cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צרפת החדשה
סופה של צרפת החדשה
במלאת 100 שנים להכרזתה כמושבת כתר על ידי לואי הארבעה עשר, הקיץ הקץ על צרפת החדשה. ב-1763 נחתם חוזה פריז, ובו פורקה צרפת כמעט מכל נכסיה בצפון אמריקה. בריטניה, המנצחת במלחמת הצרפתים והאינדיאנים, השתלטה על כל השטחים שממזרח לנהר המיסיסיפי, ועל כל שטחי צרפת החדשה שבצפון. לואיזיאנה הצרפתית, באזור שממערב לנהר המיסיסיפי, הפכה לשטח בשליטת ספרד על פי הסכם פונטנבלו משנת 1762.
יש הטוענים כי ההתיישבות הצרפתית בצרפת החדשה הייתה כישלון ידוע מראש. מלכי צרפת לא ממש היו מעוניינים בהרחבת הקיסרות אל מעבר לים, אלא בחיזוקה בתוך אירופה עצמה, ולכן לא טיפחו את הצי הצרפתי ולא נתנו תמיכה של ממש למושלים במושבות. בריטניה לעומתה שלחה את טובי מצביאיה אל מעבר לים ואף נתנה להם חופש פעולה. עם נפילתה של צרפת החדשה תם פרק ההיסטוריה הקולוניאלית הצרפתית בצפון אמריקה.
צרפת החדשה וקנדה
אף על פי שהישות "צרפת החדשה" עברה מן העולם, השפעתה על קנדה לא חלפה. חבל קוויבק, שהפך לימים לפרובינציה של קוויבק, נותר צרפתי, רוב אוכלוסייתו היא קנדית צרפתית, וכך גם השפה המדוברת. הדת השלטת בחבל היא קתולית. ב-2004 חגגו קנדה וצרפת יובל 400 שנה לנוכחות הצרפתית בצפון אמריקה.
נייקד סיטי
נייקד סיטי (Naked City, "עיר עירומה") הוא הרכב רוק אוונגארדי אשר נוצר והובל על ידי הסקסופוניסט והמלחין ג'ון זורן בשנים 1989–1993. ההרכב, שפעל בסצנת המוזיקה האלטרנטיבית של ניו יורק, התנסה רבות באלתורים ובשילוב סגנונות מוזיקליים כמו פאנק (Punk), פרוג, ג'אז, קאנטרי, גרינדקור וכתריסר סגנונות נוספים.
היסטוריה
גרסתו הראשונית של ההרכב הוקמה ב-1989 לכבוד חגיגות ארבעים השנה ל"אלקטרה רקורדס" וכללה, פרט לזורן, את יאמאטוסקה איי, רוברט קויין, ביל לוסוול וטד אפסטין.
אלבומיה הראשונים התאפיינו במנגינות מהירות המשלבות המחליפות סגנון מוזיקלי במהירות מסחררת. מבקר אחד תיאר אותה כ"להקה המחליפה עשרה סגנונות מוזיקה שונים בשיר בודד של שתיים-שלוש דקות".
אלבומיה המאוחרים יותר כללו שילוב של סגנונות מעטים יותר אך היה שוני ברור בין כל אלבום. עטיפות אלבומי נייקד סיטי כללו תמונות קשות של אלימות וסצינות של BDSM.
חברי ההרכב
חברים אורחים:
חדר עישון
חדר עישון הוא חדר שבו מותר לעשן כשבמקומות אחרים בסביבה אסור, על מנת למנוע עישון פסיבי.
בישראל קיים חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון על מנת לשמור על בריאות הציבור הכללי ולהפחית את תופעת ה"עישון הפסיבי". על פי החוק, במקום ציבורי שבו אסור לעשן ניתן להקים חדר עישון אשר מונע מטרד ופגיעה למי שנמצאים מחוץ לחדר העישון.
את חדר העישון מציבים בעיקר ומקומות ציבוריים כמו נמל תעופה, מרכזי קניות, מקומות עבודה ועוד.
חסויות
לעיתים חברות הסיגריות נותנת חסות לחדרי עישון, מציבות פרסומות ומממנות את עלות ההקמה החדר או התחזוקה השוטפת. חברות סיגריות פעלו רבות כדי להבטיח שהעישון יותר במקומות הומי אדם ובפרט בשדות תעופה, שהם מקומות בעלי פרופיל גבוה לשירות אנשים רבים שלעיתים קרובות משועממים או עצבניים.
ג'ון סקסון
ג'ון סקסון (באנגלית: John Saxon; 5 באוגוסט 1936 – 25 ביולי 2020) היה שחקן אמריקאי, שעבד בלמעלה מ-200 פרויקטים במשך שישים שנה. תפקידו הידוע ביותר הוא בגילום דמותו של רופר, מהמר ולוחם בסרט "הדרקון" ובשל עבודתו בסרטי אימה כמו: "סיוט ברחוב אלם" ו"Black Christmas", בשניהם גילם שוטר שמחפש אחרי רוצח.
שנותיו הראשונות
סקסון הוא ממוצא איטלקי-אמריקאי,
נולד כקרמין אוריקו (Carmine Orrico) בברוקלין, ניו יורק, בנם של אנה (לבית פרוטטור) ואנתוניו אוריקו, פועל מספנה. הוא למד בבית הספר התיכון אוטרכט וסיים אותו ב-1953. למד משחק אצל מורת המשחק סטלה אדלר והחל לשחק בסרטים באמצע שנות החמישים, אז שיחק בתפקידי בני עשרה. לפי הביוגרפיה של רוברט הופלר מ-2005, "The Man Who Invented Rock Hudson: The Pretty Boys and Dirty Deals of Henry Willson",
קריירה
בראשית הקריירה שלו עבד סקסון עם במאים מפורסמים רבים בכללם וינסנט מינלי, בלייק אדוארדס, ג'ון יוסטון, פרנק בורזייגי ואוטו פרמינגר (בסרט "הקרדינל"), אולם למרות זאת, הוא מעולם לא נהפך לכוכב גדול. ב-1958 השתתף בסרט בנות ה-17 מבלות לצידה של סנדרה די אתה הופיע גם ב"השנים הסוערות" (1958) וב"דיוקן בשחור", (1960). ב-(1960) שיחק במערבון "הגזע המוחרם". ב-1962 הופיע בסרט "מר הובס בחופשה" לצדו של ג'יימס סטיוארט. הוא גילם את מרקו פולו בפרק ה-26 של "מנהרת הזמן" ("Attack of the Barbarians"), ששודר במקור ב-10 במרץ 1967. בסרטים הוא מופיע בעיקר בתפקידי משנה, והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב כשחקן המשנה הטוב ביותר עבור משחקו כשודד מקסיקני בסרט "The Appaloosa" משנת 1966. ב-1972 הוא הופיע כמקסיקני כמהפכן ששמו לואיס שאמה בסרט "Joe Kidd" וכן שיחק בסרט "הפרש החשמלי" לצידו של רוברט רדפורד. ב-1973 הוא הופיע ב"הדרקון", סרטו ההוליוודי הראשון של ברוס לי, שהיה סרטו הידוע ביותר של סקסון. ב-1975 הוא כיכב במספר פרקים בסדרת הלהיט של רשת ABC "האיש השווה מיליונים" וגילם דמויות שונות, בכללן את מייג'ור פרדריק סלואן. הוא המשיך להופיע בספין אוף שלה "האישה הביונית". מאוחר יותר יוצרה בובת פעולה בשם "מסקטרון", שהייתה מבוססת על הסדרה והייתה דומה לו במראה. סקסון הופיע כהאנט סירס, הבעלים של תאגיד דגני הבוקר בסרט "הפרש החשמלי" משנת 1979, שהיה מועמד לפרס האוסקר. ב-1982 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "רוסט". הוא הופיע בסדרה "שושלת" בתפקיד ראשיד אחמד ובשני הפרקים הראשונים של הסדרה "הרדקאסל ומקורמיק".
סקסון שיחק גם בסרטים איטלקיים רבים, בעיקר בסוגות של מערבוני ספגטי ובמותחני משטרה. בהם "One Dollar Too Many" משנת 1968 ו-"Napoli violenta" משנת 1976. הוא גם שיחק בתפקיד דילן האנט, אותה גילם שחקן אחר לפניו, בתוכניות "Planet Earth" ו"Strange New World" של ג'ין רודנברי. סקסון ידוע כשחקן משנה בסרטי אימה, הידוע שבהם "Black Christmas" של בוב קלארק משנת 1974, כמפקדם הפיקח יחסית של חבורת שוטרים שוטים, בסרט "Tenebrae" של דריו ארג'נטו משנת 1982, כסוכן הערמומי של הסופר הכוכב, ב"Mitchell" משנת 1975, כעורך הדין הרוצח וכסרסור הזונות וולטר דיני ב-"Battle Beyond the Stars" משנת 1980; כסאדור ב-"Cannibal Apocalypse" משנת 1980, שם הוא שיחק חייל יוצא וייטנאם, ושנים אחרי כן הוא שיחק בתפקיד דומה בסרט "Prisoners of the Lost Universe" ובסרט "סיוט ברחוב אלם" של הבמאי וס קרייבן משנת 1984, שם ושיחק את אבי הגיבורה. הוא חזר על תפקידו ב-"A Nightmare on Elm Street 3: Dream Warriors" משנת 1987, בסרט "Wes Craven's New Nightmare " משנת 1994 בו הוא שיחק בתפקיד עצמו בתפקיד כפול. הוא כיכב בסרט "Maximum Force" משנת 1992 כקפטן פולר. הוא שיחק בתפקיד אורח בסדרה "בוננזה" משנת 1967 (בפרק ("The Conquistadores" והוא הופיע גם ב"From Dusk till Dawn" משנת 1995.
הוא גם כיכב בסרט הבוליוודי "Shalimar" משנת 1978. בשנים האחרונות הוא שיחק במספר סרטים עצמאיים והופיע בכמה סדרות טלוויזיה, הידועה שבהן היא CSI וסדרת תוכניות השואוטיים "Masters of Horror". הוא הופיע בתפקיד אורח בתוכנית הבידור "Weekend of Horrors" של חברת Creation Entertainment ב-21 במאי 2010 בלוס אנג'לס.
נפטר ב-25 ביולי 2020 מסיבוכים של דלקת ריאות.
גאומטריה דיפרנציאלית
גאומטריה דיפרנציאלית היא ענף מתמטי העושה שימוש בכלים של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי כדי לבחון בעיות בגאומטריה. הענף פותח לראשונה במאות ה-18 וה-19 על בסיס התאוריה של עקומות במישור ובמרחב והתאוריה של משטחים במרחבים אוקלידים תלת-ממדיים. מאז סוף המאה ה-19 גאומטריה דיפרנציאלית עוסקת בעיקר במבנים גאומטריים על יריעות דיפרנציאליות. הגאומטריה הדיפרנציאלית קשורה במובנים רבים לענף טופולוגיה דיפרנציאלית ולהיבטים הגאומטריים של תורת המשוואות הדיפרנציאליות. גריגורי פרלמן, שהשתמש בזרימת ריצ'י כדי להוכיח את השערת פואנקרה, סיפק דוגמה אקטואלית לכוחה של הגאומטריה הדיפרנציאלית בפתירת שאלות בטופולוגיה והדגים את חשיבותן של השיטות האנלטיות.
גאומטריה פסאודו-רימאנית
גאומטריה פסאודו-רימאנית מהווה הכללה של הגאומטריה הרימאנית למקרה בו הטנזור המטרי אינו בהכרח חיובי לחלוטין. מקרה פרטי הוא היריעה הלורנציאנית, המהווה את הבסיס המתמטי לתורת היחסות הכללית.
גאומטריית פינסלר
גאומטרית פינסלר היא הענף המתמטי העוסק בחקר יריעת פינסלר — יריעה דיפרנציאלית עם מטריקת פינסלר, כלומר, פונקציה חלקה המתאימה לכל נקודה ביריעה נורמה על המרחב המשיק. מטריקת פינסלר היא מבנה הרבה יותר כללי ממטריקה רימאנית. מבנה פינסלר על יריעה M הוא פונקציה המקיימת:
גאומטריה סימפלקטית
גאומטריה סימפלקטית היא הענף המתמטי העוסק בחקר יריעות סימפלקטיות. יריעה כמעט-סימפלקטית היא יריעה דיפרנציאלית עם התאמה חלקה של תבנית ביליניארית אנטי-סימטרית ולא-מנוונת המוגדרת על כל מרחב משיק; כלומר, דו-תבנית (תבנית דיפרנציאלית מדרגה 2) לא-מנוונת, \omega, המכונה התבנית הסימפלקטית. יריעה סימפלקטית היא יריעה כמעט-סימפלקטית עבורה התבנית הסימפלקטית \,\omega היא תבנית סגורה:.
גאומטריית מגע
גאומטריית מגע עוסקת ביריעות מסוימות מדרגה אי-זוגית. במובנים רבים, היא משלימה את הגאומטריה הסימפלקטית וכמוה, גאומטריית המגע התפתחה בעקבות שאלות במכניקה קלאסית.
אנסטסיה דוידובה
אנסטסיה דוידובה (ברוסית: Анастаси́я Семёновна Давы́дова; נולדה ב-2 בפברואר 1983) היא שחיינית צורנית רוסייה בעבר. היא אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 13 מדליות זהב. דבידובה היחידה בין הספורטאים הרוסים שזכו ב-5 מדליות זהב אולימפיות. על תרומתה לקידום הספורט הוענקו לדוידובה מספר עיטורים.
ביוגרפיה
באתונה 2004 השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים וסיימה במקום הראשון בתחרות הקבוצתית ובתחרות זוגות.
לאחר אולימפיאדת 2012 דוידובה עזבה את הספורט התחרותי ומונתה לסגן נשיא הוועד האולימפי הרוסי.
אלופת עולם
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה שביפן בשנת 2001, זכתה דוידובה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית. מאז ועד לשנת 2011 היא זכתה ב-13 מדליות זהב באליפויות העולם.
אלופה אולימפית
אנסטסיה דוידובה השתתפה ב-3 אולימפיאדות ובכל פעם זכתה במדליות זהב בתחרות קבוצתית ופעמיים בתחרות זוגות.
מרטון
רובע מֶרְטוֹן של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Merton, ) הוא אחד מרובעי העיר לונדון. הרובע נמצא בדרום מערב העיר. הרובע נקרא על שם הרובע הכנסייתי ההיסטורי מרטון, שהיה ממוקם באזור וימבלדון של ימינו.
שכונות
הרובע כולל את השכונות:
היסטוריה
בשנת 1236 נפגש מלך אנגליה הנרי השלישי עם בארוניו במנזר באזור מורטון והסכים לצו מורטון - אחד מבסיסי המשפט המקובל האנגלי. בשנה זו שב המלך עם רעייתו אלינור מפרובנס למנזר מרטון ובו הוכתרה כמלכת אנגליה.
בשנת 1437 הוכתר הנרי השישי כמלך אנגליה במנזר מרטון (והיה המלך היחיד מבין מלכי אנגליה שהוכתר שלא במנזר ווסטמינסטר מאז כיבוש אנגליה בשנת 1066).
במנזר מרטון למדו תומאס בקט וניקולס ברייקספיר (לימים האפיפיור אדריאנוס הרביעי), וכן וולטר דה מרטון (לימים הלורד צ'נסלור של אנגליה, בישוף רוצ'סטר ומייסד מכללת מרטון באוניברסיטת אוקספורד בשנת 1264).
מנזר מרטון נהרס בשנת 1538 במסגרת הוראתו של הנרי השמיני לפירוק המנזרים.
עם פירוק המנזר הפך אזור מרטון למרכז מסחר, בשל מיקומו על נהר וונדל שאיפשר העברת סחורות במורד הנהר ולעבר התמזה. לצד הנהר נבנו טחנות קמח, וכן מפעלי ייצור צבע, עיבוד עורות ונפחיות.
בשנות ה-50 של המאה ה-18 הפך אזור מרטון למרכז ייצור קאליקו, ובשנת 1803 נבנתה במקום מערכת הרכבת הציבורית הראשונה - שנמשכה על ידי סוסים.
בשנת 1801 הקים הוריישו נלסון בית כפר ברחוב הראשי של מרטון, והפך את האזור לפופולרי.
בשנת 1881 הקים ויליאם מוריס מפעל לייצור בדים מודפסים, ריהוט וזכוכית במורטון.
הקמת מסילות ברזל לאזור מרטון איפשרו למעמד הגבוה של לונדון לעבור ולהתגורר ברובע, ובשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19 נפתחו ברובע חנויות שמכרו מוצרים לאנשי החברה הגבוהה. בשנת 1868 נוסד מועדון הקריקט "All England Croquet Club" הפועל עד ימינו.
בראשית המאה ה-20 חשמליות נבנו באזור מיטצ'ם (בשנת 1906) ווימבלדון (בשנת 1907) שברובע, ובשנת 1914 הוקם קו אוטובוס בין הרובע ורחוב ליברפול.
ב-1926 הגיעה הרכבת התחתית של לונדון אל הרובע.
התפתחות התחבורה איפשרה את פיתוח האזור, ומ-1,000 תושבים בשנת 1900 התגוררו בו 12,618 בשנת 1926.
רובע מרטון הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 מאיחודם של הרובע המוניציפלי של מיטצ'ם, הרובע המוניציפלי של וימבלדון והרובע העירוני של מרטון ומורדן שהיו חלק ממחוז סאריי.
שלטון מקומי
תוצאות הבחירות למועצה זהות לתוצאות הבחירות לפרלמנט הבריטי בהתאם לשני אזורי הבחירה הפרלמנטריים מהם מורכב הרובע (באחד האזורים רוב לשמרנים ובשני רוב למפלגת הלייבור).
ב-23 במאי 2007 בחרה מועצת הרובע את חבר המועצה ג'ון דהני ממפלגת הלייבור כראש עיריית הרובע.
יואב ולינסקי
יואב ולינסקי (נולד בשנת 1988) הוא שחיין פאראלימפי ישראלי, סגן אלוף אירופה בשחייה (איינדהובן 2014), במשחה ל-400 מטר חופשי. ייצג את ישראל בשתי אולימפיאדות נכים (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016).
ביוגרפיה
בגיל שנה התגלתה אצל ולינסקי נזק מוחי שנגרם ככל הנראה מחוסר אספקת חמצן במהלך הלידה וגרם לשיתוק חלקי בגפיים הימניות. כחלק מתהליך השיקום החל לשחות בגיל שנתיים באיל"ן רמת גן בהדרכתה של מרגלית זוננפלד. בשנת 2000 עבר עם משפחתו לריברסייד, קליפורניה, ארצות הברית, בעקבות הפוסט דוקטורט של אימו ושם נחשף לשחייה תחרותית ולשחיינים נכים ששוחים באותה קבוצה עם שחיינים "רגילים". הוא התאמן לצידו של רודי גרסיה טולסון קטוע 2 רגליים מעל הברך, פעמיים ברציפות אלוף פאראלימפי בשחייה ואיש ברזל.
לאחר חזרתו מארצות הברית בשנת 2002 התאמן ולינסקי במועדון איל"ן רמת גן במקביל לאימונים בקבוצת מכבי פארק מים רעות. בשנת 2005 עבר להתאמן בבית הלוחם תל אביב בהדרכתו של נח רם שם הוא מתאמן עד היום.
בשנת 2007 התגייס ללהק מודיעין של חיל האוויר בהתנדבות.
במשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) סיים ולינסקי במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:34.31 דקות, פעמיים במקום 11, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 3:03.88 דקות ובמשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:34.12 דקות ובמקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:14.65 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד באוגוסט 2014 זכה ולינסקי בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:43.07 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 3:01.76 דקות.
TV 2 Sport (נורווגיה)
TV 2 Sportkanalen, היה ערוץ טלוויזיה נורווגי בתשלום ששידר ספורט (שידורי הערוץ התפרשו על פני 5 אפיקים שונים, בשם TV 2 Sport מ-1 עד 5). שידורי הערוץ כוללים כדורגל ובו גם שידורי הפרמייר ליג. כיום זוהי רשת ערוצי טלוויזיה המורכבת מ-TV 2 Sport 1 ו-TV 2 Sport 2.
יואב ולינסקי
ביוגרפיה
במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) סיים ולינסקי במקום שביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:59.08 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 2:57.68 דקות ועלה למשחה הגמר מהמקום השישי. נוסף לכך הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:34.36 דקות, במקום 12 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:32.37 דקות ובמקום 15 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:14.59 דקות. נוסף לכך, הוא השתתף במשחה שליחים משולב (2 שחייניות ו-2 שחיינים) 4x50 מטר חופשי ביחד עם איאד שלבי, אראל הלוי וענבל פיזרו. הרביעייה הישראלית הגיעה לשלב הגמר אך פסלה וסיימה במקום שביעי. בשלב המוקדמות היא סיימה במקום שביעי בתוצאה של 3:10.00 דקות.
TV 2 Sport (נורווגיה)
היסטוריה
הערוץ הושק ב-24 במרץ 2007 בשידורי Canal Digital, Get AS, Lyse Energi ו-BKK. בסתיו אותה שנה הושקו שידורי הערוץ גם ב-RiksTV. החל מ-22 במרץ 2009 הערוץ זמין גם בפלטפורמת הלוויין של Viasat.
יואב ולינסקי
חייו האישיים
ולינסקי בוגר תואר ראשון במדעי המחשב במכללה למנהל משנת 2015 ועובד כאלגוריתמיקאי בתחום הראייה הממוחשבת.
TV 2 Sport (נורווגיה)
היסטוריה
בשנת 2012 הערוץ החל לשדר 24 שעות ביממה ובשנת 2013 ב-HD.
ג'ימזו
התקופה התנ"כית
יש הסוברים כי מקור שמו של הכפר הערבי ומיקומו זהים למיקום של "גמזו" הקדומה שנזכרת לראשונה ב: "וּפְלִשְׁתִּים פָּשְׁטוּ, בְּעָרֵי הַשְּׁפֵלָה וְהַנֶּגֶב לִיהוּדָה, וַיִּלְכְּדוּ אֶת-בֵּית-שֶׁמֶשׁ וְאֶת-אַיָּלוֹן וְאֶת-הַגְּדֵרוֹת וְאֶת-שׂוֹכוֹ וּבְנוֹתֶיהָ וְאֶת-תִּמְנָה וּבְנוֹתֶיהָ, וְאֶת-גִּמְזוֹ וְאֶת-בְּנֹתֶיהָ; וַיֵּשְׁבוּ, שָׁם." אירוע זה משויך לתקופת אחז מלך יהודה, בקירוב בשנת 700 לפני הספירה. השרידים הבולטים לעין על התל שעליו היה בנוי הכפר גמזו, הם מהתקופה הרומית ואחריה.
TV 2 Sport (נורווגיה)
היסטוריה
בשנת 2018 הוחלט להפסיק את שידורי הערוץ, והוא הוחלף בערוצים TV 2 Sport 1 וכן TV 2 Sport 2 שמשדרים תוכני ספורט.
ג'ימזו
התקופה התנ"כית
בתקופת המשנה והתלמוד הייתה גמזו עיירה יהודית חשובה, ממנה בא נחום איש גמזו, הידוע באגדת ישראל.
האימפריה העות'מאנית
היישוב ג'ימזו ביחד עם כול ארץ ישראל, נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית, לאחר שהביסה את הממלוכים קרב מרג' דאבק בשנת 1516. הכפר נכלל בתת-המחוז רמלה (אל-חליל) שהיה חלק ממחוז עזה. ברישומי המס משנת 1596 מתועד כי בכפר ג'ימזו היו 28 משפחות, כולן מוסלמיות; והאוכלוסייה המשוערת עמדה על כ-154 אנשים. עוד עולה מרישומי המס הוא שהם שילמו שיעור מס של 25% על תוצרת חקלאית, כולל חיטה, שעורה ופירות, כמו גם עזים וכוורות, בנוסף ל"הכנסה מזדמנת "; סה"כ 6,990 אקצ'ה.
בשנת 1838 חוקר המקרא אדוארד רובינסון עבר בכפר, ודיווח כי הוא "די גדול", הוא הוסיף שהכפר ממוקם על גבעה, ותיאר שהוא "מהווה מחזה נאה ממרחק." הוא ציין גם כי בכפר היו מגזינים מחתרתיים רבים לאחסון תבואה. בשנת 1863 מצא ויקטור גרן כי הכפר מונה כ-400 תושבים, והוא מוקף בעצי זית ודקל. בכפר היה גם מקאם (מקדש) לסידי אחמד. גרן רושם כי לכל משפחה היה ממגורה משלה.
ברשומה של כפרים עות'מאניים המתוארכת לשנת 1870 מצוין כי הכפר דחימזו (ג'ימזו) מונה 83 בתים ואוכלוסייה של 325 נפש, אם כי מפקד האוכלוסין כלל אך ורק גברים ולכן מידע זה היה חלקי בלבד. בשנת 1882 תיאר סקר מפת הקרן לחקר ארץ ישראל את הכפר ג'ימזו ככפר הבנוי מלבני אדובה, ממוקם על צלע גבעה נמוכה, ומוקף גדרות קקטוסים ועצי זית.
תקופת המנדט הבריטי
במפקד האוכלוסין שנערך בארץ ישראל בשנת 1922, על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה ג'ימזו 897 תושבים, כולם מוסלמים, מהמפקד שבוצע ב-1931 עלתה האוכלוסייה ל -1,081 תושבים כולם מוסלמים, בסך הכול נספרו אז 268 בתים. תושבי הכפר בג'ימזו תחזקו באותה תקופה מסגד. בית ספר יסודי הוקם בכפר בשנת 1920, ובאמצע שנות הארבעים למדו בו 175 תלמידים.
הרוב המכריע של תושבי הכפר עבדו בחקלאות. על פי סקר הכפרים שנערך ב-1945, אוכלוסיית ג'ימזו עלתה ל־1,510, תושבים מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל היה 9,681 דונם, על פי סקר קרקעות ואוכלוסיות רשמי. מתוך אותם דונמים 77 דונם הוקדשו להדרים ובננות, בעוד שכ-5,577 דונמים הוקצו לדגנים. 1,605 דונם הושקו או שימשו לבוסתנים, מתוכם 1,400 דונם לזיתים, ואילו 50 דונם סווגו כשטחים ציבוריים בנויים.
מלחמת העצמאות
ב -10 ביולי 1948 ג'ימזו נכבש בשלב הראשון של מבצע "דני" על ידי חטיבת יפתח.
למחרת (11 ביולי) הודיע מפקדת מבצע יפתח למפקדת מבצע דני כי כוחותיה כבשו את ג'ימזו ודניאל ולהתרכז בפינוי הכפרים ובפיצוץ הבתים כל תושבי הכפר נסו על נפשם וברחו מהאזור בעקבות התקיפות הצה"ליות במקום, רק מספר חודשים לאחר מכן בבספטמבר 1948, 434 בתי הכפר ג'ימזו נהרסו
תקופת מדינת ישראל
היישוב גמזו הוקם על אדמות הכפר בשנת 1950 .ההיסטוריון הפלסטיני וואליד חאלידי תיאר את שרידיו של ג'ימזו בשנת 1992: "כל שנותר מהבתים הוא אבנים, זרועות על האתר וכמה קירות מפוררים. האתר גדוש בשיחים וצמחים קוצניים. צמחייה מסוג אחר צומחת גם בכפר. אדמה, כולל עצי קוץ של ישו, זנב שועל, קקטוסים וכמה עצי זית נטושים. " המשפחה הידועה ביותר מג'ימזו הייתה משפחת אלקעזה.
קונסטנטין סילבסטרי
קונסטנטין ניקולאיה סילבסטרי (, 13 במאי 1913 - 23 בפברואר 1969) היה מנצח ומלחין רומני. ב-1958 ערק מרומניה הקומוניסטית לאנגליה וב-1967 קיבל אזרחות בריטניה
קורות חייו
קונסטנטין סילבסטרי נולד ב-1913 בבוקרשט במשפחתו של אלואיס סולבסטרי ואנה לבית הבריצ'ק, בת למשפחה צ'כית שהתשקעה בוולאכיה ב-1848. למד פסנתר מגיל חמש. למד מספר שנים בקונרבטוריון בטרגו מורש. החל מ-1930 למד סילבסטרי בקונסרבטוריון של בוקרשט, רומניה עם מיכאיל ז'ורה (קונטרפונקט),פלוריקה מוזיצ'סקו (פסנתר), דומיטרו קוקלין  (קומפוזיציה) וקונסטנטין בריילויו  (פולקלור). בתחום הניצוח הוא היה אוטודידקט והתחיל את פעילותו בגיל 17 עם התזמורת הסימפונית של הרדיו הרומני של בוקרשט. בשנת 1935 קיבל את פרס הקומפוזיציה על שם ג'ורג'ה אנסקו ובאותה שנה התמנה למנהל המוזיקלי של האופרה הרומנית. לאחר מלחמת העולם השנייה היה מנהל הפילהרמונית של בוקרשט עד שנת 1956 כאשר עבר לפריז. הוא גם לימד כיתת ניצוח רבת ערך בקונסרבטוריון של בוקרשט.
בשנת 1957 הופיע באנגליה, בניצוח על הפילהרמונית של לונדון ועל תזמורת פילהרמוניה. ההצלחה המיידית הובילה לחוזים נוספים ולקונצרטים בגרמניה, שווייץ, איטליה, הולנד ולהקלטות בפריז, שבעקבותיהן קיבל את הפרס הגדול של הדיסק. סילבסטרי היה מנצח תוסס ונמרץ, שהתמנה בשנת 1962 למנצח הראשי של תזמורת בורנמות באנגליה והעלה את רמת הביצוע שלה. כמוהו כמנצח רומני אחר, סרג'יו צ'ליבידאקה, דרש סילבסטרי שעות רבות לחזרות והודות לכך השיג ביצוע מלוטש ומשוכלל. בהמשך חייו ניצח סילבסטרי בגדולי המרכזים המוזיקליים של אירופה, ביפן, באוסטרליה וגם בדרום אמריקה.
המוזיקולוג יוג'ין פריקופ כתב ביוגרפיה של קונסטנטין סילבסטרי.
הקלטות נודעות של סילבסטרי הן "אלאסיו" של אלגר והסימפוניה החמישית של צ'ייקובסקי.
חייו הפרטיים
סילבסטרי היה נשוי פעמיים. אשתו הראשונה החל מ-1942 הייתה ויוריקה לבית אנדרייסקו, בתו של עורך דין מיאשי, נפטרה בשווייץ ב-1962. אשתו השנייה הייתה רגינה לבית מייסנר.
חוק סל הקליטה
חוק סל הקליטה, תשנ"ה 1994 הוא חוק ישראלי, הקובע שכל עולה זכאי לקבל סכום כסף מהמדינה. יוזם החוק הוא אפרים גור והממונה על החוק הוא השר לקליטה ועלייה, חוק זה נחקק למטרת המגורים והמחייה של העולים כדי שיהיה להם קל יותר להשתלב כלכלית.
רקע
טרם חקיקת החוק מצב ההסתגלות הכלכלית לעולים ארצה היה קשה ומאתגר.
מצב זה נובע מהקשיים השונים של עולים אלו - כגון: אי ידיעת השפה המדוברת ומחסור במקור פרנסה, לכן החוק חוקק לראשונה כדי לסייע לעולים חדשים מתן תמיכה כלכלית ראשונית, ובכך לאפשר להם את האפשרות להשיג מקור פרנסה ולנהל חיים עצמאיים.
עיקרי החוק
חוק סל הקליטה, הוא חוק שמטרתו העיקרית היא להבטיח את קבלת מענק סל הקליטה לעולים החדשים המגיעים למדינת ישראל ובכך לספק לעולים אלו תמיכה כלכלית מהמדינה ולאפשר להם התפתחות וצמיחה כלכלית בעתידם כאזרחים.
ההיסטוריה של החוק
חוק סל הקליטה נחקק לראשונה ב-28 בדצמבר בשנת 1994, בקריאה שלישית בכנסת ה-13.
החוק שונה לראשונה ב-תשנ"ט 1999
השינוי הראשון שחל בחוק היה ב-15 בפברואר בשנת 1999, בקריאה שלישית בכנסת ה-14, השינוי בחוק היה שינוי התאריך בו יוחלט אם לשנות את גודל סל הקליטה מתאריך קבוע לתאריך משתנה בהתאם למדד המחירים לצרכן שמפרסמת הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
בעקבות החוק
בזכות החוק, ניתנה לעולים החדשים אשר הגיעו לארץ ישראל את האפשרות להשתלב בחברה ולהרשות לעצמם להתנהל כלכלית בתקופת שהייתם הראשונה בארץ ישראל, ובכך הוגדלה היכולת של המדינה למשוך יהודים נוספים מהעולם לעלות לארץ (בזמן שמדינת ישראל היא מדינה יהודית ולכן עלייה זו תומכת באינטרס המדינה), כך גם הוגדלה היכולת של מהגרים ממדינות שונות לעלות לארץ ובכך לתרום לפיתוח אוכלוסייה מגוונת, ובעלת יכולת פיתוח וקידום עצמי של הכלכלה וכל והישגי המדינה.
מלקולם בראון
מלקולם ווילד בראון (באנגלית: Malcolm Browne; 17 באפריל 1931 – 27 באוגוסט 2012) היה עיתונאי וצלם אמריקאי. עבודתו הידועה ביותר הייתה התצלום עטור הפרסים של ההצתה העצמית של הנזיר הבודהיסטי טיק קואנג דוק בשנת 1963.
ביוגרפיה
בראון נולד וגדל בעיר ניו יורק. אמו הייתה קוואקרית בעלת דעות נחרצות כנגד המלחמה, אביו היה רומי קתולי ואדריכל. בראון למדה בסמינר Friends, בית ספר קוויקרי במנהטן מהגן ועד כיתה י"ב. הוא למד במכללת סוורתמור בפנסילבניה ולמד כימיה.
קריירה
הקריירה של בראון בעיתונאות החלה כשגויס במהלך מלחמת קוריאה, והוצב במהדורה הפסיפיקית של עיתון הכוכבים והפסים, שם עבד במשך שנתיים. הוא עבד ב-עיתון Times Herald-Record, שהופץ במידלטון בניו יורק, לאחר מכן הצטרף לסוכנות הידיעות AP, עבד בבולטימור בין השנים 1959 עד 1961, ובשלב זה התמנה לכתב הראשי של אינדוצ'ינה. ב-11 ביוני 1963, הוא צילם את תצלומיו המפורסמים של מותו של טיק קואנג דוק. לאחר שזכה בפרס פוליצר לדיווח בינלאומי וקיבל הצעות עבודה רבות, הוא עזב בסופו של דבר את ה-AP בשנת 1965.
הוא עבד ב-רשת הטלוויזיה ABC במשך כשנה אך לא אהב את עיתונות הטלוויזיה. הוא עבד כפרילנסר במשך כמה שנים, ועשה מלגה שנתית באוניברסיטת קולומביה עם המועצה ליחסי חוץ. בשנת 1968 הצטרף לעיתון הניו יורק טיימס, ובשנת 1972 הפך לכתב של דרום אמריקה. לפני שהפך לעיתונאי בראון עבד ככימאי, ובשנת 1977 הוא הפך לסופר מדעי, וכיהן כעורך בכיר ב- Discover. הוא חזר לטיימס בשנת 1985. הוא סיקר את מלחמת המפרץ הפרסית בשנת 1991.
מוות
בראון נפטר ביום שני, 27 באוגוסט 2012, בגיל 81, מסיבוכים של מחלת הפרקינסון.
אדולף לוס
אדולף לוס (בגרמנית: Adolf Loos; ‏10 בדצמבר 1870 – 8 באוגוסט 1933) היה אדריכל יליד מוראביה שפעל באוסטריה בתחילת המאה ה-20, מחלוצי האדריכלות המודרנית.
ביוגרפיה
נולד בברנו במוראביה (באותה עת תחת שלטון הקיסרות ההבסבורגית). לוס התפרסם בעיקר בזכות ספרו "קישוט ופשע" ("Ornament und Verbrechen") מ-1908, בו הוא התנגד נחרצות לסגנון הנאו-קלאסי הקישוטי שהיה נהוג עד תקופתו. את המילה פשע הוא בחר משום שלטענתו הזמן והמשאבים היקרים של אומנים ביצירת קישוטים לאדריכלות מתבזבזים ואינם תורמים דבר לחברה ולתרבותה. לטענתו חברה מתקדמת אינה זקוקה לקישוטיות היתר הזו.
ללוס הייתה השפעה ניכרת על האדריכלים שייסדו את תנועת המודרניזם באדריכלות ואת הסגנון הבינלאומי. השפעתו הייתה ניכרת על ולטר גרופיוס, לה קורבוזיה ולודוויג מיס ון דר רוהה ובאדריכלות הארץ ישראלית על לאופולד קרקואר.
לוס היה אחד הבולטים בתנועת "הזצסיון הווינאי" האוסטרית, שיצאה נגד האקדמיה ונגד הארכיטקטורה המסורתית של וינה. תנועה זו הקימה את בית הזצסיון מול האקדמיה לאמנויות של וינה, בו יש ציורי קיר של גוסטב קלימט המבטאים את הסימפוניה התשיעית של בטהובן. לוס יצא בהמשך גם נגד חבריו לתנועה זו, כמו האדריכל הנודע אוטו וגנר, בטענה שקישוט חזית של בית הוא בבחינת פשע.
לוס נודע יותר כהוגה ופחות בזכות עבודותיו המעשיות כאדריכל. עם זאת, הוא תכנן מספר לא קטן של מבנים, עיקרם נמצאים בווינה, אוסטריה.
כתבי לוס בעברית
בשנת 2004, הוצאו לאור לראשונה בעברית שני ספריו החשובים ביותר של לוס בתרגום לעברית בהוצאת בבל."דיבור לריק" (פורסם במקור בשנת 1921) ו"למרות הכל" (פורסם במקור בשנת 1931). לספר זה נוסף פתח דבר מאת שרון רוטברד ואחרית הדבר, "אדולף לוס - נגד הזרם", מאת יהודה ספרן.
מלחמת האזרחים בטג'יקיסטן
מלחמת האזרחים הטג'יקית (בטג'יקית: Ҷанги шаҳрвандии Тоҷикистон), החלה במאי 1992, כאשר אזרחים ממחוזות גארם וגורנו-בדחשאן של טג'יקיסטן החלו להתקומם נגד ממשלה חדשה שהוקמה על ידי הנשיא רחמון נבייב. אותה ממשלה נשלטה על ידי נציגים ממחוזות ח'וג'נד וקולוב, כך שהמחוזות המתקוממים לא זכו לייצוג בה. המורדים החלו להתארגן בקבוצות, אשר הונהגו על ידי רפורמים ליברלים דמוקרטיים ואיסלאמיסטים, שלימים יתארגנו תחת דגל האופוזיציה הטג'יקית המאוחדת. הממשלה הטג'יקית נתמכה על ידי משמר הגבול הרוסי.
העימותים התרכזו בעיקר בדרום המדינה, על אף שהפרות סדר אירעו בכלל האזורים. המלחמה נמשכה חמש שנים, כאשר שיא הלחימה היה בשנה הראשונה. לפי הערכות, הסכסוך גבה את חייהם של בין 20,000 עד 150,000 בני אדם, והביא לכך שכ-10 עד 20 אחוזים מאוכלוסיית טג'יקיסטן נעקרו מבתיהם. המלחמה הגיעה לסיומה ב-27 ביוני 1997, כאשר נשיא טג'יקיסטן אמומאלי רחמון, יחד עם מנהיג האופוזיציה הטג'יקית המאוחדת (UTO) סעיד עבדאללו נורי והנציג המיוחד של מזכ"ל האומות המאוחדות, חתמו על הסכם שלום במוסקבה, רוסיה.
רקע כללי
המתיחות החלה באביב 1992 לאחר שחברי אופוזיציה יצאו לרחובות בהפגנות נגד תוצאות הבחירות לנשיאות ב-1991. הנשיא רחמון נבייב פעל לפרז את המליציות השונות במדינה, גם אלו הפרו-ממשלתיות, אך האופוזיציה החלה להתחמש בסיוע המוג'אהדין באפגניסטן.
תחילת הלחימה (1992–1993)
קרבות פרצו ב-5 במאי 1992 בין תומכי ממשלה לבין אופוזיציה, שטרם הייתה מאורגנת והורכבה מקבוצות אתניות ואזוריות מאזורי גרם וגורנו-בדחשאן. האופוזיציה הורכבה מזרמים רפורמיסטים ליברליים דמוקרטיים ואיסלאמיסטים. הממשלה, לעומת זאת, נשלטה על ידי נציגים מאזור לנינאבאד, שגם היוו את רוב האליטה השלטת במהלך כל התקופה הסובייטית. ב-7 בספטמבר 1992, נבייב נתפס על ידי מפגיני האופוזיציה ונאלץ, באיומי אקדח, להתפטר מנשיאותו. במקביל, קרבות קשים התחוללו בקרבת הבירה דושנבה.
בסיוע הצבא הרוסי ואוזבקיסטן, כוחות הממשלה הדפו את המורדים במהלך שנת 1992. עם זאת, בדצמבר 1992, הפרלמנט השביע ממשלה חדשה בהנהגתו של אמומאלי רחמון, המייצגת שינוי ביחסי הכוחות, לטובת מיליציות מקולוב, ממנה הגיע רחמון.
שיא הלחימה התרחש בין 1992 ל-1993 כאשר מיליציות קולוביות, בתמיכת מדינות זרות, הביסו את כוחות האופוזיציה וביצעו מסע טיהור אתני נגד הקבוצות האתניות פמיריס וגארמיס (כך תואר על ידי ארגון Human Rights Watch). המערכה כללה רצח של אנשי מפתח, הרג המוני, שריפת כפרים וגירוש אוכלוסיית פמירי וגרמי לאפגניסטן. האלימות התרכזה מדרום לבירה, ובעיקר קורגונטפה, בסיס הכוח של המפלגה האיסלמית המרכזית. בעקבות הקרבות, עשרות אלפים נהרגו או נמלטו לאפגניסטן.
המשך הלחימה (1993–1997)
לאחר גירוש המורדים לאפגניסטן, החלה האופוזיציה להתארגן מחדש ונסתייעה בגורמים אסלאמיים אפגניים. המנהיג האסלאמי אחמד שאה מסעוד הפך לדמות מפתח במאבק האופוזיציה הטג'יקית. בשלב מאוחר יותר של המלחמה, האופוזיציה התארגנה תחת ארגון גג בשם האופוזיציה הטג'יקית המאוחדת, או UTO, והחלה להשיב מלחמה כנגד הממשלה הטג'יקית.
שביתת הנשק ותוצאותיה
המלחמה הגיע לסיומה בשביתת נשק בחסות האו"ם בשנת 1997, לאחר שיחות שלום בעידוד ארצות הברית ורוסיה. הסכם השלום הביא לכך שאזור לנינבאד, ששלט בממשלה ערב המלחמה, איבד את השלטון. בחירות חדשות לנשיאות נערכו ב-6 בנובמבר 1999.
לאחר המלחמה טג'יקיסטן מצאה עצמה בהרס מוחלט, עם כ-1.2 מיליון פליטים ועקורים בתוך המדינה ומחוצה לה. התשתית הפיזית של טג'יקיסטן, השירותים הממשלתיים והכלכלה נהרסו, וחלק גדול מהאוכלוסייה נאלצה לשרוד באמצעות תרומות קיום של ארגוני סיוע בינלאומיים.
מרדכי ביבי
מרדכי ביבי (1 ביולי 1922 – 5 בפברואר 2023) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון והמערך.
ביוגרפיה
ביבי נולד בשנת 1922 בבגדאד שבעיראק. בסיום לימודיו התיכוניים היה ממייסדי המחתרת הציונית בעיראק, בראשה עמד בשנים 1942–1945. בשנה האחרונה להיותו בתפקיד, עד עלייתו שלו ארצה, עמד מטעם המוסד לעלייה ב' בראש ועדת העלייה מעיראק. בישראל המשיך בפעילותו ולאחר קום המדינה היה ממארגני עליית יהודי עיראק במבצע עזרא ונחמיה.
ביבי למד משפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין. בין השנים 1953–1959 עבד במשרד הביטחון.
בשנת 1959 נבחר לכנסת הרביעית מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון. היה חבר הוועדה למינוי קאדים בכנסת החמישית ובמהלך הכנסת השביעית היה חבר הוועדה לבחירת שופטים ושימש סגן יושב ראש הכנסת. עם האיחוד בין מפלגתו למפא"י, היה לחבר המערך ומפלגת העבודה. לקראת הבחירות לכנסת השמינית הודיע ביבי שלא יתמודד שוב על מקום בכנסת, על אף שפעילים מקרב עדות המזרח במפלגה דרשו את הצבתו במקום ריאלי.
לאחר פרישתו מהכנסת המשיך ביבי להיות פעיל במפלגתו, ובין השאר היה חבר ועדת החוקה של המפלגה ונציג לקונגרס הציוני. כן שימש בורר במוסד לבוררות מוסכמת בשירות הציבורי.
ביבי נפטר ב-5 בפברואר 2023, בגיל 100 והובא למנוחות בבית העלמין מנוחת עולם בנתניה. נכדתו היא הזמרת והשחקנית ענבל ביבי.
ספרטק מוסקבה (הוקי קרח)
מועדון ההוקי קרח ספרטק מוסקבה (ברוסית: Хоккейный клуб «Спартак» Москва) הוא מועדון הוקי קרח רוסי מהעיר מוסקבה, המתמודד בליגת ההוקי הקונטיננטלית ונחשב בזמנו לאחד ממועדוני ההוקי המוצלחים ביותר בברית המועצות, עם ארבע זכיות באליפות המדינה.
היכל הבית של הקבוצה הוא מגה-ספורט ארנה במוסקבה המכיל 12,126 מושבים.
היסטוריה
מאז התפרקות ברית המועצות התדרדרה הקבוצה מבחינה מקצוענית ובשנת 2014 אף פורקה בשל קשיים פיננסיים אך מאז 2016 נמצאת במגמת התחזקות לאחר שהוקמה מחדש ונמצאת בבעלות קבוצת ERIELL, שמספקת שירותים בתחום הפקת נפט.
מילשטטר (אגם)
אגם מילשטטר (בגרמנית: Millstätter See) הוא האגם השני בגודלו בקרינתיה, אוסטריה.
שם האגם נובע מהעיר מילשטטר, הממוקמת על גדתו הצפונית.
ישובים אחרים על גדות האגם הם סיבודן, רדנטיין ודובריאך.
בשל יופיו זכה לכינוי "התכשיט של קרינתיה".
דיג וספורט
האגם מהווה מקור משיכה לחובבי דיג. מיני הדגים המצויים במקום כוללים קרפיון מצוי, שפמנון מצוי, לברק, זנדר וברבל. טמפרטורת המים מגיעה ל-25 מעלות בקיץ.
בסיבודן קיים מוזיאון דיג, הממוקם בבית דייגים שמתוארך לשנת 1610, והוא הבית העתיק ביותר בעיר. במוזיאון קיימות תצוגות קבע של ציוד עתיק לספורט ימי ודיג, תצוגה של הדגים המקומיים ותצוגה של כלי מטבח עתיקים.
הסיכיוס ממילטוס
הסיכיוס ממילטוס (ביוונית: Ἡσύχιος ὁ Μιλήσιος), ששם משפחתו אילוסטריוס, היה כרוניקן וביוגרף יווני, בנו של עורך דין, שחי בקונסטנטינופוליס ב לספירה, בתקופת שלטונו של הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס.
כתביו מכילים יותר אזכורים לתרבות היוונית הפגאנית מאשר לנצרות, אך דתו נותרה שנויה במחלוקת בין החוקרים.
לפי פוטיוס (קודקס 69), הסיכיוס היה מחברן של שלוש יצירות חשובות:
בשנת 1663 פרסם ז'יל מנאז' חיבור אנונימי בשם "חיי אריסטו" (Vita Aristotelis), שמיוחס בדרך כלל להסיכיוס.
פוטיוס משבח את סגנונו של הסיכיוס, ומציין לזכותו כי הוא היסטוריון מהימן.
גל פרידמן (שחקן)
גל פרידמן (נולד ב-19 במאי 1978) הוא שחקן ומורה למשחק יליד ישראל, וזוכה פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 2012 על תפקידו בסרטו של מני יעיש, "המשגיחים".
קורות חייו
גל פרידמן נולד וגדל בגבעה הצרפתית, ירושלים. למד בבית הספר יאנוש קורצ'אק ואחר-כך בבית הספר רנה קסין בירושלים, במגמת פסיכולוגיה. בין גיל 5 ל-10 פרידמן חלה בסרטן. לאחר שהחלים, הקדיש את עיקר זמנו ומרצו לכדורגל, וזאת עד לגיל 24. הוא שיחק בקבוצות הילדים והנוער של הפועל ירושלים, אחר-כך עבר לקבוצת הבוגרים של מכבי נתניה, משם למכבי עפולה ואחר-כך לבית"ר תל אביב. הוא טס לאוקלהומה, ארצות הברית ולמד בקולג' NSU (North Eastern State University), שם למד לתואר ראשון בפסיכולוגיה על בסיס מלגת כדורגל (2002-2001). בתום אותה שנה נבחר לנבחרת All American, אליה זומנו אחד עשר שחקני הכדורגל הנבחרים מכל המכללות (קולג'ים) במערב ארצות הברית. משם נסע למבחנים שפילד יונייטד באנגליה, אך לא הצליח להתקבל. הוא שב לישראל, ועבד בתפקידים שונים במועדון האומן 17, שאחיו היה ממנהליו, ולבסוף ניהל את המועדון. הוא שיחק בבני יהודה תל אביב, ולבסוף החליט להמיר את עולם הכדורגל בעולם המשחק.
פרידמן השתתף במכינה בת שנה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, תל אביב, ואחר-כך למד במסלול התלת-שנתי בסטודיו (2005-2002). ב-2003 זכה במלגת "קרן שרת אמריקה ישראל" למשחק. בניסן נתיב פגש את חבריו לאנסמבל ציפורלה, ובשנת 2005 הקים את האנסמבל ביחד עם תשעה מחבריו לכיתה בשנה השלישית ללימודיהם. עם חבריו אלו הוא ממשיך לשחק, ללמד ולהופיע במשך שמונה שנים עד היום (2017).
הוא שיחק גם בסרטו הקצר של עמיר מנור "אדומים" (2007). בסרט זה הוא גילם את דמותו של ארז, מנהיג קבוצה שדוגלת בכך שצריך לחולל מהפכה קומוניסטית בישראל.
ב-2007 שיחק גם בסרטו של יוסף סידר "בופור". בסרט זה הוא גילם את דמותו של בייליס, חייל דתי שמגיע לשרת בלבנון ובעקבות קורותיו שם, מתחיל לפקפק בדת.
שיחק בהצגת היחיד "בלון", מאת ובבימויו של הפסיכולוג הקליני אלדד כהן. על הצגה זו זכה בציון לשבח בתיאטרונטו 2008. בהצגה זו גילם דמות של מוכר בלונים בפתח בית עיריית תל אביב-יפו, שאהבתו לבחורה מובילה אותו לאשפוז פסיכיאטרי.
שיחק בסרטו של עמרי גבעון "7 דקות בגן עדן" (2009). בסרט זה גילם את דמותו של רונן, חובש קרבי הלום קרב.
פרידמן שיחק גם בסרטו של מני יעיש "המשגיחים" (2012), וזכה עבור הופעתו בפרס אופיר לשחקן המשנה בשנת 2012. בסרט זה הוא מגלם את דמותו של ערס בת-ימי חוזר בתשובה. כדי להבין את הדמות הלך לישיבות רבות וקברי צדיקים. כמו כן, שיחק בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "המקום".
משנת 2006 ועד 2012 שיחק פרידמן בהצגת הילדים "טירונות", פרי עטו ובבימויו של הלל מיטלפונקט, שמוצגת בתיאטרון אורנה פורת.
מאז שנת 2009 הוא מלמד גם בסטודיו לאמנויות הבמה – תיאטרון חולון. בעבר לימד גם בבית הספר מנשר לאמנות.
השתתף בפרסומת לסלקום בבימויו של שחר סגל ובפרסומת לתדיראן, בבימויו של יואב צפיר.
בשנת 2018 שיחק בסדרה "מלכות" ששודרה בהוט.
בשנת 2022 שיחק בסדרה "פאודה". בסדרה זו גילם את דמותו של דודי "קפטן זיאד", חוקר בשב"כ.
גל פרידמן נשוי למיקה, מפיקה במקצועה.
ונטו
ונטו (איטלקית: Veneto) הוא מחוז בצפון-מזרח איטליה, הגובל במחוזות לומברדיה, פריולי-ונציה ג'וליה, אמיליה-רומאניה, טרנטינו-אלטו אדיג'ה ובמדינת אוסטריה. המחוז שוכן בין הרי האלפים לים האדריאטי, ובתוכו זורם נהר הפו.
בירת המחוז היא העיר ונציה.
כלכלת המחוז, אשר בעבר הייתה מבוססת בעיקר על חקלאות ודיג, מבוססת כיום על תעשייה כבדה, תעשיית אופנה ומפעלי היי-טק. באוקטובר 2017 נתקיים במחוז משאל עם ובו הכריעו התושבים בעד דרישה לאוטונומיה.
ג'ף דניאלס
ג'פרי וורן "ג'ף" דניאלס (באנגלית: Jeffrey Warren "Jeff" Daniels; נולד ב-19 בפברואר 1955) הוא שחקן ומחזאי אמריקאי זוכה פרס אמי לשנת 2013 על תפקידו בסדרה "חדר החדשות". דניאלס מוכר בזכות הופעותיו בסרטים "טיפשים בלי הפסקה", "101 כלבים וגנבים", "פלזנטוויל", "ארכנופוביה" ו"ספיד". היה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב על תפקידיו בסרטים "שושנת קהיר הסגולה", "משהו פראי" ו"חיים בין השורות".
ביוגרפיה
דניאלס נולד באתנס, ג'ורג'יה שבארצות הברית, הוא גדל בעיר צ'לסי שבמישיגן. למד תיאטרון ב"אוניברסיטת מרכז מישיגן" ובבית ספר לדרמה שב"תיכון מזרח מישיגן". דניאלס לא סיים בהצלחה את לימודיו ונשר כדי לנסות את מזלו כשחקן תיאטרון בניו יורק ובניו מקסיקו. על תרומתו למישיגן הוכנס דניאלס בשנת 2006 להיכל התהילה של המדינה. בנוסף קיבל דוקטורט של כבוד מ"אוניברסיטת מישיגן". לדניאלס שלושה ילדים מאשתו קת'לין טראדו שהייתה חברתו בזמן התיכון.
TV 2 Zebra
TV 2 Zebra הוא ערוץ טלוויזיה נורווגי המשדר תוכניות בידור, תוכניות אינטראקטיביות וספורט בשידור חי, כשהתוכן המשודר בערוץ מיועד בעיקר לצופים גברים. הערוץ החל לשדר תחת השם TV 2 Xtra ב-24 בינואר 2004, אבל קודם לכן הוא נקרא TV 2 פלוס, וכך הוא נקרא רשמית עד היום.
הערוץ מחזיק בזכויות השידור על ליגת העל הנורווגית, והוא משדר משחק בשידור חי מדי שבוע. בנוסף ניתן לצפות במשחקים נוספים דרך TV 2 Sport.
בשנת 2020 עמד שיעור הצפייה בערוץ על 1.6%.
ג'ף דניאלס
קולנוע
דניאלס ערך את הופעות הבכורה שפרצו את דרכו בסרטו של מילוש פורמן "רגטיים" ובתפקידו כפלאפ הורטון מרצה הקולג' בדרמה הרומנטית "תנאים של חיבה". דניאלס קיבל הערכה ושבחים על תפקידיו הקומיים בתחילת דרכו שהתבטאו בשתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב, על הופעותיו בדרמה הקומית של וודי אלן "שושנת קהיר הסגולה" בתור השחקן גיל שאפרד ועל הופעתו בקומדיית הקאלט של ג'ונתן דמי "משהו פראי" בתור הבנקאי צ'ארלס הנגרר אחר לולו קלת הדעת (מלאני גריפית'). שיחק בסרטו ובפעם הראשונה גם לצדו של וודי אלן בסרט "ימי הרדיו". שיחק את הרופא רוס ג'נינגס בעל הפחד לעכבישים בקומדיית האימה"ארכנופוביה".
ב-1993 שיחק בדרמת המלחמה ההיסטורית "גטיסברג" את קולונל צבא האיחוד ג'ושוע צ'מברלין, אותו גילם דניאלס גם בסרט ההמשך "אלים וגנרלים" שיצא 10 שנים לאחר מכן. ב-1994 שיחק דניאלס בשני שוברי קופות, הקומדיה הגסה "טיפשים בלי הפסקה" את הארי דאן חברו ושותפו של לויד כריסמס (ג'ים קארי) במסעם לאספן ומותחן הפעולה "ספיד" בתפקיד הבלש הארי טמפל השותף של המומחה לחבלה ג'ק טרבן (קיאנו ריבס). ב-1996 שיחק דניאלס בקומדיית הילדים "101 כלבים וגנבים" בתור מתכנת משחקי הווידאו רוג'ר דירלי בעל הכלב הדלמטי. ב-1998 שיחק את ביל ג'ונסון בעל חנות הסודה בפנטזיה הקומית "פלזנטוויל". ב-2002 הופיע לצידו ובסרטו של קלינט איסטווד "רצח מתקתק". ב-2003 שיחק את לואיס ווייטרס חברו לחיים של ריצ'רד בראון (אד האריס) הגוסס מאיידס בסרט "השעות".
תיאטרון
דניאלס החל את דרכו בתיאטרון במופעי אוף ברודוויי. בברודוויי התפרסם לראשונה בזכות הופעתו במחזה "ווילון סקוויה". זכה בפרס אובי על תפקידו בעיבוד הבימתי לרומן המלחמה "ג'וני שב משדה הקרב". לאחר היעדרות של כ-20 שנים חזר דניאלס לבימות התיאטרון ב-2009 וזכה במועמדות לפרס הטוני על תפקידו בהצגה "אלוהי הטבח".
טלוויזיה
ב-2018 שיחק את התפקיד הראשי במיני-סדרה "המגדלים הגבוהים", את דמותו של ג'ון אוניל, ראש המטה ללוחמה בטרור בניו יורק. על תפקידו היה מועמד לפרס אמי לשחקן הראשי הטוב ביותר במיני-סדרה לשנת 2018.
בשנת 2020 גילם את ההמשנה לתובע הכללי של ארצות הברית ג'יימס קומי במיני-סדרת הטלוויזיה "חוק קומי" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.
בית אוסישקין (תל אביב)
בית אוסישקין הוא בניין בקרן הרחובות הירקון (מספר 52) ואלנבי בתל אביב הצופה על מגדל האופרה, כיכר הכנסת וחוף תל אביב. מנחם אוסישקין ומשפחתו התגוררו בבניין שנקרא על שמו.
הקמה
בית אוסישקין נבנה בשנת 1922 ותוכנן על ידי אלכסנדר לוי במסגרת חברת "קדם - חברת בניין בע"מ" שהקים לוי ביפו אשר יזמה מיזמי בנייה ותשתיות בארץ. הבניין הוא דוגמה בולטת לסגנון האקלקטי שאפיין את הבנייה בתל אביב בעשור השני והשלישי של המאה ה-20. הוא מתאפיין בקשתות מחודדות המזכירות את הבנייה הערבית, כרכובים קלאסיים ואלמנטים קישוטיים נוספים, בדומה לבית הפגודה אשר תכנן לוי שנתיים מאוחר יותר.
אוסישקין, שנבחר ליו"ר הקרן הקיימת לישראל ב-1923, פנה לאלכסנדר לוי שנית וביקש שיתכנן גם את ביתו בשכונת רחביה בירושלים. לוי נענה לבקשתו וב-1925 הגיש תוכניות מפורטות אך מימושן השתהה בשל קשיים כלכליים. לבסוף נבנה הבניין רק ב-1931 בתכנונו של ריכרד קאופמן ולשם העתיק אוסישקין את משכנו.
בשנות ה-30 הוסיף האדריכל יוסף מינור קומה שלישית למבנה. עם פטירתו ב-1941 הוריש אוסישקין את המבנה למשפחתו, והוא נותר בחזקתה עד לשנת 1992.
מבנה לשימור
כמו בניינים רבים מתקופתו ואף יותר בשל הקרבה השוחקת לאוויר הים, בראשית שנות ה-90 הבית, עמד מתפורר ומוזנח. בשנת 1992 הוא נמכר על ידי דוד אוסישקין, נכדו של מנחם אוסישקין לקבוצת אנשי עסקים ישראלים שהתכוונה לבנות במקומו מגדל מגורים בן 23 קומות. יחד עם זאת, הכרזת המבנה כמבנה לשימור וההגבלות שהוטלו על מבנים באזור מנעו זאת מהם ולבסוף השקיעה הקבוצה כ-4 מיליון דולר בשיפוצו, שימורו והרחבתו של המבנה.
למבנה נוספו שתי קומות שעוצבו בסגנון שונה לחלוטין ומחומרים אחרים כדי להדגיש דווקא את החזית המקורית ולא לפגוע בצורת הבניין הססגונית. בפעולת השימור נשמרה בעיקר החזית ואילו פנים הבניין שונה יחד עם תוספת הבנייה. התוספת, הבנויה בעיקר מפלדה, אלומיניום וזכוכית בניגוד לאבן ובטון מטוייח מהם בנוי המבנה המקורי, יוצרת ניגוד בין ישן וחדש ובשל נסיגה קלה מקו הבניין היא גם כמעט ואינה מורגשת על ידי הולכי הרגל העוברים בקרבת הבניין. שטחו של המבנה המורחב עומד על כ-2,000 מ"ר.
תקופה ממושכת המבנה הוצע למכירה ב-10 מיליון דולר ללא הצלחה. ב-1995 התעניינו בו פייסל חוסייני, אחמד טיבי ומספר נציגים פלסטינים נוספים לצורך הסבתו לנציגות אש"ף בתל אביב. המהלך עורר התנגדות רבתי שהובילה להתעניינות של מספר אנשי עסקים יהודים אך לא נמצאו קונים למבנה וב-2003 אחד היזמים, יעקב אייל, עזב את הארץ והותיר את חובותיו מאחור. לקבוצה מונה כונס נכסים שבשנת 2006 מכר את בית אוסישקין לתושב חוץ.
כיום המבנה מכיל משרדים, דירות ודירות נופש.
חליל-סלים ג'בארה
ח'ליל-סלים ג'בארה (בערבית: خليل سليم جبارة; 1913–1999) היה איש ציבור ערבי-ישראלי שכיהן כשנה וחצי כחבר הכנסת מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון בכנסת החמישית.
ביוגרפיה
ג'בארה נולד בשנת 1913 בטייבה ולמד בקולג' הערבי בירושלים.
בשנים 1932–1948 עבד ג'בארה במחלקת המדידות של ממשלת המנדט הבריטי. לאחר קום המדינה החזיק בתפקידים ציבוריים שונים, בהם מנהל אגף מס הכנסה במשולש (1951–1955) ומנהל סניף קופת חולים בטייבה (1955 - 1958).
היה פעיל במחלקה הערבית של מפלגת "אחדות העבודה - פועלי ציון", מטעמה התמודד לכנסת. לאחר התפטרותו של יצחק בן אהרן, בשנת 1964, הושבע במקומו כחבר הכנסת ופעל בוועדת השירותים הציבוריים.
עמוס דה-שליט
עמוס דה-שליט (29 בספטמבר 1926 – 2 בספטמבר 1969) היה מבכירי הפיזיקאים בישראל וחתן פרס ישראל למדעים מדויקים.
ביוגרפיה
דה-שליט נולד בירושלים, בנם של עדה ומשה דה שליט. עבר עם משפחתו לגור בבית אנגל שבשדרות רוטשילד בתל אביב. למד בגימנסיה בלפור ואחר כך באוניברסיטה העברית בירושלים, שבה קיבל ב-1949 תואר מוסמך על עבודת גמר בהדרכתו של פרופ' יואל רקח. במהלך מלחמת העצמאות, שירת בחיל המדע של צה"ל, יחד עם סטודנטים נוספים של פרופסור רקח. בנוסף לעבודה המסווגת שביצעו במסגרת חיל המדע, עוד במהלך המלחמה שלחו אותם סטודנטים מכתב לראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, ובו טענו שעתיד הפיזיקה הוא בפיזיקה גרעינית ובחקר הקרינה הקוסמית, ולכן על מדינת ישראל לשלוח אותם אל מעבדות המחקר הטובות בעולם בתחום כדי שיביאו ידע זה לישראל. בן-גוריון אימץ את הרעיון. אחרי המלחמה דה-שליט יצא ללימודים בחוץ לארץ, וב-1951 קיבל תואר דוקטור במכון הטכנולוגי של ציריך; ובשנים 1952–1954 עבד באוניברסיטת פרינסטון, במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), ובמכון לחקר האטום שבסקליי שבצרפת.
בשנת 1954 התבקש דה-שליט להקים פקולטה לפיזיקה במכון ויצמן, שנקראה המחלקה לפיזיקה גרעינית. דה שליט התמנה לראש המחלקה וכיהן בתפקיד עשר שנים. בראשותו, הפכה המחלקה למרכז מוביל בעולם לחקר פיזיקה גרעינית. במקביל לעבודתו במכון ויצמן כיהן כיועץ מדעי למשרד הביטחון. בשנים 1961–1963 שימש בתפקיד מנהל מדעי של מכון ויצמן ובשנים 1966–1968 בתפקיד המנהל הכללי של המכון. היה מעורב בהקמת הקריה למחקר גרעיני שליד דימונה, בהיותו חבר בוועדת התכנון של הכור יחד עם צבי ליפקין וזאב הדרי.
יוזמה משותפת לו ולוולפגנג גנתר, שהחלה בפגישה ביניהם בז'נבה ב-1958 בשאיפה למסד את המגעים בין מכון מקס פלאנק לפיזיקה גרעינית ומכון ויצמן, הביאה ב-1963 לייסוד ועדת מינרווה, שבה מיוצגים מדענים ממכון מקס פלאנק ומאוניברסיטת היידלברג ובה היה חבר בשנים 1963–1969. לאירועים אלו היה חלק בנירמול היחסים שבין ישראל לגרמניה שלאחר השואה.
מתוך מטרה לקדם את החינוך המדעי בפרט ואת המדע בכלל, יזם עמוס דה-שליט הקמתן של מסגרות שונות ובהן 'מחנה נופש לנוער שוחר מדע', שלאחר מותו נקרא על שמו. ב-1968 הקים את המחלקה להוראת המדעים במכון ויצמן ועמד בראשה, ובמקביל הקימה פרופסור אלכסנדרה פוליאקוב-מייבר ב-1967 את המרכז הישראלי להוראת המדעים (מל"מ) באוניברסיטה העברית בירושלים הקרוי כיום על שמו. על שמו קרויים גופי מדע, מוסדות חינוך כגון קריית החינוך השש שנתית ע"ש עמוס דה-שליט ברחובות ומוסדות רבים נוספים ברחבי ישראל.
ב-1969 לקה בדלקת לבלב חריפה, ממנה נפטר לאחר כחודש ימים, בגיל 42.
בנו אהוד דה-שליט הוא פרופסור למתמטיקה, ובנו אבנר דה-שליט הוא פרופסור למדע המדינה, שניהם באוניברסיטה העברית בירושלים. אחיו היה איש המודיעין מאיר דה שליט ואחותו, תמר דה שליט אדריכלית פנים ומעצבת, נישאה לארטור גולדרייך.
לוסי הייז
לוסי ור ווב הייז (באנגלית: Lucy Ware Webb Hayes; 28 באוגוסט 1831 – 25 ביוני 1889) הייתה אשת נשיא ארצות הברית רתרפורד הייז והגברת הראשונה של ארצות הברית. לוסי הייז נחשבה הפופולרית ביותר מבין הגברות הראשונות של המאה ה-19.
לוסי הייז הייתה ידועה באדיקותה הדתית. בשל אמונתה היא התנגדה נחרצות לתופעת העבדות ושכנעה את בעלה בדבר הצורך בביטול מוסד זה. בעקבות זאת הצטרף לצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ומאוחר יותר נהיה פוליטיקאי במטרה למגר את העבדות.
ביוגרפיה
לוסי הייז נולדה בצ'יליקות שבאוהיו למריה קוק (Maria Cook) וד"ר ג'יימס ווב (Dr. James Webb), אשר נפטר בהיותה בת שנתיים.
כאשר הייתה לוסי בגיל העשרה, עברה אימה עם אחיה לסינסינטי שבאוהיו ושם נרשמו אחיה והיא לאוניברסיטת וסליאן אוהיו. לוסי סיימה את האוניברסיטה בגיל 18 (והייתה הראשונה מבין הגברות הראשונות שהתחנכה באוניברסיטה).
לוסי פגשה את בעלה בהיותו בן 27 והם התאהבו במהרה ונישאו בשנת 1852. בני הזוג התגוררו בסינסינטי עד מלחמת האזרחים האמריקנית ונולדו להם שמונה ילדים (שלושה מתוכם מתו בינקותם). היא זו ששכנעה את בעלה לפרוש מהמפלגה הוויגית לטובת המפלגה הרפובליקנית אשר התנגדה לעבדות, שם הוא בנה את הקריירה הפוליטית שלו.
בתקופת מלחמת האזרחים התגוררה לצד בעלה במחנה הצבאי בו שירת ודאגה לפצועים במחנה, ועל כן זכתה לכינוי "אמא לוסי" (Mother Lucy) בפי חיילי גדוד הרגלים המתנדבים ה-23 של אוהיו (23rd Ohio Volunteer Infantry) שבעלה, רתרפורד, פיקד עליהם.
לאחר שבעלה נבחר לקונגרס העדיפה להישאר ולהתגורר באוהיו. בני הזוג שבו להתגורר יחד בעת שלוש כהונותיו כמושל המדינה.
כשרתרפורד היה הנשיא, לוסי הייתה "הגברת הראשונה" הראשונה שנקראה בכינוי הזה. בהיותה אישה דתית אדוקה, אסרה על הגשת משקאות אלכוהוליים באירועים מדיניים, וזכתה לכינוי "לוסי לימונדה" (Lemonade Lucy), ותקופתה בבית הלבן נקראה "משטר המים הקרים". אולם יחד עם זאת הייתה ידועה בפעילותה הציבורית למען זכויות השחורים בארצות הברית ובפעולות התרבות שיזמה.
לוסי הייז הנהיגה את המנהג של חיפוש ביצי פסחא בגינת הבית הלבן.
לאחר מותה, דגלים בכל ארצות הברית הורדו לחצי התורן ונאומי הספד נישאו לזכרה, מכנים אותה "האישה המהווה סמל של אמריקה".
תיאורים בספרות
בקומדיה המוזיקלית של ליאונרד ברנשטיין הקרויה שדרות פנסילבניה 1600 שרה הגברת הראשונה דואט שנקרא "דואט לאחד" בו היא מייצגת בתחילת השיר את ג'וליה דנט גרנט ובסופו את לוסי ווב הייז.
ג'ונסון
{{פירושונים|
שונות
}}
סטיאטיט
סטיאטיט או גם אבן סבון הוא סלע מותמר (במקרה קיצוני מינרל) רך. הוא מורכב בעיקר מהמינרל טלק העשיר במגנזיום. הוא נוצר כתוצאה מהתמרה ומטאסומטיזם, המתרחשים באזורים שבהם לוחות טקטוניים עוברים הפחתה, ומתמירים סלעים באמצעות חום ולחץ, ושטף של נוזלים, אך ללא התכה. הסלע שימש חומר גלם לגילוף פסלים במשך אלפי שנים.
אבן הסבון קיבלה את שמה מכך שהמגע בה דומה לתחושה של מגע בסבון. מקור השם סטיאטיט מלטינית steatitis (אבן יקרה).
פטרולוגיה
סטיאטיט מורכב בעיקר מטלק עם כמויות משתנות של המינרלים כלוריט ואמפיבולים (בדרך כלל טרמוליט, אנתופיליט וקמינגטוניט ומכאן השם הישן שבוטל מגנזיוקמינגטוניט), וכמויות זעירות של תחמוצות כרום-ברזל. המרקם של הסלע צפחתי או קומפקטי. סטיאטיט הוא תוצאה של התמרה של סלעים אולטרה-מאפייים (דוגמת דוניט או סרפנטיניט) או מטאסומטיזם של דולומיט צורני.
המסה של סטיאטיט "טהור" מכילה בערך 63.37% סיליקה, 31.88% תחמוצת המגנזיום ו-4.74% מים. בדרך כלל הוא כולל כמויות זעירות של תחמוצות כדוגמת CaO או Al2O3.
פירופיליט, מינרל הדומה מאוד לטלק, מכונה גם הוא לעיתים אבן סבון, מאחר שהתכונות הפיזיות והשימושים התעשייתיים שלו דומים, ומכיוון שהוא משמש בדרך כלל כחומר גלם לגילוף. עם זאת, במינרל זה בדרך כלל אין תחושת סבון כמו שיש בסטיאטיט.
תכונות פיזיות
סטיאטיט רך יחסית בגלל תכולת הטלק הגבוהה שלו, לטלק ערך מוגדר של 1 בסולם מוס המודד קשיות של מינרלים. סלעים רכים יותר עשויים להרגיש דומים לסבון כשנוגעים בהם, ומכאן הכינוי אבן סבון. לא מקובל להגדיר קשיות קבועה לסטיאטיט מכיוון שכמות הטלק שהוא מכיל משתנה במידה רבה, נמוך יחסית (כ-30%) עבור סלע המשמש למטרות אדריכלות כמו דלפקים במטבחים ועד 80% עבור חומר גלם המשמש לגילוף.
סטיאטיט קל לגילוף, אינו מתבלה, עמיד בחום ובעל יכולת אחסון חום גבוהה. לפיכך הוא משמש לציוד לבישול ולחימום מזה אלפי שנים.
סטיאטיט משמש לעיתים קרובות כמבודד חשמלי למבנים ולרכיבים חשמליים, בגלל עמידותו ומאפייניו החשמליים, ומכיוון שניתן ללחוץ אותו לצורות מורכבות לפני החימום. סטיאטיט עובר התמרה כאשר היא מחומם לטמפרטורות של 1000–1200°C לאנסטטיט וקריסטובליט. בסולם מוס זה מקביל לעלייה בקשיות ל-5.5–6.5.
הצבעים הנפוצים ביותר הם לבן, סגול, ורוד, ירוק, אפור, שחור, חום וכחול, אך הם מגיעים בגוונים רבים ולא תמיד ניתן לקבוע להם גוון מסוים. ישנם גם סוגים משוישים צבעוניים שלעיתים יש בהם תכלילים קשים יותר ולכן הם לא תמיד מתאימים לעיבוד מכונה או ידנית.
סוגים משוישים צבעוניים הם לרוב פרומגנטיים, אם כי ייתכנו הבדלים משמעותיים בעוצמה בתוך האבן. תכלילים קשים במיוחד מראים מגנטיות ברורה, שיכולה להשפיע גם על מחט המצפן.
שימושים היסטוריים
עיר המסחר העתיקה טפה יחיא בדרום-מזרח איראן הייתה מרכז לייצור והפצה של סטיאטיט בין האלף החמישי לאלף השלישי לפני הספירה. הוא היה בשימוש גם בתרבות המינואית בכרתים. בחפירות הארכאולוגיות בארמון בקנוסוס נתגלה שולחן נסך מפואר מסטיאטיט.