cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורלי נוי
פעילות תקשורתית ופוליטית
נוי היא חברת הנהלת בצלם וב-2022 נבחרה ליושבת ראש הנהלת הארגון. חברה בצוות ג'אסט ויז'ן ופעילה בבל"ד. בבחירות לכנסת העשרים ושלוש הוצבה במקום ה-6 ברשימת בל"ד ובבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצבה במקום ה-7 ברשימת בל"ד וה-23 ברשימה המשותפת.
כיהנה כדוברת הארגון עיר עמים, דוברת הארגון קשב - מרכז להגנת הדמוקרטיה בישראל, וחברה בקואליציית נשים לשלום ובארגון הקשת הדמוקרטית המזרחית.
ב-2021 הדליקה נוי משואה בטקס המשואות האלטרנטיבי של תנועת יש גבול כעיתונאית ופעילה פוליטית מזרחית.
בשנת 2022, בעקבות פיגוע בו ירו מחבלים פלסטיניים על אוטובוס שהסיע חיילים, כתבה "לא, ירי על אוטובוס חיילים בשטח כבוש אינו טרור ".
במאי 2023 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה התיעודית של כאן 11, "מדורות השבטים".
חיים אישיים
מתגוררת בירושלים, נשואה לחוקר התקשורת חיים נוי, מרצה באוניברסיטת בר-אילן, ואם לשתיים.
חיים ישראל
חיים ישראל (נולד בשם חיים אשואל ב-22 באוקטובר 1975, י"ז בחשון ה'תשל"ו) הוא זמר חרדי מזרחי ים תיכוני חסידי.
אורלי נוי
תרגומים מפרסית
בתחילת דרכה, נוי הייתה המתרגמת היחידה בישראל שמתרגמת פרוזה מפרסית.
חיים ישראל
ביוגרפיה
חיים ישראל נולד בבני ברק כחיים אשואל, לעובדיה ושרה אשואל משפחה ממוצא תימני וטריפוליטאי. בצעירותו למד בתלמוד תורה 'שתילי זיתים' בישיבת קריית הרצוג החרדית ואחר כך 'נחלת יוסף', ישיבה גדולה בירושלים. את דרכו בעולם המוזיקה החל כאשר היה משמש כשליח ציבור. בשנת 1999 הוציא את אלבום הבכורה שלו "שערי רצון" שלא הצליח במיוחד. פריצתו הגדולה החלה לאחר צאת אלבומו השני "ממעמקים", בו בלטו במיוחד השירים "יתגדל ויתקדש", והשיר "ממעמקים" עם יואב יצחק. ב-2002 הוציא אלבום נוסף - "בגן של החיים" יחד עם אחיו איציק אשל.
אורלי נוי
תרגומים מפרסית
היא מרבה לתרגם יצירות ספרותיות ושירה מפרסית לעברית, כחלק מהניסיון להנגיש את תרבות המזרח והספרות הפרסית לקורא העברי. בשנת 2014 החלה לתרגם שיר מפרסית בכל יום שישי, ולפרסם אותם באתר "שיחה מקומית" ובדף הפייסבוק שלה. בין השאר תרגמה מספר שירים של פורוע' פרוח'זאד. אוסף תרגומיה לשירה איראנית בת-ימינו ראה אור בשנת 2018 בשם "ימים משונים הם אלה, יפתי".
חיים ישראל
ביוגרפיה
בשנת 2004, הוציא ישראל את האלבום הכפול "מלאכים", כאשר השיר הבולט בו הוא "מלאכים" (לחן: שמואל יונה). כמו כן האלבום כולל את השירים "לך אלי" בדואט עם יואב יצחק וכמו כן דואט נוסף עם נתי לוי.
ב-2006, יצא האלבום "עוקד והנעקד", המכיל בתוכו שמונה פיוטים ובדואט עם יואב יצחק. מתוכו בלט הפיוט שעל שמו נקרא הדיסק, "עת שערי רצון להיפתח".
אורלי נוי
תרגומי פרוזה
בביקורת על הספר "דודי נפוליאון" נכתב: "אורלי נוי, שתרגמה את הספר מפרסית ביד אומן, היא אחת המתרגמות הפוריות והחשובות ביותר של ספרות איראנית לשפה העברית. שליטתה המוחלטת ברבדי העומק של שתי השפות וכשרונה הפואטי הופכת כל תרגום שלה לתענוג קריאה שאין כמותו".
חיים ישראל
ביוגרפיה
ב-2007 הוציא אלבום כפול נוסף - "עקבות בחול", בו בלט השיר "רחמן רחם" אותו שר עם ציון גולן. השתתף בדואט עם שלומי דאקס בביצוע השיר "יגדל".
אורלי נוי
תרגומים נוספים
בשנת 2020 תרגמה אורלי נוי מכתב פתוח שכתבה שירין עבאדי, בו היא מבקרת את המהפכה האיראנית.
חיים ישראל
ביוגרפיה
באוגוסט 2008, יצא אלבומו "יש לנו על מי לסמוך", הכולל את השירים: "יש לנו על מי לסמוך", "אתה קדוש", "שר ואוהב" ועוד.
בשנת 2010 לאחר תקופת מאסר בת שנה בעוון נהיגה ללא רישיון בשכרות יצא ישראל בפורים תש"ע להופעה חיה בשם "דרך חדשה" בהיכל התרבות תל אביב, ואף פרסם דיסק חדש בשם זה.
ב-14 במאי 2012 יצא הסינגל "קסם נעורי" ולאחר מכן באוגוסט 2012 באירוע השקה ברידינג 3 בתל אביב הושק האלבום "קסם נעורי" עם השירים: "קסם נעורי", "אלוקים אדירים", "שמע ישראל". האלבום כולל 18 רצועות.
ב-18 במאי 2014 לרגל הילולת רבי שמעון בר יוחאי בל"ג בעומר יצא לאור האלבום הכפול "סיפור חיי" - "כוכבים" כולל 22 שירים מחצית מהאלבום הלחין ישראל בעצמו ובשאר השירים השתתפו יוצרים כמו: אופיר כהן, רמי לב, עדי ליאון, יוני קיסר, אודי דמארי ועוד. האלבום כולל 2 דואטים עם הזמרים יואב יצחק בשיר "אעופה אשכונה" ועם הזמר דודי קאליש בשיר "השבעתי". בשירים יש שילובי לחנים של פופ, בלדות רוק, מוזיקה ים תיכונית ומוזיקה יהודית מקורית.
ב-23 בנובמבר 2014 הוציא סינגל חדש - בלדה בשם "אני חוזר".
ב-2015 שימש כשופט בשלב האודישנים בתוכנית "הקול הבא" של רדיו קול חי.
ב-10 באפריל 2016 השתתף בדואט עם אייל גולן "אתה המלך" שנכלל באלבומו רחוק מכאן.
ב-1 ביוני 2016 הוציא את אלבומו הכפול "אספתי רגעים".
ב-8 בספטמבר 2020 שיתף פעולה בדואט עם קובי פרץ בשיר "ה' כל יכול" למילים של עציון מוסאי וללחן של ערן קאשי.
ב-20 ביוני 2023 הוציא את אלבומו ה-18 "חיברתי מנגינות" ובו 25 רצועות בינהם הלהיטים השבת שלי, פסיעותיי, אבא איתי, שפכי כמים ליבך, בלילות ועוד
חיים אישיים
חיים ישראל קיבל פטור משירות צבאי מחמת אי-התאמה.
נשוי ואב לשישה ומתגורר בפתח תקווה. אחיו הם הזמרים איציק אשל ואבישי אשל.
הממשל הצבאי הישראלי ביהודה ושומרון וחבל עזה
הממשל הצבאי הישראלי ביהודה ושומרון וחבל עזה היה גוף השלטון הישראלי מ-1967 ועד 1982, בשטחים שנכבשו בידי צה"ל במלחמת ששת הימים, למעט סיני ורמת הגולן.
רקע
ביוני 1967, במהלך מלחמת ששת הימים, כבשה מדינת ישראל את חבלי יהודה והשומרון, את רצועת עזה, רמת הגולן וחצי האי סיני. בעוד רמת הגולן וסיני היו לפני המלחמה בריבונות סוריה ומצרים (בהתאמה), הרי שמעמדם המשפטי של שטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה היה ועודנו מעורפל. בפועל, הנהיגה ישראל בכל אזורים אלה ממשל צבאי בהתאם לאמנת ז'נבה הרביעית, שקובעת את אופן הממשל בשטחים כבושים שנתפסו במלחמה. יצאו מכלל זה מזרח ירושלים ושטחים נוספים ממזרח לירושלים שסופחו לישראל ולשטח המוניציפלי של ירושלים כבר ב-1967 בצו מיוחד, והחוק הישראלי הוחל עליהם. רצועת עזה הייתה נתונה בממשל צבאי מצרי משנת 1949, כך שהממשל הצבאי הישראלי החליף ממשל צבאי מצרי. יהודה ושומרון סופחו לירדן ב-1950, ואף על-פי שישראל לא הכירה בסיפוח, היא כיבדה אותו דה-פקטו בכך ששמרה על החוק והמשפט הירדני ברוב השטח (אף זאת בהתאם לאמנת ז'נבה הרביעית).
סיום הממשל הצבאי
הממשל הצבאי בסיני הסתיים סופית ב-1982, עם החזרת השטח לידי מצרים במסגרת הסכמי קמפ דייוויד. הממשל הצבאי ברמת הגולן הסתיים עם קבלת חוק רמת הגולן ב-1981, חוק המורה על החלת החוק והמשפט הישראליים בשטח זה. המחלוקת בדבר המעמד המשפטי ועתיד השטחים של אזור יהודה, שומרון וחבל עזה (זהו הכינוי הישראלי הרשמי ליתר השטחים האמורים מאז סוף שנות ה-70) הביאה לכך שחלק מכללי אמנת ז'נבה לא הוחלו עליהם. ישראל הקימה יישובים באזורים אלו בניגוד לכללי האמנה, ואף גירשה מדי פעם תושבים מקומיים שנחשדו בהמרדה (פעולה שחוקיותה במסגרת כללי האמנה שנויה במחלוקת). מאז שנת 1981 ועד 1994 פעל באזורים אלו המנהל האזרחי, שתפקידו היה להחליף את הממשל הצבאי, ולנהל את חיי היומיום האזרחיים של תושבי המקום הערביים. גוף זה הורכב מפקידי ממשלה במשרדים שונים של ממשלת ישראל, אזרחים עובדי צה"ל וקצינים. הרעיון מאחורי הקמתו היה להביא אנשים בעלי ניסיון במינהל ציבורי אזרחי, שייטיבו לנהל את חיי היומיום מקציני הצבא שלא הוכשרו לכך. עם זאת, בידי הממשל הצבאי נותרו סמכויות בהחלטות שעניינן ביטחוני. בסוף שנות השבעים הוקמו אגודות הכפרים ארגון של ערבים תומכי השתלבות במדינת ישראל, במטרה להעביר אליהם את השליטה האזרחית ביישובים הערביים - בעקבות הסכמי השלום עם מצרים בהם דובר על אוטונומיה ערבית (שלטון אזרחי אך לא ביטחוני) אך בעקבות רציחת אנשי האגודות, חשיפת שחיתות נרחבת, התנגדות נרחבת בקרב האוכלוסייה הערבית לתנועה זו, וחשדנות כלפיה בימין הישראלי, היא פורקה.
הרשות הפלסטינית
עם חתימת הסכמי אוסלו ב-1993 (ה'תשנ"ג) הוקמה בהדרגה אוטונומיה פלסטינית בחלק מהשטח. רשות זאת קיבלה את סמכויות המנהל האזרחי, וחלק מסמכויות הממשל הצבאי. עם זאת, במיעוט השטח, באזורים שהוגדרו בהסכמי אוסלו כאזורים בשליטה ביטחונית ישראלית, השליטה ביישובים ערביים נותרו תחת המנהל האזרחי. ביישובים היהודיים באזורים אלו, ההתנהלות האזרחית נעשית בדומה למדינת ישראל באמצעות ועדי ישוב, מועצות מקומיות ועיריות, ואילו המשטרה מתנהלת באופן שמעמדו המשפטי אינו ברור.
עיט מצויץ
עיט מצויץ (שם מדעי: Harpyhaliaetus) הוא סוג מבוטל של דורס יום מתת-משפחת העקבים. בעבר הם שויכו לתת-משפחת העיטים. בגרסה 3.3 (2013) של רשימת המיון של הקונגרס האורניתולוגיה הבינלאומי הוחלט להעביר את המינים בסוג זה לסוג עקב שחור וסוג זה בוטל. השם מגיע מיוונית Haliaetus (עיט דגים) Harpy (הרפיה).
מאפיינים
אלו עופות באורך 60–80 ס"מ, מוטת כנפיים באורך 152–180 ס"מ ושוקלים עד 3 ק"ג. הם בעלי מקור קשוח ומעט מאונקל ונוצותיהם אפורות עד חומות. מאחורי ראשם ישנה ציצת נוצות קטנה מזדקרת. כפות הרגליים עירומות מנוצות וצהובות.
הם חיים ביערות האמזונאס וצדים מגוון של בעלי חיים קטנים עליהם הם עטים מלמעלה. הם ניזונים בעיקר מיונקים קטנים עד גודל של קופים וטלאים וכן מעופות ומזוחלי יער שונים. הם יגוונו גם בדגים.
ג'ים ת'ומפסון
ג'ים האריסון ווילסון ת'ומפסון (באנגלית: James Harrison Wilson Thompson, נולד ב-21 במרץ 1906, נעלם ב-26 במרץ 1967 והוכרז כמת על ידי בית משפט התאילנדי ב-1974) היה איש עסקים אמריקאי אשר סייע לחדש את תעשיית המשי התאילנדי בשנות ה-50 וה-60. בנוסף לכך היה אספן אומנות מכל רחבי מזרח אסיה. היעלמותו המסתורית של ת'ומפסון בשנת 1967 בהרי קאמרון שבמלזיה הייתה לאחת התעלומות הנחקרות ביותר בהיסטוריה של מזרח אסיה.
ביתו של ת'ומפסון בבנגקוק, בו התגורר במשך 20 השנים האחרונות לחייו, משמש כיום כמוזיאון.
ראשית חייו
ת'ומפסון נולד בגרינוויל, דלאוור שבארצות הברית כאחיהם הצעיר של ארבעת הילדים של הנרי ומארי ת'ומפסון ב-21 במרץ 1906, הנרי היה גם הוא סוחר בדים. מארי הייתה בתו של ג'יימס האריסון ווילסון שהיה מפקד בכיר בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון. באולימפיאדת אמסטרדם שנערכה באותה שנה ייצג את ארצות הברית באירוע שיט. ת'ומפסון נרשם ללימודי אדריכלות באוניברסיטת פנסילבניה אך לא סיים אותם.
בשנות ה-30 עבד בחברת אדריכלות שהייתה אחראית לעיצוב ובניית מבנים לכל אורך החוף המזרחי.
ב-1941, עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, התגייס ת'ומפסון לצבא ארצות הברית, במהרה הכיר קצין בשם אדווין פליישי בק ששכנע אותו להצטרף למשרד לשירותים אסטרטגיים. במהלך המלחמה לחם תו'מפסון לצד לוחמי תנועת ההתנגדות הצרפתית בצפון אפריקה, לאחר מכן נשלח להילחם באירופה.
לאחר תום המלחמה נשלח ת'ומפסון לסרי לנקה, שהייתה תומכת של תנועת השחרור התאית מהכיבוש של הצבא יפני, על מנת לסייע לתנועת השחרור התאית שפעלה משם. לאחר יום הניצחון על יפן באותה שנה נשלח לבנגקוק, בירת תאילנד שזה עתה שוחררה מהכיבוש היפני על מנת לארגן משרד לשירותים אסטרטגיים מקומי. שם הכיר את קוני מנגסקאו, מתורגמנית, שעתידה להפוך לאחת מידידותיו הקרובות של ת'ומפסון.
אחרי המלחמה עבד בבנגקוק לצד הדיפלומט האמריקאי צ'ארלס יוסט, שהיה חברו לספסל הלימודים באוניברסיטת פרינסטון. במסגרת עבודתו השתמש במידע מודיעני שהיה בידו על מנת להקל על סכסוכים בגבולות תאילנד, לצדו של תומפס'ון באותה משלחת אמריקאית עבד קנת' לנדון, שאשתו, מרגרט כתבה את הספר "אנה ומלך סיאם" שעובד בשנת 1956 לסרט שאליו ת'מפסון עתיד לעצב את בגדי השחקנים.
אחרי השירות הצבאי והיעלמותו
אחרי שהשתחרר מהצבא ב־1946 ולאחר שהתגרש מאשתו פטרישיה, חזר ת'ומפסון לתאילנד על מנת להפוך לשותף במלון מנדרין אוריינטל, בין ת'מפסון לשותפיו הופיעו חילוקי דעות וזה נטש את השותפות במלון. לאחר מכן פנה ת'ומפסון לתעשיית המשי.
ב-1948 הקים יחד עם ג'ורג' ברי את חברת Thai Silk Company Limited, כאשר כל אחד מהשותפים החזיק ב-18% ממניות החברה, שאר המניות נמכרו בעיקר לשותפים זרים. לחברה היו שתי הצלחות עיקריות, הראשונה, עיצוב בגדים למחזמר הידוע המלך ואני והשנייה, העלאת מאות תאילנדים, בעיקר נשים מעל קו העוני, על ידי העסקתם.
בשנת 1958 החל ת'ומפסון לבנות ולעצב את ביתו שעל גדות נהר הצ'או פראיה בבנגקוק. ת'ומפסון ליקט בתוך ביתו, שהוא למעשה "אוסף" של מספר מבנים ישנים יותר, חפצי ארכאולוגיה ואומנות, חלקם הגדול פסלים בודהיסטיים, אותם אסף במהלך חייו במזרח הרחוק. כיום המבנה משמש כמוזיאון.
ת'ומפסון נעלם באופן מסתורי במהלך הליכה באזור הרי קאמרון שבמלזיה בעת שבילה שם עם ידידיו. הוא הוכרז כמת על ידי בית המשפט התאילנדי בשנת 1974. על אף שנמצאו עקבות של עצמות באזור בו ת'ומפסון נעלם ב-1985 לא הוכח כי אלו שייכות אליו. היעלמותו נחשבת עד היום לאחת התעלומות הנחקרות ביותר בתולדות המזרח הרחוק.
כיום המותג Jim Thompson הוא מותג בדי משי פופולרי ולו סניפים רבים ברחבי המזרח הרחוק ואוסטרליה.
דרור שטרום
דרור שטרום (נולד ב-1963) הוא עורך דין ישראלי, כיהן כממונה על ההגבלים העסקיים, עומד בראש המכון הישראלי לתכנון כלכלי וכיהן בוועדות ציבוריות שונות.
ביוגרפיה
שטרום למד בתיכון כצנלסון בכפר סבא ושירת בצה"ל כקצין מודיעין שדה.
ב-1997 מונה ליועץ המשפטי של רשות ההגבלים העסקיים וסגן הממונה על ההגבלים העסקיים. בתפקיד זה הגיש סדרת כתבי אישום כנגד קרטלים במשק ולראשונה בישראל נגזרו עונשי מאסר לריצוי בפועל (לא רק בעבודות שירות) לעברייני קרטלים (פרשת קרטל המרצפות). בתקופת כהונתו הוביל קו, אותו המשיך אחר כך בעת שכיהן כממונה, של העמדה לדין פלילי ודרישת עונשי מאסר בפועל בעבירות של קרטלים במשק, בטענה שלולא ינהגו כך תוביל הריכוזיות במשק לכך שהקרטלים יהיו נפוצים ביותר, יוקר המחיה יאמיר ויכולתם של יזמים ועסקים קטנים לחדור לשווקים ולשכללם, יכולת שהיא חיונית לכל כלכלה מודרנית - תלך ותדעך. קו זה התקבל על ידי בית המשפט העליון אשר קבע כי:
בפברואר 2001 מונה לראש הרשות וכממונה על ההגבלים העסקיים וכיהן בתפקיד עד נובמבר 2005.
לאחר תום כהונתו ברשות, ריכז במהלך שנת 2006 צוות בינמשרדי להקמתה וגיבוש מדיניות האכיפה של רשות להגנת צרכן ולסחר הוגן. משנת 2006 מכהן שטרום כמנכ"ל העמותה "המכון הישראלי לתכנון כלכלי", העוסק בנושא התחרותיות של ישראל.
בשנת 2010 חיבר שטרום יחד עם פרופ' אבי בן בסט את הצעת החוק להגברת התחרותיות וצמצום סיכונים בפעילות קבוצות עסקיות, התש"ע - 2010. ההצעה הוגשה על ידי קבוצה של 37 ח"כים, בראשות עינת וילף וחיים אורון והביאה לכינון הוועדה להגברת התחרותיות במשק. במהלך המחאה החברתית בשנת 2011 מונה כמומחה מייעץ לצוות יוקר המחיה בוועדת טרכטנברג, הוועדה לשינוי כלכלי חברתי.
בשנת 2011 היה חבר בוועדה לבחינת מטה ראש הממשלה (ועדת קוצ'ייק) אשר הדו"ח שלה קבע את מבנה המטה והגביל את כמות משרות האמון במטה זה.
ב-2015 מונה לעמוד בראש "הוועדה להגברת התחרותיות בשירותים בנקאיים ופיננסיים נפוצים" הקרויה גם "ועדת שטרום". הוועדה המליצה, בין השאר, על הורדת דרישת ההון לכניסת בנקים חדשים, והפרדת חברות כרטיסי האשראי מהבנקים והקמת תשתית מחשוב לבנקים חדשים בסיוע המדינה. ההמלצות ודו"ח הביניים של הוועדה פורסמו ב-14 בדצמבר 2015 וב-6 בינואר 2016 בהתאמה. הדו"ח המסכם של הוועדה פורסם ב-1 בספטמבר 2016 אומץ על ידי הממשלה והמלצותיו תורגמו להצעת חוק להגברת התחרות ולצמצום הריכוזיות בשוק הבנקאות בישראל (תיקוני חקיקה), התשע"ו-2016. הצעת החוק אושרה בכנסת ביום 23 בינואר 2017 ללא כל התנגדות.
בעקבות הרפורמה והחוק שעבר הופרדו חברות כרטיסי האשראי "מקס" ו"ישראכרט" מהבנקים הגדולים ובאוגוסט 2021 הושק בישראל, לראשונה מזה 43 שנים - הבנק החדש "וואן זירו".
בשנים 2016 - 2020 ייצג יבואנית מלט במאבק על פתיחת שוק המלט הישראלי שהיה במונופול של חברת "נשר" - לתחרות מיבוא והגן על היבואנים מהטלת היטל היצף שאיימו לטרפד את פתיחת השוק לתחרות.
בשנת 2021 היה חבר בוועדת האיתור שהמליצה על מיכל כהן ועל ד"ר אורן ריגבי לשמש כממונה על התחרות.
מייצג את לובי 99 בערר נגד החלטת הממונה על התחרות לאשר מיזוג שאיפשר לדלק קידוחים בע"מ ולשברון לרכוש את צינור הגז למצרים.
יואכים הנרי
יואכים אנדרה הנרי (באנגלית: Joachim Andre Henry) הוא פוליטיקאי מסנט לוסיה, שנבחר לשמש כחבר בית האספה של סנט לוסיה ב-26 ביולי 2021.
קריירה
הנרי חבר במפלגת העבודה של סנט לוסיה. בשנים 2016–2020 היה חבר הסנאט של סנט לוסיה, ושימש כמנהיג האופוזיציה.
בבחירות 2016 ניסה הנרי להתמודד מטעם דרום-מזרח קסטריז על מקום בבית האספה של סנט לוסיה, בית הנבחרים התחתון, אך נכשל. הנרי התמודד שוב על אותו כיסא בבית האספה בבחירות הכלליות שנערכו ב-26 ביולי 2021, קיבל 52.90% מהקולות וניצח את יריבו גיא ג'וזף, שהחזיק בכיסא בבית האספה מאז 2006.
באוגוסט 2021 הוא מונה לשר בממשלה.
קישורים חיצוניים
פרופיל, באתר מפלגת העבודה של סנט לוסיה
צדקיה בן מעשיה
צִדְקִיָּה בֶן מַעֲשֵׂיָה (גם צִדְקִיָּהוּ בֶן מַעֲשֵׂיָה) היה על פי התנ"ך נביא שקר שפעל במאה ה-6 לפנה"ס, בימי מלכותו של צדקיהו מלך יהודה. בתלמוד מסופר שהוצא להורג בפקודת נבוכדנצר מלך בבל.
בספר ירמיהו הנביא ירמיהו מקלל את צדקיה ואת עמיתו, נביא השקר אחאב בן קוליה, שיהיו לקללה לכל גלות יהודה הנמצאת בבבל:
בפרק חלק מופיעה אגדה על פיה צדקיה ואחאב בן קוליה ניסו לשכנע את בתו של נבוכדנצאר לשכב איתם, באומרם לה שקבלו נבואה כזאת בשם ה'. בעקבות זאת, משליך אותם נבוכדנצאר לכבשן אש יחד עם יהושע בן יהוצדק.
אוריגנס השווה אגדה זאת עם סיפור שושנה בת חלקיהו המופיע בתוספות לספר דניאל. גם בספר יוחסין כתוב שאולי אחאב וצדקיה היו המעלילים.
סוסון-ים מדובלל
סוּסוֹן-יָם מְדֻבְלָל (שם מדעי: Hippocampus guttulatus) הוא מין של סוסון-ים שחי בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי ובים התיכון.
מאפיינים
הסוסון יכול להגיע עד לאורך של 22 סנטימטר, אך מגיע בדרך כלל לאורך של 12 סנטימטר. הסוסון המדובלל הוא בעל גוף צר, וזנב לופתני. ראשו וגבו לעיתים מכוסים בליטות וסיבים מפוזרים ולא מסודרים, מה שהקנה לו את שמו. צבעי הסוסון נעים מירוק כהה עד צהוב בהיר וחום, ולעיתים הוא מכוסה נקודות לבנות או שחורות. באוקיינוס האטלנטי תפוצת הסוסון המדובלל מגיעה מהאיים הבריטיים עד למרוקו ובים התיכון הסוסון פזור לאורך חופי רב המדינות. הסוסונים חיים במים רדודים שעומקם לא עולה על 20 מטר, והוא חי מרבדי עשב ים, בהם הוא יכול להילפת לצמחים ולסנן את מזונו מן המים, וגם להיות מוגן בהם מאחרו צבעיו מותאמים להסוואה בעשב ים. סוסון הים הוא דג איטי ומגושם שלא יכול לברוח או להגן על עצמו מטורפים, ועל כן הוא מסתמך בעיקר על הסוואה על מנת לשרוד.
הסוסון הוא טורף שניזון מזואופלנקטון וסרטנאים קטנים שנסחפים במים, אותם הוא מסנן עם חרטומו הארוך שמותאם לסינון זה. הסוסון הוא מטיל ביצים, אך הביצים המופרות שוהות לשם הגנה בכיס מיוחד על בטנו של הזכר, שם הן נשארות עד לבקיעת הצאצאים, כמו בכל סוסוני הים.
הסוסון חי גם בחופי ישראל, בחופי הים התיכון, בעיקר בחופים בהם יש מרבדי עשב טבעיים כגון החופים שמול קיסריה וחוף פלמחים.
פסטיבל הסרטים של שאנגחאי
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של שנחאי (באנגלית: The Shanghai International Film Festival, בסינית: 上海国际电影节), בקיצור: SIFF הוא אחד מפסטיבלי הקולנוע הגדולים ביותר במזרח אסיה.
לצד פסטיבל הסרטים הבינלאומי של טוקיו, זהו אחד מפסטיבל הקולנוע הגדולים ביותר באסיה. פסטיבל שאנגחאי הראשון התקיים בין ה-7 ל-14 בפברואר 1993 והתקיים ברציפות עד לשנת 2001. בשנת 2003 בוטל הפסטיבל עקב התפרצות מגפת הסארס. מאז השקתו בשנת 1993, פסטיבל שנחאי נהפך להיות פסטיבל קולנוע בקטגוריית A.
פסקוגל זנב-מברשת
טקסונומיה
הסוג פסקוגל משויך לתת-משפחת הדסיורים במשפחת נמיות הכיס, ומבחינה חיצונית הוא מזכיר במיוחד את הדיבלר והאנטכינוס. תחת הפסקוגל המברשתני כלולים 3 תת-מינים שתופסים אזורים גאוגרפים נפרדים:
האוכלוסייה בצפון חצי האי כף-יורק עשויה לייצג תת-מין רביעי.
אנטומיה ומראה
הפסקוגל המברשתני הוא טורף כיס בינוני בגודל סנאי שחולק קוי דמיון עם הדיבלר והעכבר. גופו קומפקטי ודקיק, ראשו משולש חרוטי וחוטמו צר ומחודד. אוזניו גדולות ומחודדות וכמעט חסרות שיער ועיניו חרוזיות ושחורות. סביב אפו הקטנטן יש זיפים ארוכים שמיועדים למישוש זרמי אוויר בלילה. לפסקוגל שיניים וטפרים חדים שמותאמים לתזונה מן החי. התכונה המפורסמת ביותר של המין היא זנבו הייחודי שמזכיר בצורתו בקבוקי מברשת של צמח הקליסטמון (Callistemon); הזנב מתאפיין בשערות משי צפופות וזקופות, והפסקוגל מנענע אותם לצדדים כשהוא בתנועה כדי להסיח את דעתם של הטורפים מתנועות גופו.
אורך ראשו וגופו של הפסקוגל המברשתני 16–23 ס"מ בממוצע, אורך זנבו 17–22 ס"מ ומשקלו 110–235 גרם. הפרט הכבד ביותר שתועד אי פעם שקל 311 גרם. הזכר נוטה להיות גדול וכבד מן הנקבה. לנקבת הפסקוגל יש כיס מדומה על הבטן שמורכב מקפל עור עבה ומכוסה בשיער גס. הוא מכיל עד שמונה פטמות.
הפרווה של הפסקוגל המברשתני קצרה ורכה. צבעה הכללי מורכב מגווני אפור (בהיר, כהה, כסוף, כחלחל ושחרחר), והיא שזורה בשיער צהבהב, לבן ושחרחר. הסנטר, הגרון, החזה, הבטן והמפשעה בצבע לבן בוהק, והזנב בולט בצבעו השחור מבריק. חלקי הגוף החשופים דוגמת החוטם, האוזניים והכפות בצבע ורוד או כתמתם והאף אדמוני. סימוני הפנים שלו כוללים פס שחור על החרטום וטבעות לבנות סביב העיניים.
תפוצה וסביבת מחיה
הפסקוגל המברשתני אנדמי לאוסטרליה. בעבר התפוצה שלו השתרעה באופן רציף לאורך חופי היבשת, אולם בעקבות אובדן בית גידול מתמשך והתפשטות טורפים פולשים היא הפכה למקוטעת ומפוצלת וההערכה היא שהמין איבד לפחות מחצית מטווח התפוצה ההיסטורי.
כיום, לפסקוגל יש 7 אוכלוסיות נפרדות: שתי אוכלוסיות באוסטרליה המערבית (אחת בצפון קימברלי ואחת בקצה הדרומי מערבי ליד פרת'), אוכלוסייה אחת גדולה בויקטוריה, אוכלוסייה גדולה בגבול ניו סאות' ויילס וקווינסלנד, ו-3 אוכלוסיות קטנות נוספות לאורך קו החוף המזרחי והצפוני של קווינסלנד. הפסקוגל המברשתני נכחד מאוסטרליה הדרומית, והאוכלוסייה שלו בצפון הטריטוריה הצפונית הוכרה כמין נפרד (פסקוגל צפוני).
הפסקוגל המברשתני מגלה העדפה ליערות אקליפטוס פתוחים וחורש ים-תיכוני עם כמות משקעים ממוצעת של 2,000-500 מילימטר לשנה. עם זאת, הוא מצוי גם בסוואנה צחיחה למחצה שמנוקדת בשיטה, בבתה ובכיסי מאלה, ובשוליים של יער גשם טרופי. צמצום בית הגידול מוביל לכך שהפסקוגל נראה לעיתים קרובות בסביבה עירונית.
התנהגות ופעילות
הפסקוגל הוא יונק זריז ולולייני שמיומן במיוחד בטיפוס על עצים, ומסוגל לרוץ במהירות במעלה ומורד הגזע או בספירלה סביבו ולקפוץ עד לגובה 2 מטר. בנוסף, הוא מסוגל לסובב את כפות רגליו האחוריות עד 180 מעלות במהלך הטיפוס. הזריזות יוצאת הדופן של הפסקוגל משמשת אותו במרדף אחר טרף ובהימלטות מדורסי הלילה - טורפיו העיקריים.
הפסקוגל חי בטריטוריה קבועה. הזכר תופס שטח גדול מאוד שמשתרע על פני 100 דונם ומעלה, ומגן עליו באגרסיביות מפני זכרים אחרים. הנקבה תופסת שטח קטן בהרבה: לרוב 20–40 דונם, ובבית גידול מתאים היא תסתפק אפילו ב-5 דונם. הזכר והנקבה מסמנים את שטחם באמצעות שתן וצואה וסובלים נוכחות של פסקוגלים מהזוויג האחר. הנקבה גם סובלנית כלפי נוכחות של בנותיה הצעירות.
הפסקוגל משמיע שני סוגי קולות: צליל נמוך דמוי לחישה שמשמש כאזעקה במקרה של נוכחות טורף, וסדרת ציוצים קולנית בתגובה לפלישה של פסקוגל מאותו הזוויג. המין גם עושה שימוש באותות חזותיים כמו טפיחה עם כפותיו הקדמיות על קליפת העץ וקשקוש בזנבו הבולט כסימן אזהרה או הסחת דעת עבור טורפים פוטנציאליים.
התזונה של הפסקוגל מורכבת בעיקר מחרקים ועכבישאים גדולים, שאותם הוא מאתר על הגזעים או תחת קליפות עץ רופפות. מלבד חסרי חוליות, הוא טורף לעיתים קרובות זוחלים ועופות קטנים, עכברים וכיסאים זעירים, ואף עשוי לטרוף תרנגולות או לינוק צוף פרחים.
רבייה ומחזור חיים
הפסקוגלים מתרבים בראשית החורף (אמצע מאי עד תחילת יולי), ומרבית הזכרים מתים לאחר עונת הרבייה הראשונה כשהם בגיל שנה לכל היותר. הפסקוגל המברשתני הוא היונק הגדול ביותר מבין טורפי הכיס המפגינים התנהגות זאת. הגורם העיקרי לתמותה הוא הלחץ; הזכרים נמצאים במאבק איטנסיבי ותמידי לשמירה על הטריטוריה הענקית שלהם, והמאבקים המתמשכים מתישים את כוחם והופכים אותם לפגיעים למחלות ולפגעי מזג האוויר. למרות שהזכר גדול מן הנקבה, היא מפגינה דומיננטיות רבה יותר במהלך המפגשים ביניהם לצורך רבייה.
לאחר תקופת היריון של חודש ימים, הפסקוגלית ממליטה 7–8 צאצאים שגדלים בכיס במשך שבעה שבועות. לאחר מכן, הגורים עוזבים את הכיס ועוברים לגור בקן של האם למשך 3 חודשים נוספים, כשהיא מספקת להם חלב ובהמשך מזון מן החי. הנקבה ממליטה המלטה אחת או שתיים לכל היותר במשך חייה הקצרים, ולרוב היא מתה בגיל שנתיים. תוחלת החיים המרבית של הנקבה בטבע היא 3 שנים. בשבי, שני הזוויגים הגיעו לעיתים קרובות לגיל 3 שנים.
מצב
הפסקוגל המברשתני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור קרוב לסיכון (NT), בשל ירידה משמעותית בגודל האוכלוסייה שצפויה להגיע לשיעור של 30%, שמקורה באובדן בית גידול ובטריפה על ידי חתולים. עם המגמות הנוכחיות יימשכו, המין צפוי להעפיל לקטגוריית הפגיע (VU).
האיומים הנוכחיים על המין הם כריתת עצים, המרת בית גידול לחקלאות ומרעה, כרייה, התפשטות השועל האדום וחתול הבית, והעדר בית גידול מתאים. האוכלוסיות המבודדות פגיעות במיוחד להכחדה מקומית.
ארגון השימור IUCN ממליץ לרשויות השימור האוסטרליות לפתח טכנולוגיה מתאימה לצמצום אוכלוסיית החתולים ולערוך מחקרים נוספים אודות הטקסונומיה והביולוגיה של המין. הפסקוגל נמצא באזורים מוגנים רבים ברחבי טווח התפוצה שלו. האוכלוסייה העולמית של הפסקוגל המברשתני נאמדת בסביבות 15,000 פרטים.
כביש 3415
כביש 3415 הוא כביש רוחב מקומי בחבל לכיש שבשפלה. כביש זה מתחיל בצומת לכיש במפגש עם כביש 35 ונגמר בכיכר שקף במפגש עם כביש 358. אורכו של הכביש הוא 16.4 ק"מ.
ואסיף ג'והריה
ואסיף ג'והריה (14 בינואר 1897–1972) היה מלחין, נגן עוד, משורר והיסטוריון פלסטיני נוצרי. הוא ידוע בזכות ספר זיכרונותיו, "יומניו של ואסיף ג'והאריה", המתפרש על פני שישה עשורים מ-1904 עד 1968, ומכסה את ההיסטוריה המודרנית הסוערת של ירושלים, כולל ארבעה משטרים וחמש מלחמות.
ילדות ונעורים
ואסיף ג'והאריה נולד לג'ריס והילנה ברקת ב-14 בינואר 1897, חברי הקהילה הנוצרית אורתודוקסית בירושלים. אביו, ג'יריס (גירגיס), היה המוח'תאר של הקהילה האורתודוקסית המזרחית בעיר העתיקה (1884) וחבר מועצת העירייה של ירושלים, כיהן תחת ראשי הערים סלים אל-חוסייני ופיידי אל-עלמי. הוכשר כעורך דין, היה בקיא בדיני השריעה המוסלמיים ושלט במספר שפות, כולל יוונית, טורקית וערבית. הוא עבד זמן קצר כשמאי ממשלתי, אך מאוחר יותר פנה לעסקים פרטיים, והפך לחקלאי משי מצליח באל עזרייה ולבעל בית קפה. הוא גם היה יצרן איקונים מיומן ומוזיקאי חובב, מה שהביא את ואסיף ללמוד לנגן בעוד בגיל צעיר. אמו, הילנה ברקת, נצר למשפחה אורתודוקסית מובילה ממה שנודע לימים כרובע הנוצרי.
מעמד המשפחה בתוך מערכת המעמדות של ירושלים בתקופה העות'מאנית מיוחס לקשרים שלהם כבני חסות של משפחת חוסייני, בעלי אדמות שהחזיקו בתפקידי הנהגה פוליטיים ודתיים בחיים הציבוריים הפלסטינים. הם היו תלויים במשפחת חוסייני לצורך מינויים למשרות באדמותיהם ובשירות המדינה.
ילדותו של ואסיף הושפעה מאוד מאביו. אביו פיקח על חינוכו של ואסיף, ובחר בתי ספר ומדריכים לילדיו. בגיל תשע פיתח עניין במוזיקה (במיוחד בנגינה בעוד) בני הזוג ג'והאריה ערכו לו חגיגת יום הולדת שבה הופיעה המוזיקאי קוסטנדי אל-סוס. זמן קצר לאחר מכן הוא ייקח שיעורי עוד, בהנחייתו של עבדול חמיד קוטאינה. בערך באותו זמן, אביו של ואסיף שלח אותו להתלמד במספרה מקומית, בין יתר ההכשרות שהשלימו את השכלתו הפורמלית ולעיתים קרובות קידמו את הקריירה המוזיקלית המתפתחת שלו.
חינוך
השכלתו של ואסיף מהווה דוגמה למגוון התרבותי של ירושלים. כתביו של ואסיף שיקפו, "... מידה ניכרת של חינוך פורמלי. . . שפתו המלוטשת, הדמיון הפיוטי העשיר שלו." בין בתי הספר והמקצועות שלמד היו:
I. בית הספר דבאגה (של הכנסייה הלותרנית) עד 1909, ולימודיו כללו: דקדוק ערבי בסיסי, הכתבה, קריאה וחשבון.
II. בית הספר הלאומי של דוסטוריה, מוסד פרוגרסיבי בניהולו של ח'ליל א-סכאכיני. כאן למד את מקצועות החינוך הגופני, אנגלית, צרפתית, וטורקית. כמו גם לימודי קוראן, שעזרו לו ללמוד אחר כך מוזיקה ושירה ערבית.
III. בית הספר אל-מוטראן, שם עודד אותו חוסייני נדיב ללמוד אנגלית.
השכלתו של ואסיף חשובה בהקשר למידת הגיוון בתוך ירושלים. הוא היה נוצרי שלמד במוסדות נוצריים ומוסלמיים כאחד, שם למד את שפות המזרח התיכון ואירופה כאחד, את הטקסטים של התנ"ך והקוראן. סיפור חינוכו של ג'והאריה מדגים את נזילות הגבולות באימפריה העות'מאנית בימי נעוריו של ג'והאריה. בעולם העכשווי זהויות האנשים ותפקידיהם החברתיים והפוליטיים קבועים יחסית. בעולם נעוריו של ג'והאריה, הגבולות המפרידים בין חייהם של נוצרים או יהודים למוסלמים היו זורמים יותר, וכך גם גבולות חברתיים עירוניים והגבולות המפרידים בין דרכי חיים מודרניות מסורתיות כביכול.
- גלווין, המזרח התיכון המודרני: היסטוריה
קריירת מוזיקלית
הקריירה המוזיקלית של ואסיף החלה בגיל תשע. הוא חונך על ידי מוזיקאים שונים מירושלים. הקריירה המוזיקלית של ואסיף חשפה אותו לתרבויות שונות של האזור וגם במערב. הוא פיתח יחסים קרובים עם עמיתים מוזיקאים שהגיעו מלבנון, מצרים, סוריה, טורקיה ורוסיה. הוא ניגן עם ולמען נוצרים, מוסלמים ויהודים. שיתוף הפעולה של אמנים באותה תקופה חצה את הזהות האתנית והעדתית.
השכלתו והקריירה המוזיקלית של ואסיף עמדו בסימן ההשפעה הגוברת של תרבות אל-נהדה
יומניו של ואסיף ג'והאריה
"יומניו של ואסיף ג'והאריה" מתארים תקופה המאופיינת בשינוי פוליטי וסוציו-אקונומי נרחב בתוך העיר ירושלים. בתחילת המאה העשרים החלה עידן המודרניות בירושלים, שהתבטא בהתקדמות הטכנולוגיה, התעשייה, הממשל, התשתיות, האמנויות והחינוך. כתביו של ג'והאריה משמשים מקור ראשוני רב ערך שסייע לחקר התקופה; בעיקר על השפעות המודרניזציה ותפקידן של האתניות והזהויות העדתיות במהלך התקופה.
מודרניזציה בירושלים
העיר ירושלים, בתחילת כתיבתו של ג'והאריה בשנת 1904, תוארה כנקודה כושלת בשולי האימפריה העות'מאנית. ככזו, העיר נכנסה מאוחר יחסית לעידן מודרניזציה של המאה התשע-עשרה, וג'והאריה היה עד לשינוי זה. המודרניזציה של ירושלים הביאה לעלייתם של מעמדות חדשים בחברה, כמו בעלי קרקעות עשירים והקמת מועצות עירוניות בערים ברחבי האימפריה העות'מאנית, עד סוף המאה התשע-עשרה.
סקירה כללית
"יומניו של ואסיף ג'והאריה" הם אוסף קורותיו של ג'והאריה המתפרשים על פני שישה עשורים (1904–1968), של ההיסטוריה המודרנית הסוערת של ירושלים, המכסה ארבעה משטרים וחמש מלחמות. הוא חווה תקופות יוצאות דופן, אך הוא עצמו לא נמנה עם האליטה הפוליטית או התרבותית של ירושלים. עם זאת, חשיבות כתביו של ג'והארי מיוחסת למעמדו של כחבר רגיל בחברה. מעמדו החברתי בא לידי ביטוי בתוך סגנון כתביו, הזיכרונות כתובים ברובם בסגנון האנקדוטלי של החכוואתי (מספר סיפורים) שהרשים אותו בילדותו. הטקסט של היומנים עמוס בפרשנות ובביקורות חברתיות על התרבות, הפוליטיקה החברתית-כלכלית של ירושלים. הוא תיעד את חיי היום יום בצומת קריטי בתולדות העיר.
סלים תמרי על חשיבות "יומניו של ואסיף ג'והאריה"
אינטראקציה חברתית בין תושבי ירושלים בתחילת המאה העשרים נטענה על ידי חוקרים רבים כפי שהוגדרו על ידי, החלוקה האתנית של ארבע קהילות: מוסלמית, נוצרית, ארמנית ויהודית. ברבעים אלה, טוענים הדיווחים המקובלים, הצמתים החברתיים היו פחות או יותר בלעדיים, מוגדרים פיזית ומחוזקים על ידי מנגנונים של עזרה הדדית, התמחות במלאכה, חגיגות פולחן, מערכות חינוך פנימיות ומעל לכל, כללי האנדוגמיה הקהילתיים.
—סלים תמרי, " וסיף ג'והאריה, מוזיקה פופולרית ומודרניות מוקדמת בירושלים " עם זאת, הופעתם של כתבי ואסיף ג'והאריה סיפקו לחוקרים כמו סלים תמרי מקור ראשוני המסוגל להפריך טענה כזו. באמצעות התיעוד של ג'והאריה, תמרי טוען לחולשת הפרדיגמה, הנאמרת לעיל ומציעה, המודרניות של ירושלים הייתה מאפיין של הדינמיקה הפנימית בעיר העות'מאנית ומציעים שהמבנה החברתי של העיר המוקפת חומה היה הרבה יותר נזיל ממה שמקובל לחשוב; בנוסף, "אני מציע ששיטת הרבעים המרמזת על חלוקת העיר העתיקה לתחומים קהילתיים הוכנסה ונכפתה רטרואקטיבית על העיר על ידי תקנות קולוניאליות בריטיות."
—סלים תמרי, "וסיף ג'והאריה, מוזיקה פופולרית ומודרניות בירושלים". תמרי מתייחסת לסצנת התרבות של העיר כאל "היברידית" של זהויות אתניות ועדתיות שונות, במקרה של ירושלים העות'מאנית שלפני המלחמה... העיר טיפחה זהות קהילתית, תודעה הקהילתית קדם-לאומית המתחרה בלאומיות הערבית שהחלה להתחזק אך עם סממנים מקומיים פלסטינים וכן תנועה יהודית ציונית עוברית.
—סלים תמרי, "וסיף ג'והאריה, מוזיקה פופולרית ומודרניות בירושלים". הניסיון של ואסיף בקרב קבוצות אתניות ועדתיות שונות היה ברובו ידידותי. הוא למד ערבית וקוראן, שיחק עם מוסלמים, טורקים, אירופאים והתייחס ליהודים כאל אבנא אל-בלד (בני המדינה), 'בני הארץ',  'יהוד אולאד ערבי'  (יהודים, בנים של ערבים)." הטיעון של תמרי משמש כדחייה של הנרטיב הקונסטרוקטיביסטי, וטוען בעד מודל מבני בהבנת החברה בירושלים בתחילת המאה. תקופה של מודרניזציה, שליטה אימפריאלית תחת שיטת המנדט הבריטי אחראית לגבולות הקהילתיים של ירושלים בעידן המודרני.
ממשלת הודו
ממשלת הודו (בהינדי: भारत सरकार, ב ISO: Bhārat Sarkār), מכונה לעיתים קרובות GoI, הממשלה המרכזית, ממשלת האיחוד או פשוט המרכז, היא רפובליקה פדרלית שהוגדרה על ידי חוקת הודו כסמכות המחוקקת, המבצעת והשיפוטית לשלוט באיחוד של עשרים ושמונה מדינות ושמונה שטחי איחוד המהוות את הודו של ימינו. מושב הממשלה ממוקם בניו דלהי, בירת הודו.
מבנה בסיסי
ממשלת הודו (GoI) הידועה גם בשם "האיחוד של הודו" (על פי סעיף 300 של החוקה ההודית) ממודלת על בסיס שיטת ווסטמינסטר לשליטה במדינה, ממשלת האיחוד מורכבת בעיקר מהרשות המבצעת, המחוקקת, והשופטת, שבה כל הסמכויות מוקנות לפי החוקה בידי ראש הממשלה, הפרלמנט ובית המשפט העליון. נשיא הודו הוא ראש המדינה והמפקד הראשי של הכוחות המזוינים ההודים בעוד ראש הממשלה הנבחר משמש כראש ההנהלה, ואחראי על ניהול ממשלת האיחוד. הפרלמנט בעל אופי דו-כיווני, כאשר הלוק סבהה הוא הבית התחתון והרג'יה סבהה הבית העליון. מערכת המשפט מכילה בית משפט עליון, 25 בתי משפט גבוהים וכמה בתי משפט מחוזיים, כולם תחת בית המשפט העליון.
חוקי המשפט הארזחי הבסיסיים הנוגעים לאזרחי הודו נקבעים בחקיקה פרלמנטרית גדולה, כגון קוד ההליך האזרחי, חוק העונשין וקוד ההליך הפלילי. בדומה לממשלת האיחוד, ממשלות מדינה בודדות מורכבות כל אחת מרשויות מבצעת, מחוקקת ושופטת. מערכת המשפטית החלה על האיחוד וממשלות מדינה בודדות מבוססת על "המשפט המקובל" ו"המשפט הסטטוטורי" של אנגליה. שמה המלא של המדינה הוא "הרפובליקה של הודו". הודו ובהראט (Bharat) הם שמות קצרים נפוצים בחוקה שמשמעותם "הרפובליקה של הודו", ושניהם מופיעים על שטרות משפטיים, בהסכמים ובתיקים משפטיים. המונחים "ממשלת האיחוד", "השלטון המרכזי" ו"Bhārat Sarkār" משמשים לעיתים קרובות באופן רשמי ולא רשמי להתייחס לממשלת הודו. המונח "ניו דלהי" השתרש ומשמש כמטונומיה לממשלת האיחוד, עקב העובדה שמושב הממשלה הוא בניו דלהי.
הרשות המבצעת
הרשות המבצעת של הממשלה היא זו בעלת הסמכות והאחריות הבלעדית לניהול היומי של הביורוקרטיה הממלכתית. חלוקת הכוח לענפי ממשל נפרדים היא מרכזית על פי הרעיון הרפובליקני של הפרדת הרשויות.
נשיא
הסמכות המבצעת נתונה בעיקר לנשיא הודו, בהתאם לסעיף 53(1) לחוקה. לנשיא יש את כל הסמכויות החוקתיות ומפעיל אותם ישירות או באמצעות קצינים כפופים לפי סעיף 53(1) כאמור. הנשיא יפעל בהתאם לסיוע וייעוץ שהציע ראש הממשלה, המוביל את מועצת השרים כמתואר בסעיף 74 לחוקה.
מועצת השרים נשארת בשלטון במהלך ה'הנאה' של הנשיא. עם זאת, בפועל, מועצת השרים חייבת לשמור על תמיכת הלוק סבהה. אם נשיא מבטל את מועצת השרים מיוזמתו, הדבר עלול לעורר משבר חוקתי. כך, בפועל, לא ניתן לפטר את מועצת השרים כל עוד היא מחזיקה בתמיכת רוב בלוק סבהה.
הנשיא אחראי על מינוי בכירים רבים בהודו. בין הפקידים הבכירים הללו נמנים מושלי 28 המדינות ; השופט הראשי; שופטים אחרים של בית המשפט העליון ובתי המשפט הגבוהים בעצת שופטים אחרים; היועץ המשפטי לממשלה; המבקר והמבקר הכללי; נציב הבחירות הראשי ומפקחי בחירות אחרים; היו"ר וחברי ועדת שירות הציבור של האיחוד; הקצינים של כל שירותי הודו ( IAS, IFoS ו- IPS) ושירותים אזרחיים מרכזיים בקבוצה 'A'; והשגרירים והנציבים הגבוהים במדינות אחרות בהמלצות מועצת השרים.
הנשיא, כראש המדינה, מקבל גם תעודות של שגרירים ממדינות אחרות, בעוד שראש הממשלה, מקבל תעודות של נציבים גבוהים מחברי חבר העמים, בהתאם למסורת ההיסטורית.
הנשיא הוא דה יורה המפקד הראשי של הכוחות המזוינים של הודו.
נשיא הודו יכול להעניק חנינה או להפחית את עונשו של מורשע פעם אחת, במיוחד במקרים של ענישה מוות. ההחלטות הכרוכות בחנינה וזכויות אחרות של הנשיא אינן תלויות בדעתו של ראש הממשלה או ברוב של הלוק סבהה. אולם ברוב המקרים האחרים הנשיא מפעיל את סמכויות הביצוע שלו בעצתו של ראש הממשלה. נכון להיום, נשיא הודו הוא רם נאת' קובינד.
ראש ממשלה
ראש ממשלת הודו, כפי שמפורט בחוקת הודו, הוא ראש הממשלה, יועצו הראשי של הנשיא, ראש "מועצת השרים" ומנהיג מפלגת הרוב בפרלמנט. ראש הממשלה מוביל את מנהלת ממשלת הודו.
ראש הממשלה הוא החבר הבכיר בקבינט בממשלת הממשלה במערכת פרלמנטרית. ראש הממשלה בוחר ויכול לפטר חברים אחרים בקבינט; מקצה תפקידים לחברים בתוך הממשלה; הוא החבר ויו"ר הקבינט והאחראי להבאת הצעת חקיקה. התפטרותו או מותו של ראש הממשלה מפרקים את הממשלה.
ראש הממשלה ממונה על ידי הנשיא כדי לסייע בניהול ענייני ההנהלה.
קבינט, משרדים וסוכנויות
מועצת השרים של האיחוד כוללת את ראש הממשלה, שרי הממשלה ושרי המדינה. כל שר חייב להיות חבר באחד מבתי הפרלמנט. בראש הממשלה עומד ראש הממשלה, ומייעץ לו על ידי מזכיר הממשלה, המשמש גם כראש השירות המנהלי ההודי ושירותים אזרחיים אחרים. חברים נוספים במועצה הם שרים של קבינט האיגוד, שהם ראשי משרדים שונים; או שרי המדינה, שהם חברים זוטרים המדווחים ישירות לאחד משרי הממשלה, הפוקדים לרוב על היבט ספציפי של הממשלה; או שרי מדינה, שאינם מדווחים בפני שר בממשלה. בהתאם לסעיף 88 לחוקה, לכל שר תהיה הזכות לדבר, ולהשתתף בהליכים של כל בית, כל ישיבה משותפת של הבתים, וכל ועדת פרלמנט שאפשר לקרוא לו כחבר, אך לא תהיה זכאית להצבעה בבית בו אינה חברה.
בחירות והצבעה
בהודו ישצורת ממשל קווזי-פדרלית, שנקראת "איחוד" או ממשלה "מרכזית", עם נבחרי ציבור ברמת האיחוד, המדינה והרמה המקומית. ברמה הלאומית, ראש הממשלה מתמנה על ידי נשיא הודו מהמפלגה או הקואליציה שיש לה את רוב המושבים בלוק סבהה. חברי הלוק סבהה נבחרים ישירות לתקופה של חמש שנים על ידי זכות בחירה אוניברסלית למבוגרים באמצעות מערכת הצבעה בשיטה הרובנית. חברי הראג'יה סבהה, המייצגת את המדינות, נבחרים על ידי חברי האספות המחוקקות של המדינה על ידי ייצוג יחסי, למעט 12 חברים שמועמדים על ידי הנשיא.
הודו היא כיום הדמוקרטיה הגדולה בעולם, עם מעל 900 מיליון בעלי זכות בחירה, נכון לשנת 2019.
ממשלת ניו זילנד
ממשלת ניו זילנד (במאורית: Te Kāwanatanga o Aotearoa; באנגלית: Government of New Zealand, או New Zealand Government; המכונה רשמית בשם ממשלת הוד מלכותה בניו זילנד) הוא גוף הניהול האדמיניסטרטיבי הבכיר בניו זילנד. כברוב הדמוקרטיות הפרלמנטריות, המונח "ממשלה" מתייחס בעיקר לרשות המבצעת, וליתר דיוק לקבינט המכוון את הרשות המבצעת. על פי עיקרון זה, הממשלה פועלת בכפיפות למלכה ובכפוף לתמיכת בית הנבחרים.
הסמכות המיניסטריאלית מפוזרת בין השרים, שכולם מושבעים בפני המחוקק, בית הנבחרים והם מוסרים לו דין וחשבון על פעולותיהם. כמה שרים בכירים (בדרך כלל כעשרים מהם) מהווים גוף קולקטיבי לקבלת החלטות והוא המכונה הממשלה. בראשותה עומד ראש הממשלה (כיום זהו כריס היפקינס). עוד כמה שרים (בדרך כלל שר זוטר) הם חלק ממועצת המנהלים אבל הם מחוץ לקבינט. לרוב השרים יש תיק בעל אחריות ספציפית כגון מחלקות או תחומי מדיניות, אם כי לפעמים ממונים גם שרים ללא תיק.
עמדת ראש הממשלה שייכת למי שמקבל את תמיכת רוב החברים בבית הנבחרים. העמדה נקבעת גם על ידי מספר גורמים נוספים, כגון הסכמי תמיכה בין הצדדים וקולות מנהיגות פנימיים במפלגה שמובילה את הממשלה. ראש הממשלה ושרים אחרים ממונים רשמית על ידי המושל הכללי (שהוא נציג המלכה בניו זילנד). בפועל, המושל הכללי פועל בעצת ראש הממשלה במינוי השרים.
טרמינולוגיה
המונח "ממשלת ניו זילנד" יכול להיות בעל מספר משמעויות שונות. במובן הרחב שלה, זה יכול להתייחס באופן קולקטיבי לשלושת הענפים המסורתיים של הממשלה - הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת (המלכה בפרלמנט ובית הנבחרים) והרשות השופטת (בית המשפט העליון ובתי המשפט הכפופים). כל סניף פועל בנפרד מהאחרים בהסדר המתואר כ"הפרדת רשויות".
המונח באופן נפוץ יותר משמש לתיאור חברי הפרלמנט המשתייכים למפלגה פוליטית מסוימת (או קואליציה של מפלגות) עם מספר גדול של מושבים די כדי לזכות בקולות חשובים (למשל בהצבעת התקציב מדי שנה). המפלגה הגדולה או הקואליציה הגדולה מרכיבה את הממשלה - זו התחושה המיועדת כאשר נאמר שמפלגה פוליטית "מעצבת את הממשלה". חוק החוקה 1986, החלק העיקרי בחוקה ניו זילנד, ממקם את הממשלה המבצעת במועצת המנהלים, אשר יכולה לכלול גם שרים מחוץ לקבינט.
50 הברים הטובים בעולם
50 הברים הטובים בעולם (באנגלית: The World's 50 Best Bars) היא רשימה שנתית של דירוג עולמי של ברים, שמפרסמת חברת התקשורת הבריטית William Reed Business Media.
הרשימה, שפורסמה לראשונה בשנת 2009, אמנם קרויה "50 הברים הטובים בעולם", אך מייצגת דירוג מ-1 ועד 100 את הברים הטובים מכל רחבי העולם.
הרשימה מפורסמת אחת לשנה בטקס חגיגי, בו כל בר שנכלל ברשימה מקבל פסלון.
עבור תעשיית הברים בכלל וברי הקוקטיילים בפרט, דירוג זה נחשב לדירוג היוקרתי ביותר כיום, והוא שקול לרשימת 50 המסעדות הטובות בעולם (The World's 50 Best Restaurants), שמפורסמת גם היא בידי אותה חברת התקשורת הבריטית William Reed Business Media.
== שיטת בחירת הברים ברשימה == הדירוג נקבע לפי ההצבעות של האקדמיה העולמית של מוסד הרשימה (The World’s 50 Best Bars Academy).
האקדמיה המורכבת מיותר מ-500 מומחי משקאות, כולל ברמנים, מנהלי ברים, יועצי משקאות, שגרירי מותגים, מחברי ספרי משקאות, היסטוריונים וחובבי קוקטיילים.
התפלגות המצביעים מפוזרת על פני הגלובוס כדלקמן:
על כל אחד מהמצביעים לבחור 7 ברים, בהתבסס על חוויות הבר הטובות ביותר שלו במהלך 18 החודשים שקדמו להצבעה, כאשר לפחות 3 מתוכם צריכים להיות עבור ברים שממוקמים מחוץ למדינת המגורים של הבוחר.
פרסים ותארים פרטניים
בנוסף לדירוג השנתי של 50 הברים הטובים בעולם, מוענקים גם פרסים ותארים שנתיים פרטניים בקטגוריות שונות:
פרסים ותארים אלו מוענקים בחסות של מותגי משקאות שונים בעולם.
היסטוריית הברים הטובים בעולם לפי שנים
בכל שנות הדירוג המקומות הראשונים היו בערים לונדון או ניו יורק.
בר Dandelyan במלון Mondrian בלונדון, בהובלת הברמן ריאן צ'טייאוורדנה (המכונה גם Mr Lyan), נסגר מיד לאחר הזכייה ב-2018, ובמקומו ריאן פתח בר חדש בשם Lyaness, שכבר ב-2019 נכנס לרשימה במקום ה-39.
ברים ישראלים ברשימה
ההישג הגדול ביותר של בר ישראלי ברשימה היה של Imperial Craft במלון אימפריאל בתל אביב בשנת 2015 כאשר הגיע למקום ה-17 בעולם. אותו בר ב-2016 היה במקום 56, ב-2017 במקום 50 וב-2018 במקום 94.
גם בר ה-Bellboy במלון "B ברדיצ'בסקי" בתל אביב נכנס לרשימה והיה במקום ה-96 בשנת 2016.
ג'יין הייזלגרוב
שרה ג'יין הייזלגרוב (באנגלית: Sarah Jane Hazlegrove; נולדה ב-17 ביולי 1968) היא שחקנית אנגלייה, הידועה מהופעתה בתפקיד קתלין "דיקסי" דיקסון בסדרת הדרמה הרפואית "חדר מיון" של ה-BBC.
ביוגרפיה
הייזלגרוב נולדה במנצ'סטר. היא הופיעה בתפקיד רוזי בסדרה "Making Out", רוזמרי מייסון בסדרה "עדות אילמת", איבון בראדלי בסדרה "London's Burning" ובתפקידי אורח בסדרות "ג'ונתן קריק", "The Bill", "רופאים", "משפחות", "לאבג'וי", "קורוניישן סטריט", וב"הולבי סיטי".
הייזלגרוב היא לסבית, וכך גם הדמות שהיא מגלמת בסדרה "חדר מיון". ב-2012 נכללה ברשימת 100 הלהט"בים המשפיעים ביותר "World Pride Power List". הייזלגרוב נשואה לשחקנית איזובל מידלטון.
ב-22 בינואר 2016 עזבה הייזלגרוב את הסדרה "חדר מיון" אחרי עשר שנים שגילמה את דיקסי. היא חזרה לשחק בתפקיד דיקסי בהופעת אורח ב-7 בספטמבר 2019.
הייזלגרוב הופיעה במחזה "Queens Of The Coal Age" מאת מקסין פיק שהועלה בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר. ב-1 במאי 2019 פורסם שהייזלגרוב הצטרפה לצוות שחקני אופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בתפקיד ברני וינטר. אמם של הדמויות ג'מה וינטר ופול פורמן.
ב-2019 שיחקה הייזלגרוב בתפקיד ג'נין דולן בסדרת בית הכלא "Clink" של ערוץ 5Star.
פנה פנה
פנה פנה (בספרדית: Pana Pana) היא עיירה שנמצאת במחוז גואאיניה שבקולומביה.
גאוגרפיה
פנה פנה נמצאת כ-627 ק"מ מעיר הבירה בוגוטה וכ-253 ק"מ מבירת המחוז אינירידה. בנוסף, פנה פנה נמצאת כ-12.5 ק"מ מהגבול של קולומביה עם ברזיל. בנוסף, העיירה נמצאת בשמורת הטבע פואינאוואי ליד הנהר קויארי.
הביאליסטוקאים
הביאליסטוקאים היה כינויה של קבוצה בת כ-60 חלוצים מהעיר ביאליסטוק שבצפון-מזרח פולין שעלו לארץ ישראל בשנת תרמ"ג 1883 והתיישבו על אדמות יהודייה והקימו את המושבה יהוד. לאחר מכן השתקעו בפתח תקווה.
עלייה לארץ והתיישבות ביהוד
בראשית שנות השמונים של המאה ה-19 התגבשה בעיר ביאליסטוק שבפולין קבוצה בת כ-40 משפחות (60 בני אדם) שתכננה לעלות לארץ ישראל. הקבוצה, שכונתה מאוחר יותר "הביאליסטוקאים" בפי מתיישבי פתח תקווה, רכשה אדמות מבני המושבה יהודיה אדמות במרחק 7 ק"מ מפתח תקווה (בתחום סביון של ימינו) כדי להקים שם בתי מגורים ולעבוד את אדמות פתח תקווה שננטשו רק ביום. ב-8 באוקטובר 1882 עלתה הקבוצה להתיישבות במושבה יהודיה, והחלוצים החלו בבניית בתיהם.במהלך הבנייה נתקלו הביאוסטיקאים בבעיה: השלטון העות'מאני אסר על הבנייה והמושל הטורקי החליט שהבתים שבנייתם לא הושלמה יש להרסם. הביאלוסטיקאים נאלצו לשלוח את המשפחה ליפו, והגברים המשיכו בעבודת האדמה. את הבתים סיימו בסופו של דבר המתיישבים לבנות בשיטת "חומה ומגדל" תוך ניצול החוק העותמאני שבית עם גג אין להרסו: העמידו קורות עם גגות ורק לאחר מכן העמידו קירות. עם סיום בניית הבתים הביאו את המשפחה חזרה מיפו.
לאחר שהסתיימה בניית הבתים, החליטה הקבוצה בעצתו של ישראל דוב פרומקין ללמוד במשך שנה מבני המושבה חקלאות. יהודה ראב הדריכם במשך שנה.
באותו תקנון ניסחו גם את המטרות והרעיון המרכזי של הקבוצה:
בתום שנת ההכשרה החלו הביאלוסטיקאים לעבוד בכל עבודות המשק.
עד מהרה נתקלו הביאליסטוקאים בבעיות כלכליות והיו צריכים לגייס תרומות כדי להתקיים. ב-1884, ארגון חובבי ציון תרם 20 אלף פרנק ביוזמתם של הרב שמואל מוהליבר ודוד גורדון.
ביהודיה הוקמה גם ישיבה בה למדו אברכים ותלמידים שהגיעו מירושלים.
חזרה לפתח - תקווה
המרחק הגדול מהבתים לחלקות האדמה והגעגוע לפתח תקווה מצד חלק מבני יהודיה פעלו אט אט את פעולתם. בשלהי 1885 חזרה לפתח תקווה קבוצה מצומצמת של מתיישבים בהובלת הרב אריה ליב פרומקין שהקים את הבית הראשון ועמם הביאליסטוקאים.
בסיוע חובבי ציון, נבנה הרחוב הראשי שנשא את שם הארגון ובמאונך אליו רחוב פינסקר כשמרכז כיכר המייסדים, הבאר ואחוזת לחמן של הרב פרומקין. עם הזמן הצטרפו עוד ועוד מוותיקי המושבה לחזרה שהובילו הרב פרומקין והביאליסטוקאים.
ב-1892 עזב היהודי האחרון את יהודיה, והחזרה לפתח תקווה הושלמה.
עקב צד הדרך
עקב צד הדרך (שם מדעי: Rupornis magnirostris) הוא מין של דורס יום בינוני החי בטבע באמריקה הדרומית. עוף זה הוא מין יחיד בסוגו, וגם סווג לאחרונה כסוג יחיד בפני עצמו בתת-משפחת העקבים.
מאפיינים
אורכו של עקב צד הדרך 31–41 ס"מ ומשקלו 250–300 גרם. הוא בעל נוצות חומות עם ראש מעט סגול ומקור צהוב. החזה מנומר בלבן והרגליים ארוכות וצהובות. הגב והזנב מפוספסים בכמה שורות קווים. הנקבות גדולות מהזכרים ב-20% יותר. במראהו הוא מזכיר מאוד עקב.
תפוצתו משתרעת ממקסיקו ודרומה עד למזרח הרי האנדים בארגנטינה. הוא מותאם למרבית בתי הגידול בתפוצתו, אך מתרחק מיערות צפופים וסבוכים. הוא מצוי גם בערים שונות.
תזונתו הטבעית של העקב מורכבת מחרקים, קשקשאים וכן יונקים קטנים כמו מכרסמים או מרמוסטיים שאינם מבחינים בו. הוא ינסה לעיתים לצוד ציפורים אך אינו זריז דיו ולכן מסתמך על הסחת דעתן כדי לעוט עליהן. הוא ניזון גם מפגרים ולמד למצוא אותם בסביבת דרכים. להקות של עקבים אלה נוהגות להתאסף ליד בעלי-חיים שנהרגו בתאונות דרכים, והתנהגות זו הקנתה לעוף את שמו -"עקב צד הדרך".
ג'ון בלאהה
קורות חיים
ג'ון בלאהה נולד סן אנטוניו שבמדינת טקסס. לאחר לימודי בית הספר בנורפוק הוא סיים תואר ראשון באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית בשנת 1965. בשנת 1966 הוא קיבל תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת פרדו. לאחר סיום הלימודים, בשנת 1967 הוא סיים קורס טיס והחל שירות בחיל האוויר של ארצות הברית. הוא היה טייס ב"מקדונל דאגלס F-4 פנטום", "קונבאייר F-102 דלתא דאגר", "קונבאייר F-106 דלתא דארט". במהלך שירותו במלחמת וייטנאם הוא ביצע 361 טיסות מבצעיות.
בשנת 1971 בלאהה סיים קורס טיסי ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס. בשנים 1973–1976 בלאהה שירת בבריטניה וביצע טיסות ניסוי עבור חיל האוויר המלכותי. בשנת 1976 הוא הועבר לשירות במטה חיל האוויר.
שירות בתחום החלל
לאחר הטיסה האחרונה בלאהה כיהן במספר תפקידי ניהול במערכת נאס"א ופרש ממנה בשנת 1997.
לאחר פרישה מנאס"א
לאחר פרישה מנאס"א בלאהה חזר לסן אנטוניו ומונה לתפקיד ניהולי בחברה מסחרית.
כיכר רבוליוציי (צ'ליאבינסק)
כיכר רבוליוציי (ברוסית: Площадь Революции) היא הכיכר הראשית בצ'ליאבינסק, שברוסיה.
כיכר רבוליוציי ממוקמת במרכז העיר צ'ליאבינסק, ונחשבת למתחם אדריכלי.
יקוב אינגבריגטסן
ביוגרפיה
אינגבריגטסן נולד וגדל בסנדנס, למשפחת אתלטים מצטיינת. אחיו, הנריק (יליד 1991) ופיליפ (יליד 1993) זכו באליפות אירופה (הלסינקי 2012 ואמסטרדם 2016 בהתאמה) בריצת 1500 מטר. שלושתם מתאמנים בהדרכתו של אביהם, ירט אינגבריגטסן. יקוב החל להתאמן בגיל צעיר ומעיד על עצמו שהתאמן כמקצוען מגיל 8. כבר כשהיה בן 15, התחרה באליפות העולם לנוער (עד גיל 20), בה הצליח להעפיל לגמר ריצת 1500 המטרים ולסיים תשיעי, בתוצאה של 3:51.09 דקות. מאוחר יותר באותה שנה, באליפות אירופה במרוצי שדה לנוער, זכה במדליית הזהב.
2017
בחודש מאי בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין, אינגבריגטסן הפך לרץ הצעיר ביותר שיורד מ-4 דקות בריצת מייל, כשקבע תוצאה של 3:58.07 דקות וסיים במקום ה-11, כשהוא בן 16 וחצי בלבד. חודש לאחר מכן, בריצת מייל שנערכה מחוץ לתחרות ליגת היהלום באוסלו, סיים ראשון בשיא אישי חדש של 3:56.29 דקות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה בחודש יולי בגרוסטו, איטליה, הוא זכה בשתי מדליות זהב; בריצת 5000 מטר, בה קבע תוצאה של 14:41.67 דקות, ובריצת 3000 מטר מכשולים בה קבע תוצאה של 8:50.00 דקות. בגמר ריצת 1500 המטרים אינגבריגטסן היה המועמד המוביל לניצחון, אך הוא נפל בסיבוב האחרון, מה שגרם לו לסיים שמיני.
2018
בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין שנערכה בחודש מאי, סיים אינגבריגטסן רביעי בריצת מייל לאחר שקבע שיא אירופאי חדש לנוער של 3:52.28 דקות. חודשיים לאחר מכן באליפות העולם לנוער הוא זכה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:41.89 דקות, ובריצת 5000 מטר זכה במדליית ארד בשיא אירופאי חדש לנוער של 13:20.78 דקות. באותו חודש סיים רביעי בריצת 1500 מטר בתחרות ליגת היהלום במונקו בשיא אישי חדש של 3:31.18 דקות.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט 2018 זכה אינגבריגטסן בשתי מדליות זהב בתוך יממה, והפך לאלוף אירופה הצעיר ביותר. בריצת 1500 מטר עשה זאת בתוצאה של 3:38.10 דקות, לפני מרצ'ין לבנדובסקי מפולין (3:38.14 דקות) וג'ייק וייטמן מבריטניה (3:38.25 דקות). הנריק, אחיו סיים במקום רביעי (3:38.50 דקות) ופיליפ האלוף היוצא סיים רק במקום 12 (3:41.66 דקות). בריצת 5000 מטר הוא שיפר את שיאו האירופאי לנוער, כשקבע תוצאה של 13:17.06 דקות, לפני אחיו הנריק אינגבריגטסן (13:18.75 דקות) והאלוף בריצה הכפולה מורד אמדוני מצרפת (13:19.14 דקות).
שיאן עולם לנוער ואלוף אירופה באולם
בפברואר 2019 קבע אינגבריגטסן שיא עולם חדש לנוער בריצת 1500 מטר באולם, כשקבע תוצאה של 3:36.21 דקות.
באליפות אירופה באולם שנערכה בחודש מרץ בגלאזגו, זכה אינגבריגטסן בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב בריצת 3000 מטר בתוצאה של 7:56.15 דקות, לפני כריס אוהייר מבריטניה (7:57.19 דקות) שזכה במדליית כסף ואחיו הנריק שזכה במדליית ארד בתוצאה זהה לזו של אוהייר. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אירופה לנוער של 7:51.20 דקות. מדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:43.23 דקות, אחרי מרצ'ין לבנדובסקי (3:42.85 דקות) ולפני חסוס גומס מספרד (3:44.39 דקות).