cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
די ולט
היסטוריה
ב-2 באפריל 1946, סמוך לאחר תום מלחמת העולם השנייה הקימו שלטונות הכיבוש הבריטיים בהמבורג את ה"די ולט". העיתון יועד על ידם מלכתחילה לאינטליגנציה הגרמנית ולאו דווקא לקהל הרחב. למרות זאת, תחת ידם הוא הצליח להגיע בשיאו לתפוצה של כמיליון גליונות מדי יום. אקסל שפרינגר קנה את העיתון ב-1953 תמורת 2 מיליון מרק, מחיר גבוה יחסית, שנבע מהתפוצה המכובדת. תחת הנהגתו הפכה נטייתו הליברלית המקורית של ה"די ולט", לנטיה קצת יותר שמרנית מבחינה פוליטית, כלכלית וחברתית.
ב-1975 עברה מערכת ה"די ולט" לבון, וב-1993, לאחר איחוד גרמניה עברו משרדיו הראשיים, כמו משרדי הקבוצה כולה לרובע קרויצברג אשר ברלין. ב-2001 הועברו לברלין גם משרדי עיתון יום א' של ה"די ולט" - Welt am Sonntag.
העיתון כיום
בשנת 2011 הייתה תפוצת העיתון כ-209,000 עותקים. הוא נקרא כיום בכ-130 מדינות ברחבי העולם ויש לו שלוש מהדורות אזוריות שונות בגרמניה: ברמן, המבורג וברלין. זהו העיתון הרביעי בתפוצתו בגרמניה לאחר ה"בילד", "פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג" (Frankfurter Allgemeine Zeitung)
וה"זודויטשה צייטונג". החל מ-1995 ניתן לקרוא אותו גם באינטרנט. כמו כן, החל מ-2004 יוצאת גם מהדורה יומית מצומצמת בשם "די ולט קומפקט" המיועדת לקהל צעיר יותר. "די ולט" יוצא לאור מדי יום, למעט ימי א', שבהם מופיעה במקומו מהדורה שבועית של Welt am Sonntag.
מבחינה כלכלית נחשב העיתון כיציב יחסית. בעבר נאלצה הוצאת אקסל שפרינגר לממן את הפסדיו מתוך רווחי העיתון האח, הפופולרי אך גם העממי יותר, "בילד".
אהדה מובהקת לישראל
כמו כל עיתוני קבוצת אקסל שפרינגר גם ה"די ולט" מביע בהתמדה עמדות פרו ישראליות. אחד מעקרונות היסוד עליהם מתחייב כל עיתונאי המועסק בקבוצה הוא לפעול למען פיוס עם העם היהודי והגנה על זכויותיה של מדינת ישראל. ב-2010 אף קיימה הנהלת הקבוצה ישיבה מיוחדת בישראל להפגנת תמיכתה זו. קבוצות שמאל ואסלאם רדיקלי שונות האשימו עקב כך את הקבוצה שהיא "שופרה של הציונות" והן מנסות להטיל חרם על עיתוני הקבוצה, בדרך כלל ללא הצלחה רבה.
פרס די ולט לספרות
החל מ-1999 מחלק ה"די ולט" מדי שנה פרס לסופר אחד שבלט לדעתו בשנה האחרונה. הזוכים בפרס עד כה היו:
יחסי אוסטרליה–נפאל
יחסי אוסטרליה–נפאל הם היחסים הדו-צדדיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
רקע
יחסים דיפלומטיים בין אוסטרליה לנפאל, כוננו ב-15 בפברואר 1960. בשנת 1984, פתחה אוסטרליה את שגרירותה בקטמנדו בדרג ממונה על היחסים, וב-1986, בדרג שגריר. במרץ 2007, פתחה נפאל את שגרירותה הקבועה בקנברה שחונכה בספטמבר 2007. בנוסף, לנפאל, קונסוליות וקונסוליות כבוד בבריסביין, סידני, פרת' ואדלייד.
לאחר רעידת האדמה בנפאל ב-2015, שלחה אוסטרליה סיוע הומניטרי והתחייבה לתת סכום של 4,635,300 דולר לשיקום.
מסחר
קיימים קשרי מסחר של יצוא וייבוא בין שתי המדינות.
ביקורים
בנובמבר 2016 ביקר שר החוץ של נפאל באוסטרליה ונפגש עם שר החוץ האוסטרלי והשר לפיתוח בינלאומי. כמו כן נפגש שר החוץ עם כמה מחברי הפרלמנט האוסטרלי בקנברה.
מ-6 עד 9 בנובמבר ביקר נשיא בית המשפט העליון בנפאל באוסטרליה כדי להשתתף בכנס נשיאי בתי משפט עליונים באסיה ה-16. כמו כן נערכו ביקורים של אנשי ממשל אוסטרליים בדרגים שונים.
דיוויזיית הפאנצר ה-18 (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר ה-18 הייתה דיוויזיה משוריינת של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית בקרבות רבים ביניהם: מבצע ברברוסה, הקרב על מוסקבה, וקרב קורסק.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוקטובר 1940 על בסיס יחידות מהדיוויזיה ה-4 ומהדיוויזיה ה-14, והועמדה תחת פיקוד ולטר נהרינג. במהלך מבצע ברברוסה והקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה. ב-26 בינואר 1942 מונה קרל פון טינגן למפקד הדיוויזיה, וביולי 1942 החליפו אלברט פראון. הדיוויזיה הייתה אמורה להשתתף במבצע מקרה כחול, אולם לבסוף הושארה בגזרה המרכזית לצורך לחימה כנגד הפרטיזנים. ב-24 באוגוסט 1942 חזר פון טינגן לפקד על הדיוויזיה, וב-15 בספטמבר 1942 החליפו ארווין מני. בפברואר 1943 חזר פון טינגן לפקד על הדיוויזיה, וב-1 באפריל 1943 החליפו קרל-וילהלם פון שליבן. הדיוויזיה לחמה בקרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41, ועקב האבדות הקשות שספגה, הוחלט ב-1 בדצמבר 1943 על פירוק הדיוויזיה, והפיכתה לדיוויזיית הארטילריה ה-18.
נול (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
הדום הקרח באוורס
הדום הקרח באוורס או קרחון ההדום באוורס (באנגלית: Bowers Piedmont Glacier) הוא קרחון הדום, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון ממוקם בסמוך דרומית לניו הרבור.
הקרחון מתמזג בצידו הדרומי עם קרחון בלו.
גילוי הקרחון
הקרחון התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית הלאומית (משלחת דיסקברי) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
מקור השם
משלחת דיסקברי לא נתנה לקרחון שם.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת טרה נובה), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913.
השם ניתן על ידי תומאס גריפית טיילור.
טיילור קרא לקרחון על שמו של לוטננט הנרי ר. באוורס, שנספה עם רוברט פ. סקוט בשובם מהקוטב הדרומי.
לקריאה נוספת
• Parker E. Calkin, Subglagial Geomorphology Surrounding the Ice-Free Valleys of Southern Victoria Land, Antarctica, Journal of Glaciology, Volume 13, Issue 69 1974, pp. 415-429 DOI: https://doi.org/10.3189/S0022143000023194
• D. J. Bennett & B. A. Sissons (1984), Gravity models across the Transantarctic Mountain Front near New Harbour, McMurdo Sound, Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 27:4, 413-424, https://doi.org/10.1080/00288306.1984.10422263
לוסיאנה ברגר
לוסיאנה ברגר (באנגלית: Luciana Berger; נולדה ב-13 במאי 1981) היא פוליטיקאית יהודייה בריטית. כיהנה כנציגת מחוז ליברפול-וייברטרי בבית הנבחרים הבריטי.
קריירה פוליטית
כיהנה במועצת התאחדות הסטודנטים של בריטניה כמתאמת פעילות בנושאי מלחמה בגזענות ובפשיזם. ב-2005 התפטרה מתפקידה בעקבות גילויי אנטישמיות מצד חברי ההתאחדות. לאחר מכן עבדה בחברת הייעוץ אקסנצ'ר. בשנים 2007 עד 2010 ניהלה את ארגון ידידי ישראל במפלגת הלייבור.
במאי 2010 נבחרה לנציגת מחוז ליברפול-וייברטרי בפרלמנט הבריטי. היא מונתה לשרה זוטרה לענייני אנרגיה ושינויי אקלים בממשלת הצללים של אד מיליבנד.
ב-2012 הפיקה וביימה סרט דוקומנטרי קצר בשם "Breadline Britain" על תופעת בתי התמחוי והעוני בבריטניה.
ב-2013 לשרה זוטרה לענייני בריאות בממשלת הצללים. לאחר בחירתו של ג'רמי קורבין למנהיג הלייבור מונתה ברגר לשרה לענייני בריאות הנפש בממשלת הצללים שלו. בריאיון לג'ואיש כרוניקל סיפרה ברגר מדוע החליטה להצטרף לקורבין שקושר לאנטישמיות ולמכחישי שואה. היא ציינה שההחלטה לא הייתה קלה עבורה והיא לא מסכימה עם כל מה שקורבין אמר לאורך השנים, אך נוצרה הזדמנות לכהן במשרה חדשה שתאפשר לקדם את הטיפול בתחום בריאות הנפש. היא התפטרה מתפקידה ב-27 ביוני 2016, במכתב ההתפטרות הודתה לקורבין על מינויה ויחסו אלייה, אך ציינה כי על מפלגת הלייבור למצוא מנהיג אחר שהמפלגה תוכל להתאחד מאחוריו.
ב-18 בפברואר 2019 הודיעה ביחד עם שישה חברי פרלמנט נוספים על עזיבתה את מפלגת הלייבור על רקע התגברות האנטישמיות בקרב מפלגת הלייבור, מדיניות המפלגה ביחס לברקזיט ואופי הנהגתו של ג'רמי קורבין. יחד עמם הקימה את "הקבוצה העצמאית", אליה הצטרפו גם חברי בית הנבחרים מהמפלגה השמרנית. בספטמבר 2019 הצטרפה למפלגה הליברל-דמוקרטית. היא התמודדה בבחירות 2019 במחוז פינצ'לי-גולדרס גרין אך הפסידה.
חיים אישיים
ב-2015 נישאה למוזיקאי אליסטר גולדסמית', לזוג בת ובן.
הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון
הוועדה לבחינת מצב הבנייה ביהודה ושומרון הוקמה על ידי ממשלת ישראל בראשית 2012, על מנת לבחון דרכי התמודדות עם בנייה שנעשתה על אדמות בבעלות פלסטינית פרטית ביהודה ושומרון, בעקבות התחייבות ממשלתית בפני בג"ץ להסיר כל בנייה כזו, וכן בחינת התמודדות עם בנייה שנעשתה ללא היתר על אדמות מדינה, לעיתים בתמיכת מוסדות ממשלתיים.
בראשות הוועדה עמד שופט בית המשפט העליון בדימוס אדמונד לוי ולצידו שופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב בדימוס, תחיה שפירא, והיועץ המשפטי לשעבר של משרד החוץ ושגריר ישראל בקנדה, ד"ר אלן בייקר.
ממצאיה של הוועדה פורסמו באמצע 2012 במסמך שכותרתו: דו"ח על מעמד הבנייה באזור יהודה ושומרון, המוכר בשם דו"ח לוי. הוועדה קבעה שההתנחלויות ביהודה ושומרון חוקיות גם על פי המשפט הבין-לאומי. הדו"ח מנוגד לדו"ח קודם, דו"ח טליה ששון, שיצא בעניין.
הקמת הוועדה
ב־2005 הוגש דו"ח ששון בנושא בנייה במאחזים בלתי חוקיים ביהודה ושומרון, שמסקנותיו היו כי מרבית הבנייה במאחזים ביהודה ושומרון היא בלתי חוקית, עקב בנייה ללא היתרי בנייה ובנייה שנעשתה בחלקה על אדמות פרטיות. על רקע טענות אנשי ימין כי דו"ח זה מוטה פוליטית, ועל רקע עימותים בין ממשלת ישראל למתנחלים סביב פינוי והריסת מבנים במאחזים שונים (לדוגמה בעמונה, מגרון, גבעת אסף ושכונת האולפנה), עימותים שגררו לחץ פוליטי מצד הימין כלפי הממשלה, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו בראשית 2012 על הקמת צוות חדש שיבחן את ההתמודדות עם הסוגיה.
כתב המינוי של הוועדה, שנמסר לה בפברואר 2012, כלל בקשה להמלצות בנושא פעולות שיש לנקוט לצורך הסדרת או הסרת בנייה שנעשתה על אדמות פלסטינים פרטיות ביהודה ושומרון, ובקשת המלצות להבטחת הליך נאות לבירור סוגיות מקרקעין ביהודה ושומרון. כמו כן ניתנה סמכות להצגת המלצות בכל עניין המתקשר לשני נושאים אלו.
הקמת הוועדה הייתה במתכונת דרג מייעץ, והמלצותיה כפופות לאישור היועץ המשפטי לממשלה.
דיוני הוועדה
הוועדה קבעה לעצמה כלל לפיו תעסוק בנושא אך ורק מהצד המשפטי, ולא מהצדדים המדיניים של הנושא. הוועדה פרסמה קול קורא לציבור ואף פנתה בעצמה לבעלי עניין שונים, לצורך הצגת עמדותיהם על הנושאים שנידונו בפני הוועדה. בין הגופים שהופיעו ושלחו חומר לוועדה היו הארגונים: "שלום עכשיו", "בצלם", ו"עדאלה", נציגי תנועת "רגבים" ונציגי מועצה אזורית מטה בנימין.
טרם פרסום הדו"ח, העבירה אותו הוועדה לראש הממשלה בנימין נתניהו ולשר המשפטים יעקב נאמן, וב-3 ביולי 2012 הדו"ח נמסר ליועץ המשפטי לממשלה, יהודה ויינשטיין.
מעמד שטחי יהודה ושומרון על פי המשפט הבין-לאומי
הדו"ח הציג את שתי הגישות המשפטיות האפשריות למעמד שטחי יהודה ושומרון על פי המשפט הבין-לאומי. הגישה הראשונה שיוצגה על ידי ארגוני הימין אינה רואה בשליטה הישראלית ביהודה ושומרון כיבוש, היות שהשטח מעולם לא היה חלק ממדינה כלשהי, ועל כן אין חלות על השטח האמנות החלות על שטח צבאי כבוש. הגישה השנייה, שהוצגה על ידי נציגי ארגוני שמאל וחלקים מהקהילה הבין-לאומית, רואה בשליטה הישראלית ביהודה ושומרון כיבוש צבאי, ועל כן את כלל ההתיישבות היהודית ביהודה ושומרון כפעולה בלתי חוקית המנוגדת למשפט הבין-לאומי, מכוח אמנות האג ואמנת ז'נבה הרביעית.
הוועדה הכריעה כגישה המשפטית לפיה אין מעמד יהודה ושומרון כמעמד שטח צבאי כבוש. הוועדה סברה כי שטח יהודה ושומרון הוכר כשטח המיועד למדינה יהודית במסגרת הצהרת בלפור ב-1917, ועידת סן רמו ב-1920, כתב המנדט אותו אשר חבר הלאומים ב-1922 ובסעיף 80 פרק 12 למגילת האומות המאוחדות, הקובע את "העיקרון של ההכרה בהמשך תוקפן של זכויות קיימות של מדינות ועמים שנרכשו מכוח המנדטים למיניהם, כולל אותן זכויות של היהודים מכוח המסמכים המפורטים לעיל (הצהרת בלפור וכתב המנדט) להתיישב בשטחי ארץ ישראל" וכי תוכנית החלוקה מ־1947, שבה הובטח שטח זה למדינה ערבית, לא הגיעה לידי מימוש, ועל כן פקעה ולא קנתה אחיזה במשפט הבין-לאומי. באופן דומה טענה הוועדה שהסיפוח הירדני של יהודה ושומרון ב־1950 לא הוכר על ידי מדינות העולם (אף על פי שסיפוח זה קיבל הכרה רשמית מבריטניה וכן הכרה דה פקטו על ידי ארצות הברית ומדינות רבות נוספות), ועל כן פקע גם הוא (ביחוד על רקע הכרזתה של ירדן מ־1988 כי היא מסתלקת מתביעת בעלות על שטחי יהודה ושומרון), ועל כן עדיין עומדת בתוקפה הצהרת בלפור מ־1917 שיעדה את שטחי יהודה ושומרון למדינה יהודית.
על פי הוועדה עומדת לישראלים זכות להתיישב בכל יהודה ושומרון, ולכל הפחות בשטחים הנתונים לשליטתה של ישראל מכוח הסכמים עם הרשות הפלסטינית ועל כן ההקמה של היישובים בפני עצמה אינה לוקה באי חוקיות.
עם זאת, הוועדה נמנעה מלציין מהו המעמד בפועל של שטחי יהודה ושומרון, והסתפקה בשלילת הגישה הרואה בשטחים אלו שטחים שבכיבוש צבאי.
דיני תכנון ובנייה ביהודה ושומרון
הוועדה התייחסה בדו"ח שהוציאה באופן מפורט למוסדות התכנון והבנייה ביהודה ושומרון. על פי הדו"ח, מיד לאחר מלחמת ששת הימים הוצא מנשר צבאי ובו הקביעה כי סדרי החוק והמשפט שעמדו בתוקפם תחת השלטון הירדני וקודם לו, ימשיכו לעמוד בתוקפם. בשל כך ביהודה ושומרון חל חוק התכנון והבנייה הירדני מ־1966 יחד עם חקיקה מנדטורית ועות'מאנית שקדמה לו, בכפוף לשינויים שונים שתוקנו בצו צבאי מ־1971 (צו 418) ובצווים שונים שהתפרסמו במהלך השנים. על פי שילוב החוקים והצווים השונים, ביהודה ושומרון פועלת מועצת תכנון עליונה (מת"ע) במסגרת המנהל האזרחי, כאשר תחתיה פועלות ועדות בנייה מקומיות הסמוכות לרשויות המקומיות הישראליות ביהודה ושומרון, ופועלות לאחר שמת"ע אישרה את המרחב הגאוגרפי הנתון לסמכותה. אחד התפקידים העיקריים של הוועדות המקומיות הוא הוצאת היתרי בנייה לפעולות הדורשות היתר זה (לדוגמה הקמת מבנה או ביצוע שינויים בו, עבודות עפר ועוד), פעולות שאסורות בביצוע ללא היתר. בסמכות ועדות אלו נמצאת גם הוצאת תעודת גמר לבנייה, שבלעדיה לא ניתן לחבר מבנה חדש לתשתיות ציבוריות (חשמל, מים ותקשורת).
למת"ע ישנה יכולת עקרונית להתערב בפעולותיה של הוועדות המקומיות, אך היא מפעילה את סמכותה זו רק במקרי קיצון. תחת מת"ע פועלות גם ועדות משנה, להם ניתנו סמכויות לעסוק בנושאים פרטניים שונים (לדוגמה, פיקוח, התנגדויות, דרכים ועוד).
על פי החוק הירדני, במקרה של בנייה ללא היתר ניתן להוציא צו הריסה הדורש את הפסקת העבודות האסורות והחזרת המצב לקדמותו, וכן ניתן לבצע הריסה מנהלית ללא צורך בצו מבית משפט. עצם הבנייה ללא היתר אינה עבירה פלילית על פי החוק הירדני, אך פעולה המבוצעת בניגוד לצו היא עבירה פלילית. בתיקון שנעשה בצו צבאי מ־2007 נקבע כי גם עצם הבנייה ללא היתר (או בנייה תוך חריגה מרישיון) היא עבירה פלילית (ולא רק ביצוע פעולות מנוגדות לצווים שהוצאו), וכי גם לבית משפט ניתנה סמכות להורות על הריסת בנייה ללא היתר או תוך סטייה מהרישיון.
אכיפת שלטון החוק ביהודה ושומרון
בהמלצות נמתחה ביקורת על חריגה מגבולות החוק בהתיישבות ביו"ש: "נתגלתה לעניינו תופעה בנושא ההתיישבות הישראלית ביו"ש שאינה הולמת מדינה הדוגלת בשלטון החוק. מכאן ואילך, לחסידי ההתיישבות וגם לדרג המדיני, צריך להיות ברור כי הם מצווים לפעול במסגרת החוק בלבד, ועל מוסדות המדינה מוטלת החובה לפעול בעתיד בנחישות לאכיפת החוק".
לאחר פרסום הדו"ח
השופט לוי העביר את ממצאי הוועדה לראש הממשלה במרץ 2012, ואת הדו"ח המלא ליועץ המשפטי לממשלה ב-3 ביולי 2012. במאי 2014 החלה הממשלה לקדם חלק מההמלצות שבדו"ח: שר הביטחון משה יעלון הורה להיערך לביצוע אחת ההמלצות המרכזיות – הקמת בית דין ייעודי לענייני מקרקעין ביהודה ושומרון. על פי ההצעה, פלסטיני שטוען שמתנחלים פלשו לאדמתו יצטרך להוכיח בבית המשפט שטענתו נכונה. כמו כן צומצם השימוש ב"צו מפריע" – שמכונה בדו"ח "צו דרקוני", שמכוחו המנהל האזרחי סילק מתנחלים שפלשו לכאורה לאדמה פרטית, אף על פי שלא הוגשה תלונה של בעל הקרקע.
תגובות
ראש משלחת הוועד הבין-לאומי של הצלב האדום לישראל ולשטחים הכבושים, חואן פדרו שרר, דחה את מסקנות הדו"ח, וטען כי מנקודת מבט של המשפט הבין-לאומי, הגדה המערבית נתונה תחת כיבוש ישראלי, ואין כל רלוונטיות לשאלה מי היה הריבון החוקי בשטחים לפני המלחמה.
מרק פישר
מרק פישר (באנגלית: Mark Fisher; 11 ביולי 1968 – 13 בינואר 2017), הידוע גם בשם-העט קיי-פאנק (באנגלית: k-punk), היה פילוסוף אנגלי, מבקר אמנות, מוזיקה ותרבות, שלימד במחלקה לתרבויות חזותיות בקולג' גולדסמית', אוניברסיטת לונדון. הוא זכה להערכה בתחילת דרכו על כתיבת הבלוגים שלו כקיי-פאנק בתחילת שנות ה-2000, והתפרסם בשל כתיבתו אודות פוליטיקה רדיקלית, מוזיקה ותרבות פופולרית.
בנוסף הוא פרסם מאמרים וטורי דעה בכתבי העת והמגזנים The Wire, Fact, ניו סטייטסמן, Sight & Sound. פישר היה גם המייסד השותף של Zer0 Books ושל Repeater Books.
ראשית חיים וחינוך
פישר נולד בלסטר וגדל בעיירה לובורו להורים ממעמד הפועלים שהחזיקו בתפיסות שמרניות. אביו היה מהנדס ואמו מנקה. הוא למד בבית ספר מקומי. פישר הושפע בצעירותו ממגזיני פוסט-פאנק של שלהי שנות ה-70, במיוחד ממגזינים כמו NME ששילבו בין מוזיקה, פוליטיקה, קולנוע וסיפורת. הוא הושפע גם מהיחסים בין תרבות מעמד הפועלים לכדורגל, ונכח באסון הילסבורו.
בשנת 1989 פישר סיים תואר ראשון באנגלית ובפילוסופיה באוניברסיטת הול. וב-1999 השלים דוקטורט בפילוסופיה באוניברסיטת וורוויק. עבודת הדוקטורט שלו נקראה:Flatline Constructs: Gothic Materialism and Cybernetic Theory-Fiction. במהלך תקופה זו, פישר היה חבר מייסד של הקולקטיב הבינתחומי CCRU שנקשר בתנועת התאוצה ובעבודתם של הפילוסופים סיידי פלאנט  וניק לאנד. שם, הוא התיידד והשפיע על המפיק Kode9, שלימים ייסד את חברת התקליטים Hyperdub. בתחילת שנות ה-90, הוא גם יצר מוזיקה כחלק מקבוצת הטכנו D-Generation.
Party Favor
רקע וכתיבה
השיר בדומה ל-"", "" ו-"Wish You Were Gay" נכתב על ידי בילי אייליש ביחד עם פיניאס או'קונל שגם הפיק אותו. הבי-סייד של השיר הוא הלהיט "Hotline Bling" של הראפר דרייק, אשר הגיע בשיאו אל המקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
מרק פישר
ראשית חיים וחינוך
לאחר תקופה שלימד במכללה להשכלה נוספת כמרצה לפילוסופיה, פישר החל את הבלוג שלו על תיאוריה תרבותית, k-punk, בשנת 2003. מבקר המוזיקה סיימון ריינולדס תיאר אותו כ"מגזין של איש אחד שעדיף מרוב המגזינים בבריטניה" ובתור הציר המרכזי של "קונסטלצית בלוגים" שבה נדונו במקביל על ידי עיתונאים, אנשי אקדמיה ועמיתים סוגיות בתרבות פופולרית, מוזיקה, קולנוע, פוליטיקה ותיאוריה ביקורתית. מגזין Vice תיאר מאוחר יותר את כתיבתו בבלוג כ"צלולה וחושפנית, לוקחת ספרות, מוזיקה וקולנוע שאנו מכירים וחושפת ללא מאמץ את סודותיה הפנימיים". פישר השתמש בבלוג כמקום גמיש יותר ויוצר לכתיבה, הפוגה מהמסגרות והציפיות של כתיבה אקדמית. פישר גם ייסד את לוח ההודעות Dissensus עם הסופר מאט אינגרם.
קריירה
פישר היה עמית אורח ומרצה לתרבויות קוליות וחזותיות בקולג' גולדסמית', עורך ב-Zero books, חבר מערכת ב-Interference: A Journal of AudioCulture ו-Edinburgh University Presss שם פרסם סדרת כתבות בנושא ריאליזם ספקולטיבי. בשנת 2009, פישר ערך את The Resistible Demise of Michael Jackson, אוסף של חיבורים ביקורתיים על הקריירה ומותו של מייקל ג'קסון, ופרסם את ספרו ריאליזם קפיטליסטי: האם אין אלטרנטיבה?, ניתוח ההשפעות האידאולוגיות של הנאו-ליברליזם על התרבות העכשווית.
Party Favor
רקע וכתיבה
כמו כן, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאת המיני-אלבום.
מרק פישר
קריירה
פישר היה מבקר מוקדם של תרבות הביטול (השתמש בביטוי Call-out; נידוי) ובשנת 2013 פרסם חיבור שנוי במחלוקת שכותרתו "לצאת מטירת הערפדים".
פישר טוען שהתרבות הנידוי מצמצמת כל נושא פוליטי לביקורת על התנהגותם של יחידים, במקום להתמודד עם סוגיות פוליטיות כאלה באמצעות פעולה קולקטיבית.
בשנת 2014, פישר פרסם את ספרו רוחות חיי: כתבים על דיכאון, האנטולוגיה ועתידים אבודים (Ghosts of My Life: Writings on Depression, Hauntology and Lost Futures), הבנוי מאסופת חיבורים. בשנת 2016, פישר ערך אנתולוגיה ביקורתית על עידן הפוסט-פאנק יחד עם קודדו אשון וגווין באט בשם פוסט-פאנק אז ועכשיו (Post-Punk Then and Now).
ריאליזם קפיטליסטי
בסוף שנות ה-2000, פישר ערך שימוש מחודש במונח "ריאליזם קפיטליסטי" כדי לתאר את "התחושה הרווחת שלא רק שהקפיטליזם הוא המערכת הפוליטית והכלכלית המעשית היחידה, אלא גם שכעת אף בלתי אפשרי לדמיין חלופה קוהרנטית עבורו". הוא הרחיב על הרעיון בספרו משנת 2009 ריאליזם קפיטליסטי: האם אין אפשרות אחרת? בטענה שהמונח מתאר בצורה הטובה ביותר את המצב האידאולוגי מאז נפילת ברית המועצות, שבו הלוגיקה של הקפיטליזם תוחמת את גבולות החיים הפוליטיים והחברתיים, עם השפעות משמעותיות על חינוך, מחלות נפש, תרבות הפופ, ושיטות התנגדות. התוצאה היא מצב שבו "קל יותר לדמיין קץ לעולם מאשר קץ לקפיטליזם". פישר כותב: כמושג פילוסופי, הריאליזם הקפיטליסטי מושפע מהתפיסה של אלתוסר בנוגע לאידאולוגיה, כמו גם מעבודתם של פרדריק ג'יימסון וסלאבוי ז'יז'ק. המושג של ריאליזם קפיטליסטי נובע כנראה גם מהמושג של ההגמוניה התרבותית של אנטוניו גרמשי; שבאופן כללי ניתן לתאר כתודעה כוזבת לפיה ההמצב הקיים הוא הקומונסנס, וכל דבר אחר הוא נונסנס בלתי אפשרי. קפיטליסטים שומרים על כוחם לא באמצעות אלימות או כוח, אלא על ידי יצירת תחושה מתפשטת שקפיטליזם הוא כל מה שיש. הם שומרים על דעה זו על ידי שליטה ברוב המוסדות החברתיים והתרבותיים. פישר מציע שבתוך מסגרת קפיטליסטית אין מקום להעלות על הדעת צורות חלופיות של מבנים חברתיים, ומוסיף שהדורות הצעירים אפילו לא עוסקים בהכרה בחלופות. הוא מציע שהמשבר הפיננסי של 2008 חיזק עמדה זו; במקום לזרז רצון לחפש חלופות למודל הקיים, התגובה למשבר חיזקה את התפיסה שיש לבצע שינויים במערכת הקיימת. פישר טוען שהריאליזם הקפיטליסטי הפיץ ' אונטולוגיה עסקית' לפיה הכל צריך להתנהל כעסק, כולל חינוך ושירותי בריאות.
לצאת מטירת הערפדים
במאמר זה, שפורסם בשנת 2013, פישר מבקר את תרבות הביטול האינטרנטית, אותה הוא מכנה Call-out culture, תרבות הנידוי, בטענה כי יש לחזור למקד את מאמצי ההתארגנות של השמאל סביב סוגיות מעמד כלכלי, ולא סביב סוגיות זהות. לפי פישר, השיח השמאלני מבוסס הזהות מאופיין בציד מכשפות והטפת מוסר המעכבים שיח פרודקטיבי ופוליטיקה מעמדית. לדידו של פישר ההתמקדות בזהות הרסנית במיוחד כאשר היא מלווה במשטור של דיבור של אחרים, היוצר שיח מהותני, בו הערות והתנהגויות של אדם יגדירו את כל זהותו. תרבות זו מקושרת בידי פישר לצורה ליבידינאלית־דיסקורסיבית המכונה "טירת הערפדים", המונעת בידי שלוש תשוקות, תשוקתו של כהן הדת לנדות ולגנות, התשוקה האקדמית־פדנטית להיות הראשון המצביע על טעות, ומתשוקת ההיפסטר להיות ייחודי בתוך ההמון. לטענתו, הטירה אינה שואפת לעולם בו סיווג זהותני נעשה לא רלוונטי, אלא שואפת לשוב ולכלוא אנשים בתוך קטגוריות הזהות. היא מאופיינת באינדיבידואליזציה של השיח הפוליטי, בשלילה של קלילות והומור המקשה על המחשבה והמעשה, בהפצת אשמה, מהותנות, והצבעה צעקנית על דיכוי בידי ההון והמדינה ללא פעולה משמעותית כנגדם. לטענתו, ההתמקדות על זהות והמאבק ברעיון מעורפל של סמכות מסיטים את תשומת הלב מבניית אסטרטגיה קוהרנטית לחיזוק מעמד הפועלים. לכן תצורות אלה משרתות את ההון, שכן במקום לבנות סולידריות הן מפיצות פחד וחוסר ביטחון ויוצרות פרגמנטיזציה חברתית, ומערערות על מעמד הפועלים המאורגן. לפי פישר, דרך ההתנגדות לצורות אלה היא שלילת הזהותנות, באמירה כי "אין כלל זהויות, אלא רק רצונות, אינטרסים והזדהויות". שלילה זו צריכה להיעשות דרך חזרה למושג המעמד, הכוללת ידע על הדרכים בהן מעמד מעצב את כלל חוויתו, וכן הכרת המקום אותו אינדיבידואל תופס במבנה המעמדי, כאשר המטרה צריכה להיות פירוק מבנה זה, ולא שימור הקטגוריות הזהותניות אותן הוא יוצר ומשמר.
האנטולוגיה
פישר ערך שימוש מחודש במושגו של ז'אק דרידה "האנטולוגיה" (Hauntology) הבנוי מהלחם בסיסים של "רדף" (haunting) ו"אונטולוגיה". פישר השתמש במונח כדי לתאר תחושה נרחבת שבה התרבות העכשווית רדופה על ידי "העתיד האבוד" של המודרניות, שלא הצליח להתרחש או בוטל על ידי פוסטמודרניזם והנאו-לבירליזם. פישר ואחרים משכו את תשומת הלב למעבר לכלכלות פוסט-פורדיסטיות בסוף שנות ה-70 ששללו את המשאבים הדרושים לייצור החדש. בניגוד לפסטיש נוסטלגי או אירוני של התרבות הפוסטמודרנית, פישר הגדיר אמנות האנטולוגיה כ"סירוב לוותר על הרצון לעתיד" וכ"כמיהה לעתיד שמעולם לא הגיע". בדיון ברלוונטיות הפוליטית של המושג כתב פישר: "בתקופה של ריאקציה פוליטית ושיקום, כשהחדשנות התרבותית נתקעה ואף הלכה אחורה, כאשר 'הכוח... פועל כצפוי כמו ברטרוספקטיביות' ( Eshun 2003: 289), אחד התפקידים של ההאנטולוגיה הוא להמשיך ולהתעקש שיש עתידים מעבר לזמן הסופי של הפוסטמודרניות. כשההווה ויתר על העתיד, עלינו להקשיב לשרידי העתיד הפוטנציאלים והלא ממומשים של העבר."פישר והמבקר סיימון ריינולדס אימצו את הקונספט של דרידה כדי לתאר טרנדמוזיקלי באמצע שנות ה-2000. ספרו של פישר משנת 2014 Ghosts of My Life בחן את הרעיונות הללו דרך מקורות תרבותיים, כמו המוזיקה של Burial, ג'וי דיוויז'ן, והלייבל Ghost Box, סדרות טלוויזיה כמו Sapphire & Steel סרטיהם של סטנלי קובריק וכריסטופר נולאן, והרומנים של דייוויד פיס וג'ון לה קארה.
המוזר המזוויע
ספרו של פישר שפורסם לאחר מותו המוזר והמזוויע (The Weird and the Eerie) חוקר את המושגים "המוזר " ו"מזוויע" באמצעות יצירות אמנות שונות, ומגדיר את המושגים כמצבים נרטיביים רדיקליים או רגעים של "הלם טרנסצנדנטלי" שבכוחם להביא לידי שלילת-המרכזיות (de-center) של הסובייקט האנושי ולבטל את הטבעיות של המציאות החברתית, תוך חשיפת הכוחות השרירותיים המעצבים אותה. "המוזר" עולה בתיאורי סוף העולם ו"המזוויע" מבליח מההריסות של העולמות האבודים. הספר כולל דיון במדע בדיוני ובמקורות אימה כמו כתיבתו של ה.פ. לאבקרפט, הקולנוע של ג'ואן לינדזי, פיליפ ק. דיק, דייוויד לינץ', וג'ונתן גלזר. והמוזיקה של להקת הפוסט-פאנק הבריטית The Fall ושל מוזיקאי האמביינט בריאן אנו.
אסיד קומוניזם
בזמן מותו, נאמר כי פישר מתכנן ספר חדש בשם אסיד קומוניזם (Acid (Comunism. בנובמבר 2018 פורסמו קטעים ממנו כחלק מאנתולוגיה של קיי-פאנק: אסופה של כתבים שלא פורסמו מאת מרק פישר 2004-2016 ( k-punk: The Collected and Unpublished Writings of Mark Fisher). "אסיד קומוניזם" לא היה ניסיון להשיב אלמנטים של תרבות הנגד, היפים, ופסיכדליה. השאיפה הייתה לדמיין אפשרויות פוליטיות חדשות עבור השמאל הפוליטי.
על ארץ נעלמת
לאחר מותו של פישר, חברת התקליטים Hyperdub הקימה תת-לייבל בשם Flatlines שפרסמה מאמר אודיו מאת ג'סטין ברטון ופישר ביולי 2019. ברטון ערך יחד מוזיקה של מוזיקאים שונים שנעשתה כדי ללוות את הטקסט ופישר סיפק טקסט למאמר האודיו, ש"מזכיר טיול לאורך קו החוף של סאפוק ב-2006, מנמל המכולות של פליקססטו ('גנגל עצבים של הקפיטליזם') ועד מגרש הקבורה האנגלו-סכסוני בסאטון הו". גם ברטון וגם פישר מספרים את החיבור. אדם הארפר כתב על המרכיבים של האנטולוגיה ב- On Vanishing Land, כמו גם על הקשר שלה לתנועה הסביבתית. בביקורת על The Quietus, התייחס ג'וני לאמב ל"ארץ נעלמת" כ"גילוי מזעזע של הדיסטופיה המתקרבת".
מותו
פישר תלה את עצמו בביתו ברחוב קינג, פליקססטו ב-13 בינואר 2017 בגיל 48, זמן קצר לפני פרסום ספרו האחרון "המוזר והמפחיד" (2017). הוא פנה לטיפול פסיכיאטרי בשבועות שקדמו למותו, אך רופא המשפחה שלו הצליח להציע רק פגישות טלפוניות כדי לדון בהפניה. בריאותו הנפשית של פישר התדרדרה מאז מאי 2016, מה שהוביל לחשוד במנת יתר בדצמבר 2016, שם אושפז בבית החולים איפסוויץ'. הוא דן במאבקיו בדיכאון במאמרים ובספרו רוחות חיי. לפי סיימון ריינולדס ב"גרדיאן", פישר טען ש"מגפת עוגמת הנפש שפוקדת את זמננו לא ניתנת להבנה נכונה, או לרפא אותה, אם רואים אותה כבעיה פרטית ממנה סובלים אנשים שניזוקו".
מורשת
פישר זכה לשבחים לאחר מותו כהוגה ותאורטיקן בעל השפעה רבה. בהתייחסו להשפעתו של פישר בטריביון, נזכר אלכס ניבן ש"הצלילות של פישר, אבל יותר מזה, היכולת שלו להגיע ללב מה לא בסדר בתרבות הקפיטליסטית המאוחרת ונכון לגבי האלטרנטיבה המשוערת... נראה שפיצח קוד בלתי מפוענח". רוב דויל מאייריש טיימס כתב כי "לא הופיע כותב בריטי מעניין יותר במאה הזו", בעוד שהגרדיאן תיאר את הפוסטים בבלוג k-punk כ"קריאה נדרשת עבור הדור". רוג'ר לוקהרסט כינה את פישר "אחד מפרשני התרבות הנועזים, הצלולים והמלהיבים ביותר בבריטניה" והוסיף כי "זו קטסטרופה שאין לנו יותר את מרק פישר".
עדיין יש לו השפעה רבה על סופרי Zer0 Books העכשוויים, למשל כאשר צוטט בהרחבה ב"ההיסטוריה הסודית של אַלְבְּיוֹן" של גיא מנקובסקי.
לאחר התאבדותו של פישר, המוזיקאי האנגלי The Caretaker הוציא לזכרו את Take Care, כשההכנסות שלו נתרמו לארגון הצדקה לבריאות הנפש Mind.
מטוויי בלנטר
מטוויי איזאקוביץ' בלנטר (ברוסית: Матвей Исаакович Блантер; 10 בפברואר 1903 – 27 בספטמבר 1990) היה מלחין סובייטי-יהודי. הלחין מספר רב של שירים כולל קטיושה. בעל תואר אמן העם של ברית המועצות (1975), חתן פרס סטלין (1946) ובעל עיטור לנין (1973, 1983), עיטור אות הכבוד (1967) ותואר גיבור העמל הסוציאליסטי (1983).
קורות חיים
מטוויי (מוטי) בלנטר נולד בעיירה הקטנה פוצ'פ בקרבת בריאנסק, אז בתחומי האימפריה הרוסית (כיום ברוסיה). אימו הייתה קרובת משפחה של שלמה מיכואלס.
בשנות ה-30 הוא שינה את סגנון הכתיבה והחל לכתוב שירים לנושאים פטריוטיים-פוליטיים. בתקופה זו הוא החל שיתוף פעולה עם המשורר מיכאיל איסאקובסקי שביחד הם כתבו כ-20 שירים. אחד מהם נכתבה בשנת 1945 על אירועי מלחמת העולם השנייה אך קיבלה פופולריות רק בשנת 1960 לאחר שבוצע על ידי מארק ברנס.
בשנת 1938 חיבר בלנטר את הלחן המפורסם שלו לשיר קטיושה. באותה שנה בלנטר גם כתב "מארש כדורגל", מארש זה מושמע לפני תחילת כול משחק כדורגל ברוסיה עד היום. בסך הכל הוא כתב מוזיקה לכ-2000 שירים. בנוסף לשירים הוא כתב מוזיקה למספר סרטים, הצגות תיאטרון ואופרטות. בלנטר היה פעיל עד לשנת 1975.
מטוויי בלנטר נפטר ב-27 בספטמבר 1990 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
יחסי גרמניה–מדגסקר
יחסי גרמניה–מדגסקר הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין הרפובליקה של מדגסקר. שתי המדינות חברות באו"ם.
סקירה כללית
היחסים בין שתי המדינות היו באופן מסורתי ידידותיים, כפי שמעיד חוזה השלום, הידידות והסחר, שנחתם לפני למעלה מ-135 שנה. עם זאת, ההפיכה במדגסקר ב-2009 והמשבר הפוליטי והכלכלי הקשה שנמשך עד 2013 גרמו לגרמניה להשהות לזמן קצר את שיתוף הפעולה שלה, אולם הוא התחדש בשנת 2014.
לאחר חזרתה של המדינה לדמוקרטיה התאוששה הצמיחה הכלכלית ברמה צנועה יחסית. הכלכלה המשיכה לצמוח שוב בשנת 2018, בשיעור של 5.8%. עם זאת, גם גידול האוכלוסייה היה גבוה (2.7 עד 3%), שכמעט קיזז התקדמות זו. מדגסקר מעוניינת בהגברת הפעילות של משקיעים בינלאומיים ומעוניינת להעצים את היחסים הכלכליים עם גרמניה. נכון לעכשיו, גרמניה היא היבואנית השלישית בגודלה של מוצרים ממדגסקר (בשווי של 286.9 מיליון אירו בשנת 2018). היצוא למדגסקר היה מינימלי (39.5 מיליון אירו בלבד בשנת 2018). היקף סחר החוץ בסך הכל התגבר בשנים האחרונות.
לפחות 75% (או עד 90% על פי מקורות אחרים) מאוכלוסיית מדגסקר חיים מתחת לקו העוני, וכל ילד שני סובל מתת-תזונה. ל-87% מהאוכלוסייה אין גישה לחשמל. שיתוף הפעולה לפיתוח, שנהנה באופן מסורתי בעדיפות גבוהה, התחדש לפיכך לאחר סיום המשבר האחרון. שיתוף הפעולה הדו-צדדי בתחום הגנת הסביבה מתמקד בשימור המגוון הביולוגי הייחודי של מדגסקר ובשימוש בר-קיימא במשאבי הטבע בענפי האנרגיה והחקלאות. גרמניה היא התורמת הדו-צדדית השלישית בגודלה והתורמת הגדולה ביותר בתחום הסביבה, ותומכת גם במאמצי ביזור ואנטי-שחיתות. כספי שיתוף פעולה פיתוח דו צדדי בסך כולל של 29.6 מיליון אירו הועמדו לרשות שנת 2018.
Sycamore
Sycamore הוא מעבד קוונטי שפותח על ידי חטיבת הבינה מלאכותית של גוגל. המעבד מכיל 53 קיוביטים ומבוסס על מוליכי-על.
ביצועים
ב-2019, גוגל דיווחה בכתב העת המדעי Nature כי המעבד השלים משימה תוך 200 שניות (3 דקות ו-20 שניות) וטענה כי אותה משימה תיקח זמן עיבוד של כ-10,000 שנים במחשב קלאסי ועל כן, חברת גוגל טענה כי השיגה עליונות קוונטית. על מנת להעריך את הזמן להשלמת המשימה על ידי מחשב-על קלאסי, גוגל הריצה סימולציות חלקיות של המעגל הקוונטי במחשב העל Summit, מחשב העל המהיר ביותר בעולם לאותה העת. מאוחר יותר, חברת IBM טענה כי ההערכה של גוגל היא מוגזמת ביותר וכי השלמת אותה המשימה תיארך רק 2.5 ימים במחשב קלאסי כמו Summit. אם ההערכות של גוגל יתבררו כנכונות, פירוש הדבר שהתבצע צעד אקספוננציאלי בכוח חישוב של מחשבים.
באוגוסט 2020, מהנדסים קוונטים אשר עובדים עבור גוגל דיווחו כי סימולציית הכימיה החישובית הגדולה ביותר על מחשב קוונטי - הערכת הרטרי-פוק באמצעות המעבד, צומדה עם מחשב קלאסי שפיענח את התוצאות על מנת לספק פרמטרים חדשים למערכת 12 קיובטים.
בדצמבר 2020, המעבד הקוונטי הסיני אשר מבוסס על פוטונים, Jiuzhang, שפותח על ידי אוניברסיטת המדע והטכנולוגיה של סין, הגיע לכוח חישובי 76 קיוביטים. המעבד, לטענת מפתחיו, מהיר פי 10 מיליארד מ-Sycamore, ובכך הפך למחשב הקוונטי השני שהשיג עליונות קוונטית.
קיילי ג'נר
קיילי קריסטן ג'נר (באנגלית: Kylie Kristen Jenner; ) היא ידוענית, יזמית, מעצבת, אושיית רשת ודוגמנית אמריקאית. התפרסמה בעקבות השתתפותה בסדרת הריאליטי "משפחת קרדשיאן" לצד משפחתה. באוגוסט 2017 עלתה תוכנית הספין אוף "החיים על פי קיילי", המתמקדת בג'נר. ג'נר היא אושיית רשת פופולרית ביותר ולה יותר מ-370 מיליון עוקבים באינסטגרם.
היא נבחרה על ידי "טיים מגזין" כאחת מבין 25 בני הנוער המשפיעים ביותר בעולם לשנת 2014, ובשנת 2015 נבחרה שוב על ידי "טיים מגזין" לאחת מבין 30 בני הנוער המשפיעים ביותר בעולם. בשנת 2017 נכנסה לרשימת "100 הסלבריטאים העשירים" של המגזין "פורבס" והייתה לאדם הצעיר ביותר שנכנס לרשימה אי פעם. אף על פי כן, במאי 2020 חזר בו המגזין, בטענה שהיא ניפחה את הערכת הונה האישי.
ילדותה
קיילי ג'נר נולדה בלוס אנג'לס וגדלה בקלבסס, פרבר סמוך. היא בת הזקונים של קריס ג'נר וקייטלין ג'נר ואחותה הצעירה של קנדל ג'נר. מצד אמה יש לה שלוש אחיות-למחצה גדולות: קורטני (נולדה ב-1979), קים (נולדה ב-1980) וקלואי (נולדה ב-1984), ואח למחצה, רוב קרדשיאן (נולד ב-1987). מצד אביה, יש לה שלושה אחים-למחצה גדולים: ברט (נולד ב-1978), ברנדון (נולד ב-1981), וסאם ברודי (נולד ב-1983), ואחות גדולה למחצה, קייסי ג'נר (נולדה ב-1980).
ג'נר השתתפה בקבוצת המעודדות של בית ספרה. בשנת 2012, היא עברה לחינוך ביתי.
קריירה
ג'נר החלה את קריירת הדוגמנות שלה עם הליין של חברת Sears, ששמו "Crush Your Style". בהמשך ג'נר הופיעה על שערי מגזינים שונים לנוער, ומגזינים לאופנה ויופי בהם קוסמופוליטן, סבנטין, מארי קלייר מקסיקו, רמיקס, טין ווג, ELLE, Paper ועוד. יחד עם אחותה קנדל היא הנחתה אירועי שטיח אדום שונים, בין היתר את בכורת הסרט של "משחקי הרעב" ואת בכורת הסרט המבוסס על סדרת הטלוויזיה "Glee".
ריאליטי
בשנת 2007 החלה להופיע עם משפחתה בתוכנית המציאות "משפחת קרדשיאן", שעוקבת אחר חייהם האישיים והמקצועיים של חברי המשפחה. הסדרה הייתה הצלחה ל, ובעקבות כך נוצרו סדרות בת לסדרה וג'נר הופיעה בתפקידי אורחת מספר פעמים בתוכניות אלו. ב-6 באוגוסט 2017 בכורת הסדרה העולמית של החיים על פי קיילי בערוץ E בשיתופה של קיילי.
אופנה וקוסמטיקה
ב-2015 ג'נר השיקה לבדה את חברת הקוסמטיקה "Kylie Cosmetics". תחילה היא השיקה שפתונים, כאשר מכירתם החלה האתר בו נמכרו קרס בתוך פחות מדקה. בהמשך התרחבה החברה והיא מוכרת שלל מוצרי איפור, בהם: צלליות, סומק, מוצרי גבות, היילייטר ומברשות איפור. כחלק מהחברה, קיילי שיתפה פעולה עם אחיותיה קורטני, קים, קלואי וקנדל, ועם אמה קריס, בשתי קולקציית איפור שונות. באוגוסט 2017 פורסם כי החברה בדרך למכירות של מיליארד דולר, אך במאי 2020 התברר שהדו"חות הרווחים נופחו.
בסתיו 2016 היא הוכרזה כפרנזטורית של מותג הספורט "פומה". בנובמבר 2016, ג'נר הודיעה על פתיחת חנות בגדים אונליין הנושאת את שמה, בה נמכרים מוצרי מרצ'נדייז שלה.
במאי 2019 הוציאה קיילי ליין מוצרי קוסמטיקה וטיפוח הפנים שנקרא "Kylie Skin"
בנובמבר 2019 הודיעה קיילי על מכירת 51% ממניות חברת הקוסמטיקה Kylie Cosmetics, תמורת 600 מיליון דולר לחברת מוצרי היופי והטיפוח "Coty lnc".
פרשת פורבס
במאי 2020 פורבס הודיעו כי הם שללו את תואר המיליארדרית מג'נר לאחר שטענו כי ג'נר זייפה מסמכים כך שייראה כאילו הכנסותיה גדולות יותר ממה שהיו בפועל על מנת לזכות בתואר המיליארדרית הצעירה ביותר בכל הזמנים. כבר בשנת 2018 פורבס טענו כי הונה של ג'נר עומד על 900 מיליון דולר וכי היא בדרך להיות המיליארדרית הצעירה ביותר בכל הזמנים בגיל 21 בלבד, כשהיא שוברת את השיא של מארק צוקרברג שעשה זאת בגיל 23. מאוחר יותר פורבס הכריזו כי ג'נר הפכה למיליארדרית באופן רשמי. אם כי לאחר פרסום המאמר במאי 2020 התברר כי הונה של ג'נר עומד על 900 מיליון דולר. באוקטובר אותה שנה פורבס עדכנו את רשימת הנשים העשירות ביותר בצפון אמריקה והורידו שוב את הונה של ג'נר לכדי 700 מיליון דולר בלבד, זאת מאחר שהתברר כי שווי החברה שלה ירד באופן דרסטי ובכך גם שווי מניותיה וכן כי שווי החברה למעשה התברר נמוך יותר ממה שחשבו לאחר שהתברר כי מכירת חצי מהחברה לחברת קוטי הייתה בשווי שהיה גדול יותר ביחס להכנסות החברה ושווי מניותיה. באוגוסט 2021 מגזין פורבס עדכן פעם נוספת את הרשימה והוריד שוב את הונה של ג'נר לכדי 620 מיליון דולר, אם כי ג'נר נכון להיום היא האדם הכי צעיר ברשימה.
ביום בו פורבס פרסמו את ההאשמות נגדה ג'נר פרסמה סדרה של ציוצים בטוויטר בהם הכי מכחישה את ההאשמות נגדה ואף עורך דינה של ג'נר דרש מפורבס לחזור בהם מהצהרותיהם כאשר כינה את הצהרותיהם כ"שקריות חד משמעית". פורבס סירבו לחזור בהם וטענו כי המאמר פורסם לאחר חקירה מתמשכת של מספר חודשים ובה נמצא פער בין מה שדווח לעיתונאים לבין מה שדווח לבעלי המניות.
חיים אישים
בפברואר 2015 התפרסם כי ג'נר רכשה בית על שטח של 1.5 דונם בקלבסס, קליפורניה, בסך 2.7 מיליון דולר.
ג'נר הייתה במערכת יחסים מתוקשרת עם הראפר טייגה מאז סוף 2014. השניים נפרדו במאי 2016, אז החלה לצאת עם הראפר PartyNextDoor. ביולי 2016 השניים חזרו, ונפרדו בשנית לאחר מכן. באפריל 2017 החלה לצאת עם הראפר טראוויס סקוט. ב-1 בפברואר 2018 נולדה ביתם. ב-2 בפברואר 2022 נולד בנם.
חסרת נדוניה
חסרת נדוניה (ברוסית: Бесприданница) הוא מחזה פרי עטו של אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי. הצגת הבכורה שלו התקיימה ב-10 בנובמבר 1878 בתיאטרון מאלי ופורסמה לראשונה בגיליון ינואר 1879 של כתב העת Otechestvennye Zapiski. ההצגה התקבלה באדישות יחסית בידי מבקרי התקופה אולם ברבות הימים הייתה חלק מקלאסיקת התיאטרון הרוסי. אלדר ריאזאנוב עיבד את המחזה לסרט קולנוע בבימויו, בשם "אהבה אכזרית" (1984).
היסטוריה של ההפקה
לדברי אוסטרובסקי, הרעיון למחזה נולד במוחו ב-4 בנובמבר 1874 בהיותו במוסקבה. ב-1 באוקטובר 1876, הוא סיפר לשחקן פ.א. בורדין על עבודתו על המחזה Truth is Good But Happiness Better, הוא כתב:
כתב היד של המחזה כונה בידי המחבר בשם "אופוס 40".
אוסטרובסקי הזכיר את המחזה בשנית ב-3 בפברואר 1878, במכתב לבורדין, בכותבו: הוא לא עמד בזמן שהקציב לעצמו. הוא המשיך לעבוד על המחזה במהלך כל הקיץ והסתיו בשיולקובה; כל אותה עת הוא ניהל מגעים להעלאתו על הבמה בעתיד. ב-16 באוקטובר 1878, המחזה היה גמור (התאריך על כתב היד היה 17 באוקטובר). ב-26 באוקטובר הוא נשלח לבורדין, וב-28 בו - הוא קיבל את אישור התיאטרון והוועדה הספרותית שלו להעלאת ההפקה.
בורדין, לו אוסטרובסקי הציע לגלם את דמותו של קנורוב, לא היה שבע רצון מהרעיון שנראה בעיניו "תפקיד מיותר". הוא גם הציע שהטקסט יצומצם במידה ניכרת. אוסטרובסקי כתב לו בתשובה:
הצגת הבכורה של "חסרת נדוניה" התקיימה בתיאטרון מאלי, מוסקבה, ב-10 בנובמבר 1878, כמחווה לשחקן ניקולאי מוסיל (שגילם את דמותו של רובינסון). לריסה גילמה את דמותה של ג.נ. פדוטובה, א.פ. לנסקי גילם את דמותו של פרטוב, סדובסקי גילם את דמותו של קרנדישוב, י.ו. סמרין גילם את דמותו של קנורוב. כעבור כמה ימים המחזה הוצג פעם נוספת, כמחווה לסדובקי, והפעם מ.נ. אמולובה גילמה את דמותה של לריסה. אוסטרובסקי כתב לבורדין על "ההצלחה הכבירה" של שתי ההצגות הללו. "חסרת נדוניה" הוצגה בסנקט פטרבורג לראשונה ב-22 בנובמבר, בתיאטרון אלקסנריסקי כמחווה לבורדין. מריה סבינה גילמה את דמותה של לריסה והביקורות התמקדו בהופעתה לחיוב ופרט לכך היו פושרות.
בראשית שנות התשעים של המאה ה-19 "חסרת נדוניה" חודש בהצלחה בידי ורה קומיסרזבסקיה שיצרה את גרסתה הייחודית לדמותה של לריסה. בתקופת ברית המועצות המחזה הוצג במספר תיאטראות, וב-1948 הוא שב להיות חלק מהרפרטואר של תיאטרון מאלי.
תקציר העלילה
לריסה כילתה את השנה האחרונה בייאוש לאחר הסיום הפתאומי (וחסר הפשר) של הרומן שלה עם פרטוב, אדם עשיר בו הייתה מאוהבת ואותו העריצה, והחליטה להתחתן עם הגבר הראשון שיבקש את ידה. קרנדישוב, פקיד מדינה דל אמצעים, מתגלה כאדם מגוחך, דוחה ויהיר. אולם ללריסה לא אכפת מכך, והיא משתוקקת לנטוש את חייה הנוכחיים ולעבור לגור בכפר. לפתע פרטוב מגיע לבריאחימוב (המתוארת כ"עיר גדולה על גדות הוולגה") וגורם להתעוררות הן בקהילה המקומית והן בליבה של הנערה. מתברר שהוא מתכוון לשאת אישה עשירה וכעת הוא נהנה מימי הרווקות האחרונים שלו, מוכר ספינות שבבעלותו כדי שיעמוד לרשותו כסף לבזבז. הוא נוכח לדעת שלריסה עדיין מאוהבת בו ואף הוא חש רגשות עזים כלפיה.
קרנדישוב, כדי להתפאר, מארגן מסיבה. הוא מזמין בין השאר את ווז'בטוב (חבר ילדות של לריסה), את המיליונר המקומי קנורוב (שמוקדם יותר הציע לאמה של לריסה להיות המממן של בתה ולקחת אותה לפריז אם היא חפצה בכך; האם נענתה להצעה) ואת פרטוב בעצמו. פרטוב, כדי להעניש את קרנדישוב (שהתנהג כלפיו בגסות, ולא בחוכמה) וגורם ללריסה לראות איזה מין פרחח הוא, בהערימו עליו. מסתייע חברו רובינזון, השחקן האלכוהוליסט, שגורם לאיש הצעיר להשתכר ולעשות צחוק מעצמו. פרטוב, קנורוב וווז'בטוב עוזבים את קרנדישוב מאחור, ולוקחים את לריסה לפיקניק לילי.
לאחר שהמסיבה מסתיימת, לריסה ניגשת לפרטוב ושואלת אותו אם יתחתן איתה ומקבלת תשובה ישירה: הוא לא ישא אותה למרות הכול, מכיוון שהוא מאורס לאישה אחרת. לריסה חשה מושפלת ונבגדת. היא מרגישה שאין היא מסוגלת לשוב לביתה ולעמוד פנים מול פנים מול ארוסה אותו היא כעת שונאת, היא שוקלת התאבדות. קנורוב וווז'בטוב משוחחים ביניהם על מצבה; לבסוף הם מטילים מטבע כדי להחליט מי ייקח אותה לטיול בפריז והאיש הזקן זוכה, אולם לריסה דוחה את ההצעה. קרנדישוב השתוי מופיע עם שני אקדחים טורקים מהאוסף שלו ומפציר בלריסה לשוב איתו הבייתה. היא דוחה אותו בתקיפות, באומרה שכעת היא חשה אליו רק בוז. בייאושו הוא יורה בה. היא מרימה את האקדח ומניחה אותו על השולחן, כדי שייראה כאילו התאבדה. היא מודה לרוצחה:
המחזה בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי
המחזה הועלה בתיאטרון גשר בשם "הנהר", הצגת בכורה: 9 ביולי 1999
ג'ורג'יה דום
ג'ורג'יה דום היה אצטדיון פוטבול הממוקם באטלנטה, בג'ורג'יה שבארצות הברית. האצטדיון הכיל 74,000 מקומות ישיבה.
היסטוריה
האצטדיון נבנה ב-1988 ונחנך ב-1992 לכבוד המשחקיים האולימפיים. ב-1996 אירח את תחרויות ההתעמלות מכשירים, שלבי הגמר של הכדורסל ושל הכדוריד (גברים), תפוסתו עד אז הייתה 34,000. לאחר המשחקיים האולימפיים שבה אטלנטה פלקונס לשחק באצטדיון זה. האצטדיון אירח שני משחקי סופרבול, סופרבול XXVIII ב-1994 וסופרבול XXXIV ב-2000. בשנת 2013 עיריית אטלנטה החליטה לבנות צמוד לאצטדיון זה אצטדיון חדש בשם אצטדיון מרצדס-בנץ. העבודות החלו ב-2014 והסתיימו ב-2017. בנובמבר 2017 נהרס האצטדיון בפיצוץ מבוקר.
מבצר נח'ל (עומאן)
מבצר נח'ל (בערבית: قلعة نخل, בתעתיק מדויק: קלעת נח'ל) הוא מבצר גדול בחבל אלבאטנה שבעומאן הנקרא על שם וילאייט נח'ל בה הוא שוכן. כיום המבצר משמש כמוזיאון המנוהל על ידי משרד התיירות של עומאן ומציג בין היתר תערוכות של רובים היסטוריים.
המבצר הוקם עוד בתקופה הטרום-אסלאמית כדי להגן על נווה מדבר הנמצא באזור ועל נתיבי סחר שעברו שם. במשך מאות השנים מהקמתו עבר שיפוצים ושינויים רבים. השער והמגדלים כפי שהם היום נבנו בשנת 1834 והמבצר כולו עבר שיפוץ מקיף לאחרונה בשנת 1990.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית (באנגלית: United States Postmaster General) הוא המנהל הכללי של שירות הדואר של ארצות הברית (USPS). המנהל הכללי של הדואר אחראי על הניהול היומיומי של שירות הדואר.
המנהל הכללי של הדואר נבחר וממונה על ידי חברי מועצת המנהלים של שירות הדואר, שממונים על ידי נשיא ארצות הברית בהסכמתו של הסנאט של ארצות הברית. המנהל הכללי יושב גם הוא במועצת המנהלים. מינויו של המנהל הכללי לא מצריך את אישורו של הסנאט. חברי מועצת המנהלים והמנהל הכללי בוחרים את סגן המנהל הכללי.
עד 1971 היה המנהל הכללי של הדואר חבר בקבינט של ארצות הברית והיה ממונה, כמו כל חברי הקבינט, על ידי נשיא ארצות הברית באישור הסנאט של ארצות הברית. באותה תקופה הוא עמד בראש מחלקת הדואר של ארצות הברית, שפורקה ב-1971 ובמקומה הוקם שירות הדואר של ארצות הברית, שהוא סוכנות עצמאית של הממשל שלא כפופה לשום מחלקה בקבינט.
המנהל הכללי הנוכחי של דואר ארצות הברית הוא לואיס דג'וי, שמונה לתפקידו ב-15 ביוני 2020.
היסטוריה
עד 1971 עמד המנהל הכללי של הדואר בראש מחלקת הדואר של ארצות הברית (או פשוט "משרד הדואר" עד לשנות ה-20 של המאה ה-19). במהלך תקופה זו היה המנהל הכללי של הדואר ממונה על ידי נשיא ארצות הברית, בכפוף לאישור הסנאט. בין השנים 1829–1971 היה המנהל הכללי של הדואר חבר בקבינט של ארצות הברית. לאחר העברת חוק פנדלטון לרפורמה בשירות הציבורי ב־1883, ועד להעברת חוק האץ' ב-1939  היה המנהל הכללי של הדואר האחראי על הפטרונות הפוליטית במפלגת השלטון ומעמדו היה חזק מאוד בחוגי המפלגה, כדוגמת ג'יימס פארלי שכיהן בתפקיד בשנים 1933–1940 בממשלו של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
לאחר הרפורמה במערכת הפטרונות, נותר המנהל הכללי חבר בקבינט, ולעיתים קרובות מונה אליה מנהל מסע הבחירות של הנשיא הנבחר או תומך מרכזי של הנשיא, כולל ארתור סאמרפילד, ו. מרווין ווטסון ולארי אובריאן (שלקחו חלק מרכזי בארגון מסעות הבחירות של הנשיאים אייזנהאואר קנדי וג'ונסון, בהתאמה), ונחשבו כנושאי "משרה מדומה". לעומתם, בלט המשורר ואיש הספרות,, ששימש בתפקיד בכיר בוועידת המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות של 1944, שדחה בינואר 1945 את ההצעה להתמנות כמנהל הכללי של הדואר.
AM (אלבום)
AM הוא אלבום האולפן החמישי של להקת האינדי רוק הבריטית ארקטיק מאנקיז. הפקת האלבום ארכה כשנה כאשר ההקלטות מבוצעות בלוס אנג'לס, עיר מגוריהם של חברי הלהקה באותה העת. בהקלטות השתתפו מספר מוזיקאים ידועים כמו ג'וש הומי, סולן להקת קווינס אוף דה סטון אייג'. האלבום זכה להצלחה מסחרית רחבה בעולם כולו וגם בביקורות אוהדות מצד אנשי התעשייה. עדות לכך היא מועמדותו לפרס מרקיורי לשנת 2013. בריאיון למגזין המוזיקה NME, אמר סולן הלהקה, אלכס טרנר, ששם האלבום הוא ראשי התיבות של שם הלהקה, בדומה לאלבום VU של להקת הוולווט אנדרגראונד.
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2013, וסיכום האלבומים של העשור השני. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-77 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני". מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" במקום ה-152.
בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-88. מגזין הרולינג סטון דירגו את האלבום במקום ה-346 ברשימת "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" אשר הרכיבו בשנת 2020, לאחר שני גרסאות שנוצרו בעבר.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו על ידי סולן הלהקה, אלכס טרנר, מלבד "Mad Sounds" שלכתיבתו הצטרף אלאן סמית' ו-"I Wanna Be Yours" שהוא פואמה שכתב משורר הפאנק ג'ון קופר קלארק, ממנו טרנר הושפע רבות. כל השירים הולחנו על ידי הלהקה.
קולין אודונהיו
קולין ארתור ג'פרי אודונהיו (באנגלית: Colin O'Donoghue; נולד ב-26 בינואר 1981) הוא שחקן ומוזיקאי אירי. מוכר בעיקר בשל תפקידו כקפטן קיליאן "הוק" ג'ונס בסדרת הטלוויזיה "עד עצם היום הזה". הוא הופיע ב-2011 בסרט האימה "הפולחן" ככומר טירון ששמו מייקל קובאק.
ביוגרפיה
קולין אודונהיו, בנם של קון ומארי אודונהיו, נולד וגדל בדרוהדה, מחוז לאות' שבאירלנד למשפחה קתולית. הוא למד בבית ספר מקומי ולאחר מכן בבית ספר למשחק בדבלין. בגיל 17 נסע לפריז למשך חודש כדי ללמוד צרפתית.
קריירה
הוא מנגן בגיטרה ושר בלהקה שנקראת The Enemies - הוקמה ב-2003 באירלנד.
בשנת 2012 לוהק אודונהיו כקפטן הוק/קיליאן ג'ונס בעונה השנייה של הסדרה המצליחה "עד עצם היום הזה" ומשחק בסדרה כבר כשש עונות (מעונה 2–7). ב-2014 לוהק לדמות הראשית בסרט "The Dust Storm", בתור מוזיקאי שנקרא "ברנן".
כריסטינה פרי כתבה את השיר "The Words" שהקדישה אותו לאופיו של דמותו של קולין, קפטן הוק ב"עד עצם היום הזה".
אודונהיו היה חלק מהלהקה אירית בה חמשת נגנים, "The Enemies" אשר הוקמה בשנת 2003 על ידי אודונהיו וידיד קרוב, רונאן מקווילאן. אף על פי שהלהקה לא הייתה חתומה, היא הוזמנה על ידי ג'נרל מוטורס להקליט להם שירים עבור מסע הפרסום שלהם. בחודש מאי 2013, קולין הודיע כי בכוונתו לעזוב את הלהקה בשל לוח הזמנים של הצילומים של עד עצם היום הזה.
על תפקידו ב"הביתה לחג המולד", הוענק לו הפרס "הכישרון החדש הטוב ביותר" בטקס פרסי הקולנוע והטלוויזיה האירי, שנערך ב-1 בנובמבר 2003.
חיים אישיים
לאודונהיו ולאשתו הלן, מורה בבית ספר היסודי, יש ילד בשם איוון ג'יימס. ב-14 במאי 2017 נולדה לזוג בת בשם מילי.
פילמוגרפיה
וידאו-קליפים
דומיניק סולאנקה
דומיניק איודלה סולאנקה-מיטשל (באנגלית: Dominic Ayodele Solanke-Mitchell; נולד ב-14 בספטמבר 1997) הידוע בשם דומיניק סולנאקה, הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בורנמות'.
צ'לסי
סולאנקה החל את הקריירה שלו בצ'לסי ב-2004 בקבוצה מתחת לגיל שמונה. במהלך עונת 2013/2014, הבקיע 20 שערים ב-25 הופעות בקבוצה עד גיל 18.
הוא חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו עם צ'לסי בספטמבר 2014. עקב פציעתו של דייגו קוסטה, סולנקה היה חלק מסגל הקבוצה הבוגרת למשחק הפרמייר ליג נגד קריסטל פאלאס ב-18 באוקטובר 2014. שלושה ימים לאחר מכן, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה כשעלה כמחליף בדקה ה-73 במהלך הניצחון 0–6 על מריבור במסגרת ליגת האלופות. זה הפך אותו לשחקן הצעיר ביותר ששיחק עבור המועדון בליגת האלופות.
ליברפול
ב-30 במאי 2017 חתם סולאנקה בליברפול.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-16 באוגוסט 2017 בניצחון 2–1 על הופנהיים בפליאוף ליגת האלופות. הוא כבש את שערו הראשון בליברפול ב-13 במאי 2018, היום האחרון של עונת 2017/2018, בניצחון הביתי 4–0 על ברייטון אנד הוב אלביון.
בורנמות'
סולאנקה חתם בבורנמות' ב-4 בינואר 2019 על חוזה ארוך טווח. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-2 בפברואר בהפסד 2–0 לקארדיף סיטי. הוא כבש את שעריו הראשונים עבור בורנמות' רק בהופעתו ה-39 בליגה ב-12 ביולי 2020, בניצחון 1–4 על לסטר סיטי. בסיום אותה העונה, עונת 2019/2020 ירד עם הקבוצה לצ'מפיונשיפ. הוא כבש 15 שערים בצ'מפיונשיפ במהלך עונת 2020\2021, וסיים כמלך השערים המשותף של המועדון בליגה יחד עם ארנו דנג'ומה. בעונת 2021/2022 סיים כסגן מלך השערים עם 29 שערי ליגה, וסייע לקבוצתו לעלות בחזרה לפרמייר ליג.
נבחרת אנגליה
סולאנקה ייצג את אנגליה בכל נבחרות הנוער. במאי 2014 היה חלק מהנבחרת עד גיל 17 שזכתה באליפות אירופה עד גיל 17 לשנת 2014. הוא סיים כמלך השערים המשותף של הטורניר עם ארבעה שערים בארבע הופעות, כולל שער במשחק הגמר.
הוא זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת בנובמבר 2017 למשחק ידידות מול ברזיל באצטדיון ומבלי, ונכנס כמחליף בדקה ה-75 במשחק שהסתיים בתיקו 0–0.
ב-27 במאי 2019 נכלל סולאנקה בסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לאליפות אירופה לשנת 2019.
אסכולת ניולין
אסכולת ניולין (באנגלית: Newlyn School) הייתה מושבת אמנות של אמנים שבסיסה ב או בסמוך לה. היה זה כפר דייגים הסמוך ל, בחוף הדרומי של קורנוול, משנות השמונים של המאה ה-19 ועד תחילת המאה העשרים.
היסטוריה
הקמת אסכולת ניולין הזכירה את אסכולת ברביזון בצרפת, שם נמלטו אמנים מפריז כדי לצייר בסביבה כפרית יותר המדגישה את האור הטבעי. אסכולות ומושבות כאלה יחד עם תנועה מקבילה בקליפורניה היו ידועים גם בשם.
כמה מהאמנים הבריטים הראשונים שהתיישבו באזור כבר ביקרו בברטאן, אך מצאו בניולין סביבה אנגלית דומה עם מספר דברים שמשכו אותם: אור נעים, מגורים זולים ושפע של דוגמנים בזול. האמנים הוקסמו מחיי העבודה של הדייגים בים, ומחיי היומיום בנמל ובכפרים הסמוכים.
כמה מהציורים שהם ציירו, הראו את הסכנות והטרגדיה בחיי הקהילה, כמו נשים שמסתכלות בדאגה לים בזמן שהסירות יוצאות, או צעירה שבוכה כששמעה את החדשות על אסון בים.
וולטר לנגלי מוכר בדרך כלל כחלוץ מושבת האמנים בניולין, אך גם סטנהופ פורבס, שהתיישב שם בשנת 1884, נחשב כאבי המושבה. בית הספר לציור שהוקם על ידי פורבס ורעייתו אליזבת בשנת 1899, קידם את לימודי ציור הדמויות.
בהווה, הוקם בשנת 2011 במימון מועצת האמנויות והוא מספק קורסים לאמנות שניתנים על ידי אמנים ידועים העובדים בקורנוול.
אלה האמנים שהתיישבו במקום:
יחסי נפאל–תאילנד
יחסי נפאל-תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל לממלכת תאילנד.
רקע
נפאל ותאילנד כוננו יחסים דיפלומטיים ב-30 בנובמבר 1960. נציגויות בדרג "ממונה על היחסים", נפתחו ב-2 ערי הבירה של שתי המדינות ב-1969, ששודרגו לדרג שגרירי ב-1980.
יאן זווארטנדיק
יאן זווארטנדיק (בהולנדית: Jan Zwartendijk; 27 ביולי 1896 – 1976) היה איש עסקים ודיפלומט הולנדי שסייע ליהודים להימלט מליטא בתחילת מלחמת העולם השנייה והוכר בזכות פעילותו כחסיד אומות העולם.