cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קווארי
אנטומיה
סימן ההיכר הבולט של הקווארי הוא זנבו העבה והייחודי; חציו הקדמי של הזנב בצבע צהבהב, בעוד שחציו האחורי מתאפיין בציצת שיער שחורה דמוית מברשת, אשר גדולה אף יותר משל מיני המולגרה.
תפוצה
הקווארי אנדמי לאוסטרליה, בה הוא מצוי באזור מצומצם יחסית בדרום קווינסלנד וצפון אוסטרליה הדרומית. התפוצה הגאוגרפית שלו היא בעיקר באזור הגאוגרפי המכונה ארץ הערוצים (Channel Country), וכן בדרום שפלת עשב-מיטשל ומזרח מדבר סימפסון המקיפים את ארץ הערוצים. דיווחים של זואולוגים משנות ה-60 של המאה ה-20, מצביעים על כך שטווח התפוצה שלו השתרע בעבר על כל החלק המזרחי של אגן אגם אייר, ובחלקים נרחבים של מדבר סימפסון כולל בטריטוריה הצפונית. שרידים ומאובנים של הקווארי מצביעים על כך שהתפוצה ההיסטורית שלו הייתה רחבה ביותר והשתרעה עד לרכס פלינדרס ומישור נולבור לאורך החופים של דרום אוסטרליה.
הקווארי שוכן בבית גידול המכונה גיבר (gibber) שהוא סוג של מדבר המכוסה בסלעים וחלוקי נחל וקשור באופן הדוק למניפת סחף הנוצרת מזרימת נחלים. בתוך הגיבר, הקווארי מצוי בעיקר בטלאים של מרעה, תלוליות חול קטנות ואדמה רכה או ביצתית לאורך ערוצי הנחל שבהם הוא יכול לחפור מאורות ולמצוא את מזונו בנקל; בתקופות בצורת, הקווארים מתקבצים בטלאים הנזכרים. מלבד הגיבר, ניתן למצוא את הקווארי גם בערבות עשב צחיחות למחצה.
אקולוגיה
הקווארי הוא בעל חיים פעיל לילה המתחיל את פעילותו זמן קצר לאחר רדת החשיכה, אך מדי פעם נראה גם בשעות המוקדמות של הבוקר. הפעילות שלו מוכתבת על מחזורי אור וחושך בדומה למכרסמים. בתקופות בצורת או בטמפרטורות קרות במיוחד, הקווארי נופל לעיתים קרובות למצב זמני של נמנום ומטבוליזם מואט (Torpor) על מנת לחסוך באנרגיה; גם בתקופות רגילות, הקווארי נכנס למצב זה לפרקים קצרים במהלך השינה בשעות היום אשר נמשכים כ-4 שעות. לעומת טורפי כיס זעירים אחרים כמו הנינגאווי והפלניגל, הקווארי פחות מושפע מהטמפרטורות הקרירות הרגילות בשעות הלילה, ושומר על רמת פעילות גבוהה עד עלות השחר.
תזונתו של הקווארי מבוססת אך ורק על מזון מהחי. התזונה העיקרית מורכבת מחסרי חוליות למיניהם (חיפושיות, תולעים, עכבישאים, ונמליים), אך גם מכרסמים ועופות קטנים, ביצים, לטאות (בעיקר חרדוניים), ולעיתים אף פגרים. השיניים החדות שלו טוחנות את המזון עד דק. הקווארי מותאם לחיים במדבר בכך שהוא אינו זקוק כלל לשתות מים, ומקבל את הלחות הנדרשת לו ממזונו. הקווארי מאתר את טרפו באמצעות חוש הריח, כאשר טרף זעיר נלקט ישירות עם הפה, וטרף גדול יותר נתפס בעזרת הגפיים הקדמיות הקצרות. טרף זעיר יאכל על ידי הקווארי במקום, בעוד שטרף גדול יגרר על ידו למחסה. הקווארי הוא בעל חיים טריטוריאלי אשר חי בסביבת מחיה קבועה המשתרעת על מספר קילומטרים; עם זאת, שטחו חופף לזה של קווארים מאותו הזוויג לעיתים קרובות. הקווארי מתקשר עם בני מינו במגוון אמצעים. הוא מסמן את השטח שלו באמצעות צואה, שתן, וסימון מבלוטות הריח בחזה, ועל מנת להשאיר חותם ריח קבוע, הוא נוהג להתרחץ בחול תוך שפשוף בלוטות הריח. התקשורת החזותית והקולית מתבטאת בכך שבתגובה לאיום הקווארי פוער את פיו בעמדת מגננה תוך כדי השמעת קולות רועשים. כאשר הקווארי נסער הוא מזיז בעצבנות את זנבו מצד לצד בדומה לחתור. הזכרים אגרסיביים זה כלפי זה, אך פציעות כתוצאה ממאבקים נגרמות רק לעיתים רחוקות. האויבים העיקריים של הקווארי הם השועל האדום וחתול הבית שהובאו על ידי האדם ליבשת, ובמידה פחותה גם דינגו, נמיית כיס, ומיני ינשופיים.
הקווארי הוא ככל הנראה יונק מונוגמי, כאשר הזכר והנקבה חולקים סביבת מחיה משותפת. הם מתרבים בדרך כלל בסביבות אפריל שאז יש מזון בשפע, אולם בוגרים שחזקים יותר יכולים להתרבות גם בסוף דצמבר; כתוצאה מכך, הנקבה עשויה להמליט פעמיים בשנה. ההריון של הקווארית נמשך 30–36 ימים, ולאחר מכן היא ממליטה שגר של 3–7 צאצאים. לאחר הלידה, הם נשארים בכיס של האם כחודש, ולאחר מכן מתרגלים בהדרגה לצאת ממנו לפרקים קצרים. בגיל 55 ימים, הקווארים עוזבים סופית את הכיס ונישאים על גבה של האם או שוהים בקן שבנתה. בחודשיים הראשונים לחייהם, הקווארים עדיין עיוורים, ועיניהם נפקחות בגיל 74 ימים. בגיל 3 חודשים הקווארים הצעירים נוהגים כבר להשתובב ולהאבק זה עם זה, ובחלוף 100 יום מלידתם הם מסוגלים לאכול מזון מוצק והופכים לעצמאיים. הקווארי מגיע לבגרות לאחר 7–9 חודשים אך מתרבה רק בגיל שנתיים. קניבליזם הוא תופעה נפוצה אצל נקבת הקווארי כאשר היא מתקשה להשיג את מזונה, והדבר תורם לשיעור הגמילה הנמוך של הצאצאים.
תוחלת החיים של הקווארי היא 3–6 שנים, ובממוצע 4 שנים.
מצב שימור
הקווארי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), לאור ירידה מתמדת במספריו, איומים רבים על בית הגידול ותנודות קיצוניות במספריו כתוצאה מתנאי האקלים. בעתיד, המין צפוי להיות מושפע לרעה מההתחממות הגלובלית בדמות התכווצות בית הגידול אשר מצומצם בלאו הכי. האוכלוסייה של הקווארי צנחה באזורים שבהם ישנה רעייה איטנסיבית של בעלי חיים מבויתים כבקר וצאן, והוא נעלם כתוצאה מכך באזורים מסוימים.
על כך יש להוסיף את האיומים הישירים מצד השועל האדום וחתול הבית שהובאו על ידי האדם ליבשת, וכן את ההשפעה המזיקה של הארנבון המצוי, ארנבת אירופאית, חולדה ארוכת-שיער והארבה אשר פוגעים בצורה קשה בפלורה המקומית וגורמים בעקיפין לצמצום המיקרופאונה האוסטרלית (מכרסמים קטנים וחרקים) אשר ניזונת מהצומח ומשמשת כטרף לקווארי.
הקווארי נחשב למין מאוים בחוק האוסטרלי, ומצוי במספר אזורים מוגנים. האוכלוסייה העולמית של הקווארי נאמדת בפחות מ-10,000 בוגרים ומושפעת מתנאי האקלים: כמות משקעים גבוהה תוביל לעלייה מהירה במספרים, ובצורת תוביל לצניחה חדה.
אידר
{{פירושונים|
ראו גם
}}
רפאל לוי (סופר)
רפאל לוי (בצרפתית: Raphael Lévy ידוע בשם העט: ריוול; Ryvel; 5 בינואר 1898 – 1972) היה מחנך, סופר, משורר ומחזאי יהודי-תוניסאי.
קורות חיים
רפאל לוי נולד בתוניס בשנת 1898, למשפחה שמוצאה מברודי (אוקראינה של היום) והיגרה לתוניס בתחילת המאה ה-19 דרך ג'יברלטר וקזבלנקה. לוי התחנך בבית ספר של כל ישראל חברים (כי"ח) בעיר מולדתו תוניס. בהמשך נשלח ללימודים בפריז בבית המדרש למורים של כי"ח (ENIO). לאחר שהשלים תעודת הוראה בשנת 1917 עבד כמורה בבתי הספר של כי"ח בערים תוניס, סוסה (1934-1938) וקזבלנקה (1938-1944). בשנת 1944 התמנה למנהל בית ספר בתוניס. בתור מנהל בית הספר הוא שם דגש על לימודי עברית מודרנית, וכן יזם יוזמות קהילתיות שונות, כגון פתיחת מרכז העשרה לציבור הרחב ("אוניברסיטה עממית"), בו העבירו קורסים ללימודי שפות זרות ונערכו הרצאות פומביות על נושאי מדע ורוח. הוא עצמו הרבה להרצות על נושאים ספרותיים.
תחת שם העט ריוול (Ryvel), עסק לוי בכתיבה ספרותית של סיפורים קצרים, נובלות, שירה ומחזות בצרפתית שעסקו בעיקר בכל הקשור לחיים היהודים ברובע היהודי המסורתי (חארת אל-יהוד) בתוניס. לוי השתייך לדור הראשון של סופרים יהודים-תוניסאים הכותבים בצרפתית, שערכו מעבר מהספרות בשפה ערבית יהודית של סופרים בני הדור הקודם כגון יעקב הכהן, אליעזר פרחי ואחרים. סופרים יהודים תוניסאים נוספים שהחלו לכתוב בצרפתית באותה תקופה היו ויטליס דנון וז'ק ויקטור לוי (ידוע בשם העט: "והל"; Vehel) איתם שיתף פעולה לכתיבה של אחד מספריו המוכרים ביותר, La Hara conte (1929) - "הרובע היהודי מספר", אנתולוגיה של סיפורים קצרים של שלושת הסופרים.
ספרים ידועים אחרים של לוי הם Le Bestiaire du ghetto (1934), Les Lumières de la Hara (1935) וספר השירה Les Chants du ghetto (1937). אהדתו של לוי לציונות באה לידי ביטוי במחזה ציוני שחיבר, "ארץ ישראל" (Terre d'Israël,1927), שהוצג בתיאטרון העירוני של תוניס ובאלג'יר. גם מחזות אחרים פרי עטו הוצגו בתיאטרונים בערים הגדולות של תוניסיה. אחד ממחזותיו הקצרים, Tseddaka (1931), תורגם לעברית בשנות ה-60. הוא קיבל הכרה כסופר גם מחוץ לקהילה היהודית: בשנת 1931 זכה בפרס קרתגו (Prix de Carthage), הפרס היוקרתי ביותר לספרות תוניסאית, על ספרו L’Enfant de l’Oukala שיצא לאור באותה שנה; על פועלו הספרותי והחינוכי הכללי קיבל מהממשל התוניסאי את אות הכבוד "נישאן איפתיכאר" ואת עיטור "זורמיי" ומממשלת צרפת את אות הכבוד "קצין האקדמיה הצרפתית". אשתו חנה, שהייתה גם היא אשת חינוך מוכרת בבתי הספר של כי"ח בתוניסיה, קיבלה גם כן את אותות "נישאן איפתיכאר" ו"קצין האקדמיה הצרפתית".
לאחר מלחמת העולם השנייה ומאורעות השואה פרסם אסופת שירה בשם Le Nebel du galouth (1946) הכואבת את סבלו של העם היהודי מראשית ימי הגלות ועד השואה. בספר מעלה המשורר גם את זכר סבלם של יהודי תוניסיה בשנות מלחמת העולם השנייה. בזמן המלחמה נהרגו אחותו אמה (Emma) ושלושה מאחייניו.
לוי כתב בקביעות גם למספר עיתונים יהודים ולא-יהודים בצרפת ותוניסיה, בהם "Archives Israélites" ו-"Paix et Droit", עבורם הוא שימש הכתב המיוחד בתוניסיה ופרסם בהם דיווחים, סיפורים וכתבי הגות.
לאחר עצמאות תוניסיה בשנת 1956 עבר לחיות בצרפת. באותה שנה פרסם את ספרו האחרון, ספר שירה בשם "שבוע שושנים" (Semaine des Roses). גם בספר זה ניכרת השפעת השואה על לוי. אחת הפואמות בספר, "דיפטיכון של שושנה", זכתה בפרס לשירה מעיריית ניס. לוי נפטר בקאן בשנת 1972. רבים מספריו יצאו לאור במהדורות חדשות לאורך השנים וכמו כן הוצאו לאור כתבים שלא הספיק לפרסם בחייו.
ספריו
לאחר מותו: ממחזותיו:
אמדה ג'יבו
אמדה ג'יבו (בצרפתית: Amédée (Aimé) Gibaud; 5 במרץ 1885 – 18 באוגוסט 1957) היה שחמטאי צרפתי.
קריירה
ג'יבו היה ארבע פעמים אלוף צרפת לשחמט בשנים 1928, 1930, 1935 ו-1940. שלוש פעמים זכה באליפות צרפת בשחמט בהתכתבות, בשנים 1929, 1931 ו-1932. למרות כל הישגיו הגדיר את עצמו כחובב שחמט ובמקצועו היה דוור. ג'יבו חלק מקום 4-5 בתחרות רמסגייט בשנת 1929 (ניצח: ויליאם גיבסון). ג'יבו ייצג את נבחרת צרפת בשתי אולימפיאדות:
באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז (1924). השיג 3.5 נקודות מ-8 משחקים.
באולימפיאדת השחמט 1936, אולימפיאדת השחמט הלא רשמית השלישית שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת ברלין (1936). ג'יבו שיחק בלוח השני והשיג 3.5 נקודות מ-17 משחקים.
מלחמת החיות
מלחמת החיות (באנגלית: Animal Face-Off) היא תוכנית טלוויזיה מדעית תיעודית ששודרה בערוץ דיסקברי ובאנימל פלנט בשנת 2004 ובת 12 פרקים בלבד.
תוכנית זו מתמקדת בקרבות היפותטיים בין שני בעלי חיים שיכולים להיפגש בטבע, או במקרים מסוימים, ומדענים משווים אותם זה בזה. העתקים ומודלים שנוצרו בידי המחשב שימשו לאיסוף נתונים על בעלי החיים (כמו הכוח, יכולת הנשיכה ועוד). ואז, בזירה וירטואלית (סביבת המחיה של בעלי החיים), סצנת קרב קצרה באנימציה ממוחשבת חושפת את התוצאות.
גאי הנרי (שחקן)
גאי הנרי (באנגלית: Guy Henry; נולד ב-17 באוקטובר 1960) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי. בין תפקידיו הידועים היו פיוס תיקנס בסרטים "הארי פוטר ואוצרות המוות" חלק ראשון ושני, גאיוס קסיוס לונגינוס בסדרת הטלוויזיה "רומא", וגראנד מוף טארקין בסרט "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים".
ביוגרפיה
הנרי נולד בלונדון. הוא למד בבית הספר הומפילד ואחר כך בברוקנהרסט קולג' שבהמפשייר. בין 1979 ל-1981 למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA). ב-1982 שיחק בסדרת הטלוויזיה של ITV "שרלוק הולמס הצעיר" בתפקיד שרלוק הולמס בן העשרה (על אף שהיה אז בן 22).
בפברואר 2015 הוכרז הנרי כתומך של להקת התיאטרון צ'אפל ליין שבסיסה בסטרטפורד על האייבון.
תיאטרון
הופעת הבכורה של הנרי בתיאטרון הייתה כשהיה בן 11 והופיע בתפקיד משרת בהפקת חובבים של Highcliffe Charity Players למחזה "סינדרלה".
עיקר עבודתו של הנרי בתיאטרון הייתה עם הלהקה השייקספירית המלכותית, בהם התפקידים הבאים:
עוד שיחק הנרי עם להקת התיאטרון Cheek by Jowl ועם התיאטרון המלכותי הלאומי, בהם בתפקיד טורגנייב במחזה "חוף אוטופיה" מאת טום סטופארד משנת 2002.
בשנים 2005 ו-2006 הופיע הנרי בתפקיד רוזן לסטר בהפקה של דונמאר ורהאוס למחזה "מרי סטיוארט" מאת שילר, שהועברה לווסט אנד. ב-1986 הוא גילם את אותה דמות גם בסרט הקולנוע "ליידי ג'יין". מדצמבר 2008 עד מרץ 2009 הופיע הנרי בתפקיד אנדרו אגיצ'יק (לצדו של דרק ג'קובי) בהפקה של דונמאר למחזה "הלילה השנים עשר". באפריל ובמאי 2009 הופיע במחזה "Hay Fever" בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר.
טלוויזיה
ב-1987 הופיע אנרי בפרק "Rumpole and the Official Secret" בעונה הרביעית של הסדרה "רמפול". בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים שיחק בתפקיד ד"ר וולפורגיס השטני ב-"The Vault of Horror", סרט טלוויזיה של ה-BBC לחג ליל כל הקדושים. הנרי הגיש סדרה של סרטי אימה ב"עונת סרטי האימה של לילות שישי" של ערוץ BBC One, עם טקסט שכתב הסופר והיסטוריון הקולנוע קים ניומן. ב-1996 הופיע הנרי בסדרה הלימודית "Look and Read: Spywatch". עוד באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה "אמה" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן. ב-1998 הופיע בתפקיד אורח באופרת הסבון הרפואית "Peak Practice" ובשני פרקים בסדרה "הגרנד".
ב-2001 שיחק הנרי בארבעה פרקים בסדרה הרפואית "רופאים".
לעיתים קרובות לוהק הנרי לתפקיד קושר קשר או עובד ציבור מקיאווליסטי כגון בסרט "Fields of Gold" מ-2002, ובפרק בסדרה "המלחמה של פויל". ב-2004 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הדוקומנטרי "מי הרג את תומאס בקט?". בהמשך גילם את המפתה במחזה "רצח בקתדרלה" מאת טי אס אליוט העוסק באותו נושא. ב-2004 גילם דמות של סנדלר בסרט הטלוויזיה "שרלוק הולמס ותעלומת גרבי המשי". ב-2001 הופיע בתפקיד קורפורל לודוביק בטרילוגיה "חרב של כבוד" מאת אוולין וו לצדו של דניאל קרייג.
ב-2005 הופיע הנרי בדרמה "קולדיץ" של ITV, ושיחק בפרקים אחדים של הסדרה "ניצבים", בה הופיע גם בעונה השנייה. הוא שיחק בתפקיד קטן בדרמה של ITV "משפט ועונש". תפקידו העיקרי באותה שנה הייתה בדמות קסיוס (גרסה בדיונית של גאיוס קסיוס לונגינוס) בשני פרקים בעונה הראשונה של הסדרה "רומא". ב-2007 חזר וגילם את הדמות בעונה השנייה, עד מותו בקרב פיליפי בפרק "פיליפי".
ב-2006 גילם דמות של עורך דין בפרק בסדרה "רציחות במידסומר". עוד שיחק לצדו של מייקל שין במחזה הטלוויזיוני "Kenneth Williams: Fantabulosa!", והופיע בפרקים אחדים בסדרה "The Chase". ב-2007 שיחק בתפקיד שגריר באו"ם בדרמה "The Trial of Tony Blair", והופיע בפרק בעונה השנייה של הסדרה "מלון בבילון". עוד ב-2007 גילם את דמותו של המחזאי נואל קאוורד בתסכית רדיופוני "The Master and Mrs Tucker" מאת רוי אפס, על החברות בין קאוורד לאדית נסביט (בגילומה של אן בל).
ב-2008 הופיע הנרי במיני-סדרה "ג'ון אדמס" של רשת HBO בתפקיד ג'ונתן סיוול התובע הכללי של מסצ'וסטס, בתפקיד מר קולינס במיני-סדרה "אבודה בעולמה של ג'יין אוסטן", ובפרק בסדרת הריגול "ספוקס". ב-2009 הופיע בסרט הטלוויזיה "מרגרט" ובפרק בסדרה "לואיס". עוד שיחק בפרקים אחדים בסדרה הקומית "ניצבים" של ריקי ג'רווייס בתפקיד עורך של ערוץ BBC Comedy. ב-2010 שיחק בתפקיד עורך דין בפרק בסדרה "צוות IT". באוקטובר 2010 הצטרף לסדרת הדרמה "הולבי סיטי" בתפקיד המנתח הנריק הנסן, אותו גילם במשך שלוש שנים עד לעזיבתו ב-2013. באוקטובר 2014 הוכרז שהוא יחזור לשחק בסדרה "הולבי סיטי". באוקטובר 2014 הופיע בתפקיד מפקח בדרמה של ה-BBC "גן החיות שלנו".
בינואר 2015 הופיע הנרי בתפקיד המהפנט ארתור ולקין בפרק "The Invisible Man" בסדרה "האב בראון של ה-BBC. באוקטובר 2016 שיחק בתפקיד מר מרת'ווייט במיני-סדרה "אבן הירח". בנובמבר 2017 הופיע בתפקיד דיקן וסטמינסטר בעונה השנייה של הסדרה "תולדות פרנקנשטיין".
קולנוע
בקולנוע הופיע הנרי בסרט "בארץ אחרת" לצדו של רופרט אוורט, "ליידי ג'יין", סרטו של טוני פלמר "England, My England", סרטו של סטיבן פריי משנת 2003 "צעירים יפים ומבריקים" בתפקיד ארצ'י שוורט, בסרט "ונדטה" בדמות קונרד הייר, בסרט "שאלת הפתיחה" בתפקיד פרופסור באוניברסיטה, בסרט " Expresso", ובתפקיד פיוס ת'יקנס בשני חלקי הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות".
ב-2014 הופיע בסרט הקצר עטור השבחים "Done In".
ב-2016 שיחק הנרי בסרט "רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים" וגילם את דמותו של גראנד מוף טארקין. באמצעות אפקטים מיוחדים ב-CGI הולבשה על דמותו פניו של השחקן פיטר קושינג, שגילם את הדמות בעבר ונפטר ב-1994.
פורמוז מנדי
פורמוז מנדי (בצרפתית: Formose Mendy; נולד ב-2 בינואר 2001 בדקר שבסנגל) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אמיין מליגת המשנה הצרפתית ובנבחרת סנגל.
קריירת מועדונים
מנדי גדל במחלקות הנוער של AF דארו סלאם, פורטו וקלאב ברוז'. בשנת 2021 ערך 12 הופעות במדי קבוצת המילואים של קלאב ברוז' במסגרת ליגת המשנה הבלגית.
ב-1 ביולי 2021 חתם מנדי באמיין מליגת המשנה הצרפתית. ב-24 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לאוסר במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת. ב-24 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד נאנסי במסגרת המחזור העשירי בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך 31 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022.
אליפות העולם בשחמט 2005 (פיד"ה)
אליפות העולם בשחמט 2005 הייתה תחרות שאורגנה על ידי פיד"ה. בתחרות זו, בהשתתפות שמונה שחמטאים, וסלין טופאלוב מבולגריה זכה במקום הראשון והוכתר אלוף העולם.
הוא היה אלוף העולם במקביל לולדימיר קראמניק שהיה אלוף העולם (קלאסי). בשנת 2006 התקיים מפגש בין השניים ופילוג בעולם השחמט הסתיים. במפגש זה ניצח ולדימיר קראמניק.
רקע
בעקבות הביקורת הקשה על מתכונת אליפויות העולם בשנים 1998–2004 ובמיוחד של האחרונה שנערכה בלוב, פיד"ה החליטה על שינוי מתכונת התחרות.
לתחרות הוזמנו:
טבלת הגמר
התחרות נערכה בארגנטינה במהלך ספטמבר-אוקטובר 2005.
פסגת ראבנוגור
פסגת ראבנוגור (באנגלית: Ravnogor Peak; בבולגרית: връх Равногор)) היא פסגה סלעית, המכוסה בחלקה בקרח, בחוף אוסקר השני, בארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 850 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת בחלק הדרומי של רמת פוייברן, והיא הנקודה הגבוהה ביותר ברמה.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם הכפר רבנוגור שבדרום בולגריה.
לואיזה בונפיליולי
לואיזה בונפיליולי (באיטלקית: Luisa Bonfiglioli; 2 ביוני 1903 – 21 באפריל 1986) הייתה פרופסור למתמטיקה בפקולטה למתמטיקה בטכניון והתמחתה בחקר הגאומטריה התיאורית. העמידה דורות של מהנדסים וטכנאים בשירות חיל האוויר הישראלי.
ביוגרפיה
נולדה בשנת 1903 בפרדה שבאיטליה. ב-1925 קיבלה את תואר הדוקטור למתמטיקה באוניברסיטת פרארה, ובמשך שבע שנים לאחר מכן שימשה שם כאסיסטנטית. בשנת 1933 עלתה לארץ ישראל וב-1934 הצטרפה לטכניון כאסיסטנטית בגאומטריה תיאורית והמשיכה ללמד בו ברציפות עד ימיה האחרונים. זמן קצר לאחר קליטתה בטכניון כבר הרצתה בונפיליולי בפני סטודנטים בתחום וכן לימדה נומוגרפיה ועסקה בפרספקטיבה גאומטרית ופוטוגרמטריה. בשנת 1951 מונתה למרצה בכירה, והחל משנת 1953 עמדה בראש המחלקה לגאומטריה תיאורית ורישום טכני. בשנת 1954 מונתה לפרופסור חבר.
בונפיליולי השתקעה עם משפחתה בקריית ביאליק. במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט הצטרפה לשורות "ההגנה" וסייעה רבות בהגשת עזרה ראשונה ובתחום המשרדי ניהולי. בין השנים 1948–1960 לימדה בהתנדבות בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה.
במשך שנים ארוכות הייתה בונפיליולי בין הבודדים שעסקו בחקר הגאומטריה בארבעה ממדים. היא כתבה 11 ספרים ופרסמה מאמרים רבים בכתבי עת איטלקים, אמריקנים וישראלים. בנוסף כתבה מספר ערכים בתחום ההנדסה באנציקלופדיה העברית. עבור חלק מפרסומיה, אשר נכתבו בעת היותה בשבתון באוניברסיטת פרינסטון, קיבלה בשנת 1966 את פרס אופנהיימר לגאומטריה תיאורית. מלבד עיסוקה באקדמיה, עמלה בונפיליולי גם על בניית מכשירים מיוחדים, והמציאה מספר כלים שימושיים בתחומי הגננות, שרטוט ועיבוד חומרים, אם כי לא רשמה עליהם פטנט.
בשנת 1968 מונתה לפרופסור מן המניין. בשנת 1971 פרשה לגמלאות והמשיכה לעבוד בהוראה ובעבודות מחקר עד הרגע האחרון, כשעיקרן של העבודות בגרפיקה ומחשב.
בשנת 1984 זכתה באות יקירת קריית ביאליק על היותה מראשוני המתיישבים בקריה ועל פעילותה שם במסגרת "ההגנה" בשנים הראשונות והקשות.
רדסטון (טיל)
ה-PGM-11 רדסטון היה הטיל הבליסטי הגדול הראשון של ארצות הברית. כטיל בליסטי לטווח קצר הוא היה בשימוש צבא ארצות הברית בגרמניה המערבית בין יוני 1958 ליוני 1964, כחלק ממערכת ההגנה של נאט"ו במערב אירופה במהלך המלחמה הקרה. הרדסטון היה גם הטיל הראשון שנשא פצצה גרעינית "חיה", בעת ניסוי שבוצע באוקיינוס השקט ב-1958.
הטיל פותח ישירות מה-V-2 הגרמני, והיה הראשון מסדרת טילי הרדסטון. צוות הפיתוח של הטיל כלל בעיקר מדענים ומהנדסי טילים גרמניים, בראשותו של ורנר פון בראון, שהובאו לארצות הברית במבצע פייפרקליפ ב-1945, ועבדו עבור הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים. הטיל יוצר בחברת קרייזלר.
רבקה דוידית
רבקה דָוידית-דוֹר (ט"ז באדר א' תרס"ח, 17 בפברואר 1908 – 19 במרץ 1970) הייתה גננת, מורה, סופרת ומשוררת ילדים עברית, מתרגמת ומבקרת קולנוע ותיאטרון. פרסמה שירים, סיפורים ופיליטונים.
קורות חיים
ספר אחר שתרגמה, "בן המלח", של הסופר הצרפתי הקטור מלו, התפרסם מאוד בשעתו. הספר מספר על חייו של ילד, בן למלח. על פי ספרו זה של הקטור מלו נעשו גם סרטים, וסרטי טלוויזיה.
אחדים משירי הילדים של דוידית הולחנו, בהם "עשר אצבעות לי יש", שהולחן על ידי דוד זהבי.
רבקה דוידית הייתה נשואה לסופר, העורך והמתרגם חיים אברבאיה (1910–1967) (בנו של יהושע אברבאיה, מראשי פקידות פיק"א בארץ). לשניים נולד הבן עדו. לאחר מכן נישאה לד"ר מנחם דור (1901–1998), זואולוג ומרצה במכללת בית ברל, מחבר ה"לקסיקון זואולוגי", אלמנהּ של המשוררת וסופרת הילדים מירי דור (1910–1945). רבקה דוידית נפטרה בתום מחלה קצרה ב-1970, בגיל 62. נקברה בבית העלמין קריית שאול. במותה הותירה את בעלה מנחם, את בנה עידו ואת אחיה צבי דוידי, אחותה חביבה בלפוריה קדמי ואחיה אהרון דוידי.
קישורים חיצוניים
מפרי עטה:
שירים מפרי עטה:
פאול ויטגנשטיין
פאול ויטגנשטיין (בגרמנית: Paul Wittgenstein; 11 במאי 1887 – 3 במרץ 1961) היה פסנתרן יליד אוסטריה. ויטגנשטיין איבד את זרועו הימנית במלחמת העולם הראשונה, אך המשיך לנגן בקונצרטים כשהוא משתמש בידו השמאלית בלבד, ואף זכה שמספר מלחינים בולטים יכתבו יצירות במיוחד עבורו.
מתתיה נסים טירני
מתתיהו נסים טירני (1745 - 1815 בערך) היה רב ומשורר מחכמי איטליה. שימש כרב בקהילות פירנצה, אורבינו, טיניגליה ופזארו בה גם לימד כמה שנים בבית המדרש.
פאול ויטגנשטיין
תולדות חייו
פאול ויטגנשטיין למד אצל מלווין ברי ולאחר מכן אצל הפסנתרן הפולני הווירטואוזי תאודור לשטיצקי. הופעתו הפומבית הראשונה הייתה ב-1913 וזכתה לביקורות אוהדות. שנה אחר כך פרצה מלחמת העולם הראשונה והוא נקרא לשירות צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי. הוא לחם בהתקפה האוסטרית על הצבא הרוסי בקרבת זמושץ' שבפולין, נפצע ונפל בשבי. עקב פציעתו היה הכרח לקטוע את זרועו הימנית. הודות לתוכנית חילופי שבויים שיזם הצלב האדום שוחרר ויטגנשטיין ממחנה שבויים באומסק וחזר לווינה ב-1915. בזמן שהתאושש מהפציעה, גמר אומר להמשיך לנגן בפסנתר תוך שימוש בידו השמאלית בלבד. בשנת 1917 הוענק לו עיטור הכסף הגדול (Silberne Tapferkeitsmedaille I. Klasse) על גבורתו בקרב. למרות נכותו, הוא שירת עד 1918 במטה הפיקוד בחזית האיטלקית.
מתתיה נסים טירני
ביוגרפיה
נולד באנקונה בשנת תק"ה (1745) בערך לרבי יעקב ישראל. בשנים תקנ"ט-תק"ס (1799-1802) בעקבות כיבוש נפוליון ירדה פורענות על קהילותיו. בשנת 1799 נאסר בחשד של מעורבות פוליטית וביתו נשדד. לאחר כמה ימים שוחרר. לזכר הצלתו והצלת הקהילות כתב שירים לימי 'פורים' מיוחדים והדפיס אותם בחוברת "מדבר קדש".
פאול ויטגנשטיין
תולדות חייו
עם תום המלחמה החל ויטגנשטיין ליישם את תוכניתו כשהוא לומד בשקדנות, מעבד קטעי מוזיקה לנגינה ביד שמאל בלבד ולומד קטעים חדשים שחוברו עבורו על ידי אחד ממוריו, יוזף לבור, (שבעצמו סבל מעיוורון). הוא שב להגיש קונצרטים, וזכה שנית באהבת הקהל ובפרסום. לאחר מכן פנה למלחינים מפורסמים יותר בבקשה לכתוב יצירות במיוחד עבורו. בנג'מין בריטן, אריך וולפגנג קורנגולד, פאול הינדמית וריכרד שטראוס כתבו יצירות עבורו, ומוריס ראוול כתב את היצירה עמה ויטגנשטיין מזוהה יותר מכל, הקונצ'רטו לפסנתר ליד שמאל. גם סרגיי פרוקופייב כתב עבורו את הקונצ'רטו הרביעי, אך ויטגנשטיין הרגיש צורך לחכות עד שיבין אותה טוב יותר, ולבסוף לא ניגן אותה מעולם. עם זאת ויטגנשטיין ופרוקופייב נשארו ביחסי ידידות טובים.
רוב היצירות שחוברו במיוחד לוויטגנשטיין מבוצעות כיום על ידי פסנתרנים ששתי ידיהם תקינות, כמו גם על ידי פסנתרנים שאיבדו את יכולת השימוש ביד ימין מסיבה זו או אחרת, כגון לאון פליישר.
מתתיה נסים טירני
מחזותיו
טירני כתב מחזות בשירה חרוזה ושקולה ולפחות חמישה מהם הועלו על הבמה בזמרה ובנגינה 'בבית הגביר אברהם הלוי' שבעיר פזארו. בחורי 'תלמוד תורה' המקומי, תלמידיו של המחבר, היו השחקנים - הזמרים ואולי גם הנגנים המלווים. המחזות עוסקים ביחסי אהבה ונטישה, כעס והתפייסות שבין אלוהים לבין עם ישראל. ישראל או 'כנסת ישראל', מיוצגים בדמות שחקן או שחקנית. מתן תורה, 'יום הנישואין' האלגורי של אלוהים עם כנסת ישראל או של ישראל עם התורה הוא לפיכך אירוע משמעותי ביותר והוא מתואר בחגיגיות גדולה, חזותית וצלילית, כיאה לחתונה באיטליה.
פאול ויטגנשטיין
תולדות חייו
בשל עליית המפלגה הנאצית לשלטון וסיפוח אוסטריה, על פי חוקי נירנברג סווגו בני המשפחה כיהודים. פאול ניסה לשכנע את שתי אחיותיו הרמינה והלנה לעזוב את אוסטריה (לודוויג כבר התגורר כמה שנים באנגליה), ללא הצלחה, כיוון שסירבו להאמין כי "משפחה מכובדת" כשלהם מצויה בסכנה של ממש. המשפחה שילמה הון רב (כ-1.8 מיליון פרנקים שווייצרים) כדי להגדיר את האחיות כ"בנות תערובת" ובכך לאפשר להן להמשיך להתגורר באוסטריה.
מתתיה נסים טירני
מחזותיו
המחזות ספוגים ביסודות מסורתיים, מקראיים ומדרשיים, ומעוצבים על פי מוסכמות הדראמה והאורטוריו האיטלקיים של התקופה. מחזותיו של טרני מייצגים את אורח החיים היהודי - איטלקי שמיזג תורה עם דרך ארץ, יהדות עם השכלה. הם מצטיינים בכוח המבע, באסתטיות ובסגנון מקורי.
פאול ויטגנשטיין
תולדות חייו
פאול סירב ל"עסקה" דומה עם הנאצים וכיוון שכבר לא הורשה להופיע בקונצרטים פומביים תחת המשטר הנאצי, היגר דרך שווייץ לארצות הברית ב-1938. משם, בצוותא עם לודוויג, עלה בידו תוך שימוש בהון המשפחתי (שרובו הוחזק מחוץ לאוסטריה) ובקשרים משפטיים להשיג לאחיותיו מעמד של אזרחים שאינם יהודים.
מתתיה נסים טירני
חיבוריו
שמונה חוברות דלהלן שגם נכרכו בשני כרכים.
פאול ויטגנשטיין
תולדות חייו
פאול ויטגנשטיין התאזרח בארצות הברית ב-1946. הוא בילה שם את שארית חייו, בעיקר בהוראה. הוא מת בניו יורק ב-1961.
מתתיה נסים טירני
מקורות
חלק מהפרטים הביוגרפים מבוססים על הערך עליו ב"ארזי הלבנון, אנציקלופדיה לגאוני ספרד", ח"ב עמ' 1704.
איינדהובן
איינדהובן (בהולנדית: Eindhoven, אֵיינטהוֹבֶה) היא רשות מקומית ועיר במחוז צפון בראבנט שבדרום הולנד. איינדהובן ממוקמת במפגש נהר דומל עם נחל גנדר. בעיר מתגוררים כ-440,000 תושבים ובמטרופולין של העיר (הכולל גם את העיר הלמונד) מתגוררים כ-775,000 תושבים. העיר איינדהובן עצמה היא חלק מהמטרופולין ברבאנטסה סטדנריי, שבו מתגוררים למעלה מ-2 מיליון תושבים.
העיר ידועה בעיקר בזכות יצרנית הרכב דאף, חברת הטכנולוגיה פיליפס ומועדון הכדורגל פ.ס.וו. איינדהובן.
אייל גולסה
אייל גולסה (נולד ב-7 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר במכבי תל אביב מליגת העל ובנבחרת ישראל.
איינדהובן
משמעות השם
השם איינדהובן הוא הלחם בסיסים המתקבל משתי המילים הבאות; eind – סוף או אחרון (בדומה ל-end באנגלית), ו-hove יחידת שטח קדומה שגודלה נאמד בכ-140 דונם. Eind משמש כסופית נפוצה באזורים רבים בהולנד, ובשמות רחובות, אך לעיתים נדירות כתחילית.
אייל גולסה
קריירת מועדונים
גולסה נולד בנתניה, לאביו אבנר גולסה, כדורגלן עבר ממשפחה יוצאת תימן, ששיחק בהפועל כפר סבא. למד באורט גוטמן נתניה, במגמת ניהול עסקי.
איינדהובן
משמעות השם
האטימולוגיה של הצירוף איינדהובן אינה ברורה גם בהולנדית, וקיימות השערות שונות בנושא.
אייל גולסה
קריירת מועדונים
הוא החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של בית"ר נס טוברוק. בקיץ 2008 עבר למועדון מכבי חיפה יחד עם אחיו התאום, הכדורגלן אוראל גולסה, תמורת סכום המוערך בכ-1.5 מיליון שקל. ב-21 בספטמבר 2008, לפני שהיה בן 17, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני יהודה תל אביב.
גלי הוס
גלי הוס (נולד ב-10 בינואר 1944) הוא אמן, מאייר ומעצב ישראלי.
ביוגרפיה
הוס נולד בשנת 1944 בקיבוץ עין הים, לימים קיבוץ עין כרמל. בן לשמואל (שמלקה) איש הפלי"ם ואהובה (לובה) הוס ואח לנירה ולמשה. למד בבית הספר היסודי ובתיכון בקיבוצו.
איינדהובן
המאה ה-12 ואילך
ההיסטוריה הכתובה של איינדהובן מתחילה בשנת 1232, כשהדוכס הנרי הראשון של בראבנט העניק לאנדהובן, אז עיירה קטנה, זכויות של עיר. אותה תקופה היו בעיירה כ-170 משפחות הסגורות בתוך סוללה, ומחוצה לה נבנתה טירה קטנה ששימשה לתצפית והגנה. במהלך השנים העיר גדלה כתוצאה מריבוי טבעי והגירה פנימית, והותר לה לנהל מסחר ואורח חיים עצמאי. מתוך כך חלה עלייה באיכות החיים, וחקלאים מערים סמוכות נאלצו לפקוד את השוק המקומי, מתוקף היותה על ציר מסחר ראשי שקישר בין הולנד ללייז'. בשנת 1388 חומות העיר חוזקו, ומספר עשורים לאחר מכן הוקמה טירה נוספת. בשנת 1486 העיר נשדדה ונשרפה על ידי חיילים מחלדרלנד. השיקום הסתיים ב-1502, כשאז את העיר הקיפה סוללת הגנה גדולה יותר וטירה נוספת. ב-1543 נפלה העיר שוב, הפעם כתוצאה מהזנחות נשנות של מערך ההגנה שנגרמו מהעוני ששרר באותה תקופה, ומהצורך של תושביה להבטיח את פרנסתם. ב-1554 שרפה גדולה כילתה כ-75% מהבתים, אולם העיר שוקמה בשלישית בעזרתו של וילם השתקן. העיר לא ידעה הרבה נחת, כאשר במהלך המרד ההולנדי עברה העיר מידיהם של שליטים הולנדים וספרדים מספר פעמים. ב-1583 העיר נכבשה סופית על ידי חיילים ספרדים וחומותיה הוחרבו. איינדהובן לא סופחה להולנד עד שנת 1629.
גלי הוס
ביוגרפיה
הוס שירת כמ"מ בחטיבת גולני בשירותו הסדיר. לאחר שחרורו עבד עם נוער. במילואים היה מ"מ במלחמת ששת הימים, מ"פ במלחמת יום הכיפורים ומג"ד במלחמת לבנון הראשונה. במלחמה זו סירב לכבוש בית חולים במחנה הפליטים עין אל-חילווה בלבנון ששימש גם בסיס מחבלים, עד שבית החולים יפונה ממאות המאושפזים, האזרחים והצוות הרפואי.
אייל גולסה
קריירת מועדונים
בהופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח, נגד מ.ס. אשדוד בנובמבר 2008, כבש גולסה שער מרהיב, ונבחר לשחקן המצטיין של המחזור. בסיום אותה עונה הוא זכה עם מכבי חיפה באליפות. בעונה שלאחר מכן, במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, היה זה גולסה שהוביל את מכבי חיפה למהפך אחרי פיגור 0–3 מוקדם לאקטובה הקזחית. גולסה כבש שער שצימק ל-2–3, והיה מעורב גם בשער הראשון. בסיום אותו משחק ניצחה מכבי חיפה 4–3. בהמשך פגשה הקבוצה את רד בול זלצבורג האוסטרית, ובמשחק הגומלין כבש גולסה בניצחון 3–0 וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות.
גלי הוס
ביוגרפיה
בין השנים 1965–1968 למד בבצלאל במחלקה לעיצוב גרפי. הוס, לימד בבצלאל, באוניברסיטת חיפה ובמגמה לעיצוב חזותי במכללת ויצו חיפה, שם פיתח את שיעורי "החשיבה הגרפית". בשנת 2018 קיבל את אות יקיר המועצה האזורית חוף כרמל.
איינדהובן
עיר רוויית הפיכות
במהלך המהפכה הצרפתית איינדהובן סבלה מפלישות רבות של כוחות עוינים, ובמשך המאות הבאות נשתמרה כעיר קטנה עד בוא המהפכה התעשייתית. בתחילת המאה ה-19 נרשמה עלייה גדולה בכל תחומי החיים בעיר. החלה בנייה מאסיבית של תעלות, כבישים ומסילות וב-1843 חוברה העיר עם טילברך שמצפון לה, ואנטוורפן שמדרום. התעשייה סבבה סביב טבק וטקסטיל וכוחה עלה בד בבד עם עליית ענקית החשמל והאלקטרוניקה, חברת פיליפס. ב-1920 אוחדה העיר עם חמש עיירות נוספות בניסיון לנהל ולהסדיר את כמות האוכלוסייה המהגרת שנתווספה עם השנים. למעט מספר שינויים בעיר, והתווספות שני מחוזות נוספים, העיר נשארה מאז ועד היום ללא שינויים מהותיים.
אייל גולסה
קריירת מועדונים
בינואר 2010 חתם גולסה על חוזה לחמש שנים בקבוצת לאציו מליגת העל האיטלקית, לאחר שהרשים את הסקאוטים של הקבוצה בשל יכולתו הגבוהה בליגת האלופות. בכך עורר כעס בקרב ראשי הנהלת מכבי חיפה, שכן הוא היה חתום על חוזה בקבוצה והדבר נעשה מבלי ידיעתם. לאחר מספר ימים חזר גולסה לישראל, וסיכם עם ראשי מכבי חיפה על הישארותו בקבוצה. אולם לא שיחק עד סוף העונה, עקב פציעה.
בעונת 2010/2011 זכה עם מכבי חיפה באליפות נוספת. בעונת 2013/2014, עקב סירובו לחתום על חוזה חודש במועדון, שותף בחמישה משחקי ליגה בלבד ולא שיחק מאוקטובר ועד לתום העונה.
איינדהובן
מלחמת העולם השנייה והמאה ה-21
במהלך כיבוש ארצות השפלה במאי 1940 נכבשה הולנד ואיתה גם העיר איינדהובן. במשך 3 שנים ויותר הייתה העיר תחת שלטון גרמני. בספטמבר 1944 במהלך מבצע מרקט גארדן שוחררה איינדהובן על ידי כוחות מהדיוויזיות המוצנחות של בעלות הברית. אולם, הכוחות המוטסים לא היו מוכנים להילחם כנגד הכוחות המשוריינים שהיו באזור ונאלצו לסגת תחת אבדות כבדות. איינדהובן שבה ונתפסה על ידי הגרמנים. היא שוחררה באופן סופי רק עם התקדמות הכוחות הקרקעיים לעבר גרמניה בשלב מאוחר יותר. שיקום העיר שבא בעקבות נזקי המלחמה, השאיר מעט מאוד סימני היכר מעברה, וממילא הרבה ממורשתה ההיסטורית הושמדה כליל.
גלי הוס
ביוגרפיה
הוא כתב את השיר, "ויהודה איננו כבר 20 שנה", לזכרו של יהודה אשכול, שנפל בקרב על גבעת התחמושת. את השיר הלחין נתן כהן וביצעה חבורת הזמר של קיבוץ העוגן.
אייל גולסה
קריירת מועדונים
ב-24 ביוני 2014 חתם גולסה לשלוש שנים בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך 24 הופעות ליגה, אך לאחר שנתיים במועדון, ב-30 ביוני 2016, שוחרר מהקבוצה בתום עונה בה פתח בארבעה משחקי ליגה בלבד מתוך ה-11 בהם שותף.
איינדהובן
מלחמת העולם השנייה והמאה ה-21
בשנות ה-70, ה-80 וה-90 גדלה העיר משמעותית בשל תהליך עיור, הגירה נוספת אל מרכזה ובניית מאות בתים וחוות מערבית לעיר.
אייל גולסה
קריירת מועדונים
ב-8 ביולי 2016, שב גולסה לישראל וחתם במכבי תל אביב מליגת העל. ב-14 ביולי 2016 ערך גולסה את הופעת הבכורה שלו במועדון, נגד קאיראט אלמטי הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. ב-20 באוקטובר 2016 הבקיע גולסה את שער הבכורה שלו במועדון, בדקה ה-82 בניצחון 2–1 על א.ז. אלקמאר ההולנדית במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. ב-25 באפריל 2017 כבש גולסה לראשונה בליגה במדי מכבי תל אביב, בניצחון החוץ 3–1 על בני סכנין באצטדיון דוחה.
גלי הוס
ביוגרפיה
הוא נשוי לנעמי, נכדתו של פרופסור בן-ציון דינור, היסטוריון ושר החינוך לשעבר. מתגורר ויוצר בכפר האמנים עין הוד.
איינדהובן
מלחמת העולם השנייה והמאה ה-21
איינדהובן התאוששה מהמלחמה ולצד פיליפס הגיעו חברות טכנולוגיות נוספות.
גלי הוס
קריירה
הוס הוא אמן מגיב שפרסם במשך שנים סטיקרים בענייני השעה בעיתון הארץ. הוא פעיל בכל מגוון תחומי העיצוב: עיצוב כרזות, לוגואים (סמלילים), עיצוב לפרסום, עיצוב סביבתי, עיצוב לוחות שנה ייחודיים, טיפוגרפיה, עיצוב עטיפות וספרים רבים.
אייל גולסה
קריירת מועדונים
ב-16 באוגוסט 2020, לקראת עונת 2020/2021, האריך את חוזהו במכבי תל אביב בשנתיים נוספות. בסיום אותה העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, על אף שהחמיץ משחק הגמר עקב פציעה.
גלי הוס
פרסים
זמן קצר לאחר סיום לימודיו ב"בצלאל", זכה במקום הראשון בתחרות לעיצוב כרזה בנושא "60 שנה לתל אביב". מאז, השתתף וזכה בתחרויות עיצוב לוגואים רבים והלוגואים שעיצב נבחרו לייצג את הארגונים שהכריזו על התחרות: תחרות לעיצוב לוגו רפא"ל - הרשות לפיתוח אמצעי לחימה (1969), תחרות לעיצוב לוגו חברת החשמל לישראל (1971), לוגו "מקורות" חברת המים הלאומית (1997) לוגו אליאנס - חברה לייצור צמיגים (1984) ואחרים.
איינדהובן
מלחמת העולם השנייה והמאה ה-21
בשנות ה-80 חברת פיליפס הייתה אחד המפעלים המובילים בעולם, וכמעט כולם באיינדהובן היו תלויים בה, אולם בסוף שנות ה-90 נכון לעיר משבר חדש. חברת DAF ששכנה בה פשטה את הרגל ופיליפס העבירו את המטה שלהם לאמסטרדם. אחד מכל שלושה אנשים בעיר נותר בלי עבודה.
גלי הוס
פרסים
כמו כן זכו עיצובים רבים שלו בתחרויות עיצוב. מעטפת יום הזיכרון לחללי צה"ל (1973),(כרזות יום העצמאות, תחרויות "חתך הזהב" לעיצוב מטעם אגודת המעצבים הגרפיים בישראל, תחרויות קקטוס הזהב מטעם איגוד המפרסמים בישראל, תחרות בינלאומית מטעם מגזין TAM השווייצרי ותחרות לעיצוב כרזה לפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בחיפה (1992). הכרזה שעיצב נבחרה בשנת 2013 ככרזה היפה ביותר בכל 30 שנות פסטיבל הסרטים.
איינדהובן
מלחמת העולם השנייה והמאה ה-21
איינדהובן התאוששה ועברה מהפך מעיר פוסט-תעשייתית כושלת למובילה עולמית בטכנולוגיה ולעיר השלישית בהולנד מבחינה כלכלית. את המפעלים שנסגרו ועמדו ריקים במשך שנים, הסבו פרנסי העיר ויזמים פרטיים למתחמים של עיצוב, בילוי וקולינריה, ובכך שימרו את המורשת התעשייתית של העיר.
מועצה אזורית האלה
מועצה אזורית האלה הייתה מועצה אזורית באזור עמק האלה שבשפלת יהודה. ב-1964 אוחדה עם שכנותיה ליצירת מועצה אזורית מטה יהודה.
איינדהובן
מלחמת העולם השנייה והמאה ה-21
בעשור הראשון של המאה ה-21, איינדהובן תפסה את מקומה כבירה לעיצוב תעשייתי בהולנד בכל שנה בחודש אוקטובר נערך בה שבוע העיצוב ההולנדי.
מועצה אזורית האלה
היסטוריה
עד ראשית שנות ה-60 מצב הכבישים היה רעוע ואוטובוסים להסעת תלמידים התקשו להתנייד בהם. באותה תקופה בוצעו עבודות סלילה רחבות
ב-1963 הוקמה במועצה ספרייה אזורית ראשונה מסוגה בארץ.
ב-1963 הועלתה הצעה לאחד את ארבע המועצות האזוריות במחוז ירושלים: הרי יהודה, גיזו, אבן העזר והאלה. ועדה שבחנה את הנושא קיבלה את דעתם של ראשי ארבע המועצות והמליצה לשר הפנים לאחד את המועצות. ביולי 1964 הוקמה מועצה אזורית מטה יהודה, וראש מועצת האלה, בנימין כהן נבחר לעמוד בראשה.
יישובי המועצה
המועצה כללה את היישובים שבאזור עמק האלה וחבל עדולם: נתיב הל"ה, צפרירים, בר גיורא, מבוא ביתר, מטע, נס הרים, עגור, נווה מיכאל, רוגלית, אדרת, גבעת ישעיהו, לוזית, אביעזר וכן המרכזים האזוריים שריגים (לי-און) וצור הדסה. בשנת 1960 צורף אליה היישוב נחושה שהשתייך לפני כן למועצה האזורית לכיש.
משרדי המועצה שכנו בצור הדסה.
יואל סלע
יואל סלע (נולד ב-11 ביוני 1951) הוא שייט ישראלי בעבר. השתתף ב-4 אולימפיאדות (מונטריאול 1976, לוס אנג'לס 1984, סיאול 1988 וברצלונה 1992) במדי נבחרת ישראל. הוא הספורטאי הישראלי הראשון שהשתתף ב-4 אולימפיאדות.
אייל גולסה
קריירת מועדונים
ב-29 במאי 2022, לקראת עונת 2022/2023, הודיעה מכבי תל אביב על הארכת חוזהו של גולסה בשנה נוספת.
יואל סלע
ביוגרפיה
באולימפיאדת מונטריאול (1976) סיים סלע במקום 17 עם שותפו יהודה מעיין בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף.
בשל החרם האמריקאי על ברית המועצות, בשל הפלישה לאפגניסטן, אליו הצטרפה ישראל נמנע מסלע להשתתף באולימפיאדת מוסקבה (1980).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) סיים סלע במקום שמיני עם שותפו אלדד אמיר בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי שלישי בשני שיוטים (שיוט שלישי ושיוט חמישי).
באולימפיאדת סיאול (1988) השתתף שוב עם אמיר, אך בשל יום הכיפורים שחל באחד מימי התחרות ויתרו על שיוט אחד (שיוט מספר שתיים) שבעזרתו יכלו אולי לזכות בשיוט טוב יותר ולשפר את הדירוג שלהם. במשחקים עצמם הם סיימו במקום רביעי בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף, המקום הגבוה ביותר שספורטאי ישראלי הגיע אליו באולימפיאדה עד אז וכך החמיצו מדליה אולימפית ראשונה לישראל. במדליית זהב זכה צמד מדנמרק, במדליית כסף זכה צמד מנורווגיה ובמדליית ארד זכה צמד מקנדה. במהלך התחרות סיים הצמד הישראלי בשני שיוטים מתוך שבעה במקום ראשון (שיוט רביעי ושיוט שישי).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים סלע במקום 20 עם שותפו אמיר בשיט מפרשיות מדגם הולנדי מעופף.
אייל גולסה
קריירת מועדונים
ב-8 ביוני 2023, הודיעה מכבי תל אביב על הישארותו בקבוצה לעונה נוספת, השמינית של גולסה בשורותיה.
נבחרות ישראל
לזכותו 16 הופעות ושלושה שערים במדי נבחרת הנערים של ישראל עד גיל 17, שתי הופעות בנבחרת נוער ב' עד גיל 18, ובנבחרת הנוער עד גיל 19 עמה רשם שמונה הופעות ושער אחד. בנובמבר 2008 ערך גולסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, ובמדיה רשם בסך הכל 19 הופעות ושער אחד. ביוני 2013 היה חלק מסגל הנבחרת הצעירה בטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות עד גיל 21 שנערך בישראל.
באוגוסט 2009, בטרם מלאו לו 18, זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, וב-2 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק מול נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 2012.
קזרטה (נפה)
נפת קזרטה (באיטלקית: Provincia di Caserta) היא נפה בצפונו של מחוז קמפניה שבדרום איטליה.
היסטוריה
שטחה של הנפה חופף פחות או יותר לשטחה של נפת "טֶרָה דִּי לָבוֹרוֹ" ( Terra di Lavoro; ארץ עבודה). נפת טרה די לבורו התקיימה בממלכת סיציליה, בממלכת נאפולי, בממלכת שתי הסיציליות ובממלכת איטליה. בשנת 1840 התגוררו בה 8.845 נפש. בירת הנפה עד 1818 הייתה קפואה, ומאז הבירה היא קזרטה.
מכיוון שבנפה זו היה ריכוז גבוה של מתנגדים לפאשיזם, החליט בשנת 1927 בניטו מוסוליני לפרק את הנפה ולהעביר את האזורים שתחת אחריותה לנפות שונות חדשות. אחרי תום מלחמת העולם השנייה, הוחלט על הקמתה מחדש של הנפה, והיא כוללת את כל השטחים שהיו שייכים ל"טרה דל לאבורו" למעט שטח קטן המשתייך כיום ללאציו.
גאוגרפיה
נפת קזרטה משתרעת על שטח של 2,639 קמ"ר, ובשנת 2007 התגוררו בה 881,943 נפש. בירתה של הנפה בעיר קזרטה.
הנפה גובלת בנפת לאטינה ובנפת פרוזינונה במחוז לאציו בצפון-מערב, בנפת איסרניה ובנפת קמפובאסו במחוז מוליזה בצפון, בנפת בנוונטו במחוז קמפאניה במזרח, בנפת נאפולי במחוז קמפאניה בדרום. במערבה גובלת הנפה בים הטירני.
נפת קזרטה מוזכרת בסדרת הטלוויזיה "הסופרנוס", כמקום מוצאה של הדמות ג'ניפר מלפי, הפסיכיאטרית של טוני סופרנו.
בית הקברות לכלבים באשקלון
בית הקברות לכלבים באשקלון הוא מקבץ של למעלה מאלף שלדי כלבים מהתקופה הפרסית בארץ ישראל שהתגלה בשנות ה-80 של המאה ה-20 באתר הארכאולוגי אשקלון.
בתי קברות עתיקים לכלבים הם אתרים ארכאולוגיים, בעיקר בארצות המזרח הקרוב, שנמצאו בהם גופות כלבים שנקברו בצורה מכובדת. לרוב השלדים מצביעים על קבורת הכלבים כשהם על צידם, כשבכל בור ישנו לרוב רק כלב אחד. קברים אלה שונים מאתרים אחרים שנמצאו בהם עצמות כלבים עתיקות במצבורי אשפה.
בתי קברות דומים התגלו גם בערים אשדוד בישראל, צידון וביירות בלבנון, ובכמה מקומות נוספים, אך בהם התגלו רק שלדים בודדים של כלבים.
האתר התגלה בעיר העתיקה של אשקלון, בקרבת חוף הסלע (הדרומי) על ידי משלחת החפירות ע"ש ליאון לוי מטעם אוניברסיטת הרווארד בראשות לורנס סטייגר. האתר זוהה בשכבה ארכאולוגית בעיר שבעבר התקיימה כעיר פיניקית. עד תום החפירות התגלו מעל 1,000 כלבים, חלקם בעלי שלד מלא וחלקם בעלי שלד חלקי. בית קברות זה נחשב לייחודי על ידי חוקרים רבים בשל הצורה המכובדת והמסודרת בה הכלבים נקברו, ובשל הכמות האדירה של הגופות שנקברו באותו אתר. לא ניתן לראות שרידים בשטח.
תארוך הממצאים
חפירות בעיר אשקלון התבצעו בין השנים 1986–1990, על ידי משלחת החפירה "לאון לוי". במהלך הסקר הארכאולוגי באזור נמצאו, ממצאים וחפצים שתואמים תקופות היסטוריות שונות, כגון מהתקופה הפלאוליתית, מתקופת הברזל, שלטון הפרסים, התקופה ההלניסטית והרומית, מהתקופה הביזנטית, מתקופת השלטון המוסלמי המוקדם, מתקופת מסעות הצלב והממלוכים, מהשלטון העות'מאני ומתקופת המנדט הבריטי.
הממצאים של כלבי אשקלון תוארכו לפי הבניין שבו הם התגלו, ולפיו מדובר על תחילת השלטון הפרסי בארץ ישראל, כלומר בסביבות 500 לפנה"ס.
יחס הפרסים לכלבים
הפרסים האמינו בדת הזורואסטרית שנתנה יחס מיוחד לכלבים. הארכאולוג לורנס סטייגר הסביר באחד ממאמריו על האתר באשקלון כי בקוסמולוגיה של הזורואסטרים הפרסיים, הכלבים היו מדורגים לצד בני אדם בעולם הזה ובעולם הבא. לדוגמה, בטקסי המוות הזורואסטרים, הכהן היה נותן לכלב לאכול ביצה, שהיא סמל לאלמוות. אחר כך הוא היה מוביל את הכלב אל ביתו של המת, שם הכלב היה אוכל שלוש חתיכות לחם מהחזה של גופת המת. לאחר מכן, היו שוטפים את המת ומכסים אותו, ואז במשך שלושה ימים הכלב היה אוכל בשמו של המנוח שלוש ארוחות ביום. בכל יום במשך 40 הימים הבאים, הכהן האכיל את הכלב בשלוש חתיכות של לחם אפוי ובביצה מבושלת בביתו של המנוח.
הממצאים מראים שהכלבים נקברו ישירות בבורות בתוך האדמה. עובדה זו לא מתיישבת עם הידיעה כי הפרסים הזורואסטרים התייחסו לאדמה חשופה כמשהו מזוהם. ומכאן עלתה השאלה מדוע הם קברו באשקלון את בני האדם והכלבים שנחשבו ליצורים חשובים ביותר בעולם במקום שנחשב על ידם כמזוהם? אחת התשובות יכולה להיות קשורה לאופי העיר בתקופה הפרסית, אשקלון הייתה עיר מסחר קוסמופוליטית גדולה בתוך האימפריה. אכן מצאו גם רמזים להימצאות של פרסים, פיניקים, פלשתים, מצרים, יוונים ויהודים באזור. אפשר לומר שההגדרה ה"פרסית" לתקופה זו באשקלון היא יותר פוליטית מאשר תרבותית. הממצאים שנמצאו בחפירות בהחלט העידו על נוכחות של אלמנטים שונים באוכלוסיית העיר בתקופה של אמצע המאה ה-6 לפנה"ס ועד המאה ה-4 לפנה"ס, יחד עם ממצאים מועטים יחסית של השפעה פרסית ישירה. כלומר, מאפייניה של כל אחת מתרבויות אלו עשויה לספק רמזים להבנת המשמעות של בית הקברות כלבים שנמצא.
קבורת כלבים עתיקה
ידוע על חפירות ארכאולוגיות שנמצאו בהן שלדי כלבים בהם שרידי כלבים שלמים וחלקיים, שנקברו בקבוצות או כבודדים, לעיתים בתנוחות מסוימות ולעיתים כשהם נזרקו לבורות באקראי. חלק מהשלדים נמצאו עם גורים וחלק עם חפצים אחרים כמו חרוזים וחרסים. אולי ניתן ללמוד על אופי וטיב היחסים בין האדם לכלב מעצם העובדה שכלבים החלו להיקבר במכוון. כאשר כלב נקבר עם אדם כלשהו, לא מצאו עקביות בין אם הוא מבוגר, צעיר או תינוק, זכר או נקבה, ולכן מניחים שהכלב לאו דווקא נקבר עם בעליו. זה עשוי להצביע על כך שלכלבים באופן כללי הייתה חשיבות טקסית ורוחנית בקבורה ובכלל.
רוב הממצאים המוקדמים של שלדי כלבים מבויתים נמצאים במזרח הקרוב. לדוגמה, ידוע שהפרעונים ייחסו חשיבות גדולה לכלבים ואף נהגו להיקבר עמם. אמנם, מספר קטן נמצא גם ביבשות אמריקה ואירופה, ברוסיה וביפן. אחת הראיות התרבותיות הראשונות לקשר המיוחד בין הכלבים והאדם נמצאה באתר התרבות הנאטופית עינן בישראל, ותאריכה כ- 15,000-14,000 שנים לפני זמננו: קבורה מכוסה אבן ובו שלד של אדם מבוגר, כנראה אישה, כאשר היד השמאלית שלה מונחת על בית החזה של גור כלבים. ניתן לשער שהגור היה מאולף ומוערך מאוד על ידי מי שנקבר או נקברה איתו.
ממצא עתיק נוסף של קבורת כלבים מכוונת עם אדם היא באזור אוברקסל שבעיר בון (גרמניה). השלדים שם תוארכו לשנת 14,000 לפני זמננו.
קבורות כלבים עתיקות נוספות נמצאו במספר מקומות: קוסטר (אילינוי, ארצות הברית) שתוארך לשנת 8500 לפני זמננו ובו שלושה כלבים, ג'יאהו  (סין) שתוארך לשנים 9000–7800 לפני זמננו ובו אחד עשר כלבים, אתר Kamikuroiwa Rock Shelter (יפן) שתוארך לשנים 8500–8000 לפני זמננו ובו כלב אחד ועוד.
קבורת כלבים עתיקה באשקלון
בית הקברות לכלבים התגלה בשנת 1985 בריבוע החפירה מספר 57 בין שתיים מהשכבות הארכאולוגיות של החפירה. בריבוע הסמוך, מספר 50, התגלה מבנה בעל שישה חדרים כמעט זהים. נראה שהחדרים שימשו כמחסנים שהרכיבו בית אחסון בגודל של 30 על 60 פיט (כ- 9 על 18 מטרים), כשכל אחד מחדרי האחסון היה בעל שטח של כ- 76 מטרים רבועים.
על רצפת המחסנים נמצאו כמה פריטים, ביניהם אמפורות פיניקיות, כלים יווניים ועצמות שכם של גמלים, מהם היו מכינים חפצי נוי. בסך הכל נמצאו למעלה מ-1,000 שלדים, חלקם הגדול היו שלמים. רוב הממצאים היו של גורים, אמנם נמצאו גם לא מעט בוגרים צעירים ומבוגרים. בסך הכל, בריבוע 50 נמצאו 970 מהשלדים, בריבועים 57 נמצאו 58 שלדים, בריבוע 38 נמצאו 181 שלדים ובריבועי חפירה אחרים נמצאו יחד עוד 29 שלדים. זוויג הכלבים היה מעורב, כלומר נמצאו גם זכרים וגם נקבות, כאשר זוויגם נקבע על פי הימצאות או חוסר של עצם הפין, שנמצאת אצל חלק מבעלי החיים היונקים.
הבניין שבו התגלה בית הקברות לכלבים תוארך ל־500 לפנה"ס, כלומר לתקופת השלטון הפרסי בארץ ישראל, ונראה שהקבורות התבצעו בטווח זמן קצר של 50–100 שנים בלבד.
שלדי הכלבים שנמצאו הונחו במכוון על צידם כשהרגליים שלהם מסודרות והזנב מקופל סביב הגפיים האחוריות. לאחר מכן כוסתה כל גופה באדמה, כשלא נמצאו חפצים אחרים קבורים עמם.
בעיר הפיניקית כתיון שבקפריסין נמצאה כתובת תעריף כתיון, שהיא פירוט ההוצאות של מקדש עשתרת בעיר לפי חודשים מהמאה ה־4 לפנה"ס. בתעריף מוזכרים, בין השאר, "כלבם וגרם" (כלבים וגורים), דבר המצביע על פולחן ריפוי במקדש שכלל כלבים, וניתן אולי לקשרו לבית הקברות לכלבים באשקלון.
אפיון כלבי אשקלון
ידוע מציורי כדים משנת 3000 לפנה"ס שכבר אז היו קיימים שלושה טיפוסים עיקריים של כלבים: מסטיף, כלבי רוח וכלבים קטנים בעלי אף מחודד.
גיל הכלבים
קשה לקבוע את גיל השלדים מפני שהתוצאות עשויות להשתנות מטכניקת בדיקה אחת לאחרת ומאחר ולא ידוע בדיוק באיזה גזע מדובר, וכן משום שייתכן וחלקם סבלו מתת-תזונה שעשויה הייתה להשפיע על נראות ומבנה העצמות. יחד עם זה, חילקו את השלדים שנמצאו לשלוש קבוצות כשכל קבוצה מכילה טווח סביר של חודשים:
מרבית השלדים משתייכים לקבוצת הגורים, כאשר מדובר על 62% מכלל הממצאים. הקבוצה הנפוצה השנייה הייתה של המבוגרים ולאחר מכן של הבוגרים הצעירים, 33% ו- 5% בהתאמה. אחת השאלות שהועלו בזמן הגילוי ולאור הנתונים הגבוהים של הגורים היא: האם הנתונים אמינים. אם פרסים, או אותה קבוצה שקברה את הכלבים, לא קברו את כל הכלבים שחיו שם, ייתכן והתוצאות מוטות. אמנם, החוקרים הסכימו כי בכל החפירות שהתבצעו באזור שהיה תחת כיבוש פרסי מצאו קבורת כלבים נאותה, ולא שלדים בערמות אשפה. כלומר, נראה שהרוב המוחלט של הכלבים כן נקבר. כמו כן, נמצא גם פיזור גילאים דומה ביותר משני ריבועי חפירה, כך שנראה שהפיזור לא מקרי ואכן רוב הנקברים היו גורים.
גזע כלבי אשקלון
גובה הכתפים של כלבי אשקלון הבוגרים שהיו זמינים למדידה נע בין 48 ל-60 ס"מ ומשקלם נע בין 11 ל-20 קילוגרם. כלומר, אוכלוסייה זו הייתה מגוונת למדי וברובה בגודל גוף בינוני ומעלה, יחסית לכלבים אחרים מהתקופה. אמנם, עצמות יכולות ללמד אותנו על מדדים של גובה, משקל וצורת הגולגולת, אך לא על מאפיינים ויזואליים כמו צבע ומרקם הפרווה, אורך הזנב, צורת האוזניים וכדומה. כדי לנסות להבין באיזה גזע כלבים מדובר כאשר עוסקים בכלבי אשקלון, ניתן להשתמש בכמה שיטות עבודה. אחת הדרכים היא להשוות אותם לגזעי כלבים עתיקים, במיוחד כאלה שחיו באזור של המזרח הקרוב ובייחוד בארץ ישראל. אחת הסברות היא שהסוג העתיק אליו קרובים ביותר כלבי אשקלון הוא כלב ציד (ייתכן ומדובר בסוג של כלב רוח), כמו זה שמופיע על הסרקופג של אלכסנדר מוקדון מהמאה ה-4 לפני הספירה, ובו מתוארת סצנת ציד של אלכסנדר הגדול עם מלך צידון הרודפים אחרי אריה בליווי של כלב ציד.
גזע עתיק נוסף המוכר במחקר מציורים מצריים משנות האלפיים לפני הספירה הוא הסלוקי או בשמו האחר כלב ציד אפור פרסי. יחד עם זה, יש בעיה להסתמך רק על ציורים משום שייתכן והציור מתאר כלב או אוכלוסיית כלבים ספציפיים. לחלופין, יש אפשרות שהצייר לא תיאר נאמנות את מושא הציור.
שיטה נוספת היא לבחון את הממצאים ולהשוות אותם לגזעים מודרניים. אף על פי שלא ידוע על גזע מודרני שמתאים בדיוק לממצאים אלה, ישנם חוקרים שטוענים שמקביליהם המודרניים הם כלבי הרועים הבדואים של היום (או: כלב כנעני). אפשרויות נוספות שעלו הן דמוי כלב רועים, דמוי דינגו או דמוי כלב רוח, שחלקם כבר הוזכרו.
שאלות לא פתורות
למרות מחקר ארוך שנים שנכתב עליו רבות, עדיין ישנן שאלות רבות שלא נפתרו בהקשר של בית הקברות לכלבים באשקלון.
לא ברור עדיין מי קבר את הכלבים. אחת האפשרויות היא שהפרסים ששלטו באזור באותה תקופה הם שקברו את הכלבים. זו אפשרות סבירה בהינתן היחס של הדת הזורואסטרית לכלבים. עם זאת, העיר אשקלון באותה תקופה הייתה עיר מעורבת תרבותית כשייתכן שהשליטה הפרסית הייתה בעיקרה פוליטית, ופחות תרבותית. כלומר, יש עדיין אפשרות שאחת מהתרבויות האחרות, ביניהם של הפיניקים, הפלשתים או המצרים, היא שאחראית לקבורה. אפשרות נוספת היא שהיהודים שחיו באזור אחראיים לקבורה. כאן יש קושי נוסף לקבוע האם השערה זו סבירה בגלל היחס הדו-ערכי של היהדות לכלבים, כשמצד אחד המילה "כלב" יכולה להיות קללה ועלבון כלפי התנהגותו או אופיו של אדם, ומצד שני פעמים רבות התנ"ך מדגיש שכלבים זכו להערכה כרועי עדרים, כלבי לוויה או אפילו כחיות מחמד.
בנוסף, טרם הבינו מדוע הכלבים מתו ומדוע נקברו. מדובר על כמות של מעל ל-1,000 כלבים שמתו בתקופה קצרה של כ- 50 עד 100 שנים בלבד. אמנם לא נמצאו סימנים לטראומה גופנית על העצמות או להרג המוני של הכלבים, כמו גם שלא ידוע על מגפה שהתרחשה באותה תקופה ואזור, אך גם אין סימנים לקבורה טקסית או להקרבה. השערה אחרת שלא דנו בה ארוכות היא על תמותה טבעית. ייתכן שבתקופה בה עוד לא היו וטרינרים ולא ידעו לרפא חיות, כמו גם פעמים רבות אנשים שחיו בתרבות שאהדה וכיבדה כלבים, פשוט נהגו לקבור בצורה נאותה את הכלבים שמתו. השערה זו אפשרית במיוחד כשלוקחים בחשבון את פיזור השלדים, שרובם היו גורים, אחריהם היו המבוגרים ורק לבסוף הבוגרים הצעירים. גם בטבע אחוזי ההישרדות של גורים היא לרוב הקטנה ביותר, משום שהם הפגיעים והחלשים ביותר, וכך גם המבוגרים ביותר. נתונים אלה גם מגובים במחקרים מודרניים שמראים שבעיקר כשכלבים משוטטים חיים בקרבת בני אדם בערים מודרניות גדולות, אחוז התמותה של הגורים הוא גדול מאוד, כ- 80 אחוזים, כאשר מתוכם 63 אחוזים נגרמים ישירות בגלל הקרבה לבני האדם.
לבסוף, גם שאלת גזע כלבי אשקלון נשארה פתוחה. על פי הדיונים בין החוקרים נראה שהסברה הרווחת ביותר היא שכלבי אשקלון היו מעין כלבי רועים, כלב סלוקי פרסי או הכלב הכנעני המקומי של ארץ ישראל.
זבד ליקיי
זבד ליקיי (שם מדעי: Viverra leakeyi) הוא מין נכחד של טורף ממשפחת הגחניים אשר חי בסוף תקופת המיוקן עד הפליסטוקן באפריקה. מאובניו התגלו ב-1963 בנהר אומו שבאתיופיה ובטנזניה ודרום אפריקה. הוא קרוי על שם החוקר מ.ד. ליקיי (M. D. Leakey).
זבד גדול זה היה המין הגדול ביותר ממשפחת הגחניים בעולם, והגיע לממדי נמר קטן בגובה 59 ס"מ ובמשקל 40 ק"ג לערך. כיום משייכים את הזבד, על פי מבנה דומה של השלד לסוג זבד הודי, בו פרטים החיים כיום רק בדרום-מזרח אסיה. כמה חוקרים חושבים שעקב הימצאותו באפריקה הוא דווקא קרוב יותר למין הגדול זבד אפריקני שהוא גדול הגחנים המודרניים.
לפי המבנה של שיניו הוא היה כנראה אוכל בשר היפרקרניבור בניגוד לגחנים המודרניים, אוכלי הכל.