cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גבול אוקראינה–רוסיה
החזית בצפון-מזרח אוקראינה
המתקפה הרוסית על העיר חרקוב, בירת מחוז חרקוב והעיר השנייה בגודלה באוקראינה, נקלעה לקשיים מהיום הראשון למלחמה. אף על פי שחרקוב נמצאת במרחק כ-35 ק"מ בלבד מגבול רוסיה–אוקראינה, הכוחות הרוסיים שתקפו מכיוון בלגורוד נתקלו בהתנגדות עזה בפרברים הצפוניים של העיר, והשיגו התקדמות מועטה. ב-27 בפברואר חדר כוח סיור רוסי לתוך חרקוב, אך נאלץ לסגת מהעיר תוך זמן קצר לאחר שספג אבדות כבדות.
החזית בדרום-מזרח אוקראינה
אזור דונבאס שלטו כוחות בדלנים פרו-רוסיים בחלק ניכר ממחוזות דונצק ולוהנסק משנת 2014. על אף שקו החזית באזור זה התייצב באביב 2015, המשיכה להתנהל בו לחימה בעצימות נמוכה בין הצדדים היריבים. הצבא האוקראיני ריכז חלק ניכר מכוחותיו, כולל רבות מיחידות העילית שלו, באזור דונבאס, והקים מערך הגנה עמוק ומבוצר, כדי להגן על השטחים שנותרו בשליטתו. עם פתיחת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הכריזו הרפובליקה העממית של דונצק (DPR) והרפובליקה העממית של לוהנסק (LPR) על גיוס כללי של תושביהם, והמיליציות שלהם, שאורגנו במסגרת שני קורפוסים, תקפו את הכוחות האוקראיניים בדונבאס, בסיוע יחידות של הארמייה ה-8 (במחוז דונצק) ושל הארמייה ה-20 (במחוז לוהנסק) של הצבא הרוסי, במטרה להשלים את ההשתלטות על כל אזור דונבאס.
במחוז דונצק, זכו כוחות הבדלנים הפרו-רוסיים להצלחה פחותה. עד אמצע מרץ הם הצליחו אמנם להשתלט על רוב החלק הדרומי של המחוז, לאחר שבראשית החודש הם חברו לכוחות הרוסיים, שתקפו מזרחה מכיוון חצי האי קרים, מצפון לעיר מריופול, השלימו את כיתור הכוחות האוקראיניים, שהגנו על העיר, ויצרו מסדרון יבשתי צר בשליטה רוסית, מגבול רוסיה לקרים. במהלך השבועות הבאים, הרחיבו כוחות המיליציה של DPR, בסיוע כוחות רוסיים, את המסדרון היבשתי שבשליטתם צפונה, לאחר שהשתלטו על מחוז המשנה וולנובאחה במסגרת קרב וולנובאחה. אולם בחלקים המרכזי והצפוני של מחוז דונצק, כמעט לא חל שינוי בקווי החזית מאז תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה. באזור שממערב לעיר דונצק בנו האוקראינים מערך הגנה עמוק ומבוצר במהלך שמונה השנים, שחלפו מאז סיום המלחמה בדונבאס, שהוחזק על ידי כמה מהיחידות המובחרות ביותר של הצבא האוקראיני. כתוצאה מכך, כל הניסיונות של כוחות הבדלנים, והכוחות הרוסיים שלחמו לצידם, להבקיע את מערך ההגנה האוקראיני בקו וולדאר–מרינובקה–קרסנוגורובקה–אבדיבקה, נכשלו, לאחר שהכוחות התוקפים ספגו אבדות כבדות. הרוסים תכננו לאגף את הכוחות האוקראיניים, שהחזיקו באזור זה, מצפון ומדרום, ולכתר אותם בתנועת כיתור רחבה, אך נכשלו ביישום תוכניתם, לאחר שהמבקע שלהם מאזור איזיום, נבלם על ידי הכוחות האוקראיניים במרחק קצר מדרום לעיר.
החזית בדרום אוקראינה
יעדי המתקפה הרוסית בדרום אוקראינה, לפחות בשלב הראשון שלה, היו ניתוק אוקראינה מהים, כיבוש הנמלים בשליטתה על חופי ים אזוב והים השחור ויצירת רצף יבשתי בשליטת רוסיה לחצי האי קרים ואולי אף למחוז טרנסניסטריה שבמולדובה.
לאחר הפריצה החוצה מחצי האי קרים התקדמו הכוחות הרוסיים במספר צירים במקביל. כוח אחד תקף מזרחה לאורך חופי ים אזוב לכיוון נמלי מליטופול ומריופול, כוח שני התקדם מערבה וצפון-מערבה במטרה לכבוש את נמלי חרסון ומיקולאייב ולהתקדם במעלה נהר דנייפר במקביל לגדה המערבית של הנהר לכיוון קריווי ריה, ואילו כוח שלישי נע צפונה לכיוון זפוריז'יה בגדה המזרחית של הדנייפר.
בין הקרבות הבולטים שנערכו בחזית זו היו קרב חרסון, קרב מיקולאייב וקרב מריופול.
עד אמצע מרץ 2022 השתלטו הכוחות הרוסיים כמעט על כל מחוז חרסון ועל רוב שטח מחוז זפוריז'יה, ויצרו רצף יבשתי בשליטת רוסיה ממחוז רוסטוב לחצי האי קרים. הרוסים כבשו את נמלי מליטופול וברדיאנסק, וכן את נמל חרסון, העיר האוקראינית הגדולה ביותר, שנפלה בידם בשלב הראשון של הפלישה לאוקראינה. אולם התנגדות עיקשת של חיל המצב האוקראיני בנמל מריופול, שהושמה במצור רוסי החל מראשית מרץ, לא איפשרה לרוסים להשלים את כיבוש חופי ים אזוב. בנוסף, בגדה המערבית של הדנייפר, התנגדות העזה של הצבא האוקראיני באזור מיקולאייב, מנעה מהכוחות הרוסיים להמשיך בהתקדמותם מערבה לאזור אודסה, ולהשלים את כיבוש חופי הים השחור.
ב-29 באוגוסט 2022 הודיע צבא אוקראינה על פתיחת מתקפת-נגד מול הצבא הרוסי בדרום אוקראינה. למחרת הודיע שר ההגנה הרוסי על כישלון המתקפה האוקראינית. האוקראינים שמרו על עמימות צבאית ביחס לפרטים. לפי צבא אוקראינה, המתקפה נמשכת. היועץ של נשיא אוקראינה אולקסי ארסטוביץ' אמר כי המתקפה הולכת להיות "מבצע איטי לכרסום האויב", ולא מערכה מהירה ומסיבית. עד סוף ספטמבר נבלמה המתקפה האוקראינית על ראש הגשר הרוסי ממערב לדנייפר, וקו החזית באזור חרסון התייצב. במהלך המתקפה זכו האוקראינים בהישגים קרקעיים מוגבלים, בעיקר באגף הצפוני של ראש הגשר הרוסי, מדרום לקריווי ריה, אך נכשלו בהשגת היעדים העיקריים של המתקפה.
חוסר היכולת של צבא אוקראינה לעקור את הרוסים מהשטחים שנכבשו על ידם במחוז חרסון ובמחוז זפוריז'יה, איפשר לאחרונים לערוך משאלי עם בשני המחוזות לקראת סוף ספטמבר (23–27 בחודש), כדי לאשר את התנתקותם מאוקראינה וצירופם לרוסיה. מזכ"ל האו"ם ורוב מכריע של מדינות העולם התנגדו לעצם עריכת משאלי העם, הוקיעו אותם כבלתי חוקיים ולא היו מוכנים להכיר בתוצאותיהם. אולם ההתנגדות הבינלאומית לא מנעה מפוטין ומהדומה הרוסית להשתמש בתוצאות משאלי העם, כדי להעניק לגיטימציה לסיפוח שני המחוזות לרוסיה, ביחד עם מחוזות לוהנסק ודונצק במזרח אוקראינה.
משה הרשלר
הרב משה הרשלר (י' בטבת תרפ"ב, 10 בינואר 1922, כפר סבא - ל' בניסן תשנ"א, 14 באפריל 1991, ירושלים) היה סופר, חוקר ועורך תורני.
אישיות בולטת בתחום ההדרת ספרות הראשונים, עורך כתב עת תורני בענייני הלכה ורפואה, מיוזמי "אוצר מפרשי התלמוד", מחברי האנציקלופדיה התלמודית וראש מפעל התלמוד הישראלי השלם.
ביוגרפיה
נולד בירושלים. בילדותו עברו הוריו לכפר סבא ושלחו אותו ללמוד בירושלים, בתקופה זו התגורר בבית סבו הרב ברוך מרדכי אטינגר, בשכונת שערי חסד. עם השלמת לימודיו בתלמוד התורה השכונתי, פנה להמשך לימודים בישיבת עץ חיים, אצל הרב איסר זלמן מלצר. הרשלר הצעיר היה בין קבוצת תלמידי הרב מלצר שנשלחו ללמוד בישיבת מיר, עם הקמתה מחדש בירושלים לאחר מלחמת העולם השנייה ועליית ראש הישיבה רבי אליעזר יהודה פינקל לארץ ישראל. בתקופת מלחמת העצמאות התגייס לגדוד בני הישיבות "גדוד טוביה" שעסק בבניית ביצורים ומתרסים בבירה.
תקופה מסוימת בשנות ה-60 התגורר בארצות הברית, בתקופה זו שימש כמרצה בישיבת רבנו יצחק אלחנן בניו יורק וב"בית מדרש לתורה" בסקוקי, שיקגו.
עסק בההדרת כתבי הראשונים, הוא נחשב כמחיה תחום זה בתוך בית המדרש החרדי וההדיר בשנות פעילותו קרוב ל-50 מספרי הראשונים, רבים מהם כאלה שנדפסו לראשונה מכתבי יד. הוא זוכה פרס הרב קוק לספרות תורנית לשנת תשכ"ז, ופרס ירושלים לספרות תורנית לשנת 1973. בשנות ה-80 וה-90 הוציא לאור כתב עת מיוחד בשם "גנוזות" שעסק בפרסום כתבי יד של הראשונים.
יזם את מפעל "אוצר מפרשי התלמוד", מפעל מונומנטלי שבו אמורה להיות מרוכזת תחת קורת גג אחת בעריכה תמציתית כל הספרות הפרשנית על התלמוד, והשתתף בעריכת כרכיו הראשונים עם ידידו הרב יוסף בוקסבוים. הוא גם היה עורכו הראשון של כתב העת התורני "מוריה" שבהמשך שנות קיומו יצא לאור במסגרת מכון ירושלים בראשו עמד הרב בוקסבוים.
על שמו נקרא "מכון הרב הרשלר למחקר ולהוצאה של ספרות תורנית" שהוציא לאור בין היתר את חידושי הרמב"ן על התלמוד בשבעה כרכים, וכן רחוב "הרב משה הרשלר" בשכונת רמת שלמה בירושלים.
הוא חי ופעל בשכונת בית וגן בירושלים, עד פטירתו בל' בניסן תשנ"א, 14 באפריל 1991.
משפחתו
נישא לרחל יברוב (בת אלתר יהודה), ולהם מספר בנים ובנות. כמה מחתניו ומצאצאיו אף הם עורכים תורניים ומחברי ספרים:
גאגין
גאגין הוא שם משפחה.
המרד הדרוזי בחורן
המרד הדרוזי בחורן פרץ בהר הדרוזים בשנת 1909 ולווה בהתקוממות אלימה נגד שלטון האימפריה העות'מאנית בסוריה הגדולה, בהנהגת משפחת אל-אטרש. הטורקים דיכאו את המרד ביד קשה. כ-2000 דרוזים נהרגו ואלפים נוספים נפלו בשבי. מנהיגי המרד נעצרו והוצאו להורג.
רקע
החורן הוא אזור בדרום סוריה, הכולל בחלקו המזרחי את הר הדרוזים, המכונה בערבית גם "הר חורן".
בשנת 1516 כבש הסולטאן סלים הראשון את הלבנט. העות'מאנים הניחו לשליטים דרוזים מבית מען לשלוט באזור הר הדרוזים, ואלו נהנו משגשוג כלכלי. המשפחה הדרוזית אל-אטרש שלטה במחוז א-סווידא משנת 1879.
בתחילת שנת 1909 החלה מחאה ביישובים הדרוזיים נגד נציגי השלטון העות'מאני. הגורמים למחאה היו עליית הטורקים הצעירים, העמקת המיסוי, חובת הגיוס לצבא הטורקי, וכן התנגדות לשינויים הכלכליים שנגרמו כתוצאה מהקמת מסילות רכבת חדשות באזור.
המרד
במאי 1909 התקיימה בכפר הדרוזי הפגנה נגד השלטון העות'מאני. המחאה הפכה לאלימה והתפתח עימות מזוין בין הצדדים. הטורקים נסוגו, והמחאה התפשטה בהדרגה ליישובים דרוזיים נוספים בהר חורן.
באוגוסט 1910 הגיע לדמשק כוח צבאי עות'מאני בן כ-35 גדודים בראשות סמי פאשה אל-פארוקי, ולאחר כחודש החל להתקדם לעבר היישובים הדרוזיים. הקרב הראשון התרחש בתחילת אוקטובר, והדרוזים נאלצו לסגת. קרב שני נערך ב-12 באוקטובר, שם שוב ניצחו העות'מאנים. ב-8 בנובמבר, לאחר מספר קרבות נוספים בהם הובסו הדרוזים, דוכא המרד סופית.
כוחות הצבא העות'מאני כבשו את כל אזור הר הדרוזים. כ-2,000 דרוזים נהרגו במהלך דיכוי המרד, אלה היוו כ-10% מהאוכלוסייה. אלפים נוספים נפצעו או נפלו בשבי ונכלאו בדמשק ובעכו. מנהיגי המרד נעצרו והוצאו להורג בשנים 1910 ו-1911.
לאחר דיכוי המרד חיזק השלטון את אחיזתו, ותנאי המחיה של הדרוזים, שהיו בין הגורמים למחאה, התדרדרו ביותר. אל-פארוקי פתח במסע לפירוק הנשק מהיישובים הדרוזיים, בו נאספו כ-10,000 רובים. הוא גם ערך מפקד אוכלוסין בהר הדרוזים ובעקבותיו העמיק את גביית המיסים מהתושבים, ועדרי בקר הוחרמו מתושבי הכפרים שלא שילמו מיסים. הורחבה גם חובת הגיוס, וכ-1,000 דרוזים גויסו לצבא העות'מאני ונשלחו לבסיסי צבא ברחבי האימפריה.
לאחר המרד
בשנת 1910 פרץ מרד דומה בעיר כרכ, והוא דוכא על ידי העות'מאנים באותו אופן.
בשנת 1916 פרץ המרד הערבי, בהנהגתו של השריף חוסיין בן עלי, כנגד האימפריה העות'מאנית. כאשר הגיעו הכוחות הערבים לעקבה שלח מנהיג הדרוזים סולטאן אל-אטרש אלף מאנשיו להצטרף למרד. כאשר הגיעו הכוחות לבוסרה הצטרף אל-אטרש ללחימה ועמד בראש כוח בן 300 לוחמים דרוזים. ב-29 בספטמבר 1918 היו כוחותיו הראשונים שנכנסו לדמשק והניפו את דגל המרד על בית הממשלה. אל-אטרש היה ידידו הקרוב של האמיר פייסל, מנהיג המרד, והאחרון העניק לו את התואר אמיר ודרגת גנרל בצבא סוריה.
בשנת 1925 הנהיג סולטאן אל-אטרש את המרד הדרוזי הגדול שפרץ בהר הדרוזים והתפשט לכל חלקי סוריה וחלקים מלבנון.
טליה ברקאי
טליה ברקאי (נולדה ב-11 באוגוסט 1981) היא מדבבת ישראלית.
ביוגרפיה
טליה ברקאי נולדה בשם טליה פלג. ברקאי למדה בבית הספר לאמנויות בתל אביב ולאחר מכן בתיכון עירוני א' במגמת תיאטרון. בוגרת קונסרבטוריון, מנגנת בפסנתר, ועסקה בשירה אמנותית. מאוחר יותר השלימה תואר ראשון בהוראה עם התמחות בהיסטוריה ובספרות.
קריירת דיבוב
ברקאי החלה לדבב לטלוויזיה בגיל 12 וביימה את סרטה הקצר הראשון בגיל 18.
החל משנת 1993 עובדת כמדבבת ובתוך כך דיבבה במאות סדרות אנימציה. דמויות מוכרות שאותן דבבה הן ויקי מהסדרה "קסם של הורים", הדמות הראשית של "אטומיק בטי", דיליה ומיסטי מ"פוקימון", לורי מהסדרה "רובוטריקים סייברטרון", דורותי אן מהסדרה "אוטובוס הקסמים", גברת קין מהסדרה "בנות הפאוור פאף", דון מ"פוקימון: יהלום ופנינה", קראי וסטארלי מ"צבי הנינג'ה" 2003 ואפריל אוניל מגרסת 2012, מיי מהסדרה "גלקטיק פוטבול", אן-מארי מהסרט "גן עדן לכלבים", גו (Goo) מהסדרה "בית פוסטר לחברים דמיוניים", מימי מהסדרה "יש לנחש עם חן", קלואי בורז'ואה מהסדרה "המופלאה: הרפתקאות ליידי באג", קרן-קסם נצנוץ מ"הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם", סרינה מ"פוקימון: הסדרה XY, לילי מ"פוקימון: שמש וירח" ואת ונדי ובני בדיבוב המחודש של "בוב הבנאי" המקורי ששודר בערוץ JimJam הישראלי. בנוסף, היא מדבבת את ריילה בסדרה הנסיך הדרקון וסדרה "הרפתקאות הפירטים" ומדבבת את בני מהתוכנית "משחקים עם בני" שמושודרת בערוץ לולי וגם את הצ'יבים מהתוכנית וויבולו.
החל משנת 2002 משמשת כבמאית דיבוב (דוגמת: גלקטיק פוטבול), ובשנת 2012 עבדה כמפיקת דיבוב.
חיים אישיים
ברקאי היא אם לשני ילדים.
אלי ליפסקר
אלי ליפסקר (כ"א בסיון ת"ש, 27 ביוני 1940 – כ' בשבט תשע"ז, 16 בפברואר 2017) היה חזן, מוזיקאי, כותב ומלחין חסידי ידוע.
קורות חיים
ליפסקר נולד בעיר כותאיסי שבמערב גאורגיה במשפחה בת ארבעה עשר ילדים להוריו, הרב השליח אריה זאב ומלכה ליפסקר. בט"ו בכסלו תש"ט עלה לישראל עם משפחתו. הוריו התיישבו תחילה במעברה בבאר יעקב, אך כעבור חודש עברו לבית נטוש ליד תחנת הרכבת בלוד, שם הקימו את ישיבת חב"ד. כמו כן, היו ממייסדי קהילת חב"ד בעיר.
הוא למד בתלמוד תורה חב"ד ובישיבת תומכי תמימים המקומית, בחורף תשי"ז נסע יחד עם אחיו שניאור זלמן ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית - 770, שם התחיל ללמוד מוזיקה אצל מורה מקצועי ובהמשך בבית ספר למוזיקה, כשהדבר נודע להנהלת הישיבה הוחלט לסלקו מן הישיבה, כשנכנסה הנהלת הישיבה אל הרבי מלובביץ' למסור את הדו"ח על מצב הישיבה וסיפרו על החלטתם, הורה הרבי להשאיר אותו בישיבה ולעזור לו במימון ללימודי המוזיקה.
בשנת תשכ"ג התחתן עם לאה לבית בוקטמן, והתגורר בשכונת קראון הייטס.
לליפסקר שני בנים ובת. אחיו, הרב בן ציון ליפסקר, היה רבה של ערד, אחיו הרב יוסף יצחק, שימש כשליח חב"ד בנצרת עילית.
קריירה
בשנת תש"כ, בהיותו בחור בישיבה, ביקשו ממנו להמציא רעיון מוזיקלי לתהלוכת ל"ג בעומר אצל הרבי מליובאוויטש, והוא הקים תזמורת של ילדים מתופפים שעברו מול הרבי בתהלוכה.
בשנת תשכ"ז הקים את מקהלת הילדים 'אלי והילדים', שהייתה המקהלה החרדית הראשונה בניו יורק. המקהלה הופיעה בקרב קהילות יהודיות ברחבי ארצות הברית וישראל, בין ילדי המקהלה היה הזמר אברהם פריד. אחד השירים המפורסמים של המקהלה היה "ישמחו". ליפסקר היה גם הראשון שהקליט את הניגונים החב"דים פדה בשלום ו"הנרות הללו" ועוד.
במסגרת עבודתו הוא הקליט את נוסח התפילה החב"די לימים הנוראים, שבתות וחגים.
בימים הנוראים היה ליפסקר חזן בבית הכנסת של הרבי מליובאוויטש, שאמר כי ליפסקר הוא "בעל המנגן שלי". בנוסף היה חזן בבתי כנסת בקהילות שונות בעולם, הוציא מספר אלבומים וכן השתתף כחזן אורח באלבומים נוספים, כמו ניח"ח ועוד.
ליפסקר אף היה חבר בוועדת הניגונים ליובאוויטש, ועדה שמטרתה היה לבחור ניגון אחד מבין לחנים רבים ל"ניגון השנה" על פרקו של הרבי ליום הולדתו וכתב תווים לספר הניגונים.
דיסקוגרפיה חלקית
כמו כן הוציא שני ספרי מוזיקה המכילים תווי ניגוני חב"ד.
ירגזי שחור-כיפה
ירגזי שחור-כיפה (שם מדעי: Poecile atricapillus) הוא מין של ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים, הנפוץ באמריקה הצפונית מאלסקה בצפון לניו מקסיקו בדרום, והציפור הלאומית של מיין, מסצ'וסטס וניו ברנזוויק. הירגזים תוקפניים כאשר הם מאוימים או מחפשים מזון והם מגרשים ציפורים אחרות, אפילו גדולות יותר, ממתקני האכלה קבועים, ומכאן שמם העברי (מהמילה רֹגֶז). הירגזי כמעט חסר פחד מבני אדם, ואף ייקח מזון מכף יד אנושית. בעבר נחשב למין אחד יחד עם ירגזי הרים.
טקסונומיה
המין נכלל בעבר בסוג ירגזי עם רוב הירגזיים האחרים, אך מחקר משנת 2005 (גיל, סליקאס ושלדסון, 2005) מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג פויסילה, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ITIS, ו-IOC. תוצאות דומות חזרו במחקר מאוחר יותר (יוהנסון ואחרים, 2013), אם כי פוצלו ממנו מספר מינים לסוג סיטיפרוס. טקסון האחות של ירגזי שחור-סינר הוא ירגזי גמבל.
לפי טריץ' ואחרים (2017), העץ הפילוגנטי של הסוג (Poecile) הוא:
תפוצת תת-מינים
לירגזי שחור הכיפה 9 תת-מינים:
מאפיינים פיזיים
ירגזי שחור כיפה הוא עוף קטן. אורכו 12–15 סנטימטרים, משקלו 9–14 גרמים ומוטת כנפיו 16–21 סנטימטרים. הראש גדול, עגול ושחור עם כיפה וגרון שחורים ולחיים לבנות. הגב, הכנפיים והזנב אפורים, הגחון אפור בהיר במרכזו ובז' בצדדיו, והצוואר קצר. שולי נוצות הזנב לבנים. הנוצות צפופות ומבודדות ויש לירגזי שכבת שומן לבידוד מהקור של החורף. המקור צר וקצר ומשמש לפיצוח גרעינים. יש מופע לבקן, בו הנוצות לבנות מהרגיל, בעיקר בזנב. השיר מכיל 2 הברות, כאשר הראשונה גבוהה מהשנייה. תוחלת החיים הממוצעת של הירגזי שחור הכיפה היא בין שנתיים לשלוש שנים, אך הפרט המבוגר ביותר שתועד היה זכר שחי למעלה מ-11.5 שנים.
קול
הירגזי שחור הכיפה משמיע מגוון רחב של קולות. הקריאה שנשמעת כ-"צ'יקדי-די-די!", מקור שמם באנגלית, צ'יקדי (Chickadee), משמשת לאזהרה מפני טורפים, אך גם למסרים אחרים, כמו מיקום של מזון, והיא נפוצה בעיקר מחוץ לעונות החיזור והקינון. בעונת החיזור, הזכרים שרים שיר בן 2 הברות, בו ההברה הראשונה גבוהה מהשנייה, שנשמע כ-"פי-בי", שמשמש למשיכת נקבות והגנה על הטריטוריה. המרווח בין ההברות הוא 0.1–0.15 שניות. ההברה השנייה לעיתים קרובות מקוטעת על ידי מרווח של כ–0.05 שניות, בעוד ההברה הראשונה מקוטעת רק לעיתים רחוקות. כאשר זכר שנמצא בתוך להקת חורף שר, הוא קודם כל מבודד את עצמו באופן זמני מחברי הקבוצה. קולות דומים אך חלשים יותר משמשים לתקשורת בין בני זוג. קריאה נוספת מורכבת מ–2–9 הברות קצרות, ומתרחשת כאשר שני פרטים נמצאים קרוב מדי זה לזה, בלהקות, במתקני האכלה וכחלק מהגנה על הטריטוריה, בתור מחוות איום. אם הפולש לא עזב אחר השמעת הקריאה, הפרט המשמיע יתקיף. מספר ימים לפני הפריחה, הגוזלים ישמיעו קריאה המאופיינת בהרמוניה מורכבת, שמטרתה לעורר האכלה על ידי ההורים. קריאה דומה ניתנת על ידי הנקבה בתקופה בין הרגע בו היא מסיימת את בניית הקן לתחילת הדגירה, ולעיתים אף אחרי הבקיעה של הגוזלים. ההבדל בין הקריאות הוא שהקריאה של הנקבה עולה ויורדת בתדר, בניגוד לקריאה של הפרחונים שנשארת קבועה פחות או יותר. כאשר הוא מאוים, הירגזי ינשוף כלפי התוקף וינסה להתקיף גם כן.
התנהגות
הירגזי מקפץ בזריזות בין ענפים והוא יכול להיתלות במהופך. הירגזי מונוגמי. מאוקטובר ועד מרץ, הירגזים חיים בלהקות של עד 12 פרטים, דבר מאפשר להם לעבוד כצוות כדי לשמור על טריטוריה של עד 20 הקטארים. להקות חורף אלו עשויות לכלול מינים אחרים (כמו מלכילונים, טפסי עצים, סיטות, ונקרים), אך הירגזים שחורי הכיפה בדרך כלל דומיננטיים מספרית. הוכח כי היררכיות דומיננטיות ממלאות תפקיד קריטי בדפוסי ההזדווגות וההישרדות בירגזי שחור הכיפה. לאחר סוף החורף הלהקות מתפרקות והירגזים מוצאים טריטוריה ומקום קינון ומגנים עליהם.
תזונה
הירגזי שחור הכיפה ניזון מגרעינים (במיוחד גרעיני חמנית), פירות, חרקים וזרעים, ומבקר במתקני האכלה. בקיץ הוא ניזון בעיקר מזחלים, כנימות, חיפושיות, עכבישים, חלזונות וחסרי חוליות אחרים, ובחורף גם פירות, גרגירים וזרעים. כשהירגזי אוכל עש, הוא קורע את הכנפיים ומשליך אותם לפני שהוא אוכל את העש. הירגזי נצפה אוכל שומן של חיות מתות. הוא מחפש מזון תוך דילוג בין ענפים וזרדים, ולעיתים אף תוך כדי מעוף, אז הוא תופס ואוכל חרקים. לעיתים קרובות הירגזי מאחסן מזון, אותו הוא אוכל מאוחר יותר.
רבייה
עונת החיזור מתרחשת בין פברואר למרץ. חיפוש מקום קינון יכול להתחיל בינואר, אך לרוב מתרחש בתדירות הולכת וגדלה באביב. הירגזי שחור הכיפה מקנן בחורים בעצים (לרוב שדר או אלמון) וישתמש גם בקני נקר נטושים ותיבות קינון, ולעיתים רחוקות גם בחור באדמה. הנקבה בונה את מטחב, זרדים, עלים, קליפת עץ ושיער. בניית הקן אורכת לרוב 3–4 ימים. הנקבה מטילה 6–8 ביצים לבנות עם נקודות חומות אדמדמות. הנקבה דוגרת 12–13 ימים עד לבקיעה, בזמן שהזכר מאכיל אותה. לאחר הבקיעה, הנקבה אוכלת את קליפות הביצים. כשהגוזלים קטנים, הנקבה נשארת בקן בזמן שהזכר ממשיך להביא אוכל, וכשהם גדולים שני ההורים מביאים לגוזלים אוכל. הגוזלים פורחים בגיל 16 ימים. לרוב הנקבה מטילה פעם אחת בשנה.
תפוצה ובית גידול
הירגזי שחור הכיפה נפוץ ויציב באמריקה הצפונית בכל אזור שיש בו עצים או שיחים גדולים (במיוחד עצי שדר, ערבה, צפצפה או אלמון, נמנע מיערות מחטניים לחלוטין), מיערות ושטחי חורש ועד שכונות מגורים ופארקים, ולעיתים שדות עשבים וביצות. הירגזים לא נודדים לרוב, אך באזורים צפוניים ייתכנו נדידות בסתיו ובאביב, ונדידות בדרום קשורות כנראה למחסור במזון.
הוא נצפה בוושינגטון (מדינה), אורגון, איידהו, מונטנה, ויומינג, קליפורניה, נבדה, יוטה, קולורדו, ניו מקסיקו, אוקלהומה, קנזס, נברסקה, דקוטה הדרומית, דקוטה הצפונית, מיזורי, איווה, מינסוטה, אילינוי, ויסקונסין, אינדיאנה, מישיגן, אוהיו, קרוליינה הצפונית, טנסי, וירג'יניה, קנטקי, וירג'יניה המערבית, מרילנד, פנסילבניה, ניו יורק (מדינה), קונטיקט, ורמונט, מסצ'וסטס, רוד איילנד, ניו המפשייר, מיין, אלסקה, סן-פייר ומיקלון, ניופאונדלנד ולברדור, נובה סקוטיה, אי הנסיך אדוארד, ניו ברנזוויק, קוויבק, אונטריו, מניטובה, ססקצ'ואן, אלברטה, קולומביה הבריטית, הטריטוריות הצפון-מערביות ויוקון. הירגזי הוא הציפור הלאומית של מיין, מסצ'וסטס וניו ברנזוויק.
הפלת מטוס F-117A בשמי סרביה
הפלת מטוס F-117A בשמי סרביה היה אירוע שהתרחש ב-27 במרץ 1999 במהלך מבצע כוח מאוחד. באירוע זה יחידת נ"מ של צבא סרביה שהפעילה סוללת נ"מ מדגם S-125 נייבה הצליחה ליירט מטוס קרב חמקן אמריקאי מדגם F-117 נייטהוק. הטייס נטש את המטוס והוצא מאזור הקרבות על ידי יחידות איתור וחילוץ.
ה-F-117 נייטהוק של חיל האוויר האמריקאי פותח בשנות השבעים, נכנס לשירות מבצעי בשנת 1983, ונחשף באופן רשמי לציבור בשנת 1988. הפעילות המבצעית הראשונה של המטוס התרחשה בשנת 1989 בפנמה, והוא נחשב לאחד ממטוסי הקרב המתקדמים והחזקים ביותר של החיל בזמנו. מנגד, כוחות ההגנה האווירית של מדינות יוגוסלביה נחשבו לנחותים וחסרי יכולת מבצעית כלשהי.
שלבי הפלת המטוס
ללא ידיעת כוחות נאט"ו, יחידות ההגנה האווירית ביוגוסלביה גילו שהן יכולות להינעל על מטוסים חמקניים מדגם F-117 בעזרת מערכות הנ"מ ה"מיושנות" שלהם בעזרת שינויים קלים. בשנת 2005, קולונל זולטן דני מסרביה אישר את הדבר בראיון, ורמז שיכולת האיתור הוכנסה למערכות על ידי שינוי אורכי-הגל שבהם התבייתו. בנוסף לכך, הסרבים הצליחו ליירט ולפענח שדר של נאט"ו וכך יכלו לפרוס את סוללות הנ"מ שלהם במקומות אסטרטגיים יותר.
ב-27 במרץ 1999 חטיבת ההגנה האווירית ה-250 של צבא יוגוסלביה, תחת פיקודו של קולונל זולטן דני, הפילה מטוס חמקן אמריקאי F-117 שמספר השלדה שלו הוא 82–0806 ונקרא בקשר "וגאס-31". הירוט בוצע בעזרת סוללת S-125 נייבה שהייתה גרסה של המערכת הסובייטית SA-3 שנמכרה ליוגוסלביה.
בשעה 08:15 לפי שעון סרביה, כאשר המטוס היה בטווח של כ-13 קילומטרים מן הסוללה, מספר טילים נורו לעברו. לדברי דורדה אניצ'יק, שהזדהה בשנת 2009 בתור החייל שירה את הטילים, הם ננעלו על המטוס כאשר היה מרוחק מהם 23 קילומטרים והפעילו את מערכת ההתבייתות למשך 17 שניות בלבד, כדי שמערכות דיכוי הגנה אווירית לא יאתרו את מיקומם. לפי ראיון שנערך בשנת 2007 עם קולונל דני, כוחותיו הצליחו לאתר המטוס לאחר שפתח את דלת מטען הפצצות שלו וכך גדלה חתימת המכ"ם שלו.
מטוס ה-F-117 אות הקריאה "וגאס-31" שהופל, הוטס על ידי לוטננט קולונל (סגן) דייל זלקו, טייס חיל האוויר האמריקאי שהשתתף במלחמת המפרץ וממוצא יוגוסלבי בעצמו. הוא הבחין בטילים מגיחים מטה מן העננים ופונים ישירות למטוסו. הטיל הראשון חלף לידו והרעיד מעט את המטוס אך לא התפוצץ. הטיל השני פגע בעוצמה חזקה במטוס והתפוצץ, נזק אותו קשות והוציאו מכלל שליטה. הפיצוץ היה גדול מספיק כך שמטוס תדלוק בואינג KC-135 סטרטוטנקר שהיה מעל בוסניה חזה בו.
זלקו נכנס לסחרור אווירי אינטסיבי שהפעיל על גופו כוחות ג'י רבים, והקשה עליו לתכנן מתי ללחוץ על ידית כיסא המפלט. לאחר שהמצנח שלו נפתח, הוא השתמש במכשיר הרדיו שברשותו והזעיק עזרה ממטוס ה-KC-135 שהיה בקרבתו. את שידור הקריאה לעזרה הוא ביצע בעודו נוחת לקרקע - איסור חמור לטייס קרב. הוא הבין שהשדר שלו יעבור בצורה הטובה ביותר בגובה רם, וכן היה בטוח שהכוחות היוגוסלביים ייקחו אותו בשבי ועל כן רצה למסור בקשר שהוא בריא ושלם לפני נחיתתו ארצה.
זלקו נחת בשדה דרומית לעיר רומה ובערך כקילומטר וחצי דרומית לכביש מהיר בעל ארבעה נתיבים. במהרה הוא התחבא בתעלת ניקוז שבה הבחין בנחיתתו מכיסא המפלט. משם הוא יכול היה להרגיש את גלי ההדף שנוצרו מהפצצות מטוסי B-2 על בלגרד. זלקו נחת כקילומטר וחצי מהאזור שבו התרסק מטוסו, וחיפוש מעמיק אחריו נערך על ידי חיילים יוגוסלביים, כוחות משטרה ואזרחים מקומיים. בשלב מסוים התרים אחריו היו מרוחקים ממנו כמה מאות מטרים בלבד בעודו התחבא בתעלה. זלקו חולץ מהאזור לאחר כשמונה שעות על ידי מסוק של כוחות איתור וחילוץ חיל האוויר האמריקאי. לדבריו של זלקו, נודע לו לאחר מכן שאם החילוץ היה מתעכב במספר דקות הוא כבר היה נלקח בשבי. על מטוסו נכתב הכינוי Something Wicked ("משהו מרושע") והוא השתתף ב-39 גיחות מבצעיות בעיראק.
חטיבת ההגנה האווירית ה-250 הצליחה ליירט מטוס קרב אמריקאי נוסף לאחר מכן. היה מדובר במטוס F-16 שהופל על ידם ב-2 במאי 1999. אלו היו ההפלות המוצלחות היחידות של החטיבה, מתוך עשרות גיחות הפצצה שנערכו מעל יוגוסלביה.
אחרית דבר
צילומים הראו שהמטוס התרסק במהירות נמוכה יחסית ובעודו הפוך, וכן שרוב שלדת המטוס נשארה שלמה. חלק מהריסות מטוס ה-F-117 שהופל מוצגות במוזיאון לתעופה בבלגרד, בעוד שחלקים אחרים נמכרו לרוסיה ולסין כדי שיוכלו לפתח טכנולוגיות חמקניות בעצמן. חתיכת גומי מן המטוס הוצגה כ"מזכרת" לעיתונאים בעת הלחימה ביוגוסלביה על ידי אחד ממנהיגי המחתרת הסרבית, ז'לקו רזנטוביץ' "ארקאן". מטוסי ה-F-117 הוצאו משימוש בחיל האוויר האמריקאי בשנת 2008.
זולטן דני, כיום בעל מאפייה בסרביה, ודייל זלקו שפרש משירות בחיל האוויר נפגשו לאחר התקרית ופיתחו יחסי חברות בשנים האחרונות.
בשנת 2001 יצא לאקרנים סרט בכיכובו של אוון וילסון המבוסס על תקרית ההפלה "מאחורי קווי האויב".
A Course of Pure Mathematics
סקירה
הספר נועד לעזור בהחייאת לימודי המתמטיקה בממלכה המאוחדת, וביתר ספציפיות באוניברסיטת קיימברידג' (בה לימד הארדי) ובמוסדות המכינים ללימודי מתמטיקה גבוהה. הספר מכוון בדיוק לסטודנטים ב "רמת מלגה" - אלו הנמצאים ב-20% - 10% העליונים ביכולתם המתמטית. הארדי עצמו לא נמשך במקור אל המתמטיקה, והוא ראה בלימודיה בעיקר דרך להבסת הסטודנטים אחרים. הוא התמיד בדרך זו בנחישות ואף קיבל מלגה ללימודיו. לעומת זאת, מאוחר יותר בחייו נודע הארדי כמתמטיקאי הרואה במתמטיקה אומנות בעלת ערך רב כשלעצמה, ואף קרא להעדיף את העיסוק בה כשלעצמו על פי עיסוקים שנועדו לצורכי מדעים אחרים. את השקפתו מתאר הארדי בספרו המפורסם התנצלותו של מתמטיקאי.
על אף שהספר שינה את האופן בו הנושא נלמד באוניברסיטאות האנגליות (ובמיוחד בקיימברידג'), תוכנו גם משקף את התקופה בה הוא נכתב. הספר חוקר את תורת המספרים, ומחברו בונה את המספרים הממשיים תאורטית. הספר עוסק במידה ראויה בחשבון הדיפרנציאלי והאינטרלי של משתנה יחיד, בנושאי הסדרות וטורי המספרים, בפונקציות הטריגונומטריות, האקספוננציאליות והלוגריתמיות, ואף בחלק מן האנליזה המרוכבת, אך מאידך הוא איננו כולל התייחסות ישירה לתורת הקבוצות, לפונקציות מרובות משתנים או לאנליזה וקטורית. כל פרק מן פרקי הספר מכיל בעיות רבות ומעניינות שחלק גדול מהן ידרוש מאמץ רב מן הקורא.
הארדי משלב את ההתלהבות של מיסיונר עם הדיוק של מתמטיקאי טהור בהצגתו את הרעיונות היסודיים של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי, של התכונות של סדרות אינסופיות ושל תחומים אחרים הכוללים את מושג הגבול. תיאורו של הארדי את האנליזה המודרנית בר תוקף כיום לא פחות מאשר בזמן שנכתב לראשונה: סטודנטים יגלו שהסגנון המעמיק והאנרגטי של הספר הוא כזה שמחברים מודרניים מתקרבים אליו לעיתים רחוקות.
פרקי הספר
הספר מחולק לפרקים, כאשר בכל פרק יש חלוקה נוספת של הנושאים. אלו פרקי הספר: I. REAL VARIABLES
II. FUNCTIONS OF REAL VARIABLES
V. ''LIMITS OF FUNCTIONS OF A CONTINUOUS VARIABLE. CONTINUOUS AND DISCONTINUOUS FUNCTIONS''
VI. DERIVATIVES AND INTEGRALS
VII. ADDITIONAL THEOREMS IN THE DIFFERENTIAL AND INTEGRAL CALCULUS
VIII. THE CONVERGENCE OF INFINITE SERIES AND INFINITE INTEGRALS
IX. THE LOGARITHMIC, EXPONENTIAL AND CIRCULAR FUNCTIONS OF A REAL VARIABLE
X. THE GENERAL THEORY OF THE LOGARITHMIC, EXPONENTIAL AND CIRCULAR FUNCTIONS
Appendices
INDEX
בעלי חיים בספורט
בעלי חיים בספורט נחשבים כסוג של חיות עבודה. בעלי חיים ממינים שונים אומנו ואולפו, כדי לשלבם בענפי ספורט מסחריים. שניים מבעלי החיים הנפוצים ביותר בספורט הם סוסים וכלבים.
סוגי אירועי ספורט לבעלי חיים
ישנם סוגים רבים של אירועי ספורט המיועדים לבעלי חיים, בהם משתתפים גם בני האדם ברמות שונות. מאידך, בחלקם ההשתתפות היא אך ורק של החיות. רוב ענפי הספורט כוללים אימונים, בעוד שחלקם יכולים לכלול גם גידול סלקטיבי.
ישנם אירועים רחבי היקף הכוללים בעלי חיים במגוון ענפי ספורט. רודיאו יכול לכלול ענפי ספורט רבים ושונים, החל מרכיבה על שוורים ועד למרוצי מעבר בין מוטות. סוגי מרוצי בעלי חיים הידועים הם מרוצי סוסים, מרוצי כלבים (למשל מרוץ כלבי גרייהאונד, מרוץ כלבי מזחלות ), מרוץ יונים ומרוצי גמלים.
מרוץ
הצורה הפופולרית ביותר של ספורט הקשור לבעלי חיים היא המרוץ. במיוחד מרוצי סוסים. אירועי מרוץ מסוימים מערבים באופן ישיר בני אדם כרוכבים בעוד שאחרים רואים את החיות מתחרות לבד. בענפי ספורט מסוימים הרוכב אינו רוכב ישירות על החיה. דוגמאות לכך כוללות מרוצי סוסים רתומים לכרכרות, מרוץ מזחלות כלבים והספורט הפופולרי של יוון העתיקה והאימפריה הרומית של מרוצי מרכבות.
מרוצי כלבי גרייהאונד, היא צורה פופולרית של מרוצי בעלי חיים, שהתחילה בראשית המאה ה-19 בארצות הברית, לאחר שהכלבים הובאו מאירופה כדי לשלוט באוכלוסיית הארנבות. בעוד מרוצי מסלולים הם הנפוצים ביותר, ישנן צורות אחרות של מרוצים. כגון מרוץ יונים, בו יוני דואר מוצאות את דרכן הביתה ממרחק מוגדר. מרוץ קמבאלה, הוא מרוץ של שוורי תאו במדינה קרנאטקה, הודו. מרוץ קמבאלה מתקיים בכ-50 עיירות/כפרים מדי שנה, במהלך החורף. אירועי מרוץ בעלי חיים הם דרך נפוצה להימורים, במיליארדי דולרים ברחבי העולם מדי שנה. זו אחת הסיבות לכך שמדינות מסוימות הפכו ספורט שכזה לבלתי חוקי.
אירועים אחד על אחד בצוותים
ישנם אירועים תחרותיים שלא מתקיים בהם מרוץ הכוללים בעלי חיים. פולו היא דוגמה, בה המתחרים מכים בכדור באמצעות פטישים ייעודיים בשעה שהם רכובים על הסוסים. פולו פילים החל בתחילת המאה ה-20 כאשר חברי האצולה הבריטית בנפאל החלו לעסוק בספורט זה.
במאות ה-14 עד ה-16 תחרות הפלה ברומח הייתה אירוע במסגרת טורניר אחד על אחד פופולרי בהשתתפות אבירים רכובים על סוסים.
לחימה
ברוב המדינות, הפעלת שני בעלי חיים או יותר להילחם זה בזה, כגון קרב תרנגולים וקרבות כלבים, נתפסת כאכזרית ולכן היא אסורה על פי חוק. מאידך, ישנן קרבות בין בעלי חיים שהם חוקיים במדינות ברחבי העולם, כגון קרבות בין פרות והיאבקות גמלים. מלחמת שוורים היא מצורות הספורט החוקיים בהם בני אדם נלחמים בבעלי חיים. לספורט זה יש היסטוריה ארוכה במסורת הספרדית והפורטוגזית. ל- jallikattu, יש מסורת ארוכה בטאמיל נאדו, הודו. עם זאת, לא כל בעלי החיים המתחרים גדולים כשוורים, לדוגמה קרב צרצרים הוא ענף ספורט פופולרי במקאו ובהונג קונג, ההימורים בענף ספורט זה הם בניגוד לחוק.
ישנו ענף ספורט עם בעלי חיים הנלחמים עד זוב דם שנועדו לבידור, ענף ספורט זה נקרא ספורט דם. בספורט זה מניחים פיתיונות לנשיכת כלבים. סוגים שונים של בעלי חיים מונחים כפיתיונות בתוך בור, בכלובים ולפעמים קשורים לעמוד, הננשכים על ידי כלבים. סוגי הפיתיונות נעים בין פיתיונות שהם עכברים, פיתיונות שהן גיריות , אפילו פיתיונות שהם דובים ופיתיונות שהם אריות. מסופר גם על פיתיונות שהם אנושיים שהועמדו לנשיכות כלבים.
בקרבות בהם הפיתיונות הם בעלי חיים גדלים התחרות היא על כוח וכושר עמידה.
צייד
צייד מסוכן, כגון ציד אריות או חזירי בר, התבצע על גבי סוסים (או מרכבות, כמו במצרים הפרעונית ובמסופוטמיה ). צייד מסוג זה פעל בדומה לטורנירים ולספורט גברי: סוג של בילוי מכובד, תחרותי, כדי לעזור לאצולה לתרגל מיומנויות מלחמה בזמנים של שלום. ברומא העתיקה ה" Venatio " היה סוג של בידור שהעמיד בני אדם (גלדיאטורים) מול בעלי חיים מסוכנים באמפיתיאטרון.
דיג
דיג שונה במקצת מענפי ספורט אחרים. לרוב הוא בילוי או תחביב. עם זאת, הוא יכול להיות גם ספורט תחרותי.
ירי ביונים
ירי ביונים היה אחד מאירועי הירי של אולימפיאדת הקיץ בפריז בשנת 1900. המתחרים באירועים אלו התחרו על כמות היונים החיות שהם פגעו בהן. היונים שוחררו בזו אחר זו מ'כלובים' מול היורים.
תחרויות של אימון או רבייה
ישנם כמה בעלי חיים יוצאי דופן שגם הם לוקחים חלק בתחרויות, כמו ארנבים המתחרים בקפיצת ראווה של ארנבים וצפרים ממין פרוש מצוי המתחרות בווינקנלאז', תחרות המודדת את כמות הציוצים של העופות בשעה. תחרות זו נפוצה במיוחד בבלגיה.
מדיה ותרבות פופולרית
במדיה ובתרבות הפופולרית ישנם סרטים וסדרות טלוויזיה אודות בעלי חיים בספורט. הסרטים והסדרות יכולים להיות מציאותיים המשלבים בעלי חיים בפעילות שהם אולפו לבצע או בדיוניים המשלבים פעילויות שהם לא באמת יכולים לבצע. Seabiscuit הוא סרטון משנת 2003 המתאר מדויק את יכולותיו של הסוס המאולף האמריקאי בעל אותו שם, בעוד שהסרטון MVP: Most Valuable Primate, הוא סרט על שימפנזה המשחקת הוקי, שאינו מציאותי.
בין השנים 1976 עד 1999, ה-BBC שידר את הסדרה One Man and His Dog, סדרת טלוויזיה אודות אימון כלבי רועים. במקביל ה-BBC שידר גם שלוש סדרות בשם Pets Win Prizes, בהן התחרו חיות מחמד מאולפות. הסדרות היו סוג של שעשועון שבו חיות המחמד של המתמודדים צריכות לבצע משימות שונות.
תוכנית הטלוויזיה האמריקאית אדם נגד חַיָה משנת 2003 הציגה בני אדם מול בעלי חיים במגוון אתגרים יוצאי דופן, כולל אכילה תחרותית בין אלוף העולם טאקרו קובאיאשי  ודוב חום.
פולה ווגל
פולה ווגל (באנגלית: Paula Vogel; נולדה ב-16 בנובמבר 1951) היא מחזאית יהודייה-אמריקאית, פמיניסטית, לסבית זוכת פרס פוליצר לדרמה לשנת 1998 למחזה "איך למדתי לנהוג". במחזותיה היא עוסקת בסוגיות כגון איידס, אלימות במשפחה ומיניות נשית. ווגל מלמדת תיאטרון במוסדות אקדמיים שונים.
שנים מוקדמות
פולה ווגל נולדה בוושינגטון לדונלד סטיבן פוגל, מנהל פרסום, ולפיליס ריטה, מזכירה בשירות הדואר של ארצות הברית. אביה היה יהודי ואמה קתולית. הוריה התגרשו כשהייתה בת 13 והיא חיה עם אמה ואחיה. בגיל 17 היא יצאה מהארון. ווגל קיבלה תואר בוגר בשנת 1974 מהאוניברסיטה הקתולית של אמריקה והמשיכה את לימודי המוסמך והדוקטורט באוניברסיטת קורנל, אך לא סיימה את הלימודים.
קריירה
ווגל כותבת מחזות מסוף שנות השבעים. היא זכתה להכרה לאומית ב-1992 עם הטרגיקומדיה The Baltimore Waltz, שעסקה באיידס. המחזה עוקב אחרי אח ואחות שמתכוננים לטיול באירופה ומבוסס על חוויות חיים אמיתיות של פוגל ואחיה קרל. המחזה זכה בפרס אובי למחזה הטוב ביותר לשנת 1992. ב-1998 ווגל זכתה בפוליצר למחזה "איך למדתי לנהוג" (How I Learned to Drive). העלילה עוקבת אחר היחסים המיניים בין ליל ביט (Li'l Bit) לבין בעלה של דודתה, הדוד פק, משנות ההתבגרות שלה דרך שנות העשרה שלה למכללה ומעבר לה. באמצעות מטאפורה של נהיגה, מתוארים גילוי עריות וניצול מיני. מחזות ידועים נוספים של פוגל: Desdemona, A Play About A Handkerchief (1993), The Oldest Profession (1981), And Baby Makes Seven (1984), Hot 'N Throbbing (1994), ו-The Mineola Twins (1996). המחזה "מעשייה מגונה" תורגם לעברית על ידי יהושוע סובול ועוסק במחזה השנוי במחלוקת של שלום אש ״אל נקמות״ אשר נכתב בשנת 1906. סך הכל כתבה פוגל 22 מחזות.
אמנם אין נושא העובר כחוט המקשר בכל עבודותיה של פוגל, אך היא לעיתים קרובות בוחנת נושאים שנויים במחלוקת כגון התעללות מינית וזנות. "פוגל נוטה לבחור נושאים רגישים, קשים, ומורכבים ליצירות תיאטרליות כדאי לשזור אותם עם דרמטורגיה, יצירתית, דמיונית כנה ואכזרית." פוגל מסבירה "הכתיבה שלי לא מונחה על ידי נושאים.... אני כותבת רק על דברים שמשפיעים ישירות על החיים שלי."
הוראה
ווגל היא מרצה בעלת שם ללימודי מחזאות. בין השנים 1984 - 2008 לימדה באוניברסיטת בראון, כתיבה יצירתית. החל מ-2008 ועד 2012, ווגל שימשה כפרופסור למחזאות בבית הספר לדרמה באוניברסיטת ייל, כמו כן היא שימשה גם כמחזאית הבית של תיאטרון הרפרטורי של ייל. כיום פרופסור, שלא מן המניין, למחזאות באוניברסיטת ייל ופעילה גם במספר תיאטראות.
חיים אישיים
לווגל היו שני אחים: קארל, שנפטר מאיידס ב-1988, ומארק. על שמו של קראל ווגל נפתח בוושינגטון מרכז המספק שירותים לאנשים החיים עם HIV.
ווגל נשואה לאן פאוסטו סטרלינג, פרופסור לביולוגיה ולימודי נשים 2004.
הגימנסיה היהודית על שם משה מנדלסון
הגימנסיה היהודית על שם משה מנדלסון (בגרמנית: Jüdische Gymnasium Moses Mendelssohn; ידועה גם בשם JGMM), לשעבר בית הספר לבנים של הקהילה היהודית, לימים חטיבת הביניים של הקהילה היהודית, הוא היום בית ספר פרטי, מאושר על ידי המדינה, של הקהילה היהודית בברלין. הוא בית ספר דתי, אך מקבל תלמידים יהודים ולא-יהודים כאחד. בניין בית הספר שוכן ברחוב גרוסה המבורגר שטראסה בשכונת מיטה. עד קיץ 2012 נקרא בית הספר "בית הספר התיכון היהודי" (והיה ידוע בכינויו JOS).
היסטוריה
במאה ה-18 קיבלו ילדי הקהילה היהודית הדרכה בסיסית בכתיבה בביבליה, בתלמוד ובתנ"ך. משה מנדלסון רצה שילדים עניים יוכלו ללמוד גרמנית, מתמטיקה, צרפתית, ביולוגיה ופיזיקה, בנוסף לתנ"ך ולתלמוד. מנדלסון וחבריו החליטו להקים בית ספר. בשנת 1778 נוסד בית הספר היהודי החופשי "חברת חינוך נערים" ביוזמת דוד פרידלנדר ויצחק איציג (Isaak Itzig). לאחר מותו של איציג ב-1806, הפך אלעזר בן-דוד (Lazarus Bendavid) למנהל. בשנים 1825/1826 שולב בית הספר עם התלמוד תורה של הקהילה וכך נוצר בית הספר הקהילתי היהודי.
בשנת 1860 הוחלט לבנות בית ברחוב גרוסה המבורגר שטראסה 27. הבנייה אושרה בצו שר. הקהילה היהודית לא יכלה להתחיל בבנייה עד 1861 ללא סכומי כסף נוספים. בשנת 1862 הושלם הבניין החדש של בית הספר לבנים של הקהילה היהודית וב-14 ביוני 1863 אויש. בשנת 1906 עברה החברה לבניין חדש. בשנת 1923 הפך הבניין לחטיבת ביניים ציבורית בת 9 כיתות. לאחר המיזוג ב-1931 עם חטיבת ביניים לבנות, כלל בית הספר כמעט 500 תלמידים, וב-1934 - למעלה מ-1000 תלמידים. המנהל הוותיק (1911-1931) היה יוסף גוטמן (1865-1941), אחריו היינמן שטרן (1931–1938) ולבסוף גאורג פייגה (1877–1944), שמת בגטו טרזין.
ב-1942 הודיע המשרד הראשי לביטחון הרייך כי הבניין ייסגר עד 15 באפריל. מבנה בית הספר נועד מ-1942 עד 1945 למחנה איסוף ליהודי ברלין לפני גירושם, במתכונת בתי היהודים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בית הספר המקצועי העירוני "פרופסור ריכארד פוקס" שכן בבניין מ-1960 עד 1992. בשנת 1992 נכנס בית הספר היסודי היהודי למבנה וחלק אותו עם בית הספר המקצועי. במקביל החלו ההסבה והשיפוץ של המבנה. בתחילת שנת הלימודים 1993/94 למדו בכיתה ז' בבית הספר התיכון היהודי 27 תלמידים. ב-20 באוקטובר 1993 נפתח מחדש בית הספר התיכון היהודי. הבניין תוכנן על ידי הבנאי המאסטר יוהאן הוניגר והוא מוגדר כאנדרטה רשומה ומוגנת.
בשנת הלימודים 2022/23 לומדים בבית הספר כ-500 תלמידים יהודים ולא יהודים. גודל הכיתה מוגבל ל-24 תלמידים. כל התלמידים, יהודים ואחרים, לוקחים חלק בשיעורי הדת היהודית ובעברית וכן בארוחת הצהריים הכשרה. שנת הלימודים לוקחת בחשבון את החגים היהודיים. מאז קיץ 2012 נקרא בית הספר "הגימנסיה היהודית על שם משה מנדלסון". בשנת הלימודים 2020/2021 הוקם מחדש גם התיכון היהודי (JOS) כבית ספר תיכון משולב. באפריל 2022 הוקמה כיתת קבלת פנים למהגרים.
תוכניות לימודים
בית הספר לוקח חלק בתוכנית ברלין לאוריינטציה מעמיקה בקריירה (BvBO) ו"בוא לסיור - החוזקות שלי, העתיד שלי" ומציע לתלמידיו תמיכה בהכוונה בקריירה ובהחלטות בבחירת קריירה.
סוזן דניאל-נטף
סוזן (ריקה) דניאל-נָטָף (Suzanne R. Daniel-Nataf; 3 באפריל 1916 - 21 ביוני 2004) הייתה חוקרת היהדות ההלניסטית, פרופסור באוניברסיטת ליל ובאוניברסיטה העברית בירושלים. עסקה במחקר הלשוני על תרגום השבעים ופילון האלכסנדרוני.
תולדות חייה
נטף נולדה באביב 1916 בתוניסיה, הרביעית מששת ילדיהם של ניסים, סוחר בדים, ורג'ינה, עקרת בית. בשנת 1933 נסעה לפריז ולמדה בפנימייה. בשנת 1938 נישאה לד"ר ז'אן דניאל. עבדה בשירות המדינה הצרפתי עד לשנת 1940, אז פוטרה בעקבות חוקי הגרמנים. במהלך מלחמת העולם השנייה הסתתרה עם משפחתה בכפר בדרום צרפת. בן זוגה, שלא היה יהודי, פעל איתה להקמת קליניקה רפואית להצלת ילדים יהודים ופליטים, וזכה לימים על פעילות זאת בתואר חסיד אומות העולם.
משנת 1949 ועד 1954 עבדה כחונכת (או מתרגלת; répétitrice) באֵקוֹל נוֹרְמַל סוּפֶּרְיֱיר לצעירות (École normale supérieure de jeunes filles, ENSJF) בסֶבְר (Sèvres) שליד פריז. מ-1956 עד 1960 כיהנה כחוקרת נלווית (attachée de recherche) במרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS). בשנים 1960–1970 כיהנה כמרצה (chargée de conférences) בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה בפריז.
בשנת 1966 קיבלה תואר דוקטור מהסורבון; הדיסרטציה שלה (Recherches sur le Vocabulaire du Culte dans la Septante) עסקה במחקר לשוני של תרגום השבעים – נושא שהפך מזוהה עִמה עם השנים. באותה שנה התמנתה כמרצה בכירה (maître de conférences) באוניברסיטת ליל (Lille) שבצפון צרפת, וב-1967 התמנתה בה כפרופסור מן המניין (professeur titulaire), וכיהנה במשרה זו עד 1970. כן לימדה במספר מוסדות אקדמיים בפריז, הקימה את המחלקה הראשונה לשפה העברית בצרפת, ועמדה במשך שנים רבות בראש המכון האוניברסיטאי הליבראלי ללימודי יהדות. ב-1970 עלתה לישראל, התיישבה בירושלים ונקלטה כפרופסור חבר במחלקה למחשבת ישראל, ביחידה ללימודים הלניסטיים באוניברסיטה העברית. בכך הייתה לפרופסורית המזרחית הראשונה בישראל. היא לימדה קורסים ביהדות הלניסטית, ביוונית עתיקה ובמחשבת ישראל. בשנת 1983 מונתה כפרופסור מן המניין, וב-1984 פרשה לגמלאות כפרופסור אמריטה. לאחר פרישתה הקדישה את זמנה לעריכת התרגום רב-הכרכים של כתבי פילון בהוצאת מוסד ביאליק, וללימודי גמרא.
על פועלה קיבלה תוארי אבירה וקצינה של מסדר הפאלם אקדמיק (Ordre des Palmes Académiques).
פרס לוריוס למפעל חיים
פרס לוריוס למפעל חיים (באנגלית: Laureus Lifetime Achievement Award) הוא פרס המוענק מאז שנת 2000, על תרומה יוצאת דופן לספורט. הפרס מוענק כחלק מטקס פרסי הספורט העולמיים של לוריוס.
פלורנט חסאני
פלורנט חסאני (באלבנית: Florent Hasani; נולד ב-30 במרץ 1997) הוא כדורגלן קוסובני, המשחק בעמדת הקיצוני הימני בקיי אף טירנה.
קריירת מועדונים
חסאני, התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של ושטריה, ובדצמבר הצטרף לקבוצה הבוגרת. עד לסיום העונה, רשם 15 הופעות בליגה וכבש שער אחד. ב-20 ביוני 2015, חסאני חתם בטרפצ'ה 89.
ב-25 בינואר 2018, חסאני חתם בדיושג'ר מליגת העל ההונגרית. ב-20 בפברואר, חסאני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–0 נגד ואץ במסגרת הגביע ההונגרי. ב-4 במאי 2019, חסאני הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–1 נגד פהראוור.
ב-10 בפברואר 2021, חסאני חתם לשנה וחצי בהפועל כפר סבא מליגת העל. ב-23 ביוני 2021, חסאני חתם בגיירמוט גיור מליגת העל ההונגרית.
קריירה בינלאומית
ב-22 בינואר 2018, חסאני זומן לראשונה לסגל נבחרת קוסובו, אך רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת כשנה וחצי מאוחר יותר ב-10 בספטמבר 2019, בהפסד 3–5 ל.
ב-10 באוקטובר 2019, חסאני הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–0 נגד.
אנדרטת הכבאים הלאומית
אנדרטת הכבאים הלאומית בלונדון בירת בריטניה מוקדשת לזכרם של כבאי המדינה שנספו בעת מילוי תפקידם. היא ניצבת מדרום לקתדרלת סנט פול, בצד ציר הולכי הרגל המוביל ממנה אל גשר המילניום.
מיקומה של האנדרטה נקבע לזכר המאמצים המיוחדים שנעשו כדי להציל את קתדרלת סנט פול מהרס במהלך הבליץ והסמל שהפכה להיות לעמידת בריטניה בהפצצות, כפי שהונצח בתצלום הידוע סנט פול שורדת.
האנדרטה הוקמה בלונדון כאנדרטה לכבאי בריטניה במלחמת העולם השנייה ובפרט לכבאים בלונדון במהלך הבליץ. נראים בה ביציקת ארד שלושה כבאים חבושי קסדות וניצבים על עיי הריסות כשהם בפעולה - שניים אוחזים בזרנוק כיבוי ושלישי המזעיק עזרה נוספת למקומם. על גבי בסיס האנדרטה נקבעו ביציקה שמות הכבאים שנספו במהלך המלחמה - 997 במספר. האנדרטה הוקמה לפי רעיון של הכבאי סיריל דמארן (Cyril Demarne) ששירת בלונדון במהלך הבליץ. היא נוצרה על ידי הפסל ג'ון מילס (John Mills) בהזמנת קרן הצדקה לכבאי בריטניה. אליזבת, המלכה האם, שהייתה המלכה במהלך המלחמה, חנכה את האנדרטה ב-4 במאי 1991.
בשנת 1998 הוחלט להפוך את האנדרטה לאנדרטה הלאומית לכבאים שנספו בפעולה. היא הועתקה אל מקומה הנוכחי - מרחק קצר מהקודם - ובסיסה הוגבה על מנת שניתן יהיה להוסיף אליו את שמות כל הנספים. כיום מונצחים עליה כ-2,200 שמות. אן, הנסיכה המלכותית, פטרונית קרן הצדקה לכבאים, חנכה מחדש את האנדרטה ב-16 בספטמבר 2003.
טקס זיכרון נערך ליד האנדרטה מדי שנה ביום ראשון הסמוך ל-7 בספטמבר, יום השנה לתחילת הבליץ על לונדון.
לסלי גונדה
ביוגרפיה
נולד במזטור שבהונגריה בשם לַאסלו גולדשמידט (Goldschmidt László). למד באוניברסיטת מגיארובאר. שרד עם סוזן אשתו את שואת יהודי הונגריה.
ב-1947 נמלטו מהונגריה והיגרו לארצות הברית. מ-1963 הוא מתגורר בקליפורניה. את הונו עשה מעסקי חכירה. הוא ובנו לואיס הקימו את חברת ILFC. ב-2006 הוערך הונו ב-1.6 מיליארד דולר.
בין המוסדות שזכו לתרומותיו: מרכז הלמידה במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה; המרכז הרפואי מאיו קליניק שבו הוקם בנין גונדה ; המרכז הרפואי האוניברסיטאי של קליפורניה ; ואוניברסיטת בר-אילן שבה הוקמו "המרכז הרב תחומי לחקר המוח על שם לסלי וסוזן גונדה" ו"הטריפלקס לננוטכנולוגיה, ע"ש לסלי וסוזן גונדה (גולדשמיד)". עיריית תל אביב-יפו קראה לפארק בשכונת יד אליהו בעיר על שם בני הזוג גונדה.
שכירות
שכירות היא מצב משפטי שבו מתבצע תשלום עבור שימוש זמני במוצר, בשירות או בנכס שבבעלות אחר. בדרך כלל, הצדדים עורכים הסכם שכירות שבו צד אחד (המשכיר) מיידע את הצד השני (השוכר) בתנאי השימוש בנכס. שכירות אפשרית בנדל"ן ובמיטלטלין וכן בנכסים שאינם מוחשיים כמו שטחי פרסום. בניגוד לשְאִילָה, זכות השכירות מוקנית בעבור תמורה.
היסטוריה
בתקופה הקדם-תעשייתית, המוקד המרכזי של פעילות כלכלית היה חקלאות. בעלות על אדמה הייתה הצורה החשובה ביותר של עושר. באירופה, בעלי האדמות היו הכנסייה, אנשי ממשל וצבא. מעט מאוד איכרים עיבדו אדמה שהייתה רכושם. לרוב הם עיבדו חלקות שהיו שייכות לאנשים אחרים ונחשבו חלק מרכוש של האדונים. הכנסייה אסרה על הלוואה בריבית וכדאי לעקוף את האיסור, בעלי האדמות החלו לקנות ולמכור הסכמי חכירה על קרקעות, משנת 1500 לערך. הנוהג להעביר קרקעות בצורה נכס מוחכר מהווה את התשתית החוקית לשכירות מגורים שקיימות כיום ברחבי העולם. החכרת אדמות התרחבה לרחבי העולם באמצעות הקולוניאליזם. אדמות הופרטו באמצעות רכישות, התיישבות ותפיסת קרקעות.
באנגליה, מאז מלחמת העולם הראשונה ועד שנות השמונים סקטור השכירות הפרטי קטן. בתקופה זו שכירות איבדה את מקומה כצורת המגורים המקובלת. החל משנת 1988 ועד 2008 שוק השכירות גדל ב-75%. הגידול בשוק השכירות קשור לחקיקת חוק הדיור 1988. החוק העביר את הדיור הציבורי בבריטניה מאחריות מועצות הדיור לאחריות של ארגונים ללא מטרת רווח שטיפלו בדיור הציבורי. החוק הוביל לרגולציה בשכר הדירה, בהדרגה פגע במעמדם של הדיירים הקבועים והרחיב את שוק השכירות הפרטי.
היצע הדיור בגרמניה המערבית נפגע קשות במלחמת העולם השנייה: מספר גדול של מבני מגורים נהרסו או נפגעו במהלך המלחמה ומיליוני פליטים הגיעו לגרמניה מהמזרח. בין השנים 1953 ל-1967 נבנו דירות רבות והמחסור בדיור הצטמצם מאוד. עד סוף שנות השישים רוב הדירות להשכרה היו בבעלות המדינה ושכר הדירה היה מפוקח. במקביל לשוק הדיור הציבורי, התפתח בגרמניה, בעידוד המדינה שוק השכרה פרטי.
בהיסטוריה של ארצות הברית בעלות על קרקעות יש תפקיד מרכזי בתפיסת האזרחות המוקדמת. האליטה הפוליטית במושבות באמריקה שמרה על זכויותייה הפוליטית באמצעות הדרת קבוצות רבות שלא היה להן רכוש. בשעה שרכוש הפסיק להיות תנאי להשתתפות אזרחית, המדינה הפדרלית והמדינות בארצות הברית עודדו את צמיחת מעמד ביניים וחיזקו קבוצות מסוימות (למשל, חיילים משוחררים) באמצעות רפורמות במקרקעין ובמיסוי. שוכרים על פי תפיסה זו הם עניים ו"פחות" אזרחים. תפיסה זו בא לידי ביטוי בשוק הנדל"ן במבנה מערכת המס.
הגדרת הזכות בחוק הישראלי
חוק השכירות והשאילה מגדיר בסעיף 1 את זכות השכירות:
חוק המקרקעין, תשכ"ט-1969 מגדיר בסעיף 3 מהי שכירות מקרקעין:
מאפיינים עיקריים
נוסח החוק קובע ארבעה מאפיינים עיקריים של זכות השכירות:
ההבחנה בין שכירות לבעלות
זכות השכירות פחותה מזכות הבעלות בכך שהיא אינה לצמיתות, אלא לזמן מוגבל וקצוב. הבדל נוסף הוא שזכות השכירות יכולה לחול על חלק מחלקת מקרקעין, בעוד שזכות הבעלות יכולה לחול רק על חלקת קרקע שלמה. הבדל מרכזי נוסף נעוץ ברישום הזכות. שכירות אינה צריכה להירשם במרשם המקרקעין, אולם ניתנת לרישום לבקשת הצדדים; אך חכירה וחכירה לדורות, חייבות ברישום. עם זאת, במצב שעל הנכס המושכר לא חל חוק הגנת הדייר, אזי גם בשכירות עד עשר שנים, אין צורך ברישום; זאת לפי חוק הגנת הדייר, שאליו כפופים סעיפי השכירות.
כמו כן לא דרוש מסמך בכתב לשם התחייבות לעשות עסקה של שכירות של עד 5 שנים, ואילו בחכירה וחכירה לדורות דרוש מסמך בכתב. הסיבה שהמחוקק מיעט את זכות השכירות הקצרה (שכירות לתקופה של פחות מחמש שנים) מהדרישה בחוק המקרקעין לרישום והתחייבות בכתב על כל עסקה של זכות במקרקעין, היא העובדה שעסקאות שכירות קצרת טווח רווחות ביותר. עם זאת, שכירות קצרה עם אופציה להארכתה לתקופה של מעבר לחמש שנים מחייבת רישום והתחייבות בכתב; זאת בשל החשש ששכירויות רבות יתחמקו מרישום על ידי ניצול ההיתר שלא לרשמן, בהיותן קצרות טווח, ויתבצעו כשכירויות קצרות עם אופציה להארכה.
יש הסוברים שזכות השכירות משתכללת (מתחילה בפועל) רק כאשר הנכס המושכר מוחזק בידי השוכר. יהושע ויסמן מסתייג מסברה זו והוא גורס כי השכירות החלה במועד אותו סיכמו הצדדים. לדוגמה, נשאלת השאלה מה קורה אם המשכיר מכר את הנכס המושכר לאחר החתימה על הסכם השכירות, לפני שהשוכר החזיק בפועל בנכס? לפי גישתו של ויסמן, ייתכן ולשוכר זכות קניינית בנכס, על אף שהוא עדיין לא מחזיק בו. גישה זו מעניקה לשוכר יתרון בתחרות עם הבעלים החדש של הנכס, אם הסכם השכירות קבע שהשכירות תחל לפני מועד ההחזקה בנכס.
חובות הצדדים
חובתו העיקרית של המשכיר היא להעמיד את הנכס לרשות השוכר, אשר מחויב בראש ובראשונה לשלם בתמורה את דמי השכירות. נוסף על כך קיימות חובות נוספות מכוח הדין: הצדדים נוהגים להוסיף חובות נוספות ולעגן אותן בהסכם השכירות ביניהם.
סיבות לשכירת נכס
יש סיבות מגוונות בגינן קונים מחליטים לשכור נכס ולא לרכוש אותו:
צמיחת ענף ההשכרה
באירופה ובצפון אמריקה השימוש בשכירות נפוץ בעסקאות מגוונות, לרבות השכרת נכסי מקרקעין. בשוק האירופאי לבדו תעשיית השכירות לטווח קצר (למעט נדל"ן ויחידות נופש) עומדת על 160 מיליארד דולר לשנה. בשנים האחרונות ניתן לאתר שתי סיבות למגמת הצמיחה של תעשיית השכירות. הראשונה היא השימוש הגובר באינטרנט לעסקים ולרכישות, והשנייה היא משברים כלכליים. בעת משבר כלכלי קיימת העדפה לבחור בשכירות הן מפאת החשש לירידת ערך הנכס והן מכיוון שלאנשים יש פחות כסף נזיל מאשר נדרש לרכישת בעלות מלאה בנכס. כך המשבר הכלכלי של 2007–2009 הרחיב עוד יותר את השימוש בשכירות הן בישראל והן בעולם.
בשנת 2013, מיזם משותף של מספר עיריות ברחבי ישראל הקים מערכת שיתוף מכוניות, אשר הרחיב את השימוש בשכירות בעיקר במרכז הארץ. בשנים שלאחר מכן החלה תופעה נרחבת של השכרות בעזרת רשת פייסבוק בקבוצות מיועדות ובשנת 2015 הוקם האתר Rentitb אשר בו מבוצעות השכרות מקוונות במגוון רחב של מוצרים ושירותים.
פיקוח על שכירות דירות
במקומות רבים בעולם, יש פיקוח על שכר דירה, המגביל את יכולת המשכיר להעלות את שכר הדירה לדייר. בין היתר, בעיר ניו יורק יש יותר ממיליון יחידות דיור הכפופות לסוג כלשהו של פיקוח על השכירות. בברלין העירייה הגישה בשנת 2019 הצעת חוק לפיה תאסר באופן גורף העלאת שכר דירה לחמש שנים. בשנת 2021, החוק נפסל על ידי בית המשפט בטענה שהוא סותר את חוק השכירות הפדרלי אשר פיקח על השכירות. החוק נועד להטיב עם הדיירים.
לפיקוח על שכירות כמה השפעות עקיפות, שקיים להן תיעוד נרחב בעולם:
ההשפעה השלילית של פיקוח על שכר דירה היא בין הנושאים בעלי ההסכמה הרחבה ביותר בקרב כלכלנים. בסקר שנערך בשנות התשעים בקרב חברי האיגוד האמריקאי לכלכלה, יותר מ-90% הביעו הסכמה עם האמירה: "פיקוח על שכר דירה מקטין הן את הכמות והן את האיכות של הדיור הזמין".
חרם שכירות
חרם שכירות היא צורה של מחאה קולקטיבית ישירה. קבוצה של דיירים מחליטה לסרב לשלם את שכר הדירה עד שרשימת דרישות שלהם מתקבלת ידי בעל הבית. היסטורית, פעמים רבות חרם שכירות קשור לשכר דירה גבוה, תנאים ירודים בנכס או דרישות בלתי סבירות מהשוכרים; עם זאת, היו מצבים בהם סוגיות רחבות יותר הובילו לחרם.
שכירות במשפט העברי
הלכות שכירות מופיעים במשנה במסכת בבא מציעא פרק ה' ובתלמוד הבבלי במסכת בבא מציעא בדפים רבים למשל דף ק"א.
הרמב"ם מתייחס להלכות שכירות ב'משנה תורה' וכך גם הטור והשולחן ערוך חושן משפט (סימנים ש"כ - ש"ל, הלכות חכירות).