cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מולין אוקרמן
2010 - היום
כוכב "איך פגשתי את אמא", ג'וש רדנור, כתב וביים את הסרט "שמחתודהעודבבקשה", שבו אוקרמן מככבת בתור אנני, אישה עם בעיות התקרחות שיש לה נטייה לצאת עם הגברים הלא-נכונים. היא לבשה פאת קרחת בשביל הדמות, והייתה צריכה לגלח את גבותיה. במקור, רנדור שלח לאוקרמן את התסריט והציעה לה לשחק דמות שונה, אך היא רצתה לשחק את אנני, ולוהקה לתפקיד. לפני ששיחקה את הדמות, היא חקרה על ההתקרחות וההתמודדות של נשים עם המחלה. בכורת הסרט הייתה בפסטיבל סאנדנס ב-22 בינואר 2010, והוא קיבל מהקהל את פרס "סרט הדרמה האמריקאי הטוב ביותר". ב-17 במאי 2010 הוקרן פרק בסדרה של CBS, "איך פגשתי את אמא", בו השתתפה בהופעת אורח. הסדרה בכיכובה, "ילדי בית החולים", עלתה לאוויר ב-2010, ובה אוקרמן משחקת את ד"ר ואלרי פליים עד לשלהי 2016.
ב-2011, אוקרמן ביצעה תפקיד משני בסרט הקומי "אלקטרה לוקס", שמספר על חייה של כוכבת הפורנו אלקטרה לוקס, לאחר פרישתה. הסרט הוא סרט המשך ל"נשים מסובכות". בסרט אוקרמן משחקת את טריקסי, פקידה בבית מרקחת, שמתאהבת בדמותו של ג'וזף גורדון-לוויט. הסרט צולם במשך עשרה ימים בלבד, ויצא לאקרנים ב-11 במרץ 2011 במהדורה מוגבלת. המבקרים תיארו את הסרט כ"מין קומדיה מוזרה המלאה בעלילות משנה מתפתלות, שנינות פה ושם, וגם, למרבה הצער, לא הרבה בדיחות מצחיקות". בסרט "מועדון הבנג בנג", אוקרמן מככבת כגיבורה הראשית, רובין קומלי. בכורת הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2010, והוא הוצג גם בפסטיבל הסרטים טרייבקה ב-21 באפריל 2011. אוקרמן כיכבה בקומדיה הרומנטית "הרומנטיקנים" (2010).
אוקרמן מככבת לצד ברוס ויליס ופורסט ויטאקר בסרט "קאץ' 44.", שיצא ביולי 2010. בספטמבר 2010, מגזין Variety דיווח שאוקרמן תככב לצד אית'ן הוק במותחן "The Numbers Station". באותו חודש הוכרז שהיא תככב לצד ג'ניפר אניסטון בסרט "את, אני והשאר", ובסרט העצמאי "Criminal Empire for Dummy's" לצד גארי אולדמן ומיילו ונטימיליה. אוקרמן החליפה את לינדזי לוהן בתפקיד הדמות הראשית בסרט "Inferno: A Linda Lovelace Story" שמבוסס על חיי לינדה לאבלייס. פרויקטים נוספים שאוקרמן השתתפה בהם כוללים את הסרטים "המדליון" ו"האיש המכני הענק".
ב-2012, החלה להופיע בעונה ה-2 של "פרברי הגיהנום" כאמה הביולוגית של טסה אלטמן.
בשנת 2020 השתתפה בתפקיד קטן בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "משטרה רפואית" של נטפליקס.
תדמית
אוקרמן ידועה בכך שהיא מצטלמת לעיתים קרובות לסצנות עירום. בריאיון ל"Daily Mail", היא הגיבה: "אני לא מתביישת להתפשט בשביל סרט, כל עוד זה לא מיותר. ביליתי זמן רב כילדה בשוודיה, שם זה טבעי... אין הרבה נשים שמקיימות יחסי מין עם בעלן כשהן לובשות חזייה, נכון? אז בואו נעשה את זה אמיתי בסרטים". ב-2007 פרסם "Rotten Tomatoes" את רשימת "20 סצנות העירום הטובות ביותר", כשסצנת העירום של אוקרמן ב"אשת החלומות" מדורג במקום השביעי. היא הצהירה שבעלה "מאוד תומך ואין לו שמץ של קנאה, ולא דואג בגלל דברים שאני עושה בסצנות שונות". בעבר היא טענה שסקס אפיל "זה אחד הנכסים הטובים ביותר". ב-2008 היא הופיעה לראשונה ברשימת "99 הנשים הנחשקות" של מגזין AskMen.com, ודורגה במקום השישים. באותה שנה, מגזין הגברים "מקסים" דירג אותה במקום ה-59 ברשימת "100 הנשים השוות ביותר", וב-2009, היא דורגה במקום הרביעי ברשימת "הנשים הכי שוות של השנה" במגזין.
לוי (אלבום)
לוי הוא אלבומה השני של להקת הדורבנים, שיצא בשנת 2006.
מולין אוקרמן
חיים אישיים
מכיוון שנולדה בשוודיה וגדלה בקנדה, יש לאוקרמן "רגשות סותרים" כלפי שתי המדינות. בראיון שנתנה לכתב העת "Toronto Star", אמרה "בכל פעם שאני בקנדה אני מרגישה יותר שוודית, ובכל פעם שאני בשוודיה אני מרגישה יותר קנדית. אני שייכת לשני המקומות, ואני אוהבת את שניהם במידה שווה. זה מצחיק כי השוודים טוענים שאני הגאווה של המדינה שלהם והקנדים קוראים לי הילדה הקנדית שלהם. אני אקח את הכל". יש לה דרכון קנדי ודרכון שוודי, ואמה עדיין גרה בטורונטו. אוקרמן מגדירה את עצמה כפמיניסטית. היא מאמינה שגברים ונשים צריכים לקבל יחס שווה, אך גם סבורה ש"אנחנו (הנשים) שונות" ומוסיפה שהיא "מודה על ההבדלים הללו". אוקרמן היא דיסלקטית והצהירה שלוקח לה זמן רב ללמוד את הטקסט בטענה ש"אני נחרדת כאשר אני צריכה לעשות הקראה עם כל הקאסט (צוות השחקנים), כי אז אני מתחילה לגמגם, אז אני צריכה להתכונן הרבה מראש".
לוי (אלבום)
מתוך האלבום זכו להצלחה השירים "עוד לילה" ו"כל מה שרצית". בעקבות הצלחת האלבום, זכתה הלקה בתואר "הרכב השנה" במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ.
מולין אוקרמן
חיים אישיים
אוקרמן היא בעלת אזרחות י|שוודית מלידה, ובעלת תושבות קבע בקנדה. ב-2018 התאזרחה כאמריקאית, לאחר שבמשך עשורים הייתה נחשבת רק לתושבת גם בארצות הברית וגם בקנדה. מלבד דיבור שוטף של אנגלית ושוודית, היא דוברת גם צרפתית וספרדית.
לוי (אלבום)
סגנון
האלבום מציג התפתחות מוזיקלית של הלהקה ביחס לאלבומה הראשון, ומרחיב את מגוון הסגנונות שלה. מוטיב הדיסקו, שליווה את רוב אלבומה הראשון של הלהקה, מופיע גם באלבום זה ("את") אם כי בכמות מופחתת. האלבום כולל, בין השאר, בלדות רוק ("בפורים הזה", "כל מה שרצית"), שירי סמבה ובוסה נובה ("סמבה סתיו") ומקצבים לטינו-אמריקאיים ("צידו האחר", "יום שישי בשש"). בסיסט הלהקה אייל מזיג כינה את האופי המוזיקלי של האלבום "קיבוץ גלויות".
מולין אוקרמן
חיים אישיים
אוקרמן פגשה את המוזיקאי האיטלקי רוברטו זינקון בשנת 2003, כשהיא שימשה כסולנית של הלהקה "The Petalstones", שם זינקון היה המתופף. הם התחתנו בסורנטו, איטליה ביוני 2007. בשנת 2013, נולד להם בן, סבסטיאן זינקון. בני הזוג נפרדו בנובמבר 2013, וזינקון הגיש בקשה לגירושין מאוחר יותר באותו חודש, שהסתיים בסופו של דבר בתחילת 2014.
לוי (אלבום)
סגנון
באלבום זה ממשיך הקו ההומוריסטי המאפיין את הלהקה, ואף תופס מקום גדול יותר משתפס באלבום הקודם. קו זה ניכר בשיר "הידעת?", המציג רשימת "עובדות" שחלקן פיקטיביות והומוריסטיות לחלוטין, ובקטעי מעבר כמו "ניטרה בוי" ו"שיר מתקופת הבארוק".
מולין אוקרמן
חיים אישיים
באוקטובר 2017, אוקרמן הודיעה על אירוסיה לשחקן האנגלי ג'ק דונלי. הם נישאו בטולום, מקסיקו בדצמבר 2018.
לוי (אלבום)
משתתפים
חברי הלהקה:
משתתפים נוספים:
הפקה:
מקסימיליאן פון שפה
הרוזן מקסימיליאן פון שפה (בגרמנית: Maximilian Reichsgraf von Spee; 22 ביוני 1861 – 8 בדצמבר 1914) היה תת-אדמירל בצי המלחמה הגרמני.
קריירה מוקדמת
שפה נולד בקופנהגן שבדנמרק. בשנת 1878 הצטרף לצי הקיסרי הגרמני ושירת בעיקר בקולוניות הגרמניות. בשנים 1887-1878 היה מפקד הצי הגרמני במושבה קמרון. הוא מילא תפקידים בכירים בצי המלחמה הגרמני. בשנת 1908 נתמנה למפקד הצי הגרמני בים הצפוני ובשנת 1910 נתמנה למפקד הצי הגרמני במזרח הרחוק.
הצי הגרמני עגן בעיר הנמל צ'ינגדאו שבסין, שניתנה לגרמנים בחכירה. משימתו הייתה לשמור על האינטרסים הביטחוניים של השטחים הגרמניים במזרח הרחוק.
במלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הטילו ציי יפן ואוסטרליה מצור על הצי הגרמני בצ'ינגדאו. שפה הבין שאין לו כל סיכוי נגד כוחות אלה, וכדי לא ליפול בשבי עם אוניותיו הבריח את הצי שלו לים הפתוח. תוכניתו הייתה לחצות את האוקיינוס השקט ודרך מצר מגלן להיכנס לאוקיינוס האטלנטי ולחצות אותו כדי להתחבר לצי הגרמני בגרמניה. זה היה מבצע לוגיסטי חסר תקדים. בדרך לחוף צ'ילה הם הפגיזו את פפאטה, בירת טהיטי.
תנועות הצי הגרמני, שכלל שתי סיירות משוריינות ו-3 סיירות קלות, לא נעלמו מעיני הבריטים, שהכינו את ההתנגשות הבלתי נמנעת עם הגרמנים. הקרב התחולל ליד עיר החוף הצ'יליאנית קורונל.
קרב קורונל
קרב קורונל נערך ב-1 בנובמבר 1914. הכוח הבריטי, בפיקוד תת-אדמירל כריסטופר קרדוק, הורכב משתי סיירות משוריינות, "Good Hope" (ספינת הדגל של קרדוק) ו-"Monmouth" ושתי סיירות קלות.
תוך זמן קצר הצליחו הסיירות המשוריינות של שפה, "שארנהורסט" ו"גניזנאו", להטביע את שתי הסיירות המשוריינות של קרדוק, שנספה בקרב זה עם 1,654 מאנשיו.
התבוסה בקרב קורונל הייתה הראשונה של הצי הבריטי מזה 100 שנה, והכתה את הבריטים בהלם. הם החלו לתכנן את התגובה באופן מיידי, בעיקר מתוך נקמה, אך גם מתוך צורך חיוני למנוע מציו של שפה להגיע לגרמניה.
קרב איי פוקלנד
הבריטים שיגרו בחשאי לדרום האוקיינוס האטלנטי שתי סיירות קרב מהירות וחמושות בתותחים כבדים בפיקוד אדמירל סטרדי (Sturdee), שהועברו מהכוח ששם מצור על הדרדנלים. המבצע נוהל בחשאיות, ובמקום הסיירות האלה שלחו הבריטים שתי סיירות דמה לדרדנלים. כן תגברו הבריטים את הכוח הימי שלהם באזור איי פוקלנד. כל זה נעלם מעיניו של שפה.
בקרב שהתפתח ב-8 בדצמבר 1914 הושמדו כל אוניותיו של שפה פרט לסיירת קלה אחת, שנמלטה וטובעה לאחר מכן במימי צ'ילה.
אחרית דבר
שפה הפך לגיבור לאומי בגרמניה. בשנת 1934 בנו הגרמנים את אוניית המערכה זוטא אדמירל גרף שפה, שטובעה על ידי צוותה הגרמני ב-1939 בנמל מונטוידאו באורוגוואי לאחר קרב נהר לה פלטה.
ג'ורג'ו מורנדי
ג'ורג'ו מורנדי (באיטלקית: Giorgio Morandi; 20 ביולי 1890 בבולוניה שבאיטליה – 18 ביוני 1964) היה צייר, בעיקר של טבע דומם ויוצר הדפסים. הציורים שלו מאופיינים בצבעים רכים והנושאים שצייר היו כלים פשוטים: בעיקר כדים, בקבוקים וקערות וגם פרחים ונופים.
תולדות חיים
ג'ורג'ו מורנדי נולד בבולוניה לאנדריאה מורנדי ולמריה מקפרי. ביתו הראשון היה בוויה למה (Via Lame) שם נולדו אחיו ג'ספה שנפטר ב-1903 ואחותו מריה. בבית המשפחה השני בוויה אווסלה (Via Avessale) נולדו שתי אחיותיו הנוספות: דינה ב-1900 ומריה תרזה ב-1906. בין השנים 1907 - 1913 למד מורנדי באקדמיה לאומנויות יפות בבולוניה. ב-1909 מת אביו, המשפחה עברה לוויה פונדצה (Via Fondazza) וג'ורג'ו הפך לראש המשפחה. באקדמיה, שבה הלימודים היו מבוססים על ציור המאה ה-14 (הרנסאנס), מורנדי עסק גם בלימוד עצמי של חריטה בעזרת ספריו של רמברנדט. הוא הצטיין בלימודיו אף על פי שמוריו לא אהדו את שינויי הסגנון שלו בשתי שנות הלימוד האחרונות. אף על פי שכל חייו עברו עליו בבולונה, הוא הושפע, בעיקר באמצעות כתבי עת אמנותיים, מעבודותיהם של סזאן, פיקאסו, ודרן. בשנת 1910 ביקר בפירנצה ויצירות שפגש שם, של אמנים מסטרים כמו ג'וטו, מסצ'יו, פיירו דלה פרנצ'סקה ופאולו אוצ'לו עשו עליו רושם עז. בשנים 1913- 1914 סגנונו השתנה, סטה, לכוון הסגנון הפוטוריסטי. באותה שנה הוא גם התמנה למפקח על הציור בבתי הספר היסודיים בבולוניה. משרה שעסק בה עד 1929. ב-1915 התגייס לצבא ממנו שוחרר לאחר התמוטטות. בשנות המלחמה חל שינוי בסגנונם של ציורי הטבע הדומם של מורנדי. שינוי שנגרם בעקבות השפעתם של סזאן ודוניי רוסו Dounier Rousseau: ציירים צרפתיים בני אותה תקופה שהוא העריץ. הקומפוזיציה של הציורים צומצמה - הכילה פחות מרכיבים וצורתם של המרכיבים הפכה פשוטה, נקייה יותר.
בשנים 1918 - 1922 היה סגנון ציוריו מטאפיסי, אחר כך עד סוף חייו חזר לצייר טבע דומם של חפצים יומיומיים כמו בקבוקים וכלי חרס שמספרם בקומפוזיציה פוחת עם השנים כשהוא מתמקד פחות בחפצים ויותר במדרגים של גוונים רכים. במחצית השנייה של שנות ה-20 חבר לקבוצה פשיסטית מחוזית בשם סטרפאזה (Strapaese, בתרגום: סופר ארץ, ארץ על) שהדגישה תרבות ומסורות מקומיות. הוא אהד את הפשיזם ולמרות זאת נעצר ב-1943 בגלל חבריו האנטי פשיסטים. בפריז ביקר בפעם הראשונה בחייו ב-1956. עד מותו מסרטן ריאות ב-18 ביוני 1964 המשיך לגור עם שלוש אחיותיו בבית המשפחה בוויה פונדצה בבולוניה, למשפחה היה בית קיץ בעיירה בשם גריצאנה (Grizzana) במרחק שעת נסיעה מבולוניה שם בילה כ-15 קייצים בחייו וחלק ממלחמת העולם השנייה. בעיירה משמרים את ביתו הצנוע וגם שינו את שם העיירה לגגריצאנה מורנדי. הוא נקבר בקבר משפחתי עם שלוש אחיותיו בבית הקברות בבולוניה. למרות אופיו השקט והצנוע מורנדי היה צייר מוערך בזכות כישרונו, אישיותו האופטימיות אבל המסתורית משהו.
תערוכות
בשנים 1926 ו-1929 השתתף בתערוכות המאה ה-20 לאמנות מודרנית Novecento Italiano exhibitions. החל מ-1928 מורנדי משתתף בחלק מהביאנאלות בוונציה (1928, 1930, 1934), בקואדריאנלה ברומא (בשנים 1931, 1935 ו-1939 אז הוקדש לו שם חדר מיוחד), וכן בערים שונות באיטליה ומחוצה לה. ב-1929 אייר את ספרו של וינצנזו קרדרלי (Vincenzo Cardarelli) "השמש בשיאה" (Il sole a picco), שזכה בפרס השנתי האיטלקי לספרות. בשנים 1929, 1933 ו-1936 זכה בפרס קרנגי בפיטסבורג, וב-1948 זכה בביאנלה בוונציה בפרס הראשון עבור ציור. בשנים 1953 ו-1957 זכה בשני פרסים ראשונים, ה-Grand Prize בביאנאלה של סאן פאולו. עבור ציור וחריטה. ב-1962 הוענק לו פרס רובנס על ידי העיר זיגן (siegen), עיר אוניברסיטאית בגרמניה.
הערכה ומורשת
ג'ורג'ו מורנדי היה אמן פורה. השאיר אחריו כ-1,350 ציורי שמן וכ-133 תחריטים, במהלך שנות יצירתו התמקד בציורי טבע דומם ונופים. ציוריו מאופיינים בצבעים רכים ובהירים, ברגישות לגוונים, ובקומפוזיציות מאוזנות. הוא חזר וצייר שוב ושוב את אותם כלים וחפצים בסגנון פיקטוריאלי (pictorial, תמונתי, כפי שהם נראים) מיוחד לו, ב"חיסכון" בפרטים. נטייה להפשטה. בזכות האופי המיוחד של יצירותיו: החפצים הפשוטים והחוזרים והשימוש המצומצם בצבעים וברקעים מורנדי מתואר כמנבא או מבשר המינימליזם. הוא נמנה בין גדולי הציירם האיטלקיים של המאה ה-20.
אביבה דורון
אביבה דורון (נולדה ב- 4 באפריל 1939) היא משוררת ופרופסור אמריטה לספרות עברית וספרות משווה וראש המוקד לחקר תרבויות ספרד והקתדרא של אונסק"ו לדיאלוג בין-תרבותי באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
אביבה דורון נולדה בתל אביב ב-1939, לצילה ואהרן בקר, שהיה מזכ"ל ההסתדרות וחבר הכנסת לאורך חמש קדנציות. דורון למדה בתיכון חדש בתל אביב וסיימה את לימודי התואר הראשון בספרות עברית ובפילוסופיה והשלימה תעודת הוראה ב. את התואר השני בספרות עברית קיבלה מאוניברסיטת תל אביב. עוד במהלך לימודיה החלה ללמד בחוג לספרות. עבודת הדוקטור שלה הייתה בנושא "מגמות וכיוונים בחקר שירתו של יהודה הלוי" בהנחיית פרופ' ישראל לוין.
משנת 1993 נמנתה דורון על צוות המרצים בחוג לספרות עברית וספרות משווה באוניברסיטת חיפה, בה הוענק לה התואר פרופסור. בשנת 1989 הקימה באוניברסיטה את המוקד לחקר תרבויות ספרד וכיהנה בראשו. החל משנת 2001 היא מכהנת גם כראש הקתדרה של אונסק"ו לדיאלוג בין-תרבותי ובין-דתי באוניברסיטת חיפה.
ספר שיריה הראשון של דורון יצא לאור בשנת 1977, והוא זיכה אותה בפרס ניומן לספרי ביכורים בתחום השירה. מאז, ראו אור עוד חמישה ספרי שירה שלה, עליהם זכתה בפרסים שונים: פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים 2005, פרס קוגל לשירה 2008, הפרס הבינלאומי לשירה, SIAL, מדריד, (2007).
בשנת 2015 זכתה באות "יקירת העיר תל אביב".
דורון התאלמנה מברוך, שהיה מהנדס בחברת חשמל, ואם לשלושה. ביניהם, ד"ר אייל דורון והגרפולוגית מיכל דורון.
מחקריה
תחום מחקריה של דורון הוא השירה העברית בספרד של ימי הביניים, על רקע מפגש התרבויות והזיקות לתרבות הסביבה. תרומתה הוגדרה כפורצת דרך במחקר של השירה העברית בזכות פרסומם של ספרים ומאמרים המשתרעים על פני שלוש מאות השנים של השירה העברית בספרד הנוצרית, תוך עיון משווה עם הספרות הספרדית בת הזמן. עד לעבודתה של דורון הוזנחה התקופה הנוצרית במחקר, ורק לאחר שדורון העלתה אותה על בימת השירה, היא השפיעה באופן בסיסי על תמונת השירה העברית. ואכן בשנת 2020 אוניברסיטת חיפה העניקה לה מינוי של עמית כבוד בהוקרה על מפעל חיים "על מחקרה פורץ הדרך, ששינה את תמונת המחקר של השירה העברית בספרד". (2020) כך למשל, טודרוס אבולעפיה, המשורר הגדול של טולדו התקבל לקאנון הקלאסי של שירת תור הזהב. בין הכיוונים הפואטיים החדשים שחשפה בשירה בתקופת טולדו הנוצרית: הכיוון האינדיבידואליסטי, הגילויים הארס פואטיים (השירה על עצמה), פריצת הגבולות בין שירת קודש לשירת חול ועוד. מחקריה פורסמו בישראל, באירופה ובארצות הברית. היא הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטת הרווארד, ארצות הברית, באוניברסיטת קומפלוטנסה, מדריד, ובאוניברסיטת אלקלה, ספרד. הרצתה במוסדות אקדמיים באירופה, באמריקה הדרומית, בארצות הברית ובמזרח התיכון (מצרים, ירדן, מרוקו).
שירתה
שירתה של אביבה דורון מקיימת דיאלוג עם המקורות היהודיים הקדומים, עושה שימוש בשפת המקורות ומתכתבת עם משוררי ספרד כמו שמואל הנגיד, יהודה הלוי, שלמה אבן גבירול וגם עם משוררים מהזמן החדש, כמו ביאליק ושלונסקי. רבים מהשירים מבטאים את הכאב ואת הגעגועים של בני הארץ הזאת, שנופיה, ריחותיה וחלומותיה אינם מרפים מהם. שירה הראשון פורסם במוסף לספרות של ידיעות אחרונות (1973) והוקדש לתלמידיה שנפלו במלחמת יום הכיפורים. מאז מתפרסמים שיריה בעיתונים ובכתבי העת בארץ, ואף תורגמו לשפות שונות, ביניהן ספרדית, אנגלית וערבית. דורון זכתה בפרסים יוקרתיים ישראלים ובינלאומיים.
כינון יחסי התרבות עם ספרד
פרופסור דורון פעלה כחלוצה בייזום וארגון פרויקטים ישראליים-ספרדיים ובנתה את התשתית לקשרים עתידיים. למשל: הכנס הראשון הבין-אוניברסיטאי, שהתקיים בהיסטוריה המודרנית בשיתוף פעולה של שתי הארצות, היה פרי יוזמתה ובארגון משותף עם נציגי אוניברסיטאות מרכזיות מרחבי ספרד וביחד אתה כנציגה רשמית של אוניברסיטת תל אביב ושל הרקטור פרופסור יורם דינשטיין. הכנס התקיים בשנת 1982 (4 שנים לפני כינון היחסים הדיפלומטים בין ישראל לספרד שהחלו בשנת 1996) באירוח מלא של ראש העיר טולדו, דון איגנסיו רואיס, ובארגון משותף שלה, כנציגה רשמית של אוניברסיטת תל אביב, ושל קרלוס קרתה, כנציג הספרדי בוועדה. בכנס השני, שריכזה דורון במשותף עם קרתה (בשנת 1983), השתתפו גם שני חוקרים מצריים והאירוע זכה לסיקור נרחב בעיתון "אל פאיס" הספרדי ובעיתונים רבים נוספים. כנסים נוספים במסגרת פרויקט זה התקיימו בשנים: 1984, 1985, 1986. ספרי הקונגרסים יצאו לאור בהוצאה מדעית על ידי אוניברסיטת תל אביב ועיריית טולדו.
בשנת 1983 יזמה וארגנה משלחת של אינטלקטואלים ספרדים לישראל. הם התקבלו על ידי נשיא ישראל, יצחק נבון ועל ידי אגודת הסופרים. בנוסף, הם השתתפו גם בסימפוזיון באוניברסיטת תל אביב. (ביניהם ראש הספרייה הלאומית במדריד, אשר לאחר הביקור בישראל פתח את שערי הספרייה הלאומית לשיתוף פעולה בנושאים ישראליים).
דורון יזמה וארגנה את המשלחת הראשונה של משוררים וסופרים ישראליים למפגש מכונֵן עם משוררים ספרדיים (בשנת 1983). בקבוצה זו השתתפו כעשרה מטובי היוצרים, ביניהם ס. יזהר, שנשא דברו בבית אגודת הסופרים במדריד. בסיום המפגש יצאה קריאה רשמית מטעם אגודת הסופרים הספרדיים לממשלת ספרד לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל. דורון אף יזמה וארגנה את פרסום האנתולוגיה הראשונה של שירה ישראלית בכתב-עת בספרד. (Indice, 1984)
בשנים אלה, שלפני כינון היחסים הדיפלומטיים, דורון גם יזמה והביאה לחתימת הסכמים בין-אוניברסיטאיים. (נחתמו ב-1983, וב-1984). גם לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים. בין פעילויותיה של דורון:
בין הכנסים שיזמה, ארגנה ועמדה בראשם:
חינוך
על בסיס מחקריה, פועלת דורון בשדה החינוך, במטרה לקרב את בני הנוער אל הישגיה וערכיה של יהדות ספרד, שהשכילה לשלב בין שמירת הזהות העצמית וטיפוחה לבין פתיחות תרבותית.
בהמשך לעבודתה ההתנדבותית בתחום הנוער, יזמה דורון מיזמים, כמו המפגשים שהובילה באוניברסיטת תל אביב: מפגשים בין מורי האוניברסיטה עם תלמידי בתי ספר תיכוניים מן המרכז ומהפריפריה, להרחיב את אופקיהם וללמד אותם לשאול.
פעילותה של דורון במסגרת הקתדרה של אונסק"ו לדיאלוג בין-תרבותי כוללת הקמה וריכוז בהתנדבות של מפעלי תרבות וספרות, אירועי תרבות, בהדגש על תרבות ספרד כמופת, קידום דיאלוג בין-קבוצות שונות בחברה הישראלית, קיום מפגשי סופרים בני עדות מגוונות בחברה הישראלית וכן השתתפות בוועדות אקדמיות ותרבותיות בהן למשל: ועדת הספרות במסגרת "סל תרבות", הוועדה לספרות, המועצה הציבורית לתרבות במשרד התרבות. דורון השתתפה כמרכזת וכחברה בוועדות השופטים להענקת פרסים שונים, חברה בוועד המנהל של המכון הלאומי לספרות "גנזים", חברת ועדת מערכת של "מאזנים", כתב-העת של אגודת הסופרים העבריים בישראל.
דורון שימשה כמפקחת ארצית במשרד החינוך בנושא: 500 שנה לגרוש יהדות ספרד, כיועצת אקדמית לרשות הלאומית לתרבות הלאדינו.
בשנת 2000 נחנכה סדרת המפגשים: "דיאלוג ים-תיכוני" – פיתוח דיאלוג תרבותי בין חוקרים מישראל ומארצות ערב על בסיס המפגש ההיסטורי של שלוש התרבויות בספרד של ימי-הביניים (משתתפים חוקרים מישראל מספרד ומארצות ערביות).
מריו בנדטי
מריו בנדטי (14 בספטמבר 1920 – 17 במאי 2009) היה סופר ומשורר אורוגוואי.
קנגוריים חולדתיים
קנגוריים חולדתיים (שם מדעי: Potoroidae) היא משפחה של יונקים אוסטרליים מסדרת הקנגוראים.
יצורים אלה מזכירים את הקנגורו הנפוץ אך קטנים בהרבה ונראים כמו כלאיים בן קנגורו לחולדה. הם חיים ביערות גשם, בערבות עשב או במדבריות האוסטרליים. הסוג קנגוריל המושק סווג בעבר במשפחה זאת עד שהועבר למשפחה עצמאית - קנגוריים מושקים. תזונתם של יצורים אלה צמחונית המבוססת בעיקר על עשבים וכן על פטריות ועלים.
שטיבלך מאה שערים
שטיבלך מאה שערים הוא מתחם בתי תפילה מסוג שטיבלאך השוכן בשכונת מאה שערים שבירושלים.
היסטוריה
המתחם נבנה בשנת תרל"ד (1874) כחלק ממתחם בית הכנסת המרכזי, "ישועות יעקב". תחילה שכן במקום תלמוד תורה מאה שערים . כמה שנים לאחר מכן, עם מעבר התלמוד תורה לבניינו הנוכחי, הוסבו החדרים ששימשו אותו לבתי כנסת קטנים, ובמקום החלו להתקיים תפילות לאורך שעות היום והלילה.
בשנת 1991 נבנה השטיבלאך המחודש, מצופה אבן ירושלמית. המבנה כולל בתוכו מספר חדרי בית כנסת, ונוספו לו מרפסות לבניית סוכה בחג הסוכות, בנוסף לכך גדלה נוחות הגישה אליו, ונבנו בתוכו מדרגות רבות להגעה אל כל קומות בניין השטיבלאך.
כיום מתקיימים במקום מנייני תפילה רבים לאורך רוב שעות היממה, בימות חול, בשבתות ובחגים.
נעלי בית
נעלי בית הן נעליים נוחות, קלות ולרוב גם רכות, המיועדות להינעל בפנים הבית.
גפת נעלי הבית עשויה לרוב בד וסולייתן - גומי או פלסטיק. סוליותיהן בדרך כלל שטוחות, ללא עקב, למען הנוחות.
צבעי נעלי בית מגוונים מאוד, החל מצבעים חלקים וכלה בדוגמאות משובצות, פרחוניות ומופשטות. נעלי בית משובצות מכונות לפעמים "נעלי קיפי" על שם קיפי בן קיפוד, דמות מהסדרה רחוב סומסום, שנעל אותן.
ישנן נעלי בית הפתוחות מאחור, וננעלות על ידי החלקת הרגל פנימה. אחרות מעוצבות כנעל סגורה, ונרכסות באמצעות רוכסן התפור בחלקן העליון או בצידן. שני הסוגים הללו קיימים בעיצובים לנשים ולגברים.
ישנן גם נעלי בית לנשים המעוצבות כמגף נמוך שרצועת גומי נסתרת תפורה בפתחו או שרוכסן בצידו.
נעלי בית לילדים מעוצבות פעמים רבות בצבעים עליזים ובהירים, אם כי קיימים גם עיצובים הזהים לאלו של המבוגרים. עיצוב נפוץ לנעלי בית לילדים הוא דמויות של בעלי חיים (למשל: פיל, ארנב, כלבלב), המעטרות את קדמת הנעל.
ביפן נהוג להסיר את הנעלים לפני הכניסה לבית ולהחליפן בנעלי בית, ולכן בבתים יפנים מוכנות נעלי בית עבור אורחים.
יש הנוהגים לסרוג נעלי בית בשתי מסרגות או במסרגה אחת. בספר על עבודות קרושה יש צילום של נעלי בית שנוצרו ב-1845.
אסטל ולאנו
אסטל ולאנו (נולדה ב-1 באוגוסט 1999) היא אתלטית ישראלית, תשע פעמים אלופת ישראל (2015, 2017–2023) ופעמיים ברציפות אלופת המכביה (2017 ו-2022) בזריקת דיסקוס וארבע פעמים אלופת ישראל בהדיפת כדור ברזל (2020–2023).
ארץ בראשית
ארץ בראשית הוא סרט-טבע תעודי ישראלי וסרט הטבע הישראלי הראשון באורך מלא, והראשון שהופץ באופן מסחרי. הסרט בוים על ידי משה אלפרט, הופק על ידי אפיקים הפקות ויצא לאקרנים בשנת 2010.
הסרט הופק במשך 18 שנה, ומתמקד במספר בעלי חיים: זוג חתולי ביצות באזור הכנרת, זוג זאבים ברמת הגולן ועדר יעלים במדבר יהודה לצד בעלי חיים ממינים אחרים וצילומי נופים. הוא עוקב אחריהם במשך שנה, החל מתקופת הייחום וההזדווגות בסתיו ובחורף, דרך היוולדם של הצאצאים באביב, ועד ליציאתם לדרך חדשה בסוף הקיץ. במקביל, נראים גם בעלי חיים אחרים החיים בארץ ישראל או פוקדים אותה, ובהם טורפים, מכרסמים, עופות, זוחלים וחרקים.
אלפרט ביים וצילם את הסרט. הוא מלווה בקטעי קריינות של ירון לונדון, שכתבו אפרים סידון ועידית חכמוביץ, וכן בקטעי מוזיקה שהלחין אורי אופיר בביצועה של התזמורת הסימפונית ירושלים וכן בשירים של אחינועם ניני וגילי דור.
אסטל ולאנו
ביוגרפיה
אסטל ולאנו בתם של איילת, עובדת בתעשייה הביטחונית וד"ר אדריאן ולאנו, רופא מנתח. שמה המיוחד אסטל, שילוב שמותיהן של שתי הסבתות שלה אסתר וסטלה. ולאנו החלה להתאמן באתלטיקה בגיל 13, באגודת מכבי תל אביב בהדרכת איגור גילר. היא התחרתה בכל מקצועות הזריקה למעט הטלת כידון, וכעבור שנה זכתה במדליות באליפויות הגילאים הצעירים והקדטיות, ואף התחרתה לראשונה באליפות ישראל לבוגרות, בה סיימה רביעית ביידוי פטיש, בתוצאה של 33.82 מטר.
2013
במכביה שנערכה בשנת 2013 זכתה בשתי מדליות ארד, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 30.05 מטר, אחרי אנסטסיה מוצ'קייב (48.41 מטר) וענבל כהן (31.38 מטר), שתיהן מישראל וביידוי פטיש בתוצאה של 33.69 מטר, אחרי מרגריטה בלוב (49.38 מטר) וענת מילמן (34.10 מטר), ארבעתן מישראל.
2014
באליפות ישראל שנערכה באותה שנה זכתה במדליה הראשונה שלה, מדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 34.59 מטר. נוסף לכך, סיימה פעמיים במקום רביעי, ביידוי פטיש בתוצאה של 38.88 מטר, ובהדיפת כדור ברזל, בתוצאה של 9.70 מטר.
אלופת ישראל
באליפות ישראל זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.81 מטר, לפני אליונה וולודין (37.78 מטר) וענבל כהן (37.72 מטר) ומדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.59 מטר, אחרי ענבל כהן (12.74 מטר) ולפני דניאל קרמר (11.40 מטר).
2016
במחזור הראשון של ליגת הזורקים שנערך בחודש מרץ שברה ולאנו את שיא הקדטיות בן 50 השנים של ליאורית דניאל, לאחר שזרקה למרחק של 42.85 מטר. שבוע לאחר מכן, במחזור השני של ליגת הזורקים, שברה בשנית את השיא, והעמידה אותו על 45.03 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי, זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 43.41 מטר, אחרי אנסטסיה מוצ'קייב מאתלטי כיוונים באר שבע (46.37 מטר) ולפני ענבל כהן ממכבי השגים ראשון לציון (42.00 מטר) ומדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.70 מטר, אחרי אנסטסיה מוצ'קייב (14.11 מטר) וענבל כהן (12.20 מטר). חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בחולון שברה פעם נוספת את השיא הישראלי לקדטיות בזריקת דיסקוס, בתוצאה של 49.08 מטר.
אלופת המכביה
באליפות ישראל לנוער שנערכה ביוני, זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 49.68 מטר ומדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.26 מטר. באליפות אירופה לאומות שנערכה באותו חודש בתל אביב, סיימה עשירית בזריקת דיסקוס בתוצאה של 46.52 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי, זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 48.61 מטר ומדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.75 מטר. כשבוע לאחר מכן, במכביה זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 46.25 מטר ומדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.75 מטר, אחרי אנסטסיה מוצ'קייב (13.20 מטר) טולפני צ'לסי זייג מארצות הברית (11.72 מטר).
באליפות אירופה לנוער (עד גילאי 20) שנערכה בגרוסטו, איטליה, ביולי סיימה במקום שיבעי סריקת דיסקוס בתוצאה של 49.74 מטר.
2018
בשנת 2018 התגייסה לצבא ושירתה כספורטאית מצטיינת בחיל האחזקה והטכנולוגיה. במחזור השני במסגרת הליגה הבינאגודתית, שנערך בחודש יוני, ניצחה בזריקת דיסקוס בתוצאה של 50.96 מטר. שבוע לאחר מכן, באליפות מדינות הים התיכון עד גיל 23, זכתה במדליית ארד לאחר בשיא אישי של 51.26 מטר. חודש לאחר מכן, באליפות ישראל זכתה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 49.34 מטר, לפני אנסטסיה מוצ'קייב (42.70 מטר) וענבל כהן (42.30 מטר).
באליפות העולם לנוער (עד גיל 20) שהתקיימה בטמפרה, פינלנד, סיימה במקום 15 בתוצאה של 48.70 מטר. ושבוע לאחר מכן, באליפות הבלקן סיימה במקום שלישי בשיא אישי חדש של 51.46 מטר.
2021
באליפות ישראל שנערכה ביוני היא זכתה בשתי מדליות זהב, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 55.19 מטר, לפני ענבל כהן (45.04 מטר) ולייה גיא (41.74 מטר) ובהדיפת כדור ברזל (13.52 מטר) לפני ענבל כהן (12.78 מטר) ועדי אונייליסי (11.28 מטר).
2022
כשלושה שבועות לאחר מכן, במכביה שנערכה בשנת 2022 זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 51.43 מטר, לפני לייה גיא מישראל (43.22 מטר) ואווה גולדשטיין מארצות הברית (40.99 מטר) ומדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 12.85 מטר, אחרי אווה גולדשטיין (13.80 מטר) ולפני עדי אונייליסי מישראל (12.26 מטר).
2023
באליפות המכללות שנערכה באוסטין, טקסס סיימה במקום שישי בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 58.25 מטר.
חיים אישיים
ולאנו בוגרת תואר ראשון בהנדסה סביבתית באוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית ולומדת לתואר שני במינהל עסקים באוניברסיטת הרווארד, עם התמקדות בתחום אנרגיה מתחדשת.
עברון
עֶבְרוֹן הוא קיבוץ ליד נהריה המשתייך לתנועת הקיבוץ הארצי. נקרא על שם היישוב המקראי עברון ששכן בנחלת שבט אשר.
היסטוריה
קיבוץ עברון הוקם ב-1937 על מגרש בן דונם ורבע בנהריה (היכן שכיום נמצא בי"ס ויצמן), על ידי קבוצה של כ-10 חברי קיבוץ גבעת ברנר יוצאי גרמניה שביקשו לבנות קיבוץ חדש. בתחילת 1937 הצטרף אליהם גרעין של כ-20 חברי השומר הצעיר מפולין, והקבוצה מנתה כ-30 חברים. ללא אדמה לעבד, היה עברון בשנים אלו מעין קיבוץ עירוני, שחבריו וחברותיו עבדו בניקיון בתים, בבניין, כעגלונים, וכפועלים מזדמנים בחוות בנהריה. ב-1938, בעקבות המרד הערבי הגדול ננטש מפועליו משק "עין שרה" של משפחת ליברמן בקרבת נהריה (היכן שכיום נמצא קניון הצפון נהריה) וחברי הקבוצה נתבקשו לאייש 35 דונם מהמקום כדי לעבוד בו ולשמור עליו. בתקופה זו הצטרפו לקיבוץ גרעינים מטרנסילבניה ומבולגריה. ביולי 1943, עת חגגה הקבוצה שבע שנים, מנתה הקבוצה 103 חברים ו-20 ילדים. באוקטובר 1945 עלתה הקבוצה, שמנתה אז 134 מבוגרים ו-47 ילדים, לנקודת הקבע שהשתרעה על שטח של כ-1600 דונם.
בראשית שנות ה-40 היה עברון בסיס של הפלמ"ח ומקום מסתור למעפילים.
במקום יש עתיקות: שרידי יישוב, שרידי כנסייה עם רצפת פסיפס מהתקופה הביזנטית וקטע מאמת מים לעכו מהתקופה העות'מאנית.
בקיבוץ נמצא מפעל "ברמד" למכשירי אוטומציה ובקרה להשקיה (בשיתוף הקיבוצים סער, משמר העמק, וגלעד), וכן שדות, מטעים, לול פיטום, ואתר הטמנת אשפה.
ילדי הקיבוץ מתחנכים בבית הספר היסודי "גוונים" עין המפרץ, ובבית החינוך אופק - בית ספר תיכון בו מתחנכים ילדי המועצה האזורית מקיבוצי השומר הצעיר.
משוואת המחלקות
בתורת החבורות, משוואת המחלקות של חבורה סופית G היא השוויון:
רקע
שני איברים g,h\in G נקראים איברים צמודים אם קיים x\in G כך ש-g=xhx^{-1}. צמידות הוא יחס שקילות ולכן ניתן לחלק את G למחלקות שקילות ביחס לצמידות הנקראות מחלקות צמידות. נסמן את מחלקת הצמידות המורכבת מהאיברים שצמודים ל-g כ-A_g.
המרכז של G מוגדר (קבוצת האיברים שמתחלפים עם כל איברי החבורה).
המְרַכֵּז של איבר g\in G מוגדר (קבוצת האיברים שמתחלפים עם g). למשל המרכז של איבר במרכז הוא G כולה. בדיקה פשוטה מעלה ש-C(g) היא תת-חבורה של G.
הוכחה
תהי G חבורה סופית ויהי g\in G. נשים לב לשרשרת השקילויות הבאה:
מכיוון שמחלקות הצמידות מהוות מחלקות שקילות מתקיים:
כש-g עובר על קבוצת נציגים של מחלקות הצמידות.
נגדיר את I כקבוצת נציגים של מחלקות הצמידות ללא איברי Z(G). לכל g\in Z(G) ולכל x\in G מתקיים ולכן |A_g|=1 (g צמוד רק לעצמו). מכאן שמתקיים:
מסקנות
ממשוואת המחלקות נובע שלכל חבורת p יש מרכז לא טריוויאלי.
הוכחה: תהי G חבורה מסדר p^n. אם G אבלית Z(G)=G אינו טריוויאלי. נניח ש-G אינה אבלית. יהי g\in I, לפי משפט לגראנז' קיים k טבעי כך שמתקיים |C(g)|=p^k. בהכרח k<n, אחרת C(g)=G בסתירה לכך ש-. לכן:. לפי משוואת המחלקות:
אגף ימין הוא סכום של מספרים שמתחלקים ב-p, ולכן גם אגף שמאל מתחלק ב-p. |Z(G)| הוא מספר חיובי (כי e\in Z(G)) שמתחלק ב-p ולכן p\le |Z(G)|. ∎
שימוש חשוב של משוואת המחלקות הוא להוכחת משפט קושי.
המשוואה משמשת בחלק מההוכחות של המשפט הקטן של ודרברן.
טסלה רודסטר
טסלה רודסטר (באנגלית: Tesla Roadster) היא מכונית על חשמלית במרכב קופה, שתיוצר על ידי טסלה בייצור מוגבל (1,000 יחידות) משנת 2023. היא הוצגה לראשונה כאב טיפוס בנובמבר 2017.
לואיס פרריה
לואיס פרריה הידוע גם כג'סטין לוויס (באנגלית: Louis Ferreira; נולד ב-20 בפברואר 1967) הוא שחקן קולנוע פורטוגזי-קנדי המשחק בעיקר בדרמות וסדרות פשע, במעל 100 סדרות.
ביוגרפיה
פרריה נולד ב-20 בפברואר 1967 באי טרסיירה שבאיים האזוריים, פורטוגל. בילדותו עברה משפחתו לצפון יורק שבאונטריו בקנדה.
טסלה רודסטר
טסלה מתכננת שהיא תהיה המכונית המהירה ביותר בעולם, מהירותה המרבית עומדת על מעל 402.3 קמ"ש והיא מאיצה מ-0- ל-100 קמ"ש בתוך 1.9 שניות.
לואיס פרריה
ביוגרפיה
הוא החל לשחק ב-1986 והופיע במגוון סדרות, בין השאר ידוע ממשחקו בסדרה Hidden Hills כדאג בארבר, הדרמה Durham County - עליה זכה בפרס ג'מיני ב-2008, נעדרים בתור ג'ון פולוק ו-Bad Blood בתור דומיניק קוסולטו. כמו כן שיחק במגוון תפקידים קטנים בסדרות רבות.
בשנת 1995 שיחק בסרט האימה הקנדי Blood and Donuts בתור אירל. בשנת 1998 גילם את התפקיד הראשי של בובי מק'אליסטר בסדרת הדרמה "השילוש הקדוש" ברשת NBC, אך בוטלה לאחר עונה אחת בשל ממוצע רייטינג נמוך.
טסלה רודסטר
בספטמבר 2021 דחתה טסלה את הייצור של הרודסטר לשנת 2023.
לואיס פרריה
ביוגרפיה
ב-2004 שיחק בדרמה "שחר המתים" של זאק סניידר כלואיס קלארק, ובסרט "צ'סטאנט: גיבור סנטרל פארק" לצד אביגייל ברסלין.
טסלה רודסטר
היסטוריה
הטסלה רודסטר אינה הדור השני של הטסלה רודסטר שהוצגה בשנת 2008 והייתה מבוססת על לוטוס אליז, אלא מכונית חדשה עם קשרים רחוקים לטסלה רודסטר של 2008.
לואיס פרריה
ביוגרפיה
בשנת 2007 שיחק במותחן על הכוונת של אנטואן פוקווה בתור הסוכן הווארד פרנל. אותה שנה גם שיחק בסרט האימה המסור 4 בתור ארט בלאנק. לאחר שנתיים השתתף בסרט הדרמה הביוגרפית זכרונות מאחוזת הגנים האפורים.
טסלה רודסטר
היסטוריה
בעת השקת הטסלה רודסטר אמר אילון מאסק, מייסד טסלה "כי השאיפה שלו היא שהדור השני של הדגם יהיה המסמר האחרון בארון הקבורה של מנוע הבעירה הפנימית", הכוונה להוכיח ליצרני הרכב שמכונית חשמלית יכולה להיות יותר מהירה ממכונית המונעת באמצעות מנוע בעירה פנימית.
לואיס פרריה
ביוגרפיה
בשנת 2012 שיחק ב-4 פרקים בסדרת הנוער הקנדית "מתחמי אל איי", אשר שודרה ברחבי ארצות הברית ברשת The CW. בשנת 2013 את לגלם את דמותו של הבלש אוסקר וגה בסדרת הטלוויזיה הקנדית "מניע" למשך 4 עונות בתפקיד הראשי.
טסלה רודסטר
היסטוריה
ביוני 2018 הכריז אילון מאסק על אפשרות לחבילת SpaceX שתוסיף 10 מנועי גז לתמרון יותר טוב.
נטליה אנטיוך
נטליה ניקולאייבנה אנטיוך (ברוסית: Наталья Николаевна Антюх; נולדה ב-26 ביוני 1981) היא אתלטית רוסיה. היא האלופה האולימפית (לונדון 2012) ואלופת אירופה בריצת 400 מטר משוכות (ברצלונה 2010), בעלת שתי מדליות זהב מאליפות העולם בריצת שליחות 4x400 מטר (הלסינקי 2005 ומוסקבה 2013) ואלופת אירופה באולם בריצת 400 מטר (וינה 2002).
טסלה רודסטר
היסטוריה
בינואר 2021 אמר אילון מאסק כי הייצור של הטסלה רודסטר ידחה ל-2022.
לואיס פרריה
ביוגרפיה
בשנת 2016 גילם את דמותו של אריק האל בסדרת המדע הבדיוני "הנוסעים בזמן", דמות אשר שבה כדמות אורחת בעונות שאחריה. בשנת 2017 החל לשחק בסדרת המשטרה "ימ"מ" בCBS. ב-2018 התארח בסדרות "החץ" ו"תיקים באפלה", והצטרף לעונה השנייה של סדרת הפשע הקנדית "ריזוטו", בתור דומיניק קוסולטו.
טסלה רודסטר
היסטוריה
מחירה בארצות הברית יעמוד על 200,000 דולר עם מקדמה של 50,000 דולר.
נטליה אנטיוך
ביוגרפיה
אנטיוך נולדה בסנקט פטרבורג.
טסלה רודסטר
עיצוב
מי שעיצב את הטסלה רודסטר הוא פרנץ פון הולזאהאוזן, הטסלה רודסטר היא מכונית קופה עם אפשרות לגג נפתח קטן מזכוכית. היא כוללת כנף קטנה חשמלית הנפתחת במהירות מסוימת. האב טיפוס מציגה הגה בעיצוב של הגה מטוס, וארבעה מושבים - שניים מרווחים מקדימה ושני מושבים קטנים מאחור.
לואיס פרריה
ביוגרפיה
סרטים נוספים עליהם זכה לשבחים הם: The Marsh, Boozecan ו-The Big Slice וכן הסרט מ-2005, Trump Unauthorized בו פרריה משחק את נשיא ארצות הברית לעתיד דונלד טראמפ.
נטליה אנטיוך
ביוגרפיה
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה אנטיוך בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:20.16 דקות, אחרי ארצות הברית (3:19.01 דקות) ולפני ג'מייקה (3:22.00 דקות) ומדליית ארד, בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.89 שניות, אחרי טוניק ויליאמס-דרלינג מבהאמה (49.41 שניות) ואנה גווארה ממקסיקו (49.56 שניות).
מדליית זהב באליפות העולם
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה אנטיוך במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:20.95 דקות, לפני ג'מייקה (3:23.29 דקות) ובריטניה (3:24.44 דקות).
טסלה רודסטר
מפרט טכני
טסלה לא מציינת פרטים רבים על מערכת ההנעה, אך עם זאת פרסמה שהטסלה רודסטר מונעת באמצעות שלושה מנועים חשמליים המספקים מומנט מרבי של 1019.4 קג"מ, וסוללת ליתיום יון בקיבולת 200 קוט"ש שתספק טווח נסיעה חשמלי של 1,000 ק"מ.
נטליה אנטיוך
מדליית זהב באליפות העולם
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה אנטיוך במדליית ארד, בריצת שליחות 4x400 מטר, לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות.
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד, בשנת 2010 זכתה אנטיוך במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אליפות חדש של 52.92 שניות, לפני וניה סטמבולובה מבולגריה שקבעה שיא לאומי חדש של 53.82 שניות ופרי שייקס-דרייטון מבריטניה (54.18 שניות).
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה אנטיוך בשתי מדליות ארד, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.85 שניות, אחרי לשינדה דמוס מארצות הברית (52.47 שניות) ומליין ווקר מג'מייקה (52.73 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:19.36 דקות, אחרי ארצות הברית (3:18.09 דקות) וג'מייקה (3:18.71 דקות).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה אנטיוך בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 52.70 שניות, לפני לשינדה דמוס (52.77 שניות) וזוזנה הינובה מצ'כיה (53.38 שניות). בריצת שליחות 4x400 מטר סיימה הנבחרת הרוסית בתוצאה של 3:20.23 דקות, אחרי ארצות הברית (3:16.87 דקות) ולפני ג'מייקה (3:20.95 דקות), אך נספלה בשלב מאוחר יותר לאחר הרשעה של שתיים מהרצות באימרוץ.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכתה אנטיוך במדליית זהב, בריצת שליחות 4x400 מטר, לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 13 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.55 שניות.
חרוז (חפץ)
חרוז הוא חפץ בעל נקב מפולש.
החרוז מחובר בדרך כלל לחרוזים אחרים באמצעות חוט או חבל בטכניקה הנקראת חריזה.
החרוזים נעשים בצורות שונות ובגדלים שונים. גודלם של החרוזים משתנה בין מילימטרים בודדים למספר סנטימטרים.
חרוזים עשויים מחומרים שונים כגון: זכוכית, פלסטיק, פימו, אבן, אבני חן, אבנים יקרות ואף מזרעים, מתכות, חרס, עיסת נייר, עץ ושרף.
היסטוריה
חרוזים קדומים נתגלו מחומרים טבעיים של קונכיות, צדפים, עצמות בעלי חיים, חרס וזכוכית. חרוזים ידועים כאחת מצורות המסחר הקדומות ביותר של המין האנושי. שימוש ומסחר בחרוזים התקיים לאורך כל ההיסטוריה האנושית. הממצא העתיק ביותר של חרוזים הוא ממרוקו, ומתוארך לכ-150,000 שנה לפני זמננו.
בשנת 2022 התגלה חרוז זהב בירושלים מתקופת בית ראשון.
חרוזי זכוכית
חרוזי הזכוכית העתיקים נוצרו בטכניקה שנקראת ליבה, שהיא טכניקה מורכבת לייצור ולכן אינה נפוצה במיוחד. הזכוכית עצמה עשויה מחומר טבעי שהוא תרכובת של קוורץ, סיד ומלחת. בתקופות קדומות לאחר הכנת תרכובת הזכוכית היו שופכים אותה לתוך קונוס העשוי חרס, ולאחר ההתקרשות היו שוברים את החרס על מנת להפריד את הזכוכית מהקונוס.
שימושים
בני אדם משתמשים בחרוזים החל מהתקופה הפרהיסטורית לצורכי אמנות, אומנות, לשיבוץ בתכשיטים, בביגוד ובמגוון חפצי נוי, אביזרים וחפצים שימושיים. חרוזים שימשו גם באביזרי דת (לדוגמה - במחרוזת תפילה), וכקמעות מזל.
טסלה רודסטר
מפרט טכני
טסלה הודיעה כי אולי תייצר את המנוע כשהוא עטוף בפחמן, דבר שיהפוך את המנוע למהיר יותר.
מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ'
מורשת – בית עדוּת ע"ש מרדכי אנילביץ' לחקר והוראת השואה, הוא מוסד חינוכי ארכיוני לחקר השואה והוראתה, מיסודה של הקיבוץ הארצי השומר הצעיר והארגונים הנספחים אליו.
היסטוריה
בפברואר 1962 אישר הוועד הפועל של הקיבוץ הארצי את התכנית של אבא קובנר מקיבוץ עין החורש, דב בן ארי מקיבוץ מסילות והצלם מורדו (מרדכי) אברהמוב מקיבוץ יקום – פרטיזנים לשעבר ולוחמים נגד הנאצים, חברי הקיבוץ הארצי, להקמת בית עדות ואגף למחקר השואה בגבעת חביבה, על שמו של מרדכי אנילביץ'. באוגוסט 1962 נרשמה אגודה להקמת בית עדות שמטרתה להקים מוזיאונים, ארכיונים ומוסדות לימוד והסברה לחקר תנועת הנוער היהודי במיוחד בתקופת השואה. הנהלת האגודה כללה את מאיר יערי, יעקב חזן, אברהם שלונסקי, חייקה גרוסמן, אבא קובנר, ישראל גוטמן ושלמה רוזן. באפריל 1964 קיבלה מועצת הקיבוץ הארצי החלטה המברכת על הקמת מורשת וקוראת להקמת המוזיאון לצדו. אולם, לאחר שנתיים, באוגוסט 1966 החליט הוועד הפועל על שותפות של מורשת במוזיאון שהוקם ביד מרדכי שישלב גם תכנים על השואה.
בית העדות והארכיון וכן הוצאת הספרים פעלו בתל אביב עד שנת 1998. בתחילת 1990, בעקבות תחרות אדריכלית, נבחרה תוכניתו של דן פלג להקמת בית עדות בגבעת חביבה. בשנת 1998 עברה פעילות בית מורשת למבנה שהוקם בגבעת חביבה.
פעילות
בית העדות מורשת כולל:
בבית מורשת שבגבעת חביבה מתרכזת פעולת בית העדוּת, וכן נערכים שם כנסים וסמינרים מישראל ומחוצה לה. בית מורשת אחראי על הטקס השנתי ליום הזיכרון לשואה ולגבורה, מיסודו של הקיבוץ הארצי, שנערך בקיבוץ יד מרדכי, במקביל לטקסי יום השואה של יד ושם, לוחמי הגיטאות ומשואה.
פנים להתנגדות - נשים בשואה
המוטו של התערוכה הם דבריו של היסטוריון גטו ורשה, עמנואל רינגלבלום: "האישה היהודייה רשמה דף מפואר במלחמה זו....". התערוכה מהווה חלק מתפיסת יסוד ערכית- חינוכית של מכון מורשת. לאורך ההיסטוריה קולן ומקומן של נשים צומצם והוקטן עדי כדי השמטה מוחלטת מדפי ההיסטוריה. ייחודה של תערוכה זו הוא בהבלטת מקומן וקולן המהדהד של נשים אמיצות אשר בחרו לעשות מעשה בתקופת האימה, הרוע והחידלון.
התערוכה "פנים להתנגדות נשים בשואה" מציגה את תפקידן החשוב של הנשים בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה. היא מביאה את סיפור חייהן ואת התמודדותן של עשרות נשים, יהודיות ולא-יהודיות, אימהות ולוחמות, חברות מחתרת, מצילות וחסידות אומות עולם. בין הנושאים הנדונים בתערוכה: חיי הנשים במחנות ובגטאות, לחימתן בהתקוממויות ובמרידות בתנועות הנוער ובפרטיזנים.
תצוגת הקבע על שם מרדכי אנילביץ'
תצוגת הקבע ע"ש מרדכי אנילביץ' מציגה היבטים שונים הקשורים לחיי היהודים לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה עם דגש מרכזי על מרד גטו ורשה.
תצוגת הקבע על שם מרדכי אנילביץ' כוללת:
תצוגה זו מביאה לשיח נושא מכונן, ובאמצעותה מבקש המכון לחנך את הנוער הישראלי לערכים של שייכות, אחריות, שליחות והקרבה ועשייה למען האחר ולמען העם.
בשנת 2020 הושקה גרסה וירטואלית של תצוגת הקבע על שם מרדכי אנילביץ' המאפשרת הדרכה של קבוצות גם מחוץ למתחם מורשת וגם מרחוק (דרך המחשב).
בֶּסָה - חסידי אומות העולם באלבניה
סיפורה של מדינת אלבניה הוא סיפור ייחודי בנוף של חסידי אומות העולם. אלבניה, מדינה אירופית יחידה בעלת רוב מוסלמי, הצליחה במקום שבו נכשלו מדינות אירופיות אחרות. רובם הגדול של היהודים שהתגוררו בין גבולותיה במהלך הכיבוש הגרמני, יהודים אלבנים ופליטים יהודים ממדינות אחרות, ניצלו. "בֶּסָה" - הוא קוד הכבוד שהוא הערך המוסרי העליון של התרבות האלבנית באותה תקופה. "בֶּסָה" פירושו לקיים הבטחה. אדם המקיים את ה"בֶּסָה" הוא אדם העומד בדברתו, אדם שבידיו יוכל בן אנוש להפקיד את חייו ואת חיי בני משפחתו. העזרה שהושיטו האלבנים ליהודים ולאחרים שנמצאו במצוקה היא ביטוי של כבוד לאומי. האלבנים יצאו מגדרם להציל יהודים ואף התחרו ביניהם על הזכות להציל. כל זאת עשו מתוך אהבה, חמלה ורצון לעזור לנזקקים אפילו אם הם בני דת אחרת. התערוכה באדיבות יד ושם.
חברות מצילות
תערוכה העוסקת בקהילות שהצילו יהודים בתקופת השואה. התערוכה מתחקה אחרי סיפוריהן הייחודיים של חמש קהילות שונות שכל אחת מהן בחרה במעשה הצלה קולקטיבי, בו היו שותפים כל חברי הקהילה. תערוכה זו מביאה לשיח שאלות מוסריות הנוגעות למניעיי קהילות להפגין חמלה ולהושיט יד לזולת, לסכן את חייהן ולהציל יהודים כקהילה. בהדרכה יש ניסיון להתחקות אחר הערכים המהווים את התשתית המוסרית של חברה כזו ואיך בונים קהילה שלמה שכל חבריה הם חסידי אומות העולם. בתום הסיור בתערוכה אנו מזמינים את המבקרים לשיח על החברה הישראלית ועל תפקידנו כאזרחים ליצירת חברה צודקת וטובה יותר.
מרכז אבא קובנר
אבא קובנר: 1918-1987
אבא קובנר - משורר, סופר ואומן: חבר המחתרת היהודית בגטו וילנה, פרטיזן ולוחם, מנהיג כריזמטי, חבר קיבוץ ואיש תנועת השומר הצעיר, הראשון שהבין שהיטלר זומם להשמיד את העם היהודי וקרא למרד בגטו וילנה, היה ממייסדי מכון מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', והוגה בית התפוצות. בבית אבא קובנר מוצגים חדר עבודתו וסלון דירתם הקיבוצית שלו ושל רעייתו ויטקה קמפנר קובנר. התערוכה מציגה את תולדות חייו של אבא קובנר באמצעות ציורים, קטעי קריאה וסרטונים. בנוסף, התערוכה מציגה את פועלו של קובנר כמשורר ואיש רוח מעורר השראה. התערוכה מציגה גם את סיפורה של רעייתו, ויטקה קמפנר-קובנר, שהייתה גם היא לוחמת ופרטיזנית בגטו וילנה ויערות רודניקי.
"כמו כל אחד אחר?" - פעילות חדשה בעקבות חיי היום-יום תחת המשטר הנאצי 1939-1933
בשנת 2021 נפתח במכון מורשת מרחב פעילות חינוכית בשם "כמו כל אחד אחר?". הפעילות חוקרת את פניה של התקופה מנקודות מבט שונות, ומתמקדת בזו של האדם הגרמני בן-הזמן: מה פגש ברחוב, בבית הקולנוע, במקום העבודה? כיצד פנה אליו המשטר, ומה היה יחסו לאותם מוסדות שלטוניים? לאילו סכנות היה חשוף, וכיצד בחר להתמודד איתן? האם ניסה להתנגד, או אולי העדיף לשתף פעולה ולהרוויח מהמצב החדש?
הפעילות עוסקת גם באוכלוסיות שהודרו מהחברה הגרמנית, במערכת החינוך הנאצית, בתפיסת המנהיגות הנאצית, בטרור שהפעילה המדינה הנאצית כלפי אזרחיה ובגיוס ההמוני של החברה הגרמנית להגשמת החזון הנאצי. כל זאת על רקע התמודדותם של יהודי גרמניה עם המציאות החדשה שבה הם נדחקו מכל תחומי החיים הציבוריים.
הפעילות מביאה לשיח דיון על החיים במשטר טוטליטרי, ועל היחס של חברה למיעוטים שבה, על מערכת היחסים בין הציבור למנהיג שלו ועל יכולתו של הפרט להתנגד, להישמע לצו מצפונו וללכת נגד הזרם.
פרויקט "ישראל קוראת קורצ'אק"
"ישראל קוראת קורצ'אק" הוא פרויקט קריאה בסיפוריו הקצרים של יאנוש קורצ'אק שנולד בתקופת הקורונה.
מכון מורשת היה שותף לפרויקט שהובילו המכון החינוכי הישראלי ע"ש יאנוש קורצ'אק והמכון הפולני בתל אביב שמטרתו להביא בפני הציבור בישראל את סיפוריו הקצרים של קורצ'אק בפורמט של סרטונים קצרים. פרויקט זה נועד לרענן ערכים כמו כבוד לזולת, אחריות, הגינות, יושר, סובלנות, אמפתיה, יחסי קהילה ועוד, ערכים אותם ביטא יאנוש קורצ'אק בכתביו והם חשובים ורלוונטיים כל כך גם אצלנו, כאן ועכשיו.
מכון מורשת פיתח חומרי הדרכה המאפשרים לעשות בסרטונים שימוש ככלי חינוכי במערכת החינוך ומחוצה לה.
יאנוש קורצ'אק, הלא הוא ד"ר הנריק-הירש גולדשמיט, היה ידוע כמחנך ופדגוג מעורר השראה. קורצ'אק ניהל בית יתומים יהודי בורשה של לפני מלחמת העולם השנייה. עם פרוץ המלחמה וסגירת גטו ורשה, קורצ'אק עבר ביחד עם הילדים ובית היתומים לתוך שטח הגטו ובקיץ 1942 נשלח למחנה ההשמדה טרבלינקה עם כל יתומי הבית. לצד זה, קורצ'אק כתב ללא לאות. כתביו הרבים, הכוללים סיפורים קצרים וארוכים, מאמרים, טקסטים פדגוגיים, כתבות עיתונאיות, הומרסקות, פיליטונים ומחזות, היו אחד הכלים בהם השתמש להעברת מסריו ולביטוי תפיסת עולמו החברתית והחינוכית, שהיא כה רלוונטית גם בימינו.
ארכיון
ארכיון מורשת נוסד בשנת 1962 בגבעת חביבה, אך היסוד להקמתו של הארכיון היה מצוי כבר בתקופת מלחמת העולם השנייה - במסמכים, מכתבים ודינים-וחשבונות, שהעבירו חברי השומר הצעיר והנהגתם באירופה בזמן המלחמה.
מאז שנת 1962, ארכיון מורשת אוסף ומשמר מסמכים מקוריים, תעודות, תצלומים וחפצים שונים מתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה. בארכיון נמצא מאגר של עדויות אישיות וקולקטיביות, כתובות ומוקלטות, שנאספו מיד לאחר השחרור ובמשך שנות השואה והמלחמה. בין המסמכים הקיימים בארכיון מורשת מצויות תעודות מקוריות של הארגון היהודי הלוחם בגטו וילנה, המחתרת החלוצית בהונגריה, חומר דוקומנטרי ייחודי על חלקם של היהודים במרד הסלובקי, יומנים אישיים שנכתבו בשנות המלחמה ויצירות אמנות שהוכנו בתקופת השואה ובמחנות המעצר בקפריסין. כמו כן, ניתן למצוא חומר רב העוסק בפעולות עזרה והצלה לפליטים היהודים בארצות שונות, מסמכים על ארגון "הבריחה", אוסף תעודות מקוריות מגטו לודז' ואוספים אישיים רבים שהעבירו אישים שונים מישראל ומהעולם לארכיון.
הוצאה לאור
הוצאת הספרים של מורשת נוסדה בשנת 1963 והוציאה עד היום מאות ספרים ופרסומים בנושא השואה: ספרי מחקר, תיעוד, זיכרונות אישיים, ספרי קהילות וספרים המותאמים לילדים ולבני נוער. הוצאת מורשת היא הוותיקה ביותר בתחומה בישראל והפכה למקור נאמן ומוסמך לידע ולמחקר היסטורי בנושא השואה, האנטישמיות ויהדות אירופה. הספרים היוצאים מבין כתליה נועדו ללימוד לקחי השואה ולהנחלת מורשת המרד והתקומה. הם מיועדים לחוקרים, לסטודנטים, לתלמידים ולקהל הרחב. במשך שנות פעילותה הפכה הוצאת הספרים של מורשת לבעלת מוניטין בתחום תיעוד השואה וחקרה. מאות הכותרים שראו אור במשך השנים מקיפים נושאים רבים, ביניהם: עדויות אישיות, ביוגרפיות, ספרות יפה, כרוניקות ומונוגרפיות.
כתב העת "ילקוט מורשת לחקר השואה והאנטישמיות"
כתב העת "ילקוט מורשת לחקר השואה והאנטישמיות" עוסק בתיעוד ובהיסטוריוגרפיה של השואה. הוא ראה אור לראשונה בדצמבר 1963 והוא הוותיק ביותר בתחומו בעולם. הוא מופיע באופן קבוע פעמיים בשנה ונהנה מיוקרה מדעית בינלאומית ככתב-עת אקדמי מוביל בחקר השואה. הוא מכיל מחקר חדשני, אקדמי, מדעי ומקצועי וכותבים בו מטובי ההיסטוריונים והחוקרים.
עד שנת 2021 ראו אור 101 ילקוטים, החל מילקוט מס' 90 שפורסם בדצמבר 2011 הילקוט רואה אור בשותפות עם הקתדרה לחקר האנטישמיות והגזענות על שם אלפרד פ. סליינר, אוניברסיטת תל אביב.
משנת 2011 מתפרסם הילקוט פעמיים בשנה, בעברית ובאנגלית וכולל מחקרים, מאמרי עיון והגות, פרסומי מסמכים ועדויות בנושא השואה והאנטישמיות וביקורות ספרים.
מדריכים למסייר בערים שונות בפולין
תחת הוצאת מורשת התפרסמה סדרה ייחודית של מדריכים למסייר בערים שונות בפולין. המדריכים כוללים הצעות למסלולי סיור, מפות, תרשימים ותצלומים. מחברי המדריכים הם חוקרי השואה הוותיקים והמוערכים בתיה דביר ואלכס דנציג.
עד כה ראו אור המדריכים הבאים:
אדולף בגינסקי
אדולף אהרון בגינסקי (בגרמנית: Adolf Aron Baginsky; ) היה רופא מומחה ברפואת ילדים גרמני ממוצא יהודי, שייסד עם רודולף פירכו ולודוויג טראובה את בית החולים לילדים ע"ש הקיסר פרידריך בברלין.
חייו
בגינסקי נולד ברטיבור, אז חלק מפרוסיה המזרחית, כיום בתחום פולין. משפחתו הייתה ממוצא יהודי, אך נחשבה למתבוללת, ויש שסברו כי התנצרה. בגינסקי גדל באווירת השכלה פאן גרמנית. הוא למד בגימנסיה של עיר מולדתו, והמשיך ללימודי רפואה באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת הומבולדט, ובשנת 1866 הוא הוסמך לעסוק ברפואה. עם סיום לימודיו התקבל בגינסקי לעבודה בבית החולים לכולרה בברלין, ולאחר מכן עסק ברפואה במגדבורג ובנורדהאוזן. בשנת 1881 נתמנה למרצה באוניברסיטת ברלין (כיום אוניברסיטת הומבולדט), והקדיש את עצמו לרפואת ילדים.
בשנת 1880 יסד בגינסקי את עיתון רפואת הילדים הראשון בשפה הגרמנית - "Archiv für Kinderheilkunde" והיה לעורכו.
בשנת 1890 ייסד בגינסקי עם רודולף פירכו את בית החולים לילדים על שם הקיסר והקיסרית פרידריך (Kaiser und Kaiserin Friedrich Kinderkrankenhaus). כמו כן, הוא נמנה עם מייסדי בית חולים לילדים Berlin Poliklinik für Kinderkrankheiten. בגינסקי היה חבר באקדמיה הקיסרית Leopoldina-Carolina, מפקד במסדר הספרדי של המלכה איסבל הקתולית ובעל עיטור הנשר האדום הפרוסי, דרגה רביעית.
בשנת 1918 נפטר בגינסקי בברלין.
קיאק
קיאק הוא הכינוי המקובל לסירות המונעות בעזרת חתירה במשוטים, כאשר החותר יושב במרכז הסירה ופניו מופנות לכוון החתירה. לקיאק מספר מאפיינים ייחודיים: הוא בדרך כלל צר וארוך, הידרודינמי בצורתו ונמוך. בשל נמיכותו - מהירותו ותמרונו במים גבוהים, אך הבעיה העיקרית שלו היא כניסת מים לתוכו. לכן, החותר בקיאק לובש מעין חצאית האוטמת את התא בה הוא יושב ואינה מאפשרת את כניסת המים לקיאק. החתירה בקיאק מתבצעת במשוט בעל שני להבים כאשר החותר גורף את המים בכל פעם בצד אחר של הקיאק. תנועת חתירה זו מכונה באנגלית paddling בניגוד למונח rowing המציין בדרך כלל חתירה בשני משוטים שלכל אחד מהם יש רק להב אחד. אף על פי שהקיאק מיועד בדרך כלל לחותר יחיד הרי שקימים גם קיאקים לזוג ואפילו לארבעה.
מקורו של הקיאק ומקור שמו הוא בשבטי האינואיטים והאלוטים (אסקימואים) שבאזור הארקטי והוא אומץ בחום על ידי שוחרי הרפתקאות וספורטאים בכל העולם.