cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נבחרת ארצות הברית בכדורסל
2019, מקום שביעי באליפות העולם
לגביע העולם בכדורסל 2019 שנערך בסין הגיע נבחרת ארצות הברית ללא שחקניה המובילים, כאשר רבים מעדיפים לא להגיע לייצג את נבחרתם. בעקבות כך סגל הנבחרת הורכב משחקנים טובים אך צעירים. בטורניר הנבחרת הגיעה לשלב רבע הגמר אך הפסידה לנבחרת צרפת. לאחר מכן, ארצות הברית הפסידה לנבחרת סרביה וניצחה את נבחרת פולין במשחקי הדירוג וסיימה במקום השביעי, הנמוך ביותר בתולדותיה בטורניר זה.
2021, אלופה אולימפית
לאולימפיאדת טוקיו (2020), שהתקיימה בשנת 2021 בעקבות מגפת הקורונה, הגיעה הנבחרת עם שחקנים יותר מנוסים, ובראשם כוכבי ה-NBA קווין דוראנט ודמיאן לילארד. למרות זאת, הפסידה הנבחרת במשחקה הראשון לנבחרת צרפת, מה שגרר תגובות קשות מרחבי המדינה, אך לאחר מכן ניצחה בכל משחקיה וזכתה במדליית הזהב, כאשר ניצחה את צרפת במשחק הגמר. דוראנט נבחר למצטיין הטורניר.
סגל הנבחרת
סגל הנבחרת לגביע העולם בכדורסל 2023(עמודת 'קבוצה' מתייחסת למועדון בו שיחק השחקן בזמן הטורניר):
מסו-אמריקה
מֶסוֹ-אמריקה או מסואמריקה (בספרדית: Mesoamérica) הוא שמו של אזור ותרבות במדינות אמריקה המרכזית. האזור משתרע ממרכז מקסיקו לבליז, גואטמלה, אל סלוודור, הונדורס, ניקרגואה, וקוסטה ריקה ובתוכו מספר קהילות מהתקופה הפרה-קולומביאנית שפרחו לפני הקולוניזציה הספרדית של אמריקה במאות ה-16 וה-17. קבוצות פרהיסטוריות באזור מאופיינות בכפרים חקלאיים לצד בירות בעלות טקסים פוליטיים דתיים גדולים. באזור זה התקיימו כמה מן התרבויות המורכבות והמתקדמות שבאמריקות, בהן בין היתר האולמקים, האצטקים, המאיה והטאוטיווקאן.
פיום שופכה
פיום שופכה (אורתרוסטומיה) הוא הליך כירורגי במהלכו פוערים פתח בשופכה.
הליך כירורגי זה בוצע מאות שנים בידי חברות שבטיות כחלק מטקס החניכה של נערים והכנסתם לעולם המבוגרים. כיום, הקבוצות האחרונות המקיימות טקס פיום שופכה מתגוררות באוסטרליה.
ג'יימס ברוס, רוזן אלגין השמיני
ג'יימס ברוס, רוזן אלגין השמיני ורוזן קינכרדין השנים עשר (באנגלית: James Bruce, 8th Earl of Elgin and 12th Earl of Kincardine; 20 ביולי 1811 – 20 בנובמבר 1863) היה איש צבא, מדינאי ודיפלומט בריטי. אלגין מונה בשנות החמישים של המאה ה-19 לנציב העליון מטעם בריטניה במזרח הרחוק ובמסגרת התפקיד היה עליו לפתח את הקשרים הכלכליים של בריטניה עם הקיסרות הסינית ושוגונות טוקוגאווה (יפן). אלגין פיקד על הכוחות הבריטיים שתקפו את בייג'ינג והעלו באש את ארמון הקיץ הקיסרי במהלך מלחמת האופיום השנייה. בהמשך כיהן במספר תפקידים מנהליים כגון מושל ג'מייקה, מושל מחוז קנדה הבריטית והמושל הכללי של הודו (הראג' הבריטי).
פיום שופכה
בשנים האחרונות עולה מספר הגברים העוברים הליך זה בצורה וולונטרית, ומבלי שתהיה לו עבורם משמעות תרבותית. על פי רוב, כאשר הליך זה מבוצע מחוץ להקשר התרבותי שלו, הוא מבוצע על מנת להשיג עונג מיני מוגבר או לשם אסתטיקה, כחלק ממגמת ה-Body modification.
תקופת עובייד
תקופות משנה
תקופת עובייד מחולקת לשלושה שלבים:
פיום שופכה
ניתוח פיום שופכה מתבצע לעיתים גם לצרכים רפואיים, כאשר יש היצרות של השופכה עד כדי חסימה מלאה או כמעט מלאה.
תקופת עובייד
מאפייני התרבות
תרבות עובייד התאפיינה בהתיישבות בכפרים גדולים, במבנים מלבניים מרובי חדרים העשויים מלבני בוץ. בתקופה זו הופיעו לראשונה המקדשים הציבוריים במסופוטמיה. ההתיישבות נעשתה בשני מדרגי התיישבות, אזור מרכזי שגודלו הגיע עד עשרה דונם מוקף בכפרים שגודלם היה עד דונם אחד.
פיום שופכה
חסרונות פיום השופכה כוללים את הסיכון שבניתוח (המבוצע לעיתים על ידי צוות שאינו מקצועי, או על ידי האדם עצמו כחלק מהטקס). אבר מין שעבר פיום שופכה הוא בסיכון מוגבר להעברת מחלות מין, והיכולת לעבר מופחתת.
תקופת עובייד
מאפייני התרבות
כלי החרס האופייניים לתקופה עשויים ביד, באיכות טובה צבועים בצהוב בהיר או ירקרק, מעוטרים בעיטורים גאומטריים בצבע חום כהה או שחור, בדרום נמצאו כלים כמו חרמשים אשר נעשו מחרס שרוף. בצפון כלים אלה נעשו מאבן או מתכת. כלי החרס המעוטרים של תרבות עובייד הגיעה למרחקים ונמצאה באזורים של מערב ערב הסעודית של היום, וגם באזורים הצפוניים. בתקופת עובייד נכנסו לתקופה הכלקוליתית כאשר הנחושת הופכת להיות חומר גלם חשוב, וכדי להשיגו פיתחו דרכי סחר וקשרים עם אזורים רחוקים. מקור הנחושת היה מאזור דיאָרבָּקיר שבטורקיה של היום וכן מעומאן.
ג'יימס ברוס, רוזן אלגין השמיני
ביוגרפיה
ג'יימס ברוס אלגין נולד בלונדון ב-20 ביולי 1811, בנו הצעיר של תומאס, הרוזן השביעי מאלגין ואשתו השנייה אליזבת, בתו של ג. ט. אוסוולד. הוא סיים את לימודיו באיטון ובכרייסט צ'רץ' באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1840, לאחר מות אחיו הבכור, הוא הפך לבן המבוגר ביותר של הוריו ובכך היה ליורש הרוזנות. בשנת 1841, עם מות אביו, ירש את תואר האצולה השושלתי, והיה לרוזן אלגין השמיני. באותה שנה הוא נבחר לנציג מחוז סאות'המפטון בבית הנבחרים הבריטי, אך מינויים חדשים הובילו לסיום הקריירה הפרלמנטרית שלו. בשנת 1842 נבחר במסגרת המועמדות למושלות ג'מייקה.
תקופת עובייד
המבנה החברתי
המידע על המבנה החברתי בתרבות עובייד מתבסס על הממצאים שנמצאו בקברים. היא הייתה מבוססת על ריבוד וקיטוב חברתי, כאשר חלק מהמשפחות השיגו מעמד חברתי גבוה יותר, אולי בגלל קשריהם המשפחתיים עם עובדי המנהל של המקדשים ומצבורי התבואה שברשותם. תרבות עובייד נוצרה בדרום אבל היו לה קשרים ברורים עם התרבויות שהיו קיימות בתקופה באזורים שבמרכז עיראק של היום. מוצאם של אנשי תרבות עובייד משלושה מקורות, איכרים שהגיעו מהצפון, נוודים יושבי אוהלים אשר התפרנסו מעדריהם, וציידים - דייגים אשר מקורם בחצי האי ערב אשר חיו באזור החוף.
ג'יימס ברוס, רוזן אלגין השמיני
ביוגרפיה
הוא נשאר בתפקיד מושל ג'מייקה עד 1847. ממשלו המוצלח בג'מייקה הוביל לכך שלאחר סיום התפקיד הוצע לו מינוי למושל הכללי של אמריקה הצפונית הבריטית (מושבת קנדה), אותו מילא בין השנים 1847–1854. בתקופתו שם, אלגין נקט בצעדים הראשונים להקמת "ממשלה אחראית" בקנדה. בשנת 1848 הצליחו המפלגות הרפורמיסטיות המתונות מקנדה המזרחית וקנדה המערבית, בראשות לואי-היפולטה לפונטיין ורוברט בולדווין, להשיג רוב על השמרנים. לורד אלגין ביקש ששתי המפלגות הללו יקימו ממשלה קואליציונית. לאחר הקמתה של ממשלה חדשה זו, לורד אלגין הפך למושל הראשון שהרחיק את עצמו מעיסוקי החקיקה, והשאיר את כוחה האמיתי של השלטון לנבחרי העם וסלל את הדרך לתפקיד הסמלי של המושל הכללי של קנדה שקיים היום. הוא חתם על מספר חקיקות שהוצעו על ידי לפונטיין ועברו הצבעות בפרלמנט שהעניקו חנינה לגולים פוליטיים רפובליקנים שהוגלו לארץ רופרט על כך שניסו להביא למהפכה רפובליקנית בקנדה. נאמנים למלוכה נרתעו מחנינת הגולים, הפגינו במונטריאול והבעירו את בניין הפרלמנט בעיר. בשנת 1854 ניהל לורד אלגין משא ומתן על חוזה ההדדיות עם ארצות הברית בניסיון לעורר מחדש את הכלכלה הקנדית. בשנת 1857 הוא הפך לנציב העליון מטעם האימפריה הבריטית בקיסרות הסינית. בביקורו בסין וביפן (שוגונות טוקוגאווה) ב-1858 וב-1859, הוא פיקד על הכיבוש הבריטי של העיר האסורה בבייג'ינג במהלך מלחמת האופיום השנייה. תחילה היה אלגין סימפתי כלפי הסיניים והתנגד למלחמה אך לאחר ההתנקשות בשליחים הבריטיים הורה על פעולת תגמול שהייתה לשריפת ארמון הקיץ הקיסרי, מקום מושבו של שיאן-פנג, קיסר סין. לאחר מכן הוא מונה למנהל הדואר הכללי בממשל הנרי טמפל, הוויקונט השלישי מפלמרסטון. בשנת 1862 הוסב לתפקיד המושל הכללי של הודו (הראג' הבריטי). הוא נפטר בדורמסלה, הודו הבריטית, ב-20 בנובמבר 1863, בעודו מכהן בתפקיד, עקב התקף לב.
תקופת עובייד
ארכאולוגיה
למרות שהתקופה והתרבות קרויים על שם תל אל-עובייד, אתר המפתח להכרת התקופה הוא אתר ארידו. בחפירות שנעשו מתחת לזיגוראת השייך לתקופה מאוחרת יותר (לאלף השלישי לפנה"ס) נמצאו 19 שכבות של תקופת עובייד. נמצאו שש עשרה שכבות עם מקדשים שונים, מקדש על גבי מקדש, עד שהגיעו לתקופה של הזיגוראת. ההמשכיות של בניית המקדשים תמיד באותו מקום אינה מוכיחה בהכרח שמדובר באותם תושבים, אבל מראה המשכיות. התושבים המאוחרים בארידו היו שומרים. המקדש הנמוך ביותר שנמצא משכבה שש עשרה, היה מורכב מחדר קטן ומסביבו טמנוס (מתחם סגור מקודש), לעומתו המקדש משכבה שמונה היה מפותח יותר ובעל צורת שלושת המרחבים :סטיו, אולם מרכזי, סטיו. צורת בנייה זו נמשכה לתקופה מאוחרת יותר. על יסודות מקדש עתיק שמו במה, כיסו את המקדש הקדום ובנו מקדש חדש. בשנת 2008 החלה חפירה בתל זיידאן בצפון סוריה על גדת נהר הבליח. באתר נמצאו שרידים של יישוב גדול עם מקדש השייך לתקופת עובייד.
תל אל עובייד הוא תל קטן, נמוך יחסית במבנה מלבני. גודלו 500 מטר מצפון לדרום ו-300 מטר ממזרח למערב, בגובה של שני מטר מעל המישור. רוב השרידים שנמצאו בתל שייכים לתקופת עובייד. בנקודה הגבוהה בתל נמצא מקדש לאלה ניחורסג (Ninhursag) שהייתה האדמה והאלה האם.. המקדש שייך לתקופת הממלכה הקדומה של שומר. האתר נחפר לראשונה ב-1919 על ידי המוזיאון הבריטי, חפירה בראשות הנרי הול (Henry Hall), אשר היה אגיפטולוג. חפירה נוספת נערכה בשנים 1923 ו-1924 בראשות לנרד וולי. חפירה נוספת נערכה ב 1937 על ידי המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. השכבה הנמוכה ביותר בתל העלתה ממצאים רבים של קרמיקת עובייד וכן תנורים לשריפת הקרמיקה. בנוסף נמצאו קברים וכן ממצאים מתקופת ג'מדט נאסר.
קישורים חיצוניים
*Beyond the Ubaid: Transformation and Integration in the Late Prehistoric Societies of the Middle East
הכנסייה האפיסקופלית (ארצות הברית)
הכנסייה האפיסקופלית או "הכנסייה האפיסקופלית של ארצות הברית" (באנגלית: The Episcopal Church, ולעיתים בקיצור TEC) היא כנסייה בנצרות המשתייכת לזרם האנגליקני, שמרכז פעילותה בארצות הברית.
הכנסייה האפיסקופלית הייתה לארגון עצמאי זמן קצר לאחר המהפכה האמריקנית, כאשר חויבה לנתק את קשריה עם הכנסייה של אנגליה, הכפופה להלכה למלך בריטניה. בכך הייתה לכנסייה האנגליקנית האוטונומית הראשונה מחוץ לאיים הבריטיים. מקור השם במילה הלטינית Episcopus שמשמעה בישוף.
כנסיות אנגליקניות וכן מתודיסטיות נוספות, מחוץ לארצות הברית, כוללות בשמן את התואר "אפיסקופלית". (למשל הכנסייה האפיסקופלית של ירושלים והמזרח התיכון).
הקהילות מאורגנות בדיוקסיות, שבראש כל אחת מהן עומד בישוף. לכנסייה משתייכות מעל 7500 קהילות, שבראש כל אחת מהן עומד ועד מנהל, אשר בוחר (בכפוף להסכמת בישוף הדיוקסיה) את כהני הדת של הקהילה: כמרים ודיאקונים. הקהילות משתייכות ל-110 דיוקסות הפרושות בארצות הברית, וכן בטאיוואן ובחלק ממדינות דרום אמריקה והאיים הקריביים. נוסף לכך קיים ארגון של הקהילות באירופה, שמעמדו דומה לזה של דיוקסיה. הדיוקסות שבארצות הברית מאורגנות בתשע פרובינציות.
מבחינת האמונה הדתית, מחשיבה הכנסייה את עצמה כמצויה בדרך הביניים שבין נצרות קתולית ופרוטסטנטיות. הן מבחינה ליטוּרגית והן מבחינה אמונית קיימים הבדלים גדולים בין קהילות שונות המשתייכות לכנסייה. שני נושאים שעמדו במוקד מחלוקת נוקבת בכנסייה בשנים האחרונות היו היחס להומוסקסואליות ושאלת קבלתן של נשים לתפקידים בהיררכיה הכנסייתית. בשנת 2006 נבחרה אשה, קת'רין ג'פרטס סצ'ורי, לתפקיד הבישוף העליון של הכנסייה, בחירה שעוררה ביקורת בקרב גורמים שמרנים בעולם האנגליקני בכלל. מרבית הדיוקסיות, אך לא כולן, מקבלות נשים לתפקידי כמורה ובישוֹפוּת.
ב-2010 נמנו כ-2.12 מיליון חברים רשומים בקהילות הכנסייה האפיסקופלית, מתוכם כ-1.95 מיליון בארצות הברית. מספר החברים הגיע לשיא של כ-3.4 מיליון באמצע שנות השישים, ונמצא בירידה הדרגתית בעשורים האחרונים, בדומה למצב בכנסיות אחרות מן הזרם המרכזי. האפיסקופלים בארצות הברית מהווים חלק גדול מאוד בפוליטיקה בכלכלה ובאקדמיה יחסית לגודלם באוכלוסייה הכללית. כקבוצה, אפיסקופלים אמריקאיים נוטים להיות משכילים יותר ולהרוויח יותר מאשר אמריקאים בכללותם. בנוסף, רבות מהדמויות הבולטות בארצות הברית, כמו בנקאים, אנשי תעשייה ועסקים ומשפחות ותיקות עשירות הם חברים בכנסייה האפיסקופלית, ומספר של המשפחות האמריקאיות העשירים ואמידים ביותר, כגון משפחת ואנדרבילט, משפחת אסטור, משפחת רוקפלר, משפחת דו פונט, משפחת רוזוולט ומשפחת פורבס הם אפיסקופלים. בעוד שמשפחת רוקפלר היא בעיקר בפטיסטים, חלק מהרוקפלרים היו חברים בכנסייה האפיסקופלית. מדד נוסף להשפעת הכנסייה האפיסקופלית הוא העובדה שיותר מרבע מנשיאי ארצות הברית היו אפיסקופלים. מבחינה היסטורית, אפיסקופלים היו מיוצגים יתר על המידה בקרב האליטה המדעית האמריקאית וזוכי פרס נובל.
נקודת סלאב
נקודת סלאב (באנגלית: Slav Point; בבולגרית: нос Слав) היא לשון יבשה מכוסה קרח בצידה הצפוני של הכניסה למפרץ זימן, בחוף אוסקר השני בצדו המזרחי של חצי האי צ'רצ'יל בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הלשון ממוקמת 28.9 קילומטרים מצפון לכף אלכסנדר, 33.2 קילומטרים מנונאטאקי גוליבר ו-33.7 קילומטרים ממערב לראש וייר בחצי האי ג'ייסון.
גילוי
לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1974.
מקור השם
לשון היבשה נקראת על שמו של השליט הבולגרי דספוט אלכסיוס סלאב (ששלט במאה ה-12 וה-13).
הכוכב הכחול 2
הכוכב הכחול 2 (באנגלית: Blue Planet II) היא סדרת טבע תיעודית שהופקה על ידי ה-BBC המהווה סדרת המשך לסדרה "הכוכב הכחול". כמו קודמתה הסדרה עוקבת אחר האוקיינוסים והימים של העולם ומתעדת את היצורים החיים בו ואת שיטות החיים שלהם ברחבי הימים וכן מתארת את האתגרים המאיימים על הישרדותם כיום. הסדרה גם עוקבת אחרי חיות שצולמו בסדרה הקודמת ומשווה את המצב לכיום (למשל לווייתן קטלן, דולפינן, ניבתן, דג גריבלדי, לווייתן גדול-סנפיר, שש-זים אפור, כריש לווייתני או תוכינון ענק). הסדרה הופקה על ידי החוקר סר דייוויד אטנבורו שהוא גם הקריין בסדרה.
צילומי הסדרה כללו צילומים תת-מימיים מיוחדים ושיטות צילום חדשניות וצולמו באזורים חדשים ותיעדו יצורים חדשים והתנהגויות חדשות.
הסדרה מורכבת מ-7 פרקים עיקריים. תקופת השידור בבריטניה הייתה מ-29 באוקטובר 2017 והסתיימה ב-10 בדצמבר 2017. את המוזיקה לסדרה הלחינו הנס צימר, ג'ייקוב שיאה ודייוויד פלמינג.
חלק מהפרקים צולמו בחופי ים סוף, סמוך לחופי מצרים.
לאורך שנת מ-2018, הסדרה שודרה בישראל בערוץ כאן 11.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
פריקה (דגן)
מאכל זה נפוץ במטבחים הערביים השונים, כולל בצפון-אפריקה. הפריקה נמכרת שלמה, בגריסה גסה ובגריסה דקה.
מאכלים
הפריקה יכול להאכל ישירות, אך בדרך כלל משמש כחומר גלם להכנת מנות שונות. שימוש נפוץ בפריקה נעשה במרקים, פילאף, ירקות ובשרים ממולאים.
ייצור
בדרך כלל מיוצר הפריקה מגרגרי חיטת דורום, שנקצרה כאשר העלים מתחילים להצהיב והזרעים עדיין רכים. החיטה נקטפת ומונחת בערימות לייבוש בשמש למשך יום. הערימות מועלות באש, והלהבה נשלטת בקפידה כך שרק הקש והמוץ ישרפו ולא הזרעים. תכולת הלחות הגבוהה של הזרעים, הייחודית לחיטה קשה, מונעת מהם להתלקח. לאחר מכן עוברת החיטה הצלויה דישה נוספת וייבוש בשמש כדי להפוך את הטעם, המרקם והצבע לאחידים. תהליך החבטה או השפשוף הזה של הדגנים הוא שנותן לאוכל הזה את שמו, פאריק, או "שפשוף". בשלב זה הזרעים שבורים לחתיכות קטנות יותר ונראים כמו בורגול ירוק.
במקרא
בתרבויות שאינן חשופות לשפע תזונתי (דוגמת השפע בחברה המערבית המודרנית), ובפרט בתרבויות בתקופת המקרא, קליית הדגנים מספקת מקור תזונה עוד טרם הבשלת הדגנים, כשהם עדיין ירוקים.
במקרא, הדגנים הירוקים טרם הבשלתם קרויים "אביב", ולאחר הקלייה או העישון (כלומר הפריקה, אם מדובר בחיטה), הם נקראים "כרמל".
לני בן בשט
לני בן בשט (נולד ב-23 באפריל 1978) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי, והבעלים של הסטודיו LennyTunes ביפו. היה חבר בלהקות קנאק/פופ והבילויים.
ביוגרפיה
בן בשט גדל בקיבוץ חצור, ולמד בתיכון תלמה ילין. הוא התחיל את דרכו המוזיקלית באולפן הקלטות שהקים במרתף בקיבוץ.
ב-1996 הצטרף ללהקת הבילויים, איתם הופיע במאות הופעות ברחבי ישראל. במהלך השנים הקליט והפיק עם הלהקה את אופרת הרוק "עכשיו תהיו עבדים שלנו" יצא רק ב-2010 להורדה חופשית בבלוג "אטמי אוזניים".
ב-2003 הפיק את אלבומו של שמוליק קראוס "יום רודף יום" בהוצאת הד ארצי, יחד עם משה לוי ועופר אקרלינג. האלבום זכה לביקורות משבחות ובין היתר ביטא את קראוס כחצוף ופורץ דרך באופן תפיסת הפופ שלו בישראל שהצליח לברוח ולהוציא אלבום מצוין ומפרק אחרי 30 שנות עשייה.
ב-2004 קיבל את חשיפתו המשמעותית כמעבד מוזיקלי עם יציאתו לאור של האלבום "מגדלור" של מיקה קרני, בהוצאת NMC שהיה תקליט פופ בעל קווים אלקטרוניים ייחודיים, שהיו שונים מאוד מסגנונה האקוסטי והמוכר של קרני. שיר הנושא של האלבום, "מגדלור" זכה להצלחה גדולה בשנת 2005 כשהגיע למקום השני (11.11.2004) במצעד השבועי של רשת ג', דורג במקום ה־23 במצעד השנתי של קול ישראל ובמקום ה-14 המצעד השנתי של גלגלצ בשנת 2005.
ב-2007 יצא האלבום שהפיק בן בשט לזמר נעם רותם "עזרה בדרך", בהוצאת נענע דיסק וזכה לביקורות מהללות ונבחר על ידי גלי צה"ל לאחד מחמשת אלבומי העשור.
ב-2009 הפיק יחד עם אבישי כהן את "שעות רגישות", אלבומו העשירי של כהן שיצא בישראל באוגוסט 2008 בהוצאת Razdaz Recordz ובהפצת הליקון, וזכה למעמד אלבום זהב. הראשון של כהן כזמר.
בתחילת 2010 יצא האלבום "ואז זה בא לנו" שהפיק בן בשט לזמרת נורית גלרון מבית NMC יונייטד, בו גלרון מבצעת את שיריו של נתן זך בלחנים של בן ארצי, שילה פרבר, ערן ויץ, אילן וירצברג ואיה כורם. בן בשט שהפיק ועיבד את השירים בסגנון איטי ואולד - סקול הוציא מגלרון את הנדירות של זמרות וותיקות שאינן מפחדות מעצמן כשהן מתבגרות וזכה לביקורות טובות.
בסרט בן חוזר הביתה, משנת 2010 יצא בהפקת בן בשט ביצוע חדש של ריטה לשיר בואי אמא.
ב-2012 הזמרת ריף כהן הוציאה את אלבומה המצליח "A Paris" שאת רוב שיריו הלחינה ביחד עם בן בשט. בשנת 2015 יצא הסינגל "Dans mon quartier" מתוך האלבום של כהן בביצוע טורקי בשם "Miş Miş" בביצועה של הזמרת המפורסמת SIMGE וזכה ללמעלה מ־190 מיליון ציפיות ביוטיוב.
ב-2012 הפיק בן בשט את אלבומו השני של היוצר והזמר שלום מור "תמיד מול עיני" בהוצאת NMC. שנה לאחר מכן אחרי שזיהה בן בשט את כישרונו של מור יצרו יחד את ההרכב בשם "The Malfoof Collective" המבוסס על עיבודים והפקה מודרנית לשירי - עם צפון אפריקאים. בלהקה מנגנים שלום מור, מעיין דוארי, ירון מיטלמן ואייל סלע והיא קיבלה חשפה בעיקר בזכות הפקתם הייחודית לשיר הגיאורגי Gandagana שזכה להצלחה בגיאורגיה עצמה.
באוקטובר 2016 הפיק יחד עם אבישי כהן את שירו של אלתרמן תיבת הזמרה הנפרדת בלחן שכתב כהן, הסינגל זכה להצלחה ברדיו הפופולרי.
בשנת 2017 הפיק יחד עם ג'יי ניולנד (נורה ג'ונס, אריק קלפטון ועוד) חלק מהשירים ל-LP האחרון של אבישי כהן "1970" עבור Sony Music.
בשנת 2019 כתב והפיק את הפסקול של הסרט "דינה מלול עושה מלחמה" שהיה מועמד לפרס אופיר באותה שנה. שיר הנושא של הסרט שהופק על ידי בן בשט מבוצע על ידי אילנה אביטל המשחקת בסרט את הזמרת שרית חג'ג' למילים שכתב שלום מור.
בשנת 2019, הוציא בן בשט אלבום מוזיקה מקורית "The Bellydance Superstars" שכתב והפיק בהשארת מועדוני הלילה של יפו משנות ה-60–70. האלבום מופץ באמצעות הלייבל של חיים לרוז ומוטי לנדסמן Camel Rider המתמקד בהפצת מוזיקה לדיג'אים ברחבי העולם.
שארל השלישי, דוכס בורבון
ביוגרפיה
שארל היה בנו של ז'ילבר, רוזן מונפנסייה וקלרמון (כיום בחבל אוברן שבצרפת). ב-1496 נפטר אביו וב-1501 נפטר אחיו הבכור לואי השני, מה שהותיר את שארל היורש של כל נחלות המשפחה באוברן. ב-10 במאי 1506 נישא לסוזאן, דוכסית בורבון, והפך בזכותה לדוכס בורבון.
ב-1507 ליווה שארל השלישי דוכס בורבון את לואי השנים עשר מלך צרפת במסעו לג'נובה (שבצפון מערב איטליה), וב-1512 נשלח על ידי המלך להגן על חבל בורגון בפני כוחותיו של מקסימיליאן הראשון קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1515 נתמנה למפקד העליון של הצבא הצרפתי על ידי פרנסואה הראשון מלך צרפת. באותה שנה פיקד על חיל החלוץ בקרב מאריניאנו (בצפון איטליה) נגד כוחות האימפריה הרומית הקדושה, ונתמנה למושל העיר מילאנו. שארל הגן על מילאנו בפני כוחות האימפריה אך ב-1518 נקרא לשוב לצרפת.
ב-1521 נפטרה אשתו והורישה לו את כל נחלות בית בורבון, מה שגרם לסכסוך בינו לבין המלך פרנסואה הראשון שדרש נחלות אלה לעצמו בזכות אמו. בעקבות סכסוך זה, כרת שארל הסכם סודי עם קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ועם הנרי השמיני מלך אנגליה, שתכננו פלישה לצרפת. ההסכם התגלה קודם זמנו ושארל השלישי נמלט לחצרו של קרל החמישי והתמנה לסגן מפקד צבא האימפריה באיטליה. ב-1525 לחם נגד הצרפתים בקרב פאביה (בצפון איטליה) שבו נפל המלך פרנסואה הראשון בשבי כוחות האימפריה ונלקח כאסיר למדריד.
ב-1527 פיקד על צבא שכירים ספרדי-גרמני שנשלח על ידי קרל החמישי כנגד האפיפיור קלמנס השביעי, שנתמך על ידי הצרפתים. קרל החמישי לא דאג לשלם את משכורות החיילים, שפתחו בשוד ובביזה במדינת האפיפיור (בצפון ובמרכז איטליה) כדי לפצות את עצמם. ב-6 במאי 1527 הגיע שארל השלישי עם חייליו לרומא וכבש את העיר, אך באותו יום נהרג בידי הצורף והפסל האיטלקי בנוונוטו צ'ליני, שהיה בן חסותו של האפיפיור קלמנס השביעי. לאחר מותו, בזזו חייליו את העיר (ביזת רומא).
אחרי מות שארל השלישי, אוחדו כל נחלותיו עם אלה של הכתר הצרפתי.
יהדות פיימונטה
יהדות פיימונטה היא קהילה יהודית שנוסדה במחוז פיימונטה בצפון מערב איטליה במאה ה-15.
את הקהילה ייסדו בעיקר מגורשי ספרד שהגיעו אליה ממחוז פרובאנס שבדרום מזרח צרפת. יהדות פיימונטה נחשבת לצעירה מבין הריכוזים של יהדות איטליה. כיום יש בפיימונטה שלוש קהילות: יהדות טורינו, יהדות קזאלה מונפראטו ויהדות ורצ'לי. שאר הקהילות מקבלות שירותי דת מקהילת טורינו, המפעילה תוכנית לשיקום בתי כנסת יהודיים במחוז, שבו יש כיום 12 בתי כנסת הפתוחים לציבור.
תולדות היהודים
קהילות היהודים בפיימונטה הוקמו לאחר ייסוד הקהילות היהודיות הגדולות בטוסקנה, שבנימין מטודלה כתב עליהן במאה ה-12. לפניהן הגיעו יהודים לצפון איטליה, החל מהרדיפות בעקבות מסעי הצלב, מגרמניה ומההתיישבות היהודית העתיקה ברומא ובדרום איטליה.
היהודים הגיעו לפיימונטה לאחר שברחו מדרום-מזרח צרפת לאחר שסבלו שם מרדיפות. היה זה כמה עשרות שנים לאחר גירוש ספרד. קבוצות יהודים הגיעו לפיימונטה גם מעמק הריין שבגרמניה, ביניהם משפחת הרטום. בסוף המאה ה-16 הגיעו לעיר קונאו יהודים מאביניון בצרפת. היו אלה צאצאי היהודים שהאפיפיור הביא מרומא ל"אביניון", כדי שיהיו בנקאי העיר.
יחס בית סבויה
הדוכסים לבית סבויה קיבלו את היהודים לתחום שלטונם כדי לפתח באמצעותם את המסחר עם סוחרים בנמלי אגן הים התיכון ובנמלי בנלוקס. קיום קהילות יהודיות בערי המסחר סייע לקדם את כלכלת הנסיכות וכתוצאה מכך את יכולת גביית המיסים. באותה תקופה הוקמו יותר מעשר קהילות יהודיות, או כפי שכונו בזמנו "L'universita Iraelitica". הגדולה שבהן הייתה יהדות טורינו. לפי ההערכה, בסוף המאה ה-18 הגיע מספר היהודים בקהילות אלה ליותר מ-4000 נפש.
השליטים לבית סבויה הטילו על היהודים כמה מגבלות: נאסר עליהם להקים בתי כנסת חדשים, לרכוש מבנים, להצטרף לצבא, לצאת מהשכונה בימי תהלוכות דתיות נוצריות. כמו כן לא יכלו להיות חברים באגודות מקצועיות למלאכה ולמסחר (גילדות). כתוצאה עסקו בעלי האמצעים בבנקאות, והאחרים - במסחר במוצרים ובבגדים משומשים. היהודים גם חויבו לשאת טלאי צהוב על בגדיהם ולא יכלו להתקבל לבתי הספר של המדינה, כולל האוניברסיטאות.
בתמורה קיבלו היהודים זיכיון בלעדי לקיים מוסדות מימון, בתי עבוט שנתנו הלוואות תמורת משכון חפצים, הילוו לאנשי העסקים של העיר כספים למטרות מסחר ולשליטים - למימון הוצאות רגילות ובייחוד למימון הוצאות מלחמה.
במהלך המאה ה-18 חויבו היהודים לגור הרחק מכנסיות וממסלולי מעבר של תהלוכות דתיות, באזורים מוגדרים שנקראו לימים "גטו". לעיתים נדרשו היהודים לאטום בלבנים את החלונות הפונים לרשות הרבים הנוצרית כדי למנוע מגע עם ההולכים בתהלוכה.
עצמאות איטליה
בסוף המאה ה-18, בעקבות הכיבוש הצרפתי של צפון איטליה, הוקל מצב היהודים. הם החלו לשרת בצבא, לתפוס עמדות בממשל, לעסוק בבניין ובתעשיית הטקסטיל. הם עסקו גם בהתמחות של האזור: ייצור משי. מפעלים אלה סיפקו פרנסה לרבים באזור, יהודים ולא-יהודים. לאחר מפלת נפוליאון בונפרטה ב-1814 הוגבלו שוב תנאי חייהם של היהודים, עד אמצע המאה ה-19, כאשר במסגרת איחוד איטליה עבר השלטון בפיימונטה אל ממלכת איטליה החדשה. ב-1848 החליט המלך קרלו אלברטו והפרלמנט האיטלקי על שוויון זכויות מלא ליהודים. מאז הם נטלו חלק פעיל בחיים הפוליטיים, הכלכליים והתרבותיים. ההחלטה על הקמת בית כנסת מפואר בעיר טורינו (שלא יצאה לפועל, ובמקומו הוקם המולה אנטונליאנה) אמורה הייתה להיות הביטוי למצבם החדש של יהודי פיימונטה בכלל ויהדות טורינו בפרט.
יהדות פיימונטה התאפיינה בהתבוללות, נטישת הקהילות בערים הקטנות ומנהירה לערים הגדולות - לצפון איטליה התעשייתית, למרכז איטליה התרבותית ולבירה רומא. מאוחר יותר סבלה בתקופת הכיבוש הגרמני, אז הסתתרו היהודים בכפרים ונטלו חלק הפעולות ההתנגדות נגד הכיבוש הגרמני והפשיזם, עד לסיום המלחמה ב-1945.
בתחנת הרכבת "Porta Nuova " בטורינו יש מצבה לזכר הנספים בשואה, 400 איש מתוך 1,414 שנתפסו על הגרמנים, השאר חזרו לעיר בתום המלחמה.
שרידי היישוב היהודי
בערים רבות בפיימונטה קיימים ממצאים המעידים על נוכחות קהילות יהודיות. השכונות היהודיות בפיימונטה התקיימו פחות זמן מאשר ברומא ובוונציה, התקיימו רק כ-100 שנה לעומת יותר מ-300 שנה, ולכן השרידים הם פחות מרשימים, אם כי נשמרה האותנטיות של תחום מושב המוקצב רק ליהודים - הגטו בלשון ימינו. במקומות המוכרים בתור שערי השכונה המעברים בין חצרות הבתים. עוברים מבית לבית ללא צורך לצאת אל רשות הרבים, החנויות ובתי מלאכה הוקמו בקומה הראשונה של הבניין, ובקומות מעליו עד שלוש קומות היו למגורים. במרכז המבנה יש תוספת קומות. בבתים הפונים לרשות הרבים של העיר החלונות אטומים בחומת לבנים. על היהודים נאסר לצפות בתהלוכות הדתיות העוברות ברחובות. בערי פיימונטה נשמרו בתי קברות - לעיתים מרשימים למדי - בתי כנסת - עם ארון קודש, בימה מפוארת וחדר לימוד ומוזיאונים.
בתי הכנסת
בתי הכנסת בפיימונטה מתאפיינים בסגנון בארוקי פיימונטזי עשיר, השאוב ממזרח צרפת. בית כנסת טיפוסי מדגם זה הוא בית הכנסת של יהדות קזאלה מונפראטו, שנבנה בשנת 1595 אך שונה לחלוטין בסוף המאה ה-18, אז עוצב בסגנון הבארוק. ההיכל המרווח מובדל בסבכת ברזל רקועה עיטורים ומוזהבת. קרוב לאמצע הקיר המזרחי הוצבה בימת דרשן. האולם מלא קמרונות מעוטרים סטוקו מוזהב בסגנון הרוקוקו.
בקארמניולה נמצא בית כנסת ישן יותר, מתקופת הגטאות. בית הכנסת קטן, כלל פחות מ-80 איש. במרכז האולם בימה בנויה בצורה מעודנת ועשירה. מעוצבת בסטוקו עם דגמי צמחים. הבימה מתומנת ובפינותיה עמודים מפותלים. יצירת אמנות זו עוצבה על ידי אדריכל בית סבויה, "בנדטו אלפיירי", תופעה המצביעה על מעמד היהודים בזמנו, אפילו כאשר היו בגטו. בית הכנסת שוקם ופתוח לביקורים.
Bad for Me
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מייגן טריינור, אג'אי בהטצ'ריה וסטיבן וורבל והופק על ידי סטינט ופרדריקו וינדבר. מייגן טריינור הוציאה שני אלבומי אולפן ב-2020, השלישי שלה, Treat Myself, והרביעי שלה, A Very Trainor Christmas. היא התקשתה בתהליך היצירה שלהם, בשל קשיים "להסתגל למה שקורה בתעשיית המוזיקה" לאחר שהסינגלים הקודמים שלה לא הצליחו. לאחר שהשיר "Title" של טריינור משנת 2014 זכה לפופולריות בשירות שיתוף הווידאו טיקטוק בשנת 2021, היא הכריזה על כוונתה ליצור שירי דו-וופ נוספים.
בסמוך לצאתו עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליח לצבור למעלה מ-10 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-24 ביוני 2022 בשידור חי בערוץ היוטיוב הרשמי של מייגן טריינור. הוא בוים על ידי במאי הווידאו קליפים תום קר. במהלך הקליפ, טריינור וסווימס מוצגים בסרט צילומים עם פרחים שונים; כותבת השירים האמריקאית טינה בניטז-איבס פירשה את זה כהמחשה למילות השיר על "התנתקות ממערכות יחסים רעילות".
נכון לאוקטובר 2022 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-3.3 מיליון צפיות.
פאול הרמן מילר
פאול הרמן מילר (בגרמנית: Paul Hermann Müller; 12 בינואר 1899 - 12 באוקטובר 1965) היה כימאי שווייצרי וזוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-1948, עבור תגליתו ב-1939 כי חומר ה-די-די-טי (DDT) משמש כחומר מדביר חרקים יעיל למחלות המועברות על ידי פרוקי-רגליים, דוגמת: מלריה וקדחת צהובה.
נולד באולטן בקנטון זולותורן שבשווייץ. לאחר שקיבל ב-1925 תואר דוקטור, עבר לבזל ועבד שם עבור חברת הכימיה גייג'י (שאחרי מיזוגים היום היא חלק מתאגיד התרופות נוברטיס). ב-1935 פיתח חומר המסייע לעיבוד עורות. בסתיו 1939, בעת עבודתו בגייג'י, גילה את תכונותיו של הדי-די-טי כקוטל חרקים.
פרס נובל ניתן לו עבור "גילוי יעילות ה-די-די-טי כרעל ישיר כנגד מספר סוגים של פרוקי-רגליים". הייתה זו הפעם הראשונה בה הוענק פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לאדם שאינו בעל תואר דוקטור לרפואה. מילר רשם את ה-די די טי כפטנט בשווייץ ב-1940, בארצות הברית ב-1942 ובאוסטרליה ב-1943.
סמוראי ג'ק (קומיקס)
סמוראי ג'ק (באנגלית: Samurai Jack) הייתה סדרת קומיקס אמריקאית של חברת ההוצאה לאור IDW Publishing, והיא נמשכה לאורך 20 חוברות בין אוקטובר 2013 למאי 2015. ג'ים זוב כתב את הסדרה, בעוד אנדי סוריאנו אייר אותה.
פאול הרמן מילר
מילר נפטר בבזל ב-1965.
סמוראי ג'ק (קומיקס)
עלילת הסדרה התבססה על סדרת הטלוויזיה "סמוראי ג'ק", ששודרה בערוץ הטלוויזיה "Cartoon Network" בין 2001 ל-2004, ותיארה את קורותיה של הדמות הראשית לאחר תום אירועי העונה הרביעית - הסמוראי ג'ק עודנו תקוע בעתיד, אך הוא ממשיך בניסיונותיו למצוא דרך לחזור בזמן ולשוב אל ההווה שלו על מנת להתמודד עם אקו, שד רב עצמה שהשתלט על העולם. עם זאת, היוצר של סדרת הטלוויזיה, גנאדי טרטקובסקי, טען כי סדרת הקומיקס איננה חלק מהקאנון של הדמות. הסדרה זכתה לביקורות חיוביות מן מבקרים, אם כי מכירותיה בשווקים היו בינוניות.
היסטוריה פרסומית
בפברואר 2013, חברת ההוצאה לאור "IDW Publishing" וערוץ הטלוויזיה "Cartoon Network" הכריזו על שיתוף פעולה, במסגרתו כמה מסדרות הטלוויזיה של הערוץ יעובדו לסדרות קומיקס. בהמשך השנה, כחלק מכנס "WonderCon", פורסם כי ג'ים זוב יכתוב סדרה בהתבסס על "סמוראי ג'ק", אותה יאייר אנדי סוריאנו, וכי זו תחל את פרסומה עוד באוקטובר של אותה השנה. החוברת הראשונה יצאה לשווקים ב-23 באוקטובר, ופרסום הסדרה נעשה באופן חודשי.
קשת הסיפור הראשונה, "Threads of Time", נמשכה לאורך חמש חוברות, ויצאה כאוגדן ביוני 2014. גם קשתות הסיפור שיצאו אחריה נמשכו חמש חוברות, וגם הן יצאו כאוגדנים. בינואר 2015, זוב הודיע כי הסדרה תסתיים במאי של אותה השנה עם פרסומה של החוברת העשרים. יותר משנה לאחר מכן, באוקטובר 2016, "IDW Publishing" הוציאה מהדורה בכריכה קשה שהכילה בה את כל חוברות הסדרה, בשם "Samurai Jack: Tales of the Wandering Warrior".
תקציר העלילה
זמן לא רב לאחר מאורעות הפרק האחרון של "סמוראי ג'ק", הסמוראי ג'ק יוצא למדבר בחיפוש אחר מערה בה מתבודד נזיר זקן שביכולתו לסייע לו במסע בזמן. ג'ק נחוש לשוב להווה שלו, לאחר שהשד רב העצמה אקו שלח אותו לעתיד והשתלט על עולמו. הנזיר מגלה לג'ק כי הדרך היחידה לנוע אחורה וקדימה בזמן היא באמצעות חבל עתיק, אותו אקו קרע ופיזר את סיביו. ג'ק יוצא למסע בעקבות הסיבים, על מנת לטוות אותם בחזרה לחבל ולשוב לזמנו כדי להתעמת עם אקו.
מאתינה
קורות חיים
מאתינה נולדה באי פלינדרס, נקרא בשם "מרי" והייתה הבת של טואוגרר, צ'יף שבט לואורין ורעייתו וונגרניפ. בשנת 1833 נאסרו כל אנשי השבט על ידי ג'ורג' אוגוסטוס רובינסון, ראש הרשות האחראית על האבוריג'ינים. לאחר שנתפסה, בהיותה בת שש, שונה שמה ל"מאתינה" והיא נשלחה על ידי רובינסון כמתנה למושל סר ג'ון פרנקלין ורעייתו ליידי ג'יין, ואומצה על ידם. מאתינה גדלה בבית המושל לצד בתו של המושל אלינור.
מאתינה התקשתה להסתגל למעבר מהכפר הקטן באי פלינדרס לבית המושל. באחד המכתבים שכתבה היא תיארה איך כואבות לה הרגליים בשל הגרביים והנעליים שאמרו לה ללבוש, אך היא מודה לאביה המאמץ על שנתן לה אותם.
כאשר סר ג'ון פרנקלין נקרא חזרה לאנגליה בשנת 1843, הם השאירו את מתינה בבית יתומים בהוברט, בהיותה בת שמונה. מאתינה התקשתה להסתגל למעבר מבית המושל לבית היתומים. היא נשלחה חזרה לאי פלנדרס בשנת 1844, ושנה לאחר מכן בגיל 9 נשלחה שוב לבית היתומים. בשנת 1851, כאשר הייתה בת שש עשרה נשלחה אל היישוב האבוריג'יני אויסטר קואוב ממערב להובארט.
ב-1 בספטמבר 1852 מאתינה מתה בטביעה בבור מים בגיל 17 או 18.
מאבק ציבורי שנערך בשנת 1985, על ידי האבוריג'ינים הטסמנים הביא להשבת שרידי הגופות ושריפתן בטקס לוויה.
הנצחה
העיירה מאתינה בטסמניה נקראת על שמה, כמו גם הפטרייה Entoloma mathinnae.
אזכורים תרבותיים
מאתינה אוזכרה במספר יצירות ספרותיות ותיאטרליות ובהן:
Li-Fi
Li-Fi (קיצור של Light Fidelity, בתרגום חופשי: "דיוק אור") היא טכנולוגיית תקשורת אלחוטית שמשתמשת בקרני אור כדי להעביר נתונים בין מכשירים. המושג Li-Fi הוטבע על ידי פרופסור הראלד האס מאוניברסיטת אדינבורו במהלך שיחת TEDGlobal שלו ב־2011.
Li-Fi היא תת-מערכת של תקשורת אופטית אלחוטית (OWC, ראשי תיבות של: Optical Wireless Communications) ויכולה להוות מערכת משלימה לתקשורת רדיו (כמו Wi-Fi, או תקשורת סלולרית) או מחליפה של מערכות הפצת מידע (Data Broadcasting).
מבחינת שימוש, הטכנולוגיה דומה ל־Wi-Fi. ההבדל העיקרי ביניהן הוא ש־Wi-Fi משתמשת בגלי רדיו כדי להעביר את המידע בעוד ש־Li-Fi משתמשת בוויסות של עוצמת אור כדי להעביר את המידע. Li-Fi מסוגלת תאורטית להעביר מידע במהירויות של עד 100 גיגהביט בשנייה.
ביולי 2023 אגודת ה־IEEE העניקה לטכנולוגיית ה־Li-Fi תקן רשמי – "802.11bb", שהצטרף למשפחת התקנים IEEE 802.11 לתקשורת אלחוטית ברשתות מקומיות.
ג'ינה בלמן
ג'ינה בלמן (באנגלית: Gina Bellman; נולדה ב-10 ביולי 1966) היא שחקנית יהודייה-בריטית ילידת-ניו זילנד. כיכבה בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "העוקץ" בתפקיד סופי דברו.
ביוגרפיה
בלמן נולדה באוקלנד שבניו זילנד להורים יהודים ממוצא רוסי ופולני שהיגרו בשנות החמישים של המאה העשרים מאנגליה לניו זילנד. כשג'ינה הייתה בת 11 חזרה המשפחה לבריטניה. היא למדה בבית הספר היהודי "JFS" בלונדון.
ההופעות הראשונות שלה בטלוויזיה היו ב-1982 בפרק בסדרה "Into the Labyrinth" וב-1984 בשני פרקים בסדרה "גרנג' היל". היא זכתה להכרה רחבה כשהשתתפה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה "Blackeyes" של דניס פוטר. עוד היא מוכרת בזכות הופעתה בסיטקום "זיווגים" בתפקיד ג'יין. תפקידים נוספים שלה בטלוויזיה היו בסדרה "להעיר את המתים", בסדרה "ג'ונתן קריק" ובסדרה "Little Napoleons". היא הופיעה בפרק אחד בסדרה הקומית "על אנשים וסוסים" וכן בסדרת הטלוויזיה "מלון בבילון".
בלמן הופיעה גם בסרטי קולנוע אחדים בהם "המלך דוד" (1985) בכיכובם של ריצ'רד גיר ואדוארד וודוורד, "Secret Friends" (מ-1991), בקומדיה הבריטית "לאון והחזיר הכשר" (מ-1992) ובסרט "שובו של המחסל" (1996) לצדו של דולף לונדגרן.
היא כיכבה לצדו של ג'יימס נסביט בסדרת הדרמה של BBC One "ג'קיל", עיבוד מודרני שכתב סטיבן מופאט לספרו של רוברט לואיס סטיבנסון "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד".
ב-2008 החלה להופיע בסדרת הדרמה "העוקץ" של ערוץ TNT בכיכובו של טימותי האטון. על תפקיד זה הייתה בלמן מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר, אך הפסידה את הפרס לשחקנית הניו זילנדית לוסי לולס.
חיים אישיים
בלמן יצאה עם השחקן סם רוקוול ועם מפיק הסרטים הדוקומנטריים ניק ברומפילד. ביולי 2005 התחתנה עם לוקו בריאבה, בנישואים שארכו שנה אחת וב-2007 הם התגרשו. ב-2009 ילדה בלמן את בתה, רומי. היא התחתנה עם אבי בתה, זאאב סת'נה ב-2013.
זקן-תיש ארוך
זקן-תיש ארוך (שם מדעי: Tragopogon coelesyriacus) הוא צמח עשבוני רב-שנתי בסוג זקן-תיש ממשפחת המורכבים. העלים סרגליים ארוכים, מזכירים בצורתם עלי דגניים. מבסיס העלים עולה גבעול זקוף בלתי מסתעף אחד או יותר, המגיע לגובה 30 עד 50 ס"מ, ובראשו קרקפת הפרחים. עלי המעטפת של הקרקפת ארוכים מהפרחים, אשר כולם לשוניים, בצבע ורוד כהה. הפריחה בחודשים אפריל עד יולי. לזרעונים ציצית גדולה מאוד המאפשרת הפצה יעילה באמצעות הרוח.
תפוצתו: מרכז אסיה – טורקמניסטן; המזרח התיכון – אפגניסטן, איראן, ירדן, ישראל, לבנון, סוריה, עיראק וטורקיה; אירופה – יוון (כרתים) וקפריסין. בארץ נפוץ מבאר שבע צפונה, בעיקר במקומות פתוחים, בתי גידול טבעיים כגון בתה, שדות, אך גם בקרבת האדם – למשל בשולי דרכים וכעשב שוטה בגינות. שרשיו ניתנים לאכילה לאחר בישול.
ריצ'רד קרומוול
ריצ'רד קרומוול (באנגלית: Richard Cromwell; 4 באוקטובר 1626 – 12 ביולי 1712) היה בנו של אוליבר קרומוול ויורשו בתואר לורד פרוטקטור של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. קרומוול הבן שלט לתקופה קצרה של שמונה חודשים בלבד בין ה-3 בספטמבר 1658 ל-25 במאי 1659. אחרי אליזבת השנייה, קרומוול הוא האדם שהגיע לגיל המבוגר ביותר ושלט באחת ממדינות הממלכה המאוחדת (אנגליה, סקוטלנד, ויילס או אירלנד).
ביוגרפיה
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית שירת קרומוול בצבא הפרלמנט. לאחר נישואיו לאשתו, דורותי, הוא פנה לעבודה חקלאית, בדומה לאביו בצעירותו ולאחר שנכשל בכך הוא החל לייצג את מחוז המפשייר בפרלמנט (1654). בשנים 1655–1656 ייצג את אוניברסיטת קיימברידג'.
קרומוול היה יורש בלתי צפוי והגיע לרשת את אביו משום ששני אחיו הבכורים, הנרי ואוליבר, מתו לפני אביהם. אף על פי שישב לתקופה בפרלמנט חסר לקרומוול הניסיון הפוליטי הנדרש לתפקידו ובעיקר חסרה לו השאיפה הפוליטית להגיע לתפקיד. רק לאחר מות אחיו החל אביו להביאו לקדמת החיים הציבוריים, הוא מונה במקום אביו כצ'אנסלור אוניברסיטת אוקספורד וכן נעשה חבר במועצת המדינה. קרומוול גם קיבל גדוד צבאי משלו ואף נעשה חבר בבית הלורדים. בסופו של דבר, על סף מותו, מינה אותו אביו כיורשו.
ב-3 בספטמבר 1658 נכנס קרומוול לתפקידו כלורד פרוטקטור של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. מינויו נתקל בהתנגדות עזה מצד חוגים שונים, בעיקר מצד קציני הצבא. על מנת לדכא את ההתנגדות ולגייס כספים, קרומוול כינס מחדש את הפרלמנט שפוזר במהלך כהונת אביו.
לאחר שמונה חודשים כלורד פרוטקטור עלתה מועצה צבאית שכפתה על קרומוול את פיזורו של הפרלמנט וכינוס אחד אחר במקומו תוך כדי פירוק הפרוטקטורט. לאחר תקופה מה שתפקדה הממלכה כרפובליקה ללא מלך היא הזמינה מחדש את צ'ארלס השני, בנו של צ'ארלס הראשון שהופל מכיסאו על ידי הפרלמנט בתקופת מלחמת האזרחים האנגלית, לשבת מחדש על כס מלכות בריטניה.
לאחר חזרתה של המלוכה יצא קרומוול בקיץ 1660 לגלות בצרפת שם חי תחת השם ג'ון קלארק, במהלך גלותו התגורר ככל הנראה במדינות נוספות באירופה. ב-1680 הותר לו לחזור לבריטניה ללא כל ענישה.
שכונת מצוקה
שכונת מצוקה, שכונת עוני או משכנות עוני (לעיתים סלאמס; מאנגלית: Slums) היא שכונה שדייריה הם באופן ברור עניים יותר מדיירי מרבית השכונות שבאותו יישוב. לרוב, שכונות עוני ומצוקה ייווצרו דווקא בערים גדולות, וזאת לנוכח הפערים בין השכונות, זאת לעומת ערי פריפריה שאמנם מתאפיינות בסטטוס חברתי-כלכלי נמוך באופן יחסי, אך בשוויוניות בין שכונות אותה עיר. אוכלוסייה ענייה מתקבצת בשכונות כשאלו הופכות לשכונות עוני משום שמחירי הדירות שם זולים יותר בהווה, ואוכלוסייה אחרת אינה מתעניינת בקניית דירות אלה משום שהן לא צפויות להעלות את ערכן בעתיד. עצם התקבצות אוכלוסייה ענייה בשכונה מסוימת מאיצה את קצב ירידת מחירי הדירות והתקבצות אוכלוסייה ענייה נוספת, דבר שמעודד אף עלייה בשיעורי הפשיעה. הדבר נכון במיוחד עבור אוכלוסייה שיש לה בעיות סוציאליות בולטות כמו מובטלים היושבים בקרנות הרחוב, נוער המתגודד ברחובות בלא השגחה הורית ובלא פעילות מוסדרת אחרי הצהריים, מהגרים או בני מיעוטים חסרי השכלה רלוונטית לעבודה מכניסה, שיכורים, נרקומנים או עבריינים.
מחירי הדירות יכולים לרדת גם בגלל ליקויי בנייה קשים או מיקום גאוגרפי לא מוצלח. במקרים קיצוניים במיוחד שכונת עוני נוצרת במקום שאינו ראוי כלל למגורי אדם שבו מתקבצות משפחות חסרות בית רבות, כגון אזורים פתוחים שאינם מיועדים לבנייה על פי תוכנית הבינוי העירונית, בלא שירות עירוני, שבהם הדיירים מאלתרים אוהלים, פחונים וצריפים. השכונות הידועות ביותר במיקומן הקיצוני נבנו בקהיר בבתי קברות.
השפעת המגורים בשכונת עוני
כמה מחקרים מצביעים על השפעה שלילית של מגורים בשכונת עוני על מגוון מאפייני חיים כגון הישגי ילדים במערכת החינוך ותעסוקה אם כי השפעת השכונה על פרמטרים אלו חלשה ביחס לזו של מאפייני המשפחה עצמה. על סמך ההנחה הזו נבנו תוכניות לפיזור אוכלוסייה ענייה ובפרט דיירים בדיור ציבורי בשכונות מבוססות יותר כדי לאפשר היחלצות ממעגל העוני. מעקב אחר דיירי דיור ציבורי שעברו משכונות עוני לשכונות מבוססות יותר (פחות מ-10% עניים) העלה כי עצם היציאה משכונת העוני (בלי שנלווה אליה שיפור בהכנסת המשפחה) שיפר את הבריאות הנפשית והפיזית ואת תחושת הרווחה. כך למשל בקרב מי שקיבלו סיוע בשכירות בשכונה מבוססת (קבוצה שנבחרה בהגרלה מקרב כלל המשפחות הזכאיות לתמיכה) היה שיעור השמנת היתר והסוכרת נמוך במובהק מאשר בקבוצה שנשארה בשכונות מצוקה.
חיברות
George C. Galster שבחן מנגנונים שונים בהם משפיעה הסביבה הפיזית והחברתית של שכונת העוני על הדיירים (דרך חיברות, חשיפה לאלימות ולהזנחה סביבתית, סטיגמה הנקשרת לדיירים, נגישות לשירותים חברתיים ולתעסוקה ועוד) הסיק ממטא אנליזה של מחקרים על שכונות עוני בארצות הברית כי קיימת "רמת סף" של ריכוז עוני בשכונה מעליה ניכרות ההשפעות השליליות שמקורן בחיברות. כך למשל עליה בסיכון לפשיעה, נשירה מבית הספר ומשך העוני אינה מופיעה כל עוד שיעור העוני בשכונה נמוך מ-20%, מעל סף זה יש החמרה מהירה עד ל-40% עוני שמעליו שוב אין השפעה לעליה נוספת באחוז הדיירים העניים. אפקט דומה נמצא גם בהשפעת השכונה על המוטיבציה לעבודה - סף של 15% עוני והתייצבות ב-30%.
נסטור קרבונל
נסטור גסטון קרבונל (באנגלית: Néstor Gastón Carbonell; נולד ב-1 בדצמבר 1967) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע אמריקאי. ידוע בעיקר בזכות תפקידו בסדרה "אבודים" בתור ריצ'רד אלפרט, ומסרטי "האביר האפל" בתור ראש העיר אנתוני גרסיה.
שכונת מצוקה
רשתות חברתיות
מנגנון נוסף בו שכונת המצוקה מהווה מלכודת עוני היא צמצום הרשת החברתית - מעגל של חברים ומכרים שניתן להיעזר בהם כמקור לאינפורמציה או עצה. כך למשל נמצא במחקר בקרב דיירי שכונות מצוקה המאוכלסות אפרו-אמריקאים באטלנטה כי לרבים מהם אין ולו אדם אחד מחוץ למשפחתם איתו יכלו להתייעץ בנושאים חשובים. עם זאת חשיבותו של מנגנון זה שנויה במחלוקת משום שהרשת החברתית נקבעת לא רק מקרבה פיזית אלא מדמיון במוצא ובמעמד כך שלעניים בסביבה מעורבת יש מעט קשרים חברתיים עם שכנים שמצבם הכלכלי והחברתי מבוסס. כך למשל נמצא כי קשרים חברתיים של מהגרים מטורקיה בשכונות עוני בגרמניה עם שכנים גרמנים משפרת את מצבם התעסוקתי אך היקף הרשת החברתית הזו יורד כשעולה מספר השכנים ממוצא טורקי על 20% מאוכלוסיית השכונה. מחקרים נוספים הצביעו על השפעה חיובית של שכנים בעלי הכנסה בינונית אך לא של שכנים בעלי הכנסה גבוהה, כנראה בשל הקושי ביצירת קשרים חברתיים משמעותיים כשפער המעמדות רחב מדי.
נסטור קרבונל
ביוגרפיה
קרבונל נולד בניו יורק שבארצות הברית, להורים קובנים. גדל כקתולי. משפחתו עברה לקראקס, ונצואלה ושם הוא למד בבית ספר פרטי בריטי. בהמשך משפחתו חזרה לארצות הברית והוא למד באקדמיית דירפלד. לקראת סוף שנות ה-80 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה באנגלית באוניברסיטת הרווארד. אביו הוא איש עסקים. קרבונל הוא אחיין של שחקן הבייסבול לשעבר, רפאל פאלמאירו.
שכונת מצוקה
פיקוח חברתי
שכונות עוני מאופיינות בשיעורי אלימות גבוהים מעבר למה שניתן לצפות מצירוף הנתונים הדמוגרפים של הפרטים. הסוציולוג Robert J. Sampson מסביר את התופעה ביעילות נמוכה של פיקוח חברתי בשכונות בהם מרוכזת אוכלוסייה ענייה. הפיקוח החברתי אינו מתמצה באכיפת חוק אלא ביכולת הקבוצה להסדיר את התנהגות חבריה בהתאם לעקרונות רצויים באמצעות מנגנונים א-פורמליים שמאפשרים, למשל, לשכנים להתערב כדי להגביל התנהגות רעשנית של בני נוער או לרסן שימוש לא הוגן של דייר במרחב הציבורי. דוגמה לכך בישראל ניתן לראות בעובדה בארגון המכשיר נהגים פרטיים לדווח על עבירות תנועה שבוצעו על ידי נהגים אחרים - דבר שלכאורה לא נותן שום אינטרס למדווחים, אך שומר על סביבת נסיעה בטוחה עבור משתמשי דרך אחרים.
נסטור קרבונל
ביוגרפיה
קרבונל החל את קריירת המשחק שלו בהופעות אורח בסדרות טלוויזיה כמו "חוק וסדר", "מלרוז פלייס" ו"עולם אחר". בין השנים 1996–2000 הופיע קרבונל בתפקיד ראשי כלואיס ריביירה בסדרה "סוף סוף סוזן" למשך ארבע עונותיה. הופעות אורח נוספות כללו השתתפות בסדרות "אלי מקביל", "מבוקש", "סקראבס", "האוס", "מונק", בניחוש חוקר"," האישה הטובה", "שחר האתמול" ו"פשע מן העבר".
תפקידו המשמעותי ביותר הוא בסדרת הטלוויזיה "אבודים" בתור ריצ'רד אלפרט. הוא החל לשחק בה במשך 7 פרקים שבהם דמותו עוררה התעניינות רבה בקרב מעריצי הסדרה. לקראת העונה הרביעית הוא חתם חוזה עם רשת CBS שבה הוא שיחק תפקיד ראשי בסדרה "קיין", וכך נאסר עליו לשחק באבודים. לאחר שהסדרה "קיין" הופסקה בעקבות שביתת התסריטאים ב-2007, חזר קרבונל לשחק ב"אבודים" במשך העונה הרביעית והחמישית. לקראת העונה השישית של הסדרה הוא חתם חוזה עם רשת ABC, בה הוא שיחק בתפקיד ראשי.
שכונת מצוקה
פיקוח חברתי
יכולת הקהילה בשכונות מצוקה לפקח על התנהגות של פרטים בתוכה ולדרוש ביעילות שירותים חברתיים כגון שיטור או איכות סביבה מגבירה את הסיכוי לונדליזם, אלימות וביצוע פשיעה באופן כללי. נכונותו של תושב להתערב למען "טובת הכלל" תלויה במידה רבה באמון ההדדי ובסולידריות שבין התושבים והיא יורדת כשהכללים אינם ברורים, כששורר פחד וכשהקשרים החברתיים נחלשים עקב תחלופת דיירים מהירה. סטטוס כלכלי חברתי נמוך מחליש, גם ברמה האישית, את תחושת השליטה של האדם בסביבתו; ברמת הקהילה הניכור והתלות שיוצר המחסור במשאבים מחלישים את יכולת הפיקוח החברתי גם כשהקשרים הבין אישיים חזקים.
נסטור קרבונל
ביוגרפיה
בשנת 2006 הוא שיחק בסרט "לחסל את האס". בשנת 2007 כיכבה בסיטקום הבלשים "אנדי בארקר, בלש פרטי" ברשת NBC; הסדרה בוטלה לאחר שישה פרקים.
שכונת מצוקה
שכונות מצוקה בישראל
בישראל הפכו שכונות רבות לשכונות עוני או שנבנו ככאלה מלכתחילה, בשנות ה-50 וה-60, כאשר המדינה הכפילה את אוכלוסייתה בעקבות עלייה רבה של אוכלוסייה יהודית ענייה שנושלה מרכושה הן במהלך השואה, הן ביציאה ממדינות הגוש המזרחי והן במדינות ערב. חלק מהעולים שוכנו בצפיפות בבתים שננטשו על ידי פליטים פלסטינים ואחרים שוכנו בבניינים חדשים וזולים שנבנו בחיפזון, או שהמתינו במעברות עד שנבנו להם דירות כאלה.
נסטור קרבונל
ביוגרפיה
בשנת 2008, הוא שיחק בסרטו של כריסטופר נולאן "האביר האפל" בתור ראש העיר של גות'אם סיטי, אנתוני גרסיה - תפקיד אותו שב לגלם ב"עלייתו של האביר האפל" משנת 2012. בשנת 2011 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מתחזה" ברשת The CW.
שכונת מצוקה
שכונות מצוקה בישראל
ב-2015 הוציא המכון לרפורמות מבניות דו"ח הממפה את מתחמי העוני בישראל. מן הדו"ח עלה כי המתחם העני ביותר בישראל הוא שכונת רמת בית שמש ב'
דוגמאות נוספות לשכונות מצוקה בישראל:
נסטור קרבונל
ביוגרפיה
בשנת 2022 הצטלם למיני-סדרה "שוגון" המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'יימס קלאוול; הסדרה עתידה לעלות לשידור ברשת FX במהלך 2023.
קרבונל גם עוסק בעבודת דיבוב. תפקידיו כוללים השתתפות בסדרות האנימציה "ליגת הצדק", "קים פוסיבול", "אמריקן דרגון: ג'ייק לונג" ו"הפינגווינים ממדגסקר".
פיגוע חדירה
פיגוע חדירה הוא פיגוע טרור שביצועו כולל חדירה ליישוב או למתחם מגודר או מבוצר, כגון מוצב או בסיס צבאי. לאחר החדירה, הפיגוע עצמו יהיה באחת מדרכי הפיגוע המקובלות: פיגוע ירי (ירי מנשק קל, יידוי רימוני רסס ולעיתים אף ירי של רקטות כתף), פיגוע התאבדות, פיגוע דקירה או פיגוע משולב.
פיגועי חדירה נפוצים בעיקר באזורי הספר, קרוב לגבולות, בהם יש מחסום הפרדה על קו הגבול, והיישובים שבקרבתו מוקפים גדר להגנתם. בישראל אירעו פיגועי חדירה רבים בהתנחלויות ביהודה ושומרון וברצועת עזה, על ידי מחבלים פלסטינים תושבי יישובים סמוכים.
התגוננות מחדירה לישראל מרצועת עזה
גדר המערכת סביב רצועת עזה היא מכשול מעבר בין רצועת עזה לישראל שנבנה לראשונה על ידי ישראל בשנת 1994 ומהווה את גבולה של מדינת ישראל עם רצועת עזה. בנוסף למכשול בין ישראל לעזה, בשנת 2005 נסתיימה בניית תוספת למכשול זה במטרה להפריד בין רצועת עזה למצרים. מחבלים פלסטינים תוקפים את הגדר והכוחות המתחזקים אותה באופן קבוע. ההתקפות נעשות בירי מנשק קל, ירי רקטות נ"ט והטמנת מטעני חבלה ליד הגדר. עשרות מחבלים נהרגו על ידי כוחות צה"ל כאשר ניסו לחצות את הגדר, לחבל בה או להניח מטענים סמוך לה. במהלך כל התחממות בגזרה מחבלים פלסטינים מנסים כל הזמן לחדור אל תוך היישובים היהודים על מנת לבצע פיגועים ולפגוע בתושבי מדינת ישראל.
נופילד אוקספורד טקסי
נופילד אוקספורד טקסי (באנגלית: Nuffield Oxford Taxi, ידועה גם בשם: Wolseley Oxford Taxicab) היא מונית מתוצרת Nuffield, חברת בת של Nuffield Organization אשר יוצרה בבריטניה לאחר מלחמת העולם השנייה בין השנים 1947 – 1953.
אב הטיפוס של הדגם "נופילד אוקספורד טקסי" נבנה על ידי Morris Commercial Cars.
תכנון הדגם "נופילד אוקספורד טקסי" ובניית הדגמים הראשונים התבצע במפעל Wolseley Motors. בשנת 1950 Nuffield התמזג עם אוסטין והוקם קונצרן הרכב הבריטי British Motor Corporation  (שם רשמי: The British Motor Corporation Limited, קיצור: BMC).
יניב ויצמן
יניב ויצמן (נולד בשנת 1974) הוא מייסד ויושב ראש עמותת איגי - ארגון נוער גאה ומנכ"ל חברת טינק (teenk) העוסקת בפרסום ושיווק לבני נוער. בנובמבר 2008 נבחר למועצת עיריית תל אביב מטעם סיעת רוב העיר ושימש כיועץ ראש העיר לענייני קהילת הלהט"ב ויו"ר ועדת התיירות במועצה.
ביוגרפיה
ויצמן גדל והתחנך במושב בצרה. לאחר תום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת בחטיבת הנח"ל, סיים בהצטיינות קורס קצינים ובהמשך שימש בין היתר כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד 50 של הנח"ל. השתחרר מהצבא בדרגת סרן.
פעילותו בקהילה הגאה ובמועצת עיריית תל אביב
בשנת 2002 הקים ויצמן, שהיה עד אז מדריך באחת מקבוצות הנוער של אגודת הלהט"ב, את ארגון הנוער של האגודה. בשנת 2005 הוא פרש, ביחד עם הארגון, מאגודת הלהט"ב, וייסד את איגי - ארגון נוער גאה, שהפך לארגון עצמאי.
ב-2008 התמודד למועצת העיר תל אביב מטעם סיעת רוב העיר ונבחר לתפקיד חבר מועצה. בבחירות שנערכו ב-2013 וב-2018 נבחר לכהונות נוספות. בכל שנותיו במועצה ויצמן חבר בקואליציה שתומכת בראש העירייה המכהן רון חולדאי.
בנובמבר 2011 השתתף ויצמן בקמפיין "אחרי כל לילה מגיע יום", שנולד בעקבות ארבעה מקרי התאבדויות בקהילה הגאה, מספר חודשים לפני כן.
ב-2011 נבחר על ידי אתר מאקו למקום העשירי ברשימת 50 האנשים המשפיעים והמובילים של הקהילה הגאה בישראל.
בתפקידו כיועץ ראש עיריית תל אביב לענייני קהילת הלהט"ב היה אחראי על אירועי חודש הגאווה שהתקיימו ביוני 2013, במהלכם הגיעו לישראל כ-25,000 תיירים גאים מכל רחבי העולם. יזם את הקמתו של מרכז קהילתי לנוער גאה והוביל את תחום התירות הגאה בעיר.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב זכה ויצמן להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
פעילות עסקית
ב-2005 ייסד חברת פרסום בשם Teenk, בה הוא מכהן כמנכ"ל משותף יחד עם בן זוגו. בין השנים 2007–2009 היה חבר דירקטוריון בחברת נכס, החברה הכלכלית של אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2021 הוציא ויצמן לאור את ספר הביכורים שלו "להניע נוער" (הוצאת ספרי ניב), ספר שנועד לכל מי שמוצא עצמו מתמודד עם הניסיונות להבין את בני ובנות הנוער, בני דור ה-Z ודור האלפא. הספר גם מספק הצצה לסיפור הנעורים של ויצמן וכולל את סיפור הקמת איגי - ארגון נוער גאה ומשרד הפרסום Teenk.
חיים אישיים
בעבר היה בן זוגו של הזמר עברי לידר. סיפור הזוגיות שלהם תואר בהרחבה בראיון היציאה מהארון של לידר בעיתון "מעריב" בדצמבר 2001, כמו גם פרידתם המתוקשרת בשנת 2006.
בשנת 2008 הכיר את בן זוגו, כפיר בנישו, לו נישא בשנת 2010 בטקס זוגיות בתל אביב, ולהם שני ילדים.
אילונה פהר
אִילוֹנָה פֶהֵר (בהונגרית: Fehér Ilona; 1 בדצמבר 1901, בודפשט, הונגריה – 1 בפברואר 2 בדצמבר 1988, חולון) הייתה כנרת יהודייה-הונגרייה בהונגריה ומורה לכינור בישראל, מאחרוני המייצגים את אסכולת הכינור של מרכז אירופה (יוזף יואכים, ינה הובאי). רבים מתלמידיה של פהר היו לכנרים ידועי שם בארץ ובעולם.
ביוגרפיה
בנעוריה למדה נגינה בכינור אצל יוזף בלוך ,(Joseph Bloch) יוזף שמילוביץ' (Josef Smilovitch) ואימרֶה פּוֹגָאן (Imré Pogány). במשך שש שנים למדה פהר באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט אצל ינה הובאי. בין שתי מלחמות העולם הופיעה בנגינה בכל רחבי אירופה, הן כסולנית עם תזמורות, בייחוד עם וילם מנגלברג ותזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם, והן ברסיטלים.
בשנת 1949, לאחר קום מדינת ישראל, הופיעה בקונצרט חגיגי לציון שנה להקמת מדינת ישראל. היא לא קיבלה תשלום על הופעתה, אך ניתן לה כרטיס נסיעה לישראל, ובהמשך לביקורה זה, עלתה אליה עם בעלה ובתה. רכושה היחיד שהביאה עמה היה הכינור שלה.
הפסנתרן והמורה אריה ורדי, שבין תלמידיו פסנתרנים בעלי שם עולמי, גם הוא תושב חולון, אמר כי "היכולת ליצור מוטיבציה אמיתית בתלמיד היא תכונתו של המורה הגדול, ותכונה זו מאפיינת במיוחד את אילונה פהר".
הכרה והנצחה
בשנת 1982 הופק סרט על אודותיה, בבימויו של גדעון גנני: Teacher of Genius: A Portrait of Ilona Feher (מורה של גאונות: דיוקנה של אילונה פהר).
יורם שוייצר
יורם שוייצר (נולד ב-1956) הוא חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי העומד בראש פרויקט טרור ומלחמה בעצימות נמוכה.
ביוגרפיה
שוייצר נולד בישראל, גדל בתל אביב ולמד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון ובתיכון חדש. הוא בנם של אברהם שוייצר, שהיה העורך הכלכלי של עיתון הארץ, ואורה שוייצר דוברת הוועדה לאנרגיה אטומית ומנהלת בית ליגת הנשים האמריקאית. בשנת 1974 התגייס לצה"ל ושובץ בחיל התותחנים. הוא סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים, השלים קורס קצינים ושירת כקצין תותחנים. לאחר מכן השתחרר מצה"ל. בשנת 1987 עם סיום לימודיו האקדמיים לתואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ומדע המדינה ותואר שני בהיסטוריה צבאית ודיפלומטית מטעם אוניברסיטת תל אביב, שב לשירות קבע באמ"ן כקצין מודיעין בתפקידים בתחום לוחמה בטרור והושאל למשרד ראש הממשלה. בתפקידיו השונים היה גם מעורב בסוגיית השבויים והנעדרים. לאחר פרישתו בשנת 1998 שימש כיועץ מומחה בתחום הטרור במשרדי ראש הממשלה ומשרד הביטחון. בשירות המילואים הגיע לדרגת סגן-אלוף.