cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טאסילו פון דר לאסה
חייו
אחד משירותיו האחרונים של פון דר לאסה היה לעודד את הרולד מארי להעמיק את המחקרים על ההיסטוריה המוקדמת של השחמט. פון דר לאסה מת ביולי 1899 בליסה, כיום בפולין. ספרייתו עדיין שמורה במצבה המקורי בארמון קורניק ליד פוזנן.
ני-יו
שאפר צ'ימר סמית' (Shaffer Chimere Smith) המוכר יותר בשם הבמה שלו ני-יו (באנגלית: Ne-Yo; נולד ב-18 באוקטובר 1979) הוא זמר ריתם אנד בלוז וסול, כותב שירים, רקדן, ושחקן קולנוע אמריקאי. הוא הוציא עד עתה ארבעה אלבומים שהצליחו בכל העולם ומכרו מעל 4 מיליון עותקים ברחבי העולם.
שנותיו הראשונות
ני-יו נולד בקמדן, קנזס. הוא נולד לאב אפריקאי-אמריקאי ולאם אפריקאית-אמריקאית וסינית. שני הוריו היו מוזיקאים. כילד, הוא גדל עם אמו לבד, אחרי שזו נפרדה מאביו.
קריירה
ני-יו החל את הקריירה המוזיקלית שלו בלהקת בנים מלאס ווגאס, ולאחר שזו התפרקה בשנת 2000, חתם בחברת התקליטים "קולומביה רקורדס" בה החל להקליט את אלבום הבכורה שלו, אבל הוא הודח מחברת התקליטים לפני שאפילו הספיק להוציא את האלבום. מה שהיה אמור להיות סינגל הבכורה שלו "That Girl", יצא בסופו של דבר כסינגל על ידי זמר ה-R&B האמריקאי המצליח מרכוס יוסטון, ששמע את השיר בביצועו של ני-יו והתלהב ממנו. יוסטון הוציא את השיר כסינגל ב-2003 מתוך אלבומו "MH". השחרור של השיר הזה הוביל את ני-יו להיות כותב שירים מוצלח.
בשנתיים הבאות המשיך ני-יו לכתוב שירים לאמנים כמו- טדרה מוזס ויאנגסטאון, אבל העבודה איתם הרחיקה את ני-יו מהמיינסטרים. ני-יו אף כתב שירים ל-מארי ג'יי בלידג', B2K, ומיוזיק סולצ'איד. הפריצה של ני-יו בתור כותב הייתה ב-2004 כשהוא כתב לזמר ה-R&B מאריו את להיטו "Let Me Love You" שכבש את המקום הראשון בארצות הברית. מאוחר יותר, אחרי שהרשים את אנשי "Def Jam", הוא הוחתם בחברת התקליטים על ידי הבוס- ג'יי זי.
קריירת משחק
בשנת 2007 שיחק בדרמה המוזיקלית "אחוות הריקודים" בכיכובו של כריס בראון. בשנת 2011 שיחק בסרט "פלישה עולמית: קרב לוס אנג'לס", מותחן מדע בדיוני בכיכובם של ארון אקהרט ומישל רודריגז. בשנת 2012 שיחק בסרט "מעשים טובים" בכיכובם של טיילר פרי וטנדי ניוטון. בשנת 2015 שיחק בסרט הטלוויזיה "שארקנדו 3: אוי, אלוהים לא!", השלישי בסדרת סרטי "שארקנדו".
ב-2016 שיחק ל-2 פרקים בסדרה "מינדי" בכיכובה של מינדי קלינג. ב-2018 החל לשחק בסדרת הרשת "סטפ אפ" בתפקיד סייג' אודום.
In My Own Words
בשנת 2006 הוציא ני-יו את אלבום הבכורה שלו "In My Own Words" שהגיע למקום ה-1 בארצות הברית ולמקום ה-14 בבריטניה. מן האלבום יצאו 4 סינגלים- "Stay", "So Sick", "When You're Mad" ו- "Sexy Love". האלבום מכר ברחבי העולם כ-2 מיליון עותקים.
Because Of You
בשנת 2007 הוציא ני-יו את אלבומו השני "Because Of You" שהגיע למקום ה-1 בארצות הברית ולמקום ה-6 בבריטניה. מן האלבום יצאו 4 סינגלים- "Because Of You", "Do You", "Can We Chill" ו- "Go On Girl". האלבום מכר ברחבי העולם כ-מיליון וחצי עותקים.
Year Of The Gentleman
בשנת 2008 הוציא ני-יו את אלבומו השלישי "Year Of The Gentleman" שהגיע למקום ה-2 בארצות הברית ולמקום ה-2 בבריטניה. מן האלבום יצאו 4 סינגלים- "Closer", "Miss Independent", "Mad" ו- "Part Of The List". האלבום מכר ברחבי העולם כ-2 מיליון עותקים.
Libra Scale
בשנת 2010 הוציא ני-יו את אלבומו הרביעי "Libra Scale" שהגיע למקום ה-9 בארצות הברית ולמקום ה-11 בבריטניה. מן האלבום יצאו 3 סינגלים- "Beautiful Monster", "Champagne Life" ו- "One In A Million".
R.E.D
ני-יו עבד על אלבומו החמישי "The Cracks In Mr Perfect" ששוחרר במהלך 2012. סינגל פרומו ראשון ששוחרר מהאלבום ב--15 בנובמבר 2011 הוא שיתוף הפעולה עם טריי סונגז וטי פיין בשיר The Way You Move. שם האלבום בסופו של דבר שונה ל-"R.E.D" והסינגל הראשון והמוביל מהאלבום הוא "Lazy Love". האלבום יצא לאור ב-6 בנובמבר 2012.
יחסי ברוניי–הודו
ברוניי והודו כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1984.
היסטוריה
היחסים הבילטרליים בין המדינות כוננו ב-10 במאי 1984. הסולטאן חסן אל-בולקיה ערך ביקור ממלכתי בהודו בספטמבר 1992. מאז גילוי הנפט בברוניי ב-1929, היגרו מספר הודים לברוניי כדי לעבוד במגזרי הנפט ושירותי הברית; מאוחר יותר, רבים הגיעו כמורים, וחלקם התחתנו עם תושבים ברונאים מקומיים. לפי המקורות הרשמיים של הממשל המקומי, בברוניי חיים כ-10,000 הודים, נכון לשנת 2013.
יחסים כלכליים
חמישה מזכרי הבנות נחתמו על ידי שתי המדינות במאי 2008, בנושאים כמו הסכמי קידום והגנת השקעות דו-צדדיות (BIPA), טכנולוגיית מידע ותקשורת (ICT), תרבות, סחר וחלל. הייצוא העיקרי של ברוניי להודו הוא נפט גולמי, בעוד שהודו ייצאה בעיקר את כוח האדם שלה לברוניי, הן אנשי מקצוע והן עובדים מיומנים למחצה. לאנשי עסקים הודים יש כמעט מונופול בתחום הטקסטיל של ברוניי, ורוב הרופאים בברוניי הם מהודו.\ בין 2010 ל-2011, היצוא ההודי לברוניי גדל מ-34.55 מיליון דולר ל-36.77 מיליון דולר, והיצוא של ברוניי להודו עלה מ-674 מיליון דולר ל-1266 מיליון דולר, שנבע בעיקר מהעלייה במחירי הנפט של חברות פטרוכימיה הודיות.
קורט פון דר שבאלרי
גנרל קורט פון דר שבאלרי (בגרמנית: Kurt von der Chevallerie; 23 בדצמבר 1891 – 18 באפריל 1945) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון דר שבאלרי נולד ב-23 בדצמבר 1891 בברלין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית, לאביו הנס פון דר שבאלרי שהיה גנרל מיור בצבא הגרמני הקיסרי. בשנת 1910 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הגרנדירים ה-5, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה בסתיו 1914 הועבר לרגימנט המילואים של הגרנדירים ה-262, וביולי 1915 נפצע במהלך הקרבות. ב-11 באוגוסט 1915 הועלה לדרגת אובר לויטננט, ובסתיו 1915 חזר להילחם במסגרת הרגימנט ה-262. בסוף 1916 מונה לשליש בחטיבת הלנדווהר ה-34, וב-20 בספטמבר 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף פון דר שבאלרי לפרייקור, ולאחר מכן הצטרף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת מיור, ובינואר 1932 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-6 של הרייכסווהר. ב-1 באוגוסט 1933 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 בספטמבר 1933 מונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-17. ב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-38, וב-1 ביולי 1935 הועלה לדרגת אוברסט. ב-6 באוקטובר 1936 הפך הרגימנט שבפיקודו לרגימנט הרגלים ה-87, וב-12 באוקטובר 1937 מונה לראש אגף 10 בOKH. ב-15 באוגוסט 1938 מונה לראש המחלקה המרכזית בOKH, וב-1 במרץ 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור.
מלחמת העולם השנייה
ב-1 בדצמבר 1939 מונה פון דר שבאלרי למפקד הדיוויזיה ה-83, ופיקד עליה במהלך המערכה על צרפת כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה הרביעית, ובשלב השני כחלק מהקורפוסים ה-4, וה-44 במסגרת הארמייה השישית. במהלך המערכה על צרפת נהרג בנו היחיד הנס-רודולף פון דר שבאלרי. ב-10 בדצמבר 1940 מונה פון דר שבאלרי למפקד הדיוויזיה הקלה ה-99, וב-1 בינואר 1941 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. במהלך מבצע ברברוסה פיקד פון דר שבאלרי על הדיוויזיה שבפיקודו שהייתה בתחילה בעתודת קבוצת ארמיות דרום, ולאחר מכן חלק מהקורפוסים ה-17 וה-29 במסגרת הארמייה השישית.
ב-23 באוקטובר 1941 קיבל פון דר שבאלרי על פעולותיו את צלב האבירים של צלב הברזל, וב-28 בדצמבר 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-59 שהיה חלק מהארמייה השביעית במסגרת קבוצת ארמיות D. ב-1 בפברואר 1942 הועלה פון דר שבאלרי לדרגת גנרל חיל הרגלים, ובמהלך החודש הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, והועמד תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז. במאי 1942 הועמד הקורפוס בעתודת קבוצת ארמיות מרכז, וב-26 ביוני 1942 פרש פון דר שבאלרי לחופשה קצרה, וקרל הילפרט החליפו בתפקיד עד ה-25 ביולי. ב-17 בינואר 1943 פרש פון דר שבאלרי לחופשה קצרה, ואריך ברנדנברגר החליפו בתפקיד עד ה-15 במרץ. בפברואר הועמד הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ובאוקטובר הועמד הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולחם במבצע דנייפר-קרפטי, ובקרבות סביב קייב. על פעולותיו בקרבות קיבל פון דר שבאלרי ב-19 בדצמבר 1943 תוספת עלי אלון לצלב האבירים של צלב הברזל, וב-8 בפברואר 1944 פרש מתפקידו, והועבר לעתודת המילואים.
ב-2 ביוני 1944 מונה פון דר שבאלרי למפקד הארמייה הראשונה בדרום צרפת, ופיקד עליה במהלך הקרבות הקשים בלורן בקיץ 1944. ב-5 בספטמבר 1944 פרש פון דר שבאלרי מתפקידו, והועבר לעתודת המילואים. ב-31 בינואר 1945 פרש פון דר שבאלרי לביתו, וב-18 באפריל 1945 נעלם פון דר שבאלרי ליד קולברג שבפומרניה.
פאולו פונסקה
פאולו אלכסנדר רודריגז פונסקה (בפורטוגזית: Paulo Alexandre Rodrigues Fonseca; נולד ב-5 במרץ 1973) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק כמגן מרכזי ומאמן המאמן את קבוצת ליל.
הוא צבר בליגה הפורטוגזית 111 הופעות ושלושה שערים במהלך שבע עונות, בעיקר עם קבוצת אסטרלה דה אמדורה. ב-2005 התחיל בה את קריירת האימון שלו.
קריירת משחק
פונסקה נולד בנמפולה שבמוזמביק הפורטוגזית. הוא שיחק 14 שנים תחילה עם בארירנסה מהליגה השלישית ולאחר מכן עבר לליגת העל הפורטוגלית לשורות מועדון לצ'ה בעונת 1995/1996, בחמש השנים הבאות עבר מספר קבוצות ושיחק בשורות בלננסש, מאריטימו, ויטוריה דה גימארייש ואסטרלה דה אמדורה.
פונסקה פרש ממשחק פעיל ביוני 2005 בגיל 32 אחרי ששיחק בליגה השנייה בפורטוגל.
קריירת אימון
בעונת 2011/2012, פונסקה מונה למאמן קבוצת אווש מהליגה השנייה והוביל את הקבוצה למקום השלישי, כשרק שתי נקודות מפרידות מהעפלה לליגה הבכירה. בעונה הבאה, הוא חתם בפאסוס די פריירה, שוב סיים במקום השלישי והכשיר את המועדון לקראת הקמפיין בליגת האלופות.
עם זאת, ב-5 במרץ 2014, בעקבות שרשרת של תוצאות גרועות הוא עזב את המועדון, אחרי שסיים במקום השלישי בליגה, תשע נקודות מאחורי המוליכה בנפיקה ליסבון.
מ-2014 עד 2016, פונסקה המשיך לעבוד בארצו במועדונים השורה הראשונה, לרבות פאסוס וספורטינג בראגה. את האחרון הוא הוביל אל המקום הרביעי וגם זכה עמו בגביע.
ב-11 ביוני 2019 מונה למאמן רומא האיטלקית.
ב-29 ביוני 2022 מונה למאמנה של ליל מהליג 1.
הייפא והבי
הייפא מוחמד והבי (בערבית: هيفاء محمد وهبي, תעתיק מדויק: היפאא מוחמד והבי; נולדה ב-10 במרץ 1976) היא דוגמנית, שחקנית וזמרת לבנונית. בנוסף להיותה דמות מוכרת בעולם הערבי מרבה והבי להופיע גם בארצות הברית ואירופה.
ביוגרפיה
והבי נולדה בנפת צור שבדרום לבנון, למשפחה מוסלמית-שיעית (מתואלים), לאב לבנוני בשם מוחמד והבי, ולאם מצרייה בשם סעידה עבד אל-עזיז. גדלה בבירת לבנון, ביירות. לה שלוש אחיות, ואח שנהרג בתקרית בין פעילי טרור לבין חיילי צה"ל בגיל 24.
והבי גרושה, ואם לבת. בשנת 2005 הודיעה והבי על אירוסיה לאיש העסקים הסעודי טארק אל-ג'פלי, אך לאחר מספר שבועות הזוג נפרד.
קריירה
ב-25 ביוני 2007 צילמה והבי קליפ בשדה התעופה ריאק שבמזרח לבנון. בעת הצילומים נסעה הזמרת ברכב פתוח ומטוס קל שצילם אותה מהאוויר הנמיך מסיבות לא ברורות והתנגש ברכבה. והבי נחבלה בראשה ובכתפיה והובהלה לבית החולים. לאחר התאונה נפוצו שמועות שמדובר בניסיון חיסול שמאחוריו עומדת הזמרת המתחרה, רולא סעד, אך מתחרתה הכחישה את הטענות.
דוגמנות
את קריירת הדוגמנות שלה החלה והבי בשנת 1992, בגיל 16, כאשר זכתה בתחרות היופי המקומית "מיס דרום לבנון". בעקבות זכייתה, התמודדה והבי גם בתחרות הכלל-ארצית, "מיס לבנון", בו אף הגיעה למקום-השני. בתקופה זו הייתה והבי כבר נשואה ואם לתינוקת. היות שתקנון התחרות אפשר רק לנשים רווקות וללא ילדים - ולהן בלבד להשתתף בתחרות, ולאחר שהונאתה של והבי נתגלתה - הוחלט לשלול ממנה את כתרה ותוארה.
פרשה זו השפיעה רבות על והבי. לאחר שהתאוששה ממנה החלה בקריירת דוגמנות וכיכבה על רבים משערי המגזינים המובילים בלבנון, וברחבי העולם הערבי, ופרסמה, בין השאר, את חברת פפסי קולה ועיצבה קו תכשיטי יהלומים.
מוזיקה
והבי התפרסמה כזמרת בזכות אלבומה הראשון שיצא בשנת 2002 ונחל הצלחה כבירה. אלבומה השני הצליח אף יותר והציב את והבי בראש הזמרות המפורסמות בעולם הערבי.
סגנונה המוזיקלי של והבי מכונה "פופ ערבי",  סוגה חדשה במוזיקה הערבית. שיריה מתבססים בעיקר על מוזיקת דאנס עם נגיעות חזקות של מוזיקת טראנס ומלווים גם בכלים מסורתיים כמו דרבוקה, תוף מרים וכלים נוספים המאפיינים את המוזיקה הערבית הקלאסית.
ב-10 ביוני 2006 והבי הייתה המופע הפותח של הראפר קרטיס ג'קסון המכונה 50 סנט בביירות. הופעה זאת הפכה את והבי לזמרת הערבייה הראשונה שהופיעה כמופע הפותח לראפר בינלאומי.
כיום, והבי היא הזמרת הערבייה היקרה ביותר, שכרה להופעה אחת נאמד ב-65 אלף דולר אמריקני. אחריה מדורגות נאנסי עג'רם, אליסה וניקול סאבא - שלושתן זמרות לבנוניות.
דמותה הציבורית והפוליטית
והבי היא זמרת שנויה במחלוקת בקרב הציבור הערבי. בעוד צעירים ליברלים תומכים בה ומעודדים את תרבות הפופ המערבית המתפתחת במדינות ערב, חוגים שמרניים ובעיקר אסלאמיים אשר סולדים מהתרבות המערבית מתנגדים לווהבי ולזמרות מסוגה, אותן הם רואים כפרובוקטיביות. יש שמשווים אותן לזונות, בטענה שלבושן חשוף והתנהגותן אינה צנועה - כאישה ערבייה ובפרט כמוסלמית.
והבי ידועה כתומכת מוצהרת בארגון חזבאללה הלבנוני; במלחמת לבנון השנייה ניהלה תעמולה למען הארגון והצהירה בראיונות רבים על תמיכתה. בנוסף לתמיכה המילולית, אף שכנעה אחד מידידיה הקרובים, איש עסקים מצרי, לייצא מתכות למען הארגון. בתום המלחמה שיבחה הזמרת את מזכ"ל הארגון, חסן נסראללה, על "ניצחונו במלחמה".
למרות תמיכתה של והבי בחזבאללה, במהלך מלחמת לבנון השנייה בחרה והבי לעזוב את המדינה הלבנונית, ולעבור זמנית לסוריה ומשם למצרים. במצרים השתתפה בערב התרמה שהוקדש לתושבי לבנון בהשתתפותם של אמנים רבים. על החלטה זו ספגה הזמרת ביקורות רבות על בריחתה ממולדתה. בשובה ללבנון, תקפה את מבקריה וטענה כי המלחמה נכפתה גם עליה.
לאחרונה הודיעה והבי כי בכוונתה להיכנס לפוליטיקה בלבנון.
ב-2 בנובמבר 2011 התפרסם סרטון ביוטיוב שבו רואים תמונה של והבי מתנשקת עם מועתסם קדאפי, בנו של שליט לוב לשעבר מועמר קדאפי, שנהרג באוקטובר 2011. בעקבות סרטון זה געשו הפורומים הערביים והושק קמפיין מחאה אגרסיבי נגד הזמרת. והבי מכחישה כל קשר לפרשה, וטוענת כי מי שמופיעה בו היא בכלל אישה אחרת. "זו לא אני בתמונה, לכולנו שיער שחור", אמרה לכלי התקשורת הערבי "א-נשרה".
ביולי 2013 הודיעה הזמרת על סגירת דף הפייסבוק שלה בשל השמצות בלתי פוסקות נגדה, לאחר השתתפותה בתוכנית מתיחות לרגל חודש הרמדאן בשם "ראמז ענח' אמון".
מייגן בון
מייגן בון (באנגלית: Megan Boone; נולדה ב-29 באפריל 1983) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית שהתפרסמה בזכות תפקידה הראשי בסדרת דרמת הפשע "הרשימה השחורה" בתור סוכנת ה-FBI אליזבת' קין.
ביוגרפיה
בון נולדה בעיר פטוסקי שבמישיגן וגדלה בפלורידה. הוריה עבריו לשם בילדותה כדי להיות קרובים לסבה וסבתה. סבה, הרולד גארי מורס, היה איש עסקים ובעל מתחמי דיור בפלורידה; אמה, ג'ניפר פאר, היא מנהלת המכירות. בון אומרת שהיא גילתה את התשוקה למשחק בגיל שבע כאשר סבה וסבתה לקחו אותה לניו יורק כדי לראות מחזה בברודוויי בכיכובו של נייתן ליין. מוצאה של בון הוא אנגלי וגרמני עם כמויות קטנות של הולנדי וסקוטי.
בשנת 2005 סיימה לימודי תואר ראשון בהצטיינות בבית ספר לתיאטרון של אוניברסיטת המדינה של פלורידה. לאחר מכן, החלה לצבור ניסיון במשחק על במה ב"תיאטרון הרפרטוארי אסולו" בו למדה והופיעה; בין מוריה נמנים השחקנית ג'יין אלכסנדר ובמאי התיאטרון אדווין שרין. בשנת 2017 החלה ללמוד לתואר שני במדעי קיימות בבארד קולג' בניו יורק.
קריירה
בשנת 2007 בון כיכבה בהופעת הבכורה שלה בלוס אנג'לס במחזה של צ'ארלס ל. מי, "Limonade Tous Les Jours" וזכתה בשני פרסי התיאטרון השבועי של לוס אנג'לס על הופעתה. בשנת 2009 בון ביצעה את הופעת הבכורה שלה בקולנוע בסרט האימה "בלאדי ולנטיין 3D", ואחריו תפקיד משנה בסרט "סקס והעיר הגדולה 2" משנת 2010.
במהלך שנת 2010, היא גילמה את סגן התובע המחוזי, לורן סטנטון בסדרה קצרת הימים "חוק וסדר: לוס אנג'לס" ברשת NBC. באותה שנה, עברה בון לכס הבימוי, וביימה את הסרט הקצר "Eggshells for Soil", שחלקים ממנו צולמו בעיר הולדתה בפלורידה.
בשנת 2012 הופיעה בסרט "סטפ אפ 4: מהפכה"; הרביעי בסדרת "סטפ אפ", בתפקיד של קלייר, אם חד הורית לילדה קטנה ואחותו של שון. מאוחר יותר באותה שנה כיכבה בון בסרט הדרמה העצמאית "Leave Me Like You Found Me", עליה זכתה בפרס Gen Film Festival לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2013 היה לה תפקיד חוזר בסדרת הדרמה המשטרתית "שוטרים בדם" ברשת CBS, ובהמשך השנה החלה לככב בתור סוכנת ה-FBI אליזבת' "ליז" קין בסדרה "הרשימה השחורה" ברשת NBC. "הרשימה השחורה" השיגה הצלחה ביקורתית ומסחרית כאחד. ב-15 ביוני 2021, הוכרז שבון תעזוב את הסדרה לאחר שמונה עונות.
חיים אישיים
ב-15 באפריל 2016 נולדה לבון ולבן זוגה, האומן דן אסטברוק, בת, קרוליין בון.
לוחמה אסימטרית
לוחמה אסימטרית היא מלחמה בין יריבים שכוחם הצבאי או הכלכלי היחסי שונה באופן משמעותי, או שהאסטרטגיה או הטקטיקות שלהם שונים באופן משמעותי. בדרך כלל מדובר במלחמה בין צבא מקצועי למיליציות של תנועת התקוממות, שלעיתים קרובות מעמדם בלתי חוקי. הגדרת מלחמה אסימטרית בדרך זו באה להבדיל בינה למלחמה סימטרית, מצב לחימה בין שני כוחות בסדרי גודל דומים בשדה הקרב, המשתמשים בטקטיקות ובאסטרטגיות דומות. המושג עצמו הוטבע בשנות ה-70 של המאה ה-20.
במלחמה אסימטרית שני הצדדים מנסים לנצל את חולשות היריב כדי לקדם את מטרותיהם הצבאיות או הפוליטיות. הצד החלש במלחמה אסימטרית משתמש לעיתים בשיטות לחימה לא קונבנציונליות, כדי לפצות על חוסר האיכות והכמות בכוח הצבא, זאת בהסתמך על ההנחה כי הצד החזק לא ירצה לשלם את המחיר התדמיתי הכבד, ויהיה נתון ללחץ בינלאומי אם יחליט לנקוט בשיטות דומות. פעולות טרור הן דוגמה לסוג אחד של מלחמה אסימטרית, אך מלחמה אסימטרית כוללת גם סוגי לחימה נוספים, כגון: התקוממויות עממיות, מלחמות גרילה, מדינה מול מעצמה ועוד מצבים שבהם כוח צבאי מסודר מתעמת עם יריב פחות מאורגן, בעל ציוד פחות משוכלל וטקטיקה חמקמקה. יריבות אסימטרית עשויה להוביל גם לבניין כוח המותאם לפערי הכוחות, כמו למשל "רדוקציה טכנולוגית" אשר במסגרתה הצד המצוי בנחיתות מוותר על אמצעי לחימה מתקדמים ומעדיף להצטייד באמצעים פשוטים אך תחבולניים.
ניתן לומר, כי מלחמות אסימטריות היו קיימות מקדמת דנא. אולם עקב התמורות בדמוגרפיה, בכלכלה ובתודעה הקבוצתית של מגזרים ולאומים בעולם, מאז ראשית המאה ה-19, ובמיוחד לאחר מלחמת העולם השנייה מלחמות אסימטריות עלו בשכיחותן וגם מדינות בעלות יכולות דומות מנהלות מלחמות אסימטריות חשאיות הנקראות מלחמות פרוקסי, ובין שיטות הפעולה בהן ניתן למנות את השימוש בנשק להשמדה המונית, בתקשורת, ופעילות באומות המאוחדות.
סוני פיין
סוני פיין (באנגלית: Sonny Payne; 4 במאי 1926 - 29 בינואר 1979) היה מתופף ג'אז אמריקאי שנודע בעיקר בזכות עבודתו עם קאונט בייסי וכן עם הארי ג'יימס. פיין נולד בניו יורק, בנו של המתופף של וילד ביל דייוויס.
פיין קיבל את הכשרתו המוזיקלית מאביו ומויק ברטון והחל לנגן בצורה מקצועית ב-1944. בשנות הארבעים עבד עם כמה וכמה מוזיקאים בסביבות ניו יורק, וצבר לו מוניטין. בשנות החמישים החל לעבוד עם ארסקין הוקינס והביג בנד שלו, וכן הוביל תזמורת משל עצמו למשך שנתיים. לקראת סוף 1954 פיין עבר לנגן עם בייסי והפך למתופף הקבוע שלו למשך יותר מעשר שנים. אצל בייסי זכה פיין להביע את עצמו בחופשיות רבה, והיה אחד הקולות הבולטים בהקלטותיו. ב-1965 עזב את בייסי ועבר להוביל שלשה משל עצמו יחד עם הסקסופוניסט אילנוי ג'אקט. פיין היה חוזר מזמן לזמן לנגן עם בייסי והביג בנד שלו, גם בתקופה בה עבד עם מוזיקאים אחרים. אך את סוף הקריירה שלו בילה בעיקר עם הארי ג'יימס והביג בנד שלו, לשם הצטרף בשנת 1966 ובה ניגן עד ימיו האחרונים.
Be Right Back
Be Right Back (בעברית: מיד אחזור) הוא המיני-אלבום השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית ג'ורג'ה סמית'. המיני-אלבום יצא לאור ב-14 במאי 2021 על ידי חברת התקליטים FAMM. מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים.
ביקורות
בחודש יוני 2021, כלל בילבורד את האלבום ברשימת "האלבומים הטובים ביותר לשנת 2021 עד כה".
ולמה דינקלי
ולמה דינקלי (באנגלית: Velma Dinkley) היא דמות בדיונית בזיכיון ההנפשה האמריקאי "סקובי-דו", העוסקת בעלילותיהם של רביעיית בני נוער, וכלבם הדני הענק, סקובי-דו, הפותרים תעלומות.
ב-10 בפברואר 2021, נמסר כי דמותה של ולמה תזכה לסדרת הנפשה למבוגרים מבית "HBO Max", תחת השם "ולמה". ב-11 ביולי 2022, הסימן המסחרי של הסדרה נרשם כנטוש, אך באוגוסט 2022, הצהיר מנהל התוכן הראשי של HBO, קייסי בלויס, בתזכיר כי הסדרה עדיין נמצאת בהפקה.
תיאור ואפיון
את דמותה של ולמה דינקלי יצרו ג'ו רובי וקן ספירס, ששאבו השראה מדמותה של זלדה גילרוי (בגילומה של שילה קול) מהסיטקום האמריקאי "אהבותיו הרבות של דובי גיליס", ששודרה מסוף שנות ה-50 עד לתחילת שנות ה-60.
לאורך הופעותיה בזיכיון, דמותה של ולמה מזוהה עם צבעי אדום-כתום; והיא לובשת סוודר צווארון גולף כתום רחב, חצאית קפלים אדומה קצרה, גרבי ברכיים, נעלי מרי ג'יין וזוג משקפיים מרובעים שחורים, אותם היא מאבדת לעיתים קרובות. ולמה נתפסת כ"מוח" של הקבוצה, והיא מתוארת כאינטליגנטית ביותר עם עניין מיוחד במדעים; כמו גם עם תחומי עניין חריגים, כמו פענוח כתיב נורדי. בשל האינטליגנציה ויכולות ההסקה שלה, ולמה היא הראשונה לפתור את התעלומה, וכמו שרלוק הולמס ובלשים בדיוניים רבים אחרים, שומרת את מסקנותיה בסוד עד לסוף הפרק.
לאורך הזיכיון, נעשה שימוש קומי חוזר בהשלכות קוצר ראייתה הקשה של ולמה ואיבוד משקפיה שוב ושוב (לעיתים קרובות כתוצאה מנפילתם מפניה בזמן שהיא נרדפת על ידי הנבל), ובמשפטה הידוע: "המשקפיים שלי! אני לא יכולה לראות בלי המשקפיים שלי!" בכל פעם שהיא מאבדת אותם.
ולמה מאופיינת כסקפטית ביותר מבין החבורה, וכזאת שתבטל כל הסבר פרא-נורמלי לתעלומות בהם החבורה נתקלת. זה בולט במיוחד בסרטים "סקובי-דו וקללת הרוח ה-13" ו"סקובי-דו: בחזרה לאי הזומבים, בהם היא מבטלת את קיומם של רוחות רפאים וזומבים; אף על פי שאלו מתגלים כאמיתיים.
רקע
בסדרה המקורית, "סקובי-דו, איפה אתה?", נראה כי ולמה לומדת באותו תיכון כמו שאר בני החבורה. עם זאת, לפי סדרת "הסרטים החדשים של סקובי-דו", נאמר כי ולמה כי סיימה את לימודיה בתיכון אחר. בנוסף, הוריה מתוארים כמי שדחפו אותה להצטיין מגיל צעיר בלימודיה, מה שהביא למאות פרסים על הישגיה יוצאי הדופן, ובעקיפין, לנטייתה להיות קולנית.
בזמן שהתייחס להערות באינסטגרם שלו ב-2020 על כך שבמאי הפרק תייג את ולמה כביסקסואלית, המפיק טוני סרבון טען בתגובה שכוונתו הייתה שגרסה זו של ולמה תתואר – בצורה ברורה ככל האפשר – כלסבית. לדבריו, מערכת יחסיה עם מרסי בסיום הסדרה נועדה להיות רומנטית, וזאת לעומת מערכת יחסיה הקודמים עם שאגי, שהייתה מאולצת ולא-נוחה. באופן דומה, תסריטאי הסרט " סקובי-דו" משנת 2002, ג'יימס גאן, הצהיר כי בטיוטות מוקדמות של התסריט, דמותה של ולמה נכתבה כלסבית.
דיבוב
משנת 1969 עד 1973, את דמותה של ולמה דיבבה ניקול ג'פה; משנת 1976 עד 1979, את דמותה דיבבה פט סטיבנס; משנת 1979 עד 1980, את דמותה דיבבה מרלה פרומקין. לאחר שהדמות נעדרה מהזיכיון בין השנים 1980–1983, פרומקין שבה את דמותה של ולמה ככוכבת אורחת ב"תעלומות סקובי-דו החדשים". דמותה של ולמה נעדרה שוב עד לסדרה "גור בשם סקובי-דו", אותה דיבבה כריסטינה לאנג. בי. ג'יי. וורד דיבבה את דמותה של ולמה בפרק הקרוסאובר של "ג'וני בראבו", ואז שבה לדבב את דמותה בסרטי ה-DVD הראשונים של הזיכיון, כמו גם בפרק אחד בסדרת ההנפשה "הארווי בירדמן, עורך דין". ניקול ג'פה חזרה באופן זמני להשמיע את ולמה בסרטים "סקובי-דו ואגדת הערפד" ו"סקובי דו והמפלצת של מקסיקו".
משנת 2002 עד 2015, את דמותה של ולמה דיבבה מינדי קון. ב-8 ביולי 2015, נמסר כי את קון תחליף קייט מיקוצ'י בסדרה "סקובי-דו קול". את דמותה של ולמה בסרט "סרט לגו 2: החלק השני" דיבבה טרישה גאם; ובסרט "סקובי-דו!", את דמותה של ולמה דיבבו אריאנה גרינבלט (בילדותה) וג'ינה רודריגז (בבגרותה). גרינבלט התעתדה לשוב לדבב את הדמות בסרט המשך, לפני שנמסר על ביטולו באוגוסט 2022. בנוסף, דמותה של ולמה מופיעה בהופעת קמע במהלך הסרט "ספייס ג'אם: אגדה חדשה". בפברואר 2021, נמסר על פיתוחה של סדרת ספין אוף מונפשת למבוגרים בכיכובה על ידי מינדי קלינג, שתדבב את דמותה.
סרטי לייב אקשן
את דמותה של ולמה בסרטי הלייב אקשן "סקובי-דו" (2002) ו"סקובי-דו 2: חופשי חופשי" (2004), מגלמת השחקנית לינדה קרדליני, שדיבבה אותה גם עבור משחק הווידאו הנלווה לסרט השני ועבור הסדרה המונפשת למבוגרים "רובוט צ'יקן". בסרטי הפריקוול "סקובי-דו 3: התעלומה מתחילה" (2009) ו"סקובי-דו 4: קללת מפלצת האגם" (2010), את דמותה של ולמה מגלמת השחקנית היילי קיוקו.
קרובי משפחה
בין קרובי משפחתה של ולמה שהוצגו במהלך הזיכיון מופיעים בין היתר:
ג'קפוט
ג'קפוט (באנגלית: Jackpot) היא עיירה במחוז אלקו במדינת נבדה, ארצות הברית. בעיר 1,416 תושבים נכון לשנת 2005.
העיירה ממוקמת כ-1.6 ק"מ מגבול נבדה-איידהו ומשמשת אתר תיירות הימורים, בעיקר לתושבי מדינות שכנות. העיר הוקמה בעקבות איסור על הימורים במדינת איידהו אשר נקבע בשנת 1954. האיסור גרם למעבר בתי קזינו מאיידהו לנבדה. בגלל קשרים כלכליים הדוקים עם מדינת איידהו, אזור הזמן בג'קפוט שונה מבשאר מדינת נבדה וזהה לזה באיידהו. העיר גם משמשת אתר תיירות לחובבי גולף.
דה טינג טינגס
דה טינג טינגס (באנגלית: The Ting Tings) היא להקת רוק בריטית. חברי הלהקה הם ג'ולס דה מרטינו וקייט וייט. הלהקה הוקמה במנצ'סטר ב-2007, ועברה לסלפורד. הם הוציאו לאור ארבעה סינגלים מאלבומם "We Started Nothing" יצא ב-2008. באלבום יצאו שני להיטים מצליחים - "That's Not My Name" במקום הראשון במצעד הבריטי ו-"Shut Up and Let Me Go" אשר שניהם זכו להצלחה גם בארצות הברית.
תוכנית לונה
תוכנית לונה (ברוסית: Луна - ירח, מכונה גם לוניק) היא תוכנית חלל סובייטית ורוסית לחקר הירח, חלק מתוכנית החלל הסובייטית, שהוצאה לפועל בין 1959 ל־1976 ותוכנית החלל הרוסית (שיגורים שמתוכננים לצאת לפועל ב־2021 במסגרת תוכנית חקר הירח הרוסית).
15 ממשימות התוכנית הושלמו בהצלחה ופרצו דרך בתחום חקר החלל בכלל וחקר הירח בפרט. הגשושיות ששוגרו היו או מקפות או נחתות, והן ביצעו ניסויים לבדיקת ההרכב הכימי של הירח, שדה הכבידה שלו, וטמפרטורה וקרינה על פניו. 24 משימות נקראו רשמית בשם "לונה" ולאחריו מספר סידורי, על אף שמשימות נוספות שוגרו. המשימות ששיגורם נכשל לא פורסמו בציבור באותו זמן, ולא הוקצה להם מספר בתוכנית. משימות שכשלו בעודם במסלול סביב כדור הארץ קיבלו לרוב את השם "קוסמוס" ולאחריו מספר. עלותה המוערכת של תוכנית לונה עומדת כיום על 4.5 מיליארד דולר.
הגשושיות תוכננו ונבנו בתאגיד הטילים והחלל אנרגיה בראשותם של סרגיי קורוליוב, וסילי מישין וולנטין גלושקו. החל מגשושית "לונה 7" התכנון עבר למשרד תכנון שבראשו עמד גאורגי בבקין.
משימות כושלות
בזמן שהייתה התוכנית פעילה, לא פרסמו הסובייטים אף מידע על משימה ששיגורה נכשל. בעקבות כך, הקצו משקיפים מהמערב זיהויים משלהם לאותן משימות. לדוגמה, לונה E-1 מס' 1, הכישלון הראשון ב־1958 אשר נאס"א האמינה כי היא קשורה לתוכנית, נקראה בשם "לונה 1958A".
נאס"א זיהתה משימה לה היא קראה "לונה 1966A" כאחת ששוגרה ב־30 באפריל 1966, משימה בשם "לונה 1969B" כאחת ששוגרה ב־15 באפריל 1969, ומשימה בשם "לונה 1970B" כאחת ששוגרה ב־19 בפברואר 1970. כאשר מאוחר יותר פורסמו רשימות השיגורים הסובייטיים, לא נמצאו משימות לונה ששוגרו בתאריכים אלו.
שיגורים
המשימות המסומנות ב ירוק הן המשימות שהושלמו בהצלחה.
המצור על ניקאה (1097)
המצור על ניקאה היה עימות צבאי, שהתרחש מ־14 במאי עד 19 ביוני 1097, במהלך מסע הצלב הראשון. העיר המבוצרת ניקאה (איזניק שבטורקיה המודרנית) הייתה בתקופת המצור תחת שליטת האימפריה הסלג'וקית. בתום המצור בחר המפקד הסלג'וקי להיכנע לביזנטים מחשש לפריצת הצלבנים לעיר. הצלחת המצור הביאה את הצלבנים לעימות חזותי עם הצבא הסלג'וקי בקרב דוריליאום ובסיכומו של דבר אל תוך סוריה בדרך לכיבוש אנטיוכיה.
רקע
אלפ ארסלאן (1029 - 15 בדצמבר 1072) היה הסולטאן השני בשושלת הסלג'וקית וירש את דודו טוע'ריל בכ ב-27 באפריל 1064. הוא התיר לבעלי הברית הטורקים שלו להגר לכיוון ארמניה ואסיה הקטנה, שם הם הקימו ערים וחוות. ב-1068 פלש ארסלן למזרח האימפריה הביזנטית והתעמת עם צבאה, אך הקרב המכריע נערך שלוש שנים לאחר מכן, ב-26 באוגוסט 1071 סמוך לעיר מנזיקרט, בנפת מוש במזרח טורקיה. בקרב מנזיקרט ניגף הצבא הביזנטי והיסטוריונים מייחסים לו כמעט פה אחד את תחילת שקיעת האימפריה הביזנטית. בתוך שש שנים בלבד לאחר הקרב, פלשו הטורקים והשתלטו כמעט על כל אסיה הקטנה. מנהיג סלג'וקי מקומי, סולימאן בן קוטלמיש (Kutalmışoğlu Süleyman Şah), כבש ב-1075 את ניקאה (איזניק) ואת ניקומדיה (איזמיט), שתיהן סמוכות לים השיש במערב אנטוליה, 80 ק"מ בלבד מקונסטנטינופול. שנתיים לאחר מכן התמרד סולימאן כנגד מלכשאה (Melikşah), סולטאן האימפריה הסלג'וקית. הוא הקים את סולטנות רום, הכריז על עצמו סולטאן וקבע את בירתו באיזניק, ממש מתחת לאפם של הביזנטים.
מסע הצלב העממי
מסע הצלב העממי קדם למסע הצלב הראשון, אך בשל אופיו העממי, הספונטני והבלתי מאורגן, הוא אינו נמנה עם תשעת מסעי הצלב הגדולים. אספסוף נוצרי גדול, מורכב מפשוטי העם, נענה לקריאתו של האפיפיור אורבנוס השני לצאת ולשחרר את ארץ הקודש מידי המוסלמים. צלבנים אלה היו חסרי הכשרה, לא ידעו את הדרך, או מהו אורכה והסכנות הכרוכות בה. המסע יצא לדרכו בחודש אפריל 1096 בהנהגתו של פטרוס הנזיר, הידוע גם כ"פטר הנזיר". בתחילה הגרמנים לא נענו לו ואף לעגו להטפותיו, אך כעת אלפים רבים הצטרפו אליו, עד שהגיע מספר האנשים בצבאו לכ-20,000 גברים ונשים כאחד.
לאחר תלאות ובעיקר עימותים קשים עם קהילות נוצריות בדרך וקרבות עם כוחות של ממלכת הונגריה הגיע הצבא בתחילת אוגוסט לגבולות האימפריה הביזנטית. אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית שרצה להרחיק את אנשי המסע הפרועים משטחו, העביר אותם דרך מעבר הבוספורוס לאסיה הקטנה כדי שילחמו בסלג'וקים. הם המשיכו את התקדמותם לאורך חופי ים המרמרה, אל עבר מחנה צבאי רחב, שם אלכסיוס הפציר בהם שעליהם לחכות לכוח העיקרי של מסע הצלב שמגיע מאירופה. פטרוס הנזיר הסכים לעצתו של אלכסיוס אבל החיילים שלו היו חסרי סבלנות ולא הסכימו להיות כפופים ללוח הזמנים של האפיפיור באירופה. הם התעקשו להמשיך קדימה, לעבר הטריטוריה של הסולטאן הסלג'וקי. ב-21 באוקטובר, כשפיטר הנזיר עוד היה בקונסטנטינופול אנשי הצבא העממי צעדו לניקאה מהמחנה שלהם, אבל נפלו למארב שתוכנן על ידי הטורקים. רבים מהאבירים והאיכרים נהרגו, ורק 3,000 אנשים הצליחו לברוח לעבר מבצר נטוש בחוף הים.
מסע הצלב של האבירים
במקביל לגל הספונטני של ההמונים, התארגן כוח צבאי של אבירים, שהחל כ-4 צבאות נפרדים שיצא גם הוא מזרחה. המחנה הראשון יצא לדרכו ב-15 באוגוסט 1096. האבירים מהארצות השונות הגיעו לקונסטנטינופול בנפרד, ושם אלכסיוס עזר להם לחצות את הבוספורוס. ההתקלות הראשונה של הצבא הצלבני הייתה מול חומות ניקאה. הסולטן הסלג'וקי שהיה מודע לתנועת הצבא הצלבני לא חשש מיכולתם הצבאית ועל בסיס העימות הקודם עם האספסוף של מסע הצלב העממי פטר אותם כאיום משני. הוא החליט לרכז את מירב תשומת הלב שלו על איום חמור יותר - סכסוך בתוך האימפריה הסלג'וקית מול אויביו מסולטנות דאנישמנד.
שדה הקרב
העיר ניקאה שוכנת באגן מוקף גבעות לחופו המזרחי של אגם איזניק (İznik gölü). מרכז העיר מוקף מכל עבריו בחומה באורך של 5 ק"מ, ובצידו המערבי נושקת החומה לאגם. גובהה של החומה שנבנתה לראשונה בתקופה הרומית, מגיע ל-10 מטר ומצידה היבשתי עוברת לאורכה תעלה כפולה. לאורך החומה ניצבים 114 מגדלי שמירה, ובעבר היו קבועים בה ארבעה שערים בלבד, אחד בכל אחת מרוחות השמיים.
הצבא הצלבני
מספרם של הלוחמים בצבא הצלבני אינו ידוע, ההיסטוריון ג'ונתן ריילי סמית מעלה השערה כי בעת המצור על ניקאה מנה הצבא הצלבני כ-43,000 אנשים ובהם לוחמים (פרשים וחיילים רגלים), אזרחים חמושים ואזרחים לא לוחמים ובהם נשים וילדים. הצבא הצלבני לא היה מצויד ללוחמת מצור וחסר את כלי הארטילריה שיכלו לשתק את חיל המצב ולפגוע במערך ההגנה של העיר וחסר את הידע והאמצעים לבנות כלי מצור שיאפשרו טיפוס על החומות או פריצה דרכן.
עמוד השדרה של הצבא הצלבני היו האבירים שהרכיבו את חיל הפרשים הכבד. בדומה לאבירים באירופה, חימושם כלל רומח פרשים כבד לדקירה, חרב, גרזן, אלה וכלי נשק נוספים לקרב פנים אל פנים. להגנתם לבשו שריון שרשראות, קסדה ופרטי שריון נוספים. בנוסף לשריון היה להם מגן שבתקופה זו היה בצורת מחומש עם קצה הפונה כלפי מטה. המגן כיסה את גופו של הפרש בעת ישיבתו על הסוס. טקטיקת הלחימה של האבירים הסתמכה על כוח ההלם של הסתערות גוש הפרשים הכבדים, כדי לשבור את מערך האויב. אם ההסתערות הצליחה, השפעתה הייתה הרסנית ודי היה בהסתערות מוצלחת אחת של הפרשים הכבדים על מנת להביס את הצבא המוסלמי. חולשתם של האבירים הייתה במספרם הקטן יחסית ובניידות המוגבלת שלהם. בגלל החימוש הכבד אותו נשאו, האבירים היו איטיים יחסית לקשתים הרכובים ופרשים קלים אחרים של המוסלמים, ולכן היו תלויים בהגנת הקשתים הרגליים, כדי להרחיק מהם את הקשתים הרכובים של האויב. במקרה שהאבירים בודדו מהגוף העיקרי של הצבא הצלבני, הם היו נתונים לחסדי הקשתים של הצבא המוסלמי.
המצור
ב־16 במאי יצא גדוד של חיל המצב בעיר לתקוף את הצלבנים, תקיפה שנהדפה בקלות על ידי הצבא הצלבני וגרמה לאבידות משמעותיות בקרב הסלג'וקים. כישלון ההתקפה הביא את מגיני העיר לכלל הכרה כי מול העיר עומד צבא של ממש וכי לא ניתן יהיה להדוף את המצור בכוחות חיל המצב בלבד. שליטי העיר שלחו הודעות לקיליג' ארסלן תוך פירוט המצב מול חומות העיר. הצבא הסלג'וקי החל בתנועה אל כוון ניקאה, גדודים ראשונים של הסלג'וקים נכנסו לקרב עם הצלבנים לפני הגעת הגוף המרכזי של הצבא ב-20 במאי ובסיכומו של דבר הובסו על ידי כוחות תחת פיקודו של ריימון הרביעי. ב־21 במאי הופיע עיקר הצבא הסלג'וקי תחת פיקודו של קיליג' ארסלן ונכנס לקרב מול הצבא הצלבני שנמשך עד הלילה. האבידות היו כבדות משני הצדדים, אך בסופו של דבר הסולטאן נסוג מבלי שהצליח לגרום לצלבנים להסיר את המצור והותיר את מגיני העיר להתמודד לבדם. שאר הצלבנים הגיעו לאורך כל חודש מאי והצרים החלו בבניית מגדל מצור והתקפות על חומות העיר.
הקיסר הביזנטי אלכסיוס הראשון בחר שלא להתלוות לצלבנים, אך גדודי צבא ביזנטי צעדו מאחוריהם במקביל. הביזנטים הביאו איתם סירות אותן הם הסיעו ביבשה כדי לעזור לצלבנים לחסום את אגם אסקניוס, ששימש הסלג'וקים לספק מזון לעיר הנצורה. הסירות הגיעו ב-17 ביוני תחת פיקודו של הגנרל הביזנטי טטיקיוס שפיקד גם על 2,000 חיילים רגלים. אלקסיוס הורה לנציגו לנהל משא ומתן בחשאי על כניעת העיר ללא ידיעת הצלבנים, וב-19 ביוני הטורקים נכנעו ומסרו את העיר לידי הביזנטים.
מול העובדות המוגמרות היו הצלבנים חסרי אונים. נאסר עליהם מלהיכנס לעיר אלא בקבוצות קטנות ונאסר עליהם לבזוז את אוצרות העיר. אנשי הצבא הסלג'וקים הורשו לעזוב את ניקאה ובני משפחתו של ארסלן הובאו לקונסטנטינופול ולאחר מכן שוחררו. הצלבנים נאלצו להסתפק במתנות מידי הקיסר הביזנטי ובתמורה נאלצו לחזר על שבועת האמונים לקיסר.
לאחר המצור
הצלבנים עזבו את ניקאה ב-26 ביוני מלווים בגנרל הביזנטי טטיקיוס שהונחה להבטיח את חזרתן של ערים שנתפסו לאימפריה. הצלבנים החליטו לפצל את כוחם לשניים. כוח ראשון התקדם קדימה בפיקודם של בוהמון מטרנטו, טנקרד דה הוטויל, רוברט קורת'וז ורובר השני, רוזן פלנדריה. התלווה אליהם גם כוח ביזנטי בפיקודו של הגנרל טאטיקיוס. עיקר הכוח התקדם במאסף בפיקודם של האחים גוטפריד ובולדווין מבולון, וכן התלוו אליהם כוחות בפיקודם של רמון מסן-ז'יל, אטיין השני, רוזן בלואה ואיג דה ורמנדואה. ביום 1 ביולי נפגשו הסלג'וקים עם הצלבנים בסמוך לעיר דוריאלאום שבאנטוליה (ככל הנראה בסמוך לאסקישהיר). הכוח הסלג'וקי כלל טורקים וקפדוקים בפיקודו של קיליג' ארסלאן, ופרסים, אלבנים וקווקזים בפיקוד גאזי אבן דאנישמנד. ובסיכומו של דבר יד הצלבנים הייתה על העליונה והדרך לסוריה נפתחה בפניהם.
מלכיט
מלכיט, מינרל בקבוצת המינרלים הקרבונטים. בעל קושי בינוני (3.5-4 בסולם מוס), מבנה מונוקליני 2\m ושבירה דמוית קונכייה.
מקור המילה מיוונית ופרושה: אבן ירוקה, ואכן המאפיין העיקרי של המלכיט הוא צבעו, צבע ירוק עז (שמעניק לו אטום הנחושת Cu). בגלל צבעו, רכותו ונוחות שבירתו המלכיט שימש בעבר כפיגמנט לאיפור (המצרים הקדמונים). כמו כן, הוא שולב באלמנטים ארכיטקטוניים של ארמונות שליטים (המאה ה-18 וה-19 ברוסיה) ומשמש כאבן חן המשובצת בתכשיטים עד ימינו.
המלכיט (שילוב של אטומי נחושת, פחמה (קרבונט CO3) והידרוקסיל) נוצר קרוב לפני השטח באזורים מחומצנים של בצרים סולפידיים כאשר מים עשירים בקרבונט מגיבים עם מינרלים נושאי נחושת. הוא מופיע בטבע יחד עם המינרל אזוריט (המכיל גם הוא הידרוקסיל, קרבונט ונחושת: Cu3(CO3)2(OH)2) ועם אבני גיר.
מלבד חן ויופי משמש המלכיט את האדם כמקור אפשרי של נחושת. מחצבים של מלכיט אפשר למצוא בהרי אורל שברוסיה, בדרום מערב ארצות הברית (אריזונה), אוסטרליה, אפריקה (זאיר ונמיביה). בישראל נתן למצוא מלכיט בבקעת תמנע.
יונייטד ארטיסטס
יונייטד ארטיסט (באנגלית: United Artists) היא חברת הפקה דיגיטלית הידועה כיום בשם "United Artists Digital Studios".
היסטוריה
החברה הוקמה ב-1919 על ידי צ'ארלי צ'פלין, דאגלס פיירבנקס, מרי פיקפורד, וד. וו. גריפית, כחברת הפצה. החברה הוקמה עקב תחושת הקיפוח והניצול הכלכלי של היוצרים והשחקנים בידי בעלי האולפנים וחברת הפטנטים של אדיסון. האולפנים חסמו את ערוצי ההפצה של הסרטים של היוצרים העצמאיים והשתלטו על כל בתי הקולנוע, לכן היוצרים של "יונייטד ארטיסט" רצו לארגן מערך הפצה עצמאי שישווק את סרטיהם ללא התחשבות בשיקולים מסחריים, מניעת צנזורה על היצירות של היוצרים העצמאיים ושמירה על חופש היצירה.
בטקס פרסי אוסקר ה-14 שהתקיים בשנת 1941, העמידה "יונייטד ארטיסטס" 45 מועמדויות לפרסים בקטגוריות השונות, מספר המועמדויות הגבוה בהיסטוריה של הטקס לחברת הפקות יחידה, והיא מקדימה את "מירמקס", שהעמידה 40 מועמדויות בטקס פרסי אוסקר ה-75 בשנת 2003.
ב-1981 נרכשה החברה על ידי אולפני MGM תמורת 350 מיליון דולר. ב-2018 החלה לפעול כמיזם משותף של MGM ו-Annapurna Pictures שבבעלותה 50% מהחברה תחת השם United Artists Digital Studios.
מתיה מאדסה
מתיה מאדסה (בארמנית: Մատթեոս Ուռհայեցի, Matteos Uṛhayetsi; נולד במחצית השנייה של המאה ה-11 – 1144) היה היסטוריון ארמני ב מהעיר אדסה.
חייו
מתיה מאדסה מתואר במחקר המודרני כאדם בעל אמונה דתית חזקה ודיעות מוצקות באשר לכתבי הקודש ולעימותים של תקופתו בין נוצרים לכופרים – מוסלמים אך גם פלגים שונים בתוך הכנסייה הנוצרית. מעט מאוד ידוע על חייו, הוא נולד באסדה במחצית השנייה של המאה ה-11 והיה חבר בכנסייה האפוסטולית הארמנית. הוא היה מתנגד נחוש לכנסייה היוונית כמו גם לכנסייה הלטינית. הוא לא חוסך את שבט לשונו מהצלבנים ששבתקופת חייו שטפו את סוריה והקימו תוך קרבות מרים את נסיכות אנטיוכיה וממלכת ירושלים בהם הוא ראה ברברים כפויי טובה. מתיה מאדסה ראה ערב הכיבוש הצלבני של ארץ-ישראל בצלבנים כמי שבאו למלא את רצון האלוהים: "לשבור את כבלי הנוצרים, לפרוק מעל עיר-הקודש את עול הכופרים ולכבוש בכוח מיד המוסלמים את הקבר הנערץ שאסף לתוכו את האלוהים". שנים מספר מאוחר יותר הוא כתב כי האלוהים ראה צורך להתערב במישרין ולהזהיר את הפרנקים על שום שגירשו את הארמנים, את היוונים, את הסורים ואת הגיאורגים מן המנזרים. הוא נהרג, ככל הנראה כל הנראה במהלך המצור על אדסה (1144).
עבודתו של מתיו ידועה בשם כרוניקל (בארמנית: Ժամանակագրություն), שכנראה החל לכתוב בשנת 1113 והשלים לפני 1140, במקור נכתבה בניב של ארמנית ומתעדת את ההיסטוריה הארמנית על פני מאתיים שנה – מהמחצית השנייה של המאה העשיריתעד המחצית השנייה של המאה ה-12 ומתבססת, ככל הנראה, על ספרים קדומים יותר אותם קרא מתיה בהיותו איש דת ובעל גישה לספריות שהוחזקו במזרים ארמניים שונים.
הוא נותר המקור העיקרי היחיד למידע אודות האירועים הפוליטיים והכנסייתיים בתקופתו ובאזורו. הידע הספרותי וההיסטורי של מתיה היה מוגבל, וחלק מהנתונים הכרונולוגיים שלו שנויים במחלוקת על ידי חוקרים מודרניים.
Lullaby of Birdland
Lullaby of Birdland (בעברית: שיר ערש בבירדלנד) הוא סטנדרט ג'אז משנת 1952, שזכה ברבות השנים לביצועים רבים של המוזיקאים המובילים בעולם הג'אז והמוזיקה הפופולרית. השיר הולחן על ידי הפסנתרן הבריטי ג'ורג' שירינג, ומילותיו נכתבו על ידי הפזמונאי האמריקאי ג'ורג' דייוויד וייס. כיוון שבתקופה בה נכתב השיר, לא היה נהוג שתמלילן החבר באגודה האמריקאית למלחינים, כותבים ומפיצים (ASCAP) יכתוב מילים ללחן של מלחין בריטי, מילותיו מיוחסות לעיתים ל-B.Y. Forster - שם עט שבחר לעצמו וייס.
שמו של השיר מתייחס למועדון הג'אז המפורסם Birdland שבעיר ניו יורק, שפעל בשנות ה-50 של המאה ה-20 ואירח את מיטב אמני בג'אז של התקופה. בכך, מהווה שם השיר מחווה גם לסקסופוניסט והמלחין צ'ארלי פארקר, שעל בסיס כינויו "Bird" (ציפור) נקרא המועדון. עם הזמן הפך השיר להמנון הבלתי-רשמי של המועדון, והרכבי הג'אז שניגנו במועדון נהגו לסיים את הופעותיהם בשיר זה.
לחן השיר נכתב לבקשתו של מוריס לוי, בעל מועדון ה-Birdland, לטובת שידור רדיו מיוחד ששודר מהמועדון בשנת 1952. על פי עדותו של המלחין שירינג, השיר נכתב במשך 10 דקות בלבד, ומאוחר יותר הוקלט בגרסה אינסטרומנטלית. הזכויות על לחן השיר ניתנו כמובן לשירינג, אך הזכויות על הפצתו נותרו בידי לוי. מאוחר יותר כתב ג'ורג' וייס את מילות השיר, והוא הוקלט בשנת 1954 על ידי הזמרת שרה ווהן, יחד עם נגן החצוצרה קליפורד בראון. גרסאות מוכרות נוספות של השיר בוצעו על ידי אלה פיצג'רלד, מל טורמה והזמרת האיטלקייה מינה. בשנת 1954 פרסמה זמרת הג'אז האמריקאית בלוסום דירי ביצוע של השיר בשפה הצרפתית. בשנת 1962 הקליט ביל היילי גרסת טוויסט לשיר, שנקראה Lullaby of Birdland Twist. שירה של איימי ויינהאוס "October Song" כולל התייחסויות רבות למילותיו של השיר Lullaby of Birdland.
בשנת 2004 פרסם ג'ורג' שירינג אוטוביוגרפיה, שנקראת כשמו של השיר.
מקס שטרן
מקס שטרן (באנגלית: Max Stern; נולד ב־31 במרץ 1947, ניו יורק, ארצות הברית) הוא מלחין, מנצח, מוזיקולוג, מבקר מוזיקלי ומחנך ישראלי אמריקאי.
ביוגרפיה
מקס שטרן נולד בארצות הברית. צעדיו הראשונים היו בבית ספר. שטרן למד תואר ראשון במוזיקה באיסטמן. לתואר שני למד באוניברסיטת ייל, קיבל הכשרה בשיטת קואדי, לימודי מוזיקה בסמינר היהודי־תאולוגי בניו יורק, וקיבל את הדוקטורט במוזיקה מאוניברסיטת קולורדו בבולדר.
לפני עלייתו לישראל הוא ניגן בקונטרבס עם התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר, התזמורת הסימפונית של ספרינגפילד, התזמורת הפילהרמונית של ברוקלין, וערך עיבודים לתזמורת הבלט האמריקאית עבור רקדנים מפורסמים (כגון נטליה מקרובה ומיכאיל ברישניקוב). הוא עלה לישראל ב־1976 וניגן בתזמורת הסימפונית ירושלים. בין היתר כתב מוזיקת רקע לתיאטרון החאן הירושלמי ליצירה של ש"י עגנון, וכן ניגן עם הקלרניתן גיורא פיידמן, בבית נשיא המדינה.
אכן הייתה זו קריאתו של "אברהם אבינו" – קול פנימי שהביא את מקס שטרן לארץ לשלב את האמנות המערבית עם הקונטקסט של הזהות היהודית. בדרך הוא פגש מדריך רוחני – צדיק מהר ציון, השתתף בלימודי ה"חדר" התימני עם ילדים ששיננו את הטקסט התנכ"י בנעימה המסורתית העתיקה, וכל זה לפני שמנדי רודן הביא אותו לנגב לנגן בסינפונייטה הישראלית באר שבע. כמו כן לימד בעבר קונטרבס בקונסרבטוריון העירוני באר שבע.
בהמשך, הקים מקס שטרן תזמורת תלמידים בישיבת בני עקיבא בבאר שבע – שם לימד את כל הכלים, הכין עיבודים רלוונטיים לאירועי שנת הלימודים וניצח על אירועים. לאחר שהתחתן עבר לירוחם, שם הקים תזמורת תלמידים, ניהל את הקונסרבטוריון, ארגן פסטיבל למוזיקה יהודית וקונצרטים, והשתתף עם קבוצת נגני מוזיקה מזרחית מירוחם בקונסרבטוריון בהובלת ישועה אזולאי. בהמשך הוא הקים תזמורת סטודנטים ומקהלה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, כן הקים מקהלת חזנים בבאר שבע וניצח עליהן. באוניברסיטת אריאל בשומרון הקים שטרן תוכנית אקדמית למוזיקה יהודית וישראלית במסגרת המחלקה למורשת ישראל. על פעילויותיו אלה הוא זכה באותות הוקרה מהסתדרות העובדים בנגב ומעיריית אריאל.
יצירותיו נוגנו על ידי התזמורות המובילות בישראל, בוצעו בחו"ל ובפסטיבלים מובילים באירופה, אסיה וארצות הברית, הוקלטו, שודרו ויצאו לאור ב־19 תקליטורים. יצירותיו זכו בפרסים ואותות הוקרה, כגון פרס ליברסון של איגוד הקומפוזיטורים בישראל, פרס האגודה היפנית למוזיקה בת זמננו, פרס Epic Music (איטליה) ואות הוקרה מהסתדרות העובדים על תרומה לחיים המוזיקליים בנגב. לאחרונה זכה במענק מקרן התרבות של מפעל הפיס לביצוע יצירתו "קנטטת השואה".
כמלחין ומבקר של הג'רוזלם פוסט, מקס שטרן השתתף בפסטיבלים של האגודה הבינלאומית למוזיקה בת זמננו באוסלו, ציריך, אסן ומקסיקו סיטי. הוא היה הנציג הישראלי הראשון בליגת הקומפוזיטורים של אסיה בפיליפינים ובתאילנד. הוא זכה במלגת מגורים במושבת האומנים מקדואל (כפר אומנים יוקרתי), מלגת קרן פורד ומלגת מחקר של הקרן האמריקאית לתרבות יהודית.
יצירותיו יצאו לאור על ידי המכון למוסיקה ישראלית, הוצאת טרה ואור תו. הרקורד האקדמי של מקס שטרן כולל מאמרים ובמיוחד שני ספריו: "התנ"ך ומוזיקה" – השפעת התנ"ך על המוזיקה המערבית, ו"תהילים ומוזיקה", עליהם נתן הרצאות באירופה, אסיה, אוסטרליה, דרום אמריקה וארצות הברית. כן הוזמן כפרופסור אורח לאוניברסיטאות רבות: קנזס, ראטגרס, מלבורן, בוסטון ולונדון.
נטע אלוני
נטע אלוני (נולד ב-1945) הוא מלחין ישראלי של מוזיקה קלאסית בת זמננו.
השכלה מוזיקלית
נטע אלוני למד במשך חמש שנים לימודי קומפוזיציה ותאוריה עם המלחין הישראלי פרופסור אנדרה היידו, והשתלם עם המלחין ראובן סרוסי. כמו כן הוא השתלם במשך שנתיים במסגרת לימודי קומפוזיציה באוניברסיטת בר-אילן עם המלחינים בטי אוליברו וגדעון לבינסון.
יצירות ופרסים
אלוני כתב יצירות קאמריות, מקהלתיות וסולניות. חלק מיצירותיו הוקלטו על ידי רשות השידור ומשודרות במסגרת קול המוסיקה ובקונצרטים בארץ ובעולם. יצירתו "את כולי סיפרתי עד תום" לקול ולאנסמבל כלי, ייצגה את רשות השידור בתחרות הרוסטרום הבינלאומית של רשויות שידור. הוא זכה בפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים לשנת 2013. מנימוקי ועדת הפרס: "יצירותיו של נטע אלוני מצטיינות באנינות טעם. [...] יצירותיו מפגינות תחושה ברורה של מרחב מוזיקלי ושליטה ביד אמן של מבנה ומרקם צלילי."
עבודות שראו אור
אלוני הוציא עד כה חמישה תקליטורים:
ביקורות שהתפרסמו על יצירתו
מבקר המוזיקה הקלאסית של עיתון עכבר העיר, רפי לביא, כתב על אלבומו של נטע אלוני, חמש יצירות קוליות: "שורה תחתונה: מרתק. מוזיקה אופיינית למחצית השנייה של המאה ה-20. היא לא 'נחמדה', לא כזאת שאפשר לקרוא איתה עיתון. אי אפשר להישאר אדיש כלפיה. בחלק מהמוזיקה יש מתח דרמטי מופנם, חלק אקספרסיבי עד כדי זעקה, אחרות נוגעות ללב ומלאות בתשוקה. אלוני אינו 'מחדש' במובן של להמציא טקטיקות שטרם היו, אבל הוא בהחלט מקורי, כלומר יש ליצירות, למרות ההבדלים ביניהן, מכנה משותף ייחודי: אופי. הביצועים מרגשים." (התפרסם ב"עכבר העיר - המדור הקלאסי", 21-26.03.2002)
חיים פרטיים ומקצועיים
נטע אלוני יוצר וחי בירושלים. הוא פסיכואנליטיקאי פעיל.
יונדאי מוטור
יונדאי מוטור היא חטיבה לייצור כלי רכב בחברת יונדאי-קיה הקוריאנית. היא נוסדה ב-1967 על ידי תאגיד יונדאי ומאז 1997 היא חלק מקבוצה הכוללת גם את חברת קיה. בשנת 2014 הייתה יונדאי מותג כלי הרכב הרביעי בגודלו בעולם עם היקף מכירות של 8 מיליון יחידות. משמעות שם החברה בקוריאנית הוא "מודרניות".
היסטוריה
יונדאי מוטור הוקמה על ידי תאגיד יונדאי לטובת שיתוף פעולה עם חברת פורד ובמהלך שנותיה הראשונות היא ייצרה דגמי פורד על פי תוכניות ייצור של דגמי פורד האירופאים. מפעל ההרכבה הוקם בעיר אולסן והדגם הראשון שיוצר ב-1968 היה פורד קורטינה. בשנות ה-70 החלה יונדאי לתכנן דגם מכונית עצמאי בסיוע מהנדסים ומתכננים בריטיים. ב-1975 הציגה החברה את יונדאי פוני שהייתה המכונית הקוריאנית העצמאית הראשונה. היא הייתה מבוססת על הנעה אחורית ומנוע של חברת מיצובישי היפנית. עיצוב המכונית הופקד בידי חברת איטלדיזיין האיטלקית. לאחר כשנה החלה החברה לייצא את המכונית לאקוודור ולאחר מכן לאירופה.
ב-1985 הציגה החברה את הדגם אקסל שהיה דגם קומפקטי, הראשון בעל הנעה קדמית והראשון שיוצא לארצות הברית. גם דגם זה השתמש במנועי מיצובישי בנפחים 1,400, 1,600 ו-2,000 סמ"ק. בעת שהוצגה, עמד מחיר המכונית בארצות הברית על חמשת אלפים דולר. המחיר הנמוך הניב ליונדאי מכירות של 126 אלף יחידות מדגם זה באותה שנה. שנה לאחר מכן הוצג דגם סלון בשם גרנדואר. ב-1988 הוצג דגם משפחתי גדול בשם סונטה שכוון בראש וראשונה לשוק האמריקני ויוצר בחלקו במפעל בקנדה. עם הגידול בייצור פתחה יונדאי מפעלי ייצור נוספים בקוריאה ומספר מפעלי ייצור ברחבי העולם. מפעל ההרכבה הראשי באולסן הורחב גם הוא והפך למפעל ההרכבה הגדול בעולם.
ב-1991 הציגה החברה לראשונה מנוע בנזין ותיבת הילוכים שתוכננו על ידה במלואם. הם הותקנו בדגם האלנטרה שהוצג באותה שנה. האלנטרה, שהייתה משפחתית קומפקטית בתצורות סדאן נקראה בחלק מהשווקים לנטרה עקב התנגשות עם שמות דגמים של יצרנים אחרים. בשנת 2001 אוחד השם ברחבי העולם בחזרה לאלנטרה. ב-1995 הציגה החברה את דגם האקסנט שהוצע בתצורת סדאן והצ'בק על בסיס גלגלים קצר, בין דגמי המיני לדגמים הקומפקטיים. המכונית זכתה להצלחה בשוק האוסטרלי עד כדי מכירות של חמישה וחצי אחוזים ב-1998.
לא תחנם
לא תְּחָנֵּם היא קבוצת איסורים בהלכה היהודית שמקורם בציווי מקראי יחיד, ואשר עיקרם הוא התרחקות יהודים מגויים מחשש להיטמעות בתרבותם.
מקור האיסור
בתורה, בספר דברים מצווה משה את בני ישראל לפני כניסתם לארץ על מחיית שבעה עממים העובדים עבודה זרה מן הארץ:
פשט הדברים מלמד על איסור לחון ולחמול על שבעת העממים, שהרי מצווה להכריתם מן הארץ. עם זאת, חז"ל הבינו שמדובר בציווי לדורות בעל משמעויות קונקרטיות. אך מכיוון שבהרחבת האיסור אין אפשרות להישאר בהבנה של איסור חמלה בלבד, נפסקו להלכה שלושה איסורים, המתבססים על שלוש קריאות שונות של המילה 'תחנם':
האיסור "לתת להם חניה בקרקע" נועד גם למנוע מהם להיאחז בארץ ישראל וכפי שכתב הרמב"ם "שאם לא יהיה להם קרקע, ישיבתן ישיבת עראי היא". לאיסור זה ישנם גם פסוקים מפורשים בדרך הפשט: וכן פסוק נוסף:
פרטי הדינים
הרמב"ם מסביר בפירוט את הדינים הנובעים מהמצוה "לא תחנם" :
חניה בקרקע
הדינים בארץ ישראל:
הדינים בסוריא קלים יותר: מוכרים להם בתים, אבל לא שדות; ומשכירין להם בתים ושדות.
חן
אסור לספר בשבחם, ואפילו לומר "כמה נאה עובד כוכבים זה בצורתו". קל וחומר שאסור לספר בשבח מעשיו, או לחבב דבר מדבריו. מפני שגורם להדבק עמו וללמוד ממעשיו הרעים.
מתנת חינם
ואסור לתת להם מתנת חנם. אבל נותנים מתנות-חינם לגר תושב, שנאמר : לגר במתנה, ולנכרי במכירה.
אולם מפרנסים עניי עובדי כוכבים עם עניי ישראל (מכספי צדקה), ומאפשרים לענייהם ללקט לקט שכחה ופאה, מפני דרכי שלום.
מסירת שטחים לערבים
בזמן המאבקים נגד מסירת שטחים בהסכמי אוסלו, הועלה על ידי אנשי ימין דתיים גם איסור זה, בטענה שהממשלה עוברת על איסור תורה במוסרה שטחים של ארץ ישראל לשליטת הרשות הפלסטינית. כך גם בזמן המאבקים נגד ההתנתקות מגוש קטיף ורצועת עזה.
מכירת דירות לערבים
יש רבנים האוסרים למכור דירה לערבים, הנתפסים לעיתים כצאצאי הישמעאלים, או כנענים שהם משבעת העממים מחמת איסור 'לא תחנם' שלדעתם חל גם עליהם. גם לדעת הסוברים שאין איסור לא תחנם בגויים שאינם עובדי עבודה זרה יש להימנע מלמכור דירה לערבים מחמת שיש מצווה לדאוג שהארץ תהיה בידי היהודים ולא תשתקע בידי הגוים, ולכן מותר לקנות קרקע מגוי אפילו בשבת כמבואר בשולחן ערוך.
היתר המכירה בשנת השמיטה
לפני שנת השמיטה, נוהגים חקלאים רבים על-פי היתר המכירה, המאפשר להם למכור את אדמותיהם לנכרים על-מנת להפקיע מהן את איסורי השמיטה. אחת הטענות העיקריות נגד היתר המכירה היא, שמכירת האדמות לנכרים אסורה מהתורה משום "לא תחנם". מעבר לכך, אם המכירה בוצעה על-ידי שליח - אין לה תוקף, כי אין שליח לדבר עבירה.
תומכי ההיתר התייחסו לטענה זו בכמה דרכים.
1. איסור "לא תחנם" תלוי בקדושת הארץ לעניין המצוות התלויות בארץ. לכן האיסור חל רק בזמן שהמצוות התלויות בארץ נוהגות מן התורה. אבל בימינו קדושת הארץ נוהגת מדרבנן בלבד, וכך גם איסור "לא תחנם".
2. האיסור חל רק על מכירה הנותנת לקונה הנכרי אחיזה בקרקע. אבל המכירה לפני השמיטה מטרתה הפוכה - לחזק את האחיזה בקרקע של המוכרים היהודים, שיוכלו להמשיך ולהתפרנס מחקלאות. ..
יונדאי מוטור
היסטוריה
ב-1997 סבל תאגיד יונדאי מהמשבר הפיננסי באסיה. תאגיד יונדאי התפרק למספר חברות ויונדאי מוטור ניצלה את המשבר כדי לרכוש את קיה מוטורס. בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה יונדאי ביישום תוכנית לשיפור האיכות וחיזוק המותג הבינלאומי. היא החלה להציע אחריות של 10 שנים בשוק האמריקני ומאמציה נשאו פרי כשדורגה שנייה בשנת 2004 בסקרי איכות של חברת ג'יי די פאואר האמריקנית.
לא תחנם
היתר המכירה בשנת השמיטה
3. האיסור חל רק על מכירה לצמיתות, או על השכרה. אולם מכירה זמנית, למשך שנת השמיטה בלבד, אינה נכללת לא בגדר "מכירה" ולא בגדר "שכירות", ולכן הדין אינו חל עליה.
יונדאי מוטור
היסטוריה
ב-2001 הוצג דגם פנאי-שטח גדול בשם סנטה פה. הוא סבל ממספר תקלות בימיו הראשונים אך הצליח בארצות הברית כשהוא עובר שיפורים מדי שנה. הוא שווק עם מנוע בנזין V6 בנפח 2,700 סמ"ק ומחוץ לארצות הברית אף עם מנוע טורבו דיזל. שנה לאחר מכן הציגה החברה את דגם המיני גטס עם מגוון מנועי בנזין מ-1,100 ועד 1,600 סמ"ק ומנוע טורבו דיזל בנפח 1,500 סמ"ק. ב-2005 הוצג דגם הטוסון שהיה דגם פנאי שטח קטן שהתבסס על מרכב האלנטרה. הוא זכה להצלחה רבה ברחבי העולם, תודות למחיר נמוך ותמורה גבוהה באבזור ואבזרי בטיחות. ב-2008 נכנסה יונדאי לראשונה לשוק דגמי היוקרה והציגה את ג'נסיס שהוא דגם סלון בעל הנעה אחורית עם מנועי V6 ו-V8 בנפח 4,600 סמ"ק המיועד להתחרות בדגמי הסלון הגרמניים ובדגמי לקסוס היפניים. נכון לשנת 2009 ג'נסיס אינו משווק באירופה והחברה מייעדת אותו בעיקר לשוק המקומי והאמריקני. החברה מייצרת משנת 2011 מכונית ספורט קומפקטית בשם יונדאי ולוסטר.
בשנת 2006 נעצר צ'אנג מונג-קו, יושב הראש של החברה, בחשד למעילה בכספי החברה בהיקף של כמאה מיליון דולר. שנה לאחר מכן הוא נשפט לשלוש שנות מאסר בכלא. הוא הוחלף על ידי סגנו קים דונג-ג'ין.