cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ח'טבה
ח'טבה ביום שישי
הח'טבה ביום שישי, כוללת בדרך כלל שני חלקים, המופרדים בדקות דומייה כדי לאפשר למאמינים לחשוב על ששמעו. תוכן הדרשה ואורך חלקיה נקבעת על ידי הח'טיב, אם כי מוערך שהח'טבה של מוחמד לא ארכה יותר מ-15 דקות. עם סיום נשיאת הדרשה, וטרם התפילה (צלאה), הקהל קורא אחר הח'טיב קריאות פומביות לאללה המכונות דֻעַאה.
ח'טבה בתקופת העיד
הח'טבה שנאמרת בתקופת עיד אל-פיטר ועיד אל-אצ'חא ארוכה הרבה יותר מזו של יום שישי (30-40 דקות) וכוללת רק חלק אחד ללא הפרעה.
הח'טבה הנישאת במהלך ימי החג עוסקת בעניינים כלל אסלאמיים, ונועדה לחזק את אחדותם. בשל העובדה כי הדרשות נשאות בימי חג, בדרך כלל הח'טיבים אינם עוסקים בסוגיות פוליטיות. הדרשה המרכזית, הנאמרת בהר הערפא שליד מכה, עוסקת בענייניו החברתיים, כלכליים ופוליטיים של כלל העולם המוסלמי. מסר הדרשה מופץ בחזרה למדינות המוסלמיות על ידי התקשורת והעולים לרגל. הח'טבה שנשאה במהלך החג' בינואר 2006 עסקה ב"סבלם של המוסלמים ברחבי העולם".
מחלוקת
תוכן ח'טבת יום שישי שנויה במחלוקת, זאת בשל האמונה כי הדרשה צריכה לכלול גם התייחסויות לחיי היום-יום, מלבד תכניה האסלאמיים. לפיכך, בשנים האחרונות הח'טבות הפכו ליותר ויותר פוליטיות. במספר מדינות מוסלמיות, כגון סעודיה ופקיסטן תוכנן של דרשות יום שישי מפוקח על ידי המשטרים.
משמעות פוליטית
בעבר, מעבר לעניינים הדתיים, חייבים היו הח'טיבים להזכיר את שמו של המנהיג (בסוף הח'טבה למשל, באחולי הבריאות), ובכך הפגינו נאמנות לשלטון. השמטת השם פורשה כהכרזת מרד, ופעמים רבות במהלך ההיסטוריה המוסלמית היא שמשה מנהיגים שונים, להכרזת עצמאותם (כמו גם, למשל הימנעותם של בני הקהילה להתפלל במסגד בעל דרשן שתומך בשלטון); הזכרת שם של שליט אחר, הייתה איתות ברור למעבר מחנות.
גם כיום לחֻ'טְבּה ישנה משמעות פוליטית, אם כי האימאמים אינם מחויבים (מבחינה חוקית) להזכיר את שם השליט, ואי הזכרתו, אינה מאותתת על התנגדות פוליטית. עם זאת, אימאמים שרוצים להפגין נאמנות לשלטון, ולשמור על מערכת יחסים טובה עם השלטון כדי לשמור על משרתם, מקפידים להזכיר את שם השליטים. כאשר השליט אינו דתי מוסלמי (כדוגמת מחמוד עבאס, למשל) נמנעים בדרך כלל הח'טיבים מלהזכיר את שם המנהיג. אימאם שמעוניין להדק את יחסיו עם השלטון, ירבה להזכיר את שם המנהיג מעל המינבר (למשל, ברכות כמו "שאלוהים יכניס אותו לגן העדן", או שבחות כגון "הוא השליט הנאמן של המוסלמים").
שליטי המדיניות המוסלמיות בימנו, אינם מעוניינים בכך שהח'טיב ינצל את הדרשה על מנת לתקוף את השלטון או מדיניותו, ועל כן הם ממנים למשרת האימאם אך ורק אנשים, אשר נראים כדוגלים בתפישה הפוליטית של השלטון הקיים.
יולי אדלשטיין
יולי יואל אדלשטיין (נולד ב-5 באוגוסט 1958; י"ט באב תשי"ח) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת ויושב ראש ועדת החוץ והביטחון מטעם מפלגת הליכוד. קודם לכן כיהן כשר הבריאות, השר לקליטת עלייה וכשר ההסברה והתפוצות בממשלות ישראל. בשנים 2013–2020 כיהן כיושב ראש ה-16 של הכנסת. טרם עלייתו לישראל היה מסורב עלייה ואסיר ציון בברית המועצות. בהכשרתו הוא מורה לשפות, בעיקר עברית.
ראשית חייו
נולד בשם יוליאן יוריוביץ' אדלשטיין (באוקראינית:Юліан Юрійович Едельштейн) בצ'רנוביץ, אוקראינה הסובייטית שבברית המועצות דאז, למשפחה יהודית. הוריו, אניטה לבית רוזנצווייג ויורי אדלשטיין, היו מרצים במכללה להכשרת מורים. לאחר מספר שנים עברה המשפחה לקוסטרומה שברוסיה. אביו היה פעיל בתנועת הדיסידנטים, התנצר והיה לכומר. הוא משמש כיום ככומר האורתודוקסי של הכפר קרבנובו במחוז קוסטרומה.
ב-4 בספטמבר 1984 נעצר על ידי הק.ג.ב. בשל פעילותו הציונית, באשמת שווא של החזקת סמים, שהושתלו בדירתו. אדלשטיין נעצר למשך שלושה חודשים בבית הכלא בוטירקה שבמוסקבה. במהלך המעצר הוא שבת רעב למשך חמישה-עשר יום, במחאה על החרמת זוג התפילין שנשא עמו בסתר. הוא הורשע (ב-19 בדצמבר 1984) ונידון לשלוש שנות מאסר עם עבודות פרך במחנה כפייה סובייטי, וריצה את עונשו בגולאג ליד ימת באיקל. במהלך מאסרו נפצע באורח קשה ונותר נכה. במשך שנות המאסר התנהל מאבק בינלאומי לשחרורו, אליו התגייסו גם מנהיגים מרחבי העולם (ביניהם סגן נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש), והפגנות למען שחרורו נערכו בישראל ובארצות הברית.
ביוני 2017 ערך אדלשטיין ביקור רשמי ברוסיה, בו חזר אל הבית בו התבצע החיפוש ואל תא המעצר בו נכלא. במהלך הביקור נאם בפני מליאת הבית העליון של הפרלמנט הרוסי, ופתח את נאומו בעברית:
הוא שוחרר במאי 1987 ועלה לישראל עם משפחתו ביולי אותה שנה.
חייו בישראל
בהגיעו לישראל השתקע באלון שבות שבגוש עציון.
בשנים 1988–1996 כיהן כסגן נשיא "הפורום הציוני", ארגון שייצג את מסורבי העלייה שעלו לישראל. בשנים 1990–1995 מילא תפקידים ניהוליים בבתי ספר וניהל את מחלקת העולים במלי"ץ.
חבר הכנסת
אדלשטיין נמנה עם מייסדי מפלגת "ישראל בעליה" ונבחר מטעמה לכנסת ה-14 בשנת 1996. הוא כיהן מטעם הסיעה גם בכנסת ה-15. בבחירות לכנסת ה-16 זכתה סיעתו בשני מנדטים והוא ונתן שרנסקי נבחרו לכנסת, וסיעתם התמזגה לתוך סיעת הליכוד ואדלשטיין מונה לסגן יושב ראש הכנסת. במהלך כהונת כנסת זו יזם ראש הממשלה אריאל שרון את תוכנית ההתנתקות, אשר לה התנגד אדלשטיין. אדלשטיין הוביל את מחנה "המורדים בליכוד" שביקשו למנוע את ביצוע התוכנית, ובשעת ההצבעה אף חרג מכללי הפרוטוקול והכריז כי הוא מתנגד לתוכנית "בשאט נפש". מאז ביצוע התוכנית קרא אדלשטיין מספר פעמים לשוב ליישובים שפונו בצפון השומרון.
ב-27 בפברואר 2007, עם התפטרותו של דני נוה מהכנסת, והודעתו של עוזי לנדאו, ששובץ במקום ה-14 ברשימת הליכוד, כי אינו מעוניין לשוב ולכהן בכנסת, הצהיר אדלשטיין אמונים לכנסת והחל לכהן בכנסת ה-17. בנאומו הראשון בכנסת זו אמר:
בבחירות המקדימות של הליכוד לקביעת רשימתה לבחירות לכנסת ה-18 זכה אדלשטיין ב-18,502 קולות שהם כ-38.2% מהקולות, מוקם במקום ה-12 ברשימה ונבחר לעוד כהונה בכנסת.
שר בממשלת נתניהו השנייה
לאחר הקמת הממשלה ה-32 מונה אדלשטיין לשר ההסברה והתפוצות ולממונה על רשות השידור. ב-18 בפברואר 2010 התפטר מתפקידו כשר הממונה על רשות השידור, והמשיך לכהן כשר ההסברה והתפוצות.
במהלך כנס הסברה באור יהודה ב-2011 אמר: "כל עוד האומה הערבית תמשיך להיות אומה נפסדת שממשיכה להשקיע בתשתיות טרור, בחינוך לשנאה וברווחת משפחות השאהידים, לא יהיה שלום!" דברים אלה עוררו ביקורת רבה בעולם הערבי.
כיושב ראש הכנסת
ב-14 במרץ 2013 נבחר אדלשטיין על ידי סיעת הליכוד כמועמדה לתפקיד יושב ראש הכנסת. אדלשטיין זכה לתמיכת כל חברי הסיעה, למעט ראובן ריבלין שנמנע בהצבעה. בעקבות זאת התפטר אדלשטיין מהממשלה, כדי שהתפטרותו תיכנס לתוקף לפני היבחרו ליושב ראש הכנסת, כדי לעמוד בעיקרון הפרדת הרשויות. ב-18 במרץ נבחר אדלשטיין לתפקיד יושב ראש הכנסת התשע עשרה ברוב של 96 חברי כנסת מול שמונה נמנעים.
בבחירות המקדימות של מפלגת הליכוד לכנסת העשרים, שנערכו ב-31 בדצמבר 2014, זכה אדלשטיין במקום השני ברשימה הארצית, שמוביל למקום השלישי ברשימה לכנסת, לאחר קרב צמוד עם גלעד ארדן על המקום הראשון. ב-31 במרץ 2015, יום השבעת הכנסת העשרים, נבחר על ידי מליאת הכנסת לקדנציה שנייה כיו"ר הכנסת, פה אחד ברוב של 104 קולות.
עם היבחרו לתפקיד, סיפר בנאומו הראשון על כך שהרגע הזה הוא סגירת מעגל מרגשת עבורו, לאחר שאחד מעוזריו איתר את תיעוד ביקורו הראשון בכנסת ימים אחדים לאחר עלייתו ארצה, כאורח ועדת העלייה והקליטה. בנאומו פנה בקריאה לחברי הכנסת: באוקטובר 2016 עוררה החלטתו לאכוף קוד לבוש על באי הכנסת תרעומת ציבורית. בתגובה לדברי הביקורת אמר אדלשטיין: "לא ייתכן שידברו על איראן וסרגלים ומישושים, להטעות את הציבור בדברים שלא היו, ובכך להפוך את השיח לדתי או שוביניסטי".
במהלך ההכנות לטקס הדלקת המשואות במסגרת חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל התגלעה מחלוקת בין אדלשטיין לשרת התרבות והספורט, מירי רגב, לאחר שרגב ביקשה לשלב בטקס נאום של ראש הממשלה בנימין נתניהו. אדלשטיין התנגד ודרש לשמור על המתכונת הקבועה של הטקס, שבה הנואם המרכזי היחיד הוא יו"ר הכנסת, וראש הממשלה איננו נוכח בטקס, אף לא בקהל. לקראת יום העצמאות הסתמנה פשרה לפיה ראש הממשלה יישא דברי ברכה קצרים לכבוד שנת העשור ה-70, בדומה למתכונת שהתקיימה בטקס ביום העצמאות השישים, ובנוסף ידליק משואה ביחד עם יושב ראש הכנסת. בפועל נאם נתניהו כשש דקות יותר מאשר אדלשטיין.
בשנת 2017 יזם את הקמת יחידת הכנסת לתיאום הפיקוח הפרלמנטרי (כת"ף), מתוך כוונה לחזק את כוחה של הכנסת כרשות המפקחת על הממשלה.
כיושב-ראש הכנסת תמך אדלשטיין בחקיקת חוק יסוד הלאום, אותו הגדיר כ"אחד החוקים החשובים שעברו בכנסת מעולם".
בבחירות המקדימות של מפלגת הליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת שנערכו ב-5 בפברואר 2019, זכה במקום הראשון בפריימריז והוצב במקום השני ברשימת המפלגה לכנסת.
ב-30 באפריל 2019, יום השבעת הכנסת העשרים ואחת, נבחר על ידי מליאת הכנסת לקדנציה שלישית כיו"ר הכנסת, ברוב של 101 קולות. בעקבות חוק התפזרות הכנסת העשרים ואחת, שגם אדלשטיין הצביע בעדו, הודיע אדלשטיין ב-25 ביוני 2019 שהוא בוחן אפשרות לביטול החוק. חברי כנסת נוספים, שהצביעו בעד פיזורה, הביעו חרטה על צעד זה. ב-3 ביולי הודיע אדלשטיין שלא זכה לשיתוף פעולה ולכן נכשל ביוזמתו.
בכנסת העשרים ושתיים המשיך אדלשטיין לכהן כיו"ר הכנסת בפועל, לאחר שלא הושג רוב למינוי אף אחד מחברי הכנסת לתפקיד, ולא היה ידוע אם כחול לבן או הליכוד ירכיבו את הממשלה. בעקבות כישלונם של בנימין נתניהו ובני גנץ להרכיב ממשלה, נפגש אדלשטיין עם שרים וחברי כנסת מהמפלגות הגדולות, במטרה להרכיב ממשלה, אך ניסיון זה כשל והכנסת פוזרה ב-12 בדצמבר 2019.
סיום כהונתו
ימים אחדים לפני השבעת הכנסת העשרים ושלוש, הגישו הסיעות כחול לבן, הרשימה המשותפת, ישראל ביתנו והעבודה-גשר-מרצ בקשה לאדלשטיין לקיים דיון בנושא בחירת יו"ר כנסת חדש. יום לפני ההשבעה הודיע אדלשטיין כי לא יאפשר הצבעה על בחירת היו"ר, משום ש"מהלכים פוליטיים חפוזים, כמו בחירת יו"ר כנסת קבוע והעברת חקיקה שנויה במחלוקת, מטרתם לסתום את הגולל על האפשרות לאחדות שאותה העם רוצה".
בג"ץ דחה את טענתו ופסק שעל אדלשטיין לכנס את המליאה לבחירת יושב ראש בהקדם האפשרי – ולא יאוחר מ-25 במרץ 2020. ב-25 במרץ בנאומו במליאה, מתח אדלשטיין ביקורת על החלטת בג"ץ וטען כי היא פוגעת בריבונות העם וחותרת תחת יסודות הדמוקרטיה הישראלית. באותה הישיבה הודיע אדלשטיין על התפטרותו ונעל את ישיבת המליאה ללא דיון במינוי יושב ראש חדש.
דחיית מינוי יושב ראש הייתה עשויה להוביל לפיזור הכנסת בטרם יקודמו הליכי חקיקה שימנעו מנתניהו כהונה כראש ממשלה תחת כתב אישום. בפסק דין נוסף פסק בג"ץ שאף על פי שהתפטרותו של אדלשטיין תכנס לתוקף רק בתום יומיים, הדיון בבחירת יו"ר הכנסת יתקיים עוד למחרת, כאשר ותיק חברי הכנסת עמיר פרץ ישמש בו כיו"ר זמני. בדיון נבחר בני גנץ כיו"ר הכנסת.
כשר הבריאות
ב-27 במאי, מינה את פרופ' חזי לוי לתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות, במקומו של משה בר סימן טוב שהודיע על פרישתו מהתפקיד. בהמשך מונה פרופ' רוני גמזו לממונה על המאבק בנגיף הקורונה בישראל. עלייה מחודשת בתחלואה הובילה בספטמבר 2020 להחלטת ממשלה על סגר בתקופת חגי תשרי, ובחודש דצמבר של אותה השנה.
באוגוסט 2020 הצהיר אדלשטיין כי לאחר שנה של עיכוב וברקע פרסומים על פרשת האונס באילת, יפתח החדר האקוטי בבית החולים יוספטל. באוקטובר 2020 הכריז אדלשטיין כי משרד פועל על מנת להקים מרכז רפואי חדש באריאל.
חודש לאחר מכן פורסמה תוכנית "תו ירוק", במסגרתה הונפק לתושבי ישראל שהתחסנו נגד קורונה או החלימו מהמחלה אישור המקל עליהם בהגבלות התכנסות במקומות עבודה, אירועי תרבות וספורט. בסוף 2020, סיכם עם שר האוצר ישראל כ"ץ על הגדלת סל התרופות ב-50 מיליון שקלים.
כחבר הכנסת באופוזיציה
בבחירות לנסת ה-24, הוצב אדלשטיין במקום השני ברשימת הליכוד ונבחר לכנסת. בעקבות הקמת ממשלת בנט, מפלגתו כיהנה באופוזיציה.
במרץ 2022 דורג בפַּרלמטר של "שקוף" כאחד מבין חמשת חברי הכנסת העצלים ביותר.
כיו"ר ועדת החוץ והביטחון
בבחירות לכנסת ה-25 הגיע אדלשטיין למקום ה-18 ברשימת הליכוד לכנסת. לאחר השבעת הממשלה השלושים ושבע, מונה ליו"ר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת העשרים וחמש.
במהלך כהונתו יזם, הכין והעביר את תיקון מס' 7 לחוק יישום תוכנית ההתנתקות שמבטל את איסור השהייה בשטחים בצפון השומרון, שפונו במסגרת תוכנית ההתנתקות..
חיים אישיים
אדלשטיין נשא את טטיאנה (טניה), בברית המועצות ב-1981. לאחר עלייתם ארצה, נולד להם בן. בין השנים 1987–2008 הם התגוררו באלון שבות שבגוש עציון. בשנת 2008 עברה המשפחה לנווה דניאל שבגוש עציון. ב-24 בינואר 2014 נפטרה אשתו טטיאנה ממחלת הסרטן.
באוקטובר 2015 עבר להתגורר בהרצליה פיתוח עם בת זוגו, אירינה נבזלין, בתו של לאוניד נבזלין, בעלת חברת השדלנות "אימפריווט", יושבת ראש דירקטוריון "בית התפוצות", נשיאת קרן נדב. ביוני 2016 השניים נישאו.
TLV - עושים את תל אביב
TLV - עושים את תל אביב היא סדרת דוקו-ריאליטי ששודרה בהוט בידור ישראלי וכן ב-HOT VOD החל מיוני 2010. עונתה השנייה של התוכנית שודרה במקביל בערוץ 10. התוכנית מציגה את עלילותיהם של ארבעה צעירים שעוברים לגור בתל אביב בדירה משותפת, במטרה להשתלב בעולם הבידור. התוכנית מופקת על ידי חברת ההפקות אבוט רייפ המאירי.
המשתתפים והעלילה
ארבעת הדיירים בדירה המשותפת הם הדמויות המרכזיות בסדרה:
מלבד ענייני הקריירה, הסדרה שמה דגש גם על מערכות היחסים של המשתתפים, ובמהלך הסדרה יוצאת טליה עם אבישי, דוגמן שהכירה בחיפוש אחר פרזנטור לקמפיין ההלבשה התחתונה; בר מנהלת מערכת יחסים עם דן, מכר ותיק שלה מרחובות שמערכת היחסים ביניהם החלה עוד לפני המעבר לתל אביב; טל יוצאת לדייט עם בחור בשם אורי ועם המכר שלה נדב; ליאור מוצג כפלרטטן וכאחד ש"מתחיל" עם בנות בקלות, ובמהלך הסדרה יוצא לדייט עם מאיה, עם סהר שורש ועם סו בורנשטיין.
ביקורת
בין מבקרי הסדרה יש הסכמה רחבה למדי כי הסדרה מתוסרטת ולא אמינה, וזהו מוטיב חוזר בביקורות עליה. אולם, לעומת זאת, ביקורות רבות מציינות אותה גם לשבח, כמהנה לצפייה. בביקורת של מיכל הניג באתר nrg מעריב, למשל, נכתב כי מחד גיסא הסדרה "זורמת ומהנה" ו"העריכה מוצלחת למדי", אך מצד שני היא "מטופשת למדי ולא אמינה" וכי "ברור לכולנו שמדובר בריאליטי מתוסרט". באשר לאותנטיות האירועים המתרחשים בסדרה, אמרה יעלי אבנרי, העורכת הראשית של הסדרה, בריאיון לאתר וואלה! כי "מצד אחד, יש את העלילות האישיות, הדברים שקורים לגיבורים בחיים האישיים. אלו דברים אמיתיים ולא מתוסרטים שקרו לנו מול העיניים. מצד שני, יש את העלילות המקצועיות שאלו עלילות שאנחנו תכננו מראש וכוללות את כל מה שקשור להיבט המקצועי של החבר'ה - ראיונות העבודה, המשימות וכו'."
היו גם ביקורות שציינו כי הסדרה יוצרת מצג שווא כאילו "פנאי פלוס" הוא "חוד החנית של התעשייה", בעוד שאין זה המצב. כמו כן, ישנה ביקורת על כך שהסדרה מלאה בתכנים שיווקיים ופרסומיים ובפרסומות סמויות.
המשתתפים והעלילה
כמו בעונה הראשונה, ארבעת הדיירים בדירה המשותפת הם הדמויות המרכזיות בסדרה:
בעונה זו כמו בעונות קודמות גרים 4 שותפים עם חלום אחד-לכבוש את תל אביב. בעונה זו, בניגוד לשתי העונות הקודמות בהן השתתפו שלוש בחורות ובן אחד, משתתפים שני גברים ושתי בחורות. חוץ מההתפתחויות המקצועיות של ארבעת המשתתפים, הסדרה עוקבת גם אחר מערכות היחסים בין ארבעת השותפים. במהלך העונה מתפתחת יריבות בין ליאור ללריאן שטוענת שליאור היא אדם שמרוכז רק בעצמו, ושהיא לא יכולה להיות חברה שלה. ובמקביל התפתח רומן בין עדן לליאור, שנגמר בפרידה. במהלך העונה ארבעת השותפים צילמו קליפ והעלו אותו לYouTube.
בעונה הזו חזרו לקונספט הראשוני של התוכנית, שלוש בנות ובן יחיד.
פסקול
בעונה הראשונה, עם השירים שהושמעו ברקע בפרקי הסדרה הושמעו פעמים רבות שיריו של אמן ההיפ הופ והרגאיי הישראלי רועי אדרי, המכונה "באבא", והתוכנית גרמה לחידוש הפופולריות שלו ושל שיריו מן האלבום "עד הסוף", לאחר תקופה בה נעלם מהתעשייה.
שידור הסדרה
שידורה של הסדרה בערוץ HOT בידור ישראלי החל ב-28 ביוני 2010. היא גם משודרת חינם ב-HOT VOD, וזכתה למיליון הזמנות דרך השירות כחודש לאחר עלייתה לשידור. בסך הכול, בעונה הראשונה של התוכנית היו 31 פרקים. בעקבות ההצלחה, ביולי 2011 עלתה לשידור העונה השנייה של הסדרה, המשודרת גם בערוץ 10. ביולי 2012 עלתה לשידור העונה השלישית של הסדרה.
חוק הברזל של השכר
חוק הברזל של השכר (בגרמנית: Ehernes Lohngesetz, באנגלית: iron law of wages) היא תאוריה כלכלית, שנוסחה בנפרד על ידי פרדיננד לסל ודוד ריקארדו.
לדברי לאסל, השכר לא יכול לרדת מתחת לרמת שכר הקיום, כי ללא קיום, פועלים לא יוכלו לעבוד. עם זאת, הפועלים נמצאים בשוק עבודה תחרותי שבסופו של דבר תוריד את השכר בתפקידים מסוימים לרמה מינימלית זו. הדבר נובע מהתיאוריה הדמוגרפית של מלתוס, לפיה האוכלוסייה עולה כאשר השכר הוא מעל "שכר הקיום" ויורדת כאשר השכר נמוך מהקיום. בהנחה שהביקוש לעבודה הוא פונקציה נתונה בירידה מונוטונית של שיעור השכר הריאלי, התיאוריה חזתה אז, כי היצע העבודה (כלומר האוכלוסייה) יעלה או ירד למספר העובדים הדרושים בשכר קיום.
ההצדקה לכך הייתה שכאשר השכר גבוה יותר, היצע העבודה יגדל ביחס לביקוש, וייצור עודף היצע ובכך ידכא את השכר הריאלי בשוק; כאשר השכר נמוך יותר, היצע העבודה יירד, ויגדיל את השכר הריאלי בשוק. הדבר ייצור התכנסות דינמית ויביא לאיזון שכר קיום עם אוכלוסייה קבועה, בהתאם לתאוריית ההיצע והביקוש.
ריקרדו ציין, כי התחזית העומדת בבסיס התיאוריה לא תתגשם כל עוד השקעה חדשה, טכנולוגיה או גורם אחר יביא לביקוש לעבודה לגדול מהר יותר מהאוכלוסייה. זאת, כיוון שבמקרה כזה, גם השכר הריאלי וגם האוכלוסייה יגדלו עם הזמן. המעבר הדמוגרפי (מעבר משיעורי ילודה ותמותה גבוהים לשיעורי ילודה ותמותה נמוכים במדינות מתועשות) הביא לשינוי הדינמיקה האמורה ברוב מדינות העולם המפותח, והוביל לכך שהשכר במדינות אלו גבוה בהרבה משכר הקיום. אפילו במדינות הסובלות מאוכלסיה המתרחבת במהירות, הצורך בכוח אדם מיומן במקצועות מסוימים גורם לשכר במקצועות אלו לעלות הרבה יותר מהר מאשר באחרים.
ביקורת
עיקר הביקורת על התיאוריה מקורה בכלכלנים סוציאליסטיים, כמו קרל מרקס, שטענו כי אף על פי שקיימת נטייה לירידת השכר עד רמת הקיום, ישנן גם נטיות בכיוונים מנוגדים. מרקס מתח ביקורת על הבסיס המלתוסיאני לחוק הברזל של השכר. לפי מלתוס, האנושות מיועדת במידה רבה לחיות בעוני מכיוון שגידול ביכולת הייצור מביא לגידול באוכלוסייה.
טניס באולימפיאדת טוקיו (2020)
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 64 טניסאים שחולקו ל-4 בתים. 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר אלכסנדר זברב נפגש עם קארן חצ'אנוב (הוועד האולימפי ברוסיה) וניצח ב-2 מערכות.
תחרות הנשים
במשחק הגמר בלינדה בנצ'יץ' שלא הייתה מדורגת נפגשה עם מרקטה וונדרואושובה  וניצחה בשלוש מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. להלן הזוגות החזקים שזכו בדירוג:
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. 8 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר ברבורה קרייצ'יקובה וקטרינה סיניאקובה מצ'כיה נפגשו כם בלינדה בנצ'יץ' וויקטוריה גולוביץ' משווייץ וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות במתכונת השתתפו 16 זוגות. מספר זוגות זכו בדירוג:
במשחק הגמר אנסטסיה פבליוצ'נקובה ואנדריי רובליוב נפגשו עם זוג רוסי נוסף ילנה וסנינה ואסלן קראצב וניצחו ב-3 מערכות.
דגל המושל הכללי של ניו זילנד
הדגל מונף במקומות כגון מעונו הרשמי של המושל ועל כלי רכב רשמיים אשר בשימושו, כמו כן, הדגל נחשב מכובד יותר מהדגל הלאומי אך שני בחשיבותו לנס המלכותי.
ניו זילנד כמושבה אוטונומית
בשנת 1869 משרד הימייה הכריז כי "למושלים... המנהלים את ממשלות המושבות הבריטיות ואת המשרדים, ניתן אישור להניף את היוניון ג'ק כאשר הוא מושחת בסמל או תג המושבה" בזמן זה למושבת ניו זילנד לא היה סמל משלה.
בהתאם להחלטה זו, באוקטובר 1869, הוחלט כי ביוניון ג'ק ישולב "הצלב הדרומי כפי שהוא מוצג בנס הכחול של המושבה: ארבעה כוכבים מחומשים אדומים בעלי גבולות לבנים על השדה: על הג'ק יוצגו ארבעה כוכבים מחומשים לבנים על רקעו האדום של צלב ג'ורג' הקדוש".
באוקטובר 1874, סר ג'יימס פרגוסון (מושל ניו זילנד) הכריז "...כי החותם או הסמל אשר ישולב ביוניון ג'ק אשר יהיה בשימושו של מושל ניו זילנד במסעותיו על כל ספינה או כלי אחר יהיה צלב הדרום אשר יוצג על ידי ארבעה כוכבים מחומשים אדומים על מגן לבן והאותיות NZ באדום במרכזו של צלב הדרום".
המושלים הבאים גילו כי הדגל היה נוח לשימוש והוא הפך עד מהרה לדגל סגן-המלך הרשמי.
ניו זילנד כדומיניון ולאחר מכן כממלכה
בשנת 1907 מעמדה של ניו זילנד השתנה ממושבה אוטונומית לדומיניון. על מנת לציין את העצמאות אשר ניתנה לה, ממשלת ניו זילנד ביקשה כי זר עלי הדפנה אשר על דגל המושל יוחלף בעלי השרך הכסוף אשר הוכר כבר כאחד מסמליה הלאומיים של ניו זילנד. במכתב מה-5 בינואר 1908 המושל ביקש כי זר הדפנה יוחלף הזר עלי שרך ובמכתבו התייחס ללזר עלי עץ האדר (המייפל) בדגל המושל הכללי של קנדה כתקדים. בקשה זו אושרה ללא כל שהיות כיוון ועל פי התקנות הנודעות לדגל ההתקן אשר משובץ על היוניון ג'ק יוקף ב"זר ירוק". סוג העלים לא צוין.
עיצוב חדש לדגל אושר בינואר 1931 על מנת לשקף את הצהרת בלפור (1926) אשר קבעה כי המושל הכללי הפך מנציג הממשלה הבריטית לנציגו של המונרך בדומיניון של ניו זילנד. התג הניו זילנדי הוחלף בציצה המלכותית והמילים "הדומיניון של ניו זילנד" הוצגו על מגילה מוזהבת מתחתיו.
כיוון השינוי לא היה לרוחם של המושל הכללי הלורד בלדיסלו וחברי הקבינט שלו, דגל המושל הישן היה בשימוש עד להגעתו של הלורד גאלוואי.
תיקוני עיצוב מזעריים אשר כללו את שינוי הכיתוב על המגילה ל"ניו זילנד" הוכנסו לדגל בשנת 1953.
ב-2 ביוני 2008 דגל בעל עיצוב חדש אומץ בתיזמון על יום הולדתה הרשמי של המלכה.
עומרי סגל
עומרי סגל (נולד ב-29 ביולי 1989) המוכר בשם הבמה 69 (סיקסטי-ניין), הוא ראפר, מפיק מוזיקלי, פזמונאי ומלחין ישראלי. סגל ידוע כחבר לשעבר בהרכב ההיפ הופ האידיוטים יחד עם רון "סקיי" נשר, ארז "איזי" שרון ורון "בי" ביטון. בעבר היה סגל חתום בלייבל משפחת תאקט וכן היה חלק מההרכבים "האידיוטים" ו"לייבל הצפון".
ביוגרפיה
עומרי סגל נולד בנהריה לנורית ומריאן סגל. בגיל 13 התחיל את דרכו בתחום כאשר הקליט והפיק בביתו. לאורך השנים עבד והפיק אמנים צעירים. בהמשך היה ממקימי להקת Deomlition, בה ניגן על התופים, יחד עם אדיר קולונה, מעוז קין ורם בולטניקוב. סגל מפיק, מקליט וכותב את כל שיריו בעצמו, באולפני זיפי שבמרכז ישראל. בנוסף אחראי על הפקות של אמנים רבים ומוכרים.
בתחילת 2012 הוציא סגל את אלבומו הראשון "נלחם בשביל עצמי". האלבום יצא לאור תחת הלייבל "משפחת תאקט" וזכה להצלחה רבה. באלבום התארחו איזי, סקיי, סטטיק, בוקה, יוזי, הוריקיין, KYD, איציק קרייף, האידיוטים, שאקה, אדיר קולונה, בלאקאאוט ופז ייני.
בשנת 2013 הוציא סגל את הלהיט "לוקו ויין" יחד עם אלון דה לוקו, סטטיק, בומרנג ואור דה לוקו. באותה שנה החל בהקמת הלייבל Allcni עם הראפרים רון נשר, סטטיק, יוזי, הוריקיין ובומרנג. לייבל זה התפרק לאחר תקופה קצרה.
ב-2014 הוציא סגל את הלהיט "פותחת תיק" יחד עם די ג'יי צביקה ברנד, רון "סקיי" נשר וג'הבי שעשה שמות בעולם, במדינות רבות ביניהן ברלין, אוקראינה ורוסיה.
באוגוסט 2015 החל סגל לעבוד עם הזמרת נועה קירל, והפיק לה את שיר הפריצה שלה "קילר" שזכה להצלחה רבה.
ב-22 בנובמבר 2016 הוציא דואט עם הזמר ליאור נרקיס בשם "אחת כמוך" שהפך במהרה ללהיט.
ביוני 2017 הוציא סגל את השיר "הלו מאמי" ביחד עם איתי לוי ו-HEVI LEVI, השיר זכה להצלחה רבה. באותה השנה, הפיק סגל את שיר הנושא לסדרה "רוצה להיות זמרת" יחד עם עדי לאון.
באוגוסט 2017 הוציא סגל דואט ביחד עם הזמר רגב הוד בשם "מתגלגל", אותו כתב והלחין ביחד איתו הפזמונאי אופיר כהן.
ביוני 2018 הוציא סגל סינגל ביחד עם הזמר דודו אהרון בשם "חתונה של השמחות", אותו כתב והלחין הפזמונאי אופיר כהן ביחד עם תמיר צור ואהרון עצמו.
ב-2019 הקים סגל את "לייבל 69" בו חתומים האמנים ויק וג'הבי.
קצבת אזרח ותיק
קצבת אזרח ותיק (בעבר קצבת זקנה) היא קצבה חודשית המשולמת על ידי המוסד לביטוח לאומי לכל תושב ישראל שעונה על תנאי הזכאות. הקצבה נועדה להבטיח לתושבי ישראל הכנסה חודשית קבועה לעת זקנה. הקצבה משולמת החל מחודש אפריל 1954, מועד כניסתו לתוקף של חוק הביטוח הלאומי.
על קצבת הזקנה הבסיסית, האחידה והאוניברסלית, קיימים תוספים: תוספת ותק לקצבת אזרח ותיק, תוספת בעד בן זוג וילדים לקצבת אזרח ותיק, קצבת זיקנה לנכה, תוספת השלמת הכנסה לקצבת אזרח ותיק ותוספת דחיית קצבה. לצד קצבת אזרח ותיק קיימת גם קצבת שאירים.
היסטוריה
קצבת אזרח ותיק משולמת לתושבי ישראל החל מחודש אפריל 1957. הקצבה משולמת על בסיס אוניברסלי לכל מי שהגיע לגיל הזכאות המוחלט (בשנת 2021: 70 שנה), ובשנים שקודם לכן קבלתה מותנית בעמידה במבחן הכנסות. ערכה של קצבת הזקנה עמד על %‏7.‏21 מהשכר הממוצע ועם השנים נשחק כוחה כי ההצמדה שלה למדד תוספת היוקר לא צלח להדביק את העלייה ביוקר המחיה.
בשנת 1965 מאחר שהקצבת הבסיס של קצבת הזקנה לא אפשרה קיום ברמת חיים סבירה החלו להעניק הטבות סוציאליות לנזקקים שהזכאות לה הותנה במבחן הכנסות. והיא ניתנה כתוספת לקצבת הזקנה לאזרחים ותיקים שלא הייתה להם כל הכנסה זולת קצבת הזקנה. בשנת 1966 הוקפא מדד תוספת היוקר.
בשנת 1973 נקבע מחדש בסיס הקצבה ועמד על שיעור של %‏15 מן השכר הממוצע במשק (לאחר מכן אף עודכן ל-16%) וכמו גם נקבעו הסדרי הצמדה חדשים כדי למנוע שחיקתה כדי להילחם בעוני.
בשנת 1980 ‏הומרה ההטבה הסוציאלית בהשלמת הכנסה בעקבות חקיקת חוק הבטחת הכנסה לפיו ניתנת השלמת הכנסה למקבלי קצבאות זקנה ושאירים שהכנסתם נמוכה מסכום ההכנסה המזערי לקיום. כמו גם נקבע כי מתוספת השלמת הכנסה יופחתו הכנסות מפנסיה או מעבודה העולים על %‏13 מהשכר הממוצע (ליחיד) או %‏17 (לזוג). כאשר הכנסה משיעורים אלו בעבודה מובילה להפחתה של שיעור 60% ואילו מהכנסה מפנסיה העולים על שיעורים אלו מופחתת במלואה. הכנסות ממקורות אחרים, לרבות קצבאות ווהכנסות מהון, מופחתות במלואן מתוספת השלמת הכנסה מהשקל הראשון.
בשנים 2001–2004 נעשו שינויים נוספים בנוגע לשיעורה של קצבת הזקנה ולשיטת עדכונה:
בשנת 2008 הוגדלו הקצבאות ונקבע תוספת ותק לקצבת אזרח ותיק לבני ‏80 ומעלה בשיעור %‏1 מהסכום הבסיסי. כמו גם, קצבת הבסיס ליחידה עלתה מ-16.2% ל-16.5%. לבסוף, קצבאות הזקנה והשאירים עם השלמת הכנסה הוגדלו בהתאם לגיל הזכאי.
לצד קצבה זו קיימת גמלת אזרח ותיק מיוחדת שנועדה לתת מענה לאזרחים ותיקים, בעיקר עולים חדשים שעלו לארץ מעל גיל 60 ואינם זכאים לקצבת אזרח ותיק בשלב תקופת האכשרה.
שינוי שם הקצבה מקצבת זקנה לקצבת אזרח ותיק
בשנת 2016 יזם המוסד לביטוח לאומי החלפה של המושג "קצבת זקנה" במושג "קצבת אזרח ותיק", בנימוק "הסתבר כי השימוש במונח "קצבת זקנה" יוצר אצל מרבית האוכלוסייה קונוטציות שליליות וסטריאוטיפים המובילים לפגיעה ברגשות האוכלוסייה הבוגרת". יוזמה זו אושרה בכנסת בפברואר 2017, בתיקון לחוק הביטוח הלאומי.
תנאי הזכאות
לקבלת קצבת הזקנה זכאי תושב ישראל שנולד בישראל או שעלה לישראל לראשונה לפני גיל 60–62, והוא עונה על תנאי הזכאות. טווח הגילאים לתחילת קבלתה של הקצבה נע בין 62–70.
תנאי הזכאות לקצבת אזרח ותיק:
סכום הקצבה
סכום הקצבה תלוי בהרכב משפחה ובגיל, והוא צמוד לעלייה במדד המחירים לצרכן ומתעדכן מדי ינואר (אין עדכון בשנה שבה המדד היה שלילי). סכומי הקצבה הבסיסיים, החל מינואר 2019 הם:
כאמור על סכום קצבת הזיקנה הבסיסית מתווספים סכומים נוספים של תוספות לקצבה.
תוספת דחיית קצבת זיקנה
תוספת דחיית קצבת זיקנה היא תוספת לקצבה הבסיסית שמוענקת למי שקבלת הקצבה נדחתה לו עקב השתכרות מעבודה מגיל הזכאות המותנה ועד לגיל הזכאות המוחלט.
שיעורה של תוספת דחיית הקצבה הוא 5% מקצבת הזקנה בגין כל שנה של דחיית תשלום קצבת הזקנה, עד לשיעור מרבי של 25% מקצבת הזקנה. מאחר שגיל הזכאות המותנה וגיל הזכאות המוחלט עלו בהדרגה תשלום תוספת דחיית קצבת זיקנה הצטמצם. בשנת 2009 רק 5.13% ממקבלי קצבת הזקנה קיבלו תוספת דחיית קצבת זקנה שגובהה הממוצע עמד על 2.3% מקצבת הבסיס.
תוספת ותק
עד דצמבר 2016 בגין כל שנת ביטוח שמעל ל-10 שנות הביטוח הראשונות שולמה תוספת ותק בשיעור של 2% מהקצבה הבסיסית, עד לתוספת מרבית של 50%. בשל הפערים התעסוקתיים בין נשים לגברים, בשנת 2009 עמד שיעור הגברים הזכאים לתוספת קצבה על 93.1% ואילו הנשים על 72.6%.
בשנת 2017 החל מהלך לצמצום הדרישה לוותק התחלתי, צעד שבא להיטיב בעיקר עם עולים חדשים. בשנה זו חושבה תוספת הוותק כבר מהשנה שמעל ל-9 שנות הביטוח הראשונות. בשנת 2018 שולמה תוספת ותק בגין כל שנת ביטוח שמעל 4 שנות הביטוח הראשונות, והחל מינואר 2019 משולמת תוספת ותק בשיעור של 2% עבור כל שנת ביטוח, החל משנת הביטוח הראשונה. התוספת המרבית לא השתנתה, ונותרה 50%.
עולש קיי
עולש קיי (נולד ב-28 ביולי 1946) הוא אדריכל ישראלי, שותף בכיר ומנהל בקיסלוב קיי אדריכלים ומרצה במחלקה לארכיטקטורה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה
עולש בעל תואר בוגר מהמחלקה לעיצוב סביבתי ותעשייתי בבצלאל, ובעל תואר מגיסטר מהמחלקה לארכיטקטורה במכון פראט (Pratt) שבניו יורק. החל מ-1996 ועד היום הוא מרצה בכיר במחלקה לאדריכלות באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ירושלים. אשתו היא ליאורה קיסלוב.
משנת 1979 ועד היום, שותף ומנהל במשרד קיסלוב קיי אדריכלים העוסק בספקטרום רחב של תחום התכנון אדריכלי - החל מתכנון שכונות ומתחמים עירוניים, דרך תכנון מפורט של מבני מגורים, מבני ציבור ומסחר וכלה בפעולות שיקום, החייאה ושימור של נקודות ורצפים אורבניים. עבודתו של עולש מיישמת אינטרפרטציה מיוחדת לאדריכלות מקומית ללא חיקוי סגנונות עבר או גלישה לנוסטלגיה, מייצרת צירופים מקוריים של מרכיבי בניין על שימושם וצורותיהם, מחברת בין ישן וחדש, ומגלה אוצרות חבויים במציאות האורבנית. עולש דוגל בהתבוננות והקשבה לקולות העולים מהשטח ושזירתם של אלו בתוך מעשה אומנות אדריכלי מוגמר, אשר בתורו, נושא אחריות כבדה בעיצוב פני החברה ועתידה. מ 1996 ועד היום הוא יועץ לעבודתו של דר. גלן יאגו מטעם מכון מילקן בארצות הברית בבדיקת פיתוח יפו, יישובי הגליל ונושא משק המים בקו החוף.
בשנת 1998 יצר פיסול סביבתי - מקווה מים סמלי, גשר מתכת דק עבור צינור מים ראשי תל אביב, מרחף מעל נתיבי אילון כציון כניסה לעיר. הוזמן ואושר לביצוע על ידי מינהל הנדסה עיריית תל אביב, לא בוצע מפאת חוסר תקציב.
פרויקטים מיוחדים
היה בין הוגי, מתכנני, מקימי ודרי שכונת רבי חנינא הנושקת לשוק הפשפשים ביפו; החייאה אורבנית וקהילתיות עירונית כאלטרנטיבת מגורים בתל אביב. שכונה פלורליסטית המחברת אנשים מתרבויות שונות שבבסיסה יצירת דיאלוג בין הישן לחדש ובין הצעיר לוותיק. באזור מתפורר של צפון יפו, תוך הקשבה למגוון הקולות שעולים מן השטח, קמה לאט לחיים שכונה מן ההריסות. בתכנון קפדני, בניין ליד בניין, בזהירות ובתשומת לב - כל בניין במיקומו המיוחד, עם ההיסטוריה שלו, ודרישות המשתמשים בו - ותיקים וחדשים כאחד. השכונה קצרה פרסים ותשבחות רבים והפכה לאחת השכונות המדוברות והנחשקות באזור המרכז.
צחיחנית מדבר
צְחִיחָנִית מִדְבָּר או צְחִיחָנִית הַמִּדְבָּר (שם מדעי: Eremophila bilopha) היא מין של ציפור שיר ממשפחת העפרוניים.
היא מצויה בחלק גדול מצפון אפריקה, דרך צפון ערב הסעודית ועד למערב עיראק. זהו מין יציב בעיקרו, אך חלק מהאוכלוסיות שלו נודדות חלקית, ונעות דרומה יותר בחורף.
בישראל היא יציבה נדירה בעיקר בדרום הנגב, המישר וחולות ניצנה. משוטטת יותר מחוץ לעונת הקינון. תצפית חריגה נרשמה באפריל 2022, אז נצפתה בשדות קיבוץ המעפיל.
טקסונומיה ואטימולוגיה
צחיחנית המדבר סווגה במקור בסוג Alauda (זרעית) לפני שסווגה מחדש ל-Eremophila (צחיחנית).
משמעות שם הסוג Eremophila היא phila - אוהבת ו-eremo - מדבר, ושל שם המין הספציפי bilopha הוא bi - דו ו-lopha - סהרונית, בזכות מקום חיותה ודגם הפנים האופייני שלה. שמו האנגלי של מין זה, Temminck's lark, מנציח את חוקר הטבע ההולנדי קונרד יאקוב טמינק.
תיאור
בניגוד לרוב העפרונים האחרים, צחיחנית המדבר היא מין בעל מראה ייחודי בעמידה על הקרקע, בדומה לחברה האחרת בסוג, הגדולה ממנה, צחיחנית החרמון. אורך הבוגר כ-14–15 ס"מ, צבעיו חום-אפור אדמדם מלמעלה ולבן מלמטה, ויש לה דגם פנים בולט בשחור-לבן וכתם שחור בולט על החזה. לזכר בלבוש קיץ יש "קרניים" שחורות, המעניקות למין זה את שמו השני באנגלית (Temminck's horned lark). הצעיר אדמדם מלמעלה ולבן מלמטה, בשונה לחלוטין מעפרוניים אחרים. צחיחנית מדבר בוגרת שונה מצחיחנית החרמון בניצויה האדמדם ולא חום-אפור, ובהיעדר צבע צהוב בדגם הפנים. יש לה קריאה מתכתית דומה אך פחות קשה.
תפוצה ובית גידול
תפוצתה של צחיחנית המדבר פזורה על פני צפון אפריקה והמזרח התיכון. הטווח שלה כולל את אלג'יריה, מצרים, עיראק, ישראל, ירדן, כווית, לוב, מאוריטניה, מרוקו, ערב הסעודית, סוריה, תוניסיה וסהרה המערבית.
עפרוני זה חובב אזורי מדבר סלעי וחשוף למחצה. הקן שלו נמצא על הקרקע, ובתטולה 2–4 ביצים. מזונו הוא זרעים בתוספת חרקים בעונת הקינון.
סטטוס שימור
ישראל היא המקום היחיד בו תועד קינון של מין זה, והאוכלוסייה בישראל הולכת ופוחתת, ועשויה לרדת גם במקומות אחרים; כנראה כתוצאה מאובדן בתי גידול. אף על פי כן, זוהי ציפור נפוצה בחלקים רבים בטווח הנרחב שלה והאיגוד הבינלאומי לשימור הטבע דירג את מצב השימור שלה כללא חשש.
סטניסלב אנגלוביץ'
סטניסלב אנגלוביץ' (נולד ב-26 במרץ 1982 בברטיסלאבה) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת המגן הימני.
קריירה
אנגלוביץ' החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של קבוצת אינטר ברטיסלאבה ובעונת ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת. בעונת עבר אנגלוביץ' לקבוצת סנץ, קבוצת סלובקית שהייתה בבעלותו של דניאל יאמר, איש עסקים יהודי-גרמני, שרכש מאוחר יותר את קבוצת מכבי נתניה הישראלית.
בעונת עבר אנגלוביץ' למכבי נתניה ושיחק בה עד תחילת ינואר 2008. ביולי 2008 עבר לסלובן ברטיסלאבה וזכה עימה באליפות עונת. עונה לאחר מכן זכה אנגלוביץ' להרים צלחת אליפות שנייה בסלובקיה כאשר עבר לשחק במ.ש.ק. ז'ילינה והפך לשחקן הרכב משמעותי בקבוצה.
לזכותו של אנגלוביץ' 12 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של סלובקיה. בין היתר הוא היה שותף להגעה לרבע גמר של אליפות אירופה עד גיל 16 בשנת 1999.
מיכאל איתן
מיכאל (מיקי) איתן (נולד ב-6 במרץ 1944, י"א באדר ה'תש"ד) הוא פוליטיקאי ואיש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת ושר בממשלות ישראל מטעם הליכוד.
ביוגרפיה
נולד כמיכאל איתן הירשפרונג לישראל מאיר בן צבי הירשפרונג, סוחר ותעשיין, ועו"ד אסתר ניחא הירשפרונג, שעלו ארצה מפולין. בהמשך השמיט את השם הירשפרונג והפך את "איתן" לשם משפחתו. סיים לימודיו בתיכון עירוני ה' בתל אביב. ב-1963 התגייס לצה"ל, שירת כמש"ק בחיל החימוש ובמילואים כחייל בגדוד חי"ר.
בסוף שנות ה-60 החל בלימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, אותם לא סיים. שם החל בפעילות פוליטית בתא חירות-גח"ל יחד עם רוני מילוא ומיכאל קליינר. התא זכה בבחירות לאגודת הסטודנטים, דבר הנחשב לנדיר לתא ימני בתל אביב ואיתן ויתר על ראשות האגודה לקליינר. במסגרת פעילותו התעמת איתן עם אנשי מצפן, פעל נגד זיהום חופים ובעניינים סטודנטיאליים.
פעילות פוליטית
בשנת 1984 נבחר לראשונה לכנסת ה-11 וכיהן כחבר הכנסת ברציפות עד 2013. בכנסת ה-11 היה חבר בוועדת החינוך והתרבות ובוועדת הכנסת. איתן היה ממבקריו החריפים של היועץ המשפטי לממשלה, יצחק זמיר, כנגדו טען שהוא מונע משיקולים פוליטיים בהעמדה לדין של אנשי ימין, תוך העלמת עין מעבירות של אנשי שמאל, ודרש ממנו להתפטר. איתן אף הגיש תלונה במשטרה נגד זמיר על חשיפת סודות מדינה בפרשת קו 300.
חזרה לפעילות כחבר כנסת
איתן מזוהה בין השאר עם תחום המחשבים והאינטרנט ופעל לקדם את שילוב שתי הטכנולוגיות הללו במערכת השלטונית, הפוליטית והציבורית בישראל. הוא היה מהח"כים הראשונים להקים לעצמו אתר אינטרנט, שבאמצעותו יכלו אזרחים לקיים עמו קשר ולשלוח לו תלונות, בקשות והצעות.
החל מאמצע הכנסת ה-15 הוא כיהן כיושב ראש ועדת החוקה, חוק ומשפט בה פעל בנושאים רבים, בין השאר במלחמה בשחיתות והכנת תשתית לחוקה לישראל.
בכנסת ה-16 פעל רבות בנושא תוכנית ההתנתקות, ולמרות תמיכתו בתוכנית דאג להגן על זכויותיהם של מפגינים ממתנגדי ההתנתקות ושל המפונים, שלדידו נפגעו מהניסוח של חוק פינוי-פיצוי ומהיחס המפלה של מערכת המשפט. בין השאר, היה מהראשונים להפריך את הטענה שבכפר דרום נשפכה חומצה על ידי המתבצרים במקום, בניגוד לדיווחי המשטרה והתקשורת. טענתו אוששה אחר כך על ידי בית החולים. יו"ר הכנסת ראובן ריבלין, ציין אותו כאחד הח"כים המצטיינים של כנסת זו.
בכנסת ה-17 כיהן כיו"ר הוועדה לענייני ביקורת המדינה כשהחליף את זבולון אורלב בתפקיד.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-16 ברשימת הליכוד לכנסת. במשך החודש הראשון לכהונת הכנסת ה-18, מילא איתן את תפקיד יו"ר הכנסת עד לבחירתו של רובי ריבלין לתפקיד זה, ב-30 במרץ 2009.
שר בממשלת נתניהו השנייה
עם הקמת הממשלה ה-32 בראשותו של בנימין נתניהו, מונה איתן לתפקיד השר הממונה על שיפור השירות הממשלתי לציבור, תפקיד שלא היה קיים קודם לכן בממשלות ישראל.
מבין שרי הממשלה, התבלט איתן בעשייה במשרדו. הוא פרסם לציבור את תלוש השכר שלו והיומן שלו כשר, קידם תוכנית להצגה נהירה של תקציב המדינה לאזרחים, הקים אתר חדש המציג סטטיסטיקות עדכניות על מצבה של ישראל, ויזם אפשרות למעקב פשוט אחריי המלצות ועדת טרכטנברג. בשנת 2012, קפצה ישראל למקום ה-16 בטבלת הממשל הזמין של האו"ם, עלייה של 10 שלבים מהדירוג הקודם שפורסם בשנת 2010. הארגון העניק לישראל פרס מיוחד על התקדמותה בנושא, אותו קיבל איתן בשם המדינה, ונכתב עליה כי "(ישראל) שיפרה את פיתוח (שירותי) הממשל הזמין שלה והפכה עתה למדינה המובילה במערב אסיה. פורטל הממשלה מאורגן היטב."
בעת הדיון בממשלה על המלצת שר הביטחון, אהוד ברק, למנות את יואב גלנט לרמטכ"ל, היה איתן השר היחיד שהתנגד למינוי, עקב חשדות לעברות תכנון ובנייה הנוגעות לנחלת בני הזוג גלנט במושב עמיקם. אף שהממשלה אישרה את המינוי, הוא בוטל לאחר חודשים אחדים עקב חשדות אלה.
לאחר שיו"ר הליכוד, בנימין נתניהו, וראש ישראל ביתנו, אביגדור ליברמן, הודיעו על ריצה משותפת בבחירות לכנסת התשע עשרה תחת רשימה בשם "הליכוד ביתנו" היה איתן האישיות הבכירה ביותר משתי המפלגות שהתנגדה למהלך. הוא קרא לו "חיסול הליכוד" והחל לאסוף חתימות של חברי מרכז המתנגדים לו במטרה לקיים הצבעה חשאית. על אף שהשיג 450 חתימות, יותר מהמספר הדרוש לקיום הצבעה חשאית, נערכה הצבעה גלויה באופן חפוז בעקבות עתירה של ועדת הבחירות של המפלגה. בהצבעה זאת אושר האיחוד ברוב גורף.
איתן לא נכנס לכנסת ה-19 בשל אי-הצבתו במקום ריאלי בבחירות המקדימות של הליכוד, זאת לאחר 28 שנות כהונה רצופה בכנסת.
עמדותיו
איתן נודע כבעל עמדות ליברליות בליכוד. בין השאר הוא התנגד לשימוש בעונש מוות ולהטלת חובת רישיון על המבקשים להיות עיתונאים.
בשנת 1988 עמד איתן בראש שדולת ארץ ישראל בכנסת, אולם עם השנים הוא נהיה לסמן יוני בליכוד. הוא היה בין הבודדים שתמכו בתוכנית ההתנתקות שלא פרשו מהליכוד כדי להקים את מפלגת קדימה. בתחילת 2010 הוא ביקר את ההקמה מחדש של שדולת ארץ ישראל בכנסת והשתתף בכינוס של יוזמת ז'נבה בו אמר ש"עכשיו לדבר על ארץ ישראל השלמה זו רמאות".
בשנת 2005, בעקבות פסיקת בג"ץ שביטלה את החלטת ועדת הכנסת שלא להסיר את חסינותו של ח"כ מיכאל גורלובסקי במסגרת בפרשת ההצבעות הכפולות, ביקר איתן את התערבות בית המשפט בנושא כשטען כי "בג"ץ הצטרף למסע הדה-לגיטימציה שחוגים מסוימים מנהלים נגד הכנסת. זו עליית מדרגה באקטיביזם של בית המשפט נגד הכנסת שעלול להוביל לעימות".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים בספטמבר 2019, הודיע איתן כי לראשונה לא יצביע למפלגת הליכוד.
משפחתו
איתן גרוש ואב לשלוש בנות. התגורר במשך שנים רבות בכוכב יאיר, שהוא גם בין מקימיו. בינואר 2008 עבר להתגורר בשדרות בה גר עד שנת 2012. תחילה תכנן להתגורר בה במשך שנה, כאות הזדהות עם העיר ותושביה, אך בחר להמשיך להתגורר בה במקביל למגוריו במרכז הארץ. כיום מתגורר ברמת גן ביחד עם בת זוגו, פרופ' קרין נהון.
מיכאל גורלובסקי
ביוגרפיה
לאחר ניצחון נתניהו ב, ומינוי ליברמן למנכ"ל משרד ראש הממשלה, מונה גורלובסקי לעוזר בכיר של ליברמן. כשפרש ליברמן מהליכוד והקים את ישראל ביתנו ב-1999, גורלובסקי נשאר בליכוד וב-2003, ארבע שנים לאחר מכן, בבחירות לכנסת ה-16, הוא נבחר מטעם הליכוד, לכנסת. כיהן כחבר ועדות הכספים, הפנים והכנסת.
בעקבות ההחלטה לא להסיר את חסינותו עתרה התנועה למען איכות השלטון בישראל לבג"ץ. באוקטובר 2004 החליט נשיא בית המשפט העליון, אהרן ברק, להעביר את הדיון בעתירה להסיר את חסינותו של גורלובסקי להרכב של 7 שופטים. בפברואר 2005 ביטל בג"ץ את החלטת ועדת הכנסת לא להסיר חסינות של גורלובסקי והחזיר את הדיון לוועדה. אך ביוני 2005 ועדת הכנסת הצביעה בשנית נגד הסרת חסינות גורלובסקי, בניגוד להנחיית בג"ץ. שוב הוגשו עתירות לבג"ץ נגד ההחלטה, והרכב של 7 שופטי בג"ץ פסק פה אחד שניתן להחיל על המקרה חוק חדש המסיר את החסינות אוטומטית. מיד אחר כך הודיע היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, כי בכוונתו להגיש כתב אישום כנגד גורלובסקי בפרשת ההצבעות הכפולות.
במסגרת עסקת טיעון, הוא הודה אז בעבירה של הפרת אמונים, ופברואר 2007 נידון לחודשיים עבודות שירות וחודשיים מאסר על תנאי.
בבחירות לכנסת ה-17 התמודד גורלובסקי ברשימת הליכוד לכנסת אך לא נבחר לאחר שמוקם במקום ה-54 הלא ריאלי ברשימה.
ב-2 בנובמבר 2015 נעצר גורלובסקי בחשד לסחיטה באיומים ושוחד, במסגרת חקירת "פרשה 618" - פרשת שחיתות בחברת נתיבי ישראל. ב-8 בנובמבר 2015, מעצרו הוארך בשבוע. המשטרה חשדה כי אלכס ויז'ניצר, שהיה יו"ר חברת "נתיבי ישראל", ובכירים נוספים בחברה יצרו מנגנון שחיתות שיטתי, שנוהל על-ידם, שבמסגרתו חברו לספקים חיצוניים, בהם גורלובסקי, וקידמו את העסקתם בפרויקטים של החברה. זאת, בתמורה לשוחד וטובות הנאה שונות בהיקף של עשרות מיליוני שקלים. כמו-כן נחשף כי גורלובסקי קיבל לא פחות מ-33 מיליון שקל בעבור שירותי ייעוץ לנתיבי ישראל במשך שש שנים. באוקטובר 2017 הודיעה המשטרה כי גורלובסקי יועמד לדין בכפוף לשימוע, הוא הודיע בתגובה כי הוא "לא מסכים עם החשדות ושומר על זכות השתיקה". בפברואר 2021 הוגש כתב אישום נגד גורלובסקי על מתן שוחד והלבנת הון.
שיזף (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Amazing Grace
Amazing Grace (בתרגום חופשי: חסד מופלא) הוא מזמור נוצרי פופולרי, שנכתב בידי הכומר ג'ון ניוטון והתפרסם לראשונה בספרו המשותף עם המשורר ויליאם קופר, 'מזמורי אוֹלנִי' (1779).
כתיבת השיר
תהליך חזרתו לדת היה איטי מאוד, וניוטון המשיך לעסוק בסחר עבדים במשך כמה שנים, אולם הורה למלחים שפיקודו להתפלל ולהעניק יחס אנושי יותר ל"מטען" באוניות. לאחר שעבר שבץ מוחי שמנע ממנו לחזור לים, המשיך ניוטון במסעו הרוחני וכתב רבות על חזרתו בתשובה. כתביו הסוחפים שכנעו את בעל האחוזה בקהילת אולני להסמיך אותו לכומר בקהילה.
את מילות המזמור, המבוסס על מסעו הרוחני מפריצות ורוע אל חסד האל, כתב ניוטון לדרשה שנשא בראש השנה האזרחית בשנת 1773. המילים הן פרשנות לשני פסוקים מספר דברי הימים א' (י"ז, טז–יז), שבהם תוהה דוד המלך על בחירתו של האל בו ובביתו להנהיג את העם למשך דורות רבים.
להמנון מיוחסת השפעה על ויליאם וילברפורס, חבר הפרלמנט הבריטי, במאבקו לחיסול הסחר בעבדים.
הלחן
כמו מזמורים רבים באותה תקופה, המזמור הושר במנגינות רבות. הלחן המקובל כיום הופיע לראשונה בכתובים בשנת 1835, בספר התווים Southern Harmony שערך ויליאם ווקר. הוא עיבוד ללחן בשם 'בריטניה החדשה', שהופיע שש שנים קודם לכן בספר Columbian Harmony ומקורו ככל הנראה סקוטי או אירי. הוא כתוב בסולם פנטטוני ומזכיר מנגינות של חמת חלילים (והמזמור אכן בוצע פעמים רבות בכלי זה). הקישור בין המזמור ללחן הזה התבסס לאחר שהופיע במספר רב של ספרי מזמורים בראשית המאה ה-20. עם זאת, יש גם הקלטות וביצועים של המזמור בלחנים אחרים.
ביצועים והקלטות
בזכות הלחן הפשוט, המאפשר עיבודים רבים לסגנונות שירה שונים, בוצע המזמור פעמים רבות מספור (באתר Allmusic מפורטים לא פחות מ-1800 ביצועים). עם זאת, השיר הוקלט לראשונה רק ב-1922, כי קודם לכן התמקדו חברות התקליטים בסגנונות אחרים (מארשים, שירים פופולריים ומוזיקה קלאסית) ולא עסקו כמעט במוזיקה מסורתית. בשנות ה-20, עם זאת, השתלב המזמור בגל הקלטות לשירים מסורתיים וכנסייתיים, ששווק בארצות הברית לקהל של מהגרים, אפרו-אמריקאים וכפריים דרומיים.
הביצוע המוקלט הראשון של השיר ראה אור בחברת התקליטים Brunswick Records, בביצוע 'מקהלת הנבל המקודש', הרכב גוספל שנאסף עבור ההקלטות וביצע גם מספר שירים מסורתיים נוספים. עם ההקלטות המוקדמות של המזמור נמנים מספר ביצועים של 'כמרים מזמרים' שחורים, שהקדימו לביצוע מספר מילים על חשיבותו הדתית של השיר.
המזמור היה פופולרי מאוד בארצות הברית לאור השנים, אולם באנגליה כמעט ונשכח, ושב אל צור מחצבתו רק עם העניין המחודש בפולק רוק בשנות ה-60. מאז הוקלט פעמים רבות בידי מגוון רחב של מבצעים, בהם ג'ואן באאז, קיילי מינו, אריתה פרנקלין, שרה ברייטמן, ליאן ריימס, ג'ניס ג'ופלין ואלביס פרסלי.
ההמנון מושמע ברקע הסרטים "סילקווד", "בתו של כורה הפחם" ו"המסעדה של אליס".
ביצוע נוסף ויוצא דופן של השיר התרחש בשנת 2015 בעת ביקורו של נשיא ארצות הברית דאז, ברק אובמה, בכנסייה בצ’רלסטון, קרוליינה הדרומית, בעקבות טבח שבוצע בכנסייה השחורה על ידי צעיר לבן. הנשיא הוקיר את זכר הנרצחים, והאיץ בתושבי ארצות הברית להיפטר מסמלי דיכוי וגזענות, ובכלל זה דגל הקונפדרציה, ואז פרץ בשירה חרישית של "חסד מופלא", וסחף אלפים מהנוכחים לשירה אדירה.
מטאדור (רקטה)
מטאדור (MATADOR - Man-portable Anti Tank Anti DOoR) היא רקטת כתף נגד מבנים, ביצורים ורק"ם הנורית ממטול כתף אישי הנישא על ידי לוחם חיל רגלים. הרקטה פותחה בשנת 2000 על ידי רפאל - הרשות לפיתוח אמצעי לחימה, צבא סינגפור (SAF), Defence Science & Technology Agency ו-Dynamit Nobel Defence. המטאדור מבוסס על ה-Armbrust שפותח על ידי סינגפור וגרמניה. המטאדור נמצא בשימוש צה"ל בדגמי "מפצח האגוזים" ו"מפצח קל משקל".
מידע טכני
המטאדור היא רקטה בקליבר 90 מ"מ ונישאת במשגר חד-פעמי באורך כמטר, עליו מותקנת מערכת בקרת אש מתקדמת.
המטאדור אמור לחדור את השריון של רוב הנגמ"שים והטנקים הקלים הנמצאים בשירות כיום. ראש הקרב שלו הוא בעל יכולת כפולה, כאשר הוא פועל במצב השהייה. הוא יוצר פתח גדול יותר מקוטר של בקיר לבנים כפול, וכן פועל כנשק נגד אדם (נ"א) הפוגע באנשים שנמצאים מאחורי הקיר. בכך המטאדור הופך לנשק שימושי ביותר ללוחמה בשטח בנוי.
הרקטה עצמה לא רגישה לרוח חיצונית הודות למערכת ההנעה שלה, עם מהירות לוע של 250 מטר לשנייה, דבר המגביר את דיוקה.
את ראש הקרב (רש"ק) של המטאדור ניתן להפעיל הן כמטען חלול ("ליינר" HEAT) כנגד רכב קרבי משוריין והן כחומר נפץ מרסק ("מעיך" HESH) כנגד קירות וביצורים. הבחירה נעשית על ידי שינוי במרעום הרקטה ובמיקומו - מורחב קדימה או מוסג אחורנית.
כמו ה-Armbrust, מערכת המטאדור מצוידת במערכת Countermass המקטינה את הרתע בעת הירי. המערכת מורכבת מקרעי פלסטיק היוצאת מהחלק האחורי של המשגר בעת הירי. הפלסטיק מואט על ידי התנגדות האוויר. בכך הרתע והרשף מוקטנים והדבר מאפשר ירי בטוח מחללים סגורים. בנוסף, מיקום המערכת לוקח בחשבון את מרכז המסה של המשגר עם הרקטה ובכך מאפשר איזון טוב יותר של המשגר, דבר הגורם לירי יותר מדויק.
שימוש בצה"ל ובימ"מ
המטאדור נקרא בצה"ל "מַפְצֵחַ האגוזים" ומטרתו העיקרית היא להיות נשק ללוחמה בשטח בנוי ובפרט לפגיעה יעילה במבנים, ביצורים וחמושים המתבצרים בתוך מבנים.
במטאדור נעשה שימוש מבצעי ראשון במבצע עופרת יצוקה (2008–2009). המטאדור זכה לחוות דעת חיוביות ביותר ממשתמשיו, בייחוד כאשר נעשה בו שימוש כנגד מבנים. בשנת 2010 עבר מספר שיפורים ונכנס למחלקות החי"ר.
ב-2018 רכש צה"ל אלפי יחידות מדגם משופר של המטאדור, שבו השיפור העיקרי הוא הקטנת משקל המערכת בכ-40%. הדגם המשופר נקרא "מפצח קל משקל".
המטאדור נמצא גם בשימוש הימ"מ, היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משטרת ישראל.
השימוש ברקטה נעשה כשלב מתקדם בנוהל סיר לחץ כאשר נק"ל ורקטות קלות יותר כמו לאו אינן מספיקות, ולפני שימוש בטילים כבדים יותר כמו הספייק ("גיל"), או הריסת הבית באמצעות כלים הנדסיים.
במבצע שובר גלים נעשה מספר פעמים שימוש מתוקשר במטאדור, שאף תועד בסרטוני וידאו.
ויליאם הרשל
סר פרדריק ויליאם הרשל (באנגלית: Sir William Herschel; 15 בנובמבר 1738 – 25 באוגוסט 1822) היה אסטרונום ומלחין בריטי שנולד בגרמניה, והתפרסם הודות לגילוי כוכב הלכת אורנוס. הוא גילה גם את הקרינה התת-אדומה ותגליות רבות נוספות באסטרונומיה. אביו של ג'ון הרשל.
ביוגרפיה
הרשל הפך למורה למוזיקה ולמוביל הרכב מצליח. הוא ניגן בכינור ובאבוב ומאוחר יותר בעוגב. הוא חיבר יצירות מוזיקליות רבות, כולל 24 סימפוניות, וקונצ'רטות רבות, וכן מוזיקת כנסייה. רוב המוזיקה שלו נשכחה כיום. לאחר שהיה מוביל הרכב בניוקאסל, לידס, והליפקס, הוא היה לנגן העוגב בקפלה המתומנת בבאת', בה הוא גם היה המנהל של הקונצרטים הפומביים. בתקופה זו הגיעה אחותו קרוליין לאנגליה, לגור עמו ברחוב ניו קינג. גם אחיו ג'ייקוב (1734–1792), אלכסנדר ודיטריך הופיעו כמוזיקאים בבאת'.
התעניינותו של הרשל באסטרונומיה גברה לאחר שנת 1773. הוא בנה מספר טלסקופים והכיר את נוויל מסקליין. הוא ערך תצפית על הירח, מדד את גובהם של הרי הירח וגם עבד על קטלוג של כוכבים כפולים.
ב־1783 נתן לאחותו, קרוליין לוצרטיה, טלסקופ והיא החלה לעשות בו תצפיות, בעיקר על כוכבי שביט. במקביל שימשה קרוליין כעוזרת שלו בזמן התצפיות. ביוני 1785, כתוצאה מבעיות לחות, הוא וקרוליין עברו לגור בקלי הול באולד וינדסור. ב־3 באפריל 1786 עברו לבית חדש בדרך וינדסור בסלות', בית אשר נהרס ב־1963 על מנת לפנות מקום לבית משרדים גדול.
ב־7 במאי 1788 התחתן ויליאם עם האלמנה מרי פיט בכנסייה על-שם הקדוש לרונסס באפטון שליד סלות'. אחותו קרוליין עברה לדירה אחרת אולם המשיכה לעבוד כעוזרתו.
במהלך הקריירה בנה הרשל יותר מארבע מאות טלסקופים. הגדול והמפורסם מביניהם היה טלסקופ מחזיר אור עם מוקד אופטי באורך 12 מטר ומפתח של 126 ס"מ. ב־28 באוגוסט, הלילה הראשון בו השתמש בטלסקופ זה, גילה ירח חדש של שבתאי ולאחר חודש גילה אחד נוסף. אולם הטלסקופ הגדול התגלה כמגושם מאוד, ולכן ביצע הרשל את רוב תצפיותיו עם טלסקופ קטן יותר, בעל מוקד אופטי של 6.1 מטר.
לוויליאם ומרי נולד ילד אחד, ג'ון, ב־7 במרץ 1792. ב־1816 הוכתר כאביר על ידי יורש העצר, לימים המלך ג'ורג הרביעי. ב־1820 סייע להקמתה של החברה האסטרונומית של לונדון (שקיבלה ב־1830 אישור מלכותי ושינתה את שמה לחברה המלכותית לאסטרונומיה).
ב־25 באוגוסט 1822 מת הרשל בביתו ונקבר בסמוך לכנסייה על-שם הקדוש לרונסס באפטון.
בנו ג'ון הפך גם הוא לאסטרונום. אחד מאחיו, אלכסנדר, עבר גם הוא לבריטניה אולם לא היה מדען.
תגליות אסטרונומיות אחרות
בשלב מאוחר בקריירה גילה הרשל שני ירחים של שבתאי – מימס ואנסלדוס, כמו גם ירח אחד של אורנוס – אוברון. שמותיהם של ירחי אורנוס לא ניתנו על ידי ויליאם אלא לאחר מותו על ידי בנו ג'ון ב־1847 וב־1852 בהתאמה.
בנוסף עבד על יצירת קטלוגים מקיפים של ערפיליות וצבירי כוכבים ששימשו את בנו, ג'ון, ביצירת הקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים. במקביל עסק בנושא הכוכבים הכפולים והיה הראשון שגילה כי הם אינם רק נצפים ביחד אלא עשויים להוות מערכת כוכבים אחת.
ב־1800 גילה את הקרינה התת-אדומה. הוא גילה אותה על ידי העברת אור שמש דרך מנסרה והחזקת מד-חום ליד הקצה האדום של הספקטרום הנראה. מד החום הראה עלייה בטמפרטורה, וזה הביא אותו למסקנה כי חייבת להיות קרינה בלתי נראית שגורמת לכך.
מחקירת התנועה המדומה של הכוכבים הוא היה הראשון שהבין שמערכות הכוכבים נעות דרך המרחב והראשון שמצא את כיוון התנועה. הוא גילה גם את המבנה של שביל החלב והסיק כי הוא בצורת דיסק.
הרשל הוא שטבע את המונח "אסטרואיד" (הלחם המילים היווניות – אסטרו=כוכב + איד=צורה). ב־1802 (זמן קצר לאחר שהיינריך ויליאם מתאוס אלברוס גילה את האסטרואיד השני, 2 פאלאס ב־28 במרץ של אותה שנה) תיאר הרשל את כוכבי הלכת הגזיים כמרכזה של מערכת שמש קטנה. הוא הסיק כי לכל כוכבי הלכת הגזיים יש טבעות וזאת על ידי השוואה.
למרות תגליותיו המרובות, לא נמנע ויליאם מהשערות פרועות. במיוחד האמין בכך שיש כוכבים רבים מאוכלסים, כולל השמש. הוא האמין שהשמש מכוסה במעטה עננים אטום המגן על התושבים המשונים שם מפני האטמוספירה החמה.