cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גבורי סידיבי
קריירה
באוקטובר 2013 הצטרפה לעונה השלישית של הסדרה "אימה אמריקאית: הכישוף" שם היא שיחקה את דמותה של מכשפה צעירה בשם קוויני, בובת וודו אנושית. במרץ 2014, אישרה את המשך השתתפותה גם בעונה הרביעית של הסדרה, "אימה אמריקאית: פריק שואו", אשר עלתה לשידור באוקטובר 2014, בה סידיבי מגלמת את דמותה של רג'ינה רוס.
החל משנת 2015, היא מגלמת את בקי ויליאמס, העוזרת של לושיוס ליון, הדמות הראשית בסדרה, באופרת הסבון המוזיקלית "אימפריה" ברשת FOX.
חיים אישיים
בנובמבר 2020, סידיבי הודיעה על אירוסיה לברנדון פרנקל.
דייוויד טרון
דייוויד ג'ון טרון (באנגלית: David John Trone; נולד ב-21 בספטמבר 1955) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מרילנד מאז 2019. טרון חבר המפלגה הדמוקרטית.
ביוגרפיה
טרון נולד בצ'וורלי (Cheverly) וגדל בחווה חקלאית בת 200 אקר בעיירה איסט ברלין שבפנסילבניה, שם ניהל אביו תומאס עסק לגידול תרנגולים וחזירים. בנוסף, היה אביו בעלים של חנות לגזוזים ובירות. כשוהריו של טרון התגרשו, אביו שמר את בעלותו על החווה בעוד אמו השתלטה על החנות. תומאס והחווה עברו הליך פשיטת רגל, בשעה שטרון המשיך לעבוד בחנות של אמו. בשנת 1977 השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת פורמן, וב-1985 קיבל תואר שני במנהל עסקים מבית הספר וורטון שבאוניברסיטת פנסילבניה.
לאחר שזיהה את הפוטנציאל במכירות הבירה בחנות של אמו, החל טרון את הקריירה שלו על ידי הקמת קמעונאית הבירה ב-"Beer World" בפנסילבניה בשנת 1984, במהלך הסמסטר השני שלו ללימודי תואר שני. חודשים לפני שסיים את לימודיו בוורטון, בשנת 1985, התרחב טרון לאזור המטרופולין של פיטסבורג. במרוצת הזמן פתח חנויות נוספות בשם "Beer and Pop Warehouse" ומאוחר יותר "Beer World" שהיו בבעלות חברים ובני משפחה, משום שהחוק בקהיליית פנסילבניה אסר על אנשים פרטיים להחזיק ביותר מחנות קמעונאית אחת של בירה.
טרון, בסיוע אחיו רוברט, פתח ב-1991 שתי חנויות אחרות בדלאוור, והוסיף יין ומשקאות חריפים להיצע החברה. בעזרת ידע שרכש בבית הספר וורטון, האחים בחרו לשכפל את הדגם של החנות המשפחתית ברחבי פנסילבניה. לחברת המשקאות היו מרווחים דלים, אך כעבור זמן מה נסקו רווחי החברה והאחים החלו בתפעול של כלל הרשת. טרון ואחיו התיידדו עם רגולטורים ותעשיינים מובילים, והחלו לפעול באמצעות שדלנות לשינוי חוקים המגבילים סיטונאים להציע לקמעונאים הנחות בתמורה לרכישות בכמות גדולה, בין היתר בניסיונם לקדם את צריכת המשקאות שייצרו. מאז התרחב העסק למה שמכונה בהווה "Total Wine & More" – קמעונאית הבירה, היין והאלכוהול הגדולה ביותר בארצות הברית. בדצמבר 2016 ויתר טרון על תואר נשיא החברה למנכ"ל קווין פיטרס.
החל משנת 1989 ובמשך שלוש השנים הבאות, השלטונות בפנסילבניה עצרו את טרון שלוש פעמים בעקבות תלונות חוזרות נשנות של איגוד עסקים קטנים ובינוניים. מעצר אחד היה בגין משא ומתן על הנחות נפח בשם מספר חנויות ופרסום לא חוקי של מחירי בירה, ושני היה בגין עקיפת תקנות התחבורה של פנסילבניה. כתבי אישום אלה נגנזו מאוחר יותר. במהלך הליכים משפטיים אלו, הפרה הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק וחומרי הנפץ את החוק בכך שסיפקה רישומים של חברת הייעוץ שלו לפקידי ממשל, מה שגרם לטרון לתבוע את הרשות בבית משפט פדרלי. טרון זכה בתביעה ונפסק לטובתו תשלום בסך 400 אלף דולר אמריקאי. עורך הדין שייצג את טרון שימש גם כחבר דירקטוריון האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, מה שסימן את ראשיתה של מערכת יחסים ארוכת טווח בין טרון לאיגוד.
טרון היה פעיל במפלגה הדמוקרטית ואירח אירועים לגיוס כספים עבור המפלגה. ב-2014 הוא אירח התרמה עבור המועמד לתפקיד מושל מרילנד אנתוני בראון, שבו השתתף נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון, ובנובמבר 2015 הוא ערך התרמה בביתו עבור הוועדה הדמוקרטית הלאומית בנוכחות הנשיא ברק אובמה. עם זאת, טרון בעבר תרם גם לפוליטיקאים רפובליקנים – על פי מסד נתונים המופעל על ידי "OpenSecrets", טרון תרם למעלה מ-150 אלף דולר לרפובליקנים במספר ממדינות ארצות הברית בין השנים 2000 ל-2015. בינואר 2016 הצטרף טרון לבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לירושת כריס ואן הולן במחוז הקונגרס השמיני של מרילנד. הייתה זו התחרות האמיתית במעוז דמוקרטי זה. את מצעו ביסס על צמצום האבטלה ואלימות בנשק, רפורמה במשפט הפלילי, הגנת הסביבה ומדיניות חוץ וחינוך. טרון התחייב לעבוד עם המכונים הלאומיים לבריאות כדי להפחית את עלויות שירותי הבריאות, לשפר את התשתיות הציבוריות ולפעול להמתקת חובות מהלוואות סטודנטים עבור עובדי ממשל. טרון הוציא למעלה מ-13 מיליון דולר עבור מסע הבחירות שלו לקונגרס, שהפך למסע הבחירות במימון העצמי היקר ביותר בהיסטוריה האמריקאית. בסופו של דבר ניצח ג'יימי רסקין, וטרון סיים במקום השני עם 27.2% מקולות הבוחרים.
ב-2 באוגוסט 2017 הכריז טרון כי יתמודד בשנית לבית הנבחרים של ארצות הברית, הפעם במחוז הקונגרס השישי של מרילנד, במקומו של נציג המחוז הפורש ג'ון דילייני שבחר לעזוב את הקונגרס כדי להתמקד בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020. בשלהי 2017 סיים לערוך את סיוריו ברחבי מרילנד, ובינואר 2018 מילא באורח רשמי טפסי התמודדות בבחירות האמצע באותה השנה. ב-26 ביוני 2018 זכה במועמדות הדמוקרטית. בבחירות הכלליות נבחר לבית הנבחרים וכהונתו החלה עם השבעת הקונגרס ה-116 של ארצות הברית בראשית ינואר 2019.
ב-4 במאי 2023 הכריז טרון על כוונתו להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית לייצוג מרילנד בסנאט של ארצות הברית, בעקבות פרישתו של הסנאטור הדמוקרטי המכהן בן קרדין.
ארי-פקה ליוקונן
ארי-פקה ליוקונן (בפינית: Ari-Pekka Liukkonen; נולד ב-9 בפברואר 1989) הוא שחיין פיני, אלוף אירופה (בודפשט 2021) במשחה ל-50 מטר חופשי.
ביוגרפיה
ליוקונן נולד בפיקסמקי.
2011
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בסוף יולי 2011 סיים ליוקונן במקום 27 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.67 שניות
2012
באליפות אירופה שנערכה בדברצן הונגריה במאי 2012 סיים ליוקונן במקום רביעי, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא פינלנד חדש של 22.22 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 33 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.62 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים ליוקונן במקום 25 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.57 שניות.
2013
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד באוגוסט 2013 סיים ליוקונן במקום 19 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.38 שניות
מדליית ארד באליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 זכה ליוקונן במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.93 שניות, אחרי פלורן מנודו מצרפת שקבע שיא אליפות חדש של 21.32 שניות וקונרד צ'רניאק מפולין (21.88 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 38 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.45 שניות.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה באוגוסט 2015 סיים ליוקונן במקום 22 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.54 שניות ובמקום 48 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.64 שניות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה במכון וינגייט, נתניה בדצמבר אותה שנה סיים ליוקונן במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.39 שניות. נוסף לכך הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:25.39 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.70 שניות, במשחה שליחים 4x50 מטר חופשי משולב (שתי שחייניות ושני שחיינים) בתוצאה של 1:31.93 דקות, במקום שישי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב משולב בתוצאה של 1:39.53 דקות, כשחיין אחרון הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 20.20 שניות ובמקום תשיעי במשחה שליחים 4x50 מטר מעורב בתוצאה של 1:35.76 דקות.
2016
באליפות אירופה שנערכה בלונדון במאי 2016 סיים ליוקונן במקום חמישי בתוצאה של 22.01 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא פינלנד חדש של 21.92 שניות. נוסף לכך, הוא סיים במקום 39 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.05 שניות.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט במאי 2021 זכה ליוקונן במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.61 שניות, לפני בן פראוד מבריטניה (21.69 שניות) וכריסטיאן גולומייב מיוון (21.73 שניות).
חייו האישיים
ב-2 בפברואר 2014 ליוקונן יצא מהארון בריאיון לתקשורת.
איזבל מיי
איזבל מיי (באנגלית: Isabel May; נולדה ב-21 בנובמבר 2000 ) היא שחקנית אמריקאית שהתפרסמה בתפקיד ורוניקה ב"שלדון הצעיר" וקיטי "מאלכסה וקיטי".
קריירה
בין השנים 2018 - 2020 שיחקה מיי בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "אלכסה וקייטי". בשנת 2018 החלה לשחק גם בתפקיד חוזר בתור ורוניקה דאנקן בסדרת הטלוויזיה "שלדון הצעיר".
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "'Run Hide Fight". הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים של ונציה ב-10 בספטמבר 2020. . מיי היא הדמות המספרת והגיבורה של סדרת הטלוויזיה "1883", בה היא מגלמת את אלזה דאטון, בתם בת ה-17 והילדה הבכורה של ג'יימס ומרגרט דאטון. תחילת המשלחת מתרחשת ביום הולדתה שכן חלפו שמונה עשרה שנים מאז סיום המלחמה בין המדינות. חלק גדול מהסיפור מסופר בקולה דרך הקריינות של היומנים שלה. צעירה, חסרת משמעת ותמימה, היא מצפה למשלחת כהרפתקה גדולה. הוריה ג'יימס ומרגרט מתווכחים באשר לאופן גידולה, האם עליה להיות אישה עצמאית חזקה, או עדינה. והיא גם הדמות המספרת של הסדרה "1923".
בשנת 2022, מיי הופיעה בתפקיד משנה בסרט הקומדיה הרומנטית "I Want You Back". בספטמבר 2022 לוהקה מיי לתפקיד ראשי מול קייסי אפלק בסרט המותחן העצמאי "The Smack".
So80s Presents Sandra
עם יציאתו נכנס מארז התקליטורים אל המקום ה-50 במצעד האלבומים שבגרמניה.
רקע וקידום
בשנת 2009, הוציאה סנדרה את מארז התקליטורים הראשון והמקיף ביותר שלה עד כה The Platinum Collection, אשר כלל בתוכו שלושה תקליטורים, בהם נמצאים מיטב להיטיה ושיריה, כולל שירים שלא הוציאה במהלך הקריירה שלה. בשנת 2016, הוציאה את מארז התקליטורים השלישי שלה, The Very Best of Sandra.
כמו כן, במארז תקליטורים זה נמצאים שלל שירים שונים שנלקחו מאלבומיה של סנדרה, תוך שגם להיטה "", נכלל בו.
טווח קשב
טווח קשב הוא משך הזמן שאדם מסוגל להתרכז במשימה לפני שדעתו מוסחת. הסחת דעת מתרחשת כאשר תשומת הלב מוסטת באופן בלתי נשלט לפעילות, למחשבה או לתחושה אחרת. אימון קשב נחשב לחלק מחינוך הילד, ובא לידי ביטוי בפרט באופן שבו התלמידים מאומנים להישאר ממוקדים בנושא או בדיון במשך תקופות ממושכות, תוך פיתוח מיומנויות הקשבה וניתוח.
חלוקה לפי גיל
מדידת טווח הקשב המשוער של בני אדם תלויה במושא של תשומת הלב. ניתן להבחין בשני מושגים שונים בתחום - "קשב חולף" ו"קשב ממוקד". קשב חולף הוא תגובה קצרת טווח לגירוי שמושך או מסיח את תשומת הלב באופן זמני. החוקרים חלוקים בדעתם לגבי משך הזמן המדויק של טווח הקשב החולף האנושי, בעוד שקשב ממוקד הוא רמת הקשב שמביאה לתוצאות עקביות במשימה לאורך זמן. טווח הקשב המוערך של בני נוער ומבוגרים בריאים נעות בין 5 ל-6 שעות, כאשר כוללים איבוד וחידוש של הקשר המופנה כלפי אותו המושא. היכולת לחדש את תשומת הלב מאפשרת לאנשים להתרכז בדברים שנמשכים יותר ממספר דקות, כמו סרטים ארוכים.
לילדים יש טווח קשב קצר בהרבה, וככל שהילד מבוגר יותר, כך טווח הקשב שלו מתארך. טווחי הקשב הממוצעים לפני גיל 18 נראים כך: כאשר מודדים את זמן הקשב שאדם יכול להשקיע, סוג הפעילות שנבחרת למבחן עשויה להשפיע על התוצאות, מכיוון שאנשים מסוגלים בדרך כלל להתרכז במשך זמן ארוך יותר כאשר הם עושים משהו שנראה להם מהנה או מעורר מוטיבציה. זמן הקשב יהיה ארוך יותר אצל נבדק שבקיא בסוג הפעילות ומסוגל לבצע אותה בקלות, לעומת נבדק בעל קשיים בביצוע המשימה או נבדק שרק לומד כיצד לבצע אותה. עייפות, רעב, רעש ומתח רגשי מקצרים את טווח הקשב של הנבדק.
מדידה
ישנם מבחנים רבים שמשמשים למדידת טווח הקשב באוכלוסיות שונות. חלק מהמבחנים מודדים יכולות קשב ממוקדות לטווח קצר (שהן בדרך כלל מתחת לנורמה אצל אנשים עם ADHD), ואחרים מספקים מידע על הקלות שבה מוסחת דעתו של הנבחן. מבחנים כמו מבחן אינטליגנציה וכסלר לילדים משמשים בדרך כלל לבדיקת בעיות הקשורות לקשב בילדים צעירים כאשר ראיונות ותצפיות אינם מספקים. מבחנים ישנים יותר, כמו מבחן הביצועים הרציפים ומבחן מבוך פורטאוס, הוכחו כבלתי אמינים על ידי מומחים בתחום. בדיקות כאלו זוכות לביקורת בדרך כלל על כך שאינן מודדות בדיוק את טווח הקשב, אינן מתאימות לאוכלוסיות מסוימות, או שאינן מספקות מידע שימושי מבחינה קלינית.
שונות בציוני מבחנים יכולה להיווצר על ידי שינויים קטנים בסביבת הנבחן. לדוגמה, הנבחנים בדרך כלל יצליחו להתמיד במשימה לפרקי זמן ארוכים יותר אם הבוחן נוכח באופן גלוי בחדר, מאשר אם הבוחן נעדר.
מחקר בתחום
במחקר שעסק בהשפעת המזג על טווח הקשב, רואיינו אמהות של 232 זוגות תאומים בקביעות על הדמיון ועל ההבדלים בהתנהגות שהפגינו התאומים שלהן במהלך הינקות והילדות המוקדמת. התוצאות הראו שלכל אחד מהמשתנים ההתנהגותיים של המזג היה קשר הפוך מובהק עם טווח הקשב. במילים אחרות, התאום בעל המזג הנוח יותר היה גם התאום עם טווח הקשב הארוך יותר הצליח להתמיד בביצוע פעילות מסוימת ללא הסחת דעת.
מחקר שבדק 2600 ילדים מצא שחשיפה מוקדמת לטלוויזיה (בסביבות גיל שנתיים) קשורה לבעיות קשב שמופיעות מאוחר יותר כמו חוסר קשב, אימפולסיביות, חוסר ארגון וקלות הסחת דעת. המתאם שנמצא אינו מסביר האם צפייה בטלוויזיה מגבירה בעיות קשב אצל ילדים, או האם ילדים הנוטים באופן טבעי לטווח קשב נמוך נמשכים באופן בולט לגירוי הטלוויזיה בגילים צעירים, או אם יש גורם אחר, כמו כישורי הורות, הקשורים עם הממצא הזה.
יתרה מזאת, בוצע מחקר שבחן את הקשר בין יכולת ההתמדה של ילדים בגיל הגן ובין הישגים מאוחרים יותר בבית הספר ובאוניברסיטה. המחקר ניתח את האפשרות של יכולת הקשב אצל ילדים לניבוי נתיבים התפתחותיים בגיל מאוחר יותר. המחקר מצא כי ילדים שנמצאו אצלם קשיים ביכולת הקשב, ביכולת לזכור הוראות ובהפגנת שליטה עצמית, מתקשים יותר בבית הספר היסודי ובמהלך התיכון. כמו כן, יכולת התמדה בקשב של ילדים בגיל 4 ניבאה באופן מובהק הישגים במתמטיקה ובקריאה בגיל 21 לאחר שקלול של הישגי הילד שנדגמו בגיל 7, כישורי אוצר המילים של הילד, מגדר ורמת ההשכלה של האם. היכולת של הורה ללכוד ולשמור את תשומת הלב של ילד בן שנתיים בצעצוע עשויה להיות חשובה. מיקוד תשומת הלב של ילד צעיר בחפצים במהלך משחק חופשי מאפשר להורים לתרגל עם ילדם שימוש בתשומת לב כדרך לעבור למצב רגשי חיובי.
יעל חוטומלנסקי
יעל חוטומלנסקי (נולדה ב-20 בדצמבר 1993) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
את שירותה הצבאי עשתה בתיאטרון צה"ל למדה בבית הספר למשחק תלמה ילין.
קריירה בטלוויזיה
בשנים 2014 -2015 שיחקה בסדרת הילדים והנוער גאליס בתפקיד אנה דרור.
בשנת 2013 שיחקה בסדרה שולחן לשישה ההמשך לסדרה של משפחה וחצי.
היא עשתה פרסומת אחת לחברת סלקום.
קאנופוס
קַאנוֹפּוּס הוא כוכב ענק, השני בבהירותו בשמים, והוא הכוכב הבהיר בקבוצת הכוכבים שדרית (Carina), אשר פורקה באסטרונומיה המודרנית מהקבוצה העתיקה הספינה ארגו. הכוכב קאנופוס ניתן לצפייה בישראל בחורף מעל האופק הדרומי. אם כי לא ניתן לראות מישראל את הקבוצה שדרית כולה.
תכונות
קאנופוס הוא ענק לבן, אשר כילה את המימן שלו בתהליך היתוך גרעיני וכעת הוא בשלב של הפיכת ההליום לפחמן. מסתו של קאנופוס, 8-9 מסות שמש, גדולה מספיק כדי שהפחמן יותך ובסופו של דבר הוא יהפך לננס לבן נדיר של ניאון וחמצן, שיהיה אחד הננסים הלבנים הגדולים ביותר. אם קאנופוס היה קצת יותר מאסיבי, הוא היה צפוי להיהפך לכוכב נייטרונים. סוג זה של ענקים לבנים הוא נדיר למדי ומשום כך היה קושי רב להעריך את בהירותו המוחלטת של הכוכב וממנה לחשב את מרחקו. הערכות המרחק נעו מ-100 ועד ל-1200 שנות אור ורק לאחר שיגור טלסקופ החלל היפרכוס בשנת 1989, היה ניתן לחשב את המרחק של קאנופוס בצורה מדויקת באמצעות מדידת ההיסט שלו ולקבוע שהוא במרחק 310 שנות אור.
רדיוס הכוכב הוא יותר מחצי יחידה אסטרונומית ועוצמת ההארה שלו היא פי 13,600 משל השמש. על מנת שכוכב לכת דמוי ארץ המקיף אותו יוכל לאפשר חיים הוא צריך להיות במרחק גדול פי שלושה ממרחקו של פלוטו מהשמש.
היסטוריה
מקור שמו של הכוכב אינו ברור. בעבר היה קאנופוס הכוכב הבהיר בקבוצת הספינה ארגו וייתכן שנקרא על שם הנווט בספינתו של מנלאוס כשהפליג אל טרויה להחזיר את אשתו.
אפשרות אחרת היא שהשם נגזר מהמילה הערבית "ג'אנוב" (جنوب) שזהו שמה של הדופן הדרומית של הכעבה הפונה אל הכוכב. עם זאת, בערבית נקרא הכוכב "סוהייל" (سهيل), שם שכיום ניתן לכוכב λ במפרש.
במאה ה-19 קאנופוס איבד באופן זמני את מקומו ככוכב השני בבהירותו, כאשר הכוכב אטא קארינה, חברו של קאנופוס לקבוצה, התפוצץ, ועבר בבהירותו את זו של קאנופוס.
כוכב זה נזכר בתרבות פופולרית, שסביבו חג כוכב הלכת אראקיס, מקום התרחשות העיקרית של ספר "חולית" שנכתב על ידי פרנק הרברט.
עקב רחב-כנפיים
עקב רחב-כנפיים (שם מדעי: Buteo platypterus) הוא מין של עוף דורס מהסוג עקב המצוי באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית, מדרום קנדה וטקסס והוא נודד דרומה לאורך מקסיקו ואמריקה המרכזית עד לדרום ברזיל וסביבתה. 5 תת-מינים אנדמיים לאיים הקאריביים.
עקב זה קטן ביחס למינים אחרים מהסוג, והוא מגיע לאורך 32 עד 44 סנטימטרים, למשקל 265 עד 560 גרם ולמוטת כנפיים של 74 עד 100 סנטימטרים. העקב בעל כנפיים קצרות ורחבות המותאמות לתעופה ביערות, ומהן קיבל את שמו. כמו מרבית העקבים הנקבות גדולות יותר מהזכרים וגם תוקפניות יותר.
צבעו של העקב חום כהה עם בטן לבנה והחזה מסורטט בכתום בהיר על רקע לבן. הזנב אפור עד שחור כהה ובמרכזו עובר פס בהיר. הוא בעל ראייה חדה ובעל מקור מעוקל בצבע אפור וקדמת המקור צהובה.
העקב דואה במשך היום על זרמי אוויר חם ומעליהם צופה בסביבתו ומחפש טרף. הוא אוכל מכרסמים כמו נברנים, עכבריים, טמיאסים, חדפים, זוחלים ודו-חיים וגם עופות מקננים, חרקים גדולים, דגים, וסרטנים. העקב הורג את טרפו עם טפריו הגדולים ובעיקר הטופר האחורי המופנה לעבר אחורי הגולגולת ועוזר לקטול במהירות את הקורבן.
אין מסיחין בסעודה
אין מסיחין בסעודה (או: אין משיחין בשעת הסעודה) הוא כלל בהלכות דרך ארץ לפיו אין לדבר בזמן האכילה. מקור הכלל בדברי רבי יצחק. טעמו הוא "שמא יקדים קנה לושט", דהיינו שמא ייחנק האדם בדיבורו. לדברי אחרונים רבים הציבור אינו נוהג כך, ונאמרו כמה הסברים לדבר.
עקב רחב-כנפיים
העקב הוא עוף מונוגמי. זוג עקבים שולט על שטח גדול ומרתיע יריבים או עופות דורסים אחרים על ידי צעקות חדות וסיבובים מפותלים בשמיים, אשר לרוב עוזרים למנוע פלישה. העקבים מקננים על ענפי עצים, לרוב ביערות נשירים. הנקבה מטילה 1 עד 4 ביצים. הגוזלים נתונים לסכנת טורפים כמו ראקונים, סמרנים ודוב שחור אמריקאי. כמו כן הם עלולים להיטרף על ידי עורבים ועופות דורסים כמו עקב אדום-זנב, אוח וירג'יניה, עיט זהוב ועיטם לבן ראש.
אין מסיחין בסעודה
מקור הכלל וטעמו
מסופר בתלמוד הבבלי על רב נחמן ורבי יצחק שהיו יושבים בסעודה. אמר רב נחמן לרבי יצחק שיאמר איזה דבר, ועל כך השיב רבי יצחק:
בירושלמי מובאים הדברים בשם רבי מנא. בן זומא הסביר את ההלכה שבשעת הסעודה כל אחד מברך לעצמו ולא אחד מברך עבור כולם בטעם "שאין בית הבליעה פנוי". ומכך הסיק רבי מנא שאין לברך את מי שמתעטש בשעת הסעודה בשל סכנת הנפשות הכרוכה בכך.
כלל זה נפסק להלכה בשולחן ערוך:
הסברי האחרונים לכך שאין נוהגים כך
כאמור, אחרונים רבים העידו שלא ראו את הציבור מקפיד על כך. כך, למשל, כותב החיד"א: בנוסף לכך הוא מעיד שלא שמע על כך שמישהו נפגע מאכילה כזו. על הקושיה הזו, מדוע נמנע הציבור מלקיים את דברי הגמרא והפוסקים, נאמרו מספר תירוצים:
ברכה בתוך הסעודה לפטור אחרים
במשנה נאמר:. דהיינו שעל מאכלים שצריכים לברך במהלך הסעודה כל אחד מברך בפני עצמו. כאמור, בן זומא הסביר שזה משום שאין בית הבליעה פנוי. בתלמוד הירושלמי קישר רבי מנא את הדברים לשיחה בתוך הסעודה, והוכיח מדברי בן זומא שאין לברך את המתעטש. לעומת זאת, בתלמוד הבבלי לא הובא ההסבר הזה. ובדברי רש"י נראה שהטעם הוא שלא יוכלו המסובים לשמוע את הברכה היטב. לעומת זאת בדברי הרמב"ם ההסבר המובא הוא "שאין בית הבליעה פנוי שיענו אמן". בפירוש המשנה מביא הרמב"ם את דברי בן זומא "לפי שבני אדם עוסקים באכילה, ואם יענה אמן שמא יחנק", ומכאן יש שהסבירו כך גם את דבריו במשנה תורה. בהגהות הרמ"א מובאים דברי התוספות שאם אמר סברי מרנן לפני שבירך יוכל אחד לברך לכולם.
סינד
סינד (בסינדהי: سنڌ, באורדו: سندھ) הוא הדרומי שבמחוזות פקיסטן. סינד הוא המחוז השלישי בגודל שטחו בפקיסטן, והשני בכמות תושביו, לאחר פנג'אב. סינד גובל במחוזות פנג'אב מצפון ובבלוצ'יסטן ממערב. בנוסף על כך, סינד גובל ממזרח במדינות הודו ראג'סטאן וגוג'ראט. בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר בו היא קראצ'י. עיר גדולה ודומיננטית נוספת במחוז היא היידראבאד. התרבות המקומית נחשבת לייחודית מאוד, והיא הושפעה רבות מהסופיות. אחוז ההינדים בסינד הוא הגבוה ביותר בפקיסטן. במחוז ישנם שני אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו: מואנג'ודארו וטהאטה.
היסטוריה
ההתיישבויות הראשונות בסינד החלו כבר בתקופות פרהיסטוריות ובאלף השביעי לפני הספירה. התרבות המקומית היוותה חלק מרכזי בתרבות עמק האינדוס אשר החלה להתגבש בתחילת האלף ה-3 לפנה"ס והייתה דומיננטית וגדולה ברמת התרבויות של מצרים העתיקה ומסופוטמיה. תרבות זו הכילה בשיאה מאות אלפי תושבים עם ערים מתוכננות היטב ומערכות ביוב.
בסוף המאה השנייה לפנה"ס השלטון המקומי הופל על ידי הסקיתים. במאה הראשונה סינד נכבש בידי אימפריית קושאן. כמאתיים שנה לאחר מכן האימפריה הסאסאנית כבשה את האזור. בסוף המאה ה-5 סינד נכבש על ידי ממלכת גופטה. לאחר הגעתם של כובשים מוסלמים בשנת 711, אזור האינדוס החל לבוא במגע עם האסלאם. בתקופה זו סביבת סינד פרח מבחינה כלכלית, במיוחד בזכות הנמל בעיר דיבל (ديبل ) באזור קראצ'י המודרנית אשר סחר עם אזורים רבים ובהם ג'אווה, סרי לנקה, עדן, קילווה קיסיוואני, מסקט וזנזיבר. בעשורים שלאחר מכן סינד הפך לחלקו המזרחי של בית אומיה ולאחר מכן גם של בית עבאס אשר שלט באזור עד אמצע המאה ה-13. בימי הביניים ביקרו באזור חוקרים מוסלמים רבים, ובהם אל-מסעודי, אחמד אל-בלאד'רי, חכים ג'מאל א-דין נזאמי, מוחמד אבן ג'ריר א-טברי, אל-בירוני ואבן בטוטה.
בשנת 1524 סינד נכבש על ידי האימפריה המוגולית. בתקופת השלטון המוגולי הספרות והכלכלה המקומיות פרחו. בתחילת המאה ה-19 החלה להיווצר מתיחות בין האימפריה המראטהית אשר שלטה בסינד לבין האימפריה הבריטית, אשר הובילה בסופו של דבר לכיבוש בריטי של האזור ולסיפוחו בפברואר 1843. בתקופת השלטון הבריטי הוכנסו לסינד הרכבות, דפוס וגשרים. בעת חלוקת הודו, התרחשה בסינד מעט אלימות ביחס למקומות אחרים באזור. אך למרות זאת, מאות אלפי הינדים ברחו להודו ולהגירתם של מוסלמים רבים מגוג'ראט לפקיסטן.
דמוגרפיה
על פי אומדן משנת 2017, מתגוררים בסינד כ-47 מיליון תושבים. 52.02% מהאוכלוסייה מתגוררים בערים, בעוד ששאר האוכלוסייה מתגוררת באזורים כפריים. אחוז צמיחת האוכלוסייה עומד על כ-2.41% בשנה. 94.81% מהתושבים הם מוסלמים, 5% הם הינדים (האחוז הגבוה ביותר בארץ), וכ-0.19% משתייכים לדתות אחרות. לסינד יש את מדד הפיתוח האנושי השני בגובהו מבין מחוזות פקיסטן העומד על כ-0.628. לפי מפקד האוכלוסין משנת 1998 השפות הדומיננטיות הן סינדהי ואורדו. שפה נוספת המדוברת על ידי כ-8% מהאוכלוסייה היא הפנג'אבי.
פוליטיקה
האספה המחוזית היא בית מחוקקים חד-ביתי, המכיל כ-168 נציגים. 5% מהמושבים שמורים ללא-מוסלמים וכ-17% שמורים לנשים. ראש הממשלה נבחר ישירות על ידי העם, בעוד שנגיד המחוז (הממונה על ידי נשיא פקיסטן) הוא אישיות סמלית בלבד. האווירה הפוליטית במדינה נוטה לשמאל ביחס לאזורים אחרים בפקיסטן, כאשר המפלגה הדומיננטית היא מפלגת העם הפקיסטנית.
כלכלה
הכלכלה המקומית היא הכלכלה השנייה בגודלה במדינה. התוצר המקומי הגולמי עמד בשנת 2010 על כ-1,400$ לאדם. תרומתה של סינד לתמ"ג של פקיסטן היא לרוב בין 30% ל-32.7%. המגזר הדומיננטי במיוחד הוא מגזר התעשייה.
בולאות
בשנת 1852 הונפק בסינד בול דואר בערך נקוב של ½ אנה, וזאת כחלק משורה של צעדים לשיפור מערכת הדואר המקומית. זה היה הבול הראשון שהונפק ביבשת אסיה, דבר המהווה גאווה לרשויות הדואר ולאספני הבולים של הודו ופקיסטן.
נס לבן
נס לבן (באנגלית: White Ensign) הוא דגל הצי המלכותי הבריטי המונף על ספינות הצי ובסיסי החוף. הדגל הוא דגל לבן, שבמרכזו צלב ג'ורג' הקדוש ובקנטון (ברביע העליון הסמוך לניצב הדגל) מצוי היוניון ג'ק.
דגל זה סימל את ספינות השייטת הלבנה אשר שייטה לאורך חופי בריטניה, צרפת והים התיכון והונף על ידי הלורד נלסון במהלך קרב טרפלגר (1805), דבר המלך במועצה (1864) הפך הדגל לדגל הרשמי של הצי המלכותי הבריטי ולדגלה הימי צבאי של הממלכה המאוחדת.
השימוש המודרני
הנס מונף על ראש התורן של ספינות וצוללות הצי המלכותי בעודן מפליגות. את הדגל ניתן להניף על גף הדגל אך ניתן להעבירו לזרוע האיסקיה הימני. כאשר הספינה מרותקת לרציף, הנס הלבן יונף על הירכתיים לאורך כל שעות היום, כאשר היוניון ג'ק יונף על החרטום.
ישנו אישור להנפת הנס הלבן על סירות של אניות מינוי כמו כן הוא מונף על ידי שייטת היאכטות המלכותית וכן הספינות המלוות את מלכת בריטניה. יוצאת מן הכלל הייתה ספינתו של ברונל - "בריטניה הגדולה", אשר למרות היותה ספינת סוחר, הניפה (ועדיין מניפה ברציף היבש בו היא עוגנת כיום) את הנס הלבן. הדגל כנראה הונף, על ידי הקצין הראשון של הספינה (בעצמו יוצא הצי המלכותי).
ביבשה הנס הלבן יונף על כל הבסיסים היבשתיים של הצי המלכותי ושל חיל הנחתים המלכותי ואישור ניתן לכמה מבנים אזרחיים אשר יש להם קשר לנס הלבן. אחד הבניינים הללו היא כנסיית סנט מרטין בשדות בכיכר טרפלגר, לונדון, הכנסייה של משרד הימייה הבריטי. הנס הלבן מונף גם על הסנוטאף של לונדון לצד דגל הממלכה המאוחדת (לציון הצבא הבריטי) ודגל חיל האוויר המלכותי.
בשנת 2006 הוענק אישור לכל יחיד או גוף להניף את הנס הלבן לציון יום טרפלגר (יום השנה לניצחונו של הלורד נלסון בקרב טרפלגר).
אניית המלחמה היחידה מחוץ לצי המלכותי שרשאית להניף את הנס הלבן היא המשחתת האמריקנית  "יו. אס. אס. וינסטון צ'רצ'יל" (USS Winston S. Churchill) וזאת כהוקרה לאישיות אשר על שמו היא קרויה. ה'ווינסטון צ'רצ'יל' מניפה את הנס לצד הפסים והכוכבים.
כעיקרון, הנס מותר בשימוש רק על פי הרשאה של הצי, והנפתו בלא היתר עלולה להביא לעונשים כספיים, אולם אוהדי כדורגל בריטיים רבים מניפים את הדגל, כאשר שם הקבוצה מופיע עליו, והנוהג הוא שלא להגיש כתבי אישום בגין עבירות אלה.
אריאל פורמן
אריאל פורמן (21 בנובמבר 1943 – 18 בפברואר 2016) היה שחקן ומדבב ישראלי.
נס לבן
השימוש המודרני
הנס משמש כדגל הטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה כאשר סמל הטריטוריה מצוי במרכז הדגל.
שימושים בחבר העמים הבריטי
בנס הלבן נעשה שימוש גם על ידי הצי המלכותי האוסטרלי, הצי המלכותי הקנדי והצי המלכותי הניו זילנדי.
בשנת 1965 עם אימוץ דגל קנדה על ידי קנדה הפסיקה קנדה להשתמש בנס הלבן עבור הצי שלה.
אריאל פורמן
ביוגרפיה
השתתף בהצגות בתיאטראות רבים וביניהם, החמאם, האהל, גיורא גודיק, הבימה, התיאטרון העממי - אברהם דשא (פשנל), התיאטרון הורוד, תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ותיאטרון באר שבע. הוא השתתף גם בהצגות ביידיש, בסרטים ובתוכניות טלוויזיה.
ב-18 בפברואר 2016 נפטר פורמן, בבית החולים בנהריה, בגיל 72, לאחר מאבק במחלת ריאות חסימתית כרונית. הותיר אחריו שני בנים ושישה נכדים. הובא למנוחות בבית העלמין של קיבוץ יסעור.
נס לבן
שימושים בחבר העמים הבריטי
במהלך מלחמת וייטנאם שינו הצי האוסטרלי המלכותי והצי הניו זילנדי המלכותי את דגלי הצי שלהם על מנת שלא יתבלבלו בין ספינותיהם לספינות הצי המלכותי - ונוסף הצלב הדרומי לדגלי המדינות, המחליף את צלב ג'ורג' הקדוש בנס הלבן (כוכבים כחולים עבור אוסטרליה ואדומים עבור ניו זילנד). היוניון ג'ק נותר על קנטון הדגל.
אריאל פורמן
בתיאטרון
בתיאטרון באר שבע
לילית נגר
לילית נגר (נולדה ב-22 באוגוסט 1935) היא שחקנית, זמרת ושדרנית ישראלית. הייתה פעילה במיוחד בטלוויזיה הישראלית בערבית, שם היא מכונה לילא נג'אר (ليلى نجار).
אריאל פורמן
קישורים חיצוניים
בעקבות מותו:
לילית נגר
ביוגרפיה
לילית נגר נולדה בארץ ישראל בשנת 1935, בשכונת נווה צדק שבתל אביב. בינקותה, משפחתה עברה למצרים ושבה לישראל בשנת 1950, כאשר היא הייתה בת 15. שירה המוקלט הראשון של נגר הפך ללהיט כשהייתה בת 17. את השם "לילית נגר" הציע לה הפזמונאי אברהם ברושי. בשנות ה-50 כיכבה לילית נגר בשירי עמנואל זמיר, כגון "דבקה רפיח" ("לי יומי ולי לילי"), ולצידם ביצעה גם להיטים לועזיים שתורגמו לעברית ("לימון לימונרו", "אל תיקח הכל ללב").
בשנת 1954 ביצעה את השיר "צל עץ תמר", אשר יצא כתקליט בהפקת חברת התקליטים "מקולית". נגר זכתה במקום השלישי בפסטיבל הזמר והפזמון 1960 עם השיר "ערב חג" שתורגם מערבית, אותו שרה יחד עם ג'ו עמר. היא זכתה פעמיים במקום הראשון בפסטיבל הזמר המזרחי בין השנים 1970 ל-1976, עם השירים "המלאך הטוב יופיע", ו"זמר בודד הוא הלב" המוכר בשם "עוד יום יבוא" שזכה לחידוש מספר שנים מאוחר יותר על ידי זוהר ארגוב והיה לאחד הלהיטים הראשונים שלו בתקליט "אלינור". נגר שיחקה גם בתיאטרון בית ליסין. בשנת 1970 נגר הוציאה אלבום שנקרא "השטיח המעופף" - כשם תוכנית הטלוויזיה שלה.
נגר שיחקה לצד ז'אק כהן בהצגות הבידור "תפוס כפי יכולתך" (1972) ו"בעלי במילואים" (1974), בהפקת תיאטרון הזמן.
היא השתתפה בתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות, והנחתה תוכניות אירוח ותוכניות ילדים בטלוויזיה. בין השאר שיחקה בסרטים "בדרנית בחצות" (1977) ו"סופו של מילטון לוי" (1981), ובסדרות הטלוויזיה "עאדל וסמירה" ביחד עם ז'אק כהן (בתחילת שנות השבעים, בערבית), "השטיח המעופף" (במהלך שנות השבעים, בערבית) ו"וידאו וחצי" (בערבית), "מישל עזרא ספרא ובניו" (1983) ו"השיר שלנו" (2005).
בשנת 2008 הופיעה כמנחה וכזמרת באירוע "בית בקהיר, בוסתן באלכסנדריה" במסגרת פסטיבל מספרי סיפורים.
בקול ישראל הכירה את יעקב חזמה, שהיה עורך דין ומנהל השידורים בערבית בקול ישראל, ונישאה לו ב-1962. חזמה שימש גם כעורך העיתון הישראלי בערבית "אל-אנבא". הם היו נשואים עד למותו ב-1983. לזוג שתי בנות, אחת מהן היא השחקנית-זמרת סיגי חזמה.
כתב יתדות
כתב יתדות (בלעז: כתב קוניפורם על שם צורת-קנה) הוא שיטת כתב קדומה שהייתה נפוצה באזור מסופוטמיה, סוריה, ממלכת פרס, ובאזור של אררט (טורקיה של ימינו). סימני הכתב מורכבים מטביעות יתד (מכאן שמו) העשוי ממקל שנלחץ על לוחות חומר (טיט רטוב) ויצרו סימנים שונים המורכבים משילובים שונים של סימני יתדות. הלוחות נשרפו והוקשו ויצרו לוחות חרס. שיטת הכתב הייתה כתב הברתי שכל אות בו מציינת הברה שונה. כך, למשל, הסימן גל יכול לציין מילה שנהגית כך, אבל כחלק ממילה שימש כהברה שנקראת כך בתוך המילה.
השפה האוגריתית נכתבה בכתב יתדות אחר, האלפבית האוגריתי, שהיה אבג'ד.
מקור הכתב
כתב היתדות הוא מצורות הכתב הקדומות ביותר בתולדות האנושות. הכתב פותח על ידי השומרים סמוך לשנת 3000 לפנה"ס מתוך כתב ציורים של עם קדום שהתגורר בדרום מסופוטמיה (עם שכנראה לא היה ממוצא שומרי ולא שמי). סימני התמונות הועברו אל מילים בעלות צליל או משמעות דומה לשמותיהן, למשל ציור של בית ששימש כדי לרשום מילה שמשמעותה בית-מגורים או שימש להשמעת ההברה הסגורה "בִּיתּ" הועבר לאוסף סימנים קוויים המתקבלים מהטבעת החרט על לוח הטין הרך. למשל הצורה E= התקבלה מהטבעת חמישה סימני מקף, תחילה שניים זה על זה ומימין להם שלושה זה על זה כשראשי השלושה מחוברים זה לזה בקו אנכי אמצעי. בתחילת השימוש בכתב מספר הסימנים היה כ-2,000, במשך הזמן מספר הסימנים הצטמצם ל-600–800 סימנים.
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה, התשע"ב-2012 בא במטרה להקים מרכז מורשת שינציח וישמר את מורשת יהדות אתיופיה בעבר ובהווה. משכנו הקבוע של המרכז למורשת יהדות אתיופיה יהיה בירושלים. ירושלים הייתי שזורה  עמוק בתפילת, בשירה, בסגירה ובכיסופים אליה לאורך ההיסטוריה של יהודי אתיופיה זהו טבעי שהמרכז יקום בירושלים (ירוסלם). המדינה ביקשה להעביר את הפעילות ואת ענייני התקציב של המרכז מיוזמות פרטיות של עמותות ונדבנים לאחריות המדינה. המרכז נמצא בתהליך איסוף חומרים היסטוריים  אודות מורשת יהודי אתיופיה.
כתב יתדות
התפתחות הסימנים
הכתב שימש במשך כ-3,000 שנה, במשך זמן זה חלה בו התפתחות והוא עבר מספר שלבים. הכתב היה בשימוש עד המאה הראשונה לספירה ואז הוחלף לחלוטין באלפבית. הכתב מורכב מצירוף של סימנים הברתיים ועיצורים. רוב הסימנים הם רבי הגאיים, כלומר אפשר לקרוא אותם ביותר מדרך אחת, ומובנו של הסימן הוא לפי ההקשר. ובמקביל יש הגאים בעלי סימנים שונים. כתב היתדות עבר מספר שינויים במשך כל תקופת השימוש בו. הדוגמה שלהלן מדגימה את השינויים שהכתב עבר.
בתקופות הקדומות ביותר הסימנים סודרו בתיבות והשורות נקראו מלמעלה למטה. לאחר מכן שונה כיוון הסימנים ב-90 מעלות והשורה נקראה משמאל לימין.
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
רקע לחוק
מאז עלתה של הודי אתיופיה לארץ ישראל היה לה חזון להקמת ולבניית מרכז תרבותי וממלכתי מטעם המדינה ובאחריותה. הממשלה החליטה להקים את המרכז במחצית השנייה של שנות ה-90 וזאת בעקבות לחץ אשר לו היו שותפים כל הארגונים הפועלים למען יהודי אתיופיה. למרות התערבות הארגונים החלטת הממשלה לא מומשה. רק בשנת 2012, חוקקה הממשלה את חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה. המשמעות של החוק הייתה העברת הפעילות וענייני התקציב של המרכז מיוזמות פרטיות של עמותות ונדבנים לאחריות המדינה. מדובר בתאגיד ממלכתי עליו המדינה לוקחת אחריות ומממנת אותו באופן זהה לשאר עשרות המוסדות התרבותיים הקיימים בישראל. המרכז ישמש כארכיון להנצחת מורשתה ותרבותה של יהדות אתיופיה, וכן כמכון מחקר ובית מדרש לידע אקטיבי ואקטואלי. זאת במטרה להנחיל את הזיכרון הפרטי והקולקטיבי, זהותה, מורשתה, ותרבותה של יהדות אתיופיה לדורות הבאים, וכן להפוך את תרבותם של יהודי אתיופיה לנחלת הכלל כחלק ממסורת ישראל ותרבותה על כל גווניה.
כתב יתדות
מספרים
כתב יתדות כולל גם שיטת ספירה וסימנים לציון מספרים. בשיטה זו נעשה שימוש לראשונה בסביבות המאה ה-19 לפני הספירה. היא התבססה על בסיס 60, והיא העתיקה ביותר הידועה שמשתמשת בערכי מיקום (בדומה לשיטה העשרונית המקובלת כיום), כלומר שיטה שבה ערכה של ספרה נקבע לא רק לפי צורתה, אלא גם לפי מיקומה במספר.
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
רקע לחוק
כמו כן תכליתו של המרכז היא להשפיע על תרבות החברה וזהותה, בין אם זה עבור אנשי הקהילה ובין אם זה עבור כל אזרח אחר. דהיינו, המרכז יהווה מעין תיווך בין התרבות ההיסטורית העתיקה של הקהילה לבין המתחולל ומתרחש בימינו אנו, כך שלא ייווצר מצב של נתק בין ההיסטוריה של העם היהודי לבין ההיסטוריה של יהודי אתיופיה. מיד לאחר כניסת החוק לספר החוקים של מדינת ישראל נבחרה מועצה אשר בראשה עומדת ד"ר שמחה גתהון, וכן הוקמה מועצה ציבורית על ידי שרת התרבות והספורט המורכבת מנציגי משרדי הממשלה. הוחלט כי מינוי המנכ"ל למרכז יאושר על ידי השרה ועל ידי וועדת המינויים במשרד המשפטים. כמו כן נקבע כי מקום הקבע של המרכז יהיה בירושלים.
כתב יתדות
מספרים
לשיטת הספירה יש הדים גם כיום: אנו מחלקים כל שעה ל-60 דקות, וכל דקה ל-60 שניות. כמו כן, כאשר אנו מודדים זוויות באמצעות מעלות, אנו מייחסים להקפה אחת של מעגל ערך של 360 מעלות.
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
עיקרי החוק
כאמור "התאגיד הממלכתי - המרכז למורשת יהדות אתיופיה" נחשב כתאגיד המבוקר על ידי הממשלה. התאגיד נועד להקים מרכז לחקר מורשתה של יהדות אתיופיה אשר יכלול מכון וארכיון לשימור המידע הקיים וכמו כן גם מידע חדש. במסגרת החוק ממונה מועצה אשר תפקידה לפקח על המרכז לבקר אותו.
כתב יתדות
השימוש בכתב על ידי עמים אחרים
התעודה הראשונה בכתב היתדות נמצאה בארך בשכבה מסוף האלף הרביעי לפנה"ס. ב-2500 לפנה"ס לערך אימצו האכדים את הכתב השומרי. האכדים היו עם ממוצא שמי ששפתם הייתה שונה לחלוטין, אי לכך עיצורים שמיים רבים אי אפשר היה לבטא במדויק באמצעות הסימנים שבכתב השומרי. ברבע האחרון של האלף השלישי לפנה"ס אומץ כתב היתדות על ידי החורים והעילמים. כתב היתדות היה בשימוש בבבל ואשור. טקסטים בכתב היתדות נמצאו במאה ה-18 לפנה"ס באללח' על חופו המזרחי של הים התיכון. מכתבי אל-עמארנה שנכתבו במצרים במאה ה-14 לפנה"ס נכתבו בכתב זה. השימוש בכתב הגיע במאה התשיעית לפנה"ס גם לאוררטו. הכתב נמצא בשימוש גם אצל החיתים. כתב היתדות השומרי-אכדי שימש יסוד גם לשתי שיטות של כתבי יתדות אלפביתיים: כתב היתדות של אוגרית שכלל כ-30 סימנים, וכתב היתדות הפרסי–אחמני הקדום שכלל 41 סימנים.
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
עיקרי החוק
תפקידי המועצה הם: לקבוע את מדיניותו הכללית של המרכז ולהתוות את קווי הפעולה שלו, כמו כן לאשר את תקציב המרכז ואת תוכנית העבודה השנתית שלו וכן לקבל דוחות על פעילות המרכז ממנהל המרכז, לפקח על ביצוע פעילות המרכז ולהגיש לשר אחת לשנה דו"ח פעילות. כמו כן המועצה דנה בפעילותו ובסדרו התקין של המרכז ובין היתר ממנה את הנהלת המרכז. המועצה מורכבת מנציגים מטעם הציבור ואליהם מתווספים גם נציגים מטעם משרדי הממשלה הרלוונטיים לנושא.
כתב יתדות
היעלמות הכתב
במחצית הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס החל הכתב האלפביתי הארמי-עברי לדחוק את השימוש בכתב היתדות. גם בבבל ובפרס בתקופה האחמנית ואחר כך בתקופה הממלכה הסלאוקית, עד שהשימוש בכתב נעלם כליל במאה הראשונה לספירה. המסמך האחרון בכתב יתדות שנמצא הוא טקסט אסטרונומיה מבבל המתוארך לשנת 75 לספירה. כתב היתדות נשתכח במשך השנים שלא היה בשימוש. התיירים האירופאים הראשונים שהגיעו למסופוטמיה במאה ה-18 נתקלו בסימנים החרותים, אף לא זיהו את הסימנים ככתב.
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
עיקרי החוק
מנהל המרכז ימונה על ידי המועצה לתקופה של חמש שנים, וניתן למנותו מחדש באישור השר לתקופת כהונה אחת נוספת. תפקידיו של המנהל הם: לנהל את המרכז – המכון והארכיון. כמו כן ליישם את החלטות המועצה. בנוסף, להכין תוכנית עבודה שנתית ותקציב שנתי ולהגישו למועצה אחת לשנה.
כתב יתדות
פענוח כתב היתדות
הטקסט הראשון המלא שפוענח כהלכה היה כתובת של דריווש הראשון, הנקראת כתובת ביסותון שהייתה כתובה בשלוש שפות. הפענוח נעשה על ידי הנרי רולינסון שטיפס על סלע והעתיק את הכתובת. החפירות הראשונות בצפון מסופוטמיה שהחלו בשנת 1842 הביאו לגלויים רבים, חשיפת ארמונות, תבליטי אבן ועוד. בשנת 1854 נחשפה הספרייה הגדולה של אשורבניפל בנינוה שגילויה אפשר המשך פענוח של הכתב.
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
עיקרי החוק
לפי החלטת הממשלה, המרכז כולל מכון וארכיון. המכון יפעל להעמקת הידע ולהעשרתו בכל הקשור לתחומי ההיסטוריה, דברי הימים, הדת, המשפט והתרבות של יהדות אתיופיה. כמו כן המכון יקיים פעילויות אקדמיות לקידום מטרות אלו הכוללות קבוצות מחקר, סמינרי מחקר, הרצאות פומביות וכנסים בהשתתפות חוקרים. בנוסף המכון יקיים ויפעיל ספריית מחקר ועיון ויפרסם מחקרים בתחומי פעילותו, לעומת זאת הארכיון יהיה חלק מהגנז"ך שיטפל בחומר ארכיוני הנוגע ישירות ליהדות אתיופיה.
כתב יתדות
רישום כתב היתדות המפוענח
רישום ופענוח כתב היתדות נעשה בשני שלבים: ראשית, סימון הסמלים לפי טבלה האומרת את שמות האותיות בשומרית עתיקה, או את משמעותן כמילה באכדית, או את משמעותן כהברה. תוכן זה נקרא תעתיק מפוצל והוא נראה כך: E4.GAL il-um-MES (היכל האלים). מהתעתיק המפוצל, דרך כללי דקדוק ידועים נוצר תעתיק מקושר (קומפוזיטי), הנשמע כהברות המשוערות מתוך הכתב. למשל, exalum ilumi (היכלום אילומי).
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
קשיים במימוש החוק
החוק להקמת "המרכז למורשת יהדות אתיופיה" נחקק כבר בשנת 2012. בהמשך לחקיקה צצו קשיים בהקמת המרכז, מכיוון שלא מונה מנכ"ל ונוצרה בעיית תקציב.
כתב יתדות
תרגום אוטומטי
ב-2023 חוקרים הראו שניתן לתרגם שפות כתב יתדות כמו אכדית באופן אוטומטי ברמה גבוהה באמצעות שיטות של עיבוד שפה טבעית כמו רשת קונבולוציה.
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
קשיים במימוש החוק
עד 2017 לא הוקם המרכז בעקבות קשיים תקציביים ומנהלתיים, אף על פי שעיריית ירושלים ערכה טקס הנחת אבן פינה. רק לאחר כניסת מנכ"ל המרכז לתפקידו נפתח המרכז בפתח תקווה ולא בירושלים, כפי שנקבע לפני כן.
כתב יתדות
בארכאולוגיה של ארץ ישראל
עד שנת 2012, 95 מקורות כתובים בכתב היתדות נתגלו ב-28 אתרים שונים בחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל. כמחצית מהטקסטים (42 במספר) זוהו על ידי המחברים כשייכים לתקופת הברונזה המאוחרת בארץ ישראל. שאר הטקסטים מתחלקים בין תקופת הברונזה התיכונה, לתקופת הברזל בארץ ישראל. אפיון נוסף של הממצא בארץ ישראל הוא המגוון הרב של הסוגות הספרותיות ושפות הכתיבה המצויים בו, בין השאר: מכתבים, טקסטים אדמיניסטרטיביים, טקסטים משפטיים, כתובות מונומנטליות רשמיות, לחשים מאגיים, ואפוסים – בשפות אכדית, שומרית, ושפות כנעניות. בין השאר נמצאו:
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
קשיים במימוש החוק
בשנת 2014 תוקצב המרכז בסכום של כ-3.5 מיליון ש"ח שמהם נוצלו בפועל 47 אלף ש"ח בלבד. בשנת 2015 תוקצב המרכז בסכום של כ-3.6 מיליון ש"ח שמהם נוצלו 113 אלף ש"ח בלבד, כלומר התקציב נוצל באופן חלקי קטן מאוד וזאת משום שהמועצה לא איישה את משרת המנכ"ל, כפי שנקבע בחוק.
כתב יתדות
מכתבי תענך
מכתבי תענך – שלושה עשר לוחות שהתגלו באתר הארכאלוגי תל תענך בדרום עמק יזרעאל. הלוחות כתובים בכתב יתדות בשפה האכדית על גבי חרס (בדומה למכתבי אל-עמארנה). 12 תעודות התגלו בחפירות של 1903–1904, ותעודה נוספת התגלתה על ידי אלברט גלוק בשנת 1968. התעודות הן מתקופה שקדמה לתקופת אל-עמארנה והן מתוארכות לתקופת הברונזה המאוחרת א, אבל מבחינת סגנונן שייכות לאותה תרבות.
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
קשיים במימוש החוק
כתוצאה מבעיות התקציב נוצר מחסור של כ-500 אלף ש"ח להקמת המרכז, הדבר כמעט הוביל לאיבוד המגרש עליו אמור היה להיבנות המרכז.
בשנת 2015 מונה המנכ"ל, והדבר השפיע משמעותית על ניצול התקציבים שהוקצו להקמת המרכז. בסופו של התהליך לאחר המאמצים הוקם "המרכז למורשת יהדות אתיופיה" ונפתח בספטמבר 2017 בפתח תקווה ובערים נוספות, אך לא בירושלים. המרכז מוגדר כמוסד ללא כוונת רווח.
כתב יתדות
תל אפק
בתל אפק (אנטיפטריס) נמצאו שישה שברים של לוחות טין כתובים בכתב יתדות, כנראה חלק מארכיון שהיה במקום. ביניהם, קטע של עלילה מיתולוגית, מילון למונחי עבודת האדמה בשפות האכדית והשומרית; ומילון נוסף, שכלל נוסף על האכדית והשומרית, גם את השפה הכנענית. הממצא החשוב ביותר מן הארמון הוא מכתב שלם על לוח טין, כתוב באכדית, שנשלח מאוגרית, בשנת 1230 לפנה"ס בקירוב. המכתב נשלח מאדם בשם תכוחלינו אל בכיר בממשל המצרי בארץ-ישראל בשם חיא, שניהם דמויות מוכרות היטב בתכתובת הדיפלומטית הבינלאומית מאותה תקופה.
חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה
קישורים חיצוניים
המרכז למורשת יהדות אתיופה
כתב יתדות
כתב יתדות והמקרא
מקורות רבים הכתובים בכתב יתדות דומים לכתבי המקרא או מספרים על דמויות או אירועים שגם מחברי המקרא הזכירו. בין השאר:
עדות שקר
חטיפה
ניאוף
אביב גלעדי
אביב גלעדי (נולד ב-14 בפברואר 1955) הוא איש עסקים המתרכז בתחומי ההפקה והיזמות של תחום התקשורת והבידור.
ביוגרפיה
גלעדי נולד בחדרה, הוא בנם של עמי גלעדי, מנתח פלסטי שהתחמה בכוויות, ורות כץ. בילדות גדל בבאר שבע, אחר כך עברה המשפחה לארצות הברית בעקבות עבודת אביו, ובהמשך לירושלים, שם למד בתיכון הגימנסיה העברית רחביה. למד קולנוע ויחסים בין-לאומיים באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
גלעדי החל את דרכו בעולם הבידור בשנת 1979 כעורך תסריטים ועוזר במאי ב"אולפני שפנדאו" שבשפנדאו, ברלין. שם פגש בבמאי והמפיק מנחם גולן, שהפיק באותו אולפן את סרט המדע הבדיוני-מוזיקלי "התפוח", גלעדי ביקש מגולן להשתלב בהפקה ומונה לעוזר במחלקת האביזרים ואחר כך לעוזר במאי.
שנה מאוחר יותר חזר גלעדי לארץ והחל את תפקידו הראשון בתחום ההפקות, במחזמר "ברנשים וחלומות" שם שימש כמפיק בפועל. בעקבות הצלחת המופע הקים עם שותפים (משה יוסף ואלי מנטבר) את חברת "ג.מ.א מפיקים", שהתמחתה בהפקות במה, ייצוג אמנים ואמרגנות. בין השאר העלתה הפקה של המחזמר אירמה לה דוס ב-1987. בשנת 1985 הקים את חברת "אביב גלעדי הפקות בע"מ", ששימשה כסוכנות האומנים שלו, אשר ייצגה במרוצת השנים אנשים רבים בתעשיית הבידור: אבי טולדנו, מוני מושונוב, שלמה בראבא, דודו טופז, דן שילון, דב גליקמן, טל פרידמן, יעל אבקסיס, יעקב כהן, דידי הררי ועוד רבים אחרים. בהמשך השתלב גם בהפקות טלוויזיה, ב-1991 היה המפיק של הסדרה "י' שוורץ ומלחמתו בחיים" בכיכובו של שלמה בראבא, ששודרה ב.
עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ 2, בסוף 1993, הפכה החברה של גלעדי לספקית תוכן של הערוץ החדש, וייצגה אנשי מפתח בערוץ, כדוגמת דן שילון ודודו טופז. בשנת 1998 הקים גלעדי שותפות עם קבוצת השקעות דיסקונט, שהייתה אז בשליטת אודי רקנאטי, ובהמשך רכשו את השליטה בחברת "ענני תקשורת" וחברת הבת שלה "נגה תקשורת", שהפיקה את ערוץ הילדים, ערוץ המדע לילדים לוגי וערוץ 8. ב-2004 מוזגה הקבוצה לתוך זכיניית ערוץ 2 רשת מדיה. באותה שנה רכש גם את השליטה בחברת "JCS ספורט", חברת בת של אולפני הבירה ירושלים, מפעילת ערוצי הספורט 5 ו-5+ בכבלים ובלוויין.
בשנת 2002 ביקש גלעדי לרכוש את השליטה בקבוצת הכדורסל מכבי תל אביב, אך העסקה לא יצאה לפועל.
בספטמבר 2005 החליטה המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין שגלעדי ייאלץ לצמצם את מספר ערוצי הכבלים והלוויין שבבעלותו לארבעה, עקב החשש ליצירת ריכוזיות בשוק הטלוויזיה ופגיעה בתחרות. עקב כך מכר ב-2006 חלק מאחזקותיו בתחום ההפקה. באפריל 2010 מכר גם את מניותיו בזכיניית ערוץ 2, "רשת", לחברת "פולאר תקשורת" של קבוצת פולאר השקעות.
בשנת 2008, רכש האוליגרך לן בלווטניק 20%, מעסקי התקשורת של גלעדי ואודי רקנאטי שאוגדו תחת חברת ההחזקות RGE. בנובמבר 2011, מונה גלעדי למנכ"ל הפעילות הבריטית של חברת "אייקון הפקות" (icon) שאותה רכש בלוונטיק. גלעדי העביר את בסיס מגוריו ללונדון ומונה למנכ"ל ויו"ר "אייקון הפקות". הפעילות הבריטית של חברת "אייקון הפקות" נרכשה מהשחקן והמפיק מל גיבסון (שהמשיך להחזיק בפעילות החברה בארצות הברית ואוסטרליה), היא כללה: מחלקת הפצה, מחלקת מכירות בינלאומיות וזרוע הפקות טלוויזיה, ועם הגיעו הקים גלעדי מחלקת הפקות קולנוע.
במאי 2015 רכשה "RGE" את השליטה בערוץ עשר. במרץ 2017 מונה גלעדי ליו"ר ערוץ עשר ושימש בתפקיד עד שנסגר.
Baojun 560
Baojun 560 הוא קרוסאובר קומפקטי המוגדר SUV, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Baojun אשר יוצר בין השנים 2015–2018.
היצרן "Baojun" הוא חברת בת של "SAIC-GM-Wuling" (בסינית: "上汽通用五菱汽车股份有限公司") בשליטה ובשיתוף (joint venture) קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס, ויצרן הרכב הסיני סאיק מוטור.
יונתן לוי (מחזאי ומשורר)
יונתן לוי (נולד ב-1974 בקנדה) הוא מחזאי, משורר, במאי תיאטרון ומורה ישראלי.
ביוגרפיה
לוי הוא בן לדפנה לוי, מתרגמת, ולשמעון לוי, פרופסור אמריטוס לתיאטרון. בילדותו הוריו נפרדו והוא גדל עם אמו בירושלים.
את שירותו הצבאי מילא לוי בעיתון במחנה ולאחריו למד פילוסופיה ולימודי BA כלליים באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטה העברית. בזמן לימודיו חבר לליאור ווטרמן והשניים החלו ליצור לתיאטרון, ואף זכו בפרס היוצר המבטיח של פסטיבל עכו בשנת 2004 על יצירתם "מנו מלך אטלנטיס".
סבתו של לוי מצד אביו, חוה לוי, הייתה מראשוני האנתרופוסופים בארץ, ובשנת 2008 היה שותף להקמת המסלול האנתרופוסופי בתיכון אורט ישראל בקריית טבעון, שהפך כעבור ארבע שנים לתיכון "שקד", ושבו הוא מלמד גם כיום.
בשנת 2011 עלה מחזהו "סדאם חוסיין", שלוי הגדיר כ"מחזמר היסטוריוסופי אלטרנטיבי", וזכה לשבחי המבקרים ולפרס ראש העיר בפסטיבל עכו של אותה שנה. בהמשך דרכו חבר לנועם ענבר, סולן להקת הבילויים והשניים יצרו את המחזה המוזיקלי "רפול והים" שזכה להצלחה דומה. בפסטיבל ישראל 2016 העלה את ההצגה "נפילים", שאותה כתב יחד עם בועז לביא, ועם מוזיקה של נועם ענבר.
בשנת 2015 יצא לאור "מַלְכִּיטַוָּס", ספר המרכז את מרבית יצירתו עד כה, המאופיינת כ"דרמה שירית ושירה דרמטית", בהוצאת דחק לספרות טובה ובעריכת יהודה ויזן. הספר זכה אף הוא לשבחי המבקרים, ובאותה שנה זכה בפרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם.
ב-2017 יזם את "פסטיבל שייח' אבריק לתרבות אזרחית", פסטיבל פתוח וללא תקציב ציבורי כלשהו שהזמין את הציבור ליצור אירועים תרבותיים ברחבי טבעון וסביבתה, תוך שימוש יצירתי במרחבים הפרטיים והציבוריים, מתוך כוונה לבנות קשרים קהילתיים על בסיס משאלות ואינטרסים תרבותיים ואמנותיים חופשיים. הפסטיבל העמיד כ-250 אירועים, עם 700 יוצרים פעילים, בתקציב של 35 אלף ש"ח ומשך אלפי מבקרים.
לוי מתגורר כיום בטבעון עם בת זוגו ושלושת ילדיהם. בעבר התגורר בכפר הבדואי טבאש בקרבת העיר.
בשנת 2023 הוציא נועם ענבר אלבום סולו בשם "הפניקס" שכל תמליליו נכתבו על ידי לוי
אוסטריה באירוויזיון 1962
אוסטריה באירוויזיון 1962 השתתפה עם השיר "Nur in der Wiener Luft", שבוצע על ידי הזמרת האוסטרית אלאונורה שוורץ. זו הייתה השתתפות השישית של אוסטריה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני האירוויזיון
רשות השידור האוסטרית בחרה באופן פנימי את שוורץ לייצוג המדינה. כשבוע לאחר חשיפת הנציגה, חשפה רשות השידור את השיר האוסטרי לאירוויזיון 1962, "Nur in der Wiener Luft", שנכתב על ידי ברונו אוהר, שנבחר גם למנצח על השיר.
באירוויזיון
ב-18 במרץ 1962 בוצע השיר על ידי שוורץ באירוויזיון. שוורץ שובצה רביעית בסדר ההופעות, לפני דנמרק ואחרי ספרד. השיר הגיע למקום ה-15 והאחרון, עם 0 נקודות, יחד עם בלגיה, הולנד וספרד. זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריית התחרות בה מדינה אינה זוכה לנקודות.
וושינגטון אלסטון
וושינגטון אלסטון (באנגלית: Washington Allston; 5 בנובמבר 1779 – 9 ביולי 1843) היה צייר ומשורר אמריקאי, יליד דרום קרוליינה. אלסטון היה חלוץ בתנועה הרומנטית של אמריקה בציורי נוף. הוא היה ידוע במהלך חייו בניסויים שלו בנושאים דרמטיים ושימוש נועז בצבעים קלילים. יצירות האמנות המוקדמות שלו התרכזו בהיבטים מרהיבים של הטבע, יצירותיו המאוחרות מייצגות גישה סובייקטיבית יותר.
ביוגרפיה
אלסטון נולד ב-5 בנובמבר 1779, במטע אורז בנהר וואקמאו ליד ג'ורג'טאון, קרוליינה הדרומית. אמו רחל מור התחתנה עם קפטן ויליאם אלסטון בשנת 1775, שנפטר בשנת 1781, זמן קצר לאחר קרב קאוונס. מור נישאה שנית לד"ר הנרי סי פלאג, בנו של סוחר ספנות עשיר מניופורט, רוד איילנד.
אלסטון סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1800 ועבר לצ'ארלסטון, דרום קרוליינה לזמן קצר לפני ששט לאנגליה במאי 1801. הוא התקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות בלונדון בספטמבר.
בשנים 1803 – 1808 הוא ביקר במוזיאונים הגדולים של פריז ואיטליה, שם פגש את וושינגטון אירווינג ברומא ואת סמואל טיילור קולרידג', חברו לכל החיים. בשנת 1809 התחתן אלסטון עם אן צ'נינג, אחותו של ויליאם אלרי צ'אנינג. לאחר שנסע באירופה, חזר אלסטון ללונדון, שם זכה בתהילה ובפרסים על תמונותיו. אלסטון היה גם סופר שכתב בלונדון בשנת 1813 הוא פרסם את "Sylphs of the Seasons", עם שירים אחרים, שפורסמו מחדש בבוסטון, מסצ'וסטס, מאוחר יותר באותה שנה. אשתו נפטרה בפברואר 1815 והותירה אותו עם געגוע לאמריקה.
בשנת 1818 חזר לארצות הברית והתגורר בקיימברידג', מסצ'וסטס, במשך עשרים וחמש שנים. בשנת 1826 נבחר עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. הוא היה דודם של האמנים ג'ורג' וייטינג פלאג וג'ארד בראדלי פלאג, שלמדו ציור אצלו.
התערוכה האמריקאית הראשונה שהציגה את עבודתו של אלסטון הייתה בשנת 1827. בשנת 1830 נישא אלסטון למרתה רמינגטון דנה אחותו של הסופר ריצ'רד הנרי דנה. דנה הייתה בת דודתה של אשתו הראשונה של אלסטון.
אלסטון נפטר ב-9 ביולי 1843, בגיל 63.
אלסטון נקבר בכיכר הרווארד, ב"שטח הקבורה הישן" בין כנסיית הקהילה הראשונה וכנסיית כריסטוס.
הכרה
אלסטון כונה לעיתים "הטיציאן האמריקאי" מכיוון שסגנונו דמה לגדול אמני הרנסאנס הוונציאני בתצוגת ניגודי הצבעים הדרמטיים שלו. עבודותיו השפיעו רבות על התפתחות ציור הנוף האמריקאי. נושאים רבים של ציוריו נלקחו מתוך ספרות, במיוחד סיפורי המקרא.
גאונותו האמנותית הוערכה על ידי סמואל טיילור קולרידג'. המבקר והעורך בעל ההשפעה רופוס וילמוט גריסוולד הקדיש את האנתולוגיה המפורסמת "המשוררים והשירה של אמריקה" לאולסטון בשנת 1842. המשורר הנרי וודסוורת' לונגפלו, 17 שנה לאחר מותו של אלסטון, כתב כי: "אדם אחד עשוי להמתיק זמן שלם. אני אף פעם לא עובר בנמל קיימברידג' בלי לחשוב על אלסטון. הזיכרון שלו מבשם את האווירה."
צייר בוסטוני אחר, ויליאם מוריס האנט, העריץ את עבודתו של אלסטון, ובשנת 1866 הקים את "מועדון אולסטון" בבוסטון. בשיעורי האומנות שלו העבירו לתלמידיו את הידע שלו בטכניקות שבהן צייר אלסטון.
וושינגטון אלסטון היה הראשון שהשתמש במונח Objective Correlative בשנת 1840, אשר לאחר מכן הפך מפורסם על ידי ת"ס אליוט במאמר על המלט (1919). המונח מציין מערכת של אובייקטים, סיטואציות, שרשרת אירועים וכיוצא בזה, שיצרו אצל הקורא או הצופה רגש.
בעיר בוסטון, מסצ'וסטס מונצח אלסטון ברחוב על שמו, וכן גם דרך אלסטון בברקלי, קליפורניה.
רוג'ר פנטון
רוג'ר פנטון (באנגלית: Roger Fenton; 28 במרץ 1819 – 8 באוגוסט 1869) היה צלם בריטי, מראשוני צלמי המלחמה.
ביוגרפיה
פנטון נולד בצפון מנצ'סטר, לנקשייר, אנגליה. סבו היה יצרן כותנה עשיר ובנקאי, שהקים טחנות ובנק וצבר הון רב, שנאמד עם מותו על מיליון פאונד. אביו היה בנקאי וחבר הפרלמנט הבריטי מטעם הסיעה הליברלית בין השנים 1832–1841. משפחתו של פנטון לא הייתה משפחת אצולה או יורשי קרקעות, אלא השתייכה למעמד חדש של ג'נטלמנים שעלה במאה ה-19 ואימץ בהתלהבות את יתרונות החיים המודרניים, בעיקר את החידושים הטכנולוגיים והגילויים המדעיים; אך במקביל שימר את הזיקה למסורת, להיסטוריה ולמבנה הפוליטי הישן של אנגליה.
רוג'ר פנטון היה הרביעי מבין שבעה אחים מנישואיו הראשונים של אביו. אמו נפטרה כשהיה בן עשר, ואביו, שנישא בשנית, הוליד עוד עשרה ילדים.
בשנת 1838 החל ללמוד אנגלית, מתמטיקה, יוונית ולטינית באוניברסיטה בלונדון ובשנת 1840 סיים לימודיו. שנה לאחר מכן החל ללמוד משפטים באוניברסיטה, אך הפסיק לימודיו שכן העדיף ללמוד ציור. בשנת 1843 נשא לאישה את אליזבת גרייס מיינדר. בשנה זו שהה בפריז, שם למד אצל מישל-מרטן דרולאן. בשנת 1847 חזר ללונדון שם המשיך ללמוד ציור בהדרכת הצייר ההיסטורי צ'ארלס לוסי (Charles Lucy) שהפך לחברו.
בשנת 1850 החל לכהן במועצת המנהלים של בית הספר לרישום ודוגמנות בצפון לונדון, בין השנים 1851-1849 הציג ציורים בתערוכות השונות של האקדמיה המלכותית.
קריירת הצילום של פנטון
בשנת 1851, לאחר שביקר בתערוכה גדולה בלונדון, החל להתעניין בצילום. הוא ביקר בפריז על מנת ללמוד מגוסטב לה גרה (Gustave Le Gray) תהליך שהמציא אשר נקרא נייר-שעווה, שבו נמרחת שכבת שעווה על נייר הצילום לפני טבילתו באמולסיה. שנה לאחר מכן הציג בתערוכות באנגליה, נסע לקייב, מוסקבה וסנט פטרסבורג על מנת לצלם. בנוסף צילם אתרים ברחבי בריטניה.