cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאולו פוליצ'י
נבחרת איטליה
פוליצ'י זומן על ידי אנצו ביארזוט לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1978 בארגנטינה, בו סיימה איטליה במקום הרביעי. כמו בטורניר הקודם, גם בטורניר זה לא שותף פוליצ'י כלל. הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הייתה ב-23 בספטמבר 1978 במשחק ידידות מול. בסך הכול שותף פוליצ'י 19 פעמים במדי הנבחרת וכבש חמישה שערים. במירב משחקיו הוא צוות לצדו של פרנצ'סקו גרציאנו, במטרה להביא את שיתוף הפעולה הפורה ביניהם מטורינו לנבחרת, אך ללא הצלחה. עקב כך, הוא הוחלף במרבית הזמן על ידי רוברטו בטגה.
קריירת אימון
ב-1986, זמן קצר לאחר פרישתו, התמנה פוליצ'י לתפקיד עוזר המאמן של קבוצת פיאצ'נצה. הוא שימש כעוזר של שלושה מאמנים שונים, וסיים את דרכו בקבוצה ב-1989.
החל מ-1990 הוא מאמן נוער בקבוצת טריטיום. הקבוצה שיחקה בליגות הנמוכות באיטליה, וב-2013 הפסיקה את פעילותה. החל מ-2014, המועדון מחזיק בקבוצת נוער בלבד, ללא קבוצה בוגרת, ובית הספר לכדורגל של המועדון קרוי על שמו של פוליצ'י ומנוהל על ידיו.
גביע המדינה בכדורגל 2003/2004
בני סכנין ניצחה במשחק הגמר ובכך זכתה בגביע בפעם הראשונה. בעקבות כך הקבוצה העפילה לתחרות גביע אופ"א.
השלבים המוקדמים
בשלב המוקדם השתתפו קבוצות של ליגה ג'. בסיבוב השמיני שהתקיים ב-10 במרץ 2004 לתחרות הצטרפו קבוצות של ליגת העל.
שלבי הגמר
הקבוצה שאירחה את המשחק במגרשה הביתי צוינה כראשונה בכל זוג.
הערה:
ג'ון קריו אקלס
קורות חיים
בשנת 1937 חזר אקלס לאוסטרליה, שם עסק במחקר במהלך שנות מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה מונה לפרופסור באוניברסיטת אוטגו שבניו זילנד. בשנים 1952–1962 עבד באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
בשנת 1958 זכה באות הכבוד Knight Bachelor ובשנת 1962 במדליה המלכותית. החל משנת 1990 היה חבר במסדר אוסטרליה.
אקלס נפטר ב־2 במאי 1997 בסמוך לעיר לוקרנו שבשווייץ. במרץ 2012 נחנך בניין על שמו באוניברסיטה הלאומית האוסטרלית, אשר נבנה מכספי חבר העמים הבריטי.
וילה גאצוטי
וילה גאצוטי (איטלקית: Villa Gazzotti) היא אחת הווילות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בברטזינה (Bertesina) שבפאתי  ויצ'נזה. וילה גאזוטי הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת ההכרזה על הווילות הפלדיאניות בוונטו.
הייחוס של הווילה הזו לפלאדיו איננו בטוח לחלוטין מפני שתוכנית הווילה איננה מופיעה בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות". עם זאת שרדה תוכנית נפרדת של הבניין, השמורה בארכיון המכון המלכותי לאדריכלות RIBA בלונדון, המאששת את ייחוס המבנה לפלאדיו, ודומה שהדבר מוסכם על הכול. הבניין נבנה בשנות הארבעים של המאה השש עשרה.
אדריכלות
הווילה לא נבנתה כווילה כפרית שכן הבעלים, גאזוטי, היה גובה מסים בעל אמצעים צנועים, שפשט רגל בעקבות הבנייה. ואמנם הבניין הוא בן שתי קומות בלבד. מעל קומת שירותים נמוכה, שוכנת קומת האדון, אליה עולה גרם מדרגות חזיתי. קומה שלישית, האופיינית לווילות כפריות, אשר בה אוחסנה תוצרת חקלאית, חסרה במבנה זה.
במרכז חזית המבנה נצבת מבואה שבה שלוש קשתות התומכת בגמלון. זו הופעתו הראשון של מוטב חזית המקדש הרומי (אם כי כאן על קשתות ולא על עמודים כבווילות שנבנו אחר כך), המאפיין כל כך את האדריכלות של פלאדיו. מכל צד של המבואה קבועים שני חלונות מלבניים גבוהים, כל חלון עם משקוף גמלוני. בין הקשתות לבין החלונות מפרידות אומנות מלבניות המסתיימות בראשן בכותרות קורינתיות מסוגננות. הבניין כולו עשוי לבנים ומצופה טיח, אך פרטים רבים בבניין (משקופים, כותרות וכדומה) מגולפים באבן.
דניאל בן עטר
דניאל בן עטר (נולד ב-21 בנובמבר 1965) הוא סגן נשיא תאגידי באינטל העולמית, מנכ"ל משותף של ארגון הייצור העולמי של אינטל ומנכ"ל משותף (יחד עם קרין אייבשיץ-סגל) של אינטל ישראל
ביוגרפיה
דניאל בן עטר נולד ב-1965 לאלי ודליה בן עטר, במושב בית נקופה שבהרי ירושלים, ולו שתי אחיות ואח. למד בבית הספר הרי יהודה בקיבוץ קריית ענבים ולאחר מכן בבית הספר הימי מכמורת.
בשירות הצבאי ובמילואים שירת בחיל הים ובפלוגת הסיור 219 של חיל התותחנים.
בשנים 1987–1990 למד לתואר בוגר בפיזיקה ומתמטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנים 1990–1992 סיים בהצטיינות תואר מוסמך בפיזיקה מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים כולל כתיבת תזה בנושא:.
בשנים 1996–1997 סיים בהצטיינות תואר מתקדם במנהל עסקים מבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1991 היה שותף לתכנונו והקמתו של היישוב נופי פרת, ביחד עם גרעין של סטודנטים מהאוניברסיטה העברית. בשנים 1991–1994 הוא היה יושב ראש מזכירות היישוב בהתנדבות.
בשנים 1993–2000 שימש כמהנדס תהליך ייצור במפעל אינטל בירושלים (Fab 8).
בשנת 2006, עם חזרתו לישראל, מונה לסמנכ"ל במפעל אינטל בקריית גת (Fab 28),
בשנת 2011 מונה למנכ"ל מפעל הייצור בקרית גת, ובשנת 2015 מונה לסגן נשיא באינטל העולמית. במהלך תפקידו כמנכ"ל הייצור של אינטל ישראל, הוביל את הקמתו של מפעל שבבים נוסף בקרית גת. בשנת 2017 קיבל את מגן שר העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים לארגונים מצטיינים בהתנדבות, על הצטיינות בהתנדבות ותרומה משמעותית לקריית גת ולדרום הארץ.
בשנת 2020 קודם לסגן נשיא תאגידי באינטל העולמית ומונה למנכ"ל משותף ארגון הייצור העולמי של אינטל, שכולל 6 אתרים ברחבי העולם: ישראל, אירלנד, גרמניה, אריזונה, אורגון ואוהיו.
כמנכ"ל מפעל הייצור של אינטל בקריית גת (Fab 28), הגה בן עטר והוציא לפועל את פרויקט "אופק דרום", שבמסגרתו גויסו למפעל כ-150 אנשים מהדרום ללא השכלה או ניסיון רלוונטיים ועברו הכשרה ראשונית במפעל, שכללה לימודים בסיסיים בתחומים טכנולוגיים שונים, יישומי מחשב, מתמטיקה, אנגלית ועוד. לאחר מכן עברו המועמדים הכשרה ספציפית, כך שכולם נכנסו כעובדים מהמניין לאינטל, ושולבו בתפקידי אחזקת ציוד טכנולוגי מתקדם. בשנת 2023 נפתחו במפעל שתי כיתות הנדסאים לעובדים שגויסו בפרויקט אופק דרום. על פרויקט אופק דרום הוענק לדניאל בן עטר אות יקיר העיר קריית גת מטעם ראש העירייה אבירם דהרי ושר הכלכלה אלי כהן.
בשנת 2023 מונה בן עטר גם למנכ"ל משותף (יחד עם קרין אייבשיץ-סגל) של אינטל ישראל.
משפחה
דניאל בן עטר נישא בשנת 1991 לרביטל (בת יוסף ושמחה וקס), מורה לאנגלית. לזוג שלושה ילדים, והם מתגוררים במזכרת בתיה.
עלאא חליחל
עלאא חליחל (בערבית: علاء حليحل; נולד ב-31 ביולי 1974) הוא סופר, מחזאי, תסריטאי, עיתונאי ומתרגם ערבי ישראלי.
ביוגרפיה
חליחל נולד ב-1974 בכפר ג'יש. הוא למד בחוג לתקשורת באוניברסיטת חיפה ובמקביל עבד בעיתון "אל-איתיחאד" בו ייסד וערך את מוסף התרבות והחברה. בין השנים 2001 ל-2005 עבד כשדרן ועורך בשתי תחנות רדיו בערבית והגיש תוכנית ביקורת עיתונות ערבית ברדיו א-שמס. בשנת 2002 ייסד את מגזין התרבות והפנאי בעברית, "תרפזיון" ושימש כעורכו. בשנת 2005 ייסד את המקומון "אל-מדינה" ושימש כעורכו. בשנת 2003 למד תסריטאות בבית הספר לתסריטאות בתל אביב ומאז מעורב בכתיבה קולנועית וטלוויזיונית. בשנת 2004 כתב וביים סרט קצר ששמו "לפאתי חומוס קדימה" שהוצג בפסטיבל הקולנוע בחיפה. מרצה לתיאטרון במכללת ספיר ובחוג לתיאטרון באוניברסיטת חיפה.
שימש מנהל תוכניות בערוץ הטלוויזיה הפלסטיני "מיקס", וכתב מאמרים לאתר "ynet" ולמוסף הספרים בעיתון "הארץ". פרסם כמה ספרים שהוצאו לאור על ידי מו"לים בעולם הערבי, וחלקם אף תורגמו לשפות זרות. ספרו הרביעי, "יחסי הסודיים עם קרלה ברוני", תורגם לעברית ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן. רומן נוסף שלו, "להתראות עכו", תורגם ויצא לאור בהוצאת עם עובד ב-2018. חליחל היה עורך השבועון "פצל אל-מקאל" (فصل المقال) המזוהה עם בל"ד.
באפריל 2010 היה חליחל לצד עדניה שבלי היו אמורים להשתתף בכנס "ביירות 39" בביירות הנערך ביוזמת אונסק"ו, בו הוענק הפרס הספרותי "ביירות 39". לאחר שבג"ץ קיבל את עתירתו נגד החלטת שר הפנים וראש הממשלה, והורה לאפשר לו לנסוע ללבנון למרות הגדרתה כמדינת אויב, לא הגיע ללבנון מפני שלא היה לו היתר כניסה כישראלי ללבנון ובגלל סגירת המרחב האווירי באירופה כתוצאה מהתפרצות הר הגעש באיסלנד.
בדצמבר 2013 הועלתה בתיאטרון חיפה ההצגה "רוח ים" המבוססת על קובץ סיפוריו "יחסי הסודיים עם קרלה ברוני".
חיים אישיים
נשוי ואב לילדה. מתגורר בעכו.
עמדות
הוא ביקר את ההבנה והסלחנות לתופעה של רצח על חילול כבוד המשפחה וכתב: "בפעמים המעטות והנדירות שהשלטון הישראלי נדרש להפעיל את סמכותו על עבריינים בחברה הערבית, הוא לא עושה זאת - מתוך התנשאות תרבותית. כל גבר שיודע כי ייצא מרצח כזה "בזול", במבצע רחמנות יהודי מתנשא ו"מתחשב", לא יהסס לוותר על שנים ספורות מחייו, כדי שבשכונה יגידו שהוא "גבר בן גבר", מקור גאווה לכל החמולה".
התעמלות אמנותית באולימפיאדת לונדון (2012) – קרב רב אישי
פורמט התחרות
התחרות כללה את סבב המוקדמות (שחולק לשניים) ואת הגמר עצמו. לאחר שלב המוקדמות, נבחרו עשר המתעמלות יבגניה קנייבה, דריה דמיטריבה, אליה גאראייבה, סילביה מיטבה, לובוב צ'רקשינה, סון יאון-ג'יי, אלינה מקסימנקו, יואנה מיטרוש, נטע ריבקין ואנה ריזטדינובה להתמודד אחת כנגד השנייה בגמר.
במהלך הגמר, ביצעו המתעמלות ארבעה מקצים (כדור, חישוק, קלאבים וסרט), כשהציונים נספרו וחוברו לסכום סופי.
מוקדמות
מקור:
צ'ארלס ב. הגינס
צ'ארלס ברנטון הגינס (באנגלית: Charles Brenton Huggins; 22 בספטמבר 1901 – 12 בינואר 1997) היה מדען אמריקאי-קנדי, זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1966 "על גילוי הטיפול לסרטן הערמונית באמצעות הורמונים". זו הייתה התגלית הראשונה שהראתה כי ניתן לשלוט בסרטן על ידי כימיקלים. יחד איתו זכה בפרס גם פייטון רוס.
ביוגרפיה
הגינס נולד בהליפקס שבנובה סקוטיה. סיים תואר ראשון באוניברסיטת אקדיה בקנדה והמשיך ללימודי רפואה באוניברסיטת הרווארד אותם סיים בשנת 1924. את ההתמחות בכירורגיה עשה באוניברסיטת מישיגן.
הגינס נפטר ב־12 בינואר 1997 בשיקגו שבאילינוי.
העיטור האוסטרי למדע ואמנות
העיטור האוסטרי למדע ואמנות (בגרמנית: Österreichisches Ehrenzeichen für Wissenschaft und Kunst) הוא עיטור מטעם המדינה של הרפובליקה של אוסטריה ומהווה חלק ממערכת הכיבודים של מדינה זו.
היסטוריה
"העיטור האוסטרי למדע ואמנות" נוסד על ידי המועצה הלאומית של אוסטריה כהוקרה על הישגים מדעיים או אמנותיים באמצעות חוק פדרלי ממאי 1955 (כתב העת החוק הפדרלי מס '96/1955, כפי שתוקן BGBl I מס' 128/2001). במקביל, הקימה המועצה הלאומית גם את "צלב הכבוד האוסטרי למדע ואמנות", המוענק כ"צלב של כבוד, מחלקה ראשונה "(גרמנית: Ehrenkreuz 1. Klasse) ו"צלב של כבוד" (גרמנית: Ehrenkreuz). אף על פי שהם לא נחשבים טכנית כמעמדות נמוכים יותר של העיטור למדע ואמנות, צלבים אלו קשורים אליו בכל זאת.
העיטור למדע ואמנות
מספר המקבלים של עיטור המדע והאמנות מוגבל לכל היותר ל־72 אנשים חיים בכל פעם (36 מקבלים עיטור למדע ו-36 לאומנויות). בכל אחת משתי הקבוצות הללו יש 18 אזרחים אוסטרים ו-18 אזרחים זרים.
צלב של כבוד למדע ואמנות
אין מגבלה על מספר המקבלים.
שורש 74
שורש 74, או יוּאֶה בּוּ (בסינית: 月部, פיניין: Yuè bù) הוא השורש השבעים-וארבעה של הכתב הסיני. פירושו "ירח" או "חודש" והוא אחד מתוך 34 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מארבעה קווים.
במילון קאנגשי יש 69 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
ונדלין ורנר
ביוגרפיה
בנוסף להיותו מתמטיקאי, שיחק בסרט "עוברת אורח בסן סוסי" שיצא לאקרנים בשנת 1982 וכתב מכתב לנשיא צרפת ניקולא סרקוזי בפברואר 2009 בו ביקר את מדיניות ממשלת צרפת שלדעתו הובילה למשבר אמון בינה לבין החוקרים.
עבודתו
ורנר, יחד עם עודד שרם וגרגורי לאולר, פיתח את אבולוציית שרם-לוונר. זהו כלי שסלל את הדרך להוכחות מדויקות של השערות מתחום הפיזיקה הסטטיסטית. למשל, היא הוכיחה תאוריה של המדען הפולני בנואה מנדלברוט שאומרת שלגבול של הילוך מקרי במישור יש ממד האוסדורף של 4/3. בנוסף, ורנר תרם להבנת התופעות הקריטיות (critical phenomena) במעבר בין מצבי צבירה מסוימים (למשל המעבר בין נוזל לגז) והגיע לפריצות דרך בתופעות שונות בתחום ההסתברות כגון: הילוך מקרי ותנועה בראונית דו-ממדית.
פרסים
על מתרומתו לתחום המתמטיקה וההסתברות זכה בפרסים רבים. בהם:
ראשד חוסיין
ראשד חוסיין (בערבית: راشد حسين; 1936, מוסמוס – 1977, ניו יורק) היה משורר ומתרגם ערבי-ישראלי.
ביוגרפיה
בשנת 1974 הופיע בסרטו של הבמאי ליונל רוגוזין "Arab Israeli Dialogue", בדו-שיח עם הסופר הישראלי עמוס קינן, שעסק בשורשי הסכסוך ובדרכים אפשריות לפתרונו.
כתיבתו עסקה בנושאים לאומיים פלסטיניים. כמו כן עסק בתרגום, הוא תרגם לערבית שירים של חיים נחמן ביאליק ולעברית תרגם שירי עם ערבים. שירו "אשה אנאלפביתית" תורגם על ידי נתן זך ובוצע בלחן של שפי ישי על ידי חוה אלברשטיין באלבומה "שיר במתנה".
בשנת 1967 יצא לאור בהוצאת דביר הספר "דקלים ותמרים", שכלל מבחר תרגומי שירה ערבית שתרגם בצוותא עם נתן זך.
מבחר משירתו של חוסיין תורגם לעברית על ידי ששון סומך ופורסם באנתולוגיות שונות.
אפרודיטה (פירושונים)
אפרודיטה היא אלת האהבה והיופי במיתולוגיה היוונית.
בקונטמאשי
בקונטמאשי (בהונגרית: Bakonytamási) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בבקונטמאשי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 802 ובשנת 2020 רק 574 תושבים.
יהודי בקונטמאשי
בבקונטמאשי חיו יהודים בתקופות זמן שונות. ובמקום קיים בית קברות יהודי ישן. חלק מתושבי הכפר נרצחו בשואה.
נבחרת הולנד בבייסבול
נבחרת הולנד בבייסבול (בהולנדית: Nederlands honkbalteam) היא נבחרת הבייסבול לגברים המייצגת את הולנד בתחרויות בינלאומיות.
נבחרת הולנד נחשבת לנבחרת הבייסבול הטובה באירופה. ב־36 אליפויות אירופה בבייסבול, נבחרת הולנד זכתה ב־24 אליפויות וב־9 סגנויות ובשלוש האחרות היא לא השתתפה. היא הגיע פעמיים למקום הרביעי באליפות העולם בבייסבול. והשתתפה 4 פעמים בטורניר האולימפי (מתוך 6 אולימפיאדות בהן הבייסבול היה חלק מהתחרויות) ודירוג השיא שלה היה המקום ה־5 באולימפיאדת אטלנטה וסידני.
מרינה אלכסנדרובה
מרינה אלכסנדרובה (שם משפחתה האמיתי פופנינה; נולדה ב-29 באוגוסט 1982, קישקונמאישה, הונגריה) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון רוסייה. זוכה פרס נשר הזהב הרוסי.
ביוגרפיה
היא נולדה במשפחה של קצין סובייטי בהונגריה. אביה — אנדריי פופונין, קולונל מחיל הארטילריה. אמה אירינה, עד 2008 עבדה בצוות האוניברסיטה הפדגוגית על שם הרצן.
בשנים 2006-2011, מרינה אלכסנדרובה שיחקה בתיאטרון המוסקבאי "סוברמניק".
השתתפה בתוכניות הריאליטי "הגיבור האחרון 3: לשרוד" והגרסה הרוסית של "מי רוצה להיות מיליונר?". מאז 2014 מגלמת את יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה, בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית מבית רוסיה-1, "יקטרינה".
חייה האישיים
מאז 2011 היא נשואה (בפעם השלישית בחייה) לבמאי אנדריי בולטנקו. ממנו נולדו לה שני ילדים:
קודם לכן, בשנים 2005-2007 הייתה נשואה בפועל לשחקן אלכסנדר דומוגארוב; מ-7 ביוני 2008 ועד אפריל 2010, הייתה נשואה לשחקן איוואן סטבונוב.
The Very Best of Kim Wilde (אלבום, 2001)
The Very Best of Kim Wilde (בעברית: המיטב של קים ויילד) הוא אלבום אוסף של הזמרת-יוצרת הבריטית קים ויילד. אלבום האוסף יצא לאור ב-5 בנובמבר 2001, על ידי חברת התקליטים EMI מיוזיק. אלבום האוסף הוא מעין חלק שני של אלבום האוסף The Very Best of Kim Wilde, אשר יצא בשנת 1984.
האלבום הגיע למקום ה-20 במצעד האלבומים של שווייץ.
רקע והוצאה
אלבום האוסף הופק על ידי ריקי ויילד, אשר הפיק עבור קים ויילד במהלך הקריירה שלה אלבומי אולפן ושירים רבים. אלבום האוסף יצא לאור בשנת 2001, והכיל בתוכו את מרבית להיטיה של ויילד, בדיוק כמו אלבום האוסף The Singles Collection 1981–1993, שיצא בשנת 1993.
כמה שנים לאחר צאתו המקורית, עלה אלבום האוסף לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
המרכז הרפואי גריאטרי שיקומי הרצפלד
המרכז הרפואי גריאטרי שיקומי הרצפלד הוא בית חולים גריאטרי שיקומי של שירותי בריאות כללית השוכן בגדרה. הוא קרוי על שמו של הפעיל הציוני וחבר הכנסת אברהם הרצפלד, אשר יזם את הקמתו.
בית החולים נוסד ב-22 ביוני 1969 במטרה לשמש בית החלמה לטיפול בעולים מבוגרים וקשישים חשוכי-מרפא. הרצפלד גייס את המשאבים הדרושים, והמועצה המקומית גדרה הקצתה לשם כך קרקע. מבנה בית החולים תוכנן על ידי האדריכל אברהם יסקי, אשר זכה על כך בפרס רכטר לשנת 1970. מנהלו הראשון של בית החולים היה ד"ר ארנולד רוזין, שעלה מבריטניה לארץ ב-1969 עם משפחתו.
בשנת 1983 הוסב בית ההחלמה לבית חולים גריאטרי, ובשנת 1994 הוא אוחד מנהלתית עם מרכז רפואי קפלן שברחובות. בהמשך נבנו בו מכוני פיזיותרפיה וריפוי בעיסוק, והמקום הפך למרכז גריאטרי שיקומי.
בית החולים ממוקם על שטח של 66 דונם, עליהם שטח בנוי בהיקף של 18,000 מ"ר. במרכז הרפואי פועלות שש מחלקות ובהן 231 מיטות אשפוז וכן יחידה לאשפוז יום שיקומי. לצידן פועלים גם מכוני רנטגן ודיאליזה וחדר כושר טיפולי.
בין השנים 2013 ל-2021 זכה בפרס מנכ"ל הכללית לבית חולים מיוחד מצטיין.
קורפוס הלנדווהר
קורפוס הלנדווהר (בגרמנית: Landwehrkorps) היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
זאב טונדרה אירואסייתי
זאב טונדרה אירואסייתי, זאב סיבירי או בפשטות זאב טונדרה (שם מדעי: Canis lupus albus) הוא תת-מין של זאב מצוי מהסוג כלב המצוי בטונדרה של צפון אירואסיה, מפינלנד במערב עד חצי האי קמצ'טקה במזרח.
קורפוס הלנדווהר
הקמת הקורפוס
קורפוס הלנדווהר הוקם עם פרוץ המלחמה באוגוסט 1914 כחלק מגיוס הצבא. בתחילה פיקד עליו גנרל חיל הרגלים רמוס פון ווירש, שהוחזר מפרישה. הקורפוס נותר פעיל עד סוף המלחמה.
זאב טונדרה אירואסייתי
מאפיינים
זהו תת-המין השני בגודלו באירואסיה. משקלו הממוצע של זכר הוא 40-49 ק"ג, ושל נקבה הוא 36.6–41 ק"ג. אורכם הממוצע של הזכרים הוא 118-137 ס"מ, ושל הנקבות הוא 112–136 ס"מ. פרוותו ארוכה ודקה, ובצבע אפור בהיר או לבן. הזאבים צדים בלהקות, וכך מסוגלים להכניע טרף גדול מהם כגון אייל קורא, אייל קנדי, אייל הצפון, ביזון אירופי, כבש המושק וכבש השלג.
קורפוס הלנדווהר
הקמת הקורפוס
עם היווצרותו, באוגוסט 1914, הורכב קורפוס הלנדווהר משתי דיוויזיות, שהיו מורכבות מיחידות קו שלישי. דיוויזיית הלנדווהר ה-3 הוקמה מיחידות שנלקחו ממחוז הקורפוס ה-5 (מחוז פוזן ושלזיה התחתית) ודיוויזיית הלנדווהר ה-4 הוקמה מיחידות שנלקחו ממחוז הקורפוס ה-6 (מחוז שלזיה, במיוחד שלזיה עילית). הוא כלל 34 גדודי חי"ר (הרבה יותר מהנורמה), רק ארבע כיתות מקלעים (שמונה מקלעים), תשעה גדודי פרשים, ארבע סוללות ארטילריה שדה (24 תותחים) ושתי פלוגות הנדסה.
פעילות הקורפוס
עם הגיוס, קורפוס הלנדווהר הוצב תחת פיקוד הארמייה השמינית בחזית המזרחית. בעוד הארמייה השמינית רוכזה בפרוסיה המזרחית, קורפוס הלנדווהר הוצב בשלזיה עילית. ב-4 בספטמבר 1914, הוא עבר תחת פיקודה של הארמייה האוסטרו-הונגרית הראשונה. עקב אבדות שספגה דיוויזיית הלנדווהר ה-4 בקרב טרנווקה (7–9 בספטמבר 1914), צומצמו רגימנט הרגלים ה-11 וה-51 של הלנדווהר לגדוד בודד כל אחד; רגימנט הרגלים ה-22 וה-23 של הלנדווהר צומצמו לשני גדודים כל אחד.
ב-14 בספטמבר 1914 פורקו גדודי התחלופה של חטיבת התחלופה ה-21 וכוח האדם שלהם שימש להחליף אבדות קרב בגדודים הבאים:
ב-25 בספטמבר 1914 פורקו גם גדודי התחלופה של חטיבת התחלופה ה-17:
מפקדים
לקורפוס הלנדווהר היו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
אלפרד אקירוב
ביוגרפיה
אקירוב נולד בעיראק, בנם של ג'ורג' ומוזלי אקירוב. בשנת 1952 עלה עם משפחתו לישראל, בה אביו הקים חברת קבלנות. לאחר שירות צבאי החל לעבוד בעסקי הקבלנות והבנייה של אביו והמשיך בכך כמה שנים לאחר פטירת האב ב-1967.
בשנת 1971 הקים ברחוב נחלת בנימין בתל אביב מפעל למעילים דמויי פרווה, ממנו צמחה חברת האופנה אלסקה טקסטיל, שמכרה חליפות, מכנסיים, חצאיות, חולצות, אפודות ומעילים תחת הסיסמה: "אלסקה, אופנה לכל עונה" והקימה בסוף שנות ה-70 רשת חנויות מפעל. בשנת 1981 מוזגה חברת אלסקה למעט החנויות עם חברת "ספורט לייף" ואקירוב התפנה מניהול החברה לעסקיו האחרים. את חלקו במיזוג הוא מכר בבורסה ועד שנת 1984 מכר כמעט את כל מניותיו, לאחר שלא ראה עתיד לייצור טקסטיל בישראל.
בתחילת שנת 1980 נטל חלק ברכישת חברת התעופה ארקיע ומלון לרום (כיום דן פנורמה תל אביב). כמו כן היה שותף בניסיון לרכוש את חברת הבנייה רסקו יחד עם אהרן רובינשטיין, ממנו נסוגו מחשש שהעובדים לא יאפשרו להם לנהל כרצונם את החברה. כן היה שותף עם הרצל שפיר בחברה לייצוא נשק. מארקיע יצא ברווח בשנת 1983 ועוד קודם לכן מכר את חלקו במלון. בתחילת שנות ה-80 גם השקיע בחברה לחיפוש נפט וגז.
ב-1978 הקים את חברת אלרוב, הרשומה החל מ-1983 למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב. קבוצת אלרוב פועלת באמצעות חברות בנות ציבוריות ופרטיות בשלושה תחומים עיקריים: נדל"ן, טכנולוגיות ותקשורת.
ב-1997 מונה אקירוב לקונסול כבוד של הפיליפינים בישראל. ב-2013 הוענק לו תואר אביר לגיון הכבוד הצרפתי. בשנת 2007 זכה לתואר ד"ר לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב על פעילותו למען הקהילה. הוא מכהן כחבר מועצת המנהלים במוזיאון תל אביב, באוניברסיטת תל אביב, בקרן תל אביב לפיתוח ובמכון ויצמן למדע.
בשנת 2013 ייסד אקירוב את קרן אלרוב, המרכזת את פעילותו הפילנתרופית בהיקף מצטבר של כ-5 מיליון ₪ בשנה.
ב-2021 קיבל היתר מהמפקח על הביטוח להגדיל אחזקות חברת אלרוב נדל"ן ומלונאות בחברת "כלל החזקות" לכדי 15% מהמניות. לאחר מכן הגיש בקשה לקבלת היתר שליטה בחברת "כלל החזקות", זאת לאור העובדה שחברת אלרוב כבר מחזיקה ב-15% ממניותיה, אך בקשתו לא אושרה ומאוחר יותר נסגרה.
חיים אישיים
אקירוב נשוי לחווה ואב לשלושה ילדים.
קשריו הפוליטיים
אקירוב מקורב לאהוד אולמרט, מהתקופה שבה כיהן אולמרט כראש עיריית ירושלים ואקירוב קידם יוזמות בנייה בעיר, בכללן פרויקט ממילא. אקירוב רכש תמונות שציירה עליזה אולמרט, רעייתו של אהוד. הוא העסיק את ראש לשכתו של אולמרט, שולה זקן, במהלך המשפט שהתנהל נגד השניים, וכן את מהנדס העיר אורי שטרית במהלך משפטו בפרשת הולילנד.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 פורסם כי אקירוב העניק ערבות בסך של שני מיליון ש"ח למפלגת חוסן לישראל. לקראת הבחירות לכנסת ה-24 העניק למפלגת תקווה חדשה ערבות של 2.5 מיליון ש"ח לצורך קמפיין הבחירות.
קרן אלרוב
קרן אלרוב נוסדה על ידי אלפרד אקירוב ב-2013, ומטרתה היא עידוד ההשכלה הגבוהה בישראל. הקרן כוללת שלוש תוכניות: מנהלת קרן אלרוב היא נטע גבאי וחברי הדירקטוריון שלה הם עליזה אולמרט, פרופ' בולק גולדמן, פרופ' תלמה ליבל, אלי עמיר, פרופ' איתמר רבינוביץ ואיתן רף.
הרומנובים
"הרומנובים" (ברוסית: Рома́новы) היא מיני-סדרת טלוויזיה, דוקו-דרמה רוסית, שעלתה לשידור במלאת 400 שנה להקמת רוסיה הצארית ולמעברה לשליטת שושלת בית רומנוב. פרק הבכורה שודר בערוץ הראשון ב-4 בנובמבר 2013. הסדרה הופצה ב-DVD ב-21 בנובמבר 2014.
תיאור
הסדרה מגוללת את האירועים ההיסטוריים ותולדות שושלת רומנוב החל בשלטונו של מיכאיל פיודורוביץ' בראשית המאה השבע-עשרה וכלה בהוצאה להורג של המשפחה הקיסרית בראשית המאה העשרים. כל פרק מוקדש לאחד או מספר קיסרים משושלת רומנוב.
טאי פאן (תואר)
טאי פאן (באנגלית: tai-pan; מסינית: 大班) הוא תואר בקנטונזית אשר נעשה בו שימוש בדרום סין ובהונג קונג על מנת לתאר איש עסקים זר (אירופאי) במהלך המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, לימים הפך המונח למונח מקובל בשפה האנגלית לתיאור איש עסקים העומד בראש חברה כלכלית גדולה.
המונח נודע מחוץ לסין ולעולם העסקים של דרום מזרח אסיה בעקבות סיפור קצר מאת סומרסט מוהם בשם זה, אשר פורסם בשנת 1922. המונח התפשט בעקבות ספרו של ג'יימס קלאוול משנת 1966 "טאי פאן" אשר הוסרט לסרט בשם זה בשנת 1986.
Tai-Pan
מרד ינואר
מרד ינואר (בפולנית: powstanie styczniowe) היה התקוממות של המיעוט הפולני בשטחה של האימפריה הרוסית, התקוממות שפרצה ב-22 בינואר 1863. ההתקוממות אירעה באזורים המהווים כיום את פולין, ליטא, לטביה, בלארוס, חלקים מאוקראינה וחלקים ממערב רוסיה. ההתקוממות הסתיימה עם תפיסתם של אחרוני המורדים, בשנת 1865.
בינואר 1863 ההתקוממות כיסתה את ממלכת פולין, בפברואר היא התרחבה לליטא, באפריל ובמאי הגיעה לאזור דאוגאוופילס וויטבסק כמו גם למחוז קייב. מתנדבים, כלי נשק ואספקה הגיעו מגליציה ומשטחי פולין תחת פרוסיה. הגיעו גם מתנדבים מאיטליה, הונגריה, צרפת ורוסיה.
ההתקוממות החלה כמחאה ספונטנית של צעירים פולנים נגד גיוס החובה לצבאו של הצאר הרוסי. למרד הצטרפו קצינים בכירים ממוצא פולני וליטאי. המתקוממים היו נחותים במספרם ובחימושם ביחס לצבא הרוסי, ועברו במהרה למלחמת גרילה. הם לא זכו לניצחונות צבאיים בולטים ולא כבשו ערים ראשיות או נקודות צבא מבוצרות. בין המתקוממים היו יהודים שלחמו בגדוד על שם ברק יוסלביץ'. הדיפלומטיה הרוסית טענה כי המרד הוא פרשתה הפנימית וכי התנועה הפולנית מכוונת לסדר האירופי. עם זאת, חשיפת הוועידה הרוסית-פרוסית מ-8 בפברואר 1863 בנושא הזדהות עם פולנים, הפכה את ההתקוממות לבינלאומית ואפשרה למעצמות המערב להשתלט על היוזמה הדיפלומטית
בראש ההתקוממות הצבאית עמד לודוויג מרוסלבסקי. לאחר מספר הפסדים בשדה קרב הוא נמלט לצרפת ובראש הכוח הועמד מריאן לנגביץ'.
בעקבות המרד ביטל הצאר אלכסנדר השני את נוהגו להעניק קרקעות לאיכרים הפולנים. רבים ממנהיגי המרד וממשתתפיו הוצאו להורג וכמה אלפים גורשו לסיביר. בשנת 1866 גירוש לסיביר לצמיתות הוחלף ל-10 שנות גירוש.
רקע כללי
למרות התבוסה במלחמת קרים והחלשות מצבה הכלכלי והפוליטי של האימפריה הרוסית, הזהיר אלכסנדר השני ב-1856 מפני ויתורים נוספים במילים "שכחו את כל החלומות". רווחו שני זרמי מחשבה בקרב אוכלוסיית ממלכת פולין. לאחד מהם היו סערות פטריוטיות בתוך חוגים ליברליים-שמרנים בדרך כלל ואינטלקטואלים, שהתרכזו סביב אנדז'יי זמויסקי וקיוו לחזרה מסודרת למעמד החוקתי לפני 1830; הם התאפיינו כלבנים. הנטייה האלטרנטיבית, המאופיינת כאדומים, ייצגה תנועה דמוקרטית המאגדת איכרים, פועלים וכמה אנשי דת. עבור שני הזרמים הדילמה המרכזית שלהם הייתה שאלת האיכרים. עם זאת, בעלי אחוזות נטו להעדיף את ביטול הצמית בתמורה לפיצוי, אך התנועה הדמוקרטית ראתה בהפלת העול הרוסי תלויה לחלוטין בשחרור ללא תנאי של האיכרים.
בדיוק כשהדמוקרטים ארגנו את ההפגנות הדתיות והפטריוטיות הראשונות ב-1860, החלו להיווצר קבוצות התנגדות סמויות בקרב בני נוער משכילים. הדם נשפך לראשונה בוורשה בפברואר 1861, כאשר הצבא הרוסי תקף הפגנה בכיכר הטירה ביום השנה לקרב גרוכוב. כתוצאה מכך נהרגו חמישה מפגינים. מחשש להתפשטות התסיסה הספונטנית, הסכים אלכסנדר השני בחוסר רצון לקבל עצומה לשינוי שיטת הממשל. בסופו של דבר, הוא הסכים למינויו של אלכסנדר וילופולסקי לעמוד בראש ועדה לבחינת שמירה על הדת וחינוך ציבורי, והכריז על הקמת מועצת מדינה וממשל עצמי לעיירות ולכפרים. הוויתורים לא מנעו הפגנות נוספות. ב-8 באפריל היו 200 הרוגים ו-500 פצועים מאש רוסית. משטר צבאי הוטל בוורשה, וננקטו צעדי דיכוי אכזרי נגד המארגנים בוורשה ובווילנה על ידי גירושם לעומק רוסיה.
בווילנה לבדה נערכו 116 הפגנות ב-1861. באותו סתיו הכריזו הרוסים מצב חירום בפלך וילנה, בפלך קובנה ובפלך גרודנו.
האירועים הובילו לגיבוש מהיר יותר של ההתנגדות. מנהיגים עתידיים של המרד התאספו בחשאי בסנקט פטרבורג, ורשה, וילנה, פריז ולונדון. מההתייעצויות הללו יצאו שני גופים. עד אוקטובר 1861, הוקמה "ועדת התנועה" העירונית (Komitet Ruchu Miejski), שהחלה לפעול ביוני 1862, על ידי הוועד הלאומי המרכזי (CNC). מנהיגיו כללו את סטפן בוברובסקי, ירוסלב דוברובסקי, זיגמונט פדלבסקי, אגטון גילר וברוניסלב שוורצה. הגוף ניהל את יצירתם של מבנים לאומיים שנועדו להפוך למדינה פולנית סודית חדשה. ה-CNC לא תכנן מרד לפני אביב 1863 לכל המוקדם. עם זאת, המהלך של וילופולסקי להתחיל בגיוס לצבא הרוסי באמצע ינואר אילץ את הוועד להכריז על המרד בטרם עת בלילה שבין 22 ל-23 בינואר 1863.
קריאה לנשק בממלכת פולין
המרד פרץ ברגע שבו שרר שלום כללי באירופה, ולמרות שהייתה תמיכה קולנית בפולנים, מעצמות כמו צרפת, בריטניה ואוסטריה לא היו מוכנות להפר את השקט הבינלאומי. למנהיגים המהפכנים לא היו מספיק אמצעים לחמש ולצייד את קבוצות הצעירים המסתתרים ביערות כדי להימלט מפקודת הגיוס של אלכסנדר וילופולסקי לצבא הרוסי. בתחילה, כ-10,000 גברים התאספו סביב הדגל המהפכני. המתנדבים הגיעו בעיקר ממעמדות הפועלים בעיר ומפקידים קטינים, אך היו גם מספר לא מבוטל מהבנים הצעירים של השלכטה (האצולה) הענייה ומספר כמרים בדרג נמוך יותר. בתחילה עמד לרשות ממשלת רוסיה צבא של 90,000 איש, תחת הגנרל הרוסי אנדרס אדוארד רמזי, בפולין.
זה נראה כאילו המרד עלול להימחץ במהירות. הממשלה הזמנית של ה-CNC לא נרתעה, פרסמה מניפסט שבו היא הכריזה כי "כל בני פולין הם אזרחים חופשיים ושווים ללא הבדל של אמונה, מצב או מעמד". היא קבעה שאדמות שעובדו על ידי האיכרים, בין אם על בסיס שכר או שירות, תהפוך לרכושם הבלתי מותנה, ופיצוי על כך יינתן לבעלי הקרקעות מכספי המדינה הכלליים. הממשלה הזמנית עשתה כמיטב יכולתה לשלוח אספקה ​​למתנדבים הלא חמושים והמפוזרים, שבפברואר נלחמו בשמונים עימותים עקובים מדם עם הרוסים. בינתיים, ה-CNC פרסם פנייה לסיוע לאומות מערב אירופה שהתקבלה בכל מקום עם רגשות תמיכה מנורווגיה לפורטוגל. מדינות קונפדרציית המדינות של אמריקה אהדו את המורדים הפולנים-ליטאים וראו את מאבקיהם באופן אנלוגי. קצינים איטלקים, צרפתים והונגרים נענו לקריאה. האפיפיור פיוס התשיעי היה נגד ההתקוממות ב-1863 שעליה הודיע ​​לויסלב צ'ארטוריסקי. ההיסטוריון יז'י זדרדה מתעד שעד סוף האביב ותחילת הקיץ של 1863, עמדו 35,000 פולנים חמושים מול צבא רוסי שמנה 145,000 חיילים בממלכה הפולנית.
המרד מתפשט לליטא
ב-1 בפברואר 1863, פרץ המרד בשטחי הדוכסות הגדולה של ליטא לשעבר. באפריל ומאי היא התפשטה לדינבורג, לטביה וויטבסק, בלארוס, לפלך קייב, צפון אוקראינה ולמחוז ווהלין. מתנדבים, כלי נשק ואספקה ​​החלו לזרום דרך הגבולות מגליציה, מהחלוקה האוסטרית ומהחלוקה הפרוסית. מתנדבים הגיעו גם מאיטליה, הונגריה, צרפת ורוסיה עצמה. הכישלון הגדול ביותר היה שלמרות מניפסט השחרור מה-KCN, ללא תסיסה אידיאולוגית מוקדמת, לא ניתן היה לגייס את האיכרים להשתתף במאבק, אלא באותם אזורים שנשלטו על ידי יחידות פולניות, שראו את הצטרפותם הדרגתית למרד של עובדי חקלאות.
המדינה הסודית
המדינה הפולנית הסודית נוהלה על ידי Rada Narodowa (RN, המועצה הלאומית) אליה היו אחראים על המבנים האזרחיים והצבאיים בשטח. זו הייתה "ממשלת קואליציה וירטואלית" שהוקמה מהאדומים והלבנים והובלה על ידי זיגמונט סיראקובסקי, אנטנאס מקביצ'יוס וקונסטנטי קלינובסקי. השניים האחרונים תמכו בעמיתיהם בפולין ודבקו במדיניות משותפת.
הקורפוס הדיפלומטי שלה התרכז בפריז בניהולו של ולדיסלב צ'ארטוריסקי. התפרצות הסכסוך המזוין באיחוד לשעבר הפתיעה את בירות מערב אירופה, גם אם דעת הקהל הגיבה באהדה למטרת המורדים. לפריז, לונדון, וינה וסנקט פטרבורג התחוור שהמשבר עלול להפוך למלחמה בינלאומית. דיפלומטים רוסים מצדם ראו בהתקוממות עניין פנימי, והיציבות האירופית הושתתה בדרך כלל על גורל שאיפתה של פולין.
International repercussions
ולדיסלב צ'ארטוריסקי חשיפת קיומה של אמנת אלונסלבן, שנחתמה ב-8 בפברואר 1863 על ידי פרוסיה ורוסיה בסנט פטרסבורג, כדי לדכא את הפולנים במשותף, ביצעה את המרד בינלאומי. היא אפשרה למעצמות המערב לנקוט יוזמה דיפלומטית למטרותיהן. נפוליאון השלישי הצרפתי, כבר אוהד את פולין, דאג להגן על גבולו על הריין והפנה את רוביו הפוליטיים לפרוסיה במטרה לעורר עמה מלחמה. הוא חיפש במקביל ברית עם אוסטריה. הממלכה המאוחדת, לעומת זאת, ביקשה למנוע מלחמת צרפת-פרוסיה ולבלום ברית אוסטרית עם צרפת ולכן ניסתה לצמצם כל התקרבותבין צרפת לרוסיה. אוסטריה התחרתה עם פרוסיה על ההנהגה של השטחים הגרמניים אך דחתה את הגישות הצרפתיות לברית ודחתה כל תמיכה בנפוליאון השלישי כפועל נגד האינטרסים הגרמניים. לא התקיים דיון בהתערבות צבאית מטעם הפולנים, למרות תמיכתו של נפוליאון בהמשך המרד.
עם הימנע איום המלחמה, סנט פטרסבורג השאירה את הדלת פתוחה למשא ומתן, אך הייתה נחושה בדחייתה של כל זכויות מערביות לסכסוך מזוין. ביוני 1863 חזרו מעצמות המערב על התנאים: חנינה למורדים, יצירת מבנה נציג לאומי, פיתוח ויתורים אוטונומיים ברחבי הממלכה, החזרה לוועידת הקונגרס של וינה .(1815) חותמים והפסקת אש למשך תקופתה. זה נפל בהרבה מהציפיות של הנהגת המרד. בעודו מודאג מאיום המלחמה, אלכסנדר השני הרגיש בטוח מספיק בתמיכת אנשיו כדי לדחות את ההצעות. למרות שצרפת ובריטניה הועלבו, הן לא המשיכו בהתערבויות נוספות, מה שאפשרו לרוסיה להאריך ולבסוף להפסיק את המשא ומתן בספטמבר 1863.
Outcome on the ground
מיכל אלווירו אנדריולי : מותו של לודוויג נרבוט מלבד המאמצים של שוודיה, התערבות דיפלומטית של מעצמות זרות בשמה של פולין לא הייתה מועילה במאזן בהסבת תשומת הלב מהמטרה של אחדות לאומית פולנית כלפי השסעים החברתיים שלה. היא הרחיקה את אוסטריה, ששמרה על נייטרליות ידידותית כלפי פולין ולא הפריעה לפעילות הפולנית בגליציה. היא פגעה בדעת הקהל בקרב קבוצות רדיקליות ברוסיה שעד אז היו ידידותיות משום שהתייחסו למרד כהתקוממות חברתית ולא לאומית. היא גם עוררה את ממשלת רוסיה לדיכוי אכזרי מתמיד של פעולות איבה ודיכוי נגד משתתפיה הפולנים, שהתחזקו.
בנוסף לאלפים שנפלו בקרב, נתלו 128 גברים בפיקוחו האישי של מיכאיל מוראביוב 'מורביוב התליין', ו-9,423 גברים ונשים הוגלו לסיביר, 2,500 גברים לפי הערכות רוסיה עצמה. ההיסטוריון נורמן דייויס נותן את המספר כ-80,000 וציין שזהו הגירוש הגדול ביותר בהיסטוריה הרוסית. [11] כפרים ועיירות שלמים נשרפו [ דרוש אימות ]. כל הפעילות הכלכלית והחברתית הופסקה, והשלכתא נהרסה באמצעות הפקעת רכוש ומסים מופקעים. אכזריותם של חיילים רוסים הייתה כזו שמעשיהם גינו ברחבי אירופה. [12]הרוזן פיודור ברג, המושל שזה עתה מונה, נמייסטניק של פולין , ויורשו של מוראביוב, נקט באמצעים קשים נגד האוכלוסייה והגביר את הרוסיפיקציה השיטתית במאמץ למגר את המסורות והתרבות הפולנית.
Social and ethnic divisions laid bare מורדים ממוצא נחת היוו 60% ממשתתפי המרד (בליטא ובלארוס כ-50%, באוקראינה כ-75%). [13] רישומים מצביעים על כך ש-95% מאלו שנענשו על השתתפות במרד היו קתולים, מה שהתאים לשיעור המשתתפים הכללי. [14]
למרות הפנייה לאיכרים הרוסים (רותנים) מצד האדון הפולני (שלאכטה), מעטים יחסית השתתפו במרד ינואר. בחלק מהמקרים הם סייעו לכוחות הרוסים בתפיסת המורדים. [15] זו צוינה כאחת הסיבות העיקריות לכישלון המרד.
במהלך 24 השעות הראשונות של המרד, נשדדו כלי נשק ברחבי המדינה, ופקידים רוסים רבים הוצאו להורג במבט. ב-2 בפברואר 1863, הייתה תחילתה של ההתקשרות הצבאית הגדולה הראשונה של המרד בין איכרים ליטאים חמושים ברובם בחרמשים וטייסת הוסרים רוסים מחוץ לצ'יסטה בודה, ליד מריג'אמפולה. זה נגמר בטבח האיכרים הלא מוכנים. בעוד שעדיין הייתה תקווה למלחמה קצרה, קבוצות מורדים התמזגו להרכבים גדולים יותר וגייסו מתנדבים חדשים.
Evolution of events
קטע זה זקוק לציטוטים נוספים לצורך אימות. אנא עזור לשפר מאמר זה על ידי הוספת ציטוטים למקורות מהימנים בחלק זה. חומר ללא מקור עשוי להיות ערער ולהסיר. מצא מקורות: "מרד ינואר"  -  חדשות  · עיתונים  · ספרים  · מלומד  · JSTOR ( ינואר 2020 ) ( למד כיצד ומתי להסיר הודעת תבנית זו )
זואבות המוות ( Zouaves of Death ), יחידת מרד משנת 1863 שאורגנה על ידי פרנסואה רושברון. רישום (פורסם ב-1909) מאת ק. שריוש-וולסקי, מתוך תצלום. משמאל: הרוזן וויצ'ך קומורובסקי, קולונל פרנסואה רושברון, סגן טננטה בלה הממשלה הזמנית סמכה על התפרצות מרד ברוסיה, שבה נראה היה אז אי שביעות רצון רחבה מהמשטר האוטוקרטי. היא גם סמכה על תמיכתו הפעילה של נפוליאון השלישי, במיוחד לאחר שפרוסיה , שציפתה לסכסוך המזוין הבלתי נמנע עם צרפת, ביצעה פתיחות בפני רוסיה חתומות באמנת אלונסלבן והציעה סיוע בדיכוי המרד הפולני. ההסדרים כבר הושלמו ב-14 בפברואר, ושגריר בריטניה בברלין, סר אלכסנדר מאלט , הודיע ​​לממשלתו כי שליח צבאי פרוסי
צעד זה של אוטו פון ביסמרק הוביל למחאות מצד כמה ממשלות והסעיר את מספר המדינות המרכיבות את חבר העמים לשעבר. התוצאה הייתה הפיכתה של התקוממות חסרת חשיבות יחסית לעוד "מלחמה לאומית" נגד רוסיה. מעודדים מהבטחות שהעניק נפוליאון השלישי, כל המחוזות של חבר העמים לשעבר, הפועלים בעצתו של ולדיסלב צ'ארטוריסקי, התנשקו. יתרה מכך, כדי להצביע על סולידריותם, כל אזרחי חבר העמים המכהנים בתפקידים תחת ממשלת רוסיה, כולל הארכיבישוף של ורשה, זימונט פלינסקי , התפטרו מתפקידם וחתמו את נאמנותם לממשלה החדשה שהוקמה, שהורכבה מחמשת הנציגים הבולטים ביותר של הממשלה. לְבָנִים. האדומים, בינתיים, מתחו ביקורת על הממשלה הלאומית הפולנית על היותה ריאקציונית במדיניותה לתמרץ את האיכרים הפולנים להילחם במרד. הממשלה הצדיקה את חוסר הפעולה שלה על רקע התקוות להתערבות צבאית זרה שהבטיח נפוליאון השלישי שמעולם לא התממשה.
Romuald Traugutt רק לאחר שהגנרל הפולני רומואל טראוגט לקח את העניינים לידיים ב-17 באוקטובר 1863 כדי לאחד את כל המעמדות תחת דגל לאומי אחד, ניתן היה לקיים את המאבק. הארגון מחדש שלו כהכנה למתקפה באביב 1864 היה מבוסס על מלחמה כלל אירופה. [16]ב-27 בדצמבר 1863, הוא חוקק צו של הממשלה הזמנית לשעבר בכך שהעניק לאיכרים את האדמה שעבדו. הקרקע הייתה אמורה להינתן על ידי פיצוי הבעלים באמצעות כספי מדינה לאחר סיומו המוצלח של המרד. טראוגט קרא לכל המעמדות הפולנים להתקומם נגד הדיכוי הרוסי למען הקמת מדינה פולנית חדשה. ההיענות הייתה מתונה מאחר שהמדיניות הגיעה מאוחר מדי. ממשלת רוסיה כבר החלה לפעול בקרב איכרים כדי להעניק להם חבילות אדמה נדיבות עבור הבקשה. האיכרים שנקנו לא התקשרו עם מהפכנים פולנים בשום היקף ולא סיפקו להם תמיכה.
הלחימה נמשכה לסירוגין במהלך החורף של 1863–1864 בקצה הדרומי של הממלכה, סמוך לגבול גליציה, משם הסיוע עדיין הגיע. בסוף דצמבר במחוז לובלין, יחידתו של הגנרל מיכל היידנריך הייתה המומה. ההתנגדות הנחושה ביותר נמשכה בהרי שוויטוקז'סקיה, שם הגנרל יוזף האוקה-בוסאק הבחין בעצמו בכך שלקח כמה ערים מהכוחות הרוסיים העדיפים בהרבה. עם זאת, גם הוא נכנע לתבוסה מוחצת ב-21 בפברואר 1864, שהקדימה את סוף המאבק המזוין. ב-29 בפברואר, אוסטריה הטילה חוק צבאי, וב-2 במרץ הביאו השלטונות הצארים את ביטול הצמיתות.בממלכה הפולנית. שני האירועים ניטרלו את הרעיון של טראוגט לפיתוח המרד תוך התגייסות כללית של האוכלוסייה בחלוקה הרוסית והסתמכות על סיוע מגליציה. באפריל 1864 נטש נפוליאון השלישי את המטרה הפולנית. ולדיסלב צ'ארטוריסקי כתב לטראוגט: "אנחנו לבד, ולבד נישאר".
המעצרים חיסלו עמדות מפתח במדינה הסודית של פולין, ומי שחש מאוים חיפש מקלט בחו"ל. טראוגט נלקח בליל ה-10 באפריל. לאחר שהוא וארבעת חברי המועצה הלאומית האחרונים, אנטוני יז'יורנסקי, רפאל קרייבסקי, יוזף טוצ'יסקי ורומן ז'ולינסקי, נתפסו על ידי כוחות רוסים, הם נכלאו והוצאו להורג בתלייה ב-5 באוגוסט במצודת ורשה . [17] [18]זה סימן את הסגירה הסמלית של המרד. רק אלכסנדר וושקובסקי, ראש המרד בוורשה, חמק מהמשטרה עד דצמבר 1864, אך גם הוא הצטרף לרשימת "האבודים" בפברואר 1865. המלחמה שכללה 650 קרבות והתכתשויות עם 25,000 הרוגים פולנים ואחרים, נמשכה. 18 חודשים. ההתקוממות נמשכה בסמוגיטיה ובפודלסי , שם האוכלוסייה היוונית-קתולית , הזועמת ונרדפת בשל מצוות הדת שלה, " קריאקי " (אלה שהוטבלו לכנסייה היוונית-אורתודוקסית), ואחרות כמו המפקד והכומר סטניסלב בז'וסקה , נאחזו הכי הרבה זמן בכנסייה. כרזה מהפכנית עד אביב 1865.
הארכיבישוף של ורשה פלינסקי הארכיבישוף של ורשה פלינסקי
רומואלד טראוגט רומואלד טראוגט
Fr. סטניסלב בזוסקה (דיוקן תמונה מקורי) Fr. סטניסלב בזוסקה (דיוקן תמונה מקורי)
Decades of reprisals
Jacek Malczewski : ערב חג המולד בסיביר לאחר התמוטטות המרד, הגיעו פעולות תגמול קשות. לפי מידע רוסי רשמי, 396 בני אדם הוצאו להורג ו-18,672 הוגלו לסיביר. מספר גדול של גברים ונשים נשלחו לחלק הפנימי של רוסיה ולקווקז, לאורל ואזורים מרוחקים אחרים. בסך הכל נכלאו יותר מ-60,000 בני אדם ולאחר מכן הוגלו מפולין ונשלחו לאזורים מרוחקים של רוסיה. [19]
ביטול הצמיתות בתחילת 1864 נחקק בכוונה במהלך שנועד במיוחד להרוס את השלכתה. ממשלת רוסיה החרימה 1,660 אחוזות בפולין ו-1,794 בליטא. מס הכנסה של 10% הוטל על כל העיזבונות כפיצוי מלחמה. רק בשנת 1869 הופחת המס ל-5% על כל ההכנסות. זו הייתה הפעם היחידה שבה שילמו האיכרים את מחיר השוק עבור פדיון הקרקע (הממוצע של האימפריה הרוסית היה 34% מעל מחיר השוק). כל האדמה שנלקחה מאיכרים פולנים מאז 1864 הייתה אמורה להיות מוחזרת ללא זכויות פיצויים. צמיתים לשעבר יכלו למכור אדמות רק לאיכרים אחרים, לא לשלאכטה. תשעים אחוז מהצמיתים לשעבר באימפריה שזכו בפועל לקרקע לאחר 1861 היו מוגבלים לשמונה המחוזות המערביים. יחד עם רומניה [ נדרש הבהרה ], צמיתים פולנים חסרי קרקע או ביתיים היו האנשים היחידים שהיו זכאים למענקי קרקע לאחר ביטול הצמיתות.
כל זה היה כדי להעניש את השלאכטה על תפקידה במרידות של 1830 ו-1863. בנוסף לאדמות שהוענקו לאיכרים, ממשלת רוסיה העניקה להם יער, מרעה וזכויות יתר, הידועות בשם המשרתים. התברר כמקור לעצבנות בלתי פוסקת בין בעלי האדמות והאיכרים במהלך העשורים שלאחר מכן ופגע בפיתוח הכלכלי. [ דרוש ציטוט ] הממשלה השתלטה על כל אחוזות הכנסייה והקרנות וביטלה מנזרים ומנזרים. למעט הוראת הדת, כל ההוראה בבתי הספר נצטווה להיות ברוסית. זו גם הפכה לשפה הרשמית של המדינה, לשימוש בלעדי בכל משרדי השלטון המרכזי והמקומי. כל עקבות האוטונומיה הפולנית לשעבר הוסרו, והממלכה חולקה לעשרה מחוזות, שלכל אחד מהם מושל צבאי רוסי ממונה בשליטתו של המושל הכללי בוורשה. כל פקידי הממשלה הפולנית לשעבר נשללו מתפקידיהם והוחלפו בפקידים רוסים. לדברי ג'ורג' קנאן, "אלפי מורדים פולנים" הועברו ל"מחוז מכרות הכסף של נרצ'ינסק ... לאחר המרד הלא מוצלח של 1863". [20]
הקרב על חרבת אחזעה
הקרב על חרבת אחזעה היה קרב בין צה"ל לחמאס חרבת אחזעה שברצועת עזה, שהתרחש ב-27 ביולי 2014 בעיצומו של מבצע צוק איתן.
משימתו העיקרית של צה"ל במהלך הקרב הייתה לאתר ולהרוס מנהרות לחימה שמובילות לישראל ולפגוע בתשתיות הטרור של ארגון חמאס. הקרב זכה לכיסוי תקשורתי נרחב בשל גבורת הלוחמים בו, שלארבעה מהם הוענק צל"ש על לחימתם, ובשל מותו של מפעיל ה-D9 סמל-ראשון מירי נ"ט בידי מחבלי החמאס.
רקע
ב-17 ביולי, תשעה ימים לאחר תחילתו של מבצע "צוק איתן" ולאחר סירובו המתמשך של ארגון חמאס להסכים להפסקת אש, החלה ישראל במבצע צבאי קרקעי ברצועת עזה על מנת לאתר, לחשוף ולהשמיד את מנהרות הלחימה של רצועת עזה. יום לפני כן קראו כוחות צה"ל לתושבי השכונות המזרחיות של העיר עזה, שג'אעיה וזייתון, להתפנות מבתיהם.
ב-24 ביולי צוות קרב חטיבתי (צק"ח) תחת פיקוד המח"ט אלוף-משנה עופר וינטר, בהובלה של יחידת רימון, החלה הלחימה בכפר חרבת אחזעה סמוך לחאן יוניס בחיפוש אחר מנהרות. הצק"ח כלל את יחידת רימון וגדוד צבר מחטיבת גבעתי, גדוד 101 מחטיבת הצנחנים, גדוד 603 מחיל ההנדסה הקרבית וכן צוותים מיחידות דובדבן, יהל"ם ועוקץ.
כמעט כל תושבי הכפר חרבת אחזעה התפנו מבתיהם. רוב בתי הכפר היו ממולכדים והכילו בתוכם מטעני חבלה אמצעי לחימה אמצעי חטיפה, וחלקם הכילו פירי מנהרות. במהלך טיהור הבתים ואיתור המנהרות רבים מהם נהרסו. בקרבות שהתנהלו יצאו מחבלים מפירי המנהרות ירו על הכוחות והגיעו לקרבות מטווח קצר. הכוח שנפגע ראשון היה כוח של יחידת רימון: 2 לוחמים נפצעו מירי נ"ט. על הובלה של כוחות ה(צק"ח) בקרב "חרבת אחזעה" הוענק צל"ש אלוף יחידתי מאלוף פיקוד הדרום ליחידת רימון.
ב-27 ביולי בבוקר נהרגו 2 לוחמי הנדסה קרבית בעת שסיכלו ניסיון חטיפת חייל. באותו יום חיסל גדוד 101 של הצנחנים 6 מחבלים.
מהלך הקרב
ב-27 ביולי נתקל כוח של יחידת דובדבן ב-10 מחבלים, מבוצרים במבנה וחמושים ברובי סער, מקלעים ורקטות נ"ט. המחבלים פתחו באש על הכוח וגרמו לפצועים, ולוחמי דובדבן הזעיקו סיוע. למקום הגיעו רב-סרן ערן ארזי, מפקד פלוגה בגדוד צבר של חטיבת גבעתי, וסרן שי טובול, מפקד פלוגה בגדוד 603 של חיל ההנדסה הקרבית. הם הזעיקו למקום טנקים, נגמ"ש אכזרית לחילוץ הנפגעים ודחפורים.
המחבלים ירו על כוח דובדבן ועל כוחות החילוץ וארזי הורה לטנקים להפגיז את המבנה ממנו נורתה האש. הטנקים ירו מספר פגזים על הבית והצליחו לשתק את האש. במקביל שני דחפורי D9 משוריינים החלו בפילוס דרך לבית בו שהו חיילי דובדבן על מנת לאפשר את חילוץ הנפגעים. לפתע נורתה רקטת RPG על אחד הדחפורים, ומהפגיעה נהרג אחד מאנשי הצוות, סמ"ר, והשני נפצע קשה.
חוליית הנ"ט נמלטה לבית סמוך ודחפור D9 אחר של גדוד 603, בפיקוד סמ"ר תמיר אסולין, התנדב לפרוץ את הדרך לדחפור הפגוע על מנת לאפשר את חילוץ הנפגעים. הדחפור החל בפילוס הדרך בשכונה הנטושה, בנסיעה דרך רחוב צר, תוך הקפדה לא לפגוע בבתים לא מעורבים. לאחר מכן הוא הרס חומה שהפריעה למעבר וכן חישף מטע זיתים שהפריד בינם לבין המבנה ממנו בוצע הירי על הכוחות. במהלך החישוף ירו המחבלים רקטת נ"ט נוספת על הדחפור, אך לא גרמו לנפגעים. המחבלים המשיכו בירי על הכוחות, וצוות הדחפור בפיקוד אסולין הסתער עם ה-D9 על המבנה על מנת להשמידו ולשתק את אש האויב. בסיוע דחפור D9 נוסף (שאותו הפעילו מור ענף ונתי פראדה) מוטט ה-D9 את המבנה על החוליה תחת אש, וכן מבנה נוסף שגם בו שהו מחבלים. מקריסת המבנים נהרגו 8 מהמחבלים בחוליה, ו-2 המחבלים שנותרו נתפסו על ידי לוחמי גבעתי ונלקחו לחקירה. על כך קיבלו לוחמי ה-D9 צל"ש מפקד אוגדה.
במהלך הקרב חילץ כוח שריון בפיקודו של סגן גלעד בסיס את הקצין סגן יקיר אמירי שנפצע קשה בזמן שפיקד על ה-D9 שנפגע מטיל ה-RPG, חיילים פינו את סמ״ר מושיקו דוינו שנהרג בקרב. בפעולות אלו מנעו הלוחמים ממחבלי חמאס לחטוף את הלוחמים שנפגעו בקרב.
אחרי שהושמדה חוליית המחבלים, אש האויב פסקה והכוחות יכלו לפנות את כל הנפגעים ולהמשיך במשימה: חישוף, איתור וחשיפת מנהרות טרור. המחבלים שנתפסו על ידי הלוחמים נלקחו לחקירה וסיפקו מידע על תשתיות הטרור של חמאס.
הקרב הסתיים באותו ערב, והכוחות החלו בחזרה לשטחי הכינוס. במהלך החזרה נתקעה ה"אכזרית" ושני דחפורי ה-D9 חילצו אותה למגנן הקרוב.
בעקבות הקרב
ללוחמים הבאים הוענק צל"ש על לחימתם:
אוקראינה באירוויזיון 2022
אוקראינה השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Stefania" של קאלוש אורצ'סטרה. זו הייתה השתתפותה ה-17 בתחרות הזמר של האירוויזיון. תחילה הייתה אלינה פאש, זוכת הקדם האוקראיני "Vidbir 2022", אמורה לבצע את שירה, "Shadows of Forgotten Ancestors" על בימת האירוויזיון. אולם בעקבות מחלוקת בדבר נסיעותיה ל, היא פרשה. במקומה נבחרו על ידי רשות השידור האוקראינית חברי להקת קאלוש. המדינה זכתה במקום הראשון בשלב הגמר של התחרות עם 631 נקודות (192 מהשופטים ו-439 מהקהל).
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, אוקראינה השתתפה בתחרות שש עשרה פעמים, מאז הופעת הבכורה שלה ב-2003, והגיעה למקום הראשון פעמיים: באירוויזיון 2004 עם השיר "Wild Dances" של רוסלנה ליז'יצ'קו, ובאירוויזיון 2016 עם השיר "1944" של ג'מאלה. עם החלת שיטת חצאי הגמר באירוויזיון בשנת 2004, אוקראינה היא המדינה היחידה שהצליחה להעפיל לגמר בכל התחרויות בהן השתתפה. היא הגיעה למקום השני פעמיים גם כן, בשנים 2007 ו-2008. התוצאה הנמוכה ביותר אליה הגיעה היא המקום ה-24, אליו הגיעה באירוויזיון 2017 עם השיר "Time". באירוויזיון 2021 הלהקה האוקראינית גו איי הגיעה למקום החמישי, עם השיר "Shum".
חברת השידור הציבורי הלאומית של אוקראינה (UA:PBC) משדרת בקביעות את האירוע לבחירת הנציג והשיר לאירוויזיון. ב-18 ביוני 2021 אישרה UA:PBC את השתתפותה באירוויזיון 2022. בעבר בחרה חברת השידור את הנציג באופן פנימי. אולם בין השנים 2016–2020 היא הפיקה קדם ייעודי לכך, בשיתוף עם ערוץ STB. בשנת 2020 גו איי ניצחו בקדם עם השיר "Solovey". בשל מגבלות מגפת הקורונה בהולנד בוטל אירוויזיון 2020. הלהקה נבחרה לייצג את המדינה פעם נוספת באירוויזיון בבחירה פנימית של הרשות.
לפני האירוויזיון
ב-30 באוגוסט 2021 הכריזה רשות השידור על הקפאת שיתוף הפעולה שלה עם STB. ב-8 באוקטובר אותה השנה הודיעה כי הם יפיקו באופן עצמאי קדם ארצי, וביקשה הצעות מחברת הפקה שונות. המכרז הסתיים ב-24 באוקטובר. ב-29 בדצמבר הכריזה רשות השידור האוקראינית כי הקדם יופק עם Friends Pro TV.
"Vidbir 2022" התקיים במכרז התרבות והאמנויות של NAU בקייב, ב-12 בפברואר 2022, בהנחייתם של מריה אפרוסינינה וטימור מירושניצ'נקו.
בחירת האמנים שהשתתפו בקדם הארצי נעשתה בשלושה שלבים. בשלב הראשון, אמנים וכותבי שירים הגישו את מועמדותם להשתתפות באירוע באמצעות טופס מקוון. ב-17 בינואר 2022 הכריזה רשות השידור האוקראינית על 27 האמנים שעברו לשלב הבא. בשלב זה הם זומנו לאודישן מול מפיקי הקדם. לבסוף נבחרו שמונה שהעפילו לשלב הבא. השלב השלישי היה גמר הקדם, שנערך ב-12 בפברואר. הזוכה נבחר באמצעות שילוב של הצבעות הקהל והצבעות השופטים ביחס שווה של 50/50.
לכותבים ומלחינים הייתה הזדמנות להגיש את שירים בין 14 בדצמבר 2021 ל-10 בינואר 2022. רק מוזיקאים שלא הופיעו ברוסיה במשך שמונה שנים, ונכנסו לשטחי חצי האי קרים יכלו להשתתף באירוע. ועדת שופטים מיוחדת הכוללת את המפיקים המוזיקליים של "Vidbir 2022", מיקאילו קושבי ואולקסי הונצ'רנקו, סקרו את 284 השירים שנשלחו, וצמצמו אותם לעשרים ושבעה. לאחר חשיפת שמונת האמנים שעברו את שלב האודישנים, UA:PBC הודיעה כי לאוד נפסל מהתחרות, כיוון שישרו, "Head Under Water", יצא לאור ב-2018 - בניגוד לחוקי התחרות. את מקומו בגמר תפס ברבלן עם השיר "Hear My Words".
הגמר
הגמר התקיים ב-12 בפברואר 2022. נציגי אוקראינה באירוויזיון ובאירוויזיון הילדים, דוגמת טינה קרול (2006), ג'מאלה (2016), גו איי (2020 ו-2021), דרינה קרסנובצקה (2018), סופיה איוונקו (2019), אולכסנדר בלבנוב (2020) ואולנה אוסנקו (2021) הופיעו כאורחים. נציגי אירוויזיון הילדים ביצעו מחרוזת של ארבעה שירים אוקראיניים מן התחרות: "1944", "Shum", "Dancing Lasha Tumbai" ו-"Wild Dances".
טענות לשגיאה בספירת הקולות
לאחר ניצחונה של אלינה פאש, האשימה להקת קאלוש אורקסטרה, שהגיעה למקום השני, את מפיקי התחרות בזיוף התוצאות. סולן הלהקה, אולג פסיוק, טען כי מארגני המשדר מאנו לדבר עמו לאחר שכמה בעיות טכניות אירעו במהלך חשיפת התוצאות. המנחים טעו מספר פעמים בהקצאת ההצבעות של חברי והשיפוט ושל הקהל. טעויות אלו הובילו לכשל בלוח התוצאות האלקטרוני, והם נאלצו לקרוא את התוצאות המלאות פעם נוספת מדף נייר. לאחר המופע הועלה סרטון יוטיוב קצר בו נראה פסיוק מתעמת עם אחד ממפיקי התוכנית במסדרון. בריאיון הסביר פסיוק כי המפיק סירב להשיב לשאלותיו, והמשיך להצהיר על כוונתו לערער על כך בבית משפט. UA:PBC פרסמה כי הכשלים הטכניים לא השפיעו על התוצאות כלל. בנוסף, היא עתידה לחשוף את ההצבעות המלאות בימים הקרובים.
פרישתה של אלינה פאש
בעקבות המחלוקת סביב הזוכה של הקדם האוקראיני לאירוויזיון 2019, מארוב, שהובילה לפרישתה של המדינה מהתחרות באותה השנה, הוכנס כלל חדש לתחרות, לפיו אמנים שהופיעו ברוסיה מאז שנת 2014 או נכנסו לחצי האי קרים בניגוד לחוק האוקראיני בנושא לא יורשו להשתתף בתחרות. ב-14 בפברואר 2022 טען בלוגר הטיולים האוקראיני, סרגיי סטרננקו, כי פאש נכנסה לחצי האי קרים מהטריטוריה הרוסית ב-2015, וזייפה את תיעוד הטיול שלה כדי להשתתף בקדם. UA:PBC הצהירה כי היא תבקש ממשמר הגבול האוקראיני לאמת את טענתו של סטרננקו. בנוסף, הצהירה כי פאש לא תהיה הנציגה הרשמית של המדינה בתחרות עד לבירור. אנדריי דמצ'נקו, דובר משמר הגבול, הצהיר כי לא הונפקה על ידם אף תעודה המאשרת זאת. הוא ציין כי הזמרת אכן הגישה בקשה לחצות את הגבול.
מפיקיה של פאש התייחסו להאשמות והצהירו כי היא נכנסה לקרים דרך הגבול האוקראיני, וכי הבקשה המדוברת הוגשה על ידי חבר צוות של פאש. ב-16 בפברואר פרסמה פאש פוסט בעמוד האינסטגרם שלה, בו היא טוענת כי שירות משמר הגבול לא הצליח לספק עבורה תעודה כי היא חצתה את הגבול האוקראיני לחצי האי קרים. זמן קצר אחר כך הצהירה כי היא פורשת מתפקידה כנציגת אוקראינה לאירוויזיון. על פי חוקי התחרות, אם הזוכה אינו מעוניין לייצג את המדינה באירוויזיון, אז UA:PBC תבחר באופן פנימי את הנציג בהתאם לשיקוליה.
נסיעותיו של טימופיי מוזיצ'וק לרוסיה
ב-16 בפברואר פורסם ברשת החברתית "אינסטגרם" סרטון משנת 2015, ובו נראה טימופיי מוזיצ'וק, חבר בלהקת קאלוש אורקסטרה שהגיעה למקום השני, מופיע בכנסיית וסילי הקדוש במוסקבה. מפיקיה של הלהקה טענו כי התמונה צולמה ב-2014, ומוזיצ'וק הצהיר כי ב-2013 הוא נסע לרוסיה על מנת להופיע עם מיכאליו פופלאבסקיי. לטענתו, זו הייתה הפעם האחרונה שנסע לרוסיה.
אחרית דבר
על פי חוקי הקדם האוקראיני לאירוויזיון, אם המנצח מוותר על הזכות לייצג את המדינה בתחרות, רשות השידור האוקראינית רשאית לבחור בעצמה מתוך רשימת המשתתפים בקדם את הנציג. מפיקי התוכנית התכנסו ב-18 בפברואר לדיון בסוגיה. ב-17 בפברואר נודע כי להקת קאלוש אורקסטרה קיבלה הצעה עבור ייצוג המדינה בתחרות הקרובה. ב-22 בפברואר אותה השנה נענתה הלהקה להצעה לייצג את אוקראינה באירוויזיון 2022, במקום אלינה פאש.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, השתתפותה של אוקראינה עדיין לא אושרה באופן רשמי על ידי איגוד השידור האירופי. ב-14 במרץ הודיעו קלאודיו פאסולו וסימונה מרטורלי, מפיקי אירוויזיון 2022, כי המדינה תשתתף במהדורה, שתתקיים בטורינו שבאיטליה. הם הוסיפו כי הלהקה תעבוד במקביל על וידאו גיבוי - הופעה חיה מוקלטת של קאלוש מבצעת את השיר - שישודר אם הם לא יופיעו בשידור חי. ב-2 באפריל הכריזה רשות השידור האוקראינית כי היא השיגה את כל האישורים הדרושים להטסת המשלחת לתחרות הבין-לאומית. בנוסף, היא חשפה כי הלהקה תופיע אף במסיבות האירוויזיון שהתקיימו ברחבי היבשת.