cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בלה אנגיאלושי
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
בשנת 1943, במהלך פגישה של איגוד החייטים המקצועי בבודפשט, פגש בלה בתופרת היהודיה רג'ינה אברמוביץ'. בלה ורג'ינה התיידדו לאחר כיבוש הונגריה על ידי גרמניה הנאצית במרץ 1944, הוטלו על היהודים במדינה איסורים רבים ובין היתר נאסר עליהם לנסוע ברכבת ללא אישור מיוחד. רג'ינה וחברתה היהודיה אלה קריזמן לא הצליחו להשיג את האישור לנסיעה ברכבת. בעקבות כך, שתי הנשים נשארו לתקופה בבודפשט בעוד שבאותו הזמן משפחותיהן נשלחו לאושוויץ. ביוני 1944 יהודי בודפשט רוכזו בבתים שסומנו בכוכב צהוב והצעירים מביניהם הועסקו בעבודות כפייה, בעיקר בפינוי הריסות. בלה עזר לאברמוביץ להשיג תעודת זהות מזויפת ארית, והציג אותה בפני אמו כארוסתו. בינתיים הוחמר מצבם של היהודים בהונגריה ובהם מצבה של קריזמן ושל הרמן ליבוביץ'. בלה נרתם לעזרתם והבריח אותם למרתף בבית אמו, שם הסתיר אותם עד שחרור אגר בנובמבר 1944. בלה דאג לכל צורכי היהודים להם עזר תוך סיכון רב לעצמו משום שהיה עריק שהתחמק מגיוס לצבא, ולאמו. כדי להימנע ממעצר בידי השלטונות, הוא שהה במסתור יחד עם היהודים.
לאחר המלחמה
בשנת 1945 בלה התחתן עם רג'ינה אברמוביץ'. הם גרו באגר ונולדו להם שני ילדים. אלה קריזמן היגרה לארצות הברית ושמרה על קשר עם בני הזוג במשך שנים.
הכרה והנצחה
ב-20 ביוני 1995 הוכר בלה אנג'אלושי כחסיד אומות העולם וב-23 באוגוסט 1995 קיבל את התעודה הרשמית מיד ושם בטקס שהתקיים בבודפשט. שמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
הסליק ביגור
הסליק בקיבוץ יגור הוא סליק ארצי שנבנה בשנים 1937–1938 בקיבוץ יגור והיה הסליק המרכזי בצפון הארץ.
היסטוריה
בתקופת טרום הקמת המדינה, בעת שלטון המנדט הבריטי, בנה ארגון "ההגנה" סליקים בכל רחבי הארץ כדי לספק נשק להגנת נקודות היישוב השונות. בימים אלו קיבוץ יגור היה מרכז חשוב של "ההגנה" ולכן הכיל את אחד הסליקים הגדולים. ב"שבת השחורה" (29 ביוני - 1946) ערך הצבא הבריטי חיפוש במקום (בעקבות הלשנה) וגילה מחבוא גדול של נשק שנועד להגנה על היישוב היהודי וחשיבותו הייתה גדולה מאוד.
הבריטים חפשו במשך מספר ימים בעזרת כלבים ומגלי מתכות ולבסוף גילו את הסליק המרכזי ועוד 25 סליקים קטנים. זה היה אחד הסליקים הגדולים שבו נתפסו כ־80 מרגמות 52 מ"מ, עשרות רובים תת-מקלעים ותחמושת רבה. הנשק שהיה בסליקים הוחרם וחלק מחברי הקיבוץ נאסרו. בעקבות זאת, נקראה אוניית מעפילים בשם "יגור".
הסליק המרכזי שנותר ריק לחלוטין מאז השבת השחורה, שוחזר ושופץ בשנת 1983 במסגרת חגיגות ה-60 לקיבוץ.
מבנה הסליק והכניסה הסודית
הכניסה לסליק הייתה דרך חור ברצפה של צריף בקיבוץ, כאשר הצריף שימש כמסווה לסליק. החור מוקם תחת מכונה, אך היה מוסתר מהעין אם לא פתחו את הכניסה דרך מנגנון מיוחד. כדי לפתוח את הדלת של הסליק היה צורך להסיר את אחד מחלקי המכונה שדרכו היה אפשר להעביר מוט שפותח את דלת הכניסה. בזכות מנגנון מתוחכם זה הסליק ניצל מגילוי פעמים רבות.
שיעור תשואה פנימי
בתחום המימון, שיעור התשואה הפנימי (באנגלית: Internal rate of return, ובר"ת IRR) או שת"פ של זרם מזומנים הוא שיעור ההיוון אשר מאפס את הערך הנוכחי הנקי של אותו זרם.
שיעור התשואה הפנימי יכול לשמש כמדד לבחינת כדאיות ביצוע השקעות. המדד מצביע על יעילותה ואיכותה של השקעה ספציפית, לעומת ערך נוכחי נקי (ענ"ן, NPV) המצביע על ערכה וגודלה. השקעה תיחשב להשקעה טובה מרעותה, אם שיעור התשואה הפנימי שלה גבוה משיעור התשואה הפנימי של ההשקעה האלטרנטיבית בעלת סיכון זהה. מכאן שאת שיעור התשואה הפנימי יש להשוות לכל אלטרנטיבה השקעתית בתוספת פרמיית סיכון מתאימה.
באופן כללי, אם שיעור התשואה הפנימי של פרויקט השקעה טיפוסי גבוה ממחיר ההון המשוקלל של החברה, הרי שביצוע הפרויקט יעלה את ערך החברה.
בהשקעה באיגרות חוב, שיעור התשואה הפנימי לרוכשים במחיר השוק מכונה גם תשואה לפדיון. במקרה של איגרות חוב חסרות סיכון, שיעור התשואה הפנימי יהיה ממוצע משוקלל של הריביות החזויות במהלך תקופת ההשקעה.
אופן החישוב
שיעור התשואה הפנימי הוא שיעור הריבית המתקיים כאשר הערך הנוכחי הנקי של השקעה הוא אפס. שיעור התשואה הפנימי (r) מתקבל איפוא על ידי המשוואה הבאה: כאשר CF_t מייצג את תזרים המזומנים בתקופה t.
אזי ניתן לומר כי ערכו של שיעור הריבית שתאפס את תזרים המזומנים הנ"ל היא: ומכאן ששיעור התשואה הפנימי של השקעה זו היא:
לעיתים קרובות, חישוב הערך של r איננו ניתן להסקה על ידי חישוב ישיר אלא דורש אנליזה נומרית או שיטות גרפיות.
בעיות העולות מהשימוש בשיעור התשואה הפנימי
המדד משמש לקביעת כדאיות השקעה של פרויקט יחיד, ואילו דירוג פרויקטים שונים באמצעות שיעור התשואה הפנימי שלהם אינו מרמז על עדיפותו של פרויקט אחד על פרויקט אחר. כאשר ההשקעה הראשונית של פרויקט כלשהו גבוהה מההשקעה הראשונית בפרויקט חלופי אחר, ייתכן ששיעור התשואה הפנימי (שיעור התשואה הצפוי) של הפרויקט הראשון נמוך לעומת האחר. בעיה נוספת היא הסכנה מקבלת מספר ערכים שונים של IRR, תופעה שנקראת כפילות IRR. תופעה זו מתרחשת כאשר יש יותר מהחלפת סימן אחת בתזרים המזומנים.
קישורים חיצוניים
מחשבון שיעור תשואה פנימי
עאקיר
עאקיר (בערבית عاقر, תעתיק: עָאקֶר. נכתב גם עקיר ולעיתים מופיע בתור עג'ר), היה כפר ערבי בשפלת יהודה, כ-5 קילומטרים דרומית לרחובות וכ-2 קילומטרים מערבית למזכרת בתיה, בגובה 60 מטר מעל פני הים. במהלך מלחמת העצמאות הכפר נכבש, תושביו עזבו אותו, ולאחר המלחמה לא הורשו לחזור. שרידי הכפר נמצאים היום בתחום קריית עקרון.
עד מלחמת העצמאות
באוקטובר 1883 נרכשו על ידי הברון היהודי אדמונד דה רוטשילד מפריז 2,660 דונם קרקע חקלאית מהכפר הערבי ואותה עיבדו 11 עולים מן העיירה פבלובקה שבבלארוס. העולים שעברו קודם לכן הכשרה חקלאית במקוה ישראל שכרו להם מגורים בכפר, ולאחר שהצטרפו אליהם בני משפחתם הקימו על אדמות הברון את הבתים הראשונים של המושבה עקרון. מאוחר יותר שונה שמה של עקרון למזכרת בתיה.
במהלך השנים, מהקמת המושבה ועד מלחמת העצמאות, היו יחסי שכנות טובה בין המושבה ובין הכפר, רבים מבני הכפר עבדו במושבה, והדרך אל המושבה עברה בעאקיר. במהלך המרד הערבי הגדול אירעו מספר תקריות בעאקיר אשר טופלו על ידי הצבא הבריטי בפשיטות על הכפר ובהריסת בתים.
בכפר פעלו שני בתי ספר יסודיים – בית הספר לבנים, שהוקם ב-1921, ובית ספר לבנות. כמו כן היו לכפר שני מסגדים.
בשנת 1941 הקימו הבריטים דרומית לכפר את RAF Aqir, שהיה שדה התעופה הצבאי הראשי של חיל האוויר המלכותי בארץ ישראל (כיום בסיס חיל האוויר תל נוף).
במלחמת העצמאות
במלחמת העצמאות, בעקבות חסימתן של דרכים ישירות יותר לירושלים הנצורה, עברה עיקר התנועה היהודית דרך הכביש שעבר בתוך עאקיר וממנו המשיכה למזכרת בתיה, לחולדה ולעבר כביש מסמיה-לטרון (כיום מקטע של כביש 3). בתחילת המלחמה נמנעו ערביי עאקיר מלתקוף את התחבורה היהודית שעברה בכפר. אולם בפברואר 1948 הותקפו שיירות בכביש והערכת היישוב העברי הייתה שהתוקפים הגיעו ממע'אר ומעאקיר. ב-10 בפברואר נחסמה הדרך בכפר לתנועה יהודית. באמצע פברואר נורו יריות מכיוון הכפר אל מזכרת בתיה וקו הטלפון למזכרת בתיה נותק.
התיישבות יהודית
עוד בימי מלחמת העצמאות בחודש נובמבר 1948, יושבו עולים חדשים שהגיעו מארצות שונות בבתי הכפר. ראשונים להתיישב היו 60 משפחות מבולגריה, אליהם נתווספו עולים מתימן ובמידה פחותה מהונגריה, רומניה, פולין, מרוקו וארצות אחרות. באוגוסט 1949 כבר היו בכפר 1,300 תושבים. בינואר 1949 הוקם בדרום הכפר, המושב בית אלעזרי שנקרא בתחילה "עקיר החדשה". בשנת 1950 הוקצו חלק מאדמות הכפר להרחבת כפר ביל"ו. בהמשך הוקמו בסמוך לכפר מעברות שנקראו "מעברת עקיר", שקלטה עולים מעיראק ו"עקיר החדשה". היישוב בכפר עצמו, בו יושבו עולים חדשים, נקרא "כפר עקרון". בשנים 1953 ו-1958 צורפו "מעברת עקיר" ו"עקיר החדשה" לכפר עקרון. בשנת 1963 שונה שם היישוב לקריית עקרון.
יודומטריה
יודומטריה בכימיה אנליטית היא תת-סוג של טיטרציה המודדת ריכוז צורונים אורגניים בעזרת הגבתם עם נגזרות של יוד. השיטה זכתה לתפוצה בעקבות השימוש הנרחב בה לכימות ריכוז ויטמין סי רב החשיבות.
ניתן לחלק טיטרציה זו לשתי שיטות, השיטה הישירה בה מודדים ישירות את כמות היוד שהגיבה עם האנאליט, והשיטה העקיפה בה מודדים את עודפי היוד שנותרו לאחר התגובה עם האנאליט.
השיטה הישירה
בבסיס השיטה הישירה עומדת תגובה בין האנאליט לבין יוד- כפי שניתן לראותה בראש העמוד (שם לדוגמה מובא ויטמין סי).
אולם, מטעמים בטיחותיים אין זה אפשרי לעבוד עם יוד בצורת הגזית, ועל כן נהוג ליצור את היוד בכוס בעזרת התגובה המפורטת בצד שמאל. כדי לשלוט על קצב תגובה זו נהוג להציף את הכוס ביוני הידרוניום ובאשלגן יודי (KI). המרכיב אותו מוסיפים בצורה מדודה הוא האשלגן יודאט (KIO3), אותו נהוג להכין בריכוז נמוך ולטטרו מביורטה בכמויות זעירות. בתור אינדיקטור נהוג להשתמש בעמילן, המשנה צבעו לסגול בנוכחות יוד.
השיטה העקיפה
בבסיס שיטה זו עומד עקרון יצירת עודפי יוד, הגבתם (הספונטנית) עם האנאליט, וטיטור שארית היוד עם תיאוסולפט.
התגובה המתאימה מפורטת בצד.
כלומר, מתחילים את הטיטרציה בהוספת יתר של יוני הידרוניום ואשלגן יודי, וכן (בניגוד לשיטה הישירה) גם הוספת יתר של אשלגן יודאט. היוד, יגיב בכמות אקווימלרית (כלומר על פי המקדמים הסטוכיומטריים) עם האנאליט (למשל במקרה של ויטמין סי ביחס של 1:3), ומאחר ונוצר ממנו עודף, יוותרו ממנו צורונים בתמיסה. צורונים אלו ניתן לטטר בעזרת תמיסת תיאוסולפט (בריכוז נמוך בכמויות מדודות).
גם בשיטה זו האינדיקטור הוא עמילן. ברם, שמסיבות שקשה לעמוד על טיבן, לא ניתן להוסיף אותו בהתחלה אלא רק אחרי הוספת כמות מסוימת של תיאוסולפט.
השוואה בין תתי השיטות
לשיטה הישירה מספר יתרונות על פני השיטה העקיפה- ראשית היא פשוטה יותר וקלה יותר לביצוע. שנית, ובעקבות כך היא מועדת פחות לשגיאות, הן בגלל פשטות הביצוע והן בגלל מיעוט השלבים. שלישית- היא מצריכה פחות חומרים ולכן זולה יותר.
באופן דומה ובמהופך ניתן למנות את יתרונות השיטה העקיפה על פני הישירה- היא כולאת את האנאליט בתרכובת יציבה ושוב אינו מתכלה עם הזמן.
כמו כן, ניתן למנות את חסרונות השיטה העקיפה על פני הישירה - היא מורכבת יותר לביצוע, מועדת יותר לשגיאות ולטעויות ומצריכה חומרים רבים יותר.
נוסחאות ודרכי חישוב
גם כאן, יש להתייחס בנפרד לשיטה העקיפה ולשיטה הישירה וכן לכל אנאליט, נדבוק פה בדוגמה של ויטמין סי:
בהתאם לתגובה הראשונה הנוסחא לחישוב מספר מולי ויטמין סי בשיטה הישירה פשוטה מאד- מספר מולי האשלגן יודאט כפול שלוש. יחס זה נובע ישירות מהמקדמים הסטכיומטריים בתגובה הנ"ל.
בשיטה העקיפה העניין מעט מסובך יותר, ראשית יש לחשב את סך כל מולקולות היוד שנוצרו בתמיסה וגם כאן בהתאם לאותה התגובה מדובר בשלש כפול מספר מולי האשלגן יודאט. כדי להתחשב בעובדה שלא כל היוד הגיב, ואת העודף מטטרים עם יוני תיאוסולפט, יש לחסר את היחס האקווימולרי של יוני תיאוסולפט, על פי התגובה השנייה המצוינת מעלה היחס הוא 2:1. כלומר הנוסחא לחישוב מספר מולי ויטמין סי היא שלש כפול מספר מולי האשלגן יודאט פחות חצי כפול מספר מולי התיאוסולפט.
כוכב הצוענים
הספר מתאר את סיפורו של יקוב, מלך הצוענים המתאר בגוף ראשון את קורותיהם של עם הצוענים ועל יכולתם הייחודית לנוע במרחב ובזמן וללבוש צורות חדשות לאורך השנים. הסיפור מתרחש בשנת 3159 ומתאר את ההיסטוריה של הצוענים לאורך התקופות השונות - בפלנטות שונות ובכדור הארץ ועל הדרך בה תמרנו הצוענים את הקורה סביבם לתועלתם האישית לאורך השנים.
על פי הספר, מקורם של הצוענים הוא בכוכב רומאני ואף על פי כן, לא ברור אם הצוענים הם חייזרים או בני אדם.
ענן אטלס
ענן אטלס (באנגלית: Cloud Atlas) הוא סרט עצמאי מסוגת מדע בדיוני-פנטזיה-הרפתקה, שנכתב ובוים בידי לאנה ולילי וצ'אוסקי וטום טיקוור. הסרט הוא עיבוד קולנועי לספרו של הסופר הבריטי דייוויד מיטשל, ועלותו (100 מיליון דולר) היא מהגבוהות ביותר לסרט עצמאי. בסרט מככבים טום הנקס, האלי ברי, ג'ים ברודבנט, הוגו ויבינג, ג'ים סטרג'ס, סוזן סרנדון ויו גרנט, אשר מחליפים זהויות לכל אורכו של הסרט.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים בטורונטו ב-8 בספטמבר 2012 וזכה לקימת כבוד בת עשר דקות. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר וכן היה ברשימת עשרת הסרטים מביניהם נבחרו המועמדים לפרס אוסקר בקטגוריית האפקטים המיוחדים, אם כי לא זכה להיכנס לחמישיית המועמדים הסופיים.
עלילה
עלילתו הרשמית של "ענן אטלס" מתוארת כדלקמן:
ששת הסיפורים הם:
תקופת זמן שביעית מוצגת במבואו ואחריתו של הסרט, והיא מתרחשת מספר עשורים לאחר העתיד הפוסט-אפוקליפטי. בתקופה זו, זאכרי המזדקן מעביר מונולוג במיקום שאינו ידוע בתחילה. באפילוג מתגלה כי זאכרי מספר את הסיפור לנכדיו הרבים, בעוד שני ירחים וכדור הארץ מאירים בשמי הלילה כנקודה כחולה חיוורת. מארונים יוצאת מתוך ביתם והם מתחבקים.
זבור
זַבּוּר (בערבית: زبور) באסלאם הוא ספר הקודש אשר אללה נתן לדוד, והוא אחד מספרי הקודש אשר קדמו לקוראן, כמו התורה שניתנה למשה, והבשורה שניתנה לישו.
המילה הערבית "זַבּוּר" מצויה בשירה ערבית קדם אסלאמית במשמעות של כתיבה או חיבור, בעיקר של שירה. בקוראן נתייחדה המשמעות של ספר קודש המיוחס לרוב לדוד, ובמיוחד לספר תהילים.
הזַבּוּר בקוראן
הקוראן מזכיר את הזבור בשמו פעמים ספורות, לדוגמה:
הקוראן לא מרחיב בנושא הזבור, מלבד העובדה שהוא מצוין שהוא ניתן מאללה לדוד. עם זאת, במספר היקרויות אחרות המונח משמש במשמעות כללית יותר של "ספרי קודש".
הזבור בחדית'
ישנו חדית' אותנטי אשר בו נאמר:
אבו הוריירה דיווח שהנביא מוחמד אמר "הקראת הזבור נעשתה קלה עבור דאוד".
- סחיח אל-בוכרי 4:55:628
יין מריאני
יין מריאני (Vin Mariani) היה משקה פופולרי שהיה מורכב משילוב של יין ושל קוקאין. המשקה נוצר על ידי הכימאי הצרפתי אנג'לו מריאני בשנת 1863.
המשקה זכה לפופולריות גדולה ועשה שימוש בטכניקות פרסום חדשניות, בהן שימוש בסלבריטאים המצולמים כשהם שותים את המשקה, שבתמורה להסכמתם לצילום הוענק להם המשקה חינם. בהם היו האפיפיורים לאו השלושה עשר ופיוס העשירי וכן ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, הנריק איבסן, ז'ול ורן ותומאס אדיסון.יין זה הפך במהרה ללהיט ברחבי אירופה, ונכנס אף לספרות - בין הגיבורים הספרותיים שהשתמשו בקוקאין ניתן למנות את ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד
המשקה קוקה-קולה היה מהמתחרים של יין מריאני, ונמכר כמשקה קוקאין לא אלכוהולי.
וילנב-לה-מגלון
וילנב-לה-מגלון (בצרפתית: Villeneuve-lès-Maguelone, באוקסיטנית: Vilanòva de Magalona) הוא כפר ומועצה מקומית במחוז ארו (Hérault) שבחבל אוקסיטניה בדרום צרפת. הוא נמצא בפאתי העיר מונפלייה, באזור עשיר בביצות, על שפת הים התיכון.
היסטוריה
וילנב-לה-מגלון הייתה אחת משבע הערים (יחד עם הערים אלן, אג'ד, נרבונה, לודב, בזייה, ונים), שהיו כנראה המקור לשם "ספטימניה" (Septimania, מהמילה Sept, שבע) אשר ניתן לחבל ארץ זה על ידי הרומאים. בשנת 462 עברה הפרובינקיה לשליטתם של הוויזיגותים.
תחילה הייתה מגלון למעוזו של אציל ויזיגותי, על אדמה המוגנת על ידי לגונות. בהמשך הפכה למקום מושבו של בישוף. לאחר מלחמות רבות אשר צמצמו את מספר התושבים באזור, החזיר אליה בישוף בשם ארנו (Arnaud, 1030–1060) את הדיוקסיה, בנה מחדש את הכנסייה שנהרסה והקים גשר כדי לחבר ולאחד את מגלון לאזור החדש אשר נשא את השם וילה נובה (Villeneuve, "עיר חדשה"). בהמשך הוקמה שם קתדרלה בסגנון רומאי, אשר נושאת את השם סן פייר דה מגלון.
ג'יימס פולוק
חייו
ג'יימס פולוק נולד באירלנד בשנת 1893. בצעירותו למד באוניברסיטת לידס באנגליה. בפרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לחיל הרובאים המלכותי האירי (Royal Irish Rifles), נפצע בקרב, הוצב לשרת במצרים והגיע לדרגת מייג'ור.
פולוק הגיע לירושלים בשנת 1917, חודשים אחדים לאחר כיבוש העיר על ידי כוחותיו של אלנבי. בהגיעו לארץ עבר לדבריו חוויה של התגלות דתית, כאשר בהשקיפו על ירושלים ממרומי הר הזיתים ובלבו כמיהה עזה לפעול בשליחותו של ישו, שמע בת קול הקוראת לו להמשיך ולהילחם על השלמת כיבוש יתר הארץ. בסיום הקרבות התלבט פולוק האם להישאר בארץ ישראל או לחזור לאירלנד. לבסוף קיבל החלטה ששינתה את מהלך חייו, והחליט להישאר בארץ כאיש השירות הקולוניאלי הבריטי. הוא קשר את גורלו עם הארץ למשך עשרים וארבע שנים (עם הפסקה בשרתו בניגריה), עד סיום המנדט הבריטי.
עד שנת 1920 שירת פולוק כקצין מנהלה בממשל הצבאי הבריטי שקדם למנדט הבריטי על ארץ ישראל. באוקטובר 1920 נתמנה לסגן המושל של נפת רמאללה והתגורר בירושלים בבית מפואר ברחוב הנביאים שנקרא "בית תבור". פולוק ואשתו ציינו את שם הבית על גבי ניר המכתבים שלהם, כאילו הייתה זו אחוזת משפחתם באנגליה. בבית שימשו את בני המשפחה משרת, טבחית, עוזרת בית ומטפלת בילדים. שגרת חייהם כללה מפגשי חברה עם בני הקהילה האנגלית הקטנה בירושלים ורכיבה על סוסים. פולוק מאוד נהנה ממנעמי חיים קולוניאליים אלו ובמכתב לאמו כתב, בהצנעת יתר, כי הבית "דומה מאוד לבית אנגלי".
יחסו של ג'יימס פולוק אל האוכלוסייה היהודית בארץ הושפע מאמונתו הנוצרית העזה, ומרומנטיזציה של הערבים שלחמו לצדו של לורנס איש ערב, אליו שאף להדמות ואף הצטלם כשלראשו כאפיה כמוהו והחל ללמוד ערבית. כן הושפע מיחסם של קציני הממשל הצבאי שלא היו רגילים לכך שבני הארץ, "ילידים" בלשונם, ידברו אליהם בגובה העיניים, כפי שעשו אנשי ועד הצירים ומנהיגי היישוב. גם הרכב ההנהגה היהודית לא היה לרוחו. הוא סיווג אותם, יוצאי מזרח אירופה, כבעלי תרבות נחותה מזו האנגלית. לאביו כתב: "היהודים הם העם הבלתי סובלני והשחצני ביותר בעולם". במכתב אחר כתב לאביו שהיהודים מנסים להביא לסילוקו.
כששמע פולוק על הכוונה למנות את הרברט סמואל היהודי לתפקיד נציב העליון, זעק כי בריטניה עומדת לחולל עוול היסטורי גדול ולאבד את אמון הערבים, ואף הזהיר את שר החוץ הבריטי הלורד קרזון מפני המינוי.
בשנת 1923 יצא פולוק לניגריה כאיש השירות הקולוניאלי הבריטי. בניגריה מילא תפקיד עוזר שר במזכירות הממשל הבריטי בלגוס.
בשנת 1930 שב פולוק לארץ ישראל למלא תפקידים מטעם ממשלת המנדט. בתחילה היה סגן מושל מחוז הדרום. בראשית שנת 1938 נתמנה למושל נפת שכם וסגן מושל מחוז חיפה והשומרון. באוקטובר 1938 הוא מילא באופן זמני את מקומו של מושל המחוז. ביולי 1939 עם פיצול מחוז חיפה ושומרון לשני מחוזות, מונה למושל מחוז השומרון. בהמשך אותו חודש נתמנה לממלא מקום מושל מחוז חיפה בעת חופשתו של מושל המחוז מר ביילי. בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה לא שב ביילי לתפקידו ופולוק היה למושל הקבוע של מחוז חיפה. באפריל 1942 עבר לכהן כמושל מחוז הגליל. באוקטובר 1944 נתמנה פולוק למושל מחוז ירושלים, תפקיד בו המשיך להחזיק גם בשלביה הראשונים של מלחמת העצמאות עד להקמת מדינת ישראל. פולוק חווה את שלביה הראשונים של המלחמה בירושלים וסביבתה, הפיצוץ בבנין הפלסטיין פוסט, הפיגוע ברחוב בן-יהודה, הקרב על שיירת נבי דניאל, קרב דיר יאסין וטבח שיירת הדסה, ועזב את העיר עם אחרוני הבריטים ובהם הנציב העליון אלן קנינגהם ב-14 במאי 1948. ביום הכרזת העצמאות כתב ג'יימס פולוק ביומנו: (יום מאוד עצוב...היהודים הכריזו על מדינתם העצמאית).
לאחר הכרזת העצמאות נשארו אחרוני הכוחות הבריטיים במובלעת קטנה בנמל חיפה וסביבותיו שבעקבות מיקומה זכתה לכינוי "מובלעת חיפה", על מנת לבצע פינוי מסודר שלהם מן הארץ ולאבטחו. הכוחות הבריטיים ובראשם הגנרל מקמילן החזיקו במובלעת זו עד ליום 30 ביוני 1948, בו עזבו את הארץ שלא על מנת לשוב. אחרון העוזבים היה הגנרל מקמילן. תפקידו האחרון של ג'יימס פולוק בארץ ישראל היה לנהל מובלעת זו כ"יועץ לעניינים אזרחיים". הוא ניהל את המובלעת כאילו הייתה מיועדת להישמר לעד, הקים מחלקות, מינה פקידים ובעלי משרות. כמו כן סייע לאחרוני הערבים לעזוב את חיפה, אולם עיקר תפקידו היה מכירת עודפי ציוד ואריזתם. כשהפליג מן הארץ הבריק לאשתו מסיפון הספינה "ארץ ישראל נעלמת בערפל".
פולוק יצא לגמלאות בשנת 1954 ובאותה שנה נבחר מטעם מפלגת אלסטר היוניוניסטית (UUP) כחבר הסנאט של צפון אירלנד. היה זה תפקידו הציבורי האחרון והוא כיהן בו עד שנת 1957.
ג'יימס פולוק נפטר בשנת 1982.
ברווז הבית
ברווז הבית (שם מדעי: Anas platyrhynchos domesticus) הוא עוף מים ממשפחת הברווזיים. ברווז הבית בוית בסין מהמין ברכייה וכמה מהזנים גם מהברווז ברבר. באנגלית ובשפות נוספות מכונה ברווז הבית ברווז פקין משום מוצאו הסיני. ברווז פקין הוא גם שם למתכון הכנה סיני של בשר ברווז.
כענף חקלאי, מגדלים ברווזי בית לשם ביצים, בשר ופלומה. לעיתים מגדלים אותם כחיית מחמד או לנוי.
ברווזים גודלו על ידי האדם מזה אלפי שנים. ככל הנראה תהליך הביות החל בדרום-מזרח אסיה. הם אינם פופולריים לגידול כמו התרנגולים, מכיוון שלברווזים בשר יותר שומני והם זקוקים לשטח גידול גדול יותר מהתרנגולים, דבר שמייקר את העלות הכוללת של גידול ברווזים לצורכי בשר. נוצות הברווז ובייחוד הפלומה שבין הנוצות משמשים כבידוד (למשל בשמיכות פוך) ולכן גידלו ומגדלים ברווזים באזורים הקרים של סין.
הפוניקולר של טביליסי
בין השנים 1936-1938 והשנים 1968-1969 שוקם הפוניקולר ונבנתה תחנה נוספת. ביולי 2000 התרחשה תאונה וכבל שנקרע גרם להתרסקות אחד הקרונות עם תיירים יפניים בתוכו. הדבר הביא להשבתת הפוניקולר. בשנת 2005, בעקבות תרומה של איש העסקים היהודי-גאורגי-רוסי, בדרי פטרקצישווילי, הוחל בשיפוץ הפוניקולר ונרכשו קרונות חדשים, ובמאי 2006 הוא נפתח מחדש.
הפוניקולר מוביל מפרוורי טביליסי לפסגת הר מתאצמינדה, שם נמצא פארק, מסעדה גדולה הצופה על טביליסי ומגדל שידורי הטלוויזיה של טביליסי. באמצע הדרך נמצא פנתאון מתאצמינדה וכנסיית מאמאדוויתי.
בני אלבז
בני אלבז (נולד יב באדר ה'תשכ"ב, 11 במרץ 1960) הוא זמר פופ נשמה ישראלי.
ביוגרפיה
בנימין אלבז נולד ב-1960 בפתחיה וגדל כחילוני ברמלה. הוא החל להופיע בלהקת "הבוערים".
בסוף 1979 הוציא את אלבומו הראשון "ריקוד האהבה". בין שירי האלבום בלטו: "ביום שבו עברת", "מסיבת הסלון של שנות ה-60" (בשניהם - מילים ולחן: עוזי חיטמן), "מגי" (מילים: מני בגר, לחן: דני ממן, עיבוד: להקת "גן עדן") ושיר הנושא שהלחין אלבז למילים של אבנר אשכול.
ב-1980 הוציא את אלבומו השני "אהבה ראשונה", שאותו ניהל מוזיקלית ועיבד היוצר והמוזיקאי עוזי חיטמן. האלבום כלל גרסה מחודשת ל"גברת שוש", שביצע במקור גבי שושן באלבומו השני ואת "תני לי רמז" (מילים ולחן: דודו זר). בהקלטות האלבום השתתפו עוזי חיטמן, אריק רודיך ואבנר קנר וחברי להקת "ברוש".
ב-1982 יצא בחברת התקליטים הד-ארצי אלבומו השלישי "קיץ מסוכן". ננסי ברנדס עיבד וניגן בקלידים ועימו השתתפו בהקלטות גם גרי אקשטיין בגיטרות, מאיר ישראל בתופים, מיכה מיכאלי בבס, וחברי להקת "ברוש". בין שירי האלבום בלטו: "אני ממתין לך", "למה את לא מחייכת" ו"תני לי קצת חום".
ב-1984 הוציא את האלבום הרביעי "שושנה" בחברת התקליטים "קוליפון". המוזיקאי נתן כהן הקליט ועיבד את שירי האלבום. האלבום כלל את השירים: "הרוח המלטפת" ואת השיר "גדי" שהוקדש לבנו.
עוד באותה שנה הוציא את אלבומו הבא "אני חוזר הביתה", כששיר הנושא היה למעשה ביצוע של אלבז ללהיט איטלקי שהתפרסם בביצועו של דורון מזר. משה לוי עיבד את שירי האלבום.
בסוף שנות ה-80 הוציא אלבז את האלבום "אח יבאבא - שירים שאוהבים". רובי בן שמעון עיבד את שירי האלבום.
עוד בסוף שנות ה-80 הוציא את האלבום "שרון רוקדת הפלמנקו". אריה ברקוביץ' עיבד את מרבית שירי האלבום, כששירים נוספים עובדו על ידי ננסי ברנדס והגיטריסט משה בן-משה ('בן-מוש').
ב-1989 הוציאת את האלבום "אהבה אוריינטלית" ('החיים הם חגיגה') בעיבודו של רובי בן-שמעון.
אחד מלהיטיו המוכרים מאותם ימים זה השיר ״כל החיילים חוזרים הביתה״ שזוהה כמעין המנון החיילים.
צלקנית
צלקנית (שם מדעי: Carpobrotus, באנגלית pigface) היא סוג של צמח סוקולנטי בעל עמידות גבוהה ליובש עונתי, קרקע דלה ורסס ים. הסוג "צלקנית" כולל כ-20 מינים, שמוצאם של רובם הוא דרום אפריקה, אך קיימים גם מינים שמקורם באוסטרליה ובדרום אמריקה. הסוג רגיש לקרקע כבדה או בוצית. מקור השם המדעי carpobrotus הוא ביוונית, ומשמעותו "פרי אכיל". בארץ גם קיים שם עממי, "אהל האצבעות".
בני אלבז
ביוגרפיה
אלבז שיחק כדורגל בבית"ר רמלה. בין אלבז לבין דורון מזר התנהל ויכוח מי מהם שר לראשונה את הגרסה העברית לשיר "אני חוזר הביתה" (גרסה עברית של השיר "L`Italiano" של טוטו קוטוניו).
צלקנית
תיאור
עלי הצלקנית בשרניים מאוד, בעלי חתך משולש ומסתיימים בחוד. הצלקנית משתרעת על פני הקרקע, כשבכל התפצלות קיים אגד שורשים. פרחיה גדולים, אופקיים וצורתם כצורת כתר. הפרחים בעלי דמיון מסוים לפרחי חרצית, אלא שעלי הכותרת של הצלקנית זקורים יותר. צבעה שונה ממין למין - לבן, כתום, צהוב או סגול.
בני אלבז
ביוגרפיה
לקראת סוף שנות ה-80 אלבז נסע לתקופה לארצות הברית. בתוכנית "עובדה" עם אילנה דיין ב-3 בפברואר 2008 נטען כי בתקופת שהייתו בארצות הברית התקרב אלבז לחוגי הפשע המאורגן הישראלי בניו יורק. לאחר שחזר לארץ בתחילת שנות ה-90, חזר בתשובה עם כל משפחתו. אלבז הוציא כמה אלבומים שמתארים את המעבר לעולם התשובה, אחד משיריו הבולטים שעסקו בנושא היה השיר "לא קשה לחזור בתשובה", שבו שר עם בנו גד בזמן שהיה ילד.
צלקנית
תיאור
לפירות צורה אליפטית, כשבקצם פיטמה, וגודלם כשני סנטימטרים.
בני אלבז
ביוגרפיה
ב-1995 הוציא את האלבום "תינוקות שנשבו" שכלל חידושים לשירים מוכרים דוגמת: "שבחי ירושלים", "אני העבד", "אלוהים נתן לך במתנה" ו"אל נבקש".
צלקנית
שימושים
בזכות עמידותם הרבה של מיני הצלקנית, דרישותיהם הצנועות מהקרקע ועמידותם בתנאי יובש, בצלקנית משתמשים לעיגון חוליות ומדרונות בשולי דרכים. בגננות נוי משמשת הצלקנית לכיסוי שטחים שאינם מיועדים לדריכה. בגינות רבות משמשת הצלקנית כצמח כיסוי קל מאוד לתחזוקה. את הצלקנית ניתן להרבות על ידי ייחורים (יש לכלול אגד שורשים בכל יחור), השרשה (גבעול צלקנית במים יפתח שורשים תוך מספר שבועות) או על ידי זרעים.
בני אלבז
ביוגרפיה
אלבז נודע בעבר כזמר של שירי מחאה ושירים בעלי גוון פוליטי. בין השירים שזוהו איתו: "הוא זכאי" (על אריה דרעי), בזמן שהיו שכינו אותו "זמר הבית" של מפלגת ש"ס, ושיר המחאה נגד תוכנית ההתנתקות "זה לא יקרה".
צלקנית
שימושים
בנוסף, מיני הצלקנית משמשים למאכל. כשהם בשלים, פירות הצלקנית ראויים למאכל. לפרי הבשל גוון צהוב והוא מפיץ ריח עז. לחלק ממיני הצלקנית טעם מר ולא נעים, אך הם ראויים למאכל. למין Carpobrtus deliciosus טעם מתוק. את עלי הצלקנית אוכלים צבים. הם טובים למאכל אדם לאחר בישול. בעבר השתמשו מלחים בעלי הצלקנית כתרופה לצפדינה. ילידי אוסטרליה השתמשו בעלים צלויים כתחליף למלח.
בצלקנית משתמשים גם לצרכים רפואיים. מיץ העלים מכווץ כלי דם ובעל יכולת חיטוי מסוימת והרגעה מקומית, ועל כן ניתן להיעזר בו בצורתו הגולמית על פצעים פתוחים, כוויות, פריחה, מחלות עור כרוניות מסוימות ועקיצות. בנוסף, ניתן להשתמש במיץ העלים להקלה במצב של שלשול, ולגרגור להקלה בדלקת גרון. מתקיימים מחקרים להפקת תרופה מסחרית ממיצוי העלים.
בני אלבז
ביוגרפיה
בשנת 2011 השתתף וזכה במקום הראשון בתוכנית המציאות של ערוץ 24 "היכל התהילה".
לקראת סוף שנת 2014 אחרי שהופיע במופע בצרפת והתבקש לשיר בפני המעריצים שיר של הזמר הצרפתי מייק בראנט אלבז הקליט תוך כמה שבועות, אלבום שלם משירי מייק בראנט עם המפיק המוזיקלי אריה פריינד.
צלקנית
בישראל
מינים הגדלים בישראל:
בני אלבז
שיתופי פעולה
אלבז עם עוזי חיטמן בשיר ״שרון״ שכתב לו, עם שימי תבורי בדואט "חייל של אמא" שיצא ימים ספורים לפני כניסתו ל"היכל התהילה". בהיכל התהילה שיתף פעולה עם אריק סיני בשיר משותף "בין החומות" בשנת 2012. בשנת 2013 שיתף פעולה עם בנו בשיר "ה' מלך".
פעילות פוליטית
בשנת 2021 לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הודיע על פרישתו מתנועת ש"ס ותמיכתו במפלגת עוצמה יהודית שרצה לכנסת במסגרת הציונות הדתית, ובשל כך פרסם שיר תמיכה בראש המפלגה, איתמר בן גביר. שנה לאחר מכן, לקראת הבחירות לכנסת ה-25, הודיע על הקמת מפלגת "כח להשפיע", אך פרש מהתמודדות שבועיים לפני יום הבחירות והביע תמיכה ברשימת הציונות הדתית.
חיים אישיים
אלבז מתגורר לסירוגין בישראל ובארצות הברית. אלבז אב לעשרה ילדים.
בנו הוא הזמר גד אלבז, עמו שר מספר דואטים. בנותיו הזמרות שרה אלבז ומישל אלבז-רוזן שרות בפני קהל נשים בלבד. הזמר בני אל הוא בן דודו.
יו-יו מה
יוֹ-יוֹ מה (באנגלית: Yo-Yo Ma; בכתב סיני מסורתי: 馬友友; בכתב סיני מפושט: 马友友; בפין-יין: Mǎ Yǒuyǒu; נולד ב-7 באוקטובר 1955) הוא צ'לן צרפתי-סיני-אמריקני, הידוע בזכות כישוריו כאחד מהצ'לנים הקלאסיים הטובים בעולם ומפעליו הרבים בתחומים מוזיקליים מגוונים.
ביוגרפיה
מה נולד בפריז לאם זמרת ולאב שהיה מנצח ומלחין, שניהם ממוצא סיני. מגיל צעיר קיבל חינוך העוסק במוזיקה. הוא החל ללמוד לנגן בכינור, המשיך לוויולה ובהמשך עבר לצ'לו. משפחתו היגרה לארצות הברית בשנת 1962 והשתקעה בניו יורק כשהיה בן 7.
הוא הופיע בכמה פרקים של סדרת הטלוויזיה לילדים "ארתור", ובסדרת הדרמה "הבית הלבן".
בפברואר 2011 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית מנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
פעילות מוזיקלית
יו-יו מה נודע בהתעניינותו במגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, בניגוד לנגן קלאסי טיפוסי. הוא הופיע והקליט יצירות מתקופת הבארוק על כלים תקופתיים, מוזיקת בלוגראס אמריקנית, מלודיות סיניות, מוזיקה ברזילאית, טנגו ארגנטינאי מאת אסטור פיאצולה, ואת פסקול הסרט "נמר, דרקון".
הוא ניגן את היצירה "Air and Simple Gifts" בהשבעתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
הוא הקים את תזמורת "דרך המשי" שמאגדת מוזיקאים ממזרח ומרכז אסיה. במאי 2006 זכה בפרס דן דוד, על תרומתו לשימור המורשת האמנותית והתרבותית של העמים שלאורך נתיב המסחר שחצה את יבשות אסיה ואירופה, מסין עד לים התיכון, החל באלף הראשון לפני הספירה ועד לאמצע האלף השני לספירה. הבמאי מורגן נוויל יצר ב-2015 סרט דוקומנטרי בשם מוזיקה של זרים: יו-יו מה ואנסמבל דרך המשי, שמתעד את סיפורו של האנסמבל וחלק מנגניו. הסרט השתתף בפסטיבל דוקאביב ב-2016
בשנת 2020 הופיע ברשימה השנתית טיים 100 של מגזין טיים.
תדרים ללא רישוי
תדרים ללא רישוי הם תחומים של תדרי רדיו מתוך הספקטרום האלקטרומגנטי שבהם מותר לציבור לבצע שידור וקליטה חופשיים ללא רישיון, למרחקים קצרים, בעוצמה נמוכה, בתנאים מסוימים.
תנאי נוסף לשימוש בתדרים הללו הוא הפקת קרינה אלקטרומגנטית בעוצמה הנמוכה מסף מסוים שהוגדר לכל תדר.
תקינה
בארצות הברית, השימושים העדיפים בתחומי ה-ISM מוגדרים על פי "Part 18 of the FCC rules", והשימושים שאינם דורשים רישוי (בעדיפות הנמוכה) מוגדרים ב-Part 15 Subpart B.
תחומי התדרים המאושרים לשימוש ללא רישוי משתנים מיבשת ליבשת, וממדינה למדינה. לרוב, הכללים מבוססים על התחומים הבאים, כפי שהוגדרו בכללי ITU מספר 5.138, 5.150, 5.280:
בישראל
לציבור בישראל ניתן אישור שימוש חופשי ללא רישוי בתחומי התדרים 2400MHz-2483.5MHz (עד עוצמת שידור של 100 מיליוואט) ובתוך בניינים גם בתחום התדרים 5150MHz-5875MHz.
קנניסה בקלה
קנניסה בקלה (באמהרית: ቀነኒሳ በቀለ באנגלית: Kenenisa Bekele; נולד ב-13 ביוני 1982) הוא אתלט אתיופי. הוא אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) בעל 4 מדליות מהן 3 זהב, 4 פעמים ברציפות אלוף העולם (פריז 2003, הלסינקי 2005, אוסקה 2007 וברלין 2009), שיאן עולם (2005–2020) ושיאן האולימפי בריצת 10,000 מטר, שיאן עולם (2004–2020) בריצת 5000 מטר, פרק הזמן הארוך ביותר שהחזיק מעמד שיא העולם בריצה זו. נוסף לכך, שיאו האישי בריצת מרתון מדרג אותו במקום השלישי בכל הזמנים.
ביוגרפיה
בקלה נולד בכפר בקוז'י (Bekoji) שבמחוז ארסי (Arsi), מחוז במרכז אתיופיה. החל להשתתף בתחרויות בינלאומיות לצעירים כבר בגיל 17, ושנה לאחר מכן כבר זכה במרוץ שכזה. פרץ לתודעה העולמית באליפות העולם באתלטיקה בשנת 2003, לאחר שזכה במדליית זהב בריצת 10000 מטרים, ובמדליית ארד בריצת 5000 מטרים. כבר אז הסתמן כ"יורש" לעמיתו האתיופי, האצן האגדי היילה גבריסלאסי. בשנת 2004 שבר בקלה שלושה שיאי עולם - 5000 מטרים (אולם), 5000 מטרים (באצטדיון) ו-10000 מטרים (באצטדיון). גם באולימפיאדת אתונה, הגיע להישגים מרשימים: זכה במדליית הזהב בריצת 10000 מטרים ובמדליית כסף בריצת 5000 מטרים (לאחר שהוביל כל הריצה אבל ב-50 מטרים האחרונים, הישאם אל גרוז' ממרוקו עקף אותו). באליפות העולם בהלסינקי בשנת 2005 זכה במדליית הזהב בריצת 10000 מטרים. בתחרות "ליגת הזהב" שנערכה באוגוסט 2005 בבריסל שבר בקלה את שיא העולם שקבע הוא עצמו, בזמן של 26:17.53 דקות. הוא גם זכה באחת עשר מדליות זהב אישיות בריצת שדה כולל שיא עולם של שש מדליות במרחק 12 ק"מ.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה בקלה במדליית זהב בריצת 10000 מטרים, תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש בתוצאה 27:01.17 דקות. כן זכה בקלה במדליית זהב בריצת 5000 מטרים, תוך שהוא קובע שיא אולימפי חדש בתוצאה 12:57.82 דקות והיה לאתלט הראשון זה 28 שנה הזוכה בתואר הכפול למרחקים אלה.
לאחר שבקלה לא התחרה 18 חודשים עקב פציעה, הוא חזר להתחרות באליפות העולם באתלטיקה 2011 שנערכה בדאגו שבקוריאה הדרומית, בריצת 10000 מטר, אך איבד את הדבוקה המובילה לפני הקילומטר השמיני והפסיק את הריצה סיבוב לפני הסוף. זו הייתה הפעם הראשונה בה הפסיד בתחרות רשמית של 10000 מטר. באולימפיאדת לונדון 2012 השתתף במירוץ ל-10000 מטר. במהלך המרוץ כולו רץ בתוך הדבוקה המובילה, עד ש-150 מ' לסיום לא היה יכול לספרינט המהיר אותו הכתיב המנצח הבריטי מו פארח. לבסוף סיים במקום הרביעי, כשנייה אחת אחרי אחיו הצעיר טריקו.
יחזקאל לוינשטיין
הרב יחזקאל (חצקל) לוינשטיין (תרמ"ה - י"ח באדר ה'תשל"ד ; 1885 – מרץ 1974) היה מבעלי המוסר הבולטים במאה ה-20, שימש כמשגיח הרוחני של ישיבות מיר, לומז'ה-פתח תקווה וישיבת פוניבז'.
חייו
שימש כר"מ בישיבה הקטנה שעל ידי ישיבת קלם ואחר כך כמשגיח רוחני בישיבות קלצק ומיר (בין היתר בתקופת שהותה בשאנגחאי). בין השנים 7–1935 שהה בארץ ישראל ושימש כמשגיח בישיבת פתח תקווה, בראשותו של הרב ראובן כץ. לאחר פטירת רבו רבי ירוחם ליבוביץ משגיח ישיבת מיר, שב הרב לוינשטיין לפולין למלא את מקום רבו בתפקיד החינוכי. אחד מתלמידיו בתקופת פתח תקווה מספר:.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט עם ישיבת מיר לווילנה, שהייתה לזמן קצר תחת שלטון הליטאים. משם עבר עם הישיבה לקיידאן, ומשם נסע עם התלמידים מזרחה לקובה ולשנגחאי באמצעות 'ויזות קוראסו' המפורסמות. פעילות הבריחה, כמו גם יוזמות דומות שהעלה ראש הישיבה הרב אליעזר יהודה פינקל לא נעשו על דעתו של הרב לוישטיין, שצידד בקו פאסיבי יותר. בזמן שהייתו בשנגחאי התגלעו חילוקי דעות בינו לבין תלמידיה המבוגרים של הישיבה בענייני הנהגה שונים, ובאותן שנים התבלט כמנהיגה של הישיבה, כשמכתביהם של עסקני וגדולי הדור בשאלות שונות, כשאלת קו התאריך בהלכה, מופנות אליו.
לאחר כן עמד בראש תלמידי ישיבת מיר בארצות הברית, ושם הסתופפו בצילו קבוצה גדולה של לומדי מוסר, שחלק מהם עלה איתו יחד לארץ ישראל.
לאחר עלייתו לארץ ישראל בשנת תש"ט המשיך בתפקידו בישיבת מיר בירושלים. בשנת תשי"ד עבר לשמש כמשגיח של ישיבת פוניבז' בבני ברק.
הרב שך הכירו כבר מתקופת כהונתם ביחד בישיבת קלצק. כאשר עמד הרב לוינשטיין בראשות תלמידי ישיבת מיר בארצות הברית התייעץ עם הרב שך על המשך דרכו, והוא המריצו לעלות ארצה (המכתב נדפס באור יחזקאל - מכתבים). הרב שך אמר לתלמידי הישיבה: "אל תחשבו שלפני מלחמת העולם היו הרבה אנשים כמותו, כבר אז באותו דור דעה, היה המשגיח מן היחידים!". בהספדו עליו בשעת ההלויה, אמר ש"המשגיח הוא העובד ה' הכי גדול שראיתי מימי".
נפטר בביתו בגבעת ישיבת פוניבז', בי"ח באדר תשל"ד.
הגותו
גישתו המוסרית מפורסמת בעיקר במקום המרכזי המוענק ליראת העונש, ובשל תפיסת האמונה בחוש השוללת עיסוק פילוסופי ומאמצת את האמונה הפשוטה, שהפכה לסממן היכר של החברה החרדית.
ספריו
שיחותיו ואגרותיו לוקטו על ידי חתנו, הרב ראובן יהושע גינזבורג, בסדרת ספרים בשם אור יחזקאל. אחרי פטירתו המשיכו במפעל ההוצאה לאור בניו של הרב ראובן גינזבורג. וכן חמישה כרכים משיחותיו בשם "אור יחזקאל". כמו כן יצאו לאור שלושה כרכים של שיחותיו מתקופת ישיבת מיר בשאנגחאי בשם ממזרח שמש, שנכתבו על ידי תלמידו רבי משה בנימין ברנשטיין. שיחות מוקלטות שלו נמצאות בישיבת פוניבז', בפורמט של תקליטים, והן מושמעות בה מעת לעת.
מולדובנית
היסטוריית השימוש במונח
השמות "מולדובנית" ו"רומנית" שימשו לאורך ההיסטוריה בערבוביה לזיהוי שפתם של המולדובנים, אך רק המונח "מולדובנית" שימש בגלגוליה השונים של מולדובה כחלק מברית המועצות: הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית מולדובה והרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית. השימוש במונח "מולדובנית" לתיאור השפה בברית המועצות – כשפה שונה ומובחנת מהרומנית – היה חלק מהמדיניות הסובייטית, שבחרה לחדד ולהעצים את ההבדלים בין "מולדובנים" לבין העם הרומני בשל ההיסטוריה הנפרדת של העמים.
הזהות המעשית בין שפות האם של בני העם המולדובני לבין הרומנים באה לידי ביטוי באופן רשמי מאז חידוש השימוש בכתב הלטיני בשנת 1989. בעקבות זאת קראה הכרזת העצמאות של מולדובה העצמאית מ-1991 לשפה המדוברת במדינה "רומנית". בשנת 1994, עם זאת, העניקה החוקה העכשווית מעמד רשמי למונח "מולדובנית" דווקא. מעמדה של השפה הרשמית עוגן בחוק עוד יותר בתחילת שנות ה-2000, כאשר הפרלמנט של הרפובליקה קבע בחוק כי ההגדרות "מולדובנית" ו"רומנית" הן כינויים של אותה השפה. בשנת 2013 קבע בית המשפט החוקתי של מולדובה כי השם "רומנית", שבו מוזכרת השפה הרשמית של המדינה במגילת העצמאות, גובר על השם "מולדובנית" שנקבע בחוקת המדינה. האזור הבדלני טרנסניסטריה ממשיך להכיר ב"מולדובנית" כאחת משפותיו הרשמיות, לצד רוסית ואוקראינית.
בהוראה ובבתי הספר משתמשים בשם "רומנית" לתיאור השפה מאז קבלת העצמאות. בשנת 2007 ביקש נשיא מולדובה ולדימיר וורונין שהשם ישונה ל"מולדובנית", אך בשל לחץ ציבורי הרעיון מעולם לא מומש.
במולדובה היה מאבק בין הקוראים לשפתם רומנית ובין המבקשים להבדילה מהרומנית ולקרוא לה מולדובנית. המאבק הסתיים בניצחון הדוגלים ברומנית וב-16 במרץ 2023 הפרלמנט המולדובני החליט לשנות בחוקים את הכינויים השפה המולדובנית, שפת האם ושפת המדינה בביטוי השפה הרומנית.
כתב
בעוד במולדובה האלפבית הלטיני נמצא בשימוש, במדינה הלא-מוכרת, טרנסניסטריה משתמשים דווקא באלפבית הקירילי.
ג'ימנמה
ג'ימנמה סילבסטר (שם מדעי: Gymnema sylvestre) הוא צמח מטפס ממשפחת האסקלפיים ומקורו במרכז ובדרום הודו. הצמח משמש ברפואה ההודית כתרופה טבעית לסוכרת מזה כאלפיים שנה.
מרכיבי הצמח
החומר הפעיל בצמח מורכב מקבוצת מולקולות מסוג טריטרפן סאפונין הידועות כחומצות ג'ימנמיק. חומצות אלה הן אנטי-סוכרתיות ונוגדות דלקות. במחקר משנת 1967 בודדה חומצת A1 מעלי הצמח וזוהתה כמרכיב משמעותי ופעיל לוויסות סוכר. מחקרים מתקדמים משנת 1971 דנים בהשפעת החומצה על שינוי טעם הסוכר.
סגולות רפואיות
מחקרים בני ימינו מראים כי שימוש לטווח ארוך בעלי הצמח מפחית את רמות הסוכר בדם וכמו כן מנטרל את הטעם המתוק בפה. החומר הפעיל האחראי לכך נמצא בחומצות הג'ימנמיק שפועלות כמווסתות וכתחליף לסוכר. מחקר על עכברים משנת 2003 מתאר כי הצמח חוסם קולטני טעם מתוק. חומצות הג'ימנמיק משמשות כרכיב פעיל במחקרים כימיים רבים הבוחנים את אנטומית הטעם ובמחקרים על סוכרת. החומצות זוהו כמפחיתות רמות סוכר וחומצות אמינו במעיים. מחקר שבוצע על עכברים משנת 2005, הראה כי תמיסה בריכוז של 00.125 (mg/ml) המופקת מעלי הצמח, גרמה לשינויים הפיכים ולגידול ברמות אינסולין וסידן בתאי בטא. ממצאים אלו מציעים כי מרכיבי התמיסה מסייעים במעבר האינסולין אל תוך התא. בסדרת מאמרים רפואיים משנת 1990 פורסם כי חומצות הג'ימנמיק מסייעת בבניית תאי בטא של הלבלב ועל כן כתרופה מסייעת לחולי סוכרת ב'.
לירון עמרם
לירון עמרם (נולד ב-1988) הוא מוזיקאי וזמר ישראלי, השר בסגנון המוזיקה האלקטרונית והפופ, בשילוב שירה תימנית מסורתית.
ביוגרפיה
לירון עמרם נולד וגדל בפתח תקווה. הוא בנו של הזמר אהרן עמרם. למד במדרשית נעם והחל לנגן בגיל 15 מוזיקת רוקנרול ופאנק. שרת בצה"ל כלוחם בגולני ולמד בישיבות עתניאל ושיח יצחק. לאחר שהשתחרר מצה"ל ביצע שירים של אביו בעיבודים מודרניים. ב-2014 הוא החל להופיע עם ההרכב לירון עמרם והפנתרים.
ב-2015 נבחר כאמן האלטרנטיבי של mako לשנת תשע"ה. ב-2016 הוציא את שירו "חלום ישן" שהושמע רבות בתחנות הרדיו, והיה לשיר המושמע ביותר בשנת תשע"ז בתחנת גלגלצ. לאחריו הוציא את הסינגל "תמיד אותו סיפור" אותו כתב, הלחין ועיבד.
בפברואר 2018 הוציא את שירו "ים של דמיונות", סינגל רביעי מתוך אלבום הבכורה. במאי 2018 זכה בפרס הישג השנה לתגלית השנה של אקו"ם לשנת 2017.
אלבום הבכורה שלו, "חלום ישן", יצא בסוף שנת 2018. באותה השנה הקליט מחדש את השיר "Galbi" של עפרה חזה, עבור אלבום המחווה קול הנשמה - שרים עפרה חזה. בשנת 2019 יצר והקליט יחד עם מיקה קרני את הסינגל "ליפול לשיגעון". בפברואר 2020 הוציא את הסינגל "למה את שותקת".
ב-3 באוגוסט 2021 הוציא את הסינגל "גלים".
מילונגה
מילונגה היא "הבנרה נלהבת". ההבנרה המקורית התחלקה לארבע פעמות, במקצב שתיים-ארבע סטנדרטי, עם הטעמת סטקאטו על כל צליל. במעבר למילונגה, לעומת זאת, כל ארבעת הצלילים מתחזקים כיוון שהקצב מוכפל. חוזק הפעמה הראשונה מחליש את הפעמה הרביעית ומשווה למילונגה כמעט תחושה של ואלס: אחת-שתיים-שלוש (ארבע), אחת-שתיים-שלוש (ארבע).
מקצב ההבנרה איטי יותר, מפורש יותר, של אחת, שתיים, שלוש-ארבע. לפחות פסנתרן טנגו מודרני אחד גורס, שהפולקה השפיעה על האצת המילונגה.
המילונגה בנויה על מקצב סינקופטי, המורכב משמונה פעמות עם דגש על הראשונה (לפעמים גם השנייה), הרביעית, החמישית והשביעית.
[1] 2 3 4 [5] 6 7 8
[1] 2 3 [4] [5] 6 [7] 8, לפעמים גם [1] [2] 3 [4] [5] 6 [7] 8
[1] 2 3 [4] 5 6 [7] [8];
בשנות ה-1890 כבר כתבו מלחינים בצורה מובנית, שניכר בה עדיין דמיון מסוים למילונגה או לטנגו אנדלוסי, ותהיה בהמשך לטנגו מפותח במלואו.
אמנים
המוזיקאים האורוגוואים והארגנטינאים, הנודעים במילונגה שהלחינו ועיבדו, הם רוברטו פירפו, אנחל ד'אגוסטינו, פדרו לאורנס, אנחל ויולדו, פרנסיסקו קאנארו, רודולפו ביאג'י, חואן ד'אריינסו, אדגרדו דונאטו, גאבינו אסייאסה, אניבל טרואילו, לוצ'ו דמארה, דומינגו פדריקו, אנחל וארגאס, מריאנו מורס, אלפרדו סיטארוזה, פרנסיסקו לומוטו, אסטור פיאצולה וקרלוס די סארלי. אמנים אלה פעלו בשנים הראשונות של עידן הטנגו, תור הזהב שלו. להקת לוס מונלייטס הוציאה שיר בשם "מילונגה דה פלו לארגו" ("מילונגה לשיער הארוך") בתקליט הבכורה שלהם, "מונלייטס".
המלחין והפסנתרן הארגנטינאי פרננדו אוטרו ביסס רבות מיצירות התזמורתיות והקאמריות על מקצב זה בכתיבה לתזמורת סימפונית, רביעיית מיתרים והרכבי ג'אז.
קווין ג'והאנסן הוא אמן רוק ארגנטינאי בן זמננו, שהרפרטואר שלו כולל מספר רב של שירים, המשלבים מוזיקה עממית ומוזיקה פופולרית עם מקצבי מילונגה.
הרמב"ם היומי
לימוד הרמב"ם היומי הוא מיזם ללימוד יומי בספר משנה תורה של הרמב"ם, שעליה הכריז רבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ' בשנת ה'תשמ"ד (1984).
לימוד הרמב"ם
הרעיון ללמוד את כל ספר משנה תורה מופיע בכתבי האחרונים. הרב מאיר פאפירש כותב על מעלת לימוד זה על פי תורת הקבלה, שם נאמר שעל יהודי מוטל לקיים את תרי"ג המצוות הן במעשה והן בדיבור ומחשבה, ולכן יש ללמוד את ספר משנה תורה, שבו מבוארות כל המצוות. הרמח"ל כתב: "מה שצריך כל הרוצה להיות חכם בישראל לדעת תחילה הוא ... שיידע לימוד הש"ס ... אחרי כן צריך שילמוד ספר להרמב"ם מראשו לסופו". שניים מראשוני מנהיגי החסידות, ר' שלמה מקרלין ור' חיים מקוסוב נהגו לערוך סיום על הרמב"ם מדי שנה. היה גם מנהג קדום של חסידי קרלין בטבריה, לסיים בכל שנה את הש"ס והרמב"ם.
היו רבנים וגדולי תורה בדורות עברו, שקבעו סדר מיוחד, יומי או שבועי, ללימוד רציף בספר משנה תורה עצמו. השל"ה הציע: "מי שיוכל לעיין בכל יום במיימון ... ימצא נפלאות ויתורצו לו כמה קושיות בהלכה". החיד"א מספר על תקנה שיזם בעניין זה: "הוספתי בכל יום שילמדו ... קצת דינים מהרמב"ם ... וכתב מהר"ש בן הרשב"ץ בתשובותיו סימן נ"ב, אם לומד שני דינים מהרמב"ם מקיים 'שונה הלכות בכל יום' ו'מובטח לו שהוא בן עולם הבא'". ר' דוב בער, המגיד ממזריטש, כתב לתלמידו ר' שניאור זלמן מלאדי:.
אדמו"רים ורבנים שיבחו את היוזמה.
ארגון 'שיננא' הוקם בתמוז תש"פ בכדי לעודד את היוזמה בקרב בני הישיבות.
לימוד רמב"ם יומי
באחרון של פסח ה'תשמ"ד הורה רבי מנחם מנדל שניאורסון לקבוע לימוד יומי ב"משנה תורה" לרמב"ם.
וציין מספר נימוקים להוראה זו:
השיעור הראשון התחיל בכ"ז בניסן תשמ"ד והסתיים בי"א בניסן תשמ"ה.
מסלולי הלימוד
ללומדי הרמב"ם היומי הציע רבי מנחם מנדל שניאורסון שלושה מסלולים:
מטה הרמב"ם היומי (מטעם צעירי אגודת חב"ד) מוציא מדי שנה לוח המורה אלו פרקים יש ללמוד בכל יום לפי כל מסלול.
משיחותיו של הרבי מחב"ד על שיעורי הרמב"ם יצאו לאור כמה ספרים: יין מלכות (שלושה כרכים), הדרנים על הרמב"ם וכללי רמב"ם.
חגיגות סיומי לימוד הרמב"ם
לקראת הסיום הראשון במסלול שלושה פרקים ליום, בשנת תשמ"ה, עודד הרב שניאורסון עריכת סיומים במקומות רבים ככל האפשר, וקישר זאת לשמונה מאות וחמישים שנה להולדתו של הרמב"ם. בין היתר נערכו סיומים בפאס, מול ביתו של הרמב"ם, במלון מריוט במנהטן בהשתתפות כ-8,000 איש וליד קברו של הרמב"ם בטבריה ובבית הכנסת הרמב"ם במצרים.
בכל שנה נערכת חגיגת סיום בשכונת קראון הייטס וליד קברו של הרמב"ם ובסמיכות לזה אירוע חגיגי במעמד רבנים ואישי ציבור, לעיתים נערך האירוע בכינוס גדול יותר. כך למשל בסיום מחזור בחמישי בשנת תשמ"ט ובסיום השלושים של לימוד הרמב"ם בשנת תשע"ב התקיים כנס בהיכל נוקיה בתל אביב, ובסיום מחזור הארבעים של לימוד הרמב"ם בשנת תשפ"א התקיים כנס בבריכת הסולטן בירושלים, בשנת תשפ"ב יצא הסיום בערב ל"ג בעומר ונערכו סיומי הרמב"ם במאות תהלוכת ל"ג בעומר, ואף נערך במעמד הזיכרון ל-45 איש במוצאי ל"ג בעומר במירון, את הסיום ערך הרב חיים שלמה דיסקין.
מהדורות רמב"ם לשיעורים היומיים
משנת ה'תשס"ז החלו להופיע בחוברת "דבר מלכות" שיעורי הרמב"ם היומי בחלוקה לפי ימות השבוע לשלושת המסלולים, בצירוף הלכה לעיון לכל יום, כפי הוראתו של הרבי מלובביץ' ללמוד כל יום לפחות הלכה אחת בעיון.
פרויקט הרמב"ם היומי בחמ"ד
בשנת ה'תשע"ג החל מיזם בחינוך ממלכתי דתי של לימוד רמב"ם יומי. והקיף בעיקר ישיבות תיכוניות. נכון למרץ 2014 למדו בפרויקט כ-5,500 תלמידים. הפרויקט הורחב לאבות התלמידים ולתוכנית הכוללת כ-6,000 מנויים. בשנת תשע"ד קיבל המיזם את פרס ירושלים מטעם ערוץ 7 והעיתון בשבע במסגרת כנס ירושלים האחד עשר, על הפצת תורה. הלימוד נעשה בתחילה מתוך מהדורת הכיס של ספרי מפעל משנה תורה, ובסבב שלאחר מכן עבר למהדורה המבוארת של הוצאת קורן.
הסבב הנוכחי התחיל בב' אייר ה'תשפ״ג.
ג'ולס קוברניק
ראשית חייו
נולד ב-1918 בפיטסבורג שבארצות הברית למרים (מרי) וג'וזף קוברניק, יהודים שמוצאם מכפר סמוך לקייב שבאוקראינה. ג'ולס היה אחיהם הצעיר של סמואל (סם) (1900), בל (1907), מוריס (מר, יליד 1908) ולואיס (לו, יליד 1913). ההורים הגרו לארצות הברית בשנת 1906 עם בנם סם. ג'ולס סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1936 ואת לימודיו לתואר ראשון בחינוך באוניברסיטת פיטסבורג בשנת 1941.
השירות בצבא ארצות הברית
קוברניק גויס לחיל הרגלים של צבא ארצות הברית בשנת 1941 (Medical Regiment of the 29th Infantry Division in Fort Meade) שבפורט מיד, בסמוך לוושינגטון די. סי.. שירת ביחידה זו עד לינואר 1942. ג'ולס ביקש לעבור לחיל האוויר, עבר קורס צוערים בסיסי בקליפורניה ולאחריו הגיע לבית ספר פרטי לטיסה שהוחרם על ידי ממשלת ארצות הברית לצרכים צבאיים. ג'ולס לא סיים את הכשרתו והועבר לאריזונה להכשרה כמפציץ במטוסים. בסיום הקורס הועלה לדרגת לוטננט שני. בשל צורך בנווטים-מפציצים במטוסי B-29 המשיך לקורס נווטים (גם הוא באריזונה) והוכשר כנווט קרב. קוברניק עבר הסבה למטוס B-17 מבצר מעופף והמשיך את הכשרתו בטנסי. בסיום הקורס נשלח לקנדה ומאוחר יותר הוצב בברבדוס, בסקוטלנד ולבסוף הוצב בבסיס Bury St. Edmunds מצפון ללונדון שבאנגליה.
עם חזרתו לאנגליה, החליט להישאר ונשא את הייזל לאשה בחודש ספטמבר 1944. הוא המשיך את שירותו הצבאי וקודם לדרגת לוטננט ראשון.
בשלהי מלחמת העולם השנייה, הגיש קוברניק בקשה לשוב עם רעייתו לארצות הברית. ב-1945 שב לטקסס, אריזונה, קודם לדרגת קפטן וזכה להולדת בתו קרן. ב-1945 עקר עם משפחתו לשיקגו. זמן קצר לאחר מכן נפרד מאשתו אך המשיך להתגורר בשיקגו עד לעלייתו לישראל בשנת 1965.
השירות בחיל האוויר הישראלי
עם תום מלחמת העולם השנייה, חזר קוברניק לארצות הברית והיה פעיל בארגון "בני ברית". בשנת 1947 ראה מודעה בעיתון על כך שחברת תובלה מחפשת אנשי צוות אוויר יהודיים. הוא ענה למודעה והתבקש להגיע לניו יורק לראיון. בניו יורק פגש קוברניק את פעילי ההגנה, בראשות הימן שמיר, שנשלחו לגייס מתנדבים לחיל האוויר הישראלי. קוברניק התנדב כאיש מח"ל והתגייס לשורות ההגנה, בה החל בהטסת מטוסי תובלה והפצצה שנקנו מסוחרי נשק לארץ ישראל. קוברניק היה ממקימי טייסת 69, שכללה שלושה מטוסי B-17 והוצבה בכנף 1 (בסיס רמת דוד).
לאחר מלחמת העצמאות
עם תום מלחמת העצמאות חזר קוברניק לשיקגו והצטרף לאחיו, לואיס, שהיה בעל חנויות דרגסטור. בשנים שלאחר מכן, חזר מעת לעת לישראל לפגישות מחזור של לוחמי חיל האוויר. בביקורו האחרון בשנת 1964 פגש את רות סניור (פוריה) שהייתה גרושתו של בוריס סניור, גם הוא טייס מתנדב מדרום אפריקה שהשתקע בארץ. בשנת 1965 חזר קוברניק לארץ, התחתן עם רות והשתקע בכפר שמריהו, יחד עם בתו מנישואיו הראשונים. לזוג נולד בן משותף שהצטרף לשתי בנותיה של רות. אחיו ורעייתו עלו אף הם לישראל בשנת 1970. לפרנסתו לימד קוברניק אנגלית בבית הספר "אורט יד ליבוביץ" בנתניה ובמשך שנים רבות שיחק גולף להנאתו במועדון הגולף קיסריה, שם שימש כקפטן המועדון בהתנדבות עד שפרש בגיל 88. נפטר בכפר שמריהו ב-2014, בגיל 96, ונקבר בבית הקברות שם.
מורשת מח"ל
בשנת 2015 יצא אל האקרנים סירטן התיעודי של ננסי ספילברג (מפיקה) ורוברטה גרוסמן (במאית) Above & Beyond ("מעל ומעבר: טייסת הקרב הראשונה") המביא את סיפורם של מתנדבי חוץ לארץ (מח"ל) בטייסת 101 ובאמצעותו ניתן להתרשם מסיפורם של אנשים כמו ג'ורג' ליכטר (Lichter), לו לנרט (Lenart), קולמן גולדשטיין, גדעון ליכטמן (Lichtman) ואחרים.
אליפות אירופה בכדורגל
אליפות אירופה בכדורגל (באנגלית: UEFA European Championship), או היורו (UEFA Euros) בשמה הנפוץ, היא תחרות הכדורגל המרכזית לנבחרות לאומיות המאורגנת על ידי אופ"א, הקונפדרציה האירופית לכדורגל. האליפות נערכה לראשונה ב-1960 ומאז מתקיימת פעם בארבע שנים. שמה המקורי היה "גביע אירופה לאומות". האליפות האחרונה נערכה ב-11 ביוני 2021 עד 11 ביולי 2021, ב-11 ערים מארחות ברחבי אירופה.
תחילת קיום התחרויות
הרעיון להקמת טורניר אליפות למדינות באירופה החל כבר ב-1927, כאשר הנרי דלוניי אשר היה חבר בוועד המנהל של פיפ"א ולימים המזכיר הכללי הראשון של אופ"א, הציע לפיפ"א לארגן טורניר שכזה. אך רק ב-1958, כ-4 שנים לאחר הקמת ארגון אופ"א (ו-4 שנים לאחר מותו של דלוניי שהגביע הזוכה נקרא על שמו ולזכרו), החל שלב המוקדמות של הטורניר הראשון בו השתתפו 17 נבחרות, אשר מתוכן עלו לטורניר הגמר שנערך בצרפת 4 נבחרות. בטורניר הראשון זכתה נבחרת ברית המועצות שניצחה 1–2 את יוגוסלביה בגמר הראשון שנערך בפריז. ספרד פרשה מן התחרות בגלל מחאות פוליטיות. מתוך 17 המשתתפות בלטו בהיעדרן נבחרות חזקות מאוד כמו אנגליה, הולנד, מערב גרמניה ואיטליה.
הטורניר הבא נערך ב-1964 בספרד, וכמות המשתתפות הוגדלה ל-29 נבחרות. מערב גרמניה נעדרה שוב, יוון פרשה מהתחרות לאחר שהוגרלה נגד אלבניה, איתה הייתה במלחמה באותה עת. נבחרת ספרד המארחת ניצחה את האלופה הנוכחית ברית המועצות 1–2, במשחק הגמר שנערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו שבמדריד.
מבנה הטורניר נשאר אותו הדבר גם בטורניר הבא ב-1968, שאירחה איטליה. הייתה זו הפעם הראשונה בה משחק בטורניר הוכרע בהטלת מטבע (חצי הגמר בין איטליה לברית המועצות), ובנוסף משחק הגמר של איטליה נגד יוגוסלביה הלך למשחק חוזר אחרי שהמשחק הראשון נגמר בתיקו 1-1. איטליה ניצחה 0–2 את המשחק החוזר וזכתה בטורניר. בטורניר זה השתתפו 31 נבחרות.
בלגיה אירחה את הטורניר הבא ב-1972, בו זכתה נבחרת גרמניה המערבית, לאחר שניצחה את ברית המועצות 0–3 בגמר, משערים של גרד מילר (צמד) והרברט וימר באצטדיון הייזל שבבריסל. רבים מן השחקנים הגרמנים שהשתתפו בנבחרת בזכייה בטורניר זה זכו לאחר מכן במונדיאל 1974 שנתיים לאחר מכן.
יורו 1976 ביוגוסלביה היה האחרון בו 4 נבחרות בלבד השתתפו בטורניר נוקאאוט הגמר, וגם האחרון בו המארחת הייתה חייבת להשתתף בו. צ'כוסלובקיה ניצחה את מערב גרמניה בשיטה החדשה להכרעת תיקו בסיום משחק - דו-קרב בעיטות עונשין. לאחר 7 בעיטות מוצלחות, אולי הנס החמיץ, ולאחר מכן הצ'כוסלובקי אנטונין פננקה הבקיע את הפנדל המכריע והצ'כוסלובקים זכו בטורניר לאחר ניצחון 3–5 בבעיטות עונשין.
הרחבה ל-8 נבחרות
תחרות הגמר הורחבה ל-8 קבוצות ביורו 1980 שנערך פעם נוספת באיטליה. טורניר זה נערך עם שלב בתים (של 4 בכל בית) ולאחר מכן המנצחת מכל בית המשיכה למשחק הגמר, בעוד שתי הסגניות בבתים הלכו למשחק על המקום השלישי. נבחרת מערב גרמניה זכתה בפעם השנייה לאחר שניצחה את בלגיה 1–2 בגמר, עם 2 שערים של הורסט רובש במשחק הגמר שנערך בסטאדיו אולימפיקו שברומא, כאשר השער השני הובקע שתי דקות לסיום הזמן החוקי במחצית השנייה, בנגיחה של רובש מקרן של קרל היינץ רומניגה שבישל, לאחר שער שוויון של הבלגים.
נבחרת צרפת זכתה בפעם הראשונה כשאירחה את הטורניר הבא ביורו 1984, כשקפטן הנבחרת מישל פלאטיני הבקיע 9 שערים ב-5 משחקים, בהם הגול הראשון בניצחון 2–0 על ספרד במשחק הגמר. פורמט התחרות השתנה שוב כאשר שתי המובילות בכל בית בשלב הבתים הלכו לשלב חצי הגמר בהצלבה (במקום שהראשונות בבית ילכו ישר למשחק הגמר), המשחק על המקום השלישי לא התקיים.
את יורו 1988 אירחה גרמניה המערבית, אך הפסידה 1–2 בחצי הגמר ליריבה המסורתית שלה הולנד. במשחק הגמר ניצחה הולנד את ברית המועצות 2–0 באצטדיון האולימפי שבמינכן. היה זה המשחק השני בטורניר בו נפגשו שתי הקבוצות לאחר שבבתים ניצחה ברית המועצות את הולנד 1–0 שסיימה רק שנייה בבתים. במשחק הגמר הבקיע מרקו ואן באסטן את אחד השערים, שער שנחשב לוירטואוזי ומרהיב בבעיטת וולה מהאוויר מעל השוער, והוא נכנס לתודעת הכדורגל כאחד השערים הזכורים בהיסטוריה, במיוחד במשחקי הגמר של הטורנירים הגדולים.