cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמוס ארבל
ביוגרפיה
במהלך מלחמת יום הכיפורים היה חלק מצוות הכתבים הצבאיים שנשלחו לסיקור המלחמה, והיה בחזית הדרומית. במשך חצי שנה סיקר ארבל את צליחת התעלה, ואת האירועים באיסמעיליה ובעיר סואץ. ארבל הצליח לראיין מהצד המצרי של תעלת סואץ חייל בארמייה השלישית שהיה בצד המזרחי של התעלה, והכתבה שודרה ברחבי העולם. אחרי המלחמה, מונה לכתב הפרלמנטרי של הטלוויזיה, וסיקר את הדיונים בהסכמי הביניים עם סוריה ועם מצרים.
ב-1976 פנה אליו מנהל החדשות דן שילון וביקש ממנו להקים את הדסק לענייני תרבות ואומנות במערכת "מבט". בתקופה זאת שידר מדי שבוע ב"יומן", מגזין החדשות של יום שישי בערוץ הראשון, כתבה שסיפקה פרופיל של אומן או קבוצת אמנים, מזוויות שונות, וכן הצגות תיאטרון וקולנוע. ארבל סיים ב-1977 את קורס הבמאים וקיבל הסמכה כבמאי ברשות השידור. במקביל ייסד עם עמירם ניר, דוד גלבוע ויאיר שטרן את חדשות הלילה של הטלוויזיה, ואחר כך לצידם של עמנואל הלפרין ודוד ויצטום את התוכנית "מהיום למחר" ששודרה ב-23:30 עד חצות.
את עיקר פרסומו קיבל מהנחיית תוכנית האירוח "בין הכיסאות" מ-1985 ובמשך כשבע שנים בפריים טיים של הטלוויזיה. בשנת 1993 הפיק ערך והגיש את תוכנית הראיונות "עניין ראשון", אשר שודרה במשך שנה. מאז שימש ארבל במשך 3 שנים כעורך ומגיש "מבט" של מוצאי שבת ומבזקי חדשות, ובמשך 12 שנה כראש דסק החדשות במערכת תל אביב, וכעורך-משנה של "מבט".
במקביל לעבודתו ברשות השידור, לימד ארבל במשך עשר שנים פנטומימה, באוניברסיטה העברית ולקבוצות צעירים בירושלים. בין תלמידיו - חנוך רוזן, ענת וקסמן ואשר פיש. כמו כן לימד תקשורת באוניברסיטת חיפה במשך 20 שנה, וערך סדנאות תקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה במשך שש שנים על תקשורת בין-אישית בשפת הגוף, פרזנטציה, ותורת הריאיון. ארבל הפיק וביים עשרות סרטים מסווגים לחיל האוויר במסגרת המילואים שלו, וכן ערך הפיק וביים עשרות מופעים לברית התנועה הקיבוצית, שם גם העביר סדנאות הנחיה לרכזי התרבות.
ארבל פרש לגמלאות מרשות השידור בשנת 2012, לאחר 43 שנות עבודה.
ארבל, המתגורר בהרצליה פיתוח, נשוי לרחל, אדריכלית פנים ומעצבת סביבה. לזוג בת, קרן, דוקטור לפילוסופיה, ובן, אברי, שחקן תיאטרון.
אוניברסיאדת פוקואוקה (1995)
אוניברסיאדת הקיץ ה-18 נערכה בפוקואוקה, יפן ב-1995; טקס הפתיחה, טקס הנעילה ומשחקי בייסבול נערכו באצטדיון פוקואוקה דום. במשחקים השתתפו כ-4,000 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות ב-12 ענפי ספורט: אתלטיקה (43 תחרויות), בייסבול, ג'ודו (18 תחרויות), התעמלות (כולל התעמלות אמנותית (5 תחרויות) והתעמלות מכשירים (16 תחרויות)), טניס (5 תחרויות), כדורמים, כדורסל (2 תחרויות), כדורעף (2 תחרויות), כדורגל (גברים בלבד), סיף (10 תחרויות), קפיצה למים (8 תחרויות) ושחייה (34 תחרויות).
סך הכול הוענקו 465 מדליות, מתוכן 69 לארצות הברית.
Best I Ever Had
Best I Ever Had הוא סינגל של הראפר הקנדי דרייק. השיר יצא לאור בשנת 2009, כסינגל מתוך מיני-אלבום הבכורה של דרייק, So Far Gone. השיר נכלל גם במיקסטייפ הנושא את אותו השם, ובאלבום הבכורה של דרייק, Thank Me Later.
השיר יצא כסינגל השלישי מתוך Thank Me Later בבריטניה ב-11 באוקטובר 2010, כסינגל עם איי-סייד כפול, לצד "Fancy". בעקבות הפופולריות של הסינגל, הוציא דרייק את So Far Gone כמיני-אלבום הזמין לרכישה. בשיר דגימות של השירים "Fallin' in Love" של המילטון, ג'ו פרנק וריינולדס ו-"Do It for the Boy" של ליל ויין.
הסינגל הגיע בשיאו למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, והפך לשיר הראשון של דרייק שנכנס למצעד. הוא נשאר כשיר היחיד של דרייק כאמן ראשי שהגיע למיקום הגבוה ביותר במצעד עד הגעתו של השיר "One Dance" משנת 2016 למקום הראשון. השיר אף היה מועמד לשני פרסי גראמי בקטגוריות "ביצוע סולו הראפ הטוב ביותר" ו"שיר הראפ הטוב ביותר".
מחלוקת
המפיק קיה שיין ייחס לעצמו את הפקת הסינגל וטען כי הוא כתב את השיר עבור דרייק, והעניק לו בעלות חלקית על השיר. שיין הפיק עבור ליל ויין את השיר "Do It for the Boy", ממנו מופיעה דגימה בשיר. שיין אף קיבל פרסים מאיגוד ה-BMI על השיר. דרייק טען כי מעולם לא פגש את שיין והודה כי דגם את שירו של ליל ויין, אך כינה את הטענה לקרדיט כ"לא נעימה".
בתביעה שהוגשה ב-24 ביוני 2010, דרייק נתבע בגין הפרת זכויות יוצרים על ידי פלייבוי אנטרפרייז בגלל טענות שהשיר דוגם את שירם של להקת הרוק האמריקאית המילטון, ג'ו פרנק וריינולדס, "Fallin' in Love" משנת 1975, עליו פלייבוי אנטרפרייז מחזיקה בזכויות היוצרים. התביעה נשלחה כנגד דרייק, כמו גם חברות התקליטים קאש מאני רקורדס ויוניברסל מיוזיק גרופ, ונטען בה כי פלייבוי "סבלה, ותמשיך לסבול מפציעה בלתי הפיכה" מההפרה לכאורה. בתביעה נדרש "להשמיד את כל היצירות המפרות". במסגרת טענתה, פלייבוי טענה גם כי "כל נאשם ידע, או שהיה צריך לדעת באופן סביר, כי הקלטת הקול מוגנת בזכויות יוצרים".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר, שבוים על ידי קניה וסט, צולם בברוקלין בבית הספר התיכון הקתולי בישופ פורד. בקליפ הופעת קמע של הזמרים טריי סונגז, פאבולוס וקונסיקוונס ומפיק השיר בוי-1דה. הקליפ הוצג ב-30 ביוני 2009 בתוכנית It's On with Alexa Chung, והגרסה המלאה של הקליפ הוצגה בבכורה באינטרנט ב-1 ביולי 2009. הגרסה המלאה של הקליפ הופיעה לראשונה בטלוויזיה ב-AMTV ב-2 ביולי 2009. על הקליפ נמתחה ביקורת בתקשורת, כולל מאמר בעיתון הבריטי הגרדיאן, שהדגיש את ההתמקדות המייצגת בחזה המושתל שאינו נתמך ובאחורים הבולטים של שחקנית הכדורסל שדרייק מאמן בקליפ.
רמיקס
ברמיקס הרשמי של השיר מתארחת הראפרית והזמרת ניקי מינאז'. הרמיקס נכלל במיקסטייפ של מינאז', Beam Me Up Scotty. אמנים אחרים שהוציאו רמיקסים לשיר כוללים את טאנק, מייז, באסטה ריימס וסוויז ביטס.
הצלחה מסחרית
השיר הגיע לראשונה למקום ה-92 במצעד הבילבורד הוט 100 ובשבוע שלאחר מכן הגיע בשיאו למקום השני למשך ארבעה שבועות, אחרי "I Gotta Feeling" של בלאק אייד פיז, ולאחר מכן נפל למקום השלישי, מה שהפך את דרייק לראפר הקנדי השלישי בהיסטוריה שהכניס שיר למצעד הבילבורד הוט 100. השיר הגיע למקום הראשון במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ, בעקבות מספר השמעות ברדיו והורדות גבוה. במצעד שירי הראפ, הגיע השיר בשיאו למקום הראשון.
Signs (שיר)
גרסה ערוכה של השיר הופיעה בסרט "נחשו מי" משנת 2005, שבו מככבים אשטון קוצ'ר וברני מק. הסינגל הגיע למקום ה-2 במצעד הסינגלים הבריטי והפך לפופולרי מאוד ברחבי העולם. הקליפ לשיר בוים על ידי פול הנטר, והוא צולם בחדר כושר ובקזינו בלאס וגאס, נבדה. הקליפ לשיר הוא היה המושמע ביותר בשנת 2005 בערוץ The Box שבבריטניה.
אוסטין 15
אוסטין 15 (באנגלית: Austin 15, קרוי גם: Austin 15 hp) היא מכונית בסגנון מכונית עידן פליז בתצורה "Torpedo" שיוצרה במספר תצורות מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company  (שם רשמי: The Austin Motor Company Limited) אשר יוצרה בין השנים 1908 – 1915 בבריטניה.
דגם "אוסטין 15" הוצג לראשונה בנובמבר 1908 בתערוכה במרכז כנסים ב-"Olympia, London" באזור "West Kensington"  בלונדון.
מוחמד בסיוני
מוחמד בסיוני (בערבית: محمد بسيوني; 1937 – 18 בספטמבר 2011) היה איש צבא ודיפלומט מצרי.
ביוגרפיה
בסיוני התגייס לצבא מצרים בשנת 1956 ושירת במודיעין הצבאי, שם טיפס בסולם הדרגות עד לדרגת תת-אלוף. בשנת 1973 כיהן כנספח צבאי בשגרירות מצרים שבדמשק ובמסגרת תפקידו תיאם את מועד פתיחת ההתקפה המשותפת של מצרים וסוריה כנגד ישראל. בשנת 1976 מונה לנספח הצבאי המצרי בטהראן.
לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים בשנת 1979 והחלפת שגרירים בין המדינות, מונה בסיוני למיופה הכוח בשגרירות המצרית בתל אביב. לאחר שמצרים החזירה את השגריר סעד מורתדא בשנת 1982 כמחאה על פרוץ מלחמת לבנון, הוטל על בסיוני לנהל את השגרירות עד שבשנת 1986 מונה לשגריר החדש בישראל.
בסיוני שירת בתפקידו עד שנת 2000, בה הוחזר למצרים כמחאה על פריצת האינתיפדה השנייה. כעבור מספר שנים הודה בסיוני כי במשך שירותו הארוך בישראל ניצל את מעמדו הדיפלומטי לקיום פעילות מודיעינית מצרית בישראל. לאחר חזרתו למצרים מונה לסגן יו"ר הוועדה לקישרי חוץ בשורא. בעקבות החלטת ממשלת שרון על ביצוע ההתנתקות מעזה החליט הנשיא מובארק למנות שוב שגריר ושלח לישראל את מקורבו, הדיפלומט הוותיק והמנוסה מוחמד עאסם איברהים (2005–2008).
בתקופת כהונתו כשגריר מצרים בישראל, התלוננה במשטרה רקדנית בטן ישראלית כי בסיוני הטריד אותה מינית וניסה לאנוס אותה בדירה ריקה אליה הזמין אותה באמתלה של הצעת עבודה. בסיוני סירב להיחקר במשטרה וטען לחסינות דיפלומטית, תיק החקירה נגדו נסגר בלחץ משרד החוץ, על אף מחאה של ארגוני נשים. גם התביעה האזרחית שהוגשה נגדו נמחקה עקב חסינותו הדיפלומטית.
עצמות השמע
עצמות השמע או עצמימי השמע (TA: Ossicula auditus; Ossicula auditoria), הן שלוש עצמות זעירות בתוך האוזן התיכונה, והן העצמות הקטנות ביותר בגוף האנושי. עצמות השמע המכונות פטיש, סדן וארכוף מעבירות תנודות מכניות מעור התוף למבוך שבאוזן הפנימית. הארכיטקטורה של העצמות מאפשרת להן לפעול כמגבר לתנודות שיוצרים צלילים בעור התוף.
מוחמד בסיוני
ביוגרפיה
בסיוני סבל מסוכרת ולחץ דם גבוה, וכן עבר ניתוח מעקפים. הוא מת ב-18 בספטמבר 2011.
עצמות השמע
אנטומיה ותפקוד
שמותיהן של עצמות השמע ניתנו לפי צורתן המזכירה פטיש (Malleus), סדן (Incus) וארכוף או משוורת (Stapes; מבנה בצורת טבעת בצד האוכף המותאם לכף רגלו של הרוכב).
עצמות השמע יוצרות שרשרת בין האוזן החיצונית לאוזן הפנימית. עצם הפטיש, החיצונית מבין העצמות, מחוברת בצידה המכונה "ידית הפטיש" (Manubrium mallei) לעור התוף, ומתמפרקת עם הסדן בצידה השני. עצם הסדן מופרקת בצידה המרוחק מהפטיש עם הארכוף, ועצם הארכוף מותאמת לחלון הפרוזדור (Fenestra vestibuli; "החלון האובלי"), אחד מפתחיה של האוזן הפנימית.
כמערכת של מנופים, עצמות השמע מגבירות את עוצמת הרעידות המועברות מהשטח הגדול יותר של עור התוף לשטח של חלון הפרוזדור, עוצמת הרעידות בחלון הפרוזדור חזקה עשרה מונים מזו שבעור התוף. תנועת העצמות יכולה להיות מבוקרת על ידי השריר מותח התוף הנאחז בפטיש ועל ידי שריר המשוורת הנאחז בארכוף. כיווץ השרירים מפחית את עוצמת התנודות המועברות על ידי עצמות השמע ומאפשר להגן על החיישנים באוזן הפנימית מעוצמת קול חזקה מדי ומאידך, שיתוק של השרירים גורם לרגישות יתר לצלילים. ייתכן שפעולת השרירים מאפשרת הפרדה מדויקת יותר בין צלילים גבוהים על ידי הפחתת מעבר צלילים נמוכים.
ערוץ דיסני (רוסיה)
ערוץ דיסני רוסיה (ברוסית: Канал Дисней) הוא ערוץ טלוויזיה רוסי בבעלות משותפת של תאגיד UTH רוסיה וחברת וולט דיסני (באמצעות חברת וולט דיסני - חבר המדינות), אשר החל לפעול ב-10 באוגוסט 2010. בערוץ משודרים סדרות וסרטים מקוריים המיועדים לילדים ולבני נוער בגילאי 6–18 בהפקת חברת וולט דיסני.
היסטוריה
עד להקמת הערוץ, כל תכניה של דיסני שודרו בערוצים שונים במסגרת תוכניות ייעודיות שונות. זמן קצר לאחר השקת הערוץ בשנת 2010 נסגרו שאר התוכניות השונות וכל תכניה של דיסני ברוסיה מורשים לשידור רק במסגרת ערוץ דיסני.
שלי
שם המשפחה העברי שלי נפוץ בין יהודים יוצאי העיר "ספקס" בתוניסיה, ומקובל כי הוא ראשי תיבות למילים שבח לאל יתברך. באנגלית, השם Shelly משמש הן כשם פרטי והן כשם משפחה, ואף הוא מתועתק לעברית כ"שלי" (אין קשר בין השמות).
ערוץ דיסני (רוסיה)
היסטוריה
הערוץ קיבל רישוי לשדר מטעם רוסקומנדזור במרץ 2010. הערוץ החל לשדר ברוסיה במקום ערוץ Jetix ב-10 באוגוסט 2010 ובתקופת השידורים הראשונה שודרו תוכניות של הערוץ הקודם והפקות של דיסני שיועדו לשוק המזרח אירופי.
שלי
{{פירושונים|
ערוץ דיסני (רוסיה)
היסטוריה
באוקטובר 2011 לאחר פגישת ראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין עם נציגי חברת וולט דיסני ונציגי חברת ההחזקות UTH רוסיה, דיסני רכשה 49% ממניות ערוץ 7, שבהמשך הפך לערוץ Disney Junior, בגרסתו המקומית.
שלי
ראו גם
}}
ערוץ דיסני (רוסיה)
היסטוריה
בשנת 2012 נסגרו תוכניותיה של דיסני והערוץ החל לשדר תוכניות שונות של ABC שתורגמו לרוסית. באמצע 2013 הערוץ החל לשדר סרטי אנימציה ותוכניות לילדים שהופקו על ידי חברת סויוזמולטפילם ותוכניות אנימציה רוסיות אחרות. בשנים 2013–2018 שודרו גם סרטי אנימציה בהפקת 20th Century Fox/Blue Sky Studios ו-Universal. בשנים 2015–2016 שודרו גם הפקות מבית DreamWorks Animation ותוכניות רוסיות מקוריות בהפקה עצמאית מקומית.
באוגוסט 2014 במסגרת מיתוג מחדש שעבר ערוץ דיסני הבינלאומי, גם גרסתו המקומית ברוסיה עברה שינוי עם עיצוב גרפי מחודש ולוגו שתאם את זה של הערוץ המקורי.
בינואר 2016 חברת UTH רוסיה הפכה לבעלים העיקרי של הערוץ כשרכש 80% ממניות הערוץ, בעוד חברת וולט דיסני החזיקה ב-20% הנותרים.
דרום אירופה
דרום אירופה הוא כינוי לקבוצת מדינות באירופה, השוכנות בחלק הדרומי של היבשת.
אין זהות מוחלטת בין מדינות דרום אירופה לבין מדינות הים התיכון, אם כי יש חפיפה רחבה בין שני המושגים.
מדינות דרום אירופה הן:
יש המוסיפים גם את:
I Surrender
I Surrender (בעברית: אני נכנעת) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית סלין דיון, מתוך אלבומה השביעי בשפה האנגלית, A New Day Has Come. השיר יצא לאור ב-22 במרץ 2002, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
השיר נכלל באלבום הווידאו, אשר יצא בשנת 2007.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לואי ביאנקנילו, סאם וואטרס והופק על ידי סימון פרנגלן. השיר הוא בלדת פופ, המשלבת בתוכה גם את סגנון הרוק קל. בשיר מדברת סלין על כניעתה לאהבה, ועל כך שתסכים לוותר על הכל למען חיים משותפים עם בן זוגה.
מגזין הבילבורד סקר את השיר בחיוב.
הופעה
עם השיר הופיעה סלין דיון בהופעה שנכללה באלבום הווידאו שלה,. הופעת השיר עלתה לערוץ ה-Vevo של דיון והפכה לויראלית כאשר צברה למעלה מ-34 מיליון צפיות בסך הכל.
בנוסף לכך, הופיעה דיון עם השיר במהלך רצף ההופעות שלה, "".
גרסאות כיסוי
במרוצת השנים זכה השיר לעשרות גרסאות כיסוי ורמיקסים, כשהבולטים ביותר מביניהם הם:
אמיל קואה
אמיל קוּאֶה דה לה שטניירה (בצרפתית: Émile Coué de la Châtaigneraie, נהגה: ; 26 בפברואר 1857 - 2 ביולי 1926) היה רוקח צרפתי שנודע בטיפוליו במחלות נפש.
הנס דר
גנרל הנס דר (בגרמנית Hans Doerr; 14 בספטמבר 1897 – 9 בספטמבר 1960), היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
אמיל קואה
בעבודתו בטרואה בין השנים 1882—1910 חקר את התופעה הידועה כיום כאפקט פלצבו.
הנס דר
קריירה מוקדמת
דר נולד ב-14 בספטמבר 1897 בוילהלמסהאפן, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. ב-8 באפריל 1915 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הארטילריה של המשמר ה-1, עמו לחם במהלך הקרבות. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
אמיל קואה
במרפאה שפתח בננסי טיפל במטופליו באמצעות אוטוסוגסטיה והיפנוזה. לפסיכותרפיה שלו נודעה השפעה באירופה למשך זמן קצר בשנות ה-20 של המאה ה-20.
הנס דר
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה הצטרף דר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1937 מונה דר לקצין הדרכה בברלין-מואביט, ושימש בתפקיד זה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה
בדצמבר 1939 מונה דר לקצין אג"ם של הדיוויזיה ה-44, ולחם עמה במהלך המערכה על צרפת. ב-20 בספטמבר 1940 הוא מונה לקצין אג"ם של הקורפוס ה-52, ולחם עמו במהלך מבצע ברברוסה, וב-8 באוקטובר 1942 אף קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. לאחר מכן הוא שימש כקצין קישור אל הארמייה הרומנית הרביעית בקרב סטלינגרד, וב-16 בינואר 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-384 בסטלינגרד. ב-10 באוגוסט 1943 הוא מונה לנספח הצבאי בשגרירות גרמניה במדריד, וכיהן בתפקיד זה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה סייע דר לשחרור גרמנים שהיו כלואים בספרד, ולאחר מכן שימש כדובר הראשון של שירות המודיעין המערב-גרמני. לאחר מכן התיישב דר בגרוס קרוליננפלד, שם חי עד מותו ב-9 בספטמבר 1960.
כחול-החזה
כחול חזה (שם מדעי: Luscinia svecica) הוא מין של ציפור שיר קטנה מסוג זמיר. אורך גופו נע בין 13–14.5 ס"מ, אורך כנפו 6.9–7.7 ס"מ, מוטת כנפיו 21–24 ס"מ ומשקלו 15–17 גרם. בתחומי שהיית החורף זוהי ציפור בודדה ושקטה. היא נמצאת רוב הזמן על הקרקע ורצה במהירות על פניה, ואינה מנתרת כרוב ציפורי השיר. בעת הריצה זנבה מורם. מדי פעם היא עוצרת שומטת את כנפיה וזוקרת את זנבה. כשהזנב מורם ניכר צבעו החלודי. בעת חשש לסכנה ממהר כחול-החזה ורץ אל הסבך הקרוב. כחול-החזה ניזון בחרקים, ברכיכות, בתולעים ולעיתים בזרעים ופירות.
מראה
כחול-החזה ניכר בסינר הכחול שבסנטרו ובחזהו. סינר זה גדול וצבעו עז יותר בקרב הזכרים, בעיקר בלבוש הדגירה שהוא מקבל בעקבות חילוף נוצות חלקי במשך החודשים פברואר-אפריל. סינר זה מסתיים בזר שחור, שבסביבו פס לבן ופס ערמוני. לעיתים בולט במרכז בסינר כתם אדום או לבן. צבע הכתם וגודלו הוא אחד מהסימנים להבחנה בין 7 תת-המינים של כחול-החזה. לנקבה לרוב סינר אפרפר כחלחל עטור בטבעת שחורה, המתרחבת בחזה לכתם שחום. כחול-החזה ניכר גם בזנבו החום-חלודי בבסיסו והשחום בקצהו. גבו חום אפור וגוון בטנו חולי-אפרפר. מפתח פיו בצבע צהוב וגבתו בהירה. הצעיר הוא חום כהה בעל פסי אורך שחורים על הגוף ויכול להזכיר במראהו אדום חזה צעיר או זמיר צעיר, אך אפשר להבדילו מהם בקלות בכך שבזמן התעופה הגוון החלודי בזנבו בולט.
תפוצה
תפוצת כחול הזנב כלל-פליארקטית, למעט החבלים הים תיכוני והסהרו-ערבי. מקומות חיותו הם יער גדות לאורך נהרות, והחורשות באזור ביצתי - מקומות חיות לחים יותר מאלה של הזמיר המנומר. בסתיו הוא נודד דרומה וחורף בצפון אפריקה ובמזרחה, במזרח התיכון, בדרום איראן, באפגניסטן, בהודו, ובדרום מזרח אסיה. כחול-החזה הוא חולף וחורף מצוי בישראל. הוא בולט ביותר בנדידת הסתיו, מהמחצית השנייה של ספטמבר עד לסוף נובמבר, ופחות בולט בנדידת האביב המתרחשת מסוף חודש מרץ ועד למחצית השנייה של אפריל. הזכרים נודדים כ-10 ימים לפני הנקבות. האוכלוסייה החורפת של כחול-החזה מגיעה במחצית הראשונה של אוקטובר ונוטשת במשך חודש מרץ. כחולי-החזה חורפים באזורי צומח צפוף הגדל ליד מים: ביצות, נחלים, גדות בריכות לגידול דגים ומקווי-מים אחרים, וגם בשדות וליד תעלות מים ניקוז קטנות.
מוסמך אוניברסיטה
מוסמך אוניברסיטה הוא תואר אקדמי שאוניברסיטה מעניקה לאדם שסיים מסלול לימודים אקדמי מתקדם, הכולל בדרך כלל גם התנסות במחקר. תואר זה קרוי גם "תואר שני", משום שהוא השני בסדר הנפוץ של תארים אקדמיים שאדם יכול לקבל במסגרת אקדמית (לאחר תואר ראשון ולפני דוקטורט). תואר זה מוכר גם בשמות ובקיצורים של התארים המקבילים לו ברחבי העולם: "מאסטר", .M.A, .M.B.A, .M.P.A, .LL.M, .M.S ועוד, כאשר הקיצורים משתנים על-פי תחום הלימודים. הלומד לתואר מוסמך, מכונה לעיתים, בטכניון ובחלק ממדינות העולם, "מגיסטר". תואר "ד"ר לרפואה" (.M.D) הוא תואר שני מבחינה אקדמית, למרות שבוגריו נקראים "דוקטור".
בחלק מהאוניברסיטאות בישראל נהוגים שני מסלולים לתואר "מוסמך": מספר הקורסים שעל הסטודנט ללמוד במסלול ללא תזה גדול יותר מזה שבמסלולים עם תזה. תואר שני ללא תזה אינו מאפשר המשך ללימודי דוקטורט, אלא לאחר השלמות המכשירות את התלמיד לעבודת מחקר עצמאית.
התואר בישראל כיום
המועצה להשכלה גבוהה מאשרת לכל האוניברסיטאות הישראליות להעניק תואר מוסמך.
ב-2006 קיבלו את התואר כ-11,000 בוגרים. ב-2013 – 20,770 בוגרים.
השם של תואר המוסמך תלוי בפקולטה (ולעיתים באוניברסיטה) שבה מוענק התואר. להלן רשימה של חלק מתוארי המוסמך הקיימים בישראל:
מצוד (מיני-סדרה)
מצוד (באנגלית: Manhunt) היא מיני-סדרת מותחן קונספירציה היסטורי אמריקאית שנוצרה על ידי מוניקה בלצקי, העוקבת אחר חיפושיו של אדווין סטנטון אחר ג'ון וילקס בות' לאחר ההתנקשות באברהם לינקולן ומבוססת את ספרו של ג'יימס ל. סוונסון, "Manhunt: The 12-day Chase for Lincoln's Killer".
המיני-סדרה עתידה לעלות לשירות הזרמת המדיה "אפל TV פלוס" במהלך שנת 2023.
תקיצר העלילה
לאחר ההתנקשות באברהם לינקולן, מזכיר המלחמה וחברו הקרוב, אדווין סטנטון מתחיל במצוד אחר רוצחו, ג'ון וילקס בות'.
פיתוח
בינואר 2022, נמסר לראשונה על פיתוחו של עיבוד טלוויזיוני לרומן "Manhunt: The 12-Day Chase for Lincoln's Killer" מאת ג'יימס ל. סוונסון. המיני-סדרה נוצרה ונכתבה על ידי היוצרת מוניקה בלצקי כפרויקט ראשון בחוזה עליו חתמה מול "אפל"; עוד נמסר כי על בימוי הפרקים יופקד הבמאי קרל פרנקלין וכי בתפקיד הראשי יככב טוביאס מנזיס. בפברואר 2022, נמסר על ליהוקם של אנתוני בויל ולובי סימון לצוות השחקנים, ואושר כי בויל יגלם את דמותו של ג'ון וילקס בות'. במרץ 2022, נמסר על ליהוקו של מאט וולש לדמותו של סמואל מוד; ובמאי 2022, נמסר על ליהוקם של צוות השחקנים המלא.
צילומים
תהליך הקדם-הפקה החל בסוואנה, ג'ורג'יה, בפברואר 2022, ואילו הצילומים החלו במאי והסתיימו באוקטובר 2022. צילומי סצנת ההתנקשות בתיאטרון פורד התקיימו בתיאטרון היסטורי בפילדלפיה ביוני 2022.
ג'ורג'יצה ביידוב
ג'ורג'ה "ג'ורג'יצה" ביידוב (בקרואטית: Đurđa "Đurđica" Bjedov; נולדה ב-5 באפריל 1947) היא שחיינית עבר קרואטית שייצגה באותה העת את יוגוסלביה. האלופה האולימפית הראשונה (מקסיקו סיטי 1968) במשחה ל-100 מטר חזה. הייתה לשחיינית היוגוסלבית והקרואטית הראשונה והיחידה עד כה (2017) שזכתה במדליית זהב בשחייה במשחקים האולימפיים ואישה היוגוסלבית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית.
ביוגרפיה
ביידוב נולדה וגדלה בספליט, קרואטיה.
ביידוב השתתפה באליפות אירופה שנערכה באוטרכט, הולנד בשנת 1966
הסינדרלה, אלופה אולימפית
הוועד האולימפי של יוגוסלביה החליט לשלוח את ביידוב לאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) כדי להשלים רביעיית שליחות 4x100 מטר מעורב, אך במשחקים עצמם היא פסלה כשקפצה לפני הזמן. יומיים לאחר מכן, היא זכתה במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 1:15.8 דקות, לפני גלינה פרוזומנשחיקובה מברית המועצות (1:15.9 דקות) ושרון ויצ'מן מארצות הברית (1:16.1 דקות) ויומיים לאחר מכן, היא זכתה במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:46.4 דקות, אחרי שרון ויצ'מן שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:44.4 דקות ולפני גלינה פרוזומנשיקובה (2:47.0 דקות). ובכך הייתה לשחיינית היוגוסלבית הראשונה והיחידה שזכתה במדליית זהב בשחייה במשחקים האולימפיים.
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה בשנת 1970 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ומדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב.
חייה האישיים
לאחר שפרשה משחייה תחרותית החלה לאמן שחייה. היא נישאה לגברילו שחקן כדורמים מצטיין. היא מתגוררת בלוקרנו, שווייץ. בתה, אנמריה פטריצ'ביץ' שחיינית אולימפית, מקום 13 באולימפיאדת סיאול (1988) ואלופת אירופה בשחייה במים פתוחים ל-5 ק"מ ובנה לוקה גברילו שחיין מצטיין, מאמן השחייה של נבחרת שווייץ ומספטמבר 2017 מאמן השחייה הראשי של נבחרת ישראל.
קלאודיו קואלו
קלאודיו קואלו (בספרדית: Claudio Coello, תעתיק מדויק: קלאודיו קואיו; 2 במרץ 1642 – 20 באפריל 1693) היה צייר ספרדי נודע בסגנון הבארוק.
יחידות מידה בבישול
יחידות המידה שבהן נעשה שימוש לצורכי בישול משתנות מארץ לארץ, והן משמשות לשם תיאור כמויות של מצרכים שבהן יש להשתמש במתכונים השונים.
בישראל, כמו במרבית יבשת אירופה, נהוג להשתמש בשיטה המטרית (גרם עבור מוצקים וליטר עבור נוזלים).
הכמויות של הרכיבים השונים במתכונים מצוינות לרוב לפי משקל, לפי נפח או לפי מספר יחידות.
לאורך רוב ההיסטוריה נהגו ספרי הבישול לציין כמויות לא מדויקות ובמקום זאת השתמשו בניסוחים כלליים. בספרי הבישול האירופיים נהגו להשתמש ביחידות משקל ולא בנפח, אם כי השתמשו במידות לא פורמליות כגון "pinch" ("קומץ"), או "drop" ("טיפונת"). בשנת 1896 הציגה לראשונה פאני פארמר בארצות הברית מידות מדויקות יותר של כמויות לפי נפחים בספרה "Boston Cooking-School Cook Book".
מצרכים שונים נמדדים בדרכים שונות:
מידות לפי השיטה המטרית
ברוב העולם, נהוג להשתמש בשיטה המטרית לצורך מדידה של ליטרים ומיליליטרים (מ"ל), גרמים וקילוגרמים (ק"ג), וכן מעלות צלזיוס (במקום מעלות פרנהייט).
ברוב המדינות דוברות האנגלית בעולם נהוג למדוד משקל בפאונד ובאונקיה, כאשר יחידות הנפח מבוססות על כלי בישול סטנדרטיים המיועדים למדידה ונפוצים באזורים הללו ועל מידות שונות אשר אינם מבוססות על השיטה המטרית. בפועל הכמויות עצמן לעיתים קרובות חורגות במעט מהכמות בה השתמשו בכלי המקורי עליו הם מבוססים וזאת משום שכלי הבישול עצמם נוטים להשתנות מעט ממדינה למדינה.
השוואה של כמויות נפח של השיטה המטרית מול מערכת היחידות הבריטית (המידות אשר נפוצות בעיקר במטבח האמריקאי והאנגלי):
המרה ממערכת היחידות הבריטית לשיטה המטרית:
המרה מהשיטה המטרית למערכת היחידות הבריטית:
יחידות משקל של נוזלים
עם הופעתם של המאזניים האלקטרוניים המדויקים מדידת משקל הנוזלים הפך נפוץ לצורך שימוש במתכונים ומונעת את הצורך בכלי מדידת נפח מדויקים. הנוזלים הנפוצים ביותר בשימוש בבישול הם מים וחלב. חלב זהה במשקלו למים בכמויות הקטנות יחסית בהם נעשה שימוש לצורכי בישול.
אונקיית נוזל אחת של מים שוקלת בקירוב 1 אונקיות ומשום כך ניתן להמיר ממתכון בריטי בו כתוב פיינט (20 אונקיות נוזל) מים בפשטות ל-20 אונקיות מים.
יחידות משקל מדויקות יותר הופכות חשובות כאשר משתמשים במידות גדולות יותר כגון בעת ייצור מזון בכמויות מסחריות. להלן טבלה מדויקת יותר:
יחידות מידה בארצות הברית
בארצות הברית נוהגים להשתמש כיום בפאונד ובאונקיות עבור משקל, ויחידות המידה הסטנדרטיות האמריקאיות עבור נפח. על מנת לראות יחידות מידה בהם משתמשים במדינות אחרות ראו מערכות מדידה מסורתיות.
יחידות המידה מסווגות או כיחידות מוצקות או כיחידות נוזלים. לחלק מיחידות המידה של המוצקים והנוזלים שמות דומים, אך בפועל הוא נמדדים בנפחים שונים למדי. המתכונים בדרך כלל מציינים אילו יחידות מידה נדרשות. המתכונים בארצות הברית משתמשים בעיקר ביחידות מידה של נוזלים.
לצורך בישולים ביתיים, הכמויות של מצרכים מוצקים, כגון קמח וסוכר, מצוינים על גבי האריזות לפי הנפח שלהם, לעיתים לפי כוסות מדידה (cups) אם כי הם נמכרים לפי משקל נטו בחנויות עצמם. מידות משקל משמשים גם למצרכים נוספים כגון בשר או חמאה.
מספר כמויות נפח אשר משותפות למדינות דוברות האנגלית:
חיים מרדכי לבטון
הרב חיים מרדכי לבטון (ה'תק"ם, 1780 - ה'תרכ"ט, 1869) היה דרשן, פייטן, אב בית הדין ורבה הראשי של חלב.
תולדות חייו
נולד בשנת 1780 (ה'תק"ם) לערך בחלב שבסוריה לרב חלפון לבטון, בן למשפחה מצאצאי מגורשי ספרד. כשבגר התפרנס ממסחר בשותפות עם הגביר חביב מצרי. בשנת 1858 (תרי"ח) כשנפטר הרב אברהם ענתיבי, התמנה לרבה הראשי של חלב, וכיהן במשרה זו עד לפטירתו.
התפרסם בחכמתו ויושר דינו בקרב כל תושבי עירו, יהודים וערבים כאחד, ואף זכה לאות כבוד מהממשל הטורקי על פעילותו הציבורית. מופתים רבים נקשרו בדמותו, ובזמנו פרחה עירו מבחינה רוחנית. בית דינו התפרסם בכל האזור, ורבים הכתירוהו כגדול רבני ארם צובא (חלב). עסק גם בכתיבה, וחלק מפיוטיו מושרים על ידי בני קהילתו בשירת הבקשות.
לאחר פטירתו, הוציא נינו הרב יום טוב ידיד הלוי ספר הכולל את תולדותיו ומופתיו בשם שבחי מהר"ם. כן נכתבו תולדותיו על יד הרב עזרא בצרי ונדפסו בספריו בן יאיר ונכח השולחן. הרב עובדיה יוסף מזכיר רבות מדברי תורתו בשיעוריו.
לרב לבטון נולדו שלושה בנים מאשתו הראשונה, ולאחר פטירתה, כשהיה כבן 70, כתב בספרו תשובה הלכתית לפיה אדם שאין לו בנות (או שיש לו בנות ואין לו בנים), וכוחו עדיין במותניו, כל זמן שאשתו חיה הוא לא מחויב להביא בנות לעולם מתוקף מצוות פרו ורבו, אך אם אשתו מתה הוא מחויב להינשא שוב כדי להביא בנות לעולם. וכן עשה והתחתן עם אישה צעירה. לפני נישואיו בשנית, התחייב לאשתו לעתיד כי ישיא את הבת שתוולד להם. ואכן נולדה להם בת אחת בלבד, והוא חיתן אותה עם הרב עזרא בן הרב משה סוויד, מרבני חלב
פטירתו
משלושת בניו ומבתו זכה להעמיד צאצאים רבים שהמשיכו את מורשתו למשפחות: הדאיה, הלוי, לבטון, סוויד, עטיה ושוויכה. מצאצאיו הידועים: נכדו, הדיין הרב יצחק לבטון, הרב שלום הדאיה, הרב עובדיה הדאיה והמקובל הרב מרדכי עטיה.
את מקומו ברבנות מילא הרב שלום כאסכי, אחריו הרב שאול עזרא דוויק, הרב מנשה סתהון, הרב משה כהן, והרב אהרן שוויכה יחד עם הרב משה סוויד.
ספרי מופתיו
ספרים נוספים נמצאים בכתבי יד.
אלאדין ונקמתה של נאסירה
אלאדין ונקמתה של נאסירה (באנגלית: Disney's Aladdin in Nasira's Revenge) הוא משחק וידאו מסוגת פלטפורמה המבוסס על הזיכיון "אלאדין" של חברת וולט דיסני. המשחק פותח עבור הפלייסטיישן והמחשב האישי על ידי Argonaut Games והופץ על ידי Disney Interactive בשנת 2001.
משחקיות
השחקן שולט על שלוש דמויות במשחק: אלאדין, אבו והנסיכה יסמין. יכולותיו של אלאדין כוללות בין היתר לחימה בחרב, קפיצה ורקיעה. אבו יכול לקפוץ, להתגלגל ולטפס על קירות עד גובה מסוים. בשלב של יסמין היא מסתתרת בתוך כד, ועל כן היא יכולה להתחבא ולקפוץ.
השחקן אוסף מטבעות זהב במהלך כל שלב ונלחם במספר נבלים שונים. כמו כן משתנות אווירות המשחק ומאפשרות אינטראקטיביות רבה. בסוף כל שלב מופיעים משחקונים: זריקת פשטידות, גלישה וקפיצה בין עננים.
עלילה
תחילה משתלטת נאסירה על הארמון בעזרת כישוף וחוטפת את הנסיכה יסמין ואת הסולטאן. אחר כך היא מצווה על מנהיג השומרים ראזול להביא אליה את אלאדין מת או בחיים. נאסירה סבורה כי אם תאסוף קומץ שרידים מקודשים המפוזרים בכל רחבי אגרבה, יהיה סיכוי כי תוכל להחיות את אחיה ג'אפר ולהשתלט על העולם. אי לכך היא משתמשת בשבוייה על מנת לאלץ את אלאדין לבצע משימה זו עבורה. המשחק מסתיים כשנאסירה מחייה את ג'אפר במאורתה הוולקנית, אבל אלאדין מצליח לנפץ את החפצים ולחסל את ג'אפר בשנית, בעוד נאסירה עצמה בורחת וככל הנראה שורדת.
מסכת (מכשיר רפואי)
מַסְכֵּת (בלועזית: סְטֶתוֹסְקוֹפ) הוא מכשיר רפואי המשמש לשמיעת קולות תוך-גופניים בצורה לא פולשנית, לדוגמה האזנה לנשימה, לרחשי הלב או למדידת לחץ הדם של הנבדק. המסכת הוא מכשיר רפואי נפוץ ומצוי בשימוש ברחבי העולם.
מקור השם הלועזי מיוונית, στηθοσκόπιο, והוא מורכב מהמלים στήθος - חזה, ו-σκοπή - מביט, דהיינו צופה/מביט לחזה. המונח בעברית בא מלשון לְהַסְכִּית - לְהַקְשִׁיב.
היסטוריה
המסכת הומצא בשנת 1816 על ידי רנה לאנק, רופא צרפתי (תלמידו של ז'אן-ניקולה קורביזר), שהיה רופאו של נפוליאון) אשר חקר את ה ונחשב לאחד מאבות רפואת-הריאות. לאנק יצר את התשתית לפענוח ממצאי ההאזנה ללב ולריאות על ידי השוואת הממצאים מהאזנה לחולים ולבריאים, ועל ידי נתיחות שלאחר המוות בחולים שנפטרו ונבדקו על ידיו קודם לכן.
עד המצאת המסכת, היו הרופאים נוהגים להניח אוזנם על חזה החולה ולהקשיב לקולות הלב והריאות. האגדה מספרת כי לאנק היה נבוך מכדי להניח את אוזנו על חזה של אישה שסבלה מכאב בחזה והשתמש בעיתון מגולגל. תעוד ההאזנה הראשונה לחולה מתוארך ל-8 במרץ 1817, שבאותה עת בדק לאנק את המטופלת בת ה-40 הגב' מארי-מלאני.
לאנק כינה את המצאתו בפשטות 'הצילינדר', אך בלחץ עמיתיו העניק למכשיר את השם היווני 'סטטוסקופ'. בסדנה שהקים בביתו המשיך לאנק ופיתח את המצאתו. הוא בחן מספר חומרים, ומצא את העץ כמתאים ביותר לצרכיו. מסכת העץ של לאנק היה צינור עץ חלול, שהורכב משני חלקים המתחברים זה לזה, בקוטר 4 ס"מ ובאורך כולל של 32 ס"מ. הפתחים שבשני צידי הצינור היו קעורים והוצמדו האחד לבית החזה והשני לאוזן הבודק. צורת האזנה זו שימשה לבדיקת הריאות. חלק שלישי עשוי עץ בצורת חרוט אשר הוחדר לקצה הצינור והוצמד לחזה שימש להאזנה לקולות הלב והוצא בעת האזנה לריאות. לאנק העניק מסכת עץ שיצר לידידו, הפרופסור לאנטומיה לובסטין, אשר בחן את המכשיר ושפרסם יחד עם לאנק ב-1821 את העבודות הראשונות המבוססות על האזנה לבית החזה.
המסכתים הראשונים ששוכללו על ידי הרופא הצרפתי היו דומים למדי למכשיר שהמציא לאנק - חצוצרות עץ חלולות באורך של כ-30 ס"מ, שהרופאים היו מצמידים לגוף החולה מצידן האחד ומצמידים את אוזנם מהצד השני. ב-1851 פותח על ידי  מסכת דו-אוזני. ב-1873 פותח מסכת המאפשר האזנה מקבילה למספר מקומות בבית החזה אך שיטה זו נזנחה והמסכת הנפוץ נותר בצורתו הדו-אוזנית עם מוקד האזנה בודד.
המסכת כיום
בשנת 1960 הגה מאוניברסיטת הרווארד את דפוס המסכת המיטבי בעיניו, והוא המסכת המקובל עד ימינו. הוא פרסם את תפישתו בכתב העת הרפואי המדעי היוקרתי. המסכת שפיתח היה בעל ראש האזנה מתחלף אשר בצידו האחד פעמון ובצידו השני ממברנה.
מראש ההאזנה יוצא צינור האזנה יחיד המגיע לשתי האוזניים המוליך בעזרת עמוד האוויר שבתוכו את גלי הקול אל הבודק.
מסכתי הליטמן הראשונים יוצרו בדגמים שונים לאחיות ולרופאים. תצורת המסכת עם שני ראשי ההאזנה המתחלפים הייתה לדגם המקובל וגרסאות שונות שלו פותחו כדגמי רפופורט (Rappoport) וספארג (Spargue).
הדגמים המובילים בתחום המסכתים היום הם ליטמן, רפופורט, טאיקו של ווולש-אלין ורייסטר (Riester).
הקושי בהאזנה לקולות נמוכי התדר הוליד את הצורך בפיתוח המסכתים האלקטרונים המסוגלים לזהות את הקולות לתדריהם ולהגבירם בהתאם. עם זאת, מסכתים אלו עדיין אינם נפוצים.
מסכת אקוסטי
כאשר מניחים את הדיאפרגמה בצמוד לעור, הגלים אקוסטיים נקלטים. רטט עובר דרך הממברנה ונע כגל אקוסטי, לחץ אוויר, דרך הצינור החלול עד לאוזניות. האזנה באמצעות הדיאפרגמה מותאמת להאזנה לצלילים הגבוהים. זאת בניגוד לפעמון, משום שאין לו ממברנה ולכן הוא פחות רגיש לרטט של העור ומתאים יותר להאזנה לצלילים בעלי תדר נמוך, לדוגמה צלילי הלב. צינור המסכת חלול ללא רכיבים בתוכו, ברובו גמיש.
קיימים גם מסכתים אקוסטיים בעלי ראש מתכוונן, הראש מכיל אמצעי האזנה יחיד, לצלילים הגבוהים והנמוכים יחד. המעבר בין שני המצבים מתבצע על ידי שינוי בעוצמת הלחץ המופעל גל גוף הנבדק.
מסכת אלקטרוני
המסכת האלקטרוני קולט גלי קול אקוסטיים דרך ראש ההאזנה וממיר אותם לאותות חשמליים שניתן להגביר לצורך שמיעה מיטבית. אותות חשמליים אלה יכולים לעבור דיגיטליזציה עבור עיבוד, שידור ותצוגה ויזואלית. בהשוואה למסכת אקוסטי, המסכת האלקטרוני נחשב טוב יותר לשמיעת קולות הלב, אך זהה באיכותו בשמיעת קולות נשימה.
ישנם סוגים שונים של מסכתים אלקטרוניים, אשר פועלים בשיטות שונות. השיטה הפשוטה ביותר היא שימוש במיקרופון אשר ממוקם בראש ההאזנה. המיקרופון נמצא מאחורי הממברנה וקולט את השינויים בלחץ האוויר שנעשים על ידי גלי הקול, וממיר אותם לאותות חשמליים. גם למיקרופון עצמו יש ממברנה, והשילוב של שתי הממברנות יוצר רעש רקע שמפריע לשמיעה ראויה.
ישנם מסכתים אלקטרוניים אשר משתמשים בגלאים פיאזואלקטריים. גלאים אלה מייצרים אנרגיה חשמלית בעקבות הלחץ שתנועת הממברנה מפעילה על הגביש הפיאזואלקטרי. שיטה זו בעייתית מכיוון שמנגנון ההמרה של הגלאי יוצר הפרעה באותות, וכך הם נשמעים שונה מהצליל שנשמע במסכת אקוסטי.
שיטה נוספת היא להשתמש בגלאי קיבולי זעיר אשר קולט שינויים בלחץ האקוסטי שנוצר בעקבות גלי הקול. לגלאי זה יש יתרון על פני השיטות האחרות מכיוון שהוא קטן, מיוצר בקלות ובכמויות גדולות, ועמיד בטמפרטורות שונות. הגלאי מעביר את האות למגבר וכך ניתן לשמוע את הצלילים בבירור.
המסכתים האלקטרוניים משדרים את הצלילים באופן אלקטרוני, ולכן הם יכולים להיות אל חוטיים, להקליט את הצלילים, להגביר תדרים וגם להציג את הצלילים באופן ויזואלי. כיום יש ישומונים לטלפונים החכמים אשר מאפשרים לטלפון לשמש כמסכת. בזכות תכונות אלה, רופאים יכולים להאזין לצלילי מטופליהם ממרחקים, ולאפשר אנמנזה מלאה יותר בלי לפגוש את המטופלים פנים אל פנים.
מסכת דופלר
אולטרסאונד דופלר (או מסכת דופלר) היא בדיקה לא פולשנית המשמשת להערכת זרימת הדם על ידי שליחה וקליטה של גלי קול בתדר גבוה מתאי הדם האדומים במערכת הובלת הדם. אולטרסאונד רגיל משתמש בגלי קול על מנת להפיק תמונה, אבל אינו יכול לשמש להדגמת זרימת דם.
אולטרסאונד דופלר יכול להעריך את המהירות בה הדם זורם על ידי מדידת הקצב של שינוי גובה הצליל (תדירות) בהתבססות על אפקט דופלר של הגלים המגיעים מאיברים נעים (למשל: הלב). במהלך בדיקה באמצעות המכשיר, סונוגרף מומחה מצמיד מתמר קטן אל החלק שנבדק בגוף המטופל וממשיך בתזוזה מאזור אחד לאחר בהתאם לצורך. האזנה באמצעות הזזה של אולטרסאונד הדופלר לאורך כלי דם אפשרה האזנה לתנועת שסתומים ושמיעת זרימת דם אשר לא זוהו במהלך בדיקה לבבית על ידי מסכת קלאסי. לראייה, האזנה באמצעות מסכת דופלר הציגה רגישות של 84% לזיהוי של אי ספיקת עורקים לעומת מסכת אקוסטי אשר הציג רגישות של 58%.
אולטרסאונד דופלר יכול לעזור באבחון של מקרים רבים הכוללים: קרישי דם, שסתומים פגומים בכלי דם היקפיים שעלולים לגרום לאי ספיקה ורידית, עורקים חסומים, מומים מולדים בלב, תת-לחץ דם בכלי הדם הפריפריים, מפרצות והצרות של העורקים. בנוסף לכך, ניתן להשתמש באולטרסאונד דופלר לצורך בקרה על טיפולים שנעשו לעורקים או לורידים של מטופלים.
הבדיקה עשויה להיות בשימוש כחלופה לתהליכים פולשניים יותר, כמו אנגיוגרמה.
השימוש במסכת
באמצעות המסכת ניתן להאזין לקולות הנשימה, קולות הלב, זרימת דם בכלי דם (למשל בעת בדיקת לחץ דם), תנועת גזים במעי ועוד.
בהאזנה ללב יבחן הרופא את עוצמת קולות הלב או ריחוקם, את קצב הפעימות, נוכחות קולות פעימה נוספים או קיום איוושה. ממצאים האזנתיים יכולים לסייע באבחנת אי ספיקת לב ובגילוי ליקויים מבניים בלב ובמסתמיו.
בהאזנה לריאות ניתן להבחין בין נשימה תקינה הקרויה נשימה בועתית לבין ממצא האזנתי הקיים במצבי חולי כגון פקעים (רעש מעין פצפוצי אורז או חרחורים היכולים להופיע בנוכחות תהליכים דלקתיים בריאות או צפצופים אשר ישמעו בעת התקפי אסתמה או ברונכיטיס).
בהאזנה לבטן ניתן לזהות ניע מעי ער ופעיל מדי, שעשוי להיגרם מזיהומים ודלקות של דרכי העיכול. העדר ניע מעי יכול לרמז לשיתוק זמני של פעילות המעיים עקב שיבושי מלחים או כחלק מצורות חסימת דרכי העיכול.
האזנה לצוואר ולגולגולת יכולה לזהות היצרות בכלי הדם וחיבורים לא תקינים בין עורקים לוורידים.
המסכת לא מהווה כלי אקוסטי אידיאלי מכיוון שהוא תלוי בתדרים על מנת להעביר קולות. הוא יכול להגביר צלילים בצורה סלקטיבית במסגרת הקשת של הצורך הקליני. הגברת צליל נוטה להתבצע מתחת ל-112 הרץ, בעוד שבתדרים גבוהים יותר מתבצעת החלשות הצליל. התכונה הזו טבועה בעיצוב המסכת ששמה דגש על נוחות וצורך קליני מעל המהימנות האקוסטית. הגברת צליל בתדרים נמוכים מוערכת על ידי קרדיולוגים מכיוון שקולות הלב נמצאים בטווח זה של התדרים ונשמעים בצורה לא טובה על ידי האוזן האנושית. לעומת זאת, לצורך האזנה לריאות, יש צורך רב יותר בהפקת צליל נאמן יותר למציאות, צורך אשר לא מסופק על ידי המסכתים האקוסטיים המשומשים כיום.
ישראל חיים קפלן
הרב ישראל חיים קפלן (לפני ה'תרנ"ה, 1895 - ב' בשבט ה'תש"ל, 9 בינואר 1970) היה ראש ישיבה ומשגיח ליטאי-אמריקאי. כיהן כראש ישיבת "תורת חסד" בבריסק וכראש ישיבה ומשגיח בישיבת בית מדרש עליון במונסי שבארצות הברית.
ביוגרפיה
נולד בעיירה ברזניק לרחל ולרב בנימין קפלן, אחיו הגדול היה הרב אלעזר זאב קפלן, משגיח ישיבת ראדין. כל משפחתו מלבד אחותו מאשא ליבא ברקוביץ' ובתה (שלימים נישאה לרב חיים יעקב גולדוויכט) נספתה בשואה. למד בישיבת ראדין והיה לתלמידו של החפץ חיים. כשעזב "המשגיח", רבי ירוחם ליבוביץ, את ראדין ב-1910, עזב קפלן את הישיבה והצטרף אליו עם תלמידים נוספים במעברו לישיבת מיר. במיר היה מתלמידיו של הרב אליהו ברוך קמאי. בתקופת מלחמת העולם הראשונה הגיעה הישיבה לפולטבה והרב ליבוביץ נאלץ להיעדר ממנה לזמן ממושך, בראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 מילא את מקום הרב ליבוביץ בכמה מתפקידיו בהנהלת ישיבת מיר, ואף העביר בה שיעורים בעיקר בקרב צעירי הבחורים. בסביבות 1924 נישא לחסיה ליבוביץ בתו של "המשגיח" רבי ירוחם, ושנה לאחר מכן נולד להם בנם הראשון.
לאחר פטירת רבי משה סוקולובסקי בראשית ינואר 1931 התמנה למלא את מקומו כראש ישיבת "תורת חסד" בבריסק. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה העביר את הישיבה כמו ישיבות רבות אחרות לווילנה.
עם רבים מתלמידי ישיבת מיר נמלט ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לולדיווסטוק וממנה לקובה שביפן, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. מכריו ששהו בארצות הברית סידרו עבורו אשרת כניסה ובמהלך שנת 1941 הגיע לארצות הברית.
לאחר הגיעו לניו יורק כיהן כר"מ בישיבת תורה ודעת. עם הקמת ישיבת בית מדרש עליון בידי הרב שרגא פייבל מנדלוביץ, מינה את הרב קפלן והרב ראובן גרוזובסקי לעמוד בראשות הישיבה.
בכ' בחשוון ה'תשי"ט, 3 בנובמבר 1958 נפטרה אשתו חסיה. הוא נפטר בב' בשבט ה'תש"ל, 9 בינואר 1970, והועלה לקבורה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
SPYDER
SPYDER (Surface-to-Air PYthon & DERby) הוא שמן של שתי מערכות טילי קרקע־אוויר ניידות מתוצרת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות: SPYDER ADS-SR לטווח קצר, ו־SPYDER ADS-MR לטווח בינוני.
שתי המערכות מיועדות לשימוש כנגד מגוון מטרות אוויריות כגון מטוסים, מסוקים, כלי טיס בלתי מאוישים, טילי שיוט ופצצות מונחות. הן מסוגלת לשגר טילי פיתון 5 בעלי ביות תת־אדום הדמאתי, ודרבי בעלי ביות מכ"ם אקטיבי. מרכיבי הטילים הללו זהים למרכיבי אותם טילים המשוגרים מן המטוסים.
SPYDER ADS-SR
מערכת ה־SPYDER ADS-SR מורכבת משלושה סוגי כלי רכב המבוססים על משאית 6X6 מתוצרת חברת Tatra הצ'כית:
סוללת SPYDER ADS-SR טיפוסית מורכבת מרכב שליטה ובקרה ועד שישה רכבי שיגור. התקשורת בין רכב השליטה והבקרה ורכבי השיגור נעשית באופן אלחוטי, מה שמאפשר את פריסתם של רכבי השיגור במרחק רב מרכב השליטה והבקרה.
SPYDER ADS-MR
מערכת ה־SPYDER ADS-MR מורכבת מארבעה סוגי כלי רכב המבוססים על משאית 6X6 מתוצרת חברת Sisu Auto הפינית:
במערכת ה-SPYDER ADS-MR נוספו לטילים מאיץ.
דוכסות פפאלץ-צווייבריקן
דוכסות פפאלץ-צווייבריקן (בגרמנית: Pfalz-Zweibrücken) היא מדינה לשעבר של האימפריה הרומית הקדושה עם זכויות הצבעה מלאות לרייכסטאג. בירתה הייתה צווייבריקן (בצרפתית: Deux-Ponts). הבית השולט בדוכסות, ענף של בית ויטלסבאך, היה גם בית המלוכה של שוודיה מ-1654 עד 1720.
סקירה כללית
פפאלץ-צווייבריקן הוקמה כנסיכות נפרדת בשנת 1459, כאשר שטפן, רוזן פפאלץ-זימרן-צווייבריקן חילק את נחלותיו, פפאלץ-זימרן ופפאלץ-צווייבריקן, בין שני בניו. הבן הצעיר לודוויג הראשון קיבל את רוזנות צווייבריקן ואת רוזנות ולדנץ.
פפאלץ-צווייבריקן חדלה להתקיים בשנת 1797 כאשר סופחה לצרפת. לאחר קונגרס וינה ב-1815, חלקים ממנה הוחזרו לדוכס האחרון, מקסימיליאן הראשון יוזף, אשר צורפו עם שטחים אחרים לשעבר בגדה השמאלית של הריין כדי ליצור את מחוז הריין, לימים פפאלץ הריינית.
מקור הדוכסות
הנסיכות הוקמה בשנת 1444 והתממשה בשנת 1453 על ידי חלוקה של רוזנות פפאלץ-זימרן-צווייבריקן, אשר הוקמה בשנת 1410 עבור שטפן, בנו השלישי שנותר בחיים של הנסיך הבוחר רופרכט השלישי. בשנת 1444, שטפן ירש את רוזנות ולדנץ מחותנו, פרידריך השלישי, רוזן ולדנץ. זה איפשר לו לחלק את רכושו בין בניו, פרידריך הראשון ולודוויג הראשון, מה שעם התפטרותו בשנת 1453, שטפן עשה: הבן הבכור פרידריך הראשון קיבל את רוזנות שפונהיים יחד עם התואר "רוזן שפונהיים", וקיבל גם את המחצית הצפונית של פפאלץ-צווייבריקן. הבן הצעיר, לודוויג הראשון, קיבל את רוזנות ולדנץ מירושה של סבו ואת החצי הדרומי של פפאלץ-צווייבריקן-זימרן, שכלל את רוזנות צווייבריקן לשעבר, שנרכשה על ידי נסיכות הבוחר מפפאלץ ב-1385. בין התארים של שטפן היו "הרוזן פלטין מהריין" וה"דוכס בבוואריה". שני הבנים ירשו את הזכות להשתמש בתארים אלה, וזו הסיבה ששתי הנסיכויות החדשות שנוצרו, פפאלץ-זימרן ופלטות-צווייבריקן, תוארו בדרך כלל כרוזנויות פלטין ולעיתים כדוכסויות.
המאה ה-15
בתקופת שלטונו של לודוויג הראשון, שניהל ארבעה סכסוכים לא מוצלחים נגד בן דודו פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מפפאלץ, אבדו הרוזנויות של לאמבסהיים, וואכנהיים וולדבקלהיים לנסיכות הבוחר מפפאלץ. פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהיה מסוכסך גם עם נסיכות הבוחר מפפאלץ, מינה את לודוויג הראשון לפלדמרשל שלו והכיר בפפאלץ-צווייבריקן כדוכסות. לודוויג הראשון עורר את הכרייה ופישט את ניהול הדוכסות.
בתחילה הייתה מייזנהיים הבירה. ב-1477 איימה נסיכות הבוחר מפפאלץ על מייזנהיים והבירה נאלצה לעבור לצווייבריקן, שם היא נשארה עד 1793.
היא הכנסייה העתיקה ביותר ב-Zweibrücken, כנסיית אולם פרוטסטנטית מאוחרת גותית שנבנתה מ-1493 עד 1514 כמתנה מאלכסנדר, רוזן פפאלץ-צווייבריקן לאחר שובו מעלייה לרגל לארץ הקודש; בקריפטה שלה קבורים צאצאי רוזני ודוכסי הענף.
המאה ה-16
לאחר מותו של לודוויג, הדוכסות לא חולקה. צוואתו חייבה את הדוכסים אלכסנדר וקספר לשלוט בדוכסות במשותף. עם זאת, אלכסנדר הכריז על אחיו הבכור חולה נפש, נעל אותו ושלט לבדו בדוכסות. אלכסנדר גם ניהל מלחמה בנסיכות הבוחר מפפאלץ; חייליו בזזו את פאלץ במהלך מלחמת לנדסהוט. ב-1505, כשהמלחמה הסתיימה בהחלטה קיסרית, הועבר שטח מסוים מנסיכות הבוחר מפפאלץ לפפאלץ-צווייבריקן. אלכסנדר חתם על הסכם ירושה עם הנסיך הבוחר החדש פיליפ, ששיפר במידה ניכרת את היחסים בין שתי המדינות.
אלכסנדר ולודוויג השני הציגו את העדפת הבן הבכור, הכלל לפיו כל הנסיכות תעבור מעתה והלאה בירושה לידי הבן הבכור. בישוויילר נרכשה בשנת 1542, בתקופת העוצרות של רופרכט, רוזן פפאלץ-ולדנץ. בשנת 1544 התפצל הענף הזוטר של פפאלץ-ולדנץ. בשנת 1553, רוזנות לוצלשטיין (כיום באלזס) נרכשה מנסיכות הבוחר מפפאלץ. הרוזן וולפגנג פיזר את המנזרים בשטחו, ובכך הגדיל את הכנסותיו, וכן רכש את שטחו של מנזר דיסיבודנברג. בשנת 1557, הוא ירש את רוזנות פפאלץ-נויבורג, חצי ממחוז "הינדר" ("ההמשך") של שפונהיים ומחצית מלורדות גוטנברג מהפאלץ במסגרת חוזה היידלברג; זה הביא ליותר מהכפלת הטריטוריה שלו. בשנת 1558, הוא פיזר את מנזר הורנבך ולקח את שטחו ואת חצי רוזנות מולסהיים. בשנת 1559, קו הנסיך הבוחר נכחד ווולפגנג ירש חלק ברוזנות שפונהיים. הוא השתמש ברווחים הגדולים הללו כדי להעניק לכל אחד מחמשת בניו שטח מסוים: רוזנות פפאלץ-נויבורג ופפאלץ-צווייבריקן, שנפלו בידי בנו השני של יוהאן הראשון ב-1569, והענפים הלא-ריבוניים פפאלץ-זולצבאך, פפאלץ-ווהנשטראוס-פארקשטיין ופפאלץ-בירקנפלד.
המאה ה-17
במהלך מלחמת שלושים השנים נכבשה הדוכסות על ידי כוחות קיסריים ויוהאן השני, רוזן פפאלץ-צווייבריקן נאלץ לברוח למץ. בנו ויורשו פרידריך חזר ב-1645. כאשר פידריך מת ללא יורש זכר בשנת 1661, ירש אותו בן דודו פרידריך לודוויג. במהלך שלטונו, הארץ נכבשה על ידי צרפת ב-1676. צווייברוקן הייתה נחלה של בישוף מץ, שסופחה לצרפת. בשנת 1680 צרפת סיפחה גם את צווייבריקן. ב-1681 מת פרידריך לודוויג בגלות, ללא צאצאים זכרים.
הסכם רייסווייק משנת 1697 החזיר את הדוכסות לבעליה החוקיים, שהיה בן דודו שהודח פעם אחת של פרידריך לודוויג, הרוזן קרל השני מקליבורג, שהיה גם מלך שוודיה כקרל האחד עשר.
המאה ה-18
האיחוד האישי עם שוודיה נמשך עד מותו של קרל השנים עשר, מלך שוודיה ב-1718. כשקרל השנים עשר מת ללא ילדים, הכתר השוודי עבר בירושה לידי אחותו אולריקה אלאונורה, ואילו צווייבריקן נמסרה לבן דודו גוסטב, דוכס צווייבריקן. בשל כך, המלך הפולני הגולה סטניסלאב לשצ'ינסקי, אשר מונה לרוזן פפאלץ-צווייבריקן בשמו של קרל השנים עשר בשנת 1714, נאלץ לעזוב שנה לאחר מותו ב-1719.
משנת 1725 עד 1778, הרוזנים התגוררו בטירת צווייבריקן; לאחר מכן הם עברו לטירת קרלסברג ליד הומבורג, כדי להדגיש את תביעתם לרשת את דוכסות בוואריה. בני המשפחה השלטת נקברו בכנסיית הטירה במייזנהיים ולאחר מכן בכנסיית אלכסנדר בצווייבריקן (נפגעה קשות במלחמת העולם השנייה).
גוסטב היה הרוזן האחרון בקו קלייבורג; כאשר מת ב-1731 ללא יורש זכר, הדוכסות נתפסה על ידי האימפריה. בשנת 1734, הקיסר מינה את כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-בירקנפלד לרוזן צווייבריקן. בירקנפלד התפצלה מצווייבריקן לענף זוטר ב-1584. בנו כריסטיאן הרביעי המיר את דתו לקתולית ב-1758.
בתקופת שלטונו של כריסטיאן הרביעי, פיצול האזור צומצם על ידי חילופי שטחים. לדוגמה, בשנת 1768, אודרנהיים וחצי ממולסהיים הועברו לנסיכות הבוחר מפפאלץ, בתמורה לנויבורג, רוזנות הגנבאך, רוזנות זלץ ומנזר זלץ. בשנת 1776 חולק מחוז "ההינדר" של שפונהיים בין צווייבריקן ובאדן, כאשר צווייבריקן קיבלה את קסטלאון, טראבן-טרבאך עם שטארקנבורג ואלנבך, ובאדן קיבלה את בירקנפלד, פראונבורג והרשטיין. במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שלח כריסטיאן כוח בפיקוד בנו כריסטיאן פון צווייבריקן שנלחם לצד הצבא הצרפתי, ואף השתתף בקרב יורקטאון.
בשנת 1793 כבשה הרפובליקה הצרפתית הראשונה את הגדה השמאלית של הריין, לרבות את שטחה של צווייבריקן. הסיפוח הצרפתי של שטח זה הוכר על ידי קיסר האימפריה הרומית הקדושה בסעיף סודי של הסכם קמפו פורמיו שנחתם ב-17 באוקטובר 1797. ב-4 בנובמבר 1797, השטח הכבוש שולב במחוז הצרפתי Mont-Tonnerre שזה עתה נוסד, עם בירתו במיינץ. הכחדת הענפים הבכירים של ויטלסבאך ב-1799 הפכה את הרוזן פלטין האחרון מצווייבריקן, מקסימיליאן יוזף, לנסיך הבוחר ממבוואריה, כמקסימיליאן הרביעי יוזף, כמו גם הנסיך הבוחר מפפאלץ, כמקסימיליאן השני יוזף.
המאה ה-19
פפאלץ-צווייבריקן חדלה רשמית מלהתקיים על ידי הסכם לינוויל ב-1801, שאישר והכיר בינלאומית בסיפוחים הצרפתיים שנקבעו בחוזה קמפו פורמיו.
חיים ישראל אייז
נולד בשנת ה'תרל"ו (1876) באיסטריק שבגליציה. היה היחיד מעשרת ילדי משפחתו ששרד מגפה של מחלת הדיפטרייה שבאותה עת לא היה לה מרפא.
ר' חיים ישראל הגיע לשווייץ הנייטרלית בהיותו איש צעיר וקבע את מושבו בעיר ציריך בה הפך לאיש עסקים מצליח.
מפעל ההצלה של הרב חיים ישראל אייז
אייז היה בין הראשונים שקיבלו תיאור מפורט ומדויק על המתרחש בארצות הכיבוש הנאצי. הוא קיבל וארכב מאות מכתבים המתארים את הסבל בגטאות ובמחנות ההשמדה.
מתוך המכתבים עולה תמונה מפורטת של המערכת אותה הפעיל: שליחים בארצות הכבושות, רשת של "סייענים" בצלב האדום ואנשי קשר בשגרירויות הזרות בברן.
התרומה החשובה ביותר של ארכיון המכתבים היא בביסוס דעה של היסטוריונים, כי עסקנים חרדים היו המובילים בשבירת החשיבה ה"מקובלת", שטענה כי אסור לפעול בדרכים שאינן חוקיות ו"להרגיז את הגויים".
כשהחלו להגיע מאירופה תיאורי הרעב והמחסור, העביר חיים ישראל כספים לידיד בליסבון, וזה היה רוכש המוצרים האלה שהיו יקרי המציאות בזמן המלחמה (קקאו, קפה, סוכר, תה וסרדינים) ומעבירם לתעודתם. מוצרים אלה יכלו היהודים להחליף בכמויות גדולות של קמח ותפוחי אדמה.
את המזון שרכש היה חיים ישראל מעביר לז'נבה, שם היו לו קשרים טובים עם יו"ר הצלב האדום. אנשי הצלב האדום הבינלאומי היו מעבירים את חבילות המזון לסניפם בגרמניה, וזה היה מחלק את החבילות לנמענים. חיים ישראל היה עושה מאמץ מיוחד כדי לאפשר ליהודי הגטו לקיים מצוות כהלכתן. לשם כך היה שולח ארבעה מינים, מצות ויין בעבור ארבע כוסות.
את משלוחי המזון מימן לעיתים קרובות מכיסו, וחלק גדול מהונו הוקדש למטרה זו.
הקמת אגודת ישראל
ר' חיים ישראל אייז היה בין מקימי תנועת אגודת ישראל העולמית, בשנת 1912, ומפעיליה המרכזיים. הוא לא הירבה להופיע בוועדות או אסיפות, אלא פעל בעיקר מאחורי הקלעים וכל החלטה שהובאה לפני הנשיאות זכתה קודם לכן לאישורו. הוא ריכז תחת ידיו גם את ניהול קרנות הצדקה של אגו"י.
בימי מלחמת העולם הראשונה הקים מערכת להעברת מידע על מקומם וצורכיהם של הפליטים היהודים הרבים, ודאג למחסורם.
בציריך הוציא לאור את עיתון "הדרך", וכתב הוא עצמו את המאמרים ודאג להדפסתם ושליחתם. משווייץ הוא ניהל את מערכותיה של היהדות החרדית בא"י, שבאותה עת עמד בראשה הרב חיים זוננפלד. הוא הביע את דעתו בצורה נחרצת בכל הסוגיות שעמדו על סדר היום הציבורי. הוא כתב בקביעות בעיתון של אגודת ישראל בשם "קול ישראל" שיצא לאור בירושלים וגם כתב בשבועון דרכנו.
כמטרה עיקרית לחיציו שימשה תנועת המזרחי, אליה השתייך בעצמו בצעירותו. הוא לעג לאנשי המזרחי על כך שלא מלמדים לבניהם תורה, אלא יש להם "דת" אחת: "דת העבודה". הוא גם טען שהסתפחות המזרחי לציונות היא בעבור בצע כסף. כמו כן ביקר את החינוך החילוני בארץ ישראל, ועל בוגרי חינוך זה כתב כי " בטוח הנני שלא יגדלו לאפיקורסים, אחרי כי אינם יודעים אף ידיעה כל שהיא מתורת הקודש כדי לכפור בה, מגודלים המה ל'עמי הארץ'..."
נכדיו וניניו של הרב חיים ישראל אייז כולם הולכים בדרכו, יש לו אף נכדים בארץ ישראל חתני בנו הרב יוסף אייז, ואף מכהנים כראשי ישיבות כמו הרב אפריים מילר ראש ישיבת משך חכמה בבני ברק והרב חיים ישראל הערץ ראש ישיבת יד הלוי וחתנו של ראש ישיבת בריסק הרב אברהם יהושוע סאלאוויציק. ועוד.
יחסי הודו–קומורו
יחסי הודו–קומורו הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין קומורו והודו.
היסטוריה
קומורו והודו כוננו יחסים דיפלומטיים ביוני 1976, כשנה לאחר שהראשונה הכריזה על עצמאותה. קומורו הפכה לחברה ה-20 באיגוד שפות האוקיינוס ההודי (IORA), שהודו הייתה חברה מייסדת שלה, בפגישה של IORA בגורגאון ב-2 בנובמבר 2012.
התקיימו מספר ביקורים דיפלומטיים רמי דרג בין המדינות. השר הקומורי ליחסי חוץ ושיתוף פעולה, סופה מוחמד אל-אמין, ביקר בהודו באוגוסט 2004, והפך לשר הקומורי הראשון שביקר במדינה. הנשיא אחמד עבדאללה מוחמד סמבי ביקר בהודו בנובמבר 2007. הנשיא איקילילו דואנינה ביקר בהודו כדי להשתתף בפסגת הפורום השלישית של הודו-אפריקה בניו דלהי באוקטובר 2015. הוא ניהל שיחות דו-צדדיות עם ראש הממשלה נרנדרה מודי ב-29 באוקטובר. מודי הזמין את קומורו להצטרף לברית השמש הבינלאומית.