cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת אוסטרליה המערבית
מרכז אלבני
אלבני הוא קמפוס אזורי שנוסד בשנת 1999 בעיירה אלבני שבדרום החוף, במרחק נסיעה של ארבע וחצי שעות מפרת'. המרכז כולל; המרכז של אוניברסיטת אוסטרליה המערבית, מרכז המצוינות בניהול משאבי טבע, בית ספר קליני כפרי (אלבני) ואת ארגון חברי המוסד. בשנת 2005 אוניברסיטת קרטין, שהיא אחת האוניברסיטאות של רשת טכנולוגיה אוסטרלית (אוניברסיטאות) , הצטרפה למרכז על ידי העברת קורסים של האוניברסיטה. אלבני מציעה מגוון רחב של אפשרויות, הכולל פעילויות ספורטיביות וחברתיות, הרצאות פומביות ואירועי אמנויות.
מרכזי מחקר
האוניברסיטה כוללת את מרכזי המחקר הבאים:
חיים סטודנטיאליים
אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת אוסטרליה המערבית הוקמה בשנת 1913 לייצוג האינטרסים של הסטודנטים כלפי האוניברסיטה, הממשלה והקהילה הרחבה וכן מתן שירותים לסטודנטים. האגודה קשורה להתאחדות הסטודנטים הלאומי באוסטרליה והיא מנוהלת על ידי מועצת נציגי הסטודנטים שנבחרים לתקופה של שנה בבחירות שנתיות. האגודה מספקת מגוון שירותים לסטודנטים החל מקייטרינג ועד לייעוץ פיננסי תוך שמירת מודעות סביבתית וחברתית. ישנם גם למעלה ממאה מועדונים וחברות הממומנות על ידי האגודה. האגודה מפרסמת את עיתון הסטודנטים, ה"פליקן" (בעברית: שקנאי (סוג), המהווה חלק מסמל האוניברסיטה), כמו גם כמה פרסומים אחרים.
אירועים באוניברסיטה; גולת הכותרת של השנה החברתית נחשבת, על ידי חלק מהסטודנטים, אירוע עירוני הנקרא "פרוש". האירוע מתקים באפריל בו הסטודנטים מתלבשים בתחפושות וצועדים ברחובות העיר ומוכרים עיתונים סאטיריים מפוארים למטרות צדקה שונות. אירוע צדקה שקים משנת 1936 הנקרא, "קמפינג לילדים בע"מ", היא העמותה הרשומה הוותיקה ביותר בוושינגטון. במשך 70 השנים האחרונות סיפקו סיעודי סטודנטים לילדים מעוטי יכולת במערב אוסטרליה במהלך מחנות שבועיים בינואר ופיקניקי יום במהלך כל השנה. אירוע משחקי הספורט של האוניברסיטאות סביב האוקיינוס ההודי ואסיה, שבו השתתפו יותר ממאה קבוצות המייצגות 23 אוניברסיטאות משמונה מדינות, התקים בנובמבר ועד דצמבר בשנת 2005.
ספורט; בקמפוס המרכזי של האוניברסיטה יש מיתקנים רבים של ענף הספורט; מתחם ספורט מים, מכון כושר, חנות ספורט ופיזיותרפיה. מחוץ לקמפוס הם מפעילים את פארק הספורט המכיל אתלטיקה, בייסבול, קריקט, כדורגל, הוקי שדה, רוגבי, כדורגל ושדות פריזבי אולטימטיביים. מרכז טניס הצמוד לאצטדיון האתגר ולפארק הספורט. פארק הבילוי שנטון כולל מתחם כושר, אולם ספורט מקורה, מגרשי טניס ומגרש הוקי. מתקימות תחרויות ספורט במערב אוסטרליה בין האוניברסיטאות במדינה במסגרת סדרת משחקי האוניברסיטה המערבית. התחרויות מתקימות בין חמש האוניברסיטאות במדינת אוסטרליה המערבית: אוניברסיטת קרטין, אוניברסיטת אדית קוואן , אוניברסיטת מרדוק ואוניברסיטת נוטרדאם אוסטרליה. בנוסף לכך, מתקימות תחרויות בענפים שונים במסגרת משחקי האוניברסיטה האוסטרלית השנתיים.
בוגרים בולטים
רבים מבוגריה הבולטים של אוניברסיטת מערב אוסטרליה הצטיינו במקצועות שונים, בפרט בפוליטיקה ובממשל. להלן רשימה חלקית בלבד:
גלריית תמונות
להלן תמונות של המבנים הוותיקים בקמפוס קרולי:
איילה מלחן
אילה מלחן-כץ (נולדה ב-1949) היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית.
כץ חלתה בגיל שלושה חודשים בשיתוק ילדים שפגע בגפיה התחתונות. במשך תשע שנים טופלה בבית חולים בירושלים ובגיל תשע חזרה לבית הוריה בראש העין.
במסגרת השיקום הרפואי החלה להתחרות בספורט נכים והשתתפה בתחרויות שחייה, סייף וכדורסל כיסאות גלגלים. בין השנים 1968–1988 השתתפה בשש תחרויות פאראלימפיות וזכתה ב-12 מדליות, מהן 4 זהב.
כץ מתגוררת בפתח תקווה ועומדת בראש המסגרת העירונית של התוכנית הארצית "קהילה נגישה" הפועלת להטמעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.
ג'וזף קלנסי
ג'וזף קלנסי (באנגלית: Joseph Clancy) הוא ראש השירות החשאי של ארצות הברית לשעבר.
ביוגרפיה
קלנסי נולד בפילדלפיה, למד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והוא בוגר תואר ראשון במדע המדינה ומשפט פלילי מאוניברסיטת וילנובה. לאחר לימודיו עבד כמורה וכמאמן פוטבול ובייסבול בתיכון בפילדלפיה.
באוקטובר 2001 עבר לשרת במטה המחלקה לביטחון המולדת ושימש כראש מערך האבטחה באירועים לאומיים. במרץ 2003 חזר לשרת ביחידת האבטחה של הנשיא. ביוני 2005 מונה למשנה לראש יחידת האבטחה. בפברואר 2009 מונה לראש יחידת האבטחה. הוא שירת בתפקיד במהלך כהונתו של הנשיא ברק אובמה. ב-2011 פרש מהשירות ומונה לראש מערך האבטחה בחברת Comcast.
לאחר התפטרותה של ראש השירות החשאי ג'וליה פירסון, התבקש קלנסי על ידי הנשיא אובמה לשוב לשירות ולמלא את מקומה, הוא שירת כממלא מקום מאוקטובר 2014 עד מינוי הקבע לתפקיד בפברואר 2015. בפברואר 2017 הודיע על פרישתו שנכנסה לתוקף ב-4 במרץ.
ארנסט בראון
ארנסט "בראוני" בראון (25 באפריל 1916 - 21 באוגוסט 2009) היה רקדן סטפס אפרו-אמריקאי. בראון היה חלק מצמד רקדנים יחד עם צ'ארלס "קוקי" קוק אשר רקדנו והופיעו יחד מיימי הוודויל בשנות ה-60. ב-16 שנותיו האחרונות, רקד יחד עם רג'ינלד מקלגלין שהיה ידוע בכינוי "רג'יו ההופר".
ביוגרפיה
בראון התחיל להופיע באופן מקצועי כילד במועדונים שונים: רוקסי רדיו סיטי, מועדון הכותנה בניו יורק, הקזינו הלטיני בפריז ובפלדיום שבלונדון בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20.
הוא קיבל פרס מטעם אגודת הסטפס האמריקאי בשנת 2004 והופעתו האחרונה הייתה במסגרת המופע השנתי "עיר הסטפס" מטעם אותה האגודה יחד עם מר מקלגלין.
בראון הופיע בסרטים כמו "קאו קאו בוגי", על במת ברודוויי בשנת 1948 "נשקי אותי קייט", בפסטיבל הג'אז של ניופורט, במופעים שונים כמו "אשפה ושתי הפחיות שלו" שבו שיחק את אחת הפחיות.
בנוסף הופיע בסרט דוקומנטרי שהיה מועמד לפרס אמי "ג'ובה- המאסטרים של הריקוד הקצבי והסטפס" ארנסט "בראוני" בראון נפטר בשיקגו בשנת 2009.
חידודון
חידודון היא תוכנית רדיו בת שעתיים העוסקת בפנאי, הומור וחידות ברוח יהודי המשודרת מדי יום בין 14:00–16:00 בתחנת הרדיו האזורית 'קול ברמה' בהגשתו של עמי מימון.
היסטוריה
ב-2009, עם פתיחת הרדיו האזורי החרדי 'קול ברמה', החל מימון להגיש את התוכנית, תחילה באורך שעה אחת, ובהמשך הורחבה לשעתיים, בין 14:00-16:00 בצהריים. במהלך התוכנית מציג מימון למאזינים חידות "כסף במזומן" בנושאים תורנים, כאשר המאזינים אשר עולים לשידור ובוחרים כסף גדול (שעל כל תשובה נכונה זוכים ב-100 שקלים, עד סכום של ₪1,000) או כסף קטן (20 שקל על כל תשובה נכונה), בנוסף מגיש "חידה מתגלגלת" בנושא תורני אשר לרוב נפתרת נכונה אחת לחודש, ולפעמים נפתרת לאחר כמה חודשים ביוני 2021 תשובה נכונה של מאזין זיכתה אותו ב-20 אלף שקל.
בין התוכנית הוא מחלק פרסים על אמירת "גם אני מאזין לחידודון עם עמי מימון" בשיחה טלפון שמחייג בחסוי למאזין שחייג קודם.
בתוכנית משודרות מדי יום פינות תורניות וכן ראיונות ברוח השמחה בשלל נושאים.
עם השנים זכתה התוכנית לפופולריות רבה, ולפי סקר TGI היא נחשבת לתוכנית הרדיו המואזנת ביותר בציבור החרדי. ב-2016 אף נמדדה התוכנית כתוכנית הרדיו המואזנת ביותר בישראל בין 14:00-16:00, כשהיא משאירה מאחור תוכניות נחשבות כמו 'דידי לוקאלי' ואחרים.
ב-2020 יצא על ידי חיים ולדר הספר "חידודון" המבוסס על התוכנית.
פיט ויסקלוסקי
פיטר ג'ון ויסקלוסקי (באנגלית: Peter John Visclosky; נולד ב-13 באוגוסט 1949) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אינדיאנה, ברציפות מאז 1985 ועד 2021.
ביוגרפיה
ויסקלוסקי נולד בעיר גארי שבצפון-מערב אינדיאנה, בנם של ג'ון והלן (לבית קאוזלריק) ויסקלוסקי. הוא ממוצא קרואטי-סלובקי. הוא התחנך בבית הספר התיכון "אנדריאן" שבמרילוויל, אינדיאנה. הוא סיים לימודי תואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת אינדיאנה שבעיר הולדתו גארי, והמשיך ללימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת נוטרדאם. באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון הבירה למד לתואר שני במשפט השוואתי ובמשפט הבינלאומי. הוא עבד כעורך דין ועוזר בסגל של חבר הקונגרס אדם בנג'מין בטרם נבחר בעצמו אל בית הנבחרים.
ב-1984 התמודד ויסקלוסקי לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של אינדיאנה. בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הדמוקרטית הוא גבר על נציגת המחוז המכהנת בבית הנבחרים קייטי הול, ועל שאר יריביו כשלו 34% מקולות הבוחרים. בבחירות הכלליות הוא הביס את ג'וזף גרנצ'יק, מועמד המפלגה הרפובליקנית, עם 71% מהקולות. הוא נבחר 15 פעמים נוספות לייצג מחוז קונגרס שמיוצג בידי המפלגה הדמוקרטית ללא הפרעה מאז 1931. אחר כך בקריירה שלו הוא מעולם לא זכה בבחירות המקדימות עם פחות מ-71% ורק פעם אחת זכה בבחירות הכלליות עם פחות מ-60% מהקולות — ב-2010, אז השתלטו הרפובליקנים מחדש על בית הנבחרים.
ויסקלוסקי הוא תומך באיגודי עובדים ומתנגד לסחר חופשי. החזרת מכסי המגן על הפלדה, לחימה נגד פעולות בלתי חוקיות המכונות "זריקת פלדה", בהן מדינות המורידות את מחירי הפלדה האמריקאית באמצעות סבסוד למייצרי פלדה מקומיים או למייצרי פלדה באמצעות חברות פלדה שהולאמו, כל אלה נמצאים בראש סדר העדיפויות של ויסקלוסקי בקונגרס. ויסקלוסקי הוא אחד מ-126 הדמוקרטים שהצביעו נגד ההחלטה לצאת למלחמת עיראק. הוא גם תומך בהיי-טק כדרך להחיות את כוח העבודה של הצווארון הכחול בארצות הברית וכדרך להפחתת הפשע. ביולי 2001 הצביע בעד להמשיך את אזהרת המסע לקובה עד שלא ישוחררו אסירים פוליטיים.
במרץ 2009 דיווח העיתון "וושינגטון טיימס" כי ויסקלוסקי קיבל, במשך עשר שנים, תרומות למסעי הבחירות שלו בגובה 1.36 מיליון דולר אמריקני מלקוחות של ארגון השתדלנות "PMA Group". בשנים 2007 ו-2008 הפנתה ועדת ההקצבות של בית הנבחרים, בה היה ויסקלוסקי חבר, כ-137 מיליון דולר ברכש ממשלתי ללקוחות PMA. במאי 2009 קיבל ויסקלוסקי זימונים לחקירת חבר מושבעים גדול שחקר את קבוצת PMA, ובכך היה לחבר הקונגרס הראשון זומן לחקירה זו. ביוני אותה השנה הצביע בעד תמיכה במוסדות דמוקרטיים בפקיסטן. ב-6 בנובמבר הודיע ויסקלוסקי על החלטתו שלא להתמודד מחדש לבית הנבחרים לקראת הבחירות לקונגרס ב-2020, וכהונתו הסתיימה בראשית ינואר 2021 עם התפזרות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ישראל באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984)
משלחת ישראל לאולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל זכתה ב-44 מדליות ב-8 ענפים.
חברי המשלחת
ספורטאים נוספים שהתחרו: חיים אשכנזי, יעקב סולימאן.
הלן סלייטר
הלן רייצ'ל סלייטר (באנגלית: Helen Rachel Slater; נולדה ב-15 בדצמבר 1963) היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון וזמרת-יוצרת יהודייה-אמריקאית. התפרסמה לראשונה עם תפקידה הראשי כגיבורת העל סופרגירל בסרט "סופרגירל" משנת 1984.
ביוגרפיה
נולדה בניו יורק למשפחה יהודית. אמה הייתה עורכת דין, ואביה עבד בחברת הפקות בטלוויזיה.
היא דוברת של חברת לוריאל.
התחתנה ב-1989 והיא אם לבת.
רנצו דה פליצ'ה
ביוגרפיה
דה פליצ'ה נולד בריאטי (Rieti), עיר במרכז איטליה, ולמד אצל פדריקו שאבו ודליו קנטימורי באוניברסיטת רומא ("ספיאנצה"). במהלך לימודיו, דה פליצ'ה היה חבר המפלגה הקומוניסטית האיטלקית (PCI). לאחר שב-1956 דוכאה המהפכה ההונגרית בידי הסובייטים, דה פליצ'ה היה אחד מ-101 אנשי רוח איטלקיים שביקרו בחריפות את המפלגה הקומוניסטית על גיבויה את הסובייטים. הוא עזב את הקומוניסטים והצטרף למפלגה הסוציאליסטית האיטלקית.
חקר הפשיזם
דה פליצ'ה נודע בשל עבודתו המונומטלית בת ארבעת הכרכים על בניטו מוסוליני, אותה סיים סמוך למותו. רנצו דה פליצ'ה הקים וערך לאורך שנים את כתב העת בעל ההשפעה "Storia Contemporanea" (היסטוריה בת־זמננו). הוא כתב גם על חיי היהודים תחת המשטר הפשיסטי, ועל יעקוביניזם באיטליה.
תחום התעניינותו העיקרי של דה פליצ'ה היה פשיזם. לתפישתו, שאותה פרסם בספר "ראיון על הפשיזם" (1975, ) עם המראיין מיכאל לידין, היו שני דגמי פשיזם: "פשיזם כתנועה אידאולוגית", ו"פשיזם כמשטר". דה פליצ'ה ראה בפשיזם, בעיקר ב"פשיזם כתנועה", אידאולוגיית מעמד-ביניים מהפכנית שלה שורשים עמוקים בנאורות. יתר על כן, דה פליצ'ה התעקש על כך שהפשיזם לא נגרם מפחד מפני מהפכת מעמד פועלים של בני המעמד הבינוני-הנמוך – כפי שנטען בהיסטוריוגרפיה השמאלנית – אלא היה תנועה אסרטיבית שנוצרה בידי בני המעמד הבינוני שחיפשו אחר מקומם הראוי להם. תנועה פרוגרסיבית שפונה אל עבר העתיד, ומטרתה לעצב מודל אדם חדש.
יותר מכך, דה פליצ'ה התעקש שאין שום קשר או השוואה תקפה בין הפשיזם האיטלקי לבין הנאציונל-הסוציאליזם הגרמני, שבו ראה דה פליצ'ה אידאולוגיה שונה לחלוטין. זאת עשה באמצעות צמצום ופיחות הקשרים בין התנועות, ותוך הצבעה על ההבדלים ביניהם. מבקרים משמאל תקפו את דה פליצ'ה בשל גישתו, אותה ראו כאוהדת מדי לפאשיזם האיטלקי. אחדים אף האשימוהו בכתיבת כתבי התגוננות לפשיזם.
עבודות נבחרות
ספרו שיצא בעברית:
אולינגו צפוני
אולינגו צפוני (שם מדעי: Bassaricyon gabbii) הוא מין בסוג אולינגו שבמשפחת הראקוניים החי באמריקה המרכזית וקצת מאמריקה הדרומית. הוא נחשב בעבר למין יחיד בסוגו עד לגילויו של קרובו הקטן האולינגיטו.
האולינגו הוא יצור קטן שוכן עצים והוא מזכיר מעט אופוסום ענקי. הוא מין ביניים בין הדביבון לחוטמן (ומקורב יותר לאחרון). המין הקרוב ביותר למיני האולינגויים הוא הקינקז'ו או דביבון הדבש מאמריקה המרכזית.
יש לאולינגו הצפוני 3 תת-מינים:
תיאור
האולינגו הוא יצור החי על עצים ביער והוא טוב בטיפוס. צבע פרוותו באפור-חום או אפור בהיר על רוב הגוף והזנב והפנים כהים יותר עם אוזניים ואף ורודים. החלק התחתון בצבעי קרם או צהבהב. אורך הגוף 36-42 ס"מ והמשקל מגיע ל-1.2-1.4 ק"ג. הוא בעל זנב ארוך ויכול אפילו להיתלות ממנו. יש לו עיניים ואוזניים גדולות, לסת קצרה ומעוגלת, רגליים אחוריות ארוכות מהקדמיות וכפות ידיים שעירות עם טפרים קטנים. לנקבות זוג פטמות אחד הממוקמות בחלק האחורי של הבטן ליד הרגליים האחוריות.
תפוצה ואקולוגיה
האולינגו חי בטבע רק ביערות גשם ממקסיקו עד פרו ובוליביה בדרום ותפוצתו הרבה ביותר היא באמריקה המרכזית. הוא חי ביערות גבוהים מ-1,000 מ' בדרך כלל אך גם פחות ונמנע מיערות פתוחים או ממטעים. הוא יוצא לחיים בלילות וביום ישן במחילה בין העצים. מזונו העיקרי הוא פירות שונים, בעיקר תאנים, אך הוא אוכל כל והוא ניזון גם מבשר, ביצים וכו'. בעונה היבשה נצפו אולינגים ששותים מצוף של עץ הבלזה. בעתות רעב תת-המינים הצפוניים עשויים לחפש אוכל על הקרקע ובתקופה זו הם פגיעים ביותר.
הוא עצמו עלול להיטרף על ידי היגוארונדי, הפומה, האוצלוט, הטאירה ונחשי הבואה.
האולינגו נחשב לחיה בודדה אבל לעיתים הוא חי בזוגות או במשפחה מאוד קטנה, בעיקר בעונה היבשה בה הם נוהגים להתרבות. הוא יכול לחיות עד 25 שנים בשבי.
דוקטרינת גרסימוב
הדוקטרינה מחשבת מחדש את התפיסה המודרנית של סכסוך בין מדינות ומציבה פעולה צבאית בקנה אחד עם צעדים פוליטיים, כלכליים, הומניטריים ואחרים שאינם צבאיים. הדוקטרינה נודעה לאחר פרסומה בפברואר 2013 והפעולות הבאות של רוסיה ביחס לאוקראינה, החופפות לחלוטין עם התיזות של דוקטרינה זו. על פי מספר חוקרים, מרכיבי המפתח של דוקטרינת גרסימוב נמצאים בבסיס המושג "מלחמת דור חדש". עם זאת, ישנן דעות כי "מלחמה היברידית" זרה לתיאוריה הצבאית הרוסית.
היסטוריה
להופעת המונח "דוקטרינת גרסימוב" קדמה נאומו של ראש המטה הכללי של הצבא הרוסיים ולרי גרסימוב באקדמיה למדעי הצבא בדו"ח על המלחמה ההיברידית בפברואר 2013 ופרסום התזות העיקריות של דו"ח זה במאמרו של גרסימוב "ערך המדע בראיית הנולד" בעיתון "השליח התעשייתי הצבאי". מאמר זה הודפס מחדש במגזין האנגלי Military Review ומאוחר יותר צוטט שוב ושוב על ידי העיתונות המערבית.
לדברי גרסימוב :
הדוקטרינה
ב-26 בפברואר 2013 פורסם במגזין הצבאי הרוסי VPK, תחת הכותרת "חשיבות המחקר לראיית הנולד", הפרסום הראשון של גרסימוב כראש המטה הכללי אליו נכנס ארבעה חודשים קודם לכן, היווה גם המנחה התאורטי לתפיסה המכונה "דוקטרינת גרסימוב".
משנתו של גרסימוב היא תגובה לתורת "מהפכות הצבע", בפרט לאירועי "האביב הערבי". על פי כמה מומחים, מרכיביה העיקריים מבוססים על שורשיה ההיסטוריים של הדוקטרינה הצבאית הרוסית הקודמת, תוך שהם מפגינים קווי דמיון מדהימים עם הוראות הדוקטרינה הסינית של "מלחמה בלתי מוגבלת" שפורסמה בשנת 1999. לדעת החוקרים ניתן להחשיב דוקטרינה זו כחשיבה מחודשת במציאות של המאה ה-21, המושג הידוע של פעולות צבאיות לא מסורתיות, אשר במינוח הצבאי הרוסי המודרני מכונים "לא ליניארי". במסגרת השקפות אלה, המטרה העיקרית של "לוחמה לא ליניארית" היא להשיג את התוצאות האסטרטגיות והגאופוליטיות הנדרשות, תוך שימוש במגוון רחב של שיטות ואמצעים לא צבאיים: דיפלומטיה גלויה וסודית, לחץ כלכלי, זכייה באהדת האוכלוסייה המקומית ועוד.
על פי הצבא האמריקני, "דוקטרינת גרסימוב" היא ההתגלמות המלאה ביותר של ההישגים האחרונים של המחשבה הצבאית הרוסית בסוג חדש של פעולות צבאיות, המדגימה שילוב חסר התקדים של כל אפשרויות ההשפעה הלאומית להשגת יתרונות אסטרטגיים. מבוסס על דיסקרטיות של רעיון המלחמה, שהונח בתרבות הרוסית על ידי הרומן הקלאסי מלחמה ושלום מאת טולסטוי, "דוקטרינת גרסימוב" מטשטשת את הגבולות בין המדינות המקוטבות של "מלחמה" ו"שלום" תוך הצגת הקבלה מסוימת לרעיון המערבי של רצף ביניים או" אזור אפור". יתר על כן, אנליסטים אמריקאים מציינים כי השימוש בצבא הרוסי בהתפתחויות חדשות הופך באופן מפתיע כמה מהפרדיגמות הבסיסיות של עימות מזוין, שהונחו בעבודותיו של קרל קלוזביץ ונחשבו בלתי מעורערות במשך מאות שנים. למשל, ההגדרה של קלוזביץ למלחמה כ"המשך לפוליטיקה, אך באמצעים אחרים" כבר אינה ישימה במסגרת "דוקטרינת גרסימוב ", משום שהיא אינה רואה במלחמה המשך לפוליטיקה, אלא בפוליטיקה כהמשך המלחמה, תוך הדגשה שקביעת מדיניות אפקטיבית יכולה להשתמש בארסנל רחב יותר של אמצעים ושיטות לא צבאיות. באופן דומה, "דוקטרינת גרסימוב" מכריחה מספר הנחות חשובות אחרות לעבור תיקון, למשל ההבנה הצבאית-תאורטית של "מרכז הכובד" שהציג קלוזביץ כמעין נקודת מפתח ליישום המאמצים.
מומחים מערביים היו מודאגים במיוחד מההתמקדות המפורשת של "דוקטרינת גרסימוב" הרוסית בניצול החוליות החלשות של העיקרון המערבי של קבלת החלטות ניהוליות, המבוססת על מערכת בקרות ואיזונים, המרמזת על ניתוח ממצה של המצב, דיון ציבורי ארוך ותיאום מפורט של מאמצי המחלקות השונות (מחלקת המדינה, מחלקת ההגנה ועוד). לעומת זאת, מודל הניהול הרוסי, המבוסס על רעיונותיו של גרסימוב, מאגד באופן אורגני את כל מוסדות השלטון בכוחות לכלל יחיד, מה שהופך את התיאום ביניהם כלל לא מכביד. יתר על כן, תפקודם מוסתר בפני צופה חיצוני על ידי צעיף סודי בלתי חדיר, והכלים הזמינים משתמשים בהישגים היישומיים של תורת השליטה הרפלקסיבית, המאפשרת לשלטונות רוסיה לפעול בצורה נוקשה, גמישה ומהירה מבלי להיות מוסחת במיוחד על ידי מוסכמות כגון חוקיות, לגיטימציה ועוד.
פעולות לא צבאיות
בנוסף, הדוקטרינה מניחה "לוחמת מידע" מבלי לציין אם צעדים אלה הם צבאיים או לא צבאיים.
יישום הדוקטרינה
בהתחשב במועד פרסום דו"ח גרסימוב ובמעשיה הבאים של רוסיה, מומחים רבים נוטים לקשר בין אירועים אלה ולהצביע ישירות על יישום הדוקטרינה על ידי רוסיה ביחס לאוקראינה ולארצות הברית.
ביקורת
ישנם מומחים הסבורים כי גרסימוב לא הצהיר דבר חדש, ומפקפקים בקיומה של דוקטרינה כזו. לדוגמה, רוג'ר מקדרמוט, מומחה לכוחות המזוינים של מדינות ברית המועצות לשעבר, בכתב העת המתמחה Parameters מציין שגרסימוב מתעלם בכוונה מהגורמים המאחדים רעיונית בין מלחמות שונות ועימותים מזוינים, ומדגיש כי לכל אחד מהם היסטוריה משלו ודרך התפתחות ייחודית. כמו מקדרמוט, ההכחשה בהקשר לרעיונותיו של גרסימוב למודל כללי מסוים העלול להיתפס כדוקטרינה אינטגרלית, מתוגמלת יותר מהמשמעויות המיוחסות להצהרותיו על ידי מומחים מערביים. לפי מקדרמוט, המיתוסים על הופעתה של הדוקטרינה האחרונה והקטלנית של מלחמה היברידית בכוחות הצבא הרוסי הם אחד ההיבטים המסוכנים ביותר בעימות בין רוסיה לנאט"ו.
המדען הפוליטי מארק גלאוטי במאמר עבור Foreign Policy קבע כי "דוקטרינת גרסימוב" המפורסמת, שמובנת במערב כ"תיאוריה מורחבת של המלחמה המודרנית" או אפילו "חזון המלחמה המוחלטת", אינה קיימת באמת, וכי הוא עצמו המציא מונח זה.
Yo x Ti, Tu x Mi
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד של ספרד.
רקע וכתיבה
איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי העניק לשיר את תואר הפלטינה הלטינית המרובעת על מכירות של למעלה מ-160,000 עותקים במדינה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של רוסליה ב-15 באוגוסט 2019, ביום צאתו כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את רוסליה כשלראשה זר פרחים, והצילום בשחור-לבן. בהמשך הצילום הופך לצילום בצבע ובסמוך לכך, ניתן לראות גם את אוזונה.
נכון לינואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-250 מיליון צפיות.
נומידותריים
נומידותריים (שם מדעי: Numidotheriidae) היא משפחה נכחדת מסדרת הפילאים, אשר התקיימה החל מסוף הפלאוקן עד לתחילת האוליגוקן, שבפלאוגן. משפחה זו כוללת ארבעה סוגים שנחשבים למוקדמים ביותר ולקטנים ביותר מבין הפילאים. המאובנים שלהם התגלו בצפון אפריקה, בעיקר במרוקו, לוב ובדרום אלג'יריה.
מאפיינים
מינים אלה דמו במראם להיפופוטמיים קטנים והיו בעלי גולגולת נמוכה וארוכה עם חוטם רחב ומבנה שיניים גדולות יחסית. ככל הנראה הם היו אוכלי כל בנוסף לתזונתם על עלים, פירות וצמחי מים. הם היו קטנים יחסית והגיעו עד למשקל 15 ק"ג, אך הדאויותריום היה גדול יותר והגיע למשקל של 200 ק"ג.
מינים התפתחו לפילאים שוכני ביצות וגדות מים כמו המריתריום ולמיני הבריתריים.
ישראל במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992)
משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ברצלונה כללה 51 ספורטאים שהתחרו ב-10 ענפים.
חברי המשלחת
משלחת ישראל למשחקים כללה ייצוג רחב של 51 ספורטאים לאור הישג הקריטריון ההשתתפות של נבחרות במספר ענפים: כדורסל כיסאות גלגלים, כדורשער וכדורעף.
פיגוע הדריסה בטיילת ארמון הנציב
פיגוע הדריסה בטיילת ארמון הנציב בוצע על ידי פאדי אל-קנבר, מחבל ערבי תושב שכונת ג'בל מוכאבר שבמזרח ירושלים, באמצעות משאית שבה נהג ב-י' בטבת ה'תשע"ז - 8 בינואר 2017 בטיילת ארמון הנציב שבמזרח ירושלים. ארבעה חיילי צה"ל נרצחו בפיגוע ו-13 נפצעו, בהם שלושה באורח קשה. המחבל נורה ונהרג.
הפיגוע
ב-י' בטבת ה'תשע"ז - (8 בינואר 2017) - צום עשרה בטבת, סמוך לשעה 13:15, נהג פאדי אל-קנבר (בערבית: فادي القنبر), תושב ג'בל מוכאבר שבמזרח ירושלים, בן 27, במשאית מסוג מרצדס שהייתה בבעלותו, מכיוון רחוב על"ר לטיילת ארמון הנציב, הסמוכה לג'בל מוכאבר. הוא נסע לאורך טיילת ארמון הנציב, וכשהבחין בקבוצת חיילים יורדת מאוטובוס שעצר בצד הדרך, הגביר את המהירות ופגע בהם. לאחר מכן נסע לאחור, הסתובב, ודהר שוב לעבר קבוצת החיילים. שני צוערים מבה"ד 1 ושני מורי דרך אזרחיים שנכחו במקום ירו בנהג ברגע שהבינו שמדובר בפיגוע, והמשאית נבלמה. לאחר מכן ביצעו הכוחות בשטח פעולות החייאה בנפגעים. לוחמי אש שהגיעו לזירה חילצו באמצעות עגורן שלושה לכודים מתחת למשאית.
בדריסה נרצחו קצינה, שתי צוערות וצוער: סגן, סגן , סגן משנה וסגן משנה. 13 חיילים נפצעו, בהם שלושה באורח קשה ואחד באורח בינוני-קשה. החיילים הם קבוצה של צוערים בבה"ד 1 ממגמת נחשון (קורס קציני מטה) שהיו בפעילות חינוכית כחלק מסדרת חינוך.
הדיון בתגובת החיילים
לאחר הפיגוע, בעקבות עדותו של אייל קורן, מדריך טיולים שניטרל את המחבל וצילומי וידאו מהזירה, נמתחה ביקורת על כך שחיילים חמושים נמלטו מהזירה במקום לירות במחבל. מדריך הטיולים איתן רונד שירה ראשון במחבל, תלה זאת ב-"אפקט אזריה" על רקע הכרעת הדין במשפט אלאור אזריה מספר ימים קודם לכן, שבה הורשע חייל בהריגת מחבל פלסטיני 11 דקות לאחר שנוטרל. בעקבות הביקורת שהשמיע רונד הפסיק צה"ל להעסיק אותו כמדריך טיולים וכן לא ניתן לו צל"ש או אות הוקרה על תפקודו באירוע. כחודשיים לאחר מכן, בעקבות התערבות אישי ציבור שקבלו על כך, הודיע דובר צה"ל על ביטול השעייתו. הדובר, מוטי אלמוז, הכחיש את טענותיו של רונד ואמר: "יש עדות של שני צוערים מבה"ד 1 שירו ברגע שהבינו שמדובר בפיגוע ולא בתאונת דרכים. לא ברור עדיין מאיזה ירי האירוע נעצר. ברגע שהם מבינים שמדובר בפיגוע הם דורכים נשק, חותרים למגע ויורים. מהרגע שהמשאית נכנסת בחיילים זה אירוע של שניות. החילים מעידים על אירוע קצר שלוקח שניות. לא נכון לקשר את האירוע לאלאור אזריה." גם על פי תחקיר ראשוני שערך מפקד בה"ד 1, אל"ם יניב אלאלוף, מספר צוערים פתחו באש אל עבר המחבל ואילו אחת המפקדות הורתה לשאר הצוערים לתפוס מחסה ולהתרחק מהזירה.
תגובת ממשלת ישראל
ראש הממשלה, בנימין נתניהו, אמר בזירת הפיגוע שלפי כל הסימנים המחבל שנהג במשאית תמך בארגון הטרור "המדינה האיסלאמית".
בישיבת הקבינט המדיני-ביטחוני, שהתקיימה בסוף יום הפיגוע, הוחלט על מספר צעדים בתגובה לפיגוע. הוחלט להרוס את ביתו של המחבל במהירות האפשרית, לדחות בקשות של משפחתו לאיחוד עם אנשים בעזה וביהודה ושומרון, ולא להחזיר את גופתו. כמו כן, הוחלט לעצור מנהלית אנשים המביעים הזדהות עם ארגון "המדינה האסלאמית". ראש הממשלה התייחס לדיווחים שהושמעו קריאות שמחה בקרב ערבים שהיו בזירת הפיגוע, והנחה, במקרה שבאמת היו כאלה, למצות איתם את הדין.
השר לביטחון פנים, גלעד ארדן, הנחה את המשטרה לא להחזיר את גופת המחבל לקבורת משפחתו. הוא נימק את החלטתו בכך שהדבר עלול לעודד פיגועים נוספים בשל הכבוד לו יזכה בהלווייתו.
ב-25 בינואר 2017 ביטל שר הפנים, אריה דרעי, את מעמדם בישראל של בני משפחת המחבל ושלל את תושבותם. במשך השנים ניסה השר דרעי לגרש את בני משפחתו של המחבל, אך בית המשפט דחה את בקשתו שלוש פעמים במשך כחמש שנים. בספטמבר 2022, שעה שהבחירות לכנסת ה-25 בפתח, הוציאה שרת הפנים איילת שקד בקשה לגרש שבעה מקרוביו של המחבל באישורו של השר לביטחון פנים עמר בר-לב, לאחר שזו הודיעה למשפחה על כוונתה זו. מאחר שהמשפחה לא התפנתה ביום חמישי, דרשה שקד מהשר לביטחון פנים עמר בר-לב לפנות את המשפחה בכוח. בר-לב השיב שעקב "התקופה הרגישה" הפינוי יתבצע רק אחרי החגים אך הפינוי לא קרה.
בדצמבר 2020 קיבל סא"ל (מיל') אייל קורן את עיטור המופת לאזרח מהשר לביטחון פנים, אמיר אוחנה.
תגובות בעולם
ארצות הברית, טורקיה ומדינות שונות באירופה גינו את הפיגוע.
ב-9 בינואר 2017 האירה עיריית ברלין את שער ברנדנבורג בדגל ישראל לאות סולידריות עם ישראל וקורבנות הפיגוע. ב-10 בינואר ביצעה עיריית פריז מחווה דומה, כאשר דגל ישראל הואר על בניין העירייה. באותו יום הונף דגל ישראל בחצי התורן על בניין עיריית רוטרדם שבהולנד כאות סולידריות ואבל.
פוספתריום
פוספתריום (שם מדעי: Phosphatherium; משמעות השם: "בהמת פוספט") הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הנומידותריים, שבסדרת הפילאים, אשר התקיים באפריקה בתקופת הפלאוקן ובתחילת האאוקן שלפני 59.2-50.7 מיליון שנה. סוג זה כלל מין אחד - Phosphatherium escuilliei, אשר היה אחד המינים המוקדמים ביותר של הפילים וכנראה היה אב קדמון לכל הפילים המאוחרים. המאובנים שלו התגלו בבסיס אולד אבדון שבמרוקו, בקרבת העיר קוריבגה והוגדרו ב-1996. שם המין קרוי על מגלה הממצאים, פרנסיס אסקווילה.
הפוספתריום היה אחד מהקטנים שבבני סדרת הפילאים והוא הגיע לממדים של כלב בינוני, באורך 60 ס"מ, גובה של 30 ס"מ בכתפיים ומשקל של לא יותר מ-15 ק"ג. מבנה הגוף הזכיר מבנה של טפיר ונראה שהוא היה יונק מיימי. המאובנים כללו הבדלים קטנים בין הזכרים לנקבות, בייחוד במבנה שרירי הלסת. מבנה הגולגולת היה רחב מעט עם חוטם רחב יחסית לגולגולת, אך ללא סימן לחדק. מבנה השיניים דמה לזה של פילים אך ללא חטים.
המבנה של שיניו שהיו בעלי טוחנות חזקות אך בעלי מרווח בו אולי היו שיניים מסוג אחר. מבנה הלסת מצביע על תזנה אפשרית כאוכל-כול שהתבסס על עלי עצים ושיחים אך אולי גיוון בחרקים ובחיות קטנות. בנוסף נראה שהיה אוכל פירות.
היונק היה אנדמי לביצות והיערות הקדומים של מרוקו והוא נכחד עם ההתייבשות שלהם, עם התקדמותו של ים תטיס לתוך הסהרה במשך רוב האאוקן. הוא התפתח ליונקים גדולים יותר כמו המריתריום והבריתריים.
ג'רי גרינפילד
ג'רי גרינפילד (באנגלית: Jerry Greenfield; נולד ב-14 במרץ 1951) הוא איש עסקים ונדבן יהודי-אמריקאי, ממייסדי חברת בן אנד ג'ריס.
ביוגרפיה
גרינפילד נולד בברוקלין למשפחה יהודית, וגדל בלונג איילנד. בתחילה ניסה להתקבל ללימודי רפואה, אך לא הצליח בכך.
בעת שלמד בקולג' באוהיו עבד כמוכר גלידה בקפיטריה המקומית, ולאחר מכן עבד כטכנאי מעבדות בניו יורק, והתגורר בדירת שותפים עם חבר נעוריו בן כהן.
בשנת 1978 פתחו גרינפילד וכהן חנות גלידה ראשונה בשם "בן אנד ג'ריס" בתחנת דלק בברלינגטון, ורמונט, לאחר שהשניים נטלו לשם כך הלוואה של 4,000 דולר.
עם הצלחת החברה ברחבי ארצות הברית כיצרנית גלידות ארוזות, החליט גרינפילד יחד עם שותפו כהן להעביר דרך קבע חלק ניכר מרווחי החברה למטרות נדבנות.
לאחר מכירת חברת בן אנד ג'ריס לחברת יוניליוור בשנת 2000, חדל גרינפילד מלשאת בה תפקיד רשמי, אך נשאר פעיל במידת מה בניהולה.
הוא נשוי ואב לילד.
דניאלה נאנה
דניאלה נאנה (ברומנית: Daniela Nane; נולדה ב-29 בנובמבר 1971) היא שחקנית ודוגמנית רומנייה.
ביוגרפיה
נאנה נולדה ביאסי כבת יחידה להוריה.
בשנת 1991 נבחרה למיס רומניה (הראשונה ברומניה המודרנית - לפני כן נערכה תחרות היופי במדינה רק בשנות העשרים) וייצגה את רומניה בתחרות "מיס תבל" שנערכה בלאס וגאס.
נאנה למדה משחק ודרמה באקדמיה לקולנוע ותיאטרון של בוקרשט.
ב-1998 הנחתה את "Selecția Națională", התחרות לבחירת השיר שייצג את רומניה בתחרות האירוויזיון.
ב-2000 שיחקה בסרט "אפיסנטר", לצד טרייסי לורדס.
ב-2005 שיחקה בסרט "בלודריין", לצד קריסטנה לוקן.
ננה שיחקה גם בקופרודוקציה האמריקאית-רומנית "דרקולה 2: ההתעלות". בנוסף, השתתפה בהפקות רבות בארץ הולדתה וזכתה בשני פרסים על משחקה.
כל סגנונות אמנויות הלחימה
כל סגנונות אמנויות הלחימה- (באנגלית: All Styles Martial Arts, בראשי תיבות: ASMA) הוא ארגון ללא מטרות רווח (אלכ"ר) (באנגלית: Non Profit Organization), שמקיים אירוע טורנירי לחימה, ללא כניסת אמצעי תקשורת, המתקיים ביפן פעם בשנה למשך כחודש, שאליו מתקבלים רק לוחמים ברמה הגבוהה ביותר בעולם, לוחמים מכל קשת אמנויות הלחימה הקיימות, אחרי מבחנים לא קלים בכלל, כדי לקבוע מי הלוחם הטוב ביותר בעולם, הארגון נוסד בשנת 1990.
בכל סגנונות אמנויות הלחימה קיימים 5 סוגי טורנירים המתקיימים במקביל:
לכל אחד מהטורנירים (זולת טורניר ה-MMA) יש 3 קטגוריות, ילדים (עד גיל 11), נוער (15–12) ובוגרים. טורניר ה-MMA מיועד רק לבוגרים מגיל 16.
כל אחד מהטורנירים (זולת טורניר הראווה) מכיל 32 לוחמים, כל טורניר מתחיל ב 16 קרבות, יכול להיות מקסימום 5 קרבות ללוחם, ובסופו של דבר, אלוף עולם אחד. לכל לוחם מותר להירשם למספר קטגוריות לפי בחירתו.
עד שנת 2009 כולל, כדי לאפשר לכל אומני הלחימה שהתקבלו לתחרויות השונות בארגון להוכיח את יכולותיהם ללא קשר למשקלם ומגדרם, אפשרו לאמני לחימה גברים ונשים להתמודד זה מול זה, ולא היו קטגוריות משקל (זולת קטגוריות משקל לילדים) (באנגלית: Mixed Gender & Weight Class).
תוצאות הפיינלים
אלוף העולם מקבל/ת חגורת אליפות+מדליית זהב+גביע זהב. מקום 2 מקבל/ת מדליית כסף+גביע (פרס). מקום 3 מקבל/ת מדליית ארד+גביע (פרס).
יוהנס פון אבן
תחילת הקריירה
פון אבן נולד ב-24 בפברואר 1855 לפרדיננד וילהלם פון אבן שהיה בעל אחוזה ולאגנס לבית מונו דה פרוידוויל, בממלכת פרוסיה. בשנת 1873 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-30.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה היה פון אבן מפקד הדיוויזיה ה-30 שהייתה חלק מהקורפוס ה-15 שהיה חלק מהארמייה השביעית ולחם בחזית המערבית. הדיוויזיה בפיקודו השתתפה בבלימת הכוחות הצרפתיים שפלשו לאלזס במסגרת קרב מילוז, ולאחר מכן השתתפה בקרב לורן שנערך באוגוסט 1914, שבו בלמו הארמייה השביעית והארמייה השישית את המתקפה הצרפתית, תוך שימוש בטקטיקת נסיגה ומשיכת הכוחות התוקפים לעמדות הגנה מוכנות מראש. ב-2 בספטמבר 1914 הועבר פון אבן לפקד על קורפוס המילואים ה-10 שהשתייך לארמייה השנייה, במקום גנרל גינטר פון קירכבך שנפצע במהלך קרב סן קנטן, והשתתף עמו בקרב על המארן. ב-11 ביוני 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-1 שהשתייך לארמייה ה-12, ולחם עמו במתקפת גורליצה-טרנוב. ביולי 1915 כבש פון אבן את ביאליסטוק, ובספטמבר חבר להארמייה העשירית וכבש עימה את וילנה, ובאוקטובר כבש בסיוע פלגת הארמייה D - שולץ את דינבורג.
ביוני 1916 השתתף תחת פיקוד הארמייה האוסטרו-הונגרית השנייה בבלימת מתקפת ברוסילוב, ועל הצלחתו בקרבות קיבל ב-7 באוקטובר 1916 את העיטור פור לה מריט. ב-10 ביוני 1917 מונה פון אבן למפקד הארמייה התשיעית במקום גנרל רוברט קוש שחזר לפקד על הקורפוס ה-52, ופיקד עליה בקרבות כנגד הרומנים. ב-22 בספטמבר 1917, קיבל פון אבן תוספת עלי אלון לעיטור הפור לה מריט. ב-9 ביוני 1918 הועבר פון אבן למפקד פלגת הארמייה A באלזס, אך המשיך לפקד על הארמייה התשיעית שהועברה לחזית המערבית ב-19 ביוני, עקב מחלתו של מפקדה גנרל פריץ פון בלו.
פון אבן נפטר בבאודיטן ב-30 ביוני 1924 והוא בן 69 שנים.
חואן דיאס דה סוליס
חוּאַן דִיאֶס דֶה סוֹלִיס (1470 - 20 בינואר 1516, בספרדית: Juan Díaz de Solís) היה יורד ים, הנווט הראשי של האימפריה הספרדית והאירופאי הראשון שהתיישב באורוגוואי.
ביוגרפיה
מקום הולדתו שנוי במחלוקת. במסמכים מסוימים הוא מופיע כפורטוגזי בשירות ממלכת קסטיליה ולכן ייתכן שנולד בליסבון אשר בפורטוגל, או בקהילת סאו פדרו דה סוליס במרטולה של ימינו. אחרים טוענים כי נולד בלבריחה (Lebrija), כיום במחוז סביליה, ספרד. קיימים מסמכים המעידים כי חי בקסטיליה, כאדם חופשי ובעל נדל"ן.
את הקריירה הימית שלו החל בפורטוגל כז'ואאו דיאז דה סוליס, בבית הודו שם הפך לאחד הנווטים הנודעים בציי האוצר של הודו. לאחר שעזב את ביתו בליסבון, ביום שבו יצאה ספינת הצי מהטחו, עליה היה אמור לשמש כנווט (הספינה בפיקודו של אפונסו דה אלבוקרקי, בארמדה 1506 של טריסטאו דה קונה להודו), הואשם במות אשתו. אלבקרקי שלח צוות חיפוש לביתו, ובכך התעכבה הפלגת הספינה Cirne עד שנמצא נווט מחליף בשם דיוגו פרננדס פריירה. בהמשך דיאס די סוליס שימש כפריבטיר בצי הצרפתי למשך זמן קצר, ומאוחר יותר שירת תחת הכתר הספרדי.
דה סוליס שירת כנווט במשלחות לחצי האי יוקטן בין השנים 1506–1507 ולברזיל בשנת 1508 עם ויסנטה יאנייס פינסון, אחיו של מרטין אלונסו פינסון. הם הפליגו עם שתי ספינות במטרה למצוא מעבר לאסיה. המסלול הוביל אותם לחקור את מרכז אמריקה ולמצוא את היבשת שגילה קולומבוס במסעו הרביעי. די סוליס הוביל את הספינה 'מגדלנה', בליווי המאסטר גונזלו רואיז. לפי הרישומים, הוא הוביל את המשימה בים ופיזנון המשיך ביבשה. כאשר דה סוליס הגיע לסביליה ב-29 בנובמבר 1509, הוא נעצר מיד על ידי הקצינים של בית המסחר הספרדי, בעקבות תככיו של פינסון.
כחלק משיקומו וכפיצוי על מעצרו הפך לנווט הראשי של ספרד בשנת 1512, לאחר מותו של אמריגו וספוצ'י. לאחר מכן, הוא הוזמן יחד עם אחיינו של אמריגו, חואן וספוצ'י, לעדכן את ה"ריאל פטרון" – המפה הסודית והרשמית של ספרד, אשר שימשה כמקור למפות אשר הציגו את כל הספינות הספרדיות במהלך המאה ה-16. באותה שנה, פרננדו השני, מלך אראגון, ביקש לארגן משלחת אשר שתקבע את תחומי השליטה פורטוגל וספרד באזור איי התבלינים (איי מאלוקו, אינדונזיה). על פי המפות של תלמי, האיים השתייכו לספרד, אך הפורטוגזים בראשות אפונסו דה אלבוקרקי הגיע למאלוקו באוגוסט 1511 וכבשו אותה. האירוע יצר סכסוך דיפלומטי ארוך בין שתי הממלכות, ולבסוף המשלחת של דיאס דה סוליס נטשה את האי.
הפורטוגזים המשיכו לחקור את האזורים הקסטיליאנים עד שהגיעו להסכמה בחוזה טורדסיאס. בשנים 1511–1512 הצי הפורטוגזי בפיקודו של ז'ואאו די ליסבואה חקר את הדלתה אליה נשפכים נהר אורוגוואי ונהר פרנה, הריו דה לה פלאטה. כאשר נודע לדיאס די סוליס על מסעו של לסיבואה, הוא הכין משלחת לצורך חקירת חלקו הדרומי של העולם החדש, דרום אמריקה. שלוש ספינות וצוות של 70 מלחים הפליגו מסאנלוקאר דה באראמדה, ספרד, ב-8 באוקטובר 1515. הוא שט לאורך חופה המזרחי של דרום אמריקה והמשיך דרומה עד שהגיע בשנת 1516 אל הריו דה לה פלאטה, ונתן לה את השם "מאר דולסה", כלומר, "הים המתוק". הוא הפליג במעלה הנהר, יחד עם שני קצינים ושבעה מלחים. הקבוצה הקטנה לא התקדמה הרבה עד שהותקפה על ידי אינדיאנים מקומיים, שם מצא דיאס דה סוליס את מותו. לטענת המלחים שנותרו על הסיפון, דיאס דה סוליס ואנשי הצוות שירדו מהאנייה עמו נאכלו על ידי האינדיאנים המקומיים. קיימת מחלוקת איזה שבט תקף את הספינה. תחילה נחשבו בני שבט הצ'ארואה לתוקפים אך ישנן ראיות המצביעות על כך שאנשי שבט הגוארני הרגוהו, שכן הצ'ארואה, בשונה מהגוארני, לא היו קניבלים. אנשי הצוות ששרדו דיווחו כי דיאס דה סוליס ורוב הגברים האחרים נהרגו, ובכך הגיעה המשלחת אל קיצה. גיסו, פרנסיסקו דה טורס, לקח פיקוד על הספינות והשיבן לספרד, ובחזרתם אחד מכלי השיט נפרד מהאחרים והתרסק סמוך לאי סנטה קתרינה.
אחד הניצולים מהמשלחת של חואן דיאס דה סוליס היה נער שירות בן 14 בשם פרנסיסקו דל פורטו. במשך 10 שנים הוא חי בקרב האינדיאנים, עד ש נמצא על ידי המשלחת של סבסטיאן קבוט, אליהם העביר מידע בעל ערך רב.
סדקו (פואמה סימפונית)
עלילה
סדקו, סוחר ונגן גוסלי מנובגורוד מועבר לממלכת מלך הים. שם סדקו שר למלך ולמלכה וזוכה בידה של בתם, וולכובה. חגיגות החתונה הופכות כל כך סוערות עד שסערה צצה, מטביעה ספינות על פני הים, וממלכת מלך הים נהרסת. סוף שלטונו של המלך מבשר על הופעתו של צליין נוצרי. סדקו ווולכובה נמלטים מההרס על ממלכת הים.
ההלחנה
מילי באלאקירב, הוקסם מפואמה סימפונית שהלחין אנטון רובינשטיין ורצה ליצור אלטרנטיבה רוסית דומה לצורה המוזיקלית החדשה שנגלה אליה. מבקר המוזיקה ולדימיר סטאסוב הציע לו את סיפור האגדה "סדקו,, כתב תוכנית ליצירה זו, ונתן אותה לבאלאקירב בשנת 1861. בתחילה העביר באלקירב את התוכנית למודסט מוסורגסקי, שלא עשה איתה דבר. בסופו של דבר הציע מוסורגסקי את התוכנית לרימסקי-קורסקוב. באלאקירב הסכים לכך, בהסתמך על הניסיון והאהבה של המלחין לים ולאוקיינוס.
לאחר הבכורה
בשנת 1871, מנהל האגודה למוזיקה רוסית, מיכאיל אזנצ'בסקי, הציג את סדקו עם המנצח אדוארד נאפרבניק, כחלק מהמאמצים לגייס את המלחין לפקולטה למוזיקה של הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. זו הייתה גם הפעם היחידה שבה המנצח אדוארד נאפרבניק, ביצע יצירה תזמורתית מאת רימסקי-קורסקוב עבור האגודה למוזיקה רוסית. ארבע שנים לאחר מכן, אזנצ'בסקי ביקש מנפראבניק מספר פעמים לנצח על הסוויטה הסימפונית של אותו מלחין, אנטאר. נפראבניק סירב לבסוף, ואמר לאזנצ'בסקי בבוז לכאורה, ש"רימסקי-קורסקוב יכול גם לנהל זאת [את הביצוע] בעצמו."
בשנת 1892, רימסקי-קורסקוב תכנן מחדש ועיבד את סדקו. "עם התיקון הזה סגרתי חשבון עם העבר", כתב באוטוביוגרפיה שלו. "בסיום עבודה זו זה לא נותרה יצירה אחת חשובה מהזמנים בהן דעותי היו שונות מאלו של היום".
רימסקי-קורסקוב ניצח על סדקו מספר פעמים ברוסיה במהלך הקריירה שלו, וכן בבריסל במרץ 1900. ארתור ניקיש ניצח על היצירה בנוכחות המלחין בקונצרט בפריז שנערך במאי 1907.
תזמור
כלי הקשה: טימפני, מצלתיים, גונג ומערכת תופים.
כלי נשיפה מעץ: פיקולו, 2 חלילים, 2 אבובים, שני קלרינטים ו-2 בסונים.
כלי נשיפה ממתכת: 4 קרנות יער, 2 חצוצרות, 3 טרומבונים וטובה.
כלי מיתר: כינורות, ויולות, וקונטרבס.
קישורים חיצוניים
חלק מהיצירה של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו.
היצירה המלאה ביוטיוב.
אדולף פון קרלוביץ
אדולף פון קרלוביץ (בגרמנית: Adolph von Carlowitz; 24 בפברואר 1855 – 9 ביולי 1928) היה גנרל גרמני שפיקד על דיוויזיה, על קורפוסים ועל ארמיות במלחמת העולם הראשונה.
תחילת הקריירה
פון קרלוביץ נולד ב-24 בפברואר 1855 במשפחת אצולה סקסונית, לגאורג יוב פון קרלוביץ שהיה פקיד בית המשפט המלכותי של סקסוניה ולאידה לבית פון קנריץ, בעיר ריזה שהשתייכה לממלכת סקסוניה. בשנת 1877 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, בשנת 1912 מונה לשלישו הצבאי של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה, ובשנת 1914 מונה לשר המלחמה של ממלכת סקסוניה, במקום מקס פון האוזן.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
בספטמבר 1914 מונה פון קרלוביץ למפקד קורפוס המילואים ה-27 שהיה חלק מהארמייה הרביעית ולחם בקרב איפר הראשון. בסוף אוקטובר נאלץ פון קרלוביץ לפרוש מתפקידו עקב התקף לב. ב-30 בנובמבר מונה פון קרלוביץ למפקד דיוויזיית המילואים ה-12, וב-24 באוגוסט 1915 מונה למפקד קורפוס המילואים ה-3, ופיקד עליו בבלימת מתקפת אגם נארוץ' באביב 1916. ב-8 באוגוסט 1917 מונה למפקד הקורפוס ה-19 ופיקד עליו במהלך קרב איפר הרביעי במסגרת מתקפת האביב. ב-6 באוגוסט 1918 מונה פון קרלוביץ למפקד הארמייה התשיעית במקום גנרל פריץ פון בלוב שפרש מהפיקוד על הארמייה עקב מחלתו, ופיקד על הארמייה עד לפירוקה ב-18 בספטמבר 1918. ב-22 בספטמבר 1918 מונה פון קרלוביץ למפקד הארמייה השנייה במקום גנרל גאורג פון דר מרוויץ שעבר לפקד על הארמייה החמישית, ופיקד על הארמייה עד לסיום המלחמה.
לאחר שביתת הנשק בנובמבר 1918 הסיג פון קרלוביץ את כוחותיו לגרמניה, וב-14 בינואר 1919 פרש פון קרלוביץ מהצבא ושב לביתו.
פון קרלוביץ נפטר בגרסדורף ב-9 ביולי 1928 והוא בן 70 שנים.
הפועל תל אביב במפעלים הבין-לאומיים
הפועל תל אביב הוא אחד ממועדוני הכדורגל בישראל בעלי ההישגים הבולטים ביותר בקרב קבוצות הכדורגל הישראליות במפעלים הבין-לאומיים, והוא המועדון הראשון להתחרות בזירה הבין-לאומית בגביע אסיה לקבוצות הקבוצה זכתה בליגת האלופות האסייתית (1967), ובסגנות בליגת האלופות האסייתית (1970). במפעלים האירופיים, הגיעה הפועל תל אביב להישג שיא של קבוצה ישראלית בגביע אופ"א - העפלה לשלב רבע הגמר ב-2002. הקבוצה היא בין שלוש הקבוצות הישראליות היחידות שהגיעו לשלב הבתים של ליגת האלופות.
הקבוצה הופיעה שש פעמים בשלבי הבתים של מפעלי גביעי אירופה: הליגה האירופית - שלוש פעמים (2010, 2012, 2013), גביע אופ"א - (2007, 2008) וליגת האלופות - (2011) בנוסף, הקבוצה הצליחה לעבור את שלבי הבתים פעמיים כשהגיעה אל שלב 32 האחרונות של גביע אופ"א בעונת והליגה האירופית בעונת.
הקבוצה השיגה ניצחונות על מועדונים מפוארים ובהם, פארמה, פריס סן ז'רמן, מילאן, צ'לסי ובנפיקה, ומשחקים אלה נבחרו לרשימת ההופעות המכובדות ביותר של קבוצות הכדורגל הישראליות במפעלים האירופיים.
העידן האסיאתי
לאחר זכייתה באליפות ישראל בעונת זומנה הפועל כנציגת ישראל למפעל החדש שהוקם באותה עונה - גביע אסיה לקבוצות, למפעל נרשמו שמונה קבוצות, אך אלופות איראן והודו, פרשו והפועל תל אביב העפילה אוטומטית לגמר, שבו פגשה את סלנגור המלזית. המשחק תוכנן להיערך בשיטת בית-חוץ, אך ראש ממשלת מלזיה סירב להעניק אשרות כניסה לישראלים, ולכן נערך משחק גמר אחד בבנגקוק בתאילנד. המשחק שוחק בחוקים מיוחדים: 80 דקות, עם חילוף אחד לכל קבוצה, המלזים עלו ליתרון בדקה ה-55, אך חיים נוריאלי השווה בדקה ה-75 ובדקה ה-80 כבש יעקב רחמינוביץ' בבעיטת עונשין וקבע 1–2 והעניק את הגביע להפועל תל אביב.
שתי עונות לאחר מכן הפועל זכתה שוב באליפות ישראל, ושבה לגביע אסיה כנציגת ישראל. המפעל שהתקיים בטהראן, חולק לשני בתים. הפועל שובצה בבית 2 אותו סיימה ראשונה עם 6 נקודות לאחר ניצחונות, 5-0 על המשטרה התאילנדית, 1-3 על מערב בנגל ההודית ועל מאדאן האינדונזית. בשלב חצי הגמר קיבלה הפועל ניצחון טכני על אלופת לבנון שפרשה. בגמר פגשה הפועל תל אביב את אלופת איראן - טאג' טהראן, לעיני 40,000 צופים באווירה מתוחה באיראן, הפועל הפסידה 1–2 על אף שהובילה 0–1 משער של יחזקאל חזום.
שנות השמונים
בשנות השמונים חזרה הפועל להיות קבוצת צמרת וזכתה ב-3 אליפויות. החל מסוף שנות השבעים נשלחו קבוצות ישראליות למפעלי האינטרטוטו על מנת לנסות לשלב את נציגות ישראל בעתיד במפעלים האירופאים, הפועל ערכה את הבכורה שלה במפעל בעונת לאחר שסיימה כסגנית בעונה הקודמת והוגרלה לבית עם מכבי נתניה, ריד ופצ' ליאז'', הקבוצה הפסידה ארבע פעמים ופעמיים סיימה בתוצאות תיקו: 1-1 מול ליאז' ומול מכבי נתניה.
עונה לאחר מכן נרשמה הפועל שוב למפעל, והוגרלה בבית עם הפועל כפר סבא, אדמירה ווקר האוסטריה, ונורשפין השוודיה, הפועל השיגה ניצחונות ביתיים מול כל היריבות ונוסף על כך ניצחון חוץ בכפר סבא לצד שני הפסדים וסיימה את הבית במקום השני. לאחר הפסקה קצרה, הפועל שבה לאינטרטוטו לאחר זכייתה באליפות הדרמטית בעונת, הפועל הוגרלה עם מכבי חיפה, לינגבי בולדקלאב הדנית וגראצר האוסטריה, הפועל סיימה בשתי תוצאות תיקו 2-2 עם מכבי חיפה וניצחה בגראץ 2–3, לצד שלושה הפסדים.
שנות התשעים
בעונת, לאחר תקופה ארוכה, סיימה הפועל במקום הרביעי בליגת העל, והופיעה לראשונה בסיבוב המוקדמות של גביע אופ"א מול קבוצת זימברו קישנב המולדבית, במשחק הראשון שנערך במולדבה הפסידה הפועל 0–2. בגומלין שנערך באצטדיון בלומפילד המשחק הסתיים בתוצאה 0-0 והפועל הודחה.
בעונת סיימה הפועל במקום החמישי בליגה, ונשלחה למפעל האינטרטוטו בעונה שלאחריה (1996/1997), הפועל שהייתה קבוצת תחתית באותה עונה הפסידה את כל משחקיה במפעל נגד רן, סגסטה הקרואטית, לוצרן ואורגריט השוודית.
עונה זאת (1996/1997) הייתה מפנה עבור הפועל: ההסתדרות שהחזיקה בקבוצה מכרה את הקבוצה כחלק מתהליך הבראה, אל קבוצת משקיעים חדשה: בראשות משה תאומים, מוטי אורנשטיין, סמי סגול (בעליה של קבוצת כתר) ורפי עגיב, בסיום עונה זאת מונה דרור קשטן למאמן הקבוצה והקבוצה נשארה בליגה.
כבר בעונה לאחר מכן הפועל תל אביב חזרה לצמרת וסיימה במקום השני, מה שנתן לה את הזכות לשוב לאירופה בעונת, אל סיבוב המוקדמות הראשון של גביע אופ"א מול קבוצת פינפה הלסינקי הפינית.
הפועל ניצחה 1–3 משערים של סבסטיאן סימורטיץ' בפנדל (דקה 30), אסי טובי (53) והשער הזכור במיוחד של שלום תקווה שהקפיץ ברחבה בדקה ה-64, הגומלין בפינלנד הסתיים בתוצאה זהה 1–3 מצמד של תקווה ומשער של אסי טובי.
בסיבוב המוקדמות השני הפועל תל אביב פגשה את סטרומגודסט הדנית, המשחק הראשון שהתקיים באצטדיון בלומפילד הסתיים בניצחון 0–1 להפועל תל אביב משער של אסי טובי, משחק הגומלין בדנמרק הסתיים בהפסד - 1:0 והקבוצות הלכו לדו-קרב פנדלים בסופו הפסידה הפועל 4:2 והודחה מן המפעל. למרות ההדחה, עונה זאת הייתה עונה חיובית עבור הפועל שסיימה בצורת של 11 שנים ללא תואר עם זכייתה בגביע המדינה לאחר ניצחון בפנדלים על בית"ר ירושלים מה שזיכה אותה בכרטיס לגביע אופ"א גם בעונה שלאחר מכן.
את עונת פתחה הפועל תל אביב עם דרור קשטן כמאמן, והופעתו הראשונה הייתה בסיבוב המוקדמות הראשון של גביע אופ"א בירבאן מול פ.צ ירבאן הארמנית שנחשבה לנחותה מהפועל, הפועל אכן עמדה בציפיות וניצחה 0–2 מצמד שערים של רונן חרזי במשחק הבכורה שלו בקבוצה, אך במשחק זה נפצע אייל בן עמי והחמיץ את רוב משחקי העונה, במשחק הגומלין באצטדיון בלומפילד ניצחה הפועל גם - 1:2.
בסיבוב השני קיבלה הפועל הגרלה קשה בדמות סלטיק הסקוטית, שעוררה עניין רב בארץ בשל אחד מכוכביה אז - אייל ברקוביץ' הישראלי, שישב על הספסל בשני המשחקים. המשחק הראשון התקיים בסלטיק פארק והפועל הפסידה 2:0 מצמד שערים של הנריק לארסון, בגומלין שוב הפסידה הפועל 1:0 משער של לארסון והודחה מן המפעל.
העשור הראשון של המאה ה-21
שנות האלפיים נפתחו עם הופעה היסטורית במוקדמות ליגת האלופות, לאחר הזכייה בדאבל השלישי בתולדות הקבוצה בעונת.
את עונת פתחה הפועל במוקדמות המפעל כשהיא צריכה לעבור שני סיבובים על מנת להעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות, הפועל הוגרלה מול שטורם גראץ האוסטרית. המשחק הראשון שהתקיים באוסטריה הסתיים בצורה רעה מאוד עבור הפועל שהפסידה 3:0 לאחר משחק רע שכלל הרחקה של אסי דומב בפתיחת המחצית השנייה. אל הגומלין שנערך בבלומפילד הגיעה הפועל במצב רוח ירוד ואף על פי ששיחקה טוב, הפסידה גם בגומלין 1:2, לאחר שפיני בלילי כבש בדקה ה-80 וקבע שוויון זמני. הפועל הודחה מהמפעל ולא שבה למוקדמות ליגת האלופות למשך עשור.
המסע המופלא
על אף שהודחה ממפעל ליגת האלופות, המשיכה הפועל לשחק במפעל גביע אופ"א, מסע אירופי זה שנמשך עד לשיאים חדשים שלא הגיעה קבוצה ישראלית מעולם, מכונה בתקשורת ואצל האוהדים "המסע המופלא" של הפועל תל אביב באירופה. במהלך השלבים בגביע הדיחה הפועל תל אביב קבוצות בעלות פרופיל גבוהה כדוגמת פארמה, צ'לסי, לוקומוטיב מוסקבה, ונעצרה רק לאחר הפסד למילאן האיטלקית, וגם זאת לאחר שניצחה אותה בראשון שבין שני המשחקים שביניהן, אף על פי שנאלצה לוותר על הביתיות באותו משחק. הפועל החלה את דרכה כשניצחה את אררט ירוואן בסיבוב המוקדמות הראשון אחרי ניצחון 0-5 בסיכום שני המשחקים. לאחר מכן ניצחה את קבוצת גזיאנטפספור הטורקית בסיבוב הראשון כשניצחה 0-1 בבית ועשתה תיקו 1-1 בחוץ. בסיבוב השני נפגשה הפועל מול צ'לסי העדיפה עליה באופן משמעותי, אז ניצחה הפועל באופן מפתיע 0-2 בבית ותיקו 1-1 בחוץ העלה אותה לשלב הבא. בשלב הסיבוב השלישי בגביע הגרילה הפועל את לוקומוטיב מוסקבה הרוסית, שגם אותה הצליחה הקבוצה הישראלית לעבור כשניצחה בביתה 1-2 ובחוץ 0-1. בשמינית הגמר הצליחה הפועל לנצח פעם נוספת, רק בחוץ את קבוצת פארמה האיטלקית 1-2, ולאחר שעשתה תיקו 0-0 בביתה עלתה לרבע גמר גביע אופ"א, הישג שאף קבוצה לא הגיעה מעולם ולא הצליחה לשחזר. ברבע הגמר הגרילה הקבוצה את מילאן האיטלקית שהייתה בשיאה בשנים הללו, לאחר שהודחה ממפעל ליגת האלופות. בשלב זה עשתה הפועל את הבלתי ייאמן וניצחה 0-1 בביתה, כאשר השוער שביט אלימלך זוכה לציון 10 המושלם לאחר שבמהלך המשחק הדף את כל נסיוניתיה של מילאן להבקיע שער. השוער המחליף דווקא, ניר רחמין היה שותף משמעותי יחסית במסע האירופי, כאשר רחמין החליף את אלימלך שנפצע במשחק מול גזיאנטפספור ועזר לקבוצה לעלות לשלב הבא מול קבוצת צ'לסי האנגלית. בנוסף רחמין גם פתח במשחק הגומלין של הקבוצה נגד פארמה האיטלקית שנערך באיטליה, וזאת לאחר שאלימלך צבר 3 כרטיסים צהובים, ובמשחק זה הפגין רחמין יכולת מרשימה שסייעה לקבוצה לעלות לשלב הבא. לרוע מזלה הפסידה הפועל 0-2 במשחק הגומלין שנערך בסן סירו והודחה מהמפעל, אך הגיעה להישגים משמעותיים בקנה מידה ישראלי בגביע אירופי בכיר (השני בבכירותו), כאשר מדובר בהישג שיא לקבוצה ישראלית במפעלים האירופיים (הישג שיא משותף עם מכבי חיפה ).
ברתולומיאוס ואן דר הלסט
ברתולומיאוס ואן דר הלסט (בהולנדית: Bartholomeus van der Helst; 1613 – נקבר 16 בדצמבר 1670) היה צייר הולנדי. נחשב לאחד מציירי הדיוקנאות המובילים בתור הזהב של הציור ההולנדי, דיוקנאותיו האלגנטיים צוירו בחסות האליטה של אמסטרדם. מלבד דיוקנאות ואן דר הלסט צייר גם תמונות ז'אנר כמו גם כמה סצינות מקראיות ונושאים מיתולוגיים.
ביוגרפיה
ברתולומיאוס ואן דר הלסט נולד בהארלם בשנת 1613. תאריך הלידה המדויק שלו לא ידוע ורישומי הלידה של הארלם באותה תקופה אבודים. הוא היה בנו של בעל פונדק בהארלם בשם לודוויק ואשתו השנייה אלטגן ברטלס. ואן דר הלסט עבר לאמסטרדם זמן מה לפני 1636, השנה בה התחתן שם עם אנה דו פיר, אישה בת 18 ממשפחה עשירה מדרום הולנד שכבר הייתה יתומה. לזוג נולדו שישה ילדים, שאחד מהם נקרא לודוויק (1642 - בערך 1684) שהפך לצייר דיוקנאות כמו אביו.
תמונתו הראשונה המתוארכת, היא משנת 1637, ״בית היתומים הוולוני באמסטרדם״. הסגנון של ציור זה מרמז כי באמסטרדם ייתכן שוואן דר הלסט התאמן אצל ניקולאס אליאסזון פינקוי. היצירה החשובה הראשונה שלו הייתה של חבורה גדולה "משמר האזרחים בהנהגת סרן רולוף ביקר וסגן יאן מיכילס בלאו" ואן דר הלסט קיבל את המשימה בשנת 1639 וסיים אותה בשנת 1642. הבד גדול ברוחב 7.5 מטר היה תלוי מעל האח של אולם האספה הגדולה של גילדת המיליציה האזרחית, אותו חדר שעבורו רמברנדט צייר את ״משמר הלילה״. ההצלחה, אותה השיג האמן עם קומפוזיציה זו, הובילה להזמנות רבות עבור דיוקנאות בודדים או כפולות של המעמד העשיר של אמסטרדם כמו דיוקן של אנדריס ביקר, ראש עיריית אמסטרדם. לאנשי המשמר של העיר ולבני העשירים במעמד הגבוה היו דיוקנאות שנעשו על ידי ואן דר הלסט. אף על פי שוואן דר הלסט היה פעיל באמסטרדם באותה העת במקביל לרמברנדט, הוא הצליח להפוך לצייר הדיוקנאות הפופולרי ביותר בעיר, באמצעות עבודותיו האלגנטיות והמחמיאות בסגנון אנתוני ואן דייק. עבודתו נחשבה מושכת יותר מזו של העבודה האפלה, העזה והאינטרוספקטיבית שנעשתה על ידי רמברנדט. באופן נדיר בקרב אמני פורטרטים באמסטרדם של תקופתו, הוא הצליח למשוך אליו פטרונים בורגניים מערים אחרות כמו רוטרדם.
הדיוקן הקבוצתי הגדול, ״המשמר האזרחי באמסטרדם חוגג את שלום מינסטר״, צויר בשנת 1648 וזכה לשבחים רבים. הציור הזה הוא שקבע את תהילתו לדורות הבאים, על פי הביוגרף של האמן ההולנדי, ארנולד הוברקן. הציור היה נערץ על ידי גודפרי נלר וג'ושוע ריינולדס. ואן דר הלסט קיבל עמלה ממעגל משפחת הסטאדהאודר, כאשר התבקש בשנת 1652 לצייר את דיוקנו של מרי, אלמנתו של וילם השני, נסיך אורנז'.
שיתופי פעולה
כפי שהיה מקובל בהולנד של המאה ה-17, ברתולומיאוס ואן דר הלסט שיתף פעולה באופן קבוע עם אמנים מומחים אחרים. הוא שיתף פעולה לעיתים קרובות עם לודולף בקהאוזן, צייר בולט של ים ונוף. בקאוזן צבע את החלקים הימיים, שמהווים רקע לדיוקנאות, כמו בציור הגיבורים של הצי ההולנדי בשנת 1668.