cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אהוד מנור
שיתופי פעולה מוזיקליים
אהוד מנור תרגם וכתב למעלה מאלף שירים. המלחינה הראשונה שעבד עמה הייתה נורית הירש, כשכתב את "הבתים שנגמרו ליד הים". אחריו באו להיטים נוספים ללחניה ובהם "בשנה הבאה" ו"ללכת שבי אחרייך". באמצע שנות השבעים החל מנור לעבוד עם מתי כספי, שהלחין בלדות מורכבות למילותיו הנוגעות בחיים האישיים, כמו "ברית עולם", "ילדותי השנייה", "לא דיברנו עוד על אהבה" ו"לא ידעתי שתלכי ממני" לצד שירי פופ קלילים והומוריסטיים כמו "אמור שלום" ו"נחליאלי". מנור תיאר את עבודתם המשותפת כ"השלמה הדדית שלנו זה את זה". מנור כתב גם לאשתו, עפרה פוקס, בין השאר את "שיר אהבה", שהלחין כספי. במופע "ימי בנימינה" שעלה ב-1982 והוקדש לשיריו של מנור, החל שיתוף הפעולה הפורה שנמשך שנים בינו לבין חנן יובל. בשנת 1983- כתב את המופע "עדלידע קרנבל 83". ב-1985 הקליט יובל את האלבום "דור", אשר כלל שירים שכתב מנור והלחין יובל. האלבום הניב את השירים "ואם השיר הזה נשמע לכם מוכר", "דור" ו"ים תיכוני". האלבום "באמצע החיים" שיצא באותה השנה הניב את השירים "אמצע החיים" ו"אחרת לא הייתי שר". בשנות השמונים הרבה מנור לשתף פעולה גם עם הזמר בעז שרעבי. בין להיטיהם המשותפים היו "הלוואי", "משאלה", "כשאת נוגעת בי" ו"לשיר איתך", שמנור כתב כמחווה לזמרת שהעריץ מאז ילדותו, שושנה דמארי, והוא בוצע כדואט בינה לבין שרעבי. החל משנות התשעים העלה מנור עם המוזיקאי פרדי ברק את המופע "אין לי ארץ אחרת". ברק, מנור ורעייתו, עפרה פוקס, העלו גם את המופע "שפה משותפת" והוציאו דיסק בשם זה הכולל אוסף משיריו בביצועים מחודשים.
מנור עבד עם זמרים רבים ומפורסמים כגון אילנית, אריאל זילבר, ירדנה ארזי, רבקה זהר, חוה אלברשטיין, צביקה פיק, ריקי גל, עפרה חזה, מאיה בוסקילה (מילות השיר "כשאתה נשבר") ושרית חדד.
בשנת 2004 כמה חודשים לפני מותו כתב מנור לזמר רן דנקר את השיר "כמו רובין הוד" שאיתו הופיע דנקר במופע הפסטיגל.
שיריו של מנור הולחנו גם לאחר מותו. בשנת 2011 הלחינה היוצרת קרן פלס את שירו "מחר יגיע בחצות" וביצעה אותו בדואט עם הזמר אמיר דדון בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל ביום העצמאות. בשנת 2020 הלחין רמי קליינשטיין את שירו "ארץ מולדת ארץ בוערת", שיצא לאור בביצוע הזמר טל סונדק במסגרת אלבומו "שירתם".
ביולי 2021 יצא לאור שירו של מנור "שיר גיל" - דואט משותף של אילנית וטל סונדק. את השיר הלחין קובי אשרת. השיר יצא לכבוד ציון יום הולדתו ה-80 של מנור.
שיריו בתחרויות זמר
מנור חיבר שירים רבים לתחרויות זמר שונות. בפסטיבל הזמר והפזמון 1969 בוצעו שיריו "בדרך חזרה", אותו שר אבי טולדנו ו"שיר בארבעה בתים" בביצוע אילנית. בפסטיבל הזמר והפזמון 1972 זכה עם השיר שכתב ללהקת הטוב הרע והנערה "טוב לי לשיר" ללחן של שמוליק קראוס ולעיבוד של אלכס וייס. בשנת 1978, ביצע אריאל זילבר באותו פסטיבל את שיר הפופ "תן לי כוח" ויהודית רביץ ביצעה שם את הבלדה "מישהו", שנהפכה לשיר זיכרון ידוע.
לתחרות הראשונה של ישראל באירוויזיון 1973, כתב לאילנית את השיר "אי שם" שזכה במקום הרביעי. שירו של מנור "אמור שלום" ייצג את ישראל באירוויזיון 1976 בביצוע שלישיית שוקולד מנטה מסטיק, ובשנת 1978 כתב את השיר "אבניבי" שייצג את ישראל באירוויזיון 1978 ללחן ולעיבוד של נורית הירש וזיכה את יזהר כהן במקום הראשון בתחרות, שנערכה בפריז. בשיר זה הוא כתב על שפת הבית מימי ילדותו (פירוש הפזמון "אבניבי אובוהבב אובותבך" הוא "אני אוהב אותך"). עפרה חזה ייצגה את ישראל באירוויזיון 1983 והגיעה למקום השני עם שירו "חי". באופן סימבולי ומכוון, בשיר חזרו המילים "עם ישראל חי", כאשר התחרות התקיימה באותה שנה בגרמניה (מנור כתב בהמשך לחזה גם את מילות "אדמה", "רוח צפונית רוח דרומית", "עוד מחכה לאחד" ועוד). שיריו הנוספים שייצגו את ישראל בתחרות האירוויזיון היו "את ואני" (שלמה ארצי, 1975), "בן אדם" (ירדנה ארזי, 1988) ו"זה רק ספורט" (דפנה דקל, 1992).
מנור כתב שירי ילדים רבים לפסטיבל שירי הילדים ולפסטיגלים. מוכרים במיוחד השירים שכתב בשנות השבעים על ילדיו שלו, בהיותם בגיל הילדות: "גלי" בביצועים של רבקה זהר ונועם קניאל, "אחותי הקטנה" ("קוראים לה ליבי") בביצוע יפה ירקוני ו"בן" (על בנו יהודה) בביצוע נתנאלה. עוד משירי הילדים שלו: "מי אוהב את השבת?", "ילדים טובים, ילדים רעים", "מי ראה את באני?", "שלום היא מילה שימושית" ועוד.
שיריו המוכרים
מנור כתב שירי פופ קלילים כמו "לעולם בעקבות השמש" ו"ילד רע", שירי מולדת המבטאים רגשות אהבה לארץ ישראל, גם אם הדבר כרוך בכאב כמו "ללכת שבי אחרייך" ו"אין לי ארץ אחרת" (שיר שהתפרש, הן על ידי תומכי הימין והן על ידי תומכי השמאל כהבעת תמיכה בעמדותיהם), בלדות מרגשות כמו "ברית עולם", "ילדותי השנייה" ו"הייתי בגן עדן", "אני אוהב אותך לאה", פסקולים לסרטים ולהצגות כמו "חלומות שמורים" למחזמר "לילי גם", "שיר הלהקה" לסרט "הלהקה", "בלדה לשוטר" לסרט "השוטר אזולאי" ועוד. חלק משיריו הידועים קשורים לחוויות ילדותו ונעוריו במושבה בנימינה, בהם: "ימי בנימינה", "בשנה הבאה" שהפך ללהיט גדול, "הבית ליד המסילה" (ביתם היה קרוב למסילת הרכבת והשיר מדבר על ביתו), "ברוש" ו"נחל התנינים".
מנור כתב גם מספר להיטים ללהקות צה"ל, בהם "בוא איתי אל הגליל" ו"גשם אחרון" ללחניו של יאיר רוזנבלום (האחרון בוצע במקור בסרט "לופו בניו יורק"), ו"רק בישראל" ללחנה של נורית הירש. על רון ארד כתב את השירים "כשתבוא" ו"לא מפקירים חבר".
תרגום שירים ומחזות
בין הפרויקטים המוזיקליים שמנור תרגם היו שירים מברזיל לאלבום "ארץ טרופית יפה", שירים דרום אמריקאיים לצמד הפרברים, שירים מסרטים אמריקאיים ישנים להרכב "הטוב הרע והנערה", שירים צועניים לאלבום "נשמה צוענית" של ירדנה ארזי ושירים ערביים לאלבומה "דמיון מזרחי", ושירים צרפתיים לאלבומה של קורין אלאל "שפת אמי".
מנור תרגם מחזות רבים. בשנת 1971, תרגם את המחזמר המפורסם "שיער". מחזמר זה זכה לביקורות טובות, ופתח בפני מנור את הדלת לתרגום מחזות נוספים: "אילוף הסוררת", "הלילה השנים עשר" ו"רומיאו ויוליה" של ויליאם שייקספיר, "מנהל הבית" של הרולד פינטר, "הקמצן", "טרטיף", "דון ז'ואן", "בית ספר לנשים" של מולייר, "חתולה על גג פח לוהט" של טנסי ויליאמס ועוד. הייתה לו גם חיבה למחזות זמר, והוא תרגם את "שיקגו", "קברט", "סוויני טוד", "אחים בדם", "סיפור הפרברים", "עלובי החיים" ו"אופרה בגרוש".
אופרת הרוק "בני בום"
"בני בום" הוא שמה של אופרת רוק משנת 1978, שכל שיריה נכתבו על ידי מנור והולחנו על ידי קן גלובוס. השירים שהצליחו מתוך המופע היו: "אני רוצה אותך" ו"זה אני" בביצוע של ריקי גל וויקי תבור, "הכל בסדר" בביצוע אריה מוסקונה, ו"ילד רע", בביצועה של ריקי גל, שנחשב ללהיט הכי זכור מהמופע.
ספרי ילדים
מלבד שירה, שחלקה אוגדה בספרים שונים, חיבר מנור שלושה ספרי ילדים: "מעשה בעכבר שלא רצה להיות עכבר: ספור בחרוזים" (יצא לאור בשנת 1976, עם איורים מפרי עטו של שמואל כץ; פורסם שוב ב-2012, לאחר פטירתו של מנור, מאויר על ידי הילה חבקין), "משפחתול – ספור בחרוזים" (פורסם ב-1990) ו"מילון בחרוזים לילדים" (ב-2001).
תרומתו לזמר העברי
תרומתו של אהוד מנור לזמר העברי הייתה רבה ביותר. הוא נחשב במשך שנים רבות כפזמונאי הפורה ביותר במדינת ישראל. שיריו הם המושמעים ביותר ברדיו בישראל. מנור כתב שירים מכל הסוגים, משירים קלילים והומוריסטים בעיקר לתחרויות זמר (כמו האירוויזיון) על נושאים שנחשבו כ"לא רציניים", ועד שירים מורכבים, שנגעו בנימים הרגישים ביותר בנפש האדם ועל חייו האישיים, בהם שירים על נפילת אחיו חלל במלחמת ההתשה ("אין לי ארץ אחרת"), על ימי ילדותו, על אהבה (כמו "ברית עולם" ו"כלים שלובים") ועל גידול ילדיו (כמו "ילדותי השנייה").
תרומתו לחינוך בישראל
לאחר מותו הוחלט במשרד החינוך להכניס את שיריו לתוכנית הלימודים של בתי הספר.
דיסקוגרפיה
{{טורים
אלבומי אוסף
}}
חיים בנימיני
חיים בנימיני (נולד ב-1938), הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, היה מפקד חטיבת גולני, מפקד בית הספר לקצינים וקצין מודיעין ראשי בצה"ל, ולאחר מכן היה מנהל משאבי אנוש בחברת "סאיטקס" ובחברת "טבע" ומרצה אורח באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
בספטמבר 1973 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד בית הספר לקצינים, במלחמת יום הכיפורים פיקד על "כוח בישוף" שהורכב מצוערים וסגל בה"ד 1, ולחם בחזית המצרית. פיקד על חטיבת גולני בשנים 1975 עד 1976, בהמשך עבר לאגף המודיעין, כיהן כראש מחלקת האיסוף ובשנים 1977–1979 כיהן כקצין מודיעין ראשי בדרגת תת-אלוף. השתחרר משירות הקבע ב-1982.
בשנים 1997–2003 שימש מרצה אורח בתוכנית ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב.
בנימיני בעל תואר ראשון בסוציולוגיה ומדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1964), תואר שני בהתנהגות ארגונית מאוניברסיטת שיקגו (1980) ותואר דוקטור בלימודי עבודה מאוניברסיטת תל אביב (2016).
ערמונית הסוסים
ערמונית הסוסים (שם מדעי: Aesculus hippocastanum) היא מין עץ נשיר גדול, שמקורו באזורים הרריים בבלקן. הוא נפוץ כיום ברוב האזורים הממוזגים.
העץ גדל לגובה של עד 35 מטר, בעל נוף עבות. עליו דמויי כף יד בעלי 5–7 עַלְעַלים, באורך 10–25 ס"מ, כך שהעלה כולו מגיע לאורך של כ-50 ס"מ ורוחב כ-20 ס"מ. הפריחה באביב, במַכְבֵּדים זקופים באורך של 10–20 ס"מ, הנושאים 20–50 פרחים לבנים מנוקדים באדום. פרי הערמונית הוא מפוחית (קפסולה) ירוקה וקוצנית, המכילה בדרך כלל זרע בודד (לעיתים רחוקות 2–3 זרעים), בצבע חום מבריק. זרע הערמונית מזכיר במראהו את פרי הערמון, ומכאן שם העץ. למרות הדמיון, אין קשר בין שני סוגי העצים, הנמנים עם משפחות שונות; הערמונית קרובה יותר דווקא לעץ האדר, המשתייך לאותה משפחה.
הזרעים, במיוחד הצעירים והרעננים, רעילים במקצת, והם מכילים סאפונינים אלקלואידים וגלוקוזידים. אמנם אינם מסוכנים בנגיעה, אולם אכילתם עלולה לגרום חולי; כשנאכלים על ידי סוסים, יכולים לגרום רעידות וחוסר קואורדינציה.
מלון נפוליאון
מלון "נפוליאון" הוא מלון הממוקם ברובע השמיני בפריז קרוב לשער הניצחון.
היסטוריה
בשנת 1923 החל האדריכל אנרי פורטו (Henri Porteau) לבנות עבור חברת המלונות מרטינס בית מגורים מפואר במקום בו עמד בעבר הארמון הפרטי של הרוזן טולסטוי. מאוחר יותר, המבנה עבר לבעלות משפחת רוטשילד. לאחר חמש שנות בניה, נחנך המלון בשנת 1928 בסיווג hôtel de charme. החוגים הספרותיים אהבו את המקום ונהגו לבוא אליו לעיתים מזומנות. ב-1929 הפך המלון ל- hôtel de luxe ואף הגיע לדרגת petit palace. שם המלון הוענק לו בעקבות הקרבה לשער הניצחון.
אירוח חיילים אמריקניים לאחר שחרור פריז במלחמת העולם השנייה
בספר הזכרונות של ותיקי צבא ארצות-הברית, Chicken Soup for the Veteran's Soul מתארת ג'ין ברודי כי בשנת 1945, עם סיום המלחמה, התארח בעלה ג'ין (Gene) במלון נפוליאון והוא זכר תמיד בחיבה את השוער ז'אן פרטוני, שבלט בתשומת-הלב שהעניק לחיילים האמריקאים. ברודי מתארת בהמשך שבעלה שב לבקר בפריז ארבעים שנה לאחר מכן, בביקור זה הוא הופתע מאוד לפגוש שוב את אותו השוער, שזיהה אותו מייד ואמר לו: “אתה היית כאן עם סיום המלחמה, נכון?” השוער פרטוני זיכה את בני-הזוג ברודי במיטב האירוח.
סיפור אהבה צרפתי-רוסי
בהיסטוריית המלון סיפור האהבה בין אלכסנדר פבלוביץ' קליאגין (Kliaguine), איש-עסקים רוסי עשיר, ובין פריזאית צעירה, סטודנטית למדעי-הרוח (לימים הברונית דה-בוביני). השניים התאהבו מיד. כהוכחה לאהבתו, קליאגין הציעה לסטודנטית את מלון נפוליאון, כדי שתוכל לקבל בו את פניהם של אנשי החברה הגבוהה של אותם ימים. הצעירה התחתנה עם איש-העסקים העשיר. הם הקימו משפחה והתגוררו במלון במשך שנים רבות. המלון נמצא בבעלות משפחת קליאגין עד היום.
אורחים ידועים
מאז חנוכתו, נכנסו בשערי מלון "נפוליאון" בפריז דמויות מפורסמות רבות, בהם בולטים שמותיהם של מפורסמים מתחום הספרות, הקולנוע, התיאטרון, וכן פוליטיקאים וספורטאים. בספר האורחים של המלון חתמו אישים רבים כגון ארנסט המינגוויי, ג'ון סטיינבק, סלבדור דאלי, ארול פלין, אורסון ולס, מיילס דייוויס, ג'וזפין בייקר, אלה פיצג'רלד ורבים אחרים.
הנסיעה הראשונה של מריו ורגס יוסה לפריז
חתן פרס נובל לספרות, הפרואני מריו ורגס יוסה, מספר על אודות זיכרון יוצא מגדר הרגיל מנסיעתו הראשונה לפריז. ורגס יוסה זכה בנסיעה כפרס בתחרות ספרותית שאורגנה על ידי כתב-העת La Nouvelle Revue française וסיפר על כך: “התארחתי במלון נפוליאון, ואני זוכר שפגשתי במקום את 'מיס צרפת' לשנת 1958, אני סימפלון.”
עיצוב
מלון נפוליאון הוא מלון פאר שייחודו בהיותו מעוצב כולו בחפצי אמנות נפוליאוניים. המלון מרוהט בסגנון Directoire ומשלב מסורת ומודרניות. במלון מסעדה ובר - Le Bivouac.
קולנוע
המלון הונצח בסרט הצרפתי Le Cave se rebiffe משנת 1961. בסרט, הדמות המגולמת על ידי ז'אן גאבן (פרדינן מארשל, המכונה le Dabe) מספר שהוא מתארח במלון נפוליאון, כמו תמיד.
אביחי אדרעי
אביחי אדרעי (בערבית: أفيخاي أدرعي; נולד ב-1982) הוא קצין בצה"ל בדרגת סגן-אלוף. משמש כראש תחום תקשורת ערבית בחטיבת דובר צה"ל. מכונה גם "דובר צה"ל בערבית".
ביוגרפיה
אדרעי נולד בחיפה. סבו וסבתו מצד אמו עלו מעיראק, סבתו מצד אביו מטורקיה, וסבו מצד אביו נולד בארץ ישראל. הוא גדל בשכונת נווה יוסף ובהדר עליון. סיים לימודי תיכון בבית הספר הריאלי במגמת ערבית ומחשבים. כשהתגייס לצה"ל בשנת 2001, שירת ביחידה 8200 של חיל המודיעין. בגיל 22, כשהיה בדרגת סמל ראשון, הוצע לו תפקידו הנוכחי – ראש מדור תקשורת ערבית בדובר צה"ל, בעקבות ההתנתקות מרצועת עזה. הוא קיבל דרגת ייצוג של סרן, נשלח לקורס קצינים, ובהמשך עלה לדרגת רב-סרן. ב-2012 פיקד על קורס מש"קי דוברות. ב-2018, עם הפיכתו של מדור ערבית לתחום כחלק מתוכנית שן הארי, הועלה אדרעי לדרגת סגן-אלוף.
הוא קיבל איומים אישיים רבים על ביטחונו, בעיקר לאחר אירועים ביטחוניים כגון מלחמת לבנון השנייה ומבצע עופרת יצוקה, ולכן תוגברה השמירה עליו. הגוש האסלאמי של חמאס קרא בדף הפייסבוק שלו "שלא להתפעל או לדבר עם האויב אביחי אדרעי".
אדרעי נשוי להילה, קצינה בצה"ל בדרגת רב-סרן, המשרתת ככלכלנית.
ג'ונבלאט
ג'ונבלאט (בערבית: جنبلاط, תעתיק מדויק: גֻ'נבלאט, ובשפות מסוימות נהגה: ג'ומבלאט) הוא שם משפחה ערבי.
פונשל
פוּנשָל (בפורטוגזית: Funchal) היא העיר הראשית באיי מדיירה של פורטוגל. היא משמשת גם כבירת מחוז מדיירה והיא העיר הגדולה במחוז, עם אוכלוסייה של 111,892 תושבים.
גאוגרפיה
יחד עם הישויות העירוניות הסמוכות לה - קמרה דה לובוס, סנטה קרוס, מנישו וריביירה בראבה, גרים באזור פונשל 150,000 תושבים. היא נחשבת לעיר הפורטוגלית המאוכלסת ביותר מחוץ ליבשת אירופה בה נמצאת פורטוגל. פונשל ממוקמת במקום ייחודי על האי: "אמפיתיאטרון" טבעי מקיף את העיר, עם מדרונות קלים בתחילת נמל העיר שמתנשאים לגובה של 1,200 מטר.
סביבת העיר מציבה לה מקלט טבעי והיא שמשכה את המתיישבים הראשונים להתמקם באזור. פונשל עיר קוסמופוליטית ונופה העירוני נודע בזכות הפארקים הרבים שנמצאים בשטחה. בעיר ישנם הרבה מלונות, כולל מלונות מהדרגה הגבוהה ביותר. פונשל היא בירת מחוז מדיירה במשך יותר מחמש מאות שנים, ושמה נגזר כנראה בגלל שבסביבתה ישנו שפע של גידולי שומר (פונשו בפורטוגזית).
העיר נוסדה על ידי ז'ואו גונסלווש זארקו בשנת 1421, וקיבלה את התואר "עיר" בשנת 1508 על ידי מנואל הראשון, מלך פורטוגל. בתחילת המאה ה-15, מגלה הארצות הפורטוגלי אנטוניו פרננדש היה שליטה של העיר. במהלך המאה ה-16 פונשל נחשבה ליעד עצירה חשוב בין האינדים לעולם החדש. היא שימשה גם בתור שער הכניסה לסוכר ויין למדיירה.
נמלה של העיר פונשל הוא הנמל העמוס והעסוק ביותר באי מדיירה.
נמל התעופה כריסטיאנו רונאלדו שנקרא גם נמל התעופה פונשל, ממוקם במזרח העיר. ב-23 ביולי 2016 שונה השם הרשמי מ-"נמל התעופה מדיירה", לשמו של כוכב הכדורגל יליד העיר כריסטיאנו רונאלדו. נמל התעופה הזה נחשב לאחד המסוכנים בעולם: הוא נחצב בצלע הר והמסלול נמשך אל תוך האוקיינוס האטלנטי (על עמודים תומכים). המיקום הזה גורם לרוחות חזקות משני צידי המסלול בכיוונים שונים.
אימפריאל (מחוז)
אימפריאל (באנגלית: Imperial County) הוא מחוז המשתרע על עמק אימפריאל בדרום-מזרח מדינת קליפורניה. המחוז גובל במחוז סן דייגו במערב, במדינת אריזונה במזרח, בעמק ריברסייד בצפון, ובמקסיקו בדרום.
בירת המחוז היא אל סנטרו המונה כ-40,000 תושבים, והמחוז כולו מונה כ-143,000 תושבים.
גאוגרפיה
הרי השוקולד הוא רכס הרים מזרחית לימת סלטון המשתרע למצפון-מערב לדרום-מזרח לאורך 97 ק"מ. מזרחית להם זורם נהר הקולורדו המהווה את גבולו המזרחי של המחוז עם מדינת אריזונה.
מחוז אימפריאל אינו צפוף באוכלוסין ושלוש הערים הגדולות בו הן:
דמוגרפיה
מחוז אימפריאל הוא מחוז המאוכלס בדלילות יחסית, כאשר בהמפקד שנערך ב-2000 נמנו בו כ-142,000 נפש, כ-39,300 משקי בית וכ-31,400 בתי אב. צפיפות האוכלוסין לפי אותו מפקד עמדה על כ-34 נפש לקמ"ר.
בין תושבי המחוז 49.37% לבנים, 3.95% שחורים, 1.87% אינדיאנים, 1.99% אסיאתים ו-40% אחרים.
תחבורה
נמל תעופה מחוז אימפריאל נמצא בעיר אימפריאל, המונה 11,000 תושבים ושוכנת מעט צפונית מהעיר אל סנטרו. נמל תעופה הבינלאומי של קלקסיקו הוא נמל תעופה השייך לעיריית קלקסיקו ומשרת את תושביה.
מסילות רכבת של אמטרק עוברות דרך העמק אך אין תחנות רשמיות.
תכסיס מעורב
בתורת המשחקים, תכסיס מעורב (או אסטרטגיה מעורבת) הוא הפעלה של אחד מאוסף תכסיסים מוגדרים מראש ("תכסיסים טהורים"), לפי הגרלה מתוך התפלגות הסתברות. לעיתים קרובות דרך פעולה כזו מבטיחה לשחקן שמשחק את התכסיס המעורב תוחלת רווח גדולה יותר מאשר בחירה ודאית בתכסיס אחד.
הגדרה מתמטית
בניסוח מתמטי, במקרה שבו יש מספר סופי של תכסיסים, אם היא קבוצת התכסיסים של שחקן כלשהו, ו- היא התפלגות הסתברות – כלומר, n-יה של משקלים המקיימת – אז תכסיס מעורב הוא משתנה מקרי השווה לכל אחד מהתכסיסים שבקבוצה בהסתברות המתאימה לו:
ניתן לראות תכסיס טהור כמקרה פרטי של תכסיס מעורב, שבו אחד המשקלים הוא 1 וכל השאר הם 0.
שימוש בתכסיסים מעורבים
על פי משפט נאש, בכל משחק מרובה משתתפים קיים שיווי משקל נאש, אם מרשים שימוש בתכסיסים מעורבים. קיימים משחקים בהם האסטרטגיה השולטת היא תכסיס מעורב. לדוגמה, אם שיחת טלפון בין שני חברים מתנתקת, נדרשת אסטרטגיה כדי להקים את השיחה מחדש. אם שניהם מתקשרים שוב, שניהם ייענו בקו תפוס. אם שניהם יחכו שהצד השני יתקשר, השיחה לא תתחדש. כך ששתי האסטרטגיות - תמיד להתקשר שוב ותמיד לחכות שהצד השני יתקשר - מביאות לכישלון, גם אם חוזרים עליהן מספר רב של פעמים. ללא שיטה מוסכמת מראש, לאף אחד מהצדדים אין עדיפות להתקשר או לחכות, ונאמר שהמשחק מצוי בשיווי משקל נאש. שני הצדדים יכולים להיחלץ מהמצב ללא תיאום בעזרת תכסיס מעורב: אם כל צד יטיל מטבע ויחליט באקראיות אם להתקשר או לחכות, יהיה רק סיכוי של חצי שהשיחה לא תתחדש, ויידרשו בממוצע רק שני ניסיונות כדי להקים את השיחה מחדש.
מרכז עסקים ראשי
מרכז עסקים ראשי (מע"ר) הוא מונח מתחום הגאוגרפיה העירונית, המתייחס למרכזה העסקי-פיננסי והמינהלי של עיר. מרכז העסקים הראשי ממוקם בדרך כלל בנקודה מרכזית בעיר בזכות נגישותה ודרכי התחבורה המובילות אליה. במרכז זה מתבצעת מרבית הפעילות העסקית, כשהמדובר במטותיהן ובמשרדיהן הראשיים של חברות ולא בפעילות תעשייתית הנדחקת לשולי העיר או מחוץ לה. בשטח זה קיימים לרוב מעט מאוד אזורי מגורים.
העסקים שמאכלס מרכז העסקים הראשי כוללים לרוב בורסות למסחר בניירות-ערך, מרכזיהם של בנקים גדולים, חברות ביטוח, משרדים ועסקים של בעלי מקצועות חופשיים ושל נותני שירותים הפועלים בשירות החברות הגדולות ועוד.
בערים קטנות בדרך כלל ישנו מרכז עסקים אחד אך בערים הגדולות ישנם כמה ואף כמה כאלה המסווגים לפי נושאים שונים עבור: צרכים פיננסים, תרבותיים, תיירותיים, טכנולוגיים או פוליטיים.
היסטוריה
בתקופות עתיקות לא היו מקומות מסחר מרוכזים כגון קניונים, פסאג'ים, ומרכזים מסחריים. מרכזי עסקים ראשיים נועדו יותר להולכי רגל ופחות לאמצעי תחבורה. אמצעי התחבורה היו בעיקר בעלי-חיים כגון חמורים, גמלים או כרכרות רתומות אל סוסים.
מרכזי העסקים העירוניים הראשונים נועדו יותר עבור מתן שירותים ופחות עבור מסחר.
לאחר המהפכה התעשייתית בתקופות שבהן עדיין לא היו אזורי תעשייה, שכנו רוב המפעלים באזור מרכז העיר בתוך בתי מגורים או לצידם.
כיום בעולם המערבי הולכים ומוקמים מרכזי עסקים חדשים לצד כבישים מהירים עם תחנות רכבת או הפיכתם של אזורי תעשייה ישנים הקרובים אל מרכזי הערים כמרכזי עסקים משניים.
מרכז עסקים ראשי משני (מע"ר משנה)
בערים גדולות או מטרופולין יתפתח גם מרכז עסקים ראשי משני לצידו של מרכז העסקים הראשי.
מרכז עסקים ראשי אנכי
ישנן ערים בהן קיימים מרכזי עסקים המצויים לאורך רחוב ראשי אחד. מרכז עסקים ראשי אנכי מיוחס לדגם העיר האנכית שנהגה על ידי האדריכל הספרדי ארתורו סוריה בשנת 1882.
מרכז עסקים מטרופוליני
מרכז עסקים מטרופוליני מתפתח לעיתים על כביש מהיר בין שתי ערים גדולות כגון מרכזי העסקים הפזורים על כביש איילון המשותפים לרמת גן ותל אביב.
מרכז עסקים ראשי בינלאומי
בדרך כלל בערי בירה גדולות יתפתחו גם לעיתים מרכזי עסקים המיועדים עבור חברות בינלאומיות וחברות ממשלתיות זרות.
דגם ליבה-מסגרת
דגם ליבה-מסגרת הוא דגם עירוני למרכז עסקים ראשי המציג את הליבה הפנימית של מרכז העסקים הראשי שבו הקרקע יקרה ויש בו שימוש אינטנסיבי וכתוצאה מכך צורת ההתפתחות שלו תהיה בצורה אנכית. אזור זה אמור להיות המוקד של מערכת התחבורה ויש לו תנועה אנושית רבה בשעות היום. הליבה והמסגרת החיצוניות בעלי ערך קרקע נמוכים יותר ומפותחים פחות. שימושי הקרקע השונים צמודים לתיאורית ערך הקרקע. אזור המעבר הוא בעל ערך קרקע נמוך.
משפחת ג'ונבלאט
משפחת ג'ונבלאט (לעיתים ג'ומבלאט; בערבית: جنبلاط או جمبلاط; תעתיק מדויק: ג'נבלאט או ג'מבלאט; במקור מכורדית: ג'אנבולאד, Janboulad) היא משפחה דרוזית רבת השפעה שהתיישבה בהרי הלבנון בסביבות המאות ה-15 וה-16, כתוצאה מרדיפות השלטון העותמ'אני.
וליד ג'ונבלאט טוען כי משפחתו מקורבת למשפחת ג'אנבולאד (Janboulad) הכורדית, שאחד מבניה היה ג'אנבולאד איבן קאסם אל-קירדי אל-קאיסרי, אשר נודע בכינוי איבן ערבו (1530–1580), מושל חלב. על פי המסורת, משפחת ג'ונבלאט היא מנהיגתם של הקייסים הערבים שנלחמו נגד הימנים הדרוזים בקרב המר בעין דרעא ב-1711.
בן המשפחה כמאל ג'ונבלאט, היה דמות פוליטית, תרבותית ופילוסופית בולטת במזרח התיכון, חוסל בשנת 1977, כנראה בידי סוכנים סורים, בהרי הלבנון. מספרים שעל קיר חדר השינה שלו היו תלויות תמונות של ישו ושל מהטמה גנדי. הוא היה דמות מרדנית ולמרות השתייכותו למשפחה אריסטוקרטית, הוא העדיף חיים פשוטים ודחה את חיי העושר שמנהיגים פוליטיים אחרים אימצו לעצמם באותה תקופה. כמאל ג'ונבלאט היה משכיל מאוד ובייחוד התעניין בפילוסופיה של המזרח הרחוק. הוא כתב ספרים רבים, בנושאים מגוונים החל מפילוסופיה ורוחניות, מיקרוביולוגיה ועוד. עדויות מספרות כי הוא ערך מדיטציות לעיתים קרובות. אביו של כמאל, פואד ג'ונבלאט, נרצח גם כן, ב-6 באוגוסט 1921.
כיום, בנו של כמאל, וליד ג'ונבלאט הוא אחד מהמנהיגים המקומיים של הדרוזים, שמהווים עדה דתית בולטת במזרח התיכון. בנו, תימור צפוי לרשת את מקומו בזירה הפוליטית של לבנון בעתיד. לאחר חיסול ראש ממשלת לבנון לשעבר, רפיק אל-חרירי, וליד ג'ונבלאט שלח את ילדיו לחיות בצרפת על מנת להגן עליהם.
ישנם דמויות חשובות רבות במשפחה, שמילאו תפקידים מרכזיים בהיסטוריה של לבנון. נזירה ג'ונבלאט, אמו של כמאל, מילאה תפקיד חשוב בהישרדות השושלת, בתקופה בה היה זה קשה לנשים למלא תפקיד פוליטי. לפני כן, השייח' בשיר ג'ונבלאט נרצח, בתקופה של עימותים עם באשיר השני. בנוסף, חאלד ג'ונבלאט, בן דוד רחוק של וליד ג'ונבלאט, החזיק בתפקיד שר האוצר והיה פוליטיקאי בולט בלבנון במשך שנים רבות עד למותו בשנת 1993.
מבני המשפחה:
תנה (קומיקס)
תנה (באנגלית: Thena) היא דמות בדיונית של גיבורת-על חייזרית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Eternals #5 מנובמבר 1976, ונוצרה על ידי הכותב והמאייר ג'ק קירבי.
תנה היא בתו הבכורה של מלך הנצחיים זוראס, שנולדה בשם אזורה על שמו, וגדלה במושבת הנצחיים באולימפיה, יוון. כאשר האלים האולימפיים הגיעו ליוון ונפגשו עם הנצחיים, שתי הקבוצות הבחינו בדמיון בין זוראס ואזורה, לבין זאוס ואתנה. בהסכם בין שתי הקבוצות הוסכם כי הנצחיים ישמשו כנציגיהם של האלים האולימפיים עלי אדמות, ושמה של אזורה שונה בצו מלכותי לתנה מטרה לחזק את הדמיון בינה לבין האלה אתנה. היות שהשנים שעברו טשטשו את הדמיון בין שתי הקבוצות, תנה נחשבה בידי תושבי יוון לאלה היוונית עצמה, והיא טוענת שהעיר אתונה נבנתה לכבודה. תנה גדלה כלוחמת ומלומדת, ובהרפתקאותיה נדדה ברחבי העולם. בבבל נתקלה תנה במנהיג הסטיות, שר המלחמה קרו, שחס על חייה. למרות הקונפליקט ומערכת היחסים העוינת בין הנצחיים לסטייה פתחו תנה וקרו רגשות זה כלפי זה, אך נפרדו כאויבים בתום ביקור במושבת הסטיות בלמוריה.
במהלך השנים חיה תנה לצד בני האדם במסווה, לאחר שהחליטו הנצחיים והסטיות לא לחשוף את עצמם לבני האדם עד לבואם הרביעי של גזע השמימיים. ההסכם הופר במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר קרו סייע ומימן ארגונים כמו גרמניה הנאצית, מדינות הציר וארגוני פשע שונים במטרה לזרוע כאוס למטרות והסוחןץ. תנה הייתה זו שייעצה לזוראס לשלוח את מאקארי לטפל בבעיה, תחילה תחת מסווה האל מרקורי, ולאחר מכן כגיבור-העל "הוריקן". מפגש נוסף בין תנה לקרו במהלך מלחמת וייטנאם הוביל לקיום יחסי מין ולהריונה של תנה, שהעבירה את התאומים לרחמה של אישה אנושית כדי להסתיר את המעשה מבני עמה. אותם התאומים גדלו כאנושיים, אך הייתה להם היכולת להתמזג לכדי ישות אחת בשם "המלאך האפל" והם למדו בהמשך על מוצאם האמיתי והצטרפו לאביהם.
בואם הרביעי של השמימיים הוביל למתקפה של הסטיות על בני האדם ולעימות נוסף בין קרו ותנה, שהייתה זו שקיבלה את ההחלטה לחשוף את קיום הנצחיים לבני האדם. בחשש שפסיקתם של השמימיים תביא לחורבן כדור הארץ, הוביל זוראס את הנצחיים ותור למתקפה על בסיס השמימיים בדרום אמריקה, אך נהרג בתהליך. לאחר מותו ועזיבתם של נצחיים רבים את כדור הארץ, הוכתרה תנה כ"נצחית העליונה", מנהיגת הנצחיים בכדור הארץ. אולם, הטראומה שספגה ממותו של אביה ושתל מוחי שהשתיל בה קרו הביאו את תנה לקרב מול איקריס, בסופו התפייסה והעבירה לו את תואר ואחריות המנהיגות. מאוחר יותר איבדה תנה את כל זכרונותיה וכוחותיה, כחלק משינוי המציאות בידי הנצחי ספרייט, הקימה משפחה אנושית והחלה לעבוד כחוקרת בתעשיות סטארק. אחרי שניצלה בידי איירון מן במהלך מלחמת האזרחים ביקום מארווול החלה תנה לסבול מחלומות על עברה, שהגיעו לשיא כאשר זכרונותיה וכוחותיה חזרו אליה. בתום ויכוח ממושך עם זוראס הקם לתחייה ואיקריס, הורשתה תנה לחיות עם בנה האנושי במושבת הנצחיים עד למותו בגיל מבוגר.
אוטאביו רינוצ'יני
אוטאביו רינוצ'יני (באיטלקית: Ottavio Rinuccini 20 בינואר 1562 – 28 במרץ 1621) היה משורר, איש חצר ולבריתן אופרה בשלהי תקופת הרנסאנס וראשית תקופת הבארוק. עבודתו עם יאקופו פרי ביצירת האופרה הראשונה, "דפנה", בשנת 1597, עשתה אותו ללבריתן האופרה הראשון. רינוצ'יני נמנה עם אנשי הקמראטה הפלורנטינית, שפעלה בפירנצה בתקופת הרנסאנס.
ביוגרפיה
רינוצ'יני היה בן למשפחת פלורנטינית ותיקה, בעלת מעמד בחוגי התרבות והדיפלומטיה מאז המאה ה-13. הכשרתו הכינה אותו למלא תפקיד בחיי החצר הפלורנטינית, שבשבילה החל לכתוב שירה כבר ב-1579 ("נשף המסכות של האמזונות"). סופר החצר בסטיאנו די רוסי כינה אותו "מבין אנין טעם" במוזיקה וג. ב. דוני גרס, שמונטוורדי הסתמך עליו במידה רבה בכתיבת המוזיקה ללברית שלו ל"אריאנה".
רינוצ'יני היה חבר באקדמיה פלורנטינה וב-1586 הצטרף גם לאקדמיה אלטראטי, שחבריה גילו עניין מיוחד בתאוריה דרמטית ובמוזיקה. הכינוי שבחר לעצמו במוסד זה היה "איל סונאקיוזו" ("המנומנם"). אף כי אין ראיה לקשר שלו רינוצ'יני לקאמרטה של ג'ובאני דה בארדי, אך באדרי, כמוהו כהומניסטים מוזיקליים אחרים בני זמנו, למשל ג'ירולאמו מאי ויאקופו קורזי, היה חבר באקדמיה דלי אלטראטי ועבד יחד עם רינוצ'יני על האינטרמדי של 1589 לכלולות הדוכס הגדול פרדיננדו הראשון, אף כי התרומה העיקרית הייתה של רינוצ'יני. האינטרמדיו השלישי, שנושאו הוא מלחמתו של אפולו בדרקון, שימש את רינוצ'יני בהמשך כבסיס לתמונת הפתיחה של לברית האופרה הראשונה שלו, "דפנה".
בשנות ה-90' של המאה ה-16 היה רינוצ'יני בקשר עם קורזי, ששיתף פעולה עם יאקופו פרי בכתיבת המוזיקה לאופרה "דפנה" בסגנון הרצ'יטאטיב החדש. "דפנה" הייתה הדרמה הראשונה שהושרה כולה "כדרך הקדמונים".
רינוצ'יני הושפע בכתיבת הסוגה החדשה של לברית לאופרה מגדולי המשוררים הליריים של זמנו, אך המשיך מעבר להם ופיתח סגנון חריזה ייחודי ועקבי, שבהתאמתו למוזיקה נועד לחקות הטעמות דיבור ושילב בין החרוז הלבן הטיפוסי לטרגדיה לבין המשקלים האחידים והחריזה הסגורה של צורות ליריות מסורתיות. באימוץ העלילות של אובידיוס ובאמצעות הפרולוג והסוף הטוב של "אאורידיצ'ה", יצר רינוצ'יני קישור בין צורת האמנות החדשה והסוגה הטראגי-קומית כדרך לזיכוך שבמלנכוליה, בניגוד לרחמים והפחד בדרמה העתיקה. גם בלברית הבאה שלו, "אריאנה" (1608, למוזיקה של מונטוורדי) שהוגדרה טרגדיה, הולך רינוצ'יני בעקבות אובידיוס וחותם את הטקסט בסיום דאוס אקס מאכינה, המעלה את אריאנה לגן העדן.
השפעת מסעותיו בצרפת בשנים 1600 עד 1604 כאחד מאנשי חצרה של מריה דה מדיצ'י והתוודעותו אל הבלט באופרה הצרפתית באה לביטוי ב"באלו דלה אינגראטה", שכתב עם מונטוורדי בשנת 1608. בשנותיו האחרונות דעכה פעילותו כלבריתן, אולי בהשפעת המעבר ההדרגתי של הפעילות האופראית מפירנצה ומנטואה אל רומא.
רינוצ'יני מת בפירנצה בשנת 1621.
יצירותיו האחרות כוללות:
אוטרמר
אוּטְרמֶר (צרפתית: Outremer; או בעברית: מעבר לים) היה השם שניתן בימי הביניים למדינות הצלבניות שנוסדו לאחר מסע הצלב הראשון, דהיינו, ממלכת ירושלים, רוזנות טריפולי, רוזנות אדסה ונסיכות אנטיוכיה. למונח שורשים עתיקים יותר והוא שימש כמקבילה למונח העברי חו"ל (חוץ לארץ), כך בשמו של לואי הרביעי, מלך צרפת (921–954), הידוע גם כלואי שמעבר לים (בצרפתית Louis IV d'Outremer).
כיום מקובל הביטוי תוך רישומו עם מקף (outre-mer) ככינוי למושבות צרפת מעבר לים (בניגוד לצרפת המטרופוליטנית), הנחלקות לטריטוריות שמעבר לים (Territoires d'outre-mer, ראשי תיבות TOM) ולחבלים מעבר לים (Départements d'outre-mer, ראשי תיבות DOM), והמכונים בהכללה "צרפת מעבר לים" (France d'outre-mer).
דוד אלעזר (כדורגלן)
דוד (ג'ונס) אלעזר (16 באפריל 1950 יפו, ישראל – 24 ביוני 2018, בת ים, ישראל), היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק לרוב בעמדת הקיצוני הימני בקבוצת מכבי יפו.
קורות חייו
דוד אלעזר נולד ביפו לקלרה ונתן בני יהדות בולגריה אשר עלו לישראל במהלך העלייה ההמונית. ב-1960 הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו ביחד עם חברו משה אוננה. בעונת 1966/1968 בליגה הלאומית עלה לקבוצה הבוגרת ומשחקו הראשון בשורות מכבי יפו היה ב-23 בדצמבר 1967. במשחק גברה מכבי יפו על הכח מכבי רמת גן 0-1, ואלעזר בישל את שער הניצחון. אלעזר אשר כינויו היה ג'ונס, שיחק במדי יפו ב-138 משחקי ליגה ובהם כבש 9 שערים. לרוב תפקד כקיצוני ימני. משחקו האחרון בשורות יפו היה ב-19 באפריל 1975 בסיומה של עונת 1974/1975 בליגה הלאומית. אלעזר היה שחקן ספסל למשך עונה נוספת ובמהלכה ב-1976 פרש ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, הפסיק אלעזר את עיסוקו בכדורגל. הוא התגורר בבת ים, היה נשוי לאורה והם היו הורים לשני בנים ובת וסבים לנכדים. אלעזר הלך לעולמו ב-2018 לאחר התמודדות עם מחלה קשה והובא למנוחות בבית עלמין גני אסתר.
גיטה שרובר
גיטה שרובר (8 באוגוסט 1917 - 11 ביוני 2004) הייתה נדבנית ישראלית ויקירת העיר ירושלים. באמצעות קרן גבריאל שרובר שהקימה נבנו בין היתר תיאטרון ירושלים, טיילת שרובר בירושלים ובית גבריאל על שפת הכנרת.
ביוגרפיה
גיטה בלסון נולדה בריגה שבלטביה, בתם השנייה של בטי וליאופולד בלסון. כשהייתה בת שלוש, לאחר שחרור אביה מהכלא הסובייטי, עברה המשפחה לברלין בירת גרמניה. היא ואחיה היו חברים תחילה במכבי צעיר ולאחר מכן בתנועת הנוער הציונית-סוציאליסטית "הבונים" בקבוצתו של אנצו סרני. ב-1933 חזרו הוריה לריגה, שם נרצחו כשהנאצים הגיעו לעיר בשנת 1941. אחיה, יפים, עלה לארץ ישראל וגיטה יצאה להכשרה חקלאית בדנמרק.
בשנת 1934 עלתה לארץ ישראל עם קבוצה של "הבונים" שהצטרפה לפלוגת הקיבוץ המאוחד "שער הנגב" בגדרה (לימים קיבוץ כפר סאלד), ונישאה לג'ורג' פאפה, חברהּ מהתנועה. כעבור זמן מה עבר הזוג לתל אביב. בשנת 1943 התנדבה שרובר לצבא הבריטי, הצטרפה לכוח העזר של הנשים בחיל האוויר המלכותי ושירתה בקהיר. בשנת 1945 נולד בנה היחיד גבריאל, ולאחר מכן עברה עם משפחתה לירושלים. בתקופה בין 1945 ל-1948 פעלו גיטה וג'ורג' במאבק להקמת המדינה במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. בשנת 1949 התגרש הזוג.
בשנת 1995 החליטה קרן גבריאל שרובר להעניק את "פרס גבריאל לשלום".
בשנת 1997 הוענק לגיטה שרובר אות יקיר ירושלים. מיילס שרובר זכה בפרס בשנת 1975.
שרובר נקברה בהר המנוחות בירושלים.
ישעיה וולטפרייד
רבי ישעיה וולטפרייד מפשדבורז' (ה'תקי"ח-ד' באלול ה'תקצ"א) היה רב אדמו"ר חסידי, אבי שושלת פשדבורז'.
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תקי"ח לרבי מאיר מלאסק, לאחר נישואיו לנעכא בתו של רבי דן לוינברג עבר לפשדבורז'. בעיר זו למד בחברותא עם היהודי הקדוש מפשיסחא. לבקשת החוזה מלובלין השפיע עליהם רבי דוד מלעלוב לנסוע אל החוזה שחיבבו ביותר וקרא לו "ארון הספרים שלי".
בשנת ה'תקמ"ח, בעקבות הוראתו של רבי נטע אייבשיץ (רבה האחרון של העיר), מונה לרבה של פשדבורז'. בשנת תקע"ה התרכזו סביבו עדת חסידים ומינוהו לאדמו"רם. היה ידוע בדורו כבעל רוח הקודש ורבים נהרו לפתחו.
נפטר בד' באלול ה'תקצ"א, ונקבר בפשדבורז'. לאחר השואה שוקמה המצבה על קברו בפשדבורז'. בנו, רבי עמנואל, מילא מקומו.
דברי תורתו נלקטו בספר "דברות חיים". כן הובא מתורתו בספרים: "תורת החסידות", "בית יעקב", "ביאורי החסידות", "תפארת שלמה על התורה".
כיכר פייסל
כיכר פייסל (נקראת גם כיכר פייצל) היא כיכר עירונית בשכונת ואדי סאליב בחיפה.
תחנת הרכבת חיפה מזרח
בינואר 1904 נחנכה על יד הכיכר תחנת הרכבת חיפה מזרח, תחנת הקצה של רכבת העמק. בתקופת המנדט הבריטי הורחבה התחנה, ויצאו ממנה רכבות לשלוש יבשות שונות - אפריקה, אסיה ואירופה. בשנת 1946 פוצץ מבנה התחנה על ידי האצ"ל. מאז שנות ה-90 אין מעבר נוסעים בתחנה, והיא משמשת כתחנה תפעולית, כמחסן, כמוזיאון וכנקודת האפס של רכבת ישראל.
האנדרטה למלך פייסל
בשנות השלושים של המאה ה-20 עבר בכיכר ארונו של פייסל הראשון, מלך עיראק, בדרכו משווייץ לעיראק דרך נמל חיפה. לרגל המאורע שונה שמה של הכיכר לשמה הנוכחי, והוקמה בה רחבה מרוצפת ואנדרטה. צורת האנדרטה כעמוד קטוע, ועל בסיסה קבועה כתובת בערבית: "לזכר העברת גופת הוד מלכותו, המנוח הגדול של הערבים, המלך פייסל הראשון", וכן אִמרה המיוחסת לפייסל: "העצמאות נלקחת ולא ניתנת - חירות העם בידיו". מיקום הרחבה והעמוד השתנה במהלך השנים בעקבות שינויים שנעשו בנתיבי הנסיעה. בתחילה שימשה הרחבה כמעגל תנועה והעמוד הוצב במרכזה, לאחר מכן בוטל מעגל התנועה והעמוד הוצב ממזרח לכביש ליד גדר בית הקברות, ולאחר מכן הועבר למקומו הנוכחי ממערב לכביש.
מבנה הכיכר וסביבתה
מהכיכר יוצאים שדרות הפל"ים והרחובות העצמאות, חטיבת גולני (לפנים רחוב פייסל) ושיבת ציון. בסמוך עובר רחוב קיבוץ גלויות - בו שוכן שוק הפשפשים. רוב שטח הכיכר משמש ככביש לתנועה הנוסעת בכיוון צפון-דרום, בחלקו נת"צ המשמש את המטרונית העוברת בכיכר. במערב הכיכר רחבה מרוצפת קטנה המשמשת בחלקה כחניון, ובה האנדרטה למלך פייסל. לידה בתים ערביים ישנים בני 2–5 קומות. בדרום הכיכר שטח דשא ופרחים, וממזרח לה נמצאים מבני תחנת הרכבת חיפה מזרח ההיסטורית, ובית קברות קטן של משפחת אל-חלילי. מעבר להם נמצאים פסי הרכבת של התחנה.
סולם גוטמן
סולם גוטמן הוא מדד לעריכת שאלונים שפותח על ידי פרופ' אליהו גוטמן. המדד מאפשר לחוקרים ליצור שאלונים שבהם המדרג של השאלות הוא קשור, כלומר הסכמה לסעיף מסוים מעידה על הסכמה לסעיף קודם בשאלון או יכולת לבצע פעולות או שאלות יותר פשוטות. יתרונו הוא בכך שהציון המסכם של כל נבדק מבטא באופן מדויק את דפוס התגובות שלו, כך שניתן להסיק את פרופיל התגובות על סמך הציון המסכם.
שימוש נפוץ של סולם גוטמן הוא במבחנים שבהם מתחילים מרמת קושי מסוימת אשר מעידה כי הפותר את המבחן יכול לפתור מבחן ברמה יותר פשוטה אם הפותר הצליח לענות על השאלות במבחן נכונה (לדוגמה במבחן שבו יש חיבור של מספרים תלת ספרתיים לא יהיה צורך להוסיף ערכים דו ספרתיים כי ההנחה לפי סולם גוטמן היא שהפותר יוכל לפתור את השאלות עם הערכים הדו ספרתיים).
1913 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1913.
Rid of Me
Rid of Me הוא אלבומה השני של המוזיקאית האנגלייה פי ג'יי הארווי. האלבום, שיצא לשוק ב-4 במאי 1993 הוקלט והופק ברובו על ידי סטיב אלביני. מופיעים בו 14 שירים, בהם גרסת כיסוי לשירו של בוב דילן, "Highway 61 Revisited".
האלבום זכה לביקורות חיוביות בכתבי עת רבים ולמכירות גבוהות.
הקלטה והוצאה לאור
Rid of Me היה אלבומם האחרון של שלישיית פי ג'יי הארווי לפני התפרקות הלהקה. האלבום הוקלט באולפן הקלטות במינסוטה שבארצות הברית במשך שבועיים על ידי טכנאי הקול סטיב אלביני. הארווי העריצה את ההקלטות שאלביני עשה ללהקות כמו הפיקסיז ו-Slint בזכות היותן "בולטות בגולמיותן", לדבריה.
בסגנונו של האלבום הייתה התפתחות טבעית מסגנון הפאנק-בלוז של אלבומה הקודם, Dry, למרות שהוא אימץ גם את סגנונה הרועש של להקת הפיקסיז (הארווי טענה שאלבום שלהםSurfer Rosa, שהופק על ידי אלביני, הוא אחד מהאלבומים האהובים עליה) וגם את הסגנון של להקות הרוק משנות ה-60 וה-70 כמו לד זפלין ו-The Jimi Hendrix Experience.
Meteora
Meteora (בעברית: מטאורה) הוא אלבום האולפן השני של לינקין פארק. הוא יצא שנתיים וחצי אחרי Hybrid Theory, ב-25 במרץ 2003. לינקין פארק הוציאה סינגלים של שירים מהאלבום במשך מעל לשנה, כדוגמת, ו-"Faint". Meteora הוא אלבום האולפן הקצר ביותר של לינקין פארק.
Rid of Me
הקלטה והוצאה לאור
עטיפת האלבום, שצולמה בשחור-לבן, יצרה סערה היות שעל עטיפתו הקדמית הוצגה הארווי ללא חולצה באמבטיה, עם רעמת שיער רטובה לגמרי, ועל העטיפה האחורית הייתה תמונת תקריב של פניה שעליהם נראו סימנים של פציעות שנגרמו על ידי חבל.
Meteora
הסגנון המוזיקלי של האלבום שונה באופן ניכר מהסגנון של Hybdrid Theory. סוגת האלבום היא עדיין נו-מטאל, אך הוא מאופיין בהשפעות בולטות של ראפקור, למשל בשירים "Faint", "Figure.09" ו-"Lying from You". השיר האינסטרומנטלי "Session" היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הרוק האינסטרומנטלי הטוב ביותר" ב-2003.
Rid of Me
הקלטה והוצאה לאור
Rid of Me הגיע בשיאו למקום ה-3 בטבלת האלבומים בבריטניה, וזכה במהרה למעמד של אלבום כסף. האלבום גם הניב להיט טופ-30 עם הסינגל "50ft Queenie". עובדות אלו מפתיעות עקב הצליל הלא מסחרי של האלבום. האלבום גם היה מועמד לפרס מרקיורי היוקרתי. בארצות הברית הוא זכה להשמעות רבות בתחנות רדיו של מכללות והרחיב את מעגל המעריצים של הארווי. בעקבות ההצלחה יצאה הארווי עם להקתה לרצף של הופעות באירופה, שבהן שימשה מופע החימום ללהקה U2. האלבום זכה להערכת המבקרים והופיע ברשימות רבות שמנו את האלבומים הטובים באותה השנה, כמו אלו של כתבי העת וילג' ווייס, Spin ו-Melody Maker.
Meteora
Meteora הוא האלבום המצליח ביותר בהיסטוריית מצעד הרוק המודרני (Modern Rock Tracks), מצעד של בילבורד שמתמחה בשידורי רדיו של שירי רוק אלטרנטיבי. השיר "Numb" היה השיר המצליח ביותר באותה שנה במצעד. נמכרו 5.5 מיליון עותקים של האלבום בארצות הברית ומעל ל-11 מיליון ברחבי העולם.
Rid of Me
הקלטה והוצאה לאור
בביקורת של Melody Maker על האלבום נכתב: "אף אמן בריטי אחר לא חוקר בכזו אגרסיביות את הצד האפל של הטבע האנושי, או את ההומור השחור הבלתי הגיוני שלו; לאף אמן בריטי אחר אין את האומץ, או את הכישרון, ליצור את הפסקול שלו". Spin העניק לאלבום ביקורת נדירה של 10 כוכבים מתוך 10. מעמדו של האלבום בקרב המבקרים רק עלה בחלוף השנים - המגזין רולינג סטון בחר בו כאחת מההקלטות הבולטות ביותר של שנות ה-90, וב-2005, Spin דירג אותו כאלבום התשיעי הטוב ביותר בין השנים 1985-2005. בשנת 2003 האלבום דורג במקום ה-405 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים שפורסמה ברולינג סטון. נכון ל-2005, Rid of Me מכר 210,000 עותקים בארצות הברית.
Meteora
רקע והפקה
האלבום קרוי על שם מטאורה שביוון. הלהקה ביקרה במנזרים שם במהלך טיול באירופה, והיא קיבלה השראה מהמבנה הייחודי שלהם. הלהקה רצתה לשחזר במוזיקה את התחושה העילאית שחשו חבריה בעת הביקור במטאורה, ולכן בחרו לקרוא לאלבום בשם Meteora.
דון גילמור היה מפיק האלבום. הלהקה תרגלה שירי האלבום בקפידה רבה. האלבום הוקלט באמצעות תוכנה זהה לזו שהשתמשו בה להקלטת האלבום הראשון. כל השירים באלבום מחוברים אחד לשני, דהיינו המעבר ביניהם מתבצע בצורה חלקה ועדינה. הרצועה הראשונה בשיר, "Foreword" הוא קטע קצר בן 13 שניות בו מושמע צליל המחיצה של צורב על ידי מקל. הצליל בהדרגה הופך לצליל הפתיחה של השיר "Don't Stay", כך שנדמה בעצם שהם אותו שיר.
בשבוע הראשון לצאת האלבום נמכרו כ-810,000 עותקים שלו.
Rid of Me
הארווי על Rid of Me
בריאיון למגזין Filter בשנת 2004, הארווי דיברה על האלבום: "Rid of Me היה כשהוחתמתי לראשונה בחברת תקליטים גדולה והרגשתי שרציתי - יותר מתמיד - להדגים שאני לא הולכת ליצור חומר שמצופה מאמן שחתום בחברה גדולה [צוחקת]. אז, בחרתי לעבוד עם סטיב אלביני, שהוא בהחלט לא טכנאי קול מסחרי במיוחד, ויצרתי אלבום מאוד קשה. ואני שמחה שעשיתי כך, כי אני חושבת שזה באמת הציג את האווירה בה אני הולכת ליצור... פשוט רציתי שהאנשים שמעורבים יידעו שאני יכולה לעשות רק דברים שהלב שלי רוצה, שאני לא יכולה לעשות מוזיקה כדי לרצות אנשים אחרים. זה חייב להיות בדרך שבה זה חייב להיות ואם זה לא מוצא חן בעיניכם, אז עזבו אותי בשקט. אז, זה היה חלק מזה, אך לאחר שאמרתי את זה, אני עם אותה חברת התקליטים כבר 12 שנים ואני חושבת שהם מכירים אותי טוב מאוד והם פשוט מאפשרים לי להמשיך עם מה שאני עושה".
Meteora
הצלחה מסחרית
Meteora הגיע למקום הראשון במצעדי האלבום בארצות הברית ובממלכה המאוחדת. בנוסף, הגיע האלבום למקום השני במצעדים בקנדה ובאוסטרליה. האלבום הוא אלבום הרוק הנמכר ביותר של שנת 2003.
כל חמשת הסינגלים שיצאו בארצות הברית הגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד לרוק מודרני. כל הסינגלים של האלבום הגיעו למקום הראשון או השני במצעדי רוק המיינסטרים.
Rid of Me
רשימת השירים
מתוך האלבום יצאו שני סינגלים: "50ft Queenie" ו-"Man-Size".
Meteora
רשימת רצועות
Tour Edition
הלהקה
צ'סטר בנינגטון - סולן
מייק שינודה - סולן, פסנתר
בראד דלסון - גיטרה
רוב בורדון - תופים
ג'ו האן - די ג'יי
דייב פארל - גיטרה בס
הפקה
דון גילמור- הפקה
לינקין פארק- הפקה
לינדמן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פואד ג'ונבלאט
פואד ג'ונבלאט (בערבית: فواد جنبلاط; 1885 - 6 באוגוסט 1921) היה מנהיג דרוזי משושלת ג'ונבלאט והקאימקאם של מחוז הרי השוף בלבנון בתקופה העות'מאנית ובתחילת תקופת השלטון הצרפתי בלבנון.
פואד היה אביו של כמאל ג'ונבלאט וסבו של וליד ג'ונבלאט המנהיג הדרוזי הנוכחי. ג'ונבלאט נרצח ב-6 באוגוסט 1921 בוואדי עינבאל על ידי שכיב והאב, אחד מיריביו הפוליטיים. מחליפתו בתפקיד הייתה נזירה אשתו, ששימרה את שליטת השושלת עד שבגר בנה כמאל ג'ונבלאט.
אירנה אדמוביץ'
אירנה אדמוביץ' (בפולנית: Irena Adamowicz; 11 במאי 1910 – 12 באוגוסט 1973) הוכרה כחסידת אומות העולם בשל פועלה למען יהודים בגטאות בפולין ובליטא.
ביוגרפיה
אדמוביץ' הייתה ילידת ורשה, עובדת סוציאלית, וקתולית אדוקה באמונתה. בשנות העשרים לחייה הייתה פעילה בתנועת הצופים כמדריכה, ובהמשך כרכזת. במסגרת תפקידה התקרבה לתנועת הנוער הציונית השומר הצעיר, הייתה שותפה לשיתוף פעולה עמה, ונטלה בה חלק פעיל. עוד לפני מלחמת העולם השנייה סיימה את הלימודים באוניברסיטת ורשה.
לאחר כיבוש פולין על ידי הנאצים הייתה פעילה בארמייה קריובה. בקיץ 1942 מילאה שליחויות מסוכנות מטעם המחתרות היהודיות בגטאות ורשה, ביאליסטוק, וילנה, קובנה ושאוולי. פועלה היה חשוב מכמה בחינות: קישור בין המחתרות היהודיות ובין ארגון המחתרת הפולני, ארמייה קריובה; העברת מידע בין הגטאות והמחתרות; ועידוד מוראלי ליושבי הגטאות.
לאחר המלחמה המשיכה אדמוביץ' לטפח את קשריה עם התנועות הציוניות, וב-1958 אף ביקרה בישראל.
גומת חן
גומת חן היא שקע בלחי המופיע בעקבות התפצלותו של שריר הלחי לשני חלקים. בעת חיוך הופכת גומת החן להיות בולטת יותר.
קיום גומות חן נחשב לעיתים לתכונה תורשתית ומקובל לחשוב כי הורים עם גומת חן מולידים צאצאים עם גומות חן. אולם טענה זו מוטלת בספק.
יש תינוקות שנולדים עם שריר זיגומטיקוס קצר ולכן עם גומות ולאחר מכן השריר מתארך והם נותרים ללא גומות או עם גומה רק בצד אחד של הפנים. שמן של הגומות "גומות חן" מקורו ככל הנראה עקב טבעה של גומה זו לנשיאת חן בעיני המתבונן.
קיים ניתוח פלסטי ליצירת גומת חן לאלו החפצים בכך.
אנטומיה
אצל כ-34% מהאוכלוסייה, שריר העול הגדול (musculus zygomaticus major) מופיע בצורה מפוצלת. חלקו העליון נאחז בצד העליון של זווית הפה באופן דומה לנקודת האחיזה הצפויה של השריר, ואילו חלקו התחתון נאחז בנקודת הכוש (modiolus) מתחת לזווית הפה. המרווח בין חלקיו של השריר המפוצל מסביר את תופעת הגומות בלחי.
מוסגז
מוסגז (ברוסית: ОАО Мосгаз) היא חברת גז מוסקבאית, המספקת אנרגיה, חום וגז, לכלל תושבי העיר מוסקבה ונחשבת לאחת החברות המובילות ברוסיה. היא מספקת תשתיות גז באמצעות חברת הבת מוספרום גז, שמאז 1948 מתמחה בפתרון סוגיות של שירות ציוד גז למפעלים תעשייתיים ועירוניים בעיר.
המטרה העיקרית של החברה היא אספקת גז ללא בעיות לצרכנים במטרופולין המוסקבאי, כמו גם פיתוח ושיפור התוכנית הכללית לאספקת גז סדירה. החברה מפעילה יותר מ-7,500 ק"מ של רשתות גז. מתוך 23 מיליארד מ"ק גז טבעי המועבר על ידי מוסגז (5% מכלל הצריכה בפדרציה הרוסית), 86% מהווים מתקני ייצור חום ואנרגיה של חברת מוסאנרגו ו-MOEK, 11% מיועדים למפעלים תעשייתיים ועירוניים, 3% – עבור 1,818,373 דירות.
מוסגז חיברה 24,088 בנייני מגורים לגז, בהם פועלים 1,810,155 תנורי גז, 126,335 תנורי חימום מים מיידיים (לאספקת מים חמים) ו-6,190 דודי צילינדר (לצורכי חימום).
מוקד החירום של החברה במקרים של דליפת גז הוא 104.
תפוקת הגז במוסקבה
ב-29 בינואר 1865 הדומה העירונית של מוסקבה סיכמה חוזה עם אנשי עסקים אנגלים והולנדים להדלקת מוסקבה בגז לתקופה של 30 שנה. הקבלנים קיבלו מונופול על כיסוי העיר בגז, כמו גם ייבוא פטור ממכס של ציוד וחומרים להקמת מפעל לייצור גז מלאכותי לפחם, צינורות גז, מנורות, מבערים וציוד אחר. הפחם יובא מאנגליה. ב-29 בנובמבר 1865 החלה הזרמת הגז לצינורות גז תת-קרקעיים ברחוב לאספקה ​​למנורות הרחוב שהופעלו באמצעות גז.
בנובמבר ובדצמבר 1866 בסמטת סוסלני במוסקבה, סיימה חברת בוקיה וגולדסמית' את הקמת המפעל לייצור גז ובעיקר עסקו בהנחת רשתות גז עירוניות. בחג המולד הוארו כיכר הקרמלין במוסקבה ורחוב טברסקאיה באור גז.
בינואר 1867 תעשיית הגז במוסקבה מועברת לרשות החברה הבריטית City of Moscow Gas Company Limited.
בשנת 1888 יזמים אנגלים מעבירים את הזיכיון לחברה צרפתית ולחברת תאורה מקומית. ב-29 בינואר 1895 פג תוקף החוזה לכיסוי הגז של מוסקבה. מועצת העיר הרחיבה את הפריבילגיות לזכיינים למשך 10 שנים, שלאחריהן כלכלת הגז לאחריות העיר ואכן בינואר 1905 ממשל העיר קיבל לידיו את ניהול הגז של מוסקבה: מפעל הגז, 215 ורסטאות של רשתות גז, 8,735 מנורות גז, 3720 צרכנים פרטיים. העלות הכוללת של כלכלת הגז הייתה 2.5 מיליון רובל. בשנים 1910–1914 שופץ מפעל הגז וייצור הגז הגיע ל-18.7 מיליון מטרים קוב לשנה. בשנת 1917 מפעל הגז מוכר כמפעל בעל חשיבות לאומית עליונה, אשר כיבויו אינו מקובל בשום מצב.
הקמה ותולדות החברה
בשנת 1931 הוקמה חברת מוסגז והוזמן מפעל נפטוגז לייצור גז מנפט.
בשנת 1939 בהחלטת הוועד המנהל של מוסקבה בוצע תיאום פעילות מתקני הגז, מוסגז הועברה לאחריות מינהל הדלק והאנרגיה של העיר מוסקבה. בשנת 1941 ייצור הגז המלאכותי במוסקבה הגיע לכדי 176.1 מיליון קוב מטרים לשנה, אורך רשתות הגז עמד על 546 ק"מ ומספר הדירות המחוממות בגז עלה ל-62.3 אלף. בנובמבר אותה שנה, הוועד המנהל של מוסקבה, פירק את מוסגז ונכסיה הועברו למשרד משק הדלק והאנרגיה (UTEX) של העירייה וב-1943 הוועד המנהל העירוני במוסקבה ארגן שוב חברה לניהול מערכת הגז, הדלק והאנרגיה - חברת Mosgorgaz. בשנת 1945 חברה זו הופכת לנאמנות הממשלתית במוסקבה להפעלת רשתות גז ויחידות שירות לצרכני גז ונקראה בשם "מוסגז".
עם הזמן ייצור ושימוש בגז צמח בהתמדה. לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946 הושלמה בניית קו הגז סראטוב-מוסקבה, מה שהעניק תנופה נוספת להתפתחות הענף בעיר.
באפריל 1957, הוועד המנהל של מועצת העיר מוסקבה (בהתחשב בגידול באספקת הגז הטבעי לבירה) החליט להפסיק את ייצור הגז ולארגן את ייצור ציוד הגז להתאוששות של צרכני משק הבית, מפעלי תעשייה ותחנות תרמיות במפעל הגז העירוני. מרבית הגז לעיר מיובא.
בשנים הבאות הונחו צינורות גז נוספים שהגדילו את אספקת הגז, כאשר מוסגז הופכת לחברה הגז העיקרית במוסקבה.
בשנת 1988 החברה אורגנה מחדש אך נותרה חברה בבעלות העירייה עד שנת 2012, אז הוחלט להפריט את החברה. עיריית מוסקבה הודיעה על הפיכת מוסגז לחברת מניות פתוחה הנסחרת בבורסת מוסקבה.
אל סנטרו
אל סנטרו (מספרדית: El Centro - המרכז) היא בירת מחוז אימפריאל שבדרום-מזרח מדינת קליפורניה, ארצות הברית. העיר מונה כ-38,000 תושבים והיא המרכז האדמיניסטרטיבי, הכלכלי והתרבותי של המחוז. היא שוכנת כ-15 ק"מ צפונית לגבול עם מקסיקו ולעיר מקסיקלי שלידו. העיר שוכנת בגובה של 50 מטר מתחת לפני הים במרכזו של עמק אימפריאל, והיא העיר הגדולה ביותר בארצות הברית הנמצאת בגובה הנמוך מפני הים. העיר הגדולה הקרובה ביותר היא סן דייגו ואחריה יומה שבמדינת אריזונה. העיר משתרעת על שטח של 24.9 ק"מ רבועים.
היסטוריה
העיר הוקמה במקור על ידי עובדים שבנו את מסילת הרכבת העוברת בעמק. בהתחלה הייתה זו עיר אוהלים לאורך המסילה שנדדה עם התקדמות בניית המסילה עד שהגיעה לאזור בו נמצאת כיום העיר המודרנית. רוב העובדים נשארו באזור עם משפחתם ובשנת 1910 נבנה מבנה קבע הראשון ולאחר מכן החלו להיבנות מבני קבע נוספים. העיירה נקראה בהתחלה "וורטינגטון" (Worthington). בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוחלף שמה ל"אל סנטרו". גידול האוכלוסייה היה איטי מאוד עד שנות ה-30. מאז אוכלוסיית העיר החלה לגדול. בשנת 1960 חיו בעיירה 10,000 תושבים.
אקלים
האקלים באל סנטרו שנמצאת באזור מדברי הוא צחיח. רק 76 מ"מ בממוצע של גשם ו-350 ימים של שמש. אחוז הלחות בעיר עומד על 24%.
נחותי
הנְחוּתֵי (מילה ארמית שפירושה "היורדים", מכונים גם רבותינו היורדין מארץ ישראל) היו חכמים בתקופת התלמוד שהיו יורדים מארץ ישראל לבבל ועולים מבבל לארץ ישראל ומשמשים כשליחים ומגשרים בין שני המרכזים הגדולים של האמוראים יוצרי התלמוד הבבלי והתלמוד הירושלמי. קשר זה התקיים לפחות כמאה וחמישים שנה.
הסבר השם
חז"ל מכנים את פעולת האדם היוצא מארץ ישראל לארץ אחרת בשם ירידה, על-פי העיקרון ההגותי ש"ארץ ישראל גבוה מכל הארצות". עיקרון זה בא לידי ביטוי כבר בתורה בפסוק: "אנכי ארד עמך מצרימה ואנכי אעלך גם עלֹה". המילה "ירד" בארמית היא: "נחת", וברבים "נחותי", וכן בעברית מודרנית "נוֹחת" פירושו יורד.
מרכזי התורה וההנהגה הגדולים של היהדות בתקופת התלמוד היו בבבל ובארץ ישראל, ובין מרכזים אלו התקיים קשר באמצעות אותם חכמים שחזרו ועברו בין המרכזים הנ"ל. לכן יש מי שמכנה את ה"נחותי" בשם: "מקשרים". יש חכמים שעברו לארץ ישראל אחרי תקופה ארוכה שבה למדו בבבל, וכן להפך. גם מבין אלה היו שכונו 'נחותי', כי עם עוברם למרכז השני העבירו מסורת תלמודית רבה.
יש מקומות בגמרא שבהם מכונים הנחותי גם בשם "נחותי-ימא" - יורדי הים. אך יש הטוענים כי זו שגיאת העתקה, עקב העובדה שבמקומות אחרים מדווחת הגמרא על שאלות אודות צמחים ובעלי חיים שנשאלו מנחותי ימא. אכן, אפשר כי אין זו שגיאה, אלא הכוונה ב"ימא" איננו לים, אלא לכיוון ימה - למערב (כך מפרש רבנו חננאל בסוכה מג, א: "כל נחותי מערבא..."), והכוונה אפוא ליורדי מערב, שמוצאם מארץ ישראל שבמערב.
חכמים שכונו בתואר זה
בין האמוראים המפורסמים שכונו בתואר זה ודבריהם צוינו בגמרא נמנים החכמים הבאים:
צ'יקלאיו
צ'יקלאיו (בספרדית: Chiclayo) היא בירת מחוז למבייקה בפרו, והעיר הרביעית בגודל אוכלוסייתה במדינה. העיר נמצאת במרחק של כ-13 קילומטרים מחוף האוקיינוס השקט, כ-770 קילומטרים מלימה, בירת פרו.
היסטוריה
ב-1585 שבטי הילידים נתנו שטח לאנשי המסדר הפרנציסקני לבניית מנזר. לאחר הקמתו התפתח יישוב שלם באזור. בניגוד לערים קולוניאליות אחרות שנבנו על ידי הספרדים בפרו, כמו לימה וטרוחיו, צ'יקלאיו יושבה בעיקר על ידי אוכלוסייה ילידית.
במהלך מלחמת העצמאות של פרו (מ-1811 עד 1824) צ'יקלאיו תמכה במבקשי העצמאות וסיפקה חיילים, נשק ואספקה לצבא השחרור הארגנטינאי-צ'יליאני בהנהגת חוסה דה סן מרטין שלחם בספרדים. גם לאחר קבלת העצמאות צ'יקלאיו נותרה כפר קטן, אך בעשורים הבאים, עקב מיקומה האסטרטגי, צ'יקלאיו הפכה למרכז תחבורתי ותקשורתי בפרו. ב-15 באפריל 1835 צ'יקלאו קיבלה מעמד של עיר.
חינוך
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן האוניברסיטה הקתולית של סנטו טוריביו דה מוגרובחו והאוניברסיטה הפרטית של חואן מחיה בקה.
תחבורה
נמל התעופה הבינלאומי קפטן חיל האוויר הפרואני חוסה א. קיניונס גונסאלס משרת את העיר ומציע בעיקר טיסות לערים מרכזיות בתוך פרו, בהן לימה וטרוחיו.
פלאש: לידה מחדש
פלאש: לידה מחדש (באנגלית: The Flash: Rebirth) היא מיני סדרת קומיקס של כותרי פלאש שפורסמה באפריל 2009 על ידי חברת DC קומיקס למשך שש חוברות. הסדרה, שנכתבה על ידי ג'ף ג'ונס ואוירה על ידי אית'ן ואן סקייבר, הציגה דמויות רבות משבעים שנות קיומם של כותרי פלאש.
המיני סדרה עוקבת אחר "לידתו מחדש" של הפלאש מתור הכסף בארי אלן, לאחר שחזר לחיים באירוע הקרוסאובר המשבר האחרון של שנת 2008. זהו שיתוף הפעולה השני של הצוות ג'ונס-ואן סקייבר, לאחר "גרין לנטרן: לידה מחדש" של שנת 2005.
רקע
בחוברת השלישית של הסיפור "נקמת הנבלים" מהמשבר האחרון, חבר כנופיית אי-צדק ליברה מודיע לקבוצת נבלי-העל הנבלים כי הפלאש הראשון בו הם נלחמו חזר מהמתים. הם מתקבצים יחדיו במרתף שמתחת למוזיאון פלאש ומציינים כי הוא לא כמו הילד שהגיע אחריו, והוא לא נתן להם מנוח. קפטן קור, מנהיג הנבלים, מסכם את המיני סדרה באומרו כי הנבלים אינם יכולים להביס אותו וכי אין חוקים ביקום שאפשר לפעול לפיהם. העמוד האחרון מציג את דמותו של בארי אלן בתלבושת הפלאש כשהוא רץ במהירות-על.