורות רבות.
בשנת 2010 חתמה על חוזה עם חברת המוזיקה "Sony Classical". ב-2011 התפרסם אלבום הבכורה שלה שכולל יצירות של ליסט.
בשנת 2012, חטיה הוציאה את האלבום השני שלה - שופן, שכולל יצירות סולו לפסנתר מאת שופן, וכן את הקונצ'רטו לפסנתר מספר 2 בפה מינור מאת שופן - שהוקלט עם תזמורת פריז בניצוחו של פאבו ירווי.
בשנת 2014 יצא האלבום השלישי שלה - מולדת - שמכיל שלל יצירות של מלחינים קלאסיים ויצירות מהמולדת של חטיה, גאורגיה.
האלבום הרביעי שלה - קליידוסקופ יצא לאור ב-5 בפברואר 2016. האלבום כולל את היצירות "תמונות בתערוכה" של מודסט מוסורגסקי, ויצירות של מוריס ראוול ושל איגור סטרווינסקי.
האלבום החמישי - 'רחמנינוב' יצא לאור ב-10 במרץ 2017, והוא מכיל את הקונצ'רטי לפסנתר השני והשלישי של רחמנינוב. היצירות באלבום הוקלטו עם התזמורת הפילהרמונית של צ'כיה, בניצוחו של פאבו ירווי.
בשנת 2015 חברה בוניאטישווילי ללהקת הרוק קולדפליי בהקלטת האלבום שלהם - A Head Full Of Dreams.
1 בינואר
1 בינואר הוא היום הראשון בשנה בלוח הגרגוריאני, מאז 1622 עד לסיום השנה נשארו עוד 364 ימים (365 בשנה מעוברת).
מסכת נדרים
בתלמוד בבלי יש למסכת זו 90 דפים.
סגנון המסכת
לגמרא במסכת נדרים סגנון מיוחד, השונה במקצת מסגנונן של רוב מסכתות הש"ס, וכדברי הראשונים: "לשון נדרים משונה". טעם הדבר אינו ידוע, ונאמרו בו השערות שונות. בעל התפארת ישראל מסביר (בפירושו למסכת אבות), שייתכן שמסכת נדרים היא מהמהדורה הראשונה של התלמוד שנערך על ידי רב אשי (מהדורה קמא), שלא הספיק לערוך את מהדורתה האחרונה של מסכת זו (מהדורה בתרא).
הרמב"ן העיד, כי בישיבות לא היו לומדים מסכת זו.
מיקומה של המסכת בסדר נשים
אף על פי שהמסכת אינה עוסקת בדיני אישות, היא כלולה בסדר נשים. לפי הגמרא מסכת נדרים הובאה בדרך אגב בסדר נשים כיוון שהתחיל לפרט דיני נדרים במסכת כתובות בפרק המדיר.
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה הטעם למיקום המסכת בסדר נשים הוא מפני שפרשת נדרים שבתורה עוסקת בעיקר בנדריהן של נשים. מה גם שברגע שיהיו הנישואין גמורין, ותהיה האישה נכנסת לחופה, יש לבעלה רשות להפר נדריה.
פרקי המסכת
בסך הכל יש במסכת 90 משניות.
המפרשים על מסכת נדרים של התלמוד הבבלי
לרוב מסכתות הש"ס ככולן ישנם שני פירושים מרכזיים: רש"י ותוספות.
במסכת נדרים ישנו מפרש אחר במקום רש"י, והוא פחות חביב על הלומדים (בספר הכללים יד מלאכי כתב שהוא לא דייק בלשונו), אך בטעות נדפס מעל הפירוש השם "רש"י" (באופן אירוני, רק במסכת זו - שבו המפרש אינו רש"י - נדפסה כותרת זו). מסיבה זו ממעטים להשתמש בפירוש רש"י למסכת, ומעדיפים את פירוש הרא"ש, ואת פירוש הר"ן (שלא כבמסכתות אחרות שבהן הר"ן רק נספח לפירוש, ומופיע בדפוסים סביב חיבורו של הרי"ף). גם בתוספות במסכת יש שיבושים וקשה ללומדן.
בשל השיבושים הרבים בלשונה של מסכת זו, נכתב פירוש "שלמי נדרים" מאת הרב אלכסנדר סנדר קפלן, אשר נפוץ מאוד בין הלומדים.
אנטוניו קרמונה
ביוגרפיה
קרמונה נולד בליסבון, בירת פורטוגל, כאח הבכור בין חמישה אחים. קרמונה שירת בצבא הפורטוגזי ועלה בדרגותיו לאורך הקריירה שלו עד שהיה לקצין רב השפעה על השיח הפוליטי בתוך ההנהגה הצבאית. כתוצאה מהמחסור בקצינים נאמנים למשטר הרפובליקני הוא עלה במהירות בין הדרגות. בהיותו שר המלחמה פעל קרמונה בניסיון להסתיר קשרים במעגלים פנימיים בצבא נגד הממשל. היה זה תפקידו כתובע צבאי במשפט "סאלה דו ריסקו" נגד קושרי קשר אנטי-רפובליקנים אשר הביא אותו לידיעת הציבור הלאומי. במהלך המשפט, איפה שייצג את הרפובליקה, הביא את המואשמים לסרב לקבל את הטענה ש"הרפובליקה היא כאדם חולה" וש"נדרש מנתח לטפל בה." בהמשך התמנה קרמונה לשר החוץ הפורטוגזי, גם כן בחסות ממשלה רפובליקנית. כאשר הגנרל מנואל גומז דה קוסטה הואשם בתאוריית קשר נגד הרפובליקה והועבר ממשרתו הצבאית למשרה משנית, קרמונה התפטר מתפקידו כשר החוץ ועורר שערורייה שלטונית אשר הוסיפה לפגוע ביציבות המשטר הרפובליקני.
בשנת 1926 קרמונה שיתף פעולה עם גומז דה קוסטה וקצינים נוספים בארגון הפיכת ה-28 במאי בפורטוגל אשר הדיחה את הממשלה הרפובליקנית והחליפה אותה במשטר צבאי שבתורו החל את תקופת הדיקטטורה הלאומית בפורטוגל. הממשל הצבאי החדש נאבק כקודמו הרפובליקני במשבר הכלכלי הממושך שבו הייתה פורטוגל שקועה. לאחר הדחתו של גומז דה קוסטה ממשרת נשיא פורטוגל החליף אותו קרמונה, שבאותה העת כיהן גם כראש ממשלת פורטוגל, במשרה הנשיאותית. קרמונה התחקה אחר הפרופסור לכלכלה פוליטית, אנטוניו דה אוליביירה סלזאר מאוניברסיטת קוימברה, אשר יצא נגד מדיניותה הכלכלית של הממשלה. קרמונה הזמין את סלזאר לקחת את משרת שר האוצר ותוך זמן קצר יחסית התגלה סלזאר כנכס עבור המשטר. בהמשך תמך קרמונה בסלזאר במאבקיו של האחרון מול שאר שרי הממשלות הצבאיות השונות. לבסוף, ב-1932, קרמונה מינה את סלזאר לראש הממשלה הפורטוגזי החדש ואפשר לו יד חופשייה בניהול המדינה. קרמונה נשאר בעל המשרה הנשיאותית הייצוגית ברובה עד לפטירתו ב-1951.
רשימת הרבנים הראשיים של טרנסילבניה
רשימת הרבנים הראשיים של טרנסילבניה (בהונגרית: Az Erdélyi Nagyfejedelemség országos főrabbijainak listája); בדוכסות הגדולה של טרנסילבניה (בהונגרית: Az Erdélyi Nagyfejedelemség) שהתקיימה כיישות בשם זה משנת 1745 ועד 1867. משנת 1745 ואילך אם כן, רבני אלבה יוליה (בשמה ההונגרי דיולהפהרוואר - Gyulafehérvár) החזיקו בתואר "הרב הראשי של הדוכסות הגדולה טרנסילבניה". בעברית כונו בדרך כלל "רב המדינה דזיבנבירגן".
התפקיד הופסק בחתימה על הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 שיצרה את האימפריה האוסטרו-הונגרית.
הרבנים הראשיים
הרבנים הראשיים של הדוכסות מפורטים להלן לפי סדר כהונה:
ישיבת נתיבות עולם
ישיבת נתיבות עולם היא ישיבה חרדית-ליטאית לחוזרים בתשובה ישראלים, השוכנת בבני ברק.
הישיבה, שהיא בין הישיבות החרדיות הראשונות בישראל המיועדות רק לחוזרים בתשובה ישראלים, נוסדה בל"ג בעומר ה'תש"ם (1980 ) על ידי הרב יוסף ברוק, בברכת הרב אלעזר מנחם שך. בנשיאות הישיבה עמדו הרב שך עצמו והרב חיים פרידלנדר.
בהקמת הישיבה השתתף הרב שמחה כהן שאף עומד בראשותה עד פטירתו (מרץ 2023, ניסן תשפ"ג).
המסלול בישיבה
גילם הממוצע של תלמידי הישיבה גבוה משמעותית יותר מאשר בישיבות ליטאיות סטנדרטיות, כתוצאה מכך שהחזרה בתשובה נעשית לרוב בגיל מבוגר יותר. עם זאת בישיבה נעשה ניסיון לבנות מסגרת ישיבתית רגילה ויש בה מסלול ההתקדמות מדורג במשך חמש שנים. הלימוד מתקיים במשך כל היום ומודגש הצורך לשהות בפנימיית הישיבה, במטרה להתנתק מהעולם החילוני. בצמוד לישיבה מתקיים גם כולל אברכים שרובם חוזרים בתשובה.
הישיבה מסיעת לחוזרים בתשובה, להתערות בציבור החרדי.
בחופשות מתקיימת במקום "ישיבת בין הזמנים" לתלמידים החפצים בכך. במסגרת זו משתתפים גם רבים מתושבי האזור.
הישיבה מוציאה לאור, מאז אלול תשנ"ט, את הירחון "עת לחשוב (בחמשת הגליונות הראשונים: "עת לשוב") - כתב עת לחשיבה יהודית ולנעשה בעולמה של תשובה".
קרלוש מנדש
ביוגרפיה
מנדש נולד בליסבון, בירת פורטוגל. בשנת 1963 הוא נמנה מבין המקימים של להקת הרוק הפורטוגזית "Sheiks", בה היה חבר עד פרישתו ב-1967. לאחר מכן פתח בקריירת סולו, כאשר ביצע גרסת כיסוי לשיר "Penina", שנכתב על ידי ג'ון לנון ופול מקרטני, עבור הלהקה הפורטוגזית Jotta Herre. בשנת 1968 נבחר לייצג את פורטוגל באירוויזיון 1968 שנערך באולם אלברט הול בלונדון, בריטניה עם שירו "Verão". הוא נבחר לאחר שזכה בגמר הלאומי (Festival da Canção) שתאגיד השידור הפורטוגזי "RTP" ערך לבחירת נציג המדינה, מבין עשרה מתמודדים שהשתתפו. הוא הגיע באירוויזיון עם שירו למקום ה-11 עם 5 נקודות. מנדש התחרה פעם נוספת ב-1972 בגמר הלאומי, וזכה לייצג פורטוגל באירוויזיון 1972 עם השיר "A Festa da vida" שאיתו סיים במקום השביעי עם 90 נקודות.
בשנת 1973 השלים את לימודיו האקדמיים בתחום האדריכלות שהתחיל ב-1969, החל בעיסוק בתחום, אולם עזב את פעילותו על מנת להתמקד בקריירה המוזיקלית שלו. ב-1976 הקים את חברת התקליטים "Toma Lá Disco" יחד עם הזמרים פאולו דה קרבליו ופרננדו טורדו. במהלך אותה שנה הוציא את אלבומו "Canções de Ex-Cravo e Malviver" שכלל את השירים "Ruas de Lisboa" ,"Lisboa, Meu Amor" ו-"Amélia dos Olhos Doces". עבודתו "Jardim Jaleco" הוכתרה על ידי מגזין פורטוגזי בתואר "דיסקו הילדים הטוב ביותר של השנה" שעל שמה נקראה תוכנית טלוויזיה. הלהקה "Sheiks" בה היה חבר התאחדה ב-1979 והופיעו בסדרת טלוויזיה בת 13 פרקים שהפיקה RTP, בנוסף הוציאו דיסק עם השירים "Sheiks com Cobertura" ו-"Pintados de Fresco 2". ב-1980 הוציא אלבום סולו בשם "Triângulo do Mar" וב-1984 הוציא אלבום נוסף "Chão do Vento". מנדש היגר לברזיל, שם הופיע בתיאטראות מקומיים בריו דה ז'ניירו ובסאו פאולו.
הוא לקח שיעורי פסנתר והופיע בשווייץ, בלגיה והולנד. השתתף בפסטיבל בינלאומי שהתקיים במוסקבה בו השתתפו לפחות 150 מדינות. הוא הלחין מוזיקה עבור הצגות שונות וזכה בפרס בחירת המבקרים על "מוזיקת ההצגות הטובה ביותר של השנה". ב-1989 יצא במופע משותף עם הזמרים פאולו דה קרבליו, פרננדו טורדו והמאסטרו פדרו אוסוריו בשם "Só Nós Três" שהושק באשטוריל וזכה להצלחה גדולה, כמו כן דיסק המופע זכה להצלחה כבירה ובמהרה זכה להגיע למעמד פלטינה. הוא הוציא בשנת 1994 תקליטור בשם Não Me Peças Mais Canções, שכלל 12 שירים שהלחין עבור יצירות של משוררים פורטוגזים ידועים כגון מיגל טורגה, פרננדו פסואה ולואיש דה קמואש. הוא הנחה את הגמר הלאומי הפורטוגזי (Festival da Canção) לבחירת נציג לאירוויזיון 1995 ביחד עם שני מנחים. הוא הוזמן להופיע ביריד "תערוכה עולמית" (Expo) אשר נערך בליסבון בשנת 1998.
היכל קבוצת שלמה
היכל קבוצת שלמה (מכונה גם "היכל הדרייב אין" ונקרא גם "מרכז ספורט עירוני תל אביב-יפו") הוא אולם רב תכליתי השוכן במתחם הדרייב אין בתל אביב, ומשמש כאולמה הביתי של קבוצת הכדורסל הפועל תל אביב. האולם נחנך בנובמבר 2014, והוא מכיל 3,504 מושבים.
היסטוריה
ההחלטה להקים את האולם באה בעקבות הריסתו של אולם אוסישקין בשנת 2007, והעדר אולם ביתי לקבוצת הפועל תל אביב בכדורסל אשר נדדה בין אולם הדר יוסף הקטן לצרכיה ובית מכבי בראשון לציון, וכן סירובה לשחק בהיכל הספורט יד אליהו, המזוהה עם היריבה העירונית מכבי תל אביב. ההצעה להקמת האולם הועלתה לראשונה להצבעה ב-1 בדצמבר 2009 במועצת העיר ה-19 על ידי אלון סולר, יו"ר ועדת הספורט בעירייה. תוכן ההצעה היה כי "מועצת העיר תצהיר על רצונה בקידום הקמת אולם ספורט רב תכליתי עירוני, שיכיל בין 3,000 - ל 5,000 מקומות ישיבה. וכי יוחלט על מינוי צוות מקצועי בראשות מהנדס העיר, על מנת לאתר מיקום והאופן שבו יקום האולם. הצוות יגבש המלצות סופיות תוך פרק זמן של חצי שנה. לאחר קבלת המלצת הצוות תובא לוועדת כספים הצעה לתקצוב המשך התכנון עבור האולם".
לאחר מחאות ארוכות של אוהדי הפועל תל אביב על חסרונו של אולם ביתי לקבוצה, האפשרות הממשית שהועלתה והתקדמה לקראת ביצוע הייתה הרחבת אולם הדר יוסף, אך זו נתקלה בהתנגדות קשה מצד תושבי השכונה, וכן של הוועד האולימפי בישראל, שחשש כי הבנייה תשבש את הפעילות במתחם ותחייב גם את סגירת מוזיאון החוויה האולימפית שפועל במבנה. לבסוף ביוני 2012 חזרה עיריית תל אביב-יפו לאפשרות של הקמת אולם חדש, כשהמיקום שנבחר היה מתחם הדרייב אין, כחלק מתוכנית לשדרוג והרחבת המבנים בגני התערוכה הסמוכים. אישורי הבנייה התקבלו בנובמבר 2012, ההקמה נמשכה כשנה וחצי והסתיימה בנובמבר 2014.
האירוע הראשון שאירח האולם עוד בטרם הושלמו בו עבודות הגימור הפנימיות היה יריד האמנות צבע טרי שהתקיים בו בתאריכים 4–8 בנובמבר 2014. לאחר עבודות הגימור והתקנת הפרקט התקיים טקס חנוכת האולם הרשמי מטעם העירייה ב-24 בדצמבר 2014. מועדון הפועל תל אביב ערך אירוע לחנוכת האולם ב-2 בינואר 2015 שכלל פעילות לאוהדים ומשחק ראווה בהשתתפות כוכבי עבר של הקבוצה. משחק הבכורה של הקבוצה נערך ב-4 בינואר 2015 מול הפועל ירושלים, והסתיים בתוצאה 67:81 להפועל תל אביב.
בפתיחתו כונה ההיכל זמנית "היכל הספורט העירוני תל אביב-יפו". באפריל 2015 יצאה חברת "היכלי הספורט תל אביב-יפו" המתפעלת את מתקני הספורט בתל אביב במכרז למתן חסות והענקת שם מסחרי להיכל הספורט לשמונה שנים החל מיולי 2015. במכרז מתן שם החסות זכתה חברת השכרת הרכב והליסינג קבוצת שלמה, שעל שמה קרוי מ-14 ביולי 2015 "היכל קבוצת שלמה". תמורת מתן החסות לשמונה שנים תשלם החברה 10.5 מיליון ש"ח.
במלאת שנתיים למותו של מאמן הפועל תל אביב בעבר ומנהלה המקצועי אורי שלף (נפטר ב-29 במרץ 2015) הוחלט לקרוא את יציע 4 בהיכל על שמו החל מ-27 במרץ 2017.
בנובמבר 2016 אירח האולם את אליפות אירופה בג'ודו לצעירים (עד גיל 23). והחל מ-2019 הוא מארח את תחרות הגראנד סלאם (ג'ודו) השנתית גראנד סלאם תל אביב. ביולי 2019 אירח האולם, (יחד עם אולם זיסמן), חלק ניכר ממשחקי אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 כולל שלבי הגמר, כשבסיום הטורניר הוכתרה שוב נבחרת העתודה של ישראל כאלופת אירופה מול הקהל הביתי.
מאפיינים
צבעי הכיסאות אדום-לבן-כחול בדוגמה משובצת. מלבד האולם, המבנה כולל 4 חדרי הלבשה, חדר כושר, חדרי עיתונות ושופטים וטרקלין לאח"מים וכן מבואת כניסה בעלת חזיתות זכוכית. סביב ההיכל קיימים שטחי חנייה נרחבים המהווים אף חלק מעתודת החנייה של מרכז הירידים הסמוך.
ליזה מאגון
ליזה (ליזע) מאגון (1 בינואר 1920, וילנה – 17 בפברואר 1943, פונאר) הייתה חברת המחתרת ארגון הפרטיזנים המאוחד (פ.פ.או.) בגטו וילנה. משימתה, להזהיר את היהודים בגטו אשמיאני מפני האקציה הקרבה, הפכה לשלב משמעותי ביחסים בין היודנראט למחתרת בגטו וילנה. הפ.פ.או. הנציח את זכרה על ידי הכללת שמה בסיסמת הקריאה להילחם וכלי הנשק הראשון שהשיגו חברי המחתרת בגטו וילנה נקרא על שמה.
בתנועת "השומר הצעיר"
נולדה ב-1 בינואר 1920 בווילנה. הייתה חברת בקיבוץ ההכשרה ה"בוקע" וחניכה בגדוד "משמר העמק" של "השומר הצעיר". הייתה מנהלת הקן בווילנה וחנכה חניכים צעירים בתנועה. לאחר כיבוש וילנה ב-25 ביוני 1941 ניסו היהודים וביניהם חברי תנועת ה"שומר הצעיר" להימלט מזרחה, אולם נתפסו ורובם נשלחו למחנה עבודה. הנותרים הועברו לגטו בעיר. מאגון שהייתה חברה בפ.פ.או (ארגון הפרטיזנים המאוחד) צוידה בשל המראה הארי שלה בתעודות מזויפות ונמצאה בצד הארי. אף על פי שהיו לה מכרים פולנים ומקום מבטחים, החליטה לחזור לגטו ולהימצא עם חבריה וחברותיה. כאשר החלה המחתרת להתארגן למרד בנשק, היא הייתה לקשרית במחתרת, שהעבירה את רעיון המרד מעיר לעיר.
הזהרת היהודים בפרשת אשמיאני
בגטו אשמיאני רוכזו כ-4000 יהודים ויהודיות מהעיר והסביבה, רובם נשים, זקנים וילדים. לפי דרישת הגרמנים שלח יעקב גנס, מפקד המשטרה היהודית וראש היודנרט בגטו וילנה, את המשטרה היהודית מגטו וילנה לגטו אשמיאני לערוך סלקציה ולמסור לידי הגרמנים לחיסול 1500 ילדים ונשים. מאחר שבאשמיאני לא היה ארגון מחתרת אותו ניתן היה לעדכן בדבר, הטילה המפקדה על מאגון לצאת לשם בחזות ארית ולהזהיר את היהודים מפני האקציה שעומדת להתקיים, להבהיר להם שמשמעותה מוות, לארגן את הנוער ליציאה ליערות ולקרוא להתנגדות. היא הצליחה להיכנס לגטו וניסתה לארגן את היהודים והיהודיות שם לבריחה, אך הם לא האמינו לדבריה. בשעת האקציה באשמיאני נפגשה מאגון עם קבוצות בני נוער ועוררה אותם לבריחה לכיוון היער. הודות לכך ברחו קבוצות צעירים ליער והיא עצמה חזרה לגטו וילנה. עם חזרתה הייתה לקשרית המרכזית של הפ.פ.או. כקשרית הייתה יוצאת ללא הטלאי הצהוב, כשבכיסה תעודה פולנית שהייתה עלולה להסגיר אותה בידי הגרמנים ולא היססה לקחת על עצמה משימות שנכרכו בסכנת חיים.
מעצרה ומותה
בשל תפקידה החדש, פנתה למשטרה הגרמנית כדי להוציא תעודה חדשה כשהיא מתחזה לארית. ייתכן שמישהו הלשין עליה ובאותו היום נעצרה על ידי שוטר ליטאי. היא הובלה לגסטפו והייתה כלואה במרתפים שם נחקרה ללא הרף, אך לא מסרה דבר. לאחר שבוע של עינויים העבירו אותה ללוקישקי. המפקדה ניסתה לשחררה באמצעות הפעלת קשרים ושוחד אך כל המאמצים עלו בתוהו. בפתק בכתב ידה שהוברח מבית הסוהר של הגסטפו כתבה לאבא קובנר:
היא נרצחה בירייה בפונאר ב-17 בפברואר 1943. בת 23 הייתה במותה.
הנצחתה
עם מותה, החל להיעשות שימוש בשמה במספר מקרים. ראשית, סיסמת הגיוס של פ.פ.או הייתה "ליזא רופט!" ("ליזה קוראת"). למשמע מילים אלו חייבים היו כל חבר וחברה בארגון להתייצב במקום המיועד. אכן, כשמפקד המחתרת יצחק ויטנברג נעצר הושמעה סיסמת הגיוס ואנשי המחתרת התייצבו לפעולה. בשלושים למותה, הוציא ברוך גולדשטיין מקלע מבונקר גרמני שהיה כלי הנשק הראשון שהשיגו חברי המחתרת והצליחו להכניס לגטו וילנה. הכלי קיבל את הכינוי "ליזה". ב־17 במרס 1944 כתב אבא קובנר את הספר "אגרת לשומרים הפרטיזנים" ובסיומה הזכיר את שמה ברשימת "יזכור" לזכר חבריו וחברותיו שנפלו. ליזה מאגון מתוארת בספר בהערצה ובכאב, כלוחמת מסורה שעברה לגטו כדי להתמסר לרעיון ההתגוננות והנקמה. בעדותו במשפט אייכמן, סיפר אבא קובנר את סיפורה, על משימתה להזהיר את יהודי גטו אשמיאני מפני האקציה ועל מותה ההירואי בפונאר.