cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנסיך הפרסי: חולות הזמן
הנסיך הפרסי וחולות הזמן (באנגלית: Prince of Persia: The Sands of Time) הוא משחק וידאו מסוגת פעולה-הרפתקאות, פלטפורמה ו-Hack and slash, אשר פותח על ידי יוביסופט מונטריאול והופץ על ידי יוביסופט ב-28 באוקטובר 2003 לקונסולת המשחקים גיים בוי אדוונס (Game Boy Advance), ב-10 בנובמבר 2003 לקונסולת המשחקים פלייסטיישן 2, ב-18 בנובמבר 2003 לקונסולות המשחקים Xbox ונינטנדו גיימקיוב (Gamecube), ב-2 בדצמבר 2003 למערכת ההפעלה Microsoft Windows, ב-8 בינואר 2004 לטלפונים ניידים, ב-19 בנובמבר 2010 לקונסולות המשחקים פלייסטיישן 3 וב-23 באוקטובר 2017 לקונסולת המשחקים Xbox 360. המשחק הוא הרביעי בסדרת המשחקים הנסיך הפרסי והכותר הראשון בטרילוגיית משחקי הווידאו השנייה של הסדרה. עלילת המשחק מתמקדת בסיפורו של נסיך מפרס שעל ממלכתו של אביו השתלטו יצורים מסוכנים המכונים "יצורי החול" (במקור: Sand Creatures) ההופכים בני אדם ליצורי חול, או הורגים אותם.
עלילת המשחק
המשחק מתרחש בפרס במאה התשיעית לספירה.
הנסיך והצבא של אביו שאהראמן עוברים דרך הודו בדרכם לבקר את הסולטן עזאד, הוזיר של מהרג'ה מקומי שואף למנוע את מותו בעזרת שימוש בחומר מסתורי הידוע בתור "חולות הזמן", משכנע אותם לתקוף את הטירה של המהרג'ה, שם נמצאים חולות הזמן,במהלך הקרב הנסיך מוצא פריט בשם "פגיון הזמן" והבת של המהרג'ה, פארה, נחטפת על מנת לשמש כמנחה לסולטאן של עזאד, בביקור אצל עזאד, הוזיר משדל את הנסיך לשחרר את חולות הזמן, מה שהופך את כל הנוכחים, מלבד הנסיך, הוזיר ופארה (הנסיך מוגן על ידי הפגיון, הוזיר על ידי מטה ופארה על ידי קמע) למפלצות,הוזיר מנסה לקחת את הפגיון מהנסיך, אך זה בורח ממנו ולאחר מכן משתף פעולה עם פארה כדי לתקן את הנזק שנגרם ולמנוע מחולות הזמן מלכסות את העולם, זאת על אף שהנסיך מטיל ספק בפארה ונאמנותה תחילה.
פלישת יצורי החול
הנסיך מגיע לחדר הכניסה של הארמון ורואה שלושה משבויי המלחמה שהצבא של אביו תפס, אחת מהן היא אישה, בורחים משני יצורים אפורים, גדולים, חזקים ומפלצתיים לבושים בשריון של הצבא של אביו של הנסיך (צבא פרס). לפתע, שני הגברים השבויים לשעבר מתחילים לזהור באור חזק וצבע עורם משתנה לאפור - הם הפכו לאנשי חול. האישה בורחת והנסיך נשאר כדי להילחם ביצורים, אחרי שהוא פגע באחד מאנשי החול בחרבו, לאיש החול נשארה שריטה גדולה מאוד אבל לא נישפך לו דם והפצע נסגר מהר, בחלק הזה השחקן נלחם באנשי החול. אחרי שהנסיך שאב את אנשי החול, בני האלמוות, אל תוך הפגיון הוא רואה עמוד של חול יוצא מהאדמה, הוא נכנס לתוכו ורואה את העתיד הקרוב שלו, אחרי כן הוא מתעורר ליד עמוד החול. הוא מתחיל לרוץ לכיוון שאליו ברחה קודם השבויה לשעבר ומחפש אותה, כשהוא מוצא אותה הם מתחילים לדבר, לפתע, מופיעות 3 חיפושיות ענקיות ושחורות השחקן נלחם גם בהן. אחרי הקרב הנסיך מגלה שהאישה נעלמה ויוצא לחפש אותה.
החפצים הקסומים
אחרי שהשחקן נלחם בעוד אנשי חול הוא מוצא חרב חדשה, הוא לוקח אותה ומשתמש בה במקום בחרבו הישנה. הוא מסתובב ברחבי הטירה ומגלה חור גדול בקיר, הנסיך נכנס לתוכו ואז הוא מוצא את עצמו על גשר ארוך מאוד, הוא מגיע לצידו השני ורואה שם קערה מלאה במים, הוא שותה את המים ומתעורר ליד המקום שבו היה פעם החור בקיר ולפי דבריו הוא מרגיש חזק יותר משהיה קודם. הוא מגלה שהפגיון הוא אחד משלושה חפצים קסומים שמגנים על הבעלים שלהם מחולות הזמן. החפצים הם: המקל של הווזיר, הקשת של האישה והפגיון שלו, לכן הם היו שלושת בני האדם (והיצורים החיים בכלל) היחידים בממלכה שלא הפכו ליצורי חול.
המשימה
הנסיך פוגש באחד מהניצולים שהסתתר בחדר גדול מאוד ואטום לכן גם הוא לא הפך ליצור חול, הוא מטיל על הנסיך משימה: להפעיל את מערכת האבטחה של הארמון (מלכודות שמוצבות ברחבי הארמון) כדי שיצורי החול לא יוכלו לתקוף עוד אנשים ולא לצאת מהארמון, על השחקן לעקוב אחרי ההוראות של האיש ולמלא את המשימה, אחרי שמערכת האבטחה מופעלת, פורצים לחדר אנשי חול והורגים את האיש שדיבר עם הנסיך. הנסיך בורח ומגלה שאנשי החול לא יכולים למות ולכן המלכודות לא יכולות להרוג אותם.
הקרב
הנסיך, אחרי שהביס עוד כמה אנשי חול וחיות חול, מגיע שוב לחדר הכניסה של הארמון ומוצא שם צבא של אנשי חול שבראשו עומד איש חול גדול לבוש בבגדי מלך: אביו של הנסיך. הנסיך קופץ מהקומה השנייה לתוך אולם הכניסה ומתחיל להילחם באנשי החול, אחרי שהביס את כל אנשי החול השחקן נלחם נגד אביו של הנסיך, אחרי סוף הקרב הגדול והקשה הזה הנסיך שוב רואה את עמוד החול שיוצא מרצפת האולם ונכנס אליו, הוא שוב רואה את העתיד והולך משם, עצוב.
הקרב הגדול
הנסיך מוצא את האישה בחדר שבו נמצא שעון החול, נלחמת בקבוצה גדולה של אנשי חול עם כלי הנשק שלו ומפסידה: אנשי החול הפילו אותה לתוך חור ברצפה אבל למזלה היא הצליחה לתפוס את הרצפה, הנסיך נלחם באנשי החול ומגלה שחרבו החדשה יכולה להרוג אנשי חול ולפורר אותם, אחרי הקרב הנסיך רץ להציל את האישה, היא החליקה ונפלה אבל הנסיך תפס את הלהב של הפגיון (שהיא החזיקה), כשהאישה ראתה שהנסיך מדמם היא עזבה את הפגיון, נפלה ומתה.
הסוף
הנסיך, אחרי שסיים לדבר עם הנסיכה (האישה) פונה ללכת אבל אז הנסיכה עוצרת אותו ושואלת מי הוא, הוא אומר לה את שמו והולך.
יצורי החול
יצורי החול מתחלקים לשתי קבוצות:
אויבים
במהלך המשחק על השחקן להילחם במספר אויבים:
מלכודות
הנסיך הפעיל את המלכודות שבארמון כדי לעצור את יצורי החול, המלכודות לא עבדו ועכשיו הן יכולות להזיק רק לנסיך. במהלך המשחק על השחקן להתחמק מהמלכודות, המלכודות הן: המלכודות מבוססות על המלכודות מהסדרה המקורית.
עיבוד מחדש
גרסה מחודשת למשחק (Remake) נועדה לצאת ב-18 במרץ 2021 למערכת ההפעלה Microsoft Windows ולקונסולות המשחקים Xbox One, Xbox Series X/S, פלייסטיישן 4 ופלייסטיישן 5.
לאחר שיוביסופט שחררו קדימון המציג את המשחקיות והגרפיקה, מעריצים רבים התלוננו שהגרפיקה אינה תואמת את הסטנדרטים הנוכחיים. בעקבות זאת, החברה ביטלה את יצירת המשחק הנוכחי ומתכננת אותו מחדש. כמו כן, החברה הסירה את האפשרות להזמין את המשחק בהזמנה מוקדמת והחזירה לאלו שהזמינו את כספם בחזרה.
במקביל, חברת יוביסופט שחררו קדימון למשחק חדש בשם "Prince of Persia: The Lost Crown" (בעברית: "הנסיך הפרסי: הכתר האבוד"), הנראה כשילוב בין משחקי "הנסיך הפרסי" הישנים לבין הגרפיקה של המשחק משנת 2008.
נכון ליוני 2023, אין תאריך שחרור עבור העיבוד לחולות הזמן.
החלוצים - לקט צלליות
"החלוצים: לקט צלליות גזורות בידי מאיר גור-אריה" או "החלוצים: גזרי צלליות בלווית שירי חלוצים" (1924) הוא ספר מאת מאיר גור אריה, המציג צלליות של חלוצים.
תיאור
ספרו של מאיר גור אריה - "החלוצים", הוא אלבום המכיל 20 צלליות של דמויות ארצישראליות. הספר יצא בהוצאת "בני בצלאל", והוא הודפס בדפוס "ציון" של האחים רוהל בירושלים. כל דף מכיל צללית ומתחתיה פזמון פופולרי בן התקופה, שבחר מרדכי נרקיס. התיאורים של גור-אריה מציגים את החלוצים, אחד מן הדימויים שפותחו בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות, במצבים של תנועה. בעיקר מן ואל העבודה. הם משקפות את האידיאל הציוני של העלייה השנייה והעלייה השלישית, כפי שהתבטאו ב"גדוד העבודה". ה"חלוץ" של גור-אריה עובד בסלילת כבישים, רוקד הורה ("פולקה חלוצית"), או עומד בקצה המאהל המשותף ("חד מחבריא"). בסופו של היום הוא חוזר אל משפחתו ("חלקי מכל עמלי"). האלבום הוצג בתערוכת "בצלאל" בתל אביב ובירושלים בשנת 1924.
פונזי
{{פירושונים|
אוגוסט לאופולד קרל
אוגוסט לאופולד קרל (גרמנית: August Crelle; 11 במרץ 1780, אייכוודר, גרמניה - 6 באוקטובר 1855, ברלין) מתמטיקאי גרמני.
למרות שהוא לא רכש השכלה פורמלית, בשנת 1806 הוא הגיש עבודת דוקטורט, לאוניברסיטת היידלברג.
פועלו החשוב ביותר היה הקמת כתב-עת מתמטי שנקרא כתב-עת למתמטיקה שימושית ועיונית (בגרמנית: Journal für die reine und angewandte Mathematik) שאותו ערך מ-1826 ועד מותו בשנת 1855. כתב העת פרסם מאמרים חשובים מאת אבל ואייזנשטיין.
Hard Core
Hard Core (בעברית: בלתי מתפשרת) הוא אלבום הבכורה של הראפרית ליל קים אשר יצא ב-12 בנובמבר 1996 על ידי Undeas Recordings, ביג ביט רקורדס ואטלנטיק רקורדס. לאחר שזכתה להצלחה עם ההרכב .Junior M.A.F.I.A החליטה קים להוציא את אלבום הבכורה שלה עליו עבדה בין היתר עם הראפר הנוטוריוס בי. איי. ג'י. אשר שימש כמפיק בפועל ואף הופיע ב-4 שירים. בנוסף היא גם שיתפה פעולה עם מפיקים כמו שון קומבס, סטיב ג'יי, ג'רמיין דופרי ועוד. ראפרים נוספים כמו ג'יי זי וקומבס עצמו גם השתתפו באלבום.
האלבום היה בולט בזכות הטון המיני הגלוי של קים וההגשה הלירית שלה, שזכו לשבחי ביקורות ממבקרי המוזיקה והחשיבו את האלבום כקלאסיקה. האלבום פתח במקום ה-11 בארצות הברית עם מכירות של 78 אלף עותקים אך בסופו של דבר הצליח להגיע למעמד פלטינה כפולה במדינה עם מכירות של 2 מיליון עותקים. בנוסף הוא הגיע למקום ה-3 במצעד אלבומי ה-R&B וההיפ-הופ האמריקאי ולמקום ה-62 בקנדה. נכון להיום מכירות האלבום עומדות על 5 מיליון עותקים בכל העולם.
רקע
לאחר שלקחה חלק בהרכב Junior M.A.F.I.A.'s החלה קים למנף את קריירת הסולו שלה על ידי השתתפות באלבומים של זמרים כמו מונה ליזה, The Isley Brothers ו-Total. האלבום הוקלט ברובו באולפני The Hit Factory בניו יורק סיטי כאשר עבדה קים על האלבום עם מספר מפיקים ביניהם שון קומבס וג'רמיין דופרי. מבחינה מוזיקלית האלבום הכיל מוזיקת ראפ ומילים בעל אופן מיני בוטה, סגנון מוזיקה וליריקה אשר אפיינו באותה תקופה בעיקר מוזיקה של אמנים זכרים. במקור שם האלבום היה אמור להיות "Queen Bee" אך שונה מסיבות לא ידועות.
רוצח (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
דני רומרה
דניאל 'דני' רומרה אנדוחאר (בספרדית: Daniel 'Dani' Romera Andújar; נולד ב-23 באוגוסט 1995 באלמריה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אלקורקון.
קריירת מועדונים
רומרה גדל במחלקת הנוער של לה קניאדה, ובשנת 2011 עבר למחלקת הנוער של אלמריה. בעונת 2011/2012 ערך רומרה את הופעת הבכורה המקצוענית שלו במסגרת הליגה הספרדית השנייה.
ב-30 בנובמבר 2013 ערך רומרה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ובליגה הספרדית, כשנכנס כמחליף 19 דקות לסיום בהפסד לסלטה ויגו.
ב-21 בספטמבר 2015 חתם רומרה על חוזה ל-3 שנים בברצלונה והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה, ברצלונה אתלטיק.
נשיקה
נשיקה היא מחווה גופנית של אהבה, אהדה, קרבה הערצה או מגע מיני, שביטויה הוא מגע של השפתיים, לעיתים תוך יניקה קלה, וכאשר היא מבטאת תשוקה, כרוך בה לעיתים גם שימוש בלשון. פעמים רבות מלווה הנשיקה בחיבוק.
החיבור המקיף ביותר על הנשיקה, "האופוס פוליהיסטוריקום דה אוסקוליס" (opus polyhistoricum de osculis), בן 1,040 העמודים, שנכתב על ידי מרטין ואן קמפה (1642–1683), מונה כ־20 סוגי נשיקות. בין היתר מצוינות בו נשיקות של מאמינים לצלמיות קודש נוצריות, נישוק כף רגלו של האפיפיור, נשיקות אוהבים, נשיקות הערצה, נשיקות ניאוף, נשיקות צביעות, התפייסות ועוד. בפועל הסוגים רבים עוד יותר, מבטאים קשת רחבה של רגשות ומתייחסים לחלקים נוספים של הגוף.
הנשיקה אינה פעולה מולדת, ובתרבויות שונות בעולם איננה בשימוש כלל או שאין לה משמעות ארוטית או טקסית חשובה. כך בחברות אסייתיות שונות, בפולינזיה ובדרום הסהרה. ב־800 השנים האחרונות פחתו משמעויותיה הטקסיות, וגברו אלו הארוטיות.
אבולוציה
הנשיקה התפתחה לפי המחקר בתהליך אבולוציוני. אחת ההשערות לגבי הרצון של בני אדם וקופי אדם להתנשק היא שלתינוקות הן בחברה האנושית והן אצל קופי אדם יש רצון מולד למגע שפתיים וייתכן שהסיבה לכך היא הקשר בין נשיקה להנקה. השערה אחרת מתייחסת לפעילות של חלק מנקבות קופי האדם שמתחברות אל ילדיהן על ידי נשיקות על השפתיים כהכנה מוקדמת של המזון לפני העברתו לתינוק.
מחקר השוואתי חשף קיומן של נשיקות ארוטיות אצל קופי הבונובו הדומה בהתנהגותו המינית לבני האדם, הגילוי מחזק את ההשערה כי לנשיקה יש עקבות ביולוגית-תורשתיות וכי הוא מאפיין של הומו סאפיינס ושל הקרובים לו בקרב קופי האדם.
ההיסטוריה של הנשיקה
התייחסות קדומה לנשיקה מופיעה בוודות, קובצי הדת העתיקים של ההינדואיזם. נשיקת פה אל פה מתוארת באפוס ההודי העתיק "מהאבהארטה". נשיקה מוזכרת גם בשירה בשומרית ובפפירוסים ממצרים העתיקה שהתגלו בחפירות דיר אל-מדינה.
באמצעות צבאו של אלכסנדר הגדול הגיעה הנשיקה מהודו ליוון העתיקה, והרומאים תרמו להפצתה ברחבי אירופה ובחלק מצפון אפריקה.
בתנ"ך
מגילת שיר השירים מתחילה במילים: "שיר השירים אשר לשלמה. ישקני מנשיקות פיהו כי טובים דודיך מיין", ומפרש רש"י: "לפי שיש מקומות שנושקין על גב היד ועל הכתף, אך אני מתאוה ושוקקת להיותו נוהג עמי כמנהג הראשון, כחתן אל כלה פה אל פה".
על הנשיקות אמרו חז"ל: . קביעה זו מנומקת בדוגמאות מהתנ"ך:
בימי הביניים
בכנסיות ימי הביניים נהוגות היו נשיקות בין המאמינים כדי לבטא קרבה תחת כנפי האל. מנהיגי הכנסייה לא ראו בעין יפה את הנשיקות בין גברים ונשים שהתפללו יחד, ופעלו גם להפריד את הגברים והנשים בתפילות. עם זאת עדיין היה נהוג לנשק צלמיות או להפריח נשיקות באוויר. הפרוטסטנטים הוציאו במאה ה־16 את הנשיקה בכנסייה אל מחוץ לחוק, וגם בכנסייה הקתולית הלכה לחיצת היד והחליפה את הנשיקה כמחוות קרבה טקסית.
נשיקה צרפתית
במאה ה-18 החלה נשיקת הפה הארוטית להיות מוכרת כ"נשיקה צרפתית" (שם שניתן לה באנגליה). נשיקה זו גם נקראת "נשיקת לשון" או "נשיקה עמוקה" מכיוון שהלשון נוגעת בה בלשון (או בשפתיים) של הצד השני ובדרך-כלל גם חודרת לפיו של הצד השני. הצדדים עשויים להחליף בה רוק, דבר שבדר"כ נחשב לגס בהקשרים אחרים, אבל עשוי להוסיף לרגש ולתשוקה בנשיקה ארוטית. אומנם מרבית מחלות המין לא עוברות על ידי נשיקה, אך החלפת הרוק עלולה להגביר את הסיכויים להידבק במחלות העוברות דרך הפה. מחלה אחת כזו נקראת "מחלת הנשיקה". נשיקה זו מוצגת בסרטים, בדרך-כלל, כדי להצביע על מין מרצון בין זוגות. בדרך-כלל מאהבים משתמשים בה כדי להביע את הרגשות האינטימיים שלהם אחד לשני והיא מקדימה יחסי מין (והרבה פעמים נעשית גם בזמן קיום היחסים).
נשיקה שוודית (אמריקאית)
נשיקה שוודית היא נשיקה בה השפתיים נוגעות בשפתיים אך ללא מגע או קירוב של הלשון. לעיתים מלוות במציצה קלה של השפה.
נשיקה אנגלית
במקביל חלפה מן העולם הנשיקה האנגלית, נשיקה קלה על השפתיים, גם בין גברים לנשים וגם בין בני אותו המין, ששימשה כברכת שלום. מתן משמעות ארוטית לנשיקת השפתיים העבירה את המנהג הזה מהעולם. בתקופה זו גם נחשבה ההומוסקסואליות לתכונה מגונה ופסולה במיוחד, ועל כן נשיקות בין גברים נעלמו כליל. עם זאת בין נשים היא המשיכה עוד זמן רב, ואף קיימת כיום. נשיקה בין גברים חזרה שוב להיות מקובלת בחצרות האצולה של אירופה במאה ה־19.
נשיקות מפגש ופרידה
נשיקות כמחווה בעת פגישה או פרדה מקובלות מאוד בתרבויות רבות, אף על פי שישנן תרבויות שבהן הן מאוד לא מקובלות. נשיקות כאלה מבוצעת לרוב על ידי מגע שפתיים בלחיי האחר. יש ומגע השפתיים בלחי הוחלף בקירוב השפתיים סמוך מאוד ללחי אך ללא מגע ("נשיקה באוויר"). בחלק מהתרבויות מנושקות שתי הלחיים, כך למשל נוהגים בארצות ערב, בצרפת, ברוסיה, בברזיל וברומניה. בתרבויות אחרות נשיקה כזו מוצמדת ללחי אחת בלבד, כך למשל מקובל בארגנטינה.
בארצות שונות מקובלת נשיקת כף היד כאות של כבוד והוקרה. חלק מהיהודים הדתיים יוצאי ארצות האסלאם, נוהגים לנשק את כף ידו של רב הקהילה או רב חשוב. אחרים נוהגים לנשק את זקנו של הרב.
"הפרחת נשיקה" היא מחווה של פרידה כלפי אדם אהוב, נפוצה כמשחק בין מבוגר לילד, אך נהוגה גם בין בוגרים. הנפרד מנשק את כף ידו שלו ו"מפריח" את הנשיקה לאוויר לכיוונו של השני. לעיתים המנושק מתחזה כתופס אותה.
נשיקה אסקימואית
האינואיטים (אסקימואים) נוהגים להביע ברכה או קבלת פנים באמצעות חיכוך הדדי של האפים של שני האנשים הנפגשים. ביטוי ברכה גופני זה זכה בתרבות המערבית לכינוי נשיקה אסקימואית אך המנהג שכיח גם אצל המאורים בניו זילנד ובתרבויות אחרות.
נשיקת זיוף
נשיקה מזויפת היא נשיקה בה בני הזוג מכניסים את השפתיים לתוך הפה, וכך נוצר קירוב של החלק העליון של הסנטר והחלק שמתחת לאף. אנשים רבים משתמשים בנשיקה זו כשאינם מוכנים להתנשק או כשמנסים להתחזות לזוג. נשיקה זו מוצגת בסרטים רבים ואף זכתה לכינויים רבים.
נישוק עצמים דוממים
בנוסף לנשיקות בין אדם, מקובל גם לנשק עצמים דוממים. ביהדות נהוג לנשק את המזוזה באמצעות נגיעה בה באצבעות ולאחר מכן נישוק האצבעות. כן נהוג לנשק ספר תורה ולנשק את אבני הכותל המערבי. בקרב העולים לארץ ישראל נהוג היה לנשק את עפרה עם הגיעם אליה.
בנצרות נהוגה נשיקה של מאמינים לצלמיות קודש.
סוגיות בריאותיות
באופן כללי, גילויי אהבה מפיגים מתחים וטובים לבריאות. אולם, בנשיקה קיים לצד גילוי האהבה גם העברה של נוזלי גוף. העברת נוזלי גוף בין בני אדם היא בעלת פוטנציאל להעברת גורמי מחלות. וזה אולי כוחה להפגנת אמון מלא בבן הזוג, ולאי חשש או סלידה כלשהי ממנו.
הקיסר טיבריוס בן המאה הראשונה לספירה אסר על נשיקות כליל, משום שחשב שהן הסיבה למגפת פטריית המטאגרה, שגרמה לפגיעות בעור הפנים.
מצביא רומאי בן המאה הראשונה, מחה על "המנהג המחליא של נשיקת פנים מלוכלכות ומכוסות כיבים ופצעים, בין חיילים".
הנשיקה באמנות
"לאורך תולדות האומנות רתמו היוצרים את ייצוגי הנשיקות כדי לבטא, לבד מאהבה רומנטית התרוממות רוח ותשוקה אירוטית. הנשיקה פעלה כאמצעי סימבולי טעון, המעצים את הביטוי האומנותי"
פרסקו מאיטליה מהמאה הראשונה מציג את הקיקלופ פוליפמוס נושק לנימפה גלטאה (תצלום של הפרסקו). נשיקה מופיעה באמנות הפלסטית מאז ימי הרנסאנס. דוגמאות לכך הן ציורו של אניולו ברונזינו משנת 1550 בערך, ונוס, קופידון, הטפשות והזמן, שבו קופידון מנשק את ונוס, ופסלו של אנטוניו קנובה מסוף המאה ה-18, "פסיכה מתעוררת מנשיקת קופידון", המציג את קופידון, אל האהבה והתשוקה המינית בבמיתולוגיה הרומית, מחזיר לחיים את פסיכה אהובתו באמצעות נשיקה.
יצירות מודרניות המציגות נשיקה כוללות, בין השאר, את:
הנשיקה כמחוה ארוטית קיבלה תנופה רבה עם הפופולריות של הקולנוע, בעיקר זה ההוליוודי. הנשיקה הראשונה שהוקרנה בקולנוע הופיעה בסרט הנשיקה אותו הפיק תומאס אדיסון בשנת 1896. מפורסמות במיוחד סצנות הנשיקה בסרטים "חלף עם הרוח" ו"קזבלנקה".
צילום אייקוני של נשיקה הוא "יום הניצחון על יפן בכיכר טיימס". התצלום פורסם בכתב העת "לייף" והפך לאייקון המזוהה עם סיום מלחמת העולם השנייה.
מסנן ספרתי
מימושים של מסנן ספרתי יכולים להיעשות בתוכנה על גבי מעבד כללי או על גבי מעבד אותות ספרתי (DSP), אשר מתוכנן בין השאר על מנת לתמוך בפעולות של סינון באמצעות מקבול של פעולות והוראות ייעודיות לביצוע של מכפלה וסכימה בפקודה אחת. מקובל גם לממש מסננים ספרתיים ב-FPGA או לבנות חומרה ייעודית על מנת לעמוד בדרישות של real time.
החשיבות של מסננים ספרתיים היא בתחומים רבים, למשל תקשורת ספרתית, עיבוד תמונה, עיבוד אותות קול, איכון, שערוך ועוד.
ייצוג
ניתן לייצג מסנן ספרתי באופן מתמטי בכמה דרכים. ראשית באמצעות משוואת הפרשים, הנתונה לפי:
כאשר x[n] הוא אות הכניסה ו-y[n] הוא אות המוצא, והמקדמים a[n] ו-b[n] הם מקדמי המסנן. במערכת פרקטית הסכימה אינה מתבצעת על גבי אינסוף מקדמים אלא על מספר סופי, והאינדקס הראשון של הסכימה הוא אפס, במקרה זה המסנן נקרא סיבתי. הסכום השני נקרא משוב (Feedback). שימו לב שצורה שקולה לרישום המשוואה היא באמצעות קונבולוציה:
כאשר a[0]=1.
כאשר a[n] שווה לאפס לכל n ו-b[n] הוא בעל מספר סופי של מקדמים המסנן נקרא FIR - Finite Impulse Response כלומר, תגובה סופית להלם (ראו מסנן FIR), אחרת הוא נקרא IIR - Infinite Impulse Response (ראו מסנן IIR), כלומר תגובה אינסופית להלם. הכוונה להלם של קרונקר המוגדר כ-
נהוג לסמן את התגובה להלם כ-h[n]. אם מדובר בתגובה סופית להלם, כלומר אזי:
במקרה ש-a[n] אינו אפס, ניתן להציג את תגובת המערכת להלם כסדרה אינסופית של מקדמים הפועלים על אות הכניסה, ללא משוב.
ראו למטה דוגמה כיצד מוצאים תגובה אינסופית למערכת עם משוב.
את משוואת ההפרשים ניתן להמיר לייצוג באמצעות התמרת Z:
כאשר A(z)נתון לפי:
ן- מוגדרים באופן דומה.
באופן דומה להתמרת ה-Z, ניתן להתייחס למקדמי המסנן כמקדמים של טור פורייה. בהקשר של מסננים ואותות דגומים הסיגנל בתדר ידוע כ-DTFT - Discrete Time Fourier Transform. למשל, עבור האות x[n] נקבל:
הסיבה לכך שכותבים X בתלות ב-e^{j\omega} היא כדי להדגיש את מחזוריות ה-2\pi שלו.
דוגמה
נניח כי מקדמי המסנן הם אז משוואת ההפרשים היא:
אם נסתכל על האיבר הקודם במוצא נקבל:
אם נציב את המשוואה השנייה בראשונה נקבל:
וכך ניתן להמשיך הלאה, כאשר נשים לב כי המקדם של y[n-k] יתקרב לאפס ככל שנמשיך. על מנת לקבל נוסחה סגורה, נסתכל על התמרת Z של המערכת:
ואם נחזור לתחום הזמן נקבל:
מימוש
עבור מסנני FIR מדובר בסכימה פשוטה למדי, למשל על מימוש של המסנן. ישנם שני סוגים נפוצים למימוש של מסנן IIR:
Direct Form 1
זהו מימוש המבוסס על חישוב מפורש של משוואת ההפרשים של המסנן. עבור סכימה זו נדרשים 2N השהיות ו-2N סכימות, כאשר N הוא סדר הפולינום של התמרת ה-Z של המערכת (בהנחה שסדר המונה וסדר המכנה זהה).
Direct Form 2
מימוש זה מבוסס על הפעלת המכנה של התמרת ה-Z של המסנן ולאחר מכן הפעלת המונה על התוצאה. עבור סכימה זו נדרשים N השהיות ו-2N סכימות.
הקשר לסינון אנלוגי
נניח שאות רציף עובר מסנן אנלוגי ולאחר מכן דגימה:
לפי משפט הדגימה מתקיים הקשר הבא:
אם נניח ש-H ו-X חסומי סרט ובנוסף הדגימה היא בקצב נייקוויסט אזי אין חפיפות בתדר (Aliasing) בין האיברים שבסכימה. במקרה כזה אם נגדיר ,
ֿאזי:
כאשר השוויון השני נכון מכיוון שתנאי נייקוויסט מתקיים, כלומר:
מכיוון שמכפלה בתדר שקולה לקונבולוציה בזמן אז בתחום הזמן מקבלים:
המשמעות היא שניתן להחליף סינון אנלוגי ולאחריו דגימה של אות המוצא בדגימה ולאחריה סינון ספרתי כאשר המסנן הספרתי הוא דגימות של המסנן האנלוגי.
מסנן מעביר נמוכים (Lowpass Filter)
הכוונה במסנן מעביר נמוכים היא למסנן המעביר תדרים נמוכים מ-\omega_c ומאפס את כל התדרים שמעליו, כאשר \omega_c ידוע כתדר הקיטעון. מסנן מעביר נמוכים אידיאלי נתון לפי:
התגובה בזמן של המסנן האידיאלי היא אינסופית, ולכן במימוש מעשי מגדירים 'קטע מעבר' (transition band) בו המסנן יורד מ-1 ל-0 בצורה מתונה יותר.
מסנן מעביר גבוהים (Highpass Filter) ומסנן מעביר פס (Bandpass Filter)
באופן דומה למסנן מעביר הנמוכים מסנן המעביר גבוהים מעביר רק תדרים גבוהים מ-\omega_c, בעוד מסנן מעביר פס מעביר תדרים בין \omega_1 ל-\omega_2.
מסננים מסתגלים
מסנן מסתגל הוא מסנן אשר מקדמיו משתנים בזמן בהתאם לקריטריון אופטימיזציה כלשהו. לדוגמה, נניח שאות ידוע, x(t), עובר סינון אנלוגי ואנו מעוניינים לשערך את המסנן באופן ספרתי מתוך דגימות של אות המוצא y(nT), למשל בשיטת Least Mean Squares.
ניתן להתחיל מניחוש התחלתי, ולחשב את השגיאה הרגעית:
כאשר * מסמן קונבולציה בזמן בדיד.
כעת ניתן לעדכן את מקדמי המסנן, למשל באופן הבא:
כך ניתן להמשיך ולעדכן את השערוך באופן איטרטיבי.
טל פלד
טל פלד (נולד ב-14 בספטמבר 2002) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הגארד בקבוצת מכבי ראשון לציון מליגת העל בכדורסל.
ביוגרפיה
פלד נולד בחולון ובגיל 3 עבר להתגורר בראשון לציון.
קריירה
פלד החל את פעילותו במועדון מכבי ראשון לציון מגיל 6 ועבר דרך כל הקבוצות הצעירות של המועדון. עם קבוצת הילדים זכה פעמים באליפות ובגיל הנערים זכה בעונת 2017/18 בגביע ובאליפות הארצית. בנוער סימה קבוצתו במקום הראשון במחוז הדרום אולם הקבוצה הודחה בשלב חצי הגמר על ידי מכבי תל אביב. בעונת 2018/19 שוב סימו ראשונים בקבוצות מחוז דרום אולם עקב משבר הקורונה לא התקיימו משחקי הגמר. פלד נבחר למצטיין ליגת הנוער לאותה עונה.
בתיכון למד בגימנסיה הריאלית ובעונת 2018/19 הצליח להעפיל עם קבוצתו עד לשלב חצי הגמר. בעונת 2019/20 זכתה הקבוצה באליפות התיכונים ופלד נבחר לשחקן המצטיין של הליגה.
בעונת 2018/19 הצטרף פלד לקבוצת הבוגרים של מכבי ראשון לציון. בשנת 2019 זכה בתחרות "הקלע של המדינה". באותה שנה האורך החוזה שלו ל-4 שנים נוספות.
בנבחרות הלאומיות
בקיץ 2019 תחת המאמן אורן אהרוני זכה עם הנבחרת עד גיל 18 במקום הראשון באליפות אירופה דרג ב' שנערכה ברומניה. בטורניר קלע 8 נקודות ב-16 דקות בממוצע למשחק.
יצחק בר-יוסף
יצחק בר-יוסף (נולד ב-19 ביוני 1949) הוא סופר ישראלי.
ביוגרפיה
בר-יוסף נולד בתל אביב לצפורה-פייגה לבית גרינפלד, בת היישוב הישן בירושלים, דור שמיני בארץ, ולסופר יהושע בר-יוסף, יליד צפת, דור שישי בארץ. הוא בוגר החוג להיסטוריה של עם ישראל והחוג לתולדות התיאטרון, ומוסמך בחוג לספרות השוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1995 זכה בר-יוסף בפרס קוגל מטעם עיריית חולון, וב-2003, 2011 בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים. ספרו "מזכרת אהבה" יצא לאור בפראג ב-2007. סיפוריו תורגמו לשפות שונות ובהן אנגלית, רוסית, גרמנית, ספרדית, צרפתית, סינית וערבית.
בר-יוסף מתגורר בתל אביב.
אריך ליינסדורף
אריך ליינסדורף (גרמנית: Erich Leinsdorf; 4 בפברואר 1912 – 11 בספטמבר 1993) היה מנצח יהודי-אוסטרי.
ביוגרפיה
ליינסדורף נולד בווינה למשפחה יהודית. למד מוזיקה ומשנת 1934 עד 1937 עבד כעוזר לברונו ולטר ולארטורו טוסקניני בפסטיבל זלצבורג. ניצח במטרופוליטן אופרה בניו יורק משנת 1938, ונודע בעיקר בפרשנותו לוגנר.
ליינסדורף כיהן תקופה קצרה של שלוש שנים כמנהל מוזיקלי של תזמורת קליבלנד. גילו הצעיר יחסית והעובדה שהתאזרח זמן לא רב קודם לכן באמריקה הביאו לגיוסו לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. הוא הצליח אמנם להשתחרר מתפקידו כמנצח תזמורת צועדת לפני תום המלחמה, אך הנזק לשמו בקליבלנד היה תמידי והחוזה שלו לא חודש.
הוא היה מנצח הפילהרמונית של רוצ'סטר משנת 1947 עד 1955 ומנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית של בוסטון משנת 1962 עד 1969. לאחר מכן הופיע כמנצח אורח במספר תזמורות.
ב-22 בנובמבר 1963, בשעת קונצרט של תזמורת בוסטון, קטע את התוכנית בחדשות מעציבות והודיע, "גבירותי ורבותי, הודיעו עכשיו בשידור ברדיו... אנו מקווים שאין לכך אישור, אבל עלינו להטיל ספק בכך... שנשיא ארצות הברית היה קורבן להתנקשות." הוא דיבר על רצח הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי בדאלאס, טקסס. ספר זיכרונות שלו בשם: Cadenza: a Musical Career פורסם בשנת 1976.
טופולב Tu-154
טופולב Tu-154 (קוד דיווח נאט"ו: Careless) הוא מטוס נוסעים צר-גוף תלת־מנועי מתוצרת רוסיה. המטוס היה נפוץ לטיסות פנים ברוסיה ובמדינות אחרות של ברית המועצות לשעבר. המטוס היה בשימוש גם במזרח אירופה ובאיראן.
מודרניזציה ופיתוח מטוסים מדגם זה היו באחריות תאגיד המטוסים המאוחד.
תכנון ועיצוב
המטוס פותח כדי להחליף את טופולב Tu-104 הסילוני וגם את אנטונוב An-10 ואת איליושין Il-18 בעלי מנועי המדחף. הוא תוכנן להיות מסוגל לפעול בשדות תעופה בעלי מסלולי עפר ולטוס בגובה רב מעל תנועת המטוסים העמוסה של ברית המועצות. הוא טס לראשונה ב־4 באוקטובר 1968, ונכנס לשירות בפברואר 1972. ייצורו נמשך עד שנת 2006 ובסך הכול יוצרו כ־900 מטוסים מדגם זה, מתוכם כ־500 עדיין נמצאים בשירות.
המטוס תוכנן כך שיוכל להמריא משדות תעופה מושלגים ולא סלולים בלי להינזק. לשם כך יש לו 14 צמיגים גדולים מנופחים בלחץ נמוך. בדגם המקורי ישנם שלושה מנועי קוזנצוב NK-8-2, בתצורה דומה לזו שבבואינג 727, הקיימים גם במטוס האיליושין IL-62 מה שנתן לו יחס דחף-משקל טוב יחסית. בדגם M משתמשים בשלושה מנועי סולוביוב D-30KU-154. יש לו שני כני נסע אחוריים אשר מתכנסים למכלים שעל הכנפיים, ומערכת זנב בצורת האות T.
תאונות
למטוס יש היסטוריה של תאונות, אולם הן בדרך כלל יוחסו לשימוש בתנאים קשים (במיוחד תנאי מזג אוויר קשים), שימוש תכוף, תחזוקה לקויה, וטעויות אנוש, ולאו דווקא לבעיות בתכנון.
ב־4 באוקטובר 2001 התרסק מטוס מדגם זה של חברת סיביר אייר שהמריא מת"א מעל הים השחור. חקירה גילתה שהמטוס הופל בידי טיל קרקע-אוויר SA-5 תועה. ההערכה היא שהטיל נורה בעת תרגיל של צבא אוקראינה.
ב־10 באפריל 2010 התרסק מטוסו הנשיאותי של נשיא פולין לך קצ'ינסקי, סמוך לשדה התעופה בעיר סמולנסק אשר ברוסיה, במטוס שהו 96 נוסעים באותו הזמן וכולם נהרגו. בין הנוסעים היו נשיא פולין, רעייתו, ובכירים נוספים בממשל הפולני, התאונה מיוחסת למזג האוויר הערפילי בזמן הנחיתה, ולטעות אנוש של הטייס.
ב-25 בדצמבר 2016 התרסק בים השחור מטוס של משרד ההגנה הרוסי מסוג זה שהיה בדרכו מנמל התעופה הבינלאומי של סוצ'י לבסיס חיל האוויר הרוסי חמיימים ליד לטקיה שבסוריה.
צמיג
צְמיג הוא מעטפת טבעתית וגמישה (המכילה גומי) העוטפת את החישוק בגלגלי כלי תחבורה. תפקיד הצמיג להעביר את כח המנוע לתנועה, לספק אחיזת כביש טובה לכלי הרכב, לבלום זעזועים ולהגן על החישוק.
הסימונים על הצמיג
הסימון הבסיסי המופיע על הצמיג הוא מידת הצמיג והחישוק. לדוגמה: 225/45R17. המספר 225 מציין את רוחב הצמיג במילימטרים. המספר 45 מציין באחוזים את גובה דופן הצמיג ביחס לרוחבו (יחס גובה-רוחב; פרופיל או יחס חתך), ולכן, גובה דופן הצמיג במקרה זה הוא: 225*0.45 = 101.25 מילימטרים. 17, מציין את קוטר החישוק באינצ'ים. כלומר, 43.18=17*2.54 (אינץ' שווה ל-2.54 סנטימטרים). ולכן, הקוטר החיצוני של כל הגלגל הוא: 63.43 סנטימטרים (סכום גובה דפנות הצמיג וקוטר החישוק). האות R מציינת כי מבנה שלד הצמיג הוא רדיאלי.
קיימים סימונים נוספים על הצמיג שמסמנים משקל מרבי, מהירות מקסימלית, תאריך ייצור בחלק מהצמיגים ועוד.
צמיג בעל חתך נמוך או בעל חתך גבוה
ככל שחתך הצמיג נמוך יותר, פוחתת נוחות הנסיעה כיוון שיש פחות אוויר המשכך את הזעזועים. עם זאת, מכיוון שהקיר הנמוך של הצמיג פחות מתעוות מתקבלת אחיזה טובה יותר המורגשת בעיקר בפניות. גם רוחב גדול של צמיג תורם לאחיזה עקב פני שטח גדול יותר עם הכביש, אך משפיע לרעה על צריכת הדלק כיוון שיותר שטח של הצמיג מתעוות בכל תזוזה של הצמיג ולכן צריך יותר כוח כדי לסובב אותו.
כלי רכב ספורטיביים משתמשים בדרך כלל בצמיגים רחבים וחתך נמוך על מנת לשפר את האחיזה. לעומת זאת כלי רכב רגילים עושים שימוש בצמיגים צרים ובעלי חתך גבוה יותר לטובת נוחות נסיעה וצריכת דלק משופרת.
במכוניות מרוץ נהוג להשתמש בצמיג מיוחד בעל הרכב גומי רך יותר המספק אחיזה גבוהה יותר אך גורם לשחיקה מהירה עד כי יש להחליף את הצמיג מספר פעמים במהלך המרוץ. כל עוד המרוץ מתקיים על גבי כביש יבש, פני הסוליה של צמיג זה תהא לרוב חלקה לחלוטין (ואז יכונה צמיג זה בעגה המקצועית "סליק" מלשון חלק באנגלית). במרוץ רטוב יעשה שימוש בצמיגים בעלי סוליה עם חריצים. חריצים אלו יהיו בדרך כלל מעטים ושונים מחריצים המופיעים בצמיג רגיל. בגלל התאמת הצמיגים המדויקת לתנאים מסוימים, ייתכן כי במרוצים בעלי תנאים משתנים (התחלת גשם לדוגמה) יחליף הנהג את סוג הצמיגים אף יותר מפעם אחת במהלך המרוץ. כלי רכב רגילים אינם נזקקים להחלפת צמיגים תכופה כזו כיוון שהם עושים שימוש בצמיגים בהם יש פשרה בין יכולות האחיזה במצבים השונים.
היסטוריה
עד אמצע המאה ה-19 היו כלי הרכב בעלי גלגלים קשיחים, לרוב היו אלה גלגלי עץ בעלי חישוקי מתכת. רוברט ויליאם תומפסון, סקוטי במוצאו, היה הראשון שניסה להקיף את הגלגל בעור ובין החישוק לגלגל קבע צינור גומי מנופח שיבלום ברכות את זעזועי הדרך. רעיונו של תומפסון נזנח בשל טכניקת עיבוד הגומי שלא הייתה מפותחת דיה.
ב-1888 נרשם פטנט ראשון בעולם על צמיג פנאומטי (צמיג מלא באוויר) על ידי ג'ון בויד דאנלופ, אף הוא סקוטי, שהתקין צמיג שכזה, בדומה לרעיון של קודמו, לתלת האופן של בנו הקטן. השימוש בצמיגים לרכב החל בשנת 1895 כאשר האחים הצרפתים אדוארד ואנדרה מישלן, בעליהם של מפעל ייצור מעצורי גומי לאופניים, השתמשו בפטנט של דנלופ כצמיגי רכב. חברת גודייר האמריקנית, שנוסדה ב-1898 וייצרה צמיגים לאופניים ולכרכרות, החלה לספק ב-1908 את הצמיגים למכוניות פורד מודל T. עמדה זו והצלחתם במרוצי מכוניות הפכה אותם ב-1916 ליצרן הצמיגים הגדול ביותר בעולם, וב-1926 ליצרן מוצרי הגומי הגדול בעולם.
טיובלס - טיוב טייפ
עד לשנות ה-40 של המאה ה-20 השתמשו בצמיג כפי שהומצא לראשונה: בתוך הצמיג הונח אבוב, צינור גומי מנופח שנהוג לכנותו "פנימית". צינור הגומי המנופח קימר את שכבת הגומי של הצמיג והחזיק אותה. צמיג זה מכונה "טיוב טייפ". לשיטה זו היה חיסרון בולט היות שהצמיג לא היה אטום לחלוטין אל מול הגלגל. זה היה עלול לגרום לאיבוד שליטה על הרכב בשעת תקר בפנימית כיוון שהאוויר היה פורץ החוצה מחלל הצמיג במהירות.
בשנת 1944 הומצא צמיג ה"טיובלס", צמיג ללא "פנימית" שהיה אטום לדליפת אוויר מחללו באמצעות מבנה מיוחד של חישוק גלגל ועל ידי ריפוד שכבותיו הפנימיות בחומרים המונעים יציאת אוויר. כשננעץ מסמר או כל חפץ חד אין לאוויר דרך מילוט אלא מהחור שנוצר, אך כיוון שהמסמר הנעוץ אוטם בעצמו את חלל הצמיג הרכב יכול לנסוע עם מסמר בגלגליו תקופה ארוכה כשהאוויר אינו יוצא. בשנים האחרונות פיתחו חברות הצמיגים צמיג שמאפשר במקרה תקר המשך נסיעה איטית עד לתיקון או החלפת הצמיג. צמיגים אלו מכונים Run-flat. חסרונם של צמיגים אלו במורכבותם ובמחירם הגבוה. בדומה לחומרי איטום המאפשרים לנפח ולאטום את הצמיג במקרה תקר, קיימים בשנים האחרונות גם חומרים הנמרחים מראש על חלקו הפנימי של הצמיג ומונעים חלק ניכר מסוגי התקרים (מכונים גם "ג'יפה"), השימוש בהם רווח באופני הרים.
שלד הצמיג - דיאגונלי / רדיאלי / מעורב
שלד הצמיג - הכרכס (carcass) הוא המבנה הפנימי של הצמיג המורכב ממיתרים צפופים העטופים בשכבת גומי (הנקראים יחד "בדים מגוממים" או רבדים) ועוברים בין חישוק לחישוק דרך הדופן והסוליה. השלד יכול להיות בנוי מרובד אחד או מכמה רבדים, המכילים מיתרים (ניילון, פוליאסטר, ראיון או פלדה) ומצופים כאמור בגומי.
במבנה שלד הצמיג חלו שינויים משמעותיים עם השנים. עד שנת 1946 היה בשימוש צמיג דיאגונלי, כלומר אלכסוני. הכוונה היא לצורה האלכסונית בה הונחו שכבות הסיבים המרכיבים את השלד ביחס לחישוק וביחס לעצמן. החיסרון בשיטה זו היה בכך שהשלד כולו עבד כיחידה אחת ובשל כך גם שכבת הגומי הנראית לעין שמעליו, כך שכל עיוות בדופן הצמיג פגם בסוליית הצמיג כולו. במטרה למנוע התנהגות זו ולהפחית את פגיעת הצמיג, חיזקו את השלד בשכבות נוספות, אך בשל כך נוסף משקל רב לצמיג וגברה התנגדות הצמיג לגלגול, דבר שהגדיל את צריכת הדלק. בעיה נוספת בשיטה זו היא התחממות יתירה בעת הנסיעה של השכבות שהונחו זו כנגד זו. ההתחממות קיצרה את תוחלת חייו של הצמיג וגרמה להגבלת מהירות הרכב למהירות מרבית של 120 קילומטר לשעה בגלל השינויים שעלולים היו להיווצר בין השכבות השונות של השלד בשל החום.
עקב חסרונות אלו, המציאה חברת הצמיגים מישלן ב-1946 את הצמיג הרדיאלי שבו שונתה שיטת הבנייה של שלד הצמיג. שכבות השלד פוצלו לכרכס ולחגורה (Belt). חוטי הכרכס הונחו לרוחב הצמיג בין החישוקים (בתשעים מעלות לכוון הנסיעה), ואילו החגורה הונחה בזווית הקרובה לכיוון הנסיעה וכמעט ניצבת לזווית הכרכס. באופן זה בוצעה הפרדה בין עבודת החישוק (שהוא מעביר הכוח מהמנוע דרך האופן) לעבודת הסוליה (הבולמת ומאיצה את המכונית על הכביש), כשדופן הצמיג "מתווכת" בין השניים ונושאת במאמצים הגדולים הכרוכים בכך. בעיית ההתחממות פחתה על ידי הפרדת הכרכס מהחגורה ומהזווית האחידה בחוטי הכרכס, ובשל כך מתאפשרת מהירות גבוהה יותר ותוחלת חיי הצמיג הוארכה משמעותית.
הנחת שכבות השלד לרוחב איפשרה למיתרי הכרכס לשאת את הכוח שמפעיל לחץ האוויר בכיוון הרדיאלי בלבד, ואיפשרה להפחית את שכבות הכרכס עד כדי רובד אחד וכן לבנות את הצמיגים עם מיתרי פלדה. משקלו של הצמיג פחת. העברת הכוח מהרכב לכביש גדלה, ההתנגדות לגלגול פחתה והקטינה את צריכת הדלק. אף על פי שכיום רוב מוחלט של צמיגי הנוסעים הם רדיאליים, עדיין מסמנים אותם על ידי הטבעת האות R על דופן הצמיג. המעבר לסוג צמיגים שונה חייב שינוי של משככי הזעזועים וכיוון שונה של זוויות ההיגוי ברכב כדי למנוע שחיקה מוגברת.
בנוסף לשני המבנים הבסיסיים, קיים גם מבנה מעורב (Bias belted). במבנה זה השלד הוא של צמיג דיאגונאלי, אולם מונחות עליו חגורות בזוויות דומות לצמיג רדיאלי. היתרון במבנה זה הוא בחוזק ויציבות של הדופן ועמידות הסוליה בפני תקרים. צמיגים במבנה מעורב משמשים בעיקר כלים לעבודות עפר וליערנות. צמיגים במבנה מעורב מסומנים בדרך כלל על ידי האות "B".
לחץ אוויר
חשיבותו של לחץ אוויר תקין בצמיג היא גבוהה, כיוון שלחץ לא תקין עשוי לגרום לשחיקה מוגברת, צריכת דלק גבוהה, אחיזה גרועה, התפוצצות תוך כדי נסיעה ועוד.
צמיגי כלי רכב מתחממים תוך כדי נסיעה עקב החיכוך עם הכביש והתנגדותם לגלגול. חימום הצמיגים מתבטא בעליית לחץ של מספר יחידות PSI. לכן ניפוח צמיגים מיד לאחר נסיעה, כפי שעשוי להתרחש בתחנת דלק, אינו מומלץ. מידת לחץ האוויר שמגדיר יצרן הרכב מיועדת לצמיג קר. מסיבה זו, אם מתחייב ניפוח צמיג שאינו קר, מומלץ לנפחו ללחץ הגבוה ביחידת PSI אחת עד שלוש מהלחץ המומלץ לצמיג קר ולהשוות את הלחץ בכל הגלגלים באותו ציר. יחידת PSI היא יחידת המדידה הנפוצה. לעיתים נעשה שימוש ביחידות בר (1 בר = 14.5 PSI בקירוב).
לחץ האוויר המומלץ לצמיג על ידי היצרן יכול להופיע בספר הרכב, על קורת הצד שליד הנהג (עם פתיחת הדלת), בתא הכפפות, מעל לגלגל (לדוגמה: ל"א 30) או על מכסה מכל הדלק. בכלי רכב המיועדים לשאת מטען רב או נוסעים נוספים, מופיעה בדרך כלל המלצה על לחץ אוויר גבוה יותר בגלגלים האחוריים.
ברכבי שטח הנוסעים בתוואי דרך בעלי אחיזה גרועה או עם חשש לשקיעה, ניתן להפחית מלחץ האוויר בצמיג כדי ששטח המגע של הצמיג עם הקרקע יגדל. נסיעת המשך בכביש סלול מחייבת החזרת לחץ האוויר לרמתו הרגילה.
מערכת בקרת לחץ אוויר
מערכת בקרת לחץ אוויר היא מערכת משגוח על שמירת לחץ אוויר תקני בצמיגי הרכב, באמצעות התרעה על סטיה מלחץ האוויר התקין. המערכת עונה על הצורך לניטור לחץ האוויר בגלגלי הרכב באופן קבוע, ומבצעת זאת בעזרת חיישנים אלקטרוניים. חיישנים אלה מעבדים נתונים שונים אותם הם מאתרים במצב הצמיג. אם לפי הנתונים נמצא על ידי החיישנים לחץ אוויר גבוה או נמוך מהנצרך בצמיג, הם ישדרו זאת למחשב המערכת שיפעיל התרעה מיידית על כך. קיימת מערכת התרעה אשר אליה נלוית מערכת למילוי אוויר עצמאית אם היא מאתרת כי לחץ האוויר בצמיג ירד, או להורדת לחץ האוויר אם התמלא יתר על המידה.
סוגי החיישנים:
צורת ההתרעה:
אם תזהה המערכת ירידה בלחץ האוויר בצמיג או שתזהה כי לחץ האוויר גבוה בצמיג, היא תתריע באמצעים אלקטרוניים שונים:
התרעה קולית:
באמצעות צפצוף ארוך או קטוע.
התרעה חזותית:
נורית חיווי בלוח השעונים של הנהג -
בנורית זו תופיע צורת צמיג חתוך במרכזו יופיע סימן קריאה. מעבר לצורה זו קיימות תוספות שונות בנורית זו בהתאם לכל יצרן:
- היקף עיגול סביב סימן הקריאה.
- תוספת ראשי התיבות של שם המערכת באנגלית – TPMS.
- חיווי מפורט לכל צמיג המנפק נתונים על מצב לחץ האוויר והטמפרטורה שבו.
התנהגות בזמן התרעה:
בזמן התרעה הבוקעת ממערכת ההתרעה, יש לפעול כדלהלן:
בזמן נסיעה:
יש לעצור את הרכב במקום ראוי שיאפשר בצורה בטיחותית את הטיפול בגלגל במידת הצורך, ולהעמידו במצב חניה כשהמנוע כבוי.
גם ברכב שמותקנת מערכת מילוי עצמי של אוויר, יש לעצור את הרכב לבדיקה, אם מתקבלת התרעה מהמערכת המתריעה על לחץ אוויר לא תקני, ולבדוק אם המצב מאפשר המשך נסיעה למקום בו ניתן יהיה לבדוק כראוי את הצמיג ולטפל בו במידת הצורך.
במצב חניה:
יש לצאת מהרכב (לפי כללי הבטיחות ליציאה מהרכב), ולבדוק את סיבת ההתרעה בצמיג.
במקרה של תקר (פנצ'ר) –
יש להחליף את הצמיג לפני יציאה לנסיעה.
במקרה של ירידה בלחץ האוויר –
אם לחץ האוויר ירד במקצת ובכמות שאינה מייצרת קשת ברורה המרחיקה את תחתית הצמיג מהכביש ומונעת ממנו להיאחז בו, יש להגיע בהקדם עם הרכב לתחנת דלק ולמלא את הצמיג באוויר לפי מידת לחץ האוויר הדרושה.
אם לחץ האוויר ירד עד כדי שניתן לראות את תחתית הצמיג בצורה קשת, יש להחליף את הצמיג מידית ובכל מקרה לפני כל נסיעה של הרכב ולפנות למכון לתיקון צמיגי רכב מוסמך ומורשה.
הפעלת המערכת:
לצורך הפעלת המערכת לא נדרשת כל פעילות מצד הנהג בזמן הנסיעה. אולם, אחת לתקופה יש לבדוק את לחץ האוויר בצמיגים ולבדוק את התאמתו לנתונים אותם מספקת המערכת, על מנת לוודא את תקינותה.
אם בבדיקה ידנית מתברר כי הנתונים המסופקים על ידי המערכת אינם מדויקים. יש לכייל אותה מחדש.
סיכונים בשימוש במערכת:
בשימוש במערכת בקרת לחץ אוויר, אין כל סיכון הנובע מעצם השימוש בה. אולם אין להסתמך על מערכת זו באופן מוחלט מסיבות שונות:
- החיישנים עלולים להפגע בזמן הטיפול ברכב או בצמיג.
- חלק מהמערכות שאינן מודדות את לחץ האוויר באופן ישיר אלא בהתאם להתנהגות הצמיג, אינן מסוגלות להצביע על הגלגל המדויק בו ישנו שינוי במצב לחץ האוויר.
- מערכות שונות אינן מסוגלות להראות את מידת השינוי בלחץ האוויר, אלא רק להתריע על קיומה של סטייה מהרצוי.
- מערכות שונות לא תתרענה כלל על שינוי במצב לחץ האוויר אם הלחץ נמוך או גבוה באופן זהה בכל ארבעת הגלגלים.
התקנת המערכת:
חובת התקנת המערכת:
בארצות הברית –
החל משנת 2008, חובה על כל רכב המיוצר בארצות הברית או המיובא אליה, להיות מצויד במערכת בקרת לחץ אוויר.
באירופה –
החל מ-1.11.12 מחייבת תקנת האיחוד האירופי כל רכב המיוצר באירופה או המיובא אליה, להכיל מערכת בקרת לחץ אוויר.
בארץ -
אין חובה להתקין מערכת בקרת לחץ אוויר ברכב שלא הותקנה בו מערכת כזו בזמן ייצורו. אולם, החל משנת 2014 אימץ משרד התחבורה הישראלי את התקן האירופי. ומערכת בקרת לחץ אוויר הוכנסה על ידו לרשימת דרישות החובה אותם הוא מציג לכלי רכב חדשים המיובאים לארץ.
גביע העולם בשחמט 2013
ולדימיר קראמניק ניצח בגמר את דמיטרי אנדרייקין. משתתפי הגמר העפילו לתחרות המועמדים 2014.
משתתפים
128 המשתתפים נבחרו במספר אופנים:
מבנה התחרות
המנצח בהתמודדות בכל סיבוב עולה לשלב הבא בתחרות והמפסיד מודח ממנה.
שלב הגמר ודו-קרב על המקום השלישי כלל 4 משחקים.
דודו סראנסה
אלשנדרו סילבה דה סוזה (בפורטוגזית: Alexandro Silva de Sousa; נולד ב-15 באפריל 1983), הידוע כ"דודו סראנסה", הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
דודו החל את הקריירה המקצוענית שלו בויטוריה, משם עבר לקאשיווה רייסול. קבוצתו הראשונה באירופה הייתה סטאד רן הצרפתית, אליה הגיע ב-. לאחר חצי עונה לא כל כך מוצלחת ברן, בה כבש שער אחד בלבד ב-15 הופעות, עבר דודו בינואר לצסק"א מוסקבה מרוסיה, איתה זכה בשתי אליפויות, שני גביעים ושני סופר קאפ. ב-6 באוגוסט 2008 חתם דודו באולימפיאקוס היוונית לשלוש שנים תמורת 6 מיליון אירו. במאי 2009 הוא האריך את חוזהו עד יוני 2013 עם סעיף שחרור של 8.5 מיליון אירו. דודו עבר תקופה מצוינת באולימפיאקוס במהלכה זכה בשתי אליפויות וגביע אחד, אך ב-7 באפריל 2011 קיבל הצעה מאתלטיקו מיניירו, ואולימפיאקוס הסכימה למכור אותו תמורת 1.1 מיליון אירו בחוזה לשלוש שנים. ב- עבר לגויאס. ב-27 בינואר 2014 חתם ב-OFI כרתים היוונית.
ב-5 ביוני 2014 עבר דודו לישראל וחתם לעונה אחת במכבי נתניה, שלושה שבועות לאחר מכן נחת בארץ והתקבל על ידי כ-50 מאוהדי הקבוצה בשדה התעופה. סראנסה סבל מפציעה וכלל לא שיחק במדי הקבוצה, וב-22 בספטמבר 2014 שוחרר מהמועדון. בינואר 2015 חתם בקבוצת פורטלזה מהליגה השלישית בברזיל. ב-28 במאי 2016 חתם סראנסה בבוטפוגו.
לדודו יש 11 הופעות במדי נבחרת ברזיל. הוא השתתף עימה בגביע הקונפדרציות 2003 וזכה עם הנבחרת בקופה אמריקה 2004.
עונת 2016/2017 בליגה הלאומית בכדורסל
עונת 2017/2016 בליגה הלאומית בכדורסל היא העונה ה-51 של הליגה השנייה בחשיבותה בכדורסל בישראל.
פלייאוף עליון
8 הקבוצות שהעפילו משלב העונה הסדירה התמודדו בסדרות לפי דירוגן בסיום העונה הסדירה (מקום ראשון נגד מקום שמיני, מקום שני נגד מקום שביעי, מקום שלישי נגד מקום שישי ומקום רביעי נגד מקום חמישי). המדורגת גבוה יותר אירחה את המשחק הראשון, השלישי והחמישי (במידת הצורך). המדורגת נמוך יותר אירחה את המשחק השני והרביעי (במידת הצורך).
פלייאוף תחתון
ששת הקבוצת שסיימו את הליגה במקומות 14-9 יתמודדו בסיבוב פנימי אחד בשיטת ליגה הכולל חמישה משחקים לכל קבוצה, כאשר הניקוד נמשך מהליגה הסדירה, הקבוצות שסיימו במקומות 11-9 זוכות לארח שלושה משחקי בית. בסיום הסבב הקבוצות שסיימו במקומות ה-5 וה-6 בבית התחתון יורדות לליגה הארצית.
מוזיאון הכישוף
מוזיאון הכישוף והקסמים (באנגלית: Museum of Witchcraft and Magic), לשעבר מוזיאון הכישוף (Museum of Witchcraft), הוא מוזיאון המוקדש למכשפות ולכישוף אירופאיים השוכן בכפר בוסקאסל במחוז קורנוול שבדרום-מערב אנגליה בבריטניה. המוזיאון כולל מוצגים המוקדשים לכישוף עממי, כישוף טקסי, הבונים החופשיים וויקה, כשהאוסף של חפצים אלו תואר כגדול בעולם.
המוזיאון נוסד על ידי הקוסם האנגלי ססיל ויליאמסון (Cecil Williamson) בשנת 1951 כדי להציג את אוסף החפצים האישי שלו. בתחילה הוא היה ידוע כמרכז הפולקלור של האמונות הטפלות והכישוף (Folklore Centre of Superstition and Witchcraft), ושכן בעיירה קאסלטאון (Castletown) על האי מאן. בהקמת המוזיאון נעזר ויליאמסון בג'רלד גרדנר, מייסד דת הוויקה, שעקר עם אשתו לאי במעמד של "מכשפת הבית" (resident witch) של המוזיאון. לאחר הידרדרות הידידות ביניהם, רכש גרדנר את המוזיאון מוויליאמסון ב-1954, ושינה את שמו למוזיאון הקסמים והכישוף. המוזיאון של גרדנר בקאסלטאון היה פעיל עד שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר מוניק וילסון, היורשת של גרדנר, מכרה את תוכנו לחברת ריפלי'ס (Ripley's).
בשנת 1954, פתח ויליאמסון שחזר לאנגליה מוזיאון מתחרה, בשם "מוזיאון הכישוף". מיקומו הראשון היה בווינדזור בברקשייר, ואחר-כך בבורטון-און דה-ווטר (Bourton-on-the-Water) בגלוסטרשייר. בשני המקרים הוא נתקל בהתנגדות אלימה, והוא החליט לעבור למקום שלישי והקים את המוזיאון בבוסקאסל ב-1960. ב-1996 מכר ויליאמסון את המוזיאון לגרהם קינג (Graham King), ששילב את אוסף ריצ'ל (Richel collection) של חפצי כישוף מאספן הולנדי ב-2000. המוזיאון ניזוק וחלק מהאוסף שלו אבד בשיטפון שפקד את בוסקאסל באוגוסט 2004. בשנת 2013 הועברה הבעלות לסיימון קוסטין (Simon Costin) ולמוזיאון הפולקלור הבריטי (Museum of British Folklore) בבעלותו.
המוזיאון הוא אטרקציה תיירותית פופולרית וזוכה להערכה רבה של הקהילה של המיסטיקנים בבריטניה. אגודת צדקה, "ידידי מוזיאון הכישוף" (Friends of the Museum of Witchcraft), הוקמה כדי לגייס כספים לרכישת מוצגים. המוזיאון מכיל גם ספריה גדולה על נושאים הקשורים לכישוף הנגישה לחוקרים.
מקורות: 1947–1960
אחרי מלחמת העולם השנייה החליט מפיק הסרטים לשעבר ססיל וויליאמסון לעבור לעסקי המוזיאונים, וככל כנראה בשל עניין מיוחד בנושא - החליט לפתוח מוזיאון שיוקדש לנושא הכישוף. ב-1947 ניסה ויליאמסון לפתוח מוזיאון כדי להחזיק את אוסף חפצי הכישוף ותורת הנסתר שלו בסטרטפורד על האייבון, אך הוא ניצב מול האופוזיציה המקומית ונאלץ לנטוש את תוכניותיו. אז הוא החליט לפתוח אותו בעיירה קאסלטאון על האי מאן, אזור הידוע בפולקלור מקומי השופע בסיפורי פיות ומכשפות, עונה שבה מגיעים אליו תיירים רבים, וחוקים מקומיים שהקלו על הקמת המוזיאון. הוא הקים אותו בטחנת קמח ישנה רעועה הידועה בשם "טחנת המכשפות" (Witches' Mill) שרכש ב-1948, ובעצת אשתו פתח מסעדה סמוכה, המכונה "מטבח המכשפות" (the Witches' Kitchen).
גם לוויליאמסון היה עניין מעשי בקסמים, ובריאיון שפורסם ב-1952 עם המגזין הפופולרי "אילוסטרייטד" (Illustrated) הוא תיאר את עצמו כיועץ בנושא שיכול לסייע בהסרת קללות מאנשים. הוא אישר כי הוא מכיר רבים מן הלחשים הללו מקריאה עליהם בספרים. הוא התעניין בקוסם המנוח אליסטר קראולי וכתב לג'ראלד יורקה (Gerald Yorke), חברו של קראולי, לשאול האם יוכל לשלוח לו את ההוראות לטקסים של קראולי.
עם זאת, גרדנר היה חלוק על ויליאמסון על מה שהוא ראה כמוצגים סנסציוניים. בתגובה סילק ויליאמסון את התצלום של גרדנר מתצוגה.
הקרע ויליאמסון–גרדנר: 1953-1964
ויליאמסון החליט לחזור לאנגליה, ולקח איתו את אוסף חפצי הכישוף שלו. ב-1954 קנה גרדנר מוויליאמסון את "טחנת המכשפות", ושינה את שמה ל"מוזיאון הקסם והכישוף", ומילא אותו באוסף החפצים הפרטי. בשנות החמישים של המאה ה-20 דן גרדנר בהעברת המוזיאון שלו ללונדון עם ידידו דאז, צ'ארלס קרדל (Charles Cardell), אך החליט שלא לעשות זאת. לטענת ההיסטוריון רולנד האטון החלטה זו הותירה לגרדנר "בסיס מאובטח וקרוב ברוחו" שממנו הוא היה יכול לקדם את דת הוויקה באמצעות כתיבת ספרים דוגמת "כישוף היום" (Witchcraft Today, 1954) ו"משמעות הכישוף" (The Meaning of Witchcraft, 1959). גרדנר ניהל את המוזיאון עד מותו ב-1964.
בצוואתו הוריש גרדנר את המוזיאון לעוזר שלו בתפעול המוזיאון, בתוספת תנאי שאם העוזר אינו מעוניין בכך יעבור הניהול למוניק וילסון (Monique Wilson) "הכוהנת הגדולה" של גרדנר. העוזר לא היה מעוניין ומוניק וילסון ניהלה את המקום לזמן קצר, ואז המקום נסגר והאוסף נמכר. חברת הבידור ריפלי'ס (.Ripley's Entertainment Inc) רכשה את האוסף ב-1972 ופתחה את "מוזיאון הכישוף והקסם" בגטלינבורג בטנסי ובסן פרנסיסקו בקליפורניה. בשל לחץ מהכנסייה המקומית וקבוצות דתיות שינתה ריפלי'ס ב-1975 את שם המוזיאונים ל"עולם הבלתי מוסבר" (World of the Unexplained). לאוסף הכישוף נוספו אטרקציות ומוצגים נוספים. ב-1985 סגרה ריפלי'ס את שני המוזיאונים בשל מכירת כרטיסים דלה. האוסף חולק בין המוזיאונים האחרים של ריפלי'ס. חלק מאוסף הכישוף נשלח ל"מוזיאון ריפלי'ס, תאמינו או לא" בבלקפול באנגליה.
בשובו לאנגליה ב-1954 פתח ויליאמסון את המוזיאון, הידוע כיום בשם "מוזיאון הכישוף" בווינדזור בברקשייר. במקום זה הוא נשאר פתוח בעונת התיירות, והצליח למדי, אבל דעת הקהל עדיין הייתה עוינת נגדו, ולכן החליט ויליאמסון להזיז אותו שוב. בשנת 1954 העביר ויליאמסון את המוזיאון לבורטון-און דה-ווטר (Bourton-on-the-Water) בגלוסטרשייר. המוזיאון סבל מרדיפות שונות, כולל כתובות שצוירו על הקירות וחתולים מתים שנתלו על עצים, ובסופו של דבר נגרם למוזיאון נזק רב בשל הצתה מכוונת.
בוסקאסל: 1960-הווה
ב-1960 העביר ויליאמסון את המוזיאון לבוסקאסל בקורנוול. ויליאמסון הציג כמה חפצים הקשורים לכישוף טקסי, אבל היה מעוניין יותר באמונות עממיות ומנהגים אותם כינה "מכשפה של שולי הדרך" (wayside witch)
ויליאמסון פרש בשנת 1996, ומכר את המוזיאון לגרהם קינג (Graham King) וליז קרואו (Liz Crow). קינג, נאו-פגן שהתעניין בכשפים, היה בעל עסק שייצר מצלמות למומחים בהמפשייר, כאשר גילה כי המוזיאון עומד למכירה במאמר בעיתון. ויליאמסון וקינג גיבשו סופית את הרכישה בחצות ליל כל הקדושים בשנת 1996. קינג וקרואו ארגנו מחדש את המוזיאון והוציאו ממנו חלק ממוצגים הסנסציוניים ביותר, כגון בובת תצוגה נשית לבושה חלקית, שהונחה על מזבח לייצג את המיסה השחורה. קינג הופיע בסדרות טלוויזיה של ה-BBC כמו "קהילה על חוף הים" (A Seaside Parish) ו"מופע עתיקות נודד" (Antiques Roadshow). הוא ארגן את קבורתה של ג'ואן וייט (Joan Wytte), אישה שמתה ב-1813 בכלא בודמין לאחר שהואשמה בכישוף, וגופתה הייתה במוזיאון במשך שנים רבות. היא נקברה באזור מיוער מקומי ב-1998. המוזיאון נפגע במהלך השיטפון הגדול של חודש אוגוסט 2004 בבוסקאסל, ונסגר לשיפוצים עד מרץ 2005.
אחרי שקינג רכש את המוזיאון, הוקמה אגודה הידועה בשם "ידידי המוזיאון" (Friends of the Museum). היא עורכת פעם בשנה סוף שבוע של הרצאות. לאחר מכן שונתה הגדרתה החוקית לארגון צדקה. כדי להנציח את יום השנה השישים להקמת המוזיאון, פרסמה "חברת אמנות תורת הנסתר" (Occult Art Company) בשנת 2011 אנתולוגיה שכותרתה "מוזיאון הכישוף: היסטוריה קסומה". הרעיון לספר היה של יושבת ראש האגודה, ג'ודית נובל (Judith Noble), כשהספר עצמו נערך על ידי קריאן גודווין (Kerrian Godwin). הוא הכיל תרומות של 51 אנשים שהיו מעורבים בקהילות האזוטריות והפגניות, כולל דמויות בולטות כמו רונלד האטון, פיליפ הסלטון (Philip Heselton), פטרישה קרואותר (Patricia Crowther) ומריאן גרין (Marian Green). איתן דויל וייט (Ethan Doyle White) שהתמחה בלימודי פגניות הכין ביקורת על הספר בכתב העת פומגרנטה (Pomegranate - "רימון"). הוא אומנם בירך על הספר, אבל תיאר את תוכנו כ"אוסף של דברים שונים זה מזה, כאשר האיכות של המאמרים והרלוונטיות שלהם לנושא שלפנינו אינם אחידים".
בליל כל הקדושים 2013 העביר קינג את הבעלות על המוזיאון, אוספיו והספרייה שבו למעצב ולאוצר המוזיאונים סימון קוסטין (Simon Costin), שהקים את המוזיאון של הפולקלור הבריטי ב-2009. קינג שמר בידיו את הבעלות על מבנה המוזיאון שהושכר למוזיאון של קוסטין. קוסטין הצהיר לעיתון "הגארדיאן של קורנוול" כי "המוזיאון ימשיך לפעול כפי שהוא. הוא לא ישתנה כלל."