cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סמייל (סרט)
עלילה
ג'ואל מגלה שאף אחד מהקורבנות המקוללים לא החזיק מעמד יותר משבוע מלבד רוברט טאלי, שנמצא בכלא על הריגה. רוז וג'ואל מבקרים את טאלי בכלא, שם הוא מסביר שהדרך היחידה לשבור את השרשרת היא להרוג מישהו אחר מול עד שלישי, שאליו תעבור הקללה.
מאוחר יותר, הישות לובשת את צורתה של המטפלת של רוז, דוקטור מדלין נורת'קוט. היא תוקפת אותה בביתה במהלך פגישת טיפול מאולתרת, ואומרת לה שזה "כמעט הזמן". מאוחר יותר בחניון בית החולים, לרוז יש חלום בו היא רוצחת את קארל מול דסאי. דסאי אז, תולש את העור מפניו בזמן שקארל צורח בלעג על רוז הלחוצה. במציאות, לאחר שגילה סכין בתוך המכונית שלה, דסאי מתריע למשטרה על רוז. רוז נוסעת אל בית משפחתה לשעבר, שהוא מרוחק ונטוש, בזמן שג'ואל מנסה לאתר אותה.
רוז מתכננת לשלול מהישות עדים שאליהם תעבור הקללה. היא מתחבאת בבית הישן שם היא מגלה את הישות לבושה בדמות אמה המתה. בשלב זה מתגלה שרוז למעשה מצאה את אמה זמן קצר לאחר שלקחה מנת יתר, היא צפתה בה גוססת ולא קראה לעזרה, מפני שהיא לא רצתה להמשיך להתמודד עם ההתעללות והפחד שגרמה לה. רוז מתעמתת עם הישות, אשר הופכת לגרסה גבוהה ומעוותת של אמה של רוז. רוז מציתה את הישות עם פנס גז, לכאורה הורגת אותה ומסיימת את הקללה בזמן שבית ילדותה נשרף. רוז נוסעת לדירתו של ג'ואל ומתנחמת אצלו עד שהיא מבינה שהישות לובשת את צורתו. כשהיא בורחת, רוז מגלה שהיא עדיין בבית הישן בדיוק כשג'ואל האמיתי מגיע מבחוץ - כל מה שקרה מהרגע שנכנסה לבית היה הזיה.
בבהלה, רוז נועלת את עצמה בבית. הישות מופיעה ותולשת את פניה מול רוז, חושפת את צורתה האמיתית - יצור חסר עור בעל צוואר ארוך ולסתות כפולות - ממש לפני שהיא פותחת בכוח את הפה של רוז וזוחלת לתוך גופה. ג'ואל פורץ לבית ובסופו של דבר מוצא את רוז ספוגת בנזין. רוז פונה אליו, מחייכת, מציתה את עצמה מולו, מעבירה אליו את הקללה.
הפקה
ביוני 2020 פארקר פין החל לכתוב ולביים עיבוד עלילתי לסרט הקצר שלו, "Laura Hasn't Slept", אשר זכה להכרה מיוחדת מחבר השופטים ב-South by Southwest. בספטמבר 2021 הסרט הוכרז תחת השם "Something's Wrong with Rose" ונודע שאת הדמות הראשית תגלם סוסי בייקון. כמו כן, פורסם שהפקת הסרט תעשה על ידי פרמאונט פליירס וטמפל היל אנטרטיינמנט. חודש לאחר מכן הוכרז שישחקו יחד עם בייקון בסרט ג'סי אשר, קייל גאלנר, רוב מורגן, קאל פן, ג'ודי ריס, ג'יליאן זינסר וקייטלין סטייסי.
הצילום העיקרי של הסרט החל ב-11 באוקטובר 2021 בניו ג'רזי, והסתיים ב-24 בנובמבר באותה שנה. העריכה והפוסט-פרודקשן של הסרט החלו ב-3 בדצמבר 2021, ונמשכו עד סוף מאי 2022. האפקטים החזותיים נעשו על ידי The-Artery בפיקוחם של ויקו שרבני ויובל לוי. המוזיקה בסרט הולחנה על ידי כריסטובל טאפיה די ויר.
הסרט היה אמור להיות מופץ בהתחלה דרך שירות הסטרימינג פרמאונט+, אך לבסוף הוחלט להוציא אותו לביתי הקולנוע לאחר הקרנות מבחן חיוביות. הסרט הופץ על ידי סרטי פרמאונט, כאשר הקרנת הבכורה שלו הייתה ב-Fantastic Fest ב-22 בספטמבר 2022. בישראל הסרט יצא לאקרנים ב-29 בספטמבר 2022, ובארצות הברית ב-30 בספטמבר 2022.
מדליות באולימפיאדת סידני (2000)
במהלך אולימפיאדת סידני שנערכה בסידני שבאוסטרליה בין ה-15 בספטמבר ועד ה-1 באוקטובר 2000, העניק הוועד האולימפי הבינלאומי מדליות לזוכים מבין 10,651 הספורטאים שהגיעו מ-199 מדינות וישויות מדיניות על מנת להשתתף בתחרויות ב-28 ענפי ספורט.
מתוך 199 המדיניות והישויות המדיניות זכו 80 מדינות בלפחות מדליה אחת. 119 מדינות לא זכו. ארצות הברית זכתה במירב המדליות - 97 במספר וכן במירב מדליות הזהב (40 במספר) והארד (33 במספר). רוסיה במירב מדליות הכסף (28 במספר). המדינה המארחת, אוסטרליה, זכתה ב-58 מדליות מהן 16 מדליות זהב, 25 מדליות כסף ו-17 מדליות ארד.
קולומביה זכתה לראשונה במדליית זהב אולימפית, ווייטנאם זכתה לראשונה במדליה אולימפית (מדליית כסף בטקוונדו).
שינויים בחלוקת המדליות
לאחר סיום המשחקים, בעקבות בדיקות סמים שנערכו לספורטאים נשללו מספר מדליות מספורטאים שזכו בהם. ממריון ג'ונס, האצנית האמריקאית, נשללו שלוש מדליות זהב ושתי מדליות ארד, לאחר שהיא הודתה שהשתמשה בסטרואידים אנבוליים לפני האולימפיאדה. המדליה בתחרות הריצה ל-100 מטרים לנשים, שנשללה מג'ונס לא הועברה למקום השני בתחרות - האצנית היווניה אקטריני תאנו בשל שזו התחמקה מבדיקת הסמים בעצמה.
ב-2 באוגוסט 2008 החליט הוועד האולימפי הבינלאומי לשלול את מדליית הזהב בריצת השליחים ל-400 מטרים מנבחרת ארצות הברית לאחר שהתגלה שהאצן אנטוניו פטיגרו השתמש בהורמוני גדילה לפני התחרות.
ב-28 באפריל 2010 נשללה מדליית הארד מנבחרת ההתעמלות של סין לאחר שנודע שאחת המעמלות הייתה בת 14 בזמן התחרות, כאשר הגיל המינימלי המותר הוא 16. המדליה שנשללה הוענקה לנבחרת ארצות הברית שסיימה את התחרות במקום הרביעי.
צבע טרי (יריד אמנות)
"צבע טרי" הוא יריד אמנות ועיצוב הפועל בישראל מאז שנת 2008, במקומות שונים ברחבי תל אביב-יפו. היריד משלב בין תצוגות של גלריות לבין תצוגה מיצירותיהם של אמנים צעירים עצמאיים ותצוגות מעצבים ישראלים.
היסטוריה
יריד "צבע טרי" נערך לראשונה במרץ 2008 במתחם קסטיאל בדרום העיר. ביריד השתתפו 16 גלריות לאמנות עכשווית וכ-70 אמנים עצמאים. את היריד יזמו יפעת גוריון, האחראית על הניהול האמנותי והאוצרות, ושרון טילינגר, האחראית על הניהול והפיתוח העסקי של היריד.
היריד השני נערך במרץ 2009, בהשתתפות 17 גלריות ו-50 אמנים עצמאיים בשטח מתחם תחנת הרכבת יפו. במאי 2010 נערך יריד "צבע טרי" השלישי בהאנגר בנמל יפו. ביריד השתתפו 28 גלריות ו-70 אמנים עצמאיים. קבוצת אמנים שלא התקבלו ליריד השלישי החליטו להקים כמחאה תערוכת נגד תחת הכותרת "סלון הדחויים".
היריד הרביעי התקיים בין התאריכים 5–9 באפריל 2011 במתחם הגן הבוטני בדרום העיר. היריד החמישי ב-2012 התקיים במבנה בית הספר תיכונט בצפון העיר. היריד השישי ב-2013 התקיים במרכז הלוגיסטי החדש של העירייה בדרום העיר בטרם נכנס לשימוש שוטף.
היריד השביעי ב-2014 התקיים בהיכל קבוצת שלמה, ההיכל של קבוצת הכדורסל הפועל תל אביב סמוך לגני התערוכה.
בחג הסוכות ב-2015 נוסד תחת מותג היריד אירוע בשם "צבע משפחתי" שכלל פעילות מגוונת של כיתות אמן לילדים ולמבוגרים, תערוכות של אמנים צעירים שהשתתפו בירידי "צבע טרי" ופעילויות יצירה שונות לילדים בתחומי האמנות השונים. בשגרה מתקיימות פעילויות לילדים במסגרת יריד "צבע טרי" עצמו ולא התקיימו ירידי "צבע משפחתי" נוספים.
היריד העשירי ב-2018 התקיים במרכז הירידים תל אביב ואחת מהאטרקציות בו הייתה חידוש קירות הביתנים בגני התערוכה בציורי חוץ גדולים שיושארו בקביעות. היריד ה-11 התקיים ב-2019, גם הוא במרכז הירידים.
בשנת 2020 פורסם שהיריד יערך במתחם של מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל שנסגר, אולם היריד נדחה עקב מגפת הקורונה בישראל. לאחר מכן הוצע לקיימו בספטמבר 2020 במתחם ולודרום סילבן אדמס בהדר יוסף, ולבסוף החליטו ביריד על קיום "מהדורה מיוחדת" בצורה דיגיטלית בלבד באוקטובר 2020. ולודרום סילבן אדמס אירח את היריד באוקטובר 2021.
פרסים
במסגרת היריד חולקו הפרסים:
קישורים חיצוניים
תוכניות ביקורות
וילהלם שטיאסני
וילהלם שטיאסני (בגרמנית: Wilhelm Stiassny; 15 באוקטובר 1842 – 11 ביולי 1910) היה אדריכל אוסטרי ממוצא יהודי-סלובקי יליד סלובקיה. במהלך כחמישים שנות פעילות בנה שורה ארוכה של בנייני מגורים, בתי ספר, בתי חולים, בתי חרושת, בתי כנסת ומקומות קבורה – בווינה ובערים אחרות ברחבי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
רקע משפחתי ושנות הצעירות והלימודים
וילהלם שטיאסני נולד ב-1842 בעיר הסלובקית ברטיסלבה אז פרסבורג או פוז'ון, חלק מהממלכה ההונגרית, אז באימפריה האוסטרית. היה הבן הבכור של משפחה יהודית מרובת ילדים. אביו היה הסוחר אברהם שטיאסני, צאצא ליהודים מחבל מוראביה ואמו הייתה יוזפינה, בת לבית ברסלאואר.
עוד בילדותו עברה המשפחה לווינה שם הילד למד בבית הספר העממי ואחר כך בבית ספר תיכון ריאלי וינה-לנדשטראסה (Wien-Landstrasse Oberrealschule). המשיך את לימודיו בתחום האדריכלות במכון הפוליטכני בווינה (כיום, האוניברסיטה הטכנית) (1857-1861) וסיים אותם בהצטיינות. עוד כסטודנט מעורב שלח בשנת 1859 לרקטורט של הפוליטכניקה הצעת רפורמה של הלימודים תוך דגש על ההתמקצעות. כהשלמה להכשרתו למד שטיאסני גם באקדמיה לאמנויות היפות בווינה (1861-1863) אצל מורים כמו זיקארדסבורג (Siccardsburg), ואן דר ניל (van der Nüll) ומאוחר יותר אצל פרידריך פון שמידט. גם בלימודי האמנויות היה סטודנט מצטיין וזכה בפרס מיוחד.
החל משנת 1862 נמנה עם מייסדי איגוד האדריכלים הווינאי "וינר באוהיטה" (Wiener Bauhütte).
פעילותו
בשנת 1895 שטיאסני הקים את החברה לתחזוקה ולשימור האנדרטאות והמונומנטים ההיסטוריים היהודים. כמו כן ייסד את המוזיאון היהודי הראשון בווינה.
סגנון עבודותיו
כנציג של המגמה ה"היסטוריסטית" המאוחרת השתמש שטיאסני ביסודות נאו-רנסאנס, מהאמנות הפלורנטינית, נאו-בארוקיים וכמו בבתי הכנסת שתכנן בסגנון אדריכלות נאו-מורית ונאו-רומנסקי. בנוסף שילב עיטורים ברוח "הזצסיון הווינאי" בנוגע לאימוצו הנלהב את סגנון "התחיה המורית" לבתי הכנסת שבנה, יש שמציינים בהקשר זה את קשריו הטובים עם המזרחנים ארמין ומברי ואיגנץ גולדציהר ואת געגועיו למזרח, לארץ ישראל.
פעילותו הציונית. קסם המזרח
שטיאסני היה, יחד עם עמיתו מווינה, אוסקר מרמורק בין האדריכלים והמהנדסים שנתבקשו על ידי ועד שכונת "אחוזת בית" על יד יפו, תל אביב העתידית, לעצב תוכנית ליישוב העירוני החדש. שניהם נתנו המלצות לספרות מקצועית, אבל אומרים שסטיאסני איחר בהגשת התוכנית. התוכנית שלו, כפי שנחשפה ב"פרויקט להקמת קולוניה בארץ הקודש או באחת מהארצות השכנות" הקציבה שטח גדול למרחב ציבורי כולל גנים ("אף בית ללא גינה, אף רחוב ללא עצים, אף ככר ללא גן ומזרקות"), המליצה על המודל של דמשק - "לא עיר-גנים" אלא "עיר בתוך גן". ויעדה לרחוב הראשי ולגימנסיה הרצליה מקום מרכזי בשכונה או היישוב החדש.
וילהלם שטיאסני נפטר בשנת 1910 בעיירת הקייט באד אישל והובא לקבורה בבית הקברות המרכזי בווינה.
היה נשוי משנת 1868 ליוליה לבית טאוסיג (1848-1916) ובנם, זיגמונד (1873-1941) היה רופא ידוע.
הנסיך אוסקר, דוכס גוטלנד
הנסיך אוסקר, דוכס גוטלנד (בשוודית: Prins Oscar, hertig av Gotland; 15 בנובמבר 1859 – 4 באוקטובר 1953), היה בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה, ואביו של פולקה ברנדוט.
ביוגרפיה
אוסקר נולד ב-15 בנובמבר 1859 בסטוקהולם, לאוסקר, נסיך הכתר של שוודיה ולסופיה מנסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג. בצעירותו התגייס אוסקר לצי השוודי, והגיע בו לדרגת סגן אדמירל. במהלך שירותו בצי ערך אוסקר כמה מסעות לארצות הברית, ואף ערך מסע מסביב לעולם. אוסקר היה פעיל מאוד בארגונים חברתיים, בייחוד בארגונים דתיים, כגון ימק"א - שוודיה, וכן היה אחראי על ניהול המשלחות ללפלנד, שאותה ניהל במשך שנים רבות.
בשנת 1885 ביקר אוסקר באמסטרדם ופגש שם את אבה מונק, בתם של קרל יאקוב מונק אף פולקילה והברונית הנריקה סדרסטרם, והתאהב בה. כשסיפר אוסקר למשפחתו על החלטתו להינשא לה, הם הזדעזעו והורו לו להיפרד ממנה למשך שנתיים. כעבור שנתיים עדיין רצה אוסקר להינשא לה, ולשם כך ויתר על כל זכויותיו ואחיו נאלצו לחתום על כך שיתחתנו עם בנות אצולה. ב-29 בינואר 1888 הוכרזו האירוסין באופן רשמי, מה שגרם לצער רב בבית המלוכה, אך זכה לאהדה גדולה מהציבור, אשר בא להיפרד מהם בתחנת הרכבת. ב-15 במרץ אותה שנה התחתנו השניים בבורנמות', אנגליה, בהשתתפות אמו המלכה סופיה, אחיו הנסיך קרל, דוכס וסטריטלנד והנסיך אויגן, דוכס נרקה, בת דודתו לוביסה, נסיכת הכתר של דנמרק, ואמה ואחיה של אבה. לאחר החתונה נשאו השניים בתואר הנסיך והנסיכה ברנדוט, וב-2 באפריל 1892 העניק לו דודו אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג את תואר האצולה הלוקסמבורגי "רוזן ויסבורג". בתחילה התגוררו השניים בקרלסקרונה, ולאחר מכן עברו להתגורר בסטוקהולם. לשניים נולדו 5 ילדים, והצעיר שבהם פולקה ברנדוט נרצח בשנת 1948 בישראל על ידי קבוצת קיצונים מהלח"י, שמחו על תוכניותיו לחלוקת ארץ ישראל.
ב-4 באוקטובר 1953 מת אוסקר בביתו בסטוקהולם, והוא בן 94 שנים.
משרד הכוחות המזוינים (צרפת)
משרד הכוחות המזוינים ('משרד ההגנה' בשנים 1947–2017) (בצרפתית: Ministère des Armées, 'משרד הצבאות') הוא משרד בממשלה הצרפתית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של צרפת. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. המפקד העליון של הכוחות המזוינים הוא נשיא הרפובליקה.
סבסטיאן לקורני הוא השר המכהן מאז 2022. הוא אחראית על ניהולו השוטף של הצבא כמו גם על גיוסו בשעת הצורך. הוא מדווח ישירות לנשיא. ראש מטה הכוחות המזוינים מדווח ישירות לשר.
השר יושב במלון דה בריין, ברחוב סנט-דומיניק 14, ברובע השביעי של פריז, ואילו המטה הכללי נמצא בהקסגון בלארד, ברובע ה-15 של פריז.
סמכויות בתחום ההגנה והביטחון
חוקת הרפובליקה החמישית מסדירה את ארגון הסמכויות בענייני הגנה בין נשיא הרפובליקה, ראש הממשלה ושר הכוחות המזוינים.
תפקיד
אסטרטגיית ההגנה והביטחון הלאומית מוגדרת באמצעות חמש פונקציות אסטרטגיות עיקריות: לדעת ולצפות, למנוע, להניא, להגן, להתערב.
בהקשר זה, תפקידו של משרד הכוחות המזוינים הוא להבטיח את הגנת השטח, האוכלוסייה והאינטרסים הצרפתיים. הוא מגיב גם למשימות אחרות במסגרת הסכמים ואמנות בינלאומיות (נאט"ו) או אזוריות (ביטחון אירופה).
מעבר למשימות אלו, הוא מעורב גם במשימות שירות ציבורי. כוח אדם ואמצעים תומכים או משלימים את פעולותיהם של משרדים אחרים, על בסיס יומי או בשעת חירום, בשטח הלאומי ומחוץ לארץ.
ארגון
בהפעלת סמכויותיו, נעזר שר הכוחות המזוינים ב:
פעולות אזרחיות וצבאיות משולבות מחוץ לשטח הלאומי
פעולות אלה משקפות דוקטרינה ברמה הבינלאומית. המשימות משתנות בהתאם ליעדים האסטרטגים, והם יכולות לכלול פעילויות צבאיות חשאיות או גלויות לצד פעילויות אזרחיות. הן כוללות סיוע לכוחות ביטחון מקומיים, מלחמה בטרור ושמירה על היציבות והשלום.
אסטרטגיית ההגנה והביטחון הלאומית של צרפת שואפת להגדיר ולפתח עבור צרפת פעולה גלובלית יעילה וקוהרנטית של הרשויות הציבוריות.
טוסה דה מאר
טוסה דה מאר (בקטלאנית: Tossa de Mar, בספרדית: Tosa de Mar; נקראה עד שנת 1985 בשם טוסה) היא עיירה ונפה במחוז ז'ירונה בחבל קטלוניה השוכנת לחופי קוסטה בראווה שבספרד. מיקומה נמצא בסמוך ליישובים יורט דה מאר וז'ירונה, במרחק 103 ק"מ מהעיר ברצלונה וכ-100 ק"מ דרומית מהגבול עם צרפת. העיירה נחשבת לאבן שואבת בתחום התיירות לאורך חופי קוסטה בראווה בזכות חופיה, יערותיה ואתרי המורשת ההיסטוריים והתרבותיים המושכים תיירים רבים מדי שנה המבקרים באזור.
היסטוריה
אזכורים ראשונים להתיישבות אנושית בעמק הטוסה נמצאו בחפירות ארכאולוגיות באזור ההררי מסביב לעמק שמעידים על כך שהיישוב הראשון של טוסה כבר התרחש בתקופה הנאוליתית. בין הממצאים מאותה תקופה התגלו דולמנים שבנייתם מתוארכת בין השנים 2500-1800 לפנה"ס וכן אבנים עומדות, מערות, כמו כן גם כלי אבן וקרמיקה מחפירות שונות. במהלך השנים התיישבו שבטים איבריים שהקימו התיישבויות לאורך החוף. התקיימה שליטה רומאית באזור עד המאה השנייה לספירה והעיירה נכללה בתחום הפרובינקיה היספניה טארקוננסיס. בחפירות שנערכו באזור התגלו שרידים מהתקופה הרומית, בין השאר וילה רומאית בשם "Vil·la Romana dels Ametllers" שהתגלתה ב-1921 שבה נמצאו פסיפסים ייחודיים שמוצגים כיום במוזיאון העירוני טוסה דה מאר לצד ממצאים נוספים. אזכור ראשון בימי הביניים ליישוב מ-881 נמצא בתעודה שהמלך קרל הגדול העניק לבישוף מקומי בו מוזכר היישוב ששמו נכתב במקור כ-Tursam. אזכור נוסף לטוסה משנת 966 הופיע במסמך בו מוציאו להורג של שליט ברצלונה מירו, שנתלה באותה שנה, מעניקים תרומה עבור מנזר מריה הקדושה מריפול שביישוב ריפול.
בכספי התרומות הקימו ראשי המנזר שהייתה להם בעלות על השטח, במאה ה-12 על הגבעה שעל לשון היבשה בטוסה את טירת טוסה דה מאר. בשנת 1187 הושלמה בניית חומה סביב הטירה ובאותה שנה אב המנזר של ריפול העניק באמנה את האפשרות לתושבים לבנות בתוך המתחם המבוצר ומחוצה לו. המתחם נחשב לעיר המבוצרת היחידה מימי הביניים לאורך החוף הקטלוני אשר עומדת על תילה עד היום ומיושבת, ששמה וילה ולה (Vila Vella). אף שהתיר שהתיר את הבנייה וביטל חלק מהמסים הפאודליים שהוטלו על האיכרים בידי האדונים הפאודלים, עדיין הטיל הגבלות על ענף הדייג בעיר, שהיה משלח ידם של רוב התושבים. המהלך גרם להתנגדות מצד הדייגים עבור המעשר שהיו מחייבים להעביר מהרווחים ומהסחורה, שגרר למאבק התנגדות שארך מאות שנים שהגיע לשיאו במאה ה-18, כאשר נשלחה תביעה למועצה המלכותית העליונה של קסטיליה כנגד המיסים האדירים שהוטלו בידי מנזר ריפול. ב-1764 המועצה לא קבלה את התביעה ואשרה את המשך הטלת המיסים האלו, אולם בעקבות ההסדרות על חופש המסחר שנקבעו על ידי מלך ספרד, קרלוס השלישי, אושר במכתב מלוכה את ביטול גביית מס המעשר.
תוכנית טלוויזיה
תוכנית טלוויזיה היא תוכן שידורי-טלוויזיוני, אשר נועד להיות משודר בערוץ טלוויזיה או בשירות סטרימינג בעל אופי דומה. תוכנית טלוויזיה בעלת קו עלילתי רציף נקראת סדרת טלוויזיה. כמו כן ישנם סרטי-טלוויזיה, תכנים אינפורמטיביים, ספיישלים טלוויזיוניים ומיני-סדרות.
פירוט כללי
לכל תוכנית או לחלופין סדרה יש חלוקה מסודרת לפרקים, וברוב התוכניות הפרקים מאורגנים במסגרת עונה טלוויזיונית. עונה אחת כוללת מספר לא קבוע של פרקים - מפרקים בודדים ועד מאות פרקים. מספר הפרקים בעונה תלוי בעיקר בסוגה (ז'אנר) ובמדינת המקור. לסדרות מצליחות מופקות עונות נוספות, אך סדרה כושלת עלולה לרדת משידור לפני תום העונה הראשונה.
תוכנית או סדרת טלוויזיה יכולים להכיל תוכן מציאותי, כמו במסגרת חדשות, התרחשות דוקומנטרית ותוכנית מציאות או תוכן עלילתי, כמו בסדרות דרמה וקומדיה. לתוכניות ולסדרות טלוויזיה יכולות להיות מספר מטרות, כמו מטרה בידורית, מטרה חינוכית ואף מטרה פוליטית או הבעתית-רגשית. כמו כן, בכל סדרה או תוכנית ישנו צוות הממלא אותן, הן בשחקנים, הן במנחי-טלוויזיה והן, במסגרות מסוימות, במתמודדים, משתתפים, קהל ואורחים. בכל מקרה, כל התוכניות והסדרות לסוגיהן מהוות חלק מרשת, רצועה או ערוץ טלוויזיוניים, גם ערוצים מסחריים (המפסיקים שידורים למטרת פרסומות) וגם בערוצים ייעודיים, בכבלים, בלוויין ובחבילות הערוצים הבסיסיות.
התפתחות סדרות הטלוויזיה
בשנות ה-30 של המאה ה-20 החלו התנסויות ראשונות בשידור תוכני טלוויזיה לטווח קצר. לאחר מלחמת העולם השנייה, בה השתפרו לצורכי מלחמה גם טכנולוגיות שידור וקליטת האותות, החלו ניסיונות מסודרים יותר לייצר תוכן טלוויזיוני קבוע.
בשנות ה-50 גברו משמעותית התפוצה והפופולריות של הטלוויזיה, שהחליפה בהדרגה את הרדיו כאמצעי התקשורת הדומיננטי במדינות מתועשות. בעשור זה קיבל את שמו ז'אנר קומדיית המצבים (והחל השימוש בצחוק מוקלט). גם ז'אנר תוכניות האירוח עלה לראשונה לאוויר בארצות הברית עם תוכנית בכיכובו של ג'ו פרנקלין, והפופולריות של הז'אנר זכתה לדחיפה עם עלייתה של The Tonight Show בשנת 1954 - תוכנית שמשודרת מאז ברצף כבר למעלה מ-6 עשורים.
בשנת 1959 צולמה בוננזה, סדרת הטלוויזיה הראשונה שניתנת לשידור בצבע. סדרה זו סימלה את תחילתה של מגמה אשר תגבר משמעותית ברחבי העולם בעשורים הקרובים.
בספטמבר 1960 שודר עימות הבחירות הטלוויזיוני הראשון בהיסטוריה - בין ג'ון קנדי לריצ'רד ניקסון. עימות זה האיר את הזרקור על השפעתה הרבה של הטלוויזיה, מכיוון שצופי הטלוויזיה הרבים שראו את העימות הסיקו שקנדי ניצח, ואילו המספר המועט יותר של מאזיני הרדיו ששמעו את העימות הסיק שניקסון ניצח. העימות גרם לקנדי לעקוף את ניקסון בסקרים, ושינה את ההסתכלות שהייתה עד אז על חשיבות הייצוגיות בהופעה בטלוויזיה.
בשנות ה-60 פרצו שני סגנונות טלוויזיוניים נוספים - הם האנימה והמדע הבדיוני. האנימה החלה למעשה את דרכה כסוגה נפרדת עם יציאת הסדרה אסטרו-בוי, שהייתה הראשונה שאמצה את המראה והסגנון, אשר בהמשך הפכו למזוהים עם סדרות האנימה. בעשורים אלו גם הלכה והתחזקה ההצלחה הבינלאומית של הסדרות המצוירות בהפקה יפנית, אל מול ההגמוניה האמריקאית שהייתה קודם לכן. בסגנון המדע הבדיוני ניתן אמנם היה לצפות כבר בעשורים הקודמים, אך הצלחתה של הסדרה מסע בן כוכבים נחשבת לנקודת תפנית בפופולריות של סגנון המדע הבדיוני בכלל, וסגנון המדע הבדיוני האוטופי בפרט.
בסוף שנות ה-60 החלו השידורים הציבוריים בישראל, עם תחילת שידורי הטלוויזיה הלימודית בשנת 1966 והערוץ הראשון בשנת 1968.
באמצע המאה ה-20 החלו תמורות חברתיות ליברליות משמעויות במערב, אך לאלו לקח זמן להיכנס אל שידורי הטלוויזיה השמרניים של אמצע המאה. בשנות ה-70 החלה נקודת מפנה כאשר הטלוויזיה סייעה לתופעות מהפכניות לחדור אל תודעת המיינסטרים. תוכניות הטלוויזיה בועות ושלושה בדירה אחת מעשור זה עסקו בנטיות מיניות בשלב בו הנושא לא היה חלק מהשיח המקובל ; המופע של מרי טיילר מור, ששודרה החל משנת 1970, הייתה תוכנית פורצת דרך כאשר הציגה לראשונה בטלוויזיה האמריקנית אישה רווקה ועצמאית בעלת קריירה כדמות ראשית, בניגוד למקובל עד אז להציג לרוב נשים כעקרות בית העומדות בצל בעליהן ; לסדרה שורשים משנת 1977 השפעה ניכרת על המודעות של החברה האמריקאית להיסטוריה של המגזר האפרו-אמריקאי ולתרבותו.
בשנת 1983 נשבר שיא הרייטינג עד אז על ידי פרק הסיום של הסדרה מ.א.ש. בפרק צופים 106 מיליון איש (שבעים ושבעה אחוזי צפייה).
אמנם השיא של מ.א.ש נשבר רק ב-2010 עם שידור משחק הסופרבול, אך בשנות ה-90 נשברו כמה שיאי פופולריות של סדרות הטלוויזיה. לאורך שנות ה-90 עלתה בארצות הברית ההצלחה וההשפעה של סדרות הטלוויזיה, בשלב זה בעיקר קומדיות מצבים, וסדרות טלוויזיה כגון "חברים" ו"סיינפלד" היו בין הסדרות המצליחות והמשפיעות ביותר במהלך העשור. הסדרה משמר המפרץ שצברה פופולריות בשנים אלו, הפכה לסדרה הנצפית ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה.
תופעה נוספת שהחלה במפנה המאה ה-21, הן חדירת סדרות האנימציה אל הפריים טיים, בעקבות הצלחתה הרבה של קומדיית המצבים המצוירת "משפחת סימפסון", לצד חידושים שונים שהוזילו את עלות ההפקה של סדרות מצוירים. תופעה זו הובילה לכך שרשתות טלוויזיה נוספות לקחו סיכונים עם סדרות אנימציה אחרות, והפיקו מגוון סדרות אנימציה אשר יועדו לפריים טיים, ובהן: "סאות' פארק", "איש משפחה", "המלך היל" ו"פיוצ'רמה".
העלייה במהירות הגלישה באינטרנט בתקופה זו הגבירה את כמות הסדרות הזמינות לצפייה דרך האינטרנט, ותופעה זו בתורה הגבירה את ההפקות העצמאיות של סדרות רשת. במקביל התפתחויות מהירות הגלישה הובילו לעלייתן של תוכנות פיראטיות להורדת סדרות, שהפרו זכויות יוצרים בתפוצה עולמית רחבה.
בתחילת המאה ה-21, תוכניות מציאות, תוכניות גילוי כישרונות ותוכניות בישול הופכות לפופולריות. תופעה נוספת שהחלה לצבור תאוצה במאה ה-21 היא צפיית הבינג', המתאר צפייה בפרקים רבים של סדרה ברצף, במקום להמתין יום או שבוע עד למועד השידור של הסדרה, כבעבר. את התופעה איפשרו התרחבותם של שירותי צפייה על פי דרישה, דוגמת VOD בחברות לוויין וכבלים, או חברות טלוויזיה באינטרנט דוגמת "נטפליקס" ו"הולו". חברות אלו משכו אליהם גם צופים שנהגו לצרוך תוכן באינטרנט באופן פיראטי, וגרמו לירידה בהיקף תופעה זו.
לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21, הפך פורמט השידור HDTV לפופולרי. לקראת סוף העשור השני שידור באיכות Ultra HDTV ברמת 4K החל לצבור פופולריות.
סוגי תכנים
תוכניות וסדרות טלוויזיה מתחלקות לסוגי תוכן ולז'אנרים בסיסיים שונים:
איסט סטאק
איסט סטאק (באנגלית: East Stack; מילולית: הסטאק המזרחי) הוא סטאק - מצוק סלעי מתנשא לחוף מפרץ אדוארד השמיני, בארץ קמפ, שבאנטארקטיקה.
המצוק ממוקם לצידו המזרחי של קרחון הוסיזן; 30 קילומטרים דרומית-מזרחית למפרץ אדוארד השמיני.
גובהו של המצוק 60 מטרים מעל פני הים.
גילוי המצוק
המצוק התגלה בפברואר 1936 על ידי אנשי משלחות דיסקברי, שהגיעו על הספינה ויליאם סקורסבי.
מקור השם
שמו של המצוק ניתן לו על ידי אנשי המשלחת שגילו אותו.
השם הוא תיאורי - המצוק הוא סטאק, וכן בהקשר זה ניתן השם למצוק וסט סטאק הסמוך.
עתיד האנושות
עתיד האנושות: מסע בין כוכבים, אלמוות וייעודנו הגורלי מעבר לכדור הארץ הוא ספר מדע פופולרי שנכתב על ידי הפיזיקאי והעתידן האמריקאי מיצ'יו קאקו, מבכירי הפיזיקאים התאורטיים בעולם, מהחוקרים הבכירים בתחום תורת המיתרים וממייסדיה של תורת שדה המיתרים. הספר יצא באנגלית ובעברית בשנת 2018, ועוסק באפשרות שהאנושות תתרחב מעבר לגבולות כדור הארץ: תחילה התיישבות על מאדים לאחר הפיכתו לראוי למחיה באמצעות תהליך הארצה, בהמשך אל שאר מערכת השמש, ובסופו של דבר אף מסע בין-כוכבי אל מחוץ לתחומי מערכת השמש.
פרהאר
פְּרַהַאר (בסנסקריט: प्रहार) הוא טיל בליסטי טקטי המפותח על ידי סוכנות המחקר והפיתוח ההודית, ה-DRDO. ההנעה שלו מבוססת דלק מוצק.
היסטוריה
פרויקט פיתוח פרהאר תוכנן לתת מענה לצורכי טיל קרקע-קרקע בליסטי עם יחס גבוה של תמורה למחיר, שיפעל בכל מזג אוויר ובכל תנאי שטח. תקופת הבשלת תכן הפיתוח של הטיל הייתה קצרה במיוחד כאשר תוך שנתיים בלבד הסתיים השלב הראשון בפיתוח ובוצע ניסוי מוצלח. הוא מיועד לשימוש צבא הודו וחיל האוויר ההודי לטיפול במטרות אסטרטגיות וטקטיות. הפלטפורמה הניידת המסוגלת לשגר טילי פרהאר נושאת שישה טילים ויכולה להכיל טילים עם ראשי קרב שונים המכסים טווח ייעודים או מטרות רחב. הפלטפורמה מסוגלת לירות במצב "מטח" של טילים.
עתיד האנושות
העידן הנוכחי בחלל והמסע למאדים
לאחר דיון בהכרח להשקיע משאבים ומאמצים בתוכניות חלל ופיתוח טכנולוגיות חדישות לצורך זה, קאקו דן בשאלת ההיתכנות להשקעה מעין זו. לדבריו, מדובר בעידן זהב חדש לחקר החלל, שכן בניגוד לעבר, התחום אינו תלוי חסדיה של נאס"א בלבד שלדבריו מתנהלת בעצלתיים, אלא ישנו אפיק חדש של השקעה פרטית בתחום, במיוחד מצד מיליארדרים כגון אילון מאסק, בעלי SpaceX הבונה את הטיל פאלקון כבד, (המיועד לחזרה לארץ לאחר שיגורו לשם שימוש חוזר) וג'ף בזוס, בעלי בלו אוריג'ין. קאקו צופה תחילה חידוש של משימות מאוישות לירח לצורך מחקר ואימונים בדרך למשימה מאוישת למאדים כבר בראשית העשור השלישי של המאה ה-21, משימה שצפויה לארוך כ-9 חודשים ולהיתקל בקשיים רבים, בפאת המרחק העצום שבין כדור הארץ למאדים שיהפוך כל משימת הצלה לחללית לבלתי- אפשרית. האסטרונאוטים במשימה ייאלצו לשאת עמם אספקה ראשונית של מזון ולייצר מים בעצמם. בהגיעם למאדים, יהיה עליהם להכשיר מקטעי קרקע לעיבוד חקלאי, אחרת יגוועו ברעב. כמו כן, הם ייאלצו להתרגל לחיים בבדידות מוחלטת, הרחק מביתם, למשך זמן ממושך, כאשר התקשורת עם כדור הארץ אורכת כ-20 דקות לכל כיוון. הם יצטרכו להתגונן בפני סכנות רבות, ביניהן רוחות שמש וסופת אבק אימתניות שלעיתים מכסות את פני כוכב הלכת כולו.
פרהאר
היסטוריה
פרהאר נוסה בהצלחה ביולי 2011 במטווח טילים בצ'אנדיפור. בניסוי הטיל הגיע למרחק 150 קילומטרים בכ-250 שניות והשיג את כל מטרות הניסוי בהצלחה, כולל פגיעה דיוק של פחות מ-10 מטרים מנקודת היעד.
עתיד האנושות
הארצת מאדים
על מנת להתחיל בתהליך ההארצה של מאדים, יהיה על האסטרונאוטים להקים מפעלים על מאדים, על מנת שאלו ייצרו ויפלטו גזי חממה, כגון פחמן דו-חמצני, אדי מים ומתאן. גזי החממה הם בעלי השפעה הרסנית על פני כדור הארץ, עליו הם מחוללים את ההתחממות הגלובלית, אך על פני מאדים, אשר הטמפרטורה הממוצעת על פניו היא כ-50 מעלות מתחת לאפס, פליטה של גזי חממה תהיה הכרחית על מנת להביא את הטפרטורה על פניו לרמה הראויה למחיה של של בני אדם. יד ביד, פליטה של גזי חממה תעבה את האטמוספירה הדלילה של מאדים במידה כזו שלא תברח לחלל ופחמן דו-חמצני שייפלט ישמש לגידול צמחייה על מאדים והצמחייה תפלוט לאוויר חמצן שיש בני אדם לנשימה טבעית על פני מאדים. עליית הטמפרטורות על מאדים תוביל לתהליך של המסת הקרחונים המכסים את הקטבים של המאדים ובה בעת את הפחמן הדו-חמצני המומס בהם. התהליך יביא, בו זמנית, ליצירת אוקיינוסים, כפי שזרמו בו לפני מיליארדי שנים, ולפליטה נוספת של פחמן דו-חמצני לאוויר שיעבה ויחמם את האטמוספירה ויזין את התהליך, תוך שהוא מאפשר גידול מוגבר צמחים וכך קיום חיים מורכבים יותר כגון בעלי חיים ובני אדם. בסיום התהליך, שעשוי לארוך מאות שנים, מאדים יזכיר מאוד במראהו את כדור הארץ והאנושות תתחלק לשניים- שוכנת ארץ ושוכנת מאדים.
מסע אל מרחבי מערכת השמש
מעבר למאדים, קאקו דן במשימות לגרמי שמיים בתוך מערכת השמש הניתנים ליישוב. בפרט, הוא מונה את אירופה, ירחו הקפוא של צדק שתחת מעטה הקרח העבה שלו זורם, ככל הנראה, אוקיינוס עצום ממדים של מים נוזליים, וטיטאן, ירחו הקפוא של שבתאי, שהוא בעל אטמוספירה, אוקיינוסים, ופני שטח מגוונים בדומה לכדור הארץ ואף קיים בו מזג אוויר ומחזור טבעי של נוזלים המתאדים, מתעבים ויורדים כגשמים, אם כי הנוזל על טיטאן הוא לא מים, אלא מתאן נוזלי.
These Are Special Times
These Are Special Times (בעברית: אלו הם זמנים מיוחדים) הוא אלבום האולפן השבעה עשר ואלבום חג המולד השלישי של הזמרת הקנדית סלין דיון. האלבום יצא על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, ב-30 באוקטובר 1998, וכולל ברובו גרסאות כיסוי לשירי חג מולד ידועים אך גם כמה שירים מקוריים.
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-2 במצעד הבילבורד 200, וה-20 במצעד האלבומים הבריטי.
רקע והפקה
דיון עבדה בין היתר עם המפיקים דייוויד פוסטר וריק וייק אשר הפיקו את רוב שירי האלבום. מפיקים אחרים שעבדו על האלבום היו אר קלי ובריאן אדמס. האלבום קיבל ביקורות חיוביות רבות הן על גרסאות הכיסוי והן על השירים המקוריים.
בילבורד סקרו את האלבום בחיוב, וסקרו גם את השירים שנכללו בו.
סינגלים והצלחה
הסינגל הראשון אשר יצא מהאלבום היה השיר "I'm Your Angel" (דואט עם אר קלי) אשר הגיע למקום הראשון בארצות הברית. הסינגל השני מהאלבום היה השיר "The Prayer" (בשיתוף עם הזמר אנדראה בוצ'לי) אשר שימש כחלק מהפסקול לסרט החרב הקסומה ואף זיכה את דיון בפרס גלובוס הזהב.
האלבום מכר 5.44 מיליון עותקים בארצות הברית, ובכך הגיע למעמד פלטינה מחומשת במדינה מה שהופך אותו לאלבום חג המולד השמיני המצליח ביותר במדינה ולמקום הנשי השני הכי נמכר במדינה אי פעם בקטגוריית אלבומי חג המולד. בקנדה האלבום מכר מיליון עותקים ובכך הגיע למעמד יהלום. בעולם עצמו האלבום מכר 12 מיליון עותקים. באלבום אף בוצעה גרסה חדשה לשיר "O Holy Night".
הולידיי
הולידיי (Holiday) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו חג. {{פירושונים|* בילי הולידיי – זמרת ג'אז אמריקאית
ראו גם
}}
טגיון
טגיון (בהונגרית: Tagyon) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בטגיון מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 104 תושבים, ובשנת 2020 98 תושבים.
יהודי טגיון
בטגיון חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
איסט
{{פירושונים| איסט (East) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו מזרח.
ראו גם
}}
הר בול
הר בול(באנגלית: Mount Ball) הוא הר בהרי קו פרשת המים של אמריקה, בגבול בין הפארק הלאומי באנף לבין הפארק הלאומי קוטניי (על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית) שבקנדה. ההר הוא חלק מרכס בול, שבהרי הרוקי הקנדיים. גובהו של ההר 3,294 מטרים, והוא ההר ה-66 בגובהו באלברטה.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי ג'יימס הקטור בשנת 1858 והוא נקרא על שם ג'ון בול, שכיהן כסגן שר המושבות הבריטי בין השנים 1855–1857, והיה הפוליטיקאי וחוקר הטבע שהשיג את המימון למשלחת פאליסר (על שמו נקראים גם רכס בול ומעבר בול).
השם אומץ רשמית ב-9 בספטמבר 1924, בהתבסס על מפת צפון אמריקה שפרסם ג'ון פאליסר בשנת 1863.
הטיפוס על ההר
הראשון שטיפס על ההר היה ג'י. די פאטרסון (J.D. Patterson), בהדרכתם של כריסטיאן והאנס קאופמן (Christian & Hans Kaufmann), בשנת 1904.
אנדרו למברו
אנדרו למברו (נולד ב-25 במאי 1998) הוא זמר אוסטרלי ממוצא יווני־קפריסאי, ייצג את קפריסין באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
שנותיו הראשונות
למברו נולד ב-1998 למשפחה יוונית־קפריסאית בסידני, אוסטרליה. הוא למד נגינה על פסנתר בבית הספר למוזיקה של AMS. בגיל 5 זכה במקום הראשון בתחרות כישרונות שערך בית ספרו, כששר את "דו-רה-מי" מתוך צלילי המוסיקה.
קריירה
בשנת 2013 העלה גרסת כיסוי שלו לשיר "My Immortal" של אוונסנס בערוץ היוטיוב שלו. הביצוע שלו ל-"Stay with Me" של סם סמית' שותף על ידי ערוץ מוזיקה שבסיסו בספרד, ופרסם את למברו עוד יותר. בשנת 2015 השתתף בתחרות The X Factor אוסטרליה, והגיע לעשרים האמנים האחרונים בתחרות. באותה שנה חתם על חוזה הקלטות עם סוני ATV. סינגל הבכורה שלו, "Throne", יצא לאור ב-2021. ב-2022 השתתף ב-Eurovision – Australia Decides, הקדם האוסטרלי לאירוויזיון 2022, עם השיר "Electrify", שדורג במקום השביעי עם 51 נקודות. ב-17 באוקטובר הוכרז כי למברו עתיד לייצג את קפריסין באירוויזיון 2023. שירו, "Break a Broken Heart", יצא לאור כמה חודשים אחר כך. ב-11 במאי 2023 ביצע למברו אותו על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. קפריסין הופיעה כמדינה השביעית, לפני ספרד ואחרי צרפת. במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום ה-13, עם 68 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום ה-11, עם 58 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום ה-12, כשבסך הכל זכה ב-126 נקודות.
היינריך אולק
היינריך אולק (בגרמנית: Heinrich Holk; 18 באפריל 1599 –ֻ 9 בספטמבר 1633) היה גנרל דני-גרמני שלקח חלק פעיל במלחמת שלושים השנים, תחילה בצד הפרוטסטנטי בצבאו של מלך דנמרק כריסטיאן הרביעי ואחר כך בצד הקתולי בצבא האימפריה הרומית הקדושה. אולק היה איש סודם של הגנרלים הקתולים אלברכט פון ולנשטיין ויוהאן ט'סרקלס פון טילי נודע לשמצה בשל אכזריותו הרבה ובכך ששיבח את טבח מגדבורג שבוצע בידי טילי והדוכס גוטפריד היינריך פון פפנהיים.
ביוגרפיה
שוחרר תמורת כופר של 4,000 טאלר מיד עם שחרורו זימן אותו מלך דנמרק לפקד על חיל מצב דני שהגן על העיר שטרלזונד שהותקפה בידי אלברכט פון ולנשטיין שכיר החרב של הקיסר. כעבור 11 שעות נסוגו הקתולים אולם אולק נאלץ להתפנות יחד עם שאר חיל המצב הדני לטובת חיל המצב השוודי בפיקודו של אלכסנדר לסלי. לאחר חתימת הסכם ליבק בין האימפריה הרומית הקדושה לבין דנמרק קרא הקיסר פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לאולק והציע לו ללחום לצידו בתשלום אולק קיבל את ההצעה והפך לגנרל בצבא האימפריה.
הגנרל הצעיר והנחוש משך את תשומת לבו של אלברכט פון ולנשטיין והפך לאיש סודו. אולק לא חשש למתוח ביקורת נוקבת על גנרלים רבים שגילו רכרוכיות אולם הוא שיבח את יוהאן ט'סרקלס פון טילי ואת גוטפריד היינריך פון פפנהיים על טבח מגדבורג בו טבחו באזרחיה הפרוטסטנטים של העיר מגדבורג כמו כן תמך אולק בזכותם של החיילים לרצוח ולבזוז ואף הראה דוגמה אישית בשלל מעשי זוועה שביצע באזורים שכבש יחד עם ולנשטיין. פיקד על הכוחות הקתוליים בקרב ליצן בו נהרג מלך שוודיה גוסטבוס אדולפוס. בקרב זה איבד אולק את עינו השמאלית. לאחר הקרב קידם אותו הקיסר לדרגת פילדמרשל. חיבתו העזה של הקיסר לגנרל הדני עוררה לאולק אויבים רבים.
אולק נפטר ב-9 בספטמבר 1633 ממגפה בסקסוניה. גופתו הועברה לאחר מותו לקופנהגן בירת דנמרק.
נקודת מיול
{{פירושונים|
עזריאל דאיינה
רבי עזריאל דאיינה (כנראה לפני ה'ר"ל, 1470 – ה'רצ"ו 1536, אחרי חודש שבט) היה רב מחכמי איטליה בראשית המאה ה-16.
נקודת מיול
ראו גם
}}
עזריאל דאיינה
רבי עזריאל בן שלמה דאיינה, עמד בקשר תורני בכתב עם רבים מחכמי איטליה בני דורו. מידידיו היו הפוסק הרב מאיר קצנלנבוגן (מהר"ם פדובה), ופרשן המקרא רבי עובדיה ספורנו.
לדעת שמחה אסף היה רבי עזריאל דאיינה "חשוב מאד בעיני בני דורו שהרבו לפנות אליו בשאלות" ואילו יעקב בוקסנבוים מפקפק במסקנתו זו ולדעתו הצטמצמה השפעתו לקהילה היהודית הצרפתית במונפראטו ובלומברדיה.
חידושיו בהלכה השתמרו, מלבד בספר השו"ת שלו שנדפס בישראל במאה ה-20 מכתבי יד, גם בספרי "עיקרי הד"ט" של רבי דניאל טירני מפירנצה.
יש שייחסו לו את הפירוש על תרגום אונקלוס "פתשגן", המכונה "יא"ר". ויש שייחסו את הפירוש לבנו. אמנם חוקרים אחרים טענו שהפירוש קדום יותר, אלא שעותק ממנו התגלגל לר' יעקב שחתם את שמו בקולופון
מנדוויל (ג'מייקה)
מנדוויל (באנגלית: Mandeville) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר של מחוז מנצ'סטר שבג'מייקה. אוכלוסייתה מונה כמעט 50,000 תושבים ויחד עם הפרברים הסובבים אותה היא מונה כ-72,000 תושבים. היא ממוקמת ברמה הפנימית של ג'מייקה בגובה של 628 מעל פני הים ובמרחק של 103 ק"מ ממערב לבירה קינגסטון. מנדוויל היא היחידה מבין כל בירות המחוזות בג'מייקה שאינה שוכנת על חוף ים או על גדות נהר ראשי.
היסטוריה
מנדוויל נוסדה ב-1816 ונקראה על שמו של ויקונט מנדוויל, בנו הבכור של הדוכס ממנצ'סטר, שהיה אז מושל ג'מייקה.
עד היום ניתן לראות עדיין רבים מהמבנים המקוריים של העיר, כמו בית המשפט, מבנה מרשים שנבנה ב-1820, הבנוי אבן גיר כשגרם המדרגות שלו מעוצב בצורת פרסה והפורטיקו שלו נסמך על ידי עמודים דורים.
במרכזה של מנדוויל שוכנת כיכר ראשית, כנסייה ומגדל שעון, יחד עם מבנים נאים וגדולים מראשית המאה ה-19 הניצבים לאורכם של רחובות מתפתלים במרכז העיר. הכיכר, שבה שתול דשא, מהווה ריאה ירוקה ומנדוויל מתוארת כעיר האנגלית ביותר בג'מייקה.
בפרברי העיר נבנו בתי מגורים גדולים על ידי תושבי ג'מייקה ששבו מצפון אמריקה ומבריטניה. מנדוויל היא מרכז מסחרי חשוב והיא מקום משכנם של אוניברסיטת צפון הקריביים ושל מכון הלימוד של הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
רבים מהחברות המסחריות הוותיקות בג'מייקה החלו את דרכן במנדוויל. מלון מנדוויל, אחד הוותיקים בקריביים, החל לפעול כאן ב-1875. מסלול הגולף שלו שהוקם ב-1868 היה הראשון בקריביים. הספרייה הראשונה בג'מייקה הוקמה כאן ב-1938.
התנופה בגידול העיר זכתה לדחיפה משמעותית כאשר חברת הבוקסיט "אלקן", במיזם משותף עם ממשלת ג'מייקה, פתחה ב-1957 את המפעל שלה בקרבת מקום.
יחסי ארגנטינה–מונטנגרו
היסטוריה
הקהילה המונטנגרית בארגנטינה היא הקהילה הגדולה ביותר של בני הלאום המונטנגרי מחוץ ליבשת אירופה. בראשית המאה ה-20, מונטנגרים רבים היגרו מממלכת מונטנגרו לארגנטינה וכיום חיים בארגנטינה כ-50,000 מונטנגרים. רובם יושבים במחוז צ'אקו שבצפון המדינה ואילו השאר חיים בבואנוס איירס, טנדיל וונדו טוארטו.
ארגנטינה הכירה בעצמאותה של מונטנגרו ב-23 ביוני 2006 והיחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין המדינות כוננו רשמית ב-13 בספטמבר באותה השנה.
בהפוכה
"בהפוכה", הוא שעשועון טלוויזיה ישראלי לילדים, ששודר בערוץ הילדים, בהנחיית טל מוסרי. צולמו שתי עונות, האחת בלונה פארק והשנייה בסופרלנד.
מהלך השעשועון
השאלות בשאלון, הן די פשוטות, אך המתמודדים, נדרשים לענות עליהן בעודם על המתקנים השונים. בכל פרק, משתתפים שלושה זוגות. המנחה מעניק להם שמות חדשים לצורך המשחק.
העונה הראשונה
המתקנים והמשימות בעונה הראשונה (לונה פארק):
בעונה הראשונה צולמו שמונה פרקים.
העונה השנייה
המתקנים והמשימות בעונה השנייה (סופרלנד): בעונה השנייה צולמו 10 פרקים.
פרסים בשעשועון
הפרסים למפסידים הם חולצות של "בהפוכה" והפרסים למנצחים הוא mp 4 מתנת אולימפוס.
כריסטינה גרימי
כריסטינה ויקטוריה גרימי (באנגלית: Christina Victoria Grimmie; 12 במרץ 1994 - 10 ביוני 2016) הייתה פסנתרנית, זמרת ומחברת שירים אמריקאית. גרימי הייתה ידועה בין היתר כיוטיוברית בגרסאות הכיסוי שלה של אמנים (בעיקר עכשוויים) כמו דמי לובאטו, סלינה גומז, מיילי סיירוס, ג'סטין ביבר, קייטי פרי, ניקי מינאז' ואחרים.
קריירה
קטע הווידאו הראשון אותו העלתה ליוטיוב ב-2009, היה "Don't Wanna be Torn", במקור של האנה מונטנה. ההכרה הראשונית שלה באתר הייתה עם גרסת הכיסוי שלה לשיר "Party in the U.S.A" של מיילי סיירוס באוגוסט 2009.
גרימי הייתה ידועה בעיקר בשל גרסת הכיסוי שלה לשיר "Just a Dream" של הראפר נלי, ביחד עם אמן היוטיוב סם שוי, שקיבלה כ-156,388,393 צפיות ביוטיוב (נכון לספטמבר 2018). נכון לספטמבר 2018, היא קיבלה מעל 576 מיליון צפיות בקטעי הווידאו שהעלתה לאתר, ורשומים מעל 3.9 מיליון מנויים לערוץ שלה; בשיאה היא הייתה מדורגת במקום הרביעי במספר המנויים מבין המוזיקאים ביוטיוב. ביוני 2011 הוציאה לאור מיני-אלבום ראשון, "Find Me".
באוגוסט 2013 הוציאה אלבום בכורה באורך מלא, "With Love". ב-2014 השתתפה בעונה השישית של הגרסה האמריקאית של תוכנית הריאליטי "The Voice", בה הגיעה למקום השלישי בגמר.
בתחילת 2016, לפני מותה, הצטלמה לסרט "הורס הדייטים" שם גילמה בתפקיד ראשי את אמילי אטקינס. הסרט יצא בדצמבר אותה שנה.
ב-10 ביוני 2016 נורתה 3 פעמים במהלך חלוקת חתימות למעריצים באורלנדו שבפלורידה. היא הובהלה לבית החולים במצב אנוש ומתה מפצעיה לאחר מספר שעות.
הרוצח, קווין ג'יימס לויבל (Kevin James Loibl), בן 27 מסיינט פיטרסברג, ככל הנראה הגיע לאירוע במיוחד כדי לבצע את הרצח. אחרי שהחל לירות בגרימי, אחיה מרקוס התנפל על הרוצח בידיים חשופות ונאבק בו, אך הרוצח הצליח להשתחרר והתאבד ביריה. לטענת המשטרה המקומית ייתכן שבכך הציל מרקוס אנשים נוספים, כי לרוצח היו כלי נשק נוספים וייתכן שהוא התכוון לפגוע באנשים נוספים מלבד גרימי.
מאסטה
מאסטה  (באיטלקית:  Maestà) מושג באמנות המתאר תמונה של המדונה עם ישו התינוק כשהיא ישובה בכס מלכות מוקפת במלאכים ובקדושים.
ציורי מאסטה הפכו לנפוצים בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13, בעיקר בטוסקנה שבאיטליה. נראה שהתופעה קשורה בהתעצמות פולחן מרים במאה ה-13.
המילה מאסטה באיטלקית פרושה 'מַלְכוּת' או 'תפארת'. השתמשו במושג לראשונה ב-1311 עם חנוכתה של המאסטה של דוצ'ו, שהתיאור הזה אכן התאים לה מאוד. זאת למרות שמאסטות של צ'ימבואה צוירו כבר כ-30 שנה קודם לכן.
המאסטות, בחלקן, נעשו על קירות בטכניקת הפרסקו ובחלקן בטמפרה על לוח עץ. ממדיהם היו, בדרך כלל, גדולים מאוד. ממדי הגדולה שבהן, זו של סימונה מרטיני, היו 970X763 ס"מ.
בי מובי
היסטוריה
מקור המונח "בי מובי" הוא בנוהג הנפוץ של אולפני הוליווד להפיק, במקביל להפקה הראשית, גם הפקה משנית (עם יחידת אולפן B). סרטים אלו הוצגו, במתכונת של "הקרנה כפולה" או "שני סרטים בכרטיס אחד", אחרי הסרט המרכזי (Feature Film). הם נפוצו כבר מראשית ימיה של הוליווד, ונתפסו בעיני האולפנים כדרך למצות את המירב מצוות השחקנים, הבמאים, הצלמים, וכן הלאה שהועסקו בשכר על ידי האולפן. הסרטים, שאורכם היה קצר במעט מזה של סרטים רגילים, הופקו במהירות רבה יחסית, תחת פיקוח הדוק פחות, והתאפיינו בעלילה נוסחתית, בדמויות סטראוטיפיות חוזרות ונשנות (פעמים רבות, בגילומם של אותם שחקנים), בביטוי ישיר ועז של מסרים, בגישה של סרט ניצול, לעיתים גסה, ובתכנים שהיו לעיתים קרובות נועזים יותר מהמקובל בסרטים מסחריים רגילים בהוליווד.
לבי מוביז הידועים מתקופת הוליווד הקלאסית (שנות השלושים עד שנות החמישים), ולסרטי בי משנות החמישים והשישים שהופקו לעיתים קרובות, מחוץ למערכת ההוליוודית או בשוליה, היו השפעה ניכרת על התפתחותן של סוגות קולנועיות כמו פילם נואר, סרטי מדע בדיוני, וסרטי אימה. בתחום אחרון ניכרת השפעה זו עד היום, ורבים מיוצרי סרטי האימה ממשיכים לאמץ את גישת הניצול, הבוטות והתעוזה אשר אפיינה את הבי מוביז.
שימוש במונח
המונח עדיין נמצא בשימוש במובנו הרחב יותר, כהתייחסות לסרט דל תקציב, או לסרט נטול כל שאיפות אמנותיות, וכן לסרט נמרץ ותוסס; נטול מגבלות האופייניות להפקות גדולות ומשוחרר ממוסכמות הקולנוע העצמאי היוקרתי. כמו כן, נעשה שימוש במונח לגבי סרטים עם תקציבים גבוהים המחקים את ז'אנר הבי מוביז.
לבי מוביז קונוטציה של סרטים באיכות גרועה לעומת סרטי הפקות ענק. הם זוכים תכופות להתעלמות מצד מבקרי קולנוע, אך ישנם גם בי מוביז רבים המציגים תחכום אסתטי ורמה אמנותית גבוהה. כמו כן סיפקו סרטי הז'אנר מאז קיומם הזדמנויות עבור קולנוענים שהקריירה שלהם נמצאה בשקיעה. יוצרים מפורסמים, כמו אנתוני מאן וג'ונתן דמי למדו את אומנות הקולנוע דרך הבי מוביז. הז'אנר סייע לכמה שחקנים לקבל הכרה, בהם ג'ון ויין וג'ק ניקולסון, ועזר להחיות את הקריירה של שחקנים כווינסנט פרייס וקארן בלק.
חלק מהבי מוביז, על אף ערכי ההפקה הזולים שלהם, מיועדים להעביר מסר פוליטי או חברתי מחוכם, כמו "האיש השקוף" למשל, שבבסיסו עמד מסר נגד מרוץ החימוש.
דסי באוטרסה
דזירה דלאנו "דסי" באוטרסה (בהולנדית: Desiré "Desi" Delano Bouterse; נולד ב-13 באוקטובר 1945) הוא פוליטיקאי סורינאמי שכיהן כנשיא סורינאם בין השנים 2010–2020. הוא היה בעבר מראשי הפיכה הצבאית ב-1980 בסורינאם ומנהיג המדינה עד 1988. כיהן כחבר פרלמנט ומנהיג את "המפלגה הדמוקרטית".
ביוגרפיה
באוטרסה עמד בראש "הפיכת הסמלים" העקובה מדם שהדיחה ב-25 בפברואר 1980 את ראש הממשלה הראשון של סורינם, הנק ארון וגרמה כעבור כמה חדשים גם לנשיא יוהאן פרייר להתפטר. המורדים הקימו כת הצבאית בראשות באוטרסה ששלטה במדינה משנת 1980 ועד 1988. לאחר ההפיכה כיהן בוטרסה בתפקיד יו"ר "המועצה הצבאית הלאומית", ועל אף שהנשיא הקודם פרייה נשאר עוד זמן קצר בתפקיד, שימש בוטרסה כמנהיג המדינה בפועל עד לפרישתו בשנת 1988, הוא כיהן גם כנשיא לתקופה קצרה בשנת 1982.
באוטרסה מואשם כי הייתה לו מעורבות ישירה ברצח של 15 ממנהיגי ההתנגדות למשטר בדצמבר 1982, במה שמכונה "רציחות דצמבר", וכמו כן בטבח האזרחים בכפר מויוואנה (Moiwana) בעת התקוממות המרונים בשנת 1986. בנוסף לכך, הואשם במעורבות במסחר בסמים ובהלבנת כספים. בשנת 1999 נשפט, שלא בפניו, ונמצא אשם, באשמת סחר בקוקאין בבית משפט בהולנד. הולנד הוציאה נגדו צו מעצר בינלאומי, ולכן לא יכול היה לעזוב את סורינאם מחשש להסגרה. לפי החוק בסורינאם לא ניתן להסגיר אותו מכיוון ששימש כנשיא המדינה.
עם החזרת המשטר הדמוקרטי בסורינאם, ניסה בעבר לחזור לשלטון בבחירות, והצליח בזאת בשנת 2010.
לבקשת קרובי משפחה של קרבנות הדיכוי, בנובמבר 2000 החלה להתנהל חקירה נגד המעורבים ברציחות דצמבר, חודשים ספורים לפני שחל על המקרה חוק ההתיישנות, ובימים אלה נערך נגדו, ונגד 26 ראשי החונטה לשעבר, משפט. בדצמבר 2007 הגיש בקשה לביטול המשפט בטענות שונות, בהן טענה לרדיפה פוליטית. באפריל 2008 דחה בית משפט צבאי את ערעורו. בשנת 2007 הביע באוטרסה התנצלות רשמית למשפחות ההרוגים ב"רציחות דצמבר", אך המשיך להכחיש כל מעורבות ישירה במעשה.
ב-2010 נבחר לתפקיד הנשיא וכיהן בתפקיד זה עד ליולי 2020, אז הוחלף על ידי צ'אן סנטוקי.
הדיפת כדור ברזל
כללים וחוקים
ההדיפה מתבצעת מתוך מעגל (בדרך כלל עשוי בטון) בקוטר 2.135 מטר. למעגל יש חלק קדמי, הפונה אל משטח דשא וחלק אחורי. בקדמת החלק הקדמי מותקנת מחיצה בגובה של כ-10 ס"מ הנקראת "מחסום כף-רגל" או "מפתן". משני צידי המחיצה יוצאות "קרניים" על הדשא ויוצרות מקטע משולש (גיזרה או "סקטור").
ההודף יכול להיכנס למעגל מכל צד, עליו להצמיד את כדור הברזל לצווארו, צמוד לסנטר, בשקע עצם הבריח ולהדוף אותו אל מחוץ למעגל, הרחק ככל האפשר בתוך תחום ה"סקטור" המצויר על הדשא, בתוך 60 שניות מן הרגע בו קראו בשמו. על מנת שההדיפה לא תפסל, על הכדור להיות לפחות בגובה הכתפיים של ההודף לאורך כל שלבי ההדיפה. אסור ששום חלק מחלקי גופו של ההודף, כולל חלקי בגד או נעל, יגעו במחיצת כף הרגל או מחוץ למעגל ההדיפה עד פגיעת הכדור בקרקע. חלקי גופו של ההודף יכולים לעבור את מעגל ההדיפה ומחיצת כף הרגל, כל עוד הם באוויר, ולא נוגעים במעגל. לאחר ההדיפה מותר לו לצאת ממעגל ההדיפה מצדו האחורי.
המרחק אליו נהדף הכדור נמדד כמרחק בין נקודת המגע הראשונה של הכדור בקרקע והנקודה בה נחתך היקף המעגל עם הקו בין מרכז המעגל לנקודת מגע זו. אם כדור הברזל נוחת על או מחוץ לגבולות הגזרה, ההדיפה נפסלת.
תחרויות הדיפת כדור ברזל
תחרויות של הטלת אבנים או עצמים כבדים אחרים ידועות מזמנים קדומים. הומרוס סיפר על תחרויות כאלה באיליאדה. המשקל הנוכחי של הכדור בתחרויות גברים נקבע ב-1860, וב-1906 נקבעו צורותיו ומידותיו של השטח שממנו הודפים. תחרויות הדיפת כדור ברזל מתקיימות באליפות העולם באתלטיקה, באולימפיאדות (ענף ספורט בסיסי באולימפיאדה מאז חידושה לגברים ומאז אולימפיאדת לונדון (1948) לנשים) ועוד. כן מתקיימות תחרויות בבתי ספר ובמכללות, במשקלי כדור מופחתים לפי גיל המשתתפים.
בדרך כלל ישנם שלושה "סיבובי" הדיפה לכל הודף משתתף. כל הדיפה נספרת למניין שלוש ההדיפות, אם נפסל ההודף בשל אי-עמידה בכללים הוא אינו מורשה לחזור על ההדיפה. ההדיפה למרחק הרב ביותר נרשמת והזוכה הוא זה אשר נרשמה לו זריקה למרחק הרב ביותר.
פורד פלקון XM
פורד פלקון XM (באנגלית: Ford Falcon XM) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב Ford Australia, חברת בת של פורד אשר יוצר בין השנים 1964–1965 באוסטרליה
ואסוי
ואסוי (בהונגרית: Vászoly) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
יהודי ואסוי
בואסוי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
Nana10
nana10 ("נַעְנַע 10"), לשעבר "נַעְנַע", היה אתר חדשות ישראלי, מהפורטלים הגדולים בישראל. האתר, אשר היה בבעלות ערוץ עשר, הכיל שירותי פורומים, חדשות, מדורי תרבות, מגזין אינטרנט ועוד. הוא היה פעיל עד דצמבר 2017, אז הוחלט על סגירת הפורטל והחלפתו באתר חדש לערוץ 10, הפועל מהדומיין "tv.10". לאחר המיזוג של ערוץ עשר עם רשת בערוץ 13, בינואר 2019, האתר משמש את "חדשות 13" וכתובתו היא "13news.co.il". לאחר התחדשותו של אתר "חדשות 13", הכתובת של נענע 10 מפנה לאתר ערוץ 13, 13tv.co.il, לשעבר reshet.tv.
היסטוריה
האתר הוקם בשנת 1999 כמחלקת התוכן של ספקית האינטרנט "נטוויז'ן". משרדיו הראשונים שכנו בתוך משרדי נטוויז'ן בחיפה. השם "נענע" נבחר לאתר מתוך תקווה להפוך את כתובת האינטרנט שלו (nana.co.il) לזכירה וקלה להקלדה. עורכו הראשון של האתר היה העיתונאי גדי שמשון, והמוביל הטכנולוגי הראשון היה עידן יובל.
במקור תוכנן הפורטל להיות רב-לשוני, כך שיתאים לאוכלוסיות שונות המתגוררות בישראל. כך, כשעלה לאוויר, ניתן היה להגיע לדף פתיחה בעברית, ערבית, אנגלית ורוסית. באותה עת פעלה מחלקה בנטוויז'ן, אשר בה תורגם אינדקס האתרים של הפורטל לשלוש השפות הנוספות, יחד עם כמות מצומצמת של תכנים. בשלב כלשהו נזנחה השפה האנגלית והפורטל נותר תלת-לשוני, עד שרעיון הרב-לשוניות נגוז לטובת ריבוי תכנים בעברית בלבד.
בשנת 2007 שונה שם האתר ל"נענע 10", כחלק מעסקה בה רכש ערוץ 10 מחברת נטוויז'ן את מחצית השליטה באתר "נענע". בעקבות עסקת הרכישה, התחלפה לחלוטין שדרת ההנהלה של האתר, ושולבו תכנים רבים השייכים לערוץ 10, הן בדמות כתבות וידאו של חדשות ערוץ 10 ששולבו בערוץ האקטואליה, והן בדמות אתרים לתוכניות טלוויזיה של הערוץ, כדוגמת האתר של תוכנית המציאות "הישרדות 10". בעת השינוי, לאור הקשר עם ערוץ 10, שימש זאב חספר כמנכ"ל האתר והעורך הראשי שלו. משזה עבר לתפקיד בערוץ 10 בדצמבר 2008, נבחר גיא אליאב להחליפו בניהול האתר.
ב-18 ביולי 2008 עבר האתר שינוי עיצובי ומבני גורף שעליו הופקד המעצב הבריטי נוויל ברודי. האתר שינה את מבנה הניווט הקלאסי לחלוקה על פי נושאים (תוכן, כיף, אנשים, קניות, ערוץ 10), עבר לרקע אפור ולכותרות בצבעים זרחניים, החליף לוגו, והוסיף רכיב וידג'ט מודולרי שנקרא "nana-me". ההשקה הייתה רצופת כשלים; העיצוב החדש זכה לביקורות רבות בקרב מעצבים גרפיים ונדחה על ידי הגולשים; רבים מהם נטשו את הפורומים בזעם ועברו למערכת הפורומים של אתר האינטרנט "אג'נדה"; מספר הכניסות לאתר ירד משמעותית ובמהלך 2009 רוכך העיצוב כמה פעמים לשם פתרון ליקויים שהתגלו בממשק החדש, עד ששנה לאחר מכן הוחלף לחלוטין בעיצוב "סולידי יותר" על רקע לבן.
בתחילת אוקטובר 2012 מכרה נטוויז'ן את חלקה באתר לחברת התקשורת JCS, תמורת כ-10 מיליון שקלים. JCS, הנמצאת בבעלותו של איש העסקים רון לאודר, אחזה ב-50% מהשליטה באתר כשבמחצית השנייה אוחז ערוץ 10, אשר לאודר מחזיק גם בחלק ממניותיו. במאי 2014 רכש ערוץ 10 את כל מניותיה של JCS באתר נענע10, והאתר עבר לבעלותו המלאה. בספטמבר 2014 הוחלף סמליל האתר כחלק מהטמעת פעילות האתר בתוך ערוץ 10. שלוש שנים אחר כך, לקראת מעבר שידורי ערוץ 10 לאפיק 14, הוחלף סמליל הערוץ לכזה בו מופיעה המילה "עשר" במקום המספר. אז, הוחלף גם סמליל אתר האינטרנט לזהה לזה המשמש את הערוץ, ללא כל אזכור למילה "נענע", אף לא בצורה באנגלית ששימשה במשך שנים רבות עד אז.
סגירת האתר
ב-11 בדצמבר 2017 נסגר האתר, כחלק ממעבר ערוץ 10 לשרתים חדשים ולדומיין "www.10.tv". באותו יום, החלה כתובת אתר נענע10 להעביר את הגולשים, באופן אוטומטי, לכתובת האתר החדש, בעוד שגרסת האתר "נענע10" לטלפונים סלולריים המשיכה עוד לפעול לזמן מה. כחלק ממעבר האתר, נסגרו רוב שירותי "נענע10" מלבד אלה הקשורים לערוץ ופורטל "הורים וילדים". אלפי הדפים וקטעי הווידאו שפורסמו ב"נענע" הועברו לאתר ערוץ עשר החדש.
"ישרא-בלוג", השייך לערוץ 10, היה מיועד להיסגר ב-31 בדצמבר, אך נותר עדיין פעיל, זאת לאחר דיווחים שערוץ 10 הסכים ליצור מגעים עם קבוצת בלוגרים מהאתר, ולהעביר לידיהם את שרתי ישרא-בלוג.
הוגו בולי
הוגו יצחק בּוּלִי (וגם די-בּוּלִי, בסרבית: Хуго Исак Були; 14 בדצמבר 1875, בלגרד, נסיכות סרביה–אוקטובר 1941, מחנה הריכוז טופובסקה שופה) היה סוחר ואיש ציבור יהודי, בן יהדות בלגרד, אשר נחשב למייסד ענף הכדורגל בסרביה.
ביוגרפיה
הוגו בולי נולד בבלגרד לידידיה בולי, בנקאי ופילנתרופ שכיהן כנשיא הקהילה הספרדית בבלגרד, ולמרקושה-מרקדה בולי, אשת ציבור בת הקהילה. הוא רכש השכלה תיכונית בעירו, ובהמשך יצא ללימודים אקדמיים בברלין והתוודע אל משחק הכדורגל שצבר פופולריות בקיסרות הגרמנית. בין יולי 1892 ליוני 1896 שיחק כחלוץ בקבוצת "BFC Germania 1888". לקראת סיום לימודיו, כאשר שב לבלגרד הביא עמו כדור כדורגל במטרה לעניין בני נוער במשחק. הוא הצטרף למועדון הספורט "סוקו", וב-12 במאי 1896 ייסד בו את מחלקת הכדורגל. ב-14 במאי ארגן את משחק הכדורגל הראשון בסרביה, אשר נערך סמוך למגדל נבוישה בבלגרד ובו גם השתתף, ומועד זה נחשב לתאריך ייסוד ענף הכדורגל במדינה.