cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דייוויד אורטיז
ביוגרפיה
בתחילת 2003 הצטרף לקבוצת בוסטון רד סוקס ושיחק בעמדת החובט הייעודי (Designated hitter) ובעמדת הבסיס הראשון, בבוסטון זכה לכינוי "ביג פאפי". הוא סיים את העונה עם 31 הום ראנס ו-101 RBIs, בוסטון הודחה בגמר האמריקן ליג על ידי ניו יורק יאנקיז. ב-2004 היה שחקן מפתח ברד סוקס שזכתה בוורלד סיריס לראשונה לאחר 86 שנים. אורטיז השיג בעונה זו 41 הום ראנס, 139 RBIs וממוצע חבטות של 0.301. הוא נבחר במהלך העונה לראשונה למשחק האולסטאר של הליגה. בעונת 2005 סיים שני בבחירה ל-MVP של האמריקן ליג וב-2006 סיים שלישי. בעונת 2007 זכה עם הרד סוקס באליפות נוספת לאחר ניצחון בוורלד סיריס על קולורדו רוקיס. בעונת 2013 הוביל את הרד סוקס לזכייה שלישית ב-10 שנים בוורלד סיריס וזכה בתואר MVP של הסדרה. לפני עונת 2016 הודיע כי תהיה זו עונתו האחרונה בליגה. את העונה סיים עם 38 הום ראנס ו-127 RBIs (מקום ראשון בליגה).
אורטיז נשוי ואב לשלושה. ביוני 2019 נפצע באורח קשה מירי בגבו בידי מתנקש, אך החלים.
מסקרנאוס רמוטוס
מסקרנאוס רמוטוס (שם מדעי: Mascaraneus remotus) הוא מין יחיד בסוג מסקרנאוס השייך למשפחת הפרווניתיים.
המין תואר לראשונה בשנת 2005 על ידי הביולוג ריצ'רד ס. גלון
התנהגות
הרמוטוס חיה בנקיקים שבסלעים געשיים הפזורים באי. עיקר מזונה הוא כפי הנראה לטאות קטנות.
גל הלם משופע
תמיד ישנה אפשרות להפוך גל הלם משופע לגל הלם ניצב באמצעות טרנספורמציית גליליי.
תאוריית גל הלם משופע
גרף זה מציג את זווית גל ההלם המשופע, β, כפונקציה של זווית הפינה θ, לאורך מספר עקומים בהם M1 קבוע. הקו הכחול מפריד בין פתרונות חזקים לחלשים. הגרף מניח γ=1.4, ערך המתאים עבור גז אידיאלי דו-אטומי.
עבור מספר מאך נתון M1 וזווית פינה נתונה θ, ניתן לחשב את מספר המאך אחרי גל ההלם, M2. בניגוד לגל הלם ניצב, עבורו M2 חייב להיות קטן מ-1, בגל הלם משופע M2 יכול להיות על-קולי (גל הלם חלש) או תת-קולי (גל הלם חזק). פתרונות חלשים לרוב נצפים בגאומטריות של זרימה החשופה לאטמוספירה (דוגמת הזרימה מחוץ לכלי-טיס). פתרונות חזקים עשויים להיווצר כאשר שדה הזרימה צריך להתאים לתנאי של לחץ גבוה לפני גל ההלם. שינויים בלתי-רציפים מתרחשים גם בלחץ, בצפיפות ובטמפרטורה, אשר ערכם גדל בתחום שאחרי גל ההלם המשופע.
משוואת θ-β-M
תוך שימוש במשוואת הרצף ובעובדה שרכיב המהירות המשיקי אינו משתנה לאורך גל ההלם, ניתן לחלץ מקשרים טריגונומטריים את משוואת θ-β-M, אשר מציגה את θ כפונקציה של M1, β ו-γ, כאשר γ הוא יחס קיבולי החום האופייני לזורם.
יותר אינטואיטיבי לדרוש פתרון עבור β כפונקציה של M1 ו- θ, אבל הדבר מסובך יותר, והתוצאות המתאימות לקשר זה לרוב מופיעות בטבלאות או מחושבות באמצעות שיטות נומריות.
זווית הטיה מקסימלית
עבור משוואת הקשר θ-β-M קיימת זווית פינה מקסימלית, θ_max, המתאימה לכל מספר מאך בתחום שלפני גל ההלם. כאשר θ>θ_max, לגל ההלם המשופע כבר אין חיבור לפינה והוא מוחלף על ידי גל הקשת המנותק. דיאגרמת θ-β-M, אשר מופיעה במרבית הספרים העוסקים בזרימה דחיסה, מציגה סדרה של עקומים הקובעים את θ_max עבור כל מספר מאך. קשר θ-β-M ייתן שני פתרונות לזווית β עבור θ ו-M1 נתונים, כאשר הפתרון עבור הזווית הגדולה יותר נקרא גל הלם חזק, והפתרון עבור הזווית הקטנה יותר נקרא גל הלם חלש. הגל החלש כמעט תמיד הוא זה שנצפה בניסוי. העלייה בלחץ, הצפיפות ובטמפרטורה לאחר גל הלם משופע ניתנת לחישוב על פי המשוואות הבאות:
M2 מחושב באופן הבא:
יישומים של גל הלם משופע
גלי הלם משופעים משמשים בעיקר ביישומים הנדסיים, בהם מתבצעת השוואה שלהם לגלי הלם ניצבים. את הדבר ניתן לייחס לעובדה שיצירת גל הלם משופע אחד או יותר מובילה ליצירת תנאים עדיפים לאחר גל ההלם (לדוגמה, טמפרטורה נמוכה יותר), ביחס לגל הלם ניצב. דוגמה לטכניקה הזו ניתן למצוא בתכנון של כונסי אוויר על-קוליים בכלי טיס, אשר מעוצבים בצורת טריז לדחיסת אוויר לתוך תא שרפה תוך הפחתת ההפסדים התרמודינמיים למינימום. בעבר, כונסי אוויר סילוניים תוכננו באמצעות דחיסה על ידי גל הלם ניצב אחד, אולם שיטה זו מגבילה את מספר המאך המקסימלי האפשרי ל-1.6 בקירוב. מטוס הקונקורד (שטס לראשונה ב-1969) עשה שימוש בגאומטריה משתנה של כונסי אוויר והצליח להשיג מהירות מקסימלית של 2.2 מאך. בתכנון דומה נעשה שימוש ב-F-14 Tomcat (ה-F14-D טס לראשונה ב-1994), והוא השיג מהירות מקסימלית של 2.34 מאך. במקרים רבים מתוכננות כנפיים של כלי-טיס על-קוליים בגאומטריה של קצה דק בצורת מעוין. הצבת עצם בצורת מעוין בזווית התקפה יחסית לקווי זרם של זרימה על-קולית תיצור שני גלי הלם המתחילים מהקצה הקדמי ומתפשטים לעבר הקצה העליון והתחתון של הכנף, תוך יצירת מניפת ההתפשטות של פרנטל-מאייר בשני הקצוות של המעוין עם נטייה לכיוון הקצה הקדמי. כאשר מבנה זה מתוכנן היטב, הדבר ייצור כוח עילוי.
גלי הלם משופעים בתחום השגא קולי
ככל שמספר המאך שאחרי גל ההלם גדל ונכנס לתחום מהירות שגא קולית, משוואות הלחץ, הצפיפות והטמפרטורה של שדה הזרימה לאחר גל ההלם מתקרבות לגבול מתמטי. במצב זה, יחסי הלחץ והצפיפות יכולים להיות נתונים על ידי המשוואות הבאות:
שידלובייץ
שידלובייץ (בפולנית: Szydłowiec; ביידיש: שידלאווצע) היא עיירה באזור "פולין קטן", ליד ראדום שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות העיירה
במאה ה-12 השתייכו העיירה וסביבותיה למשפחת אבירים שהייתה נצר לאצולה בוהמית. במאה ה-13 כבר התקיים במקום כפר בשם שידלובייץ ולידו הוקמו ביצורים. העיירה הוקמה במאה ה-15, והייתה בין היתר בבעלות משפחת רדזיוויל עד המאה ה-19.
יהדות שידלובייץ
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-17. בין רבני העיירה נודע הרב מאיר אייזנשטאט ה"פנים מאירות". בעיירה פעלה שושלת אדמו"רים מבית פשיסחה, כאשר הראשון בה היה רבי נתן דוד משידלובצא, נכדו של "היהודי הקדוש מפשיסחה". אחריו כיהן בנו רבי צמח ברוך, אחריו בנו רבי נתן דוד, ואחריו אחיינו רבי צמח שנספה בשואה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-7,200 יהודים, שהיוו כשלושה רבעים מתושבי היישוב, והתקיימה בה פעילות של המפלגות הציוניות, של הבונד ושל אגודת ישראל, תוך קיום בית ספר עברי ותלמוד תורה.
בשואה
ב-9 בספטמבר 1939, עם הפלישה הגרמנית לפולין, נכבשה שידלובייץ, ומיד החלו הגרמנים בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודים, תוך שריפת בית הכנסת הגדול בעיירה ביום כיפור, והטלת גזירות שונות על הקהילה. בדצמבר 1941 הוקם גטו בעיירה, בו רוכזו גם אלפים מיהודי הסביבה.
בספטמבר 1942 נכנסו אנשי אס-אס לגטו, מלווים בכוחות עזר ליטאיים, אוקראיניים ופולניים, והצעידו את כ-15,000 יושביו לתחנת הרכבת האזורית, ממנה שולחו בקרונות משא למחנה המוות טרבלינקה. בחודשים שלאחר מכן, הוקם בעיירה גטו חוזר, בו רוכזו כ-5,000 יהודים נוספים. בינואר 1943 גורשו גם יהודים אלו לטרבלינקה, ונרצחו שם. יהודים מעטים מהעיירה שרדו את השואה במסתור, בבריחה ובמחנות עבודה.
תגיד שאתה כאן
תגיד שאתה כאן הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-6 בינואר 2020, על ידי חברת התקליטים הישראלית אבי גואטה הפקות בע"מ, כסינגל שלא מתוך אלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי תמר יהלומי ויונתן קלימי. השיר הוא מעין בלדה, אשר משלבת בתוכה את סגנון המוזיקה המזרחית. בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר, תוך שהעניק לו ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על ידי עוזי ג'ורג' והועלה לערוץ היוטיוב של שרית חדד ב-6 בינואר 2020. בקליפ, ניתן לראות בני זוג אוכלים בבית קפה ומתנשקים על יד פסנתר ואת חדד שרה את השיר.
הבלוג של החיים שלי
הבלוג של החיים שלי (באנגלית: My Life Undecided) הוא ספר משנת 2011 שנכתב בידי ג'סיקה ברודי, העוסק בנערה בגיל ההתבגרות בעלת קשיים חברתיים ונפשיים שפותחת בלוג ומספרת בו על הקשיים היומיומיים שלה.
תקציר העלילה
עלילת הספר מתמקדת בנערה בשם ברוקלין פירס, המכונה ברוקס, אשר לה קשיים חברתיים ונפשיים, כמו בחירת בן זוג לנשף מבין שני בנים, מריבות נמשכות עם חברה טובה ועוד. בנוסף, יש לה בעיה מיוחדת - כל החלטה שלה גרועה ובסופה מסתבכת או שמסתיימת בכך שמשהו נהרס.
מדריך הטרמפיסט לגלקסיה
מדריך הטרמפיסט לגלקסיה הוא סיפור מדע בדיוני הומוריסטי מאת דאגלס אדמס שזכה להצלחה במדיות השונות.
נילי שופק
נילי שוּפַּק (שצ'ופק; בכתב לטיני: Shupak) היא פרופסור אמריטה בחוג למקרא של אוניברסיטת חיפה. תחום התמחותה העיקרי הוא המחקר ההשוואתי בין ארץ ישראל למצרים בתקופת המקרא, בייחוד בהיבטים של לשון, ספרות, תפיסות עולם ודעות ואמונות.
ביוגרפיה
נילי שופק היא בתם של אווה לבית נוס, שריד למשפחה שנספתה בשואה, ומרדכי שצ'ופק, מהנדס ראשי של "שיכון עובדים". היא בוגרת בית הספר הריאלי בחיפה, ושירתה בצבא כמורה מתנדבת ביישובי ספר. ב-1968 החלה את לימודיה לתואר הראשון באוניברסיטה העברית בחוגים ארכאולוגיה ומקרא, וב-1971 המשיכה את לימודיה לתואר השני בחוגים למקרא ולמצרית. השתתפה בחפירות הכותל הדרומי בראשותו של בנימין מזר ובחפירות פרהיסטוריות בואל קמוניקה שבאיטליה, וכן עבדה במוזיאון רוקפלר. בשנים 1978–1979 למדה, כבעלת מלגה של DAAD לקראת התואר דוקטור, במכון האגיפטולוגי של אוניברסיטת טובינגן שבגרמניה, בראשותו של פרופ' הלמוט ברונר. היא המשיכה את לימודי הדוקטור באוניברסיטה העברית בירושלים בהנחייתם של פרופ' מנחם הרן ופרופ' יעקב פולוצקי. התואר דוקטור הוענק לה ב-1984.
קריירה אקדמית
בשנים 1972– 1973 לימדה בחוג למקרא באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מאז 1977 מלמדת בחוג למקרא באוניברסיטת חיפה, שם הקימה את החטיבה ללימודי מצרים העתיקה ועמדה בראשה כ-15 שנה. פרופ' שופק כיהנה בתפקיד ראש החוג למקרא שלוש פעמים, ולִמדה ושהתה כחוקר אורח באוניברסיטאות שונות מחוץ לישראל, ביניהן: Jewish Theological Seminary בניו יורק, וולפסון קולג' באוקספורד, החוג ללימודי שפות ותרבויות המזרח התיכון הקדום באוניברסיטת הרווארד בוסטון, אוניברסיטת טובינגן גרמניה, ועוד. כמו כן הוזמנה להרצות במעגל החוקרים של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק, במכון למצרית של אוניברסיטת טובינגן, במחלקה לתאולוגיה של אוניברסיטת ריקיו בטוקיו, באוניברסיטת ג'ון הופקינס בבלטימור, במכון לאורינטאליה של אוניברסיטת ורשה, במרכז האקדמי הישראלי בקהיר ועוד. פרופ' שופק הייתה חברה בוועדות שונות לקידום הוראת התנ"ך בבתי הספר מטעם משרד החינוך, וכיהנה כיו"ר וכחברה בוועדות לאישור תוכניות לימודים במכללות מטעם המועצה להשכלה גבוהה. משנת 2000 היא חברה במערכת "בית מקרא", כתב עת לחקר המקרא ועולמו (בהוצאת מוסד ביאליק).
מחקר
נילי שופק פרסמה ספרים ומאמרים רבים העוסקים בתחומי המגע השונים בין ישראל למצרים, כפי שהם באים לביטוי במקרא ובחומר הרלוונטי בתעודות המצריות, אך היא מזוהה בראש ובראשונה עם חקר ספרות החכמה המצרית והמקראית.
עריכת ספרים
שופק ערכה מספר ספרים, ביניהם שני קובצי מאמרים: "ראשית ישראל במקרא ובמחקר", העוסק בסוגיה השנויה במחלוקת של ראשית עם ישראל מנקודות מבט שונות – מקראית, ארכאולוגית, היסטורית ואגיפטולוגית (בית מקרא 2003); "ספרות החכמה במקרא ובמזרח התיכון הקדום", המביא את החידושים האחרונים בתחום חקר החכמה המקראית והחוץ-מקראית (בית מקרא 2012).
פרסים
בשנת תשע"ח, 2018 זכתה פרופ' שופק בפרס ביאליק לחכמת ישראל. הפרס הוענק לה על ספרה "אין אדם שנולד חכם" אשר יצא לאור בשנת תשע"ו בהוצאת מוסד ביאליק.
קישורים חיצוניים
מפרסומיה:
אפרים ארדה
אפרים אֶרדֶה (Ephraim Erde; 1905 – 24 בנובמבר 1986) היה צלם ישראלי, מחלוצי הצילום בתל אביב לצד רודי ויסנשטיין וממשיכי דרכו של אברהם סוסקין.
ביוגרפיה
אפרים ארדה נולד בכפר בגליציה המזרחית (לימים בגבול אוקראינה ופולין). בהכשרה של השומר הצעיר בפולין פגש בשנת 1929 צלם, שלימד אותו את יסודות הצילום. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, תחילה התיישב בקיבוץ עין המפרץ ומשם עבר כעבור זמן קצר לתל אביב. בתקופה הראשונה צילם תושבים ברחובות תל אביב, ואחר פתח ברחוב ליליינבלום, ליד קולנוע עדן, סטודיו בשם "פוטו עדן", ואחר, בשנות ה-40, פתח ברחוב אלנבי 55 פינת רחוב ברנר 1 (ליד גלידה ויטמן) את "פוטו ארדה", סטודיו שכלל גם חנות לצורכי צילום, והיה מוסד תל אביבי מוכר. רבים מן הצילומים התבצעו בחצר הבית, שם היה עץ תות גדול ששימש כרקע. צילומיו של ארדה עסקו בנושאים שונים ומגוונים: דיוקנאות סטודיו, אישים ומבנים, ארץ ישראל ותל אביב, חתונות, רפרודוקציות לציירים, ספורט ומחול, הן בתחום הפרטי והן בתחום המוסדי (לתנועות נוער, אגודות ספורט ועוד).
בסוף שנות ה-70 סגר ארדה את חנותו והעביר את ארכיון תצלומיו לביתו שבשדרות בן ציון בתל אביב. ב-14 בדצמבר 1978 נפתחה בספריית בית אריאלה תערוכת "50 שנות צילום" של ארדה. הארכיון שהותיר אחריו כולל כמיליון תשלילים, שהדרך היחידה לזהותם היא ברישומים של ארדה בכתב ידו על קופסאות הקרטון. לאחר פטירתו הועבר הארכיון לידי עיריית תל אביב, וכיום הוא שמור במוזיאון ארץ ישראל.
ארדה נפטר ב-1986, בגיל 81. נקבר בבית העלמין הדרום לצד אשתו מרים, שנפטרה ב-1982. הותיר שלושה ילדים ונכדים.
בנו רן ארדה הוא צלם אדריכלות ואמנות.
שלג בשרב
הסינגל הראשון, ששמו זהה לשם האלבום, יצא ב-6 ביוני 2012 והיה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו בימים הראשונים ליציאתו. מימון סיפרה ששיר זה מוקדש לבן זוגה וכי אף ביצעה את השיר בחתונתם. הסינגל השני מהאלבום, "מחכה שתשוב" יצא ב-24 ביולי באותה שנה, והקליפ יצא ב-30 באוגוסט. בשבועיים הראשונים של צאת הסינגל הוא היה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו. הסינגל השלישי, "בסוף יום" יצא ב-9 בספטמבר, הרביעי "לאישה שהייתה" יצא ב-11 בנובמבר, והחמישי "כמה את יפה" יצא ב-5 בפברואר 2013.
מימון עצמה אף כתבה שיר אחד באלבום, "אשאר אותך לספר" ללחן של תומר מתנה.
אמנים משתתפים
עיבודים והפקה מוזיקלית: תומר בירן
ניהול רפרטואר: יעקב גלעד
גיטרות, מנדולינות: אבי סינגולדה
תופים: גלעד שמואלי
פסנתר, קלידים, תכנותים, תזמור: תומר בירן
בס: אבי יפרח
כלי מיתר: Eugine Orchestra
כלי הקשה: רוני עיברין
קולות רקע: קובי אפללו (בשיר "כמה את יפה")
קורט גולדשטיין
קורט גולדשטיין (בגרמנית: Kurt Goldstein; 6 בנובמבר 1878 - 19 בספטמבר 1965) היה נוירולוג ופסיכיאטר יהודי גרמני, שהיגר מאוחר יותר לארצות הברית. מחלוצי הנוירופסיכולוגיה ופסיכולוגיית הגשטלט.
תולדות חייו
נולד למשפחה יהודית גדולה בקטוביץ. לאחר לימודי פילוסופיה באוניברסיטת היידלברג למד רפואה באוניברסיטת ברסלאו. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבד במכון הנוירולוגי באוניברסיטת פרנקפורט (Senckenbergisches Neurologisches Institut), שם טיפל בפגועי ראש רבים מן החזית ופיתח מכון מחקר לחקר פגיעות מוחיות והשלכותיהן הפסיכולוגיות בתחום התפיסה, השפה והזיכרון. במחקריו בירר את הסיבות האורגניות לתופעות כמכלול של השפעה הדדית של גוף ונפש, בניגוד להסברים הביהביוריסטיים שרווחו באותה עת.
ב-1930 קיבל משרת פרופסור באוניברסיטת ברלין, אולם ב-1933 עם עליית הנאצים לשלטון, פוטר, נכלא ואולץ לעזוב את המדינה באופן מיידי. גולדשטיין עבר להולנד, בה שהה כשנה ושם כתב את ספרו הגדול Der Aufbau des Organismus ("המבנה של האורגניזם"). מהולנד היגר לארצות הברית בתמיכת קרן רוקפלר. ב-1940 קיבל אזרחות אמריקאית.
בניו יורק היה גולדשטיין חלק מהתנועה ההומניסטית של הפסיכולוגים אברהם מאסלו, קארל רוג'רס, אריך פרום, קארל ביהלר ואחרים.
גליל (רובה)
גליל הוא רובה סער ישראלי שפותח על ידי התעשייה הצבאית הישראלית על בסיס רוס"ר Rk 62 הפיני, שהוא נגזרת של ה-AK-47. הגליל שימש כרובה השירות של כוחות הביטחון הישראלים בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20: הוא היה הנשק התקני של חיל הרגלים הישראלי וחילות השדה של צה"ל במשך כמעט שני עשורים, והיה בשימוש תקופה ארוכה יותר במשטרת ישראל ובמשמר הגבול. גרסה של הנשק בשם "מגל" בקליבר 0.30 קרבין הייתה בשימוש במשטרת ישראל. הגליל נמצא גם בשימוש משמר הכנסת עד לרכישת התבור.
היסטוריה
הגליל שירת גם במשטרת ישראל ומשמר הגבול, כרובה השירות והנשק הארוך של השוטרים. בהמשך הצטיידה המשטרה גם ב"גלילון" (גליל מקוצר). בתחילת המאה ה-21 החל להיקלט במשטרה המיקרו-גליל (מג"ל) אך הרובה סבל מבעיות של אמינות והתחממות יתר ולכן לא נרכש בכמויות גדולות וננטש. בתחילת העשור השני של המאה ה-21 הוחלפו כלל הרובים הארוכים במשטרה מ-M1 קרבין ודגמי הגליל לרובי M-16 מקוצרים ורובי M4 קרבין (גרסה מקוצרת ומתקדמת של ה-M16A2). רובי גליל צלפים שהיו בשירות צלפי המשטרה לצד רמינגטון 700P הוחלפו ברובי SR-25 חצי-אוטומטיים ורובי PGM Ultima Ratio בריחיים.
הרובה שירת במשך שנים רבות במשמר הכנסת עד שהוחלף בתחילת העשור השני של המאה ה-21 ברובה המיקרו-תבור. עם זאת, רובי גליל מכודנים ממשיכים לשמש את משמר הכנסת בטקסים שונים, כגון בטקס הדלקת המשואות השנתי של יום העצמאות.
רובי גליל ורובים המבוססים על הגליל מיוצרים גם במפעלים מחוץ לישראל, ונמצאים בהיקפים שונים בשימושם של כוחות ביטחון במדינות רבות, בעיקר באמריקה הלטינית. הגליל הוא הרובה הסטנדרטי בצבא קולומביה, המשתמש בכלים מתוצרת חברת אינדוּמיל הקולומביאנית. בדרום אפריקה מיוצר רובה ה-R4, המבוסס על הגליל.
עם הפרטת מפעל הנשק הקל של תעש, עבר ייצור ופיתוח הגליל לחברת תעשיות נשק לישראל IWI.
חברת IWI אינה מייצרת יותר את רובי הגליל ה"קלאסיים", ומייצרת רק את גרסאות הגליל ACE המשופרות.
הנדסה
רוס"ר הגליל מבוסס על רובה Rk 62 תוצרת פינלנד, שמבוסס בעצמו על הAK-47 (קלשניקוב) הרוסי, אך נעשו בו מספר שינויים, כגון שינוי קוטר הקליע מ-7.62 מ"מ, קוטר התחמושת הרווחת במדינות ברית המועצות לשעבר, ל-5.56 מ"מ, קוטר התחמושת שבשימוש ארצות הברית ונאט"ו. בנוסף, זכה הגליל למספר תוספות תכנוניות שנועדו להפוך אותו לרובה טוב לשטח עבור החייל הקרבי - אלה כללו דורגל קדמי המשמש גם כקוצץ גדרות תיל ומתאם לירי ררנ"ט. במהלך פיתוח הגליל, יצר ישראל גליל את רובה ה"בלשניקוב" (ע"ש שם משפחתו הקודם) שהיה AK-47 שהוסב לקנה 5.56 וחוברו לו דורגלים. אחת הבעיות ההנדסיות הבולטות שלו היא הכוונת האחורית המורכבת על מכסה גוף הנשק, דבר שגורם ליציאה קלה מאיפוס בכל פירוק של הנשק. בעיה זו היא אחד הגורמים לחוסר הדיוק היחסי שלו.
דגמים
לגליל מספר דגמים:
כדי להגביר את המכירות במדינות אחרות, מוצע ה"גליל" למכירה גם בקליבר 7.62 מ"מ מזרחי.
אימה אמריקאית: פריק שואו - דמויות
להלן רשימת דמויות מתוך "פריק שואו" - העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "אימה אמריקאית".
XNU
XNU היא ליבת מערכת הפעלה חופשית ומבוססת קוד פתוח של חברת אפל. שמה הוא ראשי תיבות של "X is Not Unix" ("X אינה יוניקס"). הליבה היא חלק ממערכת הפעלה של אפל הנקראת Darwin, שהיא תוכנה חופשית, שעל בסיסה בנויות שתי מערכות ההפעלה הקנייניות הנוכחיות של אפל: macOS (לשעבר Mac OS X) ו-iOS.
פותחה במקור על ידי NeXT עבור מערכת ההפעלה NeXTSTEP אולם שמה ניתן לה רק לאחר הכללתה כבסיס למערכת ההפעלה Mac OS X.
XNU היא ליבה היברידית המבוססת על מיקרו ליבה Mach. הגרסה המקורית שלה התבססה על גרסה 2.5, שפותחה במקור על ידי אוניברסיטת קרנגי מלון, בתוספת רכיבים מ-BSD 4.3 וממשק תכנות יישומים הנקרא Driver Kit, המשמש לכתיבת מנהלי התקנים.
לאחר שאפל רכשה את NeXT, שודרגו רכיבי ליבת Mach לגרסה 3.0, רכיבי BSD שודרגו מקטעי קוד של מיזם FreeBSD, ו-Driver Kit הוחלפה בממשק מבוסס C++ שנקרא "I/O Kit".
שולמית קליבנוב
שולמית קליבנוב (28 בפברואר 1904 - 18 באוגוסט 1968) הייתה מחנכת, קצינת מטה לענייני חברות בארגון ההגנה, פעילה ועסקנית בתנועת העבודה. חברת אספת הנבחרים הרביעית, פעילה במועצת הפועלות, שליחה למחנות העקורים באירופה. מחנכת ומדריכה בעליית הנוער ומייסדת המדור לריפוי פדגוגי, מחלוצות החינוך המיוחד בישראל.
קורות חיים
נולדה בעיר רומני ברוסיה בשנת 1904 לראובן ולשושנה בת יצחק ליפשיץ. כשהייתה בת שנה וחצי נפטרה האם, בלידתה את ילדה התשיעי. האחות הבוגרת, אסתר, קיבלה על עצמה את עול הטיפול בילדים. האב היה מורה עברי ופעיל ציוני, ממייסדי החדר מתוקן ברומני, ובית המשפחה שימש אחד המרכזים לנוער הציוני-חלוצי בה. את ראשית חינוכה קיבלה ב"חדר" של אביה, שנהג להעמידה למבחן בידיעות התורה והגמרא, בהם הצטיינה. למדה בגימנסיה הרוסית וסיימה בהצטיינות. גילתה עניין מיוחד בתיאטרון והופיעה בהצגות, אחיותיה סיפרו כי חלמה להיות שחקנית.
עלתה ארצה עם משפחתה ב-1922. לפני כן עלו אחיה ירוחם, ממייסדי קיבוץ דגניה א ויעקב ואחותה רבקה. למדה חינוך והוראה בסמינר לוינסקי בתל אביב. לימדה בבית ספר "עממי" בהדר הכרמל שבחיפה, התערתה בחיים הציבוריים בעיר, הדריכה מורים ומורות והייתה פעילה בארגון אמהות עובדות ובמוסדות תנועת העבודה.
פעילות בהגנה
התגייסה להגנה וביולי 1942 מונתה כמרכזת-חברות ארצית, האחראית על הבנות ב"שורה", והייתה לקצינת מטה לענייני חברות במפקדת ההגנה. תפקידה שכלל גיוס נשים והכשרתן, ארגון החברות ופעילות הסברה. אסתר הרליץ סיפרה כי עוד לפני שהתגייסה להגנה, קיבלה ממנה הנחיה להישאר בבסיס הגיוס סרפנד ולסייע בהצבת הנשים שהתגייסו:
יחד עם בבה אידלסון עסקה בגיוס נשים לחיל העזר הבריטי. סיפרה אידלסון: "כאשר היינו צריכים לגייס נשים לאיי. טי. אס. ולהקים את הקאדר הראשון של קצינות לצבא הבריטי, ספיקות רבות ליוו אותנו לא ביחס לנחיצות שבדבר, אלא כיצד ואיך נוכל לשמור על דמותנו היהודית והנשית בתוך צבא זר. נעזרתי על ידה של שולמית בבחירת הנשים לאותו קאדר ונוכחתי באיזו מידה היא מכירה כל אחת ואחת מהן, יודעת לעמוד על סגולותיהן מתוך הכרת עשייתן בעבר. שולמית האמינה בנשים שהיא ממליצה עליהן, להיות הראשונות בשירות חשוב זה. התנועה הלכה והתרחבה. אחרי הקאדר הראשון של הקצינות באו אלפים".
דמותה כמחנכת באה לידי ביטוי גם בפועלה בהגנה. במאמרה "לדמות המפקד" בביטאון דבר הפועלת, הסבירה: "תנועת ארגון ההגנה היא תנועה מחנכת. על הנוער לדעת כי לא די לאמן את היד, המגן זקוק גם להכשרת הנפש. לכן זקוקים אנו במסגרת זו למגע מחנך, ליחסי מורה וחניך". על דברים אלה אמר יצחק שדה: "שולמית היא דמות המפקדת האם".
פעילות ציבורית
הייתה נציגת אחה"ע-מפא"י, באספת הנבחרים הרביעית. הייתה פעילה בוועדת התרבות של תנועת הפועלות. במסגרת פעילותה נפגשה עם חוגים של חברות בשיחה ובהרצאה ובחוגי בית וריכזה סמינרים. פעלה למען העולים החדשים מארצות המזרח. על פעילות ציבורית זו סיפרה בבה אידלסון: "הופעותיה של שולמית בכינוסים שונים, בוועידות הפועלות, ועידת הסתדרות העובדים וקונגרסים ציוניים, בישיבות של הוועד הפועל של התנועה הציונית – בכל מקום ומקום הופיעה מתוך ההכרה המלאה בחשיבותו של הארגון בו השתתפה. עם הדרך-ארץ המיוחד למוסד הנבחר, אם בתנועת הפועלות ואם התנועה הציונית, ועל הכול – בהתמצאות שלה בשאלות שעמדו על הפרק. תמיד הייתה מתגלה בדרגתה המיוחדת כמחנכת; לא בלבד מחנכת את הילד אלא גם אנשים מבוגרים לחיי ציבור, מחנכת לאחריות, לאהבת האדם. הייתה בה המזיגה של הגישה החינוכית והיחס מהילד הקטן ועד הדרגה של אחריות ציבורית – אחריות מתוך אהבה לבני העם כולם".
פעילות חינוכית
בין השנים 1927 ל-1947 הייתה מורה וניהלה בתי ספר. בסתיו 1947 הצטרפה כמורה למשלחת הסעד הראשונה שיצאה לעבודה במחנות העקורים בגרמניה, שם שהתה מספר חודשים ופעלה למען ילדים ניצולי השואה. על כך כתבה לאחיה, ירוחם:
ראתה בפעולה החינוכית את המפתח לעתיד הילדים. "ידענו כי על אדמת נכר, במחנות האלה, לא נוכל להחזיר לילדים את אשר חסר לו – בי"ס מסודר, מחנכים מתאימים, חיים חברתיים תקינים [...] ניתן לנו להקים את בית הספר, להעלות את רמת הלימודים, על ידי פיקוח וסידור תוכנית הלימודים [...] ניתן לנו להיות המדריכים   והמורים לדוגמה בקרב ציבור המורים של שארית הפליטה [...] בסעד זה שהגשנו לו [לילד], הייתה נעוצה בשורת העתיד".
רכזת המדור לריפוי פדגוגי
בשנת 1951 מונתה על ידי הנהלת המחלקה לעליית הנוער לרכזת המדור לריפוי פדגוגי על מנת לסייע לילדי העליות שלא השתלבו במסגרות החינוכיות הרגילות. מדובר היה בילדים אשר הגיעו ארצה במסגרת עליות ילדי טהראן, ילדים שהגיעו מגרמניה, איטליה, אוסטריה ומארצות צפון אפריקה. בתקופת כהונתה הלך וגדל מספר הילדים שנפלטו מהמסגרות החינוכיות הרגילות ושהגיעו ישירות למדור. היא, שהאמינה באפשרויות של החינוך החברתי, סברה כי יש ליצור מסגרות דומות גם לסוג זה של ילדים, בהן יימצא פתרון לבעיותיהם האינדיבידואליות. לכן החלה לפעול להרחבת המוסדות המועטים אשר היו קיימים באותה התקופה, כגון "נתיבות", "בית הנוער" ברחובות ובית-השוליה הדתי בירושלים. כמו כן פעלה להקמת מוסדות חדשים וכן לשיבוץ חלק מהילדים במוסדות פרטיים.
בתחילת דרכה הסתייגה מצירופם למדור של מומחים בפסיכיאטריה, פסיכולוגיה ועבודה סוציאלית. לדעתה, מומחים אלה היו רחוקים משאלות החינוך ובייחוד החינוך החברתי. היא טענה שתפקידו של המדור הוא לשקם את החניכים, ואותם "המומחים" אינם בקיאים בענייני שיקום ועלולים לראות בכל חניך מקרה "טיפולי" גרידא. עם ריבוי הבעיות הנפשיות של חניכי המדור שינתה דעתה. בריאיון לעיתון דבר אמרה:
היא פיתחה את המדור לריפוי פדגוגי והתאימה אותו לצרכים המשתנים, תוך הכשרת צוותי העובדים והמנהלים במוסדות שנפתחו, שילבה במדור עובדים סוציאליים ופעלה לטיפול בחניכים מוקדם ככל האפשר וקידמה את פעילות המדור לריפוי פדגוגי בקרב מקומות החינוך הרגילים במטרה למנוע נשירה וכדי ליצור שיתוף פעולה בין הגורמים החינוכיים. "לדעתי, מטרות הייעוץ והטיפול הפסיכולוגי הן: לתת לילד משען אמוציונלי בשעת מבחן מול פני המציאות; לתת לפרסונל החינוכי את ההסבר על הקשיים המיוחדים של הילדים ולעודד את המחנכים במאמצים הבלתי רגילים הנדרשים מהם; למנוע, כי מצבים נפשיים יוציאו את הילד מן המסלול של העבודה והמסגרת החינוכית; לקדם את בגרותו המקצועית של הילד".
בהמשך עבודתה נוכחה כי במוסדות המיוחדים שהוקמו לא היה די כדי לספק את הצרכים המיוחדים של חניכי המדור. בעזרתה של רות דייוויס החלה להפנות חניכים וחניכות למשפחות אומנות בעיר ובכפר, לאחר שהוריהם הביולוגיים סירבו לקבלם בחזרה לחיק המשפחה. היא קבעה כללים ונהלים לסידור זה וקיימה ימי עיון ופגישות עם המשפחות האומנות. היא סיווגה את הילדים שנשארו במסגרת המדור לפי גילם, בעיותיהם וקשייהם ודרכי השיקום הרצויות להם, דבר אשר היווה מהפכה של ממש בתחום החינוך המיוחד, שהלך והתפתח. מחוץ לעליית הנוער השתתפה במועצה הציבורית לחסות הנוער.
ב-1961 הרצתה בפני מדריכים על תפקידו של בית ספר לחינוך מיוחד ועל הוראת החינוך המיוחד. היא אמרה כי בית הספר לחינוך מיוחד מהווה אמצעי ראשוני לשילוב הילד במציאות חברתית נורמלית, כי בבית ספר זה יש צורך לעבוד בשיטות הוראה אינדיבידואליות, בתוכנית לימודים גמישה התואמת את צורכי התלמידים הנמצאים בכיתה מסוימת, לפי הנחיות נתונות מראש, וכי מספר התלמידים בכיתה לא יכול לעלות על עשרה, כיוון ש"רק כיתה קטנה תאפשר לו למורה את הגישה האינדיבידואלית-טיפולית". עוד אמרה: "גישתו הטיפולית של המורה תתבטא בשתיים: בידיעת מהות הקשיים ומוקדי הכישרון המיוחדים של כל ילד; בדרכי תגובה מתאימים". בהמשך, עם התקדמות על ילד וילדה, "בית הספר מחוץ למוסד מהווה מטרה רצויה לכל ילד, כלומר: אם הגיע ילד לרמה בה הוא מסוגל מבחינת הלימודים ומבחינה אמוציונאלית לבקר בבי"ס-חוץ, ומצוי בי"ס-חוץ בעל תנאים מתאימים לקליטתו, רצוי שיבקר בו. תנאי להצלחת הדבר הוא כמובן הקשר בין בית הספר למוסד והנכונות מצד בית הספר להגיש לילד את העזרה הדרושה, כדי שיחזיק מעמד במסגרת בית הספר הרגיל". היא הדגישה את חשיבות ההתאמה בין המסגרת החינוכית לצרכיו האישיים של הילד:
על הילדים מקרב העולים החדשים אמרה: "הילד העולה ביישובים החדשים מחכה לבי"ס בו שוקקים חיים, בו נרקמת חברה, בו מתחשל אופיו ומתרחב עולמו של הילד [...] נמשיך ונפקוד כל בית, נכבוש את הנוער, נעודד בו אמון בנו ויזדהה עם דרכנו. נלמד אותו ליהנות מברכת העבודה, ונקלוט אותו בתוך בנינו".
בשנת 1967 פרשה מעבודתה בעליית הנוער, והתנדבה לקידום ילדים מהחינוך המיוחד במסגרת אגודת ניצן.
מותה והנצחתה
נפטרה בתל אביב ב-18 באוגוסט 1968 והיא בת 64. נטמנה בבית העלמין קריית שאול. בהלווייתה השתתפו שרים, חברי כנסת, אנשי ציבור, מחנכים ורבים מחניכיה. השר משה קול ספד לה: "חיי שולמית קליבנוב היו קודש לחינוך. היא הייתה אישיות מקרינה ומחנכת שהטביעה חותמה על רבים". השר ישראל גלילי אמר: "מוקד החינוך, מוקד ההתגוננות ומוקד העלייה היו ציוני דרכה של שולמית קליבנוב. היא מצאה תמיד את האנושי, היפה, העז והמתאים לצורכי עתידם של העם והמולדת. חניכיה פזורים בכל רחבי הארץ וכמוהם כמונו נזכור תמיד את הדמות הזוהרת והיקרה לנו".
אימה אמריקאית: המלון - דמויות
להלן רשימת דמויות מתוך "המלון" - העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "אימה אמריקאית".
פולמוס ההיסטוריונים
מקורו של הפולמוס
הפולמוס החל בדיוני היסטוריונים בשנות ה-80 של המאה ה-20 בגרמניה המערבית. הוא נבע מגישה שמרנית שביקשה להחיות את הפטריוטיזם הגרמני ולחלץ את גרמניה מצל הנאציזם. הוויכוח נסב על שאלה היסטוריוסופית במהותה, שאלה שאין לה מענה היסטורי: מה משמעותו של העבר הנאצי לגבי גרמניה? עד כמה אחראית גרמניה של היום לפשעי הנאצים? בפולמוס הובעה הדעה שעל מעשי הרצח עצמם ידוע די והותר, והבעיה העיקרית עתה היא שיבוצם בהקשר הפוליטי והפרשנות שתוצע להם. עקב כך התמקד הפולמוס בפרשנויות ובמשמעויות של השואה, ולא ברציחות עצמן.
מהלך
כדי לפרוק את נטל האשמה מעל גרמניה, ניסו היסטוריונים שמרנים להמעיט מאופייה הייחודי של השואה, להשוות אותה לרציחות עם אחרות, ואף להציגה כתגובה לקומוניזם. ארנסט נולטה, קלאוס הילדברנד ואנדריאס הילגרובר טענו שהמבחן של היסטוריזציה נאותה הוא היכולת להסיט את המוקד במחקר התקופה הנאצית גם לסבל של קבוצות אחרות של קרבנות מלבד היהודים, ואף לסבלם של הגרמנים עצמם במלחמה. על פי הטענה, תיאור היבטים נוספים בתקופה הנאצית אינו עיוות וסילוף היסטורי, אלא דרך להקנות לתקופה זו פרספקטיבה מורכבת ושלמה יותר. בין מבקריה של גישה זו היה ההיסטוריון שאול פרידלנדר.
הילגרובר תיאר את סבלם של חיילי הוורמאכט בחזית המזרחית לקראת סוף המלחמה ואת ניסיונם להגן על גרמנים מפני הצבא האדום. כך נעלמה השואה מאחורי תמונת האלימות שחיילי הצבא האדום הפעילו נגד אוכלוסייה אזרחית גרמנית. נולטה טען שהרציחות ההמוניות של הוורמאכט במזרח, והשואה בכלל זה, היו "תגובת מנע" שנקטו הגרמנים מול מה שחששו שעלולים הסובייטים לעשות.
משמעות
כיוון שפולמוס זה היה אידאולוגי ולא מחקרי, הוא לא תרם למחקר ההיסטורי.
Quando m'innamoro
Quando m'innamoro (בעברית: כשאני מתאהב) הוא שיר איטלקי משנת 1968 מאת דניאלה פאצ'ה, מריו פנזרי ורוברטו ליבראגי. השיר הושמע בפסטיבל סן רמו של 1968 בביצוע כפול של אנה אידנטיצ'י ושל שלישיית The Sandpipers האמריקאית. השיר הגיע למקום השישי בתחרות.
גרסאות נוספות
ב-2005 יצא השיר בביצוע פטריציו בואנה באיטלקית ובאנגלית עבור האלבום "The Italian". אמנים נוספים שהקליטו גרסאות כיסוי של "Quando m'innamoro" הם ריי קוניף, חוליו איגלסיאס, ליונל המפטון, סרג'ו פרנקי, אמיליו פריקולי, ג'יליולה צ'ינקווטי ואנדראה בוצ'לי.
הגרסה של אנגלברט המפרדינק
את המילים באנגלית כתב בארי מייסון בשם "A Man Without Love". הגרסה הפופולרית ביותר של השיר בוצעה ב-1968 על ידי הזמר אנגלברט המפרדינק, שביצועו הגיע למקום השני במצעד הפזמונים הבריטי. בארצות הברית הגיע השיר למקום ה-19 בבילבורד הוט 100, ולמקום השלישי במצעד Easy Listening. השיר יצא באלבום השלישי של המפרדינק שנשא את אותו שם.
יחסי גרמניה–צרפת
יחסי גרמניה–צרפת הם מערכת יחסים מורכבת בין הממשלות והעמים של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה ושל הרפובליקה הצרפתית.
מוצאן של צרפת ושל גרמניה הוא מאותה מדינה היא האימפריה הפרנקית שהוקמה בשנת 481 לספירה. עם מותו של לואי החסיד מלך האימפריה הפרנקית ב-840 לספירה, תבע בנו הבכור, לותאר הראשון, בעלות על קיסרות אביו ותמך בהמלכתו של אחיינו פפין השני כמלך אקוויטניה. לאחר שאחיו של לותאר, קרל הקירח ולודוויג הגרמני הביסו אותו בקרב על פונטני בשנת 841 וחתמו על שבועת שטרסבורג (842), הסכים לותאר למשא ומתן.
כך נחתם חוזה ורדן שהפך את האימפריה הפרנקית לשלוש ממלכות: פרנקיה המערבית ששוכנת כיום בשטחי צרפת, פרנקיה המזרחית ששוכנת כיום בשטחי גרמניה ופרנקיה התיכונה ששכנה בשטחי שתי המדינות ובשטח שכיום נמצא בשליטת איטליה.
פרנקיה התיכונה שקעה במהירות ותוך כ-50 שנים חולק שטחה בין פרנקיה המזרחית לפרנקיה המערבית ושתי המדינות שלטו ללא עוררין על שטח רב במערב אירופה. שיטת המשטר פיאודליזם התפתחה במדינות אלו ושתי המדינות התנהלו באותה הדרך. עם זאת, בשתי המדינות התפתחו שתי תרבויות שונות לחלוטין. השלטון הצרפתי היה מונרכיה אבסולוטית שניהלה שלטון עוצמתי, והחלוקה המנהלית של צרפת הייתה למחוזות. לעומת זאת, בגרמניה השלטון המרכזי שקע ככל שעבר הזמן והיא חולקה לממלכות קטנות שנשלטו על ידי האימפריה הרומית הקדושה כפדרציה רופפת.
המהפכה הצרפתית הובילה לגל לאומני בצרפת ועקב כך ניסתה המדינה לתבוע שטחים נוספים מפרוסיה. הנהגת צרפת חששה מפרוסיה עקב התחזקותה המהירה באותו זמן.
היחסים בין צרפת לפרוסיה היו תמיד עוינים ושתי המדינות נלחמו אחת כנגד השנייה במלחמת שבע השנים ובמלחמת צרפת–פרוסיה. התקופה הנוראה ביותר ביחסים בין שתי המדינות הייתה תחילת המאה ה-20, כאשר שתי המדינות נלחמו במלחמת העולם הראשונה, עקב סיפוח אלזס ולורן לגרמניה. גרמניה הובסה במלחמת העולם הראשונה ורפובליקת ויימאר הוקמה לאחריה. בהסכמי השלום של 1919 נקמו הצרפתים בגרמנים, וגרמניה הפסידה את כל מושבותיה מעבר לים, החזירה את אלזס-לורן לצרפת והתחייבה למסור שטחים רבים במזרח המדינה לפולין. צרפת נלחמה נגד גרמניה גם במלחמת העולם השנייה, כשהיא מובסת ונכבשת על ידי גרמניה הנאצית. לאחר תקופת הרייך השלישי צרפת וגרמניה חידשו את יחסיהן בניסיון להימנע מאסונות נוספים ומלחמות נוספות.
יחסי גרמניה-צרפת מאופיינים בקרבה עקב היותן מדינות מרכזיות בגוש האירופי וחלק בלתי נפרד מהנהגתו.
השושלת הקרולינגית (481–961)
ממלכתו של לותאר התפוגגה ושקעה תוך כ-20 שנים והשטחים חולקו בין פרנקיה המזרחית לפרנקיה המערבית. פרנקיה המערבית זכתה בשטחי צרפת המודרנית, אלא שחלק מהלורן נשאר בשליטתה של פרנקיה המזרחית. פרנקיה המזרחית זכתה, כאמור, בחלק מהלורן ובחלק האיטלקי של ממלכתו לשעבר של לותאר. התיעוד האחרון של "האימפריה הפרנקית המזרחית" הוא המאה ה-9 עד להקמתה של האימפריה הרומית הקדושה.
יחסי האימפריה הרומית הקדושה-צרפת (962–1806)
ב-2 בפברואר 962, הוכתר אוטו הראשון לקיסר בתחומי העיר רומא על ידי יוחנן השביעי, האפיפיור ומנהיג הכנסייה הקתולית אותה התקופה. כך נוצרה האימפריה הרומית הקדושה. אשר בתחילת דרכה, יחסיה עם צרפת היו פושרים. צרפת הכירה בקיומה של האימפריה והייתה איתה בתנאי שלום אך לא היו שיתופי פעולה מיוחדים בין המדינות.
קיסר האימפריה הרומית הקדושה קרל החמישי היה נצר למלכים הקתוליים בספרד ולבית הבסבורג האוסטרי. ייחוס זה הוביל לכך שקרל קיבל שליטה על שטחים רבים. ארצות השפלה וצפון החבל הצרפתי נור-פה דה קאלה עברו לשליטתו בשנת 1506. בשנת 1516 ירש גם את ספרד בנוסף לשטחי האימפריה הרומית הקדושה שהשתרעה מגרמניה עד מרכז חצי האי האפניני. המצב שנוצר, בו האימפריה הרומית מקיפה את צרפת מכמה כיוונים במקביל, גרם ללחץ מדיני-אסטרטגי וליצירת מתח תמידי בין שתי הממלכות - מעצמות באותה תקופה. המתח שנוצר בין שתי המעצמות הללו גרם לסכסוכים רבים והרסניים, כגון מלחמת הירושה הספרדית והמהפכה הדיפלומטית של 1656.
במהלך המאה ה-18 התחזק מאוד מעמדה של פרוסיה, הישות המדינית שהייתה חלק מהאימפריה ושאפה להחליפה. צרפת הייתה צריכה לשתף פעולה עם האחרונה כדי למגר את כוחה העולה של פרוסיה, וכך התפייסו שתי המדינות ונגמרה היריבות רבת השנים ביניהן.
אי יציבות ויחסי פרוסיה-צרפת (1750–1871 לערך)
ערב תחילת המהפכה הצרפתית, בין מדינות גרמניה לצרפת רחשו יחסי ידידות. פרנקופיליה הייתה נפוצה בגרמניה, עקב הפיכתה של צרפת למדינה דמוקרטית, וכמה עיירות גרמניות אף הסתפחו מרצונן לצרפת. היחסים הטובים נפסקו בשנת 1794 כשהרפובליקה הצרפתית הראשונה פלשה לגרמניה, עקב רצונו של נפוליאון בונפרטה להקיף את צרפת בגבולות מסודרים שקשה לעבור ולהגדיל את שטח הרפובליקה.
במהלך המאה ה-18 ועלייתה של פרוסיה כמעצמה גרמנית חדשה נוצרה מהפכה דיפלומטית וברית בין צרפת, בית הבסבורג והאימפריה הרוסית, דבר שבא לידי ביטוי באמנת ורסאי משנת 1756 ובמלחמת שבע השנים נגד פרוסיה ובריטניה. אף על פי שמדינה גרמנית לאומית נראתה באופק, נאמנות האוכלוסייה הגרמנית הייתה בעיקר כלפי מדינות קטנות.
פרוסיה תוקפת את צרפת והקונפדרציה של הריין (1806–1813)
לאחר הניצחון בקרב אוסטרליץ ולאחר שפרוסיה מתנתקת מהאימפריה הרומית הקדושה שהתמוטטה, פתח נפוליאון במסכת התגריות מכוונת כלפי המלך הפרוסי כדי לגרור אותו למלחמה. לדוגמה, נודע למלך הפרוסי שצרפת נמצאת במשא ומתן עם אנגליה, החזרת הנובר לאנגלים תמורת שלום.
באוגוסט 1806 החליט מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם השלישי שזעם על צרפת, לתקוף בצרפת ופרוסיה מצטרפת לקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית, באותה התקופה העם הפרוסי הרגיש פרנקופוביה עמוקה. כעבור חודש, ב-5 בספטמבר באותה השנה, הכריזה צרפת על גיוס. פרוסיה נכנסה לסקסוניה וכבשה אותה ללא כל התנגדות, הצבא הסקסוני הצטרף לצבא הפרוסי במלחמה.
ב-27 בספטמבר עזב הקיסר נפוליאון את פריז בדרכו לגרמניה, וכעבור חמישה ימים הגיע לווירצבורג, שם קיבל מפרוסיה אולטימטום: לפנות את כל מזרח הריין ואת כל השטחים שצרפת כבשה וסיפחה מאז שנת 1794. נפוליאון התעלם מהאולטימטום שנראה לו אווילי, צבא צרפת היה גדול וחדיש בכמה רמות מהצבא הפרוסי והחזיק בכלי מלחמה משוכללים דוגמת הגרנד ארמה. בסופו של דבר, ניצח נפוליאון בקרב והקים את הקונפדרציה של הריין שהייתה לממשלת בובות צרפתית.
המונרכיה של יולי ואביב העמים (1815–1848)
בסופו של דבר נפוליאון נחל הפסדים רבים בקרבות והודח מכיסא המלכות בצרפת בשנת 1815. צרפת הוחזרה לממדיה ערב המהפכה הצרפתית והפסידה את כל שטחיה בגרמניה ובית בורבון הקתולי חזר לשלוט בצרפת.
לאחר 15 שנים של שליטת בית בורבון בצרפת הצרפתים מרדו ובית בורבון נפל מכיסאו ולא שב אליו יותר. המהפכה, שהיום נקראת מהפכת יולי 1830 הייתה חילוף משטר בצרפת מהמשטר הנוקשה של בית בורבון למונרכיה מרוככת יותר עליה שלט מלך הצרפתים.
המהפכה ב-1830 הביאה לגל לאומניות באירופה, גם בגרמניה, שדוכאה במשך 18 שנים עד אביב העמים בשנת 1848. לאחריו, היחסים בין העם הגרמני לצרפת היו חמים מתמיד וצרפת זכתה להגירה של 180,000 גרמנים, 60,000 מהם היגרו לפריז.
מלחמת צרפת–פרוסיה ולאחריה (1870–1871)
בין מלחמת פרוסיה צרפת לבין מלחמת העולם הראשונה, משך זמן של 48 שנים, שרר מתח ביחסי שתי המדינות וצרפת לא נרגעה עד תבוסת גרמניה ב-1918.
הסכסוך הגרמני-צרפתי (1871–1948)
לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה שרר שלום מתוח באירופה, כאשר לא פרצו מלחמות גדולות באירופה. בשנת 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה בין מעצמות המרכז למדינות ההסכמה, בסופה ניצחו מדינות ההסכמה באמצעות עדיפות במשאבים ולאו דווקא במהלכים צבאיים גדולים, שכן המלחמה הייתה מלחמת חפירות ברובה.
בהסכמי השלום בשנת 1919 נקמו הצרפתים בגרמנים, למורת רוחם של הבריטים והאמריקנים. גרמניה איבדה שטחים רבים לטובת צרפת ופולין ואיבדה את כל מושבותיה בעולם.
לאחר הסכמי השלום החל עידן "הרבאנש הגרמני", שכן הגרמנים רצו לנקום על ההשפלה שלהם ולהשיב את שטחיהם האבודים.
בשנות השלושים שררה סערה במצב הכלכלי בעולם לאחר "השפל הגדול" והמפלגה הנאצית עלתה לשלטון בגרמניה ובתוך זמן קצר הפכה את גרמניה לדיקטטורה. הגרמנים התחילו את מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 וכבשו את צרפת שנה מאוחר יותר. עם התקדמות המלחמה נראה היה כי גרמניה בדרך לתבוסה מוחצת ובשנת 1945 נכנעה גרמניה הנאצית.
לאחר המלחמה נלקחו מגרמניה שטחים נוספים ואזרחים רבים נעקרו מבתיהם. כך היה עם הגרמנים בפולין ובצ'כוסלובקיה.
גרמניה חולקה לארבעה אזורי כיבוש וחולקה למזרח גרמניה ומערב גרמניה. מערב גרמניה השתקמה במהירות הודות לתוכנית מרשל בעוד מזרח גרמניה נותרה מדשדשת מאחור.
ב-1 ביולי 1948 מסרו המושלים הצבאיים מטעם צרפת, בריטניה וארצות הברית את מסמכי פרנקפורט, שבהם תיארו את עקרונותיהם להקמת מדינה גרמנית. בתגובה התכנסו ראשי מדינות-המחוז וניסחו את החלטות קובלנץ, לפיהן חבריה של אספה מכוננת ייבחרו מתוך בתי הנבחרים של מדינות-המחוז ולא במישרין. בין ה-10 באוגוסט ל-23 באוגוסט 1948 הכין "כנס החוקה בהרנכימזה" את האספה המכוננת.
היחסים כיום (1948-הווה)
לאחר מלחמת העולם השנייה אירופה החלה להשתקם. בין בעלות הברית היו חילוקי דעות בדבר זכותה של צרפת על חלקים מגרמניה הכבושה. החשש היה כי הסכסוך עתיק היומין בין המדינות יפריע לשיקומה של גרמניה. למרות זאת הוסכם בסופו של דבר כי הצרפתים יקבלו שליטה באזור חבל הריין, באדן וירטמברג, וחלקים מברלין. הכוחות הצרפתיים שהו באזורים הסמוכים לגבולם עד שנת 1955, ובחבל הסאר עד 1957.
עקב חילופי השלטון בגרמניה (קונראד אדנאואר נכנס) ובצרפת (שארל דה גול נכנס), מנהיגי שתי המדינות הליברליות החדשות ביקשו לשתף פעולה. תחיית היחסים בין שתי המדינות הייתה הצהרת שומאן של שר החוץ הצרפתי, רובר שומאן ב-1950 ומיד לאחריה, הקמת קהילת הפחם והפלדה האירופית כדי ללכד את משאבי הטבע של כל המדינות שהיו חברות בה.
החל משנות ה-50 של המאה העשרים והקמתה של גרמניה החדשה הוסכם בין המדינות על פתרון הסכסוך בן 300 השנים בדרכי שלום כחלק מאירופה החדשה. באוקטובר 1954 נחתמו הסכמי פריז ולונדון שכללו הסכמות על חימושה מחדש של גרמניה במסגרת נאט"ו והסכמה על חבל הסאר.
הסכם האליזה משנת 1963 בין שארל דה גול נשיא צרפת וקונראד אדנאואר קנצלר גרמניה מבטיח שיתוף פעולה בין המדינות בנושאים מדיניים, כלכליים, וצבאיים.
בשנת 2003 ייסדו שתי המדינות את כנס G6 שכולל בתוכו את המדינות העשירות ביותר באיחוד האירופי מה שהוביל לקווים דומים במדיניות הכלכלית של שתי המדינות. לרגל יום השנה ה-40 של הסכם האליזה ב-2003, הנציבים של האיחוד האירופי פסקל לאמי הצרפתי וגינתר פרהויגן הגרמני הציגו את תוכנית שנקראה לאמי-פרהויגן. התוכנית מציעה איחוד ביטחוני ומדיני של צרפת וגרמניה. בין היתר בתוכנית הוצע איחוד של צבא גרמניה וצבא צרפת באזורים מסוימים, שגרירויות משולבות ומושב משותף במועצת הביטחון.
שיתוף פעולה ביטחוני
שיתוף הפעולה הביטחוני העיקרי של המדינות הוא הכוחות האירופיים המשותפים שמורכבים בעיקר מכוחות גרמניים, צרפתיים וספרדיים. ישנה חטיבה מיוחדת בכוחות המורכבת מחיילים של מדינות אלה בלבד.
טאנגה
טאנגה (באנגלית: Tanga) היא עיר נמל בטנזניה, על חוף האוקיינוס ההודי, בקרבת הגבול עם קניה. טאנגה היא בירת מחוז טאנגה ומרכז מסחרי וכלכלי חשוב בטנזניה. נכון לשנת 2002 התגוררו בטאנגה 243,580 תושבים.
היסטוריה
ב-1889 השלטונות הגרמניים של מזרח אפריקה הגרמנית בחרו בטאנגה כבסיס צבאי ומכאן החלה ההתפתחות שלה. באזור זה נערך במלחמת העולם הראשונה קרב טאנגה בין כוחות בריטיים ובין המגינים הגרמנים - הבריטים נהדפו. בסוף מלחמת העולם הראשונה, בהתאם להסכמי ורסיי, חבל ארץ זה עבר לידי האימפריה הבריטית וקיבל את השם טנגניקה, שנגזר משם העיר טאנגה. בתקופת הדה-קולוניזציה טנגנייקה הייתה למדינה עצמאית ולאחר איחוד עם זנזיבר שינתה את שמה לטנזניה.
בארי טאף
בארי טאף הוא כלכלן ישראלי, ששימש כיועץ בכיר לנגיד בנק ישראל וכחבר בוועדה המוניטרית.
ביוגרפיה
נולד בארצות הברית. עלה לישראל בשנת 1975. בעל תואר שני בהצטיינות במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית.
החל את דרכו בבנק ישראל ב-1980 במחלקת המחקר. שימש כמנהל מחלקת המט"ח בשנים 2002–2008.
טאף ניהל את חטיבת השווקים בבנק ישראל בשנים 2008–2011. במסגרת תפקיד זה היה אחראי, בין היתר, לניהול יתרות המט"ח של הבנק.
בשנת 2011 מונה ליועץ בכיר לנגיד לענייני מדיניות מוניטרית ולחבר בוועדה המוניטרית של בנק ישראל.
במסגרת עיסוקיו בבנק ישראל הוא שימש גם כדירקטור בבורסה לניירות ערך וכחבר המועצה הלאומית לתשלומים ולסליקה. משמש כיועץ מומחה בקרן המטבע הבינלאומית משנת 1994, במקביל לעבודתו בבנק ישראל.
בשנת 2013 פרש מבנק ישראל, לאחר שעבד בו כ-30 שנה.
טאף מתגורר בירושלים נשוי ואב לארבעה.
נר לי
חיבור השיר
את השיר כתב קיפניס בשנת תרצ"ה. הוא פרסם אותו לראשונה בכרך הרביעי של "גליונות: סיפורים ושירים לילדי הגן" שיצא בהוצאת מרכז התאחדות הגננות בארץ ישראל. השיר חובר עבור תיאטרון הילדים משום שבאותו הזמן היה מחסור בשירי חנוכה בעברית.
הלחן
בתחילה פנה לוין קיפניס ליצחק אדל וביקש ממנו לחבר לחן לשיר. ואולם קיפניס חשב שהלחן שחיבר יותר מדי מזרח-אירופי ועל כן פנה לדניאל סמבורסקי. מאחר שחשב שהלחן של סמבורסקי יותר מדי מערב-אירופי, הוא הוסיף ופנה למלחין שלישי במספר, בנימין עומר, אולם מנגינתו של זה לא התקבלה.
צ'מוי טיפיאסו
צ'מוי טיפיאסו (נולדה ה-17 בנובמבר 1940) הייתה אשתו של בכיר בחיל האוויר המלכותי התאילנדי ושכירה בחברת הדלק והגז של תאילנד. היא קיבלה את עונש המאסר הארוך ביותר בעולם בגין הונאת פירמידה בה הייתה מעורבת, ההונאה פגעה ביותר מ-16,000 אזרחים תאילנדים ושוויה נאמד בין 200 ל-300 מיליון דולר.
ההונאה
הקרן משכה את תשומת לבם של 16,231 איש והיא לא נסגרה עד לאמצע שנות השמונים.
מעצר ומאסר
בין המשקיעים בפירמידה הייתה קבוצה גדולה של אישים חזקים פוליטית יוצאי הצבא ואף אישים מבית המלוכה התאילנדי. לאחר דיונים עם ראמה התשיעי, מלך תאילנד, דיונים שלא פורסמו לידיעת הציבור, הוחלט לסגור את הקרן וטיפיאסו נעצרה. היה הוחזקה בסתר על ידי הצבא ומשפטה לא החל בטרם הוחזרו כספיהם של בכירי הצבא והמקורבים לבית המלוכה.
ב-27 ביולי 1989 טיפיאסו עמדה לראשונה למשפט בפרשה יחד עם עוד שבעה שותפים לעבירה. היא נידונה ל-141,078 שנות מאסר, אך בית המשפט הצהיר שהעונש שהיא יכולה לרצות על פי החוק בעוון הונאה מוגבל לעשרים שנה בלבד. בפועל, היא ריצתה רק 8 שנות מאסר ושוחררה בשנת 1993
בטלסטאר גלקטיקה (1978)
בטלסטאר גלקטיקה (באנגלית: Battlestar Galactica) היא סדרת דרמה טלוויזיונית מסוג מדע בדיוני משנת 1978. היא עוסקת בספינת חלל הנקראת גלקטיקה, הנמלטת מפני גזע רובוטים - הסיילונים, יחד עם 220 ספינות אזרחיות, ומחפשת את כדור הארץ לאחר שואה גרעינית שביצעו הסיילונים ב-12 המושבות של בני האדם.
זמן העלילה
לא ידוע במדויק באיזו נקודה בזמן מתרחשת עלילת הסדרה. בתחילתה נאמר כי התאריך הוא במילניום השביעי של הזמן, אך לא ידוע על נקודות התאמה להיסטוריה של כדור הארץ. בפרק האחרון של הסדרה מתגלה כי המושבות קלטו שידור טלוויזיה של הנחיתה של אפולו 11 ביולי 1969 על הירח.
הפקה
אף על פי שהתוכנית זכתה לפופולריות רבה ולאחוזי צפייה מרשימים, היא בוטלה לאחר עונה אחת בשנת 1979 על ידי רשת ABC, בשל עלויות הפקה גבוהות. לאחר ביטולה זרמו אל משרדי הרשת מכתבים התובעים להחזירה. ABC התייעצה עם גלן א. לארסון - הוגה הסדרה, והחליטה להחיות מחדש את התוכנית, אך בפורמט זול יותר. סדרת ההמשך נקראה "גלקטיקה 1980" ועסקה בתקופה שלאחר שהגלקטיקה הגיעה אל כדור הארץ. גם סדרה זו בוטלה, לאחר עונה אחת בלבד, הפעם בשל אחוזי רייטינג נמוכים.
שמש (סדרת טלוויזיה)
שמש היא קומדיית מצבים ישראלית ששודרה בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת והופקה על ידי טדי הפקות בין השנים 1997–2004, ובמגוון ערוצי טלוויזיה הן של yes והן של HOT, וכמו כן התפרסמה באתר האינטרנט וואלה!.
התוכנית שופעת בסטריאוטיפים עדתיים במתכוון. במשך השנים היא זכתה לפופולריות נרחבת בישראל והפכה לאחת מסדרות הקומדיה המצליחות ביותר בטלוויזיה הישראלית ולסדרת קאלט.
הסדרה מגוללת את סיפורו של נחום שמש, שעבר מבאר שבע לתל אביב, והקים בה מסעדה בשם "אימפריית השמש", ברח' יהודה הלוי 93 פינת נחמני. דמותו מבוססת בחלקה על קורות חייו של השחקן המגלם אותו - צביקה הדר.
שיר הפתיחה של התכנית הוא "איזה עולם" של טיפקס. המעברונים בתוכנית מלווים במנגינה מתוך השיר "עוד שבת", גם הוא של טיפקס.
ב-13 במאי 2018 עלתה הסדרה בשידור חוזר בערוץ 12 באיכות HD.
עונה ראשונה
בעונה הראשונה, כמו ביתר העונות, העלילה מתמקדת בבית הקפה "אימפריית השמש". בבית הקפה מוצגות שבע הדמויות הראשיות: שמש, בעל הבית הקמצן מבאר שבע; אתי, המלצרית התימנייה מלוד; ששי, הטבח הטיפש מנס ציונה; רקפת, מורה רוחנית וחברתה הטובה של אתי; בר, בנה החכם של רקפת; עוגן, השכנה הבלונדינית והטיפשה; טנצר, עורך דין חמדן. שמש, טנצר, בר ורקפת גרים באותו הבניין שמעל בית הקפה. במהלך העונה שמש נפגש לביקור לא מוצלח עם נסיך שוודיה, קונה ליום הולדתו של בר משחק בשם "זולטן שטן הזמן", מתמודד בבחירות לראשות ועד הבית מול טנצר, מוצא איש מת באימפריה, מתחזה לחסיד כדי להתחמק מהמילואים ופוגש את חברתו לשעבר שושי, בעוד שאתי מתאהבת באינסטלטור, וכל האימפריה נחטפת על ידי גנב.
עונה שלישית
בעונה השלישית מצטרפת לסדרה דורית בר אור בתור סיוון. שמש, טנצר וששי מתחרים ב"פספוסים" ושם שמש פוגש את סיוון, שעובדת כעוזרת הפקה, פעם שנייה לאחר שעזר לה עם האוטו שנתקע. סיוון מתגלה כאישה רעה וקשה, שרוצה להתחתן עם שמש כדי "לגנוב" לאתי את מי שחשבה שהוא בן זוגה. טנצר יוצא עם עוגן, ומתחזה לבעלה. בר מתחזה למחונן, אתי ושמש מתערבים שהחתונה עם סיוון תהיה באימפריה, ששי מגלה שאביו הוא שר החוץ הגרוזיני, הצוות נרשם לליגה למקומות עבודה בכדורגל, ומנצח את כל הטורניר עקב פנדל ששמש הבקיע לחברו קובי שהבריז לו מאימון בתחילת הפרק, טנצר זוכה במסך הזהב (בגלל סרטון שבו שחקן סוטר לטנצר), שמש כמעט מתחתן, החבורה מתקדמת עשרים שנה, ששי חולה בדיוק ביום של באג 2000, שמש מנסה להרשים את הוריה של סיוון אך ללא הצלחה ובפרק הסיום כל הצוות נוסע לחופשה בחיפה. בחופשה, שמש ואתי מתקרבים, אך לבסוף מאנו וסיוון (שחוזרים בפרק האחרון), זוכים בתואר הזוג של חיפה, בעוד אתי ושמש במקום השני.
עונה רביעית
בעונה הרביעית לסדרה מצטרפים יחזקאל לזרוב בתור חמי, מפיק פרסומות, ואריה מוסקונה בתור מרכוס עמק, השותף החדש באימפריה. בעונה הזאת שמש נקלע לבעיה כלכלית ויוצר שותפות עם משקיעים קוריאנים שנציגם הוא מרכוס, שמסכים לעשות "קומבינה" אחרונה למענו בשל זה שהציל אותו בפרק הראשון של העונה השנייה. במהלך העונה שמש ומרכוס מארגנים ערב קריוקי, אתי מגלה שהיא בהריון, בר נהפך לסלבריטי, ששי מתפטר מהאימפריה בגלל חוסר מוטיבציה ובפרק ה-16 שמש קונה את החלק של הקוריאנים וכך גורם לעזיבתו של מרכוס. חברי האימפריה מגלים אריה בחדר האחורי, בפרקים האחרונים שמש נכנס לכלא בשל שוחד במהלך משחק כדורגל, ששי וחמי מתחרים על לִבה של עוגן, מתברר כי ששי פעם היה חכם ובוגר ככולם והוא מהופנט שנים רבות, עוגן, ששי וחמי מתחתנים בשיטת הזכיינות המתחלפת של ערוץ 2.
עונה חמישית
בעונה זאת מצטרפת מורן סטויצקי בתפקיד זואי, קלאברית צעירה שעברה להתגורר בתל אביב. אתי ושמש עוברים לגור ביחד, החבורה נתקעת באימפריה בזמן הפסקת חשמל, חברי האימפריה חיים בסרט אימה, זואי משלימה בגרויות במתמטיקה על מנת להתקבל לבית ספר גבוה ל"מדעי האופנה", שמש ואתי מתחלפים בגופם ליום שלם. עוגן, ששי וחמי מתרגלים לחיות בתור שלישייה נשואה. עוגן הופכת למקק, שמש וטנצר מתחרים בתוכנית "מי רוצה לפתות מיליונר בכספת", פרודיה על מי רוצה להיות מיליונר, הפיתוי והכספת. שמש מפסיד מאחר שטנצר ניתק את חוט הטלפון בזמן שדיבר עם אתי בתור גלגל הצלה, וטנצר הפסיד כיוון שלא הקשיב לשמש שאמר לו את התשובה הנכונה (באותו סוג של גלגל הצלה לאחר שניסה לשאול עוד שלושה אנשים לפני כן והם ניתקו לו את הטלפון עם קללות נאצה) טנצר החליט ללכת על התשובה השנייה מפני שטען ששמש מתכנן "לדפוק" אותו ולגרום לו לטעות וכל זה קרה בשלב האחרון של המשחק (על 7 מיליון שקלים), אתי ושמש נוסעים בזמן לפרק מהעונה השנייה ואתי אף מדמיינת שהיא בארץ הפלאות. באחד הפרקים זואי מתגלה כאישה רעה וקשה, שרוצה להתחתן עם ששי כדי "לגנוב" לעוגן ולחמי את מי שחשבה שהוא בן זוגה. במהלך העונה בר מנהל את העיר ליום כיוון שזכה להיות יושב ראש מועצת התלמידים של בית הספר וטנצר העוזר שלו. בסוף הפרק טנצר במעצר אחרי כל מה שעשה בעירייה, ובר שוחרר בשל היותו קטין, אך מפוטר ממועצת התלמידים. בסוף העונה בר מנהל את האימפריה ליום. עוגן נכנסת להריון ויולדת תינוק בעל צבע עור כהה ושמש מציע לאתי נישואים.
עונה שישית ואחרונה
לצוות השחקנים בעונה זו מצטרפת שרון דוראני בתפקיד רווית, אחותה הצעירה של אתי. העונה השישית של הסדרה נפתחת בחתונתם של אתי ושמש באימפריה יחד עם ברית המילה של יעקב (יעקובו), בנם של ששי, חמי ועוגן. חמי אשר בורח לששי ועוגן, משאיר פתק בו הוא כותב כי הסיבה שהוא בורח היא שברור שהילד הוא לא שלו, עקב צבע עורו. במשך העונה בר מתאהב ברווית, אחותה של אתי. אתי מככבת לזמן קצר בטלנובלה "לחיי הלגעת" (שילוב, קריצה ופרודיה לטלנובלות "לגעת באושר" בה השתתפה שרון דוראני, ו"לחיי האהבה"). בהמשך, רווית, מתוך חוסר ברירה ולחץ של אתי כלפי שמש, עוברת לגור בצוותא יחד עם שמש ואתי בדירה. גשש בלש מגיע לאימפריה, טנצר עושה שמרטפות ליעקובו והוא ושמש עורכים תחרות אכילת סנדוויצ'ים.