cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Presidents of the United States of America
האיחוד (2000-היום)
הפרזידנטס התאחדו בשנת 2000 כדי להוציא סינגל חדש בשם "Jupiter" בחברת ההקלטות Musicblitz. בשל הפופולריות הרבה שלו, שכנעה חברת התקליטים את הלהקה להקליט אלבום חדש. האלבום, "Freaked Out & Small", יצא באותה שנה וזכה לביקורות טובות, אולם מכר פחות מ-25,000 עותקים. דדרר האשים את חברת ההקלטות בכך שלא עמדה בדרישות לאלבום. Musicblitz היו סטרט אפ של לייבל מוזיקה באינטרנט. בשביל לממן את הקלטות האלבום, הם ביצעו מכירה מקדימה עבור מעריצי הלהקה, ששילמו תקופה מסוימת מראש ובתמורה זכו בחבילת מעריצים, ובכך ששמם ייכתב בתודות של הדיסק.
כשהפרזידנטס התאחדו אצל Musicblitz, סוני לא התירו להם לחזור לשם המקורי שלהם, שהיה בבעלות החברה. לכן הם קראו לעצמם תחילה The Quitters, כשהוציאו את הסינגל של "Jupiter". לאחר מכן, כשהאלבום היה מוכן, הם הדפיסו את הדיסקים עם השם The Presidents עליהם, ואז סוני נכנעה למאבק המשפטי, ואת החוברת של הדיסק (כלומר, העטיפה) כבר הדפיסו עם השם המלא של הלהקה.
בניגוד לשאר אלבומיהם, באלבום הזה היה דדרר הדומיננטי בכתיבת ובעיבוד השירים, במקום באלו, וזו אחת הסיבות לכך שהלהקה אינה מבצעת שירים ממנו בהופעות.
בארבע השנים הבאות, עסקו חברי הלהקה בעבודות על פרויקטים עצמאיים משלהם. באלו המשיך להפיק ולהקליט את עבודתו שלו ושיתף פעולה עם טד האצ'יסון מלהקת "The Young Fresh Fellows" בשם "The Chris and Tad Show".
הפרזידנטס הקימו חברת הקלטות משלהם, בשם "Pusa INC" (ראשי התיבות של שם הלהקה באנגלית), בשנת 2004, ובמסגרת חברה זו הוציאו את אלבומם האחרון עד כה, "Love Everybody". כמו אלבומיהם הקודמים, גם אלבום זה זכה לביקורות מוצלחות. שני סינגלים מתוך האלבום יצא לאורו דרך החנות הווירטואלית של Apple iTunes. בשנת 2004 חזרו הזכויות על אלבום הבכורה לידי הלהקה, והם הוציאו אותו מאז פעמיים בחברת ההקלטות שלהם: פעם אחת במהדורת "יום השנה העשירי", ושוב באביב 2006 במהדורה במחיר נמוך. גם האלבום "Freaked Out & Small" יצא מחדש בגרסה מיוחדת, עם שירי בונוס.
כשהחליט באלו להופיע עם להקת היחיד שלו, The Giraffes, הוא הביא שני נגנים, מתופף וקלידן, להופיע עמו. בהופעה זו הם ביצעו את השיר "Some Postman" מתוך האלבום "Love Everybody", ובאלו הסביר את סיפורו של השיר, על כך שהוא שלח לידידה שלו בדואר דיסק והוא לא הגיע ליעדו, ובעקבות כך שניהם החליטו שאיפשהו קיים דוור שרוקד לצליליו. הקליפ לשיר הוא הקליפ הראשון בעולם שצולם במצלמות של טלפון סלולרי, והוא זכה לאזכורים בכלי התקשורת בשל כך.
למרות שמם, המוזיקה של הפרזידנטס נשארה א-פוליטית, למרות שהלהקה הופיעה בשנת 1994 בפני נשיא ארצות הברית דאז, ביל קלינטון. הלהקה גם תמכה במועמד לנשיאות ג'ון קרי במסע הבחירות בשנת 2004.
לאחרונה החליף אנדרו מק'קיג את דייב דדרר בלהקה, לאחר שזה האחרון החליט לפרוש לטובת זמן עם משפחתו. אנדרו היה חבר במספר להקות, ביניהן "The Black Panties", לפני הצטרפותו ללהקה. הוא היה חבר טוב של הלהקה לפני הצטרפותו, ואף ניגן בחתונה של דייב. בשני הקליפים האחרונים שלהם הוא מופיע במקום דדרר, למרות שזה האחרון הוא זה שהשתתף באלבום. זאת לאחר שהם הגיעו להחלטה משותפת שדדרר כבר לא פיזית בלהקה, ושלשם קידומה יש להציג את אנדרו כחבר קבע ולא כמחליף (או בכינויו "Mister Vice President", "מר סגן הנשיא").
כיום פעיל באלו בעיקר בהרכב החדש שלו, The Feelings Hijackers, הרכב היפ הופ אלקטרוני באווירת צ'יל אאוט, עם הראפר אאוטסייט. מעבר לכך, הוא כותב ג'ינגלים ופרסומות לרדיו ולטלוויזיה, וגם היה אחראי על כמה פסקולים לקולנוע, ביניהם "George of the Jungle", ששיר הנושא שלו בוצע על ידי הפרזידנטס. פין, הרווק היחיד בלהקה והיחיד ללא ילדים, שותף במספר פאבים ומסעדות בסיאטל. מק'קיג עובד בחברת ניהול אמנים.
כלי הנגינה
באלו ודדרר (לאחר מכן מק'קיג) מנגנים, בהתאמה, בבסיטאר ובגיטבאס, שהן גיטרות רגילות, בעלות שישה מיתרים, שהותאמו לשימוש בשני מיתרים (עבור בס) או בשלושה מיתרים (עבור גיטרה). את הרעיון המקורי שאב כריס באלו מחברו מארק סנדמן המנוח, מנהיג וסקסופוניסט להקת מורפיין. לבאלו יש שתי גיטרות בסיטאר להופעות: על אחת מהן כתוב ROK, ועל השנייה RAW.
פוליפיה
פוליפיה (באנגלית: Polyphia) היא להקת רוק מתקדם אינסטרומנטלית מהעיר פלאנו שבטקסס, אשר הוקמה בשנת 2010.
היסטוריה
להקת פוליפיה הוקמה בשנת 2010, וזכתה לראשונה להצלחה משמעותית כאשר נגינת הגיטרה בשירם "Impassion", מתוך המיני-אלבום Inspire, הפכה לוויראלית ביוטיוב. מאז, הפופולריות של הלהקה גדלה, והם הופיעו לצד אמני מטאלקור מתקדם כמו פריפרי, ביטווין דה בריד אנד מי ואוגוסט ברנז רד.
חברי הלהקה ציינו כי השפעותיהם מגיעות מאמנים מכל הז'אנרים. בהתחלה הם נטו לכיוון של צלילים כבדים יותר במוזיקה, אך מאז פנו לכיוון של להקה ממוקדת-מלודית יותר. בהתייחסות לאלבום Muse, חבר הלהקה טימותי הנסון סיפר כי ההשפעה העיקרית עבורו הגיעה ממוזיקת פופ וראפ.
סגנון והשפעות
בתחילת דרכה הלהקה הייתה ידועה בזכות הקאברים לגיטרה קלאסית שפרסמה ביוטיוב. המיני-אלבום הראשון שלהם, Inspire, ואלבום האולפן הראשון, Muse, מראים שניהם את ההערכה של הלהקה למוזיקת פופ. יחד עם זאת, בשני האלבומים ניכרות השפעות של פרוגרסיב מטאל, יותר מאשר בשירים שהוציאו לאחר מכן. הדבר מאפיין אותם עם סגנון הדג'נט, אם כי בצורה אופיינית הם היו פחות כבדים ויותר מבוססי-מלודיה מעמיתיהם. באלבום האולפן השני שלהם, Renaissance, נראה היה כי הלהקה מתרחקת יותר מהמטאל, ופונה לעבר צליל אשר יותר מושפע מרוק מתקדם וממאת' רוק. הם גם החלו לערבב אלמנטים של EDM, פאנק והיפ הופ, כשהוציאו את הסינגל "LIT", שהוא רמיקס ל-"Light", השיר השני באלבום Renaissance. הצליל שלהם התפתח עוד, עם יציאת המיני-אלבום השני שלהם, The Most Hated, והאלבום השלישי, New Levels New Devils, אשר בין היתר הופקו על ידי מפיקי ההיפ הופ וה-EDM, ג'אדג' ו-Y2K. אלבומם הרביעי Remember That You Will Die הוא ניסיון יותר אקספרמנטלי של הלהקה, רווי בסגנונות שונים, שיתופי פעולה מגוונים מאוד ובלתי ניתן לתארו בתור ז'אנר יחיד, לאלבום אלמנטים של היפ הופ, ג'אז, מטאל, פלמנקו, דג'נט ועוד.
ביקורות
בביקורת על האלבום Muse באתר Metal Injection נכתב: "בעיקרון, אם אתם מחפשים מוזיקה אינסטרומנטלית באמת נהדרת שמתרחקת מהמלכודות של מטאל אינסטרומנטלי מודרני ולא תעזוב אתכם בזמן הקרוב, לכו על Muse. או אם אתם מחפשים כמה שירים לזמזם לעצמכם בטירוף במהלך חיי היומיום שלכם, כי הם פשוט לא יצאו מהראש שלכם... שוב, האלבום הזה כאן. קחו אותו."
צניעות
צניעות היא הפנמתם ואי היראותם של תכונות, מעשים טובים, רכוש וכדומה, כדי שלא להתבלט בסביבה, כפי האפשר. מֵמד נוסף של הצניעות הוא נטייה להסתפק במועט ובמה שנחשב זול ו"פשוט" בחברה. הצניעות כוללת סדרה של ערכים קבועים, תרבותיים או דתיים, הקשורים להצגה והיראות בפני אחרים.
גדרי הצניעות
למושג צניעות חשיבות רבה לאנשים רבים, והוא עורר הדים רבים במשך מאות רבות, וממשיך להעסיק אנשים רבים גם בימינו אנו.
מחלוקות
תומכי הצניעות בדרך כלל רואים בה כבוד לגוף ולרגשות של עצמם ושל אחרים, וחלק מאמינים שהצניעות מפחיתה פשעים הקשורים למיניות (מבוסס על התפיסה הנפוצה שקורבנות של פשעים הקשורים למין אחראים לפחות באופן חלקי לפשע אם הם היו לבושים באופן בלתי צנוע, ובכך "פיתו" את העבריין). צניעות מותנה בתרבות, באירוע ובנוכחים; לדוגמה, גם גבר שיפשוט את בגדיו ללא היסוס בכניסה לסאונה מעורבת, קרוב לוודאי שימנע מלהסתובב עירום ברחוב. באופן דומה, אישה שתלבש ביקיני בחוף הים, לא תופיע בו לפגישה עסקית.
התרבות המערבית
בתרבות המערבית התקבע כנורמה שעל החלקים האינטימיים של הגוף להיות מכוסים במקומות ציבוריים כל הזמן. יוצאות מן הכלל הן סיטואציות כמו מלתחות ציבוריות, שאמורות להגביל את הכניסה על מין אחד בלבד, וסאונות, שיכולות להיות מעורבות.
באופן מסורתי, ישנה ציפייה שחולצה ומכנסיים או שמלה וכו', ילַבשו במקומות ציבוריים. אי לבישת חולצה ברוב המקומות הציבוריים אינה מקובלת, חוץ ממקומות שתוכננו לרחצה או לשימוש קרוב לכך (כמו למשל בחופי ים, ועל שפת הבריכה). מכל מקום, במקומות רשמיים כמו מסעדות וכו' נוהגים להעלים עין מחוף ים או מבריכת שחייה קרובה, במקרים אלו גבול הצניעות הוא מרחבי, אך ללא הפרדה ויזואלית. לדוגמה, במסעדה חיצונית השוכנת לצד בריכה או ליד חוף, יש בדרך כלל מעקה. בצד אחד של המעקה, אנשים יחפים שאינם לובשים חולצה יכולים לשוחח עם אלו שאוכלים בצד השני, ויכולים אפילו להיות חלק מאותה קבוצה. לאחרונה, מרחבים רב שימושיים כמו חופים עירוניים מתחילים לצוץ, ומוחקים אפילו את הגבולות הנזכרים מעלה בין מקומות צנועים פחות לבין מקומות צנועים יותר. לכן מקובל כיום במקומות רבים לעשות אמבטיית שמש בבגד חוף ליד מקור מים במרכז עיר או באזור העסקים.
בבתים פרטיים, החוקים יכולים להיות קפדניים פחות. לדוגמה, אנשים מתירים לעצמם, לעיתים, עירום בקרב חברי המשפחה הקרובה אשר הם דיירים של אותו הבית, במיוחד בחדר השינה ובחדר האמבטיה; או לבישת לבנים בלבד, דבר שלא יעשה מחוץ לבית. במקום אחר בבית, במיוחד כאשר ישנם אורחים, האדם מצופה ללבוש כמה בגדים פשוטים לא רשמיים כמו חלוק רחצה שאפשר ללובשו במהירות כאשר לבוש מלא אינו נדרש, או אינו זמין בהתחשב בנוחות.
תרבויות אפריקאיות ואבורג'יניות
במספר תרבויות אפריקאיות ותרבויות אבורג'יניות אוסטרליות מסורתיות יש דרישה פחותה הרבה יותר לצניעות מאשר במערב, אף על פי שהשאלה כמה היא חשיפה מקובלת זוכה למענה מגוון מאוד, החל משום דבר אצל מספר נשים, עד לחשיפת כל הגוף חוץ מעטרת הפין אצל גברים בחלק מן השבטים (ראו עורלה). בתרבויות אפריקאיות אחרות, צביעת הגוף משמשת גם היא כ"כיסוי" והיא נחשבת ל"לבוש" על ידי אנשים רבים.
האסלאם ותרבות האמיש
מסורות דתיות ותרבותיות רבות הן בעלות הגבלות חמורות יותר בקשר לצניעות. האסלאם ותרבות האמיש, לדוגמה, מחייבות את שני המינים ללבוש "לבוש צנוע". נשים מוסלמיות רבות לובשות כיסוי ראש מוסלמי, או רעלה, כדרך להביע צניעות.
במספר תת-תרבויות מוסלמיות, הצניעות נלקחת באופן קיצוני, במיוחד בכמה מדינות מוסלמיות שבהן הנשים לובשות בורקה, לבוש מכסה-כל שאמור להסתיר כל חלק בגוף, כולל את העיניים. לבישת בורקה, או אבּאיה כמו שנוהגים לכנותה, היא מחזה שכיח למדי בארצות מוסלמיות רבות. לעומת זאת, לא כל הנשים מכסות את עיניהן. במקום, הן לובשות את האבאיה על מנת לכסות את גופן בלבד. רוב הפירושים המוסלמיים דורשים מהנשים לכסות הכול חוץ מהידיים (מפרק כף היד) ומהפנים.
ברוב המדינות המוסלמיות, ביטויים כאלו של צניעות נעשים בהתנדבות. באחרות, כמו אפגניסטן תחת שלטון הטליבאן, נשים חויבו בגדרי צניעות אלו תחת איום בעונש מוות.
היהדות האורתודוקסית והסיקהיזם
היהדות האורתודוקסית מחייבת נשים נשואות לכסות את שיערן; דבר שנעשה עלי ידי צעיפים, כובעים או - בקהילות רבות - פאות ("שייטל"). הצניעות ביהדות מכוונת לנשים ולגברים כאחד, והיא גם משמשת כדרך להסבת תשומת הלב אל הפנימיות והפחתת הדגש על החיצוניות.
הנצרות
הכנסייה הקתולית קבעה בעבר שיש לצפות מנוצרים קתוליים, בעיקר נשים קתוליות, להתלבש בצניעות, בהתאם לקווים המנחים שלהם. הקווים המנחים של הכנסייה קובעים שעל הנשים לכסות את הכתפיים ואת הזרועות. כמו כן, לפי הקווים המנחים, מתחת לקו הצוואר אסור לגלות שום חלק בגוף. אם הנשים לובשות מכנסיים (ונשים קתוליות מסורתיות רבות לא עושות זאת), אסור שיהיו צמודים. באופן כללי, הנשים לא אמורות ללבוש בגדים על מנת להתרברב בגופן ולהפוך אותו לפריט סקס. גברים נדרשים גם הם להתלבש בצניעות, אך הדרישות כלפיהם אינן קשוחות כמו שהן כלפי נשים. נשים קתוליות רבות, שאינן מסורתיות, מעלימות בדרך כלל עין מדרישות הכנסייה המסורתית בנושא צניעות למען האופנה. בחברות קתוליות שמרניות במיוחד, כמו באי האירי איניש בג, יש כללי צניעות מחמירים.
גם הכנסייה המורמונית מצפה מחבריה לחיות על פי הקווים המנחים שלה בנוגע לצניעות.
עירום באומנות
באומנות, ישנן דרכים להמעטה בתיאורי עירום, והן כוללות:
צניעות בתרבות המערבית
שני המינים מתמודדים מול ציפיות שונות בהקשר לצניעות. בעוד שמשני המינים מצפים, בתרבות המערבית, לכסות את איברי המין כל הזמן, האישה צריכה לכסות גם את החזה.
קונסטנטינוס האחד עשר, קיסר האימפריה הביזנטית
קונסטנטינוס האחד עשר או בשמו המלא קונסטנטינוס האחד עשר דראגאסס פאלאיולוגוס (ביוונית: Κωνσταντίνος ΙΑ' Δραγάσης Παλαιολόγος; בסרבית: Константин XI Палеолог Драгаш) היה הקיסר האחרון של האימפריה הביזנטית, נולד בקונסטנטינופול ב-8 בפברואר 1405 ומת בה, בקרב, ביום נפילתה לידי האימפריה העות'מאנית, ב-29 במאי 1453.
קונסטנטינוס היה הילד השמיני, מתוך עשרה, של הקיסר הביזנטי מנואל השני ושל רעייתו, הלנה דראגאש, בתו של השליט הסרבי קונסטנטין דראגאש. הוא התחנך בקונסטנטינופול תחת השגחת הוריו, ובשנים 1437–1439, כשאחיו, יוחנן השמיני, נסע לאיטליה, מונה על ידיו לעוצר קונסטנטינופול.
ב-1443 התמנה לדספוט של מוראה וניהל את הארץ מארמונו שבמיסטרס. יוחנן השמיני הצביע עליו כעל יורשו, אך לאחר מותו תבע אח שלישי, דמטריוס פאלאיוגלוס את כס הקיסרות. שני האחים פנו אל הסולטאן העות'מאני מורט השני כדי שיפסוק מי צריך להיות הקיסר וזה בחר בקונסטנטינוס.
קונסטנטינוס מלך מ-1448 ועד כיבוש קונסטנטינופול. קונסטנטינוס לחם באומץ כנגד העותמאנים אך לא יכל להגן על העיר מול כוחותיהם, כשסוף הקרב התקרב וראה שעדיין בחיים אמר "העיר נפלה אך אני עדיין בחיים", זרק לרצפה את גלימתו הסגולה לרצפה והוביל מתקפה אחרונה כנגד העותמאנים, קונסטנטינוס מת במתקפתו האחרונה ואיתו האימפריה הביזנטית ואולי אף האימפריה הרומית עצמה (אשר האימפריה רומית המזרחית או ביזנטית הייתה ממשיכתה הישירה של רומא).
קונסטנטינוס נישא פעמיים ושתי נשותיו נפטרו לפניו. יש חילוקי דעות לגבי צאצאיו, חלק מהמקורות טוענים שלא היו לו, וחלק טוענים שהייתה לו בת בשם מגדלנה.
תפקידו של קונסטנטינוס בעת ההגנה על קונסטנטינופול יצר לו מוניטין של מגן האמונה הנוצרית והוא נחשב לקדוש לא רשמי של הכנסייה האורתודוקסית. שירי קינה רבים בשפה היוונית דנים בגורלו ואגדות רבות נקשרו בשמו. בעיר אתונה מוצב פסל שיש של קונסטנטינוס, כשהוא מצביע לכיוון קונסטנטינופול. הפסל מכונה "מלך השיש" ושימוש נושא מרכזי במחזמר מאת סטמאטיס ספאנודאקיס, הנושא את השם "מלך השיש". שירי המחזמר, שנושאיהם לקוחים מכיבוש קונסטנטינופול, הופקו בתקליטור משנת 1998.
היסטריה נשית
היסטריה נשית היא אבחנה רפואית שהייתה נהוגה ברפואה בעולם המערבי ואיננה מוכרת עוד בעולם הרפואה. היסטריה נשית הייתה אבחנה נפוצה בתקופה הוויקטוריאנית לקשת רחבה של תסמינים כולל עילפון, עצבנות, חוסר שינה, אגירת נוזלים, תחושת כבדות בבטן, התכווצויות שרירים, קוצר נשימה, חוסר תיאבון או אובדן ליבידו, ונטייה "לגרום לצרות".
היסטוריה מוקדמת
ניתן למצוא את שורשי ההיסטוריה של ההיסטריה עוד בימי קדם, והיא תוארה על ידי חכמי יוון, הפילוסוף אפלטון והרופא היפוקרטס (שאף טבע את המונח), ואף קודם לכן תועדה בפפירוסים מצריים. בדיאלוג מאת אפלטון קיים תיאור של הרחם הנודד בגופה של אישה וחונק אותה כאשר הוא מגיע אל החזה וגורם שם למחלה. תאוריה זו היא מקור השם "היסטריה", הנגזר מהמילה היוונית לרחם, היסטרה (hystera). היפוקרטס סבר כי המרפא להיסטריה היא על ידי קיום יחסי מין עם כמה שיותר גברים.
קלאודיוס גלנוס, מן הבולטים ברופאים במאה השנייה, כתב כי היסטריה היא מחלה הנגרמת ממחסור בפעילות מינית בנשים שלהן תשוקה מינית רבה: היסטריה מתרחשת בשכיחות גבוהה אצל בתולות, נזירות, אלמנות ורק לעיתים אצל נשים נשואות. המרפא להיסטריה בימי הביניים לנשים נשואות היה בקיום יחסי מין, ולנשים שאינן נשואות המרפא נמצא בנישואים, או כמפלט אחרון, עיסוי על ידי נשים מיילדות.
התקופה הוויקטוריאנית
בשנת 1859 הושמעה טענה רפואית כי כרבע מכל הנשים סובלות מהיסטריה. טענה זו מתקבלת על הדעת כיוון שנמצא מי שכתב 75 עמודים על סיווג כל התסמינים האפשריים של היסטריה ובסופה של הרשימה ציין כי היא איננה מלאה. כמעט ולא היה תסמין שלא היה יכול להתאים להיסטריה. רופאים רבים שיערו כי המתחים הנילווים לחיים בעידן המודרני גורמים לנשים תרבותיות להיות פגיעות יותר למחלות עצבים ולמחלות הפוגעות בתפקוד איברי המין. בארצות הברית, יש שראו בשכיחותן של תופעות אלה אצל נשים הוכחה כי המדינה היא חלק מהעולם המערבי הנאור, ורופא אמריקאי אחד אף אמר לנוכח שכיחות התופעה, כי זהו אות לכך שהמדינה מתקדמת לרמתה של אירופה.
רייצ'ל פ. מיינס, מחברת הספר "הטכנולוגיה של אורגזמה: 'היסטריה', הוויברטור והסיפוק המיני הנשי", כתבה כי מקרי היסטריה היוו מקור הכנסה נאה לרופאים, כיוון שחולות אלה לא היו בסכנת מוות אולם דרשו טיפול מתמיד. החיסרון הבולט בטיפולים אלה היה שרופאים התקשו ללמוד את המיומנויות של השגת "פארוקסיזם היסטרי" בעיסוי, ולעיתים נדרשה עבודה של שעות להשגת התוצאה הרצויה. מנגד, הפניית האישה למיילדת לצורך הטיפול, גרמה לרופא להפסד הכנסה.
הפתרון נמצא בדרך של המצאת מכשירי עיסוי, אשר קיצרו את תהליך הטיפול משעות לדקות, ובכך ביטלו את הצורך בהפניה למיילדות. כבר בתחילת המאה ה-19 היו מתקני עיסוי במים בעיר באת' באנגליה, ובאמצע המאה ה-19 מתקנים אלה נפוצו בכל אירופה ובארצות הברית, והיוו בסיס לפיתוח אתרי מרחצאות רבים. בשנת 1869 פותח הוויברטור הראשון בידי הפיזיקאי האמריקאי ג'ורג' טיילור. הוא עבד על קיטור, שימש רופאים, ונועד להפעלה לפרקי זמן קצובים. בשנת 1873 פותח הוויברטור האלקטרו-מכני הראשון, שהופעל בבית חולים פסיכיאטרי בצרפת לצורך טיפול בהיסטריה.
בעוד שרופאי אותה תקופה הכירו בכך שמקור ההפרעה ההיסטרית הוא בחוסר סיפוק מיני, הם לא היו מודעים, או התעלמו במכוון, מהמטרה של מכשירי הטיפול בהשגת הסיפוק המיני. למעשה, פיתוח המכשיר ספקולום, המשמש לבדיקה חזותית של הנרתיק וצוואר הרחם, לווה במחלוקת גדולה הרבה יותר מהשימוש הרפואי בוויברטור, ייתכן והדבר נבע מהאופי הפאלי-חודרני של הספקולום.
עם תחילת המאה העשרים החלה רשת החשמל להגיע לבתי צרכנים פרטיים ועמה שלל מכשירי חשמל ובהם ויברטור. העובדה כי הוויברטור איפשר לאישה לקבל טיפול פרטי בביתה, הפכה את המכשיר לנפוץ. הוויברטור היה אחד מהמכשירים החשמליים הראשונים שנמכרו לצרכנים פרטיים, הרבה לפני מכשירים חשמליים חיוניים אחרים המוכרים לנו היום. ניתן היה לקנות ויברטור ביתי תשע שנים בטרם ניתן היה לקנות שואב אבק, ועשר שנים בטרם נמכר לצרכנים מגהץ חשמלי. בתמונה ניתן לראות בקטלוג המכירות של חברת סירס האמריקאית משנת 1918, ובו מכשירי חשמל ביתיים, בהם ויברטור נייד עם שלושה התקנים שונים והכיתוב "שימושי מאוד ומספק לשימוש ביתי".
טיפולים נוספים מקובלים להיסטריה נשית היו מתן דיאטה במזונות עשירים בברזל, כגון כבד בקלה, וכן התעמלות באוויר הפתוח, אמבטיות במים קרים, מקלחות קרות ושחייה בים.
יחסו של הממסד הרפואי בסוף המאה ה-19 לתופעת ה"היסטריה", וכן תהליך המצאתו של הוויברטור הראשון, מתוארים בסרט הקולנוע הבריטי היסטריה משנת 2011, בו מככבים רופרט אוורט, פליסיטי ג'ונס, מגי ג'ילנהול וג'ונתן פרייס.
תאוריות ויקטוריאניות על היסטריה
קיימת טענה היסטורית כי הנושא המרכזי של המאה ה-19 בעולם הוויקטוריאני הוא הקונפליקט שבין מין כאמצעי רבייה ומין כביטוי להתנהגות ארוטית. אף על פי שלסמל הבולט ביותר של אותה תקופה, המלכה ויקטוריה, הייתה משפחה גדולה, שיעורי הילודה הכלליים הלכו ופחתו במהלך המאה ה-19. יחד עם הירידה בשיעורי הלידה, קיום יחסי מין למטרת רבייה איבד מחשיבותו. חלק ניכר מן הספרות הרפואית והספרות העוסקת בייעוץ נישואים, של אותה תקופה, מתאר את האישה חסרת התשוקה כאישה אידיאלית. האשה האידיאלית תקיים יחסי מין אך ורק כאמצעי רבייה, זאת כיוון שהפעילות המינית לא משכה אותה בשום אופן אחר. אידיאל זה השפיע על המבנה החברתי בדרכים רבות ואף סיפק את הבסיס לטיפולים נגד השימוש באמצעי מניעה. אולם, באותה עת הדבר גרם לתופעה של חוסר סיפוק מיני אצל נשים רבות והעלה את הדרישה לטיפול בהיסטריה.
היעלמות ההיסטריה כאבחנה רפואית
במהלך המחצית הראשונה של המאה העשרים, ירד באופן חד מספר המקרים של אבחנת היסטריה נשית, והיא אינה מוכרת עוד בספרות הרפואית בימינו. להיעלמות ההיסטריה כאבחנה רפואית קיימות סיבות רבות: חוקרים רפואיים רבים טוענים כי ירידת שכיחותה של התופעה היא עקב ההבנה שגברה בקרב הציבור הרחב באשר לפסיכולוגיה של הפרעות קונברסיביות כגון היסטריה, לכן התנהגויות כאלה אינן יוצרות עוד את התגובה הרצויה בחברה. היו שטענו כי ההיסטריה הנשית לא נעלמה, אלא שרופאים מסווגים אותה באופן שונה בימינו. בעבר, מגוון רחב ביותר של תסמינים יוחסו להיסטריה, והשימוש במושג היה למעשה "מושג סל" לתיאור שלל תופעות בלתי מוגדרות. עם השתכללות אמצעי האבחון, יותר ויותר מהתופעות הללו קיבלו אבחנות שונות ומדויקות יותר, עד שלא נותר כל תסמין ייחודי המזוהה עם היסטריה. כך למשל, רבות מן הנשים שהיו מאובחנות כהיסטריות, סווגו מחדש על ידי פרויד כנאורוזות של חרדה עודפת.
בימינו ביטויים שונים של היסטריה הם חלק ממחלות נפש אחרות, כגון סכיזופרניה והתקפי חרדה.
בית הכנסת הכוראלי של קראיובה
בית הכנסת הכוראלי של קראיובה (ברומנית: Templul Coral, טמפלול כוראל של קראיובה או ה"היכל הכוראלי" של קראיובה) שוכן ברחוב חורזול 15, בקראיובה שברומניה.
היסטוריה
קיומה של קהילה ספרדית בקראיובה נרשמה במסמכים מאמצע המאה ה-17. בתחילת המאה ה-20 פעלו בקראיובה שלושה בתי כנסת. ובשנת 1920 חיו בעיר 215 משפחות של יהודים ספרדים. בשנת 1940 חיו בקראיובה כ-5000 יהודים. בית הכנסת הכוראלי, נבנה לראשונה בשנים 1829–1832 עבור הקהילה הספרדית, אבל נהרס בהמשך. בשנת 1887 העדה האשכנזית (היהודים ה"לכים", כלומר פולנים) בנתה במקום בית כנסת כוראלי (מקהלתי) לפי תכנון האדריכל בירקנטל.משנת 1900 הקהילה האשכנזית כונתה "Comunitatea Israelito-Română de Rit Occidental (קהילת בני ישראל-הרומנית בעלת פולחן אשכנזי). כדי להיבדל מ-Comunitatea Israelită de Rit Spaniol "קהילת בני ישראל בעלת פולחן ספרדי". בית הכנסת שוחזר בשנת 1982 לאחר הנזקים שנגרמו לו ברעידת האדמה של 1977.(בית הכנסת הספרדי בקראויובה נהרס ברעידת האדמה). בזמנו הבניין היה מצויד בשני מגדלים בסגנון התחייה המורית, שנעלמו במהלך השיפוצים. השיפוצים החוזרים פגעו בזהות המבנה. בשנים 1941–1944 פעל במרתף בית הכנסת בית ספר עבור מספר תלמידים יהודים שסולקו מבתי הספר התיכון בעיר.
בשנת 2016 היו רשומים בקהילת קראיובה 88 יהודים, רובם ממשפחות מעורבות.
אסיטז'
אסיטז' (ASSITEJ, ראשי תיבות בצרפתית: "Association Internationale du Theatre de l'Enfance et la Jeunesse", בעברית: האיגוד הבינלאומי של תיאטרון לילדים ולצעירים) הוקם בשנת 1965 כהתקשרות בינלאומית של אנשי מקצוע העוסקים בתיאטרון לילדים ולצעירים. אסיטז' מאפשר להם גישה וחילופי רעיונות ומסורות תרבותיות מכל העולם. ישנם 83 מרכזים לאומיים ברחבי העולם.
בכל שנה מקיים הארגון מפגש אמנותי באתר כלשהו בעולם. אחת ל-3 שנים מקיים הארגון קונגרס עולמי ופסטיבל. הקונגרסים העולמיים של אסיטז' נערכו בפראג (1966), האג (1968), ונציה (1970), מונטראול (1972, 2005), מזרח ברלין (1975), מדריד (1978), ליון (1981), מוסקבה (1984), אדלייד (1987, 2008), סטוקהולם (1990), הוואנה (1993), רוסטוב על הדון (1996), טרומסה (1999), סיאול (2002), קופנהגן (2011) וורשה (2014).
אסיטז' מקושר למספר רשתות של עוסקים במקצוע, ובהן רשת כלל האמנויות הבינלאומית (IIAN) ורשת מחקר התיאטרון הבינלאומי לקהלים צעירים (ITYARN).
בישראל ישנו מרכז לאומי של אסיטז'. יושבי הראש של אסיטז'-ישראל היו חגית רכבי ניקוליבסקי (2010-1995) ורזי אמיתי (החל מ-2010) ושניהם אף היו חברים בוועד ההנהלה העולמי של הארגון (רכבי 2003-1997, אמיתי 2011-2005). בוועד ההנהלה העולמי חברה כיום (2015) נציגת אסיטז'-ישראל, מנכ"ל תיאטרון מופע עדי בארי.
החל משנת 2006, מחלקת עמותת אסיטז' ישראל (המרכז הישראלי לעידוד הצגות תיאטרון לילדים ונוער) את פרס הבמה לילדים ונוער.
שרון רג'יניאנו
שרון שלום רג'יניאנו (נולד ב-12 בדצמבר 1967 בחולון) הוא שחקן ישראלי, שהופיע בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.
ביוגרפיה
ב-1992 סיים 3 שנות לימוד בבית הספר למשחק "בית צבי" לצד שרית וינו-אלעד, יוסף סיקוראל, שרה פון שוורצה, אייל נחמיאס, יורם חטב ונורמן עיסא.
תיאטרון
ב-1996 שיחק בהצגת יחיד ״שבי אמא״ שכתב. ב-1998 השתתף לצד מיכאל וייגל, אלי גלפרין ויוסי עיני בהצגה שכתב וביים אילן רונן, "מלחמת אחים", המשווה את הקוטביות הפוליטית של עם ישראל בימי בית שני לתקופתנו. ב-1999 גילם עובד אדמה, חייל, משרת בארמון, סמל, אורח בחתונה, יוסוף, מספר ואת שליח המלך במחזה שביים אילן רונן "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט. ב-1999 גילם לצד רמי הויברגר את צ'יף ברומדן בהצגה שכתב דייל ורסמן וביים אילן רונן "קן הקוקייה". ב 2000 שיחק בהצגת היחיד ״בסוף מערב". ב-2001 גילם את אוברון בהצגה "חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר שביים יבגני אריה. הקים את המופע לא רואים ממטר, שיחק במופע הריקוד בובה מותק, וכן בהצגת המלך ליר בתפקיד 'אדמונד'. שימש כמורה לתיאטרון במספר מוסדות והקים את בית הספר לתיאטרון ביד בנימין. הקים קבוצת תיאטרון בבית הכלא רימונים.
קולנוע וטלוויזיה
בשנת 1996 גילם את מפיש, החייל הפלישתי הטיפש, בקומדיית המצבים התנ"כית "חצי המנשה" ששודרה בערוץ 23, והשתתף בסרטו של אייל חלפון "האיטלקים באים", ובסרט "כלבים לא נובחים בירוק" שביימו אורנה רביב ויוחנן רביב. וכן באותה שנה השתתף בסדרת פרסומות למותג תפוזינה. בשנת 1997 גילם את גולן אוחיון בסדרת הטלוויזיה "בת ים - ניו יורק", והשתתף בסדרת הטלוויזיה "ג'ינג'י", המבוססת על סדרת הספרים המצליחה בעלת אותו השם. ב-1998 גילם את יהויקים לונדון, רופא שיניים אכזרי בסדרת הטלוויזיה "שמש" בערוץ הילדים, ושיחק בסרטו של ארנון צדוק "צדק מוחלט" בתפקיד אליהו. בשנת 1999 גילם את צ'ופצ'יק בסדרת הקומיקס "זבנג!" בערוץ 2, ושיחק במיני-סדרת הטלוויזיה "אגוז" שיצרו אבי טולדנו ואורי ברבש ומבוססת על ספינת המעפילים באותו שם.
בשנת 2001 גילם את ג'ורג בסרטו של בני תורתי "כיכר החלומות"; וגילם את "מלך" בסדרת הטלוויזיה של אורי ובני ברבש "טירונות", וכן שיחק בסרט ההליוודי "סודות המסדר" בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם.
בשנת 2002 גילם את המפקד בסרטו של איתן פוקס "יוסי וג'אגר". ב-2003 השתתף בסרט "סיפורי בית קפה". לקראת סוף שנת 2004 הקים את תיאטרון "המקום", שמטרתו להפיק ולהפיץ מחזות בעלי תכנים יהודיים.
בשנת 2005 גילם קצין בסרט "קרוב לבית" שביימו וידי בילו ודליה הגר, ושיחק בדרמת הטלוויזיה "מרכבה ירוקה" בכיכובו של ויטלי פרידלנד.
בשנת 2006 גילם סוכן מוסד בסדרה הקומית "החברים של נאור" בכיכובו של נאור ציון, ושיחק בסדרת הדרמה "פרשת השבוע" שביים רני בלייר.
בשנת 2007 גילם את דדי, מאהבה לשעבר של ריבי (ציון ברוך) בסדרת הטלוויזיה הסאטירית "הישראלים".
בשנת 2008 גילם את אלי בסדרת הטלוויזיה המצליחה "הפיג'מות", וגילם את אלונזו בלייק בסדרת הטלוויזיה לנוער "האי" ששודרה בערוץ הילדים. באותה שנה גילם במאי כושל בשם לוי רוזנוולד בסרט הוליוודי בשם "העִסקה" (במקור: The Deal) לצד מג ראיין.
בשנת 2010 גילם את עודדי בסדרת הטלוויזיה "גירושים נפלאים" לצופי Yes. בשנת 2011 גילם חוקר מוסד בכיר בחקירת אדם נטול זהות שחדר למתקן סודי של המוסד בסרט "המשימה x".
בראיון שערך בשנת 2012 סיפר רג'יניאנו שבעקבות חזרתו בתשובה הוא הפסיק לשחק בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה. עם זאת, הוא מקיים חוגי בית, שיעורים בבתי כלא וכנסים, שבהם הוא מעלה הצגה הקשורה בשינוי האישי שעבר עליו. שייקח בעשרה סרטים בין לאומיים שיחק עם כמה כוכבי הוליווד
חיים אישיים
ב-2004 החל רג'יניאנו תהליך של חזרה בתשובה. הוא מתגורר בחשמונאים ולו ארבעה ילדים.
עיסוקו כיום
כיום מלמד ומעביר קורסים בתיאטרון. מעביר קורס "תיאטרון קודש" בישיבת סנהדרין רחובות. בקורסים שהוא מעביר, התלמידים יוצרים תיאטרון שהוא מתאים לערכים היהודים, בעתיד יפרסמו את הפרויקטים שלהם ביוטיוב. מלמד תיאטרון בכפר הנוער "זוהרים" מלמד בפרויקט שיקום נפגעי סמיים מדריך נוער במספר מרכזיים בארץ ועוסק בפיתוח ילדים ונוער ביישוב בו מתגורר עם כל זאת שרון הוא אברך בכולל יושבת ציון והקים כולל בביתו מעביר קורסים לתיאטרון בבית הספר מקוה ישראל רמב״ם דתי לנערי החטיבה מקים ארגון ״שפצל״ה בשבילי נברא העולם״ שכולל מפעל תהילים, אבות ובנים, כולל לילדים ונוער, גמח משקאות לאברכים ובני תורה ומשפחות נזקקות הדפסת אלון ודברי תורה מפרי עיתם של ילדים ובני נוער ביישוב חשמונאים
איינה
מנוע החיפוש של איינה החל לפעול בשנת 1997 עם משרד ראשי אחד שהיה בלבנון. לאתר משתמשים מכל רחבי המזרח התיכון וצפון אפריקה, ונכון לשנת 2009 נוספו למערכת האתר משרדים בארצות הברית ובדובאי.
דף הבית של איינה מעוצב בפשטות ומורכב מהלוגו של איינה, תיבת החיפוש וכותרות אקטואליות.
צניעות (יהדות)
צניעות במשמעה הרחב מייצגת אופן התנהגות מוסרית שעיקרה הימנעות מהתנהגות מוחצנת האמורה להעיד על תכונותיו של האדם. במשמעות רחבה זו של מושג הצניעות כלולה גם הצניעות בתחום המיני. עם השנים, הפכה הצניעות בתחום המיני לחלק המרכזי במושג הצניעות ביהדות, הן בהלכה והן במחשבה היהודית.
מקרא
אף על פי שפרשנים מצאו במקרא רמזים רבים לצניעות, למעשה קיימים במקרא שני ביטויים בלבד הקשורים לשורש צנ"ע, ואין בהם זיקה מפורשת לצניעות בתחום המיני.
ספרות חז"ל
בספרות חז"ל ניתן כבר מקום רחב לשימוש במושג הצניעות במשמעות המינית, אף על פי שעדיין אין זו המשמעות הדומיננטית.
בתואר 'צנועים' זוכים אנשים שמדקדקים במצוות בהסתר ובענווה. בני אדם אלה קרויים "הצנועים", "צנועי בית הלל". אף מי שמקפיד לעשות את צרכיו בהסתר נקרא צנוע. כך 'אמר רבן גמליאל: בשלשה דברים אוהב אני את הפרסים: הן צנועין באכילתן, וצנועין בבית הכיסא, וצנועין בדבר אחר'. ונאמר גם: 'דתניא אין קורין צנוע אלא למי שצנוע בבית הכיסא'.
נשים, לעומת זאת, כבר זוכות בתואר צנועות בדרך כלל בהקשר המיני. כך מציינת הגמרא לשבח את שרה, שהייתה באוהל בעת ביקור המלאכים אצל אברהם, "להודיע ששרה אמנו צנועה הייתה", את רחל, שנאמר שבשכר צניעות שהייתה בה זכתה ויצא ממנה שאול, ועוד דוגמאות רבות.
ההסתרה הראויה של התחום המיני מטעמי צניעות נקשרה עם תחומים אחרים שהאזוטריקה יפה להם: "אין דורשין בעריות בשלשה, ולא במעשה בראשית בשנים. ולא במרכבה ביחיד, אלא אם כן היה חכם ומבין מדעתו". בכיוון ההפוך, הועמס לימים גם התחום המיני במשמעות מיסטית. בספרות הקבלה ובספרות המוסר הועצם משקלה וחשיבותה של הצניעות בתחום המיני, והיא אף הטביעה את חותמה על האתוס של החברה היהודית בקהילות מסוימות.
מושגים קשורים
משמעות דומה למושג צניעות מצויה גם במושג דרך ארץ בספרות חז"ל. גם המושג "דרך ארץ" מייצג הן התנהגות חברתית כללית ראויה והן הוראות והמלצות להתנהגות בתחום שבינו לבינה. אלא שבעוד שבמושג הצניעות הלכה וגברה המשמעות של צניעות בתחום המיני, הרי שבמושג דרך ארץ משמעות זו הלכה ונתמעטה.
התנהגות הפוכה ולא צנועה בתחום המיני קרויה בפי חז"ל קלות ראש. בלשון זה נוקטת הברייתא בבואה לתאר את הרקע ליוזמת ההפרדה בין גברים לנשים שננקטה בשמחת בית השואבה: "בראשונה היו נשים מבפנים ואנשים מבחוץ והיו באים לידי קלות ראש התקינו שיהו נשים יושבות מבחוץ ואנשים מבפנים ועדיין היו באין לידי קלות ראש התקינו שיהו נשים יושבות מלמעלה ואנשים מלמטה".
התנהגות צנועה של הפרט ושל הציבור בתחום המיני נקשרת אצל חז"ל - ובעקבותיהם גם בספרות המוסר הכללית והקבלית - למושגי ה"קדושה" וה"טהרה", בעוד שהתנהגות לא צנועה קשורה למושג ה"טומאה". למשל, "קְדֹשִׁים תִּהְיוּ כִּי קָדוֹשׁ אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם", ורש"י שם מפרש בעקבות מדרש ויקרא רבה: "קדושים תהיו - הוו פרושים מן העריות ומן העבירה".
מקורות להלכות הצניעות בהקשר המיני
גדרי הצניעות והלכותיה בהקשר המיני נסמכו ברובן על. חלקם נסמכו גם לפסוק:. מקור נוסף לאיסור הרהור נמצא בפרשת ציצית:, וכמו שדרשו בגמרא ובספרי:
כמו כן, בדיון ההלכתי על אופנת הלבוש השתלבו גם דיונים על האיסור.
מחלוקת בנושא "קרבה לעריות"
"קרבה לעריות", אם כן, כוללת את כל ההתנהגויות הכרוכות בגירויים ארוטיים, והיא המקור לגדרי הצניעות. על פי דעת חלק מחז"ל, הקרבה לעריות עצמה מקבלת מעמד של איסור מן התורה. ואולם ישנן דעות חלוקות, כגון האמורא רבי פדת, הסבור שכל גדרי הצניעות וההרחקה אינם אלא מדרבנן.
מחלוקת תלמודית זו על מעמדם של גדרי הצניעות נמשכה גם אל חכמי הראשונים, והיא באה לידי ביטוי במחלוקת בין הרמב"ם לרמב"ן סביב מניין המצוות הרמב"ם מונה במנין תרי"ג המצוות את גדרי הצניעות הכלולים בקרבה לעריות. וכלשונו:
לעומתו סבור הרמב"ן כי "קרבה לעריות" היא הביאה עצמה ולדעתו אף החכמים בתלמוד מסכימים לזה.
הרהורי עבירה
הפסוק השני שעליו נסמכים חלק מגדרי הצניעות הוא, כאמור, הפסוק בדברים: "כי תצא מחנה על איביך ונשמרת מכל דבר רע". בדרשות שונות משמש פסוק זה אסמכתא כללית להתנהגות צנועה ומאופקת ובכללה המלצה על זהירות מפני גירויים ארוטיים. ההמלצה היא מקיפה וכוללת איסורים שונים כמו איסור הסתכלות באישה ואפילו לא בבגדי אישה, וגם לא על בעלי חיים בעת הזדווגותם. חומרת הרהורי העבירה ועוצמת היצר הארוטי, הפכה למסורת נורמטיבית מכוננת בחיבורים הלכתיים ומוסריים רבים העוסקים בסוגיית הצניעות, עד לימינו.
אחת מהסיבות שבסיבתן האישה נדרשת לשמור על צניעותה, הוא כדי שלא להכשיל את הגבר בראיות והרהורי עבירה, כמו כל שאר העבירות, שעליהן צוו בתורה "לפני עוור לא תתן מכשול" שמכאן דרשו חז"ל שאסור לאדם להכשיל את חבירו בדבר עבירה ולהביאו לידי מכשול. ראו, למשל, פירוש המשניות לרמב"ם בנושא עזרת נשים במקדש "...כי העם היו מתקנים מקום לאנשים ומקום לנשים, ומקום הנשים למעלה ממקום האנשים, כדי שלא יסתכלו האנשים בנשים". גם ההנחיות למבנה עזרת הנשים בבתי הכנסת בנויים על הנחה זו, למנוע בעיקר הסתכלות של האנשים בנשים ולא להפך.
בנוסף, לפי תפיסת חז"ל, צניעות האשה היא דבר טבעי, ופגיעה בצניעות האשה היא פגיעה בכבודה. כך למשל קובעת המשנה שמי ש"פרע ראש האשה בשוק – נותן ארבע מאות זוז", כתשלום על הבושת שגרם לה. לפי התלמוד הבבלי שותפים בחצר אינם יכולים למנוע משכנתם לכבס בחצר משותפת (בניגוד לפעילויות אחרות שניתן לדרוש שלא יעשו בחצר משותפת), משום "שאין דרכן של בנות ישראל להתבזות על הכביסה", ואם האשה לא תוכל לכבס בחצר, היא תאלץ לכבס בנהר, ובשעת הכביסה היא תאלץ להרים את השרוולים ולהתבזות. הדבר עולה גם מדברי התלמוד הירושלמי, שמביא דעה שבשעת הלוויה נשים הולכות מאחורה וגברים מקדימה,"מפני כבוד בנות ישראל, שלא יהו מביטין בנשים".
חז"ל מתייחסים גם לחשש "הרהור" אך זה אינו הנימוק העיקרי לדיני צניעות. לעומת זאת, בשלבים מאוחרים יותר חדרה התפיסה שחובת הצניעות של האשה נובעת בעיקר מהחובה שלא להחטיא את הרואים. כך כותב רבנו יונה (המאה ה-13) ב"איגרת התשובה" (סימן קנ"ט): "וצריכה האשה שתהא צנועה ונזהרת שלא יסתכלו בה בני אדם חוץ מבעלה שהמסתכלים בפניה או בידיה יורדין לגיהנם, ענושה בעונש כל אחד ואחד מהם מפני שהחטיאה אותם ולא נהגה צניעות בעצמה ונכשלו בה".
כל כבודה בת מלך פנימה
"כל כבודה בת מלך פנימה" שימש הרבה בעת הוויכוח הציבורי הגדול בישוב היהודי בארץ ישראל בראשית המאה ה-20 סביב הענקת זכות בחירה לנשים. וגם לאחר ששאלה זו הוכרעה בפועל, עדיין בסוף המאה העשרים המשיך פסוק זה לשמש להגבלת נשים מפעילות פוליטית או מנשיאת תפקידים ציבוריים. לאחר קום המדינה נעשה שימוש בפסוק זה כדי לאסור גיוס נשים לצה"ל ואף לאסור עליהן להתנדב למסגרות של שירות לאומי.
כך לדוגמה כותב הרב יחיאל יעקב ויינברג:
גדרי הצניעות
בפועל לא הייתה אחידות בין הפוסקים לאורך הדורות מה כלול בגדרי הצניעות, והייתה שונות ניכרת במוסכמות החברתיות בתחומים אלה, שהושפעו לא במעט מהבדלים חברתיים, כלכליים, וגאוגרפיים. לא בכל מקום ולא בכל זמן נשמרו בפועל גדרי הצניעות הללו במלואם. במקרים רבים הוכיחו את הציבור כדי שישנה את נהגיו בתחומים אלה, ובמקרים אחרים טרחו הפוסקים להצדיק אותם בדיעבד או אף לכתחילה. כך, לדוגמה, כלל החת"ם סופר את כיסוי ראש האישה כ"דת יהודית" משום ש"כבר קבלו עלייהו אבות אבותינו בכל מקום ששמענו שנפוצו ישראל לאסור".
עמדה ברורה בנושא גדרי הצניעות נקט למשל הריטב"א, מגדולי חכמי ספרד, שכתב בסוף חידושיו למסכת קידושין (פא ע"ב):
הריטב"א מביע כאן מידת גמישות אינדיבידואלית בהקפדה על גדרי הצניעות, מדה שתלויה בכל אדם ואדם באופן אישי, אשר הוא יודע שאין יצרו מתגבר עליו אף פעם כלל. אחרים הציעו קריטריון ציבורי-כללי להגמשה אפשרית זו, והוא עקרון ה"רגילות". הרב יחיאל מיכל אפשטיין בספרו ערוך השולחן, התיר "להתפלל ולברך נגד ראשיהן המגולות, [= של נשים נשואות] כיון שעתה רובן הולכות כך, והוה כמקומות המגולים בגופה" לאחר שהסתמך בזאת על הראבי"ה (הרב אליעזר בן יואל הלוי, 1140 – 1225, מגדולי חכמי אשכנז), וכן כתב הבן איש חי (בן איש חי שנה א בא יב).
כאמור, עמדה גמישה זו הייתה שנויה במחלוקת לאורך הדורות עד ימינו, ופוסקים אחרים עמדו על תוקפם הפורמלי המחייב של גדרי הצניעות שהוזכרו בחז"ל במלואם. רוב הפוסקים בימינו, כגון הרב עובדיה יוסף, הרב שלמה זלמן אוירבך ואחרים, תומכים ב"עקרון הרגילות" הגמיש.
צניעות האישה - דת משה ודת יהודית
גדרי הצניעות המופנים לאישה כוללים כיסוי של גופה, וכן הוראות שנועדו להצניע את האישה ולהדיר אותה ממעורבות יתרה עם חברת הגברים. בספרות חז"ל ובפסיקת הראשונים קיימים גדרי צניעות המוגדרים כ"דת יהודית", שהם מנהגי צניעות שנהגו בנות ישראל, ואין הם מבוססים על הכתוב בתורה.
הרמב"ם מסתמך על המשנה ממסכת כתובות. בהמשך פוסק כך הרב יוסף קארו.
הרהורי עבירה
אחד התחומים הקשים ביותר להתמודדות המוטלים על האיש הוא הרהורי עבירה. תחום זה זכה לניסוחים חמורים, שתרמו ככל הנראה מבחינה פסיכולוגית להעצמת רגשות האשם ולהנכחת תודעת ה"יצר הרע" אצל גברים יהודים רבים. איסור זה הוא יוצא דופן מאיסורים אחרים החלים רק על מעשים ולא על מחשבות. חז"ל הכירו בקשיים אלה, ולמרות זאת לא מיתנו את חומרתם. הרהורי עבירה הן בין שלוש העבירות "שאין אדם ניצול מהן בכל יום", "הרהורי עבירה קשין מן העבירה עצמה" ועוד רבים.
הרהורי עבירה אמורים לעצב לא רק את התנהגותו של האיש היחיד אלא גם נורמות התנהגות חברתיות. כך נרשמו הוראות ואיסורים להתנהגות צנועה בחברה, כמו, למשל ההוראה ש"אין לנהוג אפילו עם אשתו בדברים של חיבה... בפני אחרים שלא יבא הרואה לידי הרהור" (קיצור שולחן ערוך סימן קנב סעיף יא).
בדומה לכך, בחברה מעורבת מצויים מן הסתם הרהורי עבירה, ולפיכך במסיבות נישואין שנערכות בחברה שבהן "נשים יושבות בין האנשים שהרהורים שם, לא ייתכן לברך שהשמחה במעונו" אם כי דעת הרב מרדכי יפה להתיר מפני "עקרון הרגילות".
היקפם וחומרתם של הרהורי עבירה תרמו לפיתוח הצעות רבות ושונות להתמודדות עמם. הרווחת ביותר היא ההצעה להרבות בלימוד תורה. המלצה רווחת אחרת היא להקדים ככל האפשר את גיל הנישואין של האיש. ההמלצות נעות בין גיל 14 ל-24.
בספרי מוסר קבליים וחסידיים רווחות גם הצעות אחרות, כגון אימוץ של תהליכים סובלימטיביים, כגון "אם הסתכל בפתע פתאום על אשה יפה יחשוב במחשבתו מנין לה זה היופי הלא אם הייתה מתה לא היה לה עוד זה הפנים אם כן מנין לה זה ע"כ זה בא מכח אלהי המתפשט בה...".
קול באישה ערווה
גדרי צניעות נוספים, הקשורים גם הם למניעת הרהורי עבירה, הם קבוצת האיסורים הקשורים לשמיעת אישה שרה. בין פוסקי ההלכה יש מספר דרגות באשר לתנאי האיסור, בין היתר האם האיסור הוא רק בראייה פיזית של האישה השרה או גם שלא בראייה פיזית ובלבד שמראה הזמרת ידוע לשומע, האם רק בשמיעה ממשית או גם בשמיעת באמצעים דיגיטליים, וכדומה.
הסתכלות
גם איסור ההסתכלות בנשים נבנה על בסיס זה. איסור זה יסודו באמירה התלמודית "כל הצופה בנשים סופו בא לידי עבירה", וככל הנראה החזיק מעמד בעיקר בחברות שבהן נשים לא נכחו בדרך כלל בפרהסיה הציבורית. בימינו, שלא ניתן למנוע את נוכחותן של נשים בפרהסיה, הוטל שוב עיקר איסור זה כלפי הנשים, שתקפדנה על כיסוי הולם לגופן. בחברה החרדית איסור זה שהועמק, הודגש והורחב בתחומי החיים השונים, משמש כאחד היסודות להפרדה מגדרית, והגיע אף לאיסור הצגת תמונות נשים מכל סוג שהוא בפרסומים החרדיים. הדבר בא לידי ביטוי גם באופיו של הקולנוע החרדי.
שיחה
האיסור המוטל על האיש, שלא להרבות בשיחה עם האישה, התפרש על ידי רוב הפוסקים רק לסיטואציות שעולה מהן חשש ברור להידרדרות לעבירה או להיבטלות מן התורה.
וכן כתב החזון איש באיגרת:
נגיעה
נגיעה כגון לחיצת יד לשלום, ואפילו חיבוק ונישוק שלא ב"דרך חיבה", שנויים במחלוקת של פוסקים אחרונים. רוב הפוסקים אוסרים, אך מספר פוסקים חשובים מתירים, כגון "אף הרמב"ם לא אסר אלא כשעושה חיבוק ונישוק דרך חיבת ביאה שהרי מצינו בש"ס בכמה דוכתי שהאמוראים היו מחבקים ומנשקים לבנותיהם ואחיותיהם", וכן הרב משה פיינשטיין, שהתיר נסיעה ברכבת תחתית בניו יורק למרות "שקשה להיזהר מנגיעה ודחיפה בנשים", בנימוק ש"אין זה דרך תאווה וחיבה".
עם זאת, הרב פיינשטיין אסר כל נגיעה, ואפילו שלא "בדרך חיבה", ובכלל זאת אף לחיצת יד לשלום.
סמל קוריאה הצפונית
סמל קוריאה הצפונית (הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה) כולל תחנת כוח הידרואלקטרית הנמצאת מתחת להר פאקטו. מעל ההר יש כוכב אדום בוהק בעל חמישה חודים. משני צידי הסמל יש אסופה של גרגרי אורז. הכוכב הוא אחד ממאפייני הסוציאליזם והקומוניזם המוכרים ביותר. בתחתיתו של הסמל יש סרט עליו כתוב בכתיב קוריאני (הנגול) "הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה".
צניעות (יהדות)
ריקוד
הריקודים המעורבים גררו אחריהם פולמוסים חריפים לאורך הדורות, שכללו ניסיונות חוזרים של רבנים לבטלם משום שראו בהם הפרה של רוב גדרי הצניעות: הרהורי עבירה, הסתכלות, נגיעה, ושמיעת קול אישה. במחצית הראשונה של המאה העשרים היה נהוג גם בתנועות נוער ציוניות דתיות ובתנועת הקיבוץ הדתי לרקוד ריקודי מעגל מעורבים. במהלך המחצית השנייה של המאה העשרים גברו הלכי הרוח האוסרים ריקודים אלו והם נתמעטו מאד.
סמל קוריאה הצפונית
הסמל חולק מאפיינים רבים עם סמל ברית המועצות שאומץ בימים עברו על ידי מדינות נוספות ומראה קשר ברור בין האידאולוגיה של המדינה לקומוניזם ולהקמתה במהלך המלחמה הקרה בתמיכתה ותחת חסותה של ברית המועצות.
המזוודה של חנה
המזוודה של חנה (באנגלית: Hana's Suitcase: A True Story) הוא רומן ביוגרפי לנוער, שנכתב על ידי הסופרת קארן לוין ותורגם לעברית על ידי תמר לנדאו. הספר מבוסס על חייה של חנה בראדי, נערה יהודייה שנספתה בשואה. העלילה מתרחשת בשלוש יבשות ומתפרסת על תקופה של יותר מ-60 שנה.
צניעות (יהדות)
ייחוד
קבוצת הלכות מפרטת את התנאים בהם נאסר על האיש לשהות ביחידות עם אישה. בין סייגים אלו נדון גם האיסור לרווק ללמד ילדים כדי שלא תיווצר ההזדמנות להתייחד עם אמותיהם, ייחוד רופא עם חולה, מורֵה עם תלמידה ועוד.
המזוודה של חנה
בספר ישנם שני קווי עלילה המתרחשים במקביל, העיקרי מביניהם מתרחש בשנות ה-30 וה-40 במהלך מלחמת העולם השנייה ומספר את סיפורם הטרגי של חנה ומשפחתה בנובה מיסטו, צ'כוסלובקיה. קו העלילה השני מתקיים בשנות ה-2000 וכולל שתי התרחשויות, מסופר על פומיקו אישיוקה (מנהלת מרכז חינוך בנושא השואה ביפן) וקבוצת נערים יפנים המתחקים אחר חנה ומגלים מה עלה בגורלה. המחקר של פומיקו מוביל להתרחשות נוספת, סיפורו של ג'ורג' בריידי, בטורונטו, קנדה.
תקציר העלילה
בשנת 2000 הגיעו פריטים מתקופת השואה למרכז חינוך בנושא השואה ביפן, ביניהם, מזוודה חומה שנכתב עליה בגרמנית, בצבע לבן, ״חנה בריידי, 16 במאי 1931, וייזקינד (יתומה)״. לקבוצת ילדים יפנים שראו את המזוודה עלו שאלות רבות על זהותה של חנה ועל גורלה. בעקבותן, יצאה פומיקו אישיוקה למסע. במסעה נוסעת פומיקו בכל רחבי העולם ונתקלת בקשיים רבים בדרך. למרות זאת, היא לא מתייאשת ועד מהרה היא מוצאת קבוצת ציורים שחנה ציירה בגטו. בהמשך, מגלה פומיקו פרטים נוספים וחוזרת שבעים שנה אחורה, לסיפורה של חנה בת השמונה, שחיה עם משפחתה חיים רגילים ומאושרים בעיירה קטנה בצ'כיה. עד שהנאצים פלשו וחייה משתנים מקצה לקצה.
חלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל
חלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל היא חלקת קבורה ממלכתית בהר הרצל בירושלים, בה נקברו ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ובני משפחתו של בנימין זאב הרצל. החלקה ממוקמת בסמוך לקברו של הרצל וסמוך לחלקת גדולי האומה.
המזוודה של חנה
ביקורות
הספר קיבל ביקורות חיוביות רבות מקהל קוראים ומבקרים רחב. עיתונאית מעיתון "לאישה" כתבה כי הספר מיוחד ויוצא דופן, נוגע ללב ומרתק ולמרות היותו ספר לנוער כל אחד יכול להתעניין בו ולהתחבר אליו. הספר הופך את המושג הכללי, השואה למשהו פרטי ואישי שאפשר להזדהות איתו. כמוה עיתונאים נוספים רבים כתבו דברים דומים. עיתונאית מעיתון "הארץ" כותבת גם היא כי הספר ייחודי וחושף את הילד הישראלי לסיפור שואה שונה מזה שהוא מכיר מן הספרות המקומית.
צניעות (יהדות)
הוצאת זרע לבטלה
הוצאת זרע לבטלה היא אוננות בכוונה תחילה, בניגוד לקרי לילה שהוא פליטת זרע שאינה רצונית. פעמים שבהלכה מתייחסים לאיסור זה כאל מעשה שנעשה בעת קיום יחסי מין בין גבר ואשתו, ובמסגרתו הגבר "דש מבפנים וזורה מבחוץ"; כלומר, מוציא את איבר מינו רגע לפני יציאת הזרע.
חלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל
לאחר העלאת עצמותיו של הרצל וקבורתו בפסגת ההר הנושא את שמו, הוחלט כי גם בני משפחתו ייקברו לצידו בחלקה מיוחדת ובה יקבר גם דוד וולפסון שהיה מנהיג התנועה הציונית. לאחר העברתו לקבורה של וולפסון בחודש מרץ 1951 הוחלט כי גם יתר ראשי התנועה הציונית יקברו לצידו.
צניעות (יהדות)
הוצאת זרע לבטלה
רמז ליחס השלילי למעשה זה ניתן למצוא כבר בפרשת וישב, שם רש"י מסביר שער ואונן מתו בגין חטא זה של הוצאת זרע לבטלה. התלמוד החמיר מאוד באיסור על שכבת זרע לבטלה (שז"ל), ודימה אותו לאיסורים החמורים בתורה, כשפיכות דמים ועבודה זרה. זה אף התעצם במהלך הדורות וקיבל ממדים מיתיים.
המזוודה של חנה
עיבודים
הספר נמכר ביותר ממיליון עותקים בחו"ל והיה לרב מכר עולמי, שזכה בעשרות פרסים.
צניעות (יהדות)
הוצאת זרע לבטלה
יותר מכל נושא אחר בתחום הארוס והדת, זכתה סוגיית שכבת הזרע לפיתוח מיסטי בדורות האחרונים, ובהשפעת הקבלה היחס לזה מלווה בתחושת חטא וברגשי אשמה. ביטוי מובהק להשפעה הקבלית נמצאת בשולחן ערוך חלק יורה דעה, שבו נכתב שהוצאת שכבת זרע לבטלה חמורה משאר עבירות שבתורה. דוגמה נוספת היא בקיצור שולחן ערוך, בפרק הלכות צניעות, בו נכתב: "ואלו שמנאפים ביד ומוציאים זרע לבטלה - לא די להם שאיסור גדול הוא, אלא שהעושה זאת הוא בנידוי, ועליהם נאמר 'ידיכם דמים מלאו', וכאלו הורג את הנפש". ומוסיף: "ולפעמים בעונש זה, חס ושלום, בניו מתים כשהם קטנים או שיהיו רשעים, והוא בא לידי עניות".
חלקת ראשי ההסתדרות הציונית העולמית ומשפחת הרצל
החלקה מעוצבת בצורת האות ר' ובכניסה אליה ישנה תצפית הצופה אל העיר ירושלים.
קברי משפחת הרצל
בנוסף מוצבת בחלקה מצבת זיכרון לזכר מרגרטה גרטרודה הרצל, בתו של הרצל ואמו של סטפן תאודור נורמן, שנספתה בשואה בגטו טרזיינשטט.
צניעות (יהדות)
הוצאת זרע לבטלה
בחסידות ברסלב מקובל לומר את התיקון הכללי שתיקן רבי נחמן מברסלב לתיקון חטא זה.
אכיפת הצניעות
על אף שהצניעות היא התנהגות מוסרית הנדרשת מהפרט, יש ולעיתים רואה החברה בה הוא חי צורך לאכוף את אמות המידה המוסריות שלה עליו באמצעים שונים.
הדרישה לאכיפה זו אף מעוגנת בהלכה, כפי שנפסק בשולחן ערוך: לשם כך קיימים מספר ארגונים בחברה החרדית, כגון משמרת הצניעות, "משמרת הקודש והחינוך", "ועד הצניעות", "ועד טוהר מחננו", "האגודה למען טוהר המחנה", "ועדת נשים מתנדבות לשמירת הצניעות בכותל המערבי", ואחרים, שמטרתם אכיפת חוקי הצניעות. לרוב נעשית אכיפה זו בדרכים לא אלימות, אולם לעיתים עושים ארגונים או ועדות אד הוק שכאלו שימוש באלימות פיזית קשה, הכוללת שריפת רכוש, הכאה וגזיזת שיער ופאות. ארגונים אלו מהווים חיץ בין חלקים בחברה החרדית לבין רשויות אכיפת החוק במדינת ישראל, ובשם אכיפת הצניעות הם מונעים טיפול משטרתי במעשים חמורים ולעיתים אף פליליים.
מנגד, את אכיפת הצניעות באופן מילולי ניתן לראות בירושלים ובשכונותיה החרדיות של בית שמש. שם נתלים שלטים רבים המורים על מעבר בלבוש צנוע, לא אחת בחתימת רבני השכונות, מוסדות לימוד התורה ומוסדות גמילות החסדים, על מנת להעניק להם תוקף וסמכות. האכיפה המילולית לא תמיד מנומסת, ויש והכיתוב כולל אזהרה ואף איום מוסווה. למשל, 'הבאה לבית דין' או הטלת קנס. במקרים כאלה אכן לא ברור מהו מקור הסמכות, וכן לא ברור אם האיומים הללו מתממשים בפועל.
פורסט (עיר)
פורסט (בגרמנית: Forst; בסורבית: Baršć) היא עיירה במדינת ברנדנבורג, גרמניה. היא שוכנת בחבל לוסאטיה, ממזרח לעיר קוטבוס, במרחק כ-130 ק"מ מברלין ו-140 ק"מ מדרזדן, בסמוך לגבול גרמניה-פולין.
העיירה נודעת בעיקר בזכות גן הוורדים המפורסם שבשטחה, ובשל מוזיאון הטקסטיל שלה. בעקבות איחוד גרמניה, פוקד אותה מחסור קשה במקורות תעסוקה, והאבטלה בה גואה. בעבר שגשגו בה מפעלי טקסטיל, אך אלה נסגרו.
אוכלוסיית העיירה במגמת ירידה, בשנת 2009 מנתה כ-21 אלף נפש ובסוף 2019 כ-18 אלף.
העיר היא מקום מגורים של מיעוט סלאבי הדובר את השפה הסורבית, ובהתאם לחוק עירוני שפה זו היא מהשפות הרשמיות בעיר.
בפורסט בית ספר תיכון אחד, "הגימנסיה על שם פרידריך לודוויג יאן", הידוע בשל הפרויקטים הרבים הקשורים לקשרי חוץ שאותם הוא מקיים, וזאת באמצעות הקמת משלחות לחילופי תלמידים עם מדינות רבות, ביניהן ישראל.
לי שיינלונג
לי שיינלונג (נולד ב-10 בפברואר 1952) הוא ראש הממשלה השלישי והנוכחי של סינגפור, שכיהן גם כשר האוצר. לי שיינלונג הוא בנו הבכור של ראש הממשלה הראשון של סינגפור, לי קואן יו, והוא נשוי להו צ'ינג, לשעבר מנכ"ל תאגיד האחזקות הממשלתי טמסק.
ביוגרפיה
משחר נעוריו היה לי הצעיר מעורב בענייניה המדיניים של סינגפור ובעבודתו המדינית של אביו. את לימודיו התיכוניים עשה תחילה בבית-ספר תיכון קתולי ובהמשך בבית-הספר התיכון הלאומי (National Junior College). לאחר שנסע ללמוד בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', סיים לי בהצטיינות תואר ראשון במתמטיקה וכן לימודי תעודה במדעי המחשב. ב-1980 הוא סיים את לימודיו לתואר מוסמך במינהל ציבורי בבית-הספר לממשל על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד.
לי התגייס לצבא סינגפור ב-1971 והתקדם במהירות בסולם הדרגות. ב-1984 פרש מן הצבא לטובת קריירה פוליטית ונבחר באותה שנה לחבר פרלמנט. ב-1978 נשא לאישה את ד"ר וונג מינג יאנג, אשר נפטרה ב-1982, שלושה שבועות בלבד לאחר שילדה את ילדם השני. ב-1985 נשא לי לאישה את הו צ'ינג, מהנדסת במשרד ההגנה. לזוג בת ושלושה בנים, כולל בתו ובנו של לי מנישואיו הראשונים. ב-1992 נמצאה לימפומה בגופו, ממנה החלים לבסוף, בעקבות סדרה אינטנסיבית של טיפולים כימותרפיים.
נבחר למשרת ראש ממשלת סינגפור ב-12 באוגוסט 2004 תוך ויתור על תפקידו כשר האוצר לטובת גו צ'וק טונג. הושבע לתפקיד על ידי נשיא בית המשפט העליון הסינגפורי, יונג פונג האו.
באפריל 2016 הגיע לביקור בישראל בראש משלחת שמנתה 60 איש, כולל חלק משרי ממשלתו. ביקור זה היה הביקור הראשון של ראש ממשלת סינגפור בישראל מאז סינגפור קבלה את עצמאותה. במהלך הביקור זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה העברית.
האגן קליינרט
האגן קליינרט (באנגלית: Hagen Kleinert; נולד ב-15 ביוני 1941) הוא פרופסור גרמני לפיזיקה תאורטית נאוניברסיטה החופשית של ברלין מאז 1968. הוא דוקטור לשם כבוד ב West University בטימישוארה, ודוקטור לשם כבוד ב Kyrgyz-Russian Slavic University. כמו כן הוא חבר כבוד של האקדמיה הרוסית למאמצים יצירתיים. על תרומתו לפיזיקת חלקיקים ופיזיקת המצב המוצק זכה בפרס מקס בורן עם מדליה לשנת 2008. תרומתו לספר הזיכרון לכבוד יום ההולדת ה-100 של לב לנדאו זיכתה אותו בפרס Majorana Prize 2008 עם מדליה.
פרסם מעל 370 מאמרים על נושאים מגוונים כגון: מתמטיקה פיזיקלית, פיזיקה של חלקיקים אלמנטרים, גרעין האטום, מצב מוצק, קריסטלים נוזלים, ממברנה ביולוגית, פולימרים, ובנוסף גם בתחום השוק המסחרי. נחשב למומחה עולמי בתחום אינטגרלי מסלול בפיזיקה והוא פרסם מספר ספרים אשר המפורסם שבהם-
Path Integrals in Quantum Mechanics, Statistics, Polymer Physics, and Financial Markets (קישור לספר) פורסם במהדורה רביעית מאז 1990 וקיבל תגובות נלהבות מצד הקוראים..
ביוגרפיה
עם תום לימודיו באוניברסיטת האנובר המשיך לתחום היחסות הכללית אותה למד מפי ג'ורג' גאמוב אבי תורת המפץ הגדול. כפרופסור צעיר בשנת 1972 התרשם מהפיזיקאי ריצ'רד פיינמן, וגילה כיצד להשתמש בשיטת האינטגרל המסלולי של פיינמן כדי לחשב את האינטגרל המסלולי של אטום המימן. ובכך הרחיב את תחום הפעולה של שיטתו של פיינמן. מאוחר יותר עבד בשיתוף פעולה עם פיינמן בנושאי המחקר האחרונים שבהן עסק פיינמן. דבר שהוביל לשיטה מתמטית שהופכת צימוד חלש של טור חזקות מתבדר לטור חזקות עם צימוד חזק שמתכנס. תורת הפרעות וריציונית זו מניבה את תוצאות מדויקות בתחום מעברי הפאזה מסדר שני אשר מאומתים בניסויים עם נוזלי-על.
בתחום תורת השדות של קווארקים הוא גילה את אלגברת שאריות רגי אשר שוערה על ידי ניקולה קביבו ל. הורביץ ויובל נאמן.(ראה עמ' 232 במאמר.). כשעבד בשיתוף פעולה עם פיינמן במכון הטכנולוגי של קליפורניה הוא חלק משרד עם יובל נאמן ומאז הם נהיו חברים מאוד קרובים. כשהיה נאמן מגיע לגרמניה, בתקופת כהונתו כשר המדע, נהג לבקר את ומשוחח עמו על פיזיקה. של יובל נאמן לכבוד יום ההולדת ה-60 של קלינרט.
בשנת 1978 הוא הציע את קיומה של סופרסימטריה שבורה בגרעין האטום, אשר בינתיים נצפתה ניסויית.
מחקרו בתחום תורת שדות ובמודלים הדרונים שפיתח מהווים אב טיפוס למכלול של פיתוחים בפיזיקה של מצב מוצק, פיזיקה גרעינית וחלקיקים אלמנטריים.
בתחום המצב המוצק הוא חזה בשנת 1982 נקודה קריטית משולשת בדיאגרמת הפאזה של מעבר מסופר מוליך מסוג ראשון לסוג שני כשסדר המעבר שונה מהשני לראשון. תחזית זו אומתה בשנת 2002 על ידי שימוש במחשב ושיטת מונטה קרלו.