cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תיקון ליל הושענא רבה
רקע
בספרות הקבלה הורחב אופי זה, ובספר הזוהר נאמר כי יום זה הוא לא רק יום דין על המים, אלא גם יום חיתומו הסופי של הדין הכללי שנידון האדם בראש השנה ויום הכיפורים. התפשטות הקבלה עיצמה עוד יותר את תפיסתו של הושענא רבה כיום דין, ועמה גם את המנהגים שהנהיגו המקובלים כפועל יוצא מתפיסה זו.
ייבוא מקביל
חוקיות
במדינות שונות יש כללים שונים לגבי חוקיות ייבוא מקביל של מוצרים ממותגים. בחלק מהמדינות, בהן ישראל, נקבע שהיצרן ממצה את זכויותיו בסימן מסחר על המוצר, ברגע שהוא מוכר את המוצר בכל מקום בעולם. במדינות אלו, ייבוא מקביל של מוצרים ממותגים הוא חוקי. במדינות אחרות, נקבע שמיצוי הזכויות מתרחש רק כאשר המוצר נמכר שוב באותה מדינה, בעוד העברתו למדינה אחרת היא הפרה של סימן המסחר.
תיקון ליל הושענא רבה
מקור המנהג וטעמיו
מנהג נפוץ בקהילות ישראל להישאר ערים בליל הושענא רבה וללמוד תורה. למנהג זה מקורות שונים וטעמים שונים. במאה ה-13 מספר רבי צדקיה בן אברהם בספרו שבלי הלקט על הנוהגים להישאר ערים כל הלילה, וקוראים את כל התורה מפרשת בראשית עד לפרשת וזאת הברכה. גם הרב דוד אבודרהם שחי במאה ה-14 מזכיר מנהג זה, ומצטט גם את נימוקו: להשלים את קריאת כל התורה טרם שמחת תורה, מתוך חשש שמא במהלך השנה לא השלימו את הפרשה שנים מקרא ואחד תרגום. במקורות אלו לא מדובר במנהג שנוגע דווקא לאופיו של יום הושענא רבה עצמו, אלא משום סמיכותו להשלמת התורה בשמחת תורה. האבודרהם עצמו התנגד למנהג וטען כי הוא אינו מועיל להשלים את הקריאה החסרה, משום שקוראים בו את כל התורה פעם אחת בלבד, ולא שנים מקרא ואחד תרגום.
ייבוא מקביל
חוקיות
על מנת למנוע את הייבוא המקביל, נוהגות חברות למכור את זכויותיהן בסימן המסחר שלהם במדינות שונות, ליבואנים הרשמיים באותה מדינה. כך, למשל, מכרה חברת Cadbury Schweppes PLC, בעלת הזכויות במותג שוופס, את הזכויות בסימן המסחר שלה בישראל וברשות הפלסטינית ליפאורה-תבורי באופן שרכישת משקאות של מותג שוופס מחוץ לישראל אינה ממצה את הזכויות של יפאורה-תבורי. בדיון בבית המשפט העליון נחלקו הדעות לגבי התנהלות זאת. השופטים אלכס שטיין ויוסף אלרון סברו שאכן מהלך זה מונע ייבוא מקביל, ורק ייבוא מקביל של מוצרים שיוצרו על ידי יפאורה-תבורי מותר, בעוד השופט ניל הנדל סבר שיש לאפשר ייבוא מקביל גם במקרים אלו, תוך הבהרה ברורה שמדובר על מוצרים של יצרן אחר, כדי למנוע בלבול.
תיקון ליל הושענא רבה
מקור המנהג וטעמיו
המנהג להישאר ערים בליל הושענא רבה המשיך להתקיים בחוגי המקובלים בספרד, אך שם ניתן לו טעם אחר, על פי המשמעות שהוענקה ליום זה בספר הזוהר כיום חיתום הדין שהחל בימים הנוראים. רבי משה די ליאון ציין כי ראוי לעסוק בתורה כל הלילה.
ייבוא מקביל
נתח שוק
בישראל ישנו נתח שוק רב המרוכז בידיהן של חברות ייבוא מרכזיות הפועלות במודל של ייבוא רשמי, ונתח השוק של הייבוא המקביל קטן יחסית. על פי בדיקת דה-מרקר, נתח השוק של מכירה למרכולים שתופסים הייבואנים המקבילים עומד על כ-5-2%.
תיקון ליל הושענא רבה
תוכן התיקון
כאמור, בספר שבלי הלקט נכתב כי בזמנו נהגו לקרוא את התורה כולה. בשער הכוונות נאמר לקרוא את ספר דברים, ומשכך נכנסה קריאת ספר זה לרוב הנוסחים של תיקון ליל הושענא רבה. רבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין מנמק זאת בכך שבספר דברים נמצא עיקר אהבת ה' ויראתו.
איציק ביטון
יצחק (איציק) ביטון - (נולד ב-1978) הוא רופא קרדיולוג ישראלי מומחה להפרעות בקצב הלב ומוות פתאומי, פרופסור באוניברסיטת רוצ'סטר ניו יורק. עובד בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
תיקון ליל הושענא רבה
תוכן התיקון
המקובלים קבעו כי יש לומר בלילה שירות ותשבחות. בספר סדר היום מוזכר מנהג לקרוא בלילה את ספר תהילים, כיוון שהספר נכתב בידי דוד המלך, שהוא האושפיז של אותו הלילה, וכיוון שמתואר בתלמוד שדוד המלך נהג להיות ער בלילה ולומר שירות ותשבחות, לכך נוהגים להיות ערים בלילה ולקרוא בספר תהילים. בסדר היום מנמק את אמירת התהילים גם בכך שיום הושענא רבה הוא יום חיתום הדין:
הרב ישעיהו הלוי הורביץ כותב בספרו שני לוחות הברית שבארץ ישראל נהגו לעשות תיקון בליל הושענא רבה כמו בליל שבועות, וקצת קהילות באירופה נהגו לומר הושענות ובקשות, ואמרו י"ג מידות ותקעו תשר"ת. בתקופות מאוחרות יותר המשיכו לומר בחלק מהקהילות, הן בקרב האשכנזים והן בקרב הספרדים, סליחות בליל הושענא רבה לאחר חצות, אלא שביטלו את אמירת י"ג המידות מכיוון שהושענא רבה הוא יום חג, ועל כן אמרו את הסליחות, אך השמיטו את אמירת י"ג המידות. גם בכף החיים הוזכר מנהג אמירת סליחות לאחר חצות.
איציק ביטון
ביוגרפיה
ביטון נולד בלוד ולמד בבית הספר התיכון "רמלה-לוד" במגמה הריאלית המוגברת.
תיקון ליל הושענא רבה
תוכן התיקון
נוסח התיקון הנהוג כיום בקרב האשכנזים נדפס בוונציה בשנת ה'תט"ו על ידי הרב נתן שפירא שד"ר של עדת האשכנזים בירושלים. בסוף ספרו 'טוב הארץ' שעסק בשבחי האר"י הוסיף כמה תיקונים כמנהג האר"י:.תיקון חצות, תיקון ליל שבועות, תיקון היסוד וגם תיקון ליל הושענא רבה:
בקרב הספרדים אומרים בתיקון פיוטים שהיו נאמרים בכל יום, כמו "שומרים לבקר", ארבעה פיוטים מיוחדים להושענא רבה עם "א-ל מלך" בין פיוט לפיוט, ובסיומם: "ה' הוא האלקים" 7 פעמים, ואחר כך אומרים כל הקהל "שמע ישראל" ותוקעים תשר"ת ואומרים "זכור ברית".
איציק ביטון
ביוגרפיה
הוא התגייס ליחידת הצנחנים בשנת 1997. בשנת 1998 סיים את קורס הקצינים בהצטיינות ובשנת 2000 נבחר להיות קצין מצטיין זרועי.
תיקון ליל הושענא רבה
מנהגים שונים
בהתאם למחלוקות פוסקים שונות, יש הנוהגים לקרוא את ספר דברים בציבור (או את כל התורה), וחלקם אף מברכים לפני הקריאה. אחרים קוראים ביחידות. כמו כן, יש המקפידים שלא לקרוא את התהילים לפני חצות.
איציק ביטון
ביוגרפיה
הוא למד רפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בין השנים 2001–2008. הוא התמחה בפנימית וקרדיולוגיה בין השנים 2009–2014 בבית החולים שיבא. בשנים 2010–2011 נבחר להיות מורה מצטיין בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2014 זכה ביטון בפרס מירובסקי מוס לקרדיולוג מבטיח. בין השנים 2014–2016 התמחה בניו יורק בחקר הפרעות קצב מורכבות בחולים עם הפרעות גנטיות ואי ספיקת לב, תחת הנחייתו של פרופסור ארתור מוס. על עבודתו זאת זכה בפרס המדען הצעיר של האיגוד הקרדיולוגי האמריקאי.
תיקון ליל הושענא רבה
מנהגים שונים
הרב חיים כהן בספרו "טור ברקת" הפליג במעלת תיקון ליל הושענה רבה ואף אסר ללמוד דברים אחרים.
איציק ביטון
ביוגרפיה
בין השנים 2016–2018 התמחה בטיפול התערבותי בהפרעות קצב מורכבות בבית החולים הכללי מסצ'וסטס ואוניברסיטת הרווארד בבוסטון.
בשנת 2018 גויס לעבוד בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים כקרדיולוג בכיר המטפל בהפרעות קצב מורכבות באופן פולשני.
בשנת 2019 שימש כחבר זמני במערכת העיתון הקרדיולוגי היוקרתי Circulation ואף נבחר כ GOLD REVIEWER על ידי מערכת העיתון.
אילוזאוריני
אילוזאוריני (שם מדעי: Aeolosaurini) היא קבוצה של דינוזאורים זאורופודים מקבוצת הטיטאנוזאורים מהקבוצה הגדולה ליתוסטרוטיה. קבוצת טיטאנוזאורים אלה התקיימו רק בקרטיקון העליון שלפני 93 עד 66 מיליון שנה מזמננו ונכחדו עם הכחדת הקרטיקון הגדולה. הקבוצה נקראת על שם הסוג איילוזאורוס, הקרוי על שם איולוס מהמיתולוגיה היוונית. בקבוצה זו סוגים מעטים, שמרביתם התגלו במשך המאה ה-21 באמריקה הדרומית, כשמרביתם התגלו בארגנטינה וברזיל. טקסון זה סווג ב-2004 בידי קבוצה של ארבעה חוקרים שגילו רמזים על קירבה בין הטיטאנוזאורים של אמריקה הדרומית.
איציק ביטון
ביוגרפיה
ד"ר ביטון הוא חבר הוועדה המארגנת של הכנס היוקרתי ICI העוסק בחדשנות בקרדיולוגיה העולמית. הוא פרסם עשרות מאמרים בעיתונות המדעית המובילה.
במהלך עבודתו בהדסה טיפל במקרים מורכבים אשר זכו לפרסום בתקשורת הישראלית.
אילוזאוריני
לבני הקבוצה ישנם מספר עיצובים מאפיינים, כמו חוליות צוואר זוויתיות, מבנה קשתי של הצוואר וזנבות קצרים יחסית. עם זאת הם היו בעלי שרירים רבים יותר בצוואר, אך קטנים ונמוכים יותר.
כלל ה 90-9-1
כלל ה 90-9-1 הנקרא גם "חוק האחוז האחד" נגזר מהטענה כי ברשתות החברתיות המקוונות קיים אי שוויון השתתפותי בין המשתמשים. הכלל נוגד את הדעה הרווחת בחברה כי קיים שוויון ברשתות החברתיות, ולמעשה מציג כיצד רוב המידע ברשת נוצר על ידי 1% מהאוכלוסייה הגולשת. החוקרים Hill, Hillan, Wroblewski ו- Mccnadles הטביעו לראשונה את הכלל, ובהמשך הוא פותח למחקר על ידי Jakob Nielsen, שהטביע את המושג "אי שוויון השתתפותי". הכלל מבטא את בעיית הנוסע החופשי ברשת החברתית, וג'יקוב מציע מספר דרכים לפתרון חוסר השוויון.
אילוזאוריני
הקבוצה בעבר הייתה משפחה עצמאית - אאולוזאוריים (Aeolosauridae), אך היא התבטלה. כמה מסוגי הקבוצה השתייכו למשפחת הסלטזאוריים במקור. עם זאת מספר מדענים טוענים שהיא לא תקפה ומשייכים סוגים אלה לסלטזאוריים או כקבוצות ללא מקור של הקבוצה ליתוסטרוטיה.
מיון
יש הקושרים לקבוצה את האופיסטוקוליקאודיה או הרפטוזאורוס, אך אין על כך הסכמה מדעית.
כלל ה 90-9-1
הכלל
הכלל טוען שהתכנים ברשתות החברתיות אינם נוצרים על ידי כלל המשתתפים, אלא קיימת חלוקה לא שוויונית בין היוצרים לבין הצופים בתכנים. הכלל מורכב מ-1% "יוצרים" שמהווים משתתפים פעילים ברשתות החברתיות השונות, ולמעשה יוצרים את התכנים. 9% מהגולשים הם "עורכים" שדנים ועוסקים במידע שהעלו ה"יוצרים". 90% מהגולשים הם "אורבים", שצופים בתכנים השונים ובדיונים עליהם. ה"אורבים" לא יוצרים תכנים או נושאי שיחה חדשים. מהכלל ניתן להסיק כי ברשת קיים רוב דומם, שלא לוקח חלק פעיל ביצירת או עריכת תכנים.
אי שוויון השתתפותי
ג'ייקוב טוען, שברגע שיתבצעו הקלות אלו, הרשת החברתית תהיה מקום פורה יותר לדיונים ותכנים שיהפכו את הרשת החברתית לחזקה יותר, שתתבסס על יותר משתמשים שמחזקים את חכמת ההמון.
הסתייגויות לכלל כיום
כיום עולות תגובות שונות כנגד הכלל. אחת מהן טוענת כי מחקרו של ג'ייקוב כבר איננו מדויק בימים אלה, מאחר שהרשתות החברתיות עברו שינוי מהותי בשנים האחרונות, ומקומן בחברה השתנה. המתנגדים טוענים שהיחסים בין היוצרים, עורכים ואורבים השתנו ל: 70-20-10. כלומר, 70% "אורבים", 20% "עורכים" ו-10% "יוצרים". לטענתם, קיימת עלייה משמעותית במספר המשתתפים הפעילים מאוד ברשתות החברתיות, כשהסיבה העיקרית היא שהן תופסות תאוצה בשנים האחרונות. בין הסיבות לעלייה בשימוש קיים ריבוי המכשירים מהם ניתן ליצור תכנים - סמארטפונים, מחשבים ניידים וטאבלטים, ריבוי האתרים והחברות השונות שמציעות קישורים לרשתות החברתיות, וקיומו של דיון חברתי רחב, שמשפיע על הגולשים להיות שותפים פעילים ביצירת תכנים ברשתות.
רכבת קישור לנמל תעופה
רכבת קישור לנמל תעופה הוא שירות הניתן לנוסעים בין נמל תעופה לעיר סמוכה, בעזרת רכבת. שירות זה של הרכבת מגיע ישירות לטרמינל, כאשר מערכות תחבורה אחרות נדרשות בדרך כלל לשאטלים על מנת להגיע אליו.
שירות זה מאוד נפוץ ופופולרי במדינות אירופה וביפן. לשירות יתרונות רבים, ביניהם זמן הגעה מהיר יותר, התמצאות גבוהה יותר בנמל התעופה וחיבור מהיר שלו למערכת התחבורה המקומית, והרשויות יעדיפו להפעיל שירות זה משיקולים של חסכון במרחב, זיהום אוויר מופחת, ועמדות עסקיות שונות. בנוסף, שירות זה יעיל לנמלי התעופה עצמם הנגישים באמצעותו למספר רב יותר של נוסעים.
בישראל, תחנת הרכבת היחידה הסמוכה לטרמינל תעופה היא תחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון, השוכנת תחת טרמינל 3 בנתב"ג. עם השנים עלו מספר הצעות לקשר את נמל התעופה רמון (תחנת הרכבת נמל התעופה רמון) לאילת (תחנת הרכבת אילת) בעזרת רכבת, שחלקן זכו אף לתמיכה ממשלתית, אך הצעות אלה לא יצאו לפועל. יש התולים את כישלונו של נמל התעופה בעובדה זו.
רכבת קלה
עבור נמלי תעופה הבנויים בתוך או בקרבת ערים, ניתן לקשר את נמל התעופה לערים כחלק ממערך הרכבת הקלה, כמו בשאר חלקי העיר. במקרה כזה תדירות השירות תהיה בדרך כלל גבוהה, אך זמן ההמתנה שנחסך יוחזר במסגרת עצירות ביניים רבות לפני הגעה ליעד. חסרון נוסף של מצב זה הוא שברכבת קלה יש, ברוב המקרים, פחות מקום לכבודות הנוסעים. פתרון נפוץ לבעיות אלה הוא בנייה של רכבת קלה מותאמת למטרה זו, כמו רכבת.
תחנת הרכבת קלה הראשונה בהיסטוריה שקושרה לנמל תעופה הייתה תחנת כחלק ממערך התחבורה של ברלין, והיא נפתחה בשנת 1927.
רכבת כבדה
חיבור רכבות נוסעים כבדות לנמלי תעופה נעשה פופולרי בשנות ה-80, אך תחנת הרכבת נמל התעופה בן-גוריון נפתחה רק ב-2004.
בהרבה מקרים, ישנן תחנות של רכבות כאלה בכניסה לאולמות הצ'ק-אין. ברוב המקרים, פתיחת תחנה כזו דורשת הקמת מסילת רכבת חדשה. אפשרות זולה יותר, הנמצאת בשימוש נפוץ, היא פתיחת תחנת רכבת, קרובה לנמל התעופה, על מסילה קיימת, והוצאת שאטלים משם לכיוון נמל התעופה. בעוד שאפשרות זו נבחרת בדרך כלל מתוקף היותה זולה יותר, היא אפשרית רק כאשר המסילה מראש סמוכה לנמל התעופה עצמו. ישנן מספר דוגמאות ברחבי העולם למערכות מסוג זה.
השקה עם מערכת נוסעים מקומית יוצרת מצב בו לעיתים חברות תעופה מוכרות כרטיסי טיסה הכולל נסיעה במערכת.
שאטל
בהרבה מקרים, אין תחנת רכבת קרוב לטרמינל התעופה. סיבה עיקרית לכך היא שמסובך לחבר רכבת לכל טרמינל ונמל תעופה, וחלקם נשארים בלי. כשזה קורה, דרושה מערכת שאטלים עבור חלקו האחרון של המסע; ניתן להשתמש עבור כך בסוג של רכבת או באוטובוסים. מערכת שאטלים תהיה זולה יותר לתפעול מאשר שני סוגי המערכות האחרות, אך יעילה פחות ובעלת טווח קטן יותר. שאטלים מסוג זה פועלים גם בתוך נמלי תעופה גדולים, ומקשרים בין תחנת רכבת מרכזית לטרמינלים השונים או בינם לבין עצמם.
דוגמאות לשאטלים לנמלי תעופה בארץ הם השאטלים לטרמינל 1 בנמל התעופה בן-גוריון, וקווים 7, 8, 280 ו-282 מאילת לנמל תעופה רמון.
אי-שוויון וייל
ניסוח הטענה
אם נסמן את הערכים העצמיים של מטריצה X ב :.
האי-שוויון אומר שאם M,P,H הן מטריצות הרמיטיות כך ש M=H+P אז לכל  מתקיים:
לשון הקרח הרבורד
לשון הקרח מהווה את המשכו של קרחון הרבורד, ויוצאת משפכו של הקרחון ופורצת לתוך ים רוס (במפרץ ליידי ניונס).
בעת שהתגלתה היה אורכה של לשון הקרח 10 קילומטרים.
גילוי הקרחון
המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909 בפיקודו של ארנסט שקלטון, גילתה את לשון הקרח הרבורד.
מקור השם
לקרחון הלשון ניתן השם "לשון הקרח הרבורד" על ידי ארנסט שקלטון.
שקלטון קרא לקרחון הלשון על שמו של א. אי. הרבורד (A.E. Harbord), שהיה, בשנה האחרונה של המשלחת, סגן המפקד של הספינה "נמרוד" אשר שימשה את המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 399
יעקב מורטקוביץ'
יעקב (יאקוּבּ) מוֹרטקוֹביץ' (בפולנית: Jakób Mortkowicz (לעיתים Jakub); 25 במרץ 1876, אופוצ'נו – 9 באוגוסט 1931, ורשה) היה מוציא לאור בשפה הפולנית ומוכר ספרים יהודי-פולני ורשאי.
קורות חיים
למורטקוביץ' הוענק צלב הקצונה של מסדר תחיית פולין (Polonia Restituta, ).
מורטקוביץ' התאבד בירייה ב-1931, בגיל 55, בעקבות דיכאון על רקע תוצאותיו של המשבר הכלכלי העולמי. נקבר בבית העלמין היהודי בוורשה.
מורטקוביץ' היה נשוי למתרגמת ינינה מורטקוביץ; 1875–1960). בתם האנה מורטקוביץ'-אולצ'קובה הייתה משוררת וסופרת, שכתבה יצירות רבות לילדים. בתה שלה (נכדתו של מורטקוביץ'), יואנה אולצ'ק-רוניקר, היא סופרת ותסריטאית.
קישורים חיצוניים
עם מותו:
סמל אסטוריאס
סמל אסטוריאס הוא סמלה הרשמי של הקהילה האוטונומית אסטוריאס שבספרד.
תיאור
המגן הוא "ספרדי" והוא מעוצב כשדה כחול שבו מוטען צלב הניצחון, צלב היסטורי בספרד שקצות זרועותיו מפוצלות לשלושה. הצלב עשוי זהב והוא מקושט באבני חן. משתי זרועותיו האופקיות תלויות האותיות אלפא ואומגה, בזהב גם הן. בשוליו הימניים והשמאליים של המגן מופיע כיתוב זהב בלטינית: undefined, כלומר: סמל זה נתן ניצחון על האויב, סמל זה הגן על המאמין.
בוסית בקטנה
בוסית בקטנה (באנגלית: Little) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2019 אשר בוים על ידי טינה גורדון, לפי תסריט שכתבו טרייסי אוליבר וגורדון. את הדמויות הראשיות מגלמות רג'ינה הול, איסה ריי ומרסאי מרטין.
סמל אסטוריאס
תיאור
העיצוב כולו מסמל את ניצחון הנוצרים על המוסלמים המורים במהלך הרקונקיסטה. על פי המסורת, נשא מושל אסטוריאס פלאגיוס את הצלב בעת הקרב הראשון נגד המוסלמים. כיוון שהקרב והרקונקיסטה כולה הוכתרה בניצחון הנוצרים, נחשב הצלב לאחד מגורמי הניצחון. כרבים מסמלי האוטונומיות בספרד, מעל הסמל מותקן כתר ממלכת ספרד.
בוסית בקטנה
עלילה
כילדה, ג'ורדן סנדרס סבלה מבריונות. כמבוגרת, היא הופכת לבריונית בעצמה, תוך שהיא מתייחסת בזלזול לכל עובדי חברת ההיי-טק המצליחה שלה. לאחר שג'ורדן פוגעת בילדה, היא מביעה משאלה בה היא מבקשת שג'ורדן תהפוך לנערה. כאשר ג'ורדן מתעוררת בבוקר שלמחרת, היא מגלה כי היא הפכה לנערה.
לאחר מכן, מחייבים את ג'ורדן ללכת אל בית הספר וזאת, מסרבת. כאשר מגיעה עובדת סוציאלית אל ביתה, היא נענית לבקשה ומצטרפת לבית הספר בו למדה בעברה. בבית הספר, היא חווה בריונית חוזרת ונשנית. תוך כדי, אפריל מנסה להציל את חברת ההיי-טק של ג'ורדן מקריסה.
בסוף הסרט, ג'ורדן מתחרטת על הדרך הבריונית בה נהגה כמבוגרת, והחברה שלה מצליחה להשתקם בזכות אפריל.
אדיפוקין
אדיפוקין או אדיפוציטוקין (באנגלית: Adipokine או Adipocytokine) הוא שם לקבוצה של הורמונים, ציטוקינים וכימוקינים המיוצרים ומופרשים על ידי רקמת השומן ומשפיעים על הומאוסטזיס מטבולי, שובע ורבייה, וכן עם השפעות פרו-דלקתיות ואנטי-דלקתיות. האדיפוקין הראשון שנתגלה היה לפטין בשנת 1994, ומאז נתגלו רבים אחרים.
אדיפוקינים ידועים
בין חברי קבוצת האדיפוקינים נכללים:
לפטין
הלפטין, שמכונה לעיתים "חלבון השובע", מיוצר בעיקר באדיפוציטים שברקמת השומן. באדיפוציטים ייצור הלפטין מווסת על ידי מצב תזונתי כאשר באופן כללי, עלייה ברמת הטריגליצרידים הנאגרים גורמת לייצור לפטין גדול יותר, ואילו ירידה ברמת השומן הנאגר מפחיתה את רמות הלפטין. ויסות ייצור הלפטין על ידי מאגרי שומן בגוף מציב היטב את הלפטין כמתפקד בתור מדד למאגרי האנרגיה בגוף. כך, בזמנים של מאגרי אנרגיה לא מספקים (בזמן רעב למשל) רמות הלפטין יורדות; רמות הלפטין הנמוכות מגבירות את התיאבון ומקטינות את השימוש באנרגיה. לעומת זאת, עם מאגרי אנרגיה מספקים, רמות הלפטין המתאימות ממתנות את הדחף לאכול, ומאפשרות שימוש באנרגיה שמאוחסנת בגוף.
אדיפונקטין
אדיפונקטין הוא האדיפוקין הנפוץ ביותר בסרום, מופרש אך ורק על ידי רקמת השומן. אדיפונקטין, בניגוד ללפטין, מצוי ברמות נמוכות במצב של השמנת יתר ועשוי להוות גורם להגברת הרגישות לאינסולין, אנטי-דלקתי ואנטי-אנתרוגני.
עונת 1963/1964 בליגה א'
עונת 1963/1964 בליגה א' הייתה העונה התשיעית של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 28 קבוצות, 14 קבוצות בכל בית. את העונה הסדירה סיימו מכבי נתניה ובית"ר תל אביב במקום הראשון ועלו לליגה העליונה לעונת 1964/1965.
ארבע הקבוצות האחרונות, שתיים מכל מחוז, ירדו ליגה.
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת (באנגלית: Prime Minister of the United Kingdom) הוא בכיר השרים בממשלת הממלכה המאוחדת, העומד בפועל בראש הרשות המבצעת. כנהוג בממלכה המאוחדת, ישנו פער עמוק בין ההגדרה הפורמלית של נושא התפקיד, לבין הגדרתו במציאות כפי שהתגבשה במוסכמות חוקתיות בלתי-כתובות.
להלכה, ראש הממשלה (הנקרא רשמית "השר הראשי") מתמנה בידי המלך לפי שיקול דעתו, ואינו זקוק כלל לאמון הפרלמנט אלא לאמון המלך בלבד. אולם קיימת מוסכמה חוקתית שהמלך ימנה לתפקיד את מי שיזכה לאמון בית הנבחרים. בגלל שיטת הבחירות האזורית לבית הנבחרים כמעט תמיד יש מפלגה שזוכה ברוב מוחלט של חברי בית הנבחרים, ואז מועמדה לראשות הממשלה הוא היחידי שיכול לזכות לאמון הבית, כך שלמעשה ברוב המקרים אין למלך שום שיקול-דעת בבחירת ראש הממשלה. גם כאשר אין מפלגה שזוכה בראשות הממשלה מסתמנת בדרך כלל מפלגה שיכולה להקים ממשלת מיעוט בהסכמות עם מפלגות קטנות וחברי פרלמנט בודדים, ואז נציגה מקבל את המינוי.
מוסכמה חוקתית נוספת קובעת כי במקרה שבית הנבחרים יקבל החלטה לפיה "לבית זה אין אמון בממשלת הוד מלכותו", חייב ראש הממשלה ללכת למלך ולהתפטר. מוסכמות חוקתיות אלו, שאינן כתובות אך איש אינו מעלה בדעתו לפקפק בהן, הן בעצם היסוד להגדרתה של בריטניה כמלוכה פרלמנטרית.
תפקיד ראש הממשלה נוצר למעשה בראשית המאה ה-19, אולם לא היה מוגדר רשמית. רק בראשית המאה ה-20 הוכר רשמית קיומו של תפקיד זה, ועוד שנים רבות חלפו עד שסמכויותיו נקבעו בחוק; אולם דרך בחירתו עדיין נתונה למוסכמה חוקתית בלתי כתובה.
במאה ה-20 נקבע כי ראש הממשלה חייב להיות חבר בית הנבחרים. המשמעות היא, שחבר האצולה הגבוהה (דוכס, מרקיז, רוזן, ויקאונט או ברון) פסול מלכהן כראש ממשלה (שהרי הוא חבר בבית הלורדים, וממילא אינו יכול לכהן בבית הנבחרים). מאוחר יותר נקבע כי אציל רשאי לוותר על מקומו בבית הלורדים, כדי להיבחר לבית הנבחרים ולכהן כראש ממשלה. כך אמנם עשה הרוזן יום, שויתר על תוארו כרוזן וכיהן כראש-הממשלה דאגלס-יום. מגבלה זו אינה חלה על חברי האצולה הנמוכה (ברונט ואביר) אשר מלכתחילה כשרים לכהונה בבית הנבחרים.
לראש הממשלה ישנן סמכויות חוקתיות בלתי-כתובות, וזאת כחלק מהמגמה הבריטית להותיר מינימום של סמכויות בידי המלך (שאינו נבחר). בכלל, מוסכמה חוקתית קובעת כי המלך יפזר את בית הנבחרים ויכריז על בחירות חדשות לפי בקשת ראש הממשלה. המשמעות היא, למעשה, שראש הממשלה יכול לפזר את בית הנבחרים. כן יש לראש הממשלה השפעה רבה על מינוי ראשי הכנסייה האנגליקנית. לראש הממשלה אין סמכות חנינה (הסמכות נתונה לשר הפנים).
באופן מסורתי, מתגורר ראש הממשלה ברחוב דאונינג 10.
מקור הסמכות
ראש הממשלה הוא האדם העומד בראש ממשלת הוד מלכותו בממלכה המאוחדת. ככזה, עומד ראש הממשלה בראש קבינט ממשלת בריטניה. בנוסף, ראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה הגדולה בבית הנבחרים הבריטי ובאופן כללי עומד לרשותו רוב בבית הנבחרים. בתוקף זה מחזיק ראש הממשלה המכהן הן בסמכויות ביצועיות והן בסמכויות חקיקתיות. המערכת הפוליטית הבריטית פועלת ב"איחוד רשויות" יותר מאשר בהפרדת רשויות. בבית הנבחרים, מנחה ראש הממשלה את תהליך החקיקה על פי סדר היום החקיקתי של המפלגה שהוא עומד בראשה. בתוקף תפקידו כראש הרשות המבצעת, ממנה ומפטר ראש הממשלה את חברי הקבינט והשרים ומתאם את המדיניות ואת פעולות כל משרדי הממשלה ועובדי השירות הציבורי. ראש הממשלה משמש גם כ"קול" וה"פנים" של ממשלת הוד מלכותו, הן כלפי בית והן כלפי חוץ. אך ורק על פי עצתו של ראש הממשלה, מיישם המונרך סמכויות רבות, כולל מינויי שופטים, תפקידים פוליטיים, פקידי ממשלה ובעלי תפקידים בכנסייה האנגליקנית, בנוסף להענקת תוארי אצולה, אבירות, עיטורים ושאר כיבודים.
רקע חוקתי
שיטת הממשל הבריטית מבוססת על "חוקה בלתי מוסדרת" (Uncodified constitution), כלומר, לא קיימת חוקה הכתובה במסמך אחד. החוקה הבריטית כוללת מסמכים רבים והעיקרון החשוב ביותר הנוגע להתפתחות משרת ראש הממשלה הוא שהיא מבוססת על נוהגים הידועים כ"מוסכמות חוקתיות" (Constitutional conventions) שהפכו לנוהג מקובל. ב-1928 תיאר ראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית' את המאפיין הזה של החוקה הבריטית בזכרונותיו:
מערכת היחסים שבין ראש הממשלה, הריבון, הפרלמנט והקבינט מוגדרים בעיקר באמצעות הסכמות בלתי כתובות אלו של החוקה. רבים מהסמכויות הביצועיות והחקיקתיות של ראש הממשלה הן למעשה זכויות מלכותיות (Royal prerogative) שבאופן פורמלי עדיין מוקנות לריבון, שנותר ראש המדינה. למרות העלייה בחשיבותם בהיררכיה החוקתית, תפקיד ראש הממשלה קיבל הכרה פורמלית מועטה עד המאה ה-20. מבחינה משפטית הריבון משל באופן ישיר. תפקיד ראש הממשלה הוזכר לראשונה בחוק רק ב-1917, ב"חוק אחוזת צ'קרס", החוק שהגדיר את צ'קרס כמעון הכפרי של ראש הממשלה. במהלך המאה ה-20 החלה משרת ראש הממשלה להיות מוזכרת בהדרגה בחוקים כתובים ובמסמכים רשמיים. אף על פי כן, סמכויותיו של ראש הממשלה ומערכת היחסים שלו עם שאר מוסדות השלטון ממשיכים עדיין להסתמך על הזכויות המלכותיות העתיקות ועל ההסכמות החוקתיות ההיסטוריות והעכשוויות. ראשי הממשלה ממשיכים להחזיק בתפקיד הקרוי "הלורד הראשון של האוצר" (First Lord of the Treasury) והחל מנובמבר 1968 הם גם משמשים בתפקיד "שר השירות הציבורי" (Minister for the Civil Service).
על פי הסדר זה, לכאורה עומדים בראש הרשות המבצעת של בריטניה שני אישים: ראש הממשלה והמונרך. תפישת המושג "הכתר" (The Crown) פותרת את הפרדוקס הזה. הכתר מסמל את סמכותה של המדינה למשול: לחוקק חוקים וליישם אותם, להטיל מיסים ולגבות אותם, להכריז מלחמה ולכרות שלום. לפני המהפכה המהוללת של 1688 החזיק הריבון באופן בלעדי בסמכויות הכתר. לאחר מכן, אילץ הפרלמנט בהדרגה את הריבון להחזיק בעמדה פוליטית נייטרלית. הפרלמנט ביזר באופן יעיל את סמכויות הכתר, הפקיד אותן בידי השרים האחראיים (ראש הממשלה ושרי הקבינט), שאחראים כלפי הפרלמנט לגבי מדיניותם ופעולותיהם, במיוחד כלפי בית הנבחרים.
אף על פי שרבים מהזכויות והסמכויות המלכותיות עדיין קיימות מבחינה חוקית, במסגרת המוסכמות החוקתיות ניטלו מהמונרך תפקידי הממשל היומיומיים, כשהשרים מחזיקים בסמכויות המלכותיות ולמונרך נותרו בפועל שלוש זכויות חוקתיות: להיות מעודכן, לייעץ ולהזהיר.
הסדר מהפכני
בשל העובדה שתפקיד ראש ממשלת בריטניה לא נוצר מתוך כוונה תחילה, לא ניתן לנקוב בתאריך מדויק בו החלה התפתחות התפקיד. אף על פי כן, ניתן לנקוב בנקודת פתיחה משמעותית, בשנים 1688 – 1689, כאשר ג'יימס השני נמלט מאנגליה והפרלמנט של אנגליה אישר את ויליאם השלישי ואת מרי השנייה כמלכים חוקתיים משותפים ובשנים הבאות חוקק שורה של חוקים שהגבילו את סמכויותיהם ואת סמכויות יורשיהם. היו אלו חוק הזכויות וחוק המרד שחוקקו ב-1689, חוק שלוש השנים שחוקק ב-1694, חוק הבגידה שחוקק ב-1696 וחוק ההסדר שחוקק ב-1701. סדרת חוקים אלו ידועה בכינוי "ההסדר המהפכני" (Revolutionary Settlement) והם היוו שינוי משמעותי בחוקת אנגליה והעבירו את כובד המשקל השלטוני מהריבון אל הפרלמנט. חוקים אלו היוו גם את הבסיס להתפתחותה של משרת ראש הממשלה שלא הייתה קיימת באותה תקופה.
"ספסל האוצר"
ההסדר המהפכני העביר את השליטה על כספי הממלכה ועל החקיקה לידי בית הנבחרים ושינה לחלוטין את מערכת היחסים בין הרשות המבצעת לרשות המחוקקת. לכשרצו המלכים שיאושר להם מימון כספי, היה עליהם לכנס את הפרלמנט אחת לשנה ולא הייתה להם אפשרות לפזר אותו או להשעות את דיוניו מבלי לקבל את עצותיו ואת הסכמתו. הפרלמנט הפך למרכיב של קבע בפוליטיקה הבריטית. זכות הווטו הפכה לכלי חסר ערך בשל חששם של המלכים שאם הם יטילו וטו על הצעת חוק, הפרלמנט לא יאשר להם תקציבים. המלכה אן הייתה האחרונה שסירבה להעניק הסכמה מלכותית כאשר הפרלמנט הצביע בעד חוק המיליציה הסקוטית ב-1708, והמלכה, בעצת שריה, סירבה לאשר אותו.
פקידי האוצר וראשי משרדים אחרים השתלבו בדיוני הפרלמנט כשהם משמשים כאנשי קשר בין הפרלמנט לבין הריבון. על השרים היה להציג בפני הפרלמנט את מדיניות הממשלה ולשאת ולתת עם חברי הפרלמנט כדי לקבל את תמיכת הרוב לצעדיהם. היה עליהם להסביר את הצרכים הכספיים של הממשלה, להציע דרכים כדי להשיג את המימון עבורם ולמסור דין וחשבון על הדרכים בהן הוצאו הכספים. נציגיו של המלך נכחו בדיוני בית הנבחרים באופן כה תכוף, עד שהוקצו להם מושבים בשורות הראשונות שנודעו בשם "ספסל האוצר" (Treasury Bench). היה זה ראשיתו של "איחוד הרשויות" (unity of powers): שרי המלך (הרשות המבצעת) היו לחברים מובילים בפרלמנט (הרשות המחוקקת). כיום, ראש הממשלה, בתוארו "הלורד הראשון של האוצר" (First Lord of the Treasury), שר האוצר (Chancellor of the Exchequer, האחראי על התקציב) ושרים בכירים נוספים בקבינט, יושבים על "ספסל האוצר" ומציגים בפני הפרלמנט את מדיניות הממשלה ממש כפי שעשו זאת קודמיהם בסוף המאה ה-17.
פקודת קבע 66
לאחר המהפכה המהוללת היה חשש קבוע שחברי פרלמנט שאינם נמנים עם שרי המלך יגרמו לכלכלת הממלכה לקרוס כאשר הם יגישו הצעות חוק בעלות השלכה כספית בצורה לא אחראית. כדי להשיג שליטה ולהימנע מתוהו ובהו כלכלי, השיגו שרי המלך ב-1706 יתרון משמעותי, כאשר בית הנבחרים הכריז באופן בלתי רשמי "שהבית הזה לא יקבל שום בקשה להקצאת שום סכום כספי הנוגע לשירות הציבורי, אלא כאלה שהומלץ עליהן על ידי הכתר". ב-11 ביוני 1713 הפך כלל בלתי מחייב זה למה שנקרא "פקודת קבע 66" (Standing Order 66) ועל פיה, "בית הנבחרים לא יצביע עבור שום תקציב עבור שום מטרה, למעט על פי בקשה של אחד משרי הכתר". פקודת קבע 66 נותרה תקפה עד היום (אף על פי שכיום היא ממוספרת במספר 48) ולא השתנתה במשך שלוש מאות שנים.
מרגע שלשרים ניתנה הזכות הבלעדית ליזום הצעות חוק בעלות השלכה כספית, הייתה לכך השפעה מידית ובת קיימא. מעבר להשגת הכוונה המקורית שלה – ליצור יציבות בתהליך התקציבי – נתנה פקודת קבע 66 לכתר את תפקיד הנהגת בית הנבחרים והלורד הראשון של האוצר קיבל תפקיד מוביל בקרב השרים.
אף על פי כן, הסמכות ליזום פעולות כספיות לא הייתה מוחלטת. מצד אחד, השרים יכלו להגיש הצעות חוק בעלות השלכה כספית, ומצד שני, הפרלמנט בחן אותן ואישר אותן. לפיכך, פקודת קבע 66 הייתה ראשיתה של האחריות המיניסטריאלית ומתן דין וחשבון לפרלמנט על ידי השרים.
המונח "ראש ממשלה" (Prime Minister) הוזכר בתקופה זו כתואר בלתי רשמי לאיש שהנהיג את הממשלה, בדרך כלל הלורד הראשון של האוצר. ג'ונתן סוויפט כתב ב-1713 אודות "אלו שידועים כיום בכינוי ראש הממשלה", בהתייחסו לסידני גודולפין, רוזן גודולפין הראשון ולרוברט הרלי, רוזן אוקספורד הראשון ורוזן מורטימר, שהיו הלורדים של האוצר של המלכה אן והשרים הראשיים. החל מ-1721 כל אחד מאלו שעמד בראש ממשלת הריבון, למעט ויליאם פיט האב והלורד סולסברי, היו גם הלורד הראשון של האוצר.
ראש הממשלה כמנהיג מפלגה
מפלגות פוליטיות בבריטניה החלו להופיע במהלך "משבר ההדרה" (Exclusion Crisis) בשנים 1678 – 1681. הוויגים, שהאמינו במונרכיה חוקתית או במונרכיה מוגבלת, רצו להדיר את ג'יימס סטיוארט מירושת הכתר בשל אמונתו הקתולית. הטורים, שהאמינו בזכותם האלוהית של מלכים, הגנו על תביעתו של ג'יימס לכתר.
במפלגות הפוליטיות של המאה ה-17 לא היו נהוגים ארגון או משמעת ראויים לשמם. המפלגות היו יותר קבוצות בלתי יציבות לשיתוף פעולה זמני על רקע סוגיות זמניות ועל בסיס תועלת אישית שהתפרקו כאשר הצורך בהקמתן חדל מלהתקיים. הגורם המרתיע העיקרי כנגד יצירת מפלגות יריבות היה הרעיון שיכולה להתקיים רק "מפלגת המלך" אחת ועמידה נגדה עלולה להתפרש כחוסר נאמנות או אף כבגידה. רעיון זה שלט בכיפה במשך כל המאה ה-18. אף על פי כן, עם סוף המאה ה-17 ניתן היה לזהות פרלמנטים ושרים שונים כ"וויגים" או כ"טורים" בהרכבם ובנטיותיהם.
הקבינט
המונח "קבינט" מופיע לראשונה לאחר המהפכה המהוללת והוא תיאר את קבוצת השרים שיכלו להתייעץ באופן אישי עם המלך. העלייה במספר שרי הקבינט לוותה בתלונות ובהתנגדות על רקע העובדה שישיבות הקבינט נערכו לעיתים קרובות בסודיות וכתוצאה מכך הודרו חברי המועצה המלכותית (שבאופן רשמי הקבינט היה ועדה שלו) ממעגל היועצים הקרוב של המלך ומעמדה של המועצה המלכותית הפך למעמד של כבוד בלבד. הקבינט בראשית ימיו, כמו זה של ימינו, כלל את שר האוצר ואת השרים האחרים שישבו על "ספסל האוצר". עם זאת, הקבינט היה עשוי לכלול גם אישים שלא היו חברי פרלמנט, כמו בכירי משק הבית המלכותי (למשל אדון הסוסים) וחברי משפחת המלוכה. הדרתם מהקבינט של אישים שלא היו חברי הפרלמנט הייתה חיונית להתפתחותה של האחריות המיניסטריאלית.
הן ויליאם השלישי והן המלכה אן מינו ופיטרו שרי קבינט, נכחו בישיבות, קיבלו החלטות ועקבו אחר ביצוען. שחרור הריבון מתפקידים אלו והשגת השליטה על הרכב הקבינט הייתה חלק חיוני בהתפתחות תפקידו של ראש הממשלה. תהליך זה החל לאחר ירושת בית הנובר. אף על פי שבתחילה נכח ג'ורג' הראשון בישיבות הקבינט, לאחר 1717 הוא הפסיק להגיע לישיבות מאחר שהוא לא שלט די צורכו בשפה האנגלית והדיונים גרמו לו לשיעמום. ג'ורג' השני ישב לעיתים בראש ישיבות הקבינט, אך נכדו, ג'ורג' השלישי, נכח רק בשתי ישיבות במהלך תקופת מלכותו שארכה 60 שנה. כך, המוסכמה שהריבון לא נוכח בישיבות הקבינט התקבלה בעיקר בעקבות אדישות למשימות הממשל היומיומיות. ראש הממשלה הפך לאחראי על זימון הישיבות, ישב בראשן, רשם את הפרוטוקול ודיווח לריבון. משימות ביצועיות פשוטות אלו הפכו באופן טבעי את ראש הממשלה כבכיר על פני עמיתיו לקבינט.
אף על פי ששלושת המלכים הראשונים לבית הנובר נכחו בישיבות הקבינט רק לעיתים נדירות, הם עמדו על כך שהם יוכלו למנות או לפטר את השרים ולהתוות מדיניות גם מחוץ לקבינט. היה זה רק בסוף המאה ה-18 כשראשי הממשלה השיגו את השליטה על הרכב הקבינט.
אבטליון (חיבור)
"אבטליון" הוא ספר שחובר על ידי אהרן בן וואלף (אהרן וולפסון-האלה) ויצא לאור בחודש ניסן תק"ן (1790), בברלין. לפי חוקר ספרות הילדים ד"ר אוריאל אופק, הספר מבשר את ראשיתה של ספרות הילדים המודרנית. החיבור הוא חוברת המכילה 94 עמודים, שנדפסה בדפוס "חברת חנוך נערים", ושימשה כמקראה ראשונה עבור תלמידי בתי הספר היהודיים החדשים, בראשית תקופת ההשכלה במרכז אירופה. הספר הודפס בשבע מהדורות.
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
"ממשלה של מפלגה אחת"
ממשלות בריטניה מונות באופן כללי חברי מפלגה אחת בלבד. ראש הממשלה וחברי הקבינט הם בדרך כלל חברי אותה מפלגה פוליטית, כמעט תמיד המפלגה שהשיגה את רוב המושבים בבית הנבחרים. ממשלות קואליציוניות (ממשלות שעליהן נמנים נציגים משתי מפלגות או יותר) וממשלות מיעוט (ממשלה שעל חבריה נמנים נציגים ממפלגה אחת שלא זכתה ברוב של המושבים בבית הנבחרים), הן נדירות ביותר. במשך כמעט שלוש מאות שנה היו ממשלות בריטניה "ממשלה של מפלגה אחת" (One party government), כפי ששיטה זו קרויה לעיתים.
בראשית תקופת מלכותו העדיף ויליאם השלישי "ממשלות מעורבות" או קואליציות שעליהן נמנו הן ויגים והן טורים. ויליאם סבר שהרכב כזה יחליש את כוחן של כל אחת מהמפלגות וגם יקנה לו את האפשרות של קבלת חוות דעת מנוגדות. אף על פי כן, גישה זו לא הוכיחה את עצמה בשל העובדה שחברי הקבינט לא יכלו להגיע להסכמה על זהות המנהיג ועל המדיניות ולעיתים קרובות פעלו בסתירה אלה עם אלה.
אבטליון (חיבור)
החיבור נקרא על שם אבטליון (מקורו בארמית), שהיה אחד מחכמי תקופת בית שני, ומשמעותו לפי הפרשנות המקובלת "אב-קטנים". זו הייתה כוונתו של אהרן וולפסון-האלה – להנגיש את סיפורי התנ"ך בצורה קלה לילדים הצעירים.
הרקע לכתיבת הספר
אהרן וולפסון-האלה היה מורה בברלין ובבית הספר הממלכתי הווילהלמי לילדי ישראל בברסלאו. לאחר מותו של המנהל הקודם, קיבל על עצמו לנהל את בית הספר. בשנות עבודתו הראשונות הגיע וולפסון-האלה להכרה ולדעה, כי למורים קשה ללמד את הילדים הצעירים את פרקי התנ"ך, ואילו לילדים קשה ללמוד ולקרוא אותם. לפיכך, החליט לכתוב ספר לימוד בשפה העברית, שיהיו בו פרקי קריאה קלים לקריאה ולהבנה.
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
"ממשלה של מפלגה אחת"
ב-1697 הרכיב ויליאם השלישי ממשלה ויגית הומוגנית שנודעה בשם "ג'ונטו" (Junto, מהמילה חונטה בספרדית). ממשלה זו נחשבת לעיתים כקבינט הממשי הראשון בשל העובדה שחבריה היו כולם ויגים ובכך השתקף הרכב רוב חברי בית הנבחרים.
המלכה אן המשיכה את הדפוס הזה, אך היא העדיפה ממשלות שהורכבו מחברי המפלגה הטורית. גישה זו פעלה היטב כל עוד רוב חברי הפרלמנט היו גם הם טורים. אף על פי כן, ב-1708, כאשר הוויגים השיגו רוב בבית הנבחרים, לא הזמינה אותם המלכה להרכיב ממשלה והיא סירבה לקבל את הרעיון שפוליטיקאים יכולים לכפות את עצמם עליה רק בשל העובדה שמפלגתם זכתה ברוב. אן העדיפה שיתקיימו ממשלות מיעוט בניגוד לתכתיבי הפרלמנט. כתוצאה מכך, השרים הראשיים, הרוזן גודולפין ורוברט הרלי, שהיו קרויים "ראש הממשלה" (Prime Minister) על ידי גורמים מסוימים, נתקלו בקשיים לבצע את מדיניותם מול פרלמנט עוין.
אבטליון (חיבור)
הרקע לכתיבת הספר
ביטאון "המאסף", שוולפסון-האלה שימש אחד מעורכיו, הודיע במדור "בשורת ספרים חדשים", כי החיבור ייצא לאור לאחר חג הסוכות תק"ן, והוא ייקרא "מבוא הלימוד". בנוסף, פרסם באותו מדור את תוכן החיבור, והדגיש כי יודפס על נייר איכותי ויפה. בשולי ההודעה, רשם את רשימת הקונים שיגיעו מארצות שונות (איטליה, צרפת, אוסטריה, הולנד, דנמרק ועוד) והבטיחו לרכוש את הספר. הואיל ו"אבטליון" נועד להיות מעין שלב מעבר ללימוד התנ"ך, אך למעשה ללימוד עברית, הקפיד וולפסון-האלה לכתוב את פרקי הספר בלשון מקראית, ושיבץ בפרקי החיבור השונים מילים המופיעות בתנ"ך. נוסף על כך, הוא שילב בחיבור מספר מילים בודדות שאינן מופיעות בספר הספרים, כגון "ספוג", "סרטן" ו"עכבר".
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
"ממשלה של מפלגה אחת"
הניסויים שביצעו ויליאם השלישי ואן בהרכבים הפוליטיים של הקבינטים הובילו לביסוס יעילותו של מוסד "הממשלה של מפלגה אחת" ואת חולשתן של הקואליציות ושל ממשלות המיעוט. אף על פי כן, רק בשנות השלושים של המאה ה-19 התקבלה המוסכמה החוקתית שחובה על הריבון לבחור ראש ממשלה (או קבינט) מהמפלגה שמייצגת את רוב חברי הפרלמנט. מאז, רוב הממשלות היו ממשלה של מפלגה אחת.
למרות מוסכמת "המפלגה האחת", עשוי עדיין ראש הממשלה להנהיג ממשלת מיעוט או ממשלה קואליציונית. ממשלת מיעוט עשויה לקום כתוצאה מקיומו של "פרלמנט תלוי" (Hung parliament), שבו אף אחת מהמפלגות בבית הנבחרים לא הצליחה להשיג רוב לאחר בחירות כלליות או כתוצאה ממוות, התפטרות או עריקה למפלגה אחרת של חברי הבית. על פי המוסכמה החוקתית, במקרה כזה ניתנת לראש הממשלה המכהן ההזדמנות הראשונה להגיע להסכמות שיאפשרו לו לעבור הצבעת אמון בבית הנבחרים ולהמשיך לכהן בתפקידו. ממשלת המיעוט האחרונה כיהנה בראשותו של הרולד וילסון במשך שמונה חודשים לאחר הבחירות הכלליות שהתקיימו בפברואר 1974 שבהן נבחר פרלמנט תלוי. בבחירות שנערכו באוקטובר אותה שנה זכתה מפלגת הלייבור ב-18 מושבים נוספים וכך זכה וילסון ברוב של 3 חברי פרלמנט.
אבטליון (חיבור)
מבנה הספר
העמוד הראשון בחיבור הוא עמוד השער, ועליו נכתב: "אבטליון, והוא מבוא הלמוד לנערי בני ישראל ולכל החפצים בלשון עבר". העמוד השני מוקדש לזכר תלמידו של וולפסון-האלה – חיים בן ר' יוסף בר"פ בברלין, המכונה "נער שעשועים". העמוד השלישי הוא הקדמה שנכתבה על ידי אהרון האלה עצמו. בסופה הוא חותם את שמו – אהרן האללי. ההקדמה כתובה באותיות מעוגלות המכונות כתב רש"י.
אחרי הקדמתו של אהרן האלה, מופיעה הקדמה והמלצה על הספר כמקובל באותם ימים, שנכתבה על ידי חברו, דוד פרידלנדר, גם היא כתובה בכתב רש"י.
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
"ממשלה של מפלגה אחת"
לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה 2010, כאשר הפרלמנט שנבחר היה פרלמנט תלוי, הגיעו המפלגה השמרנית והמפלגה הליברל-דמוקרטית להסכמה להרכבת "קואליציית קמרון-קלג", הקואליציה הראשונה בבריטניה מזה שבעים שנה. הקואליציה שכיהנה קודם לכן הייתה זו שהונהגה על ידי ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל במשך רוב רובה של מלחמת העולם השנייה, ממאי 1940 ועד מאי 1945. בממשלה זו שימש קלמנט אטלי, מנהיג מפלגת הלייבור, כסגן ראש הממשלה. לאחר הבחירות הכלליות בבריטניה 2015 שבה בריטניה לממשלה של מפלגה אחת, לאחר שהשמרנים זכו שוב ברוב.
אבטליון (חיבור)
מבנה הספר
הספר מחולק לפרקים קצרים מאוד וכל פרק מוקדש לנושא אחד: סיפורים מעובדים מהתורה והנביאים, משלי מוסר, אמרות בשבח המידות הטובות, מידע בסיסי על העולם ועוד.
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
ראש הממשלה "הראשון"
ב-1720, חברת הים הדרומי (South Sea Company), שעסקה בסחר בכותנה, בתוצרת חקלאית ובעבדים, קרסה וגרמה לפשיטת רגל ולהפסדים כספיים עצומים לאלפי משקיעים, כולל לחברי משפחת המלוכה. ג'ורג' הראשון קרא לרוברט וולפול, שהיה ידוע בחריפות מוחו בתחומי הפוליטיקה והכלכלה, כדי לטפל במצב החירום. במיומנות רבה ועם קצת מזל, פעל וולפול במהירות כדי לשקם את אמון הציבור וכדי להוציא את הממלכה מהמשבר. שנה מאוחר יותר מינה המלך את וולפול כלורד הראשון של האוצר, כשר האוצר וכמנהיג בית הנבחרים, ובכך הפך אותו לשר החזק ביותר בממשלה. באכזריות, בגסות, בעבודה קשה ובחוש עסקי נבון, הצליח וולפול להנהיג את האנשים. כמי ששלט במערכת במשך שני העשורים הבאים, ייצב וולפול את מצבה הכלכלי של בריטניה, שמר על השלום, גרם לשגשוג המדינה והבטיח את מעמדה של שושלת בית הנובר.
וולפול היה זה שהדגים בפעם הראשונה כיצד השר הראשי – ראש הממשלה - יכול להיות בפועל מנהיג הזרוע הביצועית תחת מסגרת חוקתית. ראשית, בהכירו בכך שהריבון לא יכול יותר למשול באופן ישיר, אך הוא עדיין זה שעומד להלכה בראש הזרוע הביצועית, וולפול עמד על כך שהוא לא יותר מאשר "משרת המלך". שנית, בהכירו בכך שהכוח הפוליטי עבר לבית הנבחרים, הוא ניהל את עסקי הממלכה שם והפך את בית הנבחרים לגוף בעל כוח רב יותר בהשוואה לבית הלורדים לכל דבר ועניין. שלישית, בהכירו בכך שהקבינט הפך לגוף המנהל של המדינה ועליו להיות מאוחד, הוא שלט על שאר חברי הקבינט ודרש את תמיכתם המלאה למדיניותו. רביעית, בהכירו בכך שהמפלגות הפוליטיות הן מקור הכוח של הממשלה, הוא הנהיג את המפלגה הוויגית ודאג למשמעת מפלגתית. בבית הנבחרים הוא עמד על כך שכל נציגי המפלגה הוויגית יעניקו לו את תמיכתם, במיוחד אלו שהחזיקו במשרות. לבסוף, הוא שימש כדוגמה לראשי הממשלה שבאו אחריו כאשר ב-1742 הוא התפטר לאחר שבהצבעה על הצעת אי-אמון הוא ניצח בשלושה קולות בלבד. ניצחון דחוק זה גרם לכוחו הפוליטי להיות רעוע, אף על פי שהמלך עדיין רחש לו אמון.
אבטליון (חיבור)
מבנה הספר
בסוף כל פרק, ישנם הסברים דקדוקיים ביהודית-אשכנזית. חלקם מקוריים וחלקם אסף וליקט אהרן וולפסון-האלה מספרי מדקדקים קודמים. לעיתים הוסיף לפרקים השונים הנחיות למורה, כיצד יש לדון עם התלמידים על הפרק (לדוגמה: בפרק על חלום פרעה).
תוכן הספר
המקראה מכילה חמישה מדורים: (1) המדור הראשון – תוכנו ההיסטוריה מבראשית ועד גלות בבל. זהו המדור החשוב ביותר בספר; (2) המדור השני - מכיל "ספורים" (אגדות עבריות); (3) המדור השלישי – מכיל בתוכו משלי מוסר, בעיקר משלי בעלי חיים; (4) המדור הרביעי, הוא מדור המיוחד למלים עבריות הזהות בכתיב ובצליל ושונות במשמעות ֿ(הומונימים); (5) המדור החמישי הוא מילון עברי-גרמני. הפרק הראשון במדור הראשון, פותח ב"בראשית ברא", וכתוב בצורה קלה מאוד. התלמיד עובר להכרת העולם שנברא על ידי האל: שמים (מאורות, עננים, גשם), אדמה (מחצבים), עונות השנה, בעלי חיים, האדם וחושיו. וכשאהרן וולפסון נוגע באדם, הוא מוסיף פרקי מוסר קצרים המדברים בשבח יראת אלוהים ובשבח האהבה שבין אדם לחברו, בקשת החוכמה, כיבוד הורים ושאר מידות טובות. בפרקים הבאים במדור זה, מוצגות דמויות מופת מקראיות, כמו אברהם אבינו, יוסף ומשה, גדעון, שמשון ודלילה, שאול ואחרים. כמו כן, הוא מתאר את יציאת מצרים. כל כותרת פרק נלקחה מתוך פסוק מקראי. כך למשל כותרת הפרק על שאול המלך היא "שֵׂכֶל אָדָם הֶאֱרִיךְ אַפּוֹ וְתִפְאַרְתּוֹ עֲבֹור עַל פֶּשַׁע".
ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
ההתכחשות לכינוי
בהתייחס לכל תחומי פעולתו, וולפול לא היה ראש ממשלה במובן המודרני של המילה. המלך, לא הפרלמנט, היה זה שמינה אותה. המלך, לא וולפול עצמו, היה זה שמינה את שרי הקבינט. וולפול שימש דוגמה לאלו שכיהנו אחריו בתפקיד והוא לא בהכרח יצר תקדים. במשך יותר מ-40 שנה לאחר שסיים את תפקידו כראש הממשלה ב-1742, היו דעות סותרות בנוגע למעמדו של המכהן בתפקיד. במקרים מסוימים היה ראש הממשלה למעשה "בובת קש" שהופעלה על ידי אחרים. במקרים אחרים הייתה חזרה למודל "השר הראשי" של הזמנים הקודמים בהם המלך משל באופן ישיר. בזמנים אחרים, הסתמן מצב של שני ראשי ממשלה שכיהנו במקביל. במהלך השתתפותה של בריטניה במלחמת שבע השנים, לדוגמה, התפצלו סמכויות הממשלה באופן שווה בין הדוכס מניוקאסל לבין ויליאם פיט האב. יותר מכך, רבים היו סבורים שהתואר "ראש הממשלה" גזל למעשה מהריבון את המעמד החוקתי של מנהיג הממשלה והיווה עלבון כלפי השרים האחרים בשל העובדה שהם מונו על ידי המלך בדיוק כמו ראש הממשלה והיו אחראים כלפיו בדיוק באותו אופן.
מסיבות אלו היה סירוב לשאת את התואר הזה. אף על פי שוולפול כונה "ראש הממשלה הראשון", כינוי זה לא היה מעולם בשימוש במהלך תקופת כהונתו וולפול עצמו דחה את השימוש בו. ב-1742, במהלך מתקפה שהובילה לנפילתו של וולפול, הכריז סמואל סנדיס ש"על פי החוקה שלנו לא יכול שיהיה לנו ראש ממשלה יחיד". בתשובה לדברים אלו אמר וולפול: "באופן חד משמעי אני מכחיש שאני ראש ממשלה בלעדי ושיש לייחס לי את כל ההנחיות בכל ענייני הממשלה". ג'ורג' גרנוויל שכיהן כראש הממשלה בשנות השישים של המאה ה-18 אמר שהיה זה "תואר מבחיל" ושהוא מעולם לא עשה בו שימוש. הלורד נורת', שכיהן כראש הממשלה בעת מלחמת העצמאות של ארצות הברית, "לא יכול היה לסבול שיקראו לו ראש הממשלה בשל העובדה שתפקיד זה לא הוזכר כלל בחוקה".
ההתכחשות לקיומו החוקתי של תפקיד ראש הממשלה המשיכה לכל אורך המאה ה-19. ב-1806 אמר אחד מחברי בית הנבחרים: "החוקה מתעבת את הרעיון של קיום משרת ראש הממשלה". ב-1829 אמר הלורד לנסדאון: "לא יכול להיות דבר כל כך זדוני או נוגד את החוקה מאשר הכרה בחוק של הפרלמנט בקיומו של תפקיד כזה". ההכרה הרשמית הראשונה בתפקיד ניתנה רק בהסכם ברלין ב-1878, כאשר בנג'מין דיזראלי חתם עליו בתוספת התואר "הלורד הראשון של האוצר וראש הממשלה של הוד מלכותו הבריטית" (First Lord of the Treasury and Prime Minister of her Britannic Majesty). לראשי הממשלה המכהנים לא הייתה סמכות חוקית בזכות עצמם. עם פרוש המאה ה-20 הפך תפקיד ראש הממשלה, על פי מוסכמה, להיות התפקיד החשוב ביותר בהיררכיה החוקתית. אך עדיין לא היו בנמצא מסמכים משפטיים שתיארו את סמכויותיו או הכירו בקיומו. ב-1904 הסביר ארתור ג'יימס בלפור את מעמדו בנאום שנשא בהדינגטון: "ראש הממשלה לא מקבל משכורת כראש הממשלה. אין לו חובות המעוגנות בחוק כראש הממשלה. תוארו לא מופיע בשום חוק של הפרלמנט ואף על פי שהוא מחזיק במעמד החשוב ביותר בהיררכיה החוקית, אין לו שום מעמד המוכר על ידי חוקיה של ארץ זו. זהו פרדוקס מוזר".
ב-1905 קיבל התפקיד מעמד רשמי כלשהו כאשר ראש הממשלה נכלל בסדרי הקדימה, כשהוא נמוך יותר במעמדו, בקרב האישים שמחוץ למשפחת המלוכה, רק מהארכיבישוף מקנטרברי, מהארכיבישוף מיורק, מיושב ראש האספה הכללית של הכנסייה של סקוטלנד ומהלורד צ'נסלור. החוק הראשון שחוקק על ידי הפרלמנט ובו הוזכר תפקיד ראש הממשלה, היה "חוק אחוזת צ'קרס" משנת 1917 (Chequers Estate Act 1917). חוק זה אישר שאחוזת צ'קרס שהייתה בבעלותם של סר ארתור וליידי לי, הוענקה כמתנה לכתר ותהיה בשימוש כמעון הכפרי של כל ראשי הממשלה העתידיים.
הכרה חוקית חד משמעית בתפקיד ניתנה ב"חוק שרי הכתר" משנת 1937 (Ministers of the Crown Act 1937), שהורה על תשלום משכורת לכל אדם שמשמש "הן כלורד הראשון של האוצר והן כראש הממשלה". כשהוא מכיר במאתיים שנים של סתירות, נאמר בחוק שהוא נועד "לתת הכרה חוקית בקיומו של תפקיד ראש הממשלה ובקשר ההיסטורי בין תפקיד זה לבין תפקיד הלורד הראשון של האוצר, על ידי מתן משכורת למי שנושא בתפקידים אלו". החוק עשה הבחנה בין ה"מעמד" (position) של ראש הממשלה, לבין ה"משרה" (office) של הלורד הראשון של האוצר, והדגיש את המאפיין הפוליטי המיוחד של מעמד ראש הממשלה. על כל פנים, על לוח הנחושת שנקבע על דלת מעונו של ראש הממשלה ברחוב דאונינג 10 עדיין רשומה הכתובת "הלורד הראשון של האוצר", וזאת בשל העובדה שמאז המאה ה-18 היה זה מעונו הרשמי של הלורד הראשון של האוצר ולא של ראש הממשלה.
התהוותה של ממשלת הקבינט
על אף הרתיעה מהכרה רשמית בתפקיד ראש הממשלה, דעכה ההתייחסות הדו-משמעית כלפיו בשנות השמונים של המאה ה-18. במהלך עשרים השנים הראשונות למלכותו, ניסה ג'ורג' השלישי להיות "ראש הממשלה של עצמו" באמצעות שליטה במדיניות מחוץ לקבינט, על ידי מינוי ופיטור שרים, על ידי קיום פגישות אישיות עם השרים ומתן הנחיות ישירות להם. נוהגים אלו גרמו למבוכה ולחילוקי דעות בישיבות הקבינט. ניתן היה להגדיר באופן כללי את ניסיונו של המלך ג'ורג' בשליטה אישית ישירה ככישלון. לאור כישלונה של ממשלת הלורד נורת' שכיהנה במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית בה נחלה בריטניה תבוסה, ולאחר שבמרץ 1782 הצביע הפרלמנט נגדה בהצבעת אי-אמון, החזיר המרקיז מרוקינגהם את השליטה בקבינט לראש הממשלה. רוקינגהם לקח על עצמו את תפקיד ראש הממשלה "על בסיס ההבנה הצרופה שצעדי הפעולה חייבים להשתנות כמו, גם האנשים, ושהצעדים שעל הממשלה החדשה לנקוט בהם ושיש לקבל עבורם את ההסכמה המלכותית, הם הצעדים שהוא, בשבתו באופוזיציה, טען שיש לנקוט בהם". רוקינגהם וממשלתו היו מאוחדים במדיניותם והיה עליהם לעמוד יחדיו או ליפול יחדיו. הוא גם סירב לקבל לקבינט אף אחד שלא היה מוכן לקבל קביעה זו. ג'ורג' השלישי איים להתפטר אך בסופו של דבר הוא הסכים באי רצון מתוך כורח המציאות. הייתה חייבת להיות לו ממשלה.
מאותה עת, התקבל בהדרגה מעמדו של ראש הממשלה והכינוי נכנס יותר ויותר לשימוש, גם אם לא באופן רשמי. כתואר שזוהה בתחילה עם הוויגים, הטורים החלו לקבל אותו. הלורד נורת', למשל, שאמר בזמנו שהתפקיד "לא מוכר בחוקה", הפך את דעתו ב-1783 ואמר: "בארץ זו, אדם מסוים או גוף מסוים של אנשים כמו הקבינט צריכים למשול בכל ולנהל כל מהלך". ב-1803 הציע ויליאם פיט הבן, טורי אף הוא, בשיחה עם ידיד, "שבעל תפקיד זה, שנקרא באופן כללי השר הראשון" הוא צורך חיוני כדי שהממשלה תתפקד והוא הביע את אמונתו שאדם זה צריך להיות השר האחראי על ענייני הכספים.
המהפך המחשבתי הכולל של הטורים החל כאשר פיט הבן נבחר בבחירות כראש הממשלה ב-1784. במשך 17 השנים הבאות, עד 1801 ושוב, בין השנים 1804 – 1806, כיהן פיט הבן כראש הממשלה באותו מובן בו כיהן לפניו וולפול, הוויגי.
אותו מהפך מחשבתי צבר תאוצה לאחר 1810. באותה שנה, ג'ורג' השלישי, שסבל לעיתים תכופות מחוסר יציבות נפשית (בשל מחלת דם הידועה כיום כפורפיריה), נעשה בלתי שפוי למשכי זמן ארוכים ובילה את עשר השנים האחרונות לחייו כשהוא לא מסוגל למלא את תפקידיו. הנסיך העוצר היה מנוע מלעשות שימוש בסמכויות המלאות של המלך. ב-1820, לאחר מות אביו, עלה הנסיך העוצר לכס המלכות כג'ורג' הרביעי, אך במהלך עשר שנות מלכותו הוא היה אדיש וקל דעת. כתוצאה מכך, במשך עשרים שנה היה למעשה כס המלכות ריק והממשלות שבראשם עמדו ראשי ממשלות ממפלגת הטורים מילאו את החלל החסר ומשלו למעשה בזכות עצמן.
הטורים היו בשלטון במשך כמעט חמישים שנה, למעט תקופה קצרה בין השנים 1806 – 1807 בהן שלטו הוויגים. הלורד ליברפול כיהן כראש הממשלה במשך 15 שנה ופיט הצעיר החזיק במשרה במשך 34 שנים. תחת שלטונם הרצוף והארוך, הפך הקבינט הממשלתי למוסכמה חוקתית. אף על פי שהיה עדיין צורך להסדיר סוגיות עדינות, שיטת השלטון על ידי קבינט נותרה זהה עד היום כפי שהיא הייתה ב-1830.
האופוזיציה הנאמנה
המערכת הפוליטית בבריטניה כיום כוללת לא רק את הממשלה שהורכבה על ידי מפלגת הרוב (או קואליציה של מפלגות) בבית הנבחרים, אך גם אופוזיציה מאורגנת שהוקמה על ידי אלו שלא חברים במפלגת השלטון. האופוזיציה קרויה בשם הרשמי "האופוזיציה הנאמנה ביותר של הוד מלכותו/מלכותה" (Her/his Majesty's Most Loyal Opposition) והם יושבים בבית הנבחרים בספסלים שמשמאלו של יושב ראש הבית, ממול לספסל האוצר של הממשלה. מנהיגי האופוזיציה מקימים ממשלת צללים שבראשה עומד "ראש ממשלת הצללים", הוא מנהיג האופוזיציה. ממשלת הצללים נכונה תמיד לתפוס את השלטון בכל עת בה הממשלה נופלת או נוחלת הפסד בבחירות.
התנגדות לממשלתו של המלך נחשבה בסוף המאה ה-17 כחוסר נאמנות ואף כבגידה. במהלך המאה ה-18 דעך רעיון זה ובסופו של דבר עבר מן העולם כאשר התפתחה המערכת הדו-מפלגתית. הביטוי "האופוזיציה של הוד מלכותו/מלכותה" נטבע על ידי ג'ון הובהאוס, ברון בראוטון הראשון. ב-1826 הכריז בראוטון, שהיה ויגי, בבית הנבחרים שהוא מתנגד להצעת חוק. בבדיחות הדעת הוא אמר: "נאמר שזה קשה לשרים של הוד מלכותו להעלות התנגדויות להצעה. מצדי, אני סבור שזה קשה יותר לאופוזיציה של הוד מלכותו לנקוט בדרך זו". הביטוי התפרסם והיה בשימוש מאז. לעיתים קרויה האופוזיציה בשם "האופוזיציה הנאמנה" (Loyal Opposition), כדי להדגיש את הלגיטימיות של המערכת הדו-מפלגתית וכדי לתאר את חשיבות התפיסה החוקתית שעל פיה התנגדות לממשלה לא יכולה להיחשב כבגידה. אדם בעל היגיון יכול בכנות להתנגד למדיניותו של הריבון ועדיין להישאר נאמן לו ולאומה.
חוק הרפורמה של 1832 וראשות הממשלה
ראשי ממשלת בריטניה לא נבחרו מעולם באופן ישיר על ידי ציבור הבוחרים. אין צורך שראש הממשלה יהיה מנהיג מפלגה, דייוויד לויד ג'ורג' לא היה מנהיג מפלגה כאשר במהלך מלחמת העולם הראשונה כיהן כראש הממשלה וכך גם רמזי מקדונלד במחצית הראשונה של שנות השלושים. ראשי הממשלה מונו לתפקידם בשל היותם חברי בית הנבחרים או בית הלורדים ובשל העובדה שעמד לזכותם רוב בבית הנבחרים או שהם זכו במספר מושבים גדול יותר בבחירות הכלליות בהשוואה לאופוזיציה.
מאז 1722 היו רוב ראשי הממשלה חברי בית הנבחרים ומאז 1902 לכל ראשי הממשלה היה מושב בו, למעט אלק דאגלס-יום שהתפטר מבית הלורדים כדי להיבחר לבית הנבחרים. כמו כל חברי בית הנבחרים הבריטי, גם ראשי הממשלה מתמודדים בבחירות הכלליות כנציגים של מחוז בחירה. לדוגמה, ראש הממשלה לשעבר, טוני בלייר, ייצג את מחוז הבחירה של סדגפילד שבמחוז דרהאם בין השנים 1983 – 2007. הוא נבחר לתפקיד ראש הממשלה בשל העובדה שב-1994 הוא נבחר לתפקיד מנהיג מפלגת הלייבור ולאחר מכן הוביל את המפלגה לניצחון בבחירות הכלליות בבריטניה 1997, בהם זכתה מפלגתו ב-418 מושבים בבית הנבחרים בהשוואה ל-165 המושבים של המפלגה השמרנית והשיגה רוב בבית.
אף על פי כן, לפני המאה ה-19, הייתה למלך ולבית הלורדים השפעה על תהליך הבחירה, כאשר הם ניצלו לטובתם את העובדה שרוב האזרחים היו משוללי זכות בחירה ושמושבי בית הנבחרים חולקו באופן לא פרופורציונלי. באמצעות פטרונות, שחיתות ושוחד, החזיקו הכתר והלורדים "בבעלותם" כ-30% ממושבי בית הנבחרים, שנקראו מחוזות רקובים ומחוזות כיס ושהעניקו להם השפעה משמעותית בבית הנבחרים וכתוצאה מכך על זהותו של ראש הממשלה.
ב-1830 נבחר צ'ארלס גריי, רוזן גריי השני, שהיה ויגי כל ימי חייו, לתפקיד ראש הממשלה והוא היה נחוש בדעתו לבצע רפורמות בשיטת הבחירות. במשך שנתיים, נאבקו הוא וממשלתו להעביר את החוק שנודע בשם חוק הרפורמה של 1832. גדולתו של חוק זה טמונה פחות בתוכנו מאשר בסמליות שלו. כפי שאמר ג'ון ברייט, פוליטיקאי שהיה פעיל בדור הבא: "זה לא היה חוק טוב, אך זה היה חוק טוב כאשר הוא עבר". באופן מהותי הוא הגדיל את זכות ההצבעה ב-65% ל-717,000, כשמעמד הביניים נמנה עם רובם. ייצוגם של 56 מחוזות רקובים בוטל לחלוטין ובנוסף הוקטן ייצוגם של 30 מחוזות בחירה אחרים. מושבי הפרלמנט שהתפנו כתוצאה מכך חולקו למחוזות שקודם לכן לא זכו לייצוג הולם. אף על פי כן, עדיין נותרו מחוזות רקובים רבים וכתוצאה מכך נותרו מיליוני מצביעים גברים ממעמד העובדים וכל הנשים ללא ייצוג.