cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפט הקופים (מחזה)
תמונה א'
בתום התפילה, בריידי ניגש לדראמונד (שנמצא בקהל) ואומר לו: "פעם היינו חברים טובים... איך זה קרה... שכל כך התרחקת ממני." דראמונד עונה לו: "אולי זה אתה שהתרחקת – כי נשארת עומד במקום." מילים שמשפיעות מאוד על בריידי.
תמונה ב'
תמונה שנייה מתרחשת יומיים אחר-כך באולם בית המשפט. אחר-הצהרים וחם מאוד. הסצנה נפתחת כשהמשפט בעיצומו. בריידי חוקר את העד הווארד בלייר. אחרי-כן בריידי ודראמונד נקלעים לוויכוח סוער בדבר סוג השאלות. דראמונד עורך להווארד חקירה נגדית, אולם בריידי מתנגד לשאלותיו של דראמונד (והשופט מסכים עם בריידי). דראמונד נושא מונולוג בו הוא אומר:
השופט משחרר את הווארד.
דראמונד מנסה לשאול את בריידי מה הוא יודע על כתביו של צ'ארלס דרווין, אבל השופט קובע שהשאלות אינן מתאימות. לכן דראמונד שאול את בריידי אודות אמיתותם של סיפור התנ"ך כמו סיפור הלוייתן שבולע את יונה, הסיפור על יהושע שציווה על השמש לעמוד דום ועוד. בריידי אומר שכולם נכונים ושואל את דראמונד אם יש משהו קדוש בעיניו. דראמונד עונה שרוח האדם וש"דרווין העלה אותנו אל פיסגה של הר, מעליה אנחנו יכולים להשקיף אחורה ולראות את הדרך שממנה באנו. אבל בשביל הראות הזאת, החזון הזה, הידיעה הזאת, אנחנו חייבים לנטוש את האמונה בפיוט החביב של ספר בראשית."
דראמונד משנה את סגנון שאלותיו. הוא שואל מראה לבריידי אבן ואומר שהמדען שהוא זימן אומר שהיא בת 10 מיליון שנה. בריידי אומר שהפרופסור שלו בלבל את הזמנים והעולם הוא בן 6,000 שנה. דראמונד אומר שבתנ"ך כתוב שאלוהים ברא את השמש רק ביום הרביעי ולכן ייתכן היום הראשון שנרשם בתנ"ך "היה יכול להיות בן שלושים שעות! או חודש! או שנה! או מאה שנה! או עשרה מיליון שנה!" הוא מערער את ביטחונו של בריידי שמסכים איתו. בכך דראמונד מראה שהתנ"ך יכול להתיישב עם המדע.
בריידי מאשים את דראמונד בכך שהוא מנסה להרוס את האמונה של האנשים בתנ"ך, ושאלוהים דיבר אל האנשים שכתבו את התנ"ך. דראמונד שואל אותו איך הוא יודע שאלוהים לא דיבר אל צ'ארלס דרווין. בריידי עונה שאלוהים מצווה עליו להתנגד לתורות הרשע של דרווין. דראמונד שואל אותו אם אלוהים מדבר אליו ובריידי עונה שכן. דראמונד אומר:
יהירותו של בריידי מתערערת, הוא נבוך ואומר ש"כל אדם אחראי למעשיו". דראמונד נאחז בדבריו ושואל אותו למה החוק מונע מברטראם קייטס להפעיל את הרצון החופשי שלו. בריידי מתחיל לצטט את התנ"ך באריכות, דראמונד אומר שהוא משוחרר והקהל צוחק ממנו. בריידי ממשיך לצטט את התנ"ך, השופט נועל את הישיבה לאותו יום ובריידי צונח על הספסל כשהוא מותש. אשתו נחפזת לצידו ומנחמת אותו.
תמונה ג'
בית המשפט למחרת. המערכה שלישית מורכבת מסצנה אחת בה נוכחות כל הדמויות הראשיות. יש מתח בקהל, כולל מספר שדרי רדיו וציודם המגושם. קייטס שואל את דראמונד אם הוא יימצא אשם. דראמונד בתשובה מספר שכשהוא היה בן שבע, הוריו עבדו קשה וחסכו וקנו לו במתנה סוס נדנדה בשם "רקדנית הזהב". הגוף שלה היה כולו זהב, אבל כשהוא התיישב עליה היא נשברה. דראמונד אומר:
לפני שהמשפט מתחיל, ראש העיר משוחחת בפרטיות עם השופט. התקשורת ההמונית גרמה לעיירה להיראות רע מאוד, וראש העיר מבקש מהשופט להקל בעונשו של קייטס, אם הוא יימצא אשם.
השופט פותח את הדיון, והמושבעים נכנסים לאולם. קייטס נמצא אשם. לפני שהעונש נפסק, קייטס מקבל הזדמנות לאמר את דברו והוא אומר שהוא הורשע בעבירה על חוק לא צודק והוא ימשיך להתנגד לחוק הזה. השופט נותן את העונש וקובע שקייטס ייקנס במאה דולר. חלק מהקהל זועם על פסק הדין, אבל רבים מרוצים ממנו. בריידי אומר שהעונש מקל מדי. דראמונד אומר שהוא מתכוון לערער על פסק הדין בפני בית המשפט העליון של המדינה. הדיון תם.
רייצ'ל נכנסת ואומרת לקייטס שהיא עזבה את בית אביה. היא מספרת לקייטס שהיא ניסתה לקרוא את ספרו של דרווין, אותו היא מראה לו, אולם היא לא הבינה אותו. היא מתנצלת בפני דראמונד ואומרת שהיא פחדה לחשוב, מכיוון שמחשבה יכולה להוליד מחשבות רעות.
השופט נכנס ואומר בשקט שבריידי מת. הורנבק מותח ביקורת סרקסטית ארוכה על בריידי, אולם דראמונד עונה לו:
קייטס ורייצ'ל יוצאים מאולם בית המשפט כדי לתפוש את הרכבת היוצאת; הם עוזבים כדי להתחתן במקום אחר. רייצ'ל משאירה מאחוריה את ספרו של דרווין "מוצא האדם". דראמונד מרים הן את ספרו של דרווין והן את התנ"ך ועוזב את אולם בית המשפט כששני הספרים בתיקו.
העיבוד של אברהם עוז
לדעת היוצרים, שהעלו את המחזה ב-1989, תקופה שהתבטאה בעליית הפונדמנטליזם בעולם, הסיום האופטימי אינו במקומו. היוצרים שינו את הסיום האופטימי - כשרייצ'ל וקייטס פונים לצאת מבית המשפט וכמה אנשי עיירה קנאים חוסמים את דרכם החוצה. קורקין לוקח את ספרו של דרווין ושורף ממנו עמוד. המחזה מסתיים כשברקע נשמעים קולות אנשי העיירה בראשות הכומר בראון והם שרים בעוצמה הולכת וגוברת ובדבקות כמו בתפילה.
היוצרים גם שינו את עיצוב הדמויות והשמיטו קטעי הבהרה פסיכולוגית, בהם הסיפור על "רקדנית הזהב", המתנה שקיבל דראמונד מהוריו בילדותו, עליה הוא מספר לקייטס. היוצרים השמיטו את השיחה בין הווארד למלינדה, בה נפתח המחזה ודמותה של מלינדה כלל אינה מופיעה בו. הקטע על הקוף שהורנבק מוצא בראשית המחזה הושמט בעיבוד של עוז.
במחזה המקורי יש כמה שדרני רדיו, בעוד בעיבוד של אברהם עוז יש שדרן אחד. דמותו של מר קרבס הושמטה בעיבודו של עוז. ג'סי דאנלאפ במחזה המקורי נקרא בעיבוד של עוז בשם קורקין.
יש שינוי במספר התמונות. במחזה המקורי יש שתי תמונות למערכה ראשונה ושלוש למערכה השנייה ואילו בעיבודו של אברהם עוז יש שלוש תמונות למערכה הראשונה ורק שתי תמונות למערכה השנייה.
ההפקה המקורית וההפקות החדשות
"משפט הקופים" הועלה לראשונה בכיכובם של פול מוני, אד בגלי וטוני רנדל, בבימויה של מרגו ג'ונס. ב-10 בינואר 1955. הצגת הבכורה של בתיאטרון הלאומי של ברודוויי ב-21 באפריל 1955.
הוא הציג בברודוויי עד 22 ביוני 1957. המחזה הועלה מחדש בברודוויי פעמיים: 4 באפריל 1996 – 12 במאי 1996 ומ-12 באפריל 2007 עד ל-8 ביולי 2007.
בהפקה המחודשת של 1996 כיכב ג'ורג' סי. סקוט (שגילם את דמותו של בריידי בסרט משנת 1998) בתפקיד דראמונד וצ'ארלס דרנינג בתפקיד בריידי. באפריל, סקוט נאלץ לעזוב את ההפקה באמצע בשל בריאותו הלקויה והחליף אותו המפיק, טוני רנדל באותו יום. רנדל גילם את התפקיד מאותו יום ואילך. בריאותו הרופפת הביאה לבסוף לירידתה של ההפקה המחודשת. כריסטופר פלאמר ובריאן דנהי כיכבו בהפקה המחודשת של 2007. קווין ספייסי (הנרי דראמונד) ו-David Troughton (מאתיו האריסון בריידי) כיכבו בהפקה המחודשת של 2009 בתיאטרון אולד ויק בלונדון.
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
1. תיאטרון הבימה - הצגת בכורה: 3 במרץ 1962
פלונטר: לפני שהכל התחיל
פלונטר: לפני שהכל התחיל (באנגלית: Tangled: Before Ever After) הוא סרט אנימציה דו-ממדית מקורי של ערוץ דיסני. הסרט מבוסס על הסרט "פלונטר". בסרט מככבים מנדי מור, זאקרי לוי, עדן אספינוסה, ג'ולי בואן, קלנסי בראון ומייקל קונור גייני. הסרט שודר לראשונה בארצות הברית ב-10 במרץ 2017 ובישראל ב-4 באוגוסט 2017.
הסרט מהווה פיילוט לסדרה "פלונטר: הסדרה" אשר התחילה את שידוריה ב-24 במרץ 2017 בארצות הברית.
עלילה
לאחר אירועי הסרט "פלונטר", רפונזל נרגשת להתחיל בחייה החדשים בממלכת קורונה, לאחר שהתאחדה שוב עם הוריה, וכשלצידה אהוב ליבה יוג'ין ושומרת-הראש שלה קסנדרה. עם ההתרגשות באות גם הסכנות, ואויב לא-מוכר מתכנן מתקפה נגד רפונזל.
פיתוח
ב-3 ביוני 2015, ערוץ דיסני הכריז על פיתוח לסדרת המשך לסרט "פלונטר". בזמן הבכורה של הסרט "מתחלפים", טריילר ראשון לסדרה שודר, והוא חושף כי אירועי הסדרה יתרחשו בין הסרט "פלונטר" לסרט "פלונטר עד עצם היום הזה" ושסרט טלוויזיה בשם "פלונטר: לפני שהכל התחיל" ישודר לפני הסדרה ויהווה כפיילוט שלה. הטריילר מראה כי רפונזל קיבלה מחדש את השיער שלה, ומציג דמות חדשה, קסנדרה.
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם לינדון ג'ונסון
הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם לינדון ג'ונסון (באנגלית: The Lyndon Baines Johnson Library and Museum, ידוע גם בשם: LBJ Presidential Library) הם הספריה והמוזיאון הנשיאותיים על שמו של נשיא ארצות הברית ה-36, לינדון ג'ונסון. המקום ממוקדם באוניברסיטת טקסס באוסטין. המקום הוא אחד מ-13 הספריות והמוזיאונים הנשיאותיים העוסקים בהנצחת נשיאי ארצות הברית והוא מנוהל על ידי הארכיון הלאומי של ארצות הברית.
היסטוריה
הספרייה נחנכה שנתיים לאחר סיום כהונתו של ג'ונסון בשנת 1971. ג'ונסון נכח בחניכת המקום ואף ביקר בה פעמים רבות על למותו בשנת 1973. בספרייה הנמצאת במקום אפשר למצוא 45 מיליון דפים של מסמכים היסטוריים, לרבות ניירות של הנשיא ג'ונסון ושל מקורביו ואחרים הקרובים אליו.
בספרייה מבקרים 125 אלף איש מדי שנה.
פורמולה 2 עונת 2017
עונת 2017 בפורמולה 2 היא עונת הבכורה של אליפות הפורמולה 2, שנוסדה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) כמחליפתה של אליפות ה-GP2 במסגרת תוכנית השלבים הגלובלית. קטגוריית הפורמולה 2 מדורגת כרמה השנייה של מרוצי מכוניות גלגל-פתוח אחרי הפורמולה 1. אירועי האליפות מתנהלים במקביל לאירועי הקטגוריה הבכירה.
שארל לקלר זכה באליפות הנהגים, כשהוא מבטיח את הזכייה בתואר שלושה מרוצים לפני סיום העונה. קבוצת Russian Time זכתה באליפות הקבוצתית בקרב שהוכרע רק במרוץ סיום העונה.
שיטת הניקוד
הנקודות ניתנות לעשרת הנהגים המהירים במרוץ הפתיחה ולשמונת נהנגים המהירים במרוץ הספרינט. 4 נקודות נוספות ניתנות לנהג המזנק מהפול פוזישן במרוץ הפתיחה. 2 נקודות נוספות מוענקות לנהג שקובע את זמן ההקפה המהירה בכל אחד משני המרוצים.
אליפות הנהגים
הערות:
ניל פלין
ניל ריצ'רד פלין (באנגלית: Neil Richard Flynn; נולד ב-13 בנובמבר 1960) הוא שחקן וקומיקאי אמריקאי, ידוע מגילום דמותו של השרת בסדרה הקומית "סקראבס". כיום מגלם את דמותו של מייק האק בסיטקום "מקום טוב באמצע" מבית ABC.
ראשית חייו
פלין נולד בדרום שיקגו. מוצאו הוא אירי, והוא גדל בחינוך קתולי. כשהיה צעיר עבר לפאוריה, ולאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת בראדלי, חזר לשיקגו כדי לקדם את קריירת המשחק שלו.
קריירה
בשיקגו הופיע בתיאטרון, והיה מועמד לפרס ג'וזף ג'פרסון. במקור הוא נבחן לתפקיד של ד"ר קוקס בסדרה 'סקראבס', אך לבסוף קיבל את תפקיד השרת, והיה אמור להופיע רק בפרק הראשון של הסדרה. דמותו נעשתה פופולרית, והוחלט להפוך את הדמות לדמות קבועה בסדרה.
בשנת 2008 פלין שיחק בסרט אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח לצד האריסון פורד, שאיתו עבד כבר בעבר. בסרט הנמלט גילם תפקיד קטן ששימש באחד מפרקי "סקראבס" כקרוס אובר.
Classic Albums: Pink Floyd – The Making of The Dark Side of the Moon
Classic Albums: Pink Floyd – The Making of The Dark Side of the Moon (בתרגום חופשי: אלבומים קלאסיים: פינק פלויד - ההכנה של "הצד האפל של הירח"), הוא סרט דוקומנטרי כמעט נטול עריכה על ההכנה של האלבום The Dark Side of The Moon של להקת הרוק הבריטית פינק פלויד. סרט זה הוא חלק מסדרת הסרטים "Classic Albums" של Isis Productions ו-Eagle Rock Entertainment. כל חברי הלהקה - רוג'ר ווטרס, דייוויד גילמור, ניק מייסון וריצ'רד רייט התראיינו לסרט, אבל בריאיונות נפרדים ובמיקומים שונים. בסרט יש גם ריאיון עם טכנאי ההקלטות אלן פרסונס שהיה אחראי על האלבום, עם שני מבקרי מוזיקה, עם יושב הראש דאז של Capitol Records (החברה שבה חברי הלהקה הקליטו את האלבום) ועם סטורם ת'ורג'רסון, יוצר עטיפת האלבום.
תוספות ב-DVD
ה-DVD של הסרט כולל בתוכו כמה קטעים נוספים, כגון:
אנתוני פרנק
אנתוני מלכיאור פרנק (באנגלית: Anthony Melchior Frank; נולד ב-21 במאי 1931) הוא בנקאי יהודי-אמריקאי שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1988–1992.
ראשית חייו
אנתוני פרנק נולד בברלין, רפובליקת ויימאר, ללותר פרנק, בנם של זיגמונד פרנק, בנקאי, ושל לינה לבית רוטשילד. כשהיה בן שש היגרה המשפחה מגרמניה לארצות הברית. הוא למד בבית הספר התיכון הוליווד שבלוס אנג'לס. פרנק סיים לימודי תואר ראשון בדארטמות' קולג' והמשיך לימודי תואר שני בבית הספר טאק מנהל עסקים של דארטמות'. הוא גם המשיך ללימודים מתקדמים בכלכלה באוניברסיטת וינה.
קריירה
פרנק היה המנהל הכללי של "הבנק הארצי הראשון" (First Nationwide Bank) בסן פרנסיסקו. ב-1988 הוא נבחר על ידי מועצת המנהלים של שירות הדואר של ארצות הברית לתפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית והחל לכהן בתפקיד החל מה-1 במרץ אותה שנה. בתפקיד זה הוא כיהן עד להתפטרותו ב-1992, כאשר הוא ייסד את התאגיד הבנקאי העצמאי של אריזונה ( Independent Bancorp of Arizona).
חיים אישיים
פרנק נשוי לגיי פרנק ולשניים שני ילדים.
ב-1991 השתתף פרנק בפרק 22 של העונה השביעית של הסדרה בכיכובה של אנג'לה לאנסברי בתפקיד עצמו. ב-2010 הוא הופיע גם בתפקיד עצמו בסרט התעודי "רצח על ידי שליח".
חוק התפזרות הכנסת העשרים ואחת
חוק התפזרות הכנסת העשרים ואחת, התשע"ט-2019 הוא אחד משני החוקים היחידים שחוקקה הכנסת העשרים ואחת. החוק אושר סופית ב-30 במאי 2019, חודש אחד לאחר שהתכנסה הכנסת לראשונה. בעקבות קבלת החוק, הופסקו ההליכים להקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש, לאחר הבחירות לכנסת העשרים ואחת, והוקדמו הבחירות לכנסת העשרים ושתיים ביותר מארבע שנים ל-י"ז אלול התשע"ט, 17 בספטמבר 2019 (במקום ט"ז בחשוון התשפ"ד, 31 באוקטובר 2023). החוק השני שחוקקה הכנסת העשרים ואחת היה חוק הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, התשע"ט-2019, והוא נועד להסדיר את השינויים המתחייבים בעריכת בחירות לכנסת זמן כה קצר לאחר הבחירות הקודמות.
פיזור הכנסת והכרזה על בחירות חדשות כחמישה חודשים בלבד לאחר הבחירות הקודמות, מבלי להביע אמון בממשלה חדשה ומבלי להחזיר את מנדט הנשיא, מהווים אירוע חסר תקדים וראשון מסוגו בהיסטוריה של מדינת ישראל.
הרקע לחקיקת החוק
ב-9 באפריל 2019 נערכו הבחירות לכנסת העשרים ואחת. הכנסת התכנסה לראשונה ב-30 באפריל 2019.
נשיא המדינה ראובן ריבלין קיים התייעצות עם נציגי כל הסיעות שנבחרו לכנסת. לאחריה, ב-17 באפריל, הוא הטיל על חבר הכנסת בנימין נתניהו, ראש ממשלת המעבר, את מלאכת הרכבת הממשלה. לרשותו של נתניהו עמדו 28 ימים בהתאם לחוק יסוד: הממשלה להודיע כי הצליח במגעים להקים ממשלה. ב-13 במאי נתן הנשיא לנתניהו ארכה נוספת של 14 יום, לבקשת האחרון. נתניהו לא הצליח להרכיב ממשלה עד תום הארכה שניתנה לו.
לקראת תום הארכה שניתנה לנתניהו להרכבת ממשלה יזמה סיעת הליכוד את חקיקת החוק, בהתאם ל, על מנת למנוע את המשך ההליכים להקמת ממשלה בעקבות הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
קבלת החוק
החוק נחקק בכנסת בתוך פחות משלוש יממות. הצעת החוק הוגשה לכנסת כהצעת חוק פרטית של חבר הכנסת מיקי זוהר מהליכוד והוא הציג אותה במליאה ב-27 במאי. בו ביום החליטה מליאת הכנסת על הקמת ועדה מיוחדת לדיון בהצעת החוק, וח"כ מיקי זוהר הוצב בראשה. כעבור שעות אחדות, לאחר חצות הלילה, אישרה מליאת הכנסת את הצעת החוק בקריאה ראשונה. באותו יום, 28 במאי, החלה הוועדה המיוחדת להכין את הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית. במסגרת הדיון הוגשו כמאה הסתייגויות לנוסח הצעת החוק. הדיון במליאת הכנסת בהצעת החוק בקריאה שנייה ושלישית החל ב-29 במאי. ב-30 במאי, זמן קצר אחרי חצות, קיבלה מליאת הכנסת את החוק בקריאה שלישית ברוב של 74 תומכים מול 45 מתנגדים.
התומכים בקבלת החוק היו כל חברי הכנסת מטעם הסיעות הליכוד, ישראל ביתנו, הבית היהודי, כולנו (מלבד חבר הכנסת רועי פולקמן שלא נכח בהצבעה), ש"ס, יהדות התורה, חד"ש-תע"ל ורע"ם-בל"ד. המתנגדים לחוק היו כל חברי הכנסת מהסיעות כחול לבן, מפלגת העבודה ומרצ.
בעקבות קבלת החוק פסקו ההליכים להרכבת ממשלה, והן חודשו לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
הוראות החוק
החוק הכיל שלושה סעיפים:
שלמה קלהורה
שלמה קלהורה (נכתב גם: קאלהורא, קאלהורי, קאלווארי, קליפארי; נפטר בט"ז בכסלו ה'שנ"ז, 7 בדצמבר 1596) היה רופא, איש עסקים ושדלן יהודי בפולין במאה ה-16. שימש כרופאו של זיגמונד השני, מלך פולין והיו לו קשרים הדוקים עם האצולה הפולנית. שלמה הוא אבי משפחת קלהורה שרבים מצאצאיה היו מפורסמים כרופאים, רוקחים ובנקאים.
ביוגרפיה
נקרא ככל הנראה על שם העיר קלהורה שבספרד , שלמה היגר לפולין בשנת ה'ש"ך (1560) והתיישב בקרקוב (לדברי אחד מצאצאיו שימש כרופא המלכה אצל פרדיננד השני, מלך אראגון).
שלמה נחשב מתלמידי החכמים שבקרקוב. הוא היה אחד ממנהיגי הקהילה בימי הרמ"א וגיסו רבי יוסף כץ. גדולי הדור התייעצו עמו בנושאים הלכתיים-רפואיים, וכך הוא מוזכר גם בספרות השו"תובספר השל"ה.
השו"ב רבי צבי הרש, בעל "הגהות מהר"ץ" על "שחיטות ובדיקות" של מהר"י וייל, השתמש בבקיאותו הרבה בדיני טריפות. הוא מביא בחיבורו כי פעם בא לפניו עניין של פרה בעלת שני לבבות; "והראיתי לרבי שלמה קליפארה, הרופא מומחה דק"ק קראקא, ואמר לי שבדין הטרפתי".
בשנת 1570 (ה'ש"ל) מונה על ידי זיגמונד השני, מלך פולין לרופאו האישי. בזכות כך הוא נפטר על ידי המלך מכל מסי הקהל והמדינה, והמרות עליו ועל בני משפחתו הייתה בידי המלך בלבד שלא כיהודי קרקוב האחרים שהיו נתונים גם לשליטת העירייה. שלמה השתמש בזכויותיו היתרות לצורכי עסקי מסחר מסועפים. ב-24 בינואר 1580 העניק לו המלך את הזיכיון להפיק מלח ולמוכרו בכל רחבי פולין למשך שש שנים. הוא היה שותף עם אחיו אברהם ויהודי נוסף בשם שלמה חדידה בכריית מלח במכרות המלח ברוסיה האדומה (באזור פלשטין).
קשריו של שלמה עם האצולה הפולנית היו הדוקים ביותר עד כדי כך שבשנת 1593, כאשר הופקע ממנו סכום כסף גדול, פנה הסיימיק (מעין פרלמנט אזורי) של פרובינציית קרקוב, שהתכנס בפרושוביצה, אל ציריו בסיים בדרישה שיבקשו מהמלך להשיב לו את כספו.
נפטר בט"ז בכסלו ה'שנ"ז בקרקוב.
קרון טרקלין מס' 98
קרון טרקלין מס' 98 היה אחד מקרונות באח"מים ברכבת הארץ ישראלית וברכבת ישראל. היום מוצג הקרון במוזיאון רכבת ישראל בחיפה.
קרון
הקרון נבנה בשנת 1922 במפעל בברמינגהם, אנגליה, עבור קציני הרכבת המנדטורית ואורחים חשובים. יחד עם קרון טרקלין נוסף מאותו דגם, שלא נשמר, שימש הקרון את רכבת ישראל עד שנות ה-60 של המאה ה-20. כאשר יצא הקרון מהמפעל הוא כלל סלון רחב, מרוהט בכורסאות מרופדות עור, ומטבח מאובזר. בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20 עבר הקרון שינוי והותקנו בו שש מיטות מחולקות בין תאי שינה, וכך הפך לקרון שינה. הסלון הצטמצם ונשארו בו רק כמה כורסאות בודדות. במהלך מלחמת העצמאות ניזוק הקרון, אך תוקן לאחר מכן. לאחר מלחמת ששת הימים השתמש צה"ל בקרון כמפקדה בבסיס רפידים שבחצי האי סיני. הקרון הוחזר מאוחר יותר לרכבת ישראל והוצג במוזיאון רכבת בחיפה, שנפתח ב-1983. מצבו של הקרון באותן שנים היה בעייתי: מרכב הקרון ניזוק משמעותית והשלדה המקורית אבדה.
בשנים 2018 – 2019 עבר הקרון תהליך שיחזור מלא ונוספו לו חלקים חסרים מקרונות דומים אחרים. את הגג נאלצו להחליף בשל מצב השימור הירוד שלו. במהלך השחזור נחשפו שש שכבות צבע שונות והן נשמרו פתוחות ומוצגות היום במקום המתאים על הקרון. הצביעה החיצונית תואמת את ערכת הצבעים משנת 1950, וכך גם השלטים וסמל הרכבת ישראל.
הקרון הוא כנראה היחיד ששרד מציוד הרכבת המנדטורית שביקר באיסטנבול עם המשלחת הארץ הישראלית בוועידת הרכבות למזרח התיכון ב-1947.
קרנות טרקלין נוספים
קרנות טרקלין נוספים (מדגמים אחרים) שנשמרו בישראל:
תסמונת העולם החדש
תסמונת העולם החדש היא מכלול של מחלות שאינן מדבקות הנוצרות כתוצאה מצריכת ג'אנק פוד ואורח חיים בלתי פעיל, היא שכיחה במיוחד בקרב עמים ילידים ביבשת אמריקה, אוקיאניה ובאזור הארקטי. היא מאופיינת בהשמנת יתר, מחלות לב, סוכרת, יתר לחץ דם ותוחלת חיים מקוצרת.
גורמים
תסמונת העולם החדש מקושרת למעבר מתזונה מסורתית ופעילות גופנית לתזונה מערבית ואורח חיים בלתי פעיל. עיסוקים מסורתיים של ילידים - כגון דיג, חקלאות וציד - נטו לערב פעילות מתמדת, ואילו עבודות משרדיות מודרניות אינן כוללות זאת. הכנסת תחבורה מודרנית כגון מכוניות הפחיתה גם היא את המאמץ הגופני. במקביל, מאכלים מערביים העשירים בשומן, מלח, סוכר ועמילן מזוקק מיובאים למדינות העולם החדש וכמות הפחמימות בתזונה עולה.
אבחון
האבחנה אינה דורשת קריטריונים ספציפיים. לעיתים קרובות השמנת יתר ואחריה סיבוכים כמו יתר שומנים בדם, יתר לחץ דם ומחלות לב.
אדריאן קלרקסון
אדריאן לואיז קלרקסון (באנגלית: Adrienne Louise Clarkson; בסינית: 伍冰枝; בפין-יין: Wǔ Bīngzhī; נולדה ב-10 בפברואר 1939) היא מדינאית, פוליטיקאית ועיתונאית קנדית ילידת הונג קונג, שכיהנה כמושלת הכללית של קנדה, ה-26 במניין מאז איחוד קנדה, בין השנים 1999–2005, האישה השנייה בתפקיד זה, לאחר ז'אן סווה.
ב-3 באוקטובר 2005, הושבעה קלרקסון למועצת המלוכה של קנדה, מה שנתן לה את הזכות לשאת התואר "הנכבד" (The Honourable) לכל ימי חייה; עם זאת, כמושלת הכללית לשעבר של קנדה, קלרקסון הייתה זכאית לתואר "The Right Honourable" (תואר הזהה לתוארם של חברי בית הלורדים). לאחר כהונתה היא פרסמה ספר זיכרונות, הקימה את המכון לאזרחות קנדית, והפכה לקולונל הראשי של "רגימנט חיל הרגלים הקל של הנסיכה פטריסיה", חיל הרגלים של צבא קנדה.
רקע שורשי וראשית חייה
מוצאה של קלרקסון הוא מהקבוצה האתנית האקה ושורשיה הגיעו מטאישאן, גואנגדונג שבימי הרפובליקה הסינית (1912–1949). סבה מצד אביה היגר בסוף המאה ה-19 לעיר צ'ילטרן שבמדינת ויקטוריה, אוסטרליה. שם הוא ניהל חנות כללית בשם "Willie Ah Poy Fruitier and Confectioner, Ah Poy". באוסטרליה הוא שינה את שם משפחתו לפוי. בנו הראשון של פוי, ויליאם, נולד בוויקטוריה אך נשלח מאוחר יותר חזרה לטאישאן, משם הוא עשה את דרכו להונג קונג. בהונג קונג עבד עם אביו עבור ממשלת קנדה. הוא הכיר את אתל פוי, שלה נישא מאוחר יותר ונולדו להם שני ילדים: נוויל, נולד ב-29 באוקטובר 1935, ואדריאן, נולדה ב-10 בפברואר 1939. הבכור המשיך להיות מנתח פלסטי בטורונטו והתחתן עם ויויאן לי, שהיא עצמה הפכה לסנאטורית.
קלרקסון תיארה את אחד מזכרונותיה המוקדמים ביותר כרגעי מסתור בכמה מרתפים בהונג קונג במהלך הפלישה היפנית לאי בשנת 1941. בזכות קשריו של אביה עם הממשלה הקנדית, הוא קיבל הזדמנות בשנת 1942 לברוח מהכיבוש היפני לקנדה, כחלק מהחזרתם של עובדי הממשלה הקנדים מהעיר שנפלה לידי האימפריה היפנית. אף על פי כן, חוק ההגירה הסיני 1923, מנע את כניסתם המידית של משפחת פוי למדינה, עד שהמחלקה לענייני חוץ של קנדה התערבה ודאגה להכניס את משפחתה של קלרקסון לקנדה. המשפחה השתכנה באוטווה, אם כי ויליאם איבד כמעט את כל הונו, ומשפחתו התגוררה בדירה צפופה. קלרקסון למדה בבית הספר הציבורי שבעיר, ובאוקטובר 1951 צפתה עם כיתתה בביקורה של הנסיכה אליזבת, הדוכסית מאדינבורו (לימים המלכה אליזבת השנייה), כאשר שיירתה המלכותית עברה בעיר.
משפחה ונישואים ראשונים
קלרקסון סיימה את לימודיה בקולג' ליגר קולגייט בשנת 1956 ולאחר מכן היא נרשמה לאוניברסיטת טורונטו. במהלך לימודיה שם, קלרקסון זכתה במדליית המושל הכללי עוד לפני סיום לימודי תוארה הראשון בהצטיינות כבוגרת אוניברסיטה באמנות ב-1960, ולאחר מכן נסעה עם הוריה למזרח אסיה ולדרום-מזרח אסיה. קלרקסון המשיכה לימודי תואר שני בספרות אנגלית, גם כן באוניברסיטת טורונטו.
היא החלה את עבודתה האקדמית ב-1962, בסורבון שבפריז עם תזה על שיריו של ג'ורג' מרדית'. בשנה שלאחר מכן נישאה לסטיבן קלרקסון, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת טורונטו. לבני הזוג שלוש בנות: קירה, ילידת 1969, ובלייז וקלואי, תאומות ילידות 1971. בגיל תשעה חודשים קלואי מתה מתסמונת מוות בעריסה. אדריאן וסטיבן התגרשו ארבע שנים לאחר מכן וסטיבן זכה למשמורת מלאה על שני הילדים שנשארו. לאחר מכן, אשתו השנייה של סטפן, כריסטינה מק'קאל, אימצה את שתי הנערות, שהתנכרו לאמם הביולוגית במשך כמה עשורים.
עיתונאות
לאחר שאחד מעמיתיה ללימודים במכללה הכיר בין קלרקסון לבין מפיקי התוכנית "Take 30" - תוכנית אקטואליה המשודרת אחר הצהריים המנוהלת על ידי חברת השידור הקנדי (CBC) - קלרקסון נשכרה על ידי חברה ממשלתית בשם "תאגיד הכתר הקנדי" כסוקרת ספרים עצמאית בחברה. דבר זה סימן את תחילת קריירתה העיתונאית בת ה-30 שנה ב-CBC. אחרי פחות משנה שבה הייתה במעמדה הראשוני בחברה, קלרקסון קודמה למארחת שותפה, ובכך הפכה לאחת הראשונים מבין חברי מיעוט נראה שקיבלה במה בטלוויזיה הקנדית. היא נשארה לעבוד עם Take 30 במשך עשור, תוך הסתעפות לתוך העיתונות המודפסת. קלרקסון כתבה ופרסמה ספרי רומן בשנת 1970.
ב-1974, קלרקסון ייסדה תוכנית טלוויזיה בשם "אדריאן", אולם תוכנית זו לא הייתה מוצלחת במיוחד ושודרה פחות מארבעה חודשים. עם זאת, התוכנית אפשרה לה לנסוע בהרחבה מחוץ לקנדה, כיוון שהיא הקליטה קטעים עבור תוכניתה במקומות כמו דרום אפריקה (שם היא ראיינה את נדין גורדימר והלן סוזמן), והונג קונג, שם ראיינה את תושבי המקום. עם ביטול תוכניתה, CBC יצרה בשנת 1975 תוכנית "עיתונאות קשה" בשם "The Fifth Estate" כאמצעי לעמוד בדרישות התוכן הטלוויזיוני של קנדה. קלרקסון הובאה לתוכנית זו על מנת להנחות את התוכנית יחד עם וורמר טרוייר בעונה הראשונה. עקב בעיות מתמשכות בין השניים, טרוייר עזב את הסדרה, והשאיר את קלרקסון להנחות עם העיתונאים פיטר ריילי ואריק מאלינג.
לאחר שזכתה במספר פרסי ACTRA, קלרקסון סיימה את עבודתה ב-"The Fifth Estate" בשנת 1983, ולאחר מכן מונתה על ידי סגן מושל אונטריו ג'ון בלאק איירד, על פי עצתו של ראש ממשלתו, ויליאם דייוויס, להיות הסוכנת הכללית של אונטריו בצרפת. היא כיהנה בתפקיד זה כקישור תרבותי בין הפרובינציה לבין צרפת, ופעלה לקידום אונטריו בכמה מדינות אירופאיות אחרות. אחרי חמש שנים בתפקיד זה, היא חזרה לעסקים פרטיים, והפכה לנשיאה ולמו"ל של החברה "מק'קלאנד וסטיוארט", בזמן שהחברה הייתה בקשיים כלכליים. קלרקסון לא הצליחה לפתור את הבעיות הפיסקליות (בעיות שקשורות לאוצר החברה או להכנסותיה ממיסים, מאגרות וכדומה) של החברה והיא גם לא הייתה פופולרית בקרב עובדיה, והתפטרה אחרי שנה וחצי לאחר שגרמה לכמה התפטרויות כמחאה על תפקודה.
קלרקסון העדיפה לחזור לטלוויזיה, כשהיא מאמצת תוכנית בשם "פסטיבל הקיץ של אדריאן קלרקסון" באמצע שנת 1988, והפכה לפופולרית עד כדי להעלות לאוויר תוכנית בידור תרבותית שזכתה לשבחים מצד מבקרי הטלוויזיה, אך מעולם לא זכתה לדירוג גבוה. אחרי ארבע שנים של הנחיית התוכנית, קלרקסון מונתה לקצינה במסדר קנדה על הקריירה הארוכה שלה בתקשורת, שכללה הנחיה של יותר מ-3,500 תוכניות טלוויזיה, סיוע לארגוני צדקה כגון קרן הכליות של קנדה ולאגודת ארגון הסופרים הבינלאומי. יתר על כן, כמנחה וכמפיקה בפועל של התוכנית "אדריאן קלרקסון מציגה", היא הייתה מועמדת מספר פעמים לקבלת פרס ג'מיני, שבו זכתה בשנת 1993 כמנחה הטובה של תוכנית אמנותית.
המושלת הכללית של קנדה
קלרקסון הייתה בת המיעוט הנראה הראשונה שנבחרה לתפקיד המושל הכללי של קנדה, והאישה השנייה (אחרי ז'אן סווה) לכהן בתפקיד והראשונה ללא רקע צבאי או פוליטי. היא גם הייתה האדם השני שמונה למסדר קנדה לפני מינויה כמושלת כללית מיועדת, אחרי ז'ול לז'ה. קלרקסון הביאה איתה גישה חדשה לתפקיד המושל הכללי, והקדישה חלק ניכר מהמנדט שניתן לה למשיכת תשומת לב לאומית לקנדה הצפונית.
הקשר עם הצבא
ב-8 באוקטובר 1999 הושבעה קלרקסון לתפקיד מושל הכללי של קנדה ה-26, והייתה פעילה עד מהרה בתפקידה, והפכה מיד לכלי משחק בשלבים האחרונים של החזרת החיילים האלמוניים מצרפת.
כללי
קלרקסון לקחה תפקיד פרואקטיבי להגדלת מעמדו של המשרד המושל הכללי, נסיעה נרחבת מחוץ לגבולות קנדה ואירוח אירועים, כנסים ופורומים מפוארים. עם זאת, בקרב הציבור התעוררה ביקורת על הדרך בה משרד המושל הכללי משתמש בתקציבו; במהלך כהונתה, ההוצאות על אחזקת אחוזת רידו גדלו ב-200%.
תפקיד המושל הכללי היה בסיס למחלוקות פוליטיות מאז הקמתו - בעיקר בשל התקציבים הנדרשים לקיום משרה זו. בתקופת כהונתה של קלרקסון, תקציב המושל הכללי הכפיל עצמו והגיע ל-41 מיליון דולרים קנדיים בשל עלויות שיפוץ טירת רידו ומרכז המבקרים של לה סטיאדל. כמו כן ביקורה של המושלת הכללית ברוסיה, בפינלנד ובאיסלנד בשנת 2003 (ביקור שארך 19 יום) עורר ביקורת רבה בשל העלויות שהגיעו ל-5 מיליון דולרים קנדיים. ועדה פרלמנטרית שהתכנסה בשנת 2004 לדון בתקציבי המושל הכללי החליטה על קיצוץ נרחב בתקציבים.
מאותו רגע ואילך התנהלו קלרקסון ומשרדה בקפדנות. בנובמבר 2004 הוכרז כי התקציב של קלרקסון יופחת ב-10%, אף על פי שהפרלמנט הקנדי עצמו אישר את התקציב שלה מדי שנה. לאחר מכן, במרץ 2005, היא שוב התמודדה עם שאלות על הוצאות חריגות לאחר שדווח כי יעצו לה על ידי ראש הממשלה פול מרטין לערוך ביקורים רשמיים בספרד, הולנד ורוסיה כדי להשתתף בהלוויה הממלכתית של קורבנות פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד, יום השנה ה-60 לשחרור הולנד ולהשתתף בחגיגות יום הניצחון באירופה במוסקבה בהתאמה. קלרקסון חיכתה עד פחות משבועיים לאחר תום זמנה כמושלת הכללית, בטרם ביקרה בפומבי את ז'אן קרטיין ואת הקבינט בראשותו על כך שלא הגן על משרדה.
בינואר 2005, קלרקסון הייתה נתונה שוב במחלוקת זאת לאחר שהיא לא יכלה להשתתף באזכרה של סגן מושל אלברטה, לואיס הול. אחוזת רידו פרסמה הצהרה כי המושלת הכללית הייתה באותה עת מחוץ לקנדה במטרה לייצג את המלוכה הקנדית בטקס ההשבעה של נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו. עם זאת, ההשבעה נדחתה, וקלרקסון יכלה לחזור לקנדה ולהשתתף בטקס האזכרה. כשדווח על כך מאוחר יותר על ידי העיתון  "Toronto Sun" כי היא תחכה בפריז שבצרפת, עד שהנשיא המיועד ישבע אמונים מחדש במקום לחזור להשתתף באזכרתו של הול.
כהונה נוספת
ללא קשר למחלוקות על תפקודה כמושלת הכללית, קלרקסון התבקשה והסכימה להישאר בשירות הכתר הקנדי לשנה נוספת מעבר לתקופה המסורתית (אך לא רשמית) שאורכה כחמש שנים. אף על פי שההחלטה נתקלה ברגשות מעורבים ברחבי קנדה, ראש הממשלה פול מרטין ייעץ למלכה לשמור על קלרקסון במקומה כדי לספק יציבות, בעוד המדינה ניצבת בפני קשיים חוקתיים פוטנציאליים הנובעים מממשלת מיעוט; היו ספקולציות בסוף 2004 ששאלו האם קלרקסון תצטרך להיות מעורבת ישירות בפוליטיקה הקנדית במקרה שהממשלה בראשותו של פול מרטין תאבד את אמון בית הנבחרים של קנדה, מה שישאיר את המושלת הכללית להחליט אם לבקש ממנהיג האופוזיציה סטיבן הרפר, להקים ממשלה, או לכונן בחירות כלליות. בסופו של דבר, הנסיבות לא חייבו את מעורבותה האישית של קלרקסון.
זמן קצר לאחר מכן, ב-8 ביולי 2005, קלרקסון אושפזה בבית החולים בטורונטו כדי להשתיל קוצב לב. היא התאוששה במהירות, וחזרה לתפקידה באותו חודש. כדי לחגוג את יום השנה ה-50 למינויו של מושל הכללי של קנדה הראשון שנולד בקנדה, העבירה קלרקסון את מסדר קנדה ממקומו הטיפוסי באחוזת רידו למקומות שונים ברחבי קנדה. ב-15 בספטמבר 2005 הכריזה קלרקסון על יצירת מדליית הצפון של המושל הכללי, שתוענק מדי שנה לאזרח אשר מעשיו והישגיו תרמו לפיתוח קנדה הצפונית.
במהלך ימיה האחרונים בתפקיד, הפופולריות של קלרקסון באה לידי ביטוי בטקס פרידה גדול שנערך לה מהכוחות הקנדיים; הראשון שנשלח אי פעם למושל הכללי. באופן דומה, בבוקר ה-26 בספטמבר 2005, קלרקסון השתתפה במסיבה בפרלמנט של קנדה, שבה הודו לה חברי הפרלמנט על עבודתה והציגו לה את דגל המושל הכללי של קנדה אשר הוטס מעל מגדל השלום כאשר קלרקסון נכחה בפרלמנט. לאחר מכן, בעקבות המסורת, נטעו קלרקסון ובעלה שני עצים טקסיים (אלונים לבנים) כדי לסמן את סוף כהונתה של קלרקסון, ולמחרת הסתיים זמנה של קלרקסון כנציגת המלוכה הקנדית כאשר יורשתה, מיקאל ז'אן, נשבעה אמונים לתפקיד מושל קנדה. עם זאת, קלרקסון עוררה מחלוקת נוספת כאשר החליטה, בהסכמתה של ז'אן להשתתף בהשבעתה, וזו הייתה הפעם הראשונה מזה מאה שנים שהמושל הכללי השתתף בהשבעת יורשו.
מורשת
קלרקסון נתפסה כמי שהביאה רוח חדשה לתפקיד המושל הכללי, וזכתה לשבחים בשנות כהונתה הראשונות כמושלת כללית מודרנית יותר שהביאה תשומת לב ציבורית מוגברת לתפקיד. מיקאל ז'אן, מחליפתה, הגדירה את קלרקסון כמי ש"החדירה למשרה אנרגיה חדשה", "קידמה אמנים ואת הישגיהם ברחבי קנדה", ו"מי שעבדה עבודה קרובה עם קהילות קדומות". קלרקסון זכתה לשבחים נוספים על מסירותה לכוחות הקנדיים. קלרקסון ובעלה נסעו גם הם בקנדה ופגשה יותר קנדים מכל מושל אחר בהיסטוריה של קנדה, ובניגוד לדמויות רבות אחרות של קנדה, קלרקסון כתבה את רוב נאומיה לבדה. עובדה זו צוינה על היותה אינטלקטואלית ונגישה בו זמנית.
כהונתה של קלרקסון זכתה אף היא לתשומת לב מיוחדת. בחדר העבודה של המושל מוצגים כל הספרים שזכו בפרס הספרות של המושל הכללי. עד שנת 2005 כללה הספרייה רק כ-25% מהספרים זוכי הפרס, אולם ביוזמת המושלת הכללית קלרקסון נאספו יתרת הספרים, וכיום הספרייה היא הספרייה היחידה המחזיקה את כל הספרים הזוכים.
עם סיכום כהונתה של קלרקסון, גילו כי נסיעותיה המוגברות לחו"ל משכו לקלרקסון תשומת לב שלילית עקב העלויות הרבות שהיו כרוכות בהן.
קלרקסון יזמה ותרמה את גביע האליפות של קנדה בהוקי קרח לנשים, המקבילה הנשית לגביע סטנלי. הגביע, שהוענק לאלופת קנדה בהוקי קרח נשים בין 2009 ל-2019, נקרא על שמה - "גביע קלרקסון". בהיעדר מסגרת מקצוענית בכירה לנשים מאז 2019, הגביע לא מוענק מאז.
לאחר כהונתה כמושלת הכללית
לאחר שעזבה רשמית את אחוזת רידו, קלרקסון ובעלה, ג'ון רלסטון סול רכשו בית חדש בטורונטו, עליו קיבלו בעלות בסוף ספטמבר 2005. אחר כך עבדה קלרקסון לקראת ייסוד המכון לאזרחות קנדית, וחתמה על הסכם הוצאה לאור עם ספרי פינגווין כאשר היא מפרסמת את זיכרונותיה בשני ספרים. הראשון, "Heart Matters" פורסם בספטמבר 2006, מה שגרם לקלרקסון להפוך למושל הכללי של קנדה השלישי להוציא לאור אוטוביוגרפיה.
במחצית הראשונה של הספר, קלרקסון תיארה את ילדותה באוטווה ואת הקריירה שלה ב-CBC, במחצית השנייה כתבה על כהונתה כמושלת הכללית, שם כתבה את השקפותיה החיוביות על ז'אן קרטיין ודעות שליליות על פול מרטין. הספר נתקל בביקורות מעורבות, ודעתה, לפי הספר הייתה כי יש במקום שהמלכה תמנה את המושל הכללי בהמלצת ראש הממשלה, בית הנבחרים של קנדה צריך לבחור את המושל הכללי. במהלך ראיון באוקטובר 2006 ל-CBC Newsworld עם דון ניומן, דיברה קלרקסון על השקפותיה לגבי אופי תפקידו של המושל הכללי של קנדה, וציינה כי בעוד המלכה נשארת פופולרית בקרב הקנדים, המושל הכללי הוא כעת נציג ישיר של "הכתר", ולא של המלוכה, מה שעושה את המשנה למלך ראש המדינה בפועל.
ב-7 בפברואר 2007 מונתה קלרקסון על ידי אליזבת השנייה, מלכת קנדה לקולונל הראשי של רגימנט חיל הרגלים הקל של הנסיכה פטריסיה, להחליף את הרוזנת מאונטבאטן מבורמה. קלרקסון אמרה כי התפקיד "מכובד מאוד" ושהיא גאה לקבל תפקיד זה. הטקס מינויה התקיים ב-17 במרץ במטה הרגימנט שבאדמונטון.
דת
קלרקסון נערצה על ידי הדתיים על היותה פתוחה בכל הנוגע לאמונותיה הדתיות במהלך כהונתה באחוזת רידו. בראיון שפורסם בדצמבר 2005 בכתב העת "Anglican Journal", היא צוטטה כאומרת על האלמנטים האנגליקניים שלה כי "אני אנגליקנית וזה חלק מהחיים שלי, שאני באמת מרגישה בבית בקודש האנגליקני". באותו ראיון, היא ביקרה את השמרנים על יצירת מה שהיא כינתה כ"המשבר העמוק" בכנסייה האנגליקנית בנוגע להומוסקסואליות. קלרקסון ביקרה רבות בכנסיות אנגליקניות בימי כהונתה, ואמרה כי היא נהנתה לראות איך הכנסייה מגובשת בכל חלקי קנדה.
חגית בת-עדה
חגית רוטנברג, המוכרת בשם העט חגית בת-עדה (נולדה ב- 1943) היא מתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בירושלים. בוגרת האוניברסיטה העברית בחוגים שפה וספרות צרפתית, ספרות עברית ופילוסופיה כללית. לימדה לשון וספרות עברית בבתי ספר על-יסודיים בירושלים ובמונטריאול שבקנדה. כן לימדה צרפתית בקולג'ים באדלייד שבדרום אוסטרליה.
טנק שיוט סימן 2
טנק השיוט סימן 2 (A10) היה טנק שיוט בריטי אשר פותח בשנת 1936 והשתתף בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה. הסימן 2 שירת בצבא הבריטי משנת 1938 ועד החלפתו בדגמים מתקדמים בשנת 1941. הוא פותח לצד הטנק שיוט סימן 1 (A9) והיה מיועד להיות גרסה כבדה וממוגנת יותר לשימוש בתור טנק חיל-רגלים, אך בפועל לא היה ממוגן מספיק וסווג בתור "טנק שיוט כבד".
הסימן 2 הוא כאמור למעשה זהה לסימן 1 רק בעל מיגון מעט עבה יותר. העלייה במשקל הכלי עם אותו מנוע 150 כוחות סוס, הפכה את הסימן 2 לאיטי מאוד, מה גם שהמיגון הנוסף לא היה מספיק אל מול חלק גדול מתותחי הנ"ט והטנקים של האויב, כך שבעיצובו הפסיד הסימן 2 משני הכיוונים. מלבד הוספת המיגון, הבדל נוסף היה הסרה של זוג הצריחונים שישבו על קדמת התובה ושימשו למקלעים קדמיים.
פיתוח הסימן 2 החל בשנת 1936 ושנתיים מאוחר יותר, למרות חסרונותיו ועם ענני המלחמה בפתח, הוא אושר לכניסה לשירות בצבא הבריטי וייצורו החל. סך הכל יוצרו 175 כלים מסוג זה אשר הוכנסו לשירות אך הסימן 2 הוצא משירות ברגע שדגמים מתקדמים יותר יוצרו בשנת 1941. עיצוב התובה של הסימן 2 היווה מקור השראה לעיצוב טנק הולנטיין שהיה מוצלח בהרבה ויוצר בכמויות גדולות בהרבה.
פראנה (הינדואיזם)
פראנה (בהינדית प्राण) היא מילה בסנסקריט עבור "כוח החיים" או עיקרון חיוני. בפילוסופיה ההינדית הכוללות יוגה, רפואה הודית, ואמנויות לחימה, המונח מתייחס באופן קולקטיבי לכל האנרגיה הקוסמית הקיימת ביקום. פראנה כולל גם אנרגיות של חפצים דוממים. בספרות, פראנה מתואר לפעמים כאילו הוא מוצרים שמקורם מהשמש, המחברים את האלמנטים של היקום. אנרגיית החיים זו מופעלת בבהירות ומתוארת בוודות ובאופנישדות העתיקה.
ביצורים חיים, אנרגיה אוניברסלית זו נחשבת אחראית לכל תפקודי הגוף באמצעות חמישה סוגים של פראנה, הידועים בחמשת הוודות.
סנאד ראפו
קריירה
ראפו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל סרייבו. בשנת 1992 פרצה מלחמת בוסניה, שהביאה להפסקת הכדורגל במדינה וראפו לא שיחק כדורגל כ-3 שנים. בשנת חתם בלוריאן מליגת העל הצרפתית בה שיחק עונה אחת, אחריה חזר לסרייבו.
בשנת חתם בקראבוקספור מליגת העל הטורקית, ממנה עבר לבורסאספור בה שיחק שנתיים.
בינואר חתם בהפועל ירושלים מליגת העל. ב-14 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 להפועל כפר סבא. בקיץ חתם בהפועל צפרירים חולון בה שיחק כשלושה חודשים.
בינואר חזר לסרייבו. בהמשך הקריירה שיחק גם בסוקול סראטוב, פיאטה הוטספר, סאשק נפרדאק ועוד שתי קדנציות בסרייבו, עמה זכה באליפות אחת.
בקיץ ראפו מונה למאמן סרייבו, אותה עזב כעבור חודש. ב-17 בספטמבר 2019 מונה למאמן יידינסאו ביהאץ', אותה אימן עד ינואר.
יחסי אנגולה–סין
יחסי אנגולה–סין הם יחסי החוץ בין אנגולה לבין סין. היחסים מתוארכים עוד קודם עצמאותה של אנגולה. כיום הם מבוססים על קשר סחר מתפתח. החל משנת 2011, אנגולה היא שותפת הסחר השנייה בגודלה של סין באפריקה.
היסטוריה
במהלך טקס העצמאות של קניה בשנת 1963, אמר שר החוץ הסיני, חן יי, לג'ונאס סבימבי, מזכ"ל איחוד העמים בצפון אנגולה, כי ארצו תיתן ל- UPNA "סיוע צבאי נרחב". שלוש שנים לאחר מכן תקפו בדלנים של יוניטי, בהובלת סבימבי, עובדים פורטוגזים בקסמבה. חמושים בעשרה רובי 7.62 של נאט"ו שנרכשו בסיוע סיני, אולם ההתקפה לא הצליחה להפסיק את פעולות הסחר בעצים. הרשויות הקולוניאליות הפורטוגליות הרגו כמה מחברי יוניט"א.
סדקים
ב-3 בדצמבר 1975, בפגישה עם גורמים רשמיים בארצות הברית וסין, כולל סגן ראש הממשלה דנג שיאופינג, שר החוץ צ'יאו קואן הואה, הנשיא ג'רלד פורד, מזכיר המדינה הנרי קיסינג'ר, היועץ לביטחון לאומי ברנט סקוקרופט וראש משרד הקישור של ארצות הברית בסין ג'ורג 'הוו. בוש הפניות סיניות בנוגע להמשך השתתפות ארצות הברית באנגולה דרך דרום אפריקה, הביא לכך שקיסינג'ר הגיב כי ארצות הברית מוכנה "לדחוק את דרום אפריקה ברגע שניתן ליצור כוח צבאי אלטרנטיבי". עם זאת, הסינים עדיין תמכו ב-FLNA ו-UNITA נגד MPLA. פורד אמר: "לא היה לנו שום קשר עם המעורבות הדרום האפריקנית וננקוט בצעדים כדי להוציא את דרום אפריקה, מציאת איזון יכול להישמר לתקופה שלהם לא להיות." הוא גם אמר כי הוא אישר 35 מיליון דולר נוספים לתמיכה בצפון מעל למה שנעשה לפני כן. היו דיונים במי עליהם לתמוך ב- FNLA או ב- UNITA, באילו אמצעים ובאיזו דרך, בהתחשב ברגישות של המדינות השכנות.
נשיא אנגולה אגוסטינהו נטו גינה את הפלישה הסינית לווייטנאם בפברואר 1979.
ב-25 באוגוסט 2012 הוסגרו 37 אזרחים סינים, שנעצרו באנגולה בגלל מעורבותם לכאורה במעשים פליליים נגד אנגולים, והועמדו לדין בסין.
יחסים פוליטיים
הרפובליקה העממית של אנגולה כוננה יחסים עם הרפובליקה העממית הסינית בשנת 1983.
קשרים כלכליים
נכון לשנת 2007, אנגולה הייתה שותפת הסחר הגדולה ביותר של סין באפריקה. המסחר בין שתי המדינות היה שווה 24.8 מיליארד דולר בשנת 2010. בשנת 2011 וב-8 החודשים הראשונים של 2012 היא הייתה שותפת הסחר השנייה בגודלה של סין באפריקה, אחרי דרום אפריקה. בשנת 2016 הסתכם הסחר בין שתי המדינות בשווי 15.6 מיליארד דולר. היצוא הסיני לאנגולה הסתכם ב-1.68 מיליארד דולר והייצוא האנגולי לסין הסתכם ב-13.97 מיליארד דולר
ביקורים דו צדדיים
ראש ממשלת סין, ון ג'יאבו, ביקר באנגולה ביוני 2006, והציע הלוואה בסך 9 מיליארד דולר עבור שיפורי תשתיות בתמורה לנפט. PRC השקיעה רבות באנגולה מאז סיום מלחמת האזרחים בשנת 2002. ז'ואאו מנואל ברנרדו, השגריר הנוכחי של אנגולה בסין, ביקר ב- PRC בנובמבר 2007.
כשגבר אוהב אשה
כשגבר אוהב אשה (באנגלית: White Palace) הוא סרט קולנוע אמריקאי רומנטי 1990 מסוג דרמה אירוטית, בבימויו של לואיס מנדוקי. הסרט מבוסס על ספרו הראשון של הסופר האמריקאי גלן סאוון משנת 1987. הסרט עוסק במערכת היחסים החריגה בין אלמן יהודי צעיר מן המעמד הבינוני לאשה מן המעמד הנמוך בגיל העמידה. הסרט ברובו מתרחש בעיר סנט לואיס שבמיזורי.
עלילה
מקס ברון (ג'יימס ספיידר) הוא מנהל במשרד פרסום, בן 27 ואלמן. הוא מגיע למסיבת רווקים של חברו, ניל (ג'ייסון אלכסנדר), עם 50 המבורגרים ארוזים שקנה בדיינר "הארמון הלבן". כשהאורחים פותחים את אריזות ההמבורגרים מתברר ששש מהן ריקות. הוא מתעקש למרות צחוקם של האחרים לשוב למסעדה ולקבל את כספו חזרה, הוא טוען ש"זה עניין של עיקרון".
מקס הולך לקבר רעייתו בבית העלמין היהודי יחד עם אמו לרגל יום השנה השני לפטירתה. משם הוא ממשיך לדיינר של נורה וצופה בהנאה במעשיה. בסוף היום הוא מגיע לביתה של נורה עם תיבת דואר חדשה ורוצה להתקין אותה. היא מזכירה לו שהיא בת 44 והוא עונה לה שהוא בן 27. השניים מתנשקים והדלת נסגרת. בין השניים מתחיל רומן. מצב רוחו של מקס משתפר משמעותית, עובדה שלא נעלמת מעיניה של האחראית שלו (קתי בייטס), המנסה לדלות פרטים על אהובתו הטריה ואף מציעה לו קידום בעבודה. מקס מסרב לחשוף את מערכת היחסים שלו ואת אהובתו בפני אמו וחבריו. תמיד כשהוא שב הביתה מחכות לו הודעות במזכירה האלקטרונית מאמו, מחבריו ומבנות יהודיות שמעונינות לצאת איתו. בשלב מסוים מקס מתוסכל מהעובדה שהשניים רק רואים טלוויזיה כשהם יחד אצלה. היא מזכירה לו את ההבדלים ביניהם בגיל וברקע החברתי.
ג'ודי (איילין ברנן), אחותה הגדולה של נורה מגיעה לביקור. נורה בעבודה. היא מספרת למקס שהשתיים ננטשו כילדים וכי היא השאירה את נורה ועזבה. היא מגלה למקס שלנורה היה בעל לא-יוצלח והבן המשותף מת מטביעה. לטענתה, לאחר מותו, איבדה נורה את שאיפותיה להתקדם בחיים. ג'ודי היא מגדת עתידות ומצליחה לגלות שאשתו של מקס נהרגה בתאונה וכן שזכרה עדיין מונעת ממנו ליצור קשר משמעותי עם בת זוג חדשה.
מקס ונורה יוצאים לקניות בסופרמרקט. נורה ליד הקופה ומקס חוזר לקחת משהו. הוא נתקל ברייצ'ל, כלתו הטרייה של ניל, שמזמינה אותו ואת "אשת המסתורין" שלו לארוחה חגיגית לחג ההודיה. מקס מתנצל בפני נורה על שעוכב בידי אישה ש"אינו זוכר את שמה". נורה מבקרת לראשונה בדירתו המפוארת של מקס ושומעת מסר במשיבון שלו מרייצ'ל שמזמין אותם לארוחה. לאחר ויכוח בין השניים אם ללכת, מחליט מקס שהשניים יענו להזמנה. בני הזוג מגיעים יחד עם אמו של מקס לארוחת החג בביתם החדש של ניל ורייצ'ל. נורה מתוחה, מרגישה ששאר האורחים מתעלמים ממנה או מתייחסים אליה בזלזול ומרבה בשתייה. במהלך הארוחה מתחיל אביו של ניל שיחה בעניינים פוליטיים שהופכת לוויכוח בינו לנורה, שטוענת שהוא מדבר על בעיות העובדים כאשר הוא לא נמנה עם מעמד העובדים, כמוה. לבסוף היא עוזבת את המקום ומקס ואמו בעקבותיה. כשבני הזוג מגיעים לביתה של נורה היא מאשימה אותו ששיקר לה כשפגש ברייצ'ל בסופרמרקט והסתיר זאת. היא מזהירה אותו שלא תוכל לסלוח לו אם ישקר שוב ומבקשת שיניח לה.
מקס הולך לארמון הלבן לחפש את נורה ונאמר לו שהיא התפטרה. הוא מגיע לביתה ומוצא אותו ריק. במכתב פרידה כותבת לו נורה שעזבה את העיר ומבקשת ממנו שלא יחפש אותה כי אין למערכת היחסים שלהם עתיד, על אף שהיא אוהבת אותו. בהמשך מזמינה נערה יהודייה צעירה בשם היידי סולומון את מקס לבראנץ'. שם הוא פוגש את חבריו ורייצ'ל מנסה לשכנע אותו שהיידי היא הזיווג המושלם עבורו - היא חכמה, צלמת מוכשרת ויפה. מקס טוען שכל התכונות האלו הן לא ערובה לכך שבין בני זוג ישנה כימיה. נראה לו שחבריו תקועים בחייהם המושלמים במעמד הביניים ומחליט לצאת ולחפש את נורה. הוא נזכר בכרטיס הביקור של ג'ודי, אחותה של נורה, ומגיע אליה לניו יורק. ממנה הוא מגלה שנורה עובדת כמלצרית במסעדה, מגיע לשם וכשהוא רואה אותה הוא מתיישב לשולחן. כשהיא מגיעה לשולחן שלו היא מנסה לסלק אותו וטוענת שהיא מרוצה מחייה הנוכחיים ומן העבודה שלה ולא מוכנה לחזור לסנט לואיס. מקס מסביר לה שהוא התפטר מעבודתו ועבר לניו יורק כדי לחיות איתה ורוצה לחזור לעבוד כמורה. הוא מסביר לה שבני אדם יכולים גם להשתנות ושהיא גרמה לו לראות את החיים באור חיובי. השניים מתחבקים ומתנשקים לשמחת האורחים האחרים במסעדה.
רדוסלאב מיידאן
רדוסלאב מיידאן (בפולנית: Radosław Majdan; נולד ב-10 במאי 1972) הוא כדורגלן עבר פולני ששיחק בעמדת השוער.
קריירה
מיידאן נולד בשצ'צ'ין והתחיל את הקריירה שלו בקבוצת פוגון שצ'צ'ין ששיחקה אז בליגה הפולנית השנייה. בתום עונת העפילה קבוצתו לליגת העל הפולנית ובעונה הראשונה שלה בליגה הבכירה, מיידאן הפך לשוער הראשון שלה.
באוגוסט הצטרף למ.ס. אשדוד מליגת העל. בינואר שוחרר מהמועדון וחתם בוויסלה קרקוב עמה זכה בשתי אליפויות.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בפוגון שצ'צ'ין עמה ירד לליגה השנייה בסיום העונה וחתם בפולוניה ורשה.
במאי פרש מכדורגל ומונה למנהל המקצועי של המועדון.
חיים אישיים
מיידאן היה נשוי לזמרת הפולניה דודה.
דייוויד פרנקלין יוסטון
דייוויד פרנקלין יוסטון (באנגלית: David Franklin Houston; 17 בפברואר 1866 – 2 בספטמבר 1940) היה איש אקדמיה, איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מהאגף השמרני של המפלגה הדמוקרטית. הוא כיהן בממשלו של הנשיא וודרו וילסון כמזכיר החקלאות החמישי וכמזכיר האוצר ה-48 של ארצות הברית.
קורות חייו
דייוויד יוסטון נולד במונרו, קרוליינה הצפונית. הוא היה בנם של ויליאם הנרי יוסטון, סוחר סוסים ובעל חנות, ושל רעייתו, פמלה אן לבית סטיבנס. ב-1887 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הדרומית והמשיך את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, שם הוא קיבל ב-1892 תואר שני במדע המדינה. ב-1895 הוא נשא לאישה את הלן ביל, ולזוג נולדו חמישה ילדים.
קריירה אקדמית
ב-1908 עזב יוסטון את אוניברסיטת טקסס כדי לשמש כנגיד אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, משרה בה החזיק עד 1913. במהלך כהונתו בתפקיד זה הוא הקים את בית הספר לחקלאות של האוניברסיטה וקידם את בית הספר לרפואה בשותפות עם בית החולים לילדים של סנט לואיס ובית החולים ברנס שבעיר.
בתקופת נשיאותו של ויליאם מקינלי היה יוסטון חבר במועצת המבקרים של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. בשלב מאוחר יותר בחייו הוא היה מפקח באוניברסיטת הרווארד וחבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת קולומביה.
קריירה פוליטית
בשנים 1920–1921 כיהן יוסטון כמזכיר האוצר של ארצות הברית. תקופת כהונתו הקצרה הזו עמדה בסימן של מחלוקות סוערות על המדיניות המוניטרית. הוא פרסם אזהרות והגדיל את תעריפי הבנקים המסחריים כדי למנוע אינפלציה שאותה חווו מדינות אירופה. יוסטון חזה את נפילת השערים בארצות הברית, במיוחד של מוצרי החקלאות, בעקבות האופטימיות שלאחר מלחמת העולם הראשונה. הוא דחף למתן אשראי נוח יותר לחקלאים ועודד אותם לייצר פחות.
אך כאשר המחירים ירדו באופן דרמטי יותר מהתחזית של 1920, האשימו דוברי המגזר החקלאי את יוסטון על שחיבל בכוונה בשיגשוגם. הממלכה המאוחדת וצרפת שאפו לבטל את חובות המלחמה שלהן. יוסטון, הקונגרס והנשיא, שהתנגדו לכך, המירו את החובות לטווח קצר לחובות לטווח ארוך. בתום נשיאותו של וילסון התפטר יוסטון מתפקידו לאחר שנה בתפקיד.
קריירה עסקית
לאחר סיום כהונתו בממשל הפדרלי, היה יוסטון לנשיא חברת Bell Telephone Securities ולסגן נשיא AT&T. הוא גם שימש כחבר הדירקטוריון של AT&T, של Guaranty Trust Company ושל United States Steel Corporation. במשך עשר שנים הוא היה נשיא Mutual Life Insurance Company of New York.
מותו
דייוויד פרנקלין יוסטון נפטר כתוצאה מאוטם שריר הלב ב-2 בספטמבר 1940 בבית החולים הפרסביטריאני בניו יורק. הוא נטמן לצד רעייתו בכנסיית סנט ג'ון שבאויסטר ביי שבמדינת ניו יורק.
ציון לוז
הרב ציון לוז (אילוז) (נולד ב-5 באפריל 1963) הוא חבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים, ואב"ד בבית הדין הרבני בבאר שבע לשעבר. משמש גם כחבר הוועדה של קרן אחד לאחד.
ביוגרפיה
נולד במרוקו בשנת 1963 לשמעון ולאסתר אילוז. בשנת לידתו עלה לישראל ומשפחתו התיישבה בבאר שבע. למד בישיבת בני עקיבא אהל שלמה, שם היה לתלמידו של הרב אברהם סילברט, ולאחר מכן בישיבת כרם ביבנה, שם היה תלמידו של הרב חיים יעקב גולדויכט. כמו כן למד במכון להכשרת מורים "מורשת יעקב". בשירותו הצבאי שירת בחיל השריון.
קיבל סמיכה לרבנות בשנת 1992 ובשנת 1997 קיבל כושר לדיינות. למד בכולל ארץ חמדה במשך שש שנים והיה לתלמידו של הרב שאול ישראלי. במסגרת לימודיו שם סיים את מבחני הדיינות בהצטיינות.
לאחר סיום לימודיו בארץ חמדה, שימש כר"מ בישיבת כרם ביבנה עד למינויו לבית הדין הרבני.
ב-29 באוקטובר 2007 מונה לדיין בבית הדין הרבני בבאר שבע.
ב-25 באוקטובר 2015 התמנה לאב בית הדין הרבני בבאר שבע, וב-12 ביולי 2016 מונה כחבר בית הדין הרבני הגדול לערעורים בירושלים. הוא נודע בין הדיינים כעילוי.
במשך שנים היה חוקר במחלקה למשפט העברי במשרד המשפטים, בפרויקט "חוקה לישראל". כמו כן לימד במכללות דתיות לחינוך.
הרב לוז הוא חבר הוועדה של קרן אחד לאחד שהקים הרב יצחק נריה.
נשוי לרונית אילנה, יועצת חינוכית, בתו של הרב ד"ר הושע רבינוביץ, ואב לשמונה, גר ביד בנימין. חתנו הוא אבישי גרינצייג, כתב המשפט של העיתון גלובס.
אמיל אפלבאום
אמיל אפלבאום (בפולנית: Emil Apfelbaum; 1890 – 12 בינואר 1946) היה רופא קרדיולוג ורפואה פנימית, הוא תרם בכתיבה ופרסום של הספר "מחלת רעב: מחקרים של הרופאים היהודים בגטו ורשה".
ביוגרפיה
בתחילת 1943 אפלבאום ומשפחתו הצליחו להשיג תעודות מזויפות וברחו מגטו ורשה בעזרת מערכת הביוב לצד הארי והם חיכו שם עד שהמלחמה נגמרה.
לאחר המלחמה ד"ר אפלבאום החליט לשנות את שמו ל"קובלסקי" מכיוון שלא יכול היה לשאת יותר שם גרמני. הוא מת בפתאומיות ב-1946 ברחובות ורשה מהתקף לב.
הישגיו האקדמיים
מחקר הרעב הוא מחקר שנערך בגטו ורשה שבמהלכו בדקו את השפעות התנאים הקיצוניים בגטו על הגוף האנושי והתפתחות האדם. במחקר זה, אפלבאום לקח חלק בחקירת הפתופיזיולוגיה של מחזור הדם במחלת הרעב. אפלבאום היה בין היחידים ששרדו לאחר גטו ורשה והוא זה שפרסם את המחקר על מחלת הרעב לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-72 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-72 (בגרמנית: 72. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-19 בספטמבר 1939 על בסיס חיל המצב בטריר, והועמדה תחת פיקוד פרנץ מאטנקלוט. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוסים שונים במסגרת הארמייה השישית. במהלך המערכה בבלקן לחה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ההררי ה-18 במסגרת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה לחמה בתחילה כעתודת הארמייה ה-11, ולאחר מכן כחלק מהקורפוסים ה-54 וה-30, והשתתפה בקרב הראשון על חצי האי קרים. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה הדרומית, כחלק מהארמייה ה-11 והשתתפה במצור על סבסטופול. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, ולחמה עמה בקרב רז'ב השני ובקרב קורסק. באוקטובר 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה השמינית, ולחמה עמה בקרב דנייפר ובקרב קורסון-צ'רקאסי. באפריל 1944 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ולחמה עמה במבצע ויסלה-אודר ובקרבות הקשים שהתחוללו בשלזיה עד סוף המלחמה.
גן ריקי
גן ריקי הוא מחזה פרי עטו של דויד גרוסמן.
תקציר העלילה
דויד גרוסמן כתב על ההצגה בתוכניית ההצגה של תיאטרון הבימה, 1988:
שבלול השדה
שבלול השדה (או חלזון השדה; שם מדעי: Helix engaddensis) הוא חילזון ממשפחת הקדמומיים וסדרת שבלולי יבשה בעל ריאות החי ביבשה. שבלול השדה הוא שבלול נפוץ בטבע בלבנט.
תיאור
לשבלול השדה קונכייה גדולה יחסית, גובהה נע בין 30 ל-40 מ"מ וקוטרה 30–40 מ"מ, כך שצורתה די כדורית. יש בה כ-4 וקצת פיתולים. צבעה גוני צהוב, חום, חאקי וקרם. לעיתים על הקונכייה יש דוגמה מפוספסת בצבע כהה יותר.
מראהו דומה באופן כללי לשבלול הגינה. צבע הגוף של שבלול השדה הוא חום-צהבהב-אפור עד אפור כהה. הרגל רחבה בעלת שוליים בולטים. בראשו של שבלול השדה זוג משושים ארוכים ועליהם העיניים, שעיקר תפקודן הוא להבחין בין אור לחושך. המשושים הקדמיים קצרים יותר ונקראים "בחנינים" ובהם איברים הרגישים לריח, מישוש וטעם. שני זוגות המשושים אלה מהווים את איברי החושים של השבלול. פה השבלול נפתח בלסתות שבאמצעותן הוא אוסף את המזון, בפיו ישנה מגרדת או משננת (radula), איבר בעל מספר רב של שיניים קטנות, שבאמצעותה הוא טוחן וחותך את המזון לפני העברתו למערכת העיכול.
אורח חיים
כמו מרבית החלזונות בארץ ישראל, שבלול השדה פעיל בחורף, בעיקר בלילות לחים או מוקדם בבוקר, ובקיץ נמצא בתרדמת קיץ ומבצע קיוט (הפסקת פעילות וצמצום משמעותי של חילוף חומרים פנימי) כאשר הוא מתחפר בתוך האדמה, נסוג כולו אל תוך הקונכייה וסוגר אותה בחתם גירני.
בחורף הוא אוכל, מזדווג ומתרבה. אחרי ההזדווגות הוא חופר גומה בעומק 6 ס"מ בתוך האדמה ובה מטיל את הביצים, ואחר כך מכסה אותה. שבלול השדה הוא הרמאפרודיט, כלומר: בעל מערכת רבייה הן של זכר והן של נקבה, כך שבסיום ההזדווגות שני השבלולים מופרים ומטילים ביצים.
שבלול השדה ניזון בעיקר מחומרים צמחיים מתים, בעיקר צמחים ירודים, רקב צמחי, פטריות, עובש וחומרים אורגניים על האדמה, אך גם מצמחים ירוקים כגון עלים או נבטים.