cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הגדרת הגבול לפי קושי
הסבר אינטואיטיבי
כשאנו אומרים שנוכל לקרב כרצוננו את f(x) ל־L, אנו מתכוונים שעבור כל מרחק \varepsilon, שאינו אפס, אנו יכולים להפוך את המרחק בין f(x) ל־L (|f(x)-L|) לקטן מ־\varepsilon.
כשאנו אומרים שנוכל לקרב כרצוננו את f(x) ל־L על ידי הדרישה ש-x צריך להיות מספיק קרוב, אבל לא בדיוק a, אנו מתכוונים לכל מרחק \varepsilon שאינו אפס, יש מרחק \delta שאינו אפס, כך שאם המרחק בין x ל-a הוא פחות מ-\delta אז המרחק בין f(x) ל-L קטן מ- \varepsilon.
היסטוריה
אף על פי שהיוונים בחנו את תהליך הגבול, כמו בשיטה הבבלית לחישוב שורש ריבועי, נראה שלא היה להם מושג הדומה לגבול המודרני. הצורך במושג הגבול עלה במאה ה-17 כאשר פייר דה פרמה ניסה למצוא את השיפוע קו המשיק בנקודה מסוימת של פונקציה באמצעות גודל שאינו אפס, אך כמעט אפס. כמקובל, השיפוע מסומן באות m, הפונקציה מסומנת באות f, הנקודה מסומנת באות x והגודל האפסי מסומן באות E. למשל עבור הפונקציה f(x)=x^2 פרמה ביצע את החישוב הבא:
המפתח לחישוב שלמעלה הוא שמאחר ש-E הוא לא אפס, אפשר לחלק את f(x+E)-f(x) ב-E, אך מאחר ש-E קרוב כרצוננו ל-0, אז 2x+E זה בעצם 2x. גדלים כמו E נקראים אינפיניטסימלים. הבעיה בחישוב זה היא שמתמטיקאים מהתקופה לא הצליחו להגדיר באופן ריגוזורי גודל עם התכונות של E. אף על פי שהיה נהוג 'להזניח' אינפיניטימליים גדולים יותר ונראה היה כי זה מניב תוצאות נכונות.
לאוגוסטן לואי קושי הייתה תפיסה מעט פרימיטיבית יותר, והוא נתן הגדרה לגבול באמצעות מונח אותו כינה "גודל מִשְׁתַּנֶּה", ולא באמצעות אפסילון-דלתא. חלק מההוכחות של קושי מכילות אינדיקציות לשיטת האפסילון-דלתא. השאלה אם גישתו היסודית יכולה להיחשב כ"מבשרת" של ויישטראס היא נושא למחלוקת אקדמית. גראבינר טוען שכן, בעוד שוג'יבור (2005) לא. נקאן טוען שוויישטראס וקושי העניקו את אותו השם לתפיסות שונות של מושג הגבול. בסופו של דבר, הקרדיט ניתן לוויירשטראס ובולצאנו על מתן בסיס ריגוזורי לחישוב גבול בצורה המודרנית של. . מאז לא היה עוד צורך להתייחס לאינפיניטסימל E והחישוב של פרמה הפך לחישוב של הגבול הבא:
אין זה אומר שהגדרת הגבול הייתה נקייה מבעיות. אף על פי שלא היה עוד צורך באינפיניטסימלים, היא חייבה את בניית שדה המספרים הממשיים על ידי ריכרד דדקינד. זה גם לא אומר שלאינפיניטסימלים אין יותר מקום במתמטיקה המודרנית, שכן מתמטיקאים מאוחרים יותר הצליחו ליצור באופן ריגוזורי גדלים אינפיניטסימלים כמספרים היפר־ממשיים או כמספרים סוריאליסטיים. יתרה מזאת, ניתן לפתח באופן ריגוזורי חשבון עם גדלים כאלה ויש להם שימושים מתמטיים אחרים.
דוגמה 1
נראה כי.
יהי. עלינו למצוא 0 < \delta כך שלכל מתקיים.
נשים לב כי:
מתכונות ערך מוחלט:
דוגמה 2
נוכיח עבור כל a \in \R.
יהי. עלינו למצוא \delta >0 כך שלכל מתקיים.
נתחיל בפישוט:.
נראה כי הביטוי |x-a| חסום על ידי \delta, כך שנוכל להניח מראש חסם של 1 ובהמשך לבחור משהו קטן מזה עבור \delta.
אז אנחנו מניחים |x-a| < 1. ידוע שלכל x ו־y ממשיים מתקיים:. ובפרט, לכן,.
לפי אי השוויון במשולש מתקיים: לפיכך, אם אנו מניחים כי אז.
לסיכום, נקבע
ולכן אם, אז:
לפיכך, מצאנו \delta כך ש־ ולכן. אם כן, הראינו כי עבור כל מספר ממשי a.
דוגמה 3
נוכיח כי
אנו רוצים להראות זאת.
נשים לב כי, כלומר נדרש. נחלק ב-3: ונקבל את התוצאה הרצויה -. מש"ל.
איחוד האדריכלים הבין-לאומי
איחוד האדריכלים הבין-לאומי (בצרפתית: Union internationale des Architectes, בראשי תיבות: UIA, באנגלית: The International Union of Architects) הוא ארגון בין-לאומי לא ממשלתי המייצג יותר ממיליון אדריכלים ב-124 מדינות. הארגון נוסד בלוזאן, שווייץ, בשנת 1948. המזכירות הכללית של הארגון ממוקמת בפריז, צרפת והיא מוכרת על ידי רוב סוכנויות האומות המאוחדות כאגודה היחידה בתחומה, לרבות אונסקו, UNCHS, ESOSOC, UNIDO, ואת ארגון הבריאות העולמי, כמו גם לארגון הסחר העולמי. נכון ל-2020 נשיא הארגון הוא תומאס וונייר (2020-2017) מארצות הברית.
האיחוד מנהל תחרויות בין-לאומיות ומקיים קונגרסים לאדריכלות שבהם נבחרים חברי המועצה של הארגון. הקונגרס האחרון התקיים בקופנהגן ביולי 2023.
מיצובישי L300
מיצובישי L300 (באנגלית: Mitsubishi L300) היא מסחרית מתוצרת התאגיד הרב-לאומי מיצובישי מוטורס היפני, אשר יוצרה בין השנים 1998 – 1980, משנת 1986 ועד היום מיוצר הדגם בשם "Mitsubishi Delica".
בסין הדגם "Mitsubishi Delica" (כיום, דור חמישי) מיוצר משנת 1986 ועד היום על ידי יצרנית הרכב הסינית "China Motor Corporation", בנוסף יוצר הדגם על ידי יצרנית הרכב הסינית "Soueast" בין השנים 1996 – 2013.
בישראל
ה-L300 מהדור השלישי יובא לראשונה לישראל במרץ 1988 בגל הראשון של פתיחת יבוא מכוניות מיצובישי, לאחר שנים רבות של כניעת החברה היפנית ל. המכונית הגיעה בשתי תצורות. מנוע בנזין בנפח 2,000 סמ"ק ברמת גימור מהודרת - להסעת נוסעים. ורכב מסחרי עם תא מטען מאחור מצויד במנוע דיזל בנפח 2,500 סמ"ק - להובלת מטען.
קישורים חיצוניים
(דור שלישי)
בי-קיוריוס
בי-קיוריוס (Bi-curious, "סקרן לגבי ביסקסואליות"; מילולית "בי-סקרן") הוא אדם בעל נטייה מינית הטרוסקסואלית או הומוסקסואלית, שיש לו סקרנות או פתיחות מסוימת בנוגע לקיום פעילות מינית עם אדם מהמין שאינם מעדיפים. המונח משמש לעיתים לתיאור רצף רחב של נטייה מינית שהיא בין הטרוסקסואליות וביסקסואליות. רצפים כאלה כוללים אנשים שהם "בעיקר-הטרוסקסואלים" או "בעיקר-הומוסקסואלים", אך ניתן להזדהות ככאלה גם מבלי להזדהות כביסקסואלים. המונחים "הטרופלקסיבל" (heteroflexible, "גמיש לגבי הטרוסקסואליות") ו"הומופלקסיבל" (homoflexible, "גמיש לגבי הומוסקסואליות") נחשבים גם הם כבי-סקרנות ("בי-קיוריוסיטי"), אם כי יש כותבים המייחדים את ההטרופלקסיביליות (או ההומופלקסיביליות) בתור חוסר הרצון להתנסות במיניות מסוימת, להבדיל מן השם "בי-קיוריוס" שמשתמע ככזה שמתאר אדם שיש לו רצון להתנסות באותה המיניות.
המונח בי-קיוריוס רומז כי לאדם אין ניסיון הומוסקסואלי כלל (או שיש לו ניסיון מצומצם) במקרה של אנשים הטרוסקסואלים, או שאין לו ניסיון הטרוסקסואלי כלל (או שיש לו ניסיון מצומצם), במקרה של אנשים הומוסקסואלים, אך אלה עשויים להמשיך להזדהות עצמית כבי-קיוריוס אם הם לא מרגישים שבדקו את הרגשות האלה במידה מספקת, או אם הם לא רוצים להזדהות כביסקסואלים.
למונח, כמו לעוד מונחים רבים מעולם הלהט"ב, אין מילה מקבילה (רשמית) בעברית, ולרוב משתמשים בצורה המתועתקת של המונח מאנגלית – "בי-קיוריוס".
נהר מורגאב
נהר מורגאב הוא נהר ארוך במרכז אסיה. הוא מתחיל במרכז-מערב אפגניסטן, זורם צפון-מערבה לכיוון מחוז מורגאב, הקרוי על שם הנהר, ומשם למדבר קאראקום. מימיו נספגים באדמת המדבר.
מקורות נהר מורגאב נמצאים במרכז-מערב אפגניסטן, על רמה הממוקמת בין מספר שרשראות הרים. אפיק הנהר צר, רוחבו פחות מקילומטר, ומדרונותיו תלולים. בתחילת האפיק זורמים אליו מי נהר קושק. לאחר כ-190 קילומטר הוא הופך לנקיק עמוק הזורם מערבה, לכיוון טורקמניסטן, שם רוחבו מגיע ל-2 קילומטר.
מעט ממימיו משמשים להשקיית שדות, בשני צדי הגבול.
בשטחה של טורקמניסטן הנהר זורם לנווה המדבר "מרב העתיקה", שם נספגים מימיו, יחד עם מים המגיעים מתעלת קאראקום ומי הנהר אמו דריה.
שטחו של אגן הניקוז של נהר המורגאב נאמד בכ-46,880 קמ"ר.
שמואל בוקסר
שמואל בוקסר (נולד ב-17 במאי 1949) הוא ראש עיריית נס ציונה. לשעבר איש עסקים והבעלים של יקבי ברקן.
ביוגרפיה
בוקסר נולד וגדל בנס ציונה, דור רביעי לחקלאי נס ציונה. סבו, ירמיהו בוקסר, שימש כמוכתר נס ציונה וראש ועד המושבה בין השנים 1924-1932 (כהונה ראשונה) ו-1940-1947 (כהונה שנייה כראש הוועד האחרון). דודו של ירמיהו בוקסר הוא ראובן לרר, מייסדה של נס ציונה (נחלת ראובן).
ב-1972 למד כלכלה חקלאית בפקולטה לחקלאות ברחובות, שם הכיר את גיסו ושותפו לעתיד, יאיר לרנר. ועבד במשתלת עצי פרי אותה מנהל עד היום.
בשנת 1989 פשט יקב סטוק את הרגל, וב-1990, רכש בוקסר את היקב יחד עם גיסו יאיר לרנר, והם שינו את שמו ליקבי ברקן. כמה שנים מאוחר יותר, רכשו יקבי ברקן בבעלותו גם את יקבי סגל. בוקסר שימש כבעלים של יקבי ברקן עד שנת 2016, ומאוחר יותר שימש בתפקיד סגן יושב ראש היקב והאחראי על השיווק בחו"ל.
בשנת 1993 רץ בוקסר בראשות רשימה עצמאית למועצת נס ציונה, וזכה בשני מנדטים, והתמנה לסגן ראש העיר יוסי שבו ויושב ראש ועדת המשנה לתכנון ובנייה. לאחר 5 שנות כהונה כחבר מועצת העיר, פרש בוקסר ב-1998 לביתו.
ב-26 ביולי 2018 הכריז שמואל בוקסר על ריצה לראשות עיריית נס ציונה. זמן קצר לאחר מכן חשף את רשימתו "טוב לנס ציונה".
ב-24 בספטמבר 2018, פורסם בעיתון ידיעות אחרונות, כי בוקסר צד חיות בר באפריקה כתחביב. בעקבות הדיווח שעורר סערה, נשמעו קריאות לעברו שיפרוש מהמירוץ. לאחר הפרסום התנצל בוקסר.
ב-30 באוקטובר 2018 זכה בוקסר בבחירות לראשות עיריית נס ציונה כאשר נבחר ברוב של 59% מול 40% של יריבו, שחר רובין.
חיים אישיים
בוקסר נשוי לחגית, ואב לארבע בנות.
אלכס הרשאפט
אלכס הרשאפט (באנגלית: Alex Hershaft; נולד ב-1 ביולי 1934) הוא יהודי אמריקאי ניצול שואה, טבעוני, מחלוצי התנועה לזכויות בעלי חיים בארצות הברית. בשנת 1976 ייסד את הארגון 'התנועה לזכויות חיות המשק', ומכהן כנשיא הארגון עד היום. ארגון זה היה הראשון בארצות הברית להתנגד לגידול בעלי חיים למאכל. משנות השישים, לצד קריירה כמדען ומרצה לכימיה, החל להיות פעיל בארגוני איכות הסביבה, בארגוני זכויות בעלי חיים ובארגוני חופש מדת. את פעילותו לזכויות בעלי חיים הוא תולה לחלוטין בעובדת היותו ניצול שואה.
משפחתו
הרשאפט נולד בוורשה שבפולין ב-1 ביולי 1934 לסבינה וליוסף הרשאפט. אמו הייתה מתמטיקאית ואביו היה כימאי באוניברסיטת ורשה. בשנת 1938, קיבלו אביו ועמיתו, יוסף רוטבלט, הצעה להגר לארצות הברית או לבריטניה, משום עיסוקם במים כבדים (בהם נעשה שימוש בכורים גרעיניים). יוסף רוטבלט עבר לבריטניה זמן קצר לפני פלישת גרמניה לפולין. אביו של אלכס נענה גם הוא להצעה וקיבל ויזה, אך דרש שגם אשתו ובנו יקבלו ויזות. משלוח הויזות לשאר בני משפחתו התעכב והגיע באיחור, עת אזרחי פולין כבר ניצבו מול גבולות סגורים ולא יכלו לעזוב את המדינה. מהלך עניינים זה הוביל בסופו של דבר לכך שאביו נספה בשואה, בעוד אלכס ואמו ניצלו.
בתקופת השואה
בשנת 1940, המשטר הנאצי העביר את כל היהודים בוורשה לגטו ורשה, בו רק ליהודים הותר לגור. כשאלכס עבר עם הוריו, סבו וסבתו למתחם הגטו, גם יוליאנה, עובדת משק הבית הרוסייה שהייתה להם כבת משפחה, עברה איתם בזכות אישור שהייה מיוחד אותו הצליחה להשיג מגורמים רוסיים. באקציות הגדולות שנערכו בשנת 1942, הצליחו בני המשפחה להתחבא במשך שעות בארון קיר שהיה מוסתר מאחורי ארון בגדים. משום ההמתנה הממושכת בארון, חלק מבני המשפחה עשו את צורכיהם בבגדיהם, דבר שהקשה עוד יותר על הנשימה בחלל הסגור והצפוף. אף על פי שהגרמנים הסתובבו בדירה במרחק מטרים ספורים מהם, משפחת הרשאפט לא נחשפה משום שהצליחה לשמור על "דממת אלחוט".
הימצאותה של יוליאנה בגטו ורשה החלה לסכן את חייה מאוד, ומשפחת הרשאפט דרשה ממנה לעזוב. יוליאנה הסכימה בתנאי שתתחזה לאימו של אלכס ותבריח אותו מהגטו על מנת להציל את חייו. המשפחה הסכימה, ויוליאנה הבריחה את אלכס לבית דודתו (שהתגוררה מחוץ לגטו משום שהשלטון הגרמני חשב אותה בטעות לנוצרייה), ומאז נעלמו עקבותיה. ייתכן כי נרצחה בגין הברחת יהודי מהגטו. לאחר מספר ימים, הצליחו אביו ואמו להצטרף אליו, והחליטו שאביו יגור בנפרד על מנת להקטין את הסיכוי להתפס. במשך שנתיים וחצי, עד לסיום המלחמה, אלכס ואימו חיו תחת זהות בדויה והתחזו לנוצרים. הם שינו את מיקומם מספר פעמים בהתאם לרמת החשד שהם עוררו. אימו נהגה לקנות בגדים משומשים בשוק בוורשה, אותם כיבסה, תיקנה ומכרה מדלת לדלת עבור מזון. באוגוסט 1944, בעקבות מרד גטו ורשה, נפרדה דרכם של אלכס ואימו. אימו נשלחה למחנה עבודה ואלכס נשלח לבית יתומים. לאחר המלחמה, בשנת 1945, אימו מצאה אותו והשיבה אותו אליה. בזכות קשריה, הצליחו השניים להגר לאיטליה, בה שהו חמש שנים במחנה פליטים. בשנת 1951, היגר אלכס לארצות הברית. אימו עלתה לישראל והתגוררה בה עד מותה בשנת 1996. אביו, סבו וסבתו ויתר בני משפחתו המורחבת נספו בשואה.
לאחר המלחמה
לאחר ששרד את אימת השואה, החל הרשאפט לחוש רגשות אשמה על כך ששרד בעוד רבים אחרים נספו, והחל לתהות כיצד יוכל להחזיר את חובו לחברה. תשובתו הייתה להפוך את העולם למקום טוב יותר לכל יושביו, ולהפחית את הרוע והשעבוד החלים בו. מגיל 18 עד גיל 27 השקיע את מרצו בלימודי כימיה כמחווה לאביו, והוסמך לדוקטור לכימיה. בשנת 1961 עבר להתגורר בישראל למשך שנתיים, ועם חזרתו לארצות הברית, בשנת 1963, החל להתנדב בארגוני סביבה.
קריירה אקדמית
הרשאפט קיבל את התואר הראשון שלו בשנת 1955 מאוניברסיטת קונטיקט. את לימודיו המשיך בבית הספר הפוליטכני להנדסה של אוניברסיטת ניו יורק. את תואר הדוקטור שלו בכימיה אי-אורגנית קיבל בשנת 1961 מאוניברסיטת המדינה של איווה, ועבד בוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית. לאחר מכן, עבר לישראל והרצה בטכניון בנושא הקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. בשנת 1963 שב לארצות הברית ועבד במכון המחקר הצבאי 'The Center for Naval Analyses'. בשנת 1967, החל לעבוד בגראמן ועסק בתחום ניהול פסולת מוצקה ובבקרת זיהום מים ואוויר. בשנת 1969, שנה לפני יום כדור הארץ הראשון, הוא ארגן וניהל סמינר טכנולוגי סביבתי בהשתתפות גורמים משלוש מדינות (ניו יורק, ניו ג'רזי ודלאוור). בשנת 1972, עבר הרשאפט לוושינגטון די. סי. ועסק בייעוץ אסטרטגי בחברת בוז אלן המילטון בתחום ניהול משאבי טבע. בתקופה זו עסק גם בייעוץ בתחום לימודי הסביבה בסוכנות להגנת הסביבה. בין השנים 1977 – 1981 עבד כמדען בכיר בתאגיד Mitre ועסק במחקר ופיתוח בתחום ניהול פסולת.
חופש מדת
בשנת 1961, כאשר עבד כמרצה לכימיה בטכניון, הרשאפט ארגן בתל אביב הפגנה גדולה בעד חופש דת, ובפעולה זו הקים לתחייה את הליגה למניעת כפייה דתית (ארגון שתמך בנישואים אזרחיים והתנגד להגבלות תנועה בשבת). מאוחר יותר, התמנה הרשאפט למזכיר הליגה בסניף ירושלים. לאחר שנתיים, חזר לארצות הברית והקים ארגון מקביל בשם 'ארגון שוחרי חופש הדת בישראל'. בין השנים 1965 – 1978 היה חבר מועצת המנהלים בארגון 'The American Humanist Association' המקדם הומניזם חילוני.
זכויות בעלי חיים
בשנת 1961, זמן קצר לאחר הגיעו לישראל, הרשאפט אימץ אורח חיים צמחוני. בשנת 1975, ביקר אלכס בבית מטבחיים. המראות שראה הזכירו לו את הזוועות שגרמניה הנאצית ביצעה ביהודים בזמן מלחמת העולם השנייה, ומאז החל לפעול למען זכויות בעלי חיים:
בשנת 1975, השתתף הרשאפט בכנס הצמחונות העולמי. אירוע זה השפיע עליו עמוקות. תמיד חש שאין זה מוסרי להרוג בעלי חיים למאכל, אך הרגיש שאין בסביבתו אנשים שחושבים כמוהו. הכנס הוכיח לו אחרת, ומאז הוא החליט להקדיש את חייו למאבק לזכויות בעלי החיים. בשנת 1976, ייסד את ארגון 'התנועה לזכויות חיות המשק', תחילה עסק הארגון בקידום צמחונות (תחת השם 'השירות למידע צמחוני') ולאחר מכן עסק בטבעונות ובזכויות בעלי חיים. באותה השנה, השתתף בוועידת התזונה של הסנאט האמריקאי שהובילה לפרסום מסמך הנחיות תזונה. בשנת 1978, השתתף בדיון בקונגרס האמריקאי שעסק בחקיקה בתחומי מידע תזונתי ופיקוח בשר, וארגן מספר ועידות לקידום צמחונות. בשנת 1981 אימץ אורח חיים טבעוני, וארגן את הכנס 'Action For Life' שעורר את התנועה לזכויות בעלי חיים בארצות הברית. הוא המשיך לארגן כנסים בהשתתפותם של חלוצי התנועה לזכויות בעלי חיים בארצות הברית: אינגריד ניוקירק, קליבלנד אמורי , אלכס פאצ'קו , גרטשן ויילר , הנרי ספירה ופיטר סינגר. כנסים אלו נערכו בכל רחבי ארצות הברית עד לשנת 1991. משנת 2013, משמש הרשאפט גם כחבר בוועד המנהל של ארגון הצמחונים היהודים של צפון אמריקה. בין תרומותיו הרבות לתנועה לזכויות בעלי חיים, בולטות שתי יוזמות בינלאומיות משגשגות: האחת היא כינון 'היום הבינלאומי להזדהות עם חיות המשקים' אותו יזם בשנת 1983 וקבע את מועדו השנתי בתאריך השני באוקטובר כמחווה ליום הולדתו של מהטמה גנדי, שפעל גם הוא לקידום הצמחונות, והשנייה היא כינון 'יום ללא בשר' אותו יזם בשנת 1985 וקבע את מועדו השנתי בתאריך 20 במרץ.
לדבריו, הזוועות להן היה עד בילדותו בתקופת השואה, נשארו איתו לעד, והובילו אותו להקדיש את חייו לזכויות בעלי חיים. בראיון שנערך עמו בשנת 1996 אמר: "אני רואה הרבה אנלוגיות בין מה שהנאצים עשו לנו, לבין מה שאנו עושים לחיות המשק". לטענתו, מדובר בשתי אידאולוגיות של דיכוי הנובעות מאותו דפוס מחשבה שמאפשר להוריד את ה'אחר' לרמה כזו שאין לחייו ערך. הרשאפט השתכנע כי את חובו על כך ששרד בעוד רבים אחרים נספו, עליו לשלם באמצעות רדיפה אחרי צדק באופן כללי, ורדיפה אחר צדק עבור הקבוצה המדוכאת ביותר: חיות המשק, באופן ספציפי. כשנשאל האם לעובדה שהוא ניצול שואה יש קשר לפעילותו למען זכויות בעלי חיים, השיב: "לא רק שיש לעובדה זו קשר לפעילות שלי למען בעלי חיים, היא למעשה הסיבה היחידה לפעילות שלי למען בעלי חיים".
עד היום, כתב הרשאפט מספר רב של מאמרים, שלח מאות מכתבים לעורכי עיתונים ונאם בעשרות כנסים בנושא זכויות בעלי חיים ואכזריות תעשיית משק החי. בשנת 2015 קיים סבב הרצאות בארצות הברית תחת השם "מגטו ורשה לחמלה לכל", והגיע לישראל למספר הרצאות בחודש מאי 2015, ביזמתה של אורי שביט. במסגרת ביקורו בישראל, התארח בבית נשיא המדינה, ראובן ריבלין.
מאזדה 3
מאזדה 3 (באנגלית: Mazda3) היא מכונית משפחתית קומפקטית המיוצרת על ידי יצרן הרכב היפני מאזדה מאז 2003. ה-3 ממוצבת בין הסופרמיני מאזדה 2 לבין המשפחתית הגדולה מאזדה 6, ונמכרת בישראל מאז ספטמבר 2003. ה-3 מוצעת בתצורות מרכב האצ'בק 5 דלתות וסדאן. שני הדורות הראשונים הגיעו עם מנועים בנפח 1.6 ו-2.0 ליטר בשתי תצורות המרכב, אך הדור השלישי קיבל מנועים מהסדרה החדשה של מאזדה, ה-SkyActive. לארץ הדור השלישי הגיע עם מנוע 1.5 ליטר המספק 120 כ"ס ועם מנוע 2.0 ליטר המספק 165 כ"ס.
הדור הראשון של ה-3 הציג רעננות וטכנולוגיה מתקדמת מבית מאזדה והחליף את המאזדה 323 (מאזדה פמיליה/לאנטיס) שיוצרה בין 1964 ל-2003.
השוק הישראלי היה הראשון בו הושק הרכב, והוא היה הרכב הנמכר בישראל בין השנים 2004–2011. בשנות השיא של הדגם בישראל, במחצית השנייה של העשור הראשון של המאה ה-21, הוא מכר כ-18,000 יחידות בשנה וכ-12% מכלל כלי הרכב החדשים שנמכרו מדי שנה.
דור ראשון (BK)
שווק בין השנים 2003 (כמודל 2004) עד 2009. הדור הראשון של מאזדה 3 החליף את מאזדה 323 והציג התקדמות משמעותית ביחס למשפחתית שקדמה לו. השיפור הבולט לעין היה בעיצוב המכונית. מאזדה 3 עוצבה באופן ספורטיבי וזוויתי והאפילה על העיצוב האנמי של ה-323. גם עיצוב הפנים היה מוצלח ביחס ל-323. לישראל הגיעו גם גרסת הסדאן (4 דלתות) וההאצ'בק (5 דלתות) של המאזדה, ובהיצע של שני מנועים. מנוע ראשון בנפח 1,600 סמ"ק שהפיק 105 כוחות סוס ומנוע שני בנפח 2,000 סמ"ק שהפיק 150 כוחות סוס.
דור שני (BL)
שווק בין השנים 2009 עד 2013. הדור השני של מאזדה 3 הושק בשנת 2009 והמשיך באותו קו שהתווה הדור הראשון. העיצוב נותר זוויתי וספורטיבי, תגובת הדוושה הראשונית והזריזה נשמרה והתנהגות הכביש המשיכה להיות משובבת, אף על פי שהדור השני של ה-3 הפך פחות חד ומתקשר ביחס לדור הראשון. השיפור נרשם בסעיפי האבזור האיכות ונוחות הנסיעה. תא הנוסעים של ה-3 שודרג ואיכות החומרים וההרכבה טובות מבדור הראשון. גם האבזור טוב יותר. נוחות הנסיעה השתפרה והמאזדה 3 בדור השני מעט סופגת ורכה יותר מבדור הראשון. ביחס למתחרות שלה עדיין הסתמנה המאזדה 3 בדורה השני כמכונית פחות מתחשבת וסופגת אך היא מוצלחת מבעבר. לישראל הגיעו אותן שתי יחידות הנעה בעלות 1,600 ו-2,000 סמ"ק בהתאמה. מנוע ה-1,600 סמ"ק התחזק (105 כוחות סוס) מהדור השני השיג תאוצה מאפס למאה קמ"ש ב-13 שניות, עם צריכת דלק של 13 ק"מ לליטר. בשנותיו הראשונות, נמכר הדור השני של מאזדה 3 בכמויות גדולות במיוחד, והוא חצה גם לראשונה את רף 20,000 המכוניות בשנה אחת ב-2010, אולם לקראת סוף חייו, בעיקר בשנים 2011 ו-2012 נרשמה ירידה חדה במסירות בישראל לאור המרווח הממוצע וצריכת הדלק הגבוהה ביחס לרכבים מודרניים שהגיעו ארצה בשנים אלו.
דור שלישי (BM)
הדור השלישי של מאזדה 3 הוצג לראשונה באוסטרליה ביוני 2013. הדור החדש מציג עיצוב חדשני שמושפע משפת העיצוב "קודו" (ריגוש בתנועה). הדור השלישי של מאזדה 3 הוא הראשון שלא מיוצר בשיתוף פעולה זה או אחר עם פורד. בסיס הגלגלים של הדור השלישי ארוך בכ-5 ס"מ ביחס לדור הראשון והשני ואורכו עומד על 270 ס"מ. במסגרת התאמתם של דגמי מאזדה לשינויים שעוברים על שוק הרכב מצוידת מאזדה 3 בדור השלישי בטכנולוגיית SkyActiv שמטרתה חיסכון בדלק. ה-3 משווקת בעולם עם שני מנועים. הבסיסי בהיצע הוא מנוע בנזין בנפח 1,500 סמ"ק אשר הגיע ממאזדה 2 ומספק 122 כ"ס, מעל מנוע זה נמצא מנוע בנפח 1998 סמ"ק אשר מספק 165 כ"ס אותו ניתן למצוא גם בדגמים 6, CX5 ו-MX5. למאזדה 3 שתי תיבות הילוכים, ידנית (אינה משווקת בישראל) ואוטומטית ולשתיהן 6 יחסי העברה.
עיצובה של המאזדה מרשים ומכוון למכוניות יוקרתיות וספורטיביות יותר מהמכוניות המשפחתיות הממוצעות. גם עיצוב הפנים עדכני וניתן למצוא בו אלמנטים רבים, מסך מולטימדיה (MZD Conect) גלגל שליטה בין המושבים שמזכירים כלי רכב קומפקטיים יוקרתיים של יצרנים גרמניים. מאזדה 3 מציגה איכות חומרים והרכבה גבוהות יחסית וצריכת דלק טובה. מצד שני היא זוכה לביקורת על המרווח הפנימי הממוצע (למרות בסיס הגלגלים הארוך) וכן על נוחות הנסיעה הבינונית. התנהגות הכביש קצת פחות קלילה ומתקשרת מבעבר אך האחיזה גבוהה יותר.
ההשקה הדינאמית של הדור השלישי של מאזדה 3 התחילה ביפן מספר שבועות לפני תערוכת פרנקפורט שם היא הוצגה לקראת תחילת שיווקה לקהל הרחב. מיפן ממנה הושטו מספר מכוניות מאזדה 3 לעיר ולדיווסטוק במזרח רוסיה ומשם נסעו המכוניות לרוחבה של רוסיה בואכה גרמניה ופרנקפורט. במסע זה השתתפו גם עיתונאי רכב ישראליים.
לישראל הגיע הדור השלישי של ה-3 באוקטובר 2013. גרסת המנוע הבסיסית שהגיעה לישראל היא גרסה מחוזקת של מנוע ה-1,500 סמ"ק ולה 122 כוחות סוס. מנוע זה זכה לביקורות פושרות בלבד בישראל. במקביל הגיע גם מנוע 2 הליטרים החזק יותר (165 כוחות סוס). האבזור האופציונאלי עשיר יחסית לזמן השקתה וכולל מסך מגע מתקדם, שלל מערכות מולטימדיה התומכות בעברית ותצוגה עילית של מהירות הנסיעה. בנוסף הושקה ה-3 עם אבזור בטיחותית מלא ומערכת למניעת התנגשות במהירויות נמוכות. מדובר במשפחתית הראשונה בישראל שמציעה מערכת כזאת.
בשנת 2016 הושקה המאזדה 3 מחדש ברמות גימור חדשות הנקראות "ספורט", "קומפורט" ו"פרימיום" תחת סטנדרט של מנוע 2.0 ליטר (ניתן היה כאופציה לרכוש גם 1.5 ברמת גימור "קומפורט".
דור רביעי (BP)
מאזדה החליפה את המתלה האחורי במתלה מתוחכם יותר, עם מערך אלומת פיתול זול וקומפקטי יותר, אשר נטען כי הוא משפר את השקט של המכונית, יחד עם תוספת החומרים להורדת רמת הרעש. הדגם גם כלל חומרי פנים משודרגים עם משטח מחוונים תפור, עיטור מתכת לכפתורי בקרת האקלים ובקר מידע בידור מרכזי, עיצוב חדש של גלגל ההגה, ומסך תצוגה בגודל 8.8 אינץ' שפותח עם ממשק מערכת Mazda Connect בעיצוב מחדש. צבע ריפוד עור אדום כהה הוצע לדגם ההאצ'בק.
אלפרד צ'יתאם
אלפרד צ'יתאם (באנגלית: Alfred Cheetham 6 במאי 1867 - 22 באוגוסט 1918) היה חבר בכמה משלחות לאנטארקטיקה. הוא שירת כקצין שלישי הן במשלחת נמרוד והן במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית, שתיהן בפיקודו של ארנסט שקלטון. צ'יתאם נספה בים כשטורפדו פגע באונייתו במלחמת העולם הראשונה.
חייו
אלפרד ביוקנן צ'יתאם נולד בליברפול, אנגליה ומשם עברה משפחתו להאל. כנער ירד לים ועבד בספינות דיג בים הצפוני ועוד הלאה משם. הוא נשא לאישה את אלייזה סוייר, ויחדיו הביאו לעולם 13 ילדים. צ'יתאם עבד מבסיסו בהאל כרב מלחים בצי הסוחר וכימאי במילואים בצי המלכותי.
קריירה אנטארקטית
במהלך משלחת דיסקברי בשנים 1904-1901 ביקר צ'יתאם לראשונה באנטארקטיקה, על ספינת האספקה "מורנינג". הוא חזר לשם במשלחת טרה נובה, ניסיונו הכושל של רוברט פלקון סקוט להגיע ראשון אל הקוטב הדרומי, שהסתיים במותם הטרגי של סקוט ואחדים מאנשי המשלחת. הוא שירת כרב-מלחים בטרה נובה, ואף כי התנדב לפלוגת החיפוש שיצאה למצוא את קבוצת הקוטב של סקוט, נדחתה בקשתו משום שהיה בעל משפחה.
צ'יתאם חזר לאנטארקטיקה, הפעם בפיקודו של ארנסט שקלטון, על האונייה נמרוד, שם היה רב-מלחים וקצין שלישי. בעת גיוס הצוות למשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית בשנת 1914 היה צ'יתאם בן ה-47 חבר הצוות בעל הניסיון הרב ביותר באנטארקטיקה, לאחר שעשה כמעט שש שנים בימים שסביב היבשת. במשלחת אנדיורנס שירת צ'יתאם בקצין שלישי והיה חבר מלא חיים ופופולרי בצוות האונייה. פרנק וורסלי מגדיר אותו כ"פיראט בכל רמ"ח איבריו". לאחר שאנדיורנס נמחצה בקרח הים הדחוס ואנשיה יצאו בשלוש סירות הצלה אל אי הפיל, היה צ'יתאם בצוות של וורסלי בסירה "דאדלי דוקר". וורסלי מספר, שגפרורים היו למטבע עובר לסוחר ומחירם עלה כדי כך, שצ'יתאם קנה ממנו גפרור יחיד במחיר בקבוק שמפניה, שישולם כשצ'יתאם יפתח את הפאב שלו בהאל לאחר המלחמה. צ'יתאם נפל כשאונייתו טורפדה בשנת 1918 והחוב לא שולם מעולם.
על מאמציו במהלך המשלחת קיבל צ'יתאם את מדליית הקוטב מכסף.
בסיס אשדוד
בסיס אשדוד הוא בסיס ימי של חיל הים באשדוד. הבסיס אחראי על ביטחון הזירה הימית הדרומית, ועל הגנת נמל אשדוד.
משימות הזירה
זירת אשדוד פועלת בים ומהים על מנת לשמור על הביטחון ולהגן על הגבולות הימיים של מדינת ישראל, על חופיה, חופש השיט, והנכסים האסטרטגיים של מדינת ישראל בזירה. לפקד ולשלוט בכוחות ימיים ולפעול בשילוב כוחות קרקעיים, אוויריים וגורמי מודיעין על פי הצורך. להכין ולשמור את כשירות הבסיס וכוחותיו למלחמה ולבט"ש. לבנות את התמונה הימית בגבולות השליטה של הזירה. לשמש בסיס פריסה קדמי לכוחות חיל הים. לבנות את תמונת המודיעין הימי ולהשתלב במערך האיסוף וההתראה של צה"ל וכוחות הביטחון.
הזירה מפעילה את תחנות מערך הגילוי החופי בגזרתה. בבסיס פועלות יחידות ימיות ויבשתיות אשר תפקידן להכין את הכוחות ולהגן על הגבולות הימיים בשגרה, חרום ובלחימה.
משימות נוספות
בסיס אשדוד משתתף בפיתוח מערכות לחימה ומערכות מיוחדות של מדינת ישראל. החל מסגירות השטח הימי מול יחידת ניסויי טילים בעת ניסויים. לניסוי ירי של טיל החץ מנחתת ומכלי שיט. כלי שיט שפעלו במסגרת הבסיס ביצעו מבצעים מיוחדים בתחומים רבים ומגוונים כגון כתחנת מעקב בלב ים ללוויינים ששוגרו מחוף ישראל. ניסויי הירי של טיל הברק בוצעו בזירת אשדוד בניהול הבסיס.
נכסים אסטרטגיים בתחום הזירה
במרחב הזירה או בקרבתו נמצאים מתקנים אסטרטגיים שיש צורך להגן עליהם מפעילות עוינת בים ומהים.
יישוב צפוף – לאורך קו החוף נמצאים ריכוזי האוכלוסין של מדינת ישראל מנתניה ועד ראשון לציון בצפיפות רבה.
תחנות הכוח – על קו החוף נמצאות שלוש תחנות כוח המספקות כמחצית האנרגיה של מדינת ישראל. תחנת הכוח רדינג בתל אביב, תחנת הכוח אשכול באשדוד, ותחנת הכוח רוטנברג באשקלון.
נמל אשדוד – הנמל המשמש פתח כניסה ויציאה חשוב ביותר לכל האספקה והיצוא של מדינת ישראל. את הנמל פוקדות אוניות משיט בינלאומי. חלקן נמצאות בהמתנה בעגינה בקרבת הפתח וכלי שיט של הזירה מבצעים עליהן אבטחה. דגי הדניס בבריכות רשת הנמצאות בצמוד לשובר הגלים הראשי מהווים אטרקציה לאנשים המנסים להתגנב דרך גדרות הבסיס לשובר הגלים כדי לגנוב דגים מבריכות הרשת.
מסופי דלק מול תחנות הכוח והטרמינל של חברת קו צינור אילת אשקלון באשקלון משמשים להעברת דלקים.
מזח הפחם עגינת אניות צובר כלי שיט של הזירה מבצעים סיורי אבטחה בקרבתם.
הכור האטומי – המרכז למחקר גרעיני - שורק נמצא בטווח הליכה מהחוף ועלול להוות מטרה לפשיטה מהים.
קידוחים ימיים ומתקני הולכת גז – באזור המים החיוניים שבזירה נמצאים מתקני הפקה והולכה של גז.
אזורים המהווים אתגר
האזור המאתגר ביותר בתחום הזירה הימית הדרומית הוא השטח הימי מול רצועת עזה במקום מתקיימת פעילות דיג אזרחית לצד הברחות ופעולות עוינות רבות. הקמת הנמל בעזה שנעשתה לפי הסכם הוקפאה כאשר הוברר שיהיה פתח הברחת חימוש בכמויות גדולות ביותר.
זירת אשדוד מנטרת את כלל כלי השיט הנעים במרחב הימי של רצועת עזה ומונעת כניסת גורמים שאינם מאושרים לרצועה. פעמים רבות עומדת יעילות זו למבחן על ידי גורמים מחוץ לרצועה המקיימים משטי מחאה. שהמפורסם בהם היה המשט לעזה (2010) בו נעצרה ה'מאווי מרמרה' על ידי כוח ימי שהשתלט עליה. ושנה מאוחר יותר עצירת המשט לעזה (2011).
כוח האדם
פלגת כוח האדם היא הכתובת הראשית בבסיס לקליטת כל חייל ואיש מילואים אשר מגיע ביחידה. באחריותה מציאת תפקיד מתאים לכל חייל בשיבוצו ביחידה בהתאם לנתוניו האישיים. אחראית על קידום אנשי קבע, מיצוי אוכלוסיות חיילי החובה ופיתוחה (פיקוד וקצונה), מתן שירותי רבנות ורפואה. כמו כן אמונה הפלגה על תחום תנאי השירות והטיפול בחיילים הזכאים, קיום סדרות חינוך ללוחמים ולתומכי הלחימה, פיתוח וקידום אוכלוסיות ייחודיות, קורסי השלמת השכלה, פרויקט "תגלית", ומתן אפשרות לזכאים לגיור באמצעות קורס נתיב צה"לי. בנוסף, אחראית הפלגה על זימון וטיפול באנשי המילואים תוך שימור הקשר עימם בכל זמן נתון.
פלגה טכנית
הפלגה הטכנית אחראית על התקינות והכשירות הטכנית של כלל כלי השיט ומערך תחנות החוף בזירה. טכנאי הזירה מבצעים אחזקות למערכות השונות תחת אחריותם, נותנים מענה לתקלות מתפתחות, מלווים ומבצעים התקנות משימתיות. הפלגה מחולקת למחלקות על פי תחום העיסוק:
תפעול
פלגת תפעול אחראית על תפעול היחידה, נמצאת תחת פיקודו של סגן מפקד הזירה. כוללת חולית המנופים התומכת בפלגה טכנית בטיפולים בספינות. קצין ביטחון המידע ומחלקת הכושר גופני אשר אחראית על שמירת הכשירות הגופנית של כלל חיילי הזירה.
פלגת אג"ם
פלגת אג"ם אחראית על ניהול הזירה בחירום ובשגרה. הפלגה מתכננת את משימות הזירה, מקצה משאבים ומקשרת עם יחידות שונות של זרוע הים, צה"ל וכוחות הביטחון השונים.
פלגת הבט"ש
פלגה 916 מבוססת באשדוד ותפקידה לתת ביטחון שותף – להגן בצורה רציפה על הגבולות הימיים של המדינה. הפלגה מפעילה ספינות מדגמי "דבורה" ושלדג. 'צרעה' וכלי שיט בלתי מאוישים.
ספינות הבט"ש של הפלגה מחולקות בין ארבע סיירות סיירת בזק, סיירת כסיף, סיירת טריגון וסיירת כריש. כל סיירת בפיקוד קצין ים בדרגת סרן/רב-סרן מפקד כלי שיט מוסמך.
הפלגה אחראית על הביטחון השוטף של חופי מדינת ישראל והאתרים האסטרטגיים החל מחופי מרכז המדינה וכלה ברצועת עזה, וכן לאורך הגבול הימי עם מצרים. בנוסף מבצעת משימות מיוחדות ומבצעים ימיים ללוחמה בטרור. הפלגה מהווה גורם מרכזי במאמצי המערכת הביטחונית בסיכול ומניעת טרור דרך הים.
יחידת סנפיר נמצאת תחת פיקוד פלגה 916 ואמונה על אבטחת הנמל, בידוק כלי שיט וביצוע משימות ביטחון שוטף הכולל מעצר כלי שיט בים. בנוסף מתמחה בצלילות במים רדודים.
פלגת שליטה
פלגת השליטה מפעילה מוצב שליטה זירתי המרכז מידע מתחנות הגילוי וההתראה הפרוסות לאורך חופי הזירה ואמצעי גילוי מתוחכמים הפרושים בנקודות תצפית לאורך החוף. אחראית על כיסוי כל התנועה במרחב הימי ובטווח החופי הסמוך לים בעיקר כדי לאתר כל ניסיון חדירה חבלני לתחומי המדינה. הפלגה מפעילה תצפית קדמית בחוף זיקים - ארז לאיתור חדירות בקו הגבול הימי מול רצועת עזה. אחריות השליטה של הזירה הימית הדרומית מתחילה באזור נתניה ונמשכת עד לגבול ישראל מצרים ברפיח.
הפלגה מורכבת משלושה חלקים: מטה הפלגה ו במפקדת הזירה באשדוד, מש"ז אשדוד ומטה הפלגה ממוקמים בתוך בסיס אשדוד שבנמל אשדוד. על קו החוף הסמוך לקיבוץ ארז, ממוקם קילומטר וחצי צפונית לגבול רצועת עזה כמוצב קדמי בגזרת הפעילות העמוסה.
במוצבי השליטה מותקנים מערכות ממוחשבות הכוללות מכ"מים ואמצעים מיוחדים. בקריות השליטה הפועלות בהן הן חיילות בשירות סדיר, תפקידן לאתר ולזהות את כלל המטרות הימיות בגזרה. לשם כך מופעלים מכשירי מכ"ם מצלמות ואמצעי תצפית אופטרוניים. בקריות השליטה אחראיות על בניית תמונה מלאה בזמן אמת של כלי השיט בגזרתן, באמצעות מכשירי הגילוי העומדים לרשותן. בקריות שליטה מדורגות ל, ו.
מהווים את שלד הפיקוד במוצבי השליטה. הם משמשים בתפקיד כפול: להוות הגורם הבכיר במשמרת אשר מעביר הנחיות בזמן אמת לכוחות המבצעים בים. ולהוות מפקדיהם הישירים של בקריות השליטה והמוצבים.
יחידות נוספות
יחידת הנחיתה היחידה להובלת כוחות דרך הים. כלי השיט של היחידה מסוגלים לשאת מספר רב של לוחמים וכלי רכב ולהנחיתם בחוף אויב.
יחידת מעגן – הכוללת שלוש גוררות מתמחה במשימות ימאות ותמיכה בכלי השיט של הבסיס בנמל ובים. בין משימותיה: גרירת כלי שיט חילוץ והצלה, וביצוע עבודות ימאות מורכבות. היחידה מופעלת בפלגת אג"ם בעבר הייתה חלק מהפלגה הטכנית.
צעדים ראשונים
בריכת ההשקטה של תחנת הכוח אשכול באשדוד היוותה מקום עגינה זמני לטרפדות וכלי שיט קטנים של חיל הים. הצורך המבצעי לפעילות ביטחונית בקרבה לגבול עם מצרים גרם לכך שעם פתיחת הנמל הימי באשדוד בשנת 1965 החלה בו פעילות כלי שיט של חיל הים.
בניית מחנה הקבע בדרום הנמל החלה בשנת 1965. בתקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים הוקם, תוך יממה, בסיס קדמי בנמל. למפקד הבסיס מונה סא"ל יקותיאל נץ. ספינות שייטת הנחתות כהכנה למבצע נחיתה בחוף אל עריש. במהלך מלחמת ששת הימים ואחריה נקשרו ספינות מפלגת הטרפדות 914 למצופים ווקיבלו דלק ואספקה.
מחנה הבסיס
חנוכת מחנה הקבע של הבסיס החדש של חיל הים בנמל אשדוד נערכה ב-13 באוגוסט 1968 במסגרת חגיגות יום חיל הים לציון 20 שנה להיווסדו.
מפקד חיל הים ברך. הגב' שרה אראל, רעית מפקד חיל הים, התכבדה בגזירת סרט הכניסה לבסיס וניפוץ בקבוק שמפניה בקיר המבנה הראשון.
תקופת מלחמת ההתשה נערכו סיורים רבים בגזרה. בשנת 1969 63 סיורי ספינת משטרה, 116 סיורי נחתות, 73 סיורי אוויר ו-43 סיורי ספינות סער. לאחר סיום הפעילות המלחמתית המשיכה פעילות רבה של סירות דיג מעזה שמגיעות לאזור אשקלון או חורגות מערבה מהקו שהותר להם. פעילות ספינות דיג מצריות מפורט סעיד שחורגות מזרחה או מתקרבות לחוף וספינות דיג ישראליות שחורגות מערבה מהתחום הבטוח.
אזורים רגישים בעבר
מימי חוף צפון סיני – האזור עשיר בדגה והיה מקום פרנסתם של דייגים מתושבי סיני ופורט סעיד. עשרות סירות מצריות דגו באזור מבלי להתחשב בנושא המים טריטוריאליים. דייגים ישראלים זכו באזורי הדיג חדשים שהניבו יפה ופעילותם חייבה הסדרה ואבטחה.
המודיעין המצרי נהג להחדיר ולחלץ חוליות מהאזור. חדירות כלי שיט של הצי המצרי שהתקיימו אחרי מלחמת ששת הימים פסקו לאחר קרב רומני.
מימי תעלת סואץ והאגמים – בחודש שלאחר המלחמה אירעו התכתשויות על השיט בתעלת סואץ במסגרתן נשבו שני שייטים. ובחסות האו"ם נחתם הסכם אי שיט בתעלה. בסיס אשדוד המשיך להחזיק בכוננות סירות גומי וצוותים באזור התעלה. במהלך מלחמת ההתשה בוצעו מארבים ימיים בימת פורט פואד בקרבת מעוז בודפשט.
שנים ראשונות
בשנת 1967, עם הקמת הבסיס, התבססה באשדוד פלגת הטרפדות שכללה 6 טרפדות והלכה והצטמצמה. שייטת הנחתות כללה שש נחתות.
בשנת 1971 כלל סדר הכוחות: פלגה 924 עם 3 נחתות, פלגה 913 עם 3 דבורים. בבסיס דפנה נמצאו שתי צרעות ו-2 יתושים.
הבסיס במלחמת יום הכיפורים
מוצבי הבסיס בסיני היו מעורבים בלחימה. תצפית המכ"ם במוצב בודפשט הוחרבה ושוקמה מחדש במהלך המלחמה. מבצע ליידי לתקיפת פורט סעיד בוצע על ידי לוחמי שייטת 13 בכלי שיט של בסיס אשדוד. תוכננה פשיטה על לשון הים ותותחי החוף של פורט פואד עם שייטת הנחתות אשר לבסוף לא בוצעה. מפקד בסיס אשדוד סא"ל איתן ליפשיץ קבע את מפקדתו הקדמית בחדר המבצעים של בסיס דפנה.
ספינות היתושים של סיירת 919 הופעלו בניסיונות חילוץ של טייסים נפלו לים התיכון. השתתפו במבצע ליידי ובתום הלחימה הועברו לאגם המר לפעילות כנגד הארמייה השלישית המצרית.
תוספת משימות והתפתחות בנין הכוח
גזרת האחריות של הבסיס הייתה רצועה ברוחב 40 מיל ימי מחוף מכמורת בצפון עד גבול מצרים בדרום.
שירותי המעגן לכלי שיט חיל הים בנמל אשדוד סופקו על ידי שתי גוררות. במערך מילואים נרשמו 6 סירות מנוע וכן את גוררות הנמל שניתן לגייסם בזמן חירום.
פלגה 31
ספינות טילים התבססו באשדוד, בשנים 1978 עד 1990. הסיבה העיקרית הייתה כמות ספינות הסער שהגיעה לשיא באותם ימים. שיקול נוסף היה לא לסגור את הכלים במקום אחד. הספינות נקראו במסגרת פלגה 31 ונשארו כחלק משייטת ספינות הטילים.
בשנת 1989 פלגה 31 בפיקודו של סא"ל זאב ינובסקי את: אח"י תרשיש (סער 4), אח"י קוממיות, אח"י כידון (סער 4) ואח"י סער. פברואר 1990 עזבה הפלגה את אשדוד והתבססה בחיפה.
תכנונים וכלי שיט נוספים
בשנת 1979 במסגרת הצמצום בזירת ים סוף נקלטה בבסיס סיירת דבורים נוספת "בזק". בחודש יוני נקלטה פלגת הנחתות 921 שכללה שלוש נחתות 60 מטר ואח"י בת שבע. סדר הכוחות עמד על 11 דבורים 6 נחתות 9 יתושים ואניה אח"י מעוז.
בשנת 1980 הוקם באשדוד בית הספר להחפה בהתמחות עיקרית בדיקת חוף לנחיתה. בסוף אותה שנה ספגה אח"י מעוז 2 נזקים קשים בעת שנשלחה להצלת עובדים שנתקעו בדוברה מחוץ לנמל חדרה.
נמל ב' באשקלון – בתחילת שנות ה-80 קודמה תוכנית לבניית נמל ייעודי לחיל הים בדרום אשקלון. התוכנית קיבלה תמיכה הצהרתית עד דרג ראש הממשלה מנחם בגין אך לא הוקצה לה מימון. באותן שנים לא נעשו השקעות במחנה הבסיס שנחשב כמחנה מעבר. בשנת 1985 נזנחה התוכנית ונמשכה ההתבססות בנמל אשדוד ובמחנה הצמוד אליו.
בשנים 1986–1989 היו אירועים רבים של עצירת ספינות מבריחים בעיקר טורקיות. שנשאו חשיש מלבנון למצרים. המבריחים לא נשמעו לקריאות בחלק מהתקריות והיה צריך להשתמש בירי, כך נפגעו מבריחים מדי פעם.
החלת האוטונומיה בעזה
בשנת 1994 הוחלה תוכנית האוטונומיה על רצועת עזה שעברה לשלטון פלסטיני. מימי החופין של הרצועה חולקו לשלושה אזורים. אזור חיץ צפוני K ברוחב 1.5 מיל ימי ואזור חיץ דרומי –M מקו גבול ישראל מצרים ברוחב 1 מיל ימי ואורך 20 מיל ימי בהם הדיג אסור ולאנשי רצועת עזה אין להמצא בו. האזור ביניהם מותר לדיג L, עד 20 מיל מהחוף.
בספטמבר 2001 הורחב אזור החיץ הדרומי M לשני מיל ימי כדי להוות חציצה ריאלית מגבול מצרים. מאז יש לספינות הבט"ש התעסקות רבה באכיפת הוראות הדיג ובמניעת פיגועים ומניעת קשר עם מצרים בדרך הים.
משנת 1995 נשמר הביטחון השוטף על ידי 5 סיורי דבורים. עם התגברות המהומות בסוף שנת 2000 הועלה ל-7 סיורים שבוצעו על ידי דבורים ולפעמים שולבה גם ספינת טילים.
משימות נוספות והתארגנות
באותן שנים נוספה לכוננות לחילוץ שרי ממשלה המבקרים את המתיישבים היהודים ברצועה. משימה זאת בוצעה מדי פעם עד מימוש תוכנית ההתנתקות.
בשנת 2003 החלה לפעול ים תטיס דוברת שינוע גז שהופק מקידוחים בים. הדוברה עוגנת 13 מיל ימי מערבית לאשקלון וחייבה סיור אבטחה מיוחד. ספינות הבט"ש עשו בשנה זאת 33,380 שעות ים.
בשנת 2004 כלל סדר כוחות הבסיס: 16 דבורים שעברו שדרוג למדחפי AD וקיבלו תוספת מהירות. במהלך השנה נוספה ספינת שלדג אחת. אוניות עזר, 3 גוררות ו-11 ספינות דיג מועמדות לגיוס, מערך הגילוי כלל 8 תחנות מכ"ם קבועות ו-4 ניידות מכ"ם לפריסה בהתאם לצורך. ספינות הבט"ש של הבסיס ביצעו בשנה זאת 34,934 שעות ים.
שנת 2005 – עמדה בסימן ביצוע תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה. באותה שנה התווספו לסדר הכוחות של חיל הים: 6 דבורה סימן 3 ושתי ספינת שלדג. בים לא חלה הינתקות וספינות הבט"ש המשיכו לאכוף את כללי התנועה בקרבת החוף. אזור L המותר לדיג הוגבל עד 10 מיל ימי מהחוף. אזורי מגבלות השיט עודכנו אזור K הורחב ב-500 מטר צפונה אסור לכניסה לדיג ערבי וישראלי. מתוך אזר L המותר לדיג הוגדרה רצועה ברוחב 3 מיל ימי מהחוף אזור P היסטורית היו אלה המים הטריטוריאליים בתקופת המדט הבריטי. לכניסת כלי שיט של הבט"ש לרצועה זאת נדרש אישור מיוחד.
באותו זמן הגדירו המצרים אזור חיץ מדרום לאזור M בו ביצעו המצרים סיורי ביטחון שוטף שלהם.
מוצבי השליטה בחוף הרצועה – תל רידאן, מוצב אלוף ומוצב ארז פונו באוגוסט 2005. הוקם מוצב שליטה בזיקים. אמצעי גילוי משוכללים הוצבו על מזח הפחם ובארובות תחנות הכוח רוטנברג ואשכול.
מלחמת לבנון השנייה
מאמצע השנה עמדה בסימן מבצע גשמי קיץ ומלחמת לבנון השנייה. המאמץ העיקרי של הביטחון השוטף במשך כל שנת 2006 כולל תקופת המלחמה התרכז לרצועת עזה. לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות בגזרה הדרומית הייתה זו שנה ראשונה בהופעל מוקד שליטה שעבר מארז לזיקים.
הפעילות מול גזרת עזה קיבלה את השם מבצע גשמי קיץ. לחיל הים החלה ב-26 ביוני מועד חטיפתו של גלעד שליט. כללה הטלת סגר על מעגנות רצועת עזה, ירי מהים על ידי שייטת 13 כנגד יעדי חמאס ברצועת עזה., סיורי איסוף מודיעין על ידי ספינות הבט"ש. מטרת הפעולות היו מניעת, מניעת הברחות אמצעי לחימה וכדי למנוע אפשרות שחמאס יבריחו את החייל החטוף גלעד שליט המצוי בידיהם למצרים בדרך הים. בפעילות הועסקו שלוש ספינות טילים ספינת דבורה ושלדג מפלגה 916 וקבוצת לוחמי שייטת 13 והיא נמשכה עד 22 באוקטובר 2006.
אח"י תרשיש (סער 4.5) ואח"י חרב (סער 4.5)ביצעו 13 גיחות ירי מהים לעבר יעדי מחבלים במרחבים פתוחים במגמה להרתעה ומניעת ירי רקטות מהם.
היות שנמל חיפה היה בטווח הרקטות שנורו מלבנון, פונו מרבית כלי השיט מבסיס חיפה וחלקם מצאו מחסה בנמל אשדוד. אח"י חנית שנפגעה מטיל חוף ים C-802, בעת שקיימה את ההסגר על החוף הלבנוני, נכנסה לתיקונים בבסיס אשדוד.
המשך פעילות הביטחון השוטף
סדר הכוחות ב-2007 כלל 8 דבורים 6 דבורות שתי ספינות שלדג ו-3 צרעות. שילוב אמצעים נוספים של מסוקי קרב ופרוטקטור (כלי שיט) בלתי מאויש.
החל מיוני 2007 השתלט ארגון החמאס על רצועת עזה וגם על המשטרה הימית הפלסטינית. לא ניתן לבצע תיאום והחלה תופעה של ירי מהחוף אל ספינות חיל הים. הוטל סגר או הסגר על רצועת עזה על ידי ישראל ומצרים.
בשנת 2008 עמד סדר הכוחות של הבסיס על: 5 דבורים 10 דבורות, וחמש ספינות שלדג. החלה פעילות עוינת של משלוח אוניות לשבירת המצור הימי על הרצועה בארגון "חופש לעזה" בדצמבר הייתה יכטה "דיגניטי" שביצעה פרובוקציה וחזרה לצור בלבנון.
מ-27 דצמבר 2008 פתח צה"ל במבצע עופרת יצוקה להפסקת ירי הרקטות מרצועת עזה. בסיס אשדוד בפיקודו של ירון לוי ביצע את הלחימה סגר ימי וסיוע באש מהים. תקיפת מטרות וגבית מחיר מחמאס. עד לסיום המבצע ב-18 בינואר 2009 הותקפו 68 יעדים בחוף במטרה לחסימת תנועה בצירים והמנעה וסיוע לפעילות צה"ל בחוף. אח"י חרב (סער 4.5) אח"י יפו (סער 4.5), אח"י תרשיש (סער 4.5) ואח"י סופה (סער 4.5) התבססו באשדוד וביצעו את התקיפות מול הרצועה.
אכיפת הסגר הימי
בשנים 2009–2011 נעשה ריכוז מאמץ לחסימת משטים לשבירת הסגר על עזה. במאי התארגן משט של מספר אניות אשר מרביתן עצרו בדרך והאנייה 'מאוי מרמרה' נתפסה על ידי חיל הים. במהלך התפיסה נהרגו פעילי טרור טורקים. הפגנת הנחישות של חיל הים לאכיפת הסגר גרמה לכך שמרבית המשטים הורידו את הציוד באל עריש והוא הועבר לרצועה דרך המעברים. היבשתיים.
עם זאת היה צורך לעצור מספר אוניות שלא נשמעו להוראות. בהם הפליגו פעילים אירופיים וערבים וצוידו באמצעי צילום וציוד תקשורתי. חלק מהאוניות שנעצרו נשאו שמות ליצירת תהודה תקשורתית: 'רייצ'ל קורי', 'פינץ', 'דיגניטי כראמה', 'תחריר', 'צ'אלנג'ר' ו'אוליביה'.
בשנת 2012 המשיכו כלי השיט של הבסיס בפעילות הסגר. סדר הכוחות הזה לא השתנה גם בשנים הבאות. בנובמבר אותה שנה השתתפו כלי השיט של הבסיס במבצע עמוד ענן מול הרצועה. ולאחר סיומו הורחב אזור המותר לדייג ל-6 מיל ימי כחלק מההבנות שהושגו לסיום המבצע.
חסימת משטי מחאה – בסיס אשדוד מתמודד מדי פעם עם משטי מחאה המאורגנים על הפלסטינים ואוהדיהם. ב-5 באוקטובר 2016, עצרו כלי השיט של הבסיס משט מחאה אשר על מנת למשוך תשומת לב עולמית בוצע על ידי נשים בלבד. לשם כך רוכז צוות מוגבר של חיילות הבסיס על סירת צרעה של יחידת סנפיר. העימות נשאר ברמת עצימות נמוכה סירת המפגינות נעצרה הן הובאו לנמל אשדוד ושולחו לארצותיהן.
מוצבי חוץ בעבר
כיום השליטה נעשית מרחוק. יש רק את מפקדת הזירה ובסיס האם באשדוד ומוצב אחד בזיקים (ארז) שגם הוא יפונה במהלך 2019, בעבר השליטה בזירה חייבה פרישת בסיסי משנה.
בסיס דפנה
מטרת בסיס דפנה הייתה קיום תחנת מכ"ם ומגלה שידורי מכ"ם בחוף סיני בים התיכון ובקרבת נמל פורט סעיד. המוצב תרם רבות לשליטה בגזרה זו. הבסיס שהיה למעשה אי בלב המדבר. חייב תנועה רבה של תספוק באמצעות נחתת. האבטחה בימת ברדוויל חייבה תפעול כלי שיט קטנים במרחק רב מהעורף הטכני לוגיסטי. הבסיס פעל משנת 1970 ועד למסירת סיני למצרים במסגרת הסכם השלום בספטמבר 1979. המידע שסיפק במלחמת יום הכיפורים היה חיוני ביותר לקרבות הטילים שהתרחשו במקום. בשנת 1977 הוקם במקום מעגן לדבורים.
בסיס פנרה
בסיום קרבות מלחמת יום הכיפורים הוקם בגדה המערבית של האגם המר על משבצת הקרקע של מנהלת האגם המר המצרית, בסיס פנארה כיחידת משנה של בסיס אשדוד – יחידה 5533. בפיקודו של רס"ן יצחק שמיר. משימות היחידה היו: אבטחה מפני פיגועים באגם המר, סיוע לוגיסטי לגשרים בתעלת סואץ. מניעת אספקה מחטיבה מצרית שהייתה מנותקת מהצד המצרי בדרום האגם המר וחסימת מעבר מהארמייה השלישית (מצרים) הנצורה. הכח הראשון הגיע מבסיס אשדוד בפיקוד יצחק קוראל אלמוג. בימי הפסקת האש הראשונים הוטסו לאזור כ-30 מלוחמי 707 עם סירות גומי. ארבע ספינות מדגם "יתוש" הועברו מבסיס דפנה ויחד עם סירות גומי החלו לבצע סיורי נוכחות ומארבים. בהמשך נעשתה היחידה אחראית לקשר עם אוניות הסוחר התקועות באגם המר. היחידה התקיימה עד סוף פברואר 1974 שאז פורקה במסגרת הסכמי הפסקת האש עם מצרים.
בסיס עין גדי
עין גדי נתפס על ידי חיל הים עוד במלחמת השחרור.
מסוף שנות השישים ובמשך שנים בוצעו "פריסות" של ספינות מסוגים שונים לים המלח, בעיקר בחוף עין גדי הספינות קיימו סיורי ביטחון ששוטף, בהתאם להערכות מצב מודיעיניות של פיקוד המרכז. השהיה לתקופות קצרות בעיקר לקראת חגי תשרי. פסח ויום העצמאות. הצוותים התבססו באוהלי מגורים ומבנים מאולתרים לחדר אוכל. מליחות של המים חייבה טיפולים מיוחדים לכלי השיט. בחוף לא היה שובר גלים שיגן על כל השיט מגלים שמרימה הרוח המזרחית בצהרי כל יום. בתום ההפלגה היה צורך למשות את הספינות מהמים. דבר שנעשה עם עגלה וטרקטור צמוד.
עם התגברות חשד/חשש/ההערכה/ידיעות להברחת פעילי פח"ע, הברחות אמל"ח וסמים בדרך ים המלח גדלו תדירות הדרישות לאבטחה מצד פיקוד המרכז. בשנת 1978 כינס מיכאל ברקאי מפקד חיל הים את סגל הפיקוד על חוף ים המלח והחליט על הקמת בסיס קבע בחוף עין גדי.
במחצית השנייה של 1984 התקבלה החלטה בחיל הים לסגור את בסיס עין גדי, משיקולי תקציב. ב-18 דצמבר 1984 נערך טקס להורדת נס השירות הפעיל לבסיס עין גדי בהשתתפות קציני מפקדת חיל הים. פינוי תכולת הבסיס למעט המגורים הסתיים ביום 21 בינואר 1985 בו הורד דגל חיל הים. בניני המגורים הועברו רשמית לידי פיקוד המרכז שהפך את המקום לאתר נופש לחיילי צה"ל. כעבור שנים מעטות פונו המגורים וכיום אין זכר לקיום בסיס במקום.
מערך הגילוי הזירתי
המערך הוקם בשנת 1976 לאחר פיגוע כביש החוף וכלל 7 מוצבי שליטה אזוריים: מוצב בית פלדמן בדרום נתניה, תל אביב,  אשדוד,  ארז הישנה,  תל רידאן. תחנת מכ"ם בבית הממשל באל עריש, ותצפית מכ"ם קדמית במוצב בודפשט.
מוצב האלוף – מוצב תצפית שהוקם במרכז הרצועה לפי דרישת אלוף פיקוד דרום ומאז נקרא מוצב האלוף.הרעיון היה לחלק את הרצועה כדי להגביר שליטה במתרחש בחוף. מאוחר יותר הוקמה גם גדר תיל לתוך הים למניעת מעבר אנשים וכלי שיט מצפון לדרום רצועת עזה.
המוצבים בסיני פורקו עם מסירת חצי האי לידי המצרים. במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות, פורקו המוצבים בתל רידאן ומוצב האלוף. ונבנו שני מוצבים חדשים אשדוד חדש,  ארז החדשה. ארז החדש כלל בתוכו את כלל מוצבי הרצועה: ארז הישנה, תל רידאן ואלוף. ו אשדוד ספג לתוכו את מוצבי מרכז המדינה תל אביב, אשדוד ובית פלדמן.
ניידות מכ"ם – יחידה 5511 עם 5 יוניות בים התיכון רצועת עזה. ויחידה 5599 בים המלח 4 יוניות. יחידה 199 שהוקמה כדי לגלות ולמנוע פעילות מצרית באגמי תעלת סואץ.
פרסים וציונים לשבח
בשנת 1984 נערכה בין יחידות חיל הים תחרות לארץ ישראל יפה. בסיס אשדוד הגיע למקום הראשון וזכה בפרס שהיה – מכסחת דשא. אחריו היו בסיס ההדרכה ומספנת חיל הים שלישית. הראשון בין היחידות הקטנות היה בסיס עין גדי והשני אחריו בסיס תל-רידן שניהם יחידות משנה של אשדוד.
ב-31 באוגוסט 1993 העניק מפקד חיל הים עמי אילון ציון לשבח לפלגת הנחתות לדורותיה. התעודה נמסרה לאל"ם מייק אלדר בנוכחות הרמטכ"ל אהוד ברק.
בסיס אשדוד קיבל שלש פעמים את פרס הרמטכ"ל על התנהלות נכונה:
על חסימת החדירה לחוף זיקים, במהלך מבצע צוק איתן זכה מפקד סיירת כריש, בציון לשבח מהרמטכ"ל בני גנץ. בקרית השליטה במש"א ארז  זכתה בתעודת הערכה ממפקד זרוע הים אלוף רם רוטברג.
מפקד חיל הים, אלוף אלי שרביט העניק לפלגה 916 בחודש יוני 2018 תעודת הערכה על פעילות מבצעית משמעותית שתרמה ישירות לביטחון ישראל, אשר במהלכה הפגינה הפלגה, מקצועיות, שילוביות ומבצעיות.
הנצחה
הבסיס מסייע בתחזוקת יד לחללי חיל הים ב'גן אלישבע' באשדוד. ומארגן את טקס האזכרה המתחיל את אירועי שבוע חיל הים מדי שנה. חללי הבסיס הם:
קשר לציבור
בסיס אשדוד מאומץ על ידי עירית אשדוד מקיים קשר מתמיד עם קהילת העיר אשדוד. אחד המוסדות הנמצאים בקשר מתמיד עם הבסיס הוא בית הספר 'אורט ימי אשדוד'. תלמידי בית הספר מצטרפים לאימונים של יחידת הגוררות, ולאימוני הסיירות השונות בפלגה 916. תלמידי העתודה הטכנולוגית בבית הספר, ממומנים על ידי חיל הים, עוברים סיורים והתנסות עם המהנדסים וההנדסאים של הבסיס. כמו כן, באירועים מיוחדים כמו יום חיל הים ויום השואה אף מתקיימים טקסים משותפים של הבסיס ותלמידי בית הספר.
בסיס חיל הים מקיים מדי מספר חודשים אירוח לתלמידי ישיבות ההסדר. בביקור מוצגים כלי השיט ונידונים תנאי השירות בים. התוצאה יותר מאנשי ישיבות ההסדר מגיעים לשירות צבאי בחיל הים.
מתקיים שיתוף פעולה בין הבסיס לבתי ספר של חינוך מיוחד באשדוד. מדי חודש מגיעים לבסיס תלמידים בגילאים שונים ומשתלבים בפעילות השוטפת של הבסיס. חיילי הבסיס מגיעים גם הם אל בתי הספר ועוזרים לתלמידים בעיסוקיהם השונים.
הבסיס נוהג לפתוח את שעריו ביום העצמאות ובמועדים אחרים לביקורי קהל.
מפקדי הבסיס
מהקמת הבסיס ועד שנת 1980 היה מפקד הבסיס קצין ים בדרגת סא"ל. משנה זו ואילך הועלה התקן ומפקדי הבסיס מועלים לדרגת אל"ם לקראת קבלת התפקיד.
קישורים חיצוניים
"בין גלים", דצמבר 2009, עמ' 12
סיזר
סיזר (Caesar) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו קיסר. {{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
בצלאל לאפין
ביוגרפיה
לאפין נולד בעיר גרודנו ברוסיה הלבנה, י"ב אלול תרט"ז בשנת 1856 למשפחה אמידה מאוד. אביו ר' משה פישל הכהן ממשפחת לאפין (לפין) מליטא, ולאמו שרה פראדל, בת הרב ר' אברהם גרשון חרלפ, אחי הרב הגאון ר' אליעזר חרלפ ממזריטש. והוא בן דודו מדרגה שנייה של ראש קהילת קובנה, הד"ר אבא לפין.
עלה לארץ ישראל עם הוריו בתרכ"ג - 1873. התיישב בירושלים ולמד בישיבת עץ חיים בירושלים. כבר ב־1882 הקים שירות עגלות סדיר בין ירושלים ויפו, במקום נסיעה ברכיבה על פרדות וחמורים, שהייתה נהוגה אז, בטרם התפתחה התחבורה הציבורית בארץ ישראל.
הוא התפרנס גם ממסחר ומקבלנות בנייה. היה פעיל במוסדות צדקה, תמך בתלמידי חכמים ותרם כסף רב לבית החולים ביקור חולים בירושלים (שימש גבאי ראשי שלו), ולבניית בית הכנסת הגדול בית יעקב השוכן בחורבת רבי יהודה החסיד.
בחצרו שבעיר העתיקה, שקבלה את השם, חצר ר' פישל נגיד, הוא מסר את הבית העליון לשימוש בית כנסת, ושם גם למדו בני ישיבת "דגל תורה", ואחרי כן נוסדה שם ישיבת תורת חיים.
לאפין ייסד חברה לגמילות חסדים בשם "מעוז לדל", בנוסף ייסד את "קרן לאפין" למתן בסכומים גדולים לנזקקים.
לאחר שעבר להתגורר ביפו בשנת 1889, הוא ניהל עסק ליבוא ויצוא ביפו בשם "ליברכט את לפין". בשנת 1895 הוא הקים ביחד עם חבריו תלמוד תורה "שערי תורה״. הוא פעל למען בית החולים שערי ציון שהיה בית החולים היהודי הראשון ביפו. עיקר עשייתו הציבורית נודעה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בתרל"ב נשא לאשה את מרת צירל בת ר' מיכל רבינו (אלול תרי"ד - כסלו ת"ש).
נפטר בי"ח טבת, תרצ"ט ונטמן בהר הזיתים.
הנצחה
בדצמבר 1942 הופנתה הצעה להחלפת שם רחוב התבור בשמו של לאפין אל ראש העיר ישראל רוקח, ובשנת 1943 החליט ראש עיריית תל אביב לקרוא על שמו רחוב ומקביל לרחוב התבור בשכונת כרם ישראל. הנימוקים לקריאת הרחוב על שמו, מאחר שהיה בין מייסדי העיר ובוניה והקים בה מוסדות ציבור, חסד וצדקה רבים. מוקירי זכרו של לאפין באותה עת מחו כנגד ההחלטה וראו בקריאת הרחוב הצדדי עלבון, בטענה שמן הראוי היה להנציחו ברחוב מרכזי יותר.
טקס פרסי אנני ה-27
פרס ג'יין פוריי
הוקרה על השפעה משמעותית ומיטיבה על אמנות ותעשיית ההנפשה.
פרס וינזור מקיי
הוקרה לתרומה משמעותית לאמנות ולתעשיית ההנפשה.
ג'וזף סטפנו
ג'וזף סטפנו (באנגלית: Joseph Stefano; 5 במאי 1922 - 25 באוגוסט 2006) היה תסריטאי ובמאי אמריקאי.
קורות חיים
סטפנו החל לכתוב תסריטי קולנוע ב-1950. לפני כן שיחק בהפקות תיאטרון מסחריות וכתב שירי פופ. הסרטים הראשוניים להם כתב את התסריט היו סרטים אמנותיים שהופקו במקור לטלוויזיה. ב-1959 כתב את התסריט לסרט "הסחלב השחור" בבימויו של מרטין ריט. ב-1960 הוזמן על ידי אלפרד היצ'קוק לחבר את התסריט ל"פסיכו". משהיה הסרט להצלחה קופתית, נתבקש על ידי היצ'קוק לחבר את התסריט לסרטו החדש "הציפורים". בשנות השבעים, סטפנו כתב כמה פרקים לפרנסתו ב"מסע בין כוכבים".