cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עיר היונה
עיר היונה הוא ספר השירה הלירית הרביעי של נתן אלתרמן. הספר ראה אור סמוך ליום העצמאות של שנת 1957, 13 שנים לאחר ספרו הקודם, "שירי מכות מצרים". הספר כולל שני חלקים, הראשון הוא מחזור שירי עיר היונה, בו ביקש אלתרמן לגולל את אתוס הקמת מדינת ישראל. בחלקו השני של הספר מקובצים מחזורי שירים שנכתבו על ידי המשורר עוד מראשית שנות הארבעים, בהם "שיר עשרה אחים". הספר נחשב בשעתו כאכזבה וכפחות טוב מספרי המשורר, אך למרות זאת זיכה את אלתרמן בפרס ביאליק. המוכר ביותר מבין שירי מחזור "עיר היונה" הוא השיר "ליל חניה" שהולחן על ידי יאיר רוזנבלום לקראת פסטיבל הזמר והפזמון בשנת 1973.
היי רולר
עיצוב
תאי הנוסעים (או הקפסולות) מותקנים על שפת החיצונית של הגלגל ומסובבים בנפרד על ידי מנועים חשמליים, כדי לשמור בצורה חלקה על רצפת התא במישור האופקי בכל סיבוב מלא. התכנון הראשוני כלל 32 תאים, כל אחד בעל קיבולת של 40 נוסעים, ואילו בתכנון הסופי נכללו 28 קפסולות של 40 אנשים, וקיבולת כוללת של 1,120 נוסעים.
עיר היונה
שם הספר
שם הספר לקוח מהפסוק בספר צפניה:  ומהפסוק בספר ירמיהו: , אליו מתייחס אלתרמן במישרין בגוף השיר. המילה "יונה" מתפרשת הן כשם הציפור יונה, המבשרת את השלום והן כפועל משורש י.נ.ה (הציק, לחץ).
היי רולר
עיצוב
כל תא מתפרש על פני 20.9 מטרים רבועים, בעל מסה של 20,000 קילוגרם, קוטר של 6.7 מטרים, ציפוי זכוכית המשתרע על פני 28 מטרים רבועים, והוא מצויד בשמונה מסכי טלוויזיה בעלות מסך שטוח.
עיר היונה
מחזור שירי עיר היונה
שירי "עיר היונה" באים לתאר את העשייה הציונית בארץ ישראל בתקופה שלפני הקמת המדינה ובראשית ימיה על פי סדר התרחשותם: ההעפלה, קיבוץ הגלויות, כור ההיתוך, התפתחות השפה העברית והעיר (תל אביב), תקופת מלחמת העצמאות, מגויסי גח"ל (גיוס חוץ לארץ), העלייה ההמונית ועוד עניינים שבסדר היום הציבורי.
היי רולר
עיצוב
בשעות הלילה הגלגל מואר על ידי מערכת של 2,000 נורות, שיכולה להציג צבע אחיד בודד, קטעים בצבעים שונים, מספר צבעים הנעים סביב השפה , ותצוגות מותאמות אישית לאירועים מיוחדים וחגים.
בנייה
האתר ממוקם בשדרות לאס וגאס, מול סיזרס פאלאס (Caesars Palace). הבנייה תוכננה במקור להתחיל בספטמבר 2011, ולהסתיים בסוף שנת 2013, מועד שעודכן לאחר מכן לתחילת 2014.
השפה החיצונית של הגלגל הושלמה ב־9 בספטמבר 2013. תא הנוסעים הראשון נמסר והותקן בנובמבר אותה שנה, ותא הנוסעים האחרון הותקן בחודש שלאחר מכן.
עיר היונה
מחזור שירי עיר היונה
היצירה מחזיקה 157 עמודים ובהם 30 שירים, חלקם ארוכים ומורכבים מאוד. גיבורי מחזור השירים הם שני צעירים עבריים מתים מיכאל ומיכל, שאינם אלא הנער והנערה מהשיר "מגש הכסף" ואבות-הטיפוס לנוער העברי החלוצי, הלוחם ובונה המדינה. ניתן להבחין בשלוש חטיבות מרכזיות: המאבק בבריטים ובפרט ההעפלה, בה מתייחס אלתרמן בסימפתיה לעולים בני הגלות ולא רק לאנשי היישוב ה"צברים"; מלחמת השחרור, הן בהתבטאותה בעורף, בעיר תל אביב החשופה להתקפות מיפו ("הפרבר הדרומי") והן בקרבותיה ("בטרם יום", "ליל חניה", "ליל תמורה" ועוד), גם בשירים אלה העניק אלתרמן מקום של כבוד ללוחמים-העולים. החטיבה השלישית מעלה על נס את העלייה ההמונית ואת קליטתה במדינה הצעירה.
היי רולר
בנייה
לאחר בדיקה מקדימה, מערכת התאורה של High Roller הוארה בשקיעה של יום ה-28 בפברואר 2014.
עיר היונה
חלוקה למדורים
שירים על רעות הרוח כולל את מחזור השירים "שירים על רעות הרוח" (ראו להלן), מקבץ משירי העיר תל אביב, "שירים על ארץ הנגב", בלדות מימי מלחמת העולם השנייה ("אמרה חרב הנצורים" ו"כבר תמו יום קרב וערבו") והשיר "מריבת קיץ", המהווה פולמוס עם הכנענים.
היי רולר
בנייה
הגלגל נפתח לציבור בשעה 16:00 ב־31 במרץ 2014.
עיר היונה
חלוקה למדורים
שירי נוכחים כולל 19 מונולוגים מפי דמויות, מושגים ועצמים מעולמו של אלתרמן והמדינה ("הרחוב", "הפונדק הישן", "חצרו של קיבוץ" ועוד).
היי רולר
כרטיסים
כאשר נפתח האתר לציבור במרץ 2014, עלות כרטיס לנסיעה בודדת של 30 דקות, הזמן שלוקח להשלמת סיבוב, עמדה על $ 24.95 (בשעות היום) ו-$ 34.95 (בלילה). אפשרויות כרטיסים אחרות כוללות כרטיס אקספרס בעלות של 59.95 דולר, המאפשר למחזיק לדלג על התור ולנסוע בכל עת.
הטוען לכתר
עין דובאי באיחוד האמירויות הערביות הוא גלגל ענק שטרם הושק, הצפוי להתנשא לגובה רב יותר, אם תושלם הקמתו כמתוכנן. הוא עתיד להתנשא לגובה של 210 מטר.
עיר היונה
שירים על רעות הרוח
מחזור 11 השירים הכלולים תחת הכותרת "שירי רעות הרוח" ראו אור בחוברת "מחברות לספרות" בספטמבר 1941. השירים מתייחסים לספר קהלת המכנה את החיים מספר פעמים. בשירים מצרף אלתרמן את חיי היומיום ויופיים האגבי הכולל מראה רחוב, נעורים, אהבה לעלמה, שמחה, קלות-דעת ואהבת מראה נושן עם האידיאלים והעשייה: המאבק לחירות, הנאמנות, אחוות האחים ומעל הכל הקמת עיר, ארץ, ואומה. דווקא אלו המכונים "רודפי שטותים" ו"רועי רוח" אלו הם הנושאים בעול, הבונים את המדינה והנכונים לשלם עבורה בחייהם, כפי שבא הדבר לידי ביטוי בווידוי אותו נושא אחד הלוחמים באוזני רעו. אחד האלמנטים המקשרים בין חיי הרגע לחיי המעשה וההקרבה הוא ערך הרעות, המועלה על נס בשיר, שהפך לאחד מנכסי צאן הברזל של הפלמ"ח
היי רולר
הטוען לכתר
האתר הוכרז בפברואר 2013, כאשר בנייתו אמורה הייתה להתחיל ביוני 2013, ולהסתיים עוד ב-2015. הבנייה החלה בסופו של דבר כמעט שנתיים מאוחר יותר מהמתוכנן לפי לוח הזמנים, במאי 2015. הקמת מבנה התמיכה הראשי הושלמה בשנת 2016. עיכובים נוספים דחו את פתיחת היעד ל-20 באוקטובר 2020, במקביל לתערוכת אקספו 2020 אך גם תאריך זה נדחה בעקבות מגפת הקורונה לתאריך כלשהו ב-2021.
עיר היונה
שיר עשרה אחים
"שיר עשרה אחים" הוא מחזור שירים שנושאו הוא הנאות החיים הפשוטים וחגיגת ערך החיים אל מול החורבן. אלתרמן החל לחבר את מחזור השירים כבר ב-1939, חלקו התפרסם כ"שיר ארבעה אחים" על ידי אברהם שלונסקי בקובץ "6 פרקי שירה". מתכונת השיר גזורה משיר-עם היתולי בסגנון נונסנס ביידיש, בו מספר האח הצעיר שהיו לו תשעה אחים וכולם מתו או נעלמו בדרכים גרוטסקיות ומגוחכות. אלתרמן נטל את המסגרת אך שינה אותה לגמרי, בשירו מכונסים האחים בפונדק אליו נקלעו בשל שיטפון. בשיר נושא כל אחד מעשרת האחים נאום על אחת מהנאות החיים (למשל "הבקתה" מעלה על נס את השלווה והאחווה בחיק המשפחה, "היין" מעלה על נס את שמחת החיים ואהבת המשקה, "הספרים" מהלל את הספר והספרייה ו"שבחי קלות הדעת" את זוטות החיים, השמחות הקטנות והומור). השיר הרביעי, "האב" יוצא דופן ומעלה את דמותו של אב המשפחה, המגלם את עמוד-השדרה המקנה יציבות לתא המשפחתי ולעולם כולו. בשירי האחים נשזרת אהבת האשה המכונה "הַחֲמוּטָל". בין השירים מופיע שיר-מעבר, כעין פזמון חוזר או "זֶמֶר" שניסוחו קבוע.
יציאה לאור וביקורת
הציפייה לקראת צאת הספר הייתה גדולה. אלתרמן ביסס מעמד יחיד במינו בציבוריות הישראלית בזכות שירי "הטור השביעי" שלו, והיה בשיא השפעתו, אולם בד בבד לא הוציא ספר שירים זה 14 שנה. עם היוודע דבר הכנתו של הספר לדפוס שיגר הרמטכ"ל דאז, משה דיין, את שלישו מרדכי בר-און אל המו"ל ישראל זמורה על מנת לקבל עותק ראשוני, אולם הושב ריקם. עם זאת, ברגע שיצא הספר לאור שלח אלתרמן מיד שני עותקים ממנו בהקדשתו ובחתימתו, אחד לדיין והשני לבר-און.
דבר השבוע הקדיש כתבת שער לצאת הספר ב-20 ביוני וכלל בגוף הגיליון רשימה מאת משה שמיר שהכתיר את אלתרמן בתואר "משורר האומה". אהרן מגד הקדיש את כל גיליון יום שישי 21 ביוני של כתב העת "משא" לספר. מגד הגדיר את "עיר היונה" כאפוס, כינה את מחזור השירים "אפוס הדור" ו"האודיסיאה שלנו" והצהיר "נפל דבר!". יעקב הורוביץ פרסם באותו יום בהארץ מאמר ביקורת ובו העלה על נס דווקא את שירי החלק השני של הספר ולא את מחזור "עיר היונה" עצמו.
אולם, בניגוד להתלהבות הראשונית, זכה הספר עד מהרה לקבלת פנים צוננת בקרב עמיתיו של אלתרמן. מנחם דורמן, למשל, כתב ביומנו שהספר אינו אלא "טור שביעי" משוכלל ואינו מגביה לשירה של "כוכבים בחוץ". לאחר הפרסומים הראשונים בעיתונות באה שתיקה ארוכה. ב-9 באוגוסט פרסם מתי מגד מאמר ארוך ב"משא", שבו שלל בזהירות את מחזור השירים ומצא בו ראייה שטחית, לאומית, חסרת מורכבות והומור. העיתון "העולם הזה" בחר להשתלח באלתרמן וכתב על הספר שהוא "יצירה בלתי-שווה מאד" שכלל אמנם כמה שירים אמתיים אך בצדם "פזמונים אפורים כשק, טור שביעי-וחצי" המשורר כונה "כלי שרת ותועמלן של השלטון". קבלת פרס ביאליק ב-2 בינואר 1958 נתפסה כעין "פרס ניחומים" שהעניק לאלתרמן ידידו משכבר, יו"ר ועדת הפרס, דב סדן, שאף כתב בעיתון "הפועל הצעיר" מאמר ניתוח אוהד של היצירה בשם "במבואי עיר היונה". מבקר הספרות החשוב ביותר של אותה עת, ברוך קורצווייל, תקף הן את מאמרו של סדן והן את הספר, וכתב שמצא את שירתו של אלתרמן ב"עיר היונה" (למעט יוצאי דופן במדורים בהם כינס שירים מוקדמים, בפרט "שיר עשרה אחים") סנטימנטלית, שטחית, פגומה, מלאכותית, קלושה ובלתי-אחידה. כל זאת מאת משורר גדול שלא נכשל בכך בעבר. התחושה ש"דמו של אלתרמן הותר" על ידי מאמרו הקטלני של קורצווייל, איפשרה לנתן זך לפרסם את דעתו שלו על אלתרמן במאמרו "הרהורים על שירת אלתרמן".
לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן
לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן (בגרמנית: Markgraf Ludwig Wilhelm von Baden-Baden; 8 באפריל 1655 - 4 בינואר 1707), היה מרקיז באדן-באדן בין השנים 1677–1707.
ביוגרפיה
לודוויג וילהלם נולד ב-8 באפריל 1655 בפריז, לפרדיננד מקסימיליאן, נסיך הכתר של באדן-באדן וללואיזה כריסטינה, נסיכת סבויה, בתם של טומאסו פרנצ'סקו, נסיך קריניאנו ומארי דה בורבון, רוזנת סואסון. בהיותו בן חצי שנה נפרדו הוריו, ואביו חזר מפריז לגרמניה. בשנת 1669 מת אביו, ובשנת 1670 נלקח לודוויג וילהלם לבית סבו בגרמניה.
בשנת 1674 הצטרף לודוויג וילהלם לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ושירת תחת פיקודו של ריימונדו מונטקוקולי, ולאחר מכן תחת פיקודו של קרל החמישי, דוכס לורן במלחמת הולנד–צרפת. בשנת 1677 מת סבו וילהלם, מרקיז באדן-באדן, ולודוויג וילהלם עלה לשלטון במקומו. בשנת 1683 לחם לודוויג וילהלם בקרב וינה תחת פיקודו של יאן השלישי, מלך פולין, וסייע לניצחון הגדול על האימפריה העות'מאנית, ובשנת 1689 זכה לניצחון גדול על העות'מאנים בניש. בשנת 1689 הוא מונה למפקד הצבא הקיסרי במזרח, ובשנת 1691 הוא זכה לניצחון גדול על העות'מאנים בקרב סלנקמן. כהוקרה על הישגיו הוא קיבל תואר אביר מסדר גיזת הזהב, וזמן קצר לאחר מכן מונה למפקד הצבא במלחמת תשע השנים.
במלחמת הירושה הספרדית הוא פיקד על הצבא הקיסרי, ואף הצליח לסיים את המצור על לנדאו בספטמבר 1702, אך עד מהרה נאלץ לסגת על פני הריין והובס על ידי הצרפתים תחת פיקודו של קלוד לואי הקטור דה וילאר בקרב פריידלינגן. בשנת 1704 הוא השתתף במערכה הגרמנית המוצלחת של מרלבורו והנסיך אויגן מסבויה, הוא הצטיין בקרב שלנברג וכבש את אינגולשטדט ולנדאו, ובכך הוציא את הכוחות הבוואריים מן הקרב המכריע בבלנהיים.
ב-4 בינואר 1707 מת לודוויג וילהלם בארמון ראשטאט, ובנו לודוויג גאורג, מרקיז באדן-באדן עלה לשלטון במקומו, תוך שאשתו משמשת כעוצרת בשמו. אשתו הייתה פטרונה גדולה של האמנויות, והפכה את באדן-באדן למרכז תרבות ארכיטקטונית.
משפחתו
ב-27 במרץ 1690 התחתן לודוויג וילהלם עם זיבילה, דוכסית סקסוניה-לאוונבורג, בתם של יוליוס פרנץ, דוכס סקסוניה-לאוונבורג והדוויג מפפאלץ-זולצבאך, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
תהילים צ"א
בליטורגיה היהודית, המזמור נאמר במגוון תפילות באירועים שונים, כגון קריאת שמע שעל המיטה, פסוקי דזמרא בשבת, תפילת ערבית למוצאי שבת, הלוויה, ועוד.
"שיר של פגעים"
מזמור צ"א נאמר כסגולה לשמירה, בזמנים שונים, בהם כוחם של המזיקין לעשות רע בעולם נחשב לגדול יותר. פעמים רבות מצורף למזמור גם הפסוק האחרון מהפרק שלפניו,, והפסוק האחרון במזמור נאמר פעמיים.
כבר בספרות חז"ל, מכונה מזמור צ"א, יחד עם מזמור ג', בכינויים "שיר של פגעים", או "שיר של נגעים". נראה שהכינוי 'פגעים' ניתן לו, מפני שהוא נחשב כסגולה להגנה מפני המזיקין שנקראו 'פגעים' על שם החשש מפגיעתם בבני אדם. ייתכן גם שפירוש 'פגעים' הוא 'תפילה'.
בתלמוד מסופר שרבי יהושע בן לוי נהג לומר מזמורים אלה לפני השינה, כדי להגן על עצמו בעתיד. בד בבד, הוא הזהיר ש"אסור להתרפאות מדברי תורה", ולכן נאסר להשתמש במזמור כסגולה לרפואה ממחלה, והותר להשתמש בו רק כסגולה לשמירה בעתיד. הרמב"ם ביאר, שהמשתמש במזמור כסגולה לרפואה, נחשב כופר בתורה, שכן הוא מתייחס אליה כמרפאת את גוף האדם, בעוד מטרתה היא לרפאות את נפשו; ולבריא מותר לקוראו, כי אין הוא מתייחס למזמור כתרופה, אלא מאמין שזכות קריאתו תגן עליו בעתיד.
קריאת שמע על המיטה
בעקבות הסיפור התלמודי על רבי יהושע בן לוי, נהוג לומר את שני המזמורים, צ"א וג', בקריאת שמע על המיטה, כהגנה מן המזיקין העלולים להזיק לאדם בשעת השינה. סדר המזמורים משתנה בין נוסחי התפילה השונים. מנהג זה מופיע לראשונה בסדר רב עמרם גאון.
מנהג זה מוזכר גם בשולחן ערוך, ומדבריו עולה שהמזמור נאמר לאחר פרשת שמע, ואף לאחר ברכת המפיל. המגן אברהם ביאר, שאף על פי שברכת המפיל צריכה להיות סמוכה לשינה, אין המזמור נחשב להפסק בין הברכה לשינה, שכן שמירה אינה מהווה הפסק. אף על פי כן, יש המקפידים לאומרו לפני ברכת המפיל.
שחרית של שבת
מזמור צ"א נאמר בפסוקי דזמרא בתפילת שחרית של שבת. הרב חיים אלעזר שפירא ממונקאץ' כתב בשם סידור היעב"ץ, שאף על פי שבספר הזוהר נאמר שהמזיקין אינם יכולים להזיק בשבת, ולכן לכאורה אמירת המזמור המגן מפני המזיקין מיותרת; יש לומר מזמור זה דווקא בשבת, כיון שדברי הזוהר נאמרו דווקא בזמן שעם ישראל שומרים על השבת כהלכתה, אבל כשישראל אינם נזהרים בהלכות שבת, הדבר נותן כוח יתר למזיקים, ושליטתם מתגברת דווקא בערבי שבתות.
מוצאי שבת
בשעה שהשבת יוצאת חוזרים המזיקים לשוטט בעולם, ובמקביל מאבד היהודי את הנשמה היתרה שלו, לכן אומרים בתפילת ערבית של מוצאי שבת את שיר של פגעים שבו כתוב. ואין אומרים מזמור זה במוצאי שבת בשבוע שחל בו יום טוב, שכן אז ימי החול, הנמצאים בין קדושת שבת לקדושת יום טוב, מוגנים כבר. סיבה נוספת שאין לומר שיר של פגעים במוצאי שבת בשבוע שחל בו יום טוב, מכיוון שבמזמור כתוב: והכוונה בכך לששת ימי בראשית, והיות ואין בשבוע זה שישה ימי חול רצופים, אין לומר את המזמור
לווית המת
כאשר מלווים את המת חוששים המלווים שמא ינזקו הן הנפטר והן הם ממלאכים רעים הנמצאים בבית הקברות ויכולים לפגוע בנפטר וכתוצאה מכך גם במלוויו על כן אומרים את המזמור יושב בסתר עליון המגן על בני האדם מפני המזיקים.
הרב דוד הלוי סגל, בספרו טורי זהב (ט"ז), כתב בשם ר' שלמה לוריא (רש"ל) ש.
חנוכה
במרבית חצרות החסידות נהוג לומר לאחר הדלקת נרות חנוכה, שבע פעמים את הפרק, ולפניו את הפסוק "ויהי נועם".
מקור אמירת המזמור בזמן זה הוא מסידור רבי שבתי שהביא בשם הרמב"ן שיש לומר פרק זה לאחר הדלקת נרות חנוכה כל מילה שבע פעמים, ובשם הבעל שם טוב כתב שצריך לומר את כל הפרק שבע פעמים, לשם סגולה ושמירה במשך כל השנה.
בספר עבודת ישראל כתוב שהטעם הוא משום שמירה על ה"אור" של נרות חנוכה מפני הסטרא אחרא.
בספר קדושת לוי מבאר שאומרים את הפרק הזה בגלל הפסוק שלפניו שנאמר בו "ומעשה ידינו כוננהו", ובחנוכה הנס נעשה על ידי מעשי החשמונאים ולא נס שמיימי לחלוטין.
בתשב"ץ קטן כתב בטעם אמירת מזמור זה: . אך התשב"ץ הזכיר לאומרו רק במוצאי שבת.
מילים יחידאיות בתנ"ך
מילים יחידאיות בתנ"ך, הנקראות גם מילים שאין להן אח במקרא, הן מילים המופיעות פעם אחת בלבד בתנ"ך. זהו אחד התחומים המאתגרים בהם נתקלו מתרגמי התנ"ך ומפרשיו לאורך הדורות.
הסבר
שימוש במילים יחידאיות (לשונית או תחבירית) בתנ"ך הוא אחד מארבעה אמצעים ספרותיים המאפשרים קריאה רב-משמעית של הטקסט. כאשר ההקשר ברור אף המילה היחידאית מתפרשת בקלות, ואילו כאשר ההקשר עמום, גם בגלל חוסר ההומוגניות של העברית התנ"כית שהתפתחה לאורך מאות שנים, גובר הקושי לזהותה ומתאפשרת קריאה רב-משמעית. מילים יחידאיות אינן בהכרח מוזרות או יוצאות דופן. דוגמה לכך היא המילה "גבינה", שהיא מילה יחידאית בתנ"ך המופיעה בספר איוב.
לַשִׁירוֹת שבתנ"ך יש לשון מיוחדת בעלת צורות נדירות, רבות מהן יחידאיות. אף-על-פי שסך מילותיו של שיר השירים מכלל המילים בתנ"ך הוא 0.4%, הרי שיעור מילותיו מכלל היחידאיות הוא 2.4% כפי שניתן לראות בדף הסטטיסטיקה של היחידאיות בתנ"ך. חוקרי לשון המקרא סבורים שלשון הַשִׁירוֹת מייצגת רובד עתיק של לשון זו (כשם שמשוררים בני ימינו משתמשים לעיתים בחומרי לשון עתיקים על מנת להעשיר ולייחד את שירתם) ועתיקות זו, בעצם קדמותה, נושקת לעיתים לצורות מלשונות שמיות אחרות. המפרשים עושים שימוש בהשקה זו, באמצעות שיטת הבלשנות ההשוואתית הנעזרת בשפות שמיות אחיות לעברית (כגון ארמית, אוגריתית ואכדית), על מנת לבאר משמעותן של יחידאיות.
כלל בפילולוגיה המקראית קובע שללא צורך פרשני מכריע אין לקבוע מילים יחידאיות חדשות. כלומר, יש לנסות לשייך מילים קשות לפענוח ונדירות לשורשים ידועים ונגזרותיהם הקיימות בקורפוס התנ"כי. למרות הכלל הנ"ל ישנן רשימות מרחיבות ורשימות מצמצמות של מילים יחידאיות. היקפן המשתנה של הרשימות נעוץ בהכללה או בהתעלמות ממילים יחידאיות הנגזרות משורשים ידועים של מילים הקיימות בתנ"ך. גם נוסחי מסורה שונים החליפו מילים יחידאיות במילים פשוטות יותר ובכך דלדלו את אוצר היחידאיות.
במאות ה-8 וה-9 ערכו חכמי המסורה ניסיונות חשובים ראשונים של הכנת רשימות שונות של מילים במקרא ובהן מילים יחידאיות, מילים המופיעות פעמיים, שלוש, זוגות של מילים המופיעות פעם בלי ו' החיבור ופעם עם, ועוד. אחת הרשימות הראשונות נערכה בידי רב סעדיה גאון וכללה בגרסתה הראשונה 70 מילים ובגרסה מאוחרת יותר 96 מילים. חכמי המסורה נהגו לרשום רשימות אלו בשולי הגיליונות של ספרי המקרא. את המילים היחידאיות נהגו לסמן באות ל ונקודה מעליה כקיצור למילה הארמית "ליתא" שמשמעותה "אין". נראה שכך סימנו למעתיקי הספרים שלמרות ייחודה של המילה אין מדובר בשגיאת כתיב. ברבות הימים צורפו כל ההערות לקונטרסים והופצו ברבים לשם הקניית הקריאה הנכונה בתנ"ך. כך על פי אברהם אבן-שושן.
בניגוד להערכתו של אבן שושן את עבודתם המשמרת נוסחי עבר של בעלי המסורה, עומדת דעתו של פרופ' יחזקאל קוטשר. לטענתו נוסחים מסורתיים (לעומת הכתבים המקוריים) למקרא היו כורח המציאות כבר במאות השנייה והראשונה לפני הספירה. נוסחים עממיים אלו המירו מילים קשות להבנה, ובכללן יחידאיות, במילים פשוטות יותר. ההכרח בנוסח עממי נבע מכישוריהם המידלדלים של עמי הארצות לקרוא ולהבין עברית מקראית. וכך כבר נוסחה המוקדם יחסית של מגילת ישעיהו, אחת ממגילות מדבר יהודה, שונה מהנוסח בו כתב הנביא ישעיהו או שנכתב בימיו, וכולל פחות מילים יחידאיות.
אנשי תנועת הכנענים נטו להשתמש במילים יחידאיות מן המקרא ביצירותיהם משום שלדעתם מילים אלו הן שריד לנוסח המקורי של המקרא, העברי הקרוב לכנעני, טרם נערך והפך לקאנון יהודי בסביבות המאה ה-2 לפני הספירה.
המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס
המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (או MIT, ראשי תיבות באנגלית של Massachusetts Institute of Technology), הוא אוניברסיטה פרטית, המתמחה בתחומי המדע וההנדסה השוכנת במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. קמפוס המוסד נמצא בעיר קיימברידג' הסמוכה לבוסטון. MIT נחשב לאחת מהאוניברסיטאות הטובות ביותר בעולם, ולמוסד הטוב ביותר בתחום הוראת המקצועות הטכנולוגיים ובהכשרת עובדי היי-טק. המכון חבר באיגוד האוניברסיטאות הטכנולוגיות העצמאיות חבר איגוד אוניברסיטאות המחקר, חבר באיגוד האוניברסיטאות האמריקניות וחבר בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי.
MIT כולל חמישה בתי ספר וקולג' אחד. יש במוסד 34 מחלקות אקדמיות ו-53 מעבדות ותוכניות בין-תחומיות. הוצאות המחקר של MIT הן הגבוהות ביותר מכל אוניברסיטה אמריקאית אחרת. הבוגרים של MIT וכן אנשי הסגל ידועים בהישגיהם - עם 81 זוכי פרס נובל וכן 38 עמיתי מקארתור נכון ל-2014 - וכן ברוח היזמות שבקרבם. דוח משנת 1997 קבע שהרווחים המצטברים אשר הופקו על ידי 4,000 החברות שנוסדו על ידי MIT ובוגריו הם בגדר הישג אשר היה יכול להתחרות בכלכלות העולם הגדולות.
ערפדים
ערפדים או עַרְפָּדִיִּים (שם מדעי: Desmodontinae) היא תת-משפחה במשפחת הזיזפיים. לעיתים נחשבת למשפחה נפרדת – ערפדיים, ואז שמה המדעי הוא Desmodontidae.
מיון
הערפדים הם עטלפים הניזונים מדם ומצויים בדרומה של אמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. כוללים שלושה מינים המשתייכים לשלושה סוגים שונים, כל אחד מהם מין יחיד בסוגו:
יאן סלויטרס
יוהנס קרולוס ברנרדוס (יאן) סלויטרס (בהולנדית: Johannes Carolus Bernardus (Jan) Sluijters; 17 בדצמבר 1881 – 8 במאי 1957) היה צייר הולנדי ומייסד שותף של החוג לאמנות מודרנית Moderne Kunstkring.
סלויטרס היה חלוץ של תנועות פוסט-אימפרסיוניסטיות שונות בהולנד. הוא התנסה במספר סגנונות, כולל פוביזם וקוביזם, ולבסוף התמקד באקספרסיוניזם צבעוני. ציוריו כוללים עירום, פורטרטים, נופים וטבע דומם. עבודתו הייתה חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928.
אוספים ציבוריים
בין האוספים הציבוריים המכילים יצירות של יאן סלוטירס:
יעקב עובד
יעקב עוֹבֵד (נולד ב-19 בפברואר 1929) הוא היסטוריון ישראלי, חוקר תולדות הקומונות בעולם, פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב, עמית מחקר ביד טבנקין, ומייסד האגודה הבינלאומית לחקר הקומונות. חבר קיבוץ פלמחים. מתמחה בחקר האנרכיזם בארגנטינה, האנרכו-קומוניזם, סוציאליזם אוטופי וקהילות קומונאליות.
ביוגרפיה
יעקב (ורסנו) עובד נולד בפברואר 1929, בחסקובו שבבולגריה. בהיותו בן שמונה עלה לארץ ישראל עם הוריו, עובדיה ובלה ורסנו, ואחיו אליהו. המשפחה התגוררה בתל אביב. עובד למד בבית הספר "אחד העם" ובגימנסיה הרצליה, והצטרף לתנועת הצופים. בשנת 1946 התגייס לארגון "ההגנה", היה חבר בהכשרה מגויסת בפלמ"ח ונשלח מטעמה בשנת 1947 להדריך בתנועת הצופים. בשנת 1949 יצא עם חברי הכשרת הפלמ״ח להקמת קיבוץ פלמחים ונמנה עם מייסדיו. בשנים 1951–1954 פעל בשליחות "הקיבוץ המאוחד" בתנועת 'הנוער החלוצי בורוכובי הקיבוץ המאוחד' בארגנטינה.
בשנת 1951 נישא לתהילה קריתי והזוג הקים את ביתו המשפחתי בפלמחים, שם התחנכו שלוש בנותיהם ובנם – אדוה לויד, ענבל עובד, רננה ברק ורז עובד. בשנים 1954–1959 עבד בחקלאות בקיבוצו, ובשנים 1959–1961 למד במחזור השני בקורס הדו-שנתי הגבוה של הקיבוץ המאוחד בסמינר אפעל. הוא החל בהוראה ובחינוך בבית הספר בקיבוצו, ובשנת 1967 יצא לשליחות קצרה בארגנטינה. בהזדמנות זו עִברת את שם משפחתו לעובד.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פרסם מאמרים בנושאי אמריקה הלטינית בעיתון "למרחב". במאמר על קובה בשנת 1958 העריך כי קבוצתו של פידל קסטרו (Castro) עתידה להפיל את הדיקטטור פולחנסיו בטיסטה (Batista). משהתממשה תחזיתו וכי זו מהפכה סוציאליסטית, הצטרף לליגה לידידות ישראל– קובה, ובשנת 1964 יצא במשלחת של הליגה לקובה. במהלך הביקור עמד על כמה צדדים של המשטר שלא הזדהה איתם, ולאחר הביקור ניתק את קשריו עם קובה.
בשנים 1959–1961 למד במחזור השני של הקורס הגבוה למדעי החברה של הקיבוץ המאוחד בסמינר אפעל. היה מורה ומחנך של כיתות בית הספר התיכון בקיבוץ פלמחים. בשנת 1969 יצא ללימודי התואר הראשון בחוגים להיסטוריה כללית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב והשלים את לימודיו בהצטיינות יתרה. בשנת 1971 נשלח על ידי החוג להיסטוריה לכתיבת דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד (University of Oxford). נושא הדוקטורט היה ״האנרכיזם בתנועת הפועלים בארגנטינה בראשית המאה ה-20״, והמחקר נערך בהנחיית פרופסור מיכאל קונפינו מאוניברסיטת תל אביב ופרופסור אזאקיאל גאז'ו (Ezequiel Gallo) מאוניברסיטת בואנוס איירס.
עם אישור הדוקטורט בשנת 1975 התקבל עובד לסגל המרצים בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב, ובה בעת הצטרף כעמית מחקר ביד טבנקין, המכון לחקר ותיעוד של התנועה הקיבוצית. במכון זה החל לחקור את תולדות הקומונות בעולם. בנסיעה לצורכי מחקר על קומונות בארצות הברית השתתף בשנת 1978 בכנס של 'האגודה לחקר הקומונות האמריקאיות' (Communal Studies Association), ובפגישה עם נשיא האגודה, פרופ' דונלד פיצר (Donald E. Pitzer), העלה יוזמה לערוך כנס בינלאומי של חוקרי קומונות וקיבוצים. היוזמה התממשה בחסות יד טבנקין, בשנת 1985 התקיים כנס בינלאומי ראשון ביד טבנקין שבו הוקמה האגודה הבינלאומית לחקר הקומונות (International Communal Studies Association), ופרופסור עובד נבחר למנהלה הכללי. פרופ' עובד שימש בתפקיד מנכ"ל האגודה במשך 20 שנותיה הראשונות (עד שנת 2004).
בשנת 1994 התמנה יעקב עובד כפרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1998 פרש לגמלאות. בשנים הבאות התמסר לפעילות במדור הקומונות ביד טבנקין. במסגרת פעילות זו יצר וטיפח קשרים עם חוקרי קומונות ברחבי העולם וכן עם קהילות שיתופיות רבות, ובהן: קומונות הברודהוף (Bruderhof) בארצות הברית, פינדהורן (Findhorn) בסקוטלנד, דמנור (Damanur) באיטליה, זאג (Zegg) בגרמניה, ריברסייד (Riverside) בניו זילנד, טווין אוקס (Twin Oaks) בארצות הברית ועוד. קשרים אלה העמיקו את הקשרים בין התנועה הקיבוצית לבין קומונות בעולם. פרופסור עובד שקד על הרחבת הספרייה המחקרית בנושא הקומונות ביד טבנקין, שזוכה למוניטין בקרב החוקרים. מתחילת ימי האגודה היה מעורב בארגון כנסים של האגודה שהתקיימו מדי שלוש שנים באוניברסיטאות שונות ברחבי תבל ובאתרי קומונות. מאז ייסודה קיימה האגודה 11 כנסים בינלאומיים באתרי קומונות ובאוניברסיטאות שונות בעולם. יעקב עובד שימש כיושב ראש בפועל של האגודה.
פעילות מחקרית
הדוקטורט של יעקב עובד על האנרכיזם בתנועת הפועלים בארגנטינה בתחילת המאה ה-20 התפרסם בשנת 1978 כספר בספרדית בהוצאת Siglo XXI, ויצא במהדורה שנייה מורחבת בשנת 2013 בהוצאת Imago Mundi בבואנס-איירס.
בשנת 1986 פִרסם יעקב עובד את ספרו המקיף מאתיים שנות קומונה בארצות הברית, ולאחר מכן ספרים נוספים על קומונות בנות זמננו. נוסף על ספריו על הקומונות פִרסם פרופ' עובד ספרים ומאמרים על אנרכיזם, על הגות אוטופית אנרכו-קומוניסטית וכן על קומונות אנרכיסטיות במלחמת האזרחים בספרד.
בשנת 2014 פרסם מאמר ייחודי על ההשכלה הגבוהה הקיבוצית העצמאית הסוקר את תולדות הקורס למדעי החברה בסמינר אפעל, שבו היה פרופ' יעקב עובד תלמיד ומורה.
פרסים מחקריים
"האגודה האמריקאית לחקר הקומונות" (Communal Studies Association, USA) העניקה לפרופסור יעקב עובד בשנים 2000 ו-2004 פרסי הצטיינות על מחקריו ועל תרומתו לקידום הקשרים הבינלאומיים: "האגודה האירופית לחקר האוטופיה" (Utopian Studies Society) העניקה בשנת 2009 אות הוקרה לפרופסור עובד על תרומתו לייסודה: Founding Membership Award
"האגודה הבינלאומית לחקר הקומונות" העניקה בשנת 2010 עיטור הוקרה לפרופסור עובד על מפעל חייו המדעי: Founding Member Award
יודקובסקי
יודקובסקי הוא שם משפחה יהודי-אשכנזי. בשפות סלאביות שפירושו: "בנו של יהודה".
הפארק הלאומי דריין
הפארק הלאומי דריין (ספרדית: Parque Nacional Darién) הוא פארק לאומי בשטח של 5,970 קמ"ר השוכן בפנמה. הוא נמצא במרחק של 325 קילומטרים מפנמה סיטי, בסמוך לגבול קולומביה ולפארק הלאומי לוס קטיוס שמעבר לו. הפארק זכה למעמד רשמי בספטמבר 1980 ושנה לאחר מכן הוכרז כאתר מורשת עולמית. מאז 1983 הוא מוכרז גם כשמורה ביוספרית.
גאוגרפיה, גאולוגיה ואקלים
הפארק שוכן בקצה הדרומי של נתק דריין המחבר בין אמריקה התיכונה לאמריקה הדרומית. הפארק הוא הגדול ביותר מסוגו באמריקה התיכונה, והוא משתרע בין הרי קו פרשת המים של אמריקה לגבול עם קולומביה והאוקיינוס השקט. לב הפארק הוא אזור שפלה שטוח ונמוך שבו מתנשאים הרים אחדים. הנחלים הזורמים מההרים הללו מתנקזים דרך הנהרות שבפארק אל מפרץ סן מיגל. הר טאקארקונה (Tacarcuna) הוא ההר הגבוה ביותר באזור שבין האנדים ומערב פנמה, והוא מתנשא לגובה של 1,875 מטרים. חופיו הדרום-מערביים של הפארק מאופיינים במראה סלעי וחולי.
רוב ההרים שבפארק נוצרו בתקופת האאוקן התיכונה, ואילו אזורי השפלה נוצרו בשלהי תקופת הפליוקן. ההרים הדרומיים והמדרון הקריבי נוצרו בעיקר מפעילות געשית, ואילו המדרון של סראניה דל דריין הוא תוצר של קרקע שהחלה לשקוע בתקופה הקנוזואיקון. בפארק יש קפלי קרקע ועמקים רבים, שנוצרו לאורך מיליוני שנים בתהליכי בליה. כמו כן, בפארק יש אזורים נרחבים שבהם הקרקע אלובית בדרגה משתנה, ובהתאם לכך נקבעת מידת התאמתה לפעילות חקלאית ולצמיחת יערות.
כמות הגשמים הממוצעת היא 4,000 עד 5,000 בחלק של הפארק הגובל באוקיינוס השקט, 3,000 עד 4,000 מילימטרים לשנה בהרי החוף, ו-1,800 עד 2,500 בעמקים שבלב הפארק. הטמפרטורה הממוצעת היא 26°C, אך הטווח שלה הוא בין 16°C ל-35°C.
פאונה
הפאונה של הפארק עשירה, ולפי ארגון הסביבה האמריקני "החברה לשימור הטבע" (The Nature Conservancy) הפארק הוא בית גידול עבור 169 מינים של יונקים, 533 מיני עופות, 99 מיני זוחלים, 78 מיני דו-חיים ו-50 מיני דגים. בפארק יש תופעה של נדידת מינים רבים לאזורים גבוהים יותר, המתאפשרת בשל קרבתם של סביבות היער השונות. מצב זה מאפשר לשמר בפארק אוכלוסיות שבמקום אחר היו נכחדות בגלל בירוא יערות.
בין מיני היונקים החיים בפארק ניתן למנות את השאגן, קוף עכביש שחור ראש, עצלן חום-גרון, דוב נמלים ענק, וקפיבארה. ההשערה היא כי בשטחים הימיים הסמוכים לחופי הפארק גדלים 20 מינים של לווייתנאים, 33 מינים של כרישאים ו-4 מינים של צבים. בפארק יש גם מינים רבים של פרפראים.
באזורים הנמוכים של הפארק גדלים מספר מינים מאוימים. למרבית המינים הגדלים בהרים לא נשקפת סכנה כלשהי, אך הם פגיעים יותר כיוון שהם קטני ממדים.
פלורה
יערות הפארק מאופיינים ברציפות, והם בית גידול עבור אחת מהמערכות האקולוגיות המגוונות ביותר באמריקה התיכונה. אזורי הליאנות והעצים הגדלים באזורי השפלה שנוצרו בתקופה מאוחרת דומים לאלו של יערות האמזונאס, ואילו לאפיפיטים ולצמחייה הגדלה מתחת לחופת היער יש מאפיינים הדומים לפלורה של צפון רכס האנדים. מאז 1970 תועדו בדריין למעלה מ-700 מיני צמחים.
האדם והפארק
נכון לשנת 1992 מונה אוכלוסיית בני האדם שבפארק כ-3,000 תושבים, המתגוררים במספר כפרים לאורך הנהרות שבפארק. רוב התושבים משתייכים לבני הוונאן (Wounaan) או האמבראס (Emberás). כלכלת הכפרים האלה מבוססת על חקלאות זעירה ועל ציד. תרבות הכפרים השתמרה למרות מאות שנים של קשר עם אירופאים. תושבי הכפרים מנצלים את משאבי היער השונים על מנת להתקיים ולבצע פעילויות שגרתיות, כגון אריגה באמצעות עצי דקל. בסמוך לפארק יש שתי עיירות, אל ריאל דה סנטה מריה ובוקה דה קופ, שתושביהן מנהלים חוות חקלאיות קטנות באזור הפארק. ההרכב האתני של האוכלוסייה הפך בשנים האחרונות ליותר מגוון בגלל הגירה מבחוץ.
רוחות
{{פירושונים|
ראו גם
}}
בסיליסק מצוי
בָּסִילִיסְק מצוי (שם מדעי: Basiliscus basiliscus) הוא מין של לטאות החי במרבית מדינות מרכז אמריקה.
צבעו של בסיליסק מצוי הוא חום-ירוק, הוא בעל זנב ארוך ועל זנבו וראשו בליטות. אורך הזכרים עד 80 ס"מ כאשר 75% מאורכם הוא הזנב. הנקבות מעט קטנות יותר ומשקלם כמחצית ממשקל הזכרים. בשעת סכנה הם יכולים לרוץ במהירות של עד 11 קמ"ש והם מסוגלים ללכת על המים למרחק של כמה מטרים. משך חייו 7 שנים.
תפוצת הבסיליסק המצוי הוא במרכז אמריקה ביערות עד לגובה 600 מטר ועל פני הים, רק בקוסטה ריקה ניתן למוצאם עד לגובה 1200 מטר. עיקר תפוצתו באזור הפסיפי של מרכז אמריקה כאשר באזור האטלנטי מחליף אותו הבסיליסק הירוק. ניתן למוצאו בטבע גם בפלורידה שם הוא גדל בבר לאחר שברח או שוחרר לטבע על יש בני אדם.
הבסיליסק המצוי הוא אוכל כל והוא אוכל חרקים, פרחים, נחשים קטנים, בצי עופות ודגים. יש לו מספר טורפים בעיקר זוחלים גדולים, ציפורים ויונקים. במקרה סכנה, יכול הבסיליסק לעמוד ללא ניע למשך זמן רב.
למין זה שני תת-מינים:
וסיליה באקיץ'
וסיליה באקיץ' (בסרבית: Vasilije Bakić, בסרבית קירילית: Василије Бакић; נולד ב-24 במאי 2000 בבלגרד שבסרביה ומונטנגרו) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קולובארה מליגת העל הסרבית.
קריירת מועדונים
באקיץ' גדל במחלקות הנוער של בורצ'ה וצ'וקריצ'קי.
ב-4 באוגוסט 2019 חתם באקיץ' בווז'דובאץ מליגת העל הסרבית. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך שלוש הופעות ליגה בלבד.
ב-31 ביולי 2020 חתם באקיץ' באינדייה מליגת העל הסרבית. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, בה ערך 25 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2021 חתם באקיץ' בקולובארה מליגת העל הסרבית. בעונתו הראשונה במועדון ערך 24 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
שיטת אכרה-באזזי
במדעי המחשב, שיטת אכרה-באזזי היא שיטה המשמשת לניתוח ההתנהגות האסימפטוטית של יחס נסיגה (רקורסיה), אשר מופיע באנליזה של אלגוריתמי הפרד ומשול שבהם תתי-הבעיות הן בגדלים שונים בצורה משמעותית. השיטה מהווה הרחבה משמעותית של שיטת האב, אשר מניחה שתתי-הבעיות של הבעיה הנתונה הן בגדלים זהים.
שיטת אכרה-באזזי תקפה לנוסחאות חוזרות של הצורה:
התנאים לשימוש הם:
ההתנהגות האסימפטוטית של (T(x נמצאת כאשר קובעים את הערך של p כאשר ומכניסים את הערך למשוואה:
באופן אינטואיטיבי, h_i(x) מסמלת הפרעה באינדקס של T. כאשר מסמנים ש- ו תמיד בין 0 ל-1, h_i(x) יכול לשמש כדי להתעלם מפונקציית הערך השלם באינדקס. בדומה לכך, משוואה דומה יכולה לשמש כדי להתעלם מההפרעה בפונקציית התקרה. לדוגמה, ו-, יהיו בעלי אותה התנהגות אסימפטוטית לפי שיטת אכרה-באזזי.
השיטה קרויה על שם מפתחיה: מוחמד אכרה ולואי באזזי, שניהם מכהנים כמרצים לאלקטרוניקה והנדסת מחשבים באוניברסיטה האמריקנית בביירות.
פלאנרי או'קונור
מרי פלאנרי או'קונור (באנגלית: Mary Flannery O'Connor; 25 במרץ 1925 - 3 באוגוסט 1964) הייתה סופרת אמריקאית. נולדה בסוואנה, ג'ורג'יה והתפרסמה בכתיבת סיפורים קצרים וחיבורים ששיקפו את אמונתה בנצרות הקתולית. היא כתבה שני רומנים, שלושים ושניים סיפורים קצרים, ומספר ביקורות.
ביוגרפיה
או'קונור הייתה בתם היחידה של אדוארד ורג'ינה. אביה נפטר מזאבת כשהייתה בת 15. היא למדה בבית הספר התיכון פיבודי, שם שימשה כעורכת עיתון בית הספר. היא למדה לתואר ראשון בסוציולוגיה וספרות אנגלית במכללה לנשים בג'ורג'יה וסיימה ב-1945. באוניברסיטה יצרה מספר רב של ספרי קומיקס לעיתון הסטודנטים, ומבקרי ספרות רבים טענו כי הסגנון הייחודי של יצירות הקומיקס שלה עיצב את התקופה המאוחרת של יצירות הסיפורת שלה.
בשנת 1946 התקבלה לסדנת כתיבה יוצרת באוניברסיטת אייווה, שם הכירה סופרים ומבקרים בעלי שם אשר לימדו במקום. מנהל הסדנה, המשורר האמריקאי פול אנגל, היה הראשון שקרא את הטיוטה הראשונה ליצירה שלימים תהפוך לרומן דם חכם (Wise Blood).
ב-1949 פגשה את המשורר והמתרגם הידוע רוברט פיצג'רלד ועברה לגור אתו ועם אשתו בביתם שבקונטיקט. פיצג'רלד כתב את המבוא שעסק בחייה וביצירות הספרותיות שלה לקובץ הסיפורים "כל מה שעולה מתכנס" (Everything that Rises Must Converge).
או'קונור ידועה בעיקר בזכות סיפוריה הקצרים, היא פרסמה שני קובצי סיפורים: "איש טוב קשה למצוא" (1955) ו"כל מה שעולה מתכנס" (פורסם לאחר מותה ב־1965), ושני רומנים: "דם חכם" (1952) ו"האלימים יישאוה" (1960). בנוסף, פורסמו כמה ספרים שכוללים יצירות אחרות שאינן רומנים.
ניתן לחלק את קריירת הכתיבה שלה לארבע תקופות המדגישות את מיומנותה ואת כישוריה כסופרת:
בקיץ 1952 אובחנה או'קונור בזאבת, בדיוק כמו אביה, ובעקבות מחלתה חזרה לבית משפחתה במילדג'וויל, ג'ורג'יה. היא המשיכה לחיות 12 שנים לאחר שאובחנה, כ-7 שנים מעבר לציפיות הרופאים. בשעה שנלחמה במחלת הזאבת, השלימה הסופרת יותר מ-24 סיפורים קצרים ואת כתיבת שני הרומנים. היא נפטרה ב-3 באוגוסט 1964, בגיל 39.
מאפייני היצירות
כתיבתה מאופיינת בסגנון גותי המבוסס על דמויות גרוטסקיות בסיטואציות אלימות, כאשר קיים פער בין תפיסת המציאות המוגבלת של גיבוריה לבין הגורל המר שמצפה להם. היא השתמשה בחוסר היכולת של הדמויות להשלים עם סוגיות גזע, עוני וקיצוניות על מנת להמחיש את כישלון הסביבה החילונית במאה העשרים. למרות חייה המבודדים, חיבוריה חושפים הבנה יוצאת דופן של דקויות ההתנהגות האנושית. מבחינה פוליטית שמרה הסופרת על השקפת עולם פרוגרסיבית רחבה בחיבור לאמונתה הקתולית, ובנוסף תמכה במרטין לות'ר קינג הבן ובתנועה לזכויות האזרח.
חיבוריה
קובצי סיפורים קצרים
אולג לוז'ני
אולג רומנוביץ' לוז'ני (אוקראינית: Олег Романович Лужний; נולד ב-5 באוגוסט 1968 בלבוב שבברית המועצות) הוא מאמן כדורגל אוקראיני. בעבר היה כדורגלן ששיחק בקבוצות דינמו קייב וארסנל.
קריירת משחק
לוז'ני החל את הקריירה שלו במועדונים סובייטים טורפדו לוצק (1985–1988) וקרפטי לבוב (1988).
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברית המועצות ב-1989, השתתף בשמונה משחקים והחמיץ את ההשתתפות במונדיאל 1990 בעקבות פציעה. לוז'ני חתם בדינמו קייב באותה שנה, וזכה למקום קבוע בעמדת המגן הימני. הוא אף זכה בתואר השחקן הצעיר של השנה על הישגיו. לוז'ני וקייב זכו בדאבל סובייטי ב-1990, ובין 1993 ל-1999 בשבע אליפויות רצופות של ליגת העל האוקראינית.
לאחר פירוק ברית המועצות הוא שיחק בנבחרת אוקראינה, ובין 1992 ל-2003 השתתף ב-52 משחקים. בתקופה זו לא הצליחה אוקראינה להעפיל למונדיאל או ליורו, ושלוש פעמים הודחה במשחקי הפלייאוף על ההעפלה. לוז'ני הוביל את הנבחרת כקפטן ב-39 משחקים (שיא נבחרת).
במהלך עונת הוא שימש בתפקיד הקפטן של דינמו קייב בליגת האלופות, והוביל את השחקנים לחצי הגמר כשבדרך הם מדיחים את ברצלונה (7 - 0 בסיכום שני המשחקים) ואת ריאל מדריד (3 - 1).
לוז'ני חתם בארסנל בקיץ 1999, לאחר שהרשים את ארסן ונגר במהלך ההפסד של קייב לארסנל בליגת האלופות. הוא הובא על מנת לשמש כגיבוי ללי דיקסון, ולא הצליח לזכות על חשבונו של האנגלי במקום קבוע בהרכב. הוא מעולם לא פתח בהרכב באופן קבוע כיוון שהספרדי-קמרוני לורן הוחתם שנה אחת לאחר מכן כמחליף לטווח ארוך של דיקסון, בנוסף למעמדם החזק של טוני אדמס וקולו טורה. במשך ארבע שנים השתתף ב-110 משחקי ליגה בעמדת המגן הימני או הבלם הקדמי. הוא אף הוביל את שחקני ארסנל בתפקיד הקפטן במהלך משחק של גביע הליגה.
בדצמבר 2000 הוא נכלל ב"נבחרת המאה" של אוקראינה לפי משאל שנערך על ידי השבועון The Ukrainsky Futbol. הוא דורג במקום הרביעי מבחינת מספר הקולות, כאשר לפניו דורגו אולג בלוחין, אנדריי שבצ'נקו ואנטולי דמיאננקו.
בעונת הוא זכה עם ארסנל בדאבל של הפרמייר ליג וגביע ה-FA. משחקו האחרון בארסנל היה בניצחון 1 - 0 על סאות'המפטון בגמר גביע ה-FA של 2003. לוז'ני חתם בוולבס בקיץ 2003. הוא שיחק במשך עונה אחת, אך השתתף רק בעשרה משחקים ושוחרר מהמועדון בקיץ 2004 בעקבות הירידה מהפרמייר ליג.
קריירת אימון
הוא היה מאמן-שחקן במועדון הלטבי FK ונטה במשך תקופה קצרה ב-2005, אך עזב אותו כיוון שהמועדון נקלע לקשיים כלכליים. לאחר מכן הוא פרש ממשחק פעיל, וביוני 2006 התמנה לתפקיד עוזר המאמן בדינמו קייב.
בעקבות התפטרותו של המאמן הראשי יוז'ף סאבו מונה לוז'ני ב-5 בנובמבר 2007 לתפקיד המאמן הראשי של דינמו. הוא הוביל את המועדון לשלושה ניצחונות ליגה רצופים, כולל 2 - 1 במשחק צמרת הליגה מול שחטיור דונייצק, וגם לחצי גמר הגביע האוקראיני. אולם, במקביל לכך הובסה דינמו במשחקי החוץ של ליגת האלופות מול מנצ'סטר יונייטד וספורטינג ליסבון, ובמשחק הבית מול רומא. ב-8 בדצמבר 2007 הוכרז כי המאמן החדש של דינמו הוא יורי סיומין, ומספר ימים לאחר מכן הוכרז שלוז'ני יעבוד תחתיו בתפקיד עוזר המאמן.
בשנת 20102 מונה לתפקיד המאמן הראשי של קבוצת טאבריה סימפרופול. בתום עונת 2012\2013 פוטר מתפקידו.
מצודת סן לורנסו
מצודת סן לורנסו (ספרדית Fuerte de San Lorenzo) היא מצודה השוכנת לחופי הים הקריבי, ממערב לפתחה של תעלת פנמה בצפונה של פנמה.
היסטוריה
המצודה הוקמה בסוף המאה ה-16 בפתחו של נהר צ'גרס (Chagres). היא נבנתה בסגנון האדריכלות הצבאית של האימפריה הספרדית שהוכתב על ידי האדריכל האיטלקי באוטיסטה אנטונלי (Bautista Antonelli). היא נכבשה על ידי הנרי מורגן בשנת 1668 ועל ידי אדוורד ורנון ב-1739. בניית המצודה ותחזוקתה נמשכו גם לאחר מכן, בשל חשיבותו הרבה של מצר פנמה לסחר האירופי.
באמצע המאה ה-18 אופיין סגנון הבנייה במקום באדריכלות הנאו-קלאסית. יחד עם ביצורי העיר פורטובלו שממזרח לה, הוכרזה המצודה בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית של אונסקו. למרות ההיסטוריה האלימה שלה, חלק גדול מסן לורנצו נשמר היטב, כולל החפיר, התותחים ותאי הקמרון. המבצר משקיף על נוף רחב של הנהר והמפרץ הרחק מתחת, וזו הייתה אחת הסיבות שהספרדים בחרו לבנות שם.
אולימפיאדת מוסקבה (1980)
אולימפיאדת מוסקבה (1980) היא האולימפיאדה ה-22 בעת החדשה. היא נערכה בין ה-19 ביולי ל-3 באוגוסט 1980 במוסקבה, בירת ברית המועצות.
במשחקים השתתפו 5,179 ספורטאים מ-80 מדינות בלבד. זאת, בשל החרם שהובילה ארצות הברית על המשחקים, במחאה על פלישת ברית המועצות לאפגניסטן. לחרם הצטרפו עשרות מדינות נוספות מבנות בריתה, ובסך הכל נעדרו מהמשחקים 65 מדינות (כולל מדינות שנעדרו מהמשחקים מסיבות אחרות). מדינות נוספות הביעו את מחאתן בהחרמת טקס הפתיחה או בכך שמשלחותיהן התחרו תחת הדגל האולימפי או תחת דגל הוועד האולימפי שלהן, ולא תחת דגל הלאום.
בחירת המארחת
בחירת המארחת התקיימה בכינוס הוועד האולימפי הבינלאומי בווינה ב-23 באוקטובר 1974. שתי ערים בלבד התמודדו על אירוח המשחקים, מוסקבה ולוס אנג'לס. מוסקבה נבחרה לאחר שקיבלה 39 מקולות חברי הוועד, לעומת 20 שקיבלה לוס אנג'לס.
השתתפות
מדינות נוספות נעדרו מהמשחקים מסיבות אחרות. הרפובליקה הסינית החרימה את המשחקים במחאה על החלטת הוועד האולימפי הבינלאומי לפיה לא תוכל עוד להתחרות בשם "סין", ואילו הרפובליקה העממית של סין היא היחידה שתהיה רשאית להשתמש בשם זה, וכי מעתה ואילך תתחרה הרפובליקה הסינית בשם "טאיפיי הסינית". אלבניה החרימה את המשחקים בגלל סכסוך פוליטי ממושך עם ברית המועצות. הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו נעדרה, בפעם השלישית ברציפות, מסיבות תקציביות. ליבריה השתתפה בטקס הפתיחה, אך פרשה לאחר מכן.
על אף היעדרותן של מדינות רבות, שבע מדינות ערכו את הופעת הבכורה שלהן באולימפיאדת מוסקבה: אנגולה, בוצוונה, ירדן, לאוס, מוזמביק, סיישל וקפריסין (קפריסין השתתפה עוד קודם לכן במשחקי החורף בלייק פלאסיד, ואלו היו משחקי הקיץ הראשונים בהם השתתפה). זימבבואה חזרה למשחקים לאחר שבשתי האולימפיאדות הקודמות לא הורשתה להשתתף בשל משטר האפרטהייד שהונהג בה באותה תקופה, כאשר נקראה רודזיה.
הישגים ספורטיביים ואירועים בולטים
במהלך המשחקים נערכו תחרויות ב-23 ענפי ספורט: אופניים, איגרוף, אתלטיקה קלה, ג'ודו, הוקי שדה, היאבקות, הרמת משקולות, התעמלות, חתירה, כדורגל, כדוריד, כדורמים, כדורסל, כדורעף, סיף, קאנו/קיאק, קליעה, קפיצה למים, קרב חמש מודרני, קשתות, רכיבה, שחייה ושיט.
בתחרות סייף ויקטור סידיאק זכה במדליית זהב וזאת בפעם רביעית ברציפות.
אופניים
אולימפיאדת מוסקבה הייתה האחרונה בה נערכו מרוצי אופניים לגברים בלבד. רוכבים סובייטים זכו ב-3 מתוך 6 מדליות הזהב, ואולם הרוכב היחיד שקבע שיא עולם חדש היה המזרח גרמני לותר תומאס, במרוץ נגד השעון ל-1,000 מטר (1:02.955 דקות).
איגרוף
המתאגרפים הקובנים זכו בשש מתוך 11 מדליות הזהב האפשריות. עבור טאופילו סטיבנסון, שהתחרה בקטגוריית המשקל של 81 ק"ג ומעלה הייתה זו זכייה שלישית ברציפות בתואר האולימפי, והוא היה המתאגרף השני בהיסטוריה שרשם הישג כזה, אחרי ההונגרי לסלו פאפ. אנחל הררה ורה, שהתחרה בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג, זכה בתואר בפעם השנייה ברציפות.
אתלטיקה
רוב שיאי הריצה נקבעו בידי נשים. המזרח גרמנייה ברבל ווקל קבעה שיא אולימפי בריצת 200 מטר (22.03 שניות) והייתה שותפה לשיא העולם שקבעה נבחרת השליחות במרוץ ל-100X4 מטר (41.60 שניות). בת ארצה מריטה קוך קבעה שיא אולימפי בריצת 400 מטר (48.88 שניות). הסובייטית נדז'דה אוליזרנקו קבעה שיא עולם בריצת 800 מטר (1:53.43 דקות), ושתי אצניות סובייטיות נוספות קבעו שיאים אולימפיים: טטיאנה קזנקינה בריצת 1500 מטר (3:56.56 דקות) וורה קומיסובה בריצת 100 מטר משוכות (12.56 שניות).
מספר אצנים בריטים בלטו במשחקים, אף שלא שברו שיאים. אלן ולס זכה במדליית הזהב בריצת 100 מטר (בפוטו פיניש) ובמדליית הכסף בריצת 200 מטר. סבסטיאן קו וסטיב אובט, שהיריבות ביניהם על השליטה בריצות הבינוניות החלה להתפתח באותן שנים, זכו אף הם במדליות: קו ניצח בריצת 1500 מטר וזכה במדליית כסף בריצת 800 מטר, ואילו אובט ניצח בריצת 800 מטר, וזכה במדליית ארד בריצת 1500 מטר. האתיופי מירוטס איפטר ניצח הן בריצת 5000 מטר והן בריצת 10000 מטר. רץ המרתון המזרח גרמני ולדמאר סירפינסקי היה לרץ השני בהיסטוריה שזוכה בתואר האולימפי בשתי אולימפיאדות רצופות.
בענפי השדה נקבעו שלושה שיאי עולם חדשים. המזרח גרמני גרד וסינג קבע שיא עולם בקפיצה לגובה (2.36 מ'), הסובייטי יורי סדיך קבע שיא עולם ביידוי פטיש (81.80 מ') והפולני ולדיסלב קוזקייביץ' קבע שיא עולם בקפיצה במוט (5.78 מ'). זכייתו של קוזקייביץ' הייתה לאחר מאבק צמוד בינו לבין הקופץ הסובייטי קונסטנטין וולקוב. הקהל באצטדיון קרא קריאות בוז ושרק לעברו של קוזקייביץ', כדי להוציאו מריכוז. אף על פי כן ניצח קוזקייביץ', ומיד לאחר הקפיצה ביצע תנועה מגונה לעבר הקהל. עד היום מכונה תנועה זו בפולין "מחוות קוזקייביץ'" (gest Kozakiewicza). לאחר האירועים דרש השגריר הסובייטי בוורשה מממשלת פולין לשלול מקוזקייביץ' את המדליה, בשל "העלבת העם הסובייטי". בתגובה, טענו הפולנים כי מדובר בתנועה בלתי רצונית שנבעה מהמאמץ שהפעיל.
שיא העולם האחרון נקבע בידי הסובייטית נדז'דה טקצ'נקו בקרב חמש (5083 נקודות). בנוסף, קבעה המזרח גרמנייה אילונה שוקנכט-סלופיאנק שיא אולימפי בהדיפת כדור ברזל (22.41 מ').
ג'ודו
בהיעדרה של יפן מהמשחקים, הובילה ברית המועצות את טבלת המדליות. הייתה זו אחת משתי הפעמים היחידות בהיסטוריה של המשחקים (לצד אולימפיאדת סיאול (1988)), בה מדינה שאינה יפן מובילה את טבלת המדליות בג'ודו. שני ג'ודוקות זכו בשתי מדליות. הצרפתי אנג'לו פאריזי זכה במדליית זהב בקטגוריית המשקל של 95 ק"ג ומעלה, ואילו המזרח גרמני דיטמר לורנץ זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 95 ק"ג. שניהם נפגשו בקרב הגמר של קטגוריית המשקל הפתוחה, וידו של לורנץ הייתה על העליונה.
הוקי שדה
לראשונה נערך במשחקים גם טורניר הוקי שדה לנשים. נבחרת זימבבואה, אשר כלל לא הייתה אמורה להשתתף במשחקים, ונקראה למלא את מקומה של נבחרת שהחרימה את המשחקים, זכתה במפתיע במדליית הזהב, אף שהחלה להתאמן רק שבוע לפני המשחקים. בטורניר הגברים ניצחה נבחרת הודו, בפעם השמינית בתולדותיה, והראשונה מאז אולימפיאדת טוקיו (1964).
התעמלות מכשירים
כל המדליות שהוענקו בתחרויות הנשים נחלקו בין מתעמלות מברית המועצות, רומניה וגרמניה המזרחית. נדיה קומנץ' ונלי קים חלקו במדליית הזהב בתרגיל הקרקע. קים הייתה שותפה גם לזכייה הקבוצתית של הנבחרת הסובייטית במדליית הזהב, ואילו קומנץ' זכתה גם במדליית זהב בתרגיל הקורה ובמדליות כסף בקרב-רב ועם הנבחרת הרומנית בתחרות הקבוצתית. ילנה דווידובה זכתה במדליית הזהב בקרב-רב ובמדליית כסף בתרגיל הקורה, נטליה שפושניקובה זכתה במדליית הזהב בסוס הקפיצות ובמדליות ארד בתרגילי הקרקע והקורה. מקסי גנאוק זכתה במדליית הזהב במקבילים, במדליית כסף בקרב-רב ובמדליות ארד בתרגיל הקרקע, ועם הנבחרת המזרח גרמנית בתרגיל הקבוצתי.
בין הגברים נהנו המתעמלים הסובייטים מדומיננטיות. במיוחד בלט אלכסנדר דיטיאטין, שזכה במדליות בכל אחד משמונה המקצועות בהם נערכו תחרויות: מדליות זהב בקרב-רב, בתרגיל הטבעות, ועם הנבחרת הסובייטית בתחרות הקבוצתית; מדליות כסף בתרגילים על סוס הסמוכות, סוס הקפיצות, המקבילים והמתח; מדליית ארד בתרגיל הקרקע. דיטיאטין היה הספורטאי הראשון בהיסטוריה שזכה בשמונה מדליות באולימפיאדה אחת (מאוחר יותר עשה זאת רק השחיין מייקל פלפס, באולימפיאדת אתונה (2004) ובאולימפיאדת בייג'ינג (2008). שבע המדליות האישיות בהן זכה באולימפיאדה אחת מהוות שיא שאף ספורטאי אחר לא הצליח להשוות עד כה.
מתעמלים נוספים שבלטו במוסקבה כללו את ניקולאי אנדריאנוב (מדליית זהב בסוס הקפיצות, מדליות כסף בתרגיל הקרקע ובקרב-רב, מדליית ארד במתח) ואלכסנדר טקאצ'ב (מדליית זהב במקבילים ומדליית כסף בטבעות).
משחקי כדור
חמש נבחרות סובייטיות זכו במדליות זהב במשחקי הכדור. נבחרות הכדורעף זכו שתיהן בתואר בפעם בשלישית בתולדותיהן. נבחרות הנשים בכדוריד ובכדורסל זכו בתואר האולימפי בפעם השנייה ברציפות. נבחרת הכדורמים זכתה אף היא בתואר האולימפי, בפעם השנייה בתולדותיה.
שלוש הנבחרות האחרות שזכו במדליות זהב במשחקי כדור היו אף הן מהגוש המזרחי, ולשלושתן הייתה זו זכייה ראשונה (ואחרונה) בתולדותיהן: נבחרת צ'כוסלובקיה בכדורגל, נבחרת יוגוסלביה בכדורסל ונבחרת גרמניה המזרחית בכדוריד.
שחייה
עשרה שיאי עולם ושמונה שיאים אולימפיים נקבעו בבריכת השחייה במוסקבה. בהיעדרה של ארצות הברית, הובילה גרמניה המזרחית את טבלת המדליות.
המזרח גרמנייה ברברה קראוזה קבעה שיא עולם במשחה ל-100 מטר חופשי (54.79 שניות; השחיינית הראשונה שעשתה זאת בפחות מ-55 שניות) ושיא אולימפי במשחה ל-200 מטר חופשי (1:58.33 דקות). אינס דירס קבעה שיא אולימפי במשחה ל-400 מטר חופשי (4:08.76 דקות). שתיהן היו שותפות לשיא העולם שקבעה הנבחרת המזרח גרמנית ב-100X4 מטר חופשי (3:42.71 דקות). מזרח גרמנייה נוספת, ריקה רייניש קבעה ארבעה שיאי עולם במשחי הגב: כשחיינית ראשונה במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא השוותה את השיא העולמי במשחה ל-100 מטר גב (1:01.51 דקות), לאחר מכן היא שיפרה אותו בשלב המוקדמות (1:01.50 דקות) ובשלב הגמר (1:00.86 דקות), ובמשחה ל-200 מטר גב (2:11.77 דקות). היא אוטה גווניגר, אנדריאה פולק וקארן מטשוק היו שותפות לשיא העולם שקבעה הנבחרת המזרח גרמנית ב-100X4 מטר מעורב (4:06.67 דקות). פטרה שניידר קבעה שיא עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (4:36.29 דקות) ואינס גייסלר קבעה שיא אולימפי במשחה לחצי המרחק (2:10.44 דקות). שתי שחייניות נוספות קבעו שיאים אולימפיים: האוסטרלית מישל פורד, במשחה ל-800 מטר חופשי (8:28.90 דקות) והסובייטית לינה קאסיוסטיה, במשחה ל-200 מטר חזה (2:29.54 דקות). במשחי המוקדמות קבעה גווניגר שיא עולם במשחה ל-100 מטר חזה (1:10.11 דקות). היא ניצחה גם במשחה הגמר, אך לא הצליחה לשחזר את התוצאה.
בקרב הגברים נשברו פחות שיאים. את שיא העולם היחיד קבע הסובייטי ולדימיר סלניקוב, במשחה ל-1500 מטר חופשי (14:58.27 דקות). סלניקוב קבע גם שיא אולימפי במשחה ל-400 מטר חופשי (3:51.31 דקות). שיאים אולימפיים נוספים נקבעו על ידי סרגיי קופליאקוב (1:49.81 דקות במשחה ל-200 מטר חופשי) ואלכסנדר סידורנקו (4:22.89 דקות במשחה ל-400 מטר מעורב אישי). השחיין ההונגרי שאנדור ולאדר ניצח במשחה ל-200 מטר גב שבוע לאחר יום הולדתו ה-17, והוא היה צעיר האלופים האולימפיים במשחקים כולם (גברים).
מדליות
מארחת המשחקים, ברית המועצות, גרפה את המספר הגבוה ביותר של מדליות. הייתה זו הפעם החמישית שברית המועצות ניצבת בראש טבלת המדליות, והשלישית ברציפות. ההישג - 195, מהן 80 מדליות זהב - הוא ההישג הגבוה ביותר שלה.
ספורטאים מ-36 מבין 80 המדינות שהשתתפו במשחקים זכו במדליות. עבור שלוש מדינות, הייתה זו זכייה ראשונה: זימבבואה (מדליית זהב בהוקי שדה), טנזניה (שתי מדליות כסף באתלטיקה) וגיאנה (מדליית ארד באיגרוף).
המדינות שגרפו את מירב המדליות:
ג'ואו ציו
ג'וֹאוּ צְיוּ או בפשטות צְיוּ (בסינית: 周子瑜; פין-יין: Zhōu Zǐyú; בקוריאנית: 저우쯔위; נולדה ב-14 ביוני 1999) היא זמרת ורקדנית טאיוואנית. היא החברה הצעירה ביותר של (maknae) להקת הבנות הדרום קוריאנית Twice, תחת החברה JYP Entertainment. ציו היא חברת הלהקה היחידה מטאיוואן.
ילדותה
Tzuyu נולדה במחוז מזרח של טאינן, טייוואן ב -14 ביוני 1999 להורים יזמים עצמאיים. היא החלה לרקוד מגיל צעיר והתאמנה באקדמיה לריקוד.
קדם הבכורה
בשנת 2012 התגלתה ציו על ידי ציידי כישרונות בבית המלאכה לאמנויות הבמה MUSE בטאינן, ועברה לדרום קוריאה בנובמבר של אותה השנה כדי להתחיל את הכשרתה. בשנת 2016 עברה ציו בחינה בבית הספר התיכון עירוני טאינן כדי להאשר ולהצהיר את השכלתה בחטיבת הביניים. היא למדה בבית הספר התיכון רב אמנויות הנלים בדרום קוריאה וסיימה את לימודיה בפברואר 2019. בשנת 2015 ציו השתתפה בתוכנית הריאליטי הדרום קוריאנית Sixteen, בהנחיית והפקת JYP בשיתוף עם MNet. לבסוף, ציו, כחלק מתשע משתתפות מנצחות, המשיכה עמן להקים את להקת הבנות Twice. שלא כמו שאר הזוכות בתוכנית, ציוו במקור לא נכללה בהרכב הסופי של הזוכות, אלא נבחרה על סמך הצבעה של הקהל.
קריירה עם Twice
באוקטובר 2015 ציו עלתה לראשונה כחברה ב-Twice עם המיני-אלבום הראשון שלהן, The Story Begins. הסינגל הראשי " Like Ooh-Ahh " היה שיר ה-K-pop הבכורה הראשון שהגיע למאה מיליון צפיות ביוטיוב. מאז הופעת הבכורה שלה היא הופיעה בפרסומות ועבדה כפרזנטורית עבור מספר תוכניות מוזיקה בטלוויזיה.
תקרית הדגל הטאיוואני
בנובמבר 2015 הופיעה ציו עם Twice בתוכנית הקוריאנית "הטלוויזיה הקטנה שלי". היא הציגה את עצמה כטאיוונית והחזיקה את דגל הרפובליקה של סין (טייוואן) לצד זה של דרום קוריאה. דגל יפן הוצג גם הוא, המייצג את הלאום של שלוש החברות האחרות בקבוצת הנערות, מומו, סאנה ומינה.
גולשים רבים מהרפובליקה העממית של סין הגיבו בכעס להתנהגות של ציו, והאשימו אותה בכך שהיא "מרוויחה כסף מהקהל הסיני בזמן שהיא מחזיקה דעות פרו-טאיוואניות". לאחר זמן קצר, Twice נאסרו להופיע בטלוויזיה הסינית וציו הפסיקה את עבודתה עם חברת התקשורת הסינית וואווי. בזמן זה, JYP Entertainment השהו את כל הפעילויות של ציו בסין.
ב-15 בינואר 2016, יום לפני הבחירות הכלליות בטייוואן, מייסד JYP Entertainment פארק ג'ין-יאנג התנצל בפני התקשורת הסינית באמצעות חשבון הוויבו שלו. באותו הזמן, הסוכנות פרסמה גם סרטון בו נראית ציו קוראת התנצלות, בה נאמר בחלקה:
דניאל אטאס
דניאל (דני) אטאס הוא פרופסור בחוג לפילוסופיה ותוכנית פכ"מ, ראש המכון למדעי הלשון, פילוסופיה וקוגניציה, מנהל משותף של המרכז לאתיקה ופילוסופיה פוליטית, ומופקד הקתדרה לפילוסופיה כללית ע״ש אחד העם באוניברסיטה העברית.
אטאס הוא אחד ממייסדי התוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית, ועמד בראשה.
אטאס היה עמית מחקר במרכז קוגוד שבמכון שלום הרטמן.
בשנת 1996 סיים אטאס את עבודת הדוקטורט שלו, באוניברסיטת אוקספורד בהנחייתו של ג'רלד אלן כהן.
תחומי מחקרו הם: פילוסופיה של הכלכלה, אתיקה, פילוסופיה פוליטית וחברתית תוך התמקדות בשאלות של צדק חלוקתי, זכות הקניין ושוויון.