cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משבר קונגו
החשיבות הבינ"ל של המשבר
במהלך מלחמת האזרחים הצ'אדית הראשונה (1965-1979), חזית "הליברציה הלאומית של צ'אד" דחתה במפורש הפרדה של המדינה, בהצעתה לסלק את ממשלת פרנסואה טומבלבי, בהסתמך על חוויית פרישת קטנגה, וקבעה כי "לא תהיה קטנגה בצ'אד".
כמו כן, במלחמת האזרחים הניגרית (1967-1970), בני האיגבו של ביאפרה התנתקו מניגריה, אשר הואשמה בקידום האינטרסים של קבוצות אתניות מהצפון ואפליית האזור של האיגבו. ההפרדה של ביאפרה וקטנגה הושוו לעיתים קרובות בכתיבה אקדמאית. בניגוד לקטנגה, ביאפרה השיגה הכרה בינלאומית רשמית ודחתה את תמיכתן של חברות רב-לאומיות מערביות המעורבות בתעשיית הנפט המקומית. ביאפרה הובסה בשנת 1970 ושולבה מחדש בניגריה.
רים-סין הראשון
ממוזער|שמאל|200 פיקסלים| לוח היסוד של מקדש האל [[סין (אל)|ננה אל הירח שנבנה על ידי כדור-מובוכ ורים-סין הראשון (מוזיאון הלובר)]] רים-סין הראשון היה המלך האחרון של שושלת מלכי עיר המדינה השומרית העתיקה לרסה. הוא מלך כ-60 שנים בין השנים 1763-1822 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה התיכונה או 1699-1758 לפנה"ס לפי הכרונולוגיה הנמוכה. אחותו אנ-אנה-דו (En-ane-du) הייתה הכוהנת הגדולה לאל הירח ננה של אור. הוא היה בן זמנו של המלכים חמורבי מבבל ואירדננה (Irdanene) מארך. שושלת לרסה שתחילתה בנפילת שושלת אור 3 התקיימה 262 שנים. הוא עלה לשלטון אחרי אחיו ווארד-סין שמלך 11 שנים.
תקופת שלטונו
אביו של רים-סין היה כדור-מובוכ (Kudur-Mabuk), הוא היה מצביא שכבש את לרסה. שמו העילמי ייתכן שמצביע על מוצאו. הוא המליך את בנו ווארד-סין על לרסה, ולאחריו עלה לשלטון בנו השני רים-סין.
תקופת שלטונו של רים-סין החלה בשנת 1822 לפנה"ס. המקורות ההיסטוריים שנמצאו מתעדים את פעולותיו בין השנה הראשונה למלכותו והשנה ה-30. לאחר מכן אין מידע נוסף עד לכיבוש לרסה בידי חמורבי.
פעולותיו הראשונות כמלך הייתה הרחבת העיר לרסה. בשנת מלכותו השנייה הוא בנה בלרסה מקדש לאל אדד אל הסערה, ומקדש נוסף בזרבילום (Zarbilum). במקדש זה הוא הציב פסל נחושת של אחיו המלך ווארד-סין. בהמשך בנה מקדשים נוספים בלרסה לאלים איננה, ננה ואנכי. הוא הציב ארבעה פסלים מנחושת של אביו כודור-מבוכ במקדש לאל ננה. הוא ביצר ובנה חומות של מספר ערים שהיו תחת שלטונה של לרסה, ובנה מספר תעלות מים.
בשנת 1808 לפנה"ס העיר הפכה כה גדולה, עד שהיא הדאיגה את שליטי הערים האחרות. בעקבות כך יצאו שליטי איסין, ארך ובבל למסעות מלחמה כנגד לרסה. רים-סין ניצח אותם בקרבות והמשיך במסע כיבושיו לערים נוספות. בשנת 1807 לפנה"ס כבש את פי-נרתים (Pi-Naratim). בשנת 1805 לפנה"ס כבש את זיבנתום (Zibnatum), בשנת 1804 לפנה"ס כבש את בית-סוסין (Bit-Susin) ואת אוזרברה (Uzarbara) ובשנת 1802 לפנה"ס כבש את קיסרה (Kisarra) וגם את דיר, אותה הרס. בשנת 1801 לפנה"ס בזז את ארך אבל חס על חיי תושביה.
בשנת 1797 לפנה"ס הוא פלש לאזור שבשליטת העיר איסין, ולבסוף בשנת 1792 לפנה"ס כבש את עיר הבירה שלה וגם בעיר זאת חס על חיי תושביה. הממצאים מהמקורות לא מתעדים אירועים נוספים מתקופת שלטונו במשך 30 השנים הבאות.
לקריאה נוספת
נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים: מסופוטמיה בראשית באלף השני לפנה"ס, כרמל, 2019
פול קסאני
פול קסאני (בצרפתית: Paul Kessany; נולד ב-16 במרץ 1985) הוא כדורגלן עבר גבונזי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים
קסאני, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוויזו המקומית, ממנה עבר לקבוצת USM ליברוויל. בעונת, היה שותף לזכייה של הקבוצה בדאבל.
בקיץ, קסאני חתם ברובי מהליגה החמישית בספרד. בינואר, קסאני חתם בזסטפוני מליגת העל הגאורגית.
בינואר, קסאני חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל. ב-24 בינואר, קסאני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד מכבי פתח תקווה. בסיום העונה, ירדה קריית שמונה לליגה הלאומית וקסאני עזב את המועדון.
בקיץ, קסאני חתם באיסטרס מהליגה השנייה בצרפת.
בקיץ, קסאני חתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, במדיה רשם 23 הופעות בליגה וכבש שער אחד.
בקיץ, קסאני חזר לגבון ושיחק במנגאספורט, אובמיליה ליברוויל ו-105 ליברוויל.
קריירה בינלאומית
ב-12 באוקטובר 2002, קסאני ערך את הופעת הבכורה בנבחרת גבון בהפסד 2-0 ל. קסאני, השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2010.
מחלת היילוד
מחלה המוליטית של היילוד או תמס דם של היילוד (Eyrthroblastosis fetalis או Hemolytic disease of the newborn) היא מחלה חיסונית התוקפת תינוקות. המחלה מתפרצת בזמן שאימהות בעלות גורם רזוס שלילי יולדות תינוקות בעלי גורם רזוס חיובי, ובתנאי שזה אינו התינוק הראשון בעל סוג הדם החיובי שהן יולדות. אמנם ישנה אפשרות ליצירת נוגדנים גם לפני ההריון בעקבות קבלת עירוי מוצרי דם שאינם תואמים, כך שגם התינוק הראשון בעל סוג הדם החיובי יכול להיות מותקף על ידי המערכת החיסונית של אמו.
היסטוריה
בשנת 1937 גילה קרל לנדשטיינר את גורם רזוס. בשנת 1964 נעשה בפעם הראשונה עירוי דם לעובר ברחם אמו כדי למנוע את מחלת היילוד.
אי התאמה בגורם רזוס
באופן גנטי, העובר הוא מעין "שתל זר" בגוף האם, מאחר שמחצית המטען הגנטי שלו מקורו באב הביולוגי. במהלך ההריון, התאים של העובר ושל האם כמעט אינם יוצרים מגע, שכן מעבר החומרים נעשה בעיקר דרך השליה. אולם, במהלך הלידה, בתעלת הלידה מתרחש מגע בין התאים של האם והתאים של התינוק. כדוריות דם אדומות של התינוק מגיעות אל האם. אם לאם יש גורם רזוס שלילי ולתינוק יש גורם רזוס חיובי, בבא כדוריות הדם האדומות של התינוק במגע עם זה של האם, מערכת החיסון של האם יזהה את גורם הרזוס כפולש וייצר נוגדנים anti RH.
בלידה ראשונה, לוקח לאם ארבעה עד שבעה ימים לייצר נוגדנים ולכן אין סכנה לעובר. אך אחרי הלידה הראשונה, קיים זיכרון חיסוני של הנוגדנים, והאם מייצרת אותם בתוך דקות. במהלך הלידה נוגדנים אלו יגיעו אל גוף היילוד ויגרמו להצמתה בכלי הדם של התינוק. תינוקות כאלה נולדים עם כלי דם מלאים בגושים וחסימות.
פתופיזיולוגיה
בכל הריון נורמלי מתרחש מעבר של תאי דם עובריים בכמות מזערית למחזור הדם האימהי.
גם במצבים של הריון מחוץ לרחם קיים סיכוי שיעברו כדוריות דם עובריות אשר יגרמו לריגוש מערכת החיסון האימהית, או במקרים של הפלה בשבועות מוקדמים, היות שאנטיגן ה- RH נמצא על פני הכדוריות האדומות העובריות החל מהשבוע ה-5 להריון.
מערכת החיסון של אם בעלת RH שלילי מגיבה לחשיפה לאנטיגן RH על ידי יצירת נוגדנים מסוג IgM שאינם עוברים את השליה. לאחר מכן נוצרים נוגדנים מסוג IgG שיכולים לעבור שליה, ונקשרים למחזור הדם העוברי לכדוריות דם אדומות ומביאים להמוליזה (הרס) של כדוריות דם אדומות. ההמוליזה יכולה להיות קלה בלבד, או להיות חמורה וקשה המביאה למצבים כגון הידרופס פטאליס ואף מוות תוך רחמי.
טיפול
יש שתי אפשרויות למניעת מחלת היילוד:
מניעת התפתחות נוגדנים לגורם רזוס
על מנת למנוע התפתחות נוגדנים לגורם רזוס אצל נשים בהריון בעלות גורם רזוס שלילי, ניתנת להן מהחודש השביעי להיריון, בין שבוע 28 לשבוע 32, נוגדנים המצמיתים את התאים שיכולים לייצר את הנוגדנים הבלתי רצויים, בטרם אלו יזוהו על ידי מערכת החיסון של האם. כך מונעים ממערכת החיסון של האם את יצירת הזיכרון החיסוני. הטיפול מונע כתשעים אחוז ממקרי המחלה. הטיפול ניתן רק מהחודש השביעי בגלל שבשלבי ההריון המוקדמים יותר כמות הדם העובר מהעובר לאם הוא מזערי ואין בו סיכון להתפתחות נוגדנים. טיפול נוסף ניתן לאחר הלידה, לאחר בדיקת סוג הדם של העובר, במידה והוא בעל גורם רזוס חיובי. טיפולים מיוחדים ניתנים במקרי טראומה, הפלות, הריון חוץ רחמי ובכל מקרה בו יש חשש למגע דם משמעותי בין עובר בעל גורם רזוס חיובי למחזור הדם של אם בעלת גורם רזוס שלילי.
מניעת תקיפה
בקרב נשים בעלות גורם רזוס שלילי שהתפתחו בגופן נוגדנים לגורם רזוס חיובי, למשל בגלל שלא קיבלו טיפול אנטי-D, מבוצע ניטור של כיל הנוגדנים של האם בכל מהלך ההריון כדי לבדוק את עוצמת התגובה החיסונית של האם. ניטור זה אינו נדרש כאשר האב הוא בעל גורם רזוס שלילי, שכן אז ברור שגם העובר הוא בעל גורם רזוס שלילי.
כיל קריטי הוא 1:16. מעליו, הסיכון לתגובה חיסונית קשה של האם הוא גבוה. במקרה כזה מבוצע דיקור של חבל הטבור על מנת לבדוק את מידת ההמוליזה של העובר (PUBS). במידה ויש המוליזה ניתן עירוי דם תוך רחמי דרך חבל הטבור לעובר. עירויי דם יכולים לשפר את מצב העובר באופן דרמטי ומיידי.
במקרים של כיל קריטי, במצבים בהם יש התדרדרות המודינמית למרות עירויים חוזרים, או במצבים בהם יש הידרופס פטאליס קשה משתדלים ליילד את העובר בהקדם האפשרי, החל מהרגע בו מושגת בשלות ריאתית (שבוע 32-34).
ערק אלנמרוד
ערק אלנמרוד הוא מותג לבנוני-ישראלי של ערק המיוצר באזור התעשייה גורן אשר במועצה אזורית מעלה יוסף בגליל העליון, בין מושב גורן והיישוב הקהילתי גורנות הגליל. המזקקה הוקמה על ידי אליאס כארם, מלוחמי צד״ל אשר נקלטו בישראל לאחר הנסיגה מלבנון בשנת 2000.
המזקקה בגליל נבנתה בעזרתו של הגנרל אנטואן לאחד, קרוב משפחתו של כארם, שגם היה מפקדו בצד״ל. לצורכי תעודת הכשרות, העבודה נעשית בידי יהודים, כאשר הלבנונים תורמים את הידע ומפקחים על התהליכים.
המזקקה מייצרת שתי גרסאות של ערק: ערק אלנמרוד השקוף, וערק אלנמרוד מיושן, אשר עובר, לאחר הזיקוק, יישון נוסף של שלושה חודשים בחביות עץ אלון, דבר אשר גם נותן לו גוון צהבהב.
מקום מלא מים
מקום מלא מים (באנגלית: The Watery Place) הוא סיפור מדע בדיוני קצר, שנכתב על ידי אייזיק אסימוב בשנת 1956, ותורגם לעברית ב-1976 בקובץ 'גדול ורחב הוא העולם' ושוב ב-2009 בקובץ 'כתבי אייזיק אסימוב כרך 1' בשם המקום המוצף מים.
עלילה
הסיפור מסופר על ידי סגן שריף מאיידהו, שפותח את הסיפור בהצהרה כי האנושות לעולם לא תצא למסעות בחלל. זאת, לטענתו, בשל הבוס שלו, שריף בארט קמרון.
באחד הערבים, נוחתת צלחת מעופפת ליד משרדו של השריף. הסגן רואה אותה, אך השריף, שעסוק בבדיקת החשבונות שלו, לא שם לב. החייזרים דמויי האנוש נכנסים למשרד ומסבירים לשריף כי הם בחרו לפנות אליו, כי הוא שולט על מקום מבודד. "אנחנו באים מהמקום מלא המים שאתם קוראים לו נוגה (באנגלית וֵנוּס)", הם אומרים, ומבקשים מהשריף שיקשר אותם למנהיגים שלו, כי הם רוצים לצרף את אמריקה לארגון שלהם.
השריף, העצבני בשל עבודת החשבונאות, מתעצבן עליהם, ומאיים לכלוא אותם על הפרת הסדר הציבורי. הוא מקלל אותם, וקורא להם לשוב למקום ממנו הם באו, ולעולם לא לחזור. החייזרים עוזבים, באומרם שהם לא יכפו על האנושות להצטרף אליהם, אבל ידאגו שהאנושות לא תצא מכדור הארץ.
הסגן הכועס מראה לשריף את הצלחת המעופפת, ושואל אותו מדוע גרש את החייזרים. השריף המחוויר מסביר שבאומרם שהם באו מהמקום המלא מים, הוא חשב שהם מתכוונים לוונציה (באנגלית וֵנִיס).
אוז"ה
אוז"ה (בצרפתית: Œuvre de secours aux enfants ובראשי תיבות: OSE, ביידיש: אָזע, "מפעל הסיוע לילדים") הוא ארגון הומניטארי יהודי, שסייע למאות ילדים, פליטים יהודים מצרפת וממדינות אחרות באירופה. הוא הוקם ב-1912 כארגון בריאות יהודי, ובמהלך מלחמת העולם השנייה הציל על פי הערכות, יותר מ-5,000 ילדים מאיום ההשמדה הנאצי. הארגון פעל בעיקר במהלך התקופה שלאחר הכיבוש הגרמני של צרפת והקמת צרפת של וישי.
שנים ראשונות
הארגון הוקם בשנת 1912 בסנט פטרסבורג שברוסיה על ידי רופאים, כדי לעזור לחברים נזקקים באוכלוסייה היהודית. הוא נקרא Obshchetsvo Zdravookhraneniya Yevreyiev ("ארגון להגנה על בריאותם של יהודים", ובקיצור- OZE). סניפים הוקמו במדינות נוספות. בשנת 1923 מרכז הארגון עבר לברלין, תחת נשיאותו הסמלית של אלברט איינשטיין. בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, העבירו אותו שוב, הפעם לצרפת, שם הוא נקרא Œuvre de Secours aux Enfants ("מפעל הסיוע לילדים", ובקיצור - OSE).
בתי הילדים
עם הכרזת המלחמה בספטמבר 1939, נאלץ הארגון להתמודד עם שטף פליטים שזרם לצרפת ולחשוב מחדש על הפעילות החברתית שלו, בהתאם למצב הפוליטי במדינה. לצרפת הובאו ילדים פליטים מגרמניה הנאצית. ילדים אחרים הגיעו בעצמם או הובאו על ידי קרובי משפחה, ואוז"ה הפך למקלט לילדים יהודים מגרמניה ומאוסטריה שהפכו להיות "נתיני אויב". בתחילת המלחמה הקים הארגון בתי ילדים (המכונים גם "ארמונות"). בבתים אלה שהו ילדים יהודים בגילים שונים, כולל תינוקות, שהוריהם נשלחו למחנות ריכוז נאציים או נהרגו. עד מאי 1939 בתי הילדים של אוז"ה החזיקו יותר מ-200 ילדים פליטים. בין בתי ילדים אלה היו בתי הילדים בטירת שאבאן שבסן-פייר-דה-פורסאק, במרכז צרפת, בהנהלתו של פליקס שברייה, וכן בשאמוני ובאיזיו.
הילדים חונכו והוכשרו בהתאם לגילם. כדי להכין את הילדים לסכנות אפשריות בעתיד, הקדישו מורי הארגון תשומת לב מיוחדת לכישורי הישרדות וחינוך גופני. ב-14 בתי הילדים הזמניים (הארמונות) שקמו בתחילת המלחמה, הן החילוניים והן הדתיים, החלו לקיים חינוך מקצועי בשיתוף עם רשת אורט וכן פעילויות פנאי וספורט. נערכו תחרויות ספורט מאורגנות בתוך הבתים ובין הבתים, כדי למנוע מהילדים חיים של לחץ והסתגרות ולהתכונן לעתיד.
לאחר הבליץ הגרמני על צרפת במאי 1940, אוז"ה צריך היה לארגן את הפינוי של ילדים מאזור פריז כדי להגן עליהם מפגיעות.
בחודשים יוני וספטמבר 1941, יצאו בהנהגתה של אנדרה סלומון שלושה משלוחים שהביאו 350 ילדים מבתי אוז"ה לארצות הברית דרך מרסיי. לאחר מכן הם טופלו בחסות הוועדה לטיפול בילדים אירופיים ונעזרו באגודת הידידים (הקווייקרים). כמעט כל הורי הילדים האלה נרצחו מאוחר יותר על ידי הנאצים. פעילות ההצלה של סלומון המשיכה גם בשנים הבאות, כשהשתתפה בהברחת ילדים לשווייץ ולספרד הנייטרלית.
התארגנות ב-1942
בתחילת 1942, בשיתוף עם אוז'י"ף (האיחוד הכללי של יהודי צרפת), אוז"ה עבר בהדרגה מעבודה פילנתרופית למשימה של התנגדות הומניטרית. המצב היה שונה באופן קיצוני מאזור אחד למשנהו בהתאם לתנאים של הכיבוש. עם זאת, תחושת סכנה והצורך להתפזר ולהסתיר את הילדים באופן מלא הופיעה רק לאחר מצוד היהודים הזרים ב-16 ו-17 ביולי 1942 באזור הכיבוש הצפוני (בעיקר מצוד ולודרום ד'היב בפריז), וב-26 באוגוסט באזור הדרומי של משטר וישי.
ב-11 בנובמבר 1942 נכנסו הגרמנים לאזור וישי והחליפו את ממשלת וישי. יהודים החלו לעזוב את אזור החוף. בתגובה לכך פתח הארגון מרכזים בלימוז', ניס, מז'ב, סן-ז'רווה ושאמברי. בטולוז פאו וליון, צוותים כיסו את הטיפול במרכזים שבסביבה. פשיטות של הגסטפו בשנים 1943–1944 הובילו למספר רב של מעצרים. בסך הכל, אוז"ה גייס יותר מ-25 רופאים וחמישים עוזרים. מרכז הניהול של הארגון עבר לאזור האיטלקי בשאמברי, כשהמטה בז'נבה דאג להשגת הכסף הדרוש למימון כל הפעולות, שהגיע בעיקר מארגון הג'וינט האמריקאי.
הקמת רשת גארל
במהלך שנת 1942 החלה המשטרה לבצע גירושים מבתי היתומים למחנות הריכוז הנאציים, ואוז"ה ייסד רשת מחתרתית על מנת להבריח את הילדים למדינות נייטרליות. לאחר "ליל וניסיה" (ליד ליון) באוגוסט 1942, שבמהלכו 108 ילדי אוז"ה ניצלו מכיבוש וגירוש, יוסף וייל הסתייע במהנדס היהודי-צרפתי ז'ורז' גארל כדי לארגן רשת חשאית של נתיבי בריחה לילדים, הידועה כ"חוג גארל" על שם העומד בראשה. למרות קשיים רבים, הרשת כיסתה ארבעה אזורים עיקריים של דרום וישי (למעט אזור ניס), והייתה מבצעית עד קיץ 1943.
כל אזור פעל בנפרד והיה אוטונומי, בניהולו של מנהל האזור. ז'ורז' גארל תיאם הכל מליון, ארגן את התשתית הטכנית (מסמכים מזויפים, מקומות מחבוא, שיירות), וניהל קשרים עם כל החברים ברשת. תוך כדי תנועה, הוא קיבל החלטות פוליטיות, ערך ביקורים באזורים וארגן כספים כדי להתגבר על מעצרים. אורגנו משפחות, מנזרים ופנימיות להסתרת ילדי אוז"ה. הדבר נעשה באמצעות קשרים אישיים עם הארכיבישוף של טולוז, ז'יל-ז'רו סאלייז', ובאמצעות פעילים ברשת היהודית והלא יהודית. סגירתם הסופית של כל בתי הילדים לקחה יותר משנה.
1943–1944: הברחת הילדים לשווייץ
הברחת ילדי אוז"ה לשווייץ החלה באפריל 1943, בעקבות משא ומתן עם הרשויות השווייצריות להגעתם של ילדים ללא ליווי. כמה מבריחים שעבדו ישירות עם הארגון הוקצו למטרה זו. נבחרו ילדים פגיעים במיוחד שנשלחו לבתים חדשים באזור נפת שבלה, או בקבוצות של 6 עד 10 ילדים לשווייץ. באוגוסט 1943, מספר פלוגות ההברחה הוגדל ממרכזי מגורי הפינוי בסן-ז'רווה ומז'ב.
בספטמבר 1943, עם הדיפת הגרמנים לאזור האיטלקי, המשימה הפכה לקשה יותר. ארגון פלוגות ההברחה לשווייץ הופקד בידי ז'ורז' לואנז'ה. לאחר מעצרים רצופים של אנשי הארגון מנובמבר 1943 ועד מרץ 1944, הברחת הילדים כמעט נעצרה. במרץ 1944 היא התחדשה בקצב מואץ, שבוצע במשותף על ידי אוז"ה, "השישית" (תנועת הנוער EIF) ותנועת הנוער הציונית (MJS).
הסתתרות ושחרור צרפת
לאחר מעצרם של כל מנהיגי אוז"ה ואוז'י"ף בשאמברי בפברואר 1944, נדרש הארגון לרדת למחתרת מוחלטת. הארגון החליט לסגור את בתי הילדים האחרונים וגם את כל המרכזים והמשרדים שלו. אוז"ה המשיך להתקיים באמצעות מפגשים תקופתיים בליון, ברנה בורל או בקרונות רכבת.
לאחר שחרור צרפת בשנת 1944, הארגון המשיך את עבודתו. הוא פתח מחדש את בתי-הילדים כדי לקלוט ילדים שהוריהם נספו וילדים ששרדו את מחנות הריכוז. לאחר מכן החל הארגון לפזר את הילדים שבטיפולו. הילדים נשלחו לבתים בצרפת או לארצות אחרות, כולל ארץ ישראל וארצות הברית. אחד מהבתים בצרפת שהיה בשימוש הארגון לאחר המלחמה ואליו הובאו "ילדי בוכנוואלד" הוא הארמון Château d'Ambloy שהיה בבעלות משפחת מרצבך בכפר אמבלואה בחבל לואר-א-שר.
הד"ר יוסף שתקאי היה ממיסדי ארגון אוז"ה בישראל.
לאחר המלחמה
ב-1950, הגיע משווייץ לארצות הברית, ד"ר הנס קליי חבר במועצה המנהלת של אוז"ה בשווייץ שהיה גם אחד ממנהיגי הקהילה היהודית השווייצרית. דר קליי מכריז שם שעיקר הפעולות של אוז"ה הם התוכנית שלו בצפון אפריקה ופעילויות בישראל. כמו כן הדגיש שהפעילויות באירופה בעיקר בצרפת ואיטליה נשארות חלק חשוב של עבודת הארגון. הוא סקר את פעולות הארגון בישראל להבטחת שירותי בריאות לעולים החדשים שמגיעים לישראל ובעיקר לילדים.
בשנת 1951 הפך אוז"ה לעמותת צדקה. כיום היא מעסיקה 650 עובדים ומעל ל-100 מתנדבים. העמותה ממשיכה למלא את המשימה של סיוע רפואי-חברתי בשישה תחומים עיקריים: ילדים, בריאות, נכים, קשישים, זיכרון ופעולה בינלאומית. הארגון תומך בילדים ובני נוער במצוקה, באנשים עם מוגבלויות, קשישים עם מחלת אלצהיימר ובניצולי השואה בהתאם ל"ערכים יהודיים-הומניסטים".
ונדל סאבאג'
ונדל סאבאג' (באנגלית: Vandal Savage) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green Lantern #10 מדצמבר 1944, והיא נוצרה על ידי הכותב אלפרד בסטר והמאייר מרטין נודל.
בהמשכיות שלפני המשבר בעולמות האינסופיים, ונדל סאבאג' היה תושב ארץ-2, אולם לפני אלפי שנים התוודע לקיומה של חברת הצדק של אמריקה ולקיומה של ארץ-1. ונדל סאבאג' הטביע את חותמו הראשון בהיסטוריה כאשר השמיד את הממלכה התת-ימית אטלנטיס בעזרת קבוצה לה קרא "אילומינטי" ועמד בראשה. הוא טען כי מלך על הציוויליזציה האנושית תחת שמות רבים כמו אלכסנדר הגדול, יוליוס קיסר, גינגיס חאן, שחור הזקן, ולאד המשפד וג'ק המרטש. כאשר החליט לעבוד מאחורי הקלעים, הוא פעל במרוצת שנות ההיסטוריה לצד אישים כאיריק האדום, ויליאם הכובש, נפוליאון בונפרטה, אוטו פון ביסמרק, ראס-אל-גול ואדולף היטלר. הוא אף הוביל את הארמדה הספרדית בניסיון לכבוש את אנגליה (מה שמרמז כי היה גם אלונסו פרס דה גוסמאן אי סוטומאיור, הדוכס השביעי ממדינה-סידוניה).
קיפר אונד ויפר
קיפר אונד ויפר (בגרמנית: Kipper- und Wipperzeit, מילולית: "עידן הבוררים ומטי המאזניים") הוא שמו של המשבר הכלכלי שאירע במהלך מלחמת שלושים השנים, המשבר החל לערך בשנת 1621. לאור החוסר במערכת מיסוי אפקטיבית, ערי המדינה של האימפריה הרומית הקדושה החלו בביזוי המטבעות על מנת להעלות את תפוקת המטבעות והכנסות המדינה עבור המלחמה.
ביזוי המטבעות התבצע באמצעות הפחתת כמות המתכות היקרות זהב או כסף, והוספת מתכות זולות יותר כמו עופרת או נחושת. לרוב ערי המדינה היו מבצעות את הביזוי על מטבעות ערי מדינה שכנות ומבזבזות אותן במדינות אחרות, וזאת על מנת שלא לפגוע בערך מטבעות המדינה שלהן. השיטה עבדה לזמן מה, אך לאחר שהציבור הרחב התוודע לשיטה החלו גלי מחאה וסירובים לעבוד תמורת כסף בזוי, אלא רק תמורת כסף אמיתי. לאור המחאות גם המדינות החלו לעשות שימוש במטבעות הבזויות למטרות מיסים ואגרות מכס. לאור הבעיות שהשימוש במטבע הבזוי הוביל אליהן, הפסיקו לעשות שימוש בכסף הבזוי בשנת 1623, אך הנזק כבר נגרם וגרם למשבר כלכלי בכל ערי המדינה.
לולי (מלך)
לולי (באשורית: Lulî) היה מלך צידון והחוף שמדרום לה עד הכרמל בסוף המאה ה־8 לפנה"ס.
תולדות
לפי הכתובות האשוריות המלכותיות, מסעו השלישי של סנחריב (701 לפנה"ס) היה לארץ חֿתי (הלבנט), ובו מלך צידון לולי, שמרד בסנחריב, ברח לים – בחלק הכתובות הוא מציין כי לולי ברח לקפריסין. סנחריב הכניע את הערים צידון רבה וצידון זעירה, בית־זיתּי, צרפת, מַחַֿלִּיבַה, אוּשוּ, אכזיב ועכו, הערים המבוצרות של לולי, עליהן הסתמך.  הוא המליך במקום לולי את אתבעל על צידון, וחייב אותו למנחה שנתית.
המדיניות האנטי־אשורית של לולי עודדה את חזקיהו למרוד באשור, ונראה שאף נכרתה ברית בין צידון לבין יהודה.
צ'וי סונג-היוק
צ'וי סונג-היוק (בקוריאנית: 최성혁; נולד ב-8 בפברואר 1998) הוא כדורגלן צפון-קוריאני המשחק בעמדת הקשר.
לולי (מלך)
הזיהוי עם אלולאיוס
שלמנאסר כבש את ארם ופיניקיה ושלט לשם צבא עוין, ואחרי זמן מה התמרדו צידון, עכו והחלק היבשתי של צור (הנקרא ביוונית פאלאיטירוס ), בעוד ערים רבות אחרות מסרו עצמן לאשור. משלא נכנעו הצורים, חזר המלך ללחום בהם, והפיניקים שנכנעו לשלמנאסר נתנו לו שישים אניות מלחמה ושמונה מאות איש להשיטן; וכשיצאו הצורים בשתים עשרה אניות ואניות האויב התפזרו, לקחו הצורים בשבי חמש מאות איש, וכך עלתה קרנם. אך שלמנאסר חסם את מקורות המים של העיר, ובזכות בורות המים שחפרו הצורים נמשך המצור חמש שנים. רוב החוקרים סוברים שאירוע זה אכן התרחש בימי שלמנאסר, ומאחר ששלמנאסר מלך רק חמש שנים, המצור הסתיים בתחילת ימי סרגון. אם מקבלים את הזיהוי, יש להניח שלולי מלך לכל שנות שלמנאסר, ותיאור זה מתאר מרידה של צור תחת מלכותו; קבלת הזיהוי מחייבת גם הנחה שלאחר המצור, החזיר סרגון את צור ללולי, דבר חריג במדיניותו האימפריאלית. ייתכן, עם זאת, שבסיום המצור הועברו ללולי השטחים היבשתיים של צור, והעיר על האי ניתנה למלך שילטה, והדבר עשוי גם להסביר את המניע של לולי למרוד אחרי מות סרגון.
צ'וי סונג-היוק
קריירת מועדונים
צ'וי התחיל את הקריירה שלו באקדמית הכדורגל צ'וביונג,. בפברואר, צ'וי הצטרף לזו של פיורנטינה. ב-5 במרץ, צ'וי ערך את הופעת הבכורה שלו בפיורנטינה פרימברה בניצחון 2-4 נגד וירטוס אנטלה, ובכך הפך לכדורגלן הראשון מקוריאה הצפונית שמשחק במסגרת איטלקית כלשהי. לאחר מספר חודשים, פיורנטינה החליטה לבטל את החוזה עם צ'ו, כיוון שנודע להם כי המשטר הצפון-קוריאני, הטיל סנקציות על צ'וי בהתאם למדיניות הרודנית שלו. צ'ו, עתתר לבית המשפט שפסק כי על פיורנטינה לכבד את החוזה.
ביולי, צ'וי חתם לשלוש שנים בפרוג'ה מהסרייה ב'. בפרוגה, צ'וי רשם שתי הופעות בלבד ובינואר, הושאל לאולביה מהסרייה ג'.
ב-13 ביולי 2018, צ'וי חתם בארצו, במדיה שיחק עונה וחצי.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, צ'וי שיחק בנבחרות הצעירות של קוריאה הצפונית.
ב-25 בדצמבר 2018, צ'וי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד.
סוכנות ביון ההגנה
סוכנות ביון ההגנה (באנגלית: The Defense Intelligence Agency, בראשי תיבות: DIA מילולית: סוכנות מודיעין ההגנה) היא סוכנות הריגול הצבאית של ארצות הברית, הכפופה למחלקת ההגנה של ארצות הברית. הסוכנות הוקמה ב-1 באוקטובר 1961 על ידי הנשיא ג'ון פ. קנדי בהמלצת מזכיר ההגנה, רוברט מקנמארה.
לאחר מלחמת העולם השנייה עד להקמת ה-DIA, שלוש מחלקות צבאיות (מודיעין הצי, מודיעין חיל האוויר ומודיעין הצבא) עסקו באיסוף, ייצור והפצת מודיעין לשימוש הזרוע שלהן בלבד. הדבר גרם לעבודה כפולה ויקרה, שהייתה לא יעילה וחסרת תיאום.
סן-דני (איל-דה-פראנס)
סן-דני (בצרפתית: Saint-Denis) היא עיר וקומונה במחוז סן-סן-דני בחבל איל-דה-פראנס בצרפת. העיר היא פרוור של פריז, בירת צרפת, והיא שוכנת צפונית לה. בקומונה מתגוררים כ-110,000 תושבים (נכון ל-2013).
סן-דני ידועה בשל בזיליקת סן-דני הנמצאת בה, בה נקברו מרבית מלכי צרפת, ובשל אצטדיון סטאד דה פראנס, האצטדיון הלאומי של צרפת.
היסטוריה
ראשיתה של סן-דני הוא בהתיישבות רומאית במאה ה-2 לספירה שנקראה קטולקוס (Catolacus). במאה ה-3 הגיע לאזור דיוניסיוס, הבישוף הראשון של צרפת, כדי להפיץ את הנצרות בלוטטיה (שהפכה לפריז). על פי האגדה, ראשו נכרת בגלל התנגדות השלטון המקומי לנצרות, אך הוא נותר בחיים, הרים את ראשו והמשיך ללכת ברחובות ולהטיף לאנשים. בסופו של דבר הוא מסר את ראשו וסיים את חייו בקטולקוס. בהמשך שם היישוב שונה לסן-דני (מילולית: דיוניסיוס הקדוש) ועל קברו של דיוניסיוס הוקמה כנסייה.
בסביבות המאה ה-7 דאגובר הראשון, מלך הפרנקים, שיפץ את הכנסייה והפך אותה לבזיליקת סן-דני. בנוסף הוא הקים בה מנזר, העניק לסן-דני זכויות רבות ונתן לה מעמד של עיר שוק; בעקבות כך היא הפכה למרכז מסחרי חשוב באירופה בימי הביניים. לאחר שדאגובר נפטר ב-639 הוא נקבר בבזיליקה וכך נקבעה מסורת שמלכי הפרנקים, ויורשיהם מלכי צרפת, נקברו ברובם בסן-דני.
במהלך מלחמת מאה השנים סן דני נפגעה קשות, למרות שהייתה מבוצרת יחסית. ב-1567, במהלך מלחמות הדת בצרפת, התרחש בעיר קרב סן-דני אשר במהלכו הפרוטסטנטים הובסו, אך מנהיג הקתולים באותה עת, אן דה מונמורנסי, נפצע קשה ולבסוף מת מפצעיו.
המלך לואי הארבעה עשר הקים בסן דני בתי חרושת לאריגה, לטווייה ולצביעת בדים. יורשו לואי החמישה עשר הרבה לבקר בה שכן בתו, הנסיכה לואיז, הייתה אחות במנזר המקומי, והוא דאג לשפץ אותו ואת הכנסייה.
במהלך תקופת המהפכה הצרפתית בסוף המאה ה-18 שמה של העיר שונה ל"פרנסיאד" (Franciade) ומתחם הקבורה של מלכי צרפת הושחת בצורה בלתי הפיכה. בתחילת המאה ה-19, לאחר המהפכה, העיר שבה לשם סן-דני.
בהמשך המאה העיר עברה תיעוש נרחב ומסילת הרכבת הראשונה שעברה בה נסללה ב-1843. התיעוש של העיר תרם להתפתחות תנועה סוציאליסטית גדולה ומסוף המאה ועד שנות ה-30 של המאה ה-20 כל ראשי העיר של סן-דני היו מטעם המפלגה הקומוניסטית של צרפת; בשל כך היא זכתה לכינוי "העיר האדומה".
התעשייה, כמו גם העיר, התפתחו במהירות בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה והיא הייתה מרכז כלכלי חשוב. עם זאת התעשייה נפגעה קשות ודעכה באופן משמעותי בעקבות משברים כלכליים בשנות ה-70 ובשנות ה-80 של המאה ה-20.
הקמתו של הסטאד דה פראנס בעיר לרגל מונדיאל 1998 תרמה להתאוששות שלה, שכן היא גם הביאה להארכת הרכבת התחתית של פריז אל תוך סן-דני.
בשנת 2012 עבר מטה חברת הרכבות הלאומית של צרפת (SNCF) לסן דני.
חינוך
בעיר נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, כשהמרכזי בהם הוא אוניברסיטת פריז VIII: המרכז האוניברסיטאי הנסיוני ונסן - סן-דני, אחת האוניברסיטאות המרכיבות את אוניברסיטת פריז.
תחבורה
בעיר עוברים קו 13 של הרכבת התחתית של פריז, קווים B ו-D של מערכת הרכבות הפרוורית RER וקו H של מערכת הרכבות הפרוורית Transilien.
ערים תאומות
לערים הבאות יש הסכם ערים תאומות עם סן-דני:
המפלגה הקומוניסטית של יפן
המפלגה הקומוניסטית של יפן (ביפנית: 日本共産党, בתעתיק: ניהון קיוֹסָן-טוֹ), או בשמה המקוצר JCP, היא מפלגת שמאל ביפן.
המפלגה הקומוניסטית של יפן קוראת לייסוד חברה על בסיס סוציאליזם, דמוקרטיה ושלום, והתנגדות למיליטריזם. היא אף מציעה לעשות זאת תוך השארות במסגרת הקפיטליזם. אף על פי שהמפלגה דוגלת במרקסיזם היא אינה קוראת להפיכה חברתית; היא מציעה במקום הפיכה דמוקרטית שתביא לשינוי בפוליטיקה של יפן ובכלכלתה, וכמו כן קוראת להתנערות מהסכם ההגנה ההדדי עם ארצות הברית, אותו היא רואה כפוגע בריבונות יפן.
רקע
המפלגה הקומוניסטית של יפן היא אחת מהמפלגות הקומוניסטיות הגדולות ביותר שאינן-בשלטון, וחברים בה כ-400,000 אנשים ב-25,000 סניפים ברחבי המדינה. לאחר הפיצול הסיני-סובייטי החלה המפלגה להרחיק עצמה מהגוש המזרחי. לאחר התפרקות ברית המועצות הכריזה המפלגה שהיא מברכת על סיום רשע היסטורי גדול של אימפריאליזם ושל שליטה, ובאותה עת הטיחה ביקורת באזרחי ארצות מזרח אירופה על שזנחו את הסוציאליזם.
כתוצאה מריחוקה מהגוש המזרחי, לא השפיעה ההתמוטטות השפעה רבה על המפלגה, ואף לא נשקפה סכנה לקיומה כפי שקרה למפלגות קומוניסטיות במדינות אחרות. אף על פי שקיימת מגמת ירידה באחוזי הקולות אותם מקבלת המפלגה מדי בחירות, היא עדיין מייצגת כחמישה מיליון מצביעים, והיא המפלגה הקומוניסטית השנייה בגודלה בקרב ארגון המדינות המתועשות, אחרי רוסיה.
היסטוריה
המפלגה הקומוניסטית של יפן נוסדה ב-15 ביולי 1922 בתור אגודה פוליטית מחתרתית. בשנותיה הראשונות נחקקו חוקים שהוציא את המפלגה אל מחוץ לחוק וחבריה היו נתונים לרדיפה ולדיכוי בידי כוחות הצבא והמשטרה של האימפריה היפנית. הייתה זו המפלגה היחידה שהתנגדה למעורבותה של יפן במלחמת העולם השנייה. בראשית תקופת הכיבוש האמריקאי הפכה המפלגה לחוקית, ומאז שמרה על מעמד זה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 מתחה ברית המועצות ביקורת על המפלגה, ודרשה ממנה לפעול בצורה תוקפנית יותר. המפקד העליון של כוחות הברית ניצל הזדמנות זו וערך את "הטיהור האדום" שבעקבותיו נאלצו מנהיגי המפלגה לרדת למחתרת. התמיכה במפלגה צנחה במהלך מלחמת קוריאה.
המפלגה הגיע לשיא כוחה הפוליטי בשנות ה-70. בבחירות הכלליות של 1972 קיבלה המפלגה הקומוניסטית 10.5% מהקולות והשיגה 38 מושבים בבית הנבחרים של יפן. מגמה זו נמשכה לאורך שנות השבעים וה-80. בבחירות הכלליות של 1996 ובשל 2000 עלה אחוז הקולות שקיבלה המפלגה ל-12%.
מדיניות
אחת המטרות המרכזיות של המפלגה הקומוניסטית של יפן היא ביטול הסכם הביטחון בין יפן לארצות הברית ופירוק הבסיסים האמריקאים ביפן. היא שואפת להפוך את יפן למדינה בלתי-מזדהה ונייטרלית, בהתאם לעקרונותיה של הגדרה עצמית וריבונות לאומית.
בכל הנוגע לכוחות ההגנה העצמית של יפן, לא מתנגדת המפלגה לקיומו, אך שואפת לפרקו בעתיד, בהתאם לנסיבות הבינלאומיות. המפלגה מתנגדת לנשק גרעיני ולרעיון של גוש צבאי-מדיני, ומתנגדת בתוקף לכל שינוי בסעיף 9 לחוקת יפן, האוסר על יפן לקיים מלחמה, וקוראת ליפן לנהוג לפי מגילת האומות המאוחדות.
המפלגה התנגדה למוסד הקיסרות עוד מלפני מלחמת העולם השנייה. כיום מכירה המפלגה בקיסר כסמל יפן, כל עוד תפקידו סמלי בלבד, והיא הכריזה בעבר שאם תהפוך למלגת השלטון היא לא תדרוש מהקיסר לוותר על תוארו. המפלגה מתנגדת לשימוש בדגל הלאומי ובהמנון, בהם היא רואה שרידים לעברה המיליטריסטי של יפן.
מהבחינה הכלכלית, שואפת המפלגה הקומוניסטית לשנות את כלכלת יפן כיום, אותה היא רואה כמשרתת את האינטרסים של התאגידים ושל הבנקים, ולהפוך אותה לכלכלה הפועלת לטובת האזרחים, תוך החלת חוקים דמוקרטיים לפיקוח על התאגידים.
בנושא הכלכלה הבינלאומית, שואפת המפלגה להקים כלכלה עולמית דמוקרטית המתבססת על כבוד לריבונות הכלכלית של כל מדינה. המפלגה רואה את ארצות הברית, תאגידים רב-לאומיים והון בינלאומי כגורמים המעודדים גלובליזציה, דבר המשפיע לרעה, לטענת המפלגה, על הכלכלה העולמית. גם בתחום זה קוראת המפלגה לפיקוח הדוק יותר על תאגידים רב-לאומיים מטרה למנוע פגיעה בכלכלות חלשות יותר.
הטבח בקפיטריית לובי'ס
הטבח בקפיטריית לובי'ס (באנגלית: The Massacre At Luby's Cafeteria) היה אירוע רצח המוני שהתרחש בסניף הקפיטריה של בקילין, טקסס, ארצות הברית, ב-16 באוקטובר 1991, ובוצע בידי המפגע ג'ורג' "ג'ו ג'ו" פייר הנארד, אשר ריסק את רכב הטנדר שלו דרך חלון הראווה של המסעדה בטרם יצא ממנו והחל לירות לכל עבר. במהלך הטבח נהרגו עשרים ושלושה בני אדם ונפצעו עשרים ושבעה נוספים, דבר שהפך אותו לאירוע הירי ההמוני הקטלני ביותר בארצות הברית דאז, לאחר הטבח בסניף המקדונלד'ס בסן איסידרו ב-1984 וקודם לטבח בווירג'יניה טק ב-2007. בתום הטבח נקלע הנארד לקרב חילופי ירי עם כוחות המשטרה שהוזעקו למקום ונורה בפלג גופו העליון. לאחר שסירב להיכנע לדרישות השוטרים, אשר הפצירו בו להניח את נשקו, התאבד באמצעות ירייה בראשו.
רקע
המפגע, ג'ורג' "ג'ו ג'ו" פייר הנארד בן השלושים וחמש, תואר על ידי מכריו ובני משפחתו כטיפוס מתבודד ואגרסיבי בעל מזג בלתי יציב, אשר היה נתון להתקפי זעם פתאומיים. המניע העיקרי שדחף אותו לבצע את הטבח נותר בלתי ברור, אולם מספר השערות הציעו כי החלטתו לבצע את מעשיו נבעה מדעותיו המיזוגיניות, בנוסף לדחק הרב ולרגשות הכעס שהצטברו בחייו בעקבות פיטוריו מעבודת חלומותיו כימאי.
בתום חוק לימודיו התגייס הנארד לחיל הים של ארצות הברית, בו שירת בין השנים 1974–1977, בטרם שוחרר בכבוד. למרות זאת, החלטה שהתקבלה בעניינו ונרשמה בתיקו האישי המליצה למנוע את גיוסו החוזר, וכך נסתם הגולל על המשך שירותו הצבאי. על אף כן ביקש הלה להמשיך לרדוף אחר אורח חייו של יורד הים, ובשנים הבאות מצא עבודה ב, ממנו הודח לבסוף, ב-11 במאי 1989, בעקבות מספר תקריות אלימות על רקע גזעני, בנוסף לכך שנתפס מעשן קנאביס על סיפון הספינה. במהלך השנתיים הבאות ניסה להשיג את רישיון הימאי שלו חזרה באמצעות פנייה רשמית לאחד מסוכני הנמל של ב, לוס אנג'לס, אולם בקשתו נדחתה. כמו כן החל להשתתף במפגשי תוכנית לגמילה מסמים ביוסטון, ואף הביע חרטה על התקרית שהובילה לסילוקו מצי הסוחר, אולם כל ערעוריו כנגד גזר דינו נדחו.
במהלך עבודתו כימאי הן בצבא והן באזרחות הפליג פעמים רבות לארצות המזרח הרחוק, ביניהן הפיליפינים ותאילנד, שם רכש את מנהגו ארוך השנים של צריכת זנות. על אף שתואר בידי חבריו כגבר גבוה, שרירי ונאה אשר משך את תשומת לבן של נשים רבות, חש הנארד שלא בנוח בקרבת נשים אמריקאיות, בייחוד כאלו בעלות שיער בלונדיני, והפך לשקט ומסוגר בכל פעם שנמצא בחברתן, דבר שיצר עבורו קושי ביצירת מערכות יחסים מתמשכות ומציאת זוגיות.
מספר מכרים טענו כי הנארד נהג להביע בפניהם את שנאתו כלפי המין הנשי לעיתים תכופות, ואחד מחבריו אף אמר כי,. מספר עובדים מסגל חנות נוחות ב אליה הגיע הנארד כדי לאכול ארוחת בוקר כחודשיים לפני הטבח סיפרו כי הלה נשען אל מעבר לדלפק ואמר,. בנוסף פיתח אובססיה מתמשכת כלפי שלוש משכנותיו, אם ושתי בנותיה, אחריהן נהג לעקוב ברחבי השכונה בה התגוררו באמצעות רכבו, ואף שלח לביתן מכתב בו שאל לשלומן, התייחס אליהן בתור מעריצותיו, וסיפק עבורן מעט רקע אודות חייו האישיים. אמן של הבנות פנתה למשטרה אך ללא הועיל, ובהמשך אף רכשה אקדח כדי שתוכל להגן על עצמה במקרה הצורך. כמו כן שלחה את מכתבו של הנארד לפסיכיאטר שהכירה, אשר ניתח אותו ארוכות ותיאר את מחברו בתור אדם אובססיבי, חסר גבולות, נקמני ולא צפוי, אשר סבל מתחושות מודחקות של כעס והשפלה שעשויות היו להיות קטלניות בתגובה להתגרות קלה. הלה סיכם את דעתו המקצועית בהסבר,.
הנארד עשה לו להרגל לעשן קנאביס מדי יום במשך שנים רבות, עוד מימיו המוקדמים כימאי בצי האמריקאי, וסבל מפרנויה מתמשכת אשר עוררה אצלו מחשבות שווא. הוא נטה להתלונן על מעקבים שהמשטרה ערכה אחריו, ובחודשים שקדמו לטבח אף נשמע משוחח אודות קנוניית ענק שתוכננה נגדו בידי קבוצת נשים לבנות עור ובלונדיניות. שיאה של הפרשה הגיע ב-5 ביוני 1991, כאשר ביקר הנארד בבניין פדרלי בלאס וגאס, נבדה, כדי להתלונן על העניין בפני סוכן רשמי של הבולשת הפדרלית. הלה ביקש להגיש תלונה בגין הפרת זכויותיו האזרחיות ואמר לנציג עמו שוחח כי,. תלונתו לא קיבלה מענה, עם זאת, משום שלא הצליח להפיק ראיות מוצקות על מנת לתמוך בה.
כשבוע וחצי לפני הטבח אסף הנארד את שיק המשכורת שלו מחברת הבנייה של גיסו בה עבד ב, בטרם הודיע על התפטרותו לאלתר. שאר העובדים טענו כי הלה החל להעלות תהיות משונות בקול רם, כגון מה יקרה אם ירצח אדם אקראי, ; עמיתיו השיבו כי אדם כמוהו לא יסתדר בכלא, ואם אכן יעשה דבר מהסוג הזה, עדיף יהיה לו כבר להתאבד. מזגו של הנארד הפך בתגובה לרציני וחמור סבר בטרם השיב להם,.
בין חפציו האישיים של הנארד נמצאו תמונות שצילם בעת שהותו מעבר לים, תיקייה מלאה במסמכים משפטיים בעניין שלילת רישיון הימאי שלו, ואוסף קלטות וידאו של סרטיו המועדפים: סרטים דוקומנטריים אודות מלחמת וייטנאם וסיקורי פשע אמיתי בארצות הברית, בנוסף לקטעים שהתמקדו ברוצחים המוניים, ובייחוד בג'יימס אוליבר הוברטי אשר ביצע את הטבח בסניף המקדונלד'ס בסאן איסידרו ב-1984. במקרה אחד, כאשר שוחח עם חברו אודות הרוצח הסדרתי טד בנדי אשר רצח לפחות שלושים נשים צעירות ברחבי ארצות הברית, נשמע הנארד מביע תמיכה מסוימת במעשיו,.
ביום הולדתו השלושים וחמישה, אשר התקיים כיום אחד לפני הטבח, ב-15 באוקטובר 1991, שוחח הנארד עם אמו בטלפון. מאוחר יותר באותו הערב, בזמן שאכל צ'יזבורגר וטוגנים במסעדה בבלטון, חווה התפרצות זעם פתאומית בשעה שצפה בתוכנית טלוויזיה בה הופיע השופט האפרו-אמריקאי קלרנס תומאס. כאשר שודר בהמשך ראיון עם עורכת הדין האפרו-אמריקאית אניטה היל בשעה שנאמה בפני הסנאט, השליך הנארד את הצ'יזבורגר האכול למחצה לעבר הטלוויזיה, קם על רגליו, והחל לצרוח,.
התרסקות חזיתית
ג'ורג' הנארד הגיע לאזור החנייה של קפיטריית לובי'ס בקילין, טקסס, בסביבות השעה 12:30 בצהריים ב-16 באוקטובר 1991. הוא הסתובב באזור במשך זמן-מה תוך כדי שנסע בפראות, בטרם ריסק את רכב הטנדר בו נהג בחלון הראווה של המזנון, בשעה 12:39. היה זה האמריקאי, כך שהמסעדה הייתה עמוסה יותר מהרגיל, והכילה בערך כמאה וחמישים נפשות. הרכב ניפץ את הזגוגית הרחבה שבחזית בטרם פרץ פנימה והעיף מדרכו את עמדת המלצרים, בנוסף למספר שולחנות ריקים, בטרם נבלם כאשר פגע בעגלת משקאות אותה גרר אחד העובדים, אשר נדחף הצידה בידי אחד הסועדים ברגע האחרון. תכולתם של מספר בקבוקי קטשופ שנחו על העגלה ניתזה על שמשת הרכב ובהמשך זוהתה בטעות כדם.
רעש ההתרסקות האדיר הוביל להתעוררותה של מהומה כללית בקרב כל הנוכחים, שרבים מהם תפשו את האירוע כראשיתה של סופת טורנדו, כתאונת דרכים, או כמקרה נדיר של אדם אשר לקה בהתקף לב בזמן שנהג, וחלקם אף התקרבו לעבר הרכב בניסיון להושיט את ידם לעזרה. הנארד דומם את המנוע והרים את ידו השמאלית מבעד לחלון הנהג כשהוא אוחז באחד מאקדחיו, בטרם ירה ארבעה כדורים לעבר דלפק התשלום שבאזור המסדרון, וכדור נוסף מצד החלון הנגדי. אחד הקורבנות, תומאס סימונס, אשר התקרב לרכב יתר על המידה, קרס על ברכיו בפחד וניסה לגונן על עצמו על ידי הרמת ידיו באוויר כאשר הבחין בקנה האקדח המכוון לעברו, אולם הנארד ירה בו שלוש פעמים עד שהתמוטט ארצה ומת.
מסע הקטל
לאחר שסיים לירות לעבר כל אלו שעמדו מסביב לרכבו קפץ הנארד החוצה מתוך תא הנהג בצעקות,, כשהוא מחזיק באקדח בכל אחת מידיו, מסוג גלוק ורוג'ר , ובסיגריה דלוקה בין שפתיו. בתגובה החלו לראשונה חלק מהסועדים להבין את פשר המתרחש סביבם, ובהלה מדבקת התפשטה בקרבם למשמע רעש הירי מחריש האוזניים. , צרח הנארד כאשר העמיק לפנים המסעדה בטרם החל לסייר בין השולחנות באופן שיטתי בחיפוש אחר קורבנות נוספים. מספר עדים תיארו את מזג רוחו כרגוע ואת פניו כמסכה נוקשה אשר שמרה על ארשת של נחישות, אם כי מדי כמה שניות חשפה חיוך קל. בייחוד תר הנארד אחר קורבנות שנשכבו על הרצפה, בפינות החדר או מתחת לשולחנות, בחיפוש אחר מחסה, כך שלא נמצאו בתנועה מתמדת, מה שהקל עליו לירות ישירות בראשיהם מטווח אפס.
הנארד הפגין זריזות מפתיעה, ולעיתים רץ, זינק וטיפס מאזור אחד לאחר תוך כדי מרדף אחר קורבנותיו. במקרה מסוים נתקל באחד הלקוחות אשר עמד מאחורי הדלפק וניסה להזעיק את כוחות המשטרה דרך הטלפון, אולם הלה הספיק לקפוץ מבעד לחלון השירות ולעבר המדרכה בטרם הספיק הנארד לפגוע בו. כאשר השלים את סיבובו הראשון שב חזרה לרכבו בדיוק ברגע בו אחד הלקוחות, חואן רומרו בן העשרים ותשע, התרומם מעלה מתנועת הכריעה בה נמצא, בטרם ירה בו למוות בחזהו. לאחר מכן ירה במייקל גריפית בן הארבעים ושמונה, אשר ניסה לייצב את עצמו כנגד הקיר אך התמוטט ארצה, וכן בזוג הנשוי ג'יימס ולולה ולש בני השבעים וחמש.
באותה שעה הבחינו כמה מהנוכחים כי תחמושתו של הנארד אזלה והתכוננו לזנק מעלה בניסיון לפרוץ החוצה דרך החלונות, אך שבו חזרה למחבואם כשהבחינו כי שלף במהרה מחסניות נוספות אותן טען לשני אקדחיו, בטרם החל בסיבוב שני ברחבי המסעדה, במהלכו התרכז בחיפוש קורבנות אשר חמקו מידיו או שעלה בידו לפצוע בלבד. , שאל לעיתים בקול שקט כאשר תר אחר אנשים נוספים במקומות בהם לא חיפש קודם. כמו כן נשמע אומר,. שתי קורבנות, דברה גריי בת השלושים ושלוש וסו-זאן ראשוט בת השלושים ושש, אשר עבדו יחדיו במשרד מקומי, מתו כתוצאה מכדורים שפגעו בראשיהן מטווח קרוב.
מספר אנשים טעו לחשוב את האירוע לשוד, והשליכו לעבר הנארד את ארנקיהם. אישה אחת אף נתקפה בהיסטריה והחלה לצרוח,. קורבן נוסף, אלפונס גרטיה בן השבעים ואחת, ניסה להסתער על הנארד כאשר חלף על פניו בניסיון לרתקו ארצה, אולם הלה הסתובב במהרה לכיוונו וירה בחזהו בדיוק רב. משם המשיך לעבר דוכן ההגשה, מאחוריו נתקל בקוני מילר, אותה שאל,, לפני שירה בה ופצע אותה קלות.
שני חיילים אשר שירתו בבסיס הצבאי פורט הוד הסמוך לעיר ונקלעו במקרה לטבח הבחינו לפתע כי הנארד פנה לאזור מרוחק בעומק המסעדה בחיפוש אחר קורבנות נוספים, וניצלו את ההזדמנות על מנת להוביל מספר נמלטים אל מחוץ למסעדה. הקבוצה הקטנה ברחה בריצה מבעד לחזית הפרוצה בה התרסק רכבו של הנארד, כאשר חלקם נאלצו לטפס מעל גופות הקורבנות שנרצחו כדי לפנות את דרכם החוצה.
המקרה היחיד בכל הטבח במהלכו גילה הנארד שמץ של רחמים התרחש כאשר נתקל באניקה מק'ניל, אשר החזיקה בין ידיה את בתה התינוקת, בזמן שזו בכתה. , אמר ופינה עבורה את הדרך כדי שתוכל לברוח. כאשר היססה ונותרה במקומה, משותקת, החל לצרוח עליה,.
מספר אנשים, שבראשם עמד טומי והן בן העשרים ושמונה, התבצרו מאחורי מספר שולחנות הפוכים כשגבם מופנה לאחד מחלונות המסעדה. בתום דקה או שתיים בהן השליך את גופו כנגד הקיר, מה שהוביל לרעש בו הבחין הנארד קודם לכן, הצליח והן לרסק את החלון וליצור פתח מילוט עבור עשרות האנשים שהתחבאו בחזית המסעדה, ועם פריצתו החלו להסתער החוצה, תוך כדי שדחפו בפראות זה את זה. רבים מהם נפצעו כאשר עברו מבעד לחלון המנופץ או לאחר שהחליקו על הכביש ונחתו על רסיסי חלון הראווה, בטרם הגיעו לפתחי החנויות הסמוכות והחלו לדפוק עליהם בחוזקה בתחינה לעזרה ומחסה.
בזמן שהנארד ניסה לירות לעבר קהל האנשים שהצליח לברוח מבעד לחלון, סאם וינק, אחד הנמלטים, שב על עקבותיו לכיוון מגרש החנייה שבחזית הקפיטריה וניסה למשוך את תשומת לבו של הנארד תוך כדי שהוא צועק לעברו אמירות מתגרות,, בניסיון לגרום לו לצאת מהמסעדה ולהעניק לכוחות המשטרה, אשר הוזעקו זה מכבר, לנטרל אותו ביתר קלות. הנארד אכן הבחין בו והחל להתקרב לכיוון היציאה, אך ברגע האחרון הבחין באורסולה גרטיה בת השישים ושבע, אשר ערסלה בין ידיה את בעלה, אלפונס, אותו רצח הנארד מספר דקות קודם לכן. הוא התקרב לעברה בזמן שכרעה על ברכיה וירה בה למוות, ישירות בראשה.
חילופי הירי עם כוחות המשטרה
ניידות המשטרה הראשונות הגיעו לזירת הירי כעבור מספר דקות, לאחר שכשליש מהנוכחים במסעדה כבר הספיקו לברוח מבעד לחלון שנפרץ או דרך דלת המטבח האחורית. תחילה טעו הכוחות לחשוב את הנארד לשוטר סמוי הלבוש בבגדים אזרחיים מאחר שכמה מהנמלטים טענו בפניהם כי היה אפרו-אמריקאי אשר נשא נשק אוטומטי, דבר שעורר בלבול כאשר נתקלו באדם לבן עור העומד במרכז המזנון כשהוא מחזיק באקדח. רק לאחר שצפו בו יורה באמוק לכיוון הקורבנות שעדיין שכבו על הרצפה, הסתערו לעברו באחת כשהם צועקים, על אף שחלקם כבר החלו לירות לכיוונו.
אחד הקליעים שנורה מאזור מגרש החנייה פגע בידו הימנית וחדר לחלקו התחתון של חזהו של הנארד. הוא התמוטט ארצה, אולם הצליח לקום על רגליו במהירות מפתיעה ורץ להסתתר במסדרון צדדי. מספר שוטרים המשיכו לצעוק לעברו,, אך הוא החל לקלל אותם בתגובה, , והרים את ידו מבעד לפינת הקיר בין המסדרון בו התחבא לבין החלל המרכזי של המסעדה, כך שיכל להמשיך לירות כשהוא מוגן יחסית, על אף שפגע רק ברכבים שונים.
קרב הירי נמשך מספר דקות נוספות, במהלכן הוסיפו השוטרים להתקרב לבניין המסעדה עד שלבסוף נכנסו לתוכו. כוח מיוחד של יחידת הטקטיקות וכלי הנשק המיוחדים של העיר קילין הגיע לזירה וחבר לכוח המקומי שניהל את חילופי הירי. תוך כדי חילופי הקללות בין הנארד לבין השוטרים איים הלה כי הוא מחזיק בידיו בני ערובה, אך הם לא האמינו לדבריו והמשיכו לירות. אם היה בודק בשירותי הנשים, אליהם ניתן היה להיכנס אך ורק דרך המסדרון בו שהה, היה נתקל במספר אנשים שהסתתרו בהם.
כעבור זמן מה הבחינו השוטרים כי הירי הפך לחד צדדי לאחר שהנארד הפסיק להשיב באש לעברם, והניחו כי התחמושת שבידו אזלה. הם החלו להתקרב לכיוון מקום מחבואו כשהם סוגרים עליו יותר ויותר, כאשר לפתע יצא החוצה וירה לעבר שוטר שהסתתר מאחורי עגלת משקאות. קליעתו עשויה הייתה להיות קרובה ומדויקת, אך הוא נתקל במעצור לאחר שטען מחסנית של אקדח מסוג רוג'ר לכלי מסוג גלוק, ונאלץ לסגת אחורה במהרה. הוא השליך את עצמו ארצה בחיפוש אחר אחת המחסניות שהשליך קודם לכן, ומצא מחסנית גלוק בה נותר כדור אחרון. לאחר שטען אותה בנשקו הסתובב הצידה, כשהוא שוכב על גבו, והתאבד באמצעות ירייה בראשו. הטבח כולו נמשך כשתים עשרה דקות.
הקורבנות
במהלך הטבח רצח הנארד כעשרים ושלושה קורבנות שטווח גילאיהם נע בין עשרים ותשע לשבעים וחמש, ופצע כעשרים ושבעה אנשים נוספים בדרגות חומרה שונות. שמותיהם של הנרצחים הם כדלהלן :
המפגע
ג'ורג' "ג'ו ג'ו" פייר הנארד (באנגלית: George "Jo Jo" Pierre Hennard, 15 באוקטובר 1956 – 16 באוקטובר 1991) נולד ב, פנסילבניה, למשפחה אמידה, בנם הבכור של ג'ורג' מרסל הנארד וגלוריה ג'ינה לאמארי הנארד. אחיו אלן ואחותו דזירה נולדו מנישואיהם של הוריו, אולם היו לו גם שני אחים חורגים מנישואיה הקודמים של אמו. אביו נולד בשווייץ ועבד כרופא וכירורג בצבא ארצות הברית במשך מרבית חייו, מה שהוביל לנדידת המשפחה ברחבי המדינה בעקבות בתי החולים הרבים בהם הועסק, עד שלבסוף התקבעו בניו מקסיקו. הנארד האב נודע כאדם קשוח אשר השליט משטר משמעת נוקשה בביתם, אולם הוא וג'ינה התגרשו זה מזו ב-1983.
עם סיום חוק לימודיו ב ב-1974 התגייס הנארד לחיל הים של ארצות הברית, ממנו שוחרר בכבוד כעבור שלוש שנים, ב-1977. עם שחרורו למד קורס חשמל ואלקטרוניקה וכן שליטה באש, אולם אהבתו לחיי הימאות סחפה אותו במהרה לרדוף אחר קריירה אזרחית ב האמריקאי, ממנו הודח ממנו ב-1989 בשל בעיות אלימות, משמעת וסמים. בשנים הבאות עבד בעבודות מזדמנות שונות, וכן בחברת בנייה שהייתה בבעלותו של גיסו. מעת לעת נטה לטוס לארצות המזרח הרחוק, בהן ביקר לראשונה בעת שירותו הצבאי, ובזמנו הפנוי נהג לתופף, לעיתים יחד עם להקות חובבניות שונות. כמו כן עישן קנאביס על בסיס יומי במשך שנים רבות.
מורשת
הצעת חוק בעניין הגבלת כלי נשק לידי הציבור אשר ביקשה למנוע את מכירתם של מספר סוגי כלי נשק ומחסניות, ביניהם אלו בהם השתמש הנארד במהלך הטבח, נקבעה לעלות להצבעה בבית הנבחרים של ארצות הברית לאחר הטבח. רבים מהניצולים ובני משפחותיהם הרכיבו את קהל הבוחרים של, אשר ייצג את מדינת טקסס, בה התרחש הטבח, באותה העת, ובשל כך נאלץ הלה לבטל את התנגדותו כלפי השקפת אשר היוותה חלק עיקרי בהצעה, אשר לבסוף נפלה.
הקפיטרייה נפתחה מחדש כחמישה חודשים לאחר הטבח, אך נסגרה לצמיתות ב-9 בספטמבר 2000. כעבור שש שנים נפתח במקום מזנון בשם "יאנק סינג". אנדרטה מאבן גרניט ורודה נבנתה מאחורי המרכז הקהילתי של העיר קילין לזכרם של הקורבנות, עליה מצוינים שמותיהם והתאריך בו נרצחו.
מונגול
מונגול (באנגלית: Mongul) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס סופרמן וגרין לנטרן ביקום DC קומיקס. הדמות המקורית הופיעה לראשונה בחוברת DC Comics Presents #27 מנובמבר 1980, והיא נוצרה על ידי הכותב לן ויין והמאייר ג'ים סטארלין. מונגול השני הופיע לראשונה בחוברת Showcase '95 #8 מספטמבר 1995, ונוצרה על ידי הכותב פיטר טומאסי והמאייר סקוט איטון.
מונגול הוצג לראשונה בתור הארד של הקומיקס, שבה היה שליטו של גזע חייזרי עד אשר התרחשה מהפכה והוא הוגלה לחלל החיצון. בהופעתו הראשונה, מונגול חטף את מכריו של סופרמן, לויס ליין וג'ימי אולסן, ואיים להרוג אותם אם סופרמן לא ישיג עבורו את המפתחות המפעילים את העולם המלאכותי "עולם מלחמה".
בתקופת העידן המודרני של הקומיקס, מונגול מוצג מחדש לאחר המשבר בעולמות האינסופיים של שנת 1985 כשליט אימפריית חלל בשם "עולם מלחמה", אשר מבדר את תושביו במשחקים גלדיאטורים. בניסיון לתפוס את סופרמן ולהפוך את כדור הארץ לעולם המלחמה, מונגול משמיד את קוסט סיטי, עיר הולדתו של הגרין לנטרן האל ג'ורדן (כפי שתואר בקשת הסיפור שלטונם של הסופרמנים). מונגול נשפט ונכלא בעוון פשעיו הבין-גלקטיים. הוא משתחרר בעקבות פריצתה של מהומה, ובוחר לרדוף אחר גרין לנטרן, אך הוא מוצא שהגיבור הנוכחי (קייל ריינר) הוא אינו האחד שבו הוא מעוניין. הוא נלכד מחדש, אך שוב נמלט ממושבת הכלא בה הוחזק, בהותירו מאחוריו שובל של אסירים מתים, הנסחפים בחלל. בעוד ספינתו כמעט מושמדת והוא קרוב למוות, הוא ניצל ומועבר לכוכב לכת. בתמורה לכך, הוא משעבד את תושבי הכוכב, אך הם מעדיפים למות מווירוס מאשר תחת עריצותו.
נשק מאולתר
נשק מאולתר הוא כלי נשק שאינו מיוצר בייצור תעשייתי לשימושם של כוחות סדירים, אלא מיוצר באופן חובבני, ומשמש בפעולת טרור, בהתקוממות עממית ובמעשי פשע. כנשק מאולתר משמשים לעיתים כלים שנוצרו בייצור תעשייתי, אך לא נועדו מלכתחילה לשמש ככלי נשק, כגון סכינים וחרמשים. לעיתים גם צבא סדיר דל אמצעים משתמש בנשק מאולתר.
מונגול
מונגול השני מופיע לראשונה לעזרתו של סופרמן, כאשר הוא מאמן אותו לקראת בואו של הנבל אימפריאקס. הוא עוצמתי יותר מאביו, ונדמה שנהרג באירוע הקרוס אובר "עולמנו במלחמה". אולם, הוא חוזר באירועי המשבר האינסופי ומתעמר בחברי ליגת הצדק ובהאל ג'ורדן, שחזר לתפקידו כגרין לנטרן. הוא מקבל לרשותו טבעת כוח צהובה כאשר הוא שובר את מפרקתו של חבר חיל סינסטרו, ומאלץ את חברי חיל סינסטרו לשרת אותו או למות.
נשק מאולתר
דוגמאות לנשק מאולתר:
מונגול
דמותו של מונגול מדורגת במקום ה-41 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
נשק מאולתר
כיוון שאמצעים שנמצאים בשימוש יומיומי עלולים להפוך לנשק מאולתר בידי מחבל, ננקטים אמצעים למניעת שימוש לא נאות באמצעים אלה. שימוש בסכין מטבח להכנת מזון הוא מעשה תקין, אך כאשר סכין זה מוסתר בכליו של אדם באזור עימות, הוא הופך לחשוד כמי שמתכנן פיגוע דקירה. אמצעי בטיחות קפדניים שננקטו בנמלי תעופה בעקבות פיגועי 11 בספטמבר כוללים הגבלה על הכנסה למטוס של אמצעים תמימים שונים, מחשש שאלה יהפכו לנשק מאולתר.
סחלב השקיק
סחלב השקיק (שם מדעי: Anacamptis collina; בעבר: Orchis saccata) הוא מין בסוג בן-סחלב ממשפחת הסחלביים שבעבר שויך לסוג סחלב.
סחלב השקיק גדל על מגוון קרקעות בחבל הים-תיכוני, אך בעיקר על קרקעות גירניות. צמח בתה טיפוסי חובב אור ופורח בחודשים פברואר-אפריל. אינו מייצר צוף ואינו מייצר ריח.
הוא גדל בארץ ישראל מהרי יהודה ועד לחרמון. התפרחת נושאת בין 5 ל-30 פרחים. פרחיו ניכרים בדרבן קצר ועבה הנראה כמו שקיק ומכאן שמו. גוון הפרח ירקרק עד סגול בהיר.
תפוצתו העולמית משתרעת סביב הים התיכון וכן בעיראק, איראן וקווקז.
איוונקיב
איוונקיב (באוקראינית: Іва́нків) הוא יישוב עירוני במחוז קייב שבאוקראינה, הממוקם על הגדה השמאלית של הנהר טטריב ומונה 10,191 תושבים, נכון ל-2021.
היסטוריה
במאה ה-15, השטחים שהיו מסביב לאיוונקיב, "זמליה טרודיניבסקה", היו שייכים לבויאר אוליניה יוהנוביץ'. ב-1524, מלך פולין זיגמונט הראשון, מסר את השטחים הללו לטישקו פרוסורה. ב-1589, איוון פרוסקורה הפך לבעלים של השטחים, ובאותה השנה, היישוב הוקם ונקרא על שמו של איוון פרוסקורה. תחילה היישוב נקרא "איווניב" ו-"איווניבקה", אך בהמשך ההיסטוריה צבר את השם "איוונקיב".
במאה ה-17, הייתה מלחמה בין עם אתני טורקי לבין מתיישבי איוונקיב, שבסופה רבים מן האנשים בעיר מתו או נאלצו לעבוד בעבודות כפייה.
יהדות איוונקיב
יהודים החלו להתיישב בעיר במחצית השנייה של המאה ה-18 והדבר נבע ככל הנראה מהקצאת שטחים ליהודים במסגרת תחום המושב. ב-1865 נבנה בית כנסת בעיר ובשנת ה-1897 52% מהתושבים היו יהודים. בתחילת המאה ה-19 היו בבעלות יהודי העיר שני דוכני מסחר וטחנה. העיר סבלה משריפות תכופות במאה ה-19. שריפה חזקה במיוחד פרצה ב-31 במרץ 1891, והרסה את הישיבות ובתי כנסת. בשנת 1893 קיבלה הקהילה אישור לשחזורם. עד שנת 1900 היו שני בתי כנסת בעיר, שאינם קיימים עוד היום.
בשנת 1913 יהודי העיר ניהלו את רוב המסחר והיו בבעלותם מרבית החנויות: 19 חנויות ירקות, 4 חנויות בגדים, 2 חנויות למצרכים, 4 יצרני ברזל ו-3 חנויות למוצרי עור, זאת בנוסף לטחנה שהעסיקה 29 עובדים. כמו כן הייתה ספרייה יהודית, ביקור חולים ותלמוד תורה.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה הגיעו הסובייטים ב-1918 לעיר. בשנים 1918–1921 פעלו בסביבה כנופיות אשר התעמתו עם הצבא האדום. במהלך הפשיטות של הכנופיות על העיר והישובים בסביבה, נפגעו גם יהודים והורו להם לשלם סכומי כסף, התנגדות גררה עונשים ו-150 יהודים נורו למוות בבית הכנסת באיוונקיב. במהלך אותן שנים התרחשו בסך הכל 3 פוגרומים במהלכם נהרגו חלק מיהודים ומרביתם ברחו. לאחר הפוגרום השלישי נשארו רק 4 משפחות יהודיות.
בעיר קיים בית קברות יהודי ובו כ-150 קברים.
מלחמת אוקראינה-רוסיה
ב-27 בפברואר 2022, נטען כי מוזיאון איוונקיב להיסטוריה והיסטוריה מקומית נהרס במהלך קרב איוונקיב, קרב שהתפתח במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה, וכתוצאה מאותו הקרב, 20 ציורים של האמנית מריה פרימצ'נקו נהרסו.
גאוגרפיה
איוונקיב ממוקמת בין קייב לפריפיאט, כ-68 קילומטרים דרומית לתחנת הכוח הגרעינית צ'רנוביל. בשונה מיישובים אחרים, איוונקיב לא נפגעה מאסון צ'רנוביל.
מדע הנתונים
מדע הנתונים (באנגלית: Data Science), הידוע גם כ"מדע מבוסס נתונים", הוא תחום בינתחומי של שיטות מדעיות, תהליכים, אלגוריתמים ומערכות לחלוקת ידע או הפקת תובנות מנתונים בצורות שונות, מובנות או בלתי מובנות, בדומה לכריית נתונים וללמידת מכונה.
מדע הנתונים הוא "הרעיון לאחד נתונים סטטיסטיים, ניתוח נתונים, למידה של מכונה ושיטות קשורות שלהם" כדי "להבין ולנתח תופעות בפועל" עם נתונים. מדע זה משתמש בטכניקות ובתאוריות הנמשכות מתחומים רבים בתחומי המתמטיקה, הסטטיסטיקה, מדעי המידע ומדעי המחשב, במיוחד מתת-התחומים של כריית נתונים, למידת מכונה, מאגרי מידע, ויזואליזציה.
הזוכה בפרס טיורינג, ג'ים גריי, תיאר את מדע הנתונים כ"פרדיגמה רביעית של המדע" (אמפירי, תאורטי, חישובי וכעת מונע נתונים) וטען כי "כל מה שקשור למדע משתנה עכשיו בזכות השפעת טכנולוגיית המידע".