cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני
יסוד שני: פירוק נשק
מנגד, כמה מן הממשלות, במיוחד אלה של מדינות לא גרעיניות השייכות למדינות הבלתי-מזדהות, פרשו את הפרק הרביעי כמטיל דרישה ברורה על המדינות החותמות. להשקפתן, הפרק הרביעי יוצר התחייבות רשמית וחד-משמעית של המעצמות הגרעיניות לפירוק נשק גרעיני והן טוענות כי המעצמות הפרו את התחייבותן על פי האמנה. כמה ממשלחות המדינות לוועידה על פירוק הנשק הניחו הצעות לסדר היום לפירוק נשק גרעיני מוחלט ועולמי, אולם עד היום לא גובשה אמנה המשקפת גישה זו.
יסוד שלישי: אנרגיה גרעינית לצורכי שלום
כיוון שמעטות מן המעצמות ומן המדינות שלהן כורים גרעיניים להפקת חשמל, מוכנות להפסיק לחלוטין את השימוש בדלק גרעיני, בא היסוד השלישי של האמנה כדי לספק מסגרת לשימוש באנרגיה גרעינית לצורכי שלום בתנאים שיקשו על השימוש בדלק גרעיני לצורך פיתוח כלי נשק.
חלק מן המדינות החתומות על האמנה פירשו את הפרק הרביעי באמנה כמקנה זכות להעשרת אורניום לצורך דלק גרעיני. אולם נראה כי אפשרות זו נותנת פתח להעשרת אורניום במידה המאפשרת שימוש בו לנשק גרעיני וקשה להבחין באמצעים משפטיים בין שני התהליכים הללו. האמנה מכירה בזכותה המוחלטת של מדינה עצמאית להשתמש באנרגיה גרעינית לצורכי שלום, אולם מגבילה זכות זו של המדינות החתומות "בהתאם לפרק הראשון והשני" באמנה (ההתחייבות למניעת הפצת נשק גרעיני שהוא היסוד הראשון לאמנה). כיוון שלצורך הפעלת כור גרעיני ליצור חשמל, עם קירור מים, יש צורך בדלק אורניום מועשר, המדינות שבשטחן כורים אלה חייבות להעשיר אורניום או לרכוש אורניום מועשר בשוק הבינלאומי. מכאן עשויה לצוץ מחלוקת כאשר מדינה טוענת כי היא מפתחת תהליכי העשרת אורניום לצורך שימוש בכור גרעיני ליצור חשמל, אולם אין עדיין ברשותה כור כזה, כפי שאירע במקרה של קוריאה הצפונית ואיראן. מוחמד אל-בראדעי מנהל הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית כינה את התפשטות יכולות העשרת האורניום בעולם "עקב אכילס" של משטר מניעת הפצת הנשק הגרעיני. נכון לשנת 2007, 13 מדינות בעולם הן בעלות יכולת להעשיר אורניום.
מבין המדינות הבלתי גרעיניות החתומות על האמנה כולן נמנעו מלפתח כלי נשק גרעיניים. אולם, קוריאה הצפונית הפרה את האמנה, פרשה ממנה וביצעה ניסוי בנשק גרעיני. איראן הואשמה בניסיון לפתח כלי נשק גרעיני ולוב ניהלה תוכנית סודית לפיתוח נשק גרעיני בטרם נטשה ניסיון זה בחודש דצמבר 2003. העובדה כי באזורים מסוימים נמצא כי כל המדינות השכנות אינן מפתחות נשק גרעיני, אף שלעיתים ברשותן כורים לצורכי שלום, הפחיתה את הלחץ הקיים על כל מדינה אחרת באזור לפתח נשק גרעיני משלה. במובן זה, האמנה השיגה את מטרתה.
מוחמד אל-בראדעי, ראש הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, אמר כי קיימות 40 מדינות בעולם שהיו יכולות לפתח נשק גרעיני אילו חפצו בכך.
הפרקים העיקריים באמנה
הפרק הראשון דן בהתחייבותן של מדינות בעלות נשק גרעיני (בעת חתימת האמנה) וקובע: "כל מדינה חברה באמנה בעלת נשק גרעיני מתחייבת שלא להעביר לכל צד אחר כלי נשק גרעיניים או כל מתקן גרעיני נפיץ או שליטה בכלי נשק כאלה או מתקנים נפיצים, באופן ישיר, או עקיף; וכן לא לסייע, לעודד, או לאפשר בכל דרך שהיא למדינה שאינה בעלת נשק גרעיני לייצר או לרכוש כלי נשק גרעיניים או כל מתקן גרעיני נפיץ, או שליטה בכלי נשק כאלה או מתקנים נפיצים."
מנגד, הפרק השני מטיל חובה על מדינות שאינן בעלות נשק גרעיני (בעת החתימה) שלא לשנות את מעמדן באמנה: "כל מדינה חברה באמנה שאינה בעלת נשק גרעיני מתחייבת שלא לקבל משלוח מכל משלח שהוא של כלי נשק גרעיניים או כל מתקן גרעיני נפיץ או שליטה בכלי נשק כאלה או מתקנים נפיצים, באופן ישיר, או עקיף; לא לייצר או לרכוש כלי נשק גרעיניים או מתקנים גרעיניים נפיצים אחרים, וכן לא לבקש או לקבל כל עזרה בייצור של כלי נשק גרעיניים או מתקנים גרעיניים נפיצים."
הפרק השלישי יוצר את מסגרת הפיקוח על מדינות שאינן בעלות נשק גרעיני, למניעת הפצת הנשק: "כל מדינה חברה באמנה שאינה בעלת נשק גרעיני מתחייבת לקבל את אמצעי הפיקוח, כפי שיוגדרו בהסכם שינוסח וייכרת עם הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית בהתאם לחוק הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית ולמערכת הפיקוח של הסוכנות, זאת כדי להבטיח את מילוי מחויבויותיה תחת אמנה זו מתוך הנחה של מניעת תיעול אנרגיה אטומית משימושים לצורכי שלום לכלי נשק גרעיניים או מתקנים גרעיניים נפיצים אחרים...".
הפרק השישי מטיל על המדינות בעלות נשק גרעיני לקיים משא ומתן בתום לב ליישום אמצעים יעילים לצורך הפסקת מרוץ החימוש הגרעיני ופירוק נשק גרעיני. זאת, באמנה שתחתם בין המדינות.
הפרק העשירי קובע את זכותה של מדינה לפרוש מן האמנה, בהתראה של שלושה חודשים. הפרק קבע לאמנה תחולה של 25 שנה, אולם זו הוארכה בשנת 1995.
היסטוריה
הכוח המניע מאחורי ניסוח האמנה היה הדאגה הגוברת בעולם שבו מדינות רבות אוחזות בנשק גרעיני. מצב המלחמה הקרה בין שתי המעצמות הגדולות, ארצות הברית וברית המועצות, אשר הרתיע את הצדדים מלעשות שימוש בנשק גרעיני, היה מצב שברירי ביותר. הימצאותן של כלי נשק גרעיניים בידי מדינות נוספות הפחיתה את ביטחון העולם והגבירה את הסיכוי כי מלחמה גרעינית עלולה לפרוץ בטעות, או עקב שימוש בלתי מורשה, או עקב הסלמה של עימות מקומי בקנה מידה קטן יחסית אשר יתדרדר לעימות גרעיני.
על רקע זה הציעה אירלנד את האמנה והיא נפתחה להצטרפות בשנת 1968. פינלנד הייתה הראשונה שהצטרפה לאמנה. עד שנת 1992 הצטרפו לאמנה כל חמש המעצמות הגרעיניות. בשנת 1995 חודשה האמנה ובוטל תאריך תפוגתה (בשנת 1996 נכרתה האמנה למניעת ניסויים גרעיניים). כמה מן המדינות שהצטרפו לאמנה ויתרו על תוכניות לפיתוח נשק גרעיני שפעלו בשטחן. דרום אפריקה ניהלה תוכנית לפיתוח נשק גרעיני, על פי דיווחים לא מאומתים תוכנית זו פעלה בשנות ה-70 בתמיכת ישראל ובשנת 1979 בוצע ניסוי של פיצוץ גרעיני באוקיינוס האטלנטי (תקרית ולה). דרום אפריקה חתמה על האמנה בשנת 1991. בעקבות הצטרפותה לאמנה הסכימה דרום אפריקה לפיקוח של הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית ובפיקוח הסוכנות פורקה היכולת הגרעינית המלחמתית של דרום אפריקה. בשנת 1994 הכריזה הסוכנות כי אין עוד בדרום אפריקה תוכנית לנשק גרעיני.
Let It Go (שיר דיסני)
Let it Go (בעברית: לעזוב) הוא שיר מתוך סרט האנימציה "לשבור את הקרח" של חברת וולט דיסני, שהולחן ונכתב על ידי בני הזוג קריסטן אנדרסון-לופז ורוברט לופז. את השיר בסרט ביצעה השחקנית והזמרת אידינה מנזל תוך גילום דמותה של המלכה אלזה, שנוטשת את ממלכתה לאחר שכוחותיה בשליטת קרח ויצירתו נחשפים בפומבי. בהרים היא מבינה שאין היא צריכה להסתיר עוד את כוחותיה הקסומים, ומצהירה על עצמה חופשית מהמגבלות והחוקים להם נדרשה לציית מילדות בעקבותיהם.
האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני
ישראל והאמנה
מדינת ישראל נוקטת במדיניות של עמימות בכל הנוגע לתוכנית הגרעין שלה, והיא אחת המדינות הבודדות שלא חתמה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
ליבאניוס
חייו
ליבאניוס נולד למשפחה משכילה בעלת השפעה באנטיוכיה. בגיל ארבע עשרה החל את לימודי הרטוריקה, שעבורם פרש מהחיים הציבוריים והתמסר לפילוסופיה.
האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני
ישראל והאמנה
בשנת 2018 הוצעה הצעת חוק על ידי חברי הכנסת ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי וג'מעה אזברגה בה נאמר כי על ישראל לחתום על האמנה הבינלאומית בדבר מניעת הפצת נשק גרעיני, ולאפשר פיקוח בינלאומי על הכור בדימונה.
Let It Go (שיר דיסני)
הזוג לופז כתב שירים רבים עבור הסרט, אשר לבסוף סוננו על ידי דיסני וירדו מהפרק, אולם לאחר שנכתב Let It Go הוא היה לשיר הראשון שנכנס לרשימת ההשמעה שלו. הזוג מספר שהמפיקים והכותבים נהגו לתקשר באמצעות הסקיצה הראשונית של העלילה, ושם ראו השניים מקום שבו כתוב "השיר ההורס של אלזה", אשר היה מיועד למנגינה שתחבר בין הכוח והמהומה הפנימיים של הדמות. הצמד שאב את השראתו מסרטים שנוצרו בתקופת הרנסאנס של דיסני כגון "היפה והחיה" ו"בת הים הקטנה", ומזמרים ואמנים, כמו ליידי גאגא, איימי מאן, אדל, אבריל לאבין (אלבומה השני אף נקרא Let Go) והזמרת-כותבת היהודית-אמריקאית קרול קינג. אנדרסון-לופז מנמקת על כך ש"השיר היה על לשחרר את העבר, ואת הכוחות. לכן, כרקע, הקשבנו לזמרים ה'סובלים', כאלה שמדברים על לשמור סודות ועל דברים שהם מפחדים או מתביישים בהם", ושכשטיילה עם בעלה בפארק פרוספקט שבניו יורק היא חשבה "ממקום של אימו", טיפסה על שולחן פיקניק, שדימה את מסע הטיפוס ההררי של אלזה בסרט, וכך נולד השיר.
ליבאניוס
חייו
ליבאניוס השתמש באומנויות הרטוריקה שלו כדי לקדם מטרות פרטיות ופוליטיות שונות. הוא תקף את הלחצים הקיסריים הגוברים על התרבות העירונית המסורתית שנתמכה ונשלטה על ידי המעמדות הגבוהים המקומיים. ידוע שהוא מחה נגד רדיפות עובדי האלילים באימפריה הרומית המאוחרת. בשנת 386 הוא פנה ללא הצלחה לקיסר תאודוסיוס הראשון למניעת חורבן מקדש באדסה, וקרא לסובלנות ולשימור המקדשים כנגד רדיפה מצד נזירים נוצרים, שלטענתו:
חיבוריו ששרדו של ליבאניוס, הכוללים למעלה מ-1,600 מכתבים, 64 נאומים ו-96 פרוגימנסמאטות (תרגילים רטוריים), הם בעלי ערך כמקור היסטורי לעולם המשתנה של המאה ה-4 המאוחרת. נאומו "תשובה לאריסטידס בשם הרקדנים" הוא אחת העדויות החשובות ביותר של המחול הרומי, במיוחד של הז'אנר בעל הפופולרית העצומה המכונה "פנטומימה". הנאום הראשון שלו הוא נרטיב אוטוביוגרפי, שנכתב לראשונה בשנת 374 ושונה במהלך חייו, תיאורו של מלומד המסתיים כיומנו הפרטי של גולה זקן. פרוגימנסמה 8 היא סיכום דמיוני של תיק התביעה נגד רופא המואשם בהרעלת כמה ממטופליו.
Let It Go (שיר דיסני)
Let It Go הפך עד מהרה לאחד הלהיטים הגדולים ביותר של דיסני עד עתה, ועל פי IFPI, ארגון המייצג את תעשיית התקליטים ברחבי העולם, הוא נמכר בכ-10,900,000 עותקים בכל העולם בשנת 2014, עובדה אשר זיכתה אותו גם בתואר האלבום החמישי הכי נמכר של אותה השנה, וגם כאחד מהסינגלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. קטע ביצוע השיר של מנזל מתוך הסרט התפרסם באתר יוטיוב ב-6 בדצמבר 2013 וזכה עד כה ליותר מ-2 מיליארד צפיות. בנוסף התפרסמה גרסת קריוקי של השיר כחודש לאחר מכן, שזכתה למספר צפיות דומה.
ליבאניוס
חייו
על אף שליבאניוס לא היה נוצרי, תלמידיו כללו נוצרים בולטים כמו יוחנן כריסוסטומוס ותאודור ממופסואסטיה. על אף ידידותו עם הקיסר יוליאנוס הכופר הוא הפך לפרפקט פרטוריאני של כבוד על ידי הקיסר הנוצרי תאודוסיוס הראשון.
מגעיו עם יהודים
בתוך הנאום ה-20, שכוון אל הקיסר תאודוסיוס הראשון, משווה ליבאניוס את רחמיו של הקיסר על העיר אנטיוכיה להתנהגותם של שליטים קודמים, ובהם "אביו של טיטוס" (אספסיאנוס), אותו הוא מגנה על כך שבהיותו מפקד הצבא הרומי בגליל, הפר את הבטחתו לתושבי טריכאי. ליבאניוס התייחס בדבריו לאירוע המסופר אצל יוסף בן מתתיהו, שבסופו הוציא אספסיאנוס להורג כ-1,200 יהודים, זקנים וחלשים.
Let It Go (שיר דיסני)
לשיר קיימת גם גרסת פופ שבוצעה על ידי הזמרת דמי לובאטו, אשר הייתה לפסקול הרשמי של הסרט והושמעה במהלך כתוביות הסיום שלו, ואף התווסף אליו וידאו קליפ בכיכובה.
ליבאניוס
תביעה נגד דיירים על אדמתו
אחד מנאומיו של ליבאניוס נישא ככל הנראה בפני הקיסר תאודוסיוס הראשון כדי ליידעו על ההשלכות הרעות של המצב בו כפרים ודיירים היו שמים עצמם תחת חסותם של מפקדים צבאיים באמצעות קנייתה, ובכך מפריעים לסדר החברתי הקיים. ליבאניוס מציג כדוגמה למצב זה, עימות עם דיירים יהודים על אדמתו, שבמשך שלושה דורות עיבדו אותה אך עתה דרשו לשנות את מעמדם. ליבאניוס תבע אותם למשפט והשופט הורה על מאסרם, אולם היהודים קיבלו את חסותו של מפקד צבאי מקומי: הם סיפקו לו מזון תמורת עזרתו. בעקבות התערבותו, פסק השופט לטובתם. ליבאניוס מתייחס אליהם בפנייתו כ"יהודים אופייניים מאד". ניתן להסביר את הביטוי הזה כרמז לכך שהיהודים היו ידועים כעם מרדני. אזכור זה לגבי אופיים הלאומי נעשה במסורת האנטישמיות היוונית-רומית העתיקה.
קשריו עם נשיא הסנהדרין
אולם בניגוד לעימות עם הדיירים היהודים, נראה מתוך התכתבויותיו כי ליבאניוס שמר על יחסי ידידות טובה עם נשיא הסנהדרין (ביוונית כונה "פטריארך") ועם הקהילה היהודית באנטיוכיה. במכתביו לנשיא היהודי בארץ ישראל, אף מתגלה סימפתיה קלה ליהודים ולסבלותיהם. ליבאניוס פונה אליו במילים המעידות על כבוד רב והכרה בסגולותיהם של הנשיא עצמו ושל עמו. ניתן אולי להסביר רגשות אלה בתחושת האחווה לנוכח הסכנה שבה מצאו עצמם היהודים וה"הלנים" תחת עול הקיסרים הנוצרים. בשום מקום בהתכתבות לא מצוין שמו של ה"פטריארך" וגם לא מצוין במפורש שמדובר ביהודי, אולם זה נראה כמעט ודאי שהמכותב הוא נשיא יהודי ולא פטריארך נוצרי. כמה מן המכתבים רומזים על כך שהנשיא הפעיל כוח והשפעה העולים אפילו על אלו של המושל האזרחי של פלשתינה. מעמד כזה יכול להתאים רק להנחה שהמכותב של ליבאניוס היה נציגו של בית הלל. נראה כי המושל הילאריוס הודח בשל התנהגות בלתי נאותה וכי הנשיא היה מעורב בהדחה. ליבאניוס אינו מנסה לנקות את המושל מאשמה, אולם מפציר בנשיא לסייע לו. נראה כי הנשיא היה חבר קרוב של ליבאניוס ורוב ההתכתבות מכילה מכתבי המלצה, שבהם ליבאניוס מבקש טובה עבור חבריו, שכמה מהם היו מוכרים גם לנשיא. מתוך ההתכתבויות ניכר כי ליבאניוס מחשיב את הנשיא היהודי כבעל חינוך יווני, כפי שנראה מתוך האזכורים במכתביו של דמויות מההיסטוריה היוונית ומהמיתולוגיה היוונית, ללא הסבר נלווה. לדברי מנחם שטרן, הנשיא איתו התכתב ליבאניוס בשנים 388–393 היה ככל הנראה רבן גמליאל החמישי. באחד המכתבים ליבאניוס פונה ל"פטריארכים", ברבים, ונראה כי הוא היה מוכר גם לחברי סנהדרין אחרים, איתם שיתף לעיתים פעולה.
Let It Go (שיר דיסני)
הגרסה של דמי לובאטו
Let It Go (בעברית: לשחרר/לעזוב את זה) הוא הפסקול המזוהה עם סרט האנימציה "לשבור את הקרח" מבית היוצר של חברת דיסני. השיר בוצע במהלך הסרט על ידי הזמרת אידינה מנזל, אולם הפסקול שלו התבצע על ידי הזמרת האמריקאית דמי לובאטו, והוא יצא כסינגל ב-21 באוקטובר 2013 דרך חברת התקליטים וולט דיסני רקורדס, הנמצאת בבעלותה של חברת וולט דיסני.
ליבאניוס
קשריו עם נשיא הסנהדרין
במכתב הממוען לפריסקיאנוס, מושל פלשתינה, מספר לו ליבאניוס על סערה שקמה בקרב קהילת יהודי אנטיוכיה, בעקבות החדשות על כך ש"איזה בן-בליעל זקן אחד" שהיה בעבר ראש הקהילה (ארכון) והודח על ידה בשל התנהגות רודנית, עומד לחזור לכהן במשרה. לדברי ליבאניוס, יהודי אנטיוכיה מאמינים כי המינוי נעשה בהוראת "ארכון הארכונים" (כפי הנראה, נשיא הסנהדרין), בעקבות בקשתו של פריסקיאנוס, שאינו מודע לאופיו של ראש הקהילה לשעבר, והם שביקשו ממנו לכתוב בשמם למושל.
Let It Go (שיר דיסני)
הגרסה של דמי לובאטו
ההחלטה להפיק את הסינגל Let It Go נתקבלה לאחר שהשיר נכתב והוצג בפני דיסני. כותבי השיר קריסטן אנדרסון-לופז ורוברט לופז, שהם גם בעל ואישה, בחרו את הזמרת האמריקאית וכוכבת הנוער של דיסני לשעבר דמי לובאטו, שעדיין נכללת ברשימת האומנים של חברת התקליטים הוליווד רקורדס בבעלותה של דיסני, לבצע גרסת כיסוי לשיר שיהיה הפסקול של הסרט. אנדרסון-לופז מסבירה שלובאטו נבחרה בשל אופי חייה האישיים: "יש לה עבר שרמת הפתיחות שלה לגביו דומה למסע שאלזה עוברת בסרט, של לשחרר את העבר החשוך והאפל, להשאיר אותו מאחור ולהמשיך קדימה בכל הכוח". לובאטו מצהירה על השיר כי "אפשר להתחבר אליו כל כך בקלות. אלזה מסתירה את הזהות שלה; היא גדלה להיות מי שהיא באמת ומקבלת סוף סוף את החוזק והכוחות הקסומים שלה. במקום להסתיר את זה, כמו שעשתה במשך כל החיים, היא משחררת הכל ומחבקת את זה".
הביקורות על הסינגל קטלו אותו ברובן, בהכרח בהשוואה לגרסתה של מנזל, כאשר הן שמות דגש בעיקר על ההגשה, שלדעתם הייתה חלשה יותר בגרסתה של לובאטו. הסינגל כבש את המקום ה-38 בלבד במצעד המוזיקה האמריקאי בילבורד הוט 100, בעוד שגרסתה של מנזל טיפסה עד למקום ה-5 באותו המצעד, אמנם עדיין הגיע למעמד של פלטינה כפולה. נכון ל-10 באפריל 2014, הסינגל של לובאטו נמכר ביותר ממיליון עותקים ברחבי ארצות הברית.
הבדלים בין הגרסאות
בעוד שבגרסתה של מנזל הסולם הוא לה במול מז'ור, הגרסה של לובאטו מתבצעת במפתח סול - מפתח הסופרן, כאשר המנעד הקולי שלה בשיר נע בין סול באוקטבה השלישית למי באוקטבה החמישית במקלדת פסנתר. רוברטו לופז מסביר ש"השיר שוכתב קלות במילותיו עבור גרסתה של לובאטו, וחלק שלם מגרסתה של מנזל אף נשמט לחלוטין במהלך השכתוב", ואנדרסון-לופז מוסיפה ואומרת כי "הביצוע של לובאטו טיפה יותר מטאפורי, אם כי שתי הגרסאות נותנות את אותה התחושה של לשחרר לחופשי את כל האנרגיה העצורה שבפנים".
וידאו קליפ
הסינגל לווה בווידאו קליפ, אשר יצא שבוע וחצי לאחר שחרורו ב-1 בנובמבר 2013. בווידאו משתתפת לובאטו כאשר במקביל נראים קטעים מן הסרט. בתמונת הפתיחה של הווידאו רואים את לובאטו ישובה בגלימה שחורה (בהשראת התקופה) על רצפה בתוך אחוזה נטושה וקודרת, שדומה במראה לארמון בסרט של הדמויות הראשיות, כאשר כל הרהיטים מכוסים בסדינים לבנים. בהמשך נראית לובאטו פושטת את הבגד העליון מעליה, מעשה סימבולי לשמו של השיר. היא נראית מטיילת באחוזה עד שהיא מגיעה לחדר ובו פסנתר כנף. עד מהרה היא מתיישבת לידו ומתחילה לנגן כאשר נראים עליו ומסביבו דפים רבים מפוזרים מכל עבר. לקראת סוף הווידאו, לובאטו נראית פורצת את אחת מדלתות האחוזה ומעיפה את הסדינים הלבנים שמעל הרהיטים, כאשר הפעם צבע גלימתה הוא לבן, ואור שחודר אל האחוזה הופך אותה לזוהרת. הווידאו הופק על ידי דקלן וייטבלום, וקיבל עד כה כ-522 מיליון צפיות.
הופעות חיות
מנזל היא המובילה בהופעות עם השיר, בעיקר בתוכניות הפריים טיים, אולם לובאטו הספיקה להופיע עם השיר באירועים חשובים, כמו ערב הגאלה של משפחת המלוכה הבריטית אשר הכנסותיו נתרמות, ובאירועים פחות חשובים אך משמעותיים, כמו ספיישל טלוויזיוני ביום חג המולד המתקיים מדי שנה בחסות חברת וולט דיסני, שמשודר מאתר הנופש של דיסני דיסניוורלד שבאורלנדו, פלורידה. בנוסף נכנס השיר לרשימת ההשמעה של לובאטו בשני סיבובי ההופעות האחרונים שלה, 'Neon Lights Tour' ו-'Demi World Tour'.
השיר והקהילה הגאה
השיר תואר כמדמה יציאה מהארון. השיר הפך להמנון עבור הקהילה הגאה שאימצה אליה את דמותה של אלזה. בסרט רמיזות נוספות לקהילה הלהט"בית, כגון הרגע שבו פוגשת הנסיכה אנה במוכר בתחנת דרכים המציג בפניה את משפחתו השוהה בסאונה וכוללת גבר מבוגר ומספר ילדים, ובקטע סיום במהלך הכתוביות בו ענק הקרח האימתני, מרשמלו, מוצא את כתר הנסיכה, מניח אותו על ראשו וזוכה לשלווה.
בוג'אק
חבל בּוּגָ'אק, הידוע גם בכינוי "דרום בסרביה", הוא חבל ארץ על חוף הים השחור בין הנהרות דניסטר ודנובה. כעת החבל שייך לאוקראינה, שאליה הוא מקושר בשני גשרים מעל לדניסטר. החבל גובל במולדובה וברומניה ובמהלך ההיסטוריה היה חלק מנסיכות מולדובה, מהאימפריה העות'מאנית, מהאימפריה הרוסית ומרומניה.
החבל הוא ערבה וכיום הוא מחולק ל-9 נפות הכוללות 481,000 תושבים.
לימני
לימני (בצרפתית: Limagne ) הוא מישור גדול באזור אוברן, מזרחית לעיר קלרמון-פראן שבדרום-מרכז צרפת. המישור משתרע בעמק הנהר אלייה, ויובלו, הנהר, בקצה. הוא שוכן כולו במחוז פוי-דה-דום שבחבל אוברן-רון-אלפ. לעיתים משתמשים במונח כדי לכלול אותו ושלושה מישורים נרחבים פחות (Langeac, Brioude ו-Issoire), הנמצאים גם הם לאורך עמק האלייה, ובמקרה זה הוא מכונה גראן לימני (Grande Limagne) כדי להבדיל אותו מהאחרים.
חרות ישראלי
חרות ישראלי (נולדה ב-1939) היא פסנתרנית ישראלית, זוכת פרס רובינשטיין.
לימני
יחד עם שן דה פוי הוכרז העתק לימני כאתר מורשת עולמית טבעי ב-2 ביולי 2018 בשם "הזירה הטקטונית שן דה פוי - העתק לימני".
חרות ישראלי
חרות ישראלי למדה באקדמיה למוזיקה בתל אביב אצל אמה גורוכוב ואחר נסעה לצרפת שם המשיכה את לימודיה בקונסרבטואר של פריז.
לימני
אטימולוגיה
אטימולוגיה עממית גורסת שמקור השם מלטינית "לקוס מגנוס" (Lacus Magnus), כלומר "אגם גדול", בהתייחס ל"אגם הגדול שכיסה את האזור. הוא התייבש בהדרגה, קיבל צורה של ביצה ענקית (במאה ה-17, עדיין היו מקרי טביעה באגם) לפני שנוצר המישור הפורה הנוכחי".
סביר יותר כי לימני נובע מהתחילית לים (lim), "לימון, בוץ", המזכירה את ההיסטוריה של האזור כמכוסה באגם.
חרות ישראלי
ישראלי הופיעה כסולנית עם רבות מן התזמורות בישראל, ברסיטלים ובטלוויזיה, וכן הקליטה לקול ישראל. במשך השנים ניגנה יצירות של מלחינים ישראלים מן השורה הראשונה בביצועי בכורה, בהן יצירות שהוקדשו לה. בשנת 1983 הופיעה במערב ברלין ובשנים 1993-1994 ערכה סיור קונצרטים בדרום אמריקה (ארגנטינה, ברזיל, פרו וקולומביה).
לימני
אקלים
השפעת התבליט חשובה מאוד בגלל סידור המכשולים ההרריים (בכיוון צפון / דרום). סידור זה, בניצב לתנועה הכללית ממערב למזרח של האטמוספירה המאפיינת את קווי הרוחב של צרפת, הוא מקור היובש היחסי של לימני.
חרות ישראלי
בשנים 1993 ו-1997 השתתפה בסמינרים בינלאומיים למוזיקה קאמרית בת זמננו ביהוד. "דואו אביבית", צמד שהקימה עם הכנרת חיה לבני יצא לסבב הופעות במקסיקו (1993), קרואטיה (1999) וסבב נוסף בקרואטיה וסלובניה (2002). "דואו אביבית" הופיע כחלק מרביעיית "מעיין הזהב" בפסטיבל לתרבות יהודית בשטרסבורג בשנת 2000. בשנים 2001-2004 הופיעה על במות שונות ברחבי ארצות הברית.
לימני
אקלים
מאפיין אקלימי זה הוא תוצאה של השפעה עקב התבליט, זהו אפקט פן (רוח יבשה הנושבת במורד מדרון צל גשם בצד הנגדי למשב האוויר). הקומונה, השוכנת בלימני, היא אחד האתרים היבשים ביותר בצרפת, עם 530 מילימטרים גשם בשנה.
לימני הוא אכן אחד האזורים שבהם נמצא אחד משיעורי הגשמים הנמוכים ביותר בצרפת.
גאולוגיה
מישורי לימני הם אגנים של משקעים מתקופת האאוקן העליון ועד המיוקן התחתון. הם חלק מהקבוצה הגדולה של אגני מערב אירופה הנרחבים (בקע מערב אירופה) הכוללים גם את, עמק הרון, ו. אגנים קנוזואיקונים אלה ממוקמים מול הקשת האלפינית, בדרך כלל מקבילים אליה ונוצרו במהלך הקימוט האלפיני. השקיעה הייתה הגדולה ביותר בבקע לימני, שם היא הגיעה במערב ל-2,000 מטר (שיא השקיעה הגיע ל-2,700 מטרים אנכית מעל העיר, ישירות מעל להעתק). לימני הוא רק גראבן למחצה (רק העתק אחד במערבו והמישור עולה בהדרגה בכיוון מזרח). בקע זה התמלא במשקעים שמקורם בעיקר ביבשת: המילוי היה ברצף, תוצרי סחיפה (חולות, ארקוזה), משקעים בלגונה (חוואר-גבס), משקעים במים מלוחים (חוואר), ואז משקעים באגם (אבני גיר ביטומניות מקומיות). משקעים אלה תואמים את תפקודו של אגן לגונה-אגמי עם חדירה של הים לאזור בגיל ה העליון (29 מיליון שנים לפני זמננו) שמקורו ככל הנראה מדרום.
היסטוריה
המונח לימני מתאר מישור פורה קטן בסביבה הררית, מילה שמקורה כנראה מלטינית לימוס (limus) שפירושה בוץ.
עם שחר החקלאות, האגם המקורי הגדול התמלא זה מכבר. שכבת האדמה העליונה הייתה עשירה אז בחומרים אורגניים ובחולות געשיים היורדים מהשרשרת הגעשית הצעירה של שן דה פוי, שהתערבבו עם שכבות החוואר ואבני הגיר שמקורם מהשיקוע הארוך.
בסוף העת העתיקה, בתקופה של ארגון חברתי חלש, גרם הניקוז הסתום לכיסוי השדות בבוץ בכל אירוע גשמים עז. במשך קרוב ל-1,500 שנים, על רקע חברתי בעייתי (מלחמות, חוסר יציבות פוליטית, מגיפות וכו'), ניסו התושבים לביית את סביבתם על ידי ניקוז הביצות שלהם, המאמצים העיקריים מתוארכים למאות ה-17 וה-18 (ייבוש הביצות העיקריות) והמאה ה-19. רק בעקבות יישום תוכנית לימני (Plan Limagne) משנת 1968, הפך הניקוז למושלם ופונקציונלי, ובכך הפך מישור זה לאחד הפוריים ביותר באירופה.
כלכלה
הבקר והמטעים נעלמו כיום, והוחלפו על ידי דגנים, טבק או סלק סוכר רווחיים יותר, עם תשואות דומות לאלה של האזורים החקלאיים העשירים האחרים של צרפת כמו בוס ו.
על הגבעות המנקדות את המישור נותרו מעט כרמים, שרידים מעטים ואנקדוטלים ממה שהיה לפני המשבר הגדול שגרמה מגפת הפילוקסרה במחצית השנייה של המאה ה-19, אחד האזורים המייצרים העיקריים של יין השולחן בצרפת.
סעדיה בהט
סעדיה בהט (בוקשיצקי) (נולד ב-27 ביולי 1928) הוא מהנדס ואמן ישראלי.
ביוגרפיה
בהט נולד בשנת 1928 באליטוס שבליטא. הוא שרד את השואה (גטו וילנה, מחנות אסטוניה, מחנה הריכוז שטוטהוף, צעדת המוות מערבה), ובתחילת שנת 1946 עלה דרך צרפת לארץ ישראל ונקלט על ידי עליית הנוער במשק הפועלות בפתח תקווה. בשנת 1947 התגייס לפלמ"ח. תחילה שירת בהכשרת "גזר", ולאחר מכן שויך לגדוד החמישי בחטיבת הראל ולחם במסגרת פלוגה א' ופלוגה ג'. השתתף בליווי שיירות, מבצע נחשון וכיבוש שועפאט ושייח ג'ראח. הוא נפצע במהלך הקרב בבית נשאשיבי. לאחר מכן הוכשר כמפקד, והצטרף לפלוגה ג' כסמל מחלקה. בתפקיד זה הוא נותר עד תום הלחימה ועסק בקליטה ואימון אנשי גח"ל ופיקוד עליהם בלחימה, כולל במבצע חורב ובקרבות נוספים בחזית הדרום.
לאחר המלחמה שוחרר בהט והיה בין מייסדי קבוצת "עמלים" בתל גזר, שממנה יצא ללימודי הנדסה בטכניון. לאחר לימודיו (1952–1956) התקבל לעבודה ברפא"ל. עבודתו נמשכה עד פרישתו לגמלאות, בשנת 1993. במהלך 37 השנים היה בהט איש מחקר ופיתוח, ראש יחידה לפרויקטים ביטחוניים ומהנדס מחקר ראשי של לוחמת יבשה. בשנים 1973–1975 למד לימודי הנדסה מתקדמים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) שבארצות הברית. על עבודתו ברפא"ל הוא זכה בשני פרסי רפא"ל ובפרס ביטחון ישראל.
לאורך שנות חייו עסק באמנות, החל בגילוף בעץ במחנות הריכוז בשואה ודרך סדנאות וחוגים ברישום, בציור ובפיסול במהלך שנותיו בישראל. בשלוש תקופות שונות שהה בהט בשבתון בארצות הברית, כחוקר אורח באוניברסיטת סטנפורד, ובמהלך תקופות אלו הוא גם השתלם בלימודי אמנות. בשנת 1967 הוצגה בעיר מגוריו קריית ביאליק תערוכת יחיד הראשונה מעבודותיו. בתחום הפיסול הוא עוסק בחומרים שונים, בהם אבן, עץ ומתכת. בשנת 1989 התקבל בהט לאגודת הציירים והפסלים בישראל.
בשנת 1993, עם פרישתו מרפא"ל, החל לעסוק באמנות באופן נרחב. 26 תערוכות יחיד נוספות של עבודותיו הוצגו במקומות שונים בישראל ומחוצה לה. הוא השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות בארץ, בארצות הברית, ביפן, בצרפת, באיטליה ובאוסטריה. 19 פסלי החוצות שלו נמצאים, בין היתר, באוניברסיטת סטנפורד, בלימסול שבקפריסין, במכוני רפא"ל וביישובים ברחבי הארץ. כמו כן הוא זכה פעמיים בפרס הרמן שטרוק מטעם עיריית חיפה (1996, 2009), בציון לשבח על הצעתו לתחרות בינלאומית לאנדרטה "ירושלים דליטא" (1990), במקום שלישי בסימפוזיון הבינלאומי לפיסול שהתקיים במעלות-תרשיחא (1999) וכן בפרס על מפעל חיים בפררה, איטליה.
חיים אישיים
בשנת 1955 נישא בהט ליהודית (לבית מיכלין), ולהם שלושה ילדים.
ג'ון בויד (חייל)
ג'ון ריצ'רד בויד (באנגלית: John Richard Boyd; 23 בינואר 1927 - 9 במרץ 1997) היה קולונל אמריקאי יוצא חיל האוויר של ארצות הברית אשר היה לסופר ותאורטיקן צבאי מוביל.
ביוגרפיה
בויד נולד וגדל באירי, פנסילבניה. בשנת 1945 התגייס לצבא ארצות הברית ושימש כמדריך שחייה ביפן. בשנת 1948 פרש מן הצבא והשלים שני תארים ראשונים מאוניברסיטת אייווה והמכון הטכנולוגיה של ג'ורג'יה. בשנת 1951 שב לשירות צבאי בחיל האוויר של ארצות הברית. הוא השלים קורס טיס כטייס קרב ולחם במלחמת קוריאה כטייס F-86 סייבר. עם שובו לארצות הברית, אף שלא זקף לזכותו שום הפלה או קרב, נעשה למדריך לקרבות אוויר בבית הספר לטיס לנשק של חיל האוויר. לאחר מכן שירת במספר תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1975 סיים את שירותו ופרש לגמלאות בדרגת קולונל. לאחר פרישתו נעשה לסופר, אסטרטג ותאורטיקן צבאי מוביל. בין היתר פיתח את מעגל קבלת החלטות ש ה-OODA שכלל ארבעה שלבים: התבוננות, התמצאות, החלטה ופעולה (באנגלית: observe, orient, decide, and act, developed ).
אקרמן
היסטוריה
היישוב נוסד בידי מלחים יוונים ממילטוס בשם "ניקוניה" במאה החמישית לפני הספירה, במאה הרביעית לפני הספירה הייתה שם מושבה פניקית בשם "אופיוזה" וחי בה עם הנרבים שעזבו את המקום בגלל ריבוי הנחשים. בתקופתו של הרודוטוס המקום נקרא "טיראס" (Τύρας) וחי בו עם התיריטים. בורביסטה כבש את המקום בשנת 300 לפני הספירה וצירף אותו לדאקיה, אך מאוחר יותר חזר להיות מושבה יוונית. הרומאים כינו אותו בשם "המבצר הלבן" (Album Castrum) או "אלבה יוליה" (Alba Iulia) (בלי קשר לעיר אלבה יוליה שברומניה). המקום נהרס בפלישת ההונים, בשנת 375 והתחדש בשנת 545 בשם "טוריס" (Turris). הביזנטינים כינו אותו בשם "אספרון" (Asperon), שם יווני שמשמעותו "לבן", והקומנים, שבאו בעקבות הפצ'נגים, קראו למקום "אקליבה" (Acliba). היוונים (בני האימפריה הביזנטית) שבו עם השמות "העיר הלבנה" (Λευκόπολης), "המבצר הלבן" (Ασπρόκαστρον) ו"המבצר השחור" (Μαύροκαστρον), בלשון סגי נהור, שם שזכה לאיותים הלטיניים Maurocastrum ו-Moncastrum, איותים שהובילו לשמות האיטלקיים שניתנו על ידי בני ג'נובה ששלטו במקום במאה ה-14, "מונקסטרו" (Moncastro) ו"מאורוקסטרו" (Maurocastro). הרומנים בני נסיכות מולדובה, שכבשו את המקום בשנת 1407, בתקופתו של אלכסנדרו הטוב, הוסיפו את גרסתם, "צ'טאטיה אלבה" (Cetatea Albă) שמשמעותה היא "המבצר הלבן". הטורקים, הפעם העות'מאנים, שבו בשנת 1450 והביא את השם ששלט בכיפה זמן רב מכל השמות האחרים, "אקרמן" (Akkerman). העיר עברה ידיים כמה פעמים בין המולדובנים ובין הטורקים, אך האחרונים נשארו אדוני המקום ברציפות בין השנים 1484–1812. משנת 1812 המקום עבר לידי האימפריה הרוסית, אשר שלטה באזור עד להתפרקותה ב-1917. רומניה ניצלה את התפרקות האימפריה הרוסית והשתלטה על בסרביה בכלל ועל אקרמן בפרט. בתקופת השלטון הרומני הוחזר שמה המולדבי של העיר - "צ'טאטיה אלבה" (Cetatea Albă).
בשנת 1826 נחתם באקרמן הסכם הקרוי הסכם אקרמן, בין האימפריה הרוסית ובין האימפריה העות'מאנית בנושא הדרך למינוי השליטים בנסיכות מולדובה וולאכיה.
הקהילה היהודית
במחצית הראשונה של המאה ה-15, כתב נזיר נוצרי בשם גריגורה צמבלאק (Grigore Ţamblac) או סמבלאק (Samvlac) את סיפור חייו של "הקדוש יון החדש", שסבל עינויים קשים בעיר אקרמן, שבסיומם נקשר לזנבו של סוס פראי שגרר אותו על פני רחובות העיר עד לשכונת היהודים. בהזדמנות זו מוסיף הנזיר כמה אגדות על היהודים. ספר זה תורגם לרומנית בשנת 1645 ותוכנו פורסם בשנת 1884 בכתב עת להיסטוריה. על פי חישובי ההיסטוריונים הרומנים, התרחש האירוע לפני שנת 1320, כך שבמועד זה מספר היהודים בעיר הצדיק קיומה של שכונה נפרדת. לפי דעתו של ההיסטוריון היהודי, הרב ד"ר אברהם מאיר הלוי, מקורם של יהודי אקרמן בבני העם הכוזרי שהתגיירו במאה ה-8.
הקהילה היהודית של אקרמן גדלה מאוד בתקופת שלטונה של האימפריה הרוסית. לפי מרשם האוכלוסין שבוצע בשנת 1897 התגוררו בעיר כ-5600 יהודים. היהודים היוו כ-20% מאוכלוסיית העיר. פרעות המאות השחורות לא פסחו על העיר - בפוגרום שבוצעה על ידם בשנת 1905 נרצחו 8 יהודים וכמה עשרות נפצעו.
בין היהודים שהתגוררו באקרמן נמנים יעקב שמואל טרכטמן - העסקן והעיתונאי העברי; משה אברמסון - איש העלייה הראשונה; ובנו, טוביה אברמסון - ממתנדבי הגדודים העבריים, חבר גדוד העבודה וארגון השומר, ברוך קמין, שהיה מצנחני היישוב וחבר הכנסת ונעמי הנריק - פסלת ישראלית, שפסלה את אנדרטת פורצי הדרך לירושלים.
בעיית וייטהד
בתורת החבורות, בעיית וייטהד היא השאלה הבאה: האם כל חבורה אבלית A שעבורה מתקיים התנאי, היא חבורה אבלית חופשית? (הסימון מתייחס לפונקטור הנגזר Ext). בעיה זו נחשבה לאחת הבעיות המרכזיות בתורת החבורות, עד שהתברר ב-1971 שהיא בלתי כריעה במסגרת האקסיומות הרגילות של תורת הקבוצות.
פירושו של התנאי הוא שכל הרחבה, מתפצלת. במילים אחרות, לכל חבורה אבלית B ואפימורפיזם שהגרעין שלו הוא חבורה ציקלית אינסופית, קיים מונומורפיזם  כך שההרכבה f\circ g היא העתקת הזהות של A. אם A מקיימת תנאים אלו, היא נקראת חבורת וייטהד. בעיית וייטהד, אם כך, שואלת האם כל חבורת וייטהד היא חופשית (אין לחבורות האלה קשר לחבורות או ).
את השאלה הציג ג'ון וייטהד בשנות החמישים, בהקשר לבעיית Cousin השנייה. תשובה חיובית עבור חבורות בנות מנייה ניתנה זמן קצר אחר-כך. ההתקדמות בקשר לחבורות גדולות יותר הייתה איטית, והבעיה נחשבה לאחת החשובות ביותר באלגברה.
ב-1973 הראה שהרן שלח שהבעיה בלתי תלויה באקסיומות הרגילות של תורת הקבוצות, אקסיומות ZFC. ביתר פירוט, הוא הוכיח ש:
אם מניחים שאקסיומות ZFC יוצרות מערכת עקבית, אז גם המערכת הכוללת את אקסיומת הבנייה, שקובעת שכל הקבוצות ניתנות לבנייה, היא עקבית. מצד שני, אקסיומת מרטין עקבית עם שלילת השערת הרצף. יחד, שתי התוצאות מראות שבעיית וייטהד אינה ניתנת להכרעה.
תוצאה זו הייתה לחלוטין בלתי צפויה. קיומן של טענות בלתי כריעות היה ידוע מאז 1931, כאשר קורט גדל הוכיח את משפט אי השלמות שלו. עם זאת, דוגמאות לטענות כאלה, שהבולטת שבהן היא השערת הרצף, היו בדרך כלל מוגבלות לתחומי תורת הקבוצות. הפעם הכתה אי-השלמות באחד המבצרים של המתמטיקה המודרנית, תורת החבורות.
ב-1980 הראה שלח שגם אם מניחים את השערת הרצף, בעיית וייטהד נשארת בלתי כריעה. כמה וכמה תוצאות אחרות של אי-כריעות עבור בעיה זו המחישו באופן חד את התלות של התאוריה של החבורות האבליות שאינן בנות מנייה, באקסיומות של תורת הקבוצות שמעליהן מוגדרות החבורות.
דני פילת'
דניאל לויד דייבי (Daniel Lloyd Davey), המוכר בשם הבמה דני פילת' (Dani Filth) זמר בלאק מטאל אנגלי, סולן להקת קריידל אוף פילת'. קנה לעצמו שם בעולם המטאל, בזכות צרחותיו המתבצעות בקול דק וגבוה באופן קיצוני.
ביוגרפיה
דני פילת' נולד ב-25 ביולי 1973 בהרטפורד שבאנגליה, תחת השם דניאל לויד דייבי.
דני פילת' היה חבר במספר להקות, ביניהן The Lemon Grove Kids, PDA ו-Feast of Excrement.
בשנת 1991 הקים את להקת הבלאק מטאל קריידל אוף פילת', אשר לכבודה הוא לקח לעצמו את שם הבמה "פילת'". פילת' הוא כותב המילים והסולן של קריידל, והוא גם חבר הלהקה היחיד שנשאר מהקמתה.
דני פילת' כתב ספר עם גאבין באדילי בשם The Gospel of Filth: A Black Metal Bible. בשנת 2001 שיחק פילת' בסרט קריידל אוף פיר ("Cradle Of Fear").
טריומף ליוברצי
טריומף הוא מועדון כדורסל רוסי מהעיר ליוברצי שבמחוז מוסקבה, שהתקיים בשנים 2007–2014. בשיאו העפיל לגמר היורוצ'אלנג בשנת 2014.
הקבוצה אירחה את משחקי הבית שלה בהיכל הספורט טריומף, ליוברצי, בן 4,000 המושבים.
היסטוריה
מועדון טריומף נוסד בקיץ 2007, אך למעשה הוא מהווה המשכה של קבוצת דינמו מחוז מוסקבה שהתקיימה במשך חמש שנים ואירחה את משחקיה בליוברצי. הקבוצה הקודמת, דינמו מחוז מוסקבה, פורקה אז בשל החלטת הבעלים החדש שרכש את זכויות הקבוצה, אלכסיי ויקטורוביץ' קאזאן להעביר את הקבוצה לרובע טריומף במוסקבה ובנוסף לכך, טריומף ליוברצי נרשמה לליגה הבכירה כקבוצה חדשה ואילו דינמו התפרקה ונסגרה. הקבוצה השתתפה בליגת העל הרוסית ובגביע ULEB.
בעונת הבכורה 2002/03, הקבוצה נקראה אז "דינמו-RGAFK", הקבוצה אירחה בדמיטרוב ליד מוסקבה וסיימה כאלופת ליגת המשנה בכדורסל. בעונת 2003/04, הקבוצה עברה להיכל הספורט דינמו וקיבלה את הזכות לשחק בליגת העל ובגביע פיב"א. ואז, בשנת 2004, הקבוצה עברה לעיר צ'כוב והתחזקה בכמה שחקנים כמו צ'אק קורנגיי, ניקיטה מורגונוב, ואלרי דיינקו ואחרים.
ביוני 2007 מונה סטניסלב ירמין למאמן הקבוצה, ולאחר זמן מה חדלה דינמו להתקיים ואורגנה מחדש בקבוצת טריומף. נשיא הכבוד של המועדון היה לב לשצ'נקו.
את עונת הבכורה, עונת 2007/08, כ'טריומף' שיחקה הקבוצה בליגה הבכירה ותפסה את מקומה של דינמו מחוז מוסקבה. הקבוצה החדשה הגיעה לרבע גמר הפלייאוף, בו נעצרה על ידי דינמו מוסקבה, העפלה זו הבטיחה לה מקום ביורוקאפ. בעונת 2008/09, הקבוצה נעצרה שוב ברבע גמר הפלייאוף, הפעם על ידי אוניקס קאזאן.
בעונת 2013/14 הגיעה עד לגמר היורוצ'לנג', בו הפסידה לקבוצת פלקנסטרו רג'אנה 65-79 ובקיץ 2014 עבר עמוד השדרה של הקבוצה לסנקט פטרבורג, שם נוצרה קבוצת הכדורסל זניט.
ניהול, בעלות ומימון
מאז הקמתה הקבוצה נתמכה תחילה על ידי ממשלת מחוז מוסקבה והאוליגרך אלכסיי קאזאן, עד פירוקה ב־2014.
גביע הפדרציה 1981
גביע הפדרציה 1981 הייתה התחרות ה-19 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות החלה ב-9 בנובמבר בהשתתפות 32 נבחרות והסתיימה ב-15 בנובמבר 1981.
המנצחת של התחרות הייתה ארצות הברית שניצחה במשחק הגמר את נבחרת בריטניה וזכתה בגביע בפעם העשירית והשישית ברציפות.
ישראל בתחרות
בנבחרת השתתפו רכפת בניימיני ואורלי ביאלוסטוצקי. בסיבוב הראשון הן נפגשו עם וניצחו 0:3. בסיבוב הראשון הן נפגשו עם והפסידו 0:3.
בסבב תנחומים ישראל הפסידה ל 1:2.
סנפיר (כלי)
סנפיר הוא משטח המשמש לייצור תנופה ודחיפה או לניווט התנועה באוויר, במים או בתווך זורם אחר. השימוש המקורי למילה "סנפיר" מתייחס לגפיי הדג, ובעקבותיו הוא ניתן למתקנים מעשה ידי אדם. השימוש החשוב ביותר לסנפיר הוא לוודא שהחפץ הנע בתוך החומר יכוון באופן יציב. השימוש בסנפירים כולל גם חפצים כמו: חצים, טילים, רקטות וטורפדו בעל מדחף עצמאי (בחפצים הללו הסנפירים מעוצבים כמו כנפיים קטנות).
קיימת אפשרות לנוע באמצעות הנעת הסנפירים מצד לצד.
דוגמאות לשימוש בסנפירים:
צי 600 הספינות
צי 600 הספינות היה תוכנית אסטרטגית של הצי האמריקאי במהלך שנות ה-80. מטרת התוכנית הייתה לבנות מחדש ולהגדיל את הצי האמריקאי לאחר צמצומו הדרסטי בסיום מלחמת וייטנאם. התוכנית, שנוצרה על ידי מנהיגים רפובליקאים, הייתה חלק מרכזי במצע הבחירות של רונלד רייגן במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית של 1980.
הרעיון נתמך על ידי ג'ון ליהמן שהפך למזכיר הצי בממשל רייגן, וכן על ידי קספר ויינברגר, מזכיר ההגנה בממשל.
רקע
נפילת סייגון והנסיגה האמריקאית מווייטנאם הובילו למוראל נמוך ולאיבוד יוקרה רבה של כוחות הביטחון האמריקאים. ברית המועצות, שתמכה בצפון וייטנאם, התחילה להשתמש בנמלים הישנים של ארצות הברית בדרום וייטנאם. בנוסף לכך, הצי הסובייטי התחיל להפליג במשנה מרץ בכל האוקיינוסים של העולם. הצבא האדום החל לפרוס כוחות גדולים יותר ויותר של חיל רגלים, שריון ומטוסי קרב בכל רחבי מזרח אירופה. עד שנת 1978 קבעו אדמירלים אמריקאים שהכוחות הימיים של ארצות הברית נמצאים במצב קשה ושהצי הסובייטי מתקרב אליהם בצעדי ענק.
לבסוף, ההשתלטות על שגרירות ארצות הברית בטהראן ב-1979 שהובילה למשבר בני הערובה באיראן, וכישלון ניסיון החילוץ שלהם במבצע ציפורן הנשר, הגדילה את התחושה שהכוח הצבאי האמריקאי הופך עם הזמן למוגבל וקטן יותר ויותר.
תוכניתו של רייגן
על רקע זה החלו הבחירות לנשיאות בשנת 1980. חלק ממצע הבחירות של רונלד רייגן היה שיפור הכוחות המזוינים של ארצות הברית, דבר שפנה באותה העת אל אמריקאים רבים שחששו מפני התחזקותה של ברית המועצות לאורך כל שנות ה-70. עם התוכניות שהוצעו על ידי רייגן נמנים חיזוק הזרוע האסטרטגית של ארצות הברית, האצת פיתוח כלי נשק חדשים כדוגמת מפציץ ה-B-1B לנסר ונגמ"ש M2 בראדלי וסיום פיתוח ופריסה של טנקי המערכה ה-M1 אברהמס.
ביצוע התוכנית
למרות השיפורים הרבים בזרועות האחרות, הצי האמריקאי היה המרוויח העיקרי מתוכנית הבנייה מחדש. תחת ממשל רייגן, צוללות הטילים הבליסטיים הראשונות מסדרת אוהיו הושלמו. בנייתן של נושאות המטוסים ממסדרת נימיץ וכן צוללות התקיפה מסדרת לוס אנג'לס הואצה בצורה דרמטית. מערכת הלחימה "אייג'יס" (AEGIS) הותקנה על הסיירות החדישות מסדרת טיקונדרוגה שגם בנייתן הואצה. מספר נושאות מטוסים ותיקות שעמדו לצאת מהשירות נכנסו לתוכנית מיוחדת שנועדה להאריך את משך השירות היעיל שלהן. ולבסוף, אוניות המערכה הוותיקות מסדרת איווה הוחזרו לשירות ועברו תהליך שדרוג מקיף שכלל בין היתר התקנה של מערכות נשק חדשות כדוגמת טילי AGM-84 הרפון, BGM-109 טומהוק וכן מערכות נ"מ מדגם "פלנקס". התעופה הימית שודרגה עם הכנסתם של מטוסי קרב חדשים מדגם F/A-18 הורנט וכן גרסאות משופרות של מטוסים ישנים יותר. כלי הנשק והמערכות החדשות עזרו לארצות הברית לחזור למקום הראשון בעוצמה הימית וכן עוררו שינויים אסטרטגיים. לפני התוכנית, המטרה העיקרית של צי ארצות הברית הייתה לשמור על חופי המדינה וכן להחזיק את נתיבי השייט העיקריים לאירופה נקיים מאיומים. לאחר ההתרחבות של הצי טענו אדמירלים אמריקאים שהצי צריך לקחת תפקיד פעיל סביב אירופה והמזרח הרחוק, וכך לאלץ את ברית המועצות לנהל כל מלחמה אפשרית כנגד ברית נאט"ו בשתי חזיתות שונות, ולהקשות על המצב האסטרטגי של ברית המועצות.
פיגמנט
פִּיגְמֶנְט (בעברית: צִבְעָן) הוא חומר המשפיע על צבע האור הפוגע בו על ידי החזרה ובליעה סלקטיביים. בתעשייה, פיגמנטים משמשים לצביעת חומרים שונים כגון: דיו, צבע, פלסטיק, טקסטיל, מזון ועוד.
בביולוגיה, פיגמנט הוא כל תרכובת צבעונית המצויה בתאיהם של יצורים חיים. כמעט כל סוגי התאים בבעלי חיים, כמו תאי עור, עין, פרווה ושיער מכילים פיגמנטים. יצורים שיש להם חסר חמור בפיגמנטציה מכונים לבקנים.
בצביעת צבע (חומר), דיו, פלסטיק, בד וחומרים אחרים, פיגמנט הוא צבען יבש, בדרך כלל אבקה לא-מסיסה. ישנם פיגמנטים טבעיים ומלאכותיים, אורגניים ואי-אורגניים. פיגמנטים פועלים על ידי בליעה בררנית של חלקים מהספקטרום הנראה והחזרת חלקים אחרים. ברוב הפיגמנטים האורגניים יש שרשראות ארוכות של פחמימנים, בהן אטומי הפחמן קשורים זה לזה בקשרים קוולנטיים כפולים ויחידים לסירוגין. סידור זה גורם לאלקטרונים לרחף סביב כל המולקולה (ולא רק סביב שני אטומי הקשר), דבר המביא לספיגת האור הבררנית.
בדרך כלל מבדילים בין פיגמנט, שהוא לא-מסיס, לבין צבע, שהוא אבקה מסיסה או נוזל. אין חלוקה מוגדרת היטב בין פיגמנטים לצבעים, ויש גורמי צביעה שמשתמשים גם בפיגמנטים וגם בצבע. במקרים מסוימים, פיגמנט ייוצר על ידי עיבוי צבע מסיס עם מלח מתכתי. הפיגמנט שייווצר נקרא "lake".
עקלתון (פסל)
"עֲקַלָּתוֹן" הוא פסל מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר. הפסל נמצא בפארק הירקון בתל אביב-יפו.
פסלו "עקלתון", שיוצר ב-1975, היה אחד הפרויקטים הבודדים שהצליח יצחק דנציגר להציב במרחב הציבורי. המימון לפרויקט ניתן בעזרת קרן תל אביב לספרות ולאמנות. "עקלתון" נבנה כחומת בטון מתפתלת שגבהה המרבי 370 ס"מ. הפסל, שצבעו הלבן הבוהק מזכיר משהו מן הקברים הפולחניים שעניינו את דנציגר, מתפקד כיצירה מופשטת שהאור הנופל עליה משנה את צורתה ללא הפסק. הצללים מודגשים על ידי משחקי הגבהים שבחומה ובניגוד שבין צבעה הלבן לבין הדשא.
יעבץ
יעבץ הוא שם משפחה יהודי מסוג פטרונימי (שמקורו בשם אחד מאבות המשפחה). במקרה זה השם ממקור מקראי.
עצם הפיקה
עצם הפיקה (TA: Patella) היא עצם ססמואידית משולשת ועבה שחודה פונה מטה. זוהי העצם הססמואידית הגדולה ביותר בגוף האנושי. הפיקה משובצת בתוך גיד השריר הארבע ראשי ומופרקת עם העֱליים של עצם הירך.
תפקידה העיקרי של עצם הפיקה הוא מנוף לפעולת השריר הארבע ראשי (בפשיטת הברך) על ידי הגדלת זווית החיבור שלו לגבששת השוקה.
מבנה אנטומי
חלקו העליון של הפיקה מכונה בסיס הפיקה (Basis patellae) ובו נאחז גיד הארבע ראשי. מהחלק התחתון של הפיקה המכונה חוד הפיקה (Apex patellae) ממשיכה רצועת הפיקה ומתחברת לגבששת השוקה. מרבית חלקה האחורי של העצם הוא משטח מפרקי המחולק לפנים פיקתיים (Facies articularis patellae). ישנם פנים פיקתיים עליונים, אמצעיים ותחתונים שכל אחד מהם בא במגע ישיר עם העליים של עצם הירך בתלות בזווית מפרק הברך.
אסי ישראלוף
אסף (אסי) ישראלוף (נולד ב-9 באפריל 1980) הוא קומיקאי, שחקן, מנחה טלוויזיה ומוזיקאי ישראלי. חבר בהרכב הקומי "שלישיית מה קשור", לצד שלום מיכאלשווילי וציון ברוך.
ביוגרפיה
ישראלוף נולד וגדל ברמלה. משפחתו ממוצא עיראקי ופרסי. הוא עלה בפעם הראשונה על הבמה בגיל 5 במועדון למעוטי יכולת שניהל דוד שלו. בגיל 16, לימד את עצמו לנגן בגיטרה. את שירותו הצבאי מילא בלהקת ההווי "להקת הבקו"ם".
ישראלוף הפך לזמר לאחר שירותו הצבאי, מה שגרם לו לימים אחר כך לחקות את מושא הערצתו שלמה ארצי ולעשות דואטים עם יהורם גאון וצביקה פיק (שניהם בגילומו של אדיר מילר) במסגרת התוכנית "היכל התרבות". החיקוי היה כל כך מוצלח שארצי עצמו פנה לערוץ 2 בדרישה כי יבהירו לצופים שזהו רק חיקוי עלה עמו לשיר על במה בעת הופעה בהיכל התרבות ב-2006 השתתף ישראלוף בתוכנית הטלוויזיה "הישראלים" לצד שאר חברי השלישייה.
ב-2007 הנחה איתם את התוכנית "מה קשור?" וזכה לאהדה מצד הקהל לאחר שגילם את דמותו של הרב החרמן "הרב קריספי" (שקורא לעצמו: "קריספי סאן") ואת חבר הכנסת "חזי שאבו". בנוסף, גילם ישראלוף את מאלף החיות "מוטי אברמוב", את סוכן האמנים "צמח פאנן" ודמויות נוספות.
בשנת 2009 ישראלוף שיחק בתור עורך הדין בסדרה "הבורר" ובעונה השלישית של "האלופה". בשנת 2010 לוהק לשחק בסדרה "הצרות שלי עם נשים".
בשנת 2011 עלתה הסדרה "עם סגולה" שבו השתתף לצד שאר חברי שלישיית מה קשור, וכן גילם דמויות שונות בתוכנית "בובה של לילה" בערוץ הספורט. הופיע גם כאחת הדמויות, יעקב בוזגלו, כאורח בארץ נהדרת.
בשנת 2012 הוציא אלבום סולו ראשון, בשם "מסע עם פסנתר". את האלבום הפיק פיטר רוט. הסינגל הראשון מתוכו יצא בסוף שנת 2011 ונקרא "מתי כבר נדבר".
בשנים 2014–2015 הגיש ישראלוף יחד עם חבריו לשלישיית "מה קשור?" תוכנית יומית ברדיו ללא הפסקה.
ב-2015 החל לשחק בסדרת הסאטירה "אנחנו במפה". באותה שנה הקים עם הבסיסט והמפיק המוזיקלי דני שניידרמן את ההרכב המוזיקלי "דניאלוף". סינגלים שהוציא ההרכב הושמעו רבות בתחנות הרדיו וזכו זכו לביקורות מצוינות. את הסינגלים הפיק שניידרמן ואת חלקם הלחין.
במאי 2016, יצא השיר "זמני בעולם", אותו ביצע ישראלוף והלחין לצד נועם עקרבי, למילותיה של הדס כהן. השיר יצא כחלק מפרויקט "שיר וזיכרון" של רשת ג', ונכתב לזכרו של עמית בוסידן ז"ל.
בשנת 2018 שימש ישראלוף כמנחה התוכנית "גוט טאלנט ישראל" ברשת 13, ביחד עם עפר שכטר. החל ממאי 2018 הנחה עם שכטר ולירון ויצמן את "האח הגדול" לאחר מעבר התוכנית לרשת 13. ישראלוף החליט, לאחר ההודעה על פרישתו של עפר שכטר, גם לפרוש מהתוכנית לקראת עונת ה-VIP השלישית, כשהוא ו"רשת" החליטו במשותף כי הפרויקט אינו בשבילו.
ב-2019 שיחק בסדרה האינטרנטית "המסע המופלא של איציק והייזנברג" של שרוטונים. ב־2020 שיחק בסדרה "מחנה אבא". באותה שנה שיחק בעונה הרביעית של הסדרה "ילדי בית העץ", בתפקיד צ'יקו גונזלס.
בשנת 2021 יצא סרטם המשותף של ישראלוף וחבריו להרכב "מה קשור": "לשחרר את שולי", המבוסס על מערכונים מתוכניתם "עם סגולה". הסרט זכה להצלחה קופתית רבה ושבר שיא כאשר רק בשלושת הימים הראשונים לאחר יציאתו לאקרנים, מכר הסרט כ-100,000 כרטיסים.
ב-2022 שיחק בסדרה "זיגי".
ב-17 ביולי 2023 הוציא את המיני אלבום "אני והקלישאות שלי".
חיים אישיים
בשנת 2009 נישא לאפרת ארליך, ולהם בן ובת. ב-2020 השניים התגרשו.
ישראלוף מתגורר ברמת גן.
ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים.
מחוזות פולין
רקע
החלוקה למחוזות מקורה עוד מימי האיחוד הפולני-ליטאי במאה ה-16 ואף קודם לכן. עם חלוקת פולין בסוף המאה ה-18, בכל אחד מחלקיה של המדינה החילו צורת השלטון הנהוגה במדינה שהוא סופח אליה, כך שבחלקיה הגרמניים של המדינה נהגה שיטת הקרייס, ובחלקיה הרוסיים של המדינה - האוזד. עם כינונה מחדש של הרפובליקה הפולנית השנייה חודשה שיטה זו, עד שנת 1975, אז בוטלו המחוזות, לטובת 49 פרובינציות קטנות. לאחר הקמת הרפובליקה הפולנית השלישית, הוקמו מחדש המחוזות, ב-1 בינואר 1999.
שם המחוז נקבע בדרך כלל על פי שם בירת המחוז (לפעמים למחוז יש יותר מבירה אחת, ואז שם המחוז מורכב משמות שתיהן), או על שם של רכס הרים וכדומה שבשטח המחוז.
סמכויות המחוז מוגבלות יחסית, ומתמקדות בעיקר בניהול בתי הספר העל-יסודיים, תחזוקת חלק מן הכבישים, מערכת הבריאות, היתרי בנייה ורישוי כלי רכב. המחוז מנוהל על ידי מועצה נבחרת, שבראשה עומד מנהל (starostwo powiatowe, מילולית: זקן המחוז). בערים ראש העיר ומועצת העיר הם גם ראשי המחוז.
לעיתים, מושב מועצת המחוז נמצא מחוץ לשטח המחוז. למשל, במחוז פוזנן, מושב המחוז הוא בעיר פוזנן, אף שהעיר עצמה היא במחוז נפרד ממחוז פוזנן עצמו, מחוז פולין הגדולה.
סמלים
לכל מחוז בפולין יש סמל רשמי ייחודי משלו.
מצר דה לונג
מצר דה לונג (באנגלית: De Long Strait; ברוסית: Пролив Лонга) הוא מצר ים בצפון-מזרח רוסיה בין האי וראנגל ליבשת סיביר (במחוז האוטונומי צ'וקוטקה). המצר מקשר בין הים הצ'וקצ'י שממזרח לו לים סיביר המזרחי שמערבה ממנו.
המצר שמכוסה קרח מרבית ימות השנה קרוי על שמו של קפטן יו אס אס ג'נט ומגלה ארצות אמריקני ג'ורג' וושינגטון דה-לונג (George Washington DeLong) (1844–1881).
שלום צברי
שלום בן יחיא בן יחיא בן הארון צברי (1935 - 23 ביוני 2002) היה זמר ופייטן, משורר, מלחין וחוקר שירת יהודי תימן. צברי נחשב לאחר מגדולי הזמר התימני בישראל והקריירה המוזיקלית שלו השתרעה על פני 4 עשורים לערך: מסוף שנות ה-50 עד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, עת הפחית את פעילותו המוזיקלית לטובת התמקדות בחקר שירת הקודש של יהדות תימן.
ביוגרפיה
שלום צברי נולד בתימן, בכפר ג'לבּה (Jalabe) שבנפת טווילה, מחוז אל-מחוית, הנמצאת צפונית-מערבית לבירה צנעא.
בילדותו נשלח ללימודי תורה ביישוב שאחד'ייה שהיה מרכז תורני גדול ובמווארה. צברי הילד התחנך אצל מארי נתן ג'ולי, ממנו שאב לראשונה את הלחנים התימנים האותנטיים. בגיל 8 כבר עלה לתורה והרשים את המתפללים בקולו הערב. אביו יחיא, ייעד אותו להיות שוחט, שלח אותו ללמוד שחיטה ואף קנה לו כלי שחיטה. עם הידיעה על הקמת מדינת ישראל והתחלת העלייה ההמונית מתימן התכוננו הוריו של צברי לעלות גם הם. לאחר מסע ארוך ומפרך שעשו שלום, הוריו ושלוש אחיותיו עד שהגיעו לעדן, למחנה העולים חאשד, הם המשיכו לישראל במטוס במסגרת מבצע על כנפי נשרים.
בישראל
משפחתו של צברי עלתה לישראל ב-1950 ושוכנה במעברת ראש העין. לאחר פירוק המעברה והקמת יישוב קבע, עברה המשפחה להתיישב בצפון העיר. בשנת 1953 התגייס צברי לצה"ל, שם שירת כסייר. הגם שבצבא גילו חבריו את כישרונו לשירה והוא אף הוזמן לשיר באירועים, הוא לא הפך זאת למקצועו עם השיחרור, אלא למד חשמלאות בניין ונעשה לחשמלאי מוסמך. בתחילת דרכו, השתלב כמתופף בלהקתו של אהרן עמרם והקליט איתו דואט, בשיר איומה המשי של שלום שבזי. לאחר מכן התפצלה דרכם של השניים, ובשנת 1959 צברי הקים את "להקת שבזי". בשנת 1962 ייצג את ישראל בפסטיבל האתני בפינלנד, שם זכה במקום השני כשזכייה זו הפכה לנקודת מפנה בקריירה המוזיקלית שלו. שלום צברי בלט במיוחד בהופעתיו החיות בהם רקד על הבמה תוך כדי שירה והלהיב את הקהל. בשנת 1978 כתב את השיר "שלומי לך" אותו הקדיש לחברו הזמר שמעון משרקי. כמו כן כתב שיר לנשיא יצחק נבון כאות הוקרה על פועלו. צברי נהג להופיע בכל יום הולדת של מנחם בגין. בשנת 1989 המועצה המקומית ראש העין ערכה מופע הצדעה לשלום צברי ופועלו בתחום השירה התימנית, בו השתתפו אמנים רבים. בשנת 1997 סייע לזמרת גילה בשארי בהפקת אלבומה כשייעץ לה בנושא פולקלור תימני. בשנת 2001 הקליט את שירו האחרון, דואט עם ציון גולן לנאשיד "אני היום".
השיר שלומי לך אותו כתב והקדיש לחברו הזמר שמעון משרקי. חתם את שמו בשיר באקרוסטיכון (האותיות המודגשות):
התימניאדה ה-16 שנפתחה באילת כחודשיים לאחר פטירתו הוקדשה לו ונפתחה בדקת דומיה לזכרו. בתחילתה נערך כנס לזכרו בהנחיית העיתונאי איתמר פנחס ובהשתתפות אחיו של שלום, ד"ר אבינועם צברי.
חקר ותיעוד שירת תימן
שלום צברי העלה על כתב במחברתו שירי עם תימניים (שירת נשים) כמו שירי חתונה, שירי יולדת, שירי טחינת החיטה באבני ריחיים ושירי מקוננות, בעיקר מפי אימו רומיה ואחיותיה חממה, זהרה ובתיה חיימי שהיו בקיאות בשירת הנשים. בין השירים ניתן למנות את "טלעת ראס אלג'בל", "כלוני אסלא לי", "יא ולידה" ועוד.
I Will
I Will הוא שיר פופ אקוסטי של להקת הביטלס מהאלבום The Beatles ("האלבום הלבן"), שנכתב בעיקר על ידי פול מקרטני, אך הקרדיט ניתן ללנון-מקרטני.
הקלטת השיר הייתה ארוכה וקשה, וכדי לסיים אותה נדרשו 67 טייקים. ג'ורג' האריסון לא השתתף בהקלטת השיר.
אנתולוגיה
בתוכנית הטלוויזיה הדוקומנטרית "The Beatles Anthology", פול מקרטני, ג'ורג' האריסון ורינגו סטאר נראים כאשר הם נרגעים על גבי שמיכה בחוץ. סטאר שואל את מקרטני מה הוא כתב כשהם היו בהודו, ומקרטני עונה, "I Will". אז האריסון מתחיל את השיר על יוקולילי, בזמן שהוא ומקרטני יוצרים את ההרמוניה.
גרסה אלטרנטיבית של השיר יצאה באוקטובר 1996 באלבום Anthology 3. הגרסה האלטרנטיבית הייתה הגרסה בטייק הראשון של השיר.
מגילת אנתוני
מגילת אנתוני (באנגלית: Anthony Roll) היא אינוונטר (רשימת מצאי) של אוניות הצי האנגלי הטיודורי משנות ה-40 של המאה ה-16. היא נקראת על שם האיש שיצר אותה, פקיד-המלכות אנתוני אנתוני. האינוונטר כלל במקור שלוש יריעות קלף, ועליהן ציורים של 58 כלי שיט מלחמתיים שבצדם מידע על גודלם, צוותם, חימושם וציודם הבסיסי. המגילות הוענקו להנרי השמיני ב-1546 והוחזקו בספרייה המלכותית. ב-1680 מסר צ'ארלס השני שתיים מן המגילות לסמיואל פיפס, שהורה לחתוך ולכרוך אותן כספר, הנמצא כיום בספריית פיפס במגדלן קולג', קיימברידג'. המגילה השלישית נשארה באוסף המלכותי עד שניתנה על ידי ויליאם הרביעי לבתו, מרי פוקס, אשר מכרה אותה ב-1858 למוזיאון הבריטי; כיום היא נמצאת בספרייה הבריטית.
אלכס המילטון
אלכס המילטון (באנגלית: Alex Hamilton; נולד ב-5 במאי 1993) הוא כדורסלן אמריקאי בגובה 1.93 מטר, המשחק בעמדת הרכז בגלאטסראיי (כדורסל).
ביוגרפיה
נולד במריאנה, שבפלורידה, ארצות הברית, לברנדה גיינור וג'ורג' המילטון.
Monday Songs
Monday Songs (תרגום: שירי יום שני) הוא האלבום השני והעצמאי של להקת ניין דייז, שיצא בשנת 1996. התקליט, בדומה לקודמו, אופיין בקו שקט ורגוע, רוק עם השפעות בולטות של קאנטרי. האלבום שהורכב מ-11 שירים נמכר בזמנו בהופעות וכיום אינו ניתן לרכישה. ניתן להוריד בהורדה חוקית את שירי האלבום במספר אתרים ובחינם.
קונרד מן
קונרַד מַן (בגרמנית: Konrad Mann; 15 באפריל 1915 – 31 בדצמבר 1991) היה פסנתרן, מנצח, מלחין ומנהל מוזיקלי בישראל ובגרמניה המזרחית.
קורות חיים
מן נולד בווינה בירת אוסטריה, בנו של משה מן. למד מוזיקה בעירו, ועם תום לימודיו עבד כפסנתרן ומנצח בה ובלבוב.
בשנת 1939 ברח עם הוריו לרומניה, ומשם הגיעו לארץ ישראל. בארץ כיהן כמנצח מקהלות, קונצרטים ואופרות.
בשנת 1945 נוסדה ביוזמת המפלגה הקומוניסטית הישראלית מקהלת הפועלים "רון", ומן היה למנצחהּ. רפרטואר המקהלה כלל שירי עם ארצישראליים, שירים סובייטים ושירי פועלים. המקהלה התפרקה עם עזיבתו את הארץ. כן שימש כמנצח המקהלה של קבוצת שילר.
מן זכה להערכה. מבקר המוזיקה של "דבר", מנשה רבינא, כתב כי המקהלה של מן בתיאטרון המוזיקלי "ראויה לשבח". בביקורתו על המחזמר "זעקי ארץ אהובה" מאת מקסוול אנדרסון וקורט וייל על פי ספרו של אלן פטון, שעלה בתיאטרון "הבימה" ב-1953 בבימוי יוליוס גֶלנֶר, בכיכובו של אהרן מסקין ועם גדעון זינגר כראש המקהלה, וזכה להצלחה רבה, כתב כי מן "הכין את המקהלה לזימרה מלוכדת ואמנותית. פרקי הזימרה אינם מסובכים ביותר, אבל יש קטעים אחדים דיסונאנסיים, שביצועם מחייב מומחיות רבה. רמת הביצוע במקהלה גבוהה ורב חלקה בהצלחת המחזה כולו".
מבקר התיאטרון של "דבר" כתב כי "להצלחה זאת [של המחזמר] עשה רבות מדריך המקהלה והאחראי לביצוע המוזיקלי קונראד מאן, אשר נתן לזמרים ולמוזיקה עומק, ביטוי, רגש".