cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קלמנט אטלי
דמוקרטיזציה ויחסי עבודה
אחד ממעשיה החשובים של ממשלת אטלי היה ביטול חוק יישוב סכסוכי העבודה (Trade Disputes and Trade Union Act 1927), שנחקק לאחר השביתה הכללית ב-1926, הגביל את פעולות האיגודים המקצועיים, אסר על שביתות הזדהות ועצרות המונים ואסר על האיגודים של עובדי המדינה מלהצטרף לאיגוד העובדים הכללי, ה-TUC.
אברהם הירשזון
כהונתו כשר האוצר
עם השבעת הממשלה ה-31, ב-4 במאי 2006, מונה לשר האוצר.
כשר האוצר הביא לאישור בכנסת של תקציב המדינה לשנת 2007 ללא עיכובים, לראשונה מזה שנים רבות ולאחר שחברות הקואליציה ויתרו על דרישותיהן בסך כמה מיליארדי ש"ח. התקציב עמד מחד בסימן מלחמת לבנון השנייה, לאחר שהמלחמה גררה הוצאות המוערכות בכ-13 מיליארד ש"ח, הן כפיצויים לתושבי הצפון והן לחיזוק ולשיקום צה"ל, ומאידך בצמיחה גבוהה של 5% בשנת 2006 וגידול בהשקעות זרות בישראל.
קלמנט אטלי
דמוקרטיזציה ויחסי עבודה
ממשלתו של אטלי גם המשיכה בהקטנת כוחו של בית הלורדים. הרקע לכך היה חששו של אטלי כי בית הלורדים, שבו היה רוב לשמרנים, יפגע בתוכניות החקיקה הסוציאליות שלו. הרפורמה שחוקק הרברט הנרי אסקווית' ב-1911 שינתה את זכות הווטו של בית הלורדים על חקיקת בית הנבחרים וביטלה את כוחו של בית הלורדים לבטל חקיקה, או לתקנה באופן שאינו מקובל על בית הנבחרים. כל שיכול בית הלורדים לעשות הוא לעכב את יישום החוק למשך שלושה מושבים של הפרלמנט או שנתיים. ב-1949 קיצצה ממשלת אטלי בסמכויות אלו והפחיתה את תקופת העיכוב לשני מושבים או שנה, וזאת לאחר מאבקים חוקתיים וחקיקתיים שנמשכו משנת 1947.
הסדר דמוקרטי נוסף היה ביטול "מחוזות האוניברסיטה" בבחירות לפרלמנט הבריטי. הסדר זה, שהתקבל בימי המלך ג'יימס הראשון, הביא לכך שבוגרי האוניברסיטאות בבריטניה היו בעלי קול כפול. הם בחרו בנציג האוניברסיטה לפרלמנט ובנוסף לכך בחרו בנציג המחוז שבו גרו. ממשלות הלייבור השונות ראו מחוזות בחירה אלו בעין רעה, הן בשל האפקט המעמדי שלו, שנתן לבעלי ההשכלה הגבוהה שני קולות אפקטיביים, והן בשל כך שרוב נציגי האוניברסיטאות היו שמרנים. ב-1948 בוטלו מחוזות האוניברסיטה ובבחירות ב-1950 לא נבחרו עוד נציגי אוניברסיטאות.
אברהם הירשזון
כהונתו כשר האוצר
בפברואר 2007 הציג הירשזון את התוכנית הכלכלית המשמעותית הראשונה בתפקיד, שמטרתה צמצום פערים חברתיים ועידוד תעסוקה. התוכנית כללה חמישה עקרונות, והיא אושרה בממשלה: מרבית סעיפי התוכנית הוגשמו בהדרגה במהלך כהונתו של הירשזון כשר האוצר ולאחריה.
קלמנט אטלי
דמוקרטיזציה ויחסי עבודה
צעדים אלו הביאו לעוינות הגורמים השמרניים, ובראשם העיתונות, כלפי ממשלתו של אטלי. עוינות זו הביאה להקמת ועדה מלכותית בשנת 1946 על מנת שתבחן את חופש העיתונות, ובסופו של דבר ליצירת "מועצת העיתונות" בשנת 1953, גוף וולונטרי בו חברים נציגי מערכות העיתונים הגדולים, האחראי על יישום סטנדרטים של אתיקה עיתונאית.
אירופה שלאחר המלחמה, והמלחמה הקרה
בנושאי מדיניות חוץ עסקה ממשלת אטלי בארבעה נושאים - שיקום אירופה לאחר המלחמה, תחילתה של המלחמה הקרה, ייסוד האומות המאוחדות ודה-קולוניזציה. שני הנושאים הראשונים היו קשורים באופן הדוק, ואטלי נעזר בנושאים אלו בשר החוץ שלו ארנסט בווין.
אברהם הירשזון
הרשעתו בפלילים
הירשזון השיב להסתדרות העובדים הלאומית את הכספים שלקח ממנה, אך פקיד השומה קבע להירשזון שומה לשנים 2000–2005, בה בכל שנת מס התווספה להכנסתו חמישית מסכום הגנבה – כהכנסה מעסק, החייבת במס. בנוסף נקבע כי בהיותו עסק, היה על הירשזון לנהל פנקסים, ומשלא עשה כן הוטלה עליו תוספת מס. הירשזון ערער לבית המשפט המחוזי על החלטת פקיד השומה, וטען כי במהלך שנת 2009 השיב סך כולל של 1,730,000 ש"ח, ויש לאפשר לו לנכות סכום זה כהוצאה בייצור הכנסתו בשנים שבהן נזקפו להכנסתו סכומי הגנבה, וציין כי בשנה שבה השיב את הכספים אין לו כל מקורות הכנסה מהם יוכל לנכות את כספי ההשבה באותה שנה. בית המשפט המחוזי דחה את הערעור וקבע כי אין מקום להתחשבות באי-קיומם של מקורות הכנסה למערער בשנת ההשבה שמהם יוכל לנכות את סכום ההשבה כהוצאה. עם זאת קיבל בית המשפט את ערעורו של הירשזון בעניין החובה לנהל פנקסים ביחס לכספי המעילה, וביטל את הקנס שהוטל עליו בגין אי-ניהול פנקסים. הירשזון ערער לבית המשפט העליון, ושם נפסק, בפסק דין הירשזון-דמארי, שיש להתיר קיזוז מההכנסה בשנים הנ"ל של חצי מסכום ההשבה. פקיד השומה ביקש דיון נוסף בפסק דין זה, ובדיון הנוסף נקבע שאין להתיר קיזוז כלשהו של כספי הגנבה מול כספי ההשבה.
קלמנט אטלי
אירופה שלאחר המלחמה, והמלחמה הקרה
האתגר הראשון שלאחר המלחמה היה היחסים עם בעלת הברית לשעבר ברית המועצות ושליטהּ יוסיף סטלין. ביום הבחירות שהה צ'רצ'יל בוועידת פוטסדאם שנועדה, בין היתר, להסדיר את היחסים שלאחר המלחמה וחשפה את עומק חילוקי הדעות שבין הצדדים. אטלי החליף את צ'רצ'יל לאחר שנודע על ניצחון הלייבור. בווין, איש האיגודים המקצועיים, שבילה זמן רב בהדיפת ניסיונות הקומוניסטים להשתלט על תנועת האיגודים, היה אנטי-קומוניסט נלהב. עם זאת, היחס לברית המועצות לא היה עוין וחשדני, ונעשו ניסיונות של ממש לפייסה ולשמור על הברית של ימי המלחמה. כך, לדוגמה, קריפס נתן למהנדסים סובייטים במחווה תמוהה גישה לתוכניות מנוע ה"רולס-רויס נין", מנוע סילון מתקדם, ובכך איפשר תכנונו של מנוע קלימוב VK-1 המבוסס עליו. מנוע קלימוב שולב לאחר מכן במטוס הקרב המתקדם מיג 15, שבו נעשה שימוש, בין היתר, בלחימה כנגד הכוחות הבריטים במלחמת קוריאה.
לאחר שהסתבר כי סטלין השתלט על מזרח אירופה והקים שם משטרים ברוחו, התממשו חששותיהם הגרועים ביותר של בווין ואטלי. כצעד שכנגד הצטרפה ממשלת אטלי ליזמת ארצות הברית ליצירת ברית נאט"ו שקמה כמשקל שכנגד לעוצמה הסובייטית שמאחורי מסך הברזל. בריטניה הייתה גם פעילה בקידום תוכנית מרשל, שהביאה לתחייה הכלכלית בארצות מערב אירופה ההרוסות שלאחר המלחמה.
קבוצה שמאלית בתוך הלייבור טענה כי על בריטניה להישאר ככוח עצמאי בין ברית המועצות ובין ארצות הברית, ולא להזדהות עם אף אחת מהן. עם זאת, הידרדרות היחסים עם ברית המועצות, והתלות הכלכלית בארצות הברית, חייבו מדיניות של הידוק הברית המדינית והצבאית עם ארצות הברית. הברית אילצה משלוח כוח בן למעלה מ-60,000 חיילים בריטים למלחמת קוריאה, על אף הנטל הכלכלי שהדבר יצר על התקציב הבריטי הדחוק ממילא. עם זאת, בתקופתו של אטלי החליטה בריטניה על יצירת כוח הרתעה גרעיני עצמאי, נושא שהיה לאחר מכן עילה לחילוקי דעות במהלך שנות ה-50 שכמעט והביאו לפיצול במפלגה.
דקולוניזציה
ממשלתו של אטלי הייתה אחראית לתהליכי הדקולוניזציה הראשונים והחשובים ביותר של האימפריה הבריטית, ובראשם מתן העצמאות להודו. אטלי מינה את הלורד לואי מאונטבאטן כמשנה למלך בהודו והסכים לבקשתו להעניק לו סמכויות בלתי מוגבלות למשא ומתן על עצמאות הודו. לאור דרישות הקהילה המוסלמית בהודו הבריטית למתן עצמאות והגדרה עצמית טריטוריאלית, הסכים מאונטבאטן לחלוקת הודו בין שתי מדינות - פקיסטן המוסלמית והודו. תוכנית זו הוגשמה בשנת 1947 במחיר כבד בחיי אדם ובעקירה של מיליונים מבתיהם. במקביל הוסכם גם על עצמאותן של בורמה וסרי לנקה.
ממשלתו של אטלי נתקלה בקשיים רבים יותר ברצונה לוותר על השליטה הבריטית בחלקים אחרים של העולם, במיוחד באפריקה. בסיס צבאי גדול הוקם בקניה ומידת השליטה של לונדון במושבות האפריקאיות אך הוגברה בעקבות יישום תוכניות פיתוח להגברת את מאזן הסחר הבריטי ולפתרון המשבר הכלכלי הפנימי, ואגב כך להעלות את רמת החיים של תושבי המושבות. תוכנית זו הייתה ברובה כישלון.
נפילת ממשלת הלייבור
ממשלתו של אטלי, שהחלה את כהונתה בתנופת עשייה ובהתלהבות, נקלעה לקשיים פוליטיים ואישיים שהפריעו לתפקודה. ב-1947 נאלץ שר האוצר דאלטון לפרוש לאחר שהתברר כי הדליף את תקציב המדינה לעיתונאי בטרם הציג אותו בפרלמנט. את מקומו תפס קריפס, שנאלץ אף הוא לפרוש בשנת 1950 עקב בריאותו הלקויה, והוחלף ביו גייטסקל.
1947 הביאה עמה גם משבר כלכלי כתוצאה מחורף קשה מהרגיל, שהביא לקפיאת מכרות הפחם ולהפסקת הייצור. הדבר הביא למחסור במזון ולהפסקות יזומות בחשמל. במהלך השנה נפוצו שמועות כי בכוונת אטלי להתפטר, וזאת כתוצאה מניסיונם של דאלטון וקריפס להחליפו בבווין. סירובו של בווין להצטרף למהלך הביא, כפי הנראה, לכישלונו ולהמשך כהונת אטלי.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-1950 זכה אטלי ברוב שאיפשר לו תקופת כהונה נוספת, אך הרוב היה קטן בהרבה (315 מושבים, לעומת 393 בהם זכתה המפלגה ב-1945), כאשר המפלגה השמרנית, ובראשה צ'רצ'יל, התחזקה מאוד וזכתה ב-85 מושבים נוספים, ובסך הכל ב-282 מושבים.
ממשלה זו הייתה חלשה בהרבה. רבים מהאישים שפעלו במסגרת ממשלתו הראשונה של אטלי איבדו מכוחם ומהשפעתם או שלקו בבעיות בריאות. עד מהרה נראה היה כי מפלגת הלייבור מפוצלת בין גוש שמאלי בהנהגתו של בוואן, ובין גוש ימני בהנהגת שר האוצר החדש, יו גייטסקל. כאשר החליט גייטסקל לממן את הכוח הבריטי שנשלח למלחמת קוריאה באמצעות חיוב מקבלי שירותי הבריאות בתשלום עבור טיפולי שיניים ומשקפיים, התפטר בוואן במחאה, ועמו אישים נוספים, כהרולד וילסון. אטלי החליט על פיזור הפרלמנט ועריכת בחירות חדשות.
הבחירות נערכו ב-1951 והסתיימו בניצחון השמרנים בהנהגת צ'רצ'יל. זאת על אף שהלייבור קיבל יותר קולות מהמפלגה השמרנית, ולמעשה בבחירות אלו זכה במספר הגדול ביותר של קולות עד אז, הביאה שיטת הבחירות הבריטית לכך שהלייבור זכה ב-295 מושבים בפרלמנט, ואילו השמרנים זכו ב-321 מושבים. אטלי הוחלף בצ'רצ'יל בראשות הממשלה, והחליף אותו בראשות האופוזיציה.
כהונה כראש האופוזיציה ופרישה
לאחר התבוסה ב-1951 המשיך אטלי לשאת את התואר "ראש האופוזיציה" במשך ארבע שנים. הייתה זו תקופת דעיכה ללייבור, שהיה נגוע בפילוגים וויכוחים פנימיים ולא הצליח להעלות מתוכו יורש מוסכם לאטלי. המפלגה התפצלה בין תומכיו של גייטסקל ותומכיו של בוואן, כאשר אישים ותיקים כהרברט מוריסון חושקים אף הם בתואר יושב ראש המפלגה.
ב-1955 התמודד אטלי, בן ה-72, בפעם האחרונה בבחירות כלליות, אל מול אנתוני אידן. בבחירות שב אטלי והובס, והפעם גדל הרוב השמרני. בנובמבר אותה שנה הודיע על פרישתו ממנהיגות האופוזיציה ולאחר חודש פרש ממנהיגות המפלגה והוחלף ביו גייטסקל.
אטלי קיבל תוארי אצולה, הרוזן מאטלי והוויקאונט פרסטווד, והמשיך לשרת בבית הלורדים. ב-1958 יזם ביחד עם קבוצה בראשות ברטרנד ראסל את "החברה לרפורמה בחקיקה הנוגעת להומוסקסואלים", שהטיפה להסרת האיסורים הפליליים על מעשים הומוסקסואליים הנעשים בצנעה בין בוגרים מסכימים. הקבוצה השיגה את מטרתה, והחוק שונה 9 שנים לאחר מכן.
ב-1964 זכה לראות שוב את הלייבור, בראשות הרולד וילסון, שב לשלטון. שנה לאחר מכן, ב-1965, הופיע בציבור בהלווייתו של צ'רצ'יל. באוקטובר 1967 מת, בן 84, בבית החולים בווסטמינסטר, כתוצאה מדלקת ריאות. אטלי נטמן בכנסיית וסטמינסטר, בסמוך לסידני וב וארנסט בווין.
אטלי, היישוב היהודי ומדינת ישראל
בשנותיו כמנהיג האופוזיציה וכסגן ראש הממשלה התבטא אטלי פעמים רבות בעד המפעל הציוני והעלייה ונגד גזרות הספר הלבן. מפלגת הלייבור נחשבה לאוהדת המפעל הציוני, ובשתי ועידותיה האחרונות לפני עלייתה לשלטון, בשנים 1944–1945, כלל מצעה, שהובא מפי אטלי, דרישה למדינה יהודית בשטח המנדט הבריטי על ארץ ישראל. בוועידה השנתית של הלייבור בדצמבר 1944, אימצה המפלגה הצעת החלטה של אטלי לכונן מדינה יהודית בארץ ישראל ואף להעביר אוכלוסייה ערבית לארצות השכנות: "אין לא משמעות ולא תקוה במילים 'בית לאומי יהודי', אלא אם כן נהיה מוכנים להניח ליהודים, אם ירצו בכך, להיכנס אל אותה ארץ קטנטונת במספרים כאלה שיעשום שם רוב... בארץ־ישראל יש גם טעם, מטעמים אנושיים וכדי להגיע להסדר בר־קיימא להעברת אוכלוסייה. הבה נעודד את הערבים לצאת ממנה... יש להם לערבים שטחים רחבי־ידים רבים משלהם". בסוף אפריל 1945, אישר מרכז הלייבור מחדש את ההחלטה הזו.
עם עליית אטלי לשלטון רבו מאוד התקוות של אנשי היישוב כי ממשלתו תעמוד בהבטחותיה - תאפשר עלייה חופשית לפליטי השואה, תסיר את גזרות הקרקעות, ותפעל להקמת מדינה יהודית. עם זאת, כבר בחודשים הראשונים לפעילות הממשלה, הסתבר כי ארנסט בווין, האחראי למדיניות החוץ, הוא אויב מר למפעל הציוני, וכי כגודל הציפיות, כך הוא גודל האכזבה. לקראת גיבוש מדיניות הממשלה כתב נתן אלתרמן בשירי הטור השביעי, ב-28 בספטמבר 1945 -
ואכן, ב-13 בנובמבר 1945 הודיע בווין בבית הנבחרים הודעה מדינית על ארץ ישראל, שהיוותה חזרה מדויקת על מדיניות המפלגות השמרניות מלפני המלחמה ואימוץ של הספר הלבן. במקביל, בסוף אוקטובר 1945, הוקמה תנועת המרי העברי, בין היתר על רקע האכזבה מממשלתו של אטלי, ופעלה בגלוי נגד הבריטים, אשר ראו בה ארגון טרור. שיא שלילי מבחינת היישוב היו אירועי השבת השחורה ב-29 ביוני 1946, בה פשטו כוחות בריטיים על יישובים בארץ, עצרו רבים ממנהיגי היישוב וחיפשו נשק מוסתר. בה בעת המשיכה הממשלה לאכוף את הסגר על חופי הארץ ולמנוע עליית עולים, כולל פליטי השואה. תנועת המרי העברי פורקה בסוף שנת 1946, לאחר פיצוץ מלון המלך דוד, אך שאר המחתרות המשיכו במאבק. במהלך תקופה זו נתפס בווין על ידי אנשי היישוב כאנטי-ציוני וכאנטישמי, ואילו אטלי נתפס כעושה דברו.
ממשלת אטלי, שהובלה בשאלת ארץ ישראל על ידי בווין, ניסתה למצוא פתרונות לשאלת ארץ ישראל, וזאת אל מול המאבק המחמיר ומצוקת פליטי אירופה שקיבלה כותרות בעיתונות הבינלאומית. ניסיונות מסוג הוועדה האנגלו-אמריקאית או תוכנית מוריסון-גריידי לא הביאו לפתרון מוסכם. לבסוף החליטו אטלי ובווין להביא את העניין להכרעת ארגון האומות המאוחדות, אשר הכריע על קבלת תוכנית החלוקה, סיום המנדט הבריטי והקמת מדינת ישראל. בהצבעה על תוכנית החלוקה נמנעה בריטניה. בריטניה הכירה במדינה רק באיחור רב, בשנת 1949. גם לאחר פרישתו של בווין המשיכה ממשלת אטלי ביחס קריר למדינת ישראל, ורק לאחר פרישתו של אטלי והחלפתו בצ'רצ'יל השתנה היחס והפך לידידותי יותר.
מורשתו של אטלי
אטלי נחשב לאדם אפור ושתקן, באופן המנוגד לכושר הרטורי ולאישיותו המוחצנת של שותפו ויריבו וינסטון צ'רצ'יל. שלוש אמרות המיוחסות לצ'רצ'יל משקפות ניגודים אלו. לצ'רצ'יל מיוחסות האמירות כי ; בנוסף מיוחסת לצ'רציל האמרה כי ; עוד מיוחסת לצ'רצ'יל האמרה כי אטלי הוא. עם זאת, צניעותו ומנהגו השקט של אטלי לא מנעו ממנו להיחשב לאחד מגדולי ראשי הממשלה של בריטניה. בסקרים רבים השואלים את העם הבריטי, או מלומדים והיסטוריונים, מיהם ראשי הממשלה ה"גדולים", נמצא אטלי במקום השני לאחר צ'רצ'יל, ואילו בסקר בין אקדמאים והיסטוריונים שנערך על ידי אוניברסיטת לידס בשנת 2004 בחרו הנשאלים באטלי כראש הממשלה הטוב ביותר. צ'רצ'יל עצמו התבטא כי אטלי הוא "ג'נטלמן אציל ובעל כבוד, עמית נאמן, ששירת את ארצו היטב בזמן בו הייתה זקוקה לכך יותר מכל".
אטלי נחשב לראש ממשלה חרוץ ויעיל וזכה לשבחים מצד ממשיכיו, שמרנים ואנשי לייבור כאחד. סגנון מנהיגותו היה מנהיגות קונסנזואלית. ההיסטוריונים מעריכים את המעבר שהנהיג מכלכלת המלחמה לכלכלת ימי השלום, את הדרך בה פעל להקטין את הגרעון של בריטניה, בעודו מביא ליישום תוכנית שאפתנית ליצירת מדינת רווחה ושירותי בריאות לכל, וכל זאת באופן שהתקבל כקונצנזוס הלאומי שלאחר המלחמה, הן בקרב אנשי הלייבור והן בקרב השמרנים והליברלים, שנמנעו מלבצע שינויים מהותיים בהסדרים אלו במשך עשרות שנים.
רפיק חאג'-יחיא
רפיק חאג'-יחיא (ערבית:  رفيق حاج يحيى, תעתיק מדויק: רפיק חאג' יחיא; 3 בספטמבר 1949- 16 באפריל 2000) היה ראש עיריית טייבה, ולאחר מכן חבר הכנסת מטעם מפלגות העבודה ועם אחד.
ביוגרפיה
חאג'-יחיא נולד בעיר טייבה ב-1949. בוגר אוניברסיטת בר-אילן, שם רכש תואר אקדמי בלשון עברית ובחינוך. בשנת 1969 סיים סמינר למורים ערבים בחיפה ועסק בהוראה במשך 7 שנים. בנוסף עבד כעיתונאי בטלוויזיה הישראלית.
בשנת 1998 נבחר לראשונה לכנסת מטעם מפלגת העבודה. ב-25 במרץ 1999 לקראת הבחירות לכנסת ה-15 פרש עם עמיר פרץ ואדיסו מאסלה לסיעת עם אחד.
רפיק חאג'-יחיא נפטר ב-16 באפריל 2000.
גאט"ט
גאט"ט (GATT - General Agreement on Tariffs and Trade), הוא הסכם בינלאומי המסדיר את הסחר הבינלאומי. ההסכם קובע את דרגות המכס וכללי ההתנהגות של ממשלות בתחום הסחר הבינלאומי. מטרתו הורדת חסמי סחר בין המדינות. המדינות אשר מהוות צד לאמנה מחזיקות בידיהן למעלה מ-80% מהסחר העולמי.
היסטוריה
ההסכם הוא תוצאה של משא ומתן רב צדדי, שהתנהל בתום מלחמת העולם השנייה במטרה ליצור תשתית לקשרי מסחר בין מדינות, ומתוך אמונה כי קשרים אלו יקטינו את הסיכוי למלחמה נוספת בין הצדדים. נעשה ניסיון להקים ארגון סחר עולמי באותה עת, אולם ניסיון זה לא צלח. הסכם גאא"ט שנחתם בשנת 1947 שימש במה ליחסי מסחר בין מדינות, אך לא נחשב כארגון בינלאומי, אף שבמסגרתו פעלה מזכירות, שריכזה את הפעילות תחת ההסכם. בשנת 1995 הוקם ארגון הסחר העולמי, שניתק את הסכם גאט"ט מתפקידיו הארגוניים.
עקרונות ההסכם מתבססים על שני עקרונות מרכזיים, עקרון ה-standstill האוסר העלאת המכס מעבר למכס הקיים ועקרון ה-Rollback המצפה ממדינות להפחית את המכס. ירידת המכס נעשית באמצעות סבב שיחות בארגון הבינ"ל כאשר כל מדינה מציינת עד כמה היא מסכימה להפחית מכס. אמצעי נוסף הוא עקרון המדינה המועדפת ביותר המעוגן בסעיף 1 להסכם, לפיו יתרון מכס המוענק למדינה אחת יוענק אוטומטית לכלל המדינות החברות בהסכם. בנוסף הכלל מחייב הענקת היתרון לכל מוצר הדומה למוצר שמקבל העדפה ולא רק למוצר הספציפי. עיקרון זה אינו מתייחס רק למכס אלא לכל יתרון כלכלי אחר כמו מס פנימי, או העדפה המעניקה יתרון תחרותי.
הישגי ההסכם באים לידי ביטוי בהורדה משמעותית של מכסים בין המדינות המהוות צד להסכם, ובקביעת שערי מכס הולכים וקטנים במקרים בהם לא הצליחו להגיע להסדר של הסרת מכס לחלוטין.
מול המאמץ שמשקף גאט"ט, להקים מסגרת של תחרות הוגנת וחופשית לסחר בינלאומי, עדיין עומדות חלק מן המדינות על דעתן כי יש להגן על מוצרים מקומיים מסוימים במכסי מגן גבוהים, כמו למשל בתחום התוצרת החקלאית.
מדינת ישראל ישראל הייתה חברה בגאט"ט החל משנת 1962 וכן נמנית עם החברות המייסדות של ה-WTO (ארגון הסחר העולמי) שהחליף אותו ב-1995.
אבי כהן (בלם)
אבי כהן (14 בנובמבר 1956 - 29 בדצמבר 2010) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הבלם. מהשחקנים הבולטים בישראל בשנות ה-70 וה-80. ב-1979 היה לכדורגלן הישראלי הראשון ששיחק באנגליה, כשעבר לקבוצת ליברפול, עימה זכה ב-1981 בגביע אירופה לאלופות. נחשב לאחד משחקני ההגנה הגדולים בתולדות הכדורגל הישראלי. לאחר שפרש ממשחק עסק באימון ובשנותיו האחרונות היה יו"ר ארגון שחקני הכדורגל בישראל.
קורות חייו
כהן נולד במצרים, לאחר מלחמת סיני. אביו, משה, שימש כמאמן קבוצת הכדורסל של מכבי קהיר. שנה לאחר מכן עלתה משפחתו לישראל. תחילה התיישבה המשפחה בנהריה, בהמשך עברה לשכונת אבו כביר בתל אביב, ולבסוף התיישבה בשנת 1962 בשכונת רמת השקמה ברמת גן.
כהן הצטרף בשנת 1965, בגיל תשע, לקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, שהתאמנה בתקופה זו בפארק הלאומי ברמת גן. מאמנו הראשון היה יהודה ליבני. בהמשך שיחק במחלקת הנוער, ובעונת 1973/1974 הופיע לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, במשחק נגד הכח מכבי רמת גן.
כהן שיחק לרוב בעמדת הבלם האחורי. הוא תמך בהתקפה, נחשב בעל יכולת טכנית טובה, ובהדרגה הפך למנהיג בקבוצה. בתקופה בה שיחק בקבוצה זכתה מכבי תל אביב בדאבל בעונת 1976/1977, ובאליפות בעונת 1978/1979. בעונה זו הוא הבקיע את אחד השערים הזכורים ביותר בתולדות הכדורגל הישראלי, בדרבי נגד הפועל תל אביב, בבעיטה מהאוויר, במשחק שנערך בתנאי גשם שוטף.
בעקבות הצלחתו בליגה הישראלית, זומן כהן למבחנים בליברפול האנגלית, שאותה אימן בתקופה זו בוב פייזלי. כרטיס השחקן שלו נרכש על ידי ליברפול ב-450,000 דולר. הוא שיחק בליברפול שנתיים וחצי, בהן השתתף ב-36 משחקים. משחק הבכורה שלו היה משחק חוץ, נגד לידס יונייטד, ומשחק הבכורה שלו באצטדיון אנפילד היה משחק ההכתרה של עונת 1979/1980, נגד אסטון וילה; משחק זה זכור בעקבות שער עצמי של כהן שהביא לתיקו 1:1 מול אסטון וילה, אך בהמשך הבקיע כהן גם שער לזכות קבוצתו, והמשחק הסתיים בניצחונה של ליברפול בתוצאה 1:4 ובחגיגות האליפות.
עונתו הטובה ביותר של כהן במדי ליברפול הייתה עונת 1980/1981, בה זכתה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות. כהן שיחק במשחקי השלבים המוקדמים, אך לא שותף בהרכב הקבוצה בחצי הגמר נגד באיירן מינכן ובגמר בפריז מול ריאל מדריד.
באמצע עונת 1981/1982 חזר כהן לישראל. בתקופה זו מכבי תל אביב הובסה 6:0 נגד מכבי נתניה, ובעקבות לחצם של מנהלי האגודה על כהן לסייע לקבוצת נעוריו, חזר כהן לקבוצה, לאחר שכרטיסו נקנה מליברפול ב-180,000 דולר.
בשנת 1984 היה כהן ממקימי ארגון שחקני הכדורגל בישראל, והנהיג אותו כיו"ר הראשון, בצוותא עם מזכ"ל הארגון אלי יאני, להישגים רבים, וביניהם הכרה בכדורגלנים כשכירים והסרת תקרת השכר לכדורגלנים. בשנת 1985 הורשע בהעלבת עובד ציבור ונדון לחודש מאסר על תנאי ולקנס של 100,000 שקלים.
לאחר חמש שנים במכבי תל אביב, הציע לו גריים סונס, מאמן קבוצת גלאזגו ריינג'רס מסקוטלנד ששיחק לצידו בליברפול, לחזור לאי הבריטי. כהן חתם לשנתיים בקבוצה הסקוטית. בשנה הראשונה בריינג'רס השתתף כהן רק ב-15 משחקים (בהם גמר גביע הליגה בו זכתה הקבוצה), ובמקביל משפחתו לא התאקלמה בגלאזגו, ולפיכך בסוף השנה ויתר כהן על השנה השנייה בקבוצה וחזר כדי לסיים את הקריירה בישראל.
כהן חזר למכבי תל אביב ב1988 בה שיחק עד שנת 1990, באותה עת הגיעו לקבוצה מבית"ר ירושלים אורי מלמיליאן ואבי כהן (הירושלמי), בעקבות זאת כונה אבי כהן "התל אביבי". במהלך עונת 1989/1990 קיבל הצעה ממרדכי שפיגלר שהתמנה לתפקיד מאמן מכבי נתניה להצטרף לקבוצה כעוזרו. לאחר מעברו הודיע כהן על פרישה ממשחק פעיל והצטרף לנתניה כעוזר המאמן. בעונת 1991/1992 חזר כהן לקריירת המשחק ושיחק שלושה משחקים במדי נתניה לאור בקשתו של שפיגלר. אלה היו שלושת המשחקים האחרונים בקריירה של כהן ולאחריהם המשיך לשמש כעוזר מאמן הקבוצה.
במהלך הקריירה כשחקן פעיל, שיחק כהן במדי נבחרת ישראל ב-64 משחקים במשך 12 שנים. ב-2019, 28 שנה לאחר פרישתו, נבחר על ידי עיתון "הארץ" למקום התשיעי בדירוג כדורגלני ישראל בכל הזמנים.
לאורך שנות ה-90 וה-2000 שימש כהן כמאמן כדורגל בקבוצות רבות, בהן מכבי נתניה, בית"ר תל אביב, מכבי יבנה, עירוני אשדוד, הפועל כפר סבא, הפועל אשקלון ומכבי הרצליה. עם זאת, באף אחת מהן הוא לא הצליח לשחזר את ימי הזוהר והתהילה שלו כשחקן.
באפריל 2005 נבחר כהן לתפקיד יו"ר ארגון שחקני הכדורגל בישראל, בו כיהן עד פטירתו.
בשנת 2008 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, לצידה של הרקדנית מירית קרדונר. באותה שנה החל כהן לשמש כפרשן בתוכנית הספורט "זה ברשת" של תחנת הרדיו רשת ב', לצדו של יואב אביב. הוא השתתף בתוכנית בפעם האחרונה ביום א', 19 בדצמבר 2010.
פטירתו
ב-20 בדצמבר 2010 נפצע כהן באורח אנוש בתאונת דרכים, סמוך למתחם הבורסה ברמת גן: רכב מסחרי פגע בו בעת שרכב על קטנוע. הוא הובהל לבית החולים איכילוב, שם שכב ללא הכרה במשך תשעה ימים. ב-28 בדצמבר קבעה ועדה רפואית מטעם משרד הבריאות שכהן שרוי במוות מוחי. למחרת נדם לבו. הוא נטמן בבית העלמין מורשה ברמת השרון, בהלוויה שבה השתתפו אלפים.
כל משחקי המחזור שלאחר פטירתו נפתחו בדקה של מחיאות כפיים לזכרו, בדומה לטקס שערכה לזכרו ליברפול, בה שיחק בעבר. ביולי 2011 החל משרד התרבות והספורט לארגן את ליגת החובבים הארצית ע"ש אבי כהן להנצחתו. ב-6 במרץ 2012 נחנך בשמו החדש אקדמיית הנוער ע"ש אבי כהן במתחם האימונים קריית שלום, על ידי קבוצתו לשעבר מכבי תל אביב.
משפחתו
כהן היה נשוי לדורית, ואב לשלושה ילדים, בהם הכדורגלן תמיר כהן. אחותה של דורית, איריס, נישאה לכדורגלן העבר ויקי פרץ.
הצי החמישי של ארצות הברית
הצי החמישי הוא יחידה מבצעית של צי ארצות הברית ומהווה את הכוח הימי העיקרי בפיקוד מרכז של ארצות הברית. הצי מחזיק באזור המפרץ הפרסי כוח גלוי המהווה גורם הרתעה.
בשנים הראשונות של קיומו, כוחו של הצי התבטא בנושאות מטוסים, חיל יבשה לוחם, צוללות, ספינות סיור ימי, מטוסים שהיו מבצעים גיחות לשטח האויב וספינות תחזוקה ולוגיסטיקה. בעקבות המלחמה בטרור, שונתה האסטרטגיה של צבא ארצות הברית. הפריסה הרגילה מתקופת המלחמה הקרה היא חלק מן העבר. עקב כך, המדיניות של אחזקת מספר ספינות בחלקים שונים של העולם תמה גם היא.
בתחילת שנת 2003 כוחו של הצי החמישי היה בשיאו, כשהרכבו היה חמש נושאות מטוסים, שש ספינות מלחמה ואניות הליווי והאספקה שלהן, ומעל ל-30 ספינות של הצי המלכותי הבריטי שהיו תחת פיקודו.
עם נפילת בגדאד באפריל 2003, חלק גדול מן הכוח הוצא מן האזור.
באוגוסט 2021 התקיים לראשונה תרגיל משותף לצי החמישי ולחיל הים הישראלי, בעקבות העברת ישראל מאחריות פיקוד אירופה לאחריות פיקוד מרכז של ארצות הברית.
אווה מריה
אָווה מריה (Ave Maria; "שלום לך, מרים") היא תפילה קתולית שפונה אל מרים, אם ישו בבקשה שתתפלל לאלוהים עבור המשמיע. מילות חלקה הראשון של התפילה שאובות מברכתו של המלאך גבריאל למרים כפי שמתוארת בספר הבשורה על-פי לוקאס, פרק א' פסוק כ"ח. מקורו של המשפט השני בתפילה בברכתה של אלישבע, אם יוחנן המטביל אל מרים בלוקאס א' מ"א-מ"ב. הגרסה הלטינית הקתולית של הטקסט מוכרת במיוחד, אך נוסחים מוקדמים התקיימו כבר במאה השישית בארמית. "שלום לך, מרים" היא העתירה הנפוצה והפופולרית ביותר אל הבתולה הקדושה.
עיבודים מוזיקליים
תפילת אווה מריה הולחנה פעמים רבות על ידי מלחינים שונים. בין הגרסאות השונות, גרסתו של שארל גונו (1859) שהוסיף מנגינה ומילים לפרלוד הראשון מתוך יצירתו של יוהאן סבסטיאן באך, "הפסנתר המושווה". גם אנטונין דבוז'אק הלחין את התפילה ב-1877, וג'וזפה ורדי הלחין את התפילה מספר פעמים, אחת מהן כחלק מהאופרה "אותלו" (1887).
ניתן למצוא במקומות שונים את יצירתו של פרנץ שוברט, (Ellens dritter Gesang 1825), תחת השם "אווה מריה". זוהי טעות הנובעת ממילות הפתיחה של היצירה, שלמעשה חוברה לתרגום גרמני לשיר של וולטר סקוט. בלבול נוסף נוצר מהעובדה כי לעיתים התפילה אווה מריה מבוצעת למנגינת יצירה זו של שוברט. התפילה אף נאמרת בפיה של מאדאם פלורה ברגע משבר באופרה "המדיום" מאת ג'אן קרלו מנוטי. הטקסט הולחן לעיתים קרובות גם בתקופת הרנסאנס, יצירותיהם של ג'ובאני פיירלואיג'י דה פלסטרינה, אורלנדו די לאסו וז'וסקן דה פרה. מילות התפילה מופיעות לעיתים בגרסאות שונות אצל מלחיני הרנסאנס.
גם אחינועם ניני ביצעה את אווה מריה בגרסה משלה, למוזיקה של באך.
במנזר דיר ראפאת שליד בית שמש נמצאת כנסיית גבירתנו מלכת פלשתינה, ועל קירותיה כתוב הטקסט "אווה מריה" במאתיים ושמונים שפות שונות כולל עברית ("שלום לך מרים").
What If (שיר של קולדפליי)
What If הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית קולדפליי. השיר יצא לאור בתור הסינגל החמישי של הלהקה מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, "X&Y". השיר יצא לתחנות הרדיו בצרפת, בשווייץ, בבלגיה ובמספר מדינות באירופה, אך הוא לא כסינגל בארצות הברית ובבריטניה. מאוחר יותר הסינגל יצא גם ביפן ובאוסטרליה. מספר שמועות הופצו לגבי השיר בתקשורת, האומרים כי בשיר מתכוון סולן, כריס מרטין, לאשתו גווינת' פאלטרו ועל הבעיות ביחסיהם. בזמן הופעות חיות כשהלהקה ביצעה את השיר מרטין הניח תפוח על הפסנתר, יש כאלו האומרים כי זהו קשר לבתו, אפל (Apple). השיר לא זכה להצלחה במצעדים, אך זכה לביקורות טובות על הרגשות החזקים שמובעים בו. כמה שנים לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר למעלה מ-20 מיליון השמעות.
הערות שוליים
What If (სიმღერა)
קולוניאליזם בארץ ישראל במאה ה-19
המעצמות האירופיות החלו להתבסס בארץ ישראל בשנת 1799, בעקבות מסעו של נפוליאון בארץ, מסע שעורר עניין בעולם הנוצרי. בשנת 1840, בעקבות כיבוש הארץ בשנת 1831 על ידי אבראהים פאשא, ואביו מוחמד עלי, נפתחו שערי הארץ לפעילות זרים. הפעילות הענפה הזו הייתה השפעה רבה על תהליך בניית הארץ. התושבים היהודים זכו לחסות, בהתאם להסכמי הקפיטולציות אשר באו לידי ביטוי בשיפור ביטחונם הפיזי. בנוסף לכך המעצמות הקימו שירותים ציבוריים ברמה נאותה - בתחומי: חינוך, תעבורה, תקשורת ובריאות.
רקע
הקולוניאליזם המודרני החל להתפתח במאה ה-15 כחלק מעידן התגליות באפריקה, והתהליך התחזק לאחר גילוי אמריקה ומסעות השיט לאוקיינוס השקט, לאוסטרליה וניו זילנד ולארצות המזרח הרחוק והודו. התהליך הגיע לשיאו בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ובתקופה זו רוב התהליך התקיים במדינות אפריקה ואסיה.
לקולוניאליזם המערבי הייתה תפיסת עולם ואמונה בזכותם לנהל קולוניות ללא התחשבות מיוחדת באוכלוסייה המקומית. חשיבה קולוניאלית זו, לוותה גם בתפיסה גזענית ומתנשאת על בני המקום. גישה זו, באופן טבעי, אינה רואה בשחקנים המקומיים כבעלי תפקיד מרכזי בדרמה ההיסטורית, אלא אם שיתפו פעולה עם המעצמה המנדטורית.
הסכמי הקפיטולציה
המקור לכוחן של המעצמות היו הסכמי הקפיטולציות אשר נחתמו לאחר שבריטניה ורוסיה סייעו לשלטון העות'מאני להשתלט מחדש על מצרים ועל ארץ ישראל. מדינות אירופה אף בקשו להחיל את משטר הקפיטולציות בקרב אוכלוסיות במזרח התיכון שאינן מוסלמיות. כך ביקשה רוסיה להחיל את הקפיטולציות על כלל היוונים-אורתודוקסים במזרח התיכון. צרפת ביקשה התייחסות דומה לגבי הנוצרים הקתולים ואילו אנגליה ביקשה לעשות כן עם היהודים והדרוזים.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים היו יתרונות רבים למקבלי החסות בשל הקפיטולציות, כולל פטור ממסי האימפריה העות'מאנית. וכך התאפשרה הקמת מערכות שירותים ציבוריים מקבילים לאלו שסיפקה האימפריה, כולל בתי חולים, בתי ספר, סלילת דרכים, מסילות ברזל ושירותי דואר.
פעילות המעצמות גברה לקראת סוף המאה ה-19 מתוך הנחה כי האימפריה העות'מאנית עומדת להתמוטט.
צרפת
צרפת הייתה הראשונה שחתמה על הסכם שיאפשר לה לפעול בארץ ישראל. בשנת 1535 נחתם הסכם הקפיטולציות בין פרנסואה הראשון לסולימאן המפואר. ההסכם נחתם עקב היות צרפת בעלת בריתם של העות'מאנים במלחמות הים התיכון. במסגרת ההסכם הוענקו זכויות אקסטרה-טריטוריאליות הדדיות לסוחרים ונוסדו שבע מושבות סוחרים צרפתיים בחופי ארץ ישראל-סוריה (אחת בחאן אל פרנג'י שבעכו). הצרפתים ביצרו את מעמדם בתור מגיני הנוצרים הקתוליים. צרפת לאשרור תפקידה בארץ הקודש בשנת 1878 בקונגרס ברלין, כינוס המעצמות החשובות שנערך בעקבות מלחמת רוסיה-טורקיה (1877-1878).
התערבותה במשטר המקומי באה לידי ביטוי באמצעות הגופים הבאים שכבר פעלו בארץ הקודש:
כך הצליחה צרפת לקבל את החסות על הנתינים הקתולים ורכשה לעצמה יתרון כלכלי, דתי ומוניטין. סמוך למלחמת העולם הראשונה היא זכתה להגיע למעמד מוכר בתור היורשת של ארץ ישראל. "אם כי תוכניתה לא זכתה מעולם לכלל הכרעה ברורה".
כמו כן בנתה צרפת בירושלים מבנים שונים במתחם הצרפתי בירושלים.
רוסיה
בעקבות המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774), חתמה האימפריה העות'מאנית ב-21 ביולי 1774 על הסכם קוצ'וק קאינרג'ה עם האימפריה הרוסית, לפיו, בין השאר, ניתנה לחצי האי קרים עצמאות מן השלטון הטורקי ושני נמלי מפתח שאיפשרו לה גישה ישירה אל הים השחור. ובנוסף לכך רוסיה הוכרה על ידי הסולטאן כנותנת חסות לבני הדת היוונית-אורתודוקסית בתחומי האימפריה. רובם המכריע של הערבים הנוצרים - 90% - בשנת 1840, היו נוצרים אורתודוקסיים. רוסיה ראתה עצמה היורשת של האימפריה העות'מאנית במקרה של התפוררותה.
מאבקי כוח בין רוסיה כבעלת החסות על האורתודוקסים וצרפת כמגן הקתולים על השליטה במקומות הקדושים לנצרות בארץ ישראל היו העילה למאורעות שהובילו למלחמת קרים (1856-1853).
מספרם של הצליינים הרוסים שעלו לארץ הקודש היה גדול ממספר צלייני כל שאר הארצות. זיקה דתית מיוחדת הפגינו בני רוסיה "הקדושה". בשנת 1860 היא ניגשה לבניית מגרש הרוסים - מתחם מרשים מחוץ לחומות העיר העתיקה - בגובה של עשרים מטר מהמקום הגבוה ביותר בעיר העתיקה.
משה ריישר, מיהודי ירושלים, מחבר הספר שערי ירושלים:
הצלחתם של הרוסים הוגבלה בשל פעילות מיסיונרים הפרוטסטנטים. גם הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית חששה שתהיה לבת חסות רוסית. ערב מלחמת העולם הראשונה נחלשו סיכוי רוסיה להשפיע על גורל ארץ ישראל.
האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה
ראשית חייו
קרלוס נולד ב-29 במרץ 1788 בסן לורנסו דה אל אסקוריאל, לקרלוס הרביעי, מלך ספרד ולמריה לואיסה מפארמה, בתם של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת. בין השנים 1808–1814 היו קרלוס ואחיו שבויים של נפוליאון והוחזקו בצרפת. בשנת 1814 חזר קרלוס יחד עם שאר בני משפחתו למדריד, וב-22 בספטמבר 1816 הוא התחתן עם מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד, ממנה נולדו לו 3 בנים. בין השנים 1820–1823 הצליחו הכוחות הליברליים בפיקודו של רפאל דל רייגו לכפות על אחיו פרננדו השביעי, מלך ספרד לפעול לפי החוקה ובשלוש שנים אלה התקיימה מלוכה פרלמנטרית בספרד. בתקופה זו היו שמרנים רדיקליים שרצו להמליך את קרלוס במקום אחיו, אך הוא סירב לכך בתוקף.
בשנת 1830 נולדה לאחיו פרננדו בתו הבכורה איזבלה, ומכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה. הקורטס המליץ על ויתור על החוק הסאלי והמלכת בתו של המלך, איזבלה למלכה, אולם, הדבר הביא לפיצול בשורות המלוכנים שחלקם סירב לקבל את הוויתור על עקרון הירושה דרך הזכר וביקש להמשיך את שושלת בית בורבון על ידי אחיו של המלך, קרלוס. קרלוס לא פעל רבות למען זכותו לכתר, אולם אשתו מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל ואחותה מריה תרזה, נסיכת ביירה פעלו רבות לשם כך, ובעקבות כך נשלחו קרלוס ומשפחתו במרץ 1833 לפורטוגל. באפריל אותה שנה קרא פרננדו השביעי לקרלוס להישבע אמונים לאיזבלה, נסיכת אסטוריאס, אולם קרלוס סירב לכך בתקיפות.
קולוניאליזם בארץ ישראל במאה ה-19
אנגליה
לאור האכזבה מפעילות בקרב היהודים החלה הכנסייה האנגליקנית לפעול בקרב בני העדות הנוצריות, שכן בקרב המוסלמים נאסרה פעילותה. המיסיון האנגלי פעל גם בערים אחרות בארץ: בחברון בנה בית חולים ובשכם נטל תחת חסותו את השומרונים. בצפת הוקם בשנת 1904 בית חולים אשר מאוחר יותר, בין השנים 1943 ל-1984 פעל כבית הבראה של קופת חולים כללית בשם בית בוסל.
השיא של המעורבות הבריטית הייתה בברית שנכרתה עם ההסתדרות הציונית העולמית והצהרת בלפור בימי מלחמת העולם הראשונה, אשר בסופו של דבר הביאה לבריטניה את המנדט הבריטי על ארץ ישראל.
האימפריה האוסטרו-הונגרית
למרות שהיא נטלה חלק בהחזרת השלטון העות'מאני לארץ ישראל בשנת 1840 היא לא נחלה הצלחה בהשפעה על החיים בארץ. היא לא הצליחה ליטול מצרפת שותפות במתן חסות לנוצרים הקתוליים. מה שעלה בידם של האיטלקים לאחר מכן. פעילותה הרבה הייתה במתן חסות ליהודים שעלו ארצה, בירושלים מהונגריה. אחדים משירותיה לציבור נחשבו למעולים כמו הדואר, הספנות והאכסניה בירושלים (האכסניה האוסטרית).
גרמניה
בעקבות קונגרס וינה, בו תיווכה גרמניה בין רוסיה לבין אוסטריה היא החליטה לא ליטול חלק בפעילות בארץ הקודש. המתיישבים הגרמנים בארץ, הטמפלרים זכו רק לתמיכה צוננת. רק בעקבות ביקור של וילהלם השני בשנת 1898 הורחבה הפעילות הגרמנית בארץ. כך הוקמו בירושלים כנסיית הגואל, הדורמיציון ואכסניית אוגוסטה ויקטוריה. גרמניה השלימה עם אחריותה של צרפת על המאמינים בארץ.
איטליה
איטליה הצטרפה לפעילות המדינות האחרות בתקופה מאוחרת יחסית (תחילת המאה ה-20), עם תחילת בנייתו של בית החולים האיטלקי בירושלים, בית החולים האיטלקי בחיפה, ובית החולים האיטלקי בנצרת.
ביקורי אישים ממלכתיים
שמאל|ממוזער|200px|פמליית הקיסר הגרמני וילהלם השני ב[[ירושלים, ברקע - מגדל כנסיית הגואל אותה חנך הקיסר]] בתקופה שבה המעצמות הגבירו את התערבותם בארץ ישראל הגיעו אלה מבקרים ממלכתיים רבים:
האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה
המלחמה הקרליסטית הראשונה
קרלוס נשאר בספרד במשך חמש שנים, ובשנים אלו הוא ליווה את צבאותיו, בלי שהראה תכונה של אומץ אישי, אולם הוא סבל הרבה מצוקה, ולעיתים קרובות נאלץ להסתתר בהרים. בעוד כמה מחסידיו תמכו בו משום שהאמינו בזכויותיו התורשתיות על כס המלכות, אחרים דאגו לשמור על האוטונומיה במחוזות הבסקים, כמו כן היו עימותים מתמשכים בין צוותו הצבאי של קרלוס לבין אנשי הכמורה שהשפיעו עליו.
בשנים הראשונות של המלחמה, היו כמה מקרים שבהם היה נראה שהניצחון יהיה של קרלוס, האחרונה שבהן הייתה המשלחת המלכותית של קיץ 1837, בעת שקרלוס ליווה את צבאו מנווארה עד לפאתי מדריד. קרלוס קיווה להיכנס לעיר בלי שפיכות דמים משמעותית, אולם משהתברר שרק על ידי קרב ינצח בעיר, ויתר קרלוס ולאחר כמה ימים החליט לסגת, תוך שצבאו התפורר לשליש מכוחו הקודם.
אשתו הראשונה מתה באנגליה בשנת 1834, ובאוקטובר 1837 התחתן קרלוס בביסקאי עם אחותה הגדולה, מריה תרזה, נסיכת ביירה.
ביוני 1838 מינה קרלוס את רפאל מארוטו למפקדו הראשי. בפברואר 1839 הוציא מארוטו להורג ארבעה גנרלים קרליסטים שמרדו בו, ולאחר מכן כפה על קרלוס למנותו בחזרה לתפקידו והדיח את מתנגדיו. לאחר מכן החל במשא ומתן פרטי עם המפקד הראשי של כריסטינה, ובאוגוסט 1839 נטש את קרלוס לחלוטין. בספטמבר 1839 עזב קרלוס את ספרד לצרפת, שם הוא נכלא לזמן קצר. כמעט שנה נוספת המשיכו כמה ממפקדיו להיאבק בשמו, בעיקר בקטלוניה, אולם עד יולי 1840 כמעט כל ההתנגדות פסקה.
אחרית חייו
במאי 1845 ויתר קרלוס על זכויותיו לכס ספרד לטובת בנו הבכור, קרלוס לואיס. לאחר מכן, הוא השתמש בתואר 'רוזן מולינה', וב-10 במרץ 1855 הוא מת בטריאסטה.
משפחתו
ב-22 בספטמבר 1816 התחתן קרלוס עם מריה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל וקרלוטה ז'ואקינה מספרד, ממנה נולדו לו 3 בנים:
מרכז רקמן
המרכז לקידום מעמד האשה ע"ש רות ועמנואל רקמן (באנגלית: The Ruth And Emanuel Rackman Center For The Advancement Of The Status Of Woman), הפועל במסגרת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, נוסד בשנת 2001 במטרה לקדם את מעמד האישה בתחום דיני המשפחה ולשים קץ לאפליה המגדרית ולאי-השוויון בחברה הישראלית, באמצעות מחקר אקדמי, שדלנות ועריכת דין חברתית.
פעולות המרכז
המרכז מפעיל תוכנית לסיוע משפטי לנשים בענייני משפחה, עוסק בפעילות ציבורית, במחקר ובהעצמת נשים. המרכז פועל לאור חזונו של הרב עמנואל רקמן לקידום זכויות הנשים בישראל ולהטבת מעמד האישה בדיני המשפחה וההלכה היהודית.
המרכז הפעיל את "פרויקט פא"י" (פיקוח, אכיפה וייישום של חוקים בתחום דיני המשפחה), במסגרתו בוצעו שני מחקרים מקיפים בנוגע לאכיפה של חוק בתי דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין) וחוק גיל הנישואין. ממצאי המחקרים פורסמו בשני דו"חות בשנים 2011 ו-2014.
המרכז מפרסם אחת לארבעה חודשים את "הדין והדיין", קובץ פסקי דין רבניים בנושאי משפחה. המרכז מפרסם גם את "נשים ומשפחה בישראל", דו-שנתון סטטיסטי בנושא נשים ומשפחה בישראל.
ביקורת על המרכז
על פעילות המרכז נמתחה ביקורת בנוגע לאמינות חלק מן הנתונים המספריים שהציגו. דוגמאות:
הנהלת בתי הדין הרבניים מתחה ביקורת על מרכז רקמן וטענה כי סקר על סחטנות בגירושין שהוכן בהזמנת מרכז רקמן היה "מופרך מן היסוד" והגדירה אותו "סקר מגמתי שמסקנותיו הוזמנו מראש" מתוך רצון "לגייס באמצעותו כספים בחו"ל לקידום האג'נדה" של המרכז.
מפרצון קרלוטה
מפרצון קרלוטה או קרלוטה קוב (באנגלית: Carlota Cove) הוא מפרצון בחוף הצפון מערבי של חצי האי אלפטר באי רוברט באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
מפרצון קרלוטה ממוקם בסמוך ממזרח ל חצי האי קופרמיין.
פתחו של מפרצון קרלוטה ממוקם בין פורט ויליאם לבין נקודת מיסנומר.
רוחב פתחו של מפרצון קרלוטה הוא 1.9 קילומטרים. עומק כניסתו אל תוך היבשת של מפרצון קרלוטה - 1.14 קילומטים.
גילוי ומיפוי אזור המפרצון
האזור מופה לראשונה על ידי משלחת מיפוי צ'יליאנית בשנת 1949, בפיקודו של קפטן לאופולו פונטיין (Leopoldo Fontaine); האזור מופה על ידי משלחת מיפוי בריטית בשנת 1935 ולאחר מכן על ידי משלחת מיפוי בריטית בשנת 1967 ובשנת 1968, וכן על ידי משלחת מיפוי צ'יליאנית בשנת 1961 ובשנת 1971, ועל ידי ממפים בולגרים בשנת 2009. מיפוי בוצע על ידי משלחת ארגנטיניאית בשנת 1957 ובשנת 1980.
מקור השם
שמו של המפרצון ניתן לו על ידי המשלחת הצ'יליאנית לחקר אנטארקטיקה משנת 1949.
בניין הפרלמנט ההונגרי
היסטוריה
את הפרלמנט תכנן האדריכל היהודי אימרה שטיינדל והוא בנוי בסגנון אקלקטי כאשר הסגנון השולט בו הוא נאו-גותי. הוא נבנה בשנים 1885–1904 לכבוד המילניום להולדת הונגריה (1896).
בתקופת המשטר הקומוניסטי התנוסס מעל כיפת הבניין הכוכב האדום, אך הוא הוסר בשנת 1990.
המבנה
בדומה לארמון וסטמינסטר, בניין הפרלמנט בנוי בסגנון הנאו-גותי; יש לו חזית סימטרית ביחס למרכזו וכיפה מרכזית. גם מבפנים הפרלמנט סימטרי ומכאן שיש לו 2 אולמות זהים. בעבר שימשו לבית העליון (חברי פרלמנט ממעמד האצולה) ולבית התחתון (חברי פרלמנט מקרב פשוטי העם). כיום משמש אולם הבית התחתון את הפרלמנט ההונגרי ואילו אולם הבית העליון מושכר על ידי הממשלה לכנסים, קונגרסים ולסיורים מודרכים.
אורכו של הבניין הוא ורוחבו. פנים הפרלמנט כולל 10 חצרות, 13 מעליות, 27 שערים, 29 גרמי מדרגות ו-691 חדרים, מהם למעלה מ-200 משרדים. במרכז הבניין כיפה אדומה גבוהה, בראשה צריח מחודד ומסביבה צריחונים ותמיכות דואות. גובה הכיפה הגדולה, עטורת הצריח, הוא 96 מטר, לציון שנת 896 בה הגיעו השבטים המדיארים להונגריה. עם גובה של, זהו אחד משני הבניינים הגבוהים בבודפשט, יחד עם בזיליקת אישטוון הקדוש.
החזית המרכזית פונה לנהר הדנובה, אולם הכניסה הרשמית והמרכזית היא מכיוון הכיכר שלפני הבניין בצד המזרחי שלו. אל הכניסה המרכזית מובילות מדרגות התחומות בין שני פסלי אריות. מבחוץ ומבפנים יש סך-הכל 242 פסלים על הקירות. בחזית מוצגים פסלים של שליטי הונגריה, מנהיגים טראנסלבניים ואנשי צבא מפורסמים. מעל החלונות מוצגות תמונות של שלטי האצולה של מלכים ודוכסים.
אחד האזורים המפורסמים בבניין הוא האולם בעל 16 פאות (הקסדקוגנלי), יחד עם 2 האולמות (הבית העליון והבית התחתון) הסמוכים אליו. מתחת לכיפה שמור כתרו המקורי של אישטוואן הקדוש, השרביט המלכותי והחרב שלו. הכתר, המופיע גם בסמל הונגריה, מוצג באולם המרכזי משנת 2000.
מוצגים הנוספים בבניין כוללים את חלונות הוויטראז' וציורי הזכוכית אותם הכין האמן היהודי מיקשה רות'.
תא
תא (בלטינית: cellula; ביוונית: κύτταρο (תעתיק לטיני: kýttaro)) הוא יחידת החיים הבסיסית ביותר המקיימת בה את כל מאפייני החיים. לפי חלק מההגדרות של "חיים", יצורים חיים מורכבים מתא אחד או יותר, וכל מה שאינו מורכב מתאים או שאינו מורכב מתאים שלמים, אינו חי. כל תא ותא, בין שהוא תא עצמאי של יצור חד-תאי ובין שהוא חלק מיצור רב-תאי, מקיים את כל התנאים המגדירים יצור חי.
ישנם תאים בעלי מידור פנימי, כלומר, תאים בעלי גרעין - אלו הם תאים איקריוטיים, וישנם תאים חסרי מידור פנימי - פרוקריוטים. היצורים אשר תאיהם פרוקריוטיים הם בהכרח יצורים בעלי תא בודד. יצורים כאלה הם החיידקים והארכיאה. לעומתם, יצורים שתאיהם בעלי גרעין עשויים להיות או חד-תאיים - דוגמת סנדלית או אמבה, או רב-תאיים, שהם יצורים המורכבים מתאים אחדים או מיליוני ואף מאות מיליארדי תאים - כדוגמת בני אדם או העצים. באורגניזמים אלה התאים מתמיינים ומתמחים לייעודם.
מבנים בסיסיים המשותפים לכל התאים
למעט במקרים יוצאי דופן ספורים, בכל תא יש חומר תורשתי. למעשה, ביצור רב-תאי כל תא ותא מכיל את כלל החומר התורשתי של הגוף כולו (דוגמאות ליוצאי דופן: תאי דם אדומים בוגרים בזוחלים, יונקים ועופות הם חסרי חומר תורשתי, ובתאי זרע וביציות לא מופרות יש כמחצית מחומר זה). (בניגוד לחלק מהנגיפים שבהם החומר התורשתי שונה). כל תא ותא מכיל מנגנונים להכפלת החומר התורשתי לקראת התחלקות התא לשני תאים, שהיא בעצם, רבייה לא מינית ברמת התא (או התחלקות אחרת לקראת רבייה מינית היוצרת תאי זרע וביציות לא מופרות).
החומר התורשתי הוא יחסית חסר פעילות כימית ואינו מעודד, יחסית, את הפעילות הכימית בתא ההכרחית לחילוף החומרים. מרבית הפעילות הכימית של התא מתבצעת באמצעות קטליזה של חלבונים. בכל תא יש גם מולקולות של RNA העושות גם חלק מהפעילות הקטליתית ומשמשות גם להעברת מידע שמקורו ב-DNA אל חלקי התא השונים.
כל תא מוקף בקרום, שהוא ממברנה ביולוגית המורכבת דו-שכבה של מולקולות ליפידיות ומשובצת בחלבונים תפקודיים. ממברנה זו מפרידה את התא מסביבתו ומאפשרת לו לקיים סביבה פנימית יציבה ושונה מהסביבה החיצונית. היא מאפשרת לו גם לקלוט מהסביבה החיצונית את מה שדרוש לו ולפלוט אליה את מה שאינו דרוש, באמצעות החלבונים התפקודיים השתולים בה.
סוגי תאים
נהוג לחלק את התאים על פי מבנם לשני סוגים:
התאים האיקריוטים התפתחו מסימביוזה בין חיידקים קדומים לבין חיידקים אמיתיים שחדרו לתוך החלל שלהם. יצורים רב-תאיים מורכבים רק מתאים איקריוטים אולם לא כל התאים האיקריוטים יוצרים יצורים רב-תאיים.
אבולוציית סוגי התאים והאברונים
הראשונים שנוצרו היו התאים חסרי הגרעין. בעת שהם נוצרו, האטמוספירה של כדור הארץ הייתה דלת חמצן והתאים נשמו בעיקר תרכובות גופרית שמקורן היה בפעילות געשית. בהמשך האבולוציה נוצרו האצות הסגוליות, שהם תאים חיידקיים המבצעים פוטוסינתזה. תאים אלה פלטו חמצן אל האטמוספירה ואט-אט התרבו במידה כזו שהפכה את האטמוספירה לחמצנית. חלק מהתאים החיידקיים האחרים הסתגלו לנשימת חמצן, ותאים חיידקיים נוספים אחרים, שלא הסתגלו לחמצן, וכן תאי ארכיאה, נותרו עד היום רק בסביבות דלות חמצן.
מקורם של התאים האיקריוטיים הוא בסימביוזה בין חיידקים לבין ארכיאות. מדובר בחיידקים בעלי יכולת נשימת חמצן ויכולת לקיים פוטוסינתזה, שחדרו לתוך הארכיאות. מרבית החומר התורשתי של סוגי תאים אלה התערבב בסימביוזה אך חלקו נותר בתוך הכלורופלסטים והמיטוכונדריה שנותרו אברוני נשימה ופוטוסינתזה ממודרים. המידור עבר גם לאזורים אחרים בתא האיקריוטי, כגון הגרעין, הוא אזור הגנום המשותף שהפך לממודר.
אברונים
שמאל|ממוזער|300px|תרשים של תא [[איקריוטים|איקריוטי המתאר את האברונים והמבנים השונים: אברונים הנקראים גם אורגנלות הם מבנים זעירים ומורכבים הצפים בתוך הציטופלזמה של התא האיקריוטי וממלאים תפקידים שונים בחיי התא. אפשר לראותם כאיברים זעירים, ולכן הם נקראים אברונים. יש אברונים נפוצים המצויים בתוך כל תא, לעומת זאת, ישנם אברונים נדירים המיוחדים לסוגי תאים מסוימים בלבד.
להלן האברונים המתפקדים בתא:
בתאים בעלי אברונים יהיו כל האברונים (מלבד הקרום והדופן) בתוך ציטופלזמה (תמיסה מימית המתפקדת כ"גוף" התא ומקשרת בין כל אברוני התא), עטופים בממברנה (קרום התא), ולכל תא יהיה גרעין אחד.
בתאים ישנם גם גופיפים אשר מתפקדים כמו אברונים אך הם לא אברון, לדוגמה, גופיפי גולג'י.
חקר התא בהיסטוריה
ההולנדי אנטוני ואן לוונהוק ליטש עדשות שהגדילו פי 200, ומהן הוא בנה מיקרוסקופ, איתו הוא ראה יצורים חד-תאיים שמצא על ידי התבוננות במי גשם, ובו הוא ראה גם חיידקים שבאו מגופו עצמו. הוא תיאר בעזרת המיקרוסקופ שלו, שהיה חדיש יחסית לזמנו, גם תאי דם, תאי זרע ויצורים קטנים בהרבה. לוונהוק פרסם את מחקריו ב-1672.
למרות כל הגילויים והתצפיות הללו, עדיין האנשים בתקופתם לא הצליחו להבין את מבנה התא. רק לאחר מכן, בהופעתה של התאוריה התאית, החלה הבנת התא ומבנהו. במאה ה-19, בשנת 1838, הוצעה תאוריה זו על ידי שני חוקרים גרמנים - מתיאס שליידן ותאודור שוואן. התאוריה טוענת שכל היצורים החיים מורכבים מתאים ומרכיבים של תאים.
על אף שהיו מיקרוסקופים עוד לפני תקופתם של שליידן ושוואן, הם היו הראשונים שניסחו את התאוריה התאית, אף על פי שהם האמינו שיצורים חיים נוצרים ספונטנית.
התאוריה התאית הורחבה לאחר מכן על ידי החוקר הגרמני רודולף וירכו. הוא הוסיף לתאוריה התאית דבר נוסף, והוא, שתאים אינם נוצרים ספונטנית, אלא רק מתא אחר. מייחסים לו את המשפט בלטינית הקובע שכל התאים באים מתא אחר (Omnis cellula e cellula).
בשנות ה-50 המדענים הבריטים ג'יימס ווטסון ופרנסיס קריק פענחו את מבנה ה-DNA (הזוג אף זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על הגילוי בשנת 1962, יחד עם מוריס וילקינס). בדיעבד התברר שעבודתם התבססה, במידה רבה, על עבודתה של המדענית רוזלינד פרנקלין, עמיתתו של וילקנס, שנפטרה לפני קבלת הפרס. פיענוח זה נתן פריצת דרך לחקר התא, נתן דחיפה משמעותית לחקר המיקרוביולוגיה והבקטריולוגיה, אפשר את התפתחות ההנדסה הגנטית ויצר ענפי מחקר חדשים כמו ביולוגיה מולקולרית.
דה סוטו דה-לוקס
דה סוטו דה-לוקס (באנגלית: DeSoto Deluxe) היא מכונית סלון שיוצרה על ידי חטיבת "דה סוטו" בחברת קרייזלר האמריקאית בין השנים 1939–1952.
חטיבת דה סוטו
חטיבת דה סוטו של חברת קרייזלר עסקה בייצור ובשיווק רכב אמריקאי משנת 1928–1968. חטיבת דה סוטו בנתה יותר מ-2 מיליון כלי רכב מאז שנת 1928.
חטיבת המכוניות דה סוטו קרויה על שם ארננדו דה סוטו - החוקר הספרדי שהוביל את המסע האירופי הראשון לשטח עליו משתרעת כיום ארצות הברית, היה האירופי הראשון שגילה את נהר המיסיסיפי.
דובנוב (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גיוון אימג'ינג
גיוון אימג'ינג (באנגלית: Given Imaging Ltd) היא חברה בע"מ ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק אמצעי בדיקה ויזואלית של מערכת העיכול האנושית.
היסטוריה
החברה הוקמה על ידי גבריאל מירון וחברת אר.די.סי. בע"מ בינואר 1998 ברכישת בעלות על פטנט רשום של רפא"ל שהוגש על ידי צוות בהובלת ד"ר גבריאל עידן.
גיוון אימג'ינג הייתה החברה הראשונה שפיתחה טכנולוגיה של אנדוסקופיה באמצעות גלולה. לאחר מאמץ פיתוחי של צוותים טכנולוגיים מולטי-דיסיפלינריים פותחה קפסולה ומערכת, ונעשו ניסויים מוצלחים בבעלי חיים ובבני אדם. כבר בשנת 2001 החברה קיבלה אישור CE באירופה ואישור FDA (מנהל המזון והתרופות האמריקאי) למערכת ולגלולה לאיבחון המעי הדק. הגלולה החלה להמכר בשם "PillCam".
החברה הונפקה לראשונה בנאסד"ק באוקטובר 2001, והחלה להיסחר בבורסה בת"א במרץ 2004.
בספטמבר 2009 קיבלה גיוון את אישור רשות הבריאות של האיחוד האירופי לשווק את גלולת 2 PillCam Colon כאמצעי לאבחון אי סדירויות פתולוגיות במעי הגס.
בסוף פברואר 2014 הושלמה עסקת רכישה לפיה חברת Covidien תרכוש את כל מניותיה של גיוון מידי בעלי המניות הקיימים. הרכישה התבצעה בשיטת מיזוג משולש הופכי. עם תום העסקה הפכה גיוון לחברת בת בבעלות מלאה של קובידיאן, והיא נמחקה הן מהבורסה בתל אביב והן מנאסד"ק. חודשים אחר כך, נמכרה קובידיאן עצמה לחברת מדטרוניק.
משרדי גיוון אימג'ינג ומפעל הייצור שלה נמצאים ביקנעם עילית. יש בבעלותה מפעל ייצור קטן לגיבוי באירופה ומשרדי מכירות באירופה, יפן וארצות הברית.
קוודרופולטורס
קוודרופולטורס (בלטינית: quadruplatores) הוא שמו של מודיע או מאשים פומבי של אדם בתקופת הרפובליקה הרומית. שמו מבוסס על העובדה שקיבל רבע (קוודרו) מרכושו של הפושע, או מכיוון שאלו שהורשעו נדונו לשלם פי ארבעה (quadrupli damnari), כמו במקרים של הפרת החוקים בנוגע להימורים וריבית.
הקוודרופולטורים הופיעו ברומא כאשר הוענקה הזכות להאשים אדם בפעולה בלתי חוקית. בתחילה, הועברו הקנסות שהושתו על עבריינים לקופה הציבורית. ההאשמה נחשבה אז, גם כאשר הועלתה כנגד פקיד רשמי (מגיסטראט) שירות למדינה. השם קוודרופולטורס ניתן, עם זאת, ככינוי גנאי לשכירי חרב או מאשימי שווא.
סגן יושב ראש המטות המשולבים
סגן יושב ראש המטות המשולבים (אנגלית: Vice Chairman of the Joint Chiefs of Staff - VJCS - מילולית: סגן יושב ראש ראשי המטה המשותף) הוא הקצין הצבאי השני בדרגתו בכוחות המזוינים של ארצות הברית, והוא כפוף ישירות ליושב ראש המטות המשולבים.
תפקיד זה נוצר לאחר שנחקק חוק גולדווטר-ניקולס ב-1986 על מנת להוות תגבור לתפקיד היושב ראש ולהפחית את הנטל המוטל עליו. נשיא ארצות הברית מציע את מועמדו לתפקיד, והמועמד חייב לזכות בהצבעת רוב בסנאט. החוק קובע כי תפקיד זה יאויש על ידי קצין בדרגת גנרל ארבעה כוכבים. אם דרגתו של המועמד נמוכה מארבעה כוכבים, הוא מקודם לדרגה זו לפני כניסתו לתפקיד.
בהיעדרו של היושב ראש, הסגן הוא המנהל את ישיבות המטות המשולבים. כמו כן, סגן היושב ראש יכול לבצע פעולות כאלה אם קיבל הנחיה בנושא ממפקדו.
ים בופור
ים בופור (בצרפתית: mer de Beaufort) מהווה חלק מאוקיינוס הקרח הצפוני ונמצא צפונית לטריטוריות הצפון-מערביות, יוקון ואלסקה ומערבית לארכיפלג הארקטי הקנדי. גבולו הצפון-מערבי של ים בופור הוא הקו המחבר בין היישוב פוינט ברו, היישוב הצפוני ביותר באלסקה, והיישוב לנדס אנד על אי הנסיך פטריק שבקנדה. הים קרוי על שם ההידרוגרף האירי סר פרנסיס בופור. שטח הפנים של הים הוא כ- 476,000 ק"מ רבועים, והעומק הממוצע הוא 1,004 מטר. היישוב הראשי לאורך ים הבופור הוא מפרץ פרודוהי, אלסקה, המהווה את מרכז ייצור הנפט בשפלה החופשית המכונה המדרון הצפוני. צינור טרנס-אלסקה נושא נפט גולמי דרומה ממפרץ פרודוהי לוואלדז, נמל נטול קרח במרחק של כ- 1,300 ק"מ משם בחוף הדרומי של אלסקה.
על פי הערכות מומחים בקרקעית ים בופור קיימות עתודות נפט משמעותיות. ים בופור נסקר לראשונה בשנות ה-60 ובשנת 1986 החלו בו קידוחי נפט.
בתחומי ים בופור קיים סכסוך גבול ימי מזה שנים, בין ארצות הברית לבין קנדה. קנדה טוענת כי ההגבול הימי בין יוקון לאלסקה נמשך למרחק 370 ק"מ על קו אורך 141, בהמשך לגבול היבשתי שבין המדינות. ארצות הברית טוענת מנגד כי הגבול הימי בין המדינות הוא קו אנכי לקו החוף למרחק 370 ק"מ לתוך הים. טענותיהן שתי המדינות יוצרות שטח ים בצורת טריז, שעליו קיימות טענות בעלות מתחרות. קיומן של עתודות נפט משמעותיות בקרקעית ים בופור החריפה את סכסוך הגבול שבין המדינות, ושתיהן פתחו מכרזים על חיפושי נפט בשטח המריבה.
רוב שטחו של ים בופור קפוא לאורך רוב ימות השנה וכיפת הקרח הצפונית מכסה את קצהו הצפוני של הים. רק באוגוסט וספטמבר הקרח מתפרק, ורק ליד החופים.
Tonta
Tonta (באנגלית: Silly, ובעברית: מטופש) הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד הלטיני ר.ק.מ & קני-ווי ביחד עם זמרת הרגאטון הדומיניקנית נאטי נטשה. השיר יצא לאור ב-9 בפברואר 2018, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים פינה רקורדס.