cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פול פוט
קמפוצ'יאה הדמוקרטית
תושבי הערים הוכרחו לעזוב את עריהם (ופנום פן הפכה לעיר רפאים), ולעבוד עבודת כפיים בשדות האורז בחוות קולקטיביות. כל הרכוש הפך לקולקטיבי, חינוך ניתן בבתי ספר של הקולקטיב. מי מהשייכים למשטר הישן שהביע התמרמרות על התנאים החדשים וכן כל מי שלא עמד בקצב העבודה המוכתב הוצא להורג. בשטחים שמסביב לחוות פוזרו מוקשים רבים (פול פוט קרא למוקשים "חיילי המושלמים"). החוות הקולקטיביות עצמן לא הצליחו לספק את צורכי תושביהן, ורבים מתו ברעב. פול פוט ניתק את קמבודיה משאר העולם תוך איסור על דיבור בשפות זרות ותקיפת המדינות השכנות, ובהן לאוס, וייטנאם ותאילנד, במטרה להשיב למדינתו את ה"טריטוריה האבודה" ולהשיב את טהרתו של "הגזע הקמרי".
אין הסכמה באשר למספר הקורבנות של שלטונו של פול פוט. יש לקחת בחשבון הן את הרוגי מלחמת האזרחים שקדמה לעליית פול פוט לשלטון, הן את שנות האימה, והן את ההרוגים במלחמה עם וייטנאם שלא איחרה לבוא. מספר של שלושה מיליון קורבנות ניתן על ידי ממשלת ה-PRK שהחליפה את ממשל הקמר רוז'. גורמים אחרים מעריכים את מספר הקורבנות בפחות משני מיליון: התוכנית ללימוד רצח העם של אוניברסיטת ייל מעריכה את מספר ההרוגים ב-1.7 מיליון, ארגון אמנסטי הבינלאומי נקב במספר 1.4 מיליון ומחלקת המדינה של ארצות הברית נקבה במספר 1.2 מיליון. פול פוט עצמו נקב במספר 800,000 אך ברור כי היה לו אינטרס להמעיט במספר המיתות. ארגון ה-CIA העריך את מספר המוצאים להורג בין 50,000 ל 100,000 איש.
בסוף שנת 1978 פלשה וייטנאם לקמבודיה, והביסה בקלות את צבאו של פול פוט, שנמלט לגבול עם תאילנד, והמשיך משם את הלחימה. ניצחון זה לווה בגל עריקות של ראשי הקמר רוז', שחששו כי בין אם יערקו ובין אם לאו יואשמו בבגידה.
שנותיו האחרונות
על אף שפשעיו נחשפו בפני העולם כולו, והאופי ההשמדתי של משטרו שזכה לגינוי, המשיך פול פוט לשלוט בחלקים מקמבודיה, תוך שהוא מנהל מלחמת גרילה כנגד ממשלת הבובות שהשליטה וייטנאם בקמבודיה. דבר זה נבע ממספר גורמים ובהם העובדה שבימי המלחמה הקרה נראה פול פוט כבעל ברית אפשרי של ארצות הברית, בשל התנגדותו לשלטונה של וייטנאם שנתמכה על ידי ברית המועצות, על אף המרחק האידאולוגי הניכר ביניהם. בשנת 1985 התפטר מכל תפקידיו, אך הוסיף לקיים בידיו את השליטה בקמר רוז'. רבים טענו כי בחלקים הקטנים של קמבודיה שפוט המשיך להחזיק בהם הוסיף להתקיים ממשל דיכוי אכזר.
ב-1989 נסוג צבא וייטנאם מקמבודיה, אך פול פוט סירב לשתף פעולה עם תהליך השלום והמשיך בלחימה אף כנגד הממשלה החדשה שקמה.
בשנת 1996 החל ארגון הקמר רוז' להתמוטט כאשר אחיו של פול פוט ערק לממשלה הקמבודית. בשנת 1997, נעצר פול פוט בידי חברי הקמר רוז' עצמם, נערך לו משפט ראווה והוא הוכנס למעצר בית. בתקופה זאת הוא השתתף בראיון שבו הוא הודה שתנועתו ביצעה "מספר טעויות" אבל אך ורק מתוך הגנה עצמית וכן טען שמספרי הקורבנות מנופחים. באפריל 1998 הועבר פול פוט ממקום מושבו, עקב הימלטות מנהיג הקמר רוז' החדש, טה מוק, מצבאה של קמבודיה שהחל סוגר עליו. ימים לאחר מכן מת פול פוט, על פי הדיווחים כתוצאה מהתקף לב.
ניטרציה
ניטרציה (Nitration) היא תגובה כימית בה מסתפח יון חנקתי (ניטרט, -NO3) או חנקיתי (ניטריט, -NO2) לתרכובת כלשהי. במקרים רבים מקורו של יון הניטרט או הניטריט בחומצה חנקתית (HNO3) או בחומצה חנקיתית (HNO2), בהתאמה.
ניטרציה חשובה בתעשיית חומרי הנפץ והדשנים. חומר הנפץ ניטרוצלולוזה, למשל, נוצר כתוצאה מניטרציה של תאית. הדשן אשלגן חנקתי (המשמש גם בתעשיית הפירוטכניקה) נוצר כתוצאה מניטרציה של אשלגן כלורי:
התוצרים הם אשלגן חנקתי ומימן כלורי (HCl).
קישורים חיצוניים
Nitriranje
רבי אלעזר ברבי צדוק
רבי אלעזר בר צדוק היה תנא, כהן, בנו של רבי צדוק. מוזכר במשנה פעמים רבות. בגרסה אחרת הוא נקרא "רבי אליעזר".
תולדות חייו
תולדות חייו של רבי אלעזר בר צדוק לוטות בערפל, וכפי שכותב החוקר אהרן היימאן:. בעקבות כך פתח היימן במחקר מקיף, ולפיו היו במשפחת צדוק שבעה דורות של חכמי התורה המוזכרים במשנה, בהם שלושה רבי צדוק ושלושה רבי אלעזר ברבי צדוק. הראשון - בנו של "צדוק", שלאחר פטירתו הוזכר לפעמים בשם "רבי צדוק". היה תלמידו של רבי יוחנן החורני, היה חנווני בירושלים כל ימי חייו, יחד עם אבא שאול בן בטנית. השני היה בנו של רבי צדוק הידוע, והוא זה שהעיד את העדויות השונות מביתו של רבן גמליאל וגם נחשב לאחד מגדולי תלמידיו, והשלישי - בנו של רבי צדוק השלישי - היה תלמידו של רבי מאיר.
בבית הנשיא
רבי צדוק ובנו רבי אלעזר היו מקורבים לבית הנשיא רבן גמליאל, וביקרו שם לעיתים תדירות. הם העידו על הנהגות בית הנשיא. כך למשל, כאשר העידו חכמי המשנה על רבן גמליאל שהעיד שמותר לטאטא את הבית מהלכלוך אחרי הסעודה, העיד רבי אלעזר ברבי צדוק:.
על קבלה אחרת של חכמי המשנה שהם נהגו להניח "מוגמר" (בשמים המונחים על גחלים כדי להפיץ בבית ריח טוב) ביום טוב, העיד רבי אלעזר ברבי צדוק, כי הייתה להם טכניקה מיוחדת שעל ידיה הפיצו בבית ריח טוב ללא עשיית "מוגמר" בחג. הם הביאו כלים מנוקבים בחג מילאו אותם בריח הטוב וסתמו היטב את נקביהם, ובחג היו פותחים את הנקבים והריח הופץ בבית. ייתכן שלעדות הלכתית זו השפעה על השאלה האם מותר לאדם שמכור לעישון סיגריות, למלאות כלי ריק בעשן הסיגריה, ולהריח מתוך הכלי בשבת, בו העישון אסור.
כהונה
מכמה מקורות משמע שרבי אלעזר ורבי צדוק אביו היו כוהנים, בעוד שממקור אחר נראה שהיה משבט בנימין. יש שיישבו את הסתירה ואמרו שרבי אלעזר בן צדוק היה כהן, אך מצד אמו היה משבט בנימין או שאשתו הייתה משבט בנימין. לפי גרסת ה, לא הוא היה משבט בנימין אלא רבי אליעזר בן רבי יוסי הגלילי.
ביוגאוגרפיה
ביוגאוגרפיה (באנגלית: Biogeography) היא תחום מדעי שעוסק בלימוד הפיזור הגאוגרפי של מינים ביולוגיים במרחב ולאורך הזמן. בכך, הביוגאוגרפיה משלבת בין מדעי הגאוגרפיה למדעי הביולוגיה, ועוסקת בין השאר בחקר המגוון הביולוגי ובהבנת התנאים הגאוגרפיים הדרושים לקיומם של יצורים, והשפעתם של תנאים אלו ואחרים על תכונותיהם של היצורים.
מחקרים ביוגאוגרפיים עוסקים בתצפיות על יצורים חיים ובלימוד שרידי יצורים קדומים, דוגמת מאובנים, והשוואתם לנתונים גאולוגיים אודות התקופה שבה חיו יצורים אלו. בין השאר עוסקת הביוגאוגרפיה ביצורים שנכחדו ובהבנת הסיבות הגאוגרפיות שייתכן שהביאו להכחדתם, כמו גם במינים קדומים שהתפצלו למינים שונים עקב נדידת היבשות.
זואוגאוגרפיה ופיטוגאוגרפיה הם שני ענפים של ביוגאוגרפיה.
פיטוסוציולוגיה היא מדע העוסק בחקר האקולוגיה, התורשה והתפוצה הגאוגרפית של חברות צמחים.
אתה נמצא כאן
אתה נמצא כאן הוא אלבומו השמיני במספר של מוזיקאי הרוק הישראלי ברי סחרוף שיצא בשנת 2011.
תוכני האלבום
האלבום מרבה לעסוק בזהות הישראלית, ביחסה לגורמים שמרכיבים אותה ושנמצאים בסביבתה. בין השאר עוסקים השירים ביחס בין האדם לאל כדוגמת "הלוחש למכוניות", "ימים נוראים", "צמאה לך נפשי"; ביחס למרחב הגאוגרפי בשירים כמו "בארץ הפלאות", "אתה נמצא כאן" ו"הדרך לערד"; בהתמודדות עם העולם המודרני בשירים "העין", "זמן של מספרים" ועוד.
באופן מקביל לעיסוק זה מעוצבת עטיפת האלבום והחוברת המלווה בקולאז'ים של מפות שונות מתוך תערוכה של האמן אבי יאיר, חבר ילדותו של סחרוף, שנשאה את שם האלבום והיוותה השראה לו. עיצוב סינגלים רבים מהשיר כולל איורים הדומים בסגנונם לתרשימי המפות בסגנון המאה ה-19.
האלבום הוקדש לזכרו של המתופף ז'אן ז'אק גולדברג.
השפעות
סחרוף, שנולד בטורקיה, מכניס ביצירתו לכל אורך השנים מאפיינים והשפעות מן היהדות ומהתרבות המזרח-תיכונית ואלו מתבטאות גם באלבום זה. ההשפעות המזרחיות ניכרות בעיקר מהבחינה המוזיקלית, שם בולטת השפעה של מוזיקה ים תיכונית, שמתבטאת בשימוש בכלי נגינה כמו סינתיסייזר ערבי, פח, פרקשן ועוּד.
השפעת המקורות היהודיים ניכרת בעיקר בתוכני השירים. בשיר "כלום זה לא סתם" מופיע ציטוט מ: "לא תשבע עין לראות"; השיר "הלוחש למכוניות", שנלקח מספר שיריה של חביבה פדיה "מתיבה סתומה", מסתיים במשפט "פתח לנו שער" מתוך פיוטי יום כיפור; השיר "ימים נוראים" קשור יד ביד עם תקופת הימים הנוראים בשנה העברית; תוכן השיר של רוני סומק, "הדרך לערד", כולל בתוכו פרפרזה לפסוק "וְגָר זְאֵב עִם כֶּבֶשׂ, וְנָמֵר עִם גְּדִי יִרְבָּץ, וְעֵגֶל וּכְפִיר וּמְרִיא יַחְדָּו", והשיר "צמאה לך נפשי" לקוח כולו מספר תהלים כאשר הלחן הוא של בעל התניא.
סימן שאלה
שימוש
השימוש בסימן זה יהיה בסופו של משפט שאלה ישיר, היינו משפט שאלה בו אדם אחד פונה ישירות לאחר. לדוגמה:
במשפט שאלה עקיף לא נהוג לסמן סימן שאלה. לדוגמה:
על מנת לציין תמיהה של הקורא, מקובל לציין סימן שאלה בתוך סוגריים.
שימוש בשפה הספרדית
בספרדית מקובל שיש לסמן הן את תחילתה של השאלה והן את סופה. החל מהמאה ה-18 מקובל לסמן את תחילת השאלה בסימן שאלה הפוך "¿" ואת סופה בסימן השאלה הרגיל "?". לאחר תחילת השימוש הנפוץ במחשבים בהם סימן השאלה ההפוך אינו נגיש על המקלדת החלו להשתמש בסימן השאלה הרגיל גם בתחילת משפט.
שימוש בשפה היוונית
ביוונית מקובל להשתמש בסימן נקודה פסיק ";"  בסוף המשפט על מנת לסמן שאלה.
שימוש בשפה הערבית
בערבית מקובל להשתמש בסימן שהוא תמונת ראי של סימן השאלה המקובל: "؟"
שימוש בשפה הארמנית
בארמנית מקובל לסמן סימן שאלה ככה: "՞ "  מעל האות האחרונה שבסוף המשפט כדי לסמן שאלה.
מקור הסימן
מקורו של סימן השאלה במילה הלטינית quæstio שפירושה "שאלה". בתחילה כתבו את המילה במלואה, לאחר מכן קיצרו אותה לאות הראשונה והאחרונה של המילה "Qo" הנכתבת על ידי האות Q גדולה ומתחתיה האות o קטנה. סימן זה הוא למעשה סימן השאלה המודרני.
לפי הסבר אחר למקורו של סימן השאלה, במאה התשיעית לאחר שסיימו משפט שאלה בנקודה, הוסיפו מעל הנקודה סימן של טילדה "~" על מנת להראות שיש להרים את הקול בסוף המשפט כדי ליצור משפט של שאלה. מסימן זה, לפי סברה זו, התפתח סימן השאלה.
שפות מחשב
סימן השאלה משמש במספר שפות מחשב. בשפת C ובשפות דומות לה הוא מהווה חלק מהאופרטור ?:(האופרטור הטרינרי) המשמש ליצירת משפטים בוליאניים. בשפה Ruby נהוג להשתמש בסימן שאלה בשמות של פונקציות שמחזירות ערך בוליאני.
בגרסאות הראשונות של BASIC, כל בקשת קלט מהמשתמש הייתה מסומנת על ידי סימן שאלה.
שימוש באינטרנט
בדפדפן משמש סימן השאלה כסימן מקדים לפרמטר הבקשה (POST/GET).
מתמטיקה
במתמטיקה "?" מייצג את פונקציית סימן השאלה של הרמן מינקובסקי.
אלן האדסון
אלן אנתוני האדסון (באנגלית: Alan Anthony Hudson; נולד ב-21 ביוני 1951 בצ'לסי שבלונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
קריירת הכדורגל
האדסון לא הצליח להתקבל לקבוצת הנוער של פולהאם כשהיה תלמיד בבית הספר, ובמקום זאת חתם בקבוצת הנוער של צ'לסי. בעקבות פציעה הוא החמיץ את ההזדמנות לשבור את שיא השחקן הצעיר ביותר המשחק בבוגרים של צ'לסי, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בו הפסידה קבוצתו 0 - 5 לסאות'המפטון ב-1 בפברואר 1969.
הוא התבלט בזכות יכולתו הגבוהה לצידם של שחקנים ידועים כגון פיטר אוזגוד וצ'ארלי קוק. במהלך עונת 1969/1970 הוא ביסס את מעמדו בעמדת הפליימייקר של צ'לסי, ובישל מספר שערים לאוסגוד ולאיאן האצ'ינסון, שסייעו לצ'לסי לסיים במקום השלישי בליגה.
האדסון השתתף בכל משחקי צ'לסי בטורניר גביע ה-FA של 1970, אך החמיץ את הגמר בעקבות פציעה נוספת. המשחק עצמו הסתיים בניצחון על לידס יונייטד. מאוחר יותר באותה שנה היה לו חלק חשוב בזכיית צ'לסי בגביע המחזיקות לאחר ניצחון על ריאל מדריד.
הנהלת צ'לסי החליטה להקים יציע מזרחי חדש בסטמפורד ברידג', והנטל הכלכלי שנגרם כתוצאה מכך היה גדול. ההנהלה החליטה לשחרר מספר שחקני מפתח, ורמת המשחק החלה לרדת. גמר גביע הליגה (1972) שנערך באצטדיון ומבלי הסתיים בהפסד 1 - 2 לסטו סיטי, והאדסון ואוזגוד הועבר לרשימת ההעברות של צ'לסי בינואר 1974 בעקבות סכסוך עם המאמן דייב סקסטון. חודש אחד לאחר מכן הועבר האדסון לסטוק סיטי תמורת 240,000 לירות שטרלינג.
טוני וודינגטון, מאמן סטוק, ראה בהאדסון את החלק החסר להרכב שהיה אמור להתחרות באופן רציני על האליפות של 1975. האדסון הפגין יכולת גבוהה מאוד, תחת הנהגתו של וודינגטון, אך לבסוף המועדון סיים רק במקום השני, במרחק של ארבע נקודות מדרבי קאונטי.
האדסון הושעה מנבחרות אנגליה לאחר שסירב לצאת למסע משחקים עם הנבחרת עד גיל 23, והוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה רק ב-1975 כאשר זומן על ידי המאמן דון ריווי בעקבות יכולתו בליגה. הוא הצטיין בניצחון 2 - 0 על נבחרת גרמניה המערבית בוומבלי, ולאחר מכן בניצחון 5 - 0 על נבחרת קפריסין. אולם, הוא לא זומן למשחקים נוספים בעקבות פציעות ומחלוקות עם דון ריווי.
הנהלת סטוק סיטי נאלצה לשחררו בדצמבר 1976, והוא הועבר לארסנל תמורת 200,000 לירות שטרלינג. האדסון סייע לארסנל להעפיל לגמר גביע ה-FA ב-1978, שהסתיים בהפסד 0 - 1 לאיפסוויץ' טאון, אך בעקבות מחלוקות עם המאמן טרי ניל הוא הועבר לסיאטל סונדרס מארצות הברית תמורת 100,000 לירות שטרלינג. בסתיו 1979 הוא חתם בקליבלנד פורס מהליגה לכדורגל אולמות. לאחר מכן הוא עבר להרקולס אליקנטה מספרד לפני שחזר לצ'לסי, אז בליגה השנייה, ולא הצליח לשחק שם בעקבות מחלתו ופציעתו. הוא חזר פעם נוספת לסטוק סיטי, וסייע למועדון להינצל מירידה בעונת 1983/1984.
לאחר הפרישה
האדסון סבל ממספר בעיות לאחר פרישתו. הוא סבל מאלכוהוליזם ונאלץ להכריז על פשיטת רגל. בדצמבר 1997 הוא נפצע בצורה קשה לאחר שנדרס על ידי מכונית. במשך חודשיים הוא היה בתרדמת, והרופאים לא היו אופטימיים לגבי סיכויי החלמתו. למרות זאת הוא הצליח להחלים בצורה מלאה.
אנתוני האדסון, בנו, הוא המאמן של ריאל מרילנד מהליגה השלישית האמריקנית.
מסע עולמי
מסע עולמי היא תוכנית מסע וטיולים טלוויזיונית בהנחייתו של איל פלד.
שידור התוכנית
איל פלד הגיש בין השנים 1994–2006 את התוכנית בערוץ 2 תחת זכיינית השידורים "טלעד" שנוהלה על ידי אביו, עוזי פלד, ואת עונתה האחרונה בין השנים 2006–2007 בערוץ 10. בתקופת השידור הכוללת של "מסע עולמי" פלד ערך והגיש יותר מ-100 תוכניות שצולמו במקומות שונים בארץ וברחבי העולם.
פרסים
התוכנית זכתה בפרס מסך הזהב לשנת 2001 בקטגוריית תוכנית פנאי.
יעדים במסע עולמי
במהלך התוכנית, פלד ביקר בכל היבשות. בכל תוכנית נכלל גם אינפוגרפיקה המספקת מידע על התרבויות ועובדות היסטוריות על אתרים תיירותיים. בין היעדים שביקר בהם ניתן למנות:
WoO
WoO הוא קיצור וראשי התיבות של המילים Werke ohne Opuszahl, שפירושן בעברית הוא יצירות ללא מספר אופוס.
בסימון WoO נהוג לסמן יצירות שלא קוטלגו על ידי המלחין או המוציא לאור כנהוג לפי אופוס.
בין המלחינים שחלק מיצירותיהם מסומנות כך: בטהובן, מנדלסון, קלמנטי, שומאן, ברהמס, יואכים רף, פליקס דרסקה.
WoO בטהובן
בשנת 1955 הוציאו הנס האלם וגיאורג קינסקי קטלוג WoO ובו יותר מ-200 יצירות של בטהובן שלא הוכנסו ברשימת אופוס של יצירותיו. אם כי עבודתם לא הקיפה את כל יצירותיו של בטהובן שלא קוטלגו עד אז, ושאר יצירותיו של בטהובן קוטלגו על ידי המלחין ווילי הס ויצירות אלו מסומנות ב-H.
רוק המזון (אפקוט)
רוק המזון (באנגלית: Food Rocks) הוא מופע מוזיקלי המופעל באמצעות בובות אודיו אנימטרוניקס שהוצג בביתן האדמה בפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה. המופע הוצג בחסות חברת נסטלה.
המופע החליף את מופע "קברט המטבח" שקדם לו, והפסיק להציג בשנת 2005 כאשר באותו מיקום הוקם מתקן סוארין.
שיטת ההפרש הסופי בתחום הזמן
שיטת ההפרש הסופי בתחום הזמן (אנגלית FDTD, ר"ת: Finite Difference Time Domain) היא שיטה נומרית לפתרון משוואות התלויות בזמן ובמרחב, בדרך כלל משוואות דיפרנציאליות חלקיות (שהן משוואות דיפרנציאליות מרובות משתנים), כמו למשל משוואות מקסוול לאלקטרומגנטיות. קיין יי פיתח לראשונה את השיטה בשנת 1966.
בשיטה הזו מחלקים את המרחב לרשת של נקודות. מתחילים מפתרון המשוואות עבור הזמן ההתחלתי. לאחר מכן מתקדמים בצעד זמן אחד, פותרים את המשוואות במרחב בזמן החדש, וחוזר חלילה (ומכאן השם "הפרש סופי בתחום הזמן"). באופן זה פותרים את המשוואות עבור כל תחום המרחב והזמן.
השיטה נחשבת קלה להבנה ופשוטה ליישום בתוכנה, ביחס לשיטות פתרון אחרות של משוואות דיפרנציאליות חלקיות. היות שהשיטה היא בתחום הזמן, פתרונותיה יכולים לכסות טְווח תדרים רחב באמצעות הרצת סימולציה בודדת, בניגוד לשיטות במרחב התדר, בהן ניתן לפתור תדר בודד בכל סימולציה.
עקרונות השיטה
צעד ראשון הוא חלוקת המרחב והזמן לרשת בדידה. נקודות הרשת נקראות צמתים או באנגלית nodes, והפונקציה הנעלמת במשוואה מוגדרת רק על צמתים אלו. הנגזרות החלקיות מתורגמות להפרשים של ערך הפונקציה בין נקודות סמוכות. באופן זה המשוואה עברה דיסקרטיזציה, כלומר מוגדרת במרחב וזמן דיסקרטי (בדיד) במקום רציף. המרווחים ברשת, בזמן ובמרחב, צריכים להיות קטנים מספיק כך שייווצרו שגיאות מינימליות בפתרון.
דרך הפתרון בשיטת ההפרשים הסופיים היא כדלהלן: פותרים את המשוואות במרחב עבור הזמן ההתחלתי, על פי תנאי התחלה (שהוא פתרון נתון בזמן התחלתי כלשהו). לאחר מכן פותרים את המשוואות עבור הנקודה הבאה בזמן, תוך חזרה על התהליך עד לקבלת זמן הפתרון הרצוי.
דוגמה: פתרון עבור משוואות מקסוול
כאשר בוחנים את משוואות מקסוול ניתן לראות כי השינוי בשדה החשמלי בזמן תלוי ברוטור (פונקציה מתמטית) של השדה המגנטי, כלומר פתרון השדה החשמלי בזמן מסוים תלוי בערך של השדה החשמלי בצעד הקודם וברוטור של השדה המגנטי. השדה המגנטי תלוי בחשמלי באותו אופן. מהלך הפתרון: מוצאים את השדה החשמלי והמגנטי בזמן ההתחלתי מתוך תנאי ההתחלה. מחשבים את השדה החשמלי עבור הנקודה הבאה בזמן, ולאחר מכן את השדה המגנטי באותו זמן, תוך חזרה על התהליך עד לקבלת טווח זמן הפתרון הרצוי.
שימוש בשיטה
על מנת להשתמש בשיטת ההפרשים הסופיים יש ליצור סביבת עבודה בעלת יכולת חישוב. הסביבה החישובית (computational domain) תתאר את האזור הפיזיקלי שבו הסימולציה (של השדות) תתרחש. החומר בכל תא בסביבה החישובית חייב להיות מוגדר מראש, לרוב, חומר זה הוא אוויר, מתכת או חומר דיאלקטרי כלשהו. ניתן להשתמש בכל חומר כל עוד מוגדרים לו פרמביליות, פרמטיביות, ומוליכות. פרמביליות היא דרגת המיגנוט של חומר אשר מגיב ליניארית להשפעת שדה מגנטי, פרמטיביות מתארת כיצד החומר מושפע ומשפיע על שדה חשמלי ונמדדת כדרך שבה החומר מקוטב כתגובה לשדה וכך מפחיתה את השדה בתוך החומר ואילו המוליכות היא היכולת של החומר להעביר זרם חשמלי.
עם הקמת הסביבה החישובית יוגדר המקור. המקור יכול להיות גל מישורי פוגע, זרם בתיל או שדה חשמלי יזום, בהתאם לצורך. היות שהשדות, המגנטי והחשמלי, נקבעים ישירות, תוצאת הסימולציה היא בדרך כלל השדה החשמלי, או המגנטי, בנקודה או בסדרת נקודות של הסביבה החישובית. פעולת הסימולציה מעוררת את השדות ומריצה אותם קדימה בתחום הזמן.
ים המלח
יַם הַמֶּלַח (באנגלית: The Dead Sea, בערבית: البحر الميت, הים המת; מכונה גם ים המוות) הוא אגם מלח חסר-מוצא לים, הנמצא בתחום הבקע הסורי-אפריקני ובמרכזו עובר הגבול בין ישראל לירדן. ריכוז המלחים בים המלח עומד על 34.2% – גבוה פי עשרה מריכוז המלחים בים התיכון. ריכוז גבוה זה נובע מכך שהאגם הוא טרמינלי (למי האגם אין שפך לשום מקום), והוא נמצא באזור בעל אקלים מדברי חם ויבש המתאפיין בשיעורי התאיידות גבוהים. האגם הוא גוף המים הרביעי במליחותו בעולם.
עד שנת 2019 נחשב למקום היבשתי הנמוך ביותר בעולם (תואר זה הפך לאחד משמותיו של ים המלח), אך בשנת 2019 התגלה כי תחתית קרחון דנמן הוא המקום היבשתי הנמוך ביותר בעולם - 3,500 מטרים מתחת לפני הים. אולם מקום זה מכוסה בקרח ולכן כיום ים המלח מחזיק בתואר המקום היבשתי הגלוי הנמוך ביותר בעולם.
החל מהמחצית השנייה של המאה העשרים נמצא מפלסו של האגם בירידה מתמדת, בעיקר בשל שימוש נרחב במקורות המים הנשפכים אליו, שהחשוב שבהם הוא נהר הירדן, ושאיבת המים לאידוי בבריכות בדרום האגן. אגן ים המלח מורכב משני אגנים, דרומי וצפוני. בשל הירידה המתמשכת במפלס, התייבש החלק הדרומי של האגם, שהיה רדוד בהרבה מזה הצפוני, ועומקו היה כעשרה מטרים בלבד טרם תהליך התייבשותו (קרקעיתו של החלק הדרומי הייתה ברום של 401 מטרים מתחת לפני הים). עומקו הממוצע של חלקו הצפוני הוא כ-200 מטרים וקרקעיתו ברום ממוצע 730 מתחת לפני הים. עם ייבושו של האגן הדרומי נבנו בו בריכות לצורך אידוי המים והפקת אשלג וכימיקלים אחרים על ידי מפעלי האשלג בישראל וחברת האשלג הערבית הירדנית. לבריכות אלה נדרשת שאיבה בהיקף נרחב של מי האגם. שאיבת המים לבריכות היא בין הסיבות לירידתו של המפלס. גורם נוסף המשפיע הוא עלייה בתפיסת המים עם הפיתוח האזורי בעשרות השנים האחרונות. מאז הקמת סכר דגניה, הפעלת המוביל הארצי והטיית מי הירמוך לתעלת הע'ור, הוקמו סכרים על כל האגנים המזרחיים הגדולים לצורך תפיסת מים לשתייה ולהשקיה.
קצב הירידה השנתי של מפלס מי הים בעשור האחרון הוא מעט יותר ממטר לשנה. בשנת 2012 התגבר הקצב לכ-1.40 מטרים. ירידת המפלס גרמה לשינוי משמעותי בגבולותיו של האגם, וכתוצאה פחת שטחו בכ-35%. רוחבו של הים באגן הצפוני של ים המלח בנקודה המקסימלית הוא 18 קילומטרים, אורכו כ-51 קילומטרים ושטחו בשנת 2018 היה כ-590 קילומטרים רבועים. ירידת המפלס המצטברת גורמת לשינויים גדולים באגן הים בהם: שינויים בלתי הפיכים בגוף המים באגן הצפוני, יצירת בולענים, נסיגת חופים, פגיעה בתשתיות (כבישים וגשרים) ובשמורות טבע.
לים המלח חשיבות רבה לתעשייה ולתיירות. הרכב מימיו שונה מזה של מי ים רגילים, וכולל ריכוז גבוה של מגנזיום, סידן ואשלגן. עובדה זו מנוצלת על ידי התעשייה הכימית בשטחי ישראל וירדן, בין היתר להפקת אשלג, מגנזיום ותרכובות של ברום.
נופי אגן ים המלח, החשיבות ההיסטורית של האתרים הנמצאים בסמוך לו, כגון מצדה, עין גדי, מכוור וקומראן, ההרכב הכימי המיוחד של מימיו והאקלים המיוחד השורר בו – כל אלה הפכו את ים המלח למוקד תיירות עולמי, ובפרט למרכז של תיירות מרפא. באזור נבנו אלפי חדרי מלון המרוכזים בירדן, בפינה הצפון-מזרחית של האגם, ובישראל בעין בוקק שעל חופי הבריכות באגן הדרומי.
מקור שמו של ים המלח הוא בתנ"ך, שם הוא נזכר לעיתים גם בשמות יָם הָעֲרָבָה והַיָּם הַקַּדְמוֹנִי.
גאוגרפיה וגאולוגיה של אגן ים המלח
ים המלח נמצא במרכזה של בקעה שהיא חלק ממערכת השברים הגאולוגיים של השבר הסורי-אפריקני והמקום היבשתי הגלוי הנמוך ביותר בעולם. הבקעה נמצאת בין מצוק ההעתקים של מדבר יהודה במערב ומצוקי הרי מואב ממזרח. המצוקים הגבוהים מבותרים על ידי קניונים עמוקים, שבהם זורמים מי הגשמים לימה. תופעה זו בולטת בקרבת ים המלח עקב הפרשי הגבהים הגדולים בחתך אופקי קצר יחסית. במרכז הים עובר הגבול בין ישראל וירדן.
אזור ים המלח פעיל מבחינה גאולוגית בשל מפגש שני לוחות טקטוניים: הלוח הערבי והלוח הלבנטיני שהוא חלק מהלוח האפריקאי. בקעת ים המלח "יושבת" על שני הלוחות. שני הלוחות נעים צפונה, אך הלוח הערבי (ממזרח לבקע) נע במהירות של כ-5 מילימטרים לשנה בעוד שהלוח הלבנטיני (ממערב לבקע) נע כ-1 מילימטר בשנה. ההפרש בין תנועת הלוחות יצר מצב בו הלוח בצד המזרחי נע במשך הזמן 105 קילומטרים צפונה ביחס לצדו המערבי. בעקבות תזוזת הלוחות מתרחשות תכופות רעידות אדמה באזור.
אגן הניקוז של ים המלח משתרע על שטח של כ-43,000 קילומטרים רבועים. באגן הניקוז נהרות זורמים כמו הירדן, הירמוך, ארנון ואחרים, ומעיינות גדולים, למשל מקורות הירדן ועינות צוקים. נחלי אכזב מובילים אליו שיטפונות, למשל נחל הערבה ונחלים ממזרח וממערב.
ים המלח מוגדר "אגם טרמינלי". למים המתנקזים אליו אין מוצא טבעי פרט להתאיידות. מפלס הים הוא תוצאה של מאזן בין כמות המים הנכנסת אליו וכמות המים המתאדה והנשאבת נטו ממנו. באמצע המאה הקודמת החל תהליך מואץ של הטיית מקורות המים מאגן ההיקוות של ים המלח. בנהרות היורדים לים הוקמו מפעלי מים גדולים לטובת צריכת המים בישראל, ירדן וסוריה. מפעלי המים של המדינות באגן ההיקוות לקחו למעלה ממיליארד ורבע מטרים מעוקבים של מים שזרמו לים המלח. נהר הירדן, למשל, מזרים 40–100 מיליוני מטרים מעוקבים בשנה וסך כניסות המים לים (ללא התמלחת של המפעלים הכימיים) מגיעות ל-350–400 מיליוני מטרים מעוקבים בשנה. פעולות המדינות השותפות באגן לעצירת כניסת המים לים, המשך ההתאיידות הגדולה ממנו ושאיבת המים לאיוד בבריכות המפעלים (בניכוי החזרת תמלחת), גרמו לירידה מואצת של מפלס הים. מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, ירד מפלס הים ב-35 מטר ושטח הים הצטמצם בשליש והגיע ל-605 קילומטרים רבועים. נכון לתחילת 2013 מפלס המים הוא כ-430 מטרים מתחת לפני הים, אך הוא משתנה כל העת.
כיכרות ים המלח
האזורים הנמצאים בשתי קצוותיו של ים המלח נקראים בשם: כיכרות משום ששטחם נראה כמו מישור בצורת חצי עיגול מוקף הרים. הקצה הצפוני נקרא בשם: "כיכר הירדן" ואילו קצהו הדרומי נקרא בשם: "כיכר סדום".
מליחות
מי ים המלח מלוחים מאוד. בשנת 2002 היה שיעור מליחותם 34.2% (342 גרמים לליטר). האגם הוא גוף המים הרביעי במליחותו בעולם, אחרי אגם ונדה באנטארקטיקה (35%), לגונת גאראבוגאזקול בטורקמניסטן (35%) ואגם עסל בג'יבוטי (34.8%). בנוסף להם קיים גם גוף מים קטן מאוד, אגם דון חואן, בעל שיעור מליחות גבוה יותר (44%). היסודות השכיחים במי הים לפי סדר שכיחותם הם כלור, מגנזיום, נתרן, סידן, אשלגן וברום. שיעור המליחות בים עלה במשך תקופת ירידת המפלס. השיעור בשנים 1959-1960 היה 32%. ישנם הבדלים בין ריכוזי המלחים בשכבות המים השונות. במים עמוקים יותר הצפיפות והמליחות גבוהים יותר. עד השנים 1978-1979 הייתה יציבות במשך מאות בשנים במבנה שכבות המים. החל בשנה זו יש היפוך (ערבוב) שנתי של מי הים. ההיפוך במי הים נובע כנראה מהיעלמות השכבה העליונה המדוללת של מי ים כתוצאה מירידת כניסות המים לאגם. כתוצאה מעליית הצפיפות והמליחות חלה עלייה בשקיעה של מלחים בים. לפי אומדן יש שקיעה של 10 סנטימטרים מלח לקרקעית הים כל שנה. כמויות המלחים הגבוהות במי הים גורמות לתופעת הציפה על פני הים. הריכוז הגבוה של מלחי האשלג, הברום והמגנזיום במי הים, ביחד עם שעורי האידוי הגבוהים באזור, מסייעים לתהליכי הייצור של תרכובות אשלג וברום ומתכת המגנזיום במפעלים הכימיים בדרום האגן. הרכב המלחים בים ורמת קרינת השמש באגן מסייעים בתהליכים רפואיים ומהווים בסיס לתיירות המרפא שהתפתחה סביב הים.
אקלים
באגן ים המלח שורר אקלים מיוחד המתבטא בטמפרטורות גבוהות, היעדר משקעים, שיעור התאיידות גבוה, לחות גבוהה, לחץ ברומטרי גבוה וקרינה נמוכה מסוגים מיוחדים. התנאים המיוחדים באגן נוצרו כתוצאה ממיקומו הגאוגרפי, היות קרקעיתו נמוכה מאוד מתחת לפני הים ומיקומו בעמק הנמצא בצל הגשם (בצל הרי יהודה). כיוון הגעת המשקעים בעונות הגשומות באזור הוא ממערב. האקלים באגן הושפע בעשרות השנים האחרונות מירידת המפלס של ים המלח והצטמצמות שטח פניו. ירידת המפלס גרמה לירידה בולטת בשיעור הלחות באוויר ובעלייה בקצב ההתאיידות מפני הים ומבריכות האידוי בדרום האגן. האקלים באגן גורם לקצב התיישבות איטי של בני אדם ביישובים שמסביב לים, למרות התפתחות כלכלית מואצת, ולהעדפת העובדים לגור בגב ההר משני צדדי האגן. האקלים תורם להתפתחות הענפים הכלכליים המרכזיים של האגן - התעשייה והתיירות. קצב האידוי המהיר והיעדר משקעים מסייעים לתהליך הייצור של כימיקלים במפעלים הכימיים בדרום האגן. הרום הנמוך של הים, הלחץ הברומטרי הגבוה ושיעור הקרינה הנמוך של אור באורכים מיוחדים שנובע מכך, יש לו השפעות רפואיות וגורם לעידוד תיירות רפואית ביחד עם התכונות המיוחדות של מי הים. האקלים המיוחד באגן גורם גם להיווצרות תנאי אקלים טרופי למחצה ונוכחות של צמחים ובעלי חיים הנמצאים בדרך כלל באזורים דרומיים יותר.
היווצרות ים המלח
בתחילה היה במקומה של בקעת הירדן עמק רחב ושטוח, שנוצר לאחר התרוממות הרי ארץ ישראל. העמק היה גבוה ממפלס הים התיכון והיה מלא מים מתוקים. היווצרות בקע ים המלח קשורה לפעילות טקטונית שמתבטאת בתנועה של הלוחות של אפריקה וערב. הבקע נמצא באזור הגבול בין הלוחות והוא אזור-שבירה גאולוגי. החל מתקופת המיוקן העליון (לפני כ-17 מיליון שנה) בה התרחשה תנועת הלוחות, הלוח הערבי הנמצא בצדו המזרחי של הבקע נע צפונה 105 קילומטרים ביחס ללוח האפריקני (והלוח הלבנטיני הצמוד אליו הכולל את סיני, ארץ ישראל ולבנון). בין הלוחות שקעה קרקעית הבקע שהתמלאה עם הזמן בסלעי משקע. הבקע מאופיין בקיום "בורות" (בקעים קטנים יחסית דמויי מעוין) שנמצאים במקומות מסוימים לאורכו. העמוק ביניהם הוא ים המלח. שורה של העתקים תוחמים את שולי הבקע ויוצרים את מצוק ההעתקים היורד אל הבקע בסדרת שברי מדרגות. סך ההעתקה האנכית הכוללת של אגן ים המלח היא בסדר גודל של קילומטרים. על פי הערכת חוקרים עומק אגן ים המלח מגיע ל-6–8 קילומטרים בצפון הים ו-12 קילומטרים בדרומו. קטעים מסוימים בקרקעית הבקע, בים המלח ובים כנרת, עדיין בתהליך תנועה. כתוצאה מכך יש בבקע פעילות טקטונית מתמשכת ותופעות של רעידות אדמה המרוכזות באגן הצפוני של ים המלח.
לאחר היווצרות הבקע בתקופת המיוקן העליון, הייתה נוכחות של מי ים בבקע (כתוצאה מחיבורו לים התיכון דרך עמק יזרעאל, והיווצרות לגונה הנקראת על ידי החוקרים בשם לגונת סדום) שנמשכה עד תקופת הפליוקן (1.8-5 מיליון שנים). בתקופה זו הושקעו המלחים המרכיבים את הר סדום. בפליסטוקן המוקדם לפני כ-3–3.5 מיליון שנים נותק הבקע מהים. גוף המים הראשון שהתקיים לאחר ניתוק לגונת סדום מהים מכונה "אגם עמורה" והתקיים כנראה עד תחילת תקופת הקרח האחרונה לפני כ-70,000 שנים. רוב רובה של תצורת עמורה שהורבדה מאגם עמורה קבור בתת–הקרקע, ורק חלקה העליון ביותר מבצבץ אל פני השטח במקומות מסוימים לאורך הבקע. בימה שנוצרה החלו לשקוע משקעים אגמיים (נקראים תצורות עמורה, חלק מחבורת ים המלח). במשך הזמן השתנו המשקעים בגלל גורמים אקלימיים ועונתיים והחלו להופיע משקעי תצורת הלשון האגמיים הנקראים חוואר הלשון.
ים המלח עצמו הוא שריד קטן לימה הגדולה - ימת הלשון, שהשתרעה מחצבה בערבה עד לים כנרת. תחילתה לפני 70,000 שנה. הימה הייתה דומה בתמלחות שלה לתמלחות ים המלח היום. ימת הלשון הגיע לשיאה (כ-170 מטר מתחת לפני הים, או כ-260 מטר מעל מפלס ים המלח) לפני 25,000 שנה. היא הצטמקה סופית לפני 15,000–17,000 שנה כתוצאה משינויים קיצוניים באקלים. עקבות הצטמצמות הימה ניכרות היטב בסימני החופים הקדמונים במדרגות ההרים היורדים אל האגן, המעידים על המפלסים השונים של פני ימת הלשון בתקופות השונות. ההרכב הכימי של התמלחת בים המלח הוא תוצאה של התאדות מי הימה, השקעת גבס ומלח וריאקציה עם סלעי הסביבה ליצירת דולומיט והמסת הליט (מלח בישול) במשך תקופת קיום הים בצורתו הנוכחית.
שינויי מפלס ים המלח וצורתו לאורך ההיסטוריה
מפלס המים בים המלח נמדד ברציפות החל משנת 1930, אז עמד על 390 מטרים מתחת לפני הים. שחזור המפלס לאורך ההיסטוריה מראה כי הוא עבר שינויים רבים.
מפלס המים בים המלח מושפע מכמויות הכניסה והיציאה של מים לים ושקיעת מלחים בקרקעיתו (כעשרה סנטימטרים בשנה). בין מקורות הכניסה של מים לים נמנים הזרימה בנהר הירדן, זרימת מי מעיינות (ובכלל זה מעיינות תת-קרקעיים) ונחלים אחרים, גשם, מי שיטפונות והזרמת תמלחת של מפעלי האשלג בישראל ובירדן. יציאת מים כוללת התאיידות ושאיבת מי ים על ידי המפעלים הכימיים.
שקיעת המלחים בים (בהיקף של עשרה סנטימטרים לשנה) מתרחשת כתוצאה מעליית שיעור המליחות של המים והזרמת תמלחת לים. בעבר הושפעו כניסת ויציאת מים אל הים וממנו רק מהתנאים הטבעיים ששררו באגן ההיקוות של הים. בתקופות בהן נרשמה עלייה במשקעים באגן ושרר מזג אוויר קריר יותר נטה המפלס לעלות, ובתקופות חמות ושחונות יותר נרשמה בו ירידה. אומדנים של מפלס ים המלח מאז המאה ה-12 שנעשו במחקרים ביוזמת הרשות הממשלתית למים ולביוב, וכן מספר מחקרים שביצע חוקר המערות עמוס פרומקין במערות הר סדום, מראים כי בשנים גשומות וקרות יותר היה מפלס ים המלח גבוה יותר.
פרופ' עמוס פרומקין, גאולוג וחוקר מערות ידוע, הצליח לשחזר את המפלס של ים המלח בנקודות שונות לאורך ההיסטוריה החל מן התקופה הכלכוליתית באלף הרביעי לפנה"ס ועד למאה ה-20 לסה"נ. לשם כך הוא נעזר בדגימות פחמן 14 של ענפים שנסחפו אל תוך מערות בהר סדום, בניתוח מבנה המערות עצמם ובממצאים ארכאולוגיים שנמצאו לאורך חופי ים המלח.
4000 - 2000 לפנה"ס: מפלס גבוה משך מרבית האלפים הרביעי והשלישי לפנה"ס אשר נע סביב 370–380 מטרים מתחת לפני הים. תקופה זו מקבילה לתקופת הברונזה הקדומה.
2000 - 1500 לפנה"ס: ירידה חדה במפלס בסביבות 2000 לפנה"ס. המפלס היה נמוך יותר מ-390 מטרים מתחת לפני הים. לא ידוע עד כמה. בתנאים אלו האגן הדרומי של ים המלח היה כנראה יבש. המפלס הנמוך נשמר עד סביבות שנת 1500 לפנה"ס. תקופה זו מקבילה לתקופת הברונזה התיכונה.
1500 - 1200 לפנה"ס: המפלס עלה סביב 1500 לפנה"ס והתייצב על כ־380 מטרים מתחת לפני הים במשך כשלוש מאות שנה עד סביבות 1200 לפנה"ס. במפלס זה האגן הדרומי של ים המלח הוצף שוב והוא היה גבוה יותר מן המפלס שנמדד בראשית המאה ה-20. תקופה זו מקבילה לתקופת הברונזה המאוחרת.
1200 - 100 לפנה"ס: המפלס ירד שוב ונע סביב 400 מטרים מתחת לפני הים. האגן הדרומי של ים המלח ככל הנראה התייבש. תקופה זו מקבילה לתקופת הברזל ולתקופה ההלניסטית.
התקופה הרומית וחלק מהתקופה הביזנטית (משנת 200 לפנה"ס עד 400 לספירה) היו תקופות לחות. בתקופה זו עלה מפלס ים המלח בכ-70 מטר, ובמשך רוב התקופה היה גבוה בכ-100 מטר מגובהו בעשור השני של המאה ה-21. מצר הלשון וחלק מהלשון היו מכוסים מים. קליין, שחקרה את שינויי מפלס ים המלח גם בדרך של השוואת היחס בין המשקעים לבין ממצאים ארכאולוגיים, הסיקה גם היא כי מפלס ים המלח היה גבוה בתקופה הרומית בכ-100 מטר בהשוואה למפלס הנוכחי או לקדום יותר, והגיע עד 330 מטר מתחת לפני הים. עדות אפשרית נוספת להיות מפלס ים המלח בתקופה הרומית-ביזנטית גבוה יותר ממפלסו הנוכחי היא מפת מידבא (ראה להלן פרק היסטוריה) שבה מצוירת הימה ללא ה"לשון". לפי מפלס ים המלח המשוער, בזמן חיבור המפה (המאה ה-6 - המאה ה-7) אכן הייתה תקופה גשומה. בתחילת התקופה של הכיבוש המוסלמי במאה השמינית לספירה התחילה תקופת יובש ופני הים ירדו לכ-400 מטר מתחת לפני הים. בתחילת המאה העשירית לספירה החלה שוב תקופה לחה יותר שנמשכה כמה מאות שנים שבה עלו פני הים בכשלושים מטר.
מהמחצית השנייה של המאה העשרים החל האדם להשפיע על מפלס הים. תפיסת מי הנהרות והמעיינות הזורמים לים בידי המדינות השותפות לאגן ההיקוות גרמו להשפעה ניכרת על ירידת המפלס, המצטברת בקרוב לארבעים מטרים מאז שנות החמישים של המאה העשרים. הירידה המצטברת במפלס גורמת לשינויים גדולים באגן הים ביניהם: שינויים ניכרים בגוף המים של האגם באגן הצפוני, יצירת בולענים, נסיגת חופים, פגיעה בתשתיות (כבישים וגשרים) ובשמורות טבע. יש כמה אומדנים לגבי הנזקים הנגרמים בעקבות ירידת המפלס וקיים ויכוח בין כלכלנים לגבי שיטת החישוב של נזקי הפגיעה בסביבה עקב ירידת המפלס. יש המחשבים רק את הנזקים המוחשיים הנגרמים לתשתיות ונסיגת החופים המגיעים לכמה עשרות מיליוני דולר בשנה ויש המחשבים גם את הנזקים הלא מוחשיים בנוף ובסביבה ומגיעים להיקף של כמה מאות מיליוני דולר לשנה.
תוכניות תעלת הימים והטיפול בנושא מפלס הים
לאורך השנים הועלו הצעות למיזמים שונים הקשורים לירידת המפלס. רובם של המיזמים הללו נכללים בהגדרה הכוללת "תעלת הימים". אחת המטרות בתעלה מתוכננת עליה מדובר בתוכנית היא ייצוב מפלס הים, ואולי גם העלאתו. קיימות תוכניות רבות שביניהן ניסיון לשחזור זרימת המים בנהר הירדן וכוונה להביא מי-ים מהים התיכון או מים סוף, וכן תמלחת ממפעלי התפלה. זאת באמצעות מנהרות, צינורות ותעלות שתגענה מצפון, מערב ודרום.
אחת התוכניות היא תוכנית "תעלת ים סוף-ים המלח", אשר נבדקה על ידי צוות משותף של ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית בעזרת הבנק העולמי. הבדיקה החלה בשנת 2007 ודוחות הבדיקה הוגשו בשלהי 2012. ב-9 בדצמבר 2013 חתמו ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית על הסכם לחלוקת מים חדש הקשור להקמת מתקן התפלת מי ים באזור עקבה. במסגרת ההסכם מתוכנן קו צינור מעקבה לים המלח שיוביל את התמלחת של מתקן ההתפלה למפרץ הלשון המזרחי. הזרמת כ־100 מיליון מ״ק לשנה תמלחת תהיה חלק משלב הניסוי (פיילוט) של תעלת הימים כפי שתוכננה על ידי הבנק העולמי.
התוכנית מעלה חששות של אנשי סביבה בקשר לאפשרות של שינויים שיתרחשו בים המלח בעקבות ערבוב מי הימים, הפרעות לסביבה הימית במפרץ אילת וחשש לזיהום האקוויפר בעמק הערבה. מסקנות הבדיקות של החוקרים מטעם הבנק העולמי הן:
יש חוקרים הסוברים כי ערבוב מי ים ומים מתוקים עם מי ים המלח עלול לשנות באופן בלתי הפיך את הרכב מי ים המלח ולגרום לתופעות שליליות כמו הלבנה או האדמה של הים. החוקרים מציעים להימנע בכלל מטיפול בנושא המפלס. במצב זה תיעצר מגמת הירידה בשיווי משקל חדש במפלס ים ברום של 550 מטרים מתחת לפני הים, מה שיקרה בעוד 100–150 שנה. שטח הים במפלס זה יהיה 450 קילומטרים רבועים. יש הטוענים שהרכב הים משתנה כבר היום בצורה לא הפיכה על ידי ירידת המפלס ועליית המליחות של הים, הזרמת כמויות גדולות של תמלחת על ידי המפעלים הכימיים וחדירת מי ביוב ומים מליחים לים מאפיק הירדן ומקורות אחרים. נוסף על כך, מתוכננת הזרמה של המלח מקציר המלח בבריכה 5. הבאת מי ים יכולה לאזן במידה מסוימת את השינוי המתרחש היום בים.
היסטוריה
על אף שאגן ים המלח היה על ציר נדידת האדם הקדמון מאפריקה לאסיה במהלך התקופה הפלאוליתית, לא התגלו באזור אתרים מתקופה זו. התנאים הטבעיים של ימה מלוחה חסרת חיים עם תנאי אקלים קשים והיעדר מקורות מים רבים הגבילו את התיישבות האדם. היישובים הקדומים שהתגלו הם ליד המעיינות הגדולים באזור.
אזור ים המלח יושב החל מסוף התקופה האפיפלאוליתית וביתר שאת מראשית התקופה הנאוליתית. האתר המרכזי של ההתיישבות היה סביב המעיינות בצפון הים באזור יריחו. בחפירות ארכאולוגיות התגלו בתל יריחו כפר של ציידים-לקטים מהתרבות הנאטופית ומעליו שרידי התרבויות החקלאיות הראשונות מהתקופה הנאוליתית. יריחו הנאוליתית הייתה כפר גדול וחשוב בגודל של כ-40 דונם כבר לפני כ-11,000 שנים, שכלל מגדל מרשים ותרבות עשירה. היישוב נחשב במשך שנים רבות לעיר, אחת הערים הקדומות בעולם, אך גישה זו אינה מקובלת עוד בראשית המאה ה-21. שכבה ארכאולוגית חשובה נוספת היא מתקופת הברונזה הקדומה מהאלף ה-4 לפנה"ס שבה הייתה נדידה של תושבים חדשים מבחוץ שהתיישבו בעיר.
בדרום האגן התגלו במערה בנחל חימר ממצאים מהתקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב', בני כ-10,000 שנה: פסלים, מסכות, חרוזי עץ, חוטים, בדים, מחצלות אטומות באספלט וגולגולות אדם מצופות באספלט הנקראות "גולגולות מכוירות". המערה שימשה כנראה כמחסן במשך זמן רב והתגלו בה ארבע שכבות.
מהתקופה הכלקוליתית מהאלף הרביעי לפנה"ס קיים המקדש הכלקוליתי בעין גדי שהתגלה בשנת 1956 ברמה מעל לקיבוץ עין גדי. ליד המקדש לא התגלו מבני מגורים ולכן ההנחה שהמקדש שימש לפולחן לאנשים שבאו ממרחק. בשנת 1961 התגלה "מטמון נחל משמר" במערה בנחל. המטמון כלל 442 חפצים עטופים במחצלת וכלל כלי נחושת וכלי שנהב. יש הסבורים שהמטמון הוא של המקדש בעין גדי. שרידים מתקופה זו נמצאו גם במערות במצדה. בעבר הירדן כ-14 קילומטרים מצפון לים המלח נמצא האתר תלוליות ע'סול הנחשב האתר הגדול ביותר מתקופה זאת. האתר נמצאו ציורי קיר ייחודיים ביניהם הכוכב מע'סול.
בתקופת הברונזה הקדומה היו בדרום ים המלח ערים גדולות. בסקרים ארכאולוגיים התגלו חמש ערים שישבו על מסלולי נחלים היורדים לים המלח מרמת מואב. מספר אתרים נחפרו והתגלו בהם שרידי חומות, מבנים גדולים וקברים רבים. חוקרים רבים המשתייכים לאסכולה של הארכאולוגיה התנכית מזהים שרידי הערים עם הסיפור המקראי של חמש הערים של עמק השידים - ככר סדום (ראה להלן הסיפור המקראי). מבין האתרים בולטים האתרים של סדום - המזוהה בבאב-א-דרה וצוער המזוהה עם ע'ור-א-סאפי (צאפי). באתר באב-א-דרה התגלתה עיר מסוף האלף השלישי לפנה"ס ומאות קברים. עיר נוספת המזוהה באזור היא העיר צוער. העיר מזוהה עם שרידי עיר שהתגלו בע'ור-א-סאפי. השרידים במקום הם בעיקר של הערים הנבטית, הרומאית והביזנטית. העיר מופיעה גם במפת מידבא. יש המטילים ספק בערך ההיסטורי של סיפורי הערים בעמק השידים וסיפורי סדום ועמורה בהיעדר זיהוי ודאי של הערים. הסיפור התנ"כי מומחש באתרי תיירות עממית כמו מערת לוט באזור צאפי ואשת לוט בהר סדום.
באזור יש ממצאים רבים מהתקופה שבין המאה השנייה לפנה"ס עד המאה השנייה לספירה. בתקופה זו הייתה ביריחו עיר גדולה ובה ארמונות גדולים של המלך הורדוס. בסביבות העיר בנו החשמונאים מבצר חזק - הורקניה ששמר על הדרך לירושלים. הורדוס חיזק מבצר זה ששרידיו ניכרים עד היום.
בקומראן היה יישוב של "כת מדבר יהודה", אשר ככל הנראה היא כת האיסיים המוזכרת בכתבי יוסף בן מתתיהו. אנשי הכת (כת קומראן או בני צדק) היו נזירים שחיו במערות באוהלים וסוכות והיו להם מבנים מרכזיים לתפילה, לימוד, מלאכה, מקוואות ואוכל. אנשי הכת השאירו אחריהם כתבי יד רבים (מגילות קומראן) ששרידי למעלה מ-900 מהם התגלו במערות בסביבת האתר.
במזרח הים היו בתקופה זו אתרי מעיינות חמים מפורסמים בחמי קלירוהי וליד הכפר ברו שמעל למעיינות החמים (חממאת מעין) של ואדי זרקא-מעין. בקלירוהי בנה הורדוס מבנים, והוא עצמו התארח במקום כדי לנסות לעצור מחלת עור חמורה שפקדה אותו.
במצדה שבישראל ובמכוור שבירדן היו מבצרים ששכנו באזורים נידחים ומבודדים הרחק מהדרכים הראשיות. המבצרים נבנו על ידי החשמונאים אולם חוזקו ופוארו על ידי הורדוס שבנה אותם להנאתו וביטחונו. המבצרים התפרסמו בגלל המערכה הגדולה שניהלו צבאות רומא נגד המורדים שמצאו בהם מסתור בתקופת המרד הגדול. המבצרים נפלו לידי הרומאים לאחר מצור ממושך.
מהחצי הראשון של האלף הראשון לספירה יש אתרים נוצרים חשובים בסביבות יריחו ובהם המנזרים בדיר אל-קרנטל, אתר הטבילה בירדן שליד קאסר אל-יהוד ותופעת נזירות מדבר יהודה.
מהתקופה הערבית יש ממצאים חשובים באזור יריחו והם שרידי ארמון גדול מהמאה השמינית לספירה. הארמון נקרא ארמון הישאם על שם אחד הח׳ליפים השאם אבן עבד אלמלכ. הארמון נהרס ברעידת האדמה הגדולה בשנת 747.
בעידן המודרני אין התיישבות גדולה באגן למרות הפעילות הכלכלית הגדולה בתיירות ובתעשייה. התנאים האקלימיים הקשים גורמים לכך שרוב העובדים באזור מגיעים אליו לעבודה מישובי ההר.
בתנ"ך ובספרות חז"ל
ים המלח מוזכר לראשונה בספר בראשית כמקום בו התרחשה מלחמת ארבעת המלכים את החמישה. הוא מופיע בשם "יָם הַמֶּלַח", המכונה גם "עֵמֶק הַשִׂדִּים" ("שִׂידִים" מלשון שיד או סיד, בהוראת זפת או חימר). הכתוב מציין גם שבעמק היו "בארות בארות חימר". העמק היה בפינה הדרום מזרחית של האגן ושכנו בו הערים צוער, סדום ועמורה (בהן התרחש סיפור לוט). הים נזכר פעמים רבות כגבולה הדרומי מזרחי של ארץ ישראל. הים נזכר במקרא גם בשם "ים הערבה" ובשם "הים הקדמוני", מלשון "קדם" (מזרח), מפני שהוא נמצא במזרח הארץ. בחזון אחרית הימים של יחזקאל, מנובא כי מי הימה (ים המלח) עתידים להירפא ולשמש בית חיות לדגים "כדגת הים הגדול רבה מאוד" מכוח המים שיצאו מתחת מפתן המקדש.
הים נזכר בספרות התלמודית ובמדרש. הוא מוזכר בין שבעה הימים המקיפים את ארץ ישראל. החכמים מציינים את תכונותיו הרפואיות ואת הקביעה שאי-אפשר לטבוע בו. כמו כן במקומות רבים בתלמוד מוזכר ים המלח כמקום אידיאלי להשלכת דברים האסורים בהנאה ומיועדים לאיבוד.
בימי הביניים
הגאוגרף המוסלמי אל-מסעודי תיאר במאה ה-10 אבנים היוצאות ממי הים ואשר משמשות לטיפול בכאבי כליות. הרופא הירושלמי אל-תמימי, בן המאה ה-10, תיאר את ים המלח כים ללא דגים ובעלי חיים, וכמתמלא מנהר הירדן ונהר נוסף (ייתכן שהקדרון). הוא תיאר גם את התייבשותו של הים ואת הירידה במפלס המים כתהליך הולך ומתמשך. בנוסף, תיאר אלתמימי את ניצול המחצבים מאזור ים המלח ואת המסחר הענף במלח לסוגיו גופרית ואספלט.
חקר ים המלח
בעת החדשה החל חקר הים במאה ה-18. האנליזה הכימית הראשונה של מים מים המלח מיוחסת לאנטואן לבואזיה, ב-1772. הנוסע הראשון שערך תצפיות מדעיות על ים המלח היה הנוסע הגרמני אולריך יאספר זצן ששהה באזור בין 1806 ל-1807 והיה הראשון שידוע עליו כי הקיף את ים המלח.
ביולי 1835 הגיע לים המלח אירי בן 25 בשם כריסטופר קוסטיגן, אשר עשה את דרכו בסירה קטנה מהכנרת דרך הירדן. הוא ביצע מדידות של אזור "הלשון" לשעבר אך סבל ממחסור במים ומת מסבלות האקלים. מאוחר יותר קרא החוקר לינץ' את הכף הצפונית של הלשון לשעבר על שמו: "כף קוסטיגן".
ב-1847 עבר תומאס הווארד מולינה, קצין הצי המלכותי הבריטי, את הדרך מן הכנרת לים המלח בסירה. אף הוא חלה באזור ים המלח, נלקח במסע לביירות ומת שם. על שמו קרא לינץ' את קצהו הדרומי של חצי אי הלשון לשעבר "כף מולינה".
ב-1848, יצאה משלחת של הצי האמריקאי למפות את האזור. המשלחת, בת 14 חברים בראשות לויטננט קומנדר ויליאם פרנסיס לינץ', ערכה סקר מקיף ומיפוי מדויק של קרקעית ים המלח. לזכר פועלו של לינץ', נקרא המצר לשעבר שהיה קיים בין הלשון לחוף המערבי של ים המלח "מצר לינץ'".
בשנת 1863 וב-1864 ערך הנוסע הבריטי הנרי בייקר טריסטרם מסעות סביב לים המלח ותיעד בצורה מפורטת את החי והצומח באזור. ב-1864 חקרה את אזור ים המלח משלחת צרפתית בראשות הגאולוג Louis Lartet, הדוכס דה לוינה (Honoré Théodoric d'Albert de Luynes). חבר המשלחת, ויניה (L. Vignes), קבע את רום ים המלח באותה תקופה לכ-392 מטר מתחת פני הים.
בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-19 עסקו משלחות מטעם הקרן לחקר ארץ ישראל - PEF בסקר ובמדידות באזור ים המלח.
בסוף המאה ה-19 הזמין הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני את הגאולוג הגרמני מקס בלנקנהורן לחקור את האזור כדי לתרום לפיתוחו.
ב-1958 בוצעו סקרים הנדסיים נרחבים ביוזמתם של מנהל מפעלי ים המלח, מרדכי מקלף, והמדען מ. כהנר. על פי סקרים אלו נקבעו מגמות הפיתוח העסקי של המפעלים.
החי והצומח
ירידת מפלס המים גורמת לשינוי בולט לעין בנאות החוף במיוחד בעינות צוקים ובעינות קנה. נסיגת חופי הים גרמה לחשיפת משטחים של חרסיות שבתוכן מתחתרים הפלגים בדרכם אל הים הנסוג. בכמה מקומות ההתחתרות הגיעה ל-4–6 מטר. חלק ממקורות המים התייבשו ויש שינוי ניכר במשטר הזרימה. השינויים במשטר המים גרמו לשינוי ניכר בחי והצומח באזור. הערכת המשמעויות האקולוגיות של ירידת מפלס הים שנעשתה על ידי המשרד להגנת הסביבה, מכון ירושלים למחקרי מדיניות והמכון הגאולוגי קובעת בין השאר:
אוכלוסייה, יישובים, תעשייה וכלכלה
מאפייניו הטבעיים של בקע ים המלח מקנים לו את אופיו ההתיישבותי, הכלכלי והסביבתי המיוחד. תנאי האקלים של הבקע - החום והיובש, מגבילים את התאמתו ליישוב בני אדם בהיקף נרחב, מסייעים לייצור מינרלים ממי הים ומהווים בסיס לתיירות המרפא. מי ים המלח העשירים במלחים מהווים מקור לכריית אשלג ומינרלים נוספים על ידי המפעלים הכימיים בישראל ובירדן, הנמצאים בחלקו הדרומי של האגן.
מפעלים אלה תורמים תרומה נכבדה לכלכלת המדינות והאזור. הפיתוח התעשייתי הנרחב בדרום האגן הוא בעל השלכות סביבתיות ונופיות משמעותיות ומשפיע גם על פיתוח התיירות באזור. מדיניות הפיתוח באזור מדגישה את הצורך במציאת איזונים בין הפעילויות הכלכליות המתקיימות באגן, בינן לבין עצמן, ובינן ובין ההגנה על הסביבה הטבעית והנוף.
בצד המזרחי של ים המלח מתגוררת היום אוכלוסייה של כ-70,000 נפש שגרים ביישובים פייפא, צאפי, פוטאש סיטי, סווימה וכפרין. בנוסף להם מגיעים מדי יום אלפי בני אדם לעבודה בתעשייה ובתיירות בבקע מהערים מדבא, כרכ ועמאן היושבות בגב ההר. יש פעילות חקלאית נרחבת בסאפי ובכפרין וחלק הענף בתעסוקה הוא כ-30%. הפעילות התיירותית מתרכזת בצפון מזרח האגן במרכז גדול של בתי מלון. הענף העסיק כ-20% מהמועסקים. המפעלים הכימיים העסיקו כ-20% והיתר הועסק בענף השירותים. מזרח ים המלח נמצא בסמכות "רשות עמק הירדן" הירדנית (Jordan Valley Authority - JVA). תחום סמכותה הוא מהירמוך בצפון ועד נחל הערבה בדרום. לרשות סמכויות רבות והיא אחראית על הפיתוח הכלכלי והחברתי בעמק, ניהול משאבי המים (כולל תעלת עבדאללה - הע'ור) ופיתוח התיירות, החקלאות והתעשייה. הרשות הוקמה בשנות ה-50, אולם היא פועלת בצורתה הנוכחית משנת 1977. היא כפופה למשרד המים הממשלתי.
בצד הצפוני בעיר יריחו וסביבתה מתגוררת היום אוכלוסייה של כ-25,000 נפש. האוכלוסייה עוסקת בעיקר בחקלאות ושירותים.
במועצות המקומיות מועצה אזורית מגילות ים המלח ומועצה אזורית תמר במערב הים מתגוררים כ-2,500 תושבים בשנים עשר יישובים: ורד יריחו, בית הערבה, אלמוג, קלי"ה, אבנת, מצוקי דרגות, מצפה שלם, עין גדי, נווה זוהר, עין תמר ונאות הכיכר. בנוסף לכך מגיעים כל יום עובדים לאזור מאזור יריחו, מהפזורה הבדואית באזור ערד, מירושלים, ערד, דימונה ובאר שבע. התעסוקה באזור היא בעיקר בתיירות המעסיקה כ-5,000 עובדים ובתעשייה כ-2,000 עובדים שהם ברובם הגדול עובדים הבאים לאזור מגב ההר. היתרה מועסקים בחקלאות ובשירותים.
מדיניות הפיתוח באזור מדגישה את התיירות כפעילות הכלכלית המובילה. לפי התחזית תמשך המגמה של תנועה יומית של עובדים מגב ההר לתעסוקה במפעלי התעשייה והתיירות בבקע. פיתוח החקלאות מוגבל על ידי מחסור במים והיצע של כוח אדם זול לעבודה בחקלאות.
בריכות המפעלים הכימיים בדרום האגן
בעניינן של הבריכות קיימות שתי גישות: לפי הגישה שאומצה על ידי המפעלים הכימיים, כולל ים המלח את שני גופי המים באגן ים המלח. הראשון גוף המים בצפון האגן והשני גוף המים בבריכות המפעלים בדרומו שהן חלק מים המלח. גישה זו מצביעה על כך שעד 1976 היו שני הגופים מחוברים באופן טבעי ואחרי כן המפעלים הכימיים שאבו מים מהאגן הצפוני לייצוב האגן הדרומי. ירידת מפלס הים ההיסטורית והתייבשות האגן הדרומי, לפני פעילות המפעלים, נובעת בראש ובראשונה מהפחתת הזרימה בנהר הירדן. באגן הדרומי נרשמת יציבות בסך האידוי כפי שהייתה בתקופה בה היה מוצף כחלק מים המלח. לכן, הבריכות לא שינו משמעותית את מאזן האידוי באגן ים המלח. אחרים גורסים כי התייבשות החלק הדרומי הפרידה בין הים שנמצא בחלק הצפוני של האגן ובין הבריכות התעשייתיות הנמצאות עתה באגן הדרומי. האידוי בבריכות באגן הדרומי הוא חלק מתהליך הייצור של המלחים בבריכות המפעלים ואינו תהליך אידוי טבעי בגוף המים של ים המלח. שאיבת המים מהאגן הצפוני בו שוכן עתה ים המלח והובלתם לבריכות באגן הדרומי תורמת לירידת מפלס הים באגן הצפוני. לכן, ירידת מפלס הים באגן הצפוני, לאחר ייבוש החלק הדרומי בשנת 1976, נובעת מעצירת זרימת המים אליו ושאיבת מי הים לאידוי בבריכות התעשייתיות באגן הדרומי.
מתחם התיירות של עין בוקק-חמי זוהר בנוי לחופי הבריכה הגדולה של מפעלי ים המלח (שטחה 80 קילומטרים רבועים ומספרה 5). בין התיירות לתעשייה שוררת מערכת יחסי תלות הדדית. הפעילות התעשייתית מאפשרת מחד את המשך קיומו של גוף מים לצדו מוקמים בתי המלון, ומאידך גורמת לשקיעת מלח, לעליית מפלס הבריכה ולאפשרות הצפה של שטחי החוף והמתקנים הנמצאים בסמוך לקו המים. לאחר דיונים ממושכים והסכמים מורכבים החלה חברת מפעלי ים המלח בתיאום עם "החברה הממשלתית להגנות ים המלח" בהקמה והפעלה של מערך לקציר המלח בבריכה 5. לפי התוכניות ישונעו כ-20 מיליון טון של מלח בשנה מהבריכה לים המלח ויפוזרו בים. יש תוכניות להקמת בריכת אידוי נוספת מצפון לבריכה 5, באזור מפרץ לינץ לשעבר, ממזרח למצדה. הבריכה תיקרא "בריכה 6".
תיירות
סקירת המגמות ותוכניות הפיתוח לסובב ים המלח מצביעה על הפוטנציאל הגדול שלו כאתר תיירות ונופש ברמה עולמית. באגן הים יש מוקדי תיירות מרפא, נופש, טבע ונוף ואתרי מורשת תרבות המופיעים על מפת התרבות והנופש העולמית. ב-2009 עלה ים המלח לשלב האחרון בתחרות החד פעמית והבינלאומית לבחירת "שבעת פלאי עולם הטבע", והגיע לעשירייה הראשונה של האתרים. ים המלח העפיל לרשימת 14 פלאי עולם הטבע, אך לא נבחר בין שבעת הזוכים.
בטרם קום המדינה, בתקופת השלטון הבריטי, התקיימה בארץ תנועה של מטוסים אמפיביים ששימשו לטיסות מסחריות. חברת התעופה הבריטית אימפריאל איירווייז המוכרת כיום יותר כבריטיש איירווייז, הפעילה קו טיסות בינלאומי שיצא מ- לונדון, עצר במעגן טבריה והמשיך למדינות במזרח הרחוק שהיו תחת שלטון בריטי. במקביל, היו טיסות שהגיעו מהדרום ועצרו בחוף ים המלח. כאשר התרסק אחד המטוסים הימיים בכנרת, בשנת 1942 בגלל סופה עזה פסקו הנחיתות הימיות בכנרת. אחרי שהנחיתות הימיות בכנרת פסקו, הועברו ה"שדות הימיים" אל ים-המלח ומפרץ חיפה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, עם הצטרפותן של בריטניה ואיטליה ללחימה, הופסק השימוש האזרחי במטוסים אמפיביים בארץ ישראל.
בים המלח קיימת תיירות מרפא וספא המתבססת על סגולות המרפא של מעיינות חמים ומאגרי בוץ ים המלח, תמלחת ומי-ים חמים עשירים במינרלים, וחשיפה לקרינת אולטרה סגול טבעית נמוכה ולחץ ברומטרי גבוה. יש מספר מחלות כגון מחלות עור ופרקים המטופלות בהצלחה על ידי טבילה בתמלחת והמעיינות החמים, התמרחות בבוץ וחשיפה לקרינת השמש. השילוב בין מי ים המלח לעוצמה הנמוכה יחסית של קרינת השמש (עקב עומקו של השטח), מאפשר הקלה משמעותית למספר מחלות עור, ביניהן פסוריאזיס, לויקודרמה, אסתמה של העור, סרטן העור (בשלבים מוקדמים של המחלה) ועוד. ריכוז המלח והבוץ המכיל מינרלים ייחודיים, נחשבים כמסייעים גם במחלות פרקים.
משקלם הסגולי הגבוה של המים מאפשר לאנשים לצוף בים בנקל, תכונה שהופכת את הרחצה בים לאטרקציה לתיירים. ים המלח עלול גם להיות מסוכן ומתרחצים טובעים בו מדי שנה. תיירות המרפא מחוץ לישראל מגיעה בדרך כלל לשהות של שבוע ימים ותיירות הפנים לשהות של יומיים. בנוסף לתיירות המרפא קיימת באגן ים המלח תיירות נופש, טבע ונוף, תיירות מדברית וביקורים באתרי מורשת תרבות.
נכון לשנת 2012, בירדן, באזור סווימה שבצפון מזרח ים המלח, יש כ-2,500 חדרי מלון. קיימות תוכניות להגדיל את מספרם פי ארבעה תוך עשרים שנה.
מאז ראשית שנות ה-2000, אזור התיירות המרכזי בצידו הישראלי של ים המלח נמצא במתחם עין בוקק-חמי זוהר (מועצה אזורית תמר) שבדרום מערב האגן. באתר פועלים חמישה-עשר בתי מלון ונכון לשנת 2014, יש בהם כ-4,000 חדרי אירוח. קיימות תוכניות מאושרות להכפלה אפשרית של חדרי המלון באזור. מיקום מתחם המלונאות הוא לחופי בריכה מספר 5 של מפעלי ים המלח. הפעילות התעשייתית בבריכות האידוי מאפשרת את קיומו של גוף מים לצדו נמצאים בתי המלון. שקיעת מלח בבריכה גורמת לעלית מפלסה ומסכנת את שטחי החוף והמתקנים הנמצאים בסמוך לקו המים. כדי לפתור את הבעיה החלה חברת מפעלי ים המלח בתיאום עם החברה הממשלתית להגנות ים המלח בהקמה והפעלה של מערך לקציר המלח בבריכה.
נוסף למלונות, מספר מוקדי אירוח ותיירות כפרית פועלים בקיבוץ עין גדי ובאזור מועצה אזורית מגילות שבצפון מערב האגן. באזור זה יש תוכניות שעשויות להביא להקמת כ-2,000 חדרי מלון (בקלי"ה ובאלמוג). כמו כן, בנובמבר 2018 נפתח במקום קניון ים המלח.
ב-24 ביולי 2018, אישרו משרד התיירות ורשות מקרקעי ישראל תוכנית להקמת שני מלונות בעין בוקק.