cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרדריק לאו
חייו
בשנת 1924 קיבל לווה האב הצעה להופיע בניו יורק ופרדריק נסע עמו לשם, נחוש בהחלטתו להלחין לברודוויי. החלטה זו התגלתה כקשה לביצוע, והוא קיבל על עצמו עבודות שונות, בהן החתמת בקר, כריית זהב והיאבקות. לבסוף מצא עבודה כפסנתרן במועדונים גרמנים ביורקוויל ובבתי קולנוע כמלווה לסרטים אילמים. גם לפרטים אלה אין כל תיעוד פרט לדברי לאו עצמו.
לאו החל להסתופף במועדון, שהיה מקום מפגש קבוע לאנשי תיאטרון, שחקנים, מפיקים, מנהלי תיאטרון ובמאים. שם פגש את אלן ג'יי לרנר בשנת 1942. עבודתם המשותפת הראשונה היה עיבוד מוזיקלי של הפארסה של בארי קונור "הפראייר" (The Patsy), בשם "מסמר המסיבה" (Life of the Party), ללהקת קבע מדטרויט, החזיקה מעמד על הבמה תשעה שבועות רצופים, שכנעה את הצמד לעשות יד אחת עם ארתור פירסון במחזה "מה קורה?" (?What's Up), שנפתח בברודוויי ב-1943 וזכה ל-63 הצגות. שנתיים אחריו עלתה על הבמה הצגת "היום שלפני האביב". שתי הצגות אלה היו כישלונות, אך עבודתם המשותפת הבאה, "בריגדון", פנטזיה מוזיקלית רומנטית שהתמקדה בעיקר בסקוטלנד, הציב את הצמד במעמד של היוצרים המצליחים ביותר של מחזות זמר משולבים. אחרי שיתוף הפעולה הבא שלהם, "המכורים לזהב" (1951) שעסק בימי הבהלה לזהב בקליפורניה בשנות ה-50' של המאה ה-19 והצליח פחות מקודמו, כתב הצמד את "גברתי הנאוה" (1956), עיבוד לפיגמליון של ג'ורג' ברנרד שו, והמחזמר הזה האריך ימים על הבמה יותר מכל הצגה אחרת בתקופתו ונחשב לאחד ממחזות הזמר המצליחים ביותר בכל הזמנים. כעבור שנתיים הוציאו מתחת ידיהם את ג'יג'י, עיבוד לנובלה של קולט, שזכה לפרס האקדמיה. יצירתם המשותפת האחרונה לברודוויי, "קמלוט", משנת 1960, עיבוד לגרסתו של ט. ה. וייט לאגדת המלך ארתור, עמדה בתלאות ההפקה, שכללו בעיות בריאות של הבמאי מוס הארט, מתחים אישיים וביקורות ראשונות גרועות, וזכתה לתקופת הצגות מכובדת בברודוויי.
אחד המאפיינים למחזות הזמר של לרנר ולאו לאחר "בריגדון" היה הצגת דמות מרכזית בגילומו של שחקן שאינו זמר, המגיש את שיריו בשילוב של דיבור ושירה. דוגמאות לכך הם לי מרווין בסרט "המכורים לזהב"; רקס הריסון על הבמה ובסרט "גברתי הנאוה"; לואי ז'ורדן ב"ג'יג'י"; ריצ'רד ברטון (במה) וריצ'רד האריס (סרט) ב"קמלוט".
אוסף יצירותיו של לאו נשמר במדור המוזיקה של ספריית הקונגרס בוושינגטון.
קינסטזיה
קינסטזיה היא התחושה של מנח ותנועה של הגוף והגפיים והיא חלק מהמערכת הפרופריוספטיבית. מקור השם מהשפה היוונית: קין = תנועה וסטזיס = תפיסה, כלומר תפיסת התנועה.
חשיבות
קינסטזיה נדרשת על מנת ללכת, להחזיק חפצים, לכתוב ועוד. בעזרת הקינסטזיה אנו מקבלים משוב קינסתטי אשר מספק לנו מידע על לחץ השריר, בקרת התנועה, היכן אנו או חלק מגופנו נמצאים ביחס למרחב, למידה של תנועות חדשות וזכירה של תנועות קודמות.
היבטים נירולוגיים
מידע קינסטטי מתקבל מהמפרקים, השרירים והגידים באזור המוח הקטן.
האזור המוטורי העיקרי מעורב בעיקר בהיבטים הקינסטזיים והדינמיים של התנועה הרצונית. זאת בעוד שיתר קליפת המוח הקדמית מקושרים להכנה ולתכנון של תנועות רצוניות כתגובה לגירויים חיצוניים או פנימיים.
עורך הדין
"עורך הדין" הוא כתב עת משפטי היוצא לאור מטעם לשכת עורכי הדין בישראל.
כתב העת יוצא לאור, במתכונתו הנוכחית, מאז דצמבר 2008, ומפרסם מאמרים קצרים בתחום המשפט, בדגש על התייחסות לנושאים אקטואליים, וכן ראיונות עם אנשי מפתח בתחום. רובם של המאמרים נכתב על ידי עורכי דין, אנשי אקדמיה ושופטים.
מאז ינואר 2013 יוצא לאור בתחילת כל שנה גיליון מיוחד בו כותבים משפטנים בכירים על פסקי הדין החשובים ביותר של השנה החולפת.
עורכו הנוכחי של כתב העת הוא מנחם שטאובר.
כתב העת מופץ מדי מספר חודשים בדואר לכלל חברי לשכת עורכי הדין. גיליונותיו זמינים לכל בפורמט דיגיטלי באתר האינטרנט של לשכת עורכי הדין.
בדומה למגזינים הפונים לציבור הרחב, כתב העת עשיר בפרסומות.
עורכו הראשון של כתב העת, משה גורלי, הציג בפתח הגיליון הראשון את חזונו:
יחסי החוץ של איי מרשל
יחסי החוץ של הרפובליקה של איי מרשל הם כל סוגי היחסים הדיפלומטיים שאיי מרשל מקיימת עם מדינות אחרות בעולם. נכון ל-2017 כוננה איי מרשל יחסים דיפלומטיים בילטרליים עם כ-85 מדינות אחרות. שיתוף פעולה אזורי באמצעות חברות בארגונים שונים המאפשרים זאת הם מרכיב עיקרי ביחסי החוץ של איי מרשל.
ב-1 במאי 1979 הכירה ארצות הברית בעצמאות רפובליקת איי מרשל בעקבות חתימה של ארצות הברית עם איי מרשל על הסכם חסות ושיתוף בשלטון. ההסכם נכנס לתוקפו ב-1986. לאיים נכתבה חוקה, ששילבה רעיונות חוקתיים מארצות הברית ומהממלכה המאוחדת, הוקם פרלמנט וממשלה "עצמאית" לכאורה. איי מרשל זכו בעצמאותם המלאה ב-1990, כאשר האו"ם שם קץ להתערבות האמריקאית בשלטון באיים.
ב-1986 חתמה המדינה יחד עם פלאו ומיקרונזיה על הסכם שיתוף עם ארצות הברית, במסגרתו קיבלה איי מרשל 180 מיליון דולר על המשך השימוש האמריקאי באטול קווג'לין, 250 מיליון דולר כפיצוי על ניסויים גרעיניים, ועוד 600 מיליון דולר על סעיפים נוספים בהסכם. על-פי האמנה, לארצות הברית יש סמכות ואחריות מלאה על הביטחון וההגנה של איי מרשל, וממשלת איי מרשל מחויבת להימנע מלנקוט פעולות שאינן עולות בקנה אחד עם האחריות הביטחונית וההגנתית.
ב-17 בספטמבר 1991, איי מרשל הפכה לחברה באו"ם. איי מרשל מחזיקה בשגרירויות בארצות הברית, פיג'י, קוריאה הדרומית, יפן וטאיוואן. היא מפעילה גם קונסוליה בהונולולו וקונסוליה בספרינגדייל.
במאי 2005, צ'ן שואי-ביאן, נשיא טאיוואן, הפך לראש המדינה הזרה הראשונה, שהגיע לביקור רשמי באיי מרשל.
וירג'יניו רוזטה
וירג'יניו רוזטה (25 בפברואר 1902 – 31 במרץ 1975) היה כדורגלן ומאמן איטלקי ששיחק בעמדת המגן הימני.
רוזטה נחשב לאחד מגדולי שחקני ההגנה של יובנטוס בכל הזמנים. הוא החל את הקריירה בקבוצת פרו ורצ'לי, עמה זכה בשתי אליפויות, ובשארית הקריירה שיחק ביובנטוס, עמה זכה בשש אליפויות נוספות, מתוכן חמש אליפויות רצופות. הוא מחזיק, במשותף, במספר אליפויות איטליה הגבוה ביותר לשחקן. הוא ייצג את 52 פעמים, בין היתר בשלושה טורנירים אולימפיים, כולל זכייה במדליית הארד באולימפיאדת אמסטרדם 1928. רוזטה אף זכה עם איטליה בגביע העולם במונדיאל 1934.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, שהחלה ביובנטוס אותה הוביל לזכייה בקופה איטליה לראשונה בתולדותיה.
קריירת משחק
רוזטה החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של פרו ורצ'לי מעיר הולדתו. הוא החל לשחק בקבוצה הבוגרת, שהייתה מהמובילות באיטליה באותן השנים, בעונת 1919/1920, תחילה כחלוץ, לפני שהוסט לעמדת המגן הימני. רוזטה זכה עם פרו ורצ'לי באליפות איטליה בכדורגל 1920/1921, לאחר ניצחון בגמר הארצי על פיזה בתוצאה 1–2.רוזטה זכה עם קבוצתו באליפות איטליה שנייה ברציפות עם ניצחון כפול בגמר הארצי עם פורטיטודו רומא.
לקראת אליפות איטליה בכדורגל 1923/1924 עבר, בניגוד לרצון הנהלת קבוצתו, לקבוצה המתחדשת של יובנטוס תחת הנשיא החדש, אדוארדו אניילי. ביובנטוס הפך רוזטה לכדורגלן מקצועני שקיבל שכר עבור שירותיו, בניגוד לתקופתו בפרו ורצ'לי. עם זאת, המעבר של רוזטה היה שנוי במחלוקת, וזכה לכינוי תיק רוזטה. פרו ורצ'לי טענה כי מעברו של רוזטה מקבוצה אחת במחוז פיימונטה לקבוצה אחרת נעשתה באופן לא חוקי ותוך ניצול עמדת הכוח של משפחת אניילי. יובנטוס נענשה על ידי ההתאחדות האיטלקית בכדורגל בכך שנמנע מרוזטה לשחק בקבוצה עד לתום העונה, וכל שלושת המשחקים בהם שותף עד אז הפכו להפסדים טכניים ליובנטוס. העונש הכבד הוביל לאובדן האליפות באותה העונה לגנואה.
רוזטה, שהחזיק לבדו במספר אליפויות גבוה יותר מאשר יובנטוס (שתי אליפויות לעומת תואר בודד בו זכתה יובנטוס עד אז), הפך עד מהרה לבורג מרכזי בחוליית ההגנה של יובנטוס. עונת 1924/1925 הייתה לפורה ביותר שלו במדי יובנטוס, ובה כבש תשעה שערי ליגה ב-23 הופעות, למעלה ממחצית שעריו בכל תקופתו ביובנטוס. הוא זכה עם קבוצתו באליפות לראשונה בעונת 1925/1926, לאחר ניצחון 1–12 בסיכום שני מפגשי הגמר הארצי על אלבה רומא.
ב-1929 התמנה לקפטן השני בתולדות המועדון, כאשר ירש את סרט הקפטן מקרלו ביגאטו. הוא המשיך לשמש כקפטן עד לפרישתו ממשחק. יחד עם רוזטה, הפכה יובנטוס לאחת הקבוצות הבכירות באיטליה בשנות ה-30, שנותיה הראשונות של הסרייה א'. בין עונת 1930/1931 לעונת 1934/1935 זכה רוזטה עם יובנטוס בחמש אליפויות רצופות, ובסך הכול עלה לשמונה זכיות באליפות איטליה בקריירה, שהיו לשיא חדש. כיום רוזטה עדיין מחזיק בשיא, בצוותא עם ג'אנלואיג'י בופון, חברו לרצף ביובנטוס ג'ובאני פרארי וג'וזפה פורינו.
לקראת עונת 1935/1936 התמנה רוזטה לתפקיד מאמן-שחקן ביובנטוס. הוא לא הצליח לשמור על רצף האליפויות של הקבוצה, והוביל אותה למקום החמישי בעונת הבכורה שלו כמאמן, בה גם הוסיף 24 הופעות ליגה. בתום העונה פרש רוזטה בן ה-34 ממשחק פעיל, אך נותר בתפקידו כמאמן הקבוצה. בסך הכול ב-13 עונות כשחקן יובנטוס כבש רוזטה 15 שערי ליגה ב-338 הופעות וזכה בשש אליפויות. עד היום נחשב רוזטה לאחד מגדולי מגני הקבוצה בכל הזמנים.
נבחרת איטליה
במהלך 1921 ערך ארבע הופעות במשחקי ידידות, ומאז לא לבש את מדי הנבחרת במשך כשלוש שנים. הוא חזר לנבחרת יחד עם המאמן ויטוריו פוצו במרץ 1924, ומאז היה לאחד משחקניה המובילים של איטליה. הוא שיחק בכל שלושת משחקיה של איטליה בטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (1924), שהסתיימו בהדחה מול ברבע הגמר.
רוזטה היה לחלק מטורניר הכדורגל באולימפיאדת אמסטרדם (1928) המוצלח של איטליה. הוא שיחק בניצחון 3–4 על בשמינית הגמר, ובשוויון 1-1 מול ספרד ברבע הגמר שגרר משחק חוזר. גם בו רוזטה שיחק כאשר איטליה מביסה 1–7 את הספרדים. משחקו הרביעי והאחרון של רוזטה בטורניר היה בהפסד 2–3 ל בחצי הגמר. הוא לא שותף במשחק על מדליית הארד, בו הביסה איטליה את בתוצאה 3–11.
רוזטה זומן על ידי פוצו לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1934 הביתי. רוזטה עלה כקפטן הנבחרת למשחק הפתיחה מול, בו ניצחה איטליה בתוצאה 1–7. בהמשך הטורניר איבד את מקומו בהרכב לארלדו מונצליו, ואיטליה המשיכה לזכייה בגביע העולם הראשון בתולדותיה.
בסך הכול רשם רוזטה 52 הופעות במדי הנבחרת, מתוכן שמונה כקפטן.
קריירת אימון
לאחר פרישתו ממשחק המשיך רוזטה בתפקיד מאמן יובנטוס. בעונת 1937/1938 הוביל רוזטה את יובנטוס למקום השני בסרייה א', מרחק שתי נקודות בלבד מהאלופה אינטר מילאנו (אז בשם אמברוסיאנה-אינטר). באותה העונה הוביל רוזטה את יובנטוס לזכייה הראשונה בתולדותיה בקופה איטליה. יובנטוס הדיחה בחצי הגמר את האלופה שבדרך עם ניצחון 0–2, והעפילה לצמד משחקי גמר מול יריבתה העירונית, טורינו. יובנטוס השיגה 1–3 בחוץ וניצחון 1–2 ביתי הבטיח לה זכייה ראשונה בגביע האיטלקי. הוא המשיך לעונה נוספת, רביעית ואחרונה כמאמן הקבוצה, בה לא הצליחה לשחזר את הישגיה וסיימה שמינית בלבד בטבלה.
לקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן לוצ'זה מהסרייה ב'. הוא הוביל את הקבוצה לעונה מוצלחת, אך לא הצליח להוביל אותה להעפלה לליגה הבכירה. לוצ'זה סיימה את העונה במקום השלישי, מרחק שתי נקודות מליבורנו הסגנית ושלוש פחות מאטאלנטה האלופה, שהעפילו לסרייה א'.
במהלכה של עונת, שהתקיימה בצל מלחמת העולם השנייה שהתחוללה באותן השנים באירופה, התמנו רוזטה וחברו לשעבר ביובנטוס, לואיס מונטי, בצוותא לתפקיד מאמני ביאלזה ששיחקה במחוז פיימונטה-ליגוריה של הליגה האיטלקית הלאומית ששוחקה בזמן המלחמה. ביאלזה סיימה שלישית במחוז ולא העפילה לשלבים הבאים של העונה.
לאחר תום המלחמה, בעונת, אימן רוזטה את מסטרינה, ששיחקה בסרייה ב'. הליגה חולקה אז לשלושה בתים, ומסטרינה של רוזטה שיחקה בבית ב', שם סיימה במקום ה-18 מתוך 21 קבוצות וירדה לליגה השלישית.
רוזטה נותר בסרייה ב' ולקראת עונת התמנה לתפקיד מאמן פלרמו. הוא הוביל את הקבוצה לעונה מוצלחת בבית ג' של הסרייה ב', שם סיימה פלרמו במקום הראשון, נקודה מעל פיזה, והעפילה אוטומטית לסרייה א'. הייתה זו עונתו האחרונה של רוזטה כמאמן.
אוריאל טרוצקי
אוריאל טרוצקי (באנגלית: Uriel Trocki; נולד ב-28 בנובמבר 1996) הוא כדורסלן ישראלי-אורוגוואי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת הפועל כפר קאסם מהליגה הארצית בכדורסל. החל מיולי 2019 חבר בסגל נבחרת אורוגוואי בכדורסל וממאי 2023 בנבחרת ישראל בכדורסל 3x3.
ביוגרפיה
טרוצקי נולד במונטווידאו, אורוגוואי. החל לשחק כדורסל מגיל 7 בקבוצת מכבי העברית המקומית עד שעלה לארץ בגיל 13. סבו שיחק בבנבחרת הכדורסל של אורוגוואי במכבייה השישית.
בקבוצות הנערים והנוער
בארץ טרוצקי עבר לשחק במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא, שם שיחק בקבוצות השונות במועדון מגיל הנערים ועד הקבוצה הבוגרת. בבית הספר תיכון כצנלסון היה שחקן נבחרת הכדורסל אשר בעונת 2014/2015 זכתה במקום השני בליגת העל לתיכונים לאחר הפסד במשחק צמוד מול תיכון מטרו-ווסט רעננה. באותה עונה נבחר לחימשיית העונה של ליגת התיכונים.
בקבוצות הבוגרים
בעונת 2015/2016 החל לשחק בקבוצת הבוגרים של הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית בכדורסל.
בעונת 2019/2020 הלך ותפס חלק משמעותי יותר בקבוצה ובמהלך העונה קיבל אף את תפקיד הקפטן עם פציעת הקפטן גיא לביא. בתום העונה שהופסקה באמצע בעקבות מגפת הקורנה רשם ממוצעים של 10.4 נקודות ו-6.5 ריבאונדים למשחק. בעקבות הסיום המוקדם של העונה, חתם בקבוצת הפועל חולון עד לסוף העונה בליגת העל. בתום העונה, באוגוסט 2020 חתם טרוצקי לשלוש שנים בהפועל חולון.. באמצע עונת 20/21 הושאל טרוצקי לקבוצת עירוני נס ציונה.
ילדה יפה
ילדה יפה (באנגלית: Pretty Baby) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1978 בבימויו של לואי מאל, עם ברוק שילדס, סוזן סרנדון וקית' קאראדין בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת בבית בושת ברובע החלונות האדומים של ניו אורלינס, ומתמקדת בילדה בת 12 שגדלה שם והופכת ליצאנית. הסרט עורר ביקורת על חשיפת זנות קטינים, ובעיקר על קטעי העירום המלא של ברוק שילדס, שהייתה בת 12 בלבד בעת צילום הסרט.
ג'רי וקסלר היה מועמד לפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
תקציר העלילה
1917, בית בושת בסטורוויל, רובע האורות האדומים של ניו אורלינס. האטי (סוזן סרנדון) היא עובדת ותיקה בבית בושת יוקרתי המנוהל על ידי קשישה מכורה לסמים בשם נל (פרנס פיי). להאטי יש בת בגיל 12 בשם ויולט (ברוק שילדס) ותינוק שזה עתה נולד.
ויולט מסתובבת כל הזמן בין היצאניות החצי-חשופות, אינה לומדת ואינה יודעת קרוא וכתוב, אך יודעת את "סודות החיים". מיס נל מביאה לקוחות קשישים ועשירים שיש להם השפעה בחוגי העירייה שבה יש תומכים לסגירת בתי הבושת.
לבית מגיע הצלם ארנסט בלוק (קית' קאראדין), שמצלם את היצאניות בתנוחות מגרות, וויולט מתבוננת באמה מצטלמת לבלוק בתנוחה מגרה עם חזה חשוף.
האטי רוצה לעזוב את חיי הזנות. אחד הלקוחות מציע לה נישואין ומעבר לסנט לואיס. היא מציגה לו את ויולט בתור אחותה. ויולט מחליטה להישאר במקום והאטי מבטיחה לחזור ולקחת אותה לאחר שיסתדרו בסנט לואיס.
בינתיים מחליטה מיס נל שוויולט הגיעה לפרקה (בת 12) ושאפשר להציעה אותה כבתולה במכירה פומבית. היצאניות מטפחות ומאפרות אותה והיא מוכנסת לאולם והמחיר שמתחיל במאה דולר עולה עד ארבע מאות דולר. הזוכה המאושר נוטל אותה בזרועותיו כמו שנוטלים כלה לאחר החופה, נושא אותה לחדרה ומבצע את המוטל עליו.
ויולט מאוהבת בבלוק אך הוא דוחה אותה בגלל גילה. לאחר שהיא נענשת על התנהגות פרועה היא בורחת מבית הבושת ומגיעה לביתו של בלוק המתגורר לבד. בתחילה הוא מסרב לקבלה, מתייחס אליה כילדה וקונה לה בובה אף עם הזמן הוא נמשך אליה והם מקיימים יחסים.
בלוק שקוע בעבודתו וויולט משתעממת ורבה אתו. לאחר שהיא מחבלת בצילומיו הוא סוטר לה והיא בורחת שוב לבית הבושת ומגלה שהוא עומד לפני סגירה בגלל החלטת התושבים. מיס נל יוצאת מדעתה ושורפת את שטרות הכסף.
למקום מגיע בלוק ומסכים לקבל אותה שוב לאחר שהוא מוצא כומר שמוכן לחתן אותם. על השאלה מי אמך היא עונה – זונה...
כעבור זמן מגיעים האטי ובעלה כדי לקחת את ויולט. בלוק מודיע להם שהם נשואים אבל האטי אומרת שהנישואין אינם חוקיים ללא הסכמתה. לבסוף מבין בלוק כי לויולט מגיעים חיים טובים יותר של משפחה ולימודים והוא מוותר עליה.
הפצה
בישראל המועצה לביקורת סרטים ומחזות אישרה את הפצת הסרט למבוגרים מגיל 16 ומעלה. הסרט הופץ על ידי סינמה אינטרנשיונל קורפוריישן.
כף וושינגטון
את הכף גילה קפטיין ג'יימס קלארק רוס מן הצי המלכותי בשנת 1841 וכינה אותו על שם קפטיין וושינגטון, הצי המלכותי, שהיה מזכיר החברה הגאוגרפית המלכותית בשנים 1840-1836.
שיאן Y-20
Y-20 (בסינית: 运-20) הוא מטוס תובלה צבאי גדול. פרויקט המטוס, שפותח ונוהל על ידי "תאגיד תעשייתי שִׁיאַן (Xian) מטוסים", הושק באופן רשמי ב-2006. שם הקוד הרשמי של המטוס הוא "קופנג" (Kunpeng, סינית: 鲲鹏 ) על שם ציפור מיתולוגית של סין העתיקה היכולה לעוף אלפי קילומטרים. בתוך תעשיית התעופה הסינית, המטוס מוכר יותר בכינוי ילדה שמנמנה (סינית: 胖妞 ), עקב רוחבו הגדול של המטוס לעומת מטוסים שפותחו בעבר בסין.
בית האמנות תכלס
בית האמנות תכלס (בגרמנית: Kunsthaus Tacheles) היה מרכז אמנות בברלין, בירת גרמניה, ברחוב אורניינבורגר שבאזור המיטה (Mitte). המקום ידוע בעיקר בשל ציורי הגרפיטי שמעטרים את קירות המבנה, וגלריות האמנות של האמנים והקולקטיבים שפעלו במקום בסוף המאה ה-20 ובראשית המאה ה-21. החל משנת 2011 התנהל על המקום מאבק בין האמנים שמפעילים את בית האמנות לבין הבנק הגרמני HSH נורדבנק, המעוניין להרוס את הבניין ולהקים במקומו בית דירות מפואר, ובספטמבר 2012 הוא פונה מיושביו.
הבניין, שנקרא תחילה "פרידריכסשטאטפסאז'ן" (Friedrichsstadtpassagen), נבנה על מנת לשמש כחנות כלבו ברובע היהודי בברלין, ליד בית הכנסת שברובע. המקום שימש את המשטר הנאצי כמתקן כליאה, ולאחר מכן נהרס חלקית. לאחר נפילתה של חומת ברלין בשנת 1989, נכנסה למקום קבוצה של אמנים, אשר פתחה בו סטודיו לאמנות, סדנאות, בית קולנוע ומועדון לילה.
שמו הנוכחי של המקום לקוח מן המילה "תכל'ס" ביידיש, שנפוצה גם בעגה העברית.
פסאז' פרידריך שטראסה (Friedrichstrassenpassage)
הבניין בן חמש הקומות נבנה מבטון מזוין. משני צדדיו של הבניין פעלו באותו הזמן עסקים קטנים. במקום הותקנה מערכת שפופרות אוויר שאיפשרה העברה מהירה של מכתבים וחפצים שונים בין חלקי הבניין.
Haus der Technik
החל משנת 1928 שימש הבניין את חברת התעשייה הגרמנית AEG כאולם תצוגה, ושמו שונה ל-Haus der Technik. באולם התצוגה היו 20 תיבות תצוגה גדולות. אחת מתשדורות הטלוויזיה הראשונות בגרמניה הוצגה לראווה במקום בשנות ה-30 של המאה ה-20.
שימוש על ידי המפלגה הנאצית
הבניין נפגע במהלך קרבות מלחמת העולם השנייה בברלין, אך חלק גדול ממנו נותר ללא פגע.
שימוש בגרמניה המזרחית
בשנת 1948 עבר הבניין לידי ה-Freier Deutscher Gewerkschaftsbund, פדרציית איגודי העובדים של גרמניה המזרחית (FDGB), ומצבו הלך והידרדר במהלך השנים הבאות. מספר קמעונאים ובעלי מלאכה העתיקו מקומם לתוך הריסות המבנה. בית הקולנוע "קמרה" (Camera) הוקם בבניין, מצדו של רחוב פרידריך, אך נאלץ להיסגר בשנת 1958 בשל ההידרדרות במצבו של הבניין. לאחר שהבניין עבר שיפוצים קלים, נפתח בית הקולנוע מחדש בשם אחר, ובשנת 1972 שונה שמו בחזרה ל"קמרה".
לוחביציה (נהר)
לוחביציה (באוקראינית: Ло́хвиця) הוא נהר באוקראינה, אחד מיובליו של הדנייפר ויובלו של נהר הסולה.
בית האמנות תכלס
תוכנית ההריסה
על אף שהבניין סבל נזק מועט יחסית במלחמת העולם השנייה, ונעשה בו שימוש תדיר, הוא נועד להריסה על ידי הרשויות בעקבות שתי חוות דעת של מהנדסים מ-1969 ו-1977. תוכנן להרוס את המבנה וליצור רחוב חדש שיקשר בין רחוב פרידריך לרחוב אורניינבורגר.
לוחביציה (נהר)
אורכו של הנהר הוא 63 קילומטרים, ואגן הניקוז שלו הוא כ-491 קמ"ר. רוחבו המרבי הוא קילומטר וחצי, ועומקו המרבי הוא 40 מטרים. מישור ההצפה שלו הוא ביצתי בחלקו.
בית האמנות תכלס
תוכנית ההריסה
בשנת 1980 החל תהליך הריסת המבנה. כיפת המבנה פורקה ובית הקולנוע נסגר. לפי תוכנית הריסת המבנה, שאר המבנה יועד להיהרס באפריל 1990.
יוזמת האמנים תכלס
ב-13 בפברואר 1990, חודשיים בלבד לפני הריסת המבנה המתוכננת, קבוצה בשם "יוזמת האמנים תכלס" (Künstlerinitative Tacheles) נכנסה לבניין והשתלטה עליו. קבוצת האמנים ניסתה למנוע את הריסת הבניין על ידי הרשויות באמצעות רישומו כאתר היסטורי, אולם הריסת המבנה לא בוטלה עד הרגע האחרון.
קבוצת האמנים הזמינה חוות דעת הנדסית חדשה באשר לחוזקו של המבנה. המחקר שנעשה מצא כי הבניין נמצא באופן מפתיע במצב טוב, וכתוצאה המקום נרשם כאתר היסטורי.
בתחילת הדרך הייתה מידה רבה של חוסר הסכמה בין האמנים מגרמניה המזרחית לבין האמנים מגרמניה המערבית, בשל דעותיהם הסותרות ורעיונותיהם השונות באשר לתפקיד של בית האמנות, אולם סכסוכים אלה לא מנעו מתכלס להפוך לסמל תרבות ומוקד מרכזי בסצנות האמנות והאקטיביזם בברלין ובגרמניה כולה.
שימוש עד 2011
הבניין נצבע בצבעים בהירים ובחצר הגדולה שמאחורי הבניין מוקמו פסלים שנבנו מחלקי הריסות, חצץ, חלקי מכוניות וחלקים נוספים. במקום נפתחו בית קפה, בית קולנוע, אולם להופעות, סדנאות ואולם תצוגה. תכלס הפך למוקד אמנות יחיד במינו ולמקום עלייה לרגל לתיירים בברלין. בסוף שנת 2008 הגיע לסיומו חוזה השכירות של קבוצת האמנים עם בעל הנכס וכתוצאה לא היה ברור מה עתידו של הבניין.
בסטאי
בסטאי (בגרמנית: Bastei) הוא אתר טבע של תצורת סלעים המתנשאים לגובה 194 מטר מעל נהר אלבה, 35 ק"מ דרומית-מזרחית לדרזדן. השם הוא מהמילה Bastion (מבצר) בגלל הסלעים הזקופים כמבצר ובגלל מבצר קטן שהיה במקום ושרידיו נראים עד היום.
הסלעים נוצרו לפני כמיליון שנה כתוצאה משינויים טקטונים ומארוזיה.
האתר נמצא בתוך שמורת טבע גדולה הנקראת "סקסוניה השווייצרית" הנמשכת גם מעבר לגבול עם צ'כיה ונקראת שם "בוהמיה השווייצרית".
הסלעים סובלים מתהליכי בליה. ב-22 בנובמבר 2000 נבקע סלע גדול הנקרא Wartturm ושליש ממנו, במשקל 800 טון, צנח לתוך עמק האלבה. במזל לא היו נפגעים. הסלע הזה נצפה מאחת מנקודות התצפית בבסטאי.
מנקודות התצפית על הסלעים ניתן לצפות על עיקול האלבה והר Lilienstein. שני אלמנטים אלה מהווים את הסמליל של שמורת סקסוניה השווייצרית.
מאז איחוד גרמניה פותח המקום, נעשה יותר נגיש והוא נחשב לאטרקציה תיירותית פופולרית. הכניסה לאתר חופשית.
בנואה טרלוייה
בנואה טרלוייה (בצרפתית: Benoît Tréluyer; נולד ב-7 בדצמבר 1976) הוא נהג מרוצים צרפתי הנוהג כיום עבור קבוצת המרוצים של חברת אאודי במסגרת אליפות העולם במרוצי סיבולת.
טרלוייה החל לנהוג עבור אאודי בשנת 2010 וזכה תחתיה 3 פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן ובאליפות העולם במרוצי סיבולת לשנת 2012. בנוסף זכה במרוץ 12 השעות של סברינג בשנת 2013.
קריירה מוקדמת
טרלוייה נולד ב-7 בדצמבר 1976 בעיירה אלנסון במחוז אורן בצרפת והחל את קריירת המרוצים שלו בשנת 1983 כנהג אופנוע בענף המוטוקרוס בו השתתף עד לשנת 1989. בין השנים 1994–1990 השתתף בקארטינג ובשנת 1995 עלה לקטגוריית המרוצים החד מושביים כאשר החל להתחרות באליפות פורמולה קמפוס הצרפתית. בשנת 1996 התחרה באליפות פורמולה רנו הצרפתית וזכה בניצחון מרוץ אחד ובעונת 1997 סיים במקום השישי בדירוג הכללי. בשנת 1998 החל להתחרות באליפות פורמולה 3 הצרפתית וסיים את העונה במקום התשיעי בדירוג, כמו גם בעונה שלאחר מכן.
פורמולה ניפון
בשנת 2000 ביצע טרלוייה מעבר למזרח הרחוק שם התחרה בסבב מרוצי פורמולה 3 היפנית, ובשנת 2001 זכה באליפות הסבב לאחר שניצח 15 מרוצים מתוך 19 שהתקיימו. בנוסף סיים במקום השני בגרנד פרי מקאו וסיים שלישי בגביע העולמי בפורמלה 3 בקוריאה. בשנת 2002 החל להתחרות פורמולה ניפון הבכירה יותר ושותף ב-5 מרוצים בלבד. בעונה שלאחר מכן סיים במקום השני בדירוג הכללי, ובשנת 2006 הצליח לזכות באליפות לאחר שסיים את העונה עם 4 ניצחונות מתוך 9 מרוצים. בשנים 2007 ו-2009 סיים טרלוייה את סבב פורמולה ניפון במקום השני בטבלה.
מכוניות ספורט
בשנת 2002 ערך טרלוייה את הופעת הבכורה שלו במרוץ 24 השעות של לה מאן כאשר נהג עבור קבוצת המרוצים הצרפתית אורקה במכונית קרייזלר-וייפר וסיים יחד עם צוותו במקום השלישי בקטגוריית ה-GTS בה התמודד. השתתפותו הבאה במרוץ לה מאן הייתה בשנת 2004 כאשר התחרה עבור קבוצת פסקרלו בקטגוריית LMP1 הבכירה כאשר נהג במכונית ה-C60 של הקבוצה וסיים את המרוץ יחד עם צוות הנהגים השותפים לו במקום הרביעי בדירוג הכללי. במהלך מרוץ לה מאן 2009 היה מעורב טרלוייה בתאונה קשה לאחריה הועבר למרכז הטיפולים הרפואיים שבמקום שם טופל ושוחרר ללא פגיעות חמורות.
בשנת 2010 הצטרף טרלוייה לצוות מס' 2 של קבוצת אאודי לצד הנהגים אנדרה לוטרר ומרסל פסלר. את מרוץ לה מאן 2010 סיימו טרלוייה וצוותו במכונית האאודי R15 במקום השני בדירוג הכללי, ואת מרוץ 2011 סיימו במקום הראשון במכונית האאודי R18 לאחר מרוץ מותח במיוחד מול קבוצת פיג'ו, וזאת לאחר שצוותים מס' 1 ו-3 של אאודי פרשו כבר בשלבים המוקדמים של המרוץ לאחר שהיו מעורבים בתאונות קשות. בשנת 2012 זכו טרלוייה וצוותו במרוץ לה מאן בשנית וניצחו בנוסף גם את מרוץ 6 השעות של סילברסטון ואת מרוץ בחריין. בסוף עונת 2012 זכו טרלוייה וצוותו באליפות העולם במרוצי סיבולת של ה-FIA. לאחר הזכייה באליפות התראיין טרלוייה לתקשורת וטען כי: "הוא חש גאווה לסיים את העונה לפני טום קריסטנסן ואלן מקניש". בשנת 2014 זכו טרלוייה וצוותו במרוץ לה מאן בפעם השלישית.
ירגזי גמבל
ירגזי גמבל (שם מדעי: Poecile gambeli) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים. ירגזי גמבל דומה מאוד לשאר המינים בסוג פויסילה, אם כי יש לו גבות לבנות, מאפיין שעוזר לזהות אותו באזורים בהם מתקיימת חפיפה בתחום התפוצה. לירגזי גמבל יש מספר התאמות לאקלים האלפיני הקר בהרים שבהם הוא חי.
מאפיינים פיזיים
ירגזי גמבל הוא עוף קטן, אורכו 11–14 ס"מ ומסתו 11 גרם. ראשו גדול ועגול עם כיפה וגרון שחורים, ולחיים וגבות לבנות. הגב, הכנפיים והזנב אפורים, והבטן בצבע אפור־חום בהיר. הירגזים של הרי הרוקי נוטים להיות חומים יותר ובעלי מקור קצר, ואילו באוכלוסיות של האגן הגדול המקור בינוני באורכו. בסיירה נבדה ורכס קסקייד המקור באורך מקסימלי, והבטן אפורה. הזכר והנקבה דומים. הניצוי של ירגזי גמבל הוא התאמה לאקלים האלפיני; הפלומה שצמודה לגוף משמשת לבידוד חום, ושכבת הנוצות החיצונית צפופה ועמידה במים. בלילות קרים טמפרטורת הגוף יכולה לרדת עד ל–11 מעלות צלזיוס, ופעימות הלב והנשימה מואטות כדי לחסוך באנרגיה. ירגזי גמבל דומה לקרובו, ירגזי שחור־כיפה, אם כי הוא קטן יותר, ויש לו גבות לבנות. הירגזי המבוגר ביותר שתועד היה בן 10 שנים וחודש, ביוטה, 1974. השיר הוא שריקה בת 4 הברות, נשמע כ–"פי-בי, פי-ביי". הוא משמיע קריאה שנשמעת כ-"צ'יקדי-די-די!" מזמזם, מקור שמם באנגלית, צ'יקדי (Chickadee).
התנהגות
הירגזי מקפץ בזריזות בין ענפים והוא יכול להיתלות במהופך. בחורף, הירגזים מתכנסים בלהקות יחד עם מלכילונים וסיטות.
ירגזי גמבל ניזון מחרקים, עכבישים, שומן, תירס, פירות וזרעים ומגיע למתקני האכלה. לעיתים קרובות הירגזי מאחסן מזון, שאותו הוא אוכל מאוחר יותר. כשהוא אוכל זרעי חמנית, הירגזי מחזיק את הזרע ברגלו, ומכה בו במקורו כבפטיש. כ–70% מתזונת הירגזי מורכבים מחרקים וחסרי חוליות אחרים, ואילו 30% הנותרים מורכבים ממזון צמחי. לעיתים רחוקות הירגזי תופס את טרפו תוך כדי תעופה.
ירגזי גמבל הוא מין מונוגמי. עונת הקינון מתרחשת בין אפריל ליוני. ירגזי גמבל מקנן בקני נקר נטושים, תיבות קינון, וחללים שנחפרו בעץ רך על ידי ההורים. גובה הקן נע בין סנטימטרים בודדים מהקרקע ל-23 מטרים. הנקבה מטילה 6–12 ביצים (בממוצע 8–9) לבנות מנוקדות בחום־אדמדם ודוגרת עליהן כ-14 ימים, בזמן שהזכר מגן על הטריטוריה ומביא לה מזון. שני ההורים מביאים מזון לגוזלים, שפורחים בגיל 20 ימים, אם כי הם נשארים תלויים בהורים למשך מספר שבועות. כאשר הנקבה מאוימת בזמן הקינון, היא תנשוף ואף תתקוף את הפולש, פעולה שהיא מקור שמם העברי (מהמילה רוגז).
טקסונומיה
המין נכלל בעבר בסוג ירגזי עם רוב הירגזיים האחרים, אך מחקר משנת 2005 מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג פויסילה, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ITIS, ו-IOC. תוצאות דומות חזרו במחקר מאוחר יותר (יוהנסון ואחרים, 2013), אם כי פוצלו מהסוג מספר מינים לסוג סיטיפרוס.
לפי טריץ' (2017), העץ הפילוגנטי של הסוג (Poecile) הוא:
תפוצת תת-מינים
לירגזי גמבל ארבעה תת-מינים:
FATCA
החוק לאכיפת מיסים בחשבונות זרים (באנגלית: Foreign Accounts Tax Compliance Act; בראשי תיבות: FATCA) הוא חוק פדרלי בארצות הברית. החוק אושר ונכנס לתוקפו במרץ 2010 ומטרתו לשפר את אכיפת תשלום המיסים בקרב תושבי ארצות הברית המנהלים חשבונות פיננסיים מחוץ לארצות הברית. במסגרת החוק נדרשים מוסדות פיננסים זרים כדוגמת בנקים, חברות ביטוח, קרנות פנסיה וכדומה לדווח לרשות המיסים האמריקאית על כלל החשבונות בבעלות אזרחים אמריקאים (גם חשבונות המוחזקים על ידי בעלי גרין קארד), חברות ו/או נאמנויות אשר מצויות בבעלות אזרחים אמריקאים
דרישות החוק
החוק דורש מכל מוסד פיננסי לא אמריקאי לבצע בדיקת נאותות לחשבונות המנוהלים אצלו, לזהות את החשבונות בבעלות אזרחים אמריקאים ולדווח עליהם לרשויות המיסים בארצות הברית. על הדיווח לכלול את שם בעל החשבון, מספר החשבון, כתובות ואת הפעולות שבוצעו בחשבונות של האזרח (ישנם חשבונות הפטורים מדיווח). מוסדות שלא יצייתו לחוק יסתכנו בקנס מצד רשויות המס בארצות הברית, אשר ינכו מס במקור של 30% מכל תקבול ממקור הכנסה אמריקאי המועבר לידי המוסד.
FATCA בישראל
במסגרת הסכם בין ישראל וארצות הברית אשר נחתם בחודש יוני 2014 הוחלט כי רשות המסים בישראל תקבל את המידע אודות אזרחים אמריקאים וחשבונותיהם מהגופים הפיננסים בישראל והיא זאת אשר תעביר את המידע לרשויות המס האמריקאיות. ההסכם חל על חשבונות המוחזקים בידי אזרחי ותושבי ארצות הברית, אזרחים בעלי גרין קארד וכן על חשבונות בהם ישנה מעורבות אמריקאית מהותית. כמו כן, הסכם זה בין שתי המדינות מאפשר לרשויות המיסים בישראל לקבל מידע אודות תושבי ישראל המנהלים חשבונות פיננסים בארצות הברית. כחלק מההסכם בין המדינות נקבעו גופים אשר יהיו פטורים מדיווח בשל היותם בעלי סיכון נמוך לביצוע העלמות מס (כגון גופי החיסכון הפנסיוני בישראל). לצורך העברת המידע דורשים הגופים הפיננסים בישראל מהאזרחים המאותרים על ידם לחתום על טופס W-9. סירוב לחתימה על הטופס מובילה להקפאת החשבון.
עונת 1931/1932 בפוטבול ליג
עונת 1931/1932 הייתה העונה ה-40 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-29 באוגוסט 1931 והסתיימה ב-7 במאי 1932. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה ובדיוויזיון השלישי שחולק ל-2 מחלקות.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. אברטון ווסט ברומיץ' אלביון היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
אברטון זכתה באליפות בפעם הרביעית בתולדות המועדון. זו הייתה העונה הראשונה של אברטון לאחר חזרה לליגה הבכירה.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו גרימסבי טאון ווסטהאם יונייטד. במקומן לליגה הבכירה עלו וולברהמפטון וונדררס ולידס יונייטד.
כדורגלנים מצטיינים
דיקסי דין מאברטון כבש 44 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
אדי קרי
אדי אנתוני קרי הבן (באנגלית: .Eddy Anthony Curry Jr; נולד ב-5 בדצמבר 1982) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הסנטר. ממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגת ה-NBA הם 12.9 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק.
שיקגו בולס
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון הסכים קרי ללמוד באוניברסיטת דה פול, אך הוא ויתר בסופו של דבר על לימודיו ורשם את עצמו לדראפט ה-NBA 2001. הוא נבחר בבחירה הרביעית בדראפט על ידי השיקגו בולס. בשנתו הראשונה בליגה הוא לא קיבל הרבה דקות, והשיג ממוצעים של 6.7 נקודות עם 3.8 ריבאונדים למשחק. בעונתו השנייה הוא השתפר, והוביל את ה-NBA באחוזים מהשדה, עם 58.5%, ובכך הפך לשחקן הבולס הראשון שהוביל את הליגה בקטגוריה כלשהי מאז מייקל ג'ורדן ב-1998. בעונה זו הוא העלה את ממוצעיו ל-10.5 נקודות ו-4.4 ריבאונדים למשחק. בעונת המשיך קרי במגמת השיפור, כשממוצעיו עלו ל-14.7 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק. בעונה הבאה הבולס השתפרו ב-28 ניצחונות מהעונה הקודמת, כשקרי הוביל אותם בנקודות בממוצע, עם 16.1 למשחק. במרץ 2005 אושפז קרי בשל הפרעה בקצב הלב. זה גרם לו לפספס את שאר העונה ואת כל פלייאוף 2005.
אירוע עב"מים במישיגן 1994
ב-8 במרץ 1994, יותר מ-300 אנשים דיווחו על תצפית על עב"מים מרובים במערב מישיגן, ארצות הברית. העב"מים תוארו כדומים לאורות חג המולד מהבהבים, המורכבים מחמישה או שישה עצמים, בעלי צורה גלילית או עיגולים עם אורות כחולים, אדומים, לבנים וירוקים. לפי שיקגו טריביון, היו למעלה מ-300 עדים ב-42 מחוזות של מישיגן (כולל מחוזות מוסקגון, אוטווה, בריאן ואלגאן ). התצפיות דווחו ל-911 ונצפו על ידי המשטרה ומכ"ם של שירות מזג האוויר הלאומי בנמל התעופה של מחוז מאסקגון.
אדי קרי
ניו יורק ניקס
ב-3 באוקטובר 2005 הועבר קרי עם אנטוניו דייוויס בטרייד לניו יורק ניקס, בתמורה לשיקגו את טים תומאס, מייקל סוויטני, ג'רמיין ג'קסון ו-4 בחירות דראפט עתידיות. בעונתו הראשונה של קרי עם הניקס חלה ירידה קלה בתפוקתו, כשרשם 13.6 נקודות ו-6.0 ריבאונדים בממוצע למשחק. בעונת מונה אייזיאה תומאס למאמן הקבוצה, ותחתיו השיג קרי שיאי קריירה של 19.5 נקודות ו-7.0 ריבאונדים למשחק. ב-7 באפריל 2007 קלע קרי שיא קריירה של 43 נקודות בניצחון הניקס בהארכה מול מילווקי באקס.
אירוע עב"מים במישיגן 1994
לאחר ראיון של עשרות עדים, האירוע נותר בלתי מוסבר. הקבוצה טוענת כי שללה את רוב ההסברים הארציים, כגון מטוס קטן, בלון מזג אוויר, לוויינים, כוכב נופל (מטאור), מטוס צבאי או פסולת חלל.
אדי קרי
ניו יורק ניקס
בעונת הובא לקבוצה זאק רנדולף, ורבים חשבו שביחד עם קרי הם יהיו קו קדמי מוצלח לניקס. על אף הציפיות היכולות של שניהם נמצאו בירידה. קרי סיים את העונה הזו עם ממוצעים של 13.2 נקודות ו-4.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
אירוע עב"מים במישיגן 1994
בתרבות
האירוע פורסם בפרק של הסדרה "תעלומות בלתי פתורות"
אדי קרי
ניו יורק ניקס
בתחילת עונת 2008/2009 סבל קרי מפציעה בברכו, אשר הגבילה אותו לעשרה משחקים בלבד ב-3 העונות הבאות.
השנים האחרונות
לאחר שלא שיחק כלל בעונת, נשלח קרי בטרייד למינסוטה טימברוולבס, ומיד שוחרר ממנה.
בדצמבר 2011 חתם על חוזה במיאמי היט, ולכל אורך עונת שותף עמה ב-14 משחקים בלבד. בסיום אותה עונה זכתה מיאמי באליפות ה-NBA; קרי עצמו לא שותף באף אחד ממשחקי הקבוצה בפלייאוף, אולם זכה בטבעת אליפות כשחקן הקבוצה.
בתחילת עונת שותף בשני משחקים כשחקן דאלאס מאבריקס, בטרם שוחרר מהסגל.
אירוע עב"מים במישיגן 1994
בתרבות
כרך 3, פרק 2 - "משהו בשמיים"
אדי קרי
השנים האחרונות
בדצמבר 2012 חתם על חוזה בקבוצת ג'ג'יאנג גולדן בולס מליגת העל הסינית. ב-29 משחקיו בקבוצה קלע 23.0 נקודות ואסף 10.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 2018/2019 שיחק לתקופה קצרה בקבוצת "מקאו וולף ווריורס" מ"ליגת הכדורסל האסייתית".
חייו האישיים
קרי נשוי ויש לו 7 ילדים. ילד אחד מנישואיו הקודמים, וארבעה מנישואיו הנוכחיים. שני הילדים האחרים באו מחברתו לשעבר נובה הנרי.
הבעיות בליבו
מספר קרדיולוגים מוסמכים אמרו שלקרי אין בעיות בליבו והוא יכול לשחק, אך בארי מארון, מומחה בעל שם עולמי הציע שיישלח לבדיקת DNA. במהלך יום התקשורת של הבולס אמר מנהלם ג'ון פקסון שהבין את בעיית הפרטיות של קרי, והדגיש שלקבוצה לא היה מניע נסתר לשליחת קרי לבדיקה. הוא הסביר זאת בכך שלא רצה שיהיה מקרה דומה למקרה של גארד הבוסטון סלטיקס לשעבר, רג'י לואיס שהתמוטט ומת. פקסון והבולס אף הציעו לקרי 20 מיליון דולר אם יעשה את הבדיקה.
ההטרדה המינית לכאורה
ב-12 בינואר 2009 נתבע קרי על ידי הנהג שלו לשעבר, דייוויד קצ'ינסקי. קצ'ינסקי האשים את קרי בניסיון שידולו לקיים יחסי מין באופן הומוסקסואלי. לפי מסמכי בית המשפט קרי פנה אל קצ'ינסקי כשהוא עירום, וחזר על המשפט "תסתכל עליי, דייב, תסתכל", ו"תבוא ותיגע בזה דייב". לפי עוד מסמכים קרי הכריח את קצ'ינסקי לעסוק במשימות משפילות שמחוץ להיקף העסקתו, כמו לנקות מגבות מלוכלכות (שלטענתו היה במגבות נוזל זרע). בנוסף קצ'ינסקי אמר שקרי קרא לו בכינויים משפילים כמו "יהודי מזדיין", "עבד לבן", "שטן לבן" ו"הסבתא של ה-KKK".
קצ'ינסקי טען שהגיעו לו 68,000 דולרים שעדיין לא שולמו על ידי בעליו, ובנוסף 25,000 דולרים על הוצאות שקרי לא החזיר לו את הכספים עליהם. קצ'ינסקי הוא עבריין מורשע בעצמו, שנשפט לשלוש שנים בכלא ב-1992 אחרי שוד שערך. בנוסף הוא נשפט לשלוש שנים נוספות ב-2004 בעקבות התנגדות למעצר. עורך דינו של קארי קרא לתביעותיו של קצ'ינסקי מגוחכות, ושזו סחיטה. בסופו של דבר קרי זכה מאשמה.
הדיוויזיה החמישית (סוריה)
הדיוויזיה המשוריינת החמישית היא דיוויזיה משוריינת בצבא הסורי, המשתייכת לקורפוס הראשון ושוכנת באזור דרעא.
היסטוריה
הדיוויזיה החמישית היא אחת הדיוויזיות הוותיקות בצבא הסורי ומקום מושבה באזור דרעא השתנה מעט מאוד לאורך השנים, כבר במהלך מלחמת ששת הימים הייתה הדיוויזיה קיימת ומוצבת בגזרה הדרום-מערבית, לאורך הגבול עם ירדן ורמת הגולן. בספטמבר 1970, הדיוויזיה לצד חטיבה משוריינת עצמאית וכוחות קומנדו השתתפו בתקיפה של הצבא הסורי בירדן כדי לסייע לארגוני הטרור במלחמתם בשלטונות הירדנים. הדיוויזיה הורכבה אז מהחטיבה המשוריינת ה-88, החטיבה המשוריינת ה-91 והחטיבה הממוכנת ה-67 (סך הכל כ-200 טנקי T-55). ב-22 בספטמבר, לאחר מספר ימי קרבות על אדמת ירדן, נכשלה ההתקפה הסורית והכוחות נסוגו לאחר שספגו אבדות רבות, בעיקר מצד חיל האוויר הירדני.
במבצע ארגז נשבה תת-אלוף נזיר ג'ראח, שהיה ראש מחלקת המבצעים של הצבא הסורי. ערב שובו לסוריה, גילה ג'ראח לעמוס גלבוע, שהיה אחראי על חקירתו במהלך תקופת השבי בישראל, כי סיפוחה של חטיבה 47, שישבה בשגרה באזור חמה הסונית כדי למנוע התפתחות מרד באזור כנגד השלטון הסורי העלווי, לכוחות הדיוויזיה החמישית משמעה התקפה קרבה על ישראל. ערב פרוץ מלחמת יום כיפור זוהתה תנועה של חטיבה 47 לכיוון רמת הגולן והתקבל מידע על קשר לוגיסטי בין החטיבה והדיוויזיה, וגלבוע שהשתתף כצופה-אורח בישיבת הערכת מצב באמ"ן שלושה ימים קודם לפרוץ המלחמה העלה את מידע זה בישיבה, אך זכה להתעלמות מקובעי המדיניות.
מלחמת יום הכיפורים
במלחמת יום הכיפורים שימשה הדיוויזיה, בפיקודו של עלי אסלאן, בתור הדיוויזיה הדרומית מבין שלוש דיוויזיות הקו (כאשר השתיים האחרות הן ה-7 בצפון וה-9 במרכז). דיוויזיות אלו היו אמורות לשבור את קו ההגנה הישראלי ברמת הגולן ובשלב הראשון להתקדם פנימה בסיוע כוחות העתודה (בעיקר הדיוויזיה ה-1 וה-3) עד לקו נהר הירדן. בתקופה זו הורכבה הדיוויזיה מארבע חטיבות לוחמות; החטיבה המשוריינת ה-46 (נקראת גם חטיבה 12), החטיבה הממוכנת ה-132, החטיבה הרגלית ה-112 והחטיבה הרגלית ה-61. לפני המלחמה סופחה לדיוויזיה חטיבת השריון העצמאית 47.
מבין הכוחות הסורים לאורך הגבול ברמת הגולן, הדיוויזיה החמישית הייתה אולי המוצלחת ביותר ביחס ליעדי ההתקפה. כוחות הדיוויזיה הצליחו לפרוץ את קו ההגנה בין אזור רפיד לאזור אל-על, כשהם מתקדמים לעומק מרכז הגולן ונלחמים לצד כוחות הדיוויזיה הראשונה והתשיעית באזור נפח ובעומק הדרומי באזור אל על. כוחות הדיוויזיה השתתפו ברוב הקרבות בגזרה הדרומית, בהם הלחימה בתל סאקי, הלחימה סביב חושניה והלחימה לאורך ציר הנפט המחבר את הגזרה הדרומית למרכז הרמה ומחנה נפח.
הדיוויזיה במאה ה-21
במאה ה-21 הדיוויזיה החמישית היא דיוויזיה משוריינת בפיקודו של לואא' סוהיל סלמאן חסן, אשר בסיס האם שלה נמצא בדרעא, כ-50 ק"מ מהגבול עם ישראל, קרוב לגבול עם ירדן וכ-100 ק"מ מדמשק. הדיוויזיה מורכבת מארבע חטיבות ורגימנט אחד; החטיבה המשוריינת ה-12, החטיבה המשוריינת ה-15, החטיבה הממוכנת ה-112, החטיבה ה-132 והרגימנט ה-175. היא נמצאת תחת פיקוד הקורפוס הראשון אשר תחום האחריות שלו הוא אזור דמשק והגבול עם ישראל וירדן. הדיוויזיה החמישית היא אחת מהדיוויזיות היחידות שנותרו בסביבתן המקורית ועם יחידותיה המקוריות לאורך מלחמת האזרחים, עם בסיסי החטיבות והגדודים שלה ברחבי מחוז דרעא, היא לקחה חלק ברוב הפעילויות בסביבה זו.
המלך אובו
פיתוח המחזה
"ראשיתו של אובו המקורי", כתבה ג'יין טיילור, "קיבלה מעמד של אגדה בתרבות התיאטרון הצרפתי." ראשיתו של המחזה בבית הספר התיכון בעיר רן (שבחבל ברטאן) שבו למד ז'ארי. מורהו לפיזיקה, פליקס אבר או "אדון אֵבֶּר" (Monsieur Hébert), היה דמות נלעגת בעיני תלמידיו, מכיוון שהיה שמן מאוד, מכוער, מתנשא וחסר סמכות לחלוטין. ב-1888, כשהיה תלמיד בן חמש עשרה, קרא ז'ארי בעיון את "הפולנים", פארסה קצרה שמלגלגת על מר אבר, מורהו לפיזיקה, פרי עטם של חבריו הטובים, האחים שרל ואנרי מורן. הגרסה הראשונה של המחזה הייתה כשז'ארי והאחים מורן העלו בעליית הגג של מורן הצגת בובות בשם "הפולנים": שנתיים לאחר שז'ארי עבר להתגורר בפריז, פרסם בכתב עת ספרותי קטעים ממחזה תחת הכותרת "גיניול", שבהם הופיע השם "אובו" לראשונה. היה זה אחד מהמחזות הרבים שנוצרו סביב דמותו של אבא אובו. הוא אבד מזמן, כך שלא ניתן להתחקות אחר המקור הראשוני של "המלך אובו". ברם, ברור שז'ארי שיכתב והרחיב את המחזה במידה ניכרת, ועיצב את גיבורו הראשי באופן שבו הוא ידוע כיום.
הצגת הבכורה
דברי ימי כתיבתם של המחזות "המלך אובו" ו"אובו קרנן", משתרעים על פני עשורים של שכתוב ובמקרה של הראשון, מעולם לא באו לכלל סיום. בזמן שז'ארי רצה ש"המלך אובו" יפורסם ויוצג, האחים מורן איבדו עניין במהתלות בית הספר, ואנרי מורן נתן לז'ארי רשות לעשות איתם ככל העולה על רוחו. שארל מורן לעומת זאת, ניסה לימים לזקוף לזכותו קרדיט, אולם חלקו בגרסה המוקדמת של המחזה מעולם לא היה סוד. המחזה "המלך אובו" כפי שאנו מכירים אותו כיום, ראה אור לראשונה ביוני 1896. ז'ארי פגש באלפרד וואלט, שהיה עורך כתב העת "מרקור דה פראנס", ובאשתו ראשילד והציג בביתם את המחזה "המלך אובו" (Ubu Roi). ב-10 בדצמבר 1896 הוצג המחזה בתיאטרון דה ל'אוור בפריז, בבימויו של אורליאן לינייה-פו, מנהלו האמנותי של התיאטרון. כדי להעלות את המחזה שאלו את פירמן ז'מייה ולואיז פראנס, שני שחקנים מהקומדי פראנסז. האולם היה מלא. לפני ההצגה עלה ז'ארי לבמה, הודה לכל מי שעזר לו ואמר שעלילת המחזה מתרחשת בפולין, שבאותה תקופה לא הייתה קיימת, כי היא חולקה מזמן בין האימפריה הרוסית לאימפריה ההבסבורגית ולפרוסיה. דוד זינדר כותב על הצגת הבכורה במבוא לתרגומו למחזה: "צעד פירמן ז'מייה, בלבוש נפוח, דמוי אגס, ובקול רם ובוטח, אמר את המילה הראשונה של המחזה: "חרא!" (Merdre). המהומה שהתחוללה למשמע מלה אסורה זו, השתוללה ללא מעצורים למעלה מרבע שעה, וגם כשזו נרגעה, תמונה זו חזרה על עצמה משך כל ההצגה בכל פעם שמילה זו הושמעה שוב. גרסה זו של המחזה הוצגה פעמיים בלבד. המבקרים יצאו לקרבות עיתונאיים על דעותיהם לכאן ולכאן, וז'ארי בן ה-23 היה לשם דבר בחוגי האמנות של פריז." המחזה הוצג לראשונה ב"קומדי פראנסז" רק בשנת 2009 בבימויו של ז'אן-פייר ונסאן ובכיכובו של סרז' בגדרסיאן.
עיבודים
בדבר נפילתה של האימפריה האמריקאית ושחרורה של פוארטו ריקו
התייחסות במדיה אמנותית מסוגים שונים
ז'ואן מירו השתמש ב"המלך אובו" כנושאה של סידרה בת 50 הדפסי אבן שיצר בשנת 1940, המכונה בשם "סדרת ברצלונה". תמונות אלה יכולות להיות של "המלך אובו" אבל הן גם סאטירה על פרנסיסקו פרנקו והגנרלים שלו אחרי שניצח במלחמת האזרחים בספרד.
בספרה "שנות השישים של לינדה מקרטני: דיוקנה של תקופה", כתבה לינדה מקרטני שפול מקרטני קרא את מחזהו של ז'ארי כשכתב את המילים לשיר "Maxwell's Silver Hammer". להקת הרוק הניסויי Pere Ubu נקראת על שם הגיבור הראשי בספר. אלבומם משנת 2009 "Long Live Père Ubu!", השיר "City Hobgoblins של להקת הפופ ממנצ'סטר The Fall, הוא עיבוד למחזהו של ז'ארי. הוא מכיל את השורה "המלך אובו הוא ביתו של הובגובלין", פרי עטו של מארק סמית. ללהקה הבריטית Coil יש שיר ששמו "אובו השחור" (Ubu Noir) באלבומם משנת 1984 Scatology, בהשראת דמותו של המלך אובו. באוקטובר 2012, עיבוד בשם "פרויקט אובו" (The Ubu Project), בבימויו של מייקל הברטי הוצג באוניברסיטת מדינת Kennesaw, בג'ורג'יה.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי
1. תיאטרון משולש במעגל - הצגת בכורה: 1966 (הוצג בשפה האנגלית)
2. תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 16 בינואר 1971
3. תיאטרון החאן – הצגת בכורה: 1984 (לקט מכתביו של ז'ארי שנקרא "אבא אובו: קריקטורה פראית, על פי כתבי ז'אן ז'ארי")
לוחביציה
לוחביציה (באוקראינית: Ло́хвиця; ברוסית: Лохвица; ביידיש: לאחװיצא או לאכוויץ) היא עיר באוקראינה השוכנת במחוז פולטבה. בשנת 2021 נאמדה אוכלוסיית העיר ב-11,119 תושבים.
היסטוריה
שמהּ של העיר, שנקראה על שם הנהר שלגדותיו הוקמה, נגזר מהמילה הסלאבית העתיקה לאלתית.
בזמן נסיכות קייב השטח שבו ממוקמת העיר היה חלק מנסיכות פריאסלב. תאריך הקמת העיר אינו ידוע, אך תיעוד כתוב על קיומה מופיע באזור שנת 1320.
בשנת 1644 הוענקו זכויות מגדבורג לעיירה, כך שכל נושאי העיירה היו אמורים להיפתר על ידי מועצת עיר, שנבחרה על ידי האזרחים העשירים.
העיר נכבשה על ידי הגרמנים ב-12 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום בספטמבר 1943. במהלך מלחמת העולם השנייה נפגשו בעיר שני הצבתות של ארמיית הפאנצר הראשונה וארמיית הפאנצר השנייה ולכדו מאות אלפי חיילים סובייטים במסגרת קרב קייב.
יהדות
נוכחות יהודים בעיר תועדה לראשונה כבר ב. בשנת 1636 נהרגו בעיר 50 יהודים במהלך מרד פאבליוק. במהלך מרד חמלניצקי ב-1648 נהרגו כמה מיהודי המקום והשאר נמלטו.
היהודים בעיר היו בעיקר בעלי מלאכה או עבדו במסחר. בשנת 1897 מנתה האוכלוסייה היהודית המקומית כ-2,500 איש, והיוותה 36 אחוזים מכלל האוכלוסייה. בשנת 1930 נוסד בעיר קולחוז יהודי, שכלל 188 משפחות והחזיק בשטח של 84 דונם.
בשנת 1926 היו בעיר 2,095 יהודים, שהיוו 19.3 אחוזים מכלל האוכלוסייה, וב-1939 הקהילה הצטמצמה לכ-600 בלבד.
יהודים רבים מלוחביציה הספיקו להימלט לתוככי ברית המועצות לפני הכיבוש הגרמני בספטמבר 1941. באוקטובר הגרמנים הקימו גטו בעיירה ובהמשך הביאו אליו יהודים מכפרים נוספים באזור כמו סנצ'ה. כדי לשרוד בגטו בחורף יהודים היו חייבים להבריח את רכושם אל מחוץ לגטו ולהחליף אותו תמורת אוכל מהאוקראינים המקומיים, ובנוסף על כך רבים מהם נאלצו לבצע עבודות כפייה בפיקוח משטרת העזר האוקראינית המקומית. בתחילת מאי 1942 הובאו יהודים נוספים לגטו, בין היתר מצ'רבונוזבודסקה (זבודסקה המודרנית).
ב-12 במאי 1942 אנשי יחידת זונדרקומנדו של האס אס בסיוע משטרת העזר המקומית הוציאו את יושבי הגטו אל מחוץ לעיר והרגו 287 יהודים.
בתחילת המאה ה-21 יש עדות לכך שהייתה בלוחביציה קהילה יהודית.
רנו נרוואסטלה
רנו נרוואסטלה (בצרפתית: Renault Nervastella) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1929–1937.
בנוסף לדגם הסלון, הדגם יוצר בתצורות: לימוזינה וקופה. וקבריולה
דגם הלימוזינה אף הועמד לרשות נשיא צרפת.
סך הכול יוצרו מהדגם 3,544 יחידות.
אמנדה בירס
אמנדה בירס (באנגלית: Amanda Bearse; נולדה ב-9 באוגוסט 1958) היא שחקנית, במאית וקומיקאית אמריקאית, הידועה בשל גילום דמותה של מארסי דארסי בסיטקום "נשואים פלוס".
קורות חייה
בירס נולדה בוינטר פארק, פלורידה שבארצות הברית. למדה משחק ב-"Neighborhood Playhouse" בניו יורק תחת הדרכתו של סנפורד מייזנר. הצלחתה הראשונית בקריירת המשחק הייתה בגילום דמותה של אמנדה קוסינס באופרת הסבון "כל ילדיי" בין השנים 1981–1984. במהלך הצילומים ולאחריהם היא הופיעה בסרטים שוליים כגון "נערת הפרוטוקול" (1984), ו-"ליל האימה" (1985).
פריצתה הגדולה של בירס התרחשה ב-1987 כאשר לוהקה לתפקיד של מארסי רודס (ולאחר מכן מארסי דארסי) בסיטקום "נשואים פלוס". היא גם ביימה כ-30 פרקים של הסדרה בין השנים 1991–1997. בירס היא לסבית מוצהרת ש-"יצאה מהארון" ב-1993. באחד הפרקים של נשואים פלוס, גילמה את מנדי, בת דודתה הלסבית של מרסי, כאנלוגיה לכך שהיא עצמה לסבית בחיים האמיתיים. בירס אף נישאה לזוגתה, קרי שנקן, והשתיים מגדלות שתי בנות.
בשנת 2022 שיחקה בסרט הקומדיה רומנטית האמריקאי מ-2022, "אין גברים כאלה".
קיר הפלא אשר בוורמייזה
קִיר הַפֶּלֶא אֲשֶׁר בְּוֶרְמַיְזָה היא בלדה מאת שאול טשרניחובסקי, שנכתבה בשנת 1924 בעקבות אגדה ידועה על אמו של רש"י (או אמו של רבי יהודה החסיד; האגדה התגלגלה לאישים נוספים).
האגדה
נוסח האגדה בספר "מעשה נסים" שליקט בשנת 1670 ר' יפתח יוזפא מנצפך (מכונה יוזפא השמש):
האגדה נחתמת בשורה "על הנס הזה נמצא כתוב בספר שלשלת הקבלה", על אף שבספר "שלשלת הקבלה" אין אזכור לאם הרה, אלא מסופר בו על רבי יהודה החסיד עצמו שהנס אירע עמו.
כיום מוכרת יותר גרסה נוספת ומאוחרת של האגדה, המייחסת את סיפור הנס לאמו של רש"י. ידוע שרש"י נולד בטרוייש, אך אי-התאמה זו נפתרת בטענה שבעת הריונה שהתה אמו זמן מה בוורמייזא. גרסאות נוספות מספרות את האגדה על אמו של הרמב"ם ועל אמו של הגר"א (בהתאמות המתבקשות של מקום האירוע).
הבלדה
את הבלדה "קִיר הַפֶּלֶא אֲשֶׁר בְּוֶרְמַיְזָה" כתב שאול טשרניחובסקי בשנת 1924 בסווינמינדה שבגרמניה (כיום סווינוצ'י שבפולין). הבלדה כוללת 17 בתים בני שלוש שורות כל אחד. שתי השורות הראשונות בכל בית חרוזות.
13 הבתים הראשונים של הבלדה מספרים את האגדה, בלי לנקוב בזהותה של האישה היהודייה שבה מדובר. בתים אלה מסתיימים בתיאור הנס:
ארבעת הבתים האחרונים עוברים להווה, ומסתיימים בקביעה:
האופטימיות ששידר המשורר 32 שנים מוקדם יותר, בשירו "אני מאמין", התחלפה בבלדה שלפנינו בפסימיות - המשורר איבד את אמונו באדם, והוא חש שהרשע האנושי הופך אפילו את הטבע למרושע.
מנהרת בריחה
מנהרת בריחה היא סוג של מעבר סודי, המשמש כחלק מבריחה ממצור או משבי. בימי הביניים מנהרות כאלה נבנו בדרך כלל על ידי בוני טירות או ארמונות המעוניינים לקבל נתיב מילוט אם המבצר מותקף. במקרה של אסירים, מנהרות בריחה נחפרות כדי להימלט ממקום מאסרם.
במנהרות כבישים ומסילות רכבת, נבנות מנהרות בריחה צרות יותר המאפשרות לאנשים להימלט רגלית, במקרה של שריפה או תאונה אחרת במנהרה הראשית. לדוגמה, בין שני המעברים העיקריים של מנהרת התעלה נמצאת מנהרת גישה גדולה מספיק בכדי שתעבור בה כבאית.
מנהרות בריחה מימי הביניים
ברחבי האיים הבריטיים ובחלק גדול מצפון אירופה שימשו מנהרות בריחה לעיתים קרובות בימי הביניים כחלק מהעיצוב הפנימי של בתים וארמונות מבוצרים. אורכה של המנהרה היה כחצי עד שני קילומטרים ופיתחה במיקום שאינו גלוי לתוקפים. דוגמאות למנהרות אלה נמצאות בטירת מצ'הולס (סקוטלנד) ובארמון הבישופים באקסטר (אנגליה).
בריחות מוצלחות
הבריחות הבאות זכו לפחות להצלחה חלקית, כאשר אסירים נמלטו דרך מנהרות:
נחל שחמון
נחל שחמון הוא נחל אכזב בהרי אילת אשר נשפך לים סוף.
עד לשנות ה-90, היווה אפיק הנחל את גבולה של העיר אילת, ושדות מוקשים ישנים באזור מנעו את הטיול בו. עם התפתחותה הגדולה של העיר, פונו שדות המוקשים, והנחל נותר כרצועה מדברית המפרידה בין השכונות הוותיקות לחדשות.
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם ברמת יותם, כקילומטר מערבית לאילת. בתחומי העיר, הנחל חולף תחת ארבעה גשרים שנבנו מעל רחוב דרך הרים, שדרות ששת הימים, שדרות חטיבת הנגב ודרך מצרים (כביש 90). מייד לאחר שעובר את כביש 90, נשפך הנחל למפרץ אילת בים סוף.
Cruel Summer (אלבום של אייס אוף בייס)
Cruel Summer (בעברית: קיץ אכזרי) הוא אלבום משנת 1998 של להקת הפופ השוודית אייס אוף בייס, שיצא כאלבום השלישי של הלהקה באמריקה הצפונית ב-14 ביולי 1998 וביפן ב-25 באוגוסט 1998 בהוצאת חברת התקליטים אריסטה רקורדס. Flowers היה האלבום השלישי של הלהקה ברחבי העולם, אך אריסטה רקורדס החליטה להוציא גרסה אחרת של האלבום באמריקה הצפונית, יפן ואמריקה הלטינית, שנקראה מחדש, Cruel Summer. גרסה זו של האלבום כללה את הרצועה החדשה "Everytime It Rains" וגרסאות חדשות רבות לשירים שהופיעו לראשונה ב-Flowers. על אף שהוא בעיקרו אלבום פופ, Cruel Summer חוקר את הסוגות המוזיקליות של יורו דיסקו, מוטאון ודאנס.
Cruel Summer זכה לביקורות חיוביות בדרך כלל מטעם מבקרי המוזיקה, שהחמיאו להפקה וראו בו גרסה מעולה של Flowers.
פולד
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
מר (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מתחם אל-פאשה
מתחם אל-פאשה הוא מתחם של מבנים בעיר התחתית של חיפה הכולל בית מגורים גדול ומפואר וחמאם שנבנו במאה ה-19 על גבול העיר העתיקה של חיפה שנבנתה בימי דאהר אל-עומר בקרבת השכונה היהודית חארת אל-יהוד.
היסטוריה
המתחם שוכן ברחוב "חמאם אל–פאשה" (מדרום לשדרות הפלי"ם) הקרוי על שמו של מוסטפא פאשה אל-ח'ליל שהיה ראש עיריית חיפה בין השנים 1903-1885 והיה בן למשפחה מוסלמית עשירה ורבת השפעה בחיפה. מוסטפא פשה בנה את החמאם ממזרח ובצמוד למבנה המגורים של המשפחה.
מבנה המגורים הוא בעל שתי קומות, קומת הקרקע שימשה כבית מסחר, הקומה השנייה שימשה למגורי המשפחה. המבנה בנוי אבני כורכר מסותתות, והוא כלל גג רעפים (שלא שרד), מרפסות מקושטות בעמודי שיש, חלונות עם קשתות, מרצפות מעוטרות. הקירות בקומה השנייה עוטרו בציורי קיר. שרידים מעטים מציורים אלה ניתן לראות עד היום. בקומת הקרקע יש עדיין שרידים מאכסדרה מעוטרת בקשתות. מדרום למבנים נמצאים שרידי מבנים שנשארו מהתקופה העות'מאנית. במבנה שכן גם בית תלמוד תורה וגן ילדים ליהודי חארת אל-יהוד. מוסדות יהודיים אלה פונו מהבניין ביום 18 ביולי 1938 יחד עם פינוי תושבי חארת אל-יהוד בעקבות מאורעות 1939-1936.
בישיבת מועצת העירייה שהתקיימה ב-14 בספטמבר לאחר שאברהים אל-ח'ליל נרצח הציע דוד הכהן לשנות את שמו של רחוב חמאם אל-פאשה ולקרוא לו על שם הנרצח, ההצעה אושרה בישיבה אבל מעולם לא מומשה.
לבני משפחת אל-ח'ליל הייתה חלקת קברים נפרדת שיועדה רק לבני המשפחה. חלקת הקברים שוכנת מול כיכר פייסל בצומת הרחובות דרך העצמאות ודרך חטיבת גולני. בחלקה יש מצבות מפוארות מעוטרות בתבליטים וכתובות.