cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קז'ימייז' השלישי, מלך פולין
קז'ימייז' ויהדות פולין
קיימת אגדה נוספת המספרת כי קז'יימיז' ביקש לאות הוקרה על עזרתו ליהודים שבבית הכנסת ברובע תיתלה תמונה גדולה שלו לפניה באי בית הכנסת ישתחוו. אנשי הרובע חששו משום שעל פי ההלכה קיים איסור על כך. לכשהגיע המלך ביום מן הימים לבית הכנסת ולא ראה את תמונתו בכניסה הזדעזע ודרש הסבר. הסביר לו הרב באמצעות משל: התפילין הם עזר המקשר בין האדם לאלוהים וכל יהודי מניח תפילין בכל יום, אך למרות זאת בשבת לא מניחים תפילין, מכיוון שבשבת רוח הקודש כבר שוכנת על הארץ כך שאין צורך בכלי העזר. לכן, המשיך הרב, תמונתך תלויה בבית הכנסת מדי יום אך כאשר אתה עצמך מגיע איננו צריכים את התמונה ככלי עזר.
בתרבות המודרנית
דמותו של המלך קז׳ימייז׳ הגדול מופיעה במשחק האסטרטגיה Civilization V כמנהיגה של פולין.
קריית צאנז (נתניה)
היסטוריה
את הרעיון להקמת הקריה הגה האדמו"ר מצאנז רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם לאחר השואה, עוד בהיותו בארצות הברית. התכנון לקריה הוכן על ידי האדריכל יעקב גיל. הקריה הוקמה בנתניה בכ"א באדר ה'תשט"ו (15 במרץ 1955) על ידי הרב הלברשטאם. מיקומה הוא בצפון מערב העיר והיא משתרעת על פני שטח של 380 דונם.
במשך השנים הפכה הקריה החסידית למרכז חסידות צאנז בארץ ובעולם. נכון לשנת 2019 מתגוררות בקריה למעלה מ-850 משפחות של החסידות.
מוסדות נוספים
לקריית צאנז גם שלוחות של מוסדות בערים צפת, בני ברק, חיפה, פתח תקווה, אשדוד, אלעד, ביתר, מודיעין עילית. בערים ירושלים וטבריה הוקמו קריות נוספות.
קריית צאנז - טבריה
קריית צאנז בטבריה הוקמה בשנת ה'תשע"ב, ונחנכה באלול ה'תשע"ד - ספטמבר 2014.
את חזון הקריה לחסידים בטבריה הגה בשנת ה'תשל"א האדמו"ר הקודם ה"שפע חיים" מצאנז רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, ובשנת ה'תשע"ד יישם בנו האדמו"ר מצאנז הנוכחי רבי צבי אלימלך הלברשטאם את חזון אביו.
השיכון, עם עתודה לכ-500 יחידות דיור ונכון ל-2017 מתגוררים בו כ-200 משפחות בבניינים שנבנו על ידי רם נדל"ן, שוכן בשיכון ד' בטבריה עילית בין הרחובות שז"ר ודוד אלעזר. את הדירות הראשונות במקום רכשה קבוצת חסידי קרלין, ואחריהם הגיעו למקום חסידי צאנז. הרחובות קרויים על שמות מנהיגי החצר: רחוב "דברי חיים" על שם רבי חיים הלברשטאם מצאנז, ורחוב "שפע חיים" על שם האדמו"ר מצאנז. בשיכון מתגוררות גם כחמישים משפחות מחסידות קרלין-סטולין ואף משפחות המקורבות ליהדות החסידית, אך חסרות שיוך ברור לחסידות זו או אחרת. ברחובות הסמוכים לקריה נקנו עוד מאות דירות על ידי משפחות מחסידות צאנז, קרלין ומחסידיות אחרות. אזורים אלו נקראים "מתחרדים" בפי תושבי השכונה.
כדיין הקהילה מאז הקמתה מכהן הרב זאב וקסברגר, תלמיד של רבי שמואל הלוי וואזנר. בשנת תשפ"א מונה הרב אברהם הלברשטאם, בנו השלישי של האדמו"ר מצאנז, לכהן כרב הקהילה.
קריית צאנז - ירושלים
גם בירושלים הקים האדמו"ר קריה לאנשי שלומו ומתגוררים בה מחסידיו ומזרמים נוספים. במרכז השכונה הקים האדמו"ר בית כנסת והורה להקצות לכל עדה שטיבל להתפלל בו, לזרם החרדי ליטאי, עדות המזרח, וחסידים, כמו כן הקים בה האדמו"ר תלמוד תורה לילדי חסידיו.
ג'סטיס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אלכסנדר מקארוב
אלכסנדר יורייביץ' מקארוב (ברוסית: Алекса́ндр Ю́рьевич Мака́ров; נולד ב-24 באפריל 1996 בירשוב, שבמחוז סרטוב) הוא כדורגלן רוסי המשחק כחלוץ.
קריירת מועדונים
במדי צסק"א הופיע לראשונה ב-25 ביולי 2017 במשחק הראשון של שלב שמינית גמר ליגת האלופות 2017/18 במשחק החוץ נגד א.א.ק אתונה (2:0) כשעלה כמחליף בדקה ה-87. הוא הופיע במדי צסק"א גם בליגת העל, במשחק במחזור ה-20, ב-10 בדצמבר 2017, בדרבי נגד ספרטק מוסקבה (0:3).
ב-9 בפברואר 2018 הושאל מחדש ל"טוסנו" — עד סוף העונה. ב-4 במרץ, עלה במשחק במחזור ה-21 נגד "סק"א חברובסק" (1:0) לראשונה בעשה זאת במדי טוסנו במשחק של ליגת העל.
קריירה בנבחרת
מקארוב הופיע במדי נבחרת רוסיה עד גיל 17ב-18 משחקים וכבש שני שערים. הוא נכלל בסגל לאליפות אירופה 2013, שבו הוא שיחק בכל חמשת המשחקים. בחצי הגמר מול שוודיה שיחק 62 דקות, הוחלף על המגרש על ידי ריפעת ז'מאלטדינוב, בגמר נגד איטליה עלה בדקה ה-41 במקום אותו ז'מאלטדינוב והבקיע בסדרת בעיטות העונשין, את השער שסייע לנבחרת הרוסית לזכות באליפות אירופה.
משפחת אלרונד
משפחת-אלרונד היא שם של משפחה מיוחסת ובדיונית מן הלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין (הסילמריליון, שר הטבעות). אלרונד אבי המשפחה מכונה 'האדון אלרונד' חצי-אלף. מאחר שבדמם זורם דם של אלפים ובני אדם, ניתנה לבני המשפחה הזכות לבחור לאיזה גזע הם ישתייכו בעולם ומעבר לו.
אארנדיל, אבי אלרונד
הואור (Huor) מבית הדור, וריאן (Rian) מבית באור, נישאו, והולידו את טואור (Tuor). בתו היחידה של טורגון, בן פינגלופין מלך גונדלין, הנסיכה ידריל קלברינדל (Idril Celebrindal), התאהבה בטואור. מנישואיהם נולד אארנדיל ("ידיד-הים") (Earendil) חצי-אלף, שלימים נעשה ספן נודע.
אלווינג, אם אלרונד
ברן היה צאצא מבית באור, דור שביעי, ביער דוריאת, פגש ברן בנסיכה לותין (Luthien), בתם של תינגול ומליין, השניים התאהבו, ולאחר מאורעות גדולים ששינו את פני הארץ התיכונה, נישאו. מנישואיהם נולד דיור, דיור נישא לעלפית בשם נימלות, שהייתה קרובת-משפחה של תינגול. מנישואיהם נולדו שלושה ילדים: הבנים אלורד (Elured) ואלורין (Elurin), והבת אלווינג (Elwing).אלווינג פגשה באארנדיל, והם החליטו להתחתן.
לאארנדיל ואלווינג נולדו תאומים - אלרונד (Elrond) ואלרוס (Elros, אארנדיל ואלווינג הפליגו בסוף העידן הראשון אל ולינור, לבקש מחילה מן הולאר, שיסלחו לעלפי-הנולדור שמרדו בהם, ושיעזרו לבני-האדם ושאר שוכני הארץ התיכונה במלחמתם במורגות, הולאר שנענו לקריאה, דרשו שבשלב זה, כל חצי-האלפים יכריעו על איזה גזע ברצונם להמנות, אלווינג בחרה להימנות עם האלפים, ואארנדיל בחר גם הוא כך בעקבותיה, ושניהם נשארו לעד מחוץ לארץ התיכונה.
אלרוס, תאום אלרונד
גם בניהם של אארנדיל ואלווינג התמודדו עם אותה בעיה, מאחר שגם הם חצי- עלפים. אלרוס בחר להימנות עם בני-האדם, והוא זה שייסד את שושלת אנשי-המערב, הנומנורים (הדונדאין, Dunedain), שהיה איחוד של שלושת הבתים של בני-אדם שהיו רעי העלפים (שלושת העמים המוזכרים למעלה); ממלכתם נומנור שבצורת כוכב, שכנה בין הארץ התיכונה לממלכה הברוכה (שאליה נאסר עליהם להיכנס). הממלכה ניתנה להם כמתנה מהולאר על שהאדין עזרו להם במלחמה הגדולה. אלרוס חי 500 שנים, ומתוכם מלך במשך יותר מ-400. אלנדיל ושני בניו- אנריון ואיסילדור; מיסדי הממלכות: ארנור, וגונדור הם מצאצאי אלרוס.
אלרונד
אלרונד בחר להימנות עם האלפים, ועל-כך זכה לחיי אלמוות, ברבות הימים הוא נעשה לשר גדול בקרב האלפים. עוד בעידן השני הוא חי תקופה ארוכה במחוז לינדון, האזור המערבי ביותר בארץ התיכונה, לצד גיל גלד (Gil-Galad), המלך העליון של האלפים ולצד קירדן חרש-הספינות, שר הנמלים האפורים. במלחמת "הברית האחרונה", שבה לחמו האלפים ורעי-האלפים נגד צבאות סאורון, נהרג גיל-גלד, נושא "ויליה", האדירה מבין שלוש טבעות האלפים, בעקבות מותו של גיל-גלד נמסרה הטבעת לשמירה לאלרונד.
בשנת 1695 לעידן השני, לאחר יצירת טבעות הכוח, בגד סאורון באלפים, ביצירת הטבעת האחת, וניסה לגנוב את שלוש טבעות האלפים מקלברימבור שיצר אותן לבדו. אלרונד נשלח לארגיון (ממלכתו של קלברימבור), במצוות גיל גלד, במטרה לסייע לקלברימבור להתגונן נגד צבאו של סאורון, אך נכשל: לאחר שארגיון נכבשה סופית בשנת 1697 לעידן השלישי, וקלברימבור נהרג, נמלט אלרונד עם שארית חיל הנולדור וייסד איתם את ריוונדל, שהייתה לימים לאחד ממשכנות האלפים המרכזיים בארץ התיכונה, העיר הוקמה בעמק בצמוד להרי האובך, תושבי העמק היו בעיקר אלפים מסיעת הנולדור, ביניהם היו גלדור וגלורפינדל.
בית אלרונד
בתחילת העידן השלישי נישא אלרונד לעלמה קלבריאן כסופת-השיער שנודעה ביופייה המרשים, נסיכת לות'לוריין, בתם היחידה של האדון קלבורן והגבירה גלדריאל. בני-הזוג, אלרונד וקלבריאן, הביאו לעולם שלושה ילדים: אלדן (Eladan), שפשר שמו "עלף-אדם"; אלרוהיר (Elrohir), שפשר שמו "עלף-אביר"; ועלמת העלפים ארוון, שפשר שמה "עלמת המלכות". אלדן ואלרוהיר היו תאומים זהים לחלוטין, ועל ארוון מסופר כי היא נולדה בצלם לותין, שמחלציה באה.
קלבריאן
קלבריאן כמעט ולא מוזכרת בסיפורים, מאחר שהיא חוותה טרגדיה גדולה, אשר גרמה לה לעזוב את הארץ התיכונה במהרה. היא נהגה לבקר בלות'לוריין מדי פעם לבקר את משפחתה שם, ובאחת הפעמים בעת שחצתה את הרי האובך, התנפלה עליה חבורת אורקים, ירתה בה חץ-תרעלה ולקחה אותה בשבי, אלדן ואלרוהיר, שני בניה, מצאו את חבורת האורקים, והצילו את אמם, אומנם הצליחו לרפא אותה מפצע התרעלה, אבל קלבריאן לא נרפאה לגמרי, היא איבדה את כל חדוות החיים בארץ התיכונה, לכן, החליטה, להיפרד ממשפחתה ויצאה אל הנמלים האפורים, לעלות על אונייה היוצאת אל ולינור. קלבריאן יצאה למערב, והמתינה שם עד לבואם של שאר בני-משפחתה.
ארוון
ארוון התאהבה בארגורן בן ארתורן, יורש איסילדור, כתוצאה מכך, נאלצה לוותר על האלמוות, והייתה למלכת גונדור. לה ולארגורן נולד בן אחד (אלדריון, Eldarion, שפשרו "נצר גזע האלפים") ומספר בנות. היא נפרדה מכל משפחתה שעזבו לארצות האלמוות, ארוון מתה, זמן קצר לאחר מות בעלה, בארץ לותלורין הנטושה.
אלדן ואלרוהיר
בעקבות הטרגדיה שקרתה לאמם, גברה שנאתם לאורקים. הם היו מבין האחרונים שעזבו את ארץ ריבנדל, אפילו מספר שנים לאחר שאביהם אלרונד כבר עזב את הארץ התיכונה. משוער שגם הם נאלצו להתמודד עם הבחירה האכזרית שנכפתה על משפחתם, לרוב משערים שהם בחרו בגורל האלדר, ולכן זכו לחיי אלמוות, ועזבו לאחר-מכן את הארץ התיכונה ואת אחותם, אל ולינור.
דיאטרם
דיאטרם (מיוונית: "דיא" – דרך, "טרמה" – חור) הוא צינור געשי שנוצר בהתפוצצות גזים והתמלא אחר כך בסלעי ברקציה. צורת הדיאטרם היא בדרך כלל דמוית משפך עמוק שדופנותיו תלולות (יש המכנים זאת "צורת גזר"). דיאטרמים פורצים אל פני השטח לעיתים קרובות ומייצרים חרוט טוף או מכתש רדוד יחסית (שבדרך כלל מתמלא במים) המכונה מאר או צינורות געשיים אחרים. דרך לוע הדיאטרם לא מתרחשת פליטה משמעותית של לבה. השימוש במונח הורחב לתיאור כל גוף שקוע של סלעים שבורים או ברקציית-טוף, שנוצר על ידי כוחות הידרוסטטיים או נפיצים, בין אם מקורם געשי ובין אם לאו. חלק מהתפוצצויות הדיאטרם יכולות לנבוע מתגובה של המגע בין מגמה לוהטת למי תהום המצויים קרוב לפני השטח ואז התופעה מכונה התפרצות פריאטית.
צינורות געשיים כקימברליט ולמפרואיט המכילים לעיתים יהלומים נחשבים בדרך כלל כסוג של דיאטרמים מחלקו התחתון של קרום כדור הארץ או מחלקה העליון של מעטפת כדור הארץ. במרבצים רבים של מחצבים של מתכות זולות ונחושת יש צינורות ברקציה פלוטוניים העשירים במינרלים של עופרות ומתייחסים אליהם כאל דיאטרם באופיין.
לדיאטרמים יש לעיתים ערך בשל השתתפותם בתהליך השקעה של מינרלים בעלי ערך כלכלי. מאורע דיאטרמי משמעותי הוא שיצר את גוף המחצבים הגדול המכיל עופרת, אבץ וכסף המנוצל על ידי מכרה סאליבן (Sullivan mine) בקולומביה הבריטית שבקנדה.
אליפות וימבלדון 1957
אליפות וימבלדון 1957 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-24 ביוני והסתיימה ב-5 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר, לו הוד מאוסטרליה נפגש עם בן ארצו אשלי קופר וניצח אותו ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
במשחק הגמר אלתיאה גיבסון (ארצות הברית) ניצחה את דרלין הארד גם היא מארצות הברית בשתי מערכות. באותה שנה היא ניצחה גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. מזוג מנצחות תחרות 1956 רק אלתיאה גיבסון השתתפה בתחרות זו. 4 זוגות קיבלו דירוג:
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 80 זוגות. מהזוג המנצח בשנים 1953–1956 רק ויק סייסס השתתף בתחרות. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר מרווין רוז (אוסטרליה) ודרלין הארד (ארצות הברית) ניצחו בשתי מערכות את נייל פרייזר (אוסטרליה) ואלתיאה גיבסון (ארצות הברית).
היהודי זיס (סרט, 1940)
היהודי זיס (בגרמנית: Jud Süß) הוא שמו של סרט תעמולה אנטישמי שיצא בגרמניה הנאצית בשנת 1940, בבימויו של במאי הקולנוע פייט הרלן, על פי הזמנתו של שר התעמולה יוזף גבלס. הסרט מציג פרשנות אנטישמית על ספרו של ליון פויכטוונגר "היהודי זיס", המבוסס על סיפור חייו של יוזף זיסקינד אופנהיימר.
"היהודי זיס" הוא גם שמו של סרט קולנוע בריטי מוקדם יותר, משנת 1934, שנוצר בידי מייקל בלקון שלא למטרות אנטישמיות, אלא דווקא ככתב ביקורת ותמרור אזהרה נגד עוולות האנטישמיות הגרמנית, ברוח יצירתו המקורית של פויכטוונגר.
רקע
הבנקאי יוזף זיסקינד אופנהיימר (שנודע בכינוי הגנאי "יוד זיס"), יהודי בן המאה ה-18, היה יועצו הכספי של קרל אלכסנדר, דוכס וירטמברג. לאחר מותו של הנסיך הוצא להורג מסיבות מפוקפקות. עלייתו של היהודי זיס מחיים בגטו אל פסגת החברה וחצר המלוכה הייתה חסרת תקדים, היות שעל היהודים הוטלו מגבלות קשות. בשל כך שימש סיפורו בסיס ליצירות רבות.
בשנת 1827 הופיעה הנובלה "היהודי זיס" מאת וילהלם האוף, אשר התבססה בעיקר על מסורת שמיעה ופרשנות מאוחרת, משום שתיקי המשפט המקוריים פורסמו רק בשנת 1919. למרות שהאוף תמך בהפרדה בין יהודים לגויים, הוא תקף את העוול שבגזר דינו של אופנהיימר. בשנת 1925 יצא הרומן "היהודי זיס", פרי עטו של ליון פויכטוונגר, וזכה לפרסום כלל עולמי. מחזה על-פי הספר הוצג בתיאטרון "הבימה".
בהמשך לספר יצר מייקל בלקון באנגליה בשנת 1934 את הסרט "היהודי זיס" (Jew Suess), בכיכובו של קונרד ויידט, כסרט שנועד להזהיר מפני האנטישמיות הגרמנית. סרט פרו-יהודי זה לכד את תשומת לבו של יוזף גבלס, שר התעמולה הנאצי, אשר יזם הפקת גרסה גרמנית שהיא אחד מסרטי התעמולה האנטישמיים החריפים והמפורסמים שנוצרו אי פעם. למרבה האירוניה, סיפורו של אופנהיימר התפרסם יותר מכל בסרט תעמולה זה, שנקרא אף הוא "היהודי זיס", שאותו ביים פייט הרלן בשנת 1940 בגרמניה.
הפקת הסרט
גבלס ביקש מהרלן לביים את היצירה האנטישמית החריפה "היהודי זיס" על פי תסריט מאת אברהארד וולפגנג מילר, המספר את סיפורו של יוזף זיסקינד אופנהיימר, אך בהיבט המאמץ את ההשקפה הנאצית ביחס ליהודים ומשרת את תעמולת המפלגה. הרלן היה מעורב בכתיבת התסריט ולקח על עצמו את עבודת הבימוי.
לגילום דמותו של זיס נבחר השחקן האוסטרי פרדיננד מריאן, גבר שאינו בעל חזות ארית טיפוסית, ושכבר רכש ניסיון בגילום תפקידי נבל על במת התיאטרון ובקולנוע. מריאן נרתע מלשמש כלי בתעמולתו של גבלס ולא חפץ בזיהוי עם דמות היהודי או עם התעמולה הנאצית, אך לבסוף נאלץ בלית ברירה להיעתר ללחציו של גבלס. בתו מנישואיו הראשונים של מריאן הייתה יהודייה למחצה ובעלה לשעבר של אשתו השנייה היה יהודי והוא חשש לגורלם. כדי לפצות את מריאן הוא קיבל סכום של חמישים אלף מארק, כפול מכל משכורת שקיבל עד כה. גם שאר המשתתפים בסרט באו במגע בחייהם עם יהודים.
היינריך גאורג (שגילם את הדוכס קארל אלכסנדר) היה פעיל במפלגה הקומוניסטית הגרמנית וידיד קרוב של ברכט. עם עליית הנאצים לשלטון נאסר עליו בתחילה לשחק, אך לבסוף הוא הגיע להסדר עם השלטון, הצטרף למפלגה הנאצית וקיבל לידיו את ניהול תיאטרון שילר. הרלן עצמו היה נשוי לראשונה לשחקנית היהודיה, דורה גרשון שנספתה באושוויץ. ורנר קראוס שנודע כשחקן בעל אלף פרצופים והיה התומך הכי גדול במפלגה הנאצית, היה בעל אחיינית יהודייה למחצה.
עלילת הסרט
הסרט מתאר את זיס, סוחר יהודי תאב בצע ומרושע המתגורר בגטו פרנקפורט. הדוכס החדש של וירטמברג משגר שליח אליו כדי לרכוש תכשיטים, וזיס מציע לו אותם בהלוואה, בתמורה לרשות להיכנס לשטוטגרט, שמגורי יהודים אסורים בה. כדי להסתוות, הוא מגלח את זקנו ופיאותיו ומחליף את מעילו הארוך בלבוש נוצרי (לחרדתו של עוזרו, לוי, התוהה אם אינו מפחד מן הרב). עיסוקו של זיס בהלוואה בריבית, וכדי לקדם עצמו כלכלית וחברתית הוא משתמש במניפולציות, שחיתות ושוחד. תככנותו משתלמת, לכאורה, והוא מגיע לעמדה פוליטית משפיעה בחצרו של הדוכס מווירטמברג, בה הוא ממשיך לצבור כוח וממון. הוא מסיר את הצו נגד יהודים, וחבורה שלמה מפרנקפורט מגיעה לשטוטגרט ומתחילה לעשות בה שמות, לגזול את הנוצרים ולעשוק את הכלכלה המקומית. יחד עמם מגיע הרב ליווא (המדבר, כמו יתר הדמויות היהודיות, במבטא יהודי אידישאי כבד), המתרה בזיס מכך שהוא מתערב בין הגויים, מתלבש כמותם וצובר עוצמה בגלוי, במקום לשלוט עליהם בסתר כדרך שציווה האל. זיס אף לא מהסס לחזר אחר נערה גרמנייה (המגולמת על ידי קריסטינה סודרבאום), בת למשפחה מכובדת, המאורסת לאחר. משמסכל אביה של הנערה את תוכניותיו של זיס ומשיאה לארוסה, מתנכל זיס לאב ולבעל וגורם למעצרם בעוון חתירה תחת השלטון. כדי למנוע סבל נוסף מבעלה המעונה נכנעת הנערה לתאוותו של זיס ומאפשרת לו לבצע בה את זממו, ולאחר מכן שולחת יד בנפשה. המניפולציות התככניות של היהודי מובילות את הדוכסות אל סף מלחמת אזרחים, אך לבסוף יוצא הצדק לאור ושחיתותו של זיס נחשפת. הוא מוקע, מועמד לדין ונידון לתלייה בגרדום. בסוף הסרט מחדשים את האיסור על נוכחותם של יהודים בשטוטגרט והם מגורשים, כשאבי הנערה מפציר בדורות הבאים לשמור על החוק לעד כדי למנוע מעצמם סבל רב.
השפעת הסרט
הסרט נועד להמחיש את הסכנה לגרמניה דווקא מן היהודים המתבוללים, אלה הנראים ומתלבשים כגרמנים מודרניים. יהודים כאלה, המשילים מעליהם את סימני הזיהוי היהודיים ושקשה להבחין מיד בשונותם וערמומיותם, הם המסוכנים ביותר, על פי "היהודי זיס" בגרסתו הנאצית.
הסרט, שיצא אל אולמות הקולנוע בשנת 1940, היה להצלחה גדולה ונצפה על ידי 20 מיליון צופים בגרמניה ועוד כ-20 מיליון צופים ברחבי אירופה. הדימוי שנוצר בסרט, של היהודי השנוא, התככן והזומם, שימש היטב את התעמולה הנאצית בשנים אלו, בהן התרחשה השואה. הצלחתו הייתה רבה לאין שיעור מזו של הסרט היהודי הנצחי שיצא באותה עת, ביומרה של סרט דוקומנטרי המציג באופן בוטה את היהודים כעכברושים וכטפילים מזיקים, מלוכלכים ומכוערים.
טיסאדון
טיסאדון (בהונגרית: Tiszaadony) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיסאדון קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-717 תושבים בשנת 1991 עד 663 תושבים בשנת 2020.
יהודי טיסאדון
יהודים חיו בטיסאדון בתקופות זמן שונות, הקהילה הייתה אורתודוקסית ובערב השואה בשנת 1944 חיו בה 44 יהודים. הקהילה היהודית פעלה עד להירצחם של רוב יהודי הכפר בשואה.
בוצ'קי
היסטוריה
האזכור הראשון של בוצ'קי במסמכים הוא משנת 1502, במסמכי מסחר בין מושל ויטבסק לבין סוחרים לבית משפחת פוטוצקי, שאחד מהם היה פקיד בכיר בדוכסות הגדולה של ליטא.
קוציץ
קוציץ (שם מדעי: Acanthus) הוא סוג במשפחת הקוציציים הכולל כ-50 מינים.
בוצ'קי
היסטוריה
בשנת 1509 קיבל איוואן סאפייהא (Ivan Sapieha), בן שושלת פוטוצקי, את הבעלות על בוצ'קי מזיגמונד הראשון, מלך פולין. באותה תקופה קיבל היישוב זכויות עיר. ליישוב הגיעו מהגרים מרותניה והוקמו בה מספר כנסיות קתוליות.
קוציץ
תיאור הסוג
הסוג כולל כ-50 מיני עשבים רב-שנתיים, הנפוצים ביבשות אסיה, אירופה ואפריקה, כאשר רוב המינים מתרכזים באגן הים התיכון. פירוש השם הלטיני הוא 'קוצני', ומכאן גם השם העברי. יש לציין כי השם מתייחס לקוצניות של החפה, ולא כל המינים קוצניים בעליהם.
בוצ'קי
היסטוריה
במאה ה-16 היו ביישוב כ-1,400 תושבים, 235 בתים, כנסייה אורתודוקסית, מספר טחנות קמח ובתי עסק בתחום השיכר והאירוח, בית ספר קהילתי ומוסדות סעד. בשנת 1580 פקד את המקום המלך סטפאן באטורי. בתקופת הצרות ובעת פלישות האימפריה השוודית נפגעה העיר קשה ומספר תושביה ירד. בסוף המאה ה-17 היו ביישוב פחות מ-500 תושבים.
קוציץ
תיאור הסוג
סוג זה נתן את שמו למשפחה כולה. בהקשר זה יש להזכיר שרוב בני המשפחה אינם קוצניים.
עלי הסוג מהווים השראה לעיטורי עמודים מתרבות יוון העתיקה ורומא העתיקה.
בוצ'קי
היסטוריה
במהלך המאה ה-18 נבנו במקום כנסייה נוספת, עם מגדל שעון, וכן מנזר. בתקופה זו שבה בוצ'קי להיות מרכז מסחר ואמנויות. רוב תושביה עסקו בחקלאות. לפי מסמכים מהתקופה, בני משפחות פוטוצקי ורדזיוויל ששלטו בכפר ביקשו לטפח בו לא רק את הכלכלה אלא גם את הנוף, הצמחייה והדרכים, הכתיבו כללים לפקידיהם בבוצ'קי על מנת לשמור על ניקיון היישוב ויזמו הקמתה של כנסייה עשוית אבן ב-1765.
מסוף המאה ה-18 החלו להיערך בעיר חמישה ירידים בשנה. עם חלוקת פולין השלישית ב-1795 נכללה בוצ'קי בשטח שסופח לפרוסיה. במרד ינואר הייתה בוצ'קי אחד ממרכזי המתקוממים.
קוציץ
מאפייני הסוג
כל בני הסוג הם עשבים רב-שנתיים, שעליהם מחולקים לאונות.
הפרחים ערוכים בשיבולת ארוכה (כלומר, יוצאים מציר של עמוד הפריחה). סימן הסוג הוא חפה קוצני בחלקו. חפה הוא איבר בצמח, גלגול של עלה, אך הוא אינו מטמיע וצמוד לפרח. לדוגמה, במין מרווה דגולה, החפה הוא סגול. התפקיד המיוחס לחפה הוא הבלטת עלה הכותרת. החפה של סוג זה הוא בעל שיניים קוצניות.
בוצ'קי
היסטוריה
עם הנחת מסילת הרכבת בין ביילסק פודלסקי לבין ביאליסטוק איבדה בוצ'קי את חשיבותה כתחנת מעבר לכרכרות דואר, ותעשיית האוכפים בה נפגעה.
קוציץ
מאפייני הסוג
צבע הפרח לבן, אורכו כ-3.5 עד 5 סנטימטר. מספר האבקנים 4. סימטריית הפרח היא דו-צידית, ובכך הוא דומה לפרחי משפחת השפתניים. פרחים אלה מואבקים על ידי דבורים.
בוצ'קי
היסטוריה
במלחמת העולם הראשונה נפגעה בוצ'קי בקרבות. לאחר המלחמה סופחה לפולין. גם בתקופה זו רוב האוכלוסייה התפרנסה מענפי תוצרת חקלאית.
לאחר שחרור פולין התנהלו בעיר קרבות בין מחתרות פולניות שדגלו בשחרור פולין כגון ארמייה קראיובה וארמייה לודובה, לבין הצבא האדום. פולנים רבים בני העיר נרצחו או נשלחו למחנות מעצר או לגולאגים בתחומי ברית המועצות.
קוציץ
מאפייני הסוג
הפרי הוא מטיפוס הלקט, הנפתח עם הבשלת הזרעים. בצמח קיים מנגנון ה'זורק' את הזרעים במרחק מסוים מצמח האם.
בוצ'קי
יהודי בודקי
ככל הנראה נוסדה קהילה יהודית ביישוב כבר בסוף המאה ה-16. במאה ה-17 הוקמו בבוצ'קי, שכונתה בפי יהודיה: בודקי, שני בתי כנסת מעץ, אך הם חרבו במלחמת העולם השנייה. במאה ה-18 היו בבוצ'קי 54 יהודים אך בסוף המאה ה-19 כבר היו בעיר כ-650 יהודים - כשליש מאוכלוסיית העיר - שרובם עסקו בתעשיית המזון (קצבים, אופים, מבשלי בירה), במלאכה (ייצור תוצרת בד ועור) ובמסחר.
קוציץ
מיני הסוג
כאמור, בסוג זה כ-50 מינים. בישראל קיימים שני מינים, האחד הוא צמח בר והשני צמח נוי.
בוצ'קי
יהודי בודקי
בתחילת מלחמת העולם השנייה חיו בבוצ'קי כ-730 יהודים. ב-1 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את בוצ'קי אך בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב הועברה בוצ'קי לידי ברית המועצות הגרמנים שבו וכבשו את בוצ'קי ביוני 1941 במבצע ברברוסה, גייסו יהודים לעבודת כפייה וביוני 1942 הקימו ביישוב שני גטאות. ב-2 בנובמבר 1942 הועברו היהודים לביילסק פודלסקי ולאחר סלקציה נשלחו חלקם לגטו שם, והיתר גורשו לטרבלינקה.
רבני העיירה
בבודקי כיהנו כמה רבנים ידועי שם:
נפלאות
ואביטה
בשנת ה'תשע"ח החלה עמותת גל עיני (בידי צוות שבו נמנים הרב איתיאל גלעדי, הרב יוסף פלאי, בעז יעקבי ואביב מויאל) להוציא לאור מדי שבוע חוברת בת כ-30 עמודים בשם "ואביטה", שם שנלקח מן הפסוק שעל שמו קרויה העמותה : "גַּל עֵינַי וְאַבִּיטָה נִפְלָאוֹת מִתּוֹרָתֶךָ" (תהילים, פרק קי"ט, פסוק י"ח).
חלקה הראשון של החוברת הכיל כמה משיעוריו הטריים של הרב יצחק גינזבורג, והחלק השני כלל מספר מדורים קבועים מתורתו של הרב (כדוגמת עלון שבת):
רוב המדורים צפויים בעתיד לצאת לאור כספר בפני עצמו.
נפלאות
בחודש סיוון ה'תש"ף שונה שם העלון ל"נפלאות" (שם שלקוח גם הוא מהפסוק "גל עיני"), ותפוצת העלון התרחבה משמעותית.
Born to Die: The Paradise Edition
Born to Die: The Paradise Edition (בעברית: נולדה למות: מהדורת גן עדן) הוא אלבום מהדורה מחודשת הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית לנה דל ריי, אשר יצא לאור ב-9 בנובמבר 2012, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס, פולידור.
נפלאות
נפלאות
מתכונתו הכללית של העלון נשארה כפי שהייתה לפני כן, אך חלו בו שינויים קלים, כפי שיפורט בסמוך.
המדורים זהב שלמה, אור החיים, שפת אמת, רמז בפרשה וארבע מהפכות הוחלפו במדורים חדשים:
Born to Die: The Paradise Edition
באותו היום יצא מיני-אלבום שנקרא Paradise, אשר נכלל במהדורה המחודשת.
נפלאות
נפלאות
בראשית שנת ה'תשפ"ג בוטלו המדורים קדושת לוי ודבר השמיטה, ובמקומם נוספו מדורים חדשים:
המדורים ניגון, הסיפור החסידי, מענות ותשובות ואנכי והילדים – המדור לילדי ישראל נשארו במתכונתם.
בשונה מעלונים שונים, המופצים על ידי חברות שונות, רוב ההפצה של העלון נעשה בידי אנשים עצמאיים המעוניינים להגדיל את מעגל קוראי העלון. נכון לחודש מנחם-אב ה'תשפ"ב, למעלה מ-475 אנשים מפיצים את העלון מדי שבוע בערים ויישובים רבים ברחבי הארץ (וכן בנקודות שונות בחו"ל).
אנשי מערכת העלון הם הרב איתיאל גלעדי, הרב יוסף פלאי, בעז יעקובי ואביב מויאל (כשמאחורי הקלעים משתתפים חברי צוות נוספים בכתיבת מדורים ועריכתם, הוספת מראי-מקומות והגהת העלון).
אביטה-נפלאות (תוכן מעובד)
בחודש כסלו ה'תשפ"ב החלה המערכת להוציא לאור, בנוסף לחוברת נפלאות, עלון דו-שבועי בן 8 עמודים . העלון מכיל תוכן מעובד מתורתו של הרב גינזבורג, בדרך-כלל משיעורים שראו אור באחד מגליונות הנפלאות, ולעיתים ממאמרים שראו אור בספריו השונים של הרב לאורך השנים.
מלבד המהלך המעובד מופיעים בעלון שני מדורים נוספים:
כתיבת העלון נעשית בידי הרב שריה ניצן, ועל עריכת הלשון שלו מופקד דוד הלל.
אנשי המערכת הם הרב איתיאל גלעדי, הרב יוסף פלאי ובעז יעקובי.
wonders (אנגלית)
wonders הוא עלון קצר בדמות נפלאות, המלקט חומרים מתורתו של הרב גינזבורג, שיוצא לאור מדי שבוע בשפה האנגלית. הוא נערך בידי הרב משה גנוט ומופץ בעיקר בחו"ל. העלון קצר יותר מהחוברת נפלאות, ומכיל כ-16 עמודים. בין המדורים בגיליון: פסיכולוגיה חסידית, גימטריות, ניגון חסידי, פרשת שבוע, סיפור חסידי, ועוד. רוב החומרים בעלון wonders אינם טריים כמו בעלון נפלאות, אך לעיתים מופיעים בו גם חומרים טריים.
dimensiones (ספרדית)
dimensiones (ממדים) הוא עלון שבועי בשפה הספרדית בדמות העלונים נפלאות ו-wonders. העלון נכתב ונערך בידי חיים פרים.
אוצר הנפש (תמלול שיעורים)
אוצר הנפש הוא עלון שבועי בן שני עמודים המכיל קטעים משיעוריו של הרב גינזבורג, ומחולק למספר מדורים:
הוֹלֵךְ בַּתֹּם (עָלוֹן לְיַלְדֵי יִשְׂרָאֵל)
הוֹלֵךְ בַּתֹּם הוא עלון שבועי לילדים, בן ארבעה עמודים, שהחל לצאת לאור בשנת ה'תשע"ד על ידי ישיבת תום ודעת, בנשיאות הרב גינזבורג.
העלון מכיל שישה מדורים:
Britney & Kevin: Chaotic
Britney & Kevin: Chaotic היא סדרת ריאלטי בכיכובה של בריטני ספירס ובעלה לשעבר קווין פדרליין. הסדרה עוקבת אחרי זוגיותם, חייהם האישיים וחתונתם הסודית. הסדרה צולמה בידי צלמים מקצועיים, אך במקביל צולמה על ידי כל אחד מן המשתתפים בתוכנית, במצלמה ביתית שקיבלו מהפקת התוכנית. המשתתפים התבקשו לתאר ולתעד את החוויות האישיות שלהם, במצלמות הביתיות.
רקע
"MTV News", הודיעה באפריל 2004, כי ספירס מתכננת סדרת טלוויזיה מציאותית כדי לתעד את החיים שלה מאחורי הקלעים במהלך סבב ההופעות שלה "The Onyx Hotel Tour", המטרה הייתה להרכיב סדרה של שישה שבועות. כל פרק נמכר בכמיליון דולר, "הרבה יותר מרוב כל תוכניות המציאות". ספירס הייתה אמורה לספר ולצלם אותה עם רקדניה ומנהליה.
בנוצו גוצולי
בנוצו גוצולי (באיטלקית: Benozzo Gozzoli; 1420, רפובליקת פירנצה – 1497, פיסטויה) היה צייר רנסאנס מוקדם במאה ה-15 תלמיד של פרה אנג'ליקו, הידוע בציורי קיר בטכניקת הפרסקו בקפלת האמגושים בפאלאצו מדיצ'י-ריקארדי העשירים בצבעים ובפרטים של נופים ואנשים, היה פעיל בעיקר בטוסקנה ויצר גם באומבריה וברומא.
Britney & Kevin: Chaotic
רקע
ב-8 ביוני, ספירס הוציאה הצצה לקליפ "Outrageous", באותו זמן חשפה גם שבזמן צילומי הקליפ היא נפלה ופצעה את ברך שמאל והקליפ בוטל. ספירס נלקחה מיד לבית חולים מקומי בקווינס ועברה ניתוח ארתרוסקופי למחרת. ספירס נאלצה להישאר שישה שבועות לטיפול בברך, ואחריו 8 עד 12 שבועות של שיקום, מה שגרם לביטול כל הופעותיה העתידיות. ומכך גם לדחיית צילום הסדרה והקליפ שבוטל.
בחודש יולי, הודעה ספירס על אירוסיה לרקדן קווין פדרליין, שאותו פגשה שלושה חודשים קודם לכן. כמו כן פדרליין רק סיים באותו תקופה את הקשר שלו עם השחקנית שר ג'קסון, שהייתה בהיריון עם הילד השני שלהם, בכך הסיפור זה היה הנושא של התקשורת סביב ספירס וקווין. הזוג קיימו טקס נישואין ב-18 בספטמבר 2004, אך לא נישאו כחוק עד שלושה שבועות מאוחר יותר ב-6 באוקטובר, עקב עיכוב בהסכם הנישואין של בני הזוג. באוקטובר 2004, הזמרת הודיעה שהיא לוקחת הפסקה מהקריירה בשל הרצון להקים משפחה.
בנוצו גוצולי
בציורי קפלת האמגושים בעיקר בתהלוכת האמגוש הצעיר משלב גוצולי דיוקנאות של בני תקופתו כמו בני משפחת מדיצ'י רכובים על סוסים ולבושים בפאר ובמיטב מחלצותיהם השמורים למלכים ופמליתם, בין הדיוקנאות הרבים בתוך השיירה הוא משלב גם דיוקן עצמי. השיירה עוברת כשברקע נופים קסומים ופסטורלים הנקרים בדרכם כמו ציידים במרדף אחר צייד, טירות ועצים מלבלבים, שילוב של מציאות ודמיון, החיבור בין משפחת הבנקאים מזמינת העבודה (פיירו די קוזימו דה מדיצ'י) והאמן, מרחיבה את מנעד הנושאים ופורצת דרך בעבודתו של גוצולי ובאמנות הציור.
Britney & Kevin: Chaotic
התפתחויות וההצעה
לאחר "מלחמה קשה על ההצעה שקבילה ספירס", ב-5 באפריל 2005, הוכרז כי ספירס חתמה על הסכם עם רשת השידור UPN, שתעלה לאוויר סדרת טלוויזיה המציאות המתעדת את מערכת היחסים שלה עם פדרליין. הסדרה, שאירעה בחמישה פרקים, נחשפה לכרוניקה של מערכת היחסים "מהשלבים המוקדמים ביותר של החיזור שלהם למעורבות שלהם ובסופו של דבר, את הטיול שלהם במעבר". בהצהרה על הסדרה אמרה ספירס: "מהיום שקווין ואני נפגשנו, היו שמועות מתמידות וספקולציות לא מדויקות על חיינו יחד, אני מרגישה שבשנה שעברה, הצהובונים ניהלו את חיי, ואני ממש מתרגשת על הצגת החיים שלי למעריצים שלי על מה שקורה באמת, ולא על כל הסיפורים שנאמרים, שעלו וסופרו על דעתם של עיתונאים בעבר, וכפי שציינתי קודם, אני עומדת להביע את חיי האישיים באמצעות אמנות הזו".
הסדרה נקראה בתחילה "?Britney and Kevin: Can You Handle Our Truth", לאחר מכן הוחלט לשנות לשם "Britney and Kevin: Chaotic", עם "?Can you handle our truth". לדברי ספירס, הסדרה סייעה לבני הזוג להכיר זה את זה יותר טוב ולעומק, ואמרה: "לא ידעתי את זה היטב, וכשהוצאתי את המצלמה זה גרם לי להרגיש טוב יותר, זה היה ממש מוזר כי היה סוג של מתח בהתחלה, היינו כל כך עצבניים ביחד, ואני באמת ביישנית, וכשהמצלמה ביד שלי זה גרם לי להרגיש יותר בוטה וחשופה".
בנוצו גוצולי
עזר ללורנצו גיברטי במלאכת יצירת שער גן העדן.
Britney & Kevin: Chaotic
מועמדויות
"Britney & Kevin: Chaotic" קיבל מועמדות לפרס "הצגת בחירה טלוויזינית: מציאותי", ואילו ספירס הייתה מועמדת לפרס "אישיות טלוויזינית: ממין נקבה", וקיוון פדרליין היה מועמד לפרס "הבחירה טלוויזיה", וכוכב הריאלטי הזכר". אך הם לא זכו בשום פרס.
בנוצו גוצולי
עד שנת 1463 עבד גוצולי בסן ג'ימיניאנו על 17 סצינות מחייו של אוגוסטינוס במקהלת סנט אגוסטינו ועל פרסקו של סבסטיאן הקדוש (1464). בין 1469 ל־1485 הוא צייר את היצירה הרחבה ביותר שלו, סדרה של 25 ציורי קיר של סצנות מהברית הישנה עבור קמפו סנטו (בית הקברות), בפיזה.
Britney & Kevin: Chaotic
Britney & Kevin: Chaotic... the DVD & More
Britney & Kevin: Chaotic... the DVD & More (בעברית: בריטני & קווין: כאוטי... הווידאו & עוד) הוא אלבום וידאו על סדרה תיעודית של זמרת הפופ האמריקאית, בריטני ספירס. האלבום יצא לאור ב-27 בספטמבר 2005, על ידי חברת התקליטים ג'ייב רקורדס. הידאו מכיל את הסדרה בת חמישה פרקים, כמו כן גם קטעים אשר לא שודרו וקליפים לסינגלים "Do Somethin'" ו-"Someday (I Will Understand)". בנוסף הווידאו מכיל גלריית תמונות מהחתונה של ספירס ומיני-אלבום.
במקביל לצאת אלבום הווידאו הוציאה ספירס גם מיני-אלבום נפרד שנושא את שמו של הסרט "Britney & Kevin: Chaotic".
בנוצו גוצולי
הביוגרפיה של גוצולי נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
סזריה אבורה
סזריה אבורה (בפורטוגזית: Cesária Évora; 27 באוגוסט 1941 – 17 בדצמבר 2011) הייתה זמרת מכף ורדה, שכונתה "מלכת המורנה".
אבורה הייתה מוכרת גם כ"הדיווה היחפה" (בפורטוגזית: "a diva dos pés descalços"), מכיוון שנהגה להופיע יחפה, תוך הבעת סולידריות כלפי חסרי קורת גג ("sem teto") ונשים וילדים עניים בארצה.
ביוגרפיה
סזריה אבורה נולדה במינדלו שבכף ורדה ב-27 באוגוסט 1941. בגיל שבע התייתמה מאביה. לאחר מותו נאבקה אמה על פרנסת הבית, והרוויחה שכר זעום עבור עבודתה כטבחית. בסופו של דבר נאלצה האם להעבירה לבית יתומים כדי שתגדל שם, ושם גם למדה אבורה לשיר.
בגיל 16 פגשה אבורה במלח בן ארצה בשם אדוארדו, שלימד אותה את הסגנונות המסורתיים של המוזיקה של כף ורדה - קולאדירה ומורנה. ה"מורנה" הם שירי עצב, צער וכמיהה. היא החלה לשיר בברים ובמלונות מקומיים. בסיועם של המוזיקאים המקומיים עתידה הייתה אבורה ללטש את כישוריה. מאוחר יותר הוכתרה בידי מעריציה כ"מלכת המורנות" (בפורטוגזית: Rainha das mornas). אבורה התפרסמה אמנם בכף ורדה, אך בינתיים נותרה אלמונית יחסית מחוץ לארצה.
בשנת 1975 קיבלה כף ורדה את עצמאותה מידי פורטוגל, אך מנהיגה הטרי, אמילקר קברל, נרצח במהלך התוהו ובוהו שליווה את סופו של השלטון הפורטוגלי בן ה-500 שנה. אבורה עדיין הייתה פופולרית באותה התקופה, אך שמה לא הניב לה הצלחה פיננסית. תסכולה מבעיותיה האישיות והכלכליות, יחד עם המצב הפוליטי והכלכלי הקשה מנשוא בכף ורדה, גרם לאבורה לוותר על זמרתה כדי להתפנות לתמוך במשפחתה. עשר השנים שבמהלכן לא הופיעה כלל מתוארות במילותיה כ"שנות החושך" שלה. בתקופה זו נאבקה אבורה גם באלכוהוליזם.
אבורה חזרה להופיע בעידודו של גולה בן ארצה, מוזיקאי מוביל ופטרון אמנויות - באנה, שהתגורר בפורטוגל. הוא שריין עבורה הזמנות לפורטוגל, ושם הופיעה אבורה בסדרת קונצרטים, בחסות ארגון נשים מקומי.
בשנת 2004 זכתה אבורה בפרס גראמי בקטגוריית מוזיקת עולם עכשווית.
בשנת 2007 כיבד נשיא צרפת, ז'אק שיראק, את אבורה במדליית לגיון הכבוד של צרפת.
ב-17 בדצמבר 2011 נפטרה אבורה בגיל 70 מסיבוך בדרכי הנשימה.
שירתה
ה"מורנה" היא ז'אנר מוזיקלי עמוק רגש ובעל מאפיינים קרובים למאפייני הפאדו הפורטוגזי. שפת שירה זו היא קריאולית של כף ורדה. אבורה מוסיפה נגיעות סנטימנטליות יחד עם קולות אקוסטיים הבוקעים מגיטרה אקוסטית, מקווקיניו (מין גיטרה אקוסטית ננסית, הנפוצה בפורטוגל, בברזיל, במוזמביק ובכף ורדה), בכינור, באקורדאון ובקלרינט. לעיתים קרובות אפשר לשמוע את אבורה שרה גם פאדו. יש אומרים כי קולה הטרופי של אבורה "כבש" את הפאדו.
הבלוז מכף ורדה של סזריה אבורה טעון בנושאים כמו ההיסטוריה המרה של בידוד ארצה, סחר העבדים רחב ההיקף בעבר, וכמו כן גם סוגיית הגעגוע וההגירה – מספר אזרחי כף ורדה המתגוררים מחוץ לארצם גדול יותר מאוכלוסיית כף ורדה עצמה.
קולה של סזריה אבורה, בליווי כלי נגינה עם נגיעה מלנכולית, מדגיש את הרגש, שמאפיין את האינטרפרטציה. אפילו קהלים שאינם מבינים את השפה הקריאולית של כף ורדה מגיבים ברגש בהופעות. אבורה ביצעה דואטים רבים עם מריזה מונטי הברזילאית.
הנצחה
בעיר מינדלו עיר הולדתה קיים מוזיאון קטן המוקדש לה ומספר את סיפורה. במוזיאון מוצגים הגיטרה שלה והכיסא עליו היא נהגה לשבת בעת הופעתה, התקליטים שהוציאה, בגדים ותמונות, וכן סרט המוצג על גבי מסך טלוויזיה. נמל התעופה של האי סאו ויסנטה קרוי על שמה. בכניסה לשדה התעופה מוצב פסל גדול בדמותה.
בעיר עצמה דמותה מונצחת בציורי קירות רבים על גבי קירות הבתים.
דואטים
"É doce morrer no mar" (תרגום מילולי לעברית: "מתוק למות בים") מאת דוריבל קאימי. דואט עם מריסה מונטה (1999).
מיכאל אברהם
הרב מיכאל דוד (מיכי) אברהם (נולד ב-15 בינואר 1960, ט"ו בטבת תש"כ) הוא רב, ד"ר לפיזיקה עיונית ור"מ במכון הגבוה לתורה של אוניברסיטת בר-אילן. עוסק בפילוסופיה, מדע והגות יהודית ומחבר ספרים בנושאים אלו.
קורות חיים
אברהם נולד בחיפה לג'ורג' ואווה (ממוצא הונגרי) ולמד במדרשיית נועם שבפרדס חנה. עם משפחתו היה מראשוני התושבים באלקנה. לאחר מכן למד בישיבת הר עציון באלון שבות, ובצה"ל שימש כמדריך מפקדי טנקים. אחרי השירות הצבאי התקרב לדעות חילוניות (על אף שלדבריו מעולם לא הרגיש עצמו כשייך לסקטור זה סוציולוגית, אלא רק בחלק מדעותיו), אולם בהמשך חזר לדת ואף החל ללמוד בישיבת נתיבות עולם בבני ברק, בכולל של ישיבת פוניבז' ובכולל חזון איש (במקביל ללימודיו האקדמיים).
אברהם בעל תואר מהנדס חשמל ואלקטרוניקה מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בהצטיינות בפיזיקה עיונית באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת פרופסור חיים הלפרן, ותואר שלישי בהצטיינות באותו התחום בהדרכת פרופ' משה קוה, נושא העבודה היה "השפעת אינטראקציות על תופעות תובלה במערכות מזוסקופיות". בהמשך עשה אברהם פוסט-דוקטורט במחלקה לפיזיקה כימית במכון ויצמן למדע אצל פרופ' איתמר פרוקצ'יה ובמחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן אצל פרופ' משה גיטרמן, נושאי המחקר היו נוזלים קוונטיים ועל-נוזלים, מערכות מזוסקופיות, דינמיקה ותרמודינמיקה של פגמים טופולוגיים ועוד.
הוא התגורר מספר שנים בירוחם ושימש כר"מ בישיבת ההסדר ירוחם ובמוסדות אחרים. החל מ־2012 הוא מתגורר בלוד ומלמד בבית המדרש של המכון הגבוה לתורה שבאוניברסיטת בר-אילן. בשנת 2016 החל ללמד במדרשת אמי"ת באר אשדוד, מדרשה קהילתית לבנות לפני שירות צבאי. במשך השנים לימד במוסדות שונים, ביניהם מכללת קריית אונו, בבצלאל ובפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית. בעבר היה אחד מראשי הכותבים בפורום האינטרנט "עצור כאן חושבים". אברהם נשוי לדפנה לבית דרור ואב לשישה.
בית דין לענייני אישות
ד"ר אברהם היה חבר באופן חד פעמי בהרכב בית דין פרטי לענייני אישות בראשות הרב דניאל שפרבר, שהוקם בירושלים בשנת 2018 ביוזמת עמותת "מרכז צדק לנשים". בית הדין הוא ערכאה אלקטיבית הפוסקת בענייני מעמד אישי כשהיא מתבקשת לעשות זאת על ידי בעלי דין המגיעים לפתחה. מטרתו העיקרית של בית הדין היא להעניק סעד לנשים עגונות ומסורבות גט באמצעות שימוש בפרקטיקה הלכתית של ביטול הקידושין מעיקרם. בית הדין יחד עם הרב חיים אמסלם התיר את נישואיהן של שתי מסורבות גט, צביה גורודצקי ואושרת בן חיים. בשני המקרים, בתי הדין הרבניים דחו את הפסיקות.
נישואים פרטיים
בשנת 2016 חיתן ד"ר אברהם זוג בטקס פרטי עם הסכם קדם נישואים, הכולל סעיף לביטול הקידושין במקרי עגינות. לאחר שהודיע לבית הדין הרבני בירושלים שאינו מוסמך לסידור נישואין ואף אינו מוסמך לרבנות, קבע בית הדין שהוא לא יאשר את הקידושין עד שיתקיימו קידושין כחוק, ועם זאת בני הזוג מנועים מלהינשא לאחרים . ארגון מבוי סתום עתר לבג"ץ נגד ההחלטה, אך העתירה נדחתה.
ספרים ומאמרים
כחלק מהגותו ייסד אברהם יחד עם גבריאל חזות עמותה בשם מידה טובה המנסה לעורר עניין ציבורי בנושאי ההיגיון ההלכתי בכלים מודרניים, ומשתמשת בעיקר ב-13 המידות שהתורה נדרשת בהן. העמותה מוציאה לאור ומפיצה ברשת עלוני פרשת שבוע, שמאמרים מתוכם יצאו לאור בארבעה כרכים. במשך כשנתיים עסקו העלונים בניתוח המידות שהתורה נדרשת בהן, ולאחר מכן עברו לעסוק בנושאים שונים בהלכה. בנוסף מתעתדת העמותה להוציא לאור ספרי מאמרים ומחקר בנושא. בשנה השלישית עסקו מאמרי מידה טובה בעקרונות מטא הלכתיים, ומאמרי שנה זו יצאו לאור בסדרה של שלושה ספרים: בנתיב המצוות, בצל החכמה ודרך מצוותיך, כולם בהוצאת ספריית בית אל ומידה טובה. ד"ר אברהם מרבה לעסוק בכתביו גם בביקורת האתאיזם וביקורת הפיזיקליזם.
בשנת 2002 הוציא לאור את הספר "שתי עגלות וכדור פורח - על יהדות ופוסטמודרניזם". ספר זה הוא הראשון מתוך סדרה של ארבעה ספרים - קוורטט. בספר מוצג ניסיון למיפוי מעמיק של המחלוקת הרעיונית בין הצדדים - הדתי והחילוני, הימני והשמאלי והמודרני והפוסט-מודרני, וזאת באופן שמושפע רבות מניתוחו של עמנואל קאנט את האפיסטמולוגיה האנושית. תמצית דבריו של אברהם היא כי בבסיסה של האידאולוגיה החילונית-שמאלית-פוסטמודרנית ניצבת דרישה מחמירה להוכחות חותכות ללא עוררין ("אנליטיות"), ומשאלו לא נמצאו הרי היא כופרת בכל. לעומת זאת, בבסיסה של האידאולוגיה הדתית-ימנית-מודרנית עומדת הסתפקות גם בכלים שאינם כה חדים ("סינתטיים") המבוססים יותר על אינטואיציה ו"שכל ישר". המחבר מצביע על כך שדרישה להוכחות "אנליטיות" בלבד אינה אפשרית למעשה, שכן כל הוכחה חותכת באה על בסיס הנחות יסוד שאינן כאלה (אקסיומות), דבר המכונה בספרות המקצועית "ריקנותו של האנליטי". מכאן גם שמו של הספר, תוך רמיזה לאמירתו המפורסמת של החזון איש לדוד בן-גוריון על ריקנותה של העגלה החילונית לעומת זו הדתית. ד"ר אברהם קורא בספרו לאיחוד הגישות, כך שיוכר הערך של ההוכחות ה"אנליטיות" בצד זה של אלו החמורות פחות - ה"סינתטיות".
ב-2006 יצא לאור ספר שני בסדרה, "את אשר ישנו ואשר איננו", שבו מרחיב אברהם את ניתוחו הנ"ל לתחומי המדע, הדת והמיתוס. בסוף 2007 יצא לאור הספר השלישי "אנוש כחציר - על האדם: גוף ונפש, רגש, שכל ורצון". הספר עוסק בתורת הנפש ובפסיכולוגיה. הספר הרביעי והאחרון בסדרה "רוח המשפט" יצא לאור בתחילת 2012 ועוסק בהגדרות ובתפיסות המשפטיות ההלכתיות והמודרניות תוך התייחסות למערכת המשפט בישראל.
אברהם הוא אוטודידקט בתחומים רבים, וספריו דנים באריכות בסוגיות תלמודיות ובכתבי הרמב"ם, ביצירותיהם של עמוס עוז, רבי נחמן מברסלב, בורחס, אדמו"ר הזקן, לייבניץ, נילס בוהר, ישעיהו ליבוביץ, גרשום שלום, רמח"ל, ברטראנד ראסל, לודוויג ויטגנשטיין, החזון איש, ז'אק דרידה ועוד. אברהם מבקר בספריו בדיונים צדדיים את הפילוסופיה האנליטית, ואת החברה החילונית והדתית, ומנהל דיונים מול דמויות מפתח בעולם הרוח והספרות.
אברהם פרסם מאמרים בתחומים מגוונים בכתבי עת תורניים שונים, בהם "תחומין", "צהר", "אקדמות" ועוד. במאמר מעורר מחלוקת שפרסם בכתב העת "צהר" בתקופת ההתנתקות, טען כי הוא "יהודי דתי וציוני חילוני", וכי לדעתו יש לנתק את הקישור שעושה הציונות הדתית בין מדינת ישראל והיהדות. בהתאם, טען במאמר מעורר פולמוס ב"אקדמות" שאין כל טעם בשילוב אלמנטים מהמשפט העברי בחוקי מדינת ישראל החילונית.
בשנת 2010 החלה לצאת לאור סדרת ספרים בשם "Studies in Talmudic Logic", העוסקת בלוגיקה של התלמוד (לוגיקה תלמודית) אשר אברהם משמש לה אחד מן העורכים והכותבים, כחלק מקבוצת "הלוגיקה התלמודית" באוניברסיטת בר-אילן.
ב-2011 פרסם אברהם ספר בשם "אלוהים משחק בקוביות" (בפרפרזה על אלוהים לא משחק בקוביות), שנכתב בעקבות ספרו של ריצ'רד דוקינס, "יש אלוהים?". בספרו מציג אברהם אלטרנטיבה להתייחסות לאבולוציה כמאששת את האתאיזם, ולדבריו היא דווקא מחזקת את ההטיעון הטלאולוגי לקיומו של אלוהים, שכן לדבריו מדובר בשני מישורי דיון נפרדים; מחד גיסא, על פי הממצאים המדעיים, הצדק עם הנאו-דארוויניסטים בכך שהאבולוציה אכן קרתה, ומאידך, לטענתו של אברהם, הצדק גם עם הבריאתנים הטוענים כי הסיכוי להתרחשות כזו אפסי. המסקנה המתבקשת היא כי ה"בלתי סביר" אכן קרה. ברמה הפילוסופית מסקנה כזו מבקשת התערבות של כח עליון שיבצע את אותה פעילות בלתי סבירה, מכאן שמבחינה פילוסופית דווקא נכונותה של האבולוציה שהיא התרחשות מפליאה מבחינה הסתברותית מובילה לקיומו של אלוהים. יתרה מזאת, אברהם טוען כי תמונת עולם רציונלית מוליכה לאמונה, עד כדי כך שלא ניתן להיות אתאיסט ורציונלי.
ב-2013 פורסם ספר נוסף של אברהם בשם "מדעי החופש" העוסק בקשר שבין פיזיקה וחקר מדעי המוח לבין שאלת הבחירה החופשית. אברהם טוען בספר זה כי ההתקדמות המדעית נעשתה בעיקר בתחום הפיזיקלי של מדעי המוח אולם הדיון בהשלכות הפילוסופיות של התגליות המדעיות נותר דל. לדבריו רוב החוקרים סבורים שממחֵקר מדעי המוח נובע דטרמיניזם בעוד מסקנות אלה נובעות מניתוח פילוסופי לקוי.
ב-2013 פרסם מאמר בשם "גוי שההלכה לא הכירה", ובו הוא מציע תפישה חדשה בנוגע ליחס האורתודוקסיה לגויים ובנוגע להלכה בכלל. לדבריו בהלכה קיימים שני סוגי היגדים: נורמטיביים ועובדתיים. לפי התפישה שהוא מציע תוקפה של ההלכה הוא רק אודות ההיגדים הנורמטיביים, ואילו היגדים עובדתיים ניתנים לבחינה מחדש בכל עת. הוא כותב "אם אראה בתלמוד שהיממה כולה חושך, האם אכפוף את התפיסות שלי לקביעה הזאת? קודם כול זוהי המציאות, ועם כל הכבוד למקורות אינני יכול להתכחש למה שאני רואה ויודע בבירור." הדוגמה העיקרית להיגד עובדתי הוא יחס ההלכה לגויים, שלדבריו נובע מעובדות שבתקופתנו אינן נכונות. דוגמאות נוספות שהוא מציג להיגדים עובדתיים בהלכה שלטענתו כבר אינם נכונים, הן "חזקה אין אדם פורע תוך זמנו" ו"טב למיתב טן דו מלמיתב ארמלו". המאמר עורר תגובות חלוקות רבות.
בשנת 2019 פרסם טרילוגיית ספרים שנועדה להציג תפיסה יהודית רציונלית מקיפה, בצורה קוהרנטית ושיטתית. הכרך הראשון, "המצוי הראשון", עוסק בבסיס הפילוסופי לאמונה באלוהים ולמחויבות הדתית-הלכתית. הכרך השני, "אין אדם שליט ברוח", עוסק במחשבת ישראל בעין ביקורתית ועדכנית, והכרך השלישי, "מהלכים בין העומדים", עוסק בהלכה ובצורך והאפשרות להתחדשותה.
אברהם פרסם מעל שלושים מאמרים בבמות שפיטות ומעל חמישים מאמרים בבמות לא שפיטות.
השקפות ועמדות
אברהם מרבה לבקר את הדעות התאולוגיות המקובלות בקרב הציבור הדתי. אברהם קורא לביצוע שינויים מדודים בהלכה ולבחינה מחודשת של עיקרי האמונה היהודית.
כך לדוגמה, בעניין תורה מן השמים, טוען ד"ר אברהם כי "לגבי התורה שבכתב יש ערעורים לא פשוטים על חלקים מסוימים (לא גדולים) שלה. איני יודע מה בדיוק ניתן בסיני ואני לא חושב שמישהו יודע. אני כן מאמין שמשהו ניתן שם, וזה מה שחשוב. התוספות הצטרפו למה שניתן וכעת התורה שהגיעה אלינו היא התורה המחייבת".
בעקבות דבריו אלו ודברים נוספים בענייני השגחה פרטית, שכר ועונש ועוד, אבישי גרינצייג העלה טענה שאברהם מוגדר כאפיקורוס. בתגובה כתב אברהם, כי הדיון ביסודות האמונה הוא דיון עובדתי בעיקרו ואינו מושפע מקביעות סמכותיות של חז"ל ואף של התורה עצמה, ועל כן עמדותיו אינן מושפעות מהשאלה האם הוא מוגדר כאפיקורוס.
הוא מתנגד לפסיקה הלכתית הנסמכת רק על מקורות מן הראשונים והאחרונים, אותה הוא מכנה "פסיקה מסדר שני". למעשה, הוא לא נותן משקל עצמי לציטוטים ותקדימים מספרות הלכתית מאוחרת, אלא טוען שיש לברר את ההלכה ממקורות ראשוניים שיש להם סמכות פורמלית כגון התלמוד, ולנתח אותם באופן עצמאי בלי לחשוש ממחלוקת על פוסקים קדומים.
ד"ר אברהם פרסם רשימה באינטרנט ובה קבל על היחס האכזרי לבעלי החיים ועל האדישות וקהות החושים של החברה כלפי ההתעללות בבעלי החיים. הוא המליץ למי שיכול לעבור לצמחונות או טבעונות, ולמי שלא יכול, להשתדל לפחות לצרוך מוצרים מן החי ממקורות שמקפידים על יחס נאות לבעלי החיים.
נמרוד רשף
נמרוד רשף (נולד ב-5 במאי 1972) הוא זמר ראפ, שחקן, קריין, קומיקסאי, מפיק ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ראשית חייו
רשף נולד בתל אביב וגדל בבת-ים. הוא בנו של שחקן התיאטרון והקולנוע פולי רשף.
מוזיקה והפקה
נמרוד רשף הוא סולן להקת שב"ק ס' תחת הכינוי "נימי נימ", מאז 1996. הוא השתתף בהקלטת האלבומים "בעטיפה של ממתק", "הופעה בקריות 20.2.98", "בום קרנבל" ו"פרה פרה". בזכות סגנון השירה המהיר והורסטילי שלו, הוא נתפס כמי שהביא את הראפ אל קדמת הבמה של ההרכב ומרכיב עיקרי להצלחתה המסחרית. בשנת 1998 נמרוד רשף הקים את להקת "בויאקה" בה היו חברים קוואמי וקוטג' (ראפר). הלהקה נחשבת כפורצת דרך בהיפ הופ הישראלי בשל השילובים המוזיקליים החדשניים אשר הוצגו באלבומה בויאקה (אלבום) ובהופעותיה הססגוניות. כמו כן בשיר "תהודת זהות", בויאקה הייתה הלהקה הראשונה בישראל לארח מספר רב של ראפרים על אותו המקצב ברצף. בשנת 2001, רשף הקים אולפן הקלטות וחברת הפקות בשם "יאגא", אשר עסקה בהפקת אלבומי ראפ ואירועי היפ הופ ורגאיי, ביניהם "עיר הבירה" "חישגוזים בפארק" ו"היפ פופ בפארק" (בפארק הירקון).
תיאטרון וטלוויזיה
נמרוד רשף החל להופיע כשחקן בטלוויזיה בשנת 1993 בסדרה "קשר משפחתי" בערוץ הראשון והנחה את תוכנית הנוער "פידבק", לערוץ 2. בקיץ 1994 הנחה את שידורי הרצף של הטלוויזיה החינוכית ובהצגה "רק בסרטים" במסגרת תיאטרון הנפש. ב-1996, הצטרף רשף לצוות המנחים של ערוץ הילדים והופיע בשלושה מופעי פסטיגל בין השנים 1997–1999. הוא הנחה גם בתוכנית "זאפ לראשון" לצד ליאון רוזנברג, בערוץ הראשון. רשף שיחק בסדרה "צה"ל 1", בסדרת הטלוויזיה "לוויתן בחוף שרתון" ובסרט הקולנוע "אבא שחור לבן" ששודרו בערוץ 2. כמו כן, שיחק גם בדרמה "תלוי בירח" בערוץ 3 ובסדרה הקומית "זבנג!". כמו כן, השתתף בסרטון הדוקומנטרי "גנדי - רחבעם זאבי - אלוף נעוריה של המולדת", ובקלטות וסרטי הילדים "הכבש השישה עשר", "כובע קסמים", "דוד פומפה", ו"ורק אני לא".
איורים, קריקטורות ואמנות פלסטית
בשנת 1993 פרסם קומיקס סאטירי שהיה מבוסס על סדרת הטלוויזיה "בוורלי הילס 90210" במעריב לנוער. כמו כן פרסם את סדרת הקומיקס המצליחה "אדי בלאגן" שהתפרסמה בעיתון ערוץ הילדים ובשנת 2005 עמודי הקומיקס אוגדו לספרו הראשון, "אדי בלאגן". באותה שנה גם החל להוציא לאור את סדרת הקומיקס "עוזי: אגדה אורבנית", שהמשיכה להתפרסם עד לשנת 2014. בנוסף, יצר רשף את הקומיקס מיצי קיצי מיאו, עבור מעריב לילדים ואת ספר הקומיקס לילדים "ממי". בשנת 2010 יצר ספר המשך ל"אדי בלאגן" בשם "אדי בלאגן: הרפתקה במצרים". החל מינואר 2015, נמרוד רשף נבחר לכהן כיו"ר אק"י – איגוד אמני הקריקטורה והקומיקס בישראל, ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2021, אז החליף אותו אורי פינק.
רשף הוא קריין ומדבב בסרטי קולנוע ("גארפילד" וסינבד: אגדת שבעת הימים) ובסדרות טלוויזיה דיבב את ווילג'ק ב"רובוטריקים ארמדה", רוקט ב"גלקטיק פוטבול" וקישו ב"טוקיו מיו מיו".
דיסקוגרפיה
אלבומי סולו
אקסקליבר
אקסקליבר (גם קליבורן או קלדבולך; באנגלית עתיקה: Excalibur, "חותך פלדה"; בוולשית: Caledfwlch) היא החרב האגדית של המלך ארתור. היא מוזכרת פעמים רבות בהקשר של העצמאות של בריטניה הגדולה.
בסיפורי המלך ארתור
ישנן גרסאות על פיהן אקסקליבר היא החרב באבן, המופיעה בסיפורים מימי הביניים (מה שמוכיח את יחוסו של המלך ארתור); באגדות המלך ארתור, סופר שהחרב אקסקליבר ניתנה במתנה לאותר פנדרגון, אולם הוא איבד אותה ועל פי גרסאות אחרות איבד את היכולת להנות מסגולותיה כשחמד את איגריין, אשתו של אציל אחר, ובעת מותו במהלך קרב נעץ אותה באבן, כשנקבע שרק השליט הראוי למשול בבריטניה באמת, יוכל לשלוף אותה מהאבן. לאחר שנים הצליח בנו, ארתור, לשלוף את החרב מהאבן וכך הפך למלכה של בריטניה.
על פי "מותו של ארתור" מאת תומאס מלורי, קיבל ארתור את החרב מגבירת האגם שבאי הקסום אבלון. גבירת האגם סיפרה לארתור שהחרב חושלה עבורו, ובבוא הזמן היא תדרוש ממנו משאלה תמורתה. מרלין אמר לארתור שכל עוד החרב תהיה איתו, הוא לא ידמם גם אם ייפצע - וכך אכן היה. לאחר קרב קמלן ציווה ארתור על נושא כליו, בדיוור, להשליך את החרב לאגם. יד הושטה מן המים ותפסה את החרב, וארתור שט באגם אל אבלון, שם מת.
ליאת שבו
ליאת שבו היא קצינה בצה"ל בדרגת תת-אלוף המשמשת כראש חטיבת הסגל.
ליאת שבו נשואה ליקי ואם לשלושה, מתגוררת בגדרה.
אריק אנדרה
אריק סמואל אנדרה (באנגלית: Eric Samuel Andre; נולד ב-4 באפריל 1983) הוא שחקן, קומיקאי, סטנדאפיסט ומנחה טלוויזיה אמריקאי, הוא יוצרה, מנחה ושותף לכתיבתה של התוכנית "המופע של אריק אנדרה" המשודרת ברצועת שידורי הלילה "Adult Swim".
ראשית חייו
אנדרה נולד בבוקה רטון, פלורידה שבארצות הברית. אביו הוא פסיכיאטר ממוצא אפריקאי מהאיטי, ואימו אמריקאית-יהודייה ממוצא אשכנזי. אנדרה השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר לאומנות "דרייפוס" בווסט פאלם ביץ' ולאחר מכן למד מוזיקה בברקלי והתמחה בנגינה על קונטרבס.
קריירה
אנדרה הוא היוצר והמנחה בתוכנית "המופע של אריק אנדרה", קומדיה פארודית המשודרת ב- Adult Swim (רצועת הלילה של Cartoon Network's). התוכנית כוללת מתיחות, הומור קיצוני, מערכונים ואירוחים של סלבריטאים.
אנדרה שיחק את דמותו של מארק בקומדיה "" מאת רשת ABC והתארח בסדרה מרוששות בתפקיד דיק, מושא אהבתה של מקס וחברה ללימודי קונדיטוריה. בנוסף, אנדרה שיחק את דמותו של מייק בקומדיה "Man Seeking Woman" מאת רשת FFX. שידוריה החלו בשנת 2015 ועונתה השלישית והאחרונה, הכוללת עשרה פרקים, שודרה לראשונה ב-4 בינואר 2017.
ב-29 במרץ 2018 הופיע בישראל.
ב-26 ביוני 2019, הוציא את אלבומו הראשון כחלק מפרויקט המוזיקה שלו "Blarf".
חיים אישיים
אנדרה מזהה את עצמו כאתאיסט, ומגדיר את עצמו הן כיהודי והן כשחור.
הוא עושה מדיטציה טרנסצנדנטלית.
בית החולים לניאדו
מרכז רפואי צאנז - בית החולים לניאדו הוא בית חולים ציבורי הנמצא בקריית צאנז שבנתניה ומשרת את תושבי נתניה והסביבה. בית החולים מוצהר כמנוהל לפי כללי ההלכה היהודית. כמו כן, מאפיין נוסף המייחד את בית החולים הוא שאינו שובת, גם במקרים של סכסוכי עבודה עם ההנהלה.
בית החולים קרוי על שם אלפונס ויעקב אברהם לניאדו, שני אחים יהודים ממוצא סורי בעלי בנק בשווייץ, שבצוואתם הורו להקים בכספם בית חולים במדינת ישראל.
אבן הפינה לבית החולים הונחה בשנת 1974 והוא הוקם בשנת 1975 על ידי רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם, ושייך לחסידות צאנז. הוא הקים את בית החולים בעקבות נדר שנדר בתקופת השואה שאם יינצל מהתופת יעסוק בהצלת אנשים, גויים כיהודים. כיום מכהן בנו האדמו"ר מצאנז, רבי צבי אלימלך הלברשטאם, כנשיא בית החולים.
בבית החולים כ-400 מיטות אשפוז במגוון מחלקות ולחדר המיון בבית החולים מגיעים מדי שנה מעל 60,000 מטופלים. בחודש אפריל 2009 נפתח בו מתחם חדש ליולדות. לצד בית החולים פועל גם בית הספר לסיעוד ע"ש טסלר - בית ספר חרדי להכשרת אחיות, שתלמידותיו הן מהמגזר הדתי והחרדי, ובמקביל ללימודי הסיעוד הן משתתפות גם בלימודי קודש.
בבית החולים פעל חדר אקוטי לטיפול בנפגעי תקיפה מינית במשך כשנה עד לסגירתו בעקבות מחסור בתקציב.
איש משפחה - דמויות
זוהי רשימת הדמויות בסדרת הטלוויזיה "איש משפחה".