cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בן-דרור ימיני
הסכסוך הישראלי-פלסטיני
הוא תומך בפעולותיה הצבאיות של ישראל במסגרת המלחמה בטרור ורואה בהן הגנה עצמית מוצדקת שנעשית תוך כדי ניסיון ומאמץ רב להימנע מפגיעה באזרחים חפים מפשע בצד פלסטיני, בניגוד לטרור הפלסטיני שמחפש במכוון לפגוע באזרחים חפים מפשע בצד הישראלי. למרות זאת, הוא מאמין שאפשר ורצוי למתוח ביקורת עניינית על פעולות צה"ל כאשר יש חריגה מרוח צה"ל או מהמשפט הבינלאומי וקורא לרשויות לחקור מקרים כאלה, לברר את העובדות ובמידת הצורך להעניש את האשמים.
בעקבות התביעה הפלסטינית לשיבה מלאה של הפליטים לגבולות ישראל, פרסם ימיני שורה של מאמרים על הסכסוך הישראלי-ערבי. במאמרים הוא עוסק בהפרכת טענת הג'נוסייד שבוצע בערבים בכלל, או בפלסטינים בפרט, במבט השוואתי על סוגיית הפליטים, בניסיון להפרכת הזכות לשיבה, בהון שזרם לפלסטינים מאז הסכמי אוסלו, במבט השוואתי על ערביי ישראל, מול קהילות מוסלמיות אחרות במערב, ובסבל והרדיפות מהן סבלו יהודי ארצות האסלאם לאורך מאות שנים, ובמיוחד במאה ה-20 – הפליטים היהודים ממדינות ערב, ובהפרכת הטענה שלפיו הציונות גרמה להחרפת היחסים בין יהודים למוסלמים. בין היתר תקף את בעיית הפליטים הפלסטינים וטען שמדובר בהונאה ו"תעשייה של מִסכּנוּת" המשמשת לניגוח ישראל.
במהלך מבצע עופרת יצוקה, בסוף 2008 ותחילת 2009, פרסם ימיני סדרה של שלושה מאמרים, המתמודדים עם טענות מתנגדי המלחמה ומבקריה החריפים של ישראל. במאמר הראשון טוען ימיני שהחמאס הוא ארגון הקורא להשמדת ישראל, להשמדת יהודים באשר הם ואף להשתלטות על העולם כולו. במאמר השני מציג ימיני מבט השוואתי המוביל למסקנה שהתגובה של ישראל הייתה פרופורציונלית, בהתייחס להפצצות נאט"ו בקוסובו או המלחמה של כוחות נאט"ו נגד כוחות טאליבאן באפגניסטן. במאמר השלישי מתעמת ימיני עם טענות פובליציסטים, כמו נעמי קליין, רוברט פיסק וגדעון לוי, שגינו את ישראל על חוסר מוסריות בפעולת עופרת יצוקה. שלושה מאמרים אלה תורגמו לשפות רבות, ופורסמו בעיתונים רבים בעולם.
ימיני התנגד להסכם לשחרור גלעד שליט בנימוק שהוא מהווה כניעה ופרס לטרור. כמו כן הוא תקף את ההתנהלות התקשורתית סביב גלעד שליט כשהיה חטוף, וטען שהיא פגעה בכושר העמידה של ישראל מול הלוחמה הפסיכולוגית של החמאס וכן והפעילה לחץ על הצד הלא נכון במשא ומתן לשחרורו. עם זאת הוא טען שהאחריות על העסקה היא על ראש הממשלה שהחליט עליה ולא על התקשורת או השמאל. בטורו במעריב מה-21 באוקטובר 2011 פרסם מכתב של לוחם שייטת 13 שביקש שבמקרה וייחטף, לא ישחררו מאות מחבלים תמורתו ושהתקשורת לא תפעיל לחץ כבד על ממשלת ישראל לשחררו ותעשה "פסטיבל" או "תוכנית ריאליטי" סביב חטיפתו והמאמצים לשחררו.
בעקבות עליית המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה (דאעש) ב-2014 ביקר ימיני את הקושרים את עליית הארגון לסכסוך הישראלי-פלסטיני ואמר שרוב הסכסוכים האלימים במזרח התיכון אינם קשורים כלל לישראל ושמתוך סך המוסלמים שנהרגו במזרח התיכון, רק אחוז קטן נהרג בידי ישראל, והשאר נהרגו מידי מוסלמים קיצוניים אחרים.
ימיני מבקר את ההתעסקות האובססיבית של העולם, ארגוני השמאל וארגוני זכויות האדם בגינוי ישראל, בעוד הם מעלימים עין מזוועות ומעשי טבח רבים, חמורים בהרבה, שמבצעים גורמים אחרים. הוא תיאר את המצב:. הוא גינה תופעה זו וכתב ש. ימיני פרסם את המאמר גם באנגלית, כשהוא פונה לדעת הקהל העולמית.
השמאל הרדיקלי, האנטישמיות החדשה וההסתה נגד ישראל
יחד עם אמנון רובינשטיין, היה ימיני מבכירי העיתונאים בארץ שכתב על תופעת האנטישמיות החדשה שהתחזקה בעשור הראשון של המאה ה-21, בעיקר על רקע האינתיפאדה השנייה והתעמולה הפלסטינית נגד ישראל. ימיני טוען שלשמאל הרדיקלי ובפרט לשמאל הרדיקלי בישראל, יש תרומה משמעותית להתגברות האנטישמיות והשנאה נגד ישראל. את האנטישמיות החדשה הוא מגדיר כ"אנטישמיות במסווה של אנטי-ציונות" ו"אנטישמיות פוליטיקלי קורקט".
בכתיבתו מבחין ימיני בין שמאל ציוני, אשר לדבריו מחויב לטובת מדינה יהודית ודמוקרטית ומשלב בין ערכי ציונות לערכי הומניזם, לבין השמאל הרדיקלי השולל את זכות הקיום של ישראל להתקיים ועוסק ב"דמוניזציה" של מדינת ישראל בארץ ובעולם. ימיני קורא לשמאל הציוני להציב "גדר הפרדה" בינו לבין השמאל הקיצוני. לדבריו, תמיכתם של אנשי השמאל המתון בשמאל האנטי-ציוני גורמת לירידה בתמיכה בשמאל בקרב הציבור הישראלי.
בשנת 2005, נוצרה סערה ציבורית סביב המסמך "אירופה מתה באושוויץ" שטען כי אירופה הרסה את עצמה בשואה וקשר את הפגיעה ביהודים עם ההגירה ההמונית של מוסלמים לאירופה. המסמך הופץ ברשת וקודם על ידי גופים פרו-יהודים ופרו-ישראלים. ימיני כתב במעריב כי המסמך הוא "מלכודת אנטישמית ליהודים" וכי הוא "מחליף גזענות אחת באחרת".
לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה ופיגועי 11 בספטמבר, תקף ימיני בחריפות את אנשי השמאל הרדיקלי בישראל ובעולם, על כך שהם מגלים, לדבריו, סובלנות לאסלאם הפונדמנטליסטי ולטרור הפלסטיני והאסלאמיסטי – ומלאים בשנאה עיוורת לארצות הברית ולישראל, ואף האשים אותם באנטישמיות. כך הוא מאשים אנשי שמאל רדיקלי דוגמת ד"ר אילן פפה בשקרים, בעיוותים, בגוזמאות ובבדיות במחקרים היסטוריים. כמו כן, תקף ימיני בחריפות אנשי שמאל ישראלים כדוגמת שולמית אלוני, לב גרינברג, ג'ף הלפר על מסע ההסתה שהם מנהלים, לטענתו, כנגד ישראל בחו"ל.
ימיני ביקר את מה שנראה לו כתמיכת השמאל הרדיקלי בשלטון החמאס ברצועת עזה, והשווה את התעלמותם מהפשעים נגד האנושות שביצע החמאס להתעלמותם מהזוועות שביצעו משטרים סטאליניסטיים בעולם: "והמשטר הרצחני הזה הופך להיות חביבם של "כוחות הקדמה". אלה שתמכו בעבר בסטלין, שחיסל 20 מיליון מבני עמו; במאו, שחיסל כ-70 מיליון מבני עמו".
בעקבות הקמפיין של "אם תרצו" ב-2010, כנגד הקרן החדשה לישראל ופרסומיו של בן כספית בעיתון מעריב בנוגע להאשמות שונות בקשר לקרן, הקדיש ימיני חלק מטוריו לבקר את הקרן החדשה על תמיכתה בארגונים שהוא מגדיר כאנטי-ציוניים, הפועלים נגד מדינת ישראל וחלקם פועלים להעמדת בכירים ישראלים לדין בחו"ל באשמה של פשעי מלחמה ושותפים לקמפיין ה-BDS כנגד ישראל. ימיני קרא לקרן להתנער מארגונים כאלה, בהם "קואליציית נשים לשלום", ולהפסיק את התמיכה הכלכלית בהם. ביקורת שממשיכה גם בשנים האחרונות.
ימיני מתנגד בחריפות לתנועת ה-BDS, קמפיין חרם על ישראל שצבר תאוצה בעשור האחרון, אותה הוא רואה כתנועה גזענית אנטישמית להשמדת מדינת ישראל. ימיני טוען שהם מסווים ברטוריקה של "שיח הזכויות" את מטרתם האמיתית: חיסול מדינת ישראל, כפי שמתבטאת בין השאר בדרישתם לכפיית זכות השיבה של מיליוני פלסטינים לתוך ישראל. הוא טוען שממשלת ישראל וההסברה הישראלית צריכים להקדיש משאבים משמעותיים כדי להילחם בקמפיין ה-BDS, ולא לשבת בחיבוק ידיים.
ימיני מרבה לבקר את ההסתה וקמפיין ההכפשה שמנהלים ארגוני זכויות האדם נגד מדינת ישראל, לדבריו. לטענתו קמפיין זה כולל ניפוח אירועים על אכזריות צה"ל, השוואת ישראל לנאצים ומנגד הסתרה וטיוח של מעשי זוועה ופשעים מצד הפלסטינים (כגון שימוש בילדים לצורכי טרור). הוא מבקר את "בצלם" שבה חברי ההנהלה והמועצה הציבורית כגון ענת בילצקי, אורן יפתחאל וחוסיין אבו חוסיין, הם בעלי אג'נדה אנטי-ישראלית מוצהרת, ומנצלים לרעה את שיח זכויות האדם כדי לפגוע בישראל.
ב-2013 פרסם אורי משגב, פובליציסט ב"הארץ", בבלוג האינטרנט שלו, פוסט נגד תוכנית שר החינוך, הרב שי פירון, ללימודי השואה בכיתות נמוכות בבית ספר ובגן. ימיני תקף את "הארץ" על כך וכתב שלימודי השואה בישראל מחנכים להומניזם, בניגוד ללימודי הנכבה הפלסטינית, בהם תומך "הארץ", ומחנכים לשנאה ולטרור.
ב-15 באוגוסט 2014, בעקבות מבצע צוק איתן, פרסם ימיני מאמר ובו הוא מבקר את אל-ג'זירה, וכן כלי תקשורת ואישים המזוהים עם השמאל, על תרומתם לעליית האנטישמיות בעולם, תוך שהם מתעלמים לחלוטין ממעשי טבח וג'יהאד שמבצעים מוסלמים נגד מוסלמים. הוא גם מתח ביקורת על "בצלם" אותו האשים בעיוות של הדין הבינלאומי, בהתעלמות ממדיניות חמאס להשתמש באזרחים כמגן אנושי ובהעצמת השנאה כלפי ישראל.
ב-20 במרץ 2015, בעקבות הבחירות לכנסת העשרים ודבריהם של יאיר גרבוז, יהושע סובול ואלונה קמחי, פרסם ימיני מאמר שבו הוא מבקר חלקים מהשמאל הישראלי על כך שהם תומכים בגזענות נגד יהודים ממוצא מזרחי, או מאמצים אל קרבם את הגזענים, במקום לגנותם.
פדיון בני המיעוט הגרמני ברומניה
בתקופה שבין 1968 ועד המהפכה הרומנית (1989), נרקמו עסקאות רבות בהוראתו של ניקולאה צ'אושסקו בהן שילמה מערב גרמניה סכומי כסף גדולים לרומניה תמורת מתן היתרי הגירה לבני המיעוט הגרמני מרומניה, בהם סקסונים טרנסילבנים, ציפסרים, שוואבים ואחרים. העסקאות בוצעו על פי דגם "עיסקות חליפין" קודמות לפדיון יהודי רומניה ונוהלו בדרכים דומות.
בן-דרור ימיני
השמאל הרדיקלי, האנטישמיות החדשה וההסתה נגד ישראל
באוגוסט 2018, ביקר בחריפות את ראש מפלגת הלייבור, ג'רמי קורבין, ואפיין אותו כאנטישמי ואנטי-ישראלי תומך טרור שהאנטישמיות שלו נובעת מהברית בין השמאל הרדיקלי לאסלאם הקיצוני האנטישמי. לדבריו, באמצעות השמאל הרדיקלי, פעילות נמרצת בקמפוסים והסתה נגד ישראל, הצליחו קורבין והאנטישמיות החדשה לחדור למיינסטרים הפוליטי. הוא הביע חשש גדול שהממלכה המאוחדת תיפול תחת שלטונו של "פוליטיקאי אנטישמי".
פדיון בני המיעוט הגרמני ברומניה
רקע היסטורי
במהלך מלחמת העולם השנייה בסביבות 50,000 מבני המיעוט הגרמני ברומניה התגייסו ושרתו בצבא גרמניה הנאצית. לאחר כניסת הצבא האדום לרומניה באוגוסט 1944, רבים מהם ניסו להימלט עם משפחותיהם, מהם כמאה אלף נלכדו והושבו לרומניה. על פי צו אישי של סטלין הוגלו בדצמבר 1945 כ-75,000 גברים ונשים מבני המיעוט הגרמני ברומניה למחנות עבודת כפייה בברית המועצות, כעשרה אחוזים מהם מתו שם בתקופה זו. שלטונות רומניה הקומוניסטית הלאימו את רכוש המגורשים.
ההסכם
בהוראתו של ניקולאה צ'אושסקו יצר הגנרל הרומני גאורגה מרקו מגע עם "אדוארד" (שם הקוד של המשפטן הגרמני Ewald Garlepp), שפעל כנציגו האישי של שר הפנים המערב גרמני באותה עת הנס-דיטריך גנשר. המגעים התנהלו בין 1967–1962 ובסופם נחתם הסכם בין רומניה למערב גרמניה, בו נקבע שזו תפצה את רומניה על "השקעתם" באזרחי רומניה ממוצא גרמני. לפי המחירון שנקבע באמצע שנות השבעים של המאה העשרים מחירו של ילד או אישה עקרת בית עמד על 1,800 מרק גרמני לגולגולת, מחירו של סטודנט 5,500 מרק גרמני ומחירו של פרופסור אוניברסיטאי 11,000 מרק גרמני. בנוסף, לרבבת מהגרים ניתן "בונוס גלובלי" של מיליון מרק גרמני. בפברואר 1968 הוחלף "אדוארד" בעורך הדין המערב גרמני Heinz-Gunter Husch, כנציגם במגעים. במהלך השנים 1967–1989 שולמו לרומניה עבור ויזות לגרמנים כ-1.4 מיליארד מרק גרמני. עלויות ההגירה הכוללות למערב גרמניה התקרבו לשלושה מיליארד מרק גרמני, בהן נכללו גם הוצאות הנסיעה, תשלומי מכסים ועוד.
בן-דרור ימיני
תקשורת
בתחום התקשורת, ימיני טוען כי קבוצה קטנה של עיתונאים השתלטה על רוב נפח השידור הציבורי בישראל. לטענתו, חופש הביטוי בישראל הפך ל"חופש השיסוי" ו"כוח הביטוי" בו קבוצה קטנה מכתיבה את מסריה ומדירה דעות אחרות מלקבל ביטוי בתקשורת.
בעקבות פרשת סרן ר' ותביעת לשון הרע שהגיש סרן ר' נגד "עובדה" ואילנה דיין, בה נפסקו לזכותו פיצויים בסך 300,000 שקל, כתב ימיני בזכות הפסיקה ונגד אילנה דיין ומערכת עובדה. לטענתו, מערכת התוכנית ביצעה מניפולציות, סילופים והטעיות בתחקיר ששידרה ואלה הוציאו דיבה על סרן ר'. הוא כתב:.
פדיון בני המיעוט הגרמני ברומניה
ההסכם
מספר הגרמנים האתניים שביקשו להגר מרומניה עלה על מספר האישורים שהנפיקו הרומנים, לכן התפתח שוק שחור להשגת אישורים; מבקשי אשרת הגירה שילמו סכומים גבוהים לפקידים רומנים במטרה לקדם את תורם לקבלת האישור, על חשבון מבקשי הגירה אחרים. ב"מסלול" זה שולם שוחד של כ-18,000 מרק גרמני בממוצע למשפחה, על פי מפתח של 12,000 מרק לגבר, ו-6,000 מרק לאישה ולילד.
בן-דרור ימיני
תקשורת
ימיני יוצא נגד העיתון "הארץ" ומבקר אותו לעיתים תכופות, בטענה שהעיתון מנהל קמפיין מתמשך של הסתה, נאציפיקציה ודמוניזציה נגד מדינת ישראל, והוא משתמש אף בשקרים, בסילוף עובדות ובעריכה מגמתית, בפרט מצד גדעון לוי ואתר "הארץ" באנגלית.
משפט
ימיני פרסם מאמרי ביקורת נוקבים על האקטיביזם השיפוטי של בית המשפט העליון. הוא הביע עמדה המתנגדת לכפיית ערכים באמצעות פסיקות בג"ץ ולהעברת הכרעות בשאלות מדיניות, ציבוריות ופוליטיות למוסד זה, בשעה שהן צריכות להתקבל במערכת הפוליטית. בנוסף, מבקר ימיני את הרכב בית המשפט העליון אשר אינו משקף באופן פרופורציונלי חלק מהקבוצות באוכלוסייה, כגון המזרחים. הוא טוען שהמערכת המשפטית מנסה לסכל מינויים של שופטים שאינם מחזיקים בדעה השלטת בקרב האליטה השיפוטית, כלומר שופטי בית המשפט העליון. כך למשל, טען ימיני שמינויה של פרופ' רות גביזון לשופטת בבית המשפט העליון סוכל משום שהביעה התנגדות לאקטיביזם השיפוטי מבית מדרשו של אהרן ברק. ימיני הביע תמיכה בחקיקת פסקת התגברות כאמצעי לריסון האקטיביזם השיפוטי וביסוס את הפרדת הרשויות. לדבריו, אקטיביזם שיפוטי בלתי-מרוסן הוא פגיעה בדמוקרטיה ולא שמירה עליה.
פדיון בני המיעוט הגרמני ברומניה
אחרי המהפכה
אחרי המהפכה הרומנית נפתחו שערי רומניה להגירה חופשית. לשם השוואה, ב-1948 חיו ברומניה כ-350,000 גרמנים אתניים; מספרם פחת עד המהפכה הרומנית לכדי 250,000, ולאחר המהפכה גברה ההגירה עד שב-2002 נותרו ברומניה כ-60,000 גרמנים אתניים בלבד.
בן-דרור ימיני
משפט
ימיני, יחד עם קלמן ליבסקינד, יצא נגד הקמפיין של עיתון "הארץ" נגד מינויו של נעם סולברג לשופט בית המשפט העליון. בין השאר טען ימיני שטור של ב. מיכאל נגד סולברג מכיל מידע מסולף נגד סולברג.
בעקבות פסיקת בג"ץ שדחתה את העתירות נגד חוק האזרחות והכניסה לישראל על חודו של קול (6 – 5), ביקר ימיני את בג"ץ על כך שלא דחה את העתירות ברוב הרבה יותר גדול, וטען בזכות החוק כאמצעי הגנה לגיטימי מפני הטרור הפלסטיני, שיבה פלסטינית זוחלת והאיום הדמוגרפי. בנוסף, הזכיר ימיני חוקים מגבילי הגירה ואזרחות במדינות אחרות בעולם, כגון דנמרק, וטען שהחוק מוצדק מבחינה חוקית וחוקתית.
פדיון בני המיעוט הגרמני ברומניה
אחרי המהפכה
ב-1 במאי 1997, במהלך ביקורו של שר החוץ הגרמני קלאוס קינקל בבוקרשט, התנצל שר החוץ הרומני דאז, אדריאן סוורין, בפני עמיתו, ובאמצעותו בפני המהגרים הגרמנים מרומניה - על "מכירת" המהגרים הגרמנים.
בן-דרור ימיני
משפט
ימיני מתנגד ל"אינפלציה" בוועדות החקירה בראשות שופטים בטענה שוועדות אלה עוסקות במציאת אשמים ו"עריפת ראשים" ולא בהפקת לקחים ומציאת דרכים לשיפור.
ימיני הביע הסתייגות מחוק הלאום וכתב:
ימיני תמך במכתבה של שרת המשפטים איילת שקד בנובמבר 2018, בו כתבה שהמשנה ליועץ המשפטי לממשלה דינה זילבר, לא תייצג עוד את משרדה או את הממשלה ושעליה להתפטר, בעקבות ביקורת שזילבר מתחה על הממשלה. ימיני ביקר את זילבר על כך שהיא מנצלת את תפקידה כדי לכפות את דעותיה הפוליטיות וכן ביקר אותה על התבטאויות פוליטיות בוטות שלה, וכתב שהתנהגותה פוגעת באמון הציבור במערכת המשפט.
חרדים
לדעת ימיני החברה החרדית מתבדלת מהחברה הישראלית והחינוך שלה בדלני ואנטי-ציוני. הוא מתנגד למימון החינוך החרדי מטעם משרד החינוך ללא התניה לכלול בו לימודי ליבה כלליים (כגון מתמטיקה, אזרחות, היסטוריה, אנגלית ומדעים) שיאפשרו השתלבות במשק.
בעקבות פסיקת בג"ץ ביוני 2010 לבטל את הקצבאות לאברכים החרדיים, כתב ימיני שהחלטת בג"ץ לגופה הייתה "מוצדקת מאין כמוה", אך שלא הייתה לו סמכות לקבלה - שכן נושא זה, כמו נושאים רבים אחרים, צריך להיות מוכרע במגרש הפוליטי (כגון הכנסת, חקיקה, בחירות ולחץ ציבורי). הוא כתב:
בנוסף, תיאר ימיני את השלטון הנוכחי בישראל כ"מיעוטוקרטיה" בו בגלל המבנה הקואליציוני של ממשלות ישראל לדורותיהן, קבוצת מיעוט יכולה להכתיב את דרישותיה לרוב.
בטורו ב"מעריב" ב-26 בנובמבר 2011 תקף ימיני בחריפות את תהליכי ההתחרדות וההקצנה שעוברים על החרדים אך גם על הדתיים-לאומיים. בפרט הוא מגנה את הדרת הנשים והסירוב לשמוע שירת נשים על ידי דתיים ובפרט חיילים דתיים בצה"ל. לתהליך זה הוא קורא "טליבאניזציה" (עם ההסתייגות שהחרדים היהודים אינם רוצחים). הפתרון שמציע ימיני הוא הפרדת דת ומדינה והקמת קואליציה ציונית-ממלכתית בהובלת הליכוד, קדימה ומפלגת העבודה, שתוכל להפסיק להיכנע לתכתיבי המפלגות החרדיות.
ימיני מבקר בחריפות את מפלגת ש"ס שעיוותה את היהדות המתונה של עדות המזרח, והקצינה לבדלנות חרדית, תוך כדי הסתה נגד זרמים דתיים מתונים יותר (כגון השוואת הכיפות הסרוגות לעמלק). הוא גם מבקר את ההקצנה בקרב רבני הציונות הדתית.
חברה וכלכלה
ימיני הביע תמיכה מסויגת במחאת האוהלים של קיץ 2011, כמחאה עממית נגד יוקר המחיה וחלוקת נטל בלתי שוויונית. הוא התנגד לקבוצות השמאל הרדיקלי והאנרכיסטים שהשתתפו במחאה ובהנהגתה, ולדבריו ניסו לנצל אותה למטרותיהן, שאינן מקובלות על רוב המפגינים. ב-4 בספטמבר 2011, למחרת עצרת המחאה הגדולה, טען נגד "אויבי המחאה" שבהם כלל את מנהיגת המחאה, דפני ליף. הוא קרא למפגינים לסלק אותה משורותיהם.
ימיני מתריע מפני סכנת ההסתננות מאפריקה לישראל, וטוען שמדובר לרוב במהגרי עבודה ולא בפליטים. לדבריו, המסתננים מאפריקה מהווים איום דמוגרפי על ישראל בנוסף להגברת הפשע והעוני במקומות בהם הם מתרכזים: בעיקר בדרום תל אביב ואילת. ימיני יוצא נגד אלה שמטיפים לקבלת המסתננים ומאשימים את המתנגדים לכך בגזענות וטוען נגדם שהם לא אלה שסובלים מריבוי המסתננים, שמתרכזים בשכונות החלשות בערים ולא בשכונות היוקרה בהן גרים המטיפים, אלא האוכלוסיות החלשות הן שסובלות מהם. ימיני יוצא נגד ממשלות ישראל שלא עושות מספיק למגר את התופעה ומאשימן ב"שיתוק" ו"תרדמת", ומזהיר מפני הצפה במסתננים - שכבר היום כוללים עשרות אלפים וכל חודש נכנסים מאות נוספים.
בעקבות הפולמוס בדבר קליטת העולים היהודים מאתיופיה, ובפרט המקרה שבו תושבים בקריית מלאכי סירבו למכור בתים בשכונתם לאתיופים, כתב ימיני כנגד מדיניות ריכוז האתיופים בשכונות חלשות ויצירת מצב שבו יש בתי ספר בהם האתיופים הם רוב מוחלט, וטען בזכות פיזור שוויוני של העולים בין המקומות השונים, כולל בשכונות יוקרה דוגמת רמת אביב ג', והנהגת מכסות, למשל: בבית ספר מסוים לא תעלה כמות האתיופים על אחוז מסוים מכלל התלמידים. ימיני נימק את עמדתו בכך שהעולים האתיופים ראויים לשילוב ואינטגרציה, ולא להפרדה והשלכה לשכונות החלשות.
פוסטמודרניזם ותקינות פוליטית
בכתיבתו מביע בן-דרור ימיני ביקורת חריפה על הפוסטמודרניזם והתקינות הפוליטית. הוא טוען שתרבות התקינות הפוליטית הפכה לתרבות המעודדת שקר, מסרסת את המחשבה החופשית ופוגעת בשכל הישר, בייחוד באקדמיה (הן במחקר והן בפעילות הפוליטית-חברתית בקמפוסים), והפכה לכלי להשתקה וסתימת פיות. כמו כן טען שהיא הגיעה להגזמה והקצנה אבסורדית בארצות הברית, וטען שהתגובה של רוב אזרחי ארצות הברית לכך הייתה בחירתו של דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית.
בעקבות פרשת "האונס" באיה נאפה שבקפריסין (שבה 12 צעירים ישראלים שקיימו מין קבוצתי עם תיירת בריטית הואשמו באונס אך זוכו אחרי שהבריטית הודתה שהתלונה נגדם הייתה האשמת שווא), דחה ימיני את הטענה שהעלה השמאל שהאונס בוצע בגלל הכיבוש. הוא גינה טענה זו כמטומטמת והסביר שהפרשה היא תוצאה של מתירנות מינית שבאה עם הליברליזם הקיצוני, מתירנות שמתבטאת בלבוש חושפני, סקסיזם בתרבות ובפרסומות, והחפצת נשים. כמו כן הציג ימיני נתונים המראים ששכיחות מקרי האונס בישראל נמוכה באופן משמעותי ביחס למדינות אחרות בעולם המערבי.
המאמר האופטימי
מדי יום העצמאות, מזה שנים רבות, מפרסם ימיני מאמר אופטימי המעלה על נס את הישגיה של מדינת ישראל ואת תרומתה לאנושות, וכותב שמצבה של ישראל הוא טוב מאוד למרות כל הבעיות והוא לא רע כמו שהוא משתקף באמצעי התקשורת.
חשיפות עיתונאיות
לצד פעילותו הפובליציסטית חשף ימיני מספר סקופים:
הפולמוס סביב כתיבתו
בעקבות הביקורות שפרסם על ארגוני זכויות אדם (בהם HRW, אמנסטי אינטרנשיונל ובצלם), הואשם ימיני ב"עליהום" על ארגוני זכויות האדם, דה-לגיטימיזציה שלהם ומקארתיזם. נעמי לויצקי, שהתארחה בבלוג של ימיני כותבת: ואילו שרית מיכאלי, דוברת בצלם, כותבת: "במקום להתמודד עם העניין עצמו, מנסים להראות שהמניעים העומדים מאחורי ארגוני זכויות האדם הם לא כשרים." ימיני השיב שאכן הוא מדגיש את המניעים שעומדים מאחורי "שיח זכויות האדם" וטוען שמניעים אלה הם רצון לחיסול ישראל ושלילת זכותו של העם היהודי להגדרה עצמית ובית לאומי לעם היהודי. לדעתו מניעים אלה פסולים והם מכתימים את הפעילות של ארגוני זכויות האדם.
ב-16 ביולי 2010, פרסם ימיני מכתב של פעילה פוליטית (לה קרא בשם הבדוי "שלומית" כדי להגן על זהותה) באחת העמותות הנתמכות על ידי הקרן החדשה לישראל ובה תיארה חוויות מכנס מנהיגות חברתית שארגנה הקרן, בין השאר כתבה: בתגובה פרסמה הקרן ב-23 ביולי 2010, מודעה של עמוד שלם ב"מוספשבת" של מעריב ובו האשימה את ימיני ברדיפה, הסתה ומקרתיזם, והכחישה את הטענות שפורסמו במכתב. בבלוג שלו במעריב ענה ימיני להודעה. לדבריו, הדברים שתיארה "שלומית" אכן נאמרו, אך חשוב מכך: הקרן תומכת בשורה של ארגונים השוללים את זכות קיומה של ישראל, עוסקים בדה-לגיטימציה שלה ורוצים להפכה למדינה דו-לאומית, בהם מרכז מוסאוא, עדאלה וקואליציית נשים לשלום.
באוקטובר 2010, התפלמס ימיני עם עיתונאי "הארץ" גדעון לוי בעקבות ריאיון שהאחרון העניק לעיתון הבריטי אינדיפנדנט. ימיני האשים את לוי בהסתה ודמוניזציה כנגד ישראל, המבוססת על שקרים והאשמות שווא (למשל, ימיני טען שלוי פרסם דיווח על כך ששוטרי מג"ב קשרו פלסטיני לחמור ועינו אותו אך התברר שהאירוע מעולם לא קרה), ואף כינה אותו "ברון תעשיית השקרים". השניים התפלמסו ביניהם בטוריהם ב"הארץ" ו"מעריב" ואף בבלוג של ימיני ב-nrg מעריב, והרשימות הללו זכו לאלפי טוקבקים.
ההיסטוריון פרופ' דניאל בלטמן מתח ביקורת על ספרו של ימיני, "תעשיית השקרים", ועל עמדתו בנושא ה-BDS, וטען שבניגוד לדברי ימיני תנועה זו אינה אנטישמית. ימיני הגיב במאמר שכותרתו "הונאה אקדמית" וטען שבלטמן מתעלם מכך שאנשי ה-BDS עצמם מודים שהם מתנגדים לעצם קיומה של מדינת ישראל.
בנלי מוטורלה
בנלי מוטורלה (באיטלקית: Benelli Motorella, קרוי גם: בנלי מוטורולה 50) הוא אופנוע במרכב טוסטוס שיוצר בין השנים 1978–1970 על ידי בנלי בעיר פזארו באיטליה.
הדגם יוצר גם תחת המותג מוטובי. זה היה הדגם הנמכר ביותר של בנלי/מוטובי, כ-200,000 יחידות יוצרו.
מפרט טכני
מנוע בעל צילינדר אחד בנפח 49 סמ"ק במחזור שתי פעימות.
רכס טאקלה
רכס טאקלה (באנגלית: Takla Range) הוא רכס הרים המהווה תת-רכס של הרי סקינה בצפון אזור הרי הפנים של פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
ברכס גובל אגם טאקלה.
שטחו של הרכס 328 קמ"ר, וגובהו המרבי 1,654 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של הרכס אומץ רשמית ב-2 ביוני 1950, והוא נקרא על שם אגם טאקלה הגובל ברכס.
לקריאה נוספת
• Paul Schiarizza and Don MacIntyre, EOLOGY OF THE BABINE LAKE - TAKLA LAKE AREA, CENTRAL BRITISH COLUMBIA, P 44
טרטיאקובסקי פרויזד
טרטיאקובסקי פרויזד (ברוסית: Третьяковский проезд) הוא רחוב קצר עם בוטיקים וחנויות עם מוצרי יוקרה רבים הממוקמים בקיטאי-גורוד במוסקבה ונודע כאחד מאזורי הקניות היקרים בעולם.
עבקנה
עבקנה (שם מדעי: Arundo) הוא סוג במשפחת הדגניים.
מאפיינים ושימוש
העבקנה הוא עשבוני רב שנתי גבוה, גבעוליו ארוכים - עד כ־8 מטרים, חלולים, קשים וגמישים, בדרך כלל אינם מסתעפים. הגבעול מחולק לפרקים ארוכים - כ־50 ס"מ. עובי הגבעולים 3–5 ס"מ. העלים ארוכים מאוד, רחבים בבסיסם, ומשם צרים והולכים בהדרגה. סידורם דו צדדי סימטרי, והם צומחים כלפי מעלה ולא נופלים לצדדים. בין יוני לדצמבר, בקצות הגבעולים צומחת תפרחת בצורת מכבד, אורכו כ־50 ס"מ, רוחבה כ־10 ס"מ. הזרעים מכוסים במוצים שעירים, ומופצים על ידי הרוח. שורשי העבקנה בנויים מפרקים קצרים ומעובים, והם עקומים ומפותלים.
מגבעולי העבקנה הקשיחים מיוצרים עלים, המהווים חלק חשוב ברוב כלי הנגינה ממשפחת כלי הנשיפה מעץ, ביניהם סקסופון, קלרינט, אבוב, בסון וחמת חלילים.
תפוצה
תפוצתו של העבקנה כלל עולמית, והוא מצוי בסמוך למקווי מים. העבקנה רגיש יחסית להצפה, ולכן אין הוא צומח על גדות נחלים המוצפות לעיתים קרובות כמו הקנה, אלא בריחוק מהאזור המוצף.
ת
ת היא האות ה-22 והאחרונה באלפבית העברי, שמה תי"ו (תָּו) ומקורה כשמה מלשון תו - צורה וסימן, כנאמר ב:
האות ת' היא אחת משש אותיות בג"ד כפ"ת המקבלות דגש קל בראש מילה ולאחר שווא נח.
בהתאם לחלוקת אותיות האלפבית העברי לחמשת מוצאי הפה, נמנית ת' עם חמש האותיות הלשוניות דטלנ"ת. מבחינה פונולוגית מייצגת תּ' דגושה עיצור מכתשי, סותם, אטום (/t/ :IPA). ת' רפה ייצגה במקור עיצור שיני, חוכך, אטום (/θ/ :IPA) - כמו Th במילה האנגלית Think או כת'א (ث) הערבית, ומצויה בהגייה התימנית, ובהגייה האשכנזית הגייתה התרופפה לסמ"ך (/s/ :IPA), אולם בפי רוב הדוברים היא מבוטאת כדגושה. כיום, כשרוצים לתעתק שמות אנגליים המכילים Th, נוהגים להצמיד לת"ו גרש, אם כי הדבר לא חובה כיוון ש/θ/ איננו עיצור מובחן בעברית מודרנית. חשוב לשים לב שלא כל th הוא /θ/ ולפעמים הוא קולי ונהגה /ð/ שראוי לתעתקו כדל"ת. בעבר, היה הבדל בהגייה בין תּ' דגושה לבין ט|טי"ת, שנהגתה כעיצור מכתשי מלועלע, סותם, אטום (/tˤ/ :IPA) - או עיצור נחצי.
בכתיבה ביידיש נהוג לסמן את הדגש בתי"ו בשביל למנוע קריאה כסמ"ך.
בגימטריה ערכה 400. בערכה זה היא מופיעה במושגים כגון תרי"ג מצוות, ת"ק פרסה.
בשפה העברית המודרנית שכיחות השימוש באות ת היא כ־5.32% מכלל אותיות האלפבית העברי.
הביטוי "מאלף ועד תו" בא לציין דבר כוללני, שמקיף מקצה אחד עד הקצה השני.
ייצוג האות ת'
בקוד ASCII מיוצגת האות ת' בערך FA, ובקוד Unicode היא מיוצגת בערך 05EA.
בקוד מורס מיוצגת האות ת' באמצעות: - (קו).
הוא ייצוגה של האות ת' בכתב ברייל.
באלפבית צלילי מיוצגת האות ת' באמצעות המילה "תלם".
באיתות בדגלי סמפור ת' מיוצגת על ידי דגל אחד הפונה דרום-מזרחה ודגל שני הפונה צפון-מערבה.
קישורים חיצוניים
Tav (letter)
יחסי אוסטרליה–איי בהאמה
יחסי אוסטרליה–איי בהאמה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין קהיליית איי בהאמה.
סקירה כללית
היחסים בין שתי המדינות מופקדים על הנציבות הגבוהה האוסטרלית בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו. מן הצד השני, איי בהאמה מחזיקה קונסוליה בסידני, אוסטרליה. במפקד האוכלוסין האוסטרלי בשנת 2016 הזדהו שלוש מאות אוסטרלים כילידי איי בהאמה.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות, ושתיהן חלק מחבר העמים הבריטי. בשתי המדינות שולט אותו המונרך. שוק התיירות והמסחר בין שתי המדינות הוא זניח - פחות מכאלף מבקרים בשנה ממדינה למדינה. בין שתי המדינות מפגש אחד רם דרג שנערך בשולי ועידת CARICOM בגרנדה, בשנת 2017.
גמביט (סרט שבוטל)
גמביט (באנגלית: Gambit) היה סרט גיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן של פוקס אשר תוכנן לצאת לאקרנים ב-2020, אך הוא בוטל. לסרט לא נבחר במאי, אך ידוע כי את התסריט כותבים ג'וש זטומר וריד קרולין. הסרט מבוסס על הקומיקס "גמביט" בהוצאת חברת ההוצאה לאור מארוול קומיקס, והוא מהווה חלק מסדרת סרטי "אקס-מן".
עברונה (אתר מקראי)
עַבְרוֹנָה הוא אתר מקראי, ונזכר בתורה כאחת מתחנות בני ישראל בעת נדודיהם במדבר בדרכם מארץ מצרים לארץ כנען.
גמביט (סרט שבוטל)
ראשיתו של הפרויקט ב-2014, אז המפיקה לורן שולר דונר הכריזה כי היא והשחקן צ'נינג טייטום עובדים על פיתוח סרט שיתבסס על דמותו של גמביט. מאז, הוא ידע תלאות רבות, עד שבוטל באופן סופי ב-2019.
עברונה (אתר מקראי)
ב, כתוב: "וַיִּסְעוּ, מִיָּטְבָתָה; וַיַּחֲנוּ, בְּעַבְרֹנָה: וַיִּסְעוּ, מֵעַבְרֹנָה; וַיַּחֲנוּ, בְּעֶצְיֹן גָּבֶר...".
גמביט (סרט שבוטל)
פיתוח
במהלך שלב הצילומים של "אקס-מן 2" ב-2003, הבמאי בריאן סינגר שכר את הפעלולן ג'יימס במפורד לצילום קמע בסצנה קצרה לדמותו של המוטאנט גיבור-העל גמביט. עם זאת, ההופעה נחתכה מהסרט, וסינגר הביע רצון לכלול את הדמות בהמשך בתפקיד נרחב, כשכבר ייעד בחזונו את השחקן קיאנו ריבס לגילומה. כאשר סינגר החליט לפרוש ולא להמשיך, התסריטאים זאק פן וסיימון קינברג נשכרו לכתוב תסריט חלופי, והם החליטו להכליל את הדמות בקמע בלבד, זאת בשל ריבוי של דמויות אחרות. ג'וש הולווי נבחר לגלם את הדמות, אך בסופו של דבר לא היה יכול לעשות את הדבר בעקבות התנגשות עם לוחות הזמנים של סדרת הטלוויזיה "אבודים". אחר כך, במקומו, צ'נינג טייטום לוהק לתפקיד, אך עוד לפני שהספיק לצלם את הופעתו הוחלט לחתוך אותה.
עברונה (אתר מקראי)
זיהוי המקום
בתיאור המסע המקראי מופיעה תחנה זו בין יטבתה ובין עציון גבר ולכן נמצא שהמקום שכן בקרבת חוף אילת. אולם זיהויו המדויק תלוי בזיהויה של יטבתה השנוי במחלוקת. החוקרים הנוטים לזהות את יטבתה עם עין ע'צ'יאן, מזהים את עברונה עם עין א-דפייה, כ-15 ק"מ מצפון לאילת, והוא מעיין קטן שמימיו מכילים אחוז ניכר של גפרית וטעמם תפל (אך הם ראויים לשתייה). אחרים נוטים לזהות את יטבתה עם ביר טבה וואדי טבה במרחק של 10 ק"מ מדרום לאילת ולפי זה מקומה של עברונה בקצהו הצפוני מערבי של מפרץ אילת. באזור אילת החדשה.
גמביט (סרט שבוטל)
פיתוח
באוקטובר 2007, חברת ההפצה פוקס המאה ה-20 הודיעה כי דמותו של גמביט תופיע בספין אוף אודות דמותו של וולברין, "אקס-מן המקור: וולברין" אשר יועד לצאת לאקרנים ב-2009. טייטום לא היה יכול להתחייב מחדש לתפקיד בעקבות התנגשות עם לוחות הזמנים של הסרט "ג'י. איי. ג'ו כוח המחץ", ובמקומו לוהק טיילור קיטש, שחתם על חוזה לגילום הדמות בשלושה סרטים. אחד ממפיקיה של פוקס, ג'ף כץ, היה בטוח כי הדמות תתקבל בברכה, וכי היא תוכל לצאת לדרך עצמאית, בדומה לזו שייעדו לדמותו של דדפול, אך הסרט נכשל בצורה נחרצת, וביצועיו של קיטש זכו לביקורות שליליות בפרט.
בספטמבר 2013, טייטום הביע עניין מחודש בגילומה של הדמות, באומרו כי "גמביט הוא גיבור-העל האהוב עליי ביותר... אני מניו אורלינס, ואחד הדברים האהובים עליי ביותר הוא חיקוי מבטא קייג'ון... אני באמת יכול לעשות את זה... יש בו משהו שמאד מושך אותי, דברים שדי דומים ביני לבינו - רודף שמלות, שתיין ומעשן כבד. הוא מאוד מעניין, וממש לא כמו כל גיבורי-העל האחרים, הוא כבשה שחורה". בינואר 2014, המפיקה לורן שולר דונר הכריזה כי היא וטייטום עובדים על פיתוח סרט לדמותו של גמביט, וציינה בהתייחסותה לסוגת גיבורי-העל כי "זה לא חייב להיות סרט גדול, זה על גנב בניו אורלינס - זה סיפור אחר לגמרי". במאי, טייטום חתם בצורה רשמית על חוזה לגילום דמותו של גמביט, ויועד כבר להופיע בקמע ב"אקס-מן: אפוקליפסה". בתחילת אוקטובר, טייטום ציין כי החלו חיפושים אחר תסריטאי. בסוף אותו החודש, ג'וש זטומר נשכר למלאכת הכתיבה, ונודע כי הסרט יופק בידי קינברג ושולר דונר, וכי אליהם יצטרף טייטום עם חברת ההפקה שלו, "Free Association", והעומד בראשה ריד קרולין. בינואר 2015, הוכרז כי הסרט ייצא לאקרנים ב-7 באוקטובר 2016.
רופרט ויאט
לאחר שטייטום נדחה על ידי בנט מילר, דארן ארונופסקי, גארת' אוונס וג'יי. סי. צ'נדור בבקשה לכך שישמשו כבמאים, ביוני 2015, רופרט ויאט נשכר לתפקיד. טייטום ציין כי הבחירה בויאט הייתה הטובה ביותר עבורם, מכיוון ש"סוף סוף מצאנו מישהו שבאמת מאמין ברעיון שלנו ורוצה ליצור את הסרט". במקביל, זטומר סיים טיוטה ראשונה של התסריט, אותה טייטום כינה כסיפור מקור "קטלני" ("Killer"), ועוד הוסיף כי "זה משנה קצת את חוקי הז'אנר הזה, עושה כמה דברים אחרים - [הסיפורים האלו] הם תמיד על הצלת העולם, אבל הפעם אנחנו הולכים לעשות משהו אחר". טייטום הוסיף כי סרט על דמותו של גמביט יהיה "דבר ייחודי ושונה בעולם רגיל ומוכר" וכי זו "הזדמנות שאסור לפספס", והוסיף והכריז כי הופעתו ב"אפוקליפסה" נחתכה.
בעקבות עזיבתו של יו ג'קמן את הזיכיון ופרישתו מגילום דמותו של וולברין, פוקס הביעה רצון בהפיכתו של טייטום לכוכב הראשי החדש של סדרת הסרטים. עם זאת, טייטום לא היה מסוגל להתחייב לדבר שבסדר גודל כזה, ובינו לבין פוקס החלו לצוץ קרעים. בתחילת אוגוסט, הוא נתבקש לחתום מחדש על חוזו, אשר הורחב בצורה קיצונית ומעבר לרצונותיו, והוא היה קרוב לעזיבת הפרויקט. עם זאת, בסופו של דבר, הוא מצא פשרה עם פוקס, והחוזה עמו חודש בתנאים מקלים יותר, ונחתם בצורה סופית, כשהוא הוגדר כ"מחויב לחלוטין" לדמות.
דאג ליימן
מיד לאחר עזיבתו של ויאט, פוקס החלה בחיפושים קדחתניים אחר במאי מחליף, על מנת להמשיך בהפקת הסרט כמתוכנן, ופנתה, בין היתר, אל ג'ו קורניש, שיין בלאק ופ. גארי גריי, כשלבסוף, בנובמבר, נשכר לתפקיד דאג ליימן. במהרה, הוא החל לעבוד על התסריט, יחד עם טייטום וזטומר, והסרט תואר מחדש כ"סרט שוד ומותחן סקסי". בינואר 2016, שלב הצילומים נקבע למרץ. בנוסף, ליימן החל בליהוק מחדש, וביטל את ליהוקה של סדו. עם זאת, ההפקה המשיכה להיתקל בקשיים שונים, ולאחר ששלב הצילומים לא יצא לדרך, פוקס הסירה את הסרט מלוח הזמנים שלה.
קינברג שב והכריז כי הסרט עודנו נמצא בפיתוח, וציין, בנוגע לעיכובי ההפקה, כי "אף אחד לא היה מרוצה מהתסריט, זה היה קולקטיבי. אבל עכשיו אנחנו מאוד קרובים, יותר מאי פעם. הדבר החשוב ביותר הוא לקלוט את הטון הנכון... [אנחנו] מקווים ש'גמביט' יהיה כמו 'דדפול' - התחלה של זיכיון חדש ביקום האקס-מן, ואנחנו רוצים להיות בטוחים שאנחנו עושים את זה בדרך הנכונה". ויאט המשיך בעבודה של התסריט, וקיווה להתחיל בפרה-פרודקשן ממשי תוך כמה חודשים, כדי להתחיל בשלב הצילומים עוד באותה השנה. ביולי, קינברג ציין כי התסריט הושלם, וכי שלב הצילומים יחל בסביבות הרבעון הראשון של 2017. ליימן ניצל את העיכובים השונים, ובזמן החלון לו זכה הוא ביים את הסרט מלחמה "החומה". לבסוף, באוגוסט, הוא החליט לעזוב את ההפקה, בסיכום משותף עם פוקס. מאוחר יותר, הוא ציין כי הוא החליט לעזוב מכיוון שלא היה מרוצה מהתסריט.
גור ורבינסקי
בנובמבר, פוקס קיוותה כי תוכל להתחיל מחדש בהפקה לאחר שטייטום יסיים את עבודתו על "לוגאן לאקי". בינואר 2017, שולר דונר שבה והדגישה את מחויבותו של טייטום לתפקיד. בפברואר, קינברג ציין כי ההפקה "פעילה", וכי הוא מקווה ששלב הצילומים יחל כבר במהלך הרבעון הראשון של 2018. ביולי, טייטום סיפר כי הצלחתם של "דדפול" ו"לוגאן" הובילה את הסרט לראש סדר העדיפויות של פוקס, וכי הוא עבר כמה שינויים בזכות ההשפעה לה זכה מהם. באוגוסט, טייטום ציין כי העבודה על הסרט החלה מחדש, במה שהוא תיאר כ"משהו שהז'אנר הזה לא ראה קודם לכן".
בתחילת אוקטובר, פוקס החלה בשיחות עם גור ורבינסקי בדבר בימוי הסרט. שכירתו של ורבינסקי למלאכת הבימוי אושרה תוך ימים ספורים, והוכרז כי הסרט ייצא לאקרנים ב-14 בפברואר 2019. מיד לאחר מכן, ג'ני בוון נשכרה לעיצוב התלבושות והחלו הליהוקים. בסוף נובמבר, הוכרז כי ליזי קפלן לוהקה לגלם את דמותה של בלה דונה, במקומה של סדו. המיקומים לשלב הצילומים כבר נקבעו בניו אורלינס, ושלב הצילומים עצמו יועד להתחיל במרץ 2018. רכישתה של פוקס בידי חברת וולט דיסני, בדצמבר, לא גרמה לשינויים מסוימים, שכן ההפקה כבר זכתה לאור ירוק והחלה בפרה. עם זאת, בינואר, ורבינסקי נאלץ לעזוב את הפרויקט בעקבות התנגשויות בלוחות הזמנים, ובהמשך דווח כי הסיבה לעזיבתו הייתה דווקא חילוקי דעות יצירתיים.
התפתחויות אחרונות
בעקבות עזיבתו של ורבינסקי, פוקס דחתה את היציאה לאקרנים ל-7 ביוני. שלב הצילומים נדחה למועד מאוחר יותר, והוא הועבר מניו אורלינס למונטריאול. החיפושים אחר במאי מחליף החלו בקדחתניות, והמפיצה דווקא הביעה שביעות רצון מהדחייה לקיץ מכיוון שראתה בכך פוטנציאל כלכלי גדול יותר להכנסותיו. הסרט תואר כ"סרט מארוול קייצי" שיתאפיין בטון קומי, ונאמר כי עלילתו סובבת אחר שוד. התסריט עבר שכתוב, וטיוטה חדשה יועדה למרץ. בסוף אותו מרץ, הוכרז כי ההפקה החדשה מיועדת להתחיל כבר ב-19 ביוני.
תופעת הג'דיי במפקד האוכלוסין
תופעת ההזדהות כבני דת הג'דיי (באנגלית: Jedi census phenomenon) אירעה במפקדי אוכלוסין שנערכו בתחילת המאה ה-21, בארצות דוברות-אנגלית בעיקר. רבבות אנשים הצהירו שהם משתייכים לדת הג'דיי, מסדר המופיע בסרטי "מלחמת הכוכבים". מספרם עודנו קטן ביחס למאמיני דתות אחרות. דת הג'דיי אינה מוכרת באופן רשמי כדת.
תופעת דת הג'דיי החלה להתפתח בשנת 1997, בעקבות הקרנת הגרסה המחודשת של טרילוגיית סרטי "מלחמת הכוכבים". פריצתה לתודעת הציבור החלה ב-2001, לאחר שבמפקדי אוכלוסין במדינות דוברות אנגלית, דיווחו מספר ניכר של בני אדם כי דת הג'דיי היא דתם. ואולם, אף על פי שהסתבר על פי תוצאות המפקד ש"דת" זו היא הרביעית בתפוצתה בבריטניה (אחרי הנצרות, האסלאם וההינדואיזם ולפני הדת היהודית), היא לא זכתה לכל הכרה רשמית מצד הממסד.
נכון לשנת 2005, נמצאה עיקר תפוצתה הגאוגרפית של דת הג'דיי בבריטניה, באוסטרליה, בארצות הברית ובגרמניה.
טובורו
טובורו (בצרפתית: Touboro) היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור הצפון.
גאוגרפיה
טובורו ממוקמת כ-277 ק"מ מבירת האזור גארואה וכ-575 ק"מ מבירת המדינה יאונדה. בנוסף, העיירה ממוקמת כ-362 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה, כ-17 ק"מ מהגבול של קמרון עם צ'אד וכ-31 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית. צפונית לעיירה נמצא שדה תעופה.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 25 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מרץ (30 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא אוגוסט (22 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,734 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (494 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
טובורו ממוקמת ליד הכביש הלאומי N13 והכביש D89.
רויטרס
רויטרס (באנגלית: Reuters) היא סוכנות ידיעות שבסיסה בבריטניה ושלוחותיה פרוסות במקומות שונים ברחבי העולם. זוהי סוכנות הידיעות השנייה בגודלה בעולם (אחרי AP) והגדולה ביותר לפי הכנסות, והיא מספקת ידיעות לרוב אמצעי התקשורת הגדולים, מה שמקנה לה השפעה רבה בתקשורת ועל דעת הקהל בעולם. לפי דו"ח של נציבות אונסק"ו לבעיות תקשורת, לרויטרס מנויים מעל 6,500 עיתונים וכ-400 תחנות רדיו וטלוויזיה ב-153 מדינות. לרויטרס משרדים בגן הטכנולוגי מלחה בירושלים והמטה הראשי שלה ממוקם בלונדון. החל משנת 2008 היא בבעלות תאגיד Thomson Corporation.
המאה ה-19
מייסדה של הסוכנות היה פאול יוליוס רויטר, יהודי ממוצא גרמני שהתנצר והעתיק את מקום מגוריו ללונדון. הסוכנות הוקמה בעקבות התפתחות הטלגרף, רויטר עבד במשרד בהוצאת הספרים בברלין, והיה מעורב בהפצת עלונים רדיקליים בתחילת אביב העמים. פרסומים אלה הסבו תשומת לב רבה לרויטר, אשר ב-1850 פתח שירות חדשות בעיר אאכן בגרמניה, שהשתמש ביוני דואר על מנת להעביר מסרים מבריסל לאאכן. בשנת 1851 נוסדה חברת רויטרס סמוך לבורסה המלכותית של לונדון, לאחר מעברו של רויטר לבריטניה. בתחילה החברה סיקרה חדשות מסחריות, ושירתה בנקים, ברוקרים וחברות. בשנת 1858 חתמה הסוכנות הסכם עם עיתון ראשון ובו התחייבה לספק לו ידיעות. מאז הלכה וביססה את מעמדה כסוכנות הידיעות השנייה בגודלה בעולם ובעלת ההכנסות הגבוהות ביותר. רויטרס חתמה הסכמים לחלוקת הפעילות עם סוכנויות מתחרות שקמו בגרמניה ובצרפת.
הסוכנות בנתה את המוניטין שלה בכך שהיא הייתה הראשונה שפרסמה ידיעות מחו"ל. כך למשל היא הייתה הראשונה שדיווחה על רצח אברהם לינקולן באירופה, ב-1865. בשנת 1872 התרחבה רויטרס למזרח הרחוק, וב-1874 גם לדרום אמריקה. ההתרחבות התאפשרה בזכות התקדמות הטכנולוגיה והטלגרף. ב-1883 החלה רויטרס להעביר מסרים אלקטרוניים לעיתונים בלונדון.
בשנת 1925 עברה רויטרס, תחילה באופן חלקי ולאחר מכן בצורה מלאה, לבעלות של התאגדות עיתונים בריטיים. מאז 1947 נמנו עם בעליה גם עיתונים מאוסטרליה ומניו זילנד.
המאה ה-20
בשנת 1923 החלה רויטרס להשתמש ברדיו על מנת להעביר חדשות בעולם, והייתה חלוצה בתחום זה. ב-1925 איגוד העיתונות של בריטניה (PA), רכש את רוב מניות הסוכנות, וכעבור כמה שנים השלים את הרכישה והפך לבעלים היחיד. במהלך מלחמות העולם עיתון הגרדיאן דיווח כי רויטרס "משרתת את האינטרסים הלאומיים בלחץ ממשלת בריטניה. בשנת 1941 רויטרס השתחררה מעול הלחצים על ידי ארגונה מחדש כחברה פרטית". הבעלים החדשים הקימו את קרן רויטרס. באותה שנה מכר PA מחצית מרויטרס לאגודת בעלי העיתונים, והבעלות המשותפת הורחבה ב-1947 לאגודות המייצגות עיתונים יומיים בניו זילנד ובאוסטרליה. עקרונות אמון רויטרס נכתבו באותה עת כדי למנוע פגיעה בעצמאות החברה. בשלב זה כבר הייתה רויטרס לאחת מסוכנויות הידיעות הגדולות ביותר בעולם, שסיפקה טקסט ותמונות לעיתונים, סוכנויות ידיעות אחרות וגופי שידור ברדיו ובטלוויזיה.
בשנת 1984 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בלונדון ובנאסד"ק, והיא הפכה לחברה ציבורית. בשנים אלו 90% מהכנסותיה של רויטרס הגיעו מתעשיית המידע הפיננסי, באמצעות מסופי מידע להם היו מנויים כ-600,000 איש בחברות פיננסים ובנקים.
בשנת 1987 רכשה את הבעלות בחברת אינסטינט, שפיתחה שירות למסחר אלקטרוני במניות, ולא באמצעות ברוקרים. בשנת 2002 רכשה גם את יריבתה, איילנד-ECN, בעסקת מניות בשווי כ-508 מיליון דולר. ב-2008 מכרה את אינסטינט לקבוצת הבנקאות היפנית נמורה. בשנת 1998 הואשמה רויטרס, בגנבת טכנולוגיות מחשוב מיריבתה האמריקנית, בלומברג. בלומברג הוקמה ב-1981 והתחרתה בהצלחה במסופי המידע של רויטרס. על פי החשד היא שכרה חברה שתגנוב עבורה טכנולוגיות ותוכנות של בלומברג, כדי להוציא גרסה משופרת של המסוף שלה.
המאה ה-21
במהלך תקופת בועת הדוט-קום עלה מחיר המניה ולאחר מכן נפל בשנת 2001. ב-2002 כתבה בריטניקה כי רוב החדשות בעולם הגיעו משלוש סוכנויות עיקריות: AP, רויטרס וסוכנות הידיעות הצרפתית. בתחילת 2003 החברה נקלעה למשבר כספי חמור והודיעה על פיטורי 3,000 עובדים (כ-20% מכוח העבודה שלה אז), לאחר שדיווחה על הפסד שנתי של 394 מיליון ליש"ט (631 מיליון דולר). בתגובה, צנחו מניותיה ב-14% לשפל של 14 שנה. בשנת 2004 הפסיקה אספקת חדשות בחינם לפורטלי אינטרנט, דוגמת האתר הפיננסי של Yahoo! (Yahoo Finance), שלמעשה החל להתחרות במסופי המידע הפיננסי שלה וסיפק מידע פיננסי בחינם.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, פיטרה הסוכנות צלם לבנוני, לאחר שגולשים חשפו כי הוא "הוסיף" עשן מעל בניינים שחיל האוויר הפציץ, בעזרת תוכנה גרפית.
במאי 2007 חברת המחקר הקנדית תומסון קורפוריישן הציעה לרכוש את רויטרס תמורת כ-8 מיליארד ליש"ט (17.5 מיליארד דולר). בפברואר 2008, אישרו הרגולטורים את המיזוג והא הושלם באפריל 2008.
בשנת 2012, שני צלמי רויטרס הותקפו והופשטו בחברון, בידי חיילי צה"ל.
בתחילת 2015 השיקה את שירות Reuters.TV, מיזם המספק תוכני ודיאו בהתאמה אישית ומוצע בתשלום בפלטפורמות דיגיטליות.
באפריל 2021, הודיעה רויטרס כי תתחיל לגבות כסף עבור גישה לתכנים באתר האינטרנט שלה מהקהל הרחב, באמצעות חומת תשלום, ותשיק גם עיצוב חדש של האתר, המכוון לקהל מקצועני שמחפש פרשנות עסקית ופיננסית. באופן מסורתי, עיקר הכנסות החברה הגיעו מדמי מינוי לשירות החדשות שלה, שרכשו כלי תקשורת ועסקים.
אברהם ישראל זאבי
רבי אברהם ישראל זאבי (חברון, ראשית שנות ה'ת' - חברון, ה'תצ"א), היה רב, דרשן שד"ר וראש ישיבה. רבה של העיר חברון קרוב לשלושים שנה, ראש ישיבה במספר ישיבות שהתקיימו בה, ומחבר ספר דרוש בשם "אור לישרים", וספר שו"ת בשם "אורים גדולים".
ביוגרפיה
אברהם ישראל זאבי נולד בראשית שנות הת' (בסביבות 1650) בחברון, לרב בנימין זאבי, ולחנה, בתו של רבי אברהם אזולאי. בהיותו בן ארבע שנים מת אביו, ואמו האלמנה הייתה האחראית העיקרית לגידולו ולחינוכו.
בשנותיו הראשונות התחנך אצל הרב שמואל אבוהב מרבני חברון, לאחר תקופה בה אמו לימדה אותו תורה ומוסר בביתם, ולאחר תחנונים מצדה לפני מספר רבנים ותלמידי חכמים שיואילו ללמד את בנה היתום תורה, משנה ותלמוד.
בהיותו בן שמונה עשרה התחתן עם בתו של הדרשן והשד"ר רבי אברהם בן לוי קונקי מחבר ספר הדרוש "אבק סופרים" (אמשטרדם תס"ד).
בשנת ה'תס"א (1701) עלה על כיסא הרבנות בחברון, משרה בה כיהן עד יום מותו במשך קרוב לשלושים שנה. במהלך השנים שימש במקביל גם כראש ישיבת "חסד לאברהם ואמת ליעקב".
בתו נישאה לבן דודו הרב אברהם בן דוד יצחקי שהיה לימים הראשון לציון. בנו, יצחק, נישא לימים לבת אחותו, בתו של הרב אברהם יצחקי. בתו השנייה נישאה לרב מאיר דנינו נינו של אב״ד חברון הרב נחמיה דנינו אשר אחותו נישאה לרב אברהם אזולאי. בת נוספת נישאה לרב השד"ר דוד מלמד.
גם בנו הרב יצחק זאבי ונכדו, הרב חיים אברהם ישראל זאבי, שימשו כשד"רים עבור קהילת חברון.
רבי אברהם ישראל זאבי נפטר ונקבר בבית העלמין העתיק בחברון בשנת ה'תצ"א.
יצירתו
שני הספרים נדפסו במקביל ונכרכו בכריכה משותפת, אך עם עמודי-שער נפרדים ומספור עמודים נפרד. ספר השו"ת "אורים גדולים" התקבל בבתי-המדרש ברחבי העולם היהודי, והוא מצוטט רבות. קוריוז מעניין הוא שרבי עקיבא איגר בגיליון השולחן ערוך שלו, מציין בעקביות לכל מקום בו מתייחסים דברי רא"י זאבי בספרו זה ישירות לדברי השולחן ערוך. בשנת תשס"ג (2003) נדפסה מהדורה מוערת של ספר זה בירושלים, בהוצאת מכון משנת רבי אהרן.
נרוויק
גאוגרפיה
נרוויק יושבת על הקצה של אצבע יבשתית הנכנסת לתוך פיורד נרוויק, קרוב לקצה המזרחי של הפיורד. היא תוארה לעיתים כיושבת על נקודת מפגש של ארבעה פיורדים. למרות מיקומו הצפוני, הגישה לנרוויק אינה נחסמת על ידי קיפאון החורף, הודות לזרם הגולף. תחנת הרכבת בנרוויק היא אחת הצפוניות ביותר בעולם. ביושבה בתוך החוג הארקטי השמש אינה זורחת בחורף ואינה שוקעת בקיץ.
נמל נרוויק שימש לייצוא עפרת ברזל ממכרות בקירונה ומלמברייט שבשוודיה, במיוחד במהלך החורף כאשר הגישה לנמל לולאו שבמפרץ הבוטני אינה אפשרית בגלל שמי המפרץ קופאים. עופרת הברזל מובלת ברכבת לנמל נרוויק וממנה מיוצאת למדינות שונות. כן ייצאה נרוויק דגים מלוחים של דייגים נורווגים ועצים משוודיה.
היסטוריה
מיקומה הצפוני של נרוויק הביא אותה להיות נקודת יציאה או חזרה של משלחות, כמו זו של אומברטו נובילה, לקוטב הצפוני.
וינסטון צ'רצ'יל דרש בממשלת בריטניה, מיד אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, להניח שדה מוקשים ימי סביב הנמל. אולם הממשלה הבריטית התנגדה כי לא רצתה לפגוע בנייטרליות של נורווגיה. הנושא אף עלה בשאילתה בפרלמנט. במרץ 1940 הטביעו הבריטים את אחת האוניות הגרמניות שהובילה ברזל בעת שעברה מחוץ למים הטריטוריאליים של נורווגיה. על מנת להשאיר את נרוויק מחוץ למלחמה, פרסמה נורווגיה הודעה על פיה ייצוא הברזל דרך נרוויק פחת מאוד במהלך המלחמה וכי הייצוא לבריטניה דרך נרוויק עולה על הייצוא לגרמניה.
המלחמה על העיר בשנת 1940
לבסוף, ב-8 באפריל 1940 נפתח מבצע וילפרד להנחת מוקשים ימים לחסימת נמל נרוויק. בצירוף מקרים, גרמניה פלשה למחרת היום לנרוויק, עם פתיחת המערכה בנורווגיה, תוך שהיא מציגה את הפלישה כתגובה להטלת המוקשים הבריטיים. תוך 25 דקות השתלטו כוחות גרמניים על נרוויק. במהלך המלחמה עלו טענות שמפקד הכוחות של הצבא הנורווגי בנרוויק, קונרד סונדלו, שיתף פעולה עם הנאצים ולמרות הוראות להציב את אוניות המלחמה הנורווגיות להגנה על העיר לקראת הפלישה הגרמנית, נמנע מפקד העיר מלעשות זאת וכך טובעו האוניות על ידי הגרמנים וכמעט כל המלחים שלהם נהרגו. אולם במשפטו של סונדלו לאחר המלחמה, לא נמצאו מספיק ראיות לשיתוף פעולה ישיר שלו עם הגרמנים בעת כיבוש העיר.
צ'רצ'יל החליט להפנות את הכוחות המיועדים לסייע לנורווגיה בראש ובראשונה לנרוויק. לאחר מספר ימים השמיד כוח של הצי הבריטי את שבע האוניות הגרמניות ששהו ליד נרוויק. על פי הערכות הצי הבריטי נהרגו באוניות שטובעו לפחות 2000 מלחים. הניצחון בקרב הימי, העלה בצרפת את קרנו של פול ריינו, שנחשב למי שהוביל את התוכנית לכיבוש נרוויק.
בעקבות ההפסד בקרב הימי, מצא את עצמו הצבא הגרמני בעיר מבודד. הצי הבריטי ביקש לבצע תקיפה מיידית של העיר, אולם מפקד הכוח טען שההגנה הגרמנית חזקה מדי והעדיף להקיף את העיר ולתקוף אותה לאחר הפשרת השלגים.
הגרמנים הביאו תגבורת אווירית לאזור נארוויק ובמשך שבועות התקיימו במקום חילופי אש בין הצדדים. ב-15 במאי 1940 הודיעו בנורווגיה על נסיגה דרומה של הכוחות הגרמניים. הבריטים באמצעות חיל הים המלכותי השתלטו על העיר ב-28 במאי 1940. אולם לאור התקדמות הצבא הגרמני בצרפת והצורך הרב בכוחות לוחמים, הסיגו הבריטים את כוחותיהם מן העיר ב-10 ביוני 1940, תוך שהם הורסים את התשתיות בעיר כדי שלא יוכלו לשמש את הגרמנים. בעת הפינוי הותקפו אוניות בריטיות על ידי הצי הגרמני ואחת מנושאות המטוסים הוטבעה.
בקרב על נרוויק השתתפו כוחות בריטים, צרפתיים, פולנים ומתנדבים ספרדיים. אלו סבלו מאבדות כבדות, ורק 400 מתוך 1200 המתנדבים הספרדים שרדו את הקרב. הקרב על נרוויק היה הקרב היבשתי ההתקפי הראשון של בעלות הברית במלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה, היו שטענו שההחלטה לנחות בנארוויק הייתה טעות, שכן המקום הרבה פחות חשוב מהאזורים האחרים של נורווגיה, שהנחיתה בהם התעכבה בגלל הנחיתה בנרוויק. צ'רצ'יל טען בזכרונותיו שלמרות התוצאה בנורווגיה, היה בקרב הצלה לבריטניה שכן הגרמנים הפסידו את רוב הצי שלהם ולכן לא יכלו לפלוש לבריטניה.
לאחר 1940
בסוף 1944 פסק ייצוא הברזל לגרמניה דרך נרוויק בגלל השליטה הימית של הבריטים על נתיבי השייט.
בסוף שנות ה-60 הוקם בנמל מזח חדש שמאפשר העמסה בו זמנית של שתי אוניות ענק. בשנת 1970 תוארה נרוויק:
רוזן
רוזן (בלטינית: Comes) הוא המונח העברי לתואר אצולה אירופי שמקורו באימפריה הרומית, נמוך בחשיבותו מהמרקיז וגבוה מהויקונט, והוא מקביל לתואר הגרמני גראף (Graf).
מקור שמו במרבית השפות הוא במילה הלטינית Comes שמשמעותה בעברית בן לוויה. בן הלוויה של השליט, שהיה חבר ויועץ, הפך במרוצת הזמן לתואר שלטוני עם הגדרות הקובעות את מיקומו בסולם דרגות האצולה האירופי-פיאודלי, ואת סמכויותיו וחובותיו של בעל התואר.
שם המשפחה "רוזן" אינו קשור לתואר האצולה, אלא מקורו במלה הגרמנית Rosen (ורדים).
פגיעה עמוקה (גשושית)
פגיעה עמוקה (באנגלית: Deep Impact) הייתה גשושית של נאס"א שתוכננה ללמוד את ההרכב הפנימי של השביט טמפל 1. הגשושית במשקל 650 ק"ג שוגרה ב-12 בינואר 2005. ב-4 ביולי 2005 בשעה 5:52 UTC האימפקטור של הגשושית התנגש בהצלחה בשביט תוך שהוא משליך לכל עבר אבק ורסיסי סלע מגרעין השביט. התצלומים מההתנגשות מלמדים כי השביט הרבה יותר מאובק, ופחות קרחוני ממה ששוער תחילה. ההתנגשות יצרה ענן אבק גדול ובוהק שהסתיר את מראה המכתש שנפער. בניגוד למשימות קודמות לשביטים, שרק חלפו לידם וצילמו אותם מרחוק, משימה זו הייתה הראשונה שגרמה לפליטת חומר מפני שביט.
הגשושית איבדה קשר עם כדור הארץ באוגוסט 2013, אחרי שהשעון שבה ספר 232 עשיריות שנייה מאז 1 בינואר 2000.
היער הלאומי דשוטס
היער הלאומי דשוטס (באנגלית: Deschutes National Forest) הוא יער לאומי של ארצות הברית המכסה שטח בן 6,462 קמ"ר על המורדות המזרחיים של רכס קסקייד במרכז מדינת אורגון במחוזות דשוטס, קלאמת, לייק וג'פרסון. היער מנוהל על ידי שירות היערות של ארצות הברית, כשהמשרד המנהל את היער שוכן בבנד.
היער הלאומי דשוטס הוקם ביולי 1908 על חלקים מרכס ההרים הכחולים, רכס קסקייד והיער הלאומי פרימונט. ב-1911 הופרדו חלקים מהיער הלאומי דשוטס על מנת להקים את היער הלאומי אוצ'וקו (Ochoco National Forest), והיער הלאומי פאולינה (Paulina National Forest), וחלקים מהיערות הלאומיים קסקייד ואורגון נוספו לדשוטס. ב-1915 הושבו אדמות היער הלאומי פאולינה ליער הלאומי דשוטס.
מחקר של שירות היערות מ-1993 העריך ש-1,409 קילומטרים רבועים משטח היער הם יערות ראשוניים. בתחומי היער שוכן המונומנט הגעשי הלאומי ניוברי (Newberry National Volcanic Monument), חרוטי אפר, קילוחי לבה וצינורות לבה. בסך הכול כלולים בתחומי היער הלאומי דשוטס כ-250 מערות. כמו כן כלולים בתוך שטח היער חמישה אזורי טבע בראשיתי מוכרים רשמית שהם חלק מהמערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי, שישה נהרות מוגנים, אזור הנופש אורגון קסקייד, ואזור השימור מטוליוס (Metolius Conservation Area).
היער מנוהל על ידי שירות היערות של ארצות הברית, כשהמשרד המנהל את היער שוכן בבנד, כשיש משרדים של שומרי היערות מקומיים בבנד, בנקודת היישוב קרסנט (Crescent) ובעיירה סיסטרס (Sisters).
פעילויות נופש קיציות נפוצות ביער הלאומי דשוטס כוללות: הליכה, קמפינג, שיט, דיג, צפייה בחיות הבר, רכיבה על סוסים, אופני הרים שעבורם יש מערכת מפותח של שבילים. בחורף אפשר לעשות סקי על מורדות הר בצ'לור (Mount Bachelor), הר געש שכבתי ברכס קסקייד, שגובהו 2,764 מטרים מעל פני הים. על פי נתוני 2006 ביקרו ביער 3,162,000 מבקרים.
אזורי טבע בראשיתי
בתוך היער הלאומי דשוטס חמישה אזורי טבע בראשיתי מוכרים רשמית שהם חלק מהמערכת הלאומית לשימור אזורי טבע בראשיתי. כולם משותפים מנהלית עם יערות לאומיים שכנים:
ישיבת תורה בתפארתה
ישיבת תורה בתפארתה היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית באלעד. הישיבה נוסדה בשנת תשע"ד על ידי הרב אהרן יהודה לייב שטינמן עבור הבחורים ואנשי הצוות שפרשו מישיבת כנסת יצחק בחדרה. בישיבה לומדים כ-1000 בחורים רובם מהעיר בני ברק ומודיעין עילית.
רקע
הישיבה הוקמה על רקע המחלוקת בציבור הליטאי בין נאמני הרב שטיינמן לנאמני הרב שמואל אוירבך ובעקבות הזדהותם של ראש ישיבת חדרה, הרב ארנברג, והמשגיח, הרב טוביה נוביק, עם מפלגת בני תורה. לאחר שניסיונות פשרה לא הצליחו, הורה הרב שטיינמן להקים ישיבה חדשה והטיל על יעקב וירז'בינסקי, מנהל ישיבת אורחות תורה, את הניהול הלוגיסטי והגשמי של הישיבה החדשה. בעקבות כך עברו בהוראת הרב שטיינמן לישיבה החדשה כ-130 בחורים, ומצוות הישיבה עברו הרב אלעזר דוד אפשטיין (חתנו של הרב חיים קניבסקי), הרב רפאל גפן, הרב אפרים רוטשילד והרב אברהם ישעיהו סוקולובסקי.
הקמת הישיבה
הישיבה הוקמה בה' בטבת תשע"ד בקמפוס - קריית חינוך לבנים של הרב שאול דולינגר באשדוד. לר"מ בקיאות מונה הרב מתתיהו זאב שציגל, והמשגיח הוא הרב נח פלאי שכיהן לפני כן כמשגיח בישיבת רבנו חיים עוזר. גם הרב זאב כַּהַן, ר"מ בישיבת מאור התלמוד, מוסר שיחות בישיבה. בזמן קיץ מונה הרב יעקב סטפנסקי שכיהן בעבר כראש ישיבת אמרי צבי במודיעין עילית לראש הישיבה באלול תשע"ה נוסף לצוות הר"מים הרב חיים יעקב כגן.
באלול תשע"ד עברה הישיבה לעיר אלעד וממוקמת בקמפוס רחב ידיים בכניסה לעיר.
קישורים חיצוניים
לצפייה תלמידי הקיבוץ בישיבה בשיעור השבועי בבית הרב שטיינמן.
ניסור האי מנהטן
ניסור האי מנהטן הוא פולקלור אורבני המתייחס לעיר ניו יורק.
ההלצה
על פי הסיפור, מדובר בהלצה שנערכה בשנת 1824, בה הפיץ נגר בשם לוזייר שמועה לפיה בשל הבניינים הנבנים בקצהו הדרומי של האי מנהטן ישקע האי. לוזייר הציע כי ינסרו את האי, יגררו את דרומו לים, יסובבו אותו ב-180° ויחזירו אותו, כך שהבניינים שהכבידו על קצהו של האי ימצאו כעת במרכזו. על פי אחת הגרסאות לאגדה אורבנית זו, ביום שפורסם האירוע בעיתונים נאספו אנשים רבים על מנת לנסר את האי. לוזייר לא הופיע לאירוע, והתחבא מספר חודשים לאחריו בברוקלין.