cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נסחפים (סרט, 2018)
הפקה
הפקת הסרט החלה בפברואר 2017 על ידי האולפנים "STX Entertainment". הסרט בוים על ידי באלטאזר קורמאקור על פי התסריט של האחים ארון וג'ורדן קנדל. האחים קנדל ו-וודלי (שגילמה את תמי) גם הפיקו את הסרט יחד עם חברת ההפקה של קורמאקור "RVK Studios" והמפיק ראלף ווינטר. באפריל 2017, השחקן מיילס טלר החל במשא ומתן על גילום דמותו של ריצ'רד לאחר שכיכב ביחד עם שיילין בארבע הפקות קודם לכן. אך במאי 2017 סם קלפלין הצטרף לצוות השחקנים במקום טלר, שביטל את השתתפותו בעקבות בעיות עם לוח הזמנים שלו.
ביקורות
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון של 69% טריות על סמך 202 ביקורות וציון ממוצע של 6.1/10.
באתר Metacritic הסרט קיבל ציון של 56/100 על סמך 31 ביקורות.
חפרפרת ככובת אף
חֲפַרְפֶּרֶת כְּכוּבַת-אַף (שם מדעי: Condylura cristata) היא חפרפרת קטנה החיה בצפון-מזרח אמריקה הצפונית. המין היחיד בשבט Condylurini ובסוג Condylura.
מאפיינים
לחפרפרת ככובת אף 44 שיניים, פרווה קצרה שחורה-חומה דוחת מים, רגליים גדולות ומקושקשות וזנב ארוך ודק. אורכה הוא 15–20 סנטימטרים, ומשקלה כ-55 גרם. החפרפרת מיוחדת בזכות מעגל של 22 משושי "ציד", ורודים, קטנים ובשרניים, בקצה האף. משושים אלה משמשים אותה לאיתור מזון על ידי מגע.
הזרועות מכוסות בכמעט 100,000 עצבים. העצבים מכונים איברי איימר (על שם החוקר הגרמני תיאודור איימר). דרך גדילת זרועות האף אצל חפרפרת זו היא ייחודית ולא נראתה אצל אף סוג של חיה אחרת בעולם כולו. בניגוד לדרך שבה אצבעות גדלות מתוך היד החוצה, הם מתחילים לגדול באזור האף, כמה ימים לאחר הלידה הם מתרפים וזזים לאחורי ראשה, בדומה לאופן שבו מקלפים בננה. החפרפרת עיוורת כמעט לגמרי, ולכן קיימת סברה שבעזרת אפה הארוך היא חשה פעילות חשמלית של חיות קטנות. היא מאתרת ואוכלת פרטי מזון בפחות מ-120 אלפיות השנייה. מוחה מחליט תוך 8 מאיות השנייה האם הטרף אכיל.
החפרפרת ניזונה מחרקים ורכיכות. היא שחיינית טובה ומחפשת מזון בקרקעיות נחלים ובריכות רדודות. כמו חפרפרות אחרות, היא חופרת מחילות נמוכות כדי לחפש מזון, ולעיתים קרובות שוכנות פתחי מחילות אלו מתחת למים. החפרפרת פעילה ביום ובלילה, יכולה לחפור מחילות דרך שלג ושוחה בברכות מכוסות קרח. החפרפרת מסוגלת להריח תחת המים בעזרת בועת אוויר שהיא נושפת לעבר עצמים או מקורות הריח, ואז שאיפת הבועה נושאת הריח בחזרה דרך אפה.
מתניה אברמסון
מתניה אברמסון (1920 – פברואר 2004) היה אמן, פסל וצייר ישראלי. עבד בחומרים מגוונים - שיש, אבן ועץ, וכן יציקות ברונזה, אלומיניום ונחושת. פסליו הוצגו בישראל ובעולם.
קורות חיים
מתניה אברמסון נולד במושבה כנרת, לחופי ים כנרת, בן למשפחת איכרים חלוצים אשר עלתה מרוסיה בתחילת המאה העשרים.
אברמסון החל לצייר בילדותו. לאחר שהשלים את לימודיו בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל", למד ציור אצל אמנים ישראלים שונים. הוא שירת בשירות צבאי משך 12 שנה, בהגנה, משטרת היישובים העבריים, הצי הבריטי, פלי"ם, פלמ"ח וצה"ל.
לאחר מלחמת העצמאות למד פיסול אצל פרופ' יוסף שוורצמן וקוסו אלול. בשנת 1954 שהה 6 חודשים בפריז, ולאחר חזרתו חזר למשק בכנרת ועסק בחקלאות, ובאמנות בשעות הפנאי.
בשנת 1959 עזב את המשק בכנרת ועבר לרובע האמנים בצפת. מאז, עסק אך ורק באמנות.
בשנת 1962 נסע לשנתיים לאיטליה, להשתלם באמנות. שישה חודשים היה במכרות השיש של קרארה ושנה וחצי בפירנצה. עבודותיו מאיטליה הוצגו בתערוכה בניו-יורק באוקטובר 1963.
בשנת 1964 חזר לישראל והשתקע בעין כרם. בשנת 1965 עבר לסטודיו ביפו העתיקה, שם עבד מאז.
אסאטיר
אסאטיר (או ספר אסאטיר) הוא כרוניקה שומרונית מהמאה ה-10 המתארת, בדומה לאגדה היהודית, את סיפורי התורה וסדר הדורות מאדם הראשון ועד משה רבנו מנקודת מבט שומרונית.
שם החיבור
יש שנטו לפרש את שם הספר מלשון "נסתרות", קביעה שמתעלמת מהעובדה שהאותיות ט' ו-ת' אינן מתחלפות בניב השומרוני. לדעת זאב בן-חיים ואחרים מקור השם אסאטיר הוא בערבית (اساطير) ופירושו - 'סיפורים'.
וליד רגראגי
וליד רגראגי (בערבית מרוקאית: وليد الرڭراڭي; נולד ב-23 בספטמבר 1975) הוא מאמן כדורגל צרפתי-מרוקאי המאמן את נבחרת מרוקו. בעברו היה כדורגלן ושיחק כמגן ימני.
קריירה כשחקן
רגראגי נולד בקורביל שבצרפת להורים שהיגרו ממרוקו. הוא התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הקבוצה המקומית. בקיץ חתם בראסינג פריז מהליגה הרביעית וכעבור שנה חתם בטולוז מהליגה הצרפתית השנייה, עמה רשם עליה לליגה הראשונה כבר בעונתו הראשונה.
בקיץ עזב את צרפת וחתם בראסינג סנטנדר מליגת העל הספרדית במדיה שיחק שנתיים. בהמשך הקריירה שיחק בדיז'ון, גרנובל ומגרב תטואן.
בזכות שורשיו המרוקאים, רגראגי היה זכאי לייצג את נבחרת מרוקו. ב-28 בינואר 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד. רגראגי השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות.
קריירה כמאמן
בשנת רגראגי התחיל לעבוד כאנליסט בערוץ ביין ספורט הצרפתי. בשנת קיבל תעודת מאמן A והתחיל לאמן את רבאט. ברבאט, רגראגי היה אחראי על ההחלטה לפיה כל קבוצות הנוער והילדים של המועדון ישחקו באותה שיטה. בעונתו הראשונה במועדון זכה עמה בגביע וכעבור שנה הגיע עמה שוב לגמר המפעל, אך הפסידה בגמר. בעונת הוביל את המועדון לזכייה באליפות הראשונה בתולדותיו. בזכות הזכייה, קיבל מדליית כבוד ממוחמד החמישי, מלך מרוקו. ב-22 בינואר 2020 עזב את רבאט וכעבור זמן קצר מונה למאמנה של א-דוחייל הקטרית במדיה אימן עד אוקטובר.
ב-31 באוגוסט 2022 מונה למאמנה של נבחרת מרוקו לאחר פיטוריו של המאמן וחיד חלילהודז'יץ'. הוא הוביל את מרוקו במונדיאל 2022 ורשם עמה עלייה ראשונה לשלב הנוקאאוט מאז 1986. בהמשך, הוביל אותה לחצי הגמר וכך הפכה מרוקו לנבחרת הערבית הראשונה, וכן הנבחרת האפריקאית הראשונה, המגיעה למעמד זה.
תארים
כשחקן
קריזה (הצגה)
קריזה, או בשמו המלא "קריזה (אנשים במצוקה)", הוא מחזמר מחאה שהועלה על ידי תיאטרון חיפה בשנים 1976-1977.
רקע
ראשיתה של קריזה בהפקה צנועה שהעלה התיאטרון ב-1976 ונקראה עצבים. ההצגה שכתב יהושע סובול התבססה על ראיונות אותנטיים שנערכו בשכונות ועיירות פיתוח בישראל. הצגת הבכורה של "עצבים" התקיימה באור עקיבא, בה נערכו חלק מהמפגשים והראיונות שהיוו בסיס לחומר שהועלה בהצגה.
כאשר התברר שאמנות לעם מסרבת לתמוך ב"עצבים" בנימוקים של חוסר איזון ואי עמידה בקריטריונים אמנותיים, המשיך התיאטרון להציגה ברחבי הארץ ללא סבסוד. ויינגרטן פיתח גרסה מרוככת שתוכל לזכות בתמיכת הממסד. ההצגה הייתה מחזמר, עם שירים פרי עטו של יהושע סובול, קטעי מחול, ויותר מ-20 משתתפים.
את המוזיקה הלחין שלמה בר, שההצגה פרסמה אותו ברבים. שניים מהשירים הפכו ללהיטים ("ילדים זה שמחה" ו"אצלנו בכפר טודרא") ונכללו באלבומה הראשון של להקתו "הברירה הטבעית" (1979).
ההצגה עוסקת בישראל השנייה, על שני דורותיה, דור ההורים העולים מארצות ערב, ודור הבנים ילידי הארץ. בהצגה צפים נושאים כמו עוני, אלימות, עלייה וקליטה ואפליה עדתית.
בהצגה השתתפו בין השאר: שלמה בראבא, מוני מושונוב, סנדרה שדה, רמי דנון, דב גליקמן, ג'יטה מונטה, ז'אק כהן, עזרא כפרי, יוסף באשי ואיציק ויינגרטן. הצגת הבכורה התקיימה ב-23 באוקטובר 1976.
ביקורת
ההצגה עוררה תגובות מגוונות. היו שהסתייגו מהבוטות וחששו שההצגה מלבה יצרים וזורעת פילוג בעם. גדעון עפרת לגלג על הצביעות של התיאטרון ושאל "מתי ביים במאי ממוצא ספרדי הצגה כלשהי בתיאטרון חיפה? מתי קיבל שחקן ממוצא ספרדי תפקיד ראשי בהצגות תיאטרון חיפה?".
מיכאל הנדלזלץ התלונן על חוסר אמינות עקב העדרו של אלמנט הריחוק מהמציאות, ההכרחי בתיאטרון. עוד טען שההצגה מועלית על ידי אשכנזים שבעים על מנת למרק את מצפונם.
אהימסה
אַהִימְסָה (מסנסקריט: अहिंसा; לעיתים נכתב "אהינסה") הוא עיקרון דתי המופע במספר דתות שמקורן בתת-היבשת ההודית (ביניהן הינדואיזם, בודהיזם, ג'ייניזם וסיקיזם) על פיו יש לנהוג באי-אלימות במחשבה ובמעשה כלפי כל חלקי העולם.
האהימסה הוא עיקרון מוסרי רחב המחייב התנהגות ראויה כלפי כל היצורים החיים כחלק מאורח חיים כולל. דהיינו, לא די בהימנעות מאלימות חיצונית כלפי כל היצורים החיים, אלא יש לנהוג כלפיהם בחמלה ובכבוד, ולפעול למען טובתם.
מקורות האהימסה
עקרון האהימסה מוזכר בכתבים מהמאה ה-6 לפנה"ס, אולם זכה להכרה ותפוצה נרחבת רק במאה ה-3 לפנה"ס כאשר הקיסר אשוקה נהג בחייו לפי עיקרון זה, וכתוצאה מהעלאת ערך קדושת חייהם של בעלי חיים ביטל את מסעות הציד המלכותיים.
בודהה הדגיש כי החיים הם הרכוש היקר ביותר, ושיש לנהוג בחייהם של אחרים כחשובים ויקרים יותר מהחיים שלנו. העזרה לאחרים היא מטרת ההיוולדות מחדש, כלומר, יש להימנע מלפגוע ביצורים חיים אחרים. הרעיון ההוליסטי הפילוסופי של האהימסה אומר שהאל נמצא בכל מקום ומכאן גם בכל יצור חי ולאדם אסור לפגוע בתואם (הסדר ההרמוני) של העולם.
יישום האהימסה
גישת האהימסה המטפחת טוב לב וחמלה כלפי כל היצורים החיים, היא זו שהביאה להתפשטות הצמחונות בהודו. במדינות בודהיסטיות ישנה שאיפה חזקה להביא לפתרון בעיות בדרך לא אלימה.
הג'ייניזם היא דת שאימצה את האהימסה כחלק המרכזי בגישתה ודוגלת בגישה שיש להתייחס ברגש לכל יצור חי ונושם. ידוע סיפור על נזיר ג'ייני שהמתין בצד שביל עד שנמלה שהייתה עליו עברה, ובכך נמנע מפגיעה במסלולה הטבעי. בהודו הקדומה בקרב קבוצות ג'ייניסטיות מסוימות היה נהוג לפעול לפי עקרון האהימסה במיליטנטיות, עד כדי כך שהיו שמים מסכות על הפנים, במטרה להימנע מנשימת חרקים קטנים.
ישנה מחלוקת בין אלו הגורסים שאדם חייב ליישם את עקרון האהימסה גם כלפי עצמו ולכן אסור לו לסגף את גופו, לבין החושקים בהארה המאמינים שבדרך חיים של נהנתנות אי אפשר להגיע לשלווה הדרושה לשם השגת ההארה.
אהימסה בעולם המודרני
דוגמה מודרנית המתקשרת לאהימסה היא הפעילות הלא-אלימה של מוהנדס קרמצ'נד גנדי, מנהיג תנועת השחרור ההודית, אשר ביסס את עקרון הסאטיאגרהא, המאבק הבלתי אלים שלו כנגד הקולוניאליזם הבריטי, על עקרונות האהימסה.
בעולם המערבי אימצו תנועות שלום ותנועות למען זכויות בעלי חיים את עקרון האהימסה כצו מוסרי מנחה.
במושגי המערב ניתן לתרגם את האהימסה ככבוד לכל חיים באשר הם. בקרב פילוסופים רבים, ביניהם אלברט שווייצר, זוכה פרס נובל לשלום, עיקרון זה נחשב לעיקרון האתי החשוב ביותר.
TV4 News
במאי 2013 הודיעה קבוצת TV4 כי הערוץ ייסגר כיוון שהוא לא רווחי.
ערוצי חדשות קודמים
TV4 תכננה בעבר להשיק ערוץ חדשות, כאשר ב-2001 היא קיבלה רישיון לשדר ערוץ חדשות בשיתוף פעולה עם CNN. על אף שהקבוצה קיבלה רישיון לשדר ערוץ חדשות, הוא הפך לערוץ TV4 Fakta, ששידר בתחילה מעט תוכן חדשותי.
באפריל 2008 פתחה קבוצת TV4 ערוץ חדשות באינטרנט, שהיה התשובה של הקבוצה לשירות האינטרנטי של SVT, אך בשונה ממנו הוא הורכב מערוץ בשידור חי.
לפני ההקמה
ב-31 במאי 2011 הוכרז כי מחלקת הפעילות של קבוצת TV4 ותחנות מקומיות שונות יעברו לבעלות חברה נפרדת מקבוצת Bonnier, Nyhetsbolaget Sverige. בנוסף הוכרז כי הקבוצה עובדת של עליית ערוץ חדשות שישדר 24 שעות ביממה.
הערוץ היה אמור לעלות בסתיו 2011, אך עלייתו נדחתה לינואר 2012. בתחילה נקרא הערוץ "ערוץ החדשות" אך בהמשך שונה שמו ל-TV4 News, בהשראת שמו של ערוץ TV 2 News הדני.
השקה
ב-12 בינואר 2012 הוכרז כי הערוץ יושק ב-24 בינואר 2012, וכי נחתם הסכם עם BBC World News. בשעה 10:00 ב-24 בינואר עלה הערוץ לאוויר.
בתחילה הערוץ היה זמין באמצעות פלטפורמת הכבלים של Com Hem, השירות הדיגיטלי של Canal Digital, ודרך שירות הפרימיום של TV4.
סגירה
במאי 2013 נקבע כי הערוץ ייסגר, בשל חוסר רווחיות. הערוץ נסגר ב-31 באוגוסט אותה שנה.
אתנולקט
אתנולקט (Ethnolect; מיוונית "אתנוס" – "עם" ו"לגין" – "לדבר") הוא מונח בלשני המתייחס לווריאציה נבדלת של השפה, שהשימוש בה מעיד על שייכות לקבוצה אתנית או תרבותית, שבמקור דיברה בשפה אחרת או בווריאציה אופיינית אחרת. האתנולקט שונה מניב (דיאלקט) בכך שהוא מיוחד לבני אותה קבוצה, ולא לאזור גאוגרפי גרידא, אם כי המרחב הגאוגרפי עשוי להשפיע על היווצרותו או על תיחומו.
אתנולקט מושפע ממגוון נתונים חברתיים, תרבותיים ולשוניים המאפיינים את הקבוצה הדוברת אותו, שבמקרים רבים היא מיעוט בקרב קבוצה אתנית אחרת. לדוגמה, אתנולקט יכול לכלול שרידים והשפעות של שפה אחרת שבני אותו מיעוט דיברו בעבר (וראו סובסטרט). לעיתים, אתנולקט נוצר כתוצאה ממוסכמות חברתיות חדשות, הנובעות מרצונה של הקבוצה האתנית להיבדל מן החברה הסובבת, ולהזדהות כקבוצה ייחודית בעלת מאפייני תרבות ותקשורת משלה. מבטא זר עשוי להיחשב כסוג של אתנולקט, כי הוא מושפע לעיתים משייכות אתנית.
חוקת ארצות הברית
חוקת ארצות הברית (באנגלית: United States Constitution) היא החוק העליון במערכת החוקים של ארצות הברית, והמסמך המכונן שלה. החוקה, שכללה עם פרסומה שבעה פרקים, ביססה את הממשל והשלטון בארצות הברית: שלושת הפרקים הראשונים בחוקה יצרו, לפי עקרון הפרדת הרשויות, את שלושת חלקי הממשל הפדרלי של ארצות הברית, שהם הרשות המחוקקת, המבצעת והשופטת, וקבעו את צורת הממשל במדינה כרפובליקה פדרלית.
מכוח הפרק הראשון בחוקה נוסד הקונגרס בן שני הבתים (בית הנבחרים והסנאט), שיחדיו מהווים את הרשות המחוקקת; מכוח הפרק השני נוסד תפקיד נשיא ארצות הברית, שעומד בראש הרשות המבצעת; והפרק השלישי ייסד את בית המשפט העליון, וכן מערכת של בתי משפט נוספים, שיחדיו מהווים את הרשות השופטת. ארבעת הפרקים האחרונים עיצבו את עקרון הפדרליות, המאפיין את הממשל בארצות הברית, ובו המדינות מתאגדות לכדי ישות פוליטית אחת, ובכך מוסרות חלק מסמכויותיהן לרשות השלטון המרכזי. בפרקים אלו, החוקה מפרטת את זכויותיהן השונות של המדינות, וכן מבדילה בין תחומי האחריות של ממשלי המדינות ובין אלו של השלטון המרכזי, כמו גם את היחסים ביניהם. חוקת ארצות הברית נחשבת לחוקת המדינה הקדומה ביותר שעדיין תקפה כיום.
החוקה אומצה ב-17 בספטמבר 1787 על ידי ועידת החוקה שנערכה בעיר פילדלפיה, פנסילבניה, ואושרה לאחר מכן בוועידות במדינות השונות. החוקה נכנסה לתוקף רשמית כשנתיים לאחר מכן, במרץ 1789. מאז ועד היום, תוקנה החוקה 27 פעמים, במטרה להתאימה לצרכיה המשתנים של האומה, שהשתנו לא מעט מאז המאה ה-18. עשרת התיקונים הראשונים, הידועים יחדיו כמגילת הזכויות, מבססים את ההגנה במשפט האמריקאי על חירויות הפרט, ומגבילים את יכולתו של השלטון להתעמר באזרחיו. גם התיקונים שבאו לאחר מכן הרחיבו את ההגנה על זכויות הפרט והאזרח, כמו גם התייחסו לעניינים שונים הקשורים לסמכויותיו של השלטון הפדרלי.
בהיותה המסמך העליון והמחייב ביותר, החוקה מדריכה עד היום את החברה האמריקאית בענייני חוק, פוליטיקה וממשל. הצהרתה, המתחילה במילים "אנו, אנשי ארצות הברית" (We the people), מבססת את התפיסה האמריקאית, החדשנית לשעתה, שהשלטון מטרתו לשרת את האזרחים, ולא להפך, ומשקפת את עקרונות המחשבה הליברלית. בפרקיה השונים, החוקה מבססת את הפרדת רשויות השלטון, שומרת על איזונים ובלמים בין הרשויות, מגינה על שלטון הרוב כמו גם על זכויותיהם של המיעוטים, ומסדרת את מערכת היחסים שבין השלטון המרכזי ושלטון המדינות. לאורך ההיסטוריה, חוקת ארצות הברית השפיעה ונתנה השראה בינלאומית לביסוס חוקות במדינות אחרות. הקלף המקורי עליו נכתב המסמך שמור ומוצג בבניין הארכיון הלאומי של ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
הכנת החוקה
מאז הכרזת העצמאות של ארצות הברית בשנת 1776 על ידי שלוש עשרה המושבות, הייתה כל מושבה מדינה עצמאית. האיחוד בין המדינות היה לא יותר מקונפדרציה רופפת ונוהל על פי תקנון הקונפדרציה אשר קבע כי כל שינוי בו חייב אישור של כל שלוש עשרה המדינות. כלי השלטון היחיד של האיחוד היה קונגרס הקונפדרציה, אשר היה תלוי ביותר ברצון הטוב של המדינות; גם כאשר החליט הקונגרס דבר-מה, לא הייתה לצדו רשות מבצעת על-מנת להוציא אל הפועל את החלטותיו; כמו כן, לשלטון המרכזי של הקונפדרציה לא היו כספים, שכן התקנון לא העניק לו את הסמכות לגבות מיסים. לאור חסרונות אלה, בוועידת אנאפוליס משנת 1786 הוחלט כי יש לכנס ועידה של נציגים מכל המדינות על-מנת לדון בתיקונים ושינויים לתקנון. בהתאם להחלטה זו, ב-25 במאי 1787 התכנסה ועידת החוקה בפילדלפיה.
הוועידה החוקתית החליטה לנהל את דיוניה בסודיות כדי להימנע מלחצים, ובסיום הדיונים הציגה חוקה חדשה לגמרי, דבר שחרג מעבר למנדט המקורי שניתן לוועידה (אך התקבל על ידי הקונגרס). בנוסף, הוועידה קבעה כי אישור החוקה דורש אשרור על ידי תשע מדינות בלבד, ולא אשרור על ידי כל שלוש עשרה המדינות כפי שנקבע בתקנון הקונפדרציה. ב-17 בספטמבר 1787 הוועידה סיימה את עבודתה, והציגה את הצעת החוקה שגובשה כפשרה בין ההצעות השונות שנדונו בוועידה.
בשלב זה נפתח דיון ציבורי ער בשלוש עשרה המדינות, בין תומכי החוקה שכונו הפדרליסטים ובין מתנגדי החוקה שכונו אנטי-פדרליסטים. החוקה אושרה על ידי דלאוור ב-7 בדצמבר 1787, על ידי פנסילבניה ב-12 בדצמבר 1787, על ידי ניו ג'רזי ב-19 בדצמבר 1787, ועל ידי ג'ורג'יה ב-2 בינואר 1788 (שתי האחרונות באישור פה אחד). קונטיקט אישרה את החוקה ב-9 בינואר 1788 ומסצ'וסטס אישרה את החוקה ברוב דחוק ב-6 בפברואר 1788, עם דרישה שיותקנו תוספות לחוקה אשר יגנו על המדינות מפני עריצות השלטון המרכזי. מרילנד אשררה את החוקה ב-28 באפריל 1788, קרוליינה הדרומית ב-23 במאי 1788 וניו המפשייר, המדינה התשיעית, ב-21 ביוני 1788 עם דרישה לתוספות לחוקה שיגנו על זכויות המדינות.
על פי הצעת החוקה, זו נכנסה לתוקף במדינות שאישרו אותה, עם אשרורה על ידי ניו המפשייר, המדינה התשיעית שעשתה זאת. אולם הייתה הרגשה שהחוקה לא תצליח להתבסס כבעלת תוקף מספק ללא וירג'יניה וניו יורק שהיו שתי מדינות מרכזיות באיחוד, ועל כן לחצים רבים הופעלו על מדינות אלו לאשר את החוקה. ואמנם, ב-10 ביוני 1788 אשררה וירג'יניה את החוקה ברוב דחוק, וניו יורק אשררה את החוקה רק ביולי 1788 ברוב דחוק עוד יותר. ב-13 בספטמבר 1788 קבע הקונגרס שהחוקה נכנסה לתוקף. בהמשך, ב-21 בנובמבר 1788, אשררה גם צפון קרוליינה את החוקה, ורוד איילנד הצטרפה למאשררות ב-29 במאי 1790. בכך הושלם תהליך קבלת החוקה על ידי כל שלוש עשרה המדינות המייסדות.
החוקה הבסיסית
החוקה החדשה ביססה מנגנון פדרלי המהווה מסגרת-על לברית המדינות. התמציתיות והקיצור שבהם כתובה החוקה חוללו פולמוס מתמיד וממושך על הדרך הנאותה לפרשה, אשר הגיע לשיאו באמצע המאה ה-19, עת על כף המאזניים נחה יכולתן של מדינות הצפון לבטל את העבדות בדרום. המאבק החוקתי הלוהט נפתר רק לאחר מלחמת האזרחים, שבה מדינות האיחוד המנצחות כפו את דעתן על מדינות הדרום שהובסו. תוצאות המלחמה וניצחון הצפון חיזקו את הפרשנות הריכוזית לחוקה, זו השואפת להגביר את זכויות הממשל והקונגרס על חשבון זכויות המדינות.
מילות הפתיחה המפורסמות של החוקה הן "אנו העם של ארצות הברית, במטרה ליצור ברית שלמה יותר, לבסס את הצדק, להבטיח שלום מבפנים, לערוב להגנת הציבור, לקדם את רווחת הכלל ולהגן על ברכות החירות, לנו ולצאצאינו אחרינו, מקבעים ומחילים חוקה זאת לארצות הברית של אמריקה".
במילים "העם של ארצות הברית" מצביעה החוקה על מקור סמכותה, הוא העם. על מילים אלו, המציגות את העם, ולא את המדינות, כריבון של האיחוד, התבססו אלו שחפצו לרכז את הכוח בממשל הפדרלי, שלפיהם הוא נציגו הישיר של העם האמריקני. ביטוי חשוב נוסף בפתיח החוקה הוא "לקדם את רווחת הכלל", זהו האזכור היחיד בחוקה ליכולתה של ארצות הברית, כמנגנון פדרלי, לחוקק חוקים שמטרתם הושטת סעד לבני המדינות.
כמה מסמכויותיו של הקונגרס מנויות בחוקה במפורש. ביניהן חשובות במיוחד סמכות הסדרת הסחר הבין מדינתי והבינלאומי, סמכות שהוזכרה רבות בהקשר למגבלות על היוזמה החופשית במאה ה-20, ולהתערבות בחקיקה הכלכלית הפנימית במדינות. שימוש כזה נעשה בו החל משנות השלושים של המאה העשרים.
הפרק הראשון לחוקה אוסר גם חקיקה למפרע ומחיל את הביאס קורפוס (מעצר רק בצו משפטי).
סימון מתמטי
קריאתם של ביטויים מתמטיים נעשית משמאל לימין, גם כאשר הם משולבים בטקסט עברי.
חוקת ארצות הברית
החוקה הבסיסית
הפרק השני של החוקה עוסק ברשות המבצעת. בראש הרשות המבצעת עומד הנשיא, הנבחר יחד עם סגנו לקדנציה בת ארבע שנים. התיקון ה-22 (1951) קבע שנשיא לא יכהן יותר משתי קדנציות. ברם, זמן רב לפני קבלת התיקון היה זה נוהג מקובל, ורק הנשיאים תאודור רוזוולט ופרנקלין רוזוולט חרגו ממנו: תיאודור רוזוולט התמודד בלא הצלחה לכהונה שלישית לא-רצופה בשנת 1912, ופרנקלין רוזוולט התמודד ונבחר לכהונה שלישית ורביעית בשנים 1940 ו-1944, בהתאמה.
סימון מתמטי
שימוש באותיות
יש כמה מערכות מספרים וקבועים מספריים שקיבלו סימן קבוע משלהם (ראו להלן).
חוקת ארצות הברית
החוקה הבסיסית
בשני אופנים נדרש הסעיף השני לחוקה מאז החלתו: יש הרואים אותו כמגביל סמכויות הנשיא, כלומר כמונה את כל הסמכויות הניתנות לו, ויש הרואים אותו כמרחיב, כמונה רק מקצת מסמכויות הנשיא. בין כך ובין כך, הפרק מונה את סמכויות הנשיא לכרות בריתות ולמנות שופטים ופקידים פדרליים (אך מתנה את כולם באישור של שני-שלישים מחברי הסנאט). את הנשיא ואת סגנו ניתן להדיח בגין "עוונות ופשעים חמורים" ברוב של שני שלישים מחברי הסנאט לאחר שבית הנבחרים קבע כי אלה אכן אשמים.
סימון מתמטי
שימוש באותיות
מלבד אלה, נהוגה היררכיה של סוגי אותיות, הנמצאת בהתאמת-מה לגודלו של האובייקט המסומן. לדוגמה, מרחב וקטורי יסומן באות לטינית גדולה כגון \ V, בעוד שאבריו יסומנו באותיות קטנות \ u,v, ומשפחה של מרחבים תסומן באות מעוטרת כגון. אלו אינם כללים מחייבים, ויש להם יוצאי דופן רבים. לדוגמה, טופולוגיה מקובל לסמן באות היוונית טאו, בעוד שאת הקבוצות הפתוחות השייכות לטופולוגיה מסמנים באותיות לטיניות גדולות, למשל \ U.
אוז'הורוד
אוז'הורוד (באוקראינית: Ужгород, ברוסינית: Уґоград, בהונגרית: Ungvár, ביידיש: אונגוואר) היא עיר במערב אוקראינה, סמוך לגבול עם סלובקיה. העיר היא בירת חבל זקרפטיה. בתחילת שנת 2014 מנתה אוכלוסיית העיר 115,947 נפש. בין הקבוצות האתניות בעיר: אוקראינים, רוסינים, רוסים, הונגרים, סלובקים, צוענים ויהודים.
סימון מתמטי
שימוש באותיות
לרוב האותיות בהן נעשה שימוש מגיעות מהאלפבית הלטיני או מהאלפבית היווני. לעיתים נדירות יותר נעשה שימוש גם במערכות כתב אחרות. למשל באלפבית העברי נעשה שימוש לציון עוצמות.
חוקת ארצות הברית
החוקה הבסיסית
הפרק השלישי של החוקה עוסק ברשות השופטת, המוסמכת לפרש את החוקה ואת חוקי הקונגרס. הסמכות לביקורת שיפוטית, המאפשרת לפסול חוקים הנוגדים את החוקה לא ניתנה לה במפורש, אך נלקחה על ידה בשנת 1803 בפסק דין מרבורי נגד מדיסון. הרשות השופטת מורכבת מבית המשפט העליון ומבתי משפט אחרים אשר כינונם הוא בסמכות הקונגרס. החוקה מבטיחה משפט מושבעים בתיקים פליליים. התיקון ה-11 הבטיח ששום מדינה לא תיתבע בידי מי שאינו אזרח מאזרחיה. תיקון זה נחקק כתגובה לפסיקה הפוכה של בית המשפט דאז.
נחש מעופף
נחש מעופף (שם מדעי: Chrysopelea) הוא סוג במשפחת הזעמניים. מינים בסוג זה נפוצים בדרום-מזרח אסיה, במלנזיה ובהודו.
חוקת ארצות הברית
החוקה הבסיסית
הפרק הרביעי מבטיח כבוד משפטי הדדי (Full faith and credit) בין המדינות. סעיף זה עמד זמן מה במוקד הוויכוח המשפטי בארצות הברית על הכרה בנישואים החד מיניים, לאחר שמדינות מסוימות כגון מסצ'וסטס רשמו נישואים כאלו, ועלתה השאלה אם לפיכך מחויבות גם מדינות שלא אפשרו נישואים חד מיניים בשטחן, להכיר בנישואים של זוגות חד מיניים שבוצעו במדינות המאפשרות אותם מתוך כבוד לרישומים המשפטיים של אותן מדינות. שאלה זו כבר איננה רלוונטית לאחר פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית כי נישואים חד מיניים הם זכות יסוד חוקתית העומדת בפני עצמה, ושכל מדינות ארצות הברית חייבות לאפשר נישואים כאלו בשטחן (פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס).
נחש מעופף
למרות שמו, הנחש דואה ולא עף. הדבר נעשה כדי לנוע מהר יותר, להימלט מטורפים או לתפוס טרף. הנחש דואה מעץ לעץ או צונח מהעץ לקרקע ומסוגל לעבור כך 100 מטרים. הדאייה מתרחשת כשהנחש מכפיל את רוחבו על ידי שיטוח גופו, מכווץ את אזור הבטן שלו פנימה בצורת פעמון, שמתפקד כמו מצנח. הנחש דואה בכיוון הרצוי באמצעות פיתול גופו ונעזר בזנב לשמירה על האיזון.
חוקת ארצות הברית
החוקה הבסיסית
כן מבטיח הפרק הרביעי לחוקה שלא יופלו אזרחי מדינות במדינות אחרות, שפושעים יוסגרו, שכל מדינה תנוהל על ידי בית נבחרים, ושהקונגרס יוכל לקבל מדינות חדשות. טריטוריות שאינן מדינות ינוהלו במישרין על ידי הקונגרס. לפני מלחמת האזרחים הורה סעיף זה גם כי על כל מדינה להסגיר עבד נמלט לאדוניו. סעיף קטן זה ממחיש את הניגוד בין רטוריקת הזכויות של החוקה לבין מוסד העבדות שאותו היא אפשרה מסיבות פרגמטיות.
אוז'הורוד
היסטוריה
העיר נוסדה בין 802 ל-903 על ידי הקרואטים הלבנים, אחד השבטים הסלאביים שישב באזור הרי הקרפטים. באותה תקופה העיר שימשה כמבצר. ב-903 ניצח המלך ההונגרי ארפאד בקרב את נסיך אוז'הורוד לבורץ וכבש את העיר. העיר הייתה באזור השליטה של רוס של קייב ולאחר מכן של ממלכת הונגריה.
נחש מעופף
ישנם חמישה מינים מוכרים של נחשים דואים:
חוקת ארצות הברית
החוקה הבסיסית
שינוי החוקה נדון בפרק החמישי. כדי לתקן את החוקה נדרשת הסכמת רוב של שני שלישים בכל אחד מבתי הקונגרס, ובנוסף נדרש אשרור התיקון על ידי בתי המחוקקים של שלושה רבעים מהמדינות. הליך חלופי לתיקון החוקה הוא כינוס ועידה מיוחדת, לפי דרישתן של שני שלישים מן המדינות, שתאשר תיקונים אשר יציעו חברי הוועידה. גם בהליך זה נדרש אשרור התיקון על ידי בתי המחוקקים של שלושה רבעים מהמדינות לאחר נעילת הוועידה. חריג לאלה, הוא הכלל הקובע שלא ניתן למנוע ממדינה ייצוג שווה בסנאט, אלא בהסכמתה.
הפרק השישי מבטיח את עליונות החוקה על חוקות המדינות ועל חוקיהן.
לבסוף, הפרק השביעי קובע שהחוקה תיכנס לתוקף רק לאחר שתאושר על ידי בתי המחוקקים או על ידי אסיפות פומביות ב-9 מבין 13 המדינות המייסדות.
אוז'הורוד
היסטוריה
ב-1241 נהרסה העיר על ידי המונגולים בהנהגת באטו חאן. בתחילת המאה ה-14 נלחמו תושבי העיר, בהנהגתם של אבו אמדאוס ופטר פטוני, נגד קארוי רוברט, מלך הונגריה, שניסה לבסס את שלטונו בממלכה.
השושלת האיטלקית דרוגטי, שהוזמנה על ידי קרל, החלה לשלוט בעיר ב-1318, ושלטונה נמשך 360 שנה. ב-1430 קיבלה העיר זכויות מיוחדות מהמלך ונקראה רשמית "העיר בעלת הזכויות אוז'הורוד". לאחר קרב מוהאץ' ב-1516, כשהמלך ההונגרי לאיוש השני נספה בקרב, עבר האזור לשליטת פרדיננד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (אוסטרו-הונגריה) מבית הבסבורג. באותה תקופה החל להתנהל בעיר מאבק מתמיד בין אורתודוקסים, קתולים ופרוטסטנטים, שהגיעו עם האוסטרים. מ-1646 נוסד איחוד אוז'הורוד, שקבע את קבלת מרותו של האפיפיור על ידי הכנסייה האורתודוקסית במקום. ב-1707 הייתה העיר מקום מושבו של פרנץ ראקוצי, מנהיג המרד ההונגרי נגד הקיסרות האוסטרית.
ב-10 בספטמבר 1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה והתפוררות הקיסרות האוסטרו-הונגרית, צורפה העיר לצ'כוסלובקיה. בעקבות בוררות וינה הראשונה ב-1938 צורף האזור להונגריה.
ב-27 באוקטובר 1944 נכנסו לעיר כוחות ברית המועצות של החזית האוקראינית הרביעית, וב-29 ביוני 1945 סופחה לאוקראינה הסובייטית. מינואר 1946 אוז'הורוד היא מרכז מחוז זקרפטיה. בתקופה הסובייטית ידעה העיר התפתחות מחודשת, ב-1946 נפתחה אוניברסיטה ונבנו בתי חרושת רבים, והקיימים הוגדלו. מ-1991 נמצאת העיר באוקראינה העצמאית. אוכלוסיית העיר היא הקטנה ביותר בין מרכזי המחוזות באוקראינה.
יהודים
בעיר הייתה קהילה יהודית גדולה וחשובה, ששימשה מרכז לעשרות קהילות קטנות באזור זקרפטיה. רבי מאיר איזנשטטר (מהר"ם א"ש) כיהן כרב העיר במאה ה-19, וספרו "שו"ת אמרי אש", היה הספר העברי הראשון שנדפס בעיר, בשנת 1864. בשנה זו גם נדפסה בעיר המהדורה הראשונה של הספר "קיצור שולחן ערוך", שנכתב על ידי הרב שלמה גאנצפריד, מדייני העיר. נכדו של הרב גאנצפריד היה הרב, חוקר שירת ימי הביניים של יהדות ספרד, חיים ברודי, שגם נולד בעיר וחי בה מספר שנים. רבה האחרון של העיר היה הרב יוסף אלימלך כהנא, שנספה בשואה. רוב רובם של יהודי אונגוואר הושמדו בשואה.
בשנת 1938, בעקבות בוררות וינה הראשונה, הועבר האזור כולו לשליטה הונגרית, והוחל באכיפת חוקים אנטי יהודיים.
בשנת 1940 גויסו רבים מיהודי העיירה לעבודות כפייה תחת השלטון ההונגרי, במסגרת הצבא ההונגרי. רבים מהם נשלחו לחזית המזרחית לבניית תעלות הגנה נגד הצבא הסובייטי, ונספו שם. בינואר 1941 היו כ-9500 יהודים, 27 אחוז מן האוכלוסייה, רובם חסידיים, וקהילה ניאולוגית קטנה אך עשירה.
באלול ה'תש"א (אוגוסט 1941) גורשו מאונגוואר יהודים חסרי נתינות, ובהגיעם לקמניץ פודולסקי שהייתה תחת השלטון הגרמני נרצחו.
בערב פסח, ה'תש"ד תחילת אפריל 1944, פחות מחודש לאחר כיבוש הונגריה בידי הגרמנים ב-19 במרץ, ולקראת סוף מלחמת העולם השנייה, הוקמו שני גטאות באונגוואר. האחד לתושבי העיירה, במפעל לבנים שמחוץ לעיירה, והשני ליהודים מחוץ לעיירה. תמונות כניסת היהודים לשני הגטאות שרדו, כמו גם סרטים על כניסת הגרמנים לעיירה, ועיתונים הונגריים עם ההוראות להקמת הגטאות. הוטלו מיסים כבדים והופקע רכוש רב, הזהב ומעילי הפרווה.
יומיים לאחר הפסח, כלומר שבוע לאחר מכן, גורשו 14,000 יהודי אונגוואר לגטו בשטח מפעל הלבנים מחוץ לעיר. לאחר תלונת ראש העיר ובקשתו לגרש את היהודים המהווים פגיעה תברואתית ובריאותית לתושבי עירו, מכ"ד באייר ועד ט' בסיוון ה'תש"ד (31-17 במאי 1944), שולחו יהודי הגטאות בחמישה "משלוחים" לאושוויץ, ושם נרצחו.
כיום הקהילה היהודית המקומית מונה כאלף נפשות ומפעילה בית כנסת בו נערכות תפילות מדי יום ביומו. בית הכנסת שופץ בתרומת קרן משפחת ראהר מניו-יורק ובתרומת מר אריה שוורץ לזכר חברו, שנמנה עם חללי אסון השייטת.
ברבנות העיר ומחוז הקרפטים מכהן שליח חב"ד, הרב מנחם מענדל וילהלם. חב"ד מפעילה את בית הכנסת החסידי מלפני השואה, גן ילדים אור אבנר, מקווה טהרה, בית תבשיל, ירחון יהודי, ומערך שירותי דת שוטפים במעגל השנה היהודית ובמעגל החיים היהודיים: קורסים ביהדות, אירועי חג ואספקת תשמישי קדושה, בריתות, חופות, שחיטה כשרה והפעלת בית העלמין היהודי.
במשך מספר שנים כיהן ברבנות העיר והמחוז, הרב מנחם טייכמן, שתרם רבות לפיתוחה של הקהילה. ב-6 בספטמבר 2009, הקים הרב טייכמן מצבה, על שטח לא מסומן שנמצא בבית העלמין המקומי, לאחר שהתגלה כי המקום הוא בעצם קבר אחים בו נקברו למעלה מ-200 יהודים שנרצחו על ידי הנאצים בתקופת השואה.
סימון מתמטי
לוגיקה פורמלית
משפטים מורכבים לעיתים מחלקים, אשר גוררים לוגית זה את זה. למשל המשפט "בכל מחשב יש מעבד", גורר שאם קיים מחשב, אזי קיים מעבד. הוא אינו גורר שקיים מחשב, או שאם יש מעבד, הוא בהכרח נמצא בתוך מחשב. המשפט "כל מעבד נמצא במחשב" אינו נובע מהמשפט הנ"ל. כמו כן, ישנם משפטים השקולים זה לזה, למשל "כל העטים כחולים, ורק הם כחולים", ו - "אם משהו הוא כחול, אזי הוא עט, ואם משהו הוא עט, אזי הוא כחול". בקיצור, אפשר לומר ש"x הוא עט אם ורק אם הוא כחול". סימני הלוגיקה הפורמלית מאפשרים להצרין את הקשרים הללו.
אוז'הורוד
יהודים
אחרי מלחמת העולם השנייה יסד בניו יורק הרב מנשה קליין חצר חסידית הנושאת את השם "אונגוואר" (כשמה ההונגרי של העיר). על שם הקהילה שבה שכנה הישיבה שבה למד הרב קליין, בראשות הרב יוסף אלימלך כהנא. הרב קליין הקים את "קריית אונגוואר" בשכונת רמות אלון בירושלים, בה מונצחת הקהילה היהודית ברחוב על שמה, בפארק, ובמוסדות תורניים.
סימון מתמטי
לוגיקה פורמלית
על הסימונים האלה אמר המתמטיקאי פול הלמוש "... הסימבוליזם של הלוגיקה הפורמלית חיוני לדיון בלוגיקה של המתמטיקה, אבל בתור אמצעי להעברת רעיונות מאדם לאדם הוא הופך לקוד מסורבל. הכותב נאלץ לקודד בו את המחשבות שלו (אני מסרב להאמין שאדם כלשהו חושב במונחי או \ \exists), והקורא נאלץ לפענח אותו. בשני הכיוונים מדובר בבזבוז זמן. פסוקים פורמליים הם משהו שמכונות יכולות לכתוב, ומעטים מלבד מכונות יכולים לקרוא".
אוז'הורוד
ספורט
בעיר פעלה עד 2016 קבוצת הכדורגל הוברלה אוז'הורוד, ששיחקה גם בליגת העל האוקראינית.
סימון מתמטי
בניית קבוצות
באופן כללי, קבוצות מסומנות בסוגריים מסולסלים, כאשר איברי הקבוצה מנויים בין הסוגריים. כך ניתן גם להגדיר את הקבוצה, באופן חד משמעי: תחילה נסמן את האיברים, ואחר כך את התנאי שהם מקיימים, כאשר קיימת הפרדה ביניהם. למשל, קבוצת כל המספרים הממשיים הקטנים מ-2 אך הגדולים מ-1 תסומן:
או:
או: .
אלגברה
להלן סימונים הנהוגים באלגברה ליניארית ותחומים אחרים באלגברה מופשטת:
סימונים חשובים נוספים
סימונים חשובים נוספים:
דוגמה
סדרת המספרים הממשיים \ a_n מתכנסת לגבול \ L אם ורק אם בסימונים, אפשר לכתוב:.
שווה ערך לטון נפט
שווה ערך לטון נפט (שעט"ן, באנגלית: tonne of oil equivalent או toe) היא יחידת מדידה לאנרגיה השווה לכמות האנרגיה הנפלטת משריפת טון אחד של נפט גולמי. מכיוון שקיימים סוגים שונים של נפט, הגודל המדויק של היחידה נקבע בקונבנציות.
M48
M48 (מ-Messier 48, או NGC 2548) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים נחש מים הנמצא במרחק של כ-1,500 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-80 כוכבים.
שווה ערך לטון נפט
על פי סוכנות האנרגיה הבינלאומית, 1 שעט"ן שווה בערך ל־42 גיגהג'ולים, או 11,630 קוט"ש.
M48
היסטוריה
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה ב-9 בפברואר 1771 ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"צביר של כוכבים קטנים ללא ערפילית סמוך לשלושת הכוכבים שבקצה זנבו של החד-קרן" (הכוכבים ζ, 27 ו-28 בחד קרן). בדומה לשגיאה שביצע מסיה באותו לילה ברישום של מיקומו של M47, גם מיקומו של M48 נרשם בצורה שגויה, הנטייה שלו היא כ-2.5 מעלות מדרום למיקום שרשם מסיה בקטלוג. בשל המיקום השגוי, הצביר התגלה מחדש ב-1782 על ידי האסטרונום הגרמני יוהאן אלרט בודה וב-1783 על ידי האסטרונומית הגרמניה קרוליין הרשל. בשנת 1786 צפה ויליאם הרשל בצביר וציין שזהו "צביר יפה של כוכבים דחוסים", כאשר הוא מייחס את גילויו לאחותו קרוליין. ג'ון הרשל צפה בצביר ב-1830 ויותר מאוחר כלל אותו בקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים תחת הסימון GC 1637. בקטלוג הכללי החדש של ג'ון דרייר קיבל הצביר את הסימון NGC 2548. רק בשנת 1934 זיהה אסטרונום גרמני בשם אוסוואלד תומאס את NGC 2548 עם M48. זיהוי זה הוא סביר, שכן NGC 2548 הוא הצביר היחידי באזור הזנב של החד-קרן שמתאים לתיאור של מסיה.
שווה ערך לטון נפט
יחידת השעט"ן משמשת בעיקר למדידת כמויות אנרגיה גדולים (במיליוני שעט"ן, באנגלית: Mtoe), בין היתר בתעשיית הפקת החשמל.
M48
מאפייני הצביר
מרחקו של M48 ממערכת השמש מוערך בכ-1,500 שנות אור וגודלו הזוויתי הנראה הוא כ-54 דקות קשת - כמעט פעמיים קוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו הוא כ-23 שנות אור, אך מרבית הכוכבים מרוכזים במחצית הקוטר. הצביר כולל כ-80 כוכבים שהצעירים והחמים שבהם הם מסוג ספקטרלי A וכן יש בו גם כוכבים מסוגים ספקטרליים F ו-G, בהם מספר ענקים צהובים, אך אין בו כלל כוכבים מהסוגים הספקטרלים B ו-O, כך שגילו מוערך בכ-300 מיליון שנים.
אגרוף ביוון העתיקה
אגרוף ביוון העתיקה מוזכר לראשונה בכתובים באיליאדה של הומרוס, ולכן משערים כי נהגו לערוך תחרויות אגרוף במגוון הקשרים חברתיים בפולייס (ערי המדינה) השונות ביוון העתיקה קודם למאה השמינית לפנה"ס שבה נכתבה היצירה. מרבית המקורות הקיימים המתארים את האגרוף ביוון העתיקה אינם שלמים או שנלקחו מתוך סיפורי אגדות ולכן קשה לשחזר את החוקים, המנהגים וההיסטוריה של פעילות זו בפירוט. ועם זאת, ברור כיום כי תחרויות אגרוף בעזרת כפפות היו חלק משמעותי בתרבות היוונית האתלטית במהלך התקופה הקלאסית המוקדמת.
מקורות
קיימות הוכחות ארכאולוגיות ואמנותיות לאגרוף ביוון העתיקה (ביוונית: πὐξ (פּיקְס) או πυγμαχία (פּיגְמַכְיָה), מהמילה πυγμή (פּיגְמַה) - אגרוף) כבר בתקופת התרבות המינואית והמיקנית. יש כמה אגדות כיצד נולדו תחרויות האגרוף. באחת מהן מיוחסת המצאת האגרוף לגיבור היווני תסאוס ועל פיה התנהלה התחרות בין שני גברים שישבו פנים מול פנים והכו זה את זה באגרופיהם עד שאחד מהם נהרג. במהלך השנים החלו המתאגרפים להילחם כשהם עומדים עירומים לחלוטין, למעט כפפות (עם עוקצים) על ידיהם וידיהם מהמרפק ומטה חבושות.
על פי המתואר ב"איליאדה" נהגו לוחמים מיקנים לכלול אגרוף במסגרת התחרויות בהם חלקו כבוד לנופלים, אם כי ייתכן שהאפוס של הומרוס משקף תרבות יוונית מאוחרת יותר. אגרוף נכלל בתחרויות שנערכו לזכרו של פטרוקולוס, ידידו של אכילס שנפל בקרב עם הקטור, לקראת סופה של מלחמת טרויה. לשם הנצחת פטרוקולוס כללו היוונים מאוחר יותר את האגרוף (πυγμαχία – פיגמכיה) במשחקים האולימפיים של 688 לפנה"ס. המשתתפים התאמנו על שק חבטות (Κώρυκος (קוריקוס) – שק עור), חבשו רצועות עור המכונות הימאנטס על ידיהם (למעט האצבעות), פרק כף היד ולעיתים גם החזה, על מנת להגן על עצמם מפגיעה.
המלומד וההיסטוריון פילוסטרטוס טוען שהאגרוף הומצא בספרטה במטרה להקשיח את פני הלוחמים לקראת קרבות. הספרטנים הראשונים האמינו שקסדות הן אביזר מיותר ואגרוף הכין את הלוחמים למכות הצפויות על ראשם במהלך הלחימה. עם זאת הספרטנים מעולם לא השתתפו באגרוף תחרותי, משום שהאמינו כי הפסד בקרב הוא חרפה.
ציוד
עד סביב שנת 500 לפנה"ס נעשה שימוש בהימאנטס, סוג של "כפפות רכות", שנועדו להגנה על פרקי האצבעות ועצמות גב היד, יותר מאשר לרכך את המהלומה. היו אלו רצועות של עור שור שאורכם בין 3 ל-3.7 מטרים שלופפו סביב הידיים ופרקי האצבע כמה פעמים.
במאה הרביעית לפני הספירה הומצאו ה"ספאירי" (כדורים). ה"ספאירי", סוג של "כפפות הקשות", דמו מאוד להימאנטס. ההבדל הבולט היחיד היה שחלקם הפנימי היה מרופד וחלקם החיצוני היה נוקשה הרבה יותר, והיד נכרכה עד המרפק.
זמן קצר לאחר המצאת ה"ספאירי" הומצאו האוקסיס, רצועות עור עבות שהקיפו את היד, שורש כף היד והאמה. רצועה של גיזת צמר הוצמדה לאמה על מנת לנגב את הזיעה. רצועות העור הורכו עד קצה האמה על מנת לספק תמיכה גדולה יותר בעת המהלומה ופרקי האצבעות הוגנו גם הם באמצעות עור.
הקוריקוס הקבילו לשק חבטות מודרני. נעשה בהם שימוש בעת האימונים בפאלייסטרה (בית הספר להיאבקות) ונהגו למלא אותם בחול, קמח או דוחן, בהתאם לגיל המתאמן ולרמתו, והוא נתלה והשתלשל מתקרת הגימנסיון.
המתאגרפים התאמנו לצלילי חלילים. החלילים העניקו קצב מיוחד ומיתנו את האלימות (בשונה, למשל, ממקצב כלי ההקשה). המתאמנים הקפידו היטב על עבודת רגליים, מה שניכר לא רק בסיפורים, אלא אף בציורים. נודע באגרוף היווני המושג של "מתאגרף הצל". כלומר, המתאגרף מתאמן מול הצל של עצמו. הוא מעולם לא יוכל להפתיעו, או להתחמק ממנו, אך בוודאי שיוכל לשפר את מיומנויותיו.
חוקים
הידע הנוכחי על חוקי האגרוף ביוון הקדומה מבוסס על אזכורים היסטוריים וציורים. את כללי האגרוף ניתן להסיק בלבד משום שנותרו כיום מעט מקורות שלמים ואזכורים לספורט.
דיורבל
דיורבל (בערבית: ديوربل, בסרר: Jurbel, בוולוף: Njaaréem) היא עיר בסנגל הנמצאת מזרחית לעיר טיאס. העיר ידועה במסגדיה ובתעשיית הבוטנים המקומית שלה. העיר היא בירתו של מחוז דיורבל. נכון ל-2007 בעיר יש 100,445 איש.
הטובים לטיס
הַטּוֹבִים לַטַּיִס היא סיסמה ישראלית מפורסמת המזוהה עם חיל האוויר. הסיסמה נולדה ב-1960 ונועדה להגביר את ההתנדבות לקורס טיס. הוגה הסיסמה הוא משה הדר (פומי), שערך את בטאון חיל האוויר משך שנים ארוכות. הסיסמה זכתה לפרסום בזכות השימוש השגור בה בפיו של מפקד חיל האוויר הישראלי, עזר ויצמן, ובזכות קליטוּתה וקוצרה. היא סייעה לקבע את דימויו של חיל האוויר כמקום שבו מושלים האיכות והמצוינות.
הסיסמה ספגה ביקורת נוקבת בשנים שבהם שימשה שימוש נרחב, מצד אנשי אקדמיה, שראו בשימוש בה משום עידוד למיליטריזם. בראש המקטרגים על הסיסמה עמד נתן רוטנשטרייך, רקטור האוניברסיטה העברית. אחרים מצאו בה שמץ של התנשאות. הרמטכ"ל יצחק רבין התייחס לפן המוסרי של סיסמה זו בנאום הר הצופים, אותו נשא ב-28 ביוני 1967: "כשאמרנו "הטובים לטיס", בביטוי זה שהפך למושג, לא התכוונו רק לבחינה הטכנית ולכישרון הכפיים. התכוונו שעל מנת שיהיו טייסנו מסוגלים להביס את כל חילות האויב של ארבע מדינות תוך שעות ספורות, חייבים הם להיות דבקים בערכים של טוב מוסרי, ערכים של טוב אנושי." הסיסמה זכתה מאוחר יותר להרחבה ברוח שוביניסטית – הטובים לטיס והטובות לטייסים. היו שייחסו גם תוספת זו לעזר ויצמן, אך לייחוס זה לא נמצאו תומכים. בשנות ה-90 של המאה ה-20, כשעתרה אליס מילר לאפשר לנשים לשרת כטייסות בחיל האוויר, סוקר מאבקה לעיתים תחת הכותרת "הטובות לטיס", כפרפרזה על האמרה.
לסיסמה היו הדים נוספים בתרבות הפופולרית, והיא שימשה מצע לסיסמאות אחרות, ובהן "הטובים לפוליטיקה" (ובגרסה ששמה את תרבות הפוליטיקה ללעג: "הטובים לטיס – והשאר לפוליטיקה"). בהומורסקה "ניצחונו של אלעזר ויינרב או צעד גדול לקראת הסוציאליזם" של אפרים קישון מתוארים חייו העגומים של מהנדס במשרה ממשלתית, שבזכות שביתת המהנדסים יצא לחופשה בחו"ל, ושם מצא משרה מצוינת: "מוסר השכל: הטובים לטייס!". שיבוש הומוריסטי אחר בסיסמה נמצא במערכון "חִסכו ואִמצו" של הגשש החיוור, ובו נאמר "הטובים לטַיִח". עוד גרסה הומוריסטית נמצאת בשם שבחר דני סנדרסון לאלבום אוסף של שיריו מ-1992: "הטובים לטייס – נבחרת שירים". בשיר "שם צפרדע" מ-2010 של להקת אלמנה שחורה מופיעה פרפרזה על המשפט והמשכו: "איך הטובים לטיס- הפקידות למפקדים[?]"
מיגו (מערכת הפעלה)
מיגו הייתה מערכת הפעלה בקוד פתוח מבוססת ליבת לינוקס, שנועדה לסמארטפונים וטאבלטים. מערכת ההפעלה היא שילוב של שתי מערכות שונות: Moblin של חברת אינטל ו-Maemo של נוקיה. במסיבת עיתונאים משותפת לאינטל ונוקיה שהתקיימה בפברואר 2010, הוכרז על מיזם איחוד שתי המערכות למערכת אחת שתיקרא MeeGo. מטרתו של המיזם הייתה לאחד את המאמצים של אינטל ונוקיה לתוך מיזם אחד שיצליח להתחרות במערכות ההפעלה החזקות והמתקדמות של החברות המתחרות. המכשיר הסלולרי הראשון שנועד להריץ את מערכת ההפעלה המשולבת היה Nokia N9. המערכת שהוא הריץ כונתה מיגו, אולם בפועל הייתה המשך הפיתוח של מערכת Maemo. בעקבות הכרזתה של נוקיה על מעברה לפיתוח עם מיקרוסופט היא פרשה מהמיזם. אינטל פנתה לשיתוף פעולה עם LiMo (בעיקר סמסונג) בפיתוח ההפצה החדשה Tizen. בשנת 2011 אינטל הכריזה כי היא סוגרת את הפיתוח של מיגו ואת פרויקט מיגו עצמו ועוברת לפיתוח מערכת הפעלה חדשה עם חברת סמסונג שתקרא Tizen (טייזן). באותה שנה עובדי חב' נוקיה שעסקו במיזם פרשו ממנה והקימו חברה יולה.
Mer
הפצת לינוקס שמרכזת את הפיתוח של מיגו מחוץ לאינטל. מקור השם הוא ראשי התיבות Maemo External Repository - מאגר תוכנה חיצוני ל-Maemo. המיזם המקורי בשם זה נועד לרכז פיתוח תוכנה עבור מכשירי מיימו. עם האיחוד החל לדעוך הפיתוח של מיימו ובמקביל נוצר הצורך בפיתוח של תוכנה למיגו מחוץ למיזם הרשמי. הפיתוח של Mer ממשיך ואהרון סייגו (המנהיג של KDE) פרש מעבודתו בנוקיה והקים חברה שמייצרת התקן שמבוסס עליו אשר נקרא בהמשך ויואלדי.
ממשקי משתמש
מערכת MeeGo מיועדת לרוץ על מגוון פלטפורמות חומרה, כולל מחשבי כף יד, נטבוקים, טאבלטים, מערכות בידור לרכב ואף טלוויזיות. עבור כל פלטפורמה עוצב ממשק משתמש ייחודי שיתאים לה ולמאפייניה.
למרות קיומו של מיזם פיתוח חדש, ממשק המשתמש בנטבוקים נותר כפי שהיה במערכת Moblin המקורית למעט החלפת הלוגו, עקב הצלחתה היחסית.
בריכת אידוי
בריכות אידוי הן בריכות מלאכותיות בעלות שטח פנים גדול מאוד, אשר מתוכננות כך שהן יאיידו מים ביעילות על ידי חשיפה לאור השמש ולטמפרטורות הסביבה.
צום (קייב)
צום (באוקראינית/רוסית: ЦУМ; ראשי תיבות של "חנות כלבו מרכזית" - Центральный универсальный магазин) היא חנות כלבו גדולה (כ-9,000 מ"ר שטחי מסחר) במרכז קייב, בירת אוקראינה. מבנה החנות, בגובה שבע קומות ובצורת L ניצב בפינת רחוב חרשצ'אטיק, רחובה הראשי של הבירה, והרחוב הקרוי על שם בוגדן חמלניצקי (בתקופת ברית המועצות נקרא רחוב לנין). הבניין מהווה דוגמה לאדריכלות אר דקו.
היסטוריה
במקום בו ניצבת החנות היו במאה ה-19 שתי אחוזות שהשתייכו לאזרחים אוסטרו-הונגרים. בשנת 1931 החליטו שלטונות ברית המועצות להקים במקום בניין משרדים ("בית המוסדות"). ב-1933 הוסבה תוכנית המבנה למגורים, אך מיד לאחר מכן, בשנת 1934, הוחלט על העברת בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית מחרקוב לקייב ולפיכך נדרשו בעיר שטחים למבני שלטון. בית המידות שהלך ונבנה תוכנן להיות מרכז ההוצאה לאור הממשלתית וזכה לשם "בית הספר" (Дома книги). בראשית 1935 שונה שוב ייעוד המבנה והוא נמסר ליוּקוֹאוֹפִּילְקָה - האיגוד המרכזי של ארגוני הצרכנים של אוקראינה - הקואופרטיב המרכזי (בדומה ל"משביר"). המאבק בין אדריכלים ואידאולוגיים מפלגתיים לגבי חזית המבנה גרמה להריסת כל החזית הישנה ובנייתה מחדש ב"רוח סטליניסטית". החנות נפתחה לראשונה לציבור ב-1 במאי 1939.
באמצע שנות ה-90 הוקם תאגיד ציבורי להפעלת החנות. התאגיד הורכב מכ-75% בעלי מניות חברי הקואופרטיבים ו-25% מניות שהוחזקו על ידי ממשלת אוקראינה הצעירה. ב-2010 הוצע חלקה של הממשלה בחברה למכרז. לאחר מספר רכישות, הגיע רוב מכריע של מניות החברה לידי ESTA, חברה בת של תאגיד ההחזקות האוקראיני SCM Holdings, בשליטתו של רינאט אחמטוב.
ב-1 בפברואר 2012 נסגרה החנות למבצע שיפוצים מקיף. החנות נפתחה מחדש ב-4 בדצמבר 2016, כאשר כל חללה הפנימי שונה לחלוטין והיא הפכה מבית כלבו קואופרטיבי-סובייטי לחנות מותגים יוקרתית, כולל אזור מסעדות ובית קפה פופולרי על הגג, המשקיף על העיר.
במיוחד לציון 80 שנה לחנות הכלבו המרכזית, הציג מחלקת המחלקות סרט תיעודי "חנות הכלבו המרכזית 80", בו אנשי תרבות, היסטוריונים, מעצבים ונציגי הצוות המודרני מגלים את סודות עבודתם ומסבירים כיצד הפכה חנות הכלבו המרכזית בקייב לאופן בו אנו מכירים אותה כיום. הרעיון לסרט נולד בפברואר 2019, אז החליט הצוות לשחזר את אחד ממוצרי הראווה שלו באמצע שנות ה -60 לרגל יום השנה לחנות הכלבו. אז התגלו תצלומי ארכיון וזכרונותיהם של עובדים לשעבר.
חוק וסדר
חוק וסדר (באנגלית: Law & Order) היא סדרת דרמה משטרתית ומשפטית, שהופקה עבור רשת NBC האמריקנית. הסדרה שודרה ברציפות מספטמבר 1990 עד מאי 2010 במשך 20 עונות ו-456 פרקים והייתה לאחת הדרמות הוותיקות ביותר ששודרו בארצות הברית (בפריים טיים). יוצר ומפיק הסדרה הוא דיק וולף. פרק הפיילוט הופק עבור רשת NBC בשנת 1988. בישראל הסדרה משודרת בערוץ HOT Zone, ובעבר שודרה בהולמרק עד 2009, בערוץ הראשון וערוץ 33, בHOT3 וכן בערוץ סטאר וורלד.
במאי 2022 הסדרה חודשה לעונה 22.
תיאור
במחצית הראשונה של כל פרק, הסדרה עוקבת אחרי צוות קטן של בלשי משטרה בעיר ניו יורק, שחוקרים פשע חמור (לרוב רצח). במחצית השנייה, הפוקוס עובר מהחקירה המשטרתית להליך המשפטי כנגד הנאשם, המנוהל על ידי צוות קטן של פרקליטים ממשרד התובע המחוזי של מנהטן. הסדרה מתמקדת בעיקר בעלילה המשטרתית-משפטית נטו, ולא מתעמקת בחיים האישיים של הגיבורים (מאפיין יוצא דופן בסדרה אמריקנית). גיבורי הסדרה (אנשי המשטרה והפרקליטים) נתקלים לעיתים קרובות בקונפליקטים פנימיים ומוסריים מורכבים, שכן לעיתים החוק אינו מקביל לצדק והם נדרשים להכריע בסוגיות מוסריות קשות.
הסדרה מצולמת בניו יורק, ומרבה לעסוק בנושאים אקטואליים ומקומיים, למשל המלחמה בטרור בעקבות קריסת מגדלי התאומים. ראשי העיר ניו יורק, רודי ג'וליאני ומייקל בלומברג, הופיעו בתוכנית מספר פעמים.
הסדרה זכתה בפרס אמי לדרמה הטובה ביותר בשנת 1997, והייתה מועמדת לפרס 11 שנים רצופות. היא זכתה לאחוזי צפייה גבוהים מאוד בקרב הקהל המבוגר (גילאי 18 - 49), ומדי שבוע צפו בה כ-16 מיליון אמריקנים. בשנת 2006 חוק וסדר קבלה את אחוזי הצפייה הנמוכים ביותר ביחד עם סדרת הבת "כוונה פלילית" בין 8 ל-6 מיליון צופים, ב-2007 רשת NBC היו צריכים לעשות החלטה על מי לשמור, בסופו של דבר העדיפו את הסדרה המקורית ו"כוונה פלילית" עברה לכבלים. מאז אחוזי הצפייה עדיין יורדים בין 9 ל-8 מיליון צופים. ב-14 במאי 2010 יוצר הסדר דיק וולף הודיע ש"חוק וסדר" רשמית תרד מהמסכים בגלל אחוזי צפייה נמוכים וגם סיכוים ללא הצלחה להחזיר אותה לשידור, שמביא אותה עם סיכום של 20 עונות ו-456 פרקים שהופך אותה לסדרת הדרמה הוותיקה ביותר בשידורי הפריים טיים, ביחד עם הסדרה שהתחילה ברדיו, עשן האקדח של CBS.
בשנת 2022, הסדרה חודשה לעונה 21. כל צוות השחקנים התחלף, למעט אנתוני אנדרסון (שחזר לגלם את הבלש קווין ברנרד, אך עזב בסוף העונה) וסם ווטרסטון (שחזר לגלם את התובע המחוזי ג'ק מק'קוי). לצוות השחקנים הצטרפה השחקנית הישראלית אודליה הלוי בתור עוזרת התובע המחוזי סמנתה מארון.
צוות השחקנים ודמויות בעבר
במהלך השנים, התחלף כל צוות שחקני הסדרה. חלקם עברו לשחק בסדרות-בת, כמו דן פלורק ב"מדור מיוחד" וכריס נות' ב"כוונה פלילית".
קיפודן חרטומני מערבי
קיפודן חרטומני מערבי (שם מדעי: Zaglossus bruijni) הוא מין של קיפודן נמלים, ואחד משלושה מינים בסוג קיפודן חרטומני שחיים בגינאה החדשה. קיפודן הנמלים החרטומני סווג לראשונה טקסונומית כ-Tachyglossus bruijni, ורק לאחר מכן הועבר לסוג קיפודן חרטומני.
תיאור ותפוצה
קיפודן הנמלים החרטומני חי בגינאה החדשה, בגבהים של בין 1,300 עד 4,000 מטרים מעל לגובה פני הים. הוא נפוץ מהמישורים הדרומיים עד לחוף הצפוני של גינאה החדשה. הוא חי בעיקר באזורי הטונדרה ההררית וביערות הרריים. בשונה מקיפודן הנמלים האוסטרלי, שניזון מנמלים וטרמיטים, קיפודן הנמלים החרטומני ניזון משלשולים. קיפודן הנמלים החרטומני גם גדול יותר מקיפודן הנמלים האוסטרלי, ומגיע למשקל של כ-16.5 ק"ג. גם החרטום ארוך יותר, ומתעקל כלפי מטה. פרוותו הארוכה כמעט שמסתירה לחלוטין את הקוצים. הוא נבדל משאר המינים בסוג קיפודן חרטומני במספר הציפורניים שברגליו: שלוש ציפורניים (לעיתים רחוקות ארבע). הוא המין הגדול ביותר במשפחה.
מצב שימור
קיפודן הנמלים החרטומני רשום כמין בסכנת הכחדה חמורה (מצב CR) על ידי ארגון IUCN, מכיוון שפעילות אנושית כמו ציד, אכלוס וכריתת יערות פגעו במספר הפרטים ממין זה ובתחום התפוצה שלו. בשרו של קיפודן הנמלים החרטומני נחשב למעדן, ולמרות שציד מסחרי נאסר על ידי חוק, ציד מסורתי הותר.
נחל אונו
נַחַל אוֹנוֹ הוא נחל אכזב החוצה את יישובי בקעת אונו.
מקורו של נחל אונו במרכז היישוב סביון, ולאחר שחוצה את היישובים גני יהודה ויהוד-מונוסון בנוה מונוסון, הוא מתחבר אל נחל יהוד (המהווה את אחד מיובליו של נחל אילון וחלק מתוכנית פארק אריאל שרון) סמוך לנמל התעופה בן-גוריון.
במהלך השנים מאז הקמת המדינה, זרמו אל ערוץ הנחל מי שופכין רבים, בעיקר של העיר יהוד, ובכך נגרמה פגיעה חמורה באיכות המים בנחל ובאיכות הסביבה באזור. כיום הנחל ברובו יבש, אך יחד עם זאת, מהווה סביבת הנחל (במיוחד בקטע שממערב ליישוב יהוד) בית גידול ייחודי באזור לצמחייה ולבעלי חיים.
אלי לוזון
אלי לוזון (נולד ב-13 בינואר 1966) הוא זמר ישראלי, פסנתרן ומלחין.
ביוגרפיה
לוזון נולד וגדל בנתניה להורים יוצאי לוב והתחיל להופיע כזמר עוד מגיל צעיר. בימיו כנער היה עובד כאופה במאפיה בנתניה במקביל ללימודיו ועד היום הוא חובב אפייה.
בשנת 1986 הוציא לרדיו את השיר "איזו מדינה", שכתבו והלחינו יוני רועה ואלי לוזון. השיר הפך ללהיט ענק חוצה קהלים, והוביל אל אלבום הבכורה שיצא ב-1986 בחברת התקליטים של האחים "בן-מוש". שירים נוספים שבלטו באלבום היו: "ילדה", "גן של שושנים", "איך שהיא" ו"אנא" שכתב אביהו מדינה ללחן טורקי. אלי לוזון, הגיטריסט משה בן-משה ('בן-מוש') ואריה ברקוביץ' עיבדו את שירי האלבום. בסוף שנת 1987 השתתף בפסטיגל עם השירים "אין קיפוח" (מילים ולחן: יוני רועה, עיבוד: אלי לוזון) ו"סלסולים" (מילים: יואב גינאי, לחן: חנן יובל, עיבוד: בני נגרי), שאותו ביצע בדואט עם הזמרת רבקה זהר. בשנת 1988 הוציא את אלבומו השני - "הנשמה" שבו היה שותף בכתיבת השירים "ארץ אהובה", "כל הלילה", "אין קיפוח", "הבית החם" ו"געגועים".
בשנת 1991 הוציא את אלבומו השלישי - "השתיקה", בו עיבד את השירים עם אריה ברקוביץ'. עוד באותה שנה ליווה את גידי גוב בשירה, בלהיט "למה לבך כמו קרח?" מתוך תקליטו של האחרון - "אין עוד יום".
ב-22 באפריל 1993 היה לוזון מעורב בתיגרה אלימה, שבגינה ישב בכלא כשנה וחצי. כשהשתחרר, הוציא ב-1994 את האלבום בעל השם הסמלי "אל החופש". מתוך האלבום בלט השיר "אורפאוס" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד: משה בן מוש, כשהאחרון מצטרף ללוזון גם בשירה). אלבום זה לא הצליח לשחזר את ההצלחה של קודמיו. לוזון הוציא באותה תקופה אלבום נוסף בשם "בערבית מערבית", בו חידש שירים ערביים צפון אפריקניים. עוד באותה שנה חידש לוזון שני להיטים: "אלינור" (שהתפרסם בביצועו של זוהר ארגוב) ודואט עם הזמרת אביבה אבידן לשיר "פרי גנך".
במרץ 1995 השתתף לוזון לראשונה בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "מלאכי הקטן" (מילים: נורית בת שחר צפריר, לחן ועיבוד: דורון פיקר) והגיע עימו למקום הרביעי. עוד באותה שנה, בתוכנית "לילה גוב", חידש לוזון עם גידי גוב את "את לי לילה".
לוזון המשיך להופיע וזכה להצלחה בסוף 1997 עם חידוש לשיר "גשם" (במקור של להקת "בנזין"), שהוקלט במיוחד לפסקול הסרט "עפולה אקספרס", הפך ללהיט, והיה לאחד השירים המזוהים ביותר עם לוזון. ב-1998 יצא האלבום "איך מתמודדים" בעיבוד והפקה מוזיקלית של אלדד שרים. מהאלבום גם זכה להצלחה השיר "פעם".
השלים את הקאמבק אלבום מצליח נוסף - "מדבר האהבה" שיצא בשנת 2000 עם עיבודים של אריה ברקוביץ', מתוכו בלטו "קפה בשניים" (מילים: אלי לוזון, לחן: אריה ברקוביץ'), "הכל בשבילך" (מילים ולחן: ישי אמיר, עיבוד: אסף שמואלי וטל טרייביש), וחידוש לשירו של ניסים סרוסי - "איני יכול".
בשנת 2001 הקליט לוזון את השיר "לגעת באושר", שהיה שיר הנושא של הטלנובלה היומית - "לגעת באושר". השיר הגיע למקום השמיני במצעד השנתי תשס"א של רשת ג'.
בשנת 2010 העלה אלי לוזון מופע חדש הנושא את השם "אופרה בלאפה". במופע זה הוא חבר לשני הסולנים הראשיים של האופרה הישראלית החדשה פליקס ליבשיץ ובוריס ירופייב שמבצעים יחדיו מוזיקה קלאסית באיטלקית, נפוליטנית, רוסית ועוד. עוד באותה לפרויקט ולאלבום "שרים עוזי חיטמן" חידש את שירו של אבנר גדסי - "בין קשת לענן".
ביולי 2011 יצא הפרויקט והאלבום "שני צדדים למטבע" בו חידש לוזון את "שער הרחמים" שביצע במקור מאיר בנאי. בחודש אוקטובר 2011 יצא לאור "חצי תפוח" כשיר מחאה למען עמותת פתחון לב על מנת לסייע לילדים רעבים.
בספטמבר 2014 הוציא את אלבומו העשירי - "דרך חדשה", מלבד שיר הנושא, בו חזר לסגנון הטורקי, שאפיין את אלבומיו הראשונים, נכללו גם "אבא שלי", שהוקדש לזכרו של אביו המנוח, "סלחי לי", גרסת כיסוי לשיר "C'est La Vie" של הזמר האלג'יראי שב חאלד, את הדואט "שנינו יחד" עם הזמרת יוצאת התוכנית "אייל גולן קורא לך" - נטלי פרץ, וגם מחרוזת הבונוס "עד 120" שכללה את מיטב להיטיו הגדולים.
אלבומים נוספים שהוציא:
חיים אישיים
לוזון נשוי לסיגל ואב לשלושה ילדים. מתגורר בנתניה. לוזון הוא לבקן.
נישואי תערובת ביהדות
נישואים של יהודי עם גויה או של יהודייה עם גוי, המכונים נישואי תערובת, נחשבו במשך הדורות לטאבו בקרב יהודים ונתפסים לרוב כאיום משמעותי בשל החשש מהתבוללות.
מבחינה הלכתית, נישואים בין יהודים לגויים כלל אינם אפשריים. במקביל, אסור ליהודים לקיים יחסי מין עם גויים, ומסגרת יחסים אישותית, אף שאינה תקפה כנישואין, מחמירה, לדעות מסוימות, את האיסור. איסור זה מופקע במקרה של גיור בן הזוג, ולפי הפרשנות המסורתית, נישואי שמשון, דוד ושלמה לנוכריות התקיימו רק לאחר גיורן.
במקרא
המקור הראשוני להתנגדות ביהדות לנישואי תערובת הוא בספר שמות: