cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקיסרית יין ליחווה
רקע משפחתי ונישואיה ללְיוֹ שְׂיוֹ'
אביה של יִין מת כאשר הייתה בת 6, ושמו אינו מתועד. אמה הגיעה ממשפחת דֶנְג. היו לה לפחות ארבעה אחים: יִין שִׂינְג ויִין שִׂין מאותה אם, יִין שְׁה מאשתו הקודמת של אביה, ויִין גְ'יוֹ שאין מידע מהימן לגבי אמו. על פי ספר האן המאוחרת, משפחת יִין היו צאצאים של גְווָאן ג'ונְג, ראש הממשלה הנודע של מדינת צִ'י בתקופת המדינות הלוחמות.
בשנת 23, בעת שלְיוֹ שְׂיוֹ' עוד היה פקיד בממשלת האן המשוקמת של הקיסר גֶנְגְשְׁה, הוא נישא ליִין לִיחְווָה. מאוחר יותר, כאשר הוא הודח על ידי הקיסר גנגשה והועבר לסביבות הנהר הצהוב, היא שבה לביתה.
רעיה קיסרית
בשנת 25, פנה לְיוֹ שְׂיוֹ' נגד הקיסר גנגשה, והכריז על עצמו הקיסר גוָאנְגְווּ מהָאן. בהמשך אותה שנה לכד את הבירה לוויאנג ושלח פקודים להביא את יִין לבירה ולהעניק לה תואר רעיה קיסרית. באותה תקופה הוא כבר היה נשוי גם לגְווֹ שֶׁנְגְטונְג, אחייניתו של השליט-המצביא לְיוֹ יָאנְג נסיך גֶ'נְדִינְג, וזו אף ילדה לו בן: לְיוֹ גְ'יָאנְג
בשנת 26 שקל הקיסר להכריז על קיסרית. בתחילה בחר באהבתו הראשונה, יִין, אולם מאחר שבשלב זה לא ילדה לו עדיין בנים, היא דחתה את ההצעה ותמכה במינוי הרעיה הקיסרית גְווֹ לתפקיד. בשל כך הכריז הקיסר גוָאנְגְווּ על גְווֹ קיסרית, ועל בנה, הנסיך גְ'יָאנְג יורש העצר.
בשנת 28 ילדה הרעיה יִין את בנה הבכור, לְיוֹ יָאנְג.
בשנת 33 נרצחו אמה של יִין ואחיה, לְיוֹ שִׂין בידי שודדים. הקיסר גוָאנְגְווּ התאבל עליהם רבות, והציע לאחים הנותרים יִין גְ'יוֹ ויִין שִׂינְג תוארי מרקיז. יִין שִׂינְג דגל בצניעות וסירב להצעה, ואף יעץ לרעיה יִין להיות גם היא צנועה תמיד ולא לבקש כיבודים לקרוביה, והיא שעתה לעצתו.
בהיותה רעיה קיסרית, על אף שלא הייתה עצמה קיסרית, המשיך הקיסר גוָאנְגְווּ לתת ליִין יחס מועדף, בתור אהבתו הראשונה. ובדומה לקיסרית גְווֹ, אף היא ילדה לו חמישה בנים.
קיסרית
כדי לא לפגוע באם ובבנה כאחד, הושאר בתחילה בנה של הקיסרית המודחת גְ'יָאנְג בתפקידו כיורש עצר. אולם יורש העצר גְ'יָאנְג הבין כי מדובר בעמדה מסוכנת, וחזר והציע לעזוב את התפקיד. בשנת 43 נענה הקיסר גוָאנְגְווּ לבקשתו והנסיך יָאנְג, בנה של הקיסרית יִין מונה ליורש העצר במקומו. באותה שנה גם שונה שמו של יורש העצר יָאנְג לגְ'וָאנְג.
האזכורים של הקיסרית יִין ברישומים ההיסטוריים מתקופת שלטונה מעטים, אות לכך שלא ניסתה להפעיל את השפעתה על הקיסר. ועם זאת, הפכו שלושת אחיה לפקידים רבי השפעה ולמרקיזים, למרות שהיו מאופקים ולא חיפשו לעצמם משרות. הקיסרית עצמה חיבבה מאוד את לְיוֹ יֵן, נסיך ג'ונְגְשָׁאן ובנה של הקיסרית המודחת, ולאחר מותה של הקיסרית גְווֹ נהגה בו כבבנה.
בשנת 57 נפטר הקיסר גוָאנְגְווּ, ואת מקומו ירש הנסיך גְ'וָאנְג הקיסר מִינְג מהָאן, כאשר הקיסרית יִין זוכה לתואר "הקיסרית האם".
הקיסרית האם
נראה שהקיסרית האם יִין הפעילה מידת מה של השפעה על בנה הקיסר, אך הייתה זו השפעה מעטה ביחס לכל קיסרית-אם שקדמה לה.
בשנת 59 הכה אסון במשפחתה של הקיסרית האם יִין: יִין פֶנְגמרקיז שִׂין-יָאנְג, הבן של אחיה יִין גְ'יוֹ, נישא לבתו של הקיסר גוָאנְגְווּ הנסיכה לִייִי (לא ברור אם היא הייתה גם בתה של הקיסרית האם יִין עצמה). הנסיכה לִייִי הייתה יהירה וקנאית, ובהתקף זעם הרג אותה יִין פֶנְג והוצא בעצמו להורג. בעקבות המקרה התאבדו גם יִין גְ'יוֹ, אחיה של הקיסרית האם, ואשתו. עם זאת, לאחר מותו זכה האח להערכה רבה, ואף לתשבחות בצו מטעם הקיסרית מָה, כלתה של הקיסרית האם יִין.
בשנת 60 הכריז הקיסר מינג על הרעיה מָה, בתו של המצביא מָה יְוֵּ'אן, קיסרית, וזאת בתמיכת הקיסרית האם יִין. חיבתה של הקיסרית האם לקיסרית מָה מיוחסת לצניעותה ולהיותה לא קנאית, תכונות שייתכן ששיקפו לקיסרית האם את ההליכות שהיא עצמה אימצה כקיסרית.
בשנת 60 גם ערכו הקיסר מִינְג והקיסרית האם יִין ביקור נדיר באחוזה המקורית של הקיסר גוָאנְגְווּ והקיסרית יִין בנָאן-יָאנְג, שהו שם מספר ימים והשתתפו במשתה עם קרוביה הרחוקים של הקיסרית האם מן המשפחות דֶנְג ויִין.
הקיסרית האם נפטרה בשנת 64 ונקברה עם בעלה, הקיסר גוָאנְגְווּ.
דרך התה העתיקה
דרך התה (בסינית: 茶马古道, בפיניין: Chá Mǎ Gǔ Dào, מילולית "דרך הסוס תה") המכונה כיום בדרך כלל דרך התה העתיקה הייתה רשת של שבילים המתפתלים בהרי סצ'ואן, יונאן וטיבט בדרום מערב סין, שנועדו לשמש את סוחרי התה. לעיתים מכונה גם דרך המשי הדרומית או דרך המשי הדרום-מערבית והיא מהווה חלק ממערכת מסלולים מורכבת המחברת בין סין ודרום אסיה.
היסטוריה
סצ'ואן ויונאן, ככל הנראה, הם האזורים הראשונים לייצור התה בעולם. התיעוד הראשון של טיפוח התה טוען שהתה טופח על הר מנגדינג בסצ'ואן (蒙顶山) בין צ'נגדו ויא'אן מוקדם יותר מאשר שנת 65 לפנה"ס. יא'אן היה מוקד חשוב בסחר התה עד המאה העשרים. מלבד תה, מוצרי משי מצ'נגדו ובמיוחד שוג'ין (蜀锦), נסחרו גם בדרך זו לדרום אסיה מלפני 2000 שנה בערך.
מלפני אלף שנים, דרך התה הייתה הקישור המסחרי העיקרי מיונאן לבנגל דרך מיאנמר; לטיבט ולמרכז סין דרך מחוז סצ'ואן. בנוסף לתה, שיירות הפרדות שנעו בדרך זו נשאו מלח. אנשים וגם סוסים נשאו מטענים כבדים, כשהם נושאים לעיתים מעל 60–90 קילוגרמים תה, שלעיתים קרובות היה יותר ממשקל גופם. הסבלים נשאו מטות עם מוטה ממתכת, הן לצורך איזון תוך כדי הליכה והן כדי לסייע בתמיכה בעומס בזמן מנוחתם, כך שהם לא היו צריכים להניח את המטען.
מאמינים כי זו הייתה רשת המסחר העיקרית לתה והתפשטה ברחבי סין ואסיה מראשיתה במחוז פואר, ליד מחוז סמאתי ביונאן.
המסלול זכה לשם דרך הסוס-תה בשל סחר נפוץ של סוסים טיבטיים לתה סיני, נוהג שתחילתו לפחות משושלת סונג, כאשר הסוסים החסונים היו חשובים לסין כדי להילחם בנוודים לוחמים בצפון.
תוכניות עתידיות
במאה ה-21 נעשה שימוש במורשת דרך התה לקידום בניית מסילת ברזל שתקשר בין צ'נגדו ללהאסה. מסילת הברזל המתוכננת הזו, היא חלק מתוכנית החומש ה-13 של הרפובליקה העממית של סין, נקראת מסילת סצ'ואן-טיבט (川藏 铁路) ומתוכננת לחבר בין ערים לאורך המסלול כולל קנגדינג.
נמרוד קרביצקי
נמרוד קרביצקי (נולד ב-29 בנובמבר 1998) הוא לוחם טאקוונדו ישראלי, סגן אלוף אירופה במשקלים אולימפיים (סרייבו 2020), וזוכה מדליית ארד באליפויות אירופה במשקלים אולימפיים בדבלין (2019) ובמנצ'סטר (2022) במשקל של עד 68 ק"ג.
ביוגרפיה
קרביצקי גדל באשדוד. הוא למד במקיף ז' "הקריה" באשדוד. מתאמן במועדון "שרעבי אמנויות לחימה" שברמלה, בהדרכתו של יחיעם שרעבי.
סגן אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בסרייבו, בוסניה והרצגובינה ב-10 בדצמבר 2020 זכה קרביצקי במדליית כסף בקטגוריית משקל עד 68 ק"ג לאחר שניצח את תיאו סזיזסינווסקי מפולין (10:30), את ג'קוב פוסדזי מפולין (1:24), את בלאן אנדרה ממולדובה בשלב רבע הגמר (2:18) ובשלב חצי הגמר את מרקוס קבלרו מספרד (7:14). בקרב על התואר הוא הפסיד לבראדלי סינדן מבריטניה (32:25), אלוף העולם המכהן.
2021
בתחרות גביע העולם שנערכה במונטנגרו באוקטובר 2021, זכה קרביצקי במדליית זהב בקטגוריית משקל עד 68 ק"ג.
מדליית ארד באליפות אירופה
באליפות אירופה שנערכה במנצ'סטר ב-21 במאי 2022, קרביצקי התחרה בקטגוריית משקל של עד 68 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את יריבו הקפריסאי אבנגלוס חרלמבוס (3:24). בשמינית הגמר, קרביצקי ניצח את לאו גלסנוביץ הקרואטי (12:23). ברבע הגמר, ניצח קרביצקי את קונסטנטינוס חמלידיס מיוון (11:21). בחצי הגמר הפסיד לחאבייר פרס פולו הספרדי, שמדורג במקום השני ביבשת והשלישי בעולם, בתוצאה 20:4. על כן, הוא זכה במדליית הארד.
חיים אישיים
מאז 2019 הוא בזוגיות עם לוחמת הטאקוונדו הישראלית אבישג סמברג, אלופת אירופה לשנת 2020 במשקל עד 49 ק"ג, זוכת מדליית הארד באולימפיאדת טוקיו (2020).
חלון הזדמנויות
חלון הזדמנויות (נקרא גם גבול הזדמנויות או חלון קריטי) הוא פרק זמן שבמהלכו ניתן לבצע פעולה כלשהי שתשיג תוצאה רצויה. לאחר שתקופה זו נגמרת, או כאשר "החלון נסגר", התוצאה שצוינה כבר אינה אפשרית.
דוגמאות
דוגמאות לחלונות הזדמנויות כוללות:
תזמון
אורכו של חלון קריטי עשוי להיות ידוע היטב (כמו במקרה של חלונות שיגור) או ידוע בצורה גרועה (במקרה של מצבי חירום רפואיים או שינויי אקלים). במקרים מסוימים ייתכנו חלונות מרובים שבמהלכם ניתן להשיג את המטרה הנתונה.
אוטומציה
במצבים עם חלונות הזדמנויות קצרים או בלתי צפויים, ניתן להשתמש באוטומציה כדי לנצל חלונות אלה, כמו במסחר אלגוריתמי. מערכות מחשוב בזמן אמת יכולות להבטיח תגובות בסדר גודל של אלפיות השנייה או פחות.
עלויות
במצבי זמן קריטיים מסוימים, כישלון בפעולה עלול לגרור עלות מתמדת לאורך זמן, או הסתברות הולכת ופוחתת לאורך זמן להשגת התוצאה הרצויה. זה עשוי להיות מיוצג במערכות מחשוב בזמן אמת על ידי פונקציות תועלת-זמן.
שימוש כטקטיקה שיווקית
חלונות קריטיים לביצוע רכישות עשויים להיות מוטלים באופן מלאכותי (או אפילו מרומזים באופן כוזב) כטקטיקה שיווקית לעידוד פעולה, במה שמכונה "הצעה לזמן מוגבל".
אל מקפירסון
שנותיה הראשונות
אמה פרנסס עבדה כאחות לפני שנישאה. מקפירסון גדלה בקילרה, פרבר צפוני של סידני, ולמדה בבית הספר התיכון קילרה. היא הבכורה מארבעה ילדים בכללם האקטיביסטית והדוגמנית לפרקים מימי מקפירסון. הוריה התגרשו כשהייתה בת עשר והיא עברה עם אמה ושני אחיה. מאוחר יותר נישאה אמה בשנית, ובשל טעות של פקיד ברישום בבית הספר התיכון שלה שוּנָה שמה מזה של אביה, גואו, לזה של אביה החורג, מקפירסון.
קריירת הדוגמנות
בהיותה בת 17, נרשמה מקפירסון לסוכנות הדוגמנות צ'דוויק בסידני. לפני שהחלה ללמוד בקולג, היא ביקרה בארצות הברית מתוך כוונה לדגמן במשך שנה על מנת להרוויח כסף לתשלום שכר הלימוד. מקפירסון טסה לניו יורק, שם היא נרשמה בתחילה לסוכנות הדוגמנות קליק. הדבר היווה את ראשיתה של קריירת דוגמנות בת 25 שנה.
קריירת הדוגמנות שלה החלה ב-1982 בפרסומת לטלוויזיה "Tab" brand soda שביססה אותה כ"בת השכן" באוסטרליה.
היא כבר זכתה להכרה רחבה, וביצרה את מעמדה בהופעות תכופות בכתב העת אל, שם הופיעה בכל גיליון כמעט במשך שש שנים רצופות. במהלך תקופה זו היא נישאה בהיותה בת 21 למנהל הקריאטיבי של "Elle" ג'ילס בן סימון, הפרש הגילאים ביניהם (הוא היה מבוגר ממנה בכעשרים שנה) התברר כגדול מדי, והם התגרשו שש שנים לאחר מכן.
מקפירסון זכתה לחשיפה גדולה כשכיכבה בגיליון השנתי של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד. היא דיגמנה על עטיפות כתב העת חמש פעמים, בשנים 1986, 1987, 1988, 1994 ו-2006. הפופולריות שלה הגיעה לרמה כזו שממשלת אוסטרליה הציעה לה להיות השגרירה הבלתי רשמית שלה.
ב-2001 הנחתה את טקס בחירת מיס תבל.
קריירת העסקים
בשנות השמונים, ביחד עם לינדה אוונג'ליסטה, כריסטי טרלינגטון, נעמי קמפבל, פולינה פוריסקובה וסינדי קרופורד, הייתה מקפירסון חלק מהדור החדש של דוגמניות-העל. ב-1994 היא עזבה את הסוכנות שלה, פורד מודלס, על מנת להגדיל את רווחיה והקימה חברה משלה, Elle Macpherson Inc. חברה זו תהיה בסיס כספי וארגוני למאמציה העתידיים.
במהרה המשיכה מקפירסון והפיקה את הסדרה הפופולרית שלה של לוחות שנה, כל אחד מהם לווה ביצירתה של תוכנית טלוויזיה ב-1992, 1993 ו-1994. היא השתמשה בהצלחתה כקרש קפיצה על מנת ליצור את סדרת קלטות הכושר שלה "Your Personal Best - The Body".
מאוחר יותר גיוונה את תמהיל העסקים שלה ובשנת 1990 השיקה את סדרת לבני הנשים 'Elle Macpherson Intimates' ביחד עם בנדון לימיטד אפארל. סדרת לבני הנשים זכתה להצלחה בינלאומית גדולה והפכה לסדרת לבני הנשים הנמכרת ביותר בבריטניה.
ובאוסטרליה.
לאחרונה יצרה מקפירסון את קו מוצרי היופי שלה: : 'Elle Macpherson - The Body' היא השיקה או שירתה כפרזנטורית של הקמפיינים של Boots
Invisible Zinc
ו-Hot Tuna.
במרץ 2008 חתמה מקפירסון על חוזה בן שלוש שנים להיות הפרזנטורית של חברת הקומסטיקה רבלון. מאז היא מופיעה במודעות פרסומת של החברה,
מקפירסון הכריזה שהיא תרחיב את סדרת הלבנים שלה ותיצור סדרת לבני נשים חדשה בשם 'Obisidion' שתושק באביב 2010.
קריירת המשחק
מקפירסון הופיעה לראשונה על גבי המרקע כשגילמה את דמותה של דוגמנית אמנותית בסרט "סירנות", משנת 1994. מקפירסון העלתה תשעה קילוגרמים על מנת להסוות את גזרתה האתלטית ולעצב לעצמה גזרה שתהלום את תפקידה בסדרה.
ב-1999 הופיעה מקפירסון בחמישה פרקים בסדרת הטלוויזיה האמריקאית חברים, כשותפתו לחדר ובת זוגו של ג'ואי, ז'אנין לקרואה. מקפירסון המשיכה לשחק בסרט "ג'יין אייר" בשנת 1996, והופיעה בסרט If Lucy Fell. תפקידה השנוי ביותר במחלוקת היה במיני-סדרה בשואוטיים A Girl Thing, בה גילמה את דמותה של אשה שמתנסה בביסקסואליות ביחד עם קייט קפשאו.
מקפירסון שיחקה את סוכנת הדוגמנות "קלאודיה פוסטר" בסדרת הדרמה של רשת "CW - The Beautiful Life". הסדרה עוסקת בדוגמניות שאפתניות העובדות עבור סוכנות דוגמנות, המנסות לעלות לגדולה בעיר ניו יורק, ובעולם האופנה.
הסדרה בוטלה אחרי שני פרקים.
הדוגמנית הבאה של בריטניה
ב-2 בפברואר 2010 הוכרז שמקפירסון תהיה המנחה הבאה של התוכנית הדוגמנית הבאה של בריטניה במקומה של ליסה סנואודון, היא גם תשרת כמפיקה בפועל של התוכנית. לצידה ישתתפו מעצבת האופנה זוכת מסדר האימפריה הבריטית ז'וליין מקדונלד, מעצבת האופנה גרייס וודוורד והדוגמן צ'רלי ספיד.
ניסיון סחיטה
מישלר, בן 29, הודה באשמה גם בניסיון סחיטה וגם בגנבה. הוא נידון לשש שנים ושמונה חודשי מאסר בכלא. הולט, בן 26, חוגר לשעבר בחיל האוויר האמריקני ואסיר צבאי ששוחרר על תנאי, הודה באשמה בסעיף סחיטה, והוא נידון לשנת מאסר בכלא.
פעילות הומניטרית ונדבנות
מקפירסון היא השגרירה האירופאית של RED, מיזם שהקימו בונו ובובי שרייבר לגייס כספים ולעורר מודעות לקרן העולמית למאבק באיידס, שחפת ומלריה.
כדי לסייע בלעקור מן השורש את האיידס לנשים וילדים באפריקה, היא גם שגרירה של קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים. במולדתה אוסטרליה, היא שגרירה של קרן חיוך (Smile Foundation) שמסייעת למשפחות עם ילדים הלוקים במחלות נדירות ומארגנת קרנות מחקר ממשלתיות.
חיים אישיים
מקפירסון פגשה את ג'ילס בן-סימון ב-1982 במהלך צילומים למגזין אל. הם נישאו ב-1985, אולם התגרשו ב-1989
הדסה רלב"ג
הדסה רלב"ג (נולדה באב תש"ו 1946) היא פעילה פוליטית חרדית.
ביוגרפיה
רלב"ג נולדה באב תש"ו בישראל לשלום ושרה אפשטיין. אביה שלום היה המנהל של ישיבת מאה שערים. נשואה לרב יצחק רלב"ג, חבר מועצת הרבנות הראשית ולשעבר יו"ר המועצה הדתית ירושלים.
הקימה את המכון להנדסה רפואית ומכשור רפואי בבית החולים הדסה עין כרם. רלב"ג שימשה כחברת הנהלה בקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה ומשתייכת לחבר הנאמנים של המכללה להנדסה בירושלים. היא שימשה שתי קדנציות כחברה במועצת הכבלים והלוויין, תפקיד שאליו מונתה על ידי אהוד אולמרט והוארך בקדנציה נוספת על ידי דליה איציק ובקדנציה זאת נלחמה נגד החזרת ערוץ פלייבוי למסך.
בתשע"ג התפרסמה במגזין נשים מבית מקור ראשון ברשימת 20 הנשים החרדיות המשפיעות ביותר.
ילדיה
בתה ציפורה נשואה לרב דוד לאו, הרב הראשי לישראל ולשעבר רב העיר מודיעין. בנה הרב מרדכי הוא דיין ובנה הרב אהרן הוא משיב בישיבת חברון.
ג'יין גרייבס סמיילי
ג'יין גרייבס סמיילי (באנגלית: Jane Graves Smiley, נולדה ב-26 בספטמבר 1949) היא פרופסורית וסופרת אמריקאית זוכת פרס פוליצר. סמיילי כתבה מספר ספרים, סיפורים ומאמרים מצליחים במגוון תחומים, ביניהם ספרה "אלף דונמים" ("A Thousand Acres") זוכה פרס הפוליצר, והיא עצמה זכתה במספר פרסים נוספים, ביניהם פרס פיצג'רלד להישגים בספרות אמריקאית ופרס ה- Spur- Novel of the West.
ראשית חייה
ג'יין סמיילי נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, בשנת 1949. הוריה היו ג'יימס לה-וורן סמיילי, מהנדס, ופרנסס גרייבס נואל, חיילת ועיתונאית. כבר בגיל שנה, אביה של סמיילי עזב את המשפחה בשביל לחפש טיפול רפואי לבעיותיו הנפשיות שכללו תסמינים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD) בעקבות שירותו הצבאי במלחמת העולם השנייה. בשנת 1953 הוריה של סמיילי התגרשו, והיא עברה עם אמה ל-וובסטר גרובס, מיזורי. בראיון שנערך במסגרת אוניברסיטת ניו-יורק, סמיילי סיפרה שמשפחתה, אשר נהגה לספר סיפורים מחייהם, חייהם של ההורים שלהם והסבים שלהם, השפיעה רבות על הקריירה העתידית שלה בתור סופרת. סמיילי תיארה את המשפחה שלה בתור "הסיפור הראשון שהיא הכירה".
קריירה
בשנת 1967 סמיילי סיימה את לימודיה בתיכון ג'ון בורווס, ועברה לניו-יורק. היא החלה את לימודיה לתואר ראשון בספרות בקולג' וואסר. לאחר מכן, סמיילי עברה לאוניברסיטת איווה על מנת ללמוד לתואר השני שלה, אותו סיימה בשנת 1976. במסגרת המחקר לדוקטורט שלה היא עברה לגור באיסלנד, והחלה לחקור סאגות נורדיות (שהשפיעו רבות על ספרה The Greenlanders). בנוסף, היא החלה בכתיבת שני ספריה הראשונים, כמו גם אוסף סיפורים קצרים והבסיס ל-The Greenlanders. ב-1977, סמיילי חזרה לאיווה, ולאחר תהליך אקדמי ארוך פרסמה את ספרה הראשון, Barn Blind בשנת 1980, את ספרה השני, At Paradise Gate פרסמה שנה אחריו. במקביל, סמיילי התקבלה כמרצה בפקולטה האנגלית באוניברסיטת איווה, שם היא לימדה עד שנת 1997, אז פרשה כפרופסורית (Distinguished Professor).
במהלך הקריירה שלה סמיילי פרסמה 28 עבודות ספרותיות שונות, ביניהן ספרה A Thousand Acres זוכה פרס הפוליצר (ומספר פרסים אחרים) ורב המכר The All-True Travels and Adventures of Liddie Newton, שזכה בפרס ה-Spur – Novel of the West. היא הוזמנה לאקדמיה האמריקאית לאומנויות וספרות ולקחה חלק במספר רב של פסטיבלי ספרות. כמו כן, היא עזרה להעניק את פרס בוקר הבינלאומי בשנת 2009.
יצירתה הספרותית
שאיפתה המוצהרת של סמיילי הייתה לכתוב בכל הז'אנרים המשמעותיים: היא כתבה אפוס (The Greenlanders), טרגדיה (A Thousand Acres), קומדיה (Moo) רומן רומנטי (The All-True Travels and Adventures of Liddie Newton), וסיפור בלשות (Duplicate Keys).
עם זאת, ישנם מוטיבים חוזרים ביצירותיה: דמויות רבות שאובות מהמערב התיכון (American Midwest). סמיילי גדלה במערב התיכון, ורבים מהקונפליקטים שהיא מעלה בספריה שאובים מהחיים שם. סוסים מופיעים ברבות מעבודותיה, מאחר שהם היוו חלק משמעותי בחייה- עוד כשהייתה ילדה נהגה לרכב על סוסים, וגם כיום היא מחזיקה במספר סוסי מרוץ.
עונת 1968/1969 בסרייה א'
עונת 1968/1969 בסרייה א' הייתה העונה ה-67 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית ונוהלה על ידי "ליגת הכדורגל" (Lega Calcio). המשחקים החלו ב-29 בספטמבר 1968 והסתיימו ב-18 במאי 1969.
בליגה השתתפו 16 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
פלרמו, הלאס ורונה ופיזה היו הקבוצות שעלו מהליגה השנייה.
פיורנטינה זכתה באליפות בפעם השנייה בתולדות המועדון.
בסיום העונה לסרייה ב' ירדו וארזה, פיזה ואטאלנטה. במקום הקבוצות שירדו לסרייה א' העפילו לאציו, ברשה ובארי.
כדורגלנים מצטיינים
לואיג'י ריבה מקליארי כבש 21 שערים וזכה בתואר מלך השערים. זאת בפעם השנייה בקריירה.
קרמוס
"קרמוס" היה מפעל לקרמיקה אמנותית, שפעל בחולון כחלק מתעשיית הקרמיקה בישראל.
היסטוריה
"קרמוס" הוקם בשנת 1953 על ידי ישראל טאוב. טאוב הפעיל קודם לכן מפעל דומה בשם "ארנו", שפעל ברמת גן. מאוחר יותר היה טאוב יועץ למפעל קרמיקה כפר מנחם. המפעל ייצר כלי בית עם עיטורים, כגון קערות וכדים, בשיטה של יציקה. סגנון הכלים היה מודרני וגאומטרי והם קושטו בדימויים מופשטים או בדימויים מן הפולקלור הישראלי. בשנת 1979 פתח המפעל חנות למכירה ישירה של תוצרתו, לצד מוצרי יבוא.
הומור
הומור הוא צורת תקשורת המשמשת לגרימת צחוק. על-פי ארתור קסטלר, מצב זה נוצר כאשר מוצגות בפני השומע או הצופה שתי מסגרות התייחסות בעלות היגיון פנימי, שאינן תואמות זו לזו; ההומור נוצר במעבר המפתיע בין מישור אסוציאטיבי אחד למישור אסוציאטיבי אחר.
הומור מוגדר מילונית כיכולת לתפוס ולבטא את הצדדים המשעשעים, המגוחכים והאבסורדיים של החיים, לרוב מתוך ראייה רחבה ויחס של אהדה סלחנית. יכולתו של האדם לצחוק לחולשות ולחסרונות של עצמו ושל אחרים ולהתבונן בחיוך בקשיי היום יום. ד"ר חיה אוסטרובר, חוקרת הומור ומרצה לפסיכולוגיה, מציינת שההומור תלוי בחברה שאנו חיים בה, בתרבות, באישיות שלנו, בסיטואציה שאנו נמצאים בה ועוד, לכן אנשים שונים, במצבים שונים, ימצאו סיטואציות שונות כהומוריסטיות.
הגדרת ההומור אינה מוסכמת על הכול, אך אנו יכולים לזהות הומור באופן אינטואיטיבי, להבחין בו ולהבינו. לרוב הומור מעורר בנו תחושה של רענון, חידוש וכמובן שמחה. אלה האלמנטים שבונים בדיחות. ברובן ניתן למצוא קישור מפתיע וחדש בין אלמנטים שבדרך כלל לא היו מיועדים להתחבר.
האטימולוגיה
המילה "הומור" מקורה במילה הלטינית "humorem", שמשמעותה נוזל. מלטינית התגלגלה המילה לצרפתית כ-humeur, מילה המגדירה את נוזלי הגוף על פי תורת 4 הנוזלים של היפוקרטס. ייחוס התנהגויות מוזרות לחוסר איזון בנוזלים הוביל לגלגול נוסף של המילה, תוך מתן פירוש מיוחד - המילה humor שימשה לתיאור התנהגויות החורגות מהנורמה המקובלת. אנשים, שהתנהגו כך נחשבו למוזרים והתנהגותם עוררה את צחוק הבריות. אחרים, שרצו לעורר צחוק, חיקו התנהגויות כאלה. מי שנהגו כך כונו humorists (הומוריסטנים) וכך נקבע שהיכולים לעורר צחוק הם בעלי חוש הומור.
נחום סוקולוב התייחס למשמעות המילה "הומור" בשפה העברית:
חקר ההומור
להומור יש השפעה רבה על החברה האנושית, לכן נמצאו אנשים שלקחו את ההומור ברצינות וחקרו אותו חקירה מדעית.
חקר ההומור בישראל
עבודת הדוקטורט של חיה אוסטרובר "ההומור כמנגנון הגנה בשואה" פורסמה בספר "ללא הומור היינו מתאבדים" בהוצאת "יד ושם" בשנת 2009. הספר כולל בתוכו מגוון ראיונות עם 55 ניצולי שואה, ניתוחים של סוגי ההומור השונים, חקירה של תפקידם והצגה של ביטויי ההומור בגטאות ובמחנות - שירים, קריקטורות ובדיחות. דר' חיה אוסטרובר נותנת בספר תשובה חיובית לשאלה האם בכוחו של ההומור לשמור על הבריאות הנפשית והגופנית שלנו גם בהתמודדות עם אירוע טראומטי כמו השואה. ההומור בשואה לא הפחית את הזוועות האובייקטיביות שחוו הניצולים אלא את הרגשתם הסובייקטיבית בתגובה לזוועות האלה. לטענתה ובהתבסס על מחקרה, ההומור היה מנגנון ההגנה שסייע ליהודים בגטאות ובמחנות הריכוז להתמודד ולשרוד את המציאות הנוראה. השימוש בהומור ובצחוק בתקופת השואה היה ידוע בין הניצולים, אך עד כה לא הוקדש לו מחקר של ממש.
דוקטור אריה סובר, מחבר הספר "הומור", ייסד ב-2009 את "האגודה הישראלית לחקר ההומור". האגודה מוציאה לאור שני כתבי עת מקוונים, "הומור מקוון - כתב עת לחקר ההומור" ו-"The Israeli Journal of Humor Research", שהחל את הופעתו ב-2012, בקרקוב, בוועידה הבינלאומית להומור.
בהוצאת כרמל יצא לאור הספר "חשיבותה של אי-רצינות", קובץ של מאמרים מדעיים העוסקים בחקר ההומור בשפה העברית.
תולדות ההומור
אין מועד מדויק להופעת ההומור בתרבות האנושית, אולם אסופה כתובה של אנקדוטות מתוארכת לתקופת שנת 550 לפני הספירה. ביוון העתיקה התחילו גברים לעקוב ברחוב או במוסדות ציבוריים אחר אישים בולטים ולחקות את מעשיהם בצורה אירונית. אפלטון, אריסטו ופיטגורס ניסו להגביל את הצחוק הגס, ההמוני, לטובת האירוניה התרבותית. בתיאטרון היווני ההומור זכה לסוגה משלו, לקומדיה.
לפי החוק הרומי נאסרה הפניית אירוניה כלפי פטריקים, לכן קיקרו נזהר בבדיחותיו, שהיו מתונות, אך פלאוטוס היה המוני יותר בהומור שלו ופחות מעודן. על חשיבות ההומור באותה תקופה מעידה העובדה שקיקרו ייחד חלק מספרו על תורת הנאום, De Oratore, להסברת היתרונות הטמונים בשילוב הומור בנאומים.
תגובה להומור
בתהליך הבנה של מצב הומוריסטי יש צורך בפעילות מתואמת ומושלמת בין מיליוני תאי עצב במוחנו. בעזרת החושים אנו קולטים את המצב, במקרה של מצב מילולי מעבירים אותו למרכז הבנת השפה, באונה הקדמית השמאלית מתבצע ניתוח של הבדיחה, משם יש חיבור לאונה הימנית של המוח, שם מתגלה הפואנטה, לאחר זאת מתרחשים תהליכים נוספים המעבירים את המסר למרכז הרגשות במערכת הלימבית, מתרחשת הפרשת חומרים הגורמים להנאה, והחלק המוטורי של המוח נותן הוראות לשרירי הפנים להתכווץ וכן לשרירי החזה והבטן. רק כתוצאה מכך מופיעה התגובה, בדרך כלל צחוק או חיוך.
התגובה להומור מגוונת ותלויה בחוויית ההומור - השנינות יוצרת חוויה מחשבתית, העליזות מפתחת חוויה רגשית ומניבה צחוק המאפשר חוויה פיזיולוגית. התגובה משתנה לפי הנסיבות החיצוניות, לפי החינוך של המגיב ולפי המקובל בחברתו. יש המגיבים לבדיחה בצחוק רועם, אחרים בצחוק קל ויש המסתפקים בחיוך, אך לא חסרים גם בעלי פני פוקר המונעים מסביבתם לדעת עד כמה הבדיחה הצחיקה אותם.
התגובות להומור נחקרו באופן נרחב על ידי McGhee בסקירה האקדמית שלו על הנושא.
הומור ובריאות
צחוק הוכר כבעל מספר יתרונות חשובים לבריאות ולרווחה. צחוק וחשיבותו לבריאות נחקר על ידי חוקרים באקדמיה ותחום מחקר זה הינו פופולרי בקרב חוקרים במדעי הבריאות כמו גם חוקרים בתחום הפסיכולוגיה.
בריגדות הרפאים
בריגדות הרפאים (באנגלית: The Ghost Brigades) הוא רומן מסוגת המדע הבדיוני הצבאי, מאת הסופר האמריקאי ג'ון סקאלזי, אשר יצא לאור באנגלית בשנת 2006. זהו הספר השני בסאגה שמונה נכון להיום שישה ספרים ושלושה סיפורים.
הומור
הומור ובריאות
אלו כמה מהדרכים המרכזיות שבהן צחוק יכול להשפיע לטובה על הבריאות:
בריגדות הרפאים
תקציר
העלילה מתרחש בחלל בעתיד, ומסופרת מנקודת מבטו של ג'ארד דיראק, חייל משובט בכוחות המיוחדים של צה"מ (צבא הגנת המושבות) אשר מגן על מושבות אנושיות בחלל.
הומור
הומור ובריאות
הפחתת מתח: צחוק מעורר שחרור של אנדורפינים, אשר מכונים לעיתים קרובות הורמונים "הרגשה טובה". אנדורפינים אלו יכולים לעזור להפחית מתח ולקדם תחושת רגיעה ורווחה. צחוק גם מפחית את הייצור של הורמוני לחץ כמו קורטיזול, מה שמוביל לירידה ברמות הלחץ הכלליות. בנוסף הדגישו חוקרים כי גם הבכי משמש למטרה זו, ולדמעות יש ערך רפואי.
בריגדות הרפאים
עלילה
שארל בוטאן, מדען בכיר בתוכנית השיבוט האנושית, בוגד בחבריו, בעמו ובגזעו ומניע שרשרת אירועים העלולה להוביל להשמדת המין האנושי. ג'ארד דיראק, שיבוט בן יומו וחייל מלידה, יוצא למסע מטורף במרחבי החלל כדי למנוע מבוטאן להשיג את מטרתו ובה בעת מנסה להגשים את ייעודו שלו.
הומור
הומור ובריאות
טיפול בכאב: אנדורפינים המשתחררים במהלך הצחוק לא רק עוזרים להפחתת מתח אלא גם פועלים כמשככי כאבים טבעיים. אנשים שחווים כאב כרוני או אי נוחות עשויים למצוא הקלה זמנית באמצעות התקפי צחוק.
בריאות לב וכלי דם: צחוק יכול לשפר את בריאות הלב וכלי הדם על ידי הגברת זרימת הדם ושיפור תפקוד כלי הדם. הוצע כי צחוק קבוע עשוי לתרום להפחתת הסיכון למחלות לב ויתר לחץ דם.
הרפיית שרירים: צחוק יכול להוביל להרפיית שרירים ולהפגת מתחים. לאחר צחוק טוב, השרירים נוטים להרגיש רגועים יותר, מה שיכול לעזור להפיג מתחים גופניים ואי נוחות.
קשר חברתי: צחוק הוא התנהגות חברתית שעוזרת לחזק את הקשרים והקשרים החברתיים. צחוק משותף יכול לשפר את תחושות האחווה והאמון בין אנשים, לטפח מערכות יחסים חיוביות.
יתרונות קוגניטיביים: עיסוק בפעילויות המעוררות צחוק, כגון צפייה בתוכנית קומית או בילוי עם חברים, יכול לעורר תפקוד נפשי ויצירתיות. זה גם יכול לשפר את הגמישות הקוגניטיבית וכישורי פתרון בעיות.
פעילות גופנית טבעית: למרות שאינה מהווה תחליף לפעילות גופנית סדירה, לצחוק עדיין יכולות להיות השפעות קלות דמויות פעילות גופנית על הגוף. הוא מעסיק את השרירים בסרעפת, בבטן ובפנים, ומספק צורה מתונה של אימון.
חשוב לציין שהשפעות הצחוק על הבריאות יכולות להשתנות מאדם לאדם, ולמרות שהצחוק מציע יתרונות פוטנציאליים רבים, הוא אינו פתרון עצמאי לכל בעיות הבריאות. עם זאת, שילוב צחוק בחיי היומיום שלך באמצעות אינטראקציות עם חברים, צפייה בקומדיות או עיסוק בפעילויות הומוריסטיות יכול לתרום באופן חיובי לרווחה הכללית שלך. הצחוק משפיע באופן כימי ופיזיולוגי על גוף האדם. הוא עוזר בהפחתת לחץ הדם, משחרר לדם חומרים כגון: אנדרופינים ונוירופטידים, שגורמים לנו הרגשה טובה יותר. הצחוק גם מפתח את הנשימה והריאות.
כאמור לעיל, ההומור והצחוק ממלאים תפקיד חשוב בשמירת הבריאות הנפשית והגופנית. תובנה זו אינה חדשה ואמרות, כמו: "צחוק יפה לבריאות" יעידו על כך, אך בתקופה המודרנית נוסף גם המחקר המדעי לחיזוק התפיסה האינטואיטיבית. ברפואה המודרנית נעשה שימוש בהומור לחיזוקם של חולים ולטיפול בדיכאון. הליצנות הרפואית היא תופעה ההולכת ומתרחבת בבתי החולים הגדולים בעולם המערבי. דוקטור מאדאן קאטאריה ההודי ייסד את יום הצחוק העולמי ואת תנועת "יוגה צחוק".
ההומור ככלי פוגעני
במהלך המאה ה-17, בבריטניה, היה מקובל מבחינה חברתית לצחוק על חשבונם של מוגבלים שכלית או גופנית. במאה ה-18, בעקבות השפעת ההומניזם, השתנתה הגישה וההומור הוגבל, בניגוד לאירוניה, סאטירה וסרקזם, לצחוק על נושאים מקובלים מבחינה חברתית. בעל חוש הומור נחשב אדם בעל תכונות טובות, כזה שמתבדח רק על חשבון עצמו. הבחנות אלה אינן תקפות יותר.
ההומור, המשעשע ומבדר רבים, יכול להיות פוגעני מאוד כלפי יחידים ואף קבוצות. ידועות הבדיחות המייחסות לבני לאומים שונים תכונות מבזות, כמו: טמטום, קמצנות, רשעות ועוד. גם בדיחות השמות ללעג אדם בודד, בעיקר אישיות ידועה, תוך התמקדות באפיונים שלו, אמיתיים או מדומים, עלולות לגרום לו פגיעות קשות מאוד. בישראל זכורות הבדיחות שסופרו על חשבונו של אחד משרי החוץ לשעבר, בדיחות מרושעות, שניסו לגמד את דמותו תוך ייחוס מיני עלילות בדויות. גם אחד משרי המשפטים לשעבר בישראל זכה לכך שדמותו הפכה לנלעגת בתוכנית טלוויזיה פופולרית, ללא כל קשר לתכונותיו במציאות, אך הפרודיה נקלטה והשפיעה על הקהל הרחב.
ההומור שימש כנשק פוגעני בידי חסידי אידאולוגיות שונות, כנגד האידאולוגיות היריבות. בגרמניה הנאצית נעשה שימוש מניפולטיבי בקריקטורות שנועדו לגמד את היהודים ולעשות להם דמוניזציה. עם היעלמות המשטר הנאצי, הטכניקה הזאת לא נעלמה ובסגנון דומה השתמשו קריקטוריסטים כנגד יריבים אידאולוגיים בתקופת המלחמה הקרה.האירועים והמחאות בפריז שסבבו את פרסום הקריקטורה של מוחמד בעיתון הצרפתי שרלי הבדו - Charlie Hebdo (הפיגוע במשרדי שרלי הבדו) מציגים באופן חד את האופן בו הומור יכול לפגוע בקבוצות מסוימות וכיצד פגיעה זו יכולה להוביל לאירועים משמעותיים.
התפקיד החברתי של ההומור
להומור חשיבות חברתית משמעותית והוא ממלא תפקיד מכריע באינטראקציות ובמערכות יחסים אנושיות. להלן כמה מההיבטים המרכזיים של חשיבותו החברתית של הומור:
לסיכום, הומור היא שפה אוניברסלית המאפשרת אינטראקציה חברתית, מחזקת מערכות יחסים ומעשירה את איכות האינטראקציות האנושיות. זהו מרכיב חיוני בתקשורת אנושית שמביא שמחה, הבנה וחוויות משותפות לחיינו.
בכל זאת, חוקרים טוענים כי הבנת בדיחות והומור טובה יותר בשפת האם של האדם. זיהוי המרכיבים הקומיים בבדיחות מחייב את היכולת לזהות וליישב אי-התאמות, משימה הנשענת על כישרון שפה ובקיאות. אחיזה בשפות זרות מציבה אתגרים, וכוללת את הפרשנות של מילים בהקשר של המשפטים הסובבים אותן. זה מצביע על כך שבדיחות המועברות בשפה זרה, כנראה יהוו קשיי הבנה גדולים יותר וכתוצאה מכך יפיקו תפיסת הומור נמוכה יותר בהשוואה לבדיחות שהוצגו בשפת האם של האדם.
מבחינה חברתית ההומור הוא אמצעי יעיל ביותר לפירוק מתחים וליצירת אווירה נינוחה. ההומור מאפשר לאדם לקבל ביתר קלות מעשים, מאורעות ומילים העלולים לפגע בו. תגובה הומוריסטית יכולה להוציא את העוקץ מפנייה מעליבה או מתגרה של אדם אחר. ההומור יכול להסיר מחיצות בין אנשים ולהנעים את האווירה. אחד המקצועות שיועד בין היתר למטרה זו הוא ליצן החצר. ליצני חצר היו נפוצים בימי הביניים. תפקיד דומה היה לבדחן בתרבות היהודית.
ספרה של פיליפה גרגורי, 'השוטה מחצר המלוכה', הוא דוגמה של שימוש באנשים כליצנים. הספר מתאר את שנת 1553 בה הנערה היהודיה בת ה-14, חנה גרין, נרדפת על ידי ה-אינקוויזיציה.
בעקבות הרדיפה חנה בורחת עם אביה מספרד אך היא נערה שונה משאר הפליטים מאחר שניחנה ביכולת חיזוי העתיד. התקופה היא תקופת מלכות בית טיודור וחנה נשכרת על ידי בן הלורד דאדלי לשמש כליצנית, כשוטה בחצר המלוכה.
ליצן החצר Will Sommers (דמות היסטורית ממשית) מלמד את חנה איך לבדר את האנשים בחצר המלוכה.
וויל סומרס היה ליצן החצר הידוע ביותר (האמין שהוא 'טיפש טבעי') של הנרי השמיני מאנגליה.
הומור וניהול - ההומור ככלי ניהולי
מנהלים ומנהלות נוטים לעיתים להשתמש בהומור עם עובדיהם. החוקרים Romero and Cruthirds וחוקרים נוספים  מצאו כי שימוש בהומור חיובי יכול להפחית מתח, ולשפר מנהיגות, לכידות קבוצתית, תקשורת, יצירתיות ותרבות ארגונית בקרב העובדים.
ואכן, לעיתים מנהלים נתפסים כבעלי כשירות נמוכה כאשר הם משתמשים בהומור. במחקרן על ניהול רושם והשימוש בהומור במסרים בדואר אלקטרוני שנשלח לעובדים, מצאו החוקרות Brender-Ilan and Reizer כי ככל שהמנהל או המנהלת נתפסו כחמים יותר, כך הומור גרם לעליה בכוונות של העובדים להמשיך לעבוד עם המנהל או המנהלת. לעומת זאת, הממצאים לגבי כשירות המנהלים היו שונים.
המחקר הזה מצא השפעות מגדריות בהצלבה. הממצאים מצביעים על כך שהומור בדואר אלקטרוני מהמנהל, השפיע במובהק לרעה על תפיסת הכשירות של המנהל בעיני נשים שקיבלו את הדוא"ל, בעוד שעבור מנהלות, הומור בדואר אלקטרוני השפיע לטובה בקרב גברים לגבי תפיסתם את הכשירות של המנהלת.באשר לתפיסת החום, ללא קשר למגדר המנהל או המנהלת. עובדים ועובדות תפסו מנהלים ומנהלות הומוריסטים כחמים יותר.
החוקרות ברנדר-אילן ורייזר הסיקו כי מנהלים ומנהלות החמושים בידע ובמודעות, יכולים להפוך את השימוש בהומור לטובתם. החוקרות סיכמו כי לאור העלייה בשימוש בדוא"ל במקום העבודה, ככל שמנהלים ועובדים יקדימו לשכלל את הכישורים והמודעות שלהם בשימוש בהומור, כן ייטב. מסקנתן הייתה כי שימוש בהומור ניהולי בדואר האלקטרוני הוא באופן אישי 'בטוח' יותר (מאחר שהוא מתועד) ופשוט יחסית לשימוש, ויכול להגביר את תפיסת העובדים את חום המנהל או המנהלת ולהשפיע לחיוב על כוונות ההתנהגות של העובדים. לגבי תפיסת הכשירות, המליצו כי רצוי שמנהלים ישקלו את מגדר האדם שאליו שולחים את הדוא"ל.
שימוש בפרצופונים (Emoji) במייל במקום העבודה מביא למגוון תגובות, חיוביות ושליליות, וכדאי ללמוד את ההשפעה של שימוש זה, לפני שממהרים לשלוח סמיילי במייל למנהל או המנהלת. החוקרים Tang and Hew סקרו נושא זה בהרחבה.
סוגי הומור
ישנם סוגים רבים ושונים של הומור, הנבחנים ביניהם בעיקר במידת התחכום והעידון של ההפתעה ובמידת המיומנות של המבצע (הקומיקאי, המספר, השחקן, הליצן, הבדחן וכו') בהצגת ההומור.
סוג בסיסי של הומור חזותי הוא הסלפסטיק, הכולל תנועה או פעילות פיזית נמרצת המפתיעה את הצופה. לרוב, מידת ההומור בסלפסטיק תלויה בגודל הפער שבין הציפיות והתממשותן. סיטואציית סלפסטיק מוכרת היא החלקה על קליפת בננה. מידת השעשוע שחווים הצופים באדם המחליק על בננה תלויה בדרך כלל בעוצמת ההפתעה. ההחלקה משעשעת יותר כאשר המחליקים הם גברת כבודה, אדון מהודר או מנהל בית הספר הנפוח המחליקים עליה במפתיע, לעומת מצב בו המחליק הוא סתם אדם בלתי מוכר.
במקרים רבים, תחושת הרווחה בצפייה בסלפסטיק ובסוגי הומור פשוטים אלו מועצמת כאשר הצופה מצפה להיות מופתע וציפיותיו נענות. ההומור במקרים כאלו אינו מורכב ולעיתים כמעט לא קיים, והוא מומר בעיקר בתחושת רווחה מתמשכת. מסיבה זו, הומור פשוט מסוג זה אהוב יותר על ילדים, הנהנים יותר מתחושת הרווחה הפשוטה ומחוויה ברורה של הבחנה בין "אני" ל"אחר".
סוג מתוחכם במיוחד של הומור הוא כזה היוצר הומור מתוך הציפייה שלנו להומור. כך, לדוגמה, קומיקאי כמו אנדי קאופמן ביסס חלק ניכר מן ההומור שלו על סתירת הציפייה של הצופים בו להומור והתנהגות רצינית לעילא, במקום בו אנו מצפים להומור. עיקר ההנאה ששואבים צופים בהומור מסוג זה מבוססת על ידיעתם כי המציג הוא קומיקאי ומתוך כך ההנחה כי הוא "אינו מתכוון ברצינות" המאפשרת להפיק שעשוע מן המצב. כאשר הנחה זו אינה קיימת, ההומור בסיטואציה נעלם ברוב המקרים.
הומור עצמי הוא כזה בו האומר אותו מתלוצץ על עצמו לטובת שעשוע הקהל, או כעמדת עליונות.
הומור באמנות
=== הומור בספרות, בשירה ובתיאטרון ===
הומור בספרות
ישנם מספר סוגי הומור הנפוצים בספרות, כולל:
מחברים ויצירות הומוריסטיות מפורסמות
מארק טוויין: ידוע בשנינותו ובסאטירה שלו, "הרפתקאותיו של האקלברי פין" של טוויין היא דוגמה קלאסית.
ג'יין אוסטן: השתמשה לעיתים קרובות באירוניה ובפרשנות חברתית ביצירות כמו "גאווה ודעה קדומה".
אוסקר ווילד: מפורסם בזכות האפיגרמות והמחזות שלו כמו "החשיבות של להיות רציני".
דאגלס אדמס: יצר את סדרת המדע הבדיוני ההומוריסטית "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה".
ג'וזף הלר: כתב את הרומן הסאטירי "Catch-22" המבקר בהומור את האבסורד שבמלחמה.
טרי פראצ'ט: ידוע בסדרת הפנטזיה הקומית שלו "Discworld", תוך שימוש בהומור כדי לחקור נושאים מורכבים.
אפרים קישון: כתב לדוגמה את הסאטירה "חייו הכפולים של שולטהייס" בה הוא מתאר מצב שקרה וקורה עד היום, הצורך של פקיד ממשלתי להשתמש בכל התקציב שניתן לו ולהגיע לגרעון כדי להבטיח את המשך התקציב בשנה שלאחריה.
וריאציות תרבותיות
הומור בספרות יכול להשתנות בין תרבויות ותקופות זמן עקב הבדלים בשפה, נורמות חברתיות והתייחסויות תרבותיות.
אתגרי הומור
כתיבת הומור יכולה להיות מאתגרת, שכן מה שאדם אחד מוצא מצחיק, אולי אחר לא. מציאת האיזון הנכון בין הומור לבין הטון הכללי של העבודה הוא חיוני.
הומור בשירה
הומור בשירה מתייחס לשימוש באלמנטים קומיים, שנינות, משחקי מילים ואמצעים לשוניים חכמים כדי ליצור תחושה של שעשוע או צחוק בתוך שיר. שירה הומוריסטית הייתה חלק מהספרות במשך מאות שנים והיא משמשת לעיתים קרובות לבידור, ביקורת או הערה על היבטים שונים של החיים, החברה או הטבע האנושי.
סוגי הומור בשירה
אירוניה וסאטירה: שימוש באירוניה או סאטירה כדי ללעוג או לבקר נורמות, התנהגויות או מוסדות חברתיות בצורה קלילה או שובבה.
הגזמה (היפרבולה): שימוש בהגזמה קיצונית כדי ליצור הומור על ידי הדגשת האבסורד של מצב או מושג.
חוסר התאמה ואבסורד: שילוב של אלמנטים לא קשורים או סותרים כדי ליצור הפתעה ושעשוע.
פארודיה: חיקוי סגנון, ז'אנר או יצירה מסוימים והגזמה בתכונותיו לקבלת אפקט קומי.
לעג וגבורה מדומה: לצחוק על נושאים רציניים או הרואיים על ידי הצגתם באור מוגזם קומי או ארצי.
קומדיית מצבים: הגדרת מצבים או תרחישים הומוריסטיים שמובילים לתוצאות בלתי צפויות.
דוגמאות היסטוריות
לימריקים: שירים בני חמש שורות עם ערכת קצב וחריזה ייחודיים, המשמשים לעיתים קרובות לתוכן הומוריסטי או שטותי.
שירה שטות: שירים שמשחקים בשפה, יוצרים משמעויות הומוריסטיות או שטותיות המהנות בגלל האבסורד המוחלט שלהן.
שירה סאטירית: סופרים כמו אלכסנדר פופ וג'ונתן סוויפט השתמשו בסאטירה כדי לבקר סוגיות חברתיות ושטויות אנושיות.
משוררים הומוראים מפורסמים
אוגדן נאש: ידוע בשיריו הקלילים והשנונים, לעיתים קרובות משתמשים במשחקי מילים והומור.
של סילברשטיין: יצרה שירת ילדים מלאה בגחמות, משחקי מילים וטוויסטים חכמים. דורותי פרקר: ידועה בשנינותה החדה ובשירה הסאטירית שהתייחסה לחברה ולמערכות יחסים.
אדוארד ליר: מפורסם בזכות הלימריקים ושירת השטויות שלו, התורמים לפופולריות של הז'אנר.
לואיס קרול: מחברם של "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" ו"מבעד למראה", הידוע במשחקי המילים וההומור האבסורדי שלו.
מטרת ההומור בשירה
בידור: שירה הומוריסטית נועדה בעיקר לבדר את הקוראים ולעורר צחוק או חיוכים.
פרשנות חברתית: ניתן להשתמש בהומור לביקורת עדינה או להעיר על נושאים חברתיים, לעיתים קרובות להדגיש אבסורד או סתירות.
יחסים: שירים הומוריסטים יכולים להתחבר לקוראים על ידי הצגת מצבים ניתנים לקשר או מוזרויות אנושיות.
קתרזיס: הומור יכול לספק שחרור מתח ולהציע נקודת מבט רעננה על נושאים קשים.
טכניקות ליצירת שירה הומוריסטית
שחק עם השפה: השתמש במשחקי מילים, משמעויות כפולות ובחירות מילה חכמות כדי ליצור אפקטים קומיים.
הפתעה וטוויסט: הגדירו ציפיות ואז ערער אותן עם תפניות או פאנץ' לא צפויות.
הומור תצפיתי: הערה על מצבים יומיומיים, התנהגות אנושית או חוויות נפוצות עם טוויסט קומי.
תזמון וקצב: השתמש בקצב, והשהיה כדי לשפר את ההצגה הקומית.
כדאי לזכור כי הומור בשירה הוא סובייקטיבי, ומה שאדם אחד מוצא משעשע, ייתכן שאחר לא. שימוש יעיל בהומור בשירה מצריך הבנה של השפה, העיתוי וההקשר התרבותי שבו השיר מתקיים.
הומור בתיאטרון
להומור בתיאטרון יש היסטוריה עשירה ומגוונת, המשתרעת על פני תרבויות, ז'אנרים וסגנונות שונים. הוא ממלא תפקיד מכריע במעורבות הקהל, במתן פרשנות חברתית ובהצעת רגעים של הקלה ובידור.
הומור היה חלק מהתיאטרון מאז ימי קדם. ביוון העתיקה, מחזאים כמו אריסטופנס השתמשו בסאטירה ובפארסה כדי ללגלג על נורמות חברתיות ודמויות חזקות במחזותיהם הקומיים. עבודות אלו כללו לרוב דמויות וסיטואציות מוגזמות כדי לעורר צחוק והרהור.
התיאטרון אבסורדי שהתפתח באמצע המאה ה-20, הראה מחזאים כמו סמואל בקט ויוג'ן יונסקו שהציגו אבסורדיזם, סגנון שהשתמש במצבים לא הגיוניים וחסרי היגיון כדי לחקור נושאים קיומיים ולעורר צחוק באמצעות אי נוחות ובלבול.
הקומדיה הפיזית הראתה הומור פיזי, המאופיין בתנועות מוגזמות, סלפסטיק וגאגים חזותיים, היה מרכיב עיקרי בתיאטרון. קומיקאים כמו צ'רלי צ'פלין ובסטר קיטון הביאו את הצורה הזו לקדמת הבמה, תוך שימוש בגופם כדי ליצור רגעים מצחיקים ובלתי נשכחים.
לצד הקומדיה הפיזית הוצג גם תיאטרון סאטירי ופוליטי: הסאטירה היא מזמן כלי לביקורת על חברה ופוליטיקה באמצעות הומור. מחזאים כמו ג'ורג' ברנרד שו וברטולט ברכט ואפרים קישון, השתמשו בשנינות וסרקזם כדי לערער על נורמות חברתיות ולחשוף צביעות.
בעידן המודרני התפתחה הקומדיה המודרנית והפוסט-מודרנית, והתיאטרון המשיך להתפתח עם שילוב של טכנולוגיות מודרניות, מולטימדיה וטכניקות ניסיוניות. מחזות פוסט מודרניים מטשטשים לעיתים קרובות את הגבול בין מציאות לבדיה, ומזמינים את הקהל לעסוק בהתבוננות אינטלקטואלית והומוריסטית ושילוש חדשני של שפה זהות ואתיקה.
מופעי סטנד-אפ קומיים אמנם אינם תיאטרון מסורתי, אבל הופעות סטנדאפ קומדיה חולקות קווי דמיון עם הפקות בימתיות קומיות. קומיקאים כמו ריצ'רד פריור, ג'ורג' קרלין ודמויות עכשוויות יותר משתמשים באנקדוטות אישיות, הומור תצפיתני ושנינות חדה כדי להתחבר לקהל.
לצד התיאטרון המילולי צמחו גם קומדיות מוזיקליות - מחזות זמר כמו "המפיקים", "ספר המורמון" ומחזות של מונטי פייתון, משלבים בין טקסט, הומור, שירים וריקודים, ומציגים בפני הצופים סיפורים תיאטרליים עם אלמנטים קומיים.
דוגמה למחזמר קומי מצליח של אפרים קישון הוא "סאלח שבתי", שמופיע שנים בישראל וברחבי העולם.
קריקטורות
קריקטורה היא איור שמתאר אדם או מצב בצורה מוגזמת, תוך הבלטה מופרזת של פרטים מסוימים, בדרך כלל מאפיינים חיצוניים או נקודות תורפה, במטרה להצחיק ולעיתים גם לעורר ביקורת.
הומור בפסיכולוגיה
זיגמונד פרויד, אבי הפסיכולוגיה המודרנית, ראה בהומור, בחלום וביצירתיות אמצעי ביטוי לנפש האדם. הוא הקדיש לבדיחה ספר בשם "הבדיחה וזיקתה ללא מודע", שבו טען שכמו החלום, הבדיחה מנסה להעלות על פני השטח תכנים לא מודעים אסורים, ולשם כך (כמו החלום) היא משתמשת במנגנוני הסוואה. פרויד מתקשה בהסבר של בדיחות "תמימות", כלומר כאלה שאינן מכילות תכנים מיניים או תוקפניים, וכאלה יש הרבה, בכך מודה גם פרויד עצמו.
אנג'ליקה נויבירט
אנג'ליקה נויבירט (בגרמנית: Angelika Neuwirth; נולדה ב-4 בנובמבר 1943), היא פרופסור ללימודי הקוראן באוניברסיטה החופשית של ברלין, גרמניה. היא זכתה במספר פרסים ועיטורים על עבודותיה, ביניהם פרס זיגמונד פרויד בשנת 2013 ודוקטור לשם כבוד מטעם החוג ללימודי דת באוניברסיטת ייל בשנת 2012.
ביוגרפיה
אנג'ליקה נויבירט נולדה בשנת 1943 בנינבורג, גרמניה. היא למדה שפה וספרות פרסית באוניברסיטת טהרן, ולימודים שמיים, לימודי ערבית, לימודי אסלאם ופילולוגיה קלאסית באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
הישגים אקדמיים
לאחר שסיימה את הדוקטורט שלה ב-1972 באוניברסיטת גטינגן היא הוסמכה ללמד קורסים אקדמיים בשנת 1977 באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן. כמו כן, נויבירט לימדה קורסים באוניברסיטת ירדן שבעמאן. היא מילאה תפקידים שונים באוניברסיטאות במינכן, בקהיר ובבמברג לפני שהצטרפה לאוניברסיטה החופשית של ברלין בשנת 1991 כפרופסור ללימודי ערבית. בין השנים 1994- 1999 נויבירט ניהלה את המכון המזרחי של החברה המזרחית הגרמנית (Deutsche Morgenländische Gesellschaft) בביירות ובאיסטנבול. בשנת 2008 זכתה בתואר דוקטור לשם כבוד בתאולוגיה קתולית מאוניברסיטת במברג. בשנת 2009 היא נבחרה לחברה בלאופולדינה, האקדמיה הלאומית הגרמנית למדעים, ובשנת 2011 התקבלה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בארצות הברית. מחקרה מתמקד בספרות ערבית קלאסית ומודרנית ובקוראן בתקופה המאוחרת. משנת 2012, נויבירט עומדת בראש פרויקט המחקר של "קורפוס קורניקום" של האקדמיה למדעים ומדעי הרוח של ברלין-ברנדנבורג, שמטרתו היא לתעד את המסורות בכתב היד ובעל פה של הקוראן על מנת לפתח הבנה קונטקסטואלית טובה יותר במערב.
פרסים
בשנת 2011 נבחרה נויבירט לחברת כבוד באקדמיה האמריקאית לאומנויות ומדעים ובשנת 2012 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהחוג ללימודי דת באוניברסיטת ייל. בשנת 2013, האקדמיה הגרמנית לשפה ושירה העניקה את פרס זיגמונד פרויד כאות להכרה במצוינותה בכתיבה מדעית, בדגש על יכולתה לשלב את הקוראן בתוך שיח פילוסופי-דתי מערבי רחב. ביולי 2018 נבחרה כעמיתת האקדמיה הבריטית.
פרסומים ועבודות
בספרה "The Qur'an and Late Antiquity", נויבירט מספקת גישה חדשה להבנת הטקסט המייסד של האסלאם. בדרך כלל מתייחסים אל הקוראן כאל טקסט מוגמר, כהעתק או כתקציר של התנ"ך בערבית. בניגוד לכך, נויבירט ניגשת לקוראן כתוצר של קהילה ספציפית בחצי האי ערב, שנחשפה לעולמות הרחבים של האימפריות הביזנטיות והסאסאניות, ולמסורות האינטלקטואליות העשירות של היהדות הרבנית והנצרות הקדומה. היא מאפשרת לקוראים לראות את הטקסט כמסורת שבעל פה שהתפתחה בתוך הקהילה, לפני שהיא נאספה ואוגדה כספר. ניתוח זה שופך אור נחוץ על התפתחות השקפתו ההיסטורית, התאולוגית והפוליטית של הקוראן.
הספר "Scripture, Poetry and the Making of a Community: Reading the Qur'an as a Literary Text" פורסם בשנת 2014. הוא מציע גישה מתודולוגית חדשה לחקר הקוראן ומקשר את מורשתו עם המורשת הפואטית התנ"כית והערבית.
המקורות והסחר בבדיל בעת העתיקה
בדיל הוא מתכת חיונית ביצירת ארד, והרכש שלו היה חלק חשוב בתרבויות העת העתיקה מתקופת הברונזה ואילך. השימוש בבדיל החל במזרח התיכון ובבלקן בסביבות תחילת האלף ה-3 לפנה"ס.
מקורות וצורתו בטבע
בדיל הוא יסוד כימי נדיר יחסית בקרום כדור הארץ, שיעורו בא לידי ביטוי בכ-2 חלקים למיליון (ppm). לשם השוואה: מקורות בדיל ידועים בימי קדם כללו את חגורת הבדיל הדרום-מזרחית שיוצאת מיונאן בסין לחצי האי המלאי; דבון וקורנוול באנגליה; ברטאן בצרפת; הגבול בין גרמניה לצ'כיה; ספרד; פורטוגל; איטליה; מרכז ודרום אפריקה. סוריה ומצרים הוצעו כמקורות משניים של בדיל, אך הראיות הארכאולוגיות לכך אינן חד משמעיות.
חפצי ברונזה מבוססי ארסן מופיעים לראשונה במזרח התיכון, בה בדרך כלל נמצא ארסן בעפרות נחושת, אך כאשר הסיכונים הבריאותיים מהארסן נהיו ברורים, החל החיפוש אחר מקורות לעפרות בדיל מסוכנות פחות. מגמה זו יצרה את הביקוש הגבוה למתכת הבדיל הנדירה במרחב הים תיכוני וגרמה לרשת סחר ענפה שקשרה בין מקורות הבדיל הרחוקים לשוקי תרבויות תקופת הברונזה.
המינרל קסיטריט (SnO2), בדיל מחומצן, היה ככל הנראה המקור הראשוני לבדיל בימי קדם. צורות אחרות של עפרות בדיל כגון סטניט (סולפיד של נחושת, ברזל ואבץ) היו פחות עשירות בסולפידים, ולכן הצריכו תהליך התכה מסובך יותר. מרבצי קסיטריט לרוב מצטברים בסחף ערוצי נחלים בשל שילוב התכונות שלהם: העובדה כי הם קשים יותר, כבדים יותר, ועמידים יותר מבחינה כימית מאשר הגרניט, בסביבתו הם בדרך כלל נוצרים. ניתן למצוא בקלות מרבצים של קסיטריט בגדות נהרות, ואולי המחפשים השתמשו באותן שיטות ששימשו לזיהוי זהב במרבצי חול. תכונה בולטת של הקסיטריט אשר נוצלה על ידי מחפשי הבדיל בתקופת הברונזה המוקדמת היא צבעו, בדרך כלל בגוון כהה; שחור או סגול.
שימוש בעת העתיקה
ניתן לתארך מיצוי ושימוש בבדיל לתחילת תקופת הברונזה בסביבות שנת 3000 לפני הספירה, במהלכן היו לחפצי נחושת שהופקו מעפרות תכונות פיזיקליות שאינן עקביות. הברונזה של העת המוקדמת הכילה פחות מ-2% של בדיל או ארסן, ולכן היא נתפסה על ידי חוקרים כתוצאה של סגסוגת שנוצרה שלא במתכוון, זאת בין השאר בשל הימצאות עקבות בעפרות נחושת כגון tennantite, המכילה ארסן. התוספת של מתכת שנייה לנחושת מגבירה את קשיותה, מורידה את טמפרטורת ההיתוך שלה ומשפרת את תהליך היציקה על ידי קבלת מתכת שבמצב צבירה נוזלי היא דלילה יותר וכאשר היא מתקררת, מתקבלת מתכת מוצקה דחוסה יותר וספוגית פחות. זו הייתה המצאה חשובה שאיפשרה יציקה של צורות מורכבות הרבה יותר בטכניקת השעווה האבודה של תקופת הברונזה.
חשיבות ארכאולוגית
חשיבותו של הבדיל להצלחת תרבויות תקופת הברונזה והמחסור במשאב זה מציעה הצצה לאינטראקציות המסחריות והתרבותיות של אותה תקופה, ולכן היוותה מוקד למחקרים ארכאולוגיים אינטנסיביים. עם זאת, מספר בעיות הטרידו את מחקר כריית הבדיל בעת העתיקה כמו שרידים ארכאולוגיים נדירים של כריית מרבצי חול, הרס מכרות עתיקים על ידי פעולות כרייה מודרניות, ושימור לקוי של חפצי בדיל טהורים עקב תכונת הבדיל לשנות את האלוטרופיה שלו בשל מה שנקרא "הדבר של הבדיל". לבעיות אלו מצטרף הקושי בחיבור בין חפצי בדיל ועפרות למוצא הגאולוגי שלהם באמצעות ניתוח על ידי שימוש באיזוטופ או בעזרת יסוד קורט. הוויכוח הארכאולוגי הנוכחי עוסק במקורות הבדיל בתרבויות הקדומות ביותר מתקופת הברונזה של המזרח הקרוב.
אירופה
באירופה יש מעט מאוד מקורות לבדיל. לכן, לאורך העת העתיקה הבדיל יובא ממרחק רב, ממחוזות הידועים כעשירים במרבצי הבדיל שלהם. אלה היו הרי העפרה לאורך הגבול המודרני בין גרמניה לצ'כיה, חצי האי האיברי, ברטאן בצרפת המודרנית, ודבון וקורנוול בדרום מערב בריטניה. ישנם מספר מרבצים קטנים יותר של בדיל בבלקן וידוע על מקור מינורי אחר של בדיל במונטה ולריו בטוסקנה, איטליה. המקור הטוסקני נוצל על ידי כורים אטרוסקים בסביבות שנת 800 לפנה"ס, אך הוא לא היה מקור משמעותי של בדיל לשאר חלקי הים התיכון . באותה תקופה נאלצו האטרוסקים לייבא בדיל מצפון מערב חצי האי האיברי, ומאוחר יותר מקורנוול.
נטען כי בדיל נכרה לראשונה באירופה בסביבות שנת 2500 לפני הספירה בהרי האורה, והידע על טכניקות כריית בדיל והפקת ארד מבוסס בדיל התפשט משם לברטאן וקורנוול בסביבות שנת 2000 לפנה"ס, ובמקביל מצפון מערב אירופה לצפון מערב ספרד ופורטוגל בערך באותו זמן. . עם זאת, החפץ היחיד מתקופת הברונזה ממרכז אירופה שמקור הבדיל שלו הוכח מדעית הוא דיסק השמיים של נברה, ורכיב הבדיל שבו (וכן הזהב, אם כי לא הנחושת שמרכיבה אותו), הוכח על ידי איזוטופים של בדיל שמקורם מקורנוול . בנוסף, ממצא נדיר של מטיל בדיל טהור בסקנדינביה הוכח בפני קורנוול . עדויות זמינות, אם כי מוגבלות מאוד, מצביעות על כך על קורנוול כמקור המוקדם היחיד של בדיל במרכז וצפון אירופה.
ברטאן – ממול קורנוול על גדות הים הקלטי – בה יש מרבצים משמעותיים של בדיל שמראים עדויות למיצוי נרחב לאחר הכיבוש הרומי של גאליה בשנות ה-50 לפני הספירה ואילך. ברטאן נותרה מקור משמעותי של בדיל לאורך כל ימי הביניים.
במסגרת מחקר גיאוכימי הוכח על קבוצה של 52 ממצאי ברונזה מתקופת הברונזה המאוחרת בבלקן כי הבדיל שלהם הגיע ממקורות מרובים. המחקר התבסס על המתאם בין הבדלי איזוטופ בדיל למיקומים השונים של הממצאים. בעוד שמיקומם של מקורות בדיל אלה הם נפרדים, אך אינם ודאיים. ניתן להסיק כי רובה של קבוצת החפצים הסרבית והגדולה יותר נגזרת ממקורות בדיל ממערב סרביה (למשל הר Cer), בעוד שהחוקרים מסיקים מהממצאים כי מקורות הבדיל של קבוצת החפצים הקטנה יותר, ממערב רומניה, מקורם במערב רומניה.
בדיל מחצי האי האיברי נסחר ברחבי הים התיכון בתקופת הברונזה, והופק באופן נרחב בתקופה הרומית. אך מרבצי הבדיל האיבריים נשכחו ברובם במהלך תקופת ימי הביניים, ולא התגלו מחדש עד המאה ה-18, וקיבלו חשיבות מחודשת רק באמצע המאה ה-19.
קורנוול ודבון היו מקורות חשובים של בדיל לאירופה ולאזור הים התיכון בתקופת העת העתיקה, וייתכן שהיו המקורות הראשונים לבדיל במערב אירופה, עם עדויות למסחר למזרח הים התיכון עד לתקופת הברונזה המאוחרת. מקורות אלו שלטו רק מהתקופה הרומית המאוחרת במאה ה-3 לספירה בשוק האירופי, בשל מיצוי עד תום של מכרות בדיל ספרדיים רבים. קורנוול שמרה על חשיבותה כמקור בדיל לאורך ימי הביניים ועד לתקופה המודרנית.