cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרי ברטון
עלילה
מרי מתחילה לעבוד אצל תופרת (אביה התנגד לכך שהיא תעבוד במפעל), היא הופכת למושא אהבתם של העובד ג'ם וילסון והנרי קארסון העשיר, בנו של בעל בית חרושת. מרי מקווה להתחתן עם הנרי קארסון וכך להבטיח לה ולאביה חיים נוחים, אבל מיד לאחר שהיא מסרבת להצעת הנישואין של ג'ם היא מבינה שהיא באמת מאוהבת בו. היא מחליטה להתחמק מקארסון ומקווה שתוכל להראות את רגשותיה לג'ם במהלך הזמן. ג'ם מאמין שהחלטתה סופית, למרות שרגשותיו כלפיה לא משתנים.
בינתיים אסתר שבה ומנסה להגיד לג'ון ברטון שהוא חייב להציל את מרי מלהפוך להיות כמוה, אישה מופקרת. ג'ון רק מרחיק אותה והיא נכנסת לכלא במשך חודש באשמת שיכרות. לאחר שהיא משתחררת היא מדברת עם ג'ם על אותו נושא. ג'ם מבטיח לה שהוא יגן על מרי ומתעמת עם קארסון, בסופו של דבר הם רבים. שוטר עד לקרב שלהם.
זמן קצר אחר כך קארסון נמצא מת כתוצאה מירי וג'ם נעצר על חשד, הרובה שלו נמצא בזירת הפשע. אסתר מחליטה לחקור את העניין ומגלה שהריפוד שעטף את הרובה הוא פיסת נייר עם השם של מרי. היא מבקרת את מרי ואומרת לה להציל את אהובה, לאחר שהיא עוזבת מרי מבינה כי האשם הוא אביה ולא ג'ם. עכשיו היא חייבת להציל את ג'ם בלי לחשוף את אביה. בעזרת ג'וב לף (הסב החכם של חברתה מרגרט), מרי נוסעת לליברפול למצוא את האדם היחיד שיכול לספק אליבי לג'ם, ויל וילסון, בן דודו של ג'ם ומלח שהיה עמו בלילה של הרצח. לרוע המזל הספינה של ויל בדיוק עוזבת את הנמל, מרי רודפת אחרי הספינה בסירה קטנה וויל מבטיח שהוא יחזור להעיד.
בזמן המשפט ג'ם לומד על אהבתה של מרי אליו. וויל מגיע ומעיד, ג'ם נמצא חף מפשע. מרי נופלת למשכב בזמן המשפט ולאחר שהיא מבריאה היא חוזרת למנצ'סטר להתמודד עם אביה, אשר יסורי המצפון הרסו אותו. הוא מספר לאביו של קארסון את האמת, שהוא הרוצח ושמה שגרר אותו לרצח זה חוסר השיווין בין המעמדות. אביו של קארסון עדיין מחפש נקמה אך לאחר שהוא חוזר בתשובה הוא סולח לג'ון שמת מיד לאחר מכן.
ג'ם מחליט לעזוב את אנגליה, המוניטון שלו נהרס והוא לא יכול למצוא עבודה. הרומן מסתיים עם ג'ם ומרי, כעת בעל ואישה והורים לילד, ועם מרת וילסון, אימו של ג'ם, החיים באושר בקנדה.
מרקורי לינקס
מרקורי לינקס (באנגלית: Mercury Lynx) היא מכונית משפחתית אשר הוגדרה כמכונית קומפקטית, אשר יוצרה על ידי חטיבת מרקורי בקונצרן המכוניות האמריקאית פורד בין השנים 1980–1987.
דגם ה"מרקורי לינקס" התבסס על דגם הפורד אסקורט אשר יוצר בדרום אמריקה.
רבי פינחס בן יאיר
רבי פינחס בן יאיר היה תנא בן הדור החמישי או השלישי לתנאים.
דמותו וקורות חייו
התגורר כנראה בלוד. על פי התלמוד, היה חברו של רבי יהודה הנשיא וחתנו של רשב"י. היה ידוע בחסידותו ובמידותיו המחמירות. לפי המסופר, אף חמורו הושפע ממידותיו ולא אכל שעורים לא מעושרות. שיטתו ההלכתית אינה מוזכרת במשנה. אזכוריו במקורות התלמודיים הם בעיקר בהקשר של דיברי אגדה. מתואר כבעל יכולת לחולל נסים. למשל מסופר שהורה לנהר להתחלק לשניים כדי שהוא ומלוויו יוכלו לחצותו.
בניגוד לדברי התלמוד, בזוהר נכתב שרבי פנחס בן יאיר היה חמיו של רבי שמעון בר יוחאי. פרשנים מסורתיים המקבלים את יחוס ספר הזוהר לרבי שמעון בר יוחאי מסבירים זאת במספר אופנים:
מאמריו
מאמריו מופיעים בברייתות או באגדתות המפוזרות בתלמוד הבבלי. מאמריו של רבי פינחס בן יאיר מעטים (הוא מוזכר בשמונה הקשרים בתלמוד הבבלי) אך הם מאופיינים בתוכנם העמוק, ועוסקים על פי רוב בנושאים של מוסר וטהרת-המידות.
יסוד לספר מסילת ישרים
הספר מסילת ישרים לרבי משה חיים לוצאטו מבוסס על מאמרו בתלמוד:
יש לציין שהתקיים מחקר רב בנוגע למבנה הנכון של הברייתא הנ"ל, בעיקר בשל חשיבותה הרבה כהדרכה לחיים נכונים. ישנן גרסאות רבות ושונות של סדר המידות המובאות בברייתא ובגרסאות שונות אף מוצאים מידות שונות.
מקום קבורתו
על פי מסורת תלמידי האור החיים, ישנה מערה חלולה ההולכת מקברו עד מירון. יש שטענו שאביו נקבר עמו.
ע"פ אותה מסורת המתייחסת להאר"י לא נבנה מעולם על קברו 'מצבה' מפני שרבי פנחס לא נהנה מכספיהם של אחרים בחייו וכך גם במותו. בשנת תר"ע (1910) ביקש בעל החלקה הסמוכה להסיר את גל האבנים ולחרוש את השדה. נציגי הקהילה היהודית בצפת פנו לרב חיים נחום שכיהן במשרת החכם באשי באיסטנבול, וביקשו את עזרתו.
ישנו מנהג המקובל בקרב פוקדי קברו להקיף את קברו 7 פעמים תוך כדי אמירת אנא בכח. מקור המנהג ברבי חיים אלעזר שפירא, האדמו"ר ממונקאטש. ישנם רבנים מעדות שונות (כדוגמת הרב אליעזר שלמה שיק) שערערו על מנהג זה.
מספר עולי רגל ציינו את קבר 'פנחס בן יאיר' ביישוב ברעם, אבל כוונתם לפנחס אביו של נחמן קטופא מחבר נבואת הילד.
רוברט ויזדום
רוברט ויזדום (באנגלית: Robert Wisdom, נולד ב-14 בספטמבר 1953) הוא שחקן אמריקאי.
קריירה
בשנת 2000 שיחק בסרט "סטרפטיז באיגואנה הכחולה" לצד סנדרה או.
הוא כיכב בשלוש העונות האחרונות של הסדרה "הסמויה" מבית HBO כהווארד "באני" קולווין. בנוסף לכך שיחק גם בסרט "Barbershop 2: Back in Business" עם אייס קיוב.
ויזדום שיחק בעונתה שלישית של סדרת הטלוויזיה "נמלטים" בתור לצ'רו, סוחר סמים פנמי ומנהיג האסירים בכלא "סונה". בשנת 2010 שיחק בסרטו של מארק רופאלו "סימפתיה למתוק". ידוע גם בתפקידו כ"ואן" בעונה הרביעית של הסדרה סוכן מחוק. כמו כן שיחק במספר פרקים בסדרת המתח-פנטזיה "על טבעי" בעונה הרביעית בתוך המלאך אוריאל.
בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה "האזור החם" בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק בכיכובה של ג'וליאנה מרגוליס. באותה שנה שיחק גם בסרטו של אדוארד נורטון "עיר יתומה", המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'ונתן לת'ם.
בשנת 2021 הצטרף לעונה השלישית של הסדרה "בארי" בתפקיד ג'ים מוס. בעונה הרביעית קודם לתפקיד ראשי.
פואברותריום
פואברותריום (שם מדעי: Poebrotherium; משמעות השם של היצור מיוונית עתיקה: "בהמה אוכלת עשב") הוא סוג של גמל קדום שחי בסופו של האאוקן ותחילת האוליגוקן בערבות אמריקה הצפונית.
מאפיינים
גמל קדום זה היה קטן ופרימיטיבי מאוד ביחס לקרוביו החיים. גמל זה התגלה ב-1847 ליד נהר מיזורי בנברסקה ותואר בידי החוקר ג'וזף ליידי.
גמל זה היה קטן מאוד: הוא הגיע לגובה 90 סנטימטר ושקל 30-42 ק"ג בממוצע. הוא דמה בצורתו ללמה אך היה דמוי-צבי והיה קל-רגליים. ייתכן שגם תפס את תפקידם של הצבאים בפאונה של אמריקה הקדומה והיווה טרף לטורפים הגדולים של הערבות. פיו היה מלא בשיניים קטנות שיועדו ללחיכת עשב והוא יכל להתקיים עליו בשטחי הערבות הפתוחים. עם זאת הוא לא היה מותאם לתנאי מדבר ואקלימים קשים וייתכן שדבר זה גרם להכחדתו.
כדי לרוץ במישורים הוא היה בעל פרסות קטנות כשל מכפילי פרסה רבים ועוד לא פיתח את הכריות השטוחות של הגמל.
מינים
נמצאו 5 מינים של פואברותריום:
משגב עם
מִשְׂגַב עָם הוא קיבוץ באזור הצפון באצבע הגליל ליד מטולה, קריית שמונה וגבול ישראל–לבנון, המשתייך למועצה אזורית הגליל העליון. משגב עם מצוי בקצה הצפוני של רכס רמים שבהרי נפתלי.
שמו של היישוב ניתן לו על שם מיקומו הנשגב והמורם משאר האזור מסביב וכן באשר הוא מסמל "מקום משגב של העם בהרי הגליל". בחלק מהמקורות הישנים מכונה היישוב לחלופין בשם "עדייסה" (על שם הכפר הלבנוני הסמוך הנמצא למרגלות הקיבוץ מצפון מערב לו). שם זה היה בשימוש בעיקר במפות ובעיתונים, בשנים הראשונות לקיום היישוב, טרם השתרש השם העברי.
היסטוריה
היישוב הוקם ב-2 בנובמבר 1945 על אדמות שנרכשו על ידי קק"ל מהכפר הלבנוני עדייסה בתחילת שנת 1944, על ידי קבוצה של כ-50 בוגרי הנוער העובד שהיו במשך שנתיים בהכשרה בגבעת השלושה. לקיבוץ הוקצו 1,500 דונם, אשר מתוכם 1,000 התאימו לחקלאות לאחר הכשרה. בנובמבר 1947 הצטרפה לקיבוץ קבוצה של הנוער העובד שהייתה בהכשרה בדפנה. הבדידות, האקלים הקשה ודלות האמצעים שליוו את חברי הגרעין המייסד היו קשים ושוחקים. מחסור במים ומיעוט קרקע היו מנת חלקה של משגב עם מראשית קיומה. שביל פרדות בלבד חיבר אותה לארץ. על אף ההכשרות השונות וההשלמות שהגיעו לנקודת היישוב, מספר החברים במקום לא עלה משמעותית, ובאמצע שנות ה-50 עדיין מנה היישוב פחות מ-30 תושבים.
דרך הגישה לקיבוץ
עם הקמת משגב עם לא הייתה דרך סלולה אל היישוב. הדרך היחידה מהישוב ואליו הייתה שביל תלול וטרשי שהחל בכפר גלעדי ועלה מערבה עד לשער הקיבוץ, דרך ואדי. דרך זו אפשרה מעבר להולכי רגל וכן לחמורים וסוסים, אך לא לרכב ממונע. במהלך השנתיים הראשונות לקיומה של משגב עם סללו החברים בעצמם כביש שהוביל מהישוב צפונה, והתחבר לכביש לבנוני שעבר סמוך למטולה. השימוש בכביש זמני זה אפשר מעבר לכרכרות וסוסים, ולעיתים נדירות גם לכלי רכב ממונעים. השימוש בכביש היה טעון קבלת אישורים מהלבנונים, שחודשו מעת לעת, עד אוגוסט 1949. ב-1947 החלה העבודה על הכביש המחבר את משגב עם ומנרה. העבודה הסתיימה ב-1950. עם פתיחתה כמה שנים מאוחר יותר הייתה זו דרך קשה שהנסיעה בה הייתה איטית ומסוכנת, בין השאר בשל הקרבה לגבול. דרך זו שנבנתה בשיטת סולינג, כללה שני פסי אספלט מקבילים צרים, והפכה לקצה הצפוני של כביש הצפון. הכביש המחבר בין כביש זה לכפר גלעדי וקריית שמונה (כיום כביש 9977) נבנה החל מ-1955, והשלמתו ארכה למעלה משנה, בעיקר בשל התוואי המורכב שחייב חציבה רבה בסלע. עם פתיחתו התקצר המרחק בין ישובי רכס רמים לקריית שמונה באופן משמעותי מאוד. ב-1970 נבנתה מחדש הדרך המחברת בין משגב עם למנרה כך שתהיה פחות חשופה לגבול הבין-לאומי.
מים וחשמל
בחודשי קיומה הראשונים של משגב עם היה נהוג להביא מים מהישוב הלבנוני השכן עדייסה, על גבי חמורים. החמורים נשאו כל אחד ארבע חביות בכל פעם. כמות המים הספיקה לצרכים בסיסיים מאוד, כמו בישול וכביסה. ב-1946 התגלה מעיין קטן (המוכר כיום כ'עין משגב'), הנמצא למרגלות הקיבוץ, בינו לבין כפר גלעדי. בחלוף מספר חודשים הוקם מערך שאיבה שכלל שתי משאבות, והביא את מי המעיין לבריכה שנבנתה במיוחד בנקודה הגבוהה של הקיבוץ. ב-1955 חוברו כל יישובי האזור (משגב עם, מנרה ומרגליות) לקו מים של מקורות ממעיין 'עין זהב'.
בשנות קיומו הראשונות לא היה חשמל בקיבוץ כלל. לאחר שהגיע גנרטור בתחילת שנות החמישים, סיפק סידור זה חשמל למשק למשך כמה שעות ביום. רק ב-1960 חוברו יישובי רכס רמים לרשת החשמל הארצית.
אוכלוסיית הקיבוץ
עם העלייה לקרקע ב-2 בנובמבר 1945 היו בקיבוץ 19 חברים וחברות, כולם חברי הכשרה-מגויסת של הפלמ"ח, שעברו הכשרה בקיבוצים גבעת השלושה ונגבה. הבידוד היחסי מיישובים אחרים, הקור, תנאי המחיה הקשים והעבודה הקשה גרמו לתחלופה גבוהה באוכלוסיית היישוב משנות קיומו הראשונות, ולאורך רוב שנות קיומו. לאורך השנים קלט הקיבוץ 31 מסגרות שונות של צעירים וצעירות: הכשרות פלמ"ח, חברות נוער, וגרעיני נח"ל. רוב חברי וחברות הגרעינים לא נשארו במשק בתום המסלול שלהם, אולם רבים מאלו שנותרו במשק קיבלו בהדרגה תפקידים מרכזיים בו. לאורך השנים הייתה גם קליטה של יחידים ומשפחות מהארץ, אולם במקביל הייתה גם עזיבה של אוכלוסייה. בעשור הראשון של שנות ה-2000 גדלה אוכלוסיית התושבים במשק שאינם חברים, מרביתם סטודנטים ממכללת תל חי הסמוכה לקיבוץ. ב-2005 נבנתה שכונה קהילתית ראשונה בתוך שטח הקיבוץ. תושבי שכונה זו לא הפכו לחברי משק. בעשור השני של שנות ה-2000 החל הקיבוץ לקלוט משפחות צעירות בקצב גבוה. ב-2018 החלה בנייה של שכונה קהילתית חדשה. תושבי שכונה זו הם חברי הקיבוץ.
אוכלוסיית הוותיקים של הקיבוץ כיום כוללת מספר דמויות שתרמו תרומה משמעותית לתרבות בגליל העליון: אריאלה פלד, מורה למחול מודרני שייסדה את בית הספר למחול בתל חי, סביבו קם ב-1962 המכון לאומנויות בתל חי (שהתרחב מאוחר יותר והפך למכללת תל חי). אריה שגיא, גם הוא ממורי המכון לאומנויות בתל חי, לימד שם צילום, ניהל את המכון לאומנויות בתל חי, וכן את אירועי האומנות הסביבתית "תל חי 89", ו"תל חי 90". שגיא גם ניהל את המוזיאון הפתוח לצילום בגן התעשייה תל חי. ותיק נוסף הוא רמי רודן, יוצא להקת פיקוד דרום, לימים במאי קולנוע ומורה בבית הספר לתקשורת במכללת תל חי. בין השאר ביים רודן את הסרט התיעודי 'יושבים על הגדר' העוסק בתחושות ומחשבות של חברי משגב עם וסביבתה נוכח הנסיגה מלבנון.
פיתוח המשק ובנייה
בשבועות הראשונים לקיומו חיו חברי משגב עם באוהלים. אלה מדי פעם עפו ברוח. מהר מאוד הוחלפו האוהלים בצריפי מגורים, שנבנו בעיקר מעץ ומפחונים. גם מבנים אלה הוכיחו את עצמם כבלתי מספקים לתנאי המחיה בקיבוץ סחוף הרוחות, הגשום והקר מאוד בחורף. ב-1946 הוקם מבנה האבן הראשון: "הבודדים". הלבנים הובאו על גבי חמורים מכפר גלעדי. עם הזמן נוספו מבנים נוספים וחלקם של מבני האבן גדל על חשבון הצריפים. ציון דרך משמעותי היה המעבר מחדר אוכל בצריף למבנה אבן מודרני שהושלם ב-1962, והורחב ב-1978. בשנת 1983 החליטו חברי הקיבוץ על לינה משפחתית (כלומר לינה של ילדי הקיבוץ בבית הוריהם, ולא בבתי ילדים). לצורך כך הותאמו דירות החברים (הקטנות למדי שהתאימו לזוג) כדי שיוכלו להכיל משפחות. ב-2005 הוקמה שכונת מגורים קהילתית ראשונה שאוכלסה ב-2006 אחרי המלחמה.
דטונציה (מנועים)
דטונציה (באנגלית: Engine knocking) הוא תהליך אשר המתרחש כאשר תערובת הדלק ואוויר במנועי בעירה פנימית המונעים בבנזין מוצתת לפני שהבוכנה הגיעה לשיא מהלכה - הזמן האופטימלי להצתת התערובת.
משגב עם
מקורות הפרנסה בקיבוץ
בשנותיו הראשונות, בהיעדר תשתיות בסיסיות במקום, עיקר התעסוקה הייתה בהכשרה של שטחי חקלאות. רבים עבדו בעבודות של סיקול והכנת שטחי חקלאות. בשלב הראשון הוקמו גן ירק לצריכה עצמית, וכן לול קטן לביצים ורפת, שגם התוצרים שלה נועדו לצריכה עצמית, שכן לא הייתה דרך להביא תוצרת חקלאית מהישוב. גילוי המעיין (ראה לעיל) אפשר הקמת מטע נשירים, וכן חקלאות שלחין וכרם קטן בקרבת היישוב. עם תום מלחמת השחרור קיבל הקיבוץ שטחים סמוך ליישוב חלסה (קריית שמונה של היום). בחלק משטחים אלה הוקמו בריכות דגים, ובחלק אחר גידולי שדה. העובדים שרצו להימנע מנסיעה יומית ארוכה ומפרכת בכביש הרעוע והתלול נותרו לגור בעמק במהלך ימות השבוע ועלו למשק רק בסופי שבוע וחגים. הפיצול בין ענפי החקלאות בעמק לבין אלה שבהר המשיך לאפיין את משק משגב עם גם בשנים הבאות. מאפיין נוסף של המשק היה הצורך התמידי בידיים עובדות, בעיקר בעונות כמו קטיף במטע למשל, אך גם בשאר ימות השנה. הקבוצה הקטנה שחיה במקום עבדה קשה מאוד כדי להחזיק את המשק ולעשותו לרווחי מבחינה כלכלית.
תעשייה
בשנות ה-40 הוקם במשגב עם מפעל קטן לאריגה ידנית של מוצרים כמו סמרטוטי רצפה, כיסויי מיטה, שטיחים ווילונות. מפעל זה העסיק 7 נשים שעבדו בו על נולים. ניסיון נוסף לפתח תעשייה ביישוב התבסס על הנגרייה שפעלה בו, והחלה לייצר צעצועי עץ. גם מפעל זה לא האריך ימים. ב-1973 קנה הקיבוץ מפעל לאריגה צרה שייצר סרטים שונים (סרטי רוכסנים, מזרנים, מנועים חשמליים, סרטים להרמת משאות ועוד). עם הזמן התפתח מפעל זה והחל לייצר גם סרטים לתיקים, ובהמשך גם סרטים בטכנולוגיית ז'קארד עם אריגה ממוחשבת. במקביל התפתח בו תחום מוצרי החבישה: תחילה תחבושות כותנה ובהמשך מגוון רחב של מוצרי חבישה ומוצרים רפואיים שונים. עם הזמן הפך תחום המוצרים הרפואיים לתחום העיסוק העיקרי של המפעל, והוא התמקצע בו לרמה גבוהה. מפעל שיאון העסיק עשרות עובדים מהאזור (ובתקופת 'הגדר הטובה' הגיעו לעבוד בו גם עובדים מלבנון מהכפרים קליעה, מרג' עיון, אל-ח'יאם ועדייסה ). ב-2011 נשרף המפעל כליל וכל עשרות עובדיו איבדו את מקום עבודתם.
דטונציה (מנועים)
כאשר המנוע עובד בהספק גבוה של למעלה מ-60% מצערת, המנוע עשוי להשמיע בזמן הדטונציה רעש חזק אופייני של צלצולים ומשם מגיע השם בלועזית - engine knocking. ללא ביצוע פעולות מיידיות לדיכוי הדטונציה יגרם נזק משמעותי לאטמים בבוכנת המנוע ולאחר מכן ולנזק למנוע.
משגב עם
ההפרטה במשגב עם
במהלך 1995 הגיע הקיבוץ למצב כלכלי קשה ביותר והוגדר על ידי התק"מ כאחד מ-19 קיבוצים שמצב הכלכלי קשה במיוחד. בשנתיים הבאות החליטה אספת הקיבוץ לפנות להליך של הפרטה של מרבית תחומי החיים, תוך סגירה של ענפים לא רווחיים, צמצום של ענפי השירותים בהדרגה וסגירה של חלק גדול מהם. בין הענפים שנסגרו היו מחסן בגדים, מכבסה, וחדר האוכל. אחד העקרונות המרכזיים של תהליך ההפרטה היה שהאחריות לפרנסה עוברת מהקיבוץ, אל החבר. בנוסף, כדי לקיים את מערכות היישוב השונות משלם כל חבר קיבוץ 'מס קהילה' בהתאם לגובה ההכנסות שלו. במשגב עם קיימת תמיכה בחברים במצבי משבר, מחלה או חוסר יכולת לעבוד. מערכת זו מכונה 'רשת ביטחון'. ב-2005 הגיע שוב משגב עם למצב כלכלי קשה ביותר. הוא נחלץ ממנו בעזרתה של המועצה האזורית גליל עליון. כיום משגב עם היא משק רווחי המקיים את עצמו מבחינה כלכלית.
עדינה הופמן
עדינה הופמן (נולדה ב-1967) היא סופרת, חוקרת ספרות ועיתונאית ישראלית-אמריקאית.
משגב עם
חינוך
הילדים הראשונים במשגב עם נולדו החל מ-1948. בתקופה זו הוקם בקיבוץ בית הילדים הראשון. עם הזמן הוקמו עוד שלושה בתי תינוקות. ב-1957-9 הוקמו שני גני ילדים. בהמשך הוקמו גם הכיתות הראשונות. המחזורים הראשונים של הקיבוץ למדו בקיבוץ מנרה. בשנות השישים משגדלה אוכלוסיית הילדים, הוקם בית הספר בקיבוץ: לכל כיתה (מחזור) היה בית משלה בו הילדים למדו, קיבלו ארוחות, ישנו וקיימו פעילויות חינוכיות שונות. החל משנות השבעים החלו ילדי הקיבוץ מכיתה ח' ללמוד בתיכון "הר וגיא" בדפנה. ב-1987 הוקם בית הספר היסודי האזורי 'עלי גבעה' בכפר גלעדי, והלימודים בקיבוץ במתכונת הישנה הסתיימו. כיום מתקיימת פעילות חינוכית ענפה בתחומי הקיבוץ, בעיקר בתחום הגיל הרך (פעוטות וגיל הגן) וכן בתחום החינוך הבלתי פורמלי.
רווחה וקהילה
תחום הרווחה והקהילה התפתח מאוד במשגב עם במהלך השנים. עם התבגרות האוכלוסייה מצד אחד וקליטה של משפחות צעירות מצד שני היה צורך לענות על צורכי אוכלוסיות שונות במשק. שכבת הוותיקים מקיימת פעילות ענפה במסגרת 'בית חם', כמו כן בשנים האחרונות החל לפעול במשק מרכז פנאי, בו מתקיימת פעילות פנאי לכל הגילאים. בשנים האחרונות הצטרפה למשק קבוצת סטודנטים של 'קדמה'. קבוצה זו שחבריה מתחלפים מעת לעת, השתלבה היטב בפעילות התרבותית בקיבוץ ובחינוך הבלתי פורמלי בו.
דטונציה (מנועים)
גורמים לדטונציה
דטונציה נגרמת ממספר גורמים אפשריים: גורם ראשון נובע כאשר משחיזים את ראש המנוע נוצר יחס דחיסה גבוהה ומכך נוצרת ההתלקחות העצמית.
עדינה הופמן
אודות
עלתה לישראל בשנת 1981 יחד עם בעלה המתרגם פיטר קול. כתבה עבור The Nation, וושינגטון פוסט, The Times Literary Supplement, The Boston Globe והג'רוזלם פוסט. הופמן הייתה מרצה אורחת ב-Wesleyan University וב- Middlebury College והיא עמיתה במרכז פרנק ילו למדעי הרוח שבאוניברסיטת ייל.
משגב עם
ביטחון
מלחמת העצמאות עברה על משגב עם כשמדי פעם היו אירועי ירי לעבר שומרי הקיבוץ. עד 1968 היה הגבול בין ישראל ללבנון שקט בדרך כלל. החל משנה זו החלו אירועי ירי מסוגים שונים לעבר בתי הקיבוץ. עם הזמן הפכו הפעולות לנועזות יותר וחמורות יותר. מבחינת התושבים הדבר התבטא בבנייה מואצת של מקלטים וחדרי ביטחון שהיו צמודים לכל מבנה. עובדי המטעים נאלצו ללכת לעבוד עם נשק, ועל טרקטורים הורכבו לוחות עבים כדי למנוע ירי. החלק המערבי של הקיבוץ היה למעשה גדר המערכת הארצית בין ישראל ללבנון. הביטוי העיקרי לכך היה נוכחות מתמדת של צה"ל בתוך היישוב, בעיקר סביב הגדר. חלק מפעילות גני הילדים, הפעוטונים ובית הספר התקיימה גם היא במקלט. ביולי 1981 נהרגה חברת הקיבוץ מפגיעה ישירה של פגז . בשנים הבאות לאחר מכן היו תקופות ארוכות של שהייה במקלטים: במלחמת לבנון הראשונה ובמבצעים שונים (דין וחשבון, ענבי זעם ועוד).
פיגוע המיקוח
ב-7 באפריל 1980 (שביעי של פסח) בוצע בקיבוץ פיגוע מיקוח, שמטרתו הייתה שחרור מחבלים הכלואים בישראל. המחבלים השתלטו על פעוטון במקום ולקחו את ילדיו כבני ערובה. האירוע הסתיים למחרת, בהשתלטות כוחות סיירת מטכ"ל וסיירת גולני על המחבלים . באירוע נרצחו מזכיר הקיבוץ, ילד מבני הקיבוץ וחייל – סמל אלדד צפריר . אירועי אותו לילה הונצחו בסרט 'הלילה הארוך ביותר' ששודר בשני חלקים בערוץ כאן 11.
עדינה הופמן
אודות
בשנת 2000 יצא ספרה "House of windows: portraits from a Jerusalem neighborhood" המתבונן בחברה ובתושבי ירושלים ובשכונת מוסררה בפרט.
דטונציה (מנועים)
גילוי דטונציה
ישנן כיום שתי שיטות מקובלות לזיהוי מצב דטונציה:
דיכוי דטונציה
כאשר הגורם לדטונציה הוא הצטברות של משקעים על הבוכנה ניתן לסגור את המצערת, תהליך זה מפחית באופן מיידי את הספק המנוע ופעמים רבות גורם גם לשטיפה של המשקעים דרך מערכת הפליטה של המנוע.
משגב עם
הקיבוץ כיום
משגב עם היא קיבוץ במצב יציב כלכלית וחברתית. הקהילה בקיבוץ היא קהילה רב-גילית המקיימת אירועי תרבות וחברה עשירים, חינוך ומערכות תמיכה שונות לאנשים עם צרכים מיוחדים. מאז העשור השני של המאה ה-21 פועל הקיבוץ בצורה אינטנסיבית בתחום הקליטה בעיקר של משפחות צעירות, וכן של בני משק שנולדו בקיבוץ.
החיים בקיבוץ
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה חיים כיום במשגב עם 358 בני אדם: בקיבוץ חיים סטודנטים הלומדים במכללת תל חי וחיים בקיבוץ כתושבים. שאר תושבי הקיבוץ הם חברי חברי משק. במהלך השנה, מתקיימים בקיבוץ אירועי תרבות משותפים. במקום ישנה מערכת חינוך, הנותנת פתרונות לילדי הקיבוץ (מגיל לידה ועד סוף י"ב) במהלך שנת הלימודים וחופשת הקיץ. בנוסף, קיימים שירותים נוספים הניתנים על ידי הקהילה, חלקם בתשלום, וחלקם ללא תשלום, כגון ספרייה ובריכת שחייה. תהליכי השינוי הביאו לשימת דגש על אחריות היחיד לפרנסתו, אך בד בבד יש מערכת תמיכה לחברי הקיבוץ הזקוקים לכך: קשישים, בעלי צרכים מיוחדים וכדומה.
עדינה הופמן
אודות
בשנת 2011 יצא לאור ספרה, שכתבה יחד עם בעלה פיטר קול, אודות הגניזה הקהירית: "Sacred Trash: The Lost and Found World of the Cairo Geniza".
את חלק מהמחקר עבור הספר על גניזת קהיר עשתה הופמן בספריית שוקן, והיא התרשמה מיופיו של הבניין. בעקבות זה החלה לעבוד על ספר נוסף, שיצא לאור בשנת 2016, אודות שלושה אדריכלים שהשאירו את חותמם על ירושלים בתקופת המנדט הבריטי: אריך מנדלסון, שתכנן את ספריית שוקן, אוסטן סיינט בארב הריסון, שתכנן את ארמון הנציב ומוזיאון רוקפלר, וספירו חורי, אדריכל שתכנן את בית המון.
ב-2019 יצא לאור ספרה על המחזאי, סופר, ותסריטאי היהודי אמריקאי בן הכט.
גלאם רוק
גלאם רוק (קיצור של Glamour Rock – "רוק זוהר") הוא ז'אנר של מוזיקת רוק אשר היה פופולרי בשנות ה-70, בעיקר בבריטניה אך גם בערי ארצות הברית הגדולות כמו ניו יורק ולוס אנג'לס. לז'אנר הייתה השפעה נרחבת על ז'אנר הגלאם מטאל שהיה פופולרי מאוד בשנות ה-80.
הרכבי הגלאם רוק מובחנים בעיקר בהופעה חיצונית מושכת-עין. מבצעי גלאם רוק הופיעו באיפור כבד ולבוש דראג שהעבירו מסר של דו-מיניות. האמנים הבולטים ביותר של גלאם רוק הם פרדי מרקיורי, דייוויד בואי, מארק בולאן מלהקת טי רקס ובריאן אינו מלהקת רוקסי מיוזיק.
לגלאם רוק מיוחסת השפעה גדולה על תנועת הפאנק בשלהי שנות השבעים בבריטניה בייחוד על הסקס פיסטולס.
בין גלאם רוק להארד רוק
לרוב, הגלאם רוק מזוהה עם מוזיקת ההארד רוק. הופעה נוצצת ועתירת איפור אפיינה את יוצרי הסגנון בשנות השבעים והשמונים בארצות הברית (למשל אליס קופר וקיס) ובקרב רבים נפוצה הטעות כי גלאם רוק והארד רוק הם היינו הך. אך לאמיתו של דבר, שני הסגנונות מגדירים אספקטים שונים של האומן: בעוד שהארד רוק מגדיר את הסגנון המוזיקלי, הרי שגלאם רוק מגדיר את ההופעה החיצונית. לכן, בהגדרה הרחבה, כולל הגלאם רוק, אפוא, לא רק את ההארד רוק, אלא גם אומנים מסגנונות אחרים לגמרי אשר דומים להארד רוק רק בהופעתם החיצונית כגון רבות מלהקות הבלאק מטאל.
MESUR
MESUR (ראשי תיבות של: Mars Environmental SURvey) הייתה משימה של נאס"א לחקר מאדים כהכנה לנחיתה מאוישת עליו. המשימה היחידה שהושלמה כחלק מהתוכנית היא MESUR Pathfinder.
Feel Me
Feel Me (בעברית: תרגיש אותי) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית, סלינה גומז. השיר יצא לאור לכבוד צאת אלבום האולפן השלישי של גומז Rare, ב-21 בפברואר 2020, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
MESUR
היסטוריה
בתוכנית MESUR תוכננו 16 משימות לפני השטח של מאדים שיהוו גם כן מערכת תקשורת על מאדים שתעבוד יחד עם המרס אובזרבר. התוכנית הוצעה במקור על ידי מרכז המחקר איימס אבל כללה בסופו של דבר הצעות רבות של המעבדה להנעה סילונית. התוכנית נחזתה כתוכנית זולה לחקר מאדים, סבילה יחסית לסיכונים, מפני שאובדן משימה אחת לא יפגע בתוכנית כולה שתכלול משימות זולות רבות.
המרס פאת'פיינדר תוכנן להיות "מוצא הדרך" (כפי שמעיד שמו) לשאר משימות MESUR שיבואו אחריו. הנחיתות הסדירות של MESUR תוכננו להתחיל ב־1999 ולהסתיים ב־2003 עם נחיתתן של 16 משימות על מאדים שיפעלו במשך 10 שנים. השיגורים יועדו להתחיל ב־1996. חלק מהמשימות תוכננו לשאת רוברים קטנים כדוגמת הסוג'ורנר של המרס פאת'פיינדר. התוכנית כולה יועדה לעלות כמיליארד דולר עם הגבלה של 150 מיליון דולר לשנה החל מ־1994.
Feel Me
בפחות מיממה, צבר האודיו של השיר קרוב לשני מיליון צפיות.
MESUR
היסטוריה
הרוברים והנחתות יועדו לשאת מגוון מכשירים מדעיים לבחינת האקלים, הגאולוגיה ועוד על פני מאדים.
Feel Me
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סלינה גומז, ליסה סקינטה, פיל שאוי, ג'ונתן מילס, קרטיס מקנזי, אמר מליק, יעקב כשר ורוס גולן והופק על ידי מקנזי, פיל פבר וג'יי מילס. במקור, הוקלט השיר בשנת 2016, בסמוך לצאת אלבומה השני Revival, אך הוחלט להוציא אותי ארבע שנים לאחר מכן.
MESUR
היסטוריה
התכנון היה שאחרי שיגור פאת'פיינדר ב־1996 ישוגרו ב־1999 4 גשושיות על גבי משגר אחד. בחלון השיגור שאחריו, ב־2001, ישוגרו ארבע גשושיות נוספות על משגר אחד וב־2003 ישוגרו 8 גשושיות על גבי שני משגרים.
Feel Me
רקע וכתיבה
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-58 מיליון השמעות.
MESUR
היסטוריה
בעקבות כישלון משימת מארס אובזרבר נגנזה התוכנית ומשימת מארס פאת'פיינדר הפכה לחלק מתוכנית דיסקברי.
MESUR Pathfinder
ה־MESUR Pathfinder שוגר ב־4 בדצמבר 1996 על גבי משגר דלתא 2. שבעה חודשים לאחר מכן, ב־4 ביולי 1997 נחתה החללית על מאדים. הנחתת נפרשה על מאדים ושחררה רובר קטן, הסוג'ורנר. הנחתת והרובר ביצעו מגוון רחב של בדיקות מדעיות על פני מאדים עד לאובדן הקשר לאחר כשלושה חודשים. במקור הוערך שהמשימה תשרוד עד כחודש.
Feel Me
וידאו קליפ
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה סלינה גומז לערוץ היוטיוב שלה את קליפ המילים הרשמי של השיר. נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות של קליפ המילים עומד על קרוב ל-2 מיליון צפיות.
לא רעב ולא אוהב
לא רעב ולא אוהב (באנגלית: Green Eggs and Ham) הוא ספר ילדים פופולרי שנכתב על ידי דוקטור סוס ופורסם בשנת 1960. ספר זה נחשב לספר הילדים הרביעי במספר העותקים שנמכרו בכל הזמנים. הספר תורגם לעברית על ידי לאה נאור. ב-8 בנובמבר 2019 סדרת טלוויזיה בעלת אותו שם המבוססת על הספר עלתה לשירות הסטרימינג נטפליקס.
עלילה
העלילה כוללת שתי דמויות - סם (Sam; בתרגום לעברית "שמי הוא שב") ודמות ששמה לא מוזכר. סם הוא דמות אנרגטית ושמחה המנסה לשכנע את הדמות השנייה (העצבנית, רגזנית ודיכאונית) לאכול "ביצים וירך-חזיר ירוקים" - "green eggs and ham" (בתרגום לעברית לא מוזכר שם המאכל). הדמות השנייה מסרבת לאכול את המאכל. סם מציע לאכול אותו במספר אתרים (בית, מכונית, צמרת עץ) ועם מבחר בעלי חיים (שועל, תיש, עכבר).
אוצר המילים
ספר זה מיועד לקוראים מתחילים ולכן הוא מכיל 49 מילים שונות בנות הברה אחת (ועוד מילה אחת בת שלוש הברות). מקורו של הספר בהתערבות בין בנט סרף, המוציא לאור של דוקטור סוס, אשר התערב עמו שלא יוכל לכתוב סיפור הכולל רק 50 מילים שונות, לאחר שחתול תעלול כלל 236 מילים שונות. הסיפור הוא "סיפור מצטבר" כאשר כל פעם נוספת שורה והשורות הקודמות חוזרות עצמן.
חמישים המילים המופיעות בספר הן: a, am, and, anywhere, are, be, boat, box, car, could, dark, do, eat, eggs, fox, goat, good, green, ham, here, house, I, if, in, let, like, may, me, mouse, not, on, or, rain, Sam, say, see, so, thank, that, the, them, there, they, train, tree, try, will, with, would, you.
בספר זה, שמי-הוא-שב (Sam-I-am) מדבר לרוב במשקל טרוכאי (מקצב עולה), והדמות הכעוסה אותה הוא משכנע משיבה לו במשקל יאמבי (מקצב יורד).
איורים
בדומה לרבות מדמויותיו האחרות של דוקטור סוס, סם ("שמי הוא שב") וחברו הם יצורים פרוותיים עם אף גדול, העומדים על רגליים, מסוגלים לדבר ובעלי הבעות פנים אנושיות.
לראש החבר כובע שחור וגבוה, המציג את רגשותיו של החבר (כשהחבר עומד הכובע נמתח, כשהחבר נבהל גם הכובע מתקפל).
פרסום ופופולריות
הספר פורסם בשנת 1960 וזכה להצלחה מיידית. הספר נחשב לספר הילדים בכריכה קשה הרביעי מבחינת שיאי מכירה בכל הזמנים. בסקר שנערך בקרב מחנכים בארצות הברית בשנת 1999 זכה הספר במקום השלישי בפופולריות שלו.
אזכורים
בדיון שנערך ב-21 בספטמבר 2007 בבית משפט מחוזי בארצות הברית, פסק שופט בית המשפט המחוזי ג'יימס מורהד בפרפרזה על האמור בספר, לאחר שקיבל מאסיר ביצה בדואר כי "אינו אוהב ביצים בתיקיו": "I do not like eggs in the file. I do not like them in any style. I will not take them fried or boiled. I will not take them poached or broiled. I will not take them soft or scrambled/Despite an argument well-rambled. No fan I am/Of the egg at hand. Destroy that egg! Today! Today! Today I say! Without delay!'"
אויגן, דוכס וירטמברג (1788–1857)
אויגן, דוכס וירטמברג (בגרמנית: Eugen Herzog von Württemberg; 8 בינואר 1788 - 16 בספטמבר 1857), היה נסיך גרמני מבית וירטמברג.
ביוגרפיה
אויגן נולד ב-8 בינואר 1788 בעיר אלס שבתחומי ממלכת פרוסיה, לאויגן, דוכס וירטמברג ולואיזה, נסיכת שטולברג-גדרן, בתם של כריסטיאן קרל, נסיך שטולברג-גדרן ואלאונורה, רוזנת רויס-לובנשטיין. בצעירותו הוא עבר להתגורר ברוסיה, ואף התגייס לצבא האימפריה הרוסית, וטיפח בו קריירה מרשימה.
בשנת 1805 הוא כבר הועלה לדרגת גנרל, ובשנים 1806–1807 הוא לחם נגד הצרפתים במזרח פרוסיה, ובשנת 1810 במערכה כנגד האימפריה העות'מאנית. בשנת 1812 הוא היה מפקד הדיוויזיה ה-4 בקורפוס ה-2 תחת פיקודו של מיכאיל ברקלאי דה טולי, ובמהלך הפלישה הצרפתית לרוסיה הוא לחם בקרבות בורודינו וקרסנוי. במהלך מלחמת הקואליציה השישית הוא נלחם בקרבות ליצן, באוצן, דרזדן ולייפציג.
בשנת 1828 הוא פיקד על הקורפוס הרוסי ה-7 במלחמת רוסיה-טורקיה (1828-1829), ולאחר חוזה אדריאנופול פרש מהצבא.
ב-16 בספטמבר 1857 מת אויגן בבאד קרלסרוהה, והוא בן 69 שנים.
משפחתו
ב-21 בינואר 1817 התחתן אויגן עם מתילדה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
בשנת 1827 התחתן אויגן עם הלנה, נסיכת הוהנלוהה-לנגנבורג, בתם של קרל לודוויג הראשון, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג ואמליה הנרייטה, רוזנת זולמס-בארוט, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אלומה הפיכה
במתמטיקה, ובמיוחד בתורת האלומות, אלומה הפיכה היא אלומה קוהרנטית על מרחב מחויג X, כך שקיימת אלומה קוהרנטית  שהפוכה ל ביחס לפעולת המכפלה הטנזורית של אלומות של -מודולים (כאן,  היא אלומת המבנה של X). במילים אחרות, מתקיים.
הר גובינד קוראנה
הר גובינד קוראנה (באנגלית: Har Gobind Khorana; 9 בינואר 1922 – 9 בנובמבר 2011) היה מדען אמריקאי, ממוצא הודי, שנמנה עם מפצחי הקוד הגנטי. הוא חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1968, יחד עם מרשל וורן נירנברג ורוברט הולי, על תיאור הקוד הגנטי ותפקודו בסינתזת החלבון.
קריירה מחקרית
ב-1952 גויס קוראנה על ידי מועצת המחקר של קולומביה הבריטית בוונקובר, קנדה, שם הצטרף לקבוצת חוקרים בתחום חומצות הגרעין, וזכה להכרה בינלאומית על סינתזת הקואנזים A.
משפחתו
בשנת 1952, במקביל למעבר לקנדה, נישא קוראנה לאסתר סיבלר, שווייצרית במקור. נולדו להם שלושה ילדים. ב-1979, נפטרה בתם אמילי אן. אסתר נפטרה בשנת 2001.
תרומתו לחינוך
בנוסף לעבודתו המחקרית קוראנה התמקד גם בחניכה ובהנחיה של מדענים צעירים. בתו, ג'וליה קוראנה, העידה כי "אפילו כשהיה עסוק בביצוע מחקריו הוא תמיד התעניין בחינוך, בסטודנטים, ובצעירים". לאחר פרישתו של קוראנה לגמלאות נוסדה תוכנית על שמו, המעניקה מלגות לסטודנטים צעירים מהודו, ומאפשרת להם מחקר באוניברסיטאות עילית בארצות הברית.
פענוח הקוד הגנטי
פענוח המבנה הכימי המדויק של ה-DNA– "הסליל הכפול" (1953) –היה תגלית מפתח שציינה את ראשית הביולוגיה המולקולרית והמריצה את חקר ה-DNA. ב- 1966 קוראנה, מרשל נירנברג ורוברט הולי, שעבדו בנפרד, התבוננו בחומצות הגרעין שנמצאו ב-RNA, וגילו שארבעת הבסיסים הכימיים מהם הוא מורכב מתאחדים ליצירת "מילים" בנות שלוש אותיות, המייצגות את חומצות האמינו, שמהן החלבונים בנויים.
עבודתו של קוראנה הוכיחה כי הקוד הגנטי מורכב מ-64 "מילים" כאלו, וביחד עם נירנברג הוא גילה כי חלק מהמילים משדרות לתא מתי להתחיל ולהפסיק את קריאת הקוד. ב-1972 דיווח קוראנה על פריצת דרך שנייה –היכולת לייצר גן מלאכותי.
משרד הסיור הלאומי
משרד הסיור הלאומי (באנגלית: National Reconnaissance Office; בראשי תיבות: NRO), היא אחת מ-16 סוכנויות ביון של ממשלת ארצות הברית. ה-NRO נועד לתכנון, בנייה ותפעול של מערכות מעקב לווייניות של הממשל האמריקני. ה-NRO אף אחראי לתאום איסוף וניתוח של מידע ממטוסים ומלוויינים על ידי זרועות הצבא וסוכנות הביון המרכזית. תקציב ה-NRO הוא חלק מתקציב משרד ההגנה האמריקני.
ה-NRO משתף פעולה באופן הדוק עם סוכנויות ביון (קהילת המודיעין האמריקאית) וחלל אחרות בארצות הברית. ה-NRO אחראי להפעלת תחנות קרקע לבקרת לוויינים ברחבי העולם. תחנות אלה אוספות מידע ומעבירות אותו לזרועות הממשל האמריקני.
היסטוריה
ה-NRO נוסד ב-6 בספטמבר 1961 לצורך פיתוח מערכת לווייני המעקב של ארצות הברית. הנשיא דווייט אייזנהאואר תמך בהקמת הסוכנות כבר בחודש פברואר 1958 לאחר שברית המועצות שיגרה לחלל את ספוטניק, הלוויין הראשון שסבב במסלול סביב כדור הארץ. הצורך בהקמת הסוכנות קיבל דחיפות לאחר שמטוס ריגול לוקהיד U-2 אותו הטיס פרנסיס גארי פאוורס הופל מעל שמי ברית המועצות ב-1 במאי 1960.
תוכנית לוויין החלל הראשון של ה-NRO לצורכי מעקב הייתה קורונה. פרסום קיומה של תוכנית קורונה הותר לראשונה ב-24 בפברואר 1995. התוכנית התקיימה בין חודש אוגוסט 1960 ועד לחודש מאי 1972, אף ששיגור ניסיוני ראשון התקיים כבר ב-28 בפברואר 1959. לווייני תוכנית קורונה נשאו גלילי סרטי צילום אשר הופלו אל כדור הארץ ונאספו בעודם צונחים לקרקע על ידי מטוסים צבאיים. איסוף מוצלח ראשון של סרט צילום נעשה ב-12 באוגוסט 1960 ושישה ימים מאוחר יותר פותחה התמונה הראשונה שצולמה בחלל. חדות האבחנה של התמונה הראשונות היה לעצמים בגודל 8 מטר, והיא השתפרה בהדרגה לחדות של 2 מטר. תמונות שצולמו בלוויינים אלה כיסו בדרך כלל תא שטח שגודלו 16 ק"מ רוחב ו-190 ק"מ אורך. המשימה האחרונה של לוויין בסדרת קורונה (משימה 145) שוגרה ב-25 במאי 1972 ונמשכה עד 31 במאי 1972.
בין חודש מאי 1962 לחודש אוגוסט 1964 שוגרו 12 לוויינים למשימות מיפוי על ידי ה-NRO, כחלק מתוכנית Argon. רק שבעה מתוך השיגורים הללו היו מוצלחים.
בשנת 1963 ה-NRO יזם משימות צילום ומיפוי במצלמות בעלות רזולוציה גבוהה יותר, כחלק מתוכנית Lanyard. בתוכנית זו שוגר בהצלחה לוויין אחד בלבד. כל שיגורי הלוויינים של ה-NRO לאחר שנת 1972 הם עדיין בגדר סוד מדינה בארצות הברית ואף חלק מן המידע על מאפייני הלוויינים ששוגרו קודם לשנה זו עדיין בגדר סוד.
דבר קיומו של ה-NRO היה בגדר סוד מדינה בארצות הברית עד שהותר לפרסום על ידי סגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית, בהמלצת ה-CIA, ב-18 בספטמבר 1992.
על פי מאמר שפורסם בעיתון הוושינגטון פוסט בחודש ספטמבר 1995, ה-NRO צבר בין מיליארד ל-1.7 מיליארד דולר בתקציב שלא נוצל, זאת מבלי שדיווח על כך ל-CIA, לפנטגון, או לקונגרס האמריקני. ה-CIA פתח בחקירה באשר לכספי ה-NRO לאחר שקיבל תלונות על כך שה-NRO בנה בניין מטה חדש בשנטילי שבמדינת וירג'יניה, בהשקעה של 300 מיליון דולר, מתוך כספי התקציב שלא נוצל. בחקירה התברר שאכן ה-NRO צבר מבלי שדיווח ולאורך שנים, כספי תקציב שלא נוצלו.
בשנת 1999 ה-NRO החל פרויקט עם חברת בואינג ששמו "ארכיטקטורת הדמיה עתידית" (אנגלית: Future Imagery Architecture) כדי לפתח דור חדש של לווייני צילום. בחודש נובמבר 2007 פרסם הניו יורק טיימס כי בשנת 2002 הפרויקט היה בפיגור רב ותקציבו יעלה ב-2–3 מיליארד דולר על המתוכנן. הממשל האמריקני המשיך להשקיע בתוכנית אולם לאחר שנתיים נוספות והשקעה של מיליארדי דולרים רבים, המרכיב האופטי של הפרויקט בוטל במה שהעיתון הגדיר כ"כישלון המהדהד והיקר ביותר כנראה ב-50 שנות היסטוריה של לווייני ריגול אמריקנים". למרות ביטול המרכיב האופטי של הפרויקט, מרכיב לווייני המכ"ם, המוכר כ"טופז", המשיך, עם חמישה לוויינים ששוגרו בין 2010 ו-2018.
חופש מדת
חופש מדת הוא אחת החירויות הניתנות לאזרח במסגרת הזכות לחירות כנספח לחופש דת, בשיטת משטר של דמוקרטיה ליברלית. חירות זו מאפשרת לכל אזרח לבחור שלא להשתייך לדת כלשהי או לעדה דתית כלשהי, שלא לקיים פולחן, מנהגים, חוקים או ציוויים הנובעים מהשתייכות זו, וליהנות מכל זכויות האזרח המקובלות במדינתו ללא קשר לדת.
מימוש החופש מדת עשוי לפגוע ברגשות הדתיים במדינה. על בית המשפט לקבוע איזה מן החופשים נתפס כחשוב יותר לפי המקרה. לטענות על פגיעה ברגשות יש כוח מוגבל, בעיקר כאשר אין לחילוני כוונה או מניע לפגוע ברגשות של הדתי, אך יש מקרים שבהם חוק העונשין מגדיר פגיעה ברגשות דתיים כעבירה פלילית.
מגילת העצמאות מצהירה שישראל תעניק לכל תושביה חופש דת מלא, אולם למעשה בישראל הזכות לחופש דת ולחופש מדת היא יחסית, ולכן היא עשויה להידחות מפני זכויות אחרות, אם הפגיעה תקיים את תנאיה של פסקת ההגבלה שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. יש הטוענים שהחופש מדת מתקיים בישראל באופן חלקי בלבד, כי חורגים ממנו נושאים כדוגמת החקיקה הקיימת בנושאי נישואין וגירושין, שאינה מאפשרת נישואים אזרחיים או גירושין אזרחיים, ולכן אדם החפץ להינשא או להתגרש בתחומי מדינת ישראל, חייב לעשות זאת על פי חוקיה של אחת הדתות המוכרות במדינה או להידרש להליכים מיוחדים ככל שהוא "חסר דת" על פי הגדרת החוק.
כל העיר
כל העיר הוא מקומון ירושלמי שראה אור לראשונה ב-1979. המקומון היה הראשון מרשת שוקן, שהייתה לרשת המקומונים הראשונה בישראל.
היסטוריה
מערכת "כל העיר" שכנה בתחילה בדירת מגורים צנועה ברחוב רבי עקיבא בצמוד לגן העצמאות שבמרכז העיר. לאחר שהבניין בו שכנו משרדי מערכת העיתון נמכר, ובהמשך נהרס לטובת הקמת מגדל מגורים, עברה למתחם "שערי ירושלים" באזור התחנה המרכזית בירושלים.
בשנות ה-80 צבר העיתון מוניטין ארצי של כלי תקשורת איכותי, לוחם, נון-קונפורמיסטי ואנטי ממסדי, ששילב תחקירים, ראיונות בלעדיים וכתבות עומק מקיפות. "כל העיר" הפך באותה תקופה לעיתון הרביעי בתפוצתו בישראל בסופי שבוע; בירושלים לבדה מכר העיתון מדי יום ששי כמות עיתונים גדולה יותר מכל עיתון ארצי אחר, לרבות "ידיעות אחרונות". לאור הצלחתו הרבה של "כל העיר", החליט "ידיעות אחרונות" להקים לו עיתון מתחרה בירושלים בשם "קול ירושלים", שאותו הקים וערך העיתונאי והסופר חיים שיבי. כדי להיכנס לשוק, עיתון "קול ירושלים" חולק חינם יחד עם "ידיעות אחרונות", ורשת שוקן פנתה פנה לממונה על ההגבלים העסקיים בתביעה לחייב את "ידיעות אחרונות" להוציא את המקומונים שלו למכירה עצמאית, בטענה כי יתרון התפוצה של "ידיעות אחרונות" בזירה הארצית יוצר תחרות בלתי הוגנת. בשנת 2000, לאחר שנים שבהן התנהל הדיון בנושא, נדחתה התביעה, לאחר שנקבע שצירוף מקומון לעיתון האם שלו הוא מהלך מסחרי מקובל בשוק. "כל העיר" גם החל להיות מופץ גם כמוסף מקומי כחלק מעיתון "הארץ"
במהלך שנת 2008 נסגרו משרדי מערכת העיתון במסגרת תוכנית ההתייעלות ומיתוג מחדש של רשת שוקן והיא מוזגה עם משרדי עיתון "העיר" ומטה רשת המקומונים שוקן בתל אביב. ב-2009 עברה גם מערכת רשת המקומונים שוקן לתוך מטה קבוצת הארץ ברחוב שוקן בתל אביב. במסגרת המיתוג מחדש שונה שם העיתון ל"העיר - ירושלים" (כמו מוספים דומים בערים אחרות, דוגמת כלבו בחיפה שהפך ל"העיר - חיפה"). לאחר כמה שנים המיתוג מחדש בוטל, העיתון חזר לשם "כל העיר", הוקם לו אתר אינטרנט עצמי בשמו המקורי והמהדורה האלקטרונית שלו הפכה זמינה בחינם. בנוסף, הוחל בפרסום מהדורה של העיתון בעיר מודיעין ("כל העיר מודיעין"), בעיר בית שמש ("כל העיר בית שמש") ומדור חדשות המכסה את העיר מעלה אדומים.
בסוף שנת 2021 עבר "כל העיר" לבעלותו של אבי סולומון, ששימש קודם כמנכ"ל רשת שוקן.
תחקירים חשיפות ותביעות דיבה
במשך השנים פרסם "כל העיר" תחקירים וחשיפות, שחלקם הגיעו לבתי המשפט כתביעות דיבה. בין המקרים הבולטים היו:
אהוד אולמרט
בתקופה שבה כיהן אהוד אולמרט כראש עיריית ירושלים היה "כל העיר" המבקר החריף ביותר שלו. על רקע הבחירות לרשויות המקומיות של 1993, בעת המירוץ הראשון של אולמרט לראשות העירייה, חשף העיתון הסכם סודי שנחתם בין אולמרט לנציגי הסיעות החרדיות. אחר כך ביקר את פרויקט הולילנד ודיווח בזמן אמת על התכנון המסתמן, על אחוזי הבנייה החריגים ועל שינויי הייעוד. כמו כן דיווח על הנסיעות התכופות והממושכות שלו לחו"ל. אולמרט בתגובה הטיל חרם מודעות על "כל העיר" ואסר על העירייה לפרסם בעיתון.
ב-2002 הגיש עורך העיתון יוסף כהן תביעת דיבה נגד אולמרט. לאחר שורת מקרים שבהם הציג אותו אולמרט כ"עבריין פלילי". כהן זכה בתביעה ואולמרט חויב לפצותו ב-10,000 שקל. ב-2004 הגישו רשת שוקן, ועורך "כל העיר" אז, אנשיל פפר, תביעת דיבה נוספת נגד אהוד אולמרט בה נטען, כי אולמרט אמר דברי לשון הרע בישיבת ועדת הכספים, בעת שכיהן כראש עיריית ירושלים, ובמהלכה אמר אולמרט לחבר מועצת העיר ירושלים אודי ארנון, לשעבר כתב העיתון: "העיתון שעבדת איתו, מזדהה עם החמאס". העיתון זכה בתביעה ואולמרט התנצל בפניו בישיבת המועצה האחרונה שלו כראש עיריית ירושלים.
מעריב
ב-1994 פרסמה הכתבת לענייני משפט ותקשורת, בירנית גורן, תחקיר שבו נטען כי מו"ל "מעריב" עופר נמרודי סוחט מפרסמים באמצעות איומים בפרסום תחקירים על אודותיהם. התחקיר פורסם זמן קצר אחרי שפרשת האזנות הסתר, "פרשת נמרודי א'", התגלתה ב-15 באפריל 1994. במרכז התחקיר עמד עו"ד רונאל פישר, אז עיתונאי צעיר ובולט שהובא על ידי נמרודי מעיתון "חדשות", שצוטט בכתבה כמי שאמר לעיתונאי בכיר "מעריב": "אני מרוויח יותר כסף מכתבות שאני לא מפרסם מאשר מכתבות שאני כן מפרסם". נמרודי הגיש אז תביעו דיבה נגד גורן ו"כל העיר" בסך 5 מיליון שקל. התביעה הסתיימה בפשרה, מאחר שנמרודי ביקש שהעניין לא יגיע לדיון משפטי.
יחידת רימון
ב-1995 פרסם העיתונאי יגאל מוסקו, חשיפה ראשונה של סיירת רימון שפעלה כיחידת חיסול ברצועת עזה בשנות ה-70 של המאה ה-20. החשיפה הביאה לסערה ציבורית, ושנתיים אחר כך, דניאל עוקב, שרצח שני תיירים בדרך לאילת, ולא יכול להצביע על מניע כלשהו למעשיו, טען שהשרות בסיירת רימון השפיע על מצבו הנפשי לאחר שהשתתף בפעילות של מעצר וחיסול מחבלים. עוקב הוכר כנכה צה"ל ב-2001.
הזוג נתניהו
"כל העיר" היה העיתון הראשון לפרסם שבנימין נתניהו, כבר כראש האופוזיציה בתקופה שקדמה לבחירתו לראשות הממשלה בבחירות שנערכו ב-1996, היה מנצל את מעמדו לרעה, מתחמק מתשלום במסעדות או תובע הנחות מבעלי עסקים בירושלים. במאי 1995, פרסם יואב קווה, כתבת תחקיר תחת הכותרת "ההנחות של בנימין נתניהו", ובה עדויות של מסעדנים ובעלי עסקים על חשבונות שלא שולמו או הנחות שניתנו בהיקף של אלפי שקלים. באוקטובר 2000, חשף העיתון כי אשתו של נתניהו, שרה תבעה את אבנר עמדי על החזקת רכושה, ואילו הוא טוען שהזוג נתניהו מתחמק מתשלום עבור שירותיו (פרשת עמדי).
פרשת כפר סאלם
בשנת 1988 חשף, ב"כל העיר", העיתונאי יזהר באר, את פרשת קבורתם של ארבעה פלסטינים בכפר סאלם שליד שכם. בעקבות החשיפה נפתחה חקירה של מצ"ח והאחראים הועמדו למשפט צבאי.
כותבים בולטים
עם הכתבים בעיתון במהלך השנים נמנים:
משרד הקסמים
משרד הקסמים הוא מוסד בדיוני המתואר בספרי הארי פוטר מאת ג'יי קיי רולינג, והוא הגוף המשמש כממשלת הקוסמים של בריטניה. בראשות משרד הקסמים עומד שר הקסמים.
משרד הקסמים מוזכר לראשונה בהארי פוטר ואבן החכמים ולוקח חלק נכבד בעלילה החל מהספר החמישי. במבנה הנרטיבי של הספרים, מתואר המשרד כמושחת, לא כשיר או שניהם, כשפקידים גבוהים שלו עיוורים לאירועים ולסכנות. לעיתים אף שם לב המשרד כי דבר אינו כשורה, אך על מנת שלא לאבד את שלטונו, הוא מונע את הפצת המידע. כך לדוגמה, דולורס אמברידג' מונתה למשרת המפקחת העליונה על הוגוורטס, על מנת למנוע את הידיעה על כך שוולדמורט חזר לחיים. המשרד מגיע לשיא של שחיתות לפני שוולדמורט משתלט עליו בפועל. בסוף הספר האחרון, לאחר מותו של וולדמורט, קינגסלי שאקלבולט מתמנה לתפקיד שר הקסמים הזמני ומשנה אותו לטובה. 20 שנה מאוחר יותר, לפי הארי פוטר והילד המקולל מתמנה הרמיוני גריינג'ר לתפקיד שרת הקסמים. תפקידו העיקרי של המשרד הוא להסתיר את קיומה של קהילת הקוסמים הבריטית מעיני המוגלגים, בנוסף לאכיפת חוקי הקסם. המטה הראשי של המשרד שוכן מתחת לקרקע במרכז לונדון, וניתן להגיע אליו בהתעתקות, ברשת הפלו ובאמצעות כניסת מבקרים. המחלקה הסודית ביותר במשרד הקסמים היא מחלקת המסתורין, ובסוף הספר החמישי מתרחש בה קרב בין הארי וחבריו לבין אוכלי המוות. באמצע הקרב מצטרפים אליהם חמישה מחברי מסדר עוף החול, אך בסוף הקרב מצליחה בלטריקס לסטריינג' לרצוח את בן-דודה סיריוס בלק.
מבנה המשרד
למשרד הקסמים יש שתי כניסות: כניסת מבקרים וכניסת עובדים. כדי להיכנס למשרד הקסמים מכניסת המבקרים נכנסים לתא טלפון במרכז לונדון שהופך למעלית שיורדת למשרד. כדי להיכנס מכניסת העובדים יש בסמטה במרכז לונדון חדר שירותים. על העובדים במשרד להיכנס לתוך האסלה ולהוריד את עצמם במים. העובדים גולשים בתעלה קצרה ולאחר מכן יוצאים מאחת האחים בקומת הכניסה של משרד הקסמים.
למשרד הקסמים יש שבע קומות:
בקומה הראשונה נמצאת לשכת שר הקסמים והסגל התומך (סגן השר, והצמרת).
בקומה השלישית נמצאות המחלקה לתאונות ואסונות קסם, הצוות לטיפול במעשי קסם בלתי מכוונים, מטה המשכיחים והוועדה לתירוצים ראויים.
בקומה הרביעית נמצאות המחלקה לרישוי ופיקוח על חיות פלא, אגף החיות, אגף הישויות ואגף הרוחות. לשכת הקישור עם הגובלינים, המחלקה לרישום אנימגאים ומרכז הייעוץ לנפגעי מזיקים.
בקומה החמישית נמצאות המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי בקסמים, גוף תקנות הסחר הבינלאומי בקסמים, לשכת חוק הקסם הבינלאומי וקונפדרציית הקוסמים הבינלאומית, נציגות בריטניה.
בקומה השישית נמצאות מחלקת התחבורה הקסומה, רשות רשת הפלו, האחראי על תקנים למטאטאים, לשכת מפתחות המעבר והמרכז לרישוי התעצמות.
הקשר עם המוגלגים
כאשר ראש ממשלת המוגלגים, שהוא למעשה ראש ממשלת בריטניה מתחלף, ראש הממשלה החדש זוכה לביקור מצד שר הקסמים שמיידע אותו על קיומו של עולם הקוסמים. המשרד שומר על קשר עם ראש ממשלת בריטניה באמצעות דיוקן מכושף התלוי על הקיר במשרד של ראש הממשלה ברחוב דאונינג 10. באם קיימת סכנה בעולם הקוסמים שר הקסמים מדווח על כך לראש ממשלת בריטניה.
מערכת משפט
בספרים ובסרטים, הודגשו חוסר העניין של בתי המשפט בהוכחות בעד ונגד החשוד, והסתמכותו על דעות קדומות כדי להכריע במהירות האפשרית. כמו כן, לא כל הנאשמים אף זוכים למשפט וחלקם נשלחים ישירות לכלא, כמו במקרה של סיריוס בלק. בספר החמישי מוצג כיצד המשרד גוזר ואוכף חוקים דרקוניים ללא הודעה מוקדמת. המשרד דוגל לאורך כל הספרים בהתנהגות אנוכית, כאשר שר הקסמים חושש למקומו ומעדיף לא להפיץ ולטפל בבעיות חמורות ומסוכנות לציבור הקוסמים. בספר השני לוקח לשר הקסמים, פאדג', זמן רב להגיב לפיגועים בהוגוורטס. בסוף הספר הרביעי ובספר החמישי, פאדג' מסרב להאמין שהלורד וולדמורט קם לתחייה, למרות הראיות המצביעות על כך. המשרד אף פותח בקמפיין לפגיעה באמינותו של הארי פוטר. בסופו של דבר נאלץ המשרד להכיר בדבר ולפעול במהרה. רולינג הצהירה שכאשר הארי, רון והרמיוני החלו לעבוד בעבור המשרד, הם משנים זאת באופן משמעותי, והמשרד הופך למושחת פחות.
לשכת שר הקסמים
בלשכה נמצאים משרדו של שר הקסמים, ושלושה משרדים נוספים של הצוות הניהולי:
המחלקה לאכיפת חוקי קסם
המחלקה לאכיפת חוקי הקסם היא המחלקה האחראית על החקיקה והאכיפה של חוקי הקוסמים. היא ממוקמת בקומה השנייה במשרד הקסמים. היא המחלקה הגדולה ביותר במשרד הקסמים, ומקבילה למשרד הפנים בממשלת בריטניה. לפני הספר הראשון עמד בראש המחלקה ברטמיוס קראוץ' האב, שמנהיג יד קשה כנגד אוכלי-המוות. במהלך הספר החמישי אנו למדים כי בראשות המחלקה עומדת מכשפה בשם אמיליה בונז, אשר מוחלפת בידי פיוס ת'יקנס לאחר שוולדמורט רוצח אותה. עד מהרה, אחד מעובדי המשרד (ואוכל מוות בהווה), קורבאן יאקסלי מטיל קללת אימפריוס על ת'יקנס, ובכך עוזר להשתיל חפרפרות בתוככי המחלקה. בספר השביעי ת'יקנס מתמנה לשר הקסמים, ויאקסלי מחליף אותו בתפקיד ראש המחלקה. במהלך אירועי הארי פוטר והילד המקולל הארי פוטר מתמנה לראש המחלקה, וכך גם באירועי המשחק הארי פוטר: איחוד הקוסמים. לדברי רולינג, זו המחלקה שאליה מצטרפת הרמיוני גריינג'ר לאחר שהיא מועברת מהמחלקה לרישוי ופיקוח על חיות פלא, שם החלה את הקריירה שלה אחרי הוגוורטס.
שירות הרישום לקסמהדרין
המחלקה לאכיפת חוקי קסם כוללת בתוכה את שירות הרישום לקסמהדרין. השירות אחראי על הפעולות המשפטיות של הקסמהדרין כמו שמירת מסמכים משפטיים, קביעת תאריכי שימוע ולוחות זמנים ועל ניהול תהליכים משפטיים בינלאומיים. אלבוס דמבלדור עבד במשך תקופה ארוכה בקסמהדרין, אך אולץ להתפטר בין הספר הרביעי לספר החמישי בשל עמדותיו כנגד משרד הקסמים. בתקופת כהונתו של שר הקסמים פאדג' עבדו במחלקה אמיליה בונז, דולורס אמבירדג' ופרסי ויזלי.
מחלקת המסתורין
מחלקת המסתורין היא המחלקה הסודית ביותר במשרד. האנשים שעובדים שם נקראים שושואיסטים ולרוב הקוסמים אין מידע על עיסוקם. ישנם 12 חדרים: מביניהם: היכל הנבואה, חדר המוחות, חדר הזמן, חדר האהבה, חדר המוות וחדר החלל. בספר החמישי מתרחש שם קרב על הנבואה של וולדמורט והארי פוטר, שם גם נרצח סיריוס בלק ע'י בת דודתו אוכלת המוות בלטריקס לסטריינג'. מבין האנשים העובדים שם: ברדריק בוד; התאשפז בקדוש מנגו לאחר שהוטלה עליו קללהת אמפריוס לא כשורה, מת לאחר שבחג המולד נשלח לו ממקור לא ידוע (כנראה אוכלי מוות) צמח מלכודת השטן שהתחפש לעציץ פרפורח, הצמח חנק אותו כתגובה למגע ידו.
המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה
משנת 1958 ועד 2006 נוהל המכון על ידי האקדמיה הגאורגית למדעים. משנת 2006 מתפקד המכון כמכון עצמאי תחת אישיות משפטית מהמשפט הציבורי, ומנהל אותה הפרופסור בובה קודאווה.
עולמו של ויין
עולמו של ויין (באנגלית: Wayne's World) הוא סרט אמריקאי משנת 1992 בבימויה של פנלופה ספיריס, בכיכובם של מייק מאיירס ודיינה קארווי. הסרט הוא הראשון מבין צמד סרטי קומדיה אשר הפכו לסרטי פולחן בתחילת שנות ה-90.
עלילה
ויין קמפבל (מייק מאיירס) וגארת' אלגאר (דיינה קארווי) הם שני חברים טובים אשר אוהבים לבלות את זמנם הפנוי בהוקי-רחוב, בנגינה בגיטרה, בישיבה בחנות הדונאטס המקומית, ובניסיונות לחמוק מחברתו לשעבר של ויין. השניים כותבים ומנחים תוכנית טלוויזיה לצעירים בערוץ הכבלים המקומי - עולמו של ויין.
בנג'מין קיין (רוב לאו) הוא מפיק טלוויזיה ואיש עסקים שמעוניין לקנות את התוכנית ומצליח לפתות את ויין וגארת'. התוכנית, בהפקה החדשה, משנה את פניה על מנת להפוך אותה לקורצת יותר למפרסמים פוטנציאלים, אך הצמד המטורף אינו מתיישר עם הציפיות. במהלך הסרט, מתאהב ויין בקסנדרה (טיה קררה), ובנג'מין מנסה לפגוע גם במערכת היחסים ביניהם.
לסרט שלוש סיומות שונות אשר ויין מתנגד לשתי הראשונות ומשנה אותן בעזרת "סיום הסקובי-דו". בסיום הראשון והשני של הסרט, הסוף הוא "עצוב", ויין מפסיד, ובנג'מין זוכה בכל. בסיום השלישי, הסוף הוא "מגה-שמח", שבו, בנוסף לכל הדברים המשמחים שניתן לתאר, מתגלה גם שבנג'מין הוא בעצם זקן מרושע בתחפושת.
על הסרט
מקורן של חלק מדמויות הסרט בסדרת הטלוויזיה סאטרדיי נייט לייב, לאחר שיצא הסרט לאקרנים הוא זכה לאהדה רבה על תיאוריו את הדור הצעיר של סוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. אחת הסצנות המפורסמות כוללת את חבורתו של ויין שרה את "רפסודיה בוהמית" של להקת קווין, ומיטיבה לתאר את רוח השטות שבסרט.
מעט יותר משנה לאחר הקרנת הבכורה של "עולמו של ויין" יצא לבתי הקולנוע סרט ההמשך, "עולמו של ויין 2".
פומרנץ
פומרנץ הוא שם משפחה שנובע מהמילה "תפוז" בגרמנית וביידיש; ייתכן שמעיד על היות אחד מאבות המשפחה מוכר תפוזים. בשפות סלאביות מבוטא השם כ"פומראנץ".
ג'ניפר לופז מציגה: איך אישה אוהבת
ג'ניפר לופז מציגה: איך אישה אוהבת (בספרדית: Jennifer Lopez Presents: Como Ama una Mujer) מכונה בפשטות איך אישה אוהבת (בספרדית: Como Ama una Mujer), היא מיני-סדרה אמריקאית בת חמישה חלקים המבוססת על המילים מהאלבום של ג'ניפר לופז באותו השם. הוא שודר ברשת הטלוויזיה יוניוויז'ן בסתיו 2007. בסוף כל פרק, לופז מבצעת את שיר הנושא שהיווה השראה לאותו הפרק. חמשת הפרקים הופצו על גבי DVD עם שני תקליטורים ב-18 בדצמבר 2007 בארצות הברית.
יפתחאל (אתר ארכאולוגי)
יפתחאל הוא אתר ארכאולוגי השוכן בגליל התחתון כחצי קילומטר מדרום למחלף המוביל על הגדה המזרחית של נחל יפתחאל. ליד האתר נמצא תל קטן ששמו הערבי הוא חירבת ח'אלדיה, שמזוהה עם העיר יפתח-אל המוזכרת בספר יהושע, יט, כז כחלק מנחלת שבט אשר. חשיבותו של האתר בממצאים שנתגלו בו מהתקופה הנאוליתית.
החפירות באתר
האתר נתגלה בשנת 1982 בעת סלילת כביש 77. המקום נחפר בחפירת הצלה על ידי אברהם רונן, מ' למדן ומ' דייוויס מאוניברסיטת חיפה וממוזיאון לפרהיסטוריה ע"ש משה שטקליס. הם חפרו שטח של כ-80 מ"ר וחשפו שרידי יישוב מהתקופה הנאוליתית קדם קרמית ב'. בשנים 1984-1983 נערכו באתר חפירות הצלה נוספות על ידי א' בראון מאגף העתיקות, ועל ידי יוסף גרפינקל מהאוניברסיטה העברית. במקום התגלו שרידים מתקופת הברונזה הקדומה א, ומתחתיה שרידים המתוארכים לתקופת הנאוליתית קדם קרמית. בחפירות של גרפינקל התגלו חמישה מפלסי חיים מהתקופה הקדם קרמית ב' שכללו מבנים, בורות סיתות, קברים ועצמות בעלי חיים. החפירות האלה הובילו להחלטה להסיט את הכביש ולשמר את האתר.
פגיעה של חברת מקורות באתר בשנת 1997, הביאה לחפירות נוספות שחשפו מבנה מלבני מהתקופה הקדם קרמית ב'.
בעקבות ההחלטה להקים את מחלף המוביל, חודשו בשנים 2008-2007 חפירות ההצלה במקום על ידי רשות העתיקות בראשות חמודי חלאילה, יניר מילבסקי, נמרוד גצוב, רועי לירן ואלה ירושביץ, שהתרכזו בשטחים מצפון לאתר הארכאולוגי, וזאת כדי לאפשר את בניית המחלף. בחפירות אלה נחפר שטח של כ-1,500 מ"ר. החפירות השתרעו על פני ארבעה שטחים: F,G,H,I. בשטחים אלה התגלו שבע שכבות, לא כולן באותם שטחים. השכבות שנמצאו מהמאוחר לקדום היו:
מציאת שרידים בוטניים: ממגורה מעוגלת, וכן מגוון של זרעים רבים, אפשרו את הבנת תהליכי ביות הצמחים, התפתחות החקלאות וביות בעלי חיים, ונתנו מידע להבנת הבסיס הכלכלי של היישוב.
על בסיס התגליות הניחו החוקרים שבאתר יפתחאל התקיים יישוב מרכזי ממערב לנהר הירדן בתקופה הנאוליתית קדם קרמית ב', שניהל חיי חברה ופולחן מורכבים, בעל כלכלה מגוונת, שיצר לצריכה עצמית ולסחר חליפין עם יישובי הסביבה ויישובים מרוחקים.
ונאנטיוס פורטונאטוס
ונאנטיוס הונוריוס קלמנטיוס פורטונאטוס (בלטינית: Venantius Honorius Clementianus Fortunatus; c. 530 – 609) היה משורר לטיני ובישוף של הכנסייה הקתולית המוקדמת.