cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיליפ השני, רוזן שאומבורג-ליפה
ביוגרפיה
פיליפ נולד ב-5 ביולי 1723 בביקבורג שהשתייכה לרוזנות שאומבורג-ליפה, לפרידריך ארנסט, רוזן שאומבורג-ליפה-אלפרדיסן ולאליזבת פיליפינה פון פרייזנהאוזן, בתם של פיליפ זיגיסמונד פון פרייזנהאוזן וסופיה אליזבת פון דיטפורט.
בשנת 1749 מת אביו פרידריך ארנסט, רוזן שאומבורג-ליפה-אלפרדיסן, ופיליפ עלה לשלטון במקומו. בשנת 1777 מת דודנו וילהלם, רוזן שאומבורג-ליפה ללא יורשים, ופיליפ ירש את רוזנות שאומבורג-ליפה. ב-13 בפברואר 1787 מת גאורג וילהלם, ובנו גאורג וילהלם עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-6 במאי 1756 התחתן פיליפ בוויימאר עם ארנסטינה אלברטינה מסקסוניה-ויימאר, בתם של ארנסט אוגוסט הראשון, דוכס סקסוניה-ויימאר-אייזנך ואלאונורה וילהלמינה מאנהלט-קתן, ממנה היו לו 4 ילדים:
ב-10 באוקטובר 1780 התחתן פיליפ עם יוליאנה, רוזנת הסן-פיליפסטאל, בתם של וילהלם, רוזן הסן-פיליפסטאל ואולריקה אלאונורה, רוזנת הסן-פיליפסטאל-בארכפלד, ממנה היו לו 4 ילדים:
כמה אהבה (אלבום של מאיר בנאי)
כמה אהבה הוא אלבום אוסף ראשון וכפול של שירי מאיר בנאי שיצא בשנת 2002.
ויל.איי.אם
ויליאם ג'יימס אדמס (באנגלית: William James Adams; נולד ב-15 במרץ 1975), הידוע יותר בשם הבמה שלו will.i.am (קרי: ויל-איי-אם), הוא ראפ אמריקאי, מוזיקאי, כותב שירים, זמר, שחקן ומפיק. will.i.am החל להתפרסם בסוף שנות ה-90 כחבר להקת בלאק אייד פיז. כמפיק מוזיקלי, will.i.am הפיק לאורך השנים שירים שונים יחד עם אמנים נודעים כגון מייקל ג'קסון, Eazy-E, בריטני ספירס, U2, ריהאנה, אשר, ג'סטין טימברלייק, ג'סטין ביבר, ניקי מינאז', מיילי סיירוס, שריל קול וליידי גאגא.
נעוריו ותחילת דרכו
ויליאם ג'יימס אדמס נולד וגדל במזרח לוס אנג'לס. הוא מעולם לא פגש את אביו, וגדל עם אמו דברה, שעודדה אותו להתחיל לעבוד על הקריירה המוזיקלית שלו ושלחה אותו לבית הספר "Pacific Palisades". שם הכיר את בת זוגו הראשונה שהייתה יהודיה דתייה. בבית הספר הפך אדמס לחבר הטוב ביותר של אלן לינדו (אפל.די.אפ; לימים אחד מחברי ההרכב בלאק אייד פיז). יחד עם לינדו הופיע אדמס במועדונים במזרח לוס אנג'לס והצטרף בהמשך לשלושה אמנים נוספים אשר ייסדו את להקת הראפ "Atban Klann". הלהקה תפסה את תשומת לבו של הראפר הנודע Eazy-E, אשר החתים אותם בחברת התקליטים שלו בשנת 1991.
קריירה מוזיקלית
בסוף שנת 1991, כשהיה בן 16, החל ויליאם להופיע בשם "Will-1X" לאחר שהתגלה על ידי הראפר Eazy-E אשר החתים אותו בחברת התקליטים שלו "Ruthless Records". השיר הראשון שלו היה "Merry Muthafuckin 'Xmas" אשר הוקלט בשנת 1992 והופק על ידי Eazy-E.
זמן קצר לאחר מותו של Eazy-E, בשנת 1995, will.I.Am עזב את חברת התקליטים "Ruthless Records" והחל להתמקד בהרכב החדש: בלאק אייד פיז. will.I.Am הפך לסולן הלהקה. במקביל לפעילותו בלהקה will.I.Am התמקד גם בקריירת סולו.
הוברט פולק
הוברט יצחק פולק (בגרמנית: Hubert Pollack; 1903–1967) הציל יחד עם חבריו מספר רב של יהודים בשואה בגרמניה. הוא שימש בתפקידים שונים בקהילה היהודית בגרמניה, ולאחר עלייתו לישראל שירת בהגנה ובצה"ל.
ויל.איי.אם
קריירה מוזיקלית
בשנת 2001 יצא לשווקים אלבומו "Lost Change" (בתרגום חופשי לעברית: "שינוי אבוד") אשר היה אלבום הבכורה של will.I.Am כאמן סולו. האלבום כלל אורחים רבים וקריצה מגוונת לסגנונות שונים, ביניהם פאנק, רגאיי, מוזיקה ברזילאית וסגנונות נוספים.
הוברט פולק
ביוגרפיה
הוברט פולק נולד בברלין לווילהלם ויוהנה. פולק למד באוניברסיטת הומבולדט של ברלין בין השנים 1921–1927, וסיים תואר דוקטור בכלכלה ופילוסופיה. בשנים 1923–1929, עבד במשרדי קרן היסוד במדינת ריינלנד וסטפליה-בון.
ויל.איי.אם
קריירה מוזיקלית
זמן-מה לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו שיתף will.I.Am פעולה עם סרז'יו מנדז ועם אריקה באדו כאשר ביצעו ביחד את השיר "That Heat" והוציאו קליפ לשיר זה.
הוברט פולק
ביוגרפיה
בשנים 1930–1933 ניהל את משרד הסטטיסטיקה של הקהילה היהודית בברלין. בין השנים 1933–1939, שימש כיועץ במשרד פלסטינה של הקהילה בברלין, באותן שנים עבד מול קפטן פרנסיס פרנק פולי, קצין ביון בריטי שהוצב בברלין, בכיסוי של מנהל משרד האשרות בשגרירות בריטניה. ביחד עם קפטן פולי ווילפריד ישראל שהיה המנהל שלו ב"חברת העזרה היהודית", הם יוצרים מנגנון שפועל בסודיות מוחלטת ותחת סכנה מוחשית. חלוקת העבודה ברורה: וילפריד מקבל את הפניות מהיהודים, מרכז את השמות, מגייס את הכסף הדרוש ומעביר אותו לפולק. פולק יוצר קשרים עם קצינים בגסטאפו, מעביר אליהם בחשאי את השמות שקיבל מוילפריד, יחד עם כספי השוחד. פולי מספק את אשרות היציאה, תוך שהוא שם דגש מיוחד על יהודים שנמצאים כבר ברשימות השחורות של הגסטאפו. סיפור מנגנון ההצלה מוזכר ומוסבר בסרט האיש הנעלם – הסיפור של וילפריד ישראל. של יונתן ניר.
ויל.איי.אם
קריירה מוזיקלית
בשנת 2003 הצטרפה ללהקת הבלאק איד פיז הזמרת פרגי. עם הצטרפותה ללהקה הלהקה החלה לצבור הצלחה ופרסום רב ברחבי העולם. באותה שנה will.I.Am הוציא לשווקים את אלבום הסולו "Must B 21" (בתרגום חופשי לעברית: "חייב להיות בן 21"). במקביל, will.I.Am היה שותף בהפקת האלבום "The Dutchess" (הדוכסית) של פרגי, שהוקלט בלייבל הפרטי שלו.
הוברט פולק
ביוגרפיה
"בדקה התשעים", אוגוסט 1939 יצא הוברט פולק עם משפחתו את ברלין, בסיועו של קפטן פולי ועלה לארץ ישראל (פלשתינה).
על סמך עדותו של הוברט פולק שניתנה ב-1944 במסמך בן 14 עמודים, שחלקים ממנה נשמעו במשפט אייכמן ב-1961, קיבל קפטן פולי מיד ושם את התואר 'חסיד אומות העולם'.
ויל.איי.אם
קריירה מוזיקלית
בשנת 2006 הזמר מייקל ג'קסון יצר קשר עם אדמס וביקש ממנו שיפיק את האלבום הבא שלו. יחד השניים הקליטו שירים רבים והפיקו את אלבום האוסף שיצר ביום השנה ה-25 לאלבום "Thriller".
הוברט פולק
ביוגרפיה
פרטים רבים על פועלם המשותף, בספר: פולי המרגל שהציל 10,000 יהודים מאת מייקל סמית. כדי לעשות מעט להנצחת פרנסיס פולי, אסף מניצולים ויוצאי ברלין תרומות על מנת להנציח את האיש, בנטיעת יער על שמו, ביערות קק"ל בכניסה לקיבוץ הראל, בדרך לירושלים.
ויל.איי.אם
קריירה מוזיקלית
בשנת 2007 will.I.Am הוציא לשווקים את אלבום הסולו השלישי שלו "Songs About Girls". אלבום זה לא זכה להצלחה רבה.
הוברט פולק
ביוגרפיה
ד"ר פולק שירת בהגנה באזור ירושלים, תוך כדי עבודתו בממשל המנדט, לחם במצור בירושלים והמשיך כקצין מחקר באמ"ן עד לפרישתו לגמלאות. הוא נפטר שבוע לאחר מלחמת ששת הימים.
ויל.איי.אם
קריירה מוזיקלית
במהלך שנת 2008 will.I.Am השתתף גם בהפקת הפסקול של סרט האנימציה "מדגסקר 2" בו הוא שר את השירים Traveling Song, I Like to Move It, Best Friends, She Loves Me ו-Alex on the Spot.
בהמשך החל אדמס להפיק שירים לאמנים אחרים בהם פלו ריידה, אשר, U2, ריהאנה, מייקל ג'קסון, בריטני ספירס, שריל קול וניקול שרזינגר.
החל משנת 2012 משמש אדמס כשופט בגרסה הבריטית של תחרות השירה הטלוויזיונית The Voice.
ביולי 2011 יצא לאור, בהשתתפותו, הסינגל "Forever" מתוך אלבומו של יוצר המוזיקה האלקטרונית והדי ג'יי וולפגנג גארטנר "Weekend in America". מאוחר יותר באותה השנה, בנובמבר 2011, הוציא ויל.איי.אם שני סינגלים נוספים: "T.H.E (The Hardest Ever)" (ביחד עם ג'ניפר לופז ומיק ג'אגר), ו-"Great Times".
ב-1 ביוני 2012, יצא לאור הסינגל: "This Is Love", בשיתוף אווה סימונס.
ב-20 בנובמבר, יצא לאור הסינגל השני: "Scream & Shout", בשיתוף: בריטני ספירס. ב-29 בנובמבר, שוחרר הקליפ לשיר בהופעת בבכורה ענקית בתוכנית X פקטור בארצות הברית שם ספירס משמשת כשופטת בתוכנית. מיד לאחר הבכורה בתוכנית שוחרר הקליפ גם לעמוד היוטיוב הרשמי של will.I.Am, ותוך יממה בלבד זכה הקליפ לכ-4 מיליון צפיות.
ב-18 במרץ 2013 יצא לאור הסינגל השלישי שנקרא: "thatPOWER#", בשיתוף ג'סטין ביבר.
ב-7 באפריל 2016, הוציא סינגל בשם "Boys&Girls"' אותו ביצע יחד עם הזמרת פיה מיה.
ב-14 באפריל 2016 חידש ויל את השיר מ-2013 "Smile Mona Lisa", הוציא לו קליפ עם הזמרת ניקול שרזינגר, ושינה את שם השיר ל-"Mona Lisa Smile".
בשנת 2017 החל לשמש כמנטור בתוכנית המציאות הבריטית "The Voice Kids" לצד שופטים אחרים ביניה פיקסי לוט, דני ג'ונס וג'סי ג'יי, שהצטרפה בעונה השלישית ופרשה מיד אחריה.
חייו האישיים
על פי ריאיון עם הצהובון הבריטי סאן, will.i.am אמר שהוא סובל מטנטון, הפרעה שכיחה בקרב מוזיקאים שנחשפו למוזיקה רועשת לתקופות זמן ממושכות. הוא אחיינו של שחקן ה-NFL לשעבר לין קין.
ב-22 ביוני 2009, will.i.am תקף את הבלוגר האמריקני הנודע פרז הילטון במסיבה פרטית שנערכה לאחר טקס פרסי ה-MuchMusic שבטורונטו.
הוא ידוע כיזם גאדג'אטים סדרתי. עבד בעבר עם מספר חברות טכנולוגיה, וכעתידן באינטל, ושימש כדובר בתחרות הרובוטיקה הבינלאומית First. החברה שלו עוברת בפיתוח מוצרים חכמים לרכב, מדפסות תלת-ממד, ומחשוב לביש להמונים.
בשנת 2017 הפך לטבעוני, משיקולי בריאות ומצפון יחד. בריאיון ב-2018 סיפר: "עברתי לתזונה מהצומח וזה שינה את החיים שלי. הורדתי תשעה קילוגרמים, הכולסטרול שלי ירד ולחץ הדם שלי ירד".
אפרים קם
אפרים קם (נולד ב-7 באוקטובר 1941) הוא חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי, ושימש כסגן ראש המכון במשך 18 שנה (1995 – 2012).
בעבר כיהן כעוזר ראש חטיבת המחקר להערכה באמ"ן (בדרגת אלוף-משנה) וכמדריך בכיר במכללה לביטחון לאומי (עד 1993). קם הוא מורה מן החוץ באוניברסיטת תל אביב בתוכנית ללימודי ביטחון וכותב מאמרים בנושאי ביטחון והמזרח התיכון, בבמות מקצועיות ואקדמיות, ובעיתונות המודפסת.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1941 וגדל בדרום תל אביב. שירת בצה"ל בשירות חובה בנח"ל במסגרת גרעין "נחלים" של תנועת בני עקיבא, והשתחרר בשנת 1962. ב-1965 התגייס לשירות קבע בחטיבת המחקר, בה שירת במגוון תפקידים ובהם ראש מחלקת הבקרה, עד לשנת 1987. מאז ועד 1992 שימש מדריך בכיר במכללה לביטחון לאומי. סיים את שירותו בצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
בשפה העברית, יצא הספר לאור בהוצאת "מערכות" ובקרוב עומד לראות אור בסין, בתרגום לסינית.
קם הוא עמית מחקר בכיר ב"מכון למחקרי ביטחון לאומי", לשעבר "מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים", משנת 1990. בשנים 1995 - 2012 כיהן כסגן ראש המכון. מרצה (מן החוץ) במגמה ללימודי ביטחון במחלקה למדע המדינה, אוניברסיטת תל אביב. נבחר למרצה (מן החוץ) מצטיין בשנת תשע"א - 2011.
עוסק בנושאי אסטרטגיה וביטחון במזרח התיכון, ובעיקר בתוכנית הגרעין של איראן, כישלונות מודיעיניים, תפיסות הביטחון של מדינות ערב וסוגיות ביטחון במזרח התיכון.
מתגורר בגבעתיים, נשוי למתיה קם, העוסקת במקרא ובתרבות ישראל, אב לשלושה.
יאנגג'ואו
יַאנְגְג'וֹאוּ (בסינית מפושטת: 扬州; בסינית מסורתית: 揚州; בפין-יין: Yángzhōu; מילולית: "עיר מחוז יַאנְג") היא נציבות עירונית במחוז ג'יאנגסו שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 4,559,797 תושבים, מתוכם 2,635,435 בשטח האורבני. מבחינה היסטורית, יאנגג'ואו היא אחת מהערים העשירות בסין, היא ידועה בתקופות שונות בזכות משפחות המסחר הנהדרות, המשוררים, הציירים והחוקרים שלה.
גאוגרפיה
הנציבות העירונית משתרעת על פני 6,626 קמ"ר במרכז מחוז ג'יאנגסו וגובלת בבירת המחוז נאנג'ינג וב מדרום, ב מצפון, ב וטאיג'ואו ממזרח ובמחוז אנחווי ממערב. יאנגג'ואו שוכנת במישור הצפוני של נהר היאנגצה. התעלה הגדולה של סין, הידועה בשם תעלת ג'ינגהאנג, עוברת את המחוז מצפון לדרום; המסלול המודרני שלה עובר דרך פאתי העיר המזרחיים של האזור העירוני המרכזי של יאנגג'ואו, בעוד שהמסלול הישן עובר דרך מרכז העיר.
גופי מים מרכזיים נוספים בעיר המחוז כוללים את נהר בואושה, נהר דאטונג, נהר בייצ'נגזי, תעלת תונגיאנג, תעלת קסינטרונגיאנג, נהר ביימה, נהר באיואינג, אגם גאויו ואגם שאובו.
בדומה לרוב עיר המחוז, האזור העירוני הראשי מרושת בתעלות ואגמים קטנים. המרכז ההיסטורי של העיר (העיר מוקפת החומה לשעבר) מוקף בתעלות מכל צידיו: התעלה הגדולה הישנה מהדרום והמזרח; תעלת החפיר של העיר (הוצ'נג) המשתרעת לאורך הקצה הצפוני של העיר מוקפת החומה לשעבר ומחברת את התעלה הגדולה הישנה עם אגם התמיר המערבי; תעלת ארדו משתרעת לאורך הקצה המערבי של העיר העתיקה, מאגם התמיר המערבי עד לבריכת פרח הלוטוס (ההואצ'י), אשר מחוברת על ידי תעלת ארדאוגו הקצרה לתעלה הגדולה הישנה. ניתן להפליג עם כלי שיט קטנים ממי האגם הצר המערבי, דרך הארדו, בריכת ההואה, והארדוגו לתעלה הגדולה הישנה.
אקלים
אקלים מונסון תת-טרופי עם שינויי רוח לחה; החורפים נמשכים כ-4 חודשים, הקיצים 3 חודשים ועונות המעבר חודשיים; אין שלג במשך 222 ימים בשנה; ממוצע שנתי של 2,177 שעות אור.
טמפרטורה ממוצעת: 15 מעלות צלזיוס בשנה; הטמפרטורה החמה ביותר בחודש יולי היא 27.6 מעלות צלזיוס והקרה ביותר בחודש ינואר היא 1.7 מעלות צלזיוס; הטמפרטורה המקסימלית היא 39.8 מעלות צלזיוס והמינימלית היא 5- מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 1,030 מ"מ, וכ-45 אחוזים יורדים בקיץ. עונת הגשמים המכונה "עונת גשם שזיף" נמשכת בדרך כלל מאמצע יוני ועד סוף יולי. בעונה זו, השזיפים מבשילים, ומכאן שם העונה.
דיאלקט יאנגג'ואו
העגה של יאנגג'ואו (סינית: 扬州话; פין יין: Yángzhōu huà) - מייצגת את התחתית של המנדרינית היאנגצאית, ודומה במיוחד לשפה הרשמית של שושלות מינג וצ'ינג, המבוססת על ניב נאנג'ינג. עם זאת, הדיאלקט שונה במידה ניכרת מסינית מודרנית סטנדרטית, למרות שהם עדיין די מובנים הדדית.
הניב שימש גם ככלי לשיוך אזורי ופוליטי באזורי ג'יאנגביי וג'ינגנאן. בעוד שיאנגג'ואו הייתה מרכז סחר פורח ומשגשג, היא נחשבה לחלק מג'ינגנאן, אשר היה ידוע בעושרו, למרות שיאנגג'ואו הייתה צפונית לנהר היאנגצי. ברגע שהעושר והשגשוג של יאנגג'ואו נעלמו, היא נחשבה לחלק מג'ינגביי, "הנידחת". לאחר שיאנגג'ואו הוסרה מג'ינגנאן, תושביה החליטו להחליף את המנדרינית הג'יאנגוהאיית, שהייתה הניב של יאנגג'ואו, בניבי טאיהו וו. בג'ינגנאן עצמה, תת-ניבים רבים של וו נלחמו על עמדתם כניב יוקרתי.
ציור וקליגרפיה
בתקופה של שגשוג וחסד קיסרי, האמנות של סיפור סיפורים וציור פרחו ביאנגג'ואו. הצייר-הקליגרף החדשני שיטאו חי בינאגג'ואו במהלך שנות השמונים של המאה ה-17 ושוב מ-1697 עד מותו ב-1707. קבוצה מאוחרת יותר של ציירים מאותה התקופה נקראה שמונת התמהונים של יאנגג'ואו והם התפרסמו בכל רחבי סין.
המשורר לי באי (חי בשנים 700–762) כתב בראותו את מנג האורן ליאנגג'ואו מביתן העגורן הצהוב:
צעצועים ופיחלוץ
ינאגג'ואו מפורסמת בתעשיית הצעצועים שלה (פוחלצים במיוחד). תיירים רבים מערים שכנות נוסעים לעיר בשביל הצעצועים האיכותיים והזולים שלה.
סיפורי יאנגג'ואו
ראוי להזכיר כי העיר גם מפורסמת בשל אמנות עתיקה עממית הנקראת סיפורי ינאגג'ואו (扬州 评 话), שהיא כמו סיאנגשנגים-הביצועים הקומיים הסיניים המסורתיים. היא עלתה כביצוע משחק בתקופת שושלת מינג. במופע, האמן מתאר בפרטים סיפור היסטורי מעניין לקהל, תוך שימוש בדיאלקט הינאגג'ואואי. סיפורים אלה נערכו על ידי אמנים, כך שהם מעוררים סערת רגשות בקרב הקהל והם מצחיקים מאוד. האמן הידוע ביותר של סיפורי ינאגג'ואו היה שאוטנג וואנג. היצירות המפורסמות ביותר שלו הן עשרת הפרקים של שירי וו (武 十 回), עשרת פרקים של שירי ג'יאנג (宋 十 回), עשרת הפרקים של לו ג'וניי (卢 十 回), ועשרת הפרקים של שי-קסיו (石 十 回).
מטבח יאנגג'ואו
למטבח המקומי, המכונה מטבח יאנגג'ואו, מוניטין רב, ולמאכליו צבע, ארומה, טעם ומראה מושכים. הצבע המקורי של כל מרכיב נשמר לאחר הבישול, ולא מוסיפים רוטב שמנוני, כדי לשמור על הטעם הטרי של המזון.
במטבח יאנגג'ואו כל המנות הן מורכבות, בין אם זולות או יקרות, והטבחים משקיעים זמן רב בהכנתן. כדוגמה ניתן לראות את הכנת ה-"זוגאנסי" - תבשיל שעועית יבשה פרוס, מנה פופולרית שעולה רק כמה יואן. השעועית היבשה נעשית על ידי המסעדה שמגישה אותו, ולכן הטעם מובטח. הטבח חותך את מצע השעועית המוקשה בעובי סנטימטר ל-30 חתיכות, כל אחת בעובי נייר אך אינה שבירה, ולאחר מכן מאדים אותן במשך שעות עם נצרי במבוק קצוצים ושריונות שרימפס במרק עוף. בדרך זו יכולים דפי השעועית היבשים לספוג את הטעם של המרכיבים האחרים, והמרק צח אך מתובל.
חלק מהמאכלים היצירתיים ומושכי העין הגדולים ביותר של סין מגיע מבית הספר של ינאגג'ואו לאומנויות המטבח שנקרא הואי-יאנג (הידוע גם בכינויו בית ספר וויאנג). יחד עם המטבח הסצ'ואני, המטבח הקנטונזי, והמטבח השאן-דונגי, מטבח ההואי-יאנג (淮扬菜) הוא מיומנות ייחודית שהמקומיים די גאים בה.
אישים
נשיא סין ג'יאנג דזה מין נולד וגדל ביאנגג'ואו. בית הספר התיכון שבו הוא למד ממוקם מול משרדו של הנוטריון הציבורי של יאנגג'ואו.
הגאלי המתאבד
הגאלי המתאבד המכונה גם הגאלי ההורג את עצמו ואת אשתו או גאלי לודוויסי הוא פסל שיש רומי המתאר אדם המתאבד בתקיעת חרבו לתוך חזהו, בעודו אוחז בידו את אשתו הגוססת. גובהו של הפסל 2.11 מטרים.
הפסל שהתגלה בוילה לודוויסי במקום בו עמדו בעבר גני סאלוסטיוס הוא העתק רומי מהמאה השנייה של פסל הלניסטי משנת 230 או 220 לפנה"ס לערך, שפוסל בברונזה על ידי פסל יווני עבור אטאלוס הראשון לאחר שזה ניצח את הגאלים. פסל נוסף שהוזמן באותה סדרת פסלים לרגל אותו ניצחון הוא פסל "הגאלי הגוסס".
הפסל התגלה מחדש במאה ה-17 והוצג לראשונה ב-2 בפברואר 1623. הפסל, שזכה לפרסום רב, שימש השראה לאמנים רבים. בין היתר השמש שימש השראה לניקולא פוסן ליצירתו "חטיפת הסבינות" (המוצג כיום במוזיאון המטרופוליטן לאמנות).
הפסל מוצגם כיום בפלאצו אלטמפס - אגף המוזיאון הלאומי של רומא.
מרי גיי סקנלון
מרי גיי סקנלון (באנגלית: Mary Gay Scanlon; נולדה ב-30 באוגוסט 1959) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של קהיליית פנסילבניה. מחוז בחירה זה מצוי בדרום-מערב פנסילבניה, בסיסו במחוז דלאוור, מחוז שרובו פרוורי, ווהוא כולל חלקים ממחוזות צ'סטר ומונטגומרי, וחלקים מדרום ודרום מערב פילדלפיה. היא נבחרה לראשונה אל הקונגרס בבחירות מיוחדות שהתקיימו ב-2018, וכשהושבעה ב-13 בנובמבר 2018 בילתה את שלהי הימים של הקונגרס ה-115 של ארצות הברית כנציגת מחוז הקונגרס השביעי, ולאחר מכן עברה לייצג את מחוז הקונגרס החמישי עם התכנסות הקונגרס ה-116.
ביוגרפיה
סקנלון נולדה וגדלה בווטרטאון (Watertown) שבאפסטייט ניו יורק. היא בתם של דניאל ג'יי סקנלון ג'וניור וקרול פלורנס יהלה, ולה שתי אחיות: אליזבת מאורה סקנלון ומ. קת'לין סקנלון. אביה היה עורך דין ומונה לשופט במשרה חלקית בשנת 1971, וב-1993 המתנה לכס השיפוט במשרה מלאה. סבה מצד אמה, ליאו ג'יי יהלה (Yehle), היה שופט בבית המשפט לענייני משפחה שסייע בניסוח הקוד המשפטי הראשון לנוער במדינת ניו יורק במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20. בשנת 1980 השלימה סקנלון באוניברסיטת קולגייט לימודי תואר ראשון במשפטים, וב-1984 קיבלה תואר שני במשפטים מאוניברסיטת פנסילבניה. בתום לימודיה הגבוהים הייתה לעוזרת משפטית בבית המשפט העליון של פנסילבניה.
בשנת 1985 ייצגה סקנלון ילדה בת 11 שעברה התעללות מינית. הליטיגציה בתיק משפטי זה הובילה את סקנלון לדבוק בקריירה בתחום דיני ציבור. ב-1994 קיבלה את "פרס נאמנות", ההוקרה הגבוהה ביותר לשירות ציבורי המוענק למשפטנים מאת לשכת עורכי הדין בפילדלפיה. סקנלון שימשה כעורכת דין במרכז לדיני החינוך של פילדלפיה, וסייעה ביישום חוקי חינוך מיוחד, בטרם הצטרפה למשרד עורכי הדין "באלרד ספאר" כיועצת משפטית פרו בונו. בתפקיד זה עזרה בתיאום מתן שירותים משפטיים בחינם לבעלי הכנסה נמוכה. היא שיתפה פעולה עם קרן "Wills for Heroes", וסיפקה מסמכים משפטיים ללא תשלום. למשל, סקנלון סייעה לאישה צעירה מגינאה שסבלה מאנמיה חרמשית להשיג תושבות קבע בארצות הברית.
ב-25 בפברואר 2018 השיקה סקנלון את מסע הבחירות שלה אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס החמישי של פנסילבניה, לקראת בחירות האמצע באותה השנה. המחוז נספר בעבר כמחוז הקונגרס השביעי, ונציגו היה פט מיהאן הרפובליקני שהודיע ​​חודש קודם לכן על פרישתו מהחיים הפוליטיים. ב-15 במאי נבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית. מיהאן התפטר מהקונגרס ב-27 באפריל, חודש טרם הבחירות המקדימות, לכן הוכרז על קיום בחירות ביניים, בהן סקנלון התמודדה כמועמדת הדמוקרטית. ב-6 בנובמבר, יום הבחירות בארצות הברית, התקיימו במקביל בחירות ביניים לצד בחירות רגילות, ובשתי המערכות ניצחה סקנלון.
היא הושבעה לתפקידה כנציגת מחזו הקונגרס השביעי ב-13 בנובמבר 2018. היא הייתה אחת מארבע נשים דמוקרטיות שנבחרו לקונגרס מפנסילבניה בבחירות 2018, לצד סוזן ויילד, כריסי הולאהן ומדליין דין. משלחת הקונגרס של פנסילבניה הייתה בעבר מורכבת כולה מגברים. היא הדמוקרטית השלישית בלבד שייצגה את המחוז ואת גלגוליו הקודמים מאז 1939. בינואר 2019, עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, הועברה למחוז הקונגרס החמישי.
אלג
אלג (בערבית: ألاك) היא עיירה המשמשת כבירת מחוז ברקנה בדרום־מערב מאוריטניה. נכון לשנת 2013, בעיירה מתגוררים כ־15,500 תושבים.
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת במדבר סהרה, בסמוך לאגם קטן הקרוי על שמה. היא מרוקחת כ־65 קילומטרים מהגבול עם סנגל, כ־240 קילומטקים מחופי האוקיינוס האטלנטי וכ־245 קילומטרים מבירת המדינה, נואקשוט.
בסיס הטילים אל-ואטח
בסיס הטילים אל-ואטח (בערבית: قاعدة الوطح الصاروخية) הוא מתקן טילים בליסטיים ליד העיר אל-ואטח שבערב הסעודית, כ-200 ק"מ דרום-מערבית לריאד.
למתקן, שהוקם בשנת 2007, אזור תת-קרקעי גדול עם כמה כניסות, מגרשי חניה עבור משגרים ניידים ושני אזורי שיגור מרכזיים זהים במבנה לבסיסי טילי דונגפנג סיניים.
פסגת יוקפיק
פסגת יוקפיק (באנגלית: Ukpik Peak) היא הר ברכס הרי באפין, באי באפין, בטריטוריית נונאווט שבקנדה.
פסגת אוקפיק ממוקמת בקצה הדרומי של חצי האי רימואוט, בין עמק סטיוארט, לבין פיורד סם פורד.
גובהה של הפסגה 1,809 מטרים מעל פני הים. הפסגה היא הפסגה השישית בגובהה בהרי באפין, והיא הפסגה ה-28 בגובהה בטריטוריית נונאווט, והפסקה ה-6,411 בגובהה בקנדה.
הפסגה מתנשאת לגובה של 1,650 מטרים מעל סביבתה, והיא הפסגה השמינית בהתנשאותה בטריטוריית נונאווט - יחד עם זאת היא נראית פחות בולטת מפסגות סייל, המצויות 4.5 קילומטרים מצפון-מערב לפסגת יוקפיק, המתנשאות מעל עמק סטיוארט.
Dutty Love
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים הלטיניים, והראשון במצעד שבקולומביה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דון עומר ומילטון רסטטיו והופק על ידי A&X, לינק-און ודיג'יי רובין. השיר הוא שיר בסגנון הפופ הלטיני, המשלב בתוכו גם את הסגנון הטרופי. שיר זה נחשב לסינגל הבכורה של נאטי נטשה, אך היות שמדובר בשיתוף פעולה, "Criminal" נחשב לסינגל הבכורה שלה.
במצעד סוף השנה של מצעד השירים הלטיניים של בילבורד, דורג השיר במקום השני והיה לראשון של נטשה שעשה זאת.
וידאו קליפ
קליפ המילים שיצא עבור השיר הועלה לערוץ ה-Vevo של דון עומר ב-8 באוגוסט 2012. לאורכו של קליפ המילים ניתן לראות ים ועץ קוקוס ברקע. לערוצו של עומר הועלתה גם הופעה שלו ושל נאטי נטשה עם השיר.
איסי מיאקי
איסי מיאקה (ביפנית: 三宅 一生, 22 באפריל 1938 – 5 באוגוסט 2022) היה מעצב אופנה יפני שנודע בזכות ביגוד בעיצוב טכנולוגי, תצוגות אופנה, ובשמים.
תולדות חייו
מיאקה נולד בשנת 1938 בהירושימה, יפן. כילד בן שבע היה עד וניצל מן הפצצה הגרעינית שהופלה על העיר ב-6 באוגוסט 1945. הוא למד עיצוב גרפי באוניברסיטה לאמנות טאמה בטוקיו וסיים לימודיו בשנת 1964. עם סיום הלימודים החל לעבוד בפריז ובניו יורק. הוא שב לטוקיו בשנת 1970 וייסד את סטודיו לעיצוב מיאקה.
בסוף שנות ה-80 החל לבצע ניסויים בשיטות חדשות ליצירת פְּליסֶה אשר תאפשרנה גמישות בתנועה ללובש הבגד לצד קלות בכביסת הבגד ובייצוגו. ניסיונותיו הובילו בשנת 1993 לפיתוח שיטת פליסה חדשה לבדים, שבה ראשית הבד נגזר ונתפר, ואחר כך מהודק בין שכבות נייר ונדחס למגהץ קיטור חם לצורך יצירת הפליסה. "זיכרון" הבד משמר את הפליסה גם לאחר סיום הגיהוץ בתבנית הנייר וניתן ללובשו. בשיטה זו יצר בגדי פליסה לבלט של פרנקפורט.
למיאקה הייתה ידידות ארוכת שנים עם אמנית החרס לוסי רי. בעזבונה היא הותירה לו את אוסף הקרמיקה הגדול שלה ואוסף כפתורי חרסינה שאותם שילב בעיצוביו והציגם בתצוגותיו.
בשנת 1994 העביר מיאקה את תחום עיצוב אופנת הגברים לידי נאוקי טקיזאווה, ובשנת 1999 העביר לידיו אף את תחום אופנת הנשים, זאת כדי שיוכל להפנות את מלוא מרצו למחקר. בשנת 2007 הפך נאוקי טקיזאווה למעצב עצמאי בקבוצת איסי מיאקה, ודאי פוג'יווארה מונה למנהל בית האופנה איסי מיאקה.
בדומה לבתי אופנה גדולים אחרים, גם איסי מיאקה שיווק בשמים. הבושם הראשון שלו, L'eau d'Issey (מילולית: "מי איסי"), שווק לראשונה בשנת 1992. שמו של הבושם הוא משחק מילים, כיוון שבצרפתית הוא נשמע זהה למילה "אודיסאה". הבקבוק, שעוצב על ידי מיאקה, מבוסס על מראה הירח הנשקף מאחורי מגדל אייפל, כפי שהוא נצפה מדירתו בפריז. בשנת 1994 הוציא מיאקה אף בושם לגברים (L'eau d'Issey Pour Homme).
ב-1998 נפתחה ב-Fondation Cartier's התערוכה "Making Things" של איסי מיאקה שהציבה לעצמה למטרה לחקור דרך חדשה להבין בגדים, בה הדמיון משתלב עם הטכנולוגיה החדשנית ביותר. דרך עיצוב חלל חדשני, התערוכה שרטטה את עבודתו של מיאקה דרך ארבעה חללים: חופש ותנועה, היחסים בין אופנה לאמנות, מחקר חומרים ודרכי ייצור חדשות והבגדים של העתיד.
מיאקה נפטר ב-5 באוגוסט 2022.
ועדת ששינסקי (חוק הנפט)
הוועדה לבחינת המדיניות הפיסקאלית בנושא משאבי נפט וגז בישראל, הידועה בשם ועדת ששינסקי, היא ועדה ציבורית בראשות פרופ' איתן ששינסקי, שהוקמה בשנת 2010 בידי שר האוצר יובל שטייניץ, על מנת לבחון את נטל המס הראוי על הפקת נפט וגז טבעי בישראל (כולל המים הכלכליים שלה). הוועדה הוקמה על מנת שהמדינה תוכל ליהנות מהתגליות האחרונות בתחום, ובראשן מאגר "לוויתן", באמצעות מיסוי נאות שלהן. הוועדה המליצה להעלות את המיסוי על רווחי הפקת נפט וגז. למימוש ההמלצות נחקק חוק היטל רווחי נפט התשע"א-2011 (שבהמשך שונה שמו לחוק מיסוי רווחים ממשאבי טבע).
פעולת הוועדה
לדבריו של שטייניץ הוועדה הוקמה לאחר שהתברר לו שישראל נמצאת במקום האחרון בעולם בגביית מיסי מדינה (כולל תגמולים) על נפט וגז (כ-22%) מקרב כ-60 מדינות שמפיקות גז ונפט באופן משמעותי, ואף בהשוואה למדינות ה-OECD שבהן ממוצע מיסי המדינה עמד על כ-50%.
ליו"ר הוועדה מונה פרופ' איתן ששינסקי מומחה בעל שם עולמי בתחום (שמילא תפקיד זה בהתנדבות), וחבריה הם:
הוועדה קיבלה סקירה בינלאומית וחוות דעת מחברת דניאל ג'ונסטון ושות', חוות דעת כלכלית מימונית מפרופ' רוברט פינדייק מ-MIT וחוות דעת משלושה מומחים למשפט: פרופ' יוסף מ' אדרעי, ד"ר אפי חלמיש ופרופ' משה הירש. כן הוגשו לה ניירות עמדה מטעם גופים רבים, בהם כאלה העוסקים בחיפושי נפט וגז בישראל.
מאבק ציבורי במהלך עבודת הוועדה
במהלך עבודת הוועדה, ביולי 2010, הקים חבר הכנסת לשעבר מיכאל מלכיאור את "פורום פעולה אזרחית", שפעל במטרה להגדיל את המיסוי על הגז הטבעי. מספר ארגונים הביעו תמיכה במאבק על העלאת תמלוגי הגז, ביניהם: התאחדות הסטודנטים הארצית, אדם טבע ודין, מועצת יש"ע ועוד. במקביל, הגישו מספר חברי כנסת הצעת חוק שמטרתה העלאת המיסוי על הגז. על הצעת החוק חתמו חברי כנסת מסיעות הליכוד, קדימה, עבודה, ש"ס, מרצ, יהדות התורה, חד"ש, הבית היהודי והאיחוד הלאומי.
מנגד, באוגוסט החל תא סטודנטים באוניברסיטת בר-אילן, "פורום למען ארץ ישראל", בקמפיין מודעות רחב היקף בעיתונות היומית תחת הכותרת "אזהרה: הקרן החדשה לוחמת למען הגז הערבי". הקמפיין נוהל על ידי יועץ התקשורת משה קלוגהפט, ומממניו נותרו אלמונים. חברי הפורום קיימו הפגנה מול ביתו של יו"ר הוועדה, איתן שישנסקי כשהם מצוידים במסכות גז, דגלי מצרים ושלטים בהם נכתב: "עזרתם לגולדסטון, פגעתם בצה"ל, ועכשיו נלחמים למען הגז הערבי. תודה לקרן החדשה!". עלות הקמפיין נאמדה בכ-2 מיליון ש"ח.
נגד פרופ' ששינסקי נשמעו טענות על ניגוד עניינים, אך מבקר המדינה והיועץ המשפטי לממשלה שללו טענות אלה. גם שר האוצר, יובל שטייניץ, התייצב לצדו של ששינסקי ואמר:
"העמותה לקידום דרך אחרת" עתרה לבג"ץ נגד מינויו של ששינסקי ליו"ר הוועדה, אך עתירתה נדחתה, ובג"ץ, שמתח ביקורת חריפה על הגשת העתירה, קבע שהעותרת תישא בהוצאות בסך 35,000 ש"ח לטובת אוצר המדינה ובסכום סמלי של 15,000 ש"ח לפרופ' ששינסקי.
טיוטת מסקנות הוועדה
טיוטת מסקנות הוועדה פורסמה בנובמבר 2010. בתחילת הטיוטה ציינה הוועדה:
המלצות הוועדה בטיוטה, שהתקבלו פה אחד, הן:
הוועדה ציינה כי:
עוד ציינה הוועדה: בהתאם למתכונת עליה החליטה הוועדה בתחילת עבודתה, מפרסמת הוועדה בזה את טיוטת עיקרי המלצותיה לשם קבלת הערות הציבור. לאחר קבלת עמדות הציבור בכתב, וככל שתמצא הוועדה לנכון, אף בעל פה, תשוב הוועדה ותדון בטיוטת עיקרי המלצותיה ולאחר מכן, תגיש את המלצותיה הסופיות.
תגובות לטיוטת מסקנות הוועדה
הנפגעים העיקריים מההמלצות הם המחזיקים בניירות ערך של חיפושי נפט וגז, והיזמים בתחום זה, שהבולט שבהם הוא יצחק תשובה. ציבור המשקיעים והחברות לחיפושי נפט וגז יצאו למאבק ציבורי ומשפטי נגד טיוטת ההמלצות. רשות ניירות ערך פרסמה כי שווי השוק של ענף חיפושי הנפט והגז זינק במהלך שנתיים פי 8, כאשר מעל ל-90% מהאחזקות בענף הן של משקיעים פרטיים ופחות מ-10% של גופים מוסדיים.
ב-21 בנובמבר 2010 פנה שר התשתיות הלאומיות, עוזי לנדאו, לראש הממשלה, בנימין נתניהו, והודיע לו כי "שותפות מאגר הגז הטבעי בתמר הקפיאו כליל את פיתוח המאגר מאז פרסום טיוטת המלצות ועדת ששינסקי לפני שבוע".
המלצות סופיות של הוועדה
ב-3 בינואר 2011 פרסמה הוועדה את המלצותיה הסופיות. ההמלצות הן אלה שהופיעו בטיוטת ההמלצות, בשני שינויים עיקריים:
הוועדה נימקה את השינויים:
כן נוספו הוראות מעבר, המתייחסות למאגרי נפט וגז שכבר התגלו:
הוועדה נימקה הוראות מעבר אלה:
ב-18 בינואר 2011 הכריז ראש הממשלה, בנימין נתניהו, כי הוא מאמץ את מסקנות ועדת ששינסקי במלואן תוך שהוא מוסיף סעיף להחלטה כי מחצית מהוצאות האבטחה הביטחוניות ימומנו על ידי המדינה (בתנאי שלפחות רבע מהתפוקה תופנה לצריכה מקומית).
מימוש המלצות הוועדה
בעקבות המלצות הוועדה פרסם משרד האוצר את תזכיר חוק היטל רווחי נפט, התשע"א-2010, כבסיס להצעת חוק למימוש המלצות הוועדה. הצעת חוק מיסוי רווחי נפט, התשע"א-2011, הוגשה לכנסת על ידי הממשלה בפברואר 2011, ואושרה ב-30 במרץ 2011.
בנוסף, בתקנות מס הכנסה (ניכויים מהכנסת בעלי זכויות נפט), התשט"ז-1956 בוטלה התקנה המתירה ניכוי אזילה. תחילתו של הביטול היא ב-1 בחודש שלאחר כניסתו לתוקף של חוק מיסוי רווחי נפט.
נגד החוק הוגשו מספר עתירות לבג"ץ בטענה שהחוק מוחל באופן רטרואקטיבי ועל כן אינו חוקתי. חברת גבעות עולם טענה בעתירתה, בנוסף לכך, שהטלת מיסוי זהה על קידוחים בים וביבשה, להם סיכויי הצלחה שונים, אינו סביר, אך בג"ץ דחה עתירות אלו
בתחילת 2019 פרסם אבישי עובדיה שגביית ההיטל על רווחי נפט עודנה רחוקה, משום שנוסחת החישוב של ההיטל לא ברורה, ומשאירה מקום לתכנוני מס, ובכך מספקת לשותפויות תשואה גבוהה לפני שהן ישלמו את ההיטל. בסוף 2018 נתן ששינסקי לקבוצת דלק חוות דעת, לפיה הקבוצה זכאית לתמלוגים מוגדלים ומוקדמים על חשבון המשקיעים.
אחרית דבר
ב-2018 ששינסקי ביקר את דבריו של גיא רולניק, וטען כי על פי תחשיבים שביצע רווחי המדינה עד תום המאגרים יהיה כצפוי. על מאגר תמר עד שנת 2051 רווחי המדינה יהיו 59.4% ואילו על כריש עד שנת 2063 יהיו 62.6%.
מתחילת הגביה ב-2013 ועד אוגוסט 2022 תמלוגי הגז הכוללים הסתכמו ב-10 מיליארד ש"ח, כאשר לפי תחשיב האוצר רק ב-2022 הם יעמדו על כ-1.5 מיליארד ש"ח. עד ספטמבר 2022 צברה קרן העושר 1.88 מיליארד ש"ח.
סופי טאקר
סופי טאקר (באנגלית: Sophie Tucker; 13 בינואר 1887 – 9 בפברואר 1966) הייתה זמרת, קומיקאית, שחקנית ומגישת רדיו אמריקאית-אוקראינית-יהודייה. מהבדרניות הפופולריות ביותר באמריקה במחצית הראשונה של המאה העשרים. ידועה בכינוייה "אחרונת המאמא'ז האדומות הלוהטות" (The Last of the Red Hot Mamas).
ראשית הקריירה
טאקר נולדה במהלך הגירתה לאמריקה של משפחה יהודית אוקראינית מהעיר טולצ'ין שבמחוז ויניצה. היא נקרא סוניה קאליש (ברוסית: Соня Калиш). כשהגיעו לארצות הברית החליפו בני המשפחה את שמם לאבוצה, והתיישבו בהרטפורד שבקונטיקט, ופתחו מסעדה.
בגיל צעיר החלה טאקר לשיר במסעדה של הוריה, תמורת תשרים. בין נטילת הזמנות והגשת מנות לסועדים, טאקר נעמדה במרחב הדל שליד הדלת, ושרה בכל הדרמה שרק הצליחה לדחוף אל תוך השיר. "בסוף התווים האחרונים, ביני ובין הבצלים לא נותרה עין יבשה אחת במקום", כך צוטטה כאומרת.
ב-1903, בגיל 16, טאקר ברחה עם נהג עגלת בירה מקומי, לואיס טאק, שממנו היא נטלה בהמשך חייה את שם המשפחה המפורסם שלה. כשחזרה הביתה, הוריה ארגנו לשניים חתונה אורתודוקסית, וב-1906 היא ילדה בן בכור, אלברט. זמן קצר לאחר שנולד התגרשו בני הזוג, וטאקר השאירה את התינוק עם הוריה ועברה לניו יורק.
אחרי שעזבה את בעלה, נתן לה וילי הווארד מכתב המלצה ושלח אותה להרולד פון טילצר, מלחין ומפיק תיאטרון ניו יורקי. אף שטילצר לא רצה לשכור אותה, טאקר מצאה עבודה בבתי קפה ובמסעדות, כששרה ללקוחות תמורת אוכל וכסף. את רוב הכסף שלחה בחזרה הביתה, לקונטיקט, כדי לתמוך במשפחתה ובבנה.
ב-1907, טאקר הופיעה לראשונה על הבימה, כששרה בערב חובבים בתיאטרון וודביל. שם היא אולצה לראשונה לעטות מייק-אפ שחור, משום שהמפיקים חששו שהקהל יזעם על שהיא "גדולה ומכוערת כל כך". ב-1908 היא הצטרפה ללהקה שהעלתה מופעים בפיטסבורג, אבל התביישה לספר למשפחתה שהיא מופיעה עם מבטא דרומי חזק כשהיא עוטה "פנים שרופות". במהלך מסע הופעות בהמשך השנה, המטען של הלהקה – כולל ערכת המייק-אפ שלה – אבד, והותר לה לעלות על הבמה ללא האיפור. היא הדהימה את הקהל באותו הערב, כשהכריזה: "אתם כולכם יכולים לראות שאני נערה לבנה. ובכן, אספר לכם אפילו יותר מזה: אני לא דרומית. אני נערה יהודייה ופשוט למדתי את המבטא הדרומי הזה במהלך מופעים עם מייק-אפ שחור במשך שנתיים. ועכשיו, מר מנצח, בבקשה נגן את השיר שלי". טאקר החלה לשלב במופעיה "הומור של נערות שמנות", שהפך לחלק מרכזי במופעים ובשירים שלה, כולל "לא רוצה להיות רזה" (I Don't Want to be Thin) ו"אף אחד לא אוהב נערה שמנה, אבל או, איך נערה שמנה יכולה לאהוב" (Nobody Loves a Fat Girl, But Oh How a Fat Girl Can Love).
ב-1909, בגיל 22, טאקר הופיעה עם שיגיונות זיגפלד (Ziegfeld Follies), להקת וודביל בהובלתו של פלורנץ זיגפלד. אף שהיא הייתה להיט, הנשים האחרות בלהקה סירבו לחלוק את אור הזרקורים עם טאקר, והיא נאלצה לעזוב. הפרשה תפסה את תשומת לבו של ויליאם מוריס, בעל תיאטרון ומייסד לעתיד של סוכנות ויליאם מוריס, אחת מסוכנויות הכישרונות החזקות ביותר של התקופה. שנתיים לאחר מכן, טאקר הפיצה את השיר Some of These Days, שהופק באדיסון רקורדס ונכתב בידי שלדון ברוקס.
ב-1921, טאקר שכרה את טד שפירו, פסנתרן וכותב שירים, כשותף ומפיק מוזיקלי. מלבד כתיבת כמה משיריה של טאקר, שפירו הפך לחלק מהמופע שלה, מנגן בפסנתר כשהיא שרה, משוחח איתה ומחליף איתה הלצות בין השירים. טאקר נותרה זמרת פופולרית במהלך שנות העשרים, והתחברה לכוכבים כמו מיימי סמית ואתל ווטרס, שהכירו לה את הג'אז. טאקר למדה מהנשים המוכשרות הללו, והפכה לאחת מהזמרים הראשונים שהכירו את הג'אז לקהל הוודביל.
א יידישע מאמע
ב-1925, ג'ק ילן כתב את אחד משיריה המפורסמים ביותר, "א יידישע מאמע". עם השיר היא הופיעה בערים אמריקניות גדולות ובהן קהלים יהודיים גדולים. טאקר הסבירה כי "אף שאהבתי את השיר והוא היה להיט מרגש בכל פעם ששרתי אותו, תמיד נזהרתי להשתמש בו רק כשידעתי שרוב הקהל יודע יידיש. אבל, אתה לא חייב להיות יהודי כדי להתרגש מ"איידישע מאמע". במהלך תקופת שלטונו של היטלר, השיר נאסר להשמעה בידי הממשלה הגרמנית, כביטוי של תרבות יהודית.
לפני ששרה את השיר, נהגה טאקר לעמוד ולומר לקהל: "כאשר אני עומדת כאן לפניכם, עולה לפני דמותה של אמי הישישה. לא אישה מפורכסת ולא גבירה הדורה, אלא אישה קשת יום, שחוחה וכפופה מרוב צרותיה. אישה עם לב יהודי טהור ומסירות אין קץ הניבטת מעיניה. באותה דירת חדר, בה הזדקנה והלבין שער ראשה. יושבת היא ותופרת, מהרהרת וחולמת על אותן שנים עברו כאשר הבית המה מקולות והמולת ילדים. מן המטבח עלו ריחות הפשטידה ותבשילי השבת האחרים. האמינו לי, על דברתי: בביתנו לא חסרה הדלות. אך מאיתנו הילדים לא החסירה דבר. את פת הלחם מפיה נהגה לחלוק ברצון עם כולנו. למען ילדיה הייתה מוכנה להקריב גם את חייה. לבד ניקתה, לבד תפרה, לבד כיבסה תוך נענוע העריסה. עבדה בימים, טרחה בלילות, ותמיד מצאה זמן לחתל תינוק. זאת היא האמא היהודיה. כמה מאושרים אתם האנשים אשר אמכם עודנה חיה. ברכו את אלוהים על כך יומם ולילה. ועם פאתה הנוכרית אל תתביישו ואל תבקשו להסתירה. עליכם לנשק את ידיה, לדאוג לשלומה ורווחתה. התפללו לאלהים לדאוג לבריאותה ולשמור על חייה. האל יכול לזכות אתכם בכל העושר והאושר בעולם, כסף, ארמונות, יהלומים, בתים גדולים ויפים, אך דבר אחד לא תקבלו יותר – את אמא שלכם האל מעניק לכם רק פעם אחת בחיים".
מותו של הוודביל
במהלך שנות העשרים הצלחתה של טאקר התפשטה גם באירופה, והיא יצאה למסע הופעות באנגליה והופיעה מול המלך ג'ורג' החמישי והמלכה מרי בלונדון פלדיום ב-1926. טאקר הקליטה מחדש את הלהיט Some of These Days, כשברקע מנגנים טד לואיס ולהקתו, והשיר עמד במקום הראשון של מצעד הפזמונים במשך חמישה שבועות.
אחד הדברים שהכי השפיעו על הקריירה של טאקר היה דעיכת וודביל. בהופעתה האחרונה באי-אף אלביז פאלאס בניו יורק, טאקר ציינה כי "כולם ידעו שהתיאטרון ייסגר, וציון דרך גדול לתעשיית הבידור ייעלם. התחושה הזו חדרה לתוך המופעים. המקום כולו, ואפילו השחקנים, הסריח מריקבון. נדמה שהרחתי את זה. אותגרתי. הייתי נחושה לתת לקהל את המחשבה: למה להצטער על האתמול? יש לנו מחר. כששרתי יכולתי להרגיש את מזג האוויר משתנה. הדיכאון החל להתרומם, הרוח שמילאה בעבר את הפאלאס ושהפכה אותו למפורסם בין בתי הוודביל בכל העולם חזרה. זה מה שבדרן יכול לעשות".
במשך הזמן, טאקר החלה לחפש עבודה מהצד בקולנוע וברדיו. ב-1929, היא הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "הונקי טונק". במהלך שנות השלושים, טאקר הביאה למופעיה אלמנטים של נוסטלגיה לשנים המוקדמות של המאה. היא צוינה בתור "אחרונת המאמאז האדומות הלוהטות", שכן תאבונה הרומנטי היה נושא חוזר בשיריה, באופן לא מקובל בקרב בדרניות בימים שלאחר דעיכת הוודביל.
בשנים 1938–1939 היא הופיעה בתוכנית רדיו משלה, "הרוי טאן עם סופי טאקר" (The Roi Tan Program with Sophie Tucker), 15 דקות בימי שני, רביעי ושישי ברשת CBS. היא גם הופיעה בהופעות אורח רבות בתוכניות כמו "האחיות אנדרוס", "היכל התהילה של הרדיו", ו"בן ברני, המאסטרו הזקן". בשנות החמישים ובראשית שנות השישים, טאקר, "הגברת הראשונה של תעשיית הבידור", הופיעה בטלוויזיה לעיתים קרובות בתוכניות מופעים פופולריות ובטוק-שואוז, בין השאר ב"מופע של אד סאליבן" וב"טונייט-שואו". היא המשיכה להיות פופולרית בחו"ל, והופיעה מול קהלים אוהדים באולמות בלונדון, בין השאר גם בנוכחותו של המלך ג'ורג' החמישי. ב-1963 נפתח מחזמר בברודוויי שנקרא "סופי", ועסק בחייה עד 1922, בכיכובה של ליבי סטייגר. המחזמר הורד מהבמה לאחר שמונה הופעות.
אחרית ימיה
בשנת 1959, בהיותה בת 71, הופיע טאקר בתל אביב. שתי ההופעות ב'היכל התרבות' היו למטרות צדקה. ע"פ עיתונאי התקופה זאת הייתה הטיסה הראשונה של האומנית במטוס. בשנת 1961 חזרה הזמרת לביקור בישראל. בביקור בקיבוץ בארי חנכה טאקר את "בית טאקר" - פינת נוער שנבנתה מתרומותיה. הפינה כללה בית שבו שתי כיתות לימוד, ושני מבנים עם חדרי מגורים לנוער ושלט הנצחה. הבניינים האלה עומדים עד היום במקומם.
טאקר המשיכה להופיע עד ימיה האחרונים. השפעתה התרבותית הייתה גדולה עד כדי כך שב-1963, שלוש שנים לפני מותה, פול מקרטני הציג את השיר Till There Was You באחת מההופעות של הביטלס כך: "השיר הוקלט גם בידי הלהקה האמריקנית האהובה עלינו, סופי טאקר", בהתייחסות להיקף העצום של טאקר (שכמובן לא הקליטה את השיר). מקרטני השתמש באותה בדיחה גם מול קהל אמריקני, כשהציג את השיר "I Want to Hold Your Hand", במהלך הופעתם במופע של אד סאליבן ב-1964. מכיוון שהקהל לא ממש צחק, ג'ון לנון סיפק את האפקט, באופן סרקסטי.
טאקר מתה מדלקת ריאות ומכשל תפקוד בכבד ב-9 בפברואר 1966 בניו יורק, בגיל 79. היא המשיכה לעבוד עד כמה חודשים לפני מותה, והופיעה ברובע הלטיני בפעם האחרונה כמה שבועות לפני כן. היא הובאה למנוחות בבית הקברות עמנואל בוותרספילד, קונטיקט.
482
אירועים
ללא תאריך מדויק:
נולדו
יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית מת ב{565}
נפטרו
ללא תאריך מדויק:
רדוקציה (מוזיקה)
רדוקציה (מאנגלית: Reduction) היא פעולה של צמצום תפקידי הכלים בפרטיטורה תזמורתית לביצוע בפסנתר. התוצאה מאפשרת לקורפטיטור או לפסנתרן חזרות לעבוד עם סולנים, בין אם נגנים, זמרים או רקדני בלט לקראת הופעה.
פרטיטורה ווקאלית, או פרטיטורה לפסנתר וקול, היא פרטיטורה של אופרה, או של יצירה ווקאלית או מקהלתית עם תזמורת, כגון אורטוריה או קנטטה. בפרטיטורה כזאת תפקידי השירה כתובים במלואם אך הליווי מצומצם ומותאם לכלי מקלדת (בדרך כלל פסנתר). על פי רוב מצמצמים את המוזיקה לשתי חמשות, אבל קיימים גם עיבודים לחמשות רבות יותר, לפסנתר בארבע ידיים או לשני פסנתרים, לפי הצורך.
יש שני סוגים עיקריים של פרטיטורות קול-פסנתר. הסוג הראשון כולל אותן פרטיטורות שהמלחין יוצר בתהליך ההלחנה, בדרך כלל כמפה הרמונית של היצירה לתזמור בעתיד. בסוג השני כלולים עיבודים או עריכות, שנעשו לאחר השלמת היצירה, בדרך כלל בידי אדם אחר, לא המלחין.
פרטיטורות קול-פסנתר נוצרות לרוב מסיבות מעשיות בלבד, כגון חזרות עם זמרים או לימוד המבנה בקומפוזיציוני של היצירה. לפני שהקלטות נעשו זמינות לציבור הרחב, היו פרטיטורות קול-פסנתר נמכרות לביצוע ביתי או באולם קטן, שאינו מאפשר הכנסת תזמורת מלאה.
ויליאם בורת'וויק ג'ונסטון
ויליאם בורת'וויק ג'ונסטון, (באנגלית: William Borthwick Johnstone; 21 ביולי 1804 – 5 ביוני 1868) היה צייר נוף והיסטוריה סקוטי, אספן אמנות ואוצר גלריה. הוא מילא תפקיד חשוב בהקמת הגלריה הלאומית של סקוטלנד, ושימש כאוצר הראשי הראשון שלה.
ביוגרפיה
ויליאם בורת'וויק ג'ונסטון, נולד באדינבורו ב-21 ביולי 1804, היה בנו של ג'ון ג'ונסטון, עורך דין באדינבורו, במקור מלנרקשייר. גם אביו וגם אמו מתו כשהיה צעיר מאוד, והוא ואחיו הצעיר ג'יימס הועברו להשגחתו של מר קנינגהם, כומר הקהילה של דאנס, ברוויקשייר, שם הם למדו בבית הספר. שני האחים נכנסו לאחר מכן למשרדי עורכי דין באדינבורו. הצעיר המשיך כעורך דין לאורך כל החיים, והפך לפקיד של השופט לורד בנהולם.
ב-13 ביוני 1861 הוא נשא ויליאם ג'ונסטון לאישה את אלן, בתו של ג'יי סי בראון.
יצירה
ויליאם, שלא אהב את העיסוק במשפטים, הקדיש את עצמו בסופו של דבר לציור, החל ב-1836 כדי לתרום לאקדמיה הסקוטית המלכותית. מינואר 1840 עד מאי 1842 הוא השתתף בשיעור העתיקות של האקדמיה בניהולו של ויליאם אלן. למעט יוצא מן הכלל ב־1843, כשהיה בנסיעות, הוא היה מיוצג בכל תערוכה של הגוף הזה עד שנת מותו. עד 1847 הוא מופיע בקטלוגים בשם 'ויליאם ג'ונסטון', אך באותה שנה הוא הוסיף לחתימתו את שם אמו בורת'וויק. ב-1840 נבחר למקורב, וב-1848 כחבר מן המניין באקדמיה הסקוטית המלכותית. ב-1850 הפך לגזבר, תפקיד שהכשרתו העסקית הכשירה אותו היטב. ב-1842 הוא ביקר באיטליה בחברת Vatcher, צייר בצבעי מים, שהתגורר תחילה בוונציה, ולאחר מכן עם אלכסנדר וויסון הצייר ברומא, שם התרשם רבות מיצירותיו של יוהאן אוברק. הוא חזר לסקוטלנד בתחילת 1844.
תמונותיו המוקדמות יותר של ג'ונסטון היו בעיקר נופים ונושאים מוכרים, ובאלה הוא טיפל ביתר פירוט מאשר ביצירות המאוחרות שלו, שכללו ציורים היסטוריים רבים. "לואי ה-11 מצרפת" ו"סצנה בהולירוד, 1566" (שניהם הוצגו ב-1855, האחרון נמצא בגלריה הלאומית של סקוטלנד), מייצגים את מיטב יצירותיו בשמן, והסצנה שלו מתוך קיטס הייתה ציור חשוב בצבעי מים.
הוא למד ציור מיניאטורי אצל רוברט תורבורן בלונדון, וביצע דיוקנאות רבים בצורה זו. יצירותיו מראות כישרון ותחושה אמיתית לאמנות, אך בשל התקופה המאוחרת יחסית שבה התמסר לציור הוא מעולם לא הצליח לרכוש שליטה מלאה וקלה על טכניקות רבות.
קריירה
ג'ונסטון היה בולט יותר כאנין טעם וכאספן מאשר כצייר, ולניסיון שלו היה ערך רב בהקמת הגלריה הלאומית של סקוטלנד ב-1858, כאשר מונה לאוצר הראשי הראשון על ידי הלורדים של האוצר. הוא ערך את הקטלוג התיאורי וההיסטורי של הגלריה, ובכוחו ומיומנותו בניהול משא ומתן העשיר מאוד את האוסף. הוא כתב מדי פעם על נושאי אמנות בכתבי עת ובעיתונות יומית, ומספרים שהוא גילם את המהות של כמה הרצאות על אמנות סקוטית מאת דייוויד לאינג בשני מאמרים שתרם ל-North British Review ב-1858 וב-1859. הוא השלים את כתב יד של יצירה על תולדות האמנות בסקוטלנד, אך לאחר מותו היא הושמדה בשוגג. ג'ונסטון היה אספן בלתי נלאה של יצירות אמנות וחפצים מהעת העתיקה.
מותו
ג'ונסטון מת ב-5 ביוני 1868, בגלוסטר רוד 3, אדינבורו, ונקבר בסנט קאת'ברט.
Travel + Leisure
Travel + Leisure הוא מגזין נסיעות חודשי שמרכזו בעיר ניו יורק, ניו יורק. הוא שייך להוצאת לאור של אמריקן אקספרס, ומוציא לאור גם את Food & Wine (נוסד ב-1978, מתמקד במתכונים), Travel + Leisure Golf (שפסק להתפרסם בראשית 2009), Travel + Leisure Family ומגזיני Departures (מיועדים לאזרחי ארצות הברית, מחזיקי כרטיסי אמריקן אקספרס פלטינום וכרטיסים המכונים "הסדרה השחורה". מתחרו העיקרי הוא קונדה נאסט טראבלר.
היסטוריה
המגזין הניו יורקי הושק ב-1937 ונקרא U.S. Camera and Travel. ב-1968 הוא נרכש בידי אמריקן אקספרס. בשנים 1971-1969 הוא פורסם תחת השם Travel & Camera וב-1971 נקרא מחדש Travel + Leisure.
הדבר סימן מפנה מדגש על סדרת צילומים למידע שימושי לצרכני תיירות.
החל מאוגוסט 1995 מפרסם כתב העת דירוגים משלו של חברות תעופה, חברות להשכרת רכב, מלונות ופרסים למקומות הנופש הטובים ביותר (דירוג שנקבע על ידי קוראיו).
כתב העת יוצא לאור ברוסית,
המגזין פורסם גם במקומות הבאים:
גלריית דגלי מדינות עבר
גלריית דגלי מדינות מן העבר: דגלים של מדינות שדגליהן השתנו, או שהן אינן קיימות עוד.
תוכן עניינים: א ב ג ד ה ו ז ח ט י כ ל מ נ ס ע פ צ ק ר ש ת
פיהאלפה
פּיהאלפּה (באסטונית: Pühalepa) הייתה בשנים 1992–2017 נפה במחוז היו שבאסטוניה. שטח הנפה היא 255 קמ"ר והיא הייתה ממוקמת בחלקו המזרחי של האי היומאה.
היישוב הגדול והמרכזי בנפה היא טמפה (Tempa). שם נמצאת כנסייה שנבנתה בשנת 1255, כנסייה שהיא בין העתיקות באסטוניה כולה. בנוסף ניתן למצוא בפיהאלפה בית-אחוזה הנחשב לאחד הגדולים והיפים במדינה. אחרי קורגסארה, הייתה זו הנפה השנייה בגודלה במחוז היו.
ממשלת אסטוניה החליטה ב-22 ביוני 2017 על פירוק הנפה ומיזוגה לתוך הנפה הכפרית היומאה במסגרת הרפורמה המנהלית. הנפה התנגדה למהלך והגישה ערעור בפני בית המשפט העליון, אולם הערעור נדחה, ובאוקטובר 2017 פורקה הנפה.
הפנתרים הוורודים
הפנתרים הוורודים (באנגלית: Pink Panthers), הוא כינוי שניתן על ידי האינטרפול לרשת בינלאומית של גנבי תכשיטים ויהלומים, שהייתה מורכבת בעיקר מסרבים, והייתה אחראית לכמה ממעשי השוד והגנבה הנועזים ביותר בהיסטוריה הפלילית.
ההערכה היא שהקבוצה קמה בסוף שנות ה-90 והיא פעילה למעלה משני עשורים. פעילותם מכוונת בעיקר לחנויות תכשיטים יוקרתיות ולמוצרי יוקרה במדינות שונות ברחבי העולם. הארגון מורכב מכ-800 חברי ליבה, כולל חיילים לשעבר עם רקע צבאי. הארגון מורכב ברובו מאזרחים סרבים, מונטנגרים ואזרחים לשעבר של מדינת יוגוסלביה, שרידי מלחמת בוסניה שעשו שימוש פלילי בכישוריהם הצבאיים.
שמה של הרשת ניתן לה על שם סדרת סרטי הפשע-קומדיה "הפנתר הוורוד", בשל היותה אחראית לפריצות ראווה, שהוגדרו בעיתונות כ"אמנות" ושלל סופרלטיבים דומים. סרט תיעודי המבוסס על פריצותיה של הרשת, שוחרר לאקרנים בשנת 2013 בשם Smash & Grab.
על פי החשד אחראית הרשת לגנבתם של למעלה מ-500 מיליון דולרים, בסדרת מעשי שוד בדובאי, שווייץ, יפן, צרפת, ליכטנשטיין, גרמניה, לוקסמבורג, ספרד ומונקו. רשויות אכיפת החוק חושדים כי הרשת היא העומד מאחורי שוד התכשיטים הגדול בחנות התכשיטים של "הארי וינסטון" בפריז, שבוצע ב-9 בדצמבר 2008. באירוע זה, נמלטו הפורצים כשברשותם תכשיטים בשווי של יותר מ-80 מיליון €.
בהשראת רשת "הפנתרים הוורודים" נוצרה דרמת הפשע "הפנתרים האחרונים" ששודרה לראשונה באירופה בסוף 2015.
גם בעונתה האחרונה של הסדרה צווארון לבן, בשנת 2014, מוזכרים הפנתרים הוורודים, כשגיבור הסדרה, ניל קאפרי (המגולם על ידי השחקן מאט בומר), מצליח להסתנן לשורות הארגון ולהביא להפללתם על ידי ה-FBI.
היסטוריית הפעילות של הארגון ושיטת פעולה
הפעולה הידועה הראשונה המיוחסת לפנתרים הורודים התרחשה ב-2003, עם שוד שבוצע מחנות התכשיטים גראף בשכונת היוקרה מייפייר, בלונדון.
במהלך השוד, חבר מהכנופיה מחופש ללקוח נכנס לחנות בעוד מספר חברי כנופיה אחרים עקבו אחר האזור בחוץ. לאחר שנכנס, השודד הוציא אקדח ואיים על הצוות, ואילץ אותם להיענות לדרישותיו. תוך דקות ספורות, ניפץ חבר הכנופיה את הוויטרינות והסתלק עם תכשיטים בשווי מוערך של 23 מיליון ליש"ט (כ-40 מיליון דולר באותה תקופה), כולל טבעות יהלומים, שרשראות ושעונים.
הצלחה ראשונית זו ככל הנראה חיזקה את ביטחונם וביססה את המוניטין שלהם כגנבים מיומנים ונועזים. האופי הנועז של השוד, השימוש בפטישים כדי לנפץ ויטרינות והבריחה המהירה תפסו את תשומת הלב הציבורית ויצרו סיקור תקשורתי. התקרית סימנה את הופעתה של קבוצה פלילית חדשה שהייתה מוכנה לקחת סיכונים נועזים כדי לגנוב תכשיטים יקרי ערך.
לאחר השוד המתוקשר בחנות התכשיטים גראף, הפנתרים הורודים המשיכו בשורת מעשי שוד ברחבי העולם. שוד בולט נוסף שבוצע לאחר שוד גראף היה הפשיטה ב-2004 על קניון וואפי בדובאי, איחוד האמירויות הערביות. חברי הכנופיה, מחופשים לנשים עם בורקות, נכנסו לחנות התכשיטים של הקניון והשתמשו בפטישים כדי לנפץ את הוויטרינות. הם תפסו במהירות את הסחורה היקרה ונמלטו במכונית ממתינה.
HeartCatch PreCure!
' (ביפנית: '; בתעתיק לעברית: הָאטוֹקְיָטְצִ'י פּוּרִיקְיוּאַה!) היא סדרת אנימה יפנית מונפשת מז'אנר מאהו שוג'ו והסדרה השביעית בסדרת הזיכיון של Pretty Cure שנוצרה על ידי איזומי טודו, המציג את הדור החמישי של ה-Cures. הסדרה הופקה על ידי טואי אנימציה וחברת הצעצועים Bandai, בוימה על ידי טאטסיואה נגמינה ונכתבה על ידי טאקאשי יאמדה. עיצוב הדמויות נעשה על ידי יושיהיקו אומקושי. הסדרה עלתה לשידור ב-7 בפברואר 2010 והסתיימה ב-30 בינואר 2011. מהווה סדרת המשך לסדרה Fresh Pretty Cure. סדרה חדשה בשם Suite Precure עקבה אחריה.
לסדרה יש שני נושאים עיקריים. אחד מהן היא אופנה, והשנייה היא שפת הפרחים שכל פרק מרמז עליה. נושא הסדרה קשור בו-זמנית גם לפרחים וגם לטבע, תוך כדי שהם מובלטים בשמותיהם של הדמויות והחפצים, וגם בנושאי הפרקים.
עלילה
לכל אדם משויך פרח לב, שהוא מחובר לעץ-לב גדול אשר שומר על כולם. אלו שמגינות על העץ הן הגיבורות בסדרה, תוך כדי שהן מגינות מפני שליחי המדבר, אשר מנסים להפוך את העולם למדבר. אחת מהן, Cure Moonlight, הובסה בקרב ועץ הלבבות איבד מפרחיו. לאחר מכן היא שולחת שני פיות, בשמות סיפרה וקופרט, בכדי להחליף אותה בתור הCure הראשית. הן מוצאות נערה בשם טצ'ובומי הנשאקי, נערה ביישנית וחובבת פרחים אשר רק עברה לגור שם, ונותנות לה את הזכות להפוך לCure Blossom. חברה אחרת של טצ'ובומי, בשם אריקה קורומי, אשר לאחר מכן הופכת להיות מזוהת עם Cure Marine, מתאגדת עם טצ'ובומי והן נלחמות ביחד נגד שליחי המדבר שמנסים להפוך אנשים למפלצות הידועות כמדבריות. כשהן מביסות את המפלצות האלו, הן מקבלות זרעי לבבות אשר נותנות לעץ הלבבות להיות שוב בריא.
אנימה
האנימה, בבימויו של טאטסיואה נגמינה ובהפקה של טואי אנימציה, שודרה ביפן בABC ובתחנות אחרות של ANN בין ה-7 בפברואר 2010 ל-30 בינואר 2011. האנימה משתמשת בשלושה סוגים של מוזיקת רקע. מוזיקת הפתיחה באנימה היא '''Alright! HeartCatch PreCure! '''שנכתב על איה איקדה. מוזיקת הסגירה בין פרקים 1 ל24 קרויה HeartCatch Paradise שנכתב על ידי מאיו קודוו,,בתוך כדי שמוזיקת הסיום בין פרקים 25 ל49 נקראה Tommorow Song - Ashita no Uta ונכתבה גם כן על ידיו של מאיו קודוו.
מאנגה
ערך מאנגה שנכתב על ידי פוטאגו קמיקיטה ופורסמה במגזין Kodansha של Nakayoshi הוצא לאור בין מרץ 2010 לפברואר 2011.
ביקורת
ביפן, סדרה זו היא סדרה הPretty Cure הכי פופולרית וגם הסדרה הכי 'חשוכה', עם רמיזות לדרמה בין הדמויות הראשיות לרשעים. הצלחת הסדרה הביאה ליצירת כת מעריצים אשר תמכה ביצור הסדרה. מעצב הדמויות, יושיהיקו אומקושי, זכה בפרס מעצב הדמויות הטוב ביותר של טוקיו לשנת 2010 ופרס טוקיו 2011 להוגנות אנימה.
אנימה זה היה גם אחד מאלו שנבחרו לאנימה השנה לשנת 2010 של המגזין הבריטי Impact.
הבחירות הכלליות בשוודיה 2018
הבחירות הכלליות בשוודיה נערכו ב-9 בספטמבר 2018, ובמהלכן נבחרו כל 349 חברי הריקסדאג (הפרלמנט), בכל מחוזות הבחירה של שוודיה. שני המתמודדים המרכזיים על ראשות הממשלה היו ראש הממשלה, שהוא מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, סטפן לוון, וראש האופוזיציה, שהוא מנהיג המפלגה השמרנית, אולף קריסטרסון.