cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וואלטה אספניה 2019
סקירת המרוץ
הקטע ה-15 של המרוץ התחיל מפראוויה והסתיים בעלייה לאלטו דה לה קובילה, כ-144.4 קילומטרים. המרוץ כלל שלוש עליות מדורגות, שכולן בקטגוריה 1, כולל העלייה האחרונה בקטע. בקטע ניצח יאקוב פוגלסן (אסטנה) שהשיג את הניצחון הראשון שלו בקטע בגרנד טור, מקדים את טאו גייגן הארט ב-22 שניות ואת בן קבוצתו לואיס לאון סאנצ'ס ב-40 שניות, שלושתם מקבוצת הבריחה המוקדמת של הקטע. בקבוצת הבריחה נמנה גם ג'ופרי בושאר ואנחל מדראסו, שנלחמו ביניהם על ההובלה בקטגוריית ההרים. בעלייה הראשונה ב-"פוארטו דה סן לורנצו", גבר בושאר על מדראסו ולקח את מרבית הנקודות, כשמדראסו מסיים שני. גם בעלייה השנייה של הקטע, ה"אלטו דה לה קוברטוריה", בושאר סיים ראשון, כשמדראסו סיים שני. בעקבות כך עבר בושאר להוביל את הקטגוריה עם 50 נקודות, כשמדראסו שני עם 44. פוגאצ'אר, לופס, ורוגליץ' סיימו במקומות ה-14, 15 וה-16 בהתאמה, 5:58 דקות מפוגלסן, כשמי שסיימו לפניהם הם רוכבים מקבוצת הבריחה. ולוורדה סיים במקום ה-18, 6:21 דקות מפוגלסן, בעוד גם בן קבוצתו, קינטנה, המשיך להפסיד זמן, כשסיים 8:32 דקות מפוגלסן. בעקבות כך הגדיל רוגליץ' את הפער שלו מולוורדה במקום השני ל-2:48 דקות, כשאת הפער שלו מקינטנה שירד למקום השישי הוא הגדיל עד לכדי 7:43 דקות. קינטנה כאמור נעקף על ידי רפא מייקה וירד למקום השישי, כשמייקה בפער של 7:40 דקות מרוגליץ'. במהלך הקטע פרשו בריאן ואן גוטהם (לוטו–סודאל) וג'ספר הנסן (קופידיס). לפני תחילת הקטע פרשו לוקה מזגץ ופטריק בווין. לאחר הקטע הרוכבים נכנסו למחרת ליום המנוחה השני של המרוץ.
הקטע ה-17 של המרוץ היה הקטע הארוך ביותר במרוץ, לאחר שכלל 219.6 קילומטרים מאראנדה דה דוארו לגוודלחרה. הקטע לא כלל עליות והיה בתוואי מישורי, אך למרות זאת הקטע היה מאתגר, לאחר שרוחות צד חזקות פיצלו את הפלוטון בשלב מוקדם של הקטע. קבוצה גדולה מקדימה של רוכבים, כוללת את קינטנה, ברחה לשאר הפלוטון ותפסה פער של למעלה מחמש דקות על שאר הדבוקות במרוץ. את הקטע ניצח פיליפ ז'ילבר, כשהוא מקדים את סם בנט ואת רמי קבנייה. קינטנה סיים את הקטע במקום ה-14, עשר שניות מז'ילבר, בעוד חמשת המובילים בדירוג הכללי מסיימים במקומות 28–32, 5:29 דקות מז'ילבר. בעקבות כך תמונת הדירוג הכללי השתנתה שוב, כשקינטנה חזר למקום השני, בפער של 2:24 מרוגליץ', כשהוא מוריד את ולוורדה למקום השלישי, פוגאצ'אר לרביעי, לופס לחמישי ומייקה לשישי. לפני תחילת הקטע פרש חסוס הראדה.
הקטע ה-18 של המרוץ כלל 178.2 ק"מ מקולמנאר וייחו עד לבסריל דה לה סיירה. המרוץ כלל כארבע עליות מדורגות, כולן בקטגוריית 1. בתחילת הקטע יצאה קבוצת בריחה שכללה את בושאר, שלקח במהלך הקטע עוד נקודות לקטגוריית הנקודות, הגדיל את כמות הנקודות שלו ל-77 והבטיח מעשית את הניצחון בקטע. יותר מ-50 ק"מ לפני הסיום התקיף סרחיו היגיטה, בעוד שאר קבוצת הבריחה כבר נתפסה ככל שהקטע הלך והתקרב לסיומו, היגיטה המשיך להוביל לבד ולבסוף ניצח את הקטע, 15 שניות אחר רוגליץ', ולוורדה ומייקה במקומות 2, 3 ו-5 בהתאמה, כשלופס חמישי בפער של 17 שניות מהיגיטה. פוגאצ'אר וקינטנה, שהתקשו בעלייה האחרונה של הקטע, ה"פוארטו דה קובוס", סיימו 1:16 דקות אחר היגיטה, במקומות 9 ו-8 בהתאמה. בעקבות כך חלף ולוורדה על פני קינטנה והחזיר לעצמו את המקום השני, כשלופס חוזר להוביל את קטגוריית הרוכב הצעיר על חשבונו של פוגאצ'אר, שירד למקום החמישי הכללי. במהלך הקטע פרש אמנואל גברגזהבייר (דיימנשן דאטה) שלפני פרישתו מוקם במקום ה-20 הכללי. עוד רוכב שפרש במהלך הקטע היה ואסיל קיריינקה מאינאוס.
הקטע ה-19 של המרוץ כלל 162 קילומטרים מאבילה לטולדו. במהלך הקטע התרסק מוביל המרוץ, רוגליץ', למרות זאת, קבוצת מוביסטאר רכבה בכוונה בקצב גבוה בקדמת המרוץ, במטרה למנוע ממנו לחזור, ובכך עברה על החוקים הלא כתובים של המרוץ. בסופו של דבר הצליח רוגליץ' בסיוע של בני קבוצתו לחזור לפלוטון. את הקטע ניצח רמי קבנייה, לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה המוקדמת של הקטע והתקיף אותה כשנשארו יותר מ-24 קילומטרים לסיום. הוא הקדים את סם בנט ואת פיליפ ז'ילבר ב-5 שניות. במהלך הקטע פרש טוני מרטין לאחר שהתרסק ונפצע, וגם מרקו מארקטו (יו. איי. אי. אמירטס).
הקטע ה-20 של המרוץ היה הקטע הלפני אחרון במרוץ והקטע האחרון למאבקי הדירוג הכללי וגם הקטע ההררי האחרון, הוא כלל 190.4 ק"מ מארנס דה סן פדרו לעלייה בפלטפורמה דה חרדוס. לאחר שקבוצת הבריחה נתפסה על ידי דבוקת הדירוג הכללי, התקיף טאדיי פוגאצ'אר 28 קילומטרים לסיום, אף אחד משאר רוכבי הדירוג הכללי עקב אחריו, והוא פתח פער גדול עליהם, עליו שמר עד הסוף וניצח את הקטע, כשהוא הופך לרוכב הכי פורה מבחינת ניצחונות בקטעים עם שלושה כאלו, אחרי הניצחונות בקטעים 9 ו-13. פוגאצ'אר הקדים את ולוורדה ומייקה שסיימו במקומות ה-2 וה-3 בהתאמה ב-1:32 דקות, ואת רוגליץ' במקום הרביעי ב-1:41 דקות. קינטנה סיים את הקטע במקום השמיני, 1:56 דקות מפוגאצ'אר, כשלופס מסיים במקום ה-11, 2:12 דקות מפוגאצ'אר. בעקבות כך פוגאצ'אר עלה בחזרה למקום השלישי על חשבונו של קינטנה, 2:55 מרוגליץ', כשולוורדה נשאר במקום השני בפער של 2:33 דקות וקינטנה כאמור רביעי, 3:46. מיגל אנחל לופס ירד למקום החמישי הכללי, 4:48 דקות מרוגליץ' וגם איבד את ההובלה בקטגוריית הרוכב הצעיר לטאדיי פוגאצ'אר. לפני תחילת הקטע פרש ז'מפי דרוקר (בורה–הנסגרוהה).
הקטע ה-21 של המרוץ היה קטעו האחרון של המרוץ, קטע ממלכתי שלא מתקיימים בו מאבקי הדירוג הכללי והמוביל בעצם כבר מוכתר כמנצח המרוץ במהלכו של הקטע. הקטע כלל 106 קילומטרים מפואנלברדה למדריד. בקטע השיג פאביו יאקובסן את הניצחון השני שלו בקטע במרוץ, מקדים את סם בנט ואת סימון סז'נוק (CCC).
בתום הקטע הסתיים המרוץ והוכתרו המנצחים. פרימוז' רוגליץ' ניצח את הוואלטה אספניה 2019, מקדים את אלחנדרו ולוורדה ב-2:33 ואת טאדיי פוגאצ'אר ב-2:55 דקות. רוגליץ' גם ניצח את קטגוריית הנקודות במרוץ עם 155 כאלו, כשג'ופרי בושאר מנצח את קטגוריית ההרים עם 76 נקודות וטאדיי פוגאצ'אר מנצח גם את קטגוריית הרוכב הצעיר במרוץ.
גזרת חפי"צ
גזרת חפי"צ (חסרי פ' הפועל י' צ') היא גזרת פעלים השייכת לשפה העברית.
גזרה זו נמצאת בתוך גזרת החסרים, גזרה בה אחת מאותיות השורש לא נהגית או אף לא נכתבת. בגזרת חפי"צ נמצאים הפעלים שפ' הפועל שלהם היא י|י' וע' הפועל שלהם היא צ|צ', ובשני מקרים גם ז|ז'. הגזרה כוללת שמונה שורשים בלבד: י.צ.ב., י.צ.ג., י.צ.ע., י.צ.ק., י.צ.ר. ו-י.צ.ת., וכן י.ז.מ. ו-י.ז.ע. עם ז' בע' הפועל. בפעלים שבגזרה זו מתרחשות תופעות לשוניות כמו הידמות מלאה והתלכדות עיצורים. ניתן לזהות פעלים בגזרה זו לפי הדגש החזק ב-צ' (או ב-ז') שעשוי להעיד על היעלמות הי'. התופעה מתבטאת לדוגמה במילה "הִצִּיג", שהיא בעלת שורש נ.צ.ל בבניין הפעיל: *הִיְצִיג->*הִצְצִיג->הִצִּיג.
מועצת העם (הרפובליקות האפריקאנריות)
מועצת העם (בהולנדית: Volksraad, הפולקסראד) היה הכינוי לרשויות המחוקקות של הרפובליקות האפריקאנריות בדרום אפריקה. במהלך שנות ה-50 של המאה ה-19, מייד לאחר שרכשו את עצמאותן, הקימו הרפובליקה הדרום אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית מבני קבע לפרלמנטים שלהם. הם הוקמו בהתאמה בערי הבירה של המדינות הצעירות פרטוריה ובלומפונטיין. מועצות העם שימשו בתפקידם עד שנה 1902, אז חדלו מלהתקיים כתוצאה מהפסד הרפובליקות במלחמת הבורים.
מועצות העם היו פרלמנטים חד ביתיים, מלבד תקופה של כ-12 שנה החל משנת 1890 שהפרלמנט בפרטוריה הפך לדו-ביתי, כאשר אחד הבתים שימש את אוכלוסיית המהגרים הגדולה הלא-אפריקאנרית שהגיעה לתחומי הרפובליקה הדרום אפריקאית באותן השנים בחפשה אחר זהב. בחירות נערכו בדרך כלל אחת לארבע שנים, אם כי הן הוקדמו לעיתים קרובות. ברפובליקה הדרום אפריקאית בעלי זכות בחירה היו אזרחים גברים מעל גיל 16, או מהגרים לבנים בעלי רכוש מעל גיל 30. במדינת אורנג' החופשית זכות בחירה ניתנה לאזרחים מעל גיל 18.
מלבד הרפובליקה הדרום אפריקאית ומדינת אורנג' החופשית, שלוש רפובליקות נוספות החזיקו באספה לאומית אשר ענתה לשם "מועצת העם". עם זאת היה מדובר במדינות קטנות וקצרות ימים: רפובליקת נטאליה, ארצות הברית של סטלאלנד וגריקואלנד מזרח.
משכני מועצות העם
לאחר הקמת הרפובליקה הדרום אפריקאית בשנת 1852, שכנה מועצת העם של הרפובליקה במספר מבנים זמניים בפרטוריה. מספר שנים לאחר מכן, עברה למשכן הקבע שלה בבניין מוסדות השלטון בבירה, בכיכר הכנסייה, אשר כלל מלבד הפרלמנט גם את מושב הממשלה. בשנת 1888 נהרס הבניין ובמקומו נבנה באותו המקום בניין פרלמנט חדש. המבנה החדש התהדר בסגנון רנסאנסי נאו-קלאסי, ובחזיתו המרשימה התנשאה מרפסת בה יכלו ראשי הרפובליקה לנאום אל הקהל שבכיכר. מלאכת הבנייה נמשכה כשנתיים, כאשר חומרי בנייה איכותיים מיובאים מעבר לים דרך נמל דרבן. בשנת 1890, עם סיום הבנייה, ערכה בו מועצת העם את מושב הפרלמנט השנתי שלה. במקור היו בבניין שתי קומות, אך שנה לאחר חניכתו הוחלט להוסיף לו קומה שלישית, אשר בנייתה הסתיימה בדצמבר 1891. כשנה לאחר מכן הותקנה בבניין גם מערכת טלפוניה. בבניין החדש, לצד אולם מועצת העם שכנו מספר ארכיונים לאומיים, חדרי המתנה ומחסנים, כמו גם משכני הקבע של שאר מוסדות המדינה הראשיים - נשיא המדינה, ומושב הממשלה.
בדומה למועצת העם בפרטוריה, גם מועצת העם של מדינת אורנג' החופשית בבלומפונטיין החליפה מספר מבנים עד שזכתה למבני קבע, בעשורים הראשונים לקיום הרפובליקה שהוקמה בשנת 1854. אבן הפינה למשכן הקבע הנוחה בשנת 1890 על ידי הנשיא פרנסיס רייץ, והבניין החדש והמפואר נחנך כשלוש שנים מאוחר יותר, ב-5 ביוני 1893.
מבני הפרלמנט כיום
במהלך המאה ה-20 הוכרזו מבני הפרלמנט כאתרי מורשת לשימור היסטורי.
Ballance
Ballance (בתרגום חופשי לעברית: איזון) הוא משחק חשיבה/פאזל שיצא לשווקים ב 2 באפריל 2004. השחקן הוא כדור שניתן לשליטה. המטרה היא להגיע לנקודת הסיום שנמצאת בכל שלב מבלי לאבד את כל החיים (על ידי נפילה מהמסלול).
משחקיות
במשחק, השחקן יכול לשנות את החומר שממנו בנוי הכדור בעזרת כלים מיוחדים הנמצאים בשלב. הכדור יכול להיות מנייר (כדור נייר), מעץ או מאבן. בתחילת כל שלב השחקן מתחיל עם כדור עץ ועם 1000 נקודות. כל הזמן יורדות הנקודות אך ירדתם ל 0 לא פוסלת את השחקן אך הניקוד שלו יורד. ישנם 12 שלבים במשחק. במשחק ישנם שני בונוסים והם:
בכל השלבים מפוזרים נקודות צ'ק פוינט השומרים את מיקום הכדור אחרי פסילה (וכך בעצם לא צריך לעשות את כל השלב מחדש). ככל שמתקדמים בשלבים המשחק נעשה קשה ותר ודורש מחשבה.
שלב 9
שלב זה מיוחד בהתחלה הלא רגילה שלו שמחייבת זריזות ידיים כדי לעבור את ההתחלה.
שלב 12
שלב זה נחשב לשלב הכי קשה במשחק. המאפיין המייחד אותו הוא שצריך ממש לשמור על איזון, כיוון שרוב השלב מורכב ממוט מתכת אחד ושני מוטות עזר שמייצבים אותו באופן מושלם.
אישטוואן ויטמן
אישטוואן ויטמן (בהונגרית: Wittmann István; בודפשט, 20 באוגוסט, 1909 – בודפשט, 20 ביוני 1989) היה רופא (MD) יהודי-הונגרי, גסטרואנטרולוג, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור במדעי הרפואה (PHD)(1972), חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חייו
אישטוואן ויטמן נולד במשפחה יהודית כבנם של בלה ויטמן (1874–1963), רופא ילדים ושל מרתה לוהר. הוא סיים את לימודיו בגימנסיה הראשית ברז'ני דניאל בבודפשט והמשיך את לימודיו באוניברסיטת פאזמאן פטר (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל את התואר דוקטור לרפואה (MD) ב-1933. בין 1933 לבין 1945, עבד בבית החולים היהודי ברחוב סאבולץ' (היום שמו המרכז הרפואי הלאומי) של הקהילה היהודית של פשט. במהלך מלחמת העולם השנייה, בין יוני 1944 לבין יוני 1945, הוא גורש והיה אסיר שבעה חודשים באושוויץ וחמישה חודשים במחנה הריכוז אבנזה (מנהלית אחד ממחנות המשנה של מאוטהאוזן). לאחר 1945 עמד בראש מחלקות רפואיות שונות במוסדות בריאות שונים.
ליטמן היה היה המייסד של הגסטרואנטרולוגיה ההונגרית המודרנית וכתוצאה מפעילותו התבססה בהונגריה טכניקת הווידאואנדוסקופיה. הוא הפך את הגסטרואנטרולוגיה להתמחות עצמאית ברפואה פנימית ויזם הכשרה של גסטרואנטרולוגים.
הוא היה חבר במספר רב של אגודות מדעיות זרות ומקומיות ובוועדות מערכת של כתבי עת.
טריטוריות צרפת מעבר לים
במהלך הרפובליקה הצרפתית הרביעית רוב השטחים מעבר לים והקולוניות של צרפת היו בסטטוס של טריטוריה מעבר לים. ברפובליקה הצרפתית החמישית פחות שטחים היו בסטטוס זה כאשר בשנת 1998 רק פולינזיה הצרפתית, ואליס ופוטונה והארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת נכללו בסטטוס זה. ב-2003 בעקבות יצירת הסטטוס קולקטיב מעבר לים, רק הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת נשאר בסטטוס זה.
הטריטוריות בתקופת הרפובליקה הרביעית
הרפובליקה הצרפתית הרביעית נוסדה על ידי חוקה חדשה שהתקבלה בצרפת ב-1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. במסגרת החוקה, הוגדר המושג טריטוריה צרפתית וקולוניות רבות עברו לסטטוס זה ולשמם נוסף המילה טריטוריה. הטריטוריות בייסוד הרפובליקה הרביעית היו:
בתחילת שנות החמישים, צרפת הגיע להסכם עם הדומיניון של הודו ושטחי הודו הצרפתית הועברו להודו. אולם הפרלמנט הצרפתי לא אישר את העברת השטחים אלא רק בשנות ה-60 ולכן הודו הצרפתית הייתה קיימת שמשך כל תקופת הרפובליקה הרביעית.
בחוק מספר 55–1052 מאוגוסט 1955, נוסד הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת שמאחד איים מדרום ומזרח אפריקה, לאחר עצמאות מדגסקר ואת השטח באנטארקטיקה שבשלטון צרפת. ויחד השחט מוגדר כטריטוריה מעבר לים. בניגוד לארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת, האי קליפרטון, ההברידים החדשים (ונואטו) וואליס ופוטונה לא מקבלות סטטוס של טריטוריות מעבר לים.
הטריטוריות בתקופת הרפובליקה החמישית
בשנת 1960 כל המדינות החברות מקבלות עצמאות מצרפת. ובהמשך כל הטריטוריות מעבר לים משנות סטטוס מלבד הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת. זה מתחיל ב-1975 כאשר קומורו מקבלת עצמאות. מיוט, שהייתה חלק מקומורו נשארת בשליטה צרפתית בעקבות שני משאלי עם שמתקיימות שם ובדצמבר 1976 היא עוברת לסטטוס של קוטלקטיב מעבר לים ובהמשך הופכת למחוז מעבר לים. בשנת 1977 הטריטוריה הצרפתית של העפארים והעיסאים מקבלת עצמאות והופכת לג'יבוטי. סן פייר ומיקלון עוברים לסטטוס של מחוז מעבר לים ב-1976 ופולינזיה הצרפתית הופכת לקולקטיב בשנת 1977. קלדוניה החדשה היא האחרונה שעוברת לסטטוס של קלקטיב מיוחד ב-1998.
משה מישקינסקי
משה מישקינסקי (Mishkinsky; 12 ביוני 1917 – 25 באוגוסט 1998) היה היסטוריון ישראלי, חוקר תנועת הפועלים היהודית במזרח אירופה, פרופסור להיסטוריה יהודית מודרנית באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
משה מישקינסקי (Miszkinski) נולד בעיר ביאליסטוק שבפולין, בנם של הרב חיים יעקב מישקינסקי, רב העיירה קנישין ולימים רבה האחרון של סוִויסלוֹץ', ויוכבד לבית פַאיַאנְס, בתם של הרב דוד פאיאנס, ראב"ד ביאליסטוק, חבר הוועד המרכזי של "תנועת המזרחי", והרבנית מרים (בתו של ראב"ד ביאליסטוק הרב חיים נפתלי הרץ היילפרין ונכדת הרב רפאל יום טוב ליפמן היילפרין (1816–1879), רבה הנודע של ביאליסטוק, מחבר הספר "עונג יום טוב").
אביו, היה ציוני כמו חותנו אף שלא השתייך לתנועת "המזרחי" ומישקינסקי למד בבית הספר העממי של התנועה, "יבנה". בגיל 13 החל ללמוד בישיבת מיר. במהלך לימודיו נבטו בו ספקות אמוניים, וכעבור שנתיים עזב את הישיבה ועבר ללמוד בגימנסיה העברית הציונית של רשת "תרבות" בעירו. ב-1936, לאחר שסיים את לימודיו, עלה לארץ ישראל עם אשרת סטודנט, ולמד היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בארץ היה לפעיל בתנועה הקומוניסטית, שאליה התקרב עוד בביאליסטוק. הוא היה ממנהיגי קבוצת הסטודנטים הקומוניסטית "אמת", ונבחר ליו"ר הסתדרות הסטודנטים. הוא פנה עורף לקומוניזם בעקבות משפט הרופאים ב-1952, ומאז הזדהה עם האגף השמאלי של תנועת העבודה הציונית, מפ"ם, אך לא היה פעיל פוליטית.
אביו, אמו ואחיו הצעיר נפתלי הרץ נספו בשואה ב-1942.
במלחמת העצמאות לחם במערכה על ירושלים.
המשיך ללמוד בחוג להיסטוריה של עם ישראל אוניברסיטה העברית אצל פרופ' ישראל היילפרין, דודנה של אמו, ואצל פרופ' שמואל אטינגר, ידידו מתקופת פעילותו בתנועה הקומוניסטית.
משנת 1963 היה עוזר הוראה באוניברסיטה העברית. בשנת תשכ"ה 1965 קיבל תואר דוקטור. כותרת הדיסרטציה שהגיש הייתה "יסודות לאומיים בהתפתחותה של תנועת הפועלים היהודים ברוסיה (מראשיתה ועד 1901)".
התמנה כעמית מחקר באוניברסיטה העברית והרצה גם באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1968 התמנה כמרצה בכיר להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב. כעבור שנים ספורות התמנה כפרופסור. בסוף שנות ה-80 פרש כפרופסור אמריטוס. תלמידו יוסף גורני העיד עליו כי כ"חוקר והיסטוריון היה דקדקן, וכמורה היה קפדן... בעניינים עקרוניים היה מוכן להיאבק עד תום", וכי עם זאת היה אדם צנוע ובעל יחס חם לתלמידיו. לדבריו, דרכו, ש"הייתה רצופה מעברים תרבותיים ורעיוניים, כמו אצל רבים מבני דורו", התייחדה בכך ש"במעברים אלה מתרבות לתרבות ומהשקפת עולם אחת לשנייה... נשא עמו לאורך כל דרך השינויים יסודות מתרבותו ומהשקפת עולמו הקודמים. כך, כאדם בעל אמונה חופשית לא ניתק עצמו מן המקורות התורניים של ימי ילדותו, כאדם בעל השקפה ציונית עקרונית הוא נשאר קשור אל עברו המרקסיסטי, וכאיש הממסד האקדמי הוא התמיד בעצמאות המרדנית של ימי נעוריו.
משה מישקינסקי נפטר בתל אביב ב-1998, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ עינת.
אחיו הגדול, יצחק עברי, היה עיתונאי, עורך ומתרגם עברי.
ספריו
לאחר מותו:
Armikrog
המשחק זכה לכינוי "היורש הרוחני של The Neverhood", שכן יוצריו הם אותם היוצרים והם הבטיחו משחק הרפתקאה בסדר גודל כמו The Neverhood.
עלילה
החללית מתנגשת באסטרואיד והם מתרסקים בכוכב המסתורי Spiro 5 ונתקעים במבצר Armikrog. שם הם מגלים כי תושבי המקום אינם, ושמלך ומלכת הכוכב השאירו רמזים לפתרון התעלומה.
נתן לוין
נתן לוין (נאט לוין) (באנגלית: Nat Lewin; נולד ב-31 בינואר 1936) הוא עורך דין, ומשפטן יהודי-אמריקאי כיהן כפרופסור אורח בבית הספר הרווארד למשפטים, בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת שיקגו.
ביוגרפיה
לוין נולד בלודז' שבפולין, ליצחק ולפאסל לבית שטרנהיים, שהיו יהודים אורתודוקסים. סבו, היה הגאון הרב אהרן לוין מראשי "אגודת ישראל" ממנהיגי היהודים בפולין וחבר ה'סיים' הפולני. והוא נקרא על שם אבי-סבו הרב נתן לוין, רבה של ריישא. משפחת אימו החזיקה במפעל אריגים בלודז' בו הועסק גם אביו שכיהן כחבר מועצת העיר לודז'. בהמשך היה האב מראשי 'אגודת ישראל' בארצות הברית ושליחה למוסדות האו"ם.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה כשהיה בן 4 נמלטה משפחתו מהכיבוש הנאצי אל וילנה, והגיעה שנתיים לאחר מכן, דרך יפן, לארצות הברית. ב-1941 התיישבה המשפחה בניו יורק. עד בר-המצווה למד לוין בבית הספר היהודי-אורתודוקסי ישיבת רמ"ז בהמשך למד לוין בתיכון של ישיבה יוניברסיטי שמונה שנים בה סיים תואר ראשון במשפטים בהצטיינות יתירה. לאחר מכן למד באוניברסיטת הרווארד.
עם סיום עבודתו של לוין בבית המשפט העליון זמן קצר אחרי חתונתו, נבחר ג'ון קנדי לנשיאות ולוין עבר להתגורר בנשוויל טנסי. ב-1962 החל לעבוד כחוקר בתיקים פליליים במשרד המשפטים תחת השר רוברט קנדי. הוא שימש כעובד בכיר במחלקה לעניינים קונסולריים במחלקת המדינה, ב-1965 שימש כעוזר לפרקליט המדינה, ת'ורגוד מרשל (שזמן קצר לאחר מכן נתמנה לשופט השחור הראשון בבית המשפט העליון). עם סיום עבודתו בממשלה ב-1969 הצטרף לוין כשותף מייסד במשרד עורכי הדין "מילר קסידי לרוקה ולוין" שהיה משרד 'בוטיק' מהנודעים בארצות הברית, במשך יותר משלושים שנה.
ב-2002 העביר הקונגרס האמריקני חוק המורה למזכיר המדינה לרשום בדרכון "ישראל" בתור מקום הולדתו של מי שנולד בירושלים. לאחר החלת החוק, סירב הנשיא ג'ורג' וו. בוש לאכוף אותו וטען כי אינו חוקתי כי לקונגרס אין סמכות להכתיב את מדיניות החוץ. כדי לאכוף את החוק חיפש לוין מקרה מבחן שבמסגרתו יבקש אזרח אמריקני יליד ירושלים לרשום בדרכונו את ארץ הולדתו, יידחה ויתבע את הרשויות. לוין יזם את התביעה והגיש אותה בשמו של מנחם בנימין זיבוטפסקי, שנולד בירושלים ולו אזרחות אמריקנית. מה שהוביל לתיק התביעה זיבוטפסקי נגד קלינטון, מחלקת המדינה התנגדה לתביעה במשך השנים בטענה כי עתידה של בירת ישראל יוכרע במשא ומתן על הסדר הקבע בין ישראל לבין הפלסטינים. ב-8 ביוני 2015, לאחר קרב משפטי בתיק התביעה שנמשך כעשור, בית המשפט העליון של ארצות הברית החליט שלא להתערב בחוק הקיים ופסל בכך את האפשרות שילדים לאזרחים אמריקנים שנולדו בירושלים ירשמו את ישראל כמקום הולדתם. ב-29 באוקטובר 2020 הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית כי ניתן לכתוב בדרכונם של אזרחי ארצות הברית שנולדו בירושלים את ישראל בסעיף "ארץ הלידה". מיד לאחר הודעה זו קיבל מנחם זיבוטפסקי משגריר ארצות הברית בישראל, דייוויד פרידמן, דרכון אמריקאי ובו בסעיף 'ארץ הלידה' נכתב "ישראל".
בין יתר הפרשיות המסעירות שלוין עסק בהן וייצג בבית המשפט, הבולט שבהם "משפט הספרים" המפורסם של חסידות חב"ד. התיק הזה, נדון בבית המשפט הפדרלי בניו יורק, ולוין ייצג בו את הרבי מליובאוויטש.
באוקטובר 2019 בעת שהופיע בשימוע לתיקי ראש הממשלה בנימין נתניהו הציג עם עמיתו פרופ' אבי בל, ליועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט ולבכירי הפרקליטות חוות דעת משפטית המתבססת על הדין הבין לאומי, ולפיה סיקור חיובי אינו בגדר שוחד.
לוין יזם תביעה נגד אוניברסיטת ייל מטעם תלמידים חדשים ואורתודוקסים שלא יכלו להתגורר במעונות משותפים על רקע דתי, הוא הגיש תביעות למען עובדים שהופלו לרעה בעבודתם על רקע שמירת השבת שלהם, ובעבור חיילים שנמנעו מהם זכויותיהם לקיים תפילות בצבא, ולגדל זקן בעל מוטיבציה דתית, ופעל למען אסירים יהודים שנשלל מהם אוכל כשר.
לוין שימש כליטיגטור בתחומי עבירות צווארון הלבן ובתחום הליטיגציה האזרחית. הוא הופיע ב-28 משפטים לפני בית המשפט העליון בארצות הברית, וייצג רבים מהצמרת הפוליטית מכל גוני הקשת. את נשיא ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ניקסון, התובע הכללי של ארצות הברית לשעבר אדווין מיס השלישי, חבר הקונגרס ג'ורג' הנסן, אביאם סלע, הרב מאיר כהנא, ג'ון לנון, ג'ודי פוסטר, שלום מרדכי רובשקין.
הוא נשוי לרנה (רבקה) גורדון ממשפחת רלב"ג ואב לשתי בנות. הוא מתגורר בוושינגטון די. סי. אך מאז שנת 1994 יש בבעלותו גם דירה בשכונת ממילא בירושלים.
המפסידנים (סרט)
המפסידנים (באנגלית: The Losers) הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 2010, המהווה עיבוד קולנועי לסדרת חוברות קומיקס באותו שם, מבית קומיקס ורטיגו, שנכתבו מאת אנדי דיגל וג'וק. הסרט בוים על ידי סילבן ווייט, וכולל אנסמבל שחקנים, ביניהם: ג'פרי דין מורגן, זואי סלדנה, כריס אוונס ואידריס אלבה. הסרט זכה לביקורות מעורבות מצד המבקרים, והושווה לעיבוד הקולנועי המחודש של צוות לעניין, "צוות לעניין" שיצא לאקרנים זמן קצר לאחר הקרנת הבכורה של "המפסידנים".
עלילה
המפסידנים הם צוות מובחר של יוצאי הכוחות המיוחדים של ארצות הברית, בראשות קליי (ג'פרי דין מורגן) שהוקם על ידי רוק (אידריס אלבה), פוץ' (קולומבוס שורט), ג'נסן (כריס אוונס) וקוגר (אוסקר חאינדה). הצוות נשלח לבוליביה למשימת חיפוש והרס במתחם המנוהל על ידי ברון סמים. בעודם מציינים מטרה לצורך התקפה אווירית קרובה, המפסידנים מבחינים בילדי עבדים במתחם ומנסים להפסיק את ההתקפה, אך מנהלם, העונה בשם הקוד מקס (ג'ייסון פטריץ'), מתעלם מתחינותיהם.
בלית ברירה, המפסידנים נכנסים למתחם, מצילים את הילדים בהצלחה ותוך כדי הורגים את ברון הסמים. כשמסוק מגיע לאסוף אותם, מקס, משוכנע שהם יודעים יותר מדי, מורה להשמיד אותו, מבלי שהוא מודע לכך שהחליטו לחלץ את הילדים קודם. המפסידנים צופים בטיל שהורס את המסוק והורג 25 חפים מפשע. בידיעה שהמתקפה נועדה להרוג אותם, הם מזייפים את מותם ונתקעים בבוליביה, ללא הכספים והניירת הנדרשים כדי ללכת הביתה.
ארבעה חודשים אחר כך ניגשת לקליי עאישה (זואי סלדנה), אישה מסתורית שמציעה לו הזדמנות להרוג את מקס, שבו היא רוצה לנקום. קליי מקבל ועאישה דואגת לחזרה של הקבוצה לארצות הברית, שם הם ממשיכים לתקוף שיירה הנושאת כביכול את מקס, רק כדי לגלות שעאישה רימתה אותם לגנוב כונן קשיח עם סודותיו של מקס.
ללא גישה לקבצים, ג'נסן מסתנן לחברה שיצרה את הכונן וגונב אלגוריתם המאפשר לו לפצח את הקוד, ומגלה שהכונן מכיל אשראי של 400 מיליון דולר. בתמורה לכספים על שמו של מקס הוא מקבל לידיו פצצות קוליות ידידותיות לסביבה בעלות עוצמה של ראש נפץ גרעיני, המשתמשות בשדות קוליים כדי למחוץ את הסביבה. במעקב אחר הכסף לנמל לוס אנג'לס, המפסידנים מגלים את בסיסו של מקס ויוצרים תוכנית לתקוף ולהרוג את מקס.
תוך כדי חקר הכונן, מגלה ג'נסן כי משימתם בבוליביה הייתה כיסוי כדי שמקס יוכל לחסל את ברון הסמים – שגילה את תוכניתו – וכי עאישה היא בתו של האיש, המבקשת לנקום על מותו. לאחר פיצוץ הכיסוי שלה, עאישה יורה בג'נסן בזרועו ונמלטת. מתוך אמונה שהיא עשויה לבגוד בהם, המפסידנים מחליטים להאיץ את התקפתם על בסיסו של מקס, רק כדי לגלות שהם נבגדים על ידי רוק שנלכד על ידי מקס וידו הימנית וראש מעגל האבטחה שלו, ווייד (הולט מקאלני).
כשהמפסידנים נלכדים לקראת הוצאה להורג, עאישה חוזרת ואורבת לקבוצה של מקס. בקרב הבא, קליי מאשר שהוא הרג את אביה של עאישה. רוק גונב את המטוס של מקס שטעון בכספו ומנסה להימלט. כשהמטוס של רוק נוסע במורד המסלול, ווייד לוקח אופנוע ונע אחריו כדי להשיב את כספו של מקס. קוגר יורה במנוע האופנוע, מה שגורם לווייד להיזרק למנוע הסילון ולאופנוע הבוער להיזרק אל תא הטייס של המטוס, שמתפוצץ והורג את רוק. לאחר מכן מקס הורג את המדען האחראי לפיתוח הפצצות לאחר שגילה שכוונתו האמיתית היא להשתמש בהם כדי לעורר סכסוך עולמי ולהשיג כוח.
בעוד ג'נסן, קוגר ועאישה עוזרים לפוץ', שנורה בשתי רגליו על ידי אחד המאבטחים של מקס, קליי רודף אחרי מקס למנוף, שם מקס אומר שהוא הפעיל פצצה שתחריב את לוס אנג'לס, וקליי יצטרך לבחור בין לבטל את ההפעלה או להרוג את מקס. קליי בוחר באפשרות הראשונה ומקס בורח, אך קליי מאשר שכעת הוא יודע כיצד נראה מקס ובקרוב ימצא אותו.
מקס בורח באוטובוס ונשדד על ידי שני בריונים. גורלו לאחר מכן נותר לא ידוע.
זמן קצר לאחר מכן, המפסידנים מסייעים לפוץ' להגיע לבית החולים בו אשתו ההרה יולדת את בנם ולהשתתף במשחק הכדורגל של אחייניתו בת ה-8 של ג'נסן.
Converting Vegetarians 2
Converting Vegetarians II (בעברית: צמחונים ממירים 2) הוא האלבום התשיעי של הרכב המוזיקה האלקטרונית הישראלי אינפקטד מאשרום.
האלבום יצא ב-11 בספטמבר 2015, תחת חברת התקליטים Dim Mak Records והוא אלבום מוזיקה אלקטרונית בסגנונות: Downtempo, אמביינט, Experimental.
אלבום זה הוא מחווה, ואלבום המשך מבחינת סגנון המוזיקה לאלבום Converting Vegetarians משנת 2003.
Never Really Over
Never Really Over (בעברית: לעולם לא באמת נגמר) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קייטי פרי. השיר יצא לאור ב-31 במאי 2019, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס, כסינגל ראשון מתוך האלבום Smile.
רקע והפקה
ב-27 במאי 2019, החלה לרמוז חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, שבקרוב יצא פרויקט חדש, כאשר כמה אוהדים בלעדיים הוזמנו לאירוע פרטי אשר נקרא "קייטי פרי אירוע המעריצים". האירוע מתוכנן להתקיים ב-29 במאי.
ב-28 במאי 2019, חשפה פרי את שמו של הסינגל ועטיפות בעמוד האינסטגרם שלה, הסינגל "Never Really Over", צפוי לצאת ב-31 במאי. השיר היה זמין עבור הזמנה מוקדמת רק בספוטיפיי כרגע.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על ידי פיליפה פרייס, ופורסם בסמוך לצאתו של השיר כסינגל, ב-31 במאי 2019. סוזי בירן מ-Yahoo! ערכה כתבה שלמה על קליפ השיר, בו היא סוקרת בו כל פרט ופרט.
בפחות מ-24 שעות, הצליח קליפ השיר לצבור 14 מיליון צפיות.
אבדה מדעת
בהלכה, אבדה מדעת היא אבדה שנמצאה בתנאים מסוימים המעידים כי האובד איבד אותה בידיעה ברורה שלא תשוב, ושבשל כך אין בה חיוב השבת אבדה.
מקור הדין
מקור הדין נמצא במסכת בבא מציעא בפרק אלו מציאות, והוא עוסק באדם שמצא כלי באשפה שדרך לפנותה. הגמרא פוסקת שאדם זה פטור ממצוות השבת אבדה שכן אבדה זו נחשבת אבדה מדעת והיה לו למאבד לקחת בחשבון שהאשפה תפונה בקרוב ועמה הכלי שהניח שם. דוגמאות נוספות מביא הרמב"ם אודות אדם שהשאיר את פרתו ברפת ללא דלת והלך, וברחה פרתו, או המניח כיסו (=ארנקו) ברשות הרבים והלך, וכיוצא בזה. במקרים כאלו המוצא אינו מחויב להשיב את האבדה לבעליה שכן המאבד "איבד ממונו לדעתו". לפי הרמב"ם המקור לדין זה הוא מלשון הפסוק, מן המלים "אשר תאבד" ניתן ללמוד שהמקרה אינו מתייחס למי שמאבד לדעתו.
הפוסקים נחלקו בעניין אבדה מדעת. לדעת הרמב"ם מוצא האבדה אמנם פטור מחיוב הכרזה והשבת אבדה וכפי שנלמד מן הפסוק, אך החפץ אינו הפקר ואסור לו ליטול את החפץ לעצמו. הטור לעומת זאת סובר שמאחר שהמאבד הניח את החפץ במקום האבד הרי זה כאילו הפקירו והיא שייכת למוצאה. כדעת הרמב"ם פסק השולחן ערוך, ואילו הרמ"א פסק כדברי הטור. אם אדם מצא אבדה שכזו ללא שהוא ידע, ועל כן לא שייך לומר שהוא בא לגזול אותה, ישנה מחלוקת בפוסקים מה דינו. יש האומרים שהוא היה פטור מהשבת אבדה כל עוד לא הרים את האבדה אך מרגע ההרמה הוא מחויב להשיב, ויש הסוברים שאינו חייב בהשבה ומרגע שהתייאשו הבעלים הנוטל זכה באבידה.
גדרי הדין
בין האחרונים ישנן שתי גישות להגדרת המצב הממוני של אבדה שאבדה מדעת:
חרטה על הליך התאמה מגדרית
חרטה על הליך התאמה מגדרית היא הפסקת אורח חיים טרנסקסואלי לאחר שנעשה הליך להתאמה מגדרית, באמצעים חברתיים, חוקיים או רפואיים, או תחושת חרטה ורצון לחזור למגדר הקודם.
מאמר סקירה בנושא משנת 1993 מבחין בין חרטה גדולה, המוגדרת כרצון לחזור למגדר המקורי, וחרטה קטנה, הנחשבת כאכזבה שעשויה לחפוף עם אי שביעות רצון מתוצאות ההליך.חלק מן המחקרים החשיבו כחרטה רק ניתוחים להתאמה מגדרית חזרה, ואחרים הסתפקו בהצהרה על חרטה, בחזרה בפועל לתפקיד המגדר הקודם, או אף בדיווח על הרהורי חרטה מזדמנים. כך או אחרת, מקרי החרטה האלו מעטים ביותר בעיקר עקב היותה של ההתאמה המגדרית נדירה כשלעצמה. ישנם מחקרים המראים כי אף שיעור זה נמצא במגמת ירידה.
בין המתחרטים, ישנם כאלו שלאחר שהתחרטו החלו להזדהות כא-בינארים, סביר להניח שלאור התגלות זהותם המגדרית כמורכבת יותר מאשר הזהות המגדרית הבינארית שאליה עשו את ההליכים הללו במקור.
מחקר
סקירה שיטתית ומטא-אנליזה של תוצאות טיפולים להתאמה מגדרית, שנערכה על ידי חוקרי מאיו קליניק בשנת 2010, מצאה שמרבית המחקר שנערך בנושא ברחבי העולם הוא באיכות נמוכה מאוד, עקב מספר מגבלות מתודולוגיות: הוא אינו מוגן מנטאים אפשריים בשל היעדר קבוצות ביקורת והקצאה אקראית; פרטים כמו הטיפול ההורמונלי תכופות מתועדים רק לפי דיווח המטופלים עצמם; חלק מן המחקרים אף לא דיווחו כלל על הטיפול ההורמונלי, ואלו לא נחשבו בתוצאות המטא-אנליזה. מספר מחקרים שתוצאותיהם פורסמו לאחר סקירה זו ולא נכללו בה עשויים לתקן חלק מן הבעיות.
סקירות מחקרים
סקירה משנת 1993 מצאה שיעור חרטה של כ1% עבור טרנסים וטרנסיות לאחר ניתוח תחתון. סקירה דומה משנת 2002 מצאה שיעור זהה.
סקירה שיטתית ומטא-אנליזה שנערכה בשנת 2021 בחנה את שיעור החרטה בקרב מי שעברו ניתוח להתאמה מגדרית. בהתבסס על 27 מחקרים שהתפרסמו וכללו 7,928 משתתפים שעברו סוג כלשהו של ניתוח להתאמה מגדרית, נמצא כי שיעור החרטה נמוך ביותר (1%). הסיבה השכיחה ביותר לחרטה הייתה נסיבות פסיכו-סוציאליות, במיוחד עקב קשיים שנוצרו כתוצאה מהחזרה לחברה עם המגדר החדש בסביבות חברתיות ומשפחתיות. סיבות אחרות פחות נפוצות היו שהניתוח לא השיג את המטרות הכירורגיות ברמה אסתטית ופסיכולוגית.
המטא-אנליזה שנערכה על ידי חוקרי מאיו קליניק ב-2010 עסקה באיכות החיים ובתוצאות הפסיכו-סוציאליות של הליכי התאמה מגדרית, בהתבסס על 28 מחקרים קודמים שהתפרסמו בנושא, וכללו יחד 1,833 משתתפים עם דיספוריה מגדרית שעברו ניתוח להתאמה מגדרית הכולל טיפול הורמונלי. הממצאים העיקריים מתוך חישוב המטא-אנליזה היו כי 80% מן המשתתפים דיווחו על שיפור משמעותי בדיספוריה מגדרית ובאיכות החיים שלהם; 78% דיווחו על שיפור בתסמינים הפסיכולוגיים של דיספוריה; ו-72% דיווחו על שיפור בתפקוד המיני. מקצת המחקרים שהשתתפו בסקירה בדקו גם את שיעור החרטה. הממצא העיקרי בנושא זה היה כי רוב הנבדקים לא דיווחו על חרטה על ההתאמה המגדרית. במחקר אחד משנת 1998, שלושה מתוך 17 טרנסקסואלים שעברו התאמה מגדרית בשנים 1970–1990 הביעו חרטה, ושניים מהם ביקשו לעבור הליך לחזרה למגדרם הקודם. במחקר נוסף משנת 2006, בטווח של שלוש שנים בממוצע לאחר הניתוח, אף טרנסקסואל מבין 232 שעברו ניתוח להתאמה מגדרית (היפוך פין) לא הביע חרטה עקבית, ושישה אחוזים הביעו חרטה מזדמנת. שיעור המענה היה 32%.
בשנת 2012, דו"ח של האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה על הטיפול בדיספוריה מגדרית ציין שסקירת הספרות מתעדת מגמת ירידה באחוזי חרטה על ניתוחים להתאמה מגדרית במהלך שלושת העשורים הקודמים; בעוד ששביעות רצון מההליך נחשבת לנורמה בשנים האחרונות, כמה מחקרים משנות ה-70 וה-80 מצאו שיעורי חרטה בסביבות 30%, ואף בשנת 1997 מחקר אחד עדיין מצא שיעור חרטה של 6%. הסיבות לשיפור אינן ברורות לחלוטין, אך נמצאות במתאם עם קריטריונים גמישים אך עם זאת אחידים יותר להפניה לניתוח, עם שיפור בטכניקה ובתוצאות של הניתוחים, ועם אקלים חברתי נוח יותר כלפי מיעוטים מיניים ומגדריים.
סקירה שמוצגת באתר המכון לחקר אי-שוויון באוניברסיטת קורנל, בנושא השפעת ההתאמה המגדרית על רווחתם הנפשית של טרנסג'נדרים בוגרים, העלתה 55 מאמרים בנושא שפורסמו בין 1991 ליוני 2017. לעניין שיעור החרטה, במחקרים שבדקו אותו, הסקירה העלתה שהוא נע בין 0.3% ל-3.8%, שהשכיחות ירדה ככל שהשתפרו הטכניקות הכירורגיות והתמיכה החברתית, ושהחרטה לרוב נבעה מהיעדר תמיכה חברתית או מתוצאות גרועות של ניתוחים בטכניקות ישנות.
מחקרי תוצאות
בהולנד, שבה מרכז אחד מטפל ב-95% מהאוכלוסייה הטרנסג'נדרית, פורסמו ב-2018 שני מחקרים בנושא. במחקר עוקבה נבדקה כל האוכלוסייה שטופלה במרכז מ-1972 עד 2015. במהלך תקופה זו מספר האנשים בשנה שהגיעו למרכז לצורך הערכה גדל פי 20: מ-34 בשנת 1980 ל-686 בשנת 2015. אחוז האנשים שהתחילו טיפול הורמונלי בתקופה של 5 שנים לאחר הביקור הראשון ירד עם הזמן: מכמעט 90% בשנת 1980 ל-65% בשנת 2010. אחוז האנשים שעברו ניתוח להתאמה מגדרית הכולל גם את הסרת איברי הרבייה (אשכים או שחלות) תוך 5 שנים לאחר תחילת הטיפול ההורמונלי, נשאר יציב לאורך זמן (74.7% לנשים טרנסיות ו-83.8% לגברים טרנסים). מבין אלו שעברו את הניתוח, רק ב-0.6% מהנשים הטרנסג'נדריות וב-0.3% מהגברים הטרנסג'נדרים נצפתה חרטה על הניתוח שכללה טיפול הורמונלי במרכז לשינוי המגדר חזרה. החרטה דווחה 11 שנים בממוצע לאחר תחילת הטיפול, ולכן החוקרים כתבו שאולי מוקדם מדי לבחון את שיעור החרטה בקרב אנשים שהחלו את הטיפול בעשור האחרון. הסיבות לחרטה נחלקו ל'חרטה חברתית', 'חרטה אמיתית' והרגשה א-בינארית. המחקר השני כלל את כל מי שפנה למרכז בבקשה להליך התאמה מגדרית בין השנים 2007 ו-2009. מתוך 546 המטופלים, 201 (37%) ענו לחוקרים, בהם 136 נבדקים שעברו ניתוח להתאמה מגדרית. בטווח של 4–6 שנים לאחר תחילת הניתוח, אף לא אחד הביע חרטה במובן של רצון לחזור למגדר הקודם – ושמונה נבדקים (6%) הביעו אי שביעות רצון מהניתוח או חרטה עליו.
בשוודיה, המשרד הלאומי לבריאות ורווחה (NBHW) מטפל בבקשות להתאמה מגדרית, חוקית וכירורגית. במחקר שבדק את כל מי שביקש הליך התאמה מגדרית בין השנים 1960–2010, רובם בעשור האחרון, ובקשתו נענתה עד אמצע 2011, נמצא כי כ-2.2% ביקשו עד סוף 2010 לחזור למגדר הקודם. קבוצה זו כללה עשרה אנשים שזוהו כגברים בלידתם, שגילם החציוני בעת ההליך הראשון היה 35, וגילם החציוני בעת הליך החזרה למגדר הקודם היה 43.5 (כלומר, כעבור שמונה וחצי שנים). הקבוצה כללה גם חמישה אנשים שזוהו כנשים בלידתן, שגילן החציוני בעת ההליך הראשון היה 22, וגילן החציוני בעת הליך החזרה למגדר הקודם היה 29.5 (כלומר, כעבור שבע וחצי שנים). במחקר זה נמצא גם ששיעורי החרטה עד 2010 ירדו באופן מובהק סטטיסטית במהלך השנים, מ-27% מהטרנסקסואלים שביקשו התאמה מגדרית בשנים 1960–1971 (ארבעה מתוך 15 מקרים בלבד) ל-0.3% בלבד מהטרנסקסואלים שביקשו אותה בשנים 2001–2010 (אחד מתוך 360 מקרים).
מחקר שנערך בגרמניה בשנת 2014 מצא כי בטווח של חמש שנים בממוצע לאחר ניתוח בחלק הגוף התחתון מזכר לנקבה, 2.9% רואים את עצמם יותר כגבר מאשר כאישה, ואחוז נוסף רואים את עצמם כגבר. הרוב הביע שביעות רצון מהניתוח. 53% מהנשאלים לא השיבו את השאלונים.
מחקר שבוצע בקנדה ופורסם בשנת 1989 מצא קשר בין שיעור החרטה לנטייה מינית. 111 טרנסקסואלים שעברו ניתוח להתאמה מגדרית לפחות שנה לפני כן השיבו לשאלון על תחושותיהם לגבי הניתוח. מתוכם 97 היו גברים ונשים שנטייתם המינית לפני השינוי הייתה הומוסקסואלית, ו-14 גברים שהיו הטרוסקסואלים. מבין 97 הראשונים אף אחד לא הביע חרטה לגבי הניתוח, אך מבין ה-14 שהיו הטרוסקסואלים ארבעה (28.6% מכלל ההטרוסקסואלים, שהם 3.6% מכלל המדגם) הביעו חרטה. מחקר מ-2005 שנעשה בהולנד תומך במסקנה ששיעור החרטה של טרנסקסואלים שהיו הטרוסקסואלים גבוה יותר: מבין 126 טרנסקסואלים, רק שתי נשים טרנסג'נדריות עם נטייה לא-הומוסקסואליות (3.6% מהלא-הומוסקסואלים שהם 1.6% מכלל המדגם) הביעו חרטה בריאיון שנערך בממוצע 21 חודשים לאחר גמר ההליך.
במסגרת מחקר שנערך בקרב רופאים, נשלח שאלון ל-154 מנתחים פלסטיים שהשתתפו בכנסים לבריאות טרנסג'נדרים בשנים 2016 ו-2017. לשאלון השיבו 46 מנתחים (30%). המשיבים נתבקשו להעריך, לפי טווחים, את מספר המטופלים שניתחו. מספר המטופלים בתשובות הסתכם ל-18,125–27,325. 43% מהמשיבים דיווחו שמעולם לא נתקלו במנותח שהתחרט על שינוי המגדר או ביקש טיפול לשנותו חזרה. שאר המשיבים דיווחו ביחד על 62 מקרים כאלו, שהם 0.2%–0.3%, כולל 13 מקרי חרטה על ניתוח חזה ו-45 מקרי חרטה על ניתוח באיברי המין. בין המתחרטים היו 37 נשים טרנסג'נדריות, 19 גברים טרנסג'נדרים, ושישה א-בינאריים. הנימוקים שהוצגו להתאמה המגדרית חזרה, היו שינוי בזהות המגדרית (42%), חרטה חברתית (37%) וחרטה רפואית (8%).
מחקר משנת 2023 על 139 מטופלים שעברו כריתת שדיים מאשררת-מגדר מצא שיעורים נמוכים מאוד של חרטה ושיעורים גבוהים מאוד של סיפור מהתוצאות. שיעור הסיפור החציוני היה 5 מתוך 5, ושיעור החרטה החציוני היה 0 מתוך 100.
מחלוקות
אוניברסיטת באת' ספא באנגליה סירבה לאשר לפסיכותרפיסט ג'יימס קספיאן לערוך במסגרת לימודיו עבודת תזה בנושא היפוך תהליכי התאמה מגדרית. הצעת המחקר אושרה ב-2015, אולם ב-2017 כשקספיאן ביקש להרחיבה ולכלול בה גם אנשים שעברו ניתוחים להתאמה מגדרית, ולאחר מכן החליפו את מגדרם חזרה בלי לבצע ניתוח נוסף להתאמה מגדרית, ההצעה נדחתה, לדברי קספיאן בנימוק שהעיסוק במחקר בתחום שפוטנציאלית הוא בלתי תקין פוליטית, נושא בחובו סיכון, ושההתקפות במדיה החברתית עשויות לערב גם את האוניברסיטה. קספיאן ערער על החלטת האוניברסיטה, אך ערעוריו נדחו. האוניברסיטה פרסמה תגובה לפיה המחקר לא נפסל בשל נושאו, אלא מפני שמתודולוגיית המחקר לא תבטיח את האנונימיות של המשתתפים ואת חיסיון הנתונים.
רייל בלטיקה
רייל בלטיקה הוא פרויקט להקמת מסילת רכבת וקו רכבת חשמלית מהיר שיחצה את שלוש המדינות הבלטיות - אסטוניה, לטביה וליטא. הקו, בכיוון צפון - דרום, נועד לקשר בין ערים מרכזיות במדינות הבלטיות ושכנותיהן, ולנוע בין הלסינקי, בירת פינלנד, בצפון ובין ורשה, בירת פולין, בדרום. תכנון הפרויקט החל בשנת 2010 ובנייתו החלה ב-2019.
פרטי הקו
המסילה של הקו תהיה ברוחב סטנדרטי (1,435 מילימטר). רכבות הנוסעים ינועו בו במהירות של 234 קילומטר בשעה ורכבות המטען - ב-120 קילומטר בשעה.
חיבור הרכבת בין טאלין, בירת אסטוניה, לבין הלסינקי יהיה באמצעות מעבורות. נשקלת הצעה לבנות מנהרת רכבת תת-ימית בין שתי הערים.
חיבור הרכבת אל ורשה מתבסס על מסילה חדשה ברוחב סטנדרטי שנבנתה ממנה אל הגבול עם ליטא ומיועדת לעבור חישמול בהמשך.
אורך המסילה בתחומי המדינות הבלטיות יהיה 870 קילומטר, ויחד עם המסילה עד ורשה - 950 קילומטר.
הפרויקט מיועד לשפר את התחבורה המסילתית ממרכז אירופה לצפון מזרח היבשת, לייעל את התחבורה בצפון מזרח אירופה, ולעודד תיירות ופיתוח כלכלי ועסקי בשלוש המדינות הבלטיות ובמדינות נוספות באירופה. הוא מיועד גם להפחית את פליטת המזהמים התחבורתיים על ידי הסטת תחבורה ממכוניות ומשאיות אל הרכבת החשמלית.
ניהול הפרויקט
בשנת 2014 הקימו משרדי התחבורה של שלוש המדינות הבלטיות את החברה המשותפת RB RAIL AS, על מנת שתשמש כמנהלת ומתאמת של הפרויקט בשיתוף פעולה עם תאגידי הרכבות הלאומיים של שלוש המדינות. הפרויקט מתוכנן בסיועו של האיחוד האירופי, שגם משתתף במימונו.
חוות דעת של פירמות ארנסט אנד יאנג ו-Atkins International experts בדבר הכדאיות הכלכלית של הפרויקט מ-2017 קבעה כי הוא כדאי וכי הרווחים ממנו צפויים לכסות את עלות הקמתו. על פי הערכת ארנסט אנד יאנג תגיע עלות הפרויקט ל-5.8 מיליארד אירו. בעלות יישאו שלוש המדינות הבלטיות בסיוע מענקים מן האיחוד האירופי.
לפני הקמת הקו עצמו בוצעו עבודות הכנה על מנת לתת מענה תחבורתי ראוי לפרויקט.
ביקורת נמתחה על הפרויקט על ידי אישים וארגונים, במיוחד באסטוניה, לרבות טענות בנוגע לנזקיו הסביבתיים ולחוסר אמינות של הערכת העלות שלו.
רפאל מלאך
רפאל מלאך (נולד ב-1951 בערך) הוא חוקר מוח ישראלי, פרופסור במחלקה למדעי המוח במכון ויצמן למדע.
ביוגרפיה
רפאל מלאך קיבל תואר ראשון בביולוגיה ותואר שני בנוירוביולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1982 קיבל תואר דוקטור באופטיקה פיזיולוגית מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי. המשיך לפוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה (Caltech).
בשנת 1985 הצטרף לסגל המחלקה לנוירוביולוגיה של מכון ויצמן למדע. מונה לפרופסור למדעי המוח.
בשנת 2022 הוענק לו פרס א.מ.ת., "על הישגיו בחקר הנוירוביולוגיה, הראייה והתודעה".
הטרדת עד
הטרדת עד היא פעולה של הטרדה המופנית כלפי אדם בנוגע להודעה שמסר, או עומד למסור, בחקירה על פי דין, או בנוגע לעדות שמסר האדם, או עומד למסור, בהליך שיפוטי. הטרדת עד היא עבירה פלילית, שעונשה בישראל מגיע לשלוש שנות מאסר, ובנסיבות חמורות - לחמש שנות מאסר.
לשם הגנה על עדים הנמצאים בסכנה, לפני ולאחר מתן עדותם, מופעלת תוכנית להגנת עדים. הגנה זו נדרשת לרוב במשפטים נגד פשע מאורגן או משפטים העוסקים בפשעי מלחמה, בהם יש סכנה שהנאשמים או עמיתיהם יאיימו על העדים או יפגעו בהם.
בישראל
החוק אינו מגדיר מהי הטרדה, אך בפסיקה ניתנה למושג זה פרשנות רחבה. נשיא בית המשפט העליון, מאיר שמגר, ציין:
להרשעה בעבירה זו נדרשת זיקה בין ההטרדה לעדות. שלא כפי שנדרש בסעיף 121א לפקודת החוק הפלילי, סעיף 249 אינו דורש שמטרת ההטרדה תהיה הכשלת העדות, אלא די בכך שבהטרדה יש זיקה לעדות. לא נדרשת פעולה מפורשת שמטרתה להניע את העד שלא למסור הודעה בחקירה או שימסור הודעת שקר או להניעו שבהליך שיפוטי לא יעיד, או יעיד עדות שקר - מעשים אלה הם עבירות אחרות - הדחה בחקירה והדחה בעדות. עוד ציין הנשיא שמגר:
הטרדת עד אפשרית לפני מתן העדות, אך גם הטרדה שנעשית שנים לאחר מתן העדות עלולה להיחשב להטרדת עד. דוגמה: בשנת 2000 הורשע בני סלע באונס של נערה בת 14. שלוש שנים לאחר מכן, בעת שריצה עונש מאסר וזמן לא רב לפני הדיון שנקבע לשמיעת ערעורו בבית המשפט העליון על גזר הדין, שלח סלע מכתב לנאנסת, ובו התייחסות לעדותה, התנצלות על מעשיו ותיאור מפורט של מעשים אלה. בית המשפט העליון פסק כי "מכתב זה הוא הטרדה לשמה. אף בלא צורך בניתוח מעמיק, ברור על-פניו שיש במכתב כדי להעצים בקורבן האונס את תחושת הרדיפה והחשש מכל זר ובכל מקום". בהתאם לכך נשארה על כנה הרשעתו בהטרדת עד.
בארצות הברית
חוקי ארצות הברית עוסקים בעבירה של הטרדת עד שמטרתה להשפיע על עדות (למנוע אותה או לשנותה) הניתנת במשפט פלילי או במשפט אזרחי, וכן עדות בפני הקונגרס וסוכנויות הממשל. לאישום בעבירה זו די בניסיון להשפיע על עדות, אין הכרח שניסיון זה יישא פרי. העונש על הטרדת עד הוא עד 20 שנות מאסר.
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2021
אליפות ארצות הברית הפתוחה 2021 הייתה תחרות טניס, שנערכה על מגרשי מרכז הטניס הלאומי בפארק פלאשינג מדוז. כל המשחקים נערכו על משטח קשה. זו הפעם הראשונה שהאליפות מתקיימת ללא שופטי קווים, במקום זאת השתמשו במערכת Hawk eye live אשר מחליפה את הצורך בשופט אנושי, קולות ה"OUT" ששומעים בזמן המשחק הם הקלטות. האליפות החלה ב-30 באוגוסט והסתיימו ב-12 בספטמבר. זו האליפות ה-141 מאז ייסודה.
בהשפעת מגפת הקורונה צופים היו צריכים להציג תוצאה שלישית של בדיקת קורונה.
הפרסים
סך הפרסים היה $57,500,000.
תחרות הגברים
מנצח תחרות 2020 דומיניק תים לא השתתף בתחרות בגלל פציעה. דנייל מדבדב מרוסיה נפגש עם נובאק דז'וקוביץ' מסרביה וניצח ב-3 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 2020 נאומי אוסקה הודחה בסיבוב הרביעי. אמה רדוקנו מבריטניה נפגשה במשחק הגמר עם ליילה פרננדז מקנדה וניצח ב-2 מערכות. זו הייתה הפעם הראשונה שטניסאית שהשתתפה בתחרות מקדימה זכתה בתחרות גראנד סלאם.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 2020 מאטה פאביץ' וניקולה מקטיץ' מקרואטיה הודחו בסיבוב הראון. במשחק הגמר ראג'יב ראם מארצות הברית וג'ו סליסברי מבריטניה נפגשו עם ג'יימי מארי מבריטניה וברונו סוארס מברזיל וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 32 זוגות. 16 הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מנצחי תחרות 2019 בתאני מאטק סאנדס מארצות הברית וג'יימי מארי מבריטניה להודחו בסיבוב הראשון. במשחק הגמר, דזירה קרווצ'וק מארצות הברית וניל סקופסקי מבריטניה נפגשו עם הזוג הלא מדורג ג'וליאנה אולמוס ממקסיקו ומרסלו ארוואלו מאל סלוודור וניצחו ב-2 מערכות.
ישראלים בתחרות
יוני ארליך השתתף בתחרות זוגות גברים לצד לויד האריס מדרום אפריקה. הם ניצחו בסיבוב הראשון. בסיבוב השני הם פגשו זוג שהיה מדורג מס' 8 בתחרות והפסידו ב-2 מערכות.
קאיארפץ
קאיארפץ (בהונגרית: Kajárpéc) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. הכפר הוקם בשנת 1950 על בסיס שני הכפרים קישפץ (Kispéc) וקיאר (Kajár).
הקהילה היהודית
בכפר קישפץ חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
גז'גוז' פיטלברג
גְזֶ'גוֹז' פיטלברג (בפולנית: Grzegorz Fitelberg; 18 באוקטובר 1879 - 10 ביוני 1953) היה מנצח, כנר ומלחין יהודי-פולני. הוא היה חבר בקבוצת Młoda Polska, יחד עם אמנים כמו קרול שימנובסקי, לודומיר רוז'יצקי ומייצ'יסלב קרלוביץ'.
פיטלברג נולד באזור השייך כיום ללטביה, למשפחה יהודית. אביו, הושיאש פיטלבראג, אמו, מטילדה פינצוף ואחותו, לאה וכולדר, נספו בשואה. בשנת 1908 ניצח על האופרה של ורשה, ב-1912 על האופרה של וינה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה עבד בשיתוף פעולה עם בלט רוס; הוא ניצח על ההצגה הראשונה של "מאוורה" מאת איגור סטרווינסקי. מ-1921 עד 1934 היה המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של ורשה, שם עסק רבות בקידום מוזיקה מודרנית. בשנת 1935 ארגן את תזמורת הרדיו הלאומית של פולין. הוא מת בקטוביץ, פולין, ביוני 1953.
בנו היה המלחין הפולני-אמריקאי יז'י פיטלברג, שהלך לעולמו לפניו. אשתו השנייה, האלינה שמולץ, הייתה רקדנית בלט, שמתה ב-1939, מפציעה שנגרמה בהפצצת גשר פוניאטובסקי. ביתם, וילה פיטלברגה, שופץ לאחרונה.
תחרות ניצוח בינלאומית, שמקיימת הפילהרמונית של שלזיה מאז 1979, קרויה על שמו.
קוטנטן
חצי האי קוטנטן (בצרפתית: Cotentin) הוא חצי אי בנורמנדי, צרפת. הוא גבול בתעלה האנגלית מצפון וממערב, במחוזות קלבדוס ואורן ממזרח, ובברטאן מדרום.
חצי האי חופף למחוז מאנש בנורמנדי תחתית.
במלחמת העולם השנייה התחולל חלק מהמערכה בנורמנדי בחצי האי. הקורפוס האמריקאי השביעי נחת בחוף יוטה שבחופו המזרחי של חצי האי וחבר לצנחני הדיוויזיה המוטסת ה-82 שצנחו בו שעות מספר קודם לכן. בהמשך כבשו האמריקאים את חצי האי כולו מידי הגרמנים לרבות העיר שרבור שבצפונו, שנמלה שימש לאחר מכן להובלת אספקה לצבאות בעלות הברית בהמשך המערכה בצרפת.
ישי אילעזרוב
יִשַׂי אִילַעֲזָרוֹבִיץ' אִילַעֲזָרוֹב (ברוסית: Исай Иллазарович Иллазаров; 20 בפברואר 1920 – 6 בספטמבר 1944) היה יהודי הררי סובייטי, שעוטר לאחר מותו כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד סוללה נגד טנקים במהלך מלחמת העולם השנייה.
קורות חיים
ישי נולד בעיר נלצ'יק, בברית המועצות (כעת ברוסיה) במשפחתו של פועל. ישי סיים בית ספר עם שבע שנות לימוד וקורסי נהגים לאחר מכן. ישי עבד כנהג במפעל לאפיית לחם.
ישי התגייס לצבא האדום ב-1941. הוא הגיע לחזית המלחמה בקרב על מוסקבה. בדצמבר של אותה השנה ישי נפצע קשות.
בקיץ 1942 קיבל עיטור עוז על עצירת טנק וורמאכט. בהמשך נלחם בקרב קורסק ובבלארוס. הצטיין בקרבות במחוז ויטבסק.
שאנג-יאנג
שָׁאנְג יָאנְג (בסינית: 商鞅; מת ב-338 לפנה"ס) היה הוגה דעות סיני בתקופת המדינות הלוחמות ונחשב למדינאי נועז ומעורר מחלוקת.
דעותיו
משנתו של שָׁאנְג יָאנְג מרוכזת יחד עם כתבי ממשיכיו ב"ספרו של שליט שָׁאנְג"(商君書) שם מתואר חזונו בדבר איחוד "כל אשר מתחת לשמיים" שהושתת על הרחבת סמכויות השליטה של המדינה והעומד בראשה. מדיניותו הניחה את היסודות האדמיניסטרטיביים, הפוליטיים והכלכליים שחיזקו את מדינת צ'ין ובסופו של דבר איפשרה את איחודה ההיסטורי של סין תחת שושלת צ'ין.
שָׁאנְג יָאנְג מזוהה עם "אסכולת החוק"(פָ'א־ג'יָא 法家:) או "הלגליסטיים" הנתפסים כקבוצת הוגים אשר מציעים משנה פרגמטית ותפיסה ריאליסטית. ככלל, מדובר בהוגים אשר זנחו דיונים מטאפיזיים והיסטוריים, לטובת דגש על שיפור יעילות המנגנון השלטוני וחיזוק העוצמה המדינית ובכך קנו לעצמם שם כאסכולה בלתי-מוסרית. על פי המבקרים ניתן לאפיין אסכולה זו סביב שלושה רעיונות עיקריים: ריכוז כוח בידי השליט, התאמת מוסדות המדינה למצבים משתנים ושליטה בירוקרטית. לפיכך עולה הטענה כי טקסטים המשויכים לאסכולה הלגליסטית אינם מציגים שיח מוסרי כלל ונסמכים באופן בלעדי על מנגנוני החוק והבירוקרטיה ליצירת סדר. מוניטין זה לא פסח על שָׁאנְג יָאנְג אשר ביקש להנהיג שינויים מהותיים בדפוסי השליטה המסורתיים של המדינה וגרס כי כל האמצעים כשרים בדרך להגשמת החזון – איחוד "כל אשר מתחת לשמים".
שָׁאנְג יָאנְג קרא תיגר על השיח הפוליטי הדומיננטי ובניגוד להוגים קונפוציוס ומו דזה, שביססו את הגותם על התנהלות שושלות העבר, טען כי העבר מלמד אותנו על העולם המשתנה והמתפתח באופן תמידי ולכן קיים צורך לחדש בהתאם לשינויים המתעדכנים מיום ליום, למעשה התנגד למסורת המבקשת לפעול בהכרח בהתאם לדרכי העבר. בנוסף, התנער מההגדרה המקובלת של המנהיג האידיאלי כאדם מלומד ובעל אמות מוסר גבוהות (עמדה המבוססת על הגדרתו את המוסר כדבר יחסי או תקופתי וככזה משתנה תדיר). הוא מזהה את דמות המנהיג האידיאלי כמי שביכולתו להשליט סדר בחברה ועל כן מאופיין במרות וסמכות.
רפורמות
מתוך אמונה בשלטון החוק ותפיסת הנאמנות למדינה כקודמת לנאמנות המשפחתית, שָׁאנְג יָאנְג הכניס שני סטים של שינויים בתקנות הנהוגות במדינה צ'ין. הראשונים, בשנת 356 לפני הספירה, היו:
טימופאניס
טימופאניס (ביוונית: Τιμοϕάνης; ? - 366 או שנת 365 לפנה"ס) היה מצביא יווני בן העיר קורינתוס. אחיו של המצביא הנודע טימוליאון. טימופאניס נרצח בידי אחיו לאחר שניסה להפוך את עצמו לטיראן בקורינתוס.
ביוגרפיה
טימופאניס קיבל תפקידים שונים בצבאה של קורינתוס, ובמהלך אחת המלחמות נגד קליאונאי פיקד על חיל הפרשים של העיר. במהלך אותה מלחמה, הציל אותו אחיו טימוליאון ממוות בקרב. בשנת 366 או שנת 365 לפנה"ס, מועצת העיר קורינתוס החליטה לשכור חיל של 400 שכירי חרב כדי להרתיע אויבים. טימופאניס מונה למפקד החיל, אולם הוא שכנע את השכירים למרוד במעסיקיהם ולציית רק לו. לאחר שרצח אזרחים רבים, הוא הכריז על עצמו כשליט יחיד (טיראן) של העיר. טימוליאון התקשה להשלים עם הדבר וארגן קשר נגד אחיו. המקורות חלוקים באשר לקשר עצמו. פלוטרכוס מספר שטימוליאון הגיע עם שני אזרחים נוספים (אחד מהם גיסו של טימופאניס) לביתו של טימופאניס בלילה, והשלושה הפצירו בו להפסיק את רודנותו. טימופאניס לעג להם, ובעוד טימוליאון מתרחק ופורץ בבכי, השניים האחרים רצחו את טימופאניס. גרסה דומה מוסר קורנליוס נפוס, הטוען שטימוליאון אפילו לא הסתכל על דמו של אחיו. דיודורוס לעומת זאת, מספר שטימופאניס צעד בשוק של קורינתוס, כאשר מספר רב של אזרחים התנפלו עליו ועל פמלייתו. על פי דיודורוס, טימוליאון רצח את אחיו במו ידיו לעיני כל.
ביוון העתיקה רצח קרוב משפחה, ואפילו הוא צודק, נחשב לפשע חמור מאוד. בשל כך, הדעות על מעשהו של טימוליאון היו חלוקות. היו ששיבחו אותו על ההקרבה שגילה, בעוד אחרים גינו אותו על כך. אמם של טימוליאון וטימופאניס ניתקה את קשריה עם טימוליאון וסירבה להביט בו. הדבר כה ציער את טימוליאון עד שהוא שקל להתאבד. הוא פרש מכל תפקיד ציבורי למשך עשרים שנה.
נמל התעופה ואליס היהיפו
נמל התעופה ואליס היהיפו (בצרפתית: Aérodrome de Wallis Hihifo) הוא נמל התעופה הגדול ביותר בוואליס ופוטונה. נמל התעופה נמצא 5.6 קילומטרים צפונית למאטה אוטו.
היסטוריה
יחידת דבורי הים של צי ארצות הברית החלה בבנייה של מסלול טיסה באורך של כ-1829 מטר, שנועד לשימוש בעלות הברית להפצצה אסטרטגית במהלך מלחמת העולם השנייה. שדה התעופה היה שמיש החל מאוקטובר 1942.
בשנת 1967 הוארך מסלול הטיסה על מנת להתאימו למטוסי מטען של צבא צרפת במהלך ניסויים גרעיניים שנערכו בפולינזיה הצרפתית בשנים 1966 עד 1996.
בנובמבר 2015, חסמו תושבים מקומיים את הכניסה לשדה התעופה במחאה על כך שאין די מקומיים המועסקים בו.
סטטיסטיקה
גרף המציג את השינוי במספר הנוסעים לפי שנים:
נמל התעופה הבין-לאומי של סן פרנסיסקו
נמל התעופה הבין-לאומי של סן פרנסיסקו (באנגלית: San Francisco International Airport; מוכר גם בקיצור SFO) הוא נמל תעופה מרכזי הממוקם 21 קילומטר מדרום למרכז העיר סן פרנסיסקו, ארצות הברית. הנמל משמש טיסות ליעדים בצפון אמריקה ומהווה שער גדול לאירופה ואסיה.