cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ш
שַה היא אות באלפבית הקירילי המשמשת ברוב השפות הנכתבות באלפביתים קיריליים, גם באלה המשמשים שפות סלאביות וגם באלה שמשמשים שפות שאינן סלאביות, לייצוג עיצור בתר-מכתשי, חוכך, אטום /ʃ/ (כאות ש בעברית) או עיצור כפוף, חוכך, אטום /ʂ/ - בעל צליל קרוב לקודמו.
מקור הצורה הוא באות ש|שי"ן העברית וצורתה של האות היא כשל אות E לטינית השוכבת על צידה הארוך, כך שתידמה לאות שי”ן בעברית. כשהיא נטויה, האות הקטנה מזכירה M לטינית קטנה הפוכה (ш). בעוד שרוב האותיות באלפבית הקירילי התבססו על אותיות יווניות, מאחר שלא הייתה אות יוונית בעלת צליל זה, השתמשו האחים קירילוס ומתודיוס באות הגלגוליתית המקבילה, שצורתה התבססה על האות ש העברית.
ישנה סברה שצורת האות מבוססת על האלפבית הקופטי, הזהה לאלפבית היווני אך מוסיף עליו מספר אותיות, ביניהן אות בשם שי הדומה בצורתה הן לאות הקירילית שה, והן לאות Щ|שצ'ה.
במתמטיקה, האות Ш מציינת לעיתים את חבורת טייט-שפרביץ'.
האיגוד של לונדון
האיגוד של לונדון (Corporation of London) הוא הגוף המוניציפלי המנהל את הסיטי של לונדון - הרובע הנמצא במרכז העיר לונדון באנגליה. איגוד זה מנהל רק את הסיטי ולא את העיר לונדון רבתי.
ארגוני האיגוד כוללים את הלורד ראש העיר, את הקורט אוף אלדרמן ואת הקורט אוף קומון קאונסיל או "מועצת הסיטי".
אין לאיגוד סמכויות על מידל טמפל ואינר טמפל אף שהם נמצאים בתוך שטחי הסיטי של לונדון.
מצביעים
מצביעים לאיגוד צריכים להיות בני 18 ומעלה, ואזרחי בריטניה, האיחוד האירופי או מדינה ממדינות חבר העמים הבריטי, וכן חייבים להתגורר בסיטי או להיות ממונים על ידי גוף המורשה למנות מצביעים.
כל ארגון הממוקם בתוך הסיטי רשאי למנות מצביעים על פי מספר העובדים בארגון: אם עובדים בארגון 10 עובדים או פחות רשאי למנות מצביע אחד; אם עובדים בארגון בין 10 ל-50 מצביעים רשאי למנות מצביע לכל חמישה עובדים; אם עובדים בארגון מעל חמישים עובדים רשאי למנות 10 מצביעים וכן מצביע נוסף לכל חמישים עובדים נוספים.
על מנת להיות ממונים כמצביעים, על המועמד להיות מצביע לעמוד באחד מהקריטריונים הבאים:
שותפויות הממוקמות בסיטי אינן רשאיות למנות מצביעים, אך כל חברי השותפות בעצמם הם מצביעים.
אגפים
הסיטי מחולקת ל-25 אגפים - או אזורים אלקטורליים. כל אגף רשאי למנות אלדרמן אחד, ומספר חברי מועצה, לפי גודל האגף:
גילדות
ישנן מעל מאה גילדות (Livery Companies) בלונדון. חברי הגילדות יוצרים גוף אלקטורי הנקרא "קומון הול" הבוחר את הלורד ראש העיר.
קורט אוף אלדרמן
בעבר בחרו האגפים של הסיטי את האלדרמן לכל חייהם. כיום הם נבחרים לשש שנים, אך ניתן להפסיק את תקופת הכהונה קודם לכן.
הלורד ראש העיר והשריפים
הלורד ראש העיר ושני שריפים נבחרים על ידי אנשי הגילדות. השריפים מהווים עוזרי הלורד ראש העיר, והם נבחרים ביום אמצע הקיץ. הלורד ראש העיר, אשר על מנת להתמנות לתפקיד זה חייב לשרת קודם לכן בתפקיד השריף, נבחר במייקלמס לתפקידו. כל כהונה נמשכת שנה.
הלורד ראש העיר ממלא גם את התפקידים הבאים:
סנטה קרוס (גלאפגוס)
סנטה קרוס (בספרדית: Santa Cruz) הוא אחד מאיי גלאפגוס. שטחו של האי הוא 986 קמ"ר והנקודה הגבוהה באי נמצאת בגובה 864 מטרים מעל פני הים. האי ממוקם במרכזה של קבוצת האיים והוא השני בגודלו לאחר האי איסבלה. בירת האי, פוארטו איורה, היא היישוב המאוכלס ביותר בקבוצת האיים, ובה פועלת תחנת המחקר המרכזית של קרן צ'ארלס דרווין . בנוסף שוכנים על האי עוד כמה כפרים קטנים שתושביהם עוסקים בחקלאות ובגידול בקר. סנטה קרוס הוא הר געש רדום גדול. ההערכות הן שההתפרצות הגעשית האחרונה ארעה לפני כמיליון וחצי שנים. צינור לבה באורך של 2000 מטרים נמצא באי וניתן לעבור וללכת דרכו. עדות לעברו הגעשי של האי נמצאת בשני בורות גדולים שנוצרו כתוצאה מהתמוטטות של תא מגמה. הבורות נקראים "התאומים" (Los Gemelos).
האי נקרא בספרדית על שם הצלב בנצרות. שמו האנגלי היה "Indefatigable" ("בלתי נלאית"), על שם ספינת הצי המלכותי הבריטי אה"מ "אינדפטיגבל", שביקרה במקום ב-1812. מפרץ טורטוגה נמצא במרחק הליכה קצרה ממרכז פוארטו איורה, ובו ניתן לצפות באיוגאנות ימיות, בציפורים, בסרטן סלעים אדום, במנגרובים, בכרישון לבן-קצוות (Triaenodon obesus) ובצבי הגלאפגוס הענקיים.
שפות סאמיות
השפות הסאמיות (בסאמית: Sámegielat) הן קבוצת השפות האוראליות המדוברות על ידי הלאפים באזורים הצפוניים של פינלנד, נורווגיה ושוודיה וכן במערב מורמנסק. לעיתים קרובות השפות הסאמיות נחשבות בטעות לשפה אחת (סאמית או לאפית), אך למעשה מדובר בשפות שונות ודוברי השפות הסאמיות השונות מתקשים להבין אחד את השני. לסאמית מעמד של שפת מיעוטים בפינלנד, שוודיה ונורווגיה.
דרך אריה לובה אליאב
דרך אריה לובה אליאב היא דרך (מנהרה) מעגלית תת-קרקעית, ראשונה מסוגה בישראל, הנבנית מתחת למתחם שרונה ואזור הקריה בתל אביב ובקרבת תחנת הרכבת השלום ומגדלי עזריאלי. הדרך נקראה על שם אריה לובה אליאב. הקטע הראשון, נפתח לתנועה ב-1 בדצמבר 2014, ואורכו הוא כ-350 מטרים. אורך הדרך כולה כיום הוא כ-1,500 מטר, רוחבה כ-12–15 מטרים, וגובהה כ-4.85 מטרים). מדובר בקטע שהכניסה אליו היא ברחוב קפלן, לכיוון מערב, והיציאה היא לכיוון מזרח באותו רחוב. קטע זה מאפשר כניסה לחניון קריית הממשלה. הדרך מובילה ל-10 חניונים של בנייני מגורים ומשרדים, המכילים כ-10,000 מקומות חנייה. מתוכם ייועדו 30% לשימוש הציבור, והיתר לעובדים ולדיירים במגדלי המגורים. לדרך יש 4 מקומות של כניסה ויציאה:
וילם ואן דה פול
וילם ואן דה פול (בהולנדית: Willem van de Poll; 13 באפריל 1895 – 10 בדצמבר 1970) היה צלם עיתונות הולנדי. הוא יצא למסעות צילום רבים ברחבי העולם, ובין השאר הנציח את ארץ ישראל ואת התפתחותה של מדינת ישראל ברבבות צילומים שהותיר אחריו.
ביוגרפיה
ואן דה פול נולד באמסטרדם שבהולנד. הוא למד צילום ב-1919 בווינה שבאוסטריה. לזמן מה שימש כעוזרו של הבמאי אלכסנדר קורדה, וחזר להולנד ב-1920. הוא החל בקריירה של כתב-צלם-נוסע במסעות לפולין ולאיסלנד, ב-1934 למצרים, ולברלין ופריז ב-1935. עד שנת 1967 הוא ערך מסעות צילום במדינות רבות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, או לקראתה, הוא תיעד את גטו ורשה ואת חבל הסודטים. בסוף המלחמה תיעד את יום השחרור של ערי הולנד השונות ושל מחנה הריכוז אמרספורט. לאחר המלחמה מונה לצלם הרשמי של משפחת המלוכה ההולנדית.
בין 1948 ל-1949, במהלך מלחמת העצמאות הישראלית, שהה במדינת ישראל ותיעד את החיים האזרחיים בזמן המלחמה. בשנת 1950 שהה במדינות השכנות לישראל, כולל במזרח ירושלים, וצילם רבות את האזור. הוא צילם שוב בישראל ובשכנותיה ב-1953, וחזר לאזור ב-1960. תקופת צילומים פורייה נוספת שלו בישראל החלה בסוף שנת 1963 והסתיימה במהלך שנת 1965.
בעשור השני של המאה ה-21 תרמה ממשלת הולנד לוויקיפדיה מעל 27,300 תמונות מאת ואן דה פול, מרביתן צולמו בארץ ישראל.
קישורים חיצוניים
״ווילם ואן דה פול״, בספר: ורד נבון, השדרה - שדרות ירושלים בעיני הצלמים, הוצאת ורד נבון, מהדורה שנייה, אוגוסט 2021, עמ׳ 229-224.
הנוקמים (סרט)
הנוקמים (במקור: The Avengers) הוא סרט גיבורי-על ושובר קופות אמריקאי משנת 2012 אשר מבוסס על קבוצת גיבורי-העל האוונג'רס, ובהפקה מבית אולפני מארוול. הוא סרט אנסמבל של מספר מגיבורי-העל המפורסמים ביותר של חברת מארוול קומיקס, בהם איירון מן, קפטן אמריקה, תור, הענק הירוק, הוקאיי והאלמנה השחורה הנקראים לעצור את נבל-העל לוקי, שמאיים לשעבד ולהשמיד את העולם כולו. את הסרט ביים ג'וס וידון ומככבים בו אנסמבל שחקנים כרוברט דאוני ג'וניור, כריס אוונס, כריס המסוורת', טום הידלסטון, מארק רופאלו, ג'רמי רנר, סקרלט ג'והנסון וסמואל ל. ג'קסון.
לסרט קדמו חמישה סרטים, כאשר כל אחד מהם מבוסס על דמות קומיקס אחרת שהופיעה בסרט עצמו. הסרט נחשב לסרט קומיקס אפי בגודלו, מאחר שבפעם הראשונה ביקום הקולנועי של מארוול מספר גיבורי-על מאחדים כוחות יחדיו. "הנוקמים" יצא לאקרנים בבכורה עולמית ב-11 באפריל 2012 וב-4 במאי 2012 בארצות הברית בתלת-מימד ומבחינת הכנסות הוא ממוקם במקום השלישי ברשימת סרטי גיבורי העל וכן במקום השמיני ברשימת שוברי הקופות של כל הזמנים.
הסרט זכה בארבעה פרסי סאטורן בקטגוריית סרט המדע בדיוני הטוב ביותר לשנת 2012, הבמאי הטוב ביותר, שחקן המשנה הטוב ביותר (קלארק גרג) והאפקטים המיוחדים והיה מועמד לפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר והפסיד לסרט "חיי פיי".
רקע
הסרט מאחד את גיבורי העל איירון מן, קפטן אמריקה, תור, הענק הירוק, הוקאיי והאלמנה השחורה. עלילת הסרט ממשיכה את עלילתם של סרטי מארוול הקודמים, כאשר באופן כרונולוגי העלילה מתחילה בסרט המבוסס על קפטן אמריקה, שמתקיים בזמן מלחמת העולם השנייה.
מבחינה כרונולוגית העלילה של תור מתקיימת אחרונה מבין הגיבורים, והסרט "תור" שיצא ב-2011 מציג את תור, כשסוכנות S.H.I.E.L.D לוקחת חלק חשוב בעלילה כשלקחו את מיולניר. גם בסרט של תור יש רמיזה לסרטים אחרים בנוסף בסרט מופיע הדמות של הוקאיי בפעם הראשונה. בסוף הסרט תור מביס את לוקי שלכאורה, מת ואובד ברחבי החלל, אך שורד ונשבע לנקום בתור ובאנושות אותה תור אוהב. בנוסף, ניק פיורי נפגש עם ד"ר אריק סלביג ומציג בפניו את קוביית הכוח המסתורית, כלי עלילתי שיעמוד במרכז הסרט "הנוקמים" מאוחר יותר. הוא מבקש ממנו ללמוד לרתום אותה לבניית נשק. ד"ר סלביג משיב כי היא מכילה כוח בלתי נודע, אך קולו של לוקי הבלתי נראה משכנע אותו להסכים.
עלילת הסרט
לוקי רוקח עסקה עם גזע חייזרים בשם הצ'יטאורי, ובה הוא יוביל את צבא הצ'יטאורי לכבוש את כדור הארץ כאשר הקוביה הקוסמית תשמש כשער מעבר בין-כוכבי לכדור הארץ. ניק פיורי, ראש סוכנות S.H.I.E.L.D שוכר את ד"ר אריק סלביג בניסיון לרתום את כוחה של הקובייה הקוסמית, על פניו ליצירת אנרגיה בלתי-מוגבלת לטובת האנושות, אך מאחורי הקלעים לעזור בפיתוחו של נשק חזק מספיק שיאפשר ל-S.H.I.E.L.D להגן על כדור הארץ מפני איומים חייזריים.
בזמן שהוקאיי המהופנט גונב ציוד וחומרים עבור בניית השער הבין-כוכבי, לוקי תוקף ומשפיל את האוכלוסייה אך נעצר על ידי קפטן אמריקה ואיירון מן. תור חוזר מאסגארד כדי לעצור את לוקי ומתעמת עם איירון מן וקפטן אמריקה אך בסוף הם מגיעים להבנה, ולוקי מובל אסור אל נושאת המטוסים המרחפת של S.H.I.E.L.D שם הוא נכלא. חיכוכים מתגלעים בין קפטן אמריקה לסטארק, אחרי שהראשון סולד מהגישה הקלילה וההומוריסטית של סטארק לכל העסק. החבורה מגלה את התוכנית של פיורי להשתמש בקובייה הקוסמית כדי לייצר נשק.
הוקאיי מנצל את החולשה ומצליח לפגוע קשות בנושאת המטוסים המרחפת וברוס באנר נהפך לענק הירוק, שזורע הרס רב ולא נעצר גם על ידי תור, עד שלבסוף הוא מזנק על מטוס קרב שיורה בו ומתרסק. לוקי מנצל את המהומה, משתחרר וכולא את תור, ומשליך אותו אל פני האדמה בתקווה שיתרסק למוות. איירון מן וקפטן אמריקה מצליחים להציל את מנועי נושאת המטוסים המרחפת ולמנוע ממנה להתרסק. האלמנה השחורה מצליחה לשחרר את הוקאיי משליטתו של לוקי. הסוכן פיל קולסון נהרג כשניסה לעצור את לוקי, וניק פיורי מנצל את מותו כדי לגבש את קפטן אמריקה, איירון מן, האלמנה השחורה והוקאיי לצוות שיעצור את לוקי.
טוני סטארק מגלה שלוקי יפתח את השער בלב ניו יורק על מגדל "תעשיות סטארק" כדי לזכות בתהילה, והצוות טס לעצור אותו. בניו יורק לוקי וסלביג פותחים את השער והצ'יטאורי, חמושים במעין מרכבות מעופפות וספינות מלחמה גדולות ממדים, פולשים לכרך הסואן וגורמים נזק רב לתושבים, למבנים, למכוניות ולרכוש. קפטן אמריקה, האלמנה השחורה והוקאיי נלחמים בצ'יטאורי בזמן שאיירון מן מתעמת עם לוקי ומזהיר אותו מנקמת "הנוקמים". לוקי משליך את איירון מן מהחלון, טוני מסמן לג'רוויס ששולח לו חליפת שריון חדשה וחזקה יותר. תור, שניצל מההתרסקות, והענק הירוק, מצטרפים לצוות ועוזרים להם להילחם בצ'יטאורי. הצוות מתגבש ומשתף פעולה, והאלמנה השחורה מצליחה להגיע למגדל סטארק כדי לנסות לסגור את השער ביחד עם סלביג. הענק הירוק מגיע למגדל ומביס את לוקי בכך שהוא מטיח אותו מספר פעמים ברצפה. בינתיים, המועצה העליונה של סוכנות S.H.I.E.L.D מחליטה לשגר טיל גרעיני ללב ניו יורק כדי להשמיד את הפולשים, למרות התנגדותו של פיורי. איירון מן מצליח להסיט את הטיל. כאשר הטיל משמיד את ספינת האם של הצ'יטאורי, הפיצוץ משבית את כל הלוחמי הצ'טאורי, הוא מאבד חמצן ונופל, אך הוא מצליח להינצל ברגע האחרון, שנייה לפני שהשער נסגר.
אחרי הקרב הגדול, צוות "הנוקמים" לוכד את לוקי המובס. תור לוקח את לוקי כבול בשרשראות בחזרה לאסגארד, שם ייתן את הדין על מעשיו, ביחד עם הטסרקט. ניק פיורי מודה שהפעיל את יוזמת ה"נוקמים" בסופו של דבר ומגן עליה בפני המועצה.
בסוף הסרט מופיעות שתי סצנות - האחת באמצע כותרות הסיום, מיד לאחר הצגת שמות השחקנים, והשנייה בסופם. הסצנה הראשונה מראה את מנהיג הצ'יטאורי עומד בפני דמות מסתורית ואומר לו שצוות הנוקמים הוא אינו כוח שיש לזלזל בו, וכי להתמודד מולם פירושו לחזר אחרי המוות. הדמות המסתורית מפנה את ראשה ומחייכת, ומתברר שמדובר בתאנוס הטיטאן. בסצנה שאחרי הכתוביות נראים חברי הנוקמים יישובים במסעדה ואוכלים שווארמה.
צוות השחקנים
סטן לי, יוצר דמויות הקומיקס, הופיע בהופעת קמע בתוך תשדיר חדשות לקראת סוף הסרט. הופעות קמע של סטן לי נפוצות ברוב סרטי מארוול קומיקס.
הפקה וליהוק
רעיונות לסרט שיבוסס על האוונג'רס הופיעו לראשונה כבר בשנת 2003, וכבר באפריל 2005 הכריז לראשונה אבי ארד, מנכ"ל חברת מארוול סטודיוס, על תוכניות לפתח סרט זה. הכרזה זו הגיעה לאחר שחברת מארוול הודיעה על שיתוף פעולה עם מריל לינץ' שבמסגרתו יופקו מספר סרטים שיופצו בידי סרטי פרמאונט. תוכנית זו של מארוול סטודיוס הוצגה ונידונה עם אנליסטים בוול סטריט; המטרה של הסטודיו הייתה להפיק סרטים לדמויות הראשיות והעיקריות על מנת להפוך אותן למוכרות גם בקרב אנשים שאינם בקיאים במארוול קומיקס, על מנת שיופיעו יחד בסופו של דבר בסרט קרוסאובר. מארוול סטודיוס הכריזו על הסרטים שיופקו: איירון מן, שיבוים בידי ג'ון פאברו; קפטן אמריקה, שייכתב בידי דייויד סלף ; אנטמן, שייכתב ויבוים בידי אדגר רייט; ניק פיורי, שייכתב על ידי אנדרו מרלו ; תור, שייכתב בידי מרק פרוטוסוויץ' ; והענק הירוק, שייכתב בידי זאק פן.
שמו של זאק פן, שכתב את התסריט לסרט "הענק הירוק", נקשר לסרט בשנת 2006, וזה נשכר לכתוב את התסריט לסרט "הנוקמים" בשנת 2007. במהלך שביתת איגוד התסריטאים האמריקאי (בשנים 2007-2008) אולפני מארוול ניהלו משא ומתן עם איגוד התסריטאים האמריקאי במטרה להגיע עימם להסכם שיאפשר להם להמשיך ולהפיק סרטים ותוכניות טלוויזיה בהתבסס על חוברות הקומיקס של מארוול קומיקס. ההסכם, שהתקבל בינואר 2008, היה דומה להסכמים אחרים שאיגוד התסריטאים האמריקאי הגיע אליהם עם חברות אחרות, ביניהן Worldwide Pants, Spyglass Media Group ויונייטד ארטיסטס. לאור ההצלחה של איירון מן אולפני מארוול הכריזו כי הקרנת הבכורה של "הנוקמים" תיערך ביולי 2011.
במקור ג'ון פאברו, שביים את שני סרטי איירון מן, היה אמור לביים את סרט "הנוקמים", אבל לבסוף הוא החליט לשמש רק כחלק מצוות ההפקה. בקיץ 2010 הוכרז כי ג'וס וידון יביים את הסרט. אדוארד נורטון, שגילם את הענק הירוק ב-2008, לא מופיע בסרט בתור הדמות לאחר שהתגלו חילוקי דעות בין נורטון ומארוול. בעקבות כך, מגלם מארק רופאלו את הענק הירוק.
באוקטובר 2010, נודע כי חברת וולט דיסני שילמה לסרטי פרמאונט 115 מיליון דולר על זכויות פרויקט הנוקמים. בנוסף וולט דיסני קנו מפרמאונט את הזכויות ל"איירון מן 3". צילומי הסרט החלו ב-25 באפריל 2011 באתרי צילום כניו מקסיקו, קליבלנד וניו יורק. בינואר 2012 פורסם כי הסרט יעובד בשיטת IMAX 3D. האפקטים המיוחדים נוצרו על ידי החברות Fuel VFX (שהייתה אחראית על יצירת האפקטים בסרטים "איירון מן 2", "תור" ו"קפטן אמריקה"), אינדסטריאל לייט אנד מג'יק (שהיו אחראים על יצירת האפקטים ב"איירון מן" ו"איירון מן 2"), "לגאסי אפקטס" ("איירון מן 2" ו"תור"), "לומה פיקצ'רס" ("תור" ו"קפטן אמריקה") וכן חברת וטה דיגיטל.
ביקורות והכנסות
עם צאתו, זכה הסרט לביקורות משבחות, והוא מחזיק בציון של 92% ביקורות חיוביות באתר Rotten Tomatoes, עם ציון כללי של 8/10 בהתבסס על 301 ביקורות (277 מתוכן "טריות" בעוד 24 "רקובות"), בציינו כי "עם תסריט שאינו שוכח את אנושיותם של גיבוריו, וללא מחסור בסצינות פעולה על-אנושיות, הסרט עונה על הציפיות שנתלו בו, ומעלה את הרף לסרטי מארוול". זקי חסן ממגזין הפינגטון פוסט ציין כי סרט "הנוקמים" הוא אינו רק איחוד של סרטי גיבורי העל האחרונים של מארוול, אלא גם ביטוי אולטימטיבי לדרך אותה סרטי גיבורי-העל סללו במשך 34 שנים מאז סופרמן בגילומו של כריסטופר ריב יצא מהדלתות המסתובבות והרקיע שחקים". ג'סטין צ'אנג ממגזין וראייטי מוסיף ואומר כי הסרט הוא "כמו מודל בנוי כהלכה מחלקים נפרדים" וכי "האיחוד השנון והמבדר ביותר פרי יצירתו של ג'וס וידון הוא אסקפיזם מהרמה החכמה ביותר, ומתהדר בקצב מבטיח והומור עשיר שמרעננים סיפור מקור נוסחאי ומקרטע בן 143 דקות".
הביקורות שיבחו את ביצועיהם של כמה משחקני הסרט, ביניהם גילומו של ברוס באנר/הענק בידי מארק רופאלו, שחלקם ציינו שהתעלה מעל ביצועיהם של אריק באנה ("הענק") ואדוארד נורטון ("הענק הירוק"). "רופאלו הוא התגלית שהופכת את באנר למאגר סרקסטי של רוגע שמוכן לשנות צורה להר געש מתפרץ". אותה ביקורת מתייחסת גם לגילומו של כריס אוונס את קפטן אמריקה, בציינה כי "השחקן העביר בצורה מדויקת את מאבקיה הפנימיים של הדמות". בעניין איירון מן בגילומו של רוברט דאוני ג'וניור, "איירון מן הוא בהחלט שחקן קבוצתי, אך מר דאוני מגיע לקבוצה עם שני כוחות-על שלא ניתן להתגבר עליהם - דמות בעלת תיחכום מיושם מראש של תעשיין וממציא חלק לשון, ועצם נוכחותו הגאוותנית שמבטאת את עצמה באירוניה עצמית".
בשבוע הראשון להפצתו, הכניס הסרט 441.5 מיליון דולר, וכיסה את התקציב שלו, שעמד על 220 מיליון דולר. הסרט שבר שיא כאשר הכניס בסוף השבוע הראשון להקרנתו בארצות הברית 207 מיליון דולר, והפך לסרט בעל הפתיחה השנייה הגדולה ביותר בכל הזמנים אחרי עולם היורה בעודו עוקף את "הארי פוטר ואוצרות המוות חלק 2" (169.2 מיליון דולר), "האביר האפל" (158.4 מיליון דולר), ו"משחקי הרעב" (152.5 מיליון דולר).
הסרט הכניס כ-623 מיליון דולר בארצות הברית וקנדה ויותר מ-895 מיליון דולר ברחבי העולם. סך כל ההכנסות עומד על מעל ל-1.5 מיליארד דולר, ונכון ל-2019 הסרט ממוקם במקום השביעי ברשימת הסרטים המכניסים בכל הזמנים, ובמקום הרביעי ברשימת סרטי גיבורי-העל המכניסים ביותר בכל הזמנים.
סרטי המשך
"הנוקמים" הוא החלק המסכם בשלב ראשון של סרטי מארוול, שהחל עם הקרנתו של "איירון מן". בקיץ 2012 חשפה מארוול את תוכניותיה לשלב השני - שלב שהחל עם "איירון מן 3" (מאי 2013), המשיך עם "תור: העולם האפל" (נובמבר 2013), "קפטן אמריקה: חייל החורף" (אפריל 2014), "שומרי הגלקסיה" (אוגוסט 2014) ו"הנוקמים: עידן אולטרון" (מאי 2015), והסתכם ב"אנטמן" (יולי 2015). באוגוסט 2012 נודע כי ג'וס וידון נבחר לשוב למלאכת הבימוי, וזאת לאור ההצלחה לה זכה "הנוקמים". לפי וידון, הוא מעוניין שסרט ההמשך יהיה "בקנה מידה קטן יותר, אישי יותר וכואב יותר. הדבר הבא שאמור לקרות לדמויות הללו, ולא רק חזרה על מה שעבד בסרט הראשון. פיתוח תמה שהיא רעננה לחלוטין ועומדת בפני עצמה". במהלך כנס קומיק-קון 2013 נחשף, כי סרט ההמשך ייקרא "הנוקמים: עידן אולטרון" כאשר אולטרון הוא דמות הנבל הראשית. חרף הדמיון בשמות, הסרט לא מתבסס על קשת סיפור מהקומיקס בשם "עידן אולטרון", שפורסמה בין מרץ ליוני 2013.
הסרט "הנוקמים: מלחמת האינסוף" יצא כחלק מהשלב השלישי באפריל 2018. סרט המשך נוסף, הנוקמים: סוף המשחק, יצא באפריל 2019.
סקוטים של אלסטר
סקוטים של אלסטר (בסקוטית של אלסטר :Ulstèr-Scotch, בסקוטית: Ulster-Scots fowk; באנגלית: Ulster Scots people או Ulster Scots, באירית: Albanaigh na hUladh או Albanaigh Ultacha; שמם מחוץ לאיים הבריטיים הוא "אירים-סקוטיים" (Scots-Irish) או סקוץ' אייריש -(Scotch-Airisch), הם קבוצה אתנית ממוצא סקוטי שחיה ברוב רובה בחבל אלסטר (אירלנד הצפונית) ובמידה פחותה יותר בשאר אירלנד. אבותיה היו מהגרים, רובם נוצרים פרוטסטנטים פרסביטריאנים משפלת סקוטלנד (Scottish Lowlands לולנדס). רוב רובם הגיעו מדאמפריס וגאלוויי, לנארקשייר, רנפרושייר, איירשייר ו"הגבולות הסקוטיים", בעוד שאחרים באו מאזורים צפוניים יותר של השפלה הסקוטית ובמידה פחותה מהרמה -היילנדס הסקוטיים.
צפון אירלנד או אלסטר היא אחת מארבע הארצות המרכיבות את הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד. רוב תושביה מחזיקים באזרחות בריטית או אירית.
בני סקוטלנד אלה היגרו במספרים גדולים לאירלנד כתוצאה ממדיניות ממלכתית אנגלית של יישוב מתוכנן של חבל אלסטר ("Plantation") שהתנהל בחסות מלך ג'יימס השישי של סקוטלנד או לפי שמו כמלך אנגליה, ג'יימס הראשון כשהמהגרים הסקוטים התיישבו על אדמות מופקעות מהאצולה האירית ה"גיילית" שנמלטה מאלסטר ("בריחת הנסיכים") אולם גם כחלק מגל הגירה גדול או בלתי מתוכנן.
מאוחר יותר היגרו סקוטים של אלסטר מאירלנד בגלים גדולים אל צפון אמריקה, אל שטחי ארצות הברית של ימינו ואל כל חלקי האימפריה הבריטית ברחבי העולם - אל ארצות שהן כיום קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, דרום אפריקה, איי הודו המערביים וכן במידה מסוימת לארגנטינה ולצ'ילה
הסקוטים של אלסטר שהיגרו לצפון אמריקה נקראים "אירים-סקוטיים", סקוץ'-אירים או "סקוטס-אייריש" (Scotch-Irish) או Scots-Irish. כבר ב-1744 השתרש עבורם הכינוי "סקוץ' -אייריש" כפי שמעיד מילון מריאם-ובסטר. ב-1972 כבר היה מקובל לקרוא להם "אמריקאים אירים-סקוטיים" או אמריקאים סקוטס-אייריש (Scots-Irish Americans).
תהליכים מוקדמים
החל משנת 1609 התחילה ההתיישבות המכוונת של סקוטים באלסטר כחלק מ-Plantation of Ulster. תוכנן להפקיע את כל אדמות האצולה הגיילית האירית באלסטר וליישב בהן בסקוטים פרוטסטנטים ובאנגלים. מספר גדול של סקוטים אכן התיישבו אז ברובם בדרומה ובמערבה של אלסטר, על האדמות המופקעות. בעוד רבים מהמתיישבים הסקוטים באו מדרום-מערב סקוטלנד, היו רבים שבאו גם מדרום מזרח סקוטלנד, כולל האזורים הבלתי יציבים שלאורך גבול אנגליה (הגבולות הסקוטיים) ונורת'מברלנד. קבוצות אלה היו שייכים לתרבות Border Reivers ,שהיו להם יחסים משפחתיים עם תושבי ה גבול עם אנגליה משני הצדדים. בניגוד לאמונה הרווחת, לא כל הReivers האלה היו פרוטסטנטים, רבים מהם אם לא רובם היו לפחות רשמית רומיים-קתוליים.
מחנה דורי
מחנה דורי הוא בסיס צה"לי, הקרוי על־שמו של ראש המטה הכללי (הרמטכ"ל) הראשון, רב־אלוף יעקב דורי. הבסיס ממוקם בתל השומר (ולרוב מכונה "בסיס תל־השומר", או בראשי־תיבות "תה"ש") והוא הבסיס הגדול ביותר במחנות צה"ל לאחר קריית ההדרכה שבנגב.
רקע היסטורי
מחנה תל שומר הוקם במלחמת העולם השנייה על ידי צבא ארצות הברית על שטח שהפקיעו הבריטים מהיישוב תל ליטוינסקי. לאחר זמן לקחו הבריטים את המחנה לידם, הרחיבו אותו והפכו אותו למרכז לוגיסטי שכלל בעיקר סדנאות, מוסכים ומחסני נשק.
בינואר 1946 רכשו החברות סולל בונה, החברה המרכזית למסחר וחברת תעשייות ארץ ישראל מפעל מתכת שהקים צבא ארצות הברית במחנה.
לאחר ההכרזה על תוכנית החלוקה בנובמבר 1947 החלו מוסדות היישוב במשא ומתן עם ממשלת המנדט לרכישת מחנות הצבא הבריטי שבתחום המדינה היהודית העתידית. מחנה דורי נרכש בידי הסוכנות היהודית במרץ 1948. עוד טרם טרם ההכרזה על תוכנית החלוקה הצבא הבריטי החליט לסגור ולפנות את המחנה. עם פינוים ההדרגתי של הכוחות הבריטיים מארץ־ישראל לטשו גם הערבים וגם היהודים את עיניהם אל המחנה הגדול והחדש למדי. קרבתו לגוש דן ותל אביב וצירי הדרכים שבשליטתו הגבירו את חשיבותו הצבאית. הערבים התחילו מחדירים למחנה אנשים מזוינים במסווה של עובדים, מקצתם תושבי הסביבה ומקצתם מכוחותיו של חסן סלמה – מפקד הכוחות הערביים הלא־סדירים במחוז לוד. בראשית 1948 עדיין יכלו להסתייע במידע מפי החיילים המתפנים של הגדוד הממונע השלישי של הלגיון הערבי, שמפקדתו אף היא שכנה במתחם המחנה, בחסות הבריטים.
הבריטים פינו את המחנה ב־15 באפריל 1948 ובאותו יום החל מרוץ קדחתני בין כוחות חטיבת אלכסנדרוני וכוחות ערביים במטרה להשתלט על המחנה הגדול והחשוב. אור ל־15 באפריל 1948 חדרו לוחמי גדוד 32 וגדוד 33 של חטיבת אלכסנדרוני מכיוון כפר אז"ר. לוחמים ערבים מקומיים מכפרי הסביבה חדרו למחנה מצידו הדרומי. כל היום געש הקרב שהתנהל מבית לבית. לערבים היו בין 30 ל־40 הרוגים ולאלכסנדרוני הרוג אחד. בסוף היום נשארה רק מובלעת ערבית בקצה הדרומי של המחנה. מובלעת זאת נכבשה בתחילת מבצע חמץ ב־28 באפריל 1948.
תוכניות עתידיות
בשנת 1993 קיבלה ממשלת ישראל החלטה לפנות מחנות צבא באזורי הביקוש, ביניהם מחנה דורי, להעביר את הקרקע למינהל מקרקעי ישראל שיעביר אותם הליכי תכנון לשיווק, כמו כן נקבע שצה"ל יקבל לעצמו את התמורה הכספית המלאה בגין החזר המקרקעין. לצורך יישום התוכנית נוסדה בשנת 1994 "הוועדה הבין־משרדית לפינוי מחנות". פינוי מחנה דורי אושר כדי לקדם תוכנית בינוי אסטרטגית לאזור בקעת אונו, שעתידה לכלול עשרות אלפי יחידות דיור, שטחי מסחר ושירותים. אולם התוכנית לא יצאה לפעול במשך שנים רבות.
יחידות המחנה
המחנה מכיל בתוכו למעלה מ־30 בסיסים ויחידות שונות, בהם:
בעתיד מתוכנן כי רוב שטח המחנה ייסגר – והשטח יועבר לעיריית רמת גן לבניית שכונות מגורים.
אנדרטת זיכרון לחללי גוש דן מצויה בפאתי המחנה. בצמוד למחנה, מחוץ למתחם הצבאי, ממוקם ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון של משרד הביטחון ובסמוך למחנה בשטח תל השומר היו בעבר מתקן אשפוז צבאי ו"בית הלוויות הצבאי" ממנו היו יוצאות הלוויות צבאיות וממנו יצאה הלווייתו של ראש הממשלה יצחק רבין. בצמוד לבית החולים נמצאת מחנה ב' של מפקדת קצין רפואה ראשי (מקרפ"ר) ובתוך בית החולים נמצא המרכז לרפואת שיניים (רפו"ש) של צה"ל.
ללא עקבות (סרט)
ללא עקבות (באנגלית: Untraceable) הוא מותחן פשע ומסתורין אמריקאי משנת 2008 המהווה ביקורת חברתית על שמחה לאיד באינטרנט. ביים גרגורי הובליט ומככבים דיאן ליין, קולין הנקס, בילי בורק וג'וזף קרוס. הסרט הופץ על ידי חברת "Screen Gems".
עלילה
סוכנת מיוחדת ג'ניפר מארש היא אלמנה, מכיוון שבעלה ניק הסקינס, שהיה אף הוא סוכן, נהרג בעת מילוי תפקידו. ג'ניפר מתגוררת בפרוור בפורטלנד, אורגון, עם בתה אנני הסקינס ואמא שלה, סטלה מארש. בלילות היא עובדת במחלקת פשע מקוון ב-FBI, עבודה שמרחיקה אותה יותר ויותר ממשפחתה. לילה אחד, ג'ניפר והשותף שלה, גריפין דאוד, מקבלים מידע אנונימי המוביל אותם לאתר בשם "הרוגאיתי" ("KillWithMe.com"). באתר מוקרן בהזרמת מדיה צילום של גור חתולים מורעב למוות. אי אפשר לסגור את האתר מכיוון שבונה האתר הביא בחשבון שמישהו ינסה לסגור אותו, והתקין בו מנגנון אל-כשל, ובכל פעם שהשרת נסגר, שרת מראה נכנס לפעולה במקומו.
לאחר מותו של הגור, הוובמאסטר של אתר "הרוגאיתי" עובר להרוג בני אדם שאותם הוא חוטף למרתף ביתו, מכניס לתוך מלכודות מוות שקצב פעולתן מתקדם לפי מספר הכניסות לאתר, וההוצאה להורג משודרת באתר. הקורבן הראשון הוא טייס מסוק של ערוץ טלוויזיה שמדמם למוות מחתכים בחזהו לאחר שהוזרק לו נוגד קרישה, וכל כניסה לאתר מגדילה את מינון הזריקות. השני הוא כתב טלוויזיה שנשרף למוות על ידי נורות להט בעודו מודבק לרצפה בעזרת מלט, ונורות נוספות נדלקות עם כל כניסה. במסיבת עיתונאים, הציבור מתבקש להימנע מהאתר, אבל כפי שג'ניפר חששה, ההודעה דווקא הגבירה הפופולריות שלו.
גריפין נחטף אחרי שחקר קצה חוט על סמך ניחוש שלו באשר לזהות הרוצח, כאשר הרוצח התקשר אליו תוך שהוא מסווה את קולו ומתחזה לאחת הבחורות שגריפין פגש בבליינד דייט. במרתף של הרוצח, גריפין הוטבע עד צוואר במכל מים כשפיו חסום, למים מוזרמת באיטיות חומצה גופרתית, וגסיסתו משודרת באתר. אחרי שהרוצח עזב את המקום, ברגעיו האחרונים, גריפין מצמץ בעיניו הודעה בקוד מורס, ובה מידע לגבי קצה החוט שהוא חקר.
הסרט מסתיים במבט לחדר הצ'אט של אתר האינטרנט, שהולך ודועך בעוד גולשים מעלים תגובות שחלקן מתארות את אוון ריילי "גאון", אחרות משבחות את ג'ניפר, וגולשים מבקשים לאפשר הורדה של סרטון העימות בין השניים.
נייטרליות הרשת
נייטרליות הרשת הוא עיקרון ביישום רשתות התקשורות, הקובע כי לא תתבצע העדפה או אפליה בין מכשירים, שירותים או מחירים. רשת נייטרלית היא רשת תקשורת שאפשר לחבר אליה כל סוג של ציוד מתאים, שיפעל בכל תקן מתאים, ולקבל בה שירות ללא הבדל בין הפלטפורמות בהן בנויים האתרים או שירותים אחרים, והיא אינה מגבילה בשום אופן את התוכן המותר, ואינה מפלה לרעה את סוג תוכן אחד על חשבון סוג תוכן אחר על ידי הגבלת מהירות או כל הגבלה אחרת.
רקע
המושג "נייטרליות הרשת" נולד בארצות הברית בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, כתיאור של המצב הרצוי והמנוגד למנהגן של חלק מספקיות האינטרנט לחסום או להגביל את מהירותם של פרוטוקולי תקשורת מסוימים, בייחוד כאלה המשמשים שירותים של המתחרות שלהן, או כאלה שתופסים רוחב פס ניכר ללא רווח נוסף לספק. דוגמה למקרה הראשון הוא חסימת שרות שיחות קוליות על גבי הרשת (VoIP) שמנוהל על ידי חברה מתחרה, ודוגמה למקרה השני היא הגבלת קצב העברת הנתונים בפרוטוקולים של שיתוף קבצים (כגון ביטורנט). עוד דוגמה אופיינית להפרת נייטרליות הרשת היא האטת העברת הנתונים מאתרים ששייכים לחברה מתחרה אל הלקוחות של הספקית. למעשה חלק מספקיות האינטרנט היו רוצות למנף לרווחים את שליטתן בתשתית הרשת, על ידי גביית כסף מבעלי אתרים בתמורה להעדפתם בהקצאת רוחב הפס.
ממשלות מסוימות רוצות בשליטה על המידע העובר ברשת על מנת לבצע צנזורה על מידע בלתי רצוי להם. כמו כן, המצדדים בסינון המידע העובר באינטרנט טוענים לצורך להגביל את היכולת של תוכן פוגעני (פדופיליה, גזענות, טרור ועוד) להיות מופצים ברשת.
המצדדים בנייטרליות הרשת טוענים כי פגיעה בנייטרליות מהווה משחק לא הוגן והפרה של הרעיון כי הרשת אינה שייכת לאדם או חברה מסוימת, אלא מהווה מקור תועלת לכלל האנושות, מקור שניתן ומותר לעשות בו שימוש לצורך רווחים, אולם רק בתנאי ששימוש זה אינו פוגע בזכותם של אחרים לעשות בו שימוש דומה. ב-2012, מספר ארגונים אזרחיים בינלאומיים פרסמו את הצהרת חופש האינטרנט המגדירה חמישה עקרונות למדיניות באינטרנט.
מחקר שנערך בשנת 2019 בידי חוקרים מאוניברסיטאות נורת'איסטרן ומסצ'וסטס-אמהרסט בדק 2,735 ספקיות אינטרנט מ-183 מדינות, ובסיוע כ-126,000 גולשים, במטרה לבחון את נייטרליות הרשת בעולם. המחקר, על פי הערכת החוקרים, היה הגדול ביותר מסוגו עד היום. למרות זאת, בתום שנה של איסוף נתונים הגיעו החוקרים למסקנה שיש בידיהם מידע מספק על 144 ספקיות אינטרנט בלבד. מתוכן, הצליחו החוקרים לזהות בוודאות גבוהה הבדלים במהירות הגלישה לשירותים שונים בקרב 30 ספקיות אינטרנט (כ-21%) משבע מדינות שונות.
שינוי תקנות נייטרליות הרשת בארצות הברית (2017)
בדצמבר 2017, נציבות התקשורת הפדרלית בארצות הברית החליטה על ביטול תקנות נייטרליות הרשת שאישרה ב-2015. בכך היא מאפשרת לספקיות אינטרנט לחסום, להאט או לשבש גישה לאתרים על בסיס אינטרס כלכלי. אם התקנות יאושרו, תעבורת רשת לא תיחשב תשתית ועלות השירות תתייקר בצורה משמעותית. זו הפעם הראשונה שבה נציבות מתנגדת לנייטרליות ברשת.
המהלך עורר תגובות רבות. מדינת ניו יורק הגישה תביעה נגד ה-FCC, ומדינות אחרות הודיעו שישקלו אמצעים משפטיים או חקיקה עצמאית שתחייב נייטרליות בתחום שיפוטן. מהלכים אלו של מדינות שונות ספגו ביקורת וניסיון למניעתם מצד הממשל הפדרלי, אולם בספטמבר 2019 קבע בית המשפט פדרלי של ארצות הברית שלא ניתן לאסור על מדינות לקבוע להפעיל תקנות וכללי נייטרליות רשת משלהן כחלופה לקביעה של ממשלת ארצות הברית. עם זאת, באותה פסיקה דחה בית המשפט בקשה שהשיגה חברת מוזילה במטרה לבטל את שינוי התקנות של ממשלת ארצות הברית מדצמבר 2017.
המצב בישראל
בישראל, בניגוד למצב בארצות הברית, כמעט ולא נשמע ויכוח בנושא נייטרליות הרשת. בין השאר אפשר לייחס את חוסר המודעות לכך שמפעילות האתרים הגדולים הן אותן חברות המהוות ספקיות אינטרנט, או לכל הפחות חברות בנות עם בעלות משותפת. כתוצאה מכך אין לובי של חברות חזקות הלוחמות לנייטרליות הרשת, וציבור המשתמשים נותר ברובו ללא מודעות לנושא. מקרים של הפרת נייטרליות הרשת בישראל אינם נמדדים ומתועדים היטב, ולכן רואים בהם בדרך כלל דיווחים אנקדוטליים בלבד. למשל, גולשים רבים דיווחו על האטה ניכרת בתקשורת של תוכנות שיתוף קבצים. כמו כן נרשמו מקרים בהם ספקיות האינטרנט ניתבו כתובות שאינן קיימות אל מנוע חיפוש מסוים, ובכך עודדו את הגולשים להשתמש באתר מסוים על חשבון אחרים.
ביוני 2009 איגוד האינטרנט הישראלי שלח מכתב למשרד התקשורת בטענות לחסימה או האטה שביצעו חלק מספקיות התקשורת הסלולרית בטכנולוגיות מתחרות כדוגמת סקייפ. במכתב בקשה העמותה ממשרד התקשורת לפעול למניעת חסמים באינטרנט.
ביולי 2010, בעקבות אישור חוק ההסדרים, נקבע כי חברות הסלולר לא יכולו להפלות שירותים שונים באינטרנט הסלולרי, בעיקר יישומי שיחות VoIP. החוק קובע כי אסורה פגיעה בנייטרליות הרשת, אם באמצעים טכנולוגיים או באמצעים תמחיריים.
בשנת 2014 מליאת הכנסת הרחיבה את החוק, ועקרון נייטרליות הרשת מורחב לכלל המפעילים בשוק התקשורת, לרבות ספקיות הגישה לאינטרנט, חברות התשתית וחברות השידורים הרב-ערוציים.
בשנת 2019 במחקר רחב ההיקף שבוצע על ידי אוניברסיטאות נורת'איסטרן ומסצ'וסטס-אמהרסט, ובדק 2,735 ספקיות אינטרנט מרחבי העולם, נבדקה גם ספקית האינטרנט הוט מובייל הישראלית, ונמצא כי במקרים רבים היא מגבילה את מהירות הגלישה ליוטיוב ל-1.5 מגה-ביט לשנייה לכל היותר. כמות הנתונים שנאספו על הוט מובייל הייתה נמוכה יחסית (23 בדיקות), אולם החוקרים סבורים שהמודל שפיתחו מאפשר להם להגיע לתוצאה אמינה גם על סמך מספר בדיקות קטן, ומאמינים שהנתון שהתקבל, לפיו מהירות הגלישה ליוטיוב מוגבלת בכ-70% מהמקרים, קרוב למדי לפרופורציה האמיתית. הוט מובייל הגיבו לדברים בטענה, "החברה פועלת בהתאם לפרקטיקה המקובלת בעולם, כפי שעולה מהמחקר ומרשימת החברות המופיעות בה".
אברהם באראץ
אברהם באראץ (Abraham Baratz: 14 בספטמבר 1895–1975) היה שחמטאי ופסל יהודי-רומני-צרפתי.
קורות חיים
באראץ נולד באימפריה הרוסית, בחבל בסרביה, במחוז אוקניצה, בכפר ברנובה (Bîrnova), היום במולדובה. לאחר מהפכת אוקטובר בסרביה החליטה להתאחד עם רומניה וכך הפך באראץ לאזרח רומני. ב-1924 נסע לפריז, בצרפת, כדי להשלים את לימודיו באמנות, ונשאר שם לכל חייו.
באראץ היה אמן בינלאומי בשחמט, בעל מעמד מכובד בקהילת השחמט הבינלאומית. הוא השתתף באליפות רומניה בשחמט וזכה במקום הראשון במשותף. באראץ היה גם חבר במשלחות הרומניות לאולימפיאדת השחמט 1930, שהתקיימה בהמבורג ולאולימפיאדת השחמט 1931, שהתקיימה בפראג. באראץ ניצח בטורניר פריז בשנים 1925 (יחד עם ויטלי האלברשטט), 1927 ו-1928.
באראץ החזיק סטודיו באזור מונמארטר והתמחה בו בפיסול ובעבודות קרמיקה. חלק נכבד מיצירות האמנות שלו הן על נושא השחמט או דמויות של שחמטאים.
ארמון גרשם
ארמון גרשם (בהונגרית: Gresham-palota) הוא מבנה אר נובו מפואר במרכז בודפשט בכיכר סצ'ני (לשעבר כיכר רוזוולט) ברובע בלווארוש. המבנה הוקם בראשית המאה ה-20 על ידי חברת הביטוח הבריטית גרשם לפי תכנונו של האדריכל ההונגרי-יהודי ז'יגמונד קוויטנר. כיום נמצא הבניין בבעלות חברת ההחזקות האירית קווינלאן פרייבט ומשמש כמשכנו של מלון הפאר "ארבע העונות".
היסטוריה
המבנה הוקם כהשקעה על ידי חברת הביטוח שלא הורשתה לסחור בניירות ערך והפיקה רווחים מנדל"ן. במקור עמד על אותו מגרש ארמון נאו קלאסי. תכנון המבנה נמסר לידי האדריכל ההונגרי ז'יגמונד קוויטנר, שלמד בווינה והושפע מסגנון הזצסיון הווינאי (ה"אר נובו הווינאי"). הקמת המבנה ארכה שנתיים, בין 1904 ל-1906. הבניין שימש כמטה החברה באירופה המרכזית וכמקום אירוח לבכירי החברה ולאריסטוקרטים בריטים שהיו קשורים עמה.
בשנות הונגריה הקומוניסטית הפך המבנה המפואר לבית דירות ומצבו התדרדר. בשנת 2001 רכשה את הארמון קבוצת מלונות ארבע העונות, שיפצה אותו לפי התוכניות המקוריות, כולל השקעה בעיצוב הפנים הכולל עבודות פרזול בברזל, פסיפס וויטראז' זכוכית, ופתחה בו ב-2004 את המלון המפואר והיוקרתי ביותר בבירה ההונגרית.
תיאור המבנה
המבנה מהווה את אחת הדוגמאות הטובות ביותר לאדריכלות הזצסיון (אר נובו) במרכז אירופה. הזצסיון הווינאי, בניגוד לאר נובו הפריזאי הקלאסי התמקד פחות בעיטורים ויותר בעיצוב הארכיטקטוני עצמו לשם יצירת הצורות ה"טבעיות", הנראות כצמחים. בבניין מתבטא הדבר בצורה המפותלת בה מונח הגג על המבנה ובעמודי הכניסה.
המבנה מעוטר בפסלים רבים בהם פסל ראשו של סר תומאס גרשם, ממייסדי הבורסה של לונדון. שער הכניסה לגן מהווה דוגמה לעבודת פרזול וכוללת שני טווסים.
פסגת דאנלופ
גובהה של הפסגה 1,330 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הפסגות
הפסגה מופתהו על ידי קרטוגרפים נורווגים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן, בין השנים 1936–1937.
משלחות חקר רבות של משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה חלפו בסמוך לפסגה בדרכן דרומה, לאחר שנת 1957.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הפסגה נקראות על שמו של ר. דאנלופ (R. Dunlop) שהיה פיזיקאי חוקר קרניים קוסמיות בתחנת מוסון בשנת 1959.
שושנה נתניהו
שושנה נתניהו (6 באפריל 1923 – 7 באוקטובר 2022) הייתה שופטת בבית המשפט העליון בשנים 1981–1993. יקירת העיר ירושלים לשנת תשס"ג (2003).
ביוגרפיה
נתניהו נולדה בשם שושנה שנברג בעיר דנציג לרבקה (לבית גרייבסקי) ולמהנדס דב שנברג. בשנת 1924 עלתה לארץ ישראל. למדה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. בילדותה כיהן אביה כמהנדס ראשי בבניין נמל חיפה וכפרופסור בטכניון. בשנת 1940 עברה את מבחני הבגרות שהונהגו על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ובשנת 1941 החלה בלימודי המשפטים בבית הספר המנדטורי למשפטים. סיימה את לימודיה בשנת 1946 והוסמכה כעורכת דין בפברואר 1947.
לאחר קבלת רישיון עריכת הדין, החלה לעבוד במשרד עורך הדין אמנון ליפשיץ.
באמצע שנת 1948 התגייסה לצה"ל, שם שירתה 10 חודשים כסגנית התובע הצבאי של חיל האוויר.
עם שחרורה מצה"ל חזרה לעבוד כעורכת דין במשרד ש. הורוביץ ושות', עד להולדת בנה בנובמבר 1951. בשנים 1952–1953 עבדה במשרד פרידמן-קומיסר בחיפה. בספטמבר 1952 נסעה עם משפחתה לארצות הברית שם נולד בנה השני ושבה לישראל בשנת 1955.
בשנת 1969 מונתה לשופטת בבית משפט השלום בחיפה.
בשנת 1974 מונתה לשופטת בית המשפט המחוזי בחיפה. ובדצמבר 1981 מונתה לשופטת-בפועל בבית המשפט העליון ובהמשך מונתה לכהן כשופטת קבועה בבית המשפט העליון, בו כיהנה עד פרישתה, בשנת 1993.
חיים אישיים
בשנת 1949 נישאה למתמטיקאי פרופ' אלישע נתניהו, אחיו של בנציון נתניהו, ולזוג נולדו שני בנים: פרופ' נתן נתניהו ודן נתניהו. אלישע נתניהו נפטר בשנת 1986.
המרכז הרפואי זיו
החל מחודש אוגוסט 2021 מנהל בית החולים הוא ד"ר ענאן עבאסי שהחליף את פרופ' זרקא לאחר שזה מונה לפרויקטור הקורונה.
היסטוריה
ב-1907 החלה הקמת בית חולים יהודי בצפת ביזמת הברון רוטשילד ובסיוע רפואי מקצועי מודרני של ההסתדרות הציונית הדסה. בית החולים היה סגור משיקולי תקציב, ונחנך לראשונה ב־1911 בעקבות האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי. לאחר מכן שירת בית החולים גם את מושבות העלייה הראשונה הצפוניות, ראש פינה, יסוד המעלה, מחניים, משמר הירדן ומטולה. שני מבני בית החולים היו בצורת האותיות "ב" ו-"ח" והצוות הורכב מרופאים ואחיות שהובאו על ידי הדסה במיוחד מארצות הברית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 החרימו שלטונות האימפריה העות'מאנית את בית החולים והפכו אותו לבית חולים צבאי (יחד עם בית החולים הסקוטי ששירת את האוכלוסייה הערבית המקומית ב"בית בוסל", שהפך לימים לבית הבראה). בשנת 1921 נפתח בית החולים שנית בחסות "הדסה" כבית חולים לחולי שחפת ובית יולדות. בין השנים 1924–1926 ניהל את בית החולים ד"ר משה קריגר. כבית חולים כללי לאזור נפתח בית חולים מנדטורי ממשלתי, אך הוא שירת בעיקר אוכלוסייה ערבית בעוד האוכלוסייה היהודית העדיפה להגיע לבית החולים "שוויצר" בטבריה.
בין השנים 1927–1948 ניהל את בית החולים לחולי ריאה, הד"ר פנחס וייל. סגנו היה הד"ר אברהם צפרוני. רופא ריאות בכיר שהצטרף למחלקת ריאות ושחפת, בשנת 1947 היה הד"ר יוסף רקובר.
עם פרוץ מלחמת העצמאות פונו חולי השחפת לזכרון יעקב ובית החולים החל לשמש כבית חולים צבאי של כוחות הרפואה של ההגנה וצה"ל בראשות רופא מתנדב מאנגליה, ד"ר יעקב צימרמן. בית החולים פעל בתנאים קשים ללא חומרי הרדמה ותרופות. ב-1949 הפך בית החולים להיות בית חולים ממשלתי ישראלי, אך שימש בעיקר כבית יולדות ובית חולים פסיכיאטרי.
מחלקת היולדות הוקמה ב-1954 על ידי ד"ר צבי (אימרה) מנדל, שעל שמו נקראת היום מחלקת הנשים.
בשנת 1958 מונה למנהל המחלקה הכירורגית ד"ר אליהו בן-טובים, שהוביל אותה במשך 22 שנה. בין השנים 1962–1972 הוקם המבנה המודרני החדש של בית החולים, שתוכנן על ידי האדריכל משה זרחי. ראש הממשלה גולדה מאיר פנתה למשפחת זיו והציעה לקרוא את בית החולים על שם רבקה זיו, נשיאת ויצו שנפטרה ב-1966 (בתמורה לתרומה). בית החולים הוטל כמעט מיד עם פתיחתו למלחמת יום כיפור וקלט מאות פצועים מקרבות רמת הגולן. בהמשך קלט את פצועי התקפות הקטיושות על הגליל, את פצועי מלחמת לבנון הראשונה ועוד, בנוסף לשירותו הכללי את התושבים והמבקרים באזור. בעת פעילות צבאית בלבנון היה בית החולים למוקד בעל חשיבות אסטרטגית משום שנמצא במרחק טיסת מסוק של דקות ספורות מזירת הקרבות.
בעת מלחמת לבנון השנייה הותקף בית החולים בירי טילים וספג פגיעות קטיושה ישירות. לדברי מנהלו טיפל בית החולים בכ-900 חיילים, יותר מכל בית חולים אחר בארץ, ובאזרחים רבים נפגעי מתקפת הטילים על צפון הארץ. גם חלק מעובדי בית החולים עצמו נפגעו בעת מילוי תפקידם. למרות זאת לא נמצא תקציב למיגון בית החולים. כחלק מהפקת הלקחים הוחלט לתגבר את מערך הטראומה של בית החולים.
פרופ' אלכסנדר לרנר, ראש החוג לאורתופדיה בפקולטה לרפואה בגליל של אוניברסיטת בר-אילן, מומחה עולמי לפציעות מלחמה ואחד ממייסדי שיטת איליזרוב בארץ, מונה למנהל המחלקה האורתופדית, ובית החולים החל לקלוט באופן נדיר גם מטופלים מחו"ל.
בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה, משנת 2013 ואילך, החל בית החולים לטפל בפצועים קשה, מורדים ואזרחים, אשר חצו את הגבול מסוריה במטרה לזכות בטיפול רפואי.
בשנים 2020-2023 עבר בית החולים שיפוץ מקיף, במסגרתו שודרגו כלל המחלקות בבית החולים, המבנה המרכזי, המחלקה לרפואה דחופה-מיון ומרפאות החוץ, כולל חידוש סביבתי מחוץ לבית החולים, והוספת מקומות חנייה, וכן נפתח מרכז קניות בכניסה לבניין הראשי של בית החולים.
אביבית בר זוהר
אביבית בר זוהר (נולדה ב-11 במאי 1982) היא ידוענית ישראלית. היא התפרסמה בעקבות השתתפותה בעונה הרביעית והתשיעית של תוכנית הריאליטי "האח הגדול".
ביוגרפיה
נולדה בשם אביבית זריבי במזכרת בתיה, למשה ואתי יוצאי מרוקו ותוניסיה. לה חמישה אחים. היא גדלה בבית מסורתי-דתי. בהמשך עברה המשפחה לרחובות. אמה עבדה כגננת ואביה כקבלן בניין, עד שנפצע לאחר שנפל מפיגום, ואז שקעה משפחתה בחובות. לדבריה, בכיתה י"א היא עברה לבית ספר תיכון חילוני, ובהמשך זכתה לתואר "מלכת החן של רחובות, יבנה, נס־ציונה והסביבה". שירתה בצה"ל כפקידה פלוגתית בחטיבת גולני.
עיקר פרסומה הגיעה בזכות השתתפותה בעונה הרביעית של "האח הגדול" ב-2012, ששודר בערוץ 2 של קשת, בה הודחה לפני הגמר. בעקבות זאת החלה להשתתף בתוכניות טלוויזיה שונות: בתפקיד ראשי בעונת ה-VIP של הדוקו-ריאליטי "מה שקורה באילת" בערוץ 24, בתפקידי אורח בתוכניות שונות כמו "מחוץ לחוק", בדוקו-ריאליטי "איט גירלז" ששודרה בערוץ HOT בידור ישראלי, ובתוכנית "אחי נדבר בבית".
ב-2018 היא השתתפה בקמפיין למותג דורקס. באותה שנה היא השתתפה שוב, הפעם בעונה התשיעית של "האח הגדול" ברשת 13, תחילה כדיירת זמנית, אבל מאוחר יותר בזכות הצבעות הקהל חזרה לבית כדיירת קבועה ביחד עם אדל בספלוב. היא העפילה לגמר, וזכתה במקום השלישי.
החל משנת 2018 החלה בר זוהר להרצות לנשים על העצמה נשית, זוגיות, ביטחון עצמי ויחסים.
בשנת 2018, שיחקה בתפקיד עצמה בעונה השנייה של הסדרה "לצבי יש בעיה" ברשת 13.
בשנת 2020 השתתפה בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "מלכות". בנוסף ב-2020, ב"האח הגדול" עונה 11 על תקן "האחות הדיגיטלית" ("הדיירת אביבית"), הוחלפה עדן פינס בבר זוהר.
בשנת 2021 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "יס מן" ששודרה בyes.
חיים אישיים
בר זוהר חולה מגיל 4 בקדחת ים-תיכונית משפחתית.
נכון לינואר 2020 עברה להתגורר עם אמה ברחובות. בדצמבר 2020 פורסם כי עברה להתגורר זמנית בקראון פלאזה תל אביב ומגיעה לביתה ברחובות באופן חלקי.
לבר זוהר היה סכסוך מתוקשר עם משתתפת התוכנית "האח הגדול" ליהיא גרינר. בעקבות ההכנות לחתונה של גרינר צולמו לתוכנית ריאליטי אינטרנטית, ששודרה באתר mako. בר זוהר טענה שגורשה מהחתונה בבושת פנים. באוגוסט 2013 הגישה בר זוהר תביעת לשון הרע נגד גרינר על סך 300 אלף ש"ח, בעקבות דבריה של גרינר שבר זוהר צריכה להיות מיוצגת בסוכנות לנערות ליווי. התביעה הסתיימה בפשרה שבה התחייבה גרינר להתנצל ולשלם לבר זוהר פיצוי בסך 17 אלף ש"ח.
בדצמבר 2022 בר זוהר התארסה לבן זוגה קווין צרפתי.
מאיץ LEP
שמאל|ממוזער|250px|[[מהוד מחילה ששימש להאצת חלקיקים במאיץ LEP]] מאיץ LEP (Large Electron-Positron Collider) שימש כמתקן הניסוי המרכזי של CERN בשנים 2000-1989. חלקו המרכזי של LEP נבנה במנהרה טבעתית שאורכה 27 קילומטרים, המצויה בעומק של 100 מטר, ואשר נחצבה במיוחד לצורך הניסוי. בצינורות שהותקנו בתוך המנהרה נעו אלקטרונים ופוזיטרונים בכיוונים מנוגדים. סביב כל אחת מארבע נקודות האינטראקציה (התנגשות) של האלקטרונים והפוזיטרונים נבנה גלאי חלקיקים שנועד למצוא את החלקיקים שנוצרים באינטראקציה ולמדוד את תכונותיהם ואת התכונות של תוצרי ההתפרקות שלהם.
היסטוריה
האישור לבניית מאיץ LEP התקבל בשנת 1981 וחציבת המנהרה החלה ב-1983. בפברואר 1988 הסתיימה החציבה, והפעלתו הראשונית של המאיץ התרחשה ביולי 1989. בשלב הראשון פעל המאיץ באנרגיה הדרושה ליצירת בוזון Z (כ- GeV 91). בהמשך הועלתה האנרגיה על מנת לייצר זוג בוזוני W (כ-GeV 161). בשלב האחרון של הפעלתו הועלתה האנרגיה עוד יותר, עד כדי GeV 209, וזאת על מנת לנסות לייצר את בוזון היגס. הואיל ובוזון היגס לא נתגלה, הוחלט להפסיק את הפעלת מאיץ LEP בשנת 2000, וזאת על מנת לא לעכב את בנייתו של מאיץ LHC באותה מנהרה.
מבנה
האלקטרונים והפוזיטרונים הואצו במספר שלבים לפני כניסתם לצינורות הטבעתיים הראשיים של מאיץ LEP. לשם כך נעשתה התאמה של מאיצים ישנים יותר, דוגמת מאיץ SPS, לצורך האצת לפטונים. ההאצה עצמה התבצעה באמצעות מהודי מחילה שעבדו בתדר רדיו (RF cavity). כיפוף קרני האלקטרונים והפוזיטרונים, על מנת שינועו במסלול טבעתי, נעשה בעזרת מגנטים דיפוליים, וריכוז הקרניים נעשה בעזרת מגנטים ארבע-ראשים (קוואדרפוליים).
סביב נקודות האינטראקציה של מאיץ LEP הותקנו ארבעה גלאים רב-תכליתיים: אלף (ALEPH), דלפי (DELPHI), L3 ואופל (OPAL). שלושה מוסדות מחקר ישראליים, מכון ויצמן, אוניברסיטת תל אביב והטכניון, היו שותפים לניסוי OPAL ונטלו חלק בבניית החיישנים שלו. בניית ארבעה גלאים שונים למטרות זהות נועדה לעודד את התחרות ולאפשר ביקורת הדדית.
יחסי מונקו–רוסיה
יחסי מונקו–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הפדרציה הרוסית.
מאיץ LEP
תוצאות
הניסויים שנערכו באמצעות מאיץ LEP הצליחו לאשש מספר גדול מתחזיות המודל הסטנדרטי, בעיקר אלו הנוגעות לכוח האלקטרו-חלש, ולמדוד בדיוק רב את המסות של בוזוני W ו-Z אשר התגלו בניסוי קודם של CERN בשנת 1983. מדידת רוחב פיק המסה של בוזון Z, שיכול להתפרק לחלקיקי נייטרינו, איששה את ההנחה שקיימים בדיוק שלושה דורות של חלקיקי נייטרינו קלים.
יחסי מונקו–רוסיה
היסטוריה
היחסים שבין איטליה למונקו החלו בתקופת שלטונם של שארל השלישי, נסיך מונקו ואלכסנדר השני, קיסר רוסיה ששלט ב. במהלך התקופה הזו, שתי המדינות חתמו על מספר אמנות והסכמים בהם נכללו הסכם הסגרה הדדי, עזרה חוקית משותפת, הכרה בסטטוס האזרחי של תושבי מדינה אחת בשנייה וסיוע רפואי. לאחר ההקמה של מסדר סן-שארל במונקו ב-1858, הצאר אלכסנדר השני היה הראשון ממשפחת מלוכה לקבל תואר כבוד מונגאסקי. בשנת 1877 הקימה מונקו קונסוליה בסנט פטרסבורג.
מאיץ LEP
תוצאות
לקראת סוף הפעלתו של מאיץ LEP נראה היה שקיימות ראיות לקיומו של בוזון היגס במסה של GeV 114. הוחלט להאריך את משך הניסוי במספר חודשים, אולם ראיות נוספות לא נתגלו בפרק זמן זה. לאחר ניתוח מדוקדק של המידע בעזרת כל הגלאים נמצא שלא ניתן לאשש את קיומו של בוזון היגס בעזרת מאיץ LEP. בעזרת התוצאות שנאספו הוצב חסם תחתון למסה שלו - GeV 114.4 בוודאות של 95%. החסם נמוך יותר אם מדובר בבוזון היגס במסגרת תורת הסופר-סימטריה.
יחסי מונקו–רוסיה
היסטוריה
אחרי מהפכת אוקטובר, היחסים בין השתיים הושעו עד להצטרפות מונקו לאו"ם בשנת 1993. יחסים עם ברית המועצות לא התקיימו אלא קשרים חשאיים דרך השגרירות הסובייטית בפריז ושגרירות צרפת בברית המועצות.
כיום, היחסים בין שתי המדינות הם יחסים חמים, אלבר השני, נסיך מונקו, ידוע בתור חבר טוב של ולדימיר פוטין מעבר לפוליטיקה ולרשמיות. בשנת 2007 יצאו שני המנהיגים לטיול ברפובליקת טובה בו שטו יחד בסירה ודגו דגים. פוטין שלח ב-2008 בנאים למונקו על מנת לבנות לאלבר השני נסיך מונקו דאצ'ה של שלושה חדרי שינה בגינה.
בנוסף ליחסים הטובים והחבריים בין המנהיגים, היחסים הכלכליים בין מונקו לרוסיה הם יחסים פורחים. הסחר הכולל בין שתי המדינות עומד על מיליון אירו לשנה ומשקיעים ואוליגרכים רבים משקיעים בעסקים מונגאסקים ומבצעים בה פעולות עסקיות, בעיקר עקב העובדה שהיא מהווה מקלט מס.
המוזיאון הגרמני להיסטוריה
המוזיאון הגרמני להיסטוריה (בגרמנית: Deutsches Historisches Museum) המכונה גם הצויגהאוס (בגרמנית: Zeughaus - "הנשקיה") הוא מוזיאון הנמצא במבנה העתיק ביותר בשדרת אונטר דן לינדן שבמרכז ברלין בסמוך לאי המוזיאונים.
היסטוריה
בשנת 1875 הפך המבנה למוזיאון הצבא.
במלחמת העולם השנייה נפגע המוזיאון בצורה קשה מההפצצות, אולם בין השנים 1949- 1965 שוקם המבנה על מנת לשמש כמוזיאון הגרמני להיסטוריה.
המוזיאון הגרמני להיסטוריה
המוזיאון הגרמני להיסטוריה נוסד בשנת 1987 על ידי קנצלר גרמניה הלמוט קוהל וראש עיריית ברלין אברהאד דיפגן לרגל יובל 750 השנים ליסוד ברלין.
בקומתו השנייה של מבנה המוזיאון מוצגת ההיסטוריה של גרמניה מאז התקופה רומית ועד מלחמת העולם הראשונה. בקומתו הראשונה של המבנה מוצגת ההיסטוריה של גרמניה בתקופת שתי מלחמות העולם, וכן בתקופת היותה מדינה מחולקת.
ביוני 2003 נבנה אגף חדש למוזיאון בתכנונו של איי אם פיי. בשנת 2006 שופץ בניין הצויגהאוס.
המבנה שימש כמבנה הקזינו בסרט משנת 1998 ראן לולה ראן.
המשרד
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אתגר המילניום 2002
מטרה
מטרתו של התרגיל הייתה לבחון את עוצמת הצבא האמריקני ובפרט את יעילות התפיסה החדשה שהתבססה על משקל עיקרי לחימוש באמצעי לחימה מונְחים מדויקים ולעליונות מודיעינית מוחלטת (תפיסת ה-RMA) ובד בבד ללמוד לפתח טקטיקות חדשות וכלי נשק מסוגים שיוכלו להתמודד עם האיומים הקיימים כיום בפני הצבא המודרני.
התנהלות
התרגיל התקיים בין ה-24 ביולי ל-15 באוגוסט 2002 ועלה מעל 250 מיליון דולר. וייחודו היה בשילוב בין סימולציות מחשב לבין תרגילים חיים.
הכוח ה"כחול", ייצג את צבא ארצות הברית התמודד מול כוח "אדום", שהיה צבא של מדינה לא ידועה במזרח התיכון. הערכה הייתה כי מדובר בסימולציה של צבא עיראק או איראן.
הכוח האדום, בפיקודו של הגנרל האמריקאי בדימוס פול ואן רייפר, הצליח כבר בימים הראשונים של אתגר המילניום לשגר כמות מאסיבית של טילי קרקע-ים וים-ים נגד ספינות המלחמה האמריקאיות, בהן נושאות מטוסים ובסופו של דבר הטביע לא פחות מ-13 ספינות - זאת למרות שהכוח שמול רייפר היה חזק בלי כל יחס פרופורציונלי מבחינת נשק ויכולות מודיעיניות.
ואן רייפר התמודד מול האיומים הימיים כאשר שלח סירות קטנות (כדוגמת סירות דיג או סירות גומי) לאזור של ספינות מלחמה מהכוח הכחול, וביצע התקפות קונבנציונליות והתאבדותיות כנגד כלי השיט. פעולה מוצלחת נוספת של ואן רייפר הייתה שליחת שליחים על אופנועים ליעדיהם על מנת למנוע מהכוח הכחול לנטר מסרים אלקטרוניים למיניהם. כלומר - שליחים אנושיים במסווה של אזרחים.
מסקנות התרגיל
תוצאות התרגיל לא השביעו את רצונם של בכירי הצבא האמריקאי, והוכיחו למעשה כי למרות העליונות הצבאית והמודיעינית המוחלטת של הצבא האמריקאי, יש משמעות רבה לכוח המקרה, האופי האנושי הגורמים לכך ש"שדה הקרב הוא ממלכת האי-ודאות" וש"כל התוכניות משתבשות במגע הראשון" (כפי שניסח קרל פון קלאוזביץ)
יחסי ארצות הברית–מאוריציוס
יחסי ארצות הברית–מאוריציוס הם היחסים הדו-צדדיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין מאוריציוס.
סקירה כללית
הייצוג הרשמי של ארצות הברית במאוריציוס מתוארך לסוף המאה ה-18. הקונסוליה האמריקאית הוקמה בשנת 1794 ונסגרה ב-1911. היא נפתחה מחדש ב-1967 והועלתה למעמד השגרירות במסגרת עצמאותה של מאוריציוס ב-1968. כיום מחזיקה ארצות הברית שגרירות בפור לואי, מאוריציוס. שגריר ארצות הברית למאוריציוס הוא דייוויד דייל ריימר.
היחסים בין ארצות הברית למאוריציוס הם לבביים ובעיקר סובבים סביב המסחר. ארצות הברית היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של מאוריציוס, אך מדורגת במקום ה-12 בייצוא למאוריציוס. היבוא העיקרי מארצות הברית כולל חלקי מטוסים (עבור אייר מאוריציוס), מכונות אוטומטיות לעיבוד נתונים, יהלומים, תכשיטים, מכשירים לשידורי רדיו וטלוויזיה, ציוד תקשורת, מכונות חקלאיות, בנייה, תעשייה וציוד, מכונות מזל לקזינו, מנועים חיצוניים, ספרים, אנציקלופדיות וכימיקלים תעשייתיים.
הייצוא ממאוריציוס לארצות הברית כולל מוצרי ביגוד, סוכר, יהלומים לא תעשייתיים, תכשיטים, בעלי חיים, משקפי שמש, ורום. בחודש ספטמבר 2006 חתמו ממשלות מאוריציוס וארצות הברית על הסכם מסגרת למסחר והשקעות במטרה להסיר מכשולים ולהגביר את קשרי הסחר וההשקעה בין שתי המדינות.
יותר מ 200 חברות בארצות הברית מיוצגים במאוריציוס. ישנם כ-30 משרדים במאוריציוס המשרתים את השוק המקומי והאזורי, בעיקר בתחום טכנולוגיית המידע (IT), הטקסטיל, המזון המהיר, וסקטורי השירותים פיננסיים.
ארצות הברית מממנת תוכנית סיוע צבאית קטנה. השגרירות מנהלת גם היא קרנות סיוע מיוחדות לקבוצות קהילתיות ולארגונים לא ממשלתיים, ולקרן דמוקרטית וקרן זכויות אדם.