cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יאניק אלנו
קורות חיים
יאניק אלנו נולד בפיטו (Puteaux) בשנת 1968 במשפחה של בעלי ביסטרו ואהבתו לאמנות הבישול התבטאה משחר ימיו. כילד הירבה לעזור לאמו בהכנת הארוחות. בגיל 16, בשנת 1984 עבר כראשון במחזורו קורס למלונאות בתיכון סנטוס דימון בסן קלו והחל משנת 1986 נכנס כחניך בתחום המגדנאות במלון לוטציה בפריז. המשיך השתלמויותיו בבתי המלון "רויאל מונסו", "סופיטל" בסוור ו"מריס" ( Hôtel Meurice), כמו כן במסעדת דרואן, אחר כך במלון סקריב.
בשנת 2003 מונה בראש מסעדת המלון מריס ברחוב ריבולי 228 ברובע 1 של פריז, כשצוותו מונה 74 עובדים. ב-2004 המדריך מישלן העניק לו שני כוכבים. בשנת 2007 הוא נבחר להיכלל בחברת גדולי השפים של צרפת לאחר שזכה בשלושה כוכבים במדריך מישלן. המסעדה נכללת גם במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
תחת ניהולו המסעדה הגסטרונומית של המלון מריס הגיעה לשיא פרסומה. ויאניק אלנו הוכתר בשנת 2008 כשף השנה. "מטבחי הוא כמו עירי, ועירי היא פריז" הצהיר השף, שהצטיין בכישרון להמציא מחדש מנות מהמטבח המסורתי כאשר פירושיו מערבים דיוק ומקוריות, בלי שום אקסטרווגנצה. אלנו מפיק השראתו מהמוצרים וה"טרוארים" על מנת לגשר בין המסורת הקלאסית ולמודרניות.
בשנת 2008 הקים אלנו את חברתו - "קבוצת יאניק אלנו" המיועדת להפצת רעיונותיו ומוצריו המותגים בצרפת ובעולם בתחום מסעדנות הפאר. באותה בשנה לקח בידיו גם את ניהול מסעדת "לה שבאל בלאן" ("הסוס הלבן") בקורשבל, כעת בעלת שני כוכבי מישלן.
בשנת 2014 הוא החליף את כריסטיאן לה סקר במסעדה "לדואן" בפריז וזכה עבודה מספר כוכבים של מישלן.
APB: All Points Bulletin
All Points Bulletin:Reloaded, לעיתים מקוצר כ-APB, הוא משחק מחשב מרובה משתתפים בגוף שלישי, שפועל על מערכת ההפעלה Microsoft Windows, ותוכנת על ידי חברת RealTime Worlds. המשחק עוצב על ידי דייוויד ג'ונס, האיש שאחראי על הפקתם של סדרת משחקי Grand Theft Auto ו-CrackDown.
השקת המשחק
המשחק הופץ ב-6 ביוני 2010 בדרום אמריקה ובאירופה. עקב הצורך לשלם על מנת לשחק במשחק, Realtime World, שהייתה בעלת המשחק, הודיעה שהמשחק ייסגר. אחרי חיפושים רבים אחרי קונה, קמה החברה K2 Network שכיום נקראת Gamersfirst, וקנתה את המשחק בכ־1.5 מיליון לירות שטרלינג.
באמצע 2010 פרסמה Gamersfirst שהמשחק יהיה חינמי, "Free 2 Play". כיום המשחק מונה אלפי משתמשים מרחבי העולם, ומרוויח מיליוני דולרים בשנה.
משחקיות
במשחק יש מלחמה פנימית בין "שוטרים" ו"פושעים", שתי קבוצות שהשחקן בוחר את השייכות אליהן עם פתיחת הדמות בתחילת המשחק. עלילת המשחק מתרחשת בעיר דמיונית הנקראת "San Paro". לכל קבוצה יש משימות שונות, כדוגמת משימה לשרוף מכוניות בעיר לפושעים, בניגוד למשימת סריקת טביעות אצבע לשוטרים. למשחק יש מימד חברתי שבא לידי ביטוי ביכולת עיצוב של חפצים במשחק ומכירתם בשוק, Marketplace.
פיקוד מרחבי
פיקוד מרחבי (באנגלית: Military district או Military region) הוא מונח צבאי המציין גוף פיקודי בעל אחריות על מרחב גאוגרפי יבשתי קבוע המהווה מפקדה עליונה לכל הכוחות הצבאיים בגיזרה זו. בשעת רגיעה הפיקוד אחראי לקיום הביטחון השוטף ולהכנה למלחמה. בשעת עימות אחראי הפיקוד על ניהול הלחימה בחזית (או חזיתות) המרחב מול האויב ולהשגת המטרות האסטרטגיות בגיזרתו, לפי הנחיית המטכ"ל ומהווה, לפיכך, דרג מערכתי.
פיקודים מרחבים בצה"ל
בצה"ל ישנם ארבעה פיקודים מרחביים:
בישראל כל פיקוד אחראי על הפעלת תקנות ההגנה לשעת חירום במרחב פעילותו. פיקוד מרחבי נוסף שהיה קיים בעבר הוא פיקוד מרחב שלמה בדרום סיני.
בראש הפיקוד בצה"ל ניצב קצין בדרגת אלוף, המהווה את הדרג הבכיר ביותר במערך המבצעי היבשתי בגיזרתו, מתחת לרמטכ"ל.
לעומת הפיקוד המרחבי קיים מושג של פיקוד ייעודי או פיקוד משימתי האחראי על תחום מקצועי או משימתי מוגדר ומהווה סמכות עליונה בתחום זה כגון פיקוד העומק, פיקוד ההכשרות והאימונים האחראי על כלל הכשרות בצה״ל (כגון: בה״ד 1, קורס מפקדי פלוגות, קורס מפקדי גדודים), פיקוד הנוער והנח"ל (שהיה קיים עד 1997 גם כ"פיקוד הגדנ"ע" ו"פיקוד חיל החינוך והנוער"), פיקוד ההדרכה, ופיקוד הסייבר של ארצות הברית. בצבאות המערב מקובל כי למפקד הפיקוד ניתן חופש פעולה נרחב למילוי משימתו, במסגרת המטרות שהוכתבו לו.
הסנדק (קוקטייל)
סנדק (באנגלית: Godfather) או כפי שהוא מוכר בישראל בשם הסנדק הוא קוקטייל מפורסם. הקוקטייל מורכב מ 35 מ"ל ויסקי סקוטי ו 35 מ"ל אמרטו. את המרכיבים מוזגים לתוך כוס אולד פאשן עם קרח במזיגה ישירה.
היסטוריה
אין מידע מדויק בקשר למקורו של הקוקטייל הזה, הסברה שיש קשר בין הקוקטייל הזה לבין הסרט הסנדק אינה מבוססת. מלבד היות התסריטאי מריו פוזו איטלקי ואמרטו הוא המשקה הלאומי של איטליה, אין קשר נוסף עליו ניתן להצביע.
מבצע קליימור
מבצע קליימור היה פשיטה מוצלחת של הצי המלכותי והקומנדו הבריטי על איי לופוטן שבנורווגיה הכבושה על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה. בפשיטה, שנערכה ב-4 במרץ 1941, הושמדו מפעלי שמן דגים וגליצרין, שתוצרתם שירתה את מאמץ המלחמה הגרמני. כמו כן הושמדה כמות גדולה של שמן דגים וגליצרין והוטבעו מספר כלי שיט גרמניים ונורווגים.
רקע
המבצע היה אחד מהראשונים במבצעי חיל הקומנדו הבריטי, שהוקם לאחר נפילת צרפת במטרה לבצע פשיטות שיפגעו במטרות גרמניות באירופה הכבושה. איי לופוטן נמצאו בצמוד לחוף הצפוני של נורווגיה, כ-1,400 קילומטר מבריטניה. תוכנית הפעולה הורתה שאנשי הקומנדו ינחתו בארבעה נמלים קטנים באיים ויחבלו במפעלי שמן הדגים המקומיים. תוצרתם של אלו נשלחה כולה לגרמניה לשם הפקת גליצרין, שהיה מרכיב חשוב בייצור חומרי נפץ. נקבע כי החיילים יפגעו בגרמנים ומשתפי פעולה נורווגים שייקרו על דרכם וינסו לקחת מביניהם שבויים ולגייס מהאוכלוסייה המקומית מתנדבים לחיל הנורווגי החופשי בבריטניה. על הצי המלכותי הוטל להביא את אנשי הקומנדו בבטחה ליעדם ובחזרה, לספק להם אש סיוע מן הים ואגב כך להשמיד כלי שיט גרמנים ונורווגים שהשתתפו בהובלת שמן הדגים לגרמניה.
למשימה הוקצו יחידות הקומנדו ה-3 וה-4, שמנו כ-250 איש כל אחת, וכן יחידת חבלה מחיל ההנדסה המלכותי ו-52 חיילים מהפלוגה הנורווגית העצמאית ה-1. הצי המלכותי הקצה לפעולה שתי ספינות נחיתה חדשות להובלת הלוחמים, שנועדו להגיע מהן לחוף באמצעות נחתות סער, וכן את שייטת המשחתות ה-6 ובה חמש משחתות. כמפקד הפעולה מונה תת-אדמירל לואיס קפל המילטון.
הפשיטה
כוח הפשיטה התכנס לקראתה בנמל סקפה פלו שבאיי אורקני ב-21 בפברואר 1941, ונשאר שם כשבוע. במשך ימי ההמתנה עסקו אנשי הקומנדו בהסתגלות לספינות הנחיתה ולנחתות הסער שבהן עמדו להפליג. כיוון שהמשחתות היו צפויות להידרש במרחק מינימלי של 1.5 קילומטר מהחוף, כדי שלא לעלות על שרטון, או אף להיקרא להתרחק מהיעדים כדי להתמודד עם כלי שיט גרמנים, התכוננו אנשי הקומנדו לאפשרות שלא יוכלו להיעזר באש הסיוע של המשחתות מן הים. לצורך כך הם לקחו עמם אספקה מספקת לשהייה של 48 שעות בחוף.
אח"י עצמאות (סער 4)
ספינת הטילים  עצמאות, מדגם סער 4 - "נדרן", פעלה בשירות חיל הים הישראלי במסגרת שייטת ספינות הטילים משנת 1979 ועד 2014.
מבצע קליימור
הפשיטה
כוח הפשיטה יצא לדרכו ב-1 במרץ, מעט לאחר חצות. בערב אותו יום עגנו אוניות הכוח באיי פארו כדי להצטייד בדלק. לאחר התדלוק הפליג הכוח צפונה כדי לחמוק מסיורי אוויר וים גרמניים. לאחר מכן פנה מזרחה לעבר נורווגיה. הוא הגיע לווסטפיורדן שבקרבת איי לופוטן לקראת השעה 04:00 ב-4 במרץ. אורות הניווט בפיורד היו דולקים, עובדה שפורשה כהשגת הפתעה על ידי כוח הפשיטה.
אח"י עצמאות (סער 4)
מהלך חיי הספינה
הספינה נבנתה במספנות ישראל לפי תכנון של חיל הים בהסתמך על הניסיון שנצבר מהפעלת הסטי"לים מסדרת "סער 4 תכלית". הספינה נטלה חלק במערכת שלום הגליל ובמבצעים רבים בתחום הביטחון השוטף, לרבות בלכידת כלי שיט עוינים. בשנים 1997–1999, נוספו לספינה צמ"טים (צינור מטיל טורפדו) וסונר נגרר בירכתיים במקום תותח 76 מ"מ. מאז נקרא דגם זה "סער 4 נצ"ל".
מבצע קליימור
הפשיטה
שעת הנחיתה ביעדים נדחתה מ-06:30 ל-06:45 כדי שלא ייעשו בחשיכה גמורה. ב-06:50 כבר עלו אנשי הקומנדו לחוף בארבעת היעדים. הם לא נתקלו בהתנגדות, למעט אש שנורתה על ידי הגוררת הגרמנית קרבס (Krebs) לפני שהוטבעה. נגרמו אבידות ונזקים כאשר אחת המשחתות הטביעה אוניית נוסעים נורווגית שנכנסה לזירת הפעולה. אוניות הצי וכוחות הנחיתה הטביעו עוד שמונה אוניות משא גרמניות ונורווגיות, במעמס כולל של כ-18,000 טון.
אח"י עצמאות (סער 4)
מהלך חיי הספינה
זוהי הספינה הראשונה בחיל הים בשם זה. נקראה על שם אוניית מעפילים שהפליגה מבולגריה. הגיעה לקפריסין ב-1 בינואר 1948 ועל סיפונה אלפי מעפילים, לאחר הסכם עם הבריטים.
מבצע קליימור
הפשיטה
16 מפעלי שמן דגים הושמדו בנמלים השונים, ו-3,600 מטר מעוקב של שמן דגים הועלו באש. נתפסו 228 שבויים, מהם 147 ימאים ו-14 אזרחים. עד השעה 13:00 כבר שבו על אנשי הקומנדו אל ספינות הנחיתה. יחד עמם עלו על הספינות 314 מתנדבים נורווגים שהצטרפו אל הכוחות הנורווגים החופשיים ששהו בבריטניה.
אח"י עצמאות (סער 4)
יציאה משירות
הספינה הוצאה משירות מבצעי ב-14 במרץ 2014.
ב-26 ביוני 2016, אח"י עצמאות שימשה כספינת מטרה במהלך תרגיל חילי והוטבעה על ידי אח"י חרב ואח"י חץ - כל אחת מהספינות שיגרה טיל הרפון אשר השמידו את הספינה.
מבצע קליימור
לאחר הפשיטה
השלל המודיעיני שנתפס בפשיטה הועבר לבסיס המודיעין בבלצ'לי פארק ואיפשר למפענחים שם לקרוא את התשדורות הגרמניות המוצפנות למשך מספר שבועות, באופן שניתן היה לתת לשיירות בעלות הברית באוקיינוס האטלנטי הוראות כיצד לחמוק מהצוללות הגרמניות שארבו להן שם. ראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל שלח איגרת אל מפקדי היחידות בכוח הפשיטה, שבו בירך אותן על המבצע המוצלח.
פשיטת לופוטן הייתה הראשונה ב-12 פשיטות של הקומנדו הבריטי בנורווגיה במהלך המלחמה. אפשר שאלו תרמו להגדלת חיל המצב הגרמני בנורווגיה עד לכ-370,000 איש ב-1944.
יחידות הקומנדו 3 ו-4 השתתפו בנחיתות בצרפת ביוני 1944 במסגרת בריגדת השירות המיוחדת ה-1.
בובי סקוט
רוברט קורטז סקוט (באנגלית: Robert Cortez Scott; נולד ב-30 באפריל 1947) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של קהיליית וירג'יניה, ברציפות מאז 1993. סקוט, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג מחוז בחירה השוכן בדרום-מזרח וירג'יניה, ובתוכו הערים פורטסמות', פרנקלין, וניופורט ניוז. סקוט הוא החבר הוותיק ביותר במשלחת וירג'יניה לקונגרס של ארצות הברית.
ביוגרפיה
סקוט נולד בוושינגטון הבירה וגדל בניופורט ניוז. הוא ממוצא אפרו-אמריקאי ופיליפיני. אביו, צ'ארלס וולדו סקוט, היה חלוץ אפרו-אמריקאי בעולם הניתוח, וב-1952 הפך לאפרו-אמריקאי הראשון שמונה למועצת בתי הספר של ניופורט ניוז במאה העשרים. אמו, מיי המלין-סקוט, בוגרת בכימיה מאוניברסיטת מישיגן, הייתה אשת חינוך שלימדה מדעים בבתי הספר הציבוריים של ניופורט ניוז.
בשנת 1965 השלים סקוט את לימודיו התיכוניים בתיכון גרוטון. ב-1969 קיבל תואר ראשון בממשל מאוניברסיטת הרווארד, ובמהלך 1973 השלים לימודי תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של בוסטון קולג'. הוא היה חבר באחווה אלפא פי אלפא. סקוט הוא חבר לשעבר במשמר הלאומי של צבא מסצ'וסטס (1973-1970) ובכוחות המילואים של הצבא המדינתי (1976-1974). בשנים 1973–1991 היה עורך דין פרטי בניופורט ניוז.
סקוט נבחר לבית הנבחרים של וירג'יניה מטעם המפלגה הדמוקרטית בשנת 1977 כנציג מחוז הבחירה ה-42. בשנה האחרונה לכהונתו ייצג את מחוז הבחירה ה-48. לסנאט של וירג'יניה נבחר ב-1982, לאחר שחלוקה מחדש של מחוזות הבחירה בווירג'יניה (כתוצאה ממפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1980) שינתה את מספרי המחוזות (לפיכך, מחוזות הבחירה 48 ו-42 עברו כעת לייצוג חלקים מצפון וירג'יניה). בבית המחוקקים של וירג'יניה, סקוט פעל למתן שירותי בריאות עבור ילדים ועניים, כמו גם להגדלת שכר המינימום והכשרה לעבודה. הוא גם חיבר חקיקה המעניקה זיכויי מס לבתי עסק המספקים תרומות לקהילות מקומיות לשם מיגור פשע או שיפור מתן שירותים חברתיים.
בבחירות אמצע הכהונה של 1986 התמודד סקוט לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של וירג'יניה, אך הפסיד להרברט בייטמן, מועמד המפלגה הרפובליקנית, אחרי שגרף 44% מהקולות.
בשנת 1992 הנחתה מחלקת המשפטים של ארצות הברית את בית המחוקקים בווירג'יניה ליצור מחוז בחירה בעל רוב אפרו-אמריקאי לאחר מפקד האוכלוסין של 1990. בית המחוקקים הגיב בכך שהעביר מיקומם של מרבית התושבים השחורים של המפטון רודס וריצ'מונד למחוז הקונגרס השלישי שזה עתה נוסד. סקוט זכה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית עם 67% מקולות הבוחרים, מה שהבטיח הלכה למעשה את היבחרו בבחירות הכלליות שכן מדובר במעוז דמוקרטי מובהק. ביום הבחירות הכלליות ניצח את דן ג'נקינס הרפובליקני עם 79% מהקולות.
סקוט הוא חבר הקונגרס האפרו-אמריקאי הראשון מווירג'יניה מאז תקופת השיקום. כמו כן, היותו של סבו מצד אמו ממוצא פיליפיני הופך את סקוט לאמריקאי הראשון ממוצא פיליפיני שכיהן כחבר בעל זכות הצבעה בקונגרס. מחוז הבחירה שלו הוא היחיד בעל רוב לאוכלוסייה האפרו-אמריקאית בווירג'יניה. במהלך כהונתו היה מתנגד בולט של ממשל הנשיא ג'ורג' ווקר בוש, והוא הצביע נגד חוק הפטריוט. סקוט תומך בנישואים של זוגות מאותו המין, ובנוסף לתמיכתו בביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר, הוא הצביע בעד "החוק למניעת פשעי שנאה ע"ש מת'יו שפרד וג'יימס בירד הבן" – הצעת חוק שהרחיבה את חוק פשעי השנאה הפדרלי המעגן פשיעות על בסיס נטייה מינית או זהות מגדרית של הקרבן.
מאז התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית בראשית 2019 מכהן סקוט כיושב ראש ועדת החינוך והעבודה של בית הנבחרים של ארצות הברית.
הריאיון של מדונה בתוכנית האירוח של דייוויד לטרמן
המחלוקת שהייתה סביב הריאיון של מדונה בתוכנית האירוח של דייוויד לטרמן, ב-31 במרץ 1994 (באנגלית: Madonna on Late Show with David Letterman in 1994), עסקה בהתבטאויות שנויות במחלוקת שנאמרו במהלך התוכנית, כאשר בין היתר אמרה את המילה "fuck" בתוכנית במשך 14 פעמים, מה שהפך את הפרק לתוכנית עם מספר הצנזורים הרב ביותר, נכון ל-2021, בטלוויזיה האמריקאית. בנוסף, הפרק בו התארחה נמנה עם הפרקים בעלי הרייטינג הגבוה ביותר אי פעם בתוכנית.
ההתנהגות של מדונה וההתבטאויות שלה שהיו לפרובוקטיביות ובעלי משמעות כפולה עוררה סערה רבה ועוררה את זעם הקהל שישב בתוכנית, וקרא לזמרת לעזוב את האולפן. בעקבות כך ועדת התקשורת הפדרלית קיבלה תלונות רבות מצופי התכנית על האופן בה דיברה מדונה בתוכנית ועל כך שהתעלמה מהערותיו של לטרמן שביקש ממנה למתן את השפה שלה.
מהלך הריאיון
הייתה זו הפעם הראשונה בה הזמרת התראיינה לתקשורת האמריקאית מאז שהוציאה את אלבומה Erotica ואת ספר הסקס שלה Sex, מה שגרם לסערה רבה במדינה ועורר זעם של מעריצים רבים. גם הדרך בה לטרמן הציג את מדונה לפני כניסתה הייתה שנויה במחלוקת כאשר אמר:
לאחר מכן, הזמרת נכנסה לאולפן כשהיא מחזיקה את התחתונים שלה ומבקשת מלטרמן להריח אותם. לטרמן אמר לה בתגובה: "אני אטפל בזה אחר כך" ולאחר מכן הזמרת פנתה לקהל כאשר אמרה:. קטע זה צבר סיקורים בצהובונים רבים וזכה לאזכור במערכונים. בהמשך, לטרמן ביקש ממדונה לנשק אדם אקראי בקהל אך היא סירבה. כאשר לטרמן התחיל את הריאיון עימה, היא קטעה אותו ואמרה: "אגב אתה זין חולני, אני לא יודעת למה אני סופגת כל כך הרבה חרא".
מדונה המשיכה עם ההתבטאויות השנויות במחלוקת ולאחר מכן, הבמאי הפנה את המצלמה לזוג מבוגר שישב בקהל והיה המום מצורת ההתבטאות שלה. לאחר הפסקת הפרסומות השנייה, היא שאלה את לטרמן "אם הוא אי פעם השתין במקלחת" וטענה שזה חומר חיטוי מצוין כנגד פטרת כף הרגל. לקראת סוף הריאיון, שאלה הזמרת את לטרמן אם הוא עישן אי פעם "אנדו" (מילת סלנג למריחואנה). הוא הביע אי נוחות ואמר כי אין לו מושג על מה היא מדברת אך היא כינתה אותו כ"שקרן". בסוף התכנית לטרמן היה נוהג לעשות רשימה של עשרת הרגעים הגדולים של אותו תוכנית ובאופן חריג לטרמן החליט לעשות רשימה נוספת שכללה את עשרת הרגעים הגדולים ביותר בריאיון.
סירוב לעזוב את הסט
לאחר שנגמר הריאיון שלה מדונה סירבה לעזוב את הסט מה שגרם לקהל לזעום ולצעוק לה קריאות כמו "תתחפפי". בעקבות הסירוב שלה, השידור נקטע להפסקת פרסומות נוספת שלאחריה מדונה כבר לא נראתה על הסט. כתוצאה מכך שהזמרת סירבה לעזוב את האולפן ריאיון אחר בוטל.
תוצאות
לאחר שידור הפרק, לטרמן אמר שהוא ומדונה בסדר ואמר כי היא שלחה לו פקס לכבוד יום הולדתו, אם כי לטרמן התייחס לאירוע לעיתים קרובות, בדרך כלל כאסון, אף על פי שהפרק הביא לו רייטינג גבוה במיוחד. למשל, באחד מהראיונות שלו, הוא כינה את הריאיון עם מדונה כ"יום חמישי השחור". הפרק עורר סערה רבה בתקשורת וזכה לאזכורים בתוכניות טלוויזיה כמו The Critic ו-Space Ghost Coast to Coast.
למרות התקרית, מדונה המשיכה להופיע בתוכנית של לטרמן מספר פעמים לאורך השנים כשהיא צוחקת על האירוע. בשנת 1995 היא התארחה לראשונה מאז התקרית אצל לטרמן, תוך כדי שהיא צוחקת על המקרה ובשנת 1998 התארחה שוב בתוכנית כשהיא שוב צוחקת על המקרה. אך בשתי התוכניות האלה מדונה לא התראיינה בתוכנית, בשונה ממה שאירע בשנת 1994.
שנת 2000 הייתה הפעם הראשונה מאז המקרה בה מדונה הגיעה לתוכנית גם כדי להתראיין. גם הפעם מדונה ולטרמן שוב הזכירו את המקרה וצחקו עליו. היא תיארה את אותה התקופה כ"התקופה המרדנית שלה". לטרמן תמך במדונה וטען כי קשה לו לתאר כיצד הרגישה באותה התקופה שהותקפה על ידי העיתונות וטען כי היה לו יד בכך, אך מדונה טענה ששניהם חוו "רגע חלש שנפגש עם צחוק".
בשנת 2003 היא התראיינה שוב אצל לטרמן והפעם הוא אמר שהוא "אינו רוצה רגעים מביכים" ובכך השניים נמנעו לדבר על המקרה, אך בשנת 2007 כאשר חזרה להתראיין אצל לטרמן, השניים הזכירו בשנית את המקרה והתבדחו עליו. בשנת 2009 הזמרת התראיינה בפעם האחרונה אצל לטרמן, וגם בפעם הזו השניים שוב בחרו לשים אור על הפרשה, אך סיימו את התוכנית בנימה חיובית כאשר חילקו פיצות טבעוניות וכוסות מרטיני בחינם לעוברים והשבים ברחוב.
סיקור בתקשורת והשפעה על המדיה
לאתר יוטיוב הועלו עשרות סרטונים אשר מציגים חלקים מהריאיון או את הריאיון באופן מלא, ולחלקם עשרות ואף מאות אלפיי צפיות ומספר סרטונים תורגמו לשפות שונות. בנוסף על הריאיון נכתבו כתבות רבות אשר חלקם נכתבו אפילו בעשור השלישי של המאה ה-21. בשנת 2018 אתר "Mail Online" ערך כתבה על הריאיון ובה נחשף כי מכתב ובו מדונה מתלוננת על ההשמצות שקיבלה בעקבות התכנית צפוי להימכר במכירה פומבית במחיר התחלתי של בין 2,000 ל-3,000 דולרים. אירוע המכירה הפומבית של המכתב זכה לסיקור תקשורתי רחב. בשנת 2019 המכתב הודלף במלואו לאינטרנט במגוון אתרים שונים. בשנת 2019 אתר "Pop Calture" ערך רשימה של "האירועים הגדולים ביותר שקרו החודש לפניי 25 שנה" וציין את הריאיון כאחד מהאירועים ברשימה. באותה שנה גם אתר "crfashionbook" פרסם כתבה על הריאיון וציין 25 שנים מאז שהתרחש. בשנת 2018 אתר "ew" ערך כתבה ובה הראיונות הזכורים ביותר של לטרמן והריאיון של הזמרת נכלל ברשימה. גם מגזין "רולינג סטון" ערך רשימה של הראיונות הזכורים והגדולים ביותר בתוכניתו של לטרמן והכליל את הריאיון של הזמרת ברשימה בשנת 2014 ובאותה שנה אתר "newsweek" ציין את עשרת "הרגעים הבלתי נשכחים" בתוכניתו של לטרמן וגם הוא הכליל את הראיון ברשימה. בשנת 2019 אתר "Biography" ערך רשימה של עשרת האירועים הבולטים ביותר בקריירה של הזמרת והכליל את הריאיון ברשימה. בשנת 2014 מגזין "פיפול" ערך כתבה על הריאיון לרגל 20 שנה מאז התקיים. בשנת 2021 אתר "Nicki Swif" ערך גם הוא כתבה על הריאיון. באותו החודש התפרסם באתר "News" כתבה ובה דווח כי לטרמן קיבל התקפות מילוליות ברשת לאחר שסדרה של ראיונות שנויים במחלוקת לאורך השנים שניהל עם נשים שונות עוררו זעם רב לאור יחסו של לטרמן לאותן נשים. בין היתר גם הריאיון של מדונה עם לטרמן ב-1994 הוזכר ובו נטען כי לטרמן הפעיל לחץ את מדונה לנשק שני גברים בקהל "שאיתם הייתה רוצה לקיים יחסי מין" דבר אשר גם לזעם רב ועורר מחדש את הדיון סביב הריאיון השנוי במחלוקת. בין היתר נחשפו קטעים שנויים במחלוקת בתוכנית גם עם זמרות כמו כריסטינה אגילרה ולינדזי לוהן. בהמשך החודש פורסמו כתבות נופסות המסקרות את המתקפה תחת לטרמן תוך כדי אזכורים נשנים וחוזרים של הריאיון עם הזמרת. הריאיון הזוכר גם בספר "Legal and Ethical Issues of Live Streaming" אשר יצא באוקטובר 2020. באופן כללי מאז ועד היום הריאיון מאוזכר בכתבות ומאמרים רבים. בנוסף עם היווצרותם של "הגיפים" החלו להסתובב ברשת גיפים של הזמרת מתוך הריאיון.
מיס סקוטלנד
מיס סקוטלנד (באנגלית: Miss Scotland) היא תחרות יופי, הנערכת מדי שנה בסקוטלנד.
המתמודדות בתחרות חייבות להחזיק בדרכון בריטי.
המהדורה הסקוטית של העיתון סאן נותנת חסות לתחרות.
I Heard You're Married
I Heard You're Married הוא שיר של הזמר-יוצר הקנדי דה ויקנד, בהשתתפות הראפר האמריקאי ליל ויין. הוא יצא כשיר באלבום האולפן החמישי של דה ויקנד, Dawn FM, ב-7 בינואר 2022. שני האמנים כתבו את השיר ביחד עם קלווין האריס ודניאל לופטין. זהו שיתוף הפעולה השני בין דה ויקנד לליל ויין, אחרי השיר "I'm Good".
רקע
שם השיר נחשף לראשונה ב-5 בינואר 2022, כאשר דה ויקנד פרסם את רשימת הרצועות באלבום Dawn FM.
השיר היה אמור להישלח במקור ל-rhythmic contemporary radio דרך XO וריפבליק רקורדס ב-11 בינואר 2022, כסינגל נוסף מהאלבום Dawn FM, אך יציאתו כסינגל בוטלה, כאשר "Sacrifice", הסינגל השני של Dawn FM, נשלח במקומו.
יוז'ף גאלי
יוז'ף גאלי (בהונגרית: Gáli József; דיולה, 10 בפברואר 1930 – בודפשט, 5 במרץ 1981) היה סופר ניצול שואה, זוכה בפרס אטילה יוז'ף ומתרגם יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
גאלי איבד את הוריו ואחיו כבר בגיל צעיר בשואה. בשנת 1944 הוא גורש למחנה ההשמדה אושוויץ עם הוריו ועם אחותו הרופאה. אחיו ניספה בשירות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי). גאלי סיים את האוניברסיטה לתיאטרון וקולנוע בבודפשט בשנת 1955.
הוא תרגם את יצירותיהם של היינריך בל, ברטולט ברכט, פטר הנדקה, הרמן הסה, אדן פון הורבאט, הנריק איבסן, פרנץ קפקא, פרידריך שילר, פרנק ודקינד ואחרים.
Lose Control (שיר של מדוזה, בקי היל וגודבויז)
Lose Control הוא סינגל של שלישיית ההפקות האיטלקי מדוזה, הזמרת האנגלית בקי היל וצמד ההפקות הבריטי גודבויז, שיצא לאור כסינגל באמצעות חברת התקליטים וירג'ין רקורדס ב-11 באוקטובר 2019. השיר הגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע
יצירת "Lose Control" החלה בחורף 2018, במקור עם קולות של ג'וש גרימט מגודבויז וקונור בלייק, כותב שותף של השיר. מאוחר יותר בתחילת שנת 2019, לשיר נוספו מילים נוספות ושירה של בקי היל, שהעבודה עליה נמשכה כיום אחד בלבד. השלישייה תיארה את הרצועה כ"ידידותית לרדיו".
הרכב
הסינגל השני של שלישיית ההפקות האיטלקית מדוזה הוא שיר דיפ-האוס בהשפעת דאנס-פופ. השיר נכתב בסולם של דו מינור ולו התקדמות אקורדים של Cm — Fm — A♭.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר צולם בבורג' אל בבאס שבמודורנו, טורקיה.
דרהאם (אנגליה)
דרהאם (באנגלית: Durham) היא עיר בצפון-מזרח אנגליה. העיר ידועה בעיקר בזכות הטירה והקתדרלה שבה, ששתיהן הוכרזו כאתרי מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו בשנת 1986.
היסטוריה
קיימות עדויות להתיישבות בסביבת העיר באלף ה-2 לפנה"ס, אך העיר הנוכחית מיוחסת לשנת 995.
ימי הביניים
במהלך ימי הביניים העיר ראתה גדולה רוחנית, מכיוון שהייתה מקום המנוחה האחרון של הקדוש קות'ברט ובדה ונרביליס. מקדשו של קות'ברט ממוקם מאחורי המזבח של קתדרלת דרהאם. המבנה הגאוגרפי של דרהאם הפך אותה למקום חשוב בהגנת אנגליה כנגד סקוטלנד וטירת דרהאם הייתה הטירה הנורמנית היחידה שלא נפרצה. הקרב של צלב נוויל שנערך ליד העיר ב-17 באוקטובר 1346 היה אולי הקרב המפורסם ביותר בתקופה.
מלחמת האזרחים וחבר העמים
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית העיר הייתה נאמנה לצ'ארלס הראשון, וצ'ארלס הגיע לעיר פעמיים במהלך שלטונו. העיר סבלה נזקים קשים במהלך המלחמה והטירה בפרט. אוליבר קרומוול החרים את טירת דרהאם ונתן אותה לראש עיריית לונדון. דבר דומה קרה לקתדרלה שנסגרה בשנת 1650 ושימשה ככלא ל-3,000 אסירים סקוטים. במהלך שיקום העיר ב-1660 ג'ון קוסין מונה לנסיך-בישוף ומונה לאחראי על פרויקט השיקום הגדול.
המאה ה-18
ב-1720 הוצע להקים נמל בדרהאם, על ידי חפירת תעלה שתישפך אל נהר טים, הזורם אל נהר טיין. שום דבר לא יצא מתוכנית זו, חוץ מפסל של נפטון הניצב בשוק של דרהאם. ב-1759 צצה תוכנית נוספת להפיכתה של דרהאם לעיר נמל על ידי הפיכת נהר וויר לנתיב שיט, אך התוכנית נכשלה אף היא מכיוון שמידתו של הנהר קטנה מדי.
המאה ה-19
מפקד האוכלוסין הראשון בדרהאם בשנת 1801 מנה 7,100 תושבים. המהפכה התעשייתית ככל הנראה דילגה ברובה על העיר, אך מיקמה אותה בלב שדות הפחם, ופחם היה לתעשייה העיקרית בעיר עד שנת 1970. למעשה, כל כפר בסביבות דרהאם התפאר במכרה פחם משלו. בעיר גם נבנתה רכבת הנוסעים הראשונה בעולם ב-1825.
במהלך המאה ה-19 נוסדה גם אוניברסיטת דרהאם.
קתדרלת דרהאם
קתדרלת דרהאם נוסדה ב-1093 ומשמשת מאז ועד היום כמושב הבישוף האנגליקני של דרהאם. בקתדרלה נמצאים שרידיו של הקדוש קת'ברט מלינדיספארן, ראשו של אוסוואלד הקדוש מנורת'מבריה ושרידיו של בדה ונרביליס. המגדל המרכזי של הכנסייה משמש כנקודת תצפית על דרהאם וסביבתה.
הקתדרלה הוכרזה כאתר מורשת עולמית ב-1986 יחד עם טירת דרהאם הסמוכה לה. הקתדרלה נחשבת לדוגמה המוצלחת ביותר באנגליה לאדריכלות נורמנית. הקתדרלה שימשה כאתר הצילום של בית הספר הוגוורטס בשני סרטיו הראשונים של הארי פוטר.
טירת דרהאם
טירת דרהאם היא טירה נורמנית הסמוכה לקתדרלת דרהאם, ומשלושת עבריה מקיף אותה נהר הוויר (Wear). בשנת 1840 שוכנת במקום אוניברסיטת דרהאם, ובחופשות משמשת הטירה לכנסים אקדמיים.
הטירה, יחד עם הקתדרלה הסמוכה לה, הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1986. בשנת 2008 נוסף לטירה כר הדשא המכונה "מדשאת הארמון" (Palace Green), שמפריד בין הטירה לקתדרלה.
איג'יניו סטראפי
איג'יניו סטראפי (באיטלקית: Iginio Straffi; נולד ב-30 במאי 1965) הוא אנימטור, מאייר וכותב קומיקס איטלקי, שייסד את חברת ההפקה "Rainbow S.p.A". סטראפי ידוע כיוצר סדרות הטלוויזיה "מועדון ווינX" ו"הנטיק", וכשותף ליצירת סדרת הקומיקס "Maya Fox".
ביוגרפיה
סטראפי התחיל את הקריירה שלו באופן רשמי, כאשר הוא כתב בשנת 1985 סיפור באחד הגיליונות של המגזין הצרפתי "Tilt". בהמשך סטראפי כתב סיפורי קומיקס עבור "Lanciostory" והגרסה האיטלקית של "Skorpio". בשנת 1989, זכה סטראפי לסקירה על כישרונו על ידי קלאודיו ניזי, היוצר של חוברות הקומיקס "Nick Raider", כאשר החל משנה לאחר מכן הוא נהפך לאמן הראשי של החוברות.
בשנת 1992, התחיל לעבוד בצרפת באולפן ההנפשה "Telcima", שם הוא צבר ניסיון בתחום ההנפשה. בזכות הניסיון שצבר, החליט סטראפי להקים באיטליה את האולפן "Rainbow S.p.A" בשנת 1995. לאחר שהאולפן סיפק שירות לחברות גדולות, הוא צבר מספיק כסף כדי להפיק את הפרויקט הראשון שלו, סדרת ההנפשה "טומי ואוסקר". בשנת 2004 האולפן הפיק את סדרת ההנפשה "מועדון ווינX" שזכתה לאהבה רבה ברחבי העולם, ולימים הופקו לה סרטים וסדרות המשך. הסדרה "מועדון ווינX" משכה את תשומת הלב של חברת המדיה "ויאקום" שרכשה כ-30% מהאולפן, דבר שעזר להפצת התכנים של האולפן ברחבי העולם ולהפקת תכנים חדשים.
בשנת 2019, הצהיר סטראפי שכדי להיות שלם בניסיונו המקצועי, הוא מעוניין להתמקד בסדרות לייב אקשן, דבר שבא לידי ביטוי בהפקת הסדרות "מועדון 57" ו"גורל: סאגת ווינX".
טוקן הטוקו
טוקן הטוקו (שם מדעי: Ramphastos toco) הוא המין הגדול ביותר במשפחת הטוקניים, ומין העוף הגדול ביותר בסדרת הנקראים. תחום תפוצתו מתפרש על פני ברזיל, פרו, ארגנטינה, ופרגוואי. זהו מין הטוקן הגדול ביותר.
מאפיינים
בטנו, גבו ורוב זנבו של הטוקן שחורים. גרונו וחלק מזנבו לבנים, מקורו כתום ובקצהו יש כתם שחור. הקשתית והרגליים כחולות. אורכו של הטוקן הוא כ-55-65 ס"מ ומשקלו כ-500-860 גרם. הזכרים גדולים מהנקבות. מוטת כנפיו של הטוקן היא כ-22 עד 26 ס"מ, ואורך זנבו הוא כ-14.1 עד 17.9 ס"מ. אורך מקורו הוא כ-15.8 עד 23 ס"מ, והוא חלול, על מנת שלא להכביד על הטוקן בתעופה. אורכה של הלשון זהה כמעט לאורך המקור, והיא מאוד שטוחה. מלבד ההבדל בגודל, הזכר והנקבה נראים כמעט זהים.
בשונה משאר מיני הטוקנים, טוקן הטוקו לא מצוי ביערות; בתי הגידול המועדפים עליו הם סוואנות, סראדו, מטעים ואף גינות ציבוריות. טוקן הטוקו הוא מין המעדיף אזורי שפלה, ואינו מצוי בגבהים של מעל 1750 מטרים מעל גובה פני הים.
מזונו של הטוקן מורכב בעיקר מפירות (בעיקר מתאנים ופסיפלורות), אך הוא ניזון גם מחרקים, זוחלים קטנים ומביצים של ציפורים.
את טוקן הטוקו קל לגדול בגני חיות ולאלפו יותר מכל טוקן אחר.
בישראל
נמצא במתחם 'יער הציפורים' בחי כיף בעיר ראשון לציון.
פפיון הרים
פפיון ההרים (שם מדעי: Anthus similis) הוא עוף קטן ממשפחת הנחליאליים. כמו יתר בני משפחתו הנחליאליים, מזונו של פפיון ההרים מורכב מחרקים קטנים, חסרי חוליות.
תיאור
אורך גופו של פפיון הרים בוגר הוא כ-18 סנטימטרים ומשקלו כ-30 גרם. הפפיון בעל טופר אחורי ארוך מאוד שבאמצעותו הוא שומר על שיווי משקל בהליכה על הקרקע, ורגליו ארוכות. צבעו חום חולי, ומעל לגבה שלו ישנו פס בהיר. צבעו הבהיר מסייע לו להיעלם ולהסתתר במסווה בין הצמחייה והסלעים כך שיהיה לטורפים קשה למצוא אותו ולזהותו. קריאות התעופה של פפיון ההרים קצרות ונוקשות ומזכירות את הקולות של דרור הבית. שירתו דו-הברתית קצרה, ומושמעת בדרך כלל כאשר הפפיון נמצא בתעופה.
קינון, דגירה ורבייה
במרבית השנה, פפיון ההרים מסתתר וקשה למצוא אותו. בתחילת האביב, בחודשים פברואר ומרץ, הזכרים מצייצים ופותחים בסדרת שריקות הנשמעות מרחוק, תוך עמידה על סלע או על שיח, או בזמן שהם עפים. כך הם נוהגים לסמן את הטריטוריה שלהם ומחזרים אחר הנקבות. במהלך חודש מרץ, הנקבות מטילות ביצים, הקן של פפיון ההרים בנוי מזרדים ומענפים רכים. הקן בדרך כלל ממוקם מתחת לסלע או לשיח, ובכול הטלה נולדים שלושה או ארבעה גוזלים.
תפוצה
פפיון ההרים מצוי בעיקר בישראל ובארצות הסמוכות לה - לבנון, סוריה וירדן. בנוסף, קיימים תת-מינים של פפיון ההרים בתפוצה עולמית רחבה. בישראל, ניתן למצוא את פפיון ההרים בעיקר באזורי הבתות ובמדרונות הטרשיים בחלקו המזרחי של הגליל, בגלבוע, ובחבל יתיר בצפון הנגב. בנוסף, ניתן לצפות בו גם במזרח גוש דן, בחרמון, ברמת הגולן, במזרח חבל לכיש ובשומרון.
הפפיון מצוי בעיקר באזורי הבתות מפני שהסביבה מדוללת מעצים, ולכן סכנת הטריפה על ידי חנקנים ובזים מופחתת, מכיוון שאלו נעזרים בעצים בתור עמדות תצפית בשביל ללכוד ולצוד את הטרף. בישראל קיימת הידלדלות בתפוצת המין והוא נמצא בסכנת הכחדה.
אתגר השוויון המגדרי
יעד השוויון המגדרי הוא היעד החמישי ביעדי האו"ם לפיתוח בר קיימא. מטרת היעד היא להנחיל שוויון בין המינים ולפעול למען העצמה נשית ולטובת שוויון מגדרי בנושאי בריאות, חינוך וביטחון. זהו צורך בסיסי בזכויות אדם לשם שמירה על עולם שוחר שלום ומקיים, ומכאן נובעת גם חשיבתו. היעד מכוון להעלאת חשיבותה של העצמה נשית ברחבי העולם ובתיקון עוולות העבר. כמו כן, הוא הוכר עוד בשנת 2000 במסגרת יעדי פיתוח המילניום (MDGs) בתור קידום שוויון מגדרי והעצמה נשית, ולכן היה טבעי שיקבל מעמד של כבוד ביעדי הפיתוח החדשים של האו"ם. בנוסף, במטרה לגשת בצורה טובה ונכונה יותר לאתגרים ולמקד ולגשר את פעילויות האו"ם לטובת שוויון מגדרי, הוקמה ועידת UN Women בשנת 2010, הוועידה החדשה ביותר באו"ם.
מטרות היעד
מטרות היעד כפי שהוגדרו הן:
מדדים
מדדים נוספים הם פער מגדרי בשכר בין גברים ונשים בשוק העבודה, חלקן של נשים בתפקידי ניהול ובמועצות מנהלים של תאגידים לאומיים ושל תאגידים רב-לאומיים בכלל המגזרים, אחוז הנשים אשר אינן מייצרות הכנסה משלהן, שיעור הלידות בגיל ההתבגרות, אחוז הצעירים אשר מקבלים חינוך מיני מקיף ושכיחות הנשים שחוו אלימות פיזית בשנים עשר החודשים האחרונים.
מימון ותקציב
היקף ההשקעות הכספיות למימוש היעד עמד על 28 מיליארד בשנת 2013, כאשר סך ההשקעות הכספיות למימוש כל יעדי הפיתוח הבר קיימא היה 1.4 טריליון דולר לאותה השנה. גידול בהשקעת ארגוני נשים הוא משמעותי להשגת יעדי הפיתוח של שוויון מגדרי, ובכך לאפשר יותר זכויות לנשים. השקעה זו מהווה חלק אינטגרלי בתמיכה בצמיחה כלכלית מתמשכת שתביא לפיתוח ושגשוג בעולם בכלל. לכן ארגונים אלו משחקים תפקיד מרכזי בשינוי ובתמיכת השוויון המגדרי. הארגונים סבורים כי מימון יעיל לקידום זכויות הנשים דורש תקצוב דו-שנתי זמין וגמיש בהתאם לדרישות המשתנות.
ארגונים ושותפיות
הגופים והשותפויות העיקריים האחראיים למימוש היעד: UN Women – ועידת האו"ם בנושא העצמה נשית ושוויון מגדרי. הוקמה בשנת 2010. הבחירה לתת לנושא דגש היא בחירה היסטורית שמעלה את המאבק לשוויון בין המינים מדרגה.
(United Nations Development Fund for Women (UNIFEM – מטרתו המקורית של הארגון הייתה לנהל פיננסית את שנת האישה, 1975, ולאחר מכן את עשור הנשים, עד 1985. כיום מספק ייעוץ פיננסי לארגונים להעצמה נשית.
UNHCR – סוכנות הפליטים של האו"ם. הארגון מכיר בכך שנשים מהוות חצי מאוכלוסיית הפליטים, והן נחשבות לפגיעות יותר במעמד זה. הן חשופות לאונס ותקיפה בזמן ביצוע פעילויות יום יומיות. המטרה של הארגון בהקשר זה היא לתת לפליטות כלים להשכלה, ניהוליות ואפשרויות חדשות בחיים.
UNiTE to End Violence Against Women – הוקם בשנת 2008. מטרת הארגון היא להעלות מודעות באמצעות לחץ פוליטי כנגד התופעה של אלימות נגד נשים בכל חלקי העולם. הארגון רוצה לעשות זאת דרך שינויים פוליטיים ומשאבים.
Every woman Every child – הוקם על ידי באן קי-מון, מזכ"ל האו"ם לשעבר, ומעודד תפיסה בריאותית. מיישם בפועל מסקנות ואסטרטגיות של האו"ם בנושא בעיות בריאותיות שילדים, נשים ונוער נתקלים בהם.
ישראל חיים בילצקי
ישראל חיים בּילֶצְקי (ביידיש: בילעצקי; בכתב לטיני: Biletzky; 1914, קוברין – 18 בנובמבר 1992, תל אביב) היה משורר יידי ומסאי, מבקר וחוקר ספרות יידיש דו-לשוני (ביידיש ובעיקר בעברית) ישראלי פורה ומוערך. מחברם של עשרות ספרי שירה, מסה ומחקר ספרותי. פעיל ציוני סוציאליסטי בצעירותו, מנהל בתחומי דיור ופיתוח עירוני במגזר הציבורי במשלח ידו, ומרצה לספרות יידיש.
ביוגרפיה
ישראל חיים בילצקי (בפולנית: Bilecki) נולד בשנת 1914 בעיר קוֹבְּרין שבפּוֹלֶסיָה, רוסיה (רוסיה הלבנה; לאחר מלחמת העולם הראשונה בפולין; כיום בדרום-מערב בלארוס), בנם של חיה-שרה לבית ברזניאק וסנדֶר-ברוך בילצקי, במשפחה בת תשעה ילדים. אביו העסיק פועלים בעבודה חקלאית. למד ב"חדר" ובבית ספר דתי, וסיים את לימודיו בגימנסיה של רשת החינוך העברית הציונית "תרבות" בעיירה פּרוּזָ'ני. משם המשיך ללימודים במכון לחכמת ישראל בוורשה.
היה ציוני ופעיל ב"שומר הצעיר" בפולין בהשפעת אחיו הגדול אליהו בילצקי (1912–1995), שהיה חבר המועצה הארצית של התנועה, וב-1934, כשהיה כבן עשרים, עלה לארץ ישראל כמותו (אחיו היה ממייסדי קיבוץ נגבה; הוריהם ואחד מאחיהם נספו בשואה, ואחים אחרים היגרו לאמריקה).
בארץ המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים. נישא לפַניָה לבית קפלן, והיה אב לבן (1950) ובת (1951). התגורר ברח' בני משה בתל אביב.
ביחד עם אחיו אליהו היה ממייסדי הליגה הסוציאליסטית וחבר מזכירותה. השתתף ב"על המשמר". ב-1948, לאחר קום המדינה, כיהן כראש המחלקה לשיכון במשרד העבודה (תחת השר מרדכי בנטוב), וכעבור זמן קצר עבר לכהן כראש אגף מִנהל כוח אדם ותעסוקה במשרד. היה פעיל במרכז החקלאי וחבר בית הדין העליון של ההסתדרות. כשנוסדה ב-1958 החברה לבניין ופיתוח אילת, כיהן כמנהלה עד המחצית הראשונה של שנות ה-70.
הרצה ב"קול ישראל" ובתוכניות יידיש. תקופה ארוכה הרצה בסמינר של בית הַמְלין (מרכז פעילי ההסתדרות). בשנת 1976 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב. הדיסרטציה, שנכתבה בהנחיית פרופ' דב סדן, הייתה בנושא "הדרמטורגיה החזיונית של ה' לייוויק" (על המחזות המשיחיים של ה' לייוויק; ב-1979 ראתה אור כספר). משנת 1970 ועד 1980 כיהן כמרצה לספרות יידיש באוניברסיטת תל אביב, ומשנת 1984 – כמרצה לספרות יידיש ופולקלור יהודי באוניברסיטת בר-אילן.
את ראשית צעדיו הספרותיים עשה בילצקי בעת שהיה תלמיד תיכון בפרוז'ני, מעל דפי העיתון המקומי "פרוזשאנער שטימע", ועם עלייתו ארצה המשיך בפועלו הספרותי בכתיבת שירה ביידיש. בשנת 1937 פרסם את ה'בלדה על האישה שנידונה למיתה' במאסף "ארץ ישראל שריפטן" שראה אור בהוצאת קלוב העיתונאים והסופרים היידיים בתל אביב. בשנת תרצ"ז ראה אור ספר שיריו הראשון, "אוּמְרוּ" ('אי-שקט'). שנה לאחר מכן, ב-1938, הופיע ספר שיריו השני, "שוועלן". בשירתו, שעד שנות ה-40 נטתה לליריקה אקספרסיוניסטית, הפגין יכולת אמנותית מעולה – בשירים פשוטים בני ארבע שורות כמו גם בשירים מתוחכמים בעלי מקצב חופשי. במרוצת כחמישים שנות יצירה (עד שנת 1985) פרסם בילצקי 15 ספרי שירה ופואמות, בהם קובץ שירים בתרגום עברי וקובץ שירים שבו הובא המקור מול התרגום העברי.
נוסף על שירה, הִרבה לפרסם מסות ומאמרי ביקורת ומחקר על נושאים מספרות יידיש בעיתונים וכתבי העת בישראל (בהם "גאָלדענע קייט", שבו פרסם במשך עשרות שנים, החל ב-1953, "גזית", "דבר" ועוד) ובעיתונות היהודית בתפוצות. מ-1960 ועד מותו ב-1992 פרסם 17 ספרי מסה ומחקר: הקובץ "מסות בשבילי ספרות יידיש" (2 כרכים, 1960–1963; ראה אור בתרגום לאנגלית ב-1969), מסות על אברהם סוצקבר, על איציק מאנגר, על מסע לפולין שערך ב-1983, על דמויות אגדיות בספרות היידית ועל אורי צבי גרינברג כמשורר יידיש, וקובצי המסות "פרוזדור וטרקלין בבית יידיש" ו"מפגשים מהסוג הספרותי", מחקר על יחסו של ח"נ ביאליק ליידיש ודיון ביצירתו ביידיש, הדרמטורגיה החזיונית של ה' לייוויק (עיבוד של עבודת הדוקטור), "אלוהים, יהודי, שטן ביצירת יצחק בשביס-זינגר" (ראה אור בתרגום לאנגלית), ספר על ההומור של חכמי חלם, מונוגרפיה על אברהם ליסין, "עיירה יהודית" (ספר המתבסס על סדרת הרצאותיו ברדיו, עם איורים מאת משה ברנשטיין), "ליריקנים בספרות היידית", "אוצרות יידיש" והמחקר "רעיון העבודה בספרות יידיש בין שתי מלחמות עולם".
כמו כן ערך ספר יזכור לקהילת קוברין, שני קובצי ספרות יידיש בין שתי מלחמות עולם (סיפורים ושירים, במסגרת החוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, תשל"א), אנתולוגיה על האם בשיר היידי, וספר זיכרונות של ניצולת השואה.
פועלו הספרותי המקורי והמחקרי זיכה אותו בפרסים ספרותיים רבים בישראל ומחוצה לה, בהם פרס מאנגר (1985), פרס ז'יטלובסקי (1987) ופרס מנדלי מוכר ספרים (ה'תש"ן). בשנת 1990 הוענק לו אות יקיר העיר תל אביב.
י"ח בילצקי נפטר בנובמבר 1992, בגיל 78. נקבר בבית העלמין קריית שאול.
אחיו אליהו בילצקי היה חלוץ, פועל בניין ועסקן תנועת העבודה, חבר מרכז "השומר הצעיר" ומפ"ם, ממייסדי הסתדרות פועלי הבניין וחבר מרכזהּ, חבר מזכירות המרכז החקלאי, חבר הוועד הפועל של ההסתדרות, בכיר במשרד העבודה והבינוי בשנותיה הראשונות של המדינה (תחת השר בנטוב), מרצה וחוקר תנועת העבודה.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
משיריו:
חוף חולי
לאורך השנים ישנם יתר ויותר בנייה לאורך חופים אלה והם נמצאים בסכנה גדולה. הפיתוח יכול לגרום לזיהום, צפיפות אנושית, לכלוכים שנופלים לאנשים, זיהום אור ורעש ובעיות נוספות.
פאונת החוף
החופים יכולים להיראות ריקים מיצורים אך מכילים הרבה חיות קטנות שקשה לראותם. ישנם בחולות מיני צדפות ותולעים שונות (בעיקר תולעים טבעתיות) המסתתרות בקווי השבר של המים ויוצאות בעת הגאות. יצורים נוספים הפועלים כך הם סרטנים שונים, חלזונות, ובאזורים הטרופיים גם יבשתנים, דגים המהלכים על היבשה. החולות משמשים לאזור רבייה לצבי ים, כלבי ים, עופות ימיים מסוימים ואפילו לדגים כמו הטרוטנית וגרוניון קליפורני. בחוף מסתובבים כמה עופות דורסים, עופות ים שונות, שחפים ומיני חופמאים המחפשים יצורים קטנים בחול. בחולות יכולים לבקר גם בעלי חיים יבשתיים כמו שועלים, עורבים, קיפוד החולות וכמה זוחלים כמו תנין הים. באזור יש מעט צמחייה כמו עשבי חולות, חבצלת, מעט אצות קטנות הקרובות למים וטחבים. באזורים הטרופיים ישנם כמה עצים כמו קוקוס, דקליים נוספים ועצי מנגרובים מותאמים למלח.
מתחת למים ישנם יצורי נוספים המתקרבים לאורך הגאויות ובורחים בעת השפל, כמו מיני סוליתאים, חסילונים, כמה כרישים וטריגוניים ועוד. לווייתנאים נדירים בחופים כאלה למעט דולפיניים אך לפעמים נמצאים לווייתנים שהוחפו בקבוצות.
לנצ'יה פלאביה
לנצ'יה פלאביה (באיטלקית: Lancia Flavia) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה בין השנים 1961–1971. הדגם יוצר גם בתצורות קופה, ספורט, סופר-ספורט וקבריולה. ה-"לנצ'יה פלאביה" הושקה ב-3 בנובמבר 1960 בסלון המכוניות של טורינו. הדגם הוצג לנשיא הרפובליקה האיטלקית אמינוטורה פנפאני ב-19 בדצמבר 1960.
דגם "לנצ'יה פלאביה 1,500" האיץ בין 0-97 קמ"ש ב-18.6 שניות, דגם "לנצ'יה פלאביה 2000" (מנוע הזרקת דלק 1,991 סמ"ק) האיץ בין 0-100 קמ"ש ב-11.4 שניות.
בשנת 2011 חידשה חברת לנצ'יה כחברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט את ייצור דגם ה-"לנצ'יה פלאביה".
חברת לנצ'יה
לנצ'יה (איטלקית: Lancia, מבוטא לנצ'ה) היא חברה איטלקית לייצור מכוניות המהווה מאז שנת 1969 חטיבה בתאגיד פיאט. היא הוקמה בשנת 1906 על ידי וינצ'נזו לנצ'יה. מכוניות החברה הצטיינו בחדשנות הנדסית, פאר וביצועים וזכו להצלחות באירועי ספורט מוטורי. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 מוצבו דגמי לנצ'יה כדגמי יוקרה בקבוצת פיאט.
רומליה
רומליה (בטורקית: Rumeli, בטורקית עות'מאנית: روم ايلى, בבולגרית: Румелия, ביוונית: Ρούμελη) הוא מונח גאו-פוליטי בשימוש החל מן המאה ה-15 כדי לציין את:
שינויים בהיקף לפי ההתפתחויות ההיסטוריות
העיר אדירנה, אדריאנופול לשעבר, הפכה לבירת האימפריה העות'מאנית בשנים 1453–1368 עד לכיבוש קונסטנטינופול.
הכיבוש הטורקי התלווה בהבאת מתנחלים מוסלמים מאנטוליה שהתיישבו בערים. בחלקן הן הפכו לרוב האוכלוסייה. למשל בסופיה בסביבות שנת 1530 66% מהתושבים היו מוסלמים, במונסטיר וסקופיה - 75%, בלריסה - 90%. בין 1362 - 1382 בירת האילט רומליה הייתה העיר פלובדיב, בטורקית פיליבה. המושל העות'מאני (ביילרביי) הראשון של רומליה, שקבע את מושבו בפלובדיב, היה לאלה שהין פאשה. אחרי כיבוש סופיה ב-1382, בירת רומליה ומושב הביילרביי עברו אליה למשך כארבע מאות שנה.
במאות 15–16 רומליה שימשה מאגר חשוב ל"דוושירמה" - גיוס כפוי שנתי של נערים מבני האוכלוסייה המקומית, בני 8 עד 20, לכוח היניצ'רים של האימפריה. הם הועברו בכוח לדת האסלאם ומתוכם קמו מפקדים ווזירים רבים של האימפריה. בגלל האקלים בה, אשר בדרך כלל נוח, רומליה אירחה בימי החורף את הלוחמים העות'מאנים עד ליציאתם למתקפות בימי האביב.. על הביילירביים והפאשות מרומליה הוטלה תכופות המשימה להמשיך במלחמות או ליזום פשיטות שוד או תגמול כשהסולטאן לא נמצא בשטח כדי לעמוד בראש הצבא..
חלקים מרומליה הפכו גם למרכז חשוב של התרבות האסלאמית העות'מאנית, האמצעות בתי ספר דתיים - מדרסה - ומסגדים שהוקמו בעיקר בתרקיה (אדירנה), במקדוניה (איסקיב, מונסטיר, איסטיפ, דרום סרביה (בקוסובו של היום, למשל בפריזרן ופרישטינה) וכו'. באלבניה, בולגריה ובוסניה-הרצגובינה התפתחו כתות מיסטיות מוסלמיות משפיעות.
בשנת 1580 הופרד מאיילט רומליה איילט חדש - בוסנה.
בהקשר מלחמת העצמאות של יוון רומליה נקראה יוון היבשתית מצפון למפרץ ולמצר קורינתוס. בהמשך המונח היווני ציין את האזור, רובו יווני, הגובל בצפון עם סרביה ובולגריה, במערב עם מונטנגרו ובדרום עם יוון העצמאית.
ברפורמה המנהלית של האימפריה העות'מאנית משנת 1864 התחיל כרסום במשמעות השם רומליה. במקום איילט רומליה קמו בהמשך כמה וילאייטים: וילאייט הדנובה (וילאייט טונה) המורכב מהאזור ניש בסרביה, צפון בולגריה ודוברוג'ה, משנת 1867 הווילאייט יאנינה וסלאניק, אחר כך הווילאיטים קוסובה (1877) עם הבירה סקופיה, מונסטיר ואישקודר.
אחרי קונגרס ברלין (1878), עצמאותן של סרביה ובולגריה (הווילאייט של דנובה לשעבר) ואיחוד תסאליה עם יוון העצמאית, האזור ההיסטורי רומליה כללה רק את רומליה המזרחית עם עיר הבירה פלובדיב, ורומליה המערבית - שכללה חלק מתרקיה עם אדירנה, מקדוניה, כולל סלוניקי וביטולה, בירת המחוז, ומרכז אלבניה. בעקבות השינויים המנהליים שהתרחשו באימפריה העות'מאנית בשנים 1870–1875 המונח הרחב רומליה חדל לציין חלוקה פוליטית.
אחרי 1878 צפונה של רומליה המזרחית הפכה למחוז אוטונומי של האימפריה העות'מאנית עם ממשל עצמי של תושביה הבולגרים. ב-6 בספטמבר 1885 מחוז זה הצטרף לבולגריה העצמאית.
בעקבות הסכם בוקרשט (1913) מונסטיר סופחה לסרביה וסלוניקי התאחדה עם יוון. רק אזור בתרקיה עם אדירנה נשאר באימפריה העות'מאנית.
רומלי בטורקיה של ימינו
כיום "רומליה" הוא יותר מונח בעל נופך היסטורי המתייחס אל החלק האירופי של טורקיה, דהינו המחוזות אדירנה, קירקלארלי וטקירדאג (טקירדא) וכן את מערב המחוז איסטנבול. אולם השם העכשווי של אזור זה, גם הוא בעל היסטוריה עתיקת ימים, הוא תרקיה (Trakya) או תראקיה המזרחית. בתעודות בינלאומיות השימוש במושג "רומליה" נעשה לאחרונה בשנת 1919.
בבוספורוס מדברים בדרך כלל על החלק הרומלי הנמצא ממול החלק האנטולי. כמה כפרים מצד האחד או מצד האחר של הבוספורוס מכונים בעזרת המונח "רומלי" או "אנדולו" לפי הצד שבו נמצאים: רומלי היסרי/אנדולו היסרי, רומלי קאוואגי/אנדולו קאוואגי (או קאוואי), רומלי פנרי/אנדולו פנרי.
מיעוט האזרחים הטורקים הנוצרים אורתודוקסים (רוב רובם ממוצא יווני) נקראים רומליוטים, בטורקים "רום" "רומלאר". לא כך התושבים הטורקים שהם רוב האוכלוסייה של האזור הרומלי.
מנחם חודרה
מנחם חודרה (Menahem Bey Hodara; 1869 – 1926) היה רופא עור יהודי-טורקי, קולונל בצבא הטורקי. היה חלוץ תחום ההיסטופאתולוגיה של העור באימפריה העות'מאנית.
ביוגרפיה
מנחם חודרה נולד בשנת 1869 באיסטנבול (קונסטנטינופול) במשפחה יהודית ספרדית והתיתם בילדותו. אחרי לימודי תיכון, נשלח עם מלגה מטעם הקהילה היהודית ללימודי רפואה באקדמיה הצבאית לרפואה "מכּתבּ אי תיבייה אי שאחנה" Mekteb i Tıbbiye-i Şahane - בעירו. סיים חוק לימודיו בגיל 20 ועבד בהמשך בבית החולים של הצי הטורקי. בהמשך נשלח ד"ר חודרה על ידי משרד הצי העות'מאני להמבורג בגרמניה, לצורך השתלמות בתחום מחלות העור והמין. בהמבורג היה לתלמידו של הדרמטולוג הנודע, ממוצא יהודי פאול גרסון אונה. מאוחר יותר עבד והשתלם בבתי חולים בווינה - אצל מוריץ קפושי ופרדיננד הברה ובמספר בתי חולים בפריז.
פעילותו הרפואית
בחזרתו לטורקיה, ד"ר מנחם חודרה ערך מחקרים וכתב מאמרים רבים בשפות טורקית, צרפתית וגרמנית. מרפאתו הפרטית שגשגה והוא הפך, בין היתר, להיות גם רופא ההרמון של הסולטאן עבדול חמיד השני. בשנת 1898 חודרה עשה אחד המחקרים הראשונים שבישרו את השתלות השיער כאשר ניסה להשתיל שערות בריאות חתוכות בקרחות שנגרמו על ידי פטריית הגזזת.
חודרה תרם גם לחקר הספירוטריכוזיס
מחלת חודרה
חודרה נמנה עם החוקרים הראשונים שתארו את המחלה הנקראת טריכורקסיס נודוזה, הפוגעת בשערות הקרקפת.
מנחם חודרה היה נשוי לאסטרלה לבית נר. לזוג נולדו שמונה ילדים: 2 בנים - סמי וויקטור, ו-6 בנות - לוסי, אליז, לאורה, רבקה, רחל ואדילה. שלוש מבנותיו השתקעו במצרים. אחרי מותו באיסטנבול בשנת 1926 בגיל 56, בני משפחתו התפזרו במצרים, בריטניה וצרפת.
מפרסומיו
(צמיחת שערות על צלקות גזזת באמצעות סקריפיקציות והשתלות של חלקי חוטי שערה'') 1899
שצ'וקינו
נפת שצ'וקינו (ברוסית: райо́н Щу́кино) היא נפה של המחוז הצפון-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח המחוז הוא 7.685 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 111,673 תושבים (2020).
מוסדות מדעיים (מכון קורצ'טוב, מכונים לחומרים אורגניים, וירולוגיה, ביופיזיקה), בתי חולים ופארקים תופסים חלק ניכר משטחו של הראיון. פיתוח המגורים של הראיון נוצר בשנות ה-40 – שנות ה-70; בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה הריסת בניינים בני חמש קומות ובנייה של רבי קומות כמו מתחם מגורים יוקרתי אלייה פארוסה.
פיליפינים (עם)
פיליפינים (באנגלית: Filipinos) הם אנשים ילידים או מזוהים עם מדינת הפיליפינים. הפיליפינים באים מקבוצות אתנולינגוויסטיות שונות, שהם ילידי האיים או מהגרים. כיום, יש יותר מ-175 קבוצות אתנולינגוויסטיות, כל אחת עם שפה משלה, זהות, תרבות והיסטוריה. הזהות הפיליפינית המודרנית, הושפעה בעיקר מסין, ארצות הברית וספרד.
שמות
בתקופת הקולוניאליזם הספרדי שימש המונח פיליפינו לסיווג ספרדים שנולדו באיים הפיליפינים, ואילו העמים האוסטרו-אסייתים של האיים נקראו אינדיו.
העדר האות "F" באלפבית טאגאלוג (לפני 1987) גרם לאות "P" להחליף אותה. עם האימוץ הרשמי של האלפבית הפיליפיני המודרני, בן 28 אותיות, בשנת 1987, העדיפו את המונח פיליפינו (עם האות F) על פני פיליפינו (עם האות P).
כינויים אחרים לעם הפיליפיני כוללים שמות: "Patria Adorada" (ספרדית עבור "מולדת אהובה"), כפי שהופיעה אצל חוסה ריזאל בשירו "Mi último adiós", "Bayang Pilipino" (טאגאלוג: "האומה הפיליפינית") או יותר פואטי "Sambayanáng Pilipino" (מונח רשמי בשפת טאגאלוג "האומה כולה / פיליפינים כולה").
פרהיסטוריה
שרידי אדם קדמון שהתגלו בשנת 2007, מתוארכים ל־67,000 שנה. לפני כן, השרידים הקדומים ביותר שנמצאו בפיליפינים היו שברים מאובנים של גולגולת ועצם, שהתגלו בשנות ה-60 על ידי ד"ר רוברט פוקס, אנתרופולוג מהמוזיאון הלאומי. אנתרופולוגים שבדקו ממצאים אלה הסכימו שהם שייכים לבני אדם מודרניים. אלה כוללים את ההומו סאפיינס, שנפרד באמצע הפלייסתוקן, מהמין הומו ארקטוס.
המאובנים של "איש הטבון" נחשבים כשייכים לקבוצה שלישית של תושבים, שהתגוררו במערה בין 22,000 ל-20,000 לפנה"ס. מפלס המערה הקדום נמצא עמוק מתחת לשכבה שהכילה מכלולי אש ובישול ומתוארכים לפלייסטוקן העליון מלפני 45 או 50 אלף שנה. החוקרים אומרים כי אלה שרידי אדם עם ראש מונגולואיד, מ 40,000 שנה. מונגולואיד הוא המונח שבו אנתרופולוגים מגדירים את הקבוצה האתנית שהיגרה לדרום מזרח אסיה בתקופת ההולוקן והתפתחה לאוסטרונ-אסתים, קבוצה של אנשים דוברי מלאו-פולינזים כולל אלה מאינדונזיה, הפיליפינים, מלזי, וחלק מטייוואן.
תנודות בחופים קדומים בין 150,000 לפנה"ס ל-17,000 לפני הספירה קשרו את אזור הארכיפלג המלאי עם הים הדרומי-מזרחי והפיליפינים. הדבר איפשר את ההגירה העתיקה לפיליפינים מהים של דרום אסיה כ-50,000 לפנה"ס עד 13,000 לפנה"ס.
רוב הפיליפינים כיום הם תוצר של תהליך ארוך של אבולוציה ותנועת אנשים. לאחר ההגירה ההמונית דרך גשרי היבשה, נמשכו ההגירות בעזרת סירות בעידן הימי של דרום מזרח אסיה. הגזעים הקדומים נעשו הומוגניים ויצרו את הקבוצה המליאו-פולינזית אשר מאכלסת את רוב הארכיפלגים הפיליפינים, מלזים ואינדונזים.
התקופה הקדומה (עד 1565)
מאז המאה ה-3 לפחות הקימו קבוצות אתניות שונות כמה קהילות. אלה נוצרו על ידי הטמעה של ממלכות פיליפיניות שונות. דרום אסיה ואסיה המזרחית יחד עם אנשי הארכיפלג האינדונזי וחצי האי מאלאיה, סחרו עם הפיליפינים והביאו את ההינדואיזם והבודהיזם לשבטי הילידים של הפיליפינים. רוב האנשים האלה נשארו בפיליפינים, שם הם נקלטו באיטיות בחברות מקומיות.
רבים מהברנגאי (מועצות הכפרים בפיליפינים) היו, במידה זו או אחרת, תחת השלטון של אחת ממספר האימפריות השכנות, ובהן האימפריות ברוניי, מלאקה, אינדיאנה צ'ולה, צ'אמפה והחמר. למעשה הן הקימו מערכת שלטון עצמאית משלהם. היו קשרי מסחר עם סומטרה, בורנאו, ג'אווה, קמבודיה, חצי האי מלאיה, הודו, סין, יפן, הודו וערב. כך נולדה בפיליפינים מדינה ימית המבוססת על סחר בינלאומי. דרך התפתחות הסחר הבינלאומי הם הפכו הומוגניים יותר מבחינה תרבותית במאה ה-4. התרבות הינדית-בודהיסטית והדת פרחו בקרב האצילים בתקופה זו.
בתקופה שבין המאה השביעית ועד ראשית המאה ה-15 צמחו מרכזי מסחר משגשגים רבים, שכללו ממלכות רבות בפילפינים כולל מפרץ מנילה, כך ממלכת לוזון אשר התמחתה במסחר עם מה שידוע כיום כדרום מזרח אסיה, ועם סין, יפן וממלכת ריוקיו באוקינאווה. החל מהמאה ה-9 מספר רב של סוחרים ערבים מהמזרח התיכון התיישבו בארכיפלג המאלאי והתחתנו עם אוכלוסיית הילידים המקומיים, במאלזיה, ברוניי, אינדונזיה, לוזון ועוד.
בשנים עד 1000 לספירה, היו כבר כמה ישויות מדיניות קיימות באיים, אבל לא הייתה ישות מדינית מאחדת המקיפה את כל הארכיפלג הפיליפיני. במקום זאת, האזור היה מנוקד על ידי מספר רב של ישויות אוטונומיות למחצה (הנעות בגודלן מכפרים ועד למדינות-ערים). הן נשלטו על ידי אצילים ושליטים מקומיים בעלי תארים שונים כראג'ים או סולטנים שהתחרו אחת בשנייה. במקרים מסוימים המבנה היה פאודלי בשליטת ממלכות רחבות יותר כמו ממלכת מנילה,
מערכת הקסטות
Datu - הייתה האצולה שעמדה בראש החברה בעמים הפיליפינים השונים, בתקופה הטרום קולוניאלית.
Maharlika - היו בני המעמד הלוחם של עם הטאגאלוג. בעת מלחמה הם היו משרתים את datu שלהם בקרב. הם היו צריכים להתחמש על חשבונם, אבל מותר היה להם לשמור על השלל שהם לקחו. אף על פי שהיו קשורים באופן חלקי לאצולה, הלוחמים היו פחות חופשיים מבחינה טכנית מאשר בני קסטות אחרים, משום שלא יכלו לעזוב את השירות לאציל שלהם, מבלי לשלם לאציל סכום כסף גדול בזהב.
טימאווה - היו פשוטי העם החופשיים של לוזון שהיו יכולים להחזיק את אדמתם, ולא היו צריכים לשלם דמי חכירה קבועים, אם כי מעת לעת הם נאלצו לעבוד באדמת האציל ולעזור בפרויקטים ואירועים קהילתיים. הם היו חופשיים לשנות את נאמנותם לאציל אחר אם הם נישאו עם בני קהילה אחרת או אם החליטו לעבור ממקומם.