cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קליאנדרה קליפורנית
מאפיינים
הפרחים זעירים, דו-מיניים, נכונים, בעלי עטיף כפול (ניתן להבחין בגביע גם אם הוא זעיר), יושבים (ללא עוקץ) ובעלי שחלה עילית. עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים מאוחים כל אחד לחוד מתחת לשחלה.
השחלה עילית, קירחת בעת ההבשלה המינית, ומורכבת מעלה שחלה אחד. השליה שולית – הביציות ערוכות ומחוברות לאורך קו החיבור (תפר הבטן) של שולי עלה השחלה. במילים אחרות הביציות מחוברות לשולי עלה השחלה.
עמוד העלי דקיק וכולו אדום בשונה מהאבקן.
הפרי תרמיל זקוף שנישא על עוקץ ארוך וצבעו משתנה מירוק לחום. על פי רוב מתפתחים לא יותר משני תרמילים לקרקפת. התרמיל רחב, ישר, שטוח ודקיק, אורכו 4 עד 8.5 ס"מ ורוחבו 0.8 עד 1.1 ס"מ, בעל מקצועות בגבו (שוליו מעובים) ברוחב 1.2 עד  1.8 מ"מ (ולא דמוי-סרגל שטוח כאלביציה) וללא מחיצות. התרמיל מכיל 4 עד 7 זרעים לעיתים רחוקות 8. הקשוות עם בליטות רוחביות במקומות בהם מונחים הזרעים. קצהו חד וקשה וגם בסיסו מתחדד ומסתיים בעוקץ שאורכו 1 עד 3 ס"מ. הקליפה (הקשווה) גלדנית חומה-בהירה עד כהה מכוסה בפלומה לבנה וצפופה או קירחת.
בעת ההבשלה נפתח התרמיל על העץ לשתי קְשָׂווֹת מהקודקוד כלפי מטה לאורך שני השוליים, והן מתקשתות החוצה (בשונה מצחר כחלחל).
הזרעים חסרי אנדוספרם.
קליאנדרה קליפורנית בישראל
בישראל קליאנדרה קליפורנית אינה שכיחה כשיח נוי למרות יתרונותיה. כצמח אוהב שמש וחצי צל, חסכן במים ואינו רגיש לקרה, והוא ירוק-עד ופורח במהלך כל השנה. והוא מתאים לגידול בשפלה ובהר וכצמח מדברי בנגב ובערבה. מין זה אוורירי אבל, קיטום קבוע של הענפים, מעודד צימוח רב יותר לאורך הענף. הגיזום (לחצי מטר גובה) בתקופת האביב ובשום אופן לא באמצע הקיץ. הריבוי ייעשה באמצעות זרעים שנאספו מתרמילי הפרי, כשהקשוות מתחילות להיפתח, ומונבטות במגש הנבטה.
לודוויג השביעי, דוכס בוואריה
לודוויג השביעי, דוכס בוואריה (בגרמנית: Ludwig VII, Herzog von Bayern; 1368–1 במאי 1447) היה דוכס בוואריה-אינגולשטאדט בין השנים 1413–1443.
ביוגרפיה
לודוויג נולד בשנת 1368 לשטפן השלישי, דוכס בוואריה ותדאה ויסקונטי, בתם של ברנבאו ויסקונטי וביאטריצ'ה דלה סקאלה. בצעירותו שהה לודוויג כמה שנים בצרפת, אצל אחותו איזבו, מלכת צרפת ובעלה שארל השישי, מלך צרפת, והושפע מאוד מהתרבות הצרפתית.
בשנת 1375 מת סבו שטפן השני, דוכס בוואריה, ואביו ודודיו פרידריך, דוכס בוואריה ויוהאן השני, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין אביו לדודיו: יוהאן השני, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו אביו קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1394 פרצה מלחמה בין דודו יוהאן השני שנתמך בבניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה, לבין אביו ולודוויג עמד לצד אביו, ובסיומה ניצח דודו יוהאן את אביו. בשנת 1400 הגיע הסכסוך בין הדוכסויות לרופרכט, מלך גרמניה, ובשנת 1402 הוא פסק לטובת ארנסט ווילהלם. בשנת 1413 מת אביו שטפן השלישי, דוכס בוואריה, ולודוויג עלה לשלטון במקומו. בשנת 1414 כרתו וילהלם וארנסט ברית עם בן דודם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט נגד לודוויג, ובשנת 1420 פרצה שוב מלחמה בין הדוכסויות, שהסתיימה בשנת 1422 בתבוסת בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, דוכס בוואריה-שטראובינג, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה.
בשנת 1443 נכלא לודוויג על ידי בנו לודוויג השמיני, דוכס בוואריה שתפס את השלטון, וחבר להיינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט. בשנת 1445 מת בנו לודוויג השמיני, וב-1 במאי 1447 מת לודוויג כאסיר של היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה, שסיפח עם מותו את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט לנחלותיו.
משפחתו
ב-1 באוקטובר 1402 התחתן לודוויג עם אן דה בורבון, בתם של ז'אן הראשון, רוזן לה מרשה וקתרין דה ונדום, ממנה היו לו שני ילדים:
ב-1 באוקטובר 1413 התחתן לודוויג עם קתרין ד'אלנסון, בתם של פייר השני, רוזן אלנסון ומארי שאמילאר, רוזנת בומון-או-מן, ממנה נולדו לו שני ילדים:
השירות הפדרלי למודיעין מסכל של רוסיה
השירות הפדרלי למודיעין מסכל של רוסיה (ברוסית: Федеральная служба контрразведки Российской Федерации, ФСК России) היה ארגון אכיפת חוק לריגול נגדי ושירות הביטחון העיקרי ברוסיה בין דצמבר 1993 ועד אפריל 1995, עת הוחלף על ידי שירות הביטחון הפדרלי הרוסי.
היסטוריה
ב-21 בדצמבר 1993 הוקם השירות הפדרלי למודיעין מסכל על פי צו נשיאותי של בוריס ילצין שפירק את משרד הביטחון של הפדרציה הרוסית שהתקיים קודם לכן והקים תחתיו את השירות הפדרלי למודיעין מסכל, שנודע בראשי התיבות שלו פה-אס-קה. הארגון הכיל את רוב היחידות של המשרד שפורק למעט משמר הגבול שהופרד והפך לארגון עצמאי בשם שירות משמר הגבול הפדרלי. מבחינה ארגונית פס"ק כלל את המנהל הראשי, 6 סגניו, ועד מנהל שכלל 11 אנשים, 18 מחלקות ומרכז לקשרי ציבור, שנוהל על ידי דובר הארגון.
ב-3 באפריל 1995 נחקק החוק "אודות שירות הביטחון הפדרלי" וב-12 באפריל אותה שנה הפס"ק אורגן מחדש והפך לפס"ב, שירות הביטחון הפדרלי. המעבר בוצע ללא שינוי ארגוני כלשהו ולווה למעשה בשינוי שם הארגון.
קרלוס וידאל
קרלוס וידאל (בספרדית: Carlos Vidal; 24 בפברואר 1902 – 7 ביוני 1982) היה כדורגלן צ'יליאני, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת צ'ילה במונדיאל 1930.
ביוגרפיה
וידאל נולד בואלדיביה שבצ'ילה ב-24 בפברואר 1902. הוא התחיל את קריירת הכדורגל בקולו-קולו וב-1933 עשה סיבוב הופעות ארוך ברחבי אמריקה עם אאודקס איטליאנו. הסיבוב התחיל ב-29 בינואר 1933 והסתיים עם חזרת הצוות מניו יורק ב-25 באוקטובר אותה שנה. מאוחר יותר ב-1934 וידאל עבר למגאיאנס, תמורת סכום יוצא דופן לאותה תקופה של 17,000 פזו, וזכה עימה פעמיים ברציפות באליפות צ'ילה מאז שהגיעה ועזב אותה.
במדי נבחרת צ'ילה השתתף לראשונה במונדיאל 1930. וידאל עשה היסטוריה כשכבש את השער הראשון לזכות הנבחרת בטורניר המונדיאל, בניצחון 0–3 על מקסיקו אותו סיים עם צמד. במשחק הבא הוא החמיץ פנדל בניצחון 0–1 נגד צרפת וצ'ילה סיימה את הטורניר בשלב הבתים עם הפסד במשחק העלייה לארגנטינה. וידאל נקרא שוב לשחק בקופה אמריקה 1935 בו צ'ילה הפסידה את כל המשחקים.
יחזקאל הולשטוק
רבי יחזקאל הלוי הולשטוק (ה'תרמ"ז, 1886 - עשרה בטבת ה'תש"ג, 13 בדצמבר 1942) היה האדמו"ר השני מאוסטרובצה ובנו של מייסד החסידות, ר' מאיר יחיאל. היה מגדולי חסידיו של רבי דוד משה פרידמן, האדמו"ר מצ'ורטקוב. נספה בשואה.
בימי השואה
בעת כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית באלול תרצ"ט (ספטמבר 1939) שהה בוורשה. באמצע שנת ת"ש (1940), לאחר ריכוז יהודי ורשה בגטו, החזירו אותו חסידיו בחשאי לאוסטרובצה במכונית של הצלב האדום. כשהחל הרצח ההמוני של יהודים בא עם מניין יהודים למצבת קברו של אביו והניח שם פתק שבו כתב כי הוא מצפה שאביו יעמוד לפני כיסא הכבוד ויבקש רחמים על עם ישראל הנמצא בסכנה. אסף עם חסידיו את ספרי התורה מבתי הכנסת בעיר וקברו אותם. הגרמנים התעללו בו וגילחו חצי מזקנו.
סירב לשתף פעולה עם היודנראט המקומי. חסידיו הבריחו אל העיירה סנדומייז' שבה שימש כרב העיר בנו, הרב אברהם יצחק. מסופר כי עסקני העיר הצליחו להשפיע על הבישוף שיסתיר את הרבנים בביתו. הלה הסכים, אולם האב ובנו סירבו לנטוש את בני הקהילה. בטבת תש"ג דרש הגסטפו להסגיר את הרבי, אחרת יישרפו 200 מיהודי העיירה וחייהם של אלפים נוספים יהיו בסכנה. בתגובה אמר: "מוטב אהיה אני קורבן הקהל ולא להפך". הוא טבל במקווה ובעלות השחר אמר סליחות ווידוי והתכונן למות על קידוש השם. בעשרה בטבת בשעה תשע בבוקר באו הנאצים להוציאו להורג וירו בו למוות סמוך לקיר בית הכנסת, כשהוא קורא שמע ישראל. עשרים יהודים שהציעו עצמם למיתה במקומו, אולצו לחפור קבר אחים לעצמם, ונורו לתוכו. הרבי מאוסטרובצה הובא לקבר ישראל וכחודש אחריו נרצחו גם שבעת ילדיו.
הזאב הרע
הזאב הרע או הזאב הגדול והרע הוא זאב בדיוני המופיע בכמה סיפורי אזהרה, כולל כמה ממעשיות האחים גרים. גרסאות של דמות זו הופיעו ביצירות רבות, והיא הפכה לארכיטיפ גנרי לאנטגוניסט טורף מאיים.
פרשנויות
"כיפה אדומה", "שלושת החזירונים", "הזאב ושבעת הגדיים", "הילד שצעק זאב" והסיפור הרוסי "פטר והזאב", משקפים את הנושא על הזאב הטורף והיצור ששוחרר ללא פגע מהבטן שלו, אך הנושא הכללי של הרסטורציה הוא ישן מאוד.
לדיאלוג בין הזאב לכיפה אדומה יש אנלוגיות ל"תְרימְסְקְביתַה" (הפואמה של תרים) מתוך האדה הפואטית; הענק תְרים גנב את מיולניר, הפטיש של תור, ודרש בתמורה את פריה ככלה. במקום זאת, האלים מחליטים להלביש את תור בבגדי כלה ולשלוח אותו לארץ הענקים להחזיר את הפטיש. כאשר הענקים מציינים את חוסר הנשיות של עיניו של תור, כמו גם אופן האכילה והשתייה שלו, לוקי מתרץ אותם בכך שפריה לא ישנה, אכלה או שתתה מתוך כמיהה לחתונה.
חוקרי פולקלורים ואנתרופולוגים תרבותיים מהמאה ה-19 כמו אמיל נורי ואדוארד טיילור ראו את "כיפה אדומה" במונחים של מיתוסים סולאריים ומחזורים טבעיים אחרים, כמו אל השמש, וקבעו שהזאב מייצג את הלילה שבולע את השמש, והווריאציות שבהן כיפה אדומה מגיחה מבטן הזאב מייצגות את השחר. בפרשנות זו, יש קשר בין הזאב של הסיפור הזה לבין סקול או פנריר, הזאב במיתולוגיה הנורדית אשר יבלע את השמש בראגנארוק.
האתולוג ד"ר ואלריוס גייסט מאוניברסיטת קלגרי, אלברטה כתב שהאגדה התבססה כנראה על הסיכון האמיתי של תקיפת זאב באותה התקופה. הוא טוען שזאבים היו למעשה טורפים מסוכנים, ומעשיות שימשו אזהרה ברת תוקף לא להיכנס ליערות שבהם ידוע כי זאבים שוכנים, ולהיזהר מיצורים אלו. גם זאבים וגם השממה יוחסו כאויבי האנושות באזור ובתקופה ההיא.
גרסת וולט דיסני
הזאב הרע, הידוע גם כזיק מידאס וולף (Zeke Midas Wolf) או אחא זאב (Br'er Wolf), הוא דמות בדיונית מהסרט ההנפשה של וולט דיסני, "שלושה חזירים קטנים", בבימויו של ברט גילט שיצא לראשונה ב-27 במאי 1933. את קולו של הזאב סיפק בילי בלטשר. כמו בסיפור העם בעל השם הזהה, הוא היה ערמומי ומאיים. הסרט הציג גם את שיר הנושא של הזאב, "מי מפחד מהזאב הרע?", שנכתב על ידי פרנק צ'רצ'יל.
הזאב מוצג כשהוא חובש כובע צילינדר, מכנסיים אדומים, כתפות ירוקות וכפפות לבנות. עם זאת, הוא לא לובש חולצה או נעליים. יש לו נטייה להתחפש, אבל גם הקהל וגם החזירים יכולים לראות בקלות מבעד לתחפושות שלו. ככל שמתקדמים הסרטים בהם הוא מופיע, הזאב מפגין תחפושות יותר בסגנון של דראג ואפילו "מפתה" את החזירים עם תחפושותיו כמו "זהבה מלכת הפיות", בו פיפ הקטנה ובת ים.
בראיון למלווין בראג בתחילת שנות ה-80, אמר השחקן הבריטי לורנס אוליבייה שהזאב הרע של דיסני היה מבוסס כביכול על במאי ומפיק תיאטרון אמריקאי שהיה מתועב המידה רבה בשם ג'ד האריס. כאשר אוליבייה הפיק גרסה קולנועית למחזה ריצ'רד השלישי של שייקספיר, הוא ביסס חלק מהגינונים שלו על האריס, והופעתו הפיזית על הזאב.
הסרט היה כל כך פופולרי שוולט דיסני הפיק כמה המשכונים, שגם הציגו את הזאב בתור הנבל. הראשון שבהם נקרא על שמו: "הזאב הגדול והרע", גם הוא בבימויו של ברט גילט ויצא לראשונה ב-14 באפריל 1934. בהמשכון הבא, "שלושה זאבים קטנים" (1936), הוא הופיע לצד שלושת בניו האוכלי בשר לא פחות ממנו. (שלושת הבנים הללו הצטמצמו מאוחר יותר לכדי אחד בלבד, שבניגוד לאביו, היה מלא טוב וקסם ואף חבר של שלושת החזירים הקטנים). הסרט הרביעי הכולל את שלושת החזירים הקטנים והזאב, "החזיר המעשי", אשר יצא לאקרנים בשנת 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה יצא האחרון, סרט תעמולה שהופק על ידי מועצת הקולנוע הלאומית של קנדה: "החזיר החסכן" (1941).
בסוף כל סרט, הזאב מסולק על ידי חשיבתו רבת התושייה והעבודתו הקשה של החזיר המעשי. בסרט המקורי הוא נופל לתוך סיר רותח עם טרפנטין שהכין לו החזיר. ב"הזאב הגדול והרע", החזיר שופך פופקורן וגחלים לוהטות לתוך מכנסיו של הזאב. בשני הסרטים האחרונים, הוא ממציא מתקנים אנטי-זאב כדי להתמודד מול הזאב, שמוצג כחסר אונים מול נפלאות הטכנולוגיה המודרנית.
הזאב הרע הופיע גם בסרטים מצוירים אחרים של דיסני. ב"הקרב של טובי הצב", החזיר המעשי והזאב הרע עשו הופעות קמאו במהלך קרב האגרוף בין טובי הצב ומקס הארנב. הזאב הופיע גם ב"קבוצת הפולו של מיקי", כחלק ממשחק פולו בין ארבע מדמויות ההנפשה של דיסני (אחת מהן הייתה הזאב) לבין ארבע קריקטורות מונפשות של כוכבי קולנוע ידועים.
הזאב הרע גם הופיע בתחילת הסרט "חג שמח מיקי מאוס" (1983), לבוש בתור סנטה קלאוס בפינת הרחוב לצד שלושת החזירים.
הזאב ערך כמה הופעות קמאו קצרות בסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט", תחילה הסתתר מאחורי עמוד תאורה בעיר המצוירים, ומאוחר יותר בסוף הסרט, כאשר כל הדמויות נאספו, לבוש בתחפושת של כבשה שאותה הפשיט מיד, חושף את תווי הזאב האמיתיים שלו. הוא דובב על ידי טוני פופ בסרט זה (שהיה אולי ידוע כמי שסיפק את קולו של פרבי המקורי).
הזאב הרע הופיע בשלל רצועות קומיקס של דיסני שם גם נחשף בנו הזאב הקטן והרע (Li'l Bad Wolf).
סדרות טלוויזיה בהם הופיע:
נו, פוגודי!
בפרק הראשון, בעודו מטפס על בניין גבוה כדי לתפוס את ארנב, זאב שורק את השיר הפופולרי של מטפסי ההרים, "Pesnja o druge" (שירו האחרון של ולדימיר ויסוצקי). למרות הכישרונות הללו, רוב התוכניות של זאב נכשלות בסופו של דבר או מופנות נגדו. הדמות דובבה במקור על ידי אנטולי פפאנוב.
אגדה ש'מגדה
הסרט "אגדה ש'מגדה" הציג שלושה זאבים רעים. הזאב השמן (בדיבובו של ג'ון פוליטו; בגרסה העברית מיכה אוזין סליאן) הוא האלפא של הזאבים הרעים ומבוסס על הזאב הרע מ"הזאב ושבעת הגדיים". הזאב הקשוח (מדובב על ידי טום קני; בגרסה העברית חנן רוזן) הוא השני בפיקוד ולעיתים מתחרה בזאב השמן, מבוסס על הזאב הרע מ"שלושת החזירונים". השלישי, הזאב המשוגע, המבוסס על הזאב הרע מ"כיפה אדומה", אינו מדבר והוא אינו מפותח כמו האחרים.
עיבודים מודרניים חיוביים
כמה עיבודים אחרונים לזאב הרע מציגים אותו כדמות עם כוונות טובות יחסית והוא נחשב כ"רע" רק בשל אי הבנה או דעה קדומה. אפשר לטעון שנוהג זה התחיל עם ספר הילדים משנת 1989 "!The True Story of the 3 Little Pigs", עם זאת, העיבודים ה"חיוביים" הידועים ביותר הם מסרטים, שם הוא משמש בעיקר לאפקט קומי.
סרטי כיפה אדומה
סרטי ההנפשה הממוחשבת של חברת ויינשטיין, "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי" ו"כיפה אדומה סוגרת חשבון", מציגים את הזאב כעיתונאי-חוקר אשר נשפט על ידי האחרים בגלל היותו זאב. דמותו דובבה על ידי פטריק וובורטון ובדיבוב העברי על ידי אלי גורנשטיין (בסרט הראשון) ויהויכין פרידלנדר (בסרט השני). הזאב עובד במשימות סמויות לצד העוזר והצלם שלו טוויצ'י, הסנאי ההיפראקטיבי. הוא כותב הטור "עובדות וסיפורי מעשיות" עבור העיתון המקומי והסיבה שלו לעקוב אחרי כיפה אדומה היא לא כדי לאכול אותה, אלא כדי לקבל ממנה מידע אודות שודד המתכונים המסתורי שפוגע בעסקיהם של תושבי היער.
שרק
סדרת סרטי ההנפשה הממוחשבת הפופולרית של "שרק" הפכה תפקידים קונבנציונליים רבים המצויים באגדות, כולל תיאור הזאב הרע מכיפה אדומה כקרוס-דרסר (עדיין לובש את הבגדים של סבתה של כיפה אדומה) ידידותי אשר אחרים נוטים לשפוט בקלות והוא ביחסים טובים עם שלושת החזירים. במקור הדמות דובבה על ידי ארון וורנר ובדיבוב העברי על ידי יהויכין פרידלנדר ("שרק") ויורם יוספסברג ("שרק 2", "שרק השלישי", "חג שמח עם שרק" ו"שרק לנצח")
במשחק הלחימה Shrek SuperSlam, שיצא בשנת 2005, הזאב הרע הוא דמות הניתנת למשחק.
כמו כן, בסרט "החתול של שרק: משאלה אחת ודי", האנטגוניסט הראשי של הסרט הוא מוות, המופיע כדמות של זאב ומתגלה כגילום המוות עבור החתול במגפיים. הוא מוזכר בתור "הזאב הגדול והרע" בחומר השיווק הפרסומי, אך לא בסרט עצמו, והוא נבדל לחלוטין מהדמות הקודמת שהוזכרה לעיל.
רחוב סומסום
הזאב הרע הפך לדמות בובה חוזרת באופן קבוע בסדרה "רחוב סומסום", המופיעה בדרך כלל בפרווה סגולה (אם כי במקור הייתה לו פרווה כחולה ומדובללת, שכן הוא היה גרסה של הארי מונסטר). מלבד הגרסאות הסגולות והכחולות, היו גם גרסאות ירוקות ולבנות של הזאב הרע. הוא מבוצע בדרך כלל על ידי ג'רי נלסון (במיוחד הגרסה הכחולה) ומדי פעם מבוצע על ידי מספר אנשים שונים.
פייבלס
סדרת הקומיקס "פייבלס" מאת ביל וילינגהאם מציגה גרסה "משוקמת" לזאב רע המשמש כדמות מרכזית, המכונה בדרך כלל "ביגבי" והוא למעשה איש זאב. הוא משמש בתור השריף של פייבלטאון ולעיתים קרובות הוא מצטייר כבלש אופייני בסגנון פילם-נואר הלובש מעיל גשם. במהלך הסדרה מתברר שהוא בנה של רוח הצפון, והודות להורות ייחודית זו, יש ביכולתו לנשוף בעוצמה רבה (הנשיפות הידועות לשמצה של הדמות מהמעשייה שלושת החזירונים). ביגבי וולף משמש כגיבור הראשי ודמות השחקן של העיבוד למשחקי הווידאו משנת 2013 של פייבלס, The Wolf Among Us.
לא רעים בכלל
גיבור הסרט "לא רעים בכלל" הוא מר זאב (בדיבובו של סם רוקוול ובגרסה העברית צביקה פורמן), אשר האנשים האחרים רואים בו, כמו גם את שאר חבריו, כאויב ואיום לציבור. הוא אף מציין זאת בתחילת הסרט בכך שהוא הזאב הגדול והרע אזי הוא ה"אויב בכל סיפור". עם זאת הסרט מציג אותו ואת חבריו במסע כפרה על מעשיהם הרעים.
השופטת ג'ודי
השופטת ג'ודי (באנגלית: Judge Judy) היא תוכנית מציאות בענייני משפט אזרחי אמריקאית, המבוססת על בוררות, שמנהלת ג'ודית שיינדלין, שופטת בגמלאות מבית המשפט למשפחה במנהטן. בתוכנית שופטת שיינדלין מקרים אמיתיים של תביעות קטנות בתוך סימולציה של אולם משפטים. כל הגורמים המעורבים בתוכנית נדרשים לחתום על חוזים, שבהם הם מסכימים לבוררות בהכרעת שיינדלין. הסדרה מופצת בישראל בערוץ של CBS ריאליטי.
עד שנת 2011 הייתה "השופטת ג'ודי" מועמדת 14 שנים רצופות לפרס אמי לתוכניות יומיות, אך לא זכתה בו מעולם. בפעם הראשונה זכתה התוכנית ב"פרס אמי לסדרות יומיות" על תוכנית משפטית בולטת באיכותה בשנת 2013, במועמדות ה-15 שלה. זו תוכנית בית המשפט הראשונה, רבת-העונות ובדירוג גבוה שזכתה בפרס אמי.
מאז הופעת הבכורה שלה, זכתה "השופטת ג'ודי" לפופולריות עצומה והובילה בדירוגים בתוכניות בית-משפט בארצות הברית. התוכנית הייתה גם ברמת הדירוג הגבוהה ביותר של תוכנית טלוויזיה בשעות היום מן העונה השלישית (1999-1998) עד לעונה החמישית (2001-2000) שלה. לאחר זאת, איבדה התוכנית את התואר הזה אבל חזרה וזכתה בו בעונה ה-14 שלה (2010-2009) והיא ממשיכה להחזיק בו.
ב-2 במרץ 2015 האריכו "הפצות טלוויזיה CBS" וג'ודית שיינדלין את החוזה ביניהן לעוד שלוש שנים, והשאירו אותו תלוי ועומד לפחות עד להשלמתה של עונת 2019–2020 (העונה ה-24 של התוכנית).
העונה ה-21 של התוכנית החלה ביום שני, 12 בספטמבר 2016.
מקורות
המוניטין של שיינדלין לפני התוכנית, אחת השופטות הקשוחות ביותר בבית המשפט למשפחה בארצות הברית, היה נושא למאמר בלוס אנג'לס טיימס בפברואר 1993. ב-21 במאי 1993 עזב ג'וזף וגנר את התוכנית "The People's Court". שיינדלין התקשרה אל התוכנית ואמרה, "אתם יודעים, אם הוא איננו רוצה להמשיך בתוכנית הזאת, אני יכולה לעשות זאת." פקידת הקבלה ענתה בוטות, "את משוגעת, גברת?" וטרקה את הטלפון. המאמר על שיינדלין בלוס אנג'לס טיימס עורר עניין בתוכנית 60 דקות, שהעלתה לשידור קטע עליה ב-24 באוקטובר 1993. השידור הביא לשיינדלין הכרה ארצית והוביל תחילה להצעה לכתוב ספר משלה. שיינדלין קיבלה את ההצעה, וכתבה את ''Don't Pee On My Leg and Tell Me It's Raining" ("אל תשתין לי על הרגל ותגיד שזה גשם").
שיינדלין נשאלה, אם תהיה מעוניינת לשפוט בסדרת בית-משפט משלה שיינדלין והמפיקים שלה רצו במקור להכתיר את התוכנית בשם "כבודה", אבל חברת ההפקה, Big Ticket Television, החליטה לקרוא לה "ספסל הנאשמים", ואף פרסמה את התוכנית בשם "ספסל הנאשמים עם השופטת ג'ודי" במשך זמן מה לפני הופעתה הראשונה של התוכנית.
הישרדות: פנמה
הישרדות: פנמה — אי הגלות (באנגלית: Survivor: Panama — Exile Island), ידועה גם כהישרדות: אי הגלות והישרדות: פנמה, היא העונה השתים עשרה של תוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות". העונה צולמה באיי הפנינה מול חופי פנמה מ-31 באוקטובר 2005 עד 8 בדצמבר 2005 ושודרה לראשונה ב-2 בפברואר 2006 ברשת השידור האמריקאית CBS. העונה הונחתה על ידי ג'ף פרובסט, מורכבת מ-39 ימים של משחק, עם 16 מתמודדים, העונה הראשונה עם מספר מתמודדים זה מאז "הישרדות: איי הפנינה", אשר שודרה חמש עונות לפני כן.
מאפייני העונה
16 המתמודדים חולקו לראשונה לארבעה שבטים על-ידי מין וגיל: גברים צעירים (ויורוס), גברים מבוגרים (לה מינה), נשים צעירות (ביונטה) ונשים מבוגרות (קאסיה). ארבעת השבטים נקראו על שם ארבעת איים הממוקמים באיי הפנינה. מיד לאחד מועצת השבט הראשונה, שבטי ויורוס וביונטה פורקו ובמקום הורכבו שני שבטים חדשים אשר השתמשו בשמות קאסיה ולה מינה ובמחנות שלהם. כאשר נשארו עשרה מתמודדים במשחק, הם התאחדו לשבט אחד בשם גיטאנוס, המילה הספרדית ל"צועני". במקרה, מתמודד מכל ארבעת השבטים המקוריים היו מיוצגים ברביעיית הגמר. במהלך סיום העונה ב-14 במאי 2006, התגלה כי אראס באסקאוסקס זכה בתואר "השורד האחרון" לאחר שניצח את דניאל דילורנצו בהצבעה של 2–5 מחברי המושבעים.
מתמודדים
מתמודדים בולטים מהעונה הזאת כללו את אסטרונאוט נאס"א לשעבר דן בארי. טינה סצ'יר הייתה מיועדת במקור להשתתף בעונה הקודמת "הישרדות: גואטמלה", אך היא דחתה את השתתפותה לאור מותו של בנה לפני עונה זאת.
הופעות עתידיות
סירי פילדס נבחרה מעונה זאת להתחרות ב"הישרדות: מיקרונזיה". היא התחרתה שוב ב"הישרדות: גיבורים נגד נבלים" כחלק משבט הגיבורים, וחזרה בפעם הרביעית אל "הישרדות: משני משחק". דניאל דילורנצו גם התחרתה ב"גיבורים נגד נבלים" כחלק משבט הנבלים. אראס באסקאוסקס חזר ל"הישרדות: דם נגד מים" ביחד עם אחיו, ויטאס. טרי דייטז ושיין פאוורס נכללו במשאל ציבורי להשתתף ב-"הישרדות: קמבודיה"; דייטז לא נבחר להתחרות.
סיכום עונה
עם הגעתם לאיחוד, קאסיה היו ביתרון מספרי של 6 מול 4. בעוד שטרי זכה במספר חסיניות אישיות, הוא לא השתמש בהן או בפסלון חסינות שמצא בכדי להציל את חברי לה מינה לשעבר, מה שהשאיר אותו למתמודד היחידי משבט לה מינה ונתפס כאיום במשימות החסינות על-ידי חברי שבט קאסיה לשעבר. ברוס פונה מהמשחק בשל מצב חירום רפואי, מה שהשאיר שישה מתמודדים במשחק. בשלב זה, סירי, אשר ראתה כי טרי ושיין רוצים בנפרד לקחת את קורטני, מתמודדת חלשה יותר, למועצת השבט האחרונה כהבטחה לזכות בקולות המושבעים, שכנעה את אראס ודניאל לסקל תוכניות אלו, והשיגה זאת בהדחתה של קורטני, ואחריה שיין. הצבעת הרביעייה האחרונה הובילה אל אתגר הדלקת האש לשבירת השוויון בין דניאל וסירי, אשר בסוף האתגר דניאל ניצחה. דניאל זכתה במשימת החסינות האחרונה ובחרה לקחת את אראס למועצת השבט האחרונה, והדיחה את טרי. חברי המושבעים ראו באראס ודניאל כשחקנים עם יכולות, אך לבסוף העניקו את הניצחון לאראס, חמישה קולות מול שני קולות.
לודוויג השמיני, דוכס בוואריה
לודוויג השמיני, דוכס בוואריה (1 בספטמבר 1403 – 7 באפריל 1445), היה דוכס בוואריה-אינגולשטאדט בין השנים 1443–1445.
ביוגרפיה
לודוויג נולד ב-1 בספטמבר 1403 בפריז, ללודוויג השביעי, דוכס בוואריה ואן דה בורבון, בתם של ז'אן הראשון, רוזן לה מארשה וקתרין מוונדום.
בשנת 1413 מת סבו שטפן השלישי, דוכס בוואריה, ואביו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו. בשנת 1414 כרתו וילהלם, דוכס בוואריה-מינכן וארנסט, דוכס בוואריה-מינכן ברית עם בן דודם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט נגד לודוויג השביעי, ובשנת 1420 פרצה מלחמה בין הדוכסויות, שהסתיימה בשנת 1422 בתבוסת בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, דוכס בוואריה-שטראובינג, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה.
החל משנת 1438 התנהל מאבק בין לודוויג לאביו, שהעדיף על פניו בן לא חוקי. ב-20 ביולי 1441 התחתן לודוויג עם מרגרטה מברנדנבורג, בתם של פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג ואליזבת מבוואריה, נסיכת הבוחר מברנדנבורג, אך לא היו לו ילדים ממנה. בשנת 1443 כלא לודוויג את אביו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה ותפס את השלטון, ולאחר מכן חבר להיינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט. ב-7 באפריל 1445 מת לודוויג במפתיע, ובשנת 1447 מת אביו לודוויג השביעי כאסיר של היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה, שסיפח עם מותו את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט לנחלותיו.
Carrie Underwood: Live in Concert
Carrie Underwood: Live in Concert (בעברית: קארי אנדרווד: בהופעה חיה) הוא סיבוב ההופעות הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, שנועד לקדם את אלבום האולפן הראשון שלה, Some Hearts. סיבוב ההופעות החל ב-5 באפריל 2006, בווילמינגטון, ארצות הברית והסתיים ב-1 באוקטובר באותה השנה בווסט ספרינגפילד.
רקע
על מנת לעזור בקידום של האלבום והסינגלים, הודיעה אנדרווד כי היא תקיים סיבוב הופעות רחב באמריקה הצפונית.
רשימת השירים
להלן רשימת השירים אשר בוצעו במהלך סיבוב ההופעות:
ספרטק-2 מוסקבה
סְפַּרטָק-2 מוסקבה (ברוסית: Футбольный клуб «Спартак-2» Москва) היה מועדון כדורגל רוסי מהעיר מוסקבה, אשר נוסד לראשונה בשנת 1993. ושימש כקבוצת מילואים של ספרטק מוסקבה. קיים את משחקי הבית שלה באצטדיון פיודור צ'רנקוב שבמוסקבה, המכיל 2,700 מושבים.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1992 בשם ספרטק-ד' ומשנת 1998 נקראה "ספרטק-2". הקבוצה נועדה לשמש כקבוצת המילואים של ספרטק והתמודדה בליגה הרוסית השנייה ובליגה הרוסית השלישית.
ב-2001 הקבוצה פורקה ואת מקומה כקבוצת מילואים עד 2008 תפסה קבוצת הנוער של ספרטק.
במאי 2013 ספרטק-2 הוקמה מחדש. הקבוצה התמודדה בליגה הרוסית השנייה, אזור מרכז בה סיימה במקום הרביעי בעונת 2013/2014, בעונת 2014/2015 עברה להתמודד באזור המערב שבליגה השנייה.
ב-24 במאי 2015 הקבוצה זכתה באליפות המערב בליגה השנייה והעפילה לליגת המשנה הרוסית, ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
במאי 2022 הנהלת ספרטק הודיעה על פירוק קבוצת המילואים בשל חוסר כדאיות כלכלית.
הריב על הבארות
הריב על הבארות הוא סיפור מקראי המתאר את ריב יצחק עם פלשתים על הבארות.
הסיפור מובא ב.
רקע
יצחק ירד אל אבימלך מלך פלשתים לארץ גרר, כמו שאלוהים ציווה אותו בנבואה. יצחק לא גילה שרבקה היא אשתו. אבימלך מלך פלשתים השקיף מהחלון וראה את יצחק משמש מיטתו עם רבקה אשתו, וזעם עליו שכמעט החטיא אותו. לאחר המעשה לקח אותו אבימלך תחת חסותו, וציווה את עמו הפלשתים "הנוגע באיש הזה ובאשתו מות יומת".
ה' ברך את אברהם בזריעתו אפילו שהיה שנת רעב, ועקב כך הוא התפרסם ושמו גדל בגרר.
הסיפור המקראי
היה ליצחק מקנה צאן, ומקנה בקר, ועבודה רבה (הכוונה שפועלו רב ), ועקב כך הפלשתים קנאו בו.
בעקבות קנאתם הם סתמו את כל הבארות שעבדי אברהם אביו חפרו כשהיה בגרר ויצחק חידש אותם ומלאום עפר, בנימוק שזה יעודד גייסות לבוא לגרר.
כשאבימלך ראה את זה הוא ניסה למנוע את המריבה וביקש מיצחק ללכת מגרר בנימוק ש"עצמת ממנו מאד". יצחק קיבל את דברי אבימלך ועבר לנחל גרר, שהיה רחוק מהעיר.
יצחק שב לחפור את בארות המים שחפרו עבדי אביו בימי אברהם אביו ופלשתים סתמום אחרי מות אברהם, ולאחר ששב וחפר קרא להן שמות כשמות שאביו קרא להם, בנוסף עבדי יצחק חפרו ומצאו עוד באר בנחל.
בעקבות מציאת הבאר רועי גרר רבו עם רועי יצחק למי שייך המים. יצחק לא רצה לריב, ולכן קרא שם הבאר "עשק" על שם שהתעשקו עמו, ועבר למקום אחר. לאחר שהתאקלם שם עבדיו חפרו עוד באר אחרת ורועי גרר ריבו גם עליה, יצחק קרא שם הבאר "שטנה", ועבר בשנית למקום אחר.
במקום השלישי עבדיו חפרו באר ופה כבר לא רבו עליה כי זה היה רחוק מאוד, ולכן קרא את שמה "רחבות" על שם שעכשיו ה' הרחיב לו.
אחרי הסיפור הזה יצחק עלה לבאר שבע כי פחד מהפלשתים, יצחק בנה שם מזבח כדי שיהיה לו נבואה, וה' התגלה אליו ואמר לו שלא יפחד "אנכי אלהי אברהם אביך אל תירא כי אתך אנכי וברכתיך והרביתי את זרעך בעבור אברהם עבדי". עבדיו כרו בבאר שבע באר בשם "שבועה" על שם הברית והשבועה שכרת עם אבימלך (ברית יצחק ואבימלך).
פרשני המקרא
פרשני המקרא התקשו למה עניין הבארות מוזכר במקרא אפילו שאין בסיפור תועלת ולא כבוד גדול ליצחק, והוא ואביו עשו אותם בשוה, אז אין משהו מיוחד דווקא ביצחק, ולכן טוען הרמב"ן שיש בדבר עניין נסתר שבא להודיע את העתיד ש"באר מים חיים" מרמז לבית אלהים שיעשו בניו של יצחק, ולכן הזכיר באר מים חיים כמו שכתוב (ירמיהו יז יג) "מקור מים חיים את ה'". ושם הבאר הראשון "עשק" מרמז לבית המקדש הראשון שהתעשקו עמנו ועשו איתנו כמה מחלוקות וכמה מלחמות עד שהחריבוהו. ולבאר השנייה קרא "שטנה" שזה שם קשה יותר מהראשון וזה מרמז לבית המקדש השני שזה שמו שכתוב בו (עזרא ד ו) "ובמלכות אחשורוש בתחילת מלכותו כתבו שטנה על יושבי יהודה וירושלם" וכל ימיו היו לנו הבבלים, היוונים, והרומיים לשטנה עד שהחריבוהו והגלו ממנו את ישראל לגלות רעה. ולבאר השלישי קרא "רחובות" לרמז על בית המקדש השלישי שהוא יתקיים בלי ריב והאל ירחיב את גבולנו כמו שנאמר (דברים יט ח) "ואם ירחיב ה' אלהיך את גבולך כאשר דבר" שהוא לעתיד, וכן כתוב על הבית השלישי (יחזקאל מא ז) "ורחבה ונסבה למעלה למעלה ופרינו בארץ שכל העמים יעבדוהו שכם אחד".
לעומתו הרשב"ם טוען שעניין הבארות מובא כדי לומר שאפילו שפלשתים סתמו את זה בימי אברהם, יצחק חזר וחפר.
הרד"ק כותב שזה נכתב להודיע שהאל אוהב את יצחק ומצליח את מעשיו, שהרי הוא מצא מים בכל באר שחפר.
לשיטת האברבנאל חפירת הבארות וקריאת השמות הם אות וסימן שיצחק, בהמשך לפעילותו של אברהם אביו, הוא הריבון בשטח ולא פלשתים, המקרא כתב את זה כדי להודיע שיתקיים הכתוב "כי לך ולזרעך אתן את כל הארצות האל".
אופיו של יצחק
רבים רואים בסיפור ראיה לזה שאת דמותו של יצחק מאפיינת תכונת הפסיביות. הוא חופר את הבארות אשר חפר אביו, וקורא להם בשמות שקרא להם אביו, לא יוזם בעצמו. וכן כשהפלשתים הורסים לו את הבארות, הוא מעדיף לעבור למקום אחר, ולא לריב עם הפלשתים.
הריב בחסידות
על פי החסידות חפירת הבארות מובאת כמשל לתהליך החיפוש של האבות אחר החיות האלוקית (מים) בתוך המציאות החומרית (עפר). אברהם זכה לפגוש את ה' בעולם (מים), אבל לאחר פטירתו דרכו נחסמה. יצחק היה צריך לשוב ולצעוד בדרכו של אביו ולחפש מים, כדי לזכות להארות שהיו מנת חלקו של אביו. הפלשתים סתמו את הבארות כי הם הכירו רק את המציאות החומרית. חפירת הבארות על ידי יצחק מבטאת את מאמציו של יצחק לשוב לדרכו של אביו. במקביל לשיבה לדרכו של אברהם אביו, יצחק חפר בארות אחרות, כלומר הוא גילה דרכים נוספות בעבודת השם, בהתאם לטבעו ואופיו הייחודי. הנמשל הוא שכל אחד צריך לחפור את הבאר של עצמו, דהיינו למצוא את הדרך המתאימה לו בעבודת השם בהתאם לטבעו ואופיו הייחודי.
Ben Bazen (שיר)
Ben Bazen (באנגלית: I Sometimes, ובעברית: אני לפעמים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה סימגה, מתוך אלבום הבכורה שלה, Ben Bazen. השיר יצא לאור ב-4 ביוני 2018, כסינגל השני מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים דואן מיוזיק קומפני.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ארסיי אונר שהשתתף בכתיבה הלהיט של סימגה "Yankı", שיצא בשנת 2016, תוך שהוא הופק על ידי ארסיי אונר גם כן. השיר מכיל בתוכו קטעי כלי שתוארו כקטעי כלי קיציים (השיר עצמו יצא בקיץ 2018), תוך שהוא מהווה כשיר הנושא של האלבום, Ben Bazen.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-18.1 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של Netd Müzik ב-4 ביוני 2018, ביום צאתו של השיר כסינגל. בתחילת הקליפ, ניתן לראות את סימגה יושבת על כיסא שמונח בלב כביש מהיר. לאורכו, ניתן לראותה כשהיא רוקדת וחוגגת את הקיץ כביכול, תוך שישנה סצנה בה היא מחזיקה זיקוק בצבע ורוד.
נכון לספטמבר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-60 מיליון צפיות.
אזורים מבודדים (ארצות הברית)
אזורים אלה הם בדרך כלל אזורים התלויים בארצות הברית. אזרחי האזורים הם אזרחי ארצות הברית, אולם פטורים מתשלום מיסים למערכת הפדרלית, ואינם יכולים להצביע בבחירות לנשיאות ארצות הברית או לקונגרס (בית הנבחרים של ארצות הברית).
כלכלה
התוצרת המיוצרת באזורים אלה מסומנת כ"תוצרת ארצות הברית", וכפופה למכסים של ארצות הברית.
מיושבים
(אזור בעל ממשל עצמי אוטונומי המצוי בשליטת מחלקת הפנים של ארצות הברית).
בלתי מיושבים
טריטוריות אלה מהוות שמורות טבע המנוהלות על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית:
כריסטוף מאה
כריסטוף מָאֶה (בצרפתית: Christophe Maé; נולד ב-16 באוקטובר 1975) הוא זמר צרפתי.
ביוגרפיה
כריסטוף מָאֶה נולד בקרפנטרה שבפרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, צרפת בשם כריסטוף מרטישון. הוא התחיל לנגן בגיל חמש. את אלבומו הראשון כריסטוף מָאֶה הוציא השנת 2003. בשנת 2005 הוא התחיל לשחק במחזמר Le Roi Soleil בו הוא גילם את אחיו המלך (עמנואל מור שיחק את המלך). על עבודה זו מָאֶה זכה בפרס NRJ הראשון שלו.
בשנת 2008 כריסטוף מָאֶה הוציא אלבום Mon paradis שזכה למעמד של אלבום יהלום. בהמשך הוא הוציא עוד מספר אלבומים שזכו להצלחה מסחרית וקיבלו מעמד של אלבום פלטינה. הם היו במקום ראשון במצעד הפזמונים בצרפת ובלגיה.
בשנת 2008 כריסטוף מָאֶה זכה בפרס המוזיקה העולמית ובפרס של משרד התרבות של צרפת (Victoires de la Musique). בשנת 2011 הוא התקבל למסדר האמנויות והספרות.
כריסטוף מָאֶה נשוי ולבני זוג נולדו ילדים. המשפחה מתגוררת מחוץ לפריז.
ישראל באירוויזיון 2001
ישראל השתתפה באירוויזיון 2001 עם השיר אין דבר בביצוע של טל סונדק בעיר קופנהגן, בירת דנמרק.
קדם אירוויזיון 2001
קדם-אירוויזיון 2001 הייתה תחרות שירים שנועדה לבחור את השיר שייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון 2001.
התחרות בהנחיית אורנה ומשה דץ שודרה בחג החנוכה בחודש דצמבר 2000 מאולפני ג"ג בנווה אילן. העורך והמפיק הראשי הוא חיים מלובן, הבמאי של המופע הוא עופר שפריר, התסריטאי הוא חנן פלד, המפיקה בפועל היא איטה גליקסברג והבמאי הוא חגי מאוטנר.
כחלק מהתוכנית האומנותית, הופיעו להקת המחול הקיבוצית, להקת המחול "שקטק", איציק כהן (כ"ירדנה ג'עלה"), אורנה ומשה דץ ולהקת המחול הקיבוצית הצעירה.
השיר שזכה בקדם הוא אין דבר בביצוע טל סונדק.
שלב הניקוד
ניקוד השירים התבצע על ידי 3 ועדות שיפוט אזוריות הממוקמות ברחבי הארץ. כל ועדה חילקה לשירים נקודות על-פי המדרג הבא: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 10 ו-12 נקודות.
ניקוד הוועדה שמונתה על ידי רשות השידור הוכפלה ב-5 נקודות מהניקוד הבסיסי של הוועדות האזוריות על-פי האופן הבא: 5, 10, 15, 20, 25, 30, 35, 40, 50 ו-60 נקודות. הצבעת הוועדה היוותה 29.5% מכלל ההצבעה.
ניקוד הצופים הוכפל ב-9 נקודות מהניקוד הבסיסי של הוועדות האזוריות על-פי האופן הבא: 9, 18, 27, 36, 45, 54, 63, 72, 90 ו-108 נקודות. הצבעת הצופים היוותה 53% מכלל ההצבעה.
באירוויזיון
ישראל הופיעה ה-5 בסדר ההופעה, אחרי נורווגיה ולפני רוסיה. בתום ההצבעה ישראל קיבלה 25 נקודות והגיעה למקום ה-16 מתוך 23 מדינות שהשתתפו. הצבעת הקהל הישראלי העניקה את ה-12 נקודות שלה לספרד.
אוניברסיטת קלגרי
אוניברסיטת קלגרי (באנגלית: University of Alberta) היא אוניברסיטה ציבורית, הממוקמת בקלגרי שבקנדה, אשר הוקמה בשנת 1966.
אוניברסיטת קלגרי מורכבת מ-14 פקולטות ומעל 85 מכוני ומרכזי מחקר. המוסד חבר באיגוד אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי, קבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15 וארגון האוניברסיטאות העולמי. בוגריה הידועים של האוניברסיטה הם ג'יימס גוסלינג, סטיבן הרפר וגארט קמפ.
היסטוריה
שורשיה של אוניברסיטת קלגרי נמצאים עוד במוסד להכשרת מורים שהוקם בקלגרי בשנת 1905. מכללה זו סופחה לאוניברסיטת אלברטה בשנת 1944. בשנת 1965 האוניברסיטה קיבלה אוטונומיה חלקית ובשנת 1966 הפכה לעצמאית לגמרי.
מבנה
האוניברסיטה מורכבת ממספר פקולטות:
קאלימאנצ'י
אגם קאלימאנצ'י (במקדונית: Калиманци) הוא אגם מלאכותי במקדוניה הצפונית שנמצא על הנהרות ברגלגניסיה וקמניצקה, שנוצר ב-1969. הסכר שנמצא ליד האגם בנוי מסלעים וחרס, גובהו 92 מטר ואורכו 240 מטר. אורכו של האגם הוא 14 ק"מ, ורוחבו של האגם הוא 0.3 ק"מ. העומק המרבי של האגם הוא 80 מטר. האגם משתרע על שטח של כ-4.23 קמ"ר.
מטרתו העיקרית של האגם היא השקיה של כ-28,000 דונם, בעיקר של שדות אורז בעמק קוצ'אני, והאדמות במישור אובצ'ה.
לצד האגם, פועלת תחנת כוח הידרואלקטרית קטנה.
האי קלאטה
בתוך האגם, נמצא האי קלאטה. בתוך שטח האי, נמצאו שרידים של עיירת כורים, משלהי העת העתיקה, שבה כרתו בדיל וזהב.
שירי חותם
שיר חותם הוא השיר האחד (או, במקרים מסוימים, אחד מתוך כמה שירים) שאמן או להקה מקליטים והופך פופולרי ומזוהה איתם בצורה הקרובה ביותר, כמו גם הידועה בעיקר. הדבר בדרך כלל נבדל מזמר של להיט אחד בכך שהאמן זכה להצלחה גם עם שירים אחרים, פרט לשיר החותם שלו. שיר חותם יכול להיות שיר שעומד בראש פריצת הדרך של האמן והכנסתו למיינסטרים, שיר שמחייה את הקריירה של אמן, או שיר שפשוט מייצג נקודת שיא בקריירה של אמן. לעיתים קרובות, שיר חותם יכלול מאפיינים מסחריים של אמן ועשוי להכיל את הקול והסגנון המיוחדים של אותו האמן. שירי חותם יכולים להיות מקריים, או שמא מיועדים מראש לצרכים שיווקיים שפותחו על ידי תעשיית המוזיקה כדי לקדם אמנים, למכור את התקליטים שלהם ולפתח קהל מעריצים עבורם. אמנים ולהקות עם שיר חותם צפויים בדרך כלל לבצע אותו בכל הופעה או סיבוב הופעות, לעיתים קרובות כהדרן בסיבובי הופעות, ולפעמים כשיר האחרון ברשימת השירים.
חטיפת נטשה קמפוש
נטשה קמפוש (בגרמנית: Natascha Kampusch, נולדה ב-17 בפברואר 1988) היא אזרחית אוסטרית אשר נחטפה בשנת 1998 בהיותה ילדה בת עשר, והוחזקה על ידי חוטפה וולפגנג פריקלופיל (Wolfgang Priklopil) כשמונה שנים וחצי, עד שנמלטה ב-23 באוגוסט 2006.
החטיפה
החטיפה התרחשה ב-2 במרץ 1998. באותו הבוקר התחוללה מריבה בין נטשה לאמה. מאחר שיום זה הסתיים בחטיפה הועלתה סברה כי היעלמותה של הילדה קשורה למריבה עם האם. אביה של נטשה אף האשים את אשתו לשעבר כאחראית להיעלמותה של קמפוש, טענה שאחר-כך הוא נאלץ להתנצל עליה. בפועל עזבה קמפוש את בית מגוריה ברובע דונאוושטט לכיוון בית ספרה, אליו לא הגיעה מעולם. עדי ראייה דיווחו כי ראו אותה נכנסת למכונית מסחרית לבנה, שאחוריה וחלונותיה שחורים והאותיות G או GF היו רשומות בלוח הרישוי של הרכב. חיפוש מאסיבי התנהל בכל האזור אך ללא תוצאות. מעל ל-700 כלי רכב אשר תאמו על פי העדויות את זה של החוטף נבדקו, כולל זו השייכת לחוטף ושהוחזקה בביתו בשטראסהוף שבצפון אוסטריה, כחצי שעה נסיעה במכונית מווינה. פריקלופיל טען שבאותו הבוקר של 2 במרץ 1998 הוא היה לבדו בביתו. חקירה מתקדמת נוספת בנושא לא הופנתה אליו כיוון שהמשטרה הסתפקה בהסבריו המשכנעים, ויתר על כן הוא היה חסר כל רישום פלילי.
השבי
קמפוש הוחזקה בחדר קטן שנבנה מתחת לאדמה, שהיה אטום עם שתי דלתות ודלת חזקה מפלדה.
במשך שנותיה הראשונות בשבי היא לא הורשתה לעזוב את המרחב הקטן שבו חיה. לאחר כמה שנים הורשתה קמפוש לעצב מחדש את החדר לפי העדפותיה, וכשגבר ביטחונו של פריקלופיל היא הורשתה להסתובב בגינתו (יוני 2005), וכמו כן בפברואר 2006, חצי שנה לפני בריחתה, אף יצאה עמו משטח הבית.
הבריחה
קמפוש הצליחה לברוח מביתו של פריקלופיל ב-23 באוגוסט 2006, תוך ניצול חוסר תשומת לב מצדו. היא הקישה בחלונה של אישה מבוגרת, בעודה אומרת לה "אני נטשה קמפוש". השכנה התקשרה מיד למשטרה, וקמפוש הועברה לתחנת המשטרה בעיירה דויטש ואגרם לצורך חקירה וזיהוי. הזיהוי הושלם על פי צלקת על גופה, דרכון עם שמה שנמצא בחדר החבוי שבו הוחזקה, ובנוסף גם על ידי דגימות DNA. בריאותה הפיזית הייתה תקינה אך המשקל נותר זהה למשקלה בעת חטיפתה. בנוסף גבהה ב-15 סנטימטרים. קמפוש ציינה לאחר בריחתה שפריקלופיל נהג בשבי להתעלל בה באלימות פיזית ומילולית.
סטפני הנון
סטפני הנון (באנגלית: Stephanie Hannon; נולדה ב-31 באוקטובר 1974) הייתה מנהלת הטכנולוגיות הראשית (CTO) של קמפיין התמודדות לנשיאות ארצות הברית של הילרי קלינטון ב-2016. היא הייתה האישה הראשונה להחזיק בתואר של CTO של קמפיין נשיאותי מרכזי. לפני כן הנון הייתה מנהלת חטיבת ניהול המוצר של חדשנות אזרחית והשפעה חברתית של גוגל. הפוקוס שלה היה על בניית כלים לסייע לקהילות להגיב לאסונות טבע כמו גם ביצירת שקיפות של תוצאות בחירות. היא עבדה בעבר בתור מנהלת מוצר בגוגל מפות וב-Google Wave.
הנון נולדה בוושינגטון די. סי. וגדלה ברסטון שבווירג'יניה. היא למדה לתואר ראשון במדעי המחשב ולתואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת סטנפורד, כמו גם לתואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
אוטו נורדנשלד
נילס אוטו גוסטב נורדנשלד (בשוודית: Nils Otto Gustaf Nordenskjöld; 6 בדצמבר 1869 - 2 ביוני 1928) היה חוקר קוטב, גאוגרף וגאולוג שוודי-פיני.
תולדות חייו
נולד בסמולנד שבשוודיה למשפחה נודעת, דודו היה חוקר הקוטב אדולף אריק נורדנשלד, הוריו היו בני-דודים. ב-1894 החל ללמוד גאולוגיה באוניברסיטת אופסלה והתקדם לדרגת פרופסור. במהלך 1895–1897 נסע במשלחת חקר מינרולוגית לפטגוניה וארץ האש. ב-1898 נסע לאלסקה וטריטוריית יוקון.
בשנים 1901–1904 הוביל את המשלחת השוודית לאנטארקטיקה (Första svenska Antarktisexpeditionen). הספינה "אנטארקטיק" יצאה מנמל גטבורג אל איי פוקלנד ומשם המשיכה לכיוון חצי האי האנטארקטי. נוררדנשלד וצוותו נחתו באי הזעיר Snow Hill (-64.46667°N, -57.2°W) ונותרו שם במשך החורף (הדרומי) של שנת 1902, בעוד הספינה תחת פיקוד הקברניט קארל אנטון לארסן הפליגה חזרה לפוקלנד. בקיץ שלאחר מכן (סוף נובמבר 1902), בדרכה חזרה על מנת לאסוף את נורדנשלד וצוותו, נלכדה הספינה בקרח והתקדמה באיטיות רבה, תוך לחץ קרח ששיבש את נתיבה המתוכנן כליל. ב-12 בפברואר 1903 טבעה הספינה כ-40 ק"מ מן האי פולט (-63.58333°N, -55.78333°W) ועד ה-28 בחודש הצליח לארסן לחלץ את צוותו בשלום אל האי למשך החורף. שני הצוותים נפגשו בסוף 1903 במפרץ התקווה (-63.38333°N, -56.98333°W) וחולצו על ידי ספינה ארגנטינאית. קודם לכן, באוגוסט 1903, נחשב לנעדר ונשלחה ספינה לחפש אחריו.
במהלך השהייה החורפית במזרח חצי האי האנטארקטי הצליחה משלחתו המפוצלת של נורדנשלד לחקור את חופי החצי האי וארכיפלג האיים הסמוך. המחקר הניב דוגמאות גאולוגיות רבות ותיאורי בעלי חיים. למרות ההצלחה המדעית והשם שהקנתה המשלחת לנורדנשלד בשדה המדעי, היא הותירה אותו שקוע בחובות כבדים.
ב-1905 מונה לפרופסור לגאולוגיה וגאוגרפיה באוניברסיטת גטבורג.
ב-1909 נסע בראש משלחת חקר גאולוגית לגרינלנד וב-1920–1921 שב לדרום אמריקה וחקר את צ'ילה ופרו.
דומניקו זיפולי
דומניקו זיפולי (Domenico Zipoli) (נולד ב-15 באוקטובר 1688 בפראטו, איטליה. נפטר ב-2 בינואר 1726 בקורדובה, ארגנטינה) היה מלחין ונגן עוגב ארגנטינאי ממוצא איטלקי. השאלה מה גרם למלחין האירופאי המבוסס ובעל השם לנטוש את מעמדו המובטח ברומא לטובת השיממון הארגנטינאי של התקופה, הטרידה רבים עוד במאה ה-20, וחלקם אף דחו בתחילה את התזה שבכלל מדובר באותו אדם: זיפולי המלחין וזיפולי המפליג לארגנטינה. אולם מחקרים שנעשו מאז הראו שאכן מדובר באותו אדם. ה Diccionario de la música Labor מתאר אותו כמלחין האירופאי הגדול ביותר שהיגר לאמריקה הקולוניאלית, שם חי את תשע השנים האחרונות לחייו''.
חייו
זיפולי נולד חמישי מבין שבעה ילדים להורים שלא היו מוזיקאים במקצועם. בעיר הולדתו פראטו הייתה מסורת מוזיקלית עשירה כבר מהמאה ה-15 ועד Giovanni Francesco Beccatelli (מלחין פלורנטיני שנעשה לקאפלמייסטר ונגן העוגב של קתדרלת פראטו ב-1715), שככל הנראה אימן את זיפולי הצעיר בקתדרלה של פראטו. בהיותו כבן 19 ניכר כישרונו והדוכס של טוסקנה, קוזימו השלישי אישר עבורו מלגה להמשך לימודים בפירנצה. מאוחר יותר הוא עזב את פירנצה לטובת מנזר san barbazino בבולוניה ללמוד עם התאורטיקן Lavinio Felice Vanucci. אחרי זמן לא ידוע עבר לרומא ללמוד עם ברנרדו פאסקוויני, ובשלב זה החלה התקופה היצירתית שלו כשביסס עצמו בין אליטות המוזיקאים של רומא. לא כל עבודותיו מאז נמצאו. שתיים מעבודותיו הידועות מרומא הן Sant' Antonio di Padova. ו- Santa Caterina, verginemartire שהלחין שנתיים לאחר מכן עם הצטרפותו לקהילת Saint Cecilia.
את המוניטין ההסטורי שלו קיבל עבור ה Sonate d'Intavolatura per Organo e Cimbalo מ-1716.
בשיא תקופה יצירתית זו, החליט זיפולי להצטרף לשורות הישועים, בהיותו כבן 28. לא ידוע מה הביא אותו להחלטה גורלית זו. ניתן לשער, למשל, שהוא הושפע משניים מאחיו שהצטרפו גם הם לכמורה. אולי גם לעוני של שנותיו המוקדמות הייתה השפעה על מהלכיו, ועם זאת ייתכן גם שמדובר בנטייה דתית או עניין אמיתי במיסיון בעולם החדש, או שמדובר בשילוב של גורמים אלה. מכל מקום זיפולי עזב לסביליה מיד לאחר שהצטרף למסדר.
החוקרים חלוקים לגבי התפוקה המוזיקלית של זיפולי בעולם החדש. מצד אחד לא נמצאו די אזכורים של זיפולי ברשומות של הColegio Maximo, כך לפי פרופסור Lange מ-1955, אך מאז התגלה עוד על היקף יצירתו המוזיקלית מאותה תקופה. ברור שלגירוש הישועים ב-1767 הייתה השפעה הרסנית על תיעוד היצירות, אך עם זאת הדרישה לשימור עבודותיו מצד המיסיון ומצד המלוכה תרמה להגנתן מפני הכחדה מוחלטת. למשל, חלקים וקאליים ואינסטרומנטליים של מיסה של זיפולי התגלו בבוליביה ב-1959, כשהם נושאים את הכיתוב Se copid en Potossi el Afio de 1784 (ספרדית: הועתק בפוטוסי בשנת 1784), מעידים על תהילתו המתמשכת באזור החדש גם עשרות שנים לאחר מותו.
רון שחר
רון שחר (נולד ב-2 בדצמבר 1970) הוא שחקן, קריין, דוגמן ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
שחר נולד בנתניה הילד השלישי מבין ארבעה ילדים, וגדל בבית מסורתי. הוריו ממוצא מרוקאי-רוסי. אביו עבד בעסקי היהלומים ואמו, במרפאת שיניים. את שירותו בצה"ל עשה כלוחם בחטיבת גבעתי. לאחר שחרורו, למד שחר משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
שחר שיחק, בין היתר, בסדרות הטלוויזיה "משחק החיים", "האודישן הגדול", "שמש", "אהבות אחרונות", "טלנובלה בע"מ", "נשות הטייסים" ו"בובות".
כמו כן השתתף בפרסומות עבור חברות מסחריות רבות ובהן yes, קוקה-קולה, בנק הפועלים, מכבי, לאומי ופלאפון.
שחר שיחק בתפקיד ראשי בסרטי הקולנוע "רגליים קרות" ו"המוסד הסגור". כמו כן, שיחק בסרט "מפריח היונים" של הבמאי נסים דיין, אשר יצא לאקרנים בשנת 2014.
בתיאטרון שיחק, בין היתר, בהצגות:
ב-2010 השתתף בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, והגיע למקום השני עם אנה ארונוב.
מאז 2011, והחל מהעונה השנייה, החליף את רז מאירמן כמנחה תוכנית המציאות "המירוץ למיליון" של "רשת" בערוץ 2 (ולאחר מכן בערוץ 13). מאז התוכנית עברה לקשת 12 ונאלץ לעזוב את תפקיד המנחה, במקומו ינחה את התוכנית יהודה לוי.
ב-2014, השתתף יחד עם בת זוגו, מיה קרמר, בשעשועון "כלוב הזהב" בזכיינית "רשת" ערוץ 2, במסלול ה-VIP.
בשנים 2015–2016 כיכב בסדרת הקומדיה "פרודים" ביחד עם יוסי מרשק וקובי מימון בערוץ 2 אצל "רשת".
בשנת 2016 התחיל לשחק בהצגה הקומית "האורחת" לצד מגי אזרזר וגילת אנקורי, מאת סביון ליברכט בתיאטרון בית לסין.
החל מאוקטובר 2019, הוא משתתף בעיבוד המוזיקלי של הסרט "אפס ביחסי אנוש" בתיאטרון בית ליסין.
בשנת 2021 נטל חלק בעונה השנייה של "הזמר במסכה", המשודרת בשידורי קשת, בתור האיילה, והודח שני מהתוכנית.
ב-2023 השתתף בסדרה "שקשוקה", שם שיחק את שי דואני שהוא אביה של דור דואני (שלי ברק).
שחר היה נשוי לדפנה דנון בין השנים 2007–2009. מנישואיו השניים למיה קרמר, משתתפת העונה הראשונה של "המירוץ למיליון", ממנה נפרד באפריל 2019, שחר הוא אב לבת.
אליפות העולם בכדוריד 1997
אליפות העולם בכדוריד 1997 היא אליפות העולם ה-15 והיא נערכה על ידי איגוד הכדוריד העולמי. הטורניר התקיים ביפן בין ה-16 במאי ל-1 ביוני 1997. המשחקים נערכו בקוממוטו ו-2 ערים נוספות.
זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות הנבחרת.
קוינג-שין יון מקוריאה הדרומית היה מלך השערים של האליפות בפעם השלישית ברציפות.
מתכונת התחרות
הקבוצות חולקו ל-4 בתים. 4 נבחרות חזקות מכל בית העפילו לשלב הפלייאוף.
בית א'
משחקי הבית נערכו ב-Park Dome Kumamoto שכולל 2000 מקומות ישיבה.
בית ב'
משחקי הבית נערכו ב-City gym, קוממוטו.
בית ג'
משחקי הבית נערכו ב-City gym, יאמגה
ישראל באליפות
נבחרת ישראל בכדוריד במסגרת מוקדמות אירופה הוגרלה בבית ג'. הנבחרת סיימה את הבית במקום השלישי ולא העפילה לאליפות.
אולריך בורובקה
אולריך 'אולי' ארנסט בורובקה (בגרמנית: Ulrich 'Uli' Ernst Borowka, נולד ב-19 במאי 1962 במנדן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבורוסיה מנשנגלדבך ובורדר ברמן בעמדת המגן.
בורוסיה מנשנגלדבך
בורובקה החל לשחק בקבוצה הבוגרת של בורוסיה מנשנגלדבך בעונת 1981/82, תקופה קצרה לאחר תור הזהב של בורוסיה מנשנגלדבך בשנות ה-70. כבר בעונת 1982/83 הפך בורובקה לשחקן הרכב בקבוצה, אך בשנים הראשונות שלו בבורוסיה מנשנגלדבך, הקבוצה לא הצליחה לשחזר את הישגיה משנות ה-70, וסיימה בחלק התחתון של הטבלה. עם זאת, בעונת 1984/85 סיימה גלדבאך במקום הרביעי, כשבורובקה תורם חמישה שערי ליגה. בעונת 1983/84 בורוסיה מנשנגלדבך הייתה קרובה לזכות בגביע הגרמני, אך הפסידה בבעיטות הכרעה לבאיירן מינכן לאחר 1-1 בתום 120 דקות. בורובקה הבקיע את הפנדל שלו, שלא הועיל לגלאדבך. בקיץ 1987 עזב בורובקה את בורוסיה מנשנגלדבך לאחר שצבר 149 הופעות ליגה בהן הבקיע 11 שערים, וחתם בורדר ברמן.
ורדר ברמן
כבר בעונתו הראשונה של בורובקה בורדר ברמן, הוא התחבר עם אוהדי הקבוצה שכינו אותו "הגרזן", עקב משחקו הקשוח. בורובקה סייע לקבוצה לזכות באליפות הבונדסליגה, לראשונה מזה 23 שנים בעונת 1987/88, כאשר הבקיע את שער הניצחון של ברמן מול וולדהוף מנהיים, שהבטיח לברמן את האליפות כבר בחודש אפריל. בעונות 1988/89 ו-1989/90 ורדר ברמן הפסידה בגמר הגביע הגרמני. בגמר של 1988/89, בו הפסידה ברמן 1–4 לבורוסיה דורטמונד, בורובקה לא שותף. בגמר של 1989/90, בו הפסידה ברמן 2–3 לקייזרסלאוטרן, בורובקה פתח בהרכב והוחלף בדקה ה-52 על ידי מנפרד בורגסמולר, כשהתוצאה הייתה 3-0 לקייזרסלאוטרן. לאחר שתי אכזבות בגמרי הגביע, בעונת 1990/91 זכתה ורדר ברמן בגביע הגרמני, לאחר ניצחון על פ.צ. קלן בבעיטות הכרעה לאחר ש-120 דקות הסתיימו בתוצאה 1-1. בורובקה הבקיע את הפנדל המנצח עבור ורדר ברמן. בעונת 1991/92 היה בורובקה שותף לזכייה של ורדר ברמן בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון 0–2 בגמר על מונקו. בעונת 1992/93 זכה בורובקה עם ורדר ברמן באליפות השנייה שלו בקבוצה, בפער של נקודה אחת מהסגנית באיירן מינכן. בעונת 1993/94 זכה בורובקה עם ורדר ברמן בפעם השנייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1–3 בגמר על רוט-וייס אסן. בורובקה נכנס במשחק זה כמחליף בדקה ה-84, במקומו של אנדראס הרצוג. בתום עונת 1995/96 עזב בורובקה את ורדר ברמן עם חמישה תארים, לאחר שהבקיע שמונה שערים ב-239 הופעות ליגה.
שלהי הקריירה
לאחר שעזב את ברמן, בורובקה שיחק בטאסמניה ברלין, בהנובר 96 ששיחקה אז בליגה השלישית, שם שיחק רק חודש, ובוידז'ב לודז' מליגת העל הפולנית, עמה זכה באליפות, על אף ששיחק רק שמונה משחקי ליגה. לאחר מכן שיחק במועדוני חובבים בגרמניה, עד פרישתו בשנת 2000. בנוסף, בורובקה החל לאמן מספר קבוצות חובבים, את חלקן הוא אימן במקביל להיותו שחקן.
קריירה בינלאומית
לבורובקה שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, כולן בשנת 1988. בורובקה השתתף עם הנבחרת ביורו 1988 הביתי, בו הודחה הנבחרת בחצי הגמר לאחר הפסד 1–2 לנבחרת הולנד, ופתח בכל ארבעת המשחקים.
חיים אישיים
בשנת 2012 בורובקה הוציא אוטוביוגרפיה המתארת את חייו ככדורגלן, וסיפר בה שהתמכר לאלכוהול בתקופה ששיחק בורדר ברמן, ואף ישב במעצר בגין תקיפת אשתו, ממנה התגרש. בשנת 1996 התנגש עם רכבו בעץ ואף ניסה להתאבד בבליעת כדורים. בשנת 2000 שוכנע בורובקה על ידי חבריו להיכנס למכון גמילה מאלכוהול, ותהליך הגמילה עבר בהצלחה.
תארים
עם ורדר ברמן:
עם וידז'ב לודז':
פולינה גלמן
פולינה ולדימירובנה גלמן (ברוסית: Полина Владимировна Гельман) (24 באוקטובר 1919 - 29 בנובמבר 2005) הייתה נווטת קרב בחיל האוויר הסובייטי במהלך מלחמת העולם השנייה. האישה היהודייה היחידה שעוטרה בתואר "גיבור ברית המועצות".
ביוגרפיה
נולדה בברדיצ'ב לילנה וולדימיר גלמן. זמן קצר לאחר לידתה נרצח אביה בפוגרום שביצעו חיילי הרפובליקה העממית של אוקראינה ביהודי העיר והמשפחה ששרדה ברחה להומל. גלמן גדלה בהומל ולאחר סיום בית הספר התיכון התקבלה ללימודי היסטוריה באוניברסיטת מוסקבה.
לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות התנדבה לצבא האדום. באוקטובר 1941 התקבלה אל רגימנט מפציצי הלילה מס' 588 – יחידה שהורכבה מנשים בלבד, אשר כונתה בפי האויב ולאחר מכן בפי טייסות הרגימנט "מכשפות הלילה" (בגרמנית: Nacht Hexen) בשל המתקפות ה"מכושפות" (בפי האויב) וההרס שהיו מסבות לאויב. בשל קומתה הנמוכה לא יכלה להיות טייסת ועברה הכשרה לתפקיד נווטת בבית הספר לטיס בעיר אנגלס.
החל ממאי 1942 ועד לסוף המלחמה לחמה כנווטת של מטוס קל מדגם פוליקרפוב Po-2. במהלך המלחמה ביצעה כ-860 גיחות קרביות להפצצת עמדות אויב, להצנחת הספקה ליחידות סובייטיות נצורות ולביצוע משימות סיור ותצפית. על תפקודה במהלך המלחמה הוענק לה ב-15 במאי 1946 תואר "גיבור ברית המועצות". בנוסף לכך, במהלך המלחמה עוטרה גם בעיטור לנין, 2 עיטורי הדגל האדום, 2 עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה ו2 עיטורי הכוכב האדום.
לאחר המלחמה היא המשיכה את שירותה בצבא הקבע, אם כי הועברה מחיל האוויר לחיל היבשה. למדה ב"מכון צבאי לשפות זרות" – מוסד אקדמי שמכשיר מתורגמנים לצורכי הצבא. באופן רשמי פרשה מהשירות הצבאי בשנת 1957 בדרגת רב-סרן. בשנת 1961 הייתה במשלחת הסובייטית שהגיעה לקובה לאחר הפלישה למפרץ החזירים.
עד לשנת 1990 (אז פרשה לגמלאות) הייתה מרצה במוסדות אקדמיים שונים במוסקבה.
נפטרה ב-29 בנובמבר 2005 במוסקבה שברוסיה ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה.
גביע המדינה בכדורגל נשים 2007/2008
גביע המדינה בכדורגל נשים לעונת 2007/2008 היא התחרות ה-10 מאז היווסדה. משחקי התחרות החלו ב-10 בינואר 2008 ומשחק הגמר נערך ב-14 במאי 2008 והסתיים בניצחון של מכבי חולון על אס"א תל אביב בדרך לזכייה שישית ברציפות בתואר.