cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב הירש
ביוגרפיה
יעקב הירש נולד בהלברשטאדט שבגרמניה ב-1924 ומ-1928 גדל בברלין-שרלוטנבורג, שם למד בבית הספר הציוני ע"ש תיאודור הרצל תחת כנפה של הפעילה הציונית פאולה פירסט. הוריו היו פעילים בתחום הציונות, ובין השאר היו חברים באיגוד הציוני של גרמניה.
ב-1935 ברחו מגרמניה עם בית הספר הציוני דרך טריאסטה לפלשתינה שנמצאה באותו הזמן תחת מנדט בריטי. ב-14 בנובמבר 1935 הגיעו לחיפה.
בהגיעם לישראל החל הירש ללמוד בבית הספר בירושלים. ב-1939 נחשף בפעם הראשונה לגדנ"ע, שהיו באותה תקופה אגף הנוער של ההגנה. בשנת 1943 התגייס לצבא הבריטי, בו שירת בתקופת מלחמת העולם השנייה עד שנת 1946, בתחילת שירותו הוצב במצרים ולאחר מכן הועבר לאיטליה. בשנת 1948 הוא גויס שוב – הפעם לצה"ל על מנת להילחם במלחמת העצמאות.
לאחר שירותו הצבאי החל הירש ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית, אותם סיים בשנת 1950. מ-1965 עד 1966 למד בתוכנית לעובדי ציבור בכירים באוניברסיטת פרינסטון.
קריירה
בתום לימודי המשפטים החל יעקב לעבוד במשרד מבקר המדינה, בו התקדם עד למשרת מנכ"ל המשרד. לאחר מכן כיהן גם כראש מחלקת הביקורת הפנימית בבנק לאומי, חבר דירקטוריון באיגוד המבקרים הפנימיים בישראל (IIA) ונשיא הקונפדרציה של מוסדות ביקורת פנימית (ECIIA).
פעילות התנדבותית
לאחר יציאתו לגמלאות התנדב הירש ושימש כחבר דירקטוריון במספר ארגונים, כולל חבר הנאמנים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, קרן ירושלים (Jerusalem Foundation), חבר הנאמנים של האוניברסיטה הפתוחה (ממנו קיבל גם תואר עמית כבוד על פעילותו הענפה), ארגון יוצאי מרכז אירופה ובית החולים לשיקום ילדים ונוער אל"ין.
כיהן שנים ארוכות כמבקר האגודה לזכויות האזרח בישראל.
בשנת 1995 מונה הירש כחבר ועד בארגון ההשבה המאוחד (URO – United Restitution Organization), גוף שמוקדש למתן פיצויים והשבת רכוש לניצולי שואה.
בשנת 2003 מונה הירש באמצעות הקרן "Remembrance, Responsibility and Future", להיות חבר בוועדת ערר שהייתה אחראית על בדיקת תביעות לפיצוי על עבודה בכפייה בגרמניה הנאצית.
עד שנת 2011 היה הירש יושב ראש אגודת "ידידי אות הכפרה והשלום גרמניה-ישראל" של ASF (Aktion Sühnezeichen Friedensdienste הגרמני, במסגרתו נהג רבות להרצות כאיש עדות בפני מגזרים שונים בגרמניה ובישראל.
יעקב הביע את תמיכתו ביוזמת שטולפרשטיין (אבן נגף), כמו גם ביוזמות אחרות שנועדו להנציח את החיים היהודיים שהיו בהלברשטאדט ובארגון הסיוע "Amcha גרמניה" שמוקדש לעזרה נפשית וסוציאלית לניצולי שואה נזקקים ומשפחותיהם בישראל.
התגורר בירושלים ונפטר בה ביום שישי ה-23 בפברואר 2018.
מייסון אסדי
מייסון אסדי (בערבית: ميسون أسدي, תעתיק: מיסון אסדי; 7 בנובמבר 1963 – 29 ביוני 2023) הייתה סופרת ערבית־פלסטינית אזרחית ישראל, ילידת דיר אל-אסד, תושבת חיפה. כתבה כ־30 ספרי ילדים, לצד מספר אסופות סיפורים למבוגרים, שחלקם תורגמו לעברית ולאנגלית. עבדה לפרנסתה בעמותת אקים, ויחד עם בן זוגה, האמן אוסאמה מסרי, ייסדה את התיאטרון הראשון של שחקנים בעלי מוגבלות שכלית התפתחותית. במקביל כתבה בעיתון אל־איתיחאד.
Cómo Nace el Universo
Cómo Nace el Universo (באנגלית: How the Universe is Born; בעברית: איך היקום נולד) הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי. האלבום יצא לאור ב-23 בנובמבר 2004, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטין. בשונה מחמשת האלבומים הקודמים של טרווי, זה לא הופק על ידי סרחיו אנדרדה.
מתוך האלבום יצאו שני הסינגלים; "En Medio de la Tempestad", "El Domador" ו-"Eres un Santo".
רקע והפקה
האלבום לא הופק על ידי סרחיו אנדרדה שעבד עם טרווי עוד מצאת אלבום הבכורה שלה  בשנת 1989 והיה לראשון שלה שהופק על ידי אדם אחר (ארמנדו אווילה). כמו כן, יצא האלבום בפורמט של תקליט ויניל ותקליטור במטרה לעזור בקידום המסחרי שלו ברחבי העולם ובמקסיקו בפרט, שם הופץ ב-23 בנובמבר 2004.
השירים באלבום חקרו נושאים כמו העצמת נשים, תהילה, כסף, מוות, חופש, פוליטיקה, עיתונות צהובה, נאמנות ואהבה.
היציאה מהכלא
את כל השירים הלחינה טרווי גם בכלא וגם בתקופה שלפני מעצרה. בשלבים הראשונים של הקלטת האלבום הזה, טרווי נאלצה לשתף פעולה עם המפיק המוזיקלי שלה באמצעות טלפון בכלא, וביצעה לאוזניו את השירים שיצרה בתא שלה. היא קיבלה עליו את תואר הזהב והפלטינה בארצות הברית וכן מועמדות בקטגוריית "אלבום הפופ הלטיני הטוב ביותר" מטעם מגזין בילבורד. הסינגל הראשון "En Medio de la Tempestad" ("באמצע הסערה") זכה להצלחה מתונה ברדיו.
אליאב אלבז
אליאב אלבז (נולד בשנת 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת בנימין. קודם לכן שימש מפקד חטיבת שועלי מרום, מפקד בא"ח צנחנים ומפקד גדוד 890.
ביוגרפיה
בשנת 2014 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף חי"ר במרכז לאימונים באש במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2015. ב-5 באוגוסט 2015 מונה למפקד גדוד 890, ושירת בתפקיד זה עד 28 ביוני 2017. ב-16 ביולי 2017 מונה למפקד בא"ח צנחנים, וסיים את התפקיד ב-14 באוגוסט 2019. ב-4 באוגוסט 2019 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת שועלי מרום, במקביל מונה ביוני 2020 למפקד המרכז לאימוני מפקדות חטיבה (מאמ"ח) בזרוע היבשה, ושימש בתפקידיו עד 29 ביולי 2021.
ב-7 ביולי 2021, הרמטכ"ל, אביב כוכבי, נזף בו פיקודית ועיכב את קידומו בדרגה בשנה, בעקבות מותו של מלש"ב שנהרג ב-11 באפריל 2019, כתוצאה מפגיעת אוטובוס במהלך גיבוש לחטיבת הצנחנים, שהיה תחת אחריותו הפיקודית במסגרת תפקידו כמפקד בא"ח צנחנים.
ב-18 באוגוסט 2021 מונה למפקד חטיבת בנימין. ב-10 באפריל 2022 במהלך גל טרור, ירה למוות בצעיר יהודי בעל צרכים מיוחדים, שחטף באיומי אקדח דמה נשק מחיילת בצומת אשקלון, לאחר שחשד בו כי הוא מחבל. ב26 בפברואר 2023 הורה לעצור מפגינים יהודים בטענה שהם תקפו אותו; למחרת קבעו שני בתי משפט על בסיס עדויות וצילומים כי גרסתו אינה אמינה והורו לשחרר את העצורים.
צ'ארלס טאונסנד, הוויקונט השני טאונסנד
צ'ארלס טאונסנד, וויקונט טאונסנד השני (באנגלית: Charles Townshend, 2nd Viscount Townshend (נהגה: ) KG, PC, FRS; 18 באפריל 1674 – 21 ביוני 1738) היה מדינאי ודיפלומט אנגלי.
מיד לאחר שירש את אביו כחבר בית הלורדים (1695) הצטרף ל וכדיפלומט היה שותף להכנת חוזה אוטרכט. כשעלו הטורים לשלטון, הוא הודח, וחזר רק ב-1714 כמזכיר המדינה למחלקה הצפונית של משרד החוץ הבריטי (המחלקה הצפונית והדרומית אוחדו למשרד החוץ וחבר העמים רק ב-1782). לאחר שהודח בשנית, התמנה ב-1720 לנהל את מדיניות החוץ הבריטית בשיתוף פעולה מלא עם גיסו רוברט וולפול, שניהם נאמניו של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
ב-15 במאי 1730 תחת ג'ורג' השני, מלך בריטניה, פרש הלורד טאונסנד מתפקידיו לאחר סכסוך עם גיסו וולפול, מהלך שגרם לכך שוולפול נחשב לראש הממשלה הראשון בבריטניה, אף שהתפקיד לא היה קיים באופן רשמי. בעקבות עזיבת טאונסנד, יכול היה וולפול להביא לידי גמר את חתימת הסכם וינה וליצור את הברית האנגלו-אוסטרית  ב-1731.
פיטר מארק ריצ'מן
פיטר מארק ריצ'מן ידוע גם כמארק ריצ'מן (באנגלית: Peter Mark Richman, שמו בלידה: מרווין ג'ק ריצ'מן; 16 באפריל 1927 – 14 בינואר 2021) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי, תסריטאי, מפיק סרטי קולנוע וטלוויזיה, מחזאי וסופר. כשחקן נודע כ"מארק ריצ'מן". פרט ללימודי משחק, הוא היה רוקח בהכשרתו.
קורות חיים
ריצ'מן נולד בשם מרווין ג'ק ריצ'מן כאחד מבין ארבעה ילדים במשפחה יהודית בדרומה של פילדלפיה, פנסילבניה. אביו היה בנג'מין ריצ'מן, קבלן צבעות וטפטים, ואמו הייתה יטה דורה לבית פק. מילדותו הצטיין ריצ'מן בספורט ובאמנויות. למד ציור החל מגיל 9. אחרי לימודי התיכון ב- South Philadelphia High School (עד שנת 1945) שרת בצי הצבאי. בהמשך הוא שיחק פוטבול אמריקאי כמגן וכקפטן בנבחרת העיר פילדלפיה (בבית המזרחי Eastern Pro Conference). כעבור שנתיים נאלץ להפסיק לשחק עקב פציעה מגבילה בברך. בתום לימודי רוקחות ב"מכללת פילדלפיה לרוקחות ולמדעים" (הקרויה בימינו "האוניברסיטה למדעים" University of Sciences), החל משנת 1951 עבד זמן קצר כרוקח ברוזמונט, פנסילבניה, ובמדינת ניו יורק. בסופו של דבר החליט להיות שחקן תיאטרון וקולנוע ולמד בשנים 1954-1952 בסטודיו למשחק Acting Studio של לי סטרסברג בניו יורק.
פעילותו האמנותית
בשנת 1947 הופיע לראשונה על במת התיאטרון Plays and Players Theatre בעירו, במחזה Where 'ere We Go. בהמשך שיחק בתיאטראות בפנסילבניה - בעיקר Philadelphia Experimental Theater, Philadelphia Neighborhood Players, ה-Grove Theatre בנואנגולה, בו כיכבה אשתו לעתיד, הלן. בהמשך הופיע בכמה תיאטראות בניו יורק ובגותוויל, פנסילבניה, וכשעבר לגור בלוס אנג'לס ב-1961 שיחק בכמה מחזות בתיאטראות בקליפורניה. מאוחר יותר בשנות ה-1970-1980-1990 חזר לתיאטרון, לרבות בכמה מופעי יחיד, ביניהם "Faces 4" בבימוי אשתו הלן, ועל מוזיקת במה מאת בנו, לוקס, שזכה לשבחים ופרסים.
התחלתו כשחקן קולנוע הייתה בתפקיד גרדנר ג'ורדן בסרט Friendly Persuasion בשנת 1956, לצידו של גרי קופר. נודע במיוחד בתפקיד ניקולס "ניק" קיין בסרטי המתח The Murder Men ו-The Crimebusters. מאוחר יותר הופיע כניקולס קיין בסדרת הטלוויזיה Cain's Hundred ברשת NBC. סרטים אחרים בהם כיכב כוללים את The Black Orchid," "The Strange One," "The Dark Intruder," "For Singles Only" ו הקומדיה The Smell of Fear: Naked Gun 2 1/2 (האקדח מת מצחוק ½2: ריחו של הפחד) (1991, עם טים או'קונור וג'ון פלק), הקומדיה Dempsey  (1983, עם סאלי קלרמן, אסתי צ'נדלר, רוברט הארפר, ג'ון מקלייאם, מאק ל. טיילור וג'ימי ניקרסון), ריצ'מן. כיכב יחד עם ברברה בושה בסרט הבילוש המדעי-בדיוני  Agent for H.A.R.M (1966) בבימויו של ג'רד אוזוולד, וב-1980 יחד עם קן לינץ' בספין אוף Galactica של הסדרה Battlestar Galactica (בטלסטאר גלקטיקה)  (1980).
שיחק כשחקן אורח במעל 500 סרטים ותוכניות טלוויזיה. בין היתר יצר את התפקיד Channing Creighton 'C.C.' Capwell, Jr בסדרת אופרת סבון "סנטה ברברה" (1984). בסדרת Longstreet הופיע בתפקיד דיוק פייג', בסדרת "שושלת" שיחק בשנים 1984-1981 את התפקיד אנדרו לרד, ואת תפקיד הכומר לותר סנו, האב של כריסי, בסדרת שלושה בדירה אחת (1979-1978. כשחקן אורח הופיע גם בסדרת "בוורלי הילס 90210". הופיע גם בסרט האימה "יום שישי ה-13" בחלק ה-8, (Jason Takes Manhattan), וב-Vic בשנת 2005.
שיחק גם ב-Justice ,The Fall Guy, The DuPont Show with June Allyson, Stoney Burke, Breaking Point, The Fugitive, The Outer Limits (בגבולות המסתורין), The Invaders'', (אלפרד היצ'קוק מגיש) Alfred Hitchcock Presents, The Wild Wild West, (בוננזה) Bonanza, Daniel Boone ,(אביר על גלגלים) Knight Rider, ו-Matlock. נראה תכופות גם ב Mission: Impossible and Combat!(משימה בלתי אפשרית) ומופעי טלוויזיה אחרים של התקופה. שיחק את רלף אופנהאוס בעונה הראשונה של Star Trek: The Next Generation (מסע בין כוכבים: הדור הבא)(הפרק The Neutral Zone) וכן בפרק שלפני האחרון של The Twilight Zone (אזור הדמדומים): The Fear. בשנת 1986 קולו הידוע הופיע בדיבוב ה-Phantom ב-Defenders of the Earth, כשחתנו, לורן לסטר שיחק את קולו של ריקי גורדון.
חיים פרטיים
החל משנת 1959 הצטרף לתנועה הדתית סובוד ובשנת 1971 העניק לו המנהיג הרוחני של התנועה, באפאק סובוח, את השם הרוחני "פיטר". כצייר הציג כמה תערוכות יחיד, בין היתר עם דיוקנאות של עמיתים שחקנים.
בשנת 1953 נשא לאשה את הלן תאודורה לבית לנדס, שהייתה ידועה בהמשך כהלן ריצ'מן. לזוג נולדו 5 ילדים: הווארד בנט (מוזיקאי), קלי אלין, לוקס דיון (מלחין ומנצח), אוריאן (שחקן) ורוג'ר לויד.
ריצ'מן נפטר ב-14 בינואר 2021 בגיל 93.
מבחר פילמוגרפיה
סרטים (עם תפקיד)
בג"ץ רובינשטיין
בג"ץ 3267/97 רובינשטיין ואחרים נגד שר הביטחון הוא פסק דין של בג"ץ משנת 1998, שבו התקבל פסק דין בנוגע לסמכות שר הביטחון להעניק פטור לבני הישיבות. בית המשפט קבע שעקב מספר הפטורים שניתנו, סמכות זו אינה בידי שר הביטחון והורה לחוקק חוק שיסדיר את העניין בכנסת תוך שנה. בעקבותיו, הקימה הכנסת את ועדת טל.
רקע
הנושא של גיוס חרדים נדון רבות בכנסת ועורר ויכוחים ציבוריים. בשנות המדינה הראשונות, נתן שר הביטחון, דוד בן-גוריון, דחיית גיוס לתלמידי ישיבות אשר "תורתם אומנותם". זאת בצל השואה שאירעה באירופה אשר מחקה ישיבות רבות והרצון למנוע את סגירתן אף בישראל בשל גיוס תלמידי הישיבה לצבא. באותה העת, דחיית השירות ניתנה למספר קבוע ונתון של ישיבות ומספר דוחי השירות לא עלה על כ-400 תלמידי ישיבה בשנה.
בשנת 1970, כחלק מההסכמים הקואליציוניים להקמת ממשלה, בוטלה ההגבלה על מספר הישיבות שתלמידיהן מקבלים את דחיית השירות ומספר דוחי השירות עלה. לאחר מכן, בשנת 1975, נקבעה מכסה של כ-800 תלמידי ישיבה שיזכו בדחיית השירות כל שנה. אולם בשנת 1977 הוסרה הגבלה זו והורחב היקף הזכאים. בנוסף לתלמידי ישיבות ניתנה זכאות אף לבעלי תשובה, למורים בחינוך העצמאי ולבוגרי בתי ספר תיכוניים ומקצועיים דתיים. יתר על כן, הוקלו הדרישות מדוחי השירות, ולראשונה תלמידי ישיבה ש"תורתם אומנותם" מעל גיל 30 יוכלו לתת שיעורי תורה בתמורה למלגות (מה שלא התאפשר לפני כן שהרי לא ניתנה להם האפשרות לעבוד). לפי נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, באותה השנה נדמה כי היה שינוי בסיבת מתן ההסדר, ובמקום מתוך חשש לסגירת הישיבות, ההסגר ניתן כדי לאפשר לתלמידי הישיבה להמשיך בלימודיהם, ובנוסף, עקב קשיי ההסתגלות הרבים שהניחו שיהיו להם בצה"ל וקשיי ההסתגלות של צה"ל אליהם.
הליכים קודמים
עד לשנת 1987 היו מספר פעמים בהם ניסו לעתור לבג"ץ בנושא גיוס החרדים, אך בג"ץ דחה את העתירות בטענה כי אין לעותרים מעמד בדין וכי הנושא אינו שפיט. עורך הדין יהודה רסלר עתר בשנת 1987, ובפעם הראשונה הסכים בג"ץ לדון בעתירה מתוך תפיסה שלעותר יש מעמד בדין. זאת מכיוון שהוחלט כי אין על העותר להוכיח שזכות שלו נפגעה, אלא מספיק להראות כי אינטרס שלו נפגע מתוקף כך שהוא חייב במילואים. בנוסף, הוחלט כי העתירה שפיטה, כלומר נורמטיבית ומוסדית. הרקע לעתירה זו הייתה השינוי הדרסטי במספר דוחי השירות מקום המדינה ועד לאותה השנה. באותה השנה, קיבלו דחיית שירות 1,674 בני ישיבות, אשר מהווים כ-5.4% ממחזור הגיוס. באותה השנה, נמצאו כ-17,017 תלמידי ישיבות בהסדר דחיית גיוס. מתוקף כך נקבע כי בתוקף סמכותו של שר הביטחון לדחות את גיוסם של תלמידי הישיבה וכי במסגרת הסמכות שניתנה לו, הפעלת שיקול הדעת הייתה בתחום הסבירות. אף על פי כן, ציין הנשיא אהרון ברק: "יש חשיבות, בסופו של חשבון, למספרם של תלמידי הישיבות שגיוסם נדחה. קיים גבול שאותו אין שר ביטחון סביר רשאי לעבור. הכמות עושה איכות". כלומר, יש צורך במספר רב של חיילים, ואם היקף דוחי השירות יגיע לממדים שפוגעים בביטחון המדינה, ייתכן ותהיה התערבות בית המשפט כדי לבחון את סבירות שיקול הדעת של שר הביטחון אשר צריכה להמשיך ולהתעדכן בכל שנתון מחדש לפי מספר זה.
האירועים שהובילו לעתירה
לאורך 10 השנים לאחר פרשת רסלר המשיך לעלות מספר בני הישיבות הנמצאים בהסדר דחיית שירות.
נושא זה היה נושא הדו"ח השנתי של מבקר המדינה לשנת 1988. "הביקורת העלתה, שאין פיקוח מניח את הדעת על ביצוע תנאי ההסדר כהלכתם. אין מידע שוטף, סדיר ושלם על מעבר תלמידים מישיבה לישיבה, ואין פיקוח יעיל אם תלמידי הישיבות הנהנים מההסדר אינם עוסקים בעבודה אחרת בשכר. יתר על כן, הצבא אינו אוכף במידה מספקת את ההתייצבות של תלמידי הישיבה במועד לשם חידוש דחיית גיוסם. אין, לדעת הביקורת, הצדקה להתייחס בסלחנות לזלזול בתנאי ההתייצבות במועד". הדו"ח אף הוא הציע לדון בנושא זה בכנסת.
באפריל 1991 הוועדה לענייני ביקורת המדינה עסקה בליקויים שהתגלו בפיקוח על ההסדר מצד מינהל הגיוס בזמן דיון בדו"ח זה, וטענה כי "לנוכח צורכי הביטחון הקיומיים של מדינת ישראל ולנוכח הנטל הכבד שבו נושאים אזרחי המדינה בתחום השירות הצבאי, אין הצדקה למצב שבו עשרות אלפי אזרחים יקבלו דחייה ממושכת, שמשמעותה המעשית, ברוב המקרים, הוא פטור משירות הביטחון".
ביולי 1992 מונתה ועדה לבחינת הנהלים והפיקוח על דחיית שירות של בני הישיבות על ידי שר הביטחון. המלצות הוועדה שהוגשו באוגוסט 1995 היו להוסיף אמצעי בקרה ופיקוח. הוועדה הציעה לקצר את תקופת הדחייה לחצי שנה עד גיל 25 (כל חצי שנה צריך לבקש מחדש דחייה ולהתייצב בלשכת הגיוס), לבקש מראשי הישיבות לתת דיווח קבוע על מספר התלמידים שאכן לומדים אצלם (פעמיים בשנה), ולבטל את ההכרה בישיבות שאינן מקיימות את ההסדר.
לתופעת מספר דוחי השירות הרב היו השלכות חברתיות. ראשית, נוצר קרע עמוק בתוך העם ובחברה הישראלית. זאת מתוך תחושה של חוסר שוויון הגדלה עם מספר דוחי השירות העולה. בנוסף, נוצרו בעיות לדוחי השירות עצמם. חלקם אשר לא הצליח להשתלב בלימודים נקלע למצב ללא מוצא, מצד אחד, הוא לא לומד שהרי סוג הלמידה לא מתאים לו, ומצד שני, הוא לא עובד שהרי הוא אינו רוצה להראות כי אינו עומד בהסכם. מתוך כך, "התוצאה הינה הפרת חוק נמשכת, דלות אישית ופגיעה בשוק העבודה" (בג"ץ רובינשטיין).
הדיון המשפטי
הדיון המשפטי התמקד בשאלות: האם לנתונים יש השלכות החוצות את הגבול שבו "הכמות עושה איכות"? האם המצב הסבוך בו נמצאת החברה הישראלית דוחק אל המסקנה שהפתרון אינו דחיית גיוס הניתנת על ידי שר הביטחון? האם לא נובע מהמציאות כי פתרון הסוגיה הוא בדבר חקיקה בכנסת, בה יוכלו חברי הכנסת להתמודד עם מורכבויות הנושא?
טענות העותרים
הדיון המשפטי עסק ב-2 עתירות, ששתיהן טענו כי מדיניות. האחת, של חברי הכנסת אמנון רובינשטיין, חיים אורון ואחרים שדרשה קביעת מכסה מקסימלית של תלמידי ישיבות שיכולים לקבל דחיית שירות. השנייה, של רס"ן (מיל') יהודה רסלר ואחרים שדרשה כי יקבעו שלשר הביטחון אין את הסמכות להעניק פטור כל כך גורף בחקיקת משנה, וכי פטור זה דורש חקיקה ראשית של הכנסת. העתירה נסמכה על כך שאלה היו ההמלצות של ועדת המשנה של ועדת החוץ והביטחון.
עורכי הדין של העותרים קבעו כי על אף שלא קיימת פגיעה משמעותית, קיימת פגיעה כלשהי וזה לבד מצדיק לקבוע מכסה בחקיקה ראשית. הם טענו כי יש פגיעה בעקרון השוויון בהסכם הקיים, כי הסכם זה חורג ממידת הסבירות וכי אין בו שום מידתיות.
טענות המשיבים
תגובת המשיבים (שר הביטחון) לעתירה הראשונה הייתה שאין פגיעה בביטחון ואין צורך במכסה. הוא טען שקביעת מכסה תגרום לקשיים ציבוריים ומשפטיים עקב הצורך בקביעת קריטריונים עבור מי שכן יקבל דחיית שירות ושאין צורך שיצדיק גרימת קשיים שכאלה.
תגובת שר הביטחון לעתירה השנייה הייתה שהוא בדק את המסגרת המשפטית שנקבעה בפרשת רסלר, התייעץ עם ראש הממשלה, שקל את הנתונים הרלוונטיים ובמיוחד את שיקול צורכי הביטחון והגיע למסקנה שאין פגיעה בביטחון והוא לא חרג מהסמכות שלו, מכיוון שפעל כפי שפעלו שרי ביטחון לפניו.
שר הביטחון הוסיף כי הוא החליט לאמץ את החלטת ועדת ישראלי. הוא טען כי הוא מינה צוות שאחראי על יישום ההמלצות, על מנת לקדם את הפיקוח והבקרה על ההסדר ועל קיומו התקין. הוא הצהיר שלאחר מכן הוא יבחן את ההשפעות של ההמלצות על מספר המצטרפים להסדר, ויבדוק עם הגורמים המתאימים אם צריך לקבוע מכסה.
הכרעת בית המשפט
בית המשפט העליון החליט פה אחד כי מפני שהכמות קבועת איכות, לשר הביטחון לא הייתה סמכות לחוקק זאת בחקיקה משנית. בחקיקה הקודמת בעניין, בפרשת רסלר, קבע נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, כי יש לשר הביטחון את הסמכות לתת פטור לבני הישיבות. בג"ץ תירץ את חקיקתו השונה בשתי הפרשיות בכמות הגדלה של בני הישיבות להם ניתן הפטור. בג"ץ אימץ את כלל ההסדרים הראשוניים, לפיו הסדרים עקרוניים וחשובים צריכים להיקבע בחקיקה ראשית דווקא, ובחקיקת משנה יש לקבוע הסדרים משניים בלבד. לפי פסיקת בג"ץ, כדי לאפשר את הפטור מגיוס לבני ישיבות יש לחוקק חוק שיסדיר את העניין תוך שנה.
בעקבות פסק הדין
בעקבות פסק הדין ולאחר הארכה שניתנה על ידי בית המשפט הוקמה ועדת טל אשר בסופו של דבר חוקקה את חוק טל. החוק התקבל בכנסת בשנת 2002 וקבע תנאים מפורטים תחתם בחורי ישיבות ידחו גיוס.
חי יצחק טברסקי
רבי חי יצחק טברסקי (ד' באלול ה'תרצ"א, 17 באוגוסט 1931 – כ"ט באב ה'תשפ"ג, 16 באוגוסט 2023 ) היה האדמו"ר מרחמסטריווקא בארצות הברית.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בנם השני של רבי יוחנן ואסתר רבקה לבית וילהלם. אב סבו, האדמו"ר רבי מנחם נחום טברסקי ("רבי נחומטשע") היה סנדקו. נקרא על שם זקנו רבי יצחק מסקווירה. בילדותו, לאחר חג הפסח ה'תש"ד (1944), חלה, וסבו האדמו"ר רבי דוד טברסקי הוסיף לו את השם "חי".
למד בתלמוד תורה ובישיבת עץ חיים, שם התקרב לרב איסר זלמן מלצר, שאותו הוא מחשיב לרבו. היה חלק מ"חבורה" בראשות רבי יוחנן פרלוב מסטולין, שכללה בחורים ירושלמים מישיבת עץ חיים, וגם נסע אליו מפעם לפעם לחיפה. למד בישיבת בעלז. כן הושפע מרבי שלמה גולדמן מזוויהל. אדמור"י גור התגוררו בשכנותו ברחוב "שפת אמת" בירושלים, והוא התקרב אל האמרי אמת והבית ישראל, והיה ידידם של הלב שמחה והפני מנחם.
בארצות הברית
בכ' באדר א' ה'תשי"ד (פברואר 1954) נישא במנהטן שבניו יורק למרים בת רבי יעקב יוסף טברסקי, האדמו"ר מסקווירה. בחתונה השתתפו גם האמרי חיים מוויז'ניץ, רבי יואל מסאטמר, ואחרים. לאחר נישואיו הפך חותנו לרבו, והוא התגורר לצידו בשדרת בדפורד בוויליאמסבורג, ולמד עמו בחברותא כשעתיים בכל יום. בשנת ה'תשי"ז, כאשר חותנו עבר להתגורר בשיכון סקווירה שייסד, עבר עמו לשם, ומונה לראש ישיבת סקווירה. שימש גם כבעל התפילה בימים נוראים.
לאחר פטירת אביו בכ' בכסלו ה'תשמ"ב (16 בדצמבר 1981), מונה לאדמו"ר בארצות הברית, לצד אחיו הגדול, הרב ישראל מרדכי, שמונה לאדמו"ר בישראל. האדמו"ר ממכנובקה, אז זקן אדמו"רי בית צ'רנוביל, פרסם מכתב שבו מינה את שניהם וביקשם שלא יסרבו למינוי. הוא עבר לבורו פארק והחל לכהן כאדמו"ר. האדמורות שלו ושל אחיו הגדול הייתה משותפת. הם ערכו טישים משותפים כשנפגשו, ובמסמכים הרשמיים צוין שהחסידות "בנשיאות כ"ק האדמו"רים שליט"א". לאחר פטירת אחיו הוא מנהיג את החסידות בשותפות עם בנו-אחיינו, רבי דוד, האדמו"ר בישראל.
מאז חודש תמוז תשפ"ב הוחמר מצבו הבריאותי, והופיע בבית מדרשו אך פעמים בודדות כשהוא מבודד בתוך חדר העשוי מזכוכית (למטרת בידוד). נפטר בכ"ט באב ה'תשפ"ג. במהלך ההלוויה הכתיר הרב דוד טברסקי את בנו הרב דוד משה לממלא מקומו בבורו פארק, ואת כל שאר הבנים לאדמו"רים בקהילות החסידות בערים האחרות.
חיבוריו
"אמרות טהורות", עשרה כרכים על התורה ועל המועדים, שחסידיו הוציאו מדברי תורתו וסיפוריו.
צאצאיו
בניו בנותיו וחתניו
הר ארוהד (נונאווט)
הר ארוהד (באנגלית: Arrowhead Mountain; מילולית: הר החץ) הוא הר הממוקם על האי אלסמיר בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
HD 92788
HD 92788 הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב אשר נמצא במרחק של 107 שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים סקסטנט.
הר ארוהד (נונאווט)
ההר ממוקם ברכס האימפריה הבריטית, צפונית מזרחית להר אוקספורד.
HD 92788
הכוכב קטן במעט מהשמש אך מסיבי ממנה ובעל מתכתיות גבוהה.
הר ארוהד (נונאווט)
גובהו של ההר 1,860 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 476 מטרים מעל סביבתו.
HD 92788
מערכת פלנטרית
בשנת 2001 על ידי צוות חוקרים בראשות דברה פישר התגלה כוכב לכת חוץ שמשי אשר מקיף את HD 92788.
הר ארוהד (נונאווט)
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו בשל מראהו דמוי ראש חץ.
HD 92788
מערכת פלנטרית
כוכב הלכת אשר התגלה מסתובב סביב כוכב האם שלו בנטייה של 8 מעלות ביחס לכדור הארץ.
טים בוגרט
ג'ון וורהיס "טים" בוגרט השלישי (אנגלית: John Voorhis "Tim" Bogert III; 27 באוגוסט 1944 - 13 בינואר 2021) היה מוזיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה
נולד בניו-יורק סיטי, ארצות הברית. סיים את רידג'פילד ממוריאל ברידג'פילד, ניו ג'רזי, העיר בה גדל, בשנת 1963. כגיטריסט בס וזמר נודע בעיקר ביכולת הווקאלית החזקה שלו והנגינה המהירה שלו, ובצליל פורץ הדרך על הבס שלו מסוג Fender Precision. הוא היה אחד מחלוצי השימוש בדיסטורשן עם הבס שלו כדי לסייע לו לחתוך את המיקס עם המגברים שהקנו לו צליל חד מאוד.
הוא שיתף פעולה עם המתופף כרמיין אפיס. הצמד הופיע בלהקות כמו Vanilla Fudge, Cactus ועם Power trio, עם להקת Beck, Bogert & Appice.
להקת "ונילה פאדג'" הוקמה על ידי טים בוגרט יחד עם הזמר והקלידן מארק שטיין, הגיטריסט וינס מרטל והמתופף כרמיין אפייס. הם הקליטו חמישה אלבומים במהלך השנים 1967–1969, לפני שהתפרקו בשנת 1970. הלהקה התאחדה בהרכבים שונים לאורך השנים.
בשנת 1970 הקים בוגרט את להקת ההארד רוק "קקטוס" עם המתופף כרמיין אפיס, הגיטריסט ג'ים מקארטי והסולן הראשי ראסטי דיי. לאחר מכן ניגן עם הגיטריסט ג'ף בק, לאחר שההרכב השני של ג'ף בק התפרק בשנת 1972 ובסופו של דבר הפך לחבר בשלישיית "Power trio" שכללה את בק, בוגרט & אפייס, בסוף 1972.
כחבר בהרכב השני של ג'ף בק, הידוע גם בשם " Jeff Beck Group,", הוא סייר באירופה, יפן וארצות הברית מינואר 1972 עד ינואר 1974. בסוף 1975, הוא ניגן בגיטרה בס באלבום The 20th Anniversary of Rock 'n' Roll all-star album.של בו דידלי.
לאחר מכן הצטרף בוגרט להרכב הרוק "Bobby and the Midnites", פרויקט מוזיקלי שהורכב על ידי הגיטריסט והזמר בוב וייר מלהקת " גרייטפוּל דֶד ". על אף שהשתתף בסיבוב ההופעות עם ההרכב, בוגרט עזב לפני שיצא אלבום האפונים (eponym) שלהם, והוחלף באלפונסו ג'ונסון. לאחר מכן הצטרף להרכב הרוק הבריטי " Boxer" וניגן באלבום האחרון שלהם "Absolutely" בשנת 1977-הוא כתב במשותף לשלוש רצועות באלבום זה. האלבום וסיבוב ההופעות שלאחר מכן זכו לתגובה אדישה והלהקה פורקה בשנת 1978.
במהלך 1981 בוגרט סייר עם הגיטריסט ריק דרינגר והוציא את האלבום "Progressions". הוא הקליט את אלבומו השני "Master's Brew" בשנת 1983 והקליט את "Mystery" עם להקת Vanilla Fudge בשנת 1984.
בשנת 1981 הפך בוגרט לחבר סגל ב"מכון המוזיקאים" (Musicians Institute) בהוליווד. בשנת 1993 עבד עם הגיטריסט היפני פטה (Tomoaki Ishizuka המוכר בשם הבמה Pata,) כשהקליט את האלבום "Pata".
בתחילת 1999 הוכרה תרומתו של טים בוגרט להיסטוריה של הרוק ושמו הונצח ב"שדרת הכוכבים של הוליווד".
באותה שנה, הוא התחבר עם המתופף Carmine Appice ועם המוזיקאי היפני Char לסיור ביפן עם הרכב בשם CB&A, ושנה לאחר מכן יצא לאור אלבום עם ההקלטות מההופעות החיות.
בשנת 2000 בוגרט וכרמין אפיס הקימו את שלישיית DBA עם הגיטריסט ריק דרינגר וערכו הופעות עם הרכב "ונילה פאדג'". במהלך 2009 הצטרף בוגרט לשלישיית ה-"Blues Mobile Band", שניגנה בסגנון בלוז רוק, והקליט את "Blues Without Borders" בלוס אנג'לס.
בשנת 2010, בוגרט, עם מייק אונסקו בגיטרה ושירה ואמרי סמאו בתופים (שניהם מלהקת ה"בלנדסייד בלוז"), הקליט את "Big Electric Cream Jam", מחווה חיה של 10 שירים ללהקת "קרים" באולם האירועים "The Beachland Ballroom" ביוקליד, אוהיו.
בתחילת 2014 הצטרף בוגרט ללהקת ההארד רוק Hollywood Monsters שם ניגן באלבום Big Trouble (בשלוש רצועות) שיצא לאור בשנת 2014 בחברת התקליטים- Mausoleum Records. באלבום מופיעים הזמר הצרפתי סטף הונדה בשירה וגיטרות, המתופף האמריקאי ויני אפיס, דון איירי על קלידים ופול דיאנו בשירה מובילה ברצועת הבונוס בתקליט.
בשנת 2010 פרש בוגרט "בעל כורחו" מסיור עקב תאונת אופנוע. הוא מת ב-13 בינואר 2021 כתוצאה ממחלת הסרטן.
חייקין
חייקין (לעיתים נכתב חיקין; ברוסית: Хайкин, באנגלית: Khaikin) הוא שם משפחה מטרונים יהודי מזרח אירופי הנגזר מהשם "חייה". {{פירושונים|
הערות שוליים
}}
ויליאם בראטון
'''ויליאם ג'. (ביל) בראטון (באנגלית: William Joseph "Bill" Bratton'''; נולד ב-6 באוקטובר 1947) הוא סגן ויושב ראש המועצה המייעצת לביטחון לאומי בארצות הברית, היה הנציב ה-38 וה-42 של משטרת העיר ניו יורק והמפקד ה-54 של משטרת לוס אנג'לס.
ביוגרפיה
בראטון גדל בדורצ'סטר, בוסטון, מסצ'וסטס, שירת במלחמת וייטנאם במשטרה הצבאית של צבא ארצות הברית.
קריירה משטרתית
באוקטובר 1970 הצטרף למשטרת בוסטון כשוטר מקוף והתקדם בה. בשנת 1976 זכה בפרס על השתלטות על שודד בנקים וחילוץ בן ערובה. ב-1990 מונה למפקד משטרת התחבורה של ניו יורק. בשנים 1993–1994 חזר לפקד על משטרת בוסטון בין השנים 1994–1996 מונה להיות הנציב ה-38 של משטרת ניו יורק, תחת ראש העירייה רודולף ג'וליאני. בתקופה זו הוביל את הירידה הגדולה ביותר בפשיעה בהיסטוריה של העיר ניו יורק, תוך אימוץ מדיניות ניהול המשטרה הדוגלת בתורת החלונות השבורים ובאפס סובלנות.
בראטון הוביל עם סגנו ג'ק מייפל את הפיתוח של ה-COMPSTAT - מערכת מחשוב פשיעה וניהול משטרה שזכתה למוניטין בינלאומי ונמצאת כעת בשימוש על ידי משטרות בכל רחבי ארצות הברית ומחוצה לה.
בשנת 2002 עבר לפקד על משטרת לוס אנג'לס, עיר שנודעה באלימות וכנופיות נוער שבה. גם שם הוא הביא להורדת הפשיעה לרמות נמוכות בקנה מידה היסטורי, לשיפור היחסים הבין גזעיים ולהובלת גיוס אנשים צעירים ופיתוח מגוון תוכניות משטרה חדשניות. ב-2007 הוא מונה לכהונה נוספת בתפקיד עד 2009. הוא האדם היחיד אי פעם שהוביל את משטרות שתי הערים הגדולות בארצות הברית.
אנדרטה לזכרו של יעקב מרוויצה
האנדרטה לזכרו של יעקב (ז'לקו) מרוויצה היא אנדרטה שהוקמה בזכרון יעקב. יעקב מרוויצה נפל בקרב בשכונת זייתון בעזה, ב־11 במאי 2004, במהלך מבצע לפגיעה במחרטות לייצור קסמים, המוכר כ"אסון הנגמ"ש" הראשון.
ויליאם בראטון
קריירה משטרתית
משנת 2011 הוא מכהן כסגן יושב ראש המועצה המייעצת לביטחון לאומי בארצות הברית, השייכת למשרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית.
אנדרטה לזכרו של יעקב מרוויצה
תיאור מועד ומיקום
יעקב, שהיה חייל בודד, נקבר לבקשת אימו בסרביה ואין לו קבר בארץ. על-מנת לשמר את זכרו ומורשתו יזמה, עיצבה והקימה, חברתו, מעיין הוד את האנדרטה. מועצת זכרון יעקב נרתמה למשימה וביחד עם מתנדבים ותורמים רבים הוקם האתר.
ויליאם בראטון
קריירה משטרתית
בין השנים 2014–2016 מונה לכהונה שנייה כנציב ה-42 של משטרת העיר ניו יורק על ידי ראש העירייה ביל דה בלאזיו.
במהלך 2016 התפטר מתפקידו זה, ככה"נ ע"ר פרשת ה-NYPD-12, בה נחשד שעודד תופעה לא חוקית שבה שוטרים אולצו להגיע למיכסות מסויימות של קנסות ומעצרים במחוז משטרת ניו יורק, דבר שנאסר לפי חוק ב-2010 והוביל לתסיסה רבה בקרב האוכלוסיה מהמעמד הסוציו-אקונומי הנמוך (בעיקר היספאנים ושחורים) שסבלה בעיקר מהתופעה האמורה. במעמד התפטרותו ראש העיר דאז התייחס לחשדות נגד בראטון וטען שלדידו בראטון חף מפשע.
אנדרטה לזכרו של יעקב מרוויצה
תיאור מועד ומיקום
האנדרטה מסמלת את אופיו הייחודי של יעקב ומשמרת את מורשתו. המקום הוקם כך שיהווה נקודת לימוד, ציון וחיבור עם זכרו, בזכרון יעקב.
ויליאם בראטון
מחוץ למשטרה
במקביל לתפקידיו עסק בראטון בכתיבה, בפרשנות ובעסקים פרטיים, בעיקר ייעוץ. בראטון הוא בעל תואר ראשון מ-Boston State College, בוגר המכון הלאומי לניהול ב-FBI. עמית בכיר במשפט פלילי בבית הספר "קנדי" לממשל באוניברסיטת הרווארד וחבר מושב בהנהלה הארצית של בית הספר לשיטור.
על שיתופי הפעולה שלו בין משטרות ארצות הברית וכוחות המשטרה הבריטית, הוא זכה מידי מלכת אנגליה אליזבת השנייה בתואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE).
בראטון נשוי לאשתו הרביעית, עו"ד ריקי קליינמן, יש לו בן, דוד, ושני נכדים, ג'ון וניקולאס.
אנדרטה לזכרו של יעקב מרוויצה
תיאור מועד ומיקום
מדי שנה ביום הזיכרון לחללי צה"ל וביום נפילתו מתקיימים טקסי זיכרון ואזכרה אותם מארגנים ומנהלים בני משפחת הוד בשיתוף עם נציגי חטיבת גבעתי, חבריו ליחידה ומוקירי זכרו.
הבנק המרכזי של כווית
הבנק המרכזי של כווית (בערבית: بنك الكويت المركزي) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי במדינת כווית. הבנק נוסד בתאריך 30 ביוני 1969, כעשור לאחר השגת עצמאותה הרשמית של כווית מבריטניה, במטרה להבטיח את יציבותה הפיננסית של כווית. המטה של הבנק המרכזי ממוקם בבירת המדינה כווית סיטי.
999 (סרט)
999 (באנגלית: Triple 9) הוא מותחן פשע דרמטי אמריקאי משנת 2016 שכתב מאט קוק וביים ג'ון הילקואט. בסרט מככב צוות אנסמבל שחקנים הכולל את קייסי אפלק, צ'ואיטל אג'יופור, אנתוני מקי, אהרון פול, נורמן רידוס, וודי הארלסון, קייט וינסלט, קליפטון קולינס ג'וניור, מייקל קנת' ויליאמס, טרסה פאלמר וגל גדות.
הסרט, המופץ על ידי Open Road Films, הוקרן לראשונה ב-26 בפברואר 2016 בארצות הברית. לאחר הפצתו, הסרט קיבל ביקורות מעורבות; בעוד מבקרי הקולנוע מתחו ביקורת נוקבת על עלילתו של הסרט, הם שיבחו את המשחק, הבימוי והצילום.
תקציר העלילה
באטלנטה, ג'ורג'יה, מייקל אטווד (צ'ואיטל אג'יופור), יוצא יחידת אריות הים, ראסל וולש (נורמן רידוס) ואחיו גייב (אהרון פול), יחד עם שני שוטרים מושחתים מרקוס בלמונט (אנתוני מאקי) ופרנקו רודריגז (קליפטון קולינס ג'וניור), שודדים כספת מבנק. הכספת מכילה מידע שיכול להכריע פסיקה במשפטו האחרון של בוס מאפיה רוסית. כאשר מייקל מביא את הכספת אל אשתו של הבוס, אירינה ולסלוב (קייט וינסלט), היא מסרבת לשלם להם ומטילה על מייקל ועל הצוות שלו משימה נוספת, הכרוכה בפריצה אל משרד ממשלתי וגנבת מסמכים הקשורים לבעלה. כדי לשכנע אותם לבצע את המשימה, המאפיה הורגת את ראסל.
ביום של השוד, מרקוס לוקח את כריס לשיכון נטוש, על מנת לפגוש מודיע משטרתי שיש לו מידע על תיק הרצח שלהם. לאחר שהם נכנסים לבניין, מרקוס חומק מהמקום, ולואיס מגיע - על מנת למצוא את כריס. גייב מגיע למקום, על מנת להזהיר את כריס, אך בטרם הוא מספיק - לואיס מגיע למקום, יורה בכריס אך פוגע בגייב שנפצע אנושות, ובורח מהמקום (אך נורה למוות זמן מה לאחר מכן, כשהוא מנסה לברוח מהשכונה). מיד אחר כך מרקוס מגיע למקום, ומתחיל קרב יריות בין מרקוס לבין גייב. בסופו, גייב נהרג, ומרקוס נפצע קשה. בעקבות ירי זה, כריס מדווח "999" למוקד המשטרה, וכל היחידות מוזנקות לזירה, ביניהן גם ג'פרי, שממהר למקום כדי לברר את מצבו של אחיינו. באותו הזמן, מקייל ופרנקו מוציאים לפועל את תוכניתם, ופורצים למשרד הממשלתי וגונבים את המסמכים.
מרקוס הפצוע שורד, אבל הוא במצב קריטי. מייקל נפגש עם אירינה ואנשיה. היא נותנת לו את הכסף שביקש, ועוזבת את המקום לאחר שאנשיה מכים את מייקל. מייקל חוזר למכוניתו, ומפעיל פצצה שהטמין במכונית של אירינה, שהורגת אותה ואת אנשיה. מייקל עוזב את המקום, אך נעצר על ידי פרנקו שהורג אותו ולוקח ממנו את הכסף. בחדר המתים, כריס מוצא בין חפציו של לואיס פתק, ועליו מופיעה הכתובת של המקום אליו לקח אותו מרקוס ביום הקודם. כריס הולך לבקר את מרקוס בבית החולים, על מנת לקבל ממנו תשובות, אך מרקוס עדיין מחוסר הכרה. בדרכו החוצה הוא פוגש את פרנקו, שמבקש ממנו להגיע לתחנת המשטרה, על מנת למסור את עדותו. בעודם עושים דרכים למכוניותהם, כריס מקבל שיחת טלפון מג'פרי שמזהיר אותו מפרנקו. כאשר פרנקו נכנס אל תוך מכוניתו, הוא מופתע לגלות את ג'פרי בתוכה והשניהם יורים זה בזה. פרנקו נהרג וג'פרי נורה ונפצע בחזהו. כריס מדווח "999" למוקד המשטרה, בעוד ג'פרי, בשלווה מוחלטת, שולף סיגריה ומעשן אותה.
פיתוח
על הפרויקט הוכרז לראשונה באוגוסט 2010, בו צפויים לשתף פעולה הבמאי ג'ון הילקואט, התסריטאי מאט קוק והמפיק סטיב גולין, ובו יככב שיה לה-באף בתפקיד הראשי. דרמת הפשע שכתב קוק נכללה ב"רשימה השחורה" של התסריטים של שנת 2010 (התסריטים הטובים ביותר שעדיין לא הופקו לסרטים). בשלהי מאי 2012 אישר הילקואט בעצמו כי הוא יביים את הסרט; כמו כן אושרו ליהוקו של לה-באף, וגיוסו של ניק קייב להלחין את המוזיקה לסרט. בהמשך, קייב עזב את הפרויקט, והוא הוחלף על ידי אטיקוס רוס. בפברואר 2014, רכשה Open Road Films את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית ו-Worldview Entertainment הצטרפו לפרויקט כמממנים, לאחר פרישתה של Panorama Media.
ליהוק
בהתייחסות אל לוחות הזמנים של הצילומים, התבטא הילקואט ואמר: "זה אתגר, לתאם בין לוחות הזמנים של כולם ולנסות להשלים משהו עם שמונה דמויות ראשיות. אני מעולם לא עבדתי על משהו דומה לזה".
צילום
שלב הצילומים החל ב-28 במאי 2014 באטלנטה, ג'ורג'יה. ב-5 ביוני החלו צילומים בסנט רג'יס בבאקהד, אטלנטה, עם וינסלט. הצילומים המשיכו אל Centennial Olympic Park Drive, אטלנטה, מה-23 ביוני ועד ל-25 ביוני 2014. בתחילת יולי, הצילומים עברו אל Decatur, וצילומי סצינות נערכו ב-9-12 ביולי 2014 ב-Kings Highway. בנוסף, בצילומים שנערכו בסמיכות ל-Ansley Street ול-Kings Highway נעשה שימוש כשוטים מכוננים.. סצנות נוספות צולמו ב-White Street, דרומית-מזרחית לבית הקברות Westview שבאטלנטה. ב-17 ביולי 2014, צולמה סצנה באטלנטה עם פרמדיקים אמיתיים, קציני SWAT ושוטרים, יחד עם צוות השחקנים הראשי. בשל גשם כבד, לא הושלמו צילומי חלק מהסצנות שצולמו ב-Centennial Olympic Park; הצילומים החוזרים במקום התקיימו ב-5-6 באוגוסט 2014, ולאחר מכן, הצילומים הסתיימו.
הבנק המרכזי של כווית
במהלך חודש אוגוסט 2011, בעקבות דיווחים לפיהם חברים במועצה הלאומית של כווית הזרימו לכיסם הפרטי במרמה מיליוני דינרים כוויתים, קרא ראש ממשלת כווית לנגיד הבנק להתפטר לאלתר מתפקידו.
999 (סרט)
מוזיקה
אטיקוס רוס הלחין את המוזיקה לסרט, יחד עם אשתו קלאודיה סרנה, אחיו לאופולד רוס ובובי קרליק. בהתייחסות למוזיקה של הסרט, רוס אמר כי להאליקוט "היה חזון מסוים עבור המוזיקה של הסרט, שהייתה אלקטרונית ... עם סקסופון מוזר בפנים. זה היה קשה, כי ניסינו להתאים את המוזיקה לסיפור, אבל אז סדר הסצנות השתנה והכל הפך לכפול ומיותר. אז זו הייתה עבודה לא מעטה". גרסה מבשרת רעות של This Little Piggy שולבה באופן בולט בטריילר של הסרט.
הבנק המרכזי של כווית
במהלך חודש פברואר 2012, החליט נגיד הבנק, שייח' סאלם עבדול עזיז א-סבאח, להתפטר מתפקידו בשל מחאה על התנהלותה הבזבזנית של הממשלה.
אנדרטה לזכרו של יעקב מרוויצה
תיאור מועד ומיקום
האנדרטה מופיעה באתרי הביקור המומלצים של זכרון יעקב.
הבנק המרכזי של כווית
תפקידי הבנק
התפקידים הרשמיים של הבנק המרכזי של כווית הם:
אנדרטה לזכרו של יעקב מרוויצה
מבנה ומשמעות
האנדרטה בנויה כמגן דוד תלת־ממדי. במרכזו משולש העשוי מאבן גיר ירושלמית וסביבו שלושה משולשי ברזל מחוברים, היוצרים מבנה תלת מימד. הכיתוב יעקב, ממתכת, נקבע במרכזו. קיר ההנצחה – עליו רשומים פירטי ההנצחה בעברית ובאנגלית. שלט ההנצחה – מתאר את חיו ופועלו של יעקב. רחבת טקסים ומרפסת – משמשים לטקסים והסברים לקבוצות מטיילים. עץ הזית הכפול – נתרם על ידי מועצת זכרון יעקב. תורן הדגלים – עליו מונף באופן קבוע דגל ישראל. בימי זיכרון מונף גם דגל גבעתי.
משמעות האנדרטה
הפסל – דמוי מגן דוד תלת־ממדי, מסמל את הזיקה הגדולה של יעקב לעם ישראל.
האדמה סביב – פיסת אדמת ארץ ישראל לשמו ולזכרו.
עץ הזית – בעל שני הגזעים המשתרגים, מסמל את הקשר לחברתו מעיין.
קיר הנצחה.
השלט – בעברית ובאנגלית. תיאור חייו, פועלו ומורשתו לדורות הבאים.
דמותו של יעקב
אחרי שסיים תואר ראשון בחינוך גופני בהתמחות בענף הג'ודו, התגייס לצבא הסרבי, שם שירת במשך שנה, ביחידה מובחרת.
עם סיום המלחמה ביוגוסלביה, החליט יעקב להגשים את חלומו ולעלות לישראל.
בפברואר 2002 עלה יעקב לישראל לבדו. הוא התחיל לימודי עברית במסגרת אולפן במעגן מיכאל ובזמנו הפנוי אימן ג'ודו במעיין צבי, שם התוודע לראשונה למשפחת הוד ולבתם מעיין. בחודש ספטמבר, לאחר כחצי שנה בארץ, התגייס לצה"ל. צביקה לוי – "אבי החיילים הבודדים" – דאג למצוא לו משפחה מאמצת בקיבוץ גבע, משפחת קליין. במקביל התהדקו הקשרים עם מעיין הוד, ששירתה אף היא בצבא והייתה לבת זוגו האהובה, וזכרון יעקב הפכה לביתו. לאחר תקופה קצרה ביקש להיות קרוב למעיין וזכה לחדר מגורים במסגרת חיילים בודדים בקיבוץ המעפיל. על אף היותו חייל בודד עם קשיי שפה, ראה יעקב את ייעודו בשירות ביחידות מובחרות בצה"ל ולאחר מאמצים רבים הצליח להגשים את חלומו ולשרת כחובש קרבי בפלח"הן גבעתי.
יעקב נהג לומר: "אני לא יודע עברית כל-כך טוב ולכן אני לא רוצה לדבר ציונות אלא לעשות ציונות".
הוא שאף להכות שורשים ולהקים משפחה בישראל עם בת זוגו, מעיין ולפתוח בית ספר לג'ודו לילדים ולנוער.
ב־11 במאי 2004, בגיל 26, נגדעו כל חלומותיו, יעקב נהרג בפעילות מבצעית בשכונת זייתון בפאתי העיר עזה.
999 (סרט)
הפצה
ב-27 באוגוסט 2014, החברה להפצת סרטים Open Road Films קבעה את תאריך השחרור של הסרט בארצות הברית ל-11 בספטמבר 2015. ב-10 ביוני 2015 הוכרז כי תאריך השחרור של הסרט נדחה ל-4 במרץ 2016. בחודש אוקטובר 2015, מועד שחרורו של הסרט הוקדם ל-26 בפברואר 2016.
קידום
הטריילר הראשון לסרט שוחרר ב-5 באוקטובר 2015.
הכנסות
הסרט גרף 12.6 מיליון דולר בצפון אמריקה, 10.8 מיליון דולר בשאר העולם, ובסך הכל הכניס 23.4 מיליון דולר (לעומת תקציב של 20 מיליון דולר).
בארצות הברית ובקנדה, התחזיות צפו לסרט הכנסות של 7-9 מיליון דולר מ-2,205 אולמות הקולנוע בהם הוקרן הסרט בסוף השבוע הראשון של הפצתו, פחות מהסרט "מלחמת האלים" (לו חזו הכנסות של 12-15 מיליון דולר), אך בדומה לסרט "אדי הנשר". בסופו של דבר, הסרט הכניס 2.1 מיליון דולר ביום הראשון להקרנתו, ו-6.1 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו, הכנסות שהציבו אותו במקום ה-6 בקופות באותו סוף שבוע.
ביקורות
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג של 55%, בהתבסס על 146 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5.8 מתוך 10. על פי דעת הקונצנזוס של האתר נכתב: "החלטוריסטיות הזולה של 999 לא ממש עונה על הציפיות נוכח השחקנים המוכשרים בטירוף שבו, אך האפקטיביות והכיף שבסרט העשוי היטב מספיקים כדי לאזן את הפגמים הבעייתיים שבו." האתר Metacritic נתן לסרט ציון של 52 מתוך 100, בהתבסס על 41 מבקרים, מעורבות או ממוצעות ברובן. באתר CinemaScore, הגולשים נתנו לסרט ציון ממוצע של "+C" (בסולם של +A עד F).
המבקר טום האדלסטון (Time Out) העניק לסרט ארבעה מתוך חמישה כוכבים, והשווה את הסרט בחיוב לסרטו של מייקל מאן "היט". האדלסטון שיבח את אנסמבל השחקנים והגיע למסקנה כי הסרט "יצא לפועל באמצעות החוצפה והמומנטום של הבמאי, אשר לבטח עשה חיים". ג'סטין צ'אנג (מבקר בוראייטי) פחות התחבר לעלילת הסרט, אבל שיבח את רצפי הפעולה שבו, וכתב כי "התוצאה היא סרט המעביר תחושה מוזרה של המתנה מצד כל הדמויות ושל הפרנויה מדבקת, עם שתי סצנות לפחות שלבטח יגרמו לצופים לבדוק את המושב האחורי של מכוניתם עם יציאתם מאולם הקולנוע".
מבקר האמפייר איאן פריר העניק לסרט שלושה מתוך חמישה כוכבים. פריר שיבח את ביצועי השחקנים, אבל מתח ביקורת על התסריט של הסרט במחצית שנייה, וסבר כי "העולם המעניין של הסרט אינו מקבל את הסיפור לו הוא ראוי". בעודו משבח את הופעתו של אנתוני מאקי ואת הצילום של ניקולס קרקטסניס, אוליבר ליטלטון (Indiewire) מתח ביקורת על המבנה הנרטיבי הלא מספק של הסרט, והצביע על כך ש"אולי יש גרסה ארוכה יותר של הסרט אי שם בחוץ ... אולי גרסה זו הובילה לסרט שמעניק הרגשה שהוא מדבר על משהו". גם אלונסו דורלדה (TheWrap) ביקר בחריפות את התסריט, בעיקר את המערכה השלישית. דורלדה כתב כי הסרט "הצליח איכשהו לאסוף צוות שחקנים מרשים מהשורה הראשונה, בדרכו להפוך לסרט פשע שאיננו סתם טיפשי, אלא פשוט נוראי".
ברואר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אנדרטה לזכרו של יעקב מרוויצה
דמותו של יעקב
יעקב זכה לקבורה צבאית מלאה, בה נכחו מפקדיו וחברתו, בבית העלמין היהודי שבעיר נוביסאד שבסרביה. הוא הותיר אחריו אמא, אחות ובת זוג.
חיים יהודה הורוביץ
חיים יהודה הורוביץ (~ה'תר"ם, 1880 – ה'תש"ב, 1942) היה עסקן ושתדלן חסיד בעלז מסטז'יז'וב וז'שוב, בעל קשרים בממשל הגליצאי ולאחריו בזה הפולני.
ביוגרפיה
נולד למשפחת רבנים חסידיים מיוחסת. צאצא של הרב נפתלי צבי הורוביץ, מייסד חסידות רופשיץ ואדמו"רה הראשון. אביו, הרב אלתר זאב הורוביץ, היה אחד משני רבנים שטענו לכתר רבנות הקהילה היהודית בסטז'יז'וב, ובנו של הרב אברהם אבא הורוביץ שהיה רב בעיר שנדישוב. אמו הייתה הרבנית יהודית רדימישלר, בתו של הרב סנדר רדימישלר מהעיר מעליץ.
בבגרותו החל לעסוק בעסקנות לטובת הקהילה היהודית, הוא לא תכנן לכהן כרב והחל ליצור קשרים במסדרונות השלטון. בין חבריו היו אישים שנעשו לימים בעלי עמדות מפתח וראו בו מי שדרכו יוכלו להוביל מהלכים מול הקהילה היהודית. מאידך, כאביו היה ממתנגדי התנועה הציונית, ובשל כך עורר את חששם והתנגדותם של אנשי התנועה בעירו.
בשל קשריו בממשל, נקרא בקרב היהודים בכינוי "שר החוץ של בעלז". הוא התגורר בז'שוב.
לאחר פטירת אביו, הביא למינויו של בנו הרב כרבה הרשמי האחרון של סטז'יז'וב. הבן נמלט עם פרוץ מלחמת העולם השנייה למזרח פולין ונשלח בידי הסובייטים לרוהאטין, שבה שהה עד כיבוש האזור בידי הנאצים, מקום קבורתו לא נודע.
ר' חיים יהודה הורוביץ התגורר עם משפחתו בז'שוב, הוא ובני משפחתו גוועו ברעב בעת שהסתתרו במרתף סמוך לביתם.
גטו לומז'ה
היסטוריה
התנאים בגטו היו גרועים. נאסר על הכנסת מזון לגטו והדבר נאכף באכזריות על ידי משטרת העזר הפולנית. באחד המקרים, הכו כוחות העזר הפולנים למוות שלושה יהודים שהבריחו מזון וגופותיהם נקשרו לשערי הגטו על ידי הגרמנים. מגיפות של דיזנטריה וטיפוס פרצו בחורף 1941. כל הנגועים מתו. הוקם מטבח משותף המגיש כאלף ארוחות ביום. לא היו בתי ספר יהודיים. הוקמו מפעלים לתחמושת, סבון, עור, מגפיים וגריז; חלקם ביוזמת היודנראט. הם ייצרו מוצרים עבור הגרמנים כמו נעליים, בגדים ופרוות. ב-1 בנובמבר 1942 הוקף הגטו על ידי הז'נדרמריה הגרמנית ולמחרת בבוקר הורו על פינויו. רוב היהודים, 8,000 עד 10,000 נלקחו למחנה מעבר בזמברוב וממנו למחנה ההשמדה אושוויץ. הנותרים, הלכו לדרום גרודנו, ולמחנות וולקוביסק וכן לביאליסטוק. רק מעטים הצליחו להימלט. הם מצאו מקלט אצל המשפחות הפולניות הקתוליות. ד"ר הפנר מהיודנראט שם קץ לחייו. האסירים האחרונים של גטו לומז'ה שהו בצריפים של זמברוב מ-14 עד 18 בינואר 1943, נשלחו לאושוויץ.
דייוויד צ'אלמרס
דייוויד ג'ון צ'אלמרס (באנגלית: David John Chalmers; נולד ב-20 באפריל 1966) הוא מדען קוגניציה ופילוסוף אוסטרלי העוסק בפילוסופיה של הנפש ובפילוסופיה של הלשון. כיום הוא מרצה בכיר לפילוסופיה וראש מרכז למחקר התודעה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
ביוגרפיה
צ'אלמרס נולד וגדל באוסטרליה. בהיותו ילד הראה כישרון במתמטיקה ומדעים מדויקים, ומאוחר יותר החל בתיכון לימודי תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב. בסיום לימודיו עבר ללמוד תואר שני באוניברסיטת אוקספורד באנגליה. במהלך הלימודים החליט לעבור ללמוד פילוסופיה. לאחר שהשלים את לימודיו החל ללמוד לדוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת אינדיאנה בארצות הברית. בשנת 1993 התחיל לעבוד כמרצה זוטר באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובשנת 1999 קיבל משרת פרופסור מן המניין באוניברסיטת אריזונה. החל משנת 2004 צ'אלמרס מרצה בכיר וראש מרכז למחקר התודעה באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
הגות
עיקר עבודתו של צ'אלמרס עוסקת בתודעה. הוא מגדיר עצמו כדואליסט, אך בניגוד לדואליסטים שטוענים כי התודעה היא גשמית בלבד ונובעת בהכרח מתהליכים פיזיקאליים או מדעיים אחרים, צ'למרס מחלק את התודעה לשני זרמים: תודעה קוגניטיבית (גשמית) ותודעה מנטלית (נפשית).
צ'אלמרס טוען כי ייתכן והמדע יצליח להסביר את התודעה הקוגניטיבית על ידי ניתוח תהליכים פיזיקליים, נוירולוגיים, ביולוגיים וכימיים המתרחשים במוח. לטענתו ישנו מכניזם או חוקיות על פיהם האדם פועל בצורה קוגניטיבית. תודעה קוגניטיבית נובעת מעצם היכרותו הפיזית של האדם עם המערכת שבה הוא נמצא ולכן התגובה הקוגניטיבית נובעת מניתוח המידע במוח. תכונות כגון התנהגות, שפת גוף, דיבור, סינון, סיווג מידע ופעולה בהתאם הן תכונות אופייניות לתודעה הקוגניטיבית.
לטענתו, בנוסף לתודעה הקוגניטיבית ישנה תודעה מנטלית אשר מאפשרת לאדם לנתח את המערכת שבה הוא נמצא בצורה שהוא רואה ומרגיש כלפיה. מכיוון שהשקפת עולם ורגש הם דבר סובייקטיבים, התודעה מבוססת על קווליה וניסיון אישי. התודעה המנטלית עומדת בבסיס רגשות כגון עצב, חרדה, צער, הרגשה מסוימת כשרואים צבע מסוים או כששומעים שיר מסוים. בחלק מהמקרים ניתן לומר כי התודעה המנטלית מבוססת על ידי ממשק מסוים בינו לבין המידע פיזי אך מכיוון שמדובר ברגש, לא ניתן לקבוע חוקיות שתגדיר השפעת מידע זה על התודעה המנטלית.
כמו ג'וזף לוין, צ'אלמרס טוען כי מכיוון שהתופעה של התודעה המנטלית ידועה וכך גם המערכת הפיזית נוצר מצב שבו יש פער הסברי מכיוון שאיננו יודעים להסביר איך נולד הניסיון האישי שלנו. על מנת להבדיל היטב בין שני הזרמים של התודעה צ'אלמרס הציג את "הבעיה הקשה" (The hard problem). לטענתו ישנם את הבעיות "הקלות" (The easy problems) שעוסקות בחיפוש אחר מכניזם או החוקיות שיסבירו את התודעה הקוגניטיבית. לעומת זאת הבעיה הקשה עוסקת בשאלות סביב התודעה המנטלית כגון: למה האדם זקוק לניסיון אישי סובייקטיבי? למה הניסיון האישי חייב להיות סובייקטיבי ולא מערכתי? למה האדם מסוגל בכלל להבחין ולפתח רגש כלפי עצמים מסוימים בתוך המערכת שבה הוא נמצא? מה אחראי על יצירתו של הניסיון האישי? איפה ניסיון אישי זה נולד?
עין הסערה
עֵין הַסְּעָרָה הוא אזור שקט יחסית במרכז סופות טרופיות חזקות. הוא בקירוב עגול, וקוטרו 65-30 ק"מ. הוא מוקף בחומת העין ( eyewall), טבעת גבוהה של סופות רעמים בה עוצמת הסופה היא החזקה ביותר. הלחץ הברומטרי הנמוך ביותר נמצא בעין, ויכול להיות כ-15% נמוך יותר מאשר הלחץ מחוץ לסערה.
טעות נפוצה, במיוחד באזורים שבהם הוריקנים הם נדירים, היא של תושבים היוצאים מבתיהם כדי לבדוק את הנזק בזמן שהעין חולפת על פניהם, כי נדמה שחלפה הסערה פתאום, אולם, בכך הם מסתכנים את הסיכון הרב ביותר מפני שהם עלולים תוך זמן קצרצר להיתפס במזג האוויר האלים ביותר בחומת העין הנגדית.
יחסי מקסיקו–סורינאם
יחסי מקסיקו–סורינאם הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לסורינאם. שתי המדינות חברות באיגוד מדינות הקריביים, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה והאומות המאוחדות.
היסטוריה
מקסיקו וסורינאם הן שתי מדינות אמריקאיות עם היסטוריה קולוניאלית שונה. מקסיקו, כמו אזורים רבים אחרים באזור, נכבשה על ידי ספרד וקיבלה עצמאות בשנת 1821. סורינאם היא האומה העצמאית היחידה ביבשת אמריקה שנכבשה וזכתה בעצמאות מהולנד. מיד לאחר קבלת העצמאות, מקסיקו וסורינאם כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1975. בשנת 1982, סורינאם פתחה שגרירות במקסיקו סיטי, אולם בשנת 1986, בגלל מגבלות תקציב, סורינאם סגרה את המשלחת הדיפלומטית שלה ומאז היא מיוצגת באמצעות שגרירותה בוושינגטון הבירה. מקסיקו מעולם לא פתחה שגרירות בפרמריבו, אולם היא תמיד החזיקה בקונסוליית כבוד בעיר הבירה.
בשנת 2002 ביקר נשיא סורינאם רונלד ונציאן בעיר מונטריי שבמקסיקו כדי להשתתף בפסגה המיוחדת של האמריקות. בעודו שם נפגש עם נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס. באפריל 2012 ביקר נשיא סורינאם דסי באוטרסה בפוארטו ואיארטה, מקסיקו כדי להשתתף בפסגת אמריקה הלטינית של הפורום הכלכלי העולמי באירוח נשיא מקסיקו פליפה קלדרון. במאי 2012 נפגש נשיא מקסיקו קלדרון עם הנשיא באוטרסה בזמן ששני המנהיגים השתתפו בפסגת מקסיקו–הקהילייה הקריבית בברבדוס.
הסכמים דו-צדדיים
בשנת 2012 חתמו מקסיקו וסורינאם על הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני. באותה שנה חתמו שתי המדינות גם על הסכם לשיתוף פעולה בחקלאות ולהכשרת דיפלומטים סורינאמים בשפה הספרדית. מדי שנה מקסיקו מעניקה מלגות ממשלתיות לסטודנטים בסורינאם ללמוד ספרדית או ללמוד תואר שני במקסיקו.
יחסי סחר
בשנת 2017, הסחר הדו-צדדי בין מקסיקו לסורינאם הסתכם בכ-8.1 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של מקסיקו לסורינאם כולל: נייר, מוצרי חלב, חלקי רכב וטקילה. הייצוא העיקרי של סורינאם למקסיקו הוא מחברי חוטי מחשב. החברה הרב-לאומית המקסיקנית Cemex פועלת בסורינאם.
ארמדיל מצטנף דרומי
ארמדיל מצטנף דרומי (שם מדעי: Tolypeutes matacus), ידוע גם בשם ארמדיל שלוש-חגורות דרומי, הוא מין דרום אמריקאי של ארמדיל מהסוג ארמדיל מצטנף. הוא חי בארגנטינה, דרום-מערב ברזיל, פרגוואי ובוליביה בגבהים של עד 770 מטר מעל פני הים. הארמדיל המצטנף הדרומי והארמדיל המצטנף הצפוני, הם המינים היחידים של ארמדיל שיכולים להתקפל לכדור מושלם למטרות הגנה עצמית. שלוש החגורות שלו מאפשרות לו מספיק גמישות על מנת להצמיד את הראש והזנב שלו, מה שמאפשר לו להגן על הגפיים שלו, על העיניים האף והאזניים מטורפים. השריון שלו בנוי מקרטין, אותו חומר ממנו עשויות ציפורניים של בני אדם. הצבע שלהם הוא חום-צהבהב. הם בין הארמדילים הקטנים יותר, עם אורך של ומשקל של. בניגוד לרוב הארמדילים הם לא חופרים מחילות ולא מותאמים לחיים במחילות, אך לעיתים הם משתמשים במחילות נטושות של דוב נמלים ענק.
האיום העיקרי עליו הוא הרס סביבת המחיה שלו, מישורים יבשים, למטרות חקלאות, ולכידה ומכירה כחיית מחמד או כמזון.
חיים יהושע הלברשטאם
הרב חיים יהושע הלברשטאם הוא רב קהילת 'ויואל משה' במונסי, ניו יורק, מכונה "אב"ד סאטמאר-מונסי".
תולדותיו
נולד לרב יעקב יוסף הלברשטאם, האדמו"ר מבית חיים יהושע. נקרא על שם סבו, בנו של הרב בן-ציון הלברשטאם. אמו הייתה בתו של הרב אהרן טייטלבוים (הראשון).
הרב חיים יהושע הוא בן יחיד להוריו. התחנך במוסדות באבוב. לאחר שהתחתן עם הנדל, בת הרב משה טייטלבוים האדמו"ר מסאטמר, עבר להתגורר בבורו פארק. במשך שבע עשרה שנה סירב לבקשת חותנו לקבל את משרת הרבנות במונסי, בנימוק שטרם הצליח להביא ילדים. עם לידתה של בתו הראשונה בשנת תשנ״ו (1996) קיבל את התפקיד. לבני הזוג שתי בנות.
על אף תוארו אב״ד סאטמר מונסי הוא נוהג בפועל כאדמו"ר, בכך שהוא מקבל קוויטלך, לובש קאפטן צבעוני ועורך טישים.
הרב הלברשטאם עומד בראש קהילה של כ-500 משפחות במונסי. הוא הקים במקום ישיבה גדולה עצמאית, כדי להימנע ממעורבות במחלוקת בין האחים בחסידות סאטמר. לקהילתו ישנם תלמוד תורה ובית ספר לבנות שבהם יחד כ-2500 תלמידים. גם יש לו ישיבה קטנה ומתיבתא שבהם יחד כ-300 תלמידים. לאחר פטירתו של חמיו, מזוהה קהילתו עם הרב זלמן לייב טייטלבוים.
העצמת עובדים
העצמה מוגדרת בפסיכולוגיה ארגונית כמוטיבציה פנימית של עובד לביצוע עבודתו. העצמה מורכבת מארבעה ממדים קוגניטיביים של נטיות של עובד כלפי מקום עבודה: משמעות, יכולת, שליטה והשפעה. יחדיו, ארבעה ממדים אלו משקפים נטיות אקטיביות של עובדים כלפי מקום עבודתם. כלומר עובדים מועצמים יחוו רצון להיות פעילים במקום העבודה, לעצב את תפקידם ואת סביבת העבודה שלהם וירגישו בעלי יכולת לעשות זאת.
ההתייחסות למושג העצמה בעולם העבודה מתחלקת להעצמה ברמת הפרט והעצמה ברמת הצוות. העצמה ברמת הפרט מתייחסת לתחושות האישיות של כל עובד, בעוד העצמה ברמת הצוות מתייחסת לתפיסות המשותפות של חברי הצוות ביחס לתחושת ההעצמה של כלל הצוות. צוותים מועצמים חשים כי העבודה המתבצעת בצוות היא משמעותית, כי לצוות יש חופש לבחור כיצד לבצע את משימותיו וכי ביכולתו לבצע בהצלחה את המשימות המוטלות עליו.