cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
באת'
ספורט
מועדון הכדורגל באת' סיטי הוא קבוצת הכדורגל הבכירה של העיר, המשחקת בליגת קונפרנס דרום החובבנית. באת' סיטי זכתה באליפות הליגה ב-2007 והעפילה מהליגה. הקבוצה קיימת לפחות מאז 1908, והיא עורכת את משחקיה באצטדיון טוורטון שנפתח ב-1909 ומונה כ-8,800 מקומות. יריבתה טים באת', שהוקמה ב-1999 והתפרקה ב-2009, הייתה שייכת לאוניברסיטת באת' והייתה גם הקבוצה האוניברסיטאית הראשונה שמעפילה לגביע ה-FA לאחר שעברה בהצלחה את ארבעת סיבובי המוקדמות של הטורניר. גם היא ערכה את משחקי הבית שלה באצטדיון טוורטון.
לואיס פריי ריצ'רדסון
אנליזה מתמטית של מלחמה
ריצ'רדסון בדק גם את התפלגות החללים הנופלים בכל עוצמה של מלחמה, ובאופן מפתיע גילה שרוב הזמן, החללים הרבים ביותר נהרגים במעשי רצח "רגילים" (שבסקאלה הלוגריתמית של ריצ'רדסון הוגדרו כ"עימות קטלני בעוצמה 0") ולא במלחמות המוניות. ואולם המלחמות הקטלניות ביותר (בעוצמות של מיליון חללים ומעלה), אף שהן גם הנדירות ביותר, מפילות בסך הכל חללים רבים אף יותר מאשר מעשי רצח. למעשה, התפלגות הנופלים במלחמות (ללא מעשי רצח) קיצונית אפילו יותר מאשר בניסוח המפורסם של עקרון פארטו: 80% מן החללים אינם נהרגים ב-20% המלחמות הגדולות ביותר, אלא ב-2% המלחמות הגדולות ביותר.
ריצ'רדסון השתמש בנתוניו כדי לחפש גורמים העשויים להשפיע את הסיכוי למלחמה בין אומות, למשל הכוח הצבאי שלהן, שפה משותפת, איבה לאויב משותף, ואף תחרויות ספורט ביניהן. לאכזבתו אף אחד מן הגורמים שבדק לא הפחית את הסיכוי למלחמה באופן מובהק סטטיסטית. הגורם שהיה קרוב ביותר להשיג מובהקות היה סחר בינלאומי בין אומות, גורם שהשפעתו אושרה שנים לאחר מותו במחקרים מקיפים יותר.
בספרו המלאכים הטובים של טבענו עימת הפסיכולוג הקנדי סטיבן פינקר את תפיסת ריצ'רדסון על מלחמות עם תפיסתו הפסימית של ההיסטוריון הבריטי המפורסם ארנולד טוינבי, אשר בשנות ה-50 ראה במלחמת העולם השנייה שיא רגעי בתהליך הסלמה מתמשך אשר יוביל למלחמה גדולה וקטלנית אף יותר בעתיד הקרוב. פינקר מצטט מתוך ספרו של ריצ'רדסון את הסתייגותו הזהירה מפסימיות:
בספרו משנת 2011 מציין פינקר את שישים השנים שחלפו מאז תחזית זו ללא מלחמת עולם שלישית, ומראה כי הניתוח של ריצ'רדסון התווה את הדרך לניתוח הסטטיסטי המודרני של עימותים, אשר נעזר בבסיסי נתונים מפורטים יותר על פני תקופות ארוכות יותר, ובמידה רבה מאשר את ממצאיו הראשוניים. פינקר גם מצטט את דברי ריצ'רדסון בתגובה לטענה אפשרית נגדו שהוא חוקר באופן אובייקטיבי דבר מגונה כמו מלחמה:.
אפקט ריצ'רדסון
במהלך מחקריו של ריצ'רדסון על השפעת אורך הגבול בין מדינות על הסיכוי לפרוץ מלחמה ביניהן, הוא הבחין כי הפורטוגזים דיווחו כי אורך הגבול המשותף שלהם עם ספרד הוא 987 ק"מ, בעוד הספרדים דיווחו שאורכו 1,214 ק"מ. באופן דומה, ההולנדים דיווחו שאורך הגבול שלהם עם בלגיה הוא 380 ק"מ בעוד הבלגים דיווחו שאורכו 449 ק"מ. ריצ'רדסון הבין כי השוני בנתונים נובע משימוש בסרגלים שונים ופרסם ב-1951 תיאור מתמטי של התארכות הגבול כפונקציה של אורך הסרגל. תלות זו קרויה כיום על שמו "אפקט ריצ'רדסון".
בשנת 1967 פרסם בנואה מנדלברוט מאמר במגזין Science שכותרתו ''How Long Is the Coast of Britain? Statistical Self-Similarity and Fractional Dimension''. במאמר תיאר מנדלברוט את אפקט ריצ'רדסון והרחיב את הדיון המתמטי בו. ב-1975 טבע מנדלברוט את המונח "פרקטל" לתיאור צורות בעלי תכונות דומות. פרדוקס קו החוף הוא האבחנה הלא-אינטואיטיבית כי לא ניתן להגדיר היטב את אורכו של קו חוף. הפרדוקס תקף גם לגבולות גאוגרפיים אחרים בעלי אופי דומה, והוא תוצאת האופי הפרקטלי שלהם. מנדלברוט הוכיח בכלים תאורטיים את אפקט ריצ'רדסון שאותו הסיק ריצ'רדסון על סמך מדידות אמפיריות. אורכו של קו חוף כפונקציה של אורך הסרגל עומד ביחס ישר לאורך הסרגל (\ \epsilon), בחזקת אחד פחות הממד השברי של קו החוף (\ d):.
משפחה
בשנת 1909 נישא ריצ'רדסון לדורותי גארנט, בתו של המתמטיקאי והפיזיקאי הבריטי וויליאם גארנט. הם לא היו מסוגלים להוליד ילדים משותפים עקב חוסר התאמה בסוגי הדם שלהם, אבל אימצו שני בנים ובת בין השנים 1920 ו-1927.
אחיינו של ריצ'רדסון, רלף ריצ'רדסון, היה לשחקן תיאטרון בריטי מפורסם. אחיינה של רעייתו, ג'וליאן האנט, היה למטאורולוג ולראש המשרד המטאורולוגי הבריטי בשנות ה-90.
מורשת
מאז שנת 1997 מוענקת בכל שנה מדליית לואיס פריי ריצ'רדסון על ידי האיחוד האירופי למדעי כדור הארץ (European Geosciences Union) על תרומות יוצאות דופן למדעי כדור הארץ לא ליניאריים. הזוכה בשנת 2000 היה בנואה מנדלברוט. הזוכה בשנת 2001 היה ג'וליאן האנט, ראש המשרד המטאורולוגי הבריטי וקרוב משפחתו של ריצ'רדסון. בשנת 2013 הפרס הוענק ליורגן קורץ על עבודה פורצת דרך בתחום חיזוי האקלים.
מאז שנת 1959, מכון ריצ'רדסון (Richardson Institute) הוא מרכז ללימודי שלום באוניברסיטת לנקסטר העוסק במחקר בין-תחומי של שלום ושל עימותים ברוחו של לואיס פריי ריצ'רדסון.
מאז שנת 2001 מוענק מדי שלוש שנים '''פרס הישג חיים על שם לואיס פ. ריצ'רדסון''' (The Lewis F. Richardson Lifetime Achievement Award) על תרומות מופת במחקר המדעי של עימותים צבאיים. הפרס מוקדש לעידוד מדענים לעסוק במחקר מתמטי מקורי של מלחמות במסורת ריצרדסון ומיועד למדענים שעשו את מרבית הקריירה שלהם באירופה. הזוכה בשנת 2016 היה הכלכלן הבריטי מאוניברסיטת אוקספורד פול קולייר.
באת'
ספורט
בעיר יש מספר מועדוני קריקט, שהבכיר מביניהם הוא מועדון הקריקט באת', המשחק בפרמייר ליג המערבית של אנגליה ועורך את המשחקים במתחם התהלוכה הצפוני. משחקי קריקט נערכים גם באזור הנופש של באת', במרחק קצר מהאזור המוקדש לרוגבי. פסטיבל הקריקט של באת' נערך בכל שנה באזור זה, ובמהלכו נערכים מספר משחקי ראווה של מועדון הקריקט של מחוז סאמרסט. אזור הנופש הוא גם מגרש הבית של מועדון הקרוקט באת', שהוקם ב-1976.
פעילויות ספורט נוספות המתקיימות בעיר הן חצי המרתון של באת', הנערך ברחובות העיר בהשתתפות כ-10,000 רצים, רכיבת אופניים שעבורה הוקמו מספר אתרים כולל בפארק ויקטוריה המלכותי, ופוטבול, בו עוסקת קבוצה מקומית מאז 2001.
טים-באת' (TeemBath) הוא כינוי לכל קבוצות הספורט של האוניברסיטה, לרבות קבוצת הכדורגל לעיל. לאוניברסיטה קבוצות בענפי ספורט נוספים: אתלטיקה, בדמינטון, כדורסל, הוקי שדה, ג'ודו, קרב חמש מודרני, רוגבי יוניון, שחייה, טניס, טריאתלון וכדורעף. האוניברסיטה עורכת בכל שנה את הטריאתלון של באת'.
חינוך והשכלה
בבאת' 27 בתי ספר יסודיים ומספר בתי ספר שש-שנתיים (Sixth Form) המתחלקים לבתי ספר עצמאיים ולבתי ספר במימון המדינה. בתי הספר הממומנים על ידי המדינה כלולים בתחום השיפוט של הרשות היוניטרית באת' וצפון-מזרח סאמרסט. מלבד המוסדות הללו, פועלת בבאת' גם מכללה עירונית - מכללת העיר באת'.
הלימודים האקדמיים בעיר מתחלקים בין שתי אוניברסיטאות. אוניברסיטת באת' הוקמה ב-1966, והיא ידועה מבחינה אקדמית בזכות לימודי מדעי הטבע, המתמטיקה, האדריכלות, הניהול והטכנולוגיה. אוניברסיטת באת' ספא קיבלה היתר להענקת תארים ב-1992, ובאוגוסט 2005 זכתה למעמד רשמי של אוניברסיטה. באוניברסיטה זו יש בתי ספר לאמנות ועיצוב, חינוך, אנגלית ולימודי יצירה, לימודי היסטוריה ותרבות, מוזיקה ואמנות הבמה, מדע ומדעי הסביבה והחברה. למרות שמה, הקמפוס הראשי של האוניברסיטה שוכן בניוטון פארק, הנמצא במרחק 6 קילומטרים מהעיר.
שלטון מקומי ודמוגרפיה
באת' הייתה בעבר חלק ממחוז סאמרסט, אך ב-1889 הפכה לרובע עירוני ועם הקמתה של מועצת מחוז סאמרסט לעיר עצמאית. היא הייתה חלק מהמחוז הלא-מטרופוליני אייבון שהוקם ב-1974. מאז ביטול המחוז ב-1996 משמשת באת' כמרכז הרשות היוניטרית של באת' וצפון מזרח סאמרסט. אולם, היא עדיין חלק מהמחוז הטקסי של סאמרסט, אך לא מבחינה מנהלית. חבר נאמנים מיוחד אחראי על הסמכויות הטקסיות של העיר, כולל ראשות העיר המתוארכת עד לשנת 1230 בקירוב, והסמכות להשתמש בשלט האצולה של העיר.
שלט האצולה של העיר מורכב ממגן המוטען בחרב של פאולוס, המסמלת את הקשר למנזר באת', על רקע צ'יף כחול עם 2 גלים כסופים, המייצגים את נהר אייבון ואת המעיינות החמים, וחומה אדומה. תומכי השלט הם דוב ואריה העומדים על חלקה של בלוטים, המסמלים את הקשר למלך בלאדאד שלפי האגדה ייסד את העיר. מוטו העיר "אקווה סוליס" חקוק על מגילה לבנה. קסדת האביר מסמלת את היותה של באת' רשות מוניציפלית, ואילו הכתר המופיע על הציצה הוא זה של המלך אדגר.
לפני חקיקת חוק הרפורמה של 1832 בחרו תושבי באת' שני נציגים לבית הנבחרים. כיום בוחרת באת' חבר פרלמנט אחד, והנציג הנוכחי הוא בן האולט (Ben Howlett). האולט החליף בתפקיד את דון פוסטר שפרש ב-2015. פוסטר נבחר לראשונה במהלך הבחירות הכלליות של 1992 והצליח לנצח בכל מערכות הבחירות שנערכו מאז, כולל בחירות 2010, אך לא לשמור על הרוב המשמעותי שממנו נהנה בדרך כלל. בבחירות המקומיות הנערכות בעיר היא מחולקת ל-16 מחוזות בחירה.
אוכלוסיית העיר מונה 101,557 תושבים. לפי מפקד האוכלוסין שנערך על ידי ממשלת בריטניה ב-2001 האוכלוסייה מונה 169,040 תושבים ביחד עם צפון מזרח סאמרסט, הכולל מספר אזורים מסביב לבאת'. גיל האוכלוסייה הממוצע הוא 39.9 שנים. באותו מפקד התברר גם כי 97.2% מהתושבי הם מרקע אתני לבן, וזאת בהשוואה לממוצע הלאומי שהוא 90.9%. קבוצות אתניות נוספות (לפי גודל האוכלוסייה) הם מעורבים (אחוז אחד), אסייתים (חצי אחוז) ושחורים (חצי אחוז), וזאת לעומת הממוצע הלאומי שהוא 1.3, 4.6 ו-2.1 אחוזים בהתאמה.
71% מתושבי המחוז הם נוצרים, וגודלן של שאר הקבוצות הדתיות לא עולה על חצי אחוז. המספרים הללו תואמים בקירוב לממוצע הלאומי, למעט חסרי הדת המהווים 19.5% לעומת הממוצע הכללי העומד על 14.8%. 7.4% מהתושבים השיבו כי חלו לפחות פעם אחת בשנה שקדמה לביצוע המפקד, לעומת הממוצע הלאומי של 9.2%; ברחבי המדינה אמרו 18.2% מהנשאלים כי הם סובלים ממחלה כרונית כלשהי, לעומת 15.8% בבאת'.
תחבורה
באת' שוכנת במרחק 24 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר הנמל בריסטול, אליה היא מחוברת באמצעות כביש A4, והיא שוכנת במרחק דומה דרומית לכביש M4. על מנת להפחית את רמת השימוש בכלי רכב הוכנו מספר תוכניות חנה וסע, בנוסף לפתיחת תחנת אוטובוס גדולה באזור נורת'גייט, על מנת להפחית את נפח התחבורה הפרטית במרכז העיר. קבוצת נשיונל אקספרס מפעילה מספר קווי אוטובוסים הפועלים בין באת' לערים אחרות. בתוך העיר יש רשת של קווי אוטובוס המנוהלים על ידי חברת FirstGroup, אשר גם מקשרים לערים אחרות. בעיר פועלת גם חברה המפעילה אוטובוסים דו-קומתיים למטרות תיירות.
העיר מקושרת לבריסטול ולים באמצעות נהר אייבון, בו ניתן לשוט דרך תאי שיט בסירות קטנות. האייבון היה מחובר בעבר לתמזה וללונדון באמצעות תעלה שנסגרה לפני שנים רבות, אך שוקמה בשלהי המאה ה-20 ומשמשת לשיט של סירות צרות. באת' שוכנת על דרך האופניים הלאומית מספר 4, ומזרחית לה, במקביל לתעלה, יש שתי דרכים נוספות. היא נעזרת גם בשירותי נמל התעופה הבינלאומי בריסטול השוכן במרחק 29 קילומטרים.
תחנת הרכבת הראשית של העיר היא תחנת באת' ספא, ממנה יוצאות רכבות באופן סדיר לערים אחדות בשני קווים ראשיים (וסקס וגרייט וסטרן). על הקו הראשי העובר דרך העיר נמצאת קו תחנת אולדפילד פארק, שקיבולתה קטנה יותר וממנה יוצאות רכבות לבריסטול וליעדים אחרים. תחנת גרין פארק הייתה בעבר נקודת הקצה של מסילת מידלנד. היא הייתה גם נקודת צומת במסילת סאמרסט ודורסט, שהרכבות החולפות בה טיפסו במעלה גבעות מנדיפ, בדרכן לבורנמות'. מסילת סאמרסט ודורסט נסגרה בהוראת הממשלה במרץ 1966. בניין התחנה בבאת' שוקם מאז, ומשמש כמרכז מסחרי עבור חנויות ועסקים קטנים. נתיב המסילה בבאת' משמש כיום לשביל עבור הולכי רגל ורוכבי אופניים, ומחבר את פנים העיר לדרך האופניים הלאומית 24.
כלכלה, תיירות ותקשורת
בבאת' היה בעבר מגזר ייצור פעיל, אך פעילותו דעכה במשך השנים. עם זאת, בעיר ישנן תעשיות פעילות של תוכנה, הוצאה לאור ומתן שירותים. בזכות היותה אתר תיירות פופולרי, התפתחו בעיר תעשיות שונות הקשורות לתיירות. המגזרים העסקיים הבולטים בבאת' הם חינוך ובריאות (30,000 מקומות עבודה), קמעונאות, תיירות ופנאי (14,000 מקומות עבודה) ועסקים ושירותים מקצועיים (10,000 מקומות עבודה). המעסיקים העיקריים בבאת' הם שירות הבריאות הלאומי, שתי האוניברסיטאות, מועצת באת' וצפון מזרח סאמרסט, ומשרד ההגנה הבריטי שהעביר חלק ממשרדיו מבאת' לבריסטול.
אתרי התיירות ההיסטוריים והמודרניים בעיר, כמו גם אתרי מחנאות הסמוכים ממערב לה, הפכו את תעשיית התיירות לתעשייה חשובה ומובילה בבאת', עם ממוצע שנתי של מיליון תיירים הלנים בעיר ו-3.8 מיליון מבקרי יום. גודלה של תעשיית התיירות משתקף בכ-300 מקומות אירוח: למעלה מ-80 מלונות, מהם שניים בעלי חמישה כוכבים, ולמעלה מ-180 בתי אירוח בשיטה לינה וארוחת בוקר. בעיר יש גם כ-400 חנויות קמעונאות שמחציתן פרטיות, וכ-100 מסעדות ובתי קפה, חלקם מבוססים על תיירות.
מספר חברות מציעות סיורים בעיר באוטובוסים בעלי גג פתוח, בנוסף לסיורים רגליים וסיורים בנהר. החל משנת 2006, בה נפתחו המרחצאות החמים של באת', החלו מאמצים לשווק את העיר כמקום היחיד במדינה המאפשר למבקרים לטבול במי מעיינות חמים טבעיים.
בעיר יוצאים לאור שני עיתונים יומיים: באת' כרוניקל ובאת' טיימס. הבאת' כרוניקל, שיוצא לאור מאז 1760, היה יומון עד אמצע ספטמבר 2007 אז הפך לשבועון. הבאת' טיימס הוא חינמון שקיומו תלוי בפרסומות. שני העיתונים נמצאים בבעלות של חברת נורת'קליף מדיה.
האירועים והחדשות בבאת' זוכים לסיקור של אתר האינטרנט Where I Live, השייך ל-BBC, מאז 2003. שירותי הטלוויזיה של באת' מבוססים על אולפני וסט סטודיו של ה-BBC בבריסטול, ועל האולפנים של חברת ITV Wales & West הנמצאים גם כן בבריסטול.
בעיר פועלות גם מספר תחנות רדיו מקומיות.
ערים תאומות
לבאת' ארבע ערים תאומות:
לואיס פריי ריצ'רדסון
בתרבות הפופולרית
ריצ'רדסון מופיע בספר מדע בדיוני Stand on Zanzibar של הסופר הבריטי ג'ון בראנר. בעלילה מופיע ספרו על הסטטיסטיקה של מלחמות כנימוק לכך שמלחמות הן בלתי-נמנעות.
See You on the Other Side
See You on the Other Side הוא אלבום האולפן השביעי של להקת הנו מטאל קורן. האלבום יצא לאור בדצמבר 2005 ומכר מעל חצי מיליון עותקים בחודש הראשון ליציאתו. זהו אלבומה הראשון של הלהקה ללא הגיטריסט בראין וולץ' והראשון מאז Issues שזכה בפלטינה כפולה.
מחוזות קוסטה ריקה
מבחינה מנהלית קוסטה ריקה מחולקת ל-7 מחוזות (provincia) אשר מחולקים לקנטונים.
הסימפוניה החמישית של צ'ייקובסקי
הסימפוניה החמישית במי מינור היא מיצירותיו החשובות והידועות של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי. ביצוע הבכורה של הסימפוניה התקיים בסנקט פטרבורג ב-17 בנובמבר 1888, והיא יצאה לאור כאופוס 64.
הרקע לכתיבת היצירה
באביב ובקיץ של שנת 1888 החל צ'ייקובסקי לכתוב שתי יצירות, הסימפוניה החמישית והפתיחה-פנטזיה "המלט" בפה מינור אופוס 67. שתי יצירות אלו נכתבו במקביל. לכתיבתן קדם מסע קונצרטים, הראשון של צ'ייקובסקי באירופה כמנצח על יצירותיו הוא. באחד הימים בינואר 1888 הזמין אדולף ברודסקי, הכנר שניגן בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי, כמה אמנים מפורסמים לסעודה בביתו שבהמבורג, גרמניה. סביב השולחן ישבו צ'ייקובסקי, גריג, ברהמס ועוד מספר מוזיקאים. צ'ייקובסקי נמשך מיד אל האמן הנורווגי גריג, והתייחס אליו בכבוד רב. מברהמס, לעומת זאת, הסתייג, אף כי המלחין הגרמני ניסה בכל מאודו לשאת חן בעיניו. צ'ייקובסקי סבר אמנם שברהמס הוא אדם נעים הליכות וטוב כ"חבר לשתייה", אך לא מצא במוזיקה שלו רגש ומלודיה; לדעתו, הייתה זו מוזיקה חסרת השראה ויבשה. צ'ייקובסקי החליט, שאת הסימפוניה הבאה שלו יקדיש לגריג.
כתיבת הסימפוניה
באפריל אותה שנה חזר צ'ייקובסקי לרוסיה והתחיל לעבוד על שתי היצירות האמורות. ההיסטוריה מציגה את החוט המקשר העובר בין שלוש הסימפוניות האחרונות של צ'ייקובסקי. את שלושתן אפשר לכנות סימפוניות תוכניתיות, כל אחת על פי דרכה. שלושתן מייצגות חומר אוטוביוגרפי מחייו של המלחין, ושלושתן עוסקות כל אחת בדרכה בנושא הגורל, שהעסיק את צ'ייקובסקי כמעט כל חיו. הפתיחה האיטית של הסימפוניה החמישית מציגה את המוטו, המניע את כל הסימפוניה. נושא זה, הפותח את הסימפוניה, איננו תוקפני כמו נושא הגורל, המופיע בתרועת קרנות ולאחר מכן חצוצרות בפתיחת הסימפוניה הרביעית בפה מינור. הפעם מנוגן נושא הפתיחה בצליליה הנמוכים של הקלרינט, בליווי כלי קשת. כאן אין מוטיב הגורל מייצג את היאוש ואת חוסר התוחלת כמו בסימפוניה הרביעית. "האם עלי לכרוע ברך אל מול הגורל"? כתב צ'ייקובסקי עצמו מעל התווים הראשונים בפתיחת הסימפוניה החמישית. אף כי מוטיב הגורל שב ומופיע בכל פרק מפרקי היצירה, ואף מהווה את הפתיחה הגראנדיוזית במז'ור בתחילת הפרק הרביעי ובסיומו בקצב המארש, נושא הגורל רך יותר ואפשר אף להגדירו כמזוכך. על אף ההקשרים המחברים בין שלוש הסימפוניות האחרונות, הסימפוניה החמישית בכל זאת יוצאת דופן. ביצירה זו ניסה המלחין להתאים עצמו למבנה הסימפוניה המסורתית, והשיג בכתיבתו אחדות בין כל ארבעת פרקיה, במבנה הפרקים, באחידות הנושאים, באיזון ובחוש המידה, שהנחה אותו ביצירה זו.
בחודשים הראשונים של השנה הבאה, יצא צ'ייקובסקי למסע קונצרטים נוסף באירופה. כאשר הגיע להמבורג, גילה כי באותו מלון, בחדר הסמוך, שוהה ברהמס, שהאריך גם הפעם את שהותו ביום אחד כדי לשמוע את נגינת הסימפוניה החמישית של צ'ייקובסקי. הפעם הגיע לאוזניו של צ'ייקובסקי דיווח, כי ברהמס העריך את הסימפוניה למעט הפרק האחרון.
אף כי במפגש הראשון שלו עם אדוורד גריג הבטיח צ'ייקובסקי להקדיש לו את הסימפוניה החמישית, הרי בסופו של דבר הקדיש לו את הפתיחה- פנטזיה "המלט" ואילו את הסימפוניה הקדיש למוזיקאי הגרמני תיאודור אווה-לאימאנט, שביקר את צ'ייקובסקי על שהוא חורג בכתיבתו הסימפונית מן המבנה המקובל. ואכן בכתיבת סימפוניה זו ביקש צ'ייקובסקי להוכיח את יכולתו לכתוב בהתאם לנוהג המקובל. תיאודור אווה-לאימאנט לא סבל נוכחות כלי הקשה שונים בסימפוניה וביצירה זו נמנע צ'ייקובסקי מכתיבה לכלי הקשה, למעט טימפני. (כך עשה אף בסימפוניה השלישית) הוא נמנע מהכנסת תוף גדול, מצילתיים, משולש ועוד, והקפיד על כתיבה סימפונית מאופקת, שאיננה גולשת לרגשנות יתר ו/או בומבסטיות כפי שניתן לשמוע בסימפוניות הרביעית והשישית.
ביצוע הבכורה של הסימפוניה התקיים בסנקט פטרבורג ב-17 בנובמבר 1888.
הפרקים
בסימפוניה זו ארבעה פרקים. כל פרק הוא עצמאי, ויחד עם זאת ניתן לשמוע הדים למוטיבים, המופיעים בפרק הראשון, גם בפרק השני והשלישי. בפרק הרביעי, צ'ייקובסקי מבסס את מוטיב הגורל, המהווה חוליה מקשרת בין כל ארבעת פרקי הסימפוניה, במז'ור ולא במינור כפי שהופיע בתחילת הפרק הראשון.
פרק ראשון
"אנדאנטה - מודראטו קון אנימה":
פרק זה נפתח במבוא איטי (תיבות 1-37), המנוגן בצלילים הנמוכים של הקלרינט ובליווי כלי הקשת והבסונים. פתיחה זו מציגה את המוטיב של הסימפוניה כולה, מוטיב "הגורל", והוא מוצג פעמיים ומסתיים לבסוף על הדומיננטה. לאחר המבוא, מופיעים שלושה נושאים, לא שניים כמקובל בסימפוניה קלאסית, והנושאים גם אינם עוברים פיתוח כנהוג בסימפוניות של בטהובן או ברהמס; אף על פי כן, צ'ייקובסקי, בדרכו הייחודית, הולך בדרכם של המוזיקאים הגרמנים. מהנושא הראשון עולה וצומח הנושא השני ומן הנושא השני עולה וצומח הנושא השלישי. הפיתוח משלב בין כל הנושאים יחדיו והמעבר החוזר (רקפיטולציה) מציג את הנושאים במדויק כפי שהופיעו בתחילה. מוטיב זה איננו דרמטי ואיננו זועק כמו בסימפוניה הרביעית, הוא מרוכך ואם כי הוא בנוי על סולם מינורי, אין הוא מביע עצב עמוק ויגון. צ'ייקובסקי משנה את הקצב ואף את המפעם ל-6/8. המלודיה הראשונה מנוגנת פעם ראשונה על ידי הקלרינטים והבסונים ולאחר מכן הקלרינטים והחלילים. עם כל הנינוחות שבמלודיה, היא בנויה על מוטיב קל לשינוי ולפיתוח. לאחר סיום התצוגה הראשונה (תיבות 38-57), עוברת המלודיה אל כלי המיתר, המנגנים אותה בליווי תרוצות עולות ויורדות העוברות לסירוגין בין הבסונים והקלרינתות (תיבות 58-65). צייקובסקי איננו מסיים את המלודיה כמו בפעם הראשונה, אלא מפתח אותה ברחבות (תיבות 66-107), עד לחזרה פעם נוספת בכל כלי התזמורת בפורטיסיסימו (תיבות 108-115). הפעם המלודיה נשמעת כהצהרה בוטחת. ללא הקדמה או הכנה מראש, מופיע הנושא השני על הדומיננטה במינור. נושא שני זה מוצג בפעם הראשונה (תיבות 116-131) על ידי כלי הקשת בליווי מינימלי של כלי הנשיפה מעץ. אופי נושא זה שירתי ונוגה. התצוגה השנייה של הנושא (תיבות 132-151) ניתנת לכלי הנשיפה מהעץ וכלי הקשת מנגנים פיציקטו בתרוצות עולות ויורדות, כך שנושא זה מקבל נופך אחר. הנושא השני איננו עובר פיתוח, ובסופו כותב צ'ייקובסקי מעבר אל הנושא השלישי, הנשמע כהמשך ישיר לנושא השני. הנושא השלישי (תיבות 152-169) נפתח במעבר, המנוגן עלי ידי כלי הקשת בפיציקאטו. חלקו הראשון של הנושא (שתי תיבות) מנוגן על ידי כלי הנשיפה מעץ, וחלקו השני (שתי תיבות) מנוגן על ידי כלי הקשת. נושא זה מנוגן בשלמותו ארבע פעמים, ולבסוף מוליך אותו צ'ייקובסקי אל הפיתוח (תיבות 170-193), המפתח לכאורה את הנושא השני והשלישי גם יחד ויוצר ביניהם אחדות. פיתוח זה מאפשר לצ'ייקובסקי להשמיע מלודיה מתמשכת, יפה ונוגה באופיה. העוצמה מתגברת אט אט, עד להופעת הסיכום (תיבות 194-213). הנושא הראשון נשמע בקרנות והטרומבונים, ולאחר מכן בחצוצרות כהכנה להופעת הנושא השלישי, הבנוי על מקצב הנושא הראשון. האזכור של הנושא בתרועה, מהווה את הבסיס המקצבי עליו נשען הסיכום של הנושא השלישי. קטע מעבר הבנוי על הנושא השלישי (תיבות 214-225) מוביל אל הפיתוח (תיבות 226-320), הנשען על כל שלושת הנושאים אותם הציג צ'ייקובסקי בתחילה.
הקודה מסכמת נושאים אלו ומסתיימת בפיאניסימו כמו בתחילת הפרק, בבחינת סגירת מעגל.
פרק שני
"אנדאנטה קאנטאבילה, קון אלקונה ליצ'נצה":
פרק שלישי
הפרק השלישי מהווה את נקודת האיזון. הפרק כתוב במקצב הואלס. זהו ואלס עדין, הכתוב אף הוא במבנה של: א-ב-א-קודה. ואלס זה לא היה מתאים לאחד הבלטים או האופרות של צ'ייקובסקי. זהו פרק סימפוני, על אף האופי הקליל של חלקו המרכזי. בסיום הפרק מופיע מוטיב הגורל בצלילים הנמוכים של הקלרינטים והבסונים.
נושא הוואלס מופיע תחילה בכינורות הראשונים, אליהם מצטרפים בתיבה התשיעית יתר כלי המיתר. כלי הנשיפה מעץ מפתחים את הנושא בליווי כלי הקשת. בסימן B מופיע הנושא הראשון בקלרינטים ובסונים ואליהם מצטרפים בסימן C גם החלילים והאבובים, על רקע סולם כרומטי עולה בכלי הקשת. אחרי סימן D נכנס הבסון בקטע סולו בליווי פיציקטו בכלי הקשת. בתיבה 73 מצטרפים לבסון החלילים והקלרינטים וכלי הקשת חוזרים לנגינת קשת בסטקטו חריף (ספיקאטו), העובר לסירוגין בין כלי הנשיפה (אליהם מצטרף גם פיקולו בתיבה 93) לכלי הקשת עד סימן F.
בתיבה 151 חוזר הנושא הראשון באבוב, עובר בסימן K לכינורות וחוזר לכלי הנשיפה מעץ בליווי כלי הקשת, החוזרים בסימן M לסולם הכרומטי העולה ובהמשך, בתיבה 198, לפיציקטו, עד תיבה 213, משם ואילך עולה קרשנדו לקראת סדרת אקורדים דרמטיים בכל כלי התזמורת בתיבות 220-225, בפיתוח המוביל להופעת נושא הגורל בקלרינט ובסון, בפיאניסימו הגובר לרגעים למצו-פורטה וחוזר ודועך מיד (תיבות 241-255). כלי הקשת מובילים לקראת הסיום בפיאניסימו (תיבות 256-163), שמתפרץ בבת אחת בסדרת אקורדים בפורטיסימו, בכל כלי התזמורת, החותמת את הפרק.
פרק רביעי
פינאלה - אנדנטה מאסטוזו:
הפרק הרביעי נפתח במוטיב הגורל, העובר טרנספורמציה ממינור למג'ור. הפעם מוטיב הגורל נשמע כתרועת ניצחון. נוצר זיכוך ויחד עם זאת השלמה עם הגורל, הלובש בפרק זה אופי מנחם, שכן האדם אינו עומד עוד חסר אונים אל מול גורלו שלו, אלא אוזר אומץ להתמודד עם החיים. לאחר ההקדמה, בה מופיע מוטיב הגורל בוריאנטים שונים, מתחיל הפרק, המציג גם הוא אחדות בין שלושת נושאיו ואף התפתחות בין הנושאים השונים. פרק זה נכתב במבנה המקובל של צורת סונאטה, על אף כי צ'ייקובסקי איננו שומר בקפדנות על מבנה זה אלא משנה אותו על פי צרכיו. לאחר התצוגה של שלושת הנושאים, צ'ייקובסקי שב להציג את נושא הגורל בכלי הנשיפה ממתכת בליווי תרוצות בכלי הקשת וכלי הנשיפה מעץ. לאחר שצ'ייקובסקי מציג את הנושאים, מפתח אותם ומציגם בשנית במעבר החוזר, מופיע מוטיב הגורל בקצב המארש ושוב בכמה וריאנטים, המובילים היישר אל הקודה, אשר בסיומה מופיע הנושא הראשון מתוך הפרק הראשון בתרועת קרנות וחצוצרות. כך, בחזרה אל הפרק הראשון, נסגר מעגל שלם. בפרק זה התיר צ'ייקובסקי את הרסן. הדבר בא לביטוי בשימוש נרחב ביותר בכלי הנשיפה ממתכת, והמוזיקה גולשת לעיתים אל בומבסטיות מחרישת אוזניים. יחד עם זאת, התיזמור של צ'ייקובסקי מרשים ומלוטש. השימוש הנרחב בכלי הנשיפה מעץ, הדיאלוגים בין חטיבות התזמורת השונות, הנושאים העוברים חליפות בין כלי התזמורת השונים והאחדות אשר מתבטאת אף בתיזמור, כל אלה מקנים לפרק זה מצלול שונה וייחודי.
לה טור דארז'אן
היסטוריה ורקע
המסעדה נוסדה כפונדק ברציף דה טורנל (quai de la tournelle) על הגדה השמאלית ברובע החמישי של פריז בשנת 1582. היא ניצבת על שרידיה של טירה אותה בנה שארל החמישי, מלך צרפת; מגדל אבנים ששרד מהטירה עדיין עומד על תילו. לקוק (Leqoq), הטבח המלכותי בתקופת נפוליאון בונפרטה, לקח על עצמו את ניהול המסעדה שסבלה ממוראות המהפכה הצרפתית, באותה תקופה תבשילי הדגל של המקום היו אווז צלוי ורגל טלה. פרדריק דלייר (Frédéric Delair), המאטר ד'אוטל (רב-המלצרים) הראשון, הגה בשנת 1890 את המנה המפורסמת ביותר של המסעדה, אותה מגישים גם היום, היא "הברווז בדם" (בעבר כונה Le Canard au Sang, כיום שמו caneton Tour D'Argent), זהו ברווז צלוי המוגש בתוספת רוטב המורכב מדם, לשד עצמותיו של הברווז שמוצו באמצעות מסחטת כסף הדורה ומרכיבים נוספים כגון חמאה לימון ויין. פרדריק גם העלה באותה הזדמנות את הרעיון למספר את האווזים. פרדריק הלך לעולמו ב-1910 בהיותו בן שבעים, את פרדריק ירש אנדרה טראי (Terrail) ואותו ירש בנו, קלוד טראיי, ב-1947. קלוד טראיי הלך לעולמו בגיל 88 בשנת 2006 ואותו ירש בנו, אנדרה טראיי. למסעדה גם סניף בטוקיו שביפן.
לה טור דארז'אן הייתה המסעדה שהחזיקה לאורך הזמן הארוך ביותר בהיסטוריה בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום מ-1933 עד 1996, אז הורדה לשני כוכבים; בשנת 2006 הורד דירוג המסעדה לכוכב אחד. בעל המסעדה הקשיש, קלוד טראי, לקה לאחר הפרסום, במקרה או שלא במקרה, בהתקף לב ונפטר מיד לאחר מכן. נכון ל-2019, דירוג המסעדה הוא עדיין כוכב אחד.
המסעדה שייכת לעידן מסעדות הצמרת הישן שלפני מלחמת העולם השנייה והיא מזוהה עם בעליה, משפחת טראיי, זאת בניגוד למסעדות העילית שצמחו החל מהמחצית השנייה של המאה העשרים וקיימות גם בימינו, שהן מזוהות עם השף, שהוא גם הבעלים.
300 (מספר)
300 (במילים: שלוש מאות) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 299 והבא לפני 301.
במתמטיקה
300 הוא מספר משולשי ומספר הרשאד. 300 הוא הסכום של 149 ו-151 שהם ראשוניים תאומים וגם סכום של עשרה מספרים ראשוניים עוקבים (13 + 17 + 19 + 23 + 29 + 31 + 37 + 41 + 43 + 47).
גלובוס הריבון
גלובוס הריבון (באנגלית: Sovereign's Orb) הוא תכשיט מלכותי מסוג גלובוס קרוקיגר המהווה חלק מתכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת.
היסטוריה ושימושים
גלובוס הריבון נוצר עבור טקס ההכתרה של המלך צ'ארלס השני בשנת 1661 ובעלות של 1,150 ליש"ט (השווים כ-130,000 ליש"ט נכון לשנת 2007).
הגלובוס הוא תכשיט סמלי המסמל את תפקיד המונרך כמגן האמונה וכעומד בראש הכנסייה האנגליקנית.
במהלך טקס ההכתרה הארכיבישוף מקנטרברי נותן את הגלובוס למונרך, המחזיק אותו בידו הימנית. לאחר מכן מונח הגלובוס על המזבח למשך יתרת הטקס, והמונרך אוחז בידו הימנית את שרביט אדוארד הקדוש ובשמאלית את שרביט היושר והרחמים.
פלך כותאיסי
פלך כותאיסי או גוברניית כותאיסי (בגאורגית: ქუთაისის გუბერნია, ברוסית: Кутаисская губерния) הייתה גוברניה - מחוז היסטורי של האימפריה הרוסית בדרום-מערב הקווקז לאורך חופיו המזרחיים של הים השחור, שבירתה כותאיסי. הפלך היה תחת שליטת מלכות המשנה של הקווקז בראשות נציב עליון.
בשנת 1848 נכלל בתחום הפלך מועצה אזורית סמורזאק'אנו (אוקרוג באבחזיה). בזמן מלחמת קרים (1853-1856) הפך הממשל בפלך לממשל סמי-צבאי. באוגוסט 1856 נוסדה גנרל-גוברניית כותאיסי (General gubernatoro), ממשל צבאי בראשות גנרל. בשנת 1867 נכלל אזור נסיכות אודישי בסמגרלו (המזרות של סמגרלו, זוגדידי ולצ'חומי), באופן רשמי, בפלך כותאיסי. ומצד שני הועברה המזרה של אחלציחה לפלך טביליסי. בשנת 1883 הוספו לשטחי הפלך, לזמן קצר, מועצה אזורית בתומי, אוקרוג סוחומי ומועצה אזורית ארטווין, עד לשנת 1903. מועצות אזוריות אלה, בשטח של 6,109 קמ"ר, יצרו את אובלסט בתומי. בשנת 1917 בוטל פלך כותאיסי.
שטח הפלך היה 25,942 ורסטה ריבועית (верста) ואוכלוסייתו מנתה ב-1897 1,058,241 נפשות מתוכם 62,000 אוכלוסייה עירונית.
ענפי החקלאות העיקריים בפלך היו תירס וענבים. 314 מפעלים (1900), 8.5 מיליון רובל. אורך מסילת הברזל היה 379 ורסטה.
מושלים
מושלים צבאיים :
אביגדור טל
אביגדור טל (9 באפריל 1917 – 13 באפריל 1965)היה מנכ"ל השקם, הנציג הראשון של מערכת הבטחון של ישראל בגרמניה.  שימש כסגן ראש אגף האפסנאות של צה"ל  וסגן מפקד חיל האספקה של צה"ל, סגן המפקח המשקי נציג צה"ל על מערכת הביטחון.טל היה אחראי על האפסנאות בירושלים הנצורה מטעם ההגנה במלחמת העצמאות,  ומנהל המשרד לטיפול בחיילים משוחררים בירושלים ומזכיר מוסד סאלד.
טל הוא בעל אות השירות המצוין מטעם מלך אנגליה על שירותו בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
קריירה צבאית
במהלך השנים 1937–1940 היה חבר ההגנה ופעיל בנוטרות בהרי ירושלים.
טל התגייס לבריגדה היהודית בצבא הבריטי ב-23 באפריל 1940 ומספרו האישי היה 15124/Pal. הוא הוצב לפלוגת חיל הרגלים 2 "הבאפס". בהמשך השירות נשלח לקורס קצינים ובסיומו השתנה מספרו האישי ל-314308. הוא הוצב לפקד על יחידה 528, פלוגה ארצישראלית לתחמושת Palestine Ordnance Ammunition Coy במחנה ואדי סראר בנחל שורק הסמוך לקיבוץ חולדה. במכתב ששלח לוועד הארצי למען החייל היהודי בתל אביב, ביקש טל שישלחו לחיילי פלוגתו מכשירי רדיו, פטיפון ומשחקים. לימים בנו אילן טל התמנה לתפקיד מנכ"ל האגודה למען החייל. בתחילת דצמבר 1944 נשלח עם פלוגתו לאיטליה שם היה אחראי על מחסני תחמושת גדולים במסגרת Base Ammunition Depot, Central Mediterranean Force 16. באוקטובר 1945 פיקד על הפלוגה הארצישראלית 559 במצרים.
טל השתחרר מהצבא הבריטי ב-23 במרץ 1946 בדרגת קפטן לאחר שקבל את אות השירות המצוין מטעם מלך אנגליה.
במלחמת העצמאות היה אחראי על האפסנאות של ההגנה בירושלים הנצורה ולאחר מכן היה מפקד בסיס הספקה של צה'ל באזור ירושלים.
קריירה אזרחית-ביטחונית
בשנת 1956 נשלח על ידי בן-גוריון ושמעון פרס לגרמניה על מנת להקים את מערכת הקשרים הביטחוניים הסודיים עם גרמניה. בתקופת שליחותו הגיע נשק חיוני מגרמניה לצה"ל. כינון היחסים הביטחוניים הביא בעקבותיו כינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. לאחר סיום שליחותו המשיך אביגדור לסייע בנושאים שונים הקשורים לגרמניה כולל בנושא המדענים הגרמנים במצרים. במכתב סודי ששלח ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון ליצחק טבנקין, הצדיק זה את מדיניותו כלפי גרמניה תוך שהוא מצטט שיחה שלו עם אביגדור טל על הממשל והחברה בגרמניה ומסתמך על המלצתו תוך שהוא מציין שהוא מכיר אותו כאדם נבון וישר, איש אמת ויהודי נאמן.
באביב 1962 התמנה למנכ"ל של שקם בזמן שתשלובת השק"ם הייתה חלק ממערכת הביטחון.
מותו
אביגדור טל נפטר מהתקף לב ב-13 באפריל 1965 ונקבר בבית העלמין קריית שאול. הוא היה נשוי לחוה לבית אאוגאפל והיו להם שלושה ילדים, רחל גביש לבית טברסקי, יהודה ואילן טל.
שדרן קווים
שדרן קווים הוא חבר בצוות השידור של תחרויות ספורט שתפקידו לדווח על המתרחש בקרבת ספסלי הקבוצות המתחרות, בענפי ספורט מסוימים, ובקרבת הצוות המקצועי והמאמנים במהלך המשחק. בענפי ספורט נוספים מוצב שדרן הקווים קרוב יותר לתחרות עצמה ומספק נקודת מבט קרובה יותר למתרחש.
מספרן של הנשים הממלאות תפקיד זה גבוה ביחס למספרן הכולל במשרות אחרות בתקשורת הספורט.
שדרן הקווים בענפי הספורט הפופולריים
שדרן הקווים משתלב בשידור כבר מפתיחתו כשתפקידו העיקרי להעביר סקירה קצרה על אשר נעשה בקבוצה מאז משחקה האחרון ועל הכנותיה לקראת המשחק המשודר ולהגיש את הרכבי הקבוצות. מרגע פתיחת המשחק נמצא שדרן הקווים סמוך לספסלי הקבוצות ומדווח, ביוזמתו או לבקשת שדרן המשחק, על תגובות הצוות המקצועי של הקבוצה או ספסל המחליפים לאירועים בולטים במשחק, על הוראות שהעביר המאמן לשחקניו במהלך המשחק (בכדורסל, גם במהלך פסק זמן) או במחציתו בחדר ההלבשה ועל אירועים חריגים נוספים. בדיווחים שבמהלך המשחק שדרן הקווים אינו מצולם וקולו נשמע על רקע שידור המשחק. בתום המשחק ובשידורים מסוימים גם במחציתו מראיין שדרן הקווים בקצרה נציג מהקבוצות, שחקן או מאמן. עבודתו של שדרן הקווים אינה מסתכמת בדיווח קצר וענייני בלבד, למשל על ההרכב, על חילופים או על תוספת זמן, אלא נדרשת ממנו עבודה עיתונאית לכל דבר: מצופה ממנו לזהות מקרים חריגים הראויים לדיווח, חילופי דברים פיקנטיים שעשויים לעניין את הצופה או המאזין ולשאול שאלות מאתגרות בראיונות שהוא עורך. על כן, עליו להיות מעורה בנעשה בקבוצה שאותה הוא מסקר מעבר לפרטי המידע הבסיסיים על סגל השחקנים והצוות המקצועי.
הראיונות שעורך שדרן הקווים לאחר המשחק עשויים להיות מלאי אמוציות בשל סמיכותם לתום ההתמודדות ושאלותיהם עשויות לעורר כעס בקרב המרואיינים. על כן, קורה לא אחת שהמרואיין עונה בבוטות או בסרקזם, או אף עוזב את הריאיון לפני שהסתיים.
תפקיד שדרן הקווים מהווה פעמים רבות "מקפצה" לתפקיד כתב או שדרן ראשי, ולעיתים ממלאים אותו כתפקיד נוסף כתבים פעילים. עם עיתונאי הספורט הישראלים שמילאו תפקיד זה בראשית הקריירה נמנים בין היתר שרון פרי שמונתה למגישת התוכנית "שירים ושערים" שני עשורים לאחר שמילאה בה את תפקיד שדרנית הקווים, אופירה אסייג, לילך סונין, אורלי אלקלעי, מיכל גרונדלנד, ציון נאנוס וגאולה אבן.
השפעה על המשחק
על פי חוקת הכדורגל, החלטתו של שופט המשחק היא הקובעת גם אם טעה ואסור לו להיעזר בצילומי הטלוויזיה. למרות זאת, במספר מקרים ניצלו גורמים מטעם אחת הקבוצות או אחד מחברי צוות השיפוט את המידע המצוי בידיו של שדרן הקווים, המעורב בשידור המשחק ומוזן באמצעות אוזניות במידע המתקבל מהילוכים חוזרים, כדי להפוך את החלטת השופט על פיה.
בולגרית
בולגרית היא שפה סלאבית דרומית, מקבוצת השפות הסלאביות במשפחת השפות ההודו-אירופיות. מדוברת בעיקר בבולגריה, בה היא משמשת כשפה רשמית. זו הייתה השפה הסלאבית הראשונה שהופיעה בכתב: היא נכתבה באלפבית הגלגוליטי כבר במאה ה-9, שהוחלף בהדרגה באלפבית הקירילי.
הבולגרית מציגה מספר מאפיינים שייחודיים לה בין השפות הסלאביות: היעדר שמות פועל, שימוש במוספיות סופיות לציון יידוע, ואובדן מערכת היחסות, האופיינית לשפות הסלאביות.
דגל אורוגוואי
דגל אורוגוואי (בספרדית: Pabellón Nacional - "הדגל הלאומי") הוא דגלה הלאומי של אורוגוואי. הוא אומץ לראשונה ב-16 בדצמבר 1828. לדגל המקורי היו 17 פסים עד ה-12 ביולי 1830, עת צומצם המספר לתשעה על מנת לייצג את תשעת המחוזות המקוריים של המדינה עם עצמאותה בשנת 1828. בשנת 1830 שונו צבע הפסים מתכלת לכחול. בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב) מצוירת שמש מאי (שמש האביב) על רקע לבן. שמש מאי מופיעה גם בדגל ארגנטינה, והיא מציינת את המהפכה שהתחוללה במאי 1810 נגד השלטון הקולוניאלי הספרדי. ייתכן ביותר שצבעי הדגל והשמש הזהובה מקורם בדגל ארגנטינה שהניפה אותו בעת מאבקה בשלטון הספרדי.
דגלים רשמיים נוספים
דגל ארטיגאס הוא מחווה לזכרו של הגיבור הלאומי חוסה חרוַאסיו ארטיגַס. דגל השלושים השלושה, שבמרכזו המוטו הלאומי "חירות או מוות", Libertad o Muerte, מונף לזכרם של שלושים ושלושה הלוחמים שהגיעו ב-1825 בספינה מארגנטינה, ופתחו את המערכה לשחרור אורוגוואי מן הכיבוש הברזילאי.
משפט קרונקר-ובר
משפט קרונקר-ובר הוא אחד המשפטים המרכזיים בתורת המספרים האלגברית. המשפט קובע שכל הרחבת גלואה אבלית סופית של שדה המספרים הרציונליים מוכלת בשדה ציקלוטומי, כלומר שדה מהצורה כאשר \ \zeta_n הוא שורש יחידה מסדר n.
לאופולד קרונקר הציע את הרעיונות המרכזיים של ההוכחה בשנת 1853, אבל את המשפט הוכיח בסופו של דבר היינריך ובר בשנת 1886.
עובדה בסיסית בתורת גלואה קובעת כי חבורת גלואה של הרחבה מן הדגם איזומורפית לחבורת אוילר המתאימה לְ־n ומכאן שהיא אבלית. כך, אפשר לראות את משפט קרונקר-ובר כתשובה - חיובית - לשאלה ההפוכה (האם כל הרחבה אבלית מוכלת בהרחבה ציקלוטומית) בתיאור שהוא מעניק להרחבה האבלית המקסימלית של הרציונליים.
נעיר שכל חבורה אבלית סופית ניתנת למימוש כחבורת גלואה של הרחבת גלואה של הרציונליים. הדבר נעשה באמצעות בחירת שדה שבת מתאים של הרחבות ציקלוטומיות ודרך עיון בתורת המבנה של חבורות אוילר. משפט קרונקר-ובר מבטיח, אם כן, שהדרך היחידה לממש אותן היא אכן בתור חבורות גלואה של הרחבות שמוכלות בהרחבות ציקלוטומיות.
באמיתות המשפט במקרה של הרחבות ריבועיות ניתן להשתכנע באופן הבא: כל הרחבה ריבועית של הרציונליים באה מסיפוח שורש של מספר שלם חופשי מריבועים, ולכן מספיק לדון במקרה של סיפוח שורש של ראשוני (אי־זוגי). כאמור, כל הרחבה p־ציקלוטומית היא אבלית (מממד זוגי) ולכן מכילה הרחבה ריבועית יחידה (היא שדה השבת המתאים לתת־החבורה היחידה מאינדקס 2 של החבורה הציקלית מסדר p-1). הדיסקרימיננטה של הרחבה p־ציקלוטומיות היא חזקה של p, ולכן כך גם הדיסקרימיננטה של הרחבת הביניים הריבועית; אבל באמצעות חישוב הדיסקרימיננטה להרחבות ריבועיות (עבור הדיסקרימיננטה היא d אם d שקול לְ־1 מודולו 4 וְ־4d אחרת) מקבלים כי d מוכרח להיות - עד כדי סימן - הראשוני שסיפחנו שורש של היחידה מן הסדר שלו (את הסימן ניתן 'לתקן' בעזרת סיפוח \ \sqrt -1). מכאן שכל הרחבה ריבועית מוכלת בהרחבה ציקלוטומית.
ניסוח הטענה בלשון חבורת גלואה האבסולוטית
כשקובעים ראשוני p ושורש היחידה \ \zeta_q באשר q חזקה של p ניתן להתאים לכל אוטומורפיזם בחבורת גלואה האבסולוטית סדרה שבה במקום ה־n־י כתובה החזקה של \ \zeta_q שאליה שולח אותו האוטומורפיזם. כשנותנים למעריך של p לשאוף לאינסוף מתקבל אבר בחבורה הכפלית של חוג השלמים ה־p־אדיים, וההומומורפיזם המושרה משליחת כל אוטומורפיזם לסדרה המתאימה לו נקרא הקרקטר ה־p־אדי ציקלוטומי. כעת ניתן 'להדביק' את כל הקרקטרים הללו ביחד ולקבל (באמצעות מכפלה ישרה של הקרקטרים) הומומורפיזם מן החבורה האבסולוטית למכפלת החבורות הכפליות של חוגי השלמים ה־p־אדיים, שאיזומורפית בתורה - כמעין הכללה למשפט השאריות הסיני - לחבורה הכפלית של החבורה הפרו־ציקלית (הגבול ההפוך של מערכת החבורות הציקליות הסופיות).
כעת, כדי להבין טוב יותר את ההרחבה האבלית המקסימלית של הרציונליים, עוברים לנסות לתאר את חבורת הגלואה שלהם. היא נתונה באמצעות האבליניזציה של חבורת הגלואה האבסולוטית של הרציונליים, כלומר המנה של החבורה האבסולוטית בתת-החבורה הסגורה הנורמלית הנוצרת על ידי תת-חבורת הקומוטטורים (כאשר הטופולוגיה היא הטופולוגיה הפרו־סופית הרגילה).
המקרה המקומי
בשנים 1965 וְ־1966 הוכיחו ג'ונתן לובין וג'ון טייט מעין גרסה של משפט קרונקר-ובר לשדות מקומיים, לפיה כל הרחבה אבלית של שדה מקומי מוכלת בהרחבה הנוצרת דרך הרחבות ציקלוטומיות ודרך הרחבות לובין-טייט (שהן הרחבות של שדות מקומיים המתקבלות מפולינומי אייזנשטיין באופן מסוים; להרחבות כאלה חבורת גלואה שהיא מנה קנונית של חבורת היחידות של חוג השלמים של השדה המקומי).
מאידך, בעזרת למת הנזל ניתן להוכיח שכל הרחבה לא מסועפת של ההשלמה ה־p־אדית של מתקבלת באמצעות סיפוח שורש היחידה מתאים.
סוציאליזם דמוקרטי
חלק מרעיונות הסוציאליזם הדמוקרטי חופפים עם הרעיונות הסוציאל-דמוקרטיים. אך במקום שתתקיים רגולציה במסגרת שוק חופשי. הסוציאליזם הדמוקרטי פונה לקהל יעד סוציאליסטי יותר ומציעה בעלות חברתית, ציבורית וקולקטיבית יותר על אמצעי הייצור.
היסטוריה
אידאולוגיה זו פותחה לפני כמאה וחמישים שנה. בין אבותיה היה אדוארד ברנשטיין.
עקרונות
בניגוד לקומוניזם, תפיסה זו מגדירה את הסוציאליזם כאידיאל האולטימטיבי, ולא שלב ביניים בדרך לקומוניזם. היא כוללת גם את רעיונות הדמוקרטיה, פלורליזם וזכויות המיעוטים, ולא מגדירה את עצמה כדיקטטורה של הרוב. למרות זאת, חלק מהמפלגות הדמו-סוציאליסטיות התמזגו או רצות במשותף עם המפלגה הקומוניסטית (לדוגמה החזית השמאלית של צרפת). הן תומכות בשוק חופשי בעיקרו, אך גם במתן שירותי בריאות, חינוך, דיור ותחבורה ציבוריים על ידי המדינה.
דגל אינדונזיה
דגל אינדונזיה הוא דגלה הלאומי של אינדונזיה. עיצובו הוא דגל פשוט המורכב משני פסים אופקיים מאוזנים, אדום (למעלה) ולבן. צבעיו נגזרים מצבעי אימפריית מג'פהיט מהמאה ה-14, וצבעים אלה נחשבו לקדושים. הדגל המכונה "סנג סקה" (Sang Saka, הדו-צבע השגב) ו"מרה פוטי" (Merah Putih, אדום לבן) באינדונזית, היה הדגל הראשון בו השתמשו סטודנטים ולאומנים בתחילת המאה ה-20 תחת השלטון ההולנדי. לאחר מלחמת העולם השנייה, תבעו לאומנים אינדונזים עצמאות ופתחו במאבק ב-17 באוגוסט 1945 ואז הניפו ואימצו את הדגל. העצמאות הושגה בשנת 1949. מהמאה ה-18 נתפשו צבעים אלה כביטוי ללאומיות והרצון לשחרור מהקולוניאליזם ההולנדי: האדום מסמל אומץ וצדק והלבן זכויות לאומיות. דגל זה דומה מאוד לדגל נסיכות מונקו ושונה ממנו רק בפרופרציות, וכן הוא דומה לדגל פולין השונה ממנו בסדר הצבעים האדום והלבן.
כבר נגשת
"כְּבְּרַ נַגַשְׂתּ" (בגעז: ክብረ ነገሥት, בעברית: "כבוד המלכים") הוא האפוס הלאומי החבשי הכתוב במקורו בגעז. האפוס מרחיב את אגדת שלמה המלך ומלכת שבא (היא מכּדה) ומשלב אגדות רבות על נושאים ודמויות מן המקרא, הספרים החיצוניים, הברית החדשה ומדרשי חז"ל. הספר בנוסח הכתוב הוא נוצרי מובהק, אבל לסיפור יש גם גרסאות יהודיות הרווחות בעל-פה בקרב ביתא ישראל.
מבנה הספר
הספר מחולק ל-117 פרקים קצרים הבנויים כסיפור מסגרת וסיפור פנימי:
מקור
בקולופון שבחתימת הספר מסופר שבמקור נכתב הספר בערבית ותורגם לגעז. טענה זו מקובלת בעיקרה על החוקרים, המשערים שהספר נערך בשנים 1314–1322, וכי קדמה לו טיוטה (שלמה או חלקית) שנכתבה ערבית, אם כי טקסט ערבי כזה לא נתגלה מעולם. קשה למצוא ראיות לטענה המוזכרת גם היא בקולופון, כי לנוסח הערבי קדם מקור בקופטית.
תרגומים
חלק מן הספר ידוע בתרגום לפורטוגזית שנעשה בתחילת המאה ה-17. בשנת 1905 פרסם המזרחן הגרמני קרל בצולד (Bezold) מהדורה שלמה של הספר בגעז עם תרגום גרמני, ומהדורה זו נחשבת הטובה ביותר עד ימינו. בעקבותיה פורסמו תרגומים ללשונות אירופיות רבות. בתחילת המאה ה-21 נדפס הספר לראשונה גם באתיופיה כשהוא מלווה בתרגום לאמהרית.
בשנת 2009 הופיע הספר בתרגום עברי מוער מאת רן הכהן, בשם "כבוד המלכים" (הוצאת הספרים של אוניברסיטת תל אביב), וזיכה את המתרגם בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת.
מגמת האפוס
מגמתו הראשונה של הספר היא להעניק לגיטימציה לשליטי אתיופיה בני השושלת הסולומונית ולכנסייה האורתודוקסית האתיופית - שני המוסדות ("הכתר והצלב") ששלטו יחד באתיופיה מימי המלך אזאנה במאה הרביעית עד נפילת הקיסר היילה סלאסי בשנת 1974.
מעבר לכך, ניתן לראות בספר גם ניסיון הסבר לאופיה המיוחד של הנצרות האתיופית, הכוללת אלמנטים יהודיים רבים. ייחוסם של מלכי אתיופיה - ובמשתמע, של האתיופים כולם ושל דתם - עוד לשלמה המלך ותקופתו מצדיק את ייחודה של הנצרות האתיופית, השונה מנצרויות אחרות בכך שבלב כל כנסייה מוצבת תיבה - "תאבות" - הנתפסת כהעתק של ארון הברית התנ"כי, נצרות המקיימת עד ימינו מנהגים יהודיים כגון מילת הגברים ביום השמיני, שמירת חלק מדיני הכשרות ומדיני הטומאה המקראיים, שמירה מסוימת של השבת ומנהגים יהודיים נוספים.
יחסו של האפוס ליהודים מורכב. מצד אחד, בולטת ההערצה לעם ישראל, המשמשת תשתית ליוקרתם של מלכי אתיופיה ובהרחבה - של האתיופים כולם, הנתפסים לפחות כצאצאי הפמליה של שלמה ועל כן כבני ישראל. מאידך, דווקא מן הקרבה הזה נובעות תחרות, התבדלות ואף איבה כלפי היהודים. כל אלה מתגלמות בחלקו האחרון של האפוס, המונה שורה ארוכה של פסוקי תנ"ך מלווים בפרשנות נוצרית, המסבירה כיצד התקיימו הפסוקים בתחנות מחייו של ישו. בפרקים אלה מתוארים היהודים, כנהוג במסורת הנוצרית, כעיוורים וכערלי לב מכיוון שלא הכירו במשיחיותו של ישו.
בפרקים האחרונים של האפוס מגיעה האיבה ליהודים לשיאה, כאשר - בסגנון של נבואה לעתיד - מתוארת המלחמה בין אתיופיה הנוצרית (בהנהגת המלך כלב) לבין ממלכת נג'ראן (היא חמיר היהודית, בתימן של ימינו) בראשית המאה השישית לספירה. ה"נבואה" - אשר ההיסטוריות שלה נשענת על זיהויו של המלך כלב ושל המקומות הגאוגרפיים הנזכרים בה, והעולה בקנה אחד עם תיאורים ערביים ויווניים של האירועים הידועים ממקורות אחרים - מתארת כיצד היהודים בנג'ראן יתגרו בנוצרים (הכוונה למעשי טבח שערכו היהודים בנוצרים בחצי האי ערב), ובעקבות זאת יצא מלך אקסום הנוצרית למלחמת חורמה נגד הממלכה היהודית בנג'ראן, יביס אותה (בסיועה של ביזנטיון) ויטבח בתושביה, כפי שאכן קרה בשנת 525 בקירוב. תיאור האירועים האלה, המציבים את אתיופיה (לצד ביזנטיון) כמנהיגת העולם הנוצרי, חותם את האפוס.
ארתור פטרוסיאן
ארתור פטרוסיאן (בארמנית: Արթուր Պետրոսյան; נולד ב-17 בדצמבר 1971) הוא כדורגלן עבר ארמני ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
קריירה
פטרוסיאן, יליד גיומרי, גדל במחלקת הנוער של קבוצת שיראק. בשנת 1989 עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון (ששיחקה אז בליגה הסובייטית השנייה). הוא שיח במשך 9 שנים בקבוצה והיה למלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים. עם הקבוצה זכה בשלוש אליפויות ליגת העל הארמנית.
בשנת 1998 הגיע פטרוסיאן לישראל, כדי לשחק בשורות מכבי פתח תקווה. בתום עונת 1998/1999. שיחק כמה חודשים בקבוצת לוקומוטיב ניז'ני נובגורוד מליגת המשנה הרוסית ושב לקבוצת נעוריו - שיראק. בשנת 2000 עבר לליגת העל השווייצרית, שם שיחק בקבוצות יאנג בויז ברן ופ.צ. ציריך. בשנת 2006 פרש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו הצטרף פטרוסיאן לצוות המאמנים של קבוצת פ.צ. ציריך כמאמן של קבוצות הנוער והנערים של המועדון. בשנת 2016 שב לארמניה ומונה לתפקיד המאמן הראשי של נבחרת ארמניה, תפקיד בו שימש עד שנת 2018. בעונת 2018/2019 אימן את קבוצת לורי מליגת העל הארמנית.
שלום פלאח
ר' שלום פלאח (1855 – 4 בדצמבר 1936) היה משכיל עברי, מחנך, עיתונאי, מתרגם, משורר, סופר, פעיל ציוני ואיש ציבור יהודי-תוניסאי.
קורות חיים
שלום פלאח נולד בתוניס בשנת 1855. קיבל חינוך מסורתי בילדותו והצטיין בבקיאותו בעברית וערבית. בנעוריו עסק תחילה במסחר, אך מגיל צעיר עבר לעסוק בתחום החינוך והעיתונאות ולהיות פעיל בחיים הקהילתיים של יהודי תוניס.
בנוסף לפעילותו העיתונאית הענפה, עסק גם בחינוך. בקיאותו הרבה בעברית והחשיבות שהוא ייחס לדיבור בשפה הביאו אותו לפתוח בית ספר קטן בתוניס בו הוא לימד עברית, בשותפות עם המחנך יוסף כהן גנונה שהיה אחראי ללימודי הצרפתית. בית הספר היה אמור להוות אלטרנטיבה יהודית-השכלתית לחינוך הצרפתי של כל ישראל חברים. לאורך השנים פלאח חיבר מספר ספרי לימוד חשובים של השפה העברית לצורכי הקהילה היהודית בתוניסיה, ביניהם הספרים "שפה ברורה", "מקרא מפורש" (1892), "שיעורי החינוך" (1899) ו"שפה טבעית" (1912). ספרים אלו זכו לשבח מצד אנשי הקהילה בתוניסיה, ביניהם מנהל בית הספר של כל ישראל חברים בעיר. הספרים נחשבים לראשוני ספרי הלימוד העבריים המודרניים בצפון אפריקה. המחלוקת בין פלאח לבין חברת כל ישראל חברים שככה לאחר שבשנת 1897 מונה להיות האחראי על לימודי העברית בבית הספר של כל ישראל חברים בעיר סוסה, והתאפשר לו לשים דגש על לימודי העברית ומקצועות היהדות. על הצטיינותו כמחנך לעברית, מנהל בית הספר של כי"ח המליץ עליו לקבלת אות כבוד מהממשל הצרפתי המקומי.
אחד מחיבוריו החשובים ביותר של פלאח הוא ספרו העברי ההיסטורי "צדק ושלום", שפרסם בשנת 1897. הספר עוסק בהיסטוריה החברתית של יהודי תוניסיה; בנושאים כגון קונפליקט התרבויות בקרב יהודי תוניסיה על רקע תהליך ההתערות בתרבות הצרפתית והיחסים בין ה"גראנה" (יוצאי ליבורנו בתוניס) לבין ה"תושבים" (הקהילה הוותיקה של יהודי תוניס), ביניהם התגלעו מחלוקות ומאבקים שונים החל מהמאה ה-18. הספר כתוב מנקודת המבט של ה"תושבים", אך גם קורא לפיוס ולאחדות בין הקהילות.
מלבד ספר זה, פלאח היה סופר פורה בערבית יהודית ונחשב לאחד מגדולי הסופרים היהודים תוניסאים בדיאלקט המקומי. הספר הראשון שפרסם בערבית יהודית הוא "בן כוזיבא" (1897), תרגום מעברית של "ספר הריסות ביתר" לקלמן שולמן. בין ספריו האחרים נמנים "אלתוארך אלאסראלייא", "מסארב אלחיה" (שבילי החיים), "אמתאל ועבאיר" (משלי מוסר), "אצדק אנג'א", "ארץ הצבי", "אלעלם ואלאמאן", "ג'דול מואבד" ועוד. כמו כן הוא השאיר אחריו כתב יד בן כ-200 עמודים העוסק בפרשנות המקרא ותרי"ג המצוות מתוך גישה השכלתית-רציונלית.
ג'וניור אוגדי-אוזווקו
ג'וניור צ'וקוואמקה אוגדי-אוזווקו (באנגלית: Junior Chukwuemeka Ogedi-Uzokwe; נולד ב-3 במרץ 1994) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת החלוץ בבוהמיאן.
קריירה
אוגדי-אוזווקו התחיל את הקריירה שלו בקבוצות הנורע של לייטון אוריינט, אילפורד ומילוול. בגיל 18, חתם בקבוצת הכדורגל אנפילד. בהמשך שיחק בעוד קבוצות בליגות הנמוכות באנגליה, כגון: הוקנל טאון, קרלטון טאון, גדלינג מינרס ולפארה, האייס אנד ידינג יונייטד, ברקינגסייד וליוויס.
ב-26 בינואר 2016 אוגד-אוזווקו חתם בטורק אוקאי לימסול מליגת העל של צפון קפריסין. יום לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד ג'נצ'יק גוטש במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הצפון הקפריסאי. ב-31 בינואר, אוגדי-אוזווקו כבש את שערו הראשון עבור המועדון בניצחון 7–0 במסגרת משחק הגומלין.
ביולי, אוגדי-אוזווקו חזר לאנגליה וחתם במלמדון אנד טיפטרי.
ב-3 בינואר 2018, אוגדי-אוזווקו חתם בקולצ'סטר יונייטד מהליגה האנגלית השנייה לשנה וחצי. ב-20 בינואר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד גרימסבי טאון. ביולי הושאל לברומליי, וב-7 בפברואר 2019 חתם בדרי סיטי מליגת העל האירית. בסיום העונה חזר לקולצ'סטר.
ב-4 בפברואר 2020 חתם בהפועל חדרה מליגת העל.
תיבת סקינר
ניסויי תיבת סקינר, הם ניסויים חשובים בביהביוריזם במדע ההתנהגות אשר נערכו על ידי החוקר ד"ר ברהס פרדריק סקינר במשך כמה עשרות שנים במאה הקודמות. כתוצאה ממחקרים אלה, הניח סקינר את היסודות לחקר ההתניה האופרנטית והפסיכולוגיה הביהביוריסטית. בתחילת דרכו ערך ניסויים בחולדות, שחולקו לרוב לארבע קבוצות, כאשר בכל קבוצה 4 חולדות לצורך ביצוע הניסויים בנה סקינר תיבה (שנקראה לאחר מכן על שמו: "תיבת סקינר") המכילה נורה, מגש מזון ודוושה.
הניסויים
בשלב ראשון תכנן סקינר את הדוושה כך שבלחיצה עליה לא יתרחש דבר. הוא אפשר לחולדה להסתובב כרצונה בתוך התיבה ובדק באיזו תדירות היא לוחצת על הדוושה. בשלב השני, תכנן סקינר את התיבה, כך שכאשר החולדה לחצה על הדוושה השתחררה כמות קטנה של מזון הישר למגש המזון. גם כאן בדק באיזו תדירות החולדות לוחצות על הדוושה. סקינר מדד את כמות הלחיצות ושירטט גרפים עבור כל תהליך התנהגותי שחקר. נמצא, כי בשלב השני תדירות הלחיצות על הדוושה גדלה באופן ניכר. לאחר מכן, בדק סקינר שגרות שונות של חיזוקים - החולדה קיבלה אוכל רק לאחר זמן מסוים, או לאחר כמות מסוימת של לחיצות. סקינר חקר גם את תהליך ההבחנה: הוא תכנן מנגנון שכאשר בתוך התיבה דולק אור, הלחיצות יגרמו לאוכל להופיע, וכאשר האור מכובה, הלחיצות אינן מובילות לקבלת האוכל.
לאחר מחקרים רבים מסוג זה, הסיק סקינר כי השינויים הסביבתיים אשר מתחוללים, משפיעים על תדירותה של התנהגות מסוימת. כאשר התנהגות מובילה לגירוי ביולוגי בעל ערך הישרדותי (כגון אוכל, מים, מגע מיני וכו'), מערכת העצבים של האורגניזם משתנה, וההתנהגות נכנסת למאגר התנהגויות. למנגנון שגילה קרא סקינר "ההתניה האופרנטית".
לאחר פרסום ספרו הראשון The Behavior of Organisms בשנת 1938, עבר סקינר לחקר התנהגויות מורכבות יותר בתנאי מעבדה. הוא החל לחקור התנהגויות של יונים, אותן לימד לפתור בעיות, לתקשר אחת עם השנייה בעזרת אותות וכן הלאה. חוקרים אחרים בתחום עסקו גם בחקר התנהגויות של בעלי חיים אחרים, תינוקות, ובני אדם עם הפרעות נוירולוגיות ופסיכוטיות. את רוב מחקריו בתנאי מעבדה סקינר עשה עם בעלי חיים - בעיקר עם חולדות ויונים. הוא טען שעל מנת לחקור את מנגנוני ההתנהגות הבסיסיים ואת יחסי הגומלין בין האורגניזם והסביבה, בעלי חיים מסוג זה מספיקים.
התניה אופרנטית
בהתבססות על מחקרים אלה, הגדיר סקינר את המונח "התניה אופרנטית" - תהליך בו הסביבה משנה את התנהגות האורגניזם, לאחר שהאורגניזם עצמו משפיע עליה בניסיון לשנות אותה. ההתנהגות נחשבת כפונקציה של ההשפעות הסביבתיות. סקינר טען כי קיימים שני סוגים של חיזוקים:
מנגנונים נוספים של התניות אופרנטיות
למידת הימנעות: היא למידת תגובה המונעת את הגירוי הבלתי נעים עוד בטרם התרחשותו. כלומר, לפני הגירוי הבלתי-נעים מופיע גירוי נייטרלי, המזהיר כי הגירוי הבלתי-נעים עומד להגיע. האורגניזם לומד על ידי הגירוי הנייטרלי להימנע מהגירוי הבלתי-נעים. לדוגמה: לפני הזרם החשמלי נדלקת נורה. החולדה לומדת לקפוץ לחצי הראשון של התיבה כאשר הנורה נדלקת וכך נמנעת מקבלת זרם חשמלי. הלמידה להימנע מהגירוי הבלתי-נעים התרחשה בשני שלבים:
(להלן, CS פירושו גירוי מותנה, UCS - גירוי בלתי מותנה. CR פירושו תגובה מותנית, UCR - תגובה בלתי מותנית) <BR/>
קישורים חיצוניים
סרט דוקומנטרי מתורגם בעברית שבו ד"ר ב.פ. סקינר וד"ר רוברט אפשטיין מציגים תהליכיים התנהגותיים מורכבים בתנאי מעבדה
לימור סון הר-מלך
לימור סוֹן הר-מלך (נולדה ב-30 ביולי 1979, ו' באב ה'תשל"ט) היא חברת הכנסת מטעם עוצמה יהודית ויו"ר הוועדה המיוחדת לעניין הקרן לאזרחי ישראל. פעילה להקמה מחודשת של חומש.
השכלה
סון הר-מלך נולדה בירושלים ביולי 1979 לנסים אלמליח, שעבד כמסגר, ולשושנה לבית עיני. משפחתה לא הייתה דתית, אך בכיתה ד' היא החליטה לעבור לבית ספר דתי. בהמשך למדה באולפנת צביה בעיר והתנדבה לשירות לאומי כקומונרית סניף בני עקיבא בחשמונאים.
לאחר שירותה, למדה במדרשת בינת, בשילוב לימודי ייעוץ חינוכי במכללת אורות ישראל. התחום המקצועי העיקרי שבו היא עוסקת הוא טיפול רגשי והנחיית הורים. בשנת 2021 הוציאה ספר שירים בשם 'אמא יש רק אחת', על חוויות האימהות, בהוצאת טקסט רץ.
התיישבות
לאחר כשנתיים פונה יישוב מגוריה במסגרת תוכנית ההתנתקות. היא הייתה ממייסדי תנועת חומש תחילה השואפת לשוב ליישוב, במגמה לבטל את ההתנתקות. לאחר כשנה נישאה בשנית, ליהודה סון מקדומים. בשנות נישואיהם הראשונות הם גרו ביישובים דרומיים יותר בשטחי יהודה ושומרון – בעפרה ובכרמל, אך לאחר כשנתיים חזרו לצפון השומרון, הפעם לשבי שומרון. את אירועי ברית המילה של ילדיהם המשותפים קיימו ביישוב המפונה חומש.