cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חקלאות מים של דגי אלתית
מזהמים
מחקר מ-2019 מבקש אף הוא להרגיע, וקובע שצריכת סלמון ממשקים כרוכה ב"סיכון נמוך" לבריאות הצרכנים. עם זאת, גם מחקר זה מצא שאריות אנטיביוטיקה בכרבע מהדגימות; קוטל פטריות שנאסר לשימוש בשנות ה-1960' (Hexachlorobenzene) - בכ-80% מהדגימות; שני סוגי קוטלי חרקים שנאסרו לשימוש בשנים האחרונות (אורגנוכלורינים) - בכ-40% מהדגימות; ומעכב בעירה (PBDE-99) - בכ-30% מהדגימות. ג'רום רוזין מאוניברסיטת ברגן בנורווגיה, טוען ש"חייבים להימנע לחלוטין מחשיפה למזהמים האלה", המצויים לפי בדיקותיו בכמויות ניכרות בדגי אלתית ממשקים, והופכים אותם ל"מזון הרעיל ביותר שנמכר בסופרמרקטים שלנו". בסקירה מדעית שפרסם הוא קובע שילדים מגיעים בקלות לחשיפת-יתר לחומרים האלה מצריכת דגי אלתית מחקלאות מים; וכן שהסטנדרטים עצמם לגבי הכמות המקסימלית המותרת של מזהמים במזונות שונים נקבעים לא רק משיקולי מניעת הסיכון שבחשיפה אליהם, אלא מושפעים מאוד מרמות הזיהום הנפוצות; לכן הרמה שנחשבת חריגה בדגים היא גבוהה פי כמה מזו של בשר בעלי חיים יבשתיים, ולגבי אורגנוכלורינים - אין כלל סף מקסימלי לכמות הימצאותו בדגים.
רווחת הדגים
תחקיר סמוי שנערך במדגרות תעשיית הסלמון ונחשף באוקטובר 2019 תיעד את הפגיעות החמורות שגורמות זריקות החיסונים וטיפולים ידניים נוספים לדגים, פצעים פתוחים שנגרמו מציוד וטפילים, וכן את הפקרתם של המוני דגים "לא כלכליים" לגסיסה איטית בחביות בהן הם נמחצים או נחנקים. דוחות ביקורת ממשלתיים שנחשפו (עקב בקשה לפי חוק חופש מידע) גילו כי מעל 9 מיליון דגי סלמון מתים בכלובי התעשייה בסקוטלנד מדי שנה ממחלות ומטפילים.
פלישיה רשאד
פלישיה רשאד (באנגלית: Phylicia Rashad; נולדה ב-19 ביוני 1948) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע ממוצא אפרו-אמריקאי. רשאד התפרסמה בשנת 1984 בתפקיד קלייר הקסטבל בסדרה "משפחת קוסבי" עליה הייתה מועמדת לפרס אמי בשנים 1985 ו-1986.
בשנת 2004 רשאד הייתה השחקנית האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בפרס טוני על משחקה בחידוש הטליויזיוני של המחזמר "צימוק בשמש".
ספגה ביקורת עקב תמיכתה בעמיתה לשעבר ביל קוסבי כאשר זה שוחרר מהכלא בשנת 2021, לאחר ביטול הרשעתו באונס.
ביוגרפיה
רשאד נולדה בשם פלישיה איירס אלן ביוסטון, טקסס, ארצות הברית בשנת 1948. אמה ויויאן איירס הייתה אומנית, משוררת, מחזאית ומועמדת לפרס פוליצר. אביה אנדרו ארתור אלן היה אורתודנט. אחיה אנדרו ארתור אלן ג'וניור הוא נגן ג'אז, אחותה דבי אלן היא שחקנית טלוויזיה וכוריאגרפית, אח נוסף הוא בנקאי. בילדותה גרה המשפחה במקסיקו, כך שרשאד דוברת ספרדית שוטפת.
רשאד סיימה תואר ראשון בהצטיינות יתרה באוניברסיטת הווארד בשנת 1970.
בטלוויזיה
פלישיה התפרסמה כעורכת הדין קלייר האקסטבל בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית של NBC משפחת קוסבי. היא הופיעה כאם המשפחה, בין השנים 1984–1992, בכל שמונה העונות של הסדרה. היה זה תפקיד חדשני שהציג אישה אפרו-אמריקאית כאשת קריירה מצליחה. בסדרה, קלייר ובעלה "ביל קוסבי" מגדלים את חמשת ילדיהם.
בשנים 1996–2000 שיחקה בסדרת הטלוויזיה של ה-CBS "קוסבי" בתור רות לוקאס, אשתו של ביל קוסבי. היא גם דיבבה את קולה של אמו של ביל בסדרת האנימציה ביל הקטן בין השנים 1996–2004.
הופיעה בסדרות רבות ביניהן ספינת האהבה (1985), בלוסום (1991), החיים עצמם (2019), תחנה 19 (2020) והאנטומיה של גריי (2021)
בשנת 2008 שיחקה בדמותה של לנה יאנגר, בסרט הטלוויזיה "צימוק בשמש" המבוסס על מחזמר באותו השם. יחד איתה שיחקו בסרט אודרה מקדונלד ושון קומבס. הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים סאנדנס וברשת ABC. על משחקה בסרט זכתה בפרס הטוני.
בשנת 2012 שיחקה בסרט הטלוויזיה "מגנוליות מפלדה" מבית ערוץ לייפטיים; הסרט מהווה שחזור עכשווי של המחזה באותו שם והעיבוד הקולנועי שלו משנת 1989.
בקולנוע
בשנת 1995 הופיעה בסרט Once Upon a Time...When We Were Colored, מאז הופיעה בסרטי קולנוע רבים.
בשנת 2015 הופיעה בדמותה של מרי אן קריד, אמו החורגת של דוני, הדמות הראשית בסרט קריד, בכיכובם של מייקל ג'ורדן וסילבסטר סטאלון, סרט ההמשך של סדרת סרטי רוקי. בשנת 2018 שיחקה בסרט ההמשך קריד 2.
ב-2023 יצא הסרט השלישי בסדרת סרטי קריד, קריד 3 בו חזרה לדמותה של מרי אן קריד.
חיים אישיים
בשנים 1978–1982 הייתה נשואה לוויקטור אדוארד וויליס סולן להקת הוילג' פיליפ.
בשנים 1985–2001 הייתה נשואה לשחקן ה-NFL אחמד רשאד, שאת שם משפחתו אימצה. מנישואין אילו יש לה בת, השחקנית קונדולה רשאד.
ציספלאטין
ציספלאטין (cisplatin), ציספלטינום, או ציס-דיאמינכלורופלטינום (נוסחה כימית - ציס-[Pt(NH3)2(Cl)2] (משווק כ-אביפלטין (abiplatin)) היא תרופה כימותרפית. תרופה זו מעודדת מוות תאי מכוון (Apoptosis) על ידי יצירת קשרים בין בסיסים חנקניים בתוך מולקולת חומצת הגרעין (DNA Crosslinking).
שימוש
ציספלאטין היא תרופה אנטי-סרטנית. היא ניתנת בהזרקה תוך וורידית לטיפול בגידולים ממאירים כגון סרקומות, קרצינומות מסוימות (כדוגמת סרטן השחלות), לימפומות. התרופה יעילה במיוחד כנגד סרטן האשכים.
מנגנון פעולה
לאחר מתן התרופה, ציספלאטין מגיב בגוף עם מים. היון הנוצר [PtCl(H2O)(NH3)2]+ מאפשר בצורתו לאטום הפלטינום להיקשר לבסיסים החנקניים בחומצת הגרעין. לרוב, מועדפת קשירה לבסיס החנקני גואנין. יצירתו של התוצר[PtCl(guanine-DNA)(NH3)2]+, מאפשר החלפה של אטום כלור נוסף, בעוד בסיס חנקני מסוג גואנין. ציספלאטין מצליב בין בסיסים חנקניים וגורם לשיבוש שיעתוק דנ"א וחלוקת התא במיטוזה. בנוסף, שיבוש מבנה חומצת הגרעין מעודד מנגנוני תיקון אשר בתורם מעודדים את תהליך המוות התאי המתוכנן (אפופטוזה), כאשר אותו תהליך תיקון מתברר כבלתי אפשרי. לרוב מתבצע קישור נגדי (Crosslinking) בין בסיסים מסוג פורין.
ברטה קאסרס
ברטה איזבל קאסרס פלורס (בספרדית: Berta Isabel Cáceres Flores; 4 במרץ 1971 - 2 במרץ 2016) הייתה פעילה סביבתית בהונדורס, מנהיגה ילידית, ומייסדת ורכזת משותפת של מועצת הארגונים הפופולריים והילידים של הונדורס (COPINH). היא זכתה בפרס גולדמן לפעילות סביבתית בשנת 2015, בזכות "קמפיין עממי מוצלח שהביא לנסיגתה של חברת בוני הסכר הגדולה בעולם מכוונתה לבנות את סכר "אגואה זארקה" בנהר ג'ואלקרק.
היא נרצחה בביתה על ידי פולשים חמושים, לאחר שנים של איומים על חייה. חייל לשעבר של יחידת הכוחות המיוחדים של צבא הונדורס שהוכשרו על ידי ארצות הברית, טען כי שמה של קאסרס נמצא ברשימת החיסול שלהם חודשים לפני הרצח. נכון לפברואר 2017, שלושה מתוך שמונה העצורים במקרה, נקשרו לכוחות יחידת העילית הצבאית הזו, מהם שניים שהוכשרו בפורט בנינג, ג'ורג'יה, במכון לשעבר של חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני של ארצות הברית (SOA), ששמו שונה ל- WHINSEC, ששמם של רבים מבוגריו באמריקה הלטינית נקשר לאלפי רציחות והפרות של זכויות אדם. בנובמבר 2017, פרסם צוות מומחים משפטיים בינלאומיים דו"ח שמצא "רשלנות מכוונת מצד מוסדות פיננסיים" ובהם הבנק המרכז אמריקאי לשילוב כלכלי (CABEI), המוסד ההולנדי לפיתוח פיננסי (FMO), הפינפנד- (Finnfund) הקרן הפיננסית המעניקה מימון וייעוץ לחברות פרטיות הפועלות בשווקים מתפתחים, והחברה לפיתוח אנרגיה של הונדורס (DESA), "כדי לשלוט, לנטרל ולחסל כל התנגדות".
מהלך חיים
קאסרס נולדה לבני לנקה, בבירת המחוז לה אספרנסה, בהונדורס הקבוצה הילידית המסו-אמריקאית השלטת בדרום מערב הונדורס. קאסרס גדלה בשנות השבעים בתקופה של אי שקט ואלימות אזרחיים במרכז אמריקה. אמה אוסטרה ברטה פלורס לופז הייתה מודל לחיקוי של הומניטריות: היא הייתה מיילדת ופעילה חברתית שדאגה לפליטים מאל סלבדור. אוסטרה פלורס נבחרה וכיהנה במשך שתי קדנציות כראש עיריית לה אספרנסה, ובהמשך כחברת קונגרס וכמושלת מחוז אינטיבוקה.
לאחר לימודיה בבתי ספר מקומיים, קאסרס למדה חינוך באוניברסיטה וסיימה עם תואר בהוראה. היא מצאה בכומר הישועי איסמאל מורנו, מנהל רדיו פרוגראסו ומרכז המחקר והתקשורת- ERIC-SJ, חבר קרוב ושותף לדרך.
אקטיביזם (פעילנות)
בשנת 1993, כפעילת סטודנטים, הקימה קאסרס את מועצת הארגונים הפופולריים והילידים של הונדורס (COPINH), ארגון התומך בזכויות העמים הילידים בהונדורס. היא הובילה קמפיינים במגוון רחב של סוגיות, כולל מחאה כנגד כריתת עצים בלתי חוקית, בעלי מטעים ונוכחות בסיסים צבאיים של ארצות הברית על אדמות לנקה. היא תמכה בפמיניזם, בזכויות להט"בים ובנושאים חברתיים ילידים רחבים נוספים.
בשנת 2006 ביקשה קבוצת תושבי לנקה הילידים מריו בלנקו מקאסרס לחקור את הגעתו לאחרונה של ציוד בנייה לשטחם. קאסרס חקרה את הנושא בשקדנות והודיעה לקהילה כי החברה הסינית סינוהידרו (Sinohydro), יחד עם התאגיד הפיננסי הבינלאומי (IFC) של הבנק העולמי, החברה לפיתוח אנרגיה של הונדורס, (הידוע גם בשם DESA), מתכננים להקים מיזם משותף הכולל ארבעה סכרים הידרואלקטריים בנהר הגואלקרק.
היזמים הפרו את החוק הבינלאומי בכך שלא התייעצו כלל עם התושבים המקומיים בנוגע לפרויקט. בני לנקה חששו כי הקמת הסכרים תפגע בגישתם למים, למזון ולחומרים רפואיים, ותאיים על אורח חייהם המסורתי. קאסרס פעלה יחד עם הקהילה לבניית קמפיין מחאה. היא ארגנה פעילות משפטית ומפגשים קהילתיים נגד הפרויקט, והציגה את התיק בפני הוועדה הבין-אמריקאית לזכויות אדם.
משנת 2013 הובילה קאסרס את מועצת הארגונים הפופולריים והילידים של הונדורס והקהילה המקומית למחאה בת שנה באתר הבנייה כדי למנוע מהחברות גישה לקרקע. קציני ביטחון הרחיקו מפגינים מהאתר באופן קבוע. ב -15 ביולי 2013 פתח צבא הונדורס באש על המפגינים, הרג את אחד מחברי מועצת הארגונים הפופולריים והילידים, ופצע שלושה נוספים. הקהילה דיווחה על איומים והטרדות קבועים מצד עובדי החברה, אנשי האבטחה והצבא. במאי 2014 הותקפו חברי מועצת הארגונים בשני אירועים נפרדים שהביאו למותם של שני חברים נוספים ושלושה פצועים קשה.
בסוף 2013, על רקע מחאתם המתמשכת של חברי מועצת הארגונים נסוגו חברת סינוהידרו והחברה לפיתוח אנרגיה של הונדורס (DESA) מהפרויקט. עם זאת הם העבירו את אתר הבנייה למקום אחר כדי להימנע מחסימות, ובתמיכתם של מנהיגים עסקיים מקומיים אחרים. גורמים רשמיים הגישו תביעה פלילית כנגד קאסרס ושני מנהיגים ילידים נוספים בגין "גזל, כפייה ונזק מתמשך" שגרמו לחברה לפיתוח אנרגיה של הונדורס, בגין תפקידם במחאה, כשעל פי הטענה הסיתו אחרים לגרום לחברה נזקים. בתגובה להאשמות הצהיר אמנסטי אינטרנשיונל כי אם הפעילים יכלאו, יכיר בהם הארגון כאסירי מצפון. עשרות ארגונים אזוריים ובינלאומיים קראו לממשלת הונדורס להפסיק להפליל את ההגנה על זכויות האדם ולחקור איומים נגד מגיני זכויות האדם.
ב־20 בפברואר 2016, עוכבו יותר ממאה מפגינים על ידי כוחות הביטחון תוך כדי הפגנה, והאיומים על חברי מועצת הארגונים הפופולריים והילידים החלו להתגבר.
קאסרס הבליטה לחיוב את עמדתה של הילרי קלינטון בגלל מעורבותה במתן לגיטימציה להפיכה בהונדורס של שנת 2009 : "'חזרתו של הנשיא, מל זלאיה, הפכה לסוגיה משנית. עמדו להיות בחירות בהונדורס. והנה, היא, קלינטון, הכירה בכך שהם אינם מאפשרים את חזרתו של מל זלאיה לנשיאות. עמדו להיות בחירות. אך הקהילה הבינלאומית - גורמים רשמיים, הממשלה, הרוב הגדול - קיבלו זאת, אף על פי שהזהרנו שהדבר יהיה מסוכן מאוד ויאפשר התנהגות ברברית, לא רק בהונדורס אלא גם בשאר היבשת. והיינו עדים לכך. '" קלינטון טענה כי שיטת הטיפול של קאסרס במצב, הייתה טובה יותר עבור תושבי הונדורס.
איומים ודאגה לזכויות אדם
הוועדה הבין-אמריקאית לזכויות אדם (IACH) כללה את "ברטה קאסרס" ברשימת האנשים הנמצאים תחת איום, ברשימתה מ-28 ביוני 2009, ותוך מהלך ההפיכה בהונדורס של שנת 2009. למחרת פרסמה הוועדה "אמצעי זהירות (MC 196-09)" להגנתה ולהגנת פעילים אחרים, תוך אישור הדיווחים כי כוחות צבא הקיפו את ביתה.
רישומי בית המשפט משנת 2014 שפורסמו במאי 2016 הראו כי "הממשלה והחברה לפיתוח אנרגיה (DESA) ביקשו שוב ושוב להבאיש את שמם של קאסרס ועמיתיה כאנרכיסטים אלימים המטילים אימה על האוכלוסייה באמצעות הפגנות, [...] גזל, כפייה ונזק מתמשך ואף ניסיון לערער את הסדר הדמוקרטי."
אחד הביטויים החביבים על ברטה קאסרס היה "הם מפחדים מאיתנו כי אנחנו לא מפחדים מהם", לפי גוסטבו קסטרו סוטו.
מוות
קאסרס נורתה למוות בביתה על ידי פולשים חמושים בליל 2 במרץ 2016. פעיל הסביבה המקסיקני גוסטבו קסטרו סוטו נפצע אף הוא, משתי יריות, בלחי וביד. גוסטבו הגיע ללה אספרנסה יום קודם לפגישה עם 80 פעילים "כדי לדון בחלופות לפרויקט ההידרואלקטרי". ברטה הזמינה אותו להישאר ללון בביתה בלילה, "כי למקום שלה היה חיבור אינטרנט טוב יותר מאשר במקום הלינה שלו".
הוא אמר: "עבדתי על מצגת כששמעתי מפץ חזק. חשבתי שמשהו נפל, אבל כשברטה צעקה 'מי שם?', ידעתי שזה רע, שזה הסוף. [. . . ] כשהגיע הרוצח כיסיתי את פני. הוא היה במרחק של שלושה מטרים. זזתי כשהוא ירה, והכדור חלף על יד אוזני. הוא חשב שהוא הרג אותי. זה נס ששרדתי." תחת מה שנקרא "אמצעי זהירות" שהומלצו על ידי הוועדה הבין-אמריקאית לזכויות אדם, נדרשה ממשלת הונדורס להגן על קאסרס, אך ביום מותה היא לא הייתה תחת שום הגנה. שרת הביטחון של הונדורס אמרה כי היא לא הייתה במקום אותו זיהתה כבית שלה. וכי לאחרונה עברה לבית חדש בלה אספרנסה.
קאסרס הותירה אחריה את ארבעת ילדיה מבעלה לשעבר והמנהיג המשותף, סלבדור זוניגה.
תגובות
ברטה איזבל זוניגה קאסרס, בתה בת ה -25 של ברטה קאסרס, אמרה בראיון שהיא רואה בחברה שרצתה לבנות את הסכר ההידרו-אלקטרי אגואה זרקה כאחראים למות אמה. לדבריה, "קל מאוד לשלם לאנשים לבצע רציחות בהונדורס, אבל מי שעומד מאחורי זה הם אנשים עוצמתיים אחרים עם כסף ומנגנון שמאפשר להם לבצע את הפשעים האלה" וכי "הם שילמו למתנקשים בכמה הזדמנויות כדי להרוג אותה."
מותה של קאסרס זכה לגינויים רבים, ובקריאות לחקירה שהגיעו מטעם ארגון מדינות אמריקה (OAS), שגריר ארצות הברית בהונדורס, והנציב העליון של האו"ם לזכויות אדם. נשיא הונדורס חואן אורלנדו הרננדז הכריז על מתן עדיפות לחקירת הרצח, ו לואיס אלמגרו, המזכיר הכללי של ארגון מדינות אמריקה, חזר על הקריאה הקודמת של ארגונו להענקת הגנה מיוחדת למגיני זכויות אדם ילידי בהונדורס.
ביטויי תמיכה נוספים הגיעו מהשחקן האמריקאי ופעיל איכות הסביבה לאונרדו דיקפריו, הסופרת והפעילה הקנדית נעמי קליין, אמנסטי אינטרנשיונל, הזמרת רנה פרז מלהקת קייל 13, הסנאטור הקולומביאני לשעבר פיידד קורדובה, אוקספם, ראש עיריית ברצלונה אדה קולאו, הסנטור האמריקני פטריק לייהי, ונשיא ונצואלה ניקולאס מדורו.
קבוצה של כמאה אנשי מועצת הארגונים הפופולריים והילידים של הונדורס (COPINH) צעדו לתחנת המשטרה המחוזית לאחר מותה, כדי לדרוש חקירה בינלאומית עצמאית בנוגע לרציחתה. מחאה התקיימה גם בבניין הארי ס. טרומן בוושינגטון הבירה. ב־4 במרץ 2016, סטודנטים באוניברסיטה האוטונומית הלאומית בהונדורס ערכו מפגן מחאה על מותה של קאסרס, וזעמו על כי לא קיבלה הגנה רבה יותר במהלך חייה. הם דרשו חקירה עצמאית והשליכו אבנים, בעוד המשטרה השתמשה בגז מדמיע כדי לעצור עימותים אלימים במהלך המחאה. הפגנות נערכו גם מחוץ לשגרירות הונדורס בבוגוטה, סן כריסטובל דה לאס קאסאס, וינה, ברלין וברצלונה.
תוצאות החקירה 2016
ב -3 במרץ 2016, יום מותה, ביצעו גורמים בממשלה נתיחה שלאחר המוות בגופה של קאסרס ללא פיקוח, אף שבני משפחתה ביקשו לצרף מומחה לזיהוי פלילי בלתי תלוי, ודרשו לקיים חקירה עצמאית מטעם הוועדה הבין-אמריקאית לזכויות האדם. באותו יום החלה הממשלה בחקירה והפעילה לשם כך את היחידה שלה לפשעים אלימים, המתאמת עבודתה עם ארצות הברית. נציג מועצת הארגונים הפופולריים והילידים אורליאנו מולינה וילנובה נעצר ב -3 במרץ כחשוד ברצח. מועצת הארגונים הוקיעה את הפעולה הזו וטענה כי מדובר בניסיון שווא להאשים אותו. ב־5 במרץ שוחרר מולינה מחוסר ראיות שקושרות אותו לפשע. המאבטח חוסה איסמאל למוס נעצר אף הוא ושוחרר. הוראות שיפוטיות חייבו את איסמאל וקסטרו, הניצול היחידי מהתקיפה, להישאר במדינה במהלך המשך החקירה.
ניצול התקיפה והעד היחיד לרצח, גוסטבו קסטרו, פעיל הסביבה המקסיקני, אמר לאחר מכן שהוא "הובל דרך משרדים ובתי משפט, ונדרש לספר את סיפורו שוב ושוב, [...] תוך שנמנע ממנו לעזוב את המדינה במשך חודש ימים, והתייחסו אליו למעשה כחשוד [. . . ]. לאחר חודש השופט האחראי על התיק השעה את עורך דיני. הם הפרו את כל זכויותי. פחדתי מאוד כל יום. חשבתי שמשהו יכול לקרות לי בכל עת. הרגשתי כמו שעיר לעזאזל. "
בימים שלאחר הרצח נפגשה משלחת של אמנסטי אינטרנשיונל (AI) עם השר לזכויות אדם, צדק, פנים וביזור ונציגים ממשרדי הביטחון, החוץ, התובע הכללי, הפרקליטות, והחברה האזרחית, כמו גם בני משפחת קאסרס. אמנסטי מתח ביקורת על הנשיא הרננדז בגין סירובו להיפגש עם קרובי משפחתה של קאסרס, ומגיני זכויות האדם. אמנסטי גינה את "חוסר הנכונות המוחלט של ממשלת הונדורס להגן על מגיני זכויות האדם במדינה" וציין כי שלטונות הונדורס לא הצליחו "לעקוב אחר קווי החקירה הבסיסיים ביותר, כולל העובדה שברטה קיבלה איומי מוות חמורים הקשורים לפועלה למען זכויות אדם במשך הרבה מאוד זמן. "
חודש לאחר מותה של קאסרס הודיעו הרשויות בהונדורס כי ב־13 במרץ הם ערכו חיפוש במשרדי החברה לפיתוח אנרגיה וגבו עדויות מעובדי החברה.
ב־2 במאי 2016 עצרה הממשלה ארבעה גברים; אחד מהם מנהל בחברה לפיתוח אנרגיה בנושאים חברתיים וסביבתיים, השני עובד לשעבר בחברת אבטחה שנשכר על ידי החברה לפיתוח אנרגיה; והשניים האחרים - סרן בצבא וקברניט בדימוס. שגריר ארצות הברית בהונדורס בירך את הממשלה.
ביוני 2016 אישר חייל לשעבר מיחידת הכוחות המיוחדים של צבא הונדורס שהוכשרו על ידי ארצות הברית כי שמה של קאסרס היה ברשימת החיסול שלהם חודשים לפני רצח.
תוצאות החקירה 2017
בפברואר 2017 דיווח הגרדיאן כי שלושה משמונה אנשים שנעצרו קשורים לכוחות העילית שאומנו בארצות הברית. שניים מהם, סרן מריאנו דיאז וסגן דאגלס ג'ובאני בוסטיו, קיבלו הכשרה צבאית בפורט בנינג, ג'ורג'יה, ארצות הברית, במכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני.
בנובמבר 2017, צוות מומחים משפטיים בינלאומיים (GAIPE) פרסם דוח המפרט את ממצאיו, הקובעים את "הרשלנות המכוונת של המוסדות הפיננסיים", למשל הבנק המרכז-אמריקאי לשילוב כלכלי (CABEI), המוסד ההולנדי לפיתוח פיננסי (FMO), הפינפנד- (Finnfund) הקרן הפיננסית המעניקה מימון וייעוץ לחברות פרטיות, והחברה לפיתוח אנרגיה של הונדורס (DESA), הפועלות בשווקים מתפתחים. הדוח חשף את "השתתפותם של מנהלים ועובדי החברה לפיתוח אנרגיה, של אנשי ביטחון פרטיים שנשכרו על ידי החברה, של סוכני מדינה וגופים מקבילים לכוחות הביטחון של המדינה בפשעים שבוצעו לפני, במהלך 2 במרץ 2016 - יום היום הרֶצַח, ולאחריו."
2018
במארס 2018 עצרו שלטונות הונדורס קצין מודיעין צבאי לשעבר, שהואשם בתכנון הרצח של קאסרס. המעצר החדש הזה, של נשיא חברת הבניה של הסכר שכנגד הקמתו פעלה קאסרס, היה האדם התשיעי שנעצר בגין הרצח, והרביעי המקושר לצבא הונדורס. בספטמבר 2018, בית המשפט העליון של הונדורס השהה ללא הגבלה את משפטם של שמונת הגברים המואשמים ברצח קאסרס.
שלושת המוסקטרים (סרט, 1973)
שלושת המוסקטרים (ידוע גם בשם שלושת המוסקטרים: יהלומי המלכה; באנגלית: The Three Musketeers) הוא סרט משנת 1973, המבוסס על הרומן שלושת המוסקטרים משנת 1844 מאת אלכסנדר דיומא. ביים אותו ריצ'רד לסטר והוא נכתב על ידי ג'ורג' מקדונלד פרייזר. במקור הוצע בשנות השישים לביטלס, אותם ביים לסטר בשני סרטים אחרים. הסרט דבק היטב ברומן וכולל הומור לא מבוטל. הוא צולם על ידי דייוויד ווטקין, עם דיוק לפרטים תקופתיים. סצינות הקרב בוימו על ידי הכוריאוגרף ויליאם הובס. הסרט דורג על ידי מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית בתור אחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר.
עלילה
לאחר שלמד סייף מאביו, ד'ארטניאן הצעיר מגיע לפריז עם חלומות להיות מוסקטר של המלך. לא רגיל לחיי העיר, הוא מוצא את עצמו בסדרה של צרות. ראשית הוא מוצא את עצמו נעלב ונשדד על ידי הרוזן דה רושפור, סוכנו של הקרדינל רישלייה, ובפריז נקלע לסכסוך עם שלושה מוסקטרים, אתוס, פורתוס ואראמיס, שכל אחד מהם מאתגר אותו לדו-קרב. כשהקרב הראשון עומד להתחיל, ג'וסאק ממשמר הקרדינל, מגיע עם חמישה אנשי חרב נוספים של שומרי הקרדינל רישלייה. ד'ארטניאן מתייצב עם המוסקטרים במאבק מתמשך והופך לבעל בריתם בתנועת ההתנגדות לקרדינל, המעוניין להגדיל את כוחו הניכר והשפעתו על המלך, לואי ה-13. ד'ארטניאן פותח גם ברומן עם אשת בעל הדירה שלו, קונסטנס בונסיה, שהיא המלבישה של המלכה, אן מאוסטריה.
בינתיים, דוכס בקינגהאם, לשעבר המאהב של המלכה, מתייצב ומבקש משהו כדי לזכור אותה; היא נותנת לו שרשרת עם שתים עשרה יהלומים, מתנה מבעלה. מהמשרתת הבוגדנית של המלכה, הקרדינל לומד על המפגש ומציע למלך הלא מבריק במיוחד לערוך נשף לכבודה של אשתו ולבקש שהיא תלבש את שרשרת היהלומים שנתן לה. הקרדינל גם שולח את סוכנתו מיליידי דה וינטר לאנגליה, שמפתה את הדוכס וגונבת שניים מיהלומי השרשרת.
בינתיים המלכה מספרת על צרותיה לקונסטנס, שמבקשת מד'ארטניאן לרכוב לאנגליה ולהשיג את היהלומים בחזרה. ד'ארטניאן ושלושת המוסקטרים יצאו לדרך, אך בדרך אנשי הקרדינל תוקפים אותם. רק ד'ארטניאן ומשרתו עוברים לבקינגהם, שם הם מגלים את אובדן שניים מהיהלומים. הדוכס מחליף את שני היהלומים וד'ארטניאן ממהר חזרה לפריז. פורתוס, אתוס ואראמיס, פצועים אך לא מתים כפי שחשש ד'ארטניאן, מסייעים במסירת השרשרת השלמה למלכה, ומצילים את הזוג המלכותי מהמבוכה שאותה תכנן הקרדינל.
בסופו של דבר קפטן טרוויל מביא את ד'ארטניאן לחיל המוסקטרים של משמר המלך.
Velvet Music
Velvet Music היא חברת תקליטים ומרכז הפקות רוסית.
החברה הוקמה בשנת 2004 על ידי אליונה מיכאילובה וליאנה מלדזה. לפני זה הן עבדו יחד בחברת תקליטים שנמכרה להערוץ הראשון. לאחר הקמת החברה, לא היו בידיה חוזים עם אף אמן. תוך זמן קצר החברה החתימה את להקת Uma2rmaH. במשך מספר חודשים החברה פעלה לקידום אלבום של הלהקה. בסופו של דבר המהדורה הראשונה כללה 300 אלף העתקים ותוך שנה ראשונה נמכרו מעל למיליון תקליטים.
בשנת 2005 החברה החתימה אמנים נוספים לרבות ולרי מילדזה ובהמשך פולינה גאגארינה ואמנים נוספים.
בשנת 2011 אליונה מיכילובה זכתה בתואר "מפיק השנה". פרויקטים של החברה זכו בפרסים של ערוצי טלוויזיה רוסיות שונות ואמניה זכו בפרס "גרמופון הזהב".
החברה מקדמת גם אמנים צעירים כמו מארי קראימבררי ויולקה.
אגם ווטרטון
אגם ווטרטון (באנגלית: Waterton Lake) הוא קבוצה של שלושה אגמים הממוקמים בין דרום פרובינציית אלברטה שבקנדה לבין צפון מדינת מונטנה שבארצות הברית.
גאוגרפיה
שני חלקי האגם שבקנדה הם אגם ווטרטון האמצעי (Middle Waterton Lake), ואגם ווטרטון העליון (Upper Waterton Lake). גבול ארצות הברית–קנדה חוצה את אגם ווטרטון העליון, ומחלק את האגם, כך ששני השלישים הצפוניים של האגם מצויים בקנדה, והשליש הדרומי מצוי בשטח ארצות הברית.
המחצית הצפונית האגם העליון, וכן האגם האמצעי והאגם התחתון מצויים בקנדה, בשטח הפארק הלאומי אגמי ווטרטון. המחצית הדרומית של האגם העליון מצוי בארצות הברית, בשטח הפארק הלאומי גליישר.
שטחם הכולל של אגם ווטרטון העליון והאמצעי הוא 10.1 קילומטרים רבועים. שטחו של אגם ווטרטון התחתון (המצוי כולו בקנדה) הוא 1.5 קילומטרים רבועים, וגובהו 1,274 מטרים מעל פני הים.
עומקם הממוצע של האגמים - 80 מטרים. שיא עומקם של האגמים - 135 מטרים, והם האגם העמוק ביותר בהרי הרוקי הקנדיים.
היסטוריה
בשנת 1979 הקים ארגון אונסק"ו את שמורת הביוספרה ווטרטון (Waterton Biosphere Reserve) על מנת להגן על בתי הגידול המגוונים שסביב האגמים, והכוללים ערבה, יערות סב-אלפינים, טונדרה אלפינית, וצמחיית ביצות המקיפה את האגם.
בשנת 1932 הוקם פארק השלום הבינלאומי ווטרטון-גליישר. בשנת 1995 הוכרז הפארק כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
אוניית ראשה
אוניית ראשה (באנגלית: Capital Ship) בצי מלחמה היא אוניית המלחמה החשובה ביותר בצי. באופן כללי אוניית ראשה גדולה יותר מאוניות מלחמה אחרות בצי, ובדרך כלל היא החשובה ביותר. המושג "אוניית ראשה" מאפשר השוואה נוחה בין ציים, ללא צורך לרדת לפרטי פרטים כמו הדחק, קוטר תותח ים וכדומה. אין הגדרה פורמלית למונח אך ניתן לומר שזוהי אוניית המלחמה שאם תובס - יובס הצי כולו ושיריבתה העיקרית היא אוניית ראשה של צי האויב.
המונח נטבע לראשונה ב-1909. עיקרה של אמנת וושינגטון, שנחתמה ב-1922, הייתה הטלת מגבלות על אוניות הראשה. האמנה לא הגדירה את מהותה הטקטית והאסטרטגית של אוניית ראשה, אך כינתה בשם זה את הדרדנוטים - אוניות המערכה וסיירות המערכה. האמנה הגדירה את ההדחק וקוטר התותחים המקסימלי המותר לאוניות אלה, ואת קצב בנייתן המותר.
תקופת המפרש
אוניות המלחמה המונעות בכוח הרוח, באמצעות מפרשים, הגיעו לשיאן במהלך המלחמות הנפוליאוניות, בסוף המאה ה-18 ובתחילת המאה ה-19. אוניות הראשה של ציי המלחמה בתקופה זו היו אוניות הקו. אלו היו האוניות שהיו חזקות דיין ובעלות חימוש כבד דיו כדי שתוכלנה להיות חלק מן המערך הטורי, המבנה הטקטי שבו התנהלו ציי המלחמה במהלך הקרבות הימיים הגדולים באותה תקופה. על פי דירוג אוניות הקו שהיה מקובל בצי המלכותי הבריטי באותה עת היו אלה אוניות מן הדרג הראשון (בעלות 100 תותחים ויותר, בשלושה ואף בארבעה סיפונים), מן הדרג השני (בעלות 90 - 98 תותחים), ומן הדרג השלישי (שנשאו בדרך כלל 74 תותחים, אך גם מעט פחות או מעט יותר). בשלבים מוקדמים יותר, באמצע המאה ה-18, נחשבו אוניות עם 64 תותחים כאוניות ראשה. אוניות עם פחות תותחים, מן הדרג הרביעי והלאה, נחשבו חלשות מכדי שתוכלנה לעמוד בלחימה במערך הטורי.
אוניות מערכה וסיירות מערכה
בעשורים הראשונים של המאה ה-20, עד סיומה של מלחמת העולם השנייה, היוו אוניות המערכה וסיירות המערכה את אוניות הראשה. ההדחק של אוניות אלה היה לפחות קרוב ל-20,000 טון והן נשאו מיגון כבד ותותחים בקוטר 11 אינץ' (280 מ"מ) לפחות. אוניות המערכה מסדרת יאמטו, שהיו אוניות המערכה הכבדות ביותר שנבנו אי פעם, היו בעלות הדחק של למעלה מ-70,000 טון ונשאו תותחים בקוטר 460 מ"מ (18.1 אינץ'). סיירות לא נחשבו לאוניות ראשה, למעט הסיירות הגרמניות מסדרת דויטשלנד, שהוגדרו בגרמניה כ"סיירות כבדות" ובבריטניה כ"אוניית מערכה זוטא" או "אוניית מערכה של כיס" (Pocket Battleship). זאת, בניגוד לסיירות כבדות אחרות מאותה תקופה שלא הוגדרו כאוניות ראשה.
במהלך המלחמה הקרה השיקה ברית המועצות את סיירות המערכה מסדרת קירוב, שהיו בעלות הדחק של 28,000 טון, כזה של אוניות מערכה וסיירות מערכה מתקופת מלחמת העולם השנייה, וייתכן שהיו בכך לסוג של אוניות ראשה. עם זאת, מבחינה טכנית היו סיירות אלה דומות באפיונן לסיירות טילים מונחים, אלא שהיו גדולות במיוחד ובעלות הנעה גרעינית.
צוללות גרעיניות
יש הרואים בצוללות טילים בליסטיים סוג של אוניות ראשה. ההדחק של צוללות אלה דומה לזה של אוניות המערכה מן הדורות הראשונים ובסדרות שונות אף דומה לזה של אוניות מערכה גדולות (ההדחק של הצוללות מסדרת טייפון כשהן שקועות הוא 48,000 טון, לעומת ההדחק של אוניית המערכה אה"מ פרינס אוף ויילס שהיה כ-44,000 טון). עם זאת, משימתן של הצוללות הללו שונה מזו של אוניות הראשה הקודמות, שנועדו להשגת עליונות ימית ושליטה בנתיבי הים. למרות משימתן השונה, ציים שונים רואים בהן אוניות ראשה בשל חשיבותן האסטרטגית הרבה בכוח ההרתעה הגרעינית הלאומית. ביטוי לדוגמה לתפיסה זו בצי ארצות הברית היא מסורת מתן השמות: בעידן אוניות המערכה היה מקובל בצי ארצות הברית לתת לאוניות מערכה שמות של מדינות ארצות הברית. נכון ל-2021 ניתנים שמות אלו לצוללות טילים בליסטיים.
התנגדות לפורנוגרפיה
הסיבות להתנגדות לפורנוגרפיה כוללות התנגדויות דתיות, חששות פמיניסטיות, וראיות להשפעות מזיקות, כמו התמכרות לפורנוגרפיה. תנועות אנטי-פורנוגרפיות מכילות פעילים חברתיים נפרדים בהתנגדות לפורנוגרפיה, החל משמרנים חברתיים וכלה בתומכי הפחתת הנזק.
ההגדרה של "פורנוגרפיה" משתנה בין כל מדינה ותנועה, ורבים מבדילים בין פורנוגרפיה, שמתנגדים לה, לבין ארוטיקה, שלדעתם היא מקובלת.
סקר של חברת גאלופ מ-2018 מצא כי כ-43% מהמבוגרים בארצות הברית סבורים כי פורנוגרפיה היא "מקובלת מוסרית", עלייה של כ-7% לעומת 2017. מבחינה היסטורית, בין השנים 1975 ל-2012, הפער המגדרי בהתנגדות לפורנוגרפיה התרחב, כאשר נשים התנגדו יותר לפורנוגרפיה מאשר גברים, והתנגדות מצד הגברים פחתה מהר יותר.
השקפות דתיות
לרוב הדתות העולמיות ישנם עמדות מנוגדות לפורנוגרפיה ממגוון נימוקים,  כולל חששות לגבי צניעות, כבוד האדם וסגולות אחרות. ישנם מספר רב של פסוקים בתנ"ך ובדרשה על ההר שמגנים פורנוגרפיה או ניאוף האומרת כי: "כל מי שמסתכל על אישה בתאווה כבר ניאף איתה בליבו."
הקטכיזם של הנצרות הקתולית מגנה מפורשות פורנוגרפיה משום שהיא "פוגעת בצניעות" ו-"פוגעת בכבודם של משתתפיה", מאחר ש-"כל אחד מהם הופך להיות מושא להנאה בסיסית ולרווח בלתי חוקי לאחרים".
האסלאם אוסר גם על ניאוף, ופסוקים שונים בקוראן מגנים פורנוגרפיה, כולל בסורת א-נור, האומר כי גברים צריכים "לרסן את עיניהם" מלהביט בנשים באופן מיני.
השקפות פמיניסטיות
ישנן מספר פעילות פמיניסטיות שמתנגדות לפורנוגרפיה וטוענות שמדובר בתעשייה שמנצלת נשים ושותפה לאלימות נגד נשים, הן בייצור שלה (שם הן מציגות ראיות לכך שהתעללות וניצול של נשים שמופיעות בפורנוגרפיה משתוללות), והן בצריכתה (שם פורנוגרפיה ממצה את מדרג החברתי, ההשפלה והכפייה של נשים, ומחזקת עמדות מיניות ותרבותיות הקשורות לאונס ולהטרדות מיניות). הן טוענות כי פורנוגרפיה תורמת לאובייקטיביזציה של גברים, ובכך לגרום לאפליה מינית. הפמיניסטית האמריקאית, אנדריאה דבורקין הייתה פמיניסטית שהתנגדה לתעשיית הפורנוגרפיה, והציעה לחוקק את פקודת זכויות האזרח נגד פורנוגרפיה במספר ערים אמריקאיות בשנות ה-80 של המאה ה-20. בימינו, הקימה הפמיניסטית הבריטית, גייל דינס, את הארגון Culture Reframed (מילולית: תרבות מחדש). הארגון מעניק ומסייע בחינוך ובהתפתחות הילד לחיים בריאים נטולי פורנוגרפיה.
עם זאת, פמיניסטיות אחרות מתנגדות לצנזורה ולחקיקה נגד פורנוגרפיה בארצות הברית - ביניהן בטי פרידן, קייט מילט, קארן דקרו, ונדי קמינר וג'מייקה קינקייד. חלק מהפמיניסטיות הסקס-פוזיטיביות תומכות באופן פעיל בפורנוגרפיה פמיניסטית המתארת מיניות נשית באופן חיובי, מבלי להתנגד או להשפיל נשים.
השקפות שמרניות
בדרך כלל, שמרנים דתיים מתנגדים לפורנוגרפיה, יחד עם קבוצת משנה של פמיניסטיות, אם כי נימוקיהם עשויים להיות שונים. שמרנים דתיים רבים רואים בפורנוגרפיה איום על ילדים. ישנם קתולים ופרוטסטנטים שמרניים מתנגדים לפורנוגרפיה משום שהיא מעודדת יחסי מין שאינם וגינליים, מעודדת הפלה ויכולה להיות קשורה לעלייה של מחלות מין.
נשים מודאגות למען אמריקה (CWA) הוא ארגון שמרני המתנגד לנישואים חד-מיניים ולהפלות. כאשר דנים באלימות נגד נשים, ה-CWA טוען כי פורנוגרפיה היא סיבה מרכזית לכך שגברים פוגעים בנשים. בנוסף, הארגון טוען כי פורנוגרפיה משכנעת גברים לא לכבד את נשותיהם ולהזניח את נישואיהם, ובכך לאיים על קדושת הנישואים המסורתיים. בניגוד לנושאים אחרים שהארגון התמודד איתם, הארגון נוטה להיות פחות אנטי-פמיניסטי בכל הנוגע לנושא הפורנוגרפיה, שכן רבים מטיעוני הפעילות בארגון כנגד הפורנוגרפיה דומות לאלו של פמיניסטיות המתנגדות לפורנוגרפיה.
השקפות מבוססות נזקים
דולף זילמן במאמרו מ-1986, "השפעות הצריכה הממושכת של פורנוגרפיה" (באנגלית: "Effects of Prolonged Consumption of Pornography"), טען כי צפייה מרובה בחומרים פורנוגרפיים מייצרת השפעות סוציולוגיות שליליות רבות, ביניהן הערכה נמוכה יותר ליחסים מונוגמיים ארוכי טווח, ורצון מוחלש להבאת צאצאים לעולם. הוא תיאר את הבסיס התאורטי של ממצאים ניסיוניים אלה כך:
הפתיחה לעמים העתיקים והמודרניים
הפתיחה לעמים העתיקים והמודרניים למיתרים ולבאסו קונטינואו בסול מז'ור (G Dur) (בצרפתית: L'Ouverture des Nations anciens et modernes, כך במקור - נכון היה לכתוב anciennes) היא סוויטה תזמורתית מאת המלחין הגרמני גאורג פיליפ טלמן (1767-1681) מתקופת הבארוק. היא נשמרה בשני כתבי יד, אחד מהם נמצא בברלין והשני בדרמשטאדט. היא מסומנת TWV 55:G4 ברשימת היצירות של טלמן. סוויטה זו היא אחת מ-134 היצירות ששרדו מתוך כשש מאות סוויטות שהלחין טלמן. בדומה לחלק מסויטות אלה יש לה אופי תוכניתי. טלמן כתב אותה בערך בשנים 1721–1725, שנותיו הראשונות בהמבורג, בה התמנה לתפקיד קנטור של ה"יוהאנאום", מנהל האופרה המקומית ואחראי על המוזיקה בחמש כנסיות לותרניות בעיר.
התנגדות לפורנוגרפיה
השקפות מבוססות נזקים
מחקר שנערך על ידי זילמן ב-1982 הצביע גם על כך שחשיפה ממושכת לפורנוגרפיה מורידה את הרגישות של גברים ונשים כלפי קורבנות אלימות מינית. לאחר שהוצגו לנסיינים מספר סרטי פורנוגרפיה התבקשו הנבדקים לתת עונש הולם לאנס. קבוצת המבחן המליצו על משך זמן כליאה שהיו קלים יותר באופן משמעותי מאלו שהומלצו על ידי קבוצת הבקרה שלא צפו בפורנוגרפיה.
הפתיחה לעמים העתיקים והמודרניים
היצירה כוללת תשעה חלקים: בחלוקת הקטעים ל"עתיקים" ו"מודרניים" היו שראו רמז למחלוקות שהתרחשו בזירת התרבות והמוזיקה בצרפת ובארצות אחרות בין התומכים בחידושים ולתומכים במוסכמות. בצרפת המחלוקת בתחום המוזיקה התייחסה להבדלים בין ההשפעות האיטלקיות לסגנון הצרפתי המקומי. טלמן בחר ביצירה זאת בקטעי מוזיקה המיוחסים לגרמנים, לשוודים ולדנים, ייתכן תחת רושם המלחמה הצפונית הגדולה (1721-1700) שפגעה, בין היתר, בחצר בזוראו, שבה חי המלחין ופעל מספר שנים. החלקים ה"מודרניים" הם בצורת "א-ב-א" (ABA), מהירים אך אינם ריקודיים, מזכירים יותר סגנון איטלקי, לעומת החלקים ה"עתיקים" שהם קרובים יותר למוזיקה הצרפתית.
Jesus schläft, was soll ich hoffen, רי"ב 81
Jesus schläft, was soll ich hoffen (בעברית: ישו ישן, מה אקווה), רי"ב 81, היא קנטטה שהלחין יוהאן סבסטיאן באך בהיותו בלייפציג. ביצועה הראשון היה ביום ראשון הרביעי שלאחר חג ההתגלות, 30 בינואר 1724.
הפתיחה לעמים העתיקים והמודרניים
קישורים חיצוניים
(שרה-דניז פביאן - "רעיונות שנונים" ו"מחשבות מתוחכמות" - התבדחות והומור בסויטות-הפתיחות של גאורג פיליפ טלמן" - עבודת דוקטורט באוניברסיטת היידלברג) about a CD of Nicholas Ward and Northern Chamber Orchestra, Gramophone 1999
Jesus schläft, was soll ich hoffen, רי"ב 81
היסטוריה
קנטטה זו הייתה השישית שהלחין באך באותה שנה, לאחר שבשנה הקודמת הלחין עשרים וחמש קנטטות. הקנטטה הקודמת שהלחין היא רי"ב 73.
ב-1872 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 20 של פרסומיה.
התנגדות לפורנוגרפיה
השקפות מבוססות נזקים
ישנם חוקרים, כמו זילמן, שמאמינים שפורנוגרפיה גורמת לפגיעה חד-משמעית בחברה על ידי העלאת שיעורי האלימות המינית. חוקרים אחרים סבורים כי ישנו קשר בין פורנוגרפיה לירידה בפשעי המין.
יש המצביעים על השפעה נרחבת של הפורנו על התרבות האמריקאית, מה שמכונה על ידם "פורנופיקציה של אמריקה".
Jesus schläft, was soll ich hoffen, רי"ב 81
מילים ומוזיקה
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הרומאים העוסקים בחשיבות המצווה "ואהבת לרעך כמוך" ופסוקים מהבשורה על-פי מתי המספרים על הנס שחולל ישו כאשר השקיט סערה בלב ים לאחר שתלמידיו העירו אותו בפחד. הלברית נכתבה על ידי מחבר לא ידוע והיא עוסקת ומרחיבה את סיפור הנס. בתחילה מתואר כישן או מרוחק מהמאמין שזועק אליו בתפילתו, ולאחר מכן מופיע ישו ומושיע לאחר שהוא אומר "לָמָה אַתֶּם פּוֹחֲדִים, קְטַנֵּי אֱמוּנָה?" המצוטט מהבשורה. כורל הסיום הוא לקוח ממזמור של יוהאן פרנק (Johann Franck).
התנגדות לפורנוגרפיה
השקפות מבוססות נזקים
לעיתים קרבות, תרבות האונס נדונה בכל מה שקשור לפורנוגרפיה, ומוגדרת על ידי החברה שמאשימה את הקורבנות בגלל אונסם. האשמות קורבן אלו גורמת לכך שהחברה פחות מתחשבת בנפגעי ונפגעות אונס. חלק מהכותרות הנחשקות ביותר באתרי פורנוגרפיה הן סצינות אונס.
ב-2016, הדוגמנית והשחקנית האמריקאית, פמלה אנדרסון, והרב האמריקאי, שמולי בוטח, חיברו יחד מאמר דעה ויראלי בעיתון הכלכלה היומי, וול סטריט ג'ורנל, ובו כינו פורנוגרפיה מקוונת כ-"סכנה ציבורית של רצינות חסרת תקדים". השניים קראו ל-"מהפכה חושנית" בשביל להחליף את "הפורנוגרפיה בארוטיות, התמזגות של יחסי מין באהבה, של גופניות עם אישיות, של מכניקות הגוף עם דמיון, של שחרור אורגזמי עם יחסים מחייבים." מאוחר יותר, הם העבירו הרצאה משותפת באוניברסיטת אוקספורד ליותר מ-1,000 איש. השניים כתבו ביחד גם ספר ב-2018, Lust for Love, על האופן שבו יחסי מין משמעותיים ונלהבים הולכים ומתמעטים, וקוראים למהפכה חושנית חדשה המדגישה שותפים המתחברים בחדר השינה.
Jesus schläft, was soll ich hoffen, רי"ב 81
מילים ומוזיקה
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני אלט, טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, ובתזמור של שתי קרנות, שני אבובי ד'אמורה, שתי חליליות, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו. לקנטטה שבעה פרקים:
הקלטות
היצירה הוקלטה במלואה 21 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1977), טון קופמן (ב-1998), ג'ון אליוט גרדינר (ב-2000) ומסאקי סוזוקי (ב-2002).
התנגדות לפורנוגרפיה
טענות לפורנופוביה
פורנופוביה (מילולית: פחד מפורנוגרפיה) עשוי להתייחס גם לפחד מפני סלנגים מיניים, בפרט לפחד מפני פורנוגרפיה.
נשיאת האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות לשעבר, נדין סטרוסן, משתמשת במילים "פורנופוביה" ו"פורנופוביים" כאשר היא מתייחסת לעמדות שמרניות של צנזורה ודימויים של עירום, שלעיתים קרובות הם מכנים כ-"פורנוגרפיה". סטרוסן קובע כי אירועים התרחשו במספר מכללות ואוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית, כמו אוניברסיטת אריזונה ובית הספר למשפטים באוניברסיטת מישיגן, שם סטודנטיות פמיניסטיות פגעו פיזית בתערוכות של דיוקנאות וצילומים, בטענה כי יש להוריד אותם מאחר שלמוצגים אלו היו נושאים מיניים.
ברברה פלווין
ברברה פלווין (בהונגרית: Palvin Barbara; נולדה ב-8 באוקטובר 1993) היא דוגמנית הונגריה. היא הופיעה לראשונה בגיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד ב-2016. ב-2019 היא הפכה למלאכית של ויקטוריה סיקרט. היא גם שגרירת ארמני ביוטי.
קריירת דוגמנות
הופעת הבכורה שלה במסלול הייתה עבור פראדה במהלך שבוע האופנה במילאנו בפברואר 2010. פלווין גם צעדה עבור לואי ויטון, מיו מיו, נינה ריצ'י, עמנואל אונגרו, כריסטופר קיין, ג'וליאן מקדונלד, ג'רמי סקוט, ג'יילס דייקון, ויויאן ווסטווד, ופתחה את התצוגה של שאנל לפני סתיו 2011. בשנת 2012, היא צעדה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט.
פלווין חזרה לתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט בשנת 2018. בשנה שלאחר מכן, היא הפכה למלאכית של ויקטוריה'ס סיקרט ההונגרית הראשונה. הקימורים של פאלווין ומדידות המסלול הלא סטנדרטיות נחשבו על ידי התקשורת ככיוון של המותג לעבר " חיוביות הגוף ".
פלווין מושווה לעיתים קרובות לדוגמנית הרוסית נטליה וודיאנובה ; עורכת ווג הבריטי. מירנדה אלמונד, אמרה, "בחרנו בברברה בגלל שהיא נראית מעולה לחלוטין, הכלאה בין ברוק שילדס צעירה לנטליה וודיאנובה". פלווין ציינה את וודיאנובה וקייט מוס כדוגמניות האהובות עליה.
קריירת משחק
פלווין הופיעה בסרט הרקולס מ-2014 בתור המלכה המיתולוגית אנטימאצ'ה.
חייה האישיים
מאז 2018, פלווין נמצאת במערכת יחסים עם השחקן האמריקאי דילן ספראוס. הם התגוררו בברוקלין עד 2021, אז עברו ללוס אנג'לס. וב18 ביולי 2023 הם נישאו.
ג'ון קינג (עיתונאי)
ג'ון קינג (באנגלית: John King; נולד ב-30 באוגוסט 1963) הוא עיתונאי ומגיש חדשות יהודי־אמריקאי, הכתב הלאומי הראשי של רשת הטלוויזיה "CNN", המדווח מוושינגטון הבירה. קינג מגיש את התוכנית "Inside Politics" העוסקת בפרשנות פוליטית. בעבר הגיש את התוכניות "מצב האומה" (State of the Union), כמו גם את תוכנית הטלוויזיה "John King, USA", בטרם בוטלה וירדה מהמסך.
ראשית דרכו וחייו האישיים
קינג נולד בבוסטון, הגדולה שבערי מסצ'וסטס, והוא ממוצא אירי. הוא למד בבית הספר הלטיני של בוסטון, ההתיכון הוותיק בארצות הברית, והשלים לימודי תואר ראשון בעיתונות מאוניברסיטת רוד איילנד. בשנת 1985 הצטרף קינג לסוכנות הידיעות AP שם החל בדרכו העיתונאית ככותב. ב-1991 מונה קינג לכתב הפוליטי הראשי ועמד בראש הסיקור הפוליטי של AP את הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 ואת הבחירות לנשיאות שלאחר מכן. כמו כן, ב-1991 זכה קינג ב"פרס הדיווח המוביל" של איגוד העורכים המנהל של AP על סיקורו את מלחמת המפרץ בכווית.
ג'ון קינג וג'ין מאקי, רעייתו הראשונה, חובקים שני ילדים בשמות נואה והאנה. ב-25 במאי 2008 נישא קינג בשנית לעיתונאית דנה באש, גם היא כתבת ב-CNN. לפני שנישא לה, התגייר קינג ונהיה ליהודי, כשם שבאש יהודייה גם כן. לבש וקינג נולד בן, ג'ונה, ביוני 2011. בני הזוג נפרדו במרץ 2012.
קריירה ב-CNN
זמן קצר לפני ההשבעה הנשיאותית ב-2009, החל קינג להגיש את תוכנית האירוח החדשה שלו "מצב האומה", שהחליפה את "המהדורה המאוחרת של CNN עם וולף בליצר". עם התפטרותו הפתאומית של לו דובס מהרשת ב-12 בנובמבר 2009, CNN הודיעה כי קינג ישדר בשעות המסך של דובס בראשית 2010. ב-31 בינואר 2010 הודיע קינג כי הכתבת הפוליטית הבכירה של CNN, קנדי קראולי, תחליף אותו כמגישת התוכנית "מצב האומה". קינג החל להנחות את תוכנית האירוח החדשה שלו, "John King, USA", ב-22 במרץ אותה שנה.
ב-2 במאי 2011, ג'ון קינג היה הכתב הראשון ב-CNN שאישש את חיסולו של אוסאמה בן לאדן בפני צופי הרשת. ב-19 בינואר 2012 הנחה קינג עימות בחירות שהתקיים במסגרת הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2012. בראשית שנה זו בוטלה התוכנית "John King, USA", כשהפרק האחרון שודר ב-29 ביוני. ב-17 באפריל 2013 דיווח קינג בשוגג ידיעה כוזבת תוך ציטוט מקור ברשויות אכיפת החוק, כי חשוד בפיגוע במרתון בוסטון שאירע ב-15 באפריל זוהה על ידי המשטרה וכי החשוד הוא גבר כהה עור. קינג היה הראשון שדיווח בטעות על זיהוי זה של חשוד. במהדורות חדשות אחרות, דוגמת פוקס ניוז, דיווחו עד מהרה בטעות כי חשוד בפיגוע נעצר.
קינג מארח כיום את תוכנית הבוקר "Inside Politics" ב-CNN. קינג זכה לשבחים נרחבים על האופן בו סיקר את הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, שהוזכר בחיוב על ידי גורמים רבים.
ארמין רוטמן
ארמין רוטמן (בהונגרית: Rothman Ármin; ז'בינצה, 30 באוקטובר 1860 – בודפשט, 19 ביולי 1932) היה רופא שיניים יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה
ארמין רוטמן נולד במשפחה יהודית כבנם של אלעזר רוטמן, סוחר ושל פפי שוורץ. בשנת 1883 סיים תואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). מספטמבר 1884 עבד כעוזר פרופסור (junior assistant professor) במשך שלוש שנים, ואז למד רפואת שיניים במכון יוז'ף ארקבי (מקודם: אַרנשטיין). בשנת 1891 הוסמך כמרצה בכיר בתחום פתולוגיית וריפוי השיניים. בין השנים 1887–1932 הוא היה הרופא הראשי של הפוליקליניקה של בודפשט. הוא היה חלוץ היסטולוגיית השיניים ההונגרית, ועסק בעיקר בהיסטופתולוגיה של דלקות כרוניות ומוך השן.
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
חייו הפרטיים
אשתו הייתה אולגה הלר, בתם של הסוחר ארמין הלר ושל יוהנה זילברברג, אותה נשא לאישה ב-20 באוגוסט 1890 בבודפשט. ילדיהם:
דוויקה ראני
דוויקה ראני צ'אודהורי, המוכרת בשם דוויקה ראני (בבנגלית: দেবিকা রাণী; באנגלית: Devika Rani; 30 במרץ 1908 – 9 במרץ 1994), הייתה שחקנית קולנוע הודית, שהייתה פעילה במהלך שנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20. ידועה בתור "הגברת הראשונה של הקולנוע ההודי".
רקע
דוויקה ראני נולדה למשפחה בנגלית בעיר ולטייר אשר באנדרה פרדש. אביה, קולונל מנמאתה נאת צ'אודהורי, היה ראש שירותי הבריאות ההודי הראשון בנשיאות מדרס, תחת השלטון הקולוניאלי הבריטי. משפחתה כללה דמויות מיוחסות רבות, כולל שופטים וסופרים ידועים, וכן הייתה קרובת משפחה של זוכה פרס נובל רבינדרנת טאגור.
קריירה
בשנת 1928 פגשה דוויקה ראני לראשונה את מי שעתידה הייתה להינשא לו, הימנשו ראי. ראי היה פרקליט הודי שהפך למפיק קולנוע, והוא היה בלונדון בהכנות לסרטו הבא A Throw of Dice. דוויקה ראני והימנשו ראי נישאו ב-1929, זמן קצר לאחר שיצא הסרט. בתקופה זו, שניהם שיחקו יחד במחזה שנחל הצלחה רבה, ותשבחות בעיקר משווייצריה ומדינות סקנדינביה. בתקופה זו היא גם עברה הכשרה בהפקה אצל מקס ריינהרדט, מנהל התיאטרון האוסטרי.
בכורה קולנועית
השניים חזרו להודו, שם ראי הפיק את הסרט Karma (1933). זה היה "הסרט המדבר" (talkie) הראשון של ראי, והסרט דובר-האנגלית הראשון שהופק על ידי הודי. ראי, שגם כיכב בסרט, החליט ללהק את דוויקה ראני כשחקנית הראשית. "קארמה" גם היה אחד הסרטים העלילתיים ההודים עם סצנת נשיקה. הסצנה, בין דוויקה ראני לראי, נמשכה כארבע דקות, ונכון ל-2016, יותר משמונים שנה מאוחר יותר, סצנה זו עדיין מחזיקה בשיא לסצנת הנשיקה הארוכה ביותר בתולדות הקולנוע ההודי. דוויקה ראני גם שרה שיר בסרט, באנגלית ובהינדי, שנחשב כשיר הבוליווד הראשון בשפה האנגלית.
הסרט הופק בו-זמנית בהינדי ובאנגלית להפצה בינלאומית, ו"קארמה" הוקרנה לראשונה בלונדון בחודש מאי 1933, לצד הקרנה מיוחדת עבור המשפחה המלכותית בווינדזור. הסרט זכה לתשבחות ברחבי אירופה, וביצועיה של דוויקה ראני גם זכו לביקורות נלהבות בתקשורת. בעקבות הצלחה זו, היא הוזמנה על ידי ה-BBC להשתתף בשידור הטלוויזיוני הראשון שלהם אי פעם בבריטניה, בשנת 1933. היא גם השתתפה בשידור הבכורה ברדיו גלים קצרים להודו. למרות ההצלחה שלה באנגליה, "קארמה" לא עניין את הקהל ההודי והסרט היה כישלון. למרות זאת, התגובות החיוביות לדוויקה ראני עזרו לה לבסס את עצמה כשחקנית מובילה בקולנוע ההודי.
Bombay Talkies
כאשר הוא נעזר בקשריו הבינלאומיים משיתופי הפעולה הקולנועיים הקודמים שלו, ראי הקים אולפן סרטים בשם Bombay Talkies, עם שותפיו נירנג'אן פאל, מחזאי ותסריטאי בנגלי שהכיר בלונדון, ופרנץ אוסטן, שביים כמה מסרטיו הקודמים של ראי.
"בומביי טוקיז" היה האולפן המאובזר והמושקע ביותר בהודו, ושחקנים הודים רבים התחילו שם את קריירות המשחק שלהם, כולל אשוק קומאר, לילה צ'יטניס, דיליפ קומאר, ראג' קאפור, מדהובאלה, ומומטאז.
פרשת הבריחה
ב-1936, בעת צילום הסרט Jeevan Naiya, דוויקה ראני והשחקן הראשי עמו עבדה, נאג'ם-אול-חסן, התאהבו והחליטו לברוח יחדיו. המינשו ראי נותר נטוש לא רק מבחינת נישואיו, אלא גם הפקת הסרט - שכבר צולם ברובו בעלויות גבוהות - נתקעה. ראי נותר עם חובות, והמוניטין שלו של האולפן שלו נפגעו. סשדהר מוחרג'י, טכנאי סאונד בהפקה שהיה מיודד עם דוויקה ראני, שכנע אותה לחזור לבעלה. באותה תקופה בהודו גירושים היו כמעט בלתי ניתנים להשגה, וקלון רב היה מוטל על נשים שעזבו את בעליהן. דוויקה ראני, על כן, ניהלה משא ומתן עם ראי כדי להפריד את ענייניהם הכספיים, ודרשה תשלום ישיר עבור השתתפותה בסרטים. ראי הסכים כדי לשמר את כבודו בחברה השמרנית במומבאי, ולמנוע פשיטת רגל עסקית. ראני חזרה לחיות עם ראי באותו בית, אך יחסיהם מאותה נקודה הלאה נשארו בעיקר עסקיים.
נאג'ם-אול-חסן, לעומת זאת, פוטר מהסרט ומהאולפן, ומסדרת סרטים שהובטחו לו בהמשך, ובזאת הסתיימה קריירת הקולנוע שלו. למרות העלויות הגבוהות הכרוכות בדבר, ראי החליף את אול-חסן באשוק קומאר - שהיה טכנאי הפקה ואחיו של מוחרג'י - וצילם את כל הסצנות הנדרשות מחדש. ובכך התחילה קריירה זוהרת בת חמישה עשורים לקומאר, שהיה לאחד השחקנים הפופולריים בהודו.
תקופתה ככוכבת
במהלך שנות ה-30, האולפן הפיק סרטים רבים אשר במרכזם דמות של אישה, ודוויקה ראני כיכבה בכולם. בסרט Jeevan Prabhat, החליפו קומאר ודוויקה ראני "תפקידים" כאשר היא שיחקה אישה ברהמינית שנחשדת ברומן עם גבר מקאסטת "הטמאים". בסרטים נוספים שיחקה נסיכה, אישה אשר מגדת עתידות מורה לה לעזוב את בעלה אם ברצונה להביא ילדים, גרסה הודית לרומיאו ויוליה, ועוד רבים.
התאלמנות והתדרדרות האולפן
ב-1940, נפטר המינשו ראי, ונפלה מחלוקת בין בעלי העניין באולפן. דוויקה ראני ומוחרג'י נטלו את ניהול האולפן לידיהם, והיא המשיכה להפיק ואף לככב בסרטים, שמתוכם שניים לפחות היו להצלחה גדולה, כולל שובר הקופות Kismet, שכלל מסרים אנטי-בריטיים ואנטי-קולוניאליסטיים. אך הסרט Hamari Baat, מ-1943, היה סרטה האחרון של דוויקה ראני. האולפן בהנהגתה המשיך להפיק סרטים, אך ב-1944 הפוליטיקה הפנימית באולפן נהייתה משבשת ומפלגת מידי, ומוחרג'י וקומאר נפרדו מהאולפן והקימו אולפן משלהם בשם Filmistan. מתוך תחושה של מחסור בתמיכה, חוסר עניין, ואי-יכולת לממש את מטרותיה האמנותיים, דוויקה ראני החליטה לעזוב את תעשיית הקולנוע.
פרישה
לאחר פרישתה מהקולנוע, ב-1945, דוויקה ראני נישאה לצייר הרוסי סבטוסלב רוריך, בנו של האמן ניקולס רוריך. הזוג עבר לגור במנאלי, אשר בהימאצ'ל פרדש, שם התיידדו עם משפחת נהרו. במהלך השהייה במנאלי, דוויקה ראני יצרה מספר סרטים דוקומנטריים על חיות בר. כעבור מספר שנים, הם עברו לבנגלור, בקרנאטקה, ופתחו חברת ייצוא. הזוג קנה שם שטח של כ-1800דונם בפאתי העיר, וחיו חיים מבודדים לשארית חייהם. דוויקה ראני נפטרה מברונכיט בבנגלור, ב-9 במרץ 1994—כשנה לאחר שנפטר רוריך. בלוויה שלה, דוויקה ראני זכתה למלוא הכבוד והטקסיות מטעם המדינה. מאחר שלזוג לא היו שארים, לאחר מאבק משפטי ממושך, ממשלת קרנאטקה ירשה עיזבונם בהתאם לפסיקת בית המשפט העליון של הודו.
מורשת
דוויקה ראני ידועה בתור הגברת הראשונה של הקולנוע ההודי. היא נחשבת לאחת הראשונות והמובילות שהביאו את תחום הקולנוע ההודי לכדי סטנדרטים בינלאומיים. סרטיה היו בעיקר טרגי-דרמות רומנטיים, שכללו תמות חברתיות. התפקידיה נטו לאתגר מוסכמות חברתיות, בין אם היה מדובר ביחסים בין-קאסטיות, או נושאים שהיו טאבו לנשים, כמו מעמדן במשפחה, פירוק נישואים, ילודה, ועוד. דוויקה ראני הייתה מושפעת מאוד מהקולנוע הגרמני בהתאם להכשרתה שם, ואף על פי שהיא הושפעה מהשחקנית הגרמנית מרלן דיטריך, סגנון המשחק שלה הושווה דווקא לגרטה גרבו, ובהתאם נקראה דוויקה ראני "גרבו ההודית". סגנון לבושה - בסרטים ובחיים - נחשב לנועז עבור התקופה. בספרו Bless You Bollywood!: A tribute to Hindi Cinema on completing 100 years, טילאק רישי מציין שדוויקה ראני הייתה ידועה גם בתור "אשת הדרקון" בשל נטייתה "לעשן, לשתות, לקלל, ולהיות חמת מזג".
בשנת 1958, ממשלת הודו העניקה לדוויקה ראני את מדליית פאדמה שרי (Padma Shri), אחת מאותות הכבוד האזרחיים הגבוהים ביותר. היא הייתה הזוכה הראשונה בפרס Dadasaheb Phalke, הפרס הגבוה ביותר בהודו לסרטים, כאשר הפרס נוסד ב-1969. ב-1990, רוסיה הסובייטית העניקה לה את "פרס ארץ נהרו הסובייטי". ולאחר מותה, יצא בול הודי לזכרה בפברואר 2011.
התמרת wavelet
במתמטיקה ועיבוד אותות, התמרת wavelet (בעברית: גלונים/אדוות) היא ייצוג פונקציה במרחב זמן-תדר באמצעות סדרה של פונקציות בעלות מאפיינים ייחודיים, הנקראות פונקציות wavelet. ההתמרה היא מהנפוצות ביותר היום.
ההתמרה באה לענות על המגבלה העיקרית של התמרת פורייה, שבה אין ייצוג לזמן. היות שלפי עקרון אי הוודאות בעיבוד אותות הרזולוציה בתחום התדר גדלה ככל שהרזולוציה בתחום האות קטנה, התמרת פורייה (שבה הרזולוציה בתחום התדר גדלה לאינסוף) אינה מכילה כל נתון על שינויים בזמן, וכאשר הפונקציה תורכב מחדש על ידי התמרה הפוכה, לא ניתן יהיה לדעת היכן התחיל האות. לפיכך, נעשה שימוש בהתמרה זו בפונקציות התחומות בזמן, בתדר משתנה, על מנת לקבל מגוון של רזולוציות בתחום התדר וכך לקבל מידע על שינויים בזמן. ההתמרה מסובכת מעט יחסית להתמרת פורייה הוותיקה יותר.
פונקציות ה-wavelet הן פונקציות תחומות בזמן של גל בתדר מקורי מסוים. בהתמרה משתמשים באחת מפונקציות ה-wavelet הידועות לייצוג של האות המותמר בבסיס המורכב מפונקציה זו, תוך ביצוע שני שינויים בפונקציה: מתיחה של הגל (ובכך שינוי התדר שלו) והזזה בזמן. צורת הפונקציה, לעומת זאת, אינה משתנה. בצורה זו ניתן לייצג תדרים שונים, להם מתאימה הפונקציה, בזמנים שונים, וכך לשחזר את האות במדויק.
כמו בהתמרת פורייה, גם כאן הפונקציות פורסות בסיס ליניארי וחייבות לענות על הדרישות הנובעות מכך (אורתונורמליות למשל); כמו כן, ההתמרה עצמה היא למעשה מכפלה סקלרית של הפונקציה המותמרת עם פונקציית ההתמרה (בפורייה - אקספוננט, כאן - פונקציית ה-wavelet). כאמור, בניגוד להתמרת פורייה, קיימות יותר מפונקציה אחת, וניתן להשתמש באחת מתוך כמה פונקציות, בהתאם לאות הנדגם.
נוסחת ההתמרה
עבור כל a ו-b, מגדירים
כאשר x(t) הוא הפונקציה המותמרת ו-\Psi הוא פונקציית ה-wavelet, ואז מקדמי ההתמרה c_{jk} נתונים ע"י:
כאשר a = 2^{-j} נקרא ערך הדילול הבינארי ו-b = k2^{-j} נקרא ערך המיקום הבינארי. למעשה, הם האחראים על ההזזה ועל מתיחת הפונקציה.
פלט ההתמרה הוא סוג פונקציית ה-wavelet וערכי a (המייצג מתיחה של הפונקציה) ו-b (המייצג הזזה) בכל מקדם.
כאשר המקדמים הם
דחיסה באמצעות wavelet
שימוש רב נעשה בצורה הדו-ממדית של התמרה זו לצורך ייצוג ודחיסת נתונים, במיוחד תמונות. פורמט JPEG 2000 משתמש בה. בשל אופיין הבדיד של פונקציות ה-wavelet, ההתמרה יעילה מאוד כדחיסה כאשר באות מפוזרים אלמנטים בדידים בעלי מאפיינים זהים (לילה זרוע כוכבים בתמונה, או כלי הקשה בקובץ קול). היא יעילה פחות כאשר האות הוא רציף ובעל שינויים אטיים יחסית. יתרון קידוד זה על פני קידוד JPEG המקורי הוא בכך שהתמונה מקודדת בשלבים, כאשר בכל שלב מקודדים פרטים קטנים יותר בתמונה. בצורה כזו, התכנה המפענחת את הקידוד יכולה לבחור להציג את התמונה ברזולוציות שונות, ובכך להציג את התמונה באיכות נמוכה מבלי לפענח את כולה.
בעוד סימן ההיכר של דחיסת יתר בפורמט JPEG הוא הופעת טשטוש בצורה של ריבועים בתמונה, סימן ההיכר של פורמט JPEG2000 הוא הילה מסביב לגופים בתמונה.
יחסי אוזבקיסטן–מולדובה
יחסי אוזבקיסטן–מולדובה הם היחסים הדיפלומטיים שבן אוזבקיסטן ומולדובה.
במהלך שנות העצמאות חתמו אוזבקיסטן ומולדובה על הסכמים בנוגע לידידות ושיתוף פעולה, סחר חופשי, הימנעות ממס כפול, תחבורה דרכים בינלאומית, כללי הקמת קבוצות פיננסיות ותעשייתיות, שיתוף פעולה תעשייתי, סחר ושיתוף פעולה כלכלי. יש ועדה אוזבקית-מולדובית משותפת בנושא שיתוף פעולה רב צדדי. מחזור המסחר בין שתי המדינות הסתכם בשנת 2001 ב-7.7 מיליון דולרים.
בורהאן סרגון
בורהאן סרגון (בטורקית: Burhan Sargun; נולד ב-11 בפברואר 1929) הוא כדורגלן עבר טורקי, ששיחק בעמדת החלוץ במדי נבחרת טורקיה במונדיאל 1954.
ביוגרפיה
סרגון נולד באנקרה שבטורקיה בשנת 1929 ובמהלך הקדנציה השנייה שלו עם פנרבחצ'ה זכה עימה באליפות בעונת 1960/61.