cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זכות הבחירה לנשים בארץ ישראל
הישורת האחרונה
הוועד הלאומי, שאיום פילוג היישוב עליו עמל כה רבות ריחף מעל ראשו, החליט לאמץ הצעה מן העבר. בשנת 1923 העלו אנשי המזרחי, שעדיין ניסו לגשש דרך לפייס את החרדים ולמנוע את המהלכים ההרסניים, דרישה לקיים משאל עם. ההצעה הזו התקבלה בסירוב מוחלט מצד ארגוני הנשים, ואף החרדים בחרו להתנגד לרעיון. בפתיחת המושב השלישי של האספה, ביוני 1925, הפתיע טהון עם הסבר לגבי ההסכם הסודי שנרקם באותה העת בין הנהגת היישוב לחרדים: הוא כלל הצבעה חשאית, והסכמת החרדים כי יקבלו את התוצאות רק אם עמדתם תהיה עמדת הרוב. הסכם זה נדחה מכל וכל, ברוב של 130 צירים אל מול 53 בלבד.
למרות האספה הסוערת, שבעקבותיה נטשו את המקום המזרחי, הספרדים והאיכרים, הוחלט כי יתקיימו בחירות חדשות בתוך שלושה שבועות, בלא תיאום עם הצדדים הנוטשים. בנוסף, הוחלט כי בבחירות יתקיים במקביל גם משאל עם, שהיה ברור כי הוא המוצא האחרון לפתרון הסוגיה. אולם, משאל העם בוטל והבחירות התקיימו כסדרן, אמנם בדיחוי קל, ובפני עצמן. הבחירות לא עברו בלי מהומות ובלי התנגדות, אבל הן עברו, כאשר אחוז ההצבעה הכללי אמנם ירד באופן משמעותי, אולם התוצאות היו מאוד חד משמעיות- ניצחון מוחץ לתנועות הפועלים, הישג אלקטורלי מרשים לתנועות הנשים, ובירושלים, מעוז החרדיות, כ-60% מהגברים מימשו את זכות הבחירה, מה שהעיד על רצון לקחת חלק בחיים הפוליטיים הגם שהם פתוחים לנשים. זה היה ניצחון מובהק במאבק הארוך הזה.
לא זו בלבד, אלא כאשר התכנסה האספה כחמישה שבועות לאחר מכן מונו לראשונה ארבע נשים לכהן כחברות מלאות בוועד הלאומי, ושתי סגניות. וכך, למרות הקשיים והרצון העז לאחד את העם למען השגת המטרה הגדולה, המאבק הוכרע ולטובת הנשים. לאורך שנים קדימה, עד שנות השלושים המאוחרות לפחות, עוד היו ניסיונות מינוריים לנסות ולצמצם את זכותן של הנשים לבחור ולהיבחר, או לשלול אותה לחלוטין.
אסתר בן צור
אסתר בן צור-ויסליצר (נולדה ב-1 באפריל 1935) היא שחיינית ישראלית בעבר. אלופת ישראל, שיאנית ישראל, אלופת המכביה ושיאנית המכביה.
NCIS: ניו אורלינס
NCIS: ניו אורלינס (באנגלית: NCIS: New Orleans) היא סדרת פעולה טלוויזיונית אמריקאית ששודרה לראשונה ב- CBS ב-23 בספטמבר 2014. הסדרה היא ספין אוף שעלתה לאחר העונה השתים עשרה של NCIS. בסדרה כיכבו בין השאר סקוט בקולה, לוקאס בלאק ו- סי-סי-אייץ' פאונדר. הסדרה, התרחשה וצולמה בניו אורלינס, והייתה הסדרה השלישית של הזכיינית NCIS. במאי 2020 חודשה התוכנית לעונה השביעית, שעלתה לראשונה ב-8 בנובמבר 2020. בפברואר 2021, CBS הודיעה שהעונה השביעית תהיה האחרונה של הסדרה.
אסתר בן צור
ביוגרפיה
נולדה וגדלה בחיפה. בת יחידה לאביה מקס, שעבד ב"חרות" ולאמה אירנה, שעבדה כעובדת סוציאלית בעיריית חיפה. היא למדה לשחות לבד, בגיל 9 בבריכת בת גלים, תוך כדי שהתבוננה בלימודי השחיה שהעביר המדריך בן ציון. לאחר מכן, החלה להתאמן בצורה מסודרת בקבוצת "הפועל חיפה" בהדרכת צבי רסנר.
NCIS: ניו אורלינס
הסדרה הסתיימה ב-23 במאי 2021, מה שהפך אותה לתוכנית הראשונה בזיכיון NCIS שהסתיימה.
אסתר בן צור
ביוגרפיה
במכביה השלישית, שנערכה בשנת 1950, זכתה בן צור במדליית הארד במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 3:42.2 דקות, אחרי עליזה וירץ (3:32.2 דקות).
NCIS: ניו אורלינס
רקע
NCIS: ניו אורלינס עוקבת אחר צוות של סוכנים מיוחדים של שירות החקירות הפליליות של הצי (NCIS) המוצבים בניו אורלינס, לואיזיאנה ובראשם הסוכן המיוחד המפקח דוויין קסיוס פרייד (סקוט בקולה). הצוות מתמקד בפשעים שמערבים אנשי חיל הים וחיל הנחתים של ארצות הברית, והם פועלים מנהר המיסיסיפי ועד טקסס פאנהנדל. הצוות עובד תחת פיקוחו של פרייד, בתחילת הסדרה כריסטופר לאסאל (לוקאס בלאק), סגן שריף לשעבר של ג'פרסון פאריש שגויס על ידי פרייד בעקבות הוריקן קתרינה, ומרדית' ברודי (זואי מקללן), שעבדה כסוכן ימית ורוצה להשאיר את עברה מאחור כשהיא עוברת לניו אורלינס. הם נעזרים בד"ר לורטה ווייד ( סי-סי-אייץ' פאונדר ), חוקרת מקרי המוות של ג'פרסון פאריש, סבסטיאן לונד (רוב קרקוביץ'), מומחה לזיהוי פלילי המסייע לוויד, ופטון פליים (דריל "צ'יל" מיטשל), האקר על כיסא גלגלים שהפך למומחה מחשבים עבור NCIS. בעונה השנייה, סוניה פרסי (שליטה גרנט), סוכנת מיוחדת של ATF שסייעה לקבוצה בתיק בעונה הקודמת, מצטרפת אליהם באופן קבוע.
אסתר בן צור
ביוגרפיה
במכביה הרביעית, שנערכה בשנת 1953, זכתה בן צור במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא יסוד של המכביה ובשיא ישראלי חדש של 1:40.2 דקות, לפני חרלובסקי מדנמרק (1:41.7 דקות) וג'יין מאנגליה (1:46 דקות), שיפור לשיאה הישראלי הקודם שעמד על 1:51 דקות.
NCIS: ניו אורלינס
רקע
בסוף העונה השנייה, תיק הכולל מתקפת טרור מקומית וסוכן מושחת של המחלקה לביטחון פנים מובילים לתגובת נגד שמגיעה לשיאה בהתפטרותה של ברודי מ-NCIS בתחילת עונה 3. בעקבות זאת, סוכנת ה-FBI המיוחדת תמי גרגוריו (ונסה פרליטו) נשלחת לחקור את פרייד וצוותו; מאוחר יותר היא מגויסת ל-NCIS לאחר שפוטרה על ידי ה-FBI לאחר שחלק חיוני בתיק שלהם נגד קרטל סמים השתבש כשהיא הייתה אחראית עליו. כמו כן, סבסטיאן, לאחר שהתעניין בעבודת שטח, משלים אימונים ומצטרף לצוות כסוכן זיהוי פלילי במהלך העונה.
אסתר בן צור
חיים אישיים
בשנת 1952 נישאה למרדכי בן צור. לזוג שלושה ילדים וכן נכדים ונינים. התגוררה מספר שנים בקריית טבעון ועבדה כמזכירה במכללת אורנים.
NCIS: ניו אורלינס
רקע
לקראת סוף עונה 4, פרסי עוזב את הקבוצה לאחר שקיבל הצעה להצטרף ל-FBI. זמן קצר לאחר מכן, פרייד נורה וכמעט נהרג על ידי אשתו הנקמנית של מתנקש הקשור לתיק קלירווטר, שאותו הרג בעונה 3. הוא מתאושש בתחילת עונה 5, ומאוחר יותר מקבל קידום לסוכן מיוחד-אזורי-אחראי. מגיעה כדי להחליף אותו היא הסוכנת המיוחדת המפקחת האנה חורי (נקאר זדגאן), סוכנת מודיעין לשעבר שמחפשת להתיישב ולהתחבר מחדש עם משפחתה.
אסתר בן צור
חיים אישיים
בן צור מתגוררת בחיפה.
NCIS: ניו אורלינס
רקע
בעונה 6, חורי מפוטרת מתפקידה כמנהלת הצוות לאחר שלא עמדה בפרוטוקולים בזמן פעולה משותפת עם ה-FBI, מה שמאפשר לפרייד לחזור ולתפוס מחדש את תפקידו הישן, אם כי חורי נשארת תחת פיקודו. כמו כן, במהלך העונה, החיפוש של לסאל אחר היעלמותו של אחיו קייד, ומאוחר יותר, הרצח שלו, מובילים למותו שלו בידי אותו רוצח. הוא מוחלף על ידי הסוכן המיוחד האנטי-סוציאלי קוונטין קרטר (צ'ארלס מייקל דייוויס) סוכן בעל מוניטין של אחד שעובד לבד אשר בהדרגה לומד לעבוד בצוות.
בעונה 7, עם מגפת הקורונה שהכניסה את העיר ניו אורלינס לאי ודאות, מפקדת הג'אג ריטה דוורו (צ'לסי פילד), חברתן הוותיקה של פרייד ועורכת דין ותיקה, מצטרפת למשרד התובע הכללי כדי לסייע בהשבת הצדק החברתי, בעוד פרייד מצטרף לכוח משימה שהוקם על ידי ראש העיר כדי לשקם את העיר. השניים מתחתנים בסופו של דבר בגמר הסדרה.
אבון (עיר)
אבון (בהונגרית: Abony) היא עיר במחוז פשט שבהונגריה.
הכפר אבון הוקם ככל הנראה במאה ה-13. תיעוד כתוב לקיומו של הכפר ולבעלות מקומית עליו קיים מהמאה ה-15. במאה ה-16, עם פלישת העות'מאנים, נפל הכפר תחת שטחי שליטתם ונהרס כמעט לחלוטין. בתחילת המאה ה-18 גדלה אוכלוסיית הכפר והוא הוכר כעיר. ליד העיר התחולל אחד הקרבות במלחמת העצמאות ההונגרית של 1848.
בעיר נמצאים מוזיאון עממי, טירה, בית כנסת, כנסייה קתולית, כנסייה פרוטסטנטית ומאוזוליאום של נכבדים מקומיים.
הקהילה היהודית
אזכור ראשון של יהודים באבון קיים מהמחצית הראשונה של המאה ה-18. בית הכנסת הוקם ב-1756, וב-1788 נוסד בית הספר היהודי. ב-1840 נמנו ביישוב 912 יהודים אך מאז מספרים הלך והתמעט. בינואר 1941 היו בעיר 315 יהודים, רובם נאולוגים. הצבא הגרמני כבש את הונגריה ב-19 במרץ 1944. במאי הוצאה פקודה להקים גטאות במחוז, ובגטו אבון רוכזו יהודי העיר ויהודי הנפה. ביוני גורשו יהודי הגטו בשני טרנספורטים שיצאו לאושוויץ.
מקסים דה קויפר
מקסים דה קויפר (בהולנדית: Maxim De Cuyper; נולד ב-22 בדצמבר 2000 בקנוקה-הייסט שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת וסטרלו מליגת העל הבלגית, בהשאלה מקלאב ברוז'.
קריירת מועדונים
דה קויפר גדל במחלקות הנוער של KFC הייסט, בלאו-צווארט וקלאב ברוז'. ב-20 בפברואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של קלאב ברוז', בתיקו 1-1 נגד מנצ'סטר יונייטד במסגרת הליגה האירופית לעונת 2019/2020.
ב-2 באוגוסט 2021 הושאל דה קויפר לווסטרלו מליגת המשנה הבלגית. לאחר העפלת המועדון לליגת העל הבלגית, הוארכה השאלתו גם לעונת.
קריירה בינלאומית
דה קויפר הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.
סיטרואן 2CV
סיטרואן 2CV, המכונה גם דה שבו (בצרפתית: deux chevaux; בתרגום חופשי: "שני סוסים") הוא דגם מכונית חסכוני שיוצר בידי יצרנית המכוניות הצרפתית סיטרואן בין השנים 1948 ו-1990. דגם ה-2CV שייך לקבוצת מכוניות מצומצמת שהוצגו לראשונה זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה וזכו להצלחה לאורך שנים רבות לאחר מכן - במקרה של דגם זה, במשך 42 שנים. גרסת הרכב של פייר-ג'ולס באולנג'ר משנות השלושים הייתה חדשנית לתקופתה בהיבטים הבאים:
המכונית נמכרה היטב בישראל, ואף שימשה כרכב צמוד לקציני צה"ל בדרגת סרן-רס"ן. ניתן לה הכינוי המזלזל "פחנוע".
דגם ההופמן 2CV אשר יוצר בגרמניה בין השנים 1988-2007 התבסס על דגם ה "סיטרואן 2CV"
דגם הקופה סיטרואן ביז'ו אשר יוצר בבריטניה בין השנים 1964–1959 התבסס על דגם "סיטרואן 2CV".
יוצרו 3,872,583 יחידות.
פרויקט TPV
אנדרה לפברה היה המהנדס הראשי בפרויקט TPV (ראשי תיבות של Très Petite Voiture - מכונית קטנה מאוד). בשנת 1939 מפתחי המכונית כבר סברו כי היא מוכנה לצאת לשוק ומספר אבות-טיפוס של הדגם נבנו. אבות-הטיפוס הללו היו בנויים בחלקם מאלומיניום או מגנזיום והכילו מנועים בעלי מנגנוני קירור הפועלים על מים. מושבי המכונית היו ערסלים שנתלו מגג המכונית על ידי חוטים.
במהלך כיבוש צרפת בידי גרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה, מנהלי מישלן (בעלת המניות המרכזית של סיטרואן) וסיטרואן החליטו להסתיר את פרויקט TPV מהנאצים, מתוך חשש מפני בקשות צבאיות לאספקת הרכב שפותח בפרויקט. חלק מרכבי ה-TPV הוחבאו במקומות מסתור ואחרים הושמדו. בשש השנים הבאות התעמק באולנג'ר בחיפוש אחר חידושים ושיפורים. לפני שנת 1994 סברו כי רק שני אבות-טיפוס מהפרויקט שרדו, אך בשנה זו נמצאו שלושה רכבים נוספים מהפרויקט, בתוך אסם. נכון לשנת 2003, ידועים רק חמישה רכבי TPV ששרדו. במשך זמן רב, סברו כי החבאת הפרויקט מהשלטונות הייתה מוצלחת עד כדי כך שכל רכבי הפרויקט אבדו לאחר המלחמה. אך למעשה, מיקומם היה ידוע לשומריהם, ובשנות החמישים ניתנה הוראה להיפטר מהם.
דגם הסיטרואן FAF נגזר מדגם ה"סיטרואן 2CV".
הוועדה הקוריאנית לטכנולוגיית חלל
הוועדה הקוריאנית לטכנולוגיית חלל (בקוריאנית: 조선우주공간기술위원회; באנגלית: Korean Committee of Space Technology בראשי תיבות: KCST) הייתה גוף ממשלתי של קוריאה הצפונית, ששימשה כסוכנות החלל הלאומית של מדינה זו.
החומר שפורסם אודות סוכנות חלל זו מצומצם ביותר, ואפילו תאריך כינונה אינו ידוע ומוערך לשנות השמונים של המאה העשרים. תפקידי הוועדה כוללים את פיתוח תחום החלל בקוריאה הצפונית, פיתוח לוויינים ומשגרים. כמו כן מצוי גוף זה בקשרים עם הקהילה הבינלאומית ובמיוחד עם גופי האו"ם הקשורים בחקר החלל.
פיתוח משגר לוויינים
המשגר טייפודונג-2, כפי שהוא ידוע מחוץ לקוריאה הצפונית, שימש לניסיון הראשון של מדינה זו להציב בחלל לוויין. לקראת שיגור הלוויין, הודיעו גורמים רשמיים בקוריאה הצפונית כי משגר הלוויינים שישגר את הלוויין החדש נקרא אונחה (Unha, "גלקסיה"). משגר לוויינים זה גדול בהרבה מהטייפודונג. ניסוי שיגור ראשון נערך בתאריך 5 באפריל 2009.
תוכנית הלוויינות
לוויין ניסיוני קטן בשם קוואנגמיונגסונג (Kwangmyŏngsŏng, "כוכב זוהר") שוגר לחלל בשנת 1998, על ידי משגר לוויינים המכונה מחוץ לקוריאה הצפונית בשם טייפודונג-2. הלוויין לא הצליח להיכנס למסלול סביב כדור הארץ. לוויין שני בשם קוואנגמיונגסונג 2 שוגר לחלל ב-5 באפריל 2009, אולם עקב תקלה בשלב השלישי של המשגר הוא כשל מלהיכנס למסלול הקפה סביב כדור הארץ. קוואנגמיונגסונג 3 הוצג לתקשורת הבינלאומית ב-8 באפריל 2012 אך שיגורו לחלל כשל באפריל 2012. לוויין חלופי הנקרא  קוואנגמיונגסונג 3(2) שוגר בהצלחה ב-12.12.12 קוואנגמיונגסונג 4, לוויין תצפית, שוגר בהצלחה ב-7 בפברואר 2016
בשנת 2013 הוחלפה הוועדה בסוכנות חדשה: המינהל הלאומי לפיתוח האוויר והחלל.
ויה ונטו
ויה ונטו (באיטלקית: Via Veneto), או בשמה המלא ויה ויטוריו ונטו (Via Vittorio Veneto), היא אחד הרחובות הראשיים והמפורסמים ברומא, בירת איטליה.
הרחוב ידוע בחנויות היוקרתיות הרבות המצויות בו וכן באזכורו בסרט של פדריקו פליני "לה דולצ'ה ויטה" אשר מתאר את הרחוב והסביבה הסמוכה לו. סרטו של פליני פרסם את הרחוב והביא לו פופולריות רבה שבעקבותיה מוקמו בו בתי קפה וחנויות יוקרתיות בשנות ה-60 וה-70. בשנות ה-80 הייתה ירידה בפופולריות של הרחוב, אולם בשנות ה-90 נפתחו בו חנויות אופנה יוקרתיות חדשות, ובראשית המאה ה-21 הרחוב נחשב לאחד הרחובות היוקרתיים ברומא.
הרחוב מקשר בין גני וילה בורגזה ושערי חומת אורליאנוס בחלקו הצפוני לפיאצה ברבריני בחלקו הדרומי. ברחוב ממוקמת הכנסייה הפוצ'ינית של לידת הבתולים הידועה בקטקומבות שלה.
אודי רוטשילד
אודי רוטשילד (נולד ב־6 באוגוסט 1980) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
רוטשילד נולד בבית החולים "העמק" בעפולה לשלמה ולדבורה (שיפמן) רוטשילד, ממקימי קיבוץ מרום גולן. הוא גדל בקיבוץ גבת עד 1987 עת הגיע לגיל 7, אז עבר עם משפחתו להתגורר בכרמיאל. רוטשילד הוא בן זקונים ולו שני אחים ואחות בכורה. בשנת 2000 החל את לימודי המשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב ומאז השתתף בסדרות טלוויזיה, ביניהן "סרוגים", "מעורב ירושלמי", "החיים זה לא הכל" ועוד. רוטשילד דיבב דמויות רבות כגון: אבא של מיילו ב"דרושות אמהות במאדים", אוסקר ב"בלינג בלינג", וריאן ב"מכוניות 3" ושיחק בתיאטראות שונים ביניהם תיאטרון חיפה, תיאטרון הבימה, תיאטרון החאן ותיאטרון הקאמרי. הוא מנגן בגיטרה ובפסנתר.
תיאטרון
בתיאטרון, החל רוטשילד את דרכו בשנת 2004 בהפקת תיאטרון חיפה למחזה "משפחת ישראלי" של בועז גאון בבימויו של משה נאור. בשנת 2005 השתתף בקופרודוקציה של תיאטרון הבימה ותיאטרון החאן במחזהו של נסים אלוני "בגדי המלך" בבימויו של מיקי גורביץ'. בשנה זו הצטרף ללהקת תיאטרון החאן. בין שלל תפקידיו בתיאטרון זה הוא השתתף בשנת 2006 בהצגה "עירם של האנשים הקטנים" מאת שלום עליכם, בבימוי אופירה הניג, בשנת 2007 גילם את קאסיו ב"אותלו" מאת שייקספיר בבימוי מיקי גורביץ', בשנת 2008 גילם את פרדי ב "הנסיכה האמריקאית" מאת נסים אלוני בבימויו של אודי בן-משה ובדצמבר 2009 גילם בתיאטרון החאן את ליסנדר ב"תעלולי סקפן" למחזהו של מולייר גם הוא בבימויו של בן משה.
מאז שנת 2011, משחק רוטשילד בתיאטרון הקאמרי. בשנה זו גילם את סימון חחאווה ב"מעגל הגיר הקווקזי" מאת ברכט לצד שלמה בראבא ובשנת 2013 גילם את התפקיד הראשי ב"הם יורים גם בסוסים" מאת הוראס מק'קוי בבימוי דדי ברון. באותה שנה השתתף במחזהו של ברטולט ברכט "אמא קוראז' וילדיה" בתפקיד "גבינה שווייצרית", בנה של קוראז' אותה גילמה תיקי דיין ובמחזה "פאנק רוק" מאת סיימון סטיבנס. בשנת 2014, גילם רוטשילד את אורסטס ב"אלקטרה" מאת סופוקלס, את התפקיד הראשי ב"אח יקר" מאת גדי ענבר בבימוי עודד קוטלר, את ליאם ב"יהודים רעים" מאת ג'ושוע הרמון ובשנת 2017 גילם את אורלנדו במחזה מאת ויליאם שייקספיר "כטוב בעינכם" בבימויו של אודי בן-משה	.
ביוני 2017, עלתה בתיאטרון הקאמרי ההצגה "קרום" מאת חנוך לוין בכיכובו של רוטשילד לצד ענת וקסמן. בפברואר 2019 עלה המחזה "אניהו" מאת רוני סיני ואתגר קרת בבימוי שירילי דשא בו רוטשילד משחק את התפקיד הראשי לצד נדב אסולין, אלי גורנשטיין ועוד. החל ממאי 2021 רוטשילד משחק בתפקיד הראשי בהצגה "4 אימהות" בתיאטרון בית לסין. את המחזה כתב דניאל לפין וביים אילן רונן. ביוני 2023 החל לשחק בהצגה "השכנים מלמעלה"המוצגת בתיאטרון הבימה.
קולנוע
רוטשילד שיחק במספר סרטי קולנוע, ביניהם: "איים אבודים" בבימוי רשף לוי בו גילם את דמותו של אמיר, ו"חסר מנוחה" של עמוס קולק, בו גילם רוטשילד את דמותו של ברוך. בשנת 2019 יצא לאקרנים הסרט "בלי דם", של הבמאי יוסף אל-דרור, בו משתתף רוטשילד בתפקיד ראשי בדמותו של רוני.
בשנת 2008 השתתף בתפקיד אורח בסדרה "סרוגים" בתור בצלאל, בן זוגה של הודיה.
ב-2015 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הטלוויזיה "ההפך".
חיים אישיים
אודי מתגורר ביפו עם בת זוגו השחקנית נטע פלוטניק ולהם שלושה בנים משותפים. אחיו הוא המוזיקאי איתמר רוטשילד.
גרילה תרבות
גרילה תרבות היא קבוצת יוצרים ישראלית, שפעלה בין השנים 2007–2017 ותמכה במאבקים חברתיים - בעיקר מאבקי עובדים, הפגנות, ושביתות או מאבקים פוליטיים נגד מבצעים צבאיים, גדר ההפרדה והתנחלויות, באמצעות שירה ומוזיקה, שאנשיה השמיעו במהלך המחאות.
על-פי המארגנים, הקבוצה קיבלה את ההשראה מפעילים רדיקליים בשנות ה-60 של המאה ה-20 בארצות הברית כמו ג'רי רובין ואבי הופמן, ששילבו בין תרבות למחאה יצירתית לא-אלימה; ומהקשת הדמוקרטית המזרחית.
פעילותה של גרילה תרבות הייתה קשורה גם לתנועת הפלאש מוב העולמית.
פעילות הארגון
דפוס האירועים ודרך הפעולה של גרילה תרבות שילב הקראת שירה ונגינה תוך הגברת עוצמת הקול באמצעות מגפון במהלך המחאה. לדברי פעילי הקבוצה, "אירוע גרילה תרבות מהווה טכנולוגיה חדשה לייצור שינוי חברתי, מתוך עמדה רדיקלית, תרבותית וצעירה של יוצרים/ות מתחומים שונים בתרבות בישראל".
קבוצת גרילה תרבות התבססה על עקרונות של זריזות ותנועה מהירה הלאה. בניגוד להפגנה, האירועים אינם מבוססים על מספר משתתפים רב, אלא על עצם האירוע וההד שלו. ההתארגנות מתחילה בדרך כלל בשבוע שבו קורה האירוע. האירועים אינם מתואמים עם המשטרה, ואינם דורשים תיאום כזה. הדבר יוצר לעיתים חיכוך עם המשטרה, אך אף פעם לא פוזר בכוח אירוע של הקבוצה.
גרילה תרבות כללה יוצרים מכתבי העת מעין, הכיוון מזרח ודקה ויוצרים נוספים. רוב היוצרים שהשתתפו בהפגנות השירה הם משוררים, אך האירועים לוו גם במוזיקאים, מרוק ועד מוזיקה מזרחית, כמו דן תורן, יובל בן-עמי וראובן המלאך. אף שהארגון היה עצמאי, פעולות רבות התרחשו בחסות כתבי העת ובשיתוף פעולה עם ארגונים כמו כוח לעובדים, מען, אחותי, בצלם, הפקות המזרח, הקרן החדשה לישראל, ארגונים לסיוע לעובדים זרים ועוד. בקבוצה היו חברים משוררים ומוזיקאים בגילאים שונים, יהודים וערבים, חלקם ידועים וחלקם אלמונים.
מארגני ומשוררי "גרילה תרבות" היו קשורים להוצאת אסופת השירה אדומה, שיצאה ב-1 במאי 2007, ועוסקת אף היא בזכויות עובדים, ולאחר מכן באסופת השירה והאמנות לצאת! שיצאה "נגד המלחמה בעזה והפקרת הדרום" בינואר 2009.
הפעילות של גרילה תרבות נעזרת בחידושי האינטרנט כמו טוויטר, פייסבוק ובלוגים, כדי לאסוף קהל ומשוררים במהירות וליצור תהודה לפעילות שלה. צילומי וידאו מהאירועים מאוחסנים באתרי אינטרנט כמו יוטיוב.
משנת 2012 הקבוצה עברה להוציא לאור ספרים ואסופות. גרילה תרבות הייתה לראשונה שערכה ופרסמה את שתי האסופות של "ערס פואטיקה" וגם את ספרה הראשון של המשוררת עדי קיסר "שחור על גבי שחור". בנוסף יצאו לאור הספרים של אייל בן משה ושל מיטל ניסים.
הקבוצה הודיעה על סגירת הפעילות וההוצאה לאור במרץ 2017.
החברים בקבוצה
קבוצת המשוררים של גרילה תרבות התחלפה מאירוע לאירוע, וגם מארגני האירועים והיוזמים שלהם. עם המשוררים שנטלו חלק באירועים נמנו יודית שחר, אהרן שבתאי, רועי ארד, מתי שמואלוף, רוני סומק, יובל בן-עמי, יהושע סימון, נוית בראל, נעמה גרשי, שי אריה מזרחי, מאיה בז'רנו, ערן צלגוב, בעז יניב, רוני הירש, תאמר מסאלחה, אלמוג בהר, אריאל גלילי, אדם דובז'ינסקי, תהל פרוש, גליה אבן-חן, ואן נויין, מרואן מח'ול ואחרים.
אידאולוגיה
לקבוצה אין "אני מאמין" פוליטי והיא לא מזוהה עם מפלגה או תנועה מסוימת. גם מבחינה פואטית, המשוררים קשורים לסגנונות שירה רבים. פעילי הקבוצה מסבירים: "אנו לא קבוצה ממוסדת, אלא תנועת גרילה תרבותית. לכן לא תמצאו משרד, או עובדים, אך תמצאו פעולות תרבותיות שיכו אתכם בפעולת גרילה, כדי להחזיר את ערכי הצדק החברתי והשוויון למרכז הדיון".
רוב משוררי הקבוצה ומארגניה מזוהים עם השמאל. אך מפני שרוב המאבקים קשורים לענייני חברה, או לנושאים כמו מאבק בחוק המאגר הביומטרי, נוטלים בה חלק גם יוצרים רבים בעלי דעות מרכזיות או ימניות מבחינה מדינית ואף יוצרים דתיים.
תגובות
מולם, טוענים אנשי הקבוצה כי פחות משבוע לאחר הפגנת השירה ב"אקרשטיין ירוחם", פוטר המנכ"ל המקומי שנחשב כקשוח, והתקבלו חלק מדרישות העובדים, ולאחר ההפגנה ב"קופי טו גו", נענו כל דרישות המלצריות. ובכל המקרים, נוצרה תהודה למאבקים. מעבר לכך, הם רואים ההשפעה של "גרילה תרבות" על השירה ותכניה. עצם היציאה של השירה לשטח וירידתה ממגדל השן, יכולה להחזיר לה את העדנה.
ארגונים חברתיים תמכו ב"גרילה תרבות", שכן היא יצרה עניין במאבקי עובדים ובעוולות. אנשי "כוח לעובדים" טענו כי פעולות הקבוצה "העצימו את העובדים הנאבקים וגרמו להם לחוש שהם לא לבד".
ג'ו פרופאצ'י
ג'וזפה ג'ו פרופאצ'י (באנגלית: Giuseppe "Joe" Profaci; 2 באוקטובר 1897 - 6 ביוני 1962) היה מאפיונר אמריקאי ממוצא איטלקי. הקים את משפחת הפשע פרופאצ'י (כיום משפחת קולומבו), והנהיג אותה במשך יותר משלושה עשורים.
ביוגרפיה
פרופאצ'י נולד ב-2 באוקטובר 1897, בעיר וילבאטה שבנפת פלרמו, סיציליה. מגיל צעיר החל לעסוק בפשע, וב-1920 ישב בכלא בפלרמו במשך שנה באשמת גניבה. לאחר שחרורו מהכלא נמלט מאיטליה והיגר לארצות הברית. הוא התיישב בניו יורק סיטי ופתח מכולת ומאפייה. העסק נכשל, והוא החל לעסוק בייבוא שמן זית מסיציליה. בהמשך הוא הקים כנופיית פשע משלו בברוקלין. ב-27 בספטמבר 1927 הוא הפך לאזרח ארצות הברית.
ב-5 בדצמבר 1928 הוכרה הכנופיה של פרופאצ'י כמשפחת פשע מן המניין בוועידת ראשי המאפיה נשערכה בקליבלנד אוהיו. כמו כן הוכר מעמדו של אחיו, סלבטורה, כקונסיליירי של המשפחה, ומעמדו של גיסו ג'וזף מאגליוקו כסגנו. בהתחשב בעובדה שפרופאצ'י היה צעיר וחסר ניסיון יחסית, ושהכנופיה שלו הייתה חדשה מאוד, יש הסבורים שההחלטה נבעה מתוך הערכה למשפחתו, שהייתה מקושרת למשפחות הפשע הוותיקות בסיציליה. אחרים סבורים שראשי המשפחות רצו להשתמש בקשריו ובניסיונו בתחום ייבוא שמן הזית מסיציליה, שהיה רווחי מאוד עבורם. הפגישה בקליבלנד פוזרה בידי המשטרה עוד לפני שהושלמה, אולם, מעמדו של פרופאצ'י כבר הוכר.
משפחת פרופאצ'י גדלה בהתמדה, ושלטה במגוון עסקים לא חוקיים בברוקלין, כמו גם בהלוואות בריבית קצוצה ובסחר בסמים. ב-1930 פרצה בניו יורק מלחמה עקובה מדם בין כנופיות הפיטים המשופמים בהנהגת ג'וזפה מסרייה, לכנופיות הקסטלמארזים בהנהגת סלבטורה מרנזנו. למרות שפרופאצ'י נחשב למקורבו של מרנזנו, הוא הצליח לשמור על נייטרליות בסכסוך. ב-1931 הסתיים הסכסוך במותו של מסרייה. עם זאת, מרנזנו לא הצליח להחזיק מעמד בתפקיד זמן רב. בספטמבר של אותה שנה הוא נרצח בידי לאקי לוצ'יאנו, שארגן מחדש את המאפיה הניו-יורקית במבנה בו היא קיימת עד ימינו. לוצ'יאנו חילק את תחומי הפעילות בניו יורק לחמש משפחות. משפחתו של פרופאצ'י הוכרה כאחת מהחמש, בהתאם לכך הוא קיבל מושב במועצת המאפיה. הוא חיזק את כוחו באמצעות ברית הדוקה עם ג'וזף בוננו. אחייניתו של פרופאצ'י, אף נישאה לבנו של בוננו.
למרות שמרבית הונו של פרופאצ'י הגיע מעסקיו הלא-חוקיים, הוא החזיק גם עשרים עסקים חוקיים שנועדו להלבין את כספיו. במיוחד התפרסם עסק שמן הזית שלו, שהתחזק מאוד לאחר שהביקוש לשמן זית עלה לאחר מלחמת העולם השנייה. בנוסף, פרופאצ'י נודע כקתולי הדוק שתרם כספים רבים לכנסיות ולמוסדות דתיים אחרים. במאי 1952, פורץ גנב כתרים יקרי ערך עם תכשיטים מכנסיית רג'ינה פאסיס בברוקלין. פרופאצ'י שלח את אנשיו להחזיר את הכתרים ולפי הדיווחים גם להרוג את הגנב. בשנת 1949, הוותיקן קיבל עצומה מקבוצה של קתולים בניו יורק להעניק תואר אבירות לפרופאצ'י. עם זאת, כאשר התובע המחוזי של ברוקלין התלונן על המהלך, הוותיקן דחה את העתירה.
בשנות ה-50 החלו רשויות החוק האמריקניות להצר את צעדיו של פרופאצ'י. בשנת 1953, תבע מס ההכנסה של ארצות הברית את פרופאצ'י על יותר מ-1.5 מיליון דולר הכנסה שלא שולמו. המיסים עדיין לא שולמו כאשר פרופאצ'י מת תשע שנים מאוחר יותר. בשנת 1954, משרד המשפטים האמריקאי תבע לשלול את אזרחותו של פרופאצ'י. הממשלה טענה שכאשר פרופאצ'י נכנס לארצות הברית ב-1921, הוא שיקר לפקידי ההגירה על כך שאין לו תיעוד מעצר באיטליה. בשנת 1960, בית משפט לערעורים בארצות הברית ביטל את צו הגירוש של פרופאצ'י.
ב-27 בפברואר 1961, הקאפורג'ימה של פרופאצ'י, ג'ון גאלו ("קרייזי ג'ו") התמרד כנגד פרופאצ'י. יחד עם אחיו אלברט ולארי, גאלו חטף את אחיו של פרופאצ'י, את סגנו, וכן את סלווטורה מוסאצ'יה וג'ון ססימונה. ג'ו פרופאצ'י כמעט נחטף בעצמו, אולם הצליח להימלט בזמן והתחבא בפלורידה. גאלו תכנן לרצוח את אחד מבני הערובה, ולדרוש כופר עבור השאר. שני אחיו הצליחו לשכנע אותו לא לעשות זאת, ושלחו אותו לקליפורניה בזמן שהם ניהלו את המשא ומתן מול פרופאצ'י. בסופו של דבר הצליח פרופאצ'י לשכנע את האחים גאלו שהוא יסלח להם על המרד אם ישחררו את בני הערובה.
ריי ליוטה
ביוגרפיה
הופעתו הראשונה הייתה באופרת הסבון "עולם אחר" בשנים 1978–1981. בשנת 1983 שיחק בסרט "הגברת הבודדה" ביחד עם פיה זאדורה. ב-1987 שיחק בסרט "משהו פראי" בבימויו של ג'ונתן דמי. סרט זה זיכה אותו במועמדות לפרס גלובוס הזהב כשחקן הטוב ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי. בשנת 1989 גילם את ג'ו ג'קסון האגדי בסרט "שדה החלומות".
ג'ו פרופאצ'י
ביוגרפיה
עם זאת, פרופאצ'י לא התכוון לכבד את ההסכם. מיד עם שחרורם של בני הערובה, הוא הורה על רציחתו של לארי גאלו. לארי ניצל רק בעקבות התערבות המשטרה. בעקבות כך, החלה מלחמת כנופיות אכזרית בין פרופאצ'י לגאלו, שבמהלכה נרצחו תשעה אנשים ועוד שלושה הוכרזו כנעדרים. בנובמבר 1961 הורשע גאלו בקשירת קשר ובסחיטה בניסיון לסחוט כסף מאיש עסקים. ב-21 בדצמבר של אותה שנה, הוא נידון לשבע עד ארבע עשרה שנות מאסר. בזמן מאסרו, המשיך פרופאצ'י במלחמתו כנגד הכנופיה שלו. קרלו גמבינו וטומי לוצ'זה ניסו לתווך בין הניצים, והפצירו בפרופאצ'י להתפטר כדי לסיים את הסכסוך. פרופאצ'י סרב, ואיים על גמבינו ולוצ'זה שיפתח במלחמה גם נגד המשפחות שלהם.
פרופאצ'י היה חולה בסרטן הכבד במשך זמן רב. ב-6 ביוני 1962 הוא נפטר. מאגליוקו ירש אותו בהנהגת המשפחה.
ריי ליוטה
ביוגרפיה
בשנת 1990 שיחק בסרט "החבר'ה הטובים", שביים מרטין סקורסזה, בתפקיד הפושע הנרי היל. סרט זה היה מועמד לשישה פרסי אוסקר וביניהם הסרט הטוב ביותר. בשנת 1992 שיחק בדרמה הקומית "מאמר 99" בתפקיד הראשי לצדו של קיפר סאת'רלנד. בשנת 1994 כיכב בתפקיד הראשי בסרט הפעולה "הבריחה מאבסולום" של הבמאי מרטין קמפבל. בשנת 1997 שיחק בסרט קופלנד בכיכובם של סילבסטר סטאלון, רוברט דה נירו והארווי קייטל.
בשנת 2001 שיחק בסרט "שאיפות" ביחד עם השחקן ג'וני דפ בתפקיד אביו של סוחר הסמים ג'ורג' יאנג. בשנת 2002 הוא דיבב את דמותו של הפושע טומי ורסטי במשחק המחשב Grand Theft Auto Vice City. בשנת 2003 שיחק בסרט המתח-אימה "זהות", לצד ג'ון קיוזאק. בשנת 2004 שיחק כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה ER, תפקיד זה זיכה אותו בפרס אמי כשחקן האורח הטוב ביותר בסדרת דרמה. בשנת 2006 שיחק בסדרת הטלוויזיה "סמית'" ברשת CBS, הסדרה ירדה לאחר עונה אחת בלבד, ושיחק בסרט "הימור גורלי". בשנת 2007 דיבב בתפקיד עצמו בסרט "כוורת בסרט".
בשנת 2010 שיחק בדרמה "צ'ארלי סנט קלאוד" בכיכובו של זאק אפרון, בדרמת הספורט "מרדף 3000" לצד טרוור מורגן, ובקומדיה של טים אלן "מטורף מבחוץ". בשנת 2011 שיחק במותחן האקשן "בן של אף אחד" בכיכובם של אל פצ'ינו וצ'נינג טייטום, בסרט "הזכאי", ושיחק בסרט "דברים לא מסתדרים" לצד 50 סנט. בשנת 2012 שיחק במותחן הפשע "אייסמן" לצד מייקל שאנון, של הבמאי הישראלי אריאל ורומן, בסרט הפשע "Ticket Out", ובסרט "הורג אותם ברכות". בשנת 2013 שיחק במותחן "מקום בתוך היער" לצד ראיין גוסלינג, ובדרמת הפשע "מהלך גורלי" לצד פורסט ויטאקר. בשנת 2014 שיחק בסרט הפשע "להרוג את השליח" לצד ג'רמי רנר, בדרמה המוזיקלית "הזהה" ובקומדיה "כימיה טובה". בשנת 2016 שיחקה בסרט הקומדיה "להקת חברים" והחל לשחק בדרמת הפשע של רשת NBC "גוונים של כחול" בתפקיד הבלש מאט ווזניאק לצדה של ג'ניפר לופז. את תפקיד זה עשה במשך 3 עונות עד לתום הסדרה ב-2018.
בשנת 2017 התארח בסדרה הקומית "שלדון הצעיר". בשנת 2019 שיחק בסרט "סיפור נישואים", ובשנת 2020 שיחק בסרט "יובי יציל את האלווין".
בשנת 2021 שיחק בסרט הפשע "הקדושים של ניוארק" של הבמאי אלן טיילור ושיחק במותחן הפשע התקופתי "מהלך מתוכנן" של הבמאי סטיבן סודרברג. באותה שנה הצטרף לצוות השחקנים הראשי בעונתה השלישית של הסדרה "האנה" של רשת אמזון פריים וידאו; הסדרה מבוססת על הסרט באותו שם משנת 2011.
בשנת 2022 השתתף במיני-סדרת הדרמה והמתח "ציפור שחורה" של רשת אפל TV פלוס, אשר יצאה לאחר מותו. באותה שנה הצטלם לסרט "April 29, 1992" של הבמאי הישראלי אריאל ורומן; אודות מהומות לוס אנג'לס, ובסרט המתח "חומר דוב" שביימה אליזבת בנקס.
חיים אישיים
בשנת 1997 התחתן ליוטה עם מישל גרייס, גרושתו של שחקן הבייסבול מארק גרייס. בשנת 1998 נולדה בתם קארסן. הזוג התגרש בשנת 2004.
ליוטה נפטר בשנתו ב-26 במאי 2022, בעת ששהה ברפובליקה הדומיניקנית לרגל צילומי הסרט "Dangerous Waters".
המעבדה (סרט)
המעבדה (באנגלית: The Lab) הוא סרט קולנוע תיעודי ישראלי משנת 2013 שביים יותם פלדמן והפיקה חברת ״גם סרטים״. בסרט מראיין יותם פלדמן מספר אנשי מפתח בתעשיית ייצוא הביטחון הישראלית בנושא המוסריות של מכירת כלי נשק ומוצרים הקשורים לביטחון בשוק הבינלאומי. זהו סרט בעל אמירה פוליטית והוא מתריס כנגד תעשיית הנשק בישראל.
תקציר
בסרט, הבמאי יותם פלדמן, יחד עם הצלם פיליפ בלאיש (Philippe Bellaïche), מביאים נקודת מבט מתוך תעשיית ייצוא הנשק בישראל. הם מראיינים אנשי מפתח בתעשיית הנשק בישראל ובצה"ל וחוקרים את מעשי הסחר בנשק של חברות ישראליות למדינות רבות בעולם. במהלך הסרט, מתשאל פלדמן את אנשי המפתח הנ"ל לגבי רגשותיהם כלפי הרצח שנגרם עקב קניית הנשק מהם. רוב התשובות יצאו כנגד הגישה השלילית של השאלה או התחמקו ממנה. בנוסף, חלק חשוב בסרט הוא הדגשת רווח המדינה ממלחמות, ומניסיון הנשק המפותח בהן, בעזה בפרט. מראיונותיו של פלדמן עולה המסקנה כי קוני נשק רבים מעדיפים לרכוש מישראל משום שכלי הנשק המפותחים בה נבדקו בשטח. פלדמן מתייחס לעובדה שכלי הנשק נבדקו בשטח במלחמה בעזה ומתייחס למבצע "עופרת יצוקה" בהקשר זה.
רקע
במאי הסרט, יותם פלדמן, הוא בנו של אביגדור פלדמן, פעילי משפטי וחברתי בנושא זכויות האדם. עוד מילדות, התעסק פלדמן בנושא זכויות האדם, ובהתאם לכך החל בבגרותו לכתוב ולנהל תחקירים עבור עיתון "הארץ". במהלך עבודתו על תחקיר בנושא הפליטים מאפריקה בשנת 2010, ניסה פלדמן לתעד את מלוא חוויתם, ובמסגרת כך גם העביר מספר ימים במעצר במצרים, בגין ניסיון הסתננות לשטח ישראל.
התגובות לסרט
הסרט מדגיש השקפת עולם שמטילה בספק את ישירות מערכת הביטחון של ישראל ושל תעשיות הביטחון בישראל ככלל. הוא עושה זאת באמצעות שאלות טעונות והתמקדות בנזקים הנגרמים על ידי מדיניות הסחר בנשק הישראלית. כתוצאה מכך, התעוררו תגובות רבות המגנות את הסרט. מצד שני, יש שרואים את הסרט כ"חושף אמת" ומציג ידע, ועל כך משבחים אותו.
באפריל 2017 ביקשה שרת התרבות, מירי רגב, במכתב רשמי לעיריית ירושלים למנוע את הקרנת הסרט באירוע בסינמטק בעיר. בקשה זו נדחתה על ידי העירייה וזכתה לתגובות רבות מהציבור. רגב טענה כי הסרט חותר נגד "המדינה, ערכיה וסמליה" ומשמיץ קצינים ובכירים בצה"ל העוסקים במסחר נשק. לטענה זו השיב פלדמן כי הצגת אנשי צה"ל שסוחרים בנשק כ"סוכני מוות", בפי רגב, היא אמת אובייקטיבית. הוא הרחיב ואמר כי הוא מקווה שסוחרי הנשק האלו, ביחד עם רגב, יבואו על דינם.
בנוסף, בהקרנה של הסרט בפרייבורג, גרמניה, ב-2014 הטמינו קבוצת פעילים אנטי-גרמנים פצצת זמן מדומה באולם במחאה על הסרט שתואר על ידיהם כאנטישמי.
בריאיון למגזין "טיים-אאוט", פלדמן גם מציין כי מטרתו בסרט אינה לשפוט ולהעביר ביקורת, אלא לגרום לצופה לגבש בעצמו את דעתו על המצב..
לדבריו של פלדמן:
איל פארן
איל פארן הוא ציון מקום המופיע פעם אחת בתנ"ך, בסיפור מלחמת ארבעת המלכים את החמישה.
בתנ"ך
בסיפור מלחמת ארבעת המלכים את החמישה מצוין: "ובארבע עשרה שנה בא כדרלעמר והמלכים אשר אתו ויכו את רפאים בעשתרת קרנים ואת הזוזים בהם ואת האימים בשוה קריתים. ואת החרי בהררם שעיר עד איל פארן אשר על המדבר.". בפסוק הבא מתואר המשך מסע ארבעת המלכים: "וישובו ויבואו אל עין משפט היא קדש".
יש המפרשים שארבעת המלכים הגיעו עד "איל פארן". אחרים מפרשים את איל פארן כציון גבול ההתפרשות של החורים בהר שעיר.
זיהוי
פירושים שונים נתנו למילה "איל" בביטוי "איל פארן". ישנם, כמו פירוש רש"י לתורה, שראו בו שם פרטי. אחרים, כמו תרגום השבעים והפשיטתא ורוב החוקרים המודרניים, פירשו את "איל" כמציין עץ או קבוצת עצים. אחרים, כמו אונקלוס והמדרש, פירשו איל כ"מישור".
בנימין מזר כותב: "לפי העניין הכוונה כנראה למקום יישוב בקצהו הדרומי של עבר הירדן מזרחה, דרומה מהר שעיר. ... וייתכן שאין איל פארן אלא אילת.". יוחנן אהרוני יותר נחרץ וכותב ש"איל פארן" הוא בוודאי אילת.
יואל אליצור טוען שאיל פארן מציין מרחב ולא נקודה, ומזהה את "איל פארן" עם הערבה.
קרחון חומבו
קרחון חוּמבוּ ממוקם באזור חומבו בצפון-מזרח נפאל בין הר אוורסט להר להוטסה. עם פסגות שנעות בין 4,900 עד 7,600 מטרים מעל גובה פני הים, זהו הקרחון הגבוה ביותר בעולם והגדול ביותר בנפאל. הקרחון מוביל מטיילים לעבר מחנות הבסיס של הר אוורסט.
צמחונות אקולוגית
צמחונות אקולוגית היא צמחונות או טבעונות שנובעות מהאמונה כי צריכת מוצרים מהחי, במיוחד כאלו שיוצרו בחקלאות תעשייתית, היא לא בת-קיימא. הדאגות העיקריות בנוגע לצריכה של מוצרים מהחי נוגעות לזיהום והשימוש במשאבים כגון דלק, מים ושטח.
השפעה סביבתית של צריכת בשר
מונוקולטורה היא הפרקטיקה של גידול זן אחד בלבד של מזון בכמויות גדולות, כגון תירס או בקר הבית. מונוקולטורה נהוגה לעיתים קרובות בחקלאות תעשייתית, שפוגענית יותר כלפי הסביבה מאשר פרקטיקות חקלאיות אחרות כגון חקלאות אורגנית, פרמקלצ'ר, פסטורליות או חקלאות בעל.
על-פי דוח משנת 2006 של ארגון המזון והחקלאות, חקלאות תעשייתית תורמת ב"מידה מסיבית" לשינוי אקלים, זיהום אוויר, ירידה באיכות הקרקע, בזבוז אנרגיה, בירוא יערות והרס המגוון הביולוגי. דוחו של ארגון המזון והחקלאות מעריך כי משק החי (כולל חיות עבודה, עור, צמר, חלב, ביצים ודשן בנוסף לבשר) גורם לכ-18% מפליטת גזי החממה. ההערכה מבוססת על ניתוח מחזר-חיים, כולל יצור מזול להאכלה, שימוש משתנה באדמה ועוד, והשתמש בפוטניצאל חימום גלובאלי של 23 למתאן ו-296 לחמצן דו-חנקני. ישנם מקורות אשר לא מסכימים עם ההערכה של 18%; לדוגמה, הדו"ח של ארגון המזון והחקלאות מעריך כי 37% אחוזים מכלל פליטת המתאן לאטמוספירה מבוצעת בידי משק החי, בעוד דו"ח של נאס"א מעריך כי 30%.
השפעה משמעותית נוספת של צריכת מוצרים מהחי היא על הרס הקרקע ומדבור. חלק משמעותי מגידול המזון בעולם משמש להאכלת בעלי חיים. מאחר ש30% מאדמת כדור-הארץ מוקדשת למשק החי, יש צורך בקיצוץ משמעותי כדי לעמוד בגידול האוכלוסין. דו"ח של האו"ם משנת 2010 מסביר כי ההעדפות התזונתיות של המערב לבשר בן לא בנות-קיימא בעקבות העלייה באוכלוסייה. עד 2050 צפויה צריכת הבשר להכפיל את עצמה; צריכת בשר עולה בצורה עקבית במדינות כגון סין, שבעבר נהלו דיאטות יותר בנות-קיימא ומבוססות על צמחים. בקר הבית הוא סיבה מוכרת לסחיפה בעקבות רעיית יתר.
ההיבט הכלכלי מהפן הסביבתי
טבעונות וצמחונות אקולוגית יכולות להיות מושוות לצמחונות כלכלית; אדם שמוגדר כצמחוני מתאמי כלכלה הוא אדם שצמחוני מתוך צורך או מתוך חיים פשוטים. אדם שכזה יכול לבסס את אמונתו על תפיסה פילוסופית שצריכה של מוצרים מהחי היא לא יציבה כלכלית או שהימנעות ממוצרים מהחי יכולה לשפר את בריאות הציבור.
צמחונות אקולוגית קוראת להורדה בצריכת הבשר במדינות המפותחות, בעיקר בארצות הברית. לפי קרן האוכלוסייה של האו"ם "כל אזרח אמריקאי צורך בממוצע 260 פאונד (117 קילוגרם) בשר בשנה, הכי הרבה מכל מדינות העולם. מספר זה הוא בערך 1.5 יותר משל העולם התעשייתי, פי שלושה יותר מהממוצע של מזרח אסיה, ופי 40 משל הממוצע בבנגלדש", בנוסף לכך טוענת קרן האוכלוסייה של האו"ם כי "טביעת הרגל האקולוגית של אדם ממדינה מפותחת גבוהה פי שישה משל אחד ממדינה מתפתחת"
האויב שבפנים: החיים שאחרי
האויב שבפנים: החיים שאחרי (באנגלית: Resident Evil: Afterlife) הוא סרט אימה אמריקאי משנת 2010, בבימויו ובכתיבתו של פול וו.ס. אנדרסון. הסרט הוא סרט המשך ישיר ל"האויב שבפנים: השמדה" והרביעי בסדרת האויב שבפנים, המבוססת על משחקי הישרדות האימה Resident Evil של חברת קאפקום. סרט זה הוא הראשון שצולם בתלת-מימד עם מצלמות שפותחו בידי ג'יימס קמרון לסרטו "אווטאר".
הסרט עוקב אחרי אליס (בגילומה של מילה יובוביץ') המחפשת אחר ניצולים בלוס אנג'לס אחרי התפרצות נגיף הטי וניסיונותיה לעצור את אלברט וסקר, ראש תאגיד אמברלה. כריס רדפילד (בגילומו של ונטוורת' מילר), דמות ראשית ממשחקי הסדרה, מופיע כאן לראשונה. דמויות נוספות מהמשחק שמופיעות כאן הן קלייר רדפילד (בגילומה של אלי לרטר), אחותו של כריס שאיבדה את זכרונה לפני מאורעות הסרט וג'יל ולנטיין (בגילומה של סיינה גילורי), שמופיעה בהופעת קמע. הסרט לקח אלמנטים מהמשחק Resident Evil 5.
הסרט יצא לאקרנים בתלת-מימד וב-IMAX ב-10 בספטמבר 2010, וקיבל ביקורות שליליות. עם תקציב של 60 מיליון דולרים, הסרט זכה להכנסות של 300 מיליון דולרים והוא הסרט השני המצליח בסדרה, לאחר "האויב שבפנים: פרק הסיום".
עלילת הסרט
אחרי אירועי הסרט הקודם, אליס וכפילותיה מובילות מתקפה על מפקדת תאגיד אמברלה, הממוקמת בטוקיו, והורגות את כל חבר המנהלים פרט לאלברט וסקר, שנמלט בעזרת מטה רוטור ומפוצץ מטען נפץ שמשאיר אחריו בולען ענק. אליס האמיתית עולה למטוס לפני כן ומנסה להוציאו להורג, אך הוא מזריק לה את הנוגדן ובכך מסיר את כוחותיה. נודע כי וסקר השתמש בנגיף הטי על עצמו כדי לקבל כוחות על-אנושיים משלו, והוא מתכונן להרוג אותה לפני שהמטוס מתרסק בהרים ורק היא שורדת.
מתוך ייאוש, הקבוצה משחררת את כריס, שמגלה להם שהוא אחיה של קלייר ושקיים רכב משוריין שהם יכולים להשתמש בו למילוט. אולם, מפלצת ענקית האוחזת בגרזן מתחילה לשבור את השער. אליס, כריס וקריסטל מגיעים למרתף הנשק כדי להתחמש אך הזומבים הורגים את קריסטל בדרך. לות'ר וקלייר מחזקים את השער. אנג'ל מודיע לבנט ויונג שהמנוע של הרכב המשוריין חסר וייקח שבוע לתקן אותו. בנט יורה באנג'ל וטס לכיוון ארקדיה במטוסה של אליס. מפלצת הגרזן שוברת את שער הכלא ומאפשרת לזומבים להיכנס פנימה. הקבוצה מחליטה להשתמש במנהרות שנחפרו בידי הזומבים כדי להימלט לביוב. יונג נחתך לשניים בידי מפלצת הגרזן, שמעלפת את אליס. קלייר מגינה על אליס ומבלבלת אותה עד אשר אליס יורה בראשה. לרוע המזל, לות'ר נגרר חזרה למנהרות בידי זומבי.
אליס, קלייר וכריס עולים על הארקדיה, ומגלים שהיא מתפקדת אך נטושה. קלייר נזכרת שאוניית המשא משמשת כמלכודת עבור נושאי מחקר של אמברלה. הם משחררים את הניצולים שעל הסיפון, כשביניהם קיי-מארט מקבוצתה של קלייר. אליס הולכת בעקבות עקבות דם לתוך האונייה ומוצאת את וסקר. נגיף הטי החיה אותו מחדש ונאבק לשלוט בו, ו-וסקר מאמין ש-DNA אנושי יוכל לתקן זאת. צוות התאגיד נמלט ברגע שהוא החל ליזון מבשר אנושי של נושאי מחקר. ה-DNA של אליס הוא נעלה יותר משלו משום שהיא שמרה על שליטה למרות מיזוג עם נגיף הטי ברמה התאית. וסקר מאמין שבכך שיאכל מבשרה הוא יוכל להשיג שליטה מחדש על גופו.
כריס וקלייר נלחמים בוסקר בזמן שאליס נלחמת בבנט, שעובד כעת עבורו. וסקר מתגבר בקלות על השניים, אך אליס מביסה אותו ואת בנט בעזרתה של קיי-מארט. הם נועלים את בנט בחדר עם גופתו של וסקר, שכאשר מוחייה מחדש הוא טורף את בנט. לאחר מכן, וסקר נמלט במטוס ומפעיל פצצה על סיפון הארקדיה. במקום זאת, המטוס מתפוצץ מכיוון שאליס שמה בתוכו את הפצצה. ללא ידיעתם, וסקר צונח מהמטוס ולות'ר מגיח מהמנהרות בחיים. אליס מחליטה להפוך את ארקדיה למקום מפלט ומשדרת לכל הניצולים באשר הם להגיע לאונייה. כשאליס, קלייר וכריס מביטים לעבר האופק, צי מטוסי קרב צבאיים של תאגיד אמברלה עושה את דרכו לשם.
במהלך סצנה שבאמצע כתוביות הסיום, ג'יל ולנטיין - שנעלמה לאחר פיצוצה של ראקון סיטי - מובילה את המתקפה כשעל החזה שלה מונח מתקן שולט המוחות של אמברלה.
הכנסות וביקורות
הסרט זכה בעיקר לביקורות שליליות. לפי האתר "Rotten Tomatoes", רק כ־25% ממבקרי הקולנוע בארצות הברית נתנו לסרט ציון חיובי בהתבסס על 77 ביקורות. למרות זאת בסוף השבוע הראשון לצאתו של הסרט, הוא הכניס כ-26.6 מיליון דולר מה שדירג אותו כסרט המכניס ביותר בשבוע זה. נכון לנובמבר 2010 הוא הכניס כ-60,128,566 מיליון דולר בארצות הברית וכ-217,357,846 מיליון דולר בחוץ לארץ. מה שהופך אותו לסרט המצליח ביותר בסדרה.
היד האדומה של אלסטר
היד האדומה של אלסטר (באירית: Lámh Dhearg Uladh, באנגלית: Red Hand of Ulster) הוא מטען הרלדי המזוהה עם הפרובינציה האירית אלסטר. היד האדומה היא כף יד ימנית בצבע אדום אשר חמש אצבעותיה זקופות וצמודות. במספר גרסאות מוצגת גם כף יד שמאלית או כף יד שבה האגודל אינו צמוד.
היד נקראת גם לעיתים "היד האדומה של או'ניל" וגם "היד האדומה של אירלנד", ומקורה המשוער בדמות המיתולוגית Labraid Lámh Dhearg ובמספר סיפורי עם איריים שעברו מדור לדור. הסמל מקושר למסורת הגאלית האירית, ובמיוחד לשבטים מאזור אלסטר טרום המאה ה-15, כדוגמת שבט אונייל.
מקורות מיתולוגיים
מקובל לשער כי מקורו של הסמל הוא במסורת הפגנית ובדמותו של Labraid Lámh Dhearg, אולם על פי אגדה נוספת, ממלכת אלסטר נותרה ללא יורש עצר ותחרות שיט נערכה בין הטוענים לכתר. הזוכה בתחרות היה זה אשר ייגע ראשון בחופה של אלסטר. אחד המתמודדים, אשר חשק בכס המלוכה וראה כי הוא עומד להפסיד במירוץ, כרת את כף ידו הימנית וזרקה אל עבר החוף, וכך זכה במרוץ ובכס המלוכה. צבעה האדום של כף היד הוא ככל הנראה בצבעו האדום של הדם. בגרסה מסוימת של אגדה זו הזוכה הוא חבר שבט אונייל, וכך זוהתה כף היד האדומה עם שבט זה.
השימוש בסמל
במהלך מלחמת תשע השנים (1594 - 1603) בין שבט אונייל לבין אנגליה הוצג הסמל כסמלו של השבט. המלחמה נקראה בפיהם (יד אדומה לניצחון!).
מוטיב היד האדומה שולב גם בדגל צפון אירלנד, בסמליהם של כמה מחוזות בצפון ושל ארגונים רשמיים ופרטיים באירלנד. סמל היד האדומה נחשב אחד הסמלים הבודדים אשר חוצים את גבולות הסכסוך בין תומכי האיחוד עם הממלכה המאוחדת לבין הרפובליקנים.
נוירוכירורגיה
נוירוכירורגיה (באנגלית: Neurosurgery) הוא תחום ברפואה העוסק בהתערבות ניתוחית במחלות של מערכת העצבים המרכזית ומערכת העצבים ההיקפית, כולל המוח וחוט השדרה.
ההכשרה לתחום
בישראל, על מנת להיות נוירוכירורג נדרש קודם כל להיות רופא כללי. לשם כך, יש לסיים לימודי רפואה שאורכם 6–7 שנים, ולאחר מכן להשלים סטאז' שאורכו שנה אחת. לאחר מכן, יש לבצע התמחות בנוירוכירורגיה, אשר אורכת 6 שנים נוספות וכוללת בין היתר לימודים במחלקות הנוירוכירורגיה, נוירולוגיה, טיפול נמרץ וכירורגיה כללית. מטרת ההתמחות היא להקנות ידע נרחב בהיבטים השונים של הנוירוכירורגיה כולל האבחנה, טיפול קדם-ניתוחי, סביב-ניתוחי ופוסט-ניתוחי, ולהכשיר נוירוכירורגים מוסמכים. לאחר סיום ההתמחות, חלק מהנוירוכירורגים ממשיכים להתמחות-על (fellowship) במגוון תת-תחומים, כגון נוירוכירורגיה תפקודית, נוירוכירורגיית ילדים, נוירוכירורגיה אונקולוגית ועוד.
בארצות הברית לעומת זאת, רופא המתכוון להיות נוירוכירורג נדרש לרוב להשלים קודם כל התמחות בכירורגיה כללית (אשר אורכת בממוצע כ5–6 שנים), ורק לאחר מכן לבצע התמחות-על בנוירוכירורגיה, אשר תארך כשנתיים נוספות.
בישראל
מחלקה נוירוכירורגית ראשונה נוסדה בארץ ישראל בבית החולים הדסה, בשנת 1941, על ידי הד"ר הנרי ויגדורסון. ויגדורסון ניהל את המחלקה עד שנת 1945. בשנות ה-40 השתלם אהרון בלר בנוירוכירורגיה בארצות הברית ומשנת 1948 עבד בהדסה כנוירוכירורג בכיר. בשנת 1951 נתמנה למנהל המחלקה הנוירוכירורגית בהדסה, תפקיד שכיהן בו כ-30 שנה.
בפברואר 1948 הגיע הרדן אשכנזי לארץ ישראל ומיד נפתח בניהולו מחלקה לנוירוכירוגיה בבית חולים בילינסון. הניתוחים שבוצעו במחלקתו היו מסוג שנעשו רק בשלושה מקומות נוספים בעולם: סטוקהולם, לונדון ואמריקה. באוקטובר 1952 ציינה המחלקה את הניתוח האלף שבוצע בה. בשנים 1953–1954 השתלם ד"ר עלי פייזר בנוירוכירורגיה בארצות הברית ולאחר מכן עבד במחלקתו של בלר בהדסה. בשנת 1957 הוא הקים את המחלקה לנוירוכירורגיה ברמב"ם - הקריה הרפואית לבריאות האדם.
בשנת 1964 נפתחה מחלקה לנוירוכירורגיה בבית החולים איכילוב בניהולו של פרופ' אלברט ברטל.
בינואר 1966 נפתחה מחלקה נוירוכירורגית בבית החולים סורוקה בבאר שבע.
במרץ 2013 הוקמה המחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי לגליל על ידי פרופ' ז'אן סוסטיאל.
ד"ר יואנה שיפר הייתה בשנות ה-60 של המאה ה-20 הנוירוכירורגית הראשונה בישראל, כיהנה כסגנית מנהל המחלקה באיכילוב ובשנות ה-70 הקימה וניהלה את השירות הנוירוכירורגי בבית החולים אסף הרופא.
שיטות נויורוכירורגיות
שיטות נוירורדיולוגיה משמשות באבחון וטיפול נוירוכירורגי מודרני, כולל טומוגרפיה ממוחשבת (CT), דימות תהודה מגנטית (MRI), טומוגרפיית פליטת פוזיטרונים (PET), אולטרה סאונד וניתוח stereotactic.
טכניקות של כירורגיה אנדוסקופית פולשנית מנוצלות על ידי נוירוכירורגים, בין היתר לטיפול בגידולים של בלוטת יותרת המוח ותיקון של דליפות של נוזל חוט השדרה.
מצבים
נוירוכירורגים מטפלים במגוון מצבים רפואיים כגון:
ג'ון מקאדמס
ג'ון מקאדמס (באנגלית: John C. McAdams; 26 באוקטובר 1945 – 15 באפריל 2021) היה פרופסור אמריקאי למדע המדינה, מחוקרי רצח קנדי ובעל אתר אינטרנט אודות רצח הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי.
ג'ון מקאדמס נולד במדינת אלבמה בארצות הברית. מקאדמס היה בוגר אוניברסיטת הרווארד ושימש כפרופסור למדע המדינה באוניברסיטת מרקט (Marquette University) הישועית בעיר מילווקי שבמדינת ויסקונסין, ולימד בנושאים של פוליטיקה אמריקאית, דעת הקהל ודפוסי הצבעה. ג'ון מקאדמס נודע כחוקר רצח קנדי וכבר סמכא בנושא זה.
האתר "The Kennedy assassination"
מקאדמס הפעיל החל משנת 1995 את אתר האינטרנט The Kennedy assassination ("רצח קנדי"), אתר האינטרנט של מקאדמס הוא האתר המופיע ראשון כאשר מחפשים את "רצח קנדי" במנוע החיפוש של גוגל באנגלית.
מקאדמס היה בין חוקרי רצח קנדי שקיבלו את מסקנות דו"ח ועדת וורן. מקאדמס דחה באתר שלו את כל תאוריות הקונספירציה בקשר לרצח וקיבל את תאוריית "היורה הבודד" (Lone Gunman), שהיה לפי גרסתו לי הארווי אוסוואלד ולא אחר.
אתר האינטרנט של מקאדמס הוא אתר מושקע ומפורט וכלולים בו מספר ראשי הפרקים, ובהם:
באתר של מקאדמס נכלל אוסף גדול של תצלומים הנוגעים לרצח, לכל הסתעפויותיו ולכל הדמויות הקשורות בו וכמו כן קטעים מן העדויות שהושמעו בפני ועדות החקירה. האתר כולל מנועי חיפוש למציאת כל פרט, אירוע, עובדה או אדם הקשורים לעניין.
מקאדמס כלל באתר רשימת קישורים לאתרי האינטרנט העיקריים בנושא רצח קנדי, גם כאלה המנוגדים לעמדתו. מקאדמס כלל באתר מאמרים ומחקרים של חוקרים שונים, המפריכים את כל תאוריות הקונספירציה למיניהן.
להשקפתו של מקאדמס שותף גם חוקר רצח קנדי ג'רלד פוזנר, מבין התומכים העיקריים בתאוריית היורה הבודד ובמסקנות וועדת וורן. פוזנר סותר בספרו "תיק סגור" (Case Closed) משנת 1993, את כל הספקולציות וגרסאות הקשר ביחס לרצח הנשיא. את ספרו מכנה פוזנר "תיק סגור", הואיל והוא מבטא בו את ההשקפה שממצאי דו"ח וורן לא נסתרו על ידי ראיות חדשות וכי כל גרסאות הספקולציה למיניהן אינן אלא בגדר של היסטריה המונית, וכי התיק למעשה סגור. לגרסאות השונות הוא שם בספרו, לדעתו, "סוף פסוק".
מקאדמס עורר באתר שאלה היסטורית: "האם היה ג'ון קנדי קדוש מעונה ליברלי?" מקאדמס טען שבחוגים רחבים של הציבור האמריקאי נתפס הנשיא קנדי כקדוש ליברלי שנפל על משמרתו בעת שניסה לקדם את ארצות הברית למצב של אוטופיה, כלוחם למען זכויות האדם, כנשיא שהחליט להוציא את כוחות ארצות הברית מווייטנאם ובכלל, כליברל שאיים על המערכת השלטונית - תעשייתית - מודעינית וככזה נפל קרבן למערכת רבת עוצמה זאת. מקאדמס כלל באתר מאמר של היסטוריון המראה כי הנשיא שנרצח היה רחוק מלהיות כזה. בכך שמט מקאדמס את הבסיס מהתאוריה כי הנשיא נרצח בידי המערכת השלטונית האמורה, תאוריה שקיבלה תנופה רבה בסרט הקולנוע של אוליבר סטון "ג'י אף קיי - תיק פתוח".
תאוריה נוספת הנשללת באתר היא התאוריה של ג'ים גאריסון, התובע הכללי של ניו אורלינס, לפיה מזימת הרצח נרקמה בניו אורלינס ובגינה הוא אף העמיד לדין איש עסקים מעיר זו קליי שאו באישום שהיה מראשי הקושרים. האיש זוכה על ידי בית המשפט ומקאדמס סבר כי בצדק זוכה.
הספקולציות החריגות
באתר שלו הפריך מקאדמס לא רק את תאוריות הקונספירציה הסבירות (המאפיה, פידל קסטרו, הקובנים מתנגדי קסטרו, הסובייטים) והסבירות פחות (ה-FBI, ה-CIA, לינדון ג'ונסון), אלא גם ספקולציות דמיוניות שונות ומשונות. שתי דוגמאות מני רבות:
המתנגדים
האתר של מקאדמס, על המחקרים והמאמרים שבו, התומכים במסקנות ועדת וורן ודוחים את טענות הקונספירציה, מעורר התנגדות עזה מצד מצדדי תאוריות הקונספירציה וה"המשוגעים לדבר", ה-Buffs, שבאתריהם הם מקדישים מקום רב לניגוח הנאמר באתר של מקאדמס וגם להכפשתו באופן אישי. לדוגמה, באתר הנקרא "תעלומת רצח קנדי נפתרה", JFK Murder Solved, המבוסס על "הודאה" של אדם בשם ג'יימס פילס (James Files) כי הוא זה שירה בקנדי, הודאה שאיש מחוקרי הרצח, לרבות חסידי הקונספירציה לא מייחס לה כל משקל, נטען כי מקאדמס הוא סוכן של ה-CIA, סוכנות הביון המרכזית.
מקאדמס נפטר ב-15 באפריל 2021.
ג'ורג' ספנסר, הדוכס הרביעי ממרלבורו
ג'ורג' ספנסר, הדוכס הרביעי ממרלבורו (אנגלית: George Spencer, 4th Duke of Marlborough; 26 בינואר 1738 או 1739 – 29 בינואר 1817) היה אציל בריטי.
ביוגרפיה
הוא היה בנם של צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו, ואשתו אליזבת טרבור. עד שירש את תואר דוכס מרלבורו ב-1758 הוא נשא בתואר המרקיז מבלנדפורד. הוא התחנך באיטון קולג' בין 1747 ל-1753. ב-14 ביוני 1755 הצטרף למשמר קולדסטרים בדרגת סגן, ובשנה שלאחר מכן הפך לקפטן ברגימנט הרגלים ה-20.
ב-1760, לאחר שהפך לדוכס, הוא תפס את מקומו בבית הלורדים, ובאותה שנה התמנה גם ללורד לוטננט של אוקספורדשייר. בשנה שלאחר מכן הוא נשא את שרביט אדוארד הקדוש בהכתרתו של המלך ג'ורג' השלישי. ב-1762 הוא התמנה ללורד צ'מברלין (עד 1763) ולחבר במועצה המלכותית, וב-22 בנובמבר התמנה לתפקיד הלורד שומר החותם. הוא היה אסטרונום חובב, ובנה בארמון בלנהיים מצפה כוכבים פרטי. הוא התכתב באופן קבוע עם האנס קאונט פון ברוהל, שהיה גם כן אציל חובב אסטרונומיה.
הוא מת בארמון בלנהיים ב-29 בינואר 1817, ונקבר בקפלה של הארמון ב-7 בפברואר שלאחר מכן. הצוואה שלו אושרה ב-12 ביוני 1817.
משפחתו
ב-1872 הוא נישא לליידי קרוליין ראסל, בתו של ג'ון ראסל, הדוכס הרביעי מבדפורד. לזוג נולדו שבעה ילדים:
עידן לנדו
עידן לנדו (נולד ב-19 ביולי 1967) הוא פרופסור לבלשנות באוניברסיטת בן-גוריון ובלוגר ישראלי.
ביוגרפיה
בשנת 2001, נדון לראשונה, כקצין מילואים, ל-14 ימי מאסר בשל סירוב לשרת בשטחים. במשך השנים היה במאסר על סירוב שלוש פעמים. בסוף 2011 עמד במוקד של סערה תקשורתית כאשר אוניברסיטת בן-גוריון ניכתה משכרו בגין תקופה בה היה מצוי במאסר של שבוע בשל סירוב.
ספרים שכתב
בעברית באנגלית
גביע אפריקה לאומות 1976
גביע אפריקה לאומות 1976 היה הטורניר העשירי של אליפות אפריקה לאומות, אליפות הכדורגל של אפריקה שמאורגנת על ידי קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF). הטורניר נערך בפעם השלישי באתיופיה בין ה־29 בפברואר ל־14 במרץ 1976. בטורניר הגמר השתתפו 8 קבוצות שחולקו לשני בתים של ארבע נבחרות כל אחד. שתי הראשונות בכל בית עלו לבית הגמר. מרוקו סיימה ראשונה בבית הגמר וזכתה באליפות הראשונה בתולדותיה.
בית א'
המשחקים שוחקו באצטדיון אדיס אבבה, אדיס אבבה.
בית ב'
המשחקים שוחקו באצטדיון דירה דאווה, דירה דאווה.
שלב הגמר
המשחקים שוחקו באצטדיון אדיס אבבה, אדיס אבבה.
קלמארי
קלמארי (מאיטלקית: Calamari; בצורת היחיד: קלמארוֹ) הוא שם כללי למאכלים העשויים מדיונון.
מאכל קלמארי נפוץ סביב הים התיכון הוא טבעות קלמארי מטוגנות: בטן הדיונון נפרסת לרצועות בצורת טבעות, ואלו מצופות בלילה ומטוגנות בטיגון עמוק ומוגשות עם מלח ולימון.
ב הקלמארי הוא אחד המרכיבים של מרק הבויאבז.
באמריקה הצפונית מוגש במסעדות המתמחות במאכלי ים, במסעדות איטלקיות ויווניות, ולעיתים כחטיף בברים.
בישראל הקלאמרי מצוי אך אינו נפוץ כמו בארצות אחרות השוכנות לחופי הים התיכון, מפני שאינו כשר.
יהודה זרחיה אזולאי
יהודה זרחיה אזולאי היה חכם מרוקאי בן המאה ה-19, שעלה לירושלים ויצא בשליחותה מספר פעמים כשד"ר. כן היה אספן ומדפיס ומגיה של כתבים רבניים. החזיק ברשותו כירושה את הספריה הגדולה של סבו הרב חיד"א, אליו התייחס ואותו מכנה "נשיא בית אב".
ביוגרפיה
נולד לאביו רבי משה אזולאי, ולאמו שהייתה בתו של אחד מבני החיד"א . גדל והתחנך בעיר מוגדור שבמרוקו. בשנת ה'תקע"ב (1812) קיבל המלצות מחכמי עירו ומחכמי מרקש וג'יברלטר לסייע לו לממש את שאיפתו לעלות ולהשתקע בארץ ישראל, בכל ההמלצות הללו הוא מתואר בתאריים רבניים וכבנם של קדושים.
בדרכו לארץ ישראל עבר דרך קהילות יהודיות בהם תימן. יש אומרים כי בשהותו בתימן, הוסיף לעצמו את השם זרחיה, כשם זקנו אביו של החיד"א.