cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוקיוס ארטוריוס קסטוס
זיהוי עם המלך ארתור
חוקרים מודרניים זיהו את קסטוס כאחד המקורות לאגדה על המלך ארתור. מלבד הדמיון הרב בשמם, לא מתייחסים מקורות אחדים לארתור כמלך אלא מתארים אותו כאיש צבא הנושא בתואר דוקס בלורום (Dux bellorum), ורואים במצודת ברנאנאקום את הבסיס לטירתו של ארתור, קמלוט, ואת מסעי המלחמה של ארתור: מלחמתו כנגד הברברים, קשריו עם הלגיונות הרומאיים כבני ברית או במקרה שהם פונים כנגד הקיסר הרומאי כאויב, פלישתו לברטאן ביבשת ושליחת משלחת לקיסר רומא שמזוהה בשם לוקיוס כמקבלים לפעולותיו של קסטוס.
פסגת פריגה
פסגת פריגה (באנגלית: Frigga Peak) היא פסגה בחוף המזרחי של ארץ גרהאם, שבאנטארקטיקה.
הפסגה ממוקמת לגדתו הדרומית של קרחון אנדרסון.
גובהה של הפסגה 1,570 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה מופתה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
הפסגה צולמה מן האוויר בשנת 1947, על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי אנשי סקר חסות איי פוקלנד.
הפסגה הייתה מוקפת עננים בעת שהתגלתה, ולכן נקראה על שם האלה פריג (באנגלית נהגה "פריגה") מהמיתולוגיה הנורדית, הטווה עננים, על פי מיתולוגיה זו.
בעקבות מתן שם זה לפסגה זו, נקרא ההר הסמוך הר אודין, על שם האל אודין, שעל פי המיתולוגיה הנורדית הוא בעלה של פריגה.
פרס באפט"א לטלוויזיה לתוכנית הבין-לאומית הטובה ביותר
פרס באפט"א לטלוויזיה לתוכנית הבין-לאומית הטובה ביותר (באנגלית: British Academy Television Award for Best International Programme) הוא פרס המוענק על ידי האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה להישג יוצא דופן לתוכנית טלוויזיה זרה.
הדרבי של ברצלונה
הדרבי של ברצלונה (בקטלאנית: Derbi Barceloní, בספרדית: Derbi barcelonés) הוא הכינוי שניתן למשחקים בין ברצלונה לבין אספניול, שתי הקבוצות הבכירות בעיר ברצלונה, בירת קטלוניה שבספרד. היריבות בין המועדונים מתפרסת על יותר ממאה שנים, מראשית המאה ה-20, והיא מתבססת על המפגשים הרבים בין הקבוצות במסגרות של הכדורגל בספרד - הליגה והגביע בעיקר, וכן במסגרות הכדורגל בקטלוניה כגון אליפות קטלוניה.
היסטוריה
שורשיו של הכדורגל בקטלוניה מתחילים בסוף המאה ה-19, הודות להשפעה האנגלית, שם נוסד הכדורגל, באזור: תושבים אנגלים שגרו בחבל הארץ באותה עת וסטודנטים ששבו מלימודיהם באנגליה הביאו עמם את הכדורגל לקטלוניה. ב-29 בנובמבר 1899 הקים ז'ואן גאמפר השווייצרי את מועדון הכדורגל ברצלונה יחד עם מספר אנשים אנגלים, שווייצרים וקטלאנים. פחות משנה לאחר מכן, ב-28 באוקטובר 1900, הקימו מספר סטודנטים באוניברסיטת ברצלונה, בראשות אנחל רודריגס רואיס, את סוסיאדד אספניולה דה פוטבול, שלימים הפכה לאספניול. ב-23 בדצמבר נערך המשחק הראשון בין שני המועדונים, במגרש שליד בית מלון קזנובס, ושתי הקבוצות נפרדו בתיקו מאופס. עם הזמן הפכו שני המועדונים לחשובים והגדולים ביותר בעיר ברצלונה בפרט ובקטלוניה בכלל.
בדצמבר 1900 יזם נשיא איספניה, קבוצה נוספת מהעיר ברצלונה, את "קופה מקאיה", טורניר בו השתתפו אספניול, ברצלונה ואיספניה, ולימים מאוחרים יותר הוכר בתור המהדורה הראשונה של אליפות קטלוניה. הטורניר שנמשך בין ינואר לאפריל 1901, היה למעשה טורניר הכדורגל הראשון בספרד כולה. אספניול עזבה את הטורניר באמצעו כמחאה, בטענה שהשיפוט היה מוטה לטובתה של איספניה. החל מהמהדורה השנייה של הגביע הספרדי ב-1903, הזוכה באליפות קטלוניה הייתה זו שמעפילה לגביע. שתי הקבוצות נאבקו כמדי שנה על מקומן בגביע הארצי.
הכדורגל הפך לספורט הפופולרי ביותר בקטלוניה, תהליך שבתוכו התעצמה היריבות בין שני המועדונים. תקופה זו התאפיינה בתמורות פוליטיות וחברתיות משמעותיות בספרד בכלל ובקטלוניה בפרט, כשכל מועדון תופס עמדה שונה בהיבטים אלו. בעוד ברצלונה ואוהדיה מתחברים לערכים של לאומיות קטלאנית, אנשי אספניול מתחברים לשלטון הספרדי-מרכזי שבסיסו במדריד. אספניול קיבלה חסות ממלך ספרד, השתמשה בספרדית במסמכיה ובשמה ואף יזמה עצומה נגד אוטונומיה עבור קטלוניה ב-1918. לעומתה, ברצלונה הפכה לסמל במאבקם של קטלאנים לאומנים לעצמאות. בראשית שנות ה-20 חנכו המועדונים אצטדיונים ביתיים חדשים - ברצלונה את לס קורטס ואספניול את סאריה. אחד האירועים המשמעותיים בהיסטוריית הדרבי קרה במפגש ביניהם באליפות קטלוניה ב-1924, במה שנודע בכינוי "העודף" (בקטלאנית: La xavalla, לה שאוואליה). במהלך המשחק התרחשו מספר תקריות אלימות בין אוהדי הקבוצות, כשהשיא היה בהטחת מטבעות רבים לכיוון המגרש. המשחק הופסק וחודש מאוחר יותר.
בעשור זה התרחבה היריבות בין המועדונים גם לענפי ספורט אחרים, לאחר ששניהם הקימו קבוצות נוספות לכדורגל - כדורסל, הוקי גלגיליות ורוגבי בין היתר. בסוף 1928 הוקמה הליגה הספרדית ושני המועדונים היו בין המייסדים של הליגה. מאז, למעט 4 עונות בהן אספניול הייתה בליגה השנייה, מתמודדות הקבוצות לפחות פעמיים בשנה. במהלך שנות ה-30 הגיעה התסיסה הפוליטית והחברתית בספרד לשיא עם מלחמת האזרחים הספרדית, שבעקבותיה הושבת הכדורגל בספרד בין השנים 1936 ל-1939. בתקופה זו הקצינו העמדות שכל אחד מהמועדונים תפס בשנים שלפני כן. ברצלונה נכנסה לעמדה של מייצגת ודוברת של הלאומיות הקטלאנית, והמועדון נפגע על ידי חייליו של הגנרל פרנקו במספר דרכים במהלך המלחמה, כשהבולטות שבהן היו רציחתו של נשיא המועדון ז'וזפ סוניול והפצצות על העיר ברצלונה שפגעו במבני המועדון, בין היתר. אספניול, גם אם באופן לא מוצהר, עמדה בצד של פרנקו. במהלך המלחמה נכנסו שני המועדונים למשבר ולשפל כלכלי, ברצלונה ארגנה סיבוב משחקים במקסיקו כדי להציל את המועדון כלכלית. המלחמה הסתיימה עם ניצחונו של פרנקו ותחילת השלטון הפשיסטי, וכך בוטלו התחרויות הקטלאניות, בעוד הליגה והגביע הספרדיים הפכו למסגרות הבלעדיות במדינה.
לאחר המלחמה התאוששה ברצלונה במהרה והיא הפכה לאחת הקבוצות הבולטות בספרד, זאת על אף המעורבות השלטונית הרבה בכדורגל תחת חסותו של פרנקו. מספר האוהדים של ברצלונה צמח והיא החלה לזכות באליפויות ובגביעים במהלך שנות ה-40 וה-50. במקביל, אספניול לא הצליחה להתרומם לאחר המלחמה. המשבר שפקד אותה במהלך המלחמה החריף, הן מבחינה ארגונית והן מבחינה כלכלית, וכך גם דעך מעמדו של הדרבי של ברצלונה. מנגד, היריבות של ברצלונה עם ריאל מדריד התעצמה באותן שנים, במה שנודע בשם "הקלאסיקו". שתי הקבוצות התמודדו זו נגד זו על התארים החשובים בספרד, כל אחת מייצגת עמדה פוליטית מנוגדת: ברצלונה ייצגה את קטלוניה ומדריד את השלטון של פרנקו. כך, החל מימים אלו, נתפס הדרבי של ברצלונה עבור ברצלונה ואוהדיה בעמדה חשובה פחות ביחס לקלאסיקו.
בשנות ה-50 היו שני משחקים משמעותיים בהיסטוריית הדרבי. ב-14 בדצמבר 1952 הגיעה אספניול ללס קורטס כמובילת הטבלה וברצלונה הייתה במקום השלישי. אספניול הייתה מהקבוצות הראשונות שמשתמשות בבלוני החמצן החדשניים. כששחקניה הגיעו לחדר ההלבשה, הם גילו שהוא נשרף כליל, כולל הציוד המיוחד. אספניול הבקיעה ראשונה בדקה ה-14 והחלו מהומות ביציעים, שהיו מלאים מעבר לתכולותיהם. לבסוף ניצחה ברצלונה 1–2 משני שערים במחצית השנייה. שחקני אספניול נמנעו משימוש בחדר ההלבשה של ברצלונה בשנים הקרובות והם התארגנו בסאריה לפני הגעתם, מוכנים, ללס קורטס. ב-1957 העפילו ברצלונה ואספניול לגמר הגביע הספרדי. הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריית הטורניר ששתי קבוצות מאותו חבל ארץ נפגשות בגמר. זה למעשה הדרבי הקטלאני היחיד עד כה (2018) בגמר הגביע. המשחק הביא להתרגשות רבה בקרב האוהדים ותושבי העיר. לבקשת המועדונים הוזז המשחק לעיר ברצלונה ונערך באצטדיון מונז'ואיק ב-16 ביוני, וברצלונה ניצחה 0–1 משער של פרנססק סמפדרו.
צמיחתה של ברצלונה המשיכה והיא בנתה את הקאמפ נואו, האצטדיון הגדול באירופה, לקראת סוף שנות ה-50, הרבה הודות לשחקן הבולט במדיה, לאזלו קובאלה, שמשך קהל רב. בעונת 1960/1961 הייתה אספניול על סף ירידה לליגה השנייה. המחזור האחרון של העונה התקיים ב-30 באפריל 1961, כשאספניול תרד ליגה בתנאי שהיא תפסיד אצל אתלטיק בילבאו ובנוסף שריאל אוביידו תנצח את ברצלונה בקאמפ נואו. ברצלונה, לה ציפה משחק חוזר של חצי גמר גביע אירופה 3 ימים לאחר משחק הליגה, עלתה עם הרכב של שחקנים מחליפים, שחקנים צעירים וחסרי ניסיון, והיא הפסידה 3–5. אספניול הייתה בפיגור 0–2 במחצית, אז שמעו שחקניה את החדשות על ניצחונה של אוביידו, והם הגיבו בזעם. הם הצליחו להפוך את התוצאה ולנצח 2–3 בקושי רב, וכך אספניול נותרה אחת מארבע קבוצות ששיחקו בכל עונותיה של הליגה הראשונה בספרד. ברצלונה השלימה את משימתה ועלתה לגמר גביע אירופה. ימים ספורים לפני הגמר היה מתוכנן מפגש בין אספניול לברצלונה בגביע הספרדי, ועל אף בקשותיה של ברצלונה לדחות את משחק הגומלין, סירבה אספניול בתוקף. שני המפגשים בגביע כללו אגרסיביות ומתח רבים וכן מספר הרחקות בכרטיס אדום. אספניול גברה על ברצלונה בתוצאה המצטברת 3–5, ובגמר גביע אירופה הפסידה ברצלונה 2–3 לבנפיקה ליסבון. אספניול עצמה ירדה לליגה השנייה בעונה הבאה, אך שבה לליגה הראשונה כעבור שנה אחת.
העשורים הבאים התאפיינו בהמשך דרכה של ברצלונה בצמרת הכדורגל הספרדי, בעוד אספניול נמצאת לרוב במרכז טבלת הליגה. לאורך היסטוריית הליגה היא הייתה רק 4 עונות בודדות בליגה השנייה, וכך היא במקום הרביעי בכמות העונות בליגה הבכירה בספרד. הישג השיא שלה בתולדות הליגה הוא המקום השלישי, אליו הגיעה הקבוצה 3 פעמים. בעונת 1965/1966 נפגשו שתי הקבוצות בפעם הראשונה והיחידה עד כה במסגרת אירופית כלשהי, ברבע גמר גביע ערי הירידים. ברצלונה ניצחה 0–1 בשני המפגשים, עלתה לחצי הגמר ובסוף העונה זכתה בגביע. בשנות ה-70, עם מותו של פרנקו, הסתיים השלטון הפשיסטי-דיקטטורי וברצלונה, אותה אכפו בתקופה זו לשנות את שמה לכתיבה הספרדית (Club de Fútbol Barcelona), השיבה את הכתיבה הקטלאנית לשם (Futbol Club Barcelona) ב-1974. אספניול, שכאמור הייתה מקורבת יותר לשלטון המרכזי-ספרדי, שמרה על השם הספרדי (Real Club Deportivo Español) עד פברואר 1995, אז היא שינתה את שמה לגרסה הקטלאנית (Reial Club Deportiu Espanyol), צעד שמעיד על התרחקותה מהעמדה הפוליטית שיוחסה לה.
אספניול זכתה פעמיים בגביע הספרדי בעשור הראשון של המאה ה-21, ולאחר הפעם השנייה בעונת 2005/2006 פגשה את ברצלונה, אלופת ספרד, בסופר קאפ באוגוסט 2006. ברצלונה ניצחה 0–1 ו-0–3 וזכתה בתואר. ב-2009 עברה אספניול לשחק בקורנליה-לה פראט, לראשונה בתולדותיה אצטדיון שבבעלותה ולא בבעלות העיר ברצלונה. האצטדיון אף נמצא בפרוור של העיר, ולכן כינה ז'ואן לאפורטה, נישא ברצלונה דאז, את הדרבי כ"דרבי מטרופוליטני", הצהרה שהכעיסה את אוהדי אספניול והביאו לתסיסה מחודשת ביריבות בין הקבוצות.
תוצאות מפגשים
נכון ל-20 בנובמבר 2021
שיאים
אספניול היא הקבוצה שניצחה את יריבתה בהפרש הגבוה ביותר בתולדות הדרבי, כשניצחה 0–6 בעונת 1950/1951. ברצלונה ניצחה 0–5 ב-5 הזדמנויות שונות, והיא אחראית על ניצחון החוץ בהפרש הגבוה ביותר, כשניצחה 1–5 בעונת 2010/2011. מנגד, ניצחון החוץ הגבוה ביותר של אספניול הוא 1–4 בעונת 1953/1954. המפגש בו נכבש המספר הגבוה ביותר של שערים היה ב-23 במרץ 1930, אז ניצחה ברצלונה 4–5. שנה לאחר מכן הסתיים המשחק בתיקו 4-4: התיקו עם המספר הגבוה ביותר של שערים בהיסטוריית הדרבי. בין 1982/1983 ל-2007/2008, במשך 26 עונות רצופות, הצליחה ברצלונה להימנע מהפסד ליריבתה באצטדיונה הביתי.
ברמה האישית, השחקן עם מספר ההופעות הגבוה ביותר בהיסטוריית הדרבי הוא ליונל מסי, שהשתתף ב-34 משחקים במדי ברצלונה נגד אספניול. בצד השני, אנטוניו ארז'ילס הופיע ב-25 משחקים נגד ברצלונה, הכי הרבה מקרב שחקני אספניול. מלך השערים של הדרבי הוא ליונל מסי, שהבקיע 25 שערים, כולל רביעייה ב-2012. מלך השערים של אספניול בדרבי הוא רפאל מרניון עם 9 שערים.
הישגים ותארים
מבחינת הישגים ותארים, ברצלונה נמצאת בעמדה גבוהה הרבה יותר מזו של אספניול. ברצלונה היא אחת מהקבוצות הבכירות בהיסטוריית הכדורגל האירופי. היא זכתה 5 פעמים בליגת האלופות, 25 פעמים באליפות ספרד ו-30 פעמים בגביע המלך הספרדי. מנגד, אספניול לא זכתה באף אליפות, אך לזכותה 4 זכיות בגביע הספרדי. הישג השיא של אספניול באירופה הוא הגעה לגמר גביע אופ"א. לאורך היסטוריה משותפת של כ-70 שנים בליגה הספרדית, אספניול סיימה את העונה מעל ברצלונה בטבלת הליגה רק 3 פעמים.
רנה שניידר
רנה שניידר (בגרמנית: René Schneider, נולד ב-1 בפברואר 1973 בשוורין שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן.
קריירת מועדונים
שניידר שיחק כנער בפ.צ. מגדבורג, ובשנת 1989 עלה לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת העל המזרח-גרמנית. לאחר איחוד גרמניה, נשאר שניידר במגדבורג, על אף שהקבוצה לא עברה לשחק בבונדסליגה. בעונת 1993/94 שיחק במועדון FSV ברנדנבורג, ובתום עונה זו חתם בהנזה רוסטוק, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונתו הראשונה בהאנזה רוסטוק, 1994/95, שניידר עלה עם הקבוצה לבונדסליגה, ובעונת 1995/96 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה זו. בשתי עונותיו ברוסטוק השיג שניידר נתונים זהים-הבקעת שישה שערים ב-31 משחקי ליגה. כאשר בעונתו השנייה בקבוצה, הוביל אותה אל המקום השישי המפתיע בבונדסליגה. הצלחה זו גרמה למאמן נבחרת גרמניה, ברטי פוגטס, לזמנו לסגל הגרמני ליורו 1996, וגררה התעניינות מקבוצות אחרות.
לאחר יורו 1996, חתם שניידר בבורוסיה דורטמונד, שם שיחק שלוש עונות, אך לא הצליח להביא את עצמו לידי ביטוי, כאשר צבר רק 11 הופעות בבונדסליגה בשלוש עונות, בהן הבקיע שלושה שערים. עם זאת, לשניידר הופעה בליגת האלופות בעונת 1996/97 במשחק הראשון ברבע הגמר מול אוסר. במשחק זה בורוסיה דורטמונד ניצחה 1–3 ושניידר הבקיע את השער השני. למעט משחק זה, שניידר לא שיחק בליגת האלופות באותה עונה, והקבוצה זכתה בתואר לאחר ניצחון 1–3 במשחק הגמר על יובנטוס.
בתום עונת 1999 שב שניידר להנזה רוסטוק, אך לא הצליח לשחזר את הצלחתו הקודמת ומיעט לשחק. לאחר מכן עבר להמבורג ולאוסנבריק, שגם בהן מיעט לשחק. לאחר מספר שנים במועדון חובבים, פרש שניידר ממשחק פעיל בשנת 2007.
קריירה בינלאומית
לשניידר שמונה הופעות במדי נבחרת גרמניה עד גיל 21, בהן הבקיע שער אחד. שניידר ערך את הופעתו היחידה במדי נבחרת גרמניה בדצמבר 1995, במשחק ידידות מול נבחרת דרום אפריקה, שהסתיים בתוצאה 0-0. שניידר זומן לסגל נבחרת גרמניה ליורו 1996 על ידי המאמן ברטי פוגטס, אך לא זכה לדקות משחק. נבחרת גרמניה זכתה בטורניר זה לאחר ניצחון 1–2 בגמר מול נבחרת צ'כיה, לאחר שער זהב של אוליבר בירהוף.
תארים
עם בורוסיה דורטמונד:
עם נבחרת גרמניה:
שיטת אלכסנדר
שיטת אלכסנדר (או טכניקת אלכסנדר) היא שיטת אימון פיזית ורגשית, שפותחה על ידי פרדריק מתיאס אלכסנדר (1869-1955) שמטרתה לעזור לאדם להיטיב את תפקודו ואת מצבו הבריאותי על ידי שיפור יציבה ותנועה.
במהלך הוראת הטכניקה, המורה מקנה לתלמיד בעזרת ידיו התנסויות תחושתיות המלמדות אותו כיצד לשנות בעצמו הרגלים לקויים ביציבה ובתנועה. באמצעות הידיים, המורה מביא את התלמיד למצב בו הוא עומד נינוח, ללא לחצים על עמוד השדרה. המורה מנחה את התלמיד ומניע את גופו בעדינות, באמצעות ידיו והתלמיד לומד כיצד לזוז בצורה שמיטיבה עם הגוף, ובפרט עם עמוד השדרה. לדברי העוסקים בתחום, השיטה היא מניעתית ושיקומית. לדידם, כשיטה שיקומית היא מסייעת לסובלים ממחושי גב וגפיים, פריצות דיסק, מכאבי ראש, מקשיי נשימה ומצרידות. כמו כן, לפי העוסקים, השיטה גם עוזרת בשיקום נכים ובשיקום לאחר תאונות וניתוחים.
לטכניקת אלכסנדר יש גם יישומים לא-קליניים. משתמשים בשיטה מוזיקאים וספורטאים הרוצים להגיע לתפקוד מרבי ולהימנע מכאבים, מצרידות ומעייפות, אשר נוצרת כתוצאה מתנועות שחוזרות על עצמן ומביאה לשחיקה ולעייפות. כמו כן, העבודה בטכניקת אלכסנדר מפחיתה מתח מהשרירים כולם, ובכך, מפחיתה עייפות נפשית ופיזית. השימוש בשיטה הולך ונפוץ בכל העולם, בעיקר אירופה, ארצות הברית וישראל.
השיטה קנתה לה מעריצים רבים ביניהם הפילוסוף והפסיכולוג ג'ון דיואי, הסופר הבריטי אלדוס האקסלי, המחזאי ג'ורג' ברנרד שו המוזיקאית נלי בן אור ורבים אחרים
השיטה בישראל
בישראל נפתח בירושלים בית הספר הראשון למורים בשנת 1978. בית הספר נוסד על ידי שמואל נלקן אשר ניהל אותו עד לפטירתו בינואר 2015, והיה לבית הספר הראשון מחוץ לגבולות אנגליה. מספר המורים בישראל, ביחס לאוכלוסייה, הוא מן הגבוהים בעולם, וישנם מספר מורים ישראלים בכירים המנהלים בתי ספר למורים באירופה ובצפון אמריקה.
אודוארדו פארנזה, דוכס פארמה
שנים ראשונות
אודוארדו היה בנם הלגיטימי היחיד של רנוצ'יו פארנזה ומרגריטה אלדוברנדיני. אביו מת כאשר היה אודוארדו בן 10 והוא היה לדוכס פארמה תחת עוצרות אחיו-למחצה (בנו הבלתי חוקי של אביו) אוטביו ודודו הקרדינל אודוארדו פארנזה. בשנת 1628, בהיותו בן 16 קיבל את השלטון המלא ונשא לאשה את מרגריטה דה מדיצ'י, בתו של הדוכס הגדול של טוסקנה קוזימו השני דה מדיצ'י.
בשנת 1633 כרת ברית צבאית עם צרפת על מנת לשחרר את נחלות אבותיו בפיאצ'נצה משלטון ספרד. ב-1637 נאלץ לחתום על הסכם שלום עם ספרד, בתיווך האפיפיור אורבנוס השמיני.
מלחמת קסטרו
ב-1639 ערך אודוארדו ביקור בן חודשיים ברומא והיה אורחו של האפיפיור ושני אחייניו הקרדינלים אנטוניו ופרנצ'סקו. אולם, הוא סירב לכבד את אחיינו הנוסף של האפיפיור, טדאו ברבריני, מושל העיר. בתגובה סירב פרנצ'סקו להעניק לאודוארדו ליווי אפיפיורי חזרה לנחלתו בקסטרו. האירוע עורר את זעמם של בני משפחת ברבריני שהפצירו באפיפיור לנקוט צעדים. האפיפיור עצר את יבוא הגרעינים של מדינת האפיפיור מדוכסות פארמה, אחד ממקורות ההכנסה העיקריים של פארנזה. כתוצאה מכך לא יכל פארנזה לשלם את חובותיו שתפחו כתוצאה ממלחמותיו ואורח חייו הפזרני.
ב-12 באוקטובר 1641 עלו צבאות מדינת האפיפיור למצור על קסטרו, במטרה לתבוע את העיר למשפחת ברבריני, כנגד תשלום חובותיו האבודים של פארנזה. ביולי 1642 חתמו דוכס ונציה, ודוכסי מודנה וטוסקנה על ברית הגנה עם פארנזה כנגד מדינת האפיפיור (שנתמכה על ידי ספרד). באוקטובר אותה שנה עמדו כוחותיו של פארנזה 45 ק"מ מרומא, אך נסוגו מפני צבאו של טדאו ברבריני, מפקד הצבא האפיפיורי. באביב 1643 הצטרפו צבאות ונציה, מודנה וטוסקנה למלחמה, בה תמכו עד אז רק כלכלית. האפיפיור הכריז על אודוארדו כעל בוגד במדינת האפיפיור, דבר שמשמעותו נידוי אוטומטי מהכנסייה וכן איים בנידוי על כל מי שיסייע לו. בתגובה הצהירו בנות בריתו של אודוארדו שאין להן ריב עם האפיפיור אלא עם משפחת ברבריני. ליד פרארה הנחילו כוחות האפיפיור בראשות אנטוניו ברבריני תבוסה לצבאות ונציה ומודנה, אך ליד אגם טראסימנו הכו אותם כוחות טוסקנה.
במרץ 1644, כאשר שני הצדדים מותשים והעיר קסטרו הרוסה, נחתם הסכם שלום והעיר הושבה לאודוארדו פארנזה, הוא אף הושב לחיק הכנסייה ונידויו בוטל.
המיסים הכבדים שהטיל האפיפיור על תושבי רומא על מנת לממן את המלחמה גרמו לשנאה והתמרמרות של העם ברומא נגדו. הוא מת ב-29 ביולי אותה שנה. גם אודוארדו פארנזה לא האריך ימים ומת כשנתיים מאוחר יותר בפיאצ'נצה. לאחר מותו התחדשה המלחמה, שהגיעה לקצה רק ב-1649.
יורשו היה בנו, רנוצ'יו השני פארנזה (1630–1694). אשתו השנייה של רנוצ'יו הייתה מרגרט יולנד דה סבויה, נכדתם של אנרי הרביעי, מלך צרפת ומריה דה מדיצ'י.
הפריפריאל
הפריפריאל (באנגלית: The Peripheral) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית אשר נוצרה על ידי סקוט סמית' על פי תסריט מאת ג'ונתן נולאן וליסה ג'וי, יוצרי סדרת המדע בדיוני "וסטוורלד", שגם הפיקו. הסדרה מבוססת על רומן באותו שם מאת ויליאם גיבסון.
הסדרה הוזמנה תחילה על ידי HBO, אך נזנחה ולבסוף זכויות העיבוד נרכשו על ידי אמזון. פרק הבכורה שודר בהקרנה חגיגית במלון אייס בלוס אנג'לס ב-11 באוקטובר 2022.
תקציר עלילה
הסיפור מתמקד בפלין ובאחיה, ברטון. ברטון הוא ותיק בכוח העילית ה-Haptic Recon של חיל הנחתים של ארצות הברית. הוא נשכר לעבודת אבטחה שמתרחשת במה שלדעתו הוא מרחב הסייבר. כאשר פלין תופסת זמנית את מקומו, היא מוצאת עצמה בעתיד אפשרי.
פלין פישר היא אישה צעירה וגיימרית מבריקה שתקועה בעיירה קטנה וחסרת אופקים ועובדת במשרה בלי עתיד על מנת לתמוך באחיה יוצא הצבא ובאמה החולה. כשאחיה מגייס אותה לשחק במשחק וידאו מתקדם שנקרא "Sim", פלין רואה משהו שלא הייתה אמורה לראות ומביאה סכנה אמיתית לדלת משפחתה. שכירי חרב פושטים על בית המשפחה. בחיפוש אחר תשובות, פלין שבה אל המכשיר ומגלה שלא מדובר במשחק, אלא במין מכונת זמן ששולחת אותה 70 שנה אל תוך העתיד. פלין כורתת עסקה עם אנשים מהעתיד ומסכימה לעזור לחפש מישהי בשם אאליטה. במהלך החיפושים, פלין לומדת את האמת על עתידה ועל לונדון העתידנית.
פיתוח
עיבוד טלוויזיוני לספרו של גיבסון הוכרז לראשונה באפריל 2018, על ידי ג'ונתן נולאן וליסה ג'וי. באפריל 2019 השניים חתמו על חוזה עם אולפני אמזון. על פי החוזה, אורך כל פרק בסדרה הוא 60 דקות. חטיבת הטלוויזיה של האחים וורנר מעורבת בהפקה אף היא.
ליהוק וצילומים
באוקטובר 2020, קלואי גרייס מורץ לוהקה לגלם את התפקיד הראשי של פלין פישר לצד גארי קאר. במרץ 2021 ג'ק ריינור הצטרף להפקה ובהמשך החודש לוהקו שחקנים נוספים.
הצילומים יצאו לדרך ב-3 במאי 2021 ונערכו בלונדון. בספטמבר הצילומים עברו לקרוליינה הצפונית והושלמו בתחילת נובמבר 2021.
ויליאם לויד ובר
ויליאם סאות'קומב לויד ובר (באנגלית: William Southcombe Lloyd Webber; 11 במרץ 1914, לונדון - 29 באוקטובר 1982, לונדון) היה נגן עוגב ומלחין. הוא היה מנהל הקולג' המלכותי למוזיקה משנת 1964 עד מותו.
המוזיקה של ויליאם לויד ובר נהנתה מגיאות מחודשת בפופולריות, אולי הודות לפרסום שזכו לו בניו, המלחין אנדרו לויד ובר והצ'לן ג'וליאן לויד ובר. הרקוויאם של אנדרו חובר לזכר אביו.
בור ועם הארץ (אלבום)
בור ועם הארץ: סיפורו של הבום שאקה לאק הוא אלבום השני של הראפר הישראלי נצ'י נצ'. האלבום יצא לאור ב-19 במאי 2013 והופק על ידי שקל ועל ידי אורי שוחט.
שבעה שירים באלבום יצאו כסינגלים המלווים בקליפים: "בור ועם הארץ" המארח את טונה, "גיוועלד גישריגן", "יאללה בואו!", "איידישע ראסטה מאן" (המבוסס על שיר של אהוד בנאי מ־1983), "איזבל", "עידן הברזל" והלהיט "קפה וסיגריה", שמבוסס על שיר של אבי לוי וקוקו מאילת, וזכה להשמעות רבות ברדיו.
בשיר "מוזיקה טובה", מוזכרת השורה שמוזכרת גם בשיר "עולם משוגע" של טונה. בניגוד ל"עולם משוגע" של טונה, השיר "מוזיקה טובה" מסתיים במילים, שאותו שר טונה לראשונה בשיר "עיר מקלט" של להקת "פרודוקס", בה לקח חלק גם נצ'י נצ'.
מנגינת השיר "גיוועלד גישריגן" מבוססת על תחילת מנגינת "Sham-O Gol-O Parvaneh" (בפרסית: "شمع و گل و پروانه", בתרגום לעברית: "נרות, פרחים ופרפרים") של הזמר הפרסי איראג'.
קווין מקנלי
ביוגרפיה
מקנלי נולד בבריסטול וגדל בברמינגהאם שם למד במספר בתי ספר מקומיים. בגיל 16 הופיע על במה ב"תיאטרון הרפרטואר", בשנה שלאחר מכן קיבל מלגה מ"האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה" ולמד שם במשך שנתיים.
ב-1976 גילם את דמותו של קסטור בסדרת הטלוויזיה "אני, קלאודיוס". בקולנוע הופיע בתפקיד קטן בסרט מסדרת "ג'יימס בונד", "המרגלת שאהבה אותי". בהמשך גילם צעיר אירי בסרט הפשע הבריטי "יום שישי הארור". ב-1987 גילם את קן בדרמה הביוגרפית של ריצ'רד אטנבורו, "זעקה לחופש". בסוף שנות ה-90 שיחק בתור פול בדרמה הרומנטית "דלתות מסתובבות", ובתור האס במותחן האקשן "מילכוד" בהפקתו של שון קונרי. גילם ב-2001 את חבר המפלגה הנאצית ושר החוץ הנאצי מרתין לותר בהפקה הדוקומנטרית המצמררת "הפתרון הסופי" המתעדת את ועידת ואנזה.
מקנלי התפרסם ברחבי העולם בשנת 2003 בפנטזיית ההרפתקאות "שודדי הקאריביים: קללת הפנינה השחורה" בדמותו של הפיראט גיבס, אותו אוסף קפטן ג'ק ספארו (ג'וני דפ) באי טורטוגה, בהמשך הסרט מתגלה כיד ימינו של קפטן ספרו. בנוסף הופיע בשנה זו בתפקיד ראש ממשלת בריטניה בפרודיה על סרטי ג'יימס בונד, "ג'וני אינגליש".
ב-2004 הופיע בתור ג'וזף בוקט, עוזר הבמה הטוען שראה את הפנטום (ג'רארד באטלר) בדרמה המוזיקלית של ג'ואל שומאכר המבוססת על המחזה "פנטום האופרה". עוד סרט מוזיקלי בו השתתף היה "לילה ויום", בתור ג'רלד מארפי. ב-2006 חזר לגלם את גיבס, חברו הנאמן של ג'ק ספארו, בסרט "שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת" שגרף למעלה ממילארד דולרים בקופות. בשנה זו שיחק גם בקומדיית המסתורין של וודי אלן, "סקופ", בתור מייק טינסלי. מקנלי חזר לגלם את גיבס בחלק השלישי ב"שודדי הקאריביים", "שודדי הקאריביים: סוף העולם". כן שיחק בדרמת המלחמה ההיסטורית "מבצע ואלקירי", בה גילם את דמותו של קרל פרידריך גרדלר, מבכירי קשר העשרים ביולי.
כריס ווד
כריסטופר גרנט "כריס" ווד (באנגלית: Christopher Grant "Chris" Wood , נולד ב-7 בדצמבר 1991) הוא כדורגלן ניו זילנדי המשחק בנוטינגהאם פורסט ובנבחרת ניו זילנד בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
לאחר שהרשים בליגה הניו זילנדית, ווד חתם באקדמיה של וסט ברומיץ' אלביון. לאחר שהרשים באקדמיה ובקבוצה המילואים של המועדון, באפריל הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד פורטסמות'. בסיום העונה חתם במועדון לשנתיים עם אופציה לשנתיים נוספות במועדון. ב־15 בספטמבר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד דונקסטר רוברס.
ב־24 בספטמבר 2010 ווד הושאל לבארנסלי ל־93 ימים. לאחר ששיחק 7 משחקים, הוא חזר לווסט ברומיץ'.
ב־19 בנובמבר 2010, ווד הושאל לברייטון אנד הוב אלביון עד ינואר. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד בריסטול סיטי, בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו.
באוגוסט הושאל לברמינגהאם סיטי לחודש. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו יום למחרת נגד דרבי קאונטי. ב־18 באוגוסט 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית נגד נסיונאל מדיירה במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. שבוע לאחר מכן, הוא הבקיע את השער הראשון שלו עבור ברמינגהאם בניצחון 0–3 במשחק השני נגד נסיונאל מדיירה. ב־11 בספטמבר, ווד הבקיע שלושער בניצחון נגד מילוול. לאחר שהרשים, תקופת ההשאלה שלו הוארכה עד ינואר.
בינואר חזר לווסט ברומיץ', אך התקשה להשתלב במועדון. לכן, הוא הושאל לבריסטול סיטי עד לסיום העונה.
ב־17 בספטמבר 2012 הושאל למילוול למשך חודשיים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד קארדיף סיטי. ב־18 בנובמבר 2012, תקופת ההשאלה שלו הוארכה עד ינואר. באותו יום הבקיע את שער הניצחון נגד לידס יונייטד.
ב־27 בדצמבר 2012 הושאל ללסטר סיטי, המהלך יצא לפועל עם פתיחת חלון העברות בינואר. ב־1 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו נגד האדרספילד טאון בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו. בסיום עונת חזר עם המועדון לפרמייר ליג. ב־16 באוגוסט 2014 הבקיע את שער השוויון נגד אברטון כאשר נכנס כמחליף. ב־27 בפברואר 2015 הושאל לאיפסוויץ' טאון מהצ'מפיונשיפ. ב־25 באפריל, לאחר חודשיים באיפסוויץ', חזר ללסטר כדי לסייע לקבוצה להימנע מירידת ליגה.
ב־1 ביולי 2015 חתם ווד בלידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ לארבע שנים.
קריירה בינלאומית
ב-3 ביוני 2009 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת נגד, והוא השתתף עם הנבחרת בגביע הקונפדרציות 2009. ב-10 באוקטובר 2010 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד.
במרץ 2022 לאחר שהבקיע פעמיים במהלך הניצחון של ניו זילנד 4–0 על פיג'י במוקדמות מונדיאל 2022 בקטר, ווד הפך למלך שערי נבחרת ניו זילנד בכל הזמנים, ועקף את ווהן קובני שהחזיק בשיא מאז 2005.
מתחם שידור
מתחם שידור הוא טווח הכתובות ברשת מחשבים בו יכול מחשב אחד לתקשר עם אחר על פי הכתובת הפיזית שלו בלבד. באופן שקול, מתחם שידור הוא הקבוצה סגורה של מתחמי ההתנגשות ברשת.
על מנת לטפל בבעיית חוסר היעילות משתמשים לרוב ברכיבי רשת מסוג נתבים ומתגים, המאפשרים לפצל את הרשת למתחמי התנגשות נוספים. הצפנה עשויה למנוע ממחשב להבין את המשמעות של תשדורות שאינו יודע לפענח.
חנות השעונים
חנות השעונים (באנגלית: The Clock Store) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1931, ה-22 בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות".
עלילה
השעונים השונים בחנות רוקדים, מצלצלים אזעקות מוזיקליות, ובדרך אחרת מבדרים את הקהל במצגת לאחר שעות העבודה.
ביקורת
וראייטי (17 בנובמבר 1931 כ"חנות השעון"): "רעיון מוכר של שעונים ודמויות מתנדנדות לקצב מוזיקלי. נעשה לפני ותחת אותו שם אם הזיכרון מזכיר, אבל עם דמויות חיות במקום מצויר. כאן כסרט הנפשה המציע מילוי חידוש נעים לכל תוכנית, אם כי לא בצורה מצחיקה."
מדיה ביתית
הסרט הופץ ב-19 בדצמבר 2006, באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
יצחק שוורץ (שן-צור)
יצחק שוורץ (שן-צור) (1886 – 14 בינואר 1958) היה אדריכל ב ומהנדס העיר תל אביב. פעל בעיקר בשנות ה־20 וה־30.
קורותיו
נולד לסימה ליבה ומיכל יחיאל ירמיהו בעיירה טרנופול במזרח גליציה (כיום באוקראינה). הוריו היו בעלי אטליז. למד הנדסה בצ'רנוביץ ובתום לימודיו זכה בתואר אדריכל וקבלן בניין (באומייסטר). שירת ב במלחמת העולם הראשונה באלבניה ובהרי הקרפטים. בזכות היותו בעל תואר אקדמי הוא קודם לתפקיד קצין בכיר בצבא וזכה במשרת אישי.
עם סיום המלחמה התמקם שוורץ בווינה, ממנה עלה בגפו ב־1919 לארץ ישראל והתיישב בירושלים. פתח עסק לטיפול בהעברת חפצי עולים לארץ, אולם לאחר שנה החליט לשוב ולעסוק במקצועו ולכן עבר לתל אביב, שבה נבנו באותה עת מרבית המבנים בארץ ישראל. הוא פתח משרד אדריכלות בשדרות רוטשילד 8 והתמנה כמהנדס עיריית תל אביב. שימש בתפקיד בשנים 1923–1926. ובמקביל תכנן מבנים באופן פרטי. בשנת 1924 הגיע שוורץ לטקס חנוכת מגדל המים ברחוב מזא"ה רכוב על החמור של העירייה. במחצית הראשונה של שנות ה־20 בנה עבור היזם שלמה פיינגולד שלושה מבנים מפוארים בהשפעה רוסית עמוסת בצלים וצריחים. בפינת הרחוב ליליינבלום ונחלת בנימין: שלושתם נהרסו בשנות ה־30 עקב פשיטת הרגל של פיינגולד ומכירתם. באותה עת תכנן בית־קשתות בסגנון האקלקטי ברחוב טרומפלדור 6.
נישא בשנת 1926, לאמה נובליק, ילידת 1897, עולה מגרמניה. לאחר נישואיו עבר עם משרדו ומגוריו לבית שתכנן בשכונת תל נורדאו ברחוב בן יהודה 34. שוורץ העסיק במשרדו צוות של שלושה מהנדסים. באמצע שנות ה־20 הוקם בסמיכות לדירתו בית העם, שהפך פופולרי תוך זמן קצר והיווה מטרד רעש לתושבי הבתים הסמוכים. שוורץ תכנן ובנה בית חדש למשפחתו ברחוב שיינקין 70 ועבר אליו בשנות ה־30. בבתים שתכנן בשנות ה־30 עבר מן הסגנון האקלקטי לסגנון הבינלאומי. במקביל לעבודותיו האדריכליות הוא רכש פרדס בן 30 דונם במושבה הרצליה ועסק ביצוא תפוזים ואשכוליות לאנגליה. בנו הבכור נולד בשנת 1942. בשנת 1943 חלה ועבר ניתוח. לאחר מכן סבל מבריאות רופפת, מכר את הפרדס בהרצליה ורכש בית קטן ברחוב מלצ"ט, אליו עבר.
שוורץ היה חבר לשכת ברקאי ב. היה בקשרי ידידות עם המהנדס יוסף טישלר, אותו נהגו לבקר בשבתות וכן עם פנחס היט איתו ישב לעיתים קרובות בבתי הקפה כסית ודיצה. בנוסף, היה מיודד עם הצלם החובב שמעון קורבמן, שאף צילם חלק מן המבנים שתכנן.
יצחק שוורץ נפטר בשנת 1958 ונטמן בבית העלמין קריית שאול. הותיר אחריו את רעייתו (נפטרה ב־1979) ושני בנים: מיכאל שן-צור, הנדסאי בנין, ויעקב, אלוף-משנה בצה"ל ומנכ"ל רכבת ישראל בין 1993 ל־1994.
רוסאן
רוסאן בצרפתית: Roussanne, מוכר גם כרוסאן בלאן וכברז'רון) הוא זן גפן יין לבן, שמקורו בעמק הרון שבדרום צרפת, שם הוא מעורבב על פי רוב עם זן הענבים מרסאן (Marsanne).
האפלסיונים המפורסמים של הרוסאן הם הרמיטאז' (Hermitage), קרוז-הרמיטאז' (Crozes-Hermitage) וסנט-ג'וזף (Saint-Joseph) בצפון עמק הרון. באזור שאטונף-די-פאפ שבדרום עמק הרון, הרוסאן הוא אחד משישה זני ענבים לבנים המותרים לגידול, יחד עם גרנאש בלאן, פיקפול, קליירט בלאן, בורבולאן ופיקרדן. בשאטונף-די-פאפ ניתן לערבב את הרוסאן יחד עם זנים אדומים.
הרוסאן נטוע גם באזורי גידול יין של העולם החדש כקליפורניה, וושינגטון, טקסס ואוסטרליה, כמו גם אזורי גידול באירופה ככרתים, טוסקנה וספרד.
כאשר הענבים בשלים, קליפתם נוטה לגוון אדמדם-חום ומעריכים שמכאן שורש שמו (בצרפתית: roux פירושו אדום)
היין המופק מענבי הרוסאן מאופיין לעיתים קרובות בארומות של תה צמחים. באקלים חם, מאופיין היין בטעמים של אגס דבש וגוף מלא, באקלים קריר, היין יהיה פרחוני ועדין יותר ובעל חומציות גבוהה יותר. זן זה קשה לגידול באזורים רבים וסובל מרגישות לקימחון ולריקבונות, כמו גם הבשלה מאוחרת יחסית או לא אחידה, ורמת יבול לא סדירה.
בישראל
בישראל ניטע הרוסאן לראשונה בכמויות קטנות בשנת 2009. בין החלוצים בנטיעת הזן ובהפקת יין רוסאן זַנִּי היה יקב תבור. ממסך של רוסאן יחד עם זנים נוספים, הפיקו ביקב בנימינה, לוריא, יקב כרם אביתר, נטופה, ביקב ויתקין ויקב בזק (כרמי יוסף).
ויילד צ'יילד
ויילד צ'יילד' (באנגלית: Wild Child, בעברית: "ילד פרא") הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט שהופיעה בחוברות הקומיקס וולברין ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Alpha Flight #1 מאוגוסט 1983 ונוצרה על ידי הכותב והמאייר ג'ון ביירן.
ויילד צ'יילד הוא האלטר-אגו של קייל גיבני, מוטאנט חייתי הדומה בכוחותיו לוולברין ולסייברטות'. הוא השתתף בפרויקט "נשק אקס" האחראי לניסויים על מוטאנטים כפנטומאקס, צ'יימבר, דדפול, קופיקאט ו-X-23. שמו מקושר בעיקר לקבוצות אלפא פלייט, גמא פלייט ואומגה פלייט, בהן היה חבר. בגרסאות שונות, בעיקר בהיסטוריה המוקדמת של הדמות, גיבני מתואר כיצור פראי הדרוש ריסון, אם כי בזמנים המודרניים יותר הוא מתואר כפראי בצורה הדומה לזו של וולברין וסייברטות' ולא כחיית פרא.
ביוגרפיה בדיונית
קייל גיבני נולד וגדל בוונקובר, קנדה כנער יפה תואר. כוחותיו המוטאנטיים התפתחו במהלך גיל ההתבגרות, והביאו להשחתת מראהו, דחייתו מידי הוריו וזריקתו מהבית. גיבני חסר הבית נדד ברחובות ונקובר עד שנמצא ועבר שטיפת מוח וניסויים על ידי ארגון "האימפריה הסודית", בניסיונם ליצור את מכונת ההרג המושלמת. הניסויים שעבר הותירו אותו במצב נפשי בלתי יציב, חייתי וכמעט חסר בינה. הוא שוחרר עקב התמרדותו של אחד המתנקשים בארגון, נלקח בידי סוכני ממשלת קנדה והועבר לחזקתה של מחלקה H, תוכנית ממשלתית סודית בניהולו של ג'ים הדסון שמטרתה לפתח צוותי גיבורי-על בשירות הממשלה.
הוא שובץ בקבוצת גמא פלייט, קבוצת הגיבורים הבלתי מנוסים בארגון, ועבר הדרכה ואימונים בידי וולברין עד להתפרקות כל קבוצות מחלקה H עקב השבתת התכנית בשל עלויותיה הגבוהות. לאחר מכן גויס גיבני לקבוצת הנבלים אומגה פלייט, ששמה לה למטרה לחסל את קבוצת אלפא פלייט וג'ים הדסון והתפרקה אחרי שנכשלה. גיבני חסר הרסן יצא למסע רצח סדרתי, שנפסק בהתערבותו של וולברין אחרי שכמעט וגרם למותה של התר הדסון.
גיבני זכה לחנינה ממשלתית, והצטרף שנית לגמא פלייט. שם, הוא נלחם באלפא פלייט פעם נוספת, אך עזר להם נגד לילאן המכשף וכוחותיו. כאשר גמא פלייט התפרקה, ויילד צ'יילד חזר למצבו הפראי ותקף את פאת'ויי, חניכה אחרת. וולברין עצר בעדו מלהרוג את התר הדסון, ומחלקה H ריפאה אותו ממצבו הנפשי ואימנה אותו בקרב מגע. גיבני הפך לנשק אומגה, צורף לאלפא פלייט ועזר להם בלחימה נגד דיאבלו. גיבני פגש את קבוצת אקס פקטור, ומנע התנקשות בחיי ראש ממשלת איטליה. גיבני פגש והביס כפיל שלו ממלחמת האינסוף, התעמת עם ווייר מהאימפריה הסודית, ניצל משבי על ידי גאריסון קיין ושינה את שם-הקוד שלו לויילדהארט (לב-פרא).
לגיבני הייתה מערכת יחסים רומנטית עם אורורה, שנפסקה כאשר התדרדר לצורתו הפראית הראשונה ועזב את אלפא פלייט. הוא עקב אחרי ולרי קופר עד לארצות הברית, שם הצטרף לקבוצת אקס פקטור הממשלתית. הייתה לו מערכת יחסים עם שארד בישופ, אחותו של לוקאס בישופ. סייברטות', חבר קבוצה נוסף, ניסה להפוך את גיבני לרוצח ופראי כמותו. כאשר נעשה חסר דעת ופראי לחלוטין, הוא עזב את אקס פקטור וגויס בעל כורחו לפרויקט נשק אקס. שם, גיבני וסייברטות' נשלחו לגייס את סאנפייר, אשר סירב ושרף את סייברטות'. כאשר גיבני לעג לסייברטות' על כישלונו, סייברטות' תלש את מיתרי הקול של גיבני ואיים להרוג כל חבר בנשק אקס בעל יכולת ריפוי עצמי.
חזרתה של אורורה, בית אם, הליונס
אורורה, אהבת חייו של גיבני, חזרה לצוות אך אופייה היה שונה לחלוטין. היא לעגה לגיבני על מראהו החייתי, וניהלה מערכת יחסים עם המנהל המעוות להחריד של התוכנית. כאשר ברנט ג'קסון החליט למרוד במנהל התוכנית, הוא גייס את גיבני לכוחותיו תוך כדי שימוש בעברו עם אורורה. לאחר מכן, נראה על מסך כי גיבני איבד את כוחותיו, בעקבות מעשיה של מכשפת השני באירועי בית אם. חתימת האנרגיה שלו הייתה בתוך ישות הקולקטיב, יחד עם חתימות האנרגיה של מוטאנטים רבים אשר איבדו את כוחותיהם.
גיבני חזר עם כוחותיו ועם קולו, ונאבק נגד וולברין לפי הוראותיו של רומולוס. תוכניתו לזריקת וולברין לבור פלדה מותכת השתבשה בשל הגעתו של אומגה רד, שהעניק לוולברין זמן להימלט והרג את גיבני בקרב.
חבר העמים של אנגליה
חבר העמים היה המבנה הפוליטי בתקופה שבין 1649 ל-1660 כאשר אנגליה וויילס, מאוחר יותר יחד עם אירלנד וסקוטלנד, נשלטו כרפובליקה לאחר תום מלחמת האזרחים האנגלית השנייה ומשפטו והוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה. קיומה של הרפובליקה הוכרז באמצעות "חוק המכריז על אנגליה כחבר העמים", שאומץ על ידי הפרלמנט המצומצם ב-19 במאי 1649. הכוח בחבר העמים בתחילה היה נתון בעיקר בפרלמנט ובמועצת המדינה. במהלך התקופה נמשכה הלחימה, במיוחד באירלנד ובסקוטלנד, בין הכוחות הפרלמנטריים לבין המתנגדים להם, בכיבוש הקרומווליאני של אירלנד ובמלחמה האנגלו-סקוטית בשנים 1650–1652.
בשנת 1653, לאחר פירוק הפרלמנט המקוצץ, מועצת הצבא אימצה את מכשיר הממשל שהפך את אוליבר קרומוול ללורד פרוטקטור של "קהילת אנגליה, סקוטלנד ואירלנד" מאוחדת, שחנכה את התקופה המכונה בימינו הפרוטקטורט. לאחר מותו של קרומוול, ובעקבות תקופה קצרה של שלטון תחת בנו, ריצ'רד קרומוול, פרלמנט הפרוטקטורט פוזר ב-1659 והפרלמנט המקוצץ כונס, והחל תהליך שהוביל לשיקום המלוכה ב-1660. לעיתים נעשה שימוש במונח חבר העמים במשך כל השנים 1649 עד 1660 – שנקרא על ידי חלקם האינטררגנום – אם כי עבור היסטוריונים אחרים, השימוש במונח מוגבל לשנים שקדמו להנחת השלטון הרשמית של קרומוול ב-1653.
בדיעבד, תקופת השלטון הרפובליקאי באנגליה הייתה כישלון בטווח הקצר. במהלך תקופה של 11 שנים לא הוקמה ממשלה יציבה שתשלוט במדינה האנגלית יותר מכמה חודשים בכל פעם. כמה מבנים אדמיניסטרטיביים נוסו, וכמה פרלמנטים כונסו ובוטלו, אך התקבלה מעט דרך לחקיקה משמעותית ומתמשכת. הכוח היחיד ששמר על זה היה אישיותו של אוליבר קרומוול, שהפעיל שליטה באמצעות הצבא באמצעות ה"גרנדיים", שכללו מייג'ור-גנרלים ומנהיגים צבאיים בכירים אחרים של צבא המודל החדש. לא רק משטרו של קרומוול התפורר לכמעט אנרכיה עם מותו וניהולו הקצר של בנו, אלא שהמלוכה שהפיל הוחזרה ב-1660, ופעולתה הראשונה הייתה רשמית למחוק את כל העקבות לרפורמות חוקתיות כלשהן של התקופה הרפובליקנית. ובכל זאת, הזיכרון של המטרה הפרלמנטרית, שכונתה על ידי חיילי צבא הדגם החדש," המטרה הישנה והטובה", התעכב. אולם היא תוביל את הפוליטיקה האנגלית ובסופו של דבר תביא למונרכיה חוקתית.
תקופת חבר העמים זכורה יותר בזכות ההצלחה הצבאית של תומאס פיירפקס, אוליבר קרומוול וצבא המודל החדש. מלבד ניצחונות מהדהדים במלחמת האזרחים האנגלית, הצי המתוקן בפיקודו של רוברט בלייק הביס את ההולנדים במלחמה מלחמת הולנד–אנגליה הראשונה שסימנה את הצעד הראשון לקראת העליונות הימית של אנגליה. באירלנד, תקופת חבר העמים זכורה בגלל ההכנעה האכזרית של קרומוול לאירים, שהמשיכה את המדיניות של תקופות טיודור וסטיוארט.
הפרלמנט המקוצץ
הפרלמנט המקוצץ נוצר על ידי הטיהור של פרייד של אותם חברי הפרלמנט הארוך שלא תמכו בעמדה הפוליטית של ה-Grandees בצבא המודל החדש. רגע לפני ואחרי הוצאתו להורג של המלך צ'ארלס הראשון ב-30 בינואר 1649, הפרלמנט המקוצץ העביר מספר פעולות של הפרלמנט שיצרו את הבסיס המשפטי לרפובליקה. עם ביטול המלוכה, המועצה הסודית ובית הלורדים, הייתה לה סמכות מבצעת ומחוקקת בלתי מבוקרת. מועצת המדינה האנגלית, שהחליפה את המועצה הסודית, השתלטה על רבים מהתפקידים הביצועיים של המלוכה. היא נבחרה על ידי הפרלמנט המקוצץ, ורוב חבריה היו חברי פרלמנט. עם זאת, הפרלמנט המקוצץ היה תלוי בתמיכת הצבא שאיתו הייתה לו מערכת יחסים מאוד לא פשוטה. לאחר הוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון, בית הנבחרים ביטל את המלוכה ואת בית הלורדים. היא הכריזה על תושבי אנגליה "וכל הדומיניונים והטריטוריות השייכות אליהם" ככאלה שיהיו מעתה תחת השלטון של "חבר העמים", למעשה רפובליקה.
מבנה
בטיהור של פרייד, כל חברי הפרלמנט (כולל רוב הפרסביטריאנים הפוליטיים) שלא קיבלו את הצורך להביא את המלך למשפט הודחו. לפיכך, לפרלמנט המקוצץ מעולם לא היו יותר ממאתיים חברים (פחות ממחצית ממספר החברים בפרלמנט הארוך המקורי). הם כללו: תומכים של עצמאים דתיים שלא רצו כנסייה מבוססת וחלקם הזדהו עם הלוולרים; פרסביטריאנים שהיו מוכנים להתמודד עם משפטו והוצאתו להורג של המלך; ומאוחר יותר מתוודים, כגון חברי פרלמנט שהודרו בעבר שהיו מוכנים להוקיע את המשא ומתן על חוזה ניופורט עם המלך.
רוב חברי הפרלמנט המקוצץ היו אצילים, אם כי היה שיעור גבוה יותר של אצילים ממעמד נמוך יותר ועורכי דין מאשר בפרלמנטים הקודמים. פחות מרבע מהם היו רוצחי המלך. זה הותיר את הפרלמנט המקוצץ כגוף שמרני ביסודו, שהאינטרסים שלו בבעלות על הקרקע ובמערכות המשפט הקיימות גרמו לכך שלא ירצה לעשות בהם רפורמה.
סוגיות והישגים
במשך השנתיים הראשונות של חבר העמים, הפרלמנט המקוצץ התמודד עם משבר כלכלי וסיכון לפלישה מסקוטלנד ואירלנד. עד 1653 קרומוול והצבא חיסלו במידה רבה את האיומים הללו.
היו חילוקי דעות רבים בין הפלגים של הפרלמנט המקוצץ. חלקם רצו רפובליקה, אך אחרים העדיפו לשמור על סוג של ממשלה מלוכנית. רוב המעמדות השליטים המסורתיים של אנגליה התייחסו לפרלמנט המקוצץ כממשלה בלתי חוקית המורכבת ממרצחי שלטון והדיוטות שעלו לגדולה. עם זאת, הם גם היו מודעים לכך שהפרלמנט המקוצץ עשוי להיות כל מה שעומד בדרכה של דיקטטורה צבאית מוחלטת. מיסים גבוהים, בעיקר כדי לשלם לצבא, גרמו למרמור של האצילים. רפורמות מוגבלות הספיקו כדי לסתור את המעמד השליט אבל לא מספיק כדי לספק את הרדיקלים.
למרות חוסר הפופולריות שלו, הפרלמנט המקוצץ היה קישור לחוקה הישנה ועזר ליישב את אנגליה ולהפוך אותה לבטוחה לאחר המהפך הגדול בתולדותיה. עד 1653, צרפת וספרד הכירו בממשלתה החדשה של אנגליה.
רפורמות
אף על פי שהכנסייה האנגליקנית נשמרה, דוכאה האפיסקופות וחוק האחידות 1558 בוטל בספטמבר 1650. בעיקר על פי התעקשות הצבא, כנסיות עצמאיות רבות נותרו, על אף שכולם עדיין נאלצו לשלם מעשר לכנסייה שהוקמה.
נשיא על הכוונת
נשיא על הכוונת (באנגלית: The Day of the Jackal) הוא ספר מאת הסופר הבריטי פרדריק פורסיית'. הספר עוסק בניסיון התנקשות בנשיא צרפת שארל דה גול.
חבר העמים של אנגליה
רפורמות
כמה שיפורים קטנים בוצעו בחוק ובפרוצדורה בבית המשפט; לדוגמה, כל ההליכים בבית המשפט התנהלו כעת באנגלית ולא בצרפתית נמוכה או בלטינית. עם זאת, לא היו רפורמות נרחבות במשפט המקובל. זה הרגיז את האצילים, שראו בחוק המקובל מחזק את מעמדם ואת זכויות הקניין שלהם.
הפרלמנט המצומצם העביר חוקים מגבילים רבים להסדרת התנהגותם המוסרית של אנשים, כמו סגירת תיאטראות ודרישה לשמירה קפדנית על יום ראשון. זה הרגיז את רוב האצילים.
הדחה
קרומוול, בסיוע תומאס הריסון, פיטר בכוח את הפרלמנט המצומצם ב-20 באפריל 1653, מסיבות שאינן ברורות. התיאוריות הן שהוא חשש שהפרלמנט המצומצם מנסה להנציח את עצמו כממשלה, או שהפרלמנט המצומצם מתכונן לבחירות שיכולות להחזיר רוב נגד חבר העמים. רבים מחברי הפרלמנט המצומצם לשעבר המשיכו להתייחס לעצמם כסמכות החוקתית הלגיטימית היחידה של אנגליה. הפרלמנט המצומצם לא הסכים לפירוק שלו; השקפתם המשפטית והחוקתית לפיה זה לא חוקי התבססה על חוק הזיכיון של צ'ארלס האוסר על פירוק הפרלמנט ללא הסכמתו שלו (ב-11 במאי 1641, מה שהוביל לכך שכל תקופת חבר העמים היו השנים האחרונות של הפרלמנט הארוך לדעת הרוב שלהם).
נשיא על הכוונת
עלילה
קהילת המודיעין הצרפתית בכלל ושירות הביון הצרפתי בפרט נזעקו למנוע את המזימה וקיימו חקירה משותפת עם הביון הבריטי. על המצוד אחר "התן" הופקד מפקח המשטרה קלוד לאבאל, שנחשב לבלש הטוב ביותר בצרפת. המרדף אחר המתנקש התנהל לאורכה ולרוחבה של אירופה כאשר "התן" קרב יותר ויותר למטרתו והמפקח לאבאל סוגר על טרפו אף הוא.
אזכורים בתרבות
הטרוריסט הנודע איליץ' רמירס סאנצ'ס זכה לכינוי התן על ידי העיתונות, משום הדמיון בדרכי פעולתו וחמקנותו שהזכירו את גיבור ספרו של פרדריק פורסיית'. עותק מספר זה נמצא בחדרו במלון בעת אחד מהחיפושים הרבים אחריו.
חבר העמים של אנגליה
פרלמנט השיירים, יולי-דצמבר 1653
לאחר פירוק הפרלמנט המצומצם חלה תקופה קצרה בה קרומוול והצבא שלטו לבד. לאף אחד לא הייתה סמכות חוקתית לקרוא לבחירות, אבל קרומוול לא רצה לכפות דיקטטורה צבאית. במקום זאת, הוא שלט באמצעות "אספה מועמדת" שלדעתו תהיה קלה לשליטה של הצבא מכיוון שקציני הצבא עשו את המינוי.
נשיא על הכוונת
עיבודים לקולנוע
הספר עובד לשלושה לסרטי קולנוע. הסרט הראשון משנת 1973, ששמו זהה לשם הספר "נשיא על הכוונת", בוים על ידי פרד זינמן ומככב בו אדוארד פוקס בדמותו של "התן". הסרט השני משנת 1997, ששמו "התן", בסרט זה שונתה העלילה במעט, ובמהלכו מנסים סידני פואטייה, המגלם את סגן ראש ה-FBI וריצ'רד גיר, המגלם מתנקש מהמחתרת האירית, למנוע מן "התן", אותו מגלם ברוס ויליס, להתנקש בחיי נשיא ארצות הברית. בשנת 2015 יצא סרט נוסף על פי הספר, שנקרא אף הוא "נשיא על הכוונת", בכיכובו של סמואל ל. ג'קסון.
חבר העמים של אנגליה
פרלמנט השיירים, יולי-דצמבר 1653
פרלמנט השיירים היה בניגוד לפרלמנט המקוצץ לשעבר והאצילים גיחכו עליו כאספה של אנשים נחותים. יותר מ-110 מתוך 140 חבריו היו בעלי מעמד חברתי נמוך יותר או בעלי מעמד חברתי גבוה יותר; יוצא דופן היה Praise-God Barebone, סוחר בפטיסט שעל שמו קיבלה האספה את כינוי הגנאי שלה. רבים היו משכילים היטב.
האספה שיקפה את מגוון הדעות של הקצינים שהציעו אותה. הרדיקלים (כ-40) כללו גרעין קשה של מונרכיסטים חמישי שרצו להיפטר מהחוק המקובל ומכל שליטה של המדינה בדת. המתונים (כ-60) רצו כמה שיפורים במערכת הקיימת והיו עשויים לעבור לצד הרדיקלי או השמרני בהתאם לנושא. השמרנים (כ-40) רצו לשמור על הסטטוס קוו, מכיוון שהחוק המקובל הגן על האינטרסים של האצילים, ומעשרות ופטרונות היו רכוש יקר ערך.
קרומוול ראה בפרלמנט השיירים גוף מחוקק זמני שהוא קיווה שייצור רפורמות ויפתח חוקה עבור חבר העמים. עם זאת, החברים היו חלוקים בסוגיות מפתח, רק ל-25 היו ניסיון פרלמנטרי קודם, ועל אף שרבים היו בעלי הכשרה משפטית מסוימת, לא היו עורכי דין מוסמכים.
הפרוטקטורט, 1653–1659
ב-12 באפריל 1654, על פי תנאי הכרזת האיחוד, הוצאה הפקודה לאיחוד סקוטלנד לחבר העמים יחד עם אנגליה על ידי הלורד פרוטקטור והוכרזה בסקוטלנד על ידי המושל הצבאי של סקוטלנד, הגנרל ג'ורג' מונק, הדוכס הראשון מאלבמארל. הפקודה הכריזה כי "יש לאחד את תושבי סקוטלנד עם חבר העמים של אנגליה לכדי חבר העמים אחד ותחת ממשלה אחת" וקבעה כי יש להציב "סמל חבר העמים" חדש, המשלב את צלב אנדראס הקדוש, על "כל החותמות הציבוריות"., חותמות משרה וחותמות של גופים אזרחיים או תאגידיים, בסקוטלנד" כ"תג של האיחוד הזה".
פרלמנט הפרוטקטורט הראשון
קרומוול ומועצת המדינה שלו בילו את החודשים הראשונים של 1654 בהכנות לפרלמנט הפרוטקטורט הראשון על ידי עריכת קבוצה של 84 הצעות חוק לדיון. הפרלמנט נבחר בחופשיות (חופשיות ככל שיכולות להיות בחירות כאלה במאה ה-17) וככזה, הפרלמנט היה מלא במגוון רחב של אינטרסים פוליטיים, וככזה לא השיג אף אחת ממטרותיו; הוא פורק ברגע שהחוק איפשר זאת על ידי קרומוול לאחר שלא העביר אף אחת מהצעות החוק של קרומוול.
שלטון המייג'ור-גנרלים ופרלמנט הפרוטקטורט השני
לאחר שהחליט שהפרלמנט אינו אמצעי יעיל להפעלת מדיניותו, הקים קרומוול מערכת של שלטון צבאי ישיר של אנגליה במהלך תקופה הידועה בשם שלטון המייג'ור-גנרלים; כל אנגליה חולקה לעשרה אזורים, כל אחד מהם נשלט ישירות על ידי אחד מהמייג'ור-גנרלים של קרומוול, שקיבלו סמכויות גורפות לגבות מיסים ולאכוף את השלום. המייג'ור-גנרלים היו מאוד לא פופולריים, עובדה שהם עצמם שמו לב אליה ורבים דחקו בקרומוול לקרוא לפרלמנט אחר כדי לתת לשלטונו לגיטימציה.
בניגוד לפרלמנט הקודם, שהיה פתוח לכל הגברים הזכאים בחבר העמים, הבחירות החדשות הוציאו מפורשות את הקתולים והרויאליסטים מלהתמודד או להצביע; כתוצאה מכך, הוא היה מלא בחברים שהיו יותר בקנה אחד עם הפוליטיקה של קרומוול עצמו. הצעת החוק הגדולה הראשונה שהועלתה לדיון הייתה הצעת חוק המיליציה, אשר הוצבעה בסופו של דבר על ידי בית הנבחרים. כתוצאה מכך הסתיימה סמכותם של המייג'ור-גנרלים לגבות מיסים כדי לתמוך במשטרים שלהם, ושלטון המייג'ור-גנרלים הגיע לקיצה. החלק השני של החקיקה העיקרית היה העברת העתירה והעצה הצנועה, רפורמה חוקתית גורפת שהיו לה שתי מטרות. הראשון היה לשמור לפרלמנט זכויות מסוימות, כמו תקופה קצובה של שלוש שנים (שהלורד פרוטקטור נדרש לעמוד בה) ולשמור לפרלמנט את הזכות הבלעדית למיסוי. השני, כוויתור לקרומוול, היה להפוך את הלורד פרוטקטור לתפקיד תורשתי ולהמיר את התואר למונרכיה חוקתית רשמית. קרומוול סירב לתואר מלך, אך קיבל את שאר החקיקה, שהתקבלה בצורה סופית ב-25 במאי 1657.
מושב שני של הפרלמנט התכנס ב-1658; היא אפשרה לחברי פרלמנט שהודרו בעבר (שלא הורשו לשבת במקומותיהם בגלל נטיות קתוליות ו/או מלכותיות) לשבת במקומותיהם, אולם הדבר הפך את הפרלמנט להרבה פחות צייתן לרצונותיהם של קרומוול והמייג'ור-גנרלים; היא השיגה מעט אג'נדה חקיקתית ופורקה לאחר מספר חודשים.
ריצ'רד קרומוול ופרלמנט הפרוטקטורט השלישי
עם מותו של אוליבר קרומוול בשנת 1658, בנו, ריצ'רד קרומוול, ירש את התואר, לורד פרוטקטור. ריצ'רד מעולם לא שירת בצבא, מה שאומר שהוא איבד את השליטה על המייג'ור-גנרלים שהיו מקור הכוח של אביו שלו. פרלמנט הפרוטקטורט השלישי זומן בסוף 1658 וכונס ב-27 בינואר 1659. המעשה הראשון שלו היה לאשר את תפקידו של ריצ'רד בתור לורד פרוטקטור, וזה הועבר ברוב לא מבוטל, אך לא מוחץ. עם זאת, מהר מאוד התברר שלריצ'רד אין שליטה על הצבא ומהר מאוד התפתחו סיעות בפרלמנט. סיעה אחת קראה להחזיר את הפרלמנט המקוצץ ולחזור לחוקת חבר העמים, בעוד שסיעה אחרת העדיפה את החוקה הקיימת. ככל שהצדדים הפכו יותר ויותר ניצים, ריצ'רד פיזר את הפרלמנט. הוא הודח מהשלטון במהירות, והנהגת הצבא הנותרת נזכרה בפרלמנט המקוצץ, והכינה את הבמה לחזרתה של המלוכה שנה לאחר מכן.
1659–1660
לאחר שהגרנדים בצבא המודל החדש הדיחו את ריצ'רד, הם כינסו מחדש את הפרלמנט המקוצץ במאי 1659. צ'ארלס פליטווד מונה לחבר בוועדת הביטחון ובמועצת המדינה, ולאחד משבעת הנציבים של הצבא. ב-9 ביוני הוא מונה כלורד הכללי (מפקד העליון) של הצבא. עם זאת, כוחו התערער בפרלמנט, שבחר להתעלם מסמכות הצבא באופן דומה לפרלמנט שלפני מלחמת האזרחים. ב-12 באוקטובר 1659 מינה בית הנבחרים את הגנרל ג'ון למברט וקצינים אחרים, והעמיד את פליטווד כראש מועצה צבאית בסמכותו של יושב ראש בית הנבחרים הבריטי. למחרת הורה למברט לסגור את דלתות הבית ולהשאיר את החברים בחוץ. ב-26 באוקטובר מונתה "ועדת ביטחון", שבה היו חברים פליטווד ולמברט. למברט מונה לגנרל של כל הכוחות באנגליה ובסקוטלנד, עליהם פיקד קודם לכן פליטווד. למברט נשלח כעת, על ידי ועדת הביטחון, עם כוח גדול לפגוש את ג'ורג' מונק, שהיה מפקד הכוחות האנגלים בסקוטלנד, ולנהל עמו משא ומתן או להכריח אותו לעמוד בתנאי הוועדה.
לתוך האווירה הזו צעד הגנרל ג'ורג' מונק דרומה עם צבאו מסקוטלנד. צבאו של למברט החל לנטוש אותו, והוא חזר ללונדון כמעט לבדו. ב-21 בפברואר 1660, החזיר מונק את החברים הפרסביטריאניים בפרלמנט הארוך "המטוהרים" על ידי פרייד, כדי שיוכלו להכין חקיקה לפרלמנט חדש. פליטווד הודח מתפקידו והצטווה להופיע בפני הפרלמנט כדי לענות על התנהגותו. ב-3 במרץ נשלח למברט למצודת לונדון, ממנה ברח חודש לאחר מכן. למברט ניסה להצית מחדש את מלחמת האזרחים לטובת חבר העמים על ידי הוצאת כרוז הקורא לכל תומכי "המטרה הישנה והטובה" להתכנס בשדה הקרב של אדג'היל. עם זאת, הוא נתפס מחדש על ידי קולונל ריצ'רד אינגולדסבי, רג'יסייד שקיווה לזכות בחנינה על ידי מסירת למברט למשטר החדש. הפרלמנט הארוך פיזר את עצמו ב-16 במרץ.
ב-4 באפריל 1660, בתגובה להודעה סודית ששלח מונק, פרסם צ'ארלס השני את הצהרת ברדה, אשר הודיעה על תנאי קבלתו לכתר אנגליה. מונק ארגן את פרלמנט הוועידה, שהתכנס לראשונה ב-25 באפריל. ב-8 במאי הכריזה הוועידה כי המלך צ'ארלס השני היה המלך החוקי מאז הוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון בינואר 1649. צ'ארלס חזר מהגלות ב-23 במאי. הוא נכנס ללונדון ב-29 במאי, יום הולדתו. כדי לחגוג את "שובו של הוד מלכותו לפרלמנט שלו" 29 במאי הפך לחג ציבורי, הידוע בכינויו "יום תפוח האלון". הוא הוכתר במנזר וסטמינסטר ב-23 באפריל 1661.
אביגיל מייזליק
אביגיל מייזליק (נולדה ב-1967) היא שפית, מחברת ספרי בישול וסופרת.
קורות חייה
נולדה בשם אביגיל ביסר בקיבוץ גזית ליד הר תבור, שם גדלה בבית חילוני עד גיל 18. בת לאב ארגנטינאי - יצחק בייסר ואם צרפתייה - מדלן בייסר. האם, ילידת אלבי שבצרפת. בתקופת מלחמת העולם השנייה הצטרפו הוריה לפרטיזנים צרפתים בדרום צרפת והסתירו את בתם במנזר. לאחר המלחמה עברו לארגנטינה, שם נפגשו הוריה של אביגיל, עלו לישראל והתחתנו. אביגיל למדה לבשל מאמה.
בצבא הייתה כתבת בירחון "במחנה נח"ל" ובמקביל מכרה עוגות שאפתה. בתום שירותה הצבאי למדה במשך שנה בקורס "אמנות המטבח" במלון דן, ובמקביל עבדה במסעדת "קרן" של חיים כהן. אחר-כך עבדה במסעדות שונות, בהן מסעדת Lucknam Park השוכנת בטירה עתיקה ליד באת' (1988-9), שם עבדה קרוב לשנה בכל מחלקות המטבח ושם פיתחה רבות את כישוריה. אחר-כך שבה לישראל ועבדה במסעדת "גרגנטוא" של לאון אלקלעי, שעברה מיפו להרצליה פיתוח, בה עבדה כשפית הראשית.
אביגיל מייזליק כתבה בכתב העת "על השולחן" בשנים 1995–2000. במקביל החלה להתמחות במזון בריאות. כמו כן פתחה באותה תקופה קייטרינג פרטי שהכין ארוחות עבור אירועים קטנים. אחר-כך נסעה שוב לאנגליה, בה עבדה בכמה מסעדות בריאות, כששבה לישראל עבדה חודשיים במסעדת "ניצת השקד".
בגיל 27 חזרה בתשובה, הצטרפה לחסידות ברסלב ועברה לירושלים. היא המשיכה לכתוב ב"על השולחן", ובמקביל החלה לכתוב טור מזון קבוע בעיתון החרדי "משפחה", אותו היא כותבת עד היום, בו היא משלבת מתכונים וסיפורים מהחיים. כתבה ספרי בישול רבים וכמה ספרי סיפורת, רוב ספריה היו רבי מכר. היא נישאה ב-1996 לישראל מייזליק, גם הוא חוזר בתשובה, ולזוג חמישה ילדים. הם מתגוררים בבית שמש והיו בעלים של ההוצאה לאור החרדית "מייזליק ספרים", שהוקמה ב-2006. הוצאת לאור הוציאה ספרים בעיקר של סופרים חרדים ובנושאים בקשורים לדת למשל ספרים של אורי הדסה קלוש. ב-2013 נמכרה ההוצאה וכיום היא בבעלות של "קולמוס".