cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בנג'מין טילמן
מושל קרוליינה הדרומית
טילמן ניצח בצורה מוחצת בשנת 1890 כאשר זכה ב-59,159 מקולות הבוחרים לעומת 14,828 ליריבו מהמפלגה הרפובליקנית. המושל טילמן מעולם לא החזיק בתפקיד ממשלתי לפני שנבחר לתפקיד מושל. תמיכתו של טילמן בוייד המפטון השלישי נגמרה עם היריבות הפנים מפלגתית בנוגע ליחס אל החקלאים קשי היום. בדצמבר 1890 הצליחו תומכיו של טילמן להחליף את וייד בתפקיד הסנאטור מטעם קרוליינה הדרומית בסנאט של ארצות הברית בג'ון ל. מ. אירבי, שתמך במדיניותו של טילמן לתת יחס גדול יותר מצד ממשלת המושלות אל האוכלוסייה החקלאית של קרוליינה הדרומית.
ממשלתו של טילמן מלאה את הבטחתה לבוחר והעבירה כספים רבים למגזר החקלאים החלשים. בתגובה המדיניות יצרה התנגדות לממשלת טילמן מצד החברות הגדולות. המהדורה הראשונה של העיתון "אנטי טילמן" פורסמה ב-18 בפברואר 1891 ונכתבה בעיקר בתמיכתם של החברות הגדולות. בשנת 1892, בבחירות למושלות קרוליינה הדרומית, התחרה טילמן לקדנציה שנייה ללא כל אלטרנטיבה בבחירות וזכה ל-56,673 קולות כך שנבחר בשנית. ב-24 בדצמבר 1892 (20 ימים לאחר הבחירות), האספה הכללית הקימה את מערכת הפצה ממשלתית של משקאות חריפים, והעניקה לממשלת המדינה מונופול על המשקאות שנמשך עד 1907.
בשנת 1893, כחלק מהתוכנית לשיפור המערכת החינוכית, היה טילמן מעורב בהקמה של קולג' קלמסון לחקלאות ומכניקה אשר ידועה כיום בתור אוניברסיטת קלמסון. באותה השנה, אחרון השופטים שמונו בתקופת ממשלו של וייד המפטון הוחלף במינויים של ממשל טילמן. ב-30 במרץ 1894 החלה התפרעות של אזרחים שתויים נגד מחירי האלכוהול. טילמן הורה על התערבות משטרתית מהירה אשר הובילה למותו של אחד מהפורעים בירי שוטרים. בין מרץ לאפריל טילמן הזעיק את מיליציית הרובאים שנותר תומך שלה להחזיר את הסדר בעקבות התסיסה האזרחית, אך שלוחות רבות של המיליציה סירבו להיענות לקריאת המושל לתפקיד.
טילמן לא התחרה לקדנציה שלישית עקב ההגבלה על זמן השירות של מושל בקרוליינה הדרומית ובמרץ 1895 נבחר להיות הסנאטור האמריקאי מטעם קרוליינה הדרומית ועבר לגור עם משפחתו בוושינגטון די. סי.. לפני שנבחר להיות הסנאטור, לטילמן היה חלק מרכזי בכתיבת החוקה החדשה של קרוליינה הדרומית משנת 1895, לפיה ניתנו לאפרו-אמריקאים שוויון זכויות מלא, אם כי טילמן דאג לוודא שיתווסף סעיף נוסף לחוקה שנועד להרתיע אותם מלהצביע בבחירות בכך שהיה עליהם לשלם מס נוסף למען זכות ההצבעה.
סנאטור
טילמן היה גאה ביותר בתפקידו בוועידה החוקתית משנת 1895, שהכניסה "סעיף הבנה" ומס' לקלפי כמחסומים להצבעה, שנועדה למגר את ההשתתפות של האוכלוסייה השחורה בממשלה. בנאום בפני הסנאט האמריקאי, חמש שנים מאוחר יותר, הצדיק טילמן את סעיף ההבנה שהוסדר נגד האוכלוסייה השחורה בארצות הברית. נאום זה אישר סנטימנט שחזר על עצמו במהלך הקריירה של טילמן על הבמה הלאומית לגבי תפקידם של אפרו-אמריקאים בדמוקרטיה האמריקאית. טילמן פיתח אידאולוגיה קיצונית מאוד בעודו בסנאט ונודע בתור הסנאטור הקיצוני ביותר בעל דעות על עליונות גזעית. טילמן התנגד לסיפוח פוארטו ריקו והפיליפינים מידי האימפריה הספרדית בסוף מלחמת ארצות הברית–ספרד.
ב-20 באוקטובר 1898 ערכו דמוקרטים דרומיים עצרת גדולה בפאייטוויל, בשיתוף ארגון עליונות לבנה בשם "החולצות האדומות", בה טילמן נשא דברים בגנות השחורים במדינה. עצרת זו סימנה את תחילתן של המהומות הגזעיות בווילמינגטון.
חוק הפבורן
בשנת 1901 הפך ליריבו המושבע של נשיא ארצות הברית החדש, תאודור רוזוולט. כאשר רוזוולט הזמין מלומד אפרו-אמריקאי לסעוד עם משפחתו בבית הלבן, טילמן יצא בנאום חריף נגד רוזוולט במסגרתו השמיץ את האוכלוסייה השחורה בארצות הברית ואיים בפגיעה באוכלוסייה המקומית בקרוליינה הדרומית. שנה מאוחר יותר ביטל רוזוולט את הצעתו לסעוד עם טילמן לאחר שהאחרון תקף באלימות חבר סנאט איתו היה בוויכוח פוליטי. בשנת 1906 ניסו השניים להסדיר את היחסים ביניהם במטרה להביא לפירוק המונופול הכלכלי של החברות הגדולות. מסילות הברזל שעברו ברחבי ארצות הברית לרוב נשלטו בידי חברות גדולות אשר נגדם קמו איגודי פועלים ופלגים פוליטיים פנימיים שהתנגדו לכוחם וקראו להשגחה ממשלתית על פעילותם.
טילמן, כמו רוזוולט היה מהמתנגדים החריפים ביותר לחברות הגדולות ועם פירוק סטנדרט אויל בראשות ג'ון ד. רוקפלר הגיעה ההחלטה של מתנגדי החברות הגדולות להעביר חקיקה נגד המונופול שלהם במקום לצאת במערכת משפטית אחרי כל חברה גדולה. טילמן היה המנהיג המרכזי של מתנגדי החברות הגדולות בתוך המפלגה הדמוקרטית. כאשר הוצע חוק הפבורן לחקיקת השגחה ממשלתית על החברות והעסקים הגדולים בידי רוזוולט, טילמן הניח את היריבות בינו לבין רוזוולט בצד והצביע, ביחד עם תומכיו, בעד החקיקה שעזרה בסופו של דבר להפיל את המונופול של החברות הגדולות.
לאחר מכן, בשנת 1907, המשיך טילמן במאבקו נגד החברות הגדולות כאשר הצליח להעביר את החקיקה שלימים נודעה בתור חוק טילמן. החוק אסר על תרומות כספיות למועמדים פדרליים על ידי תאגידים ובנקים ברחבי הארץ, משמע שחברות לא יכלו עוד לתרום למועמדים בממשל במטרה להעשיר את הרווח שלהם מהממשלה הפדרלית.
ענייני הצי
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש טילמן כיו"ר ועדת הסנאט האמריקנית לענייני צי ארצות הברית, תחת ממשלתו הדמוקרטית של הנשיא וודרו וילסון. המערכה הימית של מלחמת העולם הראשונה, בין הצי המלכותי הבריטי והצי הקיסרי הגרמני, גלשה לעבר האוקיינוס האטלנטי ואיימה להפר את גבולות המים הטריטוריאליים של מדינות אמריקה. כדי למנוע הפרה של המים הטריטוריאליים של ארצות הברית ולהדגיש את עמדתה הנייטרלית של ארצות הברית, טילמן הציע לחזק את כוחו של הצי האמריקאי ולהעלות את התקציב שלו. ההצעה עברה בקונגרס ובסנאט ופרנקלין דלאנו רוזוולט נבחר לתפקיד סגן מזכיר הצי לנהל את העברת התקציב החדש לצי האמריקאי ולחזק את הסמכות האמריקאית באוקיינוס האטלנטי.
שנים אחרונות
בשנת 1908 עבר טילמן אירוע מוחי ראשון. רופאו המליץ ​​על טיול באירופה וחופשה מהפעילות הפוליטית כאמצעי להחלמה. טילמן טייל ואף השתכן מספר חודשים בסקוטלנד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. בשנת 1910 לקה בשבץ נוסף ששיתק אותו חלקית, והפחית את המעורבות וההשפעה שלו בסנאט. עד שנבחר הדמוקרט וודרו וילסון לבית הלבן בשנת 1912, טילמן היה זקן וחלש מכדי לתפוס את תפקיד יו"ר ועדת ההפקעות היוקרתית. במקום זאת, טילמן היה צריך להסתפק בראשות הוועדה לענייני הצי. הסנאטור טילמן הפך לחותמת גומי לחקיקה שהציע ממשל וילסון, ורק התנגד לנשיא בצורה מאוד מאומצת ובנושאים מועטים. טילמן נותר סנאטור עד יומו האחרון בעת נפטר ב-3 ביולי 1918.
מורשת
מורשתו של טילמן לדרום קרוליינה בפרט ולאומה האמריקאית בכלל מורכבת. בעוד הוא הביא כמה רפורמות מתקדמות למדינה, הוא גם היה בחזית התנועה ושולית נגד זכויות שחורים שהייתה לקראת סופה במהלך המאה ה-19 המאוחרת והמאה ה-20 המוקדמת. באופן דומה, בעוד הוא מריץ את המוני המצביעים הלבנים הכפריים לאתגר את שלטון בעלי האדמות החזקים של המדינה על ידי מה שכינה "הדמוקרטים של בורבון" (מכיוון שפעלו על גב העניים בדומה לצרפת קודם המהפכה הצרפתית), הוא עשה זאת על חשבון האפרו-אמריקאים חסרי הזכויות של המדינה. אפילו ברמה הלאומית, טילמן היה ממנהיגי השימוש באידאולוגיה גזענית במטרה להשיג את קול הבוחר.
יוסף בן ישראל
יוסף בן ישראל משתא היה משורר יהודי-תימני.
קורות חייו
בן ישראל חי בשרעב במאה ה-16–17 והיה ראשון המשוררים ממשפחת משתא. לשירתו נודעת השפעה על שירי בן משפחתו הרב שלום שבזי, שחי כחמישים שנה אחריו, מבחינת סוגי השירים ורעיונותיהם והשימוש המופלג בלשון הערבית. הופנו אליו שאלות בתחום המחשבה היהודית.
לדעת הרב יוסף קאפח, מגיע ר' יוסף בן ישראל לשיאו בשיר "טאיר אלגון יבאת יחדי", שבו הוא נותן ביטוי להתרוממות מצורכי הגוף בזמן שהוא דבוק במושכלות.
ידועים לנו כ-110 שירים שכתב, בהם סליחות, קינות ושירי חול, וכן שירים העוסקים בגלות וגאולה, מחשבה ומוסר. כמה משיריו התחבבו במיוחד על יהודי תימן ובהם: אשאל אלהי יגאלה שבויים; אלהים אשאלה יוצר מאורים; ישקף אלקים ממעון קדשו.
שנות ה-30 של המאה ה-7
שנות ה-30 של המאה ה-7 היו העשור הרביעי של המאה ה-7, החלו ב-1 בינואר 630 והסתיימו ב-31 בדצמבר 639.
ג'ייק הייגר
הייגר למד באוניברסיטת אוקלהומה, שם היה אתלט בשני תחומי ספורט: פוטבול והיאבקות. הוא עשה הסבה להיאבקות במשרה מלאה בשנה השנייה ללימודיו ובשנת 2006 הוא קבע את כמות ההצמדות הגבוהה ביותר בעונה עם 30. לאחר מבחן קבלה, הייגר חתם על חוזה ב-WWE באמצע שנת 2006, שם החל להופיע תחת שם הבמה ג'ק סוואגר. במהלך התקופה שלו בארגון, הוא היה פעמיים אלוף עולם, כאשר החזיק פעם אחת את אליפות העולם במשקל כבד של ה-WWE ופעם אחת את אליפות העולם של ECW. הוא עזב את הארגון בשנת 2017 לאחר שהחליט שהוא רוצה להתחיל בקריירת אמנויות לחימה משולבות.
בשנת 2017, הוא חתם על חוזה בארגון בלאטור. נכון להיום, הוא מחזיק במאזן חיובי של 0–3 וקרב ללא תוצאה. כמתאבק, הוא הופיע במגוון ארגוני היאבקות לפני שחתם ב-AEW בשנת 2019. שנה קודם לכן, הוא הופיע בארגון ההיאבקות המקסיקני Lucha Underground, שבו הופיע תחת שם הבמה ג'ייק סטרונג ובו כיהן כאלוף האחרון אשר החזיק באליפות Lucha Underground. כמו כן, הוא המתאבק היחיד בהיסטוריה של הענף אשר החזיק באליפות העולם במשקל כבד של ה-WWE, באליפות העולם של ECW ובאליפות Lucha Underground.
All Elite Wrestling (2019–היום)
ב-2 באוקטובר 2019, הייגר ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW) במסגרת תוכנית הבכורה השבועית של הארגון, המוכרת בשם Dynamite, כשהצטוות לשורות כריס ג'ריקו, סנטנה ואורטיז וסמי גווארה, כשהוא עזר לאחרונים לתקוף את היאנג באקס (מאט ג'קסון וניק ג'קסון), קודי ודאסטין רודס לאחר הסיומת של הקרב המרכזי. תחת הנהגתו של ג'ריקו, הם הקימו את קבוצת The Inner Circle. קרב הבכורה שלו בארגון הגיע ב-29 בפברואר 2020 באירוע Revolution, שבו הוא גבר על דאסטין רודס. ב-25 במרץ 2020 בפרק של התוכנית Dynamite, ג'ון מוקסלי תקף את הייגר לאחר הקרב של האחרון מול צ'יקו אדמס. לאחר מכן, הייגר נקם במוקסלי, כאשר הוא תקף את האחרון ב-31 במרץ בפרק של התוכנית Dark. היריבות ביניהם הסתכמה בקרב ללא חוקים וללא קהל על אליפות העולם של AEW של מוקסלי ב-15 באפריל בפרק של התוכנית Dynamite, קרב שבו הייגר הפסיד ולמעשה סימל את הפסדו הראשון ב-AEW. ב-16 בפברואר 2022 בפרק של התוכנית Dynamite, הייגר וכריס ג'ריקו הפסידו בקרב זוגות לסנטנה ואורטיז. ב-10 ביוני בפרק של התוכנית Rampage, הייגר נחל הפסד לאדי קינגסטון. ב-13 ביולי בפרק של התוכנית Dynamite, הייגר הפסיד פעם נוספת, הפעם לקלאודיו קסטניולי. ב-31 באוגוסט בפרק של התוכנית Dynamite, הייגר נחל הפסד לבריאן דניאלסון.
בלאטור (2017–היום)
ב-3 בדצמבר 2018, נודע שהייגר יערוך את הבכורה שלו נגד J.W. קיסר באירוע בלאטור 214. באירוע זה, שנערך ב-26 בינואר 2019, הוא ניצח בהכנעה לאחר 2:09 דקות של הסיבוב הראשון.
בקרב השני של הייגר בארגון, הוא פגש את T.J. ג'ונס באירוע בלאטור 221 ב-11 במאי 2019. הוא ניצח פעם נוספת בסיבוב הראשון בעזרת מהלך חניקת הזרוע המשולשת. הייתה מחלוקת לאחר הקרב, משום שהייגר המשיך בחניקה במשך מספר שניות לאחר שג'ונס כבר נכנע והשופט כבר עצר את הקרב. הקהל הגיב בשריקות בוז כלפי מהלך זה של הייגר והשופט זעם על התנהגותו של האחרון.
הקרב השלישי של הייגר הגיע באירוע בלאטור 231, שנערך ב-25 באוקטובר 2019. הקרב הסתיים ללא הכרעה כבר בסיבוב הראשון לאחר שהייגר ביצע שתי בעיטות בלתי מכוונות לאזור המפשעה של אנטוני גארט, מה שהוביל לאי יכולתו של האחרון להמשיך בקרב.
באירוע בלאטור 250, שנערך ב-29 באוקטובר 2020, הייגר ניצח את ברנדון קלטון בהחלטת שופטים חצויה.
חיים אישיים
הייגר מתגורר בטמפה, פלורידה. הוא נישא לקטלינה וייט בדצמבר 2010 ולשניים יש שני ילדים.
ב-19 בפברואר 2013, הוא נעצר בגולפורט, מיסיסיפי לאחר הקלטות התוכנית סמאקדאון. הוא הואשם בנהיגה בשכרות ובהחזקת קנאביס. הוא שוחרר ממעצר וזומן להופיע בבית המשפט ב-12 במרץ 2013. לאחר מכן, הוא הועמד לדין ב-25 ביוני 2013. האישום להחזקה בקנאביס בוטל, הוא נקנס ב-500 דולר והוא נשלח לתקופת מבחן של שישה חודשים.
היריון כימי
היריון כימי הוא סוג של הפלה טבעית, המתרחשת בשלבי ההיריון הראשונים. היריון כימי הוא כינוי לתהליך שבו מתקיימת הפריה של תא זרע וביצית, וכן השרשה ברחם, אך העובר אינו ממשיך להתפתח. רוב ההריונות הכימים מסתיימים בדימום וסת רגיל, והאישה כלל לא יודעת שעברה היריון כימי. אם האישה עוקבת אחרי ההורמון גונדוטרופין כוריוני אנושי (הידוע גם בשם בטא HCG או "הורמון ההיריון") היא תראה עלייה המעידה על היריון, ואחריה ירידה ודימום. היריון כימי ניתן לגלות רק כשיש מעקב אחרי הורמון ההיריון, ומכאן שמו. אין אפשרות לראות היריון כימי באמצעות אולטרסאונד.
תהליך פיזי
בהיריון כימי מתקיימת הפריה בין תא זרע לביצית ולאחר מכן השרשה. בעקבות ההשרשה, העובר מתחיל להפריש את הורמון ההיריון. עם זאת, לרוב בגלל פגם במטען הגנטי של העובר שנוצר, הוא אינו ממשיך להתחלק ובכך נעצר ההיריון. גורמים נוספים עלולים להיות מחסור בפרוגסטרון, שמונע מדופן הרחם להתעבות דיה כדי לתמוך בהשרשה, הפרעה ברירית הרחם ותפקוד נמוך של בלוטת התריס (ערך TSH גבוה). לאחר שנעצר ההיריון, רמות הורמון ההיריון יורדות, והמחזור החודשי מתחיל. היריון כימי אינו מעיד על בעיית פוריות, ואפשר לחזור לנסות להיכנס להיריון מיד לאחריו.
גילוי היריון כימי
רוב הנשים לא תדענה כי עברו היריון כימי, כיוון שרוב ההריונות הכימיים נפסקים עוד לפני ההופעה של המחזור החודשי. מבחינת האישה, היא פשוט קיבלה מחזור רגיל. מאז התפתחותן של בדיקות היריון המיועדות לבדיקת היריון לפני תאריך הווסת הצפוי, נשים רבות יותר מקבלות תשובה חיובית, ולאחר מכן הורמון ההיריון יורד, התשובה הופכת לשלילית ובסופו של דבר ההיריון נספג ויוצא כדימום רגיל.
יזרעאל (ארגון)
"ארגון יזרעאל" הוא ארגון המייסדים של כפר הס. הוקם כארגון לצורך עליה על הקרקע ב-1924.
השאיפה של אנשי הארגון הייתה להקים מושב עובדים בעמק יזרעאל, כשני קילומטר מערבית לכפר יחזקאל, על אדמות הכפר הערבי "זירעין". בשל כך נקראה הקבוצה "ארגון יזרעאל". חלק מחברי הקבוצה אף הגיעו לכפר יחזקאל לצורך הכשרה ב-1925. באותה השנה החלו לבנות את העיר עפולה, שתוכננה על ידי האדריכל ריכרד קאופמן ושווקה כעיר המתוכננת הראשונה בישראל. בניין העיר עפולה משך אליו קבוצות פועלים רבות, ביניהן גם את קבוצת "ארגון יזרעאל". לקראת סוף 1926 היה משבר כלכלי שהשבית את מרבית הבנייה בעיר עפולה, וחברי ההכשרה עברו למקומות אחרים. לא כל חברי הארגון היו בהכשרה, מרביתם המשיכו להתגורר ביישובים שונים בארץ מחכים לבשורה לעליה על הקרקע.
במשך 5 שנים ניסו המוסדות לקנות מאנשי הכפר הערבי זרעין את האדמות ליישוב החדש ללא הצלחה. בשנת 1929 הקים הלורד אלפרד מונד את חברת מטעי ארץ ישראל כ-10 קילומטר דרומית לכפר סבא. שנה קודם ב-1928 הוצע לאנשי "ארגון יזרעאל" על ידי המרכז החקלאי, להעתיק את יישובם לאזור של חברת המטעים. באספה שהתקיימה בזיכרון יעקב באותה שנה החליטו אנשי הארגון לקבל את ההצעה. ראשוני כפר הס הצטרפו למחנה הפועלים של תל מונד בשנת 1929.
קישורים חיצוניים
מרכז תיעוד תל מונד
שר צבא (תנ"ך)
בתנ"ך, שר צבא הוא תוארו של אדם הנושא בדרגה הצבאית הגבוהה ביותר, וממונה על כל אנשי הצבא. התואר מופיע בתנ"ך פעמים רבות, והוא זהה לכינוי קצין המופיע בו אף הוא. כינוי זה קיים גם בשפות שמיות נוספות, כמו הכינוי "אבּוּ אומָנִי" באכדית.
תפקידו ודרגתו
דרגת שר הצבא הייתה הגבוהה ביותר בהיררכיית הצבא (מקביל לרמטכ"ל בצה"ל), ותפקידו היה להוביל את הצבא במהלך הקרב. אמנם יש שכתבו כי כל אחראי על כוח צבאי משמעותי יכונה בתואר שר צבא, גם אם אינו שר הצבא הכללי.
בתנ"ך מוזכרת גם יחידה מובחרת שכונתה בשם "כרתי ופלתי", שעליה היה ממונה שר נפרד, שככל הנראה לא היה כפוף לשר הצבא.
בתנ"ך מוזכר גם תפקיד משנה לשר הצבא, והוא שר הַחַיִל.
לשר הצבא קיימת גם מקבילה בעולם המלאכים המשמשים לפני כיסא הכבוד: "שר צבא ה'". במדרש חז"ל ובראשונים מזוהה מלאך זה כמלאך מיכאל.
שרי צבא בתנ"ך
שרי הצבא תפסו מקום בולט בתנ"ך, בסמוך למלך, ולפעמים אף היוו סמכות מקבילה אליו, ואף מתחרה.
בין שרי הצבא הנודעים בתנ"ך נמנים:
אייל שילוח
אייל שילוח (נולד ב-2 בינואר 1963) הוא אמן כינור בינלאומי.
אייל שילוח הוא כנר (מוזיקה קלאסית), מעבד ומלחין מוזיקת נשמה יהודית ומוזיקה אתנית מזרח-תיכונית.
לימודים
אייל שילוח החל את לימודי הכינור אצל פרופ' אילונה פהר והמשיכם אצל פרופ' חיים טאוב, בעבר הכנר הראשי הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בגיל 13 נבחר לנגן בקונצרט הפתיחה החגיגי של המרכז למוזיקה ירושלים יחד עם הכנר העולמי אייזק שטרן. שנה לאחר מכן זכה במקום הראשון בתחרות לסולנים צעירים מטעם רשות השידור.
במשך כל תקופת לימודיו זכה במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
עם סיום לימודיו הוזמן על ידי אייזק שטרן להמשיך את לימודיו בארצות הברית שם השתלם אצל פרופ' מייקל טרי - חבר רביעיית גוארנרי.
פעילות ככנר
הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. השתתף בפסטיבל מרלבורו בארצות הברית.
בעבר שימש בתור כנר ראשי של התזמורת הסימפונית תל אביב.
כיום, מופיע כסולן עם תזמורות ברחבי אירופה וברסיטלים, משתתף בפסטיבלים למוזיקה קאמרית בישראל וברחבי העולם ומשתף פעולה עם נגנים מהשורה הראשונה בעולם.
מאז שנת 2002 חבר ברביעיית הפסנתר הבינלאומית "מאהלר", ובשלישיית "ארטיס", עמן הוא מופיע בישראל ובאירופה.
כמו כן הוא מופיע עם אומנים מהשורה הראשונה בישראל ובעולם.
פעילות ניהול מוזיקלי
אייל שילוח הוא המנהל האמנותי של פרויקטים בגליל העליון, ביניהם פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, כיתות האמן הבינלאומיות בצפת, ופרויקט " צפת עיר מנגנת".
חיים אישיים
אייל נשוי לאורית שילוח (זמרת אופרה, מנצחת מקהלות ומורה לפיתוח קול) ולהם שני ילדים, מתגורר ברמת גן.
Best Of...
(בעברית: המיטב...) הוא אלבום הלהיטים הראשון של הזמרת-יוצרת האוסטרלית סיה. האלבום יצא לאור ב-30 במרץ 2012, על ידי חברת התקליטים Inertia. כמו כן, בתוך האלבום נכלל להיטה "Soon We'll Be Found".
עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום ה-27 במצעד האלבומים האוסטרלי.
רקע
באלבום האוסף הזה נכללים שירים מתוך אלבומיה של סיה; Healing Is Difficult, ', ', ו-We Are Born. כמו כן, כללה סיה באלבום את להיטה "Titanium", שיצא ביחד עם דייוויד גטה.
קטפת כותנה
קטפת כותנה היא כלי עבודה חקלאי המבצע עבודה משולבת של קציר צמח הכותנה, הפרדת סיבי הכותנה מהצמח ודחיסת הכותנה המופרדת בצוברים המוכנים לשינוע למנפטה.
היסטוריה
הטיפול החקלאי בכותנה, ובעיקר שלב הקטיף וההפרדה של הכותנה מהצמח הבשל, נחשב מאז ומתמיד למייגע ועתיר עבודה ידנית ובלתי יעילה. הניסיון הראשון לפתח כלי עבודה מכני אשר יחליף את העבודה הידנית המייגעת הכרוכה בקטיף הכותנה, ובכך יגביר את היעילות הכלכלית והתפוקה, בוצע רק בשנת 1850. ניסיונות הפיתוח והמכניזציה של הענף נמשכו בקצב איטי, ככל הנראה כתוצאה מחוסר הכדאיות הכלכלית, שהושפע מן השימוש בכוח העבודה הזול שהועסק בענף במדינות דרום ארצות הברית.
רק בשנת 1889 בוצעו ניסיונות נוספים, ובשנת 1905 נרשם הפטנט הראשון על קטפת כותנה הנגררת באמצעות סוס.
מאמצי הפיתוח של אמצעי יצור מכניים בענף נמשכו בעצלתיים גם במשך עשרות השנים הבאות, והמכונות המודרניות הראשונות הוצגו רק בשנת 1943.
כניסת המיכון לענף באופן נרחב ברוב החוות לגידול כותנה, החל רק בשנות ה-50 של המאה העשרים, ובשלב זה ביצעו הקטפות טיפול בשורה אחת בלבד שהייתה שוות ערך לחיסכון בהעסקת כ-40 עובדים. בשנת 1980 הציגה חברת המיכון החקלאי ג'ון דיר את קטפת הכותנה הגדולה שלה שהייתה מסוגלת לקטוף 4 שורות במקביל. בשלב זה של ההתפתחות הטכנולוגית, גודל הקטפת היה רק שאלה של מחיר ונוחות תפעול, ובחוות הגדולות החלו להפעיל גם קטפות המסוגלות לטפל גם ב-6 שורות ויותר של צמחים במקביל.
סוגי קטפות
קיימים שני סוגים של קטפות כותנה מודרניות:
Diamonds & Dancefloors
Diamonds & Dancefloors (בעברית: יהלומים ורחבות ריקודים) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת האמריקאית אווה מקס. האלבום יצא לאור ב-27 בינואר 2023, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
רקע והכרזה
ב-12 בפברואר 2022, מקס חתכה את החתימה שלה "Max Cut" וצבעה את שיערה באדום, מה שעורר שמועות על תחילתו של עידן חדש. ב-2 במרץ 2022, היא אישרה ששיר שכותרתו "Maybe You're the Problem" יהיה הסינגל הבכורה מאלבום האולפן השני שלה. מקס הצהירה גם שהאלבום הקרוב שלה יהיה האלבום האישי ביותר שלה עד כה. בראיון למגזין בילבורד חשפה מקס שהיא עבדה על האלבום במשך כל שנת 2021, שאליו היא מתייחסת כ"השנה הקשה ביותר" בחייה. היא גם הצהירה שהיא "מבועתת" מכיוון שהמוזיקה שהוקלטה לאחרונה הפכה לפגיעה יותר. ב-1 ביוני 2022, חשפה מקס את שם האלבום Diamonds & Dancefloors במקביל גם את עטיפת האלבום המקורית, במדיה חברתית שלה ולאחר מכן ב-The Today Show. מקס נראתה על הכריכה המקורית מכוסה ביהלומים על הכריכה עם יהלום בפיה. האלבום מכיל 14 רצועות בסך הכל. כשנשאלה על הסאונד והמילים, היא ענתה ואמרה, "זה יגרום לך לבכות ולרקוד בו זמנית". היא תיארה את האלבום כ"בעצם שברון לב על רחבת הריקודים".
במקור האלבום היה צפוי לצאת לאור ב-14 באוקטובר 2022, אך נדחה ל-27 בינואר 2023, כאשר מקס החליטה להחליף את עטיפת האלבום המקורית אשר נחשפה ב-19 בדצמבר 2022.
עטיפת האלבום
באלבום ישנם שלוש עטיפות שונות רשמיות, כולן צולמו על ידי הצלמת האמריקאית מרילין הוא. עטיפת האלבום המקורית של Diamonds & Dancefloors, נחשפה על ידי מקס ב-1 ביוני 2022, בפלטפורמות המדיה החברתיות שלה. הוא כולל תקריב של מקס מכוסה ביהלומים עם יהלום בפיה. העטיפה שימשה מאוחר יותר רק בגרסאות פיזיות של האלבום; החדש שימש במהדורות דיגיטליות ובמהדורות סטרימינג.
העטיפה החדשה לאלבום נחשפה ב-19 בדצמבר 2022, שוב בפלטפורמות המדיה החברתית של מקס. העטיפה צלומה לאחר הצילומים של הקליפ חזותי של "Dancing's Done", הסינגל הרביעי של האלבום, ובו מקס מונחת על יהלומים כחולים עם רסיסים שנראים ליד ראשה. בראיון ל-ET Canada, מקס הסבירה מדוע שינתה את עטיפת האלבום:
האלבום קיבל עטיפה שלישית לגרסת התקליטור של האלבום כגרסת עטיפה אלטרנטיבית לאלבום; הגרפיקה מחליפה את הכריכה האחורית כחזית ואת החזית המקורית ככריכה האחורית. העטיפה מציגה את מקס עומדת על יהלום ענק נוטה בעודה מחזיקה מיקרופון תלוי ביד אחת ומוזגת שמפניה מכוס בידה השנייה.
מוזיקה ומילים
Diamonds & Dancefloors, הוא תקליט פופ ודאנס-פופ עם "עמוד שדרה של סינת'פופ" ו"מלודיות אלקטרופופ עם נגיעות של סינתיסייזר משנות ה-90 ונגיעה של דיסקו". לדברי מקס, הצליל והמילים של האלבום "יגרום לך לבכות ולרקוד בו זמנית". היא תיארה את הנושא המרכזי של האלבום כ"שברון לב בעצם על רחבת הריקודים". בניגוד לאלבומה הקודם, Heaven & Hell, מקס הזכירה שהאלבום Diamonds & Dancefloors יעסוק יותר בחייה האישיים, במיוחד מערכות היחסים הקודמות שלה. האלבום מכיל מילים על הידרדרות ובסופו של דבר התמוטטות במערכות יחסים, וכן מילים מעצימות ואסקפיזם.
סינגלים
ב-2 במרץ 2022, הכריזה מקס על צאת הסינגל "Maybe You're the Problem", אשר יהיה הסינגל המוביל באלבומה השני. היא החלה לפרסם קטעים מן השיר באמצעות קטעים שונים וסרטוני טיקטוק. השיר יצא לאור ב-28 באפריל 2022, והגיע למקום ה-83 במצעד הסינגלים הבריטי. באוגוסט 2022, החלה מקס לפרסם את מילות השיר "Million Dollar Baby". השיר יצא לאור ב-1 בספטמבר 2022, כסינגל השני מהאלבום. ב-13 באוקטובר 2022, חשפה את רשימת הרצועות של האלבום Diamonds & Dancefloors יחד עם והכריכה האחורית, ברשתות החברתיות שלה.
ב-28 באוקטובר 2022, החלה מקס לראשונה לפרסם על צאת הסינגל השלישי שלה באמצעות סרטון בטיקטוק. לבסוף הסינגל, "Weapons", יצא לאור ב-10 בנובמבר 2022.
ב-20 בדצמבר 2022, מקס הוציא את "Dancing's Done" כסינגל הרביעי של האלבום, שנשלח לרדיו באיטליה ב-6 בינואר 2023. מקס חשפה מאוחר יותר באותו יום שלמחרת, היא תתחיל את "12 הימים של Diamonds & Dancefloors", שבו בכל יום היא תוציא וידאו קליפ קצר המעניק הצצה לשיריה בכל יום במשך שנים עשר ימים, שיסתיים ביום השנה החדשה של 2023. ביום האחד, יצא הקליפ חזותי של "Dancing's Done" יצא לאור. למחרת, קטע עבור הקליפ חזותי עבור "Weapons" פורסם באמצעות הטיקטוק שלה. קטעים לשבעת הימים הבאים כללו "Diamonds & Dancefloors", "Turn Off the Lights", "Cold as Ice", "In the Dark", "Last Night on Earth", "Hold Up (Wait a Minute)" ו-"Get Outta My Heart". "Ghost" יצא לאור בתור הקליפ חזותי האחרון לאלבום שלה ולאירוע "ה-12 ימים Diamonds & Dancefloors".
פריץ היינה
פריץ היינה (בגרמנית: Fritz Heine 6 בדצמבר 1904 - 5 במאי 2002) היה עיתונאי ופוליטיקאי גרמני מטעם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. פריץ הוכר כחסיד אומות העולם על פעילותו למען הצלת יהודים במלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
היינה נולד בשנת 1904 כבן יחיד להוריו פרידריך ולואיס היינה, בעיר הנובר שבגרמניה. אמו נפטרה במלחמת העולם הראשונה כאשר היה בן 12. אביו היה ממייסדיה הראשונים של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, המפלגה העיקרית אשר התנגדה באופן חריף לפעילות הנאצים במדינה. המפלגה הוצאה מחוץ לחוק על ידי הנאצים ורבים מחבריה נשלחו למחנות ריכוז והשמדה.
כאשר היה היינה בן 18, הוא הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית כמתנדב. בשנת 1925 החל לעבוד בכפוף למנהל הלאומי של המפלגה וגם כעיתונאי בעיתון ספורט. חצי שנה לאחר מכן, היינה מונה למזכיר ועוזר במערכת עיתון המפלגה. בשנת 1928 החל לעסוק בפרסום ותעמולה למען המפלגה ובשנת 1929 קודם לראשות מחלקת הפרסום שלה. בשנת 1932 הועמד היינה לדין בגין הוצאת לשון הרע נגד פוליטיקאי נאצי ונגזר עליו מאסר על תנאי.
בשנת 1933 הפכה המפלגה הנאצית למפלגה היחידה המותרת בגרמניה והיינה, כמו שאר חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, נאלץ לפעול במחתרת עד אשר נמלט לפראג שם המשיך לעבוד כמזכיר. בפראג היינה הפיץ תעמולה נגד המשטר הנאצי והשתתף בארגון משלחות של אנשי המפלגה שעברו מפראג לגרמניה בזהויות בדויות עם דרכונים מזויפים. באופן זה נשמר הקשר בין סניף המפלגה בפראג למי שנותרו בגרמניה. למרות ייעול שיטות מסירת מסמכי תעמולה, הצליחו הגסטפו לתפוס מסמכים ולקטוע את העברת התקציבים אל המפלגה בפראג. בשנת 1936 רוב פעילויות התעמולה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בפראג נפסקו, אך בגסטפו המשיכו ללחוץ על השלטונות בפראג לעצור לגמרי את פעילות המפלגה ואת פרסום העיתון שלהם. בשנת 1937 נשיא צ'כוסלובקיה נכנע והודיע למפלגה כי עליהם לחדול מפעילותה בפראג או לעזוב את צ'כוסלובקיה. ב-1938 ראש ממשלת צרפת ליאון בלום הציע לחברי המפלגה לעבור לפריז. היינה הסכים, קיבל אזרחות צרפתית ואיבד את אזרחותו הגרמנית. בפריז המשיכה עבודת המפלגה בתנאים כלכליים קשים, והיינה מונה למשנה לראש המפלגה הגולה בפריז.
פעילותו בזמן השואה
בצרפת הוגברו המעקבים אחר פליטים פוליטיים כמו היינה, אשר הופיעו ברשימת "אנטי פשיסטים בינלאומיים ידועים". במאי 1940 פלשה גרמניה לצרפת. היינה נכלא יחד עם מאות פליטים פוליטיים נוספים. כעבור מספר שבועות במעצר, היינה ברח והצטרף למאות אלפי אנשים אשר נמלטו לדרום צרפת והגיע למרסיי, שם התיידד עם עיתונאי בשם וריאן פריי (Varian Fry). השניים עבדו יחד בוועדת החירום בשם האי. אר. סי. (ERC - Emergency Rescue Committee) ועסקו בארגון מסמכים מזויפים, אשר חלקם הגדול נועד עבור יהודים. בשנת 1941 נדרשו הצרפתים להעביר לגרמנים רשימה של אנשים מבוקשים וביניהם היה גם היינה, אשר תכנן לברוח וכן לסייע לבריחתם של שני פוליטיקאים בכירים במפלגה, רודולף פריידטשילד והיהודי רודולף הלפרדינג. במהלך ניסיון בריחתם, נעצרו פריידטשילד והלפרדינג ונרצחו על ידי הנאצים. היינה הצליח לברוח ללונדון, שם הצטרף ל-BBC ולמחלקת המודיעין הפוליטי בבריטניה ונשאר בה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה
אף על פי שחלק גדול מעיר הולדתו נהרסה בהפצצות אוויריות, היינה ואשתו החליטו לחזור לביתם בגרמניה ולעזור בשיקום פיזי ופוליטי של המקום. הבריטים לא אפשרו להם לעשות מהלך זה מכיוון שהיו עסוקים לתקן נזקים חשובים יותר אשר נגרמו מהמלחמה. עם זאת, ביולי 1945 הורשו לחזור לביתם לשלושה ימים, על מנת להשתתף בוועדת ויניגר, אשר מטרתה הייתה לשקם את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה. בפברואר שנת 1946 הורשו היינה ושאר חברי המפלגה שנותרו בחיים, לחזור לביתם באזור הכיבוש הבריטי בגרמניה והמפלגה החלה להתארגן מחדש באופן לא רשמי. היינה קיבל שוב את האחריות על התעמולה והפרסום של המפלגה ולאחר מכן נבחר גם כחבר הנהלת המפלגה. המפלגה קמה רשמית במאי 1946 והיינה שימש כראש העיתונות והיה הפנים הציבוריות של המפלגה. בזכות ידיעת השפה האנגלית, שהשתפרה בזמן שהותו בלונדון, היינה הפך גם לאיש הקשר של המפלגה עם ה-CIA והDGB והוא הפך לחבר חשוב בצוות הנהגת המפלגה.
הכרה והנצחה
בעקבות פעולותיו זכה היינה לאות חסיד אומות העולם ב-31 בינואר 1986 ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים. בנוסף קיבל היינה את עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית בשנת 2002.
נתניאל קליין
נתניאל אדווין קליין (באנגלית: Nathaniel Edwin Clyne; נולד ב-5 באפריל 1991) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן הימני בקריסטל פאלאס מהפרמייר ליג.
קריירה
קליין החל את הקריירה במחלקת הנוער של קריסטל פאלאס בגיל 8. ערך אך הופעתו הבכורה בקבוצה הבוגרת ב-18 באוקטובר 2008 בניצחון 0–3 על ברנסלי. יומיים לאחר מכן חתם על חוזה חדש לשלוש שנים בקבוצה. קליין הבקיע את שערו הראשון ב-8 בדצמבר 2009 בניצחון 2–4 על רדינג. ב-2010 זכה בתואר השחקן הצעיר של השנה בפוטבול ליג.
ב-19 ביולי 2012 חתם לארבע שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג. הוא ערך את הופעתו הבכורה ב-19 באוגוסט בהפסד 2–3 למנצ'סטר סיטי. הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-22 בספטמבר בניצחון 1–4 על אסטון וילה.
ב-1 ביולי 2015 חתם קליין לחמש שנים בליברפול עבור 12.5 מיליון יורו. ב-10 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על סטוק סיטי. ב-8 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–1 על בורנמות' בגביע הליגה. בתום אותה העונה העפיל עם ליברפול לגמר הליגה האירופית 2016, שם פתח בהרכב בהפסד קבוצתו 1–3 לסביליה.
בעונת 2019\2020 זכה עם הקבוצה באליפות לראשונה מזה 30 שנה ובסיומה שוחרר מהמועדון.
ב-16 באוקטובר 2020 חזר לקבוצת נעוריו וחתם בקריסטל פאלאס.
נבחרת אנגליה
ב-2 באוקטובר 2014 זומן לראשונה לנבחרת אנגליה לקראת משחקי מוקדמות יורו 2016. ב-15 בנובמבר 2015 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת בניצחון 1–3 על.
יאן סטיין
יאן הביקסזון סטֶיין (בהולנדית: Jan Havickszoon Steen; ליידן 1625 או 1626 – נקבר ב-3 בפברואר 1679) היה צייר הולנדי שציוריו הצטיינו בהומור, דמויות של אנשים פשוטים, ובחירת צבעים אופיינית לצייר.
ביוגרפיה
ב-1648 הקים יאן סטיין יחד עם חבריאל מטסו את גילדת הציירים סנט לוקאס. ב-1649 הצטרף סטיין לצייר הנוף ואן יאן גוין בהאג וגם התחתן עם בתו מרגריט, איתה נולדו לו שמונה ילדים. הציירים עבדו יחד עד 1654, ואז סטיין עבר לעיר דלפט, שם ניהל אכסניה – לא בהצלחה מרובה. הכלכלה בעיר נפגעה קשות לאחר פיצוץ אדיר באתר לחומר נפץ, שהחריב בתים רבים בעיר. מדלפט עבר סטיין לשנים ספורות לעיר בשם ווארמונד ובמשך כעשור, 1660–1670, גר בהארלם שם חווה את התקופה היצירתית ביותר שלו. עם זאת, הוא נאלץ להמשיך לשלם חובות שגרר עוד מתקופות מגוריו בדלפט. ב-1669 מתה עליו אשתו. שנה לאחר מכן מת אביו והוא עבר שוב לליידן וגר בבית שירש מהוריו עד יום מותו. ב-1673 הוא נישא למריה ואן אגמונט. בשנים אלו הוא גם שב להוביל את גילדת סנט לוקאס, ובמקביל חובותיו תפחו שוב בעקבות שנת האסון בהולנד. יאן סטיין נפטר ב-1679 ונקבר בכנסיית פיטר (פיטרסקרק) בליידן.
עבודותיו
הנושא העיקרי של ציוריו של יאן סטיין היה תמונות מחיי היום יום. רבים מהציורים שוקקי חיים, ואפילו קאוטים, עד כדי כך שנטבע הביטוי: "משק בית של יאן סטיין" – מטבע לשון המתאר משק בית בלגניסטי ומושאל גם לתחומים אחרים בחיים כאשר רוצים לתאר בלגן באווירה נעימה. רבים מהציורים מתייחסים לביטויים הולנדים ישנים, ואפשר למצוא בהם לא פעם גם רמזים וסמלים דרכם ביקש סטיין להעביר מסר סמוי. בני משפחתו דגמנו לעיתים קרובות בציוריו.
הוא צייר נושאים שונים: מצבים היסטוריים, מיתולוגיים, דתיים, דיוקנאות, טבע דומם ועודו והתפרסם בתשומת לבו לפרטים בעיקר כשזה נגע לטקסטיל, השליטה בטכניקת האור, הצורה בה צייר ילדים. הוא צייר כ-400 ציורים במהלך הקריירה שלו. סטיין צייר מספר דיוקנאות עצמיים, אף אחד מהם לא מצביע על יוהרה כלשהי אצל האומן.
עמיתיו בני זמנו העריכו את עבודותיו ובהתאם היה מחירן. לסטיין לא היו תלמידים אך עבודותיו היוו מקור השראה לאומנים נוספים.
שנות ה-20 של המאה ה-7
שנות ה-20 של המאה ה-7 היו העשור השלישי של המאה ה-7, החלו ב-1 בינואר 620 והסתיימו ב-31 בדצמבר 629.
סימום
סימום (בערבית: سموم, מהשורש س م م, ס.מ.מ., לסמם, להרעיל) היא רוח חזקה, יבשה ועמוסת אבק. המילה מתארת בדרך כלל רוח מקומית במזרח התיכון, ובפרט בסהרה, ירדן, עיראק, סוריה ומדבריות חצי האי ערב. הטמפרטורה של רוח זו עשויה לעלות על 54 מעלות צלזיוס והלחות היחסית עשויה לרדת מתחת ל-10%.
שם
איות חלופי כולל את הצורות סמום, סמון וסימון. שם נוסף בו נעשה שימוש הוא סמיאל (הלחם של המילה הערבית سامّ, סם, והמילה הטורקית "יל", שפירושה "רוח". ) סוג חלופי של סימום המתרחש באזור מרכז אסיה ידוע בשם "גרמסל" (гармсель).
פירוש השם הוא "רוח רעילה" כי התפרצות פתאומית של סימום עלולה לגרום למכת חום. הרוח החמה מביאה לגוף יותר חום מכפי שניתן להיפטר ממנו באידוי הזיעה.
תיאור
האנציקלופדיה של נוטל מסוף המאה ה-19 (The Nuttall Encyclopædia) תיארה את הסימום כך:"הסופה נעה בצורה ציקלון (סופה מעגלית), נושאת ענני אבק וחול, ומייצרת על בני אדם ובעלי חיים אפקט מחניק."תיאור מהמאה ה-19 של סימום במצרים:"מצרים נתונה, במיוחד בתקופת האביב והקיץ, לרוח החמה המכונה 'סאמום', שעדיין מעיקה יותר מרוחות החמסין, אך נמשכת זמן קצר בהרבה, לעיתים נדירות יותר מרבע שעה או עשרים דקות. בדרך כלל הסאמום יוצא מדרום-מזרח או מדרום-דרום-מזרח, ונושא עמו ענני אבק וחול." אנציקלופדיה מעיין תיארה את הסימום כך: בְּמִדְבַּר סַחֲרָה מִתְחוֹלְלוֹת לְעַתִּים קְרוֹבוֹת סוּפוֹת חוֹל הַנִּקְרָאוֹת בְּפִי שׁוֹכְנִי הַמִּדְבָּר בְּשֵׁם סָמוּם, עִם הִתְקְרַב הַסְמוּם, עוֹלֶה הַחם ללא נְשׂא וְהַמִּדְבָּר כָּלוֹ נִרְאֶה כְּתַנוּר־אֵשׁ יוֹקֵד. חוֹל הַמִּדְבָּר מַתְחִיל לְהִתְעַרְבֶּל וְדֹק עֶרְפֶל אֲדַמְדָּם מְכַסֶה אֶת עֵין הַשֶׁמֶשׁ. הַשְׁמֶשׁ הַקוֹדֶרֶת נֶעֶלֶמֶת לְאַט לְאַט מאַחוֹרִי חַשְׁרֵת ענני החול. וַאֲפִלָה כְּבֵדָה אוֹפֶפֶת אֶת כָּל הַיְקוּם, הָאֲוִיר נַעֲשֶׂה כְּבָד וּמַחֲנִיק. לְפֶתַע מתעוררת רוח לוהטת מֵהַדָּרוֹם, סוּפַת חוֹל וְאֵשׁ פּוֹרֶצֶת בִּמְחוֹל אִימִים עַל פְּנֵי הַמִּדְבָּר הַגָּדוֹל, וְעַנְנִי חוֹל כְּבֵדִים מִתְאַבְּכִים וְנִשְׂאִים בְּתוֹךְ הָאַפְלָה בְּאָנְקַת זַעַם מַחֲרִישָׁה אָזְנַיִם.
אוֹי לָהּ לָארְחָה הָאמְלָלָה שֶׁנִּקְלְעָה לְתוֹךְ הַמִּדְבָּר בְּהִשְׁתּוֹלַל רוּח זִלְעָפוֹת זו. ייסורים קשים עוֹבְרִים עַל הָאָדָם שזעם הסמוּם נָתַך עליו. שום מִסְתּוֹר וְשׁוּם מַחֲסֶה לֹא יַעַמְדוּ לוֹ לְהַצִילו מֵהָאָבָק הַחַם וְהַדָּק הַחוֹדַר דֶּרֶךְ כָּל חוֹר וְנֶקֶב אֶל הָעֵינַיִם וְהָאָזְנַיִם וְהַמְמַלֵא אֶת הָאַף וְהַפֶּה עד לְמַחֲנָק. הַשְׂפָתַיִם מִתְבַּקְעוֹת מֵהַחֹם הַלּוֹהֵט וְשׁוֹתָתוֹת דָּם, צְמָאוֹן איום מְעַנֵּה אותו עד להתעלפות וְכָל גופו עליו כְּפָצַע צוֹרֶב, וּבַחֲלֹף הַסְעָרָה וְהַמִּדְבָּר שָׁב לְמְנוּחָתוֹ, יֵשׁ וְאִישׁ מֵאַנְשֵׁי הַשיירָה לֹא יקום עוד לעשות אֶת דרכוּ הָלְאָה, כִּי כולם תַּמוּ לגווע בסערת החול הלוהט.
בצפון אמריקה
עם זאת, מומחים מערערים על דו"ח זה. פרופסור ג'ואל מייקלסן מ-UCSB (אוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה), למשל, אמר:"מעולם לא מצאתי מקור חיצוני שיאשר את הסיפור של טומפקינס, ואני מאוד סקפטי לגבי אמיתותו. אני לא מטיל ספק בכך שרוחות חזקות חמות ויבשות במדרון עלולות להעלות הרבה אבק ולייצר טמפרטורות גבוהות מאוד - אבל עד 115 מעלות פרנהייט (46 מעלות צלזיוס) לכל היותר. חום של 133 מעלות פרנהייט (56 מעלות צלזיוס) פשוט לא הגיוני מבחינה פיזית, מכיוון שהוא ידרוש יצירת מסת אוויר חמה במיוחד אי-שם בצפון מזרח. מזג האוויר של יום שני האחרון היה דוגמה חזקה מאוד לסוג התנאים שייצרו גל חום כזה, והטמפרטורות שלנו הגיעו ל-20 מעלות פחות מהנתון של טומפקינס. רוחות חזקות יותר יכלו להגביר מעט את החימום, אבל לא עד כדי כך. הוסיפו לכל הספקנות המבוססת על מדע המטאורולוגיה את הנטייה הידועה של טומפקינס לערבב מינונים ליברליים של סיפורת ב'היסטוריות' שלו, ואני חושב שיש טענה נגד אמיתות הסיפור הזה."המטאורולוג כריסטופר ס' ברט כתב על התקרית-לכאורה:"אין תיעוד מי ביצע את המדידה הזו או היכן בדיוק בוצעה בסנטה ברברה. מקורות מאוחרים אומרים שהוא נעשה על ספינת סקר גאוגרפית של החוף האמריקאי. אם זה המקרה, הטמפרטורה אינה אפשרית מכיוון שהמים ליד סנטה ברברה ביוני לעולם אינם חמים יותר מ-70 מעלות פרנהייט, וכל רוח הנושבת מעל האוקיינוס תשנה את הטמפרטורה שלה עקב המים הקרירים, לא משנה כמה האוויר חם. הדו'ח הזה הוא יחיד ויש ראיות פיזיות (יבולים שרופים וחיות מתות) שמשהו מדהים קרה כאן היום, אבל אי אפשר לאמת את שיא הטמפרטורה.'"
שימוש פיגורטיבי בסימום
הסיפור הקצר של אדגר אלן פו "MS. נמצא בבקבוק" (1833) הציג סערה מול חופי ג'אווה, שבה "כל תופעה נראתה כאילו אני [הגיבור-המספר] בעיצומו של סימום."
במאמר הפוליטי "Chartism", תומאס קרלייל טען שאפילו העניים שבגברים שהשלימו עם אומללות ועמל אינם יכולים להשלים עם העוול משום שהם שומרים על תחושה מולדת שצדק גבוה יותר (אלוהי) חייב לשלוט בעולם: "לכוח כשלעצמו, מולו התנגדות היא חסרת תקווה, יש אפקט נגד סימומים דוממים והרבה תופעות אחרות מסוג זה. מצאנו שזה מספיק כדי לייצר כניעה מוחלטת. אבל עוול קבוע, אפילו שמקורו בכוח אינסופי, יתברר כבלתי נסבל על ידי גברים."
ואלדן (Walden, 1854), מאת הנרי דייוויד תורו, מתייחס לסימום. הוא משתמש בסימום כדי לתאר את הדחף שלו לברוח ממשהו בלתי רצוי. "אין ריח רע כמו זה שנובע מהטוב הנגוע. זה אנושי, זה אלוהי, נבלה. אילו ידעתי בוודאות שאדם מגיע לביתי במטרה מודעת לעשות לי טוב, הייתי צריך לברוח על חיי, כמו מהרוח היבשה והצורבת של המדבריות האפריקאיות הנקראת סימום, הממלאת את הפה, האף והאוזניים והעיניים באבק עד שאתה נחנק, מחשש שאקבל קצת מהטוב שנעשה למעני - חלק מהנגיף שלו התערבב בדמי. לא - במקרה הזה אני מעדיף לסבול את הרוע בדרך הטבעית".
ברומן "זמנים קשים" משנת 1854, תיאר צ'ארלס דיקנס את חום אמצע הקיץ המעיק של המפעלים המפויחים והמעושנים של קוקטאון: "האווירה של ארמונות הפיות האלה הייתה כמו נשימת הסימום; ותושביהם, תחת תעוקת החום, עמלו בבלבול הדעת במדבר" (ספר ב', פרק א'). בספרו American Notes תיאר דיקנס את "רוח המפלגה [הפוליטית] הפוגעת ההיא" כ"הסימום של אמריקה, מחליא ומקלקל כל מי שחיים בריאים בהישג ידו."
ברומן El filibusterismo של חוסה ריזאל (1891), כריסוסטומו איבארה מריר ונקמני מופיע מחדש בתור סימום. מטרתו היא הפלת השלטון הקולוניאלי בפיליפינים, באמצעות האצה של התעללות מערכתית שקיימת ממילא.
ברומן דרקולה של ברם סטוקר (1897), לוסי, המתארת את הופעתו של דרקולה בחדרה, כותבת ביומנה ב-17 בספטמבר כי "נדמה היה שמספר עצום של כתמים קטנים נכנסו פנימה מבעד לחלון השבור ומסתובבים בגלגלים כמו עמוד האבק שמטיילים מתארים כשיש סימום במדבר."
ברומן של ג'יימס ג'ויס "דיוקן האמן כאיש צעיר" (1914), "לבו של סטיבן [קמל] כמו פרח המדבר שמרגיש את הסימום מגיע מרחוק".
ברומן Main Street של סינקלר לואיס (1920), יש התייחסות ל"סימום החקירה של דודה בסי".
בהתאם למסורת של מפלעי האחים רייט, שקראו למנועי המטוסים שלהם על שם רוחות, ה-Wright Aeronautical R-1200 משנת 1925 נקרא "סימון".
סימון מכה במהלך פרק 2 בסדרת הסרט "טרזן הנמר" (1929).
בספרו של הנרי לואיס מנקן Making a President (1932), הוא מתייחס ל"סימון אמיתי של שיהוקים".
בתרבות העכשווית
ברומן "פוסט קפטן" של פטריק אובריאן (1972), בן דודה הסובל נפשית של דיאנה וילייר, אדוארד לוונדס, מעיר לאחר שנודע לו שדוקטור מטורין הוא מנתח ימי: "טוב מאוד - אתה על הים אבל לא בו: אתה לא חסיד של אמבטיות קרות. הים, הים! איפה נהיה בלעדיו? מקורזל עד לכדי טוסט בלבד, אדוני; יובש, מיובש על ידי הסימום, הסימום הנורא."
שיר בשם "סימום" מופיע באלבום של Yellow Magic Orchestra שיצא ב-1978. ללהקת The Creatures יש שיר בשם "Simoom" באלבומם Boomerang משנת 1989, ובו המילים "Simoom, simoom... you breathe in suffocation / Relentless simoom, blow and whistle this tune".
בסרט "הפצוע האנגלי" (1996) יש סצנה שבה הרוזן לסלו אלמסי מספר לקתרין קליפטון היסטוריות של רוחות בעלות שם, אחת מהן היא "סימון". ברמז לכתבי הרודוטוס, אלמסי אומר לקתרין שפעם היה עם ערבי שראה את ה"סימון" כמרושע כל כך, שהם יצאו לקראתו בצבא עם "חרבות מורמות".
במשחק קלפי האספנות Magic: The Gathering, קלף בשם "Simoon" הופיע לראשונה בסט ההרחבה Visions ביבשת הבדיונית Jamuraa. קלף זה הופיע במזנון של חפיסות מסוג II עכשוויות והיה יעיל במיוחד מול חפיסות חמשת הצבעים הירוק הפופולריות שנשענו על יצורים קטנים עם קשיחות בדרג 1.
בסדרת משחקי הווידאו "המכשף" יכול השחקן לרקוח פצצה הקרויה "Samum" באמצעות מערכת האלכימיה של המשחק. הפצצה מתפקדת כמעין רימון הלם הנועד לשתק את האויב עליו נזרקה הפצצה, ולעוור אותו לזמן מה.
פרנצ'סקו רפטו
פרנצ'סקו רפטו (באיטלקית: Francesco Repetto, 1914, ג'נובה – 1984) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם.
קורות חיים
בין השנים 1940–1945 היה רפטו מזכירו האישי של הקרדינל פייטרו בואטו בג'נובה.
פעילותו בתקופת השואה
בשנות המלחמה האיץ בואטו ברפטו לפעול עם רשת דלאסם להצלת יהודים. רפטו שיתף פעולה עם יהודים ונוצרים מאזור ג'נובה, שהיו חברים במחתרת האנטי-נאצית והאנטי-פשיסטית באזור. לאחר כניעת איטליה לגרמנים בספטמבר 1943 נאלצו פעילי דלסם לסגור את מפקדתם בג'נובה, ומרכז פעילותם עבר לכנסייה הקתולית תחת מנהיגותו של בואטו. מאותה עת ואילך ארגן רפטו את כל פעילות ההצלה. בשיתוף פעולה עם יהודים רבים וכן כמרים רבים אחרים, בהם ריימונדו ויאלה ורופינו ניקאצ'י, שלימים זכו אף הם בתואר חסיד אומות העולם, סייע רפטו בהצלתם של מאות יהודים - יהודים איטלקים ויהודים בעלי אזרחויות זרות, בבורגו סן דלמצו, בפירנצה, בלוקה, ברומא וביישובים אחרים. הג'וינט הפקיד כסף בשווייץ וכסף זה הועבר על ידי ארגון דלסם לרפטו. רפטו השתמש בכסף זה כדי לארגן מקלטים ליהודים, לתת להם מזון, טיפול רפואי, אשפוז בלתי חוקי ומסמכים מזויפים. כמו כן הציע ליהודים הנרדפים סעד רוחני.
ב-4 ביולי 1944 הצליח רפטו להימלט בקושי מקציני אס אס שנשלחו מוורונה לעצרו אך מאותה עת ואילך נאלץ להפחית את קצב פעילותו. את מקומו תפס קרלו סאלבי (Salvi), שלימים זכה אף הוא בתואר חסיד אומות העולם.
הנצחה
בשנת 1955 העניק איחוד יהודי איטליה לרפטו מדליית זהב כאות הוקרה על פעולתו להצלת יהודים.
ב-1976 העניק יד ושם לרפטו את התואר "חסיד אומות העולם".
הסופר והחוקר אלכסנדר סטיל (Stille) הנציח את פועלו של רפטו בספרו Benevolence and Betrayal: Five Italian Jewish Families under Fascism (נדיבות ובגידה: חמש משפחות של יהודים איטלקים תחת הפשיזם), שיצא לאור בשנת 1991.
סיפור חייו של מהטמה גנדי
"סיפור חייו של מהטמה (מוהנדס) גנדי" הוא ספר לילדים ולנוער מאת הסופרת תמר ורטה-זהבי שיצא לאור בשנת 2010. הספר מתאר את סיפור חייו של מהטמה גנדי אשר נולד ב-2 באוקטובר 1869 ונרצח ב-30 בינואר 1948.
גנדי נחשב לסמל ההתנגדות הבלתי אלימה נגד דיכוי פוליטי וחברתי. ב-1915, עם שובו מלימודי המשפטים באנגליה (והתמחות במומביי ובדרום אפריקה) מצא עצמו מנהיג רוחני של התנועה שמשכה אחריה אלפים ומאוחר יותר מיליונים, שביקשו לשחרר את הודו מעולה של בריטניה. מהאטמה גנדי זכה לראות את הודו מקבלת את עצמאותה. ב-30 בינואר 1948 נרצח, אבל השימוש במחאות פוליטיות בלתי אלימות, שגנדי היה חלוץ בנקיטתן כאמצעי לשינוי חברתי, ממשיך עד היום להוות דוגמה למנהיגים גדולים אחרים.
הספר "סיפור חייו של מהטמה (מוהנדס) גנדי" עוסק ביכולתו של הפרט להביא לשינוי תודעה ולמציאות חברתית שונה באמצעות מרי שקט, מתוחכם ולא מתלהם. כמו כן, ורטה-זהבי מדגישה תכונות אנושיות כחלק מההתפתחות ותהליך הצמיחה שעבר גנדי ובהן: אמירת אמת, יכולת המחילה והסליחה, התגברות על פחדים.
תקציר הספר
הוא נולד למשפחה של סוחרים אמידים. בבית הספר התלמידים לעגו למוהנדס על המראה החיצוני שלו, בעיקר בשל אוזניו הגדולות וקומתו הנמוכה. כבר בתחילת לימודיו בתיכון התיידד מוהנדס עם הספורטאי המצטיין של בית ספרו, מכתאב הבריון, שהיה מוסלמי. מוהנדס לעומתו היה הינדי הדוק כמו אמו. אמו לא הרשתה לו להתיידד עם מכתאב בשל חששה שידרדר את מוהנדס.
משפחתו של מוהנדס נמנעה מאכילת בשר בניגוד למשפחתו של חברו, מפני שבדתם נחשב מעשה זה רצח. מוהנדס הושפע בנושא זה ממכתאב, אך משהחל מצפונו לייסרו, כתב מכתב התנצלות לאביו ובו התחייב לקבל כל עונש שייקבע לו. אביו התפעל מהתנהגות בנו.
כנהוג בדתו מוהנדס נישא לילדה בגילו בשם קסטורבאי. לאחר מות אביו, נסע מוהנדס בהוראת אחיו הבכור לבריטניה ללמוד משפטים כדי שיוכל להיות עורך דין בכיר ולפרנס את משפחתו. בבריטניה, קל היה להבחין שהוא אינו שייך.
כאשר מוהנדס חזר להודו נודע לו שגם אמו מתה. משלא מצא עבודה בהודו כעורך דין הוא עבר לדרום אפריקה.
מוהנדס הבין שייעודו בחיים הוא לעזור להודים חסרי הישע. לאחר שעשה חיל בעבודתו וזכה לפרסום רב כשהוכיח שניתן לשנות מציאות, הוא חזר להודו כדי להביא את אשתו וילדיו. כעת החל מסעו.
ראשית, מוהנדס המציא את "כוח הסטיאגרא" המבוסס על כך שהאמת תמיד תהיה הצודקת. אליו הצטרפו הודים רבים שהפכו לצבא חזק אך לא אלים. הם יצאו למחאות רבות וכאשר השוטרים הבריטים התנהגו אליהם באלימות, הם חייכו ומעולם לא השיבו באלימות.
גנדי החליט שהגיע הזמן לחזור להודו ולסלק את המשטר הבריטי מהודו. הוא ריכז סביבו תומכים רבים והוביל אותם למחאות מהפכניות, אך בלתי אלימות. באחד הימים הוא הגיע לכפר וגילה שלתושבים שבו אין בגדים להחלפה מפני שהם מכרו את כל הכותנה לבריטים. גנדי הציע שכל ההודים לא יקנו בגדים מייצור בריטי עד שלא יתנו להודים ליצור בגדים משלהם. מחאה זו צלחה.
וכן, בין המחאות הגדולות שגנדי הוביל הייתה "צעדת המלח". היא החלה מהסיבה שהבריטים לא אפשרו להודים לייצר מלח בשביל עצמם, ולכן רוב המאכלים היו תפלים. במחאה זו גנדי ועוד 79 אנשים צעדו עד לים הקרוב שבו ניתן היה לייצר את המלח בעצמם ובדרך הצטרפו אליהם אלפי הודים. הלחץ פעל על הממשל הבריטי והם התירו להודים לייצר את המלח לעצמם.
כאשר מלך אנגליה הזמין את גנדי לדבר על עתיד הודו, גנדי ידע שעליו להתלבש בפשטות וכן ביקש ללון בשכונה ענייה משום ש"רק שם הוא ירגיש בנוח", לדבריו. אך, גנדי חזר עם בשורות מעציבות להודו בידיעה שהודו לא תשתחרר מעול הבריטים.
בשנת 1939 כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה היו חיכוכים רבים בין ההודים המוסלמים לבין ההודים ההינדים. מאבק זה העציב את גנדי, ולכן הוא החליט לצום עד שישלימו ביניהם גם אם זה יעלה בחייו. וכך היה. שני המנהיגים של שני הצדדים לחצו ידיים מול גנדי.
לאחר מכן החלו מריבות רבות בין ההינדים לבין המוסלמים מפני שהמוסלמים היו מיעוט והם חששו שיזניחו אותם. שישה מיליון מוסלמים עברו לגור בפקיסטן ושישה מיליון הינדים עזבו את פקיסטן כדי לפנות מקום למוסלמים. בדרך נפגשו שני המחנות ונוצר עימות גדול ביניהם שגבה את חייהם של כ-2 מיליון הודים, הינדים ומוסלמים.
כאשר גנדי הלך להתפלל, המון רב חיכה לו ורצה לנשק את רגליו, אך בחור הודי שמשפחתו נהרגה במעבר לפקיסטן ירה במוהנדס גנדי ורצח אותו.
סרגו זכריאדזה
סֵרגוֹ זַכַּריאדזֵה (בגאורגית: სერგო ზაქარიაძე ; 1 ביולי 1909 – 13 באפריל 1971) היה שחקן גאורגי.
ביוגרפיה
סרגו זכריאדזה נולד בשנת 1909 בבאקו (אזרבייג'ן - חלק מהאימפריה הרוסית באותה תקופה). בשנת 1926 זכריאדזה התחיל לעבוד בצוות המשנה של תיאטרון רוסתוולי שבטביליסי; במקביל לעבודתו, הוא החל ללמוד פילולוגיה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי.
בשנת 1928 סרגו זכריאדזה עבר לכותאיסי כדי להצטרף כשחקן לתיאטרון, שקוטה מרג'נישווילי ייסד באותה שנה (התיאטרון הועבר ב-1930 לטביליסי ואחרי מות מייסדו ב-1933 נקרא תיאטרון מרג'נישווילי). זכריאדזה נשאר בתיאטרון מרג'נישווילי עד שנת 1956.
תפקידו המשמעותי הראשון של סרגו זכריאדזה כשחקן היה בקולנוע; בשנת 1933 הוא גילם את תוֹרר'ווַה (תפקיד ראשי) בסרטו של סיקו דולידזה "הצלבנים האחרונים". בשנת 1943 (בתקופת עבודתו בתיאטרון מרג'נישווילי) סרגו זכריאדזה השתתף בפרק השני של סרט הקולנוע "גיורגי סאקדזה" בתפקיד שדימן ברתשווילי (במאי: מיכאיל צ'יאורלי).
בתיאטרון מרג'נישווילי, סרגו זכריאדזה שיחק, בין היתר, בתפקידים הבולטים הבאים: המהפכן דומנרי במחזה "מן הניצוץ" מאת שלווה דדיאני (1937); בסיק גבשווילי במחזה "המלך ארקלה", שבוים על ידי וחטנג טבליאשווילי על-פי הרומן ההיסטורי מאת לוואן גותואה (1942); המצביא בגרטיוני במחזה "בגרטיוני" מאת א' סמסונדזה, שבוים על ידי ואסו קושיטשווילי (1944); בחסי במחזה "הנכרת", שבוים על-פי הסיפור מאת ואז'ה פשאוולה (1945); ג'יבילו במחזה "נישואיו של קולחוזניק" מאת פוליקרפה קקבדזה, שבוים על ידי שלווה ר'מבשידזה (1945); המלך דוד במחזה "דוד הבנאי", שבוים על-פי הרומן ההיסטורי מאת לוואן גותואה (1946); גיורגי במחזה "הכוכב שלו" מאת י' מוסשווילי, שבוים על ידי ארצ'יל צ'חרטישווילי (1951); הברון ריפפרטה במחזה "אם הבית של המלון" מאת קרלו גולדוני, שבוים על ידי גיגה לורתכיפנידזה (1952); המזכיר גיורגי במחזה "מזכיר מועצת הנפה" מאת רוואז תבוקשווילי, שבוים על ידי לילי יוסליאני (1954); תיניבג במחזה "מפולת שלגים" מאת מיכאיל מרוולישווילי, שבוים על ידי ואסו קושיטשווילי (1956).
בשנת 1956 סרגו זכריאדזה עבר מתיאטרון מרג'נישווילי לתיאטרון רוסתוולי; בתיאטרון זה, זכריאדזה שיחק, בין היתר, בתפקידים הבולטים הבאים: אדיפוס במחזה "אדיפוס המלך" מאת סופוקלס (1956); וסילי שויסקי במחזה "בוריס גודונוב" מאת אלכסנדר פושקין (1957); הדרשן במחזה "בחטריוני", שבוים על-פי בלדה מאת ואז'ה פשאוולה (1960); הצייר פירוסמני במחזה "פירוסמני" מאת נחוצרישווילי (1961).
בשנים 1960-1955 סרגו זכריאדזה היה מורה להגייה תיאטרלית במכון התיאטרלי של טביליסי ע"ש שותא רוסתוולי (בית ספר לאמנויות הבמה).
בתקופת עבודתו בתיאטרון רוסתוולי סרגו זכריאדזה הצטלם גם בסרטי קולנוע. בשנת 1959 זכריאדזה גילם את דמותו הדוור גיורגי בסרט "היום האחרון, היום הראשון" (במאי: סיקו דולידזה).
בשנת 1964 סרגו זכריאדזה שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של רוואז צ'חיידזה אבא של חייל; בסרט זה, זכריאדזה גילם את דמותו של איכר גאורגי (גיורגי מחרשווילי), שבנו נלחם בשורות הצבא האדום במלחמת העולם השנייה. אחרי שהבן מפסיק לכתוב אל הוריו, האב יוצא אל המען של המכתב האחרון מבנו - בית-חולים רוסי בקרבת חזית; בהגיעו לשם, האב מגלה שבנו השתחרר מטיפול. האב מסרב לחזור לכפרו בלי בשורה מבנו ומתעקש להתגייס לצבא למרות שאינו צעיר; לבסוף, הוא מצליח להישלח גם לחזית, בה הוא מקווה לפגוש את בנו.
תפקיד האב האוהב והלוחם הפך את סרגו זכריאדזה לפופולרי ברחבי ברית המועצות וזיכה אותו בשני פרסים סובייטיים: פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ופרס לנין.
בשנים 1971-1966 סרגו זכריאדזה היה חבר המועצה העליונה (הפרלמנט) של ברית המועצות; הוא לא השלים את הקדנציה השנייה בתפקיד עקב מותו.
סרגו זכריאדזה זכה בחייו בתואר "אמן העם של ברית המועצות", בפרס לנין ובשלושה פרסים כלל-סובייטיים נוספים. מיד אחרי מותו, הוענק לו פרס שותא רוסתוולי מטעם גאורגיה הסובייטית.
סרגו זכריאדזה מת בשנת 1971 בטביליסי ונקבר בפנתאון מתאצמינדה שבעיר.
מארי-ז'וזה פרק
מארי-ז'וזה פרק (בצרפתית: Marie-José Pérec, נולדה ב-9 במאי 1968) היא אתלטית צרפתייה, בעלת 3 מדליות זהב אולימפיות משתי אולימפיאדות, זכתה פעמיים ברציפות ופעמיים אלופת עולם בריצת 400 מטר. כמו כן היא מחזיקה בשיא האולימפי בריצה זו. בעלת התוצאה השלישית בטיבה בעולם בריצה זו בכל הזמנים.
ביוגרפיה
באולימפיאדת סיאול (1988) סיימה פרק במקום 32 בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.22 שניות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 23.49 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בהאג, הולנד בפברואר 1989 זכתה פרק במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.21 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט (אז יוגוסלביה כיום קרואטיה) בשנת 1990 זכתה פרק במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.84 שניות, אחרי גריט ברוייר (49.50 שניות) ופטרה מילר (50.51 שניות) שתיהן ממזרח גרמניה. נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:25.12 דקות, אחרי המנצחת מזרח גרמניה (3:21.02 דקות).
אלופת עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכתה פרק במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.13 שניות, לפני גריט ברוייר (49.42 שניות) וסנדרה מאיירס מ ספרד (49.78 שניות).
אלופה אולימפית
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 סיימה פרק במקום רביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 22.20 שניות, המנצחת הייתה מרלין אוטי מג'מייקה (21.98 שניות).
אלופת אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1994 זכתה פרק בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.33 שניות ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:22.34 דקות.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכתה פרק במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.28 שניות, לפני פולין דייוויס-תומפסון מבהאמה (49.96 שניות) וג'יירל מיילס קלארק מארצות הברית (50.00 שניות).