cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דינמו מינסק
אצטדיוני הקבוצה
מעונת 2013 ועד יוני 2018 דינמו אירחה את משחקיה באצטדיון טרקטור, ששימש כמגרש בייתי גם בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. האצטדיון נבנה בשנות ה-50 כאצטדיון "קרסנויה סנאמיה". ב-1976 שופץ לראשונה. ב-1978 אירח כמה ממשחקי ליגת העל הסובייטית. במהלך אולימפיאדת 1980 שימש כמגרש אולימפי רזרבי. בשנים 1997–2000 נערך שיפוץ נוסף על מנת להוסיף לו מראה מודרני. נוספו מושבי פלסטיק במקום מושבי העץ. מכיל 17,600 מושבים.
מתקן האימונים
מתקן האימונים של דינמו מינסק ממוקם במתחם האולימפי "סטאייקי", הנמצא במרחק 10 קילומטרים מהעיר מינסק. המתקן מהווה למתקן האימונים הגדול ביותר בבלארוס ומשמש גם לאימון ב-20 ענפי ספורט שונים. הוא ממוקם במחוז מינסק, באזור הכפר ילצינה. המתקן מכיל בית הארחה, מרכז רפואי, אולם התעמלות, בית קפה ומסעדה, שלושה מגרש כדורגל בגדלים שונים (מגרש בגודל 104х70 מטרים, מגרש בגודל 102×58 מטר עם דשא סינתטי, ומגרש נוסף בגודל 40х20 מטרים).
קתדרלה
קָתֶדְרָלָה (בלטינית: Cathedrālis, Cathedrāle; מהמילה היוונית Καθέδρα, קָתֶדְרָה), היא כנסייה נוצרית המשמשת מושב לבישוף (הגמון) שהוא הרועה הרוחני של הקהילה הטריטוריאלית (דיוקסיה). הקתדרלה לרוב היא מבנה גדול ומפואר, שניצב רם ונישא, בדרך כלל בכיכר העיר. הבנאים והאמנים שבנו את הקתדרלות התייחסו למעשה ידם כאל יצירת "עיר האלוהים" שמורכבותה הגדולה מקפלת בתוכה משמעות תאולוגית עמוקה בנוגע לעולם שברא אלוהים. בתקופה הגותית שיקפו גם העיטורים האומנותיים שבה (פיסול, תבליטים וחלונות ויטראז') תפיסה תאולוגית מורכבת ושיטתית. הקתדרלה היוותה פעמים רבות את המרכז של חיי העיר, ופארה שיקף את יוקרת העיר בה היא נמצאה.
הקתדרלה כמוסד
המילה "קתדרלה" היא קיצור של "כנסייה קתדרלית" שנקראת כך על שם הקתדרה (בלטינית: כיסא, ביוונית עתיקה: מושב) - מושב הבישוף (הגמון), כומר בכיר הניצב בראש דיוקסיה (בישופות) נוצרית.
בקתדרלה עצמה ישבו הבישוף והקנוניציה - מועצת הבישוף - שניהלו את ענייני הבישופות וכן רבים מענייניה האזרחיים של העיר או הרובע בשליטתם. בעיר יכולה להיות אך ורק קתדרלה אחת משום שעיר אינה יכולה להיות מחולקת בין שתי קהילות טריטוריאליות דיוקסיות ולפיכך אין יכול לכהן בה יותר מבישוף אחד. במידה והבישוף עוזב את הקתדרלה ומעתיק את מושבו לכנסייה אחרת, מאבדת הקתדרלה את תוארה והכנסייה האחרת זוכה בו.
צמוד לקתדרלות נפתחו בתי ספר קתדרליים שהכשירו אנשים בשבע האמנויות החופשיות (דקדוק, דיאלקטיקה, רטוריקה, לוגיקה, גאומטריה, מוזיקה, אסטרונומיה ואריתמטיקה) ואת החכמים שבהם - גם בפילוסופיה ותאולוגיה.
במקומות רבים הייתה הקתדרלה חלק ממנזר וצמוד אלה היו מבני מנזר כגון קלויסטר בהם שהו נזירים שטיפלו בענייני הקתדרלה.
בגלל חשיבותן קתדרלות רבות זכו למבנים מפוארים בעלי ייחוד ארכיטקטוני. עם זאת, המושג "קתדרלה" מבטא את תפקידן לא את המראה הארכיטקטוני.
היסטוריה
הקתדרלות נבנו עוד מהמאה השמינית לספירה. אז גם הוחלט שהן יהיו מקום מושבו של הבישוף המקומי ולכן ימוקמו רק במרכזי הערים ולא בכפרים. באנגליה לא מומש צו זה שכן בישופים התארגנו לפי שבטים ולא לפי אזורים גאוגרפים, ובתקופה שקדמה לכיבוש הנורמני היו בה מעט ערים. ברם, בשנת 1075, התכנסה מועצה בלונדון והוחלט לממש את הצו.
ימי הביניים המוקדמים
עד המאה ה-12, רוב הקתדרלות נבנו בסגנון הרומנסק. הקתדרלות הרומאנסקיות הכבדות התאימו לאירופה המתפתחת, שהחלה לצאת מימי החשיכה אל עבר ימי הביניים מאחר שהן דרשו מעט כישרון וסיפקו הגנה בעת שהעיר הותקפה (בתקופה זו, רבים מן החומות והמבצרים באירופה היו מעץ).
ימי הביניים והתקופה הגותית
הבשורה הגותית הגיעה מצרפת. הכנסייה של מנזר סן דני הייתה המבנה הראשון שהכיל אלמנטים גותים כגון בנייה קלה לגובה וקשתות מחודדות. הקתדרלה הגותית הראשונה הייתה קתדרלת סן אטיין בסנס, אך מי שנחשבת עד היום לארכיטיפוס של הקתדרלה הגותית הקלאסית היא קתדרלת נוטרדאם בפריז. אלמנטים אופייניים לקתדרלות גותיות הן:
בין השנים 1142 עד למאה ה-16 (ימי הביניים), רוב הקתדרלות במערב אירופה נבנו בסגנון גותי. צרפת - הולדת הגותיקה - היא בירת הקתדרלות הגותיות וממנה התפשט הסגנון לאנגליה, גרמניה, איטליה וספרד. הסגנונות הגותיים בארצות אירופה שונים במעט מהסגנון הגותי הצרפתי ואילו באיטליה - הסגנון הגותי שולב בהשפעות קלאסיות. הקתדרלה הגותית המזרחית ביותר היא הקתדרלה שבזאגרב, קרואטיה.
בתקופה הגותית הקתדרלות היו המרכז הדתי, החברתי והכלכלי של העיר. מאות בני מקצוע הועסקו בבניית הקתדרלות, שהקמתן נמשכה דורות. בכיכר שמול הקתדרלה התנהלו חיי מסחר שוקקים שכללו שווקים וירידים. בקתדרלה עצמה ישבו הבישוף והקנוניציה - מועצת הבישוף - שניהלו את ענייני הבישופות וכן רבים מענייניה האזרחיים של העיר או הרובע בשליטתם. צמוד לקתדרלות נפתחו בתי ספר קתדרליים שהכשירו אנשים בשבע האמנויות החופשיות (דקדוק, דיאלקטיקה, רטוריקה, לוגיקה, גאומטריה, מוזיקה, אסטרונומיה ואריתמטיקה) ואת החכמים שבהם - גם בפילוסופיה ותאולוגיה.
העת החדשה
בתקופת הרנסאנס חזרו לבנות בסגנון הקלאסי והסגנון הגותי איבד את עדנתו. מבנים כמו בזיליקת פטרוס הקדוש ברומא וקתדרלת סנט פול בלונדון התאפיינו בסגנון המושפע מהסגנון היווני-רומי העתיק שמתבסס על שיש לבן ושימוש בצורות גאומטריות חלקות (בניגוד לגותיקה שאהבה להשתמש בחודים). בתקופה זו נבנו קתדרלות רבות באדריכלות בארוקית. במאה ה-19 חזר הסגנון הגותי ופרח שוב. בתקופה זו שופצו קתדרלות גותיות עתיקות רבות שנפגעו במלחמות או עקב הזנחה וקתדרלות חדשות נבנו בסגנון נאו-גותי. כמו כן, הושלמה בנייתה של קתדרלת קלן הגותית, שהופסקה עוד בימי הביניים. גם באמריקה נבנו קתדרלות נאו-גותיות בניו יורק ובוושינגטון די. סי.. במאה ה-20 נבנו קתדרלות בסגנון אדריכלות מודרנית בעלות מבנה שונה ביותר מהמבנים המסורתיים.
טיאגו מנדש
טיאגו קרדוסו מנדש (בפורטוגזית: Tiago Cardoso Mendes; נולד ב-2 במאי 1981) הוא מאמן כדורגל וכדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
טיאגו נולד בויאנה דה קסטלו בפורטוגל. ב-1999 החל לשחק בקבוצת ספורטינג בראגה במשך 4 עונות עד שנת 2002. לאחר מכן הצטרף לבנפיקה ליסבון בה שיחק במשך שנתיים ולבסוף זכה איתה בגביע הפורטוגזי.
ב-20 ביולי 2004 טיאגו עבר לצ'לסי האנגלית תמורת 15 מיליון אירו. הוא הבקיע בהופעת הבכורה שלו ב-24 באוגוסט נגד קריסטל פאלאס והפך לאחד השחקנים החשובים בקבוצה בעונת ובזכייתה באליפות.
באוגוסט 2005 עבר לקבוצה אולימפיק ליון הצרפתית לארבע שנים עבור 10.1 מיליון אירו. ז'וז'ה מוריניו מאמנה של צ'לסי הודה בראיון כי זו הייתה טעות לתת לו לעזוב את הקבוצה. טיאגו הצטיין בליון והבקיע שבעה שערים ב-37 הופעות. רגעי השיא שלו בקבוצה היו כאשר צמד השערים נגד פ.ס.וו. איינדהובן שבזכותם העפיל עם קבוצתו לרבע גמר ליגת האלופות, ושער הניצחון נגד טרויס AC ב-1 באפריל 2006 שבזכותו זכתה הקבוצה באליפות צרפת. בעונת זכה עם ליון באליפות נוספת.
ב-8 בינואר 2010 הושאל מיובנטוס לאתלטיקו מדריד עד לסוף העונה, הבקיע את שער הליגה הראשון שלו בקבוצה ב-21 בינואר נגד סלטה ויגו במשחק שהסתיים בתיקו 1:1. ב-20 ביולי 2011 חתם באופן קבוע באתלטיקו ובכך עזב את יובנטוס. יחד עם הקבוצה זכה בליגה האירופית, באליפות ספרד ובגביע המלך הספרדי. בסיום עונת נגמר חוזהו של טיאגו באתלטיקו. ביולי 2014 הוא האריך את חוזהו באתלטיקו לשנתיים נוספות.
נבחרת פורטוגל
טיאגו החל בנבחרת הצעירה של פורטוגל בה כיכב רבות. לאחר שעלה לנבחרת פורטוגל המשתתף עם הנבחרת במונדיאל 2006 והגיעה איתה עד לחצי גמר בו הפסיד לצרפת וסיימו במקום הרביעי. הבקיע את שערו הבכורה בנבחרת נגד סרביה במוקדמות יורו 2008. במונדיאל 2010 הבקיע נגד צפון קוריאה במשחק שהסתיים בניצחון 7:0.
לאחר המונדיאל הודיע על פרישתו מהנבחרת מסיבות כדי לפנות הזדמנות לשחקנים צעירים, בסך הכל השתתף ב-58 משחקים בנבחרת והבקיע 3 שערים.
לקראת מוקדמות יורו 2016 חזר לנבחרת לאחר שזומן על ידי מאמנו פרננדו סנטוש.
ג'סמין קרלין
ביוגרפיה
קרלין נולדה בסווינדון. היא עברה בשנת 2006 עם הוריה (שניהם ממוצא וולשי) לסוונסי שם היא מתאמנת בקבוצה המקומית.
2009
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ביולי 2009 זכתה קרלין במדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם ג'ואן ג'קסון, קאטלין מקלאצ'י ורבקה אדלינגטון בשיא אירופה חדש של 7:45.51 דקות, אחרי סין שקבעה שיא עולם חדש של 7:42.08 דקות וארצות הברית שקבעה שיא אמריקה חדש של 7:42.56 דקות, כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.78 דקות.
2010
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2010 זכתה קרלין במדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם רבקה אדלינגטון, האנה מיילי וג'ואן ג'קסון בתוצאה של 7:55.29 דקות, אחרי הונגריה 7:52.49 דקות וצרפת (7:52.69 דקות).
במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, הודו באוקטובר אותה שנה זכתה קרלין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.29 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4.08.22 דקות.
2013
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בתחילת אוגוסט 2013 סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.03 דקות, פעמיים במקום תשיעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:27.48 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:06.46 דקות.
אלופת חבר העמים
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד ביולי 2014 זכתה קרלין בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 8:18.11 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.16 דקות.
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט אותה שנה זכתה קרלין בשתי מדליות זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 8:15.54 דקות, לפני מיריה בלמונטה מספרד (8:21.22 דקות) ובוגלרקה קפש מהונגריה (8:22.06 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.24 דקות, לפני שרון ון רוונדאל מהולנד (4:03.76 דקות) ומיריה בלמונטה (4:04.01 דקות).
סגנית אלופת עולם (בריכת 25 מטר)
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא, קטר בדצמבר אותה שנה זכתה קרלין במדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:08.16 דקות, אחרי מיריה בלמונטה שקבעה שיא אליפות חדש של 8:03.41 דקות ולפני שרון ון רוונדאל (8:08.17 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.32 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 4:01.37 דקות ובמקום 22 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.35 דקות.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 זכתה קרלין במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:18.15 דקות, אחרי קייטי לדקי מארצות הבריתה שיא עולם חדש של (8:07.39 דקות) ולוריין בויל מניו זילנד (8:17.65 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.74 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:50.60 דקות, כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.35 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה זכתה קרלין בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:58.81 דקות, לפני כוכבת האליפות קטינקה הוסו (3:58.84 דקות) ובוגלרקה קפש (3:59.02 דקות) שתיהן מהונגריה ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של (8:11.01 דקות) ולפני בוגלרקה קפש (8:11.43 דקות) ושרון ון רוונדאל (8:15.84 דקות).
פעמיים סגנית אלופה אולימפית
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה קרלין בשתי מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:01.23 דקות, אחרי קייטי לדקי שקבעה שיא עולם חדש של 3:56.46 דקות, ולפני ליה סמית' מארצות הברית 4:01.23 דקות (4:01.92 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:16.17 דקות, אחרי לדקי שקבעה שיא עולם חדש של 8:04.79 דקות ולפני בוגלרקה קפש (8:16.37 דקות).
נבחרת בוסניה והרצגובינה בכדורסל
בוסניה והרצגובינה הייתה חלק מיוגוסלביה עד 1992 ולכן שחקני כדורסל שנולדו בבוסניה והרצגובינה שיחקו עבור נבחרת יוגוסלביה בכדורסל. שחקנים בולטים אשר שיחקו עבור נבחרת יוגוסלביה הם פרדראג דנילוביץ', זוראן סאביץ', אלכסנדר ניקוליץ', בוריסלב סטנקוביץ', דראזן דליפגיץ ומירצה דליפאסיץ'.
מאז שהחלה את דרכה כנבחרת כדורסל עצמאית, הישג השיא של הנבחרת הוא מקום שמיני באליפות אירופה בכדורסל שנערכה בשנת 1993. הנבחרת לא העפילה עד היום לאליפות העולם בכדורסל או למשחקים האולימפיים.
גליה פת-שמיר
גליה פת-שמיר (נולדה ב-1964) היא פילוסופית וסינולוגית ישראלית, פרופסור חבר בחוג לפילוסופיה ובחוג ללימודי מזרח אסיה בפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין באוניברסיטת תל אביב.
תחומי העניין שלה כוללים: פילוסופיה סינית (בעיקר קונפוציאניזם, נאו-קונפוציאניזם, דאואיזם), פילוסופיה השוואתית, אתיקה, ופילוסופיה של הדת.
ביוגרפיה
בשנת 1985 סיימה לימודיה לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת חיפה ובשנת 1990 סיימה לימודיה לתואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1997 קיבלה דוקטורט בלימודי דתות מאוניברסיטת הרוורד.
חיים אישיים
פת-שמיר נשואה ואם לשניים. היא מתגוררת בתל אביב. פת-שמיר מלמדת פילוסופיה סינית גם במסגרת עבודתה עם "תוכנית סלעית" - סיוע לנשים במעגל הזנות, של משרד הרווחה ועיריית תל אביב-יפו.
בית הכנסת אברישמי
בית הכנסת אבְּרישַמי (בפרסית: کنیسه ابریشمی) הוא בית כנסת בטהראן, איראן, המשמש מרכז תרבותי ורוחני לקהילת יהודי טהראן.
בית הכנסת נבנה בספטמבר 1965 בנוסף לבתי כנסת בטהראן שכבר פעלו. על קרקע שנתרמה על ידי הנדבן היהודי-איראני אקא-ג'אן אבְּרישַמי. להקמת בית הכנסת חברו פעילים בקרן התרבות "צדק". בבית הכנסת הוצב לוח זיכרון המנציח את תרומתם ופועלם של חברי הקרן להקמת בית הכנסת.
בניין בית הכנסת הוא בן שתי קומות, בקומתו הראשונה שוכן בית ספר יהודי ובקומה השנייה בית הכנסת.
קובי לוריא
קובי (יעקב) לוריא (נולד ב-5 במרץ 1949 בתל אביב) הוא פזמונאי ומלחין ישראלי. למד מזרחנות.
ביוגרפיה
השיר הראשון אותו כתב הלחין ואף ביצע לוריא היה "שיר פשוט" (1980). בהמשך כתב ללהקת "סרט" של גרי אקשטיין, וכתב את השירים "יא ליל" ו"שיר הסלנג" ללהקות צבאיות, "הם בזמר הזה" למתי כספי (על-פי לחן של סשה ארגוב), "בוא שיר עברי" לדודו אלהרר, "מז'ור מינור" לגילה חסיד, "אמרת אמרת" ליהודית רביץ, "סלסלה" לגשש החיוור ו"כנפיים" ללהקת חיל האוויר. שיר זה מלווה את כל טקסי הענקת הכנפיים לבוגרי קורס הטיס מאז כתיבתו (ב־1986) ועד היום.
לוריא כתב קטעים מוזיקליים וקומיים רבים לטלוויזיה, לתוכניות כמו סיבה למסיבה (כולל "עם אחד שר אחד", פרודיה על "עם אחד שיר אחד") ושעה טובה, פינות רבות לתוכנית "זהו זה!", וכן חיבר מספר שירי ילדים עבור סדרת הטלוויזיה "פרפר נחמד". כן כתב את תוכנית הטלוויזיה "שלמה בראבא מנצח" עם שלמה בראבא והתזמורת הסימפונית תל אביב.
בשנת 1999 זכה לוריא בפרס אקו"ם (נוצת-הזהב) על יצירתו המוזיקלית "הדיבוק מכה שנית".
לוריא כתב מחזה על גטו טרזין בשם "לחיי החיים" שהוצג בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר. הוא תרגם ועיבד את המחזמר "פצצת תום", וחיבר את המחזה ביידיש לתיאטרון היידישפיל, "דז'יגאן ושומאכר לנצח".
בשנת 2006 ערך והגיש בגלי צה"ל את הסדרה "השירון עשה היסטוריה", ששילבה בין שירים לסיפור ההיסטוריה הציונית (את הסדרה ערך יורם רותם). הסדרה זיכתה את לוריא בפרס מפקד גלי צה"ל. בעקבות הסדרה החל להופיע בהרצאות מוזיקליות המשלבות היסטוריה וסיפורים מאחורי השירים.
בעשור השני של המאה ה-21 הוא החל לשתף פעולה עם בית שלום עליכם בהחייאת שירי היידיש וסיפור תרבות היידיש העומדת בסכנת הכחדה, באמצעות השירים. לוריא פרסם כמה מאמרים בכתב העת "דווקא" ובכתב העת של הסתדרות המורים.
בעקבות המחזה "לחיי החיים" חקר והפיק לוריא בשיתוף עם "בית טרזין" ועם "יד ושם" והמעבד משה זורמן תקליטור ששחזר את שירי קארל שוונק "מלך הקברט של גטו טרזין". התקליטור, בשפת המקור, צ'כית, יצא לאור בביצוע ניצולים שחלקם הופיעו על במת הגטו, שסייעו לשחזר ולהציל חלק מן החומר.
בעקבות המחאה החברתית בשנת 2011 כתב והלחין לוריא את השיר "נומי ארץ" ואת "שיר לא מזרחי" על השתלטות הזמר המזרחי ואת "שירת נשים" כשיר מחאה על הדרת נשים. ברוח זאת כתב לוריא גרסה מחודשת לשיר "כנפיים" עם בית הכתוב בלשון נקבה, ומוקדש לטייסות. השיר המשופר הושמע לראשונה במסדר כנפיים. כן כתב והלחין לדני ליטני שיר מחאה בשם "הפרעת קשב" (תודה לאל, אני חירש), לדורי בן זאב את כתב את השיר הסאטירי "בארץ אחת" (השיר על הקוסם שידע לדבר מבלי לומר כלום) ובו ביקורת על ראש הממשלה.
בעשור השני למאה ה-21 הקים לוריא צוות תגובה מוזיקלי בשם "הלובי של קובי" כמסגרת לשירי מחאה אותם כתב והלחין. במסגרת זאת הוציא את השיר על היורדים לברלין ("גרה בברלין") שהוא מבצע עם רעות יהודאי. "אין לי דרכון שני" בביצוע שייקה לוי על הבהלה לדרכון זר, "שיר ערש לטייקון" עם הסולנית גילה חסיד כנגד הטייקונים, "מסרב לשנוא" הקורא לפיוס בין ישראלים ופלסטינים ו"ראש הממשלה ובעלה" -שיר על משפחתו של בנימין נתניהו.
קובי לוריא הוא אביו של שאול לוריא, סולן להקת המטאל "קין והבל 90210".
זרם קרח
זרם קרח (באנגלית: ice stream) הוא סוג של קרחון, הנע באופן מהיר יותר מאשר הקרח או הקרחונים הסובבים אותו.
מאפיינים
בשונה מנהרות, זרמי קרח יכולים לשנות את מהירותם, להאט את מהירותם ואף לעצור לזמן מה את תנועתם.
באנטארקטיקה זרמי הקרח מהווים 10% מסך כל הקרח שבאנטארקטיקה. זרמי קרח יכולים להגיע לרוחב של 50 קילומטרים, ולעובי של 2 קילומטרים, ויכולים להגיע לאורך של מאות קילומטרים.
המהירות של זרם קרח יכולה להגיע ל-1,000 מטרים בשנה - מהירות הגדולה בסדר גודל משמעותי ממהירות הקרח שסביבה.
כוחות גזירה של דפנות זרם הקרח גורמים לעיוות ולגיבוש מחדש של הקרח, ההופך אותו רך יותר.
לרוב זרמי הקרח יש מים בבסיסם, דבר אשר מקטין את החיכוך עם הקרקע שמתחת לזרם ומקל על הזרימה. סוג הסלע והקרקע שמתחת לזרם משפיע אף הוא על מהירות הזרימה. סלעי משקע רכים (המתפוררים תחת הזרם) מאפשרים זרימה יותר מהירה מאשר סלע קשה (שהחיכוך בינו ובין הזרם גדול יותר).
אנטארקטיקה
מספר זרמי קרח מנקזים את גיליון הקרח האנטארקטי. זרם הקרח הגדול ביותר במזרח אנטארקטיקה הוא קרחון לאמברט. זרמי הקרח הגדולים במערב אנטארקטיקה הם קרחון פיין איילנד וקרחון תוויטס.
ישנה סברה כי גיליון הקרח האנטארקטי מאבד מהמאסה שלו. לא ברור אם ההאצה הממושכת של זרמי הקרח (שאינה במחלוקת) מעידה על כך.
גרינלנד
מספר זרמי קרח מנקזים את גיליון הקרח של גרינלנד ובהם: קרחון הלהיים, קרחון יאקושאן וקרחון קאנגרדולגסואק.
ישנה סברה כי גם גיליון קרח זה אינו יציב.
לקריאה נוספת
• Echelmeyer, K., & Harrison, W., Ongoing margin migration of Ice Stream B, Antarctica, (1999) Journal of Glaciology, 45(150), 361-369. doi:10.3189/S0022143000001866
• Nicolaj K. Larsen, Laura B. Levy, Anders E. Carlson, Christo Buizert, Jesper Olsen, Astrid Strunk, Anders A. Bjørk & Daniel S. Skov, Instability of the Northeast Greenland Ice Stream over the last 45,000 years, Nature Communicationsvolume 9, Article number: 1872 (2018)
• The West Antarctic Ice Sheet
פיליפ וודיאנר
פיליפ ווֹדִיאַנֶר (בהונגרית: Wodianer Fülöp; 20 בנובמבר 1820, הודמזוושרהיי – 30 בינואר 1899, בודפשט) היה מוציא לאור הונגרי-יהודי של ספרים ועיתונים, בעל בית דפוס, סוחר ספרים, חבר הרשות העירונית המחוקקת (מועצת העיר) של בודפשט, בעל מדליית אנדרשי ובעל תואר אצולה.
לפיליפ וודיאנר היה תפקיד מרכזי בייסוד יומונים פוליטיים-עסקיים והפך לאחד היזמים החשובים של האימפריה האוסטרו-הונגרית בתחום הדפוס והעיתונות.
משפחה
וודיאנר נולד ב-20 בנובמבר 1820, כילד למשפחה יהודית. ב -31 באוגוסט 1998 העניק מלך הונגריה וקיסר אוסטרו-הונגריה פרנץ יוזף הראשון תואר אצולה וסמל, לו, לאשתו יוליה ויצנר (1841-1893), וילדיו: ארתור, הוגו, הנרייטה, אירמה, מטילדה, ויולן.
קריירה
לפני שנת 1848 עבד בבתי דפוס בברטיסלבה ובווינה. במהפכת 1848 בהונגריה אחרי ה 15 במרץ 1848 שב למולדתו וקיבל משרה בבית הדפוס האוניברסיטאי. לאחר בריחת הממשלה המהפכנית לדברצן ב־31 בדצמבר 1848, בית הדפוס עם ציודו השלם והמכונות להדפסת השטרות עברו לשם. בדברצן הוא ניהל את בית הדפוס העירוני, שהדפיס גם את העיתון הממשלתי הרשמי. לאחר כישלון מלחמת השחרור וכניעת הכוחות המהפכניים לאוסטריה העביר את ציוד ההדפסה לאוראדיה, השקיע אותו בנהר המארוש והיגר מהונגריה.
בשנת 1874 קנה את חברת ההוצאה לאור של רוברט למפל, שהוציאה לאור את רוב הפרסומים החינוכיים וספרי הלימוד בבתי הספר.
וודיאנר נקבר בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
סייפן (עוף)
סייפן (שם מדעי: Recurvirostra), הוא סוג עוף ממשפחת הסייפניים שבסדרת החופמאים, המצוי במדינות בעלות אקלים חם.
מאפיינים
לסוג רגליים ארוכות ומקור דק ארוך וכפוף כלפי מעלה, כצורת חרב סיף. הניצוי לבן ברובו עם טלאים שחורים אצל הבוגרים, וחומים-אפורים אצל הצעירים. למספר מינים גם טלאים חומים-אדומים. אצבעות הרגליים בעלות קרום שחייה דק. התזונה מתבססת על חרקים ימיים וסרטניים שונים. הקינון בקולוניות ועל הקרקע, בקן עשוי בוץ בעיקרו, ובעירוב חומרים נוספים.
קישורים חיצוניים
Rekurbrostruledoj
הסתערות חיל הפרשים (סרט, 1968)
הסתערות חיל הפרשים (באנגלית: The Charge of the Light Brigade) הוא סרט מלחמה בריטי משנת 1968 בבימוי של טוני ריצ'רדסון בהשתתפות טרוור הווארד, דייוויד המינגס, ג'ון גילגוד, וונסה רדגרייב.
הסרט מתאר את הסתערות הבריגדה הבריטית הקלה במלחמת קרים שהסתיימה תוך זמן קצר בתבוסה קשה.
סרט קודם על אותה פרשה הופק ב-1936 עם ארול פלין ואוליביה דה הבילנד בתפקידים הראשיים.
הסרט משובץ בקטעי אנימציה המתארים באופן סאטירי את הגורמים למלחמת קרים ואת תוצאותיה. יש בו סצנות מלחמה המוניות.
בסרט מתואר הפער הגדול בין המעמד הגבוה של הקצינים המפקדים והמעמד הנמוך של חיילים פשוטים המגויסים מדלת העם לשמש בשר תותחים במלחמות תמורת בגדים יפים ומשכורת צנועה.
עבור סרט זה, טרוורד הווארד היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר. בנוסף לפרס זה, היה הסרט מועמד לפרסים על העיצוב האמנותי, צילום, תלבושות, סאונד ועריכה.
תקציר העלילה
לורד קרדיגן (טרוור הווארד) הוא מפקד גדוד ההוסארים ה-11 בצבא האנגלי. הוא גאה בגדוד שלו ומוציא מכספו על מדים יפים של חייליו במסגרת צבא שלא ידע מלחמות מאז קרב ווטרלו. אנשיו מגייסים חיילים מדלת העם ומבטיחים להם מדים, גאווה ופרנסה. על עבירות קטנות וגדולות הם נשפטים לעונש מלקות.
שני קפטנים מגיעים לגדוד לאחר שירות בהודו - לואיס נולן (דייוויד המינגס) וויליאם מוריס (מארק ברנס). קרדיגן מזלזל בהם מכנה אותם "הודים" ומתעמת לא פעם עם נולן.
ויליאם נישא לחברתו קלריסה (ונסה רדגרייב) ונולן מפתח אתה קשרים אינטימיים חשאיים.
הצבא האנגלי מושט בספינות לחצי האי קרים בפיקודו של לורד רגלן (ג'ון גילגוד), קצין קשיש ואיטי שמאז קרב ווטרלו לא נלחם. על דיוויזיית הפרשים מפקד לורד לוקאן (הנרי אנדרוז) שמסוכסך עם קרדיגן.
החיילים נוחתים בחוף שכשהם תשושים לאחר מספר סערות בים ומגפת כולרה שמתפשטת וממיתה הרבה מהם.
נולן מתמנה לעוזרו של לורד רגלן. הוא מתרשם שרגלן איטי ולא מתמצא במהלך הקרב עם הרוסים. רגלן רוצה לשמר את הפרשים הקלים למערכה על סבסטופול. הוא נותן הוראה בכתב לנולן שיעביר למפקדי הפרשים שלא ייכנסו לקרב. הרוסים תפסו חלק מהתותחים של האנגלים. קרדיגן עומד עם אנשיו בעמק ולא רואה את הרוסים הניצבים מצידי העמק.
נולן מגיע נסער ומבולבל וכאשר קרדיגן מתחיל לחקור אותו הוא מתחיל להסתער כששאר הפרשים מאחוריו. בתחילת הקרב הוא מתוודע לטעותו אך הוא נהרג. הפרשים הקלים שועטים לעבר הרוסים שתפסו את התותחים אך מותקפים מהצדדים ורובם נהרגים. בריגדת הפרשים הקלה מחוסלת.
הניצולים חוזרים פצועים ומובסים. הסרט מסתיים בוויכוח קולני בין המפקדים בנוסח "מי נתן את ההוראה"?..
Mars Orbiter Mission
MOM) Mars Orbiter Mission), נקראת גם מנגאליאן "מְלֶאכת־מאדים" (בסנסקריט: मंगल־מנגלה "מאדים" + यान־יאנה "מְלָאכה") היא גשושית ששוגרה ב־5 בנובמבר 2013 לתוך מסלול לווייני נמוך בדרך לכוכב הלכת מאדים על ידי הארגון ההודי לחקר החלל (ISRO). ב־24 בספטמבר 2014 הגשושית הוכנסה בהצלחה למסלול ההקפה סביב מאדים, מה שהפך את הודו למדינה הראשונה שמצליחה להכניס לוויין למסלול הקפה סביב מאדים בניסיון ראשון, והמדינה האסיאתית הראשונה לעשות זאת.
הגשושית המריאה ממרכז החלל סאטיש דהוואן שבאי סריהריקוטה באנדרה פרדש, שוגרה על גבי משגר הלוויינים PSLV ב־5 בנובמבר 2013 שעה 14:38 שעון הודו. חלון השיגור היה כעשרים ימים והחל ב־28 באוקטובר 2013. הגשושית העבירה כחודש סביב כדור הארץ, שם ביצעה כשבעה תמרונים מסלוליים.
זו המשימה הבין־פלנטרית הראשונה של הודו ובכך הפך הארגון ההודי לחקר החלל לסוכנות החלל הרביעית שמגיעה למאדים, אחרי תוכנית החלל הסובייטית, NASA וסוכנות החלל האירופית. כל עוד המשימה בפעילות החללית נמצאת תחת פיקוח של מרכז הבקרה של ISRO בבנגלור.
רקע
רעיון משימת MOM החל בשנת 2010 עם בדיקה של ממשיות המשימה והסבירות להצלחה, לאחר שיגור הלוויין הירחי צ'אנדריאן 1 בשנת 2008. ממשלת הודו אישרה את הפרויקט ב־3 באוגוסט 2012 לאחר שהארגון ההודי לחקר החלל (ISRO) השלים גיוס של 21 מיליון דולר אמריקאי. עלות הפרויקט הכללית עשויה להגיע ל־74 מיליון דולר. עלות הלוויין היא 25 מיליון דולר ושאר התקציב הוקצה לתחנות הקרקע ולפרויקטים נוספים של ISRO.
עיר הארנבים
עיר הארנבים (באנגלית: Bunnytown) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית לילדים. הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית ב-10 בנובמבר 2007 בערוץ דיסני, ובישראל בשנת 2010 בערוץ הופ!. הסדרה היא בת עונה אחת ו-26 פרקים באורך 24 דקות כל אחד.
Mars Orbiter Mission
רקע
תחילה תכננה סוכנות החלל איסרו לשגר ב־28 באוקטובר 2013 אך השיגור נדחה ל־5 בנובמבר 2013. חלון שיגור חוסך הדלק על פי מסלול הוהמן מתרחש בערך כל 26 חודשים, במקרה זה, 2016 ו־2018. אורך משימת הלוויין סביב מסלול מאדים תיארך בין 6 ל־10 חודשים.
עיר הארנבים
עלילה
העלילה מספרת על ארנבים המשחקים, שרים, רוקדים, מספרים ויוצאים להרפתקאות.
Mars Orbiter Mission
רקע
ב־5 באוגוסט 2013 החלה הרכבת משגר הלוויינים PSLV. ההרכבה הסתיימה במרכז הלוויינים של ISRO בבנגלור, והגשושית נשלחה לאי סריהריקוטה ב־2 באוקטובר 2013 עבור מיזוג הגשושית לתוך המשגר. ב־5 באוקטובר 2013, נאס"א הודיעה שתספק אמצעי תקשורת וניווט למשימה. משימה זו מקבילה למשימת MAVEN של נאס"א וזהה במטרתה, הלוויין האמריקאי שוגר בנובמבר 2013 במקביל ל־MOM ונכנס למסלול סביב מאדים בספטמבר 2014 במקביל למשימה זו. בנובמבר 2013, יושב ראש ISRO ציין שאם שתי המשימות יצליחו, הם ישלימו אחד את השני בממצאים השונים ויעזרו להבין את מאדים יותר.
עיר הארנבים
דמויות ומדבבים
במאית הדיבוב בעברית הייתה אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב בעברית הייתה ענבר שטגר עזרא.
Mars Orbiter Mission
מטרות
היעד המשני הוא לחקור את מאפייני פני השטח של מאדים, האטמוספירה של מאדים, הגאומורפולוגיה והמינרלוגיה של כוכב לכת זה.
יפים גלר
בדירוג 15 בעלי ההישגים הטובים ביותר, בכל הזמנים (מבין השחקנים שהשתתפו בלפחות ארבע אולימפיאדות שחמט), באולימפיאדות השחמט, דורג גלר במקום ה-11 עם 76 משחקים, 46 ניצחונות, 23 תוצאות תיקו ו-7 הפסדים. גלר מיצה 75.6% מתוך מאת האחוזים האפשריים, זכה בשלוש מדליות זהב, ושלוש כסף.
יפים גלר זכה פעמיים באליפות ברית המועצות בשחמט, פעם אחת, ב-1955, בשותפות עם וסילי סמיסלוב, אך בדו-קרב ההכרעה יצא גלר וידו על העליונה ופעם שנייה ב-1979. הוא זכה ארבע פעמים באליפות אוקראינה, בשנים 1950, 1957, 1958 ו-1959. ב-1989 הוא זכה בתחרות העל בדורטמונד. הוא זכה שלוש פעמים בקורוס (ויק אן-זהה) (1965,1969,1977). גלר היה מאמנם של אלופי העולם בשחמט, בוריס ספסקי ואנטולי קרפוב.
השתתפות באולימפיאדות
יפים גלר השתתף ב-7 אולימפיאדות השחמט כחלק מנבחרת ברית המועצות.
פייפר קאב
ה-J-3 פייפר קאב הוא מטוס קל שיוצר בין 1937 ו-1947 על ידי פייפר איירקראפט.
במטוס הפייפר קאב שני מושבים הממוקמים אחד מאחורי השני. הוא שימש כמטוס אימון והיה לאחד הנפוצים והמפורסמים ביותר מאז ומעולם. המטוס הותאם גם למשימות רבות נוספות כחילוץ טייסים, תצפית ארטילרית, פינוי נפגעים וכיוצא בזה.
המטוס נבנה למטרת טיסות אימונים במקור אך בזכות נתוניו התגלה כאחד המטוסים המוצלחים לשימוש כמטוס קרב. הפשטות והמחיר שלו אפשרו לו להיות פופולרי גם בעולם האזרחי ושימש כאחד המטוסים האזרחים הראשונים וההשפעה שלו דומה לפורד מודל טי בעולם הרכב.
בזכות צבעו הצהוב של המטוס זכה הJ3 בכינוי "המונית הצהובה״.
בעקבות הפופולריות של המטוס והזמינות שלו, אזרחים רבים רכשו את המטוס ובזמן מלחמת העולם השנייה אזרחים אלו התאגדו ויצאו לפטרולים אזרחים מאורגנים שבוצעו כמטסים מסודרים.
לאחר המלחמה המטוס זכה להערכה רבה בקרב טייסים ואזרחים רבים ועד היום אלפי מטוסים עדיין נמצאים בשימוש. חברת פייפר איירקראפט דיווחו על מכירת כ-19,073 יחידות בין השנים 1938-1947.
משה דוד גיסר
משה דוד גִיסֶר (בכתיב יידי: גיסער; בספרדית: Moshe David Guiser; 1893, ראדום, פולין – 19 באפריל 1952, סנטיאגו, צ'ילה) היה משורר, עיתונאי, סופר, מבקר ועורך יידי.
פייפר קאב
לאחר שהפסיקו לייצר את הJ3, המטוס קיבל פיתוחים רבים גרסאות מתקדמות של המטוס.
ב 29 באפריל בשנת 1941 חברת פייפר ארגנה אירוע בשדה התעופה לה גרדיה להתרמת כסף לטובת הממלכה המאוחדת וייצרה לכבוד האירוע 48 מטוסים בדגם מיוחד ובצבעים מיוחדים.
כ-19,073 מטוסי "פייפר קאב" יוצרו בדגמים רבים, עד שנת 1947.
משה דוד גיסר
ביוגרפיה
במלחמת העולם הראשונה גויס בכפייה על ידי הגרמנים, ונשלח לעבודה בבית יציקה בגרמניה, בקלן, לסייע למאמץ המלחמתי הגרמני. שם החל להתעניין בספרות גרמנית, ושם גם החל לכתוב את שיריו הראשונים, שכתבם על קרעי נייר מזדמנים. אחדים משירים אלה היו ראשית פרסומו בעיתונות היידיש. שירו הראשון התפרסם בשנת 1919 בביטאון פועלי ציון בווינה, "דער אידישער ארבייטער".
פייפר קאב
מטוסי הפייפר קאב נמצאו בשימוש צבאי ובשימוש אזרחי כמטוסי תיור במקומות שונים בעולם.
משה דוד גיסר
ביוגרפיה
בשנת 1921 עבר לעיר ורשה, ושם הצטרף לחבורה הספרותית היידית "כאליאסטרע" ('כנופיה'). שיריו הותירו רושם רב על הקוראים.
פייפר קאב
דגם מתקדם של "פייפר קאב" הוא פייפר סופר-קאב.
משה דוד גיסר
ביוגרפיה
בשנת 1933 היגר גיסר שוב, הפעם לסנטיאגו בירת צ'ילה. הוא הפך למו"ל ולמדפיס, והוציא לאור את ספרי שירתו וסיפוריו, ערך והוציא כתבי עת ביידיש, ופרסם גם מכתבי אחרים. כמוציא לאור, הוא נכשל: כתבי העת שהוציא היו קצרי ימים, והוא חזר לכתיבת שירה וסיפורת. כן היה פעיל מרכזי בחיי התרבות של הקהילה היהודית שם, וערך את העיתון "דאס אידישע ווארט". בשנת 1950, כשנתיים לפני מותו, ערך ביקור ממושך בקהילות היהודיות של קנדה וארצות הברית, וזכה שם לקהל מאזינים גדול ואוהד. מבחר מיצירותיו יצא לאור כבר לאחר מותו, בשנת 1953.
משה דוד גיסר נפטר ממחלה קשה באביב 1952, בגיל 59. כמה חודשים לאחר מכן עלו לישראל אלמנתו ליובה וילדיו.
בחודש מאי 2012 הפקיד בנו, אורי גיסר, את ארכיונו בספרייה הלאומית. הארכיון כולל כתבי יד של יצירותיו (בעיקר שיריו), התכתבות עם סופרי יידיש ואישים שונים בנוגע לפעילותו הספרותית והציבורית, גזרי עיתונים ובהם מאמרים מאת המשורר ועל אודותיו, וכן כמה תצלומים.
איזבלה, נסיכת ספרד
האינפנטה איזבלה קלרה אאוחניה מספרד (ספרדית: Isabel Clara Eugenia de Austria; הולנדית: Isabella Clara Eugenia van Spanje; 12 באוגוסט 1566 - 1 בדצמבר 1633) הייתה נסיכה ספרדייה ששימשה יחד עם בעלה, אלברכט השביעי, ארכידוכס אוסטריה, כשליטת (סטאדהאודר) של ארצות השפלה של בית ההבסבורג מ-1621 ועד מותה. במספר מקורות מכונה Clara Isabella Eugenia.
ביוגרפיה
איזבלה נולדה בסגוביה ב-12 באוגוסט 1566, כבתו של פליפה השני, מלך ספרד ואשתו השלישית, אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת. סבה וסבתה מצד אביה היו הקיסר קרל החמישי ואיזבלה, נסיכת פורטוגל. מצד אמה, היו סבה וסבתה אנרי השני, מלך צרפת וקטרינה דה מדיצ'י. אחותה קתרינה מיקאלה, נסיכת ספרד נולדה בשנת 1567 והאם נפטרה בדיוק שנה לאחר מכן במהלך הלידה של בן שנפטר אף הוא. איזבלה ואחותה גדלו בחצר המלוכה תחת השגחתה של המינקת מאריה דה מסה. פליפה השני נישא לאחר מות אשתו לאחייניתו, אנה, שהייתה בתו של הקיסר מקסימיליאן השני. בין האם החורגת לבנותיה נרקם קשר חם ואמיץ. גם יחסיה עם האב היו הדוקים ביותר, שלא כמו יחסיו עם בנו מנישואיו הראשונים, יורש העצר קרלוס.
ב-1 בדצמבר 1633 מתה איזבלה בבריסל.
טריל
טריל (באנגלית: Trill) הוא שמו של גזע סימביוטי בדיוני דמוי-אדם המופיע ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים". כוכב הבית של גזע טריל נקרא גם הוא טריל, והוא חלק מפדרציית הכוכבים המאוחדת. טריל מיושב בצפיפות נמוכה ועליו רק מספר מיליוני תושבים. האוקיינוסים שלו בעיקר בצבע סגול (כך על פי חלל עמוק 9).
ביולוגיה
הפונדקאי או "מארח" הוא דמוי אדם בעל כתמים חומים/שחורים לאורך צידי גופו. הטרילים יכולים, אך לא חייבים, להתמזג עם "שיתופן", יצור חסר ישע דמוי תולעת המצוי בבריכות מלאות חומרים מזינים על גבי כוכב טריל. לאחר המיזוג, אישיות הישות המחוברת, הידוע גם כ"טריל מחובר", היא שילוב של השיתופן והמארח. כאשר המארח מת, השיתופן מועבר למארח הבא, וכתוצאה מכך כל זכרונותיהם וכשרונותיהם של המארחים הקודמים ידועים גם למארח הנוכחי.
לאחר כ-48 שעות מרגע המיזוג, אסור להפריד בין מארח לשיתופן. שיתופן שהיה ממוזג ימות תוך שעות ספורות ללא מארח, אך יכול לעבור ממארח למארח. מארח שיוסר ממנו השיתופן, ימות תוך ימים ספורים.
לעיתים נדירות יתמזג שיתופן עם הומונואיד שאינו טריל, אף כי תהליך זה מסוכן לשני הצדדים ותוצאותיו אינן צפויות. דוגמה לכך ניתן לראות בפרק "המארח" (הדור הבא, עונה 4), כאשר ויליאם רייקר התמזג לתקופה קצרה עם השיתופן "אודן", כאשר מארחו הקודם נפצע אנושות. ויליאם ואודן היו יכולים להשלים כך את תהליך שיחות השלום שאודן עסק בהן לפני כן.
עיצוב
מראם של הטריל השתנה לאחר הופעתו הראשונה של הטריל אודן בהדור הבא. מראם המקורי כלל עצמות מצח ואף בולטות, ולא כלל את הכתמים המפורסמים שמופיעים על גופם של הטריל בכל יתר הופעותיהם.
הסיבה לשינוי הייתה וטו שהוטל על ידי בכירי סרטי פרמאונט שדרשו שדמותה של ג'דזיה דקס בגילומה של טרי פארל תהיה של אישה מצודדת, וחששם שהמצח המודגש מכער את הדמות.
בניגוד לשינוי במראם של הקלינגונים, שינוי זה מעולם לא הוסבר בקאנון של מסע בין כוכבים.
נבחרת דנמרק בכדורסל
נבחרת דנמרק בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של דנמרק. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה.
הנבחרת העפילה 3 פעמים לאליפות אירופה בכדורסל בשנות ה-50 והישג השיא שלה הוא המקום ה-14 בשנת 1951.
כיום נבחרת דנמרק שייכת לדרג ב של הנבחרות האירופאיות.
חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - מעצרים)
חוק סדר הדין הפלילי (סמכויות אכיפה - מעצרים) תשנ"ו-1996, המוכר בשם המקוצר חוק המעצרים, הוא החוק המסדיר את נושאי המעצר והעיכוב של חשודים במדינת ישראל.
הגורמים לחקיקת החוק
טרם חקיקת החוק, הוסדר נושא המעצרים והעיכובים ב"פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], תשכ״ט–1969". החוק חוקק בשל לחץ שהופעל מכיוונים שונים, בראשם המהפכה החוקתית, שהיווה תהליך חברתי-משפטי ושניתן לראות כדגלה את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. חוק יסוד זה והרוח שנפח במערכת המשפט הישראלית דחפו לפסקי דין בנושא המעצרים, שהבולטים בהם היו פסקי הדין בנושא עימאד גנימאת נ' מדינת ישראל. שני פסקי הדין כוללים דיון משפטי וחברתי על הצורך של החברה להשתמש באמצעי של המעצר בכלל, ובהשפעה של חוק היסוד על צורך זה בפרט. פסק הדין קובע כי:
לבד מבתי המשפט, עסקו קודם לשינוי החוק גורמים נוספים לא מעטים בדיני המעצר ובבעייתיות יישומם: כתבות ומאמרים בעיתונות, דו"ח מבקרת המדינה לשנת 1995 והמלצות הוועדה בראשות השופט דב לוין.
בנוסף, נוצר צורך ביצירת חוק ישראלי ברור ונהיר, שכן פקודת סדר הדין הפלילי (מעצר וחיפוש) [נוסח חדש], תשכ״ט–1969, בהיותה "פקודה" הייתה למעשה מורשת מנדטורית מתורגמת, אשר חלק מסעיפיה היה ארכאי ולא תמיד ברור. הפסיקה הענפה שנוצרה משך כמעט יובל שנים, יצרה דוגמה ישראלית לחקיקה שיפוטית, שיצקה משמעות מובנת ללשון הפקודה, תוך שהיא נדרשת לא אחת למקור האנגלי ולמשפט האנגלי המקובל וחקיקה שיפוטית זו נוצקה והובנתה לחוק.
ق
האות קאף (בערבית: قاف) היא האות העשרים ואחת באלפבית הערבי. לפניה באה האות ف|פא ואחריה האות ك|כאף.
בערבית סטנדרטית קאף מייצגת את העיצור /q/ (נהגה בענבל; זוהי ההגייה המקורית של ק|קו"ף. ). אולם, ברוב הניבים המדוברים היא מבוטאת אחרת. בערבית לבנטינית, בערבית מצרית ובמעט ערים צפון אפריקאיות, דוגמת תלם סן, קאף מייצגת את העיצור /ʔ/ (כמו א|אל"ף). בערבית סעידית (המדוברת בדרום מצרים), בחלק מהניבים התימניים, בניבים בדואים ובערבית עיראקית קאף מבוטאת כ-/ɡ/ (כמו ג|גימ"ל), במפרץ הפרסי זה ביטויה רק כשאינה מנוקדת בכסרה, אז הוגים אותה כ-/ʤ/ (כמו גימ"ל במילה ג'ינס). בערבית פלסטינית כפרית (פלאחית) קאף נהגית כ-/k/ (כמו כ|כּ"ף), אך לעיתים היא מלועלעת – /kˤ/ (כמו כּ"ף משולבת עם ע|עי"ן מזרחית). במגרב קאף שומרת לרוב על הגייתה המקורית אך לעיתים היא מוחלפת ב-/g/ או /k/ בגלל השפעת שפות ברבריות או צרפתית. קאף היא אחת מחמשת העיצורים הנחציים (האחרים הם ص|צאד, ض|צ'אד, ط|טא וظ|ט'א), והיא הגרסה הנחצית של ك|כּאף.
מקור קאף הוא ב"קוף" הפניקית, ויש לה מקבילות ברוב האלפביתים:
מרצדס-בנץ SLS AMG
מרצדס-בנץ SLS AMG היא מכונית ספורט גראן טוריסמו יוקרתית אשר יוצרה על ידי חברת מרצדס-בנץ הגרמנית בין השנים 2010 עד 2014.
רקע
המכונית הוצגה לראשונה בשנת 2009 בתערוכת המכוניות פרנקפורט. ה-SLS AMG היא המכונית הראשונה של חברת מרצדס-בנץ אשר עוצבה על ידי חטיבת AMG, עוצבה בהשראת המרצדס-בנץ 300SL המיתולוגית משנת 1954, ומחליפה את דגם המרצדס-בנץ SLR מקלארן. SLS הוא הקיצור של "Sport Light Super" (ספורט סופר-קל). מרצדס בנץ SLS AMG מורכבת בעיקר ביד, עם קליפת השלדה וגוף האלומיניום שלה מיוצר על ידי Magna Steyr בגראץ, אוסטריה ולאחר מכן מועבר לזינדלפינגן, לצורך הרכב, המנוע שלה אשר נבנה ביד על ידי AMG באפלטרבאך, גרמניה.
ה-SLS AMG מיוצרת בגרסאות כביש רגילות, גרסאות מרוץ וגרסאות במהדורות מיוחדות בייצור מוגבל. המכונית הראשונה אשר הושקה בשנת 2009 הייתה במרכב קופה עם דלתות כנפי השחף בסגנון המרצדס-בנץ 300SL. המכונית החלה להימכר באמצע 2010 באירופה ומאמצע 2011 בארצות הברית.
זו הייתה המרצדס הראשונה שתוכננה ונבנתה מתחילתה ועד סופה על ידי AMG. עם השקתה ה-SLS AMG הפיקה 563 כ"ס ב-420 קילוואט.
בין השנים 2014-2010 שמשה מכונית ה-SLS כרכב הבטיחות ( Safety car) במירוץ הפורמולה 1.
SLS AMG Roadster
גרסה זו בעלת גג פתוח הוצגה לראשונה ב-5 במאי 2011. היא בעלת אותם נתונים, ממדים ויחידת כוח כמו גרסת הקופה, אך בעלת גג מתקפל מבד ודלתות רגילות. הגרסה הזו שוקלת 40 ק"ג יותר מהגרסה הרגילה וניתן להעלות או להוריד את הגג במהירות של עד 50 קמ"ש.
SLS AMG GT
גרסה זו הוצגה ב-5 ביוני 2012 דרך האינטרנט. בזמן הצגתה זו הייתה הגרסה החזקה ביותר של הדגם בעלת 583 כ"ס ועם אותו מומנט. הגרסה הזו צפויה להימכר בגרסה רגילה או גג נפתח החל מאוקטובר 2012. בנוסף לתוספת הכוח המכונית צפויה להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-0.1 שניות מהיר יותר.
SLS AMG GT3
בשנת 2010 הושקה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק גרסת המירוץ SLS AMG GT3 אשר מתמודדת במרוצי מכוניות בקטגוריית ה-GT3 של ה-FIA. גרסה זו שוקלת 1,350 ק"ג ובעלת 548 כ"ס. סה"כ יוצרו 25 מכוניות בגרסה הזו כאשר רק אחת לא מתחרה באירופה.
SLS AMG אלקטריק דרייב
זוהי גרסה חשמלית של ה-SLS AMG שצפויה לצאת ביוני 2013. המכונית מונעת על ידי 4 מנועים חשמליים שביחד מספקים 740 כ"ס ומומנט של 102 קג"מ. הסוללה היא סוללת ליתיום 400V בעלת הספק של 60 קילו-ואט לשעה. כל אחד מארבעת המנועים יכול להסתובב עד ל-13,000 סל"ד, ושוקל 45 ק"ג. בנוסף, התמסורת מאפשרת לכל מנוע בנפרד להניע את כל 4 הגלגלים. המכונית צפויה להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש ב-3.9 שניות.
SLS AMG Black Series
זוהי הגרסת כביש הכי ספורטיבית של ה-SLS. היא הוצגה ב-9 בנובמבר 2012. הגרסה משתמשת באותו מנוע 6.2 ליטר V8, הפעם עם 622 כ"ס ומומנט של 64.8 קג"מ.
הגרסה השחורה שוקלת 70 ק"ג פחות ביחס לגרסה הרגילה. הדבר הושג באמצעות שימוש מוגבר של סיבי פחמן ורכיבים המכניים, בפנלים ובשלדה. כמו כן האגזוז הוחלף מפלדה לטיטניום, דבר שהוריד 17 ק"ג.
השינויים החיצוניים הושפעו מה-SLS AMG GT3. הדבר מתבטא בכל מיני תוספות כמו פתחי אוורור צדדיים, צמיגים רחבים יותר וספוילר אחורי.
SLS AMG GT Final Edition
גרסת ה-SLS AMG GT Final Edition זמינה במרכב קופה ורודסטר. סך כל היחידות שיוצרו הן 350 בעולם, ו25 ביפן. מכסה המנוע של גרסה זו נחשף עם סיבי פחמן.
פאדי קונסידיין
פטריק ג'ורג' "פאדי" קונסידיין (באנגלית:  Patrick George "Paddy" Considine נולד ב-5 בספטמבר 1973) הוא שחקן קולנוע, במאי ותסריטאי אנגלי. זכה להכרה כשחקן בזכות תפקידיו בסרטים "באמריקה", "זהות אבודה", "שוטרים לוהטים", "סינדרלה מן" ו"סוף העולם".
ביוגרפיה
קונסידיין נולד וגדל בעיירה בארטון אפון טרנט שבמחוז סטפורדשייר, מערב המידלנדס, אנגליה. הוא למד ב"מכללת בארטון" וב"אוניברסיטת ברייטון" משם יצא עם תואר בצילום.
קריירת משחק
קונסידיין התגלה לראשונה בבריטניה בסרטים "המוצא האחרון" העצמאי שזכה לשבחים ו"אנשי המסיבות" של מייקל וינטרבוטום בו שיחק בתפקיד רוב גרטון מנהלה המוזיקלי של להקת הרוק "ג'וי דיוויז'ן ".
קונסידיין פרץ לתודעה בשנת 2003 בדרמה של ג'ים שרידן "באמריקה" שבה שיחק בתפקיד ג'וני סאליבן. הופעת הפריצה שלו זימנה לו תפקידים בסרטים הבריטים המצליחים, המותחן הפסיכולוגי "בנעלי המת" אותו גם כתב קונסידיין וכיכב בתפקיד הראשי בתור החייל העריק ריצ'רד והדרמה "אהבה של קיץ". ב-2005 לוהק לתפקיד משני בדרמת האגרוף ההוליוודית של רון הווארד "סינדרלה מן" בתור מייק וילסון חברו של אלוף האגרוף ג'יימס ג'יי בראדוק (ראסל קרואו).
ב-2012 הופיע בדרמת הנעורים "עכשיו זה טוב" בתור אביה של הנערה טסה סקוט (דקוטה פנינג). ב-2013 הופיע קונסידיין בקומדיה הבריטית הפרועה "סוף העולם" בתפקיד סטיבן פרינס.
בשנת 2017 ביים, כתב ואף כיכב בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "הדרך של מאטי" על מאטי ברטון, אלוף איגרוף במשקל בינוני שבסוף הקריירה שלו הוא יודע שעליו להרוויח כסף ולצאת מהמשחק, ולהבטיח בית ועתיד עם אשתו ובתו התינוקת.
חיים אישיים
בשנת 2011 התוודה קונסידיין על היותו לוקה בתסמונת אספרגר.
דגל ספרד
דגל ספרד (ספרדית: Bandera de España) הוא דגלה הלאומי של ספרד. על פי המוגדר בחוקה הספרדית של שנת 1978, הוא דגל בעיצוב טריבנד בצבעים אדום וצהוב, כאשר סדר הפסים הוא אדום, צהוב אדום. הפס האמצעי הצהוב כפול בעוביו מהפסים האדומים - מאפיין ייחודי, בשם פס ספרדי, שהבדיל את דגל ספרד משאר הדגלים האירופים, ונועד להקל את הזיהוי של ספינות ספרד מרחוק. בצדו השמאלי של הפס הצהוב מוטען סמל ספרד.
שורשיו של דגל ספרד מצויים בדגל הצבאי הימי של צי המלחמה של המלך קרלוס השלישי, שנת 1785. במרוצת המאות ה-18, ה-19 וה-20, לא השתנתה סכמת הצבעים של הדגל, למעט בתקופת הרפובליקה השנייה (1931 - 1939) אז הניפה ספרד טריקולור אדום-צהוב-סגול. למעט תקופה זו השינויים היחידים היו שינויים בצורתו של הסמל המוטען במרכז הדגל.
סידור ההתקנים
עיצובו הבסיסי של הדגל הוא שלושה פסים אופקיים בצבעי אדום-צהוב-אדום, כאשר רוחבו של הפס המרכזי שווה לרוחבם של שני הפסים הקיצוניים. תקנה 1511 מפרטת את עיצובו של הדגל החלק, ללא הסמל המוטען במרכז, אשר משמש כדגל האזרחי של ספרד. הדגל המדיני והצבאי, בים וביבשה, מוטען בסמל ספרד אשר ממוקם במרחק של 1/3 המרחק מן התורן וגובהו 2/5 מגובהו של הדגל. בדגלים מרובעים, או הקרובים לריבוע, כדגלי היחידות הצבאיות או הדגלים האישיים של בכירי הממשל, מוטען הסמל במרכזו של הדגל.
צבעי הדגל
צבעי הדגל הרשמיים נקבעו בצו מלכותי ומוגדרים בספר החוקים הספרדי:
סמל ספרד
סמל ספרד, אשר נכנס לשימוש ב-19 בדצמבר 1981, הוא שלט הרלדי הכולל מגן מחולק לרבעים המייצגים את ארבע הממלכות אשר מוזגו לממלכה אחת בשלהי המאה ה-15: ממלכת קסטיליה, המיוצגת על ידי טירה זהובה על רקע אדום; ממלכת לאון, המיוצגת על ידי אריה סגול על רקע כסוף; ממלכת אראגון, המיוצגת על ידי ארבעה פסים אדומים על רקע זהב וממלכת נווארה, המיוצגת על ידי מערכת של שרשראות זהובות מחוברות, על רקע אדום. בנקודה קטנה בתחתית המגן מופיע סמל הרימון של ממלכת גרנדה הנוצרית בצבעיו הטבעיים, ובמרכזו של המגן ממוקם סמל בית בורבון (שממנו יצאה שושלת מלכי ספרד הנוכחית), שלוש פלר דה ליס מוזהבות על רקע כחול.
מעל המגן ממוקם כתר ממלכת ספרד מוזהב, המסמל את המלוכה הספרדית. משני עבריו של המגן מוצבים עמודים המסמלים את עמודי הרקולס, גיברלטר וסאוטה מוכתרים אחד בכתר הספרדי והשני בכתר קיסר אוסטריה, ומקיפה אותם מגילה עם המוטו הספרדי "PLVS VLTRA" (לטינית: עוד מעבר).
הניסים המלכותיים
בעוד שהמושג דגל לאומי לא היה קיים בימי הביניים כפי שהוא מוכר כיום, שימש הנס המלכותי, אשר עוצב לרוב על בסיס עיצובו של שלט האצולה המלכותי, כסמל הלאומי של מדינות רבות ובהן גם הממלכות אשר מהם נוצרה ספרד המודרנית.
לכל אחת מהממלכות אשר התאחדו באמצע המאה ה-16 היו הניסים והסמלים ההרלדיים שלהם וציי הממלכות הניפו את דגליהם שטחי חסות והשפעה שלהן במימי הים התיכון והן באוקיינוס האטלנטי. דגלו של כתר אראגון (הסניירה בקטלונית) היה דגל צהוב עליו הוטענו 4 פסים אדומים אופקיים. דגלו של כתר קסטיליה, מאז האיחוד הסופי בין ממלכת קסטיליה וממלכת לאון בשנת 1230, היה דגל מחולק לארבעה רבעים אשר הציגו שני רבעים אדומים מוטענים בטירה זהובה עם פתחים כחולים (לציונה של קסטיליה) ושני רבעי כסף מוטענים באריה בעל טפרים ולשון אדומים וכתר זהב (סמלה של לאון). דגל זה היה הדגל האירופאי הראשון אשר הונף על אדמות אמריקה במסעו הראשון של כריסטופר קולומבוס בשנת 1492.
עם איחודן של הממלכות לכדי ישות פוליטית אחת, נוצר גם נס מלכותי אשר שימש את המלכים הקתוליים, אולם דגל זה לא שימש כדגלם של ציי וצבאות הממלכה באזורי ספרד, הים התיכון ומעבר לאוקיינוס, שם הונפו דגלי הממלכות השונות לצד דגל צלב בורגונדיה (ראו להלן).
דגל צלב בורגונדיה
בואו של פליפה הראשון, דוכס בורגונדיה (בשנת 1496) ונישואיו לחואנה מקסטיליה, בתם של המלכים הקתוליים, הביא לספרד דגל חדש, אשר הפך במהרה לאחד הסמלים הספרדיים הבולטים ביותר וזאת על אף מקורו הזר.
ספרד ההבסבורגית
בעת עלייתה לשלטון של השושלת ההבסבורגית באמצע המאה ה-16, לכל יחידה צבאית היה דגל יחידתי אשר שימש אותה כדגל קרב. דגל זה היה למעשה דגל צלב בורגונדיה אשר הושחת בשלט האצולה של מפקד היחידה. על מנת ליצג את המלך את דגל הקורונה - דגל צהוב אשר הוטען בשלט האצולה של המלך. עם עלייתו לשלטון הורה פליפה השני כי כל יחידה תניף, בנוסף לדגל היחידתי שלה, גם דגל צהוב עליו צלב בורגונדיה אדום. יחידות הפרשים הניפו דגלים דומים אך קטנים יותר.
פליפה החמישי ושושלת בורבון החדשה
עלייתו לכס השלטון הספרדי של פליפה החמישי הביא לשילוב שלט האצולה של שושלת בורבון בסמל המלכותי הספרדי. השלט החדש, אשר עוצב בידי הכרוזים הצרפתיים שארל-רנה ד'אוזיה ופייר קלרמבו בשנת 1700 הציגו, לצד סמלי אראגון וקסטיליה ולאון וסיציליה, את סמלי בית בורבון.
פליפה החמישי שינה את המהות של הדגל הספרדי, הוא הטעין את סמלו האישי על צלב בורגונדיה אדום על שדה לבן ובכך העניק לספרד לראשונה דגל אשר שימש את כל הצבאות הלוחמים. זהו עדיין לא היה "דגל לאומי" אך היה זה ניסיון אחד, לצד שורה של ניסיונות ברחבי אירופה ליצירת דגל לאומי.
דגלי ספרד באותה תקופה חולקו לשלוש קבוצות עיקריות:
מקורותיו של העיצוב הנוכחי
בשנת 1785, כאשר הממלכה הייתה תחת שלטונו של קרלוס השלישי מבית בורבון, היה צורך בדגל שיבדיל אותה מהסמלים המלכותיים של בית בורבון בשתי הממלכות העיקריות האחרות של הבית, צרפת ושתי הסיציליות. לפי גרסה אחת השתמש קרלוס השלישי בעיצוב של דגל נאפולי כמקור לדגל החדש. לפי גרסה אחרת הדגל החדש נבחר בתחרות עיצוב, והיה יורש ישיר של הדגל הספרדי באותו זמן. שתי גרסאות של דגלים נבחרו, אחת לשימושו של הצבא, ואחת לשימוש אזרחי. הדגל הצבאי היה מקביל לעיצוב המודרני, רק בלי הסמל הנוכחי. הדגל השני, שיועד למטרות אזרחיות, הורכב מחמישה פסים מקבילים בצבעים אדום וצהוב, שלא היו שווים בגודלם.
במהלך המאות ה-18, וה-19 סכמת הצבעים לא השתנתה. השינוי המרכזי בדגל היה בסמל שעליו. בשנת 1873 צורף לראשונה סמל לעיצוב הדגל, אם כי שונה מזה שקיים כיום בדגל המודרני. במהלך מלחמת האזרחים הספרדית אימצו הרפובליקאים דגל שהורכב מטריקולור בצבעים אדום, צהוב וסגול, כאשר במרכזם הוצב הסמל המוכר לנו כיום. עם ניצחונם של הפשיסטים של פרנקו במלחמה, סולק הדגל הרפובליקאי, וספרד חזרה להשתמש בדגל המסורתי של בית בורבון. בשנת 1981 אומץ הדגל הנוכחי, כשהשינוי המרכזי בו הייתה חזרתו של הסמל לדגל, אך בצורה מפושטת הרבה יותר בהשוואה לגרסאות קודמות.
הנפת הדגל
את הדגל הספרדי ניתן להניף בצורה אופקית מבניינים ציבוריים, בתים פרטיים, בנייני מסחר, ספינות, כיכרות או במהלך טקסים רשמיים. בעוד שאת הדגל ניתן להניף מזריחת השמש ועד לשקיעתה - על בנייני ממשל ציבוריים, בספרד ומחוצה לה, יש להניף את הדגל במשך כל שעות היממה (במהלך הלילה יש לדאוג כי יהיה מואר כהלכה). על הדגל להיות בממדיו התקניים ואסור להניפו אם מוכתם או ניזוק בשום צורה שהיא.
מנהגי אבלות
על מנת להביע אבלות, ניתן להניף את הדגל במספר צורות: הצורה ראשונה, הידועה גם כחצי התורן, מבוצעת כאשר הדגל מונף אל ראש התורן ולאחר מכן מורד למיקום בשלישו הראשון של התורן; הצורה השנייה, הצמדת סרט שחור לדגל, מבוצעת כאשר הדגל מקובע לתורן ולא ניתן להניפו באמצעות חבל. הסרט המוצמד לדגל יהיה ברוחב 10 ס"מ ויוצמד לתורן כך שקצהו יגיע לשולי הדגל. בהלוויה ממלכתית של אנשי ממשל בכירים, חיילים, ואישים מכובדים אחרים יכסה הדגל את ארון המתים בעת הלוויה ויקופל ויימסר לפני הקבורה לקרוב המשפחה או שאר הבשר הקרוב ביותר למנוח.
הנפת הדגל לצד דגלים נוספים
כאשר הדגל מונף לצד דגלים נוספים סדר הקדימויות של ההנפה יהיה: הדגל הספרדי, דגלים של מדינות זרות, דגל האיחוד האירופי, דגלי ארגונים בינלאומיים לא-ממשלתיים, דגלים צבאיים וממשלתיים, דגלי הקהילות האוטונומיות, דגלי ערים ודגלים אחרים.
בעת הנפת הדגל הספרדי לצד דגלים לאומיים נוספים, יתפוס הדגל הספרדי עמדה של כבוד ולאחריו יסודרו הדגלים הנוספים על פי סדר האלפבית הספרדי. כמו כן, גודלם של הדגלים הנוספים אסור לעלות על גודלו של הדגל הספרדי בממדיהם.
שירלי פינטו
שירלי פינטו קדוש (נולדה ב-15 במרץ 1989, ח' באדר ב' תשמ"ט) היא חברת כנסת לשעבר מטעם רשימת ימינה. פינטו פעילה בקידום זכויות, נגישות ושוויון הזדמנויות לאנשים עם מוגבלות. נמנית בין מייסדי המרכז הישראלי ללימודי חירשות. בדצמבר 2018 מונתה ליועצת לענייני מוגבלויות ונגישות לראש עיריית רמת גן כרמל שאמה הכהן. הצטרפה ל כמועמדת בבחירות לכנסת ה-21, ה-22, ה-23 וה-24. בכנסת ה-24 הייתה חברה בוועדת הפנים והגנת הסביבה, ועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדת העבודה והרווחה, ויושבת ראש ועדת המשנה לנגישות עירונית וועדת המשנה לחינוך המשלב.
ב-20 באוקטובר 2020 מונתה לצירה מטעם מפלגת "הימין החדש" בקונגרס הציוני העולמי והייתה הצירה החירשת הראשונה בקונגרס.
ביוגרפיה
שירלי פינטו נולדה וגדלה בקריית ים, בת לאב חירש ואם חירשת־עיוורת. אמה היא שחקנית תיאטרון במרכז "נא לגעת". את שנות התיכון עשתה בבית חינוך כרמל זבולון בקיבוץ יגור. פינטו חירשת דוברת שפת הסימנים הישראלית ויש לה אח שומע, הצעיר ממנה.
את רוב שנות ילדותה בילתה בבית הורי אמה השומעים, לצד הוריה דוברי שפת הסימנים. כך רכשה את שפת הסימנים הישראלית והשפה העברית. מילדותה ראתה את הקושי ואת חוסר ההנגשה השפתית אצל הוריה בחיי היום־יום ומול הרשויות וגם לה היו קשיים יומיומיים עקב חוסר מודעות במרחב הציבורי. כשבגרה, החליטה לפעול לשינוי מציאות זו של אנשים חירשים וכבדי שמיעה.
בצה"ל שירתה במערך הטכני של חיל האוויר כמנהלת פריטים בלהק הציוד בתחום הלוגיסטיקה, המשיכה לשירות קבע, ובשנת 2009 קיבלה אות הצטיינות ממפקד חיל האוויר ואות מצטיינת הנשיא משמעון פרס.
פינטו התמחתה במשרד עורכי הדין FWMK (פירט, וילנסקי, מזרחי, כנעני). משנת 2016 היא מרצה בקורס "תרגום בבתי משפט ובחקירות משטרה" בלימודי תרגום בשפת הסימנים הישראלית באוניברסיטת בר-אילן.
פעילות ציבורית
בשנת 2014 הצטרפה לעמותת "שמע" לילדים חירשים וכבדי שמיעה, והועסקה כמדריכה ורכזת פעילות חינוכית בלתי פורמלית. בהמשך מונתה למנהלת המועדון של מחוז גוש דן. לקראת סיום תפקידה כמנהלת המועדון ב-2016, הקימה יחד עם מייסדים נוספים את עמותת המרכז הישראלי ללימודי חירשות, במטרה לקדם את מעמדם של אנשים חירשים וכבדי שמיעה דוברי שפת הסימנים, להביא להכרה בשפת סימנים כשווה לשפה מדוברת, וליצור מודעות לצורך החירשים בנגישות ובקבלה על ידי הציבור הרחב.
בהמשך הקימה את הקמפיין "אני מסמן אני שווה" לשינוי התודעה לחשיבות של שפת הסימנים בציבור, ולקידום חקיקה של שפת הסימנים הישראלית כשפה מוכרת בישראל. תחת קמפיין זה הובילה שבוע מודעות לחירשים בספטמבר 2016, שכותרתו הייתה "אני מסמן אני שלם". בעקבות הקמפיין, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב הייתה האוניברסיטה הראשונה בישראל שהכירה בשפת הסימנים הישראלית כשפה רשמית לאנשים חירשים. במרץ 2017 התקיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב טקס שבו העניקה פינטו תעודת הוקרה מהמרכז ללימודי חירשות לנשיאת האוניברסיטה, פרופ' רבקה כרמי, על הכרת האוניברסיטה בשפת הסימנים הישראלית.
ב-2017 יזמה פינטו הצעת חוק להנגשת תשדירי ציבור ממשלתיים בטלוויזיה לשפת הסימנים, בהובלתם של חברי הכנסת עיסאווי פריג' ואיתן כבל.
פינטו העלתה, בתקשורת הכתובה והמשודרת ובוועדות בכנסת, שורת כשלים מהותיים שבהם נתקלו ישראלים חירשים וכבדי שמיעה. כשלים אלה התבטאו בחוסר הנגשה ובחוסר הכרה ציבורית של שפת הסימנים במערכת החינוך, התעסוקה, הבריאות והמשפט.