cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שריונית סיור M3
שריונית הסיור M3 (באנגלית: M3 Scout Car) הידועה גם בתור שריונית וייט (באנגלית: White Car) על שם יצרן המנוע שלה חברת וייט, היא שריונית קלה אמריקנית בעלת הנעה 4X4 שיוצרה עבור הצבא האמריקני וצבאות בעלות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
שיריונית זאת הוגדרה כשריונית סיור ופיקוד, ושמשה למספר מטרות כגון סיור, רכב פיקוד, קישור אמבולנס וכדומה. בתקופת מלחמת העולם השנייה נבנו על ידי התעשיות האמריקניות למעלה מ-20,000 יחידות. כך למשל כאשר פלשו הכוחות האמריקנים לצפון אפריקה בפקודו של גנרל פאטון, שמשה שריונית כזאת כרכב הפיקוד שלו.
היסטוריה ומבנה כללי
תכנון השריונית החל בחברת המכוניות והמשאיות וייט בשנת 1937.
היה לה שריון הקפי בעובי של 6.4 מ"מ. הנעה של כל ארבעת הגלגלים בצורה קבועה ללא יכולת שינוי לשניים בלבד. תיבת הילוכים עם ארבעה הילוכים ללא מערכת סינכרוניזציה להקלת העברתם. כמו כן היו לה שני הילוכים מיוחדים לשטח. הייתה מצוידת במערכת בלימת זעזועים שהתבססה על קפיצי עלים. ההגה היה ללא מערכת שמן שגרם לנהיגה די קשה בשטח. מצד שני הייתה מצוידת במערכת בלמים משוכללת לזמנה שהתבססה על ואקום שהקל על הבלימה.
רוחב מפתח הגלגלים היה 3.3 מטרים, מידות הצמיגים היו 220 מ"מ רוחב ו-510 מ"מ קוטר. בשריונית נעשה שימוש בגלגלים סטנדרטיים של 12 פליי. מכל הדלק הכיל 110 ליטרים דלק.
ההזמנה הראשונה המקורית הייתה של 64 יחידות שסופקו לבריגדה השביעית הקלה. לאחר מכן החליט הצבא לאמץ גרסה משופרת שנקראה M3A1. גרסה זו כללה תא לחימה רחב וארוך יותר, וכן בחזית הפגוש הקדמי הותקן תוף עגול ממתכת שנועד לשיפור יכולת חציית תעלות ומכשולי קרקע. השריונית נשאה שבעה לוחמים ואפשרה לייצר אש משלושה מקלעים: מקלע כבד אחד בחזית מסוג בראונינג 0.5, וכן שני מקלעי בראונינג 0.3 שהותקנו על מסילת מתכת שהייתה בהיקף תא הלחימה.
תכנון השריונית השפיע ישירות על תכנון וייצור הזחל"מ הראשון: זחל"ם M3. כמו כן השפיע ישירות על מתכנני הנגמ"ש הסובייטי BTR-40 שיוצר לאחר מלחמת העולם השנייה.
שרות מבצעי
שרות מבצעי ראשון עשו השריוניות האלה בפיליפינים בשנת 1941. כמו כן הן היו בשימוש בצפון אפריקה ובפלישה לסיציליה. השימושים המסורתיים היו לצורכי תצפית, מודיעין וסיור. כמו כן שמשו כרכב פיקוד וכאמבולנסים. באופן מוגבל ביותר גם כרכב קרבי. באמצע שנת 1943 התבררו ללא כל ספק מגבלותיה בשדה הקרב: חלק עליון פתוח ופגיע, שריון הקפי דק יחסית, מגבלות תנועה בשטח ונהיגה קשה. בשנה זו החליף הצבא את השריונית הזאת בשריונית מתקדמת יותר מסוג M8 וכן בשריונית מסוג M20. חלק קטן נשמר ולקח חלק בפלישה לנורמנדיה בשנת 1944. חלק אחר נשלח לזירת האוקיינוס השקט אולם לא לקחו חלק בקרבות.
שימוש בעולם
בסוף שנות התשעים הייתה הרפובליקה הדומיניקנית המדינה היחידה שעדיין השתמשה בשריוניות האלה.
ג'ורג'י הנלי
ג'ורג'ינה הלן הנלי (באנגלית: Georgina Helen Henley; נולדה ב-9 ביולי 1995) היא שחקנית אנגלייה, אשר הופיעה בסרטי הפנטזיה "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים" ו"סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן".
ביוגרפיה
הנלי נולדה בעיירה אילקלי (אנ'), במערב יורקשייר, אנגליה, בתם של הלן ומייק הנלי. יש לה שתי אחיות גדולות, רייצ'ל ולורה. רייצ'ל אף שיחקה את הגרסה הבוגרת יותר של לוסי פבנסי בסרט "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים".
הנלי למדה בבית הספר מורפילד לבנות לפני שלמדה בבית הספר ברדפורד (אנ') השוכנת בעיר ברדפורד. בהמשך, החלה ללמוד בקלייר קולג' (אנ') כחלק מאוניברסיטת קיימברידג' וב-2006 סיימה את לימודיה עם תואר ראשון בחוג לאנגלית.
קריירה
בשנת 2005, בגיל 10, גילמה הנלי את לוסי פבנסי בפנטזיית ההרפתקאות שוברת הקופות "סיפורי נרניה: האריה, המכשפה וארון הבגדים". בזכות תפקידה בסרט זכתה הנלי להערכה רבה בעולם, וקיבלה מספר מועמדויות לפרסים. ב-2006 שיחקה בתפקיד ג'יין אייר הילדה בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "ג'יין אייר".
בשנת 2008 שיחקה הנלי בסרט המשך, המבוסס על הספר השני בסדרת ספרי הפנטזיה האפית "דברי ימי נרניה", "סיפורי נרניה: הנסיך כספיאן". בשנת 2010 יצא הסרט השלישי בסדרה "סיפורי נרניה: המסע בדורך השחר", בו הופיעה הנלי.
בשנת 2014 כיכבה לצד אביגייל ברסלין בסרט ״אחיות מושלמות״, בתור בת׳.
בשנת 2016, הנלי כתבה וביימה את סרטה הקצר הראשון, "TIDE", סיפורם של זוג לסביות צעירות. בסוף 2017, הנלי כיכבה בסרט "Access All Areas" בדמותה של נטלי.
בשנת 2019 החלה לשחק בדרמה התקופתית של ערוץ Starz "הנסיכה הספרדייה", את דמותה של מרגרט טיודור.
בשנת 2022 פרסמה חוברת שירים בשם "Amphibian".
חיים אישיים
בשנת 2022, חשפה הנלי כי חלתה ב-Necrotising Fasciitis (NP), זיהום חיידקי הגורם לנמק של השריר והרקמות התת עוריות, שישה שבועות לאחר לימודיה באוניברסיטת קיימברידג', וכי המחלה "כמעט גבתה את חייה".
דארן הייז
דארן סטנלי הייז (באנגלית: Darren Stanley Hayes; נולד ב-8 במאי 1972 בבריזביין, אוסטרליה) הוא זמר מלחין וכותב שירים אוסטרלי.
קריירה
בשנת 2002, שנה לאחר פירוקה של סבג' גארדן, הוציא הייז את אלבום הסולו הראשון שלו, Spin, שזכה להצלחה רבה בייחוד בזכות הסינגל הראשון בו, Insatiable.
בשנת 2004 הוציא הייז את אלבום הסולו השני שלו, The Tension and The Spark. הסינגל הראשון מתוכו, Pop!ular, הגיע למקום הראשון במצעד הדאנס האמריקאי וזכה להצלחה נאה במצעדים נוספים ברחבי העולם.
ב-31 באוקטובר 2005, כתב הייז יחד עם המפיק המוזיקלי האמריקאי, רוברט קונלי, את הסינגל "So Beautiful".
ביולי 2006 הודיע הייז על נישואיו בטקס אזרחי בלונדון לריצ'רד, בן זוגו מזה שנתיים, ובכך הביא קץ לשמועות שנפוצו על העדפותיו המיניות.
בשנת 2007 הוציא הייז את אלבום הסולו השלישי שלו, אלבום כפול בשם This Delicate Thing We've Made.
במהלך שנת 2010 הודיע הייז על סיום הקלטת אלבומו הרביעי, האמור לצאת בשנת 2011.
כובאנה
כֻּבַּאנֶה (מערבית: كبانة או كبان) הוא מאכל תימני מסורתי.
הכובאנה נאכלה בתימן במשך כל ימות השבוע והוכנה בצורה מיוחדת לשבת (אצל יהודי צנעא וצפון תימן), ואילו בארץ ישראל נאכלה בסעודת בוקר שבת. כמו כן במהלך תפילת שחרית של שבת, היו שנהגו לצאת מהתפילה לאכילת הכובאנה, מנהג זה עורר פולמוס בין הרבנים.
ישנם כמה סוגי כובאנות:
בהלכה
ברכתה מזונות. חלק מחכמי תימן סברו, שהכובאנה מוגדרת כמבושלת ולא כאפויה, משום שאפייתה נעשית בכלי סגור (סיר כובאנה), ולכן ברכתה מזונות אף אם קבע עליה סעודה. כך גם סבור הרב עובדיה יוסף ורבנים נוספים.
כנגדם דעתו של הרב יוסף קאפח ועוד, שהכובאנה מוגדרת אפוייה, אף אם נאפית בכלי סגור.
לרוב הדעות אם אפה את הכובאנה בסיר פתוח ללא מכסה (וכמו כן קובנית) דינה כפת הבאה בכיסנין.
בנפילד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פורמולה 1 עונת 1994
במסגרת פורמולה 1 של שנת 1994 נערכו 16 מרוצים. באליפות העולם זכה מיכאל שומאכר. קבוצת ויליאמס זכתה באליפות העולם ליצרנים.
עונה זו זכורה כאחת המרתקות ביותר מבחינה ספורטיבית, אך גם כאחת העצובות ביותר. כמו כן העונה נחשבת לשנוייה במחלוקת בגלל חשדות רבים לתרמיות טכניות - בעיקר נגד קבוצת בנטון. במהלך סוף השבוע של מרוץ סן-מרינו, נהרגו שני נהגים: רולנד רצנברגר, נהג אוסטרי צעיר נהרג בעת התנגשות במעקה הבטון שבצד המסלול באחד ממקצי הדירוג. בעקבות מותו, התלבט איירטון סנה אם לפרוש מהמרוץ או לא. לבסוף, החליט להשתתף. סנה נהרג במהלך המרוץ עצמו כאשר גם הוא התנגש במעקה בטון במסלול (בפניה אחרת של המסלול). תחילה הובהל סנה חסר הכרה אל בית החולים במסוק, שם נקבע מותו. במכוניתו של סנה נמצא דגל אוסטריה מוכתם בדם שלקח עמו רצנברגר בעת מקצי הדירוג. סנה התכוון להניף את הדגל לזכרו של רצנברגר אם היה מנצח במרוץ. במהלך מקצי הדירוג נפצע קשה גם הנהג הברזילאי הצעיר רובנס באריקלו.
מבחינה תחרותית, שלט (לאחר מותו של סנה שהיה מועמד לאליפות) מיכאל שומאכר בצורה בטוחה למדי. אולם ארבעה מרוצים לפני סוף העונה, נפסלה מכוניתו (ושומאכר גם כן) בשל אמצעים טכניים אסורים ברכב. דיימון היל ניצח בשני המרוצים הבאים בהם שומאכר לא השתתף כעונש, וצימצם את הפער לנקודה אחת בלבד. במרוץ האחרון, הוביל שומאכר על היל במספר שניות, אך תחת לחץ שומאכר עשה טעות, ירד מהמסלול ופגע בקיר. מפני שהפגיע הלא הייתה חזקה יחסית, שומאכר חזק למסלול במהירות. היל, שניצל את הטעות כדי להתקרב לשומאכר, היה מאוד קרוב אליו בפניה הבאה. היל ראה מרווח קטן בצד הפנימי והימר על לנסות להיכנס לשם, למרות שהיה סיכון מסוים בבחירה. שומאכר, שלא השגיח על מראותיו, לא ראה את היל נכנס בצידו הפנימי. על כן, שומאכר הסתובב אל הצד הפנימי של הפנייה, כפי שעושים באופן שגרתי, אך היל כבר היה שם, לכן שומאכר הסתובב על היל וגרם לשני הגלגלים של עצמו לעוף באוויר לרגע, ומהתנופה נכנס בקיר ופרש. היל נראה כאילו הוא עומד לזכות באליפות, אך כשל במתלים כתוצאה מהתאונה גרם לפרישותו. שומאכר זכה באליפות, אך למרות טענות רבות, לא נפסל על ידי ההפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). מקרה זה הזכיר לרבים את ההתנגשות בין איירטון סנה לאלן פרוסט מספר שנים קודם לכן. נייג'ל מנסל זכה במרוץ האחרון של העונה, שהיה לניצחון האחרון במסגרת קריירת הפורמולה 1 שלו.
שינויים בחוקה
כבכל עונה, חלו מספר שינויים בתקנון. העיקריים שבהם היו:
דוריף
דוריף (בצרפתית: Durif) הוא זן ענבים אדומים המשמש לייצור יין, ומכונה גם פטיט סירה (Petite Sirah או Petite Syrah). מגודל בעיקר בארצות הברית, באוסטרליה, בצרפת ובישראל. הזן הוא הכלאה בין הזנים שיראז ופלורסין.
יינות המיוצרים מענבי דוריף ניכרים בטעם חריף ושזיפי, ולעיתים קשה להבדיל ביניהם ובין יינות שיראז או פלורסין, במיוחד כשמדובר ביינות ישנים. הם מצטיינים בעפיצות ניכרת ובטאנין חזק, ולפיכך מתיישנים היטב, גם בביקבוק המתמשך יותר מעשרים שנים. על פי רוב מדובר ביין כהה מאוד (כהה יותר מאשר שיראז ובעל גוונים סגולים יותר), חומצי במקצת, ובעל גוף חזק ומודגש. בניחוחו ניכרים תווים של עשבי תיבול ופלפל שחור.
בישראל גודל הדוריף בעיקר כזן לתמהיל, שהוסף ליינות נחותים יותר כדי להוסיף להם גוף. בשנות התשעים החל היינן יאיר מרגלית (מיקב מרגלית), שלמד בקליפורניה, לשלבם ביינות קברנה סוביניון. במהרה השיקו יקבים נוספים, כמו רקנאטי, יינות ממסכים ("יינות בלנד") שכללו גם דוריף. יקבים אחרים, כמו כרמל, סוסון ים וויתקין, הפיקו, לצד יינות מעורבים, גם יינות זניים על טהרת הפטיט סירה.
טלי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
המטבח הרומני
המטבח הרומני משלב מספר השפעות תרבותיות, וניכר בו מיזוג התרבויות השונות שהשפיעו על תולדותיה של רומניה. המטבח הרומני מושפע בעיקר מן המטבח הבלקני והמטבח הטורקי, אולם קיימות בו גם השפעות רחוקות יותר, למשל מן המטבח הגרמני והמטבח ההונגרי. בניגוד למטבח הטורקי, אשר אופיו מוכתב בין היתר מחוקי האכילה באסלאם (חלאל), המטבח הרומני מרבה להשתמש בבשר חזיר, האסור על פי האסלאם. יחד עם זאת, חלק מהמאכלים כמו צ'ולאמה, באו מהמטבח הטורקי.
מסורות
אכילה ממלאת תפקיד חשוב בתרבות ובמסורת הרומנית, וקיימים פתגמים רבים העוסקים במזון. חלק מן המתכונים נובעים ממסורות ארוכות בשנים, עוד מימי הרומים. כך, למשל, קיימת עוגה בשם plăcintă, אשר ככל הנראה נובעת עוד מימי הרומאים והשימוש המקורי במילה placenta (שכיום מציינת שליה).
מאכלים ומרכיבים בולטים
אחד המאכלים הבולטים במטבח הרומני הוא הממליגה, דייסת קמח תירס המקבילה לפולנטה האיטלקית. הממליגה נחשבת למנה העיקרית של בני המעמדות הנמוכים (כפי שמתבטא בפתגם – N-are nici o mămăligă pe masă - "אין לו אפילו ממליגה על השולחן"), והיא זוכה כיום לתחייה מחודשת. נהוג לאכול ממליגה בחורף, לאחר קציר התירס. לממליגה סגנונות הגשה שונים: שמנת עם קשקבל, גבינה מלוחה (בדומה לגבינה בולגרית), גבינה מתוקה, בשר הודו, לצד צלי עם רוטב (טוקאנה), עם ביצת עין מעל הממליגה ועוד. כתוספת מקובלת ניתן להזכיר את הגיבץ', נזיד ירקות (המוכר בשם זה גם בארץ). לעיתים עשויים להוסיף לו גם בשר כבש.
הבשר הנפוץ ביותר במטבח הרומני הוא בשר החזיר (כפי שמתבטא בפתגם - Peştele cel mai bun, tot porcul rămâne - "הדג הכי טוב יהיה תמיד החזיר"), אבל קיימת גם צריכה של בשר עוף, בשר בקר, בשר כבש ודגים.
הקינוחים הרומנים מאופיינים במתיקות גבוהה, למשל מלאי ופפנש.
סרמאלה - ממולאים משני סוגים, לפי העטיפה שלהם, כרוב ממולא ועלי גפן ממולאים.
לרגל חג המולד נהוג לשחוט חזיר שלם ולהכין ממנו מעדנים שונים, ובכללם: הארוחה מלווה בקוזונאק (עוגת שמרים).
לרגל חג הפסחא מוגשים בשר כבש צלוי ותבשיל של חלקים פנימיים עם ירקות. המנה האחרונה היא פסקה, עוגה עשויה מגבינת קוטג'.
ליין מעמד חשוב ברומניה, שהיא יצרנית היין החמישית בגודלה בעולם. בירה רומנית מבושלת בהשפעה גרמנית.
ברומניה מצויים מפעלים גדולים לגבינת קשקבל, המשמשת במאכלים רבים.
בוסויואקה דה בוחוטין (Busuioaca de Bohotin) הוא זן ענבי יין רומני ייחודי שגדל בכרמים רומניים (בעיקר באזור בוחוטין שבמחוז יאשי.
מוצרים מוגנים
סלמי סיביו הוא מוצר בעל מעמד גאוגרפי מוגן.
המטבח הרומני בישראל
המסעדות הרומניות בישראל היו מן המסעדות ה"אתניות" הראשונות שהופיעו במדינה, ושירתו בעיקר את בני העדה. בין המסעדות הרומניות בישראל: מישו מלך הקבב ביפו, סמי וסוסו בשוק העירוני של באר שבע ומסעדת הניצחון לשעבר באשקלון.
אורי גבריאל
אוּרי גבריאל (נולד ב-3 באפריל 1955) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ומדבב ישראלי. זוכה פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2005.
ביוגרפיה וקריירה
אורי גבריאל נולד במעברת מגדיאל (כיום שכונה בהוד השרון) לברטה (לשעבר פהימה) וגבריאל שעלו מעיראק. אביו עלה ב-1951 ואילו אמו מעט לפני כן, בעלייה הבלתי לגאלית. כשהיה גבריאל בן חמש, עברה המשפחה ליפו, ובגיל 12 עקרה מיפו לשכונת תל גיבורים בחולון וממנה לשכונת פרדס כץ החילונית שבעיר החרדית בני ברק. מגיל 17 שיחק גבריאל בתיאטרון השכונתי. גבריאל עדיין מתגורר בשכונה זו.
המעברים התכופים מעיר לעיר לא היו קלים לגבריאל והוא נשאר כיתה ולבסוף שובץ בכיתת טעוני טיפוח בבית הספר היסודי ומשם לבית ספר תיכון מקצועי, בו למד חַרַטוּת. מבית ספר זה נפלט גבריאל לאחר שנה וחצי ועבד בעבודות מזדמנות.
לאחר שרות צבאי קצר, ממנו שוחרר בשל חוסר התאמה, המשיך גבריאל לעבוד כשחקן. בהמשך למד משחק ותיאטרון בסטודיו למשחק ניסן נתיב בין השנים 1977-1979.
פרסומו של גבריאל בא משני תפקידים: התפקיד הראשי הראשון שלו בטלוויזיה, בפרק אחד מהסדרה "גם אנו שופטים" (1975), והתפקיד הראשי הראשון שלו בקולנוע, בסרט "מתחת לאף" (1982). על משחקו בסרט "מתחת לאף" זכה בפרס שחקן השנה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
על תפקידו ב"גם אנו שופטים" אמר:
בבחירות לכנסת התשע עשרה, בשנת 2013, קריין את תעמולת הבחירות של מפלגת קדימה, שהתמקדה בראש המפלגה שאול מופז, תוך שימוש בסלוגן "מי אתם שתדרכו על שאול מופז".
קריירה בתיאטרון
ההצגה "החצי השני" בתיאטרון השכונתי של פרדס כץ שרצה במשך שנתיים הייתה ניסיונו הראשון במשחק.
השתתף במספר הצגות, בהן: בתיאטרון בית ליסין שיחק בהצגות: "המלך", "מים קדושים"; בתיאטרון הרצליה בהצגה "כוונות טובות"; בתיאטרון הקאמרי בהצגה "הרב קמע"; בתיאטרון חיפה בהצגה "חצוצרה בואדי", ובהפקות לילדים ולנוער: "בן המלך והעני", "גוליבר", ו"עלי בבא וארבעים השודדים".
בשנת 1981 הופיע עם משה איבגי בהצגה לשניים בשם "ביער ביער", בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר. בהצגה זו מגלמים השניים עצירים החשודים ברצח המקיימים דיאלוג ביניהם, וחושפים את עברם בשכונת מצוקה ואת חוסר יכולתם להשתלב בחברה. בשנת 2005 שיחק בהצגה "נתניה" מאת שמואל הספרי.
חיים אישיים
גבריאל גרוש ואב לשני ילדים. מתגורר בפרדס כץ.
גבריאל ידוע באהדתו הרבה לקבוצת הכדורגל הפועל פתח תקווה.
קינטיקת מיכאליס-מנטן
קינטיקת מיכאליס-מנטן מתארת את הקינטיקה של אנזימים רבים. היא קרויה על שמם של לאונור מיכאליס ומוד מנטן. מודל קינטי זה תקף רק כאשר ריכוז האנזים קטן בהרבה מריכוזו של המצע (הסובסטרט) ורק כאשר האנזים הוא לא אלוסטרי.
בעזרת המשוואה ניתן לדעת את מהירות התגובה של אנזים מסוים בריכוז מסוים וזאת על פי המשוואה הבאה:.
הגדרת הקבועים
כדי לקבוע את הקצב המרבי של תגובה בתיווך אנזים, ריכוז הסובסטרט (מסומן כ-[S]) מוגדל עד שמושג קצב קבוע של היווצרות תוצר. זוהי המהירות המרבית (המסומנת ב-Vmax) של האנזים. במצב זה האתר הפעיל (או האתרים הפעילים) של האנזים רווים בסובסטרט. במהירות המרבית, הפקטורים הנוספים אשר משפיעים על קצב התגובה (כגון pH וטמפרטורה) מצויים בערכים אופטימליים.
מהירות התגובה
המהירות (מסומנת כ-V) פירושה מספר התגובות לשנייה, אשר מזורזות על ידי האנזים. עם הגדלת ריכוז הסובסטרט, האנזים מתקרב באופן אסימפטוטי למהירותו המרבית Vmax, אך למעשה לא יכול להגיע אליה. כיוון שכך לא קיים [S] שמתאים ל-Vmax. במקום זאת, הערך אשר מאפיין את האנזים מוגדר בריכוז הסובסטרט בחצי מהמהירות המרבית (Vmax/2). ערך זה מסומן כ-Km והוא נקרא גם קבוע מיכאליס-מנטן.
קבוע מיכאליס-מנטן
משום שלא ניתן להגיע למהירות המרבית Vmax בכל ריכוז אנזים (מפאת התנהגותה האסימפטוטית של הפונקציה, מהירות התגובה V ממשיכה לגדול כשמוגדל ריכוז הסובסטרט [S]), אנזימים מאופיינים לרוב בריכוז הסובסטרט שבו קצב התגובה הוא חצי מהמהירות המקסימלית. ריכוז הסובסטרט נקרא קבוע מיכאליס-מנטן (Km). קבוע זה מייצג (עבור תגובות אנזימטיות הפועלות על פי קינטיקת מיכאליס-מנטן פשוטה) את קבוע הדיסוציאציה של תצמיד האנזים-סובסטרט (ES). ערכים נמוכים מצביעים על כך שתצמיד האנזים-סובסטרט קשור יחדיו בחוזקה ומתפרק לעיתים רחוקות לפני שהסובסטרט עובר תחילה תגובה להפיכתו לתוצר.
משוואה
מ"מיכאליס-מנטן" הסיקו בריגס והולדן את התיאור הבא:
כיוון שאנו עוקבים אחר קירוב של המצב היציב (Steady state), ניתן להניח שהריכוזים של המתווכים לא משתנים, קרי נגזרות הזמן שלהם שוות לאפס:
את קבוע מיכאליס-מנטן ניתן להגדיר בצורה הבאה:
זה מפשט את צורת המשוואה ל: (1)
הריכוז הכולל של אנזים הוא סך האנזים החופשי בתמיסה ושל האנזים הקשור לסובסטרט, וריכוז האנזים החופשי נגזר מ:
(2)
באמצעות ריכוז זה (2) וריכוז האנזים הקשור (1) אנו יכולים לרשום:
ומכאן לסדר:
(3)
קצב הריאקציה הוא:
(4)
בהצבת 3 ב-4 והכפלת המונה והמכנה בריכוז הסובסטרט [S] מתקבל:
המשוואה ניתנת לניתוח ניסיוני באמצעות גרף ליינוויבר בורק.
כאשר ריכוז הסובסטרט [S] גדול באופן משמעותי מקבוע מיכאליס-מנטן Km, [S]/(Km + [S]) קרוב ל-1. לפיכך קצב היווצרות התוצר במקרה זה שווה ל-k2[E0].
קישורים חיצוניים
Michaelisova konštanta
ג'ונתן פרייקס
ג'ונתן פרייקס (באנגלית: Jonathan Scott Frakes; נולד ב-19 באוגוסט 1952) הוא שחקן, סופר ובמאי אמריקאי. פרייקס ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של קומנדר ויליאם רייקר בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" (1987-1994) ובסרטי הקולנוע המבוססים על סדרה זו. פרייקס גם שימש כמנחה בתוכנית "Beyond Belief: Fact or Fiction", המאתגרת את הצופים להבחין בין סיפורים המבוססים על תופעות אמיתיות לבין סיפורים מפוברקים. בחודש יוני 2011, פרייקס היה קריין של הסרט התיעודי "Lee and Grant" של ערוץ ההיסטוריה.
לאחר שעבר לעסוק בבימוי, ביים וגם כיכב בסרטי קולנוע ופרקי טלוויזיה מזיכיון "מסע בין כוכבים" ואחרים. הוא גם מחברו של ספר בשם "The Abductors: Conspiracy".
חיים אישיים
פרייקס נולד בבלפונטה, פנסילבניה, בנם של דוריס ג'יי. (שם משפחתה לפני נישואיה: ינגלינג) וג'יימס ר. פרייקס. הוא גדל בבית לחם, פנסילבניה, באזור העמק ליהיי של המדינה. בשנת 1970 הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון "ליברטי", אשר במסגרתם הוא רץ (על מסלול) וניגן עם תזמורת בית-הספר. פרייקס קיבל תואר ראשון לאמנות באמנות התיאטרון באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה, בשנות ה-1970 המוקדמות.
אביו היה מבקר עבור מוסף הספרות של הניו יורק טיימס, עורך ספרים ופרופסור לספרות אנגלית באוניברסיטת ליהיי בשנים 1958–2001. הוא נפטר בראשית 2002. לפרייקס היה אח צעיר, דניאל, שמת בשנת 1997 מסרטן הלבלב.
קריירה
בתקופה מסוימת במהלך שנות ה-70, פרייקס עבד עבור מארוול קומיקס, והופיע בכנסים בתחפושת של קפטן אמריקה. פרייקס עבר לניו יורק והפך לחבר ב-"The Impossible Ragtime Theater". במסגרת זו, פרייקס גילם את תפקידו הראשון על בימות אוף ברודוויי, משחק במחזהו של יוג'ין או'ניל "The Hairy Ape", בבימויו של ג'ורג' פרנץ. ההופעה הראשונה שלו בברודוויי הייתה ב-"Shenandoah". במקביל, הוא קיבל תפקיד באופרת הסבון של רשת NBC - "The Doctors". כאשר הדמות שלו פוטרה מהסדרה, פרייקס עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה ושיחק תפקידי אורח רבים בסדרות טלוויזיה של שנות ה-70 ושנות ה-80, לרבות "The Waltons", "The Dukes of Hazzard", "Matlock" ו-"Hill Street Blues".
הוא גילם את תפקידו של צ'ארלס לינדברג בשנת 1983 בפרק של "!Voyagers" בשם "Arrow Pointing East". בשנת 1983, היה לו תפקיד באופרת סבון ברשת NBC אשר לא האריכה ימים, בשם "Bare Essence" (שבה כיכבה גם אשתו לעתיד, ג'יני פרנסיס), וכן תפקיד-משנה באופרת סבון אחרת, אך עם גורל דומה, "Paper Dolls", בשנת 1984. היה לו גם תפקיד חוזר בסדרה "Falcon Crest" וכן במיני סדרה "צפון ודרום", זאת לפני החתימה לגלם את התפקיד של הקצין הראשון ויליאם ט. רייקר בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא". פרייקס הופיע במיני סדרה בשנת 1986 בשם "Dream West".
פרייקס ביצע מספר עבודות דיבוב עבור סדרות אנימציה, הבולטת שבהן היא דמותו של דייוויד קסנטוס בסדרה "Gargoyles"; כמו כן הוא גילם את עצמו בפרק פיוצ'רמה בשם "איפה "Where No Fan Has Gone Before". היה לו תפקיד קטן, ללא קרדיט, בסרט משנת 1994 בשם "Camp Nowhere". הוא שב לגלם את דמותו של ויליאם רייקר מהדור הבא בפרק של "איש משפחה", בו גם השתתפו פטריק סטיוארט ומייקל דורן כקפטן פיקארד ווורף (בהתאמה). מאוחר יותר, הוא שוב ושיחק את עצמו בפרק אחר של "איש משפחה", שבו הופיעו כל שבעת השחקנים הראשיים של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" (בתוספת דניס קרוסבי וויל ויטון). כמו כן, פרייקס הוא אחד משישה שחקני מסע בין כוכבים (השחקנים האחרים הם קייט מאלגרו, מייקל דורן, ג'ורג' טאקיי, אייברי ברוקס ומייג'ל בארט) אשר העניקו את קולם למשחק הווידאו "Star Trek: Captain's Chair"; הוא שב לגלם את דמותו של קומנדר ויליאם רייקר, כאשר השחקנים (במשחק הווידאו) משתמשים באנטרפרייז-D כגשר הפיקוד אשר בו נעשה שימוש במשחק.
פרייקס הוא אחד מתוך שני שחקנים בלבד, אשר היו שחקנים קבועים בסדרת "מסע בין כוכבים", אך הופיעו בחמש סדרות שונות: פרייקס הופיע בדור הבא, חלל עמוק 9, וויאג'ר, אנטרפרייז ומסע בין כוכבים: פיקארד, כאשר השחקנית היחידה שיכולה להשוות או להתעלות על הישג זה היא מייג'ל בארט, אשר הופיעה בחמש מסדרות "מסע בין כוכבים" (כל הסדרות שהופקו עד מותה). פרייקס ביים מספר פרקים ברוב סדרות הזיכיון (דור הבא, חלל עמוק 9, וויאג'ר, דיסקברי, פיקארד ועולמות חדשים ומשונים) והיה במאי פופולרי וחדשני על הסט של "מסע בין כוכבים", אשר לעיתים קרובות היה מוצא דרכים חדשות לחלוטין לצלם את הסט המוכר של התוכנית. קריירת הבימוי שלו כוללת גם את סרטי הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש" ו-"מסע בין כוכבים: המרד" כמו כן, ביים פרקים בסדרה "האורוויל", שנוצרה בהשראת זיכיון "מסע בין כוכבים". בנוסף, פרייקס היה מפיק בסדרה "רוזוול" של WB, ביים מספר מפרקי הסדרה, ואף השתתף בה ככוכב-אורח כמה פעמים.
פרייקס הנחה את "Paranormal Borderline", סדרת טלוויזיה ברשת פוקס, שעסקה בהתרחשויות ויצורים על-טבעיים ומסתוריים. באחד פרקים, פרייקס הציג ראיון של הכתבת יולנדה גסקינס עם האסטרונאוט הוותיק גורדון קופר, שבו הם דנו באפשרות של חייזרים שבקרו בכדור הארץ בעבר. באופן כללי, התוכנית ספגה ביקורות שליליות והורדה מלוח השידורים כאשר נתגלה כי קטעי צילום, בהם נראה יטי מההימלאיה, זוייפו בכוונה על ידי התוכנית ומפיקיה. צילומי ה-"Snowwalker", כפי שהיא מכונית, מראים כביכול יטי חוצה עמק בהרי ההימלאיה, כשהוא הולך לפני זוג בלגי שחוצים את האזור על מגלשי סקי. הרשת לבסוף הודתה בזיוף, ופרייקס הרחיק את עצמו, ושמר מרחק מהתוכנית. הוא הנחה את "Beyond Belief: Fact or Fiction", אתה עסקה בעולם העל-טבעי.
הממלכה הקטנה (סדרת טלוויזיה, 2003)
הסדרה כוללת מערכונים הבנויים מפארודיות פרועות ומוגזמות של תושבי בריטניה מכל תחומי החיים המוכרים להם. הקריינות בין המערכונים מציגה את התוכנית כמעין מדריך, המיועד למי שאינו בריטי, המציג את תושבי המדינה והמעמדות השונים בה. התוכנית עוסקת בביקורת על נושאים שונים כמו גזענות, תרבות פופולרית, בית המלוכה הבריטי, הומוסקסואליות וקרוס-דרסריות, מינהל ציבורי, תעשיית הבידור, פוליטיקה ורבים אחרים, לרוב תוך שימוש בדמויות קבועות.
ג'ונתן פרייקס
קריירה
פרייקס ופרנסיס הופיעו יחד בסדרה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", בפרק "Don't Tug on Superman's Cape", כזוג מפחיד. הוא ביצע עבודת קריינות עבור "That's Impossible" בהפקת ערוץ ההיסטוריה.
הממלכה הקטנה (סדרת טלוויזיה, 2003)
לסדרה יצאה תוכנית המשך בשם "הממלכה הקטנה באמריקה" שהיוותה גרסה אמריקאית, והייתה גם היא בכיכובם של מאט לוקאס ודייוויד ואליאמס. הסדרה הציגה את אותן דמויות עיקריות לצד דמויות חדשות, והיא שודרה בארצות הברית ברשת HBO ובמדינות נוספות.
לדמויות רבות בסדרה יש אמרות כנף וביטויים קבועים, ורבים מהם הפכו לשגורים בסלנג הבריטי והפכו את הסדרה לתוכנית מיינסטרים בעלת מעמד של קאלט. בתוכנית התארחו ידוענים רבים במהלך השנים, בהם: ג'ורג' מייקל, מולי סאגדן, אלטון ג'ון, ראסל בראנד ורובי ויליאמס. הסדרה אף הוציאה סינגל בשם "I'm Gay" שנמכר בחנות המוזיקה מקוונת של iTunes.
ג'ונתן פרייקס
קריירה
פרייקס ביים מספר פרקים של סדרת הטלוויזיה "סוכן מחוק" וכן "Leverage" של רשת TNT.
הממלכה הקטנה (סדרת טלוויזיה, 2003)
ב-25 בדצמבר 2010 עלתה לשידור סדרה חדשה מאת הצוות, בשם ותודה שטסתם (Come Fly With Me). הסדרה מתרחשת בשדה תעופה, ובדומה ל"הממלכה הקטנה", מציגה דמויות שונות המגולמות על ידי וואליאמס ולוקאס ומורכבת ממערכונים חוזרים.
האפוקליפסה הסינופטית
לפי ישו יש להשמיע קודם כל את הבשורה לכל הגויים. אותם שליחים שיפיצו את הבשורה יירדפו, תפרוץ מלחמה בה יילחמו כולם בכולם ויהיה רעב כבד, יקומו משיחי שקר, יהיה חושך בארץ, ולבסוף תהיה גאולה.
הבשורה על-פי מרקוס
ויהי בצאתו מן-המקדש ויאמר אליו אחד מתלמידיו רבי ראה מה-יפו האבנים והבנינים האלה: 2 ויען איתו ישוע ויאמר הראית את-הבנינים הגדולים האלה לא-תישאר אבן על-אבן אשר לא תתפרק: ....(הבשורה על-פי מרקוס פרק 13)
הבשורה על פי מתי
ויצא-ישוע מן-המקדש ללכת לדרכו ויגשו תלמידיו להראותו את-בניני המקדש: ויען ישוע ויאמר אליהם הראיתם את-כל-אלה אמן אמר אני לכם לא-תישאר פה אבן על-אבן אשר לא תתפרק: וישב על-הר הזיתים ויגשו אליו התלמידים לבדם ויאמרו אמר-נא לנו מתי תהיה זאת ומה אות בואך ואות קץ העולם: ויען ישוע ויאמר להם ראו פן-יתעה אתכם איש: כי רבים יבאו בשמי לאמר אני הוא המשיח והתעו רבים: ואתם עתידים לשמע מלחמות ושמעות מלחמה ראו פן-תבהלו כי-היו תהיה כל-זאת אך עדן אין הקץ: כי יקום גוי על-גוי וממלכה על-ממלכה והיה רעב ודבר ורעש הנה והנה: וכל-אלה רק ראשית החבלים: אז יסגירו אתכם לצרה והמיתו אתכם והייתם שנואים לכל-הגוים למען שמי: ואז יכשלו רבים ומסרו איש את-רעהו ושנאו איש את-אחיו: ונביאי שקר רבים יקומו והתעו רבים: ומפני אשר ירבה הפשע תפוג אהבת הרבים: והמחכה עד-עת קץ הוא יושע. (הבשורה על-פי מתי פרק 24)
צ'ארלס הוהי
צ'ארלס ג'יימס הוהי (באנגלית: Charles James Haughey, באירית: Cathal Ó hEochaidh; ) היה מדינאי אירי, שכיהן כטישך (ראש ממשלת אירלנד) מטעם מפלגת פיאנה פול. הוא כיהן במשרה במשך שלוש קדנציות לא-רצופות, בין השנים 1979–1992. הוהי נבחר לראשונה לדאל אירן, הפרלמנט האירי ב-1957 ונבחר מחדש בכל מערכות הבחירות עד 1992. הוהי כיהן גם כשר הבריאות והרווחה (1979-1977), כשר האוצר (1970-1966), כשר החקלאות (1966-1964) וכשר המשפטים (1964-1961). הוא גם כיהן כמזכיר הפרלמנטרי של שר המשפטים בראשית הקריירה הפוליטית שלו.
הוהי נחשב לאחד הפוליטיקאים האירים הדומיננטיים והשנויים במחלוקת בתקופתו. עם כניסתו לממשלה בתחילת שנות השישים, הוהי הפך לסמל לדור חדש של שרים אירים. כראש ממשלה, נזקף לזכותו, על פי כמה כלכלנים, השינוי לטובה בכלכלת אירלנד של סוף שנות השמונים. עם זאת, הקריירה הפוליטית שלו עמדה גם בסימן של כמה שערוריות. הוהי היה מעורב בשערוריית הנשק ב-1970 שכמעט וחיסלה את הקריירה שלו. לאחר שהמוניטין שלו שוקם, כראש ממשלה הוא ניזוק שוב עקב פרשת רצח מוזרה שאירעה ב-1982. ארבע פעמים הוא עמד בפני הדחה מתפקידו כמנהיג המפלגה ובכל פעם ללא הצלחה, בכך הוא זכה לכינוי "הודיני הגדול". גילויים על חלקו בשערוריית הציתות לטלפונים אילצו אותו להתפטר מתפקידו כראש הממשלה ולפרוש מהחיים הפוליטיים ב-1992.
לאחר פרישתו של הוהי, גילויים נוספים על שחיתות, מעילות, העלמות מס ורומן מחוץ לנישואין שנמשך 27 שנים, הכתימו לחלוטין את המוניטין שלו. הוא מת מסרטן הערמונית ב-2006 בגיל 80.
ראשית חייו
צ'ארלס הוהי נולד בעיירה קאסטלבר (Castlebar) שבמחוז מאיו כילדם השלישי מתוך שבעה של ג'ון הוהי ושרה מק'ויליאמס, שניהם ילידי מחוז לונדונדרי, לאומנים קתולים שנולדו במה שיהפוך בהמשך לחלק מצפון אירלנד. אביו של צ'ארלס הוהי היה חבר בצבא האירי הרפובליקני במהלך מלחמת העצמאות האירית ולאחר מכן שירת בצבא של מדינת אירלנד החופשית. ג'ון הוהי פרש מהצבא ב-1928 והמשפחה עברה להתגורר במחוז מית', שם הוא חלה בטרשת נפוצה והמשפחה נדדה שוב לפרבר דוניקרני (Donnycarney), פרבר של דבלין, שם בילה צ'ארלס הוהי את ימי נעוריו.
הוהי התחנך בבית הספר התיכון ע"ש ג'וזף הקדוש של קהילת האחים הנוצריים (Congregation of Christian Brothers) בפיירויו שבדבלין. אחד מחבריו לספסל הלימודים היה ג'ורג' קולי. לימים ישבו השניים סביב אותו שולחן בממשלת אירלנד והיו יריבים פוליטיים במפלגת פיאנה פול. בנעוריו היה הוהי ספורטאי חובב ושיחק כדורגל גאלי במועדון המקומי. הוא זכה במדליה באליפות דבלין לבוגרים ב-1945. הוהי למד מסחר באוניברסיטת דבלין, שם החל להתעניין בפוליטיקה ונבחר להיות העורך של האגודה למסחר וכלכלה. שם הוא הכיר גם את אחד מיריביו הפוליטיים לימים, גארט פיצג'רלד.
הוא הצטרף לכוח ההגנה המקומי במהלך "מצב החירום" (The Emergency, הכינוי באירלנד של מלחמת העולם השנייה, בה אירלנד נקטה עמדה נייטרלית) ושקל לפתח קריירה צבאית. הוא המשיך לשרת בצבא המילואים עד שנבחר לראשונה לפרלמנט ב-1957.
ביום הניצחון באירופה, שרפו הוהי וסטודנטים נוספים של אוניברסיטת דבלין את היוניון ג'ק בקולג' גרין, מחוץ לטריניטי קולג' שבדבלין, בתגובה למה שמבחינתם נתפס כחוסר כבוד של דגל אירלנד שהונף על הקולג' יחד עם כל הדגלים של המדינות שניצחו במלחמה.
הוהי הוסמך כמנהל חשבונות וכן למד בקינגס אינז והחל לעסוק בעריכת דין. זמן קצר לאחר מכן הוא פתח עסק להנהלת חשבונות בשותפות עם הארי בולנד, בנו של השר מטעם פיאנה פול, ג'רלד בולנד.
ב-18 בספטמבר 1951 נשא הוהי לאישה את מורין למס, בתו של השר ולימים ראש הממשלה, שון למס, שאותה הוא הכיר עוד מימי לימודיו באוניברסיטת דבלין. לזוג נולדו ארבעה ילדים, שהצעיר מהם, שון הוהי, היה לימים חבר פרלמנט ושר בממשלה.
קריירה פוליטית
ניסיונו הראשון של הוהי להיבחר לפרלמנט היה ב-1951. בבחירות הכלליות של 1957 הוא נבחר לראשונה לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של צפון-מזרח דבלין. היה זה ניסיונו הרביעי והניסיון המוצלח הראשון לזכות במושב בפרלמנט. עד 1992 נבחר הוהי מחדש לפרלמנט בכל מערכות הבחירות.
הוהי התעלם מעצת חמו וקיבל על עצמו את התפקיד. אף על פי שהיה כפוף לטריינור, היה הוהי למעשה השר בפועל. טריינור, שמונה לתפקיד עוד בימיו של איימון דה ואלירה, היה כבר זקן וחולה ועמד בראש המשרד רק להלכה. השניים התעמתו בגלוי. מצדדיו של הוהי מסבירים את חילוקי הדעות בין השניים על רקע כישרונו של הוהי ורעיונותיו החדשניים, שהרגיזו את השר הזקן והשמרן. ב-1961 התבלט הוהי בתפקידו, כך שאפילו מנהיג האופוזיציה, ג'יימס דילון, החמיא לו בפומבי.
שר המשפטים
עם פרישתו של טריינור ב-1961, ירש אותו הוהי בתפקיד. כשר המשפטים, הוא יזם רפורמות נרחבות. הוא הגיש לפרלמנט חוקים כגון: חוק האימוץ, חוק הירושה, שהגן על זכויותיהם של האלמנות והיתומים, חוק הדין הפלילי, שביטל את עונש המוות ואת חוק ההסגרה, שמנע את הסגרתם של חברי הצבא האירי הרפובליקני. הוהי גם ייסד בתי דין צבאיים מיוחדים שסייעו להביס את המערכה על הגבול של הצבא האירי הרפובליקני.
שר החקלאות
ב-1964 מינה למס את הוהי כשר החקלאות. ביקורת על המינוי הושמעה מצדם של חברי התאחדות החקלאים הלאומית על רקע מינויו של אדם ללא רקע חקלאי לתפקיד והעוינות של המגזר כלפי הממשלה גברה. הוהי הסתבך בשורה של חילוקי דעות עם התאחדות החקלאים ועם ארגון נוסף, ארגון ספקי החלב. 27 מפגינים מטעם ארגון זה נעצרו בחזית בניין הפרלמנט ב-27 באפריל 1966 על פי חוק שבדרך כלל הופעל כנגד טרוריסטים. למחרת נעצרו 78 מפגינים נוספים ו-80 נוספים ביום שלאחר מכן, ככל שהסכסוך החל להסלים. היה זה צעד קשוח כלפי חקלאים שמחו על נושא שמשפיע על פרנסתם. הציבור הכללי תמך בחקלאים, שלא היו בעמדה שתאפשר להם לשבות ושברור היה שהם פשוט מוחים כנגד השר ולא כנגד המדינה. בשלב זה החלו החקלאים לקיים מערכה ארצית ואפילו חקלאים שמלכתחילה תמכו בפיאנה פול פנו עורף לממשלה. הוהי, שלא נבחר מקולותיהם של מצביעים מהמגזר החקלאי, היה תחת לחץ מתמיד מצדם של חברים למפלגתו לשאת ולתת עם החקלאים כדי להפיג את המתיחות. בסופו של דבר, נמנע הוהי מעימות מסיבות פוליטיות, עקב הבחירות לנשיאות שהלכו וקרבו באותה עת. החקלאים, שזכרו להוהי את עמדתו בפרשה גם שנים לאחר מכן, היו הציבור הראשון שהתייצב נגדו ופגע בכוחו האלקטורלי.
הבחירות לנשיאות של 1966
ב-1966 מונה הוהי על ידי מפלגת פיאנה פול לנהל את מסע הבחירות לנשיאות של איימון דה ואלירה לתקופת כהונה שנייה. התנהלותו כאן הייתה שנויה במחלוקת. מפלגת פינה גייל בחרה בחבר הפרלמנט מטעמה ועורך דין צעיר, טום או'היגינס (אחיינו של קווין או'היגינס, סגן ראש ממשלת מדינת אירלנד החופשית בשנות העשרים), למועמדה לתפקיד הנשיא. בהיותו מודע שגילו המופלג של דה ואלירה, שהיה אז בן 84, ושהוא היה עיוור כמעט לחלוטין, עלולים להיות לו לרועץ בהשוואה הבלתי נמנעת לאו'היגינס הצעיר, שמסע הבחירות שלו שאב השראה מזה של הנשיא האמריקאי, ג'ון קנדי, שיגר הוהי את מה שנראה כמחטף פוליטי. הוא עמד על כך שזה מתחת לכבודו של מוסד הנשיאות לנהל מסע בחירות של ממש ושעל דה ואלירה לשמור על פרופיל נמוך. לפיכך, למען ההגינות, התבקשה התקשורת שלא לסקר הן את נאומיו של דה ואלירה, אך גם את נאומיו של או'היגינס. התקשורת הכתובה, הארצית והמקומית, התעלמה מהצעתו של הוהי, אך תחנת הטלוויזיה, Teilifís Éireann (לימים RTE), שנוהלה על ידי המדינה, הסכימה להצעה ולמעשה התעלמה לחלוטין ממסע הבחירות של או'היגינס.
בפועל, זכה דה ואלירה לפרופיל גבוה ממקור אחר. באותה שנה צוין יובל החמישים למרידת חג הפסחא, שמבין האישים שהשתתפו בה, הוא היה הבכיר מכולם שעדיין היה בין החיים. בשעה שתחנת הטלוויזיה התעלמה, כאמור, ממסע הבחירות של או'היגינס, דה ואלירה זכה לזמן מסך נרחב ביותר במסגרת סיקור אירועי היובל. כדי לקדם עוד יותר את מסע הבחירות של דה ואלירה, דאג הוהי, כשר החקלאות, להעלאת מחירי החלב, ממש ערב הבחירות, כדי לגייס את קולות המגזר החקלאי שהפך באותה עת לאופוזיציה לממשלה.
כל הצעדים הללו הבטיחו ניצחון קל לדה ואלירה. אך לאו'היגינס חסר פחות מאחוז אחד של הקולות כדי להביס את דה ואלירה. זה האחרון נבחר מחדש לתפקיד נשיא אירלנד בזכות יתרון של 10,000 קולות מתוך כמעט מיליון מצביעים. דה ואלירה עצמו גיבש דעה שלילית על הוהי ורחש לו חוסר אמון. ב-1970 אמר דה ואלירה לדזמונד או'מיילי (שאז כבר היה יריב של הוהי), שהוהי ימיט חורבן על פיאנה פול. שר החוץ בתקופת כהונתו של דה ואלירה כראש ממשלה ופוליטיקאי ותיק, פרנק אייקן, גם הוא הגדיר את המניעים הפוליטיים של הוהי כאנוכיים לחלוטין.
שר האוצר
ב-1966 פרש ראש הממשלה שון למס. הוהי הכריז על מועמדותו להתמודדות על הנהגת המפלגה. יחד איתו הכריזו על מועמדותם גם ג'ורג' קולי, שר המסחר והתעשייה וניל בלייני, השר לענייני ממשל מקומי. במצב כזה, כשלבחירת המפלגה עומדים שלושה מועמדים חזקים עם דעות מנוגדות בנוגע לעתידה של המפלגה, חיפשו זקני המפלגה מועמד של פשרה. למס עצמו דחק בשר האוצר, ג'ק לינץ' להתמודד על התפקיד ולחץ על השלושה למשוך את מועמדותם. היחידי שלא נעתר להצעתו של ראש הממשלה הפורש היה קולי והוא הובס בבחירות מול לינץ'. בממשלה החדשה של לינץ' מונה הוהי לתפקיד שר האוצר במסגרת חילופי גברי. הצעדים שנקט בהם לטובת הציבור ושלא הכבידו על התקציב, משכו את אהדתו של הציבור כלפיו. צעדים אלה כללו נסיעה חופשית בתחבורה הציבורית וסבסוד מחירי החשמל לגמלאים, הענקת זיכויי מס לנכים והנחות במס לאמנים. צעדים אלו העלו את קרנו של הוהי בציבור, במיוחד בחלקים מסוימים של התקשורת וקהילת האמנים.
שערוריית הנשק
סוף שנות השישים עמדו בסימן של עליה במתח והתפרצות של האלימות בצפון אירלנד. באופן כללי נראה היה שהוהי משתייך לאגף הפרגמטי של המפלגה ולא היו לו דעות מוצקות בנושא, אף על פי ששורשיו המשפחתיים מדרי. רבים סברו שדעותיו כלפי האלימות של הצבא האירי הרפובליקני היו שליליות. בתקופת כהונתו כשר המשפטים הוא נקט בצעדים קשוחים כלפיהם, כולל כליאה ללא משפט. נראה היה שה"ניצים" בממשלה הם קווין בולנד וניל בלייני, שניהם בנים למייסדי המפלגה עם עבר בצבא האירי הרפובליקני. בלייני הגיע ממחוז הבחירה של דניגול, מחוז הסמוך לדרי שמעבר לגבול. מולם עמדו ה"יונים" בממשלה, סגן ראש הממשלה, ארסקין המילטון צ'ילדרס, ג'ורג' קולי ופטריק הילרי. קרן על סך של 100,000 ליש"ט הוכנה כדי להגיש סיוע ללאומנים בצפון. כשר האוצר היה להוהי תפקיד מרכזי במהלך. להפתעת הכול, בתקרית הידועה בשם "שערוריית הנשק" (Arms Crisis), הוהי, יחד עם בלייני, הודח מהממשלה באשמת שימוש בכספים לייצוא כלי נשק לשימושו של הצבא האירי הרפובליקני. מנהיג האופוזיציה, ליאם קוסגרייב קיבל מידע ממשטרת אירלנד שמזימה לייצא כלי נשק אכן הייתה והיו מעורבים בה חברי ממשלה. קוסגרייב הודיע ללינץ' על כך שהפרטים בידיו ושהוא יפרסם אותם על במת הפרלמנט למחרת אם לינץ' לא יפעל. לינץ' דרש מהוהי ומבלייני להגיש את התפטרותם לנשיא. שניהם סירבו בטענה שלא ביצעו שום פעולה בלתי חוקית. בתגובה, ביקש לינץ' מהנשיא לפטר אותם. לאות סולידריות התפטר בולנד מתפקידו ומייקל או'מוריין הודח יום למחרת כדי להבטיח שבעת שהשערורייה תפרוץ, יכהן שר משפטים שיציית ללינץ'. לתפקיד זה נבחר המצליף הראשי של המפלגה, דזמונד או'מיילי. מאוחר יותר הועמדו הוהי ובלייני לדין יחד עם קצין צבא שהיה מעורב בפרשה ואיש עסקים פלמי, נאצי לשעבר שלכאורה ניצל את קשריו כדי לרכוש את כלי הנשק. בסופו של המשפט זוכו כל הנאשמים בפסק דין שנוי במחלוקת. אף על פי שזוכה מכל אשמה, נראה היה שהקריירה הפוליטית של הוהי הגיעה לסיומה. בלייני ובולנד פרשו בסופו של דבר מהמפלגה, אך הוהי נשאר בה. הוא בילה את השנים הבאות על הספסלים האחוריים וגייס תמיכה בקרב חברי המפלגה. במהלך תקופה זו הוא נותר נאמן למפלגה, אך איש לא בטח בו.
השיבה לפוליטיקה
ב-1975 הייתה פיאנה פול באופוזיציה והוהי גייס כבר תמיכה מספקת כדי שלינץ' ישיב אותו לקדמת הבמה הפוליטית, צעד שזיכה אותו בביקורת חריפה בתקשורת. הוהי מונה להיות הדובר של הסיעה לענייני בריאות ורווחה, תיק זוטר באותה תקופה, אך הוא השתמש בדמיונו ובכישוריו כפי שעשה בתפקידים קודמים כדי לגבש מדיניות חדשה ומרחיקת לכת. שנתיים לאחר מכן, ב-1977 שבה פיאנה פול לשלטון עם רוב מוחלט בפרלמנט בעקבות מסע בחירות עממי שהובל על ידי קולי ואו'מיילי, שבמסגרתו הובטחו הורדת מחירים, ביטולם של מיסי רכב והקלות קצרות טווח נוספות. הוהי חזר לממשלה לאחר היעדרות של שבע שנים ומונה להיות שר הבריאות והרווחה.
בתפקיד זה הוא המשיך במדיניות המתקדמת שלו מהעבר. בין השאר הוא יזם את המערכות הממשלתיות הראשונות נגד עישון ואת ההתרה בחוק של אמצעי מניעה שקודם לכן נאסרו. בעקבות תקדים שקבע בית המשפט העליון הוא יזם את חקיקתו של חוק תכנון המשפחה שהיה שנוי במחלוקת. החוק התיר לרוקחים למכור אמצעי מניעה עם הצגת מרשם רפואי. הוהי קרא לחוק "פתרון אירי לבעיה אירית". הדעה הרווחת היא שעל פי החוק על מקבל המרשם להיות נשוי, אך החוק לא כלל דרישה כזאת כלל.
בתקופה זו החל לינץ' לאבד את אחיזתו במפלגה, הכלכלה צלעה לאחר ההתאוששות ממשבר האנרגיה העולמי ובמפלגה החלה חתירה תחת מנהיגותו של לינץ'. בנוסף, התארגנה קבוצה של חברי המפלגה יושבי הספסלים האחוריים לארגן תמיכה בהוהי. קבוצה זו, שכונתה "כנופיית החמישה" (gang of five), כללה בין השאר את אלברט ריינולדס שלימים היה ראש הממשלה לאחר התפטרותו הסופית של הוהי. כמו כן קיבל הוהי תמיכה מחברת הפרלמנט סיל דה ואלירה, נכדתו של מייסד המפלגה, שהייתה ביקורתית מאוד כלפי לינץ' בנוגע למדיניותו בשאלת צפון אירלנד. בנאום שנשאה בטקס לזכרו של ליאם לינץ' (בכיר בצבא האירי הרפובליקני שנהרג במלחמת האזרחים האירית) ב-9 בספטמבר, היא תקפה את ראש הממשלה. אף על פי שלינץ' עדיין ניסה לכפות משמעת מפלגתית, הבהירה לו דה ואלירה שהיא לא מתנגדת למדיניות המפלגה שעל פיה על בריטניה לסגת מהצפון. לינץ' יצא לביקור בארצות הברית ב-7 בנובמבר. באותו יום איבדה הממשלה שני מושבים בפרלמנט במסגרת בחירות ביניים בקורק. במהלך הביקור הצהיר לינץ' בריאיון לוושינגטון פוסט כי בדיונים עם ראש ממשלת בריטניה, מרגרט תאצ'ר, הוסכם על קיומו של מסדרון אווירי של חמישה ק"מ על הגבול. הודעה זו הרתיחה את דמם של רבים בפיאנה פול. עם שובו מארצות הברית נשאל על כך לינץ' בפגישת הסיעה בפרלמנט. לינץ' השיב שלא היה מדובר על כך שהמטוסים הבריטיים יחצו את הגבול. הפרטים מהפגישה הודלפו לתקשורת ולינץ' הואשם בהטעיית המפלגה. מעמדו של לינץ' במפלגה החל להיות רעוע.
בדצמבר 1979 הכריז לינץ' על התפטרותו מתפקידיו כמנהיג המפלגה וכראש הממשלה. הבחירות הפנימיות היו צמודות בין הוהי לבין ג'ורג' קולי. קולי זכה בתמיכה כמעט מלאה של שרי הקבינט וסבר שתמיכה כזאת הוא יקבל גם בקרב חברי הפרלמנט של המפלגה.
הוהי מצדו, היה מוטרד מנטייתם של חברי הממשלה, אך זכה לתמיכתם של חברי פרלמנט חדשים, יושבי הספסלים האחוריים, שהיו מודאגים בקשר למושביהם בפרלמנט. תוצאות ההצבעה היו 44 קולות לטובת הוהי ו-38 לקולי. כמחווה של פיוס, מונה קולי מחדש להיות סגן ראש הממשלה וניתנה לו זכות וטו לגבי המינויים של הוהי לתפקידי שר המשפטים ושר ההגנה. תנאי זה נבע מחוסר האמון שלו בהוהי בנושאי ביטחון (בעקבות שערוריית הנשק). עם זאת, נלקח מקולי תפקיד שר האוצר.
בכל אופן, ב-11 בדצמבר 1979 נבחר הוהי להיות ראש הממשלה ומנהיג פיאנה פול, כמעט עשר שנים לאחר ששערוריית הנשק כמעט וחיסלה את הקריירה הפוליטית שלו.
כהונה ראשונה כראש הממשלה
כשהחל הוהי את כהונתו כראש ממשלה הייתה אירלנד שקועה בתוך משבר כלכלי קשה בעקבות משבר האנרגיה של 1979. הוהי פעל באופן עצמאי כשהוא מתעלם משר האוצר שלו. אחד מצעדיו הראשונים כראש ממשלה היה לשאת נאום טלוויזיוני אל האומה, השלישי בתולדות אירלנד, שבו צייר את המצב הכלכלי העגום:
בעוד שהוהי זיהה את המצב הקשה של אירלנד עם הבעיות הכלכליות, מעשיו אף החמירו את המצב. הוא הגדיל את ההוצאה הציבורית, שעד מהרה יצאה מכלל שליטה והוביל לגידול בהלוואות הממשלתיות ובמיסוי בצורה בלתי מתקבלת על הדעת. ב-1981 האהדה הציבורית כלפיו הייתה עדיין סבירה והוא החליט להכריז על עריכת בחירות כלליות. למרות זאת, העיתוי של הבחירות נדחה פעמיים עקב אירועים חיצוניים, בעיקר עקב שביתות הרעב של מתנדבי הצבא האירי הרפובליקני להכרה פוליטית. שובתי הרעב הכריזו כי יעמידו עצמם לבחירה והדבר עלול היה למשוך בוחרים של פיאנה פול. במקביל התרחש אסון במועדון לילה במחוז הבחירה של הוהי בו נספו בשריפה 48 איש. כל אלה גרמו להוהי לדחות את ועידת המפלגה ואת הבחירות. בסופו של דבר נערכו הבחירות ביוני, מועד מאוחר יותר מזה שהתכוון הוהי. מתוך תקווה לזכות ברוב מוחלט של מושבי הפרלמנט, מסע הבחירות נוהל בנקיטת קו פופוליסטי שבמרכזו עמדו נושאי המיסוי, ההוצאה הציבורית וצפון אירלנד. במסגרת מסע הבחירות נוהלו חמישה עימותים טלוויזיוניים בין הוהי לבין מנהיג מפלגת פינה גייל, גארט פיצג'רלד על נושאים כללים. ביום הבחירות זכתה פיאנה פול ב-45.5% מהקולות ונכשלה בשמירה על רוב של 166 מושבים בפרלמנט. קואליציה של פינה גייל והלייבור הוקמה בהנהגתו של פיצג'רלד והוהי הלך לאופוזיציה.
תקופת האופוזיציה הראשונה
ממשלתו של פיצג'רלד החזיקה מעמד עד ינואר 1982 וקרסה עקב תקציב שנוי במחלוקת שבמסגרתו הוצע להטיל מס ערך מוסף על נעלי ילדים, שקודם לכן היו פטורות מהמס. פיצג'רלד, שכבר לא זכה לתמיכת רוב חברי הפרלמנט, הגיע לארמון הנשיאות כדי להתייעץ עם הנשיא הילרי על האפשרות לפזר את הפרלמנט ולקיים בחירות כלליות. בכל אופן, בלילה בו קרסה הממשלה, הוציאה הנהגת פיאנה פול הצהרה המעודדת את הנשיא לא לפזר את הפרלמנט ולהטיל על פיאנה פול להרכיב ממשלה חדשה. שיחות טלפון הגיעו לנשיא כדי לשכנעו לנקוט בצעד שיאפשר להוהי להרכיב ממשלה, בין השאר מצדו של חבר פיאנה פול, בריאן לניהן ומצידו של הוהי שצוטט כאומר לשלישו הצבאי של הילרי, שעל פי הוראתו של הנשיא סירב להעביר את השיחה, כי כאשר הוא יהיה ראש הממשלה, הוא ידאג לחסל את הקריירה שלו. בביוגרפיה על הילרי הואשם הוהי כי הוא זה שהפיץ את השמועות על שערוריית המין על הנשיא שהוכחו בסופו של דבר כלא נכונות כלל.
כהונה שנייה כראש ממשלה
לאחר הבחירות של פברואר 1982, כאשר שוב נכשל הוהי בהשגת רוב מוחלט בפרלמנט, החלו לעלות שאלות בנוגע למנהיגותו. כמה ממבקריו של הוהי במפלגה הציעו שמועמד חלופי יעמוד לבחירתה לתפקיד ראש הממשלה. שמו של דזמונד או'מיילי עלה כמועמד אפשרי והוא היה מוכן להוות אתגר להוהי. עם זאת, ביום ההצבעה משך או'מיילי את מועמדותו והוהי נותר המועמד היחיד.
תקופת כהונתו השנייה של הוהי כראש הממשלה עמדה בעיקר בסימן של ניהול כלכלי לא תקין, בהתבסס על מדיניותו של הוהי לנצל את מדיניות הממשלה ואת תקציבה כדי להבטיח לו את תמיכת הרוב בפרלמנט. כשהוהי ותומכיו נקטו בקו פופוליסטי מסוכן כמעט בכל תחום של מדיניותו וכשהם סירבו לפעול מתוך ראייה מפוקחת לעתיד, מיעוט הולך וגדל של חברי המפלגה החל להביע את דאגתו. שאלת מנהיגותו של הוהי צצה ועלתה שוב כאשר באוקטובר הגיש חבר הפרלמנט של פיאנה פול, צ'ארלי מקקריווי, הצעת אי-אמון כנגד הוהי. דזמונד או'מיילי חלק על העיתוי של ההצעה אך באופן כללי הסכים לה וטרם הגשת ההצעה הוא התפטר מהממשלה. שורה של איומים על תומכי ההצעה החלו להגיע מצדם של חסידיו של הוהי. לאחר ישיבת סיעה שארכה 15 שעות, ושבמהלכה התעקש הוהי על הצבעה שמית והתנגד לקיומה של הצבעה חשאית, הצביעו 58 איש בעדו ו-22 נגדו. זמן לא רב לאחר מכן, קרסה ממשלתו של הוהי כאשר מפלגת העובדים פרשה מהקואליציה על רקע תוכנית קיצוצים נרחבת. פיאנה פול הובסה בבחירות של נובמבר 1982 ופיצג'רלד נבחר שוב להיות ראש ממשלה שנתמכה בקולותיהם של חברי מפלגת פינה גייל ומפלגת הלייבור. הוהי שב פעם נוספת לספסלי האופוזיציה.
ב-1982 היה הוהי קשור באופן בלתי ישיר בפרשיית רצח מוזרה שהתובע הכללי של אירלנד היה מעורב בה. פרשה זו גרמה נזק נוסף לתדמיתו.
תקופת האופוזיציה השנייה
מנהיגותו של הוהי עמדה למבחן בפעם השלישית כאשר דווח על מעורבותו בפרשת ההאזנות לטלפונים של כתבים פוליטיים. למרות לחץ כבד, סירב הוהי להתפטר ושרד הצבעת אי אמון פנים-מפלגתית נוספת ברוב דחוק. הצלחתו של הוהי נזקפה באופן חלקי למותו של חבר הפרלמנט מטעם המפלגה, קלמנט קלהאן, מתומכיו של או'מיילי. אנשיו של הוהי הצליחו לדחות את הישיבה עקב ההלוויה, ובכך ניתן להם זמן נוסף כדי להיערך לישיבה.
במאי 1984 פרסם "פורום אירלנד החדשה" לפתרון המצב בצפון אירלנד את הדוח שלו. הוהי היה מעורב בניסוח הדוח עוד כשכיהן כראש ממשלה והסכים לכמה תרחישים אפשריים לשיפור המצב שם. אך עם פרסום הדוח, הכריז הוהי כי לדעתו הפתרון היחידי הוא אירלנד מאוחדת. הצהרה זו ספגה ביקורת על ידי אישים אחרים שהשתתפו בפורום. או'מיילי תמך בדוח ומתח ביקורת על עמדתו השאפתנית של הוהי. בראשית 1985 הגישה הממשלה הצעת חוק להתרת מכירת אמצעי מניעה. פיאנה פול התנגדה לחוק, אך או'מיילי תמך בממשלה בטענה שהנושא לא פוליטי. פרשה זו הגבירה את היריבות בין שני האישים ובדצמבר אותה שנה הקים או'מיילי מפלגה חדשה, המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית שאליה הצטרפו כמה חברי פרלמנט מפיאנה פול.
בנובמבר 1985 חתמו פיצג'רלד ומרגרט תאצ'ר על ההסכם האנגלו-אירי שנתן לרפובליקה של אירלנד מעמד מסוים בצפון אירלנד. כמו בעת פרסום הדוח של פורום אירלנד החדשה, הביע גם עתה הוהי את ביקורתו על ההסכם והכריז שאם ייבחר שוב לתפקיד ראש הממשלה, הוא ינהל משא ומתן מחודש עליו. פיצג'רלד הכריז על בחירות חדשות בפברואר 1987. מערכת הבחירות עמדה בסימן של התקפות רציניות של פיאנה פול על הממשלה בשל קיצוצים בתקציב ועל ניהול כושל של הכלכלה. עם פרסום תוצאות הבחירות התברר כי הוהי נכשל שוב בהשגת רוב מוחלט למפלגתו. בסופו של דבר הצביע הפרלמנט בעד ממשלתו של הוהי ברוב דחוק.
כהונה שלישית כראש ממשלה
כעת עמד הוהי בראש ממשלת מיעוט. המנהיג החדש של מפלגת פינה גייל, אלן דוקס, הנהיג מדיניות חדשה, על פיה מפלגתו תתמוך בממשלה בכל צעד שיישם מדיניות כלכלית קשוחה. החוב הלאומי הוכפל בתקופת כהונתו של פיצג'רלד והממשלה הציעה קיצוץ רוחבי בכל משרדי הממשלה, קיצוץ שהיה רציני יותר אם פיצג'רלד היה נותר בתפקידו. מערכת המיסים שונתה כך שתעודד ייזום עסקי ותעסוקה. הצעדים שנקטה ממשלתו זו של הוהי אכן גרמו לשינוי בכלכלת אירלנד. אחד המיזמים החשובים ביותר באותה תקופה היה הקמתו של מרכז השירותים הפיננסי הבינלאומי (IFSC) בדבלין.
בסוף אפריל 1989 חזר הוהי מביקור ביפן ובשובו התבשר כי הממשלה עלולה לספוג תבוסה בהצבעה בפרלמנט, שבעקבותיה יהיה עליו להכריז על בחירות חדשות. הממשלה אכן הובסה בהצבעה והוהי, שהיה מעודד מסקרי דעת קהל שחזו ניצחון ברוב מוחלט של פיאנה פול, הכריז על עריכת בחירות ב-15 ביוני. אף על פי כן, הפסידה פיאנה פול ארבעה מושבים בפרלמנט והאפשרות של הקמת עוד ממשלת מיעוט נראתה דחוקה. בפעם הראשונה בהיסטוריה נכשל מועמד לראשות הממשלה מלהשיג רוב בפרלמנט. על פי החוקה היה על הוהי ללכת אל הנשיא ולהתפטר, אך הוא סירב לעשות כן. כמעט חודש לאחר הבחירות הוקמה קואליציה של פיאנה פול יחד עם המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית. הייתה זו הפעם הראשונה שהמפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית נכנסה לקואליציה.
ב-1990 עמד הוהי בפני אתגרים נוספים. במחצית הראשונה של השנה הוא היה הנשיא התורן של האיחוד האירופי. הבחירות לנשיאות אירלנד היו מאכזבות מבחינתו כאשר בראיין לניהן, המועמד של פיאנה פול לתפקיד הובס על ידי מרי רובינסון. במהלך מערכת הבחירות צצה ועלתה שוב הפרשה של שיחות הטלפון שהגיעו לארמון הנשיא ב-1982 כדי ללחוץ על הנשיא שלא לפזר את הפרלמנט ולאפשר להוהי להרכיב ממשלה. לניהן הואשם בלחץ בלתי ראוי על הנשיא, שאמור להיות ראש המדינה ומעל הפוליטיקה. התברר כי או'מיילי לחץ על הוהי לפטר את לניהן כדי שהממשלה תשרוד. החשיפה גרמה להוהי נזק תדמיתי נוסף.
ניצחונו זה של הוהי היה קצר ימים. סדרה של טעויות פוליטיות הובילו לסיום כהונתו כראש ממשלה. חילוקי דעות צצו ועלו על ניסיון מינויו של ג'יימס מקדייד כשר ההגנה, שהתפטר מתפקידו עוד לפני שנכנס אליו, עקב לחצו של או'מיילי. מצב גרוע יותר בא לאחר מכן כאשר שון דוהרטי, שכשר המשפטים לקח על עצמו את האחריות על שערוריית ההאזנות בראשית שנות השמונים, הכריז בראיון טלוויזיוני, לאחר עשר שנים שבהן עמד על כך שהוהי לא ידע דבר על ההאזנות, שהוהי ידע על ההאזנות ואף אישר אותן. הוהי הכחיש זאת בתוקף, אך השרים מטעם המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית הודיעו כי לא יוכלו להמשיך לכהן בממשלה כל עוד הוהי עומד בראשה. הוהי הודיע למנהיג הפרוגרסיבים-דמוקרטים, דזמונד או'מיילי, כי בכוונתו לפרוש בקרוב, אך הוא מעוניין לעשות זאת בעיתוי שהוא ייבחר. או'מיילי הסכים והממשלה המשיכה לכהן.
ב-30 בינואר 1992 הודיע צ'ארלס הוהי בישיבת הסיעה כי הוא פורש מתפקיד מנהיג המפלגה. הוא המשיך לכהן כראש ממשלה עד ל-11 בפברואר, כאשר הוא הוחלף על ידי שר האוצר המודח, אלברט ריינולדס. בנאומו האחרון בפרלמנט הוא ציטט את אותלו באומרו בין השאר: "הענקתי את שירותי למדינה, הם יודעים זאת, זה הסוף". הוהי עבר לשבת בספסלים האחוריים עד לפרישתו ערב הבחירות של 1992. בנו, שון הוהי, נבחר לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של אביו בבחירות אלה. בדצמבר 2006 מונה שון הוהי להיות תת-שר במשרד החינוך והמדע.
שערוריות כספיות
עושרו האישי של הוהי ואורח חייו הראוותני (בבעלותו היו סוסי מרוץ, יאכטת מפרשים גדולה, אי פרטי ואחוזה מעוצבת), משכו זה מכבר תשומת לב. לכל אורך הקריירה שלו הוא סירב להשיב לשאלות כיצד הוא מימן את כל אלה באמצעות משכורת ממשלתית. למרות רצונו המוצהר להתרחק מעין הציבור, שאלות אלה רדפו אחריו גם לפרישה, ובסופו של דבר התפוצצו לסדרה של שערוריות פוליטיות, כספיות ואישיות שהכתימו את דמותו ואת המוניטין שלו.
ב-1997 חשף לראשונה בית דין ממשלתי ממונה, בראשותו של השופט בריאן מקקראקן, שהוהי קיבל מתנות כספיות בסכומים גבוהים מאיש עסקים ושהוא החזיק חשבונות בנק סודיים באיי קיימן. הוהי הואשם בהאשמות פליליות על שיבוש עבודתו של בית הדין של מקקראקן. המשפט על האשמות אלו נדחה ללא הגבלת זמן לאחר שהשופט הודיע שהוא לא יוכל לנהל משפט הוגן בעקבות הערות שהשמיעה סגנית ראש הממשלה, מרי הרני.
ב-1997 אחזה את הציבור תדהמה כאשר נחשפו האשמות שהוהי מעל בכספי המפלגה, שכספי משלמי המיסים שימשו לניהול פעולות המפלגה ושחלק ניכר מכספים אלה הוצאו על בגדי יוקרה ועל סעודות במסעדת יוקרה בעוד שבאותה תקופה הטיף הוהי להידוק החגורה ולקיצוצים בתקציב המדינה.
בדצמבר 2006 פרסמה ועדת חקירה ממשלתית מידע על עסקיו הכספיים של הוהי. בדוח הראשי שלה חשפה הוועדה את הממצאים הבאים:
הוועדה דחתה את טענותיו של הוהי כי הוא לא עסק כלל בענייניו הכספיים והוא הואשם על ידי הוועד ב"ביזוי הדמוקרטיה".
בסופו של דבר הסכים הוהי על הסדר על פיו הוא ישלם סך של 6.5 מיליון ליש"ט כהחזר מס וכקנס. באוגוסט 2003 נאלץ הוהי למכור את אחוזתו הגדולה תמורת 45 מיליון ליש"ט כדי לממן את הייעוץ המשפטי ששכר במהלך דיוני הוועדה.