cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אפריל שבור
סיפורי הדמויות
ג'ורג ברישה הוא בחור יפה תואר בן 26. הוא לא נשוי, לאחר שארוסתו נפטרה לפני שהספיק להתחתן. שנה וחצי לפני מועד הסיפור המתחיל בתחילת האביב ב-17 במרץ, נרצח אחיו הבכור על ידי בן משפחת קריאצ'יצ'ה. סיפור גאולת הדם בין המשפחות החל 70 שנה לפני מועד הסיפור, בסוף המאה ה-19. אורח ששמו לא ידוע, נטה ללון בבית משפחת ברישה ללילה אחד. בבוקר ליווה אותו אחד מבני המשפחה עד גבול הכפר ופנה לאחור. באותו רגע נרצח האורח על ידי בן משפחת קריאצ'יצ'ה, מסיבות שלא היו קשורות למשפחת ברישה. אף על פי שהמלווה כבר נפרד מאורחו, גבו הופנה כבר לאורח, ולפי הקנון הוא כבר לא היה מחויב בגאולת דמו, התכנסו זקני הכפר בדקו את מצב נפילת הגופה, ומכיוון שהגופה נפלה כשראשו של המת מופנה אל הכפר, חויבה המשפחה בגאולת דמו של האורח. הסיפור שמתחיל בחודש מרץ מתרחש לאחר שחשבון הדמים בין המשפחות הסתכם כבר ב-44 נרצחים. ג'ורג כבר ניסה לנקום לפני כן את דמו של אחיו, אבל במקום להרוג הוא הצליח רק לפצוע את בן משפחת קריאצ'יצ'ה. פציעה משמעותה נזק כלכלי כבד למשפחת ברישה שצריכה לשלם דמי נזיקין משמעותיים, והיא פגעה קשה במצבה הכלכלי של משפחת ברישה. אביו של ג'ורג לוחץ עליו לגאול את דמו של אחיו. חולצתו של אחיו המגואלת בדם שכבר הצהיבה תלויה כדגל על מבנה בית המשפחה ומהווה תזכורת בולטת לבושת המשפחה על כך שגאולת הדם עדיין לא בוצעה. ג'ורג לא מעוניין בביצוע גאולת הדם, אבל ברור לו שהוא אינו יכול להתחמק מגורלו. לאחר הרצח עליו להשתתף בטקסי האבל בבית משפחת הנרצח, הוא מרגיש לא בנוח, אבל הקנון מחייב אותו. קרוב לסיום תקופת הבסה הקצרה של יממה, מסכימה משפחת הנרצח להעניק לו את הבסה המוארך שיסתיים ב-17 באפריל. מיד לאחר מכן, נותן לו אביו חמש מאות גרושי הדמים, אותם הכין מראש, כדי שג'ורג ילך למגדל באורוש שם יושב הנסיך וישלם את המס.
ג'ורג הולך ברגל לאורוש, הוא עושה מאמץ להגיע באותו יום, ובדרכו מהרהר באירועי העבר, ובאפשרויות העומדות בפניו. בעבר לפני שביצע את הניסיון הראשון של גאולת הדם, נעשה ניסיון של תהליך פיוס בין המשפחות. היוזמה הגיעה דודתו שגרה בכפר אחר, וטענה שג'ורג הוא הבן האחרון של משפחת ברישה, ואם יבצע את גאולת הדם, הוא ירצח, ולאחריו אביו והמשפחה תיכחד. המשפחה התלבטה ולבסוף עשתה את המעשה החריג של פניה למשפחת קריאצ'יצ'ה בניסיון לפיוס באמצעות פדיון הדם. לאחר מאמצים רבים של זקני השבט הושגה הסכמה בין המשפחות על גובה התשלום, אבל ברגע האחרון קם אחד הגברים הישישים של משפחת ברישה ואמר "לא יקום ולא יהיה", בעקבות כך הכריז הכומר ששימש כראש המתווכים, "גאולת הדם תימשך".
ג'ורג מגיע למגדל באורוש ופוגש שם ארבעה גברים נוספים עם סרט שחור על הזרוע שחיכו כבר מספר ימים להיפגש עם המפקח על הדם כדי לשלם את המס.
משרד החוץ של אוזבקיסטן
משרד החוץ של רפובליקת אוזבקיסטן (באוזבקית: O'zbekiston Respublikasi Tashqi ishlar vazirligi) הוא סוכנות ממשלתית באוזבקיסטן המופקדת על ניהול ועיצוב מדיניות החוץ של אוזבקיסטן.
היסטוריה ותפקוד
משרד החוץ של אוזבקיסטן הוקם רשמית ב-25 בפברואר 1994 על פי צו נשיא אוזבקיסטן מספר 769 והחלטת קבינט השרים של אוזבקיסטן.
המשרד מתפקד כגוף מנהלי של ממשלת המדינה ומהווה חלק מקבינט השרים של אוזבקיסטן, האחראי על ניהול מדיניות החוץ של אוזבקיסטן על בסיס חוקת אוזבקיסטן וחוקים בינלאומיים.
פעילויות המשרד מפוקחות ישירות על ידי נשיא אוזבקיסטן.
מבנה
בראש המשרד עומד שר החוץ של אוזבקיסטן, כיום ולדימיר נורוב. סגנו הראשון הוא עבדולזיז קמילוב, שהיה שר החוץ הראשון מאז הקמת המשרד. סגנים אחרים הם רוסטם טוכתבאייב, עבדורחים חודג'ייב, אנוואר סוליהבייב, ובהטייאר איסלמוב.
המשרד מחולק למספר מחלקות:
ועוד מספר מחלקות.
צ'ארלס מייקל דייוויס
צ'ארלס מייקל דייוויס (באנגלית: Charles Michael Davis; נולד ב-1 בדצמבר 1984) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, דוגמן, מפיק ובמאי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרת הדרמה, המקוריים, וכסוכן המיוחד קוונטין קרטר בסדרה "NCIS: ניו אורלינס".
חיים וקריירה
דייוויס נולד בדייטון, אוהיו. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון סטבינס בריברסייד, דייטון ובאוניברסיטת מיאמי באוקספורד, אוהיו. הוא ממוצא אפרו-אמריקאי ופיליפיני. אביו מקנטקי ואמו ממנילה.
דייוויס התחיל את דרכו בסוכנות הדוגמנות בסינסינטי, אוהיו. הוא דיגמן עבור נייקי ופוט לוקר.
בשנת 2011, הוא שיחק בתפקיד חוזר את קוואן קירקלנד, הקוורטרבק של קבוצת הסן דייגו סייברס בסדרה "המשחק".
בפברואר 2013 פורסם כי דייוויס לוהק לתפקיד ראשי בסדרה המקוריים, סדרת ספין אוף של הסדרה יומני הערפד.
בשנת 2018, לאחר שהופיע בתפקיד חוזר בעונה הרביעית של הדרמה הקומית האמריקאית "יאנגר", החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרה החל מעונתה החמישית.
דייוויס הצטרף לצוות השחקנים של "NCIS: ניו אורלינס" במרץ 2020, ושיחק בתפקיד הסוכן המיוחד קוונטין קרטר בעונות השישית והשביעית עד סיומה..
חיים אישיים
דייוויס היה בקשר עם הכוריאוגרפית והדוגמנית קטרינה אמאטו. עם זאת, בפרק של תוכנית הטלוויזיה "The Talk" ב־19 בספטמבר 2014, הוא חשף שהוא "רווק".
טין (קומונה)
טין (בצרפתית: Tignes) היא עיירה הממוקמת בעמק Tarentaise שבמחוז סבואה שבאלפים הצרפתים. טין נודעת בעיקר בשל אתר הסקי המשותף לה ולעיירה ואל דיזר - Espace Killy, הכולל 300 קילומטר של מסלולי סקי.
באולימפיאדת החורף 1992 ריכזה טין את אירועי הגלישה בסגנון חופשי, וכן אירחה את אולימפיאדת החורף של ספורטאים בעלי מגבלות פיזיות בשנת 1992.
אתר הסקי
בטין קיימים 5 כפרי נופש הממוקמים בגבהים שונים עד לגובה 2100 מטר מעל לגובה פני הים. לאחר מלחמת העולם השנייה צרפת נזדקקה לחשמל, והוחלט לבנות סכר הידרו-אלקטרוני בשם טין דאם (Tignes Dam) בעמק איזר. בתוצאה מכך העיירה טין שקעה במימי האגם שיצר הסכר בשנת 1952. פעם בעשר שנים מרוקנים את האגם שמאחורי הסכר לשם עבודות תחזוקה והעיירה המוצפת מתגלה.
לאחר שקיעת העיירה הוחלט לפתח אתר סקי באגם העליון (Le Lac). האתר פותח בעיקר בשנות ה-60 וניתן לראות את ההשפעה מתקופה זו בצורת הבנייה במקום. במהלך השנים ניסתה העיירה לשקם את המראה שלה למראה מודרני יותר, עם הצלחות מוגבלות.
מרחב הגלישה
התכונה הבולטת של טין היא מרחבי הגלישה שלו. 300 ק"מ של מסלולים רחבים המחוברים עם עמק איזר, וגם שטחים גדולים שאינם מיועדים לגלישה להנאת המתארחים (שטחי אוף-פיסט). בנוסף ניתן למצוא באתר מערכת של 96 רכבלים וגונדולות ורכבת סקי תת-קרקעית שמעבירה למסלולי הסקי 200 גולשים ב-5 דקות. את מערכות המעליות בטין מפעילה חברת STGM משנת 1967. מסלולי הגלישה בטין מגיעים גם לגובה של 3030 מטר מה שהופך אותם לאידיאליים לגלישה.
פעילויות נוספות
באתר נמצא גראן מוט (Grand Motte), קרחון המתנשא לגובה 3,456 מטר ולכן הוא מושלג בכל ימות השנה. בשטחו של הקרחון יש 20 מסלולי סקי, 12 מעליות וסנופארק. בעיירה הגבוהה ביותר בטין - ואל קלארה (Val Claret) אפשר למצוא שפע של חנויות, מקומות בילוי ופעילויות רבות.
קווליטסט
קווליטסט (באנגלית: QualiTest היא חברת בדיקות תוכנה והבטחת איכות ישראלית שהוקמה ב-1998 על ידי אלי מרגולין ואייל זילברמן. היא נחשבת כיום לחברת ה-QA הגדולה ביותר בעולם עם כ-1,500 עובדים בישראל ומזרח-אירופה ועוד כ-3,000 עובדים בעולם.
בנוסף לפעילותה בישראל, לחברה סניפים בארצות הברית, אנגליה, רומניה והודו והיא מעסיקה מעל 3,000 עובדים.
הר וילבר (אלסקה)
הר וילבר או הר וילבור (באנגלית: Mount Wilbur) הוא פסגה גבוהה ברכס פיירווד'ר, באזור הדרומי ביותר של הרי סנט אליאס, במדינת אלסקה שבארצות הברית.
גובהה של הפסגה 3,298 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 22 קילומטרים דרומית-מזרחית מהר פיירווד'ר; 13 קילומטרים צפונית-מערבית להר קריון.
אף כי הפסגה אינה גבוהה באופן יחסי להרים סביבה, בשל קרבתה לחוף הים, היא מתנשאת מעל סביבתה ובולטת בשל כך. הפסגה מתנשאת לגובה של 1,208 מטרים מעל סביבתה. היא ממוקמת 7 קילומטרים מחוף הים במפרץ ליטויה, שמדרום-מערב לפסגה.
מקור השם
הפסגה היא הגבוהה בין שתי פסגות סמוכות, הר וילבור, והר אורוויל - שניהם נקראים על שמם של האחים רייט; ההרים נקראו על שמם, מאחר שהמצאת המטוס אפשרה את התפתחות אלסקה.
הטיפוס על הפסגה
הראשונים שטיפסו לפסגת ההר היו ד. ג'ונס ( D. Jones), סי. גרהרט ( C. Gerhardt) ו- סי. מקיבן (C. McKibben) בשנת 1975.
छ
छ היא האות ה-18 והעיצור השביעי באלפבית הדוונאגרי (אחרי च). האות זהה בצלילה לצ' עם דגש, אך בשונה ממנה, היא עיצור מנושף, כלומר היא מלווית בצליל נשיפה – h ונהגית כ-ch-ha (עם דגש על ה-h).
מקור האות ככל הנראה באות הכתב הבראהמי. על פי אחת ההשערות הכתב הבראהמי מבוסס על הכתב הארמי, והאות שעליה מבוססת छ הוא ק' בגרסתה הארמית.
האות הבאה היא ज.
קרלוס ריברה
קרלוס אלברטו ריברה לוקרו (בספרדית: Carlos Alberto Rivera Lucero; נולד ב-24 בפברואר 2003 בפנמה) הוא כדורגלן פנמי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מכבי תל אביב מליגת העל, בהשאלה מסן פרנסיסקו.
קריירת מועדונים
ריברה גדל במחלקת הנוער של סן פרנסיסקו מליגת העל הפנמית. בעונת ערך ארבע הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-15 באוגוסט 2021 הושאל ריברה למשך עונה אחת למכבי תל אביב מליגת העל, ושיחק במדי קבוצת הנוער של המועדון בעונת.
קריירה בינלאומית
ריברה נכלל בסגל נבחרת פנמה הצעירה לטורניר גביע הזהב של CONCACAF לנבחרות צעירות.
איגור קרוטוי
איגור קרוטוי (ברוסית: Игорь Яковлевич Крутой; נולד ב-29 ביולי 1954) הוא מלחין סובייטי רוסי. בשנת 1996 הוענק לו תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית ובשנת 2011 תואר אמן העם של אוקראינה. בנוסף הוענקו לו מספר עיטורים רוסים נוספים.
ביוגרפיה
איגור קרוטוי נולד בעיירה גאיבורון בקרבת קירובוגרד (אז בתחומי ברית המועצות, בתחומי אוקראינה של ימינו). הוריו היו פקידים. בגיל חמש הוא למד באופן עצמאי נגינה על אקורדיון והחל לנגן בלהקת בית הספר. לאחר סיום בית הספר קרוטוי למד בבית הספר למוזיקה וסיים אותה בשנת 1974 בהצטיינות. הוא נסע לקייב במטרה להתקבל לקונסרבטוריון אך לא הצליח להתקבל. במשך שנה קרוטוי לימד מוזיקה בבית הספר באחד מכפרי האזור. בשנת 1979 קורוטי התקבל ללימודים במכון הפדגוגי בעיר ניקולייב. במקביל ללימודים קרוטוי עבד בקברט בו הכיר את הזמר אלכסנדר סרוב. בתקופה זו קרוטוי הבין שכדי להיות מלחין הוא חייב לסיים את הלימודים הגבוהים בתחום ולכן החל ללמוד בקונסרבטוריון של סראטוב אותו סיים בהצטיינות.
ההצלחה הגדולה הראשונה הגיעה לקרוטוי ואלכסנדר סרוב עם השיר "מדונה" בשנת 1987. באותה שנה היו עוד כמה שירים מוצלחים וסרוב זכה איתם בתחרויות זמר. בשנת 1988 קרוטוי קיבל פרס הקומסומול על שיריו.
החל משנת 1994 מאורגנים באופן תקופתי הופעות של שירי איגור קרוטוי בביצוע של מובילי הזמרים בשפה רוסית. בדרך כלל הופעות אלו מתרחשות באולם ההופעות הגדול במוסקבה ואחר כך מוקרנות בטלוויזיה הרוסית. בשנת 2010 הוכן תקליטור עם שירים על פי מוזיקה של איגור קרוטוי ובביצוע של לארה פביאן. איגור קרוטוי כותב גם מוזיקה אינסטרומנטלית ומוזיקה לסרטים. בשנים האחרונות קרוטוי החל לשיר את שיריו בעצמו.
קרוטוי התחתן בשנת 1979 ובשנת 1981 נולד לזוג בן. לאחר מספר שנים התגרש. בשנת 1995 נישא שוב, עם יוצאת רוסיה המתגוררת בארצות הברית ובשנת 2003 נולדה לזוג בת.
אף על פי שמשפחתו מתגוררת בארצות הברית, שוהה קרוטוי רוב זמנו ברוסיה, מאחר שבה נמצאים רוב הזמרים השרים את שיריו. בין זמרים אלו נמנים אירינה אלגרובה, מיכאל שופוטינסקי, דימה בילאן, אלסו, לאימה ואיקולה, פיליפ קירקורוב, ניקולאי בסקוב, יוסף קובזון, ולרי לאונטייב, מוסלים מגומאייב, אלה פוגצ'ובה ורבים נוספים.
איגור קרוטוי לצד ריימוד פאולס ייסד תחרות זמר בינלאומית שנתית "הגל החדש".
סונאטה דה קאמרה
סונאטה דה קאמרה (באיטלקית: Sonata da camera) משמעה באופן מילולי "סונאטה קאמרית" והיא מתארת קבוצה של קטעים אינסטרומנטליים, המקובצים יחדיו לשלושה או ארבעה פרקים שונים, המתחילים בפרלוד, או סונאטה קטנה, מעין פתיחה לפרקים הבאים.
מקור המונח סונאטה דה קאמרה" ברומא בשלהי המאה ה-17, כאשר ארכאנג'לו קורלי כתב שתי וריאציות שונות של סונאטה. אלה נודעו בשמות "סונאטה דה קאמרה" וסונאטה דה קייזה בהתאמה. בספרו "אוקספורד, תולדות המוזיקה המערבית" מתאר ריצ'רד טארוסקין את הסונאטה דה קאמרה כ... סוויטת מחולות במהותה, שקורלי התאים למתכונת המקובלת אז של ארבעה פרקים ("פרלוד" ושלושה מחולות או פרקי קישור)." פרקי המחול הבאים קיבלו על פי רוב שמות שנגעו לסגנון, כגון פרטיטה, סוויטה, אוברטורה ואייר (כמו בהוצאות מחודשות של הסונאטות הקאמריות של קורלי).לדברי ברוסארד (מילון למוזיקה, 1703), "מדובר למעשה בסוויטות של כמה קטעים קטנים, מתאימים לריקוד, כולם באותו מודוס או סולם הסונאטות של קורלי נחשבו לדוגמה מובהקת למתכונת זו, אבל בתקופה שבין 1650 ל-1700 יצרו מלחינים גרמנים יותר סונאטות כאלה מן האיטלקים. וסנאטה דה קאמרה של יוהאן רוזנמילר (ונציה, 1667) משקפת מסורת גרמנית זו, שלא נמצאו לה מחקים ישירים באיטליה. למעשה, רק לאחר הופעת אופוס 2 של קורלי בשנת 1685 החלו האיטלקים לבכר את המונח "סונאטה דה קאמרה" לתיאור קבצים ספציפיים של פרקי מחולות.
האינסטרומנטאציה השכיחה ביותר בסונאטה דה קאמרה הייתה שני כינורות ובסו קונטינואו. רוב ההרמוניות הושלמו בתפקיד הבס ושני כלי הסופרן ניגנו מעליו. מבנה זה הוכר גם כטריו סונאטה, הואיל והיה מורכב משלושה תפקידים זהים בחשיבותם. אבל לפעמים נדרש נגן רביעי (על פי רוב צ'לן) להכפיל את קו הבסו קונטינואו. עם זאת, מחקר עדכני מגלה את מגוון הכלים שבהם נהגו בני תקופתחו של קורלי להשתמש לתפקיד הבס, בהם תאורבו, גיטרה ועוגב. ניסוח דו-משמעי על דף השער של קובץ הסונאטות של קורלי הביא רבים למסקנה, שהקונטינואו היה או צ'מבלו או צ'לו, ולא שניהם יחדיו כפי שהניחו קודם לכן.
אחרי 1700, נעלמה כל אבחנה בין הסונאטה דה קייזה לסונאטה דה קאמרה, כאשר פרקים בינאריים תפסו את מקום הפוגות בסונאטות כנסייתיות, ופרקים איטיים וחדורי רגש עמוק הופיעו בסונאטות קאמריות.
זאפה
זאפה היא רשת של מועדונים בישראל, המפעילה 11 אתרים בהם מתקיימות הופעות חיות של אמני במה.
היסטוריה
רשת זאפה הוקמה ב-2004 ופועלת בארבעה תחומים מרכזיים: לוקיישנים, פסטיבלים והפקות מקור, משרד כרטיסים וחברת אירועים פרטיים ועסקיים.
לרשת מועדוני זאפה לאירועים ובנוסף, מנהלת את כל תחום התרבות של מלון 'אלמא', מלון ומרכז לאומנויות בזכרון יעקב, אחראית למכירת כרטיסי המופעים, שיבוץ המופעים והפסטיבלים.
הרשת מפיקה גם אירועי בידור אחרים שלא באתריה.
בעלי הרשת הוא גולן עינת.
הרשת נקראת על שמו של המלחין, הגיטריסט והזמר האמריקאי פרנק זאפה.
במרץ 2020 במהלך מגפת הקורונה החל לשדר ערוץ קשת 12 הופעות חיות ללא קהל שהועברו בשידור חי ממועדון הזאפה.
מועדוני זאפה
המועדונים הם: זאפה תל אביב, זאפה הרצליה, זאפה ירושלים, זאפה חיפה, זאפה באר שבע, מיני ישראל, זאפא אלמא בזכרון יעקב, כרם ברקן, זאפה אמפי שוני, זאפה LIVE פארק בראשון לציון ובית גבריאל.
אופי הפעילות
במועדונים מופיעים בעיקר זמרים ומוזיקאים ישראלים, אך גם זמרים ומוזיקאים זרים. במרבית המועדונים הישיבה היא סביב שולחנות, ומתאפשרת אכילה ושתייה במקום החל כשעתיים לפני ההופעה.
אלכסיי פחוב
אלכסיי יורייביץ' פחוב (רוסית: Алексей Юрьевич Пехов; נולד ב-30 במרץ 1978) הוא סופר רוסי מסוגת הפנטזיה ומדע בדיוני. הוא זכה במספר פרסים בתחום, ספריו תורגמו לאנגלית, גרמנית, צרפתית, ספרדית ושפות אחרות.
פחוב חבר באגודת הסופרים הרוסים ובאגודת סופרי מדע בדיוני ופנטזיה של אמריקה.
בשנת 2015 קיבל פרס "סופר פנטזיה ומדע בדיוני של השנה" כסופר שמכר הכי הרבה ספרים בשנת 2014.
קורות חיים
פחוב נולד ב-1978 במוסקבה. אחרי סיום בית ספר הוא למד רפואת שיניים במכון ע"ש סמשקו . כבר בבית הספר הוא התחיל לכתוב סיפורי פנטזיה. משנת 2001 פחוב סופר מקצועני.
פחוב נשוי. אשתו ילנה ביצ'קובה גם סופרת. חלק מהספרים נכתבו בשיתוף פעולה בין בני הזוג.
הר סנט פול
הר סנט פול  או הר סנט פולז או הר פאולוס הקדוש (באנגלית: Saint Pauls Mountain) הוא הר גבוה בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
רכס גבוה מחבר את הר סנט פול עם הר ראונד.
גובהו של ההר 1,876 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת דיסקברי (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904).
וולקן (הר געש)
הר ווּלְקָן (Vulcan) הוא חרוט פומיס צעיר במזרח האי בריטניה החדשה, השייך לפפואה גינאה החדשה. ההר הוא אחד מהלועות של קלדרת רבאול ושוכן על שוליה המערביים של הקלדרה. ההר ידוע משתי התפרצויות שאירעו במאה ה-20 שגרמו להרס ניכר בעיירה רבאול הסמוכה.
היסטוריה
וולקן נוצר כתוצאה מהתפרצות געשית בשנת 1878, אבל צורתו הנוכחית נקבעה בהתפרצות שהחלה ב-29 במאי 1937 כאשר באותו יום התפרץ גם הר הגעש טבורבור, לוע המצוי על השוליים המזרחיים של קלדרת רבאול. אך בעוד שטבורבור התפרץ במשך יום אחד בלבד, נמשכה ההתפרצות של וולקן ארבעה ימים עד 2 ביוני. במהלך אותם 4 ימים נבנה ההר מפומיס שהושלך מהלוע שהיה בתחילה בגובה פני הים והגיע לגובה של 243 מטרים. העיירה רבאול כוסתה באפר אנדזיטי ובפומיס, והצונאמי שבא בעקבות ההתפרצות השליך אוניות על החוף. בהתפרצות נהרגו 507 אנשים ונגרם נזק רב. בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר.
ב-19 בספטמבר 1994 התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בהפרש של שעה האחד מהשני, וכיסו את שדה התעופה המקומי ואת העיירה כולה באפר געשי. עמוד האפר מוולקן הגיע לגובה של 30-21 ק"מ, זרם פירוקלסטי מהר וולקן הגיע למרחק של שלושה קילומטרים, והמפרץ כוסה במרבד של פומיס שנפלט מההר.
לתושבי העיירה ניתנה אזהרה 19 שעות לפני ההתפרצות, ורובם הספיקו להתפנות. תכנון ההתפנות ותרגולות תכופות סייעו לשמירה על הסדר בעת ההתפנות, ובזכות זאת מספר ההרוגים היה מועט. מרבית המבנים בחצי הדרום מזרחי של העיירה קרסו תחת משקל האפר הגעשי. התפרצות זאת הביאה את השלטונות להעביר את הבירה המחוזית מרבאול לקוקופו.
הר הגעש וולקן המשיך להתפרץ עד 2 אוקטובר 1994 ומאז הוא שקט, אבל טבורבור המשיך להיות פעיל עד 1995. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה, אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים.
עדי שילון
עדי שילון (נולדה ב-10 בדצמבר 1987) היא מנחת רדיו וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה
שילון נולדה בתל אביב, בת לדן ולמירי שילון. לאחר מכן עברה לגור בקיסריה וסיימה את לימודי התיכון בבית הספר אמית עתידים באור עקיבא.
שילון החלה את דרכה התקשורתית בתוכנית הרדיו היומית "חי מתל אביב" ב-2010 כמגישה יחד עם עופרי פרישקולניק. עד 2010 הפיקה גם את תוכניות הרדיו "האיש הקטן מהרדיו", "תוכנית הבוקר" ו"לב תל אביב". באותה השנה גם ערכה את תוכנית הרדיו של שלישיית מה קשור, אשר שודרה בחלק מהזמן גם בטלוויזיה בערוץ 24, והחלה להגיש יחד עם שני נחשוני את תוכנית הרדיו "זורמות" ברדיו תל אביב.
בשנים 2010–2014 עבדה בתוכנית הבוקר ברדיו, עם סלוצקי ודומינגז, בתחנה 101.5FM. ב-2010 הפיקה וערכה את התוכנית והחל מ-2012 עבדה כמגישה מחליפה יחד עם שני נחשוני.
ב-2012 השתתפה בתוכנית היומית "15 דקות" ב-HOT בידור ישראלי בהנחיית נדב בורנשטיין, שם סקרה יחד עם חבריה לאולפן את תוכניות הריאליטי. בהמשך השתתפה בפאנל התוכנית "הדיבור" בהנחיית אלירז שדה בערוץ 24.
ב-2014 השתתפה בפאנל המגזין היומי של ערוץ הוט בידור ישראלי, "חדשות הבידור" למשך זמן קצר עד ביטול הפאנל בתוכנית. באותה שנה גם השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי של HOT3, "מחוברים פלוס" בעונתה השנייה. בהמשך החלה להגיש את התוכנית "העשירייה" בערוץ 24.
בתחילת 2015 השתתפה בפרויקט של איגוד האינטרנט הישראלי יחד עם ידועני רשת נוספים. החל מ-2015 משתתפת כחלק מהפאנליסטים בתוכנית הבידור של רשת, "מלחמת המינים" לצד מירב פלדמן. באותה השנה גם לוהקה לעונה השנייה של הדוקו-ריאליטי של הוט "היחידה 2", וכן החלה להגיש תוכנית רדיו לילית יחד עם זוהר ישראל בשם "עשר בלילה עם עדי שילון וזוהר ישראל" ברדיו תל אביב.
בשנים 2016–2017 הגישה את התוכנית היומית "מנת הבית", של הזכיינית "רשת" בערוץ 2.
החל מ-2018 ועד 2019 הנחתה את התוכנית "היכון, הכן, שף!" ברשת 13.
ב-2022 יצא ספרה "על החיים ועל האוכל".
חיים אישיים
ב-2015 החלה שילון מערכת יחסים עם השחקן הערבי-ישראלי יוּסף (ג'ו) סוויד. במרץ 2018 הם נישאו בטקס אזרחי בחו"ל והם מתגוררים לסירוגין בברלין. באוקטובר 2019 נולדה בתה הבכורה.
שמירת הקפיטליזם מן הקפיטליסטים
רקע
הספר אינו מגן על הקפיטליזם הטהור, וגם הוא אינו פולמוס אנטי-קפיטליסטי. במקום זאת, המחברים מפתחים את הטיעונים הבאים בספר:
במקום זאת, המחברים מציעים את ההמלצות הבאות:
הספר תורגם לאיטלקית, יפנית, סינית מנדרינית, פורטוגזית ורוסית.
מייק הנרי
מייקל "מייק" הנרי (באנגלית: Michael "Mike" Henry; נולד ב-7 בנובמבר 1965) הוא מדבב, תסריטאי, מפיק וקומיקאי אמריקאי. הוא התפרסם בעיקר בשל תפקידו בתוכניות הטלוויזיה איש משפחה והמופע של קליבלנד בתור המדבב של הדמות קליבלנד בראון.
ביוגרפיה
הנרי נולד בריצ'מונד במדינת וירג'יניה בארצות הברית. לאחר שהוריו האמנים התגרשו כשהיה בן שמונה, הוא התגורר ביחד עם אחיו פטריק אצל אמו. הוא הכיר את סת' מקפרלן דרך אחיו פטריק שלמד איתו בקולג' ברוד איילנד, סיים את אוניברסיטת וושינגטון אנד לי בווירג'יניה.
קריירה
לאחר סיום האוניברסיטה, הנרי נטש קריירת פרסום לטובת ניסיון להצליח כקומיקאי בלוס אנג'לס. בתקופה זו הפך לחבר קרוב של מקפרלן, וזה הציע לו עבודה ככותב בסדרה החדשה איש משפחה.
איש משפחה
בארבע העונות הראשונות של הסדרה הנרי צוין כ"כוכב אורח", רק החל מהפרק "Prick Up Your Ears" בעונה החמישית הוא הפך לחבר בצוות השחקנים הראשי של הסדרה. הנרי מדבב בסדרה את הדמויות: האיש החירש והמשומן, הרברט, קונסואלה וברוס. דיבב בעבר את הדמויות קליבלנד בראון וקליבלנד בראון ג'וניור.
ביוני 2020, עקב מחאות ג'ורג' פלויד, נודע כי מייק הנרי פרש מדיבובו של קליבלנד בראון, וכי עריף זאהיר יחליפו בדיבוב הדמות.
המופע של קליבלנד
בשנת 2009, הנרי יצר ספין אוף לאיש משפחה, ביחד עם מקפרלן וריצ'רד אפל, בשם המופע של קליבלנד. בסדרה הוא חזר לדבב את קליבלנד בראון ואת הרברט, ביחד עם דמויות חדשות כמו: ראלו טאבס, ארץ', מר אמסטרונג, פלורנס ועוד. הנרי סיפר אודות מהלך העבודה על "המופע של קליבלנד":
ספורט 1 (אוקראינה)
ספורט 1 הוא ערוץ טלוויזיה אוקראיני המשדר שידורי ספורט שונים בענפים שונים. הערוץ מופעל על ידי חברת Poverkhnost והוא אחד מערוצי הספורט הגדולים באוקראינה.
היסטוריה
הערוץ נוצר בדצמבר 2005, יחד עם ערוץ טלוויזיה ארציי נוסף בשם "ספורט 2" ששודרו באמצעות מתחם שידור לווייני. הערוץ החל לשדר ב-1 בדצמבר 2005. התוכן העיקרי של הוא מוצרי הטלוויזיה הנרכשים בעולם ובאירופה. ב-26 ביוני 2015 הושבתה זמנית שידורי הלוויין של ערוצי הטלוויזיה ספורט 1 וספורט 2.
יחסי סודאן–רוסיה
יחסי סודאן–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין רוסיה לסודאן.
היסטוריה
במשך עשרות שנים קיימו רוסיה וסודאן שותפות כלכלית ופוליטית אסטרטגית חזקה. בשל הזדהות עם ארצות הברית וגם עם ברית המועצות ועם בעלות בריתם של שתי המדינות, סודאן הצהירה על נייטרליות ובמקום זאת בחרה להשתייך לארגון המדינות הבלתי-מזדהות לאורך המלחמה הקרה. היחסים בין המדינות נפגעו קלות כאשר בשנת 1971 ניסו חברי המפלגה הקומוניסטית הסודאנית להתנקש בנשיא, ג'עפר נומיירי, ונומיירי הפיל את האשמה על ברית המועצות, ובכך חיזק את יחסי סודאן עם המערב ונפגעו שוב כשסודאן תמכה במוג'אהדין באפגניסטן כשברית המועצות פלשה אליה בשנת 1979. שיתוף הפעולה המדיני בין שתי המדינות השתפר באופן דרמטי במהלך שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, כאשר ולדימיר פוטין נבחר לנשיא, ולאחר מכן לראש ממשלת רוסיה, ויחד עם נשיא הרפובליקה העממית של סין, חו ג'ינטאו עמדו בניגוד לכוחות שמירת השלום של האו"ם בדארפור. רוסיה תומכת בתוקף בשלמות הטריטוריאלית של סודאן ומתנגדת להקמת מדינה עצמאית בדארפור. כמו כן, רוסיה היא שותפת ההשקעות החזקה ביותר של סודאן (באירופה) ובעלת ברית פוליטית באירופה, ורוסיה ראתה בסודאן שוב ושוב משמעותית כבעלת ברית גלובלית חשובה ביבשת אפריקה. במשך עשרות שנים לומדים סטודנטים ממכללות סודאניות באוניברסיטאות ברוסיה.
במהלך ההתקפה ב-2008 על אומדורמן וח'רטום, מורדים מתנועת הצדק והשוויון מדארפור הרגו טייס שכירי חרב רוסי על ידי הפלתו של מטוסו כשניסה לתקוף אותם.
ב-SIPRI מדווחים כי רק 8 אחוזים מהנשק הסודאני הם מסין, וכי הנשק הרוסי מהווה למעשה את הרוב - 87 אחוז. רוסיה היא ספקית הנשק העיקרית לסודאן. אמנסטי אינטרנשיונל תקף את רוסיה על שבירת אמברגו הנשק של האו"ם על דארפור. הרוסים מכרו כלי נשק כמו מסוקי Mi-24, מטוסי אנטונוב 26, מכירות הנשק הרוסית לסודאן הסתכמו ב-21 מיליון דולר. דווח כי אמצעי לחימה אלה שימשו לשחיטת אזרחי דארפור. בדו"ח נמסר כי רוסיה "לא הייתה יכולה להיות מודעת לדיווחים על הפרות חמורות של זכויות האדם והחוק ההומניטרי של כוחות הביטחון הסודאנים, אולם בכל זאת המשיכו לאפשר העברת ציוד צבאי לסודאן." על רוסיה דווח כי "היו צריכים להיות מודעים, כמה סוגים של ציוד צבאי, כולל מטוסים, נפרסו על ידי הכוחות המזוינים הסודאנים לצורך התקפות ישירות על אזרחים והתקפות חסרות הבחנה בדארפור." הג'נג'אוויד השתמש גם בזרועות קטנות ברוסיה כדי לרצוח ולבזוז, הנשק הרוסי הזה התפשט לצ'אד השכנה. בשנת 2005 נמכרו מסוקים מרוסיה לסודאן תמורת 7 מיליון ליש"ט.
מעשה בני האלוהים
מעשה בני האלוהים ובנות האדם או חטא בני האלוהים, הוא סיפור המופיע בספר בראשית פרק ו', פסוקים א'-ד'. לפי הכתוב, "בְנֵי־הָֽאֱלֹהִים" לקחו להם נשים מ"בְּנוֹת הָאָדָם", באותה עת הופיעו בארץ "הנְּפִלִים" וה"גִּבֹּרִים", ואלוהים הגיב לכך במילים "לֹא יָדוֹן רוּחִי בָאָדָם לְעֹלָם". הקטע הוא אחד הפרקים הסתומים והשנויים-במחלוקת ביותר במקרא, והניסוח הקצר והקטוע של הטקסט הקשה על בירור משמעותו. בין היתר, נדונו טיבם של "בני האלוהים" ויתר הקבוצות הנזכרות, היחסים בין ארבעתן, והשאלה אם ישנו קשר למבול, המתרחש לאחר מכן.
פינקי (פירושונים)
{{פירושונים|
מעשה בני האלוהים
הקונצנזוס האקדמי הנוכחי רואה בבראשית ו' א'-ד' שריד או עיבוד לסיפור קדום על אלוהויות בפנתיאון פוליתאיסטי שהזדווגו עם בנות-אדם והולידו צאצאים על-אנושיים, ושאין קשר של סיבתיות בינו לסיפור המבול. בתקופת בית שני רווחה הפרשנות של ספר חנוך א', לפיה מדובר במלאכים שנאפו עם בנות-תמותה. הנפילים המפלצתיים שנולדו להם הביאו רעה גדולה על פני הארץ, שהניעה את אלוהים להחריב אותה בשיטפון, אך רוחותיהם של הנפילים הוסיפו להתקיים כשדים. במאות הראשונות לספירה דחו הן היהדות והן הנצרות פרשנות זו. החטא שהוביל למבול הוחלף בעוולה אנושית. בנצרות התקבע שמדובר בגזע בני שת הצדיק, שפותה והושחת על ידי נשים מגזע קין הרשע; ביהדות התקבל ש"בני האלוהים" היו בני שרים ושופטים שחטפו נשים בכח, אם כי בימי הביניים זכה הפירוש המלאכי לעדנה מחודשת.
הטקסט המקראי
ב, מוזכרת פרשיה בה "בני האלוהים" לקחו נשים מ"בנות האדם", הניצבת מבחינה כרונולוגית בין הולדת נח לבין המבול:
פינקי (פירושונים)
ראו גם
}}
מעשה בני האלוהים
הטקסט המקראי
פסוקים א' וב' מתארים את האנושות פרה ורבה על פני הארץ, ונולדות בנות יפות-מראה. "בני האלוהים" מתאווים אליהן, לוקחים אותן לנשים ומזדווגים אתן. מבחינת הפעולות המתוארות בהן, פסוקים אלו פשוטים יחסית; עם זאת, זהותם ומהותם של "בני האלוהים" הנזכרים הטרידה את כל הפרשנים, העלתה השערות רבות, והיא הציר המרכזי עליו נסוב הדיון בקטע.
בפסוק ג' מגיב אלוהים למתרחש. האמירה הפותחת "לא ידון רוחי באדם לעלם בשגם הוא בשר" היא סתומה ביותר, בשל כך ש"יָדוֹן" ו"שַׁגַּם" הן מילים יחידאיות, שאין להן כל אזכור נוסף ביתר המקרא. ההסבר המקובל במחקר ל"יָדוֹן", המבוסס גם על ניתוח השוואתי, הוא שמשמעותה היא "להישאר, להיות נוכח ב-". רוחו של האל לא "תנכח" עוד באדם. ל"שַׁגַּם", לעומת זאת, קיימים שלושה הסברים עיקריים שאף אחד מהם איננו עדיף או מקובל חד-משמעית: הטיה של השורש באכדית שמשמעו בערך "רעש", ומכאן שמובן הקטע הוא שרוח הבורא לא תשכון באדם בשל "המולת הבשר"; היותה הרכב של "ב-", "ש-" ו"גם", שמשמעו "בגלל", כלומר שהרוח לא "תדון" בשל כך שהאדם הוא בשר, ללא משמעויות נוספות; והטיה של הפועל "שגג", במובן של טעות או חטא, ומכאן שהרוח לא "תדון" בשל חטא הקשור בהיות האדם בשר גשמי, או לפי פירוש פחות מקובל, בשל חטאם של בני האלוהים. ההסבר לאמירה "וְהָיוּ יָמָיו מֵאָה וְעֶשְׂרִים שָׁנָה", שעולה ישירות מהטקסט, הוא שמדובר בקיצור חיי האדם ללא יותר מתקופת הזמן האמורה. כפי שאפשר לראות בהמשך, תוחלת משך חיי הדורות הנולדים מכאן ואילך (צאצאי נח) הולכת ומתקצרת בהדרגה.
המבנה הדקדוקי של פסוק ד' הוא עמום ומקשה על הפענוח. הפסוקית "אֲשֶׁר יָבֹאוּ בְּנֵי הָאֱלֹהִים אֶל בְּנוֹת הָאָדָם וְיָלְדוּ לָהֶם" מופיעה באמצע הדיון אודות הופעת הנפילים והגיבורים. היא לא מבהירה אם "נפילים" ו"גיבורים" הן מילים נרדפות לקבוצה אחת או שמדובר בטיפוסים שונים, ואם אלו ואלו נולדו לבני האלוהים ולבנות האדם או שהופיעו בנפרד. ההסבר הנפוץ מזהה בין שתי הקבוצות, ומתוך קריאה סינכרונית של המקרא קושר את הנפילים בתורם עם "הַנְּפִילִים בְּנֵי עֲנָק מִן הַנְּפִלִים" מבמדבר י"ג. "גבורים נפלים מעולם" מוזכרים גם ביחזקאל ל"ב כ"ז, לפי הנוסח (Vorlage) העולה מתרגום השבעים (בנוסח המסורה: "גִּבּוֹרִים נֹפְלִים מֵעֲרֵלִים"). הנפילים/גיבורים הם, אם כן, ענקים בעלי כוח פיזי רב וגודל על-אנושי שנולדו לבני האלוהים ולבנות האדם. מספר חוקרים מזהים את המילה "גיבורים" כמילת הסבר נוחה ומוכרת, שתפקידה בטקסט הוא לספק פשר מובן למונח הארכאי "נפילים". הזיהוי בין הנפילים לגיבורים הוא קדום ומופיע כבר בתרגום השבעים. ניתוח אפשרי נוסף שהוצע על ידי מספר חוקרים, הרואים ב"אֲשֶׁר" בפסוק ד' כמתייחס למסגרת הזמן הנזכרת, הוא שה"נפילים" הם מילה נרדפת דווקא לבני האלוהים עצמם. לבסוף, מבקרי מקרא כמו אנדריאס שילה מקפידים להפריד כליל בין שלוש הקבוצות הנזכרות, וכתבו שה"נפילים" מספקים מסגרת זמן לתקופה בה התקיימו ה"גיבורים" וששניהם לא קשורים ל"בני האלוהים".
פסוק ד', הנראה כהמשך ישיר של פסוק ב' שהרצף ביניהם נקטע על ידי פסוק ג' ואמירת אלוהים, חריג בקטע בכך שהוא משתמש בזמן דקדוקי פשוט בפעלים "היו" (זמן עבר) ו"יבאו" (זמן עתיד) במקום בוי"ו ההיפוך כמו בשאר הקטע (ויהי, וייקחו), וכן בצירוף "בימים ההם וגם אחרי כן" המרמז כי מדובר בעבר מתמשך. בשל כך, הפסוק מתפקד למעשה כמעין הערה המחזירה את הקורא אל הפתיח בפסוק א' ומסכמת את הקטע כולו, כמעין פנייה אל הקהל.
מוטיבים
מעשה בני האלוהים מצוי בתוך "ההיסטוריה הקדמונית", הנרטיב העוסק בקדמות העולם והאנושות בפרקים א'-י"א של בראשית. ישנן מקבילות בין האפיזודה לבין הטקסט הרחב יותר; דייוויד קליינס ראה בנקודות משותפות אלה ראיה לכך שבראשית ו' א'-ד', ולו רק בגלל עריכה מאוחרת, הוא חלק אינטגרלי של "ההיסטוריה הקדמונית", ולא רכיב לא-קשור שהוכנס בשרירותיות.
קליינס, ולטר ביהרר ואחרים הצביעו על ערעור התיחום והצבת הגבול מחדש בין האלוהי לאנושי, כתמה המרכזית המשתקפת בבראשית ו' א'-ד'. זהו נושא דינמי המשתקף שוב ושוב ב"היסטוריה הקדמונית" בפרקים א'-י"א, למן הנפש שאלוהים מפיח באדם ובריאת האדם בצלמו, עבור בגירוש מגן עדן עקב החשש שהאדם ידמה לבורא אם יאכל גם מפרי עץ החיים, וכלה בניסיון האנושות להגיע השמימה במגדל בבל שמסוכל על ידי בלבול הלשונות. בין התחום האלוהי לתחום האנושי, שאין ביניהם בהכרח גבול קשיח, מתקיים מגע כלשהו. הדבר כרוך לעיתים בשבירת התיחום שמשתמע שצריך להיות בין התחומים, ולכן צריך האלוהי להציב את הגבול מחדש; לחלופין, לעיתים הגבול איננו קיים או שהוא נזיל. בבראשית ו' א'-ד', שבירת התיחום מתבטאת במגע המיני בין בני האלוהים לבנות האדם, מעשה שהוא כשלעצמו הפרת הסדר הקוסמי, ושיתרה מכן גם נולדים ממנו "גיבורים אנשי השם" או "נפילים", שהם בבירור לא בני-אדם רגילים אלא מהווים מעין בני כלאיים המגשרים על הפער בין הבורא לנברא. התיקון הקוסמי נעשה כשאלוהים מצהיר "לא ידון רוחי באדם" ומקצר את משך החיים של בני האדם – ובמשתמע, לפי ניתוחו של אנדריאס שילה, גם של בני-התערובת ילידי הזיווג – למאה ועשרים שנה, ובכך מציב שוב גבול ברור בין האלוהי לאנושי. שילה הדגיש שבהצגתו את המוטיב, מעשה בני האלוהים מהווה חריג בולט ב"היסטוריה הקדמונית": בכל יתר פרקיה יש תיחום ברור בין האל לבין האנושות, ללא שום קטגוריות-ביניים, אך בסיפור הזה מופיעים קודם כל "בני האלוהים" השייכים לצד הבורא אך אינם זהים עמו, ולאחר מכן ה"נפילים" וה"גיבורים" שהם יצורים על-אנושיים. כמו כן, לא האנושות יוזמת את שבירת הגבולות כבחטא עץ הדעת או במגדל בבל, אלא בני האלוהים הם אלו שיורדים מטה. הם מהווים את הצד האקטיבי בייזום המגע, בעוד שהאנושות היא פסיבית.
מוטיב אחר, המופיע מיד בתחילת הפרשיה ומקשר אותה הדוקות ליתר ה"היסטוריה הקדמונית", הוא הגידול המספרי של האנושות: "וַיְהִי כִּי הֵחֵל הָאָדָם לָרֹב עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה". עניין הריבוי מופיע בהקשר חיובי, ומתוך דרישה ישירה של האל ובברכתו, כבר בפרק א' עם הציווי "פְּרוּ וּרְבוּ וּמִלְאוּ אֶת הָאָרֶץ", וחוזר שוב בפרק ט' בהוראה דומה לנח ולבניו ובמקומות אחרים. בראשית ו' א'-ד' חריג גם מבחינת מוטיב זה, שכן הסיפור הוא המקום היחיד באחד-עשר הפרקים הראשונים של בראשית בו עניין ריבוי האנושות איננו מופיע בהקשר חיובי בעידודו של אלוהים, אלא מתואר באופן נייטרלי וייתכן שאף שלילי, לפי הפרשנות. דייוויד קליינס הצביע על כך שאין סיבתיות של ממש, וכמעט שאין רלוונטיות, בין הפתיחה המתארת את ריבוי האנושות לבין יתר מעשה בני האלוהים. קליינס העלה את האפשרות שאזכור הריבוי הפך למקובל והוכלל על ידי הסופר כעניין שבשגרה, ללא משמעות מיוחדת.
רכיב חוזר נוסף הוא עניין ה"שם", המופיע קצרות במילים "אַנְשֵׁי הַשֵּׁם" החותמות את הפרשיה. השאיפה לעשות "שם" לעצמם בקרב בני-אדם, נזכרת במספר מקרים בפרקים הסובבים: קין מנציח את עצמו "וַיִּקְרָא שֵׁם הָעִיר כְּשֵׁם בְּנוֹ חֲנוֹךְ", בוני מגדל בבל מכריזים "וְנַעֲשֶׂה לָּנוּ שֵׁם" ולבסוף שם בן נח עצמו כנראה קשור לכך אף הוא. קליינס הצביע על כך שמוטיב ה"שם" מופיע בהקשר שלילי אצל בני-אדם, אולי מכיוון שהאל הוא היחיד שזכאי בדין ליומרה לעשיית שם לעצמו ("אָז הוּחַל לִקְרֹא בְּשֵׁם ה'") והוא גם היחיד שרשאי לגדל את שמו של אחד מברואיו ("וַאֲגַדְּלָה שְׁמֶךָ" הנאמר לאברהם בפרק י"ב). זיקה נוספת לחלק אחר ב"היסטוריה הקדמונית" היא הדמיון הלשוני לחטא עץ הדעת בבראשית ג' ו': "וַתֵּרֶא הָאִשָּׁה כִּי טוֹב הָעֵץ... וַתִּקַּח מִפִּרְיוֹ" מקביל להפליא ל"ויראו בני האלהים את בנות האדם כי טבת הנה וייקחו להם". בשני המקרים מדובר בהפרה של הסדר הראוי מתוך תאווה; במקרה הראשון, חוה מתאווה לפרי, ובמקרה השני, צאצאיותיה הנשים מעוררות את תאוותם של בני האלוהים. בשניהם יש גם קישור למוות ולאלמוות, עץ החיים מזה וקיצור חיי האדם וצאצאי הזיווגים מזה.
המבול מתרחש מיד לאחר מעשה בני האלוהים, והפרשנות המסורתית הניחה בדרך כלל שקיים קשר סיבתי בינו לזיווג. גם אם הצבת שתי האפיזודות זו לצד זו בטקסט הסופי של בראשית יוצרת זיקה שניונית קלושה, אין ביניהן שום קישור ישיר: תגובת האל "לא ידון רוחי באדם" היא סולילוקוויה שאינה מופנית לאף אחת מן הדמויות האחרות, ומהווה מין הרהור מופשט. היא איננה מזכירה חטא כלשהו אלא מנומקת בכך שהאדם הוא בשר, ובני האלוהים לא נענשים כלל בפרק. כמו כן, אף אחת מן הדמויות במעשה בני האלוהים איננה נזכרת בסיפור המבול הבא לאחר מכן. הטקסט לא מצביע ישירות על ביצוע חטא כלשהו או על גינוי למגע בין בני האלוהים לבנות האדם, וגם תגובת הבורא ב"לא ידון" לא מכילה שום רכיב המצביע בהכרח על היותה עונש במקום מעשה נייטרלי סתם.
ניתוח ביקורתי
האפיזודה מצויה בסופו של "סֵפֶר תּוֹלְדֹת אָדָם" המתחיל בפרק ה' פסוק א', שהוא אחד מאחד-עשר ספרי התולדות הדומים המרכיבים את בראשית ובו מתוארת השתלשלות הדורות מאדם ועד לידת נח. אף על פי שמעשה בני האלוהים חותם את "תולדות אדם", ניתוחים פילולוגיים של הטקסט מצביעים על היותו חטיבה נפרדת, ועמדה זו היא המקובלת במחקר. ארבע הקבוצות הנזכרות בו אינן מופיעות לא קודם ולא אחר-כך, וגם הפתיח "ו... כי" זהה לפתיח של הפרשיה הבאה, ה' ה'-ח', ומצביע אם כן על כך שמדובר בפרק העומד בפני עצמו. בתוך ארבעת הפסוקים עצמם, מילות קישור כמו "ויאמר" ו"גם אחרי כן" מעידות על הרצף הפנימי של החטיבה ועל היותה יחידה אחת. על אף זאת, ישנו מספר משמעותי של דעות הרואות במעשה בני האלוהים לא סיפור עצמאי אלא קטע בלבד מטקסט אחדותי, הכולל את כל בראשית ו' א'-ח'.
ישנן כמה גישות בסיסיות בביקורת המקרא להתהוות ולתפקיד של בראשית ו' א'-ד'. ה"קלאסית", שהופיעה כבר בשלהי המאה ה-19, רואה בו מיתוס קדום על נישואי אלים לבנות-אדם שעוקצו ניטל בהוספת פסוק ג' (בו אלוהים מקצר את חיי האדם, והגיבורים/נפילים בכלל זה) על ידי העורך; גישה זו מתארכת את שלושת הפסוקים מלבד ג' למקור היהוויסטי, לפני התוספות הכהניות, ורואה בהם רכיב קדום מאוד. גישה נוספת מאחרת את הפסוקים ומתארת אותם כתוספת חדשה יותר לטקסט היהוויסטי או הכהני. ניתוח זה מסתמך על כך שהפסוקים מכילים ללא ספק רכיבים כהניים ויהוויסטים גם יחד, כמו ההתייחסות ל"בשר" ול"רוח" המוזכרת על ידי המקור הכהני אף במקומות אחרים לצד "אדמה" ו"החל" שמופיעות בטקסט היהוויסטי, אך אי-אפשר לחלק את הפרק בין שכבות אלו והן מעורבבות לכל אורכו. מקור הטקסט הסופי, בניתוח זה, הוא בעריכה המאוחרת שגיבשה את בראשית, כנראה במאה החמישית לפני הספירה; זוהי ההשקפה הנפוצה ביותר. גישה שלישית, שזכתה לתמיכה ברבים מהמחקרים האחרונים, היא הצבעה על המקבילות בין מעשה בני האלוהים לרכיבים בספר חנוך א', בעיקר סיפור שמחזי בפרקים ו'-י"א שם, וקביעה כי שתי היצירות הכתובות משקפות נרטיב אחד. בניתוח זה, בראשית ו' א'-ד' היא תוספת מאוחרת מאוד שהועלתה על הכתב ממש בזמן חיבור חנוך א', כלומר במאה השלישית או השנייה לפני הספירה. רוב החוקרים דוחים גישה אחרונה זו ורואים בספר חנוך הרחבה על בראשית ולא מקבילה שלו.
הקונצנזוס המחקרי הגורף לגבי מהותם של "בני האלוהים" הוא שמדובר באזכור, אחד מני רבים אם כי ייחודי בהיקף פירוטו, לפנתיאון הפוליתאיסטי או "מועצת האלים" של המזרח הקדום, שנשתמר במקרא מן המיתולוגיה הכנענית ומיתולוגיות מקומיות אחרות שמהוות רובד יסוד בסיפוריו. הביטוי "בני אל[ם]" מופיע מספר פעמים בכתבי אוגרית במובן של אלוהויות המשתתפות במועצה האלוהית; בסיפור אתרחסיס המסופוטמי משתף האל אנליל את "בניו" במועצה שהוא עורך; ובכתובת אזתוד מוזכרת "כל דר בנ אלמ", כלומר מועצת כל בני האלים. מועצה זו מכונה "פח'ר" בכתבים אוגריתיים, פיניקיים, ארמיים ובבליים, ולדעת החוקרים מקבילתה המקראית מוזכרת בפסוקים כמו או. החוקרים מצביעים על התפתחויות רבות של הרעיון של מועצה מרובת-אלוהיות בתוך הטקסט המקראי, החל מאזכורים מפורשים למדי, דרך כתיבה פולמוסית ומגמדת נגדו, כמו ההכרזה (המתייחסת לקיצור חייהם של צאצאי בני האלוהים המוזכרים בספר בראשית), וכלה בצנזור גמור, כמו החלפת הפסוק  המופיע במגילות מדבר יהודה ובתרגום השבעים, בנוסח המסורה "הרנינו גוים עמו". אלו שיקפו את המעבר ההדרגתי מפוליתיאיזם להנותאיזם ולבסוף למונותאיזם, כשדורות של רפורמטורים התאמצו לסגל את הטקסט לאידאולוגיות הדתיות המשתנות, חרף המסורות שהיו נפוצות באוכלוסייה סביבם, שהשתקפו בטקסט, ושאי-אפשר היה למחוק כליל. חוקרים רבים הסבירו את אופיו הקצר והקטוע של מעשה בני האלוהים, בטענה שהוא לא היה אלא גרסה מקוצרת ומעובדת בכבדות של נרטיב ארוך ועשיר יותר. יאפ דדנס סבר שאזכורם של בני האלוהים בספר בראשית, איננו חורג, בסופו של דבר, ממגמת ההתייחסות לפוליתאיזם המצויה בכל התנ"ך: המקרא כלל לא מנסה להתווכח עם שאלת קיומם של אלוהויות אחרות, אלא רק מציג את ה' כנעלה ואדיר מכולם. כמו בסיפורים אחרים, גם במקרה זה מודגשת בבירור עליונותו של ה' בכך שהוא מקצר את חייהם של צאצאי בני האלוהים.
לנושא הזיווג בין אלים לבנות-אדם יש מקבילות בספרות המזרח הקדום: על גילגמש נאמר שהיה שני שלישים אל ושליש בן-תמותה, והאל העליון אל הזדווג עם אישה והוליד את שחר ושלם. עם זאת, מקרה של קבוצה אלוהית שלמה המולידה גזע על-אנושי חדש איננה קיימת בשום מסורת מקומית ידועה. אך ישנם סיפורים דומים מאוד ב, בייחוד ב"תאוגוניה" וב"קטלוג הנשים" של הסיודוס, בו הטיטאנים ודמויות אחרות מולידים שורה של יצורים שונים, כמו הקיקלופים. דמיון זה הביא מספר חוקרים לטעון כי מעשה בני האלוהים הוא פולמוס נגדי או הד רחוק לסיפורים שעורכי המקרא, והאוכלוסייה שבתוכה חיו, היו מודעים להם מתוך היחשפות לסוחרים יוונים.
שאלת התפקוד של בראשית ו' א'-ד', בין אם כיחידה הניצבת בהקשרה בתוך הספר או כפרק חריג שהוסף בעריכה שרירותית, זכתה לתשובות רבות. הצעה אחת שהעלו מספר מבקרים היא שמדובר באטיולוגיה שתפקידה העיקרי הוא להסביר את מוצאם של הענקים והנפילים, שהיו דמויות מוכרות היטב לקהל אליו כיוון המחבר את סיפורו, כפי שמעידים הפסוקים, אך שהמסורות הקשורות בהם אבדו מאז. בעבר נטען כי מדובר אולי בפולמוס נגד פולחן קדשות פוליתאיסטי שנהג בסביבתו של המחבר, אך טענה זו נזנחה לאחר שהוכח שפולחנים אלו היו בעיקרם בדיה ספרותית.
פתרון שהוצע על ידי רון הנדל, ואומץ על ידי דייוויד קליינס ואחרים, היה קישור בין מעשה בני האלוהים למבול מזה ולמיתוס אתרחסיס מזה. הנדל ותומכיו סברו שהפרק חריג בכך שבעוד שבכל שאר ההיסטוריה הקדמונית היות האנושות בת-תמותה היא מובנת מאליה ונתונה מסיפור הבריאה, אמירתו של אלוהים "לא ידון רוחי באדם לעולם" משמעה שקודם לכן רוח זו, במובן של חיים, כן התקיימה באדם "לעולם", כלומר הוא היה בן-אלמוות. בהצעתו של הנדל, זהו הד לתפישה השומרית-בבלית על כך שבעבר הרחוק, האלים לא ידעו כיצד להמית את האדם והיה עליהם להביא מבול לשם כך, כמבוטא בסיפור אתרחסיס. מעשה בני האלוהים מהווה לפיכך אטיולוגיה של עצם המוות, ובמקורו לא היה נפרד מסיפור המבול ושניהם ביחד היוו מעין עיבוד של אתרחסיס או שאבו ממסורת דומה; אך היהוויסט הפריד בין שתי הפרשיות (ממצא המעיד על כך, לפי הנדל, הוא הדמיון הרב בין פסוקים א' וה' בפרק ו', שמקורו בכפילות) כך שסיבת המבול היא שחיתותם המוסרית של בני-האדם. ניתוח זה גם מסביר את המילה "שגם" כנובעת מהשורש האכדי שמשמעותו "רעש", ורואה אותה כעוד שריד למיתוס הקדום. גישתו של הנדל ספגה ביקורת רבה, משום שההחרגה הגמורה של הטקסט מהקשרו בהיסטוריה הקדמונית הוצגה כמאולצת מדי, בגלל ההסכמה הרחבה שאין קשר מובנה למבול וגם משום שבמעשה אתרחסיס אין שום אזכור למגע מיני בין האלים לבני-האדם.
גם ולטר ביהרר סבר שמדובר באטיולוגיה הקשורה למוות, אם כי מיקם את מעשה בני האלוהים כחלק אינטגרלי של ההיסטוריה הקדמונית. הוא סבר שהאמירה "לא ידון... לעולם" באה לענות על מה שעורך הטקסט תפש כשאלה פתוחה שנותרה מבראשית ג' כ"ב: "וְאָכַל, וָחַי לְעֹלָם", כלומר שאלת אורך חיי האדם לאחר שלא אכל מעץ החיים. העורך היה צריך גם להסביר מדוע האנושות איננה מגיעה לגילאים המופלגים של האבות המוזכרים בגנאלוגיות בפרקים הראשונים. מקורו של המספר 120 עבור אורך החיים המקסימלי, לדעת ביהרר, הוא בשני המקומות האחרים בתורה בהם הוא מוזכר, דברים ל"א ב' ול"ד ז', שם הוא מוזכר בהקשרו של משה: "בֶּן-מֵאָה וְעֶשְׂרִים שָׁנָה אָנֹכִי הַיּוֹם--לֹא-אוּכַל עוֹד" ו"וּמֹשֶׁה, בֶּן-מֵאָה וְעֶשְׂרִים שָׁנָה—בְּמֹתוֹ". במעשה בני האלוהים, לדעת ביהרר, השיג העורך שתי מטרות: הוא הטמיע בנרטיב שלו באופן חלק את המסורת הקדומה והמוכרת אודות אלוהויות שהזדווגו עם בנות-אדם, תוך שהוא משמר גבול ברור בין האלוהי לאנושי (גם צאצאי הזיווגים נתונים להגבלת הגיל); ובמקביל הציג פתרון לשאלת קוצר חיי האדם.
הפרשנות המלאכית וספר חנוך
הפירוש הקדום ביותר הידוע לביטוי "בני האלוהים" בספר בראשית, הוא "מלאכים", והוא מופיע בספרות היהודית של תקופת בית שני. המקור הבולט והמרכזי ביותר לפרשנות המלאכית, וכנראה הראשון הידוע, הוא ספר חנוך א', שנערך בתקופת בית שני, לא הוכלל בתנ"ך או בביבליה הנוצרית ונותר כספר חיצוני. בחלקו הראשון (פרקים ו'-י"א וגם י"ב-ט"ו) מסופר כי מאתיים עירין קדישין, מלאכים מסדר מסוים, נמלאו תאווה לבנות-האדם היפות וירדו ארצה על הר חרמון. הם לימדו את האנושות ידע שהיה מקור לכל חטא, כמו אסטרולוגיה וכישוף, והנשים הולידו להם ענקים מפלצתיים ורשעים. הארץ מלאה חמס, ואלוהים החליט למחות את העולם במבול כדי לטהרו. גופם הגשמי של הענקים אבד במים, אך נשמותיהם שרדו והפכו לשדים ורוחות רעות שהוסיפו להחטיא את בני-האדם גם אחרי כן. במצוות אלוהים, נכלאו מאתיים העירין בתהום "תחתיות האש" על ידי המלאך מיכאל, שם נועדו להישאר עד יום הדין באחרית הימים. אזכור אלגורי אך ברור מופיע גם ב"חזון החיות", בפרקים פ"ח-צ' בסוף הספר, בו כוכבים המזדווגים עם פרות ומולידים סוסים וגמלים הם משל למלאכים.
חנוך א' היה ספר מקובל במאות הראשונות לפני הספירה, הועתק ועובד תכופות. חיבורים רבים עשו שימוש במוטיבים מתוכו, ונושא המלאכים שנפלו וחטאו היה נפוץ ביותר בתקופה המאוחרת של בית שני (אם כי המוטיב של מקור הרשע בידע אסור שהועבר מהם, על משמעויותיו המוסריות והקוסמולוגיות מרחיקות-הלכת הממקמות את הרוע לא בלב האדם אלא בסכסוך פנימי במלכות שמים, הושתק או דוכא כמעט בכל העיבודים). "ספר הענקים", חיבור אבוד-למחצה שנכתב במאה השנייה או הראשונה לפנה"ס וששרידיו הועתקו בספרות המניכאית וגם נתגלו בין מגילות מדבר יהודה, מגולל עלילה דומה, עם דגש על חזיונות אזהרה שנראו לענקים. ספר היובלים, חיבור נפוץ בהרבה, ניסה למזג בין הסיפור החנוכי להצגת הרוע כמצוי באדם: המבול בספר הוא עונש על חטאי האנושות, אך הם נובעים מההשחתה בידי המלאכים. הבדל נוסף הוא שלפי ספר היובלים, המלאכים ירדו קודם כדי ללמד את בני האדם, ורק לאחר שירדו חמדו את בנותיהם. לפי ספר צוואות בני יעקב, עיבוד חנוכי נוסף, המלאכים לא יזמו את החטא, אלא בנות האדם פיתו אותם. טקסטים מוכרים אחרים המזכירים את הפרשנות המלאכית הם מגילה חיצונית לבראשית, ספר ברית דמשק וחזון ברוך א'.
הפרשנות המלאכית הייתה כה מקובלת בבית שני, עד שהשפיעה אף על פילון האלכסנדרוני, שפרשנותו לסיפור הייתה אלגורית, וראתהו כמשל על תאוות הבאות מן הדחפים הנחותים באדם. יוסף בן מתתיהו אף הוא מזכיר אותה: "כי מלאכי אלהים רבים נזקקו לנשים והולידו בנים שחצנים... עשו אלה מעשים הדומים למעשי השחצנות של הגיגנטים". איגרת יהודה בברית החדשה מזכירה את "הַמַּלְאָכִים אֲשֶׁר לֹא־שָׁמְרוּ אֶת־מִשְׂרָתָם", ואיגרת פטרוס הראשונה מתייחסת ל"לָרוּחוֹת אֲשֶׁר בַּמִּשְׁמָר׃ אֲשֶׁר לְפָנִים לֹא הֶאֱמִינוּ כַּאֲשֶׁר חִכָּה אֱלֹהִים בְּאֹרֶךְ אַפּוֹ בִּימֵי נֹחַ".
במאה השנייה לספירה, בתקופת התגבשותה של התנועה הרבנית בארץ ישראל, קיימות עדויות למאמץ רחב-היקף לדכא את המסורות החנוכיות בכלל, וביניהן את הפרשנות המלאכית למעשה בני האלוהים. בין היתר, בבראשית רבה מוזכר שרבי שמעון בר יוחאי התעקש שבני האלוהים הם בני דיינים (בהתבסס על המילה "ידון") והיה "מקלל לכל מאן דקרא להון בני אלהיא". חוקרים העלו מספר השערות לגבי המניע לדיכוי זה, ולרוב הדעות הוא נבע מיריבות עם חוגים יהודיים מחוץ לטווח ההשפעה הרבני, שהוגדרו כמינים – בין אם נוצרים קדומים, נוטים למיסטיקה ואסטרולוגיה, או שניהם גם יחד – שאצלם הספרות החנוכית המשיכה למלא תפקיד חשוב.
הנצרות הקדומה אחזה בפרשנות המלאכית למעשה בני האלוהים, עד כמה מאות שנים לאחר מכן. טרטוליאנוס, למשל, פירש שהחיוב לנשים לכסות את ראשן במהלך תפילה "בַּעֲבוּר הַמַּלְאָכִים" בראשונה לקורינתים י"א, נובע מהחשש שאלו יתאוו אליהן כפי שאירע בעבר. קלמנס מאלכסנדריה, אירנאוס מליון, טטיאנוס ואבות אחרים הזכירו מסורת זו אף הם. חוסר נחת מהפרשנות המלאכית הלך וניבע עם ההתמקדות בחטא עץ הדעת כמקור הרוע האנושי; לבסוף, במאה החמישית לא הוכלל ספר חנוך בקאנון הביבליה והפרשנות המלאכית לבראשית ו' א'-ד' ירדה למעמד שולי. במזרח היווני והארמי הוסיפו להעתיק מעט שרידים ובמערב הלטיני המוטיב נעלם למעשה. רק הכנסייה האורתודוקסית האתיופית המבודדת שימרה בקאנון שלה את ספר חנוך השלם.
לאחר שספר חנוך התגלה מחדש לאירופה ב-1773, הפרשנות המלאכית שבה אל התודעה המערבית. ב-1857 פרץ פולמוס בין התאולוג הפרוטסטנטי יוהאן היינריך קורץ, שקיבל את הגישה החנוכית, לבין השמרנים פרידריך קארל קייל וארנסט וילהלם הנגסטנברג. העימות בנושא, שהפך במהרה גם לדיון בשאלת רוחניותם הטהורה וטבעם של המלאכים בתאולוגיה הפרוטסטנטית, הוסיף להתנהל כל המאה ה-19. בתחילת המאה ה-20 הציע הרמן גונקל לראשונה לראות בקטע שריד למיתוס פוליתאיסטי קדום, ודעתו התקבלה במהרה לאחר גילוי כתבי אוגרית והפכה לקונצנזוס אקדמי.
משה דוד קאסוטו, כחלק מפרשנותו את התנ"ך כולו כפולמוס נגד עבודת האלילים, שכחלק ממנו גומדו האלים הכנעניים לדרגת מלאכים בלבד, פירש את הקטע כגילוי מובהק של קו זה. יתרה על כן, הודגש שצאצאי הזיווג אינם בני-אלמוות אלא בני-תמותה פגיעים.
הפרשנות כבני השליטים
התנועה הרבנית המוקדמת אימצה את הקביעה ש"בני האלוהים" היו בני אדם מן המעמדות הגבוהים, בניהם של שליטים או שופטים – אותם "בני דייניא" אודותם דיבר רבי שמעון בר יוחאי – שתפסו לעצמם נשים. הבסיס העיקרי עליו נשענת פרשנות זו הוא הקבלה במקום אחר בין "אלוהים" כ"בית-משפט": בספר שמות מצוינים תהליכים משפטיים בהם יש לבוא "אֶל הָאֱלֹהִים" במובן של בית-דין (הכוונה כנראה לשבועה פולחנית חמורה, במקרים שבהם עדות אנושית אינה מספיקה או מצויה), ותרגום אונקלוס ותרגום יונתן אכן תרגמו שם "אלוהים" כ"דייניא". בנוסף, בשני מקומות כינה ה' את משה 'אלוהים', ביחס לאדם אחר: ביחס לאהרן -, וביחס לפרעה - ; וכינויים אלה מתפרשים כהענקת סמכות להטלת מרות, כשל שר ושופט. תרגומי המקרא לארמית שנכתבו בארץ ישראל במאות הראשונות לספירה, אימצו את התפישה של "בני האלוהים" כשליטים ונושאי משרה, והם העדות החשובה ביותר להתקבלותה. אונקלוס, יונתן ותרגום נאופיטי תרגמו את "בני האלוהים" כ"בני רברביא" או "בני דייניא", כלומר בני הגדולים והשרים, ואף כתב-יד אחד של התרגום השומרוני מתרגם כ"בני שלטניא". גם כתב-יד אחד של הפשיטתא מציג את "בני דייניא". במאה הרביעית או החמישית, כפי שמעיד הדיון בבראשית רבה, תפישה זו הייתה דומיננטית לחלוטין בחוגים הרבניים. גם בימי הביניים, שהתפיסה המלאכית שבה לתפוס מקום בפרשנות היהודית, הפרשנים העיקריים מהזרם המרכזי הוסיפו לדבוק בפרשנות כבני השליטים.
רש"י צירף את שתי התפישות ופירש: "בני השרים והשופטים". פרשני הפשט למקרא מבארים שהפסוק עוסק בבני השופטים ובעלי הכח, שניצלו את מעמדם הרם כדי לקחת להם נשים יפות בכח, על פי בחירתם וללא התחשבות ברצונה של האשה או האם היא כבר נשואה. במדרש לקח טוב נאמר: . על פי פירוש זה, 'בנות האדם', בניגוד ל'בני האלוהים', הם בנות האדם הרגיל - בנות פשוטי העם. יש שקישרו פרשנות זו עם סיפורי מקרא נוספים כדוגמת אונס דינה, שבהם מופיעה תפיסת נשים בידי בעלי השלטון. כך, למשל, כותב הספורנו:
לרוב, לקיחת נשים זו הוצגה כחטא שבעטיו הביא אלוהים את המבול בפרק שאחרי כן, כמו במסורות הישנות אודות חטא המלאכים; מאחר שלקיחת נשים בנות-אנוש על ידי בני-אנוש לא יכלה להצדיק עונש כפשוטה, הפרשנות הרבנית נטתה להוסיף פרטים חמורים וקשים יותר כהסבר. על פי רוב המדרשים החטא האמור היה בגזלת אשת איש מיד בעלה. בחלק מהמדרשים נוסף גם חטא משכב זכר ומשכב בהמה, בהם חטאו בני האלוהים. אחרים הוסיפו שחטאם היה לקיחת נשים בחוזקה באופן כללי, בין בתולות ובין נשואות.
במאה ה-19, לאחר המחקר ההשוואתי המודרני, המלבי"ם שילב את התפישה המסורתית עם הגילויים החדשים ברוח הביקורת. הוא טען שהפרשייה מתייחס למיתוס רווח בעת העתיקה, על פיו הגיבורים והמושלים הם אלוהיים ונפלו מן הרקיע, ולכן מותר להם לתפוס נשים נשואות שמצאו חן בעיניהם. לפיכך החליט האל לקצר את ימי האדם ולהביא מבול, על מנת להוכיח לאנושות שה"נפילים" החמסנים הם ככל האדם.
הפרשנות כבני שת
דחיית ההסבר המלאכי הובילה את הכנסייה לאמץ את הקביעה ש"בני האלוהים" לא היו אלא צאצאי שת. גם בפרשנות זו נתפש מעשה בני האלוהים כחטא שהוביל למבול; "בנות האדם" שמקרבן נלקחו נשים לא היו אלא צאצאיותיו של קין, שהיו שייכות לשבט מרושע. העירוב בין הגזע ירא האלוהים והגזע החוטא הוביל להשחתת מידותיהם של הצדיקים, והדבר הכעיס את האל.
אילנות היוחסין של בני קין ושל בני שת בפרק ד', כשהאחרונים נוטים לצדקה והראשונים לחטא, סיפקו תימוכין ראשוניים להפרדה בין שתי הקבוצות. גם יוסף בן מתתיהו ב"קדמוניות היהודים" הציג את שני הסיפורים בקרבה רבה, מה שעשוי להעיד על קישור מסוים כבר בתקופת בית שני: "בני שת התהלכו במסלות ישרים ומעגלי צדק שבעה דורות... אך דור השמיני סרו מארחות אבותיהם הטובים... גם מלאכי אלהים הרעו אז לעשות, כי גם הם חמדו את יפי בנות האדם". המקור המכריע היה תרגום השבעים לבראשית ד' כ"ו (וּלְשֵׁת... הוּחַל לִקְרֹא בְּשֵׁם ה'), שתרגם את המשפט כך שיכל להתפרש כסביל, ἐπικαλεῗσθαι τὸ ὄνομα κυρίου τοῦ θεοῦ, "להיקרא בשם ה'." תרגום זה סיפק לאבות הכנסייה בסיס לראות ב"בני האלוהים" כינוי נרדף לבני שת, שהרי הלה נקרא בשם אלוהים.
התפישה השתית נכנסה, במלואה או באופן חלקי, גם אל העולם היהודי בימי הביניים: פרקי דרבי אליעזר כ"ב מזכיר גם את "משת עלו ונתיחסו כל הבריות, וכל דורות הצדיקים, ומקין עלו ונתיחסו כל דורות הרשעים" לצד הפרשנות המלאכית; הרא"ש בפירושו על בראשית ו' ב' אימצהּ ישירות. הזוהר מזכיר במקום אחד את "בני האלוהים" כבניו של קין, שנולד בעצמו לפי המדרש לנחש (סמאל בלשון הקבלה) ולחוה ולכן היה שונה במראהו מיתר האדם. רבנו בחיי בן אשר בפירושו על בראשית, הציג את הפירוש כבני השליטים כדרך הפשט, ואת הפירוש כבניו של קין כדרך הקבלה, וכתב שאין סתירה ביניהם, "כי כל ענייני מעשה בראשית הם כפולים והכל אמת."
פינקוס
פִּינְקוּס הוא פטרונים הנגזר מהשם פנחס. {{פירושונים| אישים:
אחר:
ראו גם
}}
אדית קורבט
אדית קורבט (באנגלית: Edith Corbet; 28 בדצמבר 1846 – 1920) הייתה ציירת נוף ויקטוריאנית, שהתאגדה עם קבוצת מקיאיולי (הידועה גם בשם הטוסקנאים או האטרוסקאים), אשר העדיפו לצייר בחוץ במטרה לתפוס אפקטים של אור טבעי והעדיפו פורמט פנורמי לציוריהם.
ג'פרי ארצ'ר (סופר יליד 1944)
ביוגרפיה
ג'פרי ארצ'ר נולד וגדל בלונדון. החל מגיל צעיר הוא גילה עניין בכתיבה. הוא ניסה את עצמו בתחומים שונים ובסוף פנה לתחום העיתונות. ג'פרי ארצ'ר היה כתב במספר ערוצי טלוויזיה בריטיות ובתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 הוצב בצפון אירלנד ואחר כך בביירות. בשנת 1976 הוא קיבל אישור להצטרף להפלגה של צוללת גרעינית בריטית והועבר לסיקור הצבא. על בסיס הניסיון שרכש, ג'פרי ארצ'ר חזר לכתיבה כאשר התרכז בתחום ריגול וצבא.