cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מחזור חיים לאימוץ טכנולוגי
היסטוריה
מחזור החיים של אימוץ הטכנולוגיה הוא מודל סוציולוגי המהווה הרחבה של מודל קדום יותר שנקרא תהליך הדיפוזיה, אשר פורסם במקור בשנת 1957 על ידי ג'ו מ. בוהלן, ג'ורג 'מ. ביל ואוורט מ. רוג'רס באוניברסיטת מדינת איווה ואשר במקור פורסם רק לצורך יישום בחקלאות וכלכלת בית. על בסיס מחקר קודם שנערך שם על ידי ניל סי גרוס וברייס ראיין. מטרתם המקורית הייתה לעקוב אחר דפוסי הרכישה של זרעי תירס על ידי החקלאים.
ביאל, רוג'רס ובוהלן פיתחו יחד מודל שנקרא תהליך הדיפוזיה, ובהמשך, ב 1962 אוורט רוג'רס יישם את השימוש בספרו שזכה לשבחים רבים, בספרו תיאר כיצד רעיונות וטכנולוגיות חדשות מתפשטים בתרבויות שונות. אחרים השתמשו מאז במודל כדי לתאר כיצד חידושים התפשטו בין מדינות בארצות הברית.
התהום השיווקית
התהום השיווקית נובעת מכך, שקיים פער משמעותי בגישה למוצר חדשני בין המאמצים המוקדמים לבין הרוב המקדים. האחרונים מהססים ביותר ברכישת מוצר חדשני, והם אינם מוכנים לקבל המלצה ממי שנתפס בעיניהם כשייך למאמצים המוקדמים ולחדשנים. הם מחפשים רוב מוקדם כמותם. זהו מצב היוצר מעגל שוטה, לפיו אינך יכול למכור בשוק העיקרי עד אשר מאמצים המוקדמים יקבלו אותך. מאידך, הרוב המוקדם אינו מוכן לקבל את המוצר החדש, עד שלא תוכיח להם שהצלחת למכור למישהו בשוק העיקרי. למעשה זוהי המשימה העיקרית העומדת בפני כל מי שמציג מוצר חדשני לשוק: כיצד לחצות את התהום השיווקית במהירות וביעילות. החדירה לשוק הראשוני, שנמצא לפני התהום השיווקית, איננה כה קשה, משום שכמעט תמיד אפשר למצוא לקוחות, שהם חדשנים או מאמצים מוקדמים, אשר יהיו מוכנים להתנסות במוצר החדש. הקושי העיקרי הוא בחדירה לשוק העיקרי, הנמצא אחרי התהום השיווקית, וכדי להגשים זאת יש צורך בחציית התהום.
עם סיום חציית התהום, ובתנאי שהמוצר החדשני עונה על דרישות השוק ואכן מספק צורך אמיתי, נכנס השוק לתקופת "זינוק", שבה המכירות גדלות בקצב מהיר ביותר. אחת המטרות החשובות, אשר צריכות לעמוד בפני המתחרה החוצה את התהום, היא להיות במעמד של ה"מוביל" בשוק בתחילת ה"זינוק". מי שיש לו נתח השוק הגדול ביותר בתחילת תקופת הזינוק, ומי שהמותג שלו הוא המוכר ביותר בשוק, הוא יהיה המוביל. לכן אופן המירוץ אל נקודת הזינוק של השוק העיקרי הוא קריטי בהצלחה לטווח רחוק.
אברהם סיוון
אברהם סיוון (1954 – 22 בנובמבר 2010) היה קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על יחידת דובדבן.
כוח (פיזיקה)
בפיזיקה, כוח הוא אינטראקציה שיכולה לגרום לשינוי בתנועה של גוף. הכוח הוא גודל פיזיקלי וקטורי, מסומן באות הלטינית \vec F, ויחידת המידה שלו במערכת היחידות הבינלאומית היא ניוטון.
כוח הפועל על גוף יכול לגרום לשינוי במצבו של הגוף, או להתנגד לכוח אחר הפועל על אותו גוף. הדינמיקה היא התורה העוסקת בתנועתו של גוף בהשפעת כוחות, ובבסיסה שלושת חוקי התנועה של ניוטון, המתארים את היחס בין כוח לתנועה:
המכניקה הקלאסית מבוססת על מושג הכוח, אך פילוסופים כדוגמת ג'ורג' ברקלי ודייוויד יום התנגדו למכניקה של ניוטון וטענו שהכוח שהנהיג ניוטון הוא לא יותר מאשר פיקציה מתמטית. הם טענו שלא ניתן למדוד כוחות, ובוודאי שלא באופן ישיר. לדוגמה: מדידת כוח על ידי התארכות קפיץ - בפועל המדידה היא עד כמה התארך הקפיץ, והטענה שההתארכות נבעה מפעולה של כוח עליו היא כבר פרשנות של הצופה. עוד הם טענו שהחוק השני של ניוטון הוא בעצם טאוטולוגיה מאחר שעל ידי תאוצה מוגדרת פעולה של כוח. ניוטון היה מודע לבעייתיות של מושג הכוח ומערכת ייחוס מוחלטת וניסה להצדיק את השימוש במושג זה בתחילת ספרו "עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע".
עוד בעייתיות שהייתה אז במושג הכוח היא הבעיה של כוחות מתוקים (עקרון ד'אלמבר) וכוח האינרציה (התמד) שאותו פירש ניוטון ככוח פנימי של הגוף.
אפשר לראות בחוק השלישי של ניוטון הגדרה של המושג מסה, על ידי התייחסות ל"כוח" כמושג ראשוני, בדומה למרחק ולזמן, שגם אותם לא מגדירה הפיזיקה הקלאסית.
הגדרה נוספת למסה במכניקה הקלאסית, מתקבלת מחוק הכבידה של ניוטון, המקשר בין כוח, מסה ומרחק.
לצד המכניקה הניוטונית, שמתייחסת בעיקר לתנועה, יש למושג הכח בפיזיקה הקלאסית קשר ישיר לגדלים נוספים, כמו לחץ, ולכן על חוק הגזים האידיאליים, ומושגים נוספים כמו חוזק חומרים.
במכניקת הקוונטים מושג הכוח שימושי פחות, ומוחלף במידה מסוימת במושג שדה.
סוגי כוחות
בפיזיקה מוגדרים ארבעה כוחות יסודיים של הטבע, הנקראים כוחות היסוד או אינטראקציות יסודיות. ארבעת כוחות היסוד הם:
בחיי היומיום אנו נתקלים בכוחות מסוגים שונים, כגון כוח אלסטי, כוח נורמלי, חיכוך ואחרים, שהם היבטים שונים של ארבעת הכוחות הבסיסיים.
קישורים חיצוניים
Neart
איוואן בגריאנוב
איוואן איוואנוב בָּגְרִיָאנוֹב (בבולגרית: Иван Иванов Багрянов; 29 באוקטובר 1891, ראזגרד, נסיכות בולגריה – 1 בפברואר 1945, סופיה, ממלכת בולגריה) היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן במשך מספר חודשים כראש ממשלת בולגריה.
ראשית הקריירה
בגריאנוב סיים את האקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה והוצב כקצין ארטילריה בדרגת סגן. הוא השתתף במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוצב כמפקד סוללת תותחים בחזית המקדונית ובהמשך היה שלישו של המלך פרדיננד. לאחר תבוסת בולגריה במלחמה צומצם הצבא הבולגרי לכדי ז'נדרמריה, מתוקף חוזה ניי ובגריאנוב שוחרר מהצבא בדרגת מאיור. בשנות ה-20 למד בגריאנוב משפטים באוניברסיטת סופיה ובהמשך אגרונומיה בלייפציג. בגריאנוב כיהן כשר החקלאות בממשלותיהם של גאורגי קיוסאיבנוב ושל בוגדאן פילוב.
כהונת ראש הממשלה
באוגוסט 1943 נפטר בוריס השלישי, מלך בולגריה ובמקביל החלה מסתמנת תבוסה גרמנית במלחמה. השלטון הבולגרי החליט לנקוט מדיניות של התקרבות זהירה לבעלות הברית ובכלל זה שינוי הרכב הממשלה. ב-31 במאי 1944 התפטר דוברי בוז'ילוב ולמחרת מונה בגריאנוב לתפקיד. בגריאנוב שנחשב לפוליטיקאי מנוסה ובעל עמדות פרו מערביות, החל במשא ומתן חשאי עם נציגי בעלות הברית. ב-26 באוגוסט הכריז בגריאנוב על חזרת ממלכת בולגריה לעמדת נייטרליות במלחמה. התקדמותו המהירה של הצבא האדום ברומניה, סיכלה את נסיונותיו להגיע להסכם מהיר עם הבריטים והאמריקנים ואילצה את בגריאנוב להתפטר. ב-31 באוגוסט התפטרה ממשלתו וב-2 בספטמבר מונה לראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב. ב-4 בספטמבר חצה הצבא האדום את הדנובה ופלש לבולגריה, תוך כיבוש העיר טוטראקן.
אחריתו
ב-9 בספטמבר 1944 נכבשה סופיה על ידי הצבא האדום ובמקביל התחוללה בממלכה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת. הגנרל קימון גאורגייב הפך לראש הממשלה והוקם בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון המשטר הקודם. באוקטובר נעצר בגריאנוב, הועמד לדין ונמצא אשם בפשעים נגד העם הבולגרי. ב-1 בפברואר 1945 הוצא בגריאנוב להורג על ידי כיתת יורים בשטח בית העלמין בסופיה, ביחד עם 180 פוליטיקאים ואנשי צבא. ביוני 1996 ביטל בית המשפט העליון הבולגרי את הרשעתו של בגריאנוב וזיכה אותו מכל סעיפי האישום.
בגריאנוב והקהילה היהודית
לאחר מינויו הזמין בגריאנוב את נציגי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה ומסר להם שבכוונת הממשלה להחזיר ליהודים את כל זכויותיהם, אם כי בהדרגה ובזהירות בשל הנוכחות הצבאית הגרמנית בממלכה. הוא הציע למנות נציג מבני הקהילה, או מי מטעמה כממונה על הקומיסריון לשאלות יהודיות. בהמלצת הקונסיסטוריה מונה לתפקיד השופט דימיטר פרוטיץ' מסופיה אשר בתיאום עם בגריאנוב, שר המשפטים החדש אלכסנדר סטאלייסקי ונציגי הקהילה היהודית, הכין טיוטת חוק במסגרתו יבוטלו החוקים והתקנות שהוטלו על יהודי בולגריה, בגריאנוב התיר לקונסיסטוריה לחדש את פעילותו ואישר את מינויו של הקולונל בדימוס אברהם תג'ר לתפקיד היושב ראש. עוד התיר בגריאנוב לתנועה הציונית בבולגריה לחדש את פעילותה.
בנאומו הראשון ברדיו הבולגרי הצהיר בגריאנוב שהחוקים נגד היהודים עומדים בסתירה "ליושר בין העמים ולצדק בין הבריות". ב-27 ביולי 1944 הודיע בגריאנוב בנאום בפני האספה הלאומית הבולגרית על כוונתו לבטל החוק להגנת האומה. ב-22 באוגוסט בוטלה חובת ענידת הכוכב הצהוב והושב חופש התנועה ליהודים. עם זאת המגבלות הכלכליות לא הוסרו והרכוש שהופקע לא הושב. בנוסף, לא בוטלו מחנות העבודה לעובדי הכפייה היהודים. ב-30 באוגוסט אושרה בפרלמנט הצעת החוק שניסח השופט פרוטיץ'. למחרת התפטר בגריאנוב ופרסום החוק החדש התעכב במספר ימים.
דייוויד ניב
דייוויד ניב (אנגלית: David Neave; 1883 - ?) היה כדורגלן סקוטי.
ניב נולד בעיר ארברואת' שבסקוטלנד, והחל את הקריירה שלו במועדון פורפאר אתלטיק, משם עבר למונטרוז ומשם לארברואת'. במרץ 1904 הוא היגר דרומה והצטרף למועדון וולוויץ' ארסנל שזה עתה העפיל לליגה הבכירה. הוא שיחק בעמדת הקיצוני השמאלי, ובעונתו הראשונה (1904/1905) היה מחליפם של צ'ארלי סאטרתווייט ובובי טמפלטון, והשתתף בשלושה משחקי ליגה בלבד שהראשון מביניהם היה מול סמול הית' ב-3 בדצמבר. ניב לא היה מרוצה ממצבו, ועבר ללייטון במאי 1905. אולם, בסוף השנה הוא חזר לארסנל.
בקדנציה השנייה שלו הוא זכה ליותר הצלחה, ובתחילת עונת 1906/1907 הוא כבר היה שחקן הרכב ראשון. באותה עונה הודח המועדון בחצי גמר גביע ה-FA (הפסד לשפילד ונסדיי) וסיים במקום השביעי בליגה. ניב המשיך לשחק בארסנל במשך שלוש עונות נוספות, אם כי בעונות הללו רמת המשחק התדרדרה עד כדי כך שבעונת 1909/1910 סיים המועדון במקום ה-18; באותה עונה ניב היה מלך השערים של ארסנל, אם כי מדובר היה בחמישה שערים בלבד.
באותה תקופה נאלץ ניב לחלוק את עמדת הקיצוני השמאלי עם צ'ארלס לואיס, והוא השתתף רק במחצית מהמשחקים של ארסנל בעונה זו. הוא המשיך לשחק בשתי עונות נוספות, אך ב-1912 הפך באופן מלא למחליפו של לואיס. הוא עזב את ארסנל ביולי 1912 והצטרף למרת'יר טאון. בסך הכל הוא השתתף ב-168 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 32 שערים. לא ידוע מה עלה בגורלו לאחר ששיחק במרת'יר.
שרית
שרית הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1974 בבימויו של ג'ורג' עובדיה.
עלילה
"שרית" היא מלודרמה המספרת את סיפורה של השחקנית שרית (דליה פרידלנד), המחליטה לפרוש מן הבמה. בן זוגה גבי (אריאל פורמן) נוטש אותה לאחר שנודע לו שהיא בהיריון ממנו. שרית מגלה כי הוא בוגד בה ובסערת רגשותיה יורה למוות בו ובמאהבתו. היא נשפטת למאסר עולם. בנה אבי, נמסר לאחזקת עוזרת הבית שלה, תמי (ירדנה ארזי), המבטיחה לעשות הכל למען גידולו ולבוא לבקר את שרית בבית הכלא. תמי מרבה להופיע בערבים במועדוני ריקודים בהם היא רוקדת במגוון סגנונות בלבוש אותנטי ולרוב יחפה.
מאחר שתמי לא מצליחה לגדל אותו, היא מוסרת אותו לאימוץ. לאחר שחרורה מגיעה שרית לבית משפחת דניאלי המאמצת ומתקבלת לעבודה כעוזרת בית כדי להיות קרובה לבנה הביולוגי. היא מנסה לדבר אל לבו של אבי המבוגר (בגילומו של יגאל בשן), על מנת שישפר התנהגותו, אך הוא דואג שיאשימו אותה בגנבה. שרית מגורשת בבושת פנים. היא מתקבלת באהבה רבה על ידי בתיה (חיה קציר), חברתו של אבי. בתיה בהיריון והדבר נשמר בסוד מפני אמו המאמצת של אבי (אלישבע מיכאלי). אבי איננו יודע שהוא ילד מאומץ ואמו האמיתית, שרית, עושה הכל למען החיבור הנכון, לדעתה, בין שני האוהבים. אבי מכחיש שיש בינו ובין בתיה קשר כלשהו, וגורם זו הפעם השנייה, לשרית, לחוש שקרנית. בבואו להציע נישואין לבתיה, שרית מסלקת אותו משם בהשפלה זהה לזו שלה, כאשר גורשה מביתו בגלל שקריו. אך נימוקיה חזקים ומשכנעים את בתיה ללכת בדרכה ולא בדרכו הנחפזת. היא דורשת ממנו למצוא עבודה, לפרנס את משפחתו החדשה ואת בנו שנולד. היא פוקדת עליו לא לנתק את הקשר עם אמו המאמצת. אבי מוצא עבודה ומחליט להתחתן בלי לקבל את ברכת אמו, ולהיות תלוי בעצמו, ולא בכסף של אימו המאמצת מה שיגרום לנישולו מצוואתה. החתונה מתקיימת בניגוד להמלצותיה של שרית. אמו של אבי מגיעה לחתונה כדי לחשוף בפניו שהיא אינה אימו האמיתית, אך שרית באה לקראתה ופותחת בפניה את השער, היא מספרת לה שהיא אימו הביולוגית, ומנסה למנוע ממנה לחשוף בפניו שהיא אינה אמו האמיתית, כאשר הדבר יגרום לו הרס נפשי. כאן מתגלה גדולתה של שרית, כאמא המסוגלת להקריב את אהבתה למען אושרו של בנה. הסרט מסתיים כששרית עוזבת לאחר שהבטיחה לאימו של אבי שלאחר הפיוס ביניהם הם לא יראו אותה יותר.
בסרט משולבים שירים שכתב אבי קורן והלחין יגאל בשן, בהם "החיים היפים", "כוכבים לא משקרים" ו"עוד מעט". נאוה ברוכין הקליטה לפסקול הסרט את השיר "איך שנים עברו".
כליה
כְּלָיוֹת (ביחיד כִּלְיָה) הן זוג איברים השייכים למערכת ההפרשה וממוקמים מאחורי חלל הבטן.
שרית
הצלחה והכנסות
הסרט זכה להצלחה קופתית ניכרת עם 330,000 כרטיסים שנמכרו בבתי-הקולנוע אך לא התקבל באהדה על ידי המבקרים, מסווג לעיתים כסרט בורקס, אך אין בו את האלמנטים המקובלים, בדומה לסרטי בורקס, כמו "חגיגה בסנוקר" ו"צ'רלי וחצי".
כליה
הכליות הן האיברים הפעילים ביותר במערכת השתן, כאשר כמות הפלזמה העוברת בכליות נאמדת ב־180 ליטרים ביום. הכליות מווסתות את משק המים, את מאזן היונים ואת חומציות הגוף. הן מסננות את הדם ומפרישות חומרי פסולת מטבוליים (במיוחד שתנן) וחומרים כימיים זרים. הכליות גם מסנתזות גלוקוז מחלבונים (תהליך המכונה "גלוקונאוגנזה") ומפרישות לתוך הגוף הורמונים שונים.
הכליות ממוקמות מאחורי הצפק בצד האחורי של חלל הבטן, משני צדי עמוד השדרה, מאחורי המעי ומתחת לסרעפת. הדם נכנס אליהן מאבי העורקים הבטני דרך סעיפיו, העורקים הכלייתים (הימני והשמאלי), ויוצא מהן לווריד הנבוב התחתון דרך ורידי הכליה.
הענף העוסק במחקר ובטיפול במחלות כליה נקרא נפרולוגיה.
מבנה כללי
לכליה (TA: Ren; Nephrons) צורה הדומה לשעועית, עם חלק קעור הפונה לכיוון תיכון. דרך החלק הקעור המכונה "שער הכליה" (Hilum renale), מתחברים לכליה עצבים, עורק הכליה, וריד הכליה והשופכן. אורכה של כליה ממוצעת הוא כעשרה סנטימטרים, רוחבה כחמישה וחצי סנטימטרים ועובייה כשלושה סנטימטרים.
מחודי הפירמידות נמשכים גביעים משניים (Calices renales minores) המתאחדים לגביעים ראשיים (Calices renales majores) ואלו מתאחדים לחלל אחד בשם "אגן הכליה" (Pelvis renalis). אגן הכליה מתחבר לשופכן.
הכליה הימנית נמוכה יותר מהכליה השמאלית, כאשר שער הכליה השמאלית עובר ב-transpyloric plane (מישור רוחבי שעובר דרך שער הקיבה). הסיבה להבדל בגובה הכליות הוא הלחץ שמפעיל הכבד על הכליה הימנית, שגורם לכך שהיא נמוכה יותר. גובה הכליות הוא בין החוליה החזית השתים עשרה של עמוד השדרה (T12) לחוליה המותנית השלישית (L3).
נפרון
מרבית הקליפה ולשד הכליה מורכבים ממבנים מיקרוסקופיים הנקראים "נפרונים". ישנם כ־1.25 מיליון נפרונים בכל כליה.
לנפרון מבנה של צינור שקצהו העיוור הוא קופסית באומן בתוכה נתונים צרורות של נימים הנקראים פקעיות. חלקיו הבאים של הצינור מכונים האבובית המקורבת, לולאת הנלי והאבובית המרוחקת. האבובית המרוחקת מתנקזת לצינור מאסף המהווה חלק ממערכת מאספת גדולה יותר שסופה בגביעי הכליה ואגן הכליה. המבנה של כל נפרון נמשך מהקליפה עד לשלד (לכל אורך השלד לכיוון אגן הכליה או לאורך חלק מהשלד), בחזרה עד אזור קופסית באומן, ושוב דרך הצינורות המאספים עד אגן הכליה.
אספקת דם
הדם מגיע לכליה ישירות מאבי העורקים דרך עורק הכליה, עם קצב זרימה של 1.2 ליטרים לדקה (לשתי הכליות) מגיעים לכליות כעשרים אחוזים מהדם שמזרים הלב. בגלל שהכליה זקוקה לכמות דם גדולה, איסכמיה בלב בדרך כלל מובילה לאיסכמיה בכליה. עורקי הכליה מתפצלים מאבי העורקים – העורק השמאלי אשר מספק את הכליה השמאלית הוא מעט קצר יותר מהעורק הימני, מאחר שאבי העורקים נוטה מעט שמאלה מקו האמצע של הגוף. מעורקי הכליה ישנם מספר פיצולים של עורקים קטנים יותר המספקים את האונות השונות של הכליה: הפיצול הראשון מעורק הכליה הוא לפן האחורי של הכליה (או לאונה האחורית) ולאחר מכן קיימים פיצולים לארבע אונות – החלק העליון והחלק התחתון של הכליה, והחלק הקדמי עליון והקדמי תחתון של הכליה. אצל 30% מהאוכלוסייה קיים עורק נוסף אשר יוצא מאבי העורקים בנפרד, ונקרא עורק הלוואי של הכליה (accessory renal artery).
בכליה מבנה ייחודי לכלי הדם המתבטא במערכת נימים כפולה. לאחר הפיצולים של עורק הכליה לעורקים ועורקיקים וכן הלאה עד גודל של נימים המהווים את הפקעות בתוך קופסיות באומן, נאספים בחזרה הנימים לעורקיק ולא לוורידון ומתפצלים בשנית למערכת נימים העוטפת את אזור המשכו של הנפרון והצינורות המאספים. המערכת השנייה של הנימים נאספת לוורידונים שמתאחדים לוורידים גדולים יותר ויותר עד וריד הכליה שמתנקז לווריד הנבוב התחתון ומשם הלאה לעבר הלב.
עצבוב
עצבוב הכליה הוא אוטונומי, וכולל עצבוב סימפתטי ופאראסימפתטי אשר נמצאים במקלעת הכליה (Plexus nervosus renalis):
פיזיולוגיה
השתן הנוצר בנפרונים נקרא שתן ראשוני וכמותו נאמדת ב־180 ליטרים ליום. לאורך הנפרונים והצינורות המאספים יש המוני משאבות קטנות שתפקידן להחזיר לדם את החומרים החיוניים לגוף כגון גלוקוז. בנפרונים ובצינורות המאספים מתרחשת ספיגה מחדש של מרבית השתן חזרה לנימים המקיפים אותם, וכך כמות השתן היוצאת מהגוף ביום היא כ-2 ליטר בלבד.
כניסת חומרים לנפרון נעשית על ידי לחץ כאשר עורקיק הופך לנים ונעשה דק יותר ויותר עד כי כל חומר שיכול לעבור בין התאים של דפנותיו מגיע לנפרון. החומרים שאינם עוברים הם תאי דם וחלבונים למיניהם, זאת משום גודלם. כאשר נמצאים חלבונים או גלוקוז בשתן זוהי עדות לבעיות בתפקוד הנפרון.
בנוסף לתפקידן בהפרשת שתן, הכליות אחראיות על כמה תהליכים:
הכליות מפרישות עודפי מים, מלחים, ושתנן. שתנן הוא חומר רעיל הנוצר מחיבור שגורם לו הכבד של אמוניה עם CO2.
את איכות תפקוד הכליות מודדים על ידי בדיקות דם או בדיקות שתן וזאת מודדים על פי המושג פינוי, שהוא נפח הדם המטוהר בפרק זמן מוגדר, לדוגמה: ערכו התקין של החומר החנקני קריאטינין הוא מאה מ"ל לדקה (בגבר ממוצע), כלומר שבכל דקה מפנות הכליות את החומר קריאטינין מ-100 מ"ל דם.
מחלות בכליה
במחלות כליה, בדיקות השתן מגלות חריגות בתרכובת השתן כגון חלבונים או תאי דם. כיוון שהכליות חיוניות ביותר לגוף האדם, חולי כליות למיניהם נזקקים לתחליף מלאכותי הנקרא דיאליזה. מומים בכליות נפוצים יותר מבכל מערכת אחרת בגוף האדם.
מסינה (נפה)
נפת מסינה (באיטלקית: Provincia di Messina) היא נפה במחוז האוטונומי סיציליה שבאיטליה. היא שוכנת בקצה הצפון-מזרחי של האי, וגובלת בעיר המטרופולינית של פלרמו ממערב, בנפת קטניה מדרום; בנפת אנה מדרום; בים הטירני ממערב ובים היוני ממזרח.
הנפה משתרעת על שטח של 3,247 קמ"ר, חיים בה כ-645,296 נפש (נכון ל-2015) ובירתה היא העיר מסינה.
האיים הליפריים (איטלקית Isole Lipari) או האיים האאולים (Isole Eolie) וכך גם בלטינית (Insulae Aeoliae) הם מהווים חלק מנפת מסינה.
הרי האפנינים הם מהווים את "עמוד השדרה" הגאוגרפי של הנפת מסינה. הרי הפלוריטנים (איטלקית Monti Peloritani) והרי הניברודים (איטלקית Monti Nebrodi) הם רכס הרים המתמשך לאורך 1,374 ק"מ מצפון נפת מסינה. הרי הניברודים הם ההרים מיוערים בנפת מסינה.
הר הגעש סטרומבולי (איטלקית Stromboli) הוא מתנשא לגובה 924 מטרים והוא משתייך לנפת מסינה.
נהר האלקנטרה (איטלקית Alcantara) הוא הנהר הארוך ביותר במחוז מסינה. האורך שלו הוא 52 ק"מ. מקורו של השם אלקנטרה (שפירושו בערבית: הגשר) הוא במילה הערבית " אל קנטר". הנהרות במחוז מסינה הם נהר הפלאשו (איטלקית Flascio) אורכו הוא כ-27 קילומטרים, נהר הצוויאני (איטלקית Zavianni) כ-12,5 ק"מ ונהר הסן פאולו (איטלקית San Paolo).
נהר הפאבוסקורו (איטלקית Favoscuro), נהר הפונדקלו (איטלקית Fondachello), נהר הרוקלה (איטלקית Roccella), נהר הפטרולו (איטלקית Petrolo) הם נהרות המחוז.
כלכלה
הגידולים החקלאיים בנפה הם כבשים, זיתים, דגנים, שקדים, תאנים, הדרים, גפנים, כותנה ועוד. משק החי כולל גידול כבשים, עזים ובקר.
הדגים הנלכדים בנפה הם סרדיניים, תמנונאים, סרטנאים עפיאנים ודגי הטונה.
המשי המסיני היה פופולרי מאוד באירופה. ענפי תעשייה בנפה ביניהם ענף האלקטרוניקה, ענף הטקסטיל, ענף תעשיות כימיה ופלסטיקה ענף מזון, וענף מתכת.
תרבות
הציורים הקדומים ביותר הידועים בנפת מסינה הם הציורים של אנטוניו אלברטי איל ברבלונגה (Antonio Alberti il Barbalonga ) שבטאורמינה. ציורים חשובים ומרכזיים של אנטונלו דה מסינה (Antonello da Messina) נמצאים במסינה או שבפיקארה. נמצאים הציורים של ג'רולמו אליברנדי (Girolamo Alibrandi) במסינה.
ספורט
לנפת מסינה יש קבוצת כדורגל בסרייה ב' ושמה מסינה (באיטלקית: Football Club Messina Peloro). מגרשה הביתי של מסינה הוא אצטדיון סן פיליפו (איטלקית  Stadio San Filippo ).
חג
לנפת מסינה יש חג יהודים בסן פרטלו (La festa dei Giudei di San Fratello ).
גסטרונומיה
המטבח של נפת מסינה הוא הושפע בעיקר ממטבחים של העמים שחיו במסינה, כמו הרומאים, אך בחלקים מסוימים של מסינה ניתן להבחין בהשפעות של המטבח הערבי והמטבח העברי המסורתי.
רבנים
אברהם אבולעפיה (Abraham ben Shemuel Abulafia) הוא הרב המפורסם ביותר של הקהילה היהודית במחוז מסינה. בשנת 1281 הגיע אבולעפיה לאי סיציליה. בין השנים 1281 ל-1291 גר אבולעפיה במחוז מסינה. שם הקים בית מדרש והצליח לאסוף סביבו עדה גדולה של תלמידים וחסידים במחוז מסינה. תלמידי בית המדרש של אברהם אבולעפיה במחוז מסינה:
שם ככל הנראה הכריז אבולעפיה באופן גלוי על משיחיותו. בשל יומרות אלו פנו חלק מנכבדי המקום לרבי שלמה בן אדרת, שהיה מגדולי ההלכה באותה עת ושימש כנציג מעין-ממסדי של הדת, בשאלת נביאותו ומשיחיותו של אברהם אבולעפיה. הרשב"א דחה בתוקף את התפיסה והחל באחד הוויכוחים הראשונים על משיחיות קבלית בימי הביניים.
הרשב"א פתח במלחמת חורמה כנגד אבולעפיה ודחה בבוז את יומרותיו הנבואיות והמשיחיות. נקודת מתח נוספת בין השניים נוצרה בשל העובדה שהרשב"א שהיה אף הוא מקובל, אך החזיק בזרם התיאוסופי-תיאורגי של הקבלה (תורת הספירות), לעומת אבולעפיה שהחזיק בקבלה הנבואית. מאבקו של הרשב"א הצר את צעדיו של אבולעפיה, וכתוצאה מכך איבד קהל גדול מתלמידיו וחסידיו ואף נאלץ לעזוב לזמן מה לאי קומטינו הסמוך. עדות לרדיפה זו נמצאת באיגרת "וזאת ליהודה" שכתב אבולעפיה לרבי יהודה שלמון:
המחלוקת בין הרשב"א לאבולעפיה נמשכה משנת 1285 לערך עד לפטירתו של אבולעפיה. זמן פטירתו המשוער הוא בשלהי 1291 או בראשית 1292, שכן החל מאותה עת אין כל ידיעה על פועלו.
גם לאחר מותו של אבולעפיה השפיע חרם הרשב"א על תורתו, ועדות לכך היא העובדה שעד המאה ה-18 ספרו החשוב "חיי העולם הבא" נשאר בכתב יד.
נמל התעופה הבין-לאומי האריסברג
נמל התעופה הבין-לאומי האריסברג הוא נמל תעופה ציבורי, תשעה מיילים (15 ק"מ) דרומית מזרחית להאריסברג. הוא בבעלות קוד שדה התעופה MDT מתייחס ל- Middletown, העיר בה נמצא שדה התעופה. במרחק של כמה קילומטרים משדה התעופה. שדה התעופה, המכונה לעיתים קרובות HIA, הוא שדה התעופה המסחרי העיקרי בדרום מרכז פנסילבניה והוא שדה התעופה השלישי העמוס ביותר בפנסילבניה עבור מטוסי נוסעים ומשלוחי מטען מאחורי נמל התעופה הבינלאומי של פילדלפיה ושדה התעופה הבינלאומי של פיטסבורג.
בשנת 1998, חבר העמים העביר את הבעלות (SARAA).
כ-1,400 אנשים עובדים במערכת של שדה התעופה הבינלאומי האריסבורג.
טרמינל חדש בשטח של 360,000 רגל מרובע הושלם ב-2004. שדה התעופה הבינלאומי האריסברג משתרע על פני בגובה של 310 רגל (94 מ') מעל גובה פני הים. יש לו מסלול אחד, 13/31,.
למסלול 13 יש גישת CAT III המאפשרת פעולות עד RVR לשדה התעופה ישנה מערכת בקרת תנועה משטחית (SMGCS) נמל התעופה מתהדר גם במגדל פיקוח בגובה 140 רגל ובבקרת גישה.
בשנת 2005, פעלו בנמל התעופה 71,190 מטוסים, ממוצע של 195 ליום: 54% מוניות אוויריות, 22% תעופה כללית, 13% מסחריות סדירות ו-12% צבאיות. 29 מטוסים.
למסוף יש 12 שערים והוא אצבע מזח המונחת ליד אמצע שדה התעופה, כמעט במקביל למסלול. דלתא איירליינס משתמשת ב-A1 ו-A3. יונייטד איירליינס משתמשת ב-B1 ו-B3. פרונטיר איירליינס משתמשת ב-B5. אליג'אנט אייר משתמשת ב-B6.
מתקן התחבורה הרב-מודאלי (MMTF), אשר נבנה בשנת 2004, ומוצמד לבניין הטרמינל החדש באמצעות גשר שמיים מבוקר אקלים, הוא מתקן בן ארבע קומות המטפל בכל התחבורה הקרקעית. בשלוש הרמות העליונות יש 2,504 מקומות חניה עבור חניה ציבורית לטווח קצר שעתי, יומי ולטווח ארוך. הרמה הראשונה מכילה את כל הלימוזינות, המוניות, הסעות למלון, אוטובוסים ציבוריים וצ'רטר, בתוספת מגרש המכוניות השכורות המוכנות/לחזור.
באזור הלובי בקומה הראשונה יש שישה דלפקי רכב להשכרה, שירותים, תצוגות מידע על טיסה ואוטובוס ופינת ישיבה. בקומה השנייה של אזור הלובי מתחברות מדרכות נעות מבוקרות אקלים לשביל האווירי אל הטרמינל.
The Best Damn Tour: Live in Toronto
The Best Damn Tour: Live in Toronto הוא אלבום וידאו של הזמרת-יוצרת הקנדית אבריל לאבין. אלבום הווידאו יצא לאור ב-5 בספטמבר 2008, על ידי חברת התקליטים האמריקאית תקליטי RCA. האלבום מכיל הופעה של הזמרת בטורונטו מתוך סיבוב ההופעות שלה "The Best Damn Tour" אשר היה נועד לקדם את אלבומה השלישי.
בארצות הברית בנוסף לגרסה הרגילה של האלבום יצא לאור גם גרסה "נקייה" שבה מצונזרות מילים בוטות.
רשימת רצועות
DVD הדרן: "Girlfriend" (רמיקס) </li> <li>"Sk8er Boi"</li> </ol>
מי סודה
מי סודה (ובקיצור סודה) הם משקה המכיל מים שבהם מומס פחמן דו-חמצני. תהליך המסת הפחמן הדו-חמצני במים יוצר חומצה פחמתית שנוסחתה: H2CO3.
מי סודה נמצאים בטבע באגמי סודה על פני כדור הארץ. את מי האוקיינוס של אנקלדוס, אחד מירחי שבתאי, כינו "מי סודה".
סודה מיוצרת ב[דשא] העוסקים בכך, בקיוסקים העוסקים במכירתה ממכונות מתאימות, וכן ניתנת לייצור ביתי באמצעות מכשיר ביתי ליצירת סודה (כגון סיפולוקס או סודהסטרים). הסודה התעשייתית עשויה להיות מורכבת אך ורק ממים ופחמן דו-חמצני, או להכיל בנוסף לכך כמות קטנה של מלח בישול וכדומה. תפקידם של תוספים אלה הוא לחקות את הטעם המעט מלוח של סודה תוצרת בית.
סודה מהווה מרכיב מרכזי במשקאות מוגזים כגון משקאות קולה.
היסטוריה
ג'וזף פריסטלי היה הראשון שמצא שיטה להמיס פחמן דו-חמצני במים, כאשר הניח קערת מים מעל מכל בירה במבשלת בירה מקומית בלידס. האוויר שכיסה את הבירה התוססת היה ידוע בכך שחיסל עכברים. פריסטלי מצא את המים ש"טופלו" באופן זה טעימים ולכן הציע את התערובת הזו לחבריו כמשקה מרענן. בשנת 1772 פריסטלי פרסם מאמר בשם "הרווית מים עם פחמן דו-חמצני", ובו תיאר הזלפת שמן של חומצה גופרתית על גיר כדי ליצור פחמן דו-חמצני, וכמו כן כדי לעודד את הגז להתפזר בתוך קערת מים תוססים.
בשנת 1771 הכימאי הבריטי טוברן ברגמן המציא באופן עצמאי תהליך דומה ליצירת מי סודה. בשל בריאותו המעורערת הוא ניסה להפיק מחדש מי מעיינות תוססים באופן טבעי, שנחשבו בשעתו כיעילים לבריאות.
כיום, מי סודה מיוצרים על ידי הכנסת פחמן דו-חמצני דחוס למים. הלחץ מגביר את המסיסות ומאפשר ליותר פחמן דו-חמצני להתמוסס מאשר היה קורה בתנאים של לחץ אטמוספירי. כאשר בקבוק סודה נפתח, הלחץ משתחרר, דבר המאפשר לגז לצאת החוצה מהתמיסה וכך מופיעות הבועות.
כינויים
לסודה היו מספר כינויים במהלך השנים. עד מלחמת העולם השנייה היא נקראה Soda water. בשנות החמישים צצו כינויים חדשים כגון Sparkling water ו-Seltzer water. המונח Seltzer water מקורו בכפר הגרמני Nieder-Selters, שבו נמצאים מעיינות הסלצר המפיקים מים תוססים טבעיים. בארצות הברית מכונה הסודה Club soda, כאשר השם "סודה" מתייחס לכלל המשקאות המוגזים.
שימושים
לעיתים קרובות מבוססים משקאות קלים על מי סודה בתוספת חומרי טעם.
כמו כן, מי סודה ידועים ביכולתם להסיר כתמים, זאת על ידי שפיכתם על הכתם וייבוש.
סודה מהווה גם מרכיב בכמה קוקטיילים אלכוהוליים.
סמל מקסיקו
סמל מקסיקו היה ערך חשוב בפוליטיקה והתרבות המקסיקנית במשך מאות שנים. הסמל מציג את העיט הזהוב של מקסיקו עומד על צבר ותופס נחש עם המקור שלו ואחד מטפריו. בעיני האצטקים יש לסמל משמעות דתית עמוקה וחזקה. בעיני האירופאים לעומת זאת מציג הסמל את ניצחון הטוב על פני הרשע.
מאז שהוכרה עצמאותה בשנת 1821 השתמשה מקסיקו עד היום בשמונה סמלים שונים. מאז ומעולם היו בשימוש עיט העומד על קקטוס בסמלה של מקסיקו. הנחש נכנס לשימוש בשנת 1823, שנתיים בלבד לאחר ההכרה בעצמאותה של המדינה. הגרסה המודרנית של הסמל אומצה בשנת 1968. עיצב אותה הארכיטקט פרנציסקו אפס הלגיירה.
החיות
העוף בסמל המקסיקני הוא העיט הזהוב. עוף זה מוכר בתור העוף הספרדי המלכותי (בספרדית: águila real). בשנת 1960 הצפר המקסיקני מרטין דל קמפו זיהה את העוף המדובר בכתבים פרה-היספנים בתור קרקרה, עוף הנפוץ במקסיקו (ובמקרה כזה לא יהיה נכון להשתמש בשם "עיט" מכיוון שהקרקרים שייכים למשפחת הבזיים). למרות זאת העיט הזהוב הוא סמל מקסיקו בכל מסגרת רשמית ולכן הוא גם הציפור הלאומית במקסיקו.
מאיר פוזנר (מוזיקאי)
מאיר פוזנר (בכתיב יידי: פּאָזנער; בלועזית: Meyer Posner; 1890, פלוצק – 8 בפברואר 1931, ארצות הברית) היה מלחין, מנצח, ומעבד בתחום המוזיקה היהודית, היידיש והחזנות, שפעל בניו יורק בעשורים הראשונים של המאה ה-20.
שנים מוקדמות
מאיר פוזנר נולד בפלוצק שבפולין הקונגרסאית (ב"תחום המושב" שבאימפריה הרוסית) בשנת 1890. את השכלתו היהודית המוקדמת רכש בעיר לודז', ובשלב מסוים היגרה משפחתו ללונדון. בסביבות שנת 1910 מונה פוזנר למנצח המקהלה ב"בית הכנסת האורתודוקסי Borough Synagogue שברובע סאת'ק. באותה תקופה חיבר פוזנר נעימה פופולרית לשירו של המשורר מוריס רוזנפלד "הערבסט בלעטלעך" (עלי סתיו). במקביל למד מוזיקה בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה, וסיים ב-1914. בשנת 1916 מונה למנהל המוזיקלי והמנצח של בית הכנסת הגדול שברחוב דיוקס פלייס (Dukes Place). בלונדון חיבר פוזנר אופרטה בעברית בשם "עזרא ונחמיה" וכן גרנד אופרה בכותרת "שאול". הפרטיטורות של שתי היצירות לא שרדו.
ארצות הברית
ב"שנות העשרים הסוערות" היה פוזנר לאחת הדמויות הבולטות בסצנת המוזיקה היהודית בניו יורק וניו ג'רזי. בשנת 1922 הלחין וניצח על מוזיקה למחזות ביידיש "אַ מאָל איז געווען אַ מעשה" (היה היה מעשה), ו"דאָס גרויסע געווינס" (הזכייה הגדולה). בשנת 1923 פרסם סדרת כתבות בנושא מוזיקה בעיתון היהודי "דער טאָג" ("היום"). באותה שנה מונה למנצח המקהלה בבית הכנסת "אוהב צדק" שליוותה את החזן יוסל'ה רוזנבלט. כמו כן ליווה את החזנים מרדכי הרשמן, דוד רויטמן ויוסף שליסקי בקונצרטים. פוזנר אף הלחין מספר לא מבוטל של יצירות חזנות, ברובן עבור החזן יוסל'ה שליסקי. כמו כן ניצח פוזנר על מגוון הפקות, מקהלות ומקהלות ילדים.
בשנת 1924 הוציא לאור ספר ללימוד מוזיקה ביידיש בשם "האַרמאָניע" (הרמוניה), ובשנת 1928 הוציא לאור ספר נוסף בשם "אלעמענטארער מוזיק לערער" (תאוריה אלמנטרית של המוזיקה).
בשנת 1929, יצירתו "המכונה" ("די מאשין") לטקסט נשכני של מוריס רוזנפלד, עוררה עניין גדול, כשהעניק לה ביצוע גרנדיוזי עם מקהלה בת 200 קולות ותזמורת גדולה. באותה שנה נישא פוזנר, וב-8 בפברואר 1931, כשהיה באמצע הכנות לקראת ביצוע של האורטוריה "אליהו" מאת פליקס מנדלסון, נפטר באופן פתאומי מהתקף לב בגיל צעיר. בהלווייתו, שנערכה בגשם ובקור חודר עצמות, השתתפו כ-700 איש, והחזנים רוזנבלט, רויטמן ושליסקי נשאו תפילות ומזמורי התהילים, מלווים בחברים מהמקהלות השונות עליהן ניצח.
בארכיון בית המדרש לרבנים באמריקה מצוי "אוסף המוזיקה של מאיר פוזנר".
אבי עופרים
אבי עופרים (5 באוקטובר 1937 – 4 במאי 2018) היה זמר ישראלי, שהתפרסם כחלק מהצמד אסתר ואבי עופרים. במהלך הקריירה כזמר זכה ב-59 אלבומי זהב.
ביוגרפיה
אבי עופרים נולד בצפת בשם אברהם רייכשטט. סבו נולד באוסטריה ואביו, צבי, נפטר כשאבי היה צעיר. בגיל 12 החל ללמוד בלט. בצעירותו לימד ריקוד בבתי ספר ובגיל 18 היה בעלים של סטודיו לבלט.
בשנת 1957 הכיר את אסתר זייד כשהייתה בת 16, ולימד אותה לרקוד. בשנת 1958 הקים עם שמוליק קראוס את צמד "העופרים".
בסוף שנות ה-50 שיבץ הבמאי האמריקני אוטו פרמינגר את אסתר ואבי עופרים לתפקידי משנה בסרט "אקסודוס", שהועלה לאקרנים בסוף שנת 1960.
בשנת 1961 נישא לאסתר זייד, שנודעה מאז בשם אסתר עופרים. לאחר הנישואים השתחררה אסתר מצה"ל, ועברה להתגורר עם אבי בדירת חמותה. אסתר גם הצטרפה לצמד "העופרים". לאחר הצטרפותה שינתה הלהקה את שמה ל"שלישיית העופרים", והופיעה באזור חיפה. עקב חילוקי דעות על חלוקת הרווחים, עזב קראוס את הלהקה תוך זמן קצר.
אבי ואסתר עופרים הקימו את הצמד "אסתר ואבי עופרים". הצמד צבר עם השנים פרסום בינלאומי.
ראובן שפר, חבר רביעיית מועדון התיאטרון סייע לזוג להופיע כאמני חימום במועדון התיאטרון בתל אביב. זמן קצר לאחר מכן הובילו מופע משלהם, "מוסר עדין", בבימויו של אורי זוהר.
שיא הקריירה וההצלחה העולמית
בשנים 1960–1961 הקליטו שני אלבומים, הראשון נקרא "העופרים" והשני "מוסר עדין". האלבומים זכו להצלחה רבה ושירים רבים מתוכם, בהם של אריה לבנון, דן אלמגור ובני ברמן, הושמעו תדיר בקול ישראל.
העופרים חתמו על חוזה הקלטות עם חברת פיליפס ההולנדית, והצליחו בהולנד עם הגרסה האנגלית של "עוד ריקוד אחד". הצמד הקליט את האלבום הראשון שלו בארצות הברית "שירים מהעולם", הכולל את "לילה לילה" ו"אדמה אדמתי" של מרדכי זעירא.
במהלך השנים הבאות הופיעו העופרים באירופה ובארצות הברית, בעוד שקריירת הזמרה של אסתר נסקה גם כסולנית.
בשנת 1967 עברו בני הזוג ממינכן ללונדון, שם הכירו את עדי סמל, ישראלי שהפך למנהלם האמנותי.
העופרים הופיעו בשנת 1968 בתוכנית טלוויזיה באנגליה עם השיר "סינדרלה רוקפלה", וזכו להצלחה מסחררת. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל הודפס במספר רב של מדינות ובכללן ישראל, אוסטרליה, אנגליה, צרפת, גרמניה וארצות הברית.
השיר "סינדרלה רוקפלה", שהיה פופולרי בקרב צרכני המוזיקה, לא הושמע בתחילה בישראל בעקבות חרם שהוטל במשך שנים על שידור שירי הזוג, משום שהופיעו בגרמניה בערב יום כיפור. חיים טופול הצליח לבסוף לגרום לשידורו של השיר האהוב ולשירים הישנים שהיו אהובים על קהל המאזינים מעל גלי האתר ולהפסקת החרם.
העופרים קיבלו תוכנית קבועה במסגרת שידורי ה-BBC, ואף הופיעו במופע המלכותי באלברט הול, והוצגו בפני המלכה אליזבט השנייה. הצמד הוזמן להופיע בשידור הצבע הראשון בגרמניה.
אבי משך לסגנון הדיסקו, שהיה מאוד פופולרי באותה תקופה, ולחומר הומוריסטי כגון "סינדרלה רוקפלה" ואילו אסתר הסתייגה מכך. במרץ 1969 ערכו השניים קונצרט משותף אחרון בקלן ולאחריו, השניים נפרדו. אבי עבר ללונדון, פנה לאמרגנות וניסה כוחו בהקלטת אלבום משלו. הם התגרשו בנובמבר 1970.
שלהי הקריירה ואחריתו
בסוף שנות ה-60 החל בזוגיות עם השחקנית הגרמניה איריס ברבן. הקשר נמשך עד תחילת שנות ה-70. עופרים השתקע במינכן בשנת 1972 והקים עם המוזיקאי טום וינטר את הצמד Ofarim & Winter, ואף הוציאו אלבום שכתבו והפיקו בעצמם. האלבום לא זכה להצלחה והצמד התפרק. לאחר מכן הקים את חברת התקליטים PROM שהוציאה במהלך שנות ה-70 אלבומים עבור אמנים שונים מגרמניה. בשנת 1977 הפיק עבור יגאל בשן אלבום ראשון באנגלית בשם "You Got The Power".
בינואר 1979 נעצר על החזקת סמים והעלמת מיסים. לאחר מכן הורשע ונידון למאסר של שנה על תנאי. ב-1982 הוציא את הספר "מחיר השנים הפרועות", בו סיפר, בין השאר, על התמכרותו לסמים. בשנות ה-80 התמקד בפעילות כמפיק ובסוף שנות ה-90 תמך בקריירה של בנו. מאז גירושיו התחתן פעמיים נוספות. נישואיו האחרונים היו לסנדרה. נולדו להם שני בנים, גיל עופרים זמר פופ גרמני וטל עופרים, זמר ונגן גיטרה בס. והם התגרשו ב-2004, ב-2009 הוציא את אלבומו האחרון, Too Much of Something, לאחר 27 שנות הפסקה. האלבום הוקלט בישראל ובניו השתתפו בו בשירה ובנגינה. גיל עופרים שר בו את השיר Goodbye.
עופרים התגורר בעיר מינכן בגרמניה עד מותו ב-4 במאי 2018 ממחלה, בגיל 80. נטמן בבית העלמין היהודי החדש במינכן.
שיקגו בולס
שיקגו בולס (באנגלית: Chicago Bulls) היא קבוצת כדורסל מהעיר שיקגו שבאילינוי, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NBA. הקבוצה משובצת בבית המרכזי שבאזור המזרחי, ומארחת את משחקיה הביתיים באולם יונייטד סנטר. הקבוצה נוסדה בשנת 1966, והיא השלישית משיקגו ששיחקה בליגה במהלך השנים, אחרי שיקגו סטאגס ושיקגו פקרס (כיום וושינגטון ויזארדס).
1966–1984: הקמת המועדון
ב-16 בינואר 1966 העניקה ה-NBA זיכיון לקבוצה להיקרא ה"בולס". "שיקגו בולס" הייתה הזיכיון השלישי בעיר שיקגו אחרי "שיקגו סטאגס" (1946–1950) ו"שיקגו פאקרס/זפירס" (1961–1963, ומאז שינו את שמם ל"וושינגטון ויזארדס"). מייסד הקבוצה, דיק קליין, היה גם שחקן כדורסל פעיל בעברו, והיה הבעלים היחיד בהיסטוריה של הקבוצה שגם שיחק כדורסל (ב"שיקגו אמריקן גירס"). קליין היה הג'נרל מנג'ר ונשיא המועדון הראשון של הקבוצה.
לאחר דראפט ההרחבה של 1966, יכלה הקבוצה להשיג שחקנים מקבוצות אחרות בליגה שכבר הוקמו עונה קודם לכן. בעונת העפילו הבולס לפלייאוף ה-NBA למרות מאזן שלילי במהלך העונה של 33–48. הקבוצה הראשונה אומנה על ידי ג'וני "רד" קר, והובלה על ידי הרכז גאי רוג'רס, הקלע ג'רי סלואן והפאוור פורוורד בוב בוזר. בפלייאוף הפסידו כבר בסיבוב הראשון ב לסנט לואיס הוקס. בעונה זו שיחקו במשחקי הבית באולם "האמפיתיאטרון הבינלאומי". למרות המאזן השלילי הייתה הבולס הקבוצה שסיימה במקום הגבוה ביותר, והיחידה שהצליחה להעפיל לפלייאוף והתחילה מדראפט ההרחבה בעונת הבכורה שלה (דראפט מסוג זה נעשה בכל פעם שקבוצה חדשה מצטרפת לליגה). לאחר עונה זו עברה הקבוצה לאצטדיון שיקגו. בעונת השיגה הקבוצה מאזן של 29–53, והפסידה בסיבוב הראשון ללוס אנג'לס לייקרס 1-4.
בשנים הבאות נחשבה הבולס לקבוצה טובה, קשוחה ועקבית, אך לא הצליחה להגיע לשלבים המתקדמים. ובעקבות זאת ירד מספר הצופים במשחקיה בעקביות. בשנת 1969 עזב קליין את עמדת הג'נרל מנג'ר ושכר את פאט ויליאמס, שהגיע מפילדלפיה 76' ועזר להם להשתפר בשנים קודמות. בשנות ה-70 הייתה הגנת הקבוצה חזקה, והיא הונהגה על ידי ג'רי סלואן, בוב לאב, צ'ט ווקר, נורם ואן ליר, קליפורד ריי וטום בורווינקל. למרות זאת הצליחו לזכות באליפות הבית פעם אחת בלבד, וההישג הגדול ביותר שלהם בפלייאוף היה הגעה לגמר המזרח ב-1975, אך בסדרת הגמר הפסידו לגולדן סטייט ווריורס 4-3.
בשנים לאחר מכן מכר קליין את ה"בולס" למשפחת וירץ, שהיו גם הבעלים של קבוצת ההוקי קרח "שיקגו בלאקהוקס". המשפחה, שלא הכירה את עולם הכדורסל, השקיעה תקציב מינימלי ומעט מאוד זמן ב"בולס". השחקן הבולט ביותר שהקבוצה הצליחה להשיג בימים אלו היה ארטיס גילמור בדראפט 1976, והוא הוביל את הקבוצה ביחד עם רג'י ת'יאוס ואורלנדו וולרידג'. בשנת 1979 הפסיד מנג'ר הבולס, רוד ת'ורן, בהטלת מטבע את הבחירה הראשונה בדראפט ללייקרס, שבחרו את מג'יק ג'ונסון, מגדולי שחקני הכדורסל בכל הזמנים. הבולס הסתפקו בבחירה השנייה, דייוויד גרינווד, שלא הצליח בקריירה שלו. לאחר מכן לא העפילו הבולס לפלייאוף שלוש עונות ברציפות. במהלך השנים הבאות המשיכו הבולס באותה היכולת, אך לא הצליחו להגיע לגמר ולו פעם אחת. הבעלים, משפחת וירץ, חיפשו למכור את הקבוצה, שהידרדרה ביכולתה המקצועית, ולבסוף מכרו אותה לבעלים מקומיים.
1984–1993: התקופה הראשונה של ג'ורדן
דראפט 1984 הביא לבולס את הבחירה השלישית, אחרי הבחירות של יוסטון רוקטס ופורטלנד טרייל בלייזרס. הרוקטס בחרו את האקים אולאג'ואן, והבלייזרס את סם בואי. הבולס בחרו את מייקל ג'ורדן, יוצא אוניברסיטת קרוליינה הצפונית. ג'ורדן, שכבר בעונת הרוקי שלו דורג שלישי בליגה במספר הנקודות הממוצע (28.2) ורביעי במספר חטיפות הכדור הממוצע (2.4), הוביל את הבולס בחזרה לפלייאוף, זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA ונבחר לחמישייה השנייה של העונה ב-NBA.
לפני העונה הבאה החתימו הבולס את ג'ון פקסון, וצירפו את צ'ארלס אוקלי עם הבחירה התשיעית בדראפט 1985. במשך רוב העונה היה ג'ורדן פצוע, אך הוא חזר לקראת סיומה למגרשים כדי להבטיח לבולס את המקום השמיני במזרח. בפלייאוף הם התמודדו מול המדורגת ראשונה – בוסטון סלטיקס עם לארי בירד. אף שהבולס הודחו בסוויפ, אמר בירד לאחר המשחק השני בסדרה, שבו קלע ג'ורדן 63 נקודות, ש"אלוהים התחפש למייקל ג'ורדן". על אף הצטיינותו של ג'ורדן, הפסידו הבולס בתוצאה 0–3 מול הסלטיקס, שהמשיכו לזכייה באליפות ה-NBA.
בעונת המשיך ג'ורדן לשבור שיאים כשקלע 37.1 נקודות בממוצע למשחק, והפך לשחקן הבולס הראשון שנבחר לחמישיית העונה הראשונה של ה-NBA. למרות העונה הטובה של ג'ורדן, סיימו הבולס עם מאזן שלילי 40–42, שהספיק רק למקום החמישי במזרח. הם הודחו בסיבוב הראשון בסוויפ בפעם השנייה ברציפות על ידי הסלטיקס.
בדראפט 1987 צירפו הבולס שניים מהשחקנים הבולטים שלהם בשנים הבאות: בבחירה החמישית, אותה רכשו בערב הדראפט מסיאטל סופרסוניקס, בחרו את סקוטי פיפן, ובבחירה העשירית לקחו את הוראס גרנט. עם קבוצה מתחדשת זו השיגו הבולס 50 ניצחונות בעונת, והעפילו לחצי גמר המזרח, שבו הודחו על ידי דטרויט פיסטונס בתוצאה 1–4. על אף הכישלון הקבוצתי, זכה ג'ורדן בפרס ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA.
לפני עונת ערכו הבולס כמה מהלכים ששינו את הקבוצה. הם העבירו את צ'ארלס אוקלי, ביחד עם זכויות הדראפט על רוד סטריקלנד, בתמורה לביל קרטרייט ולזכויות הדראפט על ויל פרדו. בנוסף הם רכשו את קרייג הודג'ס, מומחה השלשות, מפיניקס סאנס. לחמישייה החדשה (פקסון, ג'ורדן, פיפן, גרנט וקרטרייט) לקח זמן להתגבש, והבולס השיגו 47 ניצחונות, שלושה פחות מאשר בעונה שעברה. בשתי סדרות הפלייאוף הראשונות גברה שיקגו על קליבלנד קאבלירס (3–2) ועל ניו יורק ניקס (4–2), בטרם הפסידו בגמר המזרח מול האלופה שבדרך, דטרויט פיסטונס (2–4).
בעונת הוביל ג'ורדן את הליגה בממוצע של 33.6 נקודות בפעם הרביעית ברציפות, ואליו הצטרף בפעם הראשונה למשחק האולסטאר סקוטי פיפן. שינוי משמעותי נוסף היה החלפתו של המאמן דאג קולינס בפיל ג'קסון. שיקגו השוותה באותה עונה את המאזן הטוב בתולדותיה, 55–27, והגיעה לגמר המזרח. בסדרת גמר המזרח הפסידו הבולס בפעם השנייה ברציפות לפיסטונס, שזכו פעם נוספת באליפות הליגה.
בעונת השיגו הבולס שיא מועדון של 61 ניצחונות, ועלו לפלייאוף מהמקום הראשון במזרח. בסיבוב הראשון הם הדיחו את ניו יורק ניקס בסוויפ, ובחצי גמר המזרח גברו על פילדלפיה 76' בתוצאה 4–1. בגמר המזרח הם הדיחו בסוויפ את דטרויט פיסטונס, ובגמר ה-NBA, אליו הגיעו בפעם הראשונה, הם התמודדו מול לוס אנג'לס לייקרס. הם ניצחו את הלייקרס בתוצאה 4–1 בסדרה, וזכו באליפות ה-NBA הראשונה בהיסטוריה של המועדון. ג'ורדן זכה הן בפרס ה-MVP של העונה הסדירה, והן בפרס ה-MVP של סדרת הגמר. בנוסף הוא הוביל את הליגה בפעם החמישית ברציפות בממוצע נקודות, עם ממוצע של 31.5 נקודות למשחק.
בעונת המשיכו הבולס לשבור שיאים, כשסיימו את העונה עם מאזן 67–15, ששבר את שיא המועדון מהעונה הקודמת. אחרי שהדיחו את מיאמי היט, את הניקס ואת הקאבלירס, הם עלו לגמר שני ברציפות, הפעם מול פורטלנד טרייל בלייזרס של קלייד דרקסלר. הבולס ניצחו את הטרייל בלייזרס בתוצאה 4–2 וזכו באליפות שנייה ברציפות, כשג'ורדן זוכה עונה שנייה ברציפות בתוארי ה-MVP של העונה הסדירה ושל סדרת הגמר, ומוביל את הליגה בממוצע נקודות עונה שישית ברציפות.
בעונת הידרדר המאזן של הבולס בעונה הסדירה ב-10 משחקים (57–25), ולמרות זאת הם סיימו במקום הראשון במזרח. אחרי שהדיחו את אטלנטה הוקס ואת הקאבלירס בסוויפ, הם נפגשו עם הניקס בגמר המזרח, וניצחו אותם 4–2. בגמר ה-NBA הם פגשו את פיניקס סאנס של צ'ארלס בארקלי, גברו עליה בתוצאה 4–2, וזכו עונה שלישית ברציפות באליפות. מייקל ג'ורדן נבחר ל-MVP של סדרת הגמר, עם ממוצעים אישיים של 41.0 נקודות, 8.5 ריבאונדים ו-6.3 אסיסטים למשחק. בנוסף הוא סיים את העונה הסדירה כ"מלך הסלים של ה-NBA" עונה השביעית ברציפות, עם 32.6 נקודות למשחק, ובכך השווה את שיאו של וילט צ'מברלין.
1993–1995: פרישתו של ג'ורדן
בקיץ שלאחר זכיית הבולס בפעם השלישית ברציפות באליפות, הודיע מייקל ג'ורדן על פרישתו, כחודש לאחר שאביו נרצח. בעונת הוביל את הבולס סקוטי פיפן, שזכה בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר. פיפן נעזר בהוראס גרנט ובי. ג'יי. ארמסטרונג, שהשתתפו לראשונה במשחק האולסטאר, וכן במצטרפים החדשים טוני קוקוץ', סטיב קר, לוק לונגלי ופיט מאיירס. אף על פי שהבולס הצליחו להתאושש מפרישתו של ג'ורדן ולנצח 55 משחקים, הם סיימו רק במקום השני במזרח בעונה זו. בסיבוב הראשון הם הדיחו את קליבלנד קאבלירס בסוויפ, אך בחצי גמר המזרח הם הודחו על ידי הניו יורק ניקס בתוצאה 3–4.
בפתיחת עונת עזבו הבולס את אצטדיון שיקגו לאחר 27 שנים, ועברו ליונייטד סנטר. באותו קיץ עזבו את הקבוצה הוראס גרנט, ביל קרטרייט וג'ון פקסון, ובמקומם הגיעו רון הרפר וג'אד בושלר סם סטילר. ב-17 במרץ 1995, כאשר מאזן הקבוצה עמד על 41 ניצחונות ו-22 הפסדים, הודיע מייקל ג'ורדן באופן רשמי על חזרתו מפרישה ועל הצטרפותו המחודשת לשיקגו בולס.
1995–1998: התקופה השנייה עם מייקל ג'ורדן
כבר במשחקיו הראשונים נראה היה שג'ורדן שב להיות אחד מהשחקנים הטובים בליגה, כשבמשחקו החמישי נגד ניו יורק ניקס קלע 55 נקודות. הבולס סיימו את העונה הזו במקום החמישי במזרח במאזן של 45–37. בסיבוב הפלייאוף הראשון הם גברו על שארלוט הורנטס בתוצאה 3–1, אך בסדרת חצי גמר המזרח הודחו בתוצאה 2–4 על ידי קבוצת אורלנדו מג'יק שכללה את שאקיל אוניל, פני הארדוויי והוראס גרנט.
לקראת עונת איבדו הבולס את בי. ג'יי. ארמסטרונג בדראפט ההרחבה, אך השיגו בטרייד את דניס רודמן, שחקן משמעותי ביותר - הם שלחו את ויל פרדו לסן אנטוניו ספרס בתמורה לדניס רודמן, מומחה לריבאונדים, ששיחק בדטרויט פיסטונס בשנות ה-80 והדיח את הבולס מהפלייאוף שלוש שנים ברציפות. עם החמישייה הפותחת של הרפר, ג'ורדן, פיפן, רודמן ולונגלי, וספסל איכותי שכלל את קר, קוקוץ', בושלר, ביל ונינגטון ורנדי בראון, השתפרו הבולס באופן ניכר, והשיגו את המאזן הטוב ביותר בהיסטוריה של ה-NBA בעונה סדירה, 72–10 (שיא שנשבר רק בעונת על ידי גולדן סטייט ווריורס). ג'ורדן זכה בפעם השמינית בקריירה שלו בתואר "מלך הסלים", ורודמן זכה בתואר "מלך הריבאונדים" בפעם החמישית ברציפות. כמו כן, פיל ג'קסון זכה בתואר מאמן השנה ב-NBA, וקוקוץ' זכה בתואר השחקן השישי של העונה ב-NBA. ג'ורדן ופיפן נבחרו לחמישיית העונה הראשונה, וג'ורדן, פיפן ורודמן נבחרו לחמישיית ההגנה של העונה. לאחר שהדיחו את מיאמי היט בסוויפ, הם גברו על ניו יורק ניקס בתוצאה 4–1, ועל אורלנדו מג'יק בסוויפ, והגיעו להתמודדות בגמר ה-NBA מול סיאטל סופרסוניקס. בסדרת הגמר הם גברו על הסופרסוניקס של גארי פייטון ושון קמפ בתוצאה 4–2, וזכו באליפות הרביעית בהיסטוריה של המועדון.
בעונת הבולס כמעט השוו את הישגם מהעונה שעברה, כשסיימו אותה במאזן 69–13. בעונה זו הם הדיחו את וושינגטון בולטס, אטלנטה הוקס ומיאמי היט בקרבות המזרח, והעפילו לגמר הליגה נגד יוטה ג'אז של קארל מלון וג'ון סטוקטון. הם גברו על הג'אז בתוצאה 4–2 וזכו באליפות שנייה ברציפות, ופעם חמישית בהיסטוריה של המועדון. ג'ורדן זכה בתואר "מלך הסלים" בפעם השנייה ברציפות ובפעם התשיעית בקריירה שלו, ורודמן הוביל את הליגה בריבאונדים בפעם השישית ברציפות. בנוסף, נבחרו ג'ורדן ופיפן באותו קיץ לרשימת 50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
לקראת עונת עלו סברות שתהיה זו עונתו האחרונה של ג'ורדן בבולס. גם עתידם של פיל ג'קסון וסקוטי פיפן לא היה ברור, בעקבות מתחים שנוצרו בינם לבין הג'נרל מנג'ר ג'רי קראוס. על אף כל הספקולציות, הייתה זו עוד עונה מקצועית מצוינת לבולס, עם מאזן 62–20. בסיום העונה זכה ג'ורדן בתואר ה-MVP של העונה הסדירה בפעם החמישית והאחרונה בקריירה שלו.
בסיבוב הראשון של פלייאוף 1998 נפגשו הבולס עם ניו ג'רזי נטס, אותם הדיחו הבולס בסוויפ, 3–0. הסדרה הבאה הייתה מאתגרת יותר לבולס, ששיחקו נגד שארלוט הורנטס. ההורנטס ניצחו במשחק השני בסדרה שנערך בשיקגו, והשוו ל-1–1, אך הבולס ניצחו בשלושת המשחקים הבאים, וניצחו בסדרה כולה 1–4. בגמר המזרח הם נפגשו עם אינדיאנה פייסרס של רג'י מילר. פרשנים רבים חזו כי לפייסרס סיכוי גבוה לנצח את הבולס. בששת המשחקים הראשונים ניצחו שתי הקבוצות רק במשחקי הבית שלהן, מה שהוביל למשחק שביעי ומכריע בשיקגו, שבו ניצחו הבולס בתוצאה 88–83, ובכך השיגו את אליפות המזרח השישית בהיסטוריה של המועדון. בסדרת הגמר התמודדו הבולס בפעם השנייה ברציפות מול יוטה ג'אז. הג'אז ניצחו את המשחק הראשון בביתם, אך שיקגו ניצחה במשחק השני ביוטה. לאחר מכן ניצחו הבולס בשני המשחקים הבאים ביונייטד סנטר שבשיקגו, והובילו 3–1 על הג'אז. הג'אז ניצחו במשחק הבא בתוצאה 83–81. במשחק השישי הובילו הג'אז בתוצאה 86–83 כשנותרו 41 שניות לסיום, אך אז קלע ג'ורדן וצמצם את ההפרש לנקודה אחת, 85-86 ליוטה. לאחר מכן חטף ג'ורדן את הכדור מקארל מלון וקלע סל כשנותרו 5.2 שניות לסיום. במצב זה ניסה סטוקטון מיוטה לקלוע שלשה אך החטיא, והבולס ניצחו 86–87. בכך זכו הבולס באליפות שלישית ברציפות, ובאליפות שישית בהיסטוריה של המועדון. ב-13 בינואר 1999 הודיע ג'ורדן על פרישתו ממשחק, בפעם השנייה בקריירה שלו.
1998–2004: לאחר פרישתו של ג'ורדן
קיץ 1998 שם קץ לשרשרת האליפויות של הבולס (6 אליפויות ב-8 שנים). קראוס החליט שהקבוצה מבוגרת מדי וצריכה להיבנות מחדש. הוא שלח את סקוטי פיפן ליוסטון רוקטס בעסקת "החתמה והעברה" (Sign and Trade) בתמורה לרוי רוג'רס ובחירת דראפט עתידית. בנוסף הוא לא החתים את דניס רודמן על הארכת חוזה, והעביר את סטיב קר ולוק לונגלי בתמורה לבחירות דראפט. הוא החתים מאמן חדש, טים פלויד, שהצליח בקריירת אימון המכללות שלו. החמישייה החדשה של הבולס כללה את רנדי בראון, רון הרפר, ברנט בארי, טוני קוקוץ', וביל ונינגטון. בעונה המקוצרת הוביל קוקוץ' את הקבוצה בממוצע נקודות (18.8), אסיסטים (5.3) וריבאונדים (7.0), אך הבולס ניצחו 13 משחקים מתוך 50 ולא העפילו לפלייאוף.
בקיץ 1999 זכו הבולס בבחירה הראשונה של דראפט 1999, שבה הם בחרו באלטון ברנד. אחרי שהרפר, ונינגטון ובארי עזבו כשחקנים חופשיים, הוביל את הבולס ברנד יחד עם רוקי נוסף, רון ארטסט. רנד הוליך את כל שחקני השנה הראשונה בממוצע נקודות (20.1), ריבאונדים (10.0) וחסימות (1.6), וארטסט הוביל את הרוקיז בממוצע חטיפות (1.7) וסיים במקום הרביעי בממוצע נקודות למשחק (12.0). ברנד זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA ביחד עם סטיב פרנסיס, וארטסט נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. למרות ההישגים האישיים הבולס השיגו מאזן שלילי 17–65, השני מהסוף בליגה.
לקראת עונת החתימה שיקגו את הסנטר בראד מילר ואת הקלע רון מרסר. בנוסף הם בחרו בדראפט 2000 את מרכוס פייזר (בחירה רביעית), ואת ג'מאל קרופורד (בחירה שמינית). ברנד הוביל את הקבוצה בנקודות ובריבאונדים בממוצע למשחק, אך הרכישות החדשות לא הצליחו להותיר את חותמם, והבולס סיימו את העונה עם המאזן הגרוע ביותר בליגה, 15–67.
בערב דראפט 2001 הפתיע קראוס את אוהדי הבולס כשהעביר את ברנד, כוכב הקבוצה, ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לבחירה השנייה בדראפט, טייסון צ'נדלר. בנוסף הוא בחר בדראפט את השחקן אדי קרי בבחירה הרביעית. הן צ'נדלר והן קרי דילגו על שלב המכללות ועברו ל-NBA ישירות מליגת התיכונים. הבולס סבלו מחוסר שחקנים ותיקים ומנוסים, ובעקבות זאת הם שלחו את ארטסט, מרסר, מילר וקווין אולי לאינדיאנה פייסרס בתמורה לג'יילן רוז, טרוויס בסט ונורמן ריצ'רדסון. הבולס שיפרו את מאזנם במעט, כשהגיעו למאזן 21–61, אך עדיין החזיקו במאזן הניצחונות הנמוך ביותר בליגה בפעם השנייה ברציפות.
את עונת התחילו הבולס עם אופטימיות גדולה יותר מאשר את העונות הקודמות. הם בחרו בבחירת הדראפט השנייה את הרכז ג'יי ויליאמס. ויליאמס ורוז הצטרפו לקרופורד, פייזר, קרי, צ'נדלר, דונייל מרשל וטרנטון האסל שיצרו קבוצה צעירה ומבטיחה, ושיפרו את מאזן הבולס ל-30–52 בעונת האימון המלאה הראשונה של ביל קרטרייט. קרי הוביל את הליגה באחוזי קליעה מהשדה (58.5%), ובכך הפך לשחקן הבולס הראשון מאז מייקל ג'ורדן שהוביל את הליגה בקטגוריה כלשהי. למרות ההצלחה היחסית לא העפילו הבולס לפלייאוף גם בעונה זו.
במהלך קיץ 2003 התפטר הג'נרל מנג'ר ג'רי קראוס, ובמקומו מונה שחקן העבר של הקבוצה ג'ון פקסון. ג'יי ויליאמס שבא אחרי עונת רוקי מרשימה נפצע קשות בתאונת אופנוע והיה בספק לעונה הבאה. הוא שוחרר בפברואר 2004 מהבולס והוא לא חזר לעולם לשחק כדורסל באופן מקצועי. פקסון בחר בבחירה השביעית של דראפט 2003 עתיר הכוכבים לעתיד את קירק היינריך, והחזיר לקבוצה את סקוטי פיפן שבעבר שיחק לצדו בבולס. על אף הציפיות הגבוהות, עונת הייתה אכזבה גדולה לבולס; אדי קרי נסוג ביכולתו, טייסון צ'נדלר נפצע בגבו ושיחק ב-35 משחקים, והיכולת של פיפן הוגבלה בגלל בעיות בברכו והוא שותף ב-23 משחקים בלבד. המאמן ביל קרטרייט פוטר בנובמבר 2003 והוחלף על ידי סקוט סקיילס, וכחודש לאחר מכן צירפה שיקגו את אנטוניו דייוויס וג'רום ויליאמס בטרייד עם טורונטו ראפטורס, בתמורה לרוז ומרשל. הבולס סיימה את העונה עם מאזן 23–59, השני מהסוף בליגה. חוזהו של פייזר לא הוארך, וחוזהו של קרופורד הוארך אך הוא מיד נשלח לניו יורק ניקס. היינריך הפך לאהוב אוהדי הבולס, ואחד משחקניה היציבים של הקבוצה, ובסיום העונה הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA.
2004–2010: החזרה לפלייאוף וההתחזקות
בדראפט 2004 קיבלו הבולס בחירות גבוהות, בהן הם השתמשו כדי לבחור את בן גורדון (בחירה שלישית) ולואול דנג (בחירה שביעית). בנוסף הם בחרו בבחירה ה-38 את כריס דוהון. בנוסף הם החתימו את אנדרס נוצ'יוני שזכה לא מזמן במדליה אולימפית ביחד עם נבחרת ארגנטינה. אחרי שהפסידו בכל 9 המשחקים הראשונים בעונה זו הבולס החלו להראות סימנים של שיפור, בהגנה ובמשחקם ברבע הרביעי. את העונה הם סיימו עם מאזן 35–47, במקום השלישי במזרח והעפילו לפלייאוף לראשונה מאז עונת בה זכו באליפות. הבולס הפסידו בסיבוב הראשון לוושינגטון ויזארדס 4-2. באותה עונה גורדון הפך לרוקי הראשון בהיסטוריה של הליגה שזוכה בתואר השחקן השישי של העונה ב-NBA, והראשון בבולס מאז טוני קוקוץ'.
במהלך קיץ 2005 הבולס החתימו את טייסון צ'נדלר והחזירו אותו לקבוצתם. בכל אופן, זוהו מחלות לב אצל אדי קרי שהיה צריך ללכת לבדיקות DNA. קרי סירב ללכת לבדיקות והועבר לניו יורק ניקס ביחד עם אנטוניו דייוויס בתמורה למייקל סוויטני וטים תומאס. במשך העונה הבולס התקשו לייצר ניצחונות, אך סיום של 2–12 נתן להם מאזן 41-41 והעפלה שנייה ברציפות לפלייאוף. הבולס הפסידו בסיבוב הראשון למיאמי היט 4-2, שבסוף העונה תזכה באליפות.