cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צנטריפוגה
אופן הפעולה
התאוצה מחושבת על ידי הכפלת הרדיוס במהירות הזוויתית בריבוע. הוגדר ערך הנקרא "יחסי כוח צנטריפוגלי" (RCF), והיא מידת התאוצה המופעלת על דגימה מסוימת ומחולקת בתאוצת הכובד ונתונה על ידי הנוסחה: כאשר
יצחק ליב ברוך
יצחק ליב ברוך (במקור ברוכוביץ; ידוע בעיקר בשם העט י"ל ברוך; תשרי תרל"ה, 26 בספטמבר 1874, – 7 בנובמבר 1953) היה משורר, סופר ומתרגם עברי. על אף שכתב גם על נושאים מקראיים, סגנון כתיבתו היה לא מליצי.
ביוגרפיה
יצחק ליב ברוכוביץ נולד למשפחה אדוקה בעיירה טבריג (טאורגה) שבפלך קובנה, בתחום המושב של האימפריה הרוסית (כיום בליטא), שם למד בתלמוד תורה ובישיבה המקומית. כשהגיע לגיל 25 עבר להתגורר באודסה והתיידד שם עם סטודנטים, שם גם פרסם את שירו הראשון. כשהיה בן 29 נסע לשווייץ, והחל ללמוד באוניברסיטת ברן עד לקבלת תואר דוקטור. בשנת 1907 החל ללמד בגימנסיה העברית בווילנה, ועסק שם גם בכתיבה, תרגום ועריכה. במלחמת העולם הראשונה ברח יחד עם תלמידיו וכל שאר הגימנסיה ליקטרינוסלב, ובחוזרו לימד בגימנסיה בקובנה. בשנת 1923 עבר להתגורר בבאד הומבורג שבגרמניה, שם התיידד עם סופרים רבים, בהם ש"י עגנון.
הספר הראשון שברוך התחיל לתרגם היה "ספר השירים" של היינריך היינה, כבר בראשית נעוריו בעיירה. כאשר הגיע לאודסה התייצב בפני מנדלי מו"ס אותו כינה "הפטריארך של הספרות העברית", ונתן לו לעיין בחלק מהשירים המתורגמים. מנדלי מו"ס העיר את הערותיו ודקדק את דקדוקיו. התרגום הראשון של י.ל. ברוך לשירת היינה שפורסם בדפוס היה השיר "דונה קלארה" והוא פורסם בלוח אחיאסף. כעבור שנים רכש ממנו חיים נחמן ביאליק את תרגום "ספר השירים" עבור הוצאת דביר, אולם התרגום נעלם בזמן מעבר ההוצאה מברלין לארץ ישראל ונמצא שוב רק לאחר מותו של ביאליק, בעזבונו. לבסוף הוא הוציא לאור את תרגום "ספר השירים" בשנת 1953 בהוצאת נ. טברסקי, רק לאחר שעשה בתרגום תיקון יסודי והחליף את ההברה האשכנזית בספרדית, ההברה הנכונה לטעמו. בשנת 1950 זכה בפרס טשרניחובסקי על תרגום ספרו של אברהם גייגר "המקרא ותרגומיו בזיקתם להתפתחותה הפנימית של היהדות".
בשנת 1926 עלה לארץ ישראל, ולימד בגימנסיה הרצליה עד לפרישתו. חיים נחמן ביאליק בירך את בואו לארץ בשנת 1927 בנאום פתיחה לוועידת הסופרים:
לכבוד יום הולדתו ה-70 כתב לו עגנון שיר:
ברוך נפטר בבית החולים הדסה בתל אביב, ב-7 בנובמבר 1953 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
מראח רבאח
מראח רבאח (בערבית: مراح رباح) הוא כפר פלסטיני הממוקם במרחק של 7 ק"מ (בקו אווירי) דרומית לבית לחם. הכפר נמצא בנפת בית לחם, בצפון חבל יהודה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה בו 1,661 תושבים.
במפקד 1931 נמנתה אוכלוסיית מראח רבאח יחד עם בית פג'אר, מראח מעלא ואום סלמונה. סך כל האוכלוסייה היה 1,043, כולם מוסלמים, אשר התגוררו ב-258 בתים.
בעקבות מלחמת השחרור, ואחרי הסכמי שביתת הנשק של 1949, עבר מראח רבאח לשליטה ירדנית. בשנת 1961, האוכלוסייה של מראח רבאח הייתה 198 נפש.
מאז מלחמת ששת הימים מראח רבאח נמצא תחת שליטה ישראלית.
אדם יעקובי
אדם יעקובי (נולד ב-11 בינואר 1998) הוא אתלט ישראלי, אלוף ישראל (2018) ושיאן ישראל עד גיל 23 בריצת 400 מטר משוכות.
ביוגרפיה
יעקובי החל להתחרות באתלטיקה בגיל 13, וכעבור שנה החל לזכות במדליות באליפויות ישראל בקטגוריות הגיל השונות, במספר רב של מקצועות, בהם קרב רב. בשנת 2014 התחרה לראשונה באליפות ישראל לבוגרים, שם סיים במקום החמישי בריצת 400 מטר משוכות, בתוצאה של 58.04 שניות. כעבור שנתיים זכה יעקובי במדליה ראשונה באליפות ישראל, לאחר שסיים במקום השני בריצת 400 מטר משוכות, בתוצאה של 53.25 שניות.
אלוף ישראל
באליפות ישראל שנערכה בחודש יולי, זכה יעקובי במדליית זהב בריצת 400 מטר, בשיא אישי חדש של 52.29 שניות, לפני מאור סגד (53.51 שניות) ועומרי שיף (53.52 שניות).
2019
באליפות ישראל בקרב 10 שנערכה בחודש אפריל, זכה יעקובי במדליית כסף עם 6057 נקודות, אחרי אריאל אטיאס (6939 נקודות). חודש לאחר מכן, הוא קבע שיא אישי חדש בריצת 400 מטר משוכות של 52.27 שניות. בחודש מאי הוא סיים במקום רביעי בריצת 400 מטר במסגרת הליגה הבינאגודתית בתוצאה של 49.22 שניות. באליפות הפועל שנערכה בחודש יוני, הוא סיים במקום הראשון בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 51.78 שניות. באותו חודש שיפר בשנית את שיאו האישי, לאחר שסיים במקום השני בתוצאה של 51.60 שניות, אחרי מאור סגד (51.41 שניות).
באליפות אירופה עד גיל 23, שנערכה ביבלה, שוודיה ביולי אותה שנה סיים יעקובי במקום 16 בריצת 400 מטר משוכות לאחר שפסל בשלב חצי הגמר. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 51.89 שניות ועלה מהמקום ה-15. באליפות ישראל שנערכה באותו חודש, זכה יעקובי במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות לאחר שקבע שיא ישראל חדש עד גיל 23 של 51.12 שניות, אחרי מאור סגד (50.88 שניות) ולפני עומרי שיף (52.83 שניות).
פילדלפיה איגלס
פילדלפיה איגלס (באנגלית: Philadelphia Eagles) היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר פילדלפיה שבמדינת פנסילבניה.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה והצטרפה לליגת ה-NFL ב-1933, במהלך מלחמת העולם השנייה כתוצאה ממחסור בשחקנים, התאחדה הקבוצה בעונת 1943 עם יריבתה פיטסבורג סטילרס ולאחר עונה זו נפרדה ממנה. פילדלפיה זכתה בשלוש אליפויות לפני האיחוד בין ה-NFL ל-AFL ב-1970. היא העפילה ארבע פעמים לסופרבול במשך שנות פעילותה, הפסידה בשתי ההופעות הראשונות, בעונת 1980 (סופרבול XV) ובעונת 2004 (סופרבול XXXIX) וזכתה באליפות בעונת 2017 (סופרבול LII). בעונת 2022 העפילה לסופרבול לאחר ניצחון על סן פרנסיסקו 49' בגמר ה-NFC והפסידה בסופרבול LVII לקנזס סיטי צ'יפס 35-38.
לאיגלס בסיס אוהדים מוצק, הכרטיסים למשחקי הקבוצה נמכרים מראש עוד בטרום העונה, ורשימת ההמתנה עומדת על עשרות אלפי מבקשים. אוהדי הקבוצה התפרסמו במספר תקריות קיצוניות לאורך השנים, הכוללות השלכת חפצים למגרש, מחאות קולניות כנגד הנהלת הקבוצה ושחקניה, והתנהגות אלימה כלפי אוהדי קבוצות יריבות, לאור התנהגות זו נוסד בתוך האצטדיון בית משפט מקומי בעל סמכות לעצור, לשפוט ולהעניש אוהדים סוררים. בשנת 2003 עברה הקבוצה לשחק באצטדיונם החדש לינקולן פייננשל פילד המונה 69,176 מושבים.
בשלב משחקי הפלייאוף של עונת 2017 הוטל ספק רב ביכולתה של הקבוצה להעפיל לסופרבול, בעיקר עקב פציעתו של הקוורטרבק הפותח קרסון וונץ, ונחשבה כאנדרדוג בחלק גדול מהמשחקים. בתגובה לכך לבשו לאחר הניצחונות חלק מחברי הקבוצה מסכות כלבים במחאה על ההמעטה ביכולותיהם.
לעומת הספקות, הקבוצה הגיעה סופרבול LII שהתרחש באצטדיון הבית של הקבוצה מינסוטה ויקינגס, ועם הקוורטרבק המחליף, שגם זכה בתואר ה MVP, ניק פולס, היא ניצחה את הקבוצה שנחשבה הפייבוריטית המוחלטת, ניו אינגלנד פטריוטס, בתוצאה 33–41, זאת לאחר שהקבוצה ביצעה את המהלך שזכור שנים לאחר מכן כמהלך המפתח של המשחק, וזכה לכינוי Philly Special.
בעונת המשחקים 2018/19 נעצרה הקבוצה בסיבוב השני של הפלייאוף מול ניו אורלינס סיינטס בתוצאה 14–20, כאשר בשלב ה"ויילד קארד" ניצחו האיגלס בדרמטיות את השיקגו ברס בתוצאה 15–16. גם בשלב הפלייאוף בעונה זו הוביל את הקבוצה הקוורטרבק המחליף ניק פולס, לאחר פציעת הקוורטרבק הפותח קארסון וונץ.
בעונת 2019/20 הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון של הפלייאוף ("ויילד קארד") נגד סיאטל סיהוקס 9-17, לאחר פציעתו של הקוורטרבק הפותח של הקבוצה, קארסון וונץ, על ידי שחקן קו ההגנה, ג'יידביאון קלאוני.
בעונת 2020/21, סיימה הקבוצה במאזן של ארבעה ניצחונות, אחד עשר הפסדים ותיקו אחד, ונמצאת אחרונה בבית הNFC המזרחי. הקבוצה הגיעה למאזן הזה לאחר שהקוורטרבק הפותח, קארסון וונץ, חווה ירידה משמעותית בביצועיו ובסופו של דבר, הוחלף על ידי הקוורטרבק הצעיר שנבחר רק השנה בדראפט, ג'יילן הרטס. בסיום העונה פוטר המאמן שהצעיד את האיגלס לזכייה בסופרבול דאג פידרסון בשל העונה הכושלת וחילוקי דעות עם ההנהלה. ומונה במקומו ניק סריאני למאמן ראשי.
Fly Eagles Fly
לקבוצה יש שיר מסורתי וקבוע שמתנגן מיד לאחר טאצ'דאון של הקבוצה ובסיום השיר הקהל מקריא את אותיות האיגלס וחוגגים.
מקס ורשבסקי
הרב מאיר שמעון בן יצחק הלוי (מקס) ורשבסקי (4 ביולי 1925, שטרסבורג - 13 בספטמבר 2006, ירושלים) היה הרב הראשי של שטרסבורג והריין התחתון, ודמות ידועה ברזיסטאנס נגד הכיבוש הגרמני בחבל אלזס, בנוסף היה היסטוריון של יהדות אלזס.
ביוגרפיה
ורשבסקי נולד בצרפת למשפחה אורתודוקסית. בזמן מלחמת העולם השנייה, היה פרטיזן. אשתו הייתה סטודנטית בפריז הכבושה.
בסוף שנות ה-90 הזדהו הרב ורשבסקי ואשתו עם מפלגת השמאל הדתי מימד, והרב ורשבסקי הצטרף לארגון "רבנים לזכויות אדם". הרב ורשבסקי הוא אביו של פעיל השמאל הקיצוני מיכאל ורשבסקי.
רוני בריזון
אהרן (רוני) בריזון (נולד ב-16 באוקטובר 1944) הוא חבר הכנסת לשעבר מטעם סיעת שינוי בכנסת ה-16.
ביוגרפיה
בוגר בית הספר התיכון הדתי צייטלין בתל אביב. בצעירותו יצא בשאלה. שירת בממר"ם ובחיל התותחנים. מילא תפקידי ניהול שונים בתחום המחשוב וטכנולוגיית המידע (CIO של בנק הפועלים, COO של בנק הפועלים ארצות הברית, מנכ"ל חב' כלל מערכות בע"מ).
פעיל בתחומי דת-ומדינה. חבר בעמותת "עם חופשי" ועמותות אחרות לחירויות האזרח. הצטרף למפלגת "שינוי" (1999). בריזון נהג לכתוב טור במקומון התל אביבי "העיר", ולאחר מכן בביטאונה של "שינוי", בשם העט "אינג' קדיד לפר".
בריזון ריכז בכנסת ה-16 את נושאי "דת ומדינה" של הסיעה. אחראי במסגרת התפקיד לכל המתרחש בתחום, מתקציבי המוסדות החרדיים ועד טיפול בתלונות הציבור החילוני. בתחום זה ניתן לציין את נושאי קיצוץ הקצבות לחרדים ולאחרים, ביטול משרד הדתות, ניסוח והנחה על שולחן הכנסת של חוק הנישואין האזרחיים (הקרוי "חוק ברית הזוגיות"), קיצוץ הכספים בתקציבי הישיבות והעמותות החרדיות, השוואת גובה קצבאות הילדים והורדת סכומי הקצבה, חיסול התקצוב הכפול של החינוך היסודי, הדתי והחרדי והתחלת פירוק המועצות הדתיות.
בעבודתו השוטפת בכנסת היה חבר בוועדת הכספים, בוועדת הפנים ואיכות הסביבה, בוועדת הכנסת ובוועדה לענייני עובדים זרים. סגן יו"ר הסיעה בכנסת. עמד בראש ועדת המשנה של ועדת הכספים לרפורמה במינהל הלוואות המדינה, שעסקה בהגדלת הסחירות וייעול הניהול של מילוות המדינה. היה חבר (יחד עם הח"כים אברהם שוחט וחיים אורון) ב"צוות השלושה" שהכין את "חוק פינוי-פיצוי" למפוני רצועת עזה. היה שותף לדיונים בוועדת הכספים בעניין הרפורמה בשוק ההון ובבנקים.
הגיש והשתתף בהגשתן של הצעות חוק במספר נושאים: עונשי מינימום לאשמים באלימות סכינאית, הכרה באתר הכרזת המדינה (המוזיאון הישן בתל אביב) כאתר לאומי מוגן, ועוד. רוב הצעות החוק שהגיש מתרכזות בנושאי דת ומדינה.
בנוסף לכל אלה, טיפל בריזון במקרים של בעיות, אפליה והתנכלויות על רקע של כפיית דת או מניעת חירויות הפרט על ידי גורמים ממשלתיים, ציבוריים או פרטיים.
עקב פיצול סיעת "שינוי" לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה, עזב בריזון יחד עם חברי כנסת נוספים את המפלגה ועבר למפלגת "חץ". מכיוון שמפלגת "חץ" לא עברה את אחוז החסימה, הוא נותר מחוץ לכנסת.
ב-25 במרץ 2007 אישרה הממשלה את מינויו של בריזון לציר כלכלי לאיחוד האירופי בבריסל.
בריזון התמודד בבחירות לכנסת התשע עשרה במקום העשרים ברשימת התנועה. לקראת הבחירות למועצת העיר תל אביב בשנת 2013 הוצב במקום השני ברשימת תנועת מהפך ירוק בתל אביב-לתת לחיות אך לא נבחר למועצה. ב-2018 שובץ במקום השישי ברשימה זו, ששינתה שמה ל"חי חילונים ירוקים".
מייקל לואיס (היסטוריון)
ראשית דרכו
לואיס היה בנם השני של הכומר ויקטור ארתור ניקולאס לואיס ושל מארי אן קלייטון לואיס. לואיס התחנך בבית הספר אפינגהאם. לאחר מכן החל ללמוד בטריניטי קולג' שבקיימברידג', וסיים את לימודי התואר הראשון ב-1912 בהצטיינות, ואת לימודי התואר השני ב-1924.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לואיס שירת בחיל הנחתים המלכותי, והגיע עד לדרגת לוטננט. ב-5 באוגוסט 1933 הוא התחתן עם מיוריאל דוריס קרוקשנק ולזוג נולדו בן ובת.
קריירה אקדמית
לואיס שהה בכל 42 שנות הקריירה שלו במכללות ימיות אנגליות. ב-1913 הוא מונה לעוזר מאסטר בקולג' הימי המלכותי בבית אוסבורן ושהה שם עד 1920, כאשר הועבר לקולג' המקביל בדארטמות', וב-1922 מונה לתפקיד עוזר ראש המחלקה להיסטוריה ואנגלית. זמן קצר לאחר נישואיו הוא התמנה לתפקיד פרופסור להיסטוריה ואנגלית בקולג' הימי המלכותי בגריניץ', והחזיק במשרה זו עד לפרישתו ב-1955. במהלך כהונתו הוא שימש כמנהל הקורס הכללי לסג"מים. בנוסף, הוא היה מרצה לאנגלית בקולג' לאנשי הצי המלכותי בין 1943 ל-1957, היסטוריה של הצי בין 1945 ל-1953, ומרצה להיסטוריה של הצי בקורס קציני הצי הקרביים בין 1947 ל-1953.
לואיס היה חבר פעיל בחברת התיעודים של הצי, ובמסגרת חברותו כיהן כסגן הנשיא (מ-1939), חבר וועדת הפרסומים וחבר המועצה הכללית החל מ-1938. לואיס היה פעיל בחברה למחקרים ימיים, וכיהן בחבר המועצה הכללית שלה החל מ-1935, כסגן הנשיא ב-1946, כיושב ראש המועצה הכללית בין 1951 ל-1960, וכנשיא החברה החל מ-1960. בנוסף, היה חבר ועדת הייעוץ הטכנית לאונייה HMS ויקטורי החל מ-1955.
לואיס שימש כמגיש הבריטי בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית האמריקנית Victory at Sea בין 1952 ל-1953. הסדרה עסקה בציי מלחמת העולם השנייה ובמסגרתה שודרו 26 פרקים באורך שעה וחצי כל אחד.
פרסומיו
לואיס תרם את הביוגרפיה של סר ג'פרי קאלנדר למילון הביוגרפיות הלאומיות ואת המאמר "Armed Forces and the Art of War, 1830-1870" ל-New Cambridge Modern History. כמו כן, לואיס כתב עבור מספר מגזינים ובהם הפאנץ' (1918–1931), ניו סטייטסמן, הטיימס, Seafarers, פרוסידינגס, Mariner's Mirror וה-The Listener.
מכללת אורות ישראל
אורות ישראל מכללה אקדמית לחינוך היא מכללה אקדמית להכשרת מורים ציונית-דתית, פרי איחודן של מכללות "אורות ישראל" באלקנה ו"מורשת יעקב" ברחובות.
בשנת תשס"ט (2009) התאחדו מכללות "אורות ישראל" ו"מורשת יעקב" - בהובלת ראשי המכללות הרב פרופ' נריה גוטל והרב חיים סבן, ומאז פועלת המכללה בשני קמפוסים - בקמפוס אלקנה ובקמפוס רחובות. לאחר הרב גוטל כיהנו פרופ' יובל סיני והרב פרופ' יצחק קראוס. כיום מכהן בראשות המכללה הרב פרופ' מאיר הילדסהיימר.
קמפוס רחובות
בשנת תשי"ח (1958) הקים הרב יעקב ברמן את הסמינר למורים של ישיבת הדרום. לימים הפך הסמינר למכללת "מורשת יעקב", אותה ייסד הרב נח גרינפלד, שעמד בראשה עד שנת תשנ"ו (1996). לאחר מכן עמד הרב חיים סבן בראשות המכללה עד האיחוד עם מכללת אורות ישראל בשנת תשס"ט (2009).
קמפוס "מורשת יעקב" רחובות הוא קמפוס של מכללת "אורות ישראל". עוד לפני האיחוד בין המכללות קיימה מכללת "מורשת יעקב" ברחובות לימודים לתואר ראשון (.B.Ed) ולתעודת הוראה. בין תלמידי המכללה לומדים בחורים מישיבות הסדר, ומשלבים לימוד תורה, שירות צבאי ותואר ראשון בחינוך. הלימודים בקמפוס רחובות כוללים הכשרה להוראה במסלולי בית הספר היסודי והעל יסודי בהתמחויות: תלמוד, תנ"ך, היסטוריה, לשון עברית, תקשורת, חינוך מיוחד, מתמטיקה, אנגלית ומדעי הטבע.
תלמידי ישיבות הסדר וגבוהות לומדים לתארים ראשון ושני במכללה, במתכונת משולבת של למידה פרונטלית ולמידה מקוונת. הלימודים לתואר שני (.M.Ed) מתקיימים בשלושה מסלולים: ייעוץ חינוכי, ניהול וארגון מערכות חינוך ו-הוראת מקרא וספרות חכמים. נוסף לכך, המכללה מקיימת תוכניות לפיתוח סגלי ניהול, השתלמויות, לימודי המשך, לימודי הסבת אקדמאים להוראה והרחבת הסמכה. במסגרת החוג להיסטוריה של המכללה ב-2 הקמפוסים הופק בשנים האחרונות מיזם מאורות אל העבר המעניק מידע לאלפי מנויים על אירועים שהתרחשו ביום זה לפי התאריך העברי. בחורף 2023 אשרה המועצה להשכלה גבוהה למכללת אורות ישראל לפתוח לימודי תואר שני בהיסטוריה.
בין המרצים בקמפוס: ד"ר מיכאל בן ארי, גרשון בר-כוכבא, הרב פרופ' מאיר הילדסהיימר, הרב מנחם מקובר ועוד.
קמפוס אלקנה
בשנת תשל"ט (1978) נוסדה מכללת "אורות ישראל" בפתח תקווה ומסוף שנות השמונים היא ממוקמת באלקנה. מייסד המכללה הוא הרב ד"ר יהודה פליקס, שעמד בראשה עד שנת 2004. אחריו שימש בתפקיד נשיא המכללה הרב פרופ' נריה גוטל.
קמפוס אלקנה מכשיר סטודנטיות ללימודי תואר ראשון בחינוך פורמלי ובלתי פורמלי, בהתמחויות: תנ"ך, תושב"ע, היסטוריה של עם ישראל, לשון עברית, מחשבת ישראל, לימודי ארץ ישראל, ספרות, אנגלית, מתמטיקה, תקשורת, גיל הרך ובמסלול ללימודי החינוך המיוחד המתחלק לשני מוקדים: שלב"ר - שילוב הילד בעל הצרכים המיוחדים וקס"ם - קשיים סנסו-מוטוריים. בנוסף מתקיימים לימודי תואר שני בתחומי חינוך וייעוץ ניהול וארגון מערכות חינוך, ספרות ומקרא חכמים.
בקמפוס שתי תוכניות ייחודיות:
א) המסלול לריקוד (מחול ותנועה), היחיד בישראל המכוון לבנות מהמגזר הדתי ומעניק תואר אקדמי. המסלול נוסד בשנת 1998 על ידי ד"ר מוסה (משה) קדם וטליה פרלשטיין שניהלה את התיכון באקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים. התלמידות לומדות בלט קלאסי, מחול מודרני ואימפרוביזציה, לימודי חינוך, הקשר בין גוף לנפש והיסטוריה של המחול.
ב) חינוך חברתי קהילתי המקדם תוכניות קידום נוער ועבודה עם בני נוער בעיירות פיתוח.
ערן שדר
ערן שדר (נולד ב-11 באוקטובר 1968) הוא שחקן, קומיקאי, במאי, תסריטאי, מחזאי ובעל חברת הטיולים "התרבוש".
קורות חייו
ערן שדר נולד בחולון ומגיל ארבע ועד הצבא התגורר ברעננה. הוא למד בבית הספר התיכון אוסטרובסקי ברעננה. שירת בצבא במסגרת הנח"ל בגרעין אבגר.
בתום שירותו הצבאי היה בעל עסק לגינון ושיחק בקבוצת התיאטרון 'הגדה השמאלית'. הוא השתתף בקומדיות 'ערב פנוי' ו'אינטרוויו', בבימויו של גיל אלון. הקבוצה זכתה במקום הראשון בשתי ההצגות, בפסטיבל 'ארינה' בגרמניה ואחר-כך נסע לטיול ארוך באפריקה.
הוא למד משחק ב 'Rose Bruford College of Speech & Drama', בית ספר למשחק בלונדון (1995-1994) ואחר-כך שב לישראל וסיים את המסלול התלת-שנתי בסטודיו למשחק חולון (1997-1995). במהלך לימודיו הצטלם ל 'סופר בוי', סרט קולנוע לילדים בכיכובו של תום אבני, בתפקיד ראשי של האח קול. הצגת הגמר בה השתתף הייתה "מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברטולט ברכט. שדר שיחק בתפקיד הראשי של אצדק. ההצגה השתתפה בפסטיבל עכו. אחר כך הצטרף לתיאטרון חיפה בו שיחק בשתי הצגות: "להיות או לא להיות" ו"המלט".
ב-2000-2001 כתב מחזמר קומי בשם הקרפדים ביחד עם אילן גנני. הקומדיה הופיעה בתיאטרון צוותא בתל אביב בשנים אלו. בהצגה זו השתתפו מלבד שדר גם אילן גנני, ניר מנקי ועמי סמולרצ'יק. את ההצגה ביים אורי הוכמן. הוא שיחק בקומדיית המצבים "שאול" בתפקיד הקבוע דוד השוטר (2002).
שדר יצר ביחד עם חגי לפיד את הפינה הסאטירית-מוקומנטרית "J.TV". שדר, שכתב ושיחק בתוכנית, גילם את דמותו של ג'רלד גולדנבלום כתב של רשת טלוויזיה יהודית מברוקלין JTV (Jewish Television), על מנת לעשות כתבות על ארץ הקודש. הפינה שודרה ב'HOT'-ערוץ 'ביפ' בשנים 2002-2006. בערוץ ביפ בכבלים ב-3 תוכניות שונות: "שי ודרור", "פיני הגדול" ו"הרצועה". את רוב הפינות ביים וערך הבמאי יורם זק. חנוך דאום כתב עליו במעריב שהוא "עושה את הטלוויזיה הכי מצחיקה שיש היום בישראל".
ניב הדס כתב על התוכנית בהעיר: "'ג'יי.טי.וי' היא תוכנית הטלוויזיה החשובה של השנה."
ב-2008. כתב ושיחק בפינה ב"עד כאן" תוכניתם של אורי גוטליב ויעקב כהן, בערוץ Yes', בתפקיד "התחקירן הטוב בעולם".
ב-2010 שיחק בתפקיד הראשי ב'ליברמן הקטן', קומדיה מוקומנטרית לאינטרנט ('Yes'). ב-2011 כתב וביים הצגת יחיד בשם "פיפ", בכיכובה של מירב קופרברג, זוכת קרן רבינוביץ' ל-2013.
ב-2012 שיחק בתפקיד קבוע ב'פוטו פיניש' תוכנית קומית יומית בהנחיית אלי פיניש ('ערוץ 1'). הוא גילם את דמותו של כתב התוכנית באולימפיאדה ובעתיד. ב-2013 הצטלם לסדרות הטלוויזיה הקומיות "בלתי הפיך", "אבודים באסיה" ו"רמזור" ולסרט הקולנוע "טוביאנסקי".
ב-1997 הקים את "התרבוש - סיורים בתל אביב": חברה לסיורים עירוניים בהנחיית שחקנים, המשלבים היסטוריה, הומור ומשחק. ב-2013 נבחרה "התרבוש" בידי המגזין Time Out תל אביב לחברת הסיורים הטובה בתל אביב.
בינואר 2018 מגלם בסדרה כפולה את הדוקטור חילמי רופא של סלבים לצד דין הפנר, גליה ישי, נועה קירל, שלום אסייג, עופר שכטר ועוד.
בארקינג ודאגנהאם
רובע בָּארְקִינְג וְדָאגֶנְהָאם של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Barking and Dagenham, ) הוא אחד מרובעי לונדון הנמצא במזרח העיר לונדון.
היסטוריה
רובע בארקינג ודאגנהאם הוקם בשנת 1965 בעקבות חוק הממשל בלונדון 1963. באותה עת נקרא הרובע בשם "רובע בארקינג של לונדון" (London Borough of Barking), וכלל את שטחי הרובע המוניציפלי של בארקינג והרובע המוניציפלי של דאגנהאם שהיה שייך קודם לכן למחוז אסקס, למעט חלקו הצפוני של הרובע שהפך לחלק מרובע רדברידג'. באותה עת התגוררו באזורי הרובע כ-180,000 תושבים. בשנת 1980 שונה שם הרובע לשמו הנוכחי.
שלטון מקומי
מועצת הרובע מורכבת מ-51 נציגים הנבחרים מתוך 17 אזורי בחירה.
שכונות
רובע בארקינג ודאגנהאם גובל ברובע האברינג במזרחו ( הנהר רום מהווה גבול הרבעים). במערב גובל הרובע ברובע ניוהאם (נהר רודינג מהווה הגבול בין הרבעים). בדרום גובל הרובע בנהר התמזה המהווה גבול בינו לבין הרבעים בקסלי וגריניץ' המצויים מדרום לנהר. בצפון גובל הרובע ברובע רדברידג'.
הרובע מכיל את השכונות הבאות:
מרבית שכונות הרובע נבנה ביוזמת מועצת מחוז לונדון בין השנים 1918–1939. לרובע זה עברו תושבים רבים של רובע האיסט אנד של לונדון, אשר רצו לעזוב את שכונות העוני של האיסט אנד ולעבור לבתים מרווחים וחדשים יותר. בניית מפעל של חברת פורד ומפעלים כימיים בדאגנהאם יצרו מקורות תעסוקה חדשים ברובע והביאו לגידולו. בשנות ה-80 נסגרו מפעלים רבים ברובע, דבר שהביא לשינוי בהרכב אוכלוסיית הרובע, שהפך פופולרי בקרב מעמד הביניים.
השכלה
ברובע פועלות שתי מכללות: מכללת בארקינג ומכללת בארקינג דאגנהאם למבוגרים (Adult College of Barking and Dagenham).
ערים תאומות
לרובע שתי ערים תאומות:
Girls Aloud
Girls Aloud היא להקת בנות בריטית שנוצרה בתוכנית המציאות "Popstars: The Rivals" בשנת 2002. הלהקה, שחברותיה הן שריל קול, נדין קויל, שרה הרדינג, ניקולה רוברטס וקימברלי וולש, הפכה לאחת מלהקות הבריטיות המצליחות ביותר בעשור, כולל שבירת שיא בשל הכנסת 20 סינגלים ברצף לעשרת המובילים במצעדי הפזמונים הבריטיים. הלהקה מכרה יותר מארבעה מיליון עותקים מאלבומיה, ועל-פי גינס, זוהי להקת הבנות המצליחה ביותר שנוצרה מתוכנית מציאות. ללהקה מספר הישגים כגון להקת הבנות הכי מצליחה בעשור, להקת הבנות בעלת מספר הסינגלים הרב ביותר בטופ 10 - 21 שירים. בבריטניה מכרה להקה יותר מ-4.3 מיליון סינגלים, ו-4 מיליון אלבומים כאשר האוסף האחרון "עשר" מכר רק 156,000. בארצות הברית הלהקה אינה מוכרת אך מכרה 80,000 שירים וכ-8000 אלבומים דרך הורדות חוקיות.
הקמת הלהקה
יסודה של הלהקה נוצר בשיתוף עם הקהל הבריטי בתוכנית הטלוויזיה ITV1- "כוכבי פופ – התחרות (או המתחרים)" (Popstars: The Rivals). "Girls Aloud" הן התוצאה של מבחני מיון אשר נמשכו מעל לחצי שנה, בהם נבחנו יותר מ-10,000 בנות מכל רחבי בריטניה. במהלך התוכנית, כאשר נותרו עשר המועמדות האחרונות, הקהל הבריטי בחר את חמש הזוכות.
רעיון הבסיס של תוכנית הטלוויזיה "כוכבי פופ - התחרות", היה הקמת שתי להקות – להקת בנים ולהקת בנות, אשר יתחרו על המקום הראשון במצעד הלהיטים הבריטי שנערך בחג המולד. ניהול להקת הבנות יועד ללואיס וולש, בזמן שפיט ווטרמן (סטפס) יהיה מנהלה של להקת הבנים (One True Voice). בהתחשב בשוק הצרכנים של להיט חג המולד הזוכה - ילדות המתאהבות בחברי להקות בנים, ניתנו להם סיכויים גבוהים לזכייה. One True Voice הוציאו לאור סינגל בכורה, ביצוע מחודש לשירם של ה"בי ג'יז" – "Sacred Trust", בעודם ממשיכים את המסורת של כוכבי-פופ מתוכניות מציאות, המוציאים תחת ידם גרסאות כיסוי של אמנים מוכרים.
אולם בלהקת "Girls Aloud", הרעיון היה שונה. לאחר שלואיס וולש וחברת התקליטים "Polydor Records" פגשו את עשר המועמדות הסופיות, עלה הרעיון שהסינגל, אותו תשחרר להקת הבנות המנצחות, יהיה "קסנומניה" – שיר אשר ישמע כתערובת המורכבת מהשירים המוצלחים של השנה האחרונה, בתוספת של סינטיסייזרים של שנות השמונים, וליינים של תופים וגיטרות בס. בשביל להיות "בטוחים", נערכה גם הקלטה של המנון חג המולד "Stay Another Day", אך בסופו של דבר השיר לא שוחרר כסינגל, אלא רק תוספת לסינגל הבכורה "Sound of the Underground". שיר הבכורה הוערך ונתמך על ידי העורכים המוזיקליים של תחנות הרדיו, אשר העדיפו את הצליל של "Girls Aloud" על פני "One True Voice". לבסוף, הלהקה הוכרזה כזוכה בלהיט מספר אחת במצעד חג המולד במהלך שידור של התוכנית "כוכבי פופ - התחרות".
2004–2002: Sound of the Underground
לאחר ההצלחה הגדולה לה זכה הסינגל "Sound of the Underground", החלה הלהקה בהקלטות לקראת אלבום הבכורה שלהן.
במאי 2003, לפני יציאת אלבומן הראשון, יצא הסינגל השני של הלהקה, "No Good Advice". השיר אשר המשיך את הקו האנרגטי של קודמו, הצליח להתברג אל המקום השני במצעד הלהיטים הבריטי, וגרם לסקרנות לעבר אלבומן של הבנות.
בנובמבר 2003 הקליטה הלהקה חידוש לשיר "Jump" של להקת ה"Pointer Sisters", והשיר נכנס אל פסקול הסרט "אהבה זה כל הסיפור". השיר יצא כסינגל ונכנס למקום השני במצעד הלהיטים, ועזר למכירות אלבומן, אשר קיבל מעמד פלטינה לאחר ששוחרר מחדש בדצמבר 2003. הגרסה המחודשת של האלבום כללה עטיפה חדשה ושלושה שירים חדשים: "Jump" כסינגל המקדם את המהדורה החדשה, "You Freak Me Out" אשר הופיע בפסקול הסרט "שישי הפוך", וחידוש ל"Girls on Film" של להקת דוראן דוראן.
האלבום "Sound of the Underground" מכר סך-הכל 330,000 עותקים, ונחשב לאלבום הכי פחות מצליח של הלהקה.
2005–2004: What Will the Neighbours Say?
לאחר הפסקה קצרה, חזרו הבנות עם סינגל חדש, "The Show" ביוני 2004, והודיעו על אלבום שני אשר יצא בקרוב. הסינגל הראה מראה חדש של הבנות, וכל המופעים לקידום הסינגל לוו בחמישה כיסאות עם שמות חברות הלהקה, כיסאות אלו הופיעו גם על עטיפת הסינגל. הסינגל נכנס למקום השני במצעד הלהיטים הבריטי וזכה להצלחה גדולה ברחבי אירופה. הסינגל הבא, "Love Machine" יצא בספטמבר של אותה שנה וגם הוא נכנס למקום השני במצעד.
בנובמבר 2004, רגע לפני שחרור האלבום, יצא הסינגל "I'll Stand by You", חידוש ללהיט של להקת "The Pretenders". הסינגל נכנס לפסגת מצעד הלהיטים הבריטי ונשאר שם למשך שבועיים, וכל הכנסות הסינגל, אשר נמכר ב-180,000 עותקים, נתרמו למטרות צדקה.
האלבום "What Will the Neighbours Say?" יצא ב-29 בנובמבר 2004 ונכנס למקום השישי במצעד המכירות הבריטי. לאור ההצלחה הרבה של האלבום והסינגלים שיצאו מתוכו, הודיעו הבנות על תחילת סיבוב הופעות ברחבי אירופה, אשר החל במאי 2005 ונקרא "Will the Neighbours Say? Live". האלבום מכר יותר מ-400,000 עותקים בחודש הראשון ליציאתו והגיע למעמד פלטינה, וזכה להצלחה גדולה יותר משל אלבומן הראשון.
הסינגל האחרון, "Wake Me Up", יצא בפברואר 2005. הסינגל רק למקום הרביעי והפך לסינגל הראשון אשר לא מצליח להיכנס לשלושת המובילים, אמנם היה לסינגל השמיני של הלהקה המצליח להגיע לחמשת המובילים במצעד הלהיטים.
2006–2005: Chemistry
לאחר שסיימו את סיבוב ההופעות של אלבומן השני, החלו הבנות לעבוד על אלבומן הבא, השלישי במספר. הסינגל הראשון מתוך האלבום אשר נקרא "Chemistry" יצא באוגוסט 2005 ונקרא "Long Hot Summer". הסינגל אמנם נכנס למקום השביעי במצעד הלהיטים הבריטי ונחשב לכישלון, אך המשיך את השיא של הכנסת כל הסינגלים שלהן לעשרת המובילים. הסינגל הבא, "Biology", החזיר את הבנות למקום הרביעי במצעד הלהיטים הבריטי.
האלבום "Chemistry" יצא לאור ב-5 בדצמבר 2005. האלבום הכיל את השיר "Watch Me Go", אותו כתב ג'יי סי שזיי, חבר להקת אן סינק לשעבר. האלבום הגיע רק למקום 11 במצעד המכירות הבריטי והיה למיקום הכי נמוך של אלבום של הלהקה, למרות שהביקורות שיבחו את האלבום. האלבום מכר בסך-הכל 350,000 עותקים בבריטניה והגיע למעמד פלטינה. הסינגל הבא, חידוש לשירה של דיסי לי, "See the Day" יצא בשבוע של חג המולד ומוקם במקום התשיעי במצעדי המכירות.
ביוני 2005 הוציאו הבנות את הDVD הראשון שלהן אשר נקרא "Girls on Film", וכלל הופעות טלוויזיוניות ואת שמונת הקליפים של הלהקה.
הלהקה נסעה לאוסטרליה וניו זילנד על מנת לקדם את אלבומן "Chemistry" והוציאו את הסינגל "Biology" באוסטרליה, אשר נכנס למקום ה-26 במצעד הלהיטים האוסטרלי.
"Whole Lotta History" היה לסינגל הרביעי והאחרון מ"Chemistry". הסינגל, אשר יצא במרץ 2006, היה לסינגל הראשון אשר נכנס למצעד הלהיטים בשל הורדות דיגיטליות רבות בלבד. בעקבות ההורדות הרבות, הסינגל השיג את המקום השישי במצעד הבריטי. הקליפ לסינגל צולם בפריז.
סיבוב ההופעות השני של הלהקה החל במאי 2006 ונקרא "Chemistry Tour". הבנות הופיעו ברחבי במות ענק בבריטניה, והופיעו בסך-הכל לעיני 100,000 אנשים. באותו חודש, הלהקה עברה לחברת-בת של חברת ההקלטות שלה, החברה החדשה נקראה "Fascination Records".
2007–2006: The Sound of Girls Aloud
הסינגל שיצא לקידום אלבום האוסף היה "Something Kinda Ooooh", שיר חדש אשר יצא באוקטובר 2006. הסינגל זכה להצלחה גדולה בבריטניה וכבש את פסגת מצעד הלהיטים הבריטי. הסינגל השני והאחרון, חידוש לשירה של הזמרת טיפאני, "I Think We're Alone Now" והגיע למקום הרביעי במצעד הלהיטים, והפך לסינגל ה-14 אשר הלהקה מצליחה להכניס לעשרת המובילים ולסינגל ה-11 הנכנס לחמשת המובילים, יותר מכל להקת בנות בהיסטוריה הבריטית. השיר היה גם לשיר הנושא של הסרט "יצאת גבר".
במרץ 2007 הוציאה הלהקה חידוש ללהיט של להקת אירוסמית', "Walk This Way", בשיתוף להקת הבנות הבריטית שוגאבייבז. הסינגל נכנס לפסגת מצעד הלהיטים הבריטי, ומכר יותר מ-100,000 עותקים, כאשר כל הכנסותיו נתרמו לצדקה. במאי של אותה שנה, יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות הבא שלה, "The Sound of Girls Aloud: The Greatest Hits Tour". הלהקה הופיעה בבמות ענק ברחבי בריטניה ואירלנד, ויותר מ-150,000 חזו בהופעה.
2007-2008: Tangled Up
ביולי 2007 הודיעה הלהקה על יציאת אלבום חדש לקראת סוף השנה, כאשר הסינגל הראשון יהיה "Sexy! No No No...". באוגוסט יצא הסינגל ונכנס למקום החמישי במצעד הלהיטים הבריטי. הסינגל זכה להצלחה גם ביוון, סלובניה ופולין.
האלבום הרביעי של הלהקה יצא לאור ב-19 בנובמבר 2007, ויקרא "Tangled Up". הסינגל השני שהשתחרר היה "Call the Shots". הסינגל השלישי שיצא בחודש מרץ הוא "cant speak french" שהגיע רק למקום ה-9 במצעד הבריטי.
2008-2009: Out of Control
ב-3 בנובמבר 2008 יצא האלבום החמישי של הלהקה שנקרא "Out of Control". הסינגל הראשון שיצא מהאלבום היה "The Promise" והגיע למקום הראשון במצעד הבריטי. הסינגל השני היה "The Loving Kind". הסינגל השלישי שיצא מהאלבום יצא לאור ב-27 באפריל 2009 ונקרא "Untouchable".האלבום זכה להצלחה עצומה בבריטניה, הגיע למקום הראשון וכן הגיע למעמד פלטינה כפולה על מכירות של למעלה מ-600,000 עותקים.
האלבום הוא האלבום השני המצליח ביותר מבחינה מסחרית של הלהקה אחרי אלבום האוסף "The Sound of Girls Aloud".
2012-2013: אלבום אוסף Ten ופירוק הלהקה
לאחר שחברות הלהקה פנו כל אחת לדרכה (חלקן שחררו אלבומי סולו משלהן) הן צפויות לחזור עם אלבום חדש. ב-15 באוקטובר 2012 פורסם במשתמש ה-YouTube הרשמי של הלהקה סרטון קצר של החמישייה הולכת בקצב מתואם שברקע מתנגנת מוזיקת דאנס. הסרטון לווה בכותרת "...Coming Friday October 19th". עם הסרטון, באתר האינטרנט הרשמי של הלהקה הופיעה ספירה לאחור. ב-16 באוקטובר 2012 פורסם באותו משתמש סרטון אודיו של השיר והסינגל החדש Something New. ב-19 באוקטובר 2012 (אותו היום בו הספירה לאחור באתר הרשמי נגמרה) פורסם הקליפ לשיר, והבנות הכריזו שאלבום הקאמבק שלהן ישוחרר ב-26 בנובמבר 2012, והוא יקרא "Ten" (בעברית: עשר).
ב-20 במרץ 2013 בסוף ההופעה האחרונה בליברפול הודיעו חברות הלהקה דרך טוויטר כי הן מתפרקות וכי "הגיעו לסוף הדרך".
דיסקוגרפיה
{{טורים
אלבומי DVD
}}
קישורים חיצוניים
מכירות
מסעוד גנאים
מַסְעוּד גַנַאִים (בערבית: مسعود غنايم תעתיק מדויק: מַסְעוּד עַ'נַאיֶם; נולד ב-14 בפברואר 1965) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי אשר כיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת רע״ם ובסיעת הרשימה המשותפת ושימש כיו"ר רע"ם.
ביוגרפיה
גנאים, בוגר תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני במדעי מדינה מאוניברסיטת חיפה, החל את פעילותו הציבורית כחבר הוועדה העממית בסח'נין. בשנים 1999–2001 שימש מנכ"ל המרכז התרבותי בעיר. הוא היה חבר המועצה המרכזית של התנועה האסלאמית, ובשנים 2000–2007 כיהן כיו"ר התנועה בסח'נין. בשנים 2003–2005 היה חבר המועצה המקומית סח'נין.
עבד כמורה להיסטוריה ועסק בהוראה ובחינוך חברתי בתיכון בסח'נין.
גנאים הוצב בבחירות לכנסת השמונה עשרה במקום הרביעי ברשימת רע"מ-תע"ל, ונבחר כחבר הכנסת ה-18. בכנסת ה-18 היה חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדת המשנה לנושאי הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
בכנסת ה-19 היה חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט, וכן יושב ראש השדולה למאבק באלימות בחברה הערבית והשדולה לקידום החינוך בחברה הערבית. חבר בשדולות לחיזוק וקידום הכלכלה הערבית, והשדולה לקידום תעסוקת אקדמיות ערביות.
בכנסת ה-20 ( 2015) כיהן כיו"ר סיעת הרשימה המשותפת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 החליט לפרוש מהפוליטיקה.
רחוב שטראוס
רחוב שטראוס הוא רחוב בירושלים המוביל מרחוב יפו צפונה אל כיכר השבת ומהווה את המשכו הצפוני של רחוב המלך ג'ורג' אחרי הצטלבותו עם רחוב יפו בצומת האיקסים. הרחוב מחבר את משולש מרכז העיר אל השכונות החרדיות גאולה, מאה שערים, כרם אברהם וזיכרון משה. עם סלילתו ב-1930 נקרא רחוב שטראוס על שם בית הבריאות שטראוס. אך מקיץ 1931 ועד תום המנדט וקום מדינת ישראל נקרא הרחוב רחוב צ'נסלור על שם הנציב העליון ג'ון צ'נסלור, שקרא את הרחוב על שמו. הרחוב נסגר בשבת כחלק מגוש הרחובות החרדיים ובניהם השכונות החרדיות בירושלים. הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים עתיד לעבור ברחוב זה.
מרחוב יפו אל הצטלבות רחוב הנביאים
קצהו הדרומי של רחוב שטראוס נמצא ב"צומת האיקסים" בין בניין טרבלוס ממזרח לבניין "מעיין שטוב" ממערב. בניין טרבלוס מסמן את קצהו של מגרש הגובל ברחוב יפו ומשתרע מרחוב הרב קוק ועד רחוב שטראוס, השייך למשפחת קוקיא הוותיקה (חלק מ"גוש 50"). הבניין החד-קומתי הוקם לפני 1918 ובימי המדינה הראשונים שכנה בו מסעדת סטודנטים שנתנה לו את שמו. על כותלו של בניין "מעיין שטוב" מנגד, נמצא אריח מקורי עם שם הרחוב מימי המנדט, שהוכן על ידי אמני בצלאל ו"האגודה למען ירושלים".
הרחוב עולה בתלילות יחסית, במזרחו מגרש קוקיא, שעמד שנים רבות נטוש ובראשית שנות ה-2000 הוקם בו מיזם מודרני למגורים ולאחריו בית החולים הגרמני, שנקרא גם בית החולים "זיו" וכיום הוא אגף בבית החולים ביקור חולים. ממול ניצב המבנה המרכזי של בית החולים ביקור חולים. בקטע רחוב זה נטועים עצי ברוש ואורן גבוהים, ששימשו בחורפי שנות השמונים משכן ללהקות ענק של זרזירים, שהפכו למטרד של ממש. מקטע זה של הרחוב כה תלול ועמוס שהקו הכחול יעבור בו במנהרה עד לצומת בר אילן.
צומת שטראוס-הנביאים
צומת רחוב הנביאים מעוטרת בשלושה מבנים מסיביים הקשורים לרפואה - חזיתות בתי החולים הגרמני וביקור חולים מדרום ומבנה "בית הרופא", משכן הסניף הירושלמי של ההסתדרות הרפואית בישראל בצפון-מערב הצומת.
מתחם נביא עוכשא, תורבת קאמריה ובית העם הישן
בנקודה הגבוהה ביותר ברחוב נפתח ממערב מתחם ובו מספר מבנים היסטוריים, בתוך גן שעשועים.
מסגד נביא עוכשא - נקרא על שם נבי עוכשא בן מוחסין, מבני חבורתו של הנביא מוחמד (צחאבה), שלפי המסורת, נקבר במקום. מסורת ערבית אחרת מייחסת את מיקום המסגד למקום קבורתם של משה, ישו ומוחמד, שלושת נביאי הדתות המונותיאיסטיות - וזו אחת הסיבות בגללה הנציב הבריטי ג'ון צ'נסלור קרא לרחוב הסמוך רחוב הנביאים.
במקום מבנה קבר מפואר מהתקופה האיובית, מסוף המאה ה-12, ולצידו מבנה ממלוכי וצריח מסגד מהמאה ה-19. שני עצי זית נטועים בסמוך, וגילם מוערך בכ-800 שנה.
בשנת 1929 הוצת המסגד על ידי יהודים בתגובה למאורעות תרפ"ט. עד 1948 התגוררה בסמוך משפחה ערבית שתחזקה את המתחם, אולם מאז מלחמת העצמאות המבנה נותר סגור ומשמש כמחסן של עיריית ירושלים. במהלך האינתיפאדה השנייה רוססו במקום כתובות נאצה, והיה ניסיון להצית את המסגד, ובדצמבר 2011 נערך שוב ניסיון הצתה ונכתבו עליו סיסמאות של תג מחיר.
הגבעה נחשבה על ידי מקובלים כ"פתחא דקרתא" (פתח העיר) ומקום מושבו של משיח בן יוסף, שיכשיר את הקרקע לבוא המשיח. לאחר הקמת הכנסייה האוונגלית הבינלאומית בשנת 1908 עבר מהמגרש עליו הוקמה לאתר זה "אוהל משיח בן יוסף" בו התפללו מקובלים מתלמידי הגר"א לביאת המשיח.
תורבת קאמריה - תורבה (מבנה קבר) המתוארך לתקופה הממלוכית. המאוזוליאום נקרא על שם חסאם א-דין אל-קמרי ובו שלושה קברים. על פי המסורת המוסלמית קבורים במקום בני משפחת קמריה, שנפלו בקרבות נגד הצלבנים בשנים 1251–1266.
כמו כן נמצא במקום קיר שהיה שייך לבית העם הישן של ירושלים העברית. הבניין הוקם בשנת 1906 ושימש כמועדון ספרותי, מקום לקריאת עיתונות עברית, למפגשים ולהרצאות. המקום מתועד ביצירתו של ש"י עגנון, "תמול שלשום" ובין היתר נהגו להפגש בו אליעזר בן-יהודה, יהושע ברזילי, בוריס שץ, יצחק בן-צבי ואשתו רחל ינאית בן-צבי, ישראל דב פרומקין, זאב ז'בוטינסקי וכן צעירים חרדים מהשכונות הסמוכות.
מאז אוקטובר 2021 מזוהה קבר נבי עוכשא על ידי חוגים חרדיים כקברו של בנימין בן יעקב ורחל (זאת על אף זיהוי קודם של קבר בנימין בנבי ימין במזרח כפר סבא), ובאתר צוינה הילולה ביום היוולדו, הוא יום מותה של אמו, רחל, בי״א חשוון. הקבר נפרץ במהלך החגיגות הראשונות ב-2021, ונאטם למחרת בידי עיריית ירושלים. ניתן לראות במקום מתפללים ומתפללות בימי השבוע.
בית ההסתדרות
בשנות החמישים הוקם סמוך לראש הגבעה בניין ההסתדרות בירושלים. הבניין תוכנן על ידי זוג האדריכלים דר' יהודית סגל שטולצר ואויגן שוטולצר. ההסתדרות עברה למקום ממשכנה הקודם ברחוב ההסתדרות, במרכז העיר. לדברי עוזי ברעם המבנה הוקם במיקום זה לפי החלטת אביו משה ברעם, מזכיר מועצת פועלי ירושלים באותה עת, דווקא בגבול האזור החרדי, כדי להוות מעוז חילוני מצפון לרחוב יפו. אולם המעוז החילוני נותר אי מבודד באזור שרק הלך מאז והתחרד.
במקום פעלו בעבר אולם קבוצת הכדורסל הפועל ירושלים ובית הקולנוע "מיטשל".
בית הבריאות שטראוס
בצידו המזרחי של הרחוב, לאחר רחבה הנקראת "רחבת חיי אדם", על שם הרחוב הסמוך ובה מבנה מודרני של קופת חולים כללית נמצא המבנה שנתן לרחוב את שמו, בית הבריאות שטראוס.
המבנה, בתכנונו של האדריכל בנימין צ'ייקין, נחנך ב-1929 על ידי ההסתדרות הציונית הדסה ביוזמת הנרייטה סולד ובתרומתו של נתן שטראוס על מנת לשמש כמבנה מרפאות, מרפאות שיניים, מוקד להתייעצות רפואית ולהדרכה, היגיינה ותזונה. שמו המלא, החרוט מעל כניסתו הוא "בית הבריאות על שם נתן ולינה שטראוס לבני כל הגזעים והדתות". בשנת 1935 הפרופ' ליאוניד דולז'נסקי ייסד ומונה למנהל המחלקה לפתולוגיה ניסיונית במסגרת המעבדות לחקר הסרטן באוניברסיטה העברית שמוקמה בבית הבריאות שטראוס.
בתאריכים 31 במאי – 1 ביוני לשנת ה'תרצ"ט 1939 נערך בבית הבריאות כנס רפואי-מדעי שארגנה ההסתדרות הרפואית העברית בא"י. בכנס השתתפו מרבית מבכירי הרופאים בארץ ישראל לתקופה.
תוכנית הכנוס המדעי:
כיום המבנה שייך לבית החולים הדסה ומשמש למרפאות חוץ ולמשרדים.
לפני הקמת בית הבריאות שכנה על מגרש זה טחנת קמח גדולה מופעלת בקיטור שהוקמה על ידי שלמה הכהן מילנר. הטחנה עלתה באש זמן קצר לפני שנבנה במקום בית הבריאות.
מבית הבריאות ועד ככר השבת
בירידה צפונה לאחר בית הבריאות מקבל הרחוב צביון חרדי יותר ויותר. ממזרח לרחוב נמצאת השכונה החרדית הקטנה בתי ויטנברג ולאחריה, סמוך לרחוב מאה שערים, שכונת בתי ורשה. במערבו מהווה הרחוב את גבול זיכרון משה. מספר בתים מקוריים של השכונה, הבנויים סגנון בינלאומי-ירושלמי השתמרו.
בחלקו הנמוך והצפוני ביותר, מתמזג רחוב שטראוס עם רחוב ישעיהו, מתרחב מאוד והופך למעשה לחלק מכיכר השבת.
כמו כן חלקו התחתון של רחוב שטראוס הנחשב כחלק משטחן הרחב של השכונות החרדיות נסגר לתנועה בשבתות וחגי ישראל.
ערב אל ראשידיה
ערב א-רַשַאיְדה (בערבית: عرب الرشايدة) הוא כפר פלסטיני, הממוקם 12 ק"מ מזרחית לירושלים. הכפר נמצא בנפת בית לחם, אשר בצפון חבל יהודה. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 1,829 תושבים בשנת 2016.
פצצת הצאר
פצצת הצאר (ברוסית: Царь-бомба, "צאר בומבה"), השם הרוסי שניתן לפצצת המימן איוון (ברוסית: Иван), היא הפצצה הגדולה והחזקה ביותר שנוסתה אי פעם. הפצצה, פרי פיתוחה של ברית המועצות, יצרה פיצוץ בעוצמה של כ-50 מגהטון TNT, בערך פי 3,300 מעוצמת הפצצה "ילד קטן", שהוטלה על הירושימה במהלך מלחמת העולם השנייה.
המונח "פצצת הצאר" מתייחס לתואר הקיסר השליט בתקופת האימפריה הרוסית - הצאר, ובייחוד לנטייה להתפארות בעוצמת האימפריה על ידי בניית מונומנטים בעלי גודל עצום, זאת כאות לכוחה הרב של המעצמה אשר בנתה אותם. ברוח זו נקראו גם פרויקטים אחרים, שגם הם היו בעלי גודל עצום ובלתי אפשרי, לכאורה, כמו פעמון הצאר, תותח הצאר וטנק הצאר. השם ניתן במקור על ידי גורמים מערביים, שכן שליטי ברית המועצות לא היו קוראים לפסגת ארסנל הנשק הגרעיני שלהם ומקור גאוותם הלאומית על שם רודני העבר שהודחו על ידם. תחת זאת ניתן לפצצה ברוסיה השם העממי "קוזקינה מאט", לזכר איומו המפורסם של רודן ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב בעצרת הכללית של האו"ם בשנת 1961, זמן קצר לפני הניסוי, כי "יראה לאמריקאים את קוזקינה מאט" (Кузькина мать) - ביטוי ברוסית שמשמעותו "להעניש חזק". יש המייחסים את האיום הערטילאי הזה בדבריו לפצצת הצאר.
הניסוי בפצצה נערך ב-30 באוקטובר 1961 בכֵּף סוּחוֹי נוֹס (Сухой Нос) שבאי סברני, אשר באוקיינוס הקרח הצפוני. במקור הייתה הפצצה אמורה להיות בעוצמה כפולה (100 מגהטון), אך עקב חששם של המהנדסים שפיתחו אותה מעודף נשורת גרעינית הוחלט להפחית ממטענה הגרעיני.
באורח אירוני, גודלה האדיר של הפצצה הפך אותה למעשה להיות לא-שמישה למטרות לחימה; היא הייתה כה גדולה עד כי היה נדרש להסב במיוחד מטוס כדי לשאתה, וגם אז לא היה ביכולתו לשאת דבר אחר מלבדה. כיום מאמינים שעצם פיתוחה היה למטרת תעמולה בעת מרוץ החימוש הגרעיני במלחמה הקרה.
בניית הפצצה
פרויקט "פצצת הצאר" החל בהוראת מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב ב-10 ביולי 1961. לפי הוראת חרושצ'וב, על הניסוי היה להיערך לכל המאוחר בסוף אוקטובר באותה שנה, עת הייתה אמורה להתכנס ועידת המפלגה הקומוניסטית. לוח זמנים צפוף זה, בן 15 שבועות בלבד, היה לכאורה בלתי אפשרי, אך המדענים הסובייטים שהיו אחראים לפרויקט נענו בהצלחה להוראת חרושצ'וב ולאתגרו, שכן כל החומרים להכנת הפצצה היו בהישג יד. צוות המדענים שעמל על בניית הפצצה הונהג בידי יולי בוריסוביץ' חריטון. בין מתכנני הפצצה היה גם אנדריי סחרוב, אשר זמן מה לאחר הניסוי החל להתבטא נחרצות נגד השימוש בנשק אטומי ולימים הפך לאחד המתנגדים הגדולים ביותר לחימוש הגרעיני.
פצצת הצאר הייתה פצצת מימן רב-שלבית בעצמה של כ-50 מגהטון TNT. אורך הפצצה היה 8 מטרים ומשקלה 27 טון. התכנון במקור היה ליצור פצצה בעוצמה של 100 מגהטון, אך המחיר לעוצמה כזו היה נשורת גרעינית רבה. היה הכרח להפחית את כמות הנשורת, עקב החשש שהרוח תעביר את הנשורת דרומה ותרעיל את אדמת ברית המועצות ותושביה. כדי לרסן את הנשורת נעשה שימוש בעופרת במקום אורניום 238 במסגרת הביקוע הגרעיני. העופרת מנעה ביקוע מהיר מדי של הנייטרונים המשתחררים בעת ההיתוך הגרעיני. בזכות שינוי זה הפכה הפצצה, למרבה האירוניה, לאחת הפצצות ה"נקיות" ביותר ביחס לעצמתה.
ניסוי בפצצה
פצצת הצאר הועברה לשדה הניסוי בידי מטוס טופולב Tu-95 מיוחד שהוסב כדי לשאתה, ממנו הוסרו דלתות המטען ומכלי הדלק בכנפיו. הפצצה, במשקל 27 טונות, חוברה למצנח אדיר ממדים במשקל 800 ק"ג כדי להאט את נפילתה ולתת למטוס המטען, ולמטוס הליווי שתיעד את הניסוי, מספיק זמן כדי להתרחק מאזור הפיצוץ; בזמן הפיצוץ היה המטוס במרחק של 45 ק"מ ממנו, ומטוס ליווי עמוס ציוד מדידה במרחק כמה מאות ק"מ.
הפצצה הוטלה בגובה 10,500 מטרים, וכאמור נפילתה הואטה בידי מצנח. בשעה 11:32 בבוקר התפוצצה הפצצה בגובה 4,200 מטרים מעל גובה פני הים, מעל שדה הניסוי בנוביה זמליה. הערכת גורמי מודיעין אמריקנים הייתה כי הפיצוץ היה בעוצמת 57 מגהטון, אך עם חשיפת מסמכים מסווגים על ידי רשויות רוסיה ב-1991 הובהר כי הפיצוץ הגיע "רק" ל-50 מגהטון. גם בעוצמה זו היה זה הפיצוץ הגדול ביותר שיצר האדם אי פעם ואחד הפיצוצים הגדולים על פני כדור הארץ (התפרצות הר הגעש בקרקטואה הייתה בעוצמה גדולה פי ארבעה). כדור האש פגע באדמה שמתחת לפיצוץ (כ-200 מטרים מעל גובה פני הים) ואף הגיע כמעט לגובה הטלת הפצצה (כ-10,500 מטרים). הפיצוץ נראה למרחק רב; עדים שניצבו במרחק 1,000 קילומטרים תיארו את כדור האש שנוצר, אף על פי שהיום היה מעונן. גל ההדף הורגש גם במרחק זה. החום שנוצר מהפיצוץ היה יכול ליצור כוויות מדרגה שלישית גם במרחק של 100 קילומטרים. ענן הפטרייה שנוצר הגיע לגובה 60 קילומטרים ולרוחב של כ-30–40 קילומטרים. הפיצוץ גרם להאפלת כל התקשורת האלקטרונית בטווח של 1,000 ק"מ למשך כשעה. צוות המדענים שחיכה להודעה על הצלחת הניסוי לא יכול היה לקבל את ההודעה, אך מעצם הפסקת השידורים הסיק כי הניסוי הצליח. אילו פוצצה הפצצה במטענה המרבי של 100 מגהטון הייתה עצמת הפיצוץ שווה לפּי 6,500 מהפיצוץ של פצצת האטום האמריקאית על הירושימה, והייתה גורמת להגדלת סך הנשורת הגרעינית בכל כדור הארץ ב-25%. פצצה בעלת מטען של 100 מגהטון יכולה לשטח מבנים ברדיוס של 60 ק"מ, לגרום נזק פיזי ניכר למבנים ברדיוס של 100 ק"מ, ולגרום לכוויות בדרגה 3 לרדיוס של 170 ק"מ מנקודת הפיצוץ.
מאיר פניגשטיין
מאיר נתן "פּוּגִי" פניגשטיין (נולד ב-13 בדצמבר 1950) הוא מוזיקאי ישראלי ומפיק, הידוע בעיקר בתור המתופף של להקת כוורת.
תחילת דרכו
מאיר פניגשטיין נולד בתל אביב למשפחה מוזיקלית. במהלך שנות השישים, כשהיה נער, החל ללמוד תיפוף וג'אז וניגן בלהקת "ההדים" עם צביקה פיק ובהמשך הקים את להקת "הזמנים הטובים", איתה הופיע בעיקר בחתונות.
בסוף שנות ה-60 התגייס פניגשטיין לצה"ל והתקבל ללהקת גייסות השריון כמתופף. מעט לאחר מכן נבחן והתקבל ללהקת הנח"ל, במסגרתה פגש לראשונה את דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק, גידי גוב ואפרים שמיר. דמותו של "פוגי" נולדה במהלך הופעה של להקת הנח"ל בקיבוץ מפלסים, שבה עלה מנחה שהציג את "שלישיית מפלסים", הלהקה המקומית של הקיבוץ, ובמבטא ארגנטינאי (שהיה טיפוסי לחברי קיבוץ מפלסים) הזמין את להקת הנח"ל לעלות לבמה ולהופיע. למעשה "פוגי" הוא חיקוי של אותו מנחה. עם השנים התפתחה הדמות וקיבלה חיים ואופי משל עצמה.
פניגשטיין המשיך לגלם את דמותו של "פוגי" במערכונים ושירים של החבורה שהתגבשה בלהקת הנח"ל. המערכונים הפכו ל"פינות פוגי" ההומוריסטיות, אשר שולבו בתוכניתו של דורי בן זאב בגלי צה"ל. אחד המערכונים כלל את השיר "פוגי מתחשמל", שאת מילותיו כתב פניגשטיין יחד עם סנדרסון (שגם הלחין). בתקופה זו פניגשטיין לקח חלק גם בלהקת "השניצלים" בהנהגת סנדרסון וביצירות המורכבות "הסיפור המחריד על הילד מברזיל" ואופרת הרוק "אופרת פוגי", אשר כללו גרסאות מוקדמות לשירים ומערכונים של להקת כוורת, ובנוסף בשני שירים שהקליט סנדרסון בשפה האנגלית יחד עם אולארצ'יק.
תקופת כוורת
ההרכב הסופי של להקת כוורת הושלם עם צירופם של יצחק קלפטר ויוני רכטר. לאחר מספר ניסיונות כושלים ושינויי כיוון, פרצה הלהקה לתודעת הקהל בשנת 1973, והחלה להופיע בתדירות גבוהה בפני אולמות מלאים. פניגשטיין תיפקד כמתופף הלהקה, השתתף גם בשירה והמשיך לגלם את "פוגי" בקטעי המעבר ששולבו במהלך ההופעות ובחלקם היה שותף בכתיבה. הלהקה הופיעה גם בפני חיילים במהלך מלחמת יום הכיפורים ובסוף 1973 יצא התקליט הראשון והמצליח של כוורת, "סיפורי פוגי". התקליט כלל את השיר "ילד מזדקן", שהתבסס על הלחן של "פוגי מתחשמל" ונכתב מחדש על ידי אולארצ'יק. ב-1974 נבחרה הלהקה לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון עם השיר "נתתי לה חיי" והגיעה למקום השביעי. באותה שנה יצא האלבום השני של כוורת, "פוגי בפיתה", אשר זכה גם הוא להצלחה גדולה. פניגשטיין השתתף באלבום זה גם במספר קטעי שירה, כשהבולט שבהם היה בשיר "הבלדה על ארי ודרצ'י".
במקביל להמשך הרצת המופע "סיפורי פוגי" עם להקת כוורת, הופקד פניגשטיין על התופים בשני שירים באלבום "ארבע-עשרה אוקטבות", שהקליט חברו ללהקה יוני רכטר כצמד עם אבנר קנר.
בשנת 1975 הוציאה כוורת את אלבומה השלישי, "צפוף באוזן". פניגשטיין השתתף בכתיבת המילים של "שיר הטמבל" יחד עם כל חברי הלהקה (ללחן של קלפטר), ושר סולו את השיר "לו לו". המופע החדש והמושקע שליווה את יציאת התקליט לא עלה יפה והורד לאחר תקופה קצרה בתחילת 1976. בשנה זו יצא פניגשטיין יחד עם הלהקה לסיבוב הופעות מחוף לחוף בארצות הברית. הסיבוב הצליח, אך בעקבות מתחים בין חברי הלהקה ואי-הצלחתם להשיג חוזה הקלטות מעבר לים, חזרה הלהקה ארצה לאחר חודשים ספורים.
למרות הצלחה מסוימת של מופע משותף עם שלישיית הגשש החיוור, בסתיו 1976 הפסיקה להקת כוורת את פעילותה. פניגשטיין ידוע כמתנגד הגדול ביותר לפירוק הלהקה, עקב חשש מכך שהמהלך יוביל גם לעזיבתו את המוזיקה.
לאחר כוורת
לאחר פירוק הלהקה, המשיך פניגשטיין לתופף במספר הפקות והופעות, בין היתר של חברו ללהקה לשעבר גידי גוב, בנוסף למופעים והקלטות של אריאל זילבר, אריק לביא ואריק איינשטיין, ובג'ינגל המפורסם ל"יוסף מלך השטיחים" אשר אותו יצר דני סנדרסון ששיתף בו גם את אלון אולארצ'יק. כמו כן שיתף פניגשטיין פעולה עם המלחין והפסנתרן המוערך יוסי מר-חיים בכתיבת שירים ואף התנסה במשחק כאשר השתתף בסרטים "דודה קלרה", "הלהקה" (בו גם ניגן בפסקול), ובהצגה "צ'ארלי קצ'ארלי".
אך פניגשטיין חש שאינו ממצה את שאיפותיו, ובשנת 1978 החליט להגר לארצות הברית כדי ללמוד מוזיקה במכללת ברקלי - זאת בעקבות חברו אלון אולארצ'יק, אשר איתו פניגשטיין גם התגורר בתקופה זו. פניגשטיין ניגן בארצות הברית עם להקת ייצוג ישראלית. כעבור כשנה לאחר ששב לישראל לתקופה קצרצרה ושוב לא מצא פרנסה בתחום המוזיקה, פניגשטיין חזר לארצות הברית והקים בבוסטון את תזמורת "אביב", אשר הורכבה בחלקה מאמנים ישראלים אשר איתם למד בארצות הברית.
הפקה
בהמשך החליט פניגשטיין לעזוב את לימודי המוזיקה ופנה להפקת אירועים לישראלים בארצות הברית - בין היתר הפיק אירוע ליום העצמאות ב-1982 והופעות של אמנים שונים מישראל. בעקבות זאת ייסד פניגשטיין בשנת 1983 את פסטיבל הסרטים הישראלי בבוסטון, שכעבור שנים אחדות עבר ללוס אנג'לס וניו יורק והפך עם השנים לאירוע שנתי אשר מושך קהל רב, כאשר פניגשטיין משמש כמנכ"ל ועומד בראש הארגון ובבחירת הסרטים. הפקת הפסטיבל מהווה את עיקר עיסוקו של פניגשטיין עד היום.
איחודי כוורת והמשך דרכו
בשנת 1984 שב פניגשטיין לישראל לרגל סיבוב הופעות האיחוד הראשון של להקת כוורת מאז הפירוק שמונה שנים קודם לכן. פניגשטיין היה היוזם העיקרי של האיחוד, אשר לכבודו כתב אלון אולארצ'יק את השיר "מאיר ואלון" המספר על חייהם של השניים בארצות הברית.
פניגשטיין השתתף גם בסיבוב האיחוד השני של הלהקה בשנת 1990, ואף הפיק את סרטו התיעודי של צבי שיסל "כוורת - תמונות מחיי להקה", אשר תיעד את הסיבוב והופץ בשנת 1992.
פניגשטיין ממשיך להפיק את פסטיבל הסרטים הישראלי אשר ממשיך לגדול ומתקיים בחלקים נוספים בארצות הברית, כגון מיאמי ושיקגו. הפסטיבל גם מחלק פרסים ומגיעים אליו שחקנים ויוצרים מישראל ומהעולם. בשנת 2013 יצא הסרט "הסיפור של פוגי", המספר על חייו, בו גם מבצע פניגשטיין את שיר הנושא, "הוואי-אי יו", שהוקלט שש שנים לפני יציאת הסרט.
חיים אישיים
בסוף שנת 1997 חשף פניגשטיין בראיון כי הוא אב לילדה בת 18 אשר מעולם לא ידע על קיומה לפני כן. בעקבות הגילוי נוצר קשר קרוב בין השניים. בשנת 2013 חזר לגור בישראל והוא מתגורר כיום עם אשתו ג'סי ושלושת ילדיו בתל אביב, בנוסף לבת שגילה בשנת 1997.
ניקולאי טיחונוב
ניקולאי אלכסנדרוביץ' טיחונוב (ברוסית: Николай Александрович Тихонов; 14 במאי 1905 – 1 ביוני 1997) היה מדינאי סובייטי, ראש ממשלת ברית המועצות ב-1980–1985.
חייו
טיחונוב נולד בחרקוב ב-14 במאי 1905; את השכלתו המקצועית רכש במכון המטלורגי של דנייפרופטרובסק, ב-1930 קיבל את תעודת הסיום. בשנים 1930 - 1941 עבד ב"מפעל המטלורגיה לנין" ומונה למהנדס ראשי. ליאוניד ברז'נייב שלימים יהיה מנהיג ברית המועצות גם למד במכון זה והוא עבד בשורות המפלגה באזור. הם חברו וטיחונוב נהיה לבן חסות של ברז'נייב.
ב-1940 הצטרף טיחונוב למפלגה הקומוניסטית הסובייטית, נהפך למנהל מפעל באוקראינה ובסוף שנות ה-40 עבד במשרד המתכות. במשרד זה התקדם בסולם התפקידים עד שב-1955 נתמנה לסגן השר. ב-1960 נהיה חבר במועצת הכלכלה והמדע וב-1961 הפך לחבר מועמד בוועד המרכזי של המפלגה.
ב-1964 הודח ניקיטה חרושצ'וב מתפקידו בהפיכת חצר. השלטון החדש הורכב מ"טרויקה" של שלושה אנשים: ליאוניד ברז'נייב בתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה, ניקולאי פודגורני בתפקיד יושב ראש נשיאות הסובייט העליון (נשיא המדינה) ואלכסיי קוסיגין בתפקיד ראש הממשלה. ברז'נייב מינה את טיחונוב לסגן ראש הממשלה, תפקיד שבו החזיק מ-1965 עד 1976. בנוסף, ב-1966 טיחונוב נהפך לחבר מלא בוועד המרכזי. ב-1976 נתמנה לאחד משני סגנים ראשונים לראש ממשלת ברית המועצות, באותה עת אלכסיי קוסיגין. ב-1979 התמנה גם לחבר מלא בפוליטביורו - הגוף השלטוני החזק ביותר במדינה שהורכב מקבוצה של כשבעה אנשים, שהם אלו שבפועל ניהלו את המדינה וקיבלו את ההחלטות הסופיות.