cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קרטרוס
ביוגרפיה
הוא פיקד לראשונה על חטיבת פלנקס בקרב גרניקוס. בקרב איסוס עלה בדרגה ופיקד יחד עם קוינוס על כל חיל הרגלים של האגף השמאלי המוקדוני, הוא השתתף גם במצור על צור. הוא לא עלה בדרגה עד קרב גאוגמלה, ופיקד יחד עם פרמניון על האגף השמאלי. בקרב השערים הפרסיים, אלכסנדר תכנן לאגף ולהפתיע את המצביא הפרסי אריוברזנס, ולשם כך נתן לקרטרוס לפקד על המחנה והורה לו להעמיד פנים שהצבא המוקדוני כולו נמצא בו. בהמשך פיקד קרטרוס על גוף הצבא המוקדוני, בעוד שאלכסנדר דהר עם כוח החלוץ בעקבות דריווש השלישי מלך פרס. הוא השתתף גם בקרבות בהירקניה, ונגד אחשדרפנים מורדים.
לאחר הקרב הפקיד אלכסנדר את קרטרוס על בניית שתי ערים חדשות, ניקיאה, ובוקפאליה. לפיכך ככל הנראה הוא לא נכח כאשר אספת החיילים המוקדונים מרדה באלכסנדר. הוא נפגש עם אלכסנדר שוב בדרך חזה מהודו. בבבל, הכריח אותו אלכסנדר להינשא לנסיכה הפרסית אמיסטרי אחייניתו של המלך דריווש השלישי. לאחר מכן יצא קרטרוס עם 11,500 חיילים וותיקים חזרה ליוון, כדי להחליף את אנטיפטרוס בתפקיד העוצר. בדרך הוא עצר בקיליקיה, במטרה לבנות צי שהיה אמור לעזור לאלכסנדר במלחמה שתכנן נגד קרתגו והערבים. אולם עוד בטרם הושלמה המשימה מת אלכסנדר מוות מסתורי בבבל.
עם מותו של אלכסנדר החלה ביוון תסיסה נגד השלטון המוקדוני, ונפתחה מלחמת לאמיה. קרטרוס הודיע שהוא נאמן לאנטיפטרוס ופרדיקס שמונו לעוצרים עבור בנו הפעוט של אלכסנדר. הוא חזר מאסיה עם 10,000 רגליים, 1,000 קלעים, וקשתים ו-1,500 פרשים, כדי להילחם בכוח היווני המורד, אנטיפטרוס הודה לו ונתן לו את בתו פילה לאשה. אולם בהדרגה התהווה קרע בין פרדיקס, שהפך להיות חזק מדי לטעמם של שאר קציני אלכסנדר, לבין אנטיפטרוס. נכרתה נגדו ברית שכללה את אנטיפטרוס, תלמי, אנטיגונוס וליסימכוס. וגם קרטרוס הצטרף אליה, ככל הנראה נפגע מכך שפרדיקס התעלם ממנו במהלך חלוקת ירושת אלכסנדר. אל פרדיקס הצטרפו אאומנס, וקלאופטרה אחות אלכסנדר. בשנת 321 לפנה"ס יצא פרדיקס למצרים כדי לדכא את תלמי, והותיר את אאומנס לנהל את המערכה באסיה הקטנה נגד קרטרוס, אנטיגונוס, ודמטריוס. במהלך אחד הקרבות ביניהם, בשנת 320 לפנה"ס בערך, באזור ההלספונט, נהרג קרטרוס.
דמותו של קרטרוס
קרטרוס היה אחד מידידיו הקרובים ביותר של אלכסנדר, וייתכן שגם היה מאהבו. כך או כך, ידידותו של קרטרוס עם אלכסנדר הביאה לא פעם לחיכוכים עם הפאיסטיון, שהיה גם כן ידיד קרוב של אלכסנדר. פלוטרכוס טוען שאלכסנדר גילה: "אהבה להפאיסטיון. והערכה לקרטרוס." הוא מוסיף גם שפעם אלכסנדר שאל את אחד מידידיו האחרים אם הוא יודע מה ההבדל בין הפאיסטיון לקרטרוס, והשיב שהפאיסטיון אוהב את אלכסנדר, בעוד קרטרוס אוהב את המלך. באחת הפעמים, היריבות בין השניים על ליבו של אלכסנדר הגיעה עד כדי אלימות ממש, והשניים עמדו זה מול זה בחרבות שלופות, עד שאלכסנדר הפריד ביניהם וגינה אותם על כך. פלוטרכוס כותב שיותר הם לא העזו לריב "אפילו לא בצחוק". לפני מותו כאשר שאלו את אלכסנדר למי הוא מוריש את ממלכתו, הוא השיב: "toi krhtistoi" ("לחזק מכולם"), אם כי יש הסוברים שאלכסנדר אמר למעשה "toi krhteroi" ("לקרטרוס"), ובשל מחלתו לא הובנו דבריו כראוי.
קרטרוס נשא שלוש נשים בחייו, הראשונה הייתה בתו של הגנרל פרמניון ואחותו של פילוטאס. השנייה הייתה אמיסטרי, אחייניתו של מלך פרס דריווש השלישי, לה נישא בטקס המוני באילוצו של אלכסנדר. השלישית הייתה פילה, בתו של אנטיפטרוס לה נישא כדי לחזק את הברית הפוליטית ביניהם. ידוע רק על בן אחד שנולד לו מפילה, הוא זכה לשם קרטרוס השני.
פסל לזכרו תוצרת הפסל ליסיפוס היה מוצב בדלפי. ופסיפס המתאר אותו ואת אלכסנדר צדים אריה התגלה בעיר הבירה המוקדונית פלה.
הבראבדוס
הבראבדוס (באנגלית: The Bravados) הוא מערבון אמריקאי משנת 1958 בבימויו של הנרי קינג, עם גרגורי פק וג'ואן קולינס בתפקידים הראשיים.
תקציר העלילה
הגרדום כבר מוכן והתליין סימס עומד להגיע. ארבעת הנדונים למוות הם ביל זאקארי (סטפן בויד), אלפונסו פארל (לי ואן קליף), אד טיילור (אלברט סאלמי) ולויאן (הנרי סילבה).
דאגלס פוגש בעיירה את אהובתו מהעבר ג'וספה (ג'ואן קולינס) שעדיין מאוהבת בו ושמחה לדעת שאמנם היה נשוי ויש לו ילדה אבל אשתו הלכה לעולמה וכעת הוא פנוי.
היא לוקחת אותו לכנסייה ומצטרפים אליה בעל בית המסחר הגדול בעיירה גאס שטיינמיץ (ג'ורג' ווסקובץ) בתו אמה (קתלין גלנט) המאורסת לטום (בארי קו).
בינתיים מגיע לעיירה אדם שמתחזה לתליין סימס (ג'ון דריטה) ומבקש מהשריף לראות את הנדונים. בתא המעצר הוא שולף סכין ופוצע את השריף שנופל אך מספיק לירות בו ולהרגו. הנדונים מצליחים לפתוח את דלת הכלא, לגשת לבית המסחר ולשדוד סחורה וסוסים. אמה שנמצאת שם כדי למצוא תרופה לאביה, נתפסת על ידם והם לוקחים אותה כבת ערובה ומסתלקים מהעיירה.
מיד מתנהל מרדף של אנשי העיירה ודאגלס בראשם. פארל מתכנן מארב אך דאגלס מפתיע אותו ומראה לו את תמונת אשתו שנרצחה. פארל מתחנן על חייו ואומר שאינו מכיר אותה אך דאגלס הורג אותו. לאחר מכן פותח אד טיילור ביריות על דאגלס אך זה מתחמק, מסתער עליו לוכד אתו בפלצור ומשאיר אותו תלוי הפוך על עץ עד למותו.
זאקארי ויולאן מגיעים עם אמה לבקתתו של באטלר (ג'ים אוואנס). באטלר מנסה לברוח עם צרור גדול של כסף אך זאקארי הורג אתו. לויאן חוטף את הכסף ובורח לביתו במקסיקו. זאקארי נשאר עם אמה ואונס אותה ונמלט אחר כך משם. דאגלס ואנשי העיירה מוצאים אותה במצב קשה. דאגלס מוצא את זאקארי בבר בעיירה סמוכה והורג אותו.
נשאר רק לויאן שברח למקסיקו. אנשי העיירה לא רוצים לחצות את הריו גראנדה ודאגלס עושה זאת בעצמו. הוא מגיע לבקתתו של לויאן ורוצה לירות בו אך אשתו מכה בראשו והוא מתעלף. כשהוא מתעורר מספר לו לויאן כי אין להם קשר עם הרצח של אשתו. דאגלס רואה שצרור הכסף הוא שלו וכי למעשה באטלר הוא רוצח אשתו ולא הארבעה.
הוא חוזר לריו אריבה ומתקבל בתשואות על ידי התושבים. הוא מתוודה לפני הכומר (אנדרו דאגן) על הריגת שלושה אנשים שלא היו קשורים לרציחת אשתו. ג'וספה נפגשת אתו ומפגישה בינו לבתו הקטנה והם צועדים לקראת עתיד משותף.
אצטדיון סלה
אצטדיון סלה (נקרא גם אצטדיון עירוני אשקלון) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם באשקלון, ומשמש כמגרשן הביתי של קבוצות הפועל אשקלון, מכבי אשקלון והפועל שמשון אשקלון. האצטדיון מכיל כיום 5,250 מקומות ישיבה מאושרים לשימוש: 3,100 מהם ביציע המרכזי, 2,000 ביציע הדרומי ו-150 ביציע הכבוד. היציע הצפוני מוערך בכ-2,500 מקומות ישיבה שאינם בשימוש.
בעונת 2001/2002 ערכה קבוצת מכבי קריית גת את משחקיה הביתיים באצטדיון, היות שאצטדיונה הביתי לא עמד בקריטריונים של ליגת העל.
ב-14 בנובמבר 2008, נפלה רקטת גראד שנורתה מרצועת עזה באצטדיון באזור אחת הרחבות.
בדצמבר 2020, הוחלט על ידי עיריית אשקלון להעתיק בעתיד את האצטדיון לצפון מזרח העיר ולבנות במקומו פארק ירוק.
קישדומבג'האז
קישדומבג'האז (בהונגרית: Kisdombegyház) הוא כפר קטן בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה. זהו היישוב השני בגודלו במחוז.
הכפר הוקם בשנת 1946 לאחר שבמשך שנים היה השכונה הצפונית של דומבג'האז.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בקספר נמצא בירידה. בשנת 1990 חיו בכפר 605 תושבים, ובשנת 2021 רק 374 תושבים.
יוסף אורן
יוסף אורן (אורנבוים, נולד ב-14 באוגוסט 1940 בסראטוב, רוסיה) הוא חוקר, מסאי ומבקר ספרות ישראלי.
אורן מרבה לכתוב על ספרים, שזה עתה הופיעו בדפוס, ולכלול בביקורתו את התגובות של הסופרים על האירועים שמתרחשים בחיי העם והמדינה. פרסם עד כה עשרים ואחד כרכים בסדרה תולדות הסיפורת הישראלית, שבהם דן בכמאות יצירות של שמונים סופרים ישראלים. מאה ושבע עשרה מיצירותיו הועלו לפרויקט בן יהודה.
קורות חייו ויצירתו
יוסף אורן נולד בברית המועצות לשעבר, בן לרבקה וליעקב אורנבוים.
עלה לארץ ב-1949 והתחנך בראשון לציון. לאחר השירות הצבאי למד בסמינר לוינסקי ורכש תואר ראשון בספרות באוניברסיטת תל אביב. אורן עסק בהוראת הספרות בבתי ספר תיכוניים בשנים 1963–1976. כמו כן, הוא שימש כעורך כתבי עת לחינוך חברתי וכמרצה לספרות בחוגים וקהילות שונות. החל משנת 1977 ועד פרישתו לגמלאות שימש יוסף אורן מרצה לספרות ולחינוך חברתי במכללות להכשרת מורים. כמו כן, הרבה להרצות בנושאים ספרותיים לקהל שוחר ספרות.
בשנת 1983 ייסד את הוצאת "יחד", שבה הוא מפרסם את ספריו.
בסדרה בשם "תולדות הסיפורת הישראלית" הוא עוסק במאות מיצירותיהם של שמונים סופרים ישראלים. הוא נוהג להגיב על הספרים עם מועד פרסומם, ולהתייחס, מנקודת המבט האישית-מדינית שלו, לדרך טיפולם באירועים והתפתחויות בחיי העם והמדינה, שמופיעים בספרם.
במאמרו "חתימה - פרידה מהסדרה 'תולדות הסיפורת הישראלית" הוא כותב:
אורן מזהה 5 משמרות של סופרים ישראלים: משמרת "דור בארץ" (סופרי שנות הארבעים והחמישים), משמרת "הגל החדש" (סופרי שנות השישים), משמרת "הגל המפוכח" (סופרי שנות השבעים והשמונים), משמרת "הקולות החדשים" (סופרי שנות התשעים של המאה ה-20) ומשמרת "הגל הדיסטופי" (סופרי שני העשורים הראשונים של המאה ה-21).
הנושאים שבהם מרבה יוסף אורן לדון הם: זהות וערכים בחברה הישראלית, ספרות נשים, שאלות היסטוריוגרפיות הנוגעות לסיפורת הישראלית, השפעת המלחמות על היצירה, ספרות אתנית, ספרות טריוויאלית, ספרות הומו-לסבית, הקיטוב הרעיוני בספרות הישראלית, סוגיות לשון וסגנון ועוד.
כן פרסם ספרים בתחום החינוך.
יוסף אורן זכה פעמיים בפרס ברנשטיין לביקורת, בשנים 1981 ו-1989 ופעמיים בפרס היצירה על שם ראש הממשלה לוי אשכול, בשנים 1989 ו-2011.
ג'ון דילייני
ב־28 ביולי 2017 דילייני הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2020 אך פרש בהמשך.
ביוגרפיה
דילייני נולד בווד רידרג' שבניו ג'רזי. ב-1985 סיים תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה וב-1988 סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון. לאחר הלימודים עבד כעורך דין פרטי. ב-1996 הקים את חברת "HealthCare Financial Partners" בתחום אספקת מימון לעסקים בענף השירותים הרפואיים. החברה הפכה לציבורית ב-1996. בשנת 2000 הקים את חברת "CapitalSource" העוסקת בתחום המימון לעסקים קטנים ובינוניים, החברה הונפקה ב-2003 בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
הספרייה והארכיונים הלאומיים של קוויבק
הספרייה והארכיונים הלאומיים של קוויבק (בצרפתית: Bibliothèque et Archives nationales du Québec; ובקיצור BAnQ) הוא ארגון ממשלתי של קוויבק המנהל את ספריית ההפקדה והארכיונים הלאומיים של הפרובינציה ואת הספרייה הלאומית שלה, שנמצאת ב"ספרייה הגדולה" ( Grande Bibliothèque) במונטריאול. הארגון נוסד מאיחוד של הספרייה הלאומית של קוויבק (Bibliothèque nationale du Québec; BNQ) ושל הארכיונים הלאומיים של קוויבק (Archives nationales du Québec) ב-2006.
ג'ון דילייני
ביוגרפיה
באפריל 2012 ניצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למושב המחוז השישי של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית. בנובמבר אותה שנה ניצח בבחירות הכלליות לאחר שגבר על חבר הקונגרס המכהן רוסקו ברלט מהמפלגה הרפובליקנית ברוב של 58.4%. בבחירות 2014 גבר על דן בוניגנו ברוב זעום של 49.7% לעומת 48.2% ליריבו. בבחירות 2016 נבחר לכהונה שלישית לאחר שהשיג רוב של 56%. הוא כיהן כחבר ועדת השירותים הפיננסים של בית הנבחרים וחבר ועדת הכלכלה של הקונגרס. דילייני בחר לא להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות 2018.
דילייני נשוי לאפריל מקיין-דילייני והם הורים לארבע בנות.
הספרייה והארכיונים הלאומיים של קוויבק
הספרייה מקדמת ומשמרת חומרי מורשת הקשורים לקוויבק וכן מספקת שירותים של ספרייה ציבורית. הארגון מפעיל ספריות הפתוחות לקהל. במונטריאול נמצאים הספרייה הגדולה (Grande Bibliothèque) שבנייתה החלה ב-2001 והיא נפתחה לציבור ב-2005, BAnQ Vieux-Montréal שנפתח ב-1971 ו-BAnQ Rosemont–La Petite-Patrie שהוקם ב-1948 ושופץ ב-1996 ושם ממוקם משרדי ההנהלה. בנוסף מפעיל הארגון ספריות בגאספה (הוקמה ב-2010), בגאטינו (הוקמה ב-1977), באוניברסיטת לאוול שבקוויבק סיטי (1920), ברימוסקי (1979), ברוין-נוראנדה (1980), בסאגנה (1978), בסט איל (1981), בשרברוק (1979) ובטרואה ריבייר (1977).
אוסף הספרייה כולל עותקים של כל היצירות שיצאו לאור בקוויבק, וכן יצירות שעוסקות בקוויבק או נכתבו על ידי יוצרים מקוויבק. הארכיונים הלאומיים של קוויבק נוסדו ב-2 בספטמבר 1920 כשהמנהל הראשון של הארגון היה ז'ורז'-פייר רוי.
כביש 977
כביש 977 הוא כביש רוחב אזורי בצפונה של ישראל, החוצה ממערב למזרח את צפון עמק החולה: הכביש מתחיל כ-3 ק"מ דרומית לעיר קריית שמונה בצומת גומא שעל כביש 90, למרגלות הרי נפתלי והגליל העליון. משם עושה הכביש דרכו מזרחה לרוחבו של עמק החולה, ולאחר שהוא חולף בגשר מעל נהר הירדן הוא מסתיים בצומת להבות הבשן שעל כביש 918, למרגלות רמת הגולן. אורכו של כביש 977 הוא כ-7 ק"מ.
הפילהרמונית של בודפשט
הפילהרמונית של בודפשט (בהונגרית: Budapesti Filharmóniai Társaság Zenekara, בשמה המלא - התזמורת של החברה הפילהרמונית של בודפשט) היא התזמורת הסימפונית הוותיקה ביותר בהונגריה. היא הוקמה בשנת 1853 על ידי המלחין פרנץ ארקל, תחת חסות החברה הפילהרמונית של בודפשט. במשך שנים רבות הייתה התזמורת המקצועית היחידה בהונגריה. אנסמבל הנגנים הוא גוף עצמאי, המורכב כיום מנגני בית האופרה של בודפשט, והוא מנוהל על ידי יושב ראש - מנצח ומועצת מנהלים. אולם הקונצרטים הראשי של התזמורת הוא בית האופרה הממלכתית ההונגרית, בו היא מקיימת כ-10 קונצרטים בשנה. כמו כן היא עורכת קונצרטים באולם האקדמיה למוזיקה של בודפשט. התזמורת ערכה ועורכת סיורי קונצרטים ברחבי העולם.
בין המלחינים הידועים שהופיעו עם התזמורת כמנצחים אורחים נמנים פרנץ ליסט, יוהאנס ברהמס, אנטונין דבוז'אק וגוסטב מאהלר.
היסטוריה
חברי הפילהרמונית של בודפשט היו במקור נגנים של התיאטרון הלאומי ההונגרי. הופעת הבכורה של התזמורת התקיימה ב-20 בנובמבר 1853 בניצוחו של פרנץ ארקל. התוכנית כללה את הסימפוניה השביעית של בטהובן ויצירות של מוצרט, מנדלסון ומאיירבר. ציוני דרך בתולדות התזמורת:
מלחינים הונגרים רבים כתבו יצירות במיוחד עבור התזמורת הפילהרמונית, לרבות ארקל, ליסט, קרל גולדמארק, ארנסט (ארנה) דוהנאני, בלה בארטוק, זולטאן קודאי, לאו ויינר, פאל קדושה ושאנדור סוקולאי. נוסף על ברהמס, דבוז'אק ומאהלר, ניצחו על הפילהרמונית מלחינים כמו פייטרו מסקאני, סרגיי פרוקופייב, מוריס ראוול, אוטורינו רספיגי, ריכרד שטראוס ואיגור סטרווינסקי. על המנצחים שהופיעו עם התזמורת נמנים גם דנש אגאי, אז'ן ד'אלבר, אדואר קולון, ארתור ניקיש, גבריאל פיירנה, פליקס ויינגרטנר, ברונו ולטר, אריך קלייבר ואוטו קלמפרר.
אולימפיאס השנייה
אולימפיאס (ביוונית: Ὀλυμπιάς; המאה ה-3 לפנה"ס) הייתה מלכת אפירוס. בתם של פירוס הראשון ואנטיגונה, אשתו ואחותו של אלכסנדר השני, ואמו של פירוס השני.
ביוגרפיה
אולימפיאס נולדה כבתם הבכורה של פירוס הראשון מלך אפירוס, ואשתו הראשונה אנטיגונה, שהייתה בתה של ברניקי הראשונה, מלכת מצרים. בשנת 295 לפנה"ס, בזמן שילדה את אחיה הצעיר של אולימפיאס, תלמי, מתה אנטיגונה. תלמי מת מאוחר יותר במהלך המלחמות הממושכות שניהל אביהם. לאחר מותה של אנטיגונה, נישא פירוס ללאנאסה מסיציליה, שילדה לו את אלכסנדר והלנוס. אולימפיאס נישאה לאלכסנדר, שהיה אחיה החורג והיה גם צעיר ממנה. היא ילדה לו חמישה ילדים, שלוש בנות ושני בנים - פירוס ותלמי. בשנת 272 לפנה"ס מת פירוס, ואלכסנדר ירש את מקומו.
אלכסנדר מת בשנת 242 לפנה"ס. תלמי ופירוס היו עדיין צעירים, ואולימפיאס שימשה כעוצרת. היא ירשה ממלכה לא יציבה. מכל השבטים השונים שהרכיבו אותה, רק המולוסים נותרו נאמנים לבית המלוכה. בשנת 239 לפנה"ס פרצה מלחמה בין אפירוס לאיטולים, ואלו האחרונים תקפו את הנחלות של אפירוס בצפון אקרנאניה. אולימפיאס התקשתה לנהל את המלחמה בצורה יעילה, ומהומות פרצו בבירה אמבארקיה. בצר לה, החלה אולימפיאס לכרות בריתות בניסיון להציל את שלטונה. היא חיתנה את בתה פתיה עם דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון, ואת הנסיכה נראיס השיאה לגלון, בנו של היירון השני טיראן סירקוסאי.
בריתות אלו יכלו לספק לאולימפיאס עזרה רבה, אולם לא כך היה. מלך מוקדון אכן הכריז מלחמה על האיטולים, אולם התעניין יותר בסיפוח שטחים חדשים לארצו מאשר בהצלת ממלכת אפירוס המתפוררת. פירוס נהרג במהלך מעשי האיבה, ותלמי מת ממחלה במהלך המהומות שפרצו בעיר הבירה. על פי יוסטינוס, אולימפיאס מתה מרוב צער. ירשה אותה נכדתה, דידמאיה השנייה בת פירוס. שלטונה של דידמאיה היה קצר, היא הצליחה להשיב לעצמה את השלטון בבירה, אולם נרצחה במקדש ארטמיס. לאחר מותה הפכה אפירוס לדמוקרטיה.
אתנאיוס מוסר סיפור מוזר על פיו היא רצחה את אהובתו של בנה פירוס.
רועי צוויג-לביא
רועי צוויג-לביא (נולד ב-2 בינואר 1983) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש קצין אג"ם של פיקוד המרכז. קודם לכן שימש מפקד חטיבת שומרון, מפקד יחידת מגלן ומפקד גדוד 202.
ביוגרפיה
צוויג-לביא נולד וגדל בחיפה. למד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד, בוגר מחזור מ"ו. התגייס לצה"ל בשנת 2001, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 890. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שב לגדוד 890 ומונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר מכן שימש כקצין המבצעים של גדוד 890. בסיום תפקידו יצא ללימודים במכללה לפיקוד טקטי וסיים בהצטיינות. במהלך לימודיו פרצה מלחמת לבנון השנייה, הוא קטע את לימודיו, ושב לחטיבה שם שובץ כסגן מפקד פלוגה בגדוד 890 עד לסיום המלחמה.
בסיום לימודיו מונה למפקד פלוגת מסלול בגדוד 890, והוביל את הפלוגה בין היתר במהלך מבצע עופרת יצוקה. בהמשך שימש כמפקד פלוגת החוד בגדוד 890. לאחר מכן מונה למפקד פלגת ההכשרות בסיירת מטכ"ל. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 202 בין השנים 2012–2013. לאחר מכן מונה למפקד מחזור האימון המתקדם בבא"ח צנחנים. במהלך התפקיד החל מבצע צוק איתן, הוא הקים כוח שהורכב מקצינים ששירתו בבא"ח, ופיקד עליו עד לסיום המבצע. בסיום התפקיד יצא ללימודים בפו"ם וסיים בהצטיינות. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של חטיבת הצנחנים בין השנים 2015–2016.
ב-11 ביולי 2016 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 202, ושימש בתפקיד עד 15 באפריל 2018. במאי 2018 מונה למפקד יחידת מגלן, ושירת בתפקיד עד מאי 2020. ב-9 ביוני 2020 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שומרון. במהלך תפקידו, ב-30 ביוני 2022, נפצע באורח קל במהלך פיגוע ירי במתחם קבר יוסף שבשכם, בתפקיד זה שימש עד 21 בספטמבר 2022. בשנת 2022 מונה לקצין אג"ם של פיקוד המרכז.
חיים אישיים
צוויג-לביא נשוי ואב לשניים. בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון.
פרוטו-הודו-אירופית
פרוטו-הודו-אירופית (באנגלית: Proto-Indo-European; בראשי תיבות: PIE) היא השפה האם המשוערת של כל השפות ההודו-אירופיות, שכוללות שפות הודו-אריות (סנסקריט עתיקה, וכן הינדוסטנית, פונג'אבי ובנגלית), שפות איראניות (ובהן פרסית, כורדית ופשטו), יוונית (לרבות יוונית עתיקה), שפות איטליות (לטינית עתיקה, וכן צרפתית, ספרדית, איטלקית ורומנית), שפות גרמאניות (ובהן אנגלית, גרמנית ושוודית), שפות סלאביות (ובהן רוסית, פולנית וסרבו-קרואטית), שפות בלטיות (ליטאית ולטבית), ארמנית ואלבנית. נכון ל, מספר דוברי השפות שהתפתחו מן השפה הפרוטו-הודו-אירופית מוערך בכ-3.5 מיליארד, שהם קרוב למחצית מאוכלוסיית העולם.
נכון למאה ה-21, הגישה המובילה במחקר היא "ההיפותזה הקורגנית". לפי גישה זו, רוכבי סוסים מערבות אירואסיה הקרויים "תרבות יאמניה" הם אלה שדיברו לראשונה פרוטו-הודו-אירופית והפיצו אותה בכוח לפני כ-6,000 שנה, עם נדידתם מדרום רוסיה לאירופה ולהודו. בני יאמניה היו הראשונים שבייתו סוסים, וכישורים אלה אפשרו להם להפיץ את שפתם במהירות. מאוצר המילים המשוחזר של השפה ניתן ללמוד רבות על התרבות של דובריה. בשל מיומנותם בחקלאות, כללה השפה כינויים רבים לחיות משק ולגוריהן, וכן מילים רבות הקשורות בעבודת אדמה, כגון חרישה וזריעה. בשפה זאת לא הייתה מילה ל"ים", ולכן מסיקים כי שבטים אלה חיו באזור ללא מוצא לים. הדמיון בין המיתולוגיות בהודו ובאירופה, כגון המיתולוגיה היוונית, הרומית, הנורדית וההינדואית, איפשר לשחזר אף את המיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית באופן דומה, בתהליך הקרוי מיתולוגיה השוואתית. האל האב היה אל השמיים, "דְיֵאוּס פְּחטֵר", בדומה לזאוס וליופיטר. גם במיתולוגיה זאת היה אל השמש ושמו "סֶחוּל", בדומה להליוס היווני, לסול הנורדי ולסוּרְיָה ההינדואי, וסמלו מרכבה רתומה למספר סוסים.
רקע
ויליאם ג'ונס, עורך דין בריטי בן ה, היה הראשון שהציע את קיומה של השפה. ב-1783 הגיע ג'ונס לקולקטה שבהודו כדי לכהן כשופט. כדי להתחבב על האוכלוסייה המקומית, החליטו נציגי השלטון הבריטי בהודו שלא לבסס את מערכת החוקים בהודו הבריטית על מערכת המשפט האירופית אלא על החוקים המסורתיים שנכתבו בשפת הסנסקריט, מהשפות העתיקות בהודו. לשם כך למד ג'ונס את שפת הסנסקריט. ג'ונס, שהיה פוליגלוט ושלט ב-28 שפות, הבחין בדמיון בין שפת הסנסקריט לשפות אחרות שהכיר, כגון יוונית עתיקה ולטינית. לדברי ג'ונס, הסבירות לכך שהדמיון בין השפות נבע ממגע לשוני היא נמוכה, עקב הריחוק הגאוגרפי באזורי התפוצה של השפות. מסיבה זו סבר ג'ונס כי מוצאן ממקור משותף. משכך ניתן היה לעמוד גם על הקשר בין השפות שהתפתחו מסנסקריט – השפות ההודו-אריות הינדי ובנגלית, לעומת השפות שהתפתחו מלטינית – השפות האיטליות, צרפתית, איטלקית וספרדית.
על אף שג'ונס נחשב לאבי רעיון השפה הפרוטו-הודו-אירופית, רעיונות דומים באשר למקור משותף של השפות ההודו-אירופיות עלו אצל חוקרים שקדמו לו. כך, למשל, כבר בראשית המאה ה-17 יצר המזרחן הגרמני יוהאן אליכמן רשימה בת 2,000 מילים דומות בפרסית ובגרמנית. בהתבסס על עבודתו של אליכמן, העלה המלומד ההולנדי מרקוס ואן בוקסהורן ב-1647 את ההשערה כי הפרסית והגרמנית, וכן השפות הסלאביות, היוונית העתיקה והלטינית, חולקות מקור משותף. הוא כינה את השפה האם "סקיתית", כשמם של הסקיתים, עמים הודו-אירופיים שחיו בערבות אירואסיה.
לאחר שג'ונס העלה את הרעיון בדבר קיום השפה, ניסו בלשנים בראשית המאה ה-19 לעמוד על הקשרים בין השפות ההודו-אירופיות. הבולטים שבהם היו פרנץ בופ ורסמוס ראסק, שלזכותו נזקף הגילוי של "חוק גרים" ב-1818, והוא ביסס את הקשר בין השפות הגרמאניות, אנגלית, גרמנית ושוודית, לבין שאר השפות ההודו-אירופיות.
עיצורים
בפרוטו-הודו-אירופית שוחזרו 25 עיצורים (כל העיצורים והמילים ששוחזרו מסומנים בכוכבית, כדי להדגיש שהשחזור שלהם איננו ודאי). עם העיצורים ששוחזרו נמנים האלופונים של העיצורים ההברתיים r, *l, *m* ו-n*, שבהם שטף האוויר לא נחסם לחלוטין, ולכן ניתן להגות אותם ברצף. עיצורים אלה מופיעים לעיתים בפרוטו-הודו-אירופית בין שני עיצורים אחרים כתחליף לתנועה, אך הם אינם חלק מההברה. כדי להגדיר אותם נהוג להוסיף עיגול קטן בתחתית האות כך שייכתבו בתור r̥, *l̥, *m̥*, ו-n̥*, בהתאמה.
לפרוטו-הודו-אירופית לא נמצאו עדויות בכתב, שכן היא דוברה טרם המצאת האלפבית. כדי לשחזר את עיצורי השפה ואת מילותיה, השתמשו החוקרים בבלשנות השוואתית. על מנת להבין כיצד נהגתה מילה מסוימת בפרוטו-הודו-אירופית, השוו את הגיית אותה מילה בשפות הודו-אירופיות קיימות, ואז איתרו את הגרסה הנפוצה ביותר שלה. כך, למשל, נהגית המילה "אבא" בשפות הודו-אירופיות: Πατέρας (פַּטֵרַס) ביוונית, Pater (פָּאטֶר) בלטינית, पितर (פִּיטָאר) בסנסקריט, پدر (פֶּדַר) בפרסית, Father (פָאדֶ'ר) באנגלית ו-Հայր (הָאיְר) בארמנית. לפיכך, העיצור הראשון במילה הפרוטו-הודו-אירופית ל"אבא" עשוי להיות /p/ כמו ביוונית, בלטינית ובסנסקריט, /f/ כמו באנגלית, או לחלופין /h/ כמו בארמנית. מכאן ניתן להסיק כי מרבית השפות ההודו-אירופיות משתמשות באותו ההגה במילה זו. הפיכת העיצור /p/ ל/f/ או ל/h/ נפוצה בשפות רבות, ואילו התהליך ההפוך קורה רק לעיתים רחוקות. התופעה שלפיה עיצור מסוים בשתי שפות קרובות מומר תמיד לעיצור מסוים אחר, מכונה מעתק הגאים. המסקנה המתבקשת היא שהמילה הפרוטו-הודו-אירופית ל"אבא" התחילה באות פ"א דגושה, בדומה ליוונית, ללטינית ולסנסקריט. המילה הפרוטו-הודו-אירופית המשוחזרת ל"אבא" היא, איפוא, "פְּחטֵר" (ph₂tḗr*).
עיצורים רבים נוספים עברו שינויים בכל אחת מן השפות שהתפתחו מפרוטו-הודו-אירופית. דוגמה לכך היא מעתק ההגאים בשפות הגרמאניות, המכונה "חוק גרים", על שם יעקוב גרים (אחד מהאחים גרים), שפרסם ב-1822 ספר שעסק בנושא זה. עם זאת, ארבע שנים לפניו הגיע הבלשן רסמוס ראסק למסקנות דומות, והוא נחשב לראשון שגילה את החוק. לפי "חוק גרים", העיצורים הסותמים הקוליים המנושפים בשפות הודו-אירופיות (gʰ, *bʰ* ו-dʰ*) הפכו קוליים רק בשפות גרמאניות (g, *b* ו-d* בהתאמה), העיצורים הקוליים (g, *b* ו-d*) הפכו אטומים (k, *p* ו-t*, בהתאמה), והעיצורים האטומים (k, *p* ו-t*) התחלפו בעיצורים חוככים (h, *f* ו-θ*, בהתאמה). תהליך דומה אירע לעיצורים המיוצגים בעברית על-ידי אותיות בג"ד כפ"ת. דוגמה לכלל זה היא המילה הלטינית לרגל, Pedis, שהפכה באנגלית ל-Foot: העיצור /p/ הפך ל-/f/ והעיצור /d/ הפך ל-/t/. מקור שתי מילים אלה הוא במילה הפרוטו-הודו-אירופית pṓds*.
ההשערה הסדקית
ב-1973 פרסמו כמה חוקרים טענה שלפיה העיצורים הקוליים (g, *b* ו-d*) ששוחזרו בשפה הפרוטו-הודו-אירופית היו, למעשה, עיצורים סדקיים אטומים ('k', *p* ו-'t* בהתאמה), עיצורים שמיד אחריהם בא ההגה שמסומן בעברית באמצעות האות א|אל"ף (/ʔ/). לטענת חוקרים אלה, בפרוטו-הודו-אירופית לא היו שורשים בעלי שני עיצורים קוליים סמוכים (כמו, למשל, deg*, בהתעלם מן התנועה שביניהם), תופעה שאיננה קיימת בשפות המוכרות לנו. התופעה של היעדר עיצורים קוליים סמוכים מתבהרת אם מתייחסים לעיצורים אלה כעיצורים סדקיים אטומים, שכן קשה להגותם ברצף. נכון למאה ה-21, תיאוריה זו אינה מקובלת, שכן ברוב השפות ההודו-אירופיות אין שריד לעיצורים סדקיים, ולפיכך לא סביר להניח כי עיצורים אלה היו קיימים בפרוטו-הודו-אירופית.
ההשערה הלועית
עוד במאה ה-19 סבר הבלשן הצרפתי פרדינן דה סוסיר כי בפרוטו-הודו-אירופית התקיימו שלושה עיצורים לועיים שלא ניתן לשחזרם במדויק. אם נשווה בין שפות הודו-אירופיות, נגלה כי התנועה a בסנסקריט עשויה להופיע במילים מקבילות ביוונית עתיקה ובלטינית כ-a, כ-e או כ-o. דה סוסיר הניח כי מקור כל התנועות הוא בתנועה פרוטו-הודו-אירופית אחת, בדומה לסנסקריט. ההבדלים בתנועות בין השפות השונות נובעים מהימצאותם של העיצורים שבאים אחריהן. עיצורים אלה הושמטו לבסוף מן השפות ההודו-אירופיות, אך את שרידיהם ניתן לראות בשינוי שחל באותה תנועה בשפות ההודו-אירופיות המאוחרות. עיצורים אלה שוחזרו כעיצורים לועיים, ולפיכך ההשערה שהגה דה סוסיר קרויה "התיאוריה הלועית". בראשית המאה ה-20, עם גילויה של השפה החיתית העתיקה, היחידה ממשפחת השפות ההודו-אירופיות שבה קיימים עיצורים לועיים, נמצא חיזוק להשערה הלועית, והיא הפכה למוסכמת בקרב חוקרי השפה הפרוטו-הודו-אירופית. את העיצור שבא אחרי תנועת e בשפות ההודו-אירופיות המאוחרות כותבים כ-h₁*, את העיצור שבא אחרי תנועת a כותבים כ-h₂* ואת העיצור שבא אחרי תנועת o כותבים כ-h₃*. במקרה שבו משוחזר עיצור לועי לא ידוע, הוא ייכתב בפשטות כ-h*.
אין הסכמה בקרב החוקרים באשר לאופן הגיית שלושת העיצורים הלועיים. h₁* משוחזר לרוב בעברית כעיצור המקביל בהגייתו לאות העברית א|אל"ף (/ʔ/) או ה|ה"א (/h/). בחלק מהמחקרים העיצור h₂* משוחזר כעיצור המקביל בהגייתו לאות העברית ח|חי"ת לועית בהגייה תימנית (/ħ/) או כחי"ת בעברית ישראלית (/χ/). העיצור h₃* משוחזר כגרסה מְשׂוּפְתֶתֶת של h₂*. מיד אחרי עיצורים אלה בא ההגה /w/. במקרה זה, h₃* עשוי להיות נהגה כמו האות העברית עי"ן משפותתת (/ʕʷ/) או חי"ת משופתתת (/χʷ/), וזאת עקב היותם של העיצורים המשופתתים חצאי תנועות של התנועות הסגורות, ובכללן o. לחלופין, h₃* משוחזר כעיצור המקביל בהגייתו לאות העברית ע|עי"ן לועית (/ʕ/).
שפות קֶנְטוּם ושפות סַאטֶם
בפרוטו-הודו-אירופית משוחזרים שלושה עיצורים וילוניים מחונככים: עיצורים מסוימים שמיד אחריהם בא העיצור המקביל בהגייתו לאות העברית י|יו"ד (/j/). שלושת העיצורים המחונככים, שלאחריהם בא אותו עיצור, היו העיצורים המקבילים בהגייתם לאותיות העבריות כ|כ"ף (/kʲ/), ג|גימ"ל (/gʲ/) וגימ"ל מְנוּשֶפֶת, שמיד אחריה בא העיצור המקביל בהגייתו לאות העברית ה"א (/gʲʰ/). כדי לציין את היותם של עיצורים אלה מחונככים, התווספה להם בתעתיק אות j קטנה מימין. בחלק מן התעתיקים של פרוטו-הודו-אירופית נהוג להמיר את האות j בגרש, כך שהם נכתבים בתור ǵ, ḱ ו-ǵʰ, בהתאמה. שלושת העיצורים המחונככים עברו מעתקי הגאים בכל אחת מתריסר הקבוצות שבמשפחת השפות ההודו-אירופיות.
מארק דייטון
מארק ברנדט דייטון (באנגלית: Mark Brandt Dayton; נולד ב-26 בינואר 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל מינסוטה ה-40, מינואר 2011 עד ינואר 2019. לפני כן כיהן כסנאטור מטעם מינסוטה בשנים 2001–2007.
פרוטו-הודו-אירופית
שפות קֶנְטוּם ושפות סַאטֶם
בהתבסס על המעתק שחל בכל קבוצה, חולקו השפות ההודו-אירופיות לשתי קבוצות בסיסיות: שפות קֶנְטוּם ושפות סַאטֶם. זאת, על פי המילה הפרוטו-הודו-אירופית למספר 100: ḱm̥tóm* (תעתיק IPA: ). בחלק מקבוצות השפות הפרוטו-הודו-אירופיות, בעיקר בשפות המערביות (יוונית, שפות רומאניות, שפות גרמאניות ושפות קלטיות) אך גם בשפה הטוֹכָארִית שדוברה בצפון-מערב סין, נשמט ההגה /j/ מן העיצורים, ואלה הפכו לעיצורים וילוניים "רגילים", ללא כל תוספת. שפות אלה קרויות בשם "שפות קֶנְטוּם", בהתבסס על המילה הלטינית ל'מאה', מקבוצת השפות הרומאניות: Centum. לעומת זאת, בקבוצה השנייה של השפות, שכוללת בעיקר את השפות המזרחיות (שפות סלאביות, שפות הודו-אריות, שפות איראניות, אלבנית וארמנית, פרט לטוכארית), העיצורים המחונככים הפכו לעיצורים שורקים. מבין העיצורים המחונככים, ההגה /kʲ/ התגלגל להיות ההגה /s/, או לחלופין ההגה /ʃ/, המקביל בהגייתו לאות העברית ש|שי"ן. העיצורים הווילוניים הקוליים הפכו לעיצוריים שורקים קוליים. שפות אלה קרויות בשם "שפות סַאטֶם", בהתבסס על המילה 'מאה' באָוֶסְטִית, מקבוצת השפות האיראניות: Satem.
החלוקה לשפות "קאנטום", שבהן העיצורים הווילוניים המחונככים חדלו להיות כאלה, ולשפות "סאטם", שבהן העיצורים הווילוניים המחונככים הפכו לעיצורים שורקים, הייתה מקובלת במהלך המאה ה-19, כשהמחקר על פרוטו-הודו-אירופית עוד היה בחיתוליו. ברבות השנים נזנחה גישה זאת מכמה סיבות: ראשית, עד הגעת העמים הסלאביים לבלקן במהלך נדידת העמים, מצפון לאזור שבו דוברה היוונית (שפת "קנטום"), דוברו באזור זה שפות אלבניות שהן מקבוצת "סאטם". עובדה זאת הופכת את היוונית לשפה מבודדת מיתר שפות קנטום. שנית, ב-1907 התגלו לראשונה קטעי טקסט מן השפה הטוכארית מצפון מערב סין. טוכארית היא אומנם שפת "קנטום", אך השפות שדוברו סביבה היו שפות "סאטם", מה שהופך גם אותה לשפה מבודדת. תופעה דומה אירעה לשפה החיתית, גם היא שפת "קנטום". בשל גילויים אלה התפתחה סברה שנייה, שחילקה את שפות "קנטום" לארבעה חלקים: יוונית, טוכארית, חיתית ושאר השפות. הסברה השלישית, שהפכה נפוצה במהלך המאה ה-20, היא שפרוטו-הודו-אירופית לא התחלקה לשני ענפים בסיסיים ("קאנטום" ו"סאטם"), אלא התפצלה בהדרגה לשתים עשרה קבוצות, בלי קשר להיותן שפות "קנטום" או שפות "סאטם". לפיכך, מעתק ההגאים חל בנפרד בכל אחת מתריסר הקבוצות שבמשפחת השפות ההודו-אירופית. עקב הקושי לבטא את העיצורים המחונככים, חלק מהדוברים ויתרו עליהם, ואילו אחרים שימרו אותם תוך המרתם לעיצורים שורקים.
מארק דייטון
ביוגרפיה
בשנים 1975–1976 עבד כעוזר חקיקתי לסנאטור מטעם מינסוטה דאז, וולטר מונדייל, טרם היבחרו לסגן נשיא ארצות הברית בבחירות בנובמבר 1976. בהמשך שירת כעוזר למושל מינסוטה הדמוקרט, רודי פרפיץ'. הוא גם נבחר לעמוד בראש המחלקות לפיתוח כלכלי ופיתוח אנרגטי במשרד המושל. ב-1990 נבחר למבקר הכללי של מינסוטה, תפקיד בו החזיק עד שנת 1995.
פרוטו-הודו-אירופית
/s/ ניידת
לגבי פרוטו-הודו-אירופית אף רווחת השערה כי התחילית s*, שייעודה לא היה ברור, הופיעה בחלק משמות העצם. הייתה זאת תחילית אפשרית אך לא מחייבת. תופעה זאת כונתה בשם "s-ניידת" (s-mobile). לפי ההשערה הזאת, במקצת השפות ההודו-אירופיות התחילית האמורה נשארה במילה, ובאחרות היא הושמטה. כך, למשל, באנגלית אחת המילים לשור היא Steer, בעוד המילה הלטינית המקבילה היא Taurus. דוגמה נוספת היא שתי המילים האנגליות להתכה, Smelt ו-Melt, שבהן אחת כוללת את התחילית s* ואילו השנייה – לא.
מארק דייטון
ביוגרפיה
תחילה התמודד דייטון לסנאט ב-1982, אך הפסיד לסנאטור הרפובליקני המכהן דייוויד דרנברגר. לבסוף התמודד שוב ב-2000, והביס את הסאנטור הרפובליקני המכהן רוד גראמס. הוא מימן בעצמו את עלות קמפיין הבחירה שלו, שעמדה בסך 12 מיליון דולר. בעת כהונתו בסנאט הצביע נגד הרשאה לפתיחת מלחמת עיראק וקידם מספר יוזמות חקיקתיות. ב-2006 בחר שלא להתמודד על כהונה נוספת בסנאט, בנימוק כי חווה מפח נפש מוושינגטון די. סי. ומהצורך בגיוס כספים.
פרוטו-הודו-אירופית
תנועות
במחקר הפרוטו-הודו-אירופית רווחת הסכמה שלפיה התקיימו בשפה שתי תנועות קצרות לכל הפחות: e* (כתנועת סגול), ו-o* (כתנועת קמץ קטן). גם קיומן של התנועות i* (כתנועת חיריק) ו-u* (כתנועת קובוץ) מוסכם ברוב המחקרים. לעומת זאת, קיומה של התנועה a* (כתנועת פתח) מוטל בספק. חלק מהמחקרים טוענים כי מוצאה של תנועה זאת בשפות ההודו-אירופיות עשוי להיות דווקא בהברה h₂e*, שהפכה את התנועה הבאה אחריה לתנועת פתח. עם זאת, מחקרים אחרים שללו את הטענה הזאת ואף הצליחו לשחזר את העיצור הזה. נוסף על כך, נהוג לשחזר אף שתי תנועות ארוכות לכל הפחות: ē* (כתנועת צירי) ו-ō* (כתנועת חולם). לרוב נשלל קיומן של שתי התנועות הארוכות הנוספות, ī* (כתנועת חיריק) ו-ū* (כתנועת שורוק). חוקרים טוענים כי תנועות ארוכות אלה בשפות הודו-אירופיות שונות מקורן בתנועות קצרות ומקבילות לעיצורים אלה, שלאחריהן מוקם עיצור לועי: ih* ו-uh*. תנועות בעלות הטעמה שאינן תנועות ארוכות תסומנה באמצעות גרש מעליהן, לדוגמה כ-é וכ-ó. נוסף על כך, משוחזרים בשפה הפרוטו-הודו אירופאית ארבעה דיפתונגים, רצפים של שני תנועות הנהגים כהברה אחת: ew, *oy, *ey* ו-ow*. התנועה הראשונה בדיפתונג עשויה להיות נהגית אף כתנועה ארוכה.
מארק דייטון
ביוגרפיה
בינואר 2009 הכריז דייטון על כוונתו להתמודד למשרת מושל מינסוטה. לבסוף גבר על יריבו הרפובליקני לאחר בחירות צמודות. בנובמבר 2014 נבחר לכהונה שנייה כמושל. יוזמותיו החקיקתיים המרכזיים בעת כהונתו כמושל הם אישור נישואים חד-מיניים במינסוטה, ובניית אצטדיון חדש עבור המינסוטה ויקינגס מליגת ה-NFL, הנקרא "U.S. Bank Stadium".
דייטון גרוש בשנית ואב לשניים מנישואיו הראשונים.
פרוטו-הודו-אירופית
שמות עצם
בפרוטו-הודו-אירופית שוחזרו שמונה יחסות, סיומות לשמות העצם שסימנו את תפקידן התחבירי במשפט. לא כל השפות ההודו-אירופיות העתיקות שימרו את שמונה היחסות: בעוד סנסקריט שימרה את כולן, בלטינית נותרו רק שש יחסות וביוונית עתיקה – חמש. רוב השפות ההודו-אירופיות המדוברות במאה העשרים ואחת, לרבות אנגלית וצרפתית, השמיטו את כל היחסות שלהן. בשפות מסוימות נעשה שימוש בחלק מהיחסות. ברוסית, למשל, השתמרו ארבע יחסות. שפות מעטות, כגון ליטאית, שימרו את כל שמונה היחסות הפרוטו-הודו-אירופיות. מבנה המשפט מבוסס היה על נושא-מושא-נשוא, בדומה לשפות הודו-אירופיות עתיקות אחרות כגון לטינית. עם זאת, הודות לשימוש ביחסות, סדר המילים במשפט היה גמיש.
בפרוטו-הודו-אירופית, כל אחת משמונה היחסות היא בעלת שתי מערכות נפרדות: יחסות תמטיות ויחסות לא-תמטיות. ההבדל בין שני הסוגים הוא שביחסות התמטיות תבוא תנועה לפני היחסה, בדרך כלל e* או o*, ואילו לפני יחסה לא-תמטיות לא תבוא תנועה. מקובל להניח כי היחסות הלא-תמטיות קדמו ליחסות התמטיות, ואלה האחרונות נוצרו עקב הקושי להגות אשכול עיצורים במילים מסוימות. מסיבה זאת התווספו בחלק מהמילים תנועות שקדמו ליחסות, וכך נוצרו היחסות התמטיות. לראייה, בשפה החיתית, אחת מן השפות ההודו-אירופיות הקדומות ביותר, היחסות התמטיות כמעט שאינן קיימות. מבחינת הטעמה, שמות העצם הלא-תמטיים נחלקו לשני סוגים בסיסיים: האחד הוא שמות העצם הסטטיים, שבהם ההטעמה תמיד הייתה על אותה ההברה בשורש המילה. הסוג השני הוא שמות העצם הדינמיים, שבהם ההטעמה עשויה הייתה לשנות את מיקומה. אף שמות העצם הדינמיים התחלקו לשתי קבוצות: בקבוצה הראשונה ההטעמה החליפה את מיקומה בין ההברות בשורש המילה, ואילו בקבוצה השנייה ההטעמה החליפה את מיקומה בין הברה בשורש המילה להברה שבאה ביחסה שבסוף המילה ואיננה שייכת לשורש.
בפרוטו-הודו-אירופית יש צורת זוגי לשמות עצם. סיומת הזוגי הייתה h₁-* בשמות עצם לא-תמטיים ו-oh₁-* בשמות עצם תמטיים, והיא לא השתנתה בהתאם ליחסה.
בפרוטו-הודו-אירופית הצליחו לשחזר שני מינים דקדוקיים ביחסות הנושא והמושא הישיר: מין חי (לבני אדם, זכר ונקבה גם יחד) ומין דומם (לעצמים, כמו It באנגלית). עם זאת, רוב השפות ההודו-אירופיות כוללות סיומת גם לנקבה, ואילו סיומת המין החי הפכה לזכר. הסיומת לנקבה משוחזרת כ-eh₂-*, ובשפות רבות היא הפכה ל-a-* (אפרודיטה, אנטיגונה וכו'). בשונה משאר השפות ההודו-אירופיות, השפה החיתית, אחת השפות העתיקות במשפחה, כללה סיומות נפרדות למין החי (זכר) ולמין הדומם, אך לא כללה סיומת נקבה. על כן משערים כי בשלב מוקדם יותר, כשהחיתית ויתר השפות במשפחה היו חלק מקבוצה אחת, הקבוצה ההודו-חיתית, הן לא כללו את מין הנקבה, אלא רק מין חי ומין דומם. רק בשלב מאוחר יותר, לאחר התפצלות השפה החיתית ממשפחת השפות ההודו-אירופיות, נוצרה סיומת הנקבה, והמין החי עבר לתיאור הזכר. המין הדומם זהה למין החי בנטיות שונות של שמות עצם, פרט ליחסות הנושא והמושא הישיר: בשמות עצם לא-תמטיים, במקום שהיחסה תהייה s* או m* בהתאמה, לא תבוא יחסה אחרי שם העצם במין הדומם, ואילו בשמות עצם תמטיים, התאחדה יחסת הנושא os* עם יחסת המושא הישיר om*. לשחזור היחסות בשפה הוצעו כמה שיטות, אך אין שיטה אחת מוסכמת על הכל.
פעלים
פרוטו-הודו-אירופית כללה שלושה גופים בפועל ושלוש מערכות של זמני פועל שניתן היה להטות בהתאם לגוף: הווה, עבר ומושלם (Perfect). לזמן העתיד לא הייתה מערכת פועל משלו בשפה, ובדיבור הוא התאחד עם ההווה. זמן זה יכול היה אף לשמש לשם תיאור עבר לא-מושלם שלא הסתיים (בדומה ל-I was going), ולהחליף את מערכת העבר הפשוט (בדומה ל-I went). ניתן לגזור את זמן העבר מההווה באמצעות השמטת התנועה האחרונה בסיומת לנטיית הגוף, ובלבד שהיא תנועה קצרה. נוסף על כך, הפעלים מחולקים לשתי צורות, בעלות שתי מערכות נטייה שונות: פעיל וסביל-חוזר. בדומה לשמות העצם, גם לצורות השונות של הפעלים הוצעו שחזורים אחדים.
בדומה לשמות העצם, נטיית הפועל כללה גם את צורת הזוגי.
הפעלים בפרוטו-הודו-אירופית כללו ארבעה מודוסים, דרכים שבאמצעותן ניתן לבטא את יחס הדובר כלפי המתרחש:
כינויי גוף
בפרוטו-הודו-אירופית שוחזרו כינויי גוף בגוף ראשון (h₁eǵom* (אני) ביחיד ו-wéy* (אנחנו) ברבים) ושני (tuh* (אתה) ביחיד ו-yuh* (אתם) ברבים), אך לא שוחזר כינוי גוף מוסכם לגוף שלישי. משום כך, הסברה במקרה זה היא שהשתמשו בכינויים רומזים מתאימים, ביחיד "הזה" (h₁e*) וברבים "הללו" (h₁ey*), כתחליף לגוף שלישי. בשפה לא היו כינויי גוף מגדריים בגוף ראשון ושני, ולפיכך לא היה הבדל דקדוקי בין זכר ונקבה. כינויי הגוף של גופים אלה נטו על פי היחסות בדומה לנטיית שמות העצם. נוסף על כך, בשפה נכלל כינוי גוף חוזר, swe*, שבא, למשל, במשפט "הוא ראה את עצמו", להבדיל מ"הוא ראה אותו", כשהכוונה היא לאדם אחר.
בשפה הצליחו לשחזר אף את הכינויים הרומזים, so* (זה) ביחיד ו-toy* (אלה) ברבים, וכן את מילת השאלה kʷó* (מה), כולן ביחסת הנושא. הכינויים הרומזים ניטו באופן דומה בכל היחסות. המין הסתמי במילת השאלה הסתיים דווקא בעיצור d*, ולא ב-m* בדומה לשמות העצם, וכך התקבלה ביחסת הנושא המילה kʷód*. מכאן מגיע ההבדל בין שתי מילות השאלה הלטיניות ביחסת הנושא: Quid שמשמעה "מה", ו-Quis שמשמעה "מי". נוסף על כך, ניתן היה לשנות את הגיית מילות השאלה כדי להפוך אותן למילות זיקה, באמצעות הפיכת התנועה מ-ó* ל-é* ביחסות השונות: כך, למשל kʷó* שמשמעותה "מה" הופכת ל-kʷé* שמשמעותה "אשר". סיומת מילות השאלה ברבים היא oy*. בשפה לא היו תווית יידוע (ה"א הידיעה). בשפות הודו-אירופיות למיניהן תוויות היידוע התפתחו מכינויי הרמז.
שמות תואר
בפרוטו-הודו-אירופית יכולים שמות התואר, בדומה לשמות העצם, להופיע בצורות תמטיות ולא-תמטיות. נטיית שמות התואר לפי המין הדקדוקי הותאמה לנטיית שמות העצם: תחילה באמצעות המין הסתמי והמין הפעיל, שהפך לבסוף לזכר, ומאוחר יותר אף באמצעות הנקבה. שמות התואר אופיינו בסיומות מיוחדות, כגון yo, *ko, *isko, *ro* ו-tó*. לשמות התואר נלוו שתי סיומות של ערך היתרון: הבסיסית הייתה yos*, והשנייה הייתה tero*. הסיומת השנייה הדגישה הבדל בין שני אלמנטים בלבד. משמעותה המקורית הייתה להפוך משמעויות של מילים: כך, למשל, ביוונית עתיקה המילה δεξιός (דֶקְסִיוֹס) משמעה "שמאל" והמילה δεξιτερός (דֶקְסִיטֵרוֹס), היא ההפך משמאל, כלומר "ימין". ערך ההפלגה הובע באמצעות הסיומת m̥mo*. בשפה לא הייתה סיומת אחידה שהמירה שמות תואר לתוארי פועל. מערכת שהמירה שמות תואר לתוארי פועל התפתחה בנפרד בכל אחת מהשפות ההודו-אירופיות, ובשל חוסר הדמיון בין השפות השונות לא ניתן לשחזר את המערכת המקורית בפרוטו-הודו-אירופית.
מספרים
בפרוטו-הודו-אירופית שמות המספרים היו hoynos* (אחד), duoh₁* (שתיים), treyes* (שלוש), kʷetwōr* (ארבע), penkʷe* (חמש), swéks* (שש), séptm̥* (שבע), h₃eḱteh₃* (שמונה), h₁néwn* (תשע) ו-déḱm̥t* (עשר).
שלילה
שלילת הפועל נעשתה באמצעות המילה ne*, וכדי לשלול שם תואר נעשה שימוש בתחילית n̥*. בנוסף, הייתה מילת השלילה mē*, שנעשה בה שימוש באיסורים (למשל, "אל תלך").
אזור תפוצה
משערים כי שבט אחד או קבוצת שבטים היו הראשונים שדיברו בשפה הפרוטו-הודו-אירופית, והיא הופצה בשל היותם נוודים. מבחינה אתנית, אין קשר ישיר בין דוברי השפות ההודו-אירופיות בימינו לבין השבטים הראשונים שדיברו בשפה זאת. מעידים על כך ההבדלים הגזעיים בין דוברי הלשונות ההודו-אירופיות, שמתפרסים מבנגלדש ועד איסלנד. השבטים הפרוטו-הודו-אירופיים נתקלו בנדידתם בעמים שונים והתערו בתוכם. עקב השפעתם התרבותית הרבה של שבטים אלה, אימצו העמים שבאו עמם במגע את השפה הפרוטו-הודו-אירופית על צורותיה השונות, והיא התפתחה למכלול השפות ההודו-אירופיות המוכרות לנו.
האוכלוסייה האירופית מורכבת מצאצאי מהגרים בשלושה גלי הגירה המונית עיקריים:
ההיפותזה הקורגנית
על פי גישה אחת, רוכבי הסוסים מערבות אירואסיה הם אלה שדיברו פרוטו-הודו-אירופית והפיצו אותה בכוח תוך כדי התפשטותם. גישה זאת קרויה בשם ההיפותזה הקוּרְגַנִית, ולפיכך, על פי גישה זאת, ה"אוּרְהַיימַט" (המולדת הבלשנית) נמצא בדרום רוסיה. נכון למאה ה-21, זו הגישה המובילה במחקר באשר למוצאה של פרוטו-הודו-אירופית. הכינוי להיפותזה שאול מהמילה הרוסית Курган (קוּרְגַן), שמשמעותה תל, והוא נובע ממנהג בני תרבות היאמניה לקבור את מתיהם בבורות שחפרו בתוך תילים. היפותזה זאת הוצעה לראשונה ב-1956 על ידי הבלשנית הליטאית מריה גימבוטאס, והיא קרויה גם "תאוריית העֲרָבוֹת" (באנגלית: Steppe hypothesis), על שם ערבות אירואסיה שמהן התפשטו דוברי הפרוטו-הודו-אירופית. בהתבסס על השפות ההודו-אירופיות המודרניות, שוחזרו בפרוטו-הודו-אירופית מילים עבור סוס (h₁éḱwōs*, בדומה ל-Equestrian), גלגל (kʷékʷlos*), ציר (h₂eḱs*, בדומה ל-Axis) ואמצעי תחבורה (ḱr̥sōs*). ממצאים אלה עשויים לחזק את ההיפותזה הקורגנית, שלפיה בני תרבות יאמניה הפיצו את שפתם באמצעות אליטת מצומצמת של פרשים לוחמים, שכבשו שטחים במהירות והתערו באוכלוסייה המקומית.
העדויות הארכאולוגיות המוקדמות ביותר לשימוש בגלגל ולביות הסוס מתוארכות לסביבות 3,500 לפני הספירה (5,500 שנה לפני זמננו), זמן לא רב לפני גל ההגירה המשוער של בני תרבות היאמניה, והרבה אחרי הגירת החקלאים האנטולים לטורקיה. העובדה שאמצעי תחבורה מבוסס גלגלים נכנס לשימוש באירופה שנים רבות לאחר תחילת החקלאות באירופה מחזקת אף היא את ההיפתוזה הקורגנית. דוברי הפרוטו-הודו-אירופית הרבו לביית בעלי חיים. בשפתם הצליחו לשחזר מילים כגון פרה (gʷṓws*, בדומה ל-Cow באנגלית), חזיר (suhs*, בדומה ל-Swine) וכבשה (h₂ówis*, בדומה ל-Ewe), כולן בהמות שרעו בשטחי המרעה הרבים שהיו פזורים בדרום רוסיה, שם, על פי ההיפותזה הקורגנית, התפתחה הפרוטו-הודו-אירופית. קיומן של מילים אלה מעיד על ידע של דוברי השפה בטיפול בחיות משק.
מקומות אחרים כאזורי תפוצה
מהצד השני ניצבים הבלשנים השוללים את ההיפותזה הקורגנית. לדבריהם, השפה הפרוטו-הודו-אירופית החלה להתפצל לענפים בתקופה שבה תרבות יאמניה עוד הייתה בשיאה, והיא המשיכה להתקיים 1,500 שנה לפחות אחרי אותה התפצלות. זאת, בניגוד לתהליך המצופה, שלפיו השפה אמורה הייתה להתפצל לענפים רק לאחר סיום העדויות הארכאולוגיות מאותה תרבות. נימוק נוסף לכך הוא שהממצאים הקדומים ביותר ביוונית עתיקה, שפה הודו-אירופית אף היא, שונים במידה ניכרת מן המקור הפרוטו-הודו-אירופי. ממצאים אלה ביוונית עתיקה מאוחרים ב-1,000 שנים בלבד מהתפצלות הפרוטו-הודו-אירופית לענפים, זמן קצר מדי להתחוללותו של תהליך לשוני נרחב. לפי ההערכה הבלשנית, הזמן הדרוש להתפצלות כזאת הוא אלפיים שנה לפחות. בתגובה לטענות אלה השיבה הבלשנית גימבואטס כי עם תחילת התפשטות בני תרבות יאמניה, הפרוטו-הודו-אירופית הייתה כבר מחולקת לכמה להגים, שמהן נוצרו הענפים השונים במשפחת השפות ההודו-אירופית.
חלק מהמתנגדים להיפותזה הקורגנית טוענים כי החקלאים מאנטוליה הם אלה שהפיצו את השפות הפרוטו-הודו-אירופיות בדרכי שלום. השערה זאת הוצעה לראשונה על ידי הארכאולוג הבריטי קולין רנפרו ב-1987. התפשטות מהירה של החקלאות עשויה להוות זרז להתפשטותן של שפות, ולתופעה זאת היו מקבילות בהיסטוריה. לטענת המצדדים בגישה זאת, בכל תקופה של שנות דור, משפחה חקלאית מתפרשת למרחק של כ-18 קילומטר בכיוון אקראי. דהיינו, ממוצע קצב ההתפשטות הוא קילומטר בשנה. קצב התפשטות זה מתאים, לטענתם, להתפתחות רגילה של שפות, ובכך מפריך את ההיפותזה הקורגנית, שלפיה השפות ההודו-אירופיות התפתחו מן המקור בקצב מהיר מאוד. לטענת רנפרו, הגירת בני תרבות היאמניה גרמה רק להחלפת שפה הודו-אירופית אחת באחרת. על פי מחקר שבוצע ב-2012 וחישב את התפתחות הביולוגיה האבולוציונית, כדי לעקוב אחר שינויים במילים לאורך ציר הזמן, יש להניח שמוצאן של כל המילים הללו מגיע מטורקיה.
חוקרים אחרים טוענים כי פרוטו-הודו-אירופית דוברה לראשונה בארמניה. לטענתם, לפי חקר הגנטיקה של מוצא בני תרבות היאמניה, נמצא כי הם קרובים גנטית לבני תרבויות המזרח התיכון, לרבות ארמניה, ולפיכך ממקמים שם את מוצא השפה הפרוטו-הודו-אירופית. בעבר רווחו השערות נוספות באשר למוצא השפה, שאינן מקובלות עוד. כך, למשל, בפרוטו-הודו-אירופית משוחזרת המילה לדג סלמון, loḱsos*: כיוון שבעבר מקובל היה להניח כי דג הסלמון נמצא אך ורק בנהרות צפון אירופה ולא בדרום רוסיה, היו כאלה שמיקמו בצפון אירופה ולא בערבות רוסיה את אזור תפוצת השפה. בעיה זאת נפתרה לאחר שנמצאו הוכחות להימצאות דג הסלמון אף בנהרות דרום רוסיה. בעיה דומה נקשרה למילה המשוחזרת עבור עץ האשור, bʰeh₂ǵos*. כיוון שעצים אלה אינם גדלים מזרחית לפולין ולרומניה, לא סביר, לדעת מתנגדי ההיפותזה הקורגנית, כי פרוטו-הודו-אירופית התפתחה בדרום רוסיה. בלשנים המצדדים בתפיסה שמוצא השפה בערבות רוסיה טוענים כי המילה המשמשת לתיאור עץ האשור שימשה בעצם לתיאור עץ אחר.
תרבות
מילים דומות בשפות ההודו-אירופיות, שמהן ניתן לשחזר מילים קדומות בפרוטו-הודו-אירופית, עשויות להעניק מושג על התרבות, המנהגים ואזור המחיה של דוברי שפה זאת. כך, למשל, בחלק מן השפות ההודו-אירופיות המילה "יישוב" דומה למילה "שבט" בשפות אחרות שבאותה משפחה. בצרפתית המילה Voisin פירושה "שכן", והיא התפתחה מהמילה הלטינית Vicus (יישוב). באנגלית המילה Wick פירושה "כפר". המילה המשוחזרת בפרוטו-הודו-אירופית היא, איפוא, weyḱ* (תעתיק IPA: ). מכאן ניתן להסיק שביישוב הפרוטו-הודו-אירופי גר רק שבט אחד; מילה ל"שלג", sneygʷʰ*, משוחזרת אף היא בשפה, מה שמעיד על כך שדובריה התגוררו באזור מושלג; ביוונית עתיקה המילה νέμω (נֶמוֹ) פירושה "לתת", ואילו בגרמנית המילה Nehmen פירושה "לקחת". בשפות הודו-אירופיות אחרות, המילים "לתת" ו"לקחת" באות אף הן מאותו שורש. המילה המשוחזרת בפרוטו-הודו-אירופית היא, איפוא, nem*, ומשמעותה היא הן "לתת" והן "לקחת". עובדה זאת הובילה בלשנים לחשוב כי מערכת המסחר הפרוטו-הודו-אירופית התבססה על כלכלת מתנה. דוברי השפה ראו את הלקיחה והנתינה כשני צדדים של אותו מטבע, והצד הנותן ציפה כי הצד המקבל יחזיר לו באותו מטבע בעתיד; באופן דומה, הדמיון בין המילים האנגליות Host שפירושה "מארח" ו-Guest שפירושה "אורח" איננו מקרי: שתיהן משוחזרות מן המילה gʰóstis* שפירושה, בקירוב, "זר שלמארח יש חובות אירוח כלפיו". זאת, מתוך מחשבה שהן האורח והן המארח שותפים לאותה פעולה, ועל האורח להחזיר למארח באותו מטבע בעתיד. ממילה זאת שאולה המילה Hostile (עוין), מה שמלמד כי האורח לא תמיד ידידותי. גם המילים Hostel (אכסניה), Hotel (בית מלון) ו-Hospital (בית חולים), שקיימות באנגלית ובשפות הודו-אירופיות אחרות, שאולות מאותו השורש במשמעות של "בית הארחה". השורש הגיע דרך היוונית גם לארמית ולעברית במילים אושפיזין (אורחים) ואשפוז.
בפרוטו-הודו-אירופית משוחזרים שמות לקרובי משפחה, כגון méh₂tēr* לאם ו-ph₂tḗr* לאב. בשפה היו גם מילים עבור אחי הבעל (dayh₂wḗr*) או כלה במובן אשת הבן (snusós*), אך לא היו קיימות מילים מקבילות עבור אחי האישה או החתן במובן בעל הבת. בנוסף, הייתה קיימת המילה népōts* (בדומה ל-Nephew) לתיאור כל צאצא זכר שאיננו הבן. ממילה זאת התפתחה באיטלקית המילה Nipote, שמשמעותה היא הן "נכד" והן "אחיין". ריבוי השמות עבור קרובי המשפחה הזכריים לעומת מיעוט השמות עבור קרובי המשפחה הנקביים מוביל למסקנה כי החברה הפרוטו-הודו-אירופית הייתה, ככל הנראה, פטריארכלית, ועם החתונה עברה הכלה לחיק משפחת החתן. בדיוק באותה דרך שבה ניתן ללמוד על הפרוטו-הודו-אירופיים מן המילים הקיימות בשפות ההודו-אירופיות במאה ה-21, כך גם ניתן לדעת אילו מושגים לא היו קיימים בתרבותם, בהתבסס על בדיקת הבדלים בין מילים בשפות הודו-אירופיות שונות. כך, למשל, המילה לים איננה זהה בשפות הודו-אירופיות שונות: באנגלית Sea, בצרפתית Mer וביוונית Θάλασσα (תָ'אלַסַּה). מילים אלה התפתחו בנפרד בכל אחד מן הענפים השונים של משפחת השפות ההודו-אירופיות. עובדה זה מלמדת כי בפרוטו-הודו-אירופית לא הייתה קיימת מילה לתיאור ים, ומשכך התרבות הפרוטו-הודו-אירופית הייתה, ככל הנראה, ללא מוצא לים.
הכינוי שהעניקו דוברי השפה הפרוטו-הודו-אירופית לעצמם איננו ידוע. השם "פרוטו-הודו-אירופיים" הוענק להם בדיעבד, כמי שדיברו בשפת האם של מרבית השפות המדוברות בהודו ובאירופה. הוגה הכינוי "הודו-אירופי" היה המזרחן הגרמני יוליוס קלפרות. כשרעיון קיומה של השפה היה עוד בחיתוליו, חלק מהאנשים כינו את דוברי השפה "יפתים" ואת השפות ההודו-אירופיות "שפות יפתיות", על שמו של יפת בן נח, כיוון שמצאצאי יפת התפתחו, לכאורה, השפות ההודו-אירופיות. כך, למשל, מיוון בן יפת התפתחה השפה היוונית. בדומה לכך, השפות השמיות קרויות על שמו של שם בן נח. משמות צאצאיו מגיעים שמותיהן של חלק מהשפות השמיות: מארם בן שם התפתחה השפה הארמית ומעבר, נינו של שם – השפה העברית. חוקרים אחרים כינו את דוברי השפה "ארים", שכן זהו הכינוי שבו כינו את עצמם מחברי ה"רִיג וֶדָה", קובץ של מזמורים הינדואיסטים עתיקים שחוברו בסנסקריט. המילה आर्य (אַרְיָה) בסנסקריט פירושה "אציל" או "נכבד". מכינוי זה נלקח גם שמה של איראן. במהלך המאה ה-20 הכינוי "ארים" אומץ על ידי תנועות גזעניות, לרבות המפלגה הנאצית, לשם תיאור "הגזע העליון". לפיכך, ולנוכח מאורעות מלחמת העולם השנייה והשואה, יצא הכינוי "ארים" לתיאור הפרוטו-הודו-אירופים מכלל שימוש.
בדומה למילים עבור חיות משק, שוחזרו אף מילים לצאצאי אותן חיות, כגון עֶגְלָה (woḱéh₂*), טלה (h₂egʷnós*), סייח (pōlhos*, בדומה ל-Foal באנגלית) וחזרזיר (pórḱos*, בדומה ל-Pork). שוחזרה אף מילה עבור עול (yugóm*, בדומה ל-Yoke), הגזורה מהשורש של חיבור ורתימה. משורש זה שאול גם שמה של שיטת האימון הגופני יוגה, שמקור שמה בסנסקריט. משמעות המושג "יוגה" היא חיבור האדם לישויות אלוהיות. הפרוטו-הודו-אירופים היו מיומנים בתחום החקלאות, שכן כאמור התפשטו באירופה במהלך המהפכה החקלאית או לאחריה. בשפתם שוחזרו מילים עבור חרישה (h₂erh₃*), זרע (sēh₁mn̥*, בדומה ל-Semen), דגנים (ǵr̥h₂nóm*, בדומה ל-Corn) ומלאכת הטוחן (melh₂*, בדומה ל-Mill), שבוצעה באמצעות רחיים (gʷréh₂wō*, מאותו שורש של המילה gʷréh₂us*, שמשמעותה "כבד"). בפרוטו-הודו-אירופית שוחזרו מילים רבות הקשורות לחלב ולמוצריו. דעה רווחת במחקר קושרת בין המוטציה שאפשרה לבני אדם לעכל לקטוז לבין בני תרבות יאמניה. צריכת חלב ומוצריו העניקה להם יתרון על שכניהם ואפשרה את התפשטותם המהירה. בתרבויות הודו-אירופיות למיניהן קיימות מערכות חוק דומות, שייתכן כי הן חולקות מוצא משותף. כך, למשל, הן בחוק הרומי והן בחוק החיתי, אם בנו או עבדו של אדם מסוים הסב נזק לרכושו של אדם אחר, על האב או בעל העבד לפצות את מי שנגרם לו נזק. לא נמצאו עדויות לכך שלמשפט הייתה מערכת מסודרת, וכל אחד יכול היה לקחת את החוק לידיים. כך, למשל, בחוק הרומי ובחוקים המסורתיים האיריים אדם יכול היה לדרוש תשלום מרעהו, תמורת המעבר בשטחו.
מיתולוגיה
בדומה לשחזור מילים ומונחים בפרוטו-הודו-אירופית בהתבסס על הבלשנות ההשוואתית, כך הצליחו למצוא קווי דמיון בין המיתולוגיות ההודו-אירופיות השונות בתהליך הקרוי מיתולוגיה השוואתית, מה שאיפשר לשחזר את המיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית. באמצעות השוואה זאת התגלה כי הדת הפרוטו-הודו-אירופית הייתה דת פגנית, שבה עבדו אלים רבים ואף רווחו בה סיפורי עם רבים.
השפעה
התפתחות המחקר בנושא משפחות השפות ובנושא שפות האם, ובמיוחד פרוטו-הודו-אירופית, דרבן בלשנים להשוות אף בין שפות האם עצמן כדי לנסות ולמצוא ביניהן דמיון. באמצעות הדמיון ביניהן ניתן לשחזר שפות אם קדומות יותר השייכות למאקרו-משפחה של השפות, הכוללות בעצמן כמה משפחות. לדעת בלשנים מסוימים, שורר דמיון בין פרוטו-הודו-אירופית לבין פרוטו-דראווידיות, פרוטו-אוראלית, פרוטו-אפרו-אסתייתית ושפות אם נוספות. לטענתם, מקור כל השפות האלה חד הוא, והם מכנים את השפה האם המשותפת בשם פרוטו-נוסטרטית. יש הטוענים כי פרוטו-הודו-אירופית קשורה קשר הדוק יותר למספר שפות אם במשפחת השפות הנוסטרטיות, כגון שפות שמיות ושפות אוראליות, מאשר היא קשורה לשפות אחרות באותה מאקרו-משפחה, ולפיכך הן שייכות לאותה משפחת שפות, ולא רק לאותה מאקרו-משפחה. התומכים בטענה זו קוראים למשפחות השפות המוצעות בשם "שפות הודו-אוראליות" ו"שפות הודו-שמיות" בהתאמה. עם זאת, טענות אלה אינן בגדר מוסכמה.
ב"פרומתאוס", סרטו של הבמאי רידלי סקוט שיצא לאקרנים ב-2012, מוצגת דמות בשם "דייוויד" שלמדה לדבר בשפה הפרוטו-הודו-אירופית כדי לתקשר עם גזע חייזרי, "המהנדסים", שיצרו, כך בסרט, את בני האדם. דייוויד מתאמן בשפה הפרוטו-הודו-אירופית באמצעות שינון המשל של שלייכר. גם משחק המחשב "Far Cry Primal", שעלילתו מתרחשת 10,000 שנה לפני הספירה, משתמש בשפה מתוכננת המבוססת על השפה הפרוטו-הודו-אירופית ואמורה להיות השפה שקדמה לה.