cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי אינדונזיה–הפיליפינים
מחלוקת טריטוריאלית
נושא המחלוקת הטריטוריאלית בין אינדונזיה לפיליפינים היה ים סולאווסי באזור סולאווסי (אינדונזיה) ומינדנאו (הפיליפינים) שנחשב כמקור נפט וגז טבעי פוטנציאלי. בנוסף, המים השנויים במחלוקת עשירים בדגים ובנתיבי סחר חשובים. הסכסוך בין המדינות נמשך מאז 1994: השטחים היו באזור הכלכלי הבלעדי של אינדונזיה וגם של הפיליפינים. מחלוקת זו החלה בין הולנד (שיישבה את אינדונזיה) לארצות הברית (שכבשה את שטח הפיליפינים לאחר תום מלחמת ארצות הברית–ספרד) והסתיימה לטובת איי הודו המזרחיים ההולנדיים בשנת 1932. ב-23 במאי 2014 חתמו המדינות על הסכם על גבול ימי חדש ביניהן. לדברי נשיא אינדונזיה, סוסיליו באמבאנג יודהויונו, זו דוגמה טובה כיצד לפתור מחלוקות בין מדינות ללא שימוש בכוח. נשיא הפיליפינים, בניגנו אקינו, אמר כי ארצו רוצה לסיים את הסכסוך באמצעים לגיטימיים ושלווים.
יחסי כלכלה
על פי משרד המסחר של אינדונזיה, ב-2003, מחזור המסחר בין המדינות הסתכם לסך של 1.12 מיליארד דולר, בשנת 2009 - 2.9 מיליארד דולר, וב-2010 כבר עלה ל-3.89 מיליארד דולר. אינדונזיה היא הספק הגדול ביותר של פחם לפיליפינים, ועונה על הדרישה של מדינה זו בכ-70%. בשנת 2013, אינדונזיה הייתה שותפת הסחר ה-11 בגודלה בתחום הסחר והכלכלה של הפיליפינים, עם מחזור של 3.51 מיליארד דולר. בשנת 2014 היקף הסחר בין המדינות הגיע ל-4.59 מיליארד דולר.
המרכז להנצחת השואה של יהודי מקדוניה
המרכז להנצחת השואה של יהודי מקדוניה (במקדונית: Меморијален центар на холокаустот на Евреите од Македонија; בלאדינו: Sentro Memorial del Holokausto de los Djudios de la Makedonia) הוא מוזיאון לזכר השואה שנמצא בסקופיה, מקדוניה הצפונית. המוזיאון מנציח את 7,148 יהודי מקדוניה הצפונית שנספו במהלך השואה ואת היסטוריית היהודים בבלקן. אבן הייסוד של המוזיאון הונחה ב-2 בספטמבר 2005. המוזיאון נפתח רשמית ב-10 במרץ 2011, שבו נכחו ראש ממשלת מקדוניה הצפונית ניקולה גרואבסקי, המשנה לראש הממשלה משה יעלון, נשיא מונטנגרו פיליפ וויאנוביץ', נשיא אלבניה באמיר תופי וחברי הכנסת, מנהיגים דתיים ודיפלומטים אחרים.
המוזיאון נמצא ברובע היהודי של סקופיה, שהיה מרכז החיים היהודיים בעיר עד לגירושם של יהודים מסקופיה לטרבלינקה ב-1943. המוזיאון פונה לנהר וארדאר והוא ממוקם ליד המוזיאון למאבק המקדוני, המוזיאון הארכאולוגי וגשר האבן.
סופיה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד
ילדותה
הנסיכה סופיה נולדה בקובורג, בתם הבכורה של פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד ואשתו אוגוסטה, רוזנת רויס-אברסדורף.
לסופיה הייתה מערכת יחסים קרובה במיוחד עם אחותה אנטוינטה ושתיהן השתתפו לעיתים קרובות בפנטאיסי שלוס, מקלט של מהגרים מצרפת, שם פגשה את בעלה לעתיד, עמנואל פון מנסדורף-פויי. הם נישאו ב-23 בפברואר 1804 בקובורג. בעלה הוכתר בשנת 1818.
בעלה השתתף בשנת 1806 בקרב זאלפלד, הוא מצא את שרידיו של לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה משדה הקרב והגן על מקום מגוריהם של אביה ומשפחתה של סופיה מפני הכוחות הצרפתיים המנצחים.
עצלן חום-גרון
עצלן חום-גרון (שם מדעי: Bradypus variegatus) הוא מין של עצלן תלת-אצבע, הנפוץ ביותר מסוגו, שמצוי ביערות של דרום ומרכז אמריקה.
המדינות עליהן מתפרש תחום תפוצתו הן אקוודור, בוליביה, ברזיל, הונדורס, ונצואלה, ניקרגואה, פנמה, פרגוואי, קוסטה ריקה וקולומביה. בתי הגידול העיקריים בהם מצוי העצלן חום-הגרון הם יערות ממוזגים ויערות גשם, אך הם לעיתים נצפים גם בשפלות או בביצות.
תיאור ומבנה גוף
העצלן דומה בגודלו למינים האחרים בסוג עצלן תלת-אצבע: אורכם של הזכרים והנקבות הוא כ-42 עד 80 ס"מ. הזנב קצר יחסית, ואורכו כ-2.5 עד 9 ס"מ. משקלם של עצלנים חומי-גרון בוגרים נע בין 2.25 ל-6.3 ק"ג, בלי הבדלים כמעט בין הזכר לנקבה. כל רגל מסתיימת בשלושה טפרים ארוכים, שאורכם כ-7 עד 8 ס"מ ברגליים הקדמיות, וכ-5 עד 5.5 ס"מ ברגליים האחוריות.
ראשו של העצלן עגול, האף פחוס, והאוזניים לא בולטות. צבע הפרווה חום-אפרפר, אך נעשה כהה יותר בגרון, בצדי הפנים ובמצח. הפנים בהירות, אך יש פס חום כהה שמתמשך עד לעיניים. בדומה לשאר מיני העצלנים, לעצלן חום-הגרון אין שיניים חותכות או ניבים, והשיניים הטוחנות פשוטות ודמויות יתד. לעצלנים אין כיס מרה, תוספתן או מעי עיוור. הפרווה גסה ונוקשה מאוד, ומכסה שכבה רכה יותר.
התנהגות
העצלנים ישנים 15-18 שעות ביום, ועשויים להתעורר למשך כשעתיים עד שלוש שעות בכל פעם, בלילה או ביום. למרות שהם יכולים ללכת על הקרקע ואף לשחות, העצלנים מבלים את רוב חייהם על הענפים הגבוהים של העצים, ויורדים פעם בכ-8 ימים לקרקע על מנת לעשות עליה את צורכיהם. העצלנים יחידאים מחוץ לתקופת גידול הצאצאים, וזכרים נצפו נלחמים אחד בשני בעזרת הטפרים החדים שלהם.
העצלנים מצויים בשכבה העליונה של היער ("החופה"), וניזונים מעלים צעירים של מיני עצים שונים. הם אינם מרחיקים בחיפושיהם אחר מזון: תחום המחייה מתפרש על פני 5 עד 90 דונמים. עצלן בעל תחום מחיה טיפוסי, של כ-50 דונמים, עשוי לבקר בכ-40 עצים ביום, וייתכן כי יתרכז בעצים ממין מסוים; הוא עשוי אף להיות כ-20% מזמן האכילה שלו על אותו עץ. למרות שרוב העצלנים אינם בררניים, ישנם פרטים מסוימים שניזונים ממגוון מצומצם יחסית של עלים. מין של עש, Cryptoses choloepi, מקיים עם העצלן יחסי גומלין מסוג +/0 (העש מרוויח מהם אך העצלן לא מפיק מהם תועלת) - העש חי על פרוות העצלן, ומטיל את ביציו בצואתו.
מכיוון שהעצלן מוסווה היטב וזז לאט, טורפים מעטים מסוגלים לראותו. בין טורפיו המרכזיים נמנים עיטי הרפיה, יגוארים ולילית ממושקפת.
רבייה
נקבת העצלן משמיעה לקראת עונת הרבייה קריאה חזקה דמוית צווחה אנושית, שמטרתה - למשוך זכרים. ההזדווגות מתרחשת בדרך כלל בין ינואר למרץ בצפון אזור התפוצה, אך זמנה עשוי להשתנות בדרומו. ההיריון נמשך כ-7 חודשים, והצאצא היחיד מכוסה בפרווה ובעל טפרים. הגור נצמד אל בטנה של אמו במשך יותר מ-5 חודשים, למרות שהוא נגמל כבר בגיל 4-5 שבועות.
בלוטת החלב של האם אינה יכולה לאצור כמויות גדולות של חלב כמו אצל יונקים אחרים, ולכן גור העצלן משאיר את פיו צמוד לשד האם כל הזמן, ויונק את החלב מיד לאחר יצורו. העצלן מתחיל לאכול מזונות קשים בגיל ארבעה ימים, ומלקק שאריות מזון מפיה של אמו. תהליך זה מאפשר לגורים ללמוד אילו סוגי עלים ניתנים לאכילה, ומחקרים מראים שהעדפת המזון של עצלנים צעירים דומה לזו של אמם.
אמה (אצבע)
אצבע אמה היא האצבע השלישית בכף יד של אדם. היא ממוקמת בין האצבע המורה לקמיצה.
אצבע האמה היא האצבע הארוכה מבין אצבעות כף היד.
מקור השם
משמעות השם "אצבע אמה" הוא על פי הנאמר בהתלמוד במסכת מנחות. כוונת התלמוד הוא שלצורך מדידת שיעור אמה המקראי, יש לשער ממרפק כף היד ועד לסוף אצבע האמה. בעקבות דברי התלמוד, נקרא שמה של האצבע.
משמעויות ורמזים
לתנוחות ותנועות שונות של האצבע 'אמה' עשויות להיות משמעויות נוספות:
פנה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סוזוקי פאלט
סוזוקי פאלט (באנגלית: Suzuki Palette) היא מכונית סופרמיני מסוג "מכונית קיי", 5 דלתות האצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית, סוזוקי מוטור, אשר יוצרה בין השנים 2008–2013.
ל-"סוזוקי פאלט" מרחב פנימי הדומה לדגמי מיניוואן. 2 דלתות הצד האחוריות הן דלתות הזזה.
את ה"סוזוקי פאלט" החליף דגם ה"סוזוקי ספסיה."
מכוניות הקיי
סוזוקי התמחתה בכל שנותיה בייצור מכוניות זעירות. קבוצת מכוניות אלו מכונה ביפנית קייג'ידושה (שמשמעותו רכב קל) ובאנגלית נהוג לכנות את מכוניות הקבוצה קייקארס. מאפייני מכוניות אלו מוכתבים על ידי תקנות רישוי יפניות הנותנות הקלות באגרות רישוי, מיסוי, תנועה וחנייה ברחבי יפן.
התקנות הוצגו לראשונה ב-1949 לאחר מלחמת העולם השנייה כדי לקדם ייצור מכוניות זולות וברבות השנים הפכו לרלוונטיות בניסיון לטפל בצפיפות הגדולה בערים. התקנות הראשונות הגבילו את אורך המכונית ל-2.8 מטר ומנוע 150 סמ"ק, אך במהרה עודכנה ההגבלה ל-360 סמ"ק. הסוזולייט, הפרונטה ודגמים נוספים היו כולן מכוניות קיי.
עם השנים הועלו הספים השונים והתקנות הנוכחיות מ-1998 מגבילות לנפח של 660 סמ"ק, אורך של 3.39 מטר והספק מרבי של 64 כ"ס. כיום, דגם האלטו ודגמים נוספים של סוזוקי המשווקים בלעדית ביפן עומדים בתקנות אלו.
טיג'אני בבאנגידה
טיג'אני בבאנגידה (נולד ב-25 בספטמבר 1973 בקדונה) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני.
בבאנגידה החל את הקריירה המקצועית בהולנד, שם שיחק במדיהן של רודה, פנלו, אייאקס וויטסה ארנהם. כמו כן, רשם קדנציות קצרות בליגות הבכירות בטורקיה ובערב הסעודית, ובליגת המשנה הסינית. עם נבחרת ניגריה זכה בבאנגידה במדליית זהב אולימפית במסגרת טורניר הכדורגל באולימפיאדת אטלנטה (1996), וכן ייצג את הנבחרת במונדיאל 1998 ובשני טורנירי גביע אפריקה לאומות. לזכותו חמישה שערים ב-36 הופעות במדי הנבחרת.
תחילת הקריירה בהולנד
בבאנגידה החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ניגר טורנדוס בארצו, וכשהיה בן 17 השתתף במשחקי אפריקה 1991 עם נבחרתו, ושם הרשים את ראשי קבוצת רודה מליגת העל ההולנדית. הוא חתם בקבוצה, ומיד הושאל לפנלו, אף היא מהליגה הבכירה בהולנד, ושם למעשה החל את קריירת המשחק הבוגרת שלו. עד לתום עונת הבכורה שלו כבש בבאנגידה שלושה שערי ליגה בשש הופעות בלבד, ולא הצליח לסייע לקבוצתו לשרוד בליגה הבכירה. בבאנגידה המשיך לעונת השאלה נוספת בקבוצה בליגת המשנה, ושם הפך לשחקן הרכב משמעותי, וכבש 16 שערי ליגה ב-28 הופעות בדרך לזכייה באליפות ליגת המשנה וחזרה מהירה לליגה הבכירה.
בבאנגידה חזר לרודה תחת המאמן הוב סטיבנס, ובעונת, עונת הבכורה שלו בקבוצה, כבר הפך לשחקן הרכב עם 11 שערי ליגה ב-29 הופעות. בבאנגידה סייע לרודה לסיים את עונת 1994/1995 בליגת העל ההולנדית במקום השני בטבלה, ובעונה לאחר מכן הוביל את טבלת כובשי הליגה של הקבוצה עם עשרה שערים, ואף רשם את הופעת הבכורה שלו במפעלים האירופיים, כאשר כבש שער בניצחון על אולימפיה ליובליאנה.
בסך הכול בשלוש עונות מלאות במדי רודה, כבש בבאנגידה 26 שערי ליגה ב-78 הופעות, ואף זכה להופעות ראשונות במדי נבחרת ניגריה.
אייאקס
בקיץ 1996 חתם בבאנגידה בשורות מועדון הפאר אייאקס תמורת כחמישה מיליון דולר, כאשר המאמן לואי ואן חאל חיפש מחליף לבן ארצו של בבאנגידה, פינידי ג'ורג', שעזב באותו הקיץ לריאל בטיס. בעונת הבכורה שלו במועדון כבש בבאנגידה ארבעה שערי ליגה ב-25 הופעות, והוסיף שלושה שערים בקמפיין המוצלח של אייאקס בליגת האלופות. בין היתר, כבש בבאנגידה בשלב הבתים מול אוסר, ורגע השיא שלו באותו העונה היה ברבע הגמר המפעל, במשחק הגומלין מול אתלטיקו מדריד באצטדיון ויסנטה קלדרון. בדקה ה-119, דקה לסיום ההארכה, הקפיץ בבאנגידה מעל שוער היריבה וקבע 2–3 לאייאקס, שער שהבטיח את העפלתה לחצי הגמר (שם נעצרה על ידי יובנטוס).
בעונת 1997/1998 שיחק בבאנגידה תפקיד משמעותי בזכייתה של אייאקס בדאבל המקומי. הוא כבש 13 שערי ליגה באותה העונה, וסיים שלישי בטבלת מלך שערי הקבוצה אחרי שותא ארבלדזה ו[יארי ליטמאנן, וכן כבש את שערה הראשון של אייאקס בגמר הגביע ההולנדי, בדרך לניצחון 0–5 על פ.ס.וו. איינדהובן.
העונה הבאה הייתה מאכזבת עבור בבאנגידה בפרט, ועבור אייאקס בפרט. הקבוצה איבדה את תואר האליפות וסיימה שישית בלבד בליגה, כאשר בבאנגידה עצמו החמיץ את פתיחת העונה לאחר שחלה במלריה. הוא סיים את העונה עם 18 הופעות ליגה, מתוכן שבע בלבד בהרכב הפותח, וכבש רק פעמיים. אייאקס נכשלה גם בליגת האלופות כאשר סיימה אחרונה בשלב הבתים. בבאנגידה לא שותף בניצחונה של אייאקס בגמר הגביע ההולנדי על פורטונה סיטארד. זמן המשחק של בבאנגידה נפגע עוד יותר בעונה הבאה, כאשר שותף בשמונה משחקי ליגה בלבד.
שלהי הקריירה
בחציה הראשון של עונת 2000/2001 בבאנגידה לא שותף כלל במדי אייאקס בליגה, מה שהוביל להשאלתו במחציתה השנייה של העונה לקבוצת גנצ'לרבירלי מהליגה הטורקית. בטורקיה כבש בבאנגידה פעמיים ב-12 הופעות, ואף זכה עם הקבוצה בגביע הטורקי, אך לא שותף בניצחון על פנרבחצ'ה במשחק הגמר. המועדון הטורקי לא רצה להמשיך את ההתקשרות עמו בתום העונה, והוא שב אוטומטית לאייאקס.
בבאנגידה שקל לעזוב את הולנד והיה על סף סיכום באוסר הצרפתית, אך לבסוף הסכים להצעה מהמאמן רונאלד קומאן לעבור בהשאלה לוויטסה ארנהם לקראת עונת 2001/2002. תחת קומאן זכה בבאנגידה לדקות משחק לא מועטות, על אף שלא הצליח להרשים במיוחד. עזיבתו של קומאן לאייאקס במהלך העונה הוציאה את בבאנגידה מתמונת ההרכב, ומאז עזיבתו של קומאן ערך הופעה נוספת אחת בלבד במדי הקבוצה. את העונה המאכזבת סיים עם שער ליגה בודד ב-14 הופעות.
לקראת עונת עבר בבאנגידה בהשאלה לחצי עונה לאל-איתיחאד מליגת העל הסעודית, אך כבר בנובמבר עזב את הקבוצה לאור חילוקי דעות עם המאמן. הוא חזר לאמסטרדם בניסיון להתיר את חוזהו באייאקס, וב-30 באפריל 2003 הודיע המועדון על שחרורו של בבאנגידה.
בקיץ 2003 עבר בבאנגידה תקופת מבחן מוצלחת בטיינג'ין טדה מליגת העל הסינית, אך מעברו לקבוצה בוטל בעקבות התפרצות נגיף הסארס במדינה. זמן קצר לאחר מכן חתם בבאנגידה בקבוצת צ'אנגצ'ון יאטאי מליגת המשנה. הוא ערך במדיה 29 הופעות, בהן כבש שמונה שערים, ופרש ממשחק בשנת 2004, בגיל 31.
נבחרת ניגריה
בבאנגידה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ניגריה ב-25 במאי 1994, תחת המאמן קלמנס וסטרהוף, במשחק ידידות מול במסגרת ההכנות לטורניר מונדיאל 1994, בו הפסידה ניגריה 0–2. כשלושה שבועות אחר כך שותף גם בניצחון 1–5 על, אך לבסוף לא הצליח לתפוס מקום בסגל הסופי של ניגריה למונדיאל.
בבאנגידה נכלל בסגל של המאמן ז'ו בונפרר לטורניר הכדורגל באולימפיאדת אטלנטה (1996), והיה שם לשחקן מפתח בנבחרת הניגרית, שהפתיעה בדרך לזכייה במדליית הזהב. בבאנגידה פתח בכל ששת משחקיה של ניגריה בטורניר, כולל בניצחונות 3–4 בהארכה בחצי הגמר על, בה שיחקו בין היתר דידה, רוברטו קרלוס, בבטו, רונאלדו וריבאלדו, ובניצחון 2–3 בגמר על , בה שיחקו בין היתר הרנן קרספו, דייגו סימאונה, קלאודיו לופס ואריאל אורטגה.
לאחר שנתיים וחצי מחוץ לסגל הנבחרת הבוגרת, שב בבאנגידה לסגל הנבחרת, שותף בשני משחקים במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, ואף זומן על ידי בורה מילוטינוביץ' לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998 בצרפת. בבאנגידה שותף בדקות הסיום בניצחון המפתיע 2–3 על, שהודחה בתום שלב הבתים. הוא שוב שותף לדקות ספורות כמחליף בניצחון 0–1 על, ופתח בהרכב בהפסד 1–3 ל, בה קיבלו מספר שחקני מפתח מנוחה לאחר הבטחת ההעפלה משלב הבתים. ניגריה העפילה לשלב הבא מהמקום הראשון בבית. בשמינית הגמר נעצרה ניגריה כאשר הובסה 1–4 מול. בבאנגידה, שעלה כמחליף בדקה ה-73, כבש כעבור ארבע דקות את השער המצמק של נבחרתו, שהיה לשערו הראשון במדי ניגריה.
בבאנגידה זומן על ידי בונפרר לסגל הנבחרת לגביע אפריקה לאומות 2000, שהיה לטורניר אליפות אפריקה הראשון של הנבחרת לאחר שני טורנירים רצופים בהם לא השתתפה. הופעתו הטובה ביותר בטורניר הייתה בחצי הגמר מול, אז כבש צמד בניצחון 0–2 שהעלה את נבחרתו לגמר הטורניר. במשחק הגמר מול עלה בבאנגידה מהספסל בדקה השבעים. המשחק הסתיים בשוויון 2-2 והוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין, בו הפסידה ניגריה. בבאנגידה לא נטל חלק בדו-קרב.
את שעריו האחרונים בנבחרת כבש בבאנגידה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, כאשר השלים צמד בניצחון 0–3 על והעלה את מאזנו לחמישה שערים. על אף העפלתה של ניגריה לטורניר הגמר, בבאנגידה לא מצא את מקומו בסגל הסופי והודח בצוותא עם שחקנים ותיקים נוספים, בהם סאנדיי אוליסה ופינידי ג'ורג'. את הופעותיו האחרונות במדי הנבחרת ערך באליפות אפריקה 2002, אז היה שותף בכל משחקי נבחרתו, שסיימה את הטורניר במקום השלישי.
הוא זומן לנבחרת פעם נוספת ב-2004, אך לא שותף עוד במדיה, ובסך הכול סיים את הקריירה הבינלאומית עם חמישה שערים ב-36 הופעות.
חיים אישיים
בבאנגידה נולד למשפחה גדולה בת עשרה אחים, ושניים מאחיו, איברהים והרונה, גם הם כדורגלנים מקצוענים. לאחר פרישתו שימש כסוכן שחקנים.
אירוויזיון הילדים 2011
אירוויזיון הילדים 2011 היא ההפקה התשיעית של אירוויזיון הילדים שנערכה בארמניה, בירוואן אחרי הניצחון של ארמניה באירוויזיון הילדים 2010 ב-3 בדצמבר 2011. בתחרות השתתפו 13 מדינות, המדינה הזוכה הייתה גאורגיה עם השיר "Candy Music" ("מוזיקת הממתקים"). זו הייתה הפעם השנייה שגאורגיה זכתה במקום הראשון באירוויזיון הילדים, הפעם בפער נקודות קטן, הפרש של 5 נקודות בלבד מהולנד שזכתה במקום השני.
שינוי חוקים
בשנה זו הוחלט שההצבעה תחל לאחר השיר הראשון ולא כמו בשנים הקודמות בזמן ביצוע השירים. בנוסף הוחלט שזמרים שהתחרו בשנה הקודמות יכולים לחזור להשתתף עקב בקשה של המשלחת הרוסית ששלחה בשנה זו ובשנה שאחריה אומנים שהשתתפו בעבר בתחרות.
הלוגו
הלוגו נוצר על ידי צוותי של רשות השידור הארמנית, איגוד השידור האירופי והסטודיו של אנטון ברנוב הבלארוסי והוצג לראשונה ב-15 ביולי 2011, צורת הר שבלוגו רומזת להר אררט שהארמנים רואים בו סמל שלהם. לפי סיסטה באקר הלוגו והמוטו מייצגים את השאיפה של המתמודדים להציג לפסגה.
מלחמת הירושה הבווארית
מלחמת הירושה הבווארית (בגרמנית: Bayerischer Erbfolgekrieg) היה מאבק מזוין בין מלוכת הבסבורג לממלכת פרוסיה, נסיכות הבוחר מסקסוניה ונסיכות הבוחר מבוואריה שאירע בשנים 1778–1779. המלחמה הסתיימה בניצחון הברית האנטי-הבסבורגית ובשמירת עצמאותה של בוואריה מידי ארכידוכסות אוסטריה, שהיוותה חלק מרכזי במלוכת הבסבורג.
רקע
בשנת 1777 נפטר מקסימיליאן השלישי יוזף, הנסיך הבוחר מבוואריה ללא בן יורש. קרוב משפחתו מבית ויטלסבאך, קרל תאודור, הנסיך הבוחר מפפאלץ ירש את כתר בוואריה. יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וראש מלוכת הבסבורג, פעל להאדיר את השפעת שושלתו ולספח את בוואריה לכדי ארכידוכסות אוסטריה שהייתה גם היא בשליטתו. בשנת 1778 קרל תאודור חתם עקב לחץ פוליטי על העברת בוואריה לידי בית הבסבורג בתמורה לריבונות על ארצות השפלה האוסטריות עם יוזף השני.
ההסכם העיר התנגדות מצדם של פלגים בבית ויטלסבאך, בהם היו מריה אנה סופיה מסקסוניה (אלמנתו של הנסיך מקסימיליאן) וקרל השני אוגוסט, דוכס צווייבריקן (בן דודו של הנסיך מקסימיליאן). כמו כן, פרידריך השני, מלך פרוסיה, שזה זמן רב נאבק נגד ההשפעה של בית הבסבורג, ביחד עם פרידריך אוגוסט הראשון, נסיך סקסוניה, התנגדו לסיפוח בוואריה בידי היריבים מבית הבסבורג. ביחד עם פוליטיקאים גרמנים אלו, יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה התנגדה גם היא לסיפוח בוואריה מחשש לשינוי בסדר הכוחות בתוך האימפריה הרומית הקדושה.
הסלמה
כאשר בוואריה תחתית הועברה לידי אוסטריה החלה החרפה ביחסים. כאשר שני הצדדים נותרו איתנים בעמדתם החלו לנוע כוחות אוסטרים צפונה לעבר בוהמיה (בכך הותירו את רוב הגבול הדרומי עם האימפריה העות'מאנית חסר הגנה) בעוד פרידריך השני נע לעבר שלזיה וחילק את הצבא הפרוסי בינו לבין אחיו היינריך, נסיך פרוסיה, שנע עם הכוחות תחתיו לעבר הגבול בין בוהמיה לסקסוניה. פרידריך השני הכריז על מלחמה נגד מלוכת הבסבורג ב-3 ביולי 1778, בתמיכה לטענות הירושה החוקתית של בוואריה על ידי קרל השני אוגוסט, דוכס צווייבריקן.
המלחמה
ממלכת צרפת בת בריתה של אוסטריה סירבה להעניק סיוע, ופרידריך עם סקסוניה כבת בריתו רשמית נכנס בראש צבאו לתוך שטחי בוהמיה, שם התנגד לו צבא אימפריאלי שהובל על ידי הקיסר יוזף השני עצמו. הלחימה עצמה הייתה מועטה שכן שני הצדדים פעלו לחבל בקווי האספקה של השני, מה שאפשר התנגשויות צבאיות קטנות מבחינה יחסית למאבקי התקופה (כגון המלחמות השלזיות). עקב המחסור באספקה נכנסה לשימוש מדיניותו של פרידריך השני לגידול תפוחי אדמה, מכאן שבני דורם כינו את המלחמה "מלחמת תפוחי האדמה" (Kartoffelkrieg).
כוחות צבא פרוסיה כבשו ביולי את העיירה נכוד בבוהמיה ההבסבורגית (כיום במחוז הראדץ קראלובה) בעוד רוב הכוחות האוסטרים התמקדו בסיפוח שטחים מידי בוואריה. בספטמבר, כוחות חיל פרשים הוסרים הצליחו לפגוע במערך הפרוסי בנכוד והביאו לנסיגתם חזרה לעבר הגבול הסדיר. כוחותיו של יוזף השני בקניגרץ יצאו בחורף לפלישה מינורית אל תוך שלזיה הפרוסית (כיום שלזיה תחתית) אך נעצרו עקב התנגדות צבאית מצד הפרוסים וחולשה לוגיסטית ומחסור באספקה.
מריה תרזה, שהייתה בעלת טענה לירושת הכס ההבסבורגי ובעלת השפעה מרכזית במשפחת המלוכה, שהסכמתה לכיבוש בוואריה בידי אוסטריה ניתנה בחוסר רצון רב, העלתה הצעות שלום בפני פרידריך השני בניגוד לרצונו של הקיסר יוזף השני. כאשר צרפת והאימפריה הרוסית שימשו כמתווכות בין אוסטריה ופרוסיה, נציגי שתי המעצמות נפגשו בעיר צ'שין ב-10 במרץ 1779. ב-13 במאי 1779 הם הגיעו להסכם לפיו אוסטריה תספח לעברה את מחוז אין מידי בוואריה, חלק קטן מה שטח שנכבש במקור. בתמורה, קרל תאודור הנאמן לבית הבסבורג נותר על הכתר של בוואריה.
תוצאות
המלחמה הביאה להיחלשות בהשפעת בית הבסבורג על כלל האימפריה הרומית הקדושה ולייצוב מחודש של מעמדה של ממלכת פרוסיה. הברית האוסטרית-צרפתית נפגעה במעט אך לאחר המלחמה יחלו היחסים בין פרוסיה ומלוכת הבסבורג להשתפר, בעיקר עקב מאבקן נגד המהפכה הצרפתית עשור שנים מאוחר יותר. השימוש הנרחב בתפוחי אדמה לאורך המלחמה הביא לעליית הגידול של תפוחי האדמה בקרב האוכלוסייה הפרוסית האזרחית. היחסים בין פרוסיה והאימפריה הרוסית התחממו הודות לתמיכתה של הקיסרית יקטרינה השנייה במאבק המלחמה של פרידריך השני ובהמשך שני הצדדים, ביחד עם אוסטריה, ישתפו פעולה בחלוקת פולין מספר שנים מאוחר יותר.
בלוץ'
בלוֹץ' ולפעמים בלוּץ' (בבלוצ'י: بلوچ, באותיות לטיניות: Balōč) הוא שמה של קבוצה אתנית אשר מוצאה מהאיראנים, החיים בעיקר באזור בלוצ'יסטן בקצה הדרום-מזרחי של המישור האיראני בפקיסטן, איראן ואפגניסטן של מזרח-רוב הקצה של איראן מישור בפקיסטן, איראן, ובאפגניסטן. קיימות קהילות נוספות של בלוץ' באזורים קרובים כולל הודו, וכן נוכחות בחצי האי ערב.
כ-50% מהבלוץ' חיים בבלוצ'יסטן שבמערב פקיסטן, הנמצאת במאבק מזוין לזכות הגדרה עצמית. כ-40% מתגוררים בסינד וקבוצה גדולה נוספת בפנג'אב, פקיסטן.
הבלוץ' מהווים כ-3.6% מאוכלוסיית פקיסטן, 2% מאוכלוסיית איראן (1.5 מיליון) ו 2% מאוכלוסיית אפגניסטן.
הרוב המוחץ של הבלוץ' הם מוסלמים סונים.
עונת 2016/2017 בליגת העל ההולנדית
עונת 2016/2017 הייתה העונה ה-61 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה פיינורד באליפות הליגה. גו אהד איגלס וניימכן ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (16 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו גו אהד איגלס וספרטה רוטרדם שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצה במקום ה-18 ירדה לליגת המשנה. הקבוצות במקומות 16 ו-17 התמודדו בפלייאוף ירידה בשיטת הטוב משני משחקים כנגד הקבוצות שהעפילו מטורניר הפלייאוף בליגת המשנה.
פלייאוף הירידה
אל הפלייאוף העפילו 4 הקבוצות שסיימו במקומות 2–5 בליגת המשנה, אליהן הצטרפו שתי הקבוצות שהעפילו מסיבוב הפלייאוף הראשון בליגת המשנה ושתי הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל לסדרת הטוב מ-2 משחקים.
צחי
צחי הוא שם חיבה הנגזר מהשם. {{פירושונים|
ראו גם
}}
רצח בינה מיכאל
בינה מיכאל לבית מאיר נולדה ברומניה ב-15 במאי 1926. במלחמת העולם השנייה איבדה את הוריה ושניים מאחיה. היא הפליגה לארץ ישראל באוניית מעפילים שנתפסה ונוסעיה נשלחו לקפריסין. במחנה המעפילים הכירה את זליג מיכאל והם נישאו. הם עלו לישראל בשנת 1949 והתיישבו במושב עין עירון, שם נולדה להם בת.
ב-16 במאי 1952 חדרו מסתננים מירדן לחצר המשק של משפחת מיכאל למטרת גנבה. כלב המשפחה החל לנבוח ובינה, שהייתה בהריון, קמה להסתכל בחלון לראות את הסיבה לכך. המסתננים ראו אותה דרך החלון וירו לעברה. היא נפצעה קשה ובדרך לבית החולים מתה מפצעיה. היא הובאה לקבורה במושב. בחקירה התגלה שעקבות המסתננים הובילו לכפר קפין שמצפון לטול כרם.
אדן גרה
אדן גרה (במקור גרינהוט-Grünhut, בהונגרית: Gerő Ödön; פץ', 14 בספטמבר 1863 – בודפשט, 9 בנובמבר 1939) היה מהנדס, סופר בתחום האמנות והסיפורת, עיתונאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
גרה השתתף בהקמת האגודה הספרותית היהודית-הונגרית. המחזאי הנורווגי הנריק איבסן ביקר בבודפשט בהזמנתו. הוא העלה לראשונה את הרעיון להקים בית ספר תיכון לבנות, מה שעורר מחלוקת.
כמספר, הוא היה אחד מכותבי הניתוחים; הוא פנה בעניין מיוחד לחיי החברה של בודפשט בסוף המאה ה-19. באמצעות עבודתו העיתונאית תרם להפצת רעיונות ליברליים. מאוחר יותר, מחקריו בתחום האמנויות היפות הסיחו את דעתו מהסיפורת, הוא כתב ביקורות ומחקרים בתחומי התיאטרון והאמנות. בביקורות ובמחקרים אלה נלחם למען קבלת זרמי אמנות מודרנית וקבוצות אמנות (כולל קבוצת השמונה). אשתו הייתה לאונטין הרמן.
Pretty Girls
Pretty Girls (בעברית: בנות יפות) הוא סינגל משותף של זמרת הפופ האמריקאית בריטני ספירס והראפרית האוסטרלית איגי אזליה. זהו הסינגל הראשון של ספירס מאז אלבומה האחרון "Britney Jean". הסינגל יצא ב-4 במאי 2015.
רקע ושחרור
בחודש אפריל צולמו ספירס והזמרת איגי אזליה ביחד לצילומי הווידאו של הסינגל.
ב-25 באפריל, חשפה ספירס כי תוציא לאור את הסינגל ב-4 במאי.
הופעות חיות
ב-22 באפריל 2015, לאחר הרבה ספקולציות, בילבורד והפקות קלארק דיק אישרו שספירס ואזליה יופיעו לראשונה עם הסינגל בטלוויזיה בטקס פרסי בילבורד המוזיקה 2015, בלאס וגאס ב-17 במאי, והוסיפו "זאת תהיה אחת ההופעות הכי גדולות של מוזיקת הפופ של השנה עד כה." מאוחר יותר ציינה ספירס ששיר זה יתווסף לרשימת הלהיטים שלה במופע שלה בלאס וגאס.
מיקומי שיא
הצלחת הסינגל הייתה סבירה. הוא התמקם בין 30 המובילים באוסטרליה, מצעד הוט 100 וצרפת, בקנדה ובריטניה התמקם השיר במקום 16. אזליה ציינה בדף הטוויטר שלה שהשיר יכול היה להפוך ללהיט גדול ולא הצליח כמצופה בשל קידומה המועט של ספירס, מה שהוביל בהמשך לתגובתה של ספירס ולריבוי השמועות אודות הידרדרות היחסים בין השתיים.
נואבה חרוסלן
נואבה חרוסלן (בספרדית: Nueva Jerusalén, מילולית: "ירושלים החדשה"), הידועה גם בשם לה ארמיטה (בספרדית: La Ermita), היא עיירה במועצה האזורית טוריקטו במדינת מיצ'ואקאן במקסיקו. בעיירה מתגוררים 2,533 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
העיירה הוקמה ב-1973 כקהילה דתית נוצרית מסוגרת בעקבות אישה זקנה מהעיירה הקרובה פורואראן שטענה שהיא קיבלה התגלות ממרים, אם ישו, לפיה יש להקים את העיירה שתהיה תחת הגנת האל. העיירה היא מעין מובלעת תאוקרטית בתוך מקסיקו. הקהילה המקומית שמרנית מאוד ובין האיסורים המוטלים על תושבי העיירה ניתן למנות את ההימנעות משימוש בטכנולוגיה והאיסור לקיים יחסי מין לסיבות אחרות מהבאת ילדים לעולם.
ב-2008 נפטר המנהיג הדתי של העיירה פאפה נבור (Papá Nabor) והחליף אותו מנהיג קיצוני יותר שאימץ לעצמו את השם של הקדוש הנוצרי מרטין מטור. מרטין מטור ומאמיניו הובילו שורה של ויכוחים מול ניסיונות הממשל להתערב בנעשה בנואבה חרוסלן, בעיקר בתחום החינוך. הדבר הגיע לשיא כאשר ב-5 ביולי 2012 המאמינים שרפו את בתי הספר בעיירה בשל כך שהם חויבו ללמד גם חינוך לא-דתי. למרות הפגנות נוספות של תושבי העיירה הממשל לא ויתר והקים כיתות זמניות בקרבת העיירה ובסופו של דבר שנת הלימודים הבאה התקיימה כסדרה.
Leave It All to Me
Leave It All to Me (בעברית: תשאירו את הכל לי) הוא סינגל הבכורה של השחקנית והזמרת האמריקאית מירנדה קוסגרוב, וכן שיר הנושא של סדרת הקומדיה של ניקלודיאון, iCarly. בשיר משתתף הזמר האמריקאי דרייק בל, שהופיע בסדרה אחרת של ניקלודיאון, דרייק וג'וש. השיר נכתב על ידי מייקל קורקורן, אחד מחברי הלהקה של בל. כפתיח של הסדרה מופיע השיר בגרסה מקוצרת, אם כי ניתן למצוא את הגרסה המלאה בפסקול התוכנית. הסינגל נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 האמריקני, במקום ה-100.
בשירות הזרמת המדיה ספוטיפיי, הושמע השיר כ-14.5 מיליון פעמים.
גרסאות כיסוי
השיר זכה לגרסת כיסוי על ידי להקת הפאנק Less Than Jake.
קרב מוהאץ'
קיימות הערכות שונות באשר למספרי הלוחמים משני הצדדים. במשך מאות שנים הגזימו האירופים במספר הלוחמים בצד העות'מאני: ננקבו מספרים של מאות אלפים. ההערכות כיום נעות בין 55,000 ל-70,000 בצד העות'מאני, ובין 25,000 ל-40,000 בצד ההונגרי.
הקרב עצמו, שהחל בשעות אחר הצהריים, היה קצר. ההערכות נעות בין שעה וחצי לשלוש שעות. הקרב הסתיים בתבוסה הונגרית מוחצת שהייתה כרוכה גם באבדות כבדות: מעריכים שהיו להונגרים בין 15,000 ל-20,000 הרוגים, בהם המלך עצמו ורבים מבכירי האצולה והכנסייה ההונגרית.
התבוסה ההונגרית בקרב מוהאץ' הביאה לאובדן עצמאות הונגריה לשנים רבות. הונגריה חולקה לשלושה חלקים: העות'מאנים שלטו בדרום הונגריה, כולל הבירה בודה, מערב הונגריה עברה לשלטון בית הבסבורג, ובטרנסילבניה הייתה נסיכות הונגרית עצמאית למחצה.
ראדי עזמה
ראדי עזמה הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, המפקד על חטיבה 8.
ביוגרפיה
עזמה התגייס לצה"ל ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קציני שריון. הוא שימש כמפקד מחלקה ומפקד פלוגה. בשנים 2017–2019 פיקד על גדוד 75 בחטיבה 7. בשנת 2019 מונה כסגן מפקד חטיבה 7 ובשנת 2021 התחיל את תפקידו כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי בפו"ם גלילות. בשנת 2022 מונה למפקד חטיבה 8 והועלה לדרגת אלוף-משנה, במקביל לתפקידו כמפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
אובליסק לוקסור
אובליסק לוקסור (בצרפתית: Obélisque de Louxor) הוא אובליסק מצרי בגובה 23 מטר הניצב במרכזה של כיכר הקונקורד בפריז, צרפת. העמוד במקור היה ממוקם בפתח מקדש לוקסור במצרים.
היסטוריה
2 אובליסקים זהים בני 3,300 שנה ניצבו פעם בפתח מקדש לוקסור. מוחמד עלי, שליט מצרים, הציע להעניק את שני האובליסקים כמתנה לצרפת בשנת 1829.
באוגוסט 1832, הספינה הצרפתית "ספינקס" הפליגה לאלכסנדריה כדי להעביר את האובליסק לפריז. הספינה יצאה ב-1 באפריל 1833 והגיעה לטולון ב-10 במאי.
האובליסק השני נותר במצרים, אף כי רשמית צרפת תבעה עליו בעלות. רק בשנות ה-90 של המאה ה-20, בתקופתו של הנשיא פרנסואה מיטראן, ויתרה עליו צרפת במחווה סמלית של שלום.
מבנה
האובליסק, עמוד גרניט צהוב, ניצב בגובה 23 מטר, כולל הבסיס, ושוקל מעל 250 טון. הוא מעוטר בכתבי חרטומים המפארים את שלטונו של המלך רעמסס השני.
בהינתן המגבלות הטכניות של התקופה, שינוע האובליסק לא היה מעשה קל: על הכן מצוירים דיאגרמות המתארות את המכונות המסובכות שהשתמשו בהם לצורך ההעברה. מסביב לאובליסק מצויות 2 מזרקות שנבנו בזמן הקמת הכיכר.
בהיותו חסר את הקצה העליון המחודד, ממשלת צרפת הוסיפה פירמידה מצופה זהב בראש האובליסק בשנת 1998.
פואבלו בוניטו
פואבלו בוניטו (בספרדית: Pueblo Bonito; מילולית: "כפר יפה") הוא אתר ארכאולוגי הכולל את שרידי המבנה הגדול והידוע ביותר מבין המבנים בפארק הלאומי ההיסטורי של תרבות צ'אקו בצפון-מערב ניו מקסיקו בארצות הברית. הוא נבנה על ידי אנשי הפואבלו הקדומים שהתגוררו במקום בין השנים 828 ל-1126 לספירה.
גילוי ומחקר
ב-1848 נחתם הסכם גואדלופה אידלגו בין ארצות הברית למקסיקו שבו ויתרה מקסיקו על שטחים נרחבים בצפונה בעקבות תבוסתה במלחמת ארצות הברית–מקסיקו. בעקבות הניסיון להשליט את מרותה על השטחים החדשים החלו עימותים בין הממשל האמריקני לשבטי האינדיאנים בשטחים אלו, בעיקר עם הנאוואחו. ב-1849 הוביל הקולונל ג'ון וושינגטון (John M. Washington) מסע עונשין כנגד הנאוואחו. למסע צורפה משלחת סיור נפרדת בראשות מהנדס הטופוגרפיה ג'יימס הרווי סימפסון (James Hervey Simpson; 1813–1883). משלחת זו נכנסה לקניון צ'אקו ואנשיה גילו הריסות של עשרה מבנים היסטוריים. קרווחל (Carravahal), מורה הדרך המקסיקני, שהוביל את המשלחת כינה את המבנים בשמותיהם הספרדים, ובהם פואבלו בוניטו, שפירוש "כפר יפה". מאוחר יותר פרסם סימפסון את התיאור הראשון של קניון צ'אקו בדו"ח שפרסם ב-1850 ובו כלל איורים שבצע הצייר ריצ'רד קרן (Richard Kern) שנלווה למשלחת.
בין 1896 ל-1900 ביצעו החוואי ריצ'רד ותריל (Richard Wetherill; 1850–1910) והאנתרופולוג והארכאולוג ג'ורג' פפר (George Hubbard Pepper; 1873–1924), שנשלח מטעם המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע, חפירות ארכאולוגיות בפואבלו בוניטו. חפירות אלו מומנו על ידי האחים פרדריק וטלבוט הייד (Frederick E. Hyde, Jr. ו-B. Talbot Hyde) אספנים ונדבנים מניו יורק, ולכן קרויות על שמם "משלחת מחקר הייד" (Hyde Exploring Expedition). בתקופה זו חשפה המשלחת בראשות ותריל, ששימש כמנהל עבודה ופפר, שהיה אחראי על הצד המדעי, 190 חדרים והם צילמו ומיפו את כל המבנים העיקריים בקניון.
בין החפצים שנחשפו על ידי פפר היו שמונה חלילים מעץ שנתגלו בחדר בחלק הצפון-מערבי של פואבלו בוניטו שפפר העניק לו את הכינוי "חדר 33". חלילים אלו היו בסגנון חליל אנסאזי הנחשב כאביו הקדמון של החליל האינדיאני. טקסי הפולחן בפואבלו בוניטו התבצעו תוך שימוש בכלים בצורת גליל, כלים בדמויות אנוש, ומבערי קטורת מחרס. האחים הייד תרמו את האוסף הגדול של החפצים שנתגלו בחפירות למוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע. לאחר שהחפירות הסתיימו שאף ותריל לקבל בעלות על כל החלקים של קניון צ'אקו, כולל פואבלו בוניטו, צ'יטרו קטל (Chetro Ketl) ופואבלו דל ארויו (Pueblo Del Arroyo). הוא הכין תביעת בעלות על חורבות אלו, שבוטלה על ידי משרד הקרקעות הכללי (הגוף שקדם ללשכת ניהול הקרקעות) ב-1904 כאשר הממשל הפדרלי נטל חזקה על אדמות אלו באופן רשמי. ותריל נדרש להפסיק את החפירות שביצע ברכוש פדרלי, אבל המשיך לנהל תחנת מסחר בקניון צ'אקו עד מותו ב-1910. ב-1907 הכריז הנשיא תאודור רוזוולט על קניון צ'אקו כמונומנט לאומי.
בין השנים 1920 ל-1927 ערך הארכאולוג נייל ג'אד (Neil Merton Judd; 1887–1976) חפירות במימון הנשיונל ג'יאוגרפיק והסמיתסוניאן במרבית החדרים שלא נחפרו על ידי משלחת הייד. הוא גם חפר בתילים הסמוכים ברחבה המערבית וחשף יסודות לחומה ממזרח למבנה.
ב-22 בינואר 1941 התמוטט צוק סלע מאבן החול המכונה "הסלע המאיים" (Threatening Rock) או "פער הסלע הנוטה" (tse biyaa anii'ahi בשפת נאוואחו) שמאחורי פואבלו בוניטו, והרס חלק מהחומה האחורית וכ-30 חדרים בפינה הצפון-מזרחית של המבנה. הצוק ניצב בגובה של 30 מטרים מעל המבנה ושקל כ-30,000 טון. הצוק נפרד ככל הנראה מקיר הקניון בין המאה ה-10 למאה ה-12. תושבי הפואבלו הקדומים חששו ככל הנראה כבר אז מנפילתו והקימו תומכות בבסיסו.
ב-19 בדצמבר 1980 שודרג מעמד המונומנט הלאומי, וקניון צ'אקו (ופואבלו בוניטו כחלק ממנו) הוכרז פארק לאומי היסטורי בשם הפארק הלאומי ההיסטורי של תרבות צ'אקו. ב-1987 העניק ארגון אונסק"ו מעמד של אתר מורשת עולמית לאתר.
משנת 2005 עורכים ד"ר פטרישה קראון (Patricia Crown) וד"ר וירט וילס (Wirt Henry Wills) מהאוניברסיטה של ניו מקסיקו חפירות מחדש באזורים אותם חפר נייל ג'אד בתילים על מנת לחקור את הסטרטיגרפיה של שלהם, להעריך את טכניקות השליטה במים ולנתח את מכלולי החפצים שנתגלו. ב-2009 גילתה קראון בשברי הכדים בפואבלו בוניטו שרידים של קקאו שהגיע לאתר ממרחק של לפחות 1,900 קילומטרים דרומה משם. זו הייתה ההוכחה הראשונה שהחומר, החשוב בביצוע טקסים, הובא לאזור זה של ארצות הברית לעתיד לבוא זמן רב לפני בואם של הספרדים במאה ה-16, שעד אז הניחו שרק בתקופתם הובא הקקאו לאזור. כדי חרס גליליים, הנפוצים באמריקה המרכזית, נתגלו גם כאן, אבל הם נדירים. 111 כדים נתגלו בשמונה מאות החדרים של פואבלו בוניטו.
צוות החופרים מאוניברסיטת ניו מקסיקו חשפו ותיעדו אלפי חפצים, כולל כלי קדרות, עצמות בעלי חיים ושברי אבן. כתוצאה קיבלו החוקרים מענק נפרד מהקרן הלאומית למדע לנתח יותר מ-300,000 חפצים, מכלול החפצים הגדול ביותר שנאסף אי פעם מקניון צ'אקו.
תיאור
פואבלו בוניטו בנוי בצורת האות האנגלית D, כאשר החלק הישר פונה דרומה. ההיקף הכללי של המבנה כ-400 מטרים, ומתוכם אורך הקטע הישר 158 מטרים. שטח המתחם כ-12 דונם. הוא מחולק לשני קטעים באמצעות חומה העוברת לאורכו מצפון לדרום דרך הרחבה המרכזית. "קיווה גדולה" בנויה משני עברי החומה, תוך יצירת תבנית סימטרית נפוצה במרבית אתרי הפואבלו. בנוסף לקיווה הגדולה נתגלו עוד כ-30 קיווה קטנות יותר, רבות מקושרות לחצר המרכזית הגדולה.
במבנה נותרו שרידים של כ-300 חדרים, אבל משערים כי בתקופת השיא, כשחלקים הצפוניים של הפואבלו התנשאו לגובה של ארבע קומות, שמהן נותרו כיום קירות בלבד, היו במבנה כ-800 חדרים. החדרים היו גדולים למדי בהשוואה לפואבלו אחרים. בזמן בנייה מאוחרת יותר מולאו חלק מהחדרים התחתונים בהריסות על מנת לתמוך במשקל של הקומות העליונות. השימוש בטכניקת "ליבה וציפוי חיצוני קישוטי" והבנייה לגובה יצרה קירות מסיביים שעוביים הגיע עד כמטר.
הארכאולוגית מרי מטקלף העריכה כי נדרשו 805,000 שעות אדם על מנת לבנות את המבנה המרכזית של פואבלו בוניטו.
בנוסף למבנה המרכזי התגלו בסביבה הקרובה ממצאים ארכאולוגיים נוספים הקשורים לאנשי הפואבלו הקדומים. על קיר הצוק שמאחורי פואבלו בוניטו יש סדרה של פטרוגליפים בהם מצוירות דמויות להן רגל בת שש בהונות, אלמנט סגנוני שנתגלה גם באתרי אמנות סלע אחרים של בני פואבלו הקדומים. ציורים אלו מתוארכים לשלהי המאה ה-10 או תחילת המאה ה-11.
קיימות הערכות שונות לגבי גודל האוכלוסייה שהתגוררה במבנה. בתחילת המאה ה-20 חשבו שהמבנים תפקדו כערים קטנות כשבכל חדר התגוררו תושבים. מתוך הנחה זו יכול היה פואבלו בוניטו להכיל בשיאו כמה אלפי תושבים. מחקרים מודרניים הקטינו את גודל האוכלוסייה לפחות מ-800, בעיקר תודות לכמות התנורים שנתגלו בחורבות. מחקר המבוסס על הארכיטקטורה שבדק היכן היו אזורי מגורים בפואבלו העריך כי במבנה היו 12 משפחות, או כ-70 איש בתקופת השיא ושהו בו כנוסף כ-200 איש נוספים שלא התגוררו במבנה. אזורי המגורים שכנו בקומת הקרקע, סמוך לרחבה המרכזית, והם קשורים לכניסות לסדרה של חדרים הנכנסים עמוק יותר לתוך המבנה. החדרים היו מחוברים באמצעות סדרה של פתחים, חלקם בצורת האות T. משפחה שכנה בשלושה עד ארבעה חדרים, כשהחדרים הפנימיים הקטנים יותר שימוש כמחסנים. לא הייתה גישה לגושי החדרים מבחוץ, אלא רק מתוך החצר המרכזית.
ייתכן שבפועל לא היה פואבלו בוניטו עיירה או אפילו כפר. אף שגודלו מאפשר להכיל אוכלוסייה משמעותית, הסביבה הקרובה לא הייתה מסוגלת לקיים אוכלוסייה גדולה. החפירות באתר לא חשפו ערימות פסולות משמעותיות המציינות יישוב גדול. ההשערה המקובלת היא שפואבלו בוניטו היה מרכז פולחני. אישוש לטענה זו קיים לא רק בשפע הקיוות (שבדרך כלל קושרים אותן לשימוש בפולחנים) אלא גם במבנה האתר ויחסו לאתרים אחרים בקניון צ'אקו. אף על פי שבזמן קיומו התגוררו במבנה דיירים רבים, נמצאו בסביבתו רק בין 50 ל-60 קברים.
מהאתר ניתן להסיק את מידת ההיכרות של אנשי הפואבלו הקדומים עם מחזורי השמש והירח. שניהם מסומנים על הפטרוגליפים בצוקים המקיפים את הפואבלו כמו גם צורת המבנה של פואבלו בוניטו.
קינים של מין החולדה הסוחרת (Neotoma cinerea) חשפו שבזמן שנבנה פואבלו בוניטו היו קניון צ'אקו והאזורים הסובבים אותו מיוערים בעצים דוגמת אורן הזפת. עדות לעצים אלו ניתן לראות במבנה של פואבלו בוניטו, כדוגמת קורות התמיכה של הקומה הראשונה. המדענים משערים שבתקופה בה אויש הפואבלו בוראו כמעט כל העצים מהעמק, על מנת לספק עץ לבנייה ולהסקה. פעולה זו, יחד עם תקופת בצורת, הובילה לירידה חמורה במפלס מי התהום בעמק, והקרקע הפכה עקרה. גורמים אלו מסבירים מדוע היה פואבלו בוניטו מאוכלס רק כ-300 שנים והוא דוגמה טובה להשפעה שגורם בירוא יערות על הסביבה המקומית. האנסאזי, שכבר לא היו מסוגלים לגדל יבולים על מנת לקיים את האוכלוסייה, היו צריכים לעקור למקום אחר.
אז מה
אז מה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני. את השיר הוציאה לאור חברות התקליטים מרגול הפקות וביג בוס רקורדס באוגוסט 2004. הוא נכלל כרצועה הראשונה מאלבום האולפן ה-11 של הזמרת גלה לי.
רקע וכתיבה
"אז מה" נכתב, הולחן והופק על ידי אסף לביא צנעני. השיר הופץ כסינגל רשמי מתוך גלה לי, על מנת לעזור בקידום המסחרי שלו. ב-5 בספטמבר 2004 נכנס השיר למצעד הסינגלים של תחנת הרדיו רשת ג' והגיע למקום ה-16. ב-26 בספטמבר אותה השנה עלה למקום התשיעי – הדירוג הגבוה ביותר אליו הגיע. ב-11 בנובמבר יצא השיר מהמצעד לאחר תשעה שבועות רצופים.
לו וויי
לוֹ וֵויִי (באנגלית: Lo Wei; 12 בדצמבר 1918 - 20 בינואר 1996) היה במאי ושחקן קולנוע הונג קונגי מפורסם. הוא ידוע במיוחד בשל כך שהשיק את קריירת הסרטים של ברוס לי בסרטים הבוס הגדול ואגרוף הזעם, ושל ג'קי צ'אן בסרט New Fist of Fury.
לאחר מותו של לי לו נתן לג'קי צ'אן את תפקידו הגדול הראשון בגל סרטי Bruceploitation (סרטים שנעשו בעקבות הצלחת סרטי הקונג פו של ברוס לי, חיקו אותם ושיחקו בהם שחקנים הדומים לברוס לי).
הוא הלך לעולמו כתוצאה מהתקף לב ב-20 בינואר 1996.
הונדה ג'אז
הונדה ג'אז (באנגלית: Honda Jazz) היא מכונית סופרמיני אשר מיוצרת על ידי חברת הונדה היפנית משנת 2001 ועד היום.
ביפן וסין הדגם קרוי "הונדה פיט" (Honda Fit).
היסטוריה דגמי "הונדה ג'אז"
חברת הונדה פיתחה לראשונה את דגם ה- "הונדה ג'אז" בשנת 1981.
ביפן ובסין הדגם היה קרוי "הונדה פיט" ו-"הונדה סיטי".
באירופה ובמזרח התיכון הדגם היה קרוי "הונדה ג'אז". הדגם יצר עד שנת 1986.
פסטוס מוגאה
פסטוס גונטבאני מוגאה (באנגלית: Festus Gontebanye Mogae) נולד ב -21 באוגוסט 1939. הוא פוליטיקאי מבוטוסוואנה ששימש כנשיא השלישי של בוטסואנה בשנים 1998–2008. לפניו בתפקיד כיהן קואט מאסיר כנשיא, ומוגאה החליף אותו ב-1998 ונבחר מחדש שוב באוקטובר 2004; לאחר עשר שנות כהונתו, הוא התפטר ב-2008 והוחלף על ידי ג'נרל איאן קאמה.
ראשית חייו
מוגאה למד כלכלה בבריטניה, תחילה באוניברסיטת אוקספורד, ולאחר מכן באוניברסיטת סאסקס. הוא חזר לבוטסואנה כדי לעבוד כפקיד ציבור לפני שהשתתף בתפקידים עם קרן המטבע הבינלאומית ועם בנק בוטסואנה. הוא היה סגן נשיא בוטסואנה בשנים 1992–1998.
תפקידו הנשיאותי
מפלגתו של מוגאה, המפלגה הדמוקרטית של בוטסואנה (BDP), שמרה על כוחה בבחירות הכלליות באוקטובר 1999, ומוגאה הושבע לתקופה של חמש שנים ב -20 באוקטובר ב-1999 על ידי השופט ג'וליאן נגנונו באצטדיון הלאומי בגאבורון. באירוע זה הוא הבטיח להתמקד במאבק בעוני ובאבטלה.
בעקבות ניצחון מפלגתו (BDP) בבחירות הכלליות באוקטובר 2004, הושבע מוגאה לתקופת כהונה נוספת ב-2 בנובמבר 2004. הוא הבטיח להתמודד עם עוני ואבטלה, ובנוסף גם עם התפשטות מחלת האיידס (HIV), אשר הוא התחייב לעצור בבוטסואנה עד 2016.
הוא התחיל את המאבק בסטיגמה הקשורה ל- HIV, והניח את אחת התוכניות המתקדמות והמפותחות ביותר באפריקה לטיפול במחלה, והתוצאה הייתה ירידה בשכיחות ה- HIV גם לאחר שעזב את תפקידו.
ב -14 ביולי 2007, מוגאה אישר את כוונתו להתפטר תשעה חודשים מאוחר יותר. הוא התפטר מתפקידו כנשיא ב-1 באפריל 2008, והוחלף על ידי סגן הנשיא איאן קאמה.
לאחר הנשיאות
ב5 אוגוסט 2008 מוגאה הקים קבוצה של מנהיגים אפריקאים ידועים הקוראים לעמיתים שלהם לחשוב מחדש ולהגביר את המאמצים כדי למנוע את התפשטות HIV.
מוגאה משמש כיום כנציג של המזכיר הכללי של האו"ם בשינוי האקלים, ובנוסף הוא משמש גם כיו"ר קבוצת המרכולים "צ'ופיס", שם זכה ב-529,000 פולה בשנת 2011. בשנת 2010, הוא הצטרף למועצה המייעצת של מלכ"רים ללא מטרות רווח בארצות הברית.
ב-2013, יחד עם הנשיא לשעבר, בנימין מקאפה מטנזניה, קיים מוגאה דיון פומבי רב משתתפים על פיתוח בר-קיימא, בהנחיית מכון 'אונגוזי' בשיתוף עם מועדון מדריד. ארגון אשר מקאפה גם חבר בו.
בנובמבר 2015 הוא תיפקד כיו"ר דרום סודאן של ועדת הפיקוח וההערכה המשותפת.
חייו האישיים
פסטוס מוגאה התחתן עם ברברה מוגאה ב-1967. יש להם שלוש בנות, שנולדו בין השנים 1970 ו-1987: נאמסטו, קדזאה, וביוקאגו.
פרסי כבוד
מוגאה היה ממונה על קרן רודוס משנת 2010. בשנת 2016 פסטוס מוגאה מונה לחבר כבוד של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
מאמאנט
מאמאנט היא מיזם ספורט נשי הכולל ליגות כדורשת. נכון ל-2017 כ-12,000 נשים משתתפות בליגות השונות.
היסטוריה
מאמאנט נוסדה על ידי עפרה אברמוביץ' בשנת 2005, וובשנת 2008 נרשמה כעמותה. הליגה, המוגדרת כליגת אמהות, החלה דרכה לראשונה בעירה כפר סבא, וזכתה לתמיכת העירייה. בהמשך גדלה הליגה ליישובים נוספים ברחבי הארץ.
בתחילה קבוצות מאמאנט המקומיות היו מבוססות על בתי הספר של ילדי האמהות המשתתפות במיזם. בהמשך בוטל חיוב זה, ונוסדו קבוצות גם ללא השתייכות בית ספרית. הותר גם ללא אמהות שגילן עולה 30 להצטרף למיזם.
המיזם כולל כיום ליגות מקומיות ביישובים בישראל והוא מבוסס על משחק הכדורשת. הקבוצות מתחרות בתוך אותו יישוב, כאשר הקבוצה הזוכה בתוך היישוב עולה לתחרות הארצית. המיזם התרחב למדינות שונות בהן ארצות הברית, קנדה, גרמניה, איטליה, דרום אפריקה ועוד. תחת מאמאנט פועלים מספר מיזמים נוספים: ליגת גולד לגילאי 60 ומעלה, ליגת אבאנט לגברים, קידנט לילדים וליגת הכוכבים לבוגרים בעלי צרכים מיוחדים.
מיזם מאמאנט זוכה לתמיכת מרכז הפועל ולתמיכת רשויות מקומיות. מנכ"לית מאמאנט היא קארין אינס.
ליגות
כיום במאמאנט ישראל יש כ-108 ליגות בסך הכל. הליגות מחולקות על פי אזורים כאשר לכל אזור יש כמה ליגות תחתיו.
הקבוצות ישחקו בליגה של היישוב שהן באות ממנו, ואם היישוב אינו משויך לאף ליגה אזי הקבוצה תשויך לליגה הקרובה אליה ביותר.
מאט בווין
בווין נולד דנוור שבקולורדו, וגדל בשלבורן שבניו המפשייר. ב-1989 היה לבוגר אוניברסיטת וושינגטון ולי, ולאחר מכן שירת בצבא ארצות הברית במשך ארבע שנים והשתחרר בדרגת קפטן. הוא התעשר מעסקי השקעות ועבר ללואיוויל שבקנטקי ב-1999. ב-2011 נטל עצמו בווין את נשיאות "חברת הייצור האחים בווין" - חברת ייצור הפעמונים האחרונה שנותרה באמריקה. בווין, העומד בראשות החברה אשר בבעלות משפחתו מאז היווסדו ב-1832, נאבק עליה כשהייתה על סף סגירה. בווין הפיח בחברה רוח חיים והחזיר את רווחיותה.
ראשית חייו והשכלה
בווין נולד ב-9 בינואר 1967 בדנוור שבקולורדו. הוא השני מבין ששת ילדיהם של אייברי ולואיז בווין. הוא גדל בעיירה הכפרית שלבורן השוכנת בניו המפשייר, בבית חווה קטן. אביו עבד במפעלי עץ, ואמו עבדה במשרה חלקית במחלקת קבלה בבית חולים. משפחתו גידלה בעלי חיים וגידלה את מרבית המזון שלהם. בגיל שש הרוויח בווין כסף באמצעות אריזת ומכירת זרעים לשכניו. בווין מייחס את מעורבותו בתנועת הנוער "4-H", שם כיהן כנשיא הסניפים המקומיים והארציים וכחבר מועצת הנוער הארצית של התנועה, כמה שפיתח את כושר הנאום והמנהיגות שלו.
תחילה למד בבית ספר נוצרי קטן, ובכיתה י' נרשם ללימודים באקדמיית גולד, בית ספר תיכון פרטי מעבר לגבולות קנטקי בעיירה בת'ל שבמיין. הוא שילם את שכר הלימוד לאקדמיה באמצעות שילוב של סיוע כספי ומשכורתי מעבודתו כמדיח כלים בקמפוס האקדמיה ומעבודות שונות בהן עבד בחופשת הקיץ. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, החל בווין ללמוד באוניברסיטת וושינגטון ולי שבלקסינגטון, וירג'יניה, במסגרת תוכנית המלגות ROTC (תוכנית עתודאים אמריקאית). בעת לימודיו הגבוהים למד ביפן ונהיה לשולט בשפה היפנית. הוא קיבל תואר ראשון בלימודי מזרח אסיה ב-1989.
לאחר שבילה שמונה שבועות ברכיבה על אופניים לאורך 3,800 מיל (6,100 קילומטר) מאורגון לפלורידה, התגייס בווין לצבא ארצות הברית והוסמך לדרגת לוטננט שני. ב-1990 סיים קורס בן שישה שבועות להכשרת קצינים צעירים במוצב פורט נוקס שבקנטקי. מאוחר יותר העיד בווין כי האזור בו שכן המוצב הזכיר לו היכן גדל, ושאם תהא לו הזדמנות להקים משפחה, ירצה לעשות זאת בקנטקי. הוא הועבר לרגימנט ארטילריית השדה ה-25 של דיוויזיית חיל הרגלים החמישית בפורט פולק שבלואיזיאנה. במהלך הצבתו שם, הוא אומן בנוסף בפורט סיל שבאוקלהומה, והשלים קורס בן 40 שעות מטעם אוניברסיטת מרכז מישיגן. הוא עלה לדרגת קפטן, עוטר במדליית ההישג של הצבא, במדליית שירות הביטחון הלאומית, אות השירות הצבאי ומספר עיטורים צבאים נוספים - כל זאת לפני שהצטרף לכוחות המילואים של הצבא ב-1993.
קריירת עסקים
לאחר שסיים את שירותו ב-1993, עבד בווין כיועץ פיננסי בחברת ההשקעות סי.אי. איי בפנסילבניה ובבוסטון, ולאחר מכן שימש כסגן נשיא בחברת פאטנם והשקעות. ב-1999, הוצעה לו החזקת נכס בחברה ובווין עבר לקנטקי כדי ליטול עליו את המשרה. לאחר שהחברה נמכרה ב-2003, גייס בווין קבוצת מנהלים מתאגיד נשיונל סיטי לשם ייסוד חברה חדשה. החברה טיפלה ביותר ממיליארד דולר אמריקני בהשקעות כאשר בווין מכר אותה לחברה "מאנדר קפיטול מנג'מנט" (Munder Capital Management) ב-2011.
ב-2008, השתלט בווין על ניהול "חברת הייצור האחים בווין" שבעיירה מזרח האמפטון, קונטיקט. החברה נוסדה ב-1832 על ידי סבא של סבא-רבא של בווין, ומאז נותרה החברה בבעלות המשפחה. היא החברה האמריקאית האחרונה המייצרת פעמונים באופן בלעדי. עד 2011, החברה הייתה חייבת 116,000 דולר אמריקני במיסים שנשכחו עבריין ונודעה בציבור כחברה החייבת מיסים שנזנחו. באופן קולקטיבי, החליטו מנהלי החברה כי מאט בן המשפחה היחיד עם החוש והכישרון העסקי הנדרש ועם המשאבים הפיננסים שיכול לשמור על החברה סולבנטית. ב-2011, נהפך בווין לנשיא החברה. בתוך שנה הוא שילם את המיסים השכוחים של החברה, הפך את החברה לרווחית והרחיב את שכר עובדיו.
סופת ברקים הציתה אש שהחריבה את המפעל ב-27 במאי 2012. אף על פי שבידיו היה יותר ביטוח אחריות סטנדרטי, ונוסף על השרפה שפרצה נבזזו כ-4,500 פעמונים בידי גנבים, התחייב בווין לבנות ולשקם מחדש את החברה. בריאיון עיתונאי שהעניק ל"הארטפורד קוראנט" אמר: "אני בווין, והבווינים עושים פעמונים". בשלהי יוני 2012 הודיע מושל קונטיקט, דן מלוי, כי חברת האחים בווין יקבלו 100,000 דולר כמענקים במסגרת התוכנית "עסקים קטנים אקספרס" של המדינה במטרה לסייע במאמצי שיקום החברה. בהשתתפותו של הסנאטור ריצ'רד בלומנטל, בווין הודיע ביולי 2012 כי ימכור מזכרות, כולל חולצות טריקו, פעמונים ולבנים שיצאו מהמפעל ההרוס, כדי לגייס כספים נוספים לבנייה מחדש. תוך תפעול העסק ממיקום זמני, חידשה החברה ייצור מוגבל בספטמבר 2012.
מסעי הבחירות לסנאט ולמושלות
ב-2011 אמר בווין כי הסנאטור מיץ' מקונל גייס אותו לאתגר את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של קנטקי, ג'ון ירמות' הדמוקרטי, בבחירות לבית הנבחרים שייערכו ב-2012. עם זאת, ראש מטהו של מקונל אמר כי בווין הוא זה שביקש להיפגש עם מקונל, בעוד שהסנאטור מעולם לא ביקש מבווין להיכנס למרוץ. בסופו של דבר, בווין ויועציו החליטו כי ניצחון במחוזו של ירמות' אינו אפשרי עבור רפובליקני, ובווין בחר שלא להתמודד לבית הנבחרים.
מסע הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2014
כאשר בווין, ב-28 באפריל, הודיע לתקשורת כי הוא מתכוון למסור הצהרה בנוגע לבחירות, החלו להתפרסם להן השערות שגרסו כי הוא מתכוון לפרוש מהמרוץ. במקום זאת, בווין הודיע כי הוא מתכוון לפרסם תוכנית עבודתו בהמשך השבוע ויצא נגד התקשורת המקומית על התעסקותה בנושאים אחרים שאינם הכלכלה. ב-1 במאי פרסם בווין את תוכנית העבודה המובטחת, אשר קראה להפחתה הדרגתית של שיעור מס החברות הפדרלי ל-10% במשך חמש שנים, והבטחת הזכות לעבודה בקנטקי. הוא אמר כי תקנות מכבידות מסוכנויות שונות בהן הסוכנות להגנת הסביבה מזיקות ליכולות עסק ליצור מקומות עבודה, אם כי תמך בחוק ה-REINS, אשר מתנה כל תקנה מבצעית בעלת השפעה כלכלית של למעלה מ-100 מיליון דולר באישור הקונגרס של ארצות הברית. הוא גם הציע להחיל מס בשיעור אחיד והתנגד לעלייה בשכר המינימום הפדרלי.
ביום הבחירות זכה בווין ב-125,759 קולות, שהיוו 35.4% מהקולות - לעומת 213,666 הקולות להם זכה מקונל (60.2%), בעוד יתר הקולות פוזרו בין שלושה מועמדים איזוטריים. בנאום ההפסד שלו, בווין סבר כי "יש סיכוי אפסי שהפתרונות להם אנו זקוקים יגיעו מהמפלגה הדמוקרטית", אך עדיין מיאן לתמוך במקונל. הוא הופיע על במה ציבורית לצד מקונל בכמה הזדמנויות במהלך מערכת הבחירות הכללית, אך סירב בעקשנות לתמוך בו במפורש. בבחירות הכלליות ניצח מקונל הוותיק את אליסון לונדגרן גריימס, ורמז לעיתונאים כי הצביע למקונל חרף היריבות בין השניים.
נישואים ומשפחה
בעודו מוצב בפורט פולק, יצא בווין לפגישה עיוורת עם מי שתהא רעייתו לעתיד, גלנה. באותה תקופה הייתה גלנה אם חד הורית לבריטיני בת ה-5, שנולדה במהלך נישואיה הראשונים לבעל מתעלל. השניים נישאו ב-1996 ולהם שישה ילדים. לאחר נישואיה החדשים של אמה, קיבלה בריטיני את שם משפחתו של אביה החדש והחורג. ב -2003, בריטיני בת ה-17 נהרגה בתאונת דרכים בסמוך לבית המשפחה. לזכר בתם ייסד הזוג בווין את "ארגון בריטיני", מוסד ללא כוונות רווח המממן טיולים מקומיים ובינלאומיים לתלמידי בתי ספר תיכוניים, והקים קרן המאפשרת ל"מדרשה הטכנולוגית הבפטיסטית הדרומית" של לואיוויל לפתוח תחתיה את מרכז בווין למשימות גיוס ב-2012.
ב-2011, הוציא בווין את כל ילדיו מבתי ספרם למשך שנה עבור סיור בן 26,000 מיל (42,000 קילומטר) ברחבי ארצות הברית, שכלל ביקור באתרים בעלי עניין חינוכי או היסטורי, בהם מוטל לוריין (כיום מוזיאון זכויות האזרח הלאומי) שבממפיס, טנסי, שם נרצח מרטין לותר קינג; ובית הספר שבטופיקה שבקנזס אשר עמד במרכז פסק דין בראון נגד מועצת החינוך של בית המשפט העליון של ארצות הברית. לאחר שבקשתם לאמץ ילדה ממערכת האומנה של קנטקי נדחתה מאחר שלבני הזוג היו כבר חמישה ילדים, ביוני 2012 אימצו בווין ורעייתו ארבעה ילדים מאתיופיה בגילאי שנתיים עד עשר. ב-2015, הצהיר בווין כי כל ילדיו רוכשים את השכלתם דרך חינוך ביתי. כדי למנוע שיבושים בחינוך הילדים, בחר בווין שלא לעבור לאחוזת מושל קנטקי מיד לאחר בחירתו למושל בנובמבר 2015, אלא להמתין עד לאחר סיום שנת הלימודים באוגוסט 2016. משפחת בווין, בת אחת עשרה נפשות, היא הגדולה להתאכסן באחוזה מאז שנבנתה ב-1914. נוסף על כך, משפחת בווין החליטה לשמור על בית מגוריה בה התגוררה טרם בחירתו של מאט למושל. משפחת בווין משתייכים אל הכנסייה הנוצרית הדרום-מזרחית, כנסייה אוונגליסטית בלואיוויל.
זיזי ז'נמייר
רנה מרסל "זיזי" ז'נמייר (בצרפתית: Renée Marcelle "Zizi" Jeanmaire; 29 באפריל 1924 – 17 ביולי 2020) הייתה רקדנית בלט, שחקנית וזמרת צרפתייה. היא התפרסמה בשנות ה-50' אחרי ששיחקה בתפקיד הראשי בבלט "כרמן", שהופק בלונדון ב-1949, ובהמשך הופיעה בכמה סרטים הוליוודיים ובהצגות רביו פריזאיות. ז'נמייר הייתה אשתו של הרקדן והכוריאוגרף רולאן פטי, שיצר בשבילה בלטים ומופעי רביו.
ביוגרפיה
רנה מרסל ז'נמייר נולדה בפריז לאולגה רנה (לשעבר ברונוס) ומרסל ז'נמייר. לאחר שנים כתבה באוטוביוגרפיה שלה: "כשהייתי קטנה, אמי קראה לי, מון ז'זו', שהתגלגל ל, מון זיזי'."