cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מס משקאות ממותקים
מקסיקו
בספטמבר 2013, חברות משקאות במקסיקו החלו בקמפיין תקשורתי כדי למנוע את אישור מס הסודה בשיעור 10%. הם טענו שצעד כזה לא יעזור להפחית את ההשמנה במקסיקו וישאיר מאות מקסיקנים העובדים בתעשיית קני הסוכר חסרי עבודה. הם גם האשימו בפומבי את ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג בדחיפת הצעת החוק השנויה במחלוקת מחוץ למדינה. בסוף אוקטובר 2013, הסנאט המקסיקני אישר את המס יחד עם מס של 5% על ג'אנק פוד.
הולנד
הולנד תכננה ליישם מס סוכר החל מדצמבר 2021.
נורווגיה
בנורווגיה יש מס סוכר כללי על מוצרי סוכר מזוקקים מאז 1922, שהונהג כדי להגביר את ההכנסה של המדינה במקום להפחית את צריכת הסוכר. מאז הופרדו משקאות לא אלכוהוליים מהמס הכללי, ובשנת 2017 נקבע המס על משקאות ממותקים ל-3.34 קרונות לליטר.
בינואר 2018, ממשלת נורווגיה העלתה את גובה מס הסוכר ב-83% עבור מוצרים מוכנים לאכילה המכילים סוכר, וב-42% עבור משקאות. מס הסוכר לליטר הועמד ל-4.75 קרונות, והוא חל על משקאות ממותקים באופן טבעי או מלאכותי.
עומאן
בעומאן יש מס סוכר מאז יוני 2019.
פולין
בפולין החילה מס סוכר על משקאות קלים ואנרגיה בינואר 2021. ממחקר שנעשה במדינה עלה כי לאחר כניסתו מחירי המשקאות הקלים עלו ב-36% והצריכה ירדה ב-20%.
פורטוגל
בפורטוגל החילה מס משקאות ממותקים ב-2017. החוק כולל מס על מזונות עם נתרן גבוה.
קטר
בקטר יש מס על משקאות ממותקים מאז ינואר 2019.
ערב הסעודית
בערב הסעודית יש מס סוכר של 50% רק על משקאות קלים ואנרגיה מאז 10 ביוני 2017, ומאז 1 בדצמבר 2019 אותו אחוז מס חל על כל המשקאות הממותקים.
סינגפור
במהלך עצרת היום הלאומי של סינגפור ב-2017, ראש הממשלה לי הסיין לונג דיבר ארוכות על חשיבות המלחמה בסוכרת. הוא אמר, "אם אתה שותה משקאות קלים כל יום, אתה מעמיס על הגוף שלך סוכר, ומעלה משמעותית את הסיכון שלך לסוכרת. הילדים שלנו נמצאים בסיכון הגבוה ביותר מכיוון שמשקאות קלים הם חלק מאורח החיים שלהם."
ב-4 בדצמבר 2018, משרד הבריאות הסינגפורי החל בהתייעצות כדי לקבל משוב מהציבור על ארבעה צעדים מוצעים למלחמה בסוכרת, כולל איסור על משקאות עתירי סוכר ויישום מס סוכר.
ב-10 באוקטובר 2019 בחר משרד הבריאות הסינגפורי לאסור פרסומות של משקאות בעלי תכולת סוכר גבוהה. דבר זה הופך את סינגפור למדינה הראשונה בעולם שעושה זאת. בנוסף לכל משקה מודבקת תווית המסווגת את המשקאות כ"בריאים", "נייטרליים", "לא בריאים" וייקחו בחשבון בין היתר את כמות הסוכר והשומן הרווי הכלולות במשקאות.
דרום אפריקה
מס משקאות ממותקים הוצע בתקציב ממשלת דרום אפריקה לשנת 2016. לאחר מכן הציגה הממשלה מס סוכר ב-1 באפריל 2018. ההיטל נקבע עבור כל גרם מעל 4 גרם ל-100 מ"ל משקה ממותק. ההיטל אינו כולל מיצי פירות.
תאילנד
בתאילנד מס על סוכר קיים מאז אוקטובר 2017.
איחוד האמירויות הערביות
באוקטובר 2017, איחוד האמירויות הערביות הנהיגה מס של 50% על משקאות קלים ומס של 100% על משקאות אנרגיה, כדי לבלום צריכה לא בריאה של משקאות ממותקים שעלולה להוביל לסוכרת.
יחד עם מיסים אלו הוסיפה הממשלה מס של 100% על סיגריות. החל מ-1 בינואר 2020, איחוד האמירויות הטילה מס על כל המוצרים המכילים סוכר או ממתיקים מלאכותיים.
דומיניקה
לדומיניקה יש מס סוכר מאז 2015.
פיג'י
בפיג'י יש מס יבוא ומס בלו על סודה.
פולינזיה הצרפתית
פולינזיה הצרפתית הטילה מיסים על משקאות קלים בשנת 2002.
מאוריציוס
מאוריציוס הטילה מס על הסודה בשנת 2013.
נאורו
נאורו יישמה מס סודה בשנת 2007.
סמואה
סמואה העבירה מס על סודה ב-1984.
סנט הלנה
במרץ 2014 הודיעה ממשלת האי סנט הלנה, בדרום האוקיינוס האטלנטי, כי תנהיג מכס יבוא נוסף של 75 פני לליטר על משקאות מוגזים ממותקים בסוכר עם יותר מ-15 גרם סוכר לליטר.
המדד הוצג במאי 2014 כחלק ממספר צעדים להתמודדות עם השמנת יתר באי והשכיחות הגבוהה כתוצאה מכך של סוכרת מסוג 2.
טונגה
בטונגה יש מס על סודה.
גרד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
לודוויג הראשון, מלך בוואריה
לודוויג הראשון, מלך בוואריה (בגרמנית: Ludwig I von Bayern; 25 באוגוסט 1786 - 29 בפברואר 1868), היה מלך בוואריה בשנים 1825–1848.
ביוגרפיה
לודוויג הראשון נולד ב-25 באוגוסט 1786 למקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה ואוגוסטה וילהלמינה, נסיכת הסן-דרמשטדט, בתו של גאורג וילהלם, רוזן הסן-דרמשטדט ומריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאכסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים. בשנת 1810 התחתן לודוויג עם תרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן (1792-1854), בתו של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, וחתונתם היוותה את האירוע הראשון של האוקטוברפסט (שבועיים של פסטיבל בירה).
בשנת 1825 מת מקסימיליאן הראשון, ולודוויג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1826 העביר לודוויג את אוניברסיטת לודוויג-מקסימיליאן מלנדסהוט למינכן.
שמו הוכפש לאחר השערורייה בה הוא התחבר עם אחת הפילגשים שלו, לולה מונטז, וב-20 במרץ 1848 התפטר לודוויג, והוריש את המלוכה לבנו מקסימיליאן השני.
משפחתו
ללודוויג הראשון ואשתו תרזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, היו 9 ילדים:
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, הידוע יותר בשמו המקוצר: המוסד, הוא ארגון במערכת הביטחון הישראלית ואחד מהגופים החברים בקהילת המודיעין הישראלית. המוסד הוא ארגון הביון של ישראל, הממונה על איסוף מידע מסוג מודיעין אנושי ומשימות הפקת מודיעין חשאיות מחוץ לגבולות המדינה, דיפלומטיה חשאית, תפקידים מיוחדים וסיכול יעדים אזרחיים וצבאיים של האויב (למוסד מיוחסות התנקשויות בשורה של מחבלים בכירים בארגוני טרור שנלחמים נגד ישראל ופעולות נגד תוכנית הגרעין האיראנית). בניגוד לצה"ל ולשירות הביטחון הכללי – יעדיו, מבנהו וסמכויותיו של המוסד אינם מוסדרים בחוק יסוד, בחקיקה ראשית או משנית. פעילותו כפופה לנהלים שלא פורסמו מעולם. המוסד כפוף למשרד ראש הממשלה.
תפקידיו של המוסד
"המוסד" מופקד מטעם מדינת ישראל על איסוף מידע וביצוע פעולות חשאיות מיוחדות מחוץ לגבולות המדינה. הוא מבצע זאת על ידי הפעלת סוכנים, איסוף מידע אלקטרוני, שמירה על קשרי מודיעין ודיפלומטיה. על המוסד הוטלו לאורך השנים תפקידים מיוחדים, עזרה לקהילות יהודיות ברחבי העולם בעת מצוקה (כדוגמת העלאת יהודי אתיופיה), מצוד אחר פושעים נאצים, ועל פי פרסומים זרים, הפסקת פעילותם של ראשי ארגוני טרור בכירים, וטרוריסטים שרצחו חפים מפשע, באמצעות הריגתם. בנוסף עוסק "המוסד" במחקר מודיעיני.
בשנת 2004 המליצה "הוועדה לחקירת מערך המודיעין בעקבות המלחמה בעיראק", אשר הוקמה במסגרת ועדת החוץ והביטחון של הכנסת, לשנות את יעדיו של המוסד מגוף שעיקר עיסוקו בסיכול ריגול, לגוף אשר יוביל את המחקר המודיעיני בישראל בתחום המדיני-אסטרטגי (כולל מודיעין טכנולוגי), לצד מאמצי איסוף ומחקר גם לצורכי סיכול.
יוון העות'מאנית
יוון העות'מאנית הוא שמה של תקופה בהיסטוריה של יוון שבה כמעט כל השטחים המוכרים כיום כיוון המודרנית נכללו באימפריה העות'מאנית. התקופה החלה במאה ה-14 ונמשכה עד הכרזת המרד היווני בשנת 1821, וסיום מלחמת העצמאות היוונית והכרזת העצמאות של יוון המודרנית בשנת 1832. היוונים מכנים תקופה זו Tourkokratia, "השלטון הטורקי".
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
תפקידיו של המוסד
"המוסד" הוא הגוף העיקרי בקהילת המודיעין הישראלית העוסק בהפעלת סוכנים מחוץ לגבולות ישראל, אך בתקופות שונות הופעלו סוכנים גם על ידי גופי מודיעין נוספים:
יוון העות'מאנית
רקע
הטורקים העות'מאנים חדרו לאירופה לראשונה בשנת 1354. השטחים שכיום מהווים את יוון, כלומר דרום הבלקן, ואיי הים האגאי, נשלטו עד לתקופה זו על ידי האימפריה הביזנטית במשך 900 השנים האחרונות. כוחם של הביזנטים נחלש בהדרגה במשך זמן מה, כאשר שליטתם באסיה הקטנה הלכה ונעלמה עם כיבושי העמים המוסלמים. כוחם נחלש עוד יותר בעקבות מסע הצלב הרביעי בשנת 1204 שהוביל לכיבוש חלקים גדולים ממנה על ידי ה"פרנקים" והקמתם של ממלכות "פרנקיות" שונות בשטחה. הביזנטים הצליחו בסופו של דבר להחזיר לעצמם את שליטתם על רוב שטחי האימפריה, אולם כוחם נחלש ולא עמד להם נגד הפלישה של הטורקים לאירופה.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
מבנה המוסד
המוסד מחולק לאגפים המורכבים מיחידות ומחטיבות. מלבד האגפים המנהלתיים מרוכזת רוב העבודה באגפים המבצעיים. בתקופת כהונתו של מאיר דגן נערכה רפורמה בארגון המוסד והוא חולק לשתי מנהלות. המנהלה המבצעית שכוללת את כל האגפים והיחידות המבצעיות (קיסריה, נביעות, צומת, תבל, אגף המודיעין ויחידות טכנולוגיות), ומנהלת המטה בה כלולות היחידות שעוסקות בתכנון, משאבי אנוש, לוגיסטיקה ועוד.
יוון העות'מאנית
הכיבוש העות'מאני
העות'מאנים, לאחר שהביסו את הבולגרים בשנת 1371, ואת הסרבים בשנת 1389, התקדמו לעבר יוון גופה. הכיבוש של האימפריה הביזנטית לקח כ-60 שנה, בשנת 1453 נפלה בירת האימפריה קונסטנטינופול לידי מהמט השני, ובשנת 1458 נכבשה אתונה. הפלופונסוס (מוראה) נשאר בשליטה ביזנטית עד לשנת 1460, וונציה וג'נובה שלטו בכמה משטחי הפלופונסוס וכמה איים יוונים, אולם עד 1500 היו רוב שטחי האימפריה הביזנטית, ויוון בתוכם, בידיים עות'מאניות. בשנת 1571 נפל לידי הטורקים האי קפריסין וב-1699 הם כבשו את כרתים מידי הוונציאנים. רק האיים היוניים, שנשלטו על ידי ונציה, היו החלק היחידי מיוון שלא נפלו לידי האימפריה העות'מאנית.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
מבנה המוסד
האגפים המבצעיים במוסד הם:
ליברטאד – הקרן לחדשנות טכנולוגית
ליברטאד היא קרן הון סיכון לחדשנות טכנולוגית של "המוסד", שהוקמה ביוני 2017 להשקעה בחברות סטארט-אפ אזרחיות שלהן טכנולוגיה רלוונטית למוסד.
יוון העות'מאנית
מינהל ומיסוי
העות'מאנים חילקו את יוון (בדומה לשאר האזורים שבשליטתם) לשש נפות:
כל נפה נשלטה על ידי מושל שהחזיק בתואר פחה. הפחות היו כפופים ישירות לסולטאן הטורקי, שישב בקונסטנטינופול (כיום איסטנבול) בירת האימפריה. חלקים נרחבים מהאדמה הכבושה הוענקו לנאמני הסולטאן ולחיילים וותיקים בשיטה פיאודלית. האדמה לא הייתה יכולה להימכר או לעבור בירושה, ולאחר מותו של המחזיק בה חזרה הקרקע לידי הסולטאן, שהיה יכול לבחור אם להעביר אותה ליורשיו של בעל האדמות המקורי, או לחלק אותה מחדש לנאמניו. לגבי האיכרים היוונים לא הורגש שינוי רב בחיי היום יום, כאשר מעמדם אשר דמה למעמד צמיתים לא השתנה, ורק אדוניהם בעלי הקרקע הוחלפו מפרנקים והאצולה הביזנטית, לטורקים. במקרים מסוימים מצבם אף השתפר במשהו כיוון שהטורקים הפגינו לרוב אדישות ליוונים, וכול עוד המס שולם בזמן, הניחו אותם לנפשם.
העות'מאנים לא דרשו מהיוונים להתאסלם, למרות שמספר גבוה של יוונים התאסלם (במקרים מסוימים רק למראית עין), כדי לאפשר לעצמם יותר אפשרויות כלכליות וחברתיות באימפריה המוסלמית. נתינים לא מוסלמים לא שירתו בצבא הטורקי, ונטל הגיוס הוסר מהם. היוצא דופן מכך היה "מס הילדים" (דוושירמה) שלפיו כל קהילה נוצרית הייתה מחויבת לתת ילד זכר אחד מתוך חמישה לסולטאן. הילדים הנוצרים אוסלמו, גודלו על ידי האימפריה, ואומנו להיכנס לשורות היניצ'רים - חיל העילית של הצבא העות'מאני, שהיה נאמן לחלוטין לסולטאן בלבד. למרות שעול זה היה קשה מאוד על האוכלוסייה היוונית, במקרים רבים הורים שמחו שבניהם נלקחו למטרה זו, כיוון שמשמעות הדבר הייתה הבטחת עתידו של הנער. ידועה אף תופעה של שיחוד הפקידים הטורקים האחראים על גיוס הילדים על ידי הורים היוונים, כדי שבניהם ייבחרו לגיוס.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
מתקני המוסד
מיקום מתקני המוסד, ובהם המטה הראשי, היה חסוי במשך שנים רבות, כמו גם זהות מפקדיו ואנשיו. לפי פרסומים בעיתונות שכן בעבר מטה המוסד בבית הדר דפנה בשדרות שאול המלך בתל אביב, והועבר משם לאזור מחלף גלילות, סמוך למחנות גלילות.
יוון העות'מאנית
מינהל ומיסוי
היוונים שילמו, חוץ מהמס לאדוניהם הפיאודלים, גם מס קרקע, מס גולגולת, ומס מסחר (שכלל הכפלת מסי היבוא והיצוא שהוטלו על הנתינים המוסלמים), ישירות למדינה. מס זה נאסף באופן לא קבוע ולרוב על ידי ההנהגה המקומית והדתית של היוונים עצמם.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
סמל המוסד
סמל המוסד, אותו עיצב שלמה כהן-אברבנאל, הוא מנורת בית המקדש כפי שמופיעה בשער טיטוס, וסיסמתו –. פסוק תנ"כי נוסף הנקשר למוסד, והיה ססמתו בעבר:.
הפעילות בקום המדינה ובשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20
ב־13 בדצמבר 1949 הטיל ראש הממשלה דוד בן-גוריון על ראובן שילוח, יועץ לתפקידים מיוחדים במשרד החוץ ובעברו איש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, להקים את "המוסד לריכוז ותיאום פעולות המודיעין" ולעמוד בראשו, אולם בשנה הראשונה לקיומו שימש המוסד כגוף לתאום בין שירותי המודיעין והביטחון בישראל והיה חסר סמכויות ביצועיות לאיסוף מודיעין מחוץ לארץ. רק ב-8 בפברואר 1951 החליט בן-גוריון על הפיכת המוסד לרשות עצמאית לביון בעלת סמכויות לאיסוף מודיעין מחוץ לישראל, אשר בראשה עמד חיים יערי. יערי היה כפוף לראובן שילוח. ב־2 במרץ 1951 הנחה בן-גוריון את שילוח להקים במסגרת המוסד גוף מרכזי שיאחד את כל פעילות המודיעין בחו"ל. הנחיה זו היא ראשיתה של יחידת האיסוף של "המוסד".
יוון העות'מאנית
מינהל ומיסוי
לרוב לא התערב השלטון העות'מאני בחיי היוונים, ולמעשה התנער מכל אחריות להגנה, משפט, חינוך וקיום כלכלי של היוונים, תפקידים שהיוונים לקחו על עצמם.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
הפעילות בקום המדינה ובשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20
כמו כן, ביוני 1948 הוקם "שירות מודיעין חיצוני" בתור המחלקה במשרד החוץ בראשותו בן-גוריון מינה את בוריס גוריאל ומטרתו הוגדרה כ"איסוף ידיעות בחו"ל הקשורות בביטחון ישראל". אחד מעובדיו הכפופים לו היה אשר בן נתן. הארגון פורק ב-1951 וסמכויותיו הועברו למוסד.
קרנו של "המוסד" עלתה בעולם כאשר העביר למערב את נאומו הסודי של ניקיטה חרושצ'וב, שנישא ב־24 בפברואר 1956 בוועידה ה־20 של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, ובו הוקיע את פשעי סטלין (אף כי לא המוסד הוא שהשיג את תוכן הנאום; ראו להלן). הייתה זו תפנית חדה במדיניותה של ברית המועצות, כאשר מנהיג המדינה הודה בפשעיו של סטלין ולאחר עשרות שנות תעמולה התנער מן הסטליניזם. על אף שפרטי הנאום היו ידועים בצורה כללית, ראו גורמים במערב חשיבות עליונה בהשגת נוסחו המדויק של הנאום, אך מאמצי ארגוני מודיעין בעולם להשיג את הנאום נכשלו. הנאום במלואו הועבר על ידי העיתונאי ויקטור גרייבסקי לאנשי השב"כ בשגרירות ישראל בוורשה, ומשם הועבר לישראל. העברת הנאום ל־CIA העלתה את קרנו של המוסד בעיני שירותי הביון הזרים, והביאה להכרה העולמית כי המדובר בארגון חשאי המשתווה ואף עולה ביכולותיו על ארגונים ותיקים ומנוסים ממנו.
בשנים 1956–1962 פעל המוסד באמצעות סוכניו להעלאת יהדות צפון-אפריקה במדינות: מרוקו, תוניסיה ואלג'יריה. שליחי המוסד פעלו במקביל להקמתם של ארגוני "המסגרת", שפעלו לאימון צעירים וצעירות מקרב הקהילות היהודיות ככוח המגן של הקהילות. באותן השנים קיבלו מרוקו ותוניסיה את עצמאותן משלטון המנדט הצרפתי, ובאלג'יריה, שהייתה חלק מהטריטוריה הצרפתית מעבר לים, התחוללה מלחמת העצמאות עקובה מדם נגד שלטון צרפת. לאור המצב הגאו-פוליטי החדש בצפון אפריקה ראה ראש הממשלה דוד בן-גוריון חשיבות ראשונה במעלה בהעלאתן של קהילות ישראל אלו לארץ, ובד בבד אספקת אנשים, אמצעים, ידע והדרכה להגנה על אותן קהילות, שחיו בליבן של אוכלוסיות מוסלמיות עוינות. המשימה הוטלה על המוסד. שליחי המוסד בצפון אפריקה היו לרוב יוצאי "ההגנה" וצה"ל בעלי ניסיון קרבי עשיר. הקמת ארגוני "המסגרת" כללה: מיון וגיוס צעירים ציוֹנים מקרב הקהילות, אימונם בנשק ובלוחמה עירונית, הסלקת אמצעי לחימה ואמצעי קשר, העברת תשדורות בצפנים ועוד.
להישג של המוסד נחשבת גם פרשת יוסל'ה שוחמכר, שהסעירה את הארץ בראשית שנות ה-60. שוחמכר נחטף בינואר 1960 על ידי סבו החרדי, נחמן שטרקס, מידי הוריו החילונים, הוברח לארצות הברית כדי לגדלו כחרדי וכל החיפושים אחריו עלו בתוהו. הפרשה הביאה לקיטוב ולאיבה רבה בין דתיים וחילונים (זכורה "קריאת הקרב" שנקראה אחר חרדים בעוברם ברחוב – "איפה יוסל'ה"). הפרשייה צברה תאוצה עד כדי כך שראש הממשלה הטיל על "המוסד" לאתר את יוסל'ה. "המוסד" הצליח במשימה, וביולי 1962 גילו סוכניו את הילד בשכונה חרדית בניו יורק. הילד שב לחיק הוריו, אירוע שזכה לתגובה נלהבת של דעת הקהל בישראל.
הישג נוסף בעל חשיבות היסטורית הוא גילוי מקום המסתור של אדולף אייכמן, ראש המחלקה היהודית בגסטפו, איש הביצוע בארגון השמדת יהודי אירופה על ידי הנאצים. אייכמן הצליח להימלט ולהיעלם בתום מלחמת העולם השנייה למשך חמש עשרה שנה. הוא התגלה על ידי המוסד בארגנטינה ונלכד בפעולה מורכבת, בפיקודו האישי בשטח של הראל, ב־11 במאי 1960. אייכמן הובא לישראל ב־21 במאי 1960 כדי לעמוד לדין במשפט אייכמן הפומבי ההיסטורי, שבו נדון למוות, והוצא להורג בתלייה ב־31 במאי 1962. מאמצים דומים שהשקיע המוסד באיתור יוזף מנגלה, המכוּנה "מלאך המוות", הרופא ממחנה ההשמדה אושוויץ, עלו בתוהו, ומקום הימצאו בברזיל התפרסם רק לאחר מותו.
בחודש יולי 1962 התפרסמה ידיעה על ניסוי טילים שנערך במצרים, ובמצעד של יום מהפכת הקצינים החופשיים ב־23 ביולי הוסעו טילים על גוררות. המצרים טענו כי אלו טילים מייצור עצמי מצרי וכי הטווח שלהם הוא עד "דרומה לביירות". המוסד החל לחקור את עניין היכולת המצרית בתחום הטילים והנשק הלא קונבנציונלי, וטען כי יש ממש בידיעות בדבר פיתוחו של נשק כזה. במקביל החלה להתחולל שורת אירועים: אחד המדענים הגרמנים במצרים נעלם, ואל כמה מן האחרים הגיעו מעטפות נפץ. שני שליחי המוסד, יוסף בן גל, ואדם בשם אוטו יוקליק, שבתחילה היה אחד מן המדענים אך חזר בו, ניסו להשפיע על בתו של אחד המדענים הגרמנים במצרים כי תשכנע את אביה להסתלק ממצרים. שני הסוכנים נעצרו בשווייץ, נשפטו ונדונו לעונשי מאסר קלים, אך משפטם הפנה את תשומת הלב אל המדענים הגרמנים במצרים ולמסע המתנהל נגדם על ידי "המוסד" (מבצע "דמוקלס").
ראש הממשלה בן-גוריון לא קיבל את הערכת "המוסד" כי ישנה סכנה ממשית של פיתוח מערכות נשק מתקדמות במצרים, והתבסס בכך על דו"ח של אמ"ן. איסר הראל טען כי דו"ח זה היה דו"ח מוזמן, שמטרתו לתמוך בעמדת בן-גוריון. הוויכוח בין הראל לבן-גוריון עורר סערה ציבורית בישראל. ב־1 באפריל 1963 התפטר איסר הראל מתפקידו כממונה על שירותי הביטחון. על פי פרסומים נבעה התפטרותו מהתנגדותו להוראה שקיבל מבן-גוריון לחדול מן הפעילות נגד המדענים הגרמנים במצרים. בראייה היסטורית התברר כי עמדתו של דוד בן-גוריון, שהתבססה על דו"ח אמ"ן, הייתה הנכונה, ולא זו של איסר הראל והמוסד: טילים בליסטיים מייצור עצמי לא נמצאו בידי מצרים בשתי המלחמות שהתחוללו לאחר מכן בינה לבין מדינת ישראל, מלחמת ששת הימים בשנת 1967 ומלחמת יום הכיפורים ב־1973.
שני מרגלים ידועים של המוסד שפעלו בארצות ערב בתחילת שנות השישים היו אלי כהן, שהיה בדמשק מינואר 1962 ועד לכידתו בידי הסורים בינואר 1965 והמרגל וולפגנג לוץ שהיה בקהיר ונלכד אף הוא בתקופה זאת. (שניהם התחילו את שליחותם כאנשי אמ"ן, אך ההפעלה של מרגלים עברה לידי המוסד).
הריגתו של הרברט צוקורס הנאצי, רוצח יהודי לטביה, באורוגוואי ב-1965, מיוחסת למוסד.
בשנות ה-70 של המאה ה-20
עד סוף שנות השישים נשען המוסד על יחידה 8200 במעקב אחר התקשורת בין אנשי הפח"ע וקשריהם עם תשתיות לסיוע מבצעי שהקימו בארצות שונות. צבי זמיר קבע שההיענות לבקשות המוסד לא תאמה את צרכיו המבצעיים והחליט להקים במוסד יחידה שהתמחתה בתחום הטכנולוגי – "פרודות", שתעניק מענה לוגיסטי בזמן אמת לצרכים המבצעיים. אמ"ן לא ראה בעין יפה את השינוי המוצע ולא שיתף פעולה. במקביל להקמת "פרודות" הוקמה במוסד פונקציה לתקשורת אלחוטית עם סוכני המוסד, שפעלה במקביל ליחידה 220 של אמ"ן, במטרה להתגבר על עיכובים בהגעת תשדירים מסוכנים מתריעים.
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 ניסה המוסד לפתור את הבעיה הפלסטינית על ידי טרנספר מרצון לפרגוואי. התוכנית נגנזה לאחר שכמה פלסטינים מעזה שהיגרו בשיטה זו ביצעו פיגוע בשגרירות הישראלית בפרגוואי.
פעילותו הידועה ביותר של המוסד בשנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה מבצע זעם האל, שמטרתו הייתה להרוג את חברי ארגון הטרור "ספטמבר השחור", שהיו אחראים במישרין או בעקיפין לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972. המבצע נמשך עד סוף שנות ה-70, אז חוסל עלי חסן סלאמה, ראש הארגון. לצד ההצלחות בהריגת המחבלים בלט הכישלון של פרשת לילהאמר שבה הרג המוסד בטעות ערבי שזוהה בטעות כסלאמה.
המוסד הפעיל את הסוכן אשרף מרואן בין השנים 1970–1998. מרואן התריע על מתקפה מצרית סורית כ-24 שעות לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
בראשית המאה ה-21
בארצות הברית, המוסד עזר לסוכנויות ה-FBI וה-CIA להילחם בטרור. בשנות ה-90 של המאה ה-20 איתר המוסד פעיל חזבאללה שניסה לרכוש חומרים להכנת מטעני חבלה. סוכנויות המודיעין של ארצות הברית עקבו אחריו בניסיון לאתר עוד מחברי הרשת, ולבסוף עצרו אותו. עיתון הלוס אנג'לס טיימס ציטט בכיר אמריקאי שאמר כי באוגוסט 2001 קיבלו סוכנויות הביון האמריקאיות התרעה מהמוסד ש-200 מחבלים, המקושרים לאל-קאעידה שבאפגניסטן, הסתננו לארצות הברית ומתכננים "מתקפה גדולה" בקרוב. כעבור כחודש, אירעו פיגועי 11 בספטמבר שבהם נרצחו אלפי אזרחים, כאשר מחבלים מאל-קאעידה ריסקו מטוסי נוסעים על מגדלי התאומים והפנטגון. ידיעה זו שימשה בסיס לתאוריית קשר על פיגועי 11 בספטמבר שנפוצה בעיקר בקרב מדינות מוסלמיות המאשימה את המוסד במעורבות בפיגועים.
לפי ספרם של דן רביב ויוסי מלמן "מלחמות הצללים" (Spies Against Armageddon), לוחמי המוסד מילאו "תפקיד נועז" במבצע לתקיפת הכור הגרעיני בסוריה, ובפרט בהשגת המודיעין שאפשר את תקיפת הכור והשמדתו.
המוסד הטה שכם אף הוא למלחמה בטרור ותחת כהונתו של מאיר דגן יוחסה לו הריגת בכירי טרור בחו"ל, בכלל זה הריגת עימאד מורנייה, המפקד הצבאי של חזבאללה, ומחמוד אל-מבחוח, בכיר בחמאס. בנוסף, חלק נכבד בפעילות המוסד בתקופה זו הוקדש לסיכול תוכנית הגרעין האיראנית. על פי העיתונות, פעולותיו של המוסד תחת מאיר דגן נחלו הצלחה וגרמו לעיכובים משמעותיים בתוכנית האיראנית, ודגן עצמו העריך שלאיראן לא יהיה נשק גרעיני לפני 2015. אחד משיאי הפעילות של המוסד נגד איראן היה חשיפת תוכנית הנשק הגרעיני של איראן אחרי שפרץ לארכיון סודי בטהראן והבריח את תכולתו, למעלה מ-100,000 מסמכים וקובצי מחשב, לישראל.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 העביר המוסד לסוכנויות הביון והביטחון בארצות הברית ובאירופה מידע מודיעיני והתרעות קונקרטיות על פיגועים שתכנן לבצע דאעש. מידע זה אפשר סיכול עשרות פיגועים. ביולי 2018 סיכל המוסד, ביחד עם סוכנויות הביון של צרפת, גרמניה ובלגיה, פיגוע טרור ענקי שתכננה איראן נגד גולים איראנים בצרפת. בעקבות הסיכול נעצרו מספר סוכנים איראנים וצרפת הטילה סנקציות על מספר ארגונים וסוכנים איראניים. באוקטובר 2018 סיכל המוסד פיגוע שתכנן המודיעין האיראני נגד פעילי אופוזיציה בדנמרק. בדצמבר 2019 סייע המוסד בסיכול גל פיגועים באירופה (כולל מתן מודיעין שהביא למעצר 20 מחבלים בדנמרק).
בשנת 2017 הקים המוסד את "ליברטאד" – קרן להשקעה בחדשנות טכנולוגית בתחומים שמעניינים את המוסד.
פעולות מפורסמות של המוסד
מטבע הדברים, רוב פעילותו של המוסד חשאית, אבל עם פעולותיו שזכו לפרסום רשמי או לאישוש ברור נמנות:
פעולות המיוחסות למוסד
הפעולות הבאות מיוחסות למוסד, אף על פי שישראל נמנעה מלתת לכך אישור רשמי (ולעיתים אף הכחישה מעורבות) ואין לכך הוכחות:
חלק מהפעולות הנ"ל מתוארות בהרחבה בספרם של מיכאל בר-זהר ונסים משעל, המוסד: המבצעים הגדולים, ועל כך כותבים המחברים במבוא לספר:
המוניטין של "המוסד" הביא לעיתים לייחוס יכולות מפתיעות לאנשיו. בשנת 2010, בעקבות תקיפות הכרישים בשארם א-שייח', אמר מושל מחוז דרום סיני שאין לפסול את האפשרות שהמוסד שיגר את הכריש, כדי לתקוף תיירים המבלים באזור. בשנת 2011 הוחזק נשר שעף מכיוון ישראל ונחת בערב הסעודית בידי כוחות הביטחון הסעודיים בחשד שמכשיר הניווט הלווייני שהוצמד לרגלו הוא מכשיר ריגול של המוסד (למעשה מכשיר הניווט הוצמד אל הנשר במסגרת מעקב אחרי התקדמות תוכנית שיקום אוכלוסיית הנשרים בישראל בחי בר כרמל). בשנת 2013 הועלו בטורקיה חשדות דומים כלפי בז שטובע בישראל. העיתון וושינגטון פוסט ניסה להסביר את תפוצת תאוריות הקשר האלה לגבי "המוסד" בכך ש"המבצעים החשאיים האמיתיים של ישראל הם פנטסטיים כמעט כמו הפנטזיות האלה."
יוון העות'מאנית
שלטון אוטונומי וה"מילט א רום"
עד לתקופתו של סולימאן המפואר היה השלטון הטורקי המוסלמי סובלני כלפי בני דתות אחרות בשטחו, והתייחס לנוצרים כאחד מ"עמי הספר", התייחסות שזיכתה אותם במעמד של בני חסות, ושלטון ה"מילט א רום". כחלק ממדיניות ה"מילת" הטורקית לגבי עדות המיעוטים ברחבי האימפריה, שיטה שדגלה באוטונומיה פנימית ודתית רבה, יצר הסולטאן מהמט השני את משרת "מנהיג האומה" (ביוונית אתנארכוס, בטורקית מילט באשי). מהמט, בשנת 1453, אישר את מינויו של גנדיוס, או מינה אותו ישירות, למשרת הפטריארך האקומני של קונסטנטינופוליס והעניק לו סמכויות חדשות. סמכויות אלה הפכו אותו, ואת הכנסייה, למנהיגי כל היוונים ברחבי האימפריה העות'מאנית.
האימפריה הכירה בזכויותיה של הכנסייה היוונית לקיים מוסדות תרבות וחינוך, אישרה לה להשתמש בשפה היוונית לצורכי דת חינוך ומינהל, נתנה לה זכויות לגבות מיסים מקהילתם ולנהל את רכושה המשותף, ונתנה לה את הסמכות להקים בתי דין בעלי סמכויות אזרחיות שישפטו את הקהילה היוונית (כלומר כל משפט פרט למשפטים פלילים ומשפטים שנגעו לבגידה או פגיעה בביטחון האימפריה העות'מאנית). בתמורה היו אחראים ראשי הכנסייה בפני הסולטאן לסדר ומשמעת בקרב הקהילה הנוצרית, והפטריארך היה אחראי ישיר להתנהגותם הטובה של הנוצרים. בנוסף היו אחראיים ראשי הכנסייה על תשלום מס הגולגולת של הקהילה היוונית, ומיסים וחובות נוספות. הפטריארכים ראו לרוב את השלטון הסובלני יחסית של הטורקים, כעדיף על שלטונם של בני ונציה הקתולים, שאיימו על האמונה האורתודוקסית בדרכים שהעות'מאנים מעולם לא איימו.
הכנסייה היוונית שימשה כתוצאה מכך בשני תפקידים כפולים ומנוגדים במשך שלטון העות'מאנים ביוון. מצד אחד היא היוותה את מנהיגות העם היווני, משמרת הדת והשפה היווניות, ומבצרה של ההיסטוריה והתרבות ההלנית. מצד שני הייתה הכנסייה מכשיר שלטוני ביד השלטון העות'מאני הזר, מכשיר שבעזרתו דיכאו ושלטו הטורקים על היוונים.
בנוסף לשלטון העצמאי הדתי, ערים יווניות מסוימות, כגון רודוס ואתונה, שמרו על מידה מסוימת של שלטון מוניציפלי עצמאי, לעומת מספר ערים שהועמדו תחת שלטון ישיר של מושלים עות'מאנים. אזורים מסוימים כגון חצי האי מאני שבפלופונסוס נהנו מעצמאות כמעט מוחלטת, עקב השלטון הטורקי הרופף במיוחד שהיה שם.
כלכלה ומסחר
ההשפעה הראשונה של הכיבוש העות'מאני על כלכלת יוון הייתה מזיקה. אובדן אוכלוסייה גדול והגירה של יוונים מחוץ לשטחה של הלאס הובילה לירידה נרחבת בהיקף הסחר והתפוקה החקלאית בשטחה. אולם עקב העובדה שהסחר נחשב בעיני טורקים רבים לבזוי, אימצו במהרה היוונים (והיהודים) את רוב המסחר באימפריה העות'מאנית. למעשה מימיו של מהמט השני עבר המסחר בין המזרח למערב, מידיהם של האיטלקים לידי הנתינים הלא מוסלמים של האימפריה העות'מאנית, ארמנים, יהודים ויוונים. היוונים ערכו מסחר פורח דרך הים והיבשה עם מערב אירופה ועם גרמניה ורוסיה.
היוונים שימשו למעשה כגשר כלכלי מסחרי בין העות'מאנים המוסלמים לאומות הנוצריות, דבר שהוביל להתעשרותם של רבים מהם. פריחה זו הגיעה לשיאה במהלך המאה ה-18, כאשר יושבי האיים היוונים נהנו ממנה במיוחד. העיסוק הכלכלי והימי הענף של היוונים, ביחד עם גלי הגירה מסוימים, הובילו להתפתחותם של מושבות יווניות באירופה המערבית ורוסיה, שהזרימו קשרי מסחר וכסף לתוך יוון העות'מאנית בפרט, והאימפריה העות'מאנית בכלל.
פתיחת שערי האימפריה העות'מאנית ליהודים מגורשי ספרד במאות ה-15 וה-16 המריצה את הכלכלה ואת המסחר בכל רחבי האימפריה העות'מאנית, ובייחוד ביוון, שם התיישבו מרבית האוכלוסייה היהודית.
חדירתם של יוונים לשורות הפקידות העות'מאנית ויצירת המעמד החדש של הפאנאריוטים (יוונים ששירתו בפקידות הגבוהה) הובילה לצמיחתה של מעמד עשיר יווני. גם מעמד הביניים העירוני חווה פריחה בהיבטים הכלכלים של חייו כתוצאה משלטונה של האימפריה העות'מאנית. בניגוד לכך, הכפריים העניים החלו לחוש יותר ויותר את העול הכלכלי והמדיני של הטורקים, ורבים מהם נמלטו להרים ונהפכו לשודדי דרך, דבר הפגע בתפוקה החקלאית של הארץ, ובביטחון דרכי המסחר שלה.
באיים הידרה, פסרה (Psara) וספצס היו במאות ה-18 וה-19 מרכזי סחר ימי חשובים והתגוררו בהם מספר רב של סוחרים עשירים, שהקימו מושבות עצמאיות למחצה של סוחרים ששלחו ידם הן במסחר לגיטימי והן בהברחות ושוד ימי. בעקבות הסכם קוצ'וק קאינרג'ה יכלו ספינות אלו לשוט תחת דגל רוסי.
השפעות תרבותיות
שילובה של יוון אל תוך האימפריה העות'מאנית הוביל להשפעות תרבותיות מרחיקות לכת, השפעות שעדיין מורגשות ביוון של היום. בראש וראשונה יוון הייתה המקום הראשון באירופה בה השתרשה דת האסלאם, והיא שימשה כפתח להתפשטות האסלאם ברחבי הבלקן.
המגוון האתני של תושבי יוון השתנה והתרחב משמעותית עם הגירתם של מספר רב של אלבנים, בולגרים, ורומנים במהלך תקופה זו. בנוסף לכך טורקים רבים התיישבו והשתקעו בתרקיה. יהודים מגורשי ספרד, ניצלו את פתיחת הדלת של האימפריה העות'מאנית כלפיהם והתיישבו ברחבי יוון, רובם התיישבו בסלוניקי, שהפכה למרכז יהודי עיקרי בתקופה זו באימפריה העות'מאנית.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
פרשיות אחרות הקשורות למוסד
ישראלי-אוסטרלי בשם בן זיגייר התגייס למוסד בתחילת שנות ה-2000. נטען שזיגייר עבד בחברת קש של המוסד שמכרה ציוד אלקטרוני לאיראן. ב-2010 נחשד בעבירות ביטחון, נכלא בכלא איילון תחת זהות בדויה שסיפק המוסד, וב-15 בדצמבר נמצא תלוי בתאו. כאשר התפוצצה הפרשה בפברואר 2013, זומנה ועדת העורכים לפגישה עם ראש המוסד תמיר פרדו לצורך בקרת נזקים. בשנה שלאחר מכן פורסם כי איש מוסד נוסף ("האסיר X2", שדבר קיומו נחשף בעקבות פרשת זיגייר) מוחזק בכלא במשך כעשור, לאחר שהורשע בבגידה.
יוון העות'מאנית
השפעות תרבותיות
אלמנטים של תרבות עממית כגון מוזיקה יוונית, ריקוד יווני, ובישול יווני הושפעו גם הם מהתרבות הטורקית, וספגו לתוכם מספר אלמנטים עות'מאניים מובהקים, שחלקם קיימים עד היום (2005).
Ka-Ching!
(בעברית: קא-צ'ינג!) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית שאניה טוויין, מתוך אלבומה הרביעי,. השיר יצא לאור ב-17 בפברואר 2003 באירופה, וב-10 במרץ 2003 בבריטניה כסינגל השלישי מתוך האלבום. השיר לא יצא בארצות הברית ולכן לא הצליח להיכנס לאף מצעד שם. בשל הצלחתו הרבה של השיר בעולם, מכירותיו עולות על למעלה מ-700,000 עותקים שנמכרו.
יוון העות'מאנית
השפעות תרבותיות
יחד עם זו, עליית קרנו של הסוחר היווני בתוך האימפריה העות'מאנית הובילה להתפתחות מעמד זה, ולזרימתו של דם חדש בעורקיה של התרבות היוונית. קהילות יווניות ומושבות סוחרים חדשות ברוסיה ובמרכז אירופה טפטפו ליוון, ומיוון, זרמים אמנותיים והשפעות תרבותיות. הכנסייה הצליחה לשמור על אחדות ורוח לאומית מסוימת בקרב תושבי יוון הנוצרים, ואף שימרה את השפה היוונית. עלייתם של מנהיגים מקרב היוונים בקרב המנהל המקומי של היוונים, ולאחר מכן בשורות הפקידות העות'מאנית, הובילה לצמיחתו של מעמד חברתי חדש ועשיר - ה"פאנאריוטים". במקביל התפתחו מקרב מעמד האיכרים הצמיתים קבוצות של שודדי הרים- הקלפטים.
Ka-Ching!
את השיר הוציאה טוויין בכמה גרסאות, ואף העלתה מספר גרסאות שונות של ווידאו קליפים. הגרסאות המוכרות ביותר מכלל האלבום מוכרות בשם "Red Version".
השיר זכה להצלחה רבה בעיקר באירופה, שם נכנס למספר רב של עשיריות וחמישיות פותחות ובנוסף, הצליח להעפיל לצמרת המצעד הפורטוגזי.
וידאו קליפ
שני הווידאו קליפים הנלווים שיצאו לשיר צולמו במקסיקו סיטי שבמקסיקו, ובמדריד שבספרד, בינואר 2003. בגרסה אחת של הקליפ ניתן לראות את טווין כשהיא רצה לעבר טלפון ביתה שמצלצל, ולאחר מכן מתחילה מסע בעיר מגוריה. בין לבין ניתן לראות קטעים שבהם היא לבושה בשמלה אדומה, או נראית כזמרת רוק עם גיטרה ביד. לבסוף, כשעברה טוויין מסע משונה בעיר שלה, היא רצה שוב לעבר הטלפון וכשאין מענה היא סוגרת אותו ומתחתיה מגיח נחש שמזנק עליה ובעצם סוגר את הקליפ.
הקליפ השני נקרא בשם - "Red Dress Version\גרסת השמלה האדומה", והוא כשמו מציג את טוויין לאורך כולו כשהיא לבושה בשמלה אדומה ויוקרתית. כל הקליפ מציג את טוויין כשהיא שרה את השיר ורוקדת עם השמלה, תוך כדי שצלמים רבים מצלמים אותה ללא הרף.
הגרסאות השונות הועלו לערוץ ה-Vevo של טוויין באמצע שנת 2011.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה עולמית במצעדים, פרט לארצות הברית.
יהודה גור
יהודה גוּר (גְרָזוֹבְסקי) (31 בינואר 1862, ל' בשבט ה'תרכ"ב - 21 בינואר 1950, ג' בשבט ה'תש"י) היה בלשן, מחנך, מילונאי, סופר ומתרגם, מראשוני הכותבים בעברית בארץ ישראל. חתן פרס ביאליק לחוכמת ישראל לשנת תש"ז על מילון עברי.
נדנדה תלויה
נדנדה תלויה היא נדנדה שמורכבת ממושב התלוי על מוט אופקי באמצעות חבלים, שלשלאות או מוטות, המחוברים לצידיו.
עקרון הפעולה הפיזיקלי של נדנדה תלויה הוא כשל מטוטלת. אולם נדנדה תלויה אינה מטוטלת פשוטה, מהירות ומסלול תנועתה מושפעים גם מכך שהמפעילים אינם נייחים ואינם מפעילים כוח קבוע בכיוון קבוע.
נדנדה תלויה כרהיט
בנדנדות תלויות המשמשות כרהיט גינה המושב לרוב מרופד, דמוי ספה. לנדנדות כאלו שלד מתכת, פלסטיק או עץ, עליו תלוי המושב באמצעות מוטות. רהיט זה קיים בגדלים שונים, לרוב מאפשר ישיבה של שנים או שלושה מתנדנדים זה לצד זה. לעיתים הנדנדה מחופה בגגון בד התואם את דוגמת ריפוד המושב.
יהודה גור
תולדות חייו
גור נולד ב-1862 בפוהוסט שבפלך מינסק של האימפריה הרוסית (ברוסיה הלבנה, בתחום המושב היהודי; כיום בבלארוס), לישעיה ראובן גרזובסקי, נצר למשפחת הרבנים מהרש"ק. למד ב"חדר" ובישיבה בעירו, וכן שלוש שנים בישיבת וולוז'ין, ועבר לווילנה כדי ללמוד ספרות. בווילנה התיידד עם משכילי וילנה והחליט לעלות לארץ ישראל. הוא למד בווילנה את מלאכת הצילום מתוך מטרה להתפרנס מהצילום בארץ ישראל, ובחודש סיוון תרמ"ז (1887) עלה ארצה.
נדנדה תלויה
נדנדה תלויה כמתקן שעשועים
ישנן תצורות רבות של נדנדות תלויות המשמשות כמתקן שעשועים. עבור מתנדנד יחיד, התצורה המינימליסטית כוללת כמושב לוח עץ, פלסטיק, מתכת או אף צמיג מכונית. בתצורה מאובזרת יותר, המושב הוא דמוי כסא, כולל גם משענת גב, ולעיתים ידיות.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
פרשיות אחרות הקשורות למוסד
באוגוסט 2021 פורסם כי בכיר במוסד מעל בכספי הארגון, ואולץ לפרוש.
יהודה גור
תולדות חייו
גרזובסקי ביחד עם דוד יודילוביץ ואליעזר בן-יהודה ערכו את עיתון הילדים העברי הראשון "עולם קטן" שיצא לאור ב־1892. העיתון יצא בשבעה עותקים במשך כעשרה חודשים.
יוון העות'מאנית
השפעות תרבותיות
במקביל לשינויים התרבותיים של תושבי יוון, חלה השפעה הפוכה על השלטון העות'מאני מצד התרבות היוונית, השפעה שהחלה מאז ימי מהמט השני (שהיה ידוע בכך שדיבר יוונית). יוונים רבים (וגם יהודים) שמשו במינהל העות'מאני, בצבא, ובצי העות'מאני. כמו כן נתקבלו לחצר הסולטאנים מהנדסים, בוני אוניות, ואדריכלים יוונים. קרבה זו של נושאי תרבות יוונים לסולטאן, ולמוקדי הכוח העות'מאנים, הביאו להשפעה ניכרת של תרבות יוונית על התרבות הטורקית. דוגמה מובהקת לכך אפשר למצוא באדריכלות העות'מאנית, כפי שהיא משתקפת במבנים טורקיים מהתקופה, שאפשר לראות עליהם בבירור את השפעת קודמיהם הביזנטים והיוונים.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
גיוס
המוסד פרסם בצעד יוצא דופן, ערב יום העצמאות ה-68 של מדינת ישראל, מודעת כתב סתרים לגיוס עובדים לזרוע הסייבר. במודעה שבה מופיע הלוגו של הארגון מצוינים צירופים, חסרי משמעות לכאורה, של אותיות ומספרים שכמה מהם מודגשים. אולם התברר כי מדובר במודעת גיוס באמצעות כתב חידה סודי. יותר מ-25 אלף אנשים נענו לאתגר שהציב המוסד במודעת הדרושים הייחודית וניסו לפתור את כתב החידה שבמודעה. הרוב נשרו בדרך, אך עשרות הצליחו וגויסו לשירות.
בראיון נדיר ל"ליידי גלובס" ב-2012 סיפרו לוחמות המוסד על גיוס גברים ונשים למוסד, מבחני המיון, עבודתן במוסד לצד הקמת משפחה, היחס בין זמן ההכנה לפעולות ובין הפעולות עצמן, העבודה בצוותים, האינטליגנציה הרגשית הנדרשת מהן, אופי הפעילות, הימנעות מתהילה ומאומניפוטנטיות, ושיחות עם אויבים.
יוון העות'מאנית
השפעות תרבותיות
במהלך המאה ה-18 התעוררה בקרב היוונים תנועה תרבותית וספרותית חדשה, שנושאי הדגל שלה היו אדמנטיוס קוראיס וקונסטנטינוס ריגס, תנועה שדגלה בתחייתה של תרבות ושפת יוון העתיקה. התנועה הזו הייתה בעלת השפעה גם מחוץ ליוון, והייתה אחת מהגורמים להתפשטותו של הפילהלניזם במערב אירופה וברוסיה.
דעיכתו של השלטון העות'מאני, והתעוררות הלאומיות היוונית
לאחר שנת 1600 נכנסה האימפריה העות'מאנית לתקופה של דעיכה ארוכה. ההידרדרות הייתה מורכבת גם מדעיכה צבאית, שהתבטאה בכישלונות צבאיים חוזרים ונשנים מול כוחות אירופה ורוסיה הנוצרים, וגם מדעיכה פנימית, שביטוייה היו שחיתות הולכת וגוברת, אי יעילות ממשלתית, בירוקרטיה משתוללת, והגברת דיכוי המיעוטים הלאומים והדתיים שבתוכה.
נפילה זו בשלטונה של האימפריה הובילה לאי שביעות רצון, אי סדר, ומרידות מזדמנות ברחבי האימפריה, כמה אזורים התנתקו לחלוטין מהאימפריה. הטורקים, כתגובה, שינו את טיב המשטר שלהם באימפריה בכלל וביוון בפרט, וביססו משטר צבאי נוקשה, משטר שעודד את התגברות ההתנגדות היוונית לכיבוש הטורקי.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
ראשי המוסד
כמחצית מראשי המוסד צמחו בתוכו, והיתר הם אלופים שפרשו מצה"ל והתמנו לראשות המוסד.
מינוי ראש המוסד נעשה על ידי ראש הממשלה באופן אישי, ללא צורך באישור הממשלה או גוף פיקוח אחר (בניגוד לראש המטה הכללי או ראש השב"כ). המינוי נבדק על ידי הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה. ראש המוסד מתמנה לתקופה של חמש שנים וראש הממשלה רשאי להאריך את כהונתו בשנה נוספת ללא תנאים כלשהם.
יוון העות'מאנית
דעיכתו של השלטון העות'מאני, והתעוררות הלאומיות היוונית
שינויה של המערכת הפיאודלית העות'מאנית הישנה, ממצב בו בעלי אדמות לא היו יכולים להוריש או למכור את אדמתם, ובמותם הייתה חוזרת האדמה לסולטאן, למצב בו בעלי אדמות יכלו להוריש ולמכור את אדמתם, דרדרו את האיכרים היוונים למעמד של צמיתים משועבדים לקרקע. השינויים האלה הובילו לעוני, ירידה בכמות האוכלוסייה, והפיכת חלקים גדולים מהכפריים היוונים לשודדי דרכים.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
ראשי המוסד
עד שנת 1996 היה שמו של ראש המוסד חסוי. המוסד טען באותם ימים כי החשאיות מאפשרת לראש המוסד לנוע בעולם באופן חופשי. בעקבות ביקורת ציבורית החליטה הממשלה לחשוף את שמו של ראש המוסד עם כניסת דני יתום לתפקיד.
נדנדה תלויה
נדנדה תלויה כמתקן שעשועים
נדנדות תלויות לשני משתמשים או יותר בנויות כשני כיסאות הפונים זה לזה. הקטנות שבהן מאפשרות ישיבה של שני מתנדנדים זה מול זה. בגדולות יותר המושבים הם ספסלים וכך עשויה הנדנדה להכיל ארבעה או שישה מתנדנדים.
המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
סגני ראש המוסד
בעבר נקראו חלק מממלאי התפקיד בשם "המשנה לראש המוסד", ולעיתים כיהנו בו שני אנשים במקביל. בשנים האחרונות, אמון סגן ראש המוסד על מנהלת המבצעים של הארגון.
המוסד בספרות, בקולנוע ובטלוויזיה
בעקבות המבצעים המיוחדים שלו ופעולותיו המתוחכמות והנועזות, המוסד זוכה להילה של ארגון חשאי נועז ומתוחכם בעל יכולות פנטסטיות בישראל וברחבי העולם. כך, למשל, בסרטים הוליוודיים רבים, המוסד מוזכר בנשימה אחת עם סוכנויות ביון משפיעות בעולם, כגון SIS הבריטית (ידועה כ-MI6), ק.ג.ב. הרוסית, או CIA האמריקנית, ולעיתים אף מוצג בעל יכולות גבוהות משל אלו. להלן רשימה (חלקית) של דוגמאות לכך:
נדנדה תלויה
נדנדה תלויה כמתקן שעשועים
בגני שעשועים נדנדה תלויה מקובעת למתקן, שעשוי להכיל מספר נדנדות תלויות, לעיתים מסוגים שונים (ליחיד, למספר משתמשים, לפעוטות), וכן עשוי להיות משולב במתקני משחק אחרים (כגון מתקני טיפוס ומגלשות).
לשימוש ביתי קיימות נדנדות המקובעות למסגרת ניידת, וכן נדנדות שיש לתלות אותן, למשל מענף של עץ.
יהודה גור
תולדות חייו
לאחר תקופה קצרה עבר גרזובסקי ליפו, שבה לימד בבית הספר של ישראל בלקינד והיה למזכיר של אגודת בני משה. גרזובסקי האמין בחזון של הקמת בית ספר עברי שיכשיר דור עברי בארץ ישראל, ופעל עם חבריו למימוש רעיון זה. משנסגר בית הספר של בלקינד בשנת תרנ"ב, הוקמו בתי הספר של כי"ח ביפו, וגרזובסקי לימד בבית הספר לבנות. בתרנ"ו הוקמה במסגרת בית הספר של כי"ח מחלקה עליונה להכשרת מורים לעברית, אך הנהלת כי"ח הורתה לסוגרה בין השאר על רקע אי הסכמתה עם חזון בית הספר העברי. גרזובסקי וחבריו בחרו להמשיך ללמד את המחלקה העליונה ללא קבלת תשלום.
נדנדה תלויה
בספרות
המשוררת פניה ברגשטיין כתבה את השיר "נדנדה" המתאר את רגשותיה של ילדה המתנדנדת בה "עלֹה עולה" ו"ירוד יורדת".
יהודה גור
תולדות חייו
בית הספר ביפו היה למטרה לביקורת מצד החוגים הדתיים, וגרזובסקי, שנראה מחלל שבת בפרהסיה, היה למטרה ראשית לביקורת. מחלוקת גדולה פרצה סביב אופי החינוך בין אנשי בני משה ביפו ואליעזר בן-יהודה מצד אחד ליחיאל מיכל פינס ומשכילי היישוב הישן מהצד השני, וגרזובסקי היה מראשי הדוברים נגד היישוב הישן ובעד אליעזר בן-יהודה.
בהמשך שימש כמורה במקווה ישראל, ובשנת תרנ"ח (1898) נכח בפגישה ההיסטורית של בנימין זאב הרצל עם הקיסר וילהלם השני בעת שביקר בארץ, שהתקיימה בשער בית הספר.
יוון העות'מאנית
דעיכתו של השלטון העות'מאני, והתעוררות הלאומיות היוונית
במקביל להתדרדרות המעמדות הנמוכים, השתפר מצבם של היוונים המיוחסים בתוך האימפריה במהלך המאות ה-16 וה-17, ומעמד הפאנאריוטים הגיע לשיא כוחו והשפעתו במאות האלה. הצורך הטורקי הגודל והולך באנשים מיומנים ומשכילים בתחומים ניהולים, טכניים וכלכלים, כדי להתמודד עם הכוחות המדיניים באירופה, הובילו לגיוס הולך וגובר של יוונים משכילים לשירות המדינה העות'מאנית. משנת 1700 והלאה החלו הפאנאריוטים למלא חלק מהמשרות הגבוהות ביותר של האימפריה העות'מאנית.
המרכז האקדמי לב
המרכז האקדמי לב, (לשעבר: "מכון לב" או "בית הספר הגבוה לטכנולוגיה בירושלים", ידוע גם בראשי תיבות בג"ט) הוא מכללה אקדמית-תורנית, המוכרת על ידי המועצה להשכלה גבוהה. המוסד משלב לימודי טכנולוגיה ויהדות, והלימודים בו מתקיימים בקמפוסים נפרדים לגברים ולנשים.
יוון העות'מאנית
דעיכתו של השלטון העות'מאני, והתעוררות הלאומיות היוונית
חלק מהפאנאריוטים שימשו כדיפלומטים, לארצות אירופה, ובמהלך שליחותם הם באו במגע עם האידאולוגיות של הליברליזם והלאומיות, שפרחו ברחבי מערב אירופה. כתוצאה מכך החלה לצמוח בקרבם, ובקרב הסוחרים היוונים שגם באו במגע עם מערב אירופה ורוסיה, תנועת הלאומיות המודרנית של היוונים.
התערבותם של גורמים זרים ביוון העות'מאנית
הלאומיות היוונית עודדה על יד סוכניה של יקטרינה הגדולה שליטת רוסיה הצארית, שקיוותה לספח לארצה שטחים נרחבים מהאימפריה העות'מאנית, כולל קונסטנטינופול עצמה. לצורך מטרה זו ניסו הרוסיים להצית מרד נוצרי יווני בתוך האימפריה העות'מאנית. במהלך המלחמה בין רוסיה וטורקיה שפרצה ב-1768, קיוו הרוסים לחזות בפריצתו של המרד היווני, לשווא.
המרכז האקדמי לב
המרכז האקדמי לב מעניק תואר ראשון ושני במקצועות טכנולוגיים, במקצועות הניהול והחשבונאות ובסיעוד. ולומדים בו כ-5,000 סטודנטים.
יוון העות'מאנית
התערבותם של גורמים זרים ביוון העות'מאנית
אף על פי כן הצליחו הרוסים לדחוף את רגלם בדלת היוונית של הטורקים. הסכם בקוצ'וק קאינרי, שנחתם בסיום המלחמה בין רוסיה לטורקיה בשנת 1774, נתן לרוסיה, בין השאר, את הזכות לשלוח "נציגים" לסולטאן בעלי סמכות להגן על הנתינים הנוצרים אורתודוקסים ברחבי האימפריה. משמעות הדבר הייתה שמשנה זו החלו הרוסים להתערב בעניינה הפנימיים של האימפריה העות'מאנית על בסיס קבוע, ובמיוחד בשטחה של יוון, שבה הרוב האוכלוסייה היוונית הייתה אורתודוקסית. התערבות רוסית שוטפת זו, יחד עם הרעיונות החדשים שפרצו באירופה בעקבות המהפכה הצרפתית של שנת 1789, הובילו להתפתחותה של תנועת התנגדות יוונית פעילה, ולחיבורם המחודש של היוונים עם העולם שמחוץ לאימפריה.
יהודה גור
תולדות חייו
בתרס"ו (1906) עבר לביירות, שם עבד בבנק אפ"ק. בשנת תרע"א (1911) שב לארץ ישראל, והיה מנהל סניף בנק אפ"ק ביפו, עד שנת תרפ"ט (1929). מתוקף תפקידו זה היה חבר בוועד אגודת נטעים. במסגרת עבודתו רכש קרקעות בתל אביב וחיפה למען היישוב היהודי.במהלך מלחמת העולם הראשונה גורש לדמשק.
המרכז האקדמי לב
תולדות
בשנים הראשונות שכן המוסד בדירות ובכיתות בשכונת בית וגן, ולאחר כמה שנים עבר למשכנו החדש בקריה האקדמית בשכונת גבעת מרדכי. כמו כן, התעודות הראשונות הונפקו בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן, והחל מהשנה השלישית קיבל המוסד מעמד עצמאי. חוגי הלימוד הראשונים היו: אלקטרו-אופטיקה (כשהמרכז האקדמי לב היה אז המוסד היחיד בארץ בו נלמד מקצוע זה), מדעי המחשב, ואלקטרוניקה. במשך השנים המכון התפתח ונוספו מקצועות נוספים, ומאוחר יותר בסוף שנות ה-80 גם חשבונאות. בנוסף, המכון התחיל להציע קורסים בהוראת טכנולוגיה לכל המעוניין בהם. מכון לב פתח את שעריו בפני התעשייה הגבוהה בישראל, ומספר חברות של בוגרי המכון הקימו בו חממות טכנולוגיות בראשית שנות ה-90.
בשנת 1991 הוקמה מכינה הקדם-אקדמית הראשונה בבית ספר גבוה לטכנולוגיה. במהלך שנות ה-90 הוקמו מכינות נוספות במתכונת של הכנה לקראת לימודים אקדמיים עם תיגבור לימודי השפה העברית - לתלמידים מחוץ לישראל.
נשיאי המרכז האקדמי לב:
בשנת 1994 הוקמה ביוזמת מאיר בן חיים וסגן הרקטור, פרופ' יעקב פרידמן, בתוך המכינה הקדם אקדמית תוכנית "עתודה חרדית" שאליה התקבלו תלמידים מרקע חרדי אשר למדו שנה אקדמית אחת במכינה ולאחר מכן שולבו באחת ממגמות הלימוד שאושרו על ידי צה"ל עבורם. בסיום התואר האקדמי הם מגויסים לשירות צבאי מלא כמהנדסים ביחידות טכנולוגיות של צה"ל. בנוסף, בשנת 1998 פתחה המכינה הקד"א כיתת מכינה ראשונה לתלמידים מרקע חרדי מגיל שנת שהייה (על פי חוק טל - מגיל 22 ומעלה), תלמידים אלו שולבו בהמשך כחלק ממכינת מכון נווה.
בעקבות העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים, נקלטו עולים בעבודה ובמחקר במרכז. המוסד הותאם גם לקליטת עולים-סטודנטים: שלוש מכינות נוסדו בשנות התשעים, לעולים מברית המועצות לשעבר, צרפת ואתיופיה.
מאז 2019 פועל במרכז האקדמי לב מיזם בשם "שגרירים בלב" למטרת שידוכים. מאז הפרויקט התרחב, כשחברים בו כיום כ-3,200 צעירים רווקים מהציבור הדתי, ויצאו ממנו עשרות חתונות.
קמפוסים ושלוחות
למרכז האקדמי לב 6 שלוחות:
פקולטות וחוגים
הלימודים במרכז האקדמי לב מחולקים לשלוש פקולטות:
יהודה גור
תולדות חייו
יהודה גור נפטר ב-21 בינואר 1950, והובא למנוחות בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
המרכז האקדמי לב
בית המדרש ולימודי קודש
בית המדרש של המרכז האקדמי לב הוא חלק מרכזי בקמפוס ובשגרת יומם של הסטודנטים. בית המדרש מהווה מקום ללימוד תורה בחבורה או בחברותא, לצד ההשכלה האקדמית.
יהודה גור
משפחתו
היה אב לשלושה בנים (אסף, עמיהוד וישעיהו-שי) ולשתי בנות (הדסה סמואל ונחמה אורנשטיין). שלושת בניו פנו לעיסוק בחקלאות – מטעים, יערנות וגידול בהמות. בנו אסף גור (1894–1982) היה אגרונום מומחה לגידול עצי פרי, שהיה מופקד על ענף המטעים בארץ מ-1929 ועד 1963 (כפקיד הראשי למטעים במחלקת החקלאות של ממשלת המנדט, ולאחר קום המדינה מנהל אגף המטעים במשרד החקלאות).
המרכז האקדמי לב
בית המדרש ולימודי קודש
תוכניות הלימוד השונות בבית המדרש מותאמות למגוון הסטודנטים המגיעים למרכז האקדמי לב: עתודאים, בוגרי צבא, בוגרי ישיבות ואברכים. התוכניות כוללות לימודי עיון ובקיאות בגמרא המקנים הרגלי לימוד והיכרות עם המסכתות, וכן לימודי הלכה ותנ"ך. לצד הלימוד העיוני, מתקיימים שיעורים העוסקים בבניין אמונה, מוסר ומידות. כיום עומד בראש בתי המדרש במרכז האקדמי לב: הרב יוסף צבי רימון, ובראש בית המדרש בקמפוס לב: הרב אמנון חדרי ובעבר היה הרב נתן שמעון בר חיים היושב ראש למשך למעלה מארבעים שנה.
יהודה גור
משפחתו
בנו ד"ר עמיהוד גור (1898–1982) היה יערן בעל שם עולמי, שכיהן במשך שנים רבות כמנהל מחלקת הייעור הממשלתית, עד למיזוגה עם מחלקת הייעור של קרן קיימת לישראל. נישא לשפרה, בתו של משה סמילנסקי. בנו ד"ר שי גור היה מנהל השירותים הווטרינריים של מדינת ישראל. נישא לצלה, בתו של טוביה זיסקינד מילר, מראשי עסקני התאחדות האיכרים. נפטר ב-1986 והיה לאחרון הנקברים בבית העלמין היהודי ביפו, אחרי שישה עשורים שבהם לא נקבר שם אדם.
המרכז האקדמי לב
בית המדרש ולימודי קודש
בקמפוס טל, לנשים, פועלת תוכנית מדרשה המאפשרת לסטודנטיות לשלב לימודי קודש לצד לימודיהן האקדמיים. בראש המדרשה עומד הרב יהונתן אורן. במדרשה נלמדים שיעורים במגוון נושאים: תורה ופרשת שבוע, מועדים, תנ"ך, יסודות באמונה, הלכה, הבית היהודי, תורת החסידות, משנת הרב קוק, תורה ומדע, מודעות ועבודה פנימית, חיזוק כוחות הנפש ועוד. כחלק מפעילות המדרשה מתקיימים במהלך השנה ימי עיון, הפתוחים לקהל הרחב.
יהודה גור
משפחתו
בתו הדסה נישאה לאדווין סמואל, בנו הבכור של הנציב העליון הבריטי הראשון, הרברט סמואל, והייתה יושבת ראש ויצו בישראל בין השנים 1933–1950 ובמקביל יו"ר מועצת ארגוני הנשים בארץ ישראל בין השנים 1936–1946.
יוון העות'מאנית
התערבותם של גורמים זרים ביוון העות'מאנית
מלחמות נפוליון נגע רק בקצוות שטחיה של יוון העות'מאנית, אולם היו בעלות השפעה חשובה על התגבשות הלאומיות היוונית. לאחר שכבשו הצרפתים את ונציה בשנת 1797, עברו לידיהם גם האיים היוניים, שהיו תחת שליטת ונציה עד לשלב זה. האיים קיבלו מעמד של מדינת חסות צרפתית עם אוטונומיה פנימית. למרות שהרפובליקה החדשה החזיקה מעמד רק מספר שנים לפני סיפוחה המלא לצרפת, זו הייתה הפעם הראשונה מאז נפילת האימפריה הביזנטית בשנת 1453 שהיוונים נהנו משלטון עצמי. התנועה הלאומית היוונית פרחה, וקיבלה את השראתה בעקבות קיומה של מדינה זו (בין נושאי התפקידים ברפובליקה של האיים היה יואנס קפודיסטריה, שיהפוך בשנת 1827 לשליט הראשון של יוון העצמאית והמודרנית). לאחר סיומם של מלחמות נפוליון ב-1815 יצאה יוון לחלוטין מניתוקה מהעולם. הופעתה של תנועות תחייה תרבותית חדשה בתוך יוון שקראה לשחזור ימי הפאר של יוון העתיקה, בשילוב עם זרמי תיירים הולכים וגדולים של סופרים ואמנים צרפתים ובריטים ביוון, הובילו ליצירתה של הפילהלניזם. הפילהלניזם גרם להתעניינות ענקית ברחבי אירופה בתרבות יוון העתיקה, אולם חשוב מכך הוא גם גרם לתמיכה אירופית מסיבית לשחרור יוון מידי הטורקים.
המרכז האקדמי לב
בית המדרש ולימודי קודש
בקמפוס לוסטיג, וכן בתוכנית תבונה, פועלות גם כן תוכניות של לימודי קודש, ומוצעים מגוון שיעורים בנושאי השקפה, מידות, הלכה ועניינים אקטואליים מתוך הפרשה.
יוון העות'מאנית
מלחמת השחרור היוונית, וסוף שלטון העות'מאנים על יוון
ההתעוררות הלאומית של היוונים הגיעה לשיאה בעשור הראשון של המאה ה-19. בקרב קהילות יווניות ברחבי אירופה קמו עשרות תאי פעילים לטיפוח הלאומיות היוונית שנקראו "הטיריות", שהמפורסמת והחשובה שבהם הוקמה באודסה ב-1814, ונקראה "פיליקי הטיריה". אחווה זו הפכה במהרה לארגון הלאומי של היוונים, ומספר חבריה הגיע בשיאו לכ-200,000 חברים.
יהודה גור
פעילותו הספרותית
בשנת 1892 היה גרזובסקי שותף בהוצאת עיתון הילדים "עולם קטן" של אליעזר בן-יהודה ודוד יודילוביץ. העיתון יצא בשבעה עותקים במשך כעשרה חודשים.
המרכז האקדמי לב
יזמות
מרכז היזמות מפעיל סדנאות לסטודנטים בנושא הקמת סטרטאפים, מקיים הרצאות על יזמות וחדשנות של דמויות מעוררות השראה, ומעניק חלל עבודה וליווי צמוד למיזמים בשלבים מתקדמים.
מדי שנה מקיים מרכז היזמות האקתון שנתי, המהווה מרתון בן כ-48 שעות, בו צוותים קטנים של סטודנטים מכלל המחלקות מתמודדים עם אתגרים שהוצבו על ידי חברות גדולות בתעשייה וארגונים חברתיים בצוותים רב תחומיים בליווי מנטורים.
יוון העות'מאנית
מלחמת השחרור היוונית, וסוף שלטון העות'מאנים על יוון
ההטיריה החלה לתכנן מרד בשלטון העות'מאני, תכנון שנתמך כספית על ידי יוונים גולים בבריטניה ובארצות הברית, והוכן בעזרתם של סוכנים רוסים. עם פרוץ המרד, הוא נתמך מיידית בדעת הקהל האירופית בזכות תנועת הפילהלניזם. המרד החל בשנת 1821 על ידי פלישה יוונית בראשות מנהיג ההטיריה אלכסנדר איפסילנטי לנסיכות מולדובה, בניסיון לעורר מרד נוצרי נגד הטורקים בארץ זו. למרות כישלון ניסיון זה כעבור מספר חודשים, הייתה זו הפעולה המלחמתית הראשונה של היוונים נגד הטורקים במלחמת העצמאות.
שבועות אחדים לאחר פלישתו של איפסילנטי למולדוביה, ב-25 במרץ 1821 (כיום יום העצמאות של יוון), הניף הארכיהגמון האורתודוקסי של פטרס את נס המרד בפלופונסוס. במקביל פרצו מרידות במקדוניה, בכרתים, ובקפריסין. הודות ליתרון ההפתעה, אי יעילותם של הטורקים, תגבור הכוחות היוונים במתנדבים פילהלנים (כגון הלורד ביירון), והמרד של עלי פאשה שהעסיק את הצבא העות'מאני, הצליחו המורדים לכבוש את הפלופונסוס, רוב האיים הקיקלדים, כרתים, ומספר אזורים אחרים.
העות'מאנים התאוששו במהרה מההפתעה הראשונית, והגיבו בנחישות ובאכזריות. האפאטריארך ושאר ראשי הכנסייה הנוצרית הוצאו להורג, ושורה של מעשי טבח נעשו באוכלוסיית כיוס ובערים נוספות. היוונים לא הצליחו להקים ממשלה מרכזית באזורי שליטתם, ובמהרה החלו קרבות פנימיים בין הפלגים היוונים השונים. בין השנים 1824-1827 נערכה המלחמה בין היוונים לטורקים באופן לא רצוף, כאשר הטורקים, בעזרתו של צי חזק שתגבר אותם ממצרים, החזירו לעצמם בהדרגה את שליטתם על יוון. בשנת 1826 נכבש מעוז המורדים מיסלונגיון, ובשנת 1827 איבדו היוונים את אתונה.
הפסדי היוונים גרמו להם לאחד מחדש את שורותיהם, ובאפריל 1827 נבחר יואניס קפודיסטריאס לנשיא זמני של הכוחות המורדים. בנוסף, מעשי הטבח שביצעו הטורקים ביוונים, והאהדה שרחשה דעת הקהל האירופית למרידה היוונית (כתוצאה מהשפעת התנועה הפילהלנית), הובילו להתערבותם של המעצמות האירופיות הגדולות ביוון, ולשליחתו של צי אנגלו-צרפתי ליוון.