cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איוואן קופטס
ביוגרפיה
הוא שירת בטייסת הקרב הנפרדת ה-70 של חטיבת התעופה באקדמיה לחיל האוויר על שם ז'וקובסקי. מספטמבר 1936 הוא היה טייס, לאחר מכן מפקד קבוצת אוויר של כוחות ספרד הרפובליקנית במהלך מלחמת האזרחים בשנים 1936-1939. הוא טס על מטוס מדגם Nieuport-52, ואז על מפציץ I-15. הפיל שישה מטוסי אויב והוענק לו אות מסדר הדגל האדום ותואר גיבור ברית המועצות עם מסדר לנין ותעודה מיוחדת. עזב את ספרד ב-17 ביוני 1937.
ב-12 בדצמבר 1937 נבחר לסגן מועצת הסובייט העליון של ברית המועצות בכינוס הראשון מטעם מחוז לנינגרד. בשנת 1938 מונה למפקד חטיבה ולסגן מפקד חיל האוויר של המחוז הצבאי של לנינגרד. במהלך המלחמה הסובייטית-פינית היה מפקד חיל האוויר של הארמייה השמינית, השתתף באופן אישי במשימות לחימה. על קרבות אלה הוענק לו אות מסדר לנין מדרגה ב' וב-31 במרץ 1940 הוענקה לו הדרגה הצבאית של מפקד אוגדה. לאחר הסמכה מחודשת בשנת 1940 בקשר להכנסת דרגות כלליות בצבא האדום - הועלה לדרגת מייג'ור גנרל התעופה. ביום הראשון של המלחמה הפטריוטית הגדולה היה מפקד חיל האוויר של החזית המערבית.
22 ביוני
בשעה 03:00 בבוקר 22 ביוני 1941 הותקפו לפתע שדות התעופה בחזית על ידי לופטוואפה. מפציצי היינקל He 111 בגובה רב פתחו במתקפת פצצות מצרר מסיבית על מטוסי הכנף של חיל האוויר. מאות מפציצים הושמדו בחניות. את המכה השנייה העבירו מפציצי הצלילה Junkers Ju 87 ו-Junkers Ju 88 בשיתוף עם המפציצים הכבדים מסרשמיט Bf.110. חלק משדות התעופה הממוקמים בסמוך לגבול נכבשו על ידי כוחות הקרקע המתקדמים של האויב עד אמצע היום.
היסטוריונים שמים לב לחוסר השלמות של המבנה הארגוני של התעופה הסובייטית, כלומר לעובדה שרק כמה תצורות היו כפופות למפקד חיל האוויר בחזית. במקביל, יחידת ההפצצה ה-43 חנתה באורשה ולא יכלה להשתתף בקרבות על הגבול. לכן, לצורך פעולת תגמול, קופטס יכול היה להשתמש רק במפציצים מדגם SB ו-DB-3, וללא חיפוי אווירי.
באמצע היום הכניס הגנרל קופטס מפציצי קרב מחטיבות האוויר ה-12 וה-13, וחיל המפציצים הארוך-טווח. פעולות תגמול כוונו לשדות תעופה ידועים של האויב, למעברים ולעמדות של יחידות ממוכנות. המפציצים ללא חיפוי ספגו פגיעות כבדות. כך איבדה חטיבת האוויר ה-13 64 מפציצי SB במהלך היום. ההפסדים הכוללים של חיל האוויר של החזית המערבית ב-22 ביוני הסתכמו ב-738 מטוסים, כולל 528 שאבדו על הקרקע.
לאחר שטס בשדות התעופה הרוסיים ולמד על היקף ההפסדים, דיווח שכ-60 ממטוסיו הופלו בקרבות אוויר ועוד 32 הושמדו על הקרקע. לאחר מכן דיווח שיותר מ-80% מכל מטוסיו חוסלו. לאחר מכן ירה קופטס בעצמו במשרדו בסביבות השעה 18:00 באותו יום.
על פי גרסה אחרת, ראש המחלקה המיוחדת של הנ.ק.ו.ד. של המחוז הצבאי המיוחד המערבי, רב-סרן בשירות ביטחון המדינה פאבל בגמה, בערב 21 ביוני 1941, קיבל הודעה מיוחדת ממוסקבה על "לכידת גנרל א.א. קופטס בנסיבות שזה עתה התגלו." הבסיס היה עדותו של יעקב סמושקביץ' כי הוא שימש כיועץ ראשי לשעבר לחיל האוויר של ספרד הרפובליקנית וגייס בעצמו את קופטס לקבוצתו.
על פי תמצית מהפקודה של מנהלת כוח האדם הראשית של הצבא האדום, "מייג'ור גנרל התעופה א.א. קופטס, יליד 1908, הוצא מרשימות אנשי הפיקוד הבכיר הנוכחי, כאשר ירה בעצמו ב-23.06.1941." האלוף אנדריי איוואנוביץ' תאירסקי, שהחליף את קופטס, הודח מתפקידו ב-2 ביולי 1941 ובהמשך נורה.
משפחה
היה נשוי לנינה פאבלובנה, לבית שונדריקוב (1908–2001). נעצרה ב-23 באוגוסט 1941 ונידונה על ידי מפקדת הנ.ק.ו.ד. של ברית המועצות ב-22 ביולי 1942 לחמש שנות מאסר כ"אשתו של בוגד במולדת" על פי סעיף 1–58 לחוק הפלילי של רוסיה הסובייטית. שוחררה ב-23 באוגוסט 1946. שמה נוקה ב-18 במאי 1956 על ידי בית הדין הצבאי של המחוז הצבאי אוראל.
לשניים היו שני ילדים: אליק (יליד 1930) ונטליה (נולדה בשנת 1939).
קנצ'וגה
קנצ'וגה (בפולנית: Kańczuga; ביידיש: קאַנטשיק) היא עיירה בגליציה שבפולין, לא הרחק מהעיר טרנוב, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
קאנצ'וגה החלה ככפר בבעלות אצילים, אשר הוענקו לו זכויות עיר בשנת 1441. בסוף המאה ה-15 נפגעה העיירה קשות כתוצאה מפלישת הטטרים. בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית.
יהודי קנצ'וגה
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-16. בקנצ'וגה התגוררה אוכלוסייה יהודית מעורבת שכללה זה לצד זה חסידים, מתנגדים וחופשיים, כשבין התנועות הציוניות הייתה תנועת בית"ר התנועה הדומיננטית ביותר ביישוב. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 967 יהודים, קרוב למחצית מתושביה.
בזמן הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה נצטוו יהודי העיירה לשלם לשלטונות סכומי כופר גבוהים, והם נלקחו לעבודות כפייה. בקיץ 1942 ערכו הגרמנים אקציה בעיירה, בה רוכזו כל יהודיה בבית הכנסת המקומי. משם נלקחו היהודים למחנה מעבר בפלקיניה, בו נערכה בהם סלקציה, תוך ירי בקשישים ובחולים, שליחת כ-150 גברים למחנות עבודה ושליחת כל הנותרים בקרונות משא למחנה ההשמדה בלז'ץ. מספר יהודים שהצליחו להימלט מהאקציה נרצחו בידי פולנים ביערות הסביבה.
לאחר השואה, בליל הסדר תש"ה, נרצחו בידי פולנים לאומנים 13 יהודים מהעיירה ששבו אליה.
בין יוצאי קנצ'וגה בישראל מאיר יערי ובנימין זיגל.
הנרי פוטינגר
סר הנרי פוטינגר (באנגלית: Sir Henry Pottinger; בסינית: 砵甸乍; 3 באוקטובר 1789 – 18 במרץ 1856) היה המושל הראשון של הונג קונג. פוטינגר היה חבר במסדר הבירית ובמועצה המלכותית של הממלכה המאוחדת.
קורות חיים
פוטינגר נולד במחוז דאון שבממלכת אירלנד בשנת 1789, והיה בנו החמישי של אלדרד קורוון פוטינגר (Eldred Curwen Pottinger) ורעייתו אן (לבני הזוג היו שמונה בנים ושלוש בנות). פוטינגר התחנך באקדמיית בלפסט.
בשנת 1804 הצטרף פוטינגר לצבא ושירת בהודו, כשהוא חוקר וממפה את אזור האינדוס ומזרח פרס. פוטינגר ביצע חקירות אלה כשהוא מחופש לסוחר מוסלמי.
בשנת 1806 הצטרף לחברת הודו המזרחית הבריטית ובשנת 1809 לחם בקרבות במהראטה במהלכן הועלה בדרגה מדרגת לוטננט לדרגת קולונל.
בשנת 1820 מונה למנהלן של סינד ולאחר מכן למנהלן של הידרבד. באותה שנה נשא לאישה את סוזנה מריה קוק, ובשנת 1831 נולד בנם - ויליאם פרדריק פוטינגר. בנם השני, הנרי, נולד ב-10 ביוני 1834.
בשנת 1839 שב לאנגליה וקיבל תואר ברונט.
ב-1841 נשלח פוטינגר להונג קונג במטרה לבדוק האם האי מתאים להוות מושבה. הנחיותיו היו לבדוק את האי (מבחינת אפשרויות ההגנה עליו, והיותו נמל טבעי הנותן מחסה לספינות מפני פגעי הטבע ובעת מלחמה) ואם אינו מתאים למצוא אי אחר מתאים יותר באזור קנטון.
בעקבות ניצחונו על ישאן בהומן, פוטינגר נשא ונתן עם סין על תנאי חוזה ננקינג אשר נחתם בעיר נאנג'ינג ב-29 באוגוסט 1842. בין סעיפי החוזה נקבע כי בריטניה תקבל לידיה את הונג קונג כבסיס טריטוריאלי לצמיתות, וסין תשלם פיצויים של 21 מיליון דולר ולסחורותיה המיוצאות יקבעו מחירים מקסימליים.
ב-26 ביוני 1843 מונה למפקד העליון של כוחות הצבא הבריטי בהונג קונג.
בתקופת כהונתו הקים פוטינגר את המערכת הממשלתית של הונג קונג - אשר כללה את המועצה המחוקקת של הונג קונג והמועצה המבצעת של הונג קונג. מועצות אלה התכנסו לעיתים רחוקות ולפוטינגר היה שיקול דעת רחב בהפעלת סמכויותיו.
פוטינגר סיים את כהונתו ב-7 במאי 1844.
לאחר שובו לאנגליה התקבל כחבר במועצה המלכותית, בספטמבר 1846 מונה למושל מושבת הכף, תפקיד בו כיהן במשך שנה. בספטמבר 1847 שב להודו וכיהן כמושל מדרס עד שנת 1854.
לאחר סיום כהונה זו פרש למלטה, שבה נפטר בשנת 1856.
על שמו נקראים רחוב פוטינגר באזור סנטרל שבהונג קונג, פסגת פוטינגר באי הונג קונג, וכן רחוב בבלפסט שבצפון אירלנד, הר פוטינגר מזרחית לבלפסט ואזור בחירה פרלמנטרי בעיר בלפסט.
ברווזי צלילה
ברווזי צלילה (שם מדעי: Aythyinae) היא תת-משפחה של עופות מים במשפחת הברווזיים, בה מיני ברווזים הצוללים במים כדי להשיג את מזונם. הם מקורבים לתת-משפחת ברווזים מצויים. הם שונים מבני תת-משפחת ברווזי ים בכך שהם חיים רק במים מתוקים, אם כי חלק מהמינים דומים בשתי תת-המשפחות.
מיון
המינים הנכללים בתת-המשפחה:
קרן התרבות אמריקה-ישראל
היסטוריה
ב-1939 הקים הפילנתרופ היהודי משיקגו, אדוארד נורמן, קרן מיוחדת בשם קרן נורמן, שנועדה לסייע ליהודים פליטי גרמניה להתיישב בארץ ישראל, וכן לסייע להתזמורת הפילהרמונית הישראלית שהוקמה ב-1936 בתל אביב.
לאחר קום המדינה החלה הקרן לסייע גם לתיאטרון הבימה ולאקדמיה למוזיקה בירושלים. שמה הוחלף ל"קרן התרבות אמריקה-ישראל". נשיאה אז, סמואל רובין, פעל להרחיב את ייעודה של הקרן למגוון רחב יותר של פעילויות אמנותיות, ובעיקר לסייע לאמנים בראשית דרכם. בשנת 1955 סוכם עם שר החינוך והתרבות זלמן ארן, כי הקרן תצטרף כשותפה מרכזית למפעל אמנות לעם, ותהיה הכתובת לטיפול ולתמיכה בפרויקטים חדשים וניסיוניים.
מספר המוסדות שנהנו מתמיכתה עלה בהתמדה והגיע בשנות ה-70 לכ-90 מוסדות בשנה.
ביוזמת הקרן נערכו סיורים של גופים אמנותיים ישראליים בחו"ל, ביניהם: להקת התאטרון מחול ענבל, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת הגדנ"ע, האנסמבל הקאמרי הישראלי - לימים התזמורת הקאמרית הישראלית, מקהלת רינת ועוד. באמצעות הקרן הועברו יצירות אמנות למוזיאונים בארץ, לפני שלאלה היו אגודות ידידים עצמאיות שעסקו בפעילות כזאת. כמו כן ארגנה הקרן תערוכות ישראליות בארצות הברית ותצוגות של אמנים אמריקאים בישראל.
במרוצת השנים גברה השפעתה וניכרה בכל תחום אמנותי מוכר ואלפי אמנים ויוצרים עשו דרכם לקריירה אמנותית בסיועה של הקרן.
פעולות הקרן
הקרן מעניקה מלגות בתחומי אמנויות הבמה והביצוע, בהם תיאטרון, קולנוע, מחול, מוזיקה, אמנות חזותית, והיא תומכת בפרויקטים וגופים בתחומים אלה, בהם:
מפעל המלגות ע"ש שרת
הקרן מקיימת מפעל מלגות שמיועד לסיוע בטיפוח כישרונות בתחומי המוזיקה, המחול, האמנות החזותית, הקולנוע והתיאטרון. לצד הסיוע הכלכלי מעניק המפעל לכישרונות צעירים אלה הדרכה והכוונה. מעבר לסיוע הכספי, זכייה במלגות הקרן נחשבת ליוקרתית ומהווה תעודת הערכה ליכולתו האמנותית וסיכויים של האמן הצעיר. קרוב ל-18,000 תלמידים נהנו ממלגות הקרן מיום הקמתו של מפעל המלגות ע"ש שרת בשנת 1955.
בין מקבלי מלגות הקרן בעבר: הכנרים יצחק פרלמן, שלמה מינץ, מרים פריד, פנחס צוקרמן וגיל שחם, המנצחים אילן וולקוב, ישי שטקלר ודן אטינגר, הפסנתרן והמנצח דניאל בארנבוים והפסנתרן יפים ברונפמן, ורוב חברי התזמורות המובילות בישראל ובהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית. הזמרים שלומי שבת, ריטה, מיקי גבריאלוב, שם-טוב לוי, אנשי הקולנוע איתן פוקס, דובר קוסאשווילי ורענן אלכסנדרוביץ, שחקני התיאטרון עודד קוטלר, שרה פון שוורצה ואיתי טיראן, האמנים מנשה קדישמן, סיגלית לנדאו, מיכל רובנר, פסי גירש, יאיר ברק, יוסף גטניו וטוביה כץ, עמיקם בר גרמא, הכוריאוגרפים אוהד נהרין, עידו תדמור, רמי באר, תמרה מיאלניק, המלחין ניקו לוי ורבים אחרים.
פרשת מיידוף והשפעתה על הקרן
בדצמבר 2008 התברר כי הקרן נפגעה קשות בהונאת הענק של ברנרד מיידוף. הקרן איבדה את כל כספה אשר הושקע אצל מיידוף לפני למעלה מחמש עשרה שנה. בעקבות חשיפת ההונאה והפסד כספה נאלצה הקרן להקפיא באופן זמני את חלוקת המלגות והפרסים ואת שאר פעילותה.
לאחר מכן התאוששה הקרן ושבה לפעול, אם כי בהיקף קטן יותר. מאז 2008 העניקה הקרן יותר מ-2500 מלגות, ותמיכה של כ-8 מיליון דולר בהפקות תרבות בישראל. עם זאת, הקרן עדיין מתמודדת עם קשיי פוליטיקה פנימית וחוסר במקורות מימון.
מיכל נגן
ביוגרפיה
נגן נשואה לרב ד"ר יעקב נגן, ר"מ בישיבת עתניאל ודוקטור למחשבת ישראל. הזוג גר בעתניאל ולהם שבעה ילדים שעוסקים בתחומי החינוך והביטחון. בנם הבכור, הרב הלל נגן הוא ר"מ בישיבת אורות שאול בתל אביב.
בנוסף על היותה ראש מכינה, נגן היא גם גננת, תומכת לידה, ושחקנית תיאטרון פרינג'.
פעילות ציבורית
נגן היא אשת חינוך פורצת דרך. בשנת 2006 יזמה תנועת הקיבוץ הדתי הקמה של מכינה קדם צבאית ייעודית לבנות דתיות. המכינה הוקמה בתוך עמותת מרכז יעקב הרצוג ובראשה הרבנית נגן (שהייתה אז מחנכת בתיכון פלך בירושלים). צהלי, שהייתה אז מוסד חינוכי חלוצי וקטן הפכה במרוצת השנים למפעל חינוכי מוביל בציונות הדתית והיא מונה שתי קבוצות: מכינה קדם צבאית ומדרשה תורנית לנשים. כראש מוסדות צהלי נגן מעבירה שיעורים בנושאי אמונה, חינוך, זוגיות ונשיות.
בעשר השנים הראשונות לקיומה של מכינת צהלי הובילה נגן את השיח החינוכי בציונות הדתית על נושא זה, וקראה למחנכים לתת לנערות לבחור בחופשיות בין השירות הלאומי לשירות הצבאי , אבל גם ללוות אותן ולהכין אותן לאתגרי השירות בצבא. המהלך עורר התנגדות מבית אף כי בשנים אלו עלה בהתמדה מספר הנערות המתגייסות לצה"ל מקרב בוגרות החינוך הממלכתי דתי . ארגון חותם ניהל קמפיינים מתוקשרים כדי לשכנע נערות דתיות שלא להתגייס . במקביל לעליה במספר המתגייסות נעשתה עבודת מטה ברבנות הצבאית והשטח הוכשר לאפשר לכל חיילת דתית מעטפת וליווי.
בשנת 2016 פרסם הרמטכ"ל גדי אייזנקוט את פקודת השירות המשותף שעוררה פולמוס ציבורי נרחב. נגן השתתפה בצוות מצומצם של מנהיגי הציונות הדתית שנפגשו עם צמרת המטכ"ל, ובראשם הרמטכ"ל והאלוף מוטי אלמוז, בנושא פקודת השירות המשותף. הדיון לגבי שילוב נשים בצבא התלהט ובדיון בין רבני הקו, וראשי מכינת עלי תפסה הרבנית נגן מקום משמעותי  . ביום העצמאות של שנה זו ארגנה נגן, במכינת צהלי, אירוע שירת המונים של חיילות דתיות.
בשנת 2020 פרץ דיון ציבורי בעקבות פניית מועמדות לשירות בצה"ל לבג"ץ בתביעה לחייב את הצבא לאפשר את השתתפותן בגיבוש ליחידות המובחרות. הרבנית נגן הגישה חוות דעת לבג"ץ, ובה התנגדה להכרעה משפטית בשאלת שילוב נשים בסיירות משום שחייבים לקחת בחשבון היבטים מעשיים לגבי שילוב הנשים בלוחמה. נגן נפגשה עם הרמטכ"ל אביב כוכבי, וגם נקראה להעיד בוועדת סטריק שבחנה את הנושא מטעם הצבא.
בשנת 2021 חשפה הרבנית נגן את העובדה כי היא מתמודדת עם פוסט-טראומה מורכבת, בעקבות פגיעה מינית שחוותה בבית הספר היסודי, על ידי אחד המורים. הפרסום הכה הדים ברחבי הציבור הדתי, שכן היא הדמות הציבורית הראשונה שנחשפה בנושא.
פרסים ועיטורים
בשנת 2021 נבחרה על ידי עיתון מקור ראשון לאחת מחמישים המשפיעים מהציונות הדתית (מקום 38).
בשנת 2021 קיבלה בשם מכינת צהלי את פרס בגין, בשל "עידוד לשירות צבאי משמעותי תוך העצמה נשית המשלבת בין חיי הקודש וערכים לאומיים".
חיים אישיים
בשנת 2022, עבר בעלה, הרב יעקב נגן, אירוע מוחי פתאומי. לבקשת המשפחה התאחדו יהודים ומוסלמים בכל רחבי העולם בתפילות להחלמתו, האירוע הדהד בעולם השיח הבן דתי וקידם הבנה ושיח בין ראשי הדת המוסלמית לבין הרב נגן. בעקבות האירוע עברה המשפחה לדור בירושלים.
המספיק לעובדי השם
המספיק לעובדי השם (מערבית יהודית: "כתאב אלכפאיה אלעאבדין") הוא ספר הלכה והשקפה יהודי, שנכתב על ידי רבי אברהם בן הרמב"ם במצרים. בידינו מצויים רק שני מדורים מתוך כעשרה שהכיל הספר כולו, וקטעים נוספים.
על הספר
לשון החיבור המקורית היא ערבית, והוא הכיל ארבעה חלקים, כל אחד מהם מחולק למדורים שונים, סך מניינם עולה לכעשרה. רוב הספר אבד, מלבד שני מדורים ומלבד קטעים רבים נוספים שנתפרסמו בחלקם, מהם ניתן להסיק על אופיו של הספר.
באחת מאיגרותיו תיאר רבי אברהם את הספר:
בספר התמקד ראב"ם בנושאים שיש בהם עניין מעשי לבני דורו, ובמיזוג השקפה עם הלכה. בספר באה לידי ביטוי נטייתו של ראב"ם לעבודה בסגנון הדומה לסופיות, אותה העריך. בחלקו האחרון של הספר יש עידוד לסגפנות, פרישות וניסיון לקרבה מיסטית אל אלוהים.
מבנה הספר
לחיבור קדמה הקדמה ובה שבעה פרקים. אפשר עם זאת שהיא נכללת בחלקו הראשון של הספר.
DXM
'''די. אקס.אם (באנגלית: DXM''' - ראשי תיבות של Deus Ex Machina, בלטינית - אל מתוך מכונה) הייתה להקת אינדסטריאל, רוק ואינדי ישראלית שהתפרסמה בזכות סגנונה הדיכאוני והאפל. מלהקות השוליים החשובות שפעלו בשנות השמונים ומחלוצות המוזיקה האלקטרונית בישראל.
קאלויס דאנטור
ב-1984 הוקמה בחולון להקת האינדסטריאל קאלויס דאנטור (בלועזית: Calvise Dantor), שכללה את רונן הופמן בשירה וקלידים, רונן ששון בשירה והשף אבי קונפורטי בתופים, זמן קצר לפני שהחל את הקריירה באוכל ובישול. הלהקה ניגנה מוזיקה תעשייתית קשה וחסרת מלודיות והופיעה מעט במועדון הפינגווין.
הלהקה הוציאה קלטת אחת בשם Calvise Dantor (שם הלהקה בלועזית), ממנה הפכו ללהיטים לזמן קצר השירים "Metal Skin (עור מתכת)", "זיגמונד פרויד" ו"קודיסאל" (שנכתב על תרופת הקודיסאל, המיועדת לטיפול בצדעת).
הקמת די. אקס.אם - תקופת המוזיקה התעשייתית
לאחר הוצאת הקלטת התפרקה קאלויס דאנטור, ורונן הופמן ויריב אלטר ייסדו את להקת די. אקס.אם (באנגלית נכתב שמה כ"DXM"), שגם היא מחולון. השם הוא ראשי תיבות של Deus Ex Machina: מונח בלטינית שמקורו בתיאטרון היווני ותרגומו הוא "הרוח מתוך המכונה". אליהם חברו דורון סולומונס ושמוליק ברקוביץ' (לא פורט במה ניגנו השניים; ארבעת החברים היו אז בני 16). הלהקה, שהמשיכה (בינתיים) את דרכה המוזיקלית של קאלויס דאנטור, העלתה בקולנוע דן את המופע החד פעמי Coma (תרדמת), שכונה על ידיה "מופע תעשייתי". המופע עורר סערה בעיקר במקומונים בתל אביב. בהופעה הופיעו חברי הלהקה בבגדים שחורים (שנצבעו בסיר מטבח), לבוש שאפיין אותה תמיד.
במרץ 1985 הוציאה הלהקה קלטת בכורה בשם R.I.P (ינוח בשלום על משכבו). הקלטת יצאה עם עטיפה, בעיצובו של אלטר, שהזכירה עור נחש ונראתה כאילו הוכתמה בדם. הקופסה כללה בתוכה עצם תרנגולת על חוט ברזל, והיא כללה 18 שירים בסגנון "Industrial Dead Music" ("מוזיקה תעשייתית מתה"), להגדרת הלהקה. השירים, פרי עטם של אלטר והופמן, היו ארוכים וקשים לעיכול, בעלי סאונד "מלוכלך" ואופי אפל, שאופיינו בשירה צעקנית וכללו "נגינה" במתכות, מקדחות, פעמון כנסייה, כלב טיבטי, מנוע, טלפון, קלידים, מייבש שיער, קולות ילדים, שיעול, אורגן קסיו ועוד. הלהקה הוסיפה לעטיפה את ההערה "די. אקס.אם לא מתכוונים לפגוע ברגשות של מישהו, ולא לבטא איזושהי דעה, פוליטית או חברתית", והפנתה את המאזינים לכתובת פיקטיבית בעזה. השירים עסקו בין השאר בנדודי שינה, פחד, שואה, כאב, מוות ואלימות, ומתוכם בלטו במיוחד השירים: "Iron Suffering (סבל ברזל)", ששילב מוזיקה אלקטרונית עם זעקות שבר ורעשי מקדחה, "Venice (ונציה)", "Genesis (בראשית)", "DXM Game Start (די. אקס.אם - התחלת המשחק)", "March From The Window Sill (מארש מאדן החלון)", "Colossal Cries Of Unrevealed Soul (זעקות ענק של נשמה נסתרת)" ,"Pray For Moscow (תפילה למוסקבה)" ו"Orphan Poem (פואמת היתום)"
המעבר למוזיקת רוק אפל
באוקטובר 1985 הוציאה הלהקה את הקלטת השנייה We Knew (ידענו), שארכה כ-18 דקות. היא כללה שני שירים, "We Knew" ו"The Hidden One (האחד הנסתר)". למרות שגם קלטת זו הייתה בסגנון מוזיקה תעשייתית, הלהקה נטשה סגנון זה לטובת מוזיקת רוק, אך לא על חשבון האופי האפל. בהקלטה התארח הגיטריסט אייל הולנדר.
ב-1986 הצטרף ללהקה איל דורון שהכיר את אלטר והופמן מחולון וממועדון הפינגווין בתל אביב ולמד עם אלטר באותה כיתה. באותה שנה תוך כדי עבודה על קטע שלא יצא מעולם בשם: Barby Baby Born, נוצר קשר עם קרני פוסטל שהתארחה בצ'לו ושירה ומשם המשיכה כחברה קבועה ברביעייה. התוצאה הולידה את הקלטת Faceless (חסר פנים), שיצאה בדצמבר. בקלטת התארח שוב דורון סולומונס -חבר ההרכב המקורי. הקלטת חולקה לצד "סינתטי" שכלל 8 שירים, וצד "אורגני" שכלל 9 שירים, וכללה כ־60 דקות של מוזיקת רוק אוונגרד, אמנם לא מכוסחת, אך דיכאונית וקודרת, עטופה באמביינט אלקטרוני שקט בסגנון כנסייתי ברוחו ואף חורפי. בין השירים הבולטים באלבום היו "Peppy Shoes (נעליים נמרצות)", "Winter (חורף)", "Snowman (איש השלג)", "Garden (גן)" שלחנו נכתב במקור לשירו של שאול טשרניחובסקי "ליל אלילים", "No Voice Singer (הזמר האילם)" ו"Mydanek (מיידאנק)". בקלטת נכלל גם שיר עם אירי ואופטימי בשם "I Saw A Ship (ראיתי ספינה)", שהופיע בספר "אמא אווזה". בעטיפת הקלטת הופיע ציטוט מתוך השיר "Snowman":
בתרגום לעברית:
ב-1987 הקליטה הלהקה את הקלטת DXM Blues (די. אקס.אם בלוז), שגם היא ארכה בערך 60 דקות שכללה סשנים וקטעים נסיוניים, אך חברי הלהקה החליטו לגנוז אותה. בסוף אותה שנה יצאה לאור גם קלטת וידאו נוספת בשם A Temporary Video (וידאו זמני). בקלטת שולבו קליפים ווידאו ארט בצבע ובשחור לבן. חלק מקליפים היו מאופיינים בתוכן קשה (כמו בובה "מדממת" כדימוי לקורבנות מלחמה, בשיר "Dead Soliders"), ומתוכם זכה הקליפ לשיר "Nobody" (שהוקלט במקור בקלטת DXM Blues) במקום הראשון בתחרות הקליפים בפסטיבל הסרטים בחיפה.
שינוי בסגנון המוזיקלי
בינואר 1988 הוציאה הלהקה את הקלטת הרביעית שלה, Sad (עצוב), שארכה כ-46 דקות. הקלטת חולקה לצד "חיובי" וצד "שלילי" והוכיחה שיפור ברמת הכתיבה, הביצוע וההקלטה של הלהקה, וכללה פירוט משתתפים מדויק יותר: אלטר בשירה, בס, גיטרות, קלידים ואפקטים (ביניהם אפקט שכונה "אפקט אסתמה"), הופמן בשירה, קלידים וסמפלרים, קצב ומידי, דורון בבס וגיטרות ופוסטל בשירה, צ'לו וקולות רקע.
למרות שמה, ולמרות שהמשיכה את הסגנון המוזיקלי של הלהקה, הקלטת הייתה פחות קודרת ואפלה מקודמה. היא כללה שירים כמו "Behind The Mask (מאחורי המסכה)", "Snakes (נחשים)", "Up The Sky (למעלה השמים)", "T.V Sad (טלוויזיה עצובה)" שבו שולבה הקלטה של "התקווה" שהייתה נשמעת בתום יום השידורים בערוץ הראשון, "Midnight Movie (סרט חצות)", "Bless The Wound (ברך על הפצע)" ו"Another Black Frame (עוד מסגרת שחורה)" ושיר עליז מהווי הפאבים בבריטניה, "A Drunken Sailor (מה נעשה למלח שיכור?)". בזכות שינוי זה החלה הלהקה לזכות לתשומת לב תקשורתית רחבה יותר. היא החלה להופיע עבור הקהל הרחב באולמות כמו צוותא והשקיעה בצד החזותי שלה. הקלטת יצאה גם במהדורה מיוחדת, על גבי קופסה בעיצוב ידני של אלטר במספר עותקים מוגבל (33 עותקים). בצד האחורי של הקופסה הופיע ציטוט מתוך השיר "Behind The Mask":
בתרגום לעברית:
באוקטובר 1988 הופיעה הלהקה בצוותא, בליווי טל עמירן בתופים, אורי קפלן (לעתיד חבר להקת בלקן ביט בוקס) בסקסופון טנור וארז גביש בגיטרה נוספת. ל-100 הראשונים שהגיעו להופעה חולקה בחינם קלטת נוספת בת 4 קטעים (שארכו בסך הכל כ-13 דקות), The Down (המורד). מתוכה בלטו השירים "The Down" ו"In My Bed (במיטה שלי)", שכלל קולות של אישה בזמן הלידה ונכלל בקלטת סמפלר של האוזן השלישית שיצאה ב-1989.
בהמשך יצאה לאור קלטת תיעוד של ההופעה בצוותא בשם Naive (תמימות). עם זאת, עיריית תל אביב הטילה על הלהקה קנס לאחר שפרסמה קודם לכן את ההופעה בדרך לא חוקית, ולכן הודיעה הלהקה על עטיפת הקלטת שההכנסות ממכירותיה יוקדשו לתשלום הקנס. המופע תועד גם על גבי קלטת וידאו שיצאה בדצמבר.
המעבר לשירים בעברית
באפריל 1989 הוציאה DXM שירים ראשונים בעברית. לרגל הופעתה בבית לסין בערב הפתיחה של שבוע השירה הראשון, היא הלחינה והקליטה את שיריו של המשורר אלי הירש: "אמא שלי" שהפך ללהיט ו"מזמור מספר שלוש". שני השירים יצאו באפריל על גבי הקלטת '''די. אקס.אם - אלי הירש וקלטת הווידאו די. אקס.אם - אלי הירש בהופעה''' שתיעדה את הופעתה של הלהקה בבית לסין. כמו כן, הלהקה הופיעה בתוכנית "עד פופ" עם השיר "אמא שלי", כאשר חברי הלהקה הבנים מופיעים בעירום חלקי (ללא חולצה). השיר נכלל גם באוסף הראשון של נענע דיסק אוספ נענע מספר אחת.
בדצמבר הוחתמה הלהקה לחברת התקליטים "האוזן השלישית", וזו שיווקה את המארז The DXM Project - Audio Releases Box (פרויקט די. אקס.אם - קופסת הוצאות האודיו), שכלל את כל הקלטות שהוציאה הלהקה פרט לקלטת הראשונה, בכמות עותקים גדולה יותר מהשיווק העצמאי המקורי. הסיבה לכך שהקלטת הראשונה לא נכללה במארז אינה ידועה.
בינואר 1990 יצאה הלהקה למופע בשם Art Rock (רוק אמנותי), שהתקיים במועדון זמן אמיתי בתל אביב ובמועדון העיר התחתית בחיפה ושילב קטעי וידאו ארט שהוכנו על ידי הלהקה. וקטעים מסרטו של וים ונדרס "מלאכים בשמי ברלין". את חמשת חברי ההרכב (רונן הופמן, יריב אלטר, איל דורון, קרני פוסטל, אורי קפלן) ליוו טל עמירן בתופים וכלי הקשה, ויואב קיפניס בגיטרה. המופע תועד על גבי קלטת וידאו. בהמשך הקליטה הלהקה קלטת נוספת, אך החליטה לגנוז אותה.
אלבום בכורה ושינויים
ב-1993 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון Grin (גרין). האלבום, שהוא ההקלטה הראשונה של הלהקה על גבי תקליטור, יצא בשיתוף פעולה בין חברות התקליטים "האוזן השלישית" ו"נענע דיסק" וזכה להצלחה יחסית. Grin הוא אלבום רוק-פופ אלקטרוני עם נגיעות ג'אז. מתוכו יצאו הלהיטים בעברית "איפה כאן עכשיו" (שנכלל ב-2001 באוסף 13 שנים לנענע דיסק) ו"תופסת" (שנכלל ב-1996 באלבום אהבה בכפיות - אוספ שירים ללא תוספת סוכר) והלהיטים באנגלית "ג'וקר (Joke Her) (שנכלל ב-2006 באוסף Where Is The Sunshine שהוציאה 106FM), "הנרי (Henry)" ו"Sweet Corner (פינה מתוקה)" (ששולב בפסקול "ציפורים בניוטרל" באותה שנה). כמו כן נכללו באלבום רצועות אינסטרומנטליות רבות, כגון "גרין", "סוהו (Soho)" ו"California Cashier (נערה מקליפורניה)" וקטע קישור בסגנון ג'אז, "לא ככה".
ההתייחסות לאלבום הייתה חיובית. הוא נארז בעטיפת קרטון חדשנית שהייתה ל-Digipak הראשונה בישראל, שעוצבה על ידי יריב אלטר, עליה הוא מצולם כשהוא מחופש לשד, יחד עם חוברת צילומים, מילים וקרדיטים מסודרים. שמו של אלטר הופיע בקרדיטים כיריב אלטרפין ("אלטרפין" הייתה חברת העיצוב שלו). באלבום התארחו אנשים רבים, כגון רותי רוזנפלד (בתה של נורית הירש) בשירה ויורם הבר (לעתיד סולן להקת קיפוד) בגיטרה. מאז אלטר שעבר ב-1990 להולנד המשיך בדרכו כמעצב, יוצר ואומן חזותי ודיגיטלי. הופמן החל לעבוד בחנות התקליטים של האוזן השלישית וב-1996 החל לעבוד על פרויקט אלקטרו-אקוסטי חדש בשם "pRecycle" יחד עם רותי רוזנפלד. בנוסף, הלחין פסי-קול לסרטים והצגות תיאטרון. דורון לקח פסק זמן מיצירה מוזיקלית לטובת תחומים אחרים ופוסטל המשיכה להשתתף בפרויקטים מוזיקליים רבים, ביניהם אלבומה של תערובת אסקוט וצמד ביקיני.
ב-2001 יצא האלבום במהדורה מחודשת, שכללה שלוש רצועות אינסטרומנטליות נוספות שנכתבו עבור מיצג שהתקיים בלונדון ("בשעת הישיבה", "הייתי מהרהר..." ו"אודות משיח", שחיבור של שלושת השמות נותן את המשפט "בשעת הישיבה הייתי מהרהר... אודות משיח") ושיר שהקליטה הלהקה ב-1995 בגיחה חד פעמית, "Tomorrow (מחר)". כמו כן עלה הרעיון להוציא מחדש את הקלטות שהוציאה הלהקה על גבי דיסק, אך הוא לא יצא לפועל בשל התנגדותם של אלטר והופמן.
ב-27 באוגוסט 2007 התאבד אלטר.
משנת 2021 עובדים חברי הלהקה על פרויקט חדש המבוסס על שירים שהוקלטו בין השנים 1985–1991. חברי הלהקה מבטיחים אלבום חוצה זמן שינער כל חובב מוזיקה אלטרנטיבית מתוך המטריקס המוכר.
טובה חסקינה
טובה (דוסיה) חסקינה (חזקי נא) (14 בנובמבר 1893 - 23 בדצמבר 1948) הייתה מחנכת ארצישראלית, גננת מחלוצות הגן העברי, מדריכת אנשי חינוך לגיל הרך, עסקנית ציונית וחברת מועצת עיריית תל אביב-יפו.
ראשית דרכה
חסקינה ילידת מחוז צ'רניהיב באוקראינה (באותה עת חלק מהאימפריה הרוסית), בת למשפחת סוחרים יהודים חילונים. בשנים 1909–1912 בהיותה סטודנטית לפדגוגיה בסנקט פטרבורג התגוררה בבית אחותה מרים וגיסה שמואל ינובסקי, אשר היה פעיל ציוני מנעוריו, והחלה בפעילות ציונית באגודת הסטודנטים. הצטרפה לקבוצת סטודנטים שהוכשרו על ידי יוסף טרומפלדור לעלייה לארץ ישראל, בין השאר בשיעורי עברית אצל הרב של סנקט פטרבורג והפעיל החברתי משה אלעזר אייזנשטדט. ב-1912 נאסר על הקבוצה לשהות בערים אוניברסיטאיות והם עלו לארץ-ישראל. בארץ הצטרפו לקבוצה קודמת של חניכי טרומפלדור בקומונה המגדלאית. עם התפרקות הקומנה עברה לחוות בן שמן ומשם לרחובות ולראשון לציון.
ב-1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלצו העולים שהיו אזרחים רוסים (ולפיכך נתיני אויב בארץ ישראל העות'מאנית) לבחור בין התעת'מנות (וגיוס לצבא העות'מאני) לבין גירוש. קבוצתו של טרומפלדור וביניהם טובה חסקינה גלו למצרים. לאחר שנה במצרים חזרה טובה חסקינה לסנקט פטרבורג, המשיכה בהכשרתה הפדגוגית ובפעילות ציונית, בין השאר ניהלה גן ילדים עברי, הייתה חברה בצעירי ציון, השתתפה בארגון תערוכה בוועידה הציונית השביעית בסנקט פטרבורג ב-1917. לאחר הועידה עברה לחצי האי קרים, ובהמשך לצ'ליאבינסק, ליקטרינבורג ולאירקוטסק, בהן עסקה בפעילות ציונית בקרן הקיימת, בצעירי ציון, בלימוד עברית, ובארגון קבוצות החלוץ.
פעילותה בארץ-ישראל
עם תום מלחמת העולם הראשונה, בעזרתו של משה נובומייסקי, התאפשרה עלייתה חזרה לארץ-ישראל ב-1919, בין השאר עם משפחותיהם של יצחק אפשטיין ומשה מדזיני. בארץ הייתה פעילה בפועלי ציון, פעלה למען האיחוד עם אחדות העבודה וייסוד ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. הייתה בין מקימי גן ילדים של הפועל הצעיר לילדי העולים מתימן ברחוב שבזי בשכונת שעריים ברחובות, וב-1920 החליפה את הגננת הראשונה רחל ניימן, בניהול הגן. חסקינה חינכה את ילדי הגן לאור תפיסתה החינוכית לאהבת הטבע והחקלאות, ובמקביל הרחיבה את פעילותה גם לביקורים בבתי המשפחות והדרכת האמהות, לימודי ערב לילדות העדה התימנית שהועסקו בעבודות משק בית, והשתתפות במועצות הפדגוגיות בבית הספר.
ב-1921 השתתפה בקונגרס הציוני העולמי ה-12 בקארלסבאד כנציגת צעירי ציון מסיביר ואורל. השתתפה בסיורים מקצועיים במוסדות חינוך ב-1921 בפראג ובוינה, ב-1925 בפריז.
חסקינה הקימה את גן הילדים העירוני הראשון בתל אביב ב-1921 (גן ילדים עירוני א', פעל בבית דב זוסמנוביץ', ברחוב לילנבלום 34). את הגן ניהלה ברוח שיטת מונטסורי, אשר במרכזה נמצא הילד, והחינוך נועד לאפשר לו בסיס מסודר להתפתח למבוגר אחראי, מאושר ומגשים את עצמו. ב-1929 השתלמה בלונדון בשיטת מונטסורי. היא
נבחרה למועצת עיריית תל אביב, כיהנה בוועדת התרבות ויזמה בין השאר הקמת מבנים לגני ילדים וכן הקמת גני משחקים בתל אביב, מיזם שתואר בחוברת שחיברה חסקינה והוציאה לאור ועדת התרבות של עיריית תל אביב בקיץ תרפ"ו (1926). בחוברת תואר גם מצב גני הילדים בעיר, המלצות לתכנים ושירים ולתחזוקה והיגיינה, ואף רשימת איבזור מומלץ לגני ילדים. חזונה אודות גני משחקים כלל אנשי חינוך המלווים ומדריכים את הפעילויות, הן בגני משחקים במרחב הציבורי והן במבנים (מעין משחקיות), על מנת לתת מענה לילדים שעקב היצע המקומות הזמינים המצומצם לא נקלטו בגני ילדים ובבתי הספר, וכן כמענה לשעות הפנאי לשהייה באוויר הצח ולהרחקה מתנאים סביבתיים ומשפחתיים קשים.
חסקינה הציעה להקים "בתי תינוקות" לגילאי לידה עד שלוש, כדי לאפשר יציאתן לעבודה של אמהות לתינוקות ופעוטות. בתי התינוקות אמורים להיות מוארים ורבי חדרים (כללו גם חדר הנקה לאמהות), עם ריהוט וצעצועים בצבעים נעימים ותוך הקפדה רבה על ניקיון ועל איכות הטיפול. היא הציעה גם להקים כיתת-מעבר בצמוד לגן הילדים בה יחונכו ילדים עד גיל שבע (ולהעדפתה אפילו עד גיל שמונה) כדי להכינם באופן הדרגתי למעבר לבית הספר.
חסקינה יזמה את ארגון ועדי ההורים של גני הילדים בתל אביב ליד ועד ההורים המרכזי. היא ייעצה וערכה את התוכנית "פינת הילד" בתחנת הרדיו קול ירושלים ובהמשך קול ישראל.
חסקינה ייסדה וניהלה את תיאטרון הילדים של מרכז הגננות שהתקיים כשלושים שנה. "תיאטרון הגננות" היה תיאטרון הילדים המאורגן והמקצועי הראשון בישראל, בתחילת דרכו הוצגו בו שירי סיפור שכתב לוין קיפניס וביים יעקב אוקסנברג, לעיתים שותפו בהצגות ילדים מהקהל. המלחין יואל אנגל תרם מיצירותיו לתיאטרון. התיאטרון העלה גם הצגות בחגים - חנוכה, פורים ופסח. בין ההצגות האהובות שהועלו בו היו שמלת השבת של חנה'לה, הדחליל, ופינוקיו. שירים שנכתבו עבור ההצגות הפכו לאהובי הקהל. בשנת תש"ב פורסמה מונוגרפיה על התיאטרון מאת משה גורלי. לאחר פטירתה של חסקינה והעברת התיאטרון להסתדרות המורים, פג להט ההתלהבות וההתנדבות שהשרתה חסקינה על שותפי המיזם, התיאטרון סבל מקשיים כלכליים וארגוניים והפסיק להתקיים במתכונתו הציבורית.
מותה
חסקינה נפטרה בת 55 ונקברה בקבר של חברה קדישא ברחוב טרומפלדור בתל אביב. היא הותירה אחות, ד"ר אסתר (פירה) חסקינה. בהספד אודותיה נאמר:
סיון רהב-מאיר
סיון אסתר רהב-מאיר (נולדה ב-2 ביולי 1981, ל' בסיוון ה'תשמ"א) היא עיתונאית, כתבת חדשות, פובליציסטית ומנחת טלוויזיה ורדיו ישראלית. מגישת "שש עם" בחדשות 12.
קורות חיים
סיון אסתר רהב נולדה ברמת השרון, לאריה ולרונית רהב, וגדלה כחילונית. קרויה על שם החודש העברי שבו נולדה. בגיל שש עברה עם משפחתה להרצליה, והחלה לכתוב בעיתוני הילדים "צ'ופר" ו"פשוש". כשהייתה בת שמונה אובחנה כמחוננת, ולמדה בפרויקט המחוננים בעירה בבית הספר שמואל הנגיד. בתיכון למדה בפרויקט "רמות" שבתיכון רוטברג. הנחתה תוכניות טלוויזיה בטלוויזיה החינוכית, בהן תוכנית הילדים "בננה בום" לצדו של מיכאל הנגבי, "זומביט" בנושאי מחשוב. שימשה כתבת נוער ותחקירנית בעיתונים "כולנו", "ראש 1" ו"קלפים פתוחים" בטלוויזיה הלימודית. ראיינה בטלוויזיה את ראש הממשלה יצחק רבין ואת שר החוץ שמעון פרס, השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "בשידור חי עם דן שילון" ובתוכנית "הראשון בבידור" עם דודו טופז.
לימים סיפרה שבעקבות רצח רבין, זמן קצר לאחר שראיינה אותו, החלה במסע להכרת היהדות. כשהייתה בת 17 יצא לאור ספרה הראשון, "מדריך לעיתונאי הצעיר". בגיל 18 סיימה את לימודיה לתואר ראשון במדע המדינה ובניהול באוניברסיטת תל אביב. בשנות לימודיה באוניברסיטה חזרה בתשובה, בעקבות קריאת ספרים של ישעיהו ליבוביץ, נחמה ליבוביץ, הרב סולובייצ'יק והרב קוק. לפני שירותה בצה"ל, למדה במשך שנה במכינה קדם-צבאית בית ישראל.
בגלי צה"ל שימשה ככתבת לענייני רווחה וקליטה ולענייני משפט ולענייני דתות. עם שחרורה בשנת 2002, מונתה לכתבת לענייני דתות בערוץ 2, ולאחר מכן מונתה לכתבת לענייני משפט. בהמשך החלה להנחות את מגזין האקטואליה היומי של חברת החדשות של ערוץ 2 "שש עם", שאותו היא הגישה לסירוגין עם עודד בן-עמי.
בשנת 2003 נישאה לפובליציסט ושדרן הרדיו ידידיה מאיר. בשנת 2005 הוציאה עם בעלה את הספר "ימים כתומים" (הוצאת ידיעות אחרונות), שמאגד שמונה ראיונות עם דמויות מהציונות הדתית, בהן הרב אליקים לבנון, דוד לנדאו, תא"ל הרב ישראל וייס, הרב שלמה אבינר, מוטי זיסר ואחרים. הספר עוסק בעיקרו בהיבטים של תוכנית ההתנתקות בעיניהם של המרואיינים.
בשנת 2006 החלה להגיש יחד עם גידי גוב, ואחר-כך עם דני קושמרו, את תוכנית הבוקר של "קשת" "יום חדש" לאחר פרישתה של שירי ארצי. באוקטובר 2008 חשפה את דבר מעברו של לב לבייב ללונדון.
באוקטובר 2009 מונתה לתפקיד הכתבת בכנסת, והחליפה את עמית סגל, שעבר באופן זמני לתפקיד הכתב באירופה. החל משנת 2009 משדרת עם בעלה בגלי צה"ל תוכנית אישית בשם "סוף שבוע זוגי", מדי יום שישי בשעה 12:00.
במרץ 2011 ראיינה רהב-מאיר באופן בלעדי את שרה נתניהו. בריאיון הגיבה נתניהו לראשונה לביקורת נגדה. בין היתר, ראיינה גם את משה טלנסקי, הרב עובדיה יוסף, ענת קם, ארקדי גאידמק, לב לבייב ושולה זקן. רהב-מאיר חשפה את נישואי יגאל עמיר ללריסה טרימבובלר.
רהב-מאיר כותבת טור שבועי "פרשות השבוע" ב"המוסף לשבת", המוסף הפוליטי של "ידיעות אחרונות".
נבחרה על ידי "גלובס" לאשת התקשורת האהובה בישראל ועל ידי המגזין ליברל לאחד מ-50 המשפיעים בישראל, באתר "ליברל". עיתון הג'רוזלם פוסט בחר בה לאחת מ-50 היהודים המשפיעים בעולם.
מונונוקיוס
מונונוקיוס (שם מדעי: Mononykus; פירושו "טופר אחד") הוא סוג דינוזאור בעל אגן דמוי לטאה שחי בקרטיקון לפני 70 מיליון שנה. מאובניו נמצאו במונגוליה ב-1993 ותוארו על ידי החוקר אלטנרגל פירל.
סיון רהב-מאיר
קורות חיים
במרץ 2016 זכתה במכרז של משרד החינוך להנחיית חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי, אך ויתרה על התפקיד, לאחר שנודע לה כי המנחה הקודם של החידון, אבשלום קור, מעוניין להמשיך להגישו, ושקיבל את ההודעה על החלפתו לאחר 28 שנים, במסרון. ביום העצמאות 2016 הנחתה את טקס הדלקת המשואות לצדו של השחקן עמוס תמם.
מונונוקיוס
מאפיינים
דינוזאור זה היה הולך על שתיים באורך 1 מטר והיה בעל טופר יחיד ברגליו הקדמיות ומכאן שמו. היה לו מקור ארוך ודק ובו שיניים קטנות דמויות מחטים שאיתם הוא צד חרקים, לטאות ויונקים קטנים. הוא נע במהירות עם רגליו שדמו לרגלי יען וייתכן שגופו כוסה בנוצות. עיניו הגדולות עזרו לו לראות בחושך. היה לו זנב קצר, וייתכן שעטור נוצות.
סיון רהב-מאיר
קורות חיים
ב-2023 הייתה הנואמת המרכזית באירוע הסיום של כינוס השלוחות של חב"ד בניו ג'רזי.
מונונוקיוס
מאפיינים
מבנה זרועותיו היו קצרות ובעלות טופר יחיד וייתכן שכך הוא הצליח לשבור קני טרמיטים. על פי הסבר זה הוא ניזון בעיקר מחרקים.
סיון רהב-מאיר
שיעורי תורה
מאז החל השיעור הוזמנה רהב-מאיר לדבר על פרשת השבוע ועל אקטואליה בין היתר בפורום מטכ"ל, במוזיאון הסובלנות בלוס אנג'לס ובכנס הוועד היהודי-האמריקאי בווושינגטון די. סי.
ב-2021 זכתה בפרס ירושלים על הנגשת עולם התורה ופרשת השבוע בזווית אקטואלית.
חיים אישיים
סיון רהב-מאיר מתגוררת בירושלים בשכונת משכנות האומה, בעלה הוא העיתונאי ידידיה מאיר, ולהם חמשה ילדים. באוגוסט 2019 עברה עם משפחתה לניו יורק, כשליחת "המזרחי העולמי", שם היא לימדה, הרצתה וסיקרה את יהדות אמריקה. במרץ 2020 היא שבה ארצה עם משפחתה עקב מגפת הקורונה.
זכויות להט"ב בעומאן
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בעומאן כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים. פעילות הומוסקסואליות מוגדרת כפלילית ונושאת עונש של עד שלוש שנות מאסר דה יורה, אם כי דה פקטו, דיווחים הצהירו על כך שמקרי העמדה לדין מגיעים לביתי משפט רק אם מדובר באירועים של "שערורייה ציבורית".
תנאי מחיה
בספטמבר 2013 פורסם כי כל מדינות שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ הסכימו לדון בהצעה להקמת בדיקות כלשהן לא ידועות שיהוו מבחן על מנת לאסור כניסת זרים הומוסקסואלים. עם זאת, הדאגה מביקורות בינלאומיות על רקע אירוח המונדיאל 2022 בקטר, וחשש למחלוקת במקרה שאוהדי כדורגל המוגדרים כלהט"ב יהיו מוקרנים, גרמו למדינות להתחרט לגבי תכנון המבחן ולהתעקש כי "מדובר בהצעה בלבד". מאוחר יותר נחשף כי הצעה זו באה ממדינת כווית.
הצמיד של אופירה
הצמיד של אופירה הוא ספר ילדים מאת רבקה מגן שיצא בשנת 1981 בהוצאת עם עובד, הספר זיכה את מגן בפרס אשמן לספרות ילדים של "הארץ שלנו".
הספר הומחז בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער וזכה בפרס הבמה להצגות ילדים ונוער כהצגה הטובה של השנה.
הסיפור "התפקיד הראשי" מתוך הספר "הצמיד של אופירה" הומחז והועלה בשנת 2013 כהצגה בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
אריסתווי
אֵרִיסְתָווִי (בגאורגית: ერისთავი שפירושו המילולי ראש עם: ארי - עם, תאווי - ראש) הוא תואר אצולה גאורגי פיאודלי, התואם במעמדו לסטרטגוס או הדוכס הביזנטיים. בעליו היה שליט פרובינציה גדולה ובהיררכיה המעמדות הגאורגיים הוא היה שלישי מלמעלה אחרי מלך ומתאווארי - נסיכים שליטים. בעל התואר היה מופקד על דגל הקרב לפי תפקידו ולבש בגד, טבעת, חגורה וחנית מיוחדים וכמו כן היה לו סוס מגזע מיוחד.
התואר נתן את שמם לחמישה בתי אצילים שהוסמכו כנסיכים לאחר השתלטות רוסיה על האזור במאה ה-19. ברוסיה הם מוכרים כ"נסיכי אריסטוב" אם כי מוצאם של כל אחד מהם שונה.
JWT
JWT (ראשי תיבות באנגלית של: JSON Web Token) הוא תקן להעברת מידע חתום בין שני צדדים בפורמט JSON .יחידות המידע, המכונות לעיתים טענות (Claims), מיוצגות כאובייקט של JSON. JWT הוא תקן פתוח שפורסם על ידי ארגון IETF ב-.
השימוש הנפוץ ב-JWT הוא ליצירת אסימון גישה (Access Token) המשמש לאימות של "טענות" כגון שם משתמש, וסיסמה. לאחר שהשרת אימת את זהות הלקוח הוא יכול ליצור אסימון המאשר שזהות הלקוח אומתה ולספק את האסימון ללקוח. הלקוח יכול, לאחר מכן, להשתמש באסימון כאות המאשר שזהותו אומתה ובכך לקבל הרשאה לבצע פעולות. האסימונים חתומים באמצעות מפתח ייחודי של השרת, כך שהשרת או כל גורם שמחזיק עותק של המפתח, מסוגלים כל אחד בנפרד לוודא שהאסימון לגיטימי.
האסימונים תוכננו להיות קצרים, בטוחים להעברה ב URL, ושמישים במיוחד בדפדפני אינטרנט בהקשר של SSO (שימוש במספר רב של מערכות באמצעות מפתח יחיד). "טענות" JWT משמשות באופן טיפוסי כדי להעביר את הזהות של משתמשים מאומתים בין "מְסַפֵּק הַזֶּהוּת" (Identity Provider) לבין "נותן השירות" (Service Provider), או כל סוג אחר של טענות (כלומר פריטי מידע) הנדרשים כחלק מתהליך עסקי כלשהו. אסימונים יכולים להיות גם חתומים דיגיטלית לאימות זהות השולח ומוצפנים. (להסתרת תוכן האסימון מפני המשתמש וצד ג' אשר מאזין לתקשורת)
JWT מסתמך על סטנדרטים קיימים של JSON, כמו: JWS (ראשי תיבות של JSON Web Signature) המפורסם כ- ו-JWE (ראשי תיבות של JSON Web Encryption) המפורסם כ-.
מבנה
להודעת JWT בדרך כלל יש שלושה חלקים: כותרת (header), תוכן (payload), חתימה (signature). הכותרת מזהה את האלגוריתם המשמש כדי ליצור את החתימה, לדוגמה: מציין כי מפתח זה נחתם באמצעות HMAC-SHA256.
החתימה מחושבת על ידי קידוד base64 של הכותרת והתוכן ושרשורם של תו מפריד של נקודה ('.'): לכלול הכל יחד, החתימה מקודדת ב base64. שלושה חלקים נפרדים משורשרים באמצעות נקודות:
טענות (claims) סטנדרטיות
השדות הבאים יכולים לשמש בכותרות אימות:
מימושים
מימושים של JWT קיימים, בין השאר, על Clojure, .NET, Go, Haskell, Python, Node.js, Java, JavaScript, Lua, Perl, PHP, Ruby, Rust, Scala, Erlang, Common Lisp  ו Elixir.
ג'ון פרנסיס דייוויס
סר ג'ון פרנסיס דייוויס (באנגלית: Sir John Francis Davis; בסינית: 戴維斯; 16 ביולי 1795 - 13 בנובמבר 1890) היה מושלהּ השני של הונג קונג וחבר במסדר האמבט.
קורות חיים
דייוויס היה בנו של סמיואל דייוויס (Samuel Davis).
בשנת 1813 הצטרף דייוויס לחברת הודו המזרחית הבריטית ומונה לתפקיד מנהלי במפעל של החברה בקנטון. בשל ידיעת השפות שלו הצטרף לוויליאם אמהרסט בשליחותו לפקינג בשנת 1816. לאחר שובו מפקינג שב לקנטון והמשך לעבוד במפעל החברה שם עד שמונה למנהלו בשנת 1832. בשנת 1834 מונה יחד עם ויליאם נאפייר למנהלן של אזור סין של חברת הודו המזרחית.
בשנת 1822 נבחר כחבר החברה המלכותית בשל מחקריו על תרבות סין.
ב-8 במאי 1844 מונה כמושל השני של הונג קונג ומפקד כוחות הצבא הבריטי במושבה. דייוויס היה מושל לא פופולרי בקרב תושבי הונג קונג והסוחרים הבריטים שסחרו בה בשל המיסים הרבים שהטיל; חיכוכים אלה עם התושבים הביאו להתפטרותו ב-21 במרץ 1848. בתקופת כהונתו החלו מרוצי הסוסים במושבה, שהפכו למוסד תרבותי במושבה ולאחד מסמליה. דייוויס ערך את מפקד האוכלוסין במושבה (על פיו התגוררו בה 23,988 תושבים).
בשנת 1845 קיבל את התואר ברונט, ב-1854 הצטרף כאביר מפקד במסדר האמבט וב-1876 קיבל תואר דוקטור במשפט אזרחי מאוניברסיטת אוקספורד.
דייוויס נפטר ב-13 בנובמבר 1890, בגיל 95.
אז'דרכו
מאובני היצור התגלו באוזבקיסטן ברחבי מדבר קיזילקום. הוא הגיע לגובה 2 מטר ולמוטת כנף של 4-5 מטרים. היצור היה בעל צוואר ארוך ולסתות דמויות מקור וחסרי שיניים. בשל מבנה עצמותיו הוא לא היה יכול לכופף את צווארו למטה, אך יכול היה להוריד אותו במידה מסוימת. ייתכן שהוא צד דגים ויצורי מים בדומה לגיזרן המודרני בגריפה של המים ושלייה של מה שנתפס במקורו.
גופו הגדול דרש ממנו לדאות כדי להיות באוויר והוא לא היה מסוגל לרפרף או לנוע באוויר דומם אלא רק על ידי רוחות שמנשבות תחת כנפיו. כמו כן הוא לא היה מסוגל לשחות.
יענקל'ה הרשקוביץ
יענקל'ה (יעקב) הרשקוביץ (22 ביולי 1910, אפטא - 25 במרץ 1972, לודז') היה זמר רחוב בתקופת השואה בגטו לודז'.
חייו
הרשקוביץ' היה פזמונאי וזמר יהודי, זמר רחוב בגטו לודז'. הוא היה חייט במקצועו.
הרשקוביץ' נולד באופטוב ועבר ללודז' עם משפחתו לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1938. עם משפחתו היה אסיר בגטו לודז'. בספטמבר 1942, במהלך "השפרה הגדולה", הועברו יהודי לודז' לרצח בחלמנו.
לאחר המלחמה חזר ללודז' והמשיך לכתוב ולהלחין. בשנת 1966 הוקלטו יצירותיו על ידי תחנת הרדיו הפולנית בלודז'. אחת מהן נשמרה בספריית הקלטות של תחנת הרדיו הפולנית בלודז'.
הוא התחתן והוליד שני בנים.
לאחר האירועים האנטישמיים במרץ 1968 בפולין, כאשר יהודים רבים היגרו מרצון או בכפייה, הוא נשאר במדינה. אבל לא הרגיש בטוח. בשנת 1972 התאבד. הוא נקבר בבית הקברות היהודי החדש בלודז' ברחוב בראקה.
הנצחה
בשנת 1999 נעשה סרט אנימציה בן 50 דקות בשם "המלך והליצן" (על שם שיר נשמה בגטו לודז'), בבימוי אלעד דן ויוסי גודארד, עם מוזיקה של אבי בנימין. בסרט מופיעים רומקובסקי והרשקוביץ.
ב-5 בספטמבר 2012, לרגל חגיגות 70 שנה ל"שפרה", בוצעה הקרנת בכורה פולנית לסרטו של דוד קאופמן "שיר גטו לודז': סרט תיעודי חוגג את הטרובדור המורדים הפולנים", על חייו ויצירתו של הרשקוביץ.
מרים מוח'תיאר
רקע
מרים מוח'תיאר שייח' הייתה בת למשפחה צבאית, ונצר למשפחת אצולה שייח' ית ידועה מפאנו אקיל, שבסינד. היא השלימה את לימודיה בבתי ספר צבאיים ממלכתיים, בקראצ'י, ושיחקה כדורגל במועדון בלוצ'יסטן יונייטד, עמה השתתפה באליפות פקיסטן בכדורגל נשים. מוח'תיאר סיימה את הכשרתה כטייסת קרב בפקיסטן חיל האוויר בשנת 2014, יחד עם עוד שש נשים. היא הייתה בפעילה בעבודת צדקה, ותמכה בבית ספר לילדים עניים.
מותה
ביום שלישי ה-24 בנובמבר 2015, מוח'תיאר ומפקד הטייסת סאקיב עבאסי היו במבצע אימונים שגרתי, כאשר כשל טכני במטוס FT-7PG שלהם גרם להתרסקות סמוך לקונדיאן שבמחוז פנג'אב. שני הטייסים נפלטו לפני שהמטוס התרסק. עבאסי, שנפלט כשמונה שניות לפני מוח'תיאר, נפצע באורח קל. אך מוח'תיאר נפטרה מפצעיה בבית החולים הצבאי אליו פונתה. על פי דובר חיל האוויר, היא נפלטה בגובה נמוך מידי. על פי הקונצנזוס בבדיקות המקרה, מוח'תיאר יכלה לשרוד אם הייתה מפעילה מוקדם יותר את מושב המפלט, אך רצתה קודם להתפנות מן האזור המיושב מעליו טסו. מותה של מוח'תיאר הוכרז כ"שהדאת" (מות קדושים) על ידי חיל האוויר, אשר דיווח ששני הטייסים "טיפלו במקרה החירום החמור באופן מקצועי ובאומץ, וניסו להציל את המטוס עד לרגע האחרון. קצינת הטייס מוח'תיאר יכלה להציל את חייה... אך שני הטייסים החליטו לקחת את הסיכון ולהמשיך להטיס את המטוס הנופל עד שייצא מאזור האוכלוסייה הצפוף, ובמיוחד כדי להציל את בית הספר שם".
פרסים
ועדת הביטחון של הסנאט של פקיסטן (SSCD) המליצה על הענקת פרס למוח'תיאר מטעם המדינה. הוענק לה הפרס הצבאי טמגהא-א-בסלט, פרס מבצעי אשר ניתן על ידי נשיא פקיסטן לאנשי צבא עבור מעשי גבורה ומסירות תוך כדי ביצוע חובתם.
מארק קלי
תחילת דרכו
מארק אדוארד קלי הוא בנם של ריצ'רד ופטרישיה קלי, שוטרים לשעבר. הוא נולד ב-21 בפברואר 1964, אורנג', ניו ג'רזי, ארצות הברית, וגדל בווסט אורנג', ניו ג'רזי. קלי סיים לימודי תיכון ב-1982. בשנת 1986 סיים בהצטיינות יתרה תואר במדעים בהנדסה ימית וחובלות (nautical science) מאקדמיית צי הסוחר של ארצות הברית. בשנת 1994 השלים תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים.
בצי האמריקאי
בדצמבר 1987, קלי התגייס לצי האמריקאי והפך לטייס קרב. הוא התאמן על המטוס הקרב A-6E. לאחר סיום האימונים הוא הוצב לטייסת הקרב 115 (VA-115) המוצבת בבסיס חיל הנחתים ב-איוואקוני, יפן. כמו כן הוא ביצע שני סבבי קרב אל המפרץ הפרסי על גבי נושאת המטוסים מידוויי. במהלך שירותו, הוא ביצע 39 טיסות מבצעיות במהלך מלחמת המפרץ.
עם השלמת התואר השני, קלי השתתף בבית הספר של טייסי ניסוי בין התאריכים יוני 1993 עד יוני 1994. סף הכל הוא צבר למעלה מ-5,000 שעות בטיסה על יותר מ-50 כלי טיס שונים ויש לו למעלה מ-375 נחיתות על גבי נושאות מטוסים.
במהלך שירותו הצבאי קיבל מספר רב של פרסים ואותות הכרה, בינם שתי מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, ארבע מדליות אוויר, אות לגיון ההצטיינות, צלב התעופה המצוינת ועוד.
קלי המשיך להיות משויך לצי האמריקאי גם בזמן שירותו בנאס"א. לאחר 4 טיסות מעבורת, ב-1 באוקטובר 2011, קלי פרש מהצי האמריקאי ומנאס"א.
בנאס"א
מארק קלי ואחיו התאום סקוט נבחרו יחדיו לכיתת האסטרונאוטים של נאס"א ב-1996. במהלך שירותו בנאס"א הוא השתתף בארבע טיסות מעבורת החלל, בשהות מצטברת של 54 ימים, 2 שעות ו-4 דקות בחלל.
STS-108
משימת STS-108 הייתה להביא לתחנת החלל הבינלאומית ציוד ואספקה, להביא את משלחת 4 לתחנת החלל ולהחזיר את משלחת 3 מתחנת החלל, לאחר ששהו 117 יום בתחנה. המעבורת גם הביא חלקי חילוף למדחסים של מודול זבזדה, והליכון חדש לאימון האסטרונאוטים. קלי ומומחית המשימה לינדה גודווין תמכו בהליכת החלל להתקנת מודול רפאלו, המודול הרב תכליתי להכלת ניסויים בין התחנה והמעבורת בתחנת החלל.
משימת המעבורת נמשכה 11 יום, 19 שעות, 36 דקות ו-45 שניות. המעבורת עגנה בתחנת החלל 7 ימים, 21 שעות ו-24 דקות.
STS-121
בשנת 2006, טס קלי לחלל שוב על גבי טיסת מעבורת החלל דיסקברי לתחנת החלל הבינלאומית בטיסת המעבורת STS-121.
מטרותיה העיקריות של המשימה הן לבחון את בטיחות הטיסה ולשפר טכניקות שהוצגו לראשונה במשימת STS-107 (אסון הקולומביה), בנוסף לחדש אספקה, ציוד, ולהביא את האסטרונאוט תומאס רייטר מטעם סוכנות החלל האירופאית לתחנת החלל הבינלאומית. השיגור התבצע בהצלחה בניסיון השיגור השלישי ב-4 ביולי 2006 בשעה 14:37:55, לפי שעון מזרח ארצות הברית (יום העצמאות האמריקאי). קלי היה טייס המעבורת.
במהלך המשימה קלי הקיף את כדור הארץ 202 פעמים, ושהה בחלל בשהות מצטברת של 12 יום, 18 שעות, 37 דקות ו-54 שניות. המעבורת עגנה בתחנת החלל במשך 8 ימים, 19 שעות ו-16 דקות.
STS-124
STS-124, הייתה המשימה הראשונה שבה קלי פיקד על משימת מעבורת החלל. המשימה, הייתה משימה של מעבורת החלל דיסקברי, נועדה לחבר לתחנת החלל הבינלאומית את מעבדת הניסויים היפנית, "קיבו" ("תקווה" ביפנית), שהיא בעלת זרוע רובוטית עצמאית משלה, מתוצרת יפן. חלק מדוחס האוויר של יחידה זו הגיע במשימה הקודמת, STS-123 ויתרת החלקים הגיעו במשימת STS-127. בנוסף, הוכנסו למעבורת חלקים לתיקון השירותים בתחנת החלל שנשברו בשבוע שקדם לשיגור.
המעבורת שוגרה ב-31 במאי 2008, בשעה 21:02:12 UTC. במהלך השיגור, כן השיגור LC-39A במרכז החלל קנדי ספג נזק רב מהחלקים שנפלו ונשירת קצף בידוד ממכל הדלק במהלך השיגור.
קלי היה הראשון שנכנס לתחנת החלל, וכשהוא נכנס הוא צחק, "אתם מחפשים שרברב?", בהתייחסו לשירותים שבורים.
המשימה הזו סימנה את הפעם הראשונה שבן זוג של חבר קונגרס אמריקאי מכהן טס לחלל.
במהלך המשימה המעבורת הקיפה את כדור הארץ 218 פעמים, בשהות מצטברת של 13 ימים ו-18 שעות.
STS-134
קלי מונה להיות מפקד המשימה האחרונה של מעבורת החלל אנדוור בטיסת STS-134.
ב-11 בינואר 2011, אשתו של קלי, חברת הקונגרס גבריאל גיפורדס, נפצעה אנושות בניסיון התנקשות. ב-13 בינואר, הכריזה נאס"א על מפקד מחליף למשימה, פרדריק וו. סטרקואו, למקרה שמארק קלי לא יוכל להמריא בעקבות מצבה של אשתו. לאחר שיפור במצבה ויציאתה מתרדמת, נאס"א הודיעה ב-4 בפברואר 2011, כי קלי יישאר כמפקד המשימה.
התכנון המקורי היה לשגר במהלך משלחת 26 לתחנת החלל, שבה אחיו של מארק, האסטרונאוט סקוט קלי שהה בתחנת החלל הבינלאומית והשיגור היה צריך לאפשר את המפגש הראשון של קרובי משפחה בחלל, אולם דחיות שונות ועיכוב במשימת STS-133 שלפני משימה זו גרמו לכך שסקוט קלי שב לכדור הארץ לפני שיגור המעבורת. ניסיון השיגור הראשון של המעבורת היה ב-29 באפריל 2011. גיפורדס, הצליחה לנסוע לפלורידה לקראת השיגור יחד עם הנשיא אובמה. אולם השיגור נדחה שוב. STS-134 שוגרה ב-16 במאי 2011, בשעה 12:56:28 UTC.
המשימה נועדה להביא את גלאי AMS02, חלקי חילוף, מיכל גז בלחץ גבוה ואנטנות S-band לתחנת החלל. הצוות ביצע מספר הליכות חלל מהתחנה.
המשימה נמשכה במשך 15 יום, 17 שעות, 38 דקות ו-51 שניות, מתוכם המעבורת עגנה בתחנת החלל במשך 11 ימים, 17 שעות ו-41 דקות.
ברכה מאפיפיור
ב-22 במאי, סוכנות החלל האירופית וסוכנות החלל האיטלקית ארגנה שיחה בין האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר תחנת החלל הבינלאומית (שני אסטרונאוטים איטלקים שהו באותו זמן בחלל, רוברטו ויטורי היה חלק מצוות המעבורת, ופאולו נספולי היה בתחנת החלל). אירוע זה סימן את הפעם הראשונה שהאפיפיור דיבר אסטרונאוטים במהלך משימתם בחלל. במהלך השיחה שלו האפיפיור העניק ברכה מיוחדת ל-12 האסטרונאוטים בתחנת החלל, בירך גם את אשתו של קלי, ואיחל לה החלמה מהירה מניתוח הראש שעברה שבוע לפני כן, וכן איחל תנחומים לנספולי שאמו נפטרה קצת לפני כן.
פרישה מנאס"א
לאחר השלמת משימת STS-134, ב-21 ביוני 2011, קלי הודיע כי הוא עוזב את נאס"א וחיל האוויר החל מ-1 באוקטובר, כדי לעזור לאשתו להתמקד בשיקום מפציעתה.
משימת שהות שנה בחלל של אחיו
ב-2015, אחיו התאום של קלי, סקוט קלי החל משימה של שהות שנה בחלל על תחנת החלל הבינלאומית. הוא חזר לארץ ב-1 במרץ 2016, לאחר 340 ימים בחלל. תוך כדי המשימה ואחריה, האחים עברו שלל בדיקות רפואיות כדי להשוות איך השהות בהחלל השפיעה לעומת שהות מקבילה על פני כדור הארץ.
הרעיון לבחון ולהשוות בין סקוט ואחיו התאום מארק הועלה כהכנה למסיבת עיתונאים לאחר שסקוט נבחר למשימת שהות שנה בחלל. במסגרת זו החלה נאס"א לבדוק הצעות למחקר השוואה בין סקוט לאחיו, בו תבחן ההשפעה של שהות ממושכת בחלל על הגוף, בהשוואה לאחיו שנשאר על כדור הארץ. עם זאת, לא ציפו מאחיו לשמור על אותו משטר אכילה (כלומר לא הגבילו אותו לאכילת אוכל זהה) או אותו משטר ספורט. במסגרת המחקר, מארק עבר 6 בדיקות מקיפות שונות, וסקוט עבר 11 בדיקות.
לאחר חזרתו לארץ התגלה כי סקוט קלי גבה ב-5 ס"מ במשך השהות בחלל, אולם הוא צפוי לחזור בחזרה לגובהו המקורי בעקבות השפעות הכבידה של כדור הארץ.
כסופר
קלי פרסם מספר ספרים יחד עם אשתו: ב-2011 הוא הוציא יחד עם אשתו וג'פרי זסלו את הספר גבי: סיפור של אומץ, אהבה וחוסן ספר אוטוביוגרפי אודות ניסיון ההתנקשות וההחלמה הראשונית. רוב הספר כתוב בקולו של קלי, עם אחרית הדבר של גיפורדס.
ב-2014, גיפורדס וקלי גם כתבו במשותף את מספיק: המאבק שלנו כדי לשמור על אמריקה בטוחה מפני אלימות אקדחים.
בנוסף, קלי כתב מספר ספרי ילדים: הספר הראשון, מאוסטרונאוט (Mousetronaut, משחק מילים המשלב עכבר=mouse עם המילה אסטרונאוט) יצא בשנת 2012, עם איורים של כריס פיין. הספר הגיע לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס. ספר המשך, מאוסטרונאוט טס למאדים יצא בשנת 2013.
יועץ בתחום החלל
ב-28 במרץ 2012, SpaceX הודיעה כי מארק קלי יהיה חלק עצמאי בטיחות המייעצת פאנל המורכב המובילים הטיסות לחלל מומחי הבטיחות.