cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת ג'נובה
האוניברסיטה הקיסרית, אחר כך האקדמיה הקיסרית של ג'נובה
נערך ארגון מחדש של הקתדרות:בוטלה זו לתאולוגיה שנלמדה במסגרת הסמינר, גם הקתדרות למשפטים צומצמו לארבע. הוקמו לעומת זאת קתדרות לאסטרונומיה, לספרות צרפתית ולהיסטוריה. האתנאום בג'נובה קיבל ב-1805 את השם "האוניברסיטה הקיסרית של ג'נובה" וב-1809 את השם "האקדמיה הקיסרית של ג'נובה".
אוניברסיטת ג'נובה במתכונת הנוכחית
היא תפסה את המקום הראשון באיטליה בתחום האוקיינוגרפיה, המקום השלישי באיטליה בתחומי הננומדע והננוטכנולוגיה, והמקום החמישי באיטליה בתחום הפיזיקה.
קישורים חיצוניים
Internet Archive Lorenzo Isnardi, Emmanuele Celesia, Storia dell Universita di Genova 1861
המפקח רקס
המפקח רקס (בגרמנית: Kommissar Rex; באיטלקית: Il commissario Rex) הוא סדרת דרמה משטרתית ודרמה קומית שנוצרה על ידי פטר הייק ופיטר מוזר ששודרה במקור מ-1994 עד 2004 ברשת ORF 1. בשנת 2008, הסדרה חודשה תחת הפקה אוסטרו-איטלקית ברשת Rai 1. הסדרה בסופו של דבר בוטלה ביוני 2015, לאחר שמונה עונות.
הסדרה מגוללת את קורותיו של כלב משטרה מסוג רועה גרמני בשם רקס, שותפיו ואנשי הצוות של משטרת הפלילים בווינה בכלל ומחלק הרצח בפרט, בעודם פועלים יחד כדי לפתור פשעים. מאז 2008, עלילת הסדרה מתרחשת במשטרת רומא.
הסדרה זכתה לסדרת ספין אוף בשם Stockinger, המתמקדת בחוקר ארנסט סטוקינגר, אחד מאנשי מחלק הרצח ושודרה ב-1996. הסדרה זכתה גם לעיבוד מחודש בפולין (שם נקראה בשם: המפקח אלכס, Komisarz Alex), ועלילתה מתרחשת בלודז' (2012), סדרה רוסית בשם חזרתו של מוחטאר (שודרה בשנים 2004–2019, ברשת רוסיה-1 וברשת NTV ומהווה המשך לסרט "אליי, מוחטאר", Ко мне, Мухтар!, בכיכובו של יורי ניקולין), סדרה סלובקית בשם רקס, שמתרחשת בעיר ברטיסלאבה ומשודרת מאז 2017, סדרה לטבית בשם המפקח גראודס (Inspektors Grauds), סדרה אוקראינית בשם הכלב (Пёс), שמשודרת מאז 2015 וסדרה קנדית בשם הדסון ורקס (Hudson & Rex) משנת 2019.
עלילה
עלילת הסדרה המקורית מתרחשת בעיר וינה ומתמקדת בשלושה שותפים במחלק הרצח (Mordkommission) של משטרת הפלילים האוסטרית (Kriminalpolizei). בנוסף לשלושה שוטרים, המשרד מאויש בכלב רועה גרמני בשם רקס, הכוכב הראשי של הסדרה, שמשמש ככלב ההרחה (גם במלחמה בהברחות ובסמים) והוא משמש כזוג עיניים ואוזניים נוסף לאנשי המחלק.
הצוות המקורי במשרד הורכב מהחוקרים ריצ'רד מוזר, ארנסט סטוקינגר ופטר הוילרר. בקבוצה הזו משרת גם המומחה למשפט ד"ר ליאו גראף והשוטר בדימוס מקס קוך. לאורך העונות, מספר דמויות הוחלפו, כך למשל הגיע כריסטיאן בויק שהחליף את סטוקינגר, אלכסנדר בראנדטנר שהחליף את מוזר וקצין הסטטיסטיקה לשעבר פריץ קונץ שהחליף את הוילרר. בגלגול האחרון של הסדרה האוסטרית (בעונת 2004) השתתפו בה צמד ביש גדא של זכר ונקבה: מארק הופמן והקצינה ניקי הרצוג שעבדו לצד קונץ. ד"ר גראף הייתה הדמות היחידה שנשארה במשך כל עונות ההפקה האוסטרית.
בעונה האחת עשרה, העלילה הועתקה לרומא, כאשר המפקח לורנצו פאברי לוקח אחריות על הכלב. בעונה זו, הסדרה התנהלה באיטלקית ובגרמנית. בסוף העונה, רקס מקריב את עצמו למען פאברי והחל מעונה 12 הסדרה מתנהלת באיטלקית ומתרחשת במחלק החקירות של משטרת רומא.
פרס שארל ויון למסאות אירופית
פרס המסאות האירופית מוענק מדי שנה על ידי הקרן על שם התעשיין השווייצי שארל וֵיוֹן למסאי/ת אירופאי/ת. הפרס נוסד בשנת 1975, והוא הפרס הספרותי הראשון המוקדש אך ורק לסוגת המסה. הוא מוענק עבור מסה מאת סופר/ת אירופאי/ת, בכל שפה שהיא.
הפרס הוא המשכו של פרס הרומן האירופי, שייסד שארל ויון עצמו לאחר מלחמת העולם השנייה, ואשר הוענק מדי שנה בשלוש השפות האירופיות העיקריות של שווייץ – צרפתית, גרמנית, ואיטלקית. כמו פרס הרומן, מבקש פרס המסאות על שם ויון לתרום לפיוס ולאחדות באירופה באמצעות תרבות.
חבר השופטים של הפרס מורכב מחברי הוועד המנהל של קרן שארל ויון, ומאישים שנבחרו בשל מומחיותם והמוניטין שלהם בתחום.
טקס הענקת הפרס, בתחילת השנה ועל פי הזמנה, מתרחש במסיבת עיתונאים לכבוד הזוכים בפרס.
הפרס מאורגן במשותף עם העיר לוזאן, שם חי ופעל שארל ויון בשעתו, ועם אוניברסיטת לוזאן. הוא מבקש לתגמל יצירה אשר "מהווה עדוּת, או מציעה ביקורת פורה על חברות עכשוויות, על אורחות חייהן, ועל האידאולוגיות שלהן."
גראנט (קולומביה הבריטית)
האי גראנט (באנגלית: Grant Island) הוא אי באגם אוקאנאגאן, בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
האי ממוקם בצפון האגם, והוא אחד משני איים באגם (השני בהם הוא האי ראטלסנייק).
האי הוא שמורת טבע מסוג שמורת ציפורים.
תייסיר תמימי
שייח' תייסיר רג'ב אל-תמימי (בערבית: شيخ تيسير رجب تميمي; נולד ב-21 באוקטובר 1952) הוא ראש המועצה האסלאמית העליונה בירושלים ולשעבר השופט השרעי הראשי של הרשות הפלסטינית.
שופט איסלאמי
תמימי נולד בחברון נולד ב-21 באוקטובר 1952. תמימי שימש כשופט בית הדין השרעי בבית לחם ולאחר מכן בחברון בשנת 1986. בשנת 1994 מונה על ידי יאסר ערפאת בשנת 1994 להיות מפקח של בתי הדין השרעיים. בין השנים 1997–1999, כיהן כקאדי אל-קודאת ("השופט האסלאמי הראשי") בפועל, מטעם אבו סרדנה שעבר לירדן. באפריל 1998, תמימי הקים ועדה לביסוס סטטוס משפטי אישי שיהיה אחיד ברצועת עזה ובגדה המערבית "כצעד בסיסי להקמת המדינה [הפלסטינית]." הוא מונה רשמית על ידי ערפאת כסגן קאדי אל-קודאת בצו נשיאותי במרץ 2000.
תמימי הגיע לעימות גלוי עם המופתי של ירושלים, השייח' עכרמה צברי, במהלך סמינר בנובמבר 2001. העימות החריף היה על רפורמות במערכת השריעה, במיוחד בנושא גיל הנישואים. תמימי טען שזה היה נושא בו משפטנים הסכימו ולכן פרשנות מותרת; הוא באופן אישי דגל כי גיל הנישואין החוקי יועלה ל-18 ומעלה, בעוד לפי עמדת סברי, קטינים יכולים להינשא בגיל ההתבגרות. דעותיהם סותרות גם בנושאים אחרים, תמימי תומך בזכויות הנשים, הקמת מפלגות פוליטיות, ושילוב אנשי דת ברפורמה משפטית, ואילו סברי העדיף את החוק האיסלאמי המסורתי.
תמימי שהה לצד ערפאת עד למותו כשזה היה על ערש דווי בנובמבר 2004. הוא סירב לאפשר לרופאים להסיר מערפאת את התמיכה החיצונית משום שפעולה זו, לטענתו, מנוגדת להלכה המוסלמית.
בשנת 2005 נחקר על ידי מפלג המיעוטים במשטרת ירושלים לאחר שנמצא בה ללא היתר כניסה לישראל.
בשנת 2007, בתגובת לאיסור החמאס על עצרות תפילה בציבור ברצועת עזה, תמימי הכריז כי האיסור הוצא "על ידי אלה שאינם מורשים לעשות זאת".
בשנת 2014 טען כי הכותל המערבי הוא חלק ממסגד אל־אקצא וככזה הוא שייך רק למוסלמים וליהודים אין זכות להתפלל בו.
עמדות פוליטיות
תמימי, טען לא פעם כי "יסודות מסגד אל־אקצא הוסרו, וחומרים כימיים הוזרקו לתוך אבניו כדי להמיס אותן. לכן המסגד תלוי באוויר.
בשנת 2006 הביע את התנגדותו למצעד הגאווה בירושלים.
בשנת 2007 הטיף להפוך את מערת המכפלה למסגד מוסלמי נקי מכל נוכחות יהודית. בנוסף, האשים את ישראל בניסיון להשתלט על המערה והזהיר אותה מפני השלכות מעשיה. תמימי הדגיש בטענתו כי אין ליהודים כל זכות במערה.
באוקטובר 2008 פרסם תמימי פסק הלכה האוסר על תושבי ירושלים הערבים מלהשתתף בבחירות המוניציפליות של אותה שנה. באפריל 2009, הוא הזהיר פלסטינים בהזכרת פתווה קיימת האוסרת עליהם למכור נכסים ליהודים, בעקבות האיום בעונש מוות. במאבק נגד טיעונים דתיים והיסטוריים של יהודים בדבר ירושלים, תמימי טען כי "ליהודים אין זכויות בירושלים" בטענה שאין כל הוכחה כי "ליהודים הייתה היסטוריה או נוכחות בירושלים" ובהרחבה, הוא טען כי "ירושלים היא עיר ערבית ואסלאמית וזה תמיד היה כך".
בשנת 2009 פורסם כי תמימי חיבק ונישק את פרופ' מנחם קליין מאוניברסיטת בר-אילן, בכנס שנערך במרוקו כדי לדון במצב המדיני בירושלים, לאחר שזה טען בנאומו שישראל רוצה להרחיב את גבולות ירושלים מגבול הסיפוח לקו הגדר, להרחיב התנחלויות בשטח השיפוט, לחדור לשכונות פלסטיניות במזרח ירושלים, לבודד את הר הבית מהשכונות הפלסטיניות ולשנות את הסטטוס קוו על ההר עצמו. כמו כן, להנהיג בהר הבית מודל מערת המכפלה, שיהודים יקבלו גם שם זכויות תפילה מסודרות, בניגוד למצב הנוהג היום.
בדצמבר 2012 דווח כי תמימי הקים מפלגה פוליטית שנקראה חארס ('משמר'). המפלגה קשורה למפלגת "מצרים המודרנית" (MEP) ומומנה על ידיה. טקס ההשבעה אשר נערך ב-12 בדצמבר באותה שנה, שובש על ידי כוחות הביטחון ברשות הפלסטינית.
מחלוקת עם הוותיקן
תמימי תקף את ישראל במהלך ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל בשנת 2000.
במהלך הדיאלוג הבין-דתי בירושלים ב-11 במאי 2009 עם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר, תמימי פצח בגינוי שארך כ-10 דקות נגד ישראל, בו דחק בנוצרים ובמוסלמים להתאחד נגד ישראל. כתוצאה מכך האפיפיור בנדיקטוס יצא מהפגישה מוקדם. בתגובת להפרעה הבלתי מתוכננת של תמימי, לשכת העיתונות של הכס הקדוש פרסמה הודעת גינוי: "בפגישה המוקדשת לדיאלוג, התערבות זו הייתה ניגוד ישיר של מה שדיאלוג צריך להיות". פעיל השלום ורב היישוב תקוע, הרב מנחם פרומן, כינה את תמימי "מייצג הרוע בשלמותו" בעקבות האירוע.
בשנת 2014, התפרץ תמימי באירוע בכנסיית נוטרדם בירושלים שהתקיים בעת ביקור האפיפיור פרנציסקוס בישראל. תמימי קרא לאפיפיור לפעול למען השלום ואמר: "שלום צודק זו מדינה פלסטינית, שבה ישראל תפסיק להרוג נשים וילדים ולהרוס מסגדים כפי שעשתה בעזה".
ג'ים וב
ג'יימס הנרי "ג'ים" וב הבן (באנגלית: .James Henry "Jim" Webb, Jr; נולד ב-9 בפברואר 1946) הוא פוליטיקאי וסופר אמריקאי, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת וירג'יניה בין השנים 2007–2013, מטעם המפלגה הדמוקרטית. לאחר פרישתו החליף אותו בסנאט טים קיין. לפני כן הוא כיהן בין היתר כמזכיר הצי של ארצות הברית, עוזר למזכיר ההגנה, וכקצין בחיל הנחתים של ארצות הברית. הוא שימש גם כפובליציסט וכן הוציא עשרה ספרים פרי עטו.
ביוגרפיה
ג'יימס וב נולד בסנט ג'וזף שבמיזורי, לג'יימס הנרי וב האב ולורה לבית הודג'ס, כבן למשפחה בת ארבעה ילדים. משפחתו ממוצא סקוטי-אירי (סקוטים שהתיישבו בצפון אירלנד), אשר היגרה מאלסטר במאה ה-17 לשלוש עשרה המושבות שבצפון אמריקה. הוא גדל במשפחה אשר שינתה את מקום מושבה בתדירות רבה עקב שירותו של האב בחיל האוויר של ארצות הברית. המשפחה התיישבה לאורך רחבי המדינה, וחיה במיזורי, אילינוי, טקסס, אלבמה, נברסקה, וירג'יניה וקליפורניה, וכן גם באנגליה, בה אביו השתתף בתוכנית חילופי קצינים עם חיל האוויר המלכותי.
עקב התמורות במקום מגוריו, למד וב בעשרות בתי ספר שונים בארצות הברית ובאנגליה. הוא למד באוניברסיטת דרום קליפורניה בשנים 1963–1964. לאחר סיום לימודיו התקבל לאקדמיה של חיל הים של ארצות הברית באנאפוליס שבמרילנד. בסיום לימודיו הוצב כקצין בחיל הנחתים ועבר שם הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. במלחמת וייטנאם פיקד וב על מחלקה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים ה-5. וב הפגין אומץ לב ומנהיגות בלחימה ועוטר על גבורתו מספר פעמים. בין היתר הוענק לו צלב הצי בגין התקפה שהוביל בקרב לכיבוש מערך בונקרים של צבא צפון וייטנאם. בהמשך שימש כמפקד פלוגה. כן עוטר וב גם בכוכב הכסף, כוכב הארד (פעמיים) ולב הארגמן (פעמיים).
לאחר שחרורו בדרגת סגן מחיל הנחתים למד וב לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנים 1972–1975. בזמן לימודיו, הוא כתב את ספרו הראשון, "Micronesia and U.S. Pacific Strategy". לאחר מכן החל לעבוד כחבר בצוות של הוועדה לענייני חיילים משוחררים בבית הנבחרים. בעת כהונתו של הנשיא רונלד רייגן, שירת וב כעוזר הראשי למזכיר ההגנה, בשנים 1984–1987. לאחר כהונתו החל לשמש כמזכיר הצי של ארצות הברית, וב-1988 התפטר עקב סירובו לאפשר הפחתה בממדי החיל.
במהלך הבחירות לנשיאות ב-2004, מתח וב ביקורת על שני המועמדים, ג'ורג' ווקר בוש וג'ון קרי, תוך הישענות על ניסיונו הצבאי. הוא ביקר את קרי על התנגדותו למלחמת וייטנאם, אך גם לא חסך את ביקורתו מבוש, בשל מה שלדבריו - התחמקותו של בוש משירות צבאי בעת המלחמה, עקב קשריו של אביו, שהיה פוליטיקאי בעל השפעה באותה עת. הוא גם ביקר את מלחמת עיראק, וטען כי בוש "ביצע את הטעות האסטרטגית הכי גדולה בהיסטוריה המודרנית בכך שהחליט לפלוש לעיראק".
בפברואר 2006 הכריז וב כי יתמודד לסנאט, ועל כן יאתגר את הסאנטור הרפובליקני המכהן, ג'ורג' אלן. הוא ניצח את איש העסקים האריס מילר בפריימריז הדמוקרטים, ברוב של 53.5% ממניין הקולות, ולבסוף הביס את יריבו בבחירות הכלליות, לאחר קרב צמוד. ב-3 בינואר 2007 הושבע לסנאט. ב-2008 הועלו השערות רבות על כך שווב יבחר להיות המועמד לסגן הנשיא במרוץ דאז של הסנאטור ברק אובמה לנשיאות. לאחר התחבטויות רבות, הכריז ביולי באותה שנה כי הוא פוסל מועמדות שלו לסגן הנשיא, ולבסוף בחר אובמה בסנאטור אחר, ג'ו ביידן. בפברואר 2011 הכריז כי לא יתמודד על כהונה נוספת, ובמקומו נבחר בסופו של דבר טים קיין.
ביולי 2015 הכריז על התמודדותו לבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 מטעם המפלגה הדמוקרטית. הוא הספיק להשתתף בעימות אחד ולאחר מכן פרש מהמירוץ ב-20 באוקטובר 2015. לאחר שפרש מהמירוץ, הביע וב תמיכה בדונלד טראמפ. לאחר ניצחונו של טראמפ בפריימריז, הוזכר שמו של וב כמועמד לתפקיד סגן הנשיא. לאחר ניצחונו של טראמפ בבחירות הוזכר שמו של וב כמועמד לתפקיד מזכיר ההגנה והמדינה, אך לא קיבל כל תפקיד.
וב נישא שלוש פעמים, ולו 4 ילדים בוגרים, וכן ילד אחד מאשתו הנוכחית, הונג לי. בנוסף הוא אב חורג לילדתה של לי, אמילי, מנישואיה הקודמים. ווב פרסם שורה של רומנים וספרי מתח, ששניים מהם תורגמו לעברית. בנוסף כתב את התסריט לסרט פקודה לא חוקית.
קונסיגט
קונסיגט (בהונגרית: Kunsziget) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
יהדות קונסיגט
בקונסיגט חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
פישטה דנקו
אישטוואן דנקו, בשמו האמנותי פישטה דנקו (בהונגרית: Dankó Pista ;סטימז, 14 ביוני 1858 – בודפשט, 29 במרץ 1903) היה מוזיקאי (כנר ומלחין) מוביל הרכב צועני הונגרי מפורסם ביותר ברמה לאומית, כותב שירי עם.
ילדותו
חלק מהמקורות מצביעים על הבית ברחוב הנגאס (Hangász) בסגד (רחוב ביהרי 13 של היום) כמקום הולדתו של דנקו, בעוד אחרים מצביעים על שכונה מרוחקת שהיום הוא בכפר סטימז (Szatymaz). הוריו היו אישטוואן דנקו ורוזליה מיו והוא נולד כילדם הראשון. היה רק בן תשע כשאיבד את אביו. יחד איתו נותרו שלוש אחיותיו, אירן, אתל ורוזה, יתומות למחצה. הוא לא יכול היה להמשיך ללמוד לאחר מות אביו. השלים על כן רק שלוש כיתות יסודיות: מתוכם כיתה קלוויניסטית וכיתה לותרנית. הוא אהב לקרוא, לעיתים קרובות שאל ספרים מחבריו התלמידים ולימים הקים ספרייה משלו. בעיקר אהב את יצירותיהם של אלכסנדר דיומא, ויקטור הוגו ומור יוקאי.
נגינה בכינור
נאצי ארדאי (איגנץ ארדאי, הידוע בשמו האמנותי כנאצי ארדאי - סגד, 22 בנובמבר 1845 – בודפשט, 6 ביולי 1893) היה מוזיקאי צועני, מוביל הרכב וכותב שירים – נאצי זה שם חיבה לאיגנץ בהונגרית). ארדאי לימד אותו לנגן בכינור במשך חודשיים, אבל עד מהרה נאלץ דנקו לצאת לעבודה: הוא התפרנס כפועל בייצור לבני אדוב (חומר בניין העשוי מאדמה ומחומרים אורגניים, בשם אחר לבני בוץ). הוא לא הפך לוירטואוז, אבל בני זמנו העידו שהמוזיקה שלו הגיעה מליבו ומנשמתו כשניגן.
ההצלחה
הוורד היה מוטיב נפוץ בשירה והזמר של דנקו ונמצא בכותרת או בטקסט של לפחות חמישים משיריו. הוא כתב כמה תוספות זמר למחזות עם ומספר שיריו שכתב הוא קרוב לחמש מאות. לאיוש פושה, גזה גארדוני, אנטל בקפי ואישטוואן טמרקן כתבו מילים לשיריו.
מאוחר יותר עבר דנקו לסגד. השירים הראשונים שלו זכו לפופולריות גדולה באמצעות הביצוע של השחקנית המפורסמת הלאומית לואיזה בלהה (שכונתה "הזמיר הלאומי"). דנקו נסע לבודפשט ב-1890, וב-1895 זכה בפרס של "זמנים החדשים" (Új Idők) שהיה שבועון ספרותי חשוב באותה התקופה. הפרס הוענק על הלחנת שירי הבלטון של המשורר לאיוש פושה.
אנקדוטה משמרת את ההצלחות שלו שם: בסיום הקונצרט שניתן בחצר הצאר, הוא ולהקתו קצרו הצלחה כה גדולה שהנסיך ניקולאי (לימים הצאר ניקולאי השני) ניגש אל דנקו וכהוקרה הלביש על אצבעו את הטבעת המבריקה והיפה ביותר שלו. האורחים האחרים ראו את המחווה והלכו גם הם לברך אותו וכל אחד משך טבעת אצבעותיו.
מותו
הוא לא הבין בכתיבת תווים, אז השירים שלו נרשמו על ידי אחרים. העוני רדף אחריו לכל אורך חייו. מחלת הריאות שלו החמירה, אגודת "שולחן פושה" החלה לאסוף עבורו כסף ומכל רחבי הארץ הגיעו תרומות לרפאו. הוא נשלח לסן רמו, שם טופל במשך חורף שלם, אך לא ניתן היה לשקם את בריאותו. הוא מת ב-29 במרץ 1903 בדירת גיסו בבודה.
פרנץ הרצג נפרד ממנו בפשט, חמש מאות צוענים ניגנו את שירו "נשבר כינורי". ארונו הוצב מול המוזיאון בסגד, ולאיוש פושה ואישטוואן טמרקן נשאו נאומי פרידה ליד ארונו. הוא הובא למנוחות בבית הקברות במרכז העיר. כמו כן הוקם פסל לזכרו. הפסל היהודי-הונגרי אדה מרגו עיצב אותו ולא ביקש תשלום, אלא רק את מחיר השיש. עבודתו הוקמה לבסוף ב-20 באוקטובר 1912, לא הרחק מהפסל של אליזבט, נסיכת בוואריה (סיסי), שהייתה גם "מלכת הונגריה" כרעייתו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
יצירותיו
שמאל|ממוזער|230x230 פיקסלים| לרגל מאה שנה למותו של לוח פישטה דנקו פיסטה, [[2003, שאחד משיריו חרוט עליו:
"משוך את הקשת, צועני, אתה נצחי, מבורך, תפרח תמיד כשיר מפואר, שלא יכסה שלג השיכחה את בשורתך האלמותית!
]]
הוא כתב כמעט 500 שירי עם עצמאיים:
הנצחה
על טיילת סטפניה בסגד, מול מלון קאש, ניצב פסלו של דנקו של אדה מרגו, שהוקם ב-1912. אדה מרגו עיצב את הפסל מתוך כבוד, הוא ביקש רק את המחיר גוש השיש. לרגל מאה שנה למותו של פישטה דנקו (2003), הוצב ליד הפסל לוח זיכרון, בו כתוב קטע מהשיר של המשורר דיולה יוהאס בשם פישטה דנקו.
רוזמרי וייז
וייז זכתה בשנת 1986 בפרס אנני ג'אמפ קאנון לאסטרונומיה המוענק לחוקרות בעלות פוסט דוקטורט (PhD) על מחקר יוצא דופן והבטחה לעתיד.
קורות חיים
וייז נולדה בשנת 1957 בעיר דנדי שבסקוטלנד. בילדותה התעניינה מאוד בפיזיקה, בין היתר עקב אהבתה הרבה למדע בדיוני. את השכלתה התיכונית והיסודית רכשה באחד מבתי הספר המקומיים באזור עיר הולדתה.
בשנת 1974 התחילה את לימודיה לתואר הראשון בפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת קווין מארי שבלונדון. בתחילה, התקשתה בלימודים אך לבסוף, עם סיום התואר, הייתה וייז לסטודנטית מצטיינת. עם סיום לימודי התואר הראשון, בשנת 1978, המשיכה ללימודי הדוקטורט במכון לאסטרונומיה באוניברסיטת קיימברידג'. בשנה האחרונה ללימודיה, קיבלה את מענק אמיליה ארהארט המוענק לנשים העושות דוקטורט בתחום מדעי החלל. הדוקטורט של וייז עסק בתחום היווצרות הגלקסיות והתפתחותן. לאחר סיום הדוקטורט ב־1982, וייז קיבלה את מלגת לינדמן בת השנה אשר איפשרה לה ללמוד ולחקור בארצות הברית. בעזרת מלגה זו למדה וייז באוניברסיטת פרינסטון ולאחריה באוניברסיטת ברקלי, שם הייתה כמעט חמש שנים (1983–1988). לאחר מכן, הצטרפה לפקולטה לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת ג'ון הופקינס, בה היא עובדת גם כיום כפרופסורית. את תואר זה קיבלה וייז בשנת 1993.
בשנת 2018, מעל 40 שנה לאחרי שסיימה את לימודיה באוניברסיטת קווין מארי, קיבלה וייז את התואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה.
מחקר
עבודתה התאורטית והמעשית של רוזמרי וייז סייעה רבות בקידום הבנת הדינמיקה, המבנה והיסטוריית ההיווצרות של שביל החלב. פרופסור וייז הובילה ותמכה במספר גישות חדשות בעולם האסטרופיזיקה. גישה אחת בה תמכה מתבססת על העובדה שתוחלת החיים של כוכבים בעלי מסה נמוכה היא כאורך הזמן שלוקח ליקום להתרחב ולהגיע לגודלו הנוכחי. כתוצאה מכך, הכוכבים מהווים מעין מאובנים אשר בעזרתם ניתן ללמוד על התנאים שהתקיימו בתחילת דרכן של הגלקסיות ובכך להשלים מחקרים על גלקסיות בעלות High Redshift. גלקסיות אלו רחוקות מאוד ממערכת השמש ועל כן, הגלקסיה הגלויה לצופה מכדור הארץ היא מראה הגלקסיה בעברה הרחוק. על ידי צפייה בגלקסיות אלו ניתן ללמוד כיצד נראו גלקסיות כדוגמת שלנו בעבר.
בנוסף, קידמה וייז מחקר של אזור רחב של כוכבים בגלקסיית שביל החלב בעזרת ספקטרוסקופיה. בין השאר, בעזרת שיטת RAVE survey המאפשרת למדוד מהירויות רדיאליות של כוכבים ותכונות אטמוספיריות נוספות (Atmospheric properties). יתרה מזאת, טכנולוגיה זו מסייעת להבנת היצירה וההתפתחות של הגלקסיות. הטכנולוגיה מאפשרת ללמוד על ההיסטוריה הכימית והדינמית של שביל החלב.
וייז תרמה רבות למחקר על Dwarf Spheroidal Galaxies בהן החומר האפל הוא הדומיננטי. היא טענה כי: " If we could understand what dark matter is, then that’s a huge leap forward in our.understanding of the universe” כלומר, היא מאמינה כי הבנת החומר האפל יהווה צעד גדול בהבנת היקום.
פרופסור רוזמרי וייז פרסמה מעל 200 מאמרים.
פרסים וחברויות בארגונים
רוזמרי וייז חברה ב-American Astronomical Society, Royal Astronomical Society, International Astronomical Union, ו American Physical Society. היא הייתה האישה הראשונה שכיהנה כנשיאה של מרכז אספן לפיזיקה. וייז הוזמנה להרצאות רבות בכל רחבי העולם ואף הייתה חלק מגוף המדענים שעבדו יחד עם העורכים הבכירים של כתב האת Science Magazine בשנת 2012.
משה ורדי (עיתונאי)
משה ורדי (רוזנבלום) (30 בנובמבר 1937 – 18 באפריל 2017) היה עיתונאי והעורך הראשי של העיתון "ידיעות אחרונות".
ביוגרפיה
בתחילת עבודתו העיתונאית עבד בעיתון "הַבֹּקֶר". מאפריל 1960 עד נובמבר 1961 היה סופר "הבקר" בלונדון, כאשר במהלך אוגוסט 1961 היה גם שליח העיתון בגרמניה. בשנת 1962 הצטרף ורדי לעיתון "ידיעות אחרונות", למרות שאביו, שהיה אז העורך הראשי של העיתון, לא היה מעוניין בכך. בשנת 1962 התמנה לחבר מערכת "ידיעות אחרונות" ובהמשך היה לראש דסק החדשות.
ב-1986 הורעו היחסים בין ורדי לעורך יודקובסקי. ורדי דרש את תפקיד רכז המערכת, ומשהתברר לו, שלא יקבל את התפקיד, איים בהתפטרות. שלושה חודשים אחר כך הגיש ורדי את התפטרותו. הוא עבר לעיתון "הארץ", שם כיהן עד 1989 כסגן עורך ואחראי על עמודי החדשות.
ב-1989 שב ל"ידיעות אחרונות" והתמנה לעורך הראשי של העיתון.
בסוף 2004, בגיל 67, פרש מתפקידו כעורך הראשי של העיתון והוחלף בידי רפי גינת.
נפטר ב-18 באפריל 2017 לאחר שהיה מאושפז במשך כמה שבועות בבית החולים איכילוב. הותיר אחריו רעיה ושלושה ילדים, בהם העיתונאית שרית רוזנבלום, כתבת בריאות ב"ידיעות אחרונות". ב-20 באפריל 2017 נטמן בבית העלמין קריית שאול.
מהו המעמד השלישי
עיקרי הטיעונים במאמר
בחיבור זה ביקש סיאייס לבסס את הקשר שבין הקבוצות היצרניות בחברה לבין הזכויות פוליטיות. המעמד השלישי בצרפת, לפי חיבור זה, הוא מעמד יצרני, אך נטול זכויות פוליטיות. בחיבור טוען סיאייס כי ישנן ארבע קבוצות חיוניות לקיום האומה והמדינה. ארבע הקבוצות הן: על פי סיאייס, המשותף לכל הקבוצות האלה הוא שהן כולן שייכות למעמד השלישי.
הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו
הקרן הלאומית פרנסיסקו פרנקו  (בספרדית:Fundación Nacional Francisco Franco; FNFF) היא קרן ומרכז תעמולה שנוצרו בשנת 1976, המוקדשים לקידום מורשתו של הדיקטטור הספרדי פרנסיסקו פרנקו. בתו היחידה של פרנקו, כרמן פרנקו (1926–2017) הנהיגה את הארגון, ולימים הפכה לנשיאת הכבוד שלו.
בשנת 2017 חתמו 200,000 אנשים על עצומה, הקוראת לממשלת ספרד להחרים את הארגון.
בשנת 2018, לאחר שראש הממשלה החדש פדרו סנצ'ס הבטיח ששרידיו של פרנקו יוסרו מעמק הנופלים, הגישה הקרן עצומה עם 24,000 חתימות, כדי להתנגד להצעה. למרות היותם שוליים יחסית בתרבות הפוליטית הספרדית, ה-FNFF (ובני משפחת פרנקו) זכו לנראות ציבורית עצומה בהקשר של סוגיית הוצאת עצמותיו של הרודן.
מושונסנטמיקלוש
מושונסנטמיקלוש (בהונגרית: Mosonszentmiklós) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
מרדכי דוד ברנדשטטר
מרדכי דוד בּרַנדשטֶטֶר (לעיתים בראנדשטטר; בכתיב יידי: בראנדשטעטער; 14 בפברואר 1844, בריגל, גליציה (אוסטרו-הונגריה) – מאי 1928, טרנוב) היה סופר ומשורר עברי גליצאי בולט בתקופת ההשכלה, מראשי הקהילה היהודית בטַרנוב. כתב סיפורים הומוריסטיים וסאטיריים על יהדות גליציה.
קורות חייו
בשנת 1864, כשהוא בן 20, הקים מפעל שמן, והיה לאחד היצרנים הבולטים במחוז. בין השנים 1867–1868 ערך ביקורים בעיר ורשה לרגל עסקיו, והתעניין שם ביצירותיהם של סופרים כגון אברהם מַאפּוּ, יצחק בער לווינזון, אד"ם הכהן ויהודה לייב גורדון. במקביל החל לפרסם מפרי עטו. יצירתו הראשונה שהתפרסמה הייתה תרגום עברי למאמרו המשפיע של הרב ד"ר לודוויג פיליפסון, "האמנם הצליבו [=צלבו] היהודים את ישוע?", שהופיע בשנת 1867 בעיתון "העברי" ("עברי אנֹכי"). שנה לאחר מכן החל את פעילותו הספרותית העיקרית, לאחר שנפגש בבירה וינה עם פרץ סמולנסקין, שהתרשם מכישרונו ודרבנו לכתוב נובלות בירחונו "השחר". הסיפור הקצר הראשון שכתב, "אליהו הנביא", הופיע בגיליון הראשון של "השחר" בשנת 1869, וכעבור זמן קצר תורגם לפולנית בעיתון היהודי הוורשאי Izraelita. באותה שנה הופיע ב"השחר" גם חיבורו "מפת דתות הארץ", שתורגם לרוסית ולאנגלית. יחד עם יהודה לייב גורדון היה ברנדשטטר מהיוצרים העברים הראשונים שהתמקדו בז'אנר הסיפור הקצר.
בין יצירותיו הפופולריות: "מרדכי קיזוּביץ" (קיזאָוויטץ), המגולל את סיפור חייו של יהודי מגליציה (1869), "הנפלאות מעיר זִידִיטְשוּבְקַא" (1872), "דוקטור יוסל אלפסי" (1878), וסיפורו הארוך "מחיל אל חיל ומדחי אל דחי" (1877). סיפוריו מציגים בסאטירה חריפה את חיי השגרה של היהודים האדוקים כאבסורדיים, אך בדומה לסופר היידי שלום עליכם, אין מדובר בתיאור עוין, אלא בתיאור הומוריסטי שנכתב בעין מפוכחת וטוב לב. את חצי הביקורת החברתית שלו כיוון גם אל השטחיות וההשכלה המדומה של אנשי תנועת ההשכלה בגליציה. בשנות 1890 המוקדמות התרחק מהתמה המשכילית, ופנה לתיאורים ריאליסטיים בהתאם לזרם "המהלך החדש" בספרות העברית, וכן החל לשקף בכתיבה את העניין שגילה בציונות.
לצד יצירתו הספרותית, הוא בלט בקהילה היהודית בטרנוב. בין היתר שימש כפרנס הקהילה, יועץ עירוני, שופט השלום בבית המשפט הגבוה, יועץ קיסרי וכן היה מראשי הוועד הגלילי של ההתאחדות בגליציה המערבית ובשלזיה. החסידים הקנאים בעירו גינו מחד את מעשיו כמשכיל וכמתפקר, אך מאידך כיבדוהו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 הוא ברח לפראג ובהמשך לווינה. בשובו לטרנוב בתום המלחמה איבד את רוב רכושו. יצירותיו מתקופה זו, שכללו בעיקר פתגמים קצרים בשם "קסמים", פורסמו לרוב בעיתון הדואר שיצא לאור בניו יורק. בערוב ימיו הבין כי דור סופרי השחר נעלם, וכי אין לו מה לתרום בעידן הספרותי שנשלט על ידי חיים נחמן ביאליק.
ברנדשטטר נפטר בטרנוב באביב 1928, בגיל 84. היה בין הסופרים האינטלקטואלים הבודדים שהאריכו ימים זמן רב לאחר תקופת ההשכלה. בין השנים 1970 ל-1973 יצאו לאור כל כתביו בשלשה חלקים בהוצאת מוסד ביאליק.
Bussin
Bussin הוא שיר שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית ניקי מינאז', ביחד עם הראפר האמריקאי ליל בייבי. השיר יצא לאור ב-11 בפברואר 2022, על ידי חברת התקליטים יאנג מאני וריפבליק רקורדס, כסינגל שלא מתוך אלבום. שבוע לפני יציאת השיר, הוציאה מינאז' עם בייבי את "".
השיר הגיע למקום ה-20 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ניקי מינאז', ליל בייבי, סייריק פאלמר, ג'ושוע גודס, ראסול בארנס גריר וטרל גרינלי והופק על ידי סוואגיונו ודי ג'יי טיז. ב-4 בפברואר 2022, מינאז' וליל בייבי הוציאו את שיתוף הפעולה הראשון שלהם בשם "". הקליפ של השיר מסתיים בתצוגה מקדימה של "Bussin", שזכה לתגובות חיוביות מהמעריצים.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-20 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של "Bussin" הועלה לערוץ היוטיוב של ניקי מינאז' ב-11 בפברואר 2022, ביום יציאתו של השיר כסינגל.
ישראל ברנר
ישראל ברנר (4 באוגוסט 1947 - 3 ביולי 2012) היה שופט ומאמן כדוריד ישראלי.
ביוגרפיה
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הצעיד את הפועל רמת גן ומכבי ארזים רמת גן (כדוריד) לזכייה בגביעי המדינה והפך את קבוצת הפועל אזור לשם דבר בענף הכדוריד. בשנות ה-80 אימן את הפועל פתח תקווה והוביל אותה לצמרת הליגה, את אס"א תל אביב, ואת מכבי רעננה, שאותה העלה לליגה הראשונה.
במסגרת הקריירה הענפה שלו שימש ברנר כעוזר מאמן נבחרת ישראל, מאמן נבחרת הנוער ומאמן נבחרת האפרוחים.
בסוף שנות ה-80 הקים את ארגון מאמני הכדוריד בישראל והביא מאמני כדוריד מהשורה הראשונה בעולם להשתלמויות והעשרות למאמני הכדוריד בישראל.
בתחילת שנות ה-90 החל לכהן כיו"ר מועדון אס"א תל אביב, תפקיד שמילא בהתנדבות במשך 18 שנים. כיו"ר אס"א תל אביב, הנהיג את המועדון לזכייה באליפות אחת, ארבעה גביעי המדינה והשתתפויות מוצלחות במפעלים אירופאים. בעונת 2008/9 שימש מאמן הקבוצה והצעיד אותה לזכייה בגביע המדינה.
התגורר ברעננה, היה נשוי ואב לשלושה ילדים.
ב-3 ביולי 2012 נהרג ישראל ברנר בתאונת דרכים ב"ציר המוות" בפתח תקווה. הוא נטמן בבית העלמין כפר נחמן שברעננה.
לואיס קרפארוטה
'''לואיס "לו" א. קרפארוטה (באנגלית: Lewis "Lew" A. Craparotta''') הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים.
ביוגרפיה
קרפארוטה נולד בסאות' וינדזור שבקונטיקט. ב-1982 סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת ורמונט.
התגייס לחיל הנחתים במאי 1983, עבר קורס קצינים וקורס קציני חי"ר של החיל. שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השביעי. שימש מדריך טירונים ומדריך בבית ספר לקצינים. השתתף במלחמת המפרץ ולאחר מכן שימש יועץ לנחתים של חיל הים המלכותי הסעודי בג'ובייל שבערב הסעודית. פיקד על פלוגה ושימש קצין מבצעים בגדוד הראשון ברגימנט הנחתים התשיעי ושימש סגן מפקד הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים הראשון. לאחר מכן שימש קצין לוגיסטיקה ברגימנט הנחתים הראשון. בשנים 1996–1999 שירת במפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה בשטוטגרט שבגרמניה. במהלך תפקיד זה השתתף ב"מבצע כוח מאוחד" במלחמת קוסובו ובמשימות כוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה. בתפקידו הבא שירת במטה דיוויזיית הנחתים הראשונה ולאחר מכן שירת כסגן מפקד רגימנט הנחתים הראשון.
בשנים 2001–2003 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הנחתים הראשון ולחם עמו במלחמת עיראק. על פועלו כמפקד הגדוד עוטר בכוכב הארד עם אות V לסימון אומץ לב. בשנים 2004–2006 שירת במטות המשולבים. ביוני 2006 מונה למפקד רגימנט הנחתים הראשון והוביל אותו בלוחמה בעיראק. לאחר שלוש שנים בתפקיד מונה לעוזר למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה.
באוגוסט 2010 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה וממרץ 2011 עד פברואר 2012 הוביל אותה בלחימה במחוז הלמנד שבאפגניסטן. ביוני 2012 מונה לקצין אג"ם של פיקוד צפון של ארצות הברית. ביוני 2014 מונה למפקד מרכז כוחות המשימה אוויר-קרקע ולמפקד מרכז לוחמת אוויר-קרקע של חיל הנחתים.
ביולי 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים. באוגוסט 2018 מונה למפקד כוחות הנחתים בפיקוד האוקיינוס השקט. ב-2020 מונה למפקד פיקוד האימונים וההדרכה של חיל הנחתים.
רכבת לבוסאן
רכבת לבוסאן (בקוריאנית: 부산행) הוא סרט אקשן-אימה דרום קוריאני משנת 2016 בבימויו של יואן שאנג-הו.
הסרט מתרחש ברובו ברכבת מהירה מסיאול לבוסאן כשאפוקליפסת זומבים פורצת לפתע במדינה ומאיימת על שלומם של הנוסעים.
הסרט הוקרן בבכורה במדור הקרנות חצות של פסטיבל קאן 2016 ב-13 במאי. ב-7 באוגוסט, הסרט קבע שיא כסרט הקוריאני הראשון של 2016 ששבר את שיא הקהל של למעלה מ-10 מיליון צופי תיאטרון.
תקציר העלילה
מגפה משתוללת בקוריאה עקב התפרצות וירוס מסתורי והממשלה מכריזה על מצב חרום. הנוסעים ברכבת האקספרס לבוסאן, העיר שהצליחה עד עתה להגן על עצמה בהצלחה מפני המגפה, חייבים להלחם על חייהם כאשר הווירוס הופך למתקפת זומבים.
ביצ'רין
ביצ'רין (באיטלקית: Bicerin) הוא משקה מבוסס קפה שמקורו בטורינו. המשקה מכיל מנת אספרסו, שוקולד ומעט חלב והוא מוגש לרוב בכוס זכוכית קטנה ועגולה. בארצות הברית מוגש המשקה לעיתים עם קצפת במקום חלב.
בשנת 2001 זכה המשקה להוקרה בביטאון הרשמי של מחוז פיימונטה והוכרז כ'בעל מסורת פיימונטזית'.
מקור המשקה
משמעות המילה ביצ'רין היא 'כוס קטנה' בפיימונטית, דיאלקט של האיטלקית שבה אותה מילה נכתבת בצורה 'bicchierino'.
המשקה מוכר מאז המאה ה-18 והוא אף הוזכר לחיוב בכתבי אלכסנדר דיומא בשנת 1852. יש הסוברים כי המשקה מבוסס על משקה אחר מהמאה ה-17 שכונה 'בוורזה', משקה בעל מרכיבים דומים שבניגוד לביצ'רין הוגש מעורבב ולא בצורת שכבות.
'קפה ביצ'רין' הוא בית קפה היסטורי בפיאצה דלה קונסולטה בטורינו המגיש ביצ'רין מאז המאה ה-18.
סימום מכני
סימום מכני או סימום טכנולוגי (באנגלית: Mechanical Doping), הוא שימוש באמצעים מכניים בלתי חוקיים המוסתרים באופניים במסגרת מרוצי אופניים. הטכניקה הנחשבת כנפוצה יותר בקטגוריה זו היא הסתרת מנוע זעיר בשלדת האופניים. טענות ראשונות לשימוש בסימום מכני עלו ב-2010 על ידי רוכב העבר והעיתונאי האיטלקי דווידה קסאני, אולם חקירות לא רשמיות שנערכו לא הוכיחו שימוש באמצעים אלו. מקרה ראשון בו נמצא מקרה של סימום מכני היה באליפות העולם בסייקלוקרוס בינואר 2016, כשבאופני הרוכבת הבלגית בת ה-19, פמקה ון דן דריסה (Femke Van den Driessche) נתגלה מנוע. באפריל 2016 היא הושעתה לשש שנים בגין העבירה.
היסטוריה
נושא הסימום המכני עלה לראשונה לתודעה הציבורית במאי 2010 כאשר הועלה לאתר יוטיוב סרטון שנערך על ידי חובב אופניים אלמוני, והורכב משני חלקים. בחלק הראשון נראתה כתבה מערוץ הטלוויזיה האיטלקית, RAI, בה סקר רוכב העבר ופרשן הטלוויזיה במרוצי אופניים, דווידה קסאני, פיתוח המאפשר הכנסת מנוע חשמלי זעיר וסוללה לשלדת האופניים, או הסלקתו בתוך בקבוק השתייה הצמוד לשלדה, וטען כי רוכב מסוים העיד בפניו כי נעשה שימוש בסימום מכני במרוצי אופניים מקצועניים. בחלק השני של הסרטון ניסה יוצרו להוכיח באמצעות הילוכים חוזרים כי פביאן קנצ'לארה השתמש במנוע שכזה בניצחונותיו בטור של פלנדריה ובפריז - רובה ב-2010. קנצ'לארה הגיב ואמר כי "ההאשמות הן כה טפשיות שאני חסר מילים". ה-UCI הודיע כי הוא נערך לבדיקת שימוש עתידי בפיתוח הטכנולוגי שדווח אך אינו בודק שום תלונה כנגד קבוצה או רוכב מסוימים. בהמשך, דעך העניין בפרשה זו.
תחקיר "Stade 2" ו"קוריירה דלה סרה"
מספר חודשים לאחר תפיסתה של ון דן דריסה בתחילת 2016, יצאו תוכנית הטלוויזיה הצרפתית, "Stade 2" והעיתון האיטלקי, "קוריירה דלה סרה", בתחקיר משותף שטען שבשני מרוצים: סטראדה ביאנקה (מרוץ אופניים חד-יומי יוקרתי באזור סיינה) ובמרוץ קופי-ברטלי (מרוץ קטעים במחוז אמיליה-רומאניה) נעשה ב-2016 שימוש בסימום מכני. בכתבה ובמאמר נטען כי בתחקיר בוצעו בזמן המרוץ, באמצעות מצלמה עם גלאי חום, סקירות על אופני המתחרים ונמצאו חמישה מקרים של חשד למנוע מוסתר במוט האוכף ושני מקרים של חשד למנוע בגלגל השיניים הקדמי (קראנק) ובגלגל השיניים האחורי (קסטה). התחקיר הביא אף עדויות מהנדסים ששללו את האפשרות שמקור החום אינו מנוע. בהמשך הכתבה ראיינו יוצרי הכתבה את המהנדס ההונגרי אישטוון וריאש (Istvan Varjas) שמייצר מנועים המתאימים לשימוש המדובר. וריאש הציג בפניהם מנוע מדגם ישן שייצר וטען כי מנועים כאלו היו יכולים להיות בשימוש כבר מ-1998. הוא מסר ליוצרי הכתבה כי המנועים שבשימוש נוכחי הם קלי משקל, באורך של 5 ס"מ, יכולים לייצר 250 ואט ומתאימים בעיקר לשימוש בקדנס (מספר סיבובי דוושות בדקה) גבוה. וריאש אף הראה ליוצרי הכתבה את הטכנולוגיה המתקדמת ביותר: חישוקי גלגלי קרבון המצוידים במגנטי נאודימיום המסוגלים לייצר כוח של 60 ואט וניתנים לגילוי רק באמצעים משוכללים ויקרים. נכון למועד הכנת הכתבה, נקב וריאש במחיר של 50 אלף אירו לזוג גלגלים כאלו, המיוצרים רק לספורטאים בודדים.
יחסי בוליביה–ספרד
קולוניזציה ספרדית
בוליביה וספרד חולקות היסטוריה ארוכה מאז הגעתם של הכובשים הספרדיים הראשונים שהובלו על ידי פרנסיסקו פיסארו בשנת 1532. בשנת 1534 הצליח פיסארו להתגבר על אימפריית האינקה (שהייתה בבוליביה של ימינו, פרו, צ'ילה ואקוודור) ותבע את השטח עבור ספרד. בשנת 1542, הוקמה בוליביה (שהייתה ידועה כפרו העליונה) כחלק ממלכות המשנה של פרו ונשלטה מלימה.
בשנת 1545 ייסדה ספרד את העיר פוטוסי, בסמוך לסרו ריקו אשר סיפקה כמויות אדירות של כסף לאימפריה הספרדית ונוהלה על ידי התושבים הילידים המקומיים. החל משנת 1776, פרו העליונה נשלטה על ידי מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה עם בירתה בבואנוס איירס. בראשית שנות ה-80 של המאה ה-18 השתתפו התושבים הילידים המקומיים מההרים במרד נרחב, בעיקר במרד טופאק אמארו השני. המורדים קיוו להחזיר את אימפריית האינקה, אולם המרידות הובסו על ידי הכוחות הספרדים.
עצמאות
בשנת 1809 התפשט רעיון העצמאות בפרו העליונה כמו בכמה מדינות אחרות ברחבי אמריקה הספרדית. במאי 1810 אירעה מהפכה בבואנוס איירס ששלטה בשטח פרו העליונה והובילה למלחמת העצמאות הארגנטינאית בהנהגתו של הגנרל חוסה דה סן מרטין. זה הוביל למלחמת גרילה בשנת 1811 בפרו העליונה המכונה מלחמת הרפובליקות. לוחמי הגרילה הובסו בסופו של דבר על ידי כוחות המלוכה.
בשנת 1822 נכנסו לפרו כוחות השייכים לסימון בוליבר, חוסה דה סן מרטין ואנטוניו חוסה דה סוקרה והביסו את הכוחות הספרדים במדינה. זמן קצר לאחר מכן נכנסו כוחות בראשות אנטוניו חוסה דה סוקר לפרו העליונה ונלחמו נגד כוחות המלוכנים. בשנת 1825, פרו העליונה הייתה חופשית מסמכות ספרדית. במקור, בוליבר רצה שפרו העליונה תצטרף לפרו או ארגנטינה, אולם אנשי פרו העליונה שכנעו את בוליבר וסוקר להעניק אוטונומיה לשטח וב-6 באוגוסט 1825 הכריז הקונגרס על עצמאות המדינה והיא נקראה בשם "בוליביה" לכבוד סימון בוליבר ובירתה כונתה "סוקרה" לכבוד אנטוניו חוסה דה סוקרה.
לאחר העצמאות
ביולי 1847 בוליביה וספרד חתמו על חוזה שלום וידידות ובכך כוננו יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות. בשנת 1866 הכריזה בוליביה מלחמה נגד ספרד במהלך מלחמת איי צ'ינצ'ה שכללה גם את פרו, צ'ילה ואקוודור.
במאי 1987 ערך חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד את ביקורו הרשמי הראשון בבוליביה, ביקורו הראשון מתוך שלושה במדינה. בשנת 2006 מונה אבו מוראלס לנשיא בוליביה. היחסים בין שני העמים היו מינימליים במהלך ממשל הנשיא מוראלס. במאי 2012, הלאים הנשיא מוראלס את החברה הספרדית רד אלקטריקה דה אספניה, חברת רשת חשמל הפועלת בבוליביה, ובדצמבר 2012 הלאים הנשיא מוראלס גם את חברת החשמל הספרדית איברדרולה. בפברואר 2013 הלאים הנשיא מוראלס את חברת התשתיות הספרדית, אברטיס, מה שהוביל למתיחות דיפלומטית מוגברת בין בוליביה לספרד.
ביולי 2013, בדרכו חזרה לבוליביה מביקור ברוסיה, נאלץ מטוסו של הנשיא מוראלס לנחות באוסטריה לאחר שמייסד ויקיליקס, ג'וליאן אסאנג', הדליף מידע כוזב לפיו המדליף אדוארד סנודן היה על סיפון מטוסו של הנשיא מוראלס לבוליביה. ספרד, צרפת ואיטליה אסרו כי הנשיא מוראלס יטוס במרחב האווירי שלהן, ולכן נאלץ מטוסו של הנשיא לנחות באוסטריה. לאחר חיפוש יסודי במטוס, הגיעו למסקנה כי אדוארד סנודן לא היה על הסיפון.
משבר פוליטי בבוליביה 2019
במהלך הבחירות הכלליות בבוליביה 2019 ערך ארגון מדינות אמריקה ביקורת שמצאה "מניפולציה ברורה" בבחירות ואי סדרים משמעותיים עליהם פיקחה ועדת הבחירות. בעקבות המחאה, הסכים הנשיא מוראלס לקיים בחירות חדשות ב-10 בנובמבר 2019; עם זאת, זמן קצר לאחר מכן התפטרו הנשיא מוראלס וסגנו, אלווארו גרסיה לינרה, מתפקידם לאחר שאיבדו את תמיכת המשטרה והצבא. שניהם עלו על מטוס של חיל האוויר המקסיקני וקיבלו מקלט במקסיקו. זמן קצר לאחר מכן, שגרירות מקסיקו בלה פאס פתחה את מעון השגריר בפני מקורבים שונים לשעבר של אבו מוראלס, והדבר הביא למחאות מצד בוליביאנים זועמים המתנגדים לנשיא לשעבר. בדצמבר 2019, שני דיפלומטים ספרדים ערכו ביקור נימוסין במעון השגריר המקסיקני. הממשלה הבוליביאנית הזמנית ראתה את הביקור כעלבון והאשימה את הדיפלומטים במניעים "עוינים" נסתרים. ב-30 בדצמבר גירשה בוליביה את שני הדיפלומטים הספרדים מהמדינה, יחד עם שגריר מקסיקו. באותו יום הגיבה ממשלת ספרד בראשות ראש הממשלה פדרו סנצ'ס על המהלך בגירוש שני דיפלומטים בוליביים מספרד.
היחסים בין שתי המדינות
במהלך השנים, שתי המדינות חתמו על הסכמים רבים כגון הסכם להכרת תארים אקדמיים (1903); הסכם על אזרחות כפולה (1961); הסכם תרבות (1966); שיתוף פעולה טכני (1971); אמנת ההסגרה (1990); הסכם למניעת כפל מס (1997); הסכם על אימוץ (2001); הסכם לקידום והגנה על השקעות (2001) והסכם תחבורה אווירית (2010).
הגירה
בשנת 2011 התגוררו בספרד כ-250,000 אזרחים בוליביאנים. רוב הבוליביאנים עזבו את מדינת מוצאם לספרד כדי להימלט מעוני ואי יציבות פוליטית. בשנת 2011, אזרחי בוליביה בספרד שלחו סכומי העברה של מיליארד דולר לבוליביה. בשנת 2014 התגוררו בבוליביה כ-10,000 אזרחים ספרדים.
תחבורה
מתקיימות טיסות ישירות בין בוליביה לספרד באמצעות חברות התעופה הבאות: אייר אירופה ו-BOA-בוליביאנה דה אביאסיון.
יחסי סחר
בשנת 2016 הסתכם המסחר בין בוליביה לספרד ב-215 מיליון אירו. באותה שנה היו לספרד השקעות בסך 192 מיליון אירו בבוליביה. ספרד היא המשקיעה הזרה הישירה הגדולה ביותר בבוליביה. חברות רב לאומיות ספרדיות כמו Mapfre ו-Repsol פועלות בבוליביה.
עלי חיידר
עלי חיידר (בערבית: علي حيدر; 1932 – 5 באוגוסט 2022) היה קצין סורי שפיקד בין היתר על פיקוד הכוחות המיוחדים של סוריה במשך 26 שנים, בשנים 1968–1994 (מלבד שנתיים בהן חלה). הוא הודח מתפקידו באוגוסט 1994 ונכלא על ידי המשטר הסורי לאחר שהתנגד לעלייתו לשלטון של בשאר אל-אסד.
חיידר כיהן כיושב הראש של המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית, שהיא כיום המפלגה השנייה בגודלה בסוריה אחרי מפלגת הבעת'.
שירות צבאי
עלי חיידר נולד בשנת 1932 בכפר חאלט עארה במדינת העלווים, כיום נפת ג'בלה במחוז לטקיה, סוריה. בן למשפחה עלווית, חיידר היה חבר ילדות של חאפז אל-אסד והצטרף עוד בהיותו בבית הספר לתנועת הבעת' הסורית. בשנת 1952 התחיל חיידר את שירותו הצבאי בתור קצין לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית בחומס. בשנת 1963 תנועת הבעת' אליה היה מקורב עלתה לשלטון בסוריה בהפיכה צבאית ובשנת 1968 קיבל חיידר את הפיקוד היוקרתי על הכוחות המיוחדים של סוריה.
שנתיים לאחר מכן, במהפכת התיקונים בסוריה, חיידר נותר נאמן לחבר ילדותו חאפז אל-אסד שעלה לשלטון במהפכה זו. הוא סיפק את כוחותיו לטובת ההפיכה לצד אל-אסד בלחימה נגד כוחותיו של הנשיא נור א-דין אל-אתאסי וסלאח ג'דיד. לאחר ההפיכה כוחו הפוליטי של חיידר עלה והוא נחשב לאחד מהמקורבים ביותר לאסד בצמרת השלטון, גם הכוחות המיוחדים שבפיקודו זכו לעליה באיכות ובכוח אדם שהפכו אותם לכוח שווה בערכו לפלוגות ההגנה (בפיקודו של רפעת אל-אסד).
כוחותיו נשלחו גם ללבנון במהלך "הסדר הסורי בלבנון" החל משנת 1976, כוחות אלו השתתפו בין היתר בלחימה כנגד כוחות צה"ל במהלך מלחמת לבנון הראשונה (1982). בנובמבר 1983 חאפז אל-אסד חלה ואחיו רפעת אל-אסד תכנן הפיכה צבאית כנגד אחיו, חיידר סירב לתמוך בהפיכה וכוחותיו הפכו לאחד מהכוחות העיקריים שנלחמו בהפיכה. חיידר שהיה נאמן לחאפז אמר:
בשנת 1988 בעקבות מפרצת, הפסיק חיידר את פיקודו על הכוחות המיוחדים, אך לאחר שהחלים שב לתפקיד בשנת 1990. חיידר פוטר מתפקידו והוא נכלא על ידי השלטון הסורי ב-3 באוגוסט 1994, הסיבה הרשמית שניתנה הייתה "אי ציות לפקודות צבאיות". עם זאת, הסיבה האמיתית לפיטוריו הייתה התנגדותו לכך שבשאר אל-אסד ירש את מקום אביו חאפז בנשיאות סוריה, חיידר ככל הנראה האמין שהשליטה לא צריכה להישאר במשפחה. סיבה אפשרית נוספת היא חוסר תמיכתו בהסכם שלום עם ישראל שעמד באותה התקופה על הפרק, יחד איתו פוטרו מספר קצינים נוספים שהתנגדו למהלך שכזה.
פעילות פוליטית
בשנותיו האחרונות חיידר שימש יושב ראש המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית. במהלך מלחמת האזרחים בסוריה (שהתחילה בשנת 2011), חיידר קיבל מספר איומים על חייו, מפלגתו אומנם קוראת לרפורמה דמוקרטית במדינה, אך בפועל תומכת במשטרו של אסד. בתחילת מאי 2012, במהלך עימותים באזור חומס נהרג בנו איסמאעיל חיידר בעת שהיה בנסיעה עם חברו. בתגובה להודעה על מות בנו, אמר חיידר:
חיידר נפטר ב-5 באוגוסט 2022.
הפיגוע בתחנת הדלק מפגש השלום
הפיגוע בתחנת הדלק מפגש השלום הוא פיגוע שאירע ב-28 במרץ 2001. את הפיגוע ביצע מחבל מתאבד בתוך חניון תחנת הדלק "מפגש השלום" הסמוכה למושב נווה ימין ולכפר סבא, באזור ששימש כתחנה לאיסוף נוסעים. בפיגוע נרצחו שני נערים ונפצעו ארבעה.
הפיגוע
הפיגוע התבצע ביום רביעי בשעה 7:30 בבוקר. במקום התאספו נערים שלמדו בישיבת בני חיל ביישוב קדומים שמעבר לקו הירוק. הנערים הגיעו ברכב הסעות לתחנת הדלק במטרה לעלות על אוטובוס ממוגן ירי שייקח אותם אל הישיבה.
מחבל מהחמאס שהגיע רגלית אל התחנה, התקרב לקבוצת הנערים ופוצץ את עצמו. כל הנפגעים בפיצוץ היו תלמידי הישיבה.
דובר מטעם החמאס הודיע בשיחה טלפונית לסוכנות הידיעות רויטרס כי גדודי עז א-דין אל-קסאם נוטלים אחריות מלאה "למבצע הבוקר בצומת קלקיליה". לדבריו, "יחידת העילית 103 שבה לבסיסה בשלום לאחר שהביאה את המתאבד למקום המבצע".
את הפיגוע ביצע המחבל פאדי עטאללה יוסוף עמאר מקלקיליה, בן 23 שהיה ידוע כמוסלמי אדוק.
קרחון פלייסטור
קרחון פלייסטור (באנגלית: Pleystor Glacier; בבולגרית: ледник Плейстор) הוא קרחון בצד המערבי של הרי ברוגמאן באי לייז' בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 2.2 קילומטרים ורוחבו 1.2 קילומטרים.
הקרחון ממוקם דרומית - דרומית-מערבית לקרחון זבלסורד.
קרחון פלייסטור מנקז את המורדות הדרומיים של פסגת מישב, את המורדות הדרום-מערביים של פסגת פבלוב, ואת המדרונות הצפון-מערביים של הר וסאליוס.
הקרחון זורם לכיוון מערב - צפון-מערב ונשפך לתוך מפרצון ואפה.
מיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1978 ובשנית בשנת 1980.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם האל מהמיתוליגה התראקית פלייסטור.
קהולנה
קהולנה (בבנגלית: খুলনা) היא העיר השלישית בגודלה בבנגלדש, ומשמשת כבירת מחוז קהולנה ונפת קהולנה. העיר שוכנת לגדות נהר רופסה (Rupsa), ובה אחד מנמלי הנהר הגדולים במדינה. הנמל הימי במונגלה, הנמל השני בגודלו בבנגלדש, שוכן כ-48 קילומטרים דרומית לעיר.
העיר נחשבת לשער הכניסה ליער סונדרבאנס, קווי אוניית קיטור פועלים מקהולנה לסונדרבאנס שבו אוכלוסייה של טיגריס בנגלי. עיר המסגדים בגרהאט שהוכרזה כאתר מורשת עולמי של אונסק"ו שוכנת דרומית לקהולנה.
קהולנה היא המרכז הכלכלי השלישי בגודלו בבנגלדש, וממוקמים בה מפעלי תעשייה כבדה וקלה. הסקטורים העיקריים הם ייצור סוכר, יוטה וכימיקלים, אריזת דגים ופירות ים, עיבוד מזון ובניית ספינות. האזור הוגדר כאזור עיבוד לייצוא (מין אזור סחר חופשי) דבר שהביא להשקעות זרות משמעותיות.
רכבת בנגלדש מפעילה רכבות מקהולנה לבירה דאקה ולערים נוספות. נמל התעופה ג'סוריי השוכן כ-71 ק"מ צפונית למרכז העיר הוא נמל התעופה היחיד באזור, מספר חברות תעופה מפעילות ממנו טיסות לדאקה.
קרציית הכוכב הבודד
קרציית הכוכב הבודד (lone star tick, שם מדעי Amblyomma americanum) שכיחה באזורים עשירים בצמחייה במערב התיכון של ארצות הברית, אך התפשטה גם לאזורים אחרים. עקיצתה אינה מכאיבה ואינה מורגשת, היא נשארת צמודה למארח ומוצצת את דמו במשך כשבוע עד שהיא מלאה דם. לנקבה בוגרת יש כתם לבן על הגב ומכאן שם הקרציה "הכוכב הבודד". לזכר יש פסים או נקודות בשולי השריון. עקיצת הקרציה גורמת להתפתחות אלרגיה לבשר.
אזור מחיה
קרציית הכוכב הבודד נפוצה בארצות הברית במזרח, דרום-מזרח והמערב התיכון. היא התפשטה גם לאזורים אחרים בארצות הברית כגון צפונה בניו יורק. היא חיה באזורי חורש בשילוב של שיחים. נמצאת גם באזורי מעבר בין חברות צמחים כדוגמת אזור בין חורש לעשב. הקרציה משתמשת בשיחים או עשב גבוה כדי להיצמד למארחים שלה, היא מטפסת במעלה הגבעול או עד קצה העלה ומותחת את רגליה הקדמיות, וכאשר בעל חיים חולף נוגע ברגליים היא נצמדת אליו. לאחר שנצמדה למארח היא יכולה לעבור איתו לאזור אחר.
התפתחות
הקרציה עוברת את הגלגולים הרגילים של ביצה, זחל, נימפה ובוגר. היא ידועה כקרציה של 3 מארחים, פירוש הדבר שבגלגולים השונים היא ניזונה ממארחים שונים.
אלרגיה לבשר
עקיצת הקרציה עשויה לגרום לאדם לפתח אלרגיה לבשר. התגובה האלרגית מופיע 4–8 שעות אחרי אכילת בשר, ובכך היא שונה מאלרגיות מזון אחרות שלרוב מופיעות מיד אחרי אכילת האלרגן. האלרגיה נגרמת על ידי המולקולה אלפא גאל, שעוברת מהקרציה לאדם. אלפא גאל היא פחמימה שקיימת באופן טבעי אצל כל היונקים, מלבד קופים ובני אדם שאיבדו את היכולת לייצר אלפא גאל לפני 20 מיליון שנה. כאשר הקרציה עוקצת חיה כלשהי, למשל צבי או בונה, ולאחר מכן עוקצת אדם, היא עשויה להעביר ברוק שלה מולקולות אלפא גאל מדם החיה לאדם. בתגובה לחדירת אלפא גאל לדם הגוף מייצר נוגדני IgE, שאחראי על הרבה תגובות אלרגיות.
מחלות אחרות
ככל הקרציות, קרציית הכוכב הבודד עשויה להעביר מחלות. הקרציה היא הנשא העיקרי של Ehrlichia chaffeensis שגורם ל monocytic ehrlichiosis בבני אדם, ול Ehrlichia ewingii שגורם לgranulocytic ehrlichiosis בבני אדם וכלבים.
טימליים
טימליים או בבלרים (שם מדעי: Timaliidae) הם משפחה של ציפורי שיר. הם חיים בטבע בתת-היבשת ההודית ובדרום-מזרח אסיה ודומים לקיכליים או לסבכיים. משפחה זו קרובה לזנבניים ולעיתים משייכים את כל משפחת הזנבניים לתת-משפחה של טימליים.
הטימליים הם בינוניים בגודלם וחיים רוב זמנם על הקרקע. הם בעלי רגליים חזקות, מקור צר וחזק והם אינם צבעונים במיוחד. הם מעופפים די חלשים ולכן יעדיפו להימצא על הקרקע או בסבכי שיחים. הם חיים בחבורות שאצל חלקם בנויות כמו היררכיות. מזונם העיקרי הוא חרקים, אך גם פירות יער ואצל המינים הגדולים גם חולייתנים קטנים, הם בונים את הקן בצמחייה הצפופה על הקרקע.
מיון
למשפחה זו מסווגים עוד קבוצות שחלקם נחשבות למשפחות אחרות כמו: לבני-עין (Zosteropidae), זנבניים (Leiothrichidae) ובברי אדמה (Pellorneidae).
יו אוון-תומאס
אדמירל יו אוון-תומאס (באנגלית: Hugh Evan-Thomas; 27 באוקטובר 1862 – 30 באוגוסט 1928) היה אדמירל הצי המלכותי במלחמת העולם הראשונה, שפיקד על שייטת אוניות המערכה החמישית במהלך קרב יוטלנד.
ביוגרפיה
אוון-תומאס נולד ב-27 באוקטובר 1862 בנית', גלאמורגן, ויילס, ובנובמבר 1875 עבר את בחינת הכניסה לצי המלכותי במקום ה-32. הוא הצטרף לצי ב-15 בינואר 1876 על ספינת ההדרכה אה"מ בריטניה והתיידד עם נכדיה של המלכה ויקטוריה, אלברט ויקטור וג'ורג' פרדריק, שהצטרפו לצי בספטמבר 1877. ב-21 בדצמבר 1877 הוא הוצב לשירות על ספינת הקרב אה"מ מונרך בים התיכון ועזב את בריטניה בפברואר שלאחר מכן. ב-22 במרץ 1882 הועלה אוון-תומאס לדרגת לוטננט משנה וב-31 בדצמבר 1884 ללוטננט. ב-21 בינואר 1887 הועלה לדרגת קצין דגל בספינת הדגל של סר אלגרנון ליון אה"מ בלרפון והוצב בתחנת איי הודו המערביים, אך חלה בברמודה ונאלץ לחזור לבריטניה ב-20 בספטמבר. ב-18 ביולי 1889, אוון-תומאס הוקצה לשרת על ספינת הקרב אה"מ קמפרדאון עד ה-10 בספטמבר לתמרונים השנתיים תחת קפטן ריצ'רד קינג. חברו הנסיך ג'ורג' הצליח להשיג את הפיקוד על הסיירת המוגנת אה"מ מלמפוס לתמרונים הקרובים ב-1892 והבטיח את מינויו של אוון-תומאס לסגנו. בהתנגשות של אה"מ ויקטוריה וקמפרדאון ב-22 ביוני 1893 מול חופי טריפולי, לבנון, איבד צי הים התיכון את ספינת הדגל שלו ואת המפקד העליון סר ג'ורג' טריון. לורד מייקל קולמה-סימור נבחר לרשת את אדמירל טריון, ובאמצעות פנייתו של סר הוסקינס, אוון-תומאס מונה לקצין הדגל שלו. אוון-תומאס יצא למלטה עם אדמירל קולמה-סימור בקיץ 1893, ועבר לספינת הדגל אה"מ ראמיליס ב-17 באוקטובר. ב-18 ביולי 1894 אוון-תומאס התחתן עם מיס הילדה ברנרד בכנסיית סנט סביורס, נייטסברידג', בני הזוג היגרו למלטה בסוף אותה שנה והתיישבו בוולטה עד דצמבר 1896. אוון-תומאס הועלה לדרגת קומנדר ב-1 בינואר 1897 וחזר לאנגליה ב-6 בדצמבר 1896. בנובמבר 1900, בגיל 38, קיבל את הסיירת אה"מ פיוניר, שהייתה שייכת לצי הים התיכון, הפיקוד העצמאי הראשון שלו. לאחר שנתיים הוא הועלה לדרגת קפטן ב-26 ביוני 1902 והועבר לאה"מ ויקטורי, שההשתייכה ישירות לאדמירליות בצי הבית. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר לקפטן הדגל לשייטת התעלה בפיקודו של לורד צ'ארלס ברספורד, ופיקד על אה"מ מג'סטיק עד 1904 ועל אה"מ סיזר עד 1905. תת-אדמירל ברספורד הכיר את אוון-תומאס עוד לפני המינוי, לאחר שהתייעץ עמו על הכנת ספר אותות חדש כאשר הוא עצמו מונה לסגן מפקד של שייטת הים התיכון בינואר 1900.
הונדה e
הונדה e היא מכונית חשמלית המיוצרת על ידי יצרנית הרכב היפנית הונדה, ומיועדת לשיווק בשוקי אירופה ויפן. הרכב מבוסס על הקונספט Urban EV אשר הוצג בתערוכת הרכב הבינלאומית בגרמניה בספטמבר 2017. הגרסה הסופית של הרכב הוצגה רשמית באותה התערוכה, בספטמבר 2019. לעומת העיצוב של רכב הקונספט Urban EV, אשר היה בתצורת האצ'בק בעל 3 דלתות, הגרסה הסופית תוצע רק בתצורה של 5 דלתות. השם e אושר על ידי הונדה במאי 2019. הרכב מעוצב בסגנון רטרו, אשר נועד להזכיר את הגרסה הראשונה של ההונדה סיוויק. הונדה הצהירו כי המטרה שלהם היא להציע סדרה שלמה של כלי רכב חשמליים באירופה עד שנת 2025.
יו אוון-תומאס
ביוגרפיה
באוקטובר 1915, הוא מונה למפקד שייטת אוניות המערכה החמישית, שהורכבה מ-5 אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת, שהיו אוניות מערכה מהירת. אה"מ ברהאם נבחרה כספינת הדגל של האדמירל. ב-31 במאי 1916 הוא פיקד על שייטת אוניות המערכה החמישית כחלק מהכוח של דייוויד ביטי בקרב יוטלנד, ועל פעולותיו בקרב הוא קיבל את תואר אביר מפקד מסדר האמבט.
הונדה e
עיצוב והיסטוריה
הקונספט EV Urban, אשר הוצג לראשונה ב-2017, עוצב על ידי יוקי טררי (חוץ) ופומיהירו יאגוצ'י (פנים) כדי לעורר תחושה ידידותית ונוחות אצל הרוכשים הפוטנציאליים. סיקור עיתונאי של גרסת הקונספט הציגה את הרכב כ"רכב מקסים אשר נועד להזכיר את הרכבים הקטנים הראשונים של הונדה, במיוחד האצ'בקי הסיוויק של שנות ה-70", והשווה אותו לרכבים עירוניים דומים שהוצגו במקור בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80, כגון פולקסווגן גולף ופולו, פיג'ו 205, פיאט 126 ו-127, וההונדה N600, אשר דמה לרכב הקונספט הקודם של הונדה, EV-N.
יו אוון-תומאס
ביוגרפיה
לאחר המלחמה התגלעו מחלוקות בינו לבין אדמירל ביטי על האחריות לכשלים שקרו בקרב יוטלנד. ב-1 בינואר 1919 הוא מונה גם לאביר מפקד מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, ובשנת 1921 הוא מונה למפקד פיקוד נור. בשנת 1924 הוא פרש מתפקידו, וב-3 ביוני 1924 הוא מונה לאביר הגדול של מסדר האמבט. ב-30 באוגוסט 1928 מת אוון-תומאס בביתו בקופל, בדפורדשייר, אנגליה.