cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לויד בלנקפיין
קורות חיים
נולד בשנת 1954 למשפחה יהודית ברובע הברונקס, למד משפטים באוניברסיטת הרווארד, וקיבל תואר Juris Doctor במשפטים בשנת 1978.
התחיל את עבודתו המשפטית בחברת עורך דין "Proskauer Rose", ולאחריה בחברת "Donovan, Leisure, Newton & Irvine".
בשנת 1981 הצטרף לבית מסחר בשם "J. Aron & Co", שהיה בבעלות בנק ההשקעות גולדמן זקס. בין השנים 1994 ו- 1997 עמד בראש מחלקת המטבע והסחורות בבנק ההשקעות.
בשנת 2002 מונה לסגן יושב ראש בנק ההשקעות, ובשנת 2006 מונה להיות יושב ראש ומנכ"ל הבנק, לאחר שקודמו, הנרי פולסון, מונה לשר האוצר האמריקאי.
בשנת 2009 זכה לתואר "איש השנה" של המגזין פייננשל טיימס. מנגד, מגזין פורבס תיאר אותו כ"אחד המנכ"לים השערורייתיים של שנת 2009".
בלנקפיין מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית, ותרם כספים למסע הבחירות של הילרי קלינטון בשנת 2007 וכן לזה של ברק אובמה ב-2008.
הוא נשוי ואב לשני ילדים.
סימפוניה מס' 31 של מוצרט
הסימפוניה מס' 31 ברה מז'ור, הידועה יותר בשם הסימפוניה של פריז, היא אחת הסימפוניות המפורסמות ביותר של וולפגנג אמדאוס מוצרט. ייתכן שזו הייתה הראשונה מבין הסימפוניות שלו שהתפרסמה. היצירה יצאה לאור ב-1779.
הלחנה והוצאה לאור
היצירה הולחנה בשנת 1778 במהלך שהותו הלא מוצלחת של מוצרט בפריז. המלחין היה אז בן 22. הבכורה התקיימה ב-12 ביוני 1778 בהופעה פרטית בביתו של הרוזן קרל היינריך יוזף פון סיקינגן. הבכורה הפומבית התקיימה שישה ימים לאחר מכן.
הסימפוניה בוצעה מאוחר יותר בבורגתיאטר בווינה ב-11 במרץ 1783 במהלך קונצרט הטבה לגיסתו של מוצרט, הזמרת אלוזיה ובר.
תזמור
הסימפוניה בולטת בהיותה בעלת הרכב כלי נגינה גדול במיוחד לתקופתה, שהתאפשרה על ידי התזמורת הגדולה שעמדה לרשותו של מוצרט בתקופתו בפריז. בהרכב ישנם 2 חלילים, 2 אבובים, 2 קלרינטים, בסון אחד, 2 קרנות יער, 2 חצוצרות, טימפני ומיתרים. זו הייתה הסימפוניה הראשונה של מוצרט שהשתמשה בקלרינט.
מבנה
הסימפוניה בנויה לפי שלושה פרקים: בצורה מהירה-איטית-מהירה, תוך השמטת המינואט המצוי בדרך כלל בסימפוניות מהתקופה הקלאסית.
חלק ראשון: אלגרו. 4 רבעים. הפרק הראשון נפתח בסולם רה מז'ור עולה ומואץ באפקט הידוע בזמנו בסגנון אסכולת מנהיים.
חלק שני: אנדנטינו, שש שמיניות. בדו מז'ור. או לפי ביצועים אחרים: אנדאנטה, שלושה רבעים. בדו מז'ור.
חלק שלישי: אלגרו, 2 חלקי 2.
דוסה
דוסה היא חביתית דקה ופריכה העשויה מבלילה מותססת של אורז וקטניות האופיינית למטבח של דרום-הודו. הדוסה מוגשת בדרך כלל עם מלית של תבשיל ירקות, ולצידה מטבלים אופייניים כמו סמבר וצ'אטני.
איגור טלקוב
איגור ולדימירוביץ' טלקוב (ברוסית: Игорь Владимирович Тальков; 4 בנובמבר 1956 – 6 באוקטובר 1991) היה מוזיקאי רוק סובייטי, זמר-יוצר (בארד), כותב שירים, משורר ושחקן קולנוע.
ב-6 באוקטובר 1991, איגור טלקוב נרצח בהיכל הספורט יובילייני בסנקט פטרבורג בנסיבות שעדיין לא ברורות.
דוסה
דוסה במטבח היהודי-קוצ'יני
במטבח האופייני ליהודי קוצ'ין נפוץ המאכל "דושה" ויש לו כמה אופני הכנה. בספרו של רן שנער "הארי קארי" מוזכרות שתי גרסאות של הדושה: הדושה הבסיסית - חביתית רכה העשויה קמח, ביצים, שומן, שמרים ומים, ודומה יותר לבלינצ'ס מהמטבח המזרח-אירופי. הגרסה השנייה היא "קרלה דושה" הדומה יותר לדוסה. הבלילה בגרסה זו עשויה מתערובת של אורז ועדשים כתומות שהושרו ונטחנו למחית חלקה יחד עם יוגורט, והיא עוברת תהליך תסיסה במשך 4–6 שעות.
ויל מריק
ויליאם צ'ארלס מריק (באנגלית: William Charles Merrick; נולד ב-9 באפריל 1993) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה אנגלי. הופעת הבכורה שלו הייתה בדור השלישי של הסדרה זוכת הבאפט"א "סקינס" של ערוץ E4, בה גילם את הדמות אלו קריבי.
ביוגרפיה
מריק נולד בלדבורי שבהרפורדשייר. הוא הצעיר במשפחה בת שני ילדים.
כחבר בתיאטרון Close up שיחק מריק בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו בשנים 2010 ו-2011 בהפקות של "נערי ההיסטוריה" בתפקיד פוזנר, ובתפקיד צ'ארלי במחזה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר. בפסטיבל הפרינג' של 2012 ו-2013 כיכב מריק עם להקת תיאטרון בשם No Prophet, ושיחק במחזה "Punk Rock" בהפקת סיימון סטיבנס, ובמחזה "Boys" מאת אלה היקסון.
ב-2011 הופיע מריק לראשונה בטלוויזיה בדרמת הנעורים "סקינס" של ערוץ E4, בתפקיד אלו קריבי. הוא נבחן בתחילה על התפקיד של ריץ' הרדבק, אבל בסיום התהליך לוהק לתפקיד אלו. הוא תיאר את הדמות כ"אדם אוהב, בחור מאוד פתוח, חיובי ונלהב".
בפברואר 2012 זכה מריק בפרס RTS לשחקן הטוב ביותר כשהתחרה בדקוטה בלו ריצ'רדס, שכיכבה אף היא בסדרה "סקינס". על תפקיד אלו קריבי היה מועמד גם לפרס השחקן הטוב ביותר של TV Choice לשנת 2012.
במאי 2012 השתתף מריק בפרק בסיטקום "In with the Flynns" של ערוץ BBC One, בו שיחק בתפקיד "דין". באותה שנה גילם את "ג'יי" בסרט הקולנוע "כל הזמן שבעולם" של ריצ'רד קרטיס לצדם של רייצ'ל מקאדמס ודונל גליסון.
ב-2013 הופיע מריק בפרק "Nightmare in Silver" מתוך סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו". עוד כיכב מריק בפרק בסדרה "Coming Up", ששודר ביולי 2013 בערוץ 4, והופיע בתפקיד אורח בסדרה "אטלנטיס" של BBC One. ב-2016 שיחק מריק בתפקיד ראסל, שוליית הקצב בדרמה "Brief Encounters". בסדרה "פולדארק" הופיע מריק בתפקיד ארתור סולווי.
ב-2019 כיכב מריק בתפקיד "ניקי" בסדרה הקומית "מפוקסלים" לצדה של אלכסה דייוויס.
הדיוויזיה ה-93 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-93 (בגרמנית: 93. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-17 בספטמבר 1939, והועמדה תחת פיקוד אוטו טימן. במהלך המערכה בפולין נשארה הדיוויזיה בגרמניה, אולם בנובמבר 1939 הוכפפה לארמייה הראשונה, ולחמה עמה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה כחלק מהקורפוס ה-30. לאחר מכן נשארה הדיוויזיה בצרפת, ובמאי 1941 הוכפפה לקורפוס ה-32, כחלק מהארמייה ה-15. ב-4 באוגוסט 1941 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה כחלק מהארמיות ה-16 וה-18 לסירוגין, במסגרת קבוצת ארמיות צפון. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית, שם לחמה כחלק מהקורפוס ה-9 עד להשמדתה במהלך אפריל.
מאזדה CX-30
מאזדה CX-30 (באנגלית: Mazda CX-30) היא קרוסאובר בעלת חמישה מקומות שמיוצרת על ידי מאזדה משנת 2019. היא הוצגה בשנת 2019 והגיעה לישראל בשנת 2019.
מפרט טכני
ה-CX-30 כוללת מנוע בנזין I4 צילינדרים בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-165 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים. המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 9.7 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 196 קילומטרים לשעה.
מכירות בישראל
נתוני מכירות בישראל על פי נתוני קארזון:
2011 בג'יבוטי
אירועים שהתרחשו במהלך 2011 בג'יבוטי.
עידו בן-ארצי
עידו בן-ארצי (נולד ב-5 בספטמבר 1994) הוא מאמן שחמט ושחמטאי ישראלי בדרגת אמן בינלאומי וחוקר באוניברסיטת תל אביב בתחום מדעי המוח.
נכון ליולי 2023, הוא מדורג במקום ה-117 בישראל לפי מד כושר.
ביוגרפיה
עידו בן-ארצי למד בתיכון עמית עמל בראשון לציון.
היה ספורטאי מצטיין בצה"ל ושירת ביחידת מיטב. במסגרת תפקידו פעל לקידום נוער בסיכון. בוגר תואר ראשון במדעי המוח מאוניברסיטת תל אביב.
משחק בליגה הלאומית בקבוצת מועדון הפועל כפר סבא. היה שותף לזכיית קבוצת המועדון שלוש שנים ברציפות (בשנים 2013-2011) בליגה העילית לנוער. בשנת 2015 השיג דרגת אמן בינלאומי.
בן ארצי חוקר באוניברסיטת תל אביב בתחום מדעי המוח. כחלק מהמחקר שלו הוא מבצע, בין היתר, ניסויים קוגניטיביים על מנת להבין טוב יותר תהליכי למידה וקבלת החלטות שבבסיס חשיבתם של שחמטאים.
לבן-ארצי שני אחים. הוא בזוגיות ומתגורר בתל אביב.
זכויות להט"ב בגינאה
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בגינאה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כעבירה פלילית ונושאת עונש של 6 חודשים עד 10 שנות מאסר וקנס של 100,000-1,000,000 פרנק גינאי.
מעמד בחוק
הקוד הפלילי של גינאה משנת 1988 קובע כדלקמן, סעיף 325.
"כל מעשה מגונה או מעשה נגד הטבע שנעשה באדם מאותו המין ייענש במאסר של 6 חודשים עד 3 שנים וקנס של 100,000 עד 1,000,000 פרנק גינאי. אם המעשה נעשה בקטין מתחת לגיל 21, יש לגזור את העונש המרבי. אם המעשה בוצע או בוצע ניסיון באלימות או ניסיון אלים, ינדן האשם ל-5 עד 10 שנות מאסר". סעיף 326.
"מעשה מגונה ציבורית מוגדר כל מעשה מכוון שנעשה בפומבי ועלול לפגוע בהגינותם וברגשותיהם המוסריים של מי שהם עדיו בשוגג". סעיף 327.
"כל אדם שביצע מעשה מגונה ציבורית ייענש ב-3 חודשים עד שנתיים של מאסר וקנס של 50,000 עד 450,000 פרנק גינאי או באחד משני העונשים הללו".
כאשר מעשה מגונה מבוצע על ידי קבוצת אנשים, יוכפלו העונשים המתוארים בפסקה הראשונה של המאמר הנוכחי.
אושר דוידה
אושר דוידה (נולד ב-18 בפברואר 2001) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת קשר הכנף בסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים
דוידה נולד וגדל באשדוד. החל את דרכו במחלקות הנוער של מ.ס. אשדוד ומכבי תל אביב, ובשנת 2015 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב. הוא זכה יחד עם קבוצת הנוער של המועדון בגביע המדינה לנוער בעונת.
ב-9 בנובמבר 2020 הבקיע דוידה את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על הפועל חדרה במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2020/2021. בעונה זו היה דוידה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה הבוגרת, וערך 30 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים, ובסיומה העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו פתח בהרכב בהפסד הפועל 1–2 למכבי תל אביב לאחר הארכה. את עונת 2021/2022 סיים דוידה עם שמונה שערים ב-34 משחקי ליגה.
ב-23 באוגוסט 2022 חתם דוידה בבסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית. חמישה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה בקבוצה, בניצחון 0–1 על קורטרייק.
נבחרות ישראל
שיחק בכל נבחרות הנערים (למעט בנבחרת נערים ב' עד גיל 16) והנוער של ישראל.
מאז 2020 דוידה הוא חלק מסגל נבחרת ישראל הצעירה עד גיל 21.
דרור דיקר
דרור דיקר (נולד ב-2 במאי 1962) הוא רופא ישראלי, מומחה לרפואה פנימית, לטיפול בהשמנה מטעם האיגוד האירופאי ללימוד וחקר השמנה, משמש כמנהל המחלקה הפנימית ד' והמרכז הרב תחומי לעודף משקל בבית החולים השרון ומנהל מרכז בריאטי בית חולים הרצליה מדיקה סנטר. יו"ר החברה הישראלית לחקר וטיפול בהשמנת יתר, פרופסור קליני לרפואה פנימית, הפקולטה לרפואה, באוניברסיטת תל אביב. ניהל מחלקת קורונה מהראשונות בישראל ב-2020. בעבר שימש כיושב ראש האיגוד הישראלי לרפואה פנימית. וכנשיא הפדרציה האירופאית לרפואה פנימית מ-2021 ועד מרץ 2023. משיא משואה ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל.
ביוגרפיה
דיקר נולד וגדל בפתח תקווה. אביו, שמשון, היה מנהל בית החולים השרון במשך 12 שנים, אף שלא היה רופא, ואמו יהודית עבדה במקום כטכנאית אק"ג במכון הלב. כתלמיד תיכון בן 16 עבד בחופשות כסניטר. אחרי שנה החל לסייע לאחיות ואף לערוך אק"ג במיון. לאחר התיכון פנה לעתודה צבאית ללמוד רפואה, אך לא התקבל, ושירת בצבא ברבנות הצבאית.
קריירה רפואית
אחרי השחרור מהצבא, למד דיקר רפואה בפקולטה לרפואה בטכניון. עם נישואיו בגיל 26, ובמקביל ללימודיו בשנה החמישית, עבד גם בסופי שבוע כאח בבית החולים מאיר בכפר סבא. הוא החל את עבודתו כרופא בבית החולים שרון בפנימית ג', ב-1999 עבר לפנימית ד' כסגן מנהל מחלקה, ומ-2001 ועד היום משמש כמנהל המחלקה.
דיקר פרופסור קליני לרפואה פנימית, הפקולטה לרפואה, באוניברסיטת תל אביב. יו"ר האיגוד לרפואה פנימית. הוא פרסם עשרות מאמרים ומחקרים בנושא השמנה, לחץ דם וסוכרת, ומשמש יו"ר החברה הישראלית לחקר וטיפול בהשמנת יתר, יו"ר משותף של כוח המשימה לטיפול בהשמנה, האיגוד האירופי לחקר וטיפול בהשמנה. לשעבר מזכיר הפורום למניעת מחלות לב וכלי דם. חבר ועד האיגוד להשמנה. ובעבר עורך האתר הרפואי E-MED.
בשנת 2018 נבחר לנשיא הפדרציה האירופאית לרפואה פנימית ונכנס לתפקידו באפריל 2021 וסיים את תפקידו במרץ 2023.
עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל במרץ 2020, היה אחד מראשי מחלקות הקורונה הראשונות שהוקמו בארץ, כאשר בית החולים השרון, היה הראשון בישראל, שהוסב כולו בגל הראשון לטיפול בחולים אלה. במרץ 2020, נפטרה אמו, ודיקר החליט שלא לשבת שבעה כמקובל, בחר שלא לעזוב את בית החולים, להישאר במחלקה ולעסוק בהצלת חיי מטופליו.
במרץ 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, נמנה דיקר בין רופאים ואחיות מבתי החולים השרון ובלינסון שיצאו בשליחות הסוכנות היהודית לסייע לפליטים אוקראינים שהגיעו לוורשה, פולין, ונזקקו לטיפול רפואי.
הוקרה
בשנת 2021 נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל.
חיים אישיים
דיקר נשוי לדניאלה העוסקת בשיווק נדל"ן, אב לשלושה ומתגורר בפתח תקווה.
מרי אדוארדס ווקר
נכון לשנת 2016, ווקר היא האשה היחידה שקיבלה את מדליית הכבוד - העיטור הצבאי הגבוה ביותר בכוחות המזוינים של ארצות הברית. בשנת 1917 הוסר שמה מרשימת מקבלי העיטור (יחד עם עוד 900 אחרים), לאחר שנקבע שרק חיילים שלחמו בפועל יוכלו לקבל את העיטור. ב-1977 החזיר נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר את המדליה שלה לתוקפה.
המאבק על הלבוש
ווקר נולדה ב-26 בנובמבר 1832, בעיירה אוסווגו בניו יורק, ארצות הברית. היא הייתה הצעירה ביותר מבין שבעת בניהם של וסטה ואלווה ווקר. היו לה חמש אחיות ואח. הוריה חינכו את ילדיהם לפעול למען הצדק, אך גם לגלות עצמאות. בחווה של משפחתה שרר שוויון מגדרי - וסטה והבנות השתתפו בעבודות המשק בדיוק כמו הגברים. בילדותה לא לבשה מרי בגדי נשים, שלטעמה היו מגבילים מדי עבור עבודות היום יום. אמה תמכה בה בכך, וסברה שהדבר טוב לבריאות. וסטה ואלווה רצו שבנותיהן תהיינה משכילות כמו בנם, אולם בתי הספר היסודיים של אז לא אפשרו זאת. לפיכך, ב-1830 פתחו בית ספר חדש אשר העניק שוויון מגדרי ובו למדו בנותיהם ובנם. מגיל צעיר גילתה מרי התעניינות ברפואה, והתריסה כנגד סטנדרטים נשיים מסורתיים כאשר אלו התנגשו בעיקרון הצדק. בשל מנהגה ללבוש בגדי גברים, היא הותקפה פעם בידי קבוצת נערים ואיכר שכן, שרדפו אחריה מבית הספר עד ביתה והשליכו עליה ביצים סרוחות.
לאחר שסיימה את לימודיה היסודיים, לימדה בבית ספר עד שחסכה די כסף כדי ללמוד רפואה באוניברסיטה הרפואית בני יורק (State University of New York Upstate Medical University). היא הייתה האשה היחידה במחזורה. היא סיימה את לימודיה בהצטיינות ב-1855 והושבעה כרופאה. זמן קצר לפני שמלאו לה 23, ב-16 בנובמבר 1855, היא נישאה לתלמיד באוניברסיטה לרפואה שלמד עמה, אלברט מילר. ווקר התעקשה לשמור על שם משפחתה ולא לאמץ את השם מילר, וסירבה לכלול את המילה "לציית" בנדרי החתונה. הם התגרשו זמן קצר לאחר מכן בגין בגידה של מילר.
בהשראת הוריה, היא החלה לפעול כנגד הגבלת הלבוש הנשי למלתחה המסורתית, וטענה שיש להעדיף את הנוח והבריא על פני המסורתי. כרופאה, היא טענה שחצאיות ארוכות לא רק לא נוחות ומגבילות את הניידות של הלובש, אלא גם רעות לבריאות ומפיצות אבק ולכלוך. היא עצמה התנסתה במגוון אורכים וגדלים של חצאיות ושמלות, עד שאימצה לבוש שכלל מכנסיים עם כתפיות תחת שמלה באורך ברך עם מותנים הדוקים וחצאית מלאה. היא פרסמה מאמרים בכתבי עת פמיניסטיים, שהפכו אותה לדמות אהודה מאוד בקהילה הפמיניסטית.
מלחמת האזרחים האמריקנית ואחריתה
במקביל למאבקה על הלבוש הנשי, פעלה ווקר גם לביטל העבדות בארצות הברית, ועם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית בשנת 1861 התנדבה לשרת בצבא האיחוד. היא רצתה לשרת כמנתחת, אולם הצבא לא הסכים לקבל נשים, והיא שרתה כאחות ללא תשלום. היא השתתפה בקרב בול ראן הראשון, קרב פרדריקסברג, וקרב צ'יקמוגה. היא הייתה זו שחשפה לעיתונות את סיפורה של פרנסס הוק (Frances Hook), אשה שהתחזתה לגבר ולחמה בצבא האיחוד. הוק נפלה בשבי הקונפדרציה, וקיבלה הצעה אישית מג'פרסון דייוויס לשרת בצבא הקונפדרציה בדרגת לוטננט. הוק סרבה ואמרה שהיא מעדיפה להיות טוראית בצבא האיחוד ולא לוטננט בצבא הקונפדרציה. היא הוסיפה שהיא בוחרת להיתלות ולא להילחם כנגד הברית. לאחר שהוק שוחררה במסגרת חילופי שבויים, הגיע סיפורה אל ווקר אשר העבירה אותו לעיתונות, וקראה להעניק להוק דרגת לוטננט בצבא האיחוד. קריאותיה לא נשמעו. בספטמבר 1862 הגישה ווקר בקשה למשרד המלחמה וביקשה תעסוקה כמרגלת, בקשותיה נדחו, אולם שנה לאחר מכן היא מונתה כמנתחת בצוות הרפואי של ארמיית קמברלנד, ובכך הייתה למנתחת הראשונה בהיסטוריה של צבא ארצות הברית. לעיתים קרובות היא לא טיפלה רק בחיילים פצועים, אלא גם באזרחים משני צידי המתרס.
ב-10 באפריל 1864 היא חצתה את הגבול, טיפלה באזרחים פצועים של הקונפדרציה וסייעה לרופא צבאי של הקונפדרציה לבצע קטיעה. היא הואשמה כמרגלת, ונלקחה למעצר. היא הוחזקה בריצ'מונד, וירג'יניה, וסרבה ללבוש את הבגדים שנתנו לה הסוהרים שלה. ב-12 באוגוסט של אותה שנה היא הוחלפה תמורת מנתח של הקונפדרציה מטנסי. בשל תקופת השבי, היא סבלה מאוחר יותר בחייה מניוון שרירים, ולפיכך קיבלה קצבת נכות. היא הפכה לסופרת ומרצה, והמשיכה לפעול בעד מתינות וזכויות נשים. היא נעצרה מספר פעמים בגלל לבישת בגדי גברים, ותמיד נהגה להשיב "אני לא לובשת בגדי גברים, אני לובשת את הבגדים שלי".
לאחר המלחמה הציעו הגנרלים ויליאם שרמן וג'ורג' תומאס לנשיא אנדרו ג'ונסון להעניק לווקר את "מדליית הכבוד" - העיטור הצבאי הגבוה ביותר בכוחות המזוינים של ארצות הברית. ב-11 בנובמבר 1865 חתם הנשיא על ההצעה, ובכך הייתה לאשה היחידה בהיסטוריה שקיבלה את המדליה נכון לשנת 2016. הנימוק הרשמי למדליה היה שהיא: "הקדישה את עצמה עם הלהט הפטריוטי לחיילים הפצועים והחולים... על חשבון הבריאות שלה, וגם סבלה כשבוית מלחמה ארבעה חודשים". ווקר עצמה סברה שהמדליה מגיעה לה דווקא כי יצאה לטפל באזרחים הפצועים של הקונפדרציה אף על פי שאף גבר לא העז לעשות זאת מחשש שיתפס. ב-1917 נעשו שינויים בתנאי הזכאות למדליה ונקבע כי רק חיילים שלחמו בפועל יקבלו אותה בשל כך, נמחק שמה של ווקר מרשימת המעוטרים, יחד עם עוד 911 נוספים, אשר ביניהם נמנה בין היתר באפלו ביל. עם זאת, היא לא נדרשה להחזיר את המדליה והמשיכה לענוד אותה עד מותה. זמן רב לאחר מותה, בשנת 1977, החזיר הנשיא ג'ימי קרטר את שמה לרשימת מקבלי העיטורים, יחד עם עוד חמישה נוספים.
גרנד פרי הונגריה
גרנד פרי הונגריה הוא מרוץ מכוניות שנתי המתקיים כחלק מסבב אליפות הפורמולה 1 ונערך במסלול "הונגרורינג", שנמצא בכפר מוגירוד, כ-18 ק"מ צפון-מזרחית לבודפשט. לואיס המילטון הוא הנהג בעל מספר הזכיות הגבוה בתחרות (7 זכיות) וקבוצת מקלארן היא הקבוצה בעלת מספר הזכיות הגבוה ביותר (11 זכיות).
היסטוריה
הגרנד פרי הראשון בהונגריה התקיים ב-21 ביוני 1936 במסלול שהוקם בתוך פארק נפליגט בעיר בודפשט. מרצדס, אאודי ואלפא רומיאו השתתפו בתחרות, כאשר כל יצרן שלח לתחרות 3 מכוניות שהתחרו בפני קהל גדול. פוליטיקה פנימית והמלחמה שהגיעה בהמשך הובילו להפסקת קיום המתחרויות והן התחדשו רק חמישים שנה לאחר מכן.
הגרנד פרי ההונגרי התחדש בשנת 1986 והיה המרוץ הראשון באליפות שהתקיים מאחורי מסך הברזל באירופה המזרחית. למרות מחירי הכרטיסים הגבוהים משך אליו המרוץ כמאתיים אלף צופים. המבנה של המסלול הוא צר, מפותל ולעיתים גם מאובק, מחוסר שימוש והדבר מכתיב סגנון מרוצים איטי בו נוסעים הנהגים זה אחרי זה ללא אפשרות לבצע עקיפות. דוגמה בולטת לכך הייתה בגרנד פרי בעונת 1990 במהלכו טיירי בוטסן, שנהג במכונית ויליאמס האיטית, חסם את דרכו של איירטון סנה עד שהשיג את הניצחון. בשל הקושי לעקוף הניצחון במסלול זה תלוי רבות בעמדת הזינוק וביציאה מעמדת הטיפולים. למרות זאת, היה זה נייג'ל מנסל בגרנד פרי של 1989 שזינק מהמקום ה-12 למרוץ ובסדרה של עקיפות מרשימות הצליח להגיע עד למקום הראשון ולזכות במירוץ.
בשנת 2001 ניצח בגרנד פרי מיכאל שומאכר, היה ניצחונו ה-51 בקריירה. בכך השווה את שיאו של אלן פרוסט. במהלך שנת 2003 הורחב מעט המסלול על מנת להגביר את קצב הנהיגה במרוצים. באותה שנה ניצח במרוץ פרננדו אלונסו בניצחון הבכורה שלו בסבב. בכך הפך לנהג הצעיר ביותר, עד אז, שמנצח מרוץ. בשנת 2008 ניצח במרוץ הייקי קובליינן, שהפך להיות הנהג המאה בתולדות האליפות שמנצח מרוץ.
בשנת 2013 נחתם חוזה לשיתוף פעולה המבטיח את המשך קיום התחרויות עד לשנת 2021. בשנת 2016 נסלל המסלול מחדש באופן יסודי והוכרז על הארכת הסכם שיתוף הפעולה בחמש שנים נוספות עד לשנת 2026.
רוטשילד ושות'
רוטשילד ושות' (באנגלית Rothschild & Co) הוא בנק השקעות רב לאומי וחברת שירותים פיננסים, ספינת הדגל של קבוצת הבנקאות רוטשילד בשליטת הסניפים הצרפתיים והבריטיים של משפחת רוטשילד. בנק זה אינו קשור לקבוצת אדמונד דה רוטשילד הנמצאת בבעלות ענף אחר של המשפחה.
עסקי הקבוצה כוללים בנקאות להשקעות, בנקאות תאגידית, קרנות השקעות פרטיות, ניהול נכסים ובנקאות פרטית. הבנק משמש כיועץ ומלווה לממשלות ולתאגידים גדולים. בנוסף, לחברה חשבון השקעות משלה בחשבון נוסטרו רחב היקף.
הבנק הוקם במבנה הנוכחי שלו בשנת 2007, כאשר הענף הבריטי והענף הצרפתי של משפחת רוטשילד איחדו את הבעלות על הנכסים הבריטים והצרפתים של שושלת הבנקאות תחת חברת החזקות בודדה. השינוי נועד לפשט את מבנה הבעלות הסבוך על מניותיה של החזקות המשפחה. בשנת 2012, ביצע איחוד של מספר חברות בת, והקבוצה החלה לפעול תחת שם אחד "רוטשילד ושות'".
מניות הקבוצה נסחרת בבורסת Euronext בפריז.
היסטוריה
רוטשילד ושות' הוא תוצאה של מיזוג בין הבתים הצרפתיים לבריטים של רוטשילד, כל אחד עם היסטוריה פרטנית אך שזורה זו בזו.
סוף המאה ה-18 ותחילת המאה-19
בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19, מאיר אנשל רוטשילד (1744–1812) היה לאחד הבנקאים החזקים באירופה מבסיסו שברוזנות הסן-קאסל באימפריה הרומית הקדושה. הוא מינה את בניו להתחיל בפעילות בנקאית בבירות אירופה השונות, כולל שליחת בנו השלישי, נתן מאיר רוטשילד (1777–1836), לאנגליה. נתן מאייר רוטשילד התיישב תחילה בעיר מנצ'סטר, שם הקים עסק בתחום הפיננסים והטקסטיל. מאוחר יותר הוא עבר ללונדון, והקים את N M Rothschild & Sons בשנת 1810 במתחם New Court, שהוא עד היום המטה רוטשילד ושות'. באמצעות חברה זו עשה נתן מאייר רוטשילד הון עם מעורבותו בשוק האג"ח.
בשנת 1999 כתב ההיסטוריון ניל פרגוסון, "במשך מרבית המאה התשע עשרה, נ.מ. רוטשילד הייתה חלק מהבנק הגדול בעולם ששלט בשוק האג"ח הבינלאומי. למקבילה עכשווית, צריך לדמיין מיזוג בין מריל לינץ', מורגן סטנלי, ג'יי.פי מורגן צ'ייס וכנראה גם גולדמן סאקס - כמו גם קרן המטבע הבינלאומית, בהתחשב בתפקידו של רוטשילד במאה התשע עשרה בייצוב מערך הכספים של ממשלות רבות".
בתחילת המאה ה-19, בנק רוטשילד בלונדון לקח חלק מוביל בניהול ומימון הסובסידיות שהממשלה הבריטית העבירה לבעלות בריתה במהלך מלחמות נפוליאון. באמצעות הקמת רשת סוכנים, שליחים וספנים, הצליח הבנק לספק כספים לצבאות הדוכס ולינגטון בפורטוגל ובספרד. בשנת 1818 סיפק בנק רוטשילד הלוואה של 5 מיליון ליש"ט לממשלת פרוסיה והנפקת איגרות חוב להלוואות ממשלתיות. הענקת מימון חדשני ומורכב לפרויקטים ממשלתיים היוותה עמוד תווך עיקרי בעסקי הבנק במהלך מאה זו. כוחו הפיננסי של N M Rothschild & Sons בעיר לונדון הפך להיות כזה שבשנת 1825 הצליח הבנק לספק הון מספיק לבנק אנגליה כדי לאפשר לו למנוע משבר נזילות.
במאה ה-19
כמו רוב החברות שעסקו בפעילות גלובלית במאה ה-19, לרוטשילד היו קשרים לעבדות, אף שהבנק סייע בביטולו, על ידי מתן איגרות חוב מגובות זהב בסך 15 מיליון ליש"ט, שהיה דרוש להעברת חוק ביטול העבדות משנת 1833 ברחבי האימפריה הבריטית. הכסף שסופק על ידי רוטשילד שימש לתשלום פיצויים לבעלי העבדים עבור עבדיהם. איגרות חוב אלו נפדו במלואן רק בשנת 2015.
בשנת 1873 הצטרפו בנק "האחים רוטשילד" מפריז ו"נ. מ. רוטשילד ובניו" מלונדון עם משקיעים אחרים לרכישת חברת מכרות נחושת מפסידה של ממשלת ספרד - "קבוצת ריו טינטו". הבעלים החדשים ארגנו מחדש את החברה והפכו אותה לעסק רווחי. בשנת 1905 הסתכם חלקה של רוטשילד ב"" ביותר מ -30%. בשנת 1887, הבנקים הצרפתיים והאנגלים של רוטשילד הלוו כספים לחברת מכרות היהלומים דה בירס בדרום אפריקה, השקיעו בה, והפכו לבעלי המניות הגדולים ביותר שלה.
במאה ה-20
מלחמת העולם הראשונה סימנה עבור הרוטשילדים שינוי כיוון. לאחר המלחמה, בנקי רוטשילד החלו במעבר לעבר ייעוץ, מימון וגיוס הון עבור עסקאות מסחריות, כולל עבור חברת הרכבת התחתית של לונדון. בשנת 1938, הנכסים של הרוטשילדים האוסטרים ניתנו לנאצים, מהלך שהביאה לסיומם מעורבות המשפחה של יותר ממאה שנים בלב הבנקאות במרכז אירופה. בצרפת ובאוסטריה המשפחה התפזרה לכל אורך תקופת מלחמת העולם השנייה למקומות שנים בעולם. לאחר המלחמה חזר הענף הצרפתי לפעילות. יחד עם הענף הבריטי הם התרכזו בפיתוח פעילות חדשה בארצות הברית, שבסופו של דבר עתידה להפוך לחלק מרוטשילד ושות'. בנוסף עברו להתמקד במיזוגים ורכישות, ניהול נכסים ובנקאות מסחרית.
במאה ה-20 התפתח רוטשילד לארגון גלובלי בולט, אשר שיפר את יכולתו להשיג תפקידי ייעוץ מרכזיים בכמה מיזוגים ורכישות חשובים, מורכבים ומוכרים בעולם העסקים הבינלאומי. בשנות ה-80 של המאה ה-20 רוטשילד לקח תפקיד מוביל בתופעה הבינלאומית של הפרטה. החברה הייתה מעורבת מההתחלה בטרנד ופיתחה תפקיד חלוצי בניהול הפרטות, שהתפשט ליותר משלושים מדינות ברחבי העולם. בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 ייעץ רוטשילד לכמעט אלף מיזוגים ורכישות שהושלמו בשווי מצטבר העולה על טריליון דולר.
בתחילת שנות ה-70 מונה ויקטור רוטשילד ליושב ראש הבנק, אף על פי שהיה מדען בהכשרתו, ולא היה מעורב בעסקי הפיננסים עד אז. ויקטור ביקש שבנו ג'ייקוב רוטשילד, שעבד בבנק מאז 1963 יקבל את השליטה והניהול של הבנק. אך לאחר סכסוך עם בן דודו אוולין דה רוטשילד, אוולין קיבל את תפקיד היושב ראש, ג'ייקוב רוטשילד פרש מהבנק, ויחד עם אביו הם מכרו את חלקם בבנק לשאר בני המשפחה. ג'ייקוב רוטשילד הקים חברת השקעות משלו שזכתה להצלחה רבה (הונו הוערך ב-5 מילארד יורו ב-2019), אך היא אינה פועלת תחת השם רוטשילד.
הענף הצרפתי (פריז-אורליאן)
חברת Compagnie du chemin de fer de Paris à Orléans נוסדה בשנת 1838 כחברת רכבת; לאחר כמה מיזוגים ורכישות, היו לה מסילות באורך כולל של כ־11,000 ק"מ, והיא הייתה אחת מחברות הרכבת הגדולות בצרפת. בשנת 1938 היא הולאמה יחד עם חמש חברות רכבת אחרות ומוזגה לתוך חברת הרכבות הלאומית SNCF. אחת מהחברות הללו הייתה בבעלות המשפחה ונוהלה בידי הברון גי דה רוטשילד. שהיה קצין פרשים, גויס ב-1940 וקיבל עיטור כבוד על אומץ לבו, על שעמד בראש יחידה שנלחמה תחת אש גרמנית כבדה בימים לפני תבוסתה של צרפת. ב-1941 נמלט לניו יורק, לאחר שממשלת וישי החרימה את רכוש המשפחה ושללה את אזרחותם של קרובי משפחתו. לאחר מכן עבר ללונדון ושירת בצבא צרפת החופשית בפיקודו של גנרל שארל דה גול.
לאחר מלחמת העולם השנייה, השתלט הענף הצרפתי של משפחת רוטשילד על שרידי חברת פריז- אורליאן והפך אותו לחברת החזקות לפעילות הבנקאות וההשקעות שלהם. אלה כללו בעיקר את Banque Rothschild (בנק), SGIM (חברת נכסים), SIACI (ביטוח), פרנקארפ (חברת נפט) ו- SGDBR (יקבים), כיום Domaines Barons de Rothschild (DBR). הברון גי דה רוטשילד הוביל את שיקום עסקי המשפחה והיה מיודד מאוד עם ז'ורז' פומפידו, ששימש כאחד הדירקטורים של הבנק לפני שנבחר לנשיא צרפת.בשנת 1967 הפכה המשפחה את הבנק שלה, שפעל במשך שנים רבות כשותפות בשם "האחים רוטשילד", לחברה בע"מ. בפברואר 1977 מונה בנו של גי דה רוטשילד, דוד דה רוטשילד לנשיא הבנק.
בשנת 1980 העסיקה קבוצת פריז- אורליאן כ-2,000 עובדים והיה להם מחזור הכנסות שנתי של 26 מיליארד פרנק (5 מיליארד דולר בשערי המטבע של 1980).
ממשלת צרפת הסוציאליסטית של פרנסואה מיטראן הלאימה את Banque Rothschild ושמו שונה ל- Compagnie Européenne de Banque בשנת 1981. ההלאמה הייתה חלק ממהלך כולל שהנהיג מיטראן להלאמת חלק מהמגזר התעשייתי והפיננסי. מאחר שהמהלך כלל רק חברות בבעלות צרפתית הציע שר האוצר של מדינת ישראל יורם ארידור לבני משפחת רוטשילד להעביר את הבנק לישראל. בני המשפחה סירבו מאחר שחשבו שאין זה ראוי שישתמשו במדינת ישראל כמקום מקלט להון שלהם. עם זאת בנק לאומי רכש 4 סניפים של הבנק. ההלאמה לא כללה את עסקי המשפחה בארצות הברית.
במאה ה-21
בשנת 2003, החל אוולין דה רוטשילד, שניהל את בנק נ.מ. רוטשילד ובניו בלונדון, במהלכים למזג את אותו עם הענף הצרפתי, לאחר שילדיו לא נכנסו לעסקי הבנקאות. אך הוא ביקש שהעסקים בבריטניה יישארו בידי המשפחה. הוקמה חברת החזקות חדשה בשם קונקורדיה, שהייתה לבעלת השליטה בקבוצת רוטשילד קונטיניואיישן הולדינגס שמושבה בשווייץ, דויד רנה דה רוטשילד מונה ליושב ראש הקבוצה המאוחדת. רוטשילד קונטיניואיישן רכשה את כל המניות בבנקים הקנדי והאמריקאי של המשפחה. במהלך 2007 מוזגה גם פעילות הבנק הבריטי תחת חברת ההחזקות המשותפת.
בשנת 2010, מונה לראשונה מנכ"ל לחברת ההחזקות המשפחתית, שלא מבני המשפחה.
ביוני 2018 פרש דויד דה רוטשילד מתפקיד היושב ראש ובמקומו מונה לתפקיד בנו, אלכסנדר דה רוטשילד, בן הדור השביעי של השושלת.
הסכסוך עם קבוצת אדמונד דה רוטשילד
במרץ 2015, ביקשה קבוצת אדמונד דה רוטשילד (שבבעלות בנז'אמן דה רוטשילד) מבית משפט בצרפת להוציא צו נגד השימוש בשם רוטשילד על ידי חברת "פריז-אורליאן", החברה האם בצרפת של "רוטשילד ושות'", בטענה כי זו מציגה את עצמה בתור "החברה האם של קבוצת רוטשילד", ויוצרת בכך רושם מוטעה לפיו ברשותה זכות בלעדית לשימוש בשם שושלת הבנקאים. קבוצת אדמונד דה רוטשילד טענה שהשם של הקבוצה המאוחדת "רוטשילד ושות'" נוגד את המסורת המשפחתית ששם בנק בבעלות המשפחה צריך לכלול גם שם פרטי. בשנת 2018 הסתיים הסכסוך בפשרה.
אפרצפציה טרנסצנדנטלית
בפילוסופיה, אַפֶּרְצֶפְּצִיָה טרנסצנדנטלית קאנטיאנית היא זו שעל פי הפילוסוף הפרוסי עמנואל קאנט, עושה את הניסיון לאפשרי. האפרצפציה היא תפיסה של הסובב המושפעת מתוך ה'אני' הפנימי ומניסיון העבר. אפרצפציה זו היא מקום מפגשם של ה'עצמי' ושל העולם.
ישנם שישה שלבים לאפרצפציה טרנסצנדנטלית: המונח עובד מאוחר יותר בפסיכולוגיה על ידי יוהאן פרידריך הרבארט.
ניקולאיה טימופטי
ניקולאיה טימופטי (ברומנית: Nicolae Timofti, ברוסית: Никола́е Васи́льевич Тимо́фти; נולד ב-22 בדצמבר 1948 בצ'וטולשט, פלורשט) הוא פוליטיקאי ומשפטן מולדבי, שכיהן כנשיא הרביעי של הרפובליקה מולדובה בשנים 2016-2012. טימופטי נבחר על ידי הפרלמנט ב-16 במרץ 2012 ונכנס לתפקיד ב-23 במרץ 2012. לפני שנבחר טימופטי כיהן כשופט בבית המשפט העליון של מולדובה וכיושב ראש המועצה העליונה של המשפטנים.
ביוגרפיה
בשנת 1949 הסב טודור טימופטי, הסבתא וארבע מילדיהם גורשו על ידי השלטון של סטלין לאזור הנהר אמור, שם נפטר הסב כעבור 4 שנים. לניקולאיה - 4 אחים ואחיות.
אחרי לימודי תיכון בפלורשט עבד טימופטי בשנים 1967-1965 כפועל מסגר ומנוען אחראי על תחזוקת הדרכים בנפתו. אחר כך עבד כשנתיים כיערן. בשנים 1972-1967 למד משפטים באוניברסיטה הממלכתית של מולודבה הסובייטית. אחר כך גויס לצבא הסובייטי למשך שנתיים ושרת בגרמניה המזרחית. סיים את השרות עם דרגת סגן ראשון.
הקריירה כשופט
בתום השירות הצבאי, בשנים 1976-1974 כיהן טימופטי כיועץ בכיר במשרד המשפטים של הרפובליקה הסובייטית. באפריל 1976 התמנה לשופט ברובע פרונזה לשעבר של העיר קישינב והחל משנת 1980 הועבר כשופט בבית המשפט העליון. בשנת 1987 בתוקף תפקיד זה שפט את הדיסידנט גאורגה דוד שנשפט על הוצאת דיבתה של המדינה הסובייטית. על סמך חוות דעת של פסיכיאטרים דן השופט את הנ"ל בהיעדרו, לטיפול פסיכיאטרי כפוי, ממנו הנאשם שוחרר כעבור שנה וחצי, בעקבות פרסומים בתקשורת הסובייטית ומחאות בעולם.
ביוני 1990 נבחר לסגן נשיא בית המשפט העליון, יושב ראש של הקולגיום הפלילי, כנציג של קולגיום השופטים. אחרי שרפובליקה מולדובה השיגה את עצמאותה והתחוללה רפורמה של מערכת המשפט, בשנת 1996 התמנה טימופטי לנשיא בית המשפט לערעורים. הודח מתפקיד זה בדצמבר 2001. החל משנת 1996 כיהן כיושב ראש של איגוד השפוטים. השתתף בעריכת הצעות החוק שעמדו ביסוד מערכת המשפט החדשה ובקידום רפורמת החוקים והרשות השופטת. בשנים 2000-1995 ו- 2009-2005 היה חבר במועצת בית המשפט הגבוה. החל משנת 2005 התמנה שוב בשופט בבית המשפט הגבוה של מולדובה.
בשנת 2009 נבחר שוב כחבר במועצת המשפטנים אך ללא זכות להחזיק גם בתפקיד של שופט. במרץ 2011 נבחר ליושב ראש מועצת המשפטנים העליונה.
נשיא הרפובליקה
בחירת נשיא על ידי הפרלמנט המולדבי דורשת רוב של לפחות 61 קולות. אחרי תקופה של משבר פוליטי שנמשך שנתיים וחצי נוצרו תנאים לבחירת נשיא עקב פרישת פלג של 3 חברי פרלמנט מן מפלגת הקומוניסטים (PCRM) והקמת סיעה נפרדת בשם "מפלגת הסוציאליסטים של רפובליקה מולדובה" בראשות איגור דודון. הם הצטרפו בהצבעה ל-58 חברי הפרלמנט מטעם "הברית למען השילוב באירופה" (AIE) בתנאי שהמועמד לנשיאות לא יהיה נציג של אף מפלגה. נמצאה פשרה על ידי בחירתו של השופט ניקולאיה טימופטי, שנבחר לבסוף ב-62 קולות.(הקול הנוסף היה של מיכאי גודיה, חבר לשעבר של המפלגה PLMD). המפלגת הקומוניסטים החרימה את ההצבעה. הקומוניסטים ערערו על ההצבעה מפני שלדעתם הפרלמנט היה צריך להתפזר אחרי שלא הצליח לעמוד במשימת בחירת הנשיא בזמן הקצוב בחוק. בית הדין לחוקה דחה את טענותיהם.
ב-22 במאי 2012 ניקולאיה טימופטי אישר את שינוי החוק 100 לגבי מסמכי רישום האוכלוסין והשלמתו. לפי הרפורמה הנ"ל הורשו אזרחי הרפובליקה מולדובה לציין בתעודת הזהות שלהם את הלאום הרומני אם רואים עצמם כרומנים.
התחייבויותיו
עם בחירתו התחייב טימופטי לכבד 10 התנאים שהוצגו לפניו על ידי מפלגת הסוציאליסטים וראשו, איגור דודון, שנקראו "מבחן הממלכתיות". יקדם את הפלורליזם הפוליטי, יעמוד בעמדת בוררות ביחס לרשויות היסוד -( המחוקקת, המבצעת והשופטת) וביחד לכל השחקנים הפוליטיים האחרים במדינה.
במדיניות חוץ טימופטי רואה בצורה חיובית את שילובה של מדינתו באיחוד האירופי, את חיזוק היחסים עם רומניה ומעוניין להשיג את נסיגת הכוחות של רוסיה מטרנסניסטריה. אינו בעד שילובה של מולדובה באיחוד הכלכלי האירואסייתי כפי שמציעה מוסקבה. בתגובה לבחירתו, רוסיה שלחה לטרנסניסטריה כנציג מיוחד של הנשיא פוטין, את דימיטרי רוגוזין, פוליטיקאי רוסי הידוע בגישתו הלאומנית.
חיים פרטיים
ניקולאיה טימופטי הוא נשוי למרגריטה, ספרנית במקצועה. לזוג שלושה ילדים: אלקסיי, יליד 1977, עורך דין, ניקולאיה, יליד 1982 עיתונאי, שדרן רדיו וטלוויזיה, ושטפאן, יליד 1991, כדורגלן.
ולנטינו לצארו
ולנטינו לנדו לצארו (בגרמנית: Valentino Lando Lazaro, נולד ב-24 במרץ 1996) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי והמגן בטורינו ובנבחרת אוסטריה.
קריירת מועדונים
לצארו נולד בגראץ שבאוסטריה, לאב אנגולי ולאם יוונייה. את הופעת הבכורה שלו ערך בקבוצת הבוגרים של רד בול זלצבורג ב-3 בנובמבר 2012, במשחק הבונדסליגה האוסטרית מול אדמירה וואקר. בעת הופעת הבכורה היה בן 16 ו-224 ימים בלבד, ובכך קבע שיא כשחקן הצעיר ביותר המשחק בליגה האוסטרית.
ב-2013 הושאל לקבוצת ליפרינג, ובמדיה ערך שלוש הופעות בלבד. על אף גילו הצעיר, הספיק לצארו לזכות עם קבוצתו בשלושה דאבלים מקומיים (אליפות הבונדסליגה והגביע האוסטרי) ב-2012, 2014 ו-2015, ובנוסף זכה עם רד בול באליפות המקומית ב-2016. ב-3 באוגוסט 2017 הושאל להרטה ברלין ולאחר מכן נמכר אליה.
ב-1 ביולי 2019 חתם לארבע עונות באינטר מילאנו. ב-24 בינואר 2020 הושאל לניוקאסל יונייטד עד לסוף העונה. ב-20 באוגוסט 2020 הושאל לבורוסיה מנשנגלדבך לעונה אחת. ב-31 באוגוסט 2021 הושאל לבנפיקה ליסבון.
ב-2 באוגוסט 2022 הושאל לטורינו.
קריירת נבחרת
לצארו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטריה ב-30 במאי 2014, במהלך משחק ידידות מול איסלנד, אחרי שנכנס כמחליפו של מרקו ארנאוטוביץ' ל-15 הדקות האחרונות של המשחק. המשחק הסתיים בתוצאה 1-1 ונערך באינסברוק.
סייפן אמריקאי
אורכו של עוף זה 40–51 ס"מ, מוטת כנפיו 68–76 ס"מ ומשקלו 270–420 גרם. הסייפן בעל מקור ארוך כמו סיף המעוקל מעט בקצהו וצבעו שחור. הסייפן מחטט עם מקור רגיש זה במים ותופס יצורים קטנים כמו סרטנים וחרקי מים. הוא בעל ראש וחזה כתומים וכנפיים שחורות עם 2 פסים לבנים עליהם. שאר הגוף לבן והצעירים מנומרים באפור.
הסייפן חי בחופי ימים בוציים וחוליים וכן בביצות מליחות ובבריכות מאלברטה עד מקסיקו ולחופי האוקיינוס האטלנטי והשקט. בעונת הרבייה הם מתקבצים ללהקות גדולות.
ג'יימס קורדן
ביוגרפיה
את קריירת המשחק שלו החל במספר תפקידים קטנים בתיאטרון ובטלוויזיה. בשנת 2007 יצר את וכיכב בקומדיית המצבים "גאווין וסטייסי" של BBC3. בשנת 2008 זכה בפרס באפט"א לטלוויזיה.
בפברואר 2009 הנחה את טקס פרסי המוזיקה הבריטית יחד עם מת'יו הורן וקיילי מינוג. בהמשך הופיע בתפקיד משני בסרט פלאנט 51.
בפברואר 2011 הנחה את טקס פרסי המוזיקה הבריטית.
ב-2013 עלתה הסדרה האנשים הלא נכונים אשר השתתף בכתיבתה ובה הופיע בתפקיד ראשי.
ב-2015 החל להנחות את התוכנית לייט לייט שואו.
בשנת 2015 שיחק בסרט הקולנוע "הליידי בקרוואן" לצדה של השחקנית זוכת פרס אוסקר מגי סמית'. את הסרט ביים ניקולס הייטנר.
ביוני 2016 הנחה את טקס פרס טוני.
בפברואר 2017 הנחה קורדן לראשונה את טקס פרסי גראמי ה-59 שהתקיים בלוס אנג'לס.
בשנת 2019 שיחק בפרט הפיילוט של הסדרה הקומית "זוג פלוס סלב", המשודרת ברשת CBS. עוד באותה שנה קורדן השתתף בפורמט מיוחד שבו הוא וזואי דשנל מארחים בתוכנית האירוח של קורדן באופן קבוע הופעה מיוחדת של ליאור סושרד.
ב-15 בספטמבר 2012 נישא קורדן לג'וליה קרי. לזוג שלושה ילדים.
Dope
Dope (בעברית: סם) הוא סינגל שיווקי של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא. השיר יצא לאור ב-4 בנובמבר 2013, כסינגל השיווקי השני מתוך אלבום האולפן השלישי של גאגא, Artpop.
גאגא הכריזה על הוצאתו של השיר כסינגל שיווקי דרך הרשת החברתית שלה "Little Monsters". כשיצא הסינגל לאור, הודיעה גאגא כי לא יצא לו ווידאו קליפ, אך תצא תמונה בערוץ ה-Vevo שלה.
השיר זכה להצלחה עולמית כאשר הצליח להיכנס למצעדים רבים, ואף להגיע למקום הראשון במצעדים שבהונגריה וספרד.
גאגא ביצעה את השיר בפסטיבל המוזיקה של יוטיוב בשנת 2013, כשהיא לובשת חולצה אדומה ומנגנת בפסנתר תוך כדי שהיא בוכה. הופעתה, בהיבט המוזיקלי שלה, זכתה לשבחים על מנת הרגש שבה.
השיר
השיר מדבר על שימוש בסמים, ושתיית אלכוהול והתוצאות שהם מביאים. בין מילות השיר ניתן לראות שגאגא כותבת: "המסיבה רק החלה ואני מבטיחה שזה הוא המשקה האחרון שלי [מרמז על אלכוהוליזם], אני יודעת שנכשלתי שוב כי איבדתי את חברי היחידי, ואני מקווה שאלוהים יסלח לי על חטאיי". מילות השיר מתארות מצב עגום שבו גאגא מתארת את עצמה כאלכוהוליסטית שמשתמשת בסמים, דבר אשר פוגע לה בקשרים החברתיים, ומרחיק ממנה את חברה האחרון שעוד נשאר לה. היא גם כותבת כי היא מקווה שאלוהים יסלח לה על כל החטאים שנגמרים עקב שגרת האלכוהול והסמים היומיומית שלה.
השיר זכה לתשבחות חיוביות רבות, כאשר המבקרים החמיאו על הפשטות שבו, ועל המסר שהוא מעביר בנוגע לשימוש בסמים. המבקרים גם החמיאו לגאגא על התוכן הלירי שבשיר. מבחינה ליברלית הוא מדבר על שימוש בסמים ועל הכמיהה לאהבה ארוכה.
לפני שיצא השיר לאור, העלתה גאגא תמונה של עצמה באינסטגרם, כשהיא חובשת כובע שעליו כתובה המילה "DOPE". היא גם פרסמה את מילות השיר ואת אורכו של השיר. כשפרסמה את עטיפת השיר, השוו אותה כלי התקשורת לכמה כרזות של סרטי אימה שונים.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה בעולם, ובשיאו כבש שתי צמרות מצעדים.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 1988
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ההפקות הבאות זכו במספר פרסים:
כחל הודי
כחל הודי (שם מדעי: Coracias benghalensis) הוא מין של כחל שחי באסיה, ממערב אסיה ובעיקר בתת-היבשת ההודית (כולל הודו). זהו מין אקרובטי שבטקסי החיזור שלו מבצע תרגילים אווירובטיים בתעופה. הוא נפוץ על גבי עמודים וחוטי חשמל, מהם הוא משקיף על שטח הציד שלו, שבו הוא צד פרוקי-רגליים וחולייתנים קטנים. צבעיו העיקריים הם כחול ותכלת, אך החזה והראש שלו חומים.
תיאור
הכחל ההודי הוא עוף מוצק באורך, ודומה לכחל המצוי שנפוץ באירופה וחולף במערב אסיה, בדרכו לאפריקה. עם זאת הצבעים של שניהם קצת שונים זה מזה. הכחל ההודי הוא בעל חזה חום (בניגוד לחזה הכחול של הכחל המצוי), כיפת הראש והבטן כחולים-תכולים. הכנפיים תכולים עם פסים כחולים עמוקים באברות הכנף, ופס חום בבסיס הכנף. הזנב הוא תכול עם פס כחול והנוצות המרכזיות בצבע ירוק דהוי. הצוואר והגרון עם פסים בגווני לילך-סגול שזורים בפסים לבנים. הכתם בכל עין הוא בצבע אוכרה.
שלושת האצבעות הקדמיות מאוחות בבסיס. המקור ארוך ודחוס עם קצה עליון מעוקל וקצה חד. הנחיריים ארוכים וחשופים ויש זיפים בבסיס המקור.
תפוצה ובית גידול
הכחל ההודי נפוץ ברחבי אסיה, מעיראק ואיחוד האמירויות הערביות בדרום מערב אסיה, לאורך ורוחב כל תת-היבשת ההודית (כולל הודו, סרי לנקה והאיים המלדיביים). בית הגידול העיקרי שלו הוא אזורים מעובדים על ידי חקלאות, יערות דלילים וערבות דשא.
התנהגות ואקולוגיה
הכחל ההודי ניפצה לעיתים תכופות כאשר הוא יושב על ענפי עצים חשופים, עמודים או כבלים בגובה 3–10 מטרים. הכחל סוקר את השטח מסביבו למציאת טרף וכאשר הוא מוצא אחד, הוא צולל לקרקע ולוכד אותו. הטרף כולל פרוקי-רגליים בהם חרקים, עכבישים ועקרבים וכן חולייתנים קטנים כמו דו-חיים ונחשים. החרקים שמהווים את העיקר הטרף הם חיפושיות (50% מהטרף) וחרגולים וצרצרים (25% מהטרף). בית הגידול והמזון שלהם דומים לאלו של הדרונגו השחור.
הכחל ההודי נפוץ גם באזורים כפריים וחקלאיים, ומנצל את מעשי האדם ומבניו כדי להשיג מזון. בעונת הקיץ הוא צד גם בשעות הערב כאשר הוא נעזר בתאורה מלאכותית המושכת חרקים. הוא נמשך גם לנחילים של טרמיטים מכונפים. הוא נמשך לאש, כנראה מפני שהיא מושכת בעלי-חיים הנמצאים בתפריטו ועוקב גם אחרי טרקטורים העובדים בשדות. הכחלים צדים גם ליד כבישים, דבר שגורם לעיתים למותם בהתנגשויות עם כלי רכב. בצפון הודו נרשמה ירידה בכמות הכחלים בצידי הדרכים.
במחקר על התנהגות הקינון של הכחל ההודי נמצא שמיד אחרי היקיצה הם מבלים מספר דקות בטיפוח הנוצות ואז מעופפים סביב אתרי הקינון שלהם. הם יושבים על חוטי חשמל וטלפון. הם יושבים גם על עצים ושיחים. הם נוהגים לשבת בגובה 3–10 מטר מעל במקום שמעליו הם משחרים לטרף. לעיתים הם ניזונים גם מחרקים שנמצאים על צמרות העצים.
כמו שאר מיני הכחלים, בעת החיזור מרהיב הכחל במופעי אווירובטיקה הכוללת מעוף נמרץ מלא פיתולים, גלגולים וסיבובים - דבר שהעניק לו את שמו העממי באנגלית: Roller. עונת הרבייה היא בין מרץ ליוני (בדרום הודו היא קצת מוקדמת יותר). בנוסף למעוף החיזור הכחל גם מציג לראווה את מקורו, מבצע קידות, מטפח את נוצותיו בפני המחוזרת ומנופף בכנפיו וזנבו. הכחל מקנן בדרך כלל בחורים בעצים, לרוב חורים שנקדחו על ידי נקריים או חרקים בעצי דקל, אך גם חורים בעצים רקובים שהוא מרחיב בעצמו, וחורים במבנים מעשי אדם.
בתטולה ממוצעת יש 3–5 ביצים. הביצים רחבות ואליפטיות, אך לעיתים כמעט כדוריות. שני הזוויגים דוגרים על הביצים במשך 17–19 ימים. הגוזלים חיים בקן למשך כחודש ואז מצמיחים נוצות ופורחים ממנו.
הקול העיקרי שמשמיע הכחל ההודי דומה לזה של עורב, אך הוא משמיע גם קולות אחרים, אחדים דומים ל"בוינק" מתכתי. הוא צווח בעיקר בעונת הרבייה.
מצב שימור
טווח התפוצה שלו רחב מאוד וה-IUCN דירג אותו כ"לא נתון בסיכון" (LC).
בתרבות
הכחל ההודי נפוץ מאוד במישורים המאוכלסים של הודו ושמו נקשר למספר אגדות בדת ההינדו. הוא נחשב לקדוש לאל וישנו, ונתפס ומשוחרר במהלך פסטיבלים כגון הדוסרה או היום האחרון של הדורגה פוג'ה. הוא מכונה בהינדית נילקנת'  שפירושו "גרון כחול", שם שנקשר גם לאלה שיווא. אמונה טפלה גורסת שקציצת נוצותיו לאבקה והאכלת הפרות בהם תגדיל את תפוקת החלב שלהן.
הכחל ההודי נבחר לעוף הרשמי של מספר מדינות בהודו בהן אודישה, קרנאטקה וטלנגאנה.
ויליאם יוג'ין בלקסטון
ויליאם יוג'ין בלקסטון (באנגלית: William Eugene Blackstone; 6 באוקטובר 1841 - 7 בנובמבר 1935) היה כומר אוונגליסט אמריקאי וציוני נוצרי. נודע בכך שחיבר ב-1891 את עצומת בלקסטון הפרו-ציונית, הקוראת להשבת ארץ ישראל לעם היהודי ולסיוע פעיל של ארצות הברית בכך.
ביוגרפיה
בלקסטון נולד בעיירה אדמס שבמדינת ניו יורק לאנדרו וסאלי בלקסטון. בגיל 11 הפך לנוצרי אוונגליסט בעקבות כנס התעוררות נוצרי בכנסייה המתודיסטית המקומית, אותה פקדה משפחתו. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת בארגון הסיוע האמריקני "המשלחת הנוצרית" - USCC. ב-1866 נישא לשרה לי סמית', והם התיישבו ב-1870 באוק-פארק הסמוכה לשיקגו, אילינוי, שם עסק בלקסטון בהשקעות בנדל"ן במקביל לפעילות דתית. לבני הזוג נולדו שני בנים ובת.
בעקבות לילה של התחבטות וחוויה רוחנית אישית שעבר, החליט בלקסטון להקדיש את חייו לעבודת האל. הוא החל לכתוב ולנאום ברחבי ארצות הברית באשר לאמונתו המשיחית. ב-1878 חיבר ספר בנושא ביאתו השנייה של ישו, שנמכר בחמישים השנים הבאות במאות אלפי עותקים ברחבי העולם ותורגם ל-48 שפות. כן חיבר מאמרים רבים בהם תיאר את עמדותיו הדתיות.
לפי חישוביו של בלקסטון, עמד העולם בסופו של העידן האחרון לפני בוא "ממלכת אלף השנים" (ימות המשיח). לפי תפיסתו, מרכיב חשוב בהבאת העידן לקצהו הוא שובם של היהודים לארץ ישראל. על פי עמדתו, מטרת שיבה זו היא לקדם את היהודים לקראת אמונה בישו לאחר מלחמת גוג ומגוג. לפיכך החל לעסוק בנאומיו שיבת היהודים לארץ ישראל.
בשנים 1888-1889 סייר בלקסטון בארץ ישראל יחד עם בתו, פלורה. הוא התרשם שהארץ שוממה ובמקביל התרשם ממושבות העלייה הראשונה שהחלו להתפתח. הוא ראה בכך אישוש לתפיסתו ולחישוביו לפיו הרגע להשבת העם היהודי לארצו הגיע. במקביל ביטא דאגה לגורלם של יהודי רוסיה, שסבלו מפוגרומים (שכונו "הסופות בנגב"). ב-24-25 בנובמבר 1890 כינס בשיקגו ועידה בין-דתית לחשיבה על עתיד העם היהודי.
לאחר הוועידה, ב-1891, כתב בלקסטון עצומה שנועדה לעורר את ממשל ארצות הברית לפעולה אקטיבית על מנת להחזיר את היהודים לארץ ישראל, מתוך טיעונים של יחסים בינלאומיים ולא בלשון דתית או משיחית. על עצומת בלקסטון חתמו 431 אמריקאים בעלי עמדה, רובם פרוטסטנטים: ראשי ערים, מושלים, חברי קונגרס, אנשי דת בכירים, שופטים, עיתונאים, עורכים ומוציאים לאור של עיתונים חשובים ואנשי עסקים חשובים. העצומה הועברה לנשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון ב-5 במרץ 1891, אך השפעתה לגבי המדיניות האמריקאית הייתה זעומה. עם זאת, בקרב הציבור היהודי עוררה העצומה ויכוח ער: מספר אגודות חובבי ציון קדם-הרצליוניות קידמו אותה בברכה, בעוד אחרים, בעיקר רפורמים, סברו ששאיפות לאומיות מעין אלה עלולות דווקא לסכן את היהודים בארצות מושבם ולעורר גלי אנטישמיות.
בהמשך התוודע למאמציו של בנימין זאב הרצל להקמת בית לאומי ליהודים. הוא הביע התנגדות לרעיון ההתיישבות באוגנדה, ושלח להרצל ספר תנ"ך אישי בו סימן התייחסויות ספציפיות של הכתוב להתיישבות בארץ ישראל בלבד.
ב-1916, לבקשת נתן שטראוס ולואי ברנדייס, העביר שוב בלקסטון את העצומה לנשיא ארצות הברית דאז, וודרו וילסון. הדבר תרם לגיבוי שהעניק וילסון לראש ממשלת בריטניה, לויד ג'ורג', בפרסום הצהרת בלפור ב-1917.
בלקסטון מת ב-1935 ונקבר בגלנדייל, קליפורניה.
ב-1966, לרגל יובל ה-75 לעצומת בלקסטון, ארגנה אגודת הידידות אמריקה-ישראל אזכרות לזכרו של בלקסטון, והקרן הקיימת לישראל נטעה עצים לזכרו בהרי ירושלים.
גלריה בית גורדון-לונדון
הגלריה העירונית לאמנות בראשון לציון היא גלריה לאמנות בראשון לציון ששוכנת בבית גורדון - מלון לונדון, מבנה בן כ־120 שנה, שעבר שימור. בגלריה מוצגות יצירות של אמנים ישראליים בתחומי הציור, פיסול, אמנות דיגיטלית ועוד.
היסטוריה
הגלריה העירונית לאמנות הוקמה בשנת 2007. אפי גן היא מנהלת ואוצרת הגלריה החל משנת 2007. הגלריה פועלת בתמיכת משרד התרבות והספורט ועיריית ראשון לציון.
תערוכות
בגלריה חמישה חללי תצוגה - החלל המרכזי וארבעה חדרים שמציגים תערוכות מתחלפות לאורך השנה. מדי רבעון נפתחות בגלריה מספר תערוכות יחיד המוצגות במקביל. בין האמנים שהציגו תערוכות יחיד בגלריה בשנים האחרונות נמנים דב אור-נר, גרי גולדשטיין, דוד וקשטיין, גדעון גכטמן, רני ששון, יוכי שרם, ברכה ביינ' ונידה גיא. מדי שנה במסגרת כנס השפה מתקיימת בגלריה תערוכה קבוצתית המקשרת בין עשייה אמנותית עכשווית לשפה העברית. התערוכה מלווה את כנס השפה העברית "לשון ראשון". בין האמנים שהציגו תערוכות קבוצתיות בגלריה בשנים האחרונות נמנים יאיר לוי, נאוה הראל-שושני, מיכל בלייר, ניצן מינץ, דפנה שלום, צילה פרידמן, מיכאל בן אבו.
פעילויות ופרויקטים
בגלריה מתקיימים אירועי תרבות כגון הרצאות, סיורים והדרכות לקבוצות. סדרת 'שיחות מכווצות על אמנות' כוללת דיאלוג עם הקהל. הגלריה שותפה בפרויקטי אמנות שונים בראשון לציון כגון שילוב פיסול במרחב העירוני, הקמת בית אמנים, הקמת גלריה פתוחה לאמנות וסביבה, הערכת פסטיבלים בינלאומיים לפיסול באבן ועוד.
דונבנט
דונבנט (באנגלית: Dunavant) הוא שטח גלילי במדינת קנזס שבארצות הברית.
היסטוריה
בשנת 1888 הוקם בית דואר בדונבנט, והוא המשיך לפעול עד שנסגר בשנת 1932.
ב-1910, מנתה אוכלוסיית דונבנט 85 אנשים. ב-1912 פעלו בדונבנט משרד דואר ומשרד טלגרף. העיר שכנה על כביש גישה שיצא מהכביש הראשי של מיזורי באותה התקופה.
הקרב על היקורי פוינט
הקרב על היקורי פוינט החל ב-13 בספטמבר 1856, והסתיים יום לאחר מכן, ב-14 בספטמבר של אותה השנה. ב-13 בספטמבר, ג'יימס הנרי ליין, מנהיג ארגון ה-Free Stater של קנזס, החל במצור על קבוצת "בריוני הגבול" בהיקורי פוינט - שהייתה התיישבות שתמכה בעבדות. לפני כן, קבוצת "בריוני הגבול" תקפה את העיירה Valley Falls, שנקראה אז Grasshopper Falls. בין תומכי קבוצת "בריוני הגבול" נמנו גם 40 חברים מדרום קרולינה.
כוח של מתנגדי עבדות תקף, אך נהדף. הכוח שלח לעיר לורנס בקשה להבאת כוחות תגבור כדי לסייע במאבקם, וזה הגיע לזירת הקרב יום אחד מאוחר יותר. בקרב החדש נפצעו ארבעה תומכי עבדות, חמישה מתנגדים לה, ותומך עבדות אחד נפצע. כמאה מתנגדי עבדות נכלאו על ידי הכוחות המזוינים של ארצות הברית לאחר הקרב, וזאת בעקבות הצהרתו של מושל טריטוריית קנזס דאז ג'ון גירי, שביקש לנצור את האש בטריטוריה. מתנגדי העבדות טענו כי הם פעלו מתוך הגנה עצמית, ואלה שוחררו.
סמן היסטורי של קנזס לקרב היקורי פוינט ניצב במרחק של כ-800 מטרים משם, על כביש 59 של ארצות הברית.
החווה שנולד בה ג'ון סטיוארט קארי
בקרבת מקום, 402.33 מטרים בלבד מהקרב על היקורי פוינט, נמצאת החווה בה נולד הצייר ג'ון סטיוארט קארי. בית החווה הועבר לאוסקלוסה ויש תוכניות להפוך אותו למוזיאון.
מאוחר יותר בחייו, ג'ון סטיוארט קארי התפרסם בזכות ציורו של הבולשן ג'ון בראון בקפיטול של מדינת קנזס, וגם בזכות ציורו "חוק מול שלטון האספסוף" במשרד המשפטים בוושינגטון הבירה, שבו שופט בגלימות שחורות מגן איש מאספסוף רצחני.
גאוגרפיה
דונבנט ממוקמת כ-90 קילומטרים צפונית-מערבית לקנזס סיטי שבמזרח מדינת קנזס. גובהה הוא 352 מטרים.
אולפנת מעלה לבונה
אולפנת מעלה לבונה היא אולפנה לבנות המבוססת על רוח תורת החסידות ותורתו של הרב יצחק גינזבורג. האולפנה שוכנת ביישוב מעלה לבונה שבחבל בנימין.
אלויס קונק
אלויס קונק (בצרפתית: Aloÿs Kunc; 1 בינואר 1832 – 7 במרץ 1895) היה מלחין, נגן עוגב, מנצח ומוזיקולוג צרפתי.
אולפנת מעלה לבונה
היסטוריה ומאפיינים
האולפנה נוסדה בשנת 1996 על ידי הרב גדי בן זמרה ואשתו נורית, תושבי היישוב מעלה לבונה.
אלויס קונק
קורות חייו
אלויס מארטן קונק (Aloÿs Martin Cunq) נולד בסנטגאבל, במחוז גארון עילית. בנעוריו למד בסמינר בטולוז וסיים בשנת 1849 תואר ראשון בשפה וספרות צרפתית. אחר כך למד נגינה בעוגב בלומבה (Lombez). בסביבות שנת 1850 שינה את כתיב שם המשפחה מ-Cunq ל-Kunc. בשנת 1852 התמנה לנגן העוגב הראשי וב-1857 האחראי על המוזיקה בקתדרלת אוש (Auch) במחוז ז'ר. שם הכיר את פרנסואז אנרייט מרי דרז'ן (Henriette Dargein), נגנית עוגב ומורה לפסנתר מאוש, שהפכה לאשתו. דרז'ן הייתה בוגרת הקונסרבטואר של פריז, בו למדה פסנתר אצל לואיז פארנק (Farrenc) ועוגב אצל סזר פרנק.
אולפנת מעלה לבונה
היסטוריה ומאפיינים
האולפנה מתאפיינת בצורת הלימוד ברוח היהודית בלימוד המדע, חינוך ויצירה. שיטה זה נעשית בהתאם להשקפתו של הראי"ה קוק ובהתאם לרוח תורת החסידות. זהו שילוב ייחודי בציונות הדתית.
בתורת החסידות ניתן דגש על חסידות ברסלב וחב"ד ובפרט תורת הנפש של הרב יצחק גינזבורג.
אלויס קונק
קורות חייו
קונק התיישב סופית בטולוז וניגן בעוגב במספר כנסיות בעיר, ביניהן כנסיית סנט אובן (1863), אחר כך כנסיית ז'זו (du Gésu) וב-1870 התמנה לקפלמייסטר של הקתדרלה של סנט אטיין ואחר כך גם לפרופסור בקונסרבטואר למוזיקה בסנט אטיין
עם תלמידיו נמנו אנרי בוסה ופול וידל.
אולפנת מעלה לבונה
היסטוריה ומאפיינים
באולפנה תוכנית הלימודים המכשירה את הבנות לבחינות הבגרות העיוניות בכל המקצועות. המגמות הנלמדות הן: ביולוגיה- 5 יח"ל, ארץ ישראל - 5 יח"ל, תקשורת - 5 יח"ל, תיאטרון- 5 יח"ל, חקלאות- 5 יח"ל, היסטוריה מורחב - 5 יח"ל, חסידות- 4 יח"ל ומוט"ב - 3 יח"ל.
באולפנה ישנן תוכניות לימוד נוספות בדמות קורס מבוא לפסיכולוגיה בשיתוף עם אוניברסיטת אריאל. דבר נוסף הקיים באולפנה הוא 'בית מדרש' המונחה ומודרך על ידי הרב ישראל אריאל.
אלויס קונק
קורות חייו
מנישואיו לאנרייט דרז'ן נולדו לו 12 ילדים. חלקם נעשו גם הם מוזיקאים מכובדים: פייר קונק היה מלחין וקפלמייסטר בכנסיית סן-סולפיס בפריז, אמה קונק, חתן פרס רומא בשנת 1902 והיה למשך 30 שנה מנהל הקונסרבטואר בטולוז; קאמי קונק היה מנצח בבתי האופרה באלג'יר, בניס ובטולון, גם חלק מבנותיו הצטיינו במוזיקה - ז'רמן ומארי היו מורות לעוגב בעיר אוש, מארי-אנטואנט הייתה מורה לפיתוח קול, וקתרין וססיל היו מורות לפסנתר.