cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קובי קון
נבחרת שווייץ
אף על פי שהיה בן 22 בלבד, זומן קון על ידי המאמן האיטלקי אלפרדו פוני לסגל נבחרת שווייץ לקראת מונדיאל 1966 באנגליה. בטורניר רשם קון שתי הופעות בהרכב, בהפסדיה של שווייץ ל ול בשלב הבתים. במהלך הטורניר איחר קון לחזור למלון בו שהתה הקבוצה בזמן שנקבע לו, ועל כך הוא הודח מהנבחרת לתקופה של 12 חודשים.
קריירת המשחק הבילאומית של קון ארכה כ-14 שנים, והגיעה לסיומה ב-8 בספטמבר 1976, בהפסדה של שווייץ 0–1 ל באוסלו במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978.
קריירת אימון
מיד עם פרישתו ממשחק פעיל בשנת 1979, חזר קון לקבוצת נעוריו פ.צ. ציריך על תקן מאמן קבוצת הנוער של הקבוצה. קון נותר בתפקידו כ-16 שנים, עד לשנת 1995, כשבמהלך התקופה הוא התמנה פעמיים לתפקיד המאמן הזמני של הקבוצה הבוגרת. הקדנציה הראשונה ארכה כחודשיים, בין מאי ליולי 1983. ארבעה חודשים אחריה החלה הקדנציה השנייה שלו בקבוצה, שארכה עד לסיום עונת בחודש יולי.
לאחר שעזב את ציריך, עבר קון לעבוד בנבחרות הצעירות של שווייץ. הוא אימן את נבחרת שווייץ עד גיל 18 והוביל אותה לאליפות אירופה ב-1997. שנה אחר כך החל לאמן את הנבחרת עד גיל 21, והיה שותף להעפלתה ראשונה בתולדותיה לטורניר הגמר של אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2002. קון הוביל את נבחרתו בחמשת משחקיה הראשונים בשלב הבתים במוקדמות ללא הפסד.
ביוני 2001 קודם קון לתפקיד מאמן נבחרת שווייץ במקומו של הארגנטינה אנסו טרוסרו. מינויו של המאמן חסר הניסיון התקבל תחילה בספקנות על ידי אוהדי הכדורגל במדינה. קון הצטרף בשלהי טורניר מוקדמות מונדיאל 2002, ממנו לא הצליחה הנבחרת להעפיל.
משימתו המלאה הראשונה של קון הייתה טורניר מוקדמות יורו 2004. קון הוביל את נבחרתו בפעם השנייה בלבד בתולדותיה לטורניר הגמר, לאחר שסיימה בראש הבית במוקדמות, עם הפסד אחד בלבד, ומעל נבחרות ו. בטורניר יורו 2004 לא הצליחה שווייץ להשיג ניצחון. היא סיימה בשוויון 0-0 במשחקה הראשון מול, והפסידה לנבחרות הבכירות בבית, ו. קון נודע בזכות יכולתו לשלב ולקדם שחקנים צעירים בנבחרת, בין היתר בזכות עבודותיו הקודמות כמאמן נוער. בטורניר יורו 2004 קבע שחקנו של קון, יוהאן פונלנטן, שיא חדש כשהפך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הטורניר שכובש שער. הוא שבר את שיאו של ויין רוני, שנקבע ארבעה ימים מוקדם יותר, בשלושה חודשים.
תחת אימונו של קון הייתה שווייץ לנבחרת הגנתית חזקה. היא הצליחה לסיים כסגניתה של בשלב הבתים של מוקדמות מונדיאל 2006, כשהיא מסיימת דרכה בבית ללא הפסד. בשלב פלייאוף ההעפלה, גברה שווייץ במשחק הראשון על בתוצאה 0–2. בגומלין נוצחה שווייץ 2–4, אך העפילה למונדיאל בזכות חוק שערי חוץ. עבור שווייץ הייתה זו העפלה ראשונה לטורניר מאז מונדיאל 1994.
בטורניר מונדיאל 2006 בגרמניה, הוכיחה שווייץ בשנית את יכולותיה ההגנתיות תחת קון. היא סיימה במפתיע בראש הבית שלה, מעל ל, ו, ללא הפסד וללא שער חובה. שווייץ הייתה ליחידה באותו הטורניר שמסיימת את שלב הבתים בלי לספוג. בשמינית הגמר הפסידה שווייץ בדו-קרב בעיטות עונשין מול, לאחר שוויון 0-0 בתום ההארכה. שווייץ של קון סיימה את דרכה בטורניר המונדיאל מבלי שספגה שער במהלך כל משחקי הטורניר.
שווייץ נבחרה לארח את טורניר יורו 2008, בצוותא עם אוסטריה, מה שהבטיח לקון ולנבחרתו השתתפות בטורניר משמעותי שלישי ברציפות. באוקטובר 2006, כשנה וחצי לפני הטורניר, הודיע קון כי יעזוב את הנבחרת בתום הטורניר. שווייץ החלה את הטורניר בהפסד 0–1 ל. במהלך המשחק נפצע הקפטן אלכסנדר פריי, מה שפגע מאוד בסיכויי הנבחרת להעפיל. הפסד 1–2 ל קבע למעשה כי שווייץ המארחת תסיים את דרכה כבר בשלב הבתים. קון נפרד משווייץ עם ניצחון במשחק השלישי, 2-0 על.
קון נפטר ב-26 בנובמבר 2019.
יוהאן גוטליב פיכטה
יוהאן גוטליב פיכטה (גרמנית: Johann Gottlieb Fichte; 19 במאי 1762 – 27 בינואר 1814) היה פילוסוף גרמני, מראשוני האידיאליזם הגרמני ומתלמידיו של עמנואל קאנט.
קורות חייו
פיכטה נולד בסקסוניה בשנת 1762. החל ללמוד בסמינר התאולוגי יינה בשנת 1780 אך הפסיק את לימודיו בשנת 1784 לפני קבלת התואר. כך מתאר ש.ה. ברגמן את פרסומו של פיכטה וראשית לימודיו:
פיכטה נתמנה לפרופסור באוניברסיטת יינה בתורינגיה בשנת 1794. בעקבות מחלוקת האתאיזם שפרצה סביבו, בסוף ימיו עבר ללמד באוניברסיטת הומבולדט בברלין.
בנו, עמנואל הרמן פיכטה, הרים גם הוא תרומה לפילוסופיה.
הגותו
במקום להגדיר את הדברים כך, גרס פיכטה כי עלינו לנטוש את הרעיון של עולם נואומנלי, או אמיתי, ולקבל את העובדה שאין להכרה כל בסיס לעולם "אמיתי". פיכטה התפרסם בכך שטען כי ההכרה אינה מבוססת על דבר מלבד עצמה. רעיון זה נהפך למאפיין המגדיר של האידיאליזם הגרמני, ומהותי להבנת הפילוסופיות של הגל ושופנהאואר, אף ששניהם דחו את דעתו של פיכטה כי ההכרה היא בסיס מספיק לחוויה, ולפיכך הם מניחים כי יש גם מציאות נוספת מוחלטת.
יחסו ליהודים
פיכטה היה אנטישמי. ב-1783 התנגד למתן זכויות ליהודים מכיוון שלדעתו הם אינם יכולים להשתנות, וכתב "לתת להם [ליהודים] זכויות אזרח - לזאת איני רואה כל אמצעי אחר, כי אם לכרות להם, לכולם, לילה אחד את ראשיהם ולשים במקומם ראשים אחרים, אשר לא יהיה בהם אף רעיון יהודי אחד". לכך הוסיף: "אין דרך אחרת אלא לכבוש את ארצם המובטחת ולגרש לשם את כל היהודים".
ב-1793 הצהיר פיכטה כי "בחיקן של כל האומות באירופה מתפשטת אומה עוצמתית, מונעת בידי רגשות עוינים ומצויה במלחמה מתמדת עם כל השאר, ובמקומות מסוימים מדכאת באופן נוראי את האזרחים. אני מדבר על היהדות".
ב-1806, כשברלין הייתה בידיו של נפוליאון, פיכטה הרצה סדרה של "קריאות לעם הגרמני" שהיוו תמריץ ללאומיות הגרמנית. בנאומים אלה, המשיך פיכטה את הטיעונים האנטישמיים שלו מחיבוריו הקודמים על דת ועל המהפכה הצרפתית.
כתביו (מבחר)
ספרו "Die Bestimmung des Menschen" משנת 1800 הופיע בתרגום לעברית:
האבנים של ונציה
שלושת הכרכים של הספר "האבנים של ונציה" בוחן ארכיטקטורה ונציאנית בפירוט רב ומתאר למשל מעל שמונים כנסיות מהעיר ונציה. הספר עוסק בארכיטקטורה של ונציה דרך ניתוח תקופות בהיסטוריה של העיר החל מהתקופה הביזנטית, הגותית והרנסאנסית. בנוסף לפן האדריכלי מנתח רסקין את הפן החברתי והאומנותי של העיר.
רסקין הגיע לוונציה במטרה להוכיח כיצד העקרונות האדריכלים שהדגים בספרו "שבעת המאורות של האדריכלות" באים לידי ביטוי בעיר ונציה, זה היה ביקורו השני בעיר לאחר שביקר בה בחורף של שנת 1849. הכרך הראשון מתוך השלושה של הספר יצא לאור בשנת 1851. הספר מלווה ברישומים ושרטוטים שנעשו על ידי רסקין והוא אף השתמש בצילומים שצילם בעיר לאחר שרכש מצלמה המצלמת בעזרת טכניקת הדאגרוטיפ.
הספר עורר עניין רב בבריטניה הוויקטוריאנית ואמנים ואדריכלים רבים הושפעו ממנו.
בשנת 2010 כתב הפילוסוף הבריטי רוג'ר סקרוטון כי הספר היה "התיאור הגדול ביותר באנגלית של מקום מקודש על ידי מבנים".
כדורגל באולימפיאדת אטלנטה (1996)
אולימפיאדת אטלנטה (1996) נערכה באטלנטה, בירת ג'ורג'יה שבארצות הברית. תחרויות הכדורגל נערכו בין ה-20 ביולי ל-6 באוגוסט 1996. בטורניר הגברים השתתפו 16 נבחרות, ולראשונה בטורניר האולימפי התקיים טורניר כדורגל נשים, בו השתתפו שמונה נבחרות. שינוי נוסף החל מטורניר זה היה הגבלת גילם של שחקני הנבחרות עד גיל 23, עם אפשרות להכליל בסגל עד שלושה שחקנים מעל להגבלת הגיל.
אצטדיונים
טורניר הכדורגל התקיים בחמישה אצטדיונים שונים, בחמש ערים שונות במזרח ארצות הברית. האצטדיון הגדול מבין החמישה, אצטדיון סנפורד מהעיר את'נס שבמדינת ג'ורג'יה, היה האצטדיון שאירח את משחקי חצי הגמר, המשחק על המקום השלישי ומשחק גמר בטורניר הגברים וכן בטורניר הנשים.
פרסים
6 שערים
5 שערים
4 שערים
הנבחרות שהעפילו
מכיוון שלא שוחק טורניר מוקדמות בעקבות אילוצי זמן, הוחלט כי המשתתפות בטורניר תהיינה הנבחרות ששיחקו בגביע העולם בכדורגל נשים 1995. משמעות ההחלטה הייתה כי נבחרות מאפריקה או אוקיאניה לא יכלו להשתתף בטורניר הגמר. ההבדל היחיד בהרכב הנבחרות המשתתפות מזה של גביע העולם שנה קודם לכן, היה החלפתה של אנגליה בברזיל.
קארל איבן דניאלסון
קארל איבן דניאלסון (בשוודית: Carl Ivan Danielsson; 13 באוגוסט 1880 - 21 ביולי 1963) היה דיפלומט שוודי, שהוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם על מעורבותו בהצלת יהודי בודפשט בשנה האחרונה של המלחמה.
קריירה
בשנת 1919 מונה כקונסול שוודיה במדריד וליסבון למשך שנה ולאחר מכן שימש כקונסול השוודי בווינה ובבודפשט למשך שלוש שנים. מאוחר יותר כיהן למשך 12 שנה, עד שנת 1937, כקונסול בקהיר ולאחר מכן שב לשלוש שנים נוספות במדריד. אז שב לבודפשט ושם שהה עד שנת 1945.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
במהלך מלחמת העולם השנייה, היה הדיפלומט השוודי קארל איבן דניאלסון השגריר בשגרירות השוודית שבבודפשט, הכבושה בידי הגרמנים. הוא ידע על כל הפעולות שנעשו על ידי הנאצים ואף תמך בהן. ביוני 1944 ביקש דניאלסון אישור מהממשלה ההונגרית, כי יותר לצלב האדום השוודי לסייע לצלב האדום ההונגרי להאכיל ילדים יתומים ונטושים. ההונגרים הסכימו. בדצמבר, עם התקדמות הצבא האדום לכיוון בודפשט, נסוגו הנאצים למערב הונגריה והורו לשגרירות השוודית לנוע עמם על מנת לזכות בהגנה מצידם. דניאלסון החליט להישאר בבודפשט הנצורה, כדי לא לזנוח את היהודים וכך הצליח להציל רבים מהם כשסיפק להם מחסה, הגנה ואוכל.
לאחר המלחמה והוקרה
דניאלסון חזר לשוודיה, לעיר הולדתו מאלמו, שם נפטר בשנת 1963. לאחר המלחמה שלחה לו הקהילה היהודית בסטוקהולם מכתב הוקרה על פעולותיו.
דניאלסון הוכר כחסיד אומות העולם בשנת 1982, כ-19 שנה לאחר מותו, בטקס שנערך ביד ושם.
פליצ'יטה סרטורי
פליצ'יטה סרטורי (באיטלקית: Felicità Sartori;  1714, פורדנונה –  1760, דרזדן) הייתה ציירת איטלקייה שפעלה בתקופת הרוקוקו. תלמידה של רוֹזָלבָּה קַרִיאֶרָה שכמוה ציירה בעיקר דיוקנאות בצבעי פסטל.
ראודי גיינס
אמברוז "ראודי" גיינס הרביעי (באנגלית: Ambrose ("Rowdy") Gaines IV; נולד ב-17 בפברואר 1959) הוא שחיין עבר אמריקאי. הוא אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם שהתמחה במשחי החתירה הקצרים.
פליצ'יטה סרטורי
קורות חייה
פליצ'יטה נולדה בפורדנונה, כנראה בשנת 1714, אביה היה נוטריון. הדוד שלה אנטוניו דלאגטה (Antonio dall'Agata) שהיה אמן תחריטים היה המורה הראשון שלה. הוא גם קישר אותה לסדנה של רוֹזָלבָּה קַרִיאֶרָה בוונציה, לשם עברה כנראה ב-1728.
ראודי גיינס
ביוגרפיה
גיינס נולד בווינטר הייבן, פלורידה. הוא למד בתיכון המקומי וינטר הייבן וזכה למלגת לימודים לאוניברסיטת אובורן, אלבמה. במסגרת האוניברסיטה הוא זכה 5 פעמים להיות אלוף ה-NCAA תחת הדרכתו של המאמן הראשי ריצ'רד קוויק מאמן נבחרת ארצות הברית ל-6 אולימפיאדות.
פליצ'יטה סרטורי
קורות חייה
ב-1741 סרטורי הוזמנה על ידי פרנץ יוזף הופמן, שהיה שר בממשלתו של אוגוסט השלישי, מלך פולין, לשמש ציירת החצר של המלך. כעבור שנה נישאה להופמן.
ראודי גיינס
ביוגרפיה
לראשונה השתתף גיינס באליפות העולם בשחייה שנערכה במערב ברלין בשנת 1978. הוא זכה בשתי מדליות זהב במשחי השליחים 4x100 מטר חופשי בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:19.74 דקות לפני מערב גרמניה (3:26.65 דקות) ושוודיה (3:26.95 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם נוסף של 7:20.82 דקות לפני ברית המועצות (7:28.41 דקות) ומערב גרמניה (7:33.29 דקות). במשחה ל-200 מטר חופשי הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 1:51.10 דקות, אחרי בן ארצו בילי פורסטר 1:51.02 דקות ולפני סרגיי קופליאקוב מברית המועצות שקבע שיא אירופה חדש של 1:51.33 דקות.
פליצ'יטה סרטורי
קורות חייה
הופמן נפטר ב-1749. קורותיה של סרטורי לאחר מכן לוטות בערפל, הדעה המקובלת היא שנשארה בדרזדן ונפטרה שם ב-1760.
ראודי גיינס
ביוגרפיה
בשנת 1979 במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסן חואן, פוארטו ריקו גיינס זכה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי ובשני משחי שליחים 4x100 מטר חופשי, ו-4x200 מטר חופשי.
פליצ'יטה סרטורי
יצירתה
סרטורי למדה לעבוד בצבעי פסטל בשנותיה כשוליה בסדנה של קַרִיאֶרָה. שם עסקה בהכנת העתקים של הדיוקנאות המקוריות של קַרִיאֶרָה עצמה, חלקן גם בצבעי שמן.
ראודי גיינס
ביוגרפיה
ההכנות לאולימפיאדת מוסקבה (1980) היו מעולות, הוא קבע באפריל שני שיאי עולם חדשים אחד במשחה ל-50 מטר חופשי 22.96 שניות וכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה שיורד מגבול 23 שניות. השיא העולמי השני היה במשחה ל-200 מטר חופשי 1:49.16 שניות. רק החרם האמריקאי על המשחקים האולימפיים בגלל הפלישה הסובייטית לאפגניסטן מנע ממנו להתמודד על חמש מדליות זהב אולימפיות (שתיים אישיות) כמועמד מוביל בכולן.
שנה מאוחר יותר באפריל 1981 שיפר גיינס את השיא העולמי במשחה היוקרתי ל-100 מטר חופשי 49.36 שניות. לאחר סיום לימודי התואר הראשון אותה שנה הוא הפסיק לשחות למספר חודשים, אך לאחר לחץ מצד אביו המשיך באימוניו בדרך לאולימפיאדה נוספת.
במבחנים לאליפות העולם בשחייה קבע גיינס שיא עולם חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.93 דקות והיה לשחיין הראשון שיורד מגבול של 1:49.0 דקות. בתחרות עצמה שנערכה בגואיאקיל, אקוודור בשנת 1982 לא הצליח גיינס לממש את הישגיו כשיאן עולם וזכה בשתי מדליות כסף במשחים האישיים ובשלוש מדליות זהב במשחי השליחים. במשחה ל-100 מטר חופשי קבע תוצאה של 50.21 אחרי המזרח גרמני ירג וויט. במשחה ל-200 מטר חופשי שחה זמן של 1:49.92 דקות, שנייה שלמה לאט משיאו האישי, אחרי המערב גרמני מיכאל גרוס (1:49.84 דקות). במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי הרביעייה האמריקאית קבעה שיא עולם חדש 3:19.26 לפני ברית המועצות (3:21.78 דקות) ושוודיה (3:22.15 דקות). במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי 7:21.09 דקות לפני ברית המועצות (7:24.91 דקות) ומערב גרמניה (7:25.46 דקות). במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב הרביעייה האמריקאית קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 3:40.84 לפני ברית המועצות (3:42.86 דקות) ומערב גרמניה (3:44.78 דקות).
בשנת 1983 במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בקראקס, ונצואלה זכה גיינס ב-4 מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי ובשלושת משחי השליחים. במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב קבעו האמריקאים שיא עולם חדש של 3:40.42 דקות וכן במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי (ברוס הייז זכה במדליית זהב).
אולימפיאדת השיא
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה גיינס בשלוש מדליות זהב אולימפיות במשחה ל-100 מטר חופשי בזינוק מהיר (שנוי במחלוקת) הוא קבע שיא אולימפי חדש של 49.80 שניות לפני מרק סטוקוול מאוסטרליה (50.24 שניות) ופר יוהנסון משוודיה (50.31 שניות). במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי קבעה הרביעייה האמריקאית שיא עולם חדש בתוצאה של 3:19.03 דקות לפני אוסטרליה (3:19.68 דקות) ושוודיה (3:22.69 דקות). במשחה זה קבע גיינס את הזמן המהיר בהיסטוריה ב"זינוק שליחים" 48.93 שניות. במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב יחד עם ריק קארי, סטיב לנדקוויסט ופאבלו מוראלס הם קבעו שיא עולם חדש בזמן של 3:39.30 דקות, לפני קנדה (3:43.23 דקות) ואוסטרליה (3:43.25 דקות). במשחה זה כשחיין ראשון קבע קארי שיא אולימפי חדש בתוצאה של 55.41 שניות.
בשנת 1991 סבל גיינס משיתוק כתוצאה של תסמונת גייאן-בארה. לאחר חודשיים של אשפוז בבית חולים הוא החלים לחלוטין והחליט לחזור לשחייה תחרותי למרות שכבר פרש ממנה. בגיל 35 הוא התאמן למבחנים לאולימפיאדת אטלנטה (1996) אך החליט שלא להשתתף בהם. בסופו של דבר הוא היה פרשן של NBC למשחקים האולימפיים.
אלעזר הכהן
אֶלְעָזָר היה בנו השלישי של אהרן הכהן ואחיינו של משה. היה הכהן הגדול השני, אחרי מות אביו.
שני אחיו הגדולים - נדב ואביהוא - מתו ביום חנוכת המשכן, בהקריבם אש זרה לפני ה'. אחיו הקטן, איתמר, נותר עמו בחיים ושימש ככהן.
בנו היה פינחס, שהמשיך אותו בתפקיד הכהן הגדול.
קבר אלעזר
לפי מסורות יהודיות, שומרוניות וערביות, נמצא קבר אלעזר בגבעת פינחס שבעוורתא, מדרום-מזרח לשכם. אלפים פוקדים את הקבר ביום ההילולה שחל בא' באב. ביום זה מאבטחים כוחות צבא רבים את המקום. ארגון "אגודת יסוד עולם" שעומד מאחורי העליות, דואג למחוק את כתובות הנאצה שנכתבות על המצבה. העדות הראשונה על מיקום הקבר נמסרה על ידי רבי יעקב (תלמיד רבי יחיאל מפריז) שביקר בארץ בסביבות שנת אלף לספירת הנוצרים:
ב-31 באוגוסט 2011 חולל הקבר בגרפיטי בערבית ובציור של משגר רקטות.
בפברואר 2012 חולל שוב הקבר ורוססו בו כתובות המשבחות את רוצחי משפחת פוגל.
אדם אימריך
אדם אימריך (בסלובקית: Adam Imrich; 1 בנובמבר 1897 – 11 בנובמבר 1975) היה יערן סלובקי. בעקבות תרומתו להצלת בני משפחה יהודית בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה, יד ושם הכירה בו כחסיד אומות העולם.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
אליזבטה טאקאובה, אחותה של אמה, שמוצאה נוצרי קתולי, הייתה נשואה לדסידריוס גרוסמן, רופא עיניים יהודי בעיר קושיצה.
כאשר קושיצה נכבשה על ידי הונגריה ב־2 בנובמבר 1938 עברו דסידריוס ואליזבטה לפרשוב, שנשארה בידי סלובקיה. בשנת 1943 נולדה בתם סוזנה.
עם פרוץ המרד הסלובקי עברה המשפחה לעיירה הסמוכה, סבינוב, בה התגוררו אמה ובעלה אדם אימריך. בני הזוג אימריך הסתירו את אליזבטה ואת דסידריוס בביתם.
בשל קרבת המקום לחזית הלחימה, עובדה אשר הפכה את האזור למסוכן מאוד, עבר גרוסמן להסתתר בהרים. אליזבטה וביתה סוזנה נשארו בבית אחותה, והתחבאו במרתף לאורך היום. אימריך סיפק לגרוסמן מזון ומדי פעם החזיר אותו לביתו על מנת שינוח.
לאחר המלחמה
האזור שוחרר על ידי הצבא האדום ב־19 בינואר 1945. לאחר המלחמה נשארו גרוסמן ומשפחתו בסלובקיה עד 1968 אז היגרו לגרמניה.
אדם אימריך נפטר ב־11 בנובמבר 1975.
הכרה והנצחה
ב־2007 פנתה סוזנה, בתו של גרוסמן, ליד ושם בבקשה להכיר תודה לאדם אימריך אשר הציל את חייה ואת חיי הוריה. ב־18 ביוני 2007 הוכר אדם אימריך על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם. הטקס התקיים בברטיסלבה שבסלובקיה.
טור ההופכיים של המספרים הראשוניים
טור ההופכיים של המספרים הראשוניים הוא הסכום האינסופי של כל המספרים ההופכיים של מספרים ראשוניים. טור זה מתבדר לאינסוף. כלומר:
את ההתבדרות הוכיח המתמטיקאי לאונרד אוילר בשנת 1737. תוצאה זו מהווה הכללה למשפטו של אוקלידס כי קיימים אינסוף מספרים ראשוניים. התוצאה מראה שלא רק שיש אינסוף ראשוניים, במובן מסוים יש אף "הרבה" מהם. יש למשל "יותר" ראשוניים ממספרים ריבועיים, כי סכום ההופכיים של המספרים הריבועיים מתכנס לערך הסופי (ראו בעיית בזל). זאת על אף שבשני המקרים מדובר בקבוצות בנות מנייה אינסופיות (בעלות עוצמה זהה).
התבדרות הטור נחשבת מפתיעה. אמנם הטור ההרמוני מתבדר, אבל לעומת זאת הטור  מתכנס לכל קבוע ממשי \ 1<s. מתברר שגם לבחירה של s קרוב מאוד ל-1, סכום ההופכיים של כל הטבעיים בחזקת s קטן יותר מסכום ההופכיים של הראשוניים בלבד.
טור ההופכיים של הראשוניים מתבדר לאט מאוד. סכום ההופכיים של כל הראשוניים הקטנים מ-n אסימפטוטי ל-, כאשר M הוא קבוע, הנקרא קבוע מייזל-מרטנס, השווה בערך ל-0.261. כך, למשל, כדי להגיע לסכום העולה על המספר 10, יש לסכום בערך את כל ההופכיים של הראשוניים שקטנים מ-109566.
הערה: בערך זה \ p יסמן תמיד מספר ראשוני.
ההוכחה של אוילר
אוילר הוכיח את התבדרות הטור בדרך דומה מאוד להוכחתו שקיימים אינסוף מספרים ראשוניים. הוכחתו של אוילר אינה ריגורוזית מספיק כדי להיחשב הוכחה קבילה בימינו. הוא כולל בהוכחתו מניפולציות רבות עם סכומים אינסופיים. כיום, לאחר ביסוס מדויק של תורת הטורים, ידוע כי מניפולציות שכאלו לא בהכרח עובדות. עם זאת, אוילר הצליח להגיע בהוכחתו לתוצאה מדויקת, אפילו לגבי קצב הגידול של הטור. ניתן להפוך את הוכחת אוילר להוכחה ריגורוזית אם עובדים עם הסכומים החלקיים (במקום עם הטור האינסופי), ומראים שככל שהסכומים גדלים ההפרש בין הטורים שמשווים שואף לאפס.
הוכחת אוילר מבוססת על הקשר שגילה בין הטור ההרמוני (ופונקציית זטא של רימן בכלל) למכפלת אוילר העוברת על כל הראשוניים: (זוהי הגרסה הלא ריגורוזית של הזהות, בה השתמש אוילר). הוכחתו מתחילה בחישוב הלוגריתם הטבעי של שני האגפים וניצול חוקי הלוגריתמים:
כעת פיתח אוילר את הלוגריתם לטור מקלורן:
הטור הימני בוודאי מתכנס (למשל לפי מבחן ההשוואה עם ). נסמן את סכומו \ C. קיבלנו:
במינוח מודרני, אוילר הראה שטור ההופכיים של הראשוניים מתבדר וש-, שכן ההפרש חסום על ידי טור מתכנס.
ההוכחה של ארדש
נסמן ב-\ p_i את הראשוני ה-i. נניח בשלילה כי טור ההופכיים מתכנס. כלומר החל מאיזשהו ראשוני זנב הטור קטן כרצוננו. נבחר מספר שלם k כך שמתקיים:
ובזאת מסתיים החלק האנליטי בהוכחה. נכנה את הראשוניים ראשוניים קטנים, ואילו השאר,, יהיו הראשוניים הגדולים. נסמן ב-\ N_b את מספרם של המספרים \ n\le N שמתחלקים בגורם ראשוני גדול, ונסמן ב-\ N_s את מספרם של המספרים \ n\le N שמתחלקים רק בראשוניים קטנים. ברור כי \ N_b+N_s=N. נגיע לסתירה בכך שנראה של-N גדול מספיק שוויון זה לא מתקיים.
\ p_i מחלק בדיוק מספרים (לפשר הסימון ראו פונקציית הערך השלם) בטווח \ n\le N (זהו מספר כפולותיו בטווח). לכן:
נטפל עתה ב-\ N_s. כל \ n\le N שיש לו רק מחלקים ראשוניים קטנים נרשום בצורה, כאשר \ r הוא מספר חסר ריבועים (אינו מתחלק באף מספר ריבועי מלבד 1). כל מספר חסר ריבועים הוא מכפלה של ראשוניים שונים, וישנן בדיוק \ 2^k דרכים שונות להכפיל את הראשוניים הקטנים זה בזה. לכן יש לכל היותר \ 2^k ערכי \ r שונים. כמו כן, ולכן ישנם לכל היותר \ \sqrt N ערכים שונים של \ m. כל שילוב של ערך של \ r וערך של \ m נותן את אחד מהערכים האפשריים של \ n שכל גורמיו ראשוניים קטנים, ובסך הכל נקבל את החסם:.
כל מה שהושג עד כה תקף לכל \ N. נבחר. נקבל:. ומכאן נובעת הסתירה:
ולכן הטור לא יכול להתכנס ובהכרח מתבדר.
חסם תחתון לסכומים החלקיים - הוכחה ראשונה
נמצא חסם תחתון על קצב הגידול של הטור. ראשית נבחן את המכפלה הסופית. אם נפתח סוגריים נקבל סכום של כל המספרים מהצורה כאשר  מספרים ראשוניים שונים כלשהם הקטנים או שווים ל-n. כלומר סכום ההופכיים של המספרים חסרי ריבועים שגורמיהם הראשוניים קטנים מ-n. אם נכפיל את ביטוי זה ב- נקבל את סכום כל המכפלות האפשריות של חסרי ריבועים, עם גורמים ראשוניים קטנים מ-n, עם ריבועים שקטנים או שווים ל-\ n^2. בפרט בסכום יופיעו כל המספרים הקטנים או שווים ל-n (כל מספר הוא מכפלה של חסר ריבועים בריבוע). קיבלנו את האי-שוויון:
נשתמש בחסם התחתון הידוע של הטור ההרמוני:
כמו כן נציב את פתרון בעיית בזל:, ונקבל:
נשתמש בחסם הידוע, לכל x חיובי (נובע מההגדרה של פונקציית האקספוננט כטור) ובחוקי חזקות:
ניקח את הלוגריתם הטבעי של שני האגפים ונעביר אגף:
ההתבדרות של אגף שמאל גוררת את ההתבדרות של אגף ימין ולכן זוהי הוכחה נוספת להתבדרות הטור. כמו כן זהו חסם הדוק למדי. למעשה מתקיים:
M נקרא קבוע מייזל-מרטנס והוא שווה, כאשר \ \gamma הוא קבוע אוילר-מסקרוני.
חסם תחתון לסכומים החלקיים - הוכחה שנייה
נמצא חסם תחתון על קצב הגידול של הטור, אם כי בדרך שונה מזו הקודמת. זוהי גם גרסה ריגורוזית להוכחתו של אוילר לעיל.
ראשית נבחן את המכפלה הסופית. כל אחד מן הגורמים הוא טור הנדסי אינסופי של מספרים חיוביים. לכן ניתן לרשום מכפלה זו כטור חיובי אינסופי. אם נפתח סוגריים נקבל סכום של כל המספרים מהצורה כאשר  מספרים ראשוניים שונים כלשהם הקטנים או שווים ל-n ו- שלמים אי שליליים. על פי המשפט היסודי של האריתמטיקה, נקבל את כל המספרים הקטנים או שווים ל-n. בכך קיבלנו את אי השוויון:
נשתמש בחסם (כמו בהוכחה הקודמת), ונקבל:
נשתמש בחסם הידוע, לכל x חיובי (כמו בהוכחה הקודמת), ובחוקי חזקות:
ניקח את הלוגריתם הטבעי של שני האגפים ונקבל:
לבסוף, לאחר העברת אגפים:
הוכחה באמצעות סדרה הנדסית אינסופית והסדרה ההרמונית
נניח בשלילה כי טור ההופכיים מתכנס. נבחר n כך שמתקיים. נסמן סכום זה ב-x.
כעת נתבונן בטור ההנדסי המתכנס.
הטור ההנדסי מכיל את טור ההופכיים של כל השלמים החיוביים הגדולים מ-1 שבפירוק שלהם לגורמים ראשוניים מופיעים רק ראשוניים מהקבוצה.
נתבונן בטור. זהו תת-טור משום שהמספר לא מתחלק באף p_j  עבור j\le n.
לעומת זאת, על פי מבחן ההשוואה הגבולי, הטור האחרון מתבדר על פי השוואה לטור ההרמוני. אכן מתקיים.
בעיות קשורות
ממשפט דיריכלה נובע שהטור מתבדר אפילו אם סוכמים רק את ההופכיים של ראשוניים בסדרה חשבונית כלשהי (בהנחה שיש בסדרה ראשוניים, כלומר האיבר הראשון והפרש הסדרה זרים זה לזה).
משפט ברון קובע כי, בניגוד לטור ההופכיים של הראשוניים, טור ההופכיים של הראשוניים התאומים בלבד כן מתכנס. סכומו קרוי קבוע ברון. לא ידוע אם ישנם אינסוף ראשוניים תאומים (זוהי השערת המספרים הראשוניים התאומים), ולכן לא ידוע אם טור זה סופי או אינסופי.
שמעון דולן
משמש גם כיו"ר העמותה הבינלאומית לעתיד עולם העבודה (GFWF).
ביוגרפיה
נולד להורים ניצולי השואה בפולין: דוד, ששימש כרופא בקיבוצי הנגב, ולולה, שהייתה קוסמטיקאית. גדל בבית אשל, ומאוחר יותר בנס ציונה.
שירת בצה"ל כחובש קרבי בחיל השריון.
אחיו הצעיר של שמעון, אבישי לנדאו, הלך בעקבותיו, סיים תואר שני בחוג ללימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב, ושימש שנים רבות כחבר הנהלות ארגונים, סמנכ"ל למשאבי אנוש, מנהל וכסמנכ"ל לשירות הלקוחות ו"כשופט-צד" בבית הדין לעבודה - עד להחלטתו להקים ולנהל את המרכז הישראלי לערכים בישראל, שמהווה שלוחה של חברת הייעוץ הקנדית-הבינלאומית: Gestion M.D.S Management.
לימודים
בשנת 1968, עם סיום שירותו הצבאי, למד דולן לתואר בוגר באוניברסיטת תל אביב והוסמך בשנת 1971.
בין השנים 1971–1973 המשיך לתואר מוסמך בחוג ללימודי עבודה עם התמחות בניהול משאבי אנוש ובמקביל למד לתואר שני בהתנהגות ארגונית בבית הספר למוסמכים במינהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי.
תוך כדי לימודיו לתואר מוסמך קיבל המלצה לעבור לאוניברסיטת מינסוטה, בארצות הברית ולהמשיך את לימודיו במסלול ישיר ממוסמך לדוקטורט. הוא למד באוניברסיטת מינסוטה בין השנים 1973–1977. קיבל תואר מוסמך בשנת 1976 ותואר דוקטור בשנת 1977 בתחום פסיכולוגיה ארגונית וניהול משאבי אנוש.
ניהול על פי ערכים
במקביל פיתח את המודל הניהולי "ניהול על פי ערכים", העוסק בעיצוב תרבות ארגונית באמצעות זיהוי של הערכים החשובים ביותר לארגון. המודל מזהה שלוש קבוצות של ערכים, ומנסה בשלב ראשוני לזהות את מערכת קשרי הגומלין שביניהם: ערכים אתיים, ערכים כלכליים וערכים רגשיים-תשוקתיים במבנה משולש ("המודל הטריאקסאלי - Dolan 3-Es Triaxial Model of Values").
כבר במודל זה זוהה ערך האמון (Trust) כ"ערך של הערכים" (מגה-ערך) אשר מהווה ציר מרכזי למנהיגות ערכית וכן זוהה הצורך של אנשי הארגון במנהיגות אשר מאזנת בין צורכי העבודה לצרכים המשפחתיים ומונעת באופן יזום מצבים של לחץ כרוני.
ניהול לחץ ושחיקה
במקביל, הוא פיתח את המודל הניהולי "ניהול לחץ ושחיקה" (The Stress Map) העוסק במיפוי מקורות הלחץ והשחיקה, במשתנים המתערבים ובמאפיינים הפיזיולוגיים והפסיכולוגיים שלהם ובכך לאפשר לאנשים, משפחות וארגונים לפתח חוסן בנושא על מנת לנהל אורח חיים מיטבי.
כפרופסור
בין השנים: 1978–2002 שימש כפרופסור באוניברסיטת מקגיל ובאוניברסיטת מונטריאול בקנדה, לימד והיה מרצה אורח בשנות שבתון באוניברסיטאות: אוניברסיטת מונטריאול, אוניברסיטת מקגיל בקנדה, אוניברסיטת בוסטון, אוניברסיטת קולורדו בארצות הברית ואוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2001–2020 שימש כפרופסור מן המניין מטעם אוניברסיטת Esade (השייכת לאוניברסיטת ), בתחום הפסיכולוגיה ארגונית וניהול משאבי אנוש. כמו כן, כיהן כראש המכון ללימודי עבודה, ולאחר מכן, כראש הקתדרה לעתיד העבודה בביתי הספר למנהל עסקים, באוניברסיטאות ו- בספרד.
פעילות ציבורית
שימש בתפקיד מעריך ב"ועדה למימון מחקר עבור ממשלת קוויבק - חברה ותרבות" (FCAR), בוועדת "מימון המחקר בנושא בריאות ובטיחות של ממשלת בלגיה", בוועדה של Health and Welfare Canada ובוועדת הונג קונג למחקר.
בלה לוגוסי
בֶּלָה לוּגוֹסִי (בהונגרית: Lugosi Béla), בשמו המקורי: בֶּלָה פֶרֶנץ דֶזֵ'ה בְּלָשקוֹ (בהונגרית: Blaskó Béla Ferenc Dezső, באנגלית: Bela Lugosi; 20 באוקטובר 1882 – 16 באוגוסט 1956) היה שחקן הונגרי-אמריקני, הידוע בעיקר בכיכובו כרוזן דרקולה בסרט בשם זה משנת 1931.
שמעון דולן
פעילות ציבורית
סייע גם ל-IAS (בצרפת) ולהקרן הלאומית למדע של ישראל. בספרד שימש כמעריך במשרד החינוך והמדע של ספרד. יעץ גם לפיתוח תוכנית מדיניות המחקר, במשרד הבריאות בבריטניה, היה חבר בוועדת ההערכה של קרן המחקר החברתי בקוויבק השייכת למשרד החינוך של ממשלת קוויבק, וכן היה חבר במכון המחקר של קוויבק בנושא בריאות ובטיחות בעבודה (IRSST), וגם במועצת המחקר החברתי והאנושי של קנדה.
בלה לוגוסי
בלה בלשקו נולד בשנת 1882 בעיר לוגוש בחבל בנאט, אז באוסטרו-הונגריה, כילד הצעיר שבין ארבעת ילדיהם של אישטוואן בלשקו ושל פאולה דה ווייניץ'. האב, צאצא לאיכרים מצפון הונגריה, היה בצעירותו אופה שהצליח לבנות קריירה בנקאית, וניהל את ה"פולקסבנק" בלוגוש. בעל שורשים סלאביים משני הוריו, בלה התחנך יחד עם אחיו בתרבות ההונגרית ובדת הקתולית. בלשקו החל את דרכו המקצועית בהונגריה כשחקן תיאטרון במחזות שייקספיריים. ב-1903 אימץ את שם הבמה "בלה לוגושי" שנגזר מעיר הולדתו (בהונגרית: Lugosi; מאוחר יותר השתבש בארצות הברית כ"לוגוסי" בשל ההגייה השונה של האות S באנגלית). במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא האוסטרו-הונגרי, לחם בחזית המזרחית, נפצע שלוש פעמים ועוטר במדליות. בשנת 1916 שוחרר מן הצבא בשל פציעה. הופעתו הקולנועית הראשונה הייתה ב-1917 בסרט ההונגרי הקולונל. בשנתיים הבאות הוא השתתף ב-11 סרטים נוספים.
שמעון דולן
פעילות ציבורית
בשנות ה-80 ייסד יחד עם פרופסור דב אליצור את האגודה הבינלאומית לחקר עבודה וערכים ארגוניים (ISSWOV). מטרת האגודה הייתה שמדענים ממזרח אירופה (הגוש הקומוניסטי) יפגשו עם עמיתיהם מהמערב וידונו בערכים. כל הפגישות עד לנפילת חומת ברלין, נערכו במזרח ולכן המשטרים הקומוניסטים לא אישרו למדענים שלהם לעזוב את מזרח אירופה.
ייעוץ עסקי
בשנת 1978 הקים במונטריאול תאגיד ייעוץ בינלאומי בתחום ניהול משאבי אנוש על בסיס ערכים, בשם Gestión M.D.S. Inc או MDS Management Inc, שמוקדשת להכשרה וחינוך של מנהלים מערב אפריקאים דוברי צרפתית, עוזרת למנהלים להיות יעילים יותר ואפקטיביים יותר ובו בזמן להפחית התנהגות מושחתת. לחברות יש משרדים במונטריאול (קנדה) וברבאט (מרוקו) והוא עובד בשיתוף פעולה הדוק עם הבנק העולמי ועם מוסדות פיננסיים אחרים אפריקאים.
בלה לוגוסי
ב-1931 פרץ בלה לוגוסי לתודעה העולמית כאשר נבחר לככב בסרט האימה דרקולה המבוסס על הרומן של ברם סטוקר, בבימויו של טוד באונינג. בעקבות הצלחתו הרבה של הסרט, שהפך לשובר קופות הוחתם בלה לוגוסי על חוזה באולפני יוניברסל, והפך לכוכב סרטי אימה מבוקש ושיחק בסרטים כגון העורב ובנו של פרנקשטיין. בשנות ה-40 דעכה הקריירה הקולנועית שלו והוא נאלץ לרוב להסתפק בתפקידים בסרטי אימה נחותים. הסרט הגדול האחרון בו השתתף היה אבוט וקוסטלו פוגשים את פרנקשטיין ב-1948.
שמעון דולן
ייעוץ עסקי
בשנת 2017 הקים את e-Merit Academy, האקדמיה לפיתוח מנהלים בעידן הגלובליזציה, הדיגיטל והסייבר.
מאז 2018 פעילות הייעוץ שלו מתרכזת באמצעות Gestion M.D.S. Management Inc (MMontreal) וקרן Global Future of Work Foundation (GFWF), בהן הוא מכהן בתפקיד נשיא.
בלה לוגוסי
בשנות ה-50 הופיע בסרטי אימה דלי תקציב של אד ווד שמצא את השחקן הנעלם במצב כלכלי רעוע ונתן לו תפקידים בסרטים כגון גלן או גלנדה או כלתו של פרנקשטיין. הסרט האחרון בו השתתף היה תוכנית 9 מהחלל החיצון. במהלך הצילומים לסרט קיבל לוגוסי התקף לב ומצא את מותו. בסרט רואים דמות נמוכה שמחליפה את דמותו הגבוהה של לוגוסי כשפניה מוסתרות, אותה מגלם הכירופרקט של אשתו של אד ווד.
שמעון דולן
ייעוץ עסקי
פרופ' דולן משמש גם כנשיא וכמנהל האקדמי של המרכז הישראלי לערכים בישראל, ובמסגרת זו היה שותף להוצאת מספר ספרי עיון ומודלים ניהוליים בישראל ובמספר פעולות התנדבות למען החברה הערבית והקהילה האתיופית בישראל. פרופ' דולן אף מלווה את המרכז הישראלי לערכים בפעילויותיו דרך חיל החינוך להטמעת ערכים בקרב יחידות צה"ל השונות.
בלה לוגוסי
דמותו של לוגוסי הונצחה במוזיקה הפופולרית בשירים "Bela Lugosi's Dead" של להקת באוהאוס ו-"Celluloid Heroes" של להקת הקינקס.
במותו של ביקש להיקבר בתחפושת המפורסמת של דרקולה אותו שיחק.
שמעון דולן
ספרים
בנוסף, פרסמו יותר מ-170 מאמרים בכתבי עת מדעיים וכן פרקים בספרים. היה חבר המערכת במספר הוצאות (כמו אמרלד גרופ ו-Wiley, HEC Montreal). היה חבר מערכת של כתבי עת מדעיים רבים. היה העורך הראשי של Emerald's de Cross Cultural Management, במשך 7 שנים.
בשנת 2011 קיבל את פרס העורך הטוב ביותר של אמרלד. במהדורת 2020 של Expo coaching היה מועמד לקבלת פרס הספר הטוב ביותר באימון, על ספרו "Coaching por Valores".
ספרים בעברית:
משפחה
בשנת 2012 דולן עזב את מקום מגוריו במונטריאול ועבר להתגורר בברצלונה.
דולן אב לשניים. נשוי בשנית לאדלה מלדונדו.
הערות שוליים
קטגוריה:חוקרי ניהול קטגוריה:יזמים ישראלים קטגוריה:סופרים ישראלים קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת תל אביב קטגוריה:בוגרי אוניברסיטת מינסוטה קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1947
שיכון וייסנהוף
שמאל|ממוזער|250px|תצלום אוויר של השיכון (2004) שמאל|ממוזער|250px|בית דירות שתכנן מיס ואן-דר-רוהה שמאל|ממוזער|250px|בניין הדופלקס בתכנון ז'נרה ולה קורבוזייה שיכון וייסנהוף (בגרמנית: Weißenhofsiedlung) הוא שיכון לעובדים שנבנה בשטוטגרט ב-1927. שיכון זה נועד להציג לראווה את הסגנון שמאוחר יותר נקרא הסגנון הבינלאומי באדריכלות. השיכון הוא למעשה פרויקט הדיור הגדול ביותר שנבנה בתקופתו, כחלק מהדיון שהתקיים בתנועה המודרניסטית באדריכלות סביב שיכונם היעיל של מיליוני העובדים שזרמו לערים בתהליך העיור המואץ של התקופה, דיון אשר עמד גם במרכז פעילותו של CIAM.
היסטוריה
השיכון נבנה לרגל תערוכת דויטשר ורקבונד (Deutscher Werkbund), וכלל עשרים ואחד בניינים שבהם שישים ושלוש יחידות דיור, בתכנונם של שישה-עשר אדריכלים אירופיים, רובם מהמרחב דובר-הגרמנית. בראש הפרויקט, מטעם העירייה, עמד האדריכל הגרמני לודוויג מיס ואן-דר-רוהה, והוא שבחר את האדריכלים האחרים, תקצב ותיאם את תוכניותיהם, הכין את אתר הבנייה ופיקח על ההקמה. לה קורבוזיה קיבל את התקציב הגדול ביותר, ושתי חלקות טובות המשקיפות אל העיר.
על פי התכנון נועד השיכון להיבנות בשיתוף עם הדיירים, בשיטת בנייה מתועשת, והוא פורסם כאבטיפוס של מעונות עובדים בעתיד. בפועל עוצב ואובזר כל בית בנפרד בתקציב גבוה, הרחק מהישג ידו של הפועל הממוצע. התערוכה נפתחה לקהל ב-1927, באיחור של שנה, ומשכה קהל רב.
בזמן השלטון הנאצי כונה השיכון בזלזול "כפר ערבי" ונקנה על ידי הממשלה במטרה להרוס אותו; תוכנית זו לא יצאה לפועל בשל פרוץ מלחמת העולם השנייה, אך השיכון הוא עדיין רכושה של ממשלת גרמניה. בעת המלחמה הייתה בשטח השיכון עמדת נ"מ, ולפיכך היווה השיכון מטרה להפצצות בעלות הברית וחלקים ממנו נהרסו, כולל שני הבניינים שבנה ולטר גרופיוס. אחרי המלחמה נהרסו חלק מהבניינים הניזוקים ואחרים שונו לבלי הכר, בין השאר באמצעות גגות רעפים, הזרים לסגנון המקורי.
כיום נותרו 11 מהבניינים המקוריים על עומדם. בשנת 2002 עבר בניין דופלקס שבנו לה קורבוזיה ופייר ז'נרה לבעלות העירייה, ששיקמה אותו ופתחה בו את מוזיאון וייסנהוף.
לגניצה
לגניצה (ליגניצה; בכתיב פולני: ; בגרמנית: ליגניץ, Liegnitz) היא עיר בדרום-מערב פולין. לפי מפקד התושבים של שנת 2006, חיו בה 105,485 תושבים. שמה ניתן לה בשנת 1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
לגניצה שוכנת על חורבותיה של לוגידונום, שהייתה בגבול בין הקלטים לשבטים גרמאניים. לאחר שהשבטים הגרמאניים עזבו התיישבו באזור שבטים סלאבים. החל משנת 1004 נקראה העיר ליגניצה (היא נקראת כך גם היום בשפה המדוברת על ידי הפולנים). ההתיישבות במקום מתוארכת החל מהמאה השביעית.
העיר ידועה בזכות קרב לגניצה בשנת 1241 במהלך הפלישה המונגולית לאירופה.
בתחילת המאה ה-14 הייתה לגניצה בירת דוכסות לגניצה, הייתה אחת הערים החשובות במרכז אירופה וחיו בה 16,000 תושבים. בשנים שלאחר מכן צמחה העיר וגדלה במהירות בזכות הזהב שנמצא בקרבת מקום.
בפברואר 1945 נכבשה העיר על ידי הצבא האדום. לאחר תום מלחמת העולם השנייה חזרה לשטח הפולני, כאשר נהר נייסה מהווה את הגבול בין פולין לגרמניה. בין השנים 1945 ל-1947 גורשה האוכלוסייה הגרמנית מן העיר לתחומי גרמניה ולעיר הגיעו יהודים רבים להתיישב בדירות הריקות של הגרמנים.
במהלך המלחמה הקרה שכנה בעיר מפקדת הכוחות ברית המועצות בפולין. החל משנת 1945 הייתה מחולקת לשכונות של פולנים ושכונות של סובייטים, לאחר שהסובייטים גירשו את האזרחים הפולנים משכונות שחשקו בהן. במהלך כל התקופה ההיא שרר מתח גדול בין שתי האוכלוסיות בעיר אך כמעט ולא היו מקרי אלימות, וזאת בגלל המשטר הסובייטי המחמיר. בשנת 1946 חיו בעיר 16,700 פולנים, 12,800 גרמנים ו-60,000 רוסים. היחידה האחרונה של הצבא הסובייטי עזבה בשנת 1993 אך עד היום ישנה אוכלוסייה רוסית גדולה בעיר (אם כי בימינו מהווה מיעוט בעיר).
במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 תעשיית נחושת וניקל היוו מקור חשוב לכלכלת העיר. עם השנים נחלשה תעשיית הניקל, אך הנחושת עדיין מהווה חלק חשוב מכלכלת העיר.
יהדות לגניצה
במאה ה-16 הותר ליהודים מעטים להתיישב בעיר והוטלו עליהם הגבלות קשות.
בעת חלוקות פולין בסוף המאה ה-18 עבר האזור לשליטת פרוסיה.
באמצע המאה ה-19 ישבו בעיר קצת יותר מ-250 יהודים, ובסוף המאה עלה מספרם ל־970 (יותר מ-2.5% מכלל האוכלוסייה).
ב-1932 החזיקה הקהילה בית-ספר, ספרייה ומושב-זקנים (מ-1928).
תקופת הנאצים והמלחמה
ב"ליל הבדולח" (אור ליום 10 בנובמבר 1938) הועלה בית-הכנסת באש והמגרש שעליו עמד נעשה למגרש-חניה. במאי 1939 נותרו בעיר 188 יהודים, ומספרם הלך וירד ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939)
בימי המלחמה, בסוף יולי 1941 שולחו ו-41 יהודים מליגניצה למחנה טרזיינשטאדט על אדמת צ'כוסלובקיה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
אחרי המלחמה שבה ליגניצה לגבולות פולין. יהודים מעטים חזרו לעיר והתיישבו בה. בסוף שנות השישים ישבו בליגניצה רק כמה יהודים.
המאה ה-21
ברשות הקהילה בית תפילה שבו מתקיימות תפילות בימי שבת ובחגים. כן ברשותה מטבח ומסעדה בשרית, שמנפיקים כמה עשרות ארוחות ביום.
הקהילה גם מטפלת בבית הקברות היהודי הישן ברחוב ורוצלבסקה (Wroclawska 104).
פאטריה
פאטריה (באנגלית: SS Patria; האותיות SS משמען Steamship, אוניית קיטור) הייתה אוניית קו אוקיינית צרפתית בת 11,885 טון (GRT) שנבנתה בשנת 1913 עבור החברה Compagnie française de Navigation à vapeur Cyprien Fabre & Cie, ובקיצור Fabre Line, פאבר ליין. היא הייתה תחילה ספינת טרנס-אטלנטית ולאחר מכן ספינת מהגרים. משנת 1932 השכירה אותה חברת פאבר ליין לחברת Services Contractuels des Messageries Maritimes, שקיימה הפלגות בין דרום צרפת ללבנט. לאחר נפילת צרפת ביוני 1940, תפסו אותה בנמל חיפה רשויות המנדט הבריטי בארץ ישראל והציבו אותה תחת ניהול "British-India Steam Navigation Company" - חברת ניווט הקיטור הבריטית-הודית. בנובמבר 1940 הניחה ההגנה בצמוד אליה פצצה שהטביעה אותה. בין 260 ל-300 מנוסעיה נהרגו. פאטריה נשארה טרופה בנמל חיפה עד שנגרטה ב-1952.
בשרות חברת פאבר ליין
פאבר ליין הפעילה את פאטריה ואת הספינה התאמה שלה, SS Providence, שאותה בנתה חברת בניית האוניות Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranée, מנמל La Seyne-sur-Mer, ליד טולון. לפאטריה היו שבעה סיפונים ושלוש ארובות (Funnels), אך אחת מהן בלתי פעילה. לפאטריה היו תשעה דוודים שהזינו שני מנועי קיטור בעלי שלושה צילינדרים כל אחד. קדחי הצילינדר היו 30.4 אינץ' (לחץ גבוה), 49.36 אינץ' (לחץ בינוני) ו-70.55 אינץ' (לחץ נמוך), כולם בעלי מהלך של 51.2". המנועים העניקו לפאטריה סך של 900 כוח סוס והניעו את הספינה על ידי ברגים תאומים. לפאטריה היה ציוד למציאת כיוון והיא הייתה ספינת האוקיינוס הראשונה שצוידה בבית קולנוע.
פאטריה הושקה ב-11 בנובמבר 1913 ונכנסה לשירות פאבר ליין ב-15 או 16 באפריל 1914.
הניו יורק טיימס דיווח שצוללת גרמנית תקפה את פאטריה ב-1 במרץ 1916 מול חופי תוניס, אך אין תיעוד ימי של תקיפה כזו. קפטן הספינה פייר דשל הצהיר בתצהיר כי לא ראה את הצוללת הגרמנית, אך חברי הצוות ונוסעים רבים ראוה.
פאטריה הפליגה כאנייה טרנס-אטלנטית בין מרסיי לניו יורק מאז ועד 1920, כאשר היא ופרובידנס הועברו לתפקיד של הובלת מהגרים מנאפולי, פלרמו ומרסיי לניו יורק. ב-1930, לאחר קריסת וול סטריט ב-1929, חברת Messageries Maritimes הפסיקה את השימוש בפאטריה לשם העברת מהגרים, אך פרובידנס המשיכה לשאת מהגרים עד 1932.
בשירות חברת הספנות Messageries Maritimes
ב-1 בינואר 1940 מכרה חברת פאבר ליין את פאטריה ל-Messageries Maritimes. ב-6 ביוני 1940 נכנסה פאטריה לנמל חיפה לאחר שהפליגה מביירות. ב-10 ביוני הכריזה איטליה מלחמה על צרפת ובריטניה. כל ספינה של בעלות הברית שעברה את איטליה כדי להגיע לצרפת הייתה בסכנת תקיפה, ולכן פאטריה נשארה בנמל חיפה.
בשירות חברת הספנות British-India Steam Navigation
ב-22 ביוני 1940 נכנעה צרפת לגרמניה, וב-25 ביוני אסרו שלטונות המנדט הבריטיים בארץ ישראל על פאטריה לעזוב את חיפה. השלטונות הבריטיים תפסו את פאטריה ב-15 באוגוסט והציבו אותה תחת ניהולה של חברת הספנות הבריטית British-India Steam Navigation. היא הוסמכה לנשיאת 1,800 חיילים, בנוסף לאנשי צוות. היו לה מספיק סירות הצלה רק עבור המספר המקורי של אנשי צוות ונוסעים שהוקצה לה, 805 נוסעים ואנשי צוות, ולכן נוספו לה סירות הצלה.
למרות ייעודה החדש נותרה פאטריה מושבתת בחיפה עד תחילת נובמבר 1940. באותו חודש יירט הצי המלכותי שלוש ספינות חכורות, SS פסיפיק, SS מילוס ו-SS Atlantic, שנשאו פליטים יהודים מאירופה הכבושה בידי הגרמנים, אל ארץ ישראל. לפליטים לא היו אישורים להיכנס לארץ ישראל, ולכן הורו הרשויות הבריטיות על גירושם למאוריציוס, אי בריטי באוקיינוס ההודי. פליטים מפסיפיק וממילוס הועלו על סיפונה של פאטריה, והחלה עלייתם של פליטים מאטלנטיק. ב-25 בנובמבר התפוצצה פצצה שהוטמנה על ידי ההגנה, בכוונה להשבית את הספינה ולמנוע את גירושה על ידי הבריטים. הפצצה קרעה חור בגוף הספינה בצידה. היא נטתה לצד ושקעה תוך 16 דקות, באפיק הנמל, חלק מגופה ומבנה העל שלה נותרו מעל המים.
עד מועד ההתקפה הועלו על סיפון פאטריה כמעט 1,800 פליטים, יחד עם צוות של 130 ושומרים בריטים רבים. רוב האנשים שהיו על הסיפון חולצו, אך בין 260 ל-300 נהרגו ו-172 נפצעו. רוב הקורבנות היו פליטים יהודים אך כ-50 היו אנשי צוות ושומרים בריטים; 209 גופות נמצאו ונקברו בחיפה.
פאטריה נשארה טרופה בנמל חיפה עד שנת 1952, אז נגרטה.
ארון לנון
ארון ג'סטין לנון (באנגלית: Aaron Justin Lennon; נולד ב-16 באפריל 1987, בצ'אפלטאון, לידס) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
קריירת מועדונים
בתור קשר ימני, לנון החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת לידס יונייטד, בה היה לשחקן הצעיר ביותר ששיחק עבור הקבוצה במשחק פרמייר ליג, כשהיה בן 16 ו-129 ימים. המשחק שבו קבע את השיא הזה, היה נגד קבוצתו הנוכחית, טוטנהאם הוטספר, בוייט הארט ליין, בסיומו לידס הפסידה 2:1 באוגוסט 2003. הוא עבר במחלקות הנוער השונות של לידס במשך שנים רבות, עד שפרץ ועלה לסגל הקבוצה הבכירה של המועדון. בשנת 2001, הוא קבע שיא ככדורגלן הצעיר ביותר שחותם על חוזה עם חברת ספונסר לנעליים, לאחר שחתם על חוזה עם אדידס כשהיה רק בן 14 (היום הוא עובד עם חברת נייקי). לנון כבש את שערו היחיד עבור לידס במשחק נגד סנדרלנד בשנת 2004, משחק בו לידס ניצחה 3:2. אחיו הגדול אנתוני שיחק גם במחלקת הנוער של לידס, אך מעולם לא עלה לקבוצה הבכירה.
גם בעונה שלאחר מכן, 2006/2007, הוא התחרה על תואר השחקן הצעיר של העונה, וסיים במקום השלישי אחרי כריסטיאנו רונאלדו ממנצ'סטר יונייטד וססק פברגאס מארסנל. לנון חתם שוב על הארכת חוזה חדשה בטוטנהאם ב-8 בינואר 2007, עד שנת 2012.
ב-23 בינואר 2018 חתם לנון בברנלי.
לנון הצטרף שוב לברנלי ב-25 באוגוסט 2021 לאחר תום חוזהו בקייסריספור. הוא ערך את הופעת הבכורה השנייה שלו מול ניוקאסל יונייטד בגביע הליגה כבר באותו היום.
קריירה בינלאומית
לנון זומן לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לראשונה באוקטובר 2005. ב-8 במאי 2006, לנון זומן לסגל נבחרת אנגליה הבוגרת למשחקי הנבחרת בטורניר הגמר של מונדיאל 2006, אף על פי שלא הופיע לפני כן במדי הנבחרת הבוגרת.
לנון נכנס כמחליף במשחק השני בשלב הבתים של מונדיאל 2006 (הופעתו הראשונה במונדיאל) נגד טרינידד וטובגו. אנגליה כבשה שני שערים לאחר שנכנס וויין רוני כמחליף, וניצחה במשחק בתוצאה 2:0. לנון שותף גם במשחק רבע הגמר של אנגליה, נגד פורטוגל, לאחר שנכנס כמחליף במקום דייוויד בקהאם שנפצע. לנון, אף על פי שנכנס כמחליף למשחק, הוחלף על ידי ג'יימי קראגר עקב כך שהמשחק הלך לבעיטות הכרעה, אנגליה הפסידה בפנדלים 3:1 לפורטוגל, כאשר באופן אירוני קראגר שהחליף את לנון, החטיא את בעיטת העונשין שבעט.
במשחק המוקדמות לטורניר יורו 2008, לנון שותף שוב כמחליף במשחקה של אנגליה נגד נבחרת אנדורה ובישל בנגיעתו הראשונה בכדור לפיטר קראוץ' את שערו השני במשחק. במהלך טורניר המוקדמות ליורו, לנון פתח לראשונה בהרכבה של אנגליה במשחק נגד ישראל ב-24 במרץ 2007.
א-רוויס
א-רוויס (בערבית: الرويس; תעתיק: אלרויס) היה כפר ערבי פלסטיני, ששכן על גבעה סלעית כ-12 ק"מ מדרום-מזרח לעכו ומדרום לכפר א-דאמון. אוכלוסיית הכפר ב-1945 מנתה 330 בני אדם. א-רוויס התרוקן מתושביו בעקבות הפצצה של צה"ל במהלך מלחמת העצמאות.
ימי הביניים
א-רוויס עמד במקום בה הייתה העיירה הצלבנית Careblier, שהצלבנים גם כינו אותה Roeis. ב-1220 ביאטריס דה קורטניי ובעלה הרוזן אוטו פון בוטנלאובן לבית הנברג מכרו את אדמתם, כולל Roeis, למסדר הטבטוני. עם זאת, נראה שלא הייתה להם בעלות בלעדית, שכן ב-1253 ג'ון אלמאן, הלורד של קיסריה, מכר כמה כפרים, כולל Roeis, להוספיטלרים. ב-1266, חלוץ צלבני שחזר לעכו מפשיטה בטבריה הותקף במארב ממלוכי מכוחות שהתבססו בצפת. ב-1283 הכפר אוזכר כחלק מהתחום הצלבני בהודנה בין הצלבנים שהתבססו בעכו לבין הסולטאן הממלוכי קלאוון.
לפי המסורת של בני הכפר, יש להם קשר דם לחוסאם א-דין אבו אל-היג'א. חוסאם א-דין היה פקיד רם דרג בצבאו של צלאח א-דין.
התקופה העות'מאנית
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בא-רוויס ב-1875, וציין כי בכפר "150 איש לכל היותר, שבתיהם ממוקמים על גבעה, בין גנים מלאים בעצי תאנה, רימון וזית, ופה ושם ישנם עצי דקל".
סקר הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל מ-1881 תיאר את א-רוויס כממוקם בשטח פתוח עם מטעי זיתים לצפונו של הכפר. אוכלוסיית הכפר מנתה 400 בני אדם, כולם מוסלמים.
רישום אוכלוסין מ-1887 מראה שברוויס שהיו בסביבות 190 תושבים, כולם מוסלמים.
שלטון המנדט הבריטי
תחת המנדט הבריטי בראשית המאה העשרים, א-רוויס היה מהכפרים הקטנים ביותר בנפת עכו. במפקד האוכלוסין של 1922 מנתה אוכלוסיית הכפר 154 בני אדם, כולם מוסלמים. המספר גדל במפקד האוכלוסין של 1931 ל-217 בני אדם, כולם מוסלמים, וכן היו בכפר 44 בתים.
בכפר היה מסגד. ילדי הכפר למדו בבית ספר בכפר א-דאמון הסמוך. תושבי הכפר שתו מים מבארות ביתיים, וגידלו בעיקר חיטה, תירס, סומסום, אבטיחים וזיתים.
בסקר הכפרים של 1945 מנתה אוכלוסיית הכפר 330 מוסלמים, שהיו בבעלותם 1,163 דונם אדמה. 222 דונמים היוו קרקע לנטיעות והשקיה, 844 דונמים שימשו לדגנים, ואילו השטח הבנוי תפס 15 דונמים.
במדינת ישראל
ב-18 ביולי 1948, יומיים לאחר כיבוש נצרת בידי חטיבה 7 במבצע דקל, כמה יחידות התקדמו לתוך הגליל המערבי וכבשו מספר כפרים ערביים, כשאחד מהם היה א-רוויס. תושביו ברחו לאחר הפצצה ונפילת שתי הערים המרכזיות בסביבתו, שפרעם ונצרת. בעקבות המלחמה הפך השטח לחלק מישראל. לפי ההיסטוריון הפלסטיני וליד ח'אלידי, "האתר נטוש. חורבות בארות ישנים וגגות בטון מפוזרים באתר, שמכוסים ביער עצי אקליפטוס וקקטוסים". על אדמתו של א-רוויס לא נבנו יישובים ישראליים, אך קיבוץ יסעור משתמש בה לחקלאות.
סולקה
השם
שם העיירה בא משם הנחל החוצה אותה וששמו הוא נגזרת מהמילה הסלאבית "סול" שמשמעותה "מלח". השם רומז למעיינות מלוחים שבאזור. סולקה ידועה בגלל האוויר הצח שלה ובעבר התפרסמה כאתר מרחצאות ובגלל המבשלה שלה.
הנסיכות מולדובה
הכפר סולקה מוזכר לראשונה בתעודה מ-15 בינואר 1418 מימי השליט אלכסנדרו הטוב של נסיכות מולדובה. ב-7 במרץ 1502 הבויאר הבכיר לוקה ארבורה רכש את הכפר מנכדיהם של קרסטיה הורייץ ושאנדרו גרמן. מאוחר יותר המיטרופוליט גאורגה מובילה העניק את היישוב למנזר סוצ'ביצה. בתחילת המאה ה-17 הקים במקום השליט שטפאן טומשה השני (1615-1611 ו-1621–1623) את מנזר סולקה, המוקדש לקדושים פטרוס ופאולוס - ברומנית, "המנזר פטרו ופאבל". המנזר הרחיב את אחוזתו הודות לתרומות של שליטי מולדובה. על אדמות המנזר עבדו צמיתים רומנים (מולדובנים) וכן עבדים צוענים. במאות הבאות הפכה סולקה לעיר שוק ידועה באזור.
השלטון ההבסבורגי
אחרי 1775, בעקבות הסכם שנחתם בפלמוטקה שעל נהר הדניסטר ונכלל בהסכם השלום בשישטוב (1791), בוקובינה סופחה על ידי ההבסבורגים כנחלת כתר אוסטריה. בהמשך יושמו בה הרפורמות של הקיסר יוזף השני ולפיהן הופקעו בשנת 1785 אדמות המנזר והוענקו לכנסיית הכפר. כמו כן בוטלה העבדות. בימי השלטון האוסטרי התיישבו ביישוב משפחות גרמניות רבות, וגם פולנים, יהודים, סלובקים, רוסינים וכו'. החל משנת 1784 התחיל לפעול בסולקה מכרה מלח. ב-1796 הוקמה בעיירה מבשלה, ב-1801 - בית חרושת לאשלג וב-1802 בית חרושת ללבנים. סולקה הפכה עם הזמן לאתר קיט ידוע שהמשיך להתפתח בימי האימפריה האוסטרו-הונגרית. בשנים 1848–1860 חי בסולקה יאקוב שליה (1866-1787), איכר פולני ממוצא רוסיני, שכונה "מלך האיכרים". הוא עמד בראש מרד איכרים בגליציה בשנת 1846 נגד בעלי האחוזות הפולנים. אשתו סלומיאה קבורה בסולקה. מקום קבורתו אינו ידוע. בשנים 1850–1851 הוגלה לסולקה גם מנהיג ההיידוקים ההוצולים לוקיאן קוביליצה.
ביוזמת הרופאים אדוארד בייליך (1845) ואחר כך ב-1876 הרמן פוראס, הוקם בסולקה בית הבראה שנועד בהתחלה בעיקר למחלות ראות. כמו כן הוקם על יד בית ההבראה פארק קיץ. מאמצים אלה הפכו את סולקה לאחד מאתרי המרחצאות הידועים באימפריה האוסטרו-הונגרית ולאתר בעל פוטנציאל תיירותי.
בימי מלחמת העולם הראשונה הייתה סולקה והסביבה זירת קרבות בין צבאות אוסטרו-הונגריה והאימפריה הרוסית. ב-1869 הוכר ליישוב המעמד של "יריד" או עיירת שוק.
השלטון הרומני
אחרי 1918 חבל בוקובינה ויחד איתו גם סולקה הפכו לחלק מממלכת רומניה ונשארה שנים רבות אתר נופש והבראה בעיקר לחולי ראות. בשנת 1926 היישוב הוכרז לעיר (קומונה עירונית). בשנת 1940 בהתאם להסכם בין רומניה לגרמניה הנאצית מרבית התושבים הגרמנים עזבו את סולקה כדי להתיישב בשטח הרייך.עד ל 2 באפריל 2007 כללה העיירה גם את הכפר פויין-סולקה שהופרד ממנה והפכה לכפר גדול עצמאי (קומונה). ענפי הכלכלה העיקריים היו החקלאות ותעשיית העץ. אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי ב-1989 העיירה יודעת תקופה של שפל. בית ההבראה הפך לבית חולים עירוני למחלות כרוניות וב-2011 נהפך לבית אבות. המבשלה ופארק הקיץ נסגרו וגם בית הספר התיכון המקומי ירד מיוקרתו. כיום סולקה איננה אתר נופש והבראה ועיקר עיסוקם של התושבים הוא חקלאות.
מיקום גאוגרפי
סולקה שוכנת בחלק המרכזי-מזרחי של מחוז סוצ'אבה, במרחק 35 ק"מ מזרחית לבירת המחוז, סוצ'אבה. היא נמצאת בצד המזרחי של מרגלות גבעות אובצ'ינה מארה בעמק סולקה-קצ'יקה, בגבול בין רמות סוצ'אבה להרי הקרפטים המזרחיים, בגובה ממוצע של 522 מ'. סולקה נחצית על ידי נחל בעל אותו השם, יובל מימין של הנהר סוצ'אבה. העיירה גובלת עם הכפרים הבאים: מרג'ינה, סוצ'אבה, בצפון-מערב, ארבורה, סוצ'אבה, - בצפון וצפון-מזרח, פויין-סולקה בדרום ובדרום-מזרח קצ'יקה, סוצ'אבה בדרום ומנסטיריה הומורולוי ("מנזר הומור") במערב. סולקה נמצאת במרחק 23 ק"ם מהעיר רדאוץ, 32 ק"מ מהעיר גורה הומורולוי, 48 ק"מ מזרחית מסוצ'אבה, ו-464 ק"מ צפונית מבירת רומניה, בוקרשט. לעיירה אין גישה למסילות ברזל, מה שהקשה על התפתחותה. תחנת הרכבת הקרובה ביותר היא קצ'יקה, 11 ק"מ ממנה, שבה עובר קו הרכבת סוצ'אבה - ואטרה דורניי. דרך סולקה עובר הכביש הלאומי DN 2E (DJ 209).
העיירה כיום
העיירה נחצית על ידי שתי דרכים ראשיות: רחוב הרפובליקה - בין הכניסה מכיוון קצ'יקה בדרום העיר עד למרכז ורחוב טומשה וודה (בעבר 7 בנובמבר), מגביל לנחל סולקה, ממנזר סולקה עד ליציאה לכיוון מרג'יניה במזרח היישוב. כמעט כל האתרים החשובים ומוסדות העיירה נמצאים בשני רחובות אלה. בשנים 1970–1980 נבנו שיכוני מגורים רובם ברחוב טומשה וודה.
דמוגרפיה
האוכלוסייה בסולקה במהלך השנים