cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ק שפרד (שחקן)
קריירה
בשנות השמונים והתשעים של המאה העשרים התרבו הופעותיו של שפרד בטלוויזיה. בין השנים 1993 עד 1998 שיחק בתפקיד הראשי בדמות צ'ארלס וייקליף בסדרת הטלוויזיה "וייקליף" של HTV. הוא ביים הפקות אחדות בתיאטרון שייקספיר גלוב בהם המחזה "שני אדונים מוורונה" בכיכובו של מארק ריילנס שאיתו נפתח הגלוב לקהל צופי התיאטרון באוגוסט 1996, שנה לפני הפתיחה הרשמית. ב-1998 שיחק שפרד בדמות אנטוניו בהפקה של ריצ'רד אוליבייה של המחזה "הסוחר מוונציה".
הדרמה האפית של שפרד אודות התנועה הצ'רטיסטית הוזמנה ממנו על ידי תיאטרון שייקספיר גלוב כחלק מעונת הרנסאנס והמהפכה. המחזה הוצג לראשונה באוגוסט 2007 בבימויו של מארק רוזנבלט.
ב-2009 שיחק שפרד בתפקיד האב במחזה "שש נפשות מחפשות מחבר" בהפקה של רופרט גולד. עוד הופיע בתפקיד הרופא במחזה "אלוף הבונים" בתיאטרון אלמיידה. הוא גילם את מלכיור, אחד משלושת האמגושים, במיני-סדרה על הולדת ישו "The Nativity" ששודרה ב-BBC One בדצמבר 2010.
חיים אישיים
בתו של שפרד, קתרין שפרד, אף היא שחקנית.
מחזות
יחד עם קית' דיוהרסט כתב שפרד את המחזה "Impossible Plays", על התקופה בלהקת התיאטרון קוטסלו של ביל בריידן. המחזה פורסם בהוצאת Methuen.
מבצע סופה גלקטית
מבצע סופה גלקטית (באנגלית: Operation Galactic Storm) הוא אירוע קרוסאובר נרחב ביקום מארוול שפורסם בחוברות האוונג'רס, קפטן אמריקה, תור ואיירון מן בין היתר על ידי חברת מארוול קומיקס בין מרץ למאי 1992 למשך 22 חוברות.
עלילת הסיפור מביאה את התערבותם של חברי האוונג'רס במלחמה בין-גלקטית בין שתי אימפריות חייזריות חזקות - גזע הקרי (Kree) וגזע השי'אר (Shi'ar). בשונה מקרוסאוברים אחרים, קרוסאובר זה שם דגש על עלילה מהוקצעת, פיתוח דמויות ואפילוג מותח. העלילה המרכזית פותחה בידי הכותבים מארק גרונוולד, בוב האראס ופביאן ניצ'זה, אם כי כל גיליון נכתב ואויר בידי הצוות הקריאייטיבי הרגיל. שם העלילה מהווה הרמז למבצע סופה במדבר, השם המבצעי שניתן בידי הפנטגון למלחמת המפרץ של שנת 1991.
המלחמה מגיעה לכדור הארץ
העלילה מתחילה בחטיפתו של ריק ג'ונס על ידי סוכני השי'אר המחפשים נשק נגד אימפריית הקרי. בחילוצו של ג'ונס, קפטן אמריקה מגלה כי נוצר סכסוך בין הקרי לש'יאר. קוואזר מגלה כי השימושים של שתי האימפריות במכשירים היוצרים חורי תולעת מערערים את השמש, והאוונג'רס מונעים מהצדדים להשתמש במכשירים אלו בקרבת מערכת השמש.
החלוקה לצוותים
לאור האיום, מורכבים שלושה צוותים הנשלחים לנהל משא ומתן ולהגן על השמש. צוות כדור הארץ מורכב מהצרעה, פלקון, הנרי פים, הנשכח, מוקינגבירד, ספיידרוומן, הענקית הירוקה וסוכן ארצות הברית, וקוואזר מסייע לצוות. צוות הש'יאר מורכב מקפטן מארוול מוניקה רמבו, הברק החי, מכשפת השני, סטארפוקס, תור, ויז'ן ו-וונדר מן. צוות הקרי מורכב מקפטן אמריקה, איירון מן, גוליית, קריסטל, הרקולס, האביר השחור וסרסי.
מלחמת קרי - שי'אר
הצוותים נתקלים בפלגים שונים של האומות (כוח הכוכב של הקרי והמשמר הקיסרי של הש'יאר), ומנסים להעסיק אותם באמצעות משא ומתן. הצוות של קפטן אמריקה נכלא שוב ושוב על ידי שלטונות הקרי, ושל קפטן מארוול נתקל ונאבק בכוחות הש'יאר. באחד מהמפגשים הללו, מתגלה כי הש'יאר הצליח ליצור נשק בשם "פצצת השלילה", הנוצר באמצעות צמידי השלילה של מאר-וול שנלקחו מקברו. פצצה זו מסוגלת להשמיד שטח השווה ערך לזה של אימפריית הקרי (אשר שוכנת, לכאורה, בענן מגלן הגדול).
כמו כן, במהלך הסכסוך, דת'בירד השי'אר מתנקשת בחייהם של המנהיגים הצבאיים של הקרי. האינטלקט העילאי חוזר לשלוט באופן זמני בכוחות הקרי, וסוכני סקרול מתגלים כמפעילי מניפולציה על לילנדרה נראמני על מנת להסלים את הסכסוך. האוונג'רס משכנעים את לילנדרה להתחיל במשא ומתן לשלום עם הקרי, ולבסוף, פצצת השלילה נגנבת על ידי הסקרול. המכשיר מופעל, אימפריית הקרי נחרבה ומיליארדים מתו. מתברר שחברי האוונג'רס שנכחו בפיצוץ שרדו כולם: ויז'ן נעשה בלתי-מוחשי, גופו היוני של וונדר מן ספג את אנרגיית הפצצה וסרסי הפכה את שאר הצוות לחומר דומם. שני צוותי האוונג'רס שיצאו לחלל הולכים לעולם הבית של הקרי, שם מגלים כי הפיצוץ היה מניפולציה שתוכננה היטב על ידי האינטלקט העילאי. האינטלקט העילאי מאכלס בתוכו את תודעותיהם של מנהיגים צבאיים של הקרי, וחשב כי הפיצוץ יפתח את האבולוציה של גזע הקרי. כשגילו זאת, חברי האוונג'רס החליטו כי יש להרוג את האינטלקט העילאי.
קפטן אמריקה המתנגד לכך מציע הצבעה, וכאשר רוב החברים מסכימים כי הריגתו אינה במקום, קפטן אמריקה מורה כי אין להרוג את היצור. איירון מן מסרב באמצעות מעמדו כחבר מייסד, ולוקח איתו את האביר השחור, הרקולס, סרסי, תור, ויז'ן ואת וונדר מן כדי להרוג אותו. משלחת שי'אר מודיעה כי הם יספחו אליהם את אימפריית קרי ההרוסה, ודת'בירד נעשית למשנה למלך. האינטלקט העילאי שורד את מתקפתם של האוונג'רס, ונראה בורח לחללית של הסקרולים.
סגונדה דיויסיון RFEF
סגונדה דיויסיון RFEF (בספרדית: Segunda División RFEF) היא ליגת הכדורגל הרביעית בחשיבותה בספרד, לאחר לה ליגה, לה ליגה 2 (סגונדה דיויסיון) ופרימרה דיויסיון RFEF. הליגה הוקמה בסיום עונת 2020/21 כתוצאה מהקמת ליגה שלישית חדשה, פרימרה דיויסיון RFEF שהחליפה את הליגה השלישית הקודמת, הסגונדה דיוויסיון ב' שהפכה לליגה הרביעית הנוכחית ושמה שונה ל-סגונדה דיויסיון RFEF. הליגה הרביעית הקודמת, הטרסרה דיוויסיון (בספרדית: Tercera División) הפכה לליגה החמישית ושמה שונה ל-Tercera División RFEF. הליגה כוללת כמה קבוצות מילואים של קבוצות מהליגות הגבוהות יותר.
היסטוריה
ב-2020 פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית (ה-RFEF) הודיעה על הקמה של ליגה שלישית חדשה, הפרימרה דיויסיון RFEF שהחליפה בתום עונת 2020/21 את הליגה השלישית הקודמת הסגונדה דיוויסיון ב. בעקבות ההחלטה, שמה של הסגונדה דיוויסיון ב' שונה לסגונדה דיויסיון RFEF ובתום עונת 2020/21 הסגונדה דיויסיון RFEF הפכה לליגה הרביעית בחשיבותה. הליגה הרביעית הקודמת, הטרסרה דיוויסיון, הפכה לליגה החמישית בחשיבותה ושמה שונה לטרסרה דיוויסיון RFEF.
גאבור סאבו
גאבור סאבו (בהונגרית: Szabó Gábor; שארושפטק, 2 בינואר 1927 – דברצן, 14 בדצמבר 1996) היה רופא (MD) וביולוג יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (נספח: 1973, רגיל: 1982). קנדידט למדעי הרפואה (1956), דוקטור למדעי הרפואה (PHD) (1971).
ביוגרפיה
גאבור סאבו נולד במשפחה יהודית כבנם של דיולה סאבו, רופא מחוזי ושל פרידה שוורץ. ב-1944 סיים את לימודיו ואת בחינות הבגרות במחלקה לאנגלית של הקולג' הקלוויניסטי בשארושפטק. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא ומשפחתו גורשו למחנה הריכוז והשמדה אושוויץ. הוריו ואחיו נרצחו שם. הוא שהה שלושה עשר חודשים במחנות ריכוז שונים, שרד ושוחרר בדרזדן ב-10 במאי 1945 על ידי כוחות צבא ארצות הברית. אחרי שחזר הביתה נרשם לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת דברצן (DOTE), שם למד בין 1945 לבין 1951. בין 1948 לבין 1951, היה מדגים ועוזר במכון לרוקחות של האוניברסיטה למדעי הרפואה בדברצן. מ-1951 עסק בגנטיקה של חיידקים. בין השנים 1951-1956 עבד כאספירנט במחלקה לרוקחות של DOTE במחלקה לאנטיביוטיקה (אספירנט הוא מקבל מלגה שעובד על השגת תואר קנדידט (דוקטורט קטן) במדע. לאחר השגת הדיפלומה אוניברסיטאית וכמה שנות התמחות, יקבל מלגה ובלי תלות בעבודתו האחרת, ויוכל להקדיש את זמנו להמשך השכלה המדעית שלו, במחקר ובהכנת עבודת הדוקטורט שלו. לאחר שלוש שנים, עליו להגן על עבודת הגמר בפני ועדה אקדמית).
סאבו ארגן את הוראת הגנטיקה הכללית והרפואית, ביולוגיה רפואית באוניברסיטה. סאבו היה:
תחום המחקר שלו היה תפקיד האנטיביוטיקה (סטרפטומיצין) בחיי המיקרואורגניזמים המייצרים אותם, מוטציה, התפתחות אינדיבידואלית, טרנספורמציה גנטית של אורגניזמים גבוהים עם DNA חיצוני.
סאבו מחברם של 150 פרסומים, ספר לימוד בביולוגיה רפואית אוניברסיטאית (1970) ומחבר שותף של מספר רב של חוברות באוניברסיטה לגנטיקה וביולוגיה.
חייו הפרטיים
ב-1951 הוא התחתן עם איבויה שֵרָה. נולדו להם שני בנים: גאבור (1953) ושאנדור (1957).
A Thousand Years
A Thousand Years הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת והפזמונאית האמריקאית כריסטינה פרי, ונכתב על ידי פרי ודייוויד הודג'ס, מתוך האלבום The Saga Twilight: Breaking Dawn - Part 1: Original Motion Picture Sound Track, והפך ל"להיט רדום". השיר יצא להורדה דיגיטלית ב-18 באוקטובר 2011 ברחבי העולם כסינגל השני מתוך האלבום. פרי הקליטה מחדש את השיר עם שירו של סטיב קאזי לסרט דמדומים: שחר מפציע - חלק 2: פסקול Motion Picture Original, תחת הכותרת A Thount years Pt. 2.
הרכב השיר
"A Thousand Years" הוא המפתח של מייג'ור B-flat, עם טווח קולי של F 3 עד C 5.
השיר נכתב על פרשיית האהבה בין הדמויות אדוארד לבלה מתוך דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 1.
וידאו קליפ
ב -17 באוקטובר 2011 שוחרר סרטון לירי רשמי של השיר, באמצעות העמודים הרשמיים של פרי ברשתות החברתיות פייסבוק וטוויטר, כמו גם אתר האינטרנט הרשמי שלה. ב-26 באוקטובר 2011 היא פרסמה קליפ רשמי לשיר בערוץ היוטיוב שלה. הסרטון מתחיל בכך שפרי מחזיקה נר ויש בו כמה קטעים מתוך דמדומים 4: שחר מפציע, חלק הנראים לסירוגין בין הקלעים עם פרי שרה בחדר עם רצפה מלאה בנרות. פרי מסיימת את הקליפ בשירה לשקיעה.
לקליפ יש מעל 1.5 מיליארד צפיות ו-8.9 מיליון לייקים ביוטיוב, מה שהופך אותו לאחד מ-90 הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב.
מיקומי שיא
ב-23 באוקטובר 2011, השיר הופיע במקום ה-63 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, ובמקום ה-70 ב-קנדה הוט 100. לאחר מספר שבועות הגיע מקום ה-31 בבילבורד הוט 100. עד יולי 2013, השיר נמכר ביותר משלושה מיליון הורדות דיגיטליות בארצות הברית. החל מיוני 2014, השיר נמכר בכ-3,657,000 עותקים בארצות הברית. ב-3 באוגוסט 2018, הסינגל אושר שבע פעמים כפלטינה על ידי איגוד תעשיות ההקלטה של אמריקה (RIAA), לאחר שנמכר בכשבעה מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית.
בבריטניה הגיע השיר למקום ה-32 עם יציאתו המקורית בשנת 2011. בשנה שלאחר מכן, לאחר יציאתו של הסרט דמדומים 4: שחר מפציע - חלק 2, הוא הגיע למקום ה-13. בשנת 2013, לאחר שהוצג ב-The X Factor, הגיע לשיא חדש ולמקום ה-11.
רצח שקד שלחוב
רצח הנערה שקד שלחוב הוא רצח על רקע פלילי שאירע ב-20 ביולי 2003 באשקלון, בו נורתה בראשה שקד שלחוב, בת 16, עקב טעות בזיהוי, כאשר נקלעה לחיסול חשבונות בין עבריינים. העבריינים מאיר ז'אנו, ישראל גנון ודוד צפיר תכננו לחסל את העבריין שלום דומרני, שעימו היו מסוכסכים וחשבו בטעות כי דומרני נמצא ברכב שבו נסעה שלחוב. הרצח הכה בתדהמה את הציבור ואת המשטרה, מכיוון ששלחוב הייתה הנרצחת הבלתי מעורבת הראשונה במלחמת כנופיות הפשע.
רקע
הרקע לרצח הוא סכסוך בעסקי הכרייה הלא חוקית בחולות אשקלון. מישל ז'אנו ואחיו יגאל, וישראל גנון ואחיו מאיר עמדו בראש עסקי הכרייה הלא חוקית. דומרני דרש לקבל חלק מהרווחים, ובשלב מסוים היחסים בין דומרני לז'אנו התדרדרו ונפתחה מלחמת כנופיות בין הצדדים. בינואר 2003 חוסל על ידי רעולי פנים מאיר גנון, אחיו של ישראל. האצבע הופנתה כלפי דומרני, וז'אנו וגנון ביקשו לנקום על הרצח ולחסל את דומרני, אך עקב טעות בזיהוי רצחו את שלחוב. יגאל ז'אנו, אחיו של מישל, חוסל בספטמבר 2004 כתוצאה מפיצוץ ברכבו.
הרצח
ב-20 ביולי 2003 הצטיידו ז'אנו וגנון ברובה גליל לצורך חיסולו של דומרני. הם הכינו מארב, ובמקביל צוות נוסף עקב אחר דומרני ודיווח על תנועותיו. בסמוך לשעה 22:30 דיווח הצוות כי הבחין בדומרני נוהג ברכב מסוג סוזוקי, יחד עם שלושה מחבריו. הם דיווחו על כך לז'אנו וגנון. שני העבריינים נסעו לכיוון העיר אשקלון, לצורך חיסולו של דומרני. בזמן שעשו את דרכם לאזור החיסול המתוכנן, נהג רכב הסוזוקי, יניב רווח, הוריד מהרכב את דומרני וחבריו ואסף את ידידתו שקד שלחוב, וחברתה דנית שמש.
כאשר הבחינו ז'אנו וגנון ברכב הסוזוקי, הם נצמדו אליו ותוך כדי נסיעה ירה גנון צרור יריות לעבר רכב הסוזוקי. הירי כוון למושב הרכב שלצד הנהג בו אמור היה לשבת דומרני, אך בפועל ישבה בו שלחוב. חלונות הרכב היו כהים כך שהם לא יכלו לזהות מראש את מטרת הירי. כל יושבי הרכב נפגעו מהירי. שלחוב, שישבה ליד הנהג, נפגעה מכדור שפגע בראשה. היא נפצעה באורח אנוש ומתה מפצעיה בבית החולים ברזילי. נהג הרכב וחברתה של שלחוב נורו בכתף, ונפגעו באורח קל עד בינוני. לאחר הירי ירדו ז'אנו וגנון מהרכב וראו שדומרני לא נמצא ברכב. הם הבינו את הטעות וברחו משם בנסיעה מהירה.
חקירה ומשפט
לאחר הרצח הוטל צו איסור פרסום על מרבית פרטי הפרשה. פריצת הדרך הראשונה בחקירה הייתה באוקטובר 2003. באותה העת יניב רווח, נהג רכב הסוזוקי הותקף ונחטף על ידי ז'נו, גנון וצפיר, וזאת מכיוון שהם חששו שהוא יקשור אותם לרצח. המשטרה עקבה אחרי החשודים והצליחה לסכל את החטיפה. נגד ז'אנו וגנון הוגש כתב אישום על חטיפה ולאחר מכן הם החלו לרצות את עונש המאסר. פריצת הדרך השנייה התרחשה בתחילת שנת 2004, כאשר העבריין ירון סנקר נעצר בנתב"ג במהלך ניסיון הימלטות מהארץ. סנקר קשר את ז'אנו וגנון לרצח. ביולי 2004 הודיעה המשטרה על פענוח הרצח, לאחר שהוגש כתב אישום נגד החשודים ברצח, ז'אנו וגנון.
במסגרת כתב האישום, שהוגש בבית המשפט המחוזי בבאר שבע הואשמו ז'אנו וגנון גם בניסיון רצח חברו של דומרני, שי בן אמו, כחודש וחצי לפני רצח שלחוב, במהלך ניסיון לחסל את דומרני בבית מגוריו.
במסיבת העיתונאים שהתקיימה בעקבות הפענוח, אמר משה קראדי, מפקד מחוז דרום, זמן קצר לפני שנכנס לתפקידו כמפכ"ל: "בניגוד למקרים אחרים, הרוצחים לא התגאו במעשיהם ונקשר קשר שתיקה סביבו - מה שהקשה על החוקרים".
עקב הלכת קינזי, המשפט נעצר למשך שנתיים, כיוון שעל פי הלכה זו, ירון סנקר לא יכל להעיד במשפט הרצח של שלחוב עד לסיום משפטו. בעקבות עתירה של מדינת ישראל, שהוגשה בגלל חשש שהנאשמים ישוחררו עקב עינוי דין, עתירה בה לקחו חלק הוריה של שלחוב, בוטלה באוקטובר 2006 הלכת קינזי. בעקבות ביטול הלכה זו חודש המשפט. בפברואר 2007 קבע בית המשפט העליון כי עקב הסחבת במשפט, שנבעה מהלכת קינזי, לא ניתן להאריך יותר את מעצרם של הנאשמים והם ישוחררו למעצר בית, מכיוון שזכותם לחירות גוברת על מסוכנותם. פרקליטות המדינה ערערה על ההחלטה, אך הערעור לא התקבל.
הנאשמים ברצח, מאיר ז'אנו וישראל גנון, זוכו מחמת הספק בבית המשפט המחוזי בשנת 2009, לאחר שבית המשפט קבע כי עדותו של סנקר אינה די אמינה וכי לא הוצגו מספיק ראיות מצד התביעה כדי שניתן יהיה להרשיע את ז'אנו וגנון. דוד צפיר, שהואשם בקשירת קשר לביצוע פשע וניסיון רצח, שוחרר עקב חוסר ראיות. אולם לאחר ערעור שהוגש לבית המשפט העליון, הורשעו ב-2010 ז'אנו וגנון ונגזר עליהם מאסר עולם. במרץ 2011 ניתן גזר הדין; ז'אנו וגאנו נידונו למאסר עולם ועוד 15 שנה, ונקבע כי הם יפצו את בני משפחת שלחוב בסכום של 258 אלף שקלים.
ב-2015, סנקר, הנידון לשני מאסרי עולם לאחר שהורשע ברצח כפול בהוד השרון, הציע למדינה עסקה במסגרתה ימסור מידע על נהג רכב המילוט שהוביל את הרוצחים, נהג שזהותו לא ידועה והוא לא נתפס עד היום, וזאת בתמורה להפחתה של לפחות מחצית מעונשו.
בעקבות הרצח
לאחר הזיכוי, נפלו הוריה של שלחוב קורבן לסחיטת כספים במרמה על ידי מיכאל זרגורוב, נוכל המוכר למשטרה, שטען שבידיו ראיות שיובילו להפללת הרוצחים. אביה של שלחוב, אמיר, הביע כעס על כך שהמדינה לא מכירה במשפחתו כנפגעת טרור: "מה ההבדל ביני, שאיבדתי בת חפה מפשע במלחמה של עבריינים, לבין משפחה שאיבדה את יקירה בפיגוע לאומני?". הוא הוסיף כי בכוונתו לפנות לרשויות כדי לקבל הכרה כזאת.
שובר שביתה
שובר שביתה (באנגלית: Strikebreaker) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון ינואר 1957 של The Original Science Fiction Stories, ותורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט... תחת השם מפר שביתה, ושוב בשנת 2011 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 3.
את ההשראה לסיפור שביתה שאב אסימוב מקבוצה של כשלושים טכנאים שאיימו להשבית את הרכבת התחתית של ניו יורק, דבר שיגרום לנסיעה בתוך עיר להיהפך לכמעט בלתי אפשרית. בסופו של דבר השביתה לא התרחשה, אך אסימוב שאב את ההשראה לסיפור על אדם ששביתתו תעצור את העולם כולו.
עלילה
העולם בו מתרחש הסיפור הוא אלסוויר, כוכב לכת מינורי חוץ-שמשי בקוטר של כמאה חמישים קילומטר המשמש כבית למושבה ייחודית ומבודדת של כשלושים אלף בני אדם, המתגוררים בתוכו של כוכב הלכת. במושבה התפתחה מערכת חוקים נוקשה, כאשר לכל משפחה מותר לעסוק רק במקצוע אחד. סטיבן למורק, סוציולוג בן כדור הארץ הגיע לאלסוויר כדי לחקור אותה, וגילה כי אלסוורי בשם איגור רגוזניק פתח בשביתה.
משפחת רגוזניק אחראית על מתקן עיבוד הפסולת של אלסוויר, ובמשך הדורות משפחת רגוזניק נהפכה למשפחה מנודה, וכולם מתייחסים אליה כטמאה. איגור רגוזניק דורש שהנידוי של משפחתו יסתיים. המועצה של אלסוויר סרבה לדרישותיו, ואיגור רגוזניק פתח בשביתה. אם השביתה תמשיך הפסולת תגרום למחלות, דבר המוביל למגפות באלסוויר וימחה את כל המושבה.
כאשר מתחוור ללמורק ששום צד לא יוותר, הוא מתנדב באי רצון להפעיל את מכונות עיבוד הפסולת בעצמו. כאשר רגוזניק רואה זאת הוא נכנע וחוזר לעבוד.
למורק מבטיח לרגוזניק כי עכשיו האלסוורים מודעים לרגשותיו, ובסופו של דבר הם יסיימו את בידודו. רגוזניק אינו מתרשם. בינתיים, למורק לומד כי שאר האלסוורים אינם רוצים שום קשר איתו; עכשיו כאשר הוא עבד בעבודתו של רגוזניק הוא טמא בעצמו - "גורם פנימי בתעשיית הבאושים".
אוטיס דייוויס
אוטיס דייוויס (באנגלית: Otis Crandall Davis; 12 ביולי 1932) הוא אתלט עבר אמריקאי, אלוף אולימפי (רומא 1960) ושיאן עולם (1960–1963) בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
ביוגרפיה
דייוויס נולד ב-1932 בעיר טסקלוסה שאלבמה (ארצות הברית). בנעוריו סבל מההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה במדינה ונאלץ ללכת לבית ספר לשחורים בקצה העיר על אף שהיה בית ספר בקרבת ביתו. ב-1950, לאחר סיום התיכון, התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית לתקופה של 4 שנים במהלכן שירת במלחמת קוריאה. בתקופה השירות שיחק בנבחרת הכדורסל של חיל האוויר האמריקאי.
לאחר סיום השירות הצבאי שיחק שנה כדור סל בקולג' בלוס אנג'לס דבר שסייע לו לזכות במלגת כדורסלן ולהיכנס ללימודים באוניברסיטת אורגון. על אף שיועד לכדורסל נמשך דייוויס לאתלטיקה ומאמן האתלטיקה של האוניברסיטה, ביל בוורמן, בחן את יכולותיו. תחילה אימן אותו בבור הקפיצה (קפיצה לגובה וקפיצה לרוחק) אולם דייוויס נמשך לריצות בינוניות והחל להתאמן בתחום זה.
בגלל השירות הצבאי והלימודים החלה הקריירה הספורטיבית של דייוויס בגיל מבוגר והיא נמשכה תקופה קצרה מ-1958 (כשהיה בן 26) ועד 1961.
לאחר אולימפיאדת רומא חזר לאוניברסיטה כדי להשלים, בשלהי אותה שנה, תואר ראשון בבריאות וחינוך גופני. עם השלמת התואר ופרישתו מאתלטיקה החל דייוויס לעבוד כמורה בבית ספר תיכון בעיר ספרינגפילד שבאורגון. לאחר מספר שנים החל דייוויס לעבוד כמדריך אתלטיקה בבסיסים של צבא ארצות הברית. ב-1989 עבר מאורגון לניו ג'רזי שבחוף המזרחי וב-2002 החל לעבוד כקצין ביקור סדיר, מורה ומאמן אתלטיקה בתיכון אמרסון בעיר יוניון סיטי.
1959
באליפות ארצות הברית באתלטיקה זכה במדליית ארד בריצת 440 יארד.
1960
באליפות ארצות הברית זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.8 שניות.
אלוף אולימפי ושיאן עולם
שיאו בריצת 400 מטר נשבר במאי 1967 על ידי טומי סמית' (44.5 שניות) והשיא בריצת השליחים נשבר כעבור 4 שנים באוקטובר 1964 באולימפיאדת טוקיו על ידי נבחרת ארצות הברית (3:00.7 דקות).
1961
באליפות ארצות הברית באתלטיקה זכה במדליית זהב בריצת 440 יארד בתוצאה של 46.1 שניות.
גן המילים
גן המילים (ביפנית: 言の葉の庭) הוא סרט אנימה יפני מהסוגה דרמה אשר יצא במקור לאקרנים בשנת 2013. הסרט נכתב, בוים ונערך על ידי מאקוטו שינקאי, והונפש על ידי אולפני CoMix Wave Films. בסרט מככבים מייו אירינו וקאנה האנאזאווה. פסקול הסרט הולחן על ידי דייסוקה קאשיווה.
הבכורה של הסרט התקיימה ב-28 באפריל 2013 בפסטיבל הסרטים של גולד קוסט באוסטרליה. הסרט יצא לראשונה לאקרנים ביפן ב-31 במאי 2013.
תקציר העלילה
עלילת הסרט עוקבת אחר טקאו אקיזוקי, תלמיד בן 15 אשר גר בטוקיו וחולם להיות סנדלר, ויוקינו, אישה מסתורית באמצע שנות ה-20 לחייה. טקאו נוהג לעיתים רבות שלא להופיע לשיעורים שונים בבית הספר במהלך ימים גשומים על מנת ליצור נעליים בגן יפייפה בשינג'וקו גיואן, שם הוא פוגש את יוקינו.
למרות הפרש הגילאים ביניהם, טקאו ויוקינו מתיידדים ונוצר חיבור ביניהם בין היתר על רקע אהבתם המשותפת לימים גשומים ונעליים. ככל שהם מבלים יותר זמן ביחד, הם מתחילים להיפתח זה לזה לגבי ההתמודדויות האישיות שלהם והאתגרים העומדים בפניהם בחייהם.
אמוג'י לב אדום
אמוג'י לב אדום (❤️) הוא אחד מהאמוג'י ם הנפוצים ביותר באתרי מדיה חברתית ומשמש בעיקר לצורך הבעת אמפתיה ואהבה.
מקור סמל הלב האדום
הלב שימש עוד מהעת העתיקה כסמל המתייחס אל הלב הרוחני, הרגשי, והמוסרי של בן אנוש. באומנות ובפולקלור האירופאי המסורתי, סמל הלב מצויר בצורה מעוצבת אשר בדרך כלל צבועה אדום, המסמל דם או תשוקה ורגש חזק.
היסטורית יצירה ושיווק
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הוציאה החברה היפנית NTT Docomo, ביפר שאפשר לשלוח את סמל הלב האדום שהיה למכשיר הראשון שאפשר לשלוח פיקטוגרפיה כחלק מהטקסט. הסמל נוצר על ידי המעצב שיגטקה קוריטה.
המכשיר זכה לביקורות נלהבות ברחבי אסיה, מה שהוביל לחברות אחרות באזור לשקול שימוש בפיקטוגרמות ברשימת תווי הטקסט, ולאחר ש-NTT Docomo שחררה ביפר נוסף המיועד לאנשי עסקים שלא כלל את אמוג'י הלב האדום היא ספגה ביקורת רבה מהצרכנים שהחלו לעבור למוצרי חברות אחרות שכללו את האמוג'י, מה שגרם לחברה בסופו של דבר להחזיר את האמוג'י לדגם החדש. בשנת 1993 התווסף האמוג'י ליוניקוד כחלק מ-Unicode 1.1 תחת השם "Heavy Black Heart", וב-2015 התווסף ל-Emoji 1.0.
עם השנים נוצרו סמלי אמוג'ים נוספים, ביניהם גם סמלי לב בצבעים שונים (כגון 🧡, 💛, 💚, 💙, 💜, 🖤, 🤍 ו-🤎) כשלכל אחד מהם יוחסה משמעות שונה.
פופולריות
בשנת 2017 הוא מוקם על ידי פייסבוק במקום השישי ברשימת האמוג'ים הפופולרים ביותר ובמקום השני על ידי חברת אפל.
על פי נתוני Unicode Consortium לשנים 2019, 2021 ו-2022, הוא דורג כאמוג'י השני הנפוץ ביותר לאחר אימוג'י בוכה מצחוק.
סקר שנערך בשנת 2022 הראה כי רוב הצעירים בני 16–29 מגדירים את האמוג'י בין אלו שמעוררים אצלם סלידה גבוהה.
איסור על שליחת האמוג'י
על פי החוק הסעודי, שליחת אמוג'י לב אדום נחשבת להטרדה ועלולה להוביל למאסר של שנתיים עד חמש שנים יחד עם קנס של עשרת אלפים ריאל סעודי.
וילי הרננגומס
גיז'רמו גוסטבו "וילי" הרננגומס גואר (בספרדית: Guillermo Gustavo "Willy" Hernangómez Geuer; נולד ב-27 במאי 1994) הוא כדורסלן ספרדי המשחק בקבוצת ניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA, וכן בנבחרת ספרד.
עונת 1988/1989 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1988/1989 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-34 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-6 בספטמבר 1988 ותחרות הסתיימה ב-24 במאי 1989.
וילי הרננגומס
נעורים ותחילת הקריירה
הרננגומס נולד במדריד, אמו מרגריטה הייתה כדורסלנית נבחרת ספרד ואביו גיז'רמו היה כדורסלן ששיחק בקבוצות שונות בספרד. אחיו הצעיר חואן הרננגומס אף הוא כדורסלן, המשחק בקבוצת טורונטו ראפטורס. כילד התעניין בעיקר בכדורגל. הוא החל לשחק כדורסל בגיל 15 בקבוצת הנערים של לאס רוסאס, וב-2010 עבר לקבוצת הנערים של ריאל מדריד.
עונת 1988/1989 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
בתחרות השתתפו 31 קבוצות. בעקבות אסון הייזל אלופת אנגליה לא יכלה להשתתף בתחרות.
משחק הגמר נערך בקאמפ נואו, ברצלונה. התחרות הסתיימה בניצחון של מילאן בפעם השלישית בתולדות המועדון.
וילי הרננגומס
ספרד
בעונת 2011/2012 שיחק בקבוצת הנוער ושותף ב-11 משחקים בקבוצת המילואים של ריאל מדריד מהליגה השנייה בספרד. בעונת 2012/2013 שותף בשלושה משחקים של ריאל מדריד ביורוליג.
עונת 1988/1989 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 32 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
וילי הרננגומס
ספרד
בעונת 2013/2014 הושאל לקחאסול סביליה מהליגה הראשונה, הוא רשם ממוצע של 5.9 נקודות ו-3.2 ריבאונדים למשחק. עונה לאחר מכן רשם ממוצע של 10.6 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק בליגה, ונבחר לחמישיית השחקנים הצעירים של הליגה הספרדית. כמו כן שיחק עם הקבוצה במסגרת היורוקאפ ורשם ממוצע של 8.9 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק.
עונת 1988/1989 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
מתכונת התחרות
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
וילי הרננגומס
ניו יורק ניקס
הרננגומס נבחר במקום ה-35 בסיבוב השני של דראפט ה-NBA‏ 2015 על ידי פילדלפיה 76', אך הזכויות על החתמתו הועברו לניו יורק ניקס אשר החתימה אותו שנה לאחר מכן. לאורך עונת הרוקי רשם הרננגומס ממוצעים של 8.2 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
עונת 1988/1989 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
ראו גם
גמר גביע אירופה לאלופות 1989.
וילי הרננגומס
שארלוט הורנטס
ב-7 בפברואר 2018, לאחר כעונה וחצי עם הניקס, הועבר בטרייד לשארלוט הורנטס בתמורה לג'וני אובראיינט ושתי בחירות דראפט עתידיות.
ניו אורלינס פליקנס
לקראת עונת חתם הרננגומס על חוזה בניו אורלינס פליקנס.
נבחרת ספרד
מ-2010 הרננגומס חבר בסגל הנבחרות הלאומיות של ספרד. הוא סיים עם הנבחרת במקום הרביעי באליפות אירופה עד גיל 16 ב-2010, טורניר בו רשם ממוצע של 9.9 נקודות ו-8.7 ריבאונדים למשחק. ב-2011 זכה עם ספרד באליפות אירופה עד גיל 18 שנערכה בפולין, הוא רשם באליפות ממוצע של 7.3 נקודות ו-4.4 ריבאונדים. ב-2012 סיים עם ספרד במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בליטא. הוא רשם בטורניר ממוצע של 14 נקודות ו-6 ריבאונדים. באותה שנה זכה עם ספרד בטורניר אלברט שוויצר ונבחר לחמישיית הטורניר. באליפות העולם עד גיל 19 שהתקיימה ב-2013 בצ'כיה סיים עם ספרד במקום החמישי, הוא רשם באליפות ממוצע של 10.9 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק. ב-2014 זכה עם ספרד במקום השני באליפות אירופה עד גיל 20 שהתקיימה ביוון. בטורניר שיתף פעולה עם אחיו הצעיר שהיה אף הוא חבר בסגל הנבחרת. הוא רשם ממוצע של 12.3 ו-8.4 ריבאונדים למשחק ונבחר לחמישיית הטורניר.
באליפות אירופה בכדורסל 2015 היה הצעיר מבין חברי נבחרת ספרד הבוגרת שזכתה במדליית הזהב. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה עם הנבחרת במדליית ארד, במהלך הטורניר רשם ממוצע של 6.6 נקודות ו-2.7 ריבאונדים למשחק.
בגביע העולם בכדורסל 2019 זכה עם ספרד במדליית זהב.
ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה)
ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה), הייתה ישיבה מוסרית בעיירה סלובודקה (כיום שכונה בעיר קובנה שבליטא). לאחר מכן הוקם סניף בעיר חברון שבארץ ישראל בשם ישיבת חברון. ישיבת סלבודקה בבני ברק קרויה על שמה של "כנסת ישראל".
דרכה של ישיבת סלבודקה השפיעה על ישיבות אחרות, בוגרי סלבודקה היו מעורבים בהקמת ובהרחבת ישיבות בפרט לאחר השואה.
תולדות הישיבה וראשיה
ישיבת סלבודקה נוסדה בתחילה ככולל אברכים, ישיבת "כנסת ישראל" נוסדה בשנת תרל"ז (1877) על ידי הרב נתן צבי פינקל, המכונה "הסבא מסלובודקה", בפרבר סלובודקה שבעיר קובנה, ליטא. הרב פינקל היה מגדולי תנועת המוסר ותלמידו של הרב שמחה זיסל זיו, המכונה "הסבא מקלם".
בשנת תרמ"ט התמנה לראשות הישיבה, הרב יצחק יעקב רבינוביץ' (פוניבז') מחבר הספר זכר יצחק, בשנת תר"ן מינה 'הסבא' את רבי דב צבי הלר למשגיח בישיבה.
בשנת תרנ"ד מינה הרב נתן צבי פינקל את הרב משה מרדכי אפשטיין, לימים מחותנו, ואת הרב איסר זלמן מלצר, גיסו של הרב אפשטיין, לראשי הישיבה. הרב מלצר נשלח אחר כך על ידי הרב נתן צבי פינקל לפתוח את ישיבת סלוצק, הרב אפשטיין כיהן בראשות הישיבה עד לפטירתו.
סדרי הלימוד בישיבה
מט"ו באב והלאה: סדר שלישי אחר תפילת המעריב, עד 11 בלילה.
מוסר למדו כל יום בין מנחה למעריב. בשבת בין-השמשות היה סדר לחשבון הנפש על כל השבוע.
המחלוקת על שיטת המוסר
בשנים תרנ"ו-תרנ"ח קמו מערערים על שיטת המוסר, ביניהם גדולי תורה כמו הרב צבי רבינוביץ מקובנה, בנו של הרב יצחק אלחנן ספקטור מקובנה, והרב משה דנישבסקי, רבה של סלובודקה, וטענו כי היא גורמת לביטול תורה. אמנם ר' יצחק אלחנן, שהמחלוקת על המוסר החלה בחייו, לא תמך במחלוקת זו וסבר כי המחלוקת עצמה מזיקה לתורה. המחלוקת כללה גם שקרים והסתה נגד תומכי המוסר ובראשם "הסבא מסלובודקה" שפרסמו המשכילים שלא היה אכפת להם מלימוד תורה, אך שנאו את שיטת המוסר, ומטרתם העיקרית הייתה שהישיבה תעבור לידיים אחרות ה"מתאימות לרוח הזמן" ולבנות אותה מחדש על יסודות משכיליים.
המחלוקת פרצה גם בישיבת סלובודקה עצמה בתרנ"ז כשחלק מהתלמידים ורבני הישיבה שצידדו בה היו ממתנגדי שיטת המוסר. בעקבות המחלוקת הזמין הרב צבי רבינוביץ, רבה של קובנה את הרב יצחק בלזר, מגדולי תלמידי ר' ישראל מסלנט והסבא מסלובודקה, וביקשו מהם תשובות על טענות המתנגדים לשיטת המוסר בישיבת סלובודקה, בנוכחות נכבדי קהילת קובנה וחלק נכבד מהתלמידים שערערו על שיטת המוסר.
הרב בלאזר והרב נתן צבי פינקל ידעו שכל התשובות לא יעזרו, והוחלט מראש על ידי מארגני האספה לבטל את שיטת המוסר. הרב בלאזר לא הגיב על הטענות, ולאחר שגמרו המתנגדים להשמיע את טענותיהם ברכם בברכת "ליל מנוחה" והלך. הרב פינקל לעומתו אמר להם שאין מה להתווכח איתם כיוון שכל כוונתם לבטל את לימוד המוסר ולכך לא יסכימו לעולם.
לפי עצתו של הרב בלאזר כדי למנוע מחלוקת, למחרת האספה פרשו תומכי המוסר והקימו בבית מדרש אחר את ישיבת "כנסת ישראל" על שם ר' ישראל מסלנט והמשיכו את דרך שיטת המוסר שלפיה קמה הישיבה המקורית, והישיבה בבית המדרש המקורי נקראה "כנסת בית יצחק" ע"ש ר' יצחק אלחנן ספקטור. ראשי הישיבה החדשה, שהמשיכה להיקרא גם בשם "ישיבת סלובודקה", היו "הסבא מסלובודקה" והרב אפשטיין, שהיו בהמשך ראשי סניף הישיבה בחברון, ואליהם הצטרפו 60 תלמידים וביניהם רבים ממובחרי הישיבה. ראשי הישיבה הוותיקה שעברה בהמשך לקמניץ והתפרסמה בשם "ישיבת קמניץ" היו הרב צבי רבינוביץ והרב משה דנישבסקי, ובהמשך התפרסם כראש הישיבה הרב ברוך דב ליבוביץ.
גלות הישיבה בקרמנצ'וג
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת תרע"ד, בעקבות פקודה שנתנה על ידי ממשל הצאר להגליית יהודי סלובודקה וקובנה, אשר סביבן היו מבצרים צבאיים, נאלצו הישיבה, ראשיה ותלמידיה, לגלות מסלובודקה, ועברו לעיר מינסק ואחר כך לקרמנצ'וג, שם המשיכו ה"סבא" יחד עם ר' משה מרדכי אפשטיין לנהל את הישיבה.
בשנת תרע"ו, בעת שהות הישיבה בקרמנצ'וג, הוקמה בבניין הישיבה בסלובודקה ישיבה חדשה בראשות ר' ברוך הורביץ אב"ד אלקסוט, שהיה גיסו של רבי משה מרדכי אפשטיין, והרב ר' ניסן יבלונסקי. המנהל הרוחני היה ר' ירוחם לייבוביץ, שלימים היה המנהל הרוחני בישיבת מיר. עם חזרת הישיבה מקרמנצ'וג בשנת תרפ"א התאחדו שתי הישיבות, ורבי ברוך הורביץ השתלב בהנהגת הישיבה.
לאחר עליית חלק מהישיבה לארץ ישראל
בשנת תרפ"ד גזרה הממשלה הליטאית כי על בחורי הישיבות להתגייס, או לחלופין, על הישיבות ללמד לימודי חול ושפת המדינה. ה"סבא" החליט בשל זאת להעתיק את הישיבה לארץ ישראל, ובשלהי תרפ"ד החלו בחורים לעלות לארץ ישראל יחד עם הרב יחזקאל סרנא והרב אברהם גרודזינסקי והקימו את ישיבת חברון. בשנת תרפ"ה עלו לחברון גם הרב משה מרדכי אפשטיין, וחתנו רבי משה פינקל בהמשך עלה גם "הסבא". הרב גרודזינסקי חזר לחזק את הישיבה בסלובודקה. בסוף שנת תרפ"ה התבטלה הגזירה, וכך הישיבה המשיכה לתפקד, כשבראשה עמד רבי יצחק אייזיק שר והמשגיח רבי אברהם גרודזינסקי.
באותה תקופה, לאחר עלייתו לארץ של רבי משה מרדכי אפשטיין, נקלעה הישיבה לסכסוך בשאלת הרבנות, תושבי העיר צידדו ברבי יוסף זוסמנוביץ חתנו של רבי משה מרדכי, שהוועד על ידו לרשת את כיסא הרבנות, אך רבני הישיבה התנגדו למינוייו מסיבות שונות, והעמידו את הרב זלמן אוסבסקי, מה שגרם למחלוקת ארוכה וקשה בין הצדדים.
חורבן הישיבה בשואה
ביום שישי, ב' תמוז תש"א, (27 ביוני 1941) נרצח לראשונה אחד הר"מים של הישיבה, הרב שרגא פייבל הורביץ, בנו של ראש הישיבה לשעבר ר' ברוך הורביץ. ר' שרגא פייבל ישב בביתו ברחוב בווינה ולמד. בבית היו גם אשתו ובתו בת חמש, וכן בחור ישיבה מגרמניה בשם וואלף. הרבנית ראתה מבעד לחלון והנה שומר-הבית מוביל שלושה שאוליסטים ליטאים לדירה. לא הייתה שהות להימלט. ה'שאוליסטים' התפרצו לבית, מבלי לומר מילה, סחבו את ר' פייבל יחד עם הבחור וואלף והוציאום לחצר ולעיני אשתו וילדתו ירו בהם למות.
בסוף יוני ותחילת יולי החלו ליטאים לתפוס יהודים ברחובות, וביניהם גם בחורי סלבודקה ואברכים של "כולל קובנה", כ-6000 - 7000 יהודים נרצחו בפורט השביעי.
ב-27 ביולי פתחו הנאצים ועוזריהם הליטאים בחטיפות. חטפו יהודים ברחובות והוציאום מבתיהם והובילום לפורט התשיעי או השביעי. שם עינום והתעללו בקורבנות, ואחר-כך הרגו אותם. בשבוע הראשון של החטיפות הוצאו להורג 108 בני-ישיבה יחד עם הרבנים מן הכולל ובהם הרב ר' ליפה זילבר, הרב חיים גילמן, הרב חיים בצרבין.
ב-18 באוגוסט, כ"ה מנחם אב, עשרה ימים לאחר שכלאו את היהודים בגטו, נכנסו אנשי הגסטאפו לגטו ודרשו להמציא להם 500 איש לעבודה אינטליגנטית כביכול. בין המגויסים לעבודה זו היו 40 מבני הישיבה, הרב שמואל ראלבה, יהושע גראז, ברוך שטראס ועוד. היודנראט הצליחו לאסוף רק 300 מבין 500 הנדרשים. אולם אנשי הגסטאפו לא אמרו די, ואספו 543 איש, הביאו את כולם ל"פורט הרביעי" והמיתום ביריות.
ב-26 בספטמבר, בערב שבת שובה, הקיפו הרוצחים כמה רחובות של הגטו, בסביבה שבה התגוררו שרידי בני-הישיבה, מפקד הגטו קוזלובסקי, נאצי ליטאי, התלונן שירו אליו מתוך הגטו, וזה היה מבצע עונשין. ליטאים מזוינים ברובים ביצעו את הפעולה. הם הוציאו אלף נפשות, נשים וילדים, בהם 64 בני-ישיבה ורבנים: הרב איסר שור ואשתו, הרב צבי שניידר ואשתו, הרב ר' משה בנדם עם בני משפחתו, רבה של עיר מוש, משה גודציכס, נחום אולשוואנג ואחרים, והרגום על נשיהם וטפם.
ב-28 באוקטובר, ה' מרחשון תש"ב, קיבלה הנהלת הגטו פקודה מן הגסטאפו, שעל כל היהודים להתאסף ב"ככר-הדמוקרטיה", ומי שלא יבוא יומת בירייה. בשעה שמונה בבוקר הופיע איש-הגסטאפו הידוע באכזריותו, הלמוט ראוקה, והתחיל לבצע סלקציה בין תושבי הגטו. כ-9200 יהודים, ביניהם עשרות בני-הישיבה וחמישה רבנים, נשלחו למוות בפורט התשיעי. ביניהם היו ר' יחזקאל ברשטין ראש ישיבת "אור ישראל" עם כל משפחתו, ר' ישראל יעקב לובטשאנסקי, המנהל הרוחני של ישיבת ברנוביץ', רבה של בושטריץ, ר' מרדכי ליפשיץ עם משפחתו, הרב ר' נפתלי ווסרמן, בנו של ר' אלחנן ווסרמן, הרב ר' זלמן שטיין ובני-משפחתו, מזכיר הישיבה ר' יעקב שלמה ורבים אחרים.
נוני מדואקה
צ'וקוונונסו "נוני" טריסטן מדואקה (באנגלית: Chukwunonso "Noni" Tristan Madueke; נולד ב-10 במרץ 2002 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הכנף בקבוצה צ'לסי מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים
מדואקה גדל במחלקת הנוער של טוטנהאם הוטספר, ובשנת 2019 עבר למחלקת הנוער של פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית. בתחילת עונת ערך מדואקה מספר הופעות בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-19 בינואר 2020 ערך מדואקה את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 1-1 נגד VVV פנלו במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת. עד לתום עונה זו ערך מדואקה שלוש הופעות ליגה נוספות.
ב-19 בספטמבר 2020 הבקיע מדואקה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על אמן במסגרת המחזור השני לעונת. בסך הכל ערך מדואקה 24 הופעות ליגה בעונה זו, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-7 באוגוסט 2021 הבקיע מדואקה צמד שערים בניצחון 4-0 על אייאקס במסגרת מגן יוהאן קרויף.
קריירה בינלאומית
מדואקה היה חלק מסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
סורת אל-בקרה
סורת אל-בקרה (בערבית: سورة البقرة), או בשמה הנוסף, סורת הפרה, היא הסורה השנייה בספר הקוראן וגם הארוכה ביותר בו. היא כוללת 286 פסוקים (אַיַא֫ת). בדומה לשמות של סורות האחרות, אין השם מעיד על תוכנה הכולל, הסורה עוסקת במכלול נושאים. שמה ניתן לה בשל הסיפור המופיע בה בפסוקים 67 עד 73. בהם מודגשת עיקשותם של בני ישראל במדבר במגעם מול משה. כאשר דורש משה מבני ישראל, להקריב קורבן לאל והם במקום לציית מקשים עליו בשאלות ובהתנגדויות
לפי האמונה האסלאמית הקוראן ניתן למוחמד, פסוקים-פסוקים לאורך תקופה של עשרים ושתיים שנים במקומות שונים. מי שהעביר אליו את הפסוקים היה המלאך ג'יבריל (جبريل) - המזוהה בדרך-כלל עם המלאך גבריאל. סורה זו הורדה במדינה ומקומה בקוראן מיד לאחר סורת אל-פאתחה. החלק הראשון שלה נכתב לפי האמונה המוסלמית בשנתיים הראשונות לשבתו של מוחמד במדינה. החלק השני שכולל חוקים, נכתב גם הוא במדינה מאוחר יותר ואילו החלק האחרון פסוקים 284–286 ניתנו לפי האמונה למוחמד עוד בשבתו במכה. הפסוק הפותח בסורת אל בקרה ("הספר הזה אשר אין בו דופי, הוא קו הישר לצדיקים") מהווה מענה ישיר לפסוק 6 בסורה הקודמת "הורנו בדרך המישרים ארחותיהם".
רקע היסטורי
בשנת 622 עבר מוחמד נביא האסלאם עם קהילת מאמיניו, לעיר ית'רב שנקראת מאז אל-מדינה. המעבר נעשה עקב רדיפות במכה וכן בשל בקשתם של שני השבטים הערבים שחיו בית'רב ח'זרג' ומית'ריב, לשמש להם מנהיג ובורר בסכסוכי קרקעות הרבים שהיו ביניהם. בעיר ובסביבתה התגוררו דרך קבע גם שלושה שבטים יהודים: בני נדיר, בני קינוקאע ושבט בני קוריט'ה. המעבר למדינה או ההיג'רה כפי שהוא נקרא באסלאם, גרם למספר שינויים בחיי מוחמד וקהילתו, בנוסף לתפקידו כמנהיג דתי, הוא נעשה גם למנהיג מדיני. קהל השומעים שלו התרחב, ומוחמד תלה תקוותו בשבטי היהודים במקום, כיון שהם כבר היו אמונים על האמונה באל יחיד, במלאכים בעולם הבא, ובמתן התורה למשה בסיני. היהודים מצידם התייחסו אל מוחמד בלעג וזלזול, ומוחמד האשים אותם בהאשמות שונות. אחת הנפוצות נקראת בערבית "תחריף" (تحريف) שפירושה עיוות, סילוף וזיוף. היהודים הואשמו על ידו בזיוף התורה, בהעלמה והסתרה של מספר עובדות מסיפורי המקרא, בצביעות ובהתכחשות לכלל הנביאים ולנביא מוחמד בפרט. לסכסוך זה היו תוצאות רבות ביניהן גם הינתקות של האסלאם מהיהדות, ושינוי של כמה מנהגים שנחקקו בהשראתה. נראה כי היהודים של העיר מדינה היו בקיאים במסורת הרבנית. על פי כתובים בחדית ניתן להבין שמוחמד היה המום מהשאלות המלומדות שהציבו בפניו היהודים האלה. הוא ענה להם במילים: "אתם הסתרתם את מה שנצטוויתם להבהיר" (סורה 2 פסוק 92), וזאת הייתה נזיפה ביהודים על שלא שיתפו אותו בגילויים הדתיים שלהם. הקוראן מציג את היהודים כמי שחיללו את הקודש פעמיים במהלך היסטוריה שלהם. הפעם הראשונה בחטא העגל והפעם השנייה כאשר לא האמינו במוחמד שליח האל . גורם נוסף שהשפיע על תוכנה של סורה זאת, הוא גיוון רב יותר בקהל המאמינים. במדינה שבה התרחב קהל חסידיו של מוחמד נוספו אנשים ממקורות ושבטים שונים, ונתעורר הצורך לאחד אותם לקהילת מאמינים (אומה), שתהיה מאופיינת בלכידות וקנאות לדת ובהכרה שיש להעביר לאסאלם כמה שיותר מאמינים מצד אחד, ולחשוף את המתנגדים וכל אלה שמתחזים כמאמינים מהצד השני. ההיבדלות של קבוצה זו משאר האוכלוסייה, דרשה גם לקבוע חוקים וכללי התנהגות מתאימים שיאפשרו את עצמאות חיי הקהילה המוסלמית בנושאי חברה, כלכלה, משפט ודת.
נושאי הסורה
הסגנון הפיוטי של נבואות הקוראן שנתנו במכה, מתחלף בסורת אל בקרה בסגנון פרוזאי, אמנם הפרוזה נכתבת בחרוזים, אולם הפסוקים הרבה יותר ארוכים וענייניים. הפסוק הפותח סורה זו הוא מעין תשובה לבקשה "הנחנו בדרך הישר", שבסורה הראשונה. יש בסורה פסוקים רבים על ההדרכה האלוהית. חלקה הראשון מכוון בעיקר ליהודים ולכן רבים בו הסיפורים המבוססים על התנ"ך והמסורות היהודיות. פסוקים 1–29: הם פסוקי הקדמה המגדירים את הקוראן כספר הדרכה המבטא את האמונה באללה ובשליחו הנביא מוחמד ואת האמונה בחיים שאחרי המוות. בני האדם נחלקים על פי פסוקים אלה לשלוש קבוצות בהתאם לקבלתה או לדחייה של אמונת האסלאם. המאמינים, הכופרים והצבועים. פסוקים 30–39: מספרים על פגישתו של אדם הראשון, בא כוחו של האל עם בוראו, על חייו בגן העדן ועל נפילתו לפיתויי השטן, אודות החרטה והמחילה האלוהים לו ולמין האנושי כולו. פסוקים אלו קובעים שההדרכה האלוהית שנתנה לאדם הראשון, היא זו של האסלאם. פסוקים 40–141: חלק זה של הסורה מוקדש כולו ליהודים או בני ישראל כפי שהם מכונים כאן. נראה שמוחמד התייאש מהצטרפותם של היהודים לקהילתו. הוא מבקר אותם על גישתם בעבר ובהווה ומוצא את הסיבה להשפלה שהם חווים כיום, בסטייה ובעיוות שעשו היהודים לתורה שנתנה להם. כמו כן מתואר בקטע זה הקשר של מוחמד לאברהם שהוא בעיני המוסלמים החניף הראשון, ואבי המאמינים באל אחד. וכן מספר סיפורים אודות משה שנחשב נביא ושליח באסלאם. פסוקים 142–143: עוסקים בשינוי כיוון התפילה האיסלאמי מירושלים לכעבה אשר במכה, כפי הנראה כתוצאה מאכזבתו של מוחמד מהיהודים ועקשנותם להישאר נאמנים לדתם. אם כי ראוי לציין שירושלים עצמה לא מוזכרת בשמה המפורש בקוראן. המסורת האיסלאמית גורסת כי השינוי עורר את פליאת אויבי מוחמד ("היהודים-השוטים" להגדרתו), שטענו כי הפסקת התפילה לכיוון ירושלים כמוה כסטייה מדתו הנכונה של אברהם. קיום צום הרמדאן מצוין במפורש בסורה זו (פסוק 183). חשיבותו של חודש זה מוסברת בקוראן בכך שבו הייתה ההתגלות הראשונה למוחמד (סורת אל-בקרה, פסוק 185). פסוקים 142–260: עונים על הצורך בצווים וחוקים שיבדילו את האומה כמו: חמשת עמודי האסלאם, ציות לשלטונות ואחדות האומה. כמו כן עוסק הכתוב במגוון רחב של נושאים: נישואים, גירושים, איסור ריבית. נושא מתן צדקה נידון בצורה נרחבת, כן גם חוקים בדבר, איסור על אכילת מספר מינים של בשר, הימורים, שתיית יין, כתיבת צוואות ומתן עדויות וחוקים נוספים הסורה מסתיימת בתפילה לאחדות ואמונה באל ובנביאו, קריאה שהקהילה המוסלמית נזקקה לה ביותר באותה עת בה נתקלה בעולם מפולג ורב מצוקות שאליו כוונה ההדרכה האסלאמית. האסלאם מייחס חשיבות גדולה לסורה זאת. מסופר שהנביא נשאל מהי הסורה טובה ביותר בעיניו בקוראן, והוא ענה: סורה אל בקרה. על השאלה "איזה פסוק בסורה זו הוא הטוב ביותר", הייתה תשובתו פסוק 255 המכונה "פסוק הכס" (آية الكرسي . את פסוק זה ממליצים חכמי הדת לומר בכל ערב. גם עלי בן חוסיין, נינו של מוחמד ואחד האימאמים השיעים החשובים, מצוטט כאומר שכל מוסלמי שיקרא את ארבעת הפסוקים הראשונים של סורת אל בקרה, יחד עם פסוק הכס ושני הפסוקים שאחריו יזכה לאושר ועושר וידו של השטן לעולם לא תיגע בו.
כריסטינה סקרבק
מריה כריסטינה יאנינה סקרבק (נולדה ב-1 במאי 1908 ונרצחה ב-15 ביוני 1952) שנודעה גם בשם קריסטין גרנוויל (Christine Granville), הייתה סוכנת פולניה יהודיה בשירות מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטי במלחמת העולם השנייה. זכתה באות המסדר הבריטי ו כאות הוקרה על מעשיה הנועזים במשימות מודיעין בפולין ובצרפת הכבושות על ידי הנאצים. בסיפוריהם של אנשים שהכירו אותה היא תוארה כ"אמיצה שבאמיצים" וכ"מושכת מאוד, אך מתבודדת וחיה לפי החוקים של עצמה".
סקרבק הפכה לסוכנת בריטית כמה חודשים לפני שמנהלת המבצעים המיוחדים (SOE - Special Operations Executive) הוקמה ביולי 1940. היא הייתה הסוכנת הראשונה שיצאה לפעולות שטח והסוכנת ששירתה הכי הרבה זמן בסוכנות הנשית הבריטית בעת מלחמה. התושיה וההצלחה של סקרבק היוו מודל לנשים נוספות שבחרו להתגייס ולשמש כסוכנות ריגול במדינות כבושות על ידי הנאצים. ב-1941 היא התחילה להשתמש בשם "כריסטין גרדוויל", ובשנת 1946 היא אימצה את השם באופן רשמי כשהתאזרחה בבריטניה.
המבצע הכי מפורסם של כריסטינה היה שחרורם של סוכני המחלקה למבצעים מיוחדים מהכלא על ידי כך שכריסטינה נפגשה עם מפקד הגסטפו תוך סיכון עצמי רב, שעות אחדות לפני הוצאתם להורג, בעד כופר של 2 מיליון פרנק, שהוצנחו אל סקרבק בהוראת צ'רצ'יל מלונדון.
סקרבק מתוארת בכמה מקומות כ-"סוכנת הזוהרת ביותר של בריטניה". היא נרצחה ב-1952 בלונדון כאשר מחזר אובססיבי דקר אותה למוות.
ילדות ונעורים
כריסטינה סקרבק נולדה ב-1908 בוורשה, כבתם השנייה של הרוזן יז'י סקרבק , נוצרי-קתולי, וסטפניה לבית גולדפדר, ממשפחה יהודית עשירה. הוריה התחתנו בדצמבר 1899. הרוזן נטל את הנדוניה שהביאה עמו רעייתו לכיסוי חובותיו ולמימון חיי מותרות. סקרבק הייתה קרובה של השליט ההונגרי מיקלוש הורטי, על ידי נשואי דודניתה לאחר מקרוביו של הורטי. כריסטינה דמתה לאביה, וכמוהו אהבה לרכב על סוסים. היא גם התמחתה בגלישת סקי בחופשות שבילתה בעיירת הסקי זאקופנה. כריסטינה הייתה מה שנקרא, "טום בוי" כבר בצעירותה, שכן אביה עודד אותה לא להיות "האישה הממוצעת" כלשונו. בשנת 1930, כשכריסטינה הייתה בת 22, נפטר אביה, וזה הוביל את המשפחה לקשיים כלכליים. סקרבק החלה לעבוד בסוכנות רכב על מנת לפרנס את אמה, אך נאלצה להתפטר כי חלתה מאדי הפליטה של הרכבים. היא קיבלה פיצויים מחברת הביטוח של סוכנות הרכב שכן צילומי רנטגן הצביעו על שחפת, ממנה נפטר אביה. היא אימצה את המלצת רופאה לבלות כמה שיותר זמן באוויר הפתוח, ובילתה יותר ויותר זמן בהיכרות עם ההרים המושלגים של דרום פולין. יכולת זו סייעה לה בהמשך דרכה, כשרק גויסה לשירות הבריטים, כאשר גלשה בשלג מהונגריה (שהייתה אז "מדינה" נייטרלית) לפולין הכבושה, בלילה, בקור של מינוס 30 מעלות.ב־21 באפריל 1930 התחתנה כריסטינה עם איש עסקים צעיר, גוסטו גטליך, בכנסיית הסמינר הרוחני בוורשה .באחד מגלישות הסקי, סקרבק איבדה שליטה וניצלה על ידי 'יז'י ג'ז'יצקי', בחור צעיר בעל מצבי רוח הפכפכים שבא ממשפחה עשירה. ג'ז'יצקי הכיר ואהב את אפריקה, וקיווה לחזור לשם ביום מן הימים. הם התאהבו, וב־2 בנובמבר 1938 נישאו קריסטינה וג'יז'יצקי ב בוורשה. זמן קצר לאחר מכן קיבל ג'יז'יצקי זימון לתפקיד דיפלומטי באתיופיה, שם שימש כקונסול הכללי של פולין עד ספטמבר 1939.
לונדון
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-6 באוקטובר 1939, הפליגו סקרבק וג'יז'צקי ללונדון. סקרבק הציעה את עצמה לשירותי הבריטים כנגד המלחמה בנאצים. תחילה סוכנות הביון הבריטית לא גילתה עניין בצירופה של סקרבק לשורותיו, אך לבסוף, הודות ל' וויגט' (פרדריק היה האדם שהכיר לכריסטינה את סוכנות הביון), היא התקבלה לסוכנות הבריטית.
הונגריה ופולין
ב-21 בדצמבר 1939 הגיעה סקרבק, כסוכנת בריטית, לבודפשט שבהונגריה. (בימים אלו הונגריה עדיין לא השתתפה רשמית במלחמה, אך נטתה לכיוון גרמניה הנאצית.) סיפור הכיסוי שלה היה שהיא עיתונאית. עם פרוץ המלחמה, כריסטינה התחננה בפני אמה שתעזוב את וורשה, אך סטפניה סקרבק סירבה. היא הייתה נחושה להישאר ולהמשיך ללמד ילדים צרפתית. בינואר 1942 נלקחה סטפניה סקרבק על ידי הגרמנים, בגלל היותה יהודיה, לכלא 'פביאק' שבוורשה, שם אבדו עקבותיו.
בהונגריה, פגשה כריסטינה את (1912-1988), קצין צבא פולני שמאוחר יותר עבד בסוכנות הבריטית. כריסטינה הכירה את קוברסקי עוד בילדותה. הוא איבד את רגלו בתאונת צייד, ושימש כמקור מודיעיני שירות הבריטי, בכך שהסתנן בין חיילים פולנים. סקרבק וקוברסקי הבריחו נשק. מהונגריה לפולין את הנשק הם שמרו בדירתה של סקרבק בבודפשט. כריסטינה בילתה את שנת 1940, בנסיעות הלוך ושוב בין פולין להונגריה, במסגרת עבודתה החשאית. בינואר 1941, סקרבק וקוברסקי נעצרו על ידי הגסטפו (המשטר הנאצי), כריסטינה הפגינה סימפטומים של שחפת על ידי נשיכת לשונה, מה שגרם לגרמנים לשחררם. הגרמנים שלחו את המשטרה לעקוב אחרי הזוג מה שהוביל לבריחתם מהונגריה .
מסע דרכים
שגריר בריטניה בהונגריה, אוון אומאלי, ואשתו עזרו לכריסטינה ואנדרז'י לברוח מהונגריה. הם הנפיקו להם דרכונים מזויפים. כריסטינה הפכה ל"כריסטין גרנוויל" ואנדרז'י קוברסקי הפך ל-"אנתוני קנדי". בנוסף לשינוי שמה. כריסטינה הורידה לעצמה 7 שנים מגילה האמיתי. (בדרכון המזויף היה כתוב שהיא נולדה ב-1915) לאחר מסעות דרכים רבים, סקרבק וקוברסקי (כעת גרנוויל וקנדי) הגיעו למלון בסופיה, שבבולגריה, ששהו בו מספר רב של נאצים. לאחר שצותתו לגרמנים, הזוג מסר לבריטים את תכנונם של הנאצים לתקוף את ברית המועצות. המסר היה נכון ואכן ביוני 1941 פלשו הגרמנים לברית המועצות. סקרבק וקוברסקי ברחו מבולגריה לטורקיה. באיסטנבול, נפגשו הזוג עם סוכנים פולנים, אחד מהסוכנים היה בעלה של כריסטינה, יז'י ג'יז'יצקי, אך הוא חזר לבודפשט על מנת לשמש איש קשר בין הבריטים. לאחר מכן במאי 1941 כריסטינה הצליחה לקבל אשרות כניסה לארץ בשביל השנים (כריסטינה ויז'י) מאוד מהר. הם נכנסו לארץ ישראל, שנשלטה אז על ידי הבריטים, והמשיכו הלאה לקהיר, מצרים.
קהיר
עם הגעתם לקהיר, נודע שהשנים חשודים בשל פעילות איסוף המודיעין של קוברסקי, ובשל המהירות בה הצליחה סקרבק להשיג לשניים אשרות כניסה. ביוני 1941 הגיע פיטר וילקינסון מהשירות הבריטי לקהיר ופיטר את סקרבק וקוברסקי באופן רשמי. אף שהשאיר להם משכורת,הם נאלצו לחיות חיי עוני. כריסטינה סיפרה לבעלה, יז'י ג'יז'קי, שהיא אוהבת את קוברסקי, וזה הוביל לגירושים. (בני הזוג התגרשו רשמית בקונסוליה הפולנית בברלין ב - 1 באוגוסט 1946). ב־22 ביוני 1941, שבוע לאחר פיטוריהם של סקרבק וקוברסקי החלה גרמניה ב"מבצע ברברוסה" - מבצע הפלישה לברית המועצות, בהתאם למודיעין שהעביר הזוג לבריטים כששהו במלון בבולגריה. במהלך השנים 1941, 1942 ו-1943, המשיכה סקרבק לבצע משימות קטנות עבור השירות החשאי הבריטי, לדוגמה אספה מודיעין בסוריה ובקהיר.
אימונים
סקרבק התחילה את חזרתה אל היחידה למבצעים מיוחדים, היא הצטרפה אל ה, ארגון ששימש ככיסוי לנשים רבות ביחידה למבצעים מיוחדים. אף על פי שסקרבק הייתה מנוסה בחשאיות, היחידה למבצעים מיוחדים ייעדו אותה להיות סוכנת.
צרפת
ליחידה למבצעים מיוחדים היו כמה אגפים בצרפת. המשימה של סקרבק התמקמה באלג'יר, בתוך בסיס של יחידת אי אמ אף. לאחר שתי החדירות בנורמדי ב-1944, המשימות של סקרבק הפכו למיותרות, כמעט כל היחידה למבצעים מיוחדים אוחדה עם עוד כמה יחידות והפכה לכוחות הפנים של הצרפתים(FFI).
מישור וורקורס
סקרבק הוצבה ב ומצאה את עצמה במרכזה של פעילות צבאית שהנהיג המייג'ור הבריטי לספק חימוש וציוד לאנשי המחתרת הצרפתית (ה"מאקי'ז") בהצנחה. סקרבק הייתה זו שיצאה בכל ליל ירח בהיר בראש "צוות קבלה" כדי למצוא את החביות שהוצנחו ממטוסי בעלות הברית על המישור. בבוקר 14 ביולי באה הצנחה לאור יום, היחידה במהלך המלחמה. מנהיג הממשלה הזמנית, שארל דה-גול עודד את המבצע, אולם קאמרטס התנגד לה בשל פעולת הגרילה הנרחבת שנצרכה כדי להגיע אל חביות הסיוע שהוצנחו, ובשל הסירוב של בעלות הברית לספק ארטילריה אנטי-טנקית למאקי'ז לצורך הפעולה. בסופו של דבר פרץ מרד גלוי נגד הכוחות הגרמניים הכובשים, אך בשל היותה לא מפותחת ולא מתוכננת היא דוכאה במהירות על ידי הגמנים. ב-22 ביולי, תחת אש, נאלצו סקרבק וקאמרטס לברוח ממישור וורקורס, ולהציב את בסיסם החדש בעיירה.
באלפים
לאחר הבריחה מוורקורס, סקרבק יצאה למסע רגלי באלפים כדי להגיע לסיין. כשהיא הגיעה, העבודה שלה ושל חבריה הייתה לארגן ולספק ציוד ליחידות המחתרת הצרפתית והמחתרת האיטלקית שליד הגבול. ב-13 באוגוסט היא העפילה ברגל במשך יומיים אל מעבר הרים בשם Col De Larche (כיום ) והגיעה אל מבצר של הגרמנים שנשמר בידי 150 חיילים. שם היא גרמה לחיילים פולנים לחתור תחת הנאצים. היא ניגשה אל 63 מהחיילים בשירות הגרמנים, שהיו פולנים, ובדברה בפולנית (תוך שהיא חושפת את זהותה) סיפרה להם על כך שהמאקי'ז הולכים לתקוף ולהרוס את המבצר. היא נתנה להם מידע מדויק על מתי ואיך זה יקרה, וביקשה את שיתו, הפעולה שלהם. לאחר שישה ימים שחברי המחתרת הצרפתית סגרו על המבצר, הגרמנים נכנעו והפולנים הקשיבו לסקרבק והצטרפו אליהם.
מצילה את מפקדה (קאמרטס)
ב-13 באוגוסט 1944, היו שלושה סוכנים של תנועת ההתנגדות הצרפתית (הרזיסטאנס) שהחזיקו כסף רב שנועד לשימוש המחתרת, יומיים לפני נחיתת בעלות הברית בדרום צרפת במבצע דרגון. השלושה היו קאמרטס,, וכריסטיאן סורנסן. הם חילקו ביניהם את הכסף, כדי שאם מישהו ייתפס יהיה הכסף הנשאר לפליטה. בהגיעם למחסום דרכים של הגרמנים טענו שאין הם מכירים זה את זה, אולם בבדיקת חייל המחסום עלה שמספרי השטרות שבידיהם עוקבים, מה שהראה שכן יש ביניהם קשר, והם נעצרו ונשלחו למבנה הכלא הישן בעיירה 'דין'. למעשה, הגרמנים כלל לא ידעו שהם תפסו את אחד האנשים הכי בכירים במחלקה למבצעים מיוחדים, קאמרטס (Francis Cammaerts). סקרבק ביקשה אישור להוציא לפועל פעולת להצלת קאמרטס, ואף הייתה מוכנה לסכן את חייה עבור משימת שחרורם של הסוכנים. רק בקושי עלה בידה לקבל אישור שכזה, והיא נפגשה עם מגשר בין בצרפתים לגסטפו והציגה את עצמה כאשתו של החברים. היא איימה עליו והציעה לו שני מיליון פרנק תמורת שחרורם של הגברים. המגשר הכיר לה את מאקס ואם, סוכן גסטפו, שהיה לו את הסמכות לגרום לשחרור של סוכני היחידה למבצעים מיוחדים. בביטחון עצמי רב היא טענה שכאחיינית של הגנרל מונטגומרי היא יודעת שבקרוב תתחיל מתקפה של הבריטים על העיירה 'דין' (Digne-les-Bains) שבה הוחזקו הסוכנים, במטרה לשחררם. היא גם אמרה למפקד הגסטפו שזהותו ידועה לקבוצת נקם צרפתית אזרחית, בתור מי שהוציא לפועל את המאסר והעינויים של הסוכנים, וכי ברגע שהבריטים יכבשו את העיירה הוא ייתפס ויוצא להורג ללא משפט. לדבריה, הדרך היחידה שלו למלט את עצמו היא לשחרר את הסוכנים, ושהיא מוכנה לשלם לו עבור השחרור 2 מיליון פרנק. ואכן, כששמע ואם על תחילת מבצע דרגון, הוא השתכנע שאכן בעלות הבריטים מכוונים את צעדיהם היישר אל העיירה 'דין' ואל הכלא שבפיקודו. בערב, חבריה של סקרבק הוצעדו מחוץ לבית הכלא, הם חשבו שהנאצים ירצחו אותם. רק כאשר הם ראו שה"חיילים" שמובילים אותם קוברים את חליפות האס אס שלהם, הם הבינו שמשחררים אותם.[ ]
מבצע דרגון
דיאגן שוחררה יומיים לאחר שסקרבק שחררה את חבריה. לאחר שהאמריקאים הגיעו לצרפת, סקרבק וחבריה הציעו עזרה אך המפקד האמריקאי זילזל בהם וקרא להם "שודדים". דבר זה מאוד עיצבן את סקרבק והיא עזבה את הצבא האמריקאי. לאחר העזיבה, היא הסתובבה בין האסורים הגרמנים והפולנים והודיעה לפולנים שהם יכולים להצטרף לצבא של בעלות הברית. מפקד האמריקאים לא אהב זאת והוא איים לעצור את סקרבק וחברייה אם לא יעזבו. לעומת זאת, האחראי על מפקד צבא האמריקאים אהב אותם והוא מינה אותם למגשרים בין האמריקאים לחברי המחתרת הצרפתית.
סוף המעשה
כאשר סקארבק חזרה מצרפת, הציבו אותה בארץ מולדתה- פולין. היא הייתה אמורה לעזור לממשלה של פולין להשאיר את החברה במקומה ולדווח על דברים שקרו ברפובליקת האנשים של פולין. אך המשימה התבטלה מכיוון שהצבא האדום כבש את פולין (פולין שוחררה בפברואר 1945). כשסקארבק חזרה היא עברה לחייל העזר האווירי לנשים (WAAF) והפכה לקצינת טיסה, היא שירתה בתפקיד זה עד סוף המלחמה.