cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
NILM
קצב דגימה
רוב המונים ברמת המשתמש הביתי הם מונים בקצב נמוך, לפי ההגדרה הנ"ל ולכן עיקר המחקר כיום מרוכז בקצבים הנמוכים.
למידה
בהיבט הלמידה, נוהגים להפריד בין שני סוגי אלגוריתמים:
ככלל, אלגוריתם לא-מנוהל מייצג שיטה רצויה וגמישה יותר, אולם קשה בהרבה למימוש.
אופטימיזציה
קיימות שיטות רבות ומגוונות לאופטימיזציית זיהוי הצרכנים ברשת. השיטה הבסיסית ביותר היא "אופטימיזציית הפרדת המאפיינים" (מאנגלית: Feature Separation Optimization), אשר היא גישה המכוונת ליצירת רווחים גדולים ככל הניתן בין חתימות ההספק של הצרכנים המזוהים, כך שכל תוספת של רעש נתונים מקשה על ההפרדה.
שיטות אופטימיזציה נוספות כוללות שימוש בהרגלי הצריכה המזוהים (למשל שעה אופיינית ביממה להפעלת מכונת כביסה), זיהוי תבניות חוזרות בצריכת ההספק של המכשירים וכדומה. כך לדוגמה, שיטת MCE (מאנגלית Modified Cross-Entropy) משתמשת בכלי אופטימיזציה בשם Cross-Entropy לצורך מיטוב התוצאות, כחלק מיישום NILM.
סט-נתונים
בעבר, מדידות וסימולציות של NILM התבססו על מידע גולמי שהופק במעבדה, עבור הניסוי. המגמה ההולכת ומתהווה במחקרי NILM היא שימוש בסטי נתונים ציבוריים, כגון REDD או AMPds, אשר כוללים מדידות רבות וברות-השוואה בין מחקרים.
שימוש מיועד
יש לציין כי רוב המחקר הנוכחי של NILM מרוכז ביישומי הפחתת הצריכה האנרגטית.
סוגי עומסים לזיהוי
נוהגים להבדיל בין סוגי עומסים וסוגי חתימות עומס שונים על ידי חלוקה למספר קטגוריות בסיסיות :
דוגמאות לשימושים
ישנם שימושים רבים ל-NILM. להלן נפרט כמה מהם:
Cis
cis הוא סימון מתמטי שהגדרתו, כאשר \ \cosהוא הפונקציה הטריגונומטרית קוסינוס, \ \sinהוא הפונקציה הטריגונומטרית סינוס ו־\ i הוא היחידה המדומה. בהתאם לנוסחת אוילר.
את הסימון cis טבע בשנת 1866 המתמטיקאי האירי ויליאם רואן המילטון בספרו "Elements of Quaternions" שפורסם לאחר מותו. הסימון משמש כקיצור נוח המפשט הצגה של ביטויים מסוימים, למשל בטרנספורמציית פורייה. דוגמה: נוח יותר לכתוב ולהבין את הביטוי
cis(x2)
מאשר לכתוב ולהבין את הביטוי
eix 2
בספריות תוכנה מתמטית, כגון Math Kernel Library של אינטל, נכלל מימוש של פונקציה זו בשפות תכנות נפוצות.
זהויות מתמטיות
נגזרת:
תכונות נוספות:
הזהויות הבאות נובעות ישירות מנוסחת אוילר:
זהויות אלה מתקיימות כאשר
x
ו-
y
הם מספרים מרוכבים. כאשר
הם מספרים ממשיים, מתקיים גם:
מספרים מרוכבים
את המספר המרוכב z = x+iy ניתן להציג בהצגה קוטבית כ-, כאשר הוא המרחק של הנקודה z מראשית הצירים, והזווית \ \theta, שבין הישר המחבר את הנקודה z לראשית הצירים ובין ציר ה-x, ניתנת בנוסחה.
פעולות כפל וחילוק של מספרים מרוכבים נעשות פשוטות יותר בהצגה פולרית. בהתבסס על הזהויות הטריגונומטריות כאשר נתונים המספרים המרוכבים, מתקיים
הגייה ספרדית
הגייה ספרדית (או הברה ספרדית) היא הגיית השפה העברית כפי שהתקיימה אצל יהודי ארצות האסלאם, מתקופת הגאונים ועד ימינו. בתוך ההגייה הספרדית יש מגוון גדול של דרכי הגייה שונות, אך יש להן קווים משותפים המבדילים אותן מן ההגייה האשכנזית וההגייה התימנית. ככל הגיות העברית בימי הביניים אף היא לא שימשה לדיבור עברי, מפני שזה לא היה קיים כמעט בימי הביניים, אלא בעיקר לצרכים ליטורגיים (פולחניים).
מאפיינים
ההגייה הספרדית מקיימת מערכת של חמש תנועות רגילות, מה שמלמד על היותה מושפעת, ככל הנראה, ממערכת הניקוד הארץ־ישראלי, להבדיל מן הניקוד הטברני שבו שבע תנועות. פתח וקמץ נהגים שניהם בתנועת a, וצירי וסגול נהגים שניהם בתנועת e. לעומת זאת בתוך תנועת הקמץ יש פיצול לקמץ גדול, הנהגה בתנועת a ומקורו בתנועת a קדומה, לבין קמץ קטן, הנהגה בתנועת o ומקורו בתנועת u קדומה. חיריק, חולם ושורוק נהגים בתנועות u ,o ,i בהתאמה. שווא נע התקיים, שלא כבהגייה האשכנזית, אבל נהגה תמיד בתנועת e, שלא כבהגייה התימנית שבה ביצועו מושפע מן העיצור שבא אחריו.
המערכת העיצורית השתמרה בדרך כלל כפי שהייתה בעברית הקלאסית. העיצורים הלועיים ח וע השתמרו ברוב המקומות; לעומת זאת הגיית העיצורים הנחציים השתמרה רק בחלק מן העדות (בעיקר אצל יהודי עיראק) ובשאר המקומות נעלמה. ההגייה הכפולה של עיצורי בג"ד כפ"ת נשמרה רק בשלושת העיצורים בכ"פ. (ראו להלן פירוט על הגיית העיצורים השונים). הגיית דגש חזק נשמרה בדרך כלל. גם ההטעמה נשארה כפי שהייתה בעברית המקראית.
פירוט אופני הגיית העיצורים
הערה כללית: ההגייה אצל יהודי איטליה הייתה אחידה בין כל שלוש הקהילות שהתקיימו באיטליה (ספרדים, אשכנזים ואיטלקים). מבחינת הגיית התנועות ההגייה האיטלקית, גם אצל האשכנזים, זהה להגייה הספרדית.
היסטוריה
ההגייה הספרדית הגיעה מיהדות ארץ ישראל. לפי עדויות שונות מניחים שגם יהודי אשכנז, או לפחות חלקם, דיברו בהגייה ספרדית עד המאה ה-13, מה שמכונה במחקר כ"הגייה קדם-אשכנזית". ההגייה הספרדית דוברה בכל קהילות עדות המזרח עד העת החדשה, ואף הושפעה מן השפות שדוברו באותן ארצות. היא נשמעת עד היום אצל זקני העדות ובבתי הכנסת.
סוונטה פבו
סְוָנְטֶה פֶּבּוֹ (נולד ב-20 באפריל 1955) הוא גנטיקאי אבולוציוני שוודי, מן האבות המייסדים של תחום הפלאוגנטיקה, מוביל הפרויקט הבינלאומי למיפוי גנום האדם הניאנדרטלי, ושותף לגילויו של האדם הדניסובי. חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2022.
ילדות וחינוך
פבו נולד ב-20 באפריל 1955 בסטוקהולם, וגדל במשפחה חד-הורית. אמו, הכימאית ילידת אסטוניה קארין פבו, הגיעה לשוודיה לאחר מלחמת העולם השנייה כפליטה, ופגשה את אביו, הביוכימאי השוודי סונה קארל ברגסטרם במעבדה שבה עבדו שניהם. שנים לאחר מכן, ב-1982, זכה ברגסטרם בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, ביחד עם בנט סמואלסון וג'ון ויין, על תגליות בתחום הפרוסטגלנדינים. אף על פי שברגסטרם נישא לאישה אחרת הוא המשיך לבלות זמן בחשאי עם בנו מחוץ לנישואין בימי שבת. לעדותו של פבו "באופן רשמי הוא עבד במעבדה. זה היה די מטורף. הוא לא דיבר על כך עם אשתו אבל היא ידעה – היא מעולם לא ניסתה להתקשר אליו למעבדה בשבתות". פבו לא הוטרד במיוחד מסידור זה בילדותו. כשהתבגר איתגר את ברגסטרם לספר על כך לבנו מן הנישואין, אך זה למד בסופו של דבר על קיומו של פבו רק זמן קצר לפני מותו של ברגסטרם ב-2004.
כבר כילד התעניין פבו בחקר העבר הרחוק, והיה לו אוסף של חרסים עתיקים אותם חפר בעצמו. הוא פיתח עניין מיוחד במומיות מאז לקחה אותו אמו לביקור בפירמידות במצרים, וחלם להיות אגיפטולוג. עם סיום לימודיו בבית הספר נרשם ללימודי ארכאולוגיה ואגיפטולוגיה באוניברסיטת אופסלה, אך גילה ששינון צורות פעלים בכתב חרטומים משעמם אותו, ועבר לחוג לרפואה. פבו למד רפואה מספר שנים ולתקופה קצרה אף עסק בה באופן מעשי כמתמחה בבית חולים, אך בהשפעת אביו הביוכימאי ואמו הכימאית בחר לבסוף למקד את הקריירה שלו במחקר מדעי ביולוגי.
ייסוד תחום הפלאוגנטיקה
בראשית שנות ה-80 החל פבו לעבוד על דוקטורט בתחום הביולוגיה המולקולרית, ביישום של וירוסים לחקר מערכת החיסון, באוניברסיטת אופסלה. באותו זמן הוא גם החל לחשוב ברצינות על האפשרות לשלב את שני תחומי העניין שלו, ולנסות למצות ולמפות דנ"א ממומיות. מיצוי כזה נחשב על ידי מרבית המומחים דאז לבלתי-אפשרי, והדעה המקובלת הייתה שהדנ"א בתאים מתפרק רובו ככולו זמן קצר לאחר המוות. בעזרת אחד ממוריו הקודמים לאגיפטולוגיה הצליח פבו להשיג דגימות מתוך מומיות מצריות שנשמרו במוזיאון בברלין המזרחית, ועבד עליהן בלילות בלי לספר על-כך למנחי הדוקטורט שלו. ב-1984 הוא פרסם בכתב-עת מדעי נידח במזרח-גרמניה כי הצליח לאתר עקבות דנ"א בתאים של ילד חנוט שמת לפני כ-2,400 שנה. פבו הציע במאמר זה שחקר הדנ"א במומיות עשוי לאפשר התחקות אחר קשרי המשפחה בשושלות הפרעוניות, למשל זיהוי אמו של תות ענח' אמון (מחקר כזה אכן מתבצע בימינו). המאמר הופיע בשפה הגרמנית, ולא זכה בתחילה לתשומת-לב כלשהי.
בשנת 1990 קיבל פבו מאוניברסיטת מינכן מעבדה משלו, כמו גם דרגת פרופסור מן המניין (על-אף היותו בן 35 בלבד באותו זמן), ועבר לגור ולעבוד בגרמניה. במעבדה זו המשיך לעסוק במחקרים שונים בפלאוגנטיקה, כמו פיענוח רצף הדנ"א המיטוכונדרי של אצי איש הקרח, מומיה בת כ-5,000 שנה מהרי האלפים. עם זאת, המחקר שהקנה לו את מרבית פרסומו היה המיצוי והמיפוי של גנום האדם הניאנדרטלי.
הפרויקט למיפוי הגנום הניאנדרטלי
בשנת 1997 הצטרף פבו למכון מקס פלאנק לגנטיקה אבולוציונית בלייפציג, ומאז 1999 הוא מנהל המחלקה לגנטיקה במכון. פבו אחראי על צוות מדענים גדול, העוסק במחקרים רבים ושונים בתחום של גנטיקה אבולוציונית, וכן הוא משתף פעולה עם מדענים רבים ברחבי העולם, ביניהם אדוארד גרין מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז ודייוויד רייך מבית הספר הרפואי בהרווארד.
בשנת 2002 גילה הצוות בראשות פבו שהגנום הניאנדרטלי מכיל שתי מוטציות בגן foxp2 שקיימות בבני-אדם מודרניים, אך לא בשימפנזים או ביונק אחר כלשהו. על פי הסברה שתי המוטציות האלו קשורות ליכולת הדיבור האנושית, ולכן מציאתן אצל ניאנדרטלים רומזת שהם היו מסוגלים לדבר.
בשנת 2006 פרסם הצוות בראשות פבו את הרצף של כמיליון נוקלאוטידים מתוך "וינדיה 80", עצם ירך ניאנדרטלית מאובנת בת כ-38 אלף שנה מאתר וינדיה בקרואטיה, שמסיבות לא ברורות הדנ"א בה השתמר באופן טהור מאוד יחסית. פבו גם הודיע על פרויקט בינלאומי, בשיתוף עם חברת הביוטק המסחרית האמריקאית 454 Life Sciences, למיפוי הרצף של כל שלושת מיליארדי זוגות הנוקלאוטידים של הגנום הניאנדרטלי.
בשנת 2010 פרסם צוות הפרויקט למיפוי הגנום הניאנדרטלי בראשות פבו "טיוטה" ראשונית של הרצף כולו. במחקר זה נמצא גם שהגנום הניאנדרטלי דומה מעט יותר (בשיעור של כאחוז עד שלושה אחוזים) לגנום של בני-אדם בני-ימינו החיים מחוץ לאפריקה מאשר לגנום של ילידי אפריקה. ההסבר הפשוט ביותר להבדל זה הוא שאבות האנושות המודרנית שיצאו מאפריקה לפני כ-100 אלף עד 50 אלף שנים העמידו בני-כלאיים פוריים עם הניאנדרטלים באסיה ובאירופה.
גילוי האדם הדניסובי
בשנת 2010 פרסם הצוות ממכון מקס פלאנק, בראשות תלמידו של פבו יוהאנס קראוס ופבו עצמו, ובשיתוף עם חוקרים מרוסיה, אוסטריה וארצות הברית, כי מיצו גנום מיטוכונדרי שלם מעצם אצבע בת כ-40 אלף שנים שהתגלתה במערת דניסובה שבהרי אלטאי בסיביר. שרידי מערת דניסובה נחשבו בתחילה לניאנדרטלים, והדנ"א שלהם מוצה כחלק מן הפרויקט למיפוי הגנום הניאנדרטלי. ואולם צוותו של פבו מצא שהגנום שלהם שונה גם מזה של האדם הניאנדרטלי וגם מזה של האדם בן-ימינו, ולכן העניק להם את השם האדם הדניסובי. האדם הדניסובי הוא הטיפוס הראשון של אדם שהוגדר אך ורק על פי הגנום שלו, שכן עקב מיעוט שרידיו עדיין לא ידוע כמעט דבר על תכונותיו האנטומיות ועל התרבות שלו.
מחקר נוסף, על ידי צוות בינלאומי גדול בראשות דייוויד רייך וסוונטה פבו, מיצה חלק גדול משאר הגנום הדניסובי, השווה אותו לגנום של בני-אדם בני-ימינו, ומצא עדויות לרביית כלאיים פורייה בין הדניסובים לבין אבותיהם של ילידי מלנזיה ואוסטרליה של ימינו.
בשנת 2013 פרסם צוות הפרויקט בראשות פבו את הגנום השלם של גבר דניסובי יחיד שמוצה מתוך שבר עצם בוהן ממערת דניסובה בסיביר. רצף זה הוא באיכות גבוהה משל כל גנום ניאנדרטלי או דניסובי יחיד שמופה לפניו, ואף באיכות גבוהה משל כמה גנומים שלמים שמופו מבני-אדם בני-ימינו.
משפחה
סוונטה פבו נשוי לפרימטולוגית האמריקאית לינדה ויג'ילאנט, שעבדה גם היא באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, ועובדת כיום במכון מקס פלאנק. בנם נולד ב-2005.
ספרים ומאמרים
נכון ליוני 2015, מאגר המידע הביבליוגרפי המדעי PubMed מנה 272 מאמרים מדעיים להם היה פבו שותף כמחבר. מאמרו הראשון על מיצוי DNA מן המומיה של הילד המצרי אינו נזכר ביניהם, שכן התפרסם בכתב-עת שאיננו כלול ברשימת כתבי העת המתועדים על ידי PubMed.
כתבות וראיונות עם פבו פורסמו בין השאר על ידי הניו יורק טיימס, הניו יורקר, האקונומיסט, טיים מגזין, ניוזוויק, ה-BBC, ה-NPR ו-PBS.
גוטפריד קינקל
יוֹהַן גוֹטְפְרִיד קִינְקֶל (בגרמנית: Johann Gottfried Kinkel; 11 באוגוסט 1815 – 13 בנובמבר 1882) היה משורר גרמני שנודע גם בפעילותו המהפכנית ובריחתו מבית הכלא הפרוסי בשפנדאו בעזרת חברו קארל שורץ.
ראשית חייו
הוא נולד ב (כיום חלק מבון). לאחר שלמד תאולוגיה בבון ובברלין, הוא התמקם בבון ב-1836 בתור מורה פרטי לתאולוגיה, הפך למנהל בבית הספר התיכון שם, והיה לזמן קצר עוזר מטיף בקלן.
הוא שינה את דעותיו הדתיות, נטש את התאולוגיה ונשא הרצאות על תולדות האמנות, שבהן התעניין במסע לאיטליה בשנת 1837. בשנת 1843 נשא לאישה את (1810–1858), סופרת, מלחינה ומוזיקאית. שסייעה לבעלה ביצירתו הספרותית ובפעילותו המהפכנית. נולדו להם ארבעה ילדים. ב-1846 מונה לפרופסור שלא מן המניין לתולדות האמנות באוניברסיטת בון.
מהפכן
ב-1848 הוא יסד עם אשתו ועם קארל שורץ עיתון, "בונר צייטונג" (Bonner Zeitung), שהיה מוקדש בעיקר למעקב אחר פעילויות מהפכניות, אך גם סיפק את החומר המסורתי כגון ביקורות מוזיקליות ותיאטרוניות שאנשים ציפו אז מעיתון בשירות מלא.
קינקל הצטרף למרד המזוין ב ב-1849, והאמין שהוא פועל באופן חוקי תוך ציות להנחיות האספה הלאומית של פרנקפורט. בקרב הוא נפצע ונעצר ובהמשך נידון למאסר עולם. אף על פי שבמקור השלטונות גזרו את דינו לכליאה במבצר שבו היה יכול להמשיך במראית עין של פעילותו המקצועית, גילה פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה שגזר דין זה אינו חוקי, מכיוון שהוא לא נידון למוות, וב"חסדו" המיר אותו למאסר עולם במוסד לעבריינים צעירים שבה גולח שיער ראשו, והוא נאלץ ללבוש בגדי אסיר ולבלות את זמנו בטוויה של צמר. בסופו של דבר הוא הועבר לכלא שפנדאו בברלין, שם חברו ותלמידו לשעבר קרל שורץ עזר לו להימלט מהכלא בשפנדאו ולהגיע ללונדון באנגליה בנובמבר 1850.
לונדון
בלונדון הוא הצטרף לברית הקומוניסטים. מאוחר יותר הוא הסתבך עם קבוצת - בתוך הברית ויצא נגד קרל מרקס ופרידריך אנגלס תוך יצירת קרע בתוך ברית הקומוניסטים.
קינקל ביקר בארצות הברית כדי לגייס כספים ל"הלוואה לאומית גרמנית" שנועדה לממן פעילויות מהפכניות בגרמניה. אף על פי שהוא התקבל בהתלהבות, ונפגש עם הנשיא מילרד פילמור, הוא גייס מעט מאוד כסף.
הוא חזר ללונדון ב-1853, לימד גרמנית ודיבור בפני נשים, והרצה על ספרות גרמנית, אמנות ותולדות התרבות. ב-1858 ייסד את העיתון הגרמני הרמן (Hermann). יוהאנה קינקל נפטרה בסוף 1858 כאשר נפלה או השליכה את עצמה מהחלון. בשנת 1860 נישא קינקל למינה אמיליה אידה ורנר (Minna Emilia Ida Werner), בת קניסברג שהתגוררה בלונדון. ב-1863 הוא מונה לבוחן באוניברסיטת לונדון ובבתי ספר אחרים באנגליה.
שווייץ
ב-1866 קיבל פרופסורה לארכאולוגיה ותולדות האמנות בפוליטכניקום בציריך, שם נפטר 16 שנים מאוחר יותר. הוא מעולם לא הצליח לחזור לגרמניה. האנציקלופדיה אמריקנה משנת 1920 משערת שכנראה הייתה זו אהבתו לארץ הולדתו שהביאה אותו לציריך.
כתביו
המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה העריכה שהפופולריות של קינקל לא הייתה פרופורציונלית ביחס לכישרונו. בריטניקה אפיינה את שירתו כאל הסוג הסנטימנטלי המתוק שהיה באופנה בגרמניה באמצע המאה ה-19.
עוגת חמאה
עוגת חמאה היא עוגה שאחד ממרכיביה העיקריים הוא חמאה. עוגת חמאה עשויה מהמצרכים הבסיסיים ביותר לעוגה: חמאה, סוכר, ביצים, קמח וחומר מתפיח (כגון אבקת אפייה או סודה לשתייה).
עוגות אלה נחשבות לעוגות המשוכללות ביותר במטבח האמריקאי. מקורן בעוגת הפאונד האנגלית, שעשויה באופן מסורתי מכמויות שוות של סוכר, חמאה, קמח, וביצים היוצרים עוגה עשירה בטעמה.
היסטוריה
המצאת אבקת האפייה וחומרי התפחה אחרים במהלך המאה ה-19, הובילו לכך שניתן היה לשנות את מרכיבי עוגת הפאונד. כך נוצרה עוגת קלה יותר ואוורירית יותר בעזרתם המרכיבים הישנים והחדשים ובאה לעולם עוגה חדשה, עוגת החמאה המודרנית.
מתכון
עוגות חמאה מיוצרות על ידי הקצפה של חמאה וסוכר, עד שאוויר מוקצף לתוך החמאה. בהמשך מוסיפים ביצים בהדרגה עד לקבלת תחליב, ולאחר מכן מוסיפים מרכיבים יבשים ורטובים. עוגות חמאה שומרות על טעמן העשיר ועל רטיבותן כאשר מאחסנים אותן בטמפרטורת חדר, אך הן נוטות להתקשות, להתייבש ולאבד את טעמן אם הן מאוחסנות במקרר זמן רב. לפיכך עוגות אלה אינן מתאימות למילוי או לציפוי עם חומרים המצריכים קירור כגון קרם גבינה או חביצה.
פרה אדומה (סרט)
פרה אדומה (באנגלית: Red Cow) הוא סרט דרמה עצמאי בהפקה ישראלית משנת 2018 שנכתב ובוים על ידי ציביה ברקאי יעקב. הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע בברלין במסגרת "דורות". זוכה פרס הסרט הישראלי הטוב ביותר ופרס ענת פרחי לסרט ביכורים בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
עלילה
בני (אביגיל קובארי) היא נערה בת 17 יתומה מאם, המתגוררת לבד עם אביה יהושוע (גל תורן) בהתנחלות בסילואן שבמזרח ירושלים. כשנולדת עגלה אדומה כשרה, אביה רואה בזה אות לתחילת בניין בית המקדש השלישי. על בני מוטל התפקיד של דאגה לפרה. כאשר בני מתאהבת ביעל (מורן רוזנבלט), בת שירות לאומי, הקשר הקרוב עם אביה מתחיל להיסדק. ככל שהמתיחות הולכת ומתלהטת, בני מנסה נואשות ליצור לה וליעל עתיד משל עצמן.
הפקה
זהו סרט הביכורים של ברקאי יעקב; הוא הופק על ידי איתי תמיר מחברת לילה סרטים בע"מ ויצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
בוט
בּוֹט (מאנגלית: bot, קיצור של robot) הוא תוכנה המבצעת פעולות אוטומטיות דרך האינטרנט. בשונה מתוכנה המבוססת על מענה לפניות של משתמשים ועל פעולות פנימיות במערכת, בוט מבצע פעולות יזומות בנכסים מקוונים שאינם בבעלות מפעיליו. מנועי חיפוש, לדוגמה, משתמשים בבוטים כדי לסרוק את דפי האינטרנט ולשמור את מילות המפתח שלהם. יש להבחין בין בוט ובין צ'אטבוט המבצע שיחות אוטומטיות במסגרת שירות מקוון.
שימושים נפוצים לבוט:
אתרים המעוניינים לוודא שהמשתמש מולם הוא אדם ולא בוט, נותנים למשתמש מבחן טיורינג, שאדם יעבור אותו בקלות, אך בוט יתקשה בכך. טכניקה נפוצה לכך היא הצגת טקסט קצר בגופן משובש, תוך דרישה להקליד את הטקסט בשדה המתאים (CAPTCHA).
היסטוריה
בעוד שקארל צ'אפק שכתב את המחזה נחשב לממציא המילה הקרדיט למעשה מגיע לאחיו הצייר יוסף צ'פק. השתלשלות האירועים הייתה שקרל הגיע לסטודיו של יוסף וסיפר לו על הרעיון למחזה בעוד שיוסף המשיך בציור הציורים ששאל אותו קרל כיצד יש לכנות את העובדים המלאכותיים פלט רובטי.
אף על פי שרבים חושבים שהמילה רבוטה מגיעה מהשפה הרוסית בה משמעות המילה רבוטה היא עבודה. המילה נגזרה מצ'כית שמשמעותה עבודות כפייה שהוטלו על אריסים באימפריה האסטרו הונגרית.
המילה "בּוֹט" במשמעות הנוכחית קיימת כבר כ-30 השנה והופיעה בדפוס לראשונה במשמעות זו החל מ-1996 (בעברית נדמה שבשנת 2000, בפוסט בבלוג "הידען".בתחילת העשור הראשון של האלף הנוכחי, בוטים היו בעיקר תוכנות מחשב שאפשר היה להתכתב עמן, אבל עם הופעתם של פייסבוק וטוויטר הופיעו שם גם הבוטים הראשונים — חשבונות המפיצים תוכן באופן אוטומטי.
בעשור השני של המאה ה-21 תופעת הבוטים ברשתות החברתיות הפכה לנפוצה במיוחד, כאשר במקרים שונים מופעלות רשתות-בוטים, ובהן מאות רבות של בוטים שפועלים ביניהם בתיאום, בניסיון להגביר את השפעתם באופן סינרגי. פעמים רבות מאחוריי רשתות הבוטים המתקדמות ביותר עומדות מדינות. הדוגמאות שהפכו למזוהות ביותר עם התופעה הן סדרת מהלכים בהם בוצע שימוש ברשתות בוטים בניסיון להטות בחירות במדינות דמוקרטיות - מהלכים שיוחסו בדרך כלל לממשלת רוסיה. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית של שנת 2016, ידיעות על שימוש בבוטים להטיית בחירות הופצו לראשונה בקנה מידה רחב בתקשורת, ומהלכי נגד של הרשתות החברתיות - עליהן הופעל לחץ ציבורי לעצור את התופעה - גרמו לכך ששימוש אפקטיבי ברשתות בוטים הפך למסובך יותר, וממשלת רוסיה וממשלות נוספות מיקדו את מאמציהן בדרכים אחרות להשפיע על השיח במדינות אחרות. על פי דיווחים בתקשורת והערכות שונות, עדכניות לשנת 2019, המדינות הפעילות ביותר בתחזוק רשתות בוטים על מנת להשפיע על השיח במדינתן או במדינות אחרות, חוץ מרוסיה, הן איראן, ערב הסעודית והפיליפינים.
בשנים 2018–2019 פרסמו פייסבוק וטוויטר מספר פעמים על חשיפתן של רשתות-בוטים וחסימתן. פרסומים אלו מעידים על היקף התופעה מצד אחד, ומצד שני עשויים להעיד על השתכללות יכולתן של הרשתות החברתיות לאתר ולחסום את רשתות הבוטים.
ידידותיים למשתמש
ישנם בוטים רבים שמטרתם לבצע פעולות מסייעות שאינן מזיקות, כמו בוטים המשמשים צ'אטים בפלטפורמות שונות (בהן וואטסאפ, טלגרם ופייסבוק מסנג'ר) כנתבי שיחות, בוטים המנטרים מידע מהרשת עבור מנועי חיפוש שונים, ובוטים שמריצים תהליכים שעשויים להיות חיוניים עבור שירותים שונים (למשל - בוט של "צבע אדום" שמריץ סריקה אחת לכמה זמן כדי לבדוק האם נשמעה אזעקה, אם כן - היכן ומתי). לרוב, בוטים ניתנים לזיהוי בקלות, משום שהם אינם אנושיים, ורובם אינם יוצרים אינטראקציה עם בני אנוש מיוזמתם אלא פועלים כתהליכי רקע של שירותים שונים או לפי דרישה של המשתמש (פניה יזומה של מבקר באתר או משתמש באפליקציה, ולעיתים אף ללא פניה - אלא בשליחת בקשות שונות עבור אתרים ושירותים שונים). בוטים יכולים ללמוד על הרגלים מסוימים של בני אדם, כגון - דברים שחיפשו, העדפות שונות, טעם מוזיקלי ועוד.
בוטים שמטרתם להרע לסביבה הווירטואלית
על אף היתרון הרב שיש בבוטים והיכולות שלהם, ניתן להשתמש בבוטים למטרות זדוניות, למשל: יצירת עוקבים מזויפים עבור משתמשים (פוליטיקאים, סלבריטאים וכו') לפי הזמנה; התחזות לאדם מסוים (במשחקי מחשב) או לבני אנוש באופן כללי (יצירת משתמש שמדמה בן אדם אמיתי, על אף שהוא אינו) וכו'.
בוטים המשמשים כעוקבים ניתנים לזיהוי לרוב באמצעות דפוסי התנהגות שנראים מחשידים - למשל: חשבון משתמש שנפתח זה עתה בפלטפורמה חברתית (לדוגמה, טוויטר) ומפרסם אך ורק תוכן הנוגע לפוליטיקאי ספציפי, כאשר הוא מפאר את הפוליטיקאי המדובר ומכפיש את יריביו. בוטים פשוטים לא ינהלו אינטראקציה עם משתמשים אחרים, בעוד שבוטים שתוכנתו היטב, או כאלו שנשלטים במרבית הזמן על ידי אדם אמיתי, ידעו לענות תשובות שעשויות להיראות אמיתיות, ואף חלקם עשויים להצליח ליצור אינטראקציה שנותנת תחושה כאילו מדברים עם אדם אמיתי. במקרה כזה, לרוב, האדם המפעיל את הבוט עשוי להיות לו לעזר ולהגיב בעצמו, אף על פי שבוטים יכולים ללמוד די בקלות כיצד לנהל שיח עם בני אנוש בעזרת בינה מלאכותית.
לרוב, על מנת לייצר אמינות, בוטים עוקבים זה-אחר-זה, ומרבית חבריהם הווירטואליים נחזים אף הם לבני אנוש. כך מפעיל הבוטים יכול ליצור מראית עין לפיה הדמויות השונות הן בני אדם אמיתיים, על אף שכולם מזויפים.
ישנם מקרים בהם בוטים זדוניים מתגלים כבוטים - למשל, כאשר קבוצה של משתמשים חדשים שנפתחו באותו השבוע (ולעיתים אף באותו היום), והם כולם עוסקים באותו הנושא ומגיבים לו על מנת להציף את השיח שלו הם יועדו - לרוב שיח פוליטי. התגובות צפויות להיראות דומות אחת לשנייה, ושמות המשתמשים צפויים להיראות חשודים.
אגודת אמני המהפכה הרוסית
אגודת אמני המהפכה הרוסית; באנגלית: Association of Artists of Revolutionary Russia (1932-1922)  הייתה קבוצת אמנים בברית המועצות. חברים בקבוצה זכו לאהדה כיוצרים לגיטימיים של הרעיונות הקומוניסטיים בעולם האמנות, תוך גיבוש מסגרת לסגנון הריאליזם הסוציאליסטי.
הייתה זו אגודה גדולה של אמנים סובייטים, גרפיקאים ופסלים, שבזכות תמיכת המדינה הייתה הגדולה והחזקה מבין הקבוצות היצירתיות של שנות ה-20. הקבוצה נקראה בראשי תיבות: AKhRR, נוסדה ב-1922, הייתה פעילה במשך כ-10 שנים לפני שהתפרקה ב-1932. במהלך תקופה זו היא המבשרה של "האיגוד המאוחד של אמני ברית המועצות".
בין המייסדים המקוריים נכללו אלכסנדר גריגורייב, פאבל ראדימוב (היו"ר האחרון של תנועת הנודדים), סרגיי מאליוטין, יבגני כצמן וציירים ריאליסטים אחרים, שכבר ביססו את עצמם בעולם האמנותי לפני המהפכה הרוסית של 1917. הקבוצה נוצרה במסגרת תנועת הנודדים, שערכה את התערוכה הפומבית האחרונה, ה-47, ב-1922, והעמידה את עצמה בבירור בניגוד לאמנות האוונגרדית.
הם טענו שסגנון האמנות שלהם נועד ללכוד את "הדחף המהפכני של הרגע הגדול הזה בהיסטוריה" מבלי "להעליב את המהפכה בעיני הפרולטריון הבינלאומי".
ההצהרה הפומבית הראשונה שלהם, כישות חדשה, הייתה תערוכה ב-1922 במוסקבה. כל ההכנסות שימשו להקלה על הרעב ברוסיה של 1921. עד 1928, הקבוצה מימנה 10 תערוכות ארציות עם פרסום גדול. למרות תוארו המהפכני, הוא איחד בהצלחה אמנים מה"אסכולה הישנה" כמו אברם ארכיפוב, אלכסנדר מקובסקי, ניקולאי קאסאטקין והצעירים יותר כמו סרגיי גרסימוב ויצחק ברודסקי. בתוך עשור, היא גדלה מ-80 ליותר מ-300 חברים. חברות רחבה ודומיננטיות של אמנים שנולדו בשנות ה-70 וה-1880 עזרו בביסוס "אגודת אמני המהפכה הרוסית" כמוסד אמין, הרחק מרטוריקה אולטרה-מהפכנית.
במהלך הדיכוי של תנועות אמנות עצמאיות בשנים 1932–1933,האגודה שימשה כגרעין של איגוד האמנים של ברית המועצות הסטליניסטי.
יצירות האמנות שלהם השפיעו על האמנות הקפיטליסטית באנגליה, שהובאו לשם על ידי קומוניסטים בריטים במהלך ואחרי מלחמת האזרחים בספרד. לאחר מלחמת העולם השנייה מהות היצירה הסובייטית שינתה את סגנונה כדי להציג את מעמד הפועלים ואת מעמד הביניים החדש המתהווה בפעילויות היומיומיות הרגילות שלהם. בעת המלחמה הקרה, המבקרים הבריטים החלו להירתע מהאמנות כמדיום כוללני חברתית, אך האסתטיקה המרכזית שלה נשארה והתפשטה ברחבי העולם.
גלגל ניפקו
גלגל ניפקוב או דיסק ניפקוב (מאנגלית: Nipkow disk) הוא מכשיר מכני היוצר דימוי תמונה, באמצעות יצירת נקודות אור בתנועה מהירה העוברות את סף מספר התמונות הנקלטות בעין מידי פרק זמן קצוב. יש המחשיבים את המכשיר כמסך הטלוויזיה הראשון. הגלגל נקרא על שם ממציאו פאול גוטליב ניפקוב.
רקע
בשנת 1883 בערב חג המולד על פי הסיפור המקובל, שהה פאול גוטליב ניפקוב לבדו בביתו, והביט במנורת שמן דולקת. כשראה את הלהבה מרצדת לסירוגין מבעד לחרירים, עלה במוחו הרעיון לנצל את העניין ליצירת מכשיר אשר ישתמש בתכונה זו ליצירת תמונה. ניפקוב שירטט את מבנה המכשיר אך מעולם לא יישם אותו בפועל. הוא רשם עליו פטנט אשר היה בתוקף ל-15 שנים, ומשפג תוקפו מימשו רבים את רעיונו בהצלחה. היו שראו ב"גלגל ניפקוב" את מסך הטלוויזיה הראשון, שכן כל טכנולוגיות המסכים הבאות (LCD פלזמה) פועלות באמצעות עקרונות דומים: נקודה הנעה במהירות על-פני מסך ומתוך כך נוצרת תמונה.
תיאור המתקן
גלגל ניפקוב מורכב בבסיסו מדיסקה שטוחה המחוברת אל מנוע אלקטרוני המסובב אותה במהירות. הדיסקה נקובה בחורים היוצאים ממרכזה וממשיכים בצורה ספירלית אל חלקה החיצוני. מצדה הפנימי (הבלתי נראה לעיני הצופה) של הדיסקה קיימת נורה חשמלית אשר עוצמתה ניתנת לכוונון, ובינה לגלגל ניתן להכניס שקפים. הצופה מביט מתוך מסגרת אל צדה החיצוני של הדיסקה, ובעת סיבובה תראה לפניו מעין תמונה המורכבת מקווים מאוזנים ומעוגלים קמעה (בשל סיבוב הדיסקה). במידה ויוכנס שקף אל צדה האחר של הדסקה תתקבל השתקפות של תוכן השקף בעיני הצופה. ניתן גם להוסיף ממד חזותי נוסף באמצעות שינויים מחושבים בעוצמת מקור האור - הנורה.
הדרבי של תל אביב (כדורסל)
הדרבי של תל אביב בכדורסל, מתייחס בדרך כלל למשחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורסל הבכירות של העיר תל אביב, מכבי תל אביב והפועל תל אביב.
היריבות בין המועדונים קיימת גם בענף הכדורגל.
היריבות העירונית על רקע המסורתי בין אגודת הספורט של מכבי לאגודת הספורט של הפועל, הוביל להתפתחותה של יריבות ספורטיבית בין הקבוצות. במשחקים בין הקבוצות קיימים לעיתים קרובות עימותים מילוליים ולעיתים אף פיזיים.
על היריבות בין הפועל למכבי תל אביב נוצרה הסדרה התיעודית "האגרוף" (על שם האגרוף שלבן מרסר נתן לתומר שטיינהאור במשחק 5) העוסקת ביריבות בין מכבי להפועל בדגש על סדרת הגמר בין הקבוצות בעונת 1991/92.
בליגה
מכבי מוליכה את המאזן מאז שהתחילו משחקי הדרבי. רוב הגדול של משחקי הדרבי נגמרו בניצחון של מכבי. בשנות ה-50 וה-60 המאזן היה צמוד יותר, אך עדיין לאורך כל הדרך מכבי הוליכה אותו.
גם במהלך השנים בהן מכבי הייתה בשיאה וזכתה באליפויות אירופה, הפועל הצליחה לנצח את הדרבי כשלאורך השנים מרבית הניצחונות והמשחקים הצמודים התקיימו במגרשה הביתי של הפועל.
בגביע המדינה
הקבוצות נפגשו 30 פעמים בגביע המדינה מתוכם 13 במעמד גמר גביע המדינה, 11 פעמים ניצחה מכבי ופעמיים ניצחה הפועל. פעם אחת הסתיים הדרבי בתוצאת תיקו, בעונת 1991/1992 במשחק הראשון בשלב רבע הגמר, במשחק השני ניצחה מכבי.
במסגרות אחרות
במסגרת גביע ווינר נפגשו הקבוצות 4 פעמים, שלוש פעמים נפגשו בשלב רבע הגמר (עונת 2013/2014, עונת 2017/2018 ועונת 2019/2020) את כולם ניצחה מכבי. בעונת 2022/2023 נפגשו הקבוצות בגמר שמכבי מנצחת 84–88 בהארכה.
כורכום
כֻּרְכּום (שם מדעי: Curcuma longa, בעברית: כורכומה ארוכה) הוא צמח רב-שנתי במשפחת הזנגביליים, המוכר בעיקר כתבלין וכתרופה ביתית.
מוצא הצמח בתת-היבשת ההודית ודרום-מזרח אסיה. צמח הכורכום בעל קנה שורש דמוי פקעת. גבעולי הצמח יכולים להגיע עד לגובה של שלושה מטרים. הצמח בעל עלים גדולים, פורח בסתיו בשיבולת צפופה. ריבוי צמח הכורכום נעשה על ידי חלוקת הפקעת. קנה השורש הוא בצבע כתום ועטוף בקליפה חומה, והוא מזכיר בצורתו את קרוב משפחתו של הכורכום - הזנגביל.
כתבלין
הכורכום משמש בבישול בעיקר בצורתו הטחונה, ולעיתים בשימוש בשורשים מיובשים או טריים. אבקת התבלין הנמכרת בשווקים כתבלין טהור, או בתערובת עם תבלינים או חומרים נוספים. לתבלין המופק מהשורש המיובש והטחון צבע צהוב עז, וריח ייחודי. בתיבול הוא מעניק למאכלים צבע זהוב וטעם עדין.
הכורכום מרכיב חשוב בתערובות המסאלה (קארי) ההודיות והחווייג' התימני וכן מסייע במתן צבע אופייני לרוטב חרדל.
לדעת רבים הכורכום לא כלול באיסור אכילת קטניות בפסח הנהוג בקרב יהודי אשכנז.
שימושים רפואיים
בצורתו הטריה מכיל הכורכום אשלגן, חומצה אסקורבית (ויטמין C), בטא-קרוטן וחומרים מעכבי חמצון.
המרכז הארצי לבריאות משלימה ואינטגרטיבית (NCCIH) של המכונים הלאומיים לבריאות בארצות הברית ערך סיכום על האפקטיביות הרפואית של הכורכום. בסיכום נרשם שאף על פי שנעשו מחקרים רבים על מרכיבי הכורכום, השפעותיהם הרפואיות עדיין לא ברורות. החומר הפעיל בצמח הכורכום נקרא כורכומין (Curcumin). לכורכום ולכורכומין מגוון פעולות ביולוגיות, אך קשה לחקור אותן מכמה סיבות. ראשית, הכורכומין אינו יציב ומשתנה בקלות לחומרים אחרים. שנית, כשצורכים כורכום באופן אוראלי, הזמינות הביולוגית שלו נמוכה, ורק מעט ממנו מגיע לזרם הדם. שלישית, קיימת שונות גבוהה בהרכב החומרים של מוצרי כורכום וכורכומין.
הכורכומין נחקר בהקשר לפעילותו האפשרית נגד דלקת וכטיפול לסרטן ושימושים רפואיים נוספים. חרף מספר הרב של המחקרים בתחום, לא נמצאו ראיות ליעילות מספקת של הכורכומין לטפל בבעיות אלה. מחקר שנערך בבית החולים שיבא מצא כי כורכומין מסייע בטיפול במחלת קוליטיס כיבית, אולם שותף למחקר הדגיש כי ריכוז הכורכומין בכורכום, 5%, נמוך מכדי שצריכת כורכום תהווה טיפול במחלה.
צריכת כורכום במינונים גבוהים מהנמצא בדרך-כלל במזון, עלולה להיות מסוכנת לנשים בהיריון. עדיין לא ברור אם השימוש בכורכום בטוח בתקופת ההנקה.
מתן
מתן הוא יישוב קהילתי במזרח השרון השייך למועצה אזורית דרום השרון.
גאוגרפיה
היישוב משתרע על פני כ-570 דונם וממוקם צפונית לקיבוץ חורשים, היישוב הקהילתי נירית ומושב ירחיב, בגבול השרון המזרחי והשומרון. סמוכים לו היישובים הערבים - ישראלים כפר ברא וג'לג'וליה, ובקצה היישוב עוברת חומת בטון גבוהה המפרידה בינו לבין הכפר הפלסטיני חָבְלֶה. הערים הגדולות הסמוכות למתן הן: כפר סבא, הוד השרון וראש העין. בסמוך ליישוב עובר נחל קנה שהוא נחל אכזב. מתן הוא יישוב של בתים צמודי קרקע על אדמות מנהל. היישוב מנוהל על ידי ועד מתנדב נבחר.
היסטוריה
בעת השקת התוכנית הסביר מנכ״ל משרד השיכון, אריה בר, כי מטרת התוכנית היא לספק דיור במהירות, עקב גל העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90, והרצון לענות לביקוש של זוגות צעירים לגור בבתים צמודי קרקע במרכז הארץ. אך חבר הכנסת מיכאל איתן מהליכוד, שהיה אחד מיוזמי התכנית, הסביר שהמטרה היא גם לחבר את ההתנחלויות במערב השומרון ליישובי "הכוכבים" וליצור רצף טריטוריאלי משני עברי הקו הירוק. ו"שבנייה על ציר הגבעות יוצרת זיקה מיידית בין המתיישבים על הקו לבין השומרון, מוחקת את הקו הירוק, ומונעת התקדמות לפשרה טריטוריאלית עם הפלסטינים". במהלך שנת 1991 הוציא משרד השיכון מכרז על אדמות שהפשיר "מינהל מקרקעי ישראל". שר השיכון באותה עת, אריאל שרון, ביקש לספק מגרשים לזוגות צעירים עבור בנייה צמודת קרקע במחיר סמלי, ולאפשר להם בנייה מרוכזת באמצעות עמותות כדי להוזיל את העלויות. תחילת האכלוס שלו הייתה בשנת 1995.
עם הקמת היישוב הוקמה חומת בטון ממזרח לו, לאורך הקו הירוק, מאחר שהוא ממוקם כ-50 מטר בלבד מבתי הכפר חבלה. שמאוחר יותר הוחלפה על ידי גדר הפרדה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה הרחבת המושב ירחיב לכיוון מתן, על ידי חברת שיכון ופיתוח שזכתה במכרז לבניית ההרחבה. בעקבות הרחבת המושב ירחיב, אוחד השטח הבנוי שלו עם מתן. והיישובים חולקים רחובות משותפים. באותה עת גם פרץ סכסוך בין תושבי מתן לחבר מושב ירחיב שביקש להקים רפת חדשה, שלה התנגדו.
דמוגרפיה
ביישוב מתגוררים כ-3,600 תושבים (נכון לשנת 2022), ובכך הוא היישוב השני בגודלו במועצה האזורית דרום השרון, אחרי צור יצחק.
שם היישוב וסמלו
את שם היישוב הציע חבר ועדת השמות הממלכתית הגאוגרף יהודה זיו, בשל סמיכותו של היישוב לכפר הפלסטיני ראס עַטייָה, שפירוש שמו "פסגת המתנה", וליישוב ירחיב אשר צמוד אליו. בנוסף השם "מתן" מוזכר ב:. פירוש הפסוק: נתינה לאחֵר מרחיבה את לבו ואת דעתו של אדם.
סמל היישוב נבחר לאחר שעוצב על ידי אחד מילדי בית החינוך, שזכה בתחרות עיצוב הסמל ליישוב החדש. סיסמת היישוב, המכילה את מהותו היא: "מתן – אופי עם יופי" – שילוב בין היופי הפסטורלי של השרון-שומרון, לבין האופי – אוכלוסייה חילונית ברובה, עובדת ומשכילה, אם בכוחות הביטחון, אם בהייטק, במגזר הציבורי והפרטי ועוד; קהילה שמשקיעה רבות בעשייה למען הזולת ולמען הסביבה, ושומרת על שכנות טובה עם הכפרים בסביבה.
מוסדות היישוב
היישוב מנוהל על ידי ועד מקומי המונה 10 חברי ועד מתנדבים. במתן צוות של עובדי הוועד המקומי בראשם עומד המזכ"ל. המזכ"ל הראשון של היישוב, אמיר עשבי, בשנים 1998 ועד 2008, אנשי אחזקה וביטחון. ביישוב גני ילדים, בית ספר יסודי, מתנ"ס, בית כנסת אורתודוקסי, שני מרכזי מחזור, מרכז שיטור קהילתי (מש"ק), סניף של תנועת הנוער "האיחוד החקלאי", מועדון נוער, אולם ספורט, בריכה ומרכז מסחרי. תלמידי התיכון לומדים ברובם בתיכון האזורי "עמי אסף" הסמוך לבית ברל, שבכפר סבא. במתן מערך ביטחון יישובי הכולל: קב"ט, סייר ועמדת ש"ג מאוישת ברוב שעות היממה.
רנסי
רנסי (בצרפתית Le Raincy) היא קומונה בעלת 14,000 תושבים, בפרווריה המזרחיים של פריז, השוכנת במרחק של 13.2 קילומטר ממרכז פריז.
הקומונה שייכת לקנטון רנסי ברובע רנסי במחוז סן-סן-דני, בחבל איל-דה-פראנס.
למרות אוכלוסייתה הקטנה יחסית לקומונות האחרות מסביב, עם זאת, התפתחותה כמרכז מנהלי, לצד הקמת מספר רב של בתי ספר, הפכה את רנסי לקומונה החשובה באזור.
היסטוריה
במאות ה-17 וה-18 נודעה רנסי בעיקר כמקום משכנה של טירת רנסי (Château du Raincy), אך כיום היא כבר הרוסה היא נקרת כיום הטירה של ריינסי.
כנסיית Saint-Louis du Raincy הוצבה באסם של חוות הטירה הישנה בשנת 1858. בתחילה היא הייתה קפלה פשוטה, היא הפכה לכנסיית קהילה בשנת 1869 בהוראת הבישוף מוורסאי.
הקומונה של רנסי נוצרה על ידי צו אימפריאלי מ-20 במאי 1869 על ידי ניתוק חלק מליברי.
רנסי ממוקם באמצע המדינה של אולנוייה.
שמו של הכפר מגיע ללא ספק מהמילה הלטינית reincendere - "לשרוף שוב" - מעורר כוויות בשולי היער. המקדש המכונה רמסה נוסד על ידי בודואן דה וילפיקס, שבסביבות שנת 1130 הקים שם כנסייה לנזירים דתיים ממסדר מנזר טירון, שהוצמדה לדוכסית שארטר. במאה ה-16, מדווחים שמשפחת ג'וליאן הייתה הבעלים של אחוזה בקרחת ריינסי.
בשנת 1633, "אדמת הרינצ'ים" נקנתה על ידי ז'אק בורדייה, חבר מועצת המדינה ומנהל כספים של המלך לואי ה-13, שבנה בשנת 1640, באתר המנזר הבנדיקטיני שנפל, טירה בעלת הוד מלכותי הנושאת את החתימה של "לה ווה" עבור הארכיטקטורה ו-"לה נוטרה" עבור הגנים. לה ברון ביים את הציורים וציורי הקיר פרנסואה פרייר, ואן אובסטל, שארל אלפונס דופרסנוי, פיליפ דה בויסטר, לואי טסטלין וג'ובאני-פרנססקו רומנלי עבדו גם הם שם. האורוות יכלו להכיל יותר מ-200 סוסים, הפארק השתרע על יותר מ-240 דונם, אחד הגדולים באזור. הטירה התחרה בארמון ורסאי, זה עלה סכום של 4,500,000 פאונד, ובלע כמעט את כל הונו של בורדייה. המלך לואי ה -14, בליווי אמו אן מאוסטריה, בא במיוחד לחנוך את הטירה, שגדולה שלה הגיעה לבית המשפט.
בסביבות 1652, קיבל בורדייר אישור לסגור את הפארק, שעד אז שום דבר לא איפשר להבחין בינו לבין היער העצום של בונדי.
בורדייר חיבר אז את הארץ הזו לזו של בונדי, שהוא גם היה האדון שלה.
לאחר מותו של ז'אק בורדייה, התחום עבר בשנת 1663 תחת שליטה של הנסיכה פלטין.
הטירה הייתה נקודת החופשה של אישים בולטים רבים: לואי ה-14, לואי ה-15, הגראנד קונדה, הצאר פייר הגדול, משפחת אורלינס, מאדאם דה מונטסון, הקורטיזנית הסקוטית גרייס אליוט דאלרימפל. בשנת 1664, מול אן דה גונזאג, מולייר נתן שם את ההופעה הראשונה של טרטיף.
הוא תכנן מחדש את הפארק "בסגנון אנגלי" על ידי פלוני פוטיאר, אביר המסדר המלכותי והצבאי של סן לואי, האחרון, פרש משירות, ועשה לעצמו מוניטין כמעצב אנגלי של גנים; זה היה אחד הפארקים הראשונים בסגנון אנגלי בצרפת.
בסביבות 1773, אותו פוטיאר הוא סידר מחדש וקישט אותו במפלים מלאכותיים ובנה מבנים חיצוניים כמו חוות פרות, ובמיוחד לבקשת הדוכס מאוליאנס שהיה להוט מאוד בציד, מלונה. נחתם הסכם בין הנשיא הוקווארט, אז הלורד של גגני ומונפרמייל, לבין לואי-פיליפ ד'אורליאן לבניית אמת מים לאספקת מזרקות הטירה. משאבת כיבוי אש נבנתה על ידי מכונאי אנגלי בשם ספרינג במיוחד כדי להגביר את זרימת המים. היא שאבה שולחן מים שנמצא 75 מ' מתחת, האחרון מתפתל דרך הפארק בצורת נהר מלאכותי ומוביל לאגם שבו היה ביתן שנבנה על סלע באמצע. הקיר שמסביב ננקב אז ב -5 דלתות גישה: שערי גאני, וילמומבל, בונדי, צ'לס, והעיקרית, שער ליברי שבצידה אגם, מחלבה, תפוזים הממוקם בפארק של בית הספר התיכון הנוכחי של אלברט שוויצר; באשר לפורט דה צ'לס, שהיה ממוקם במקום שנקרא רנסי הקטן, הייתה בו דירה שיכולה להכיל אורח.
הקומונה נוסדה ב-20 במאי 1869 על ידי חלקים שפרשו מהערים ליברי-גארגן (Livry-Gargan) וקלישי-סוס-בו (Clichy-sous-Bois) שהצטרפו יחד עם חלק קטן נוסף שפרש מהעיר גני (Gagny) לקומונה חדשה.
תחבורה
ברנסי ישנה תחנה של הרכבת הפרוורית RER בקו E.
יהדות
בעיר קיימת קהילה יהודית גדולה ומספר בתי כנסת פעילים מקווה טהרה וכן מוסדות חינוך בתי ספר מרכז התורה וישיבה קטנה חזון ברוך שהקים הרב יעקב טולידאנו וכיום עומדת בראשות בנו הרב יהודה טולידאנו.
ערים תאומות
לרנסי מספר ערים תאומות, והן:
העצבונים
העצבונים (באנגלית: The Angry Beavers) היא סדרת אנימציה ששודרה בערוץ 2 בין השנים 1999 ו-2000 ובערוץ ניקלודאון בין השנים 1997 ו-2001. במוקד הסדרה האחים הבונים נורברט ודאגט והרפתקאותיהם. דמויות נוספות בסדרה הם מר בונה וגב' בונה וכן סטייסי וצ'לסי, אחיותיהם הקטנות של האחים.
מידע כללי
לסדרה יש מאפיינים קומיים ייחודיים יחסית. למשל, הבונים נוהגים להגיד מילים באנגלית בסלסול מוגזם ובתוספת מבטא צרפתי, או להשתמש במילות סלנג בריטי הרבה מאוד, או הקרדיטים בסיום כל פרק בהם המשתתפים בעשיית הסדרה מוסיפים לעצמם כל מיני כינויים מצחיקים. עוד מעטרות את התוכנית שלל דמויות ופרודוית על סרטים ותופעות שונות, במיוחד בולטות שתי דמויות פרודיות מאוד מוזרות ולא ברורות ("לברטה לוץ" ו"גדם") מה שמוביל לעיתים לקומדיה מוזרה יחסית.
Joanne World Tour
Joanne World Tour הוא סיבוב ההופעות החמישי של הזמרת האמריקאית ליידי גאגא שנועד לקדם את אלבומה החמישי Joanne. הוא החל ב-1 באוגוסט 2017, בקנדה והסתיים ב-23 בפברואר 2018, בברמינגהם, בריטניה. לאחר צאת מכירת הכרטיסים אשר נמכרו במהרה באירופה וצפון אמריקה, נוספו תאריכים נוספים בשתי היבשות.
סיבוב ההופעות נחשב ל-"מתון ומינימליסטי יותר" שבמהלכו הגדירו את גאגא כ-"מאופקת ורגישה יותר" בהשוואה לסבבי ההופעות הקודמים שלה לצד ביקורות משבחות על תלבושות המופע, יכולות השירה שלה, והקשר העמוק בינה לבין מעריציה. בסיומו, גרף כ-95 מיליון דולר הכנסות מתוך 841,935 כרטיסים שנמכרו במלואם. בשנת 2018, הועמד לפרס סיבוב ההופעות של השנה בטקס פרסי "Pollstar" ודורג על ידי המגזין במקום ה-14 במצעד 100 הסבבים המובילים של השנה ב-2017.
רקע
ערך מורחב - "Dive Bar Tour"
שבועיים לפני יציאתו של אלבום האולפן החמישי של גאגא, Joanne באוקטובר 2016, היא החלה להופיע במיני סבב הופעות לקידומו בשם, "Dive Bar Tour" אשר ביקר בערים ברחבי ארצות הברית. ב-34 באוקטובר 2016, גאגא אישרה לזמר הווארד סטרן כי היא תצא בהמשך לסבב עולמי מלבד "Dive Bar Tour" כדי להמשיך לקדם את האלבום. היא גם הבהירה כי זה יוכל לקרות רק לאחר הופעתה במופע המחצית של הסופרבול LI שהתקיים ב-5 בפברואר 2017. לאחר מופע המחצית, גאגא הודיעה על סיבוב הופעות עולמי בשם "Joanne World Tour" שיחל ב-1 באוגוסט 2017 באצטדיון "Rogers" בוונקובר, קנדה וימשיך עד 18 בדצמבר 2017 שבו יסתיים באינגלווד, קליפורניה. סך הכול יכלול 60 הופעות, 41 בצפון אמריקה, 18 באירופה. ב-2 במרץ 2017, פסטיבל קואצ'לה הודיע כי גאגא תופיע בו לאחר שהזמרת ביונסה לאלצה לבטל את המופע בשל הריונה מהראפר ג'יי זי. בילבורד הודיע כי יכול להיות ש-"Joanne World Tour" יחל עם הופעות "Coachella", ארבעה חודשים מוקדם מהצפוי במקור. בריאיון עם המגזין "Entertainment Weekly" הכוריאוגרף של גאגא, ריצ'רד ג'קסון, אישר שההופעות בפסטיבל נועדו באופן בלעדי לפסטיבל, והסיבוב העולמי יהיה שונה לחלוטין. עם זאת, אלמנטים מן מופע הפסטיבל כמו גם מין מופע המחצית של הסופרבול LI, נשמרו בחלקים בסבב.
בתקופת המופעים בסבב, גאגא החלה לחוות כאבים כרוניים בגופה בשל מחלת הפיברומיאלגיה שבה חלתה ולכן הייתה צפויה להופיע בברזיל במסגרת פסטיבל "Rock in Rio" אך בשל מצבה הבריאותי נאלצה לבטל אותה לאחר אשפוז בבית חולים. ב-18 בספטמבר הודיעה באופן רשמי על דחיית המשך סיבוב ההופעות לתאריכים 14 בינואר 2018 עד 23 בפברואר 2018. גאגא הודיעה על ביטול 10 התאריכים האחרונים של הסיבוב הופעות באירופה, בעקבות כאב חמור. הסיבוב הופעות הסתיים בסופו של דבר כאשר התקיימו 49 הופעות, וב-2 ההופעות האחרונות של גאגא בבריטניה היא צילמה באופן מקצועי את המופע מה שרימז על כך שתוציא בעתיד DVD לסבב.
רעיון
את תוכניות "Joanne World Tour" בתקופת 2017, נדרשו להשהות באופן זמני לחזרותיה של גאגא להופעתה בפסטיבל קואצ'לה. עם זאת, הרעיון שלו היה בפיתוח מאז הופעתה בסופרבול LI והחזרות החלו לאחר שגאגא סיימה לצלם את הסרט כוכב נולד, בתפקידה הראשי הראשון כשחקנית. עד יולי 2017, גאגא אמרה למגזין בילבורד כי היא וצוותה דנים בתהליך בחירת השירים וכן איפה כל מה שהם רוצים בכוריאוגרפיה במופע. היא אישרה את תוכניותיה להוציא מוזיקה נוספת בסיבוב הופעות, כפי שעשתה עם השיר, "The Cure", ששוחרר לראשונה בעקבות הופעתה בקואצ'לה. גאגא גם אמרה כי יצאה לסבב ההופעות השיווקי "Dive Bar Tour" בלאס וגאס ביולי 2017 לפני שהחלה את הסבב הרשמי כדי שהיא תוכל, "באמת להתחבר לכל אדם בצורה הכי אינטימית שאני יכולה כאשר הסבב יתחיל, כפי שאני אעשה ב-"Dive Bar Tour" במועדונים קטנים עם קהל מצומצם". גאגא אמרה בנוסף כי רצתה לכבד את קורבנות הפיגוע במנצ'סטר ארנה (2017), שהתרחשה במאי אותה שנה, בכל הופעה בסבב. בפברואר 2017, גאגא חשפה ספר מיוחד עבור "Joanne World Tour" אשר נמכר בהמשך במסגרת הסחורה בו. בתוכו נכללו תמונות של גאגא ודוגמנויות כגון סטייסי קורן ודריה סברטילובה שהצטלמו לתמונות עם תפאורת עץ. סחורות נוספות במסגרת הסבב כללו שרשראות, צעיפים, מעילים, וחולצות טריקו עם כיתובים ולוגוים מהאלבום. הם הועמדו למכירה בחנות הבגדים "Urban Outfitters" החל מ-19 במאי 2017, הקולקציה כללה כ-10 פריטים עבור נשים וגברים.
במה
גאגא אישרה ביולי 2017 כי תכנון הבמה הושלם והבנייה בעיצומה. הבמה נחשבה בעיניה לשונה מכל במות סיבובי ההופעות הקודמים שלה, היא הוסיף כי "תאורה כי דבר גדול הפעם". הבמה המרכזית נבנתה בשיתוף פעולה עם "Tait Inc". עם מנהל ההפקה רוברט הידרו מולין, והמעצב היצירתי לירוי בנט. רוחבה היה כ-26 מטר ולווה בשני שלבי לוויין, היא הורכבה משלוש פלטפורמות נעות ברוחב של 17 מטרים ובאופן מקביל לשתי מעליות נוספות בגובה של 50 מטר אשר הזיזו את הבמה לכיוון אלכסוני, מוגבה, שטוח, או מוצלב.
בנוסף, 18 מטר מעל הקהל ישנם שלושה תרמילי ברקים מתנפחים עם תצוגות הקרנת וידאו, המשמשים גם כגשרים. כאשר הם לא משמשים לסרטונים, הם יורדים כדי לחבר את הבמה המרכזית לבמות הלוויין העגולות ולבמה "B", המאפשרת גישה למבצעים לעבור ביניהם. דרך הפלטפורמות והבמה, גאגא הצליח לחצות את כל הזירה ולהופיע קרוב לקהל. במות הלוויין כללו גם שתי מעליות הידראוליות בגודל 10 מטר (3.0 מ'), שהעלו אותה לפלטפורמה על בימת הבמה. בביצועיים האקוסטיים שלה, גאגא השתמשה בפסנתר מואר המעוצב בצורת לב לייזר וורוד בגודל 1.25 אינץ'.
איפור וסטייל
כמו בסיבובי ההופעות הקודמים של גאגא, המופע חולק לקטעים נפרדים, שלכל אחד מהם כלל החלפת תלבושת. גאגא אמנם לא שיתפה שום סקיצות או פרטים הנוגעים לתלבושות לפני תחילת הסבב, אך דווח כי כמעט 50,000 קריסטלי סברובסקי שימשו בעת תכנון התלבושות והאביזרים עבורה ועבור הרקדנים. שרה טנו, שעבדה כמאפרת בסיבוב ההופעות, חשפה כי אפילו גבישים שומשו על עיניה של גאגא "במטרה ליצור אפקט רב ממדי שמאיר את הבמה". גאגא שיתפה תמונה באינסטגרם לפני ההופעה הראשונה, והעניקה תצוגה מקדימה של הפאה הדו-גוונית, הכתומה והירוקה שלה שלבשה אחר כך למופעים. התלבושת הראשונה שלבשה על ידה הייתה בגד גוף שחור עם תכשיטים עם רקמה כבדה, והושלם עם כובע פאייטים מגובש. תלבושתה עוצבה על ידי אלכסנדר וואנג, שאמר כי עיצב אותה בהשראת "האנרגיה המדהימה של גאגא" ו-"הרוח המערבית", כמו גם מהפיכתה לג'ואן. בדיון על יצירותיו עם מגזין ווג, הוסיף וואנג עוד כי התלבושת הושפעה מ-"התפרים והקישוטים הכבדים של מגף הבוקרים". מאוחר יותר הופיעה גאגא על הבמה במראות "בהשראת המערב" נוספים. באחד מהם לבשה גאגא מעיל שחור עם שוליות עור רבות, יחד עם מגפיים שחורים עד ליריכה, רשתות דגים וכובע שחור. כשהיא פשטה את הז'קט, היא נראתה בבגד גוף חתוך מעור רשת. תלבושת "בוקרת" נוספת הורכבה מכובע רחב שוליים לבן שצבוע בעבודת יד ובגדים המזכירים עיתונים, עליהם כותרות שירים ואלבומים מהדיסקוגרפיה שלה בעבר ומילים מהשיר, "Perfect Illusion".
בסבב הופעות זה נכלל "מקל דיסקו" בגרסה חדשה כפי שהופיעה עימו במופע הסופרבול LI. תלבושת נוספת הייתה בגד גוף מקטיפה שחור עם שרוולים מקושטים ורודים ומגפי עקב מותאמים אישית שעוצבו על ידי ג'וזפה זנוטי, שהושלמו מאוחר יותר עם חצאית חתונה לבנה. בהמשך התלבשה גאגא במעיל נפוח "שק שינה" אדום באורך 10 מטר ומסכת עיניים. לאחר שהסירה את המעיל, גאגא החלה להופיע בבגד גוף עור אדום ומגפי עור ציצית, היא לבשה גם מעיל לבן גאומטרי עם קשתות מרובות על שתי זרועותיה, והושלמה עם מסיכת נוצות ושני עקבי ג'וזפה עם רצועת קריסטל. התלבושת הושוואה לתלבושותיה בתקופת המיני אלבום, The Fame Monster משנת 2009. מאוחר יותר היא הסירה את הז'קט וחשפה בגד גוף צוואר מדומה נוצץ עם שרוול ארוך. להדרן, לבשה גאגא מעיל גלימה נוצץ ומעוטר קריסטל ואותו כובע ורוד שנראה על עטיפתו של האלבום Joanne.
תקציר המופע
לאחר מכן יורדת מבמה וחוזרת בתלבושת שנראית עשויה מעיתונים עם כובע תואם והחלה לשיר את "Angel Down", בזמן הביצוע היא מגיעה לכיסא ומתחילה לשוחח עם הקהל ולבצע את "Joanne" בליווי גיטרה. בסיומו, יורדת מהבמה ומתחיל סרטון שמציג אותה מלאת צבע סגול על פניה. בחזרתה, נראית בבגדים לבנים עם הרקדנים ומסכת נוצות בעת ביצוע "Bad Romance" שלאחר מכן עוברת ל-"The Cure" עם כריאוגרפיה מלאה ומורידה חלק מתלבושתה. בסיום השיר היא נעלמת מהבמה בפעם האחרונה ומחליפה לתלבושת שונה וחוזרת עם ההדרן של הקהל שאיתו משוחחת בדרכה לפסנתר שעליו מנגנת את השיר האחרון, "Million Reasons". בסיומו יורדת מהבמה שמחשיכה ובכך המופע מסתיים.
צפון אמריקה
טום מאריי מהעיתון Edmonton Journal סיקר את הבב עם ביקורת חיובית מאוד בעודו אומר כי "תקיפה גדולה וחשובה על החושים, הסבב ג'ואן העולמי של גאגא מרשים כמו שהוא מופע בזירה, עם קשת דרמטית שתלויה באותה מידה על הכריזמה והמיומנויות הקוליות שלה כמו שהיא עושה כל אחד מהאפקטים המיוחדים". אלכס סטדמן ממגזין Variety אמר כי, "ליידי גאגא יכולה להיות יותר מכוכבת הפופ הממוצעת שלך... אם כי יש הרבה מה לומר על הבלתי משתנה של גאגא, שירה וביצוע אנרגטי עתיר אנרגיה, כדאי גם לציין את אחד החלקים המרשימים ביותר במופע - התפאורה. בביקורת חיובית נוספת כתב ג'וש בל מהעיתון Las Vegas Weekly "אפילו ככל שאלבומי האולפן של ליידי גאגא יהפכו ליותר מפוזרים ולא אחידים, היא נותנת הופעה חיה פנטסטית, שמזקקת את מיטב המוזיקה שלה, את חוש האופנה שלה, את כישוריה הקולניים ואת אישיותה הכריזמטית למחזה בימתי של שעתיים... גאגא עצמה נותרה החלק המהפנט ביותר של מופע מרשים ומעוצב". בסקירתו עבור העיתון Boston Herald, ברט מילאנו שיבח את קולה של גאגא ואמר, "היא זמרת יוצאת דופן, בבית באותה מידה עם נשמה כחולת עיניים, מנגינות ריקוד קשות ומספרי קברט לפידים... לא היה שום ליפ סינק במהלך המופע אמש ובשביל אמני פופ מיינסטרים ברמת סופרסטאר, הההזה חריג גדול מהכלל. המופע הציג כי הקריירה שלה עשויה לעבור לשלב פחות צעקני ואינטימי יותר - אך אמש היא הביאה את הכל, את הריגושים הזולים ואת הלב הבסיסי". ג'ון קרמניקה מהעיתון ניו יורק טיימס הרגיש כי "גאגא מרגישה בבית יחד עם ניגוני הפסנתר שלה על במה". סלינה פרגאסי מהעיתון שיקגו סאן טיימס החמיאה לעיצוב התפאורה, לתלבושות ולשירה ה-"כמעט מושלמת של גאגא" ואמרה כי הסבב הוא "רק עוד עדות לכוח הכוכבים של גאגא". עם זאת, היא הייתה ביקורתית ביכולות הריקוד של גאגא ואמרה כי "הזמרת, אם כי הייתה צל של האני הרוקד שלה לשעבר, והסתמכה על כוריאוגרפיה בת שנים ונאבקה לשמור על שיווי המשקל שלה בעת ביצוע השיר "Bad Romance". באופן דומה, מיקאל ווד מהעיתון לוס אנג'לס טיימס האמין ש-"הבלדות היו גולת הכותרת של הקונצרט", והוסיף כי "היא החלה להתעייף מסנכרון זהיר של כל אותם צעדי ריקוד נעימים. בלהיטים ישנים עסוקים כמו "LoveGame" ו-"Telephone" גאגא הציגה מעט התרגשו גלויה".
בעיתון מונטריאול גאזט המבקר ריצ'רד ברנט כתב ביקורת חיובית על פי המופע ואמר כי "מה שחסר לגאגא במומנטום המוזיקלי הכללי, פינה יותר מהבמה המרכזית המרובת צורות המדהימה שלה עם האפקטים המיוחדים שלה". אדם גרהם כתב בחדשות דטרויט תיאר את גאגא כ-"דינמיט לאורך כל הלילה" ושיבח את הקשר ההדוק שלה עם הקהל, תוך שהוא מתח ביקורת על זמן שינוי התלבושות בעוד להקתה ממלאה את החסר.
אירופה
אלכסיס פטרידיס מהגרדיאן דירג את המופע עם כ-4 כוכבים מתוך חמישה, ובחר את ההופעה של גאגא במהלך הקטעים האקוסטיים ואת הקשר שלה עם הקהל כנקודות השיא. עוד הוסיף כי למרות שלא ניתן לכנות את המופע כ-"מאופק", בהשוואה לסיבובי ההופעות הקודמים שלה, "המוזרות שהייתה פעם כרטיס הביקור שלה, הוחלפה בהופעותיה בסבב זה במידה ניכרת". אליס וינסנט מהדיילי טלגרף ציינה כי "Joanne World Tour" הוא "רומן מינימליסטי יותר, ותדמיתה של גאגא איננה גימיק, היא נשארת אותו הדבר אחרי הכל".
מכירת כרטיסים
על פי החברה "Live Nation", בכל תאריכי הזירות של הסבב הייתה כניסה כללית וכרטיסי מושבים שמורים. הרשאות מיוחדות ניתנו לבעלי כרטיסי הבנק של סיטי, שהייתה להם הזדמנות לנצל את המכירה המקדימה בערים כמו לוס אנג'לס ופילדלפיה, אם כי הייתה מגבלה של 8 כרטיסים לכל עסקה לכל קונה. על כל כרטיס שנמכר להופעות בארצות הברית, "Live Nation" הודיעה כי יוענק כ-1 מיליון דולר לארגון ללא מטרת הרווח של גאגא, "Born This Way Foundation".
החברה הודיעה כי החלו דרישות גבוהות לכרטיסים ברחבי צפון אמריקה ואירופה, כאשר הכרטיסים הועמדו למכירה ב-13 בפברואר 2017. כל התאריכים למופעים בצפון אמריקה נמכרו באופן מיידי והובילו לתאריכים משניים שנוספו בערים כמו לאס. וגאס, אינגלווד, טורונטו ופילדלפיה כמו גם בשדה סיטי של ניו יורק ובפנוויי פארק בבוסטון. עוד דווחו על הופעות אשר נמכרו ב-100% סולד אאוט לתאריכי הסבב בטקומה, אומהה, ונקובר, אדמונטון, סן פרנסיסקו, שיקגו ומונטריאול, בין היתר. ביקוש דומה נצפה באירופה, שם נמכרו כרטיסים שלושה ימים קודם לכן, מה שהוביל למכירה מהירה. בברצלונה, בירמינגהם, לונדון ופריז אזלו מיד עם "Live Nation" שהודיעה מיד על תאריכים נוספים. החברה הויעה לעיתונים כי כרטיסים במחיר מינימום זמינים לתאריכים נוספים עקב הביקוש הרב.
הכנסות
מגזין הבילבורד חשף את שובר הקופות הראשון של הסבב בצפון אמריקה באוגוסט 2017. סך הברוטו עמד על כ-8.7 מיליון דולר, עם 78,530 כרטיסים שנמכרו מארבע הופעות. המופעים בפורום של אינגלווד סיפקו הן את המכירות הגבוהות ביותר ברוטו והן את מכירת הכרטיסים של ההופעות שדווחו, והכניסו 3.6 מיליון דולר עם נוכחות של 28,567 אוהדים. התערוכה האמריקאית הראשונה בטקומה כיפה בטקומה, הניבה את המכירות והנוכחות המובילות בקרב הזירות שהתארחו עם מופע אחד בלבד, והכניסו 2.1 מיליון דולר עם נוכחות של כ-19,296אוהדים - עלייה של 36% הן במכירות ברוטו והן במכירת כרטיסים בהשוואה לסיבוב ההופעות השלישי של גאגא "Born This Way Ball" באותו האזור בשנת 2012. בוב אלן מהמגזין ציין עלייה של 72% נוספים בכרטיסים היקרים ביותר במקום בהשוואה ל-"Born This Way Ball", מ-$175 ל-$251. אשר הוסיף עוד כ-11.9 מיליון דולר נוספים, ובכך הפכה גאגא לאמנית עם סיבוב ההופעות עם מספר ההכנסות הגבוה ביותר שפורסמו בבילבורד באותה שנה ביבשת, עם 103,162 כרטיסים שנמכרו.
עם סיום הלג הראשון בצפון אמריקה, דיווח בילבורד על סך של כ-52 מיליון דולר הכנסות, עם למעלה מ-440,000 כרטיסים שנמכרו ב-100% מתוך 20 מופעים בלבד. מופעי האצטדיון של הסבב עמדו על 36,500 כרטיסים בממוצע, בעוד שבזירות הממוצע היה 15,800. בהשוואה לסבב ההופעות הרביעי של גאגא משנת 2014, "ArtRave: The Artpop Ball" היה בממוצע עם כ-12,300 נוכחים ואילו "Born This Way Ball" גרף 12,400 כרטיסים במהלך הופעות של 10 חודשים. "Pollstar" חשף כי הלג השני בצפון אמריקה הכניס בסיומו 85.7 מיליון דולר בסך הכל, עם 737,155 כרטיסים שנמכרו. במצעד סבבי ההופעות המובילים לשנת 2017 של "Pollstar" סבב ההופעות דורג במקום ה-14 עם כ-2.45 מיליון דולר הכנסות ברוטו עם 35 מופעים שדווחו. בסיומו, "Joanne World Tour" הכניס כ-95 מיליון דולר מתוך 842,000 כרטיסים (100%).