cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סינדרלה (סרט, 1914)
עלילה
כשהאחיות החורגות הולכות לנשף סינדרלה נשארת בבית, אז לפתע הפיה מופיעה ומבקשת ממנה שתביא לה דלעת ומספר עכברים, היא הופכת את הדלעת לכרכרה, את העכברים לסוסים ואת השמלה המרופטת של סינדרלה לשמלת נשף מפוארת, הפיה אומרת לסינדרלה שהיא חייבת לחזור הביתה לפני חצות שכן אז הקסם ייעלם והכול יחזור לקדמותו.
סינדרלה מגיע לנשף ומקסימה את כל הנוכחים בו ובעיקר את הנסיך והם הולכים לרקוד ביחד בגן הארמון, רגעי הקסם שהם חווים ביחד נקטעים על ידי השעון המצביע על שעת חצות, סינדרלה ממהרת ללכת חזרה הביתה ותוך כדי הליכתה היא מאבדת את אחת מנעליה.
הנסיך מוצא הנעל של סינדרלה ומטעם הארמון יוצאת הודעה לפיה הנסיך מעוניין להינשא לאישה שכף רגלה תתאים במידה לנעל שמצא. לבסוף הנסיך מוצא את סינדרלה והנעל אכן מתאימה לה והוא מבין שהיא האחת שהתאהב.
יחסי בוסניה והרצגובינה–ספרד
יחסי בוסניה והרצגובינה–ספרד הם היחסים בין בוסניה והרצגובינה לספרד. הקשרים ההיסטוריים בין שתי המדינות מתוארכים להחדרת השפה הספרדית לבוסניה על ידי יהודים דוברי ספרדית שנמלטו מספרד לאחר כניסתו של צו אלהמברה בשנת 1492. במהלך מלחמת בוסניה בשנים 1992–1995 שלחה ספרד כוחות לתמיכה במאמץ שמירת השלום של האו"ם בבוסניה.
שפה ספרדית
השפה הספרדית הוצגה לראשונה לבוסניה והרצגובינה כאשר היא הובאה על ידי היהודים הספרדים דוברי הספרדית, שנמלטו מכתר קסטיליה ומכתר אראגון בעקבות חקיקת צו אלהמברה על ידי איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, ופרננדו השני, מלך אראגון, בשנת 1492. על פי מפקד האוכלוסין בשנת 1921, השפה היהודית-ספרדית הייתה שפת האם לכ-10,000 מתוך 70,000 תושבים בסרייבו.
שואת יהודי יוגוסלביה, ובפרט אלו שהתגוררו בשטחי המדינה העצמאית של קרואטיה (ממשלת בובות שכללה את כל שטחי בוסניה והרצגובינה) בשנות הארבעים ומלחמת בוסניה בשנות התשעים דלדלו מאוד את האוכלוסייה היהודית של בוסניה והרצגובינה; מעט מאוד מהיהודים שנותרו הם דוברים לאדינו כשפתם הראשונה. האוניברסיטה היחידה בבוסניה והרצגובינה המציעה קורסים בשפה הספרדית היא אוניברסיטת סרייבו.
מלחמת בוסניה
ספרד כרתה ברית עם בוסניה והרצגובינה במהלך מלחמת בוסניה (1992–1995). לאחר העברת החלטה 770 על ידי מועצת הביטחון של האו"ם בשנת 1993, שהבטיחה אספקת סיוע הומניטרי על ידי כוחות האו"ם אפילו בכוח, ספרד, יחד עם צרפת, איטליה ובלגיה, שלחו כוחות לסייע במאמץ. ספרד הצטרפה גם לצרפת, בריטניה וארצות הברית בחתימת הסכם "אסטרטגיה משותפת" מיום 22 במאי 1993 לשמירה על "אזורים בטוחים" מפני פלישה סרבית.
יחסים דיפלומטיים
שגרירות ספרד בסרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה, נפתחה בשנת 1999. היחסים הכלכליים והמסחריים מוגבלים למדי, בגלל היעדר יזמים ספרדיים ותהליך הסטנדרטיזציה המתמשך במדינה האחרונה, כמו גם בשל הנושאים שמציבה הבירוקרטיה והשחיתות בבוסניה והרצגובינה. אחת המטרות שהציבה השגרירות היא קידום התרבות הספרדית על ידי עריכת קונצרטים, תערוכות ואירועים אקדמיים.
בנוסף, העיר ברצלונה חתמה על הסכם ידידות ושיתוף פעולה עם סרייבו בשנת 1994, ופתחה את שגרירות הדמוקרטיה המקומית, המאוישת על ידי נציגת ברצלונה בסרייבו בשנת 1996.
מכ"מ בוהה
מכ"מים בוהים ELM-2112, מתוצרת אלתא מערכות הם משפחת מכ"מים מתקדמים לגילוי מטרות יבשה, וים, בו זמנית, אלו מכ"מים שאינם מסתובבים, אמינים, קלים לתפעול ולתחזוקה. מכ"ם ייחודי זה מתוצרת אלתא הוא אחד המכ"מים הבודדים בעולם המגלה גם שחיינים. לאחרונה הוכנסה בו הפונקציה של גילוי כלי טיס ברום נמוך (רחפנים וכדומה)
היסטוריה
את פיתוח של המכ"ם הבוהה הגה ויזם מר דוד לונגמן מאלתא. דוד שהיה אחד מעוזריו הקרובים של מר סרג' לנדלסמן בחברת מ.א.ל שמאוחר יותר נרכשה על ידי אלתא מערכות בע"מ. סרג' היה אחד ממומחי הרדאר בעל שם עולמי ופיתח בין השאר את מכ"ם הדגון של חיל הים. דוד ממשיכו פיתח את מכ"ם ה"ליבה" ELM-2226 לגילוי חופי אשר למעלה מ 120 מכ"מים שכאלו נמכרו ללקוחות רבים ברחבי העולם. ועסק בעיקר בפיתוח מערכות מכ"ם גל רציף מסוגים שונים. בשלב מסוים בחן דוד את ביצועי המכ"מים היבשתיים שהיו בשימוש והגיע למסקנה שהם אינם עונים לדרישות המבצעיות מבחינת אמינות, מטרות שווא. וכך נולד מרעיון המכ"ם הבוהה מכ"ם אמין, לא מסתובב, קל משקל וזול יחסית שעובד בטכנולוגית שידור של FMCW וקליטה ב עיצוב אלומה אלתא ביחד עם מפא"ת החלו בפיתוח מכ"ם חדשני פורץ דרך, הפיתוח וניסויים נמשכו בין 2002 ל 2005. לאחר הוכחת היכולת והביצועים פותחו מכ"מים נוספים המבוססים על הטכנולוגיה של מכ"ם בוהה כולל גילוי מטרות בסבך, מכ"מים טקטיים ומכ"ם גילוי חופי. מאז ועד היום נמכרו מאות מכ"מים בוהים מסוגים שונים ללקוחות בכל רחבי העולם.
סוגים וביצועים
המכ"מים מסווגים לפי טווחי גילוי למטרות קטנות אנשים וסירות גומי. יכולת שמאפשרת יעילות רבה וקבלת מידע רב בו זמנית. כך לדוגמה נמצא את מכ"ם V2.5 מגלה לטווח 2.5 ק"מ לאדם \סירת גומי ו 5 ק"מ לרכב ו או מפרשית וטווחים רחוקים יותר למטרות גדולות יותר.
מצ"ב טבלת המכמים וביצועיהם בים וביבשה.
מעבר למשפחת המכ"מים הרגילה שפועלים ביבשה ובים קיימים שלושה סוגים ספציפיים: מכ"מים בוהים מסוגים שונים מותקנים גם על רכב "גרנית" מסוגים שונים לתצפית מודיעינית ניידת.
שיטת פעולה
המכ"מ פועל בטכנולוגית FMCW בשידור ואילו בקליטה בטכנולוגיה של BEAM FORMING ללא צורך בסיבוב האנטנה. ביבשה המכ"ם פועל באמצעות שיטת דופלר דהיינו זיהוי תנועה ואילו בים המכ"ם פועל גם על בסיס גילוי של מטרות עומדות ללא תנועה.
שימושי המכ"מים
המכ"מים משמשים להגנה, שמירה, ואיסוף מודיעין. שימושים עיקריים ביבשה הם: הגנת גבולות, מתקנים אסטרטגיים, הגנת שדות תעופה וכד. בתצורה חופית השימושים העיקריים: הגנת חופים, הגנת נמלים ומעגנים, הגנת מתקנים בליב ים.
איסקנדר מחמודוב
איסקנדר קכרמונוביץ' מחמודוב (באוזבקית: Искандар Қаҳрамонович Маҳмудов; נולד ב-5 בדצמבר 1963 בבוכרה) הוא איש עסקים מיליארדר רוסי יליד אוזבקיסטן.
ב-25 במאי 2021 העריך מדד המיליארדרים של בלומברג את הונו של איסקנדר ב-9.41 מיליארד דולר.
מחמודוב, בן למשפחה מוסלמית, הוא בוגר האוניברסיטה הלאומית של אוזבקיסטן בטשקנט בירת אוזבקיסטן, הוא עשה את הונו בעסקי כריית מתכות, ומחזיק בלמעלה מ-50% ממניותיה של ענקית הכרייה הרוסית "חברת המטלורגיה של הרי אורל" המהווה בפועל קונגלומרט של עשרות חברות בענפי הכרייה, בניין, חקלאות ותקשורת ברוסיה ומחוצה לה.
ירון אנוש
ירון אנוש (נולד ב-1955) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי. מגיש את התוכנית "קול שישי" בתאגיד כאן.
ג'ון הייטן
ג'ון הייטן (באנגלית: John E. Hyten) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית, בתפקידו האחרון כיהן כסגן יושב ראש המטות המשולבים.
ירון אנוש
ביוגרפיה
ירון אנוש היה עורך וכתב ברשת ב של רשות השידור. בשנת 1993 החל לשדר את התוכנית "קול שישי", תוכנית רדיו אישית באווירה רגועה, הכוללת פינות איתור ספרים, בישולים לשבת, המלצות לטיולים ומוזיקה יוונית. אנוש יזם ב-2007 את חידוש התוכנית "המדור לחיפוש קרובים" והחל להגישה. שימש יו"ר אגודת העיתונאים בירושלים וחבר מועצת העיתונות.
ג'ון הייטן
ביוגרפיה
הייטן נולד בהאנטסוויל שבאלבמה. למד הנדסה באוניברסיטת הרווארד במסגרת מלגה מתוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית. ב-1981 סיים את לימודיו והתגייס לחיל האוויר. שירת כקצין הנדסה בבסיס חיל האוויר גונתר (כיום בסיס מקסוול), ראש ענף פיתוח תוכנה וראש יחידת הרכש בבסיס הלוויינים של חיל האוויר בלוס אנג'לס. מילא תפקידי מטה במשרד מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית, בפיקוד החלל של ארצות הברית, במטה חיל האוויר ובמטות המשולבים.
בשנים 1996–1998 פיקד על טייסת מבצעי החלל 6 המפעילה לווייני מזג אוויר. ביולי 2004 מונה למפקד להק החלל 595, בעת שעסקה בהכשרת כוח אדם לתחום הפעלת מערכות החלל ובניסויים מבצעים של מערכות חלל. בין אפריל 2005 למאי 2007 פיקד על כנף החלל 50, המפעילה לווייני תקשורת, לווייני GPS, לוויני מזג אוויר, לוויני ריגול ועוד. במסגרת זו הוצב במשך כחצי שנה בבסיס של מפקדת כוחות חיל האוויר של פיקוד מרכז של ארצות הברית במזרח התיכון. שימש ראש מחלקה בפיקוד החלל של חיל האוויר, באגף המבצעים במטה חיל האוויר ובמשרד מזכיר חיל האוויר. במאי 2012 מונה לסגן מפקד פיקוד החלל של חיל האוויר.
ירון אנוש
ביוגרפיה
ב-2004 הופסקה עבודתו על ידי מנהל הרדיו יוני בן מנחם. לדברי אנוש, החלטותיו של בן מנחם נוצרו על רקע מאבק אגודת העיתונאים בירושלים, בה שימש אנוש כיו"ר, כנגד הנהלת רשות השידור. בעקבות זאת עבר אנוש לשדר את התוכנית ברדיו ללא הפסקה ובסינדיקציה ברדיו צפון ללא הפסקה.
ג'ון הייטן
ביוגרפיה
באוגוסט 2014 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד החלל של חיל האוויר, בנובמבר 2016 מונה למפקד הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית במחלקת ההגנה. בנובמבר 2019 מונה לסגן יושב ראש המטות המשולבים. הוא כיהן בתפקיד עד נובמבר 2021.
ירון אנוש
ביוגרפיה
ב-2007 שב אנוש לרשות השידור, וחזר להגיש את תוכניותיו "קול שישי" ו"המדור לחיפוש קרובים". את התוכנית המדור לחיפוש קרובים שידר אנוש עד 2012, אז עברה להגשה ועריכה על ידי איזי מן.
אנוש המשיך לשדר את "קול שישי" עד לסגירתה של רשות השידור. ב-2017, עם פתיחת שידורי הרדיו של תאגיד השידור הציבורי, המשיך לשדר את תוכניתו הוותיקה.
נוסף על עבודתו ברדיו, מדריך ירון אנוש טיולים ליוון כמומחה למוזיקה ולתרבות יוון. אנוש מקיים גם מופעים המשלבים מוזיקה יוונית וסיפורים אודות יוון.
נשוי ואב לשלושה. מתגורר בירושלים.
פיוטר אוון
פיוטר אולגוביץ' אוון (ברוסית: Пëтр Олегович Авен; נולד ב-16 במרץ 1955) הוא אוליגרך רוסי, איש עסקים, כלכלן ופוליטיקאי.
הוא עומד בראש אלפא-בנק, הבנק המסחרי הגדול ברוסיה. בשנת 2021 העריך המגזין "פורבס" את הונו ב-5.3 מיליארד דולר.
עד ראשית מרץ 2022 היה גם חבר במועצת המנהלים של קבוצת ההשקעות הבינלאומית LetterOne שבסיסה בלוקסמבורג, אז פרש ממנה ביחד עם השותף-המייסד מיכאיל פרידמן בשל סנקציות אישיות שהוטלו על השניים על ידי האיחוד האירופי בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
נחל בוסתן
נַחַל בּּוּסְתָּן הוא נחל אכזב בהר הכרמל באזור הכרמל התיכון. תחילתו בשני יובלים היוצאים משכונותיה המערביות של דלית אל-כרמל (אזור "בית אוליפנט") המתחברים יחדיו ויוצרים ממערב לדלית אל-כרמל את נחל בוסתן. הנחל זורם מערבה, בדרכו מול ימין אורד נשפך אליו מצפון נחל דוכן שתחילתו בהר שוקף. ובסופו נשפך נחל בוסתן לנחל אורן מצפון ל"רכס אצבע", כחצי ק"מ ממזרח לצומת בית אורן. הנחל בהיותו חלק מאגן הניקוז המערבי של הכרמל הוא ארוך, בעל שיפוע מתון, ובעלי עמק רחב ומפולס.
חורבות באפיק הנחל
לאורך הגדה הדרומית של הנחל נמצאת דרך המובילה מדליית אל כרמל לניר עציון. חלקה הראשון סלול ובהמשכו דרך עפר כבושה העבירה לכלי רכב. הדרך עוברת בדרכה בשני אתרים שהיו פעם יישובים דרוזים שחרבו. המזרחי שבהם הוא "חורבת שוקף" שנקרא על ידי הדרוזים "חרבת אום א-שוקף" מדרום להר שוקף. היישוב התקיים עד שנת 1840. במקום מטעי עצי זית ושטחים המעובדים על ידי תושבי דלית אל-כרמל. בסקר ארכאולוגי שנעשה במקום נמצאו כלי צור מהתקופה הנאוליתית והכלקוליתית, וחרסים מהתקופות ההלניסטית, רומית, ביזנטית וערבית וכן בית בד. המערבי הקרוב לניר עציון הוא "חורבת בוסתן". במקום שכן כפר דרוזי בשם "חירבת אלבוסתאן". באתר נמצאו ממצאים ארכאולוגים מהתקופה הפלאוליתית, הנאוליתית, הביזנטית והערבית הקדומה. הממצאים כוללים בית בד, מערות קבורה, שרידי קירות, יסודות ועוד. הכפר הדרוזי נהרס על ידי אנשי הכפר הערבי עין חוד שסיפחו את אדמתם.
מעיינות בנחל
לאורך אפיק הנחל נמצאים מספר מעיינות, המזרחי שבהם הוא "עין שמאלייה" הנמצא בקרבת דלית אל-כרמל על הצפוני שמבין שני היובלים שבראש נחל בוסתן. במקום באר חפורה בעומק 5 מטר. מערבית ליד חורבת שוקף נמצא מעיין "עין שוקף" שחרב. מעל הנביעה נבנה מבנה מבטון. מי המעיין זורמים בצינור מתחת לפני הקרקע אל בריכת בטון. מערבה נמצא מעיין "עין עציון" בעל נביעה דלה. מערבית במורד הנחל נמצא "עין א-זרקא". המעיין נובע לתוך בור עגול בעומק כ-1.2 מטר.
הסטודיה לציור שליד ועדת התרבות של הסתדרות העובדים
הסטודיה לציור שליד ועדת התרבות של הסתדרות העובדים היה בית ספר לציור מיסודו של הצייר יצחק פרנקל אשר פעל בתל אביב בין השנים 1926–1929.
הסטודיו לציור הוקם לאחר שובו של פרנקל מפריז בירת צרפת בשנת 1926. הוא הוקם בתמיכה של הסתדרות העובדים בצריף "הנוער העובד" בתל אביב (כיום בשטח שעליו הוקם גן מאיר). ייתכן שבשלב כלשהו עבר בית הספר לנגריה של גימנסיה הרצליה בתל אביב. בכל מקרה בחדרי הגימנסיה הוצגו מספר תערוכות של תלמידי בית הספר. הסטודיו נועד להכשיר פועלים בציור ובאמנות. בספטמבר 1927 נמנו 17 תלמידים בסטודיו, מהן 6 נשים. גישתו האמנותית של פרנקל הייתה אלטרנטיבה מודרניסטית לאמנות של "בצלאל". הוא הדגיש את חשיבות הצבע, ודחה את השמרנות הירושלמית שהוביל בוריס שץ.
בין תלמידי הסטודיו היו ג'ניה ברגר, שמשון הולצמן, דוד הנדלר, מרדכי לבנון, אריה נבון, יוסף קוסונוגי, נחמיה שטנצל. בנוסף, הצטרפו אליו תלמידים שפרשו מ"בצלאל" כדוגמת אביגדור סטימצקי. בשנת 1929, הן בשל קשיים כלכליים והן בשל נסיבות אישיות של פרנקל, נסגר בית הספר.
אתנה הולכות רחוק
הפסטיבל ממוקם בנמל תל אביב וממנו יוצאת צעדה אל עבר פארק הירקון ובחזרה.
החל משנת 2011 היוזמה התרחבה מתל אביב אל צעדות בבאר שבע - מגן הפעמון, ובירושלים - משער יפו.
בשנת 2012 השתתפו בפסטיבל בנמל תל אביב הזמרת נינט טייב, הרקדנית אנה ארונוב, די.ג'ייז עדי נוימן וגילי סער, והנחתה אילנית לוי. כשבמרכז הפעילות הועלו על הבמה הספורטאיות הישראליות שישתתפו באולימפיאדת לונדון 2012. האירוע היה במעמד שרת התרבות והספורט לימור לבנת.
בשנת 2014 השתתפו באירוע אתנה הולכות רחוק 6500 נשים ונערות מרחבי הארץ. הוא התקיים בפארק גני יהושע ונכללו בו 25 ענפי ספורט. במסגרת האירוע התקיים מסלול אתנה צ'לנג ובו השתתפו 150 רביעיות במסלול מכשולים. שגרירות אתנה התארחו באירוע שהתקיים במעמד שרת התרבות והספורט. את האירוע הנחתה גלית גיאת.
הקורפוס ה-16 (בריטניה)
הקורפוס ה-16 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר השתתף במלחמת העולם הראשונה.
מלחמת העולם הראשונה
בינואר 1916 הוקם הקורפוס ה-16 בסלוניקי, ולמפקדו מונה ג'ורג' מילן. הקורפוס לחם בחזית המקדונית, וומאי 1916 הוא היה חלק מארמיית סלוניקי הבריטית. הקורפוס לא קיבל כמעט משאבים, בשל החלטתו של ויליאם רוברטסון לתת עדיפות לחזית המערבית. בספטמבר 1918 ספג הקורפוס אבדות כבדות במהלך קרב דויראן השלישי, אולם כוחות מעצמות המרכז הובסו במהלך מתקפת הוורדאר, מה שהביא לניצחון מדינות ההסכמה בחזית הבלקן.
פיליפ הלנדר
פיליפ ויקטור הלנדר (בשוודית: Filip Viktor Helander; נולד ב-22 באפריל 1993) הוא כדורגלן שוודי, המשחק בעמדת הבלם בנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים
הלנדר התחיל את הקריירה שלו במאלמה. ב-17 באוקטובר 2011 ערך הלנדר את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד סרייאנסקה. ב-17 ביולי 2012 חתם על חוזה במאלמה עד לסוף עונת. בעונת הפך לשחקן הרכב בקבוצה, וזכה עמה באליפות ראשונה בקריירה באותה עונה. ב-23 באוגוסט 2014 כבש הלנדר את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד נורשפין. בסיום עונת, נבחר למגן העונה.
ב-22 ביולי 2015 חתם הלנדר בהלאס ורונה מהסרייה א'. ב-23 בספטמבר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–1 לאינטר מילאנו. מחזור לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בוורונה בהפסד 1–2 ללאציו.
ב-13 ביולי 2019 חתם בגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית תורת 3.5 מיליון פאונד.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, הלנדר שיחק בנבחרות הצעירות של שוודיה, ואף זכה עם הנבחרת הצעירה ב2015.
באוקטובר, זומן לראשונה לסגל נבחרת שוודיה לקראת משחק הידידות נגד. ב-28 במרץ 2017, ערך את הופעת הבכורה בנבחרת, בניצחון 2–3 נגד.
תארים
גלאזגו ריינג'רס
האנגר 11
האנגר 11 הוא אולם הופעות ומועדון לילה בנמל תל אביב, מן הידועים בישראל. האנגר 11 נחשב לאחד ממוקדי סצנת הלילה של תל אביב. הוא מתחם סגור והמהווה קורת גג לאירועים תרבותיים ועסקיים. מתקיימות בו הופעות של אמנים ישראלים ידועים, אמנים בין לאומיים, תערוכות, אירועי בוטיק, מסיבות חברה וחגיגות מפוארות.
בשנת 2021 שופץ האולם מהיסוד בשיתוף פעולה של חברת האנגר 11 וחברת אתרים, המנהלת את נמל תל אביב.
הקמה
האנגר 11 הוקם בשנות ה-90 על ידי זאב אייזיק, אמרגן מופעים בינלאומיים אוסטרלי שעלה לישראל. עד אז ההאנגר שימש כמחסן קרמיקות וההאנגרים סביבו הוכרזו כמבנים מסוכנים המיועדים להריסה. המתחם שופץ ועבר לניהול "חברת האנגר 11" הדואגת לפעילותו השוטפת. לאייזיק היה שותף נוסף במניותיה, איש העסקים אלברט פולדיאן. במרוצת השנים הסתכסכו השניים ובשיא הסכסוך הגיש פולדיאן לבית המשפט המחוזי בתל אביב בקשה להוציא צו מניעה זמני, האוסר על אייזיק, לפעול על דעת עצמו בשם החברה. פולדיאן טען שהחל מנובמבר 2004 החל אייזיק לפעול לדחיקת רגליו מהאנגר 11, תוך שהוא משתלט על כל הזכויות בחברה. השניים הסכימו על בוררות ושנת 2006 פסק הבורר שמואל רוזנבלום כי השליטה במניות החברה וכן ניהולה העסקי, המסחרי והתפעולי, יוותרו בידי אייזיק. עם זאת הוא חייב אותו להשיב לפולדיאן את השקעותיו בשיפוץ המתחם, על סך 800 אלף דולר, וכן 600 אלף דולר המהווים השתתפות בהכנסות ההאנגר.
בשנת 2010, חברת האנגר 11 שכרה גם את מבנה 9 הצמוד לטובת הקמת אולם אירועים נוסף במתחם. לאחר כשנה בה לא הופעל האולם, בשנת 2011 חברת אתרים, החברה העירונית לפיתוח אתרי תיירות בתל אביב, תבעה את פינוי חברת האנגר 11 מהמקום. לטענתה הופרו הסכמי השכירות וכן חברת האנגר 11 חייבת דמי שכירות על סך רבע מיליון שקלים. התביעה הסתיימה בהסכם וחברת האנגר 11 המשיכה לשלוט גם במבנה 9, בו הקימה אולם אירועים המכונה "הפדרציה".
פרטים טכניים
ההאנגר מתאים להופעות ואירועים של החל מ-350 משתתפים ויכול להגיע לקיבולות של עד לכ-3,000 איש. מערכת ההגברה היא מבית L-Acoustics ו-Outline. מערכת התאורה בת כ-700 פנסים מבית מרטין פְּרוֹפֶשְיוֹנָל וכוללת מחשבי תאורה של Chamsys ושל MA. המערכת כוללת 18 מקרני 4K מסונכרנים המקרינים וידאו-ארט ב-360 מעלות על קירות בגובה 8 מטרים. הסינכרון מאפשר מגוון רחב של צורות הקרנה, כולל תמונות וסרטים, וידאו בלייב מהאירוע עצמו וכן הקרנה פנורמית על כלל קירות. האולם מציע "מופעי 360" ובהם במה מסתובבת המוצבת במרכז האולם ומאפשרת קרבה ליותר צופים.
אלבומי הופעה
באולם הוקלטו מספר אלבומי הופעה, בהם מוש בן ארי Live בשנת 2007, אביב גפן & התעויוט Live בשנת 2008, 4 תחנות של שלום חנוך משנת 2011, דודו טסה בהופעה משנת 2017 וכן Bootleg Archives Volumes 6-10 של Manfred Mann's Earth Band משנת 2017.
ישראלים
•Ez (ארז שרון)
אירועים אחרים
בשנת 2003 כדורגלן נבחרת ישראל, שמעון גרשון, והדוגמנית מלי לוי, נישאו בהאנגר 11 באירוע מפואר ומרובה בידוענים.
בשנת 2006 נערכה בו השקה גדולה לבושם מבית לנקום. באותה שנה התקיים גם פסטיבל האנפלאגד הראשון של ת"א. לאחר מלחמת לבנון השנייה המקום הועמד בחינם לרשות יצרני מזון קטנים מהצפון כדי שיוכלו למכור את מרכולתם.
בשנת 2013 התקיימה במתחם תערוכת "Spacemania", תערוכת החלל הגדולה בישראל.
בשנת 2019 שבוע האופנה של תל אביב התקיים בהאנגר. האירוע היה אמור להתקיים במקום גם בשנת 2020 אך נדחה בשל התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
בבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הוקם במקום מטה ובמת ריקודים אשר שימשה את פעילי מפלגת כחול לבן.
אוולין דה מורגן
אוולין דה מורגן (באנגלית: Evelyn De Morgan; 30 באוגוסט 1855 – 2 במאי 1919) הייתה ציירת אנגליה מתקופת האחווה הפרה-רפאליטית.
ביוגרפיה
נולדה בשם מרי אוולין פיקרינג בשנת 1855 בלונדון למשפחה מן המעמד הגבוה. מצד אביה כללה המשפחה פוליטיקאים ובעלי אדמות, מצד אימה, הייתה מקורבת לאמן הפרה-רפאליטי ג'ון רודם ספנסר סטנהופ.
בזכות מעמדה המשפחתי זכתה אוולין לרכוש השכלה בתחום האמנות מה שהיה לא שגרתי לנשים באותה עת. אוולין קיבלה חינוך ביתי על ידי מורים פרטיים, בהתאם למסורת חינוך ילדים במשפחות מן המעמד הגבוה והבינוני בתקופה. היא התחנכה יחד עם אחיה וכך זכתה לקבל שיעורים בשפות שונות ובהן לטינית, יוונית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית, לצד שיעורים בספרות קלאסית, מדעים ומיתולוגיה שלא היו נגישים לילדות ונערות באותן שנים. כמו כן, החינוך שקיבלה כלל שיעורי דת שהועברו על ידי כמרים.
אף על פי שאמה גדלה במשפחת אמנים, היא עצמה החזיקה בדעות שמרניות לגבי האפשרות שבתה תרכוש השכלה באמנות. אחותה הצעירה של אוולין, וילהלמינה סטירלינג, כתבה כי הוריה התנגדו לרצונה של אוולין להיות אמנית, וכן כי אימן ביקשה מן המורים הפרטיים לאמנות שלימדו את אוולין לומר לה כי אינה מוכשרת, מתוך תקווה שכך תוותר הילדה על חלומה לעסוק באמנות.
בשנת 1872 למדה במשך מספר חודשים בבית הספר של דרום קנזינגטון ללימודי אמנות. עם זאת, שאיפותיה היצירתיות לא תאמו להשקפות המסורתיות של בית הספר ולהשקפות המוסד החינוכי אודות מקומה של האישה בעולם האמנות. בשנה שלאחר מכן נרשמה ללימודים בבית הספר סלייד, והייתה לאחת הנשים הראשונות שנרשמו לבית הספר. היא הצטיינה בלימודיה בבית הספר סלייד וזכתה במספר פרסים על ציוריה, וכן זכתה במלגה בגובה 50 פאונד לשנה.
בתקופה זו החלה להשתמש בשמה האמצעי, אוולין, ולא בשמה הראשון, מרי, מכיוון שהשם אוולין נחשב באותה עת שם יוניסקס, החלה אוולין לחתום על יצירותיה בשם זה כדי להבטיח שהביקורת שתקבל עליהן תתבסס על איכות היצירה ולא על שיקולים מגדריים.
יצירתה
יצירתה של דה מורגן מתאפיינת בצבעוניות עשירה, שימוש באלגוריות ונוכחות של דמויות נשיות דומיננטיות. בדומה לאמנים אחרים בתנועה הפרה רפאליטית, ברבות מיצירותיה של דה מורגן קיים שימוש באלמנטים מן הספרות ומתוך מיתוסים ואגדות עם. היא נהגה לעשות שימוש בדמויות נשים כדי לבטא מושגים כגון אהבה ותקווה. בעבודתה של דה מורגן ניכרת אמירה אודות תפקידי מגדר ומעמד האישה. גוף האישה בציורים מביע אפשרות למהפכה חברתית ורוחנית דרך יציאה לחופשי מן הכבלים המגבילים אותה.
בתחילת דרכה המקצועית התכתבה יצירתה עם ערכי התנועה האסתטית, שהדגישה את חשיבות היופי על פני הנרטיב ביצירה והרעיון של 'אמנות לשם אמנות'. בחירה זו תרמה להצלחתה המסחרית של דה מורגן.
הציור הראשון אותו הציגה בתערוכה היה "הקדושה קתרין מאלכסנדריה", בשנת 1876 בגלריית דאדלי. בשנת 1877, כשהיא בת 21 בלבד, היא הוזמנה להשתתף בתערוכה הראשונה בגלריית גרוסבנור בלונדון, שם הציגה ומכרה את היצירה "אריאדנה בנקסוס". היא המשיכה להציג בגלריה זו עד שנת 1888.
מרבית ציוריה הוצגו בחדרים הגדולים והיוקרתיים יותר של הגלריה, וזאת לעומת ציורי צבעי המים של אמניות אחרות שהתקבלו לגלריה, שבדרך כלל הוצגו בחדרים הצדדיים יותר. ציוריה של דה מורגן נבדלו ממרבית יצירותיהן של הנשים בגלריית גרוסבנור בהיותן ציורי שמן ולא ציורי מים (שנחשבו מדיום 'מתאים יותר' לנשים בתקופה).
יצירותיה בתחילת דרכה הוצגו גם בגלריות נוספות ובהן גלריית ווקר לאמנות בליברפול, במכון המלכותי לציירים בצבעי מים בלונדון והמכון לציירים בצבעי שמן.
דה מורגן זכתה לביקורות חיוביות מצד מבקרי אמנות בתקופתה אם כי, בדומה לנשים אמניות אחרות באותה עת, מבקרים רבים התייחסו אליה כאל חקיינית של אמנים פרה רפאליטים אחרים, או כמושפעת מיצירותיהם באופן חסר מקוריות.
היא הצליחה להתפרנס מיצירתה, בין היתר דרך מכירת ציורים לפטרונים, חברי פרלמנט ואנשי תעשייה. הצלחתה הכלכלית של דה מורגן תרמה גם לחירות היצירתית שלה ולאפשרות שלה לבחור את נושאי יצירתה ולבטא את עצמה בחופשיות רבה יחסית ליוצרות אחרות בנות תקופתה.
בחירתה לצייר דמויות נשים חזקות מן המיתולוגיה נבעה בין היתר מתפיסותיה הפמיניסטיות והאנטי מלחמתיות, לצד העניין שלה בספיריטואליזם. הנשים בציוריה מתמודדות לא אחת עם מכשולים וחסמים פיזיים ומתגברות עליהם בכוחותיהן הרוחניים. בציוריה היא מבטאת גם את הרעיות הספיריטואליסטי של התפתחות רוחנית לאחר המוות. המוות ומושג המרטיר מוצגים ביצירה ככלים לאמניסיפציה של הנשים, כאשר הישרדות הרוח מבטאת את חוזקן והתגברותן על מכשולים ומצוקות.
יצירותיה מתקופת מלחמת העולם הראשונה ומלחמת הבורים מביאות לידי ביטוי ערכים פציפיסטיים שבהם האמינה דה מורגן.
Wo Gott der Herr nicht bei uns hält, רי"ב 178
Wo Gott der Herr nicht bei uns hält (גרמנית: "לולי ה' שהיה לנו"), רי"ב 178, היא קנטטה דתית מאת יוהאן סבסטיאן באך. הקנטטה נכתבה במסגרת משרתו בלייפציג עבור יום ראשון השמיני שלאחר חג השילוש ובוצעה לראשונה ב-30 ביולי 1724.
היסטוריה
הקנטטה הולחנה בשנתו השנייה של באך בלייפציג וכחלק ממחזור הקנטטות השני. מחזור התפילה והלימוד עבור אותו יום ראשון כולל את האיגרת אל הרומאים ח', י"ב-י"ז ואת האזהרה מנביאי שקר בדרשה על ההר,  הבשורה על פי מתי ז', ט"ו-כ"ג. לברית הקנטטה נכתבה על יסוד ההמנון שגם מקנה לה את שמה "Wo Gott der Herr nicht bei uns hält" מאת יוסטוס יונאס, וראה אור ב-1524. ההמנון הוא פרפרזה על הפסוק הפותח במזמור קכ"ד בתהילים. שישה משמונת בתי ההמנון כלולים בלברית, ואת הרצ'יטטיבים הנותרים חיבר משורר אלמוני כהרחבה של הבתים השלישי והשישי בהמנון ובהקשר למחזור התפילה והלימוד המוזכר למעלה.
את כתב היד של הקנטטות הכוראליות מאת באך שאל יוהאן ניקולאוס פורקל מוילהלם פרידמן וממנו העתיק את הקנטטה ואת רי"ב 9.
מבנה
הקנטטה כתובה לאלט, טנור, בס, מקהלה, קרן (הושמטה מהפרטיטורה אך מצוינת על ידי אלפרד דירר ועל ידי ג'וליאן מינצ'ם), שני אבובים, שני אבובי ד'אמורה, שני כינורות, ויולה, ובאסו קונטינואו.
פרקי היצירה
היבטים ביצירה
הקנטטה היא דוגמה לקנטטה כוראלית, ולחן הכוראל "...Wo Gott" חוזר בכל הפרקים למעט השלישי והשישי (שמילותיהם גם היחידות שלא שאולות מההמנון וחוברו על ידי משורר אלמוני). בהלחנה שב באך ומדגים כישרונו בטכניקת הקונטרפונקט ובהירמון היצירתי על מנגינה זהה. כמו כן ראוי להזכיר שבאך השתמש בלחן כוראל זה גם ביצירות נוספות. בקנטטה באך בוחר שלא לעשות שימוש ברצ'יטטיבי מסורתיים אלא בפרקים דרמטיים המורכבים מהכוראל ורצ'יטטיב. הקנטטה היא יצירה קוהרנטית ובולטת בה במיוחד האריה לטנור (הפרק השישי). פרק המקהלה הפותח באופן אופייני למדי כתוב בצורה חופשית מסוג פנטזיה. הפרק כתוב במשקל מרובע ובסולם לה מינור אך בתנועה מתמדת. האבוב פותח בצליל אחד לאורך התיבה הראשונה כשאליו מצטרף האבוב הנוסף בדיסוננט, אז האבובים מנגנים הנושא המהיר שלהם במרווח טרצה לליווי הקונטינואו וכלי הקשת בקצב מנוקד, תפקידי כלי הקשת והאבובים מתחלפים לסירוגין. המקהלה נכנסת יחדיו ובתחילה שרה בהומופוניה אולי כדי לסמל אחדות. אחרי משפט הפתיחה, הציטוט מתהילים, ישנו מעבר כלי (אינסטרומנטלי) ואחריו נכנסים קולות הזמרים, הפעם אחד אחרי השני (בס, טנור, סופרן ואלט) בקונטרפונקט כשתפקיד הסופרן שר את לחן ההמנון המסורתי (בהכפלה של הקרן טבעית). הפרק השני נפתח במפעם מהיר ובמז'ור ההיחסי לסולם הפרק שקדם לו, כשתפקיד האלט שר הכוראל (לחן ההמנון המסורתי), אפשר שהפרק ממשיך ה"עצבנות" שבתפקידי האבובים בפרק הפותח. בתיבה העשירית תוך כדי התחלפות ההרמוניה הבלתי פוסקת (מאפיין את באך ברצ'יטטיבי) מפסיק הכוראל לטובת רצ'יטטיב בליווי קונטינואו מוארך (לעומת הנושא העירני החוזר בליווי הכוראל), לאחר ארבע תיבות חוזר הכוראל, וכך הלאה שתי וערב כוראל ורצ'יטטיב בחילופים דרמטיים.
האריה לבס כתובה במשקל תשע שמיניות ובסולם סול מז'ור, והיא כתובה כטריו לכינורות ב"אוניסוניו", תפקיד הבס וקונטינואו. הפרק מדגים ציור מילים מובהק על המילים "Meereswellen" (גלי הים) ו-"zerscheitern" (נשברים) במליסמות (חילופי צלילים תוך החזקת הברה אחת) לתפקיד הבס, שכמובן חוזרות לסירוגין בתפקידי הקונטינואו והאובליגטו (כינורות).
הפרק הרביעי הוא כוראל הפעם לתפקידי הטנור, שני אבובי הד'אמורה והקונטינואו. הפרק חוזר למשקל מרובע וכתוב ברה מז'ור. אבובי הד'אמורה מנגנים נושא קישוטי לסירוגין בסקוונצות ואליהם מצטרף הקונטינואו, בעוד הטנור שר את לחן ההמנון המסורתי הפשוט.
הפרק החמישי נפתח גם הוא בַּכוראל, שוב לתפקיד האלט. הפרק ממשיך בסולם רה מז'ור. כמו הפרק השני שהוא כוראל ורצ'יטטיב לסירוגין, כך גם פרק זה, אך בשונה ממנו, הכוראל כתוב למקהלה בהומופוניה ולא לסולן יחיד. תפקיד הקונטינואו מנגן מעיין "שאקון" (מנגינה קבועה- החוזרת על עצמה) במפעם "מדוד" (Giusto) ומהווה חיבור בין מופעי הכוראל והרצ'יטטיב השונים והמעברים הקיצוניים האחד לשני וחזרה. בתיבה השלישית מתחיל הרצ'יטטיב לתפקיד הבס ובתיבה השישית כבר חוזרת המקהלה ההומופונית. בתיבה השמינית שר בנפרד תפקיד האלט קדמה לשירה ההומופונית, ועושה כך פעמיים נוספות במהלך הפרק הממשיך בחילופי כוראל ורצ'יטטיב לתפקיד הבס.
האריה לטנור היא יצירה יוצאת דופן בפני עצמה. התפקידים כתובים בנושאים "קטועים", "שבורים", הליווי סינקופי ומנוקד, ובתפקיד הטנור התווים אינם מחוברים למנגינה רציפה, אלא מופיעים "בהפתעה" כל פעם על פעמה (דגש, ראו סינקופה) לא צפויה. הפרק כולל תפקידים לכלי הקשת ולקונטינואו, כתוב במשקל מרובע (אך כאמור מנוקד וסינקופי) בסולם מי מינור (המקביל לסול מז'ור שהופיע כבר בפרק קודם) ואומנם כמו שהפרק מורכב קצבית הוא מורכב טונאלית והוא שופע כרומטיות וספטאקורדים (אופייני לבאך). בתיבה שישים ושתיים ישנו ציון לחילוף המפעם, והמוזיקה מקבלת אופי שונה, "מאורגן" יותר, אך במהרה חוזרת לתבניות הא-סימטריות וה"קטועות". הפרק מדגים כתיבה דרמטית שקשה למצוא לא מקבילות אצל בני תקפתו של באך, אפילו המסורת הארוכה של כתיבה אופראית על ידי אחרים.
הכוראל המסיים כתוב באופן מסורתי, תפקידי הקולות שרים בהומופניה, כל קול מוכפל על ידי הכלים ברגיסטר המקביל בתזמורת. כמו כן הוא כתוב בשני חלקים, קדמה, ארבע תיבות וחזרה, והחלק השני קדמה ושש תיבות, גם כן בצורה האופיינית לבאך. הכוראל פותח בסולם דו מז'ור ומסיים בסולם המינורי היחסי, לה, אותו הסולם בו נפתחה הקנטטה.
דונלד ופלוטו
דונלד ופלוטו (באנגלית: Donald and Pluto) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1936 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס. בסרט מככבים דונלד דאק, המועסק כשרברב, ופלוטו כלבו של מיקי מאוס בתור העוזר שלו. הסרט בוים על ידי בן שרפסטין ואת דונלד מדבב קלרנס נאש. הסרט הוא אחד משלושת החלקים בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שמיקי לא מופיע כלל; האחרים הם "דון דונלד" ו"המצאות מודרניות" משנת 1937.
עלילה
דונלד הוא שרברב שמתקן צינורות במרתף של בית. הוא מתקשה לחלץ את הפטיש שלו מהמגנט אליו הוא נתקע. כשהוא פורק את המכסה המכסה את הצינור, מים פורצים החוצה ופוגעים בפניו של דונלד, מה שמרתיח אותו מאוד. כדי לעצור את הזרימה, דונלד משתמש במגנט כדי למשוך אליו את הפטיש שנפל לו. בכך הוא בטעות מפריע לפלוטו באכילת העצם שלו ואף בהמשך המגנט מושך אליו את קערת המתכת עליה מונח העצם. בעוד פלוטו נאבק עם המגנט כדי להחזיר את העצם שלו, הוא בולע את המגנט שעדיין מושך אליו את קערת העצם לישבנו של פלוטו. בעודו נלחם להשיג את העצם, באופן כזה הנראה שהוא רודף אחרי הזנב של עצמו, פלוטו נתקל בערמת הרהיטים שעליהם עומד דונלד, מה שגורם לאחרון להתרסק על הקרקע. פלוטו נמלט אל המטבח, שם המגנט שבתוכו גורם לכלי מטבח רבים להימשך אל אחוריו.
פעולותיו החמקניות של פלוטו מצליחות בסופו של דבר לכלים ליפול ולהפסיק להימשך אליו, אך קערת העצם שלו עדיין ממשיכה להידבק אליו ולעצבן אותו. כשהוא מנסה להיפטר ממנה, הוא הולך אחורנית והמטוטלת של שעון הקוקייה נדבקת אליו. לאחר שנחלץ מהשעון על ידי השמדתו, הוא מושך אליו שעון מעורר קטן בהרבה. הוא מנהל מאבק עם השעון הנוסף ועד מהרה מגלה שאם הוא יתקדם בתנועות קלות כשאחוריו לכיוון הקיר השעון לא יעקוב אליו. עם זאת, לקראת הסוף הוא מועד על מערוך והשעון נדבק אליו שוב, אך הוא מתפטר ממנו בשטיח דוב הקוטב. לאחר אנחת רווחה, הארוחה שלו נדבקת אליו שוב והמגנטיות גורמת לסכינים, מזלגות ושלל כלים חדים לצאת ממגירה ולרדוף אחריו. המרדף לבסוף נגמר כאשר פלוטו שוב נמצא במרתף. שם, המגנט שבתוכו שואב את המסמרים מהסולם שעליו דונלד עומד, גורם לו להתפרק מתחת לרגליו. דונלד נופל לתוך מכל מים ונשלף ממנו החוצה דרך מעגילה. לאחר התפרצות זעם, דונלד נמשך אל אחוריו של פלוטו עקב הפטיש שהוא מחזיק ביד ונגרר אחריו עד שהוא נחבט בפתח המרתף כשפלוטו נמלט משם.
ארץ שארקו (גרינלנד)
ארץ שארקו (באנגלית: Charcot Land) היא חצי אי בצפון-מזרח גרינלנד.
חצי האי ממוקם באזור הפארק הלאומי צפון מזרח גרינלנד.
חצי האי שוכן בצמוד למערכת הפיורדים קנגרטיטיווק.
שיא גובהו של חצי האי 1,197 מטרים מעל פני הים.
גאוגרפיה
ארץ שארקו היא אזור הררי, הגובל מדרום בקרחון דאוגארד-ינסן, ומצפון בקרחון פ. גראאה.
הנקודה המזרחית ביותר של חצי האי היא כף הדובה הגדולה.
ממערב לחצי האי מצויה יריעת הקרח היבשתית גרינלנד, ומספר נונאטאקים.
גילוי חצי האי
חצי האי התגלה במסגרת סקר אווירי שבוצע על ידי לאו קוק (Lauge Koch), במסגרת משלחת החקר התלת שנתית למזרח גרינלנד.
מקור השם
חצי האי נקרא על שם חוקר הקטבים הצרפתי ז'אן-באטיסט שאקו.
לקריאה נוספת
• Hansen, B. & STEIGER, R. & HIGGINS, A.. (1981), Isotopic evidence for a Precambrian metamorphic event within the Charcot Land window, East Greenland Caledonian fold belt
• Thrane, Kristine. (2004), Palaeoproterozoic age of a basement gneiss complex in the Charcot Land tectonic window, East Greenland Caledonides, Geological Survey of Denmark and Greenland Bulletin. 6. 10.34194/geusb.v6.4818
• United States Hydrographic Office, Sailing Directions for East Greenland and Iceland, P 107
ציפורה דולן
ביוגרפיה
ציפורה דולן נולדה בדז'רז'וניוב, פולין. הוריה, שושנה ואברהם (אדם) רוזנשר, ילידי פולין, נמלטו לרוסיה במלחמת העולם השנייה, נפגשו באוזבקיסטן ושם נישאו. במאי 1950 עלתה המשפחה לישראל. לאחר שהות קצרה במחנה העולים "שער העלייה" עברה לרמלה, ומשם לאחר שנים ספורות עברה לחולון. דולן למדה בתיכון חדש בחולון, ואת שירותה הצבאי עשתה בחיל הקשר. היא בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים, בחוגים לפילוסופיה ולסוציולוגיה. למדה ציור ופיסול במכון אבני ובמדרשה למורים לאמנות.
משנת 1978 שימשה כקופירייטרית במשרדי פרסום שונים. בתפקידה האחרון בין השנים 1989–1996 כיהנה כמנהלת המחלקת הקריאטיבית וכסמנכ"ל לענייני קריאטיב במשרד הפרסום פוגל-לוין. בין השנים 1995–2007 שימשה כמרצה ומנחה סדנאות כתיבה וקופירייטינג במכללות "קמרה אובסקורה" ו"מימד" בת"א, בבית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל בירושלים וכמרצה לפרסום וקופירייטינג באוניברסיטת ת"א. בין השנים 2008–2010 כתבה ביקורות ספרותיות במוסף "ספרים" של "הארץ" , והנחתה סדנאות כתיבה יוצרת במסגרת משרד החינוך. כיום מנחה דולן סדנאות כתיבה, מלווה ומדריכה כותבים לקראת הוצאת לאור של ספר ביכורים, ומשמשת כסופרת צללים של ביוגרפיות, סיפורי חיים וספרים ייעודים.
דולן היא אם לשניים. אחותה היא חוקרת הספרות והתיאטרון, פרופ' זהבה כספי.
משה רוביני
משה רוביני (במקור רובין, בהונגרית: Rubinyi Mózes; דברצן, 1 באפריל 1881 – בודפשט, 26 בספטמבר 1965) היה היסטוריון ספרות, בלשן יהודי-הונגרי חבר האקדמיה ההונגרית למדעים, פרופסור באוניברסיטה. היה חבר באגודת קישפלודי ובאגודת פטפי. תחומי המחקר שלו היו: אסתטיקה בשפה; היסטוריה של הבלשנות ההונגרית; אמנות הכתיבה של קלמן מיקסאט.
ביוגרפיה
משה רוביני נולד במשפחה יהודית כבנם של ברנאט רובין (1836–1924) ושל אסתר פרידלנדר. הוא סיים את לימודיו בתיכון בעיר הולדתו ולאחר מכן המשיך באוניברסיטת בודפשט (שמה כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד), ובמהלכו ביקר פעמיים במולדובה (הרומנית) כדי ללמוד שם את הניבים של הצ'אנגואים. מאוחר יותר למד בלשנות כללית בלייפציג ובברלין. הוא קיבל את הדוקטורט בשנת 1902 וב-1903 את תעודת ההוראה. בין השנים 1903–1938, עד פרישתו לגמלאות היה מורה בבית הספר בחטיבת הביניים ובבית הספר התיכון למסחר. בשנת 1919, בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, מונה למרצה באוניברסיטה, תפקיד שנשלל ממנו לאחר נפילת הרפובליקה. בין השנים 1945 לבין 1948 מונה לממונה על ענייני התרבות והמדעים של העיר בודפשט. בשנת 1947 מונה לפרופסור חבר בנושאים "גבולות מדעי בלשנות ומדעי הספרות", וגם לפרופסור במדעי הרוח של אוניברסיטת סגד.
הוא ערך לדפוס את המורשת הספרותית של קלמן מיקסאט ב-17 כרכים ואת כרך הזיכרון של אשתו של מיקסאט (1922) ואת "סוד טירת בורזוואר" של קורנליה מאוקס (1924). כמו כן היה חבר מערכת של כתב העת "משמר הלשון ההונגרית".
חברויות
משנת 1929 ועד מותו היה סגן נשיא המועדון PEN הסניף הונגרי של ארגון הסופרים הבינלאומי. רוביני היה חבר בוועד המנהל של "החברה ההיסטורית לספרות ההונגרית". הוא היה חבר בדירקטוריון של חברת לה פונטיין, חבר ב"אגודה הלשונית ההונגרית", באגודת קישפלודי ובאגודת פטפי.
הצילו
הצילו (באנגלית: Saved) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הבריטי אדוארד בונד.
אודות המחזה
ההפקה הראשונה של "הצילו" הייתה בתיאטרון רויאל קורט (Royal Court Theatre) בנובמבר 1965. הוא הוצג לראשונה באופן פרטי לחברי המועדון, מאחר שהמחזה נאסר בתחילה על ידי הצנזורה בגלל הסצנה המפורסמת בה רוצחים תינוק ביידוי אבנים.
עלילת המחזה מתרחשת בלונדון בשנות השישים של המאה העשרים. הוא עוסק בעוני תרבותי ותסכולו של דור של אנשים צעירים שחיים על דמי אבטלה בבתים בדמי מפתח. בתגובה לצנזורה שהוטלה על המחזה, כתב לורנס אוליבייה מכתב לעיתון האובזרבר שאומר:
צוות השחקנים המקורי כלל את ג'ון קאסל, טוני שלבי, ריצ'רד בטלר, רונלד פיקאפ, דניס ווטרמן, ג'ון בול, ויליאם סטיוארט, ברברה פריס, לוסי פלמינג, גוון נלסון ואליסון פרייזר. צוות היוצרים כלל את הבמאי ויליאם גסקיל, מעצב התפאורה היה ג'ון גונטר ומעצב התפאורה אריק בייקר.
בפברואר 1969, אחרי ביטול הצנזורה בצו התיאטרון 1968, "הצילו" הוצג לראשונה בפני הקהל הרחב בתיאטרון רויאל קורט בלונדון. גם הפעם הבמאי היה ויליאם גסקיל. צוות השחקנים כלל את: מלקולם טירניי (לן), קנת קרנהאם (פרד), פטרישיה פרנקלין (פם), קוויני ווטס (מרי), טום צ'דבון, פיטר בליית'.
תקציר העלילה
עלילת המחזה נפרשת על פני מספר חודשים או סביר יותר להניח - מספר שנים.
ללן, בחור לונדוני צעיר, יש בת זוג חדשה, פם. המחזה מתחיל כשפם מביאה את לן לביתה. השניים אוכלים ממתקים. כשהרי, אביה של פם חולף, לן מעודד את פאם להעמיד פנים שהם מקיימים יחסי מין בפראות, כדי שהוא ישמע אותם.
לן ופם שטים בסירה בפארק מקומי. פם מתחילה להשתעמם בחברתו של לן. את הספינה משיט פרד, חברו של לן, שמגלה בפם עניין. לן שוכר חדר בבית הוריה של פם, למרות שפם עזבה אותו עבור פרד. פרד אינו מתנהג אליה יפה, ולן סימפתי כלפיה. פם אסירת תודה על הסימפתיות הזו, למרות שלן מעצבן אותה. פם נכנסת להיריון ונולד לה תינוק. מרי, אמה של פם, מחבבת את לן, אבל פם מתרגזת יותר ויותר מנוכחותו בבית. פם מזניחה את התינוק, לן מטפל בו והם רבים על כך.
פרד הולך לדוג ולן מתלווה אליו. פרד מספר ללן שפם נמאסה עליו. כעבור זמן מצטרפים אליהם חבריהם פיט, קולין, מייק ובארי. פם מופיעה כשהיא מסיעה את התינוק בעגלה. פם רוצה שפרד יעניק לה תשומת לב ומשהוא מסרב לעשות זאת היא כועסת עליו והם רבים. היא משאירה את התינוק מאחור ואומרת לפרד שהוא האבא שלו. לן הולך אחריה להרגיע אותה.
פיט, קולין, מייק ובארי מלגלגים על התינוק. בתחילה אינם פוגעים בו ולאט לאט נוקטים באלימות ופרד אומר להם שיפסיקו, אך אינו עושה מעבר לכך. בתחילה הם דוחפים את העגלה אחד לעבר השני בכוח, אחר-כך מושכים בשערותיו וצובטים אותו. בשלב הבא הם מורידים לו את המכנסיים ואת החיתול, התינוק מחרבן מפחד. אחר-כך הם יורקים עליו, נותנים לו אגרופים. אחר-כך הם מורחים את צואת הילד על פניו. ברי אומר: "בגיל הזה לא כואב להם" ומייק עונה לו: "בטח שלא. הם עוד לא מרגישים.." פיט מוסיף: "כמו חיות". (עמ' 66).
הם משחקים בול פגיעה ומיידים אבנים על העגלה, עד שהם הורגים את התינוק. חבורת הנערים מסתלקת מהמקום, רק פרד נשאר ופם חוזרת לתינוק. פם דוחפת את העגלה, אך אינה מסתכלת לתוכה ואומרת לתינוק: "תיכף נהיה בבית. יהיה לנו חם וטוב. אף אחד אחר לא רוצה אותך... תיכף נהיה בבית".
פרד נשלח לכלא על חלקו ברצח התינוק, אבל אינו חש חרטה או תחושת אחריות. לן מודה שהוא צפה במתרחש וראה אותם תוקפים את הילד, אבל לא התערב. פרד מסיים את הקשר עם פם.
לן עדיין שוכר חדר אצל הוריה של פם. פם מקווה שפרד ישוב אליה לאחר שחרורו מהכלא ומאיצה בלן לעזוב את הבית, אבל הוא מסרב לכך והם רבים. פם שולחת לפרד מכתבים בהיותו בכלא, אבל הוא אינו כותב לה חזרה. לן חש משיכה כלפי מארי, אמה של פם, היא מוחמאת, אך אינה מנצלת זאת.
פם ולן הולכים לבית קפה, בו פרד עומד לחגוג את שחרורו מהכלא. למקום מגיעים פרד, קולין, פיט, מייק, ברי וליז, חברתו החדשה של פרד. למרות שפרד שמח על שחרורו מהכלא, הוא עצבני ומתוח ומוטרד מכך שפם נוכחת במקום. פם מבקשת מפרד לשוב אליה ומנסה להסית אותו נגד לן, היא אומרת לו: "תרביץ לו, תרביץ לו". הוא עונה לה: "סתמי את הג'ורה" ו"סלקי את הידיים שלך ממני. שככה יהיה לי טוב, אני אכה אותך ככה שיושיבו אותי לתמיד."
החבורה עוזבת את המקום, פרט ללן ופם. לן מציע לפם ללוות אותה הבייתה. הרי, בעלה של מרי שהיה לפלירטוט בין לן לאשתו מרי, רב עמה בשל כך. מרי זורקת את האוכל והשתייה שלו על הרצפה ואומרת שלא יגע בכלי האוכל שלה. לן נכנס וכמעט הולך מכות עם הארי. פם נכנסת, מאשימה את לן בצרותיה ולן מנסה להרגיע אותה. הרי נכנס לחדרו של לן ובפעם הראשונה בחייהם הם משוחחים זה עם זה באריכות בידידות.
הסצנה האחרונה במחזה נגמרת בשלווה ובשלום: פאם קוראת מגזין, מארי מורידה את הכלים מהשולחן. לן מתקן כיסא שבור והארי ממלא טופסי טוטו.
המחזה בתיאטרון הישראלי
כל ההצגות הן על-פי תרגומה של רבקה משולח, ראו לעיל.
1. תיאטרון קליבן – אוקטובר 1968 ההצגה הוצגה שלוש פעמים ונאסרה על ידי הצנזורה.
2. תיאטרון חיפה – אפריל 1974
3. תיאטרון באר שבע – ינואר 1979
4. בית צבי, - נובמבר 1986/7
המחזה הודפס לצורך תלמדי שנה ג' בבית צבי.
דוד יוטן
דוד יוטן (5 ביוני 1916 – 12 בינואר 2000) היה פעיל ציוני, מראשי נציבות בית"ר בפולין, קצין המטה הראשי של האצ"ל, חבר מועצת העיר תל אביב-יפו, מראשי הסתדרות העובדים הלאומית וממייסדי תנועת החרות.
ביוגרפיה
דוד יוטן נולד בווילנה, האימפריה הרוסית (כיום בירת ליטא) ב-5 ביוני 1916 לשמואל ואסנת לבית סור. הוא התחנך בגימנסיה "אפשטיין" ובפקולטה לאגרונומיה באוניברסיטת וילנה. היה פעיל בתנועת בית"ר ובארגון הסטודנטים והיה חבר בוועד הפועל של ההסתדרות הציונית החדשה, מיסודו של זאב ז'בוטינסקי בקרקוב. מסוף 1937 עד לתחילת 1939 שימש כמפקד גליל בית"ר בשלזיה ובגליציה המערבית, אשר השתרע מצ'נסטוחובה דרך קרקוב ועד לסאנוק. במרץ 1939 עבר לשמש כקצין נציבות בית"ר בפולין, בהנהגתו של נציב בית"ר בפולין מנחם בגין ושימש כמנהל מחלקת העלייה של נציבות בית"ר ("עליית אף על פי") בוורשה (החליף את אלחנן פנימונסקי). עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר יוטן לווילנה וטיפל בעלייתם הבלתי לגאלית של פליטי בית"ר לארץ ישראל. ב-17 בספטמבר 1939 פלשה ברית המועצות לפולין והצבא האדום נכנס לווילנה ב-19 בספטמבר 1939 והעיר הייתה בתחילה בשליטה סובייטית, אך כעבור מספר שבועות נמסרה לידי ליטא. ביוני 1940 הפכה וילנה לחלק מברית המועצות עם פלישת הסובייטים לליטא וסיפוחה לברית המועצות. ווילנה הפכה למקום מפלט ליהודי פולין וכחלק מתפקידו סייע יוטן לפליטי בית"ר ולמנהיגיה. הוא הצליח לחמוק מהשלטון הסובייטי ולאחר נדודים הגיע במרץ 1941 עם רעייתו שרה לארץ ישראל.
בנובמבר 1952 עם התפטרותו של ד"ר משה כהן מתפקידו התמנה יוטן לחבר מועצת העיר תל אביב מטעם סיעת חרות. בפברואר 1959 נבחר יוטן על ידי מרכז תנועת החרות לראש המחלקה המוניציפלית של התנועה במרחב תל אביב. בבחירות לכנסת הרביעית הוצב יוטן במקום ה-26 ברשימת חרות לכנסת. בהמשך מונה ליושב ­ראש ועדת הביקורת המייעצת של המועצה שליד המבקר ולראש אגף האשפוז והרפואה הציבורית בעירייה, שבמסגרתו לקח חלק פעיל בהנהלת איגוד ערים "דן" ובהנהלת "אל סם", עמותה למלחמה בסמים.   בשנת 1967 עם הדחתו מוועדת המכרזים העירונית למשרות פנויות, התפצל יוטן ביחד עם יוסף ולקר מסיעת גח"ל במועצת העיר והכריז על שניהם כסיעה עצמאית - "סיעת העובד הלאומי".
הוא כיהן בין היתר כחבר בוועד הפועל של קופת חולים לעובדים לאומיים (כיום לאומית שירותי בריאות), כאחד מנציגי קופת חולים לעובדים לאומיים בארגון הבינלאומי לביטחון סוציאלי בז'נבה וכראש מחלקת ההסברה של הסתדרות העובדים הלאומית.
יוטן היה פעיל במשך שנים רבות למען הנצחת יהדות וילנה, עיר הולדתו. בשנת 1946 הוא היה חלק מקבוצות פעילים יוצאי וילנה שהתאגדו וייסדו את "איגוד יוצאי וילנה לעזרה והצלה". ב-1965 היה יושב ראש הוועד להקמת בית וילנה להנצחת יהדות וילנה והסביבה. הנצחת יהדות וילנה והסביבה הייתה מפעל חייו של יוטן שכיהן במשך שנים רבות כיושב ראש "איגוד יוצאי וילנה והסביבה בישראל".
באפריל 1989 פרש מתפקידו כחבר במועצת העיר תל אביב-יפו ובאותה השנה הוענק לו אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
דוד יוטן הלך לעולמו ב-12 בינואר 2000 בגיל 83 והובא למנוחות בבית העלמין נחלת יצחק.
חיים אישיים
בשנת 1940 נשא לאישה את שרה לבית נייבורג ונולדו להם שלוש בנות.
Assassin's Creed III
Assassin's Creed III הוא משחק וידאו, החמישי הראשי סדרת Assassin's Creed, שיצא לאור ב-30 באוקטובר 2012 על ידי יוביסופט. המשחק עוסק בתקופת המהפכה האמריקאית והוא עוסק במתנקש חדש מאבותיו של דזמונד מיילס שמחליף את אציו ואת אלטאיר בתפקיד הדמות הראשית.
פיתוח
העבודה על Assassin's Creed III החלה כמעט מיד לאחר יציאת Assassin's Creed II ב-2009. כשיוביסופט הוציאה את Assassin's Creed: Brotherhood ב-2010, נוצר בלבול כשנחשב המשחק ל-Assassin's creed III. יוביסופט הכריזה על ACB כמשחק השלישי בסדרה ולא כ-AC3 כיוון שהמשחק היווה המשך ישיר ל-AC2 ולא הציג גיבור ועלילה חדשים.
תאריך היציאה הראשוני של המשחק היה, למרבה האירוניה, בתאריך סוף העולם על פי עדויות משבט המאיה וספקולציות שונות, ה-21 בדצמבר 2012. לאחר שחרור קדימון המשחק, הוקדם התאריך ל-30 באוקטובר. יוביסופט הצהירה כי המשחק יהיה גדול וארוך מקודמיו.
אחד מהרעיונות המקוריים יותר ל-DLC בזמן האחרון, ככל שמדובר במשחקים גדולים: ל-Assassin's Creed 3 מתוכננות חמש הרחבות מרכזיות, אותן ניתן יהיה לרכוש בנפרד או לשלם על כולן מראש 30 דולר במסגרת מה שנקרא Season Pass. שלוש מחבילות ההרחבה הללו ירכיבו קמפיין עלילתי חדש שמתרחש באמריקה זמן קצר לאחר סוף מלחמת העצמאות (ועלילת המשחק הבסיסי), אבל לא בארצות הברית שאנחנו מכירים אלא בגרסה אלטרנטיבית, שנפלה תחת "עריצותו של המלך וושינגטון", כפי שנקרא הקמפיין החדש. בעלילת קמפיין ההרחבה, מנהיג המהפכה הנערץ ג'ורג' וושינגטון מתפתה ליטול לעצמו כוח אבסולוטי במטרה להבטיח את עתיד המושבות ובריתן. הוא מכתיר את עצמו למלך ארצות הברית ו"כדי להשיב את החירות לארץ, קונור נדרש עתה להפיל עריץ שפעם החשיב לידיד". שני החלקים הנותרים של עונת ה-DLC, שתימשך עד סוף אביב 2013, יכילו משימות ומצבי מולטפילייר ומשימות בונוס לסינגלפלייר.
משחקיות
המשחק מתמקד בתקופה חדשה, תקופת המהפכה האמריקאית ומלחמת העצמאות של ארצות הברית. במשחק משתתפים דמויות היסטוריות כמו ג'ורג' וושינגטון, ובנג'מין פרנקלין. המקומות המופעים במשחק הם בוסטון, ניו יורק, Frontier (אזור הספר ומעבר בין הערים, בדומה ל-Kingdom ב-Assassian's Creed הראשון), וכפר בשם Davenport Homestead. בנוסף מופיעים מספר מקומות לזמן קצר יותר, ולא ניתן להסתובב בתוכם בחופשיות, כגון לונדון או האיים הקריביים.
הדמות הראשית במשחק היא Ratohnhaké:ton (יש לבטא רא-דון אה גיי דו), הידוע בשם הבדוי קונור קנוויי (Connor Kenway), שאביו בריטי ואמו מוהיקנית (ולכן שמו מוהיקני), אשר נלחם למען ארגון המתנקשים (Assassins), אך בפועל פועל לפי רצונותיו שלו, שהם להגן על כפרו ולהביא לחירות בארצו.
במהלך המשחק קונר מבצע את משימות העלילה, שמטרתם השתלטות האמריקאים על הארץ וגירוש הבריטים. במשחק מתוארים אירועים אמיתיים רבים כמו טבח בוסטון, מסיבת התה של בוסטון, קרב גבעת בנקר ועוד. בכל השחקן יכול לצאת ממשימות העלילה ולהסתובב ברחובות, שם הוא יכול לשחרר את הערים מהטמפלרים, להכין חפצים, לבצע משימות איסוף, לצאת למלחמות ימיות, לגלות מעברים תת-קרקעיים חדשים ועוד. הכמות הרבה של המשימות מחוץ לעלילה הראשית מהוות חלק נכבד מהמשחק.
לקונור יש מספר כלי נשק וכלים. בכל עת הוא יכול לאחסן עד שני דברים - אחד לנשק לטווח קרוב (כגון חרב, גרזן, להב מוחבא וכו'), ואחד לנשק לטווח רחוק או לכלים אחרים (חץ וקשת, אקדח וכו'). מלבד יכולת להרוג בני אדם, קונור יכול גם לצוד בעלי חיים בעזרת כלי הנשק והכלים - איילים, ארנבות, זאבים ועוד. את בעלי החיים שניצודו הוא יכול למכור בחנויות ולהרוויח כסף.
עלילה
לפי המשחק, מאז תחילתה של האנושות קיימים שלושה סוגי אנשים: טמפלרים - אנשים שמטרתם היא לשלוט על אנשי העולם כדי לשמור על סדר ושגרה ולמנוע כאוס. מתנקשים - אנשים המאמינים כי לכל אדם מגיע חופש (דבר שנוגד את מטרת הטמפלרים) ובחירה חופשית. הסוג השלישי הוא האנשים הפשוטים שאינם בעד שום אידאולוגיה. הטמפלרים מנסים לשלוט עליהם (כחלק ממטרתם) והמתנקשים הודפים מנגד את הטמפלרים, דבר שגורם ליריבות ושנאה תמידית בין שתי הקבוצות.
במשחקים הקודמים אדם בשם דזמונד מיילס נחטף על ידי חברת אבסטרגו. אנשי החברה מחברים את דזמונד למכשיר הנקרא אנימוס - מכשיר אשר נותן לאדם המשתמש בו יכולת לשחזר את זכרונותיהם ופעולותיהם של אבותיו הקדומים.
לאחר שדזמונד משחזר את זכרונותיו של מתנקש ערבי-מוסלמי מהמאה ה-12 בשם אלטאיר, אנשי אבסטרגו כולאים את דזמונד במפעל הראשי של החברה ומתכננים להרוג אותו. דזמונד בורח יחד עם אישה בשם לוסי סטילמן מהמפעל הראשי של תעשיות אבסטרגו, בה הוא כלוא.
לאחר שהוא בורח הוא פוגש את רבקה קריין ושון הייסטינגס אשר בנו מכשיר זהה לזה של האנימוס של אבסטרגו, בשם אנימוס 2.0.
דזמונד מתחבר לאנימוס 2.0 ומשחזר את זיכרונותיו של אציו אודיטורה דה פירנצה - מתנקש איטלקי בן המאה ה-15. לאחר מכן משתלטת על דזמונד רוח בשם ג'ונו שגורמת לו להרוג את לוסי סטילמן. לאחר שהוא משתחרר מהרוח אנשי אבסטרגו כמעט מוצאים אותו אך הוא בורח יחד עם רבקה, שון ואביו ביל לניו יורק כדי למצוא מקום חדש להפעיל בו את האנימוס וכדי לברוח מאנשי אבסטרגו.
העלילה מתחילה כאשר דזמונד מיילס, ביל, שון, ורבקה מגיעים למקדש גדול בתוך מערה שנמצאת מתחת לניו יורק. הם מרכיבים שם את האנימוס, ומגלים מספר מקומות במערה הדורשים מקורות כוח ומפתח (מדליון). דזמונד מתחבר לאנימוס, אותה מכונה המראה למשתמש בה את זיכרונות אבות-אבותיו (אלו של דזמונד היו מטובי המתנקשים בעולם, חברי ארגון המתנקשים). הפעם הוא משחזר את זיכרונותיו של טמפלר בריטי, היית'ם שמו, החי במאה ה-18.
היית'ם נכנס לבית אופרה, ושם הוא רוצח מישהו בעל מדליון ולוקח אותו. לאחר שהוא בורח מבית האופרה הוא מגיע לישיבה של מסדר הטמפלרים הבריטי בו הוא חבר, שם הם מסיקים שהמדליון הוא מפתח של מחסן של "אלה שבאו קודם". רג'ינלד בירץ', האחראי על הארגון, נותן להיית'ם רשימה בעל שמות של אנשים שיעזרו לו למצוא את המחסן. הם שולחים את היית'ם לאמריקה לחפש את אותו המחסן שאותו המפתח פותח. היית'ם עולה על ספינה בדרך לאמריקה, שם נמצא איש אשר יודע על קיומו של הרצח באופרה, והשאיר אחרי הספינה בה היית'ם נמצא עקבות כדי שספינות אחרות יכבשו את הספינה. היית'ם חומק מהספינות, ומגיע לבסוף לבוסטון שבאמריקה.
היית'ם מגיע לבוסטון, שם פוגש טמפלר בריטי שהיגר לארצות הברית בשם צ'ארלס לי. הוא מכיר להיית'ם את העיר. לאחר מספר חודשים, היית'ם משיג את כל האנשים מהרשימה ויוצר את מסדר הטמפלרים האמריקאי (תחת מסדר הטמפלרים העולמי), ולבסוף הם מתכנסים יחד לשיחה. הם מנסים להעלות השערות בקשר למדליון, ומבצעים מספר משימות התנקשות. תוך שרשרת משימות למען שחרור האינדיאנים מעבדות, היית'ם הגיע למערה (ל"מחסן"), וגילה להפתעתו כי המדליון לא משפיע על דלת המערה והיא לא נפתחת. רגע אחרי שמגלה הוא כי אין הדלת נפתחת, הוא מתאהב באינדיאנית שפגש תוך כדי שיחרורה, היולדת לו את בנו הבכור רטונאנהקטון (קונור בעתיד), ומגדלת אותו. בינתיים היית'ם, שמתברר כמנהיג את מסדר הטמפלרים האמריקאי, מחליט לקבל את צ'ארלס כחבר מן המניין, ומשביע אותו לארגון הטמפלרים. הדבר מפתיע שכן עד כה חשבו כי היית'ם הוא מארגון המתנקשים ולא חבר הארגון היריב.
לאחר מכן, רואים את רטונאנהקטון (Ratonhnhaké:ton), אינדיאני מכפר בשם קאנאטאסטון (Kanatahséton) כילד צעיר משחק מחבואים עם חבריו. שם תופס אותו בחוזקה צ'ארלס לי - יד ימינו של היית'ם אביו, המצווה עליו לגלות לו איפה הכפר שלו, אך רטונאנהקטון לא מוכן לגלות. צ'ארלס לי מטיח את רטונאנהקטון לאדמה ורטונאנהקטון מבטיח שהוא ינקום. אחד מעוזריו של צ'ארלס מכה את רטונאנהקטון בראשו בעזרת קת של רובה והוא מתעלף. כאשר הוא קם וחוזר לכפר, הוא מוצא אותו עולה בלהבות (ומבין שצ'ארלס לי מצא את המחנה) ואת אמו תקועה מתחת לערימת עצים, נשרפת למוות. היא אומרת לו לעזוב אותה ושהיא אוהבת אותו. אחרי תשע שנים, זקנת השבט מהמחנה החרוך ששוקם, מראה לרטונאנהקטון התגלות של ג'ונו, אישה מ"אלו שבאו מקודם" רבת עוצמה, שמסבירה לו מה עליו לעשות ומראה לו את סמל המתנקשים שעליו למצוא. זקנת השבט אומרת לו ללכת לאכילס (מתנקש לשעבר) כדי שיאמן אותו להיות מתנקש. בתחילה אכילס מסרב לקבל את רטונאנהקטון כתלמיד אבל לאחר שהוא מראה אומץ וכישורים מתאימים מתחיל אכילס לחבב אותו. הוא מלמד אותו להיות מתנקש, משנה את שמו לקונור, ומסביר לו את סיפור אבותיו והמלחמה של המתנקשים (שבמערכה זו בעד האמריקאים) נגד הטמפלרים (שבמערכה זו משתפים פעולה עם הבריטים).