cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פייר-לואי דיטש
"אווה מריה" המיוחסת לארקאדלט
יצירתו הנדעת ביותר של דיטש היא אולי ה"אווה מריה" שהציג בשנת 1842 וייחס למלחין תקופת הרנסאנס הפרנקו-פלמי יאקוב ארקאדלט. דיטש הציג את היצירה כתגלית של "אווה מריה" לארבעה קולות מאת ארקאדלט, כשלמעשה היה זה עיבוד של דיטש עצמו לשאנסון בשלושה קולות של ארקאדלט, Nous" voyons que les hommes". היצירה הייתה פופולרית, והובילה לעיבוד לפסנתר סולו בשם, שאנסון ד'ארקאדלט "אווה מריה"' מאת פרנץ ליסט, שיצא לאור ב-1865, והוא מקור ישיר לנושא הראשי של המאסטוזו בסימפוניה השלישית של קאמי סן-סאנס, "סימפוניית העוגב", שיצאה לאור ב-1886. הנושא הזה הוא מן הקלים ביותר לזיהוי באחת היצירות המוכרות ביותר של סן-סאנס במוזיקה פופולרית. אף על פי כן, סן-סאנס מתח ביקורת על היצירה עצמה, במכתב שהודפס ב"מנצח המקהלה הקתולית".
הקלטות
"ספינת הרפאים" הוקלטה בביצוע "נגני הלובר", גרנובל, בניצוח מארק מינקובסקי.
מיקסדמה
מיקסדמה (בעברית: "בצקת רירית"), הוא מצב רפואי הנגרם עקב תת-תריסיות קשה. באופן מילולי המונח מתייחס לשינויים העוריים הנגרמים בשל תת-פעילות של בלוטת התריס, עם יצירה של בצקת שאינה גומתית.
במצב קיצון מיקסדמה עשויה להוביל לתסמינים מסכני חיים כולל היפותרמיה, האטה בקצב הלב, ירידה במצב הכרה עד כדי תרדמת ("מיקסדמה קומה"). כיום מצב זה נדיר בזכות זמינות גבוהה של בדיקת דם לתפקודי תריס המובילה לאבחנה וטיפול בתת-תריסיות בשלב מוקדם.
נכון ל-2020, הטיפול במיקסדמה כולל מתן הורמון תריס חלופי סינתטי.
מפרץ היל
מפרץ היל (באנגלית: Hill Bay) הוא מפרץ רחב במזרח האי אונוור, בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של המפרץ 9 קילומטרים ורוחבו 4 קילומטרים.
המפרץ משרע בין נקודת ספלנצאני, לבין נקודת מיטשל.
אל המפרץ נשפכים הקרחונים גריגורוב, לאנק ומיטב.
גילוי ומיפוי המפרץ
המפרץ מופה באופן חלקי על ידי היחידה ההידרוגרפית של האדמירליות של הממלכה המאוחדת, בין השנים 1951–1952.
מקור השם
שמו של המפרץ ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
המפרץ נקרא על שמו של לנארד סי. היל (Leonard C. Hill), שהשתתף במשלחות המחקר דיסקברי, כיהן כקצין בספינת המחקר המלכותית ויליאם סקורסבי בינואר – פברואר 1931 ובספינת המחקר המלכותית דיסקברי II בין השנים 1931 - 1939.
המוזיקאים (קאראווג'ו)
המוזיקאים (באיטלקית: Concerto di giovani) היא יצירה בצבעי שמן של הצייר האיטלקי קאראווג'ו מסביבות שנת 1595. היצירה מוחזקת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות שבניו יורק סיטי מ-1952, וב-1983 היא עברה הליכי רסטורציה מרובים.
אודות היצירה
בסביבות שנת 1595 קאראווג'ו נכנס תחת חסותו של הקרדינל פרנסקו מאריה דל מונטה, ומשוער כי המוזיקאים היא היצירה הראשונה שהצייר יצר אקסקלוסיבית עבור הקרדינל. בציור מתוארים חבורה של נערים צעירים המנגנים בכלים שונים, והבולט בהם הוא הקַתרוֹס. מאוחר יותר, קאראווג'ו צייר את "נגן הקתרוס" שהיה ציור דומה למוזיקאים. הנערים בציור לבושים בבגדים קלאסיים לתקופה. שלושה מהם מנגנים בכלים שונים, ואחד מהם לבוש כקופידון ובידו ענף של גפנים. היצירה היא למעשה אלגוריה לכך שהמוזיקה היא המזון לאהבה כמו שהאוכל הוא המזון לחיים.
ניכר כי הציור מורכב מקומפוזיציה של שתי דמויות שקאראווג'ו יצר. הדמות המרכזית היא הנער שמנגן בקתרוס, וככל הנראה זהו שותפו של הצייר, מאריו מיניטי (Mario Minniti). הדמות הרחוקה יותר של הנער המתבונן בצופה היא כנראה קאראווג'ו עצמו. דמותו של הקופידון דומה לנער מהציור "נער מקלף פרי" ולמלאך מ-"הקדוש פרנציסקוס מאסיזי".
הנערים בציור מתרגלים מדריגל, צורה מוזיקלית מתקופת הרנסאנס, בשירי אהבה. אולם, עייני הנער האוחז קתרוס לחות מדמעות, מה שמעיד על כך שהשירים נוגעים לכאבים הנובעים מאהבה ולא על תענוגותיה. הכינור המיותם במרכז היצירה מעיד על משתתף חמישי במקהלה ומרמז כי הצופה הוא המשתתף החסר.
סצנות של מוזיקאים באמנות היו פופולריות בזמנו, והכנסייה עודדה אמנים לנסות סגנונות שונים בהקשר הזה. למרות זאת, הסצנה ביצירה היא חילונית ולא דתית. הקומפוזיציה מזכירה קונצרט, מוטיב שהחל בוונציה ואומץ על ידי טיציאן בציורו "Le Concert Champêtre" (בעברית: הקונצרט הפסטורלי).
המוזיקאים הייתה יצירתו השאפתנית והמורכבת ביותר של קאראווג'ו עד אותה תקופה. הצייר חווה קשיים בציור ארבע הדמויות בחלל המשותף באופן שלא ברורה האינטראקציה ביניהם. הציור נמצא במצב ירוד. לראייה, ספר התווים שמחזיק הנער שבגבו לצופה, וממנו דהו רוב התווים. אף על פי איבוד רב של צבע מהיצירה, רובה נשארה שלמה.
יהדות קניה
יהדות קניה היא ההיסטוריה של ההתיישבות היהודית בקניה, מדינה במזרח אפריקה, שהחלה ב-1899. בשנת 2013 מנתה הקהילה כ-600 חברים.
ראשית הקהילה
ב-1899 ג'יי מרקוס, איש עסקים יהודי, היגר מהודו לניירובי והקים עסק לייצוא תוצרת מקומית. בשנת 1903, בקונגרס הציוני העולמי השישי הציע המזכיר הקולוניאלי הבריטי ג'וזף צ'מברלין את תוכנית אוגנדה בה חלק מהשטח בקניה ובאוגנדה יהפוך למדינה עצמאית ליהודים ההצעה יצרה מחלוקת רבה בקרב הקהילה היהודית הבינלאומית, ונדחתה בקונגרס הציוני השביעי ב-1905. למרות גניזת התוכנית, 20 משפחות יהודיות התיישבו בקניה עד 1913, מרביתן בניירובי.
בשנת 1907 נחנך בית קברות יהודי, ובשנת 1913 הוקם בית הכנסת הראשון. בתקופת מלחמת העולם השנייה ובעקבות השואה עלתה ההגירה היהודית לקניה והתגוררו בה כ-1,200 יהודים. לפני הקמת מדינת ישראל סייעו חברי קהילת יהודי קניה ללוחמי האצ"ל והלח"י שנכלאו על ידי הבריטים בגילגיל. לאחר הקמת מדינת ישראל בשנת 1948, היגרו יהודים רבים מקניה לישראל. משנת - 1963, כשקניה הפכה לעצמאית מתקיימים יחסים דיפלומטיים בין ישראל לקניה.
קהילת הקיקויו
60 חברים מקהילת קיקויו מכנים את עצמם הקהילה היהודית "Kasuku Gathundia". הקהילה התפתחה בקרב חקלאים ברמות קניה, ליד ניהורורו. לדברי הפטריארך שלהם, יוסף בן אברהם נג'וגו, הקהילה צמחה מפיצול עם הקהילה היהודית המשיחית הגדולה של קניה, כאשר ביקור, כביכול,של יהודי ניירובי הוביל להבנתם שהמנהגים שלהם הם משיחיים ולא יהודיים. לאחר שנודע על ההבחנה, הוא ואברהם נדונגו מבוגואה התפצלו מהקהילה, והחלו ללמוד יהדות לעומק. ההחלטה לבצע ברית מילה, באופן מסורתי טקס התבגרות שנאסר על פי חוק בגיל צעיר, משמעותו שילדי הקהילה חייבים לנסוע לאוגנדה כדי לערוך את הטקס על ידי האבאיודאיה. לבית הכנסת של הקהילה העברית בניירובי אין קשרים עם קהילה זו.
האריס דולייביץ'
האריס דולייביץ' (בבוסנית: Haris Duljević; נולד ב-16 בנובמבר 1993 בסרייבו שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן בוסני המשחק בעמדת קשר הכנף.
קריירת מועדונים
דולייביץ' נולד בסרייבו שבבוסניה והרצגובינה, ובין השנים 2011–2017 שיחק במועדונים המקומיים צ'ליק זניצה, אולימפיק סרייבו וסרייבו. לאחר מכן שיחק במשך שתי עונות בדינמו דרזדן מהבונדסליגה השנייה, במדיה ערך 53 הופעות והבקיע שלושה שערים. לאחר שתי עונות אלו עבר לנים מליגת העל הצרפתית, במדיה שיחק במשך שתי עונות, בהן ערך 34 הופעות ליגה מבלי להבקיע שער.
ב-10 בספטמבר 2021 חתם דולייביץ' על חוזה לשתי עונות בהנזה רוסטוק מהבונדסליגה השנייה.
קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2016 ערך דולייביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה, בניצחון 0–3 על נבחרת לוקסמבורג במשחק ידידות. ב-8 בספטמבר 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת צפון אירלנד במסגרת ליגת האומות 2018/2019.
רקס וורנר
רקס וורנר (באנגלית: Rex Warner; 9 במרץ 1905 - 24 ביוני 1986) היה סופר, מתרגם, היסטוריון, ומשורר, אנגלי.
ביוגרפיה
וורנר נולד בגלוסטרשייר שבבריטניה, אביו היה כומר אנגליקני. למד באוניברסיטת אוקספורד את תורת הלשון והספרות האנגלית ולימודים קלאסיים, והורה מקצועות אלו בבתי ספר באנגליה ובמצרים.
משנת 1945 עד שנת 1947 שימש כמנהל המכון הבריטי באתונה, ותרגם יצירות יווניות עתיקות לאנגלית. בין היתר תרגם את "תולדות המלחמה הפלופונסית" של תוקידידס, את "הלינקה" של קסנופון, וחלק מיצירותיהם של אייסכילוס ואוריפידס. בשנת 1960 פרסם את הספר "יוליוס קיסר הצעיר", שהוא אוטוביוגרפיה בדיונית של יוליוס קיסר. הספר זכה להצלחה רבה, ותואר בקרב המבקרים כ-"מבריק אינטליגנטי מעניין". תורגם לעברית באותה שנה ויצא לאור בהוצאת עם עובד. וורנר גם היה בין המתנגדים למלחמת ווייטנאם. בשנת 1962 מונה לפרופסור באוניברסיטת קונטיקט ופרש לגמלאות לאחר 11 שנים.
נישא בשנת 1929 לפרנסיס קאמיר, והתגרש ממנה בשנת 1949. ונישא לאשתו לשעבר של ויקטור רוטשילד, הוא התגרש גם ממנה ונישא בשנית בשנת 1966 לקאמיר.
מוסטפא
שם משפחה:
ראו גם
}}
האקדמיה של סקיילנדרס
האקדמיה של סקיילנדרס (באנגלית: Skylanders Academy) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-צרפתית בהנפשה ממוחשבת, המשודרת על ידי נטפליקס ומבוססת על סדרת משחקי הווידאו "סקיילנדרס" מאת Activision.
מדבבים בעברית
מדבבים:
בונקה אינוסנט
בונקה אינוסנט (באנגלית: Bonke Innocent; נולד ב-20 בינואר 1996 בקדונה שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת לוריאן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת ניגריה.
קריירת מועדונים
אינוסנט החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת לילסטרום מליגת העל הנורווגית. הוא ערך 54 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-2 באוגוסט 2017 חתם אינוסנט במאלמה מליגת העל השוודית. הוא ערך 61 הופעות ליגה במדי המועדון, וזכה בשלוש אליפויות שוודיה.
ב-18 בינואר 2022 חתם אינוסנט בלוריאן מליגת העל הצרפתית.
Hold Me Closer (שיר של קורניליה יאקובס)
Hold Me Closer (בעברית: תחזיק אותי קרוב) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת השוודית קורניליה יאקובס. ניצח במלודיפסטיבלן 2022, ונבחר לייצג את שוודיה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה.
לפני האירוויזיון
ב-27 באוגוסט 2021 פתחה רשות השידור השוודית את תקופת הגשת המועמדויות להשתתפות בקדם, עד ל-17 בספטמבר. ב-26 בנובמבר הוכרז כי יאקובס עתידה להשתתף במלודיפסטיבלן 2022, עם השיר "Hold Me Closer". היא ביצעה אותו ברבע הגמר הראשון של התחרות, והגיעה למקום הראשון. בשלב הגמר, שהתקיים ב-12 במרץ, זכתה יאקובס במקום הראשון עם 146 נקודות.
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-26 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי שוודיה תופיע בחלק השני של חצי הגמר השני.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. שוודיה הופיעה כחמדינה ה-17, לאחר בלגיה ולפני צ'כיה. ב-12 במאי 2022 ביצעה יאקובס את "Hold Me Closer" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. שוודיה הופיעה כמדינה ה-20, לפני אוסטרליה ואחרי מולדובה. ב-14 במאי ביצעה יאקובס את שירה בגמר התחרות. היא הגיעה למקום הרביעי עם 438 נקודות (258 מהשופטים ו-180 מהקהל).
נדנדה (שיר)
נדנדה הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק, אשר פורסם בשנת 1906. השיר נכתב בהגייה אשכנזית והולחן על ידי דניאל סמבורסקי. השיר נכלל בספרו של ביאליק "שירים ופזמונות לילדים", שיצא לאור בשנת 1933.
השיר עובד בשנת 1991 על ידי גיל אלדמע.
השיר מתאר שני ילדים מתנדנדים על נדנדה מאוזנת כמו במאזניים, ובתנודתם הם מגלים בעליזות שהם "שְׁקוּלִים", כמו "בַּמֹּאזְנַיִם", כל אחד עולה ויורד בתורו. השיר צורף לקובצי שירה לילדים של היישוב החדש וזכה לביצועים רבים בסגנונות שונים במאה ה-20 וב-21. בהשראת השיר כתב יהונתן גפן שיר בשם "נד נד", שפזמונו החוזר הוא ציטוט שתי השורות הראשונות של השיר. את השיר הלחין וביצע יהודה פוליקר.
פרשנות
חוקרי שירתו סבורים כי ביאליק כיוון בשירו זה להתייחס לשאלות פילוסופיות, בהתכתב עם דברי המדרש, הקובע: (בראשית רבה א, י). הכוונה במדרש היא לדברים שאין לאדם לעסוק בהם:
לפי פירוש זה מדובר בשיר עם מסר שמאתגר את התפיסה הדתית האורתודוקסית, שביאליק צמח ממנה.
בספר הקרוי על שם שורה זו, מה למעלה מה למטה, מסביר ליאור טל שדה שבנוסף לאמירה החילונית הטמונה בשיר, המשורר היה עסוק גם בשאלת הקשר בין עולם האידיאות והרוח לעולם החומר והעשייה. ביאליק מבקש להתנדנד בין עולמות הרוח לעולמות המעשה ולמצוא את הדרך לחבר ביניהם ואת נקודת האיזון בין שמים לארץ. טל שדה מראה שביאליק דיבר על כך מפורשות בנאום שנשא לרגל פתיחת האוניברסיטה העברית באומרו: "אין אנו גורסים כלל חלוקה ופירוד זה בין חומר לרוח... פוסקים אנו עכשיו הלכה לא כבית שמאי שהשמים נבראו תחילה, ולא כבית הלל שהארץ נבראה תחילה, אלא כחכמים ששניהם כאחד ובמאמר אחד נבראו, ואין לזה מציאות וקיום בלי זה".
סיני האק
סִינַי הוֹק (יידיש: סִינַי האָק גרמנית: Simon Hock, נודע עקב זאת גם בשם שמעון האק; כ"ד בחשוון ה'תקע"ו, 27 בנובמבר 1815 - 24 באוקטובר 1887, ו' בחשוון ה'תרמ"ח) היה חוקר יהודי וגנאלוג מראשית תקופת ההשכלה ועוזרו של שי"ר. עסק במחקר, אך התנגד לתיקוני הדת שנעשו בדורו.
ספרו על יהודי פראג שימש כמקור לרבים מספרי היזכור לאחר השואה, וכן למחקרי היסטוריונים אודות תולדות היהודים באירופה בעת הישנה.
Immortal (שיר של מרינה אנד דה דיימונדס)
Immortal (בעברית: בת אלמוות) הוא שיר של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, הידועה בשם הבמה שלה לשעבר, מרינה אנד דה דיימונדס. השיר יצא לאור ב-1 בינואר 2015 להורדה דיגיטלית, כשיר השלישי מתוך הקמפיין "froot of the month" וכסינגל שיווקי מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Froot.
רקע והרכב
ב-30 בדצמבר 2014, פרסמה דיאמנדיס את מילות השיר בטוויטר. יום לאחר מכן, חשפה בטוויטר ובאינסטגרם את עטיפת הסינגל.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר למעלה מ-17 מיליון השמעות בסך הכל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר בוים על ידי פול קסלין, ויצא לאור ב-31 בדצמבר 2014, יום השנה החדשה. הקליפ צולם בחדר חשוך, בו דיאמנדיס לבושה בחליפה לבנה ומאחוריה מוקרן קולאז' קטעים של עצמה בילדותה, וכן ילדים ומבוגרים אחרים.
ביקורות
בדומה לקודמיו, "Immortal" זכה להערכה מצד מבקרי המוזיקה. אלי סזוביאק מ-PopCrush התייחסה לקליפ ולנושא השיר וכתבה, "מרינה מעולם לא עידנה את מילות שיריה, ובמקום זאת שמרה על תחושה אפלה ומופנמת יותר. הקליפ האחרון שלה אינו יוצא מן הכלל". לורנס דיי מ-The Line of Best Fit תיאר את השיר כ-"בלדה סלונית נוצצת שעוסקת במוטיבים קיומיים" וכ-"ככל הנראה השיר האפל ביותר שהיא כתבה אי פעם".
שיר הדגל
שיר הדגל הוא שירו של המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי. נכתב בשנת תרפ"ו 1926, כדי שישמש כהמנון לסטודנטים יהודים חברי הסתדרות "חשמונאי" שייסדו את בית"ר. מחבר הלחן אינו ידוע.
"שיר הדגל" הוא שיר גיוס ותעמולה למפעל ההתיישבות בארץ ישראל; הוא מעלה על נס את ערכי הזיכרון ההיסטורי הקיבוצי, אהבת ארץ ישראל, וההקרבה בלחימה למען האומה. ההקשר ההיסטורי של השיר הוא תקופת החשמונאים; הוא פותח באזכור דם "הַמַּכַּבִּי", ומסיים בשמו הנרדף: "חַשְׁמוֹנָאִי". ארבע טיפות בשלל צבעי הספקטרום הנראה, המייצגות כל אחד במהותו השונה, את מכלול התודעה והעשייה היישובית. הצבעים המוזכרים הם: אדום שמסמל מאבק והקרבה, לבן שמסמל את העבודה והיצירה, זהב שמסמל את המרד בנישול החברתי והלאומי, ותכלת שמסמל את החירות.
ככל שיריו ותרגומיו של ז'בוטינסקי, גם שיר זה נכתב בהברה ספרדית (בשונה למשל מרוב שירתו של ביאליק), מתוך אמונתו בהתאמתה ובעתידה בספרות העברית המתחדשת. על פי פרופ' דן מירון, השיר הוא אחד משירתו הציונית הפוליטית של ז'בוטינסקי, שבה "מצא הז'אנר של ההמנון הציבורי, ...את גיבושו המודרני השלם, ה'קלסי', הראשון"; ז'בוטינסקי הטביע בהם "מוזיקליות", "בהירנות" במבע, ושימוש ב"מילון' הכלל יישובי, ובכלל זה של "השמאל הציוני".
חייס בלום
חייסברכט ת'יימן מתיאס "חייס" בלום (בהולנדית: Gijsbrecht Thijmen Matthias "Gijs" Blom; נולד ב-2 בינואר 1997) הוא שחקן הולנדי. הוא ידוע בשל תפקידו בסרט הדרמה "Boys" משנת 2014.
קריירה
בין השנים 2007–2009, הוא כיכב במחזמר "Ciske de Rat". בשנת 2011, חייס בלום קיבל את התפקיד הקולנועי הראשון שלו, בסרט העלילתי "Sonny Boy" מאת מריה פיטרס. בשנת 2012 שיחק בתפקידים קטנים בסרטים "Urfeld" ו-"Eine Frau verschwindet". בשנת 2014 הוא שיחק בסרט הדרמה "Boys", בו גילם את סיגר, הדמות הראשית. באותה שנה, יחד עם חבריו ומשפחתו, הוא הפיק סרט קצר בשם "Escapade", שבו הוא מגלם את הדמות ת'יימן, שקרויה על שם שמו האמצעי. סרטים בולטים אחרים בהם השתתף כוללים את "Kankerlijers", בו גילם את דמותו של אוליבייה, ו-"Nena" בבימויה של ססקיה דיסינג, בו גילם את קרלו. עוד באותה שנה, בלום השתתף בסרט "Analgesics", המבוסס על ספרו של קארי סלי. בהפקה הוא מגלם את הדמות קספר. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בספטמבר 2014.
ג'רג' בנצה
ג'רג' בנצה (במקור פלדי, בהונגרית: Bence György; בודפשט, 8 בדצמבר 1941 – בודפשט, 28 באוקטובר 2006) היה פרופסור באוניברסיטה, פילוסוף, יועץ פוליטי מ-1990 עד 1994, אחר כך פרשן פוליטי.
משפחתו
ג'רג' בנצה נולד במשפחה יהודית, אביו, שאנדור פלדי, קיבל דוקטורט במשפטים, אך לא התקבל ללשכת עורכי הדין בשל החוקים היהודיים (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי). הוא נלקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) לחזית המזרחית באוקראינה ומת באזור נהר הדון. אמו באה ממשפחה זעיר בורגנית. בענף אמה הסבא של ג'רג' בנצה היה אמן נברשות וברונזה בעל תואר במכללה לרישום וציור תעשייתי. הוא שרד את השואה ואת תקופת מפלגות הימין ומפלגת צלב החץ יחד עם סבתו של בנצה. אמו למדה זמן מה בגימנסיה היהודית אך לא סיימה את לימודיה ועבדה בחנות של אביה. היא גורשה למחנה ריכוז באוסטריה ושרדה. אחרי מלחמת העולם השנייה, כאלמנה, נישאה לפאל בנצה, ששרד אף הוא את השואה וחזר משירות העבודה והפך לקומוניסט קנאי. אשתו של ג'רג' בנצה הייתה מריה מ. קובאץ' שהייתה העורכת של הוצאת הספרים האקדמית. היא גם לימדה באוניברסיטת מדיסון-ויסקונסין והייתה פרופסורית באוניברסיטה המרכז-אירופאית במשך 22 שנים. נולד להם בן אחד: אדם אלדאר בנצה.
ביוגרפיה
כאשר המשטר התחלף הוא זוכה מכל אשמה ושמו טוהר וכן בוטל איסור העסקתו הקודם והשלכותיו. אז מונה לפרופסור חבר בפקולטה למדעי הרוח של אוניברסיטת ELTE במחלקה לפילוסופיה ומאז 1990 לימד שם כפרופסור פילוסופיה חברתית מודרנית ומחשבה מדינית. בנוסף לעבודתו המדעית וההוראתית, פעל גם כיועץ ופרשן מדיני.
מאז 1986 יזם ותחזק את הטור הביקורתי שהופיע בפריז בהונגרית ושמו היה "עלי דפנה וקוצים". מיום היווסדו ב-1989 ועד 1995 היה חבר מערכת של BUKSZ (Budapest Review of Books), בשנים 1991 -1993 היה נשיא המשותף של וועדת העורכים, ובשנים 1994–1995 היה נשיא ועדת העורכים. בשנת 1992 הקים יחד עם András Veér את ה-Invisible College. המכללה פעלה עד שנת 2003 ובשנת 1997 הוענק לה פרס חנה ארנדט.
מגי סטיד
מגי סטיד (באנגלית: Maggie Steed; נולדה ב-1 בדצמבר 1946) היא שחקנית וקומיקאית אנגלייה.
ביוגרפיה
מגי סטיד שיחקה על במות התיאטרון עם התיאטרון המלכותי הלאומי והלהקה השייקספירית המלכותית, וגם הופיעה כסטנדאפיסטית. תפקידה הגדול הראשון בטלוויזיה היה בסדרה "Shine on Harvey Moon" בתפקיד ריטה מון. היא שיחקה בתפקיד מרגרט קראב בסדרה "Pie in the Sky" ובתפקיד פיליס וולף בסדרת הטלוויזיה "Born and Bred". עוד הופיעה בטלוויזיה בסדרות "Minder", "עור רגיש" ו"ג'אם וג'רוזלם".
ב-2008 הופיעה סטיד בקומדיה "Noises Off" מאת מייקל פראיין בתפקיד גברת קלאקט, בסיור הופעות בהפקת להקת תיאטרון אמבסדור. בין השאר הופיעה בתיאטרון ניו ויקטוריה בווקינג. בין השחקנים שהשתתפו במחזה היו סופי באולד, קולין בייקר וג'ונתן קוי. ב-2010 שיחקה סטיד בסרט קצר בשם "The Miserables" ושנה לאחר מכן הופיעה על הבמה במחזה "The Belle's Stratagem" יחד עם השחקנית ג'קי קלון.
סטיד שיחקה בתפקיד קוני סאקס בעיבוד של ה-BBC לספריו של ג'ון לה קארה "טרילוגיית קארלה".
סטיד השתתפה ב"קמפיין נגד גזענות בתקשורת". ב-1 במרץ 1970 הופיעה בסדרה של ה-BBC בשם "Open Door" יחד עם סטיוארט הול, בה מתחה ביקורת על ייצוגי ההגירה והסטריאוטיפים הגזעניים בטלוויזיה הבריטית. היא הייתה שותפה בכתיבה ובהופעה בקומדיה "An Evening for Nicaragua" ששודרה בטלוויזיה הבריטית ב-1983. במופע השתתפו בן אלטון, דון פרנץ', ג'ניפר סונדרס, אמה תומפסון וריק מייאל.
בשנת 2022 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה הקומית "10 אחוז" מבית פריים וידאו.
פרשת נעמה יששכר
פרשת נעמה יששכר התרחשה בין אפריל 2019 לינואר 2020, ובמהלכה נעצרה ברוסיה אזרחית ישראלית-אמריקאית, בשם נעמה יששכר, בגין אחזקת 9.5 גרם חשיש, ובית המשפט הרוסי הרשיעה בעבירת הברחת סמים וגזר עליה שבע וחצי שנות מאסר. מדינת ישראל פעלה לשחרורה המוקדם. ב-29 בינואר 2020 העניק לה נשיא רוסיה ולדימיר פוטין חנינה, ולמחרת שוחררה מהכלא ברוסיה וחזרה לישראל, יחד עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ורעייתו.
רקע
נעמה יששכר נולדה בניו ג'רזי בשנת 1993 למשפחה ישראלית. בגיל 16 עלתה לישראל לבדה ושירתה בצה"ל בחיל האיסוף הקרבי כחיילת בודדה. יששכר מחזיקה באזרחות ישראלית ובאזרחות אמריקאית.
המעצר והמשפט
ב-12 באפריל 2019 נעצרה יששכר בעת ששהתה בטיסת מעבר בשדה התעופה במוסקבה, כחלק משובה מהודו לישראל. יששכר הודתה בהחזקת סם לשימוש עצמי, אם כי מאוחר יותר בערעורה, כפרה בהודאה זו, וטענה שזו נבעה מחוסר הבנה של השפה, ושהסם שהתגלה היה בתיק שאינו שלה. כמו כן טענה שהודאתה זויפה.
לאחר שנעצרה במוסקבה, הואשמה בתחילה על החזקת קנאביס, עבירה הכרוכה בקנס וחודש מעצר, אך סעיף האישום שונה לאחר מכן להברחת סמים, עבירה חמורה שעונשה עד 10 שנות מאסר. במשך כחצי שנה הוחזקה בבית כלא המרוחק כ-80 ק"מ ממוסקבה. באוקטובר 2019 נידונה על ידי בית המשפט ברוסיה לשבע וחצי שנות מאסר בגין הברחת 9.5 גרם חשיש.
יששכר ערערה על גזר דינה, אך בדיון שנערך ב-19 בדצמבר 2019 נדחה ערעורה.
באמצעי התקשורת פורסמה השערה שהעונש החמור נבע מהרצון להשתמש בה כקלף מיקוח לשם שחרורו של האקר רוסי בשם אלכסיי בורקוב שכלוא בישראל, אך ההאקר הוסגר לארצות הברית.
הפעילות למען שחרורה
בתקופת מעצרה פנתה משפחת יששכר מספר פעמים לראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, וביקשה לסייע לשחרר את נעמה, אך לא התקבלה תגובה כלשהי. בעקבות מעצרה של יששכר פורסם כי רוסיה ביקשה מישראל להסגיר לידיה את ההאקר הרוסי אלכסיי בורקוב, ולקיים עסקת חילופי אסירים בינו לבין יששכר. בורקוב הגיע לישראל כתייר ונעצר בדצמבר 2015, לאחר שהוגש נגדו בארצות הברית כתב אישום בגין הונאה בכרטיסי אשראי. הסגרתו מישראל לארצות הברית אושרה על ידי בית המשפט העליון.
באוקטובר 2019, לאחר מתן גזר הדין, העביר ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לנשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, בקשת חנינה ליששכר בשמו ובשם נשיא המדינה, ראובן ריבלין.
ב-31 באוקטובר הגישה נעמה יששכר בג"ץ נגד פרקליטות המדינה וההאקר הרוסי בבקשה למנוע את שחרורו של האחרון אולם לאחר מספר ימים משכה את העתירה בעקבות הבטחה של ראש הממשלה לפעול בדרכים אחרות לשחרורה.
ב-16 בינואר 2020 דווח לראשונה בתקשורת הרוסית כי פוטין מתכנן להעניק ליששכר חנינה לקראת ביקורו בישראל בפורום השואה הבינלאומי (שתוכנן ללא קשר לפרשה), ונטען אף שיששכר תגיע לישראל יחד עם פוטין.
ב-20 בינואר 2020 דווח בתקשורת הישראלית כי בתמורה לשחרור נעמה הסכים ראש הממשלה נתניהו להעביר לידי רוסיה את הבעלות על חצר אלכסנדר. עוד פורסם כי בתמורה לשחרור ישראל תעניק לרוסיה שלל הקלות, חלקן פרוצדורליות, חלקן קשורות לגישה למבנים מרכזיים וחלקן ליחסי החוץ ולכניסת אזרחים רוסים למדינת ישראל.
ב-23 בינואר 2020, בעת ביקורו בישראל לצורך השתתפותו בפורום השואה העולמי החמישי, נפגש הנשיא פוטין עם אמה של נעמה, והצהיר לאחר מכן, כי היום תבקר את נעמה מי שאחראית על שמירת זכויות האדם ברוסיה, וכי "הכול יהיה טוב". יששכר ביקשה חנינה, וב-27 בינואר אישרה ועדת החנינות במוסקבה את בקשתה. למחרת, שוחררה מהכלא והגיעה לישראל במטוסו של ראש ממשלת ישראל. חזרתה לישראל, יחד עם ראש הממשלה ורעייתו, זכו לסיקור נרחב באמצעי התקשורת במהלך קמפיין הבחירות לכנסת ה-23.
לאחר שחרורה פרסמה יששכר פוסט תודה בפייסבוק בו הודתה באופן כללי לכל אלה שעזרו לשחרורה, אך לא ציינה במפורש את שמו של בנימין נתניהו. היא ננזפה על ידי מנהל לשכת ראש הממשלה שהבחין בכך. עקב זאת מחקה את הפוסט ופרסמה פוסט חדש תחתיו.
דיון ציבורי
באמצעי התקשורת בישראל הייתה הסכמה כללית שהעונש שנגזר על נעמה יששכר אינו מידתי. העיסוק הרב של אמצעי התקשורת (שבאחדים מהם הוקדשו לפרשה כותרות ראשיות) ושל ראש ממשלת ישראל בגורלה של נעמה יששכר עורר דיון ציבורי בהתנהלות בישראל בנושא זה.
באתר "mako" כתב רועי שוורץ תיכון כי "עם כל הצער, כל הכאב וכל ההזדהות, הסיפור של נעמה הוא דוגמה מדהימה להתמקדות השיח הציבורי בטפל".
מבקר הטלוויזיה רוגל אלפר כתב ש"התקשורת מאחדת את הציבור סביב יששכר, מעוררת הזדהות עמוקה עם מצוקתה ואחווה עם משפחתה, ומייצרת מתח כוסס ציפורניים לקראת רגע שחרורה — מן הטעם הפשוט שרגשנות פטריוטית צדקנית ודביקה וקריאה לאחדות מגבירות רייטינג".
אריה מינטקביץ פרסם מאמר שבו אמר שהוא מתבייש בהתנהלותה של ישראל בפרשה זו ובהתנהלותו של נתניהו "שהפך את פרשת נעמה יששכר קרדום לחפור בו והזדמנות לקושש אהדה ציבורית לקראת הבחירות".
העיתונאי בן כספית מתח ביקורת על התנהלותם של נתניהו ושל אמצעי התקשורת בפרשה זו. כן דיווח על הקשר המשפחתי בין יששכר לאחד מנהגי ראש הממשלה.
הפרשן עמית סגל, בטורו בעיתון "ידיעות אחרונות" ובדף הפייסבוק שלו, מתח ביקורת חריפה על יחסה של ישראל לפוטין בפרשה זו, ובין השאר כתב: "ישראל פרשה השבוע שטיחים אדומים בפני ראש ארגון חוטפים, מנהיג משטר פשע ורשע שבעיניו צדק הוא שם של כוכב, לא חלילה עיקרון מוסרי. פוטין זרק צעירה תמימה ממדינה ידידותית להירקב בכלא שנים ארוכות רק כי הוא יכול, ואחר כך סחר בה ללא בושה כמו מיליציה מזרח תיכונית, רק בסגנון מעונב ובמחירים גבוהים יותר."
הקישור בין שחרור נעמה לבין המחוות לטובת רוסיה לא אושר על ידי ממשלת ישראל. ישנם פרשנים שטוענים שהמחוות נועדו לשיפור היחסים עם רוסיה, שנקלעו למשבר במחצית השנייה של 2019 שחשיבותם גדולה עקב מעורבות רוסיה במזרח התיכון.
הפרשנית סימה קדמון כתבה ב"ידיעות אחרונות" שהיחסים עם רוסיה התדרדרו מאז החזרת גופתו של זכריה באומל על ידי הרוסים, כאשר הם נענים בשלילה לבקשותיהם מישראל. לדבריה המחוות כלפי הרוסים לא היו במסגרת עסקה כלשהי אלא כניסיונות כלליים לרצות את הרוסים, מבלי שהובטחה תמורה כלשהי. הסיכוי לשחרור נעמה הוא פועל יוצא של שיפור היחסים. לדבריה אף אחד בממשלת ישראל לא ידע מה ייתן הנשיא פוטין בנוגע לפרשת נעמה, בביקורו בישראל. כמו כן היא כותבת שלא היו מחוות ביטחוניות או מדיניות כלשהן, אלא דברים פעוטים ברמה של הקלות בארנונה. היא מסכמת שאלו מחוות שלא משנות כלום לציבור בישראל וחשובות מאוד לרוסים, ולפיכך היא מצדדת בפעולות שבוצעו.
בשאלת התמורה לרוסיה בגין שחרורה של יששכר כתב הפרשן הפוליטי של "הארץ", יוסי ורטר שהשחרור יושג "בתמורה לוויתורים מרחיקי לכת, שבירושלים מנסים ועוד ינסו להסתיר". לעומתו פרסם העיתונאי אריאל כהנא ב"ישראל היום" כי "גורם המעורה בפרטים דחה את הטענות על מחיר גבוה שישראל שילמה כביכול כדי להביא לשחרור נעמה יששכר. לדבריו, הבקשות שהעלו הרוסים היו צנועות יחסית לתמורה, ולכן לרובן לא היה קושי להיענות."
שואת יהודי אסטוניה
השואה באסטוניה מתייחסת לפשעים של גרמניה הנאצית ומשתפי פעולה בתקופת הכיבוש הנאצי של אסטוניה. לפני מלחמת העולם השנייה היו כ-4,300 יהודים באסטוניה. לאחר הכיבוש הסובייטי בשנת 1940 גורשו כעשירית מהיהודים באסטוניה לסיביר, יחד עם אסטונים אחרים. כ-75% מיהודי אסטוניה, שהיו מודעים לגורל הצפוי להם מגרמניה הנאצית, נמלטו לברית המועצות. כמעט כל אלה שנותרו (בין 950 ל-1,000 איש) נרצחו בידי איינזצגרופה A ומשתפי פעולה מקומיים לפני סוף 1941. הצוענים באסטוניה נרצחו ושועבדו בידי הכובשים הנאצים ומשתפי הפעולה עמם. הנאצים ובעלי בריתם הרגו גם כ-6,000 אסטונים אתניים ו-1,000 רוסים אתניים שהואשמו באהדה לקומוניסטים או שהואשמו שהם קרובים של אוהדי קומוניסטים. בנוסף, כ-25,000 שבויי מלחמה סובייטים ויהודים מחלקים אחרים של אירופה נרצחו באסטוניה במהלך הכיבוש הגרמני.
החיים היהודיים לפני השואה
לפני מלחמת העולם השנייה פרחו החיים היהודיים באסטוניה. יהודי אסטוניה זכו לאוטונומיה תרבותית ושלטו בחינוך ובהבטים אחרים של חיי התרבות. ב-1936 נכתב בעיתון היהודי-בריטי "ג'ואיש כרוניקל" כי "אסטוניה היא המדינה היחידה במזרח אירופה שבה לא הממשלה ולא העם מפלים נגד יהודים, היהודים חיים בשלום ומותר להם לנהל חיי חופש ללא הפרעה בהתאם לעקרונותיהם הלאומיים והתרבותיים".
רצח יהודים
רצח היהודים שנותרו באסטוניה החל מיד עם כיבוש אסטוניה בקיץ 1941, כשלב ראשון של תוכנית-האב למזרח שדרשה "פינוי" של 50% מהאסטונים. את הרצח ביצע איינזצקומנדו (זונדרקומנדו) 1 א תחת מרטין סנדברגר, חלק מאיינזאצגרופה א בראשותו של פרנץ ולטר שטאלקר, אחרי פלישת הכוחות הגרמניים הראשונים ב-7 ביולי 1941. מעצרים והוצאות להורג ברחבי אסטוניה נמשכו עם התקדמותם של הגרמנים, בסיוע משתפי פעולה מקומיים. אסטוניה הפכה לחלק מנציבות הרייך אוסטלנד. בשנת 1942 הוקמה באסטוניה משטרת ביטחון (Sicherheitspolizei) בהנהגתו של איין-ארווין מרה (Ain-Ervin Mere). אסטוניה הוכרזה יודנריין בשלב מוקדם למדי, על ידי משטר הכיבוש הגרמני - כבר בוועידת ואנזה, כחצי שנה לאחר כיבוש אסטוניה. כאלף היהודים שנשארו באסטוניה עם כיבושה נרצחו. ידוע על פחות מתריסר יהודים אסטונים ששרדו את המלחמה באסטוניה.
המדיניות הגרמנית כלפי היהודים באסטוניה
בארכיון המדינה האסטונית שמורות תעודות פטירה ורשימות של יהודים שנורו מיולי, אוגוסט וראשית ספטמבר 1941. לדוגמה, תעודת הפטירה הרשמית של רובין טייטלבוים, שנולד בטאפה ב-17 בינואר 1907, קובעת באופן לקוני במסמך משוכפל שהודפסו בו הפרטים, ורק התאריך נותר בו ריק: "נידון למוות לפי החלטת משטרת הביטחון ב-4 בספטמבר 1941, כשההחלטה התקבלה באותו יום בטאלין". פשעו של טייטלבוים היה "להיות יהודי", מה שמהווה "איום על הסדר הציבורי".
ב-11 בספטמבר 1941, ציווה ד"ר אוטו-הינריך דרכסלר, הנציב העליון של אוסטלנד, על כל יהודי אוסטלנד ללבוש מגן-דוד צהוב בעל שש אותיות, בקוטר לפחות בצד שמאל של החזה ועל הגב.
באותו יום הודיעה משטרת הביטחון לכל מחלקות המשטרה המקומיות כי חוקי נירנברג בתוקף באוסטלנד, חוקים שהגדירו מיהו יהודי, ומה נאסר על יהודים. בין היתר נאסר עליהם לשנות את מקום מגוריהם, ללכת על המדרכה, להשתמש בכל אמצעי תחבורה, ולהגיע לתיאטראות, למוזיאונים, לקולנוע או לבית הספר. מקצועות של עורך דין, רופא, נוטריון, בנקאי או סוכן נדל"ן הוכרזו אסורים על יהודים, כמו גם רוכלות. התקנות הכריזו על החרמת רכושם של תושבים יהודים. התקנות הדגישו כי יישום תקנות אלה יתחיל בהקדם האפשרי, וכי יהודים, כתובותיהם ורכושם יירשמו על ידי המשטרה עד 20 בספטמבר 1941.
תקנות אלה הכשירו את הקמתו של מחנה ריכוז ליד העיר טרטו שבדרום מזרח אסטוניה. החלטה מאוחרת יותר לבניית גטו יהודי ליד העיירה חרקו לא יושמה. במקום זאת הוקם שם מחנה ריכוז קטן. גנזך המדינה האסטונית מכיל חומר הנוגע למקרים של כ-450 יהודים אסטונים. הם נעצרו בדרך כלל בבית או ברחוב, נלקחו לתחנת המשטרה המקומית, והואשמו ב'פשע' היותם יהודים. הם נורו או נשלחו למחנה ריכוז ונורו מאוחר יותר.
יהודים זרים
לאחר הפלישה למדינות הבלטיות ביקשו הנאצים להשתמש במדינות הבלטיות כאזור מרכזי לרצח עם. לשם כך גורשו למדינות הבלטיות יהודים מארצות שמחוץ להן. כ-10,000 יהודים נרצחו באסטוניה לאחר שגורשו למחנות במדינה זו ממקומות אחרים במזרח אירופה. המשטר הנאצי הקים 22 מחנות ריכוז בטריטוריה אסטונית כבושה, עבור יהודים זרים, שם היו יהודים אלה עובדי כפייה. מחנה הריכוז הגדול ביותר, ואיווארה, שימש מחנה מעבר ל-20,000 יהודים מלטביה ומהגטאות הליטאים. למשל, בקיץ 1943 נשלחו אלפי יהודים מגטו וילנה שבליטא למחנה ואיווארה. באוקטובר 1943 גורשו אלפי יהודים מגטו קובנה למחנות עבודה באסטוניה. לגברים בעלי כושר גופני נבחרו בדרך כלל לעבוד במכרות הנפט בצפון מזרח אסטוניה. נשים, ילדים וזקנים נרצחו עם הגעתם.
לפחות שתי רכבות של יהודי מרכז אירופה גורשו לאסטוניה ונרצחו בהגיעם לאתר קאלבי-ליווה (Kalevi-Liiva) שליד מחנה הריכוז יאגאלה (Jägala).
רצח יהודים זרים בקאלבי-ליווה
על פי עדויות ניצולים, לפחות שני טרנספורטים עם כ-2,150 יהודים ממרכז אירופה הגיעו לתחנת הרכבת בראסיקו (Raasiku) - אחד מטרזין ובו יהודים מצ'כוסלובקיה ואחד מברלין ובו יהודים גרמנים. 1,750 מהם נלקחו מיד לאתר רצח בדיונות החול של קאלבי-ליווה ונורו. כ-450 איש נבחרו לעבוד במחנה יאגאלה.
שיתוף פעולה אסטוני
יחידות של Eesti Omakaitse ("משמר הבית" של אסטוניה), 1,000 עד 1,200 גברים, היו מעורבים במעשים פליליים, באיסוף 200 צוענים ו-950 יהודים. יחידות של משטרת העזר האסטונית השתתפו בהשמדת יהודים באזור פסקוב שברוסיה ובשמירה על מחנות ריכוז לחיילים יהודים מהצבא האדום שנפלו בשבי הגרמני, מחנות בוואיווארה, יאגאלה, קלוגה, ולגאדי.
במהלך חיסול מחנות כגון מחנה הריכוז קלוגה, נרצחו כאלפיים אסירים על ידי יחידות גרמניות השייכות למשטרת הביטחון (Kommandeur der Sicherheitspolize - KdS). ניצולים מדווחים כי במהלך הימים האחרונים לפני השחרור ניסו חלקים באוכלוסייה האסטונית לעזור לעובדי כפייה יהודים על ידי מתן מזון וסוגים אחרים של סיוע.
משפטיהם של פושעי מלחמה
ארבעה אסטונים בכירים שנחשבו אחראים לרצח בקאלבי-ליווה הואשמו במשפטי פשעי המלחמה ב-1961. שניים הוצאו להורג מאוחר יותר, אך שניים אחרים חיו מחוץ לתחומי השליטה השלטונות הסובייטיים ולכן לא הוגשו נגדם כתבי אישום. שבעה אסטונים (ראלף גרץ, איין-ארווין מארה, יאן ויק, יוהאן יוריסטה, קרל לינאס, אלכסנדר לאק וארווין ויקס) עמדו לדין על פשעים נגד האנושות שבוצעו במהלך הכיבוש הנאצי באסטוניה. הם הואשמו ברצח עד 5,000 יהודים גרמנים וצ'כוסלובקים וכן צוענים. מארה, מפקד משטרת הביטחון האסטונית (קבוצה ב' של משטרת הביטחון) נשפט בהיעדרו. בזמן המשפט הוא הוחזק במעצר באנגליה. הוא מעולם לא גורש ומת אדם חופשי באנגליה ב-1969. מתוך מאות שומרי משטרת אסטוניה הועמדו לדין ראלף גרץ, סגן המפקד במחנה יאגאלה, וכן יאן ויק, שומר במחנה, בגין אכזריות יוצאת דופן. מפקד המחנה אלכסנדר לאק התגלה בקנדה אך התאבד בטרם הועמד לדין.
בינואר 1962 נערך משפט נוסף בטרטו. יוהאן יוריסטה, קארל לינאס וארווין ויקס הואשמו ברצח 12,000 אזרחים במחנה הריכוז טרטו.
מספר הקורבנות
מקורות אסטוניים מהעידן הסובייטי מעריכים את מספר האזרחים הסובייטים והזרים שנרצחו ברפובליקה האסטונית הסובייטית הכבושה ב-125,000. רובם יהודים ממרכז אירופה וממערב אירופה וכן אסירי מלחמה סובייטים שנרצחו או הורעבו למוות במחנות שבויי מלחמה באסטוניה. ועדת היסטורית אסטונית העריכה כי סך הקורבנות היה כ-35,000, ובהם:
אנדרטאות מודרניות
מאז עצמאותה של אסטוניה הוקמו אתרי הנצחה לציון 60 שנה להוצאות להורג המוניות שבוצעו במחנות לאגדי, ויוארה וקלוגה (קאלבי-ליווה) בספטמבר 1944. בשנת 2002 החליטה ממשלת הרפובליקה של אסטוניה להנציח את השואה באופן רשמי. באותה שנה סיפק מרכז שמעון ויזנטל לממשלה האסטונית מידע על פושעי מלחמה אסטונים לכאורה, כולם חברים לשעבר בגדוד המשטרה האסטונית ה-36.
אומו-ראיזו
אומו-ראיזו (ביפנית: オ ム ラ イ ス) הוא מאכל מהמטבח היפני, שנוצר בהשפעת מטבחי מדינות המערב, אשר מורכב מחביתה הכוללת ביצים מקושקשות דקות ומטוגנות, אורז מטוגן, וקטשופ.
אומו-ראיזו הוא מאכל פופולרי ביפן, אשר מבושל הן בבתים והן במסעדות. המאכל פופולרי במיוחד בקרב ילדים יפנים ונכלל לעיתים רבות בארוחות ילדים ביפן.
נתן (כדורגלן)
נתן ברנרדו דה סוזה (בפורטוגזית: Natan Bernardo de Souza; נולד ב-6 בפברואר 2001 בסרה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת נאפולי מהסרייה א'.
קריירת מועדונים
נתן גדל במחלקות הנוער של פונטה פרטה ופלמנגו. הוא ערך 17 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של פלמנגו במסגרת ליגת העל הברזילאית, בהן הבקיע שער אחד.
ב-15 במרץ 2021 הושאל נתן עד לתום עונת לרד בול ברגנטינו מליגת העל הברזילאית. ב-22 בינואר 2022 חתם על חוזה קבוע לארבע שנים במועדון.
קייק פופ
קייק פופ הוא קינוח המהווה עוגה המזוגגת בשוקולד ומוגשת כסוכרייה על מקל.
קייק פופס משתמשים ברבים מהמרכיבים המשמשים באפיית עוגה מסורתית וניתן להכין אותם מעוגות בכל טעם.
לאחר אפיית עוגה, או איסוף פירורים מעוגה קיימת, יש לפורר את הפירורים לחתיכות קטנות. את הפירורים הללו מערבבים בתוך קערה ואת התערובת המתקבלת מעצבים לכדורים, קוביות או צורות אחרות. כל כדור מחובר למקל סוכרייה טבול בשוקולד מומס, ומוכנס למקרר לצינון.
ממלכת קרואטיה (ההבסבורגית)
ממלכת קרואטיה (ההבסבורגית) הייתה חלק מממלכת הבסבורג, ולאחר מכן חלק מהאימפריה האוסטרית. בשנת 1867 נחתמה הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 ולפיה נכללה קרואטיה כחלק מהנחלות ההונגריות באימפריה, ובשנת 1868 נחתמה הפשרה ההונגרית-קרואטית ובה צורפה קרואטיה לסלאבוניה ליצירת ממלכת קרואטיה-סלאבוניה, שהתקיימה עד לאחר תבוסת האימפריה האוסטרו-הונגרית במלחמת העולם הראשונה בשנת 1918.
רקע
בשנת 1102 עלה לשלטון בקרואטיה קאלמאן, מלך הונגריה, והיא אוחדה באוניה פרסונלית תחת שלטונם של מלכי הונגריה.
בשנת 1526 נהרג לאיוש השני, מלך בוהמיה והונגריה בקרב מוהאץ', ועם מותו נכחד הענף ההונגרי-בוהמי של בית יגלו. התבוסה הדגישה את חוסר היכולת של הנוצרים הפאודלים להילחם באימפריה העות'מאנית.
המאה ה-16
לאחר קרב מוהאץ', הוטל בשנת 1527 על האצילים הקרואטים (וההונגרים) לבחור מלך חדש. לאחר שארגנו אספה בצטין (Cetinski Sabor), האצילים הקרואטים בחרו בפרדיננד, ארכידוכס אוסטריה מבית הבסבורג. חלק מהאצילים דווקא העדיפו את יאנוש זאפויה, אשר טען לכתר הונגריה, אך אלו חזרו בדבריהם לאחר מותו בשנת 1540.
במהלך המאה ה-16 כבשה האימפריה העות'מאנית את בוסניה המערבית, ליקה וסלאבוניה, ובעקבות כך התאחדו בשנת 1558 הפרלמנטים של קרואטיה וסלאבוניה.
כשסולימאן הראשון, הסולטאן העות'מאני, ראה את המאבק בין מקסימיליאן השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין זיגמונט השני, מלך פולין, הוא ניצל את ההזדמנות ופשט על הונגריה ב-1565 עם צבא של 150,000 חיילים. העות'מאנים התקדמו צפונה בהצלחה רבה, עד 1566, כשהם החליטו לקצר את הדרך לווינה ולעבור ליד מבצר סיגט (סיגטבאר, Szigetvár) שאותו הם נכשלו לכבוש עשור קודם לכן.
על המבצר הקטן הגן הרוזן ניקולה שוביץ' זרינסקי עם צבא קטן המונה 2,500 חיילים. הם הצליחו להחזיק במבצר במשך חודש, עד שחוסלו בידי הצבא הטורקי. הקרב הזה אפשר לאוסטרים להרוויח זמן ולארגן את צבאם לפני שהטורקים יכלו להגיע לווינה.
על-פי הוראות המלך ב-1553 ו-1578, קרואטיה וסלאבוניה הוכרזו כ"חזית צבאית" (Vojna Krajina, גרמנית: Militärgrenze) אשר נשלט הישר ממפקדת הצבא בווינה. בשל הקרבה המסוכנת לצבאות העות'מאנים, האזור הפך לשומם מאדם, ומשום כך עודדה אוסטריה יישוב סרבי, גרמני, הונגרי, צ'כי, סלובקי ורוסי בחזית, מה שיצר אזור המיושב בידי אנשים ממוצא מגוון.
ההשפעות השליליות של הפיאודליזם תפסו תאוצה בשנת 1573 כשאיכרים בצפון קרואטיה ובסלובניה מרדו באדוניהם הפאודלים מפאת אי-צדק, כמו מיסים מוגזמים והפליית נשים. מאתיה גובץ (Matija Gubec) היה בין הבולטים ממנהיגי המרד. בינואר 1573 איכרים מרדו ביותר מ-60 אזורים ברחבי קרואטיה וסלובניה, אך המרד דוכא בתחילת פברואר של אותה שנה. מאטיה גובץ ועוד אלפים הוצאו להורג בפומבי, כדי להוות דוגמה לציבור.
הדיוויזיה ה-36 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-36 (בגרמנית: 36. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בפלישה לפולין, במערכה על צרפת, בקרבות שונים בחזית המזרחית, והושמדה במבצע בגרטיון. לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-36, שלחמה בחזית המערבית, ובכלל זה במבצע נורדווינד, עד סוף המלחמה.
ממלכת קרואטיה (ההבסבורגית)
המאות ה-17 וה-18
בשנת 1592, רק חלקים קטנים מקרואטיה לא נכבשו בידי הטורקים. ה-16,800 קמ"ר שנותרו נקראו "שרידי השרידים של הממלכה הקרואטית אשר הייתה גדולה". אך בתחילת המאה ה-17, הטריטוריות הכבושות הוחזרו בהדרגה לאימפריה האוסטרית, ובסוף החצי הראשון של המאה, כבר סולקו העות'מאנים מהונגריה ומקרואטיה, ואוסטריה ליכדה את האימפריה תחת שלטון מרכזי אחד.
הדיוויזיה ה-36 (ורמאכט)
הדיוויזיה הממונעת ה-36
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1936 בקייזרסלאוטרן, והועמדה תחת פיקוד גאורג לינדמן. הדיוויזיה השתתפה בסיפוח צ'כוסלובקיה, ובמהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה בחזית המערבית, כחלק מהקורפוס ה-24 במסגרת הארמייה הראשונה. במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה ה-16, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה השנייה, והשתתפה בכיבוש ורדן ובפריצת קו מאז'ינו. במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובמבצע בגרטיון לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת הארמייה התשיעית והושמדה על יד בוברויסק.
ממלכת קרואטיה (ההבסבורגית)
המאות ה-17 וה-18
הצבא הקיסרי האוסטרי נחל מספר ניצחונות על הטורקים, אך בשנת 1664 לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לא הצליח לשמור על ההצלחות שלו בכך שחתם על הסכם שלום, שקבע כי האימפריה העות'מאנית תפסיק להילחם נגד ממלכת הבסבורג, בתנאי שלהונגריה וקרואטיה יהיה אסור לקחת בחזרה את השטחים שתחת שלטון העות'מאנים. הסכם זה גרם לזעם רב בקרב בני האצולה ההונגרים והקרואטים, שרקמו קשר נגד הקיסר אך לא היו חזקים מספיק לבצע אותה - אף על פי שניהלו משא ומתן עם הצרפתים והטורקים. מרגלים קיסריים גילו את הקשר וב-30 באפריל 1670 הועלו על המוקד מספר אצילים קרואטים והונגרים בוינר נוישטאדט.
הדיוויזיה ה-36 (ורמאכט)
דיוויזיית הגרנדיר ה-36
ב-3 באוגוסט 1944 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר ה-36 על בסיס הדיוויזיה ה-268, והועמדה תחת פיקוד אוגוסט ולם. הדיוויזיה לחמה בסאר-פפאלץ, כחלק מהקורפוס ה-82 במסגרת הארמייה הראשונה.
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-36
ב-9 באוקטובר 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-36, והיא הועברה תחת פיקוד הקורפוס ה-80 במסגרת הארמייה השביעית. בינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במבצע נורדווינד כחלק מקורפוס האס אס ה-13 במסגרת הארמייה הראשונה, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים בגרמניה עד סוף המלחמה.
ממלכת קרואטיה (ההבסבורגית)
המאות ה-17 וה-18
קרואטיה תמכה באוסטריה ברוב מלחמותיה בלי קשר לאיחוד. במלחמת הירושה האוסטרית, קרואטיה תמכה במריה תרזה ובתמורה מריה תרזה שינתה את המערכת הניהולית בקרואטיה, את המיסים ואת הפיאודליזם, ואף נתנה את הנמל העצמאי של רייקה לקרואטיה בשנת 1776. למרות זאת, היא התעלמה ואף ביטלה את הפרלמנט הקרואטי, ובשנת 1779 לקרואטיה היה רק מושב אחד במועצה המושלת בהונגריה, שהשתייך לבאן הקרואטי.
עם נפילת הרפובליקה של ונציה בשנת 1797, נכסיה בים האדריאטי הועברו לצרפת שהעבירה את הזכויות שלה לאוסטריה באותה שנה.
המאה ה-19
ב-9 בפברואר 1801, חתמו פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונפוליאון על הסכם לונוויל, שבו אושרה שליטתה של אוסטריה בוונציה, בדלמטיה ובאיסטריה. בשנת 1805 הובסו הכוחות האוסטרים בקרב אוסטרליץ, ובעקבות כך חתמה על חוזה פרסבורג, שבו איבדה את כל נחלותיה באיטליה ובחוף הים האדריאטי. ב-6 באוגוסט 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה, ופרנץ השני נודע מכאן ולהבא כפרנץ הראשון, קיסר אוסטריה.
בקונגרס וינה בשנת 1815 קיבלה אוסטריה בחזרה את ונציה, דלמטיה ואיסטריה, אך בעוד שדלמטיה ואיסטריה היו חלק מהנחלות האוסטריות, קרואטיה הייתה חלק מממלכת הונגריה.
ממשלות אוסטריה והונגריה ניסו במשך השנים לאכלס את קרואטיה: הם כפו את שפותיהם על הקרואטים ויישבו מתיישבים אוסטרים והונגרים בערים הקרואטיות. בתחילת המאה ה-19, הופיעה לראשונה הלאומיות הקרואטית כדי לעמוד מול הגרמאניזציה והמגיאריזציה.
בשנת 1840, נערך מפקד אוכלוסין אוסטרי בקרואטיה וסלאבוניה, ועל פי המפקד חיו 526,550 תושבים בממלכת קרואטיה, מתוכם 519,426 (98,64%) קרואטים, 3,000 (0,56%) גרמנים, 2,900 (0,55%) סרבים ו-1,3737 (0,19%) יהודים.
בשנות ה-40 של המאה ה-19, התנועה עברה ממטרות תרבותיות להתנגדות לדרישות הפוליטיות ההונגריות. לפי הפקודה המלכותית ב-11 בינואר 1843, שמקורה במטרניך, נאסר השימוש בסמל התנועה בציבור. הדבר האט את התקדמות התנועה, אך היה כבר מאוחר מדי להפסיק את השינויים החברתיים שהתנועה החלה.
בשנת 1867 הושגה הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, ולפיה הפכה קרואטיה לנחלת כתר הונגרית. בשנת 1868 הושגה פשרה בין קרואטיה להונגריה ונחתמה הפשרה ההונגרית-קרואטית, ולפיה אוחדו ממלכות קרואטיה וסלאבוניה לממלכת קרואטיה-סלאבוניה. קרואטיה קיבלה אוטונומיה מסוימת בעניינים מנהליים, חינוכיים, דתיים ומשפטיים, בעוד שהונגריה נשארה אחראית על תחומי החוץ והביטחון.
בישר אל-ח'סאונה
בישר אל-ח'סאונה (בערבית: بشر الخصاونة; נולד ב־27 בינואר 1969 בעמאן) הוא דיפלומט ופוליטיקאי ירדני המכהן כראש ממשלת ירדן. בעבר שימש כיועצו של המלך עבדאללה השני לתקשורת ותיאום בבית הדין המלכותי להאשמי. הוא היה שר המשפטים בין השנים 2017–2018, שר חוץ בין השנים 2016–2017 ושגריר.
ביוגרפיה
אביו של אל-ח'סאונה, האני, היה מנהיג מפלגת הבעת'. דודו, עומאר אל-ח'סאונה, כיהן בדיוק בעבר כיועץ בכיר למלך, שגריר וראש ממשלה.
הוא קיבל דוקטורט במשפטים מבית הספר לכלכלה ומדעי המדינה בלונדון. עבודת הדוקטורט שלו, משנת 2007, עסקה בהערכת זכות השיבה והפיצוי של אזרחים ירדנים ממוצא של פליט פלסטיני וזכותה של ירדן, על פי המשפט הבינלאומי, להגיש תביעות הנוגעות לכך, בשמם נגד ישראל במטרה לבקש פיצוי כמדינה מארחת מאז הסכם השלום בין ישראל לירדן משנת 1994 . הוא עבד מרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ירדן והמכון הירדני לדיפלומטיה.
כדיפלומט, אל-ח'סאונה היה שגריר לשעבר של ירדן במצרים, צרפת, קניה, אתיופיה, האיחוד האפריקני, ליגת המדינות הערביות ואונסק"ו. כמו כן עבד כמתאם הכללי ומנהל לשכת תהליך השלום והמשא ומתן בירדן.
ב-28 בספטמבר 2016 הוא מונה לשר החוץ. ב-15 בינואר 2017 הוא מונה לשר המשפטים. אל-ח'סאונה הושבע כשגריר ירדן בצרפת ב-31 באוגוסט 2018.
ב-23 באפריל 2019 הוא מונה ליועץ לתקשורת ותיאום למלך עבדאללה השני בחצר המלכותית ההאשמית. ב-18 באוגוסט 2020 הוא מונה כיועץ של המלך למדיניות.
עם מינויו לראש ממשלה ב-8 באוקטובר 2020 המלך עבדאללה השני הנחה אותו לשפר את יכולות המדינה במגפת הקורונה בירדן. הוטל עליו גם לפקח על הבחירות לפרלמנט בנובמבר 2020. ממשלתו, בו הוא כיהן גם כשר הביטחון, הושבעה ב-12 באוקטובר 2020.
אל-ח'סאונה הצהיר שהוא רוצה לשנות את כלכלת ירדן, תוך התמקדות בפיתוח רשת ביטחון ציבורית ותכנון של תקציב ממשלתי ריאלי. במהלך שנתו הראשונה, הוא עסק בעיקר בבעיות היומיום של אזרחי המדינה: מים, מזון, משבר מורים בבתי הספר (שדרישתם לקבל העלאות שכר נדחתה בתקיפות) ואבטלה. בנוסף, עסק במשברים בבית המלוכה: האשמת הנסיך חמזה בניסיון לערער לכאורה את שלטון המלוכה וחשיפת נכסים סודיים של המלך במסמכי פנדורה.
בתחילת כהונתו, יחסי ירדן–ישראל היו מתוחים. באמצע שנת 2021, הם התחממו. משבר נוסף התרחש באפריל 2022. לאחר שפרצו מהומות אלימות בהר הבית, הפגינו אלפים ברמת עמון בקריאה לבטל את הסכם השלום עם ישראל. אל-ח'סאונה שיבח את המתפרעים בהר הבית, שלדבריו "משליכים אבנים על הציונים שמטמאים את אל-אקצא", כנראה ביוזמת המלך.
הוא נשוי לאשת התקשורת רנא סולטן, שהייתה כוכבת מפורסמת בתוכניות טלוויזיה, בעיקר תוכניות לילדים, ושיחקה בהצגה הירדנית המצליחה "קפטן אבו רעד". בני הזוג הורים לשני בנים ובת.
יניב בן משיח
יניב בן משיח (נולד ב-13 ביולי 1979, תמוז ה'תשל"ט) הוא זמר ישראלי השר שירים ים תיכוניים.
ראשית דרכו
בילדותו הושפע ממוזיקה טורקית ובעיקר מהזמר עופר לוי. תחילת דרכו של בן משיח בשנת 1997, כאשר הוציא את אלבומו הראשון, "בשביל האור", שהתייחד בשילוב של מוזיקה מזרחית, טורקית עם טקסטים מסורתיים. בשנת 1999 המשיך בן משיח בהוצאה פרטית של אלבומו השני, "עיר קדשך", באותו קו של האלבום הראשון והופץ על ידי האחים ראובני. האלבומים לא זכו להצלחה משמעותית.
הפריצה
אחרי הפסקה של קרוב לעשור ובמקביל שירה בחתונות עם להקת משפחת אבידני, הוציא בן משיח את אלבומו השלישי, "לך בורא עולם" (2007), עליו עמל במשך שנתיים בטורקיה עם 24 נגנים. האלבום כלל מספר להיטים, והיווה פריצה בקריירה של בן משיח ברבים. כעבור שנתיים המשיך בן משיח את הצלחתו באלבומו הרביעי, "שמע בני" על פי המילים של "איגרת הרמבן". בשנת 2010 המשיך באלבום חדש לכבוד הימים הנוראים בשם "קונצרט הסליחות".
במרץ 2011, הופיע בן משיח לראשונה בהיכל התרבות בתל אביב בהפרדה מלאה, דבר אשר גרם למספר הפגנות של פעילי מרצ ערב ההופעה. באוגוסט 2012, בן משיח הוציא את אלבומו החמישי "טיפה ועוד טיפה".
בקיץ 2014 לקראת מופע הבכורה בקיסריה, הוציא בן משיח את אלבומו השביעי שנקרא "בשורות טובות" אך המופע התבטל עקב מבצע צוק איתן. באלבום זה כלולים הלהיטים: "בן אדם", "אל עד לי לעד".
עם הצלחתו הגדולה בציבור הישראלי הכללי, קומם עליו בן משיח רבנים חרדיים מסוימים, הרב אמנון יצחק מרבה לדבר נגדו ובדרשותיו נוהג לשבור דיסקים של בן משיח. למרות זאת המוזיקה שלו פופולרית ביותר במגזר הכללי והדתי.
בינואר 2017 הוציא קליפ בשם "הראש בעננים" תוכן השיר המדבר על שתיית משקאות אלכוהוליים, וסגנונו הוויזואלי המתירני עורר ביקורת במגזר החרדי. מה שגרם לרדיו קול ברמה להודיע כי לעת עתה לא ישמיעו משיריו של בן משיח השיר נכלל באלבומו "השגחה מהשמיים" שיצא לאור ב-9 במאי 2017. לאלבום "השגחה מהשמיים" כתב הפזמונאי עציון מוסאי שני שירים, את "בי רק תן אמונה" ואת "מברוק עליק".
אך למרות זאת בן משיח מקבל תמיכה מהרבנים הרב חיים רבי, הרב ראובן אלבז שאפילו מביאים אותו להופיע בישיבותיהם.
ביולי 2018 הוציא את השיר "השמחה שלנו".
בפברואר 2019 הוציא סינגל נוסף בשם "המלכה שלי", המבוסס על השיר "Δω Σε Θα Πότε" של הזמר היווני ניקוס ורטיס. ב-25 בספטמבר של אותה שנה הוציא סינגל נוסף בשם "אמא".
באוגוסט 2021 הוציא את אלבומו "קונצרט הסליחות" לקראת הימים הנוראים בעיבודו של אילן לב.
חיים אישיים
בן משיח נשוי ואב לשלושה, מתגורר בפתח תקווה.
לה פטי לארוס
לה פֶּטי לָארוּס (בצרפתית: Le Petit Larousse) הוא מילון צרפתי היוצא לאור בהוצאת לארוס.
היסטוריה
מילון מאת פייר לארוס, שנשא את שמו, יצא לאור לראשונה ב-17 כרכים בשנת 1856. המילון לא זכה להצלחה כלכלית. בשנת 1905 יזם אחיינו של לארוס, ז'וליין הולייה, יחד עם רואה החשבון של ההוצאה, קלוד אוז'ה, את הוצאתו לאור של "לה פטי לארוס" - מילון בכרך אחד שהתבסס על מילונים קודמים של אוז'ה. במילון היו שני חלקים: חלק של אוצר מילים וחלק של שמות עצם פרטיים. המוטו של פייר לארוס, "Je sème à tout vent" ("אפזר לכל רוח"), משתקף בעטיפה של המהדורות השונות של המילון, שעליהן מופיעה דמותה של אישה המפזרת לרוח את ראשו של הפרח שן הארי.
מהדורה חדשה של המילון יוצאת לאור מדי קיץ, וכוללת שינויים שנוצרו בשנה החולפת (מילים חדשות, אירועים חשובים, התפתחות טכנולוגית וכו'). במהדורת 2011, למשל, נוספו המושגים "ויקיפדיה" ו"פאשניסטה", והאישים מישל וולבק ופנלופה קרוז. מדי תקופה של 10 עד 15 שנים המילון כולו נבדק מחדש ומותאמות בו ההגדרות (לא תמיד בהצלחה: במהדורת 1906 של המילון נכתב, בהגדרת "יהודי" (juif): "il existe beaucoup de juifs en Pologne" - "קיימים הרבה יהודים בפולין". משפט זה נכלל גם במהדורת 1958, 13 שנים לאחר שכמעט לא נותרו יהודים בפולין). מהדורת "לה פטי לארוס 2007" (שיצאה לאור ב-2006) כוללת 1,918 עמודים, שבהם 150,000 הגדרות ו-5,000 איורים.
במשך תקופה ארוכה התעלם המילון מתיקוני האיות של הצרפתית שאושרו בשנת 1990 על ידי המועצה העליונה לשפה הצרפתית. רק במהדורת 2011 הוצגה במילון רשימת המילים שהושפעו מתיקונים אלה.
המילון יוצא לאור ב-12 גרסאות, החל במילון לתלמיד וכלה במילון השלם, וכן גרסת CD-ROM. בשנת 2015 נמכרו גרסאות אלה ב-2.5 מיליון עותקים. למילון פורסמו גם גרסה ספרדית (El Pequeño Larousse Ilustrado) וגרסה איטלקית (Il Piccolo Rizzoli Larousse).
רינג פופ
הסוכרייה הומצאה בסוף שנות ה-70 על ידי פרנק ריצ'רדס, שרצה לגרום לבתו להיפטר מהרגל מציצת האגודל שלה.
בתחילת שנות ה-80 שודרה בטלוויזיה פרסומת לרינג פופ, שכללה ילדים רבים שאוכלים ונהנים עם רינג פופס, ובה סצנה עם שני ילדים, ילד וילדה, שבה הילד הקטן מציע נישואים לילדה הקטנה עם הרינג פופ. הפרסומת זכתה להצלחה מסחרית גדולה.
מזה
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מדלן קונין
מדלן מאי קונין (באנגלית: Madeleine May Kunin, ) היא פוליטיקאית וסופרת אמריקאית, יהודיה, שהייתה המושלת היהודיה הראשונה של מדינה בארצות הברית, מושלת ורמונט, בשנים 1985–1991.