cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוצ'יה די למרמור
מערכה שנייה
עברו כמה חודשים. אנריקו מצליח לתפוש את מכתבי אדגרדו ללוצ'יה וממנה אליו. כדי לשכנע את לוצ'יה לוותר על אדגרדו ולהסכים לנישואים עם לורד ארטורו, נורמנו מזייף מכתב מאדגרדו שהוא מתחתן עם אישה אחרת בצרפת. אנריקו קורא ללוצ'יה ומראה לה את המכתב. זה המכתב היחידי שהיא מקבלת מאדגרדו (כי כל האחרים מיורטים על ידי אחיה). לוצ'יה ההמומה מתמוטטת אך מסרבת להצעת אנריקו להינשא לארטורו. על אף שהוא מתחנן ומבקש כי כל נכסי המשפחה ועתידה מונחים על כף המאזנים. כדי לשכנע אנריקו קורא לכומר ריימונדו אשר מגלה ללוצ'יה כי הצליח להעביר לפחות מכתב אחד ממנה לאדגרדו אהובה. לוצ'יה נשברת ומסכימה. תמונה שנייה אולם קבלת הפנים בטירת אשטון
מערכה שלישית
תמונה ראשונה המגדל ההרוס של רייוונסווד
בחוץ משתוללת סופת ברקים, אדגרדו יושב בחדרו ומתייסר על אהובתו "הבוגדת". אנריקו, שהחליט לחסל את החשבון עם אויבו, נכנס ומזמין את אדגרדו להילחם עמו בדו-קרב. הם קובעים לפנות בוקר במתחם של קברי בית ריוונסווד, אבותיו של אדגרדו. כל אחד מהם נשבע להרוג את השני. (הערה: לא תמיד מציגים את התמונה הזו).
תמונה שניה אולם קבלת הפנים בטירת אשטון
נשף החתונה בעיצומו, האורחים שרים ורוקדים. לוצ'יה וארטורו אינם כי עלו לחדרה של לוצ'יה לממש את הנישואין. נכנס הכומר ריימונדו ומודיע כי לוצ'יה יצאה מדעתה ורצחה את בעלה הטרי בסכין לאחר שהתייחס אליה באלימות. לוצ'יה, לבושה בכתונת ליילה לבנה ומוכתמת בדם, יורדת במדרגות, היא נזכרת באהבתה את אדגרדו והוזה כי היא נישאת לאהובה אדגרדו. סצנה זו נקראת "אריית השיגעון" והיא אולי שיא האופרה (ראו להלן). בתום האריה היא מתמוטטת חסרת הכרה. תמונה שלישית לפנות בוקר, על קברות בית רייוונסווד
אדגרדו מחכה לאנריקו ומברך על ההזדמנות למות, כי ללא לוצ'יה אין טעם לחייו. קריאות צער ואבל נשמעות מטירת אשטון. מהן ניתן להבין כי דעת לוצ'יה נטרפה וקיצה קרב. במקום אנריקו עוברת לידו לווית לוצ'יה והפעמון מצלצל צלצולי אבל. אדגרדו נופל על חרבו ומת.
קטעי מוזיקה מיוחדים
האופרה מלאה וגדושה באריות, דואטים וקטעי מקהלה יפים. ראוי לציין במיוחד שלושה:
הגרסה הצרפתית
שנים ספורות אחרי הבכורה (1835) כבר בוצעה האופרה בארצות רבות. כנהוג אז הביצועים היו בשפת המדינה מגרמנית ועד יוונית. דוניצטי גמר אומר "לכבוש" את פריז, אשר נחשבה למרכז העולם בכל הנוגע לאופרה. היות ורוסיני כבר פרש מכתיבת אופרות ובליני מת, הבמה הייתה פנויה למלחין האטלקי הבא מהסוגה של הבל-קנטו. באותו הזמן נפתח בית אופרה חדש בפריז, תיאטרון הרנסאנס (Théâtre de la Renaissan) אשר הזמין מדוניצטי גרסה צרפתית. לא תרגום אלא גרסה חדשה לליברית שנכתבה על ידי שני ליברתנים צרפתים, אלפונס רואיר (Alphonse Royer) וגוסטב ואאז (Gustave Vaëz). הגרסה הצרפתית נקראה Lucie de Lammermoor והיא שונה מהגרסה האיטלקית המקורית הן בתוכן והן במוזיקה. למשל הדמויות של נורמנו ואליסה הושמטו וזו של הכומר ריימונדו צומצמה. דמויות אחרות נוספו. השינויים הללו העלו את עוצמת הטרגדיה של לוצ'יה אשר נותרה ללא חברה קרובה ועם פחות תמיכה נפשית מריימונדו. כתוצאה הושמטה למשל האריה על האשה שנרצחה (Regnava nel silenzio) ובמקומה העתיק דוניצטי אריה דומה מאופרה אחרת שלו, רוזמונדה מאנגליה (Rosmonda d'Inghilterra). הבכורה התקיימה ב 6.8.1839 בתיאטרון הרנסאנס.
הגרסה הצרפתית מבוצעת רק לעיתים רחוקות. המטרופוליטן אופרה (Metropolitan Opera) בניו יורק העלה את הגרסה הצרפתית ב 2003 עם הסופרן הצרפתייה נאטאלי דסיי (Natalie Dessay). קיימת הקלטה מסחרית של ההפקה. דסיי השתתפה גם בהפקה שהועלתה בפסטיבל מרטינה פרנקה (Martina Franca) באטליה ב 1997.
קלוזאפין
קלוזאפין (Clozapine) היא תרופה אנטי-פסיכוטית לא טיפוסית. התרופה משמשת בעיקר לטיפול בסכיזופרניה, בהפרעות מצב רוח ובמחלות נפש נוספות המלוות בפסיכוזה. התרופה משווקת בישראל תחת השמות לוזפין ולפונקס.
שימושים רפואיים
קלוזאפין נחשבת לתרופה יעילה בטיפול בחולים הסובלים מסכיזופרניה וממחלות פסיכיאטריות נוספות המלוות בפסיכוזה, כדוגמת דיכאון פסיכוטי, שלא הגיבו לטיפול בתרופות אנטי-פסיכוטיות אחרות. כמו כן, במקרים נדירים יותר התרופה משמשת לטיפול בדיסקינזיה מאוחרת חמורה, במחלת פרקינסון אידיופטית, במחלת הנטינגטון, בתסמונות על הקשת האוטיסטית, בהפרעה טורדנית-כפייתית, במאניה שלא מגיבה לתרופות אחרות ובחולים אובדניים הסובלים מסכיזופרניה או מהפרעות סכיזואפקטיביות.
פרמקולוגיה
התרופה נספגת בגוף במהירות ומגיעה לרמת שיא בפלזמה בתוך כשעתיים. מצב שווי משקל מושג תוך פחות משבוע אם הכדור ניטל פעמיים ביום. לקלוזאפין יש שני מטבוליטים עיקריים, לאחד מהם, N-dimethyl clozapine, יש פעילות פרמקולוגית מסוימת. קלוזאפין הוא אנטגוניסט לקולטני דופמין (D1, D4 ,D3) וכן לסרוטונין. לתרופה יש פוטנטיות נמוכה יחסית כאנטגוניסט לרצפטור D2. מידע מסקירות PET מראה שמינון של 10 מ"ג של הלופרידול גורם לתפוסה של 80% מהרצפטורים של D2 בסטריאטום, בעוד שמינון יעיל קלינית של קלוזאפין תופס רק 40-50% מהרצפטורים של D2 בסטריאטום. הבדל זה בתפוסת הרצפטורים של D2 הוא כנראה הסיבה לכך שקלוזאפין אינו גורם לתופעות אקסטרה-פירמידליות.
תופעות לוואי
תופעות הלוואי השכיחות ביותר של התרופה הן ריור מוגבר, ישנוניות, עייפות, סחרחורות, סינקופה, דופק מהיר, לחץ-דם נמוך, הפרעות קצב, בחילות והקאות. תופעות לוואי שכיחות אחרות כוללות עייפות, עלייה במשקל, עצירות, שלשולים, וחולשת שרירים. במקרים נדירים התרופה עלולה לגרום למיוקרדיטיס ולאגרנולוציטוזיס. מטופלים הנוטלים את התרופה נמצאים בסיכון לפרכוסים, הסיכון עולה ככל שמינון התרופה עולה ועומד על 0.6%–2% למינונים הקטנים מ-300 מ"ג ליום ו5%–14% למינונים הגדולים מ-600 מ"ג ליום.
מינון והנחיות
קיימים כדורים של 25 ו-100 מ"ג. המינון ההתחלתי הוא בדרך כלל 25 מ"ג פעם או פעמיים ביום, למרות שבטיפול שמרני יש להתחיל במינון של 12.5 מ"ג פעמיים ביום. ניתן להעלות את המינון באופן הדרגתי (25 מ"ג ליום כל 2–3 ימים) עד 300 מ"ג ליום שמחולק לפעמיים או שלוש פעמים ביום. ניתן לתת מינון של עד 900 מ"ג ליום. ניתן לבדוק רמות קלוזאפין בדם בחולים שלא מגיבים לטיפול התרופתי.
שאגי רוג'רס
נורוויל "שאגי" רוג'רס (באנגלית: Norville "Shaggy" Rogers) הוא דמות בדיונית בזיכיון ההנפשה האמריקאי "סקובי-דו", העוסקת בעלילותיהם של רביעיית בני נוער, וכלבם הדני הענק, סקובי-דו, הפותרים תעלומות.
דמותו של שאגי מזוהה בעיקר עם המדבב קייסי קאסם, המדבב אותו מאז בסדרה "סקובי-דו, איפה אתה?" בשנת 1969, ועם שחקן הקולנוע מת'יו לילארד, שגילם את הדמות בסרטי הלייב אקשן "סקובי-דו" (2002) ו"סקובי-דו 2: חופשי חופשי" (2004), ולאחר מכן גם היה אמון על דיבוב הדמות מאז שנת 2004.
תיאור ואפיון
לאורך הופעותיו בזיכיון, דמותו של שאגי מזוהה עם צבעי ירוק-חום; ולבושו מורכב מחולצת טריקו ירוקה עם צווארון V, מכנסיים מתרחבים בצבעי חום כהה ונעליים שחורות. בסדרה "סקובי-דו ו-13 הרוחות" וכן בסרטי הזיכיון הראשונים שהופקו ישירות לטלוויזיה, דמותו של שאגי לובשת חולצת טריקו אדומה וג'ינס כחול.
כמו כלב המחמד שלו, סקובי-דו, שאגי משוחד לעיתים קרובות בחטיפי סקובי בגלל תיאבונו הגדול ואהבתו לאוכל. בסרט "סקובי-דו באי הזומבים", שאגי מביר כי הסיבה לרעבונם התמידי נעוצה בכך ש"להיות במצב מתמיד של טרור גורם לנו להיות רעבים כל הזמן!", ובסרט "סקובי-דו: אברקאדברה-דו" נחשף כי הארוחה האהובה על שאגי היא "פיצת גבינה אקסטרה עם חמוצים". בנוסף, בפרק הבכורה של הסדרה המקורית, "לילה כביר לאביר", שאגי מצהיר שהוא היה מתעמל – דבר המביר את כישוריו המדהימים בהתחמקות מנבלים. בחלק מהמקרים אף הוכח שביכולתו לרוץ אפילו מהר יותר מסקובי, גם כאשר האחרון רץ על ארבע כפותיו.
בסרט "סקובי-דו והמפלצת מִמקסיקו", מצהיר פרד כי הסיבה לכך ששאגי מצליח לשמור על מבנה גופו הצנום חרף זללנותו הרבה היא "חילוף החומרים גבוה". זאת על אף שבספיישל "סקובי-דו: מאחורי הקלעים", נאמר על ידי פרד כי הסיבה האמיתית למבנה גופו הצנום של שאגי היא עקב צמחוניותו (רפרנס לצמחוניותו של קייסי קאסם). שאגי מסוגל להישגים אתלטיים מרשימים כשהוא מפחד; עם זאת, יכולות הללו משמשות רק למטרות קומיות; למשל, לאחר שנבהל בסרט "סקובי-דו ומחנה הפחד", שאגי מנער את מוטות הברזל של תא כלא מיושן עד כדי כך שהם קורסים מאליהם.
רקע
בדומה לשאר בני החבורה, לשאגי סיפור רקע אישי ומוצא המשתנה לאורך הזיכיון. ברוב הגרסאות, שאגי הוא יליד העיירה הבדיונית קולסוויל, אוהיו. בנערותו, שאגי אימץ את סקובי-דו מחוות הגורים "ניטינהאם", ובמהלך לימודיו בתיכון המקומי פגש והכיר את פרד ג'ונס, דפני בלייק ולמה דינקלי; איתם הקים את Mystery "מסתורין בע"מ". לפי הספיישל "סקובי-דו: מאחורי הקלעים", שאגי היה זה שקנה את מסחרית "מכונת המסתורין" במימון הוריה של דפני והיה אחראי על צבעיה הנוכחיים.
בסדרה "סקובי-דו! מסתורין בע"מ", שאגי ושאר חברי "מסתורין בע"מ" הם ילידי העיירה הבדיונית "קריסטל קוב"; מתגלה כי שמות הוריו הם קולטון ופולה רוג'רס, ונראה כי מצבו הכלכלי די יציב, שכן הוא מתגורר באחוזה. בנוסף, במהלך עונתה הראשונה של הסדרה, שאגי יוצא עם ולמה לתקופה קצרה.
פיתוח
את דמותו של שאגי רוג'רס יצרו ג'ו רובי וקן ספירס, ששאבו השראה מדמותו של מיינרד ג'י. קרבס (בגילומו של בוב דנבר) מהסיטקום האמריקאי "אהבותיו הרבות של דובי גיליס", ששודרה מסוף שנות ה-50 עד לתחילת שנות ה-60. על בסיס השראה זו, רובי וספירס עיצבו את שאגי עם זקן תיש ביטניקי, מראה מרושל ומגושם ושימוש חוזר במילה "like" (בתרגום בהקשר של המשפטים שלו: "כאילו..."); עם זאת, אישיותו של שאגי היא בעלת מאפיינים הקשורים להיפים מאשר לביטניקים.
קייסי קאסם, שהיה הראשון לדבב את דמותו של שאגי, הצהיר שבמקור הוא חש לא בנוח לאחר שלוהק לדיבוב דמותו של שאגי. קאסם הצהיר שאמנם הוא היה "נוח למה שעוסק בהיפים", אבל מעולם לא גילם דמות היפית. קאסם רצה לדבב את דמותו של פרד ג'ונס, ואילו פרנק ולקר רצה לדבב את דמותו של שאגי. במקום זאת, רשת "CBS" החליטה ללהק את השניים לתפקידים הנגדיים. מכיוון שלא היה בטוח כיצד אמור להישמע קולו של היפי, קאסם ביסס את הסגנון הווקאלי ואת המניירות שלו לדמותו של שאגי על בסיס דמותו של דמותו של ריצ'רד קרנה, וולטר דנטון, מסיטקום "Our Miss Brooks".
קאסם הצהיר שכאשר המשיך לדבב את שאגי, הדמות התפתחה וכמוהו גם הווקאליות שלו השתפרה וקיבלה איכות טובה ושנונה. קאסם הוסיף כי דמותו של שאגי בשנת 2002 "מבוהלת יותר היום ממה שהיה בהתחלה." בנוסף, קאסם שיכנע את המפיקים כי דמותו של שאגי צריכה להיות צמחונית, כמוהו.
קרובי משפחה
קרובי משפחה של שאגי שהוצגו או הוזכרו במהלך הסדרה כוללים בין היתר את:
משחקי וידאו
שאגי הוא דמות שניתן לשחק לצד סקובי במשחק הווידאו "Lego Dimensions". במשחק זה, דמותו של שאגי כוללת את "מכונת המסתורין", ואותו שב לדבב מת'יו לילארד. בנוסף, ניתן לשחק את דמותו של שאגי (שוב בדיבובו של מת'יו לילארד) במשחק הלחימה "MultiVersus".
תופעת אינטרנט
דמותו של שאגי כלוחם מיומן ונועז כשהוא במצב מהופנט מתוך הסרט "סקובי-דו ואגדת הפנטזאור" הפכה לתופעת אינטרנט בשנת 2017, שהחל כאשר היוטיוברית "Midya" העלתה את "Ultra Instinct Shaggy", סצנה מתוך הסרט בו שאגי מביס לבדו כנופיית אופנוענים לצלילי השיר "Kyūkyoku no Battle", מתוך הפסקול של הסדרה "דרגון בול סופר", כפארודיה על הטרנספורמציה שעובר גיבור הסדרה, גוקו, במהלך סצנות המאבק באויביו. תופעה זו הולידה פאן-ארט רבים המציגים את דמותו שאגי כדמות אלוהית או אפילו כדמות מתוך "דרגון בול סופר", כמו גם צילומי מסך של ריאיונות מאחורי הקלעים של הסרט משנת 2002, בהם חברי צוות השחקנים מעידים לכאורה על "כוחו העצום של שאגי" על הסט. התופעה הובילה גם לעצומה של Change.org להוספת דמותו של שאגי כדמות DLC במשחק הווידאו מורטל קומבט 11, אשר משכה את תשומת לבם של היוצר-שותף של סדרת "מורטל קומבט", אד בון, ושל מת'יו לילארד. למרות שלא הגיע למשחק, שאגי מופיע בצורת ה-"Ultra Instinct" שלו בסרט ההנפשה "Mortal Kombat Legends: Battle of the Realms", שם הוא מופיע בהופעת קמע בלוגו המונפש של האחים וורנר, שתופס את סקורפיון בצווארו ומושך אותו אל תחתית המסך. תיאור דמותו ויכולותיו של שאגי במשחק "MultiVersus" נגזרות גם מהמם "Ultra Instinct Shaggy".
ביקורות
מכיוון שלדמותו של שאגי חזות ומאפיינים היפיים, הנלווים לרעבונו התמידי, חלק גדול מצופי הסדרה המקורית האמינו כי שאגי מעשן מריחואנה. בריאיון עם "ניוזוויק", קייסי קאסם נשאל אם אי-פעם חשב על הסאבטקסט במהלך עבודתו על הסדרה, וקאסם הגיב ש"לא היה דבר כזה בכלל", והסביר: "[אני] מניח שזה בגלל, אני לא יודע, זו הייתה סדרה קרטונית מההתחלה ועד הסוף" ולא היה מודע לנקודת המבט של המעריצים עד שהועלתה על ידי המראיין. יוצרי הסרט "סקובי-דו" צילמו מספר סצנות המתייחסות לשימוש לכאורה של שאגי בסמים, אך מעט מהסצנות הללו נכללו בגרסה הסופית של הסרט. סצנה אחת שנכנסה לסרט כוללת דמות משנית שהציגה את עצמה לשאגי בשם "מרי ג'יין" (סלנג למריחואנה), והוא מגיב, "כאילו, זה השם האהוב עליי". מת'יו לילארד, שגילם בסרט את דמותו של שאגי, הכחיש את סוגיית עישון המריחואנה: "הוא פשוט נראה ככה. הוא מתנהג קצת טיפשי ועליז, הוא חביב ופחדן – ובמקרה יש לו דחף חזק ופתאומי לאכילה."
בריאיון מקוון ברדיו עם המנחה סטו שוסטק, יוצרי הסדרה, ג'ו רובי וקן ספירס, ציינו שהם מעולם לא התכוונו לכך שדמותו של שאגי תעשן מריחואנה, ו"התעלמו" מהבדיחות שריפררו לכך בסרט הלייב אקשן.
אמא לילה
אמא לילה (אנגלית: Mother Night) הוא רומן מאת קורט וונגוט שפורסם לראשונה בשנת 1961. שם הספר נלקח מתוך "פאוסט" של גתה. ברומן מספר תועמלן נאצי וסוכן סמוי אמריקני על חוויותיו מתקופת מלחמת העולם השנייה ועל חייו לאחריה, עד שנתפס והובא למשפט בישראל.
תקציר העלילה
הספר הוא האוטוביוגרפיה הבדיונית של הווארד ד. קמפבל הבן, תועמלן נאצי ממוצא אמריקאי היושב בכלא הישראלי ומחכה למשפטו, ששימש, לטענתו, מרגל אמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה. אף שקמפבל מביע בוז עמוק לנאצים, הוא עצמו לא מתעלם מהעובדה שביצע את תפקידו כתועמלן בצורה טובה מכפי שהיה עליו לבצע.
הספר מציג את הנאציזם האמריקני שדוכא באמריקה בשנות המלחמה לעומת הפטריוטיות האמריקנית של קמפבל, שגרמה לו דווקא לטפח את התדמית הנאצית שלו. הביקורת על הנאציזם ברומן היא עצומה, את חלקם הוא מציג כטיפשים ואת האחרים כאנשים עלובים שבחרו להאמין לשקרים של עצמם תוך התעלמות מאמיתות ועובדות פשוטות.
תפיסת העולם המנוגדת, האמריקנית-פטריוטית, אינה משובחת ברומן, והיא מיוצגת על ידי דמויות של קנאי פטריוט טיפש המנסה לחזור אל ימי נעוריו באמצעות פגיעה בקמפבל.
דווקא הניהיליזם הוא תפיסת העולם שהרומן מקבל בסופו, כאשר למרות הסיכוי לזכות במשפט באמצעות מכתב המוכיח את חפותו, מחליט קמפבל להתאבד בתא הכלא. דמותו של קמפבל מופיעה גם ברומן "בית מטבחיים חמש" מאת וונגוט, כאשר קמפבל מנסה לגייס חיילים אמריקניים על מנת להילחם לטובת הגרמנים בחזית הרוסית. בסופו של הספר הוא מקבל חנינה כי מתברר במשפט שהיה סוכן אמריקאי סמוי ועם זאת, הוא בוחר להתאבד.
עיבודים
"אמא לילה" הוסרט בשנת 1996 לסרט בכיכובו של ניק נולטה ובבימויו של קית' גורדון.
ג'רולד זכריאס
ג'רולד ריינאך זכריאס (באנגלית: Jerrold R. Zacharias; 23 בינואר 1905 – 16 ביולי 1986) היה פיזיקאי גרעין יהודי אמריקאי, פרופסור ב-MIT. חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
קורות חיים
זכריאס נולד בג'קסונוויל שבמדינת פלורידה, בן למשפחה יהודית.
זכריאס פיתח את הגרסה הראשונה של שעון מבוסס קרן צזיוםשנקרא לעיתים קרובות שעון אטומי ומאוחר יותר התקבל כסטנדרט למדידת זמן.
ב-1954 העיד זכריאס בוועדה לקביעת אישור ביטחוני של רוברט אופנהיימר, שם הואשם כשותף בקנוניה לפגוע בביטחון הלאומי של ארצות הברית המכונה ZORC (ראשי תיבות של זכריאס, אופנהיימר, רבי וצ'ארלס לוריצן - באנגלית Zacharias, Oppenheimer, Rabi, Charles Lauritsen). מאוחר יותר נחקר על ידי סוכנים של הסנטור ג'וזף מקארתי. הוא לא שיתף פעולה, למרות שהיה חשש שיאבד את משרתו.
בשנת 1957 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. ב-1961 קיבל את מדליית ארסטד (Oersted Medal) על חינוך לפיזיקה.
בתקופת הממשל של הנשיא לינדון ג'ונסון עבד זכריאס עבור המשרד של הבית הלבן למדע וטכנולוגיה. באמצע שנות ה-60 העביר סדרה של הרצאות באוניברסיטת טאפטס שפעלה כקטליזטור ליצירת הארגון החלוצי של אמנים בבתי הספר "מורים וסופרים משתפים פעולה". זכריאס המשיך לדחוף לרפורמות חינוכיות במשך שנות ה-60 וה-70 על ידי פרויקטים כמו מחקר מדעי בסיסי וסדרה בטלוויזיה החינוכית Infinity Factory. הוא היה גם המייסד של מרכז לפיתוח חינוכי (Education Development Center), מוסד ללא כוונת רווח שמפתח תוכניות לימודים במדע ומתמטיקה.
זכריאס נפטר בגיל 81.
ססאר ואייחו
סֶסַאר וָאייֶחוֹ (ספרדית: César Vallejo; 16 במרץ 1892 - 15 באפריל 1938) היה משורר, מחזאי ועיתונאי פרואני חשוב בראשית המאה ה-20. למרות שפרסם רק שלושה ספרי שירה בימי חייו הוא נחשב אחד המחדשים הגדולים בשירת המאה ה-20 וכמי שתמיד הקדים את זמנו מבחינה ספרותית.
חייו
ססאר אברהם ואייחו נולד בסנטיאגו דה צ'וקו (Santiago de chuco) כפר בהרי האנדים של פרו, כצעיר מבין אחד-עשר ילדים. הוא למד ספרות באוניברסיטה הלאומית של טרוחיו אך מחסור בכסף גרם לו לפרוש מהלימודים לזמן מה ולעבוד במטע סוכר שם נחשף לניצולם של הפועלים הפשוטים, מה שהשפיע על תפיסותיו. ב-1915 קיבל תואר ראשון בספרות ספרדית לאחר שחזר ללימודים. בהמשך עבר ואייחו ללימה שם למד באוניברסיטה הלאומית סן-מרקוס, עבד כמורה וחבר לחוגי אוונגרד פוליטיים ואמנותיים. ב-1918 פרסם את ספר שיריו הראשון 'השליחים השחורים' - Los Heraldos Negros. לאחר מספר שנים קשות בהן סירב להתחתן עם אישה שאתה ניהל רומן, אמו מתה והוא נשלח לכלא באשמת הצתת מהומות בכפרו, הוא פרסם ב־1922 את ספרו השני 'טרילצה' - Trilce - שעד היום נחשב לאחת מיצירות הרדיקליות והאוונגרדיות ביותר בשפה הספרדית. ואייחו פרסם שני ספרים של סיפורים קצרים לפני שעזב לאירופה מחשש למאסר מחודש. הוא נשאר באירופה עד למותו ב־1938 בפריז.
בשנותיו באירופה התגורר ואייחו בעוני מר בפריז פרט לשלושה מסעות שערך לברית המועצות וכמה שנים בראשית שנות ה-30 אותן בילה בגלות בספרד שם קיבל מלגה מממשלת ספרד. ב-1934 נשא לאישה את ג'ורג'ט פיליפרט. מסעותיו לברית המועצות הובילו אותו לכתיבת שני ספרים בנושא. בנוסף כתב לאורך השנים מאמרים תאורטיים, מאמרי עיתונות ואף ספר ילדים.
ואייחו מת ממחלה, ככל הנראה מלריה. הוא נקבר תחילה בבית קברות של הפרולטריון במונטרו (Montrouge) אך לאחר מכן הועברה גופתו לבית הקברות מונפרנאס.
לכסון (שיטת הוכחה)
לכסון הוא כלי הוכחה נפוץ בתורת הקבוצות אשר השימוש העיקרי שנעשה בו הוא הפרכת היותן של קבוצות בנות מנייה, זאת אומרת הוכחה שעוצמתן גדולה ממש מאלף אפס. השימוש המפורסם ביותר של השיטה הוא באלכסון של קנטור, אך יש לציין שפול דו בואה ריימון עשה בה שימוש כבר ב1875.
אופן ההוכחה
תהי\!\ X קבוצה. מטרתנו להוכיח ש\aleph_0 < |X|.
1.נניח בשלילה ש\!\ X בת מנייה, זאת אומרת שקיימת לקבוצה מנייה (פונקציה מהטבעיים ל\!\ X). נסמן מנייה זו.
2.נבנה איבר \!\ x מתוך איברי המנייה כך שהוא שונה מכל איבר בה. באלכסון של קנטור, למשל, בונים מספר \!\ r ב קטע הפתוח \!\ (0,1), כך שלכל, הספרה באינקדס \!\ n אחרי הנקודה מוגדרת להיות שונה מהספרה באינדקס ה-\!\ n של\!\ r_n  במנייה (לכאורה) של \!\ (0,1).
3.נוכיח שאכן מתקיים\!\ x \in X.
4.נשים לב שלכל, מתקיים (כפי שבנינו את \!\ x).
5. מכאן יש איבר ב-\!\ X שאינו במנייה, אך זוהי סתירה להגדרת האחרונה. לכן\!\ X לא בת מנייה, קרי,\aleph_0 < |X|, כנדרש.
האלכסון של קנטור
הדוגמה המפורסמת ביותר לשימוש בלכסון היא האלכסון של קנטור, המשמש להוכחה שעוצמת המספרים הממשיים גדול ממש מעוצמת המספרים הטבעיים. קנטור הוכיח זאת בהתבסס על כך ש (למשל, הפונקציה היא חד חד ערכית ועל ולכן מתקיים השוויון).
ההוכחה מתחילה בהנחה בשלילה שהקבוצה \!\ (0,1) היא בת מנייה, זאת אומרת שקיימת לה מנייה .
ידוע שלכל מספר יש פיתוח עשרוני יחיד (עד כדי החלפת זנב של תשיעיות בזנב של אפסים), ולכן עבור נסמן.
כאשר היא הספרה באינדקס ה\!\ n אחרי הנקודה ב\!\ r_n (למשל, אם נניח אז  וכן הלאה. למעשה, 'סידרנו' את המנייה בשורות ויצרנו את \!\ r בעזרת האלכסון שהתקבל בסידור זה, ומכאן שם השיטה.)
ולטר פצל
גנרל ולטר פצל (בגרמנית Walter Petzel; 28 בדצמבר 1883 – 1 באוקטובר 1965) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פצל נולד ב-28 בדצמבר 1883 באובורציסק שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1902 התגייס פצל לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-20 (פוזן ה-1), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. בסוף ספטמבר 1914 נפצע קשה במהלך הקרבות, וב-8 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פצל ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 ביוני 1925 הועלה פצל לדרגת מיור, וב-1 במרץ 1926 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-3 של הרייכסווהר. ב-1 בפברואר 1930 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 באפריל 1931 מונה למפקד הגדוד ה-5 ברגימנט הארטילריה ה-3 (הפרוסי). ב-1 בפברואר 1933 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בנובמבר 1933 מונה למפקח הכללי של יחידות הארטילריה בכוחות הפרשים. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-76, וב-1 בנובמבר 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד אגד הארטילריה ה-3. ב-7 במרץ 1936 מונה למפקד הדיוויזיה ה-3, ב-1 בינואר 1938 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, וב-1 בנובמבר 1938 התמנה למפקח הכללי של חיל התותחנים.
מלחמת העולם השנייה
בפרוץ המלחמה מונה פצל למפקד הקורפוס ה-1, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה השלישית במסגרת קבוצת ארמיות צפון. ב-1 באוקטובר 1939 הועלה פצל לדרגת גנרל חיל התותחנים, ומונה למפקד חיל המודיעין. בסוף אוקטובר 1939 פרש פצל מתפקידו ומונה למפקד המחוז הצבאי ה-21 בפוזן. ב-1 באוקטובר 1943 קיבל פצל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בכסף, וב-29 בינואר 1945 פרש פצל לביתו.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה התגורר פצל בהמלין, עד למותו ב-1 באוקטובר 1965.
אורן אליעזרי
אורן אליעזרי הוא מוזיקאי ישראלי שהיה חבר בלהקת "משינה" ובלהקת "שלום הציבור" שיצאה ממנה.
ביוגרפיה
אליעזרי, בנם של שולה וישראל אליעזרי, הצטרף להרכב הראשון של להקת "משינה" דרך חברים של יובל בנאי ושלומי ברכה, שהקימו את להקת "משינה" ב-1983, לאחר שחרורם מהצבא.
בחזרות הראשונות של הלהקה השתתפו בנאי, ברכה, אליעזרי, המתופפת ניבי ליפשיץ (אחותה של שרון ליפשיץ) והקלידן רמי חיימוב.
לאחר פירוקה הזמני של הלהקה ב-1984 חבר אל בנאי ואל דיין וביחד הקימו להקה חדשה: "שלום הציבור". אליעזרי ניגן ב"שלום הציבור" בגיטרות, בבס ובסינתיסייזר. הלהקה הוציאה שני תקליטי שדרים: "נובמבר אחד" ו"ינשוף על ענף גבוה". את שניהם כתב בנאי והלחין אליעזרי. הלהקה לא זכתה בהצלחה מרובה, והתפרקה לאחר שנה, ב-1985.
ב-1985 חידשה "משינה" את פעילותה. אליעזרי ניגן בהופעתה הראשונה במועדון "הפינגווין". הוא עזב את הלהקה לאחר מכן, כיוון שלא היה בטוח כי ברצונו להמשיך בקריירה מוזיקלית. אליעזרי סיים תואר ראשון בביולוגיה. משנת 1995 הוא עובד כשותפו של אביו, הגאולוג ואיש אבני החן - ישראל אליעזרי, בחברת אבני החן כלג'ם.
אליעזרי המשיך לפעול בהרכבים שונים, בין השאר בלהקת קסבה, ושיתף פעולה עם יוסי אלפנט, למשל באלבום "אלפנט", עם רפי פרסקי ועם הסולנית והחלילנית, רעייתו - דלית פרידמן, ב"טורקיז".
מעמד האישה בדת הבהאית
עקרון השוויון בין גברים ונשים הוא אחד מעקרונות היסוד של האמונה הבהאית. מרכזיות זו של השוויון נעוצה בתפיסה הבהאית לפיה השוויון בין המינים הוא רף רוחני ומוסרי חיוני אשר התקדמות האנושות תלויה בו, שכן כל זמן שהשוויון נעדר לא תיתכן אחדות בעולם ולא ישכון בו השלום. לאור זאת, הכתבים הבהאים מדגישים את חשיבות יישומו של עיקרון זה הן בחיי הפרט והן בחיי המשפחה והקהילה.
עם זאת, לפי ההגות הבהאית רעיון זה של שוויון רוחני וחברתי בין שני המינים אינו מבטל את ההכרה בשונותם של המינים, ובשל כך ניתן לראות בעולם הבהאי ביטויים לשונות זו במספר מישורים. לדוגמה, בעוד שנשים אכן יכולות לכהן במגוון רחב של עמדות השפעה והנהגה בדת, הן ברמה הלאומית והן ברמה הבינלאומית, הרי שהן אינן רשאיות לשמש כחברות המוסד העליון של הדת הבהאית - בית הצדק העולמי. על זה הדרך ובניגוד לרעיון השוויון, חינוכן של הבנות זוכה בעולם הבהאי לעדיפות על פני חינוכם של הבנים, אולם לא בשל תפיסות תיקון גרידא אלא בשל תפיסתן של נשים כאימהות העתידות לשמש כמחנכות לילדיהן.
שוויון בין גברים לנשים
עקרון השוויון בין גברים לבין נשים הוא עקרון יסוד בדת הבהאית, וככזה הוא פורש כבר בכתביו של מייסד הדת הבהאית, בהאא אללה, ואף הועצם בהגותו ובכתביו של בנו, עבד אל-בהאא', שהיה למנהיגה של הדת הבהאית לאחר מותו של אביו. הכתבים הבהאים מורים כי נשים אינן נחותות מגברים, ועל כן אינן צריכות להיות כפופות לגברים בהבטים השונים של חיי החברה. על פי ההשקפה הבהאית, למן בריאתן היו הנשים שוות לגברים, אולם שוויון זה לא בא לידי ביטוי עד כה בשל חוסר בהזדמנויות חינוכיות וחברתיות מספיקות, ובשל עדיפותם הפיזית של הגברים אשר שימשה אותם כדי למנוע מנשים את פיתוחו המלא של הפוטנציאל הגלום בהן. לתורה זו ישנה אפוא השפעה רבה על מבנה הקהילה הבהאית והשלכותיה מיושמות ברמה המעשית.
שוויון הדרגה הרוחנית
חרף התפיסה העממית שהייתה קיימת בתקופתו, לפיה מינו של המאמין משפיע על רמת יכולותיו הרוחניות, כתב בהאא אללה כי דרגתו הרוחנית של כל מאמין תלויה אך ורק במידת הכרתו את האל ומידת מסירותו לו. עבד אל-בהאא' המשיך בדרך זו ואמר כי האל לא הבדיל בין בני האדם על בסיס מינם, וכי שני המינים נוצרו בצלמו של אלוהים. עוד הוסיף כי לנשים ולגברים יש פוטנציאל זהה להפגנת חוכמה, ערכיות ותעוזה.
השוויון כמבטא קידמה אנושית וכתנאי מוקדם לשלום
עבד אל-בהאא' סבר כי החתירה לשוויון בין המינים איננה רק תיקון היסטורי של עוולות חברתיות אשר פגעו בנשים, אלא אף תהווה גורם מפתח בהתנעתם של שינויים חברתיים רחבי-היקף אשר עתידים לפתוח פתח לתרבות חדשה שבה תכונות 'נשיות' יותר, כגון רוך-לב והקשבה, יאזנו את התכונות 'הגבריות' שזכו לדומננטיות באופן מסורתי. הכתבים הבהאים מציינים מפורשות כי כל עוד לא תזכנה הנשים למעמד ציבורי השווה למעמדם של הגברים, האנושות לא תוכל להמשיך ולהתקדם. עבד אל-בהאא' לדוגמה מבאר רעיון זה על ידי אנלוגיות לפיהן גברים ונשים הם שתי כנפיים של ציפור או שתי ידיים בגוף האדם, אשר השימוש בשתיהן באופן מלא דרוש כדי להתקדם כהלכה. בספר "הכרזת השלום העולמי" כתב עבד אל-בהאא':
הן בהאא אללה והן עבד אל-בהאא' אף הסבירו כי איזון טוב יותר בין 'נשיות' 'וגבריות' בחברה הוא היבט חשוב של אחדות עולמית, שכן לדעתם השפעה נשית גדולה יותר תמנע מלחמות ותהפוך שלום מתמשך לבר השגה. לדברי עבד אל-בהאא' נשים, כאמהות, מחזיקות בכוח אפקטיבי להשכנת שלום עולמי אם תבחרנה שלא לשלוח את ילדיהן למלחמה:
ההיסטוריון הבהאי מוג'אן מומן (Moojan Momen) מסביר כי מטרתה של החתירה לשוויון בין נשים וגברים בקהילה הבהאית איננה הצבתן של נשים בעמדות כוח בהן תמיד הוצבו גברים, אלא היא השגתו של שינוי קיצוני יותר באופיה של החברה, כך שזו תחל לראות בתכונות נשיות כבעלות ערך עצמי חשוב.
חשיבות השכלתן של נשים
כיוון שהדת הבהאית טענה עוד מראשית ימיה כי נשים שוות לגברים, הרי שהוגיה נדרשו להסביר, למאמיניהם ומבקריהם כאחד, מדוע אין שוויון יסודי זה בא לידי ביטוי בהליכות החברה עד לימיהם. לדבריהם, הסיבה בשלה נשים לא השיגו את מעמדן השווה היא חסרונה של השכלה מספקת והזדמנויות חברתיות מקובלות.
עם זאת, התפיסה הבהאית מדגישה את חשיבות חינוך הנשים לא רק כאמצעי להגדלת הזדמנויות עבור נשים וכאמצעי להשגת שוויון, אלא גם ככלי יסודי בחינוך הילדים. כך, כיוון שהשכלתן של אמהות חיונית לחינוך ילדים תקין, הרי שהרחבת השכלתן של נשים קיבלה נופך חדש הקשור בבנייתה של חברה בריאה ולא רק צודקת. על זה הדרך, בגלל חשיבות זו של חינוך הנשים, על פי ההגות הבהאית חינוכן של הבנות גובר על חינוכם של הבנים כאשר משאביה הכספיים של המשפחה אינם מספיקים להענקת חינוך והשכלה לכל ילדי המשפחה.
יש לציין כי על אף השיוך המפורש שעורכים הכתבים הבהאים בין אימהוּת וחינוך, עבד אל-בהאא' עודד נשים להצטיין במדעים ואומנות, וציין כי השתתפותן הפוליטית של נשים, כבוחרות וכנבחרות גם יחד, היא תנאי מוכרח להשכנתו של שלום בר קיימא.
הבחנה בין גברים לנשים
על אף שהתורה הבהאית עומדת על שוויון רוחני וחברתי מלא בין גברים לנשים, במספר מישורים שומרת הדת הבהאית על הבחנה בניהם, כאשר שונות זו נתפסת "כייחודיות מינית" או "בידול מגדרי". אחד ההיבטים הללו הוא תפיסתה של האישה כאם וכמחנכת, אשר, כפי שכבר צוין, אף מולידה קדימות נשית בחינוך ורכישת השכלה. באותו אופן, על פי ההשקפה הבהאית בעניין חיי המשפחה, אוחזת האישה בזכות להסתמך על תמיכתו הכלכלית של בעלה כאשר הדבר נדרש.
הבט אחר בו אינן זוכות הנשים לקדימות, אלא אלו דווקא הגברים אשר זוכים לה, היא סוגיית הירושה שלא על פי צוואה: אף על פי שבּ-אַלְכִּתַאבּ אלְאַקְדַס, ספר הקודש החשוב ביותר בדת הבהאית, מצווה בהאא אללה על כל בהאי לכתוב צוואה בה הוא מפרט למי הוא מותיר את רכושו לאחר מותו, הרי שאם כשל המאמין מלבצע זאת, נכסיו יעברו לקרוביו לפי סדר קדימות הקובע את גודל החלק בירושה המגיע לכל אחד מן הקרובים. הרכוש מחולק ל-42 חלקים, כאשר ל-9 חלקים זכאים צאצאי המוריש; ל-8 חלקים זכאית אשתו; ל-7 חלקים זכאי אביו; ל-6 חלקים זכאית אמו; ל-5 חלקים זכאים אחיו; ל-4 חלקים זכאים אחיותיו ול-3 חלקים זכאים מוריו. ניתן לראות אפוא כי בעוד ילדיו של הנפטר מתחלקים בחלק המגיע להם ללא תלות במינם, הרי שאין הדבר נכון לשאר היורשים, שכן האב והאחים זוכים לחלק גדול יותר מן האם והאחיות.
מלבד עניין הירושה, בו לשונו של הכִּתַאבּ אלְאַקְדַס מבדילה מפורשות בין גברים ובין נשים, ישנם עוד מספר מופעים בהם נקט בהאא אללה בלשון זכר בלבד. כך לדוגמה לשונו של פסוק 48 בספר, האומר כי "מִצְוָה הִיא עַל הָאָב לְלַמֵּד אֶת בְּנוֺ וּבִתּוֺ דַּעַת קְרֹא וּכְתֹב...", לכאורה מטיל את מצוות החינוך על האב בלבד. באותו האופן נראה כי לשונו של פסוק 63, האומר "רְאוּ כִּי נִצְטַוֵּיתֶם לָָקַחַת לָכֶם נָשִׁים. הִשָּׁמְרוּ לָכֶם פֶּן יוֺתֵר מִשְׁתַּיִם נָשִׁים תִּקָּחוּ", מתיר ביגמיה (קרי, קשר נישואין בין גבר אחד לשתי נשים) אולם אינו מתיר במקביל גם פוליאנדריה (קרי, קשר נישואין בין אישה אחת למספר גברים). גם פסוק 107, לפיו "אָסוֺר נֶאֶֶסְְרוּ עֲלֵיכֶם נשוֺת אֲבוֺתֵיכֶם", לכאורה אינו אוסר את בעלי האימהות על בנות הנשים, אולם בכל המופעים הללו משתמשת הפרשנות הבהאית בעיקרון השוויון – עקרון על החולש על כל הגותה של הדת – ככלי אשר באמצעותו יש להבין את לשון הכתובים. לאור זאת, בהקדמת בית הצדק העולמי לכִּתַאבּ אלְאַקְדַס נכתב כי הספר כתוב בלשון תמציתית, ולכן בכל פעם בה השתמש בהאא אללה בלשון זכר, הרי שהכללים שקבע נוהגים גם בנקבות, אלא אם ההקשר מחייב רק את לשון המין הנזכר. בדרך זו אין מופעים אלו נתפסים כמי שאינם חלים על נשים ומחריגים אותן תוך פגיעה בשוויון.
הבחנות נוספות הן הבחנות הפוטרות את האישה ממצוות בהן הגבר מחויב. כך לדוגמה במהלך המחזור החודשי פטורות הנשים ממצוות הצום וממצות התפילה אם הדבר קשה עליהן, אולם היה וחפצות הן להתפלל או לצום - הרשות בידן, שכן אין הפטור נובע מתפיסה של טומאה פולחנית. הבחנה דומה היא העדר החובה על נשים בעלות אמצעים לעלות לרגל אל המרכזים הבהאים בישראל. גם בעניין זה נשים רשאיות לעלות לרגל בכל עת, אולם בעוד הגברים חייבים בכך, הנשים העולות לרגל בוחרות לעשות זאת מרצונן.
ככלל, פתוח המנהל הבהאי הן לגברים והן לנשים, אולם על אף מרכזיותו של רעיון השוויון, נשים אינן יכולות לכהן כחברות המוסד העליון בדת - בית הצדק העולמי. כתבי הדת לא מפרשים את טעמה של חריגה מהותית זו מן השוויון, אך עבד אל-בהאא' הצהיר כי יש חוכמה עמוקה בדבר, וזו עתידה להתברר ברבות הימים.
תחום נוסף אותו החריג עבד אל-בהאא' מרעיון ההשתתפות המלאה והשווה של נשים הוא העשייה הצבאית והלוחמה. לתפיסתו, נטילת חיי אדם איננה מתיישבת עם תפקידן של הנשים כאימהות, ועל כן אל להם לקחת חלק בכל פעילות מלחמתית.
דמויות נשים בולטות בהיסטוריה הבהאית
ההיסטוריה של הדת הבהאית מציינת את פועלן של נשים רבות, ואף מייחדת לכמה מהן מקום מרכזי בעיצובה של החברה הבהאית. בין נשים אלו ניתן לציין את טאהרה, בהיה ח'אנום, אסיה ח'אנום, מונירה ח'אנום, לואיזה "לואה" גטסינגר, מלכת רומניה מריה מאדינבורו, מרתה רוט, לאונורה ארמסטרונג, ולידיה זמנהוף.
טאהרה
פאטימה ברע'אני, המוכרת בכינויה "טאהרה", הייתה משוררת בעלת השפעה, ואחת מחסידותיו של הבאב, שלפי אמונת הבהאים היה למבשרה הראשון של הדת הבהאית. לעיתים קרובות מוזכרת טאהרה בספרות הבהאית כסמל במאבק למען זכויות נשים וזאת בשל מעשיה, שכן כתביה של טאהרה לא כוללים התייחסות ישירה לזכויות נשים. הרקע למעשה עליו התפרסמה טאהרה יותר מכל התרחש כיוון שטאהרה ראתה את התגלות הבאב כמשחררת, ולכן העזה להפר בכינוס בדשת את הפרקטיקה האיסלמית הדורשת מנשים לכסות את שערן בפומבי. הופעה מופגנת זו עוררה מחלוקת בקרב חברי הקהילה הבאבית שנכחו בכינוס. בעוד שחלק מן הנוכחים ראו את המעשה באור שערורייתי, הרי שאחרים קיבלו את טענתה כי תורת הבאב איננה כבולה להילכות האסלאם המסורתי. כדי למתן את עוינותם של חברי הקהילה נגד טאהרה נתן לה הבאב את הכינוי שהפך לשמה - ומשמעותו בפרסית "הטהורה". על פי מחקר בהאי, השנוי במחלוקת, העיד עבד אל-בהאא' לסובבים אותו כי בטרם הוצאה טאהרה להורג בקיץ 1852 היא הצהירה: "תוכלו להרוג אותי ברגע בו תרצו בכך, אולם לא תוכלו לעצור את שחרור האישה". אל מול מסורת בהאית זו העלתה החוקרת הבהאית סוז'אן מנק (Susan Maneck) ספק באמיתותה של עדות זו באומרה כי ציטוט זה הוא "די מפוקפק".
בהיה ח'אנום
בהיה ח'אנום נולדה בשנת 1846 כבִּתם הבכורה של בהאא אללה ואסיה ח'אנום. היא הייתה קרובה במיוחד לאביה, ונתפסת בדת הבהאית כאחת מחשובות הנשים שחיו בעולמנו. במהלך מלחמת העולם הראשונה, חילקה בהיה מזון וביגוד, העניקה טיפול רפואי וסייעה לאוכלוסייה המקומית בארץ ישראל - בה שהתה באותה עת עם אביה. במהלך השנים מילאה בהיה ח'אנום תפקידי הנהגה בדת הבהאית מספר פעמים. כך לדוגמה הנהיגה בהיה ח'אנום את הדת במשך שלוש שנות מסעו של עבד אל-בהאא במערב, ואף בכל תקופות היעדרותו של שוגי אפנדי, אשר היה למנהיגה הנבחר של הדת עם מותו של עבד אל-בהאא. היא נפטרה ב-15 ביולי 1932 ונקברה בגנים הבהאאים בחיפה.
כהונת נשים במשרות ניהול והנהגה
לאורו של רעיון השוויון, על דרך הכלל פתוח המנהל הבהאי הן לגברים והן לנשים. למעשה רק בית הצדק העולמי בחיפה סגור בפני נשים מיום היווסדו, ועל כן כל תשעת החברים היושבים בהרכבו גם כיום הם גברים. עם זאת, בדת הבהאית ישנן עמדות הנהגה רבות, הן ברמה הלאומית והן ברמה הבינלאומית, אשר בהן נשים נטלו חלק בכיר עוד מימי ראשית הדת ומספרן אף מוסיף ועולה עם השנים.
משרות ההנהגה המצויות בעולם הבהאי, אשר כן פתוחות בפני נשים, נחלקות למשרות אליהן יש להיבחר בבחירות הפתוחות בפני כלל המאמינים, ולמשרות אשר אליהן מתמנים אנשים הנתפסים כראויים לכהן בהן:
"ידי האמונה"
ידי האמונה היו קבוצה מובחרת של בהאים, אשר החזיקה במינוי לכל החיים, ועיקר תפקידה היה להפיץ את הדת הבהאית ולהגן עליה. בניגוד לחברי בתי הנבחרים האחרים, ואף לשאר המוסדות אליהם מתמנים בקהילה הבהאית, חברי קבוצה זו נחשבו למי שהפגינו יושר ומוסר ראוים לשבח, וכן ואיכויות  אשר העניקו להם מימד נכבד בדת, הגבוה אף ממעמדם של האסיפות הרוחניות. חשיבותם של ידי האמונה הייתה כה רבה עד כי זולת מעמדם העליון של חברי בית הצדק העולמי, הייתה זו לדרגה הגבוה ביותר אליה יוכלו חברי הדת כולם להגיע, ובכלל זה הנשים הבהאיות. דרג זה איננו קיים כיום, ואת כל המטלות אשר הוטלו על חברי הקבוצה מבצעים היום מוסד היועצים והאסיפות הלאומיות והמקומיות.
שמונה מתוך חמישים חברי הקבוצה המוכרים לנו היו נשים (לפי סדר מינויין):
המועצה הבהאית הבינלאומית
המועצה הבהאית הבינלאומית הייתה מועצה בת תשעה חברים, אשר קדמה להיווסדו של בית הצדק העולמי, שקם רק בשנת 1963. את חברי המושב הראשון של המועצה בחר שוגי אפנדי בשנת 1951, ואילו חברי המושב השני כבר נבחרו בבחירות אשר נערכו בשנת 1961 (כאשר למן הנהגת שיטת הבחירות הוחלט שחברי "ידי האמונה" לא יוכלו להציג את מועמדותם למועצה). במועצה הבהאית הבינלאומית כיהנו שבע נשים (לפי סדר חשיבותן, ובצירוף משך כהונתן):
מוסד היועצים
לאחר קיום הבחירות בהם נבחרו ראשוני חברי בית הצדק העולמי הוחלט בשנת 1973 על יצרתם של גופי דת חדשים: אספות היועצים אשר החברות בהם כרוכה בקבלת מינוי לתפקיד. בשל עובדה זו זכו חברי האספות למעמד בכיר יותר בהשוואה למעמדם של חברי האספות הלאומיות (אליהן יש להיבחר בבחירות הפתוחות לכלל המאמינים). כיום מכהנים ברחבי העולם 90 יועצים, כאשר 81 מהם מכהנים באספות היבשתיות ו-9 מכהנים במרכז ההוראה הבינלאומי (ITC).
עם השנים עלה מספרן של הנשים המכהנות כיועצות באספות אלו בשיעור הגבוה משיעור הגידול הטבעי במספרן של משרות הייעוץ אליהן ניתן להתמנות. כך, אחוז הנשים המכהנות כיועצות עלה מאז שנת 1980 מ-24 אחוזים בלבד מתוך 63 היועצים אשר כיהנו באותה העת, עד ל-48 אחוזים מתוך 81 היועצים המכהנים ברחבי העולם, נכון לשנת 2010.
למן שנת 2000 לפחות חמישה מתוך תשעת המושבים במרכז ההוראה הבינלאומי אוישו בידי נשים. אלו הנשים שכיהנו כיועצות ב-ITC בצירוף שנות שרותן (למעט נשים שכיהנו גם כחברות ידי האמונה):
משרות בחירה
על מנת לכהן באספות הלאומיות נערכות בחירות חשאיות, קרי הצבעה באמצעות שלשול פתקי הצבעה לקלפי כך שלא ניתן לשייך את הבחירה לבוחר. הנבחרים לאספה לא מגישים את מעמדותם ואינם רשאים לפצוח בתעמולת בחירות, כך שבכל אספה יכהנו תשעת חברי הקהילה ששמם הוצע על ידי המצביעים מספר הפעמים הרב ביותר.
יכולותן של נשים להיבחר לכהונה באסיפות אלו החלה מתגבשת עוד ב-1909 כאשר נערכו הבחירות לגוף שקדם לאספה הלאומית של ארצות הברית. מתוך תשעת החברים הנבחרים, שלוש היו נשים, כאשר קורין נייט טרו אף החזיקה בתפקיד מזכירת האספה (לימים מונתה כחברת ידי האמונה). את בשורת השילוב המלא הביא עמו ביקורו של עבד אל-בהאא' באמריקה בשנת 1912, כאשר זה האחרון הוביל את ביטול "ועדות הניהול" לטובת האספות הרוחניות הנהוגות גם כיום. הראשונות לנצל אפשרות חדשה זו היו מספר נשים שנבחרו לכהן באספה הלאומית של מצרים בשנת 1951.
בסקירה סטטיסטית לפי יבשות, ניתן לראות את התמורות במגמות העלייה בהשתתפותן של נשים באספות הלאומיות (ראו גרפים) דפוס דומה קיים גם בשיעור השתתפותן של נשים בעמדות מינוי.
לשם השוואה, בעוד שיעור הנשים המכהנות באספות הלאומית הבהאיות עמד כבר בשנת 1953 על 31 אחוזים, כאשר נתון זה נשמר למן 1996 ועד לשנת 2007, עת הגיע שיעורן של הנשים המכהנות ל-39 אחוזים, הרי שבמושבה הראשון של הכנסת בשנת 1949 עמד שיעורן של חברות הכנסת על עשרה אחוזים בלבד (12 נשים מתוך 120 החברים). גם בחלוף השנים עלה שיעורן של חברות הכנסת באופן איטי יותר, וכך רק בכנסת השש-עשרה, שהתכנסה בשנת 2003, נחצה רף עשרים האחוזים (25 נשים מתוך 120 החברים). בזמן מושבה של הכנסת העשרים, שיעור חברות הכנסת עמד על עשרים ושמונה אחוזים (28.3% - 35 נשים מתוך 120 החברים) - ושיעור זה הוא השיעור הגבוה ביותר בתולדות הייצוג הנשי בכנסת.
נתונים דומים ניתן למצוא בפרלמנטים שונים ברחבי העולם, וכך לדוגמה בשנת 2018 עמד הממוצע העולמי עבור חברות פרלמנטים על 23.8 אחוזים בלבד. נתונים מסוג זה משמשים את הבהאים בבואם להצביע על החלוציות שברעיון השוויון אותו הנחילה דתם בקרב מאמיניה.
נשים בהאיות הבולטות בתחום החברתי ובתחום המקצועי
נשים בהאיות בולטות ניתן למצוא בתחומים שונים ובמדינות שונות:
יוזמות חברתיות
בשל מרכזיותו של עיקרון השוויון בדת הבהאית, הרי שקהילות הבהאים החלו עוד בשלב מוקדם בהתהוות קהילותיהם הדתיות לקדם ולהפעיל מספר מסלולים שתכליתם היא קידום הנשים. פעילות זו חותרת להנגיש לנשים רבות ככל הניתן חינוך, בריאות, מעונות ילדים והזדמנויות עסקיות. כך לדוגמה, כבר בשנת 1910 נחנך באיראן בית הספר "תרבייאת" לבנות, בו הוכשר הדור הראשון במדינה של נשים האוחזות בידע מקצועי. חלוציות זו בהשכלת נשים באה לידי ביטוי בכך שעד לשנות ה-70 של המאה ה-20 היו רוב הנשים הבהאיות באיראן יודעות קרוא וכתוב בעוד שמקבילותיהן האיראניות היו אנאלפביתיות.
תנועה מעשית זו קיבלה משנה תוקף בשנת 1975, שנה אשר הוכרזה בדת הבהאית כשנת האישה הבינלאומית, כאשר קראו חברי בית הצדק העולמי לאספות הבהאיות הלאומיות לחתור להשגת השתתפות נשית שווה בכל פעילויות הדת והקהילה. בשנת 1993, לאחר שהורתה על כך הוועידה הבהאית הבינלאומית של אותה שנה, ייסדו הבהאים את "המשרד לקידום הנשים" במטה האו"ם בניו יורק, כמו גם משרדים דומים במדינות שונות. במסגרות אלה פועלים הבהאים לקידום השכלה לבנות, תגבור כישורי האוריינות, ייסוד שירותי בריאות באזורי כפר מרוחקים וכן טיפוחן של מיומנויות מניבות הכנסה בקרב נשים.
ביטוי מוצלח ובולט לרעיונות אלו של קידום נשים במדינות מתפתחות הוא "מכון בארלי להכשרה מקצועית לנשים כפריות" (Barli Development Institute for Rural Women) הפועל בעיר אינדורה שבהודו. המכון הוקם בשנת 1985 כיישומה של החלטת האספה הלאומית הבהאית של הודו. בשנת 2001 הפך המכון לארגון חוץ ממשלתי וזאת לאחר שמוסדות האו"ם השונים ציינו לשבח את פועלו, בהיותו מודל מוצלח לקידום נשים.
תחום פעילות נוסף הוא קידום זכויות נשים ועמידה על מימושן. כך לדוגמה מעניק "מרכז טאהרה לצדק" (Tahirih Justice Center) ייעוץ וייצוג משפטי לנשים וילדות שהיגרו לארצות הברית אם נפגעו על רקע היותן נשים. המרכז טיפל למן הקמתו בשנת 1997 במעל ל-25,000 נשים אשר ביקשו מקלט במדינה לאחר שהיו קורבנות מעשי אלימות דוגמת מילת נשים, סחר בנשים, אונס ואלימות במשפחה. בראש המרכז עומדת עד היום מייסדתו של המרכז, ליילי מילר-מורו, ותחת הנהגתה התרחבה פעילותו של המרכז אף לקידום חקיקה להגנת נשים, כגון הטלת איסור על נישואין בכפייה במדינות השונות בארצות הברית.
אורי דן
אורי דן (6 במאי 1935 – 24 בדצמבר 2006) היה עיתונאי, סופר ופרשן צבאי ופוליטי ישראלי, ומחברם של ספרים רבים על פרשות צבאיות וביטחוניות במדינת ישראל.
ביוגרפיה
את המשך שירותו הצבאי עשה אורי דן ככתב צבאי בשבועון צה"ל "במחנה". הוא סיקר את פעולות התגמול, אליהן נלווה. ככתב צבאי צנח יחד עם כוח הצנחנים בפתח מעבר המיתלה, בפתיחת מלחמת סיני.
לאחר מכן החל לעבוד בעיתון "מעריב", בתחילה היה כתב צבאי ולאחר מכן כפרשן צבאי ופוליטי. כן שימש בסוף שנות השישים ובראשית שנות השבעים ככתב העיתון בפריז ובמערב אירופה, שם פעל גם בשירות המוסד.
כתיבתו במעריב הופסקה לאחר שפרסם בטורו ב-1981 כי יצחק חופי הדליף את כוונת הממשלה לתקוף את הכור בעיראק במטרה לסכלה. החל מאמצע שנות השמונים שימש כתב ה"ניו יורק פוסט" בישראל.
לזכותו של אורי דן נרשמו מספר סקופים, בהם: ריאיון עם אידי אמין שעות ספורות לאחר חילוץ בני הערובה מאנטבה; ידיעה בלעדית על שריפת גופתו של אדולף אייכמן; הסיפור המלא של אלי כהן; חשיפה כי המחבלים שניסו להפיל את מגדלי התאומים בשנת 1993 הם שרצחו את הרב מאיר כהנא.
דן היה זריז מאוד בפרסום ספרים. ספרו "90 דקות באנטבה" על מבצע החילוץ, שנכתב יחד עם עיתונאי אמריקאי, הגיע לחנויות הספרים שלושה שבועות לאחר המבצע. ספר זה תורגם לעשרים שפות. ספר אחר שזכה להצלחה רבה ותורגם לכתריסר שפות היה על אלי כהן, המרגל הישראלי בדמשק (הספר נכתב יחד עם ישעיהו בן-פורת). דן כתב בעצמו ובהשתתפות אחרים ספרים רבים בנושאי ביטחון וטרור.
במלחמת יום הכיפורים נספח דן, ככתב צבאי, לאוגדתו של אריאל שרון ותיעד את המערכה בכתבותיו ובצילומים שצילם בשדה הקרב. כתבותיו אלו קובצו לאחר מכן בספרו "ראש גשר". דן היה אחד מקבוצת עיתונאים (שכללה מלבדו את ישעיהו בן-פורת, יהונתן גפן, איתן הבר, חזי כרמל, אלי לנדאו ואלי תבור), שפרסמו בשנת 1973 את הספר "המחדל", שהיה הספר הראשון שנתפרסם מיד לאחר המלחמה ובו ביקורת על מחדליה ותאור עז משדות הקרב, על החללים, על הנפגעים ועל אובדן הציוד, שהיו בהם. הספר עורר בזמנו הד רב בדעת הקהל.
מאז מלחמת יום הכיפורים ואילך הפך אורי דן לנאמנו של אריאל שרון, אותו הכיר לראשונה עוד בשנת 1954 כמפקד גדוד 890 של חטיבת הצנחנים. במרוצת השנים תמך דן בכל מהלכיו הפוליטיים והמדיניים של שרון. בעת מלחמת לבנון הראשונה שימש כיועץ התקשורת של שר הביטחון שרון. אמרתו, לאחר הדחתו של שרון בעקבות דוח ועדת כהן, על שרון כי "מי שלא רצה אותו כרמטכ"ל קיבל אותו כשר הביטחון, ומי שלא רצה אותו כשר הביטחון יקבל אותו כראש הממשלה", הפכה למטבע לשון.
דן היה משתתף קבוע בתוכניות האקטואליה של רשת ב' של קול ישראל, וב"יומן", מגזין החדשות ביום שישי של הערוץ הראשון לצד אמנון זכרוני, כן שימש ככתב של העיתון "ניו-יורק פוסט" והשבועונים "פרי מאטש" ו"שטרן" ותחנת "רדיו לוקסמבורג".
תרומה נוספת של דן לתרבות הפופולרית בישראל הייתה השתתפותו יחד עם אלי תבור בכתיבת התסריט לסרט "חגיגה בסנוקר" בשנת 1975. הסרט "הבריחה אל השמש" (1972) מבוסס על סיפור קצר שלו.
חבורת ג'הול
חבורת ג'הול (בסינית: 热河群) היא חבורה גאולוגית במחוזות ליאונינג, חביי ומונגוליה הפנימית בסין. החבורה ידועה בשל עושר מאובני בעלי החיים והצמחייה שנשתמרו בה בצורה מעולה, הכוללים דינוזאורים מנוצים, עופות קמאים, פטרוזאורים יונקים קדומים, צמחים בעלי פרחים ואורגניזמים אחרים מהקרטיקון התחתון המכונים "הביוטה של ג'הול".
אורי דן
ביוגרפיה
נפטר בגיל 71 ממחלת סרטן הריאה. זמן קצר לפני מותו, הצליח להשלים את ספרו על אריאל שרון.
חבורת ג'הול
סטרטיגרפיה ותיארוך
חבורת ג'הול הוגדרה על ידי גוּ (ב-1962 ו-1983) כמקבץ של תצורות גאולוגיות הכולל שלוש שכבות: מרבצי הפחם של ג'הול, שכבות פצלי השמן של ג'הול והסלעים הגעשיים של ג'הול. על פי ההגדרה המקובלת כוללת חבורת ג'הול (מהתצורה העתיקה ביותר לתצורה הצעירה ביותר) את תצורת יישיין (כולל השמות הנוספים לתצורה: תצורות גִ'ינְגְאָנְגְשָׁאן, טוּחוּלוּ, גְ'ייֵנְצָ'אנְג, ותצורות סלעים געשיים), תצורת ג'יופוטאנג (כולל השם הנוסף תצורת שָׁהָאי) ותצורת פושין. שכבות דָאוחוּגוֹאוּ העתיקות יותר, שגילן המשוער הוא בגבול שבין היורה לקרטיקון התחתון, קודמות לתצורת יישיין, ולעיתים נכללות יחד איתה בחבורת ג'הול.
עובי חבורת ג'הול הוא עד 4,700 מטרים של רצפים של שכבות מלמינות (רובד דק בסלע שעוביו קטן מסנטימטר אחד) דרך משקעים ימיים סיליקלאסטיים דקי גרגיר ועד שכבות של בזלת וטוף שמקורם בהתפרצויות געשיות. על פי מדידות בשיטת תיארוך רדיומטרי הגיעו החוקרים למסקנה כי החבורה הושקעה בקרטיקון התחתון בין 128 למ"ש (לפני מיליון שנים) ועד 110 למ"ש.
לואיס צ'יאפה (Luis m. Chiappe) ואחרים טענו ב-1999 שיש להפריד את השכבות העתיקות ביותר של תצורת יישיין (אלו שבהן יש בפאונה בעיקר מאובנים של עופות קמאים מהמשפחה קונפוציוסאורניים שבה הנציג הבולט הוא הקונפוציוסאורניס) לתצורה נפרדת אותה כינו "תצורת צָ'אומִידְייֵנְדְזְה" (Chaomidianzi Formation), שהמיקום המייצג של בכפר סְה-חֶטוּן (Sihetun), כ-25 קילומטרים דרומית לעיר בֵּייפְּיָאו (Beipiao). אך חלוקה זו לא התקבלה ותצורת צָ'אומִידְייֵנְדְזְה נחשבת לשם נרדף לשכבות גְ'ייֵנְשָׁאנְגְאוֹאוּ של תצורת יישיין.
הביוטה של ג'הול
הביוטה של ג'הול (בסינית: 热河群, בפין-יין: rè hé qún) כוללת את כל האורגניזמים החיים – המערכת האקולוגית של צפון מזרח סין מ-133 למ"ש ועד 110 למ"ש. משערים כי מאובנים מתקופה זו נשמרו גם באגן סינאויג'ו בקוריאה הצפונית. המערכת האקולוגית בקרטיקון התחתון נשלטה על ידי ביצות ומספר רב של אגמים, אך לא, בניגוד לסביבות אחרות בהן נוצרים מאובנים, נהרות, שפכי נהרות או בתי גידול ימיים. גשמים ירדו באזור בעונות מסוימות וכמות המשקעים נעה בין גשומה לצחיחה למחצה. האקלים היה ממוזג. המערכת האקולוגית של ג'הול שובשה מדי פעם על ידי התפרצויות אפר מהרי געש במערב. הכינוי "ג'הול" שאול מארץ מיתולוגית בפולקלור הסיני, והיה השם שבה כינתה האימפריה היפנית חלק גדול ממנצ'וריה (צפון סין) עליו היא שלטה במחצית הראשונה של המאה ה-20, לשעבר מחוז זֶ'חֶה. בתקופת שלטונם על ג'הול הבחינו חוקרים יפנים בשרידי מאובנים של דגים וזוחלים נכחדים, קרוב לוודאי מהסדרה כוריסטודרה. המאובנים שנתגלו לראשונה על ידי החוקרים היפנים אבדו בתום מלחמת העולם השנייה.
מקור המונח
המונח "הביוטה של ג'הול" (Jehol Biota) התפרסם לראשונה במאמר של גוּ (ב-1962) במאמר "היורה והקרטיקון בסין" ("Jurassic and Cretaceous of China"), אבל גאולוגים ופלאונטולגים השתמשו בו כבר מ-1959. מונח זה החליף את המונח הקודם "הפאונה של ג'הול" ("Jehol Fauna") אותו טבע הגאולוג האמריקני אמדאוס ויליאם גרֶייבָּאוּ (Grabau; 1946-1870) ב-1923 במאמרו "רכיכות מהקרטיקון בצפון סין ("Cretaceous Mollusca from north China"). במאמר הוגדר המונח כמקבץ מאובנים המאופיין על ידי מאובנים רבים של הרכיכה מהסוג Eosestheria מהסדרה Conchostraca, חרקים מהסוג Ephemeropsis מסדרת הבריומאי ודגים מהסוג Lycoptera מסדרת הכליל גרמיים. מסיבה זו כונה המקבץ בראשי תיבות EEL.
ג'י וחוקרים נוספים טענו במאמר מ-2008 כי ההגדרות המסורתיות של הביוטה של ג'הול דוחקות החוצה באופו שרירותי שכבות מאובנים עתיקות יותר המייצגות באופן ברור את השלבים האבולוציונים הראשונים של פאונה מאוחרת יותר, אף שהשכבות העתיקות יותר כוללות מאובנים של Ephemeropsis ו-Lycoptera. הם טענו שגבולות הביוטה צריכות להיקבע על בסיס הרצפים בקנה מידה גדול של התפרצויות געשיות שייצרו את השכבה, כשהגבול העליון בתצורות ג'יופוטאנג ופושין והגבול התחתון בתצורת גָ'אנְגְגְ'יָאקוֹאוּ (Zhangjiakou Formation). הם ציינו גם שהמאובנים המנחים הטובים ביותר המזהים את הביוטה הם Peipiaosteus ו-ו-Lycoptera. על פי הגדרה זו השלב האבולוציוני המוקדם ביותר של הביוטה של ג'הול מיוצג על ידי תצורת חְווָאגִ'ייִינְג (Huajiying Formation).
היווצרות
מספר מדענים טענו שהביוטה של ג'הול התפתחה ישירות מהביוטה של דָאוחוּגוֹאוּ (Daohugou Biota), וכי אין בעצם קו הפרדה ברור בין צורות החיים הקודמות לצורות החיים שנתגלו בביוטה של ג'הול. עם זאת, התיארוך האבסולוטי של שכבות דאוחוגואו (Daohugou beds) הוא נושא השרוי במחלוקת. ב-2006 ואנג ואחרים מצאו קווי דמיון בין המאובנים של בעלי החיים שנתגלו בשכבות דאוחוגואו והמאובנים מהביוטה של ג'הול שנתגלו בשכבה התחתונה של תצורת יישיין. חוקרים, כולל ליו וחוקרים נוספים ניסו להפריך טיעון זה באמצעות תיארוך אורניום-עופרת בזירקון בסלעים הגעשיים שמתחת ומעל לשכבות שבהן נתגלו מאובנים של סלמנדרות (סלמנדרות משמשות לעיתים קרובות כמאובן מנחה). ליו והחוקרים הנוספים הגיעו למסקנה ששכבות דאוחוגואו נוצרו בין 164 למ"ש (לפני מיליון שנים) ל-158 למ"ש, בין יורה תיכונה לעליונה. שנתיים אחרי פרסום המאמר טענו קבוצת חוקרים בראשות ג'י שמאפיין עיקרי של הביוטה של ג'הול הם המאובנים המנחים של הסוגים Peipiaosteus ו-Lycoptera. על פי הגדרה זו השלב האבולוציוני המוקדם ביותר של הביוטה של ג'הול מיוצג על ידי תצורת חְווָאגִ'ייִינְג (Huajiying Formation).
השתמרות המאובנים
תצורות יישיין וג'יופוטאנג מתאפיינות בתנאים יוצאי דופן להשתמרות של מאובנים. תכונה זו של שכבת סלעי משקע מכונה בקרב הפלאונטולוגים "לאגרשטטה" (מגרמנית: Lagerstätte - מילולית "אזור האחסון"). כמות המאובנים רבה מאוד, והם גם נשתמרו היטב. לעיתים קרובות מוצאים בהן שלדים שלמים, פרווה, נוצות וגידים של בעלי חוליות, רקמות רכות, דפוסי צבע, תוכן של קיבה, וענפים שעלים ופרחים עדיין צמודים אליהם. לעיתים מוצאים דפוסים של פרטים אלו בסלע. ג'ונְגְחֶה ג'וֹאוּ וחוקרים נוספים (2003) הסיקו שתי מסקנות מכך. הראשונה, שבעלי החיים היבשתיים נסחפו לאט מאוד לאגם שבו התאבנו בסופו של דבר, או שהיו כבר באגם כשמתו. לא אובחן בהם הנזק משיטפונות גדולים שמתגלה במאובנים במקומות אחרים. השנייה, שהגעשיות במהלך היווצרות חבורת ג'הול מילאה תפקיד חשוב בהשתמרות המאובנים.
לפי כך השכבות העשירות במאובנים שוכנות מתחת לשכבות הטוף, שנוצרו עקב השקעה של האפר הגעשי שקבר את מרבית האורגניזמים (או פגריהם), ששהו במי האגם בזמן ההתפרצות הגעשית.
סוגי המאובנים
ג'ונְגְחֶה ג'וֹאוּ וחוקרים נוספים (2003) ציינו כי בהתחשב בתקופה (קרטיקון תחתון) שבה חיו בעלי החיים שאת מאובניהם מוצאים בחבורת ג'הול היא מכילה תערובת שבה גם מינים מתקדמים של בעלי חיים וגם מינים עתיקים. כמו כן, חלק מהמינים נתגלו אך ורק בתצורת ג'הול וחלקם נתגלה במקומות רבים אחרים ברחבי העולם. ייתכן שצפון מזרח אסיה היה אזור מבודד בחלק מהיורה בשל ים טורגאי שהפריד באותו תקופה בין אסיה לאירופה.
הביוטה של ג'הול כוללת מינים רבים שקודם לכן היו מוכרים רק מהיורה העליונה או מוקדם יותר. מיני "רליקטים" אלו כוללים את הסינוזאורופטריקס ממשפחת הקומפסוגנתוסיים והפטרוזאור Dendrorhynchoides. כמו כן כלולים בה הפרטים הראשונים והפרימיטיביים ביותר של קבוצות שהתפשטו ברחבי העולם במהלך הקרטיקון העליון, כולל צרטופסים, תריזינוזאוריים, טירנוזאוריים, ואובירפטוריים.
Who'd Have Known
Who'd Have Known הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית לילי אלן, מתוך אלבומה השני, It's Not Me, It's You. השיר יצא לאור ב-30 בנובמבר 2009, כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-39 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לילי אלן ביחד עם גארי בארלו, ג'ייסון אורנג', מארק אוון, הווארד דונלד, סטיב רובסון וגרג קורסטין והופק על ידי קורסטין גם כן. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרית'ם אנד בלוז. בנוסף לכך, הקליפ של השיר צבר למעלה מ-7 מיליון צפיות.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.