cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הטלוויזיה הציבורית (ארגנטינה)
היסטוריה
בתחילת כהונתו של נסטור קירשנר, הנהלת הערוץ חולקה למחלקה עלילתית ומחלקה תיעודית; זה הוביל לעלייה בהפקות הבית שלה. בשנת 2006 הפך רוסאריו לופראנו למנהל החדש של ערוץ 7, ושינה את שמו ל-TV Pública (טלוויזיה ציבורית) ומיקד מחדש את הערוץ לדגש תרבותי יותר. במקביל הוזמן ציוד חדש - שחלקו הגדול מוכן לטלוויזיות בהפרדה גבוהה - ובסופו של דבר החליפו את מצלמות המתגים של בוש פרנש משנת 1978.
באפריל 2010 השיקה TV Pública את האות הדיגיטלי שלה בערוץ UHF 23, בתקן ISDB-T המשמש גם את יפן וברזיל. האות כולל שידור באיכות HD, SD. עם השקת האות הדיגיטלי, הראשון בארץ, שם הערוץ שונה שוב, ל"טלוויזיה ציבורית דיגיטלית" (TV Pública Digital).
ב-18 באפריל 2016 הרשת שינתה את שמה ל"טלוויזיה הציבורית", (Televisión Pública).
אטמוספירה (להקה)
אטמוספירה הייתה להקת רוק מתקדם עצמאית ישראלית אשר הוקמה ב-1975 בידי מוטי פונסקה ויובל ריבלין בגבעתיים. בלהקה היו חברים עובדיה "עודי" אהרוני כסולן (טרום הקלטות האולפן) שהוחלף באפרים ברק, מוטי פונסקה כגיטריסט הראשי, צוף פילוסוף כבסיסט (טרום הקלטות האולפן) שפרש מההרכב ואלון נדל תפס את מקומו, יובל ריבלין (שגם כתב את שני הקטעים הארוכים שהלהקה הקליטה) כקלידן הראשי, ומי-אל-מה (שנקרא אז עמי ליפנר, ושמאוחר יותר הצטרף גם לזינגלה) כמתופף הראשי. הלהקה הייתה חלוצה בז'אנר הרוק המתקדם בישראל ביחד עם זינגלה, וכן חלוצה בז'אנר הרוק פסיכדלי שהגיע מחוץ לישראל בזכות להקות כגון פינק פלויד ויס.
הטלוויזיה הציבורית (ארגנטינה)
שידורים
לרשת יש לוח זמנים מגוון. תפוקתה כוללת תוכניות תרבות וחינוך רבות. כמו כן, היא מפעילה שירות חדשות משלה, עם תוכניות חדשות כמו Televisión pública Noticias (חדשות הטלוויזיה הציבורית), והתוכנית שלה Fútbol para Todos (כדורגל עבור כולם), שהחלה לשדר מעונת 2009/10 ומחזיקה בכל הזכויות על שידורי ליגת העל הארגנטינאית, ליגת המשנה וליגת B Nacional (השלישית בחשיבותה) עד סוף עונת 2016/17. בשנת 2013, הערוץ הפתיע את הצופים עם תוכנית הדרמה והנוער הראשונה שלה אחר הצהריים והפכה לתחנה הראשונה המשדרת תוכנית אזורית בשנת 2014.
אטמוספירה (להקה)
הלהקה התפרקה ב-1978, והקלטותיה יצאו לאור רק כעבור רבע מאה.
הטלוויזיה הציבורית (ארגנטינה)
הערות שוליים
-34.57974°N, -58.39574°W
אטמוספירה (להקה)
היסטוריה
הלהקה הוקמה על ידי מוטי פונסקה, יובל ריבלין, עובדיה ״עודי״ אהרוני, צוף פילוסוף ועמי ליפנר (מי אל-מה) כתלמידי בית ספר תיכון. בהמשך הצטרפו אלון נדל ושנה מאוחר יותר גם אפרים ברק מלהקת זינגלה. אטמוספירה הייתה מושפעת מאוד מלהקת יס הבריטית והייתה מיוחדת ברוק המתקדם הישראלי. הלהקה הקליטה מספר קטעים בהקלטה ביתית, באולפן גלי צה"ל, ובהמשך באולפני קולינור וטריטון. תחת התקליט חיפה הקליטו את היצירה "Cuckoo" ו-"Lady of Shallot". ברק, חבר בלהקה זינגלה, שר בקול המזכיר את סולן להקת יס, ג׳ון אנדרסון, ויחד הופיעו מספר הופעות בפסטיבל הרוק המתקדם של שאול גרוסברג בבית לסין, בבית החייל, בבית ציוני אמריקה, באמפי גני התערוכה, בפסטיבל נואיבה בסיני שאורגנו על ידי שוקי וייס, ועוד. הפרויקט עצר ב-1977 ומשם החלו החברים להתפזר להרכבים אחרים. הופעותיה הממוסדות הראשונות התקיימו באמצע 1976.
תמלילי השירים היו מאת משוררים אנגלים כמו ויליאם שייקספיר ואלפרד טניסון.
ב-2002 הוציא הלייבל MIO records את החומרים המוקלטים בדיסק כפול.
גסטרוגרפיה וירטואלית
גסטרוגרפיה ממוחשבת (CT), נקראת גם  גסטרוסקופיה וירטואלית   ( VG ), הוא הליך לא פולשני לאיתור ממצאים חריגים בקיבה. באמצעות מכשיר CT, קרני רנטגן מרובות משמשים ליצירת תמונה תלת־ממדית של הקיבה, ומאפשרת לאתר ממצאים חריגים בקיבה. למרות השימוש הנרחב בבדיקות גסטרוסקופיה כיום, בדיקה זו שימושית כהליך לא פולשני ושימושי לאיתור פגמים מבניים בקיבה ובאזור שלה, וכן מראה או מבנה חריג של רקמת הקיבה.
התוויות
הסיבות לשימוש בבדיקה זאת כוללות: גילוי מוקדם של סרטן הקיבה, בחינת פגמים מבניים בקיבה (כגון בקע בסרעפת, פוליפים וכיבי קיבה), וכן הערכה לאחר ניתוח של הקיבה.
טכניקה
הנבדק צם במשך 8 שעות לפני בדיקה זאת. הסיבה לכך היא שתנועות מעיים חריגות או כיווץ מעיים עשויות לשבש את תוצאות הבדיקה. מיד לפני הבדיקה, הנבדק בולע חומר ניגוד, אשר מרחיב את הקיבה ומאפשר לצפות בכיווצה או הרחבתה וכן במבנה שלה. במקביל, חומר נוסף שמשפר את הניגודיות של החומר הנבלע מוזלף לוריד של הנבדק.
ביצוע הבדיקה
סריקת CT מבוצעת באופן אידיאלי בטומוגרפיה ממוחשבת מרובת גלאים (MDCT) עם התנגשות דקה. מכשיר הCT מפרש מספר רב של קריאות דו-ממדיות לתמונה תלת־ממדית.
אנדרטת וייר-ברטונה
אנדרטת וייר-ברטונה (באנגלית: Villers Bretonneux Memorial) היא אנדרטה בצרפת, המשמשת כאנדרטה הלאומית של אוסטרליה לזכר חייליה שנפלו בצרפת ובבלגיה במלחמת העולם הראשונה. בנוסף מונצחים בה שמותיהם של 10,768 מן הנופלים, אשר מקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה
האנדרטה ניצבת מצפון לכפר וייר-ברטונה, כתשעה קילומטרים ממזרח לעיר אמיין, בירת חבל פיקרדי, וכ-120 קילומטרים מצפון לפריז. אתר זה נבחר לשם הקמת האנדרטה בשל התפקיד שמילאו יחידות אוסטרליות בקרב וייר-ברטונה השני באפריל 1918.
האנדרטה נבנתה לצדו של בית קברות צבאי של האימפריה הבריטית הנושא את אותו שם. היא בנויה ככותל בתבנית האות ח' באורך של כ-80 מטרים, הניצב במרכזו של כר דשא מרובע נרחב. מולו מתנשאים שני תרנים ועליהם דגלי אוסטרליה וצרפת. על גבי הכותל נחרתו שמות הנעדרים, ועל פאתו העליונה נחרתו שמות שדות הקרב שבהם לחמו האוסטרלים בצרפת ובבלגיה.
בשני קצות הכותל הוקמו ביתנים רבועים בעלי כיפה. במרכזו מתנשא מגדל תצפית. על גבי טבלת מתכת עגולה במרפסת התצפית של המגדל מוצגים חיצים המצביעים לכיוונם של שדות הקרב השונים שבהם לחמו האוסטרלים באירופה וכן לעבר קנברה, בירת אוסטרליה. בתחתית גרם המדרגות המוביל אל המגדל מוצבת מפה של החזית המערבית ובה בין השאר ציון מיקום האנדרטאות היחידתיות של חמש הדיוויזיות האוסטרליות שלחמו בחזית זו.
מדרגות מעפילות אל פתחו המסוגנן של המגדל. משני צידי הפתח נחרתה בכותל באנגלית ובצרפתית כתובת זו:
לתהילת האלוהים ולזכר הכוח האימפריאלי האוסטרלי בצרפת ופלאנדריה 1916-1918 ולזכר אחד עשר אלף שנפלו בצרפת ומקום קבורתם לא נודע
האנדרטה מנציחה את שמותיהם של 10,768 חיילים אוסטרלים נעדרים, שנפלו בצרפת ובבלגיה משנת 1916 (עת הגיעו היחידות האוסטרליות לחזית אירופה) ועד לשנת 1918.
במלחמת העולם השנייה ניזוקה האנדרטה באופן חמור מאש גרמנית, במהלך קרבות המערכה על צרפת באביב 1940. לאחר המלחמה תוקנו הנזקים, אך מקצתם ניכרים על גבי קירות האנדרטה עד היום.
האנדרטה הוקמה ומתוחזקת על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
ביום אנזא"ק בכל שנה נערך ליד האנדרטה טקס זיכרון המוני, המאורגן על ידי המשרד לענייני חיילים משוחררים של אוסטרליה. על פי המסורת מתחיל הטקס בשעה 5:30, עם דמדומי הבוקר.
גדליים
גָּדֵלִיִּים (שם מדעי: Moridae) היא משפחה של דגי גרם מסדרת הבקלאים. תפוצתם בימים רדודים טרופיים בכל העולם, אף שחלקם מצויים במעמקי האוקיינוס מתחת ל-2,500 מטרים. הם דומים במראם למשפחת הבקליים.
אורך דגים אלה מגיע עד 90 סנטימטר אצל המין Pseudophycis bachus. הם בעלי פיות גדולים, עיניים גדולות וסנפירים רחבים, אך זנב דק. מתחת סנטרם ישנם כמה בינים דמויי זקן.
ארטיסט פרטנר גרופ
ארטיסט פרטנר גרופ, בע"מ (APG) היא חברת תקליטים וחברת הוצאת מוזיקה אמריקאית שהוקמה על ידי מייק קארן, שהוא גם המנכ"ל שלה. חברת האם של חברת התקליטים פועלת בשם ארטיסט פאבלישינג גרופ.
היסטוריה
ארטיסט פרטנר גרופ נוסדה בשנת 2012 על ידי המנהל המוזיקלי מייק קארן. חברת התקליטים מקבילה לארטיסט פאבלישינג גרופ שנוסדה קודם לכן ב-2004. שתי החברות ידועות ביחד בשם APG.
ארטיסט פרטנר גרופ החלה במקור כמיזם משותף עם אטלנטיק רקורדס והאחים וורנר. במשך שמונה שנים, חברת התקליטים נודעה בהחתמת אמנים כמו YoungBoy Never Broke Again, צ'ארלי פות', קלאני, אווה מקס, קווין גייטס, ג'ייסון דירולו, NLE צ'ופה, דון טוליבר, אלק בנג'מין, באזי, ליל סקייס, פאוזיה, ריקו נאסטי.
בנובמבר 2020, APG סיימה את המיזם המשותף שלה במשך שמונה שנים עם אטלנטיק רקורדס כדי לצאת לעצמאות מלאה.
אוסף ולקם
אוסף ולקם (באנגלית: Wellcome Collection) הוא מוזיאון הממוקם בדרך יוסטון שבלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. המוזיאון מתמקד באוסף מוצגים הקשורים לנושא הרפואה וההקשרים התרבותיים והחברתיים בין הרפואה לבין האמנות.
המוזיאון נפתח בשנת 2007 ומאז פתיחתו מבקרים בו כ-300,000 מבקרים מדי שנה.
היסטוריה
קרן ולקם הוקמה על ידי סר הנרי סולומון ולקם, מייסד חברת התרופות בורוז וולקם,  שהיה אספן נלהב. ולקם אסף ספרים, יצירות אמנות, וחפצים רבים העוסקים בהתפתחות הרפואה בכל העולם.
ולקם הקים את הקרן שמטרתה שימור האוספים, הצגתם לציבור ומחקר. הקרן ממוקמת בבניין הסמוך למבנה המוזיאון.
תצוגות המוזיאון
במוזיאון מספר תצוגות:
בלוודרה (מצודה)
בלוודרה (באיטלקית: Forte Belvedere משמעו "נוף יפה" או "יפה נוף") היא מצודה בפירנצה על גבעה הממוקמת מדרום-מזרח לגני בובולי ופאלאצו פיטי. המצודה והביצורים הוקמו בין השנים 1590–1595 על ידי פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י לפי תכנונו של ברנרדו בואונטלנטי.
המצודה מגנה על משכנה של משפחת מדיצ'י, פאלאצו פיטי, שהיה גם מרכז שלטוני של הדוכסות הגדולה של טוסקנה כולה ומשקיפה על העיר פירנצה הפרושה לרגליה מצפון, מעבר לנהר הארנו. היא מגוננת על העיר מכיוון דרום, מקנה מקלט בטוח סמוך לארמון לדוכס ולמשפחתו בעת חירום, מאדירה את עוצמת משפחת מדיצ'י ומאפשרת תצפית ופיקוח של השליט על העיר. כמו כן נשמרו במקום אוצרות המשפחה.
המבצר מקושר לפאלאצו פיטי דרך גני בובולי על ידי מעבר שהוא המשך של מסדרון וזארי.
הביצורים והחומות נבנו בצורת כוכב המקיף את הגבעה. במרכז הביצורים בנויה וילת מגורים אלגנטית, ללא שימוש צבאי, שיועדה למקלט המשפחה במקרה חירום כגון מתקפת אויב, מרד או מגפה. כיום מוצגות בווילה ובגן שסביבה יצירות אמנות ותערוכות פיסול מודרני מתחלפות, בהן תערוכות גדולות משל הנרי מור (1970), דני קרוון (1976), פרננדו בוטרו (1991) ותערוכת מכוניות פרארי (1990).
בולי נהריה
עקב מלחמת העצמאות, החל מ-25 באפריל 1948, נהריה הייתה מנותקת מכל קשר יבשתי עם יתר היישובים היהודים בארץ ישראל ומשום כך נותק גם קשר הדואר. כדי לקיים קשר דואר שכרה מועצת נהריה סירת מנוע שהובילה את המכתבים לחיפה ובחזרה דרך הים.
לתשלום הוצאות הפעלת סירת הדואר הנהיגה מועצת נהריה בולים, שהודבקו לדברי הדואר והוחתמו בחותמת מיוחדת. ב-25 באפריל 1948 הנפיקה המועצה שלושה בולים בערכים ובצבעים הבאים: 10 מיל ארץ ישראלי, כחול, למשלוח גלויה, 20 מיל, אדום, למשלוח מכתב רגיל ו-50 מיל, ירוק, למשלוח מכתב רשום. ב-16 במאי באתה שנה בוצעה הנפקה מהדורה נוספת עם שינויים קטנים בעיצוב ובכיתוב, אך ללא שינוי הערכים והצבעים.
פסטיבל הזמר והפזמון 1964
פסטיבל הזמר והפזמון 1964 הייתה תחרות שירים ששודרה בקול ישראל.
התחרות התקיימה ביום חמישי, במוצאי יום העצמאות, ה' באייר תשכ"ד, 16 באפריל 1964 בהיכל התרבות בתל אביב-יפו בהנחיית יצחק שמעוני. המנצח על התזמורת היה גארי ברתיני והמפיקים היו חנוך חסון וגיל אלדמע.
כל שיר הושמע בשני ביצועים. השיר שזכה בתחרות הוא "ילדתי אמרי".
פינלנד במשחקים האולימפיים לנוער
פינלנד השתתפה בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הפינלנדים 17 מדליות, מתוכן ארבע מדליות זהב. פינלנד זכתה במדליית זהב ושלושה מדליות ארד במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער ושלוש עשרה מדליות, מתוכן שלוש מדליות זהב, במשחקי החורף.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 14 ספורטאים שהתחרו בשמונה ענפים. בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת לא זכתה במדליות. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים כדורעף חופים בה דורגה במקום הרביעי בטורניר הנערים, גולף בה דורגה במקום החמישי בטורניר הנערים, שחייה בה דורגה במקום החמישי ב-100 מטר בסגנון שחיית חזה לנערות. בענף ההתעמלות המשלחת שיפרה את השיגיה והעפילה לגמר הקפיצות לנערים בהתעמלות מכשירים בה היא סיימה במקום השביעי. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפיים איגרוף, קליעה, קשתות ושיט.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
פינלנד השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 42 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בארבעה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים הוקי קרח עם זכייה במדליית זהב בטורניר הנערים, סקי נורדי משולב עם זכייה במדליית כסף בטורניר היחידים, וסקי בסגנון חופשי עם זכייה במדליית זהב בתחרות סקי קרוס לנערים ומדליית כסף בגלישת חצי צינור לנערים. המשלחת קצרה הישגים נאים בענפים סקי למרחקים בה היא דורגה במקום החמישי במירוץ 10 ק"מ בסגנון קלאסי לנערים, ובתחרות ספרינט לנערות, קפיצות סקי כאשר דורגה במקום החמישי בטורניר הנערים, במקום השביעי בטורניר הנערות ובמקום הרביעי בתחרות המשולבת עם סקי נורדי משולב. המשלחת דורגה במקום השביעי בגלישת שלג בסגנון מדרון לנערים. בענף הסקי אלפיני ספורטאי המשלחת דורגו במקום ה-12 במסלול הסלאלום לנערים ובמקום ה-13 במסלול הסלאלום לנערות. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים ביאתלון, החלקה אמנותית והחלקה מהירה.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 42 ספורטאים שהתחרו בעשרה ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשישה מדליות. המשלחת הגיעה להישגי משמעותיים בענף גלישת שלג עם זכייה במדליית כסף בגלישה בסגנון מדרון נערות ושתי מדליות ארד בגלישה בסגנון מדרון לנערות ולנערים. בתחרות גלישה בחצי צינור ספורטאי המשלחת דורגו במקום השביעי בתחרות הנערות ובמקום השמיני בתחרות הנערים. בענף הסקי אלפיני ספורטאי המשלחת זכו במדליית ארד במסלול המקבילים המעורב, דורגו במקום הרביעי במסלול סופר סלאלום ענק לנערים, במקום החמישי במסלול המשולב (סופר סלאלום ענק וסלאלום), במקום השישי במסלול סלאלום ענק לנערים, במקום השביעי במסלול סלאלום לנערות ובמקום העשירי במסלול סלאלום לנערים. ספורטאי המשלחת זכו בשתי מדליות ארד בענף סקי למרחקים בקורס למרחקים לנערים ומסלול 5 ק"מ בסגנון קלאסי לנערות. כמו כן, הם סיימו במקום החמישי בתחרות ספרינט לנערים ובמקום השביעי במירוץ 10 ק"מ בסגנון קלאסי לנערים וקרוס למרחקים לנערות. המשלחת דורגה במקום הרביעי בהחלקה מהירה במירוץ ל-500 מטר נערים.
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
סקוט ארפילד
סקוט נתניאל ארפילד (באנגלית: Scott Nathaniel Arfield; נולד ב-1 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן סקוטי-קנדי המשחק בעמדת הקשר בשארלוט.
קריירת מועדונים
ב-24 במאי 2010, ארפילד סיכם בהאדרספילד טאון תמורת 400 אלף פאונד. ב-7 באוגוסט 2010, ארפילד ערך את הופעת הבכורה שלו בהאדרספילד ערך בניצחון 3–0 נגד נוטס קאונטי. ב-11 בספטמבר, כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד לייטון אוריינט.
בקיץ, ארפילד נבחן בברנלי ואף כבש בניצחון 0–3 נגד קורק סיטי במשחק אימון. כעבור 4 ימים, חתם על חוזה לשנתיים בקבוצה. בברנלי, ארפילד לבש את החולצה עם המספר 37, לזכר של חברו של ארפילד קרייג גואנס, ששיחק איתו בקבוצת הנוער של אינוורנס ונהרג בתאונה בשנת 2005. ב-6 באוגוסט 2013, ארפילד כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 4–0 נגד יורק במסגרת גביע הליגה. בסיום העונה, ברנלי עלתה לפרמייר ליג וארפילד חתם לשלוש שנים נוספות במועדון. במשחק פתיחת העונה של עונה לאחר מכן, ארפילד הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג.
ב-14 במאי 2018, ארפילד חזר לסקוטלנד וחתם לארבע שנים בגלאזגו ריינג'רס. ב-7 באפריל 2019, ארפילד הבקיע את השלושער הראשון שלו בקריירה בניצחון 3–0 מול מות'רוול.
קריירה בינלאומית
בפברואר, ארפילד הגיש בקשה לפיפ"א, לייצג את קנדה, מולדת אביו וכעבור חודש הבקשה אושרה. ב-25 במרץ, ארפילד ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–3 ל. ב-7 ביולי 2017, ארפילד הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 2–4 נגד במסגרת שלב הבתים של גביע הזהב בכדורגל 2017.
תארים
גלאזגו ריינג'רס
פרס דני היינמן לאסטרופיזיקה
פרס דני היינמן לאסטרופיזיקה מוענק מדי שנה במשותף על ידי האגודה האמריקאית לאסטרונומיה והמכון האמריקאי לפיזיקה על עבודה יוצאת דופן באסטרופיזיקה. הוא ממומן על ידי קרן היינמן וניתן על שמו של דני היינמן, איש עסקים ופילנטרופ בלגי שגם הציל יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה. הפרס החל בשנת 1979 כדי להכיר בעבודה יוצאת דופן בתחום האסטרופיזיקה. אין הגבלות על אזרחותו של המועמד או על מדינת התושבות שלו.
מקבלי הפרס
מקור: AAS
ינוקא (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
קים סטנלי
קים סטנלי (באנגלית: Kim Stanley; 11 בפברואר 1925 – 20 באוגוסט 2001) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית יהודייה זוכת שני פרסי אמי. הייתה מועמדת לשני פרסי טוני ולשני פרסי אוסקר על תפקידיה בסרטים "סיאנס באחר הצהריים הרטוב" ו"פרנסיס".
ביוגרפיה
נולדה בשם פטרישה בת' ריד בטולארוסה שבניו מקסיקו לאן ולג'יי טי ריד. נולדה לאם ממוצא אנגלי-גרמני ולאב ממוצא סקוטי-אירי. היו לה שלושה אחים ואחות למחצה. הצליחה מאוד בשיעורי הדרמה שקלחה בעת לימודיה ב"אוניברסיטת ניו מקסיקו", לאחר שסיימה את לימודיה מהאוניברסיטה עם תואר בפסיכולוגיה נסעה ללמוד משחק באופן מקצועי בבית הבובות המפורסם שבעיר פסדינה. את שם הבמה אימצה משם המשפחה של סבתה.
למדה בבית ספר למשחק "אולפן השחקנים" תחת חסותם של מומחים מתעשייה ממציא שיטת המשחק לי סטרסברג ואיליה קאזאן. התחילה את דרכה על בימות התיאטרון שבברודוויי בתחילת שנות ה-50, זכתה בפרס התיאטרון העולמי על הופעתה במחזה "המרדף" ולאחר מכן הופיעה בלהיט זוכה פרס פוליצר "פיקניק". הועמדה ב-1959 לפרס הטוני על תפקידה במחזהו של יוג'ין או'ניל "ניצוץ של משורר" וב-1962 על הופעתה במחזה "מדינה רחוקה".
לעומת קריירת תיאטרון עשירה הקריירה הקולנועית של סטנלי שהחלה ב-1958 בדרמה "אלילה" הייתה דלה בהופעות, מה שלא הפריע לה להיות מועמדת פעמיים לפרס האוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בתור המדיום מיירה סייבייג' במותחן האימה "סיאנס באחר הצהריים הרטוב" ולפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב על הופעתה בדרמה הביוגרפית "פרנסיס" בתור ליליאן אמה של השחקנית פרנסיס פארמר (ג'סיקה לאנג). התפרסמה בקולנוע גם בדמותה הביוגרפית של הטייסת פורצת הדרך פאנצ'ו בארנס בדרמת ההרפתקאות ההיסטורית "הצוות המובחר". זכתה בפרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר בשנת 1963 על תפקידה בסדרה "בן קייסי" ובפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר ב-1985 על הופעתה בגרסתו של איליה קאזאן למחזה של טנסי ויליאמס "חתולה על גג פח לוהט".
הייתה נשואה ארבע פעמים: לברוס הול, לשחקן קורט קונויי, לשחקן אלפרד ריידר ולג'וזף סיגל. לסטנלי נולדו שלושה ילדים אחד מנישואיה לקונרויי, אחד מברוקס קליפט אחיו של שחקן הקולנוע מונטגומרי קליפט ואחד מנישואיה לריידר. סטנלי ביצעה תהליך גיור במהלך נישואיה לאלפרד ריידר.
נפטרה בשנת 2001 ממחלת סרטן הרחם בגיל 76. הביוגרפיה על חייה של סטנלי יצאה לאור ב-2006.
מאחורי קווי האויב: קולומביה
מאחורי קווי האויב: קולומביה (באנגלית: Behind Enemy Lines: Colombia) הוא סרט מלחמה משנת 2009 אשר בוים על ידי טים מאת'סון בכיכובם של ג'ו מנגנלו וקן אנדרסון. זהו הסרט השלישי בסדרת הסרטים "מאחורי קווי האויב".
הסרט הופק בשיתוף עם אולפני WWE והוצא ישירות לווידאו ב-6 בינואר 2009.
תקציר העלילה
צוות של חמישה לוחמים מיחידת אריות הים של צי ארצות הברית אשר שוהה בקולומביה יוצא למשימה חשאית שמטרתה להבטיח כי שיחות השלום בין הממשלה לבין כוחות מורדים לא תהפוך לפרץ אלימות, אך סיבוך לא צפוי מאיים על הכל במלחמה.
חמשת החיילים מופללים בהריגת המנהיגים וננטשים על ידי ממשלת ארצות הברית שמשאירה אותם להילחם על חייהם מאחורי קווי האויב נגד הכוחות מיוחדים של קולומביה (AFEUR).
לאחר שננטשו מאחור יוצאים החיילים למלחמה על חפותם.
הפקה
עלילת הסרט מתרחשת בקולומביה אך למעשה הסרט צולם בפוארטו ריקו. קן אנדרסון אומנם מופיע על עטיפת ה-DVD אך הוא למעשה משחק דמות משנית.
כמו בכל סרט שיצא בשיתוף ה-WWE, בכל תוכנית של ה-WWE, אנדרסון (כשעדיין היה ב-WWE) דאג לפרסם ולקדם את הסרט.
1-2-3 Production
1-2-3 Production שהוקמו בתחילה בשם אולפני ТНТ-PREMIER ולאחר מכן נקראו אולפני Premier, הם חברה להפקות טלוויזיה וקולנוע הממוקמת במוסקבה, רוסיה. בשנת 2020 האולפנים שינו את שמם ל־1-2-3 Production.
באולפנים שירותי פיתוח והפקה, צילום, פוסט פרודקשן ועד לשלב השידור והם מהווים כאחד ממפתחי וספקי התוכן הגדולים בשוק הרוסי, בעיקר עבור ערוץ THT ופלטפורמות הסטרימינג, ערוץ PREMIER.
האולפנים יוזמים, מפתחים ומייצרים תכנים בפורמטים וסוגות שונות, לרבות הפקת תכנים לשידור באינטרנט ובסלולר. בנוסף האולפנים שואפים להרחיב פעילותם בזירה העולמית באמצעות הפצה ומכירה של הפקות מקור תוך קידום יוזמות פיתוח והשקעות חוץ, שיתופי פעולה ואימוץ פורמטים זרים לכדי הפקת גרסאות מקומיות.
האולפנים הושקו בעקבות השקת שירות ТНТ-PREMIER באוגוסט 2018. פלטפורמת ТНТ-PREMIER נועדה לתת שירותי צפייה ישירה בשיטת OTT של ספריית סרטים ותוכניות טלוויזיה, בעיקר תוכן מקורי, תמורת מינוי חודשי. מעין מקבילה לנטפליקס.
מאז הקמתם, האולפנים אחראים להפצת והפקת תכנים עבור הערוצים: ТНТ, ערוץ ТНТ International, ערוץ ТНТ MUSIC, ערוץ ТНТ4 וערוץ ТНТ4 International, אך לא רק והיא גם הפיקה תכנים עבור ערוץ המדע בדיוני TV3.
משנת 2018 ועד אוגוסט 2019 נקראו האולפנים בשם אולפני THT-PREMIER, לפני ששמם שונה אחרי שנה לשם Premier Studios. מאז 2020 שם האולפנים הוא 1-2-3 Production.
המאני דיורי
אל-חאג' המאני דיורי (בצרפתית: Al Hadj Hamani Diori; 6 ביוני 1960, סודורה-קארמה – 23 באפריל 1989 רבאט, מרוקו) היה פוליטיקאי ניז'רי, הנשיא הראשון של הרפובליקה של ניז'ר בין השנים 1960–1974. הוא היה בן לקבוצה האתנית ג'רמה, מורה בהכשרתו.
הרקע המשפחתי ושנות ילדותו והלימודים
המאני דיורי נולד בסודורה-קארמה, לא רחוק (12 ק"מ) מניאמיי, בירת המושבה הצרפתית דאז, חלק מאפריקה המערבית הצרפתית, כבן לפקיד לענייני בריאות במנהל הקולוניאלי הצרפתי. השתייך לאתניה ג'רמה וכמו רוב תושבי המדינה, לדת המוסלמית. המאני דיורי למד בדהומיי, בנין של היום וב"אקול נורמאל סופרייר" (סמינר למורים) ע"ש ויליאם פונטי בדקאר בסנגל ואחר כך, בשנים 1936–1938 עבד כמורה וכמנהל בית ספר. לאחר מכן נסע לפריז והיה למדריך לשפות האוסה וג'רמה ב"בית הספר הלאומי ללימודי השטחים הצרפתיים שמעבר לים" (École Nationale de la France d'outre-mer).
הקריירה הפוליטית
המאני דיורי נמנה עם מייסדיה בשנת 1946 של המפלגה הפרוגרסיבית הניז'רית PPN (Parti progressiste nigérien), שהייתה סניף מקומי של ה"ההתכנסות הדמוקרטית האפריקאית" RDA. באותה השנה נבחר ב-10 בנובמבר כחבר נציג של ניז'ר באספה הלאומית הצרפתית (יחד עם עוד עמית). עם נציג חוף השנהב, הופואה-בואני הקים את הסיעה הפרלמנטרית של RDA בפרלמנט הצרפתי במטרה המוצהרת לקדם את "האמנציפציה של עמי אפריקה לכיוון הגשמת הזכויות האוניברסליות של האדם". בשנת 1950 סיעה זו ניתקה את הקשר שקישר אותה בהתחלת דרכה למפלגה הקומוניסטית הצרפתית. אולם בבחירות הבאות, בשנת 1951, הובס על ידי בן דודו ויריבו הפוליטי, ג'יבו בקארי (Djibo Bakary), ראש האיחוד הניז'רי הדמוקרטי. במקום דיורי וחברו למפלגה נכנסו לפרלמנט הצרפתי שני נציגים של יריביו - ז'וקז' קונדא וזודי יחיה. דיורי נסוג למדבר הפוליטי וחזר לעבוד כמורה. בשנת 1956 חזר להיבחר בפרלמנט הצרפתי. במשאל העם שאורגן בקהילות שמעבר לים בשנת 1958 על מנת להקים ממשלות אחראיות במושבות של צרפת, דיורי ניהל מסע למען התשובה "כן". בעקבות תוצאות משאל-העם הוקמה ממשלה בראשותו בשנת 1959, עדיין תחת חסות צרפת. השלטון הקולוניאלי אסר באותה תקופה על כל המפלגות הפוליטיות פרט ל-PPN והשליט על ידי כך בניז'ר שלטון חד מפלגתי.
העצמאות
ב-3 באוגוסט 1960, בעקבות משאל עם חדש, שניזום על ידי הגנרל דה גול ניז'ר קיבלה את עצמאותה והמאני דיורי נבחר לנשיא על ידי האספה הלאומית של המדינה החדשה בנובמבר 1960. המאני דיורי ריכז סביבו קואליציה חזקה של מנהיגי האתניות האוסה, ג'רמה ופולה, לרבות ראשי השבטים המסורתיים, וזכה באמונה ובתמיכתה של צרפת.
הנשיא הראשון של ניז'ר
אכן ממשלו של דיורי השתדל לשמור על המבנים המסורתיים ועל הקשרים הכלכליים ההדוקים עם המטרופולין הקולוניאלי לשעבר. הנשיא ריכז בידיו את התפקידים של ראש המדינה וראש הממשלה ומנהיג של המפלגה השלטת, כמו כן כיהן זמנית גם כשר ההגנה (בשנים 1960 - 1963) ושר החוץ (1960 - 1963 ו-1965 - 1967). יד ימינו נחשב יושב ראש האספה הלאומית, הסופר בובו האמה. האספה הלאומית תפקדה יותר באופן טקסי והתכנסה כל שנה על מנת לתת גושפנקה להחלטות הממשלה. דיורי נבחר מחדש כנשיא כמועמד יחיד בשנים 1965 ו-1970.
המאני דיורי זכה בכבוד ברחבי אפריקה ובעולם עקב פעילותו כדובר המייצג את האינטרסים האפריקאים וכמתווך בסכסוכים בינלאומי אפריקה. עשה זאת, למשל, אחרי 1966, בתוקף תפקידו כיושב ראש הארגון המשותף האפריקאי ומלגשי, כשדן עם נציגי ארצות השוק המשותף האירופי. כמו כן ניסה לתווך בימי מלחמת ביאפרה (1967–1970 בניגריה. ואחרי תקריות אש בין סודאן ובין צ'אד (1966). ב-20 במרץ 1970 מיוזמתם של דיורי, של חביב בורגיבה התוניסאי ולאופולד סדאר סנגור הסנגלי, בירת ניז'ר אירחה ועידה שהקימה את הסוכנות לפרנקופוניה, מנגנון בין ממשלתי המיועד לחזק את שיתוף הפעולה בין המדינות דוברות צרפתית בעולם.
לעומת זאת, במישור הפנימי ממשלו התאפיין בשחיתות ולא היה מסוגל לבצע את הרפורמות הנדרשות ולסייע בצורה יעילה בעת הבצורת והרעב שהכו קשות ביותר את ארצות הסאהל בשנים 1968–1974. דיורי הואשם יותר ויותר בהזנחת העניינים מבית. ב-13 באפריל 1963 הצליח לדכא ניסיון הפיכה ובשנת 1965 יצא במזל מניסיון התנקשות לחייו. שתי הפעולות המחתרתיות היו יוזמת מפלגת האופוזיציה "סוואבה" בראשות ג'יבו בקארי, שהוצאה מחוץ לחוק בשנת 1959 ואימצה מדיניות של התקרבות למעצמות הקומוניסטיות. כוחות גרילה של מפלגה זו אומנו לתקופת מה באלג'יריה, גאנה וסין. קולות מחאה נגד השלטון ושיתוף הפעולה שלו עם הנאוקולוניאליזם באו גם משורות הסטודנטים והאיגודים המקצועיים. לעזרת המאני דיורי ושלטונו באו יועצים ויחידות צבאיות צרפתיים. אחרי פתיחת המכרה הראשון של אורניום בארליט, לרגל ביקורו הראשון של נשיא צרפתי, ז'ורז' פומפידו, בניז'ר, המאני דיורי ניסה לשכנע את צרפת להעמיד על בסיס שונה את שיתוף הפעולה בין שתי הארצות. לפי בקשתו צרפת הסיגה את הכוח הצבאי שלה מניז'ר.
הדחתו
בשנות הבצורת הקשות נפוצו האשמות כי שרים בממשלת דיורי גנבו חלק מהמזון שהגיע במסגרת הסיוע בינלאומי. כמו כן גברה הביקורת על דיורי עצמו על כי השתלט על כל מנגנוני הנהגת המדינה באמצעות העסקת קרובי משפחה וידידם בני השבטים ג'רמה וסונגאי. אמנם אחרי שנת 1967 שילב מספר רב יותר של נציגי השבט האוסה בממשלה. אבל בסופו של דבר, על רקע התרעומת הכללית, ב-15 באפריל 1974 הלטננט-קולונל סייני קונצ'ה, גם הוא בן השבט ג'רמה, הוביל הפיכה צבאית ששמה קץ לשלטונו של המאני דיורי. בעת ההפיכה נהרגה אשתו של דיורי, עיישה. הנשיא המודח נכלא לשש שנים המאסר. אחרי שחרורו בשנת 1980, נשאר במאסר בית עד 17 באפריל 1984. שוחרר ממאסר הבית בו זמנית עם יריבו לשעבר, בקארה, במסגרת חנינה כללית. ב-1987 אחרי מותו של קונצ'ה עקב מחלה, שני היריבים הוותיקים התקבלו על ידי הנשיא החדש עלי סאיבו וקראו לגולים הפוליטיים לחזור לניז'ר. בהמשך נאלץ לצאת לגלות מרוקו, שם, בעיר רבאט, נפטר בגיל 72 בעקבות התקף לב בשנת 1989.
ב-1984 בריאיון למגזין "ז'ן אפריק" דיורי העלה טענות נגד אי התערבות צרפת להגנתו, לדבריו לפי החלטת יועץ נשיא צרפת לעניינים אפריקאיים ומלגשים, ז'אק פוקאר (Jacques Foccart) בנסיבות שנוצרו אחרי מות הנשיא פומפידו. בראיון זה דיורי הביע את הסברה כי לדעתו של פוקאר, איש הצבא קונצ'ה יידע להגן טוב יותר מדיורי עצמו על האינטרסים האסטרטגיים של צרפת ועל הבטחת אספקת האורניום.
המאני דיורי היה נשוי לעישַטו (עיישה) דיורי, בת לשבט פולני שמוצאה היה מהכפר טוגון מהנפה דוגון-דוצ'י במחוז דוסו. בנו הבכור, עבדלאי דיורי המאני, הוא ראש המפלגה PPN-RDA (המפלגה הפרוגרסיבית הניז'רית - ההתכנסות הדמוקרטית האפריקאית). בצעירותו חי בגלות בלוב וניהל משם בשנת 1985 התקפות גרילה של "החזית העממית לשחרור ניז'ר". חזר אחרי חנינה לניז'ר בשנת 1987.
משפטי האותנסיה
משפטי האותנסיה (בגרמנית: Euthanasie-Prozesse) היו הליכים משפטיים נגד המבצעים והשותפים העיקריים לרציחות במסגרת תוכנית T4 בה בוצעה אותנסיה בגרמניה הנאצית.
משפט האותנסיה הראשון נערך על ידי ארצות הברית באוקטובר 1945. בו עמדו לדין רופאים ואחיות במרכז ההרג בהדמר בגין רצח פולנים ורוסים חולי שחפת בקיץ 1944. כל שבעת הנאשמים נמצאו אשמים, ושלושה הוצאו להורג. אותנסיה הייתה נושא משיק במשפט הרופאים בנירנברג, שנערך על ידי ארצות הברית מדצמבר 1946 עד אוגוסט 1947. ארבעה מתוך 23 הנאשמים בו הואשמו בהשתתפות באותנסיה: קרל ברנדט, ויקטור בראק, ולדמאר הופן וקורט בלומה. ברנדט, בראק והופן הורשעו, נידונו למוות והוצאו להורג. בלומה זוכה.
ביוני 1947 התקיים משפט אותנסיה באזור הכיבוש הסובייטי בדרזדן בו נשפטו עובדי המרכז לאותנסיה זוננשטיין בפירנה. היו 15 נאשמים, ביניהם פול ניטשה, מנהל המשרד הרפואי T4 (בגרמנית: Medizinische Abteilung). ארבעה מהנאשמים, בהם ניטשה, נידונו למוות והוצאו להורג.
משפט הדמר (1945)
משפט הדמר האמריקאי, שכותרתו הרשמית הייתה ארצות הברית נגד אלפונס קליין ואחרים, נערך בין 8 ל-15 באוקטובר 1945. הנאשמים היו עובדים לשעבר במרכז ההרג בהדמר, שבהסה-נסאו. מרכז האותנסיה בהדמר היה בית חולים לחולי נפש לפני תחילת מלחמת העולם השנייה באירופה ב-1939. מספטמבר 1939 שימש גם כבית חולים לחולי נפש וגם כבית חולים לחיילים גרמנים ושבויי מלחמה. בסוף 1940 החליף את מרכז המתות החסד בגרפנק, שנסגר בדצמבר 1940. בתשעת החודשים הבאים הומתו בגז בהדמר לפחות 10,000 גרמנים נכי נפש. הרג חולי הנפש הופסק זמנית באוגוסט 1941 ותאי הגזים פורקו. הריגת נכי נפש התחדשה באוגוסט 1942 והביאה ל-3,000 עד 3,500 מקרי מוות נוספים, אם כי נעשה שימוש במינוני יתר של נרקוזה במקום בגז. בזמן זה החל בהדמר הרג ילדים גרמנים נכי נפש וילדים יהודים למחצה (בגרמנית: Mischlingkinder). המתקן החל להרוג גם אסירי מחנות ריכוז כחלק ממבצע 14f13. בקיץ 1944 הפכה הדמר למרכז הרג למאות עובדים פולנים ורוסים מגויסים שחלו בשחפת. המתקן נכבש על ידי חיילים אמריקאים ב-26 במרץ 1945.
בני חמש קבוצות שונות נרצחו בהדמר במהלך המלחמה, אך הצבא האמריקני לא הורשה לשפוט רבים מהנאשמים. לפני אמנה של משפטי נירנברג, שדנה בפשעים נגד האנושות, לא הורשו האמריקאים להעמיד לדין את אנשי הדמר בגין רצח אזרחים גרמנים.
עם זאת, פקידים מצאו פרצה, ובמקום זאת ביקשו להעמיד לדין מספר חשודים ברצח 476 עובדים פולנים ורוסים חולים, שנחשבו לאזרחי בעלות הברית. שבעת הנאשמים במשפט היו אלפונס קליין, אדולף ולמן, היינריך רוף, קרל ויליג, אירמגרד הובר, פיליפ בלום ואדולף מרקל. קליין, רוף ו-ויליג נידונו למוות ונתלו בזה אחר זה בכלא בברוכסל ב-14 במרץ 1946. ולמן נידון למאסר עולם עם עבודת פרך בשל זקנה (היה כמעט בן 70) ובריאות לקויה. שלושת הנאשמים האחרים נדונו לעבודת פרך של 25 עד 35 שנים.
משפט הרופאים בנירנברג (1946–1947)
משפט הרופאים בנירנברג התקיים בין 9 בדצמבר 1946 ל-20 באוגוסט 1947 בהיכל הצדק בנירנברג בפני בית דין צבאי אמריקאי. מטרתו העיקרית הייתה להעמיד לדין רופאים נאצים על מעורבותם בניסויים רפואיים מייסרים שבוצעו במחנות ריכוז גרמנים במהלך המלחמה; להעמיד לדין את אלה שהשתתפו בתוכנית המתת חסד הייתה בעלת חשיבות משנית עבור האמריקאים. לפיכך, רק ארבעה מתוך עשרים ושלושה הנאשמים הואשמו ברצח חולי נפש במסגרת תוכנית המתת החסד: קארל ברנדט, ויקטור בראק, ולדמר הובן וקורט בלומה. כולם פרט לבלום הורשעו והוצאו להורג.
במשפט הרופאים, כמו במשפט הדמר ב-1945, התביעה האמריקאית התעקשה שהמתת חסד היא עבירה על החוק הבינלאומי, ולא קמפיין ממוקד לטיהור החברה הגרמנית מ"חיים לא ראויים". כך יכלה ארצות הברית להרשיע את ברנדט והאחרים בעון השתתפותם בתוכנית האותנסיה בלי לפגוע בריבונותה הלאומית. ארצות הברית הצליחה לעשות זאת בטענה שמטרת האותנסיה הייתה לתעל משאבים למכונת המלחמה של גרמניה, וכך הפכה את האותנסיה לפשע מלחמה שסייע למסע המלחמה של גרמניה הנאצית.
רקע
משפט הרופאים התקיים לאחר משפטי נירנברג. בינואר 1946, טלפורד טיילור, היועץ המשפטי של ארצות הברית לפשעי מלחמה, החל לתכנן משפט לתעשיינים ואנשי כספים גרמנים באזור הכיבוש של ארצות הברית בגרמניה, אך שקל מחדש כשהבין שהרוסים יתעקשו לקיים את המשפט בשנת 1946 באזור הכיבוש הרוסי, בראשותו של שופט סובייטי. מאחר שמשפט בנסיבות כאלה לא יהיה פופולרי בארצות הברית, טיילור החליט באוגוסט 1946 לקיים משפט של אלה שעשו ניסויים פליליים על אסירי מחנות ריכוז. החלטה זו התבססה על ראיות שנחשפו במהלך משפטו של הרמן גרינג, לפיהן רופאי לופטוואפה ביצעו ניסויים באסירים אלה, וכן על הודאתו של וולפרם סיברס בנירנברג שיש אוסף גולגולות יהודי המורכב מעצמות של אסירי מחנות ריכוז יהודים שנרצחו. במאי 1946, כשטיילור עדיין שקל לקיים משפט נירנברג שני, הטיל משרדו על ג'יימס מק'האני (McHaney) לעמוד בראש קבוצת חקירה לאיסוף ראיות על מנהיגי שירותי הבריאות של האס אס והגרמנים. הקבוצה של מק'האני מצאה ראיות לפשעים רפואיים, בנוסף לראיות שאסף צוות התביעה של נירנברג. הראיות, בשילוב עם העובדה שמנהיגים האחראים לפשעים רפואיים אלו היו במעצר אמריקאי ובריטי, הובילו את טיילור לחשוב לנסות להרשיע אנשים אלו.
משפטו של קרל ברנדט
ברנדט היה הנאשם בעל הדרגה הגבוהה ביותר שהוגש נגדו כתב אישום במשפט הרופאים. הוא היה יעד עבור התביעה האמריקאית בגלל יחסיו האישיים עם היטלר, תפקידו המוביל בתוכנית האותנסיה ותפקידו בניסויים רפואיים במחנה הריכוז דכאו. בשנת 1938, הוא ופיליפ בוהלר הוזמנו על ידי היטלר לנהל את תוכנית האותנסיה לילדים; בשנת 1939, היטלר נתן לשניהם את המשימה לארגן ולהפעיל גם את תוכנית האותנסיה למבוגרים. בוהלר, ראש משרד הקנצלר (בגרמנית: Kanzlei des Führers או KdF), לא הועמד לדין במשפט הרופאים כי התאבד במאי 1945. ברנדט טען שהוא אידיאליסט הומניטרי שהשתתף בתוכנית האותנסיה כי רצה להקל על סבלם של חולים סופניים. הוא טען שאין לו קשר להריגת נכי נפש לאחר שתוכנית האותנסיה הסתיימה רשמית באוגוסט 1941. התביעה האמריקאית לא הסכימה עם ברנדט שאותנסיה היא "אמצעי הומניטרי", והוא הודה שהמניע העיקרי מאחורי השלב השני או ה"פרוע" של האותנסיה היה כלכלי ולא הומניטרי; לפי ברנדט, היה היגיון כלכלי בהריגת "אוכלים חסרי תועלת" כדי לשמור על מזון ומשאבים רפואיים עבור הצבא הגרמני.
משפטו של ויקטור בראק
ויקטור בראק היה סגנו של בוהלר במשרד הקנצלר, ומילא תפקיד מרכזי בארגון תוכנית האותנסיה ב-1939 והפתרון הסופי ב-1941. בניגוד למשפט הדמר ב-1945, במקרה של בראק התובעים האמריקאים התעניינו בקשרים בין תוכנית האותנסיה לבין ניסיונותיהם של הנאצים להשמיד קבוצות אחרות שנחשבו "לא ראויות לחיים". בחקירת קדם-המשפט של בראק, החוקרים האמריקאים חלקו על טענתו לפיה תוכנית האותנסיה הסתיימה ב-1941, וטענו כי מדובר במבחן למסעות ההשמדה האחרים והגדולים יותר של הרייך השלישי. בראק הכחיש בתוקף כי שני האירועים קשורים וטען כי היטלר לא חשב על הפתרון הסופי כאשר הורה להתחיל בתוכנית האותנסיה בשנת 1939. המחלוקת העיקרית בין בראק לחוקריו הייתה על המניע מאחורי האותנסיה. בראק טען כי מדובר במקרים "חשוכי מרפא" שלהם סופקה "המתת חסד"; חוקריו טענו כי הדבר נעשה מסיבות כלכליות, לפנות משאבים לצבא גרמניה בזמן שהוא מנהל מלחמה, וכדי לבחון שיטות הרג ולהקשיח כוח אדם עבור רציחות המונים אחרות.
בראק ועורך דינו ניסו להשתמש בהגנה מכוח "התנגשות של חובות" (בגרמנית: Pflichtkollision), המכונה גם תאוריית ה"חבלה" בעוולות פליליות, כדי להוכיח את חפותו. כיוון שלא יכול היה להכחיש שהשתתף בתוכנית האותנסיה, טען שביצע את הפשע של סיוע לרצוח גרמנים ויהודים נכים כדי למנוע מעשה חמור יותר. הוא טען כי מעורבותו באותנסיה ובפתרון הסופי הייתה כיסוי כדי שיוכל לחבל בפעולות אלה בסתר מבפנים. מאמציו להפעיל הגנה זו לא הצליחו להתגבר על הראיות המפלילות נגדו, שהוכיחו כי הקצה אנשי אותנסיה מתוכנית T4 למבצע ריינהרד (השמדת יהודי פולין) וכי הוא התנדב לספק טנדרים הממיתים בגז כדי לרצוח יהודים שהיו חסרי יכולת לעבוד.
משפטו של קורט בלומה
כתוצאה מעדותו של שרייבר, בלומה נעצר ונשלח לכלא בהיכל הצדק של נירנברג ב-28 באוגוסט 1946. השתתפותו במבצע מהדק נייר כבר לא נשקלה, כי עתיד היה להיות נאשם במשפט הרופאים שהחל ב-9 בדצמבר 1946. בלומה היה אחראי על תוכנית הנשק הביולוגי של גרמניה, אך זה לא היה פשע כשלעצמו. עם זאת, לתביעה היו מסמכים שבהם דן בלומה בתוכניותיו לערוך מחקר מגפה על בני אדם. להגנתו, טען בלומה שהתכוון לערוך ניסויים בבני אדם אך לא עשה זאת בפועל. התביעה לא הצליחה למצוא עדים שיעידו נגד בלומה, ובכך השתמש כדי לטעון לחפותו.
פסק דין
בית הדין הצבאי האמריקני שדן בתיק קיבל את התיאוריה של התביעה לפיה אותנסיה נבעה מחששות כלכליים, פוליטיים וגזעיים. בית הדין הסכים עם התביעה בקביעה שהמדיניות הנאצית נועדה להיפטר מ"אוכלים חסרי תועלת" על מנת לשמר מזון ומשאבים רפואיים עבור הצבא הגרמני. הוא קבע כי תוכנית האותנסיה נועדה בתחילה רק לנכי נפש אך התרחבה בהדרגה ליהודים ולאסירי מחנות הריכוז, וכי הרחבה זו לקבוצות אחרות התרחשה בשלב השני, או ה"פראי", של האותנסיה. בית הדין מצא את ברנדט, בראק והובן אשמים בפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות והוטל עליהם עונש מוות בתלייה. ערעוריהם נדחו וכולם נתלו בזה אחר זה ב-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג בבוואריה.
משפט דרזדן (1947)
משפט דרזדן התקיים באזור הכיבוש הסובייטי נגד עובדי המרכז להמתת חסד זוננשטיין בפירנה. פול ניטשה, מנהל המשרד הרפואי T4, היה אחד מ-15 הנאשמים.
פרקליט המדינה של דרזדן הציג את כתב האישום נגד הנאשמים ב-7 בינואר 1947. הם כללו את ד"ר פול ניטשה, ד"ר אלפרד שולץ, ד"ר גינתר לנגר, ד"ר רוברט הרצר, ד"ר אמיל אייכלר וד"ר ארנסט לאונהרדט; האחיות הרמן פלפה, ארהרדט גאבלר, פול רפקה, אלזה זקסה ומארי-לואיז פוסקלימן. המשפט היה אמור להתחיל בפברואר 1947 אך נדחק לקיץ 1947. משפט דרזדן נמשך בין 16 ל-25 ביוני 1947 והתקיים בפומבי. המשפט משך תשומת לב רבה בשל נוכחות כלי התקשורת והעיתון הסקסוני Sächsische Zeitung דיווח על ההליכים מדי יום.
ניטשה, לאונהרדט, פלפה וגבלר נידונו למוות ב-20 בדצמבר 1945. ראפקה קיבל מאסר עולם, הרצר 20 שנים, ד"ר לנגר וזקסה 15 שנים, וודל ואקרמן 8 שנים. פושמן ופרידריך נידונו כל אחד לשלוש שנות מאסר. ד"ר ולטר, ד"ר שולצה ומרתה פרידריך זוכו. לאונהרדט ופלפה התאבדו לפני שהוצאו להורג, לאונהרדט ב-8 ביולי 1947 ופלפה ב-15 באוקטובר 1947. ניטשה וגבלר הומתו בגיליוטינה בכלא בדרזדן ב-25 במרץ 1948.
משפט גראפנק (1949)
לאחר מספר שנים של הכנה, משפט גראפנק החל בקיץ 1949 בטירת הוהנטיבינגן (Hohentübingen). שמונה הואשמו בהשתתפות ברצח של למעלה מ-10,000 חולים במרכז המתות החסד בגרפנק. הנאשמים היו אוטו מאוטה, מקס אייריך (לשעבר רופא נוער), אלפונס שטגמן (לשעבר רופא בסנטוריום צוייאפלטן, Zwiefalten), מטה פאוסר (רופאה בכירה בצווייאפלטן), יקוב וגר (Wöger) הרמן הולצשו (Holzschuh, פקיד במשרד הרישום), היינריך אונברטו (אח לשעבר) ואחות סיעודית, מריה אפינגר.
נאשמים
בהרטהיים נשפטו 61 נאשמים, כולל המנהלים הרפואיים גיאורג רנו ורודולף לונאואר. הנאשמים, לפי תפקיד ומגדר:
הליכים
התיק נגד 13 מהנאשמים בוטל והמשפט נדחה עבור 22 נאשמים כי לא היה ידוע מקום הימצאם. שבעה נאשמים מתו והאישומים נגדים בוטלו. שני נאשמים קיבלו עונשי מאסר. 13 נוספים נשפטו שוב.
גזר דין
גזר הדין ניתן ב-7 ביולי 1947. התביעה ביקשה גזר דין מוות באחד עשר מקרים, אך רק ארבעה נפסקו. גזרי הדין לאחיות היו קלים לרוב מדרישת התביעה. עונשי המוות בוצעו במרץ 1948 בדרזדן. הנשפטים לעונשי מאסר ארוכים שוחררו ב-1956 כחלק מחנינה.
דאגלס ראסל
דאגלס אלברט "דאג" ראסל (באנגלית: Douglas Albert "Doug" Russell; נולד ב-20 בפברואר 1946) הוא שחיין אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי בעל 2 מדליות זהב ושיאן עולם.
ביוגרפיה
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בוויניפג קנדה בשנת 1967 זכה ראסל ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.22 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:59.31 דקות).
באוניברסיאדה שנערכה בטוקיו יפן שלושה שבועות לאחר מכן, זכה ראסל ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. שתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר כשהשווה את שיא העולם של מארק ספיץ מארצות הברית (56.3 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא עולם חדש נוסף של 3:57.2 דקות. מדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.0 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא עולם חדש של 59.5 שניות, אך מספר שעות לאחר מכן בשלב הגמר צ'ארלס היקוקס שבר לו את השיא והעמיד אותו על 59.3 שניות.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה ראסל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אולימפי חדש של 55.9 שניות, לפני ספיץ שיאן העולם (56.4 שניות) ורוס וואלס (57.2 שניות) שניהם חבריו לניבחרת השחייה האמריקאית ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם היקוקס, דון מקנזי וקן וולש בשיא עולם חדש של 3:54.9 דקות, לפני מזרח גרמניה (3:57.5 דקות) וברית המועצות (4:00.7 דקות), את סגנון הפרפר הוא שחה בזינוק שליחים בתוצאה של 55.0 שניות.
עוד חוזר הניגון
"עוד חוזר הניגון" הוא שיר שפרסם המשורר העברי נתן אלתרמן. השיר פורסם ללא שם, ומוכר על שם השורה הראשונה בו:.
מילות הבית הראשון:
השיר חרוז ושקול בדיוק רב. מקצבו המשולש המסודר, והחריזה לסירוגין, היו לסימני היכר של אלתרמן שהיו גם נושא לביקורת עליו מפי נתן זך. הלשון ציורית ומרבה לתאר את הטבע בכלים של האנשה ומטפורה.
דן מירון טוען במאמרו "נקודת המוצא" שאלתרמן היה מודע לחלוטין לשירה המודרנית האירופאית ולתאוריות המודרניסטיות ושכתיבתו הסימבולית, לשונו ה"אנכרוניסטית" והמקצב הלכאורה-מלאכותי בו נקט הם ביטוי פנימי אמיתי ואותנטי לעולמו של המשורר. מירון טוען שכל שירתו של אלתרמן היא "ניגון" שצריך להתפרש באמצעות שיר זה.
זהו אחד משיריו המפורסמים של אלתרמן, הוא זכה למספר לחנים וביצועים רבים, ונלמד בבתי הספר בישראל.
בשנת 2021 הועלה התיאטרון הלאומי הבימה מחזה מוזיקלי הקרוי על שם השיר שעוסק בחייו של נתן אלתרמן, השחקנים במחזמר הם יגאל שדה, רוני דלומי, שלומית אהרון, מירי מסיקה, טל מוסרי, ריקי גל, מאיה מעוז ונוספים.
פרשנות לשיר
לפי חוקר הספרות דן לאור, במרכז השיר עומד האמן - עובר אורח, כמעין זמר נודד, שבכל מקום שאליו הוא מגיע הוא נושא את "הניגון", שממנו אינו יכול להיפרד. "עובר האורח מוצג בשיר כאדם נטול מחויבות אישית או חברתית... הטריטוריה שלו היא המרחבים הפתוחים והקסומים הנגלים לו בדרך. פה ושם הוא נוגע בעצמים שונים בכבשה, באיילת, מפעם לפעם הוא מתמכר ואף סוגד לדמויות ולמראות שנגלים לו מסביב - חורשה ירוקה ו"אשה בצחוקה". הדרך המוליכה את המשורר־ההלך למפגשים עם היקום הסובב אותו".
דן מירון רואה ב"דרך" את "דרך החיים" במובן הסימבולי: מלידה עד מוות, מהלך החיים מדור לדור. הדרך מייצגת גם גם את השירה, או את שליחות חייו של המשורר. "ההֵלך הוא הטרובדור, והדרך מקבילה לניגון".
ברנרדינו משאדו
ברנרדינו לואיש משאדו גואימראס (בפורטוגזית: Bernardino Luís Machado Guimarães; 28 במרץ 1851 – 29 באפריל 1944) היה מנהיג פוליטי מרכזי בפורטוגל במאה ה-20 המוקדמת. משאדו היה ממנהיגיה של הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה וכיהן כנשיא פורטוגל ה-3 וה-8 (בין 1915 ל-1917 ובין 1925 ל-1926). כמו כן כיהן משאדו כראש ממשלה לשתי קדנציות לא רציפות בתקופת הרפובליקה הראשונה והיה לנשיאה האחרון לפני נפילת המשטר הרפובליקני במהפכת ה-28 במאי בפורטוגל שהעלתה לשלטון את הדיקטטורה הלאומית.
ביוגרפיה
משאדו נולד בריו דה ז'ניירו, האימפריה הברזילאית, והיגר בצעירותו עם משפחתו לפורטוגל. היה פרופסור באוניברסיטת קוימברה, ובהמשך עבר בשנת 1879 אל ליסבון, ממלכת פורטוגל. משאדו נבחר פעמיים ללשכת העמיתים המלכותית כנציג האוניברסיטה (1890, 1894). הוא גם היה שר התשתיות הציבוריות (1893) ויצר את בית הדין הראשון לתיקי פועלים בפורטוגל. בשנת 1902, לאחר שדגל ברפובליקניות, הוא נבחר לנשיא מועצת המנהלים של המפלגה הרפובליקנית. עם הפלת המלוכה (1910), כיהן כשר החוץ (1910–1911), סגן האספה המכוננת וסנאטור (1911), וכשר (לימים תפקיד שהומר לשגריר) ברפובליקה הברזילאית הראשונה (1912). בהיותו ראש ממשלה ושר הפנים בשנת 1914, רצה להתחייב שפורטוגל תצדד לצידה של האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה, אך פורטוגל לא הצטרפה רשמית למדינות ההסכמה עד מרץ 1916. משאדו נבחר לתפקיד הסמלי בעיקרו של נשיא פורטוגל ב-6 באוגוסט 1915, הוא הודח מהשלטון על ידי הפיכת החונטה צבאית בראשות סידוניו פאיש בדצמבר 1917. משאדו שוב מונה לנשיא ב-11 בדצמבר 1925, אך הודח פעם נוספת (28 במאי 1926) בעת הפיכה צבאית חדשה, שהביא לשלטון חונטה צבאית חדשה. משאדו יצא לגלות, אך בשנת 1940 הורשה לשוב לביתו בידי ראש הממשלה הרודני, אנטוניו דה אוליביירה סלזאר.
רשות האכיפה והגבייה
רשות האכיפה והגבייה היא רשות ממשלתית בישראל המופקדת על אכיפת החלטות שיפוטיות שעניין כספי וגביית חובות וקנסות.
תפקידי הרשות
רשות האכיפה והגבייה הוקמה בינואר 2009 כיחידת סמך של משרד המשפטים והופרדה ממערכת בתי המשפט. הרשות מופקדת על אכיפת החלטות שיפוטיות שעניין כספי וגביית חובות וקנסות. הרשות מורכבת משתי יחידות: מערכת ההוצאה לפועל והמרכז לגביית קנסות אגרות והוצאות:
מערכת ההוצאה לפועל
מערכת ההוצאה לפועל פועלת על פי חוק ההוצאה לפועל, התשכ"ז-1967 לאכיפת פסקי דין (לרבות פסקי דין לתשלום מזונות) משכנתאות, שטרות, החלטות שניתנו על ידי גופים שונים ותביעות בסכום קצוב (עד 75,000 ש"ח).
למעט חריגים הקבועים בחוק, ההוצאה לפועל במדינת ישראל מונעת לפי בקשות הזוכה. במסגרת חוק ההוצאה לפועל מוסדרים אמצעי האכיפה השונים אותם ניתן לנקוט נגד החייב. אמצעי האכיפה לא יינקטו אלא לפי בקשה של הזוכה ומתן אישור של הגורם המוסמך. הגורם המוסמך יכול להיות רשם הוצאה לפועל שהוא הגורם השיפוטי בלשכות ההוצאה לפועל, או מנהל לשכת ההוצאה לפועל – שהוא הגורם המנהלי הבכיר ביותר בלשכות ההוצאה לפועל. על הגורם המוסמך לדון בבקשות ולתת החלטה תוך שקילת מכלול השיקולים הרלוונטיים ותוך איזון מתמיד בין זכויותיו של הזוכה לבין זכויותיו של החייב.
בישראל פועלות 24 לשכות הוצאה לפועל שבראש כל אחת מהן עומד מנהל לשכת הוצאה לפועל. ישנן לשכות הוצאה לפועל באילת, אשדוד, אשקלון, באר שבע, בית שאן, דימונה, חיפה, חדרה, טבריה, ירושלים, כפר סבא, נוף הגליל, נתניה, עכו, עפולה, פתח תקווה, צפת, קריות, קריית שמנה, ראשון לציון, רחובות, רמלה ותל אביב.
במהלך השנים תוקן חוק ההוצאה לפועל פעמים רבות. מטרתם העיקרית של התיקונים השונים הייתה לשפר ולייעל את האכיפה והגבייה במדינת ישראל זאת באמצעות הענקת כלי אכיפה יעילים לזוכה אשר פגיעתם בזכויות היסוד של החייב מינימלית ככל האפשר. אחד התיקונים המשמעותיים ביותר אשר בוצעו בחוק ההוצאה לפועל הוא תיקון 29, שהכניס שינויים מרחיקי לכת בחוק שהיה קיים עובר לתיקונו ומסיבה זו הוא כונה גם "הרפורמה בהוצאה לפועל". תיקון 29 הקנה לזוכה כלי אכיפה חדשים ויעילים כגון נגישות למאגרי מידע והטלת הגבלות שונות על החייב. בד בבד צמצם התיקון את האפשרות להטיל מאסר על חייב המשתמט מתשלום חובותיו. ההנחה שבבסיס התיקון הייתה שעדיפה פגיעה בקניינו של החייב, בזכותו לפרטיות או באפשרות שלו לצאת את הארץ, להחזיק רישיון נהיגה וכיוצ"ב על פני פגיעה בחירותו בדרך של מאסר.
ברבעון האחרון של שנת 2014 נכנסה לשימוש מערכת המחשוב החדשה של ההוצאה לפועל "כלים שלובים". המערכת החלה לפעול בכל לשכות ההוצאה לפועל לאחר חמש שנות פיתוח. מדובר במערכת מחשוב בטכנולוגיה מתקדמת הכוללת אתר אינטרנט אינטראקטיבי. מטרת המערכת היא לאזן בין שני הלקוחות העיקריים של הרשות – הזוכים והחייבים – ולשפר את השירות הניתן להם. עורכי דין יכולים באמצעות כרטיס חכם לצפות בתיקים ולהגיש מסמכים, לפתוח תיקים ולהגיש בקשות. התיקים מנוהלים כתיקים אלקטרוניים. גם החייבים יכולים להיכנס למערכת באמצעות אזור אישי ייעודי.
בחודש יולי 2015 אישרה הכנסת את התיקון לחוק ההוצאה לפועל (מתן הפטר לחייב מוגבל באמצעים) (הוראת שעה), התשע"ה–2014 שנכנס לתוקף ב-6 בספטמבר 2015. מדובר בהצעת חוק ממשלתית, שגיבושה נעשה בשיתוף רשות האכיפה והגבייה בראשות מנהל הרשות היוצא, דוד מדיוני, וביוזמתו, והיא משקפת עקרונות ברוח שנת השמיטה. מטרת התיקון היא להסמיך את רשמי ההוצאה לפועל ברשות האכיפה והגבייה, בהוראת שעה לשלוש שנים, לתת הפטר ל"חייבים מוגבלים באמצעים" שהליכי הגבייה מולם אינם צפויים להביא תועלת משמעותית לנושים. התיקון בא לסייע לאלפי חייבים שמטופלים במערכת ההוצאה לפועל ואשר הוכרזו כחייבים מוגבלים באמצעים לפני למעלה מארבע שנים. התיקון מתמקד בחייבים מוגבלים באמצעים, מחוסרי נכסים, שהסתבכו בתום לב בחובות, שעומדים בצו החיוב בתשלומים, אך גם עמידתם בו לא תביא לשיקומם. על פי התיקון לחוק, רשם יכול לתת הפטר לחייב שהיה חייב מוגבל באמצעים במשך ארבע השנים האחרונות טרם הגשת בקשת ההפטר, לפחות; סך חובותיו, הן בהוצאה לפועל והן מחוץ להוצאה לפועל, לרבות חובות שאינם בני-הפטר, עומד על 800,000 שקלים חדשים או פחות; אין לו נכסים בעלי ערך הניתנים לעיקול, למימוש או למכירה למעט משכורת או הכנסה אחרת שהוא זכאי לה; והוא עמד בצו התשלומים שקבע לו הרשם, בשלוש השנים שקדמו להגשת בקשת ההפטר; אין בקשת פשיטת רגל שתלויה ועומדת לגבי החייב ולא מתנהל נגדו הליך או לא הוכרע לגביו במסגרת הליך שהתנהל בעניינו. עד כה הוגשו אלפי בקשות לקבלת הפטר ונתנו מאות הפטרים.
תיקון 48 לחוק ההוצאה לפועל מאפשר לקיים דיונים כגון חקירת יכולת, דיוני הבאה ומאסר, באמצעות היוועדות חזותית (וידאו קונפרנס) לאחר שנתנה הסכמת החייב לנהל את הדיון בדרך זו. תיקון החוק נקבע כהוראת שעה לשנתיים.
המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות
המרכז לגביית קנסות הוקם בשנת 1995. המרכז פועל מתוקף חוק המרכז לגביית קנסות, אגרות והוצאות התשנ"ה-1995. במרכז לגביית קנסות נגבים בעיקר חובות לאוצר המדינה. בין היתר נגבים במרכז קנסות משטרה וקנסות של בית משפט לתעבורה, אגרות משפט שלא שולמו, קנסות מינהליים של משרדי ממשלה השונים ועוד. חוק המרכז לגביית קנסות מפרט את החובות אותם ניתן לגבות באמצעות המרכז. תיקון שהוכנס בחוק הכניס סעיפי "סל" אשר הלכה למעשה מאפשרים למרכז לגבות כמעט כל חוב לאוצר המדינה. המרכז גובה חובות עבור משרדי ממשלה רבים, עם זאת רשות המיסים לדוגמה מפעילה מנגנון גבייה עצמאי ואינה גובה באמצעות המרכז. חוק המרכז לגביית קנסות תוקן פעם נוספת ובמסגרת התיקון הוסדרו בחוק הליכים רבים אותם ניתן לנקוט נגד החייבים, לרבות הטלת הגבלות בדומה לאלה שניתן להטיל לפי חוק ההוצאה לפועל. התיקון בחוק עתיד לשפר באופן משמעותי את הגבייה במרכז ולהעלות את שיעור הגבייה במידה נכרת.
המרכז לגביית קנסות פועל לגביית פיצוי עבור קורבנות העבירה כבר משנת 1996. על פי חוק המרכז לגביית קנסות אגרות והוצאות, גובה המרכז חובות רק עבור משרדי ממשלה ורשויותיה, אולם על מנת לחסוך מקורבנות העבירה את ההתמודדות בפתיחת תיק הוצאה לפועל ובניהולו באופן עצמאי, תוקן חוק המרכז באופן המסמיך אותו לגבות את כספי הפיצוי עבור קורבן העבירה מבלי שיהיה מעורב בהליך. המרכז לגביית קנסות למעשה נכנס ב"נעלי קורבנות העבירה" וגובה עבורם את הכספים.
אורסולה האפה
אורסולה האפה-קריי (בגרמנית: Ursula Happe-Krey; 20 באוקטובר 1926 – 31 במרץ 2021) הייתה שחיינית גרמנייה, אלופה אולימפית (מלבורן 1956) ואלופת אירופה (טורינו 1954) במשחה ל-200 מטר חזה וכל זאת כשהיא אמא לשני ילדים.
ביוגרפיה
האפה נולדה וגדלה ב. היא החלה לשחות בגיל 4. בתקופת מלחמת העולם השנייה היא שרתה בשרות העבודה לנשים ובחיל העזר לנשים. בתום המלחמה גורשה משפחתה מביתה והם ברחו לחלק המערבי של גרמניה, שם התיישבו אמה ושתי אחיותיה הקטנות בקיל, שלזוויג-הולשטיין. בשנת 1950 היא נישאה למאמן השחייה שלה, הנץ גונטר ועברה איתו לדורטמונד. לזוג נולדו ארבעה ילדים.
1952
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיימה האפה במקום 13 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:03.8 דקות
אלופה אולימפית
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכתה האפה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 2:53.1 דקות, לפני האלופה האולימפית היוצאת אווה סקיי מהונגריה (2:54.8 דקות) ובת ארצה אווה-מריה אלזן (2:55.1 דקות).
נפטרה ב-31 במרץ 2021.
המפלגה הלאומית הרפובליקנית
המפלגה הלאומית הרפובליקנית (באנגלית: National Republican Party, נודעה גם בשם המפלגה האנטי-ג'קסונית - Anti-Jacksonian Party, או בפשטות הרפובליקנים - Republicans, הייתה מפלגה פוליטית בארצות הברית, שהתפתחה מסיעה של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית שתמכה בג'ון קווינסי אדמס בבחירות לנשיאות של 1824.
אנשי המפלגה נודעו בראשית מערכת הבחירות של 1824 בשם "הרפובליקנים של אדמס וקליי", כבעלי בריתו של אדמס בקונגרס, וברמה המדינתית כ"אנשיו של אדמס" במהלך נשיאותו בשנים 1825–1829. כאשר אנדרו ג'קסון היה לנשיא, לאחר ניצחונו על אדמס בבחירות של 1828, הפכה קבוצה זו לאופוזיציה, והתארגנה כמפלגה האנטי-ג'קסונית. השימוש במונח "המפלגה הלאומית הרפובליקנית" החל ב-1830.
הנרי קליי היה מועמד המפלגה לנשיאות בבחירות לנשיאות של 1832, אך הוא הובס על ידי ג'קסון. המפלגה תמכה ב"שיטה האמריקאית" של קליי למימון פדרלי לעבודות ציבוריות ולהטלת מכסי מגן. לאחר הבחירות של 1832, התמזגו מתנגדיו של ג'קסון אל המפלגה הוויגית החדשה, שאליה הצטרפו גם אנשי המפלגה האנטי-מאסונית ואחרים.