cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרסליניו (כדורגלן)
קריירת מועדונים
מרסליניו שיחק חצי עונה בלבד בטרבזונספור, ובפגרת החורף של עונת 2006/07 נמכר לוולפסבורג, שם חבר למייק הנקה ודייגו קלימוביץ', הבקיע חמישה שערי ליגה עד לתום העונה, אותה סיימה וולפסבורג במקום ה-15, מרחק שלוש נקודות מהקו האדום. בעונת 2007/08 ביצעה וולפסבורג קפיצת מדרגה למקום החמישי בבונדסליגה, כאשר מרסליניו הבקיע שבעה שערים ובישל תשעה, תוך שיתוף פעולה עם שלושה שחקני התקפה חדשים בקבוצה, אדין דז'קו, גראפיטה ואשכאן דז'אגה. בתום עונה זו עזב מרסליניו את וולפסבורג, וחזר לברזיל, כאשר שיחק תחילה במועדוני צמרת כמו פלמנגו, קוריטיבה, עמה ירד ליגה, וסאו פאולו, ממנה הושאל בשנת 2010 לספורט רסיפה. כעבור שנה מרסליניו חתם בספורט רסיפה על חוזה קבוע, ועזב את המועדון בשנת 2012. לאחר מכן המשיך מרסליניו לשחק בקבוצות שונות, בעיקר בליגת המשנה והליגה השלישית של ברזיל. נכון לשנת 2016 מרסליניו משחק בבואה המשחקת בליגה הברזילאית השלישית.
קריירה בינלאומית
למרסליניו חמש הופעות במדי נבחרת ברזיל, כולן בשנת 2001, בהן הבקיע שער אחד. מרסליניו מעולם לא השתתף עם הנבחרת בטורניר גדול.
תארים
עם קאמפיננשה:
עם סאו פאולו:
עם גרמיו:
עם הרטה ברלין:
הר ראסל (קולומביה הבריטית)
הר ראסל (באנגלית: Mount Russell) הוא הר באי ונקובר, בפרובינציית קולומביה הבריטית, שבקנדה.
גובהו של ההר 1,742 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 663 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 26 קילומטרים צפונית מזרחית לעיירה ווס, ו-3 קילומטרים דרומית מערבית להר פאלמרסטון.
גשר הפרחים
גשר הפרחים (ברומנית: Podul de Flori) הוא שמו של מפגן המוני, שנערך בגבול, שבין רומניה ובין ברית המועצות, באזור שהיה בהמשך לרפובליקת מולדובה, ב-6 במאי 1990, על גדות נהר פרוט, כשההמונים חצו את הגבול ללא ביקורת, דרכונים או ויזות והשליכו למי הנהר פרחים רבים, תוך מתן ביטוי רגשי לקשר בין התושבים הרומנים של שתי גדות הנהר.
ג'ון טקסטור
ג'ון טקסטור (באנגלית: John Textor; נולד ב-30 בספטמבר 1965) הוא איש עסקים ויזם אמריקאי, הבעלים של קרן ההשקעות ווינדקרסט העוסקת בתחום הטכנולוגיה ובעולם הבידור. משמש כבעלים של מועדון הכדורגל בוטפוגו הברזילאי, וכבעלים-שותף של מועדוני הכדורגל קריסטל פאלאס האנגלי ו-ר.ו.ד. מולנבק הבלגית.
גשר הפרחים
ביום הזה ניתן אישור לתושבי רומניה, לראשונה לאחר מלחמת העולם השנייה, לחצות את הגבול עם החבל, שבעבר היה חלק מרומניה ולהיפגש עם המתגוררים מהצד השני של הגבול ובהן גם קרובי משפחה. לאורך הגבול בן כ-700 קילומטרים נקבעו שמונה נקודות מעבר, בהן תחילה עברו רק מהצד הרומני ובהמשך התחילו לעבור גם מהצד הסובייטי אל הצד הרומני. באירוע השתתפו כמיליון ומאתיים אלף אנשים.
ג'ון טקסטור
ביוגרפיו
טקסטור נולד ב-1965, ובצעירותו היה מתחרה בסקייטבורד תחרותי.
גשר הפרחים
שמונה המעברים היו בין מיורקאן ובין פרריצה (Miorcani – Pereriţa), בין סטנקה ובין קוסטשט (Stânca – Costeşti), בין יאשי ובין סקולן (Iaşi – Sculeni), בין אונגן ובין גשר אונגן (Ungheni – Pod Ungheni), בין אלביצה ובין לאושן (Albiţa – Leuşeni), בין פלצ'יו ובין ציגנקה (Fălciu – Ţiganca), בין אואנצ'ה ובין קאחול ואחרון בין גאלאץ ובין ג'יורג'יולשט (Galaţi – Giurgiuleşti).
ג'ון טקסטור
ביוגרפיו
טקסטור היה בעלים של חברות רבות, בהן חברה העוסקת בקמעונאות המקוונת, חברה שהפיקה עולם וירטואלי תלת-ממדי מרובה-משתמשים, חברת שירות פיננסיים ובנקאות מקוונת, חברה המייצרת גלשני שלג ועוד.
גשר הפרחים
הגשרים הנוספים
ב-16 ביוני 1991, כשהחבל, שעתיד להפוך לרפובליקת מולדובה עדיין לא הכריז על העצמאות מברית המועצות ניתן אישור חד פעמי לתושבי המקום לחצות את הגבול לרומניה ללא ביקורת דרכונים. גם באירוע זה, כמו באירוע הראשון, הוטלו למי נהר פרוט מיליוני פרחים, שיצרו רושם של גשר צף. תושבים רבים משתי גדות הנהר נכנסו למי הנהר ונפגשו במים. אירוע זה מכונה "גשר הפרחים השני".
ג'ון טקסטור
ביוגרפיו
ב-2006 רכש את חברת האפקטים המיוחדים "Digital Domain", שזכתה בשנת 2009 בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר על האפקטים בסרט "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן". החברה גם הפיקה את הסרט "המשחק של אנדר". ב-16 באפריל 2012, במהלך פסטיבל קואצ'לה (Coachella Valley Music and Arts Festival) שבקליפורניה, הופיעה על במת הפסטיבל דמותו של שאקור כהולוגרמה בזמן הופעתם של הראפרים סנופ דוג ודוקטור דרה. Digital Domain, שיצרה את האפקטים המיוחדים להופעה, זכתה בעקבות כך בפרס הטיטניום בפסטיבל הפרסום בקאן.
גשר הפרחים
הגשרים הנוספים
התנועות, התומכות באיחוד רפובליקת מולדובה עם רומניה, "הפעולה 2012" ו"התנועה האזרחית של צעירי מולדובה" ארגנו ב-11 ביולי 2015 את "גשר הפרחים השלישי", שנועד לקבל את פני אלף הצועדים המולדובנים, שיצאו לדרך מקישינב אל בוקרשט, כדי לדרוש את איחוד רפובליקת מולדובה עם רומניה. החל משעה 10.00 בבוקר הם עברו את גשר הרכבת ברגל, כשאזרחי רומניה מקבלים את פניהם בגדה השנייה של הפרוט.
ג'ון טקסטור
ביוגרפיו
ב-2020 רכש את שירות הסטרימינג "FuboTV", המתמקד בהזרמה של שידורי ספורט.
גשר הפרחים
הגשרים הנוספים
ביום 31 בדצמבר 2017 ארגנה התנועה ALIANȚA PENTRU CENTENAR מפגן של אלף רומנים ביישוב פלצ'יו, הסמוך לגבול עם רפובליקת מולדובה. המפגן יצא אל אתר זיכרון לחיילים רומנים ומשם צעד אל מעבר מסילת הרכבת מעל נהר הפרוט. המפגינים נשאו איתם דגל רומני האורך מאה מטרים והחזיקו אותו מעל הפרוט, כשהדגל מוחזק משני צדדי הנהר והגבול. המפגינים בשתי גדות הנהר שרו את המנון רומניה וקראו ססמאות דוגמת "הלאה הגבול על הפרוט!", "התעורר רומני!", "בסרביה היא רומניה", "אחדות", "אותו דם, אותה ארץ, רומנים היינו כולנו פעם" ועוד. בסיום שוחרר הדגל למי הנהר.
ג'ון טקסטור
ביוגרפיו
באוגוסט 2021 רכש 40% ממועדון הכדורגל קריסטל פאלאס, המשחק בפרמייר ליג האנגלית. בינואר 2022 רכש 90% ממועדון הכדורגל בוטפוגו מליגת העל הברזילאית    ו-80% ממועדון הכדורגל הבלגי RWDM47 המשחק בליגה הבלגית השנייה. ביוני 2022 הודיעה אולימפיק ליון כי טקסטור ירכוש 66.5% מהמועדון, ובעתיד יוכל להגדיל את חלקו עד ל-88.5% מהמועדון.
חברה חדשה לקניית ומכירת קרקעות
חברה חדשה לקניית ומכירת קרקעות הייתה חברה ציונית שנועדה לקנות, למכור ולהכשיר קרקעות בארץ ישראל, הן קרקעות עירוניות והן קרקעות חקלאיות.
היסטוריה
החברה הוקמה ב-1912 בארץ ישראל כחברת מניות ובראשה הועמדו מנחם שינקין, יהושע גולדפרב, צבי פוגלסון ויוסף אליהו שלוש. בין רוכשי המניות היו יהודה לייב פישמן מימון (שהצטרף להנהלה), דוד ילין ומלכיאל מני.
בשל ניגוד אינטרסים נדרש שינקין לפרוש מהנהלת החברה, כי זו התחרתה בהכשרת הישוב, ששינקין, כאחד מנציגי הוועד האודסאי של "חובבי ציון" היה מהאחראים על המשרד הארצישראלי ועל חברת הכשרת היישוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה צברה החברה חובות ולכן אחרי המלחמה המעיטה בפעילות ובמהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 התפרקה.
הרכישה הראשונה שביצעה החברה היו כ-2,000 דונם מאדמות סלמה, כרבע מהאדמות נמכרו לאיכרים מפתח תקווה, היתרה הוצעה לאחוזת קורסק אולם אנשיה החליטו לא לרכוש את האדמה.
החברה רכשה אדמות נוספות בתל אביב (כרם התימנים, כרם רמדן, (מזרחית מציר יהודה הלוי, עליה נבנה ביהח"ר לודז'יה) אדמות משהראוי, אדמות בדרני), ואת רובן פיתח ועד תל אביב שהחתים את הקונים על התחייבות לקיים את תקנות העיר. המקומות נוספים בארץ התחרתה החברה החדשה לקניית ומכירת קרקעות בהכשרת היישוב ולעיתים הציע מחיר גבוה מזה שציעה הכשרת היישוב, אולם עסקאות אלו לא הבשילו לביצוע.
על פי בקשת הוועד האודסאי, איתרה החברה החדשה לקניית ומכירת קרקעות, אדמות מתאימות בירושלים, אותן רכשה עבור הוועד האודסאי מידי סוחר הקרקעות חכמשווילי, השכונה שהייתה אמורה לקום שם לא קמה בשל פרוץ המלחמה. למעשה נרכש שטח אדמה גדול יותר מאשר ביקש הוועד האודסאי ואת היתרה מכרה החברה החדשה לקניית ומכירת קרקעות, ברווח, לקונים פרטיים. נחתמו גם חוזים לרכישת שטחים נוספים בהר הצופים.
בהר כנען רכשה החברה החדשה לקניית ומכירת קרקעות, כ-14,000 דונם מידי קלווריסקי, נציג יק"א, כמחצית מהאדמה נמכרה ברווח לקבוצת האחוזה מאונגני, והיתרה נמכרה עד סוף מלחמת העולם הראשונה.
בחיפה רכשה החברה שטחים ליד הטכניון ועל הכרמל ומכרה אותם ברווח.
רכישת אדמות הר הצופים
בקונגרס הציוני ה-11 (1913) הוחלט על הקמת האוניברסיטה העברית בירושלים אוסישקין פנה לחברה בבקשה להתחיל במגעים לרכישת שטח אדמה מתאים. התחילו במגעים אלו עורכי הדין מלכיאל מני ודוד ילין ששמעו שסר ג'ון גריי היל מעוניין למכור את מעון הקיץ שלו שבראס אבו חרוב על הר הצופים. סר היל היה מיודד עם רוכש הקרקעות וסוחר-הספרים בנימין בן-ישראל ברשטיין (בנימין עברי) ולכן ערבו את עברי במשא והמתן. אבל הוועדה שהוקמה לצורך הקמת האוניברסיטה החליטה לא לערב חברות פרטיות בתהליך הקמת האוניברסיטה ולכן העבירה החברה את המשך המשא ומתן לרופין ולמשרד הארץ-ישראלי.
סטיינגרימור סטיינתורסון
סטיינגרימור סטיינתורסון (באיסלנדית: Steingrímur Steinþórsson; 12 בפברואר 1893 – 14 בנובמבר 1966) היה ראש ממשלת איסלנד בין השנים 1950 – 1953. במחצית הראשונה של שנת 1952 הוא שימש, יחד עם יושב ראש האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) ועם נשיא בית המשפט העליון, על פי חוקת איסלנד, כממלא מקום נשיא איסלנד, לאחר מותו של סוון ביירנסון ועד לבחירתו של אאוסגייר אאוסגיירסון. סטיינתורסון היה חבר המפלגה הפרוגרסיבית של איסלנד, אך מעולם לא כיהן כמנהיג המפלגה. בנוסף לכהונתו כראש הממשלה הוא שימש במגוון תפקידים כשהבולט ביניהם היה תפקיד שר החקלאות והרווחה.
ראשית חייו
נולד בכפר אלפטגרדי (Álftagerði) שעל חוף אגם מיוואטן שבצפון איסלנד, כבנם של סטיינתור ביורנסון, איכר, וזיגרון זיגורדסון. למד לימודי חקלאות וסיים את לימודיו האקדמאים בתחום זה באוניברסיטת קופנהגן ב-1924.
פעילות ציבורית
בשנים 1934–1937 היה סטיינתורסון חבר בוועדה לתכנון האזורים הארקטיים. לאחר מכן הוא מונה לראש המחלקה למדעי החקלאות באוניברסיטת איסלנד, תפקיד אותו מילא עד 1941. בשנים 1938–1939 הוא שימש כיושב ראש הוועדה הבין ממשלתית לניסויים חקלאיים. במקביל ועד לשנת 1940 הוא ניהל את ביתן התצוגה האיסלנדי בתערוכה העולמית של ניו יורק ב-1939. בשנים הבאות שימש סטיינתורסון בתפקידים שונים בתחומי החקלאות והכלכלה.
קריירה פוליטית
במרץ 1950 החליף סטיינתורסון בתפקיד ראש הממשלה את אולאפור תורס, והקים ממשלה קואליציונית בשיתוף מפלגת העצמאות. במסגרת שותפות זו, תורס כיהן בממשלתו של סטיינתורסון (בשנים 1953-1950) כשר הדיג והתעשייה.
לסלי איסטרמן
לסלי "לס" דוד איסטרמן (באנגלית: Leslie "Les" David Easterman; 9 ביולי 1920 - 26 ביוני 1998) היה קצין וטייס יהודי בריטי ששירת בחיל האוויר המלכותי ועוטר בצלב התעופה המצוינת על פועלו במלחמת העולם השנייה. לאחר עלייתו לישראל שירת כקצין בכיר בחיל האוויר הישראלי, היה טייס ומנהל בכיר בחברת אל על.
סטיינגרימור סטיינתורסון
קריירה פוליטית
במקביל לכהונתו כראש הממשלה הוא שימש גם כשר הרווחה ולאחר סיום כהונתו כראש הממשלה שימש כשר החקלאות והרווחה עד לשנת 1956.
לסלי איסטרמן
קורות חיים
איסטרמן נולד בגלאזגו שבסקוטלנד וגדל בלונדון. בנם של אסתר ואלכסנדר איסטרמן. אביו היה עיתונאי, סופר והמנהל המדיני של הקונגרס היהודי העולמי.
ב-30 בספטמבר 1940 התגייס לחיל האוויר המלכותי, עבר קורס טיס ובמרץ 1941 הוכשר כטייס. ביולי 1942 קיבל דרגות קצונה. שירת כמדריך טיסה בקנדה, ושירת כטייס מפציץ אוורו לנקסטר בטייסת 115 ובטייסת 195. מספטמבר 1944 עד מרץ 1945, רשם מעל 163 שעות טיסה ב-32 גיחות הפצצה בגרמניה. במהלך גיחת הפצצה במינכן בינואר 1945 נפגע מטוסו והחל לעלות באש, איסטרמן כיבה את השרפה, המשיך במשימה ולאחר מכן הצליח לשוב עם המטוס הפגוע חזרה לאנגליה. מטוסו נפגע מאש נ"מ גם במשימות הפצצה בדיסבורג ובלודוויגסהאפן. על פועלו עוטר בצלב התעופה המצוינת. לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך לשרת כמדריך טיסה. ביוני 1946 השתחרר מהשירות בדרגת לוטננט טיסה.
איסטרמן עלה לישראל ביולי 1949 והתגייס לחיל האוויר הישראלי, הוצב כמדריך בבית הספר למטוסים דו-מנועיים בשדה עקרון. בינואר 1950 עבר לשרת בבסיס סירקין כבוחן טיסה ראשי בקורס טיס, ובמרץ אותה שנה מונה לקצין הדרכה ראשי של בית הספר לטיסה. בדצמבר 1951 מונה למפקד כנף 12 ומפקד בית הספר לטיסה, תפקיד בו שירת עד יולי 1954. עבר קורס פיקוד ומטה באלבמה שבארצות הברית. בשובו מונה למפקד טייסת תעופה בבסיס חצור ובספטמבר 1954 מונה למפקד הבסיס, תפקיד אותו מילא עד פברואר 1956.
אל באב
אל באב (בערבית: الْبَاب) היא עיר, השייכת מבחינה מנהלתית למחוז חלב של הרפובליקה הערבית הסורית. נכון לדצמבר 2016 העיר נמצאת בשליטת המיליציות הפרו-טורקיות, כחלק מאזור החיץ הטורקי הנמצא בתוך סוריה. אל-באב נמצאת 38 ק"מ צפונית מזרחית לחלב, 30 ק"מ מדרום לגבול טורקיה. שטחה הוא. אל-באב נמצאת ברמה בגובה 471 מטר מעל לפני הים.
שם
אל באב בערבית פירושו "הדלת". על פי הגאוגרף וההיסטוריון הערבי יאקות אל-חמאווי בשנת 1226, השם הוא קיצור של באב ביזאה (השער לביזעה). ביז'אה (גם בוז'אה ובזעה) היא עיירה הממוקמת כ-10 קילומטרים ממזרח לאל-באב.
היסטוריה
בתקופת האימפריה הרומית, אל-באב הייתה עיר-מדינה של המחוז הרומי בסוריה, המכונה בטנאי. חורבות היישוב ההוא מונחות על גדות וואדי 1 קילמטר צפונית לעיר אל באב המודרנית. אין לבלבל בין עיר המדינה רומן בטנאי שהיא אל באב לבין העיירה הרומית בטנאי שהיא סורוק המודרנית הנמצאת כ-70 קילומטרים מצפון מזרח לאל באב, מעבר לגבול, בשטחה של טורקיה.
אל באב נכבשה על ידי הצבא הערבי של חליפות ראשידון בפיקודו של הח'ליף עומר בן אל-ח'טאב במאה השביעית. העיר קבלה את שמה שפירושו "השער", בתקופת השלטון האיסלאמי כיוון ששימש "השער" בין חלב לעיירה הסמוכה בוז'אה. קברו ומקדשו של אקיל בן אבי טאליב (אחיו של עלי) נמצא באל-באב.
עד לשלטונם של האיובידים במאה ה-13, אוכלסה העיר בעיקר במוסלמים שיעים מזרע האיסמעילי.
על פי ההיסטוריון והגאוגרף יאקות אל-חמאווי בשנת 1226, אל באב הייתה עיירה קטנה במחוז חלב. בעיירה היו שווקים מלאים במוצרי כותנה בשם קירבאס שיוצאו לדמשק ומצרים. ההיסטוריון מהמאה הארבע עשרה, אבו אל-פידאא, כותב כי אל באב הייתה עיירה קטנה עם שוק, בית מרחץ, גנים נעימים ומסגד (המסגד הגדול של אל-באב).
ההון והרכוש של אל באב התחלק עם זה של חלב לאחר שהעיר נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1516, שתי הערים היוו חלק מאיילט חלב (מחוז, יחידה שלטונית באימפריה העות'מאנית עד 1866 ומאוחר יותר היו חלק מהוילאייט של חלב עד ינואר 1919, אז נכבש המחוז, על ידי חיילים צרפתים ששייכו את אל באב למחוז חלב במסגרת המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון.
מלחמת האזרחים בסוריה
עד אפריל 2012, העיר אל-באב כמעט שלא נפגעה ממלחמת האזרחים בסוריה. מאמצע מאי לאמצע יולי 2012 התמקמו בתוך העיר כ-15 קבוצות מורדים במטרה לכבוש את העיר. המערכה לכיבוש אל באב כללה סדרה של פשיטות ותקיפות על משרדי הממשלה בעיר במהלך חודשיים. ב-18 ביולי הסתיימה המערכה כאשר המורדים תפסו סופית את מעוז הממשלה שהיה בתחומי העיר. לטענת פעילי האופוזיציה, חיל מצב של הצבא נותר מחוץ לאל באב והפגיז את עמדות המורדים. ב-29 ביולי כוחות המורדים הדפו את היחידות של חיל המצב הזה בקצה הדרומי של העיר. עם תפיסת העיר אל באב, צברו המורדים בצפון חלב תאוצה ניכרת. לכידת העיר העניקה לחמושים שליטה מלאה באזורים שמצפון מזרח לחלב. עם זאת, בקיץ 2013 נכחה המדינה האסלאמית בעיר ובאמצע נובמבר 2013, ארגון הטרור שלט באופן מלא באל באב.
לאחר לכידת הכוחות הסוריים הדמוקרטיים את מנביג' באוגוסט 2016, דווח כי אל באב הוא המטרה הבאה של מסע הכוחות הסוריים הדמוקרטיים (SDF). בדצמבר 2016 נקלעה אל באב למתקפה של מורדים סורים בגיבוי טורקיה. התקפות אוויריות של טורקיה ב-21 בדצמבר השמידו 67 יעדים של המדינה האסלאמית; על פי הדיווחים נהרגו 59 חיילים טורקים ומעל 200 מורדים. אל באב הייתה עיירה חשובה מבחינה אסטרטגית עבור טורקיה מכיוון שהיא לא רצתה ששני אזורי ה-SDF יתחברו. ב-9 בפברואר 2017, בתקיפה אווירית רוסית נהרגו שלושה חיילים טורקים בטעות. ב-23 בפברואר 2017, אל באב נכבשה על ידי מורדים הנתמכים על ידי טורקים, והפכה לחלק מאזור הכיבוש הטורקי בצפון סוריה על אדמת סוריה.
ב-15 ביולי 2020 ביצעו מטוסים לא ידועים, החשודים כי הם רוסים, תקיפות אוויריות על העיר אל-באב. בתקיפה נהרס מתחם דירות, אזרח אחד נהרג ולפחות 10 נוספים נפצעו. זו הייתה התקיפה האווירית הראשונה על העיר מאז שנכבשה מידי דאעש.
אוכלוסייה
תושבי העיר עובדים במסחר, בתעשייה ובחקלאות. העיר אל באב מייצאת את כל סוגי הגבינות והחלב לשאר הערים הסוריות. בני העיר מפורסמים בזכות מומחיותם במלאכת הנפחות. על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הסורית (CBS), מנתה העיר בשנת 2004 סך הכל 63,069 תושבים. האוכלוסייה זינקה לכמאה אלף נפש במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. לפני מלחמת האזרחים בסוריה אוכלוסיית אל באב הייתה מורכבת מערבים סונים וכורדים, ובכך הייתה הרבה יותר הומוגנית מבחינה אתנית מהעיר השכנה מנביג' שמצפון מזרח לאל באב.
נכון לשנת 2008 אוכלוסיית העיר מנתה 300,889 תושבים.
כלכלה
כלכלת העיר מתבססת על חקלאות וגידול בעלי חיים. אלה הם העיסוקים העיקריים ומקורות ההכנסה של האוכלוסייה, בנוסף להם ישנם כמה בעלי מקצועות חופשיים ומשרות ציבוריות ממשלתיות. החקלאות נפוצה באופן נרחב במישור שמסביב לעיר אל באב, בהם החקלאות מתבססת על חקלאות בעל ופלחה (גידולים המושקים על ידי הגשם). שטחי הגידול סביב העיר מגיעים לשטח של 18,300 דונם של גידולי בעל. הגידולים החשובים ביותר הם חיטה, שעורה וקטניות, בעוד חקלאות השלחין המבוססת על השקיה ממי בארות משתרעת על שטח של 1,915 דונם בלבד. גידולי השלחין החשובים ביותר הם רימונים, פיסטוקים וזיתים ומעט ירקות. העיר מפורסמת גם בגבינות ובמוצרי בחלב שלה, בנוסף למספר תעשיות אחרות. העיר ניזונה מרשת מים השואבת את מימיה מנהר הפרת הזורם ב-50 קילומטרים ממזרח לעיר וממאגר מים ממערב לעיר.
השירותים הציבוריים הזמינים, כוללים: מרפאת בריאות הציבור, בתי ספר תיכוניים וכלליים, מוסדות צרכנות, משרדי ממשלה ותחנה מטאורולוגית. העיר מחוברת לעיר חלב בדרך סלולה (אספלט), ויש תחבורה ציבורית סדירה בין חלב לאל באב. אל באב מהווה את המרכז העיקרי של הקהילה הכפרית בסביבה במיוחד של תושבי העיירה השכנה תדף הנמצאת במרחק של כ-2 קילומטרים מדרום מזרח לעיר, המגיעים אליה בענייניהם העסקיים והמסחריים.
ביטחון
בפברואר 2017 הוצב באל באב כוח משטרה שהתאמן בטורקיה של 2,000 איש.
מאז שפלשו הכוחות הצבאיים הטורקים לצפון סוריה באוקטובר 2019 גברה האלימות באל באב, כולל התפוצצויות של מספר רכבי תופת.
חינוך
בשנת 2019 הוכרז כי אוניברסיטת גזיאנטפ הטורקית פותחת פקולטה לכלכלה ומדעים אדמיניסטרטיביים באל באב.
מיקום
העיר שוכנת 38 קילומטרים צפונית מזרחית מהעיר חלב. היא שוכנת בתחתית המדרון המזרחי של ההר בשם ג'בל אלשייך אקיל שגובהו 534 מ'. בצפון, במזרח ובדרום משתרעות אדמות מישוריות המשתרעות לכיוון דרום, הכוללות את "עמק הזהב" ממזרח לעיר המשתרע מכיוון צפון לדרום לעבר אגם סלאלח אל-ג'אבול. לאורכו נמצאים 157 כפרים, 52 חוות ושלושה מחוזות: תדף, דיר האפר ואל-ראי. כ-50 ק"מ ממזרח לאל-באב זורם נהר הפרת מצפון לדרום.
העיר אל באב מחולקת ל-5 אזורים עיקריים.
העיר העתיקה
כוללת שלוש שכונות ובנוסף היא מכילה גם את המסגד הגדול (מסגד אומיה), השוק המקורה, בנוסף לקולנוע הישן ובית המרחץ הפופולרי.
האזור הצפוני
כולל 4 שכונות ואת תחנת המטרו בכיכר השוק.
האזור המערבי
כולל 2 שכונות, את בית החולים הציבורי ואזור תעשייה.
כולל שכונה אחת ואת שוק הירקות והפירות הגדול.
האזור הדרומי
כולל 4 שכונות, את האצטדיון העירוני, חטיבת הביניים לבנים, שרייה, בית הספר הגבוה לאמנות לבנות ועוד.
אקלים
באל באב אקלים צחיח למחצה עם השפעות של אקלים יבשתי במהלך החורף. הקיץ יבש וחם וחורף קריר ומושלג מדי פעם. הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת בינואר היא C° 8.3. הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת בחודש יולי היא C° 36.2. השלג יורד בדרך כלל בדצמבר או בינואר.
כנף ההגנה האקטיבית
כנף ההגנה האקטיבית (כנף 167) הייתה כנף שפעלה במסגרת מערך ההגנה האווירית של חיל האוויר הישראלי, והפעילה את מערכות הטילים נגד טילים של החיל: "חץ 2", "כיפת ברזל" ו"קלע דוד" ("שרביט קסמים").
אל באב
אקלים
הטבלה המובאת למטה מבטאת את הטמפרטורות והמשקעים הממוצעים לתקופה שבין השנים 1961 ועד שנת 1999.
כנף ההגנה האקטיבית
היסטוריה
הכנף הוקמה באפריל 2011 על בסיס אגד 167 מרכז. בנובמבר 2016 נסגרה הכנף כחלק משינוי ארגוני במערך ההגנה האווירית ויחידותיה עברו לפיקוד ישיר של מפקדת המערך.
"אגד 167 מרכז" היה מוצב בבסיס סירקין עד למרץ 2006, אז עבר לבסיס פלמחים.
מפקדת הכנף שכנה בבסיס פלמחים, ופעילות הכנף כללה:
הכנף כללה גדוד "כיפת ברזל", גדוד "חץ", גדוד "קלע דוד" וגף גילוי להתרעה.
Macavity
Macavity (מוכר כ-Macavity: The Mystery Cat) הוא שיר מאת ת"ס אליוט, על פסיכולוגיה וסוציולוגיה של חתולים, שיצא לאור כחלק מספר השירים ספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים, על ידי Faber and Faber. השיר יצא לאור ב-20 ביולי 1939 והיה לחלק מבסיס המחזמר "Cats".
במרוצת השנים, הוקלט השיר עשרות פעמים תוך שנעשה בו שימוש במחזמרי ובסרטי "קאטס" השונים.
רקע וכתיבה
השירים נכתבו במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי אליוט, בשם הבדוי שלו "פוסום הזקן", במכתבים ששלח לילדיו. המכתבים נאספו ופורסמו בשנת 1939, בצירוף איור על הכריכה מאת המחבר, ופורסמו מחדש שוב בשנת 1940, בצירוף איוריו של ניקולס בנטלי.
הספר יצא לאור בגרסאות נוספות, עם איורים חדשים מאת אדוארד גורי (1982) ואקסל שפלר (2009).
גרסאות כיסוי
במרוצת השנים, הקליטו את השיר עשרות פעמים ביניהן:
גרסתה של טיילור סוויפט
בשנת 2019, יצא סרט הדרמה המוזיקלי אמריקאי-בריטי "קאטס", המבוסס על מחזמר באותו השם מאת המחזאי אנדרו לויד ובר. הסרט בוים על ידי הבמאי טום הופר וכיכבו בו ג'ניפר הדסון, טיילור סוויפט, ג'יימס קורדן, אידריס אלבה, איאן מקלן וג'ודי דנץ'. הסרט יצא לאקרנים ב-20 בדצמבר 2019, ובישראל הסרט יצא לאקרנים ב-26 בדצמבר 2019.
בעקבות הסרט, הקליטה סוויפט את השיר מחדש.
רקע
בשנת 2018, עוד כשהסרט "קאטס" היה בשלבי פיתוח, נודע כי לויד ובר מתכוון לכתוב שיר חדש עבור הסרט. בדצמבר 2018, ניגן לויד ובר עבור טיילור סוויפט על פסנתר מנגינה חדשה שחיבר וביקש ממנה לחבר למנגינה מילים שיתאימו לדמותה של החתולה ויקטוריה בסרט. לויד ובר טען כי את מרבית השיר כתבו ב-"אחר צהריים אחד". לבסוף, יצרו השניים את השיר "Beautiful Ghosts", שהיה גם לשיר הנושא מתוך הסרט.
בהמשך, פרסמה סוויפט כי בנוסף ל-"Beautiful Ghosts", היא הקליטה גם את "Macavity", עבור פסקול הסרט, Cats: Highlights from the Motion Picture Soundtrack.
ביקורת
כלפי הגרסה של סוויפט הופנו שבחים ביקורתיים, תוך שברולינג סטון היא דורגה במקום ה-222 ברשימת "כל 229 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג". מגזין גלאמור ציין את עשרת השירים הטובים ביותר והגרועים ביותר של טיילור סוויפט, והכליל את כל השירים שיצאו מתוך הפסקול של הסרט "קאטס" כגרועים ביותר, וטענו "היינו בהלם כשאפילו טיילור לא הצליחה לגרום לנו ליהנות מהסרט הזה. זה באמת היה נורא כמו שכולם אמרו – והשירים שלה 'Beautiful Ghosts' ו-'Macavity' היו רחוקים מלהיות מושלמים".
תום המפרי
תומאס המפרי (באנגלית: Thomas Humphrey; 1858 – 1922) היה אמן וצלם אוסטרלי יליד סקוטלנד, שהיה קשור לאסכולת היידלברג – האימפרסיוניזם האוסטרלי.
המפרי זכה לשבחים על עבודתו מבני דורו, והוא מיוצג באוספים הקבועים של כמה מאוספי האמנות הגדולים באוסטרליה.
ביוגרפיה
בשנת 1885 התיידד המפרי עם הצייר טום רוברטס, שחזר מלימוד אמנות באירופה. יחד עם פרדריק מק'קבין וג'ון מאת'ר הם הקימו את מחנה האמנים של בוקס היל, והתמסרו לציור הנוף האוסטרלי בטכניקות אימפרסיוניסטיות. המפרי המשיך לצייר במחנה איגלמונט של ארתור סטריטון בשנת 1889, ובשנה שלאחר מכן עבר לצ'רטריסוויל, שם התגורר וצייר לצד עמיתים בולטים וולטר ווית'רס ולאון פול.
בשנת 1896, ציורו "נוף הנהר בשמש קיץ", שצייר שנה קודם, נרכש על ידי הגלריה הלאומית של ויקטוריה בתערוכת אגודת האמנים הוויקטוריאנית. על פי מבקר האמנות אלן מקלוד מקולוך, הציור היה "ככל הנראה העבודה האימפרסיוניסטית האוסטרלית הראשונה" שקנה המוזיאון. מאז, עבודותיו של המפרי נכנסו לאוספי הקבע של הגלריות האוסטרליות הממלכתיות והאזוריות, כולל גלריית האמנות של ניו סאות' ויילס וגלריית האמנות של בלאראט.
לאורך רוב חייו המפרי הוטרד מבעיות בריאות אשר יחד עם הדרישות להפעלת סטודיו לצילום הגבילו את יכולתו לצייר.
הוא נפטר במעונו בארמדייל בשנת 1922. תערוכת היחיד הראשון שלו נערך לאחר מותו בשנת 1925 בגלריה של האגודה לאמנות במלבורן.
בהקדמה לקטלוג התערוכה כתב רוברטס כי המפרי ביטא בעבודותיו את "רוחו האינטימית והרכה של הערבות, וכי למרות בעיותיו הבריאותיות, הוא "מצא זמן פנוי ללא הפרעות. לתקשר עם הטבע."
בורחה סאנצ'ס
קריירת מועדונים
סאנצ'ס גדל במחלקות הנוער של ריאל אוביידו ושל ריאל מדריד. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד, ממנה הושאל לפואנלברדה ולקבוצות המילואים של מיורקה ושל ריאל אוביידו.
ב-13 ביולי 2018 חתם על חוזה קבוע בריאל אוביידו מהליגה הספרדית השנייה.
ספרד (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מבצר ניזווא
המבנה
המבצר בנוי בצורה המעידה על התקדמות גדולה בהקמת ביצורים, בעיקר מבחינת ההתחשבות באיום התותחים. למצודה יסודות חזקים שבחלקם בנויים בעומק של 30 מטר בקרקע. הקירות והדלתות בנויים בצורה יציבה וחזקה מאוד שמאפשרת להם להתמודד עם מטחי ירי מתותחים. החלק המרכזי של המבצר הוא מגדל גדול בגובה של 30 מטר ובקוטר של 36 מטר, בראשו יש 24 פתחים עבור ירי מתותחים.
Encore un soir
Encore un soir (באנגלית: One More Night, ובעברית: לילה אחד נוסף) הוא אלבום האולפן העשרים ושישה של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס ב-26 באוגוסט 2016. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים בסך הכול.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום הראשון במצעד האלבומים של קוויבק.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי תיירי בלנצ'רד, לודוביק קרקט, הומברטו גטיקה, ז'אן-ז'אק גולדמן, פטריק המפרטזום, לוק לרוי, סילביו ליסבון, יאן מאצ'ה, תרי מארי-לואיז, אדי מרנאיי, רודי פסקל, סקוט פרייס, טיבורג, ז'אק ונרוסו וזאהו. סטיבן תומאס ארלוויין מ-AllMusic, הפנה כלפי האלבום ביקורת חיובית, תוך שהעניק לו ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכול.
בנוסף לכך, הוציאה דיון באוגוסט 2016, את מהדורת הדלוקס של האלבום, אשר כללה בתוכה שלושה שירים נוספים.
הצלחה מסחרית
האלבום זכה להצלחה מסחרית בינלאומית כאשר כבש את פסגת מצעד האלבומים שבצרפת, תוך שנמכר שם בלמעלה מ-800,000 עותקים. בקנדה נמכר האלבום בלמעלה מ-160,000 עותקים, תוך שכבש את פסגת מצעד האלבומים של המדינה. בבלגיה קיבל האלבום את תואר הפלטינה על מכירות של למעלה מ-30,000 עותקים, תוך שבמצעד האלבומים של ולוניה הגיע אל המקום הראשון. בפלנדריה הגיע אל המקום הראשון גם כן.
אשר וסרטיל
אשר וסרטיל (כ"ג בשבט תרפ"א- ט' בכסלו תשס"ט; 1921 – דצמבר 2008) היה איש חינוך ועורך. פיקד על מחנות עולים בצרפת בשליחות ההגנה ובאלג'יר בשליחות המוסד לעלייה ב'. מראשי האגף הדתי במשרד החינוך והתרבות, עורך ראשי של ספרית המורה הדתי, ועורך ספרים, בהם "שמירת שבת כהלכתה". יקיר החינוך הדתי לשנת תשנ"ח (1998).
ביוגרפיה
נולד בעיירה קשנוב שבפולין. זמן קצר לאחר לידתו היגרו הוריו לדרמשטאדט שבגרמניה, שבה עבר את ימי ילדותו. היה חניך ומדריך בתנועת הנוער "עזרא". בפסח תרצ"א (1931) נכנס כיהודי דתי יחידי בכיתתו לגימנסיה הריאלית בעיר. בפסח תרצ"ה (1935) הוצא משם לפי פקודת הממשלה הנאצית.
מאז ועד פסח תרצ"ח (1938) למד תורה בישיבת פולדא שבגרמניה אצל הרב יונה מרצבך, הרב ברוך קונשטט וחתנו הרב ד"ר קלמן כהנא, אשר ליווהו גם בהמשך דרכו בארץ ישראל. במקביל המשיך להרחיב את השכלתו הכללית. בפסח תרצ"ח (1938) נתקבל בתור תלמיד מן המניין לכתה העליונה של בית המדרש לרבנים בברלין מיסודו של הרב עזריאל הילדסהיימר. שם למד עד שנת תרצ"ט (1938), בעיקר אצל הרב יחיאל יעקב ויינברג, בעל ה"שרידי אש", שעמד אז בראש בית המדרש. מאוחר יותר, בהיותו שליח המוסד לעלייה ב', נועץ בו רבות. תחילת עבודתו בעריכה הייתה בתקופה זו, בעריכת תשובותיו של הרב ויינברג. בחזרתו לדרמשטאדט הופקד על ארגון הלימודים של הילדים היהודים בעיר ובמחוז.
לאחר ליל הבדולח (ט"ז בחשוון תרצ"ט, 1938) קיבל לידיו צו המורה לו להתייצב במחנה הריכוז דכאו, אך קיבל ארכה בת יומיים ממפקד נאצי שהיה קונה קבוע בחנות המשפחה. בפרק זמן זה הגיע לידיו סרטיפיקט (אשרת-כניסה) לארץ ישראל בזכות השתדלותו של רבו הרב מרצבך. בראשיתו של חודש אלול תרצ"ט (1939) עלה לארץ ישראל. עד שנת ת"ש (1940) למד בישיבת תפארת ישראל בחיפה בראשות הרב דב מאיר רובמן. לאחר מכן למד בישיבת קול תורה ובישיבת חברון. אחרי פסח תש"א (1941) הצטרף לקיבוץ הנוער האגודתי בכפר סבא, שבו היה חבר עד ראש השנה תש"ד (1943). במשך תקופה זו עסק בחקלאות וכן בלימוד הלכות מצוות התלויות בארץ עם רבו הרב קלמן כהנא. בנוסף עסק בהדרכת נוער מעולי טהראן ומעולי טורקיה. לאחר שעזב את הקיבוץ נכנס לישיבת נובהרדוק "בית-יוסף" בתל אביב.
בין השנים תש"ה-תש"י פעל להעלאת יהודים בצרפת, בשוודיה ובאלג'יר, שם גם נשא לאישה את סוזן לבית לוי.
בשנת תש"י (1950) שב לישראל עם משפחתו והתיישב בכפר חסידים, שם שימש כמורה. באב תשי"א עלתה המשפחה לירושלים ולאחר תקופה נתמנה למנהל סגן שר החינוך, הרב קלמן כהנא. בתקופה זו עסק בהקמת האגף לחינוך ממלכתי דתי ופיתוחו.
בשנת תשכ"ו (1966) יצא עם אשתו וששת ילדיו לפריז בשליחות הסוכנות היהודית, ושימש כמנהל החינוך היהודי בצרפת. בתקופה זו הקים בתי ספר יהודיים במרסיי, בטולוז ועוד, וכן עסק בהעלאת יהודים ארצה.
בקיץ תשכ"ח (1968) שבה המשפחה לביתה בירושלים וכעבור מספר חודשים עלו לעיר העתיקה בירושלים ונמנו על הגרעין הראשון של מתיישבי העיר העתיקה בירושלים. באותה עת שב לעבודתו באגף החינוך הדתי. עם השנים ביקש להתמקד בעריכה ושימש כעורך הראשי של אגף החינוך הדתי. בהמשך עסק בעריכת ספרים נוספים, ומן המפורסמים שבהם "שמירת שבת כהלכתה" בו השקיע מאמצים גדולים במיוחד במשך כחמישה עשורים. תבנית הספר שהטביע וכן המפתח היוו דגם אב לספרי הלכה רבים שיצאו לאחר מכן. מעבר לעבודת העריכה עסק גם בתרגום כתבים שונים, אשר בראשם עומדים פירושי הרד"צ הופמן לספרים בראשית ושמות, אותם תרגם מגרמנית גותית, וכן חלק מפירוש הרש"ר הירש לספר בראשית.
פועלו בהעלאת יהודים לארץ ישראל
בשנת תש"ה עבר סמינריון לשליחים ומדריכים של פועלי אגודת ישראל. בתחילת קיץ תש"ו נסע לשווייץ בשליחות תנועה זו והקים עם חיים גיטלר את המרכז האירופאי של פא"י באנגלברג. היה מפקד מחנה לעולים חברי פא"י בפליסן שבדרום צרפת, ולאחר מכן בעוד מחנות. בתקופה זו, שהו אניות השבי הבריטיות בהן היו עולי "יציאת אירופה" (אקסודוס) בנמל בפורט דה בוק (Port De Bouc) שבדרום צרפת. הוא נתמנה כאחראי על האספקה וכן על הרמת רוחם של כארבעת אלפים וחמש מאות עולים אלה. לאחר זמן נתמנה כמפקד על כל מחנות העולים בדרום צרפת.
בשנת תש"ז עמד בראש בית ילדים בסן-פייר-דה-שרטרז אותו הקימה תנועת פא"י ובו גדלו כמאה וחמישים ילדים ניצולי שואה במסגרת עליית הנוער. וסרטיל ניהל את מוסד הילדים מיום היווסדו עד חזרתו ארצה באלול תש"ח (1948).
בשנת תשכ"ו (1966) יצא פעם נוספת, עם ששת ילדיו, לשליחות בצרפת מטעם הסוכנות היהודית. שם הוא שימש כמנהל החינוך היהודי בצרפת, ובמסגרת זו הקים בתי ספר יהודיים במרסיי, בטולוז ועוד.
בשנת תשכ"ז (1967) הכשיר את השטח להעלאתה ארצה של קבוצת אקדמאים שתשתלב במערכת האקדמיה, וכן מצא מקורות תעסוקה בשדה החינוך ובתחומים נוספים לרבים מהעולים טרם עלייתם ארצה. ביתו בצרפת שימש כמרכז עבור הצעירים מצרפת, אשר לימים רבים מהם עלו ארצה.
ייסוד החמ"ד ופיתוחו
בשנת תש"י (1950) החל את דרכו בשדה החינוך כאשר שימש כמורה בכפר חסידים. בשנת תשי"א התמנה כמנהל הלשכה של סגן שר החינוך, הרב קלמן כהנא, ומאז החלה עבודתו במשרד החינוך. יחד עם ד"ר יוסף גולדשמידט הקים את האגף לחינוך ממלכתי דתי (חמ"ד). מתוקף תפקידו ערך ריאיון לכל מורה שביקש להיכנס להוראה ובחר את מקום עבודתו על פי צורכי החינוך שבכל אתר ואתר ברחבי הארץ. עקב מחסור במורים פנה לראש הממשלה דוד בן-גוריון, בדבר שיתוף של חיילים במערכות החינוך, ובכך טבע את מסגרת השירות של ה"מורים חיילים". כמו כן היה שותף בהקמת מסגרת ה"שירות לאומי".
עריכת והוצאת ספרים
כך הוערך וסרטיל בתעודת ההוקרה אשר ניתנה לו כיקיר החינוך הדתי:
מגדל אשר
מגדל מים בשכונת קריית משה בירושלים, שנבנה בשנת תשכ"ה (1965) ושימש תצפית ביטחונית, הוסב למרכז רוחני תורני בדרכו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק. המיזם נעשה לזכרו על ידי בנו עו"ד שלום וסרטיל ונקרא על שמו "מגדל אשר". בבסיס המגדל הוקם בית כנסת על שמו ועל שם הרב מנחם שפרן והרב בצלאל זאב שפרן, וכרב הקהילה משמש צאצאם הרב פרופ' יגאל שפרן. במסגרת המרכז הרוחני מתקיימים שיעורים לרופאים בענייני רפואה והלכה, שיעורים לקציני צה"ל, ימי עיון, שיעורים לנשים ועוד.
זכרונות פפי ז"ל
ספר לזכרו שיצא ביום השלושים לפטירתו. חלקו הראשון של הספר הוא סיפור שכתב אשר וסרטיל בעצמו ובו תיאור ילדותו בגרמניה בתקופה שקדמה לשואה בצל האנטישמיות, ליל הבדולח ועוד. בספר מובאים קורות חייו, תמונות, דברי זיכרון מקרוביו ומכריו, רשימת הספרים שכתב או ערך, ועוד.
משפחתו
ילדיו הם: שלמה, מנכ"ל מוזיאון גוש קטיף בירושלים; תמר, אשת פרופ' יחיאל ליכטנשטט, לשעבר דקאן הפקולטה למדעים מדויקים באוניברסיטת תל אביב. על שמה הוקמה העמותה לתמיכה בחולי סרטן "יד תמר"; עו"ד שלום, יו"ר חברת "ציפחה"; משה; דינה פלד; ומיכאל (מיכי), יו"ר ומייסד עמותת "יד תמר".
אמיל דוריאן
אמיל דוריאן נולד בבוקרשט, רומניה, בשם איזידור לוסטיג להוריו היהודים ארנסטינה והרמן לוסטיג. הוא למד באוניברסיטת בוקרשט לימודי רפואה ולמרות שלא הייתה לו אזרחות רומנית, כמו מרבית יהודי רומניה, גויס לצבא רומניה ושירת במלחמת העולם הראשונה בתפקיד רופא צבאי. אחרי המלחמה שהה שנתיים בצרפת לשם התמחות ברפואה.
כפובליציסט כתב תחת שמות העט Dr. Knox, Dr. Otorin, Dr. M. Prunk ו-Dr. Urzică ופרסם את מאמריו בכתבי העת: Cotidianul, Ziua, Adevărul literar și artistic, Adam, Gândirea, Năzuința, Omul liber, Puntea de fildeș, Sburătorul ו-Șantier.
את השירים הראשונים שלו חתם בשם Castor și Pollux ופרסמם בכתב העת Noua Revistă Română. ספר שיריו הראשון פורסם ב-1923.
בנובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
דמוקרטTV
דמוקרטTV הוא גוף תקשורת המונים, שמפעיל ארגון "דרכנו", באמצעות מימון המונים. המיזם מפעיל אתר חדשות וערוץ תקשורת באינטרנט הפועל בעיקר דרך הרשתות החברתיות, המעביר מדי יום משדר חדשות מרכזי בשידור חי, המסקר את אירועי היום מנקודת מבט ביקורתית דרך דיונים וריאיונות ומתמקד בנושאי דמוקרטיה, ממשל ונושאים נוספים שעל סדר היום.
הערוץ מחלק אחת לשנה את אות אביר התקשורת על שם יצחק לבני. בשנת 2021 הפרס הוענק לעיתונאים מיכל פעילן וישראל פריי. בשנת 2022 זכו באות העיתונאים שני אשכנזי ומוחמד מג'אדלה.
הערוץ ממומן כעת על ידי 8,000 שותפים התומכים בו בהוראת קבע חודשית.
הפגנה וירטואלית
ב-21 במרץ 2020 ארגנה "דרכנו", יחד עם התנועה למען איכות השלטון בישראל, המרכז הרפורמי לדת ומדינה, הברית הישראלית ומרכזים לצדק חברתי מחאת רשת שבה צפו לפחות מאה אלף איש. המחאה אורגנה על רקע המשבר הפוליטי בישראל והתפרצות נגיף הקורונה בישראל, בעקבות עיכוב הצבעה על מינוי קבוע של יושב ראש הכנסת וחוסר פיקוח של הכנסת על הממשלה בעת הטלת צעדי חירום. ההתקשרות בין "דרכנו" לבין אהריש החלה בהזמנתה להשתתף ובהמשך להנחות את האירוע.
במרץ 2020, שבוע אחרי שלוסי אהריש החלה לשדר, ויום אחרי שהשתתפה בהפגנה של ארגון "דרכנו", היא פוטרה מתאגיד השידור הישראלי.
הקמה
בעקבות הדחתה מ"כאן", "דרכנו" הציעו לאהריש להצטרף לפרויקט, בהובלתה כמנחה.
ב-26 במרץ 2020 החל קמפיין המימון והפרויקט הצליח לגייס לאחר 72 שעות 30 אלף ש"ח ו-600 מנויים.
המיזם הוקם ב-10 במאי 2020, לאחר פיילוט, והיה מצוי בתקופת הרצה שהסתיימה ב-13 באוגוסט 2020. לאחריה, התקיימה תקופת פגרה לצורך היערכות והפקת השידורים חודשה ב-1 בספטמבר.
המיזם פועל בשיתוף פעולה עם וואלה! תקשורת, המתבטא בהפעלת האתר על גבי התשתית שלהם, קידום תוכני המיזם דרך דף הפייסבוק של "וואלה", כתבות באתר וקידום כתבות שפורסמו דרך האתר הפרטי בפורטל ודיווחים ב"חמל" ובשימוש באולפן הטלוויזיה בבית וואלה! לצורך שידור המשדר המרכזי.
בשבוע הראשון לפרויקט הוא הגיע ל-210 אלף צופים במהדורות, לתפוצה של למעלה מחצי מיליון גולשים ובוצעו למעלה מ-100 אלף אינטראקציות עם הגולשים בעמוד הפייסבוק וגיוס שותפים-עורכים הגיע ל-1,800, בסכום של 82,000 ש"ח לחודש.
במהלך תקופת הפיילוט, תוכני הערוץ הגיעו ל-10 מיליון דקות צפייה, 40 אלף עוקבים ומאות אלפי אינטראקציות לשידורים החיים.
ב-31 באוגוסט 2020 נחשף לוח שידורים חדש וב-1 בספטמבר חודשה פעילות האתר. במהלך תקופת הפגרה שודרו לקטים מדי יום ושידורים חיים מהמחאות נמשכו כרגיל. בדצמבר 2020, הוקם אתר חדש למיזם.
אופן פעולה
גוף תקשורת זה עובד במודל של שיתוף פעולה עם הצופים, המתבטא בכמה דרכים:
תכנים
המהדורה המרכזית (2020–רץ) – בכל שבוע נבחר הנושא המרכזי בו יעסקו בתוכנית במהלך השבוע החולף. בכל תחילת תוכנית מתקיים נאום פתיחה. בנוסף, במהלך התוכנית מתקיימים גם ראיונות (מכונה, "ראיון מרכזי") אחד על אחד עם המרואיין, ראיונות פאנל, טורי דעה ומונולוגים. בדרך כלל לוסי אהריש מראיינת את האנשים בהמדורה המרכזית.
פותחים ת'פה (2021–רץ) – מונולוגים של אישי ציבור שונים על סוגיות השעה, ונושאים ערכיים שונים.
'שיחה אישית' עם לוסי אהריש (2022–רץ) – תוכנית בה העיתונאית לוסי אהריש פותחת שיחה אישית עם דמויות בולטות מן מגוון תחומים. בתוכנית התארחו הבמאי והתסריטאי ערן קולירין, הפוליטיקאי דב חנין ועוד.
לעמוד על דעתי (2022–רץ) – בתוכנית, המתמודדים יתמודדו בדיון עם שעון סביב נושא דיון מרכזי. בנוסף, יישאלו על תחום ההתמחות האישי שלהם, יענו על שאלות מפתיעות וינסו להרוויח מדליות על חשיבה מהירה, דיון מכבד, הסכמה בין הצדדים, וגם יקבלו נקודה שחורה על חריגה מכללי הדיון.
בעבר
בגובה העיניים (2020–2021) – תוכנית אשר קידמה אקטיביזם חברתי של בני נוער, מודעות, מעורבות ופעילות פוליטית. בתוכנית, ילד בשם יהלי מארח פוליטיקאים מכל הקשת הפוליטית. בתוכנית, התארחו השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג, ראש ממשלת ישראל החלופי יאיר לפיד ועוד.
קול העם (2021) – מיני סדרה בארבעה חלקים על מהות הפליטים בישראל - חוויות ועדויות ממקור ראשון, התקוות לעתיד והדור הבא בישראל.
כלכלת ישראל (2021) – סדרת חקר עתיקות וארכאולוגיה, בה ישראל פריי עונה על שאלות נפוצות בתחום.
אורלי וגיא בדמוקרטיוי (2020–2021) – תוכנית בה גיא מרוז ואורלי וילנאי ענו על שאלות הצופים וסיקרו עיתונאים וחוקרים. בשנת 2021 התוכנית הופסקה על ידי הערוץ, בשל אי הסכמות על אופן הצגת נושא הקורונה והעדר בדיקת נאותות של מובאות הדוברים בה.
רשות הציבור (2020–2021) – תוכנית ראיונות עם דמויות בולטות בחברה הישראלית, בה המרואיינים עונים לשאלות הצופים.
מי מפחד משיתוף הציבור? (2022) – בתוכנית, ד"ר משה דרור, שותף דמוקרטTV ומומחה בשיתוף ציבור, יוצא למסע בו הוא בודק אילו עיריות משתפות את הציבור שלהן בצורה תקינה.
כיכר סחריר (2020–2021) – תוכנית העוסקת בניתוח, חשיפה והפרכה של ספינים תקשורתיים,. "כיכר סחריר" משודרת כל יום רביעי בשעה 19:00 מיד לאחר המהדורה המרכזית, בהנחיית יוסי לוי.
עתירת "הליכוד" נגד פעילות הערוץ
ב-14 במרץ 2021, מפלגת הליכוד עתרו לוועדת הבחירות המרכזית בדרישה לסגור את דמוקרטTV, בפנייתם, הם טענו כי דמוקרטTV הוא "ערוץ תעמולה הפועל באופן חד צדדי." העתירה נדחתה על ידי ועדת הבחירות.
אורלי וגיא
אורלי וגיא שידרו בערוץ, אך בעקבות הסרת ראיון שערכו עם פרופסור יורם לס על מגפת הקורונה, החליטו שהם מפסיקים לשדר. מהזוג נמסר: "החלטנו להפסיק לשתף פעולה עם הערוץ הזה אחרי שנה של עבודה משותפת שבה הערוץ מימן את עלות השידורים שלנו. מדובר בסתימת פיות מהסוג הגרוע ביותר ולא נוכל כאמור לשתף עם זה יותר פעולה".
מנזר קורווי
ב-2014 נוספו חלקים מאתר המנזר לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו: החזית המערבית הקרולינגית של המנזר המקורי ששרדה, ושרידי היישוב שקם סביב המנזר העתיק. בהחלטה להוסיף את האתר לרשימה נכתב:.
הקמה ושנים ראשונות
ב שנמשכו יותר משלושים שנה משנת 772, ניצח בסופו של דבר קרל הגדול, מלך הפרנקים, והוסיף את השטח של סקסוניה ההיסטורית (כיום המדינות סקסוניה סקסוניה-אנהלט וסקסוניה התחתונה) לאימפריה שלו והחל בניצורם בכוח של הסקסונים. לשם כך הוקמו בישופויות (בהילדסהיים ובהלברשטאדט). בנוסף, הרעיון להקים מנזר בסקסוניה הועלה לראשונה בתקופת שלטונו של קרל הגדול. עם זאת, התוכנית יושמה רק תחת בנו, הקיסר לואי החסיד, שהודיע על הקמתו של מנזר ממזרח לנהר וזר בסינוד בפאדרבורן בשנת 815. המנזר היה ממוקם במקום שנקרא היתיס (Hethis). אף על פי שיש אי ודאות לגבי המיקום המדויק, הוא נחשב כיום ליד ניוהאוס אים זולינג (Neuhaus im Solling). הנזירים הראשונים הגיעו בשנת 816 מ (Abbaye royale Saint-Pierre de Corbie) הבנדיקטיני בפיקרדי. הם הקימו באתר שלוחה של מנזר האם. המיקום שנבחר התגלה כבלתי הולם, ולכן הנזירים בחרו לעבור בשנת 822 למיקום הנוכחי ליד מה שנקרא אז וילה הוקסורי (Villa Huxori). המנזר החדש נודע בשם "נובה קורביה" (Nova Corbeia, מלטינית: "קורבי החדשה"; בגרמנית עתיקה: קורווי).
אב המנזר הראשון של קורווי היה בן דודו של קרל הגדול,. , שהפך לימים ל"שליח הנוצרים לסקנדינביה", ייסד את בית הספר של המנזר בשנת 823. ספריית המנזר כללה ספרים שהובאו ממנזר קורבי, שהוגדלו על ידי תפוקת הסקריפטוריום המקומי. בשנת 826 הפך קורווי למנזר עצמאי, שהוקדש לסטפנוס הקדוש. בשנת 833 הוענקה לו זכות להטביע מטבעות בתחום ממלכת הפרנקים, כמקום הראשון ממזרח לריין.
בשנת 836 הוענקו שרידי ויטוס הקדוש למנזר קורווי ממנזר סן-דני ליד פריז. ויטוס הקדוש הפך אז לקדוש הפטרון של הסקסונים. מכיוון שהיה גם אחד מארבעה-עשר הקדושים המסייעים, ופולחנו היה פופולרי מאוד בימי הביניים, הפך מנזר קורווי ליעד לעולי רגל. מתנות ותרומות אחרות של יחידים הפכו את קורווי לאחד המנזרים העשירים במרכז אירופה ומימנו פרויקטים של בנייה שאפתנית. מעמדו כ"מנזר קיסרי" פירושו היה שהוא היה כפוף ישירות לקיסר בעניינים חילוניים (ולא לישות המדינית שבתוכה שכן).
קורווי הפך לפיכך ל"אחד המקדשים המנזרים הקרולינגיים המיוחסים ביותר בדוכסות סקסוניה של המאה ה-9". עד מהרה התפרסם בזכות בית הספר שלו, שהצמיח מלומדים מהוללים רבים, ביניהם ההיסטוריון הסקסוני מהמאה ה-10, מחבר הספר (Res gestae Saxonicae). מהקלויסטרים שלו היה זרם קבוע של מיסיונרים שהטיפו לנצרות בצפון אירופה.
לאתר המנזר, שם חצה הווזר את הדרך הראשית המזרחית-מערבית שנקראה, היה חשיבות אסטרטגית שהבטיחה את חשיבותו הכלכלית והתרבותית. ההיסטוריון של המנזר, ה.ה. קמינסקי (H. H. Kaminsky), מעריך כי הפמליה המלכותית ביקרה בקורווי לפחות 110 פעמים לפני 1073, באירועים להנפקת כתבי זכויות.
הענקת זכויות קיסריות
תעודה שהעניק אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 940, הראשונה מסוגה, קידמה את אב המנזר פולקמר (Folcmar) למעמד חדש. לאב המנזר הוענק באנוס (bannus) - סמכויות אכיפה - על אוכלוסיית האיכרים שאמורה הייתה לחפש מקלט במבצר שנבנה באדמות המנזר; בתמורה הם נדרשו לתחזק אותו, וזאת בפיקוחו של המנזר. כוח העבודה שזכה בהגנה נזירית נלקח משלושה פאגים (יחידות טריטוריאליות), שבתחום השיפוט של ארבעה רוזנים, אשר, עם זאת, לא הייתה להם רשות לחייב אותם לעבודות בטירה.
עימותים והידרדרות
במאבק האינווסטיטורה נקט אב המנזר של קורווי עמדה עם האצילים הסקסונים נגד היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. אב המנזר מארקוורד בשנים 1081–1107, "ללא ספק אחד מאבות המנזר החשובים ביותר בתולדות המנזר בן אלף השנים" (קמינסקי), ויורשו ארקנברט (Erkenbert;1107–1128) הצליחו לנווט את המנזר בתקופה הקריטית.
המנזר השתתף גם בניסיונות לבצע רפורמה בכנסייה הקתולית במהלך המאה ה-11. זה היה המרכז התאולוגי הדומיננטי באזור והקים הרבה מנזרים נספחים.
תקופת השגשוג האחרונה במנזר הייתה בהנהגתו של ויבאלד (Wibald, אב המנזר בשנים 1146–1158). באותה תקופה שוחזרה החזית המערבית בסגנון רומנסקי, והעיצוב הקרולינגי בן שלושה מגדלים הוחלף במגדלים תאומים. באמצע המאה ה-12, גדלה סביב המנזר עיירה משמעותית (שנקראה גם היא קורווי).
בשנת 1265, העיר השכנה, שקנאה ביריבה הסמוכה ובגשר שלה על הווזר, התחברה עם הבישוף של פאדרבורן וכוחותיהם הרסו את העיירה קורווי ופגעו במנזר. העיירה מעולם לא התאוששה ובמהלך העשורים שלאחר מכן חזרה להיות כפר קטן. אירוע זה סימן את תחילתה של תקופת ההידרדרות הארוכה של המנזר.
הרפורמציה הפרוטסטנטית איימה על קורווי כמו על שאר השטחים הכנסייתיים בצפון-מערב גרמניה, אך המנזר הנסיכי שרד בקושי כנסיכות בשלטון עצמי בגבול בראונשווייג הפרוטסטנטית והסן-קאסל. מאמצע המאה ה-16 ואילך ניהל הנסיך-אב המנזר והנזירים שלו את הממשל בשיתוף פעולה עם אספה פרוטסטנטית בחלקה, המורכבת משלוש משפחות אצילות, עיר אחת (הוקסטר) וכוהן דת. הנסיך-אב המנזר, שהיה לו מושב וזכות הצבעה ב (Reichstag), לקח רק חלק צנוע בענייני הקיסרות, ואילו ענייני הפנים של המנזר היו מוגבלים ללא יותר מניהול האחוזה כמו אציל.
בשנת 1634, במהלך מלחמת שלושים השנים, נבזז בניין המנזר על ידי כוחות קיסריים שהטילו מצור גם על הוקסטר. מאוחר יותר הוא נהרס. רק החזית המערבית נשארה.
שיקום
עשרות שנים נדרשו לאזור להתאושש מחורבן המלחמה. לאחר שכריסטוף ברנהרד פון גאלן (Christoph Bernhard von Galen), הבישוף של מינסטר הפך לנסיך ומנהל המנזר בשנת 1665, החל השיקום. הכנסייה הקרולינגית הוחלפה בבניין גותי, למעט החזית המערבית. תחת מחליפיו של פון גלן, כריסטוף פון בילינגהאוזן (Christoph von Bellinghausen; 1678–1696), פלורנץ פון דר פלדה (Florenz von der Felde; 1696–1714) ומקסימיליאן פון הוריך (Maximilian von Horrich; 1714–1722) הוקמו בנייני הבארוק המשמעותיים האחרים שעדיין שם היום.
הנסיכות-בישופות של קורווי
בשנת 1792 חדל קורווי להיות מנזר בנדיקטיני והועלה על ידי האפיפיור פיוס השישי למעמד של נסיכות-בישופות. תאודור פון בראבק (Theodor von Brabeck אב המנזר / הבישוף 1776–1794) ופרדיננד פון לינינק (Ferdinand von Lüninck, הבישוף 1794–1825) היו הנסיכים הכנסייתיים האחרונים בקורווי.
בשנת 1803, חולטה הנסיכות-בישופות של קורווי תחת ממשל נפוליאון בונפרטה והפכה לזמן קצר לחלק מנסיכות נסאו-אורנז'-פולדה. בשנת 1807 היא הועברה לממלכת וסטפאליה של ז'רום בונפרטה. לאחר קונגרס וינה הועברה קורווי לידי ממלכת פרוסיה בשנת 1815. בשנת 1820 היא הוענקה ל כפיצוי על שטח שאיבד ממערב לריין.
אף שקורווי חדלה להתקיים כמדינה פוליטית בשנת 1803, היא המשיכה להתקיים כדיוקסיה עד 1825.
טירת קורווי
הרוזן ויקטור אמדאוס בנה מחדש את בנייני המנזר כטירה (Schloss). ב-1834 נפל הרכוש בחלקו של ויקטור פון הוהנלוה-שילינגפירסט (Victor von Hohenlohe-Schillingfürst). ב-1840 העניק לו פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה את התואר דוכס רטיבור ונסיך קורווי (Herzog von Ratibor und Fürst von Corvey). מאז נותרה טירת קורווי (Schloss Corvey) רכוש המשפחה.
הספרייה
ספריית המנזר המפורסמת פוזרה זה מכבר, אך "הספרייה הנסיכותית" (Fürstliche Bibliothek), ספרייה משפחתית אריסטוקרטית, המכילה כ-74,000 כרכים, בעיקר בגרמנית, צרפתית ואנגלית, משנת 1834, שרדה בטירה. אחד המאפיינים הבולטים באוסף הוא מספרם הגדול של רומנים רומנטיים באנגלית, חלקם בעותקים ייחודיים, שכן בבריטניה הושאלו יותר ויותר ספרים מאשר נקנו, ונקראו בהרחבה בספריות השאלה. המשורר והמחבר של המנון גרמניה, אוגוסט היינריך הופמן פון פאלרסלבן, עבד כאן כספרן משנת 1860 ועד מותו בשנת 1874. הוא קבור בבית הקברות של הכנסייה.
אתר מורשת עולמית
מתחם המנזר הפך לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ביוני 2014. האתר תחום בגבולות המנזר הקרולינגי המקורי, שרק החזית המערבית נותרה ממנו בימינו.
כיום
החזית המערבית הקרולינגית של המנזר, עם המגדלים הייחודיים שלו שרדה. זהו המבנה המוקדם ביותר מתקופת ימי הביניים שנמצא בווסטפאליה, אך רוב כנסיית המנזר היא כיום בסגנון הבארוק.
הבעלים הנוכחי של הארמון הוא ויקטור, הדוכס החמישי מרטיבור והנסיך החמישי מקורווי, נסיך הוהנלוה-שילינגספירסט-מטרניך-סאנדור (נולד 1964).
סרחיו רגילון
סרחיו רגילון רודריגז (באנגלית: Sergio Reguilón Rodríguez; נולד ב-16 בדצמבר 1996) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת המגן באתלטיקו מדריד ובנבחרת ספרד.
ריאל מדריד
רגילון הצטרף לריאל מדריד בשנת 2005, בגיל שמונה. ב-5 באוגוסט 2015, הושאל לראשונה על מנת לצבור דקות משחק ב-UD לוגרונייס מהליגה הספרדית השלישית בכדורגל.
את הופעת הבכורה שלו ב-UD לוגרונייס ערך ב-23 באוגוסט 2015, כששיחק בשבע הדקות האחרונות בניצחון הביתי 3–0 מול קומפוסטלה. ב-16 בינואר 2016, לאחר שכמעט לא שיחק בלוגרונייס, שב רגילון למדריד ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון, בליגה השלישית. ב-23 באוגוסט 2016 חזר רגילון ל-UD לוגרונייס בעסקת השאלה נוספת לעונה אחת. הוא כבש שמונה שערים במהלך עונה זו, כולל משחק בו כבש ארבעה שערים ב-2 באוקטובר 2016, בניצחון 5–3 על אתלטיק בילבאו ב'. עם חזרתו לקסטיליה, הפך רגילון לשחקן הרכב קבוע. ב-25 באוגוסט 2018 הועלה לסגל הקבוצה הבכירה של ריאל מדריד תחת המאמן יולן לופטגי, וערך את הופעת הבכורה ב-2 באוקטובר 2018, בהפסד 0–1 של ריאל במסגרת ליגת האלופות לצסק"א מוסקבה. רגילון ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-3 בנובמבר, בניצחון 0–2 על ריאל ואיאדוליד.
סביליה
ב-5 ביולי 2019 עבר רגילון בהשאלה לסביליה עד סוף עונת 2019/2020.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-18 באוגוסט נגד אספניול. בסך הכל כבש שני שערים ב-31 הופעות.
טוטנהאם הוטספר
ב-19 בספטמבר 2020 עבר רגילון לטוטנהאם הוטספר בחוזה לחמש שנים.
רגילון ערך את הופעת הבכורה שלו ב-29 בספטמבר 2020 נגד צ'לסי, במסגרת גביע הפוטבול ליג. את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ערך ב-4 באוקטובר, בניצחון קבוצתו 1–6 על מנצ'סטר יונייטד. ב-21 בנובמבר 2021 כבש שער בכורה בניצחון קבוצתו 1–2 על לידס יונייטד.
ב-30 באוגוסט 2022 הושאל לאתלטיקו מדריד.
קריירה בינלאומית
לרגילון הופעה אחת במדי נבחרת ספרד עד גיל 21. ב-6 בספטמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד הבוגרת בניצחון של ספרד 0–4 על אוקראינה במסגרת ליגת האומות.
מהדק ניירות אדום אחד
"מהדק אדום אחד" (באנגלית: One red paperclip) הוא אתר האינטרנט שנוצר על ידי קייל מקדונלד, בלוגר קנדי, ​​והוא תיאר בו את הדרך שבה הוא ביצע סדרת עסקאות חליפין החל ממהדק ניירות אדום בודד עד לבית באינטרנט במשך שנה. במקדונלד התעוררה ההשראה לכך עוד בילדותו מהמשחק "גדול יותר טוב יותר". האתר קיבל כמות ניכרת של תשומת לב במעקב אחרי עסקאות החליפין שביצע מקדונלד. בריאיון ל-BBC אמר מקדונלד "הרבה אנשים שאלו אותי איך עוררתי פרסום כל כך גדול סביב הפרויקט, התשובה הפשוטה שלי היא: 'אין לי מושג'".
מהלך סחר החליפין
ב-12 ביולי 2005 ראה קייל מקדונלד, בין החפצים על שולחנו, מהדק אדום. באותו רגע עלה בראשו רעיון: להחליף את המהדק האדום הקטן, פחות הערך, ובתמורתו לקבל בית, תוך שנה (מקסימום) לאחר מכן, עד ל-12 ביולי 2006.
מקדונלד עשה את עסקת החליפין הראשונה שלו, מהדק אדום תמורת עט בצורת דג, ב-14 ביולי 2005. מקדונלד הגיע למטרה של עסקאות החליפין שהציב לעצמו, השגת בית, בעסקה מספר 14, שבה הוא החליף תפקיד בסרט תמורת בית. הרשימה של כל העסקאות שמקדונלד עשה:
כך זכה קייל מקדונלד בחמש עשרה דקות של תהילה, בזכות מהדק אדום אחד. רוב ההחלפות נעשו בערים שונות, דבר שגרם לכך שמקדונלד בילה הרבה מאוד זמן בנסיעות, והוביל אותו לפגוש אנשים שאיתם היה לו הרבה במשותף. הוא המשיך לכתוב בלוג יומי גם על החוויות שהוא חווה כתוצאה מכך.
קייל מקדונלד נכנס לספר השיאים של גינס לשנת 2008, בקטגוריה של "סחר החליפין האינטרנטי המצליח ביותר".
בשנת 2007 הוצב בקיפלינג, לכבודו של מקדונלד, פסל של מהדק אדום ענק.
קייל מקדונלד
קייל מקדונלד נולד ב-3 באוקטובר, 1979 בפורט מודי, פרבר מזרחי של ונקובר, וחי במשך שנים עם חברתו דומיניק במונטריאול. מקדונלד התפרסם בזכות הבלוג "מהדק אדום אחד". כיום הוא חי עם חברתו, דומיניק, בביתו בקיפלינג שקיבל במהלך 14 פעולות החליפין. על בסיס חוויותיו הוא כתב את ספרו "One Red Paperclip: How a Small Piece of Stationery Turned into a Great Big Adventure" ("מהדק אדום אחד: כיצד פיסה קטנה של ציוד משרדי הפכה להרפתקה גדולה"), שאף תורגם לגרמנית. את פעולת החליפין הוא מכנה לעיתים קרובות בשם "פעולת שיתוף הקבצים באינטרנט המטורפת ביותר בעולם". ב-18 ביוני 2008 הוא הכריז שהוא מעוניין להחליף את הבית שקיבל מכיוון שאת מרבית זמנו הוא מבלה במונטריאול.
רשף (ספינת קרב)
רשף היא דגם של סדרת ספינות קרב חדשות, פרי פיתוח של מספנות ישראל לספינה בגודל מיני קורבטה. הפרויקט יהווה תחליף לספינות סער 4.5 מסוג "נירית" אשר גם החדשות מביניהן בנות יותר מ-20 ומתקרבות לסוף שירותן בחיל הים. מטרת כלי השיט היא הגנה על המים הכלכליים של ישראל ובהם מתקני הגז והנפט. כל מערכות הלחימה בספינות רשף יהיו תוצרת התעשיות הביטחוניות בישראל.
מאפייני הספינה
הסדרה מבוססת על ספינת הסער 72 אם כי ארוכה במקצת, 76 מטר. מערכת ההנעה תהיה שילוב של דיזל או גז יחד עם הנעה חשמלית. החימוש יהיה דומה לסער 6 ויכלול את מערכות ההגנה האוויריות ברק 8 וכיפת ברזל הימית.
מי שענה לאברהם אבינו
מי שענה לאברהם אבינו היא ליטניה שמקורה בתקופת הגאונים הנאמרת במסגרת אמירת הסליחות אצל יהודי אשכנז.