cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצפה נויטרינו בגלאי אייסקיוב
בנייה
הגלאי מורכב למעשה מ-86 מיתרים, שעל כל אחד מהם מותקנים 60 Digital Optical Modules, כל אחד מהם מעט גדול יותר מקוטרו של כדורסל. כל המכשור הורד לתוך פיר שעומקו כ-2.5 ק"מ, על מנת ליצור מבנה בצורת קובייה שנפחה הוא קילומטר מעוקב. הקובייה מורכבת מ-5,160 גלאים סך הכול והיא מתחילה מעומק של קילומטר וחצי מתחת לקרקע. בנוסף ישנם גם תתי-גלאים כגון, Antarctic Muon And Neutrino Detector Array) AMANDA) ו-גלאי קרינה צ'רנקוב. בניית הגלאי החלה בשנת 2005 והושלמה ב-18 בדצמבר 2010. עלות הבנייה הייתה בסך של כ-240 מיליון דולר, ובשיתוף פעולה של 47 מוסדות מ-12 מדינות שונות ברחבי העולם בהובלת הקרן האמריקנית הלאומית למדע.
איך הניסוי עובד
נייטרינו נכלל במודל הסטדנרטי כאחד מהחלקיקים האלמנטריים ושייך לקבוצת הלפטונים והוא בעל מטען חשמלי נייטרלי ורק לעיתים רחוקות מגיב עם חומרים אחרים. כשנייטרינו כן מגיב עם מולקולת מים חלקיק חדש, שמטענו החשמלי זהה למטען האלקטרון אך מסתו שונה - מיואון או טאו (השייכים לקבוצת הלפטונים גם כן). טעון כמו אלקטרון, מיואון או טאו. הלפטונים הטעונים הללו יכולים לנוע בקרח במהירות הגבוהה יותר ממהירות הפאזה של אור אשר יעבור דרך אותו הקרח. זאת משום שכאשר האור נע בתוך הקרח הוא מאט במקצת אבל הלפטונים אינם מושפעים מהעובדה שהם זזים בקרח ולכן מהירותם גדולה יותר ממהירות האור. כאשר הלפטונים נעים בקרח במהירות הגבוה יותר ממהירות הפאזה של האור - הם פולטים קרינת צ'רנקוב אשר נקלטת על ידי החיישנים. האותות המתקבלים מועברים לפני השטח של הקרחון על ידי כבלים. האותות נאספים ונשלחים למתקן וחלקם נשלחים להמשך מחקר לניתוח נוסף באוניברסיטאות השותפות למחקר זה. ברגע שהמידע מועבר ניתן לשחזר את מסלול התנועה של הנייטרינו אשר הגיע ועבר דרך הגלאי. הגלאים של IceCube מסוגלים לזהות רק חלקיקי נייטרינו בעלי אנרגיה מינימלית של 1011 אלקטרון-וולט. כתוצאה מכך מה שהוזכר לפני לא יתרחש אם האנרגיה של חלקיק נייטרינו לא תעמוד בדרישות המינימליות.
בזמן פעולת הגלאי קיימים אתגרים המפריעים ומקשים על המחקר איתם יש להתמודד. לדוגמה, כשקרינה קוסמית פוגעת באטמוספירה מעל לחיישנים נוצרים חלקיקי מיואון אשר נקלטים בגלאי IceCube ומקשים על זיהוי המיואונים שמקורם בהתנגשות של נייטרינו במולקולת המים בקרח שלשמם נבנו גלאים אלו. בנוסף, מגיעים לגלאי גם נייטרינו אשר נובעים מקרינה קוסמית הפוגעת בקצה השני של כדור הארץ. על מנת להבדיל בין התופעות השונות בודקים את האנרגיה והכיוון של התוצרים של הנייטרינו אחרי ההתנגשות. אם יש יותר אנרגיה מהמצופה או שהכיוון במרחב הוא יוצא דופן, ניתן לדעת שמקורו של הנייטרינו הוא מחוץ לכדור הארץ.
מקורות נקודתיים של נייטרינו בעלי אנרגיות גבוהות
מקור של נויטרינו בעלי אנרגיה גבוה יכול להסביר את המקור של הקרינה הקוסמית בעלת האנרגיה הגבוה ביותר. לקרינה זו יש כל כך הרבה אנרגיה שהשדה המגנטי של גלקסיות לא מסוגל להכיל אותן, ולכן מניחים שהן מגיעות ממקור אחר. ההשערה התאורטית היא שהמקורות הללו, אשר יכולים ליצור קרינה קוסמית כזאת, גם יצרו נויטרינו בעלי אנרגיה גבוהה שמסוגלים להגיע לכדור הארץ. לכן נייטרינו אלו יבצעו אינטראקציה עם הגלאי IceCube וניתן יהיה לחקור אותם.
התפרצויות של קרינת גמא אשר חופפות עם נייטרינו
כאשר שני פוטונים מתנגשים זה עם זה או כאשר קבוצה של פוטונים מתנגשים הם יוצרים פאיונים. פאיונים טעונים מתפרקים למיואונים ולמיואון נייטרינו ואילו פאיונים טבעיים (אשר לא נוצרו מהתנגשות פוטונים) מתפרקים והופכים לקרינת גמא. קיימת אפשרות ששטף של קרינת גמא יחפוף לשטף של נייטרינו במקורות מסוימים כגון, התפרצויות של קרינת גמא ושאריות של סופרנובה. תופעה זו תוכל לשפוך אור על אופייה החמקמק של ההתפרצויות של קרינת גמא.
תנודת נייטרינו
הגלאי IceCube מסוגל לזהות גם את תנודותיהם של נייטרינו שמקורם בקרינה הקוסמית. הגלאי מסוגל לזהות רק נייטרינו אשר יש להם אנרגיה של לפחות 25 ג'יגה-אלקטרון-וולט. ככל שהזמן עובר כך מתקבל עוד ועוד מידע על תנודת האלקטרונים וכתוצאה מכך IceCube יוכל לדייק יותר במדידותיו ואולי אפילו למצוא את המסה המדויקת של שלושת חלקיקי הנייטרינו השונים (אלקטרון נייטרינו, מיואון נייטרינו ותאו נייטרינו).
חיפוש אחר חומר אפל
Weakly interacting massive particle) WIMP), חומר אפל יכול להילכד על ידי כוח המשיכה של גרמי שמיים אשר בעלי מסות גבוהות כמו השמש ולהצטבר במרכזה. אם ריכוז החומר מספיק גבוה הם יתחילו לעבור איון. כתוצאה מכך עשויים להיווצר חלקיקי נויטרינו. הגלאי IceCube יוכל לזהות את התופעה הזו מכיוון שבמקרה שכזה הוא יקלוט יותר חלקיקי נויטרינו מכיוון השמש מבדרך כלל.
סופרנובה
IceCube הוא חלק ממערכת ההתראה מפני סופרנובות. הגלאי מסוגל לזהות רק סופרנובות שנמצאות בתוך הגלקסיה שלנו משום שלנויטרינו שלהן יש רמת אנרגיה גבוה מספיק כדי שהגלאי יוכל לגלות. בניגוד לנויטרינו של סופרנובות רחוקות שהם בעלי רמת אנרגיה נמוכה מידי.
תוצאות
הארגון פרסם מאמרים על המגבלות של זרימת הנויטרינו ממקורות, התפרצויות גמא והשמדת נויטרינו בשמש.
ב-2013 זוהו שני נויטרינו אשר רמת האנרגיה שלהם היא הגבוהה ביותר שאי-פעם התגלתה. לנויטרינו הללו קראו ארני וברט (בעברית אריק ובנץ) על שם הדמויות מתוכנית הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום". באותה שנה התגלה חלקיק נוסף שרמת האנרגיה שלו הייתה גדולה אף יותר משל השניים הקודמים והוא נקרא על שם דמות נוספת מרחוב סומסום - ציפורת.
קול קדומים (סרט, 2020)
קול קדומים (באנגלית: The Call of the Wild) הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 2020 המבוסס על הרומן של ג'ק לונדון משנת 1903 "קול קדומים" ("קריאת הפרא") והוא מהווה רימייק לסרט באותו שם משנת 1935, שהופק על ידי פוקס המאה העשרים. את הסרט ביים כריס סנדרס, על פי תסריט של מייקל גרין ובכיכובם של האריסון פורד, דן סטיבנס, קארן גילאן, עומר סי וברדלי וויטפורד.
הסרט הופק על ידי אולפני המאה ה-20 והופץ לאקרנים ב-21 בפברואר 2020.
תקציר עלילת הסרט
כלב מבוית מסוג סן ברנרד/קולי סקוטי בשם באק', חי חיים מאושרים בביתו של שופט. יש לו הכל מכל טוב. וגם אם הוא קצת משתולל כולם מתייחסים אליו ביראת כבוד, משום שהוא שייך לשופט. באישון לילה באק' נגנב מבית בסנטה קלרה שבקליפורניה ונמכר לסוחרי הובלה ביוקון. הסרט מגולל את הרפתקאותיו בטבע הפראי של צפון קנדה.
הפקה
באוקטובר 2017 הוכרז כי פוקס המאה ה-20 מפתחת עיבוד קולנועי לרומן "קריאת הפרא" מאת ג'ק לונדון משנת 1903, שעלילתו מתרחשת ביוקון בסביבות 1890 סביב בהלת הזהב של קלונדייק, אותו יביים כריס סנדרס מתסריט מאת מייקל גרין ובהפקת ארווין סטוף.
ביולי 2018 לוהקו האריסון פורד ודן סטיבנס לתפקידים בסרט, כשפורד אמור לככב בתפקיד ג'ון ת'ורנטון, שממשיך במצוד אחר זהב. הסרט יקבל עבודות אפקטים מיוחדים מאולפני MPC Montréal. באוגוסט 2018 הצטרף קולין וודל. בספטמבר התווספו עומר סי וקארן גילן לקאסט. באוקטובר הצטרף בראדלי וויטפורד לצוות השחקנים, בנוסף להצטרפותה של קארה גי בנובמבר.
צילומים עיקריים החלו בסוף ספטמבר 2018 בלוס אנג'לס.
שחרור
הסרט היה אמור לצאת לאקרנים ב-25 בדצמבר 2019, אך נדחה ל-21 בפברואר 2020, בעקבות רכישת פוקס על ידי דיסני, כדי להתאים את יציאתם של "מלחמת הכוכבים: עלייתו של סקייווקר" ו"מרגלים לא רגילים".
שיטת החזקה
באנליזה נומרית שיטת החזקה היא שיטה למציאת קירוב לערך העצמי הכי גדול בערכו המוחלט של מטריצה ואת הווקטור העצמי המתאים לו. זוהי שיטה פשוטה למציאת ערך עצמי.
אף על פי שהשיטה מאפשרת למצוא רק קירוב לערך העצמי הגדול ביותר ולווקטור העצמי המתאים לו, היא שימושית מאוד בבעיות חישוביות. לדוגמה בהפעלתה על מטריצה דלילה של השכנויות או הקישורים באינטרנט, ניתן להשתמש בה לחישוב דירוג האתרים של גוגל, PageRank, וטוויטר עשתה שימוש בשיטה זו כדי להציג המלצות למשתמשים אחרי מי לעקוב.
תיאור השיטה
עבור מטריצה ריבועית A בגודל n \times n.
קצב התכנסות
קצב ההתכנסות של השיטה תלוי בפער בין הערך העצמי הכי גדול לזה הבא אחריו.
לוי דוכמן
הרב לוי יצחק דוכמן הוא הרב הראשי בקהילה היהודית שבאיחוד האמירויות הערביות. מוכר כרב רשמי מטעם הממשלה. שליח חב"ד לאיחוד האמירויות. מתגורר ופועל באיחוד האמירויות משנת 2014. פועל לעיתים גם במדינות המפרץ הפרסי.
תחילת רבנותו
את דרכו הרבנית החל בגיל 21 בקזבלנקה שבמרוקו, שם ניהל את פעילות הקהילה היהודית במסגרת בית חב"ד בהנהלת גיסו הרב לוי באנון. דובר חמש שפות בהן ערבית וצרפתית.
חב"ד החלה לפעול באיחוד האמירויות הערביות בשנת 2008. בשנת 2014 הרב דוכמן החל את פעילותו הרבנית בקרב יהודים החיים במדינה. בשנת 2019, לאחר שהממשל הכיר בקהילה היהודית באיחוד, החלה פעילותו להתפרסם יותר. והוא נהיה מעורב יותר בפעילויות ייצוגיות במסגרת סובלנות בין-דתית. נמנה עם ראשי הקהילה היהודית. בסוף 2020 מונה להיות שליח חב"ד לאיחוד האמירויות.
בשנת 2015, הקים דוכמן מסגרת לימודית יהודית ראשונה באמירויות, תלמוד תורה לילדים שהתגוררו בזמנו בדובאי.
רבנותו
כרב בעל מעמד תושבות במדינה, והמתגורר בה דרך קבע, קיבל הרב דוכמן את רישיון הרבנות הראשון מממשלת אבו דאבי, רישיון 001.
תחת מנהיגותו פועלים בתי הכנסת של הקהילה היהודית בדובאי ובאבו דאבי. הרב דוכמן יצר את מה שהוא מכנה "נוסח דובאי", שהוא שילוב של שירים ומנגינות מאזורים שונים בתפילה, כדי לגרום לאנשים מכל מקום ועדה להרגיש בנוח.
אירועים
בשנת 2020 הגיע הראשון לציון הרב יצחק יוסף לביקור באיחוד האמירויות הערביות והיה אורח הכבוד של הקהילה. הרב יוסף ביקר בכל מוסדות הקהילה.
ביוני 2021, בעת הסרת הלוט לפתיחתה הרשמית של שגרירות ישראל באיחוד האמירויות, קבע הרב דוכמן את המזוזה בשגרירות במעמד שר החוץ וראש הממשלה החלופי יאיר לפיד.
נכון לשנת 2022 הרב דוכמן משמש כתפקיד חבר המנהלים של ארגון איחוד הרבנים במדינות האסלאם. נשיא הארגון, הרב מנדי חיטריק, רבה של הקהילה האשכנזית בטורקיה, ציין שהרב דוכמן ביקש מהיהודים באיחוד האמירויות להתהלך ברחוב ולראשיהם כיפות, בין השאר כדי להרגיל את המקומיים לנוכחות היהודית.
במרץ 2022, הוזמן הרב הראשי לישראל הרב דוד לאו לביקור רשמי באיחוד האמירויות, הרב הראשי יחד עם הרב דוכמן ביקרו במוסדות הקהילה, נפגשו עם שגריר ישראל מר אמיר חייק וכן נפגשו עם שייח נהיאן בין מובראק אל נהיאן - שר הסובלנות וחבר הקבינט האמירתי.
במאי 2022 מיד לאחר מותו של שייח' ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, נשיאה הקודם של איחוד האמירויות, הוזמן הרב דוכמן על ידי הנשיא הנבחר שייח' מוחמד בן זאיד אאל נהיאן לארמון הנשיאות לשאת דברי נחומים בשם הקהילה היהודית ויהדות העולם, ולהודות על התמיכה והחמלה שמעניקים השליטים ליהודים באיחוד.
משפחתו
לרב דוכמן בת.
פרקשד
לפחות שני יישובים מכונים בספרות העברית בשם פרקשד:
SPDY
SPDY (מבוטא: סְפִּידִי) הוא פרוטוקול רשת פתוח שפותח בעיקר על ידי גוגל עבור תעבורת מידע ברשת. הוא מנהל תעבורת רשת התומכת בפרוטוקול HTTP, ומכוון להפחתה של זמן השהיה בתעבורת המידע וכן להגברת אבטחת המידע הזורם ברשת.
את השיפורים בזמן ההשהיה הוא משיג על ידי תמיכה בדחיסת מידע באופן מובנה, וכן ריבוב וניהול עדיפויות על פי סוג המידע ופרמטרים שונים, אולם הדבר תלוי בתנאי פריסת הרשת ואתרי האינטרנט. השם SPDY הוא סימן מסחר של גוגל ואינו מייצג ראשי תיבות.
במהלך פיתוחו של הפרוטוקול היו מעורבים אנשיו בהליך הפיתוח של HTTP/2, כולל מייק בלש ורוברטו פאון. החל מפברואר 2015, כאשר אושר המתווה של HTTP/2, הודיעה גוגל כי הגרסה החדשה שלו תתמוך ביכולות SPDY והתמיכה בו צפויה להיפסק במהלך 2016.
יחסי אינדונזיה–סרי לנקה
יחסי אינדונזיה–סרי לנקה הם היחסים הדו-צדדיים של אינדונזיה וסרי לנקה. שתי המדינות חולקות כמה קווי דמיון תרבותיים. אינדונזיה וסרי לנקה חברות בארגון הסחר העולמי. הן חברות מייסדות של ארגון המדינות הבלתי-מזדהות. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1952.
היסטוריה
מערכת היחסים בין שתי המדינות החלה במאה החמישית לספירה, וסימנה את בוא ההשפעות של ההינדואיזם והבודהיזם מתת היבשת ההודית וסרי לנקה לארכיפלג האינדונזי. הממלכות ההינדיות-בודהיסטיות של אינדונזיה העתיקה וסרי לנקה טיפחו קשרים במאה ה-9 עד ה-12 לספירה, בתקופת האימפריה של סריג'איה. במהלך תקופה זו, הבודהיזם הייתה הדת העיקרית של שתי המדינות. על פי דברי שגריר סרי לנקה באינדונזיה, מלך אינדונזיה ביקר בסרי לנקה הציג פיל תינוק כמתנה.
יחסי הגומלין ביניהם צמחו במאות ה-17 וה-18, שכן שתי המדינות נפלו תחת שליטתה של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC). סרי לנקה הייתה חלק מ-VOC בתקופה ההולנדית בציילון בין השנים 1656–1796. במאה ה-17 הייתה אינדונזיה בשליטתה של חברת מזרח הודו ההולנדית וכן שיכון המטה של ה-VOC. לימים הפכה למושבה הולנדית כאיי הודו המזרחיים ההולנדיים עד מלחמת העולם השנייה. במהלך המאה ה-18 הוגלו לסרי לנקה הרבה מלכים, נסיכים ולוחמים מג'ווארם מטארם, מדורה וסולאווסי, שהתנגדו לשלטון ההולנדי בארכיפלג האינדונזי. צאצאי הגולים באינדונזיה יצרו את הקהילה האינדונזית - מלאית בסרי לנקה שיכולה להתחקות אחר אבותיהם לג'אווה, מדורה וסולווסי.
אינדונזיה וסרי לנקה כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים ב-2 באוגוסט 1952. היחסים התרחבו בשנת 1955, כאשר אינדונזיה וסרי לנקה יחד עם הודו, פקיסטן ובורמה יזמו את ועידת באנדונג. מאז 1962 שודרג מעמדו של משרד הקונסוליה האינדונזית בקולומבו כשגרירות. המשרד שימש גם כמשרד הייצוג האינדונזי עבור האיים המלדיביים החל מ-2 בספטמבר 1975.
כלכלה וסחר
המועצה העסקית של סרי לנקה–אינדונזיה הוקמה ב-30 באוגוסט 1991, במטרה העיקרית לקדם סחר, השקעות ותיירות דו צדדית.
מאז 2012 הסכימו שתי המדינות על הגדלת מגזרי שיתוף הפעולה הדו-צדדיים, כולל ביטחון, תרבות, חקלאות ומים.
הרהורי לילה (אדוארד יאנג)
התלונה, או הרהורי לילה על אודות החיים, המוות והאלמוות (באנגלית: The Complaint: or, Night-Thoughts on Life, Death, & Immortality), הידועה יותר בשמה הפשוט הרהורי לילה (Night-Thoughts), היא שיר ארוך מאת המשורר האנגלי, בן המאה ה-18, אדוארד יאנג, שפורסם בתשעה חלקים (או "לילות") בין 1742 ל-1745.
השיר נכתב בחרוז לבן. הוא מתאר את הרהורי המשורר על המוות על פני סדרה של תשעה לילות שבהם הוא מהרהר באובדן אשתו וחבריו, ומקונן על חולשות אנושיות. השורה הידועה ביותר בשיר (בסוף "לילה א'") היא האמרה "סחבת היא גנב הזמן", המהווה חלק מקטע שבו דן המשורר כמה מהר החיים וההזדמנויות יכולים לחמוק ממנו.
להרהורי לילה היה מוניטין גבוה מאוד במשך שנים רבות לאחר פרסומה, אבל עכשיו היא ידועה ביותר בשל סדרה גדולה של איורים מעשה ידי ויליאם בלייק משנת 1797. קבוצה פחות ידועה של איורים נוצרה על ידי תומאס סטות'ארד בשנת 1799.
תשעת הלילות מהווים למעשה, כל אחד, שיר נפרד בפני עצמו. אלה שמותיהם, כדלקמן: "חיים, מוות, אלמוות" (המוקדש לארתור אונסלואו); "זמן, מוות, ידידות" (המוקדש לספנסר קומפטון); "נרקיסה" (המוקדש למרגרט בנטינק); "הניצחון הנוצרי" (המוקדש לפיליפ יורק); "ההישנות" (המוקדש לג'ורג' לי); "החזרת הכופרים" (בשני חלקים, "תהילה ועושר" ו"הטבע, ההוכחה והחשיבות של האלמוות ", המוקדש להנרי פלהאם); "התנצלותו של הטוב, או, ויען איש העולם" (ללא הקדשה); ו "נחמה" (המוקדש לתומאס פלהאם-הולס).
בספר הביוגרפיה על חייו של סמואל ג'ונסון, ג'יימס בוסוול תיאר את היצירה הרהורי לילה "כשירה הגדולה והעשירה ביותר, אשר הגאונות האנושית יצרה אי פעם".
איוריו של ויליאם בלייק להרהורי לילה (1795-1797)
ב-1795, ויליאם בלייק, קיבל על עצמו הזמנה לאייר את היצירה הרהורי לילה, לשם פרסומה במהדורה חדשה ומורחבת, כאשר שמו של המוציא לאור, לצורך העניין, היה ריצ'רד אדוארדס. בלייק החל לעבוד על היצירה, תוך שהוא משלים 537 איורים בצבעי מים, כאשר 200 מתוכם יועדו על ידו להיכלל במסגרת התחריטים לפרסום היצירה. הכרך הראשון - אשר כלל 43 תחריטים מאת ויליאם בלייק - יצא לאור בשנת 1797, אולם הוא היווה כישלון מסחרי ופרויקט הוצאה לאור יקר זה, ננטש.
מפני שהעדות העיקרית להשפעתם האמנותית של האיורים להרהורי לילה על יצירתו של בלייק, ניתנת להמחשה רק באמצעות התחריטים המעטים שהוא יצר, חוקרי ההיסטוריה של האמנות, לא מיהרו להכיר בחשיבותו ובמרכזיותו של הפרויקט במסגרת מכלול עבודתו של בלייק. ב-1980, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, החלה להוציא לאור מהדורת ספרים אקדמית בת חמישה כרכים, של הרהורי לילה, כאשר רק שניים מהם פורסמו למעשה, בניהולו של העורך האקדמי ג'יי אי. גרנט, תוך זניחת פרסומם של שאר הכרכים במהדורה. ב-2005, הפוליו סוסייטי, פרסמה מהדורת פקסימיליה מהודרת של הרהורי לילה, בליווי פרשנות מאת רוברט האמלין. מהדורת פקסימיליה זו, מאת הפוליו סוסייטי, הייתה הראשונה (ועד עכשיו, היחידה), שבה כל 537 האיורים פורסמו בה, בצבע מלא.
יחסי מלזיה–פורטוגל
יחסי מלזיה–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין מלזיה ופורטוגל. שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים ישירים מאז 1975.
מלאקה הייתה מושבה פורטוגזית בין השנים 1511–1641. השפה הקריאולית, המדוברת שם עד היום וידועה בשמות שונים, כולל Língua cristã, Papiá Kristáng, Crioulo de Malaca או Melakan Portuguese, מתוארכת גם היא מתקופה זו.
בשנת 2015 נרשמו בפורטוגל 59 אזרחי מלזיה, בשנת 2009 34 אזרחים פורטוגלים היו רשומים במלזיה.
היסטוריה
בשנת 1509 דיוגו לופש דה סקיירה היה הימאי הפורטוגלי הראשון שהגיע למרכז המסחרי של מלאקה. ב-15 באוגוסט 1511 כבשו כוחות פורטוגלים בפיקודו של אפונסו דה אלבוקרקי את סולטנות מלאקה. הם בנו את המבצר A Famosa והסולטאן מחמוד עזב את העיר.
מלאקה הייתה תחת שלטון פורטוגלי עד 1641, ולאחר מכן היא נפלה בידי ההולנדים, ואחריהם האנגלים במאה ה-19.
בשנת 1957 פדרציית מלאיה, הישות המרכזית שקדמה למלזיה, קיבלה עצמאות מבריטניה. משטר אסטדו נובו הפורטוגלי החזיק בינתיים במושבותיו והתבודד יותר ויותר מבחינה בינלאומית, ובשל כך לא התקיימו יחסים דיפלומטיים ישירים עם מלזיה.
לאחר מהפכת הצפורנים בשנת 1974, פורטוגל, שחזרה לדמוקרטיה, העניקה למושבותיה עצמאות וחידשה את מדיניות החוץ שלה.
בדצמבר 1975 כוננו מלזיה ופורטוגל יחסים דיפלומטיים ישירים. בשנת 2008 הכירה אונסק"ו בעיר העתיקה ההיסטורית של מלאקה, כולל שרידיה מהתקופה הפורטוגזית, יחד עם העיר ג'ורג' טאון כאתר מורשת עולמית.
במלאת 500 שנה ליישוב הפורטוגזי בשנת 2011, נערכו אירועים שונים במלאקה, כולל הופעות של ריקודי עם מלזיים ומוזיקה לפי המסורת הפורטוגזית.
יחסים כלכליים
ללשכת המסחר הפורטוגלית AICEP יש סניף בבירת מלזיה קואלה לומפור.
באותה תקופה מלזיה ייצאה סחורות בשווי 50.7 מיליון אירו לפורטוגל (2015: 53.9 מיליון אירו; 2014: 64.0 מיליון אירו; 2013: 63.5 מיליון אירו; 2012: 78.9 מיליון אירו), מתוכם 37.7% פלסטיק ואלסטומרים (בעיקר גומי טבעי), 35.6% מכונות ומכשירים, 5.1% מתכות, 4.2% טקסטיל ומוצרים כימיים-תרופתיים 3.0%.
זה הפך את מלזיה ליבואנית ה-89 וליצואנית ה-61 בגודלה לסחר חוץ בפורטוגל. בסחר החוץ המלזי דורגה פורטוגל במקום ה-84 כיבואנית ובמקום ה-71 כיצואנית.
יחסי אינדונזיה–בלגיה
יחסי אינדונזיה–בלגיה הם היחסים הדו-צדדיים של בלגיה ואינדונזיה.
היסטוריה
היחסים החלו בשנת 1947 במעורבות בלגית בנציבות שלוש האומות, יחד עם אוסטרליה וארצות הברית, על פתרון המחלוקות בין אינדונזיה להולנדים ביחס לריבונות אינדונזית. בהמשך, בלגיה הייתה בין המדינות האירופאיות הראשונות שהכירו באינדונזיה בשנת 1949. בדצמבר 1949 הקימה אינדונזיה נציגות לממלכת בלגיה. בשנת 1963, שתי המדינות הסכימו לשדרג את היחסים הדו-צדדיים לרמת השגרירות. משלחתה של רפובליקת אינדונזיה לקהילה האירופית הוקמה ב-18 באוגוסט 1990 בבריסל.
בשנת 2005 בעקבות הצונאמי באוקיינוס ההודי, בלגיה השתתפה במשימת ניטור באצ'ה לפיקוח על יישום הסכם השלום בהלסינקי בין ממשלת אינדונזיה לתנועת אצ'ה חופשית. בנובמבר 2008 ביקר הנסיך פיליפ מבלגיה באינדונזיה כדי לשפר את שיתופי הפעולה השונים עם אינדונזיה.
סחר והשקעה
בשנת 2008 שווי המסחר הכולל של בלגיה – אינדונזיה היה 1.28 מיליארד אירו. סחורות הייצוא העיקריות באינדונזיה לבלגיה הן מוצרי עץ ורהיטים, הנעלה, ביגוד, טקסטיל, עור, פנינים, מוצרי דייגים, ציוד לטבק ומכונות. ההשקעה של בלגיה באינדונזיה בשנת 2008 הייתה 16,6 מיליון אירו בשני פרויקטים. בתקופה שבין 1990–2007, סך ההשקעה של בלגיה באינדונזיה הסתכמה ב-263 מיליון אירו ב-49 פרויקטים, מרוכזים במטעים, אריחים וזכוכית, פלדה, בתי מרקחת, בגדים וטקסטיל.
תרבות ותיירות
בלגיה היא המדינה היחידה באירופה המחזיקה בפארק הנושא האינדונזי, "ממלכת גאנשה", שנפתח לראשונה ב-20 במאי 2009 על ידי שר התיירות והתרבות האינדונזי ג'רו וואצ'יק. הפארק התופס שטח של 6.2 דונם הוא הפארק האינדונזי הראשון באירופה, שנמצא בפארק השימור Pairi Daiza, ברוגלט, בלגיה. האוספים שלה כוללים פורה Agung שאנטי Buwana המקדש באלינזי הינדו, טנגארה נוסה במזרח ו טוראג'ה בתים מסורתיים העתקים מיניאטוריים של בורובודור ופראמבאנאן מקדשים. באוגוסט 2009 שלחה ממשלת אינדונזיה זוג פילים סומטרים לבלגיה כדי להחיות את הפארק האינדונזי. לדברי שגריר אינדונזיה בבלגיה נדג'יב ריפט קסואמה, הפילים הם מתנה מיוחדת להנצחת הקשרים הדיפלומטיים בין בלגיה לאינדונזיה שנמשכו 60 שנה. זוהי תוכנית הלוואת הגידול בעלי החיים בסכנת הכחדה הראשונה שהייתה אי פעם באינדונזיה באירופה.
.jo
.jo היא סיומת האינטרנט בירדן. איש קשר מקומי נדרש לרשום שם דומיין תחת .jo. בעבר היא נוהלה על ידי ה-NITC והיא מנוהלת כעת על ידי משרד הכלכלה הדיגיטלית והיזמות של ירדן.
האוהל האדום (מיני סדרה)
האוהל האדום היא מיני סדרת טלוויזיה אמריקאית בהפקת פולה ויינשטיין ובבימוי רוג'ר יאנג. הפרק הראשון בן השעתיים הוקרן בהקרנת בכורה ב-Lifetime ב-7 בדצמבר 2014. הפרק השני והאחרון שודר למחרת. הסדרה מבוססת על הרומן רב המכר בעל שם דומה מאת אניטה דיאמנט.
עלילה
התסריט הוא עיבוד של הספר האוהל האדום מאת אניטה דיאמנט, שעלילתו מבוססת על הסיפור התנ"כי של דינה בת יעקב.
דינה פותחת את הסיפור בתיאור השידוך של לאה אמה לאביה יעקב, וכן בתיאור הרחבת המשפחה כשיעקב התחתן גם עם רחל אחות לאה, והשפחות זלפה ובלהה.
דינה זוכרת שישבה באוהל האדום עם אמה ודודותיה, ריכלה על אירועים מקומיים וטיפלה בעבודות הבית. מספר דמויות נוספות שאינן מוזכרות בתיאור התנ"כי מופיעות כאן, כולל רותי אשתו השנייה של לבן ובניה.
דינה מיילדת, יחד עם אמה החורגת רחל. הן מגיעות ליילד בעיר שכם, שם פוגשת דינה את בנו של מלך העיר, והשניים מתאהבים. אימו דורשת שיינעלו בחדרו ויממשו את אהבתם.
על פי הספר בניגוד למתואר במקרא, דינה ובן המלך שכבו בהסכמה מלאה ולא התבצע אונס. לפי התיאור של התנ"ך בבראשית לד, דינה "נטמאה" על ידי נסיך שכם הקדומה, אף על פי שלפי הספר הוא מאוהב באמת בדינה. הוא גם מציע מוהר המתאים לבני המלוכה. אחיה שמעון ולוי שלא מרוצים מהאהבה בין הנסיך לאחותם אומרים לאנשי שכם שהחתונה מותנית בכך שהנסיך ואנשיו יעברו את טקס ברית המילה היהודי בכדי לאחד את אנשי שכם עם שבט יעקב. אנשי שכם מסכימים, וזמן קצר לאחר שהם מבצעים את הברית, כשהם סובלים מכאבים, הם נרצחים על ידי אחיה של דינה ומשרתיהם, שחוזרים לבית יעקב יחד עם דינה.
באוהל האדום, דינה באמת אוהבת את הנסיך והופכת ברצון לכלתו. היא נחרדת ומוכת צער מההשתוללות הרצחנית של אחיה. לאחר שקללה את אחיה ואביה היא בורחת למצרים יחד עם רה-נפר שהייתה אשת מלך שכם. במהלך המסע גילתה דינה כי היא נושאת ברחמה את פרי אהבתם שלה ושל בנו של מלך שכם, וכשסיפרה על כך לרה-נפר הוחלט כי רה-נפר תהיה אימו של היילוד ודינה מניקתו. לימים במצרים דינה חזרה לעסוק כמיילדת והפכה לשם דבר. באחד מן הימים נקראה דינה ליילד את בנו של מלך מצרים הלוא הוא יוסף אחיה, השניים נפגשו וכשהבינה דינה כי המלך הוא אחיה. המפגש מרגש וכואב נפשית ורגשית בעבורה, ומזכיר לה את עברה הכואב בכנען. כעבור זמן מה הגיע יוסף לביתה של דינה וביקש שתבוא עימו לבית יעקב אביהם הגוסס, לאחר הסכמתה הפליגו השניים מבלי שדינה תזדהה על ידי אביה ומשפחתה. לאחר פטירתו של אביהם שבו השניים למצרים ושם נפטרה דינה בשיבה טובה ובשקט נפשי.
הפקה
המיני סדרה צולמה במרוקו והיא כוללת שני פרקים.
ביקורת
על הסדרה נמתחה ביקורת שהיא נוגדת את הרוח הפמיניסטית ושאלוהים המוזכר רבות בתנ"ך נעדר ממנה.
ההוליווד ריפורטר הגדיר את הסדרה כ"סיפור מרתק על הניצחון והחוסן של הרוח הנשית", אך ביקר אותה על שיבוץ של שחקנים לבנים "בתפקידים בולטים וחיוביים" בעוד שחקנים שחורים שובצו בתפקידים מרושעים יותר. מרי מקמנרה ציינה ש"יוסף בסדרה של הוא כחול עיניים בניגוד לשחרחרות הערבית של אחיו הרצחניים". ניל גנזלינגר ציין בניו יורק טיימס כי "מעריצי הרומן ללא ספק יצפו ויתענגו. לאחרים יהיה קשה לקחת את התמהיל הפסאודו-מקראי וההפסאודו-פמיניסטי".
Visages de femmes
בסרט משתתפות יוג'ני סיסה רולנד, אלברטין נ'גסאן, ורוניק מאהיל. הוא זכה בפרס FIPRESCI מטעם פדרציית מבקרי הקולנוע הבינלאומית, בפסטיבל הסרטים של קאן.
תוכן
הסרט הוא דרמה קומית, המתארת את התפקידים המשתנים של נשים במערב אפריקה.
הסרט פותח עם פסטיבל שבו מקהלת נשים שרה ורוקדת. מתוך נוף זה, נרקמים שני סיפורים שונים.
בסיפור הראשון, בכפר, לפאנטה יש בעל קנאי. אחרי שהוא מאיים עליה, היא מתחילה ללמוד קראטה כדי שתוכל לדבר עם גברים בשפה שלהם: כוח.
הסרט הוא פוליטי, ובעל סגנון הרפתקני. הוא חוקר את הקשרים בין פמיניזם, כלכלה, ומסורת באפריקה המודרנית, ומצביע על הדפוסים הפטריארכליים שגם נשים, באופן אירוני, מאמצות בחברה פטריארכלית.
תווית (לשון)
תווית היא מילה שמשתמשים בה לצד שם עצם (כמילה שבאה לבדה או כתחילית או סופית) במטרה לציין את מידת היידוע (definiteness) של שם העצם, ובשפות מסוימות גם את היקף קיומו או ערך מספרי כלשהו שקשור אליו.
בדקדוק האנגלי מחשיבים לעיתים קרובות את התוויות כחלק מהקטגוריה הרחבה יותר של מיידעים (Determiners), אשר כוללת תחתיה את התוויות, כינויי הרמז (כגון "this" ו"that"), כינויי השייכות (possessive determiners, כגון "my" ו"his") ואת הכַּמָּתים (quantifiers, כגון "all" ו"few"). כמו כן, לפעמים מחשיבים תוויות ומיידעים אחרים כסוג של שם תואר, מאחר שהם מתארים את המילים שהם באים לפניהן.
בשפות שמשתמשים בהן בתוויות, כל שם עצם כללי (common noun), מלבד כמה יוצאי דופן, מובע עם מידת יידוע מסוימת, מיודע או בלתי-מיודע, שבאה בתור לוואי (attribute, בדומה לאופן שבו מספר רב של שפות מייחסות לכל שמות העצם מספר דקדוקי מסוים או מין דקדוקי). התוויות הן חלק מן המילים השכיחות ביותר בשפות רבות; באנגלית, למשל, המילה השכיחה ביותר היא the.
בדרך כלל מסווגים את התוויות לשתי קבוצות: מיידעות ובלתי-מיידעות. מעט שפות עם מערכת משוכללת יותר של תוויות יכולות להבחין בין תת-קבוצות נוספות. בתוך כל קבוצה, שפות יכולות להשתמש בסוגים שונים של אותה התווית, עקב ההתאמה ללוואים (grammatical attributes) שונים כגון מין, מספר או יחסה. כמו כן, תוויות יכולות להיות מושפעות משינויים בהגייה, כגון השמטה או הוספה של הגיים.
תווית מיידעת
התווית המיידעת משמשת להבהרה ודיוק היחס לחלק מסוים מתוך קבוצה כללית. יכול להיות שמדובר במשהו שהדובר ציין בעבר או במשהו שצוין באופן ייחודי. לדוגמה, תוספת ה"א היידוע (תווית היידוע בעברית) למשפט "תן לי ספר" "תן לי (את) הספר" מבהיר שהבקשה היא לספר מסוים, ולא כל ספר יספיק למבקש.
תווית בלתי-מיידעת
התווית הבלתי-מיידעת מעידה על כך ששם העצם שהיא מתייחסת אליו איננו ידוע לשומע. במקרה זה, יכול להיות שמדובר במשהו שהדובר ציין בפעם הראשונה או בניסיון מצד הדובר לטעון טענה כללית יותר שמתייחסת לשם העצם. באנגלית, התווית הבלתי-מיידעת היא a/an, תלוי אם המילה שלאחריה מתחילה בעיצור או תנועה. לדוגמה:""בעברית אין תווית בלתי-מיידעת.
בשפות שונות
ניתן למצוא תוויות במספר רב של שפות הודו-אירופאיות (בפרט בשפות הרומאניות), בשפות שמיות (רק את התווית המיידעת) ובשפות פולינזיות. עם זאת, הן חסרות מבחינה פורמלית בסינית, באינדונזית, ביפנית, בהינדית, בפנג'אבי, באוּרדוּ, ברוסית, ברוב השפות הסלאביות והבלטיות, ביוֹרוּבה, בטורקית ובשפות הבנטו. במספר שפות שיש בהן תוויות, כמו בשפות הצפון-קווקזיות, השימוש בתוויות איננו בגדר חובה, ואילו בשפות אחרות, כגון גרמנית ואנגלית, השימוש בתוויות מחייב.
בשפות רבות, השימוש בתוויות מושפע מהמין, מהמספר או מהיחסה של שם העצם. בשפות מסוימות, התווית יכולה להיות היחידה המרמזת על היחסה. במספר רב של שפות אין תוויות, והן יכולות להשתמש בדרכים אחרות כדי להבדיל בין מידע חדש למידע ישן.
מוצא מילית היידוע השמית
במרבית השפות השמיות קיים יידוע, המופיע כתחילית של המילה המיודעת, וקיים דמיון בינו לבין המילה *hal. לפי מודל השפה הפרוטו-שמית, באם כל השפות השמיות, אכן, צורת היידוע הייתה התחילית *hal. בערבית, מילית זו הפכה ל-אַל. כשה-אַל מושמת בראש מילים, שמתחילות באחד ממחצית עיצורי הערבית המכונים אותיות שמש, הלמ"ד של ה-אַל אינה מבוטאת ובמקומה אות השמש מסומנת בדגש חזק, זאת בשל קשיי הגיית צמד האותיות ברציפות. תופעה זו מסבירה מדוע *hal הידיעה התקצרה בעברית ל-ה"א בפתח ומדוע האות הבאה אחרי ה"א הידיעה בדרך כלל מקבלת דגש חזק משלים, שמייצג את הלמ"ד, שכבר לא שם (חוץ ממקרים שבהם האות הראשונה של המילה היא: א, ה, ח, ע, ר, שאינן מקבלות דגש חזק).
הערות שוליים
קט:דקדוק
דיאב עוואנה
קריירת מועדונים
דיאב גדל במחלקת הנוער של בניאס מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת, ובעונת הבכורה שלו ערך עשר הופעות ליגה. בסך הכל שיחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במשך ארבע עונות, בהן ערך 62 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.
קריירה בינלאומית
ב-15 בנובמבר 2009 ערך עוואנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בתיקו 0-0 נגד נבחרת צ'כיה במשחק ידידות. ב-7 בספטמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת כווית במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת איחוד האמירויות הערביות בטורניר גביע אסיה 2011, אך לא שיחק בטורניר.
ב-17 ביולי 2011, בדקה ה-78 של משחק הידידות נגד נבחרת לבנון, בעת שנבחרתו הובילה בתוצאה 5-2, נבחר עוואנה לבעוט פנדל, אותו הבקיע באמצעות עקבו הימני. מאמנו ראה זאת בעין לא טובה, והחליף אותו מיד לאחר הבעיטה. סרטון הבעיטה הפך ויראלי. המשחק הסתיים בניצחון 6-2 של נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
ב-23 ביולי 2011 הוא ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת הודו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. בסך הכל הוא ערך שמונה הופעות במדי הנבחרת, בהן הבקיע שלושה שערים.
אליפות העולם למכוניות ספורט
האליפות התפתחה מאוסף של מרוצי סיבולת עצמאיים החשובים ביותר שהתקיימו בשנים ההן באירופה ובארצות הברית, אל תוך סדרת אליפות עולם מקצוענית המנוהלת על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA), בה השתתפו מיטב יצרני המכוניות ומיטב נהגי המרוצים. לאורך השנים השתנה שמה הרשמי של האליפות אולם לרוב נותרה מוכרת בשמה המקורי בעת היווסדה: האליפות העולמית למכונית ספורט. בשנת 1992 בוטלה האליפות וחזרה לראשונה בשנים 2010–2011 תחת המיתוג גביע הלה מאן הבין יבשתי. החל משנת 2012 מתקיימת תחת השם אליפות העולם במרוצי סיבולת של FIA.
שנות ה-50
אליפות העולם נוסדה בשנת 1953 על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) ובמקור הורכבה משבעה מרוצי סיבולת בין-לאומיים החשובים ביותר בתקופה. המרוץ הראשון שנערך כחלק מן האליפות היה מרוץ 12 השעות של סברינג. בין יצרניות הרכב העיקריות אשר השתתפו בה בשנים הראשונות להיווסדה ניתן למנות את פרארי, אלפא רומיאו, מזראטי, אסטון מרטין, יגואר, מרצדס-בנץ ופורשה. נהגי המרוץ שהתחרו באליפות היו מקצועניים וחלקם הגדול עם ניסיון נהיגה בפורמולה 1. בשנים הראשונות כל המכוניות המשתתפות התחרו יחד על ניצחון המרוץ, ובשנים מאוחרות יותר חולקו לקטגוריות נפרדות וסווגו על פי נתונים דומים.
שנות ה-60
בשנת 1962 מיתג ארגון ה-FIA את אליפות העולם תחת השם החדש האליפות הבינלאומית ליצרני GT. בנוסף בשנה זו הורחבה האליפות ל-15 מרוצים בעונה וכללה כעת שלוש קטגוריות שונות המיועדות למכוניות בעלי נפח דומה: קטגוריה עד 1,000 סמ"ק, עד 2,000 סמ"ק ומעל 2,000 סמ"ק. בשנת 1963 נוספו עוד שבעה מרוצים ונוספה גם קטגוריה בכירה למכוניות אבטיפוס (Prototype) ייעודיות. בשנת 1963 קטגוריית הבסיס עד 1,000 סמ"ק הורחבה ל-1,300 סמ"ק ושמה שונה לקטגוריה 1, שמה של קטגוריית עד 2,000 סמ"ק שונה לקטגוריה 2 ושמה של קטגוריית מעל 2,000 סמ"ק שונה לקטגוריה 3. קטגוריה 3 נועדה למשוך יצרניות אמריקניות מאחר שלא הגבילה את נפח המנוע של המכוניות המתחרות בה.
מרוצים
חלק מן המרוצים העיקריים באליפות לאורך השנים:
מיקלוש יולס
מיקלוש יולס (בהונגרית: Julesz Miklós; קישקונפלג'האזה, 12 במאי 1904 – סגד, 18 באוקטובר 1972) היה יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט, רופא לרפואה פנימית, אנדוקרינולוג, מרצה בכיר (1952) ופרופסור לרפואה (1956), חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים (1967). במחצית השנייה של המאה ה-20 הוא היה המייסד של אסכולה במדעי הרפואה הפנימית הקלינית, כולל אנדוקרינולוגיה. הוא אביו של יאנוש יולס (1943), רופא ואנדוקרינולוג.
קורות חיים
מיקלוש יולס נולד במשפחה יהודית כבנם של לאו יולס (1868–1944) שהיה מורה ופקיד בקהילה היהודית ושל רוזה האס (1871–1944). את התואר ברפואה כללית קיבל יולס בשנת 1927 באוניברסיטת פאזמאני פטר בבודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), אותו השלים בשנת 1929 עם התמחות מקצועית ברפואה פנימית. בשנים 1927 עד 1943 ביצע פעילות רפואית בבית החולים ברחוב סאבולץ' של הקהילה היהודית של פשט (כיום המרכז הרפואי הלאומי), ואילו בשנת 1929 ביצע מחקר לתקופה קצרה בבית החולים פיטייה סלפטרייר (Pitié-Salpêtrière) בפריז. בשנת 1943 הוא הועבר לבית החולים לחולי שחפת של המוסד לביטוח לאומי ההונגרי.
באוקטובר 1944 לקחו אותו (כבר בשלטון מפלגת צלב החץ) לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ואחר כך גורש למחנה הריכוז בוכנוולד, ובהמשך למחנה הריכוז אוהרדרוף. הוא שרד ושב הביתה בשנת 1945. באותה השנה מונה לעוזר פרופסור באוניברסיטת זמלווייס בבודפשט, ומאוחר יותר עוזר פרופסור במרפאה הפנימית מספר 1 של אוניברסיטת בודפשט ובשנת 1947 קיבל הסמכת פרופסור בתחום האבחון המעשי של מחלות אנדוקריניות. החל משנת 1951 המשיך ללמד כפרופסור חבר ומשנת 1956 כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בודפשט זו העצמאית כיום. בשנת 1958 הוצע לו תפקיד ראש המחלקה לרפואה פנימית באוניברסיטת סגד והוא ניהל את עבודת המחלקה עד מותו. במקביל, בשנים 1958–1959, היה מנהל הקליניקה הפנימית 2 של בית החולים האוניברסיטאי ומשנת 1959 ועד מותו היה גם מנהל הקליניקה הפנימית 1.
אשתו, ארז'בט וינקלר, הייתה רופאה ועוזרת פרופסור, אותה הוא נשא לאישה בסגד ב-10 במאי 1936. מיקלוש יולס הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי בסגד. קברו מוגן מאז 2006.
פעילותו
מחקריו התמקדו במגוון רחב של נושאים באנדוקרינולוגיה ניסיונית וקלינית ובנוירואנדוקרינולוגיה. הוא בחן בהרחבה את התפקוד התקין והלא תקין של הבלוטות האנדוקריניות, שבתוכן עסק בעיקר בתפקוד לקוי של בלוטת יותרת המוח. הוא ערך מחקרים מקיפים על מנגנון הפעולה של ויטמין B1 באונה הקדמית של בלוטת יותרת המוח, אדנוהיפופיזה. מחקריו הוכיחו את יכולת הסינתזה של הורמונים סטרואידים ופיתחו שיטות חדשות לטיפול במחלות אנדוקריניות הנגרמות כתוצאה מהפרעות הורמונליות מסוימות, כמו סוכרת וגיל המעבר אצל נשים. בנוסף, גילוי שמם של גיל ההתבגרות בזופיליזמוס, תסמונת Morgagni-Adams-Stokes משנית ותסמונת קושינג משנית היא תיאור של המחלה. לקראת סוף חייו הוא היה עסוק במיוחד בשאלות על הפתולוגיה של הירסוטיזם עם צמיחת שיער מוגברת.
החזית הצפונית (האימפריה הרוסית)
החזית הצפונית (ברוסית: Северный фронт) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה חזית רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
החזית הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנת 1915, ולמפקדה מונה ניקולאי רוזקי. החזית הוקמה כאשר החליט הסטאבקה לפרק את החזית הצפון-מערבית לשתי חזיתות נפרדות, החזית הצפונית והחזית המערבית. החזית השתתפה במתקפת קרנסקי, אולם בפועל, פחות מחצי מהכוח הלוחם שלה השתתף בלחימה. השאר פשוט סירבו לתקוף. הייתה זו אחת הסיבות לכישלון המתקפה. החזית פורקה יחד עם כל צבא האימפריה ב-1918.
דייוויד בומברג
דייוויד גרשן בומברג (באנגלית: David Garshen Bomberg; 5 בדצמבר 1890 – 19 באוגוסט 1957) היה צייר יהודי בריטי, אחד מבני ויטצ'אפל.
בומברג היה אחד הנועזים בדור האמנים יוצא הדופן שלמד בבית הספר לאמנות סלייד אצל הנרי טונקס, וכלל את מארק גרטלר, סטנלי ספנסר, ודורה קרינגטון. צייר סדרה של קומפוזיציות גאומטריות מורכבות המשלבות את השפעות הקוביזם והעתידנות בשנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה. הוא גורש מבית הספר לאמנות סלייד בשנת 1913, בהסכמה בין המורים הבכירים טונקס, פרדריק בראון ופיליפ וילסון סטיר, בגלל התעוזה של סטיה מהגישה המקובלת באותה תקופה.
בין אם בגלל אמונתו בעידן המכונה שהתנפצה בעקבות חוויותיו כחייל בתעלות ובין אם בגלל היחס הרטרוגרסיבי הנרחב למודרניזם בבריטניה, בומברג עבר לסגנון פיגורטיבי יותר בשנות העשרים ועבודתו נשלטה יותר ויותר על ידי דיוקנאות ונופים השאובים מהטבע. בהדרגה פיתח טכניקה אקספרסיוניסטית יותר, הוא טייל רבות במזרח התיכון ובאירופה.
קורות חייו
בומברג נולד באזור לי בנק בברמינגהם ב-5 בדצמבר 1890. הוא היה השביעי מתוך אחד עשר הילדים של עובד עור יהודי פולני, אברהם, ואשתו רבקה. אביו היה אדם אורתודוקסי בשנת 1895 עברה משפחתו לוויטצ'אפל שבאיסט אנד לונדון שם היה אמור לבלות את שארית ילדותו.
הוא הספיק ללמוד אצל וולטר סיקרט בבית הספר לאמנות בווסטמינסטר בין השנים 1908 ל-1910. הדגש של סיקרט היה על לימוד הצורה וייצוג של החיים העירוניים, להם הייתה השפעה מוקדמת חשובה על בומברג, לצד תערוכתו של רוג'ר פריי, קלוד מונה והפוסט-אימפרסיוניסטים משנת 1910, שם ראה לראשונה את יצירתו של פול סזאן.
בשנת 1911, בעזרת ג'ון סינגר סרג'נט והחברה לסיוע לחינוך יהודי, הצליח להשיג מקום בבית הספר לאמנות סלייד.
בבית הספר סלייד
בבית הספר לאמנות סלייד, בומברג היה בקבוצה חשובה של תלמידים שתוארה על ידי מאסטר הציורים שלהם הנרי טונקס כמחזור השני המבריק, שכלל את סטנלי ספנסר, פול נאש, בן ניקולסון, מארק גרטלר ואייזק רוזנברג. (המחזור הראשון המבריק היה בשנות ה-90 של המאה ה-19, כלל את אוגוסטוס ג'ון, ויליאם אורפן ואחרים.) בומברג ורוזנברג, היו יהודים ובאו מרקע דומה, נפגשו כמה שנים קודם לכן והפכו לחברים קרובים כתוצאה מהאינטרסים ההדדיים שלהם.
הדגש בהוראה ב"סלייד "היה על טכניקה ושרטוט, שאליו התאים בומברג – והוא זכה לפרס על ציורו את הסטודנט רוזנברג בשנת 1911. סגנונו התרחק במהירות מהגישות המסורתיות, אולם במיוחד הושפע מתערוכת הפוטוריסטים האיטלקית שהייתה בלונדון במרץ 1912 שחשפה אותו להפשטה הדינמית של פרנסיס פיקביה וג'ינו סווריני, והתערוכה השנייה של פריי הפוסט אימפרסיוניזם באוקטובר באותה שנה. הן הציגו את עבודותיהם של פבלו פיקאסו, אנרי מאטיס והפאוביסטים לצד עבודותיהם של ווינדהאם לואיס, דאנקן גרנט וונסה בל. תגובתו של בומברג לסגנון המודרני התבררה בציוריו כמו "חזון יחזקאל" (1912), בהם הוא הוכיח "שהוא יכול לקלוט את הרעיונות האירופיים הניסיוניים ביותר, למזג אותם עם השפעות יהודיות ולהעלות אלטרנטיבה חזקה משלו." ייצוגיו הדינמיים והגאומטריים של הצורה האנושית, המשלבים את ההפשטה הגאומטרית של הקוביזם עם אנרגיית הפוטוריסטים, ביססו את המוניטין שלו כאמן מרכזי באוונגרד והנועז ביותר מבני דורו. סגנון זה הביא אותו לתשומת ליבם של ווינדהאם לואיס (שביקר אותו בשנת 1912) ופיליפו מרינטי. בשנת 1913, הוא גורש מבית הספר סלייד בגלל הרדיקליות של גישתו, ונסע לצרפת עם ג'ייקוב אפשטיין, שם פגש בין השאר את אמדיאו מודיליאני, אנדרה דריין ופבלו פיקאסו.
אוונגרד לפני המלחמה
בקיץ 1913, הקים בומברג קשרים עם כמה קבוצות מעורבות באוונגרד האנגלי, ופתח בקשר קצר וחזק עם סדנאות האומגה של קבוצת בלומסברי לפני שהציג עם קבוצת קמדן טאון בדצמבר 1913. התלהבותו מהדינמיות ומהאסתטיקה של עידן המכונה העניקה לו זיקה טבעית לתנועה המתהווה של וינדהאם לואיס, וחמש מעבודותיו הוצגו בתערוכה המייסדת של קבוצת לונדון בשנת 1914.
בשנת 1914 הוא פגש את אשתו הראשונה אליס מייס, אשה בעלת תושייה ומעשית המבוגרת ממנו בעשר שנים שעבדה עם להקת הבלט של קוסלוב. העניין ההדדי שלהם בריקוד ניסיוני ובבלט הרוסי אולי עזר לקרב אותם. אליס עזרה לבומברג בתחילת דרכו, הן בתמיכה כספית והן בהשפעה על הופעתו ועל עבודתו.
שנת 1914 היא נקודת השיא של הקריירה המוקדמת שלו – תערוכת יחיד בגלריה Chenil בצ'לסי, שזכתה לביקורות חיוביות ומשכה תשומת לב חיובית של אמני אוונגרד בינלאומיים. בתערוכה הוצגו כמה מיצירות המופת המוקדמות של בומברג, בעיקר אמבטיית הבוץ (1914), שנתלתה על קיר חיצוני מוקף בדגלי ברטניה.
בעזרת אוגוסטוס ג'ון מכר בומברג שני ציורים מתערוכה זו לאספן האמריקני ג'ון קווין. אליס ודייוויד נהנו מנסיעה לפריז עם הכנסות ממכירת מספר תמונות בשנת 1914 שהובילה אותם להתחתן בשנת 1916 לאחר שבומברג התגייס לחיל ההנדסאים המלכותיים בנובמבר 1915 ונשלח לחזית המערבית.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה
בהתנגדות קיצונית לזרמים שנוצרו באמנות האוונגרדית, כמו אלה שהתלהבו מהמיכון בקונסטרוקטיביזם ברוסיה בעקבות המהפכה, נסע בומברג לצייר בארץ ישראל בין השנים 1923–1927, בסיוע ההסתדרות הציונית. שם איחד את האנרגיות הגאומטריות של עבודתו לפני המלחמה עם המסורת של התבוננות פיגורטיבית בנוף האנגלי של טרנר, קונסטבל, גירטין וג'ון סל קוטמן.
משם התחילה תקופת הציור והרישום הגדולה של בומברג בנוף, בספרד בטולדו (1928), ברונדה (1934–1935 ובשנים 1954–1957) ובאסטוריאס (1935), בקפריסין (1948) ולסירוגין בבריטניה.
הוא היה שישה חודשים באודסה בברית המועצות במחצית השנייה של 1933. תפיסת השלטון של היטלר בגרמניה, הביאה את בומברג, בשובו ללונדון, להתפטרות מיידית מהמפלגה הקומוניסטית.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא צייר את ה"ערב בעיר לונדון" (1944), והראה את העיר המבולבלת הנשקפת עולה אל ניצחון ושורדת. קתדרלת סנט פול באופק, התמונה תוארה כ"מרגשת מבין כל הציורים של בריטניה בזמן המלחמה". (מרטין הריסון).
המשימה היחידה שלו כאמן מלחמה, הייתה סדרת ציורי הפצצות (1942) המבטאת את תחושתו של בומברג ממקור ראשון לכוחות ההרס של הטכנולוגיה המודרנית בלחימה. הוא לא הצליח לקבל משרת הוראה לאחר מלחמת העולם השנייה באחד מבתי הספר היוקרתיים בלונדון, ועבד במשרה חלקית בבית ספר פוליטכניק בורו (אוניברסיטת לונדון סאות'בנק) ברובע הפועלים סאות'ווארק. בין תלמידיו היה פרנק אאורבך.
אף על פי שתלמידיו לא קיבלו שום מענק ולא הוענקה להם תעודה, הוא משך אליו תלמידים מסורים ונמרצים ביותר, איתם הציג על בסיס שווה בלונדון, אוקספורד וקיימברידג'.
בומברג נפטר בלונדון בשנת 1957.
הכרה מאוחרת
שלושים שנה לאחר מותו, נערכה רטרוספקטיבה מרכזית של עבודתו של בומברג שאצר ריצ'רד קורק בגלריית טייט, לונדון, בשנת 1988.
ציורים מהאוספים הטובים ביותר הוצגה במלאת חמישים שנה למותו בתערוכה לזכר דייוויד בומברג 1890–1957 בגלריה דניאל כץ, רחוב אולד בונד, לונדון (30 במאי – 13 ביולי 2007).
אוניברסיטת לונדון סאות 'בנק, מקום ההוראה של בומברג בפוליטכניק בורו לשעבר, קיבלה מתנה של יותר מ-150 ציורים ורישומים של בומברג וסטודנטים שלו בקבוצת בורו – בעיקר דורותי מיד, קליף הולדן, מיילס ריצ'מונד ודניס קרפילד – מורשת דייוויד בומברג. הגלריה, שהושקה רשמית ב־14 ביוני 2012, כדי להציג את יצירות האמנות שתרמו שרה רוז לאוניברסיטה התאפשרה על ידי קרן המורשת הלאומית.
בסדרת ה-BBC, "מאסטרס בריטניה", 2011, הוצג בומברג כאחד מגדולי הציירים של המאה העשרים. הוא היה אחד מששת האמנים שנכללו בתערוכת קיץ 2013 של גלריית דאליוויץ', "נאש, נווינסון, ספנסר, גרטלר, קרינגטון, בומברג: משבר של גאונות, 1908-1922".
.мкд
.мкд היא סיומת האינטרנט במקדוניה הצפונית. היא מנוהלת על ידי רשת המחקר האקדמית המקדונית (MARnet).
בנובמבר 2012 הודיעה MARnet כי הסוכנות מתכוונת להכניס סיומת קירילית לאומית. בנוסף, הסוכנות החלה בתהליך איסוף ההצעות של אזרחי מקדוניה בנוגע לצורת התחום שיוחל על רישום רשמי. השיחה החלה ב־19 בנובמבר 2012 והסתיימה ב־3 בדצמבר 2012. התחום הקירילי צריך להכיל אותיות בשם המדינה. ב־3 בדצמבר בחרה MarNet בשש הצעות (.мкд, .мак, .македонија, .рмкд, .рм ו-. рмак). בשלב השני של התהליך הצביעו אזרחי מקדוניה לתחום הקירילי המקדוני הסופי. ההצעה הזוכה הוכרזה רשמית בינואר 2013.
תוצאות סופיות
בשלב האחרון של בחירת התחום הקירילי הלאומי, היו שישה תחומים. במהלך תקופת ההצבעה נרשמו 2,288 קולות והתוצאות הסופיות הוכרזו באתר ה-MARnet הרשמי. התחום הקירילי .мкд אושר רשמית ונרשם ב־20 במרץ 2014.
ספנסר ליסט
קריירה
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בפרק באופרת הסבון, "לחיות את החיים". בשנת 2003 הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד". שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד ילד קטן שמשחק על המדרגות בסרט הקולנוע "ספיידרמן 2". משנת 2004 הוא הופיע מעת לעת בסדרות טלוויזיה רבות בהן "פרינג'", "צרות טובות" ו"משפחת פוסטר".
בשנת 2011 שיחק בתפקיד ראשי לצד מילה יובוביץ' בסרט הקולנוע "לגדל את בובי". ליסט הופיע בסרטי קולנוע רבים בהם "מקום לאהבה".
רות בנריטו
רות מארי רוגאן בנריטו ( באנגלית: Ruth Mary Rogan Benerito; 12 בינואר 1916 – 5 באוקטובר 2013) הייתה כימאית במחלקת החקלאות של ארצות הברית וממציאה אמריקאית. בנריטו החזיקה ב-55 פטנטים ביניהם המצאת "כותנה קלת טיפול" (easy-care cotton) העוסקת בבגדי כותנה שלא מתקמטים ולאחר מכן הובילה לפיתוח ביגוד "שטוף ולבש" (wash-and-wear) עם אותה מטרה.
קורות חיים
רות מארי רוגאן בנריטו נולדה בניו אורלינס, לואיזיאנה בשנת 1916 לשני הורים ואחות. אביה עסק בהנדסה אזרחית ואמה הייתה אמנית ופעלה למען זכויות נשים.
בנריטו סיימה את לימודיה בתיכון בגיל 14 ושנה לאחר מכן התחילה ללמוד במכללה לנשים (H. Sophie Newcomb Memorial College) שם סיימה את לימודיה ב-1935 כשקיבלה תואר ראשון בכימיה. בשנת 1938, קיבלה בנריטו תואר שני בפיזיקה באוניברסיטת טוליין וב-1948 קיבלה דוקטורט בכימיה פיזיקלית באוניברסיטת שיקגו.
בשנת 1950, נישאה רות לפרנק בנריטו ושלוש שנים לאחר מכן, בשנת 1953, בנריטו החלה לעבוד במרכז המחקר הדרומי של מחלקת החקלאות של ארצות הברית שם עבדה עד 1986 וחקרה עם שותפיה למעבדה סיבי כותנה, מה שהוביל אותם לפיתוח הביגוד שלא מתקמט.
ב-1970 בן זוגה, פרנק בנריטו, נפטר.
אוכמניות (קומיקס)
תחילה כותב הקומיקס ז'אן מישל שרלייה רצה שאת תפקיד המאייר יקבל הקומיקסאי המפורסם ז'וזף ז'ילן ("ז'יז'ה"), אך הוא סירב והציע במקום את תלמידו המוכשר להפליא, ז'אן ז'ירו, לתפקיד. למעשה, ז'ירו ושרלייה שיתפו פעולה קודם לכן, כאשר הם יצרו יחד את סדרת הקומיקס "פורט נאוואחו" שהתפרסמה אף היא ב"פילוט", והיוותה את סדרת האב ל"אוכמניות".
הסדרה התפרסמה במשך שנים רבות, אף לאחר מותו של שרלייה, והייתה אחת מסדרות הקומיקס האירופאיות המצליחות ביותר בעולם. במשך השנים התפרסמו 29 אוגדנים של הקומיקס ועוד 24 ספרי ספין-אוף. שרלייה וז'ירו זכו לתשבחות ופרסים רבים על הקומיקס, בהם מספר פרסי אייזנר.
רות בנריטו
קורות חיים
ב-5 באוקטובר 2013, נפטרה רות בביתה.
אוכמניות (קומיקס)
עלילה
העלילה מתרחשת בדרום מדינת ג'ורג'יה של 1861. מייק דונובן הוא בן לחקלאי פשוט, אשר מואשם ברצח אביה של ארוסתו, הרייט טאקר. הוא כלל לא אשם ולמעשה נרדף על ידי הרוצח האמיתי, מה שמוביל אותו לברוח לצפון המדינה, וזאת בעזרתו של עבד נמלט. הוא מצליח לחצות את הגבול ולהגיע למדינות האיחוד זמן קצר לפני פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית. דונובן מנכס לעצמו את השם "אוכמניות" ומתמנה לתפקיד סגן בחיל הפרשים.
הרפתקאותיו של הסגן מביאות אותו לפגוש ולהציל את חייו של הגנרל הסקנדינבי דודג' במהלך המלחמה. דודג' גומל לו על כך בהמשך כאשר הוא משכנע את הנשיא יוליסס ס. גרנט לתת לאוכמניות חנינה על הפשע בו הוא מואשם על אף שלא ביצע אותו. לאחר המלחמה עובר סגן אוכמניות לחיות בקרב שבטים ילידים, שם הוא מכונה צי-נה-פאה ("אף שבור" - כשמו של הספר הראשון בסדרה). בתקופה זו הוא מתיידד עם הצ'יף של השבט ומתאהב בבתו.
רקע
המקור לקומיקס הוא בסדרת פורט נאוואחו אותה כתב ז'אן מישל שרלייה ואיירו ז'וזף ז'ילן ("ז'יז'ה") וז'אן ז'ירו. הסדרה, שפורסמה בהמשכים במגזין "פילוט", הייתה מוגבלת אמנותית וקשורה מאוד לסגנון הקלאסי של מערבונים אמריקאים. עם זאת, ההרפתקאות החוזרות כללו בהן דמות אחת שבלטה מעל השאר - סגן אוכמניות, שסיפורו יוצא הדופן היה שונה מהאופי המקובע של הז'אנר.
על כן, שרלייה, הכותב, החליט לכתוב סדרה בת העוקבת אחר הדמות המסקרנת. לשם כך גייס את ידידו כותב הקומיקס הידוע ג'וזף גילאין, שסגנונו התאים מאוד לאופי המערבי של הקומיקס. עם זאת, גילאין ויתר על כך לטובת תלמידו המתפתח, ז'אן ז'ירו, שאיתו יצר מספר ספרים של 'פורט נאוואחו'. ז'ירו פעל אז תחת שם העט "גיר" שאפיין את הסגנון המערבי של הקומיקס. בהמשך נסע ז'ירו למקסיקו ופיתח שם סגנון נוסף, חדשני הרבה יותר, תחת שם העט "מוביוס", אך שרלייה לא הרשה לו להכניס לקומיקס את האלמנטים הניסיוניים והסוריאליסטים שניסה לקדם. בעקבות זאת ייסד במקביל את מגזין הקומיקס "מטאל אירלאן", שהיווה מתחרה ל"פילוט".
הסדרה, שספר ראשון שלה יצא בשנת 1963 ונקרא "אף שבור", זכתה להצלחה מרובה ולפרסומים רבים. עד מהרה היא תורגמה לשפות שונות, הופצה בכל אירופה, אמריקה הצפונית ומזרח אסיה ואף זכתה במספר רב של פרסים ברחבי העולם. במשך השנים יצאו גם ספרי ספין אוף רבים לסדרה, חלקם נכתבו בידיי ז'ירו ושרלייה. המוכר שבספרים אלה היה גיבור המערבונים ג'ים קוטלס, שספריו המשיכו לצאת שנים אחרי סיום סדרת "אכמניות".
מאוחר יותר החלו לצאת ספרי ספין אוף נוספים מאת כותבי קומיקס אחרים.
אייר ערביה איג'יפט
אייר ערביה איג'יפט (בערבית: العربية للطيران مصر, באנגלית: Air Arabia Egypt) היא חברה לטיסות חסך מצרית שבסיסה נמצא בנמל התעופה בורג' אל-ערב שליד העיר אלכסנדריה. החברה שייכת לשלושה גופים: 10% בידי אייר עראביה איג'יפט, 40% בידי אייר ערביה ו-50% בידי Travco Group. החברה החלה את פעילותה ב-1 ביוני 2010, והיא מפעילה טיסות מנמל התעופה בורג' אל-ערב לתשעה יעדים, ובהם עמאן, כווית סיטי, ביירות, ח'רטום, מילאנו, איסטנבול ואבו דאבי.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון למאי 2019:
החזית המערבית (האימפריה הרוסית)
החזית המערבית (ברוסית: Западный фронт) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה חזית רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
החזית הוקמה במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנת 1915, ולמפקדה מונה מיכאיל אלכסייב. החזית הוקמה כאשר החליט הסטאבקה לפרק את החזית הצפון-מערבית לשתי חזיתות נפרדות, החזית המערבית והחזית הצפונית. החזית השתתפה בקרבות רבים עד שפורקה יחד עם כל צבא האימפריה ב-1918.
קורט טאנק
קורט ולדמר ("וילי") טאנק (בגרמנית: Kurt Waldemar Tank; 24 בפברואר 1898 - 5 ביוני 1983) היה מהנדס אווירונאוטיקה גרמני, מומחה לתכנון מטוסי קרב. בעבודתו כמהנדס הראשי של מפעלי פוקה-וולף וראש מחלקת התכנון של החברה, היה אחראי על תכנון מטסי הקרב פוקה-וולף Fw 190, פוקה-וולף Fw 200 ופוקה-וולף Ta 152 לפי הזמנת הלופטוואפה (חיל האוויר של גרמניה הנאצית). לאחר מלחמת העולם השנייה עבד עבור תעשיות אוויריות בעולם השלישי, בעיקר בתעשייה האווירית ההודית בבנגלור, בקורדובה שבארגנטינה ובחלואן שבמצרים.
תולדות חייו
נולד בברומברג (דאז בפוזנן שהייתה שייכת לפרוסיה, כיום בפולין). למשפחת קציני פרשים. במלחמת העולם הראשונה שירת, במצוות אביו, כקצין פרשים, למרות רצונו לשרת בשירות האוויר הגרמני וזכה לעיטורים.
ב-1923 סיים את המכון הטכנולוגי של ברלין (TUB) והתקבל לעבודה בחברת Rohrbach Metall-Flugzeugbau, מחלוצות בניית מטוסים בעלי שלד מתכת והיה חבר בצוות התכנון של ה-Rohrbach Roland. לאחר מכן עבד כטייס ניסוי בחברת "אלבטרוס", שנרכשה ב-1931 על ידי פוקה-וולף.
בשנת 1934 הזמינה חברת התעופה Deutsche Luft Hansa מטוס נוסעים ארבע-מנועי לטווח ארוך (3,560 ק"מ). טאנק עמד בראש חטיבת התכנון של המטוס שהושק ב-1937 כ-פוקה-וולף Fw 200 "קונדור". המטוס שימש את הלופטוואפה כמפציץ, שאיים על שיירות האספקה האמריקאיות באוקיינוס האטלנטי.
ב-1939 הושלם תכנונו של ה-פוקה-וולף Fw 190 "חנקן" (Würger), מטוס קרב חד-מנועי וחד-מושבי. המטוס שירת את הלופטוופה, חיל האוויר הגרמני, במהלך מלחמת העולם השנייה. מעל 20,000 מטוסי Fw 190 יוצרו במהלך שנות המלחמה, מהם 6,000 מדגם הקרב/הפצצה.
המטוס הבא שתכנן עבור הלופטוואפה היה פוקה-וולף Ta 152, שקיבל את התחילית Ta לכבודו של המתכנן הראשי שלו, טאנק. היה זה שיפור של דגם ה-190, שנכנס לשירות בינואר 1945. רק 43 מטוסים מסוג זה יוצרו.
ב-1943 מונה טאנק לפרופסור באוניברסיטה הטכנית של בראונשוויג.
לאחר המלחמה המשיך טאנק לעבוד בבראונשוויג תחת פיקוח בריטי (מדענים ומהנדסים גרמנים לא הורשו לעבוד בתעשיית התעופה) ובחן הצעות תעסוקה של ממשלת בריטניה וברית המועצות. הוא נכלל ברשימות הCIA האמריקאי כ"מדען מבוקש" במסגרת מבצע פייפרקליפ, אך גויס על ידי ממשל חואן פרון הארגנטינאי, שהפעיל סוכנות לגיוס מדענים גרמנים בשוודיה. ב-1947 עבר טאנק דרך דנמרק והגיע, יחד עם כמה מאנשי צוותו לשעבר לארגנטינה, שם עבד במפעלי Instituto Aerotécnico שבעיר קורדובה. ב-1950 הושק מטוס הקרב הארגנטינאי הראשון, FMA IAe 33 Pulqui II ("חץ"), שהתבסס על תוכניותיו של טאנק עבור המטוס פוקה-וולף Ta 183, שהגיע לשלב אבטיפוס ראשוני ולא נבנה מעולם. עם הדחתו של חואן פרון ב-1955 שב טאנק לגרמניה המערבית שם לא נשכר לעבודה והמשיך להודו.