cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי דנמרק–מיאנמר
נציגויות דיפלומטיות
לשתי המדינות אין שגרירות תושבת. מיאנמר מיוצגת בדנמרק באמצעות שגרירותה בבריטניה, ואילו דנמרק מיוצגת במיאנמר, דרך שגרירותה בתאילנד.
עירית (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Queen II
Queen II הוא אלבומה השני של להקת הרוק קווין. האלבום הופץ בשנת 1974, כשנה לאחר צאת אלבומם הראשון.
היסטוריה
בסוף נובמבר 1972, משהסתיימו ההקלטות לאלבום הבכורה, הלהקה עמדה לצאת לסיבוב הופעות במטרה לשווק אותו. בשל בעיות בהנהלתה, נאלצה הלהקה להוציא את האלבום תחת חברת ההקלטות העצמאית, Trident, ובנוסף הוא יצא כשמונה חודשים לאחר סיום העבודה עליו. בזמן הזה, חברי הלהקה כבר החלו לעבוד על חומרים נוספים לאלבום השני והיו להוטים להתחיל בהקלטות. מספר שירים חדשים נכתבו מיד לאחר צאת האלבום הראשון וחלק מהשירים שנכתבו כבר, עברו חידוש.
באוגוסט 1973 חזרו חברי הלהקה אל אולפני Trident, כשהפעם התאפשר להם להשתמש באולפן בשעות נוחות יותר. עבור אלבום שנחשב מורכב יחסית, עם ביצועים ווקאליים, הרמוניות וכלי נגינה בעלי רבדים רבים, הוא הוקלט בזמן קצר - כחודש. גרסה מלאה לקטע האינסטרומנטלי שחותם את אלבום הבכורה "Seven Seas Of Rhye", נכללה באלבום, בידיעה מראש שהשיר יהיה הסינגל הראשי של האלבום. אחרי הכישלון המסחרי של הסינגל "Keep Yourself Alive", מאלבום הבכורה, החליטו חברי הלהקה שעליהם ליצור סינגל שלא יהיה ארוך מדי, ללא פתיח או סולו גיטרה. השירים "Ogre Battle" ו-"Father to Son" נכתבו בתקופה של אלבום הבכורה, אך הלהקה החליטה לדחות את הקלטתם.
מיתולוגיה ואומנות היו שניים מתחביביו של מרקיורי והם באו לידי ביטוי בשיר "The Fairy Feller's Master Stroke" ("מכת המחץ של חוטב העצים של הפיות"), שקיבל את שמו מציור של ריצ'רד דאד באותו השם. המאורעות בתמונה הם בהשראת דמויות אגדיות כשבציור הן מסתודדות סביב חוטב העצים כדי לצפות בו מפצח אגוז עבור הכרכרה החדשה של המלכה מאב.
השיר "See What A Fool I've Been" הוא מהתקופה בטרם הצטרפותו של פרדי מרקיורי ללהקה, כשעוד נקראה סמייל. השיר נכתב בהשראת זיכרון של בריאן מיי מתוכנית טלוויזיה בה בוצע שיר הבלוז, That's How I Feel, על ידי סוני, טרי ובראוני מקגי (מיי גילה מחדש את השיר בשנת 2004, לאחר שמעריץ מצא אותו עבורו).
מיק רוק התבקש לעשות את עבודת הצילום לעיצוב עטיפת האלבום. מרקיורי הושפע מצילום של השחקנית מרלן דיטריך מביטה באפלה אל זרקור לבן, כשעשן הסיגריה שלה מקיף אותה, והצילום לאלבום נעשה בהשראתו. עטיפת האלבום הפכה לאחת מהתמונות המזוהות ביותר עם הלהקה, כשבהמשך היא השתמשה בה לבסיס קליפ הפרומו של הלהיט Bohemian Rhapsody.
בסוף שנת 1973 האלבום הושלם. הלהקה הוסיפה את השירים "Ogre Battle" ,"Procession" ו-"Father To Son" באופן מידי לרשימת השירים בהופעות שלהם ויצאה לסבב אינטנסיבי. פעם נוספת, אולפני Trident עיכבו את הוצאת האלבום מכיוון שבאותה התקופה אלבום הבכורה של קווין רק יצא לשוק באנגליה וטרם יצא לשוק בארצות הברית. לבסוף, Queen II יצא לחנויות באנגליה ב-8 במרץ 1974.
האלבום הצליח בבריטניה והגיע למקום החמישי במצעדים, אך המכירות בארצות הברית לא הראו הצלחה מסחררת. בנוסף, הסינגל שליווה את האלבום, Seven Seas of Rhye, הגיע למקום העשירי במצעד הבריטי. באלבום זה הלהקה עיצבה את הסאונד הייחודי שלה, הכולל שילוב בין מוזיקת רוק ומוטיבים של מוזיקה קלאסית וכן כולל השפעות ניכרות מהרוק המתקדם: אלבום בעל קונספט, מחולק לחלקים ולנושאים שונים, המשכיות בין השירים ועוד.
מבנה האלבום
במקור, האלבום חולק לשני חלקים, כאשר בגרסת התקליט, כל צד בתקליט היווה אחד משני החלקים. הצד הראשון נקרא White Side (הצד הלבן) הכולל שירים בעלי מורכבות מוזיקלית פשוטה יחסית. כל השירים בחלק הזה נכתבו בידי בריאן מיי, מלבד שיר אחד, "The Loser In The End", שנכתב על ידי מתופף הלהקה, רוג'ר טיילור. הצד השני של האלבום נקרא Black Side (הצד השחור). שירי צד זה נכתבו בידי פרדי מרקיורי, שירים בעלי מורכבות מוזיקלית רבה יותר, הן בלחנים והן במלל המורכב שעוסק בנושאים פנטזיים ואגדיים, כגון מלוכה, מפלצות, פיות וספנים. השירים באלבום מתחברים ויוצרים סיפור אחד מתמשך.
רשימת השירים
כל השירים בצד הלבן נכתבו על ידי בריאן מיי (אלא אם צוין אחרת). כל השירים בצד השחור נכתבו על ידי פרדי מרקיורי.
צ'ליאבינסק
צֶ'לְיָאבִּינְסְק (רוסית: Челябинск, ) היא עיר רוסית מדרום-מזרח להרי אורל על נהר המיאס, יובל של נהר אורל, כ-210 ק"מ דרומית ליקטרינבורג. העיר היא בירתו של מחוז צ'ליאבינסק.
היסטוריה
מבצר צ'ליאבה, שסביבו קמה העיר, הוקם בשנת 1736 על ידי הקולונל אלכסיי טבקלב. מקור שם המבצר בשפה הטורקית: "צ'לבי" משמעו "נסיך" או "משכיל". בשנים 1773–1774 נטלה העיר חלק במרד ימליאן פוגצ'וב ואף נכבשה. ב-1781 נבנו השכונות הראשונות מחוץ לחומות, ונוסדה למעשה העיר. עד סוף המאה ה-19 הייתה צ'ליאבינסק עיירה קטנה, ב-1892 הושלמה מסילת הברזל בקו סמארה–זלאטואוסט שחיברה את העיר עם מוסקבה וממנה עם שאר אירופה. בשנה זו הוחל גם בהקמת קו הרכבת הטרנס-סיבירית מצ'ליאבינסק וב-1896 קושרה העיר עם יקטרינבורג.
העיר הפכה לתחנת מעבר לסיביר ובמשך 15 השנים שבין 1900–1915 עברו דרכה יותר מ-15 מיליון בני אדם, עשירית מכלל אוכלוסיית רוסיה. חלקם נשארו בעיר ותנועת מתיישבים זו נתנה תנופה משמעותית לפיתוח העיר. התפתחות העיירה לעיר הייתה מואצת: עד 1897 כבר צמחה אוכלוסייתה ל-20,000 איש, עד 1913 ל-45,000, ועד 1917 ל-70,000.
בשנות השלושים עברה ברית המועצות תיעוש מהיר, וצ'ליאבינסק הייתה למרכז תעשייתי חשוב של תעשיית המתכת. ב-1933 הוקם בה מפעל הטרקטורים ("צ'ליאבינסקי טרקטורניי זאבוד", ЧТЗ) ומכון מטלורגי. שנה לאחר מכן היא הייתה לבירת המחוז ונפתחה בה אוניברסיטה. אוכלוסיית העיר גדלה הודות לכך פי ארבעה: מ-67,700 ב-1928 ל-273,000 ב-1939.
בתקופת מלחמת העולם השנייה החליט סטלין להסיג מפעלי תעשייה חשובים מפני הנאצים המתקדמים בסוף 1941. צ'ליאבינסק שכנה באזור מרוחק ובטוח יחסית, ומפעלי תעשייה רבים הועברו אליה, למרות היותה עיר קטנה יחסית. מפעלים רבים נותרו בעיר גם לאחר המלחמה והפכו אותה למרכז חשוב.
קווי ייצור גדולים לטנקי T-34 וקטיושות פעלו בעיר, ומפעל הטרקטורים הוסב לייצור טנקים. מפעל "קירוב 185" לייצור טנקים כבדים הועבר גם כן מלנינגרד לצ'ליאבינסק, ומשם עבר לאומסק ב-1962. העיר זוהתה עם תעשיית הטנקים עד כדי כך שכונתה "טנקוגראד". העיר למעשה נבנתה במהירות בתקופה זו, שכן לפניה היה במקום רק גרעין יישוב קטן ששרידיו נראים היום במרכז העיר.
בשנת 1957 אירעה במפעל לעיבוד דלק גרעיני המצוי במאיאק, כ-150 קילומטר צפונית מערבית לעיר, תאונה שגרמה להתפשטות חומר רדיואקטיבי על פני שטח נרחב. צ'ליאבינסק עצמה אומנם לא נפגעה, אך מעריכים כי במחוז צ'ליאבינסק מתו כ-200 איש מהקרינה. תאונה זו הייתה, עד אסון צ'רנוביל שלושים שנה מאוחר יותר, התאונה הגרעינית החמורה ביותר בהיסטוריה.
בשנת 1956 הגיעה האוכלוסייה ל-612 אלף, וב-1979 כבר עברה את המיליון.
ב-15 בפברואר 2013 התפוצץ מטאור באוויר בסמוך לעיר וגרם לפציעתם של כ-1,200 תושבים בכל האזור.
חינוך
בעיר למעלה מתריסר אוניברסיטאות ומכוני לימודים גבוהים. העיקריים בהם: אוניברסיטת דרום אורל, אוניברסיטת צ'ליאבינסק והאקדמיה לרפואה. המוסד הוותיק ביותר הוא אוניברסיטת צ'ליאבינסק לפדגוגיה שנוסדה בשנת 1934.
תחבורה
צפונית-מזרחית לעיר צ'ליאבינסק נמצא נמל התעופה צ'ליאבינסק שפועל משנת 1953 ומהווה נמל תעופה בינלאומי. בניית הרכבת התחתית של צ'ליאבינסק החלה בתחילת שנות התשעים, ותוכננו בה שלושה קווים. הפרויקט סבל מדחיות רבות וביטולים עקב מצבה הפוליטי והכספי הרעוע של העירייה, עד שלבסוף הוחלט לבטלו בשנת 2021. הקטעים שנבנו ינוצלו לפרויקטי תחבורה אחרים.
ערים תאומות
לצ'ליאבינסק יש 4 ערים תאומות:
אלברו ארבלואה
אלברו ארבלואה קוקה (בספרדית: Álvaro Arbeloa Coca; ) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן. שיחק בליברפול, ובריאל מדריד עמה זכה גם בליגת האלופות. שיחק גם בנבחרת ספרד, עמה זכה ביורו 2008, במונדיאל 2010 וביורו 2012.
קריירה
ארבלואה נולד בסלמנקה וגדל בסרגוסה. שיחק בבית הספר לכדורגל של הקבוצה כשבע שנים, עד שבשנת 2000 אותר על ידי מאמן קבוצת הנערים של ריאל מדריד. הוא צורף למחלקת הנוער של המועדון ושימש בו כקפטן קבוצת הנוער. לקראת עונת קודם ארבלואה לקבוצת המילואים של המועדון, ריאל מדריד קסטיליה.
בעונת, רשם ארבלואה 32 הופעות ושער אחד במדי קבוצת המילואים שעלתה לליגת המשנה בספרד לראשונה מזה 14 שנים. באותה עונה רשם ארבלואה שתי הופעות במדי הקבוצה הבוגרת של ריאל מדריד, הראשונה שבהן הייתה ב-16 באוקטובר 2004, כשעלה כמחליף במחצית השנייה במשחק מול ריאל בטיס שהסתיים בשוויון 1-1.
לקראת עונת, ומשלא תפס מקום קבוע בסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, חתם ארבלואה על חוזה לשלוש שנים בקבוצת דפורטיבו לה קורוניה. הוא שיחק במדיה הקבוצה חצי עונה בלבד, בה רשם 20 הופעות ליגה, עד שב-31 בינואר 2007 עבר לקבוצת ליברפול, אותה אימן אז בן ארצו רפאל בניטס.
ארבלואה רשם את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-10 בפברואר 2007, כשנכנס כמחליף במשחק מול ניוקאסל יונייטד. הופעת הבכורה שלו כשחקן הרכב בליברפול הייתה במסגרת ליגת האלופות, בשלב שמינית הגמר, במשחק בקאמפ נואו מול ברצלונה. ליברפול ניצחה 1–2 במשחק, וארבלואה המשיך לשחק בהרכב גם בגומלין באצטדיון אנפילד בו הפסידה הקבוצה 0–1 אך העפילה לשלב הבא.
את שער הבכורה במדי ליברפול כבש ארבלואה במשחק הליגה מול רדינג ב-7 באפריל, וארבלואה זכה להשתתף גם במשחק גמר ליגת האלופות 2007, כשנכנס כמחליף בדקות הסיום של הפסדה של ליברפול למילאן, 2-1. ארבלואה הוסיף לשחק במדי ליברפול שתי עונות נוספות, בהן הפך לשחקן הרכב קבוע עבור המועדון.
ב-29 ביולי 2009, לקראת עונת, חזר ארבלואה לריאל מדריד, אותה אימן אז מנואל פלגריני. ריאל שילמה עבור שחקנה לשעבר כ-5 מיליון ליש"ט, והוא חתם על חוזה לחמש עונות. הוא פתח את הקדנציה השנייה שלו במועדון כשתופקד בעיקר כמגן שמאלי. בעונת, תחת המאמן ז'וזה מוריניו, זכה בתואר ראשון עם המועדון, כשפתח בהרכבה של ריאל בניצחון בגמר גביע המלך על ברצלונה, 1-0 בהארכה. בעונתו השלישית במועדון, ארבלואה תופקד באגף ימין של ההגנה במקומו של סרחיו ראמוס שהוסט לעמדת הבלם, ובאותה עונה זכה עם ריאל באליפות ספרד, הראשונה בקריירה שלו. בסיום עונה זו האריך את חוזהו במועדון עד ליוני 2016.
בעונת, תחת המאמן קרלו אנצ'לוטי, זכה ארבלואה עם ריאל בליגת האלופות, אף על פי שלא שותף במשחק הגמר, וכן באליפות העולם לקבוצות, כשנכנס כמחליף ל-17 דקות בניצחון על סן לורנסו בגמר, ובגביע הספרדי, למרות שלא שותף בניצחון בגמר 1–2 על ברצלונה.
ארבלואה סיים את חוזהו בריאל ועזב את הקבוצה לאחר סוף עונת 2015/16 וקיבל את תפקיד הדובר של ריאל מדריד. הוא היה שותף לזכייתה של הקבוצה בליגת האלופות בעונה זו, אם כי הוא לא שותף במשחק הגמר.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם בווסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג. ב-24 ביוני 2017 הודיע על פרישה מכדורגל.
נבחרת
ארבלואה זומן לראשונה לנבחרת ספרד ב-1 בפברואר 2008, אך נגרע מהסגל עקב פציעה. את משחק הבכורה שלו ערך כחודשיים אחר כך, ב-26 במרץ, בהפסדה של ספרד 0–1 ל במשחק ידידות. למרות שערך רק שתי הופעות במדים הלאומיים, הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2008, ואף פתח בהרכב הנבחרת במשחק השלישי בשלב הבתים, בו ניצחה ספרד את בתוצאה 1–2. הייתה זו הופעתו היחידה של ארבלואה בטורניר בו זכתה נבחרתו. בזכות מגוון התפקידים בהם יכול השחקן לתפקד, הוא נכלל בסגל הנבחרת לגביע הקונפדרציות 2009 בו סיימה ספרד רביעית.
ארבלואה זומן לסגל הסופי של נבחרתו למונדיאל 2010, בו השלימה ספרד זכייה ראשונה בתולדותיה. ארבלואה שותף פעם אחת בלבד במהלך הטורניר, כשרשם 14 דקות כמחליף בניצחון 0–2 על בשלב הבתים.
ארבלואה הוסיף להיות בסגל הבכיר של נבחרתו גם לטורניר יורו 2012. הפעם, תחת המאמן ויסנטה דל בוסקה ובהיעדרו של הבלם הקבוע קרלס פויול, הפך ארבלואה לשחקן הרכב, ולא החמיץ ולו דקת משחק אחת במהלך הטורניר, בו זכתה ספרד בפעם השנייה ברציפות, תוך שהיא סופגת שער אחד בלבד בכל ששת משחקיה.
בטורניר גביע הקונפדרציות 2013 הגיע ארבלואה עם נבחרתו עד לגמר, בו הובסה 0–3 על ידי, ולאחר שלא נכלל בסגל ספרד לטורניר מונדיאל 2014, החליט לפרוש מהנבחרת. ארבלואה רשם 56 הופעות בחמש שנים במדי נבחרת ספרד.
בנימין ברזילי
בנימין (אייזנהנדלר) ברזילי (ינואר 1913 - אוקטובר 1983) היה אורולוג ישראלי.
קורות חיים
במלחמת העולם השנייה היה קצין בצבא הרומני. תפקידו היה פינוי פצועים מרכבות. לאחר המלחמה עלה יחד עם משפחתו בעליה ב' ב-1946 באוניה "כנסת ישראל". הספינה נתפסה והועברה לקפריסין שם שהה בנימין 10 חודשים ועבד כרופא. ב-1947 עלה וגר בבית עולים בירושלים. התנדב לבית החולים הדסה הר הצופים. במהלך מלחמת העצמאות היה מנתח בהדסה בעיר העתיקה ונשאר בהר הצופים עד ההפוגה הראשונה.
בהמשך היה אורולוג ומרצה בכיר (1961) במחלקה האורולוגית בהדסה. היה שותף לפרסום עשרות עבודות באורולוגיה בישראל ובארצות הברית. בשנת 1959 היה שותף לפרסום מדעי שהתפרסם בספר השנה של האורולוגיה בארצות-הברית. ברבות הימים קיבל תואר פרופסור. היה הראשון שניתח בישראל כליות בלייזר.
בולי קרן תל חי
בולי קרן תל חי הם בולים שהנפיקה קרן תל חי של התנועה הרוויזיוניסטית. קרן תל חי הוקמה בעקבות מאורעות הדמים בקיץ תרפ"ט כדי לתמוך ולממן את פעולות תנועת ז'בוטינסקי, כגון הצה"ר ותנועת הנוער בית"ר.
הבולים כללו דימויים אחדים ומגוונים, בהם:
הבולים הודפסו בצבעים אחדים פעמים רבות.
הבולים שימשו לשתי מטרות עיקריות: האחת, אמצעי למימון הקרן על ידי חבריה גם בסכומים קטנים, בדומה לבולי קרן קיימת לישראל והשקל של התנועה הציונית. והשנייה, אמצעי להסברת ערכי התנועה הרוויזיוניסטית.
הבולאי אורי אגוזי מספר כי בתקופת היישוב,.
יחסי אוסטריה–טורקמניסטן
יחסי אוסטריה–טורקמניסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת אוסטריה לבין טורקמניסטן.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-16 באוקטובר 1992. בחודש נובמבר 2008, גורבנגולי ברדימוחמדוב, נשיא טורקמניסטן, ביקר בווינה. ב-16 באוקטובר 2011, היינץ פישר, נשיא אוסטריה לשעבר, ביקר בטורקמניסטן. ב-14 ביוני 2017, שתי המדינות ציינו 25 שנים של כינון יחסים דיפלומטיים.
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה (באנגלית: The Curious Incident of the Dog in the Night-Time) הוא ספר מאת מארק האדון. הכותרת היא ציטוט של הערה שהשמיע הבלש הבדיוני שרלוק הולמס בסיפור "כתם כסף" משנת 1893 מאת ארתור קונאן דויל.
הספר מסופר בגוף ראשון על ידי הגיבור, כריסטופר בוּן (Christopher Boone), נער בן 15 הנמצא על הספקטרום האוטיסטי (כפי הנראה אוטיסט בתפקוד גבוה או בעל תסמונת אספרגר. התסמונת נזכרת בפירוש רק בסיכום התמציתי שבגב הספר).
באנגלית יצא הספר בו זמנית במהדורות לנוער ולמבוגרים.
הספר עובד למחזה באותו השם, שזכה בשבעה פרסי אוליבייה, חמישה פרסי טוני, בפרס התיאטרון הישראלי, ועוד.
עלילת הספר
כריסטופר בון מכיר את כל ארצות העולם ואת ערי הבירה שלהן ואת כל המספרים הראשוניים עד למספר 7,507. אף על פי שכריסטופר זוכר דברים רבים מאוד, ופותר בקלות בעיות מסובכות במתמטיקה, הוא מתקשה להבין רגשות אנושיים פשוטים ביותר כגון בלבול וחרדה, או אף להבין בדיחות, מפני שבמוחו יש משמעויות רבות למילים. יום אחד הוא מגלה שהכלב האהוב מהבית ממול נרצח. למרות התנגדותו של אביו יוצא כריסטופר למצוא את הרוצח. הוא מדבר עם אנשים זרים, מעשה נועז מבחינתו, יוצא לחקור במקומות רחוקים ומסכן את עצמו בדרכים אחרות.
כשאביו מחרים את המחברת שבה הוא ערך את רישומיו, מגלה כריסטופר דברים גדולים יותר מכלב שנרצח: הוא מגלה שאמו לא מתה מהתקף לב, כפי שסיפר לו אביו, אלא עזבה את ביתם שבסווינדון, וילטשייר ועברה לגור בלונדון עם בעלה של שכנתו, בעלת הכלב שנרצח ושאביו הוא זה שהרג את הכלב.
בסוף הספר חוזרת אמו איתו לביתו, שם היא פוגשת באביו. כריסטופר עדיין מרגיש מאוים על ידי אביו, ששיקר לו שקר גדול מאוד וגם רצח את הכלב, ופוחד להישאר עמו לבד. עם הזמן הוא מתקרב שנית לאביו, אך עדיין חושש לגור עימו. הצלחת פרויקט ההתקרבות המחודשת ביניהם, ביוזמת האב אד, נותרת פתוחה בסוף הסיפור. בסיום הספר אביו של כריסטופר קונה לו כלב.
בסופו של דבר מגשים כריסטופר את שאיפתו ומקבל ציון מצוין (100) בבחינת הבגרות במתמטיקה, ומתכנן לעבור בחינות נוספות וללמוד באוניברסיטה מתמטיקה ופיזיקה.
אמצעים ספרותיים
המחבר השתמש במספר אמצעים ספרותיים מיוחדים כדי להבליט את עולמו הייחודי של כריסטופר.
כריסטופר, המספר, אשר ככל הנראה בעל תסמונת אספרגר או תסמונת סוואנט, הוא מחונן ואוהב מתמטיקה. הדבר בולט כבר במספור הפרקים במספרים ראשוניים ולא במספרים מונים כמו בספרים אחרים. כמו כן, משולבות בספר מספר חידות ובעיות מתמטיות - הנספח לספר הוא "השאלה האהובה" על כריסטופר מבחינת הבגרות שלו והפתרון שלה. באמצעות אותם דברים מנסה כריסטופר להראות את נקודת מבטו ולחשוף את הקוראים לעולמו הפנימי. מסביר ומעניין אותם בתחומי העניין הייחודיים שלו ומסביר למה הוא כל כך אוהב אותם. בנוסף, מדגיש המספר לכל אורך הספר את העובדה כי אם יראה מחלון האוטובוס בדרכו לבית הספר ארבע מכוניות צהובות ברצף, זה הולך להיות "יום שחור", כלומר יום שבו הוא אינו אוכל ואינו שותה ולא לוקח סיכונים.
אמצעי ספרותי נוסף הוא השימוש באותיות גדולות בראש מילה (בגרסה האנגלית. במהדורה העברית: בכתב מודגש) במושגים החשובים עבור המספר, למשל שתי המילים הראשונות ושלוש המילים האחרונות בקטע הבא:
תרגום:
גם אמצעי זה תורם להבנת עולמו של הלוקה בתסמונת אספרגר, שכן חוסר יכולתו להבין את העולם (למשל חוסר החוקיות שקובע האם יהיה זה יום טוב או רע) גורם לו לקבע דברים כאירועים מתמטיים שקל לשלוט בהם. בנוסף משתמש המחבר בגופנים שונים כאמצעי ספרותי. הגופן שבו מודפס הספר כולו הוא גופן "קל", שאינו אופייני לספרים בדרך-כלל.
בנוסף, ישנם תיאורים רבים המשתרכים לאורך משפטים מאוד ארוכים ולא מסודרים, מה שנותן לקורא את התחושה שמחבר הספר הוא באמת נער הסובל מתסמונת אספרגר או תסמונת סוואנט. התיאורים של כריסטופר אמינים מאוד בכל הנוגע לעובדות אובייקטיביות המתוארות בהם, אך נקודת המבט האובייקטיבית הזאת לגבי האירועים השונים דווקא מדגישה את ייחודו של כריסטופר. לדוגמה, באחת הסצנות כריסטופר כמעט מקפח את חייו כאשר רכבת תחתית עומדת לדרוס אותו. כריסטופר בוחר להתרכז בתיאור כיצד רדף וניסה להגיע לחולדת המחמד שלו, טובי, ומזכיר רק את חוסר הנעימות שנגרם לו כשעובר אורח זר נגע בו, אף על פי שהקורא מבין כי למעשה עובר האורח הציל את חייו.
עיבוד הספר לתיאטרון
בשנת 2012 עלה בבריטניה המחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" מאת סיימון סטיבנס המתבסס על הספר.
בשנת 2014 עלה המחזה בישראל בתרגום לעברית בתיאטרון בית ליסין. על משחקו בתפקיד הראשי בהצגה זו זכה נדב נייטס בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2014 בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר.
ביולי 2023 עלה המחזה לראשונה עם דמות מרכזית נשית בתיאטרון ובית הספר למשחק "אספקלריא" בירושלים. בעבודה דרמטורגית של רחל מימון-שוורץ ואוריה ליפשיץ ובבימויה של אילווה גורונוביץ'.
ז'ו דסאן
ז'וזף אירה דסאן (בלועזית: Joseph Ira Dassin; 5 בנובמבר 1938, ניו יורק – 20 באוגוסט 1980, טהיטי), שנודע בשם ז'ו דסאן (Joe Dassin), היה זמר ושחקן יהודי-צרפתי-אמריקאי.
ז'ו דסאן נולד לז'ול דאסן, במאי אמריקאי של סרטים אפלים ממוצא יהודי מזרח אירופי, וביאטריס לאונר, כנרת יהודייה ממוצא אוסטרי, בוגרת בית הספר היוקרתי למוזיקה ג'וליארד. דסאן התחיל את חייו בניו יורק ובלוס אנג'לס, אך לאחר שאביו היה קורבן למקארתיזם החלו הוא ומשפחתו לנדוד ממקום למקום באירופה.
לאחר לימודיו בבית הספר הלאומי של ז'נבה ובפנימיית לה רוסי בשווייץ שב דסאן לארצות הברית כדי ללמוד באוניברסיטת מישיגן שבאן ארבור. הוא סיים תואר ראשון ושני באנתרופולוגיה. אחרי הקולג' חזר דסאן לצרפת, הוא עבד בתחנת רדיו והחל להקליט את שיריו.
בתחילת שנות ה-70 היו שיריו מפורסמים בכל צרפת, ודסאן הפך לדמות ידועה בצרפת. דסאן שלט בשפות רבות והקליט שירים בגרמנית, בספרדית, באיטלקית וביוונית, וכמובן גם בצרפתית ובאנגלית. כמעט רוב שיריו התאפיינו בסנטימנטליות רבה, וקולו היה בדרך כלל רגיש ונוגה. דסאן כתב את המילים לחלק משיריו. בין שיריו הבולטים: "קיץ אינדיאני", "ואילו לא היית קיימת", ""אילו קראו לך עצבות" ו"שאנז אליזה".
הוא שיחק במספר סרטים ביניהם טופקאפי (1964) והמלחמה על השלום בבימויו של אביו.
ב-18 בינואר 1966 נישא דסאן למריסה מסיירה בפריז. בנם היחיד נולד ב-12 בספטמבר 1972, ומת חמישה ימים לאחר מכן. בעקבות המקרה נפגעו יחסיהם של ז'ו ומריסה, והם התגרשו בשנת 1977.
ב-14 בינואר 1978 נישא דסאן לקריסטין דלבו (Delvaux). לזוג נולדו שני בנים, ג'וליאן וג'ונתן, גם הם בבגרותם הלכו בדרכו של אביהם והם זמרים. ז'ו דסאן מת מהתקף לב בזמן חופשה באי טהיטי ב-20 באוגוסט 1980, ונקבר ב"בית עולם", החלקה היהודית בבית הקברות "הוליווד לעד" (Hollywood Forever Cemetery) שבהוליווד. אלמנתו קריסטין נפטרה בדצמבר 1995.
התאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
התאחדות האתלטיקה הבין־לאומית (באנגלית: World Athletics, נודעה בעבר בראשי התיבות IAAF) היא הפדרציה הבין־לאומית של ענף האתלטיקה הקלה. ההתאחדות נוסדה ב-17 ביולי 1912 במהלך הקונגרס הראשון של הארגון שנערך בסטוקהולם שבשוודיה על ידי נציגים משבעה עשר ארגוני אתלטיקה לאומיים. שמה הראשון היה "הפדרציה הבין־לאומית לאתלטיקה חובבנית" (International Amateur Athletic Federation). בשנת 2001 הוחלט להשמיט את המילה חובבני מהשם ולשנותו ל-"International Association of Athletics Federations", וראשי התיבות נותרו זהים. שם זה הוחלף בשנת 2019 לשם הנוכחי.
אחד מתחומי אחריותה של התאחדות האתלטיקה הבין־לאומית הוא האחדת שיטות מדידת הזמנים והמרחקים. תחום נוסף הוא אישור השיאים העולמיים באתלטיקה. ההתאחדות מארגנת תחרויות אתלטיקה עולמיות גדולות, ובהן אליפות העולם באתלטיקה, ליגת היהלום, ובעבר ליגת הזהב.
בקונגרס שנערך בברלין ב-1913 נבחר זיגפריד אדסטרום להיות נשיאה הראשון של ההתאחדות, בקונגרס זה נרשמו 34 התאחדויות אתלטיקה לאומיות כחברות בהתאחדות. נכון ל-2011 חברים בהתאחדות 213 ארגוני אתלטיקה לאומיים.
החל משנת 1982, אישרה ההתאחדות מספר שינויים בתקנונה, שאיפשרו לאתלטים לקבל תמורה כספית עבור השתתפותם בתחרויות אתלטיקה בין־לאומיות.
לאמין דיאק מסנגל התמנה לנשיא בפועל סמוך לאחר פטירתו של הנשיא הקודם, פרימו נביולו מאיטליה, ב-8 בנובמבר 1999. הוא נבחר כנשיא קבע של ההתאחדות בקונגרס 2001 וכיהן בתפקיד עד לשנת 2015.
ב-19 באוגוסט 2015 נבחר לתפקיד נשיא התאחדות האתלטיקה הבין־לאומית הלורד סבסטיאן קו, אלוף אולימפי, אלוף אירופה ושיאן עולם. הוא גבר בהתמודדות על סרגיי בובקה מאוקראינה בבחירות שנערכו בבייג'ינג.
מטה ההתאחדות שוכן במונקו מאז שנת 1993 (לפני כן שכן בשוודיה ובאנגליה).
נשיאים
מאז יסודה, עמדו בראש ההתאחדות שישה נשיאים:
Houses of the Molé
Houses of the Molé ("בָּתֶיהָ של החפרפרת") הוא אלבומה התשיעי של להקת האינדסטריאל מטאל האמריקאית מיניסטרי, אשר יצא בשנת 2004. אלבום זה הוא הראשון מתוך טרילוגיית אלבומי קונספט של הלהקה העוסקים במחאה כנגד ממשל ג'ורג' בוש.
סקירה כללית
שמו של האלבום, בדומה ל-Dark Side of the Spoon, הוא בחלקו פרודיה על שם של אלבום רוק קלאסי - Houses Of The Holy של לד זפלין, ובחלקו מהווה ככל הנראה מעין כותרת לאלבום הקונספט הזה, כשה"בתים" (הבית הלבן) מרמזים על הקדנציה/קדנציות של ה"חפרפרת", שמייצגת את הנשיא ג'ורג' וו. בוש. כל שמות השירים מתחילים באות W מלבד השיר הראשון שנקרא .No W (כנראה מתוך כוונה ללעוג לג'ורג' בוש הבן, שכינויו הרווח הוא "W") והוא יצא ב-22 ביוני 2002 בארצות הברית, יום אחד לאחר שיצא בשאר העולם. האלבום יצא קרוב לבחירות לנשיאות ארצות הברית והוא אלבום פוליטי באופן כמעט חסר תקדים לכל הדעות, כשרוב השירים מכילים ביקורת קשה על ג'ורג' וו. בוש, נשיאה של ארצות הברית באותה תקופה. הקטע הראשון, למשל, .No W, כולל מספר סימפולים סאטיריים של קטעים מתוך נאומיו של הנשיא בוש, בעיקר כאלו שנגעו במלחמתו בטרור.
התגובות לאלבום
לעומתם, מעריצים אחרים טוענים שמיניסטרי הייתה בין כה וכה להקה פוליטית במשך שנים רבות, עם דעות מוצהרות בגנותו של ג'ורג' בוש האב, המלחמה בסמים ומלחמת המפרץ הראשונה. מעריצים אלו גורסים גם שמוזיקה, כביטוי לדעותיו ולרגשותיו של האמן, לעיתים תגלוש בהכרח לפסים פוליטיים וגינוי של דעה כנה שמביע האמן גובל בצנזורה.
רשימת השירים
כל השירים מאת מיניסטרי.
ריצ'רד גרדנר
ילדות והשכלה
גרדנר נולד בדורקינג שבמחוז סארי, אנגליה. אביו נהרג שבועות ספורים אחרי לידתו, בעת פלישת בעלות הברית לסיציליה במהלך מלחמת העולם השנייה.
גרדנר למד מדעי הטבע בקתרינה קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', ולאחר מכן דוקטורט במחלקת הפיזיולוגיה שבאוניברסיטה אצל זוכה פרס נובל, רוברט אדוארדס. ב-1973 התקבל כמרצה באוניברסיטת אוקספורד, שם כיהן מ-1978 עד פרישתו לגמלאות ב-2008, כפרופסור.
רדיואקטיביות
רדיואקטיביות היא פליטה של חלקיקים מגרעין אטום. רדיואקטיביות היא פליטה ספונטנית הגורמת לגרעין בלתי יציב להיות יציב יותר, על ידי הנמכת האנרגיה שלו. החלקיקים הנפלטים הם קרינה מייננת, כלומר קרינה באנרגיה גבוהה. סוגי הקרינה הראשונים שנתגלו הם קרינת אלפא, קרינת בטא וקרינת גמא, ונקראו כך על סמך הפיצול של אלומות הקרינה בשדה חשמלי או מגנטי ומחוסר במידע אחר עליהן. מאוחר יותר נתגלו גם סוגי קרינה נוספים.
כיום ידוע שקרינה מייננת מסוכנת ביותר לרקמות חיות, אולם דבר זה לא היה ידוע לחוקרים הראשונים אשר זכו בפרסי נובל על עבודתם, אך גם סיכנו את חייהם.
היסטוריה
תופעת הרדיואקטיביות נתגלתה באקראי בשנת 1896 על ידי הפיזיקאי אנרי בקרל בשעה שערך ניסיונות במלחי אורניום. בשעה שניסה לבדוק השערה על תופעת הזרחנות הוא השאיר במגירה מלחי אורניום על לוח צילום שנעטף בנייר שחור וגילה להפתעתו שאף על פי שלא נחשפו לאור שמש כבדרך כלל הם בכל זאת השחירו את הלוח. הוא שיער שהם פולטים קרינה באופן ספונטני בלי קשר לחשיפה מוקדמת לאור שמש, והוא כינה אותה "קרינת אורניום". פייר ומארי קירי שחקרו את התופעה וגילו את היסודות הרדיואקטיביים פולוניום ורדיום נתנו לה את השם: רדיואקטיביות. תגלית זו זיכתה את שלושת הפיזיקאים הללו בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1903. יש לציין יחד עם אלו את ארנסט רתרפורד שגילה בשנת 1911 את החלוקה של הקרינה לאלפא, בטא וגמא. חוקר נוסף שקידם רבות את הבנת תופעת הרדיואקטיביות היה פרדריק סודי, כימאי בריטי, שזכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1921 על מחקריו בתחום.
חוקרים אלו גילו שבנוסף לאורניום קיימים יסודות כימיים נוספים או איזוטופים שלהם, שהם רדיואקטיביים. לאיזוטופים רדיואקטיביים אלו יישומים חשובים רבים. ביניהם: מעקב אחר תהליכים ביולוגיים בגוף האדם לצורך אבחון (רפואה רדיואקטיבית) שימור מזון בפחיות שימורים על ידי הרג של החיידקים ותיארוך מרבצים גאולוגיים (וממצאים ארכאולוגיים) בהתבסס על ההנחות של קצב ההתפרקות של האיזוטופים והיחסים ביניהם במרבץ (או בממצא) (ראו הערה נוספת בעניין זה, בתחתית הדף).
קרינת רקע טבעית
כדור הארץ והיצורים השוכנים בו נחשפים באופן קבוע לקרינה מהחלל. חלקיקים טעונים מהשמש והכוכבים מגיבים על המפגש עם האטמוספירה והשדה המגנטי של כדור הארץ במטר של קרינה, בדרך־כלל קרינת בטא וגמא. כמויות הקרינה באזורים שונים, משתנות על־פי ההבדלים בגובה ובשדה המגנטי.
חומרים רדיואקטיביים מצויים באופן טבעי באדמה, במים ובצמחיה. מקצתם נספגים בגוף מהאוכל (למשל, בננה מכילה אשלגן, חלק מן האטומים שלו הם איזוטופים רדיואקטיביים) והמים, או מהאוויר במקרה של הגז רדון, מבלי לגרום נזקים משמעותיים.
מקורות קרינה מעשי ידי אדם
בממוצע כל אדם סופג כ־2.4 מיליסיוורט לשנה (240 מיליראם לשנה), ערך הנע בין 0.2–10 מיליסיוורט בתלות במקום מגוריו והרגליו. מתוכם, כ־0.4 מיליזיוורט מקורם בקרינה קוסמית, 0.4 מיליסיוורט ממקורות קרינה ארציים, 1.2 מיליסיוורט משאיפת גזים רדיואקטיביים (בעיקר רדון) ו־0.3 מיליסיוורט ממזון. מקורות טבעיים תורמים כ־1.8 מיליסיוורט (80%) משיעור הקרינה הנספגת בשנה ויתר ה־20% נתרמים ממקורות קרינה מלאכותיים. בתוכם, כ־0.3 מיליסיוורט לשנה בממוצע נתרמים משימושים רפואיים של קרינה, כגון: צילומי רנטגן, רפואה גרעינית והקרנות. בין מקורות הקרינה המלאכותיים הנוספים ניתן למנות טלוויזיות, גלאי עשן וחלק מהתצוגות הזוהרות לשעונים ומדידים אחרים.
עובדים המטפלים בדלק גרעיני, לרבות כרייה, עיבוד, ניצול (למשל בכורים גרעיניים) וטיפול בדלק משומש, נחשפים לכ־1.8 מיליסיוורט לשנה בממוצע. גם עובדים במכונים אונקולוגיים, מעבדות למחקר גרעיני וחיילים המוצבים בצוללות ובספינות גרעיניות נחשפים לקרינה בשיעור נמוך יותר בממוצע. החשיפה של עובדים אלה לקרינה מנוטרת באמצעות מד מינון קרינה (דוזימטר). אנשי צוות אוויר נחשפים לכ־3 מיליסיוורט לשנה בממוצע, בשל שיעור מוגבר של חשיפה לקרינה קוסמית.
השפעות הקרינה על אנשים
מחקרים רבים ומפורטים שנערכו על ניצולי ההפצצות בהירושימה ונגסאקי מראים כי נזקי הקרינה קטנים בהרבה מהמקובל. נמצא, כי אצל אנשים שנחשפו לכמות יחסית גבוהה מאוד של 1 סיוורט (1000 מיליסיוורט), תוחלת החיים קטנה בממוצע ב־1.3 שנים, והסיכון לאורך זמן לפתח סרטן היה גבוה ב־5% משאר האוכלוסייה, בעוד החשיפה השנתית הממוצעת לקרינה טבעית ומלאכותית (כולל צילומים רפואיים) עומדת על מיליזיוורטים בודדים.
קרינה בעוצמה קיצונית של 6 סיוורט נחשבת לקטלנית.
הקשר בין חשיפה לקרינה והתפתחות סרטן מבוססים בעיקר על אוכלוסיות שנחשפו לכמויות גבוהות יחסית של קרינה מייננת (לדוגמה: ניצולים מן הפצצות האטומיות שהוטלו על יפן ואנשים שעברו טיפולים רפואיים לצורך אבחון או ריפוי). באמצעות רדיותרפיה ניתן לרפא סוגי סרטן רלוונטיים על ידי שימוש בכמויות גדולות של קרינה כגון לוקמיה, סרטן השד, סרטן הכבד, סרטן הריאות וכו'.התקופה שבין החשיפה לקרינה וגילוי הסרטן ידועה כ"תקופה רדומה". סוגי סרטן אלו היכולים להתפתח כתוצאה מחשיפה לקרינה אינם שונים מאלו הקורים באופן טבעי, או כתוצאה מחשיפה לחומרים מסרטנים.
כמות קרינה גבוהה הורגת תאים, בעוד שכמות נמוכה גורמת לנזק או אף לשינויים בקוד הגנטי (DNA) של התאים המוקרנים שלעיתים ניתן לתקנם. כמויות גדולות של קרינה יכולות להרוג כמות כזו של תאים שהרקמות והאיברים נפגעים מיד. כתוצאה נגרמת תגובה חריפה של הגוף הקרויה תסמונת קרינה חריפה. קיים יחס ישיר בין כמות הקרינה והמהירות בה יופיעו סימני הקרינה, והסיכון למוות. תסמונת זו אובחנה ברבים מניצולי ההפצצות על הירושימה ועל נגסאקי ב־1945 ובעובדי ההצלה שטיפלו בתאונה בכור הגרעיני באסון צ'רנוביל. 134 עובדים בכור וכבאים נחשפו למנות קרינה גבוהות וסבלו מתסמונת קרינה חריפה, 28 מהם מתו ממנה.
מדידת קרינה
כמות הרדיואקטיביות בדגימה נתונה של איזוטופ מבוטאת כיום ביחידה הקרויה בקרל (Bq). מידה זו החליפה את המידה קירי (Ci). הבקרל מבטא קצב התפרקות אטום לשנייה והוא יחידה זעירה במיוחד בהתפרקויות גדולות. לפיכך, נוהגים לבטא רדיואקטיביות במונחי פטא־בקרל ואף אקסה־בקרל לתיאור כמות הרדיואקטיביות עקב פיצוץ אטומי. כמות הקרינה הנספגת בגוף נמדדת ביחידות הקרויות גריי (Gray) או בקיצור - Gy. גריי אחד שווה ערך לג'אול אחד שנספג בק"ג אחד. הנזק שנגרם לתאים נמדד בסיוורט (Sievert) או בקיצור - Sv. מנת קרינה של גריי אחד של קרינת בטא, קרינת גמא או קרינת רנטגן גורמת נזק של סיוורט אחד. מנת גריי אחת של קרינת אלפא גורמת נזק של 20 סיוורט. הסיוורט הוא יחידה גדולה למדי ולכן נהוג לעבוד עם מיליסיוורט (mSv) או מיקרוסיוורט. בארצות הברית ובארץ נהוג עדיין להשתמש ביחידה הקרוי ראם (Rem) או במילי־ראם במקום בסיוורט. סיוורט אחד שווה ערך ל־100 ראם.
הקרינה ניתנת לאיתור באמצעות מד קרינה (מונה מבוסס גייגר) או מד מינון קרינה (דוזימטר).
מודל מתמטי של דעיכה רדיואקטיבית
זמן מחצית החיים של דעיכה רדיואקטיבית תואם למשוואת קצב מסדר ראשון, כלומר להבדיל מזמן מחצית החיים שלא תלוי בריכוז, הדעיכה הרדיואקטיבית תלויה בריכוז החומר.
מאחר שתיאור הדעיכה המעריכית הוא הסתברותי, הוא שימושי ביותר דווקא עבור מדגמים סטטיסטיים המכילים מספר רב של חלקיקים (למשל: מספר אבוגדרו של נייטרונים), ואז גודל המדגם בזמן t כלשהו נתון על ידי כאשר N0 הוא המספר ההתחלתי של חלקיקים במדגם.
התנהגות זו היא הבסיס לשיטות תיארוך ארכאולוגיות וגאולוגיות באמצעות מדידות דעיכה של איזוטופים רדיואקטיביים מתאימים שונים. לדוגמה, בארכאולוגיה מקובל מאוד השימוש בפחמן 14, שהוא איזוטופ רדיואקטיבי של פחמן.
פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן
פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן (גרמנית Großherzog Friedrich I. von Baden , 9 בספטמבר 1826 - 28 בספטמבר 1907) היה הדוכס הגדול השישי של באדן ודודו של וילהלם השני, קיסר גרמניה. הוא נודע בתולדות הציונות כאחד מתומכיו של בנימין זאב הרצל.
ביוגרפיה
פרידריך נולד בקרלסרוהה ב-9 בספטמבר 1826, והיה בנו השלישי של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן והדוכסית הגדולה סופיה, נסיכת שוודיה, בתו של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה. הוא היה ליורש העצר של הדוכסות הגדולה מבאדן לאחר מות אביו ועליית אחיו לודוויג לכתר הדוכסות. בעקבות מחלת הנפש בה לקה אחיו הפך פרידריך לעוצר הדוכסות ובשנת 1856 מונה באופן רשמי לדוכס, עוד לפני מות אחיו בשנת 1858.
פרידריך תמך במונרכיה חוקתית ואף הנהיג נישואים אזרחיים בבאדן בעת כהונתו. בשנת 1856 הוא נישא לנסיכה לואיזה מפרוסיה, בתו של יורש העצר דאז לכתר הגרמני וילהלם, נסיך פרוסיה, ואחותו של פרידריך, נסיך פרוסיה.
בשנת 1866 הצטרף פרידריך לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, על אף קרבת המשפחה עם ממלכת פרוסיה. לאחר התבוסה האוסטרית, לא נאלצה באדן לשלם פיצויים גבוהים בעקבות קשרי המשפחה של פרידריך עם וילהלם הראשון, מלך פרוסיה. בשנת 1870 הצטרף פרידריך לפרוסיה במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה, ולאחר המלחמה צירף את הדוכסות הגדולה של באדן לאימפריה הגרמנית.
קרבתו של פרידריך לקיסר הגרמני, הביאה את מחנך ילדיו, ויליאם הכלר, שהיה ציוני נוצרי, לארגן פגישה בינו לבין חוזה מדינת ישראל בנימין זאב הרצל, במטרה לנסות ולהביא לפגישה בין הרצל לקיסר וילהלם, שאכן התקיימה לבסוף באיסטנבול ובעת מסעו של הקיסר לארץ ישראל ב-1898. תמיכתו של פרידריך ברעיון הציוני גרמה לפגישות אלו להתקיים. פרידריך אף פנה לצאר הרוסי ניקולאי השני בבקשה שיקבל את הרצל לפגישה, אך בקשתו לא התקבלה.
ב-28 בספטמבר 1907 מת פרידריך, ובמקומו עלה לשלטון בנו פרידריך השני, הדוכס הגדול של באדן.
משפחתו
בשנת 1856 התחתן פרידריך עם לואיזה, נסיכת פרוסיה, בתם של וילהלם הראשון, קיסר גרמניה ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
דירק ואן באבורן
דירק ואן באבורן (בהולנדית: Dirck van Baburen; 1595, הולנד - 1624, אוטרכט, הולנד) היה צייר תור הזהב ההולנדי  אשר השתייך לקבוצה: קרוואגיסטים של אוטרכט,  ולאגודת האמנים: בנטפוכלס
נולד במרכז הולנד ועבר בצעירותו עם משפחתו לאוטרכט, היה תלמיד של פאולוס מורלס, נסע לרומא שם הושפע מסגנונו של קראווג'ו, חזר לאוטרכט בשנת 1620 ויצר ביחד עם חבורה ביניהם חרארד ואן הונטהורסט בית ספר בשם קרוואגיסטים של אוטרכט. היה בין הראשונים שציירו מוזיקאים ושחקני קלפים.
מכונת קפה
מכונות הקפה הראשונות יוצרו בראשית המאה ה-20. בתקופה זו התחרו בענף זה מספר מצומצם של יצרנים. הפרמטר התחרותי המרכזי היה מספר כוסות הקפה אותן ניתן להפיק בזמן נתון. חברת ויקטוריה החזיקה בשיא של 130 כוסות בשעה. בימינו, נמצאות מכונות קפה בשימוש ביתי ובשימוש מסחרי. קיימות מכונות מקצועיות לשימוש בבתי קפה ובמסעדות, ומכונות אוטומטיות לשירות עצמי במקומות ציבוריים או במפעלים. מחירה של מכונת קפה נע בין מאות שקלים למכונה פשוטה ולא ממותגת, ובין אלפי שקלים למכונה תעשייתית איכותית של אחת החברות המובילות בתחום.
ריטונביר
ריטונביר (Ritonavir), הנמכרת תחת השם נורביר (Norvir), היא תרופת אנטי־רטרווירלית מהמשפחה של מעכבי פרוטאזות (ART), שמשולבת עם תרופות אחרות לצורך טיפול ב-HIV/AIDS. כמו כן, היא אחת התרופות המשומשות לטיפול בצהבת (hepatitis C) ובמחלת הקורונה. הטיפול בה נעשה בנטילה דרך הפה הן ככמוסות (קפסולות) והן כתמיסה. לתרופה מספר תופעות לוואי כגון עייפות, בחילות והקאות, אובדן תיאבון ותחושת נימול בידיים ורגליים. התרופה הומצאה בשנת 1989 והשימוש הרפואי בה החל ב-1996. היא נמנית ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי (WHO).
מכונת קפה
מכונות ידניות
במכונות קפה אלה נדחסים מים חמים דרך הקפה הטחון באמצעות הפעלת לחץ ידני דרך מנוף. מכונות אלה פחות נפוצות כיום בשל המומחיות הנדרשת בהפעלתן ורמה האחידות הנמוכה של חליטת הקפה.
עוד סוג מכונת קפה ידנית שהומצא לאחרונה הוא ה, שהומצאה על ידי אלן אדלר בשנת 2004. סוג זה משמש בעיקר לטיולים ונסיעות עקב היותו קומפקטי ונוח לנשיאה.
ריטונביר
איידס
ריטונביר, בשילוב עם תרופות אנטי-רטרו-ויראליות אחרות, מיועד לטיפול בחולי HIV-1.
מחלת הקורונה
בדצמבר 2021, השילוב של nirmatrelvir ו-ritonavir קיבל אישור לשימוש חירום על ידי מינהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול במחלת נגיף הקורונה. התרופה המשולבת נמכרת תחת השם המותג Paxlovid. אין להשתמש בפקסלוביד למטרת מניעה, אם זה לפני או אחרי החשיפה לקורונה, או לטיפול באלו הזקוקים לאשפוז עקב קורונה חמורה. ב-31 בדצמבר 2021, סוכנות הפיקוח על תרופות ומוצרי בריאות בבריטניה (MHRA) אישרה את אותו שילוב "לאנשים עם קורונה קל עד בינוני שנמצאים בסיכון גבוה לפתח קורונה חמור".
מכונת קפה
מכונות חצי-אוטומטיות
מכונות קפה אלה כוללות משאבה, הדוחסת בלחץ את המים החמים דרך הקפה הטחון.
ריטונביר
פרמקולוגיה של התרופה
ריטונביר פותח במקור כמעכב של פרוטאז HIV, אחד ממשפחה של מעכבי מולקולות קטנות פסאודו-C2 סימטריות. לרוב משתמשים בו כמחזק של מעכבי פרוטאז אחרים. התרופה נקשרת ל-CYP3A4 ומעכבת אותו, כך שניתן להשתמש במינון נמוך כדי לשפר מעכבי פרוטאז אחרים. גילוי זה הפחית באופן דרסטי את תופעות הלוואי של התרופה ושיפר את היעילות של מעכבי פרוטאז. עם זאת, בגלל התפקיד הכללי של CYP3A4 במטבוליזם קסנוביוטי, השימוש ב-ritonavir משפיע גם על היעילות של תרופות רבות אחרות.
מכונת קפה
מכונות חצי-אוטומטיות
במכונת הקפה, המים מחוממים ל-70 מעלות צלזיוס, ולאחר מכן על המפעיל נותר רק להתחיל ולהפסיק את פעולת המשאבה. קלות הפעלת ואחידות התוצר במכונות אלה הפכו אותן לפופולריות גם בבתי-קפה וגם במטבחים ביתיים.
ריטונביר
פרמקוקינטיקה
לתרופה בצורת טבליות יש זמינות ביולוגית גבוהה יותר מאשר כקפסולות.
מכונת קפה
מכונות אוטומטיות
נוסף על תכונותיהן של המכונות החצי-אוטומטיות, מכונות אוטומטיות קובעות גם את משך החליטה וכמות המים, ולמעשה את התחלת וסיום פעולת המשאבה.
מכונות סופר-אוטומטיות
נוסף על תכונותיהן של המכונות האוטומטיות, מכונות סופר-אוטומטיות גם טוחנות את פולי הקפה הקלויים, ודוחסות מנת קפה בגודל הנדרש. המפעיל צריך רק לדאוג לחיבור המכונה למים (באמצעות מילוי מיכל או חיבור קבוע לצנרת מים) והזנת פולים קלויים למיכל אגירה. שאר פעולות החליטה מתבצעות אוטומטית.
ריטונביר
פרמקוקינטיקה
הוכח כי לריטונוויר יש פוטנטיות in-vitro של EC50=0.02µM והריכוז נשמר בפלזמה לאורך זמן לאחר מתן פומי במינים שונים.
מכונת קפה
הקצפת חלב
אם כי הקצפת החלב איננה חלק מתהליך חליטת הקפה, משקאות קפה רבים, כגון קפוצ'ינו, מכילים חלב מוקצף, ולכן קיים במכונות קפה רבות מנגנון נפרד להקצפת חלב לשם הכנת קפוצ'ינו. הקצפת החלב נעשית באמצעות חימום מים לקיטור והזרמתו דרך זרבובית אל מיכל המכיל חלב קר. הקיטור מחמם את החלב תוך החדרת בועות אוויר, כך שבסופו של התהליך מתקבל חלב חם ומוקצף.
דוחסן
הדוחסן (Tamper) הוא אביזר עשוי פלסטיק, אלומיניום או עץ, שבאמצעותו דוחסים את מנת הקפה באופן אחיד במסננת. דחיסה אחידה של הקפה היא חיונית כדי לוודא מעבר אחיד של המים דרך הקפה. דחיסה לא אחידה או חזקה מידי תגרום ליצירת "פריצות" במסת הקפה, שרק דרכן יעברו המים, ולמעשה לא יחלטו את כל מסת הקפה. דוחסן צריך להיות שטוח ולהתאים בגודלו לקוטר המסננת.
ריטונביר
התרופה במחקר
ב-2020, התרופה המשולבת של lopinavir/ritonavir נמצאה כלא יעילה במקרים חמורים של קורונה. בניסוי שנערך, הוחל השימוש בתרופה כ-30 ימים אחרי הופעת התסמינים. בסקירה ורטואלית של 1930 FDA-approved drugs בשילוב עם פענוח מולקולר, נמצא כי רטונביר חוסמת את חלבון הספייק (S) של SARS-CoV-2 מהיקשרות לרצפטור ההומאני angiotensin-converting enzyme-2 (hACE2), תהליך חיוני לכל וירוס בעת כניסתו לתאים הומאניים.
מכונת קפה
הזנת קפה למכונה
קיימים מספר אמצעים להזנת המכונה במנת קפה טחון בת 7 גרם, דחוסה כנדרש.
ידית עם מסנן
אחד מחלקי המכונה הוא ידית, שבראשה מסנן מתכתי. על הבריסטה למלא את המסנן שבקצה הידית בכמות מדודה של קפה טחון, לדחוס אותו באמצעות דוחסן, ולהרכיב את הידית אל גוף המכונה. הרכבת הידית נעשית כך שהמסנן ממוקם מתחת נקודת יציאת המים החמים ונלחץ כנגד גוף המכונה כדי למנוע דליפה שלהם שלא דרך המסנן. לאחר השימוש יש לרוקן את הקפה הטחון הרטוב מהמסנן ולנקות את המסנן.
פוד
מנת קפה מדודה ודחוסה כנדרש מאוחסנת באריזת נייר סינון חד-פעמית, העונה על תקן E.S.E. במכונת הקפה ישנו פתח, דרכו יש להכניס את הפוד, ולאחר מכן הפוד נלחץ לאורך מסלול זרימת המים ונאטם כנגד דליפות. לאחר הפעלת המכונה המים החמים עוברים דרך נייר הסינון והקפה. לאחר השימוש יש לזרוק את הפוד המשומש. תקן E.S.E הוא תקן דה-פקטו בתעשייה. קוטר הפודים בתקן זה הוא 44–45 מילימטר.
היקארו נקמורה
ביוגרפיה
היקארו נקמורה נולד באוסקה, יפן לאב ממוצא יפני ואם ממוצא אמריקאי, וכשהיה בן שנתיים עברה משפחתו להתגורר בארצות הברית. בשנת 1990 התגרשו הוריו. נקמורה החל לשחק שחמט טרם היותו בן חמש. אביו החורג, אמן שחמט בעצמו, היה זה שאימן אותו.
תקופת ילדותו
בגיל עשר זכה נקמורה בתואר "אמן" מאיגוד השחמט של ארצות הברית, ובכך הפך לשחמטאי הצעיר ביותר שהוענקה לו דרגה זו (נקמורה החזיק בשיא הזה עד שנת 2008). נקמורה גם היה לשחמטאי האמריקאי הצעיר ביותר המחזיק בתואר רב-אמן אותו קיבל בגיל 15 ו-79 ימים (שבר את שיאו של בובי פישר בשלושה חודשים). שיאו נשבר על ידי פביאנו קרואנה.
בשנת 1999 הוא השתתף באליפות העולם בשחמט עד גיל 12 וסיים במקום ה-13 (דנאיל סטילוואגן היה שני).
בגביע העולם בשחמט בשנת 2015 הוא הודח ברבע הגמר, ב-2017 הודח בסיבוב השלישי וב-2019 הודח בסיבוב השני.
בשנת 2016 בתחרות המועמדים הוא סיים במקום השביעי.
באולימפיאדות השחמט
בין השנים 2000 ל-2016 השתתף היקארו נקמורה ב-7 אולימפיאדות שחמט:
המנון מונגוליה
ההמנון הלאומי של מונגוליה (במונגולית: Монгол Улсын Төрийн Дуулал בתעתיק: מוֹנגוֹל אוּלסִין טֶרִיין דוּוּלָל) נכתב על ידי טסמדין דמדינסורן והולחן על ידי בילגין דמדינסורן ולובסנז'מצי מרדורז'.
ההמנון אומץ רשמית לראשונה בשנת 1950, עת החליף את ההמנון המונגולי הקודם שהיה בשימוש משנת 1924. בשנת 1961 הוחלף ההמנון בהמנון אחר שהרבה לבטא את הרעיונות הקומוניסטיים של המדינה. עם נפילת הקומוניזם במונגוליה, הוחזר ההמנון המקורי משנת 1950, אך בהורדת בית אשר הילל את המנהיגים הקומוניסטים: ולדימיר לנין, יוסיף סטלין, דמדין סוחבאטאר והורלוגין צ'ויבלסאן. ב-6 ביולי 2006 שינה הפרלמנט המונגולי במעט את מילות השיר על מנת לציין את ג'ינג'יס חאן, מייסד האימפריה המונגולית.
פעם שלישית גלידה
פעם שלישית גלידה הוא ניב עברי ישראלי נפוץ.
מקור הניב
מקור הניב איננו ברור לגמרי. יש המשערים שהגיע מניב גרמני דומה: "nächstes Mal gibst du mir einen aus", שפירושו: בפעם הבאה תצטרך לקנות לי משקה. הניב הגרמני שונה - ראשית, אין בו התייחסות אל "הפעם השלישית", ושנית, מי שאומר את המשפט אמור לקבל משקה על חשבון חברו, ואילו בניב העברי לא אומרים מי יקנה את הגלידה. המפרשים את הניב העברי ככזה שיש לאומרו בפגישה השנייה או השלישית מוסיפים שוני נוסף. ניב דומה ברוח הניב הגרמני מצוי בשפה ההולנדית.
טענה נפוצה ולא מבוססת בעניין מקור הביטוי הרווחת ברשת האינטרנט, היא שמקור הביטוי בביטוי קרוב באנגלית - "If I see you next time I'll scream" (בתרגום לעברית: "אם אראה אותך בפעם הבאה, אצעק"), והמילים "I scream" (אצעק) הפכו ל-"Ice-cream" (גלידה) בשל דמיון בצליל. אלא שגם בביטוי זה לא מופיעה "הפעם השלישית", וגרוע מכך, מדד גוגל מעלה שכלל לא קיים ביטוי כזה בשפה האנגלית. בתאוריה דומה תומך הלשונאי רוביק רוזנטל:
בטווס-אי-קוייד
בטווס-אי-קוייד (בוולשית: Betws-y-coed ; "בית התפילה בחורש") הוא כפר וקהילה הממוקמת בעמק נהר הקונווי במחוז קונווי שבצפון ויילס, הממלכה המאוחדת. משום מיקומה וחשיבותה לתיירות באזור מוכרת העיירה בכינוי "השער לסנודוניה".
העיירה שוכנת במפגש נהרות הקונווי והל'וגווי ובצומת דרכים חשובה המחברת את כביש הוליהד ההיסטורי (כיום כביש ה-A5) וה-A470 המגיע מקונווי לאורך נהר הקונווי. בטווס-אי-קוייד נמצאת בחלקו הצפון-מזרחי של שמורת הטבע סנודוניה בתוך יער גווידיר. סביב העיירה מספר רב של מוקדי טיול וביקור לתיירים הרבים הפוקדים אותה מדי שנה, בהם מפלים, אגמים, טירת דולוויד'לן, גשר ווטרלו, מסלולי הליכה רבים, אטרקציות ספורט אקסטרים, מוזיאון הרכבת עמק קונווי ומספר מוזיאונים המוקדשים לתעשיית כריית הלווחה שהייתה נפוצה באזור.
היסטוריה
העיירה נוסדה סביב מנזר שהוקם במקום בסוף המאה ה-6 בתקופה שלאחר סיום השלטון הרומי בבריטניה. השם "Betws" מקורו ככל הנראה מאנגלו סקסונית: Bed-hus שמשמעותו "בית החרוזים" כלומר בית תפילה או מקום תפילה. התוספת בוולשית "Y-Coed" נוספה ככל הנראה מאוחר יותר ושמעותה "בחורש" ונועדה כדי להבדיל את בטווס-אי-קוייד מיישובים אחרים בעלי שם דומה. האזכור הראשון של המקום הוא משנת 1254 בשם "Betus".
אליעזר לדרמן
אליעזר לדרמן (נולד ב-1946) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב. כיהן בעבר כפרופסור מן המניין וכדקאן הפקולטה (2000-1995).
ביוגרפיה
נולד בברית המועצות (כיום קזחסטן) בשנת 1946. ב-1949 עלה לישראל. שירת בצה"ל בין השנים 1964–1966. השלים תואר ראשון בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, בהצטיינות. לאחר מכן הצטרף למסלול הישיר לדוקטורט במשפטים באוניברסיטה העברית, אותו השלים בשנת 1978. את מחקר הפוסט דוקטורט עשה באוניברסיטת מישיגן.
קריירה אקדמית
ב-1976 הצטרף כאיש סגל לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. בתחילה כיהן כמרצה, מרצה בכיר ופרופסור חבר. בשנת 1995 החל לכהן כדקאן הפקולטה למשפטים עד לשנת 2000. ב-2001 קודם לדרגת פרופסור מן המניין. תחום מחקרו העיקרי הוא תחום המשפט הפלילי.
הוא מרצה וחוקר בתחומים רבים: משפט פלילי, ההליך הפלילי, המשפט הישראלי ומוסדות החוק הישראלים, אחריות תאגידית וניהולית, הגנות פליליות ודיני מידע ומחשבים. בנוסף, מרצה במכון להשתלמות שופטים בתחומי המשפט הפלילי, עבירות צווארון לבן ועוד. כיהן בעבר כמרצה בקורסים לפרקליטים צבאיים ולקצינים בכירים בגופי אכיפת החוק של ישראל.
מכהן כיום, בין היתר, כחבר בסנאט אוניברסיטת תל אביב וכנשיא בית הדין לערעורים של סטודנטים לנושאים משמעתיים.
קהילת יהודי גלוגובק
קהילת יהודי גלוגובק התקיימה בעיירה גלוגובק (בפולנית: Głogówek ;) בשלזיה, שבדרום פולין. יהודים התגוררו בעיירה עוד לפני שנת 1349. בשנת 1880 הגיעה הקהילה היהודית לגודלה המרבי שעמד על 170 נפש. בשנת 1933 עם עליית היטלר והמפלגה הנאצית לשלטון ובשואה נפגעה הקהילה קשות ולא התאוששה יותר.
המאות ה-14 ועד המאה ה-16
בשנת 1468 שלטונות גלוגובק ניצלו את האווירה האנטי יהודית שהייתה בעיר כדי להכיל את חוקי אי הסובלנות כלפי היהודים-de non tolerandis Judeis של המלך ולדיסלב השני יגיילו.
כאשר שלזיה נכבשה על ידי קיסרי גרמניה בשנת 1526, גם יהודי גלוגובק היו בשליטה הקיסרית שלהם.
מסמכים היסטוריים משנת 1534 מצביעים על הימצאותם של יהודים בגלוגובק. בשנת 1540 שוב דרשו תושבי העיר והסוחרים להרחיק את היהודים מהעיירה, אך המונרך ומושל צבאי, המארקגראף לא אישר את גירוש היהודים. בנו, יז'י פרידריק, המשיך במדיניותו הפרו-יהודית לאחר 1543.
המאות ה-17 וה - 18
בשנת 1625 שכר, מושל גלוגובק, הנסיך יז'י אופרסדורף, יהודי לניהול את המזקקה של הטירה שלו. עובדה זו עוררה מחאות מצד הבורגנות, אך הנסיך לא שינה את החלטתו.
כתוצאה ממלחמת שלושים השנים (1618–1648), עיירות שלזיות רבות קראו להגדלת האוכלוסייה שלהן כדי לשפר את מצבן הכלכלי. בנוסף, גם הקיסר פרדיננד ביקש לשפר את המצב הכלכלי במדינה, לכן בשנת 1627 הוא הקל את המדיניות כלפי היהודים והוציא צו המאפשר ליהודים להתיישב מחדש בערים בכל פולין וזאת לאחר תשלום מיוחד של מס סובלנות בסך 40,000 זלוטי. הצו האימפריאלי רק חיזק את ההחלטות של משפחת אופרסדורף ששלטה בגלוגובק והעניקה ליהודים חוזי שכירות והיתרים לסחר בגלוגובק. המדיניות הידידותית הזאת משכה יותר משפחות יהודיות לעיר.
בשנים 1631–1633 הוכתה העיירה גלוגובק במגפה ושוב יהודי העיירה הואשמו בגרימתה וגורשו. לאחר גירושם הצטרפו היהודים לקהילת צילץ הסמוכה. בפברואר 1672 קיבלה קהילת יהודי צילץ את ההודעה הקיסרית, שבה נכתב: "זכויות היתר של יהודי קהילת צילץ כוללות גם את יהודי קהילת יהודי גלוגובק". לפי המקורות ההיסטוריים, בשנת 1694 יהודי גלוגובק שבו לעיירה.
במהלך מלחמת שלזיה הראשונה בשנת 1742, חלקה הגדול של שלזיה היה תחת שלטון ממלכת פרוסיה.
במחצית השנייה של המאה ה-18 הוקמה שוב קהילת יהודי גלוגובק.
המאה ה-19
ככל הנראה בשנת 1821 הוקם בית קברות יהודי מחוץ לגבולות העיירה. בשנת 1840 חיו בגלוגובק 133 יהודים שהיוו 4.3% מכלל האוכלוסייה. בשנת 1845 היה בגלוגובק בית ספר (חיידר) יהודי עם 23 תלמידים. בשנת 1851 כבר היה בית כנסת בעיירה. 158 יהודים חיו בעיירה בשנת 1858 והם היוו 4% מכלל האוכלוסייה. בשנת 1864 נבנה בית כנסת חדש ברחוב שולשטראסה. במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו עמותות וארגונים יהודיים בגלוגובק כגון אגודת הנשים העבריות.
בשנת 1880 גודלה של הקהילה היהודית המקומית הגיע לשיא של כ־170 נפש. יהודי גלוגובק הוטמעו בסביבה הגרמנית ונציגיהם העשירים ביותר השתייכו לאליטה של העיירה.
עם כינונה מחדש של הרפובליקה הפולנית השנייה לאחר מלחמת העולם הראשונה בקונגרס וינה בשנת 1815, רוב יהודי גלוגובק תמכו בצד הפרו-גרמני. על כן, באותה תקופה, רבים מהם החליטו לנסוע למערב, לרוב למרכזים עירוניים גדולים בגרמניה.
המאה ה-20 והשואה
במשאל עם ב־20 במרץ 1921, 5,093 מתושבי גלוגובק הצביעו בעד השארת העיירה בגרמניה (96% מהמצביעים) ו-226 הצביעו בעד העברה לפולין (4%). כתוצאה ממשאל העם נותרה העיירה בגרמניה.
פעולת החרם האנטי-יהודית בגלוגובק התקיימה כמו בכל גרמניה, ביום שבת, 1 באפריל 1933. באותה שנה התגוררו בעיירה 63 יהודים.
במהלך ליל הבדולח שרפו הנאצים בגלוגובק בית כנסת ושברו חלונות בחנויות ובבתים יהודיים. לאחר אירועים אלה עזבו רוב היהודים את גלוגובק.
ב־19 בנובמבר 1942 היו עדיין שישה יהודים בגלוגובק. ב־11 בדצמבר 1942, הם נשלחו לגטו בטרזינשטט (בטרנספורט הרביעי ממחוז אופולה). טרנספורט מספר. XVIII / 4 כלל 53 יהודים מהעיירות גלוגובק, ראסיבורץ, וכנראה מפישקוביץ ואופולה. 7 יהודים מאותו טרנספורט שרדו את השואה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הקהילה היהודית בגלוגובק לא התאוששה.
בית הכנסת
בית הכנסת בגלוגובק (ברחוב ul. Szkolna 1) נבנה בשנת 1864 על פי תכנון של האדריכל פרנקל ווין-Frankl Wien. הבניין נבנה בשולשטראסה-Schulstrasse. הוא היה בית כנסת ליברלי. בשנות השלושים של המאה העשרים הבניין עבר שיפוץ נרחב.
בית הכנסת הוקם כמבנה מלבני במידות 11.7 מטרים הרוחב ו-19 מטרים האורך. בית הכנסת התאפיין בכך שבארבעת פינות הבניין נבנו 4 מגדלים מסיביים. בצד המערבי הייתה הכניסה לאולם הראשי ומעליו עזרת הנשים בקומה הראשונה. אולם התפילה הראשי היה בצורת מלבן. ארון קודש היה ממוסגר בשקע בקיר ומעליו כיפה. עזרת הנשים הייתה ממוקמת בקומה שמעל לאולם התפילה הראשי והיא נתמכה מלמטה על ידי עמודי ברזל יצוק.
בליל הבדולח הנאצים שרפו את בית הכנסת, אך הבניין לא נהרס והוא שרד את המלחמה.
לאחר המלחמה המבנה שופץ ביסודיות והותאם להיות המחסן. באותה שיפוץ פנים המבנה חולק לחדרים, התקרה הוחלפה וכמה חלונות נבנו מחדש. העמודים מברזל יצוק שתמכו במקור שתמכו מלמטה בעזרת הנשים שרדו.
בראשית שנות החמישים של המאה העשרים, ניתן היא לראות את החלל החצי עגול של ארון הקודש בצד המזרחי שבלט לרחוב. בשנות התשעים, הבניין נבנה מחדש והפך לחנות. בשנת 2008 הוסבו החדרים הפנימיים לדירות הפרטיות.
בית הקברות
בית העלמין היהודי בגלוגובק הוקם לפני 1821, מחוץ לגבולות העיר באותם ימים. הוא ממוקם על מדרון של גבעה קטנה, ביער, בצד שמאל של הדרך לקראפקוביצה-Krapkowice, ברחוב אולשינקה-ul. Olszynka נכון 2021. הקבורה האחרונה שתועדה הייתה ב־15 במרץ 1936.
בית הקברות מחולק לחלקות. המצבות עשויות ברובן אבן חול ואבן גיר. למצבות האבן השטוחות עיטורים וכתובות אופייניות בעברית ובגרמנית. אין מידע על קברי אחים בבית הקברות.
האזור מגודר בשרידי קיר לבנים. גבולות הנקרופוליס נשמרו כפי שהיו בשנת 1939. אין שער כניסה. הכניסה היא מהשטחים החקלאיים או מהיער. בית הקברות מבוקר באופן ספורדי. אין ונדליזם או השלכת אשפה. האזור מוזנח, עצים ובצמחייה עבותה גדלים בין המצבות.
אבותיו היהודים של הפוליטיקאי האמריקאי ג'ון קרי הגיעו מגלוגובק וקבורים בבית העלמין.
שימור בית הקברות
הקרן לשימור המורשת היהודית בפולין Fodz דאגה לקיים ב־13 במאי 2021 מבצע לניקוי בית הקברות על ידי תנועת הצופים המקומית.