cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלקטרורטינוגרפיה
אופן ביצוע הבדיקה
הבדיקה עצמה כוללת רישום של שינויי הפוטנציאל החשמלי ברשתית העין כתוצאה מגירוי האור. ניתן לאבחן מחלות שונות ברשתית העין באמצעות בדיקה זו, על ידי בחינת שינויים בדפוסי התגובה הרגילים של הרשתית. במהלך הבדיקה בתצורת Monopolar configuration מניחים אלקטרודה אחת על הקרנית ואחת על העור (לחי או עפעף) או בתצורת Bipolar configuration ששתי האלקטרודות על העין. ברוב המקרים שמים את המטופל בחדר חשוך לתקופת התאקלמות (adaptation) לחושך. הבדיקה עצמה היא חשיפת המטופל להבזקים של אור.
סוג אחד של בדיקת אלקטרורטינוגרפיה נקרא Full field ERG (לרוב ידוע בשם Ganzfeld) ומשמש בעיקר עבור בדיקת תפקוד כלל הרשתית, לצורך אבחון מחלות רשתית ניווניות תורשתיות, עיוורון לילה, צמצום שדה ראייה או הערכת תפקוד הרשתית לפני ניתוחים מורכבים.
הבדיקה מתבצעת באמצעות חשיפת המטופל להבזקי אור בתנאי תאורה באמצעות האלקטרורטינוגרם, ולאחר מכן רישום בתנאי חושך. האלקטרודה מאפשרת לרופא למדוד את התגובה החשמלית של הרשתית לאור. התגובות המתקבלות בסביבה מוארת מגיעות בעיקר מאזורי ה-cones (תאי מדוך) ברשתית האחראיים על ראיית יום, ואילו התגובות המגיעות בסביבה חשוכה מגיעות מאזורי ה־rods (תאי קנה) ברשתית האחראיים על ראיית לילה. המידע מן האלקטרודות מועבר למגבר, משם למעבד אשר מפענח את המידע כפונקציה של מתח וזמן, ואז מועבר להצגה במוניטור. גלי ה־a הם חיוביים ומייצגים את הסטייה השלילית הראשונית של הבזק האור. הם מיוצרים על ידי הפוטורצפטורים בלבד ובודקים את תגובת ה־rods וה־cones. גלי ה־b שמגיעים מיד לאחר מכן, מיוצרים על ידי הפוטורצפטורים, תאי ה־bipollar ותאי ה־muller. הם מיצגים סטייה חיובית והאמפליטודה שלהם מייצגת את יכולת הסתגלות העין לאור. ה-Ops-oscillatory potentials מייצגים את פעילות התאים האמקריניים שעובדים במקביל לתאים הבי-פולאריים ולתאי הגנגליון, וה-Photopic Negative Response שקשור לתאי הגנגליון ולתאים האמקריניים. בנוסף קיימים, גלי c הקשורים לשכבת ה-ERP וגלי d הקשורים ל-off bipolar cell.
סוג נוסף של בדיקה נקרא Multifocal ERG בדיקה זו תתבצע באמצעות גירויי אור מהבהבים בקצב גבוה, ותשמש לבדיקה של הרשתית המרכזית (mucula), לצורך אבחון של גלאוקומה, פגיעה ממוקדת מקולרית או נזקי שימוש מתרופות.
הבדיקה אינה מסוכנת אך במקרים נדירים תיתכן שריטה של הקרנית עקב הבדיקה, בה ניתן לטפל בקלות יחסית.
כיוון שנשימה, פעילות הלב, ותנועת השרירים גם פועלים על בסיס זרם/מתח חשמלי, הם יוצרים רעש על הבדיקה. רעש זה הוא אקראי, וכאשר עושים הרצות רבות של הבדיקה, והמעבד מחשב ממוצע, אז הרעש מתבטל, ונותרים הגלים המובהקים המאפיינים את הבדיקה.
הבחנה בין פגיעה בראיית לילה לעומת פגיעה בראיית יום
את בדיקת האלקטרורטינוגרפיה מתחילים בסביבה חשוכה, ומגבירים את האור בהדרגתיות עד הגעה לדרגת תאורה חזקה. כך ניתן לבדוק הן את תגובת תאי הקנה והן את תגובת תאי המדוך.
אבחנות
אלקטרורטינוגרפיה משמשת לאבחון מחלות שונות ברשתית, תורשתיות או נרכשות, ביניהן:
הגוף הבינלאומי האחראי על שימוש קליני וקביעת תקנות לבדיקות ה-ERG נקרא ISCEV –.
שימושים נוספים לבדיקה
כמו כן, בדיקת האלקטרורטינוגרפיה משמשת ככלי אבחון בפסיכיאטריה :
חיל הז'נדרמים המיוחד של רוסיה
חיל הז'נדרמים המיוחד או גיס הז'נדרמים הנפרד (ברוסית: Отдельный корпус жандармов) היה משטרה פוליטית של האימפריה הרוסית שעסקה בהוצאה לפועל של צווי משפט, רדיפת עריקים, מאבק במהומות ופיזורם, מעצר פושעים מסוכנים וסיוע למשטרות מקומיות בעת הצורך.
בהתאם להנחיות משנת 1871 חקירת פשעים נגד המדינה היו באחריות בלעדית של החיל. אם במהלך החקירה התגלו פשעים נוספים, הם היו מועברים למשטרה. בהקמתו החיל היה חלק מצבא האימפריה הרוסית ובהמשך הוכפף למשרד הפנים. נכון לשנת 1892 בחיל שירתו כ-15 אלף חיילים וקצינים.
היסטוריה
עוד בתקופתו של פיוטר הגדול היה נהוג שהצבא זוכה לסיוע של כוחות המשטרה באמצעות פרשים. מספר הפרשים המסייעים היה משתנה בהתאם לצורך והיה נפוץ במיוחד במוסקבה ובסנקט פטרבורג. לצורך הסדרת הנושא, ב-1 בפברואר 1817 הוקמו קבוצות ז'נדרמים בסנקט פטרבורג, מוסקבה, ערים שהיו מרכזי המחוזות (גוברניות) ובשלושה ערי נמל: אודסה, פאודוסיה וטגנרוג. בהמשך השנים הוקמו קבוצות בערים נוספות.
קציני הז'נדרמים באו לרוב מקרב הצבא. מכיוון שקידום קצינים בחיל היה מהיר יותר, על כל מקום פנוי היו מספר מועמדים מקציני צבא. ב-26 ביוני 1826 הוקם משרד ראש הז'נדרמים כאשר הרוזן אלכסנדר בנקנדורף מהמחלקה השלישית של הקיסר היה לראשו, ב-1871 החיל קיבל סמכות לחקור תיקים פליליים ופוליטיים והפך בפועל למשטרה פוליטית.
מבנה החיל
נכון לשנת 1913, מבנה החיל היה כדלקמן:
אסון סברדלובסק (1950)
אסון LI-2 בסברדלובסק היה תאונה בטיסת מטוס של חיל האוויר הסובייטי ובו שחקני קבוצת הוקי קרח של החיל, וו"ס מוסקבה, שטסו למשחק ליגה שהיה צריך להתקיים בצ'ליאבינסק. על המטוס היו 11 ספורטאים. בנוסף היו על סיפון המטוס אנשי הצוות, רופא הקבוצה, ואיש מינהלה. לפי חלק מהמקורות התאונה התרחשה ב-7 בינואר.
בהתרסקות נהרגו כל אנשי הצוות והנוסעים. הכוכב הגדול של הקבוצה, וסבולוד בוברוב, איחר לטיסה ולכן ניצל.
אמצעי התקשורת הסובייטים לא דיווחו כלל על התאונה. לקבוצת ההוקי של חיל האוויר הועברו שחקנים מקבוצות אחרות והיא הצליחה להגיע בסוף העונה למקום הרביעי. בהמשך היא זכתה באליפות ברית המועצות שלוש פעמים ברציפות.
קומי צאי
קוּמִי צְאִי הוא שיר אהבה של המשורר חיים נחמן ביאליק. התחבר בתרס"ה 1905. כמו רוב שירי ביאליק, נכתב השיר בהגייה אשכנזית.
הולחן בלחן עממי והושר על ידי הפרברים, ואחר הולחן על ידי נעמי שמר, ועובד על ידי גיל אלדמע ובין מבצעי לחנה הזמרים: יהורם גאון., דודו זכאי, אודהליה ברלין, דקלון ויוני נמרי.
האני השר בגוף ראשון יחיד, קורא לאהובתו ומתאר עלילה אפשרית של טיול עד מפגש עמו בחיק הטבע בעונת האביב. הלשון השירית רצופה בהרמזים לפסוקי התנ"ך, בהם ספר בראשית ושיר השירים, כמו גם הרמזים אל פסוקים בשירתו שלו.
הנס גלובקה
הנס גלובקה (בגרמנית: Globke Hans; 10 בספטמבר 1898 – 13 בפברואר 1973) היה משפטן ופקיד במשרד הפנים של הרייך השלישי ופקיד בכיר בממשלת מערב גרמניה בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
גלובקה שירת ברפובליקה הוויימרית, וב-1929 מונה ליועץ לענייני מנהל של משרד הפנים הפרוסי. גלובקה לא היה חבר במפלגה הנאצית, אולם סייע לה. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 סייע בחקיקת חוקי החירום שהעניקו להיטלר סמכויות רודניות בלתי מוגבלות. בין החוקים שהיה שותף לכתיבתם היה החוק מיום 10 ביולי 1932, המפזר את ממשלת פרוסיה בראשות הסוציאל-דמוקרט אוטו בראון. בשנת 1936 כתב עם וילהלם שטוקרט ועם ברנהארד לוזנר את ה'פרשנות לחקיקת הרייך בענייני גזע' שמבוסס על השיתוף של 'העם הגרמני ההומוגני מבחינה גזעית, והקשור בקשרי דם. בפרשנותו הבהיר כי 'בעלי דם זר' – כלומר, בעיקר יהודים – יהיו מנועים אוטומטית מקבלת אזרחות הרייך, ומכהונה במשרת ציבור כלשהי. גלובקה הגה את הרעיון לחייב את כול יהודי גרמניה להוסיף לשמם את השמות 'ישראל' לגבר ו'שרה' לאישה.
במסגרת הרייך תפקידו עזר בניסוח חוקי נירנברג וקבע קווים מנחים ל'גרמניזציה' של העמים הנכבשים באזורי הכיבוש. כמו כן סייע לממשלה הפשיסטית של סלובקיה לנסח את החוקים הנוגעים ליהודים.
אחרי המלחמה
גלובקה נהנה ממעמד יוקרתי בגרמניה שאחרי המלחמה. ב-1953 מונה גלובקה למנהל כללי של משרד ראש-הממשלה (הקנצלריה) ולראש אגף כוח-אדם, את תפקידיו אלו מילא עד שנת 1962. הקאנצלר קונראד אדנאואר העניק לגלובקה את חסותו ומנע את התפטרותו בעקבות ביקורת שנשמעה לכיוונו ממזרח גרמניה. לפני פרישתו, העניק אדנאואר אות הצטיינות לגלובקה. עם זאת במזרח גרמניה, ראו בגלובקה פושע ומסמך שחובר שם נקרא: "גלובקה - הביורוקרט של המוות". המסמך מוכיח את הקשר של גלובקה לחקיקה הנאצית. בעקבות זאת בית משפט העליון של מזרח גרמניה גזר עליו מאסר עולם. בשנת 1961 בימי משפט אייכמן בישראל, סוכנות הביון של מערב גרמניה פעלה להצניע את קשריו של גלובקה עם אייכמן.
פריץ באואר ששימש כתובע הכללי של מדינת הסן, זימן את גלובקה וגבה ממנו עדות על חלקו בניסוח החוקים. גלובקה טען להגנתו, כי סייע בכתיבת החוקים במטרה לרכך את החוקים שניסו לחוקק הנאצים. לבסוף, החליטו משרדי המשפטים של המדינות הסן ונורדריין וסטפאליה על העברת תיק החקירה של גלובקה לתובע הכללי בבון. לאחר שהועבר התיק לבון, החליט התובע הכללי שם על סגירת התיק והפסקת החקירה בעניין.
בשנת 1963 בעקבות הביקורת הציבורית וגזר הדין שניתן כנגדו במזרח גרמניה, עזב גלובקה את תפקידיו הציבוריים והיגר לשווייץ.
אפרים משה פינר
אפרים משה פִּינֶר (בכתיב ארכאי: פיננער, בגרמנית: pinner; ה'תקס"ג – ה'תר"ם), היה מלומד יהודי אורתודוקסי במערב אירופה שעסק בתרגום עברי-גרמני, ובחקר תולדות היהדות. התפרסם בשל ניסיונו לתרגם את התלמוד לגרמנית, והביקורת שספג בעקבות כך.
ביוגרפיה
נולד בעיר פינה שבמחוז פוזנן שבמערב פרוסיה לאלכסנדר זיסקינד, בן משפחתו של רבי יוסף לנדא מפוזנא. בצעירותו היה מתלמידי רבי יעקב לורברבוים, וככל הנראה למד גם אצל רבי עקיבא איגר. לאחר לימודיו פנה ללימודים אקדמיים וקיבל תואר דוקטור, והחל לעסוק בתרגום התלמוד. דרבון למלאכתו שאב מהזמנתו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה, שניסה להכיר את הדת היהודית ולגרום להתבוללות היהודים ברוסיה, והציע פרס כספי בסך 100,000 רובל עבור תרגום התלמוד לצרפתית. ניקולאי הזמין 100 עותקים מהחיבור, ופינר אף הקדיש את החיבור לכבודו.
ב-1845 ניסה פינר לייסד הוצאה לאור של כתבי יד יהודיים עתיקים, ופרסם באודסה פמפלט על תוכניתו תחת הכותרת "פראספעקטוס דער אדעסאער געזעלשאפט פיר געשיכטע אונד אלטערטוס געהערענדען העלטעטסטען העברעאישען אונד רבינישען מאנוסקריפטע" בו הדפיס דוגמאות של כתבי יד מכתבי הקודש בניקוד משונה, אותם מצא אברהם פירקוביץ בחצי האי קרים.
בין השנים תרכ"א – תר"ל הדפיס פינר בברלין, ספר בשם "כתבי קודש" ובו רשימה ביבליוגרפית של כתבי יד וספרים שהיו בבעלותו של פינר, וכן רשימה של אישים, רבנים, קברים ומצבות שונות, ופרטים אודותיהם. הספר הודפס ללא דף שער, ובתוכן חלקי בלבד.
כמו-כן תרגם בשנת תרכ"ו תפילה שחוברה על ידי רבי דוד פרנקל לניצחונו של פרידריך הגדול מלך פרוסיה במלחמת שבע השנים.
על אף האוריינטציה המשכילית של חיבוריו, השתייך פינר ליהדות האורתודוקסית-חרדית. הוא נחשב לתלמיד חכם ומקורב לרבנים חשובים, והיה מדקדק במצוות ונהג כירא שמים – מה שלא הציל את תרגומו מביקורת חריפה.
התרגום לתלמוד
בשנת תקצ"א הוציא פינר לאור את הכרך הראשון של תרגומו, על מסכת ברכות. פינר תרגם קטעים נבחרים מתוך שני התלמודים (בבלי וירושלמי), והציב אותם בשפה הארמית המקורית ובתרגום לגרמנית בשני עמודות מקבילות, ובתוספת הערות וביאורים בגרמנית. פינר גם כתב מבוא עברי וגרמני ובו רקע לגמרא ומחקר על זהות מחברי המדרשים השונים.
התלמוד עצמו הודפס בסגנון המהדורות הנפוצות. עם פירושי רש"י, ותוספות, והגהותיהם של רבי מרדכי יפה, רבי ישעיה פיק ברלין, רבי אליהו מווילנה, רבי יחזקאל לנדא, רבי בצלאל רנשבורג, ורבי עקיבא איגר, וכן פירושי הרא"ש, המהרש"ל, המהרש"א ופירוש המשניות לרמב"ם. ובתוספת פיסוק וניקוד.
מטרותיו של פינר היו הגנה על התלמוד שהואשם במאות השנים האחרונות באירופה בהאשמות חמורות מצד אנטישמים שונים, וכן רצון לגרום לנגישות לתלמוד עבור היהודים דוברי הגרמנית.
פינר יצא למסע לצורך גיוס הסכמות; בפרנקפורט דמיין קיבל את הסכמת רבי שלמה זלמן טריר, רבי יהודה לייב קרלבורג, רבי אשר ולרשטיין מקרלסרוהה בנו של רבי אריה לייב גינצבורג, רבי מנחם עמנואל דייץ, רבי שמואל חיים, רבי משה קוניץ, יצחק בר לוינזון.
בחורף ה'תקצ"ה, הגיע פינר לפרשבורג, ולאחר שהצהיר בפני רבי משה סופר כי רבי נתן מרקוס אדלר משתתף בעריכת התרגום, קיבל את הסכמתו של הרב סופר שנחשב לבעל סמכות עצומה בעולם הרבני והיהודי. לאחר זמן קצר חזר בו החתם סופר מהסכמתו לאחר שמספר רבנים העירו את תשומת לבו על המכשולות העשויים להגרם מכך, ולאחר שבירור אצל רבי נתן אדלר העלה כי הוא אינו משתתף בעריכת התרגום, ביקש מפינר שיחזיר לי את הסכמתו, אך זה סירב. חרטתו של רבי משה מהסכמתו, התפרסמה לאחר שפינר ביקש מוועד קהילת המבורג שירכוש מנוי לתרגומו, ואחד מבני הקהילה שלח מכתב לבעל החתם סופר. בתגובתו, ביקש רבי משה לפרסם את חזרתו ממתן ההסכמה ולהדפיס את מכתבו בהמבורג, אולם מחשש פגיעה בתרבות הגרמנית נמנעו רבני העיר מהדפסת המכתב והסתפקו בפרסום תוכנו מפה לאוזן. מאוחר יותר פרסם מכתב גלוי:
על אף חזרתו של רבי משה סופר מהסכמתו, התעלם פינר מעובדה זו, ובחוברת לדוגמה שהדפיס כמחצית השנה לאחר מכן הדגיש את ההסכמה שקיבל מאת רבה של פרשבורג, אך לבסוף, השמיט את ההסכמה בעקבות התנגדותו הנחרצת.
Little Tot
"Little Tot" הוא שיר של הזמרת השוודית דוטר. השיר הופיע במלודיפסטיבלן 2021 בחצי גמר השני ועלה לגמר שהתקיים ב-13 במרץ 2021. השיר סיים במקום הרביעי, וקיבל 105 נקודות, נקודה אחת הבדל מהמקום השלישי, "In the Middle" של The Mamas.
יעקב המבורגר
רבי יעקב (יאקב) המבורגר (נפטר בט"ו בחשוון ה'תקי"ד, 1753) היה ראש בית הדין בפראג ומחבר הספר קול קול יעקב.
ביוגרפיה
נולד בהמבורג למרדכי, וכיהן מעל לשלשים שנה כראב"ד פראג. נפטר בפראג בט"ו בחשון תקי"ד (12 בנובמבר 1753).
ספרו "קול קול יעקב", חידושים על הש"ס, ליקוטים על השולחן ערוך וחידושים על סדר פרשיות התורה, נדפס בפראג בשנת תקס"ב 1802, עם הערות מבעל הנודע ביהודה. הובא לדפוס על ידי אפרים ליב ודוד כ"ץ טעבלש מפראג, נכדי המחבר. חידושיו מובאים הרבה בספרי האחרונים, ביניהם בילקוט הגרשוני ובצל"ח. הספד שכתב על אביו ומשפחתו הודפס בשנת תר"י בשם "קול נהי".
היפוקואון
היפוקואון, (ביוונית: Ἱπποκόων) הוא שמן של כמה דמויות מהמיתולוגיה היוונית.
בקו (מותג)
בקו הוא מותג של חברה טורקית שהוקמה בשנת 1969 ומייצרת מקררים, תנורים ומוצרי אלקטרוניקה רבים. החברה בבעלות חברת ההחזקות "Koç Holding".
בשנת 2014 חתמה הקבוצה על חוזה חסות עם קבוצת הכדורגל ברצלונה.
מקור השם
שם החברה, שנשמר עד היום, הוא חיבור של האותיות הראשונות בשמות המייסדים.
תחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל
עבודות האחזקה והתפעול של התחנה מבוצעות בידי אנרגואטום, החברה הלאומית לאנרגיה אטומית של אוקראינה.
מיקום
תחנת הכוח הגרעינית של צ'רנוביל ממוקמת בחלק המזרחי של פולסייה האוקראינית-בלארוסית, בצפון אוקראינה, כ-11 ק"מ מהגבול עם בלארוס, על גדות נהר פריפיאט, הנשפך לדנייפר. מערבית משם שוכנת עיר הרפאים פריפיאט. 18 ק"מ דרום מזרח לתחנה שוכנת העיר הנטושה צ'רנוביל, כאשר קייב הבירה נמצאת 110 ק"מ דרומית משם.
מבנה תחנת הכוח הגרעינית
תחנת הכוח הגרעינית הורכבה משישה כורים גרעיניים:
היסטוריה
על פי החלטת מועצת השרים הסובייטית, מה-29 ביוני 1966 הוחלט על הקמת מערכת של תחנות כוח גרעיניות להגדלת כוח התפוקה של האנרגיה הגרעינית בברית המועצות. במהלך שנות ה-70 נבנו כמה כורים גרעיניים להפקת חשמל באזור צ'רנוביל.
באפריל 1986, במהלך ניסוי במערכות הקירור של כור מס' 4, התחמם הכור והתפוצץ לבסוף, גורם לאסון האקולוגי החמור ביותר במאה ה-20. שנים לאחר מכן נמשכו העבודות במתחם הגרעיני ולאורך שנות ה-90 ממשלת אוקראינה ביצעה עבודות שיקום. ב-2005 הועבר המתחם לאחריות המשרד האוקראיני לענייני הגנה אזרחית וחיסול תוצאות אסון צ'רנוביל.
מסביב לכור מס' 4 הוקם לאחר האסון מקלט מבטון על מנת שיקלוט את שאריות הנשורת הגרעינית. עם הזמן התבלה המקלט שזכה לשם "הסרקופג", ובשנת 2016 הסתיים מבצע הנדסי אדיר להנעתו של מבנה מגן אדיר ממדים בהיקף 257 מטרים, שאורכו 162 מטרים, גובהו 108 מטרים והוא שוקל 3,600 טון לכיסוי הכור ולהגנתו למאה השנים הבאות.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר 2022, כוחות רוסים תקפו כוחות אוקראינים סמוך לתחנת הכוח. באותו היום, השתלטו התוקפים על תחנת הכוח. ב-9 במרץ של אותה שנה, בשל הלוחמה באזור הכור, כבתה אספקת החשמל הסדירה לקירור הכורים, וגנרטור הגיבוי הופעל. באותו יום דיווחה הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית כי אבד הקשר עם מערכות ניטור הפסולת הגרעינית שבאתר.
תעלול או ממתק
תעלול או ממתק (באנגלית: "Trick or treat") הוא מסורת ליל כל הקדושים הנהוגה במספר מדינות ברחבי העולם. בליל כל הקדושים ילדים מחופשים עוברים בין בתים ומבקשים ממתקים על ידי שימוש בביטוי "תעלול או ממתק", כאשר "ממתק" כוונתו לבקש סוכריות, ובמספר תרבויות נהוג לתת כסף במקום, ו"תעלול" כוונתו איום לפגיעה בבעלי הבית או ביצוע ונדליזם ברכושם, כאשר לרוב מדובר באיום סרק. לרוב נהוג לבצע זאת בערב ה-31 באוקטובר, ובעלי בתים המעוניינים להשתתף במנהג נוהגים לקשט את חזית ביתם ולהשאיר אור דולק או ממתקים מחוץ לדלתם.
בסקוטלנד ובחלקים מבריטניה ומאירלנד המנהג מוכר עוד מהמאה ה-16, בדומה למסורת התחפושות, כאשר בתקופה זו היה נהוג לעבור בין בתים ולבקש אוכל בליל כל הקדושים. על אף היותן מזוהות עם המנהג זמן רב יותר, הביטוי "תעלול או ממתק" היה נפוץ תחילה במדינות אחרות, ביניהן ארצות הברית וקנדה, ורק מאוחר יותר בסקוטלנד ובאירלנד. באמריקה הצפונית הפך המנהג למסורת של ליל כל הקדושים החל משנות ה-20 של המאה ה-20.
בתחילת המאה ה-21 מתקיימת מסורת זו בעיקר בארצות הברית, בקנדה, באירלנד ובממלכה המאוחדת (אנגליה, ויילס, סקוטלנד וצפון אירלנד), וגם בקרב מיעוטים גדלים באירופה, באוסטרליה, בניו זילנד בהונג קונג וביפן.
ליל הקבצנים
ליל הקבצנים מתאר ביצוע "תעלול או ממתק" לפני ליל כל הקדושים. אירוע זה נוצר עקב חשש מביטחון הילדים הקטנים המשתתפים בפעילויות "תעלול או ממתק" ללא השגחה, ולכן הם משתתפים במנהג לפני ליל כל הקדושים, בתאריך הנקבע לפי היום בו מתרחש החג בכל שנה. ליל הקבצנים מתחיל לרוב לאחר שעות הלימודים בבתי הספר ומסתיים בשעות הערב.
טיסמנוס
טיסמנוס, (ביוונית: Τισαμενός) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנם של אורסטס והרמיוני.
טיסמנוס היה בנו של מלך ספרטה אורסטס ואשתו הרמיוני שהייתה גם בת דודתו. הוא ירש את כיסאות המלכות של ספרטה ארגוס ומיקנה. אולם ההרקלידים תחת הנהגתם של תמנוס, אוקסילאוס, קרספונטס, ואריסטודמוס, יצאו למלחמה נגדו. באחד הקרבות נגדם נהרג טיסמנוס וממלכתו חולקה.
כלכלת לבנון
כלכלת לבנון היא כלכלה מתפתחת. התמ"ג עומד על 88,250 מיליון דולר והתמ"ג לנפש עומד על 16,135 דולר. ההוצאות הממשלתיות הסתכמו ב-15.9 מיליארד דולר בשנת 2018, שהם 23% מהתמ"ג. לבנון היא המדינה השלישית בעולם בגובה החובות מבחינת היחס בין החוב לתוצר. כתוצאה מכך, תשלומי הריבית צרכו 48% מההכנסות הממשלתיות המקומיות בשנת 2016, ולכן הגבילו מאוד את יכולת הממשלה לבצע השקעות נחוצות בתשתיות. החל משנת 2020 התמודדה גם עם אינפלציה גבוהה מאוד. לאחר מלחמת לבנון השנייה הכלכלה הלבנונית התרחבה משמעותית והצמיחה הייתה בממוצע 9.1% בין 2007 ל 2010. לאחר 2011 הכלכלה המקומית הושפעה ממלחמת האזרחים בסוריה, וצמחה בממוצע שנתי של 1.7% בתקופת 2011–2016 וב-1.5% בשנת 2017. בשנת 2018 הוערך גודל התוצר בכ-54.1 מיליארד דולר. הכלכלה הלבנונית מכוונת שירות. בלבנון יש מסורת חזקה של לסה פר, כאשר חוקת המדינה קובעת כי "המערכת הכלכלית היא חופשית ומבטיחה יוזמה פרטית וזכות לרכוש פרטי". המגזרים הכלכליים העיקריים כוללים מוצרי מתכת, בנקאות, חקלאות, כימיקלים וציוד תחבורה. ענפי הצמיחה העיקריים כוללים בנקאות ותיירות. אין מגבלות על מט"ח או תנועת הון.
תיירות
ענף התיירות בלבנון היה חשוב מבחינה היסטורית לכלכלה המקומית ומהווה מקור הכנסה מרכזי. לפני מלחמת האזרחים בלבנון, ביירות נחשבה בעיני רבים כ"פריז של המזרח התיכון" שהובאה לעיתים קרובות כמוקד פיננסי ועסקי בו יוכלו המבקרים לחוות את התרבות, המטבח, ההיסטוריה הים תיכונית הלבנטית, ארכאולוגיה ואדריכלות של לבנון. מיישובים מתקופת האבן ועד הערי המדינה הפיניקיות, ממקדשים רומיים ועד למרחצאות חצובות בסלע, מטירות צלבניות ועד מסגדים ממלוכים וחמאם עות'מאני. בלבנון היסטוריה ארוכת שנים של תיירות תרבותית. ההתעניינות בתרבות הלבנטית הלבנונית עוררה בעקבות ביקוריהם של אוריינטליסטים, חוקרים ומשוררים אירופיים רבים, במיוחד אלפונס דה למרטין, ארנסט רנן וויקטור גוארין. לבנון מציעה שפע: מחורבות רומיות עתיקות, לטירות שמורות היטב, מערות גיר, כנסיות ומסגדים היסטוריים, חופים יפים השוכנים בים התיכון, מטבח לבנוני, חיי לילה, ודיסקוטקים, ועד אתרי סקי הרריים.
השקעה פרטית משמעותית נעשית כיום במודרניזציה והרחבת מגזר זה וחברות מלונות בינלאומיות חזרו ללבנון. קזינו דו ליבן, שהיווה באופן היסטורי יעד תיירותי מרכזי, נפתח מחדש בשנת 1996. אתר הסקי הגדול במדינה הורחב. ענף התיירות של לבנון מסתמך גם על מספרם הגדול של לבנונים החיים בחו"ל שחוזרים בקביעות למדינה בקיץ.
חקלאות
החקלאות של לבנון, המציעה קרקע פורייה וטרסות. עם זאת, פרקטיקות חקלאיות לא ראויות המובילות לשחיקת קרקע והידלדלות משאבי המים התת-קרקעיים, זיהום מים והשפעות בריאותיות כתוצאה משימוש לא הולם בחומרי הדברה ודישון. זיהום סביבתי כתוצאה מהשלכת פסולת שחיטה, וחוות בעלי חיים הם מהבעיות העיקריות של מגזר זה. החקלאות גם הולכת ופוחתת לטובת עיור, כמו במישור החוף ובחלקים מהבקעא. נראה כי מדיניות הממשלה מכוונת לגידול בזמינות ההשקיה במים (בעיקר בדרום) ובקרה על השימוש בחומרי הדברה, ללא השקעה או מעט תמריצים לטכניקות השקיה שמורות על מים וקרקע. המגזר הפרטי מנצל בהדרגה הזדמנויות חדשות אך קטנות המוצעות על ידי חקלאות אורגנית ותוצרת חקלאית בעלת ערך גבוה.
אנרגיה
לבנון דלה במקורות אנרגיה, על כן מבוסס משק האנרגיה שלה על מקורות חיצוניים. יבוא דלקים לתעשייה, לתחבורה ולייצור חשמל מהווה סעיף הוצאה נכבד במשק הלבנוני. אספקת החשמל איננה עונה על צורכי המדינה, ותחנות הכוח מיושנות הדורשות תחזוקה יקרה. המצב הביא לכך שטורקיה העניקה ללבנון תחנות כוח צפות העוגנות מול החוף הלבנוני ומסייעות רק במעט לספק את צריכת החשמל המקומית.
שחיתות
כלכלת לבנון סובלת מרמת שחיתות גבוהה – החל בניפוח בשכר הבכירים, דרך מינויי קרובים ועד ניפוח המנגנון הממשלתי. הבעיה האחרונה היא תוצאה של המשטר העדתי הנוהג בלבנון, המחייב מינוי נושאי משרות לתפקידים בכירים על פי מפתח עדתי (בהתאם לחוקת לבנון), ולאו דווקא על פי הכישורים.
התפיסה הציבורית סביב השחיתות והכלכלה מובילה לעיתים להתלקחותן של מחאות ומהומות.
המשבר הכלכלי בלבנון
על רקע בעיות כלכליות מתמשכות, בשנת 2019 פרצו מחאות בלבנון לאחר שהממשלה החליטה להטיל מיסים על בנזין, טבק ושיחות טלפון מקוונות (למשל שיחות קוליות באפליקציית וואטסאפ). בעקבות המחאות, הכריזה הממשלה על מצב חירום, ביטול המיסים החדשים, ורפורמות של צמצום תקציב מהוצאות הממשלה והבנקים. הצעדים לא הרגיעו את המחאות, והן הובילו להתפטרותו של ראש ממשלת לבנון סעד אל חרירי, כאשר במשך מספר שנים לאחר מכן לבנון הייתה מצויה במשבר פוליטי חמור ובחוסר יכולת להקים ממשלה.
עם התפרצות נגיף הקורונה בלבנון נעצרו ההפגנות אך המצב הכלכלי המשיך להתדרדר. תוך שנה עלתה האינפלציה בלמעלה מ-60% והלירה הלבנונית איבדה שני שלישים מערכה. חוסר אמון האזרחים במטבע הוביל להיקף רחב של עסקאות בדולרים, ותופעה זו הובילה בתורה להגבלה מצד הבנקים על משיכת כסף. במקביל מחירים של מוצרים בסיסיים כמו אורז וקמח התייקרו בכ-80%, ומצד שני מאות אלפי משפחות נמצאות ללא הכנסה וללא קבלת סיוע מהמדינה. חזבאללה ניסה לעודד חוסר אמון במערכת הכלכלית-פוליטית הנוכחית כדי לנסות להגביר את השפעתו על כלכלת לבנון.
באוגוסט 2020 אירע הפיצוץ בנמל ביירות, שהרס חלקים נרחבים מביירות וגרם לנזק רב והחריף את המשבר הכלכלי. לבנון פנתה לקבל סיוע מהעולם אך הבנק העולמי התנה את הסיוע בפתירת הפלונטר הפוליטי, מה שעיכב סיוע כלכלי ללבנון.
המשבר הוחמר בעקבות הסנקציות האמריקניות נגד ממשלת סוריה וחזבאללה בשל היותן נתמכות על ידי איראן.
המשבר הכלכלי בלבנון הדרדר ו80% מתושבי המדינה נמצאו מתחת לקו העוני, והאינפלציה הגיעה ל-215 אחוזים לירה לבנונית איבדה 85% מערכה, שיעור האבטלה עמד על 40%. האינפלציה הגבוהה אילצה רבים להציג מחירים בדולר אמריקאי במקום בלירה במקום להחליף את המחירים בתדירות גבוהה.
בנוסף קרן המטבע העולמית פרסמה שכלכלת לבנון התכווצה ב-22% בשנת 2020 לאחר שבשנתיים לפני כן כלכלת המדינה התכווצה בכ-10%.
ב-7 באפריל לבנון קיבלה סיוע מקרן המטבע קרן המטבע העולמי על סך 3 מיליארד דולר.
עם התפרצות נגיף הקורונה בלבנון נעצרו ההפגנות אך המצב הכלכלי המשיך להתדרדר. תוך שנה עלתה האינפלציה בלמעלה מ-60% והלירה הלבנונית איבדה שני שלישים מערכה. חוסר אמון האזרחים במטבע הוביל להיקף רחב של עסקאות בדולרים, ותופעה זו הובילה בתורה להגבלה מצד הבנקים על משיכת כסף. במקביל מחירים של מוצרים בסיסיים כמו אורז וקמח התייקרו בכ-80%, ומצד שני מאות אלפי משפחות נמצאות ללא הכנסה וללא קבלת סיוע מהמדינה. חזבאללה מנסה לעודד חוסר אמון במערכת הכלכלית-פוליטית הנוכחית כדי לנסות להגביר את השפעתו על כלכלת לבנון. במאי 2022 סגן ראש ממשלת לבנון הודיע כי המדינה על סף פשיטת רגל וכי לא תהייה מסוגלת לשלם את חובותיה.
בינואר 2023 המשבר העמיק עוד יותר כאשר הבנקים אסרו על משיכות כספים, בעקבות נפילה המטבע המקומי כאשר הלירה הלבנונית נסחרה ב-80,000 דולרים, לאחר שרק ימים קודם נסחרה ב-70 אלף דולרים. מאז תחילת המשבר המטבע איבד כמעט 100% מערכו.
מרפסת ברוהל
מרפסת ברוהל (בגרמנית: Brühlsche Terrasse) היא טיילת מפורסמת בדרזדן, הצופה על נהר אלבה ומכונה "המרפסת של אירופה". משמשת אתר להליכה, למנוחה ולבילוי לתושבי העיר ולתיירים הרבים הפוקדים אותה.
היסטוריה
בתחילה הייתה המרפסת חלק מחומת המגן של העיר. החומה נבנתה ב-1546 בתקופת המלחמה השמלקלדית. ב-1737 בנה שם אוגוסט השני מלך סקסוניה, ארמון וספרייה אותם מסר ב-1747 לרוזן היינריך פון ברוהל כאות הוקרה על כך שהכניס שיטות חדשות לשיפור גביית המיסים.
סונומה (מחוז)
סונומה (באנגלית: Sonoma) הוא מחוז בחופה הצפוני של קליפורניה, ארצות הברית. אוכלוסיית המחוז (נכון ל-2010) עומדת על 483,878 תושבים ובירת המחוז היא העיר סנטה רוזה.
במחוז מספר רב של כרמים והוא המחוז ה-32 בהיקף החקלאות שבו, בנוסף המחוז מהווה מרכז תיירותי חשוב, עם יותר מ-7.4 מיליון תיירים בשנה.
החקלאות במחוז מתייחדת בהיותה מונוקולטורית, ברובה ענבים ומרעה.
היסטוריה
האזור היה מיושב בשבטים אנדיאניים החל מהאלף השמיני לפנה"ס. מגלי ארצות אירופאיים הגיעו לאזור לראשונה במהלך המאה ה-16. הראשון שבהם היה חואן רודריגס קבריו, שתבע את האזור (עד לנהר רוסיאן) בשנת 1542 עבור האימפריה הספרדית. תביעה זו חזרה ונשנתה בידי סבסטיאן ויסקאינו בשנת 1602.
ממלכת אנגליה, ביוני 1579 במהלך מסעה של הגולדן היינד תחת פיקודו של סר פרנסיס דרייק, תבעה אף היא בעלות על השטח. גם בעיניי האימפריה הרוסית היה האזור תחת חסותה, אחרי שמשלחת רוסית-אמריקנית ייסדה את עיר-הנמל פורט רוס (Форт-Росс) באזור בשנת 1812, ונוכחות רוסית התקיימה באזור עד שנת 1842.
האימפריה המקסיקנית הראשונה שלטה באזור (במקביל לנוכחות הרוסית) בין אוגוסט 1821 ועד להתפוררותה בשנת 1823. אז השתלטה רפובליקת מקסיקו על האזור, ושלטה בו עד ליוני 1846. ביוני 1846 הוקמה רפובליקת קליפורניה קצרת הימים, וב-9 ביולי 1846 סופח האזור כולו לארצות הברית כחלק ממדינת קליפורניה. אז גם נקבעו גבולות המחוז, ושמו על שם העיירה סונומה שבשטחו.
בשנת 1996 הצלם צ'ארלס א'וריר צילם תמונה של גבעה ירוקה עם שמיים כחולים הנמצאת במחוז שהפכה לתמונה המפורסמת של מערכת ההפעלה של תאגיד מיקרוסופט, Windows XP, התמונה נקראת Bliss (בעברית: אושר).
עמי שטייניץ
עמי שטייניץ (נולד ב-1952) הוא אוצר אמנות, איש חינוך ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה
עמי שטייניץ נולד בשנת 1952 בראשון לציון. כשהיה בן 4 הוריו עברו לרמת אביב הירוקה. בנעוריו היה פעיל בתנועת הנוער "הצופים". למד בתיכון לאמנויות תלמה ילין, ובוגר החוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1979- 1982 שהה עמי שטייניץ בניו יורק בכדי לכתוב תזה על האומן אדולף גוטליב, במסגרת לימודי תואר שני שאותם לא השלים. בניו יורק הוא נחשף לפעילות אומנותית חוץ מוסדית, בחללי תצוגה אלטרנטיביים.
פעילות כאוצר אמנות
בשנת 1983 הצטרף שטייניץ כאוצר לגלריית "אחד העם 90" שהוקמה שנה אחת קודם התערוכות בגלריה חרגו מצורניות מקובלת של דלילות, שקיפות ודלות לטובת ביטויים חומריים המושפעים ישירות מהמצב הקיומי של האומניות והאומנים: השואה, כאב, זעם, חרדה, נושאים פוליטיים ושאלות של מזרח ומערב, וכן אדריכלות וצילום, שעד אז לא נהגו להציגן בגלריות לאמנות. שטייניץ קידם פרויקטים במרחב הציבורי, כמו פיסול בשדרות רוטשילד (1984) ושיתופי פעולה עם גלריות אחרות במסגרת תערוכה משותפת לאמנות ישראלית ופלסטינית "נגד כיבוש, בעד חופש הביטוי" (1985). התערוכה הקבוצתית הגדולה, "אמנות ישראלית חדשה: שלוש שנים לגלריה אחד העם 90", שהתקיימה בקומת הקרקע של דיזנגוף סנטר (1985) ביטאה ביקורת כלפי מוזיאון תל אביב ועבודת האוצרת שרה ברייטברג בתערוכות הציור והתלת ממד, "שנתיים: אמנות ישראלית, איכויות מצטברות" (1984–1985) שהוצגו בביתן הלנה רובינשטיין. הטקסט שהוצב בכניסה לתערוכה הפך למניפסט היוצא נגד מערכי הכוחות בשדה, ופתח את הדלתות לאמנות מקומית החיצונית למוקדי ההגמוניה. ביולי 1986 התפטר שטייניץ מהגלריה, שנסגרה כעבור חצי שנה.
בשנת 1985 החל ללמד תולדות האמנות בבית הספר לאמנות קלישר הגבוה לציור ע״ש מרגושילסקי ובתום שנת הלימודים התבקש להיות האוצר גלריה קלישר 5 בבית הספר והנחה במקום שיעור גלריה. שטייניץ עזב את המשרה בשנת 1990 ופתח את חלל התצוגה, "עמי שטייניץ אמנות עכשווית" בנווה צדק כמקום לא מסחרי שבו, שולבו תחומי הצילום, האדריכלות והעיצוב. תפיסת האוצרות של עמי שטייניץ באה לידי ביטוי בתערוכות שבחנו את המצב התרבותי המקומי. החיבור בין אוצרות חוץ והפעילות החברתית-פוליטית בקשת הדמוקרטית המזרחית ובארגון הלה למען החינוך בשכונות, בעיירות וביישובים הערבים, הובילו לתערוכות שעסקו במזרחיות, מגדר, עובדים זרים, קהילת יוצאי אתיופיה, אדריכלות, עיצוב, צילום ונושאים נוספים כמו צנזורה, צילום תיעודי ופוליטיקה. התערוכה "יחידים במינן, אמנות הומולסבית" (1999), למשל, עסקה במשמעות התרבותית הטמונה בהעדפה מינית. בתערוכה "מרחב של מרחקים" (1999) הוצגו עבודות של צלמי עיתונות ישראלים ופלסטינים, ביניהם: אחמד ג'אדאלה, רולה הלוואני, עלי זערור, בוריס כרמי, שמעון לב, היידי לוין, גארו נאלבאנדיאן, הראנט נקאשיאן, אוסאמה סילוואדי, חנא ספייא, הנס פין, ולטר צדק, אסנת קרסננסקי, מיקי קרצמן, אלדד רפאלי וסמירה והבי. התערוכות התבססו על שיתופי פעולה, מפגשים חברתיים ותהליכי שטח תיעודיים. בשנת אלפיים סגר שטייניץ את הגלריה.
בשנים 1990 ו-1991 אצר תערוכות בביאנלה לאמנות האסיאנית-אירופית באנקרה ובשתי ביאנלות בסאו-פאולו. בשנת 1998, הצטרף בביאנלה של סאו-פאולו כאוצר מן המזרח התיכון לתערוכה בשיתוף אוצרות ואוצרים מיבשות אחרות.
בשנת 1997 הזמינה שלומית באומן את שטייניץ לאצור תערוכת אמנות קרמיקה עכשווית במוזיאון ארץ ישראל.
בשנים 2007–2008 הוזמן שטייניץ לאצור שתי תערוכות במסגרת "עדות מקומית", תערוכת צילום העיתונות והתיעוד השנתית. התערוכות הוצגו בדיזנגוף סנטר והציגו צילומי עיתונות שצולמו בין סתיו 2006 וקיץ 2007, השנה שאחרי מלחמת לבנון השנייה.
פעילות חברתית, חינוכית ופוליטית
בשנת 1983 השתלב שטייניץ כאוצר בסדנה לאמנות ביבנה והקים שם גלריה, הראשונה שקמה בעיירת פיתוח. התערוכות שהוצגו בגלריה עסקו בעיר ובתושביה והציגו עבודות ילדים מהסדנא. שטייניץ קידם אוצרות המעורבת בתוך הקהילה שבה היא נמצאת. בשנת 1989 הפסיקה עיריית יבנה לתת מימון לסדנה. וזו העתיקה את פעילותה אל "הסדנא לאמנות – רמת אליהו". שטייניץ שימש שם אוצר כמה שנים, ובשנת 1994 עבר לרכז את תוכנית המידע וההעשרה של הסדנא. בתפקיד החדש פיתח גישה של בית הספר כקמפוס תרבותי, יזם השתלמות בגלריה למורות ומורים לאמנות ועודד תערוכות בבתי ספר, מחוץ לחלל הגלריה. בשנת 2010 השתתף בארגון אירוע דוכן בחצר הסדנא, יריד ובמה פתוחה ליוזמות העוסקות בשאלות של אמנות, חברה וחינוך. בשנת 2011 הנחה את קורס בית הספר כקמפוס תרבותי במדרשה למורים לאמנות במכללת בית-ברל. בשנת 2014 התפטר מהעבודה בסדנא.
לאחר פרוץ אינתיפאדת אל-אקצה בשנת 2000, יזם מטעם גלריית אום אל פאחם תהליך השתתפותי של תושבי העיר עם יוצרות ויוצרים מתחומי האמנות, העיצוב והאדריכלות בשכונות העיר. הפעילות המשותפת נערכה בעשר נקודות שיצרו מסלול סיור באום אל פאחם והביאה להוצאה לאור של מדריך הסיור הראשון בעיר ערבית בישראל.
בשנים 2015–2016 אצר בתיאטרון יפו ארבע תערוכות של אמניות ואמנים פלסטינים. משנת 2015 פועל עם חברי תנועת תרבות בעפולה ובערים אחרות. ב-2017 אצר עם חברי התנועה עוז זלוף ורעי רביב את התערוכה, עבודת אדמה, שהציגה את יצירותיו של האמן אוסמה סעיד מאז שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנים 2017–2020 היה מעורב בהקמת בית הספר תארבות שהקימה התנועה, לימד אמנות פעולה והנחה את שנה א' במסלול האמנות החזותית.
ב-2022 יצא לאור הספר, אזהרת מסע, בו לקט של מאמרים שכתב מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 ועד לפרסום הספר.
איקונה פופ
חברות ההרכב, קרוליין היילט (Caroline Hjelt; נולדה ב-8 בנובמבר 1987) ואינו יואבו (Aino Jawo; נולדה ב-7 ביולי 1986), גדלו בסטוקהולם, בירת שוודיה. בשנת 2009 חתמו על הסכם הפצה, עם חברת התקליטים השוודית: TEN מיוזיק גרופ.
ההרכב זכה לתשומת לב בינלאומית לאחר שפורסם סינגל הבכורה "Manners". הלהיט הבולט שלהן הוא "I Love It", שהגיע למקומות בולטים במרבית מצעדי המוזיקה בעולם. החל מספטמבר 2012, פועלות חברות הצמד בעיקר בלוס אנג'לס וניו יורק.
פרנל פלאמל
פרנל פלאמל (בצרפתית: Pernelle Flamel; ?–1397) הייתה נדבנית צרפתייה ואשתו של האלכימאי המפורסם ניקולא פלאמל.
ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע על חייה. היא נישאה לניקולא בשנת 1368, היו לה שני בעלים קודמים שמהם ירשה סכום כסף נכבד, לה ולניקולא לא היו ילדים. על פי האגדה ניקולא פיצח את סוד אבן החכמים ההופכת עופרת לזהב ומעניקה לשותה ממנה חיי נצח. אותה אגדה טוענת שפרנל סייעה לניקולא בפתרון החידה.
היא ובעלה היו קתולים אדוקים, הם תרמו כסף רב לכנסיות ומנזרים. היא נפטרה בשנת 1397.
גבעת ביקון (קונטיקט)
גבעת ביקון או ביקון היל (באנגלית: Beacon Hill) היא גבעה המשקיפה על חוף האוקיינוס האטלנטי, המצוייה 1.9 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר ניו הייבן במדינת קונטיקט שבארצות הברית.
הגבעה מתנשאת מעל שפך נהר פארם אל תוך האוקיינוס, כ-2 קילומטרים צפונית למפרץ לונג איילנד.
הגבעה היא הפסגה הדרומית הבולטת ביותר של רכס מטאקומט המשתרע ממפרץ לונג איילנד ליד ניו הייבן, קונטיקט, צפונה דרך עמק נהר קונטיקט שבמדינת מסצ'וסטס ועד גבול מדינת ורמונט.
הגבעה ידועה בנוף הנשקף ממנה לעבר ביצות המלח בסובבות אותה, ובשל מערכות אקולוגיות ייחודיות בה וצמחים נדירים הגדלים עליה.
את הגבעה חוצים מספר שבילי הליכה, שהידוע בהם הוא שביל ברנפורד שאורכו 45 קילומטרים.
גאוגרפיה
גובהה של הגבעה 40 מטרים מעל פני הים (מפרץ לונג איילנד הסמוך); ומתנשאת לגובה של 30 מטרים מעל סביבתה.
אורכה של הגבעה 1.3 קילומטרים ורוחבה 0.5 קילומטרים.
הגבעה מצויה בשטח המוניציפלי של העיר ברנפורד.
נהר פארם זורם לאורך צידה המערבי של הגבעה, וביצה מלוחה משתרעת מדרום ומדרום-מזרח לגבעה. הכביש המהיר מספר 1 של ארצות הברית (U.S. Route 1) עובר מצפון לגבעה.
מחצבת סלעים קטנה (מחצבת ג'ונסון) שננטשה בשנת 1942, מצויה בהקצה הדרומי של הגבעה.
הגבעה מהווה את הקצה הדרומי של רכס מטאקומט הממשיך לכיוון צפון.
גאולוגיה
גבעת ביקון, כמו חלק גדול מרכס המטקומט, מורכבת מסלע בזלתי וולקני. הגבעה התגבשה בסוף תקופת הטריאס עם הפרדותה של יבשת צפון אמריקה מיבשת אפריקה ומאירואסיה. לבה שבקעה מהבקע והתמצקה כשהתקררה, יצרה את שכבות הבזלת, שעוביים מאות מטרים. תנועת העתקים ופעילות רעידות אדמה מאוחרים יותר הטו את השכבות ויצרו את צוקי גבעת ביקון.
המדרונות העליונים של הגבעה חמים ויבשים, ובין השכבות המוטות מצויים נקיקים קרירים ולחים, דרדרות בזלת לרגלי הבקעים, מהווים מייצרים שילוב של מערכות אקולוגיות ומיקרו-אקלים, המאפשר מערכת אקולוגית שאינה קיימת ביתר שטחי קונטיקט.
פנאי ושמירת טבע
בגבעת ביקון שבילי הליכה (הידוע בהם הוא שביל ברדפורד) וכן אתרי פיקניק, וצפייה בציפורים.
קרן ברנפורד (Branford Land Trust) פעלה להכרזה על הגבעה כשמורת טבע, ומתחזקת את האתר.
חשמלית היסטורית, המופעלת על ידי מוזיאון חשמלית החוף, מאפשרת גישת מטיילים לבסיס הגבעה מהעיר ברנפורד. חשמלית זו היא החשמלית הוותיקה ביותר הפועלת בארצות הברית.
בית חמאווי
בית חמאווי הוא אחד המבנים הראשונים של שכונת בת גלים בחיפה, שהוקם בשנת 1923 (ה'תרפ"ג). הבית שימש כבית מגורים לרב משה חמווי, אחד ממייסדי השכונה, ומשפחתו. מבנה הבית משמש כאתר מורשת בישראל בזכות עיצובו האדריכלי.
מבנה הבית
על פי סקר השימור, שהוכן על ידי עיריית חיפה בסוף שנת 1993, מתואר הבית כמבנה בעיצוב ארכיטקטוני מיוחד בעל ערך אסתטי גבוה.
באפריל 2019, קרסה התקרה בבית חמאווי, והובילה לשריפה במקום.
ניסיון שיפוץ הבית
הסיבות להתנגדות:
בוועדה שהתקיימה בפברואר 2015, הוחלט שמבנים הנמצאים ברשימת השימור של עיריית חיפה, ובית חמאווי ביניהם, לא ישונו או יהרסו.
בספטמבר 2019, דנו פעם נוספת על התוכנית לשיפוץ הבית.
אליעזר זאב רוזנבוים (ראחוב)
רבי אליעזר זאב רוזנבוים (י' בסיון תרפ"ט - י"ח בכסלו תשנ"ט) היה האדמו"ר מראחוב.
ביוגרפיה
נולד בסיון תרפ"ט לרבי יצחק רוזנבוים, בן רבי מאיר מקרעטשניף וחתן רבי שלמה איזקסון מרומאן, בצעירותו עברו הוריו מראחוב לווישווה שם כיהן אביו כאדמו"ר מראחוב, בשואה נרצחו הוריו ותשעת אחיו ואחיותיו לנגד עיניו, לאחר השואה עבר לרומאן, שם למד עם סבו רבי שלמה איזקסון שולחן ערוך יורה דעה במשך כחצי שנה.
ניסה להסתנן לארץ באוניית המעפילים כנסת ישראל ובג' בכסלו תש"ז גורש לקפריסין שם שהה כשנה במחנה מעצר, עם הגיעו לארץ בחשוון תש"ח נכנס ללמוד בישיבת בית יוסף צבי בירושלים, בזמן מלחמת השחרור עבר ללמוד בישיבת חכמי לובלין בבני ברק, לאחר המלחמה למד בישיבת גאוני וולאז'ין בתל אביב, שם גם נסמך לרבנות.
בשנותיו האחרונות לקה בליבו מספר פעמים ובי"ח בכסלו תשנ"ט נפטר.
ספרו
נכדיו רבי יצחק מרדכי ורבי דוד צבי בני בנו רבי יחיאל מאיר ערכו מכתביו את הספר ארז בלבנון על התורה.
בארי (כלב)
בארי (בגרמנית: Barry der Menschenretter, תעתיק: בארי דר מנשנרטר; 1800–1814) היה כלב הצלה גזעי מהגזע סן ברנרד, שפעל בהרי שווייץ עבור אכסניית סן ברנאר הגדול. בארי הוא כלב ההצלה המפורסם ביותר מגזע סן ברנרד, וזאת בזכות העובדה שהציל ממוות יותר מ-40 בני אדם. בארי קדם לגזע הסן ברנרד המודרני, ולכן היה בהיר יותר וקל יותר.
היסטוריה
בארי נולד ב-1800. הוא אולף באכסניית כלבי הצלה שפועלת במעבר סן ברנאר הגדול, בהרי האלפים בגובה של כ-2,500 מטרים. בארי הציל אנשים ששכנו באזור זה ממפולות שלגים ומאזורים מסוכנים בהם שהו.
הצלתו המפורסמת ביותר של בארי הייתה הצלת ילד שנרדם במערה של קרח. בארי מצא את הילד וליקק אותו, דבר שגרם להתחממות גופו של הילד. בארי סחב אותו על גבו והחזיר אותו לאכסניה. לבסוף, הילד הוחזר להוריו.
באנדרטה שהוקמה לזכרו ליד פריז נכתב כי בארי מת בניסיונו להציל אדם נוסף. על פי האגדה, בארי חיפש את האדם לפי ריחו, וכשמצא אותו, ליקק אותו כפי שאילפו אותו לעשות; האדם חשב שבארי הוא זאב, ודקר אותו למוות בכידון.
היימווהר
ההיימווהר (גרמנית: Heimwehr, מילולית: שומרי הבית) שכונו לעיתים גם היימטשוץ (גרמנית: Heimatschutz, מילולית: מגונני הבית) היו קבוצה פרא-צבאית לאומנית שפעלה באוסטריה בשנות ה-20 וה-30, ודמתה בשיטותיה ובתפיסת עולמה לפרייקורפס הגרמנים. על אף התנגדותו לדמוקרטיה, שימר הארגון גם זרוע פוליטית בשם היימטבלוק אשר שיתף פעולה עם הממשלה השמרנית של אנגלברט דולפוס. ב-1936 התאחד הארגון אל תוך מפלגת חזית המולדת האוסטרית בהוראת קורט שושניג, והוקמה מליציה חדשה ונאמנה למשטר, ה'פרונטמליץ'.
היימווהר הוקמה על ידי חיילים אוסטרים משוחררים לאחר מלחמת העולם הראשונה, כמיליציה מאורגנת באופן רופף, ובמטרה להגן על גבולות אוסטריה. בדומה לפרייקורפס בתחלתן, ההתארגנות נעדרה הנהגה מרכזית ופוליטית בתחילה. בקרינתיה למשל החלה ההתארגנות על מנת להתגונן מיחידות סלובניות ויוגוסלביות. איגנץ סייפל, פעיל המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית ארגן את הקבוצות מחדש, ככוח נגד לשוצבונד הסוציאליסטי. ההיימווהר היו בין הגורמים לפרוץ מהומות יולי 1927, ובין הכוחות שפעלו לדכאן. תו הזיהוי של אנשי ההיימווהר היה כובע ירוק ובו נוצת תרנגול שחורה.
בשנות ה-30 התאחדו הקבוצות גם סביב בסיס שמרני לאומני אוסטרי, דחייה של הדמוקרטיה הליברלית ושל הרעיונות המרקסיסטיים, ושאיפה לשלטון אוטוקראטי. הלאומנות האוסטרית בידלה אותם מהתפיסה הפאן-גרמנית של אנשי המפלגה הנאצית האוסטרית. ההיימווהר ביקשו לשמור על אוסטריה עצמאית, ולעיתים אף נרשמו עימותים בינם לבין כוחות נאציים.
עם זאת, לאחר שדולפוס הקים את מפלגת חזית המולדת ב-1934 הצליח לכנס תחת הנהגתו גם את ההיימווהר ואיחד אותה עם ארגונים פרא-צבאיים ימניים אחרים, בסיועו של מנהיג ההיימווהר ארנסט רודיגר סטארמברג. בתוך החזית הייתה השפעת ההיימווהר הלאומיים-אוסטרים פחותה ביחס לגישה הפאן-גרמנית השלטת. יורשו של דולפוס, קורט שושניג, הטמיע ב-1936 את שאריות המנגנונים העצמאיים של ההיימווהר בחזית. ארנסט סטארמברג נותר מחוץ לסדר השלטוני החדש, בניסיון לשים קץ ליריבויות בין צבאות פרטיים.
ויליאם סוונסון
'''ויליאם ד. סוונסון (באנגלית: William D. Swenson'''; נולד ב-2 בנובמבר 1978) הוא קצין אמריקאי שעוטר במדליית הכבוד על גבורתו במלחמת אפגניסטן.
ביוגרפיה
סוונסון הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת סיאטל. עם סיום לימודיו, בשנת 2002, התגייס לצבא ארצות הברית ועבר הכשרה כלוחם, קורס קציני חי"ר, קורס סיירים והסמכה כצנחן. סוונסון שירת כמפקד מחלקה ופלוגה ולחם במלחמת אפגניסטן ובמלחמת עיראק.
ב-8 בספטמבר 2009 הוא פיקד על כוח יועצים מדיוויזיה ההררית ה-10 שסופח לכוחות ביטחון אפגנים אשר פעל בעמק גנג'גאל הסמוך לגבול פקיסטן. הכוח המשולב נפל למארב ונאלץ ללחום בתנאי נחיתות קשים כנגד כמאה פעילי טליבאן, כאשר חלק ניכר מאנשי הכוח נפצעו. לאחר הקרב דרש סוונסון שתיפתח חקירה אודות האירוע ומשלא נענתה בקשתו התפטר במחאה. הדבר יצר תגובת שרשרת שבסופה נחקר האירועו לעומקו והופקו ממנו לקחים. בעקבות החקירה הוחלט בשנת 2013 להעניק לסוונסון, בשל הגבורה שהפגין בשדה הקרב, את מדליית הכבוד. לאחר מכן בשנת 2014 שב לשירות בצבא בדרגת מייג'ור.
סמיון רוזנפלד
קורות חיים
כשנה לאחר גיוסו נפצע ונפל בשבי הגרמני. הוא הופרד מהחיילים שאינם יהודים, ונשלח עם עוד 230 חיילים שבויים יהודים למחנה עבודה במינסק, שם שהה כשנתיים. בספטמבר 1943 נשלח עם עוד 80 יהודים ממינסק למחנה הריכוז וההשמדה סוביבור שבפולין. עם הגעתו למחנה טען כי הוא בעל מקצוע - נגר, וחייו ניצלו. כששאל היכן חבריו, השיב לו אחד השומרים במחנה כי עלו בעשן בארובה. הוא התקשר עם אלכסנדר פצ'רסקי, אותו הכיר עוד מהמאסר במינסק, ולקח חלק בהתקוממות האסירים במחנה ב-14 באוקטובר אותה שנה. על פי התוכנית אמור היה להרוג בגרזן את קצין ה-SS קרל פרנצל, שהיה אחד ממפקדי המחנות הפנימיים בסוביבור. הנגרייה בה עבד תוכננה להיות נקודה אסטרטגית לתחילת המרד, כיוון שצפתה לשער מחנה מספר 1. אולם פרנצל, שאמור היה להגיע לאסוף הזמנה מהנגרייה, לא הגיע לבסוף על פי התוכנית, ורוזנפלד לא הרג אותו. עם זאת, הצליחו המורדים לחסל כ-11 אנשי SS, וכ-300 אסירים הצליחו להימלט. במהלך המנוסה נפגע רוזנפלד ברגלו. ביער התפצלו הבורחים לקבוצות קטנות. לצד דב פרייברג, ברח רוזנפלד כשהוא נע ביערות לכיוון העיירה חלם, שם הצטרפו ליחידת הפרטיזנים של יוסף סרצ'וק. בשלב מסוים הסתתרה הקבוצה בסיוען של שתי נשים פולניות, עד לשחרור העיר על ידי הצבא האדום.
עם הגעת הצבא האדום, ביקש רוזנפלד להתגייס מחדש, והוצב בחטיבה 315. בינואר 1944 נפצע בקרב, אך בפברואר 1945 חזר לשירות והשתתף בקרב על ברלין. באוקטובר 1945 שב רוזנפלד לאוקראינה. רק כ-50 מבורחי המרד בסוביבור שרדו את המלחמה ורוזנפלד ביניהם. המפגש הראשון של שורדי המרד התקיים בביתו של רוזנפלד בהייוורון ב-1973, ובו פגש שוב בפצ'רסקי איתו לא התראה מאז 1943.
ב-24 במרץ 1990 עלה עם משפחתו לישראל והתיישב בתל אביב. באוקטובר 2012 הוקמה ביוזמתו אנדרטה לזכרו של פצ'רסקי סמוך לבית עמיגור לגמלאים, בדרך השלום בתל אביב, בו התגורר רוזנפלד. בטקס חנוכת האנדרטה השתתף שר העלייה והקליטה, יולי אדלשטיין.
ב-16 במאי קיבל משגריר אוקראינה בישראל, גנדי נדולנקו, אות מסדר ההצטיינות מהדרגה השלישית. לאורך השנים מסר מספר עדויות, ושוחח עם תלמידים על אירועי המרד.
בשנת 2013 הדליק משואה בטקס הנעילה של אירועי יום הזיכרון לשואה ולגבורה בקיבוץ לוחמי הגטאות.
אחרי מותה של סלמה אנגל-וינברג בשנת 2018 הוא היה ניצול סוביבור אחרון שנותר בחיים. ב-3 ביוני 2019 נפטר בבית החולים קפלן, ונטמן בבית העלמין בבני עי"ש.
It's Beginning to Look a Lot Like Christmas
It's Beginning to Look a Lot Like Christmas (בעברית: זה מתחיל להיראות כמו חג המולד) הוא שיר חג המולד שנכתב ב-1951 על ידי מרדיט וילסון. השיר נקרא במקור It's Beginning to Look Like Christmas.
בתרבות
מרדית' ווילסון שילב את השיר במחזמר שיצר, Here's Love, שהופיע לראשונה בתיאטראות ברודוויי ב-1963, והוא מושר בקונטרפונקט עם השיר "Pine Cones and Holly Berries".
גרסת פרי קומו
פרי קומו ו-The Fontane Sisters בשיתוף מיטשל איירס  ותזמורתו הוציאו גרסת כיסוי לשיר ב-18 בספטמבר 1951. השיר מופיע בפסקול של הסרט ההנפשה האמריקאי, רכבת לקוטב.
גרסת מייקל בובלה
הזמר הקנדי, מייקל בובלה, הוציא גרסת כיסוי לשיר ב-24 באוקטובר 2011, כחלק מאלבומו השביעי, Christmas. מאוחר יותר, יצא כסינגל השני של האלבום, יחד עם "Jingle Bells".
SIMBAD
SIMBAD (ראשי תיבות Set of Identifications, Measurements and Bibliography for Astronomical Data) הוא בסיס נתונים דינמי של גרמי שמיים מעבר למערכת השמש. הוא מתוחזק על ידי מרכז נתוני האסטרונומיה בשטרסבורג (CDS) של אוניברסיטת שטרסבורג שבצרפת ומעודכן בתדירות יומית.
בסיס הנתונים SIMBAD מספק את הביבליוגרפיה, כמו גם מידע בסיסי זמין כגון אופי האובייקט, הקואורדינטות שלו, גודל, היסט, מהירות / הסחה לאדום, סיווג ספקטרלי או מורפולוגי, וכמות השמות (מזהים) המופיעים בספרות. צוות מרכז נתוני האסטרונומיה של שטרסבורג מבצע גם זיהוי צולב על סמך תאימות של מספר פרמטרים, בגבול של אסטרומטריה טובה למדי. SIMBAD הוא אוסף מטא הבנוי ממה שמתפרסם בספרות, וממומחיות בנושא זיהויים צולבים. המידע מאוד לא הומוגני מכיוון שהנתונים מגיעים מכל סוג של מכשירים בכל אורכי הגל עם כל רזולוציה ואסטרומטריה, ושמות שונים מפרסום אחד למשנהו. SIMBAD אינו קטלוג, ואין להשתמש בו כקטלוג. מרכז הנתונים האסטרונומי של שטרסבורג מספק גם את מסד הנתונים VizieR המכיל רשימות אובייקטים שפורסמו, כמו גם סקרים גדולים מאוד. הרעיון כעת הוא להשתמש ב־SIMBAD וגם ב־VizieR ככלי מחקר משלים.
בסיס הנתונים SIMBAD נוצר בשנת 1979 על ידי מיזוג של הקטלוג לאפיון כוכבים  (CSI) עם ה־Bibliographic Star Index ומאז הורחב עם עוד קטלוגים ממקורות נוספים. הגרסה הראשונה הזמינה באינטרנט, גרסה 2, יצאה בשנת 1981. גרסה 3 שפותחה בשפת C עבור מערכת ההפעלה UNIX יצאה לאור בשנת 1990 ונמצאת במצפה של שטרסבורג. בשנת 2000 יצאה גרסה 4, הכתובה בשפת ג'אווה והמידע מאוחסן במערכת לניהול הנתונים PostgreSQL.
כוכב הלכת המינורי נקרא על שם בסיס הנתונים הזה.
כדורסל באולימפיאדת לונדון (1948)
אולימפיאדת 1948 נערכה בלונדון, בריטניה. תחרויות הכדורסל נערכו בין ה-30 ביולי ל-13 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדורסל השנייה במשחקים האולימפיים והראשונה שנערכה באולם סגור. בתחרות השתתפו 287 ספורטאים מ-23 נבחרות גברים. המשחקים נערכו ב-Harringay Arena.
זכתה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות.
תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד
מאז ה-1 באפריל 2000, התחנה נמצאת בבעלות התאגיד רוסאנרגו-אטום האחראי לתפעול תחנות הכוח הגרעיניות ברוסיה, התאגיד הוא חלק מחברת אטום-אנרגופרום שהיא חברת בת של רוסאטום, החברה הממלכתית לאנרגיה אטומית של רוסיה. כל אחד מארבעת הכורים, מגיע להספק של 1,000 מגה-וואט. ייצור האנרגיה השנתית של תחנת הכוח הוא כ-28 מיליארד קווט"ש (כמחצית מייצור החשמל בישראל). התחנה מספקת חשמל גם לפינלנד השכנה.
תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד 2
תחנת הכוח הגרעינית לנינגרד 2 הוא תחנת כוח גרעינית רוסית הנמצאת כרגע בבנייה, כאשר עד כה הושלמה בנייתם של 2 כורים. ב-25 באוקטובר 2008 חברת אטום-אנרגופרויקט סנקט פטרבורג הודיעה כי בתחנת הכוח הגרעינית לנינגרד 2 תוחל בניית היחידה הראשונה; עלות הפרויקט מוערכת ב-70 מיליארד רובלים רוסיים. היתר הבנייה שוחרר ב-22 ביוני 2009 כשעל פי התכנון הבנייה של היחידה הראשונה הייתה אמורה להסתיים ב-2015 והשנייה ב-2017. לאור הביקוש הנמוך לחשמל הוחלט לדחות את סיום העבודות ל-2018 ו-2019 בהתאמה.
מבנה התחנה
ארבעה כורים גרעיניים פועלים בתחנה:
קלייר סלייטר
קלייר סלייטר (באנגלית: Claire Slater; נולדה ב-4 בפברואר 1984) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה
סלייטר למדה בבתי הספר בהרטפורדשייר, בקולג' סנט פרנסיס בלצ'וורת' גרדן סיטי, וב-The Knights Templar School שבבאדלוק. ב-2005 סיימה לימודי תיאטרון ב-Laine Theatre Arts באפסום.
עוד בטלוויזיה השתתפה ב-"The Children of the New Forest", בסדרה "Is Harry on the Boat?" (מ-2002), ובסדרה "הלן וסט" (2002). היא מוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד מרתה קרצ'יט בסרט "מזמור חג המולד", עיבוד משנת 1999 לספרו של דיקנס, בכיכובם של פטריק סטיוארט, ג'ואל גריי וריצ'רד אי. גרנט.
ב-2006 שיחקה סלייטר בפרק בסדרה "בקצב הלב" של ITV. ב-2013 הופיעה בתפקיד לורה גוגין בפרק בסדרה "רופאים".
תורת המספרים האלגוריתמית
תורת המספרים החישובית
תורת המספרים החישובית
במתמטיקה ומדעי המחשב, תורת המספרים החישובית, הידועה גם בתור תורת המספרים האלגוריתמית, היא חקר שיטות חישוביות לחקירה ופתרון בעיות בתורת המספרים ובגיאומטריה האריתמטית, לרבות אלגוריתמים לבדיקת ראשוניות ולפירוק לגורמים של מספר שלם, מציאת פתרונות למשוואות דיופנטיות, ושיטות בגיאומטריה אריתמטית. לתורת המספרים החישובית יש יישומים בקריפטוגרפיה, כולל בהצפנת RSA, הצפנה מבוססת עקום אליפטי והצפנה פוסט-קוונטית, והיא משמשת לחקירת השערות ובעיות פתוחות בתורת המספרים, כולל השערת רימן, השערת ליבנה וסווינרטון-דייר, השערת ABC המודולריות, השערת Sato-Tate, והיבטים של תוכנית לנגלנדס.
ויליאם מולוי
ויליאם תומאס מולוי (באנגלית: William Thomas Mulloy; 3 במאי 1917 – 25 במרץ 1978) היה אנתרופולוג אמריקאי. אף שמחקריו המוקדמים ביססו את שמו כחוקר מעולה ומפקח מיומן בעבודת שטח בארכאולוגיה של המישורים של אמריקה הצפונית, הוא ידוע בעיקר בזכות מחקריו על הפרהיסטוריה של פולינזיה, במיוחד חקירותיו על ייצור, הובלה והקמת הפסלים המונומנטליים על אי הפסחא המכונים מואי.
ראשית חייו והשכלה
מולוי נולד ב-3 במאי 1917 בסולט לייק סיטי, בנם היחיד של ויליאם תומאס מולוי האב, כרטיסן בחברת הרכבת יוניון פסיפיק, וברברה סינסוט מולוי. אחותו הגדולה, מרי גרייס מולוי שטראוך, זיהתה ועודדה את התעניינותו המוקדמת בארכאולוגיה. בהזדמנות בהם ביקר בילדותו בביתה במסה שבאריזונה, היא הייתה מסיעה אותו למזבלה בעיר, שם בילה ימים כל פעם בניהול מחקרי שיכוב משלו ודיווח בהתלהבות על תוצאותיו למשפחתה בתקופת הערב.
מולוי קיבל תואר ראשון באנתרופולוגיה מאוניברסיטת יוטה, שם התבלט גם בלימודים וגם בקבוצת ההיאבקות. בשנים 1938–1939 עבד בסקר הארכאולוגי של מדינת לואיזיאנה (Louisiana State Archaeological Survey) כארכאולוג שדה. באזור הביצות (ה) של לואיזיאנה הוא חלה במלריה. מלואיזיאנה עבר מולוי לאילינוי, שם החל לימודי תואר שני באוניברסיטת שיקגו, אז אחד מבתי הספר לתארים מתקדמים בעולם לאנתרופולוגיה וארכאולוגיה. בקיץ 1940 פיקח מולוי על עבודות שטח ארכאולוגיות בפואבלו בוניטו בקניון צ'אקו, בניו מקסיקו. שם, בקרב העובדים בשטח, הוא פגש את אשתו לעתיד, אמילי רוס (Emily Ross), בוגרת מגמת ארכאולוגיה באוניברסיטת ניו מקסיקו.
לימודיו לתואר שני הופסקו, זמן קצר לאחר המתקפה על פרל הארבור, מולוי התגייס לצבא ארצות הברית. הוא שירת תחילה בבית הספר לארטילריה ולסקרים במחנה רוברטס (Camp Roberts) בקליפורניה. מתוך הכרה בכישוריו ובאינטליגנציה שלו, שלח אותו הצבא לבית הספר למועמדים לקצונה בדקוטה הצפונית. בשנת 1943 קיבל מולוי דרגת קצין בחיל המודיעין הנגדי. כמי שהצטיין בבלשנות למד מולוי תחילה יפנית ולאחר מכן הפך למדריך בשפה היפנית על מנת להכין קציני צבא ארצות הברית לקראת הפלישה והכיבוש של יפן. כקצין מילואים התקדם מולוי לדרגת מייג'ור.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה חזר מולוי ללימודי תואר שני בשיקגו עם אשתו אמילי ובתם התינוקת קאתי, שנולדה בשנת 1945. כסטודנט לתואר שני הוא עבד במפעלי הפלדה, במוסכי הרכבת וכשרת בבניין דירות בדרום שיקגו. לאחר קבלת תואר שני מאוניברסיטת שיקגו בשנת 1948, קיבל מולוי תפקיד הוראה במה שהייתה אז המחלקה לאנתרופולוגיה, סוציולוגיה וכלכלה ב, והעביר את משפחתו ללאראמי, שם נולדו גם בנו, פטריק, וגם הבת השנייה, בריג'יד.
חמש שנים לאחר שהצטרף לפקולטה בוויומינג, חזר מולוי לשיקגו והגן בהצלחה על עבודת הדוקטורט שלו, "מתווה היסטורי ראשוני למישורים הצפון-מערביים" (A Preliminary Historical Outline for the Northwest Plains), שהיא עדיין עבודה סטנדרטית בתחום החברה האינדיאנית של המישורים של אמריקה הצפונית. אוניברסיטת שיקגו העניקה לו תואר PhD בשנת 1953.