cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
האספה הלאומית של קוריאה הדרומית
האספה הלאומית של הרפובליקה של קוריאה, היא הרשות המחוקקת הלאומית של דרום קוריאה. על פי חוק הבחירות משנת 2019, באספה יושבים 300 חברים, מתוכם 253 נבחרים על ידי הציבור במחוזות בחירה חד-נציגיים, ואילו 47 המושבים הנותרים מוקצים לייצוג יחסי. האספה הלאומית מכהנת 4 שנים.
על פי חוקת הרפובליקה של קוריאה, על האספה הלאומית להיות בת 200 חברים לפחות. על פי חוק, על מועמדים לאספה הלאומית להיות בני שלושים לכל הפחות ולשהות בקוריאה הדרומית במשך 5 שנים רצופות, על פי החוקה, הנשיא לא יכול לפזר את האספה.
קבוצות משא ומתן
סיעות בנות 20 חברים לפחות חברות בקבוצות המשא ומתן של האספה, וזכאיות למגוון זכויות שנשללות ממסיעות קטנות יותר. אלו כוללות סכום גדול יותר של מימון ממשלתי והשתתפות בכינוסי מנהיגי הסיעות, בהן נקבע סדר היום החקיקתי של האספה.
הליך החקיקה
על מנת להציע הצעת חוק, על חבר האספה להגישה ליושב הראש בצירוף חתימתם של לפחות עשרה חברים נוספים באספה. הצעת החוק נערכת באחת מוועדות האספה, כדי להבטיח שהצעת החוק תנוסח בשפה נכונה ושיטתית. לאחר מכן מובאת הצעת החוק לדיון במליאת האספה הלאומית, וזאת מקבלת או דוחה את הצעת החוק.
ועדות
לאספה הלאומית 16 ועדות קבועות, שעורכות הצעות חוק ומבצעות תפקידים אחרים שמוטלים עליהן בחוק.
בחירות
מאז כניסתו לתוקף של חוק הבחירות של מרץ 1988 נבחרת האספה כל ארבע שנים באמצעות מערכת חברים משלימים, כלומר, חלק מהחברים נבחרים במחוזות בחירה, ואילו אחרים נבחרים בבחירות ארציות. נכון לשנת 2021, 253 חברים מייצגים מחוזות בחירה, ואילו 47 נבחרים בבחירות כלל ארציות. לכל אזרחים מעל גיל 19 יש זכות בחירה.
בניגוד לבחירות לאספה הלאומית, הבחירות לנשיאות מתרחשות אחת לחמש שנים, והדבר מוביל למקרים תכופים של שלטון המיעוט וקיפאון חקיקתי.
אריק לאמלה
אריק מנואל לאמלה (בספרדית: Erik Manuel Lamela; נולד ב-4 במרץ 1992 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקיצוני בסביליה.
קריירת מועדונים
לאמלה גדל במחלקת הנוער של הקבוצה הארגנטינאית ריבר פלייט, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתאריך 14 ביוני 2009, כנגד טיגרה בטורניר הקלאוסורה 2009. שערו הראשון בקבוצה הגיע כעבור שנה וחצי ב-5 בדצמבר 2010 במשחק נגד אתלטיקו קולון.
בתאריך 6 באוגוסט 2011, לאמלה הצטרף לקבוצת הסרייה א', רומא עבור סכום העומד על 12 מיליון יורו. באוקטובר 2011, הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה במשחק נגד פלרמו. לאמלה סיים את העונה הראשונה שלו בליגה עם 31 הופעות, כשמתוכן הבקיע 6 שערים.
לאמלה התחיל את עונת 2012 בצורה טובה, כאשר הוא מבקיע את שערו הראשון לעונה כבר במחזור השלישי נגד בולוניה, לאמלה לא עצר והמשיך לכבוש, כשהוא מבקיע 7 שערים ב-6 משחקים. לאחר מכן, מצא עצמו לאמלה מחוץ למגרשים למשך חודש, כאשר הוא חוזר ומבקיע צמד בבית במשחק נגד מילאן, משחק שנגמר בתוצאה 4 - 2 לטובת קבוצתו. לאמלה סיים את עונת 2012 עם 32 הופעות במדי הקבוצה, כשמתוכן הבקיע 15 שערים, מה שמציב אותו במקום החמישי בטבלת מלכי השערים של הליגה ובמקום השני בטבלת מלכי השערים של הקבוצה לאחר פבלו אוסבלדו, שסיים עם 16 שערים.
ב-30 באוגוסט 2013 חתם לאמלה בטוטנהאם הוטספר האנגלית. את הופעת הבכורה ערך ב-1 בספטמבר כשנכנס כמחליף במשחק ליגה מול ארסנל בו קבוצתו הפסידה 0–1. ב-7 בנובמבר כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–2 על שריף טירספול בליגה האירופית.
ב-26 ביולי 2021 חתם לאמלה בסביליה. במשחק הבכורה שלו בליגה ב-15 באוגוסט כבש צמד בניצחון 0–3 על ראיו ואיקאנו, במשחק השני הוסיף עוד שער בניצחון 0–1 על חטאפה.
נבחרת ארגנטינה
לאמלה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה ב-25 במאי 2011 במשחק נגד נבחרת פרגוואי.
תארים
סביליה
רפורמת מאה הימים
רפורמת מאה הימים הייתה רפורמה שהונהגה בסין בידי הקיסר גואנג סו ובהשפעת קאנג יו-וויי. רפורמה זו בוטלה בידי צה שי, הקיסרית האם האלמנה. הרפורמה נמשכה מאה ימים ומכאן שמה.
הסיבות לרפורמה
לאחר חדירת המערב לסין, מתבוסתם של הסינים במלחמות האופיום ועד נפילת שושלת מנצ'ו ב-1912, התחוללו תמורות משמעותיות בסין. ערכי יסוד ומוסדות מסורתיים התערערו משום חוסר יכולתם לעמוד בלחצים הרבים שהופעלו על הממלכה. מתוך כך היו בסין שהאמינו כי יש לערוך בקיסרות תיקונים על מנת להתאימה לתקופה ולדרישותיה. אחד מן תומכי ההתחדשות, קאנג יו-ווי בשיתוף עם תומכיו, הגיש ב-1898 הצעות לרפורמה לכס הקיסרי שהשפיעו על הקיסר הצעיר וקידמו את הרפורמה המדוברת.
ביטול הרפורמה על ידי צה שי
השקפת עולמה של הקיסרית האם האלמנה השמרנית צה שי, הייתה מנוגדת לתוכן הרפורמות שהנהיג גיסה הקיסר הצעיר גואנג סו, כמו גם שחלק מן הרפורמה המתוכננת כלל הרחקת אישים אוהדים שלה. שני אלו יצרו את התנגדותה המובהקת לרפורמה.
יואן שה-קאי, למען קידומו האישי, העמיד את צה שי על המתרחש, ובכך בגד בקיסר והסב את תמיכתו לתמיכה במחנה הקיסרית.
משידעה הקיסרית האלמנה על כוונתם של הקיסר ואנשיו לדחקה לפינה צדדית הנסתרת מהעין ולחסל אחדים מתומכיה היא החלה לפעול בזריזות, ובלמה ביד ברזל כל תיקון. בעזרת ראשי הסריסים, הנסיך דואן ונאמניה שברה את הקשר נגדה ונגד נאמניה. היא אילצה את הקיסר הצעיר לכתוב את צו פרישתו מהכס הקיסרי. עונשו של גואנג סו על פגיעה בסמכות המטריארכלית העליונה היה מאסר בארמון עד יום מותו.
מיד עם העברת הסמכות העליונה לידיה ביטלה צה שי את התיקונים והמינויים שנעשו בתקופת הרפורמה בת מאה הימים.
Breathe Again: Toni Braxton at Her Best
Breathe Again: Toni Braxton at Her Best הוא אלבום הלהיטים הרביעי של הזמרת טוני ברקסטון אשר יצא ב-26 באפריל 2005 על ידי Sony BMG Music Entertainment. האלבום כולל אוסף של שירים בולטים בקריירה של ברקסטון ביחד עם שירים לא מוכרים שלה שלא יצאו כסינגלים.
ביקורות
אנדי קלמן מ-AllMusic מתח ביקורת על האלבום כאשר כתב כי האלבום יקר מדי ואף לא מכיל מספיק להיטים של ברקסטון וסיכם בכך שהוצאתו הייתה מיותרת.
הצלחה
האלבום לא נחל הצלחה כאשר לא דורג באף מדינה או קיבל מעמד כלשהו. המצעד היחיד בו דורג היה מצעד אלבומי ה-R&B האמריקאי שם הגיע למקום ה-81 בלבד.
אסגר אובו
אסגר אובו (אנגלית: Asger Hartvig Aaboe; 26 באפריל 1922 - 19 בינואר 2007) היה פרופסור להיסטוריה של המדע, המתמטיקה, שפות המזרח הקדום, וספרות באוניברסיטת ייל.
ביוגרפיה
אובו נולד בקופנהגן בשנת 1922. אביו היה קצין בצבא הדני. הוא למד בבית ספר תיכון והחל ללמוד באוניברסיטת קופנהגן בשנת 1940, שם למד מתמטיקה, אסטרונומיה, פיזיקה וכימיה. בשנת 1947 סיים תואר המקביל לתואר שני. בשנת 1955 החל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת בראון. סיים את הדוקטורט בשנת 1957 בהנחיית פרופסור אוטו נויגבאואר. נושא עבודתו היה "התאוריות האסטרונומיות של הבבלים" (On Babylonian planetary theories).
בשנת 1964 הוענקה לו מלגת גוגנהיים. בשנת 1959 נעשה לפרופסור חבר באוניברסיטת טאפס. בשנת 1961 הוזמן כפרופסור אורח לאוניברסיטת ייל, ובשנת 1967 נעשה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת ייל. בשנת 1992 פרש לגמלאות.
אשתו הראשונה ג'ואן נפטרה בשנת 1990. הוא היה אב לארבעה ילדים מנישואיו לה. בשנת 2006 נישא בשנית לאיזבלה זביקווסקה, אשורולוגית.
הלך לעולמו ב-19 בינואר 2007, בן 84 במותו.
לאופולד לודוויג, ארכידוכס אוסטריה
לאופולד לודוויג, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Leopold Ludwig von Österreich; 6 ביוני 1823 – 24 במאי 1898) היה חבר של בית הבסבורג-לורן, ובנוסף היה גנרל ואדמירל אוסטרי.
ביוגרפיה
לאופולד לודוויג שירת בצבא האוסטרו-הונגרי, בשנת 1850 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט, ובשנת 1867 לדרגת גנרל חיל הפרשים. הוא היה קולונל הכבוד של רגימנט הרגלים ה-53, רגימנט האולנים האוקראיני הרוסי ה-13 ורגימנט הרגלים הפרוסי ה-6. במהלך המהפכה באיטליה סייע לאופולד לודוויג בכיבוש פורט מלגרה. בנוסף פיתח לאופולד לודוויג כמה המצאות על מוקשים ימיים וטורפדו.
כאשר הארכידוכס פרדיננד מקסימיליאן התכונן לקבל את הכתר של מקסיקו במרץ 1864, פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה שלח את לאופולד לגרום למקסימיליאן לחתום על ויתורו על זכויות הירושה באוסטריה. שני הבני דודים מעולם לא היו ביחסים ידידותיים, ומקסימיליאן ראה בלאופולד כאחד מאלו שירוויחו מוויתורו על זכויות הירושה באוסטריה. מקסימיליאן עיכב את החתימה על כתב הוויתור, עד ביקורו של פרנץ יוזף במיראמר ב-9 באפריל 1864.
ללא ספק, למורת רוחו של מקסימיליאן, לאופולד קודם לדרגת ויצה-אדמירל בצי האוסטרו-הונגרי, והוא שימש כמפקח הכללי של הנחתים והצי משנת 1865 עד ה-25 בפברואר 1868. לאופולד מעולם לא התחתן, וב-24 במאי 1898 הוא מת בהרנשטיין.
שי בן צור
שי בן צור (נולד ב-1975) הוא מלחין, מפיק, משורר ונגן ישראלי שחי בהודו וישראל. הוא כותב קאוואלים, קטעים כליים ומוזיקה אינסטרומנטלית ושירים דתיים בעברית, אורדו והינדי.
ביקר לראשונה בהודו כאשר חיפש מורה למוזיקה הודית קלאסית. לאחר שנים של לימודים הודיים מוזיקה קלאסית באופן מסורתי, בן צור החל להלחין מסורתי מוזיקת קאוואלי סופית בעברית. מופיע סביב העולם עם ההרכב שלו.
ביוגרפיה
לאחר שנכח בקונצרט בירושלים של המוזיקאים הקלאסיים ההודיים האריפראסאד צ'אוראסיה וזאקיר חוסיין החל להתעניין במוזיקה הודית, אשר הביאו אותו בסופו של דבר אל מוזיקת הקאוואלי. הוא נסע לאז'מאר בהודו (מקום הימצאו של המאוזוליאום של הקדוש הסופי מואינודין צ'ישטי). ב-2004 הופיע בג'אהאן-א-ח'וסראו, פסטיבל מוזיקה סופית מסורתית בניו דלהי. שיתף פעולה עם מגוון מוזיקאים עממיים ממדבר ראג'סטאן. עבד עם הזמרת ההודית שובהה מודגל, אמן הגיטרה הספרדית פרננדו פרז, יוסי פיין, מישקו מ'בא, אלי מגן, זוהר פרסקו ורבים אחרים.
נידאא ח'ורי
נידאא ח'ורי (בערבית: نداء خوري; נולדה ב-1 באפריל 1959) היא משוררת ערבייה-ישראלית ופרופסור חבר במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
שי בן צור
ביוגרפיה
בשנת 2015 הקליט אלבום עם הגיטריסט והמלחין הבריטי ג'וני גרינווד וקבוצה של מוזיקאים הודים בתוך מבצר מהראנגר אשר נמצאה ברג'סטאן. ההקלטות ומסע ההופעות של גרינווד בהודו ב-2015 צולמו על ידי פול תומאס אנדרסון ותועדו בסרטו Junun.
נידאא ח'ורי
ביוגרפיה
נידאא ח'ורי נולדה בכפר פסוטה בגליל העליון, למשפחה שמוצאה מחלב שבסוריה. בשנים האחרונות עברה לגור בחיפה. אביה עבד בענף הטקסטיל. נידאא היא בת שלישית במשפחה בת שני בנים ושתי בנות. בהיותה בת ארבע עשרה נשלחה ללמוד במנזר הקתולי סנט ג'וזף בנצרת שהיה פנימייה לבנות. היא התחתנה בגיל שבע עשרה, ילדה בת ושלושה בנים ואז נקטעו לימודיה בבית הספר. "נידאא" זהו שם העט שלה ומשמעותו בערבית הוא קול קורא.
במשך תשע שנים עבדה בבנק מרכנתיל דיסקונט. בהיותה בת שלושים וארבע סיימה את עבודתה בבנק והחלה את דרכה האקדמית. ח'ורי החלה ללמוד פרסום, יחסי ציבור ודוברות באוניברסיטת חיפה (1994) והמשיכה, כעבור שנתיים, ללימודי ניהול תרבות ואומנות והסמכה לניהול מרכזים קהילתיים באוניברסיטת חיפה. היא בוגרת תואר ראשון בפילוסופיה וספרות השוואתית מאוניברסיטת חיפה ואת התואר שני בחינוך ומדעי ההתנהגות קבלה בשנת 2000 מאוניברסיטת לטביה. מעבר ללימודיה האקדמיים, ח'ורי למדה יזמות תעשייתית וניהול באוניברסיטת תל אביב (2003). בוגרת קורס דירקטורים בחברות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2007).
שי בן צור
חיים פרטיים
שי בן צור נשוי לסג’ידה בן צור, ואב לבתם אוריה.
היאם
אלבום הבכורה של בן צור, "היאם", הוקלט בהודו, ישראל, וארצות הברית ופורסם ב-2003. באלבום הוקלטו מוזיקאי קאוואלי סופי מסורתיים, אשר שרו בעברית.
נידאא ח'ורי
ביוגרפיה
עמית גולדנברג, בית אבי חי: "המשוררת נדאא ח'ורי מהווה את אחד הקולות הצלולים והמעניינים ביותר במבטה על הסכסוך הישראלי-פלסטיני. ח'ורי, אחת מנושאות הדגל של המאבק הפלסטיני, עברה בשנים האחרונות דרך ארוכה וכיום מביטה על המציאות במבט על מרתק במורכבותו, שמבקש לבטל גבולות המדינה והאדמה ולהתרכז באדם."
שי בן צור
שושן
אלבומו השלישי של בן צור, "שושן", פורסם ב-2010.
נידאא ח'ורי
יצירה
בין ספריה "Book of Sins" (ספר החטאים) ראה אור כספר תלת לשוני וזכה בפרס Warwick Prize ב-2013 בתרגום בטסי רוזנברג (2011). "יבולי שמן ורימונים" ( مواسم الزيت والرمان) יצא באיטלקית, 2011 "Le stagioni dell’olio e del melograno", Il Laboratorio\le edizioni, Napoli. ספרה "בגוף אחר", (2011), מבחר שירים מן השנים 1987–2010, חלקם כתובים עברית במקור וחלקם מתורגמים מן הערבית על ידי פרופ' ששון סומך, דר' חנה עמית כוכבי ופרופ' נעים עריידי. הספר "נחל יחף", מתורגם לעברית על ידי רוג'ה תבור, 1990.
ספרה הראשון "אכריז לך על שתיקתי" ראה אור ב-1987, ומשך חוקרי ספרות, אשר הצביעו על ייחוד ומורכבות שירתה של ח'ורי. מאז הספיקה להוציא שמונה ספרים נוספים ביניהם ספרה "טבעות המלח" (خواتم الملح) שראה אור בלבנון בשנת 1998 בהוצאת אל-מואססה אל-ערבייה, ביירות. ספר נוסף ראה אור במצרים בשנת 2000 "היפה באלילות בוכה" (أجمل الآلهات تبكي) בהוצאת מרכז אל-חדארה, קהיר מצרים. בנוסף ספרים שיצאו בהוצאות לאור בעכו, נצרת וירושלים וזכו לביקורת ספרותית חיובית, במיוחד ספר "חגורת הרוח" (زنار الريح) הוצאת אבו רחמון, עכו 1990.
שי בן צור
Junun
ב-2015 יצא "Junun", אלבום של בן צור, ג'וני גרינווד, והאנסמבל ההודי ראג'סטאן אקספרס. מפיק האלבום הוא המפיק של רדיוהד, נייג'ל גודריץ'.
נידאא ח'ורי
יצירה
השונה בספריה הוא "ספר הפגם" "כתאב אלח'לל" (كتاب الخلل), שגם אותו דחו בתי הוצאה לאור בעולם הערבי בשל אופיו ותכניו. "ספר הפגם" ראה אור בהוצאת כל-בו ספרים, חיפה 2011. והוא ספר שירה מודרניסטי בתוכנו העוסק במהות התאולוגיה הנוצרית ומביע ערעור על סקרמנט "הנטילה" כטקס קתולי נוצרי מרכזי. ספר זה ממחיש התפרקות מקור הסמכות, ומוביל רצף של ניגודים מקבילים בתהליך השגת הגאולה.
פרסמה עד היום (2016) תריסר ספרי שירה שיצאו לאור בערבית, עברית, אנגלית ואיטלקית, שלושה מספריה יצאו לאור בעברית. שירתה תורגמה לשפות: גרמנית, הולנדית, צרפתית, ספרדית, אלבנית, איטלקית, אנגלית ועברית. ספרה "הכתר המר" (1997) נאסר להפצה על- ידי הצנזורה הירדנית.
ב-2009 הופק הסרט "קריאה לשתיקה" (40 דקות) במסגרת פרויקט "בנוף המילים" תיעוד אנשי רוח, בימוי עמרי ליאור ולינדה ניומן. הסרט מתאר את חייה ואת השקפת עולמה של ח'ורי.
"קריאה לשתיקה" זכה במקום הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי "GAFFERS" בסקרמנטו, ארצות הברית.
ב-2012 הייתה למשוררת הערבייה הראשונה מאז קום המדינה שנכללה בלימודי ספרות החובה בתיכוני בתי ספר יהודיים.
ח'ורי שוקדת כיום על כתיבת שני ספרים, האחד "נשים בצל המאבק" על שירה פלסטינית בישראל. הספר השני על פוסט-מונותאיזם.
אקדמיה
בשנת 2005 החלה ללמד כמרצה במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב-2009 מונתה למרצה בכירה במחלקה לספרות עברית ובתוכנית לניהול וישוב סכסוכים. ראש ועדת קבלה "לניהול וישוב סכסוכים" במחלקה ל"לימודים כלליים", אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, החל מ-2014.
פעילות נוספות
בנוסף ללימודיה האקדמיים היא כיהנה ומילאה תפקידים במספר תאגידים, עמותות ורשויות: חברת הפורום הבינלאומי של הספרייה הלאומית החל מ-2014, חברת הנהלה במועצת המוזיאונים בישראל (2009–2011), חברת "ועדת חינוך" וה"ועדה לקידום מעמד האישה" בעיריית באר-שבע החל מ-2007, חברת ועדת הערכה, בית ספר למשחק, באר שבע החל משנת – 2010, חברה במועצת המנהלים של עמותת "אל-נהוד" לקידום האישה הבדואית החל מ-2007. בין השנים 2003–2004 הייתה רכזת בוועדת המעקב העליונה של ערביי ישראל לפרויקט "שולחן עגול" לקביעת אסטרטגיה לערבים בישראל.
ייסדה את עמותת "בקאא" (הישרדות) "להתנדבות בחברה הערבית" וניהלה אותה (2011-2003).
אודות שירתה
חנה עמית-כוכבי ואריאל שיטרית, לקסיקון הקשרים לסופרים ישראלים:
"סגנון שיריה מודרניסטי וחושני, והם ניכרים במוזיקליות שלהם. היא מרבה להשתמש בגוף ראשון יחידה ובכך בוחנת את המורכבויות של נקודת המבט האישית. כמו כן, היא מרבה לפנות לנמען בגוף שני יחיד, לעיתים בהתרסה בולטת. שירתה נוטה לחשוף את עולמה הפנימי של הדוברת...
מנגד, רבים משיריה מתמקדים בדיכוי האישה על ידי הגבר ועל ידי החברה והדת... בכתיבתה משולבים מוטיבים מכתבי הקודש של הנצרות ומטקסי הפולחן הנהוגים בכנסייה. אלה משמשים אותה הן לתיאור האווירה האינטימית השוררת בטקסים הנוצריים עצמם, והן לביקורת חריפה על עריצות הממסד הדתי... בנוסף יש בשירתה יסוד ארס-פואטי מודגש, הנובע ממודעותה ומרגישותה הדקות לכוחן של המילים ולעוצמתה של השירה."
רשימת ספריה
בהכנה
עריכה
עריכה מדעית: נידאא ח'ורי, לקראת פואטיקה היברידית: הספרות הערבית הפוסט קולוניאלית, המודרניזם המערבי, צאדק מ. גוהר, מאנגלית: אורן מוקד, השימוש במסורות מודרניסטיות בשירה הערבית : מבט חוצה תרבויות, מכאן י"א, תשע"ב 2012.
תרגום
תרגום שירה של חמוטל בר-יוסף מעברית לערבית בספר דו לשוני שראה אור בצרפת ב-2012: Hamutal Bar-Yoseph_Lieu douloureux _Poèmes, Traduits de l’hébreu en Français par Colette Salem en Arabe par Naïm Araidi, Nidaa Khoury et Mahmoud Abassi Éditions Caractères 2012, composé en Arial et Garamond, a été achevé d’imprimer en- 2013, Imprimé en France
דווין
דווין (בבולגרית: Девин) היא עיירה ורשות מקומית במרכז דרומה של בולגריה, השלישית בגודלה במחוז סמוליאן, השוכנת על הרכס המרכזי של הרודופי, 220 קילומטרים דרומית מזרחית מהבירה סופיה ו-45 קילומטרים מבירת המחוז סמוליאן.
היסטוריה
כפועל יוצא מהאיחוד החד צדדי פרצה מלחמת בולגריה–סרביה (1885) ולאחריה הועבר היישוב לחזקת העות'מאנים מתוקף הסכם בוקרשט (1886). באוקטובר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה כבשו הבולגרים את האזור ומאז נותר היישוב בחזקתם.
כלכלה
דווין ממוקמת באזור חקלאי והגידולים המרכזיים הם תפוחי אדמה ופטריות. כמו כן מגדלים צאן ובקר לתעשיות החלב והבשר. בשטח הרשות המקומית קיים מפעל לשיווק מים מינרליים תחת שם המותג דווין. חלק נכבד מהתוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות. באזור דווין מעיינות חמים ומרחצאות ספא המושכים אליהם תיירים.
גאוגרפיה ואקלים
העיירה ממוקמת על הרכס המרכזי של הרודופי, בגובה ממוצע שנע בין 684 ל-800 מטרים מעל פני הים. תוואי הנהר דווינסקה עובר דרך העיירה. בדווין שורר אקלים ממוזג והטמפרטורה השנתית הממוצעת נעה מ-4oc בחלקה העליון ועד 10oc בחלקה התחתון. ערכי הקיצון המרביים נעים ממינוס 10oc בינואר ועד 30oc ביולי.
רותם גפינוביץ
רותם גפינוביץ (נולדה ב-9 ביוני 1992) היא רוכבת אופניים ישראלית באופני כביש ובאופני הרים. היא אלופת ישראל במרוץ הכביש לשנת 2015, אלופת ישראל באופני הרים לשנת 2015 ואלופת ישראל במרוץ נגד השעון לשנים 2018, 2019, 2021 ו-2023. היא השתתפה באליפות העולם באופני כביש ב-2012. בשנים 2019 ו-2020 רכבה בקבוצה המקצוענית הגרמנית קניון-סראם. מיוני 2021 ועד סוף 2021 רכבה גפינוביץ בקבוצת "Bingoal Casino - Chevalmeire Cycling Team". בעונת 2022 היא רכבה בקבוצת Team Roland Cogeas Edelweiss בעונת 2023 היא רוכבת בקבוצה ההולנדית מדרג הקונטיננטל, Hess Cycling Team. בישראל רוכבת תחת קבוצת IGP.
קבוצות
גדלה במודיעין. החלה לרכוב באופן תחרותי בגיל 12.5, תחילה, במסגרת קבוצת מצמן-דיסקונט בקטגוריית גיל 15-16. ולאחר מכן בקבוצת "500 ואט" בהדרכתו של אילן אולמן. בכל אחת מהשנים 2010, 2011 ו-2012 בילתה חלק מהעונה בבלגיה ורכבה שם במרוצים במדי קבוצות נוער מקומיות. ב-2010 אף ניצחה במרוץ בראבנצה פיל בקטגוריית הנערות. ב-2012, בעת שרכבה עדיין בקבוצת 500 ואט, ייצגה את ישראל במרוץ הכביש באליפות העולם שהתקיימה בהולנד. ב-2013 הצטרפה לקבוצת הנשים הבלגית טופספורט פלאנדרן. במקביל, עברה ב-2013 להתאמן ולרכוב במרוצים בישראל בקבוצת IGP, בהדרכת צחי בויגן. באביב 2016 רכבה במסגרת הקבוצה ההולנדית Jos Feron Lady Force. במקביל ולאחר מכן, רכבה גם במסגרת נבחרת ישראל לנשים והייתה אחת המועמדות לייצג את ישראל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) (בסופו של דבר, ייצגה שני בלוך את ישראל באולימפיאדה). בסוף עונת 2016 פורסם כי גפינוביץ הוחתמה בקבוצה ההולנדית WM3 Pro Cycling שנוסדה לאחר פירוק קבוצת הצמרת ההולנדית Rabobank-Liv Woman Cycling Team שנחשבה לאחת הקבוצות הבכירות בעולם מרוצי אופני הכביש לנשים. בשורות WM3 Pro Cycling רוכבת גם מריאנה ווס, הנחשבת כאחת מהרוכבות הגדולות בהיסטוריה של הענף. גפינוביץ רכבה בשורות הקבוצה ההולנדית בעונות 2017 ו-2018 והוחתמה בסוף 2018, יחד עם אלופת ישראל, עומר שפירא, בקבוצה הגרמנית קניון-סראם.
בא נב דג'ד
בא-נב-דג'ד הוא אל מהמיתולוגיה המצרית בהתגלמות אייל. בא-נב-דג'ד קשור לאל השמש רע ולפוריות. עיקר הפולחן של בא-נד-דג'ד היה בעיר מנדס שבדלתה של הנילוס במצרים העתיקה. בא-נב-דג'ד הופיע בסיפורי המאבקים בין הורוס וסת- שם מצוין כי הוא נמצא בדרום מצרים ומהווה את משכנו של ח'נום. בא-נב-דג'ד מקושר גם אל האל המצרי ח'נום, ופעמים רבות הם הופיעו כאל אחד.
ורד כהן
ורד כהן (נולדה ב- 23 במאי 1988) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הקשרית אמצע במ.כ רמת השרון מליגת העל בכדורגל נשים ובנבחרת ישראל. במהלך הקריירה שלה כשחקנית זכתה ב-8 אליפויות וב-13 גביעי המדינה.
קריירה מקצועית
כהן החלה להתאמן בגיל 12.5 בקבוצת מכבי תל אביב מליגת הנשים והייתה חלק מסגל הקבוצה עד התפרקותה ב-2002.
משנת 2003 שיחקה במכבי חולון עד שנת 2014, וזכתה איתה ב-9 גביעי המדינה ו-6 אליפויות.
ב-2014 עברה לשתי עונות במ.ס. קריית גת וזכתה בגביע המדינה כשבעונת 2015/2016 הבקיעה 18 שערים והייתה מלכת השערים בקבוצתה.
ב-2016 הצטרפה לשורות אס"א תל אביב וזכתה בגביע המדינה.
באמצע עונת 2017/2018 עברה עד סוף העונה למ.כ רמת השרון וזכתה בגביע המדינה.
בעונת 2018/2019 חזרה לשורותיה של אס"א תל אביב וזכתה בדאבל, באותה עונה כבשה 11 שערים והייתה מלכת השערים בקבוצתה.
בעונת 2019/2020 עברה לקבוצת מ.כ רמת השרון וזכתה איתה באליפות.
בנבחרת
עוד לפני גיל 17 ובמהלך השנים 2004–2006 שיחקה במסגרת נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 בשלושה קמפיינים של מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19. במסגרת זו שיחקה 11 משחקים והבקיעה 4 שערים. בשנים 2005–2008 שיחקה בנבחרת הבוגרת כשמשחק הבכורה שלה היה מול נבחרת מולדובה בנובמבר 2005. בשנת 2019 זומנה שוב לסגל הנבחרת. נכון לשנת 2020 רשמה 12 הופעות והבקיעה 3 שערים. ב-20 באוגוסט 2019 הבקיעה את השער היחיד של הנבחרת במשחק הידידות מול קבוצת צ'לסי האנגלית מהסופר ליג לנשים, כשבמשחק נכחו 8,534 צופים ובכך נשבר שיא הצופים למשחק כדורגל נשים בישראל.
צ'רקסקי מנקיז
מועדון הכדורסל צ'רקסקי מנקיז (באוקראינית: Баскетбол Клуб Черкаські Мавпи) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר צ'רקאסי, המשחקת בליגת העל האוקראינית בכדורסל. באמתחתה אליפות אחת, בה זכתה בעונת 2017/2018.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2003. בסיום עונת 2004/05 העפילה לראשונה לסופרליגה. בעונת הבכורה הגיעה הקבוצה למקום החמישי בעונה הסדירה, ולחצי גמר הפלייאוף, בו הפסידה לאזובמאש מאריופול. ובעונה שלאחר מכן, שוב חצי גמר ושוב הפסידה לאזובמאש.
בעונת 2008/09, הקבוצה הייתה בין עשר הקבוצות שהקימו ליגה בכירה נפרדת בשם הליגה האוקראינית, שהתאחדה לאחר עונה בודדת עם הסופרליגה.
בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה בחזרה לסופרליגה (לאחר עונה אחת בליגה השנייה), וזכתה בגביע הליגה השניה.
בעונת 2017/2018 זכתה באליפות ליגת העל האוקראינית בכדורסל, לראשונה בתולדותיה.
השתתפות באירופה
הקבוצה השתתפה ביורוקאפ צ'לנג' בעונת 2006/07. והגיעה עד לשלב רבע הגמר, בו הפסידה לקבוצה אוקראינית אחרת, בי.סי. דניפרו. ובעונת 2007/08 השתתפה ביורוצ'לנג', ולא עברה את שלב הבתים.
בעבר שיחקו בקבוצה הישראלים עמית תמיר ואילן קדוש. המועדון מפעיל מחלקת נוער גדולה של כל קבוצות הגילאים.
אומברטו נובילה
אוּמְבֶּרְטוֹ נוֹבּילֶה (באיטלקית: Umberto Nobile; 21 בינואר 1885 - 21 ביולי 1978) היה מהנדס תעופה איטלקי וחוקר החוג הארקטי. נובילה פיתח וקידם ספינות אוויר קשיחות למחצה בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה לשנייה. הוא זכור בעיקר בתכנון והטסת ספינת האוויר "נורגה", שהיא אולי כלי הטיס הראשון שהגיע אל הקוטב הצפוני, ושהייתה ללא ספק כלי הטיס הראשון שטס מעל כיפת הקרח הקוטבית מאירופה לאמריקה. נובילה גם עיצב והטיס את ספינת האוויר "איטליה", ספינת האוויר הקוטבית השנייה; המשלחת הזאת, השנייה במספר, הסתיימה בתאונה קטלנית והביאה למאמצי חילוץ בינלאומיים.
ראשית הקריירה
נובילה נולד בלאורו, בנפת אבלינו שבדרום איטליה. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת נאפולי בתארים הן בהנדסת חשמל והן בהנדסת תעשייה וניהול. בשנת 1906 החל לעבוד ברשת מסילות הברזל של איטליה, שם עבד על חישמול מערכת המסילות. בשנת 1911 החל להתעניין בשדה ההנדסה האווירית ונרשם לקורס של שנה שהציע צבא איטליה. עבודתם של חלוצי ספינת האוויר, כגון פרדיננד פון צפלין ריתקה אותו זה מכבר. כשאיטליה נכנסה למלחמת העולם הראשונה בשנת 1915, ניסה נובילה, אז בן 29, להתגייס, אך נדחה שלוש פעמים משום שנמצא בלתי כשיר גופנית לשירות קרבי.
נובילה צורף לחיל האוויר האיטלקי ועשה את תקופת המלחמה בפיקוח על בניית ספינת אוויר ובפיתוח דגמים חדשים. הצבא האיטלקי החל להשתמש בספינות אוויר כבר בשנת 1912, במהלך מלחמת איטליה-טורקיה, למשימות הפצצה נגד אוניות אויב. האיטלקים השתמשו גם בספינות אוויר אחרות, קטנות יותר, שחלקן נבנו בבריטניה. אף לא אחד מן הדגמים שעיצב נובילה לא טס עד לאחר המלחמה.
ביולי 1918, יצר נובילה שותפות עם המהנדסים ג'וזפה ואלה, בנדטו קרוצ'ה וצ'לסטינו אוזואלי, שנקראה מפעל הבנייה האווירונאוטי. במהלך תקופה זו גם הרצה באוניברסיטת נאפולי, הוציא רישיון לטייס מבחן וכתב את ספר הלימוד Elementi di Aerodinamica ("יסודות הארודינמיקה"). הוא השתכנע, שספינות אוויר קשיחות למחצה, בגודל בינוני, עולות על דגמים של ספינות אוויר קשיחות ושאינן קשיחות. המיזם הראשון של החברה היה "רומא", ספינת אוויר מדגם T-34, שתוכננה לטיסה טראנס-אטלנטית. כשספינת האוויר הבריטית R-34 חצתה את האוקיינוס האטלנטי בשנת 1919, מכרו נובילה ושותפיו את ה-T-34 לצבא איטליה. בהמשך רכש צבא ארצות הברית את הספינה וגייס אותה לפעילות בשם "רומא". ה"רומא" התרסקה לבסוף בלאנגלי, וירג'יניה בשנת 1922 כשנתקלה בכבלי מתח גבוה. בתאונה נהרגו 34 איש.
באותה שנה, אל מול אי-יציבות פוליטית ואיומים להלאים את החברה, נסע נובילה לארצות הברית לעבוד שם כיועץ לחברת גודייר, יצרנית צמיגים וגומי באקרון, אוהיו. הוא חזר לאיטליה ב-1923 והחל לבנות ספינת אוויר חדשה, ה-N-1. נוסף לכך, לפי הביוגרפיה שלו ולמאמרים רבים מספור, נלכד נובילה ברשת של תככים פוליטיים ומקצועיים עם מתחרים ומוציאי דיבה. מתנגדיו העיקריים היו, כפי הנראה, גנרל גטאנו ארטורו קרוקו, יצרו ספינות אוויר מתחרה, וגנרל איטלו באלבו, ראש המטה הכללי של חיל האוויר, שביקש לפתח את צי האוויר האיטלקי בספינה כבדה מן האוויר, ולא בספינות האוויר שנובילה עיצב.
"נורגה"
בסתיו 1925 פנה חוקר הארצות הנורווגי רואלד אמונדסן אל נובילה והציע לו לצאת עמו לטיסה אל הקוטב הצפוני - שבזמן ההוא היה עדיין בבחינת יעד בלתי מושג לטייסים - בספינת אוויר. אמונדסן הגיע בטיסה קודמת, באביב 1925, למרחק 280 ק"מ מן הקוטב הצפוני, בצמד "סירות מעופפות" "דורנייה ואל" מתוצרת איטליה, יחד עם המיליונר ההרפתקן לינקולן אלזוורת' והטייס היאלמר רייסר-לארסן, אבל מטוסיהם נאלצו לנחות סמוך ל-88° צפון וששת האנשים היו לכודים בקרח למשך 30 יום.
יצרני ספינות האוויר האיטלקים, שבנו את N-1 של נובילה, השלימו את בנייתו ומסרו אותו למשלחת ב-29 במרץ 1926. אמונדסן פסק בחוזה שנובילה יהיה הטייס וכי חמישה מאנשי הצוות יהיו איטלקים, זאת בהתאם לדרישות שממשלת איטליה הציבה למתן תנאי מיקוח נוחים. אמונדסן קרא לספינת האוויר "נורגה" ("נורווגיה"). ב-14 באפריל יצאה ספינת האוויר מאיטליה אל לנינגרד שבברית המועצות תוך חניות בבסיס הצי בפולהאם, אנגליה ובאוסלו, בדרכה אל נקודת הזינוק שלה לאזור הארקטי בסוולבארד, השייכת לנורווגיה.
ב-11 במאי 1926 המריאה ה"נורגה" מסוולבארד. חמש-עשרה שעות ומחצית השעה אחר כך טסה ספינת האוויר מעל הקוטב ונחתה כעבור יומיים בטלר, אלסקה; רוחות חזקות מנעו את נחיתתם המתכוננת בנום, אלסקה. במבט לאחור, אנשי ה"נורגה" השיגו את מטרתם להיות הראשונים לטוס מעל הקוטב: בטיסה של בירד ב-9 במאי, שהוכתרה במשך עשרות שנים כטיסה הראשונה מעל הקוטב, הוטל מאז ספק מצד כמה גורמים אמינים, שכללו את גילוי יומן הטיסה של בירד, שהראה כי נתוני הניווט בדין וחשבון הרשמי שלו זויפו.
טיסת ה"נורגה" מ"רומא לנום" צוינה לשבח כעוד ציון דרך חשוב בתולדות הטיסה, אבל עד מהרה התגלעו חילוקי דעות בין נובילה (מעצב וטייס) לאמונדסן (מנהיג המשלחת, צופה ונוסע) בטיסה, בשאלה מי מהם ראוי להכרה גדולה יותר על המשלחת. ממשלתו של מוסוליני תרמה להחרפת המחלוקת, כשהעלתה על נס את גאוניות ההנדסה האיטלקית ושלחה את נובילה למסע הרצאות בארצות הברית, ובכך התכחשה עוד יותר לאמונדסן ולנורווגים.
"איטליה"
על אף חילוקי הדעות, המשיך נובילה לקיים יחסים טובים עם מדעני קוטב אחרים, והחל לתכנן משלחת חדשה, הפעם בשליטה איטלקית מלאה. החברה של נובילה הצליחה למכור את ספינת האוויר N-3 ליפן; עם זאת, היחסים בין נובילה למתחריו בממשלה הפשיסטית היו עוינים, והוא וצוותו סבלו מאיומים והטלת מורא. בכל זאת, הפופולריות שנובילה נהנה ממנה בקרב הציבור הגנה עליו לזמן מה מהתקפה ישירה. כשיצאה הודעה על התוכניות למשלחת הבאה שלו, אמר איטלו באלבו, על פי השמועה, "שילך, הרי אין סיכוי שהוא יחזור וימשיך להטריד אותנו."
ספינת האוויר "איטליה", הזהה כמעט ל"נורגה", הושלמה באיטיות וצוידה לטיסה אל הקוטב במהלך 8–1927. חלק מן הקושי היה בגיוס מימון פרטי לכיסוי עלויות המשלחת, שלקחה עליה לבסוף עיריית מילאנו; הממשלה האיטלקית הגבילה את השתתפותה הישירה למתן ספינת האוויר ושליחת אוניית הקיטור הישנה "צ'יטה די מילאנו" כאוניית חילוץ וסיוע אל סוולבארד, בפיקודו של ג'וזפה רומניה.
הפעם השתמשה ספינת האוויר בהאנגר גרמני בשְטוֹלְפּ בדרכה אל מגדל העגינה לספינות אוויר בצפון נורווגיה. ב-23 במאי 1928, לאחר טיסה יוצאת דופן בת 69 שעות אל קבוצת האיים הסיבירית בים הארקטי, חידשה "איטליה" את טיסתה אל הקוטב הצפוני עם נובילה בתפקיד טייס ומנהיג המשלחת כאחד. ב-24 במאי הגיעה הספינה אל הקוטב וכבר פנתה לחזור לסוולבארד כשנתקלה בסערה. ב-25 במאי התנפצה "איטליה" אל קרח הים הדחוס במרחק פחות מ-30 ק"מ צפונית לנוֹרְדָאוּסְטְלַנְדֶט (בחלקה המזרחי של סוולבארד). מבין 16 האנשים שבצוות, עשרה הושלכו אל הקרח כשהגונדולה התרסקה; יתר השישה נלכדו במבנה המצוף העילי, כשזה נסק מעלה בגלל אובדן הגונדולה; גורל השישה לא נודע מעולם. אחד מעשרת האנשים שעל הקרח, פּוֹמֵיָה, נהרג בהתנגשות; נובילה סבל משברים בזרוע, ברגל ובצלע ומחבלת ראש; צֶ'צְ'יוֹני סבל משברים קשים בשתי רגליו; מַלְמְגֶרֶן סבל מחבלה קשה בכתפו ומחשד לפגיעה בכליה; ולזאפּי היו כמה צלעות שבורות.
הצוות הצליח להציל כמה פריטים מן הגונדולה של ספינת האוויר ההרוסה, בהם מקלט-משדר רדיו, אוהל שאותו צבעו בהמשך באדום להבלטה מקסימלית, וכן, פריטים בעלי חשיבות מכרעת, תיבות מזון וציוד הצלה שהמהנדס מהיר-המחשבה אטורה ארודינו הספיק להשליך על הקרח לפני שהוא וחמשת חבריו נסחפו אל מותם בשרידי ספינת האוויר ההרוסה, אך עדיין כשירה להינשא באוויר על מעטפתה ושלדתה. עם חלוף הימים, נשא קרח הים הנגרף במים את הניצולים לעבר האי פוין ואיי בְּרוֹך.
ימים אחדים לאחר ההתרסקות החליטו המטאורולוג השוודי פין מלמגרן והקצין השני והשלישי של נובילה, מריאנו וזאפי, לעזוב את הקבוצה משוללת הניידות ולצעוד לעבר היבשה. מלמגרן, שהיה פצוע, חלש ולפי הדיווח, עדיין מדוכא בגלל עצתו המטאורולוגית, שתרמה, להרגשתו, להתרסקות, ביקש משני חבריו האיטלקים להמשיך בלעדיו. השניים נאספו כעבור שבועות אחדים אל שוברת הקרח הסובייטית "קראסין".
גרסה "עתירת דמיון, מעובדת לעלילה בדיונית" של אירועים אלה הוצגה בשנת 1969 בסרט "האוהל האדום". הסרט היה קופרודוקציה איטלקית/רוסית והשחקנים הראשיים היו פיטר פינץ' בתפקיד נובילה, שון קונרי בתפקיד אמונדסן והארדי קרוגר בתפקיד לונדברג.
מחלוקות בנושא החיפוש והחילוץ
בעקבות ההתרסקות, יזמו כמה אומות, בהן ברית המועצות, נורווגיה, שוודיה, פינלנד ואיטליה חילוץ קוטבי ראשון באוויר ובים. ספינות בבעלות פרטית, שנחכרו על ידי מדעני קוטב ומגלי ארצות, הצטרפו גם הן לחיפוש. אפילו רואלד אמונדסן התעלם מחילוקי הדעות הקודמים שלו עם נובילה, עלה על מטוס-ים צרפתי ויצא אל מטה החילוץ; המטוס הזה נעלם בין טרומסו לסוולבארד, ואף כי הסירה השטוחה השייכת למטוס נמצאה לאחר זמן, גופותיהם של אמונדסן, הטייס גיבו וארבעת האחרים שהיו בטיסה לא נמצאו מעולם.
לאחר חודש של מחסור ומצוקה לניצולי ה"איטליה", נחת מטוס החילוץ הראשון, מטוס מגלשיים מסוג פוקר של חיל האוויר השוודי, עם איינר לונדבורג כטייס ולויטננט שייברג כמשקיף סמוך לאתר ההתרסקות. נובילה הכין תוכנית פינוי מפורטת, עם הפצוע הקשה ביותר (המכונאי עב הכרס צ'צ'יוני) בראש הרשימה והוא עצמו כמספר 4, והנווט ויגליירי והאלחוטן ביאג'י במקומות ה-5 וה-6 בהתאמה. ואולם, לונדבורג סירב לקחת מישהו פרט לנובילה. טענתו הייתה, שהמטוס יכול לקחת רק נצול אחד והפצוע קשה האחר היה כבד כל כך, שלונדבורג לא היה בטוח שיוכל להמריא עמו. נובילה הוטס אל האי ריס, בסיס של כוחות החילוץ השוודי והפיני. כשלונדבורג חזר לבדו לאסוף את הניצול השני, התרסק מטוסו בנחיתה והוא נלכד עם שאר החמישה.
בסופו של דבר, הגיע נובילה אל ה"צ'יטה די מילאנו", שם היה המום, כפי שאמר לאחר זמן, מאוזלת היד שמצא. נסיונותיו לעזור בתיאום מאמץ ההצלה הבינלאומי הושמו לאל, וכשאיים לעזוב את המקום, מנע זאת רב החובל רומניה כשהחזיק אותו למעשה במעצר. המברקים שלו אל הניצולים ששהו עדיין על הקרח, כמו גם אל אנשים שונים שהיו מעורבים במעשה החילוץ, צונזרו במידה רבה. דיווח מטעה וכוזב בעיתונות של איטליה הפשיסטית טען, שהפינוי שלו עצמו היה אות ברור לפחדנות. אחרי 48 ימים על מצוף הקרח, חולצו חמשת האנשים האחרונים של צוותו על ידי שוברת הקרח הסובייטית "קראסין". נובילה התעקש להמשיך בחיפוש אחר ששת אנשי הצוות שנסחפו בספינת האוויר כשזו התפרקה, אבל הוא הצטווה לחזור לרומא עם יתר האנשים.
מאתיים אלף איטלקים פגשו את נובילה ואנשי צוותו בתשואות עם הגיעם לרומא ב-31 ביולי. הפגנת אהדה זו לא נצפתה מראש מצד מתנגדיו של נובילה, שהציפו את העיתונות הזרה והמקומית בהאשמות כנגדו. נובילה הפגוע לא נרתע מהצגת תלונותיו; בריאיון עם בניטו מוסוליני, העליב את הדיקטטור כשפירט את טענותיו באריכות. החקירה הרשמית והמבוכה בנושא ההתרסקות נתנו לאויביו של נובילה את ההזדמנות שחיפשו: האחריות לאסון הוטלה על כתפיו, והוא הואשם בנטישת אנשיו על הקרח - האשמות שישתדל לְהָזֵם בשארית חייו. במחאה על הממצאים, התפטר גנרל נובילה מחיל האוויר במרץ 1929. הוא הועמד שוב למשפט עם מות אשתו קרלוטה ביולי 1934.
המשך קריירה
בשנת 1931 עזב נובילה את איטליה ובארבע השנים הבאות עבד בברית המועצות, שם סייע בתוכנית ספינת האוויר הקשיחה-למחצה. פרטים על התוכנית הסובייטית לבניית ספינות אוויר עודם עלומים, אבל השפעתו של נובילה ניכרת בבירור בעיצוב ספינות האוויר USSR-V5 ו-SSSR-V6 OSOAVKhIN. הותר לו לחזור לאיטליה כמורה בדצמבר 1936, לפני שעקר לארצות הברית ב-1939, ללמד אירונאוטיקה באוניברסיטת לואיס ברומאוויל, אילינוי. כשאיטליה נכנסה למלחמה עם ארצות הברית, הותר לנובילה להישאר באמריקה, אך הוא דחה את ההצעה לאזרחות אמריקאית ותחת זאת חזר לרומא במאי 1942. לאחר שהות קצרה, עבר לספרד, שם נשאר עד שאיטליה נכנעה לבנות הברית ביולי 1943. בשלב זה, חזר לרומא לדאוג לשלומה של בתו היחידה מריה, שנולדה בסביבות 1921.
נובילה חזר לאוניברסיטת נאפולי שאהב, שם לימד וכתב את הרפתקאותיו, עד לפרישתו. הוא נישא בשנית, הפעם לגרטרודה שטולפ, גרמניה שפגש בספרד. בהמשך הייתה אשתו לספרנית ראשית במנהל המזון והחקלאות ברומא.
נובילה מת ברומא ב-30 ביולי 1978 בגיל 93, אחרי שחגג יובל לשתי המשלחות שלו לקוטב בצפוני. מוזיאון חיל האוויר האיטלקי בוויניה די ואלה (סמוך מאוד לרומא) מציג תערוכה גדולה קבועה של הישגיו.
דפי תמר - יומנה של תמר גל מקיבוץ רימון
הספר הוא יומנה של ילדה בת אחת-עשרה בשם תמר שגרה בקיבוץ רימון. היומן מבוסס על יומנה של עומר מכיתה ו'.
הרקע להוצאת הספר לאור
בשנות העשרים לחייה עבדה עומר כמורה בקיבוץ מעוז חיים, ששימש לה השראה לסדרת הספרים "דפי תמר". עומר מספרת:
הספר התפרסם במשך זמן מה כמדור בשם "דפי תמר" בעיתון "דבר לילדים". סגן עורך העיתון, אריאל אופק, הציע לעומר להפוך את המדור לספר, והיא שלחה את כתב היד למוציא לאור מ. ניומן.
בתגובה, קיבלה עומר את מה ששמור בארכיון הספרייה הלאומית כ"מכתב הדמעה", בו ההוצאה השיבה לה בביקורת שלילית על ספרה:
בעקבות המכתב החליטה עומר להשמיד את הספר ולא לכתוב שוב לעד, אך בעקבות עצתו של בן זוגה שמואל, היא פנתה ליהודה אורלינסקי בהוצאת "עמיחי". הספר יצא בהוצאה זו בשנת 1959 וספרי ההמשך "דפי תמר – עושים חיים", "דפי תמר = שלום לך אמריקה" ו"דפי תמר – 30000 ק"מ בשנה אחת" יצאו בהוצאת "עמיחי" עד שנת 1962. את "מכתב הדמעה" עומר תלתה על הקיר בחדר העבודה שלה, לצד הפרס הספרותי הראשון שלה – פרס יציב – שהוענק לה בשנת 1959 על "דפי תמר" ב"דבר לילדים".
תקציר עלילה
הספר הוא יומנה של תמר גל במשך שנה שלמה – מהקיץ שלפני כיתה ו' עד הקיץ שאחרי כיתה ו'. ביומנה תמר מתארת ומספרת על האירועים המתרחשים עליה בקיבוץ רימון. היא מספרת על החוויות שלה עם ילדי כיתתה כגון קטיף כתנה, נסיעה לנצרת, פתירת תעלומה מסתורית של גנבות, משחקים שבני הכיתה משחקים, וכו'. בנוסף, היא מספרת על משפחתה, משתפת את מחשבותיה ואת רצונותיה, ולפעמים אף "מעתיקה" סיפורים ששמעה מאביה או ממורתה כמו "אגדת הכותנה" – אגדה שמספרת על היווצרות הכותנה.
מאורעות הספר מתרחשים בסביבות שנות ה-50 (של המאה ה-20), ואפשר למצוא בו את נקודות המבט ודעותיהם של בני הקיבוצים באותה התקופה. לדוגמה, כאשר תמר מגיעה לביקור בתל אביב היא חושבת שזהו אי-צדק שישנם אנשים בעיר שחיים בעושר רב וישנם שחיים בעוני. מקרה זה מספר שתמר לוקחת את החיים השיתופיים והסוציאליסטים בקיבוץ כדבר מובן מאליו.
ויט (הסרת שיער)
ויט (באנגלית: Veet), לשעבר ניט (Neet) ואימק (Immac), הוא מותג קנדי של מוצרים כימיים להסרת שיער הנמכרים ברחבי העולם ומיוצרים על ידי חברת רקיט בנקיזר. קרמים, מוסים, ג'לים ושעווה להסרת שיער מיוצרים תחת מותג זה. בעבר מוצרי החברה נמכרו תחת השמות "ניט" ו"אימק".
מוצרי הסרת השיער של ויט מכילים חומצה תיוגליקולית ואשלגן הידרוקסידי. מרכיבים אלה מגיבים ליצירת החומר הכימי אשלגן תיוגליקולט, אשר לדברי החברה מגביר את נשירת השיער. התוצאה היא שבירת קשרי הדיסולפיד של מולקולות הקרטין בשיער. הדבר מפחית את מאמץ המתיחה של הקרטין בצורה כה רבה עד שניתן לנגב את השיער מהעור.
היסטוריה
מוצר הסרת השיער, שבעבר נקרא "ניט" (Neet), יוצר על ידי חברת התרופות "חניבעל" ונרשם כסימן מסחרי ב-1919 בקנדה וב-1922 בארצות הברית. בהמשך הסימן המסחרי של ניט נלקח על ידי התאגיד האמריקאי למוצרי בית, בשנת 1958. לאחר מכן המותג ניט הועבר למחזיקתו הנוכחי, חברת רקיט בנקיזר, שנקראה אז "".
השם ויט נקבע בשנת 1922 בבריטניה, מקורו במילה vite שפירושה "מהר" בצרפתית. השם שימש בחלק ממדינות אירופה, אך לא נעשה בו שימוש אוניברסלי. לדוגמה, בעוד שהמוצר נמכר בשם "ויט" בצרפת, בקנדה ובארצות הברית הוא נמכר כ"ניט" עד שנת 2002, כאשר השם "ויט" שימש לראשונה באופן מסחרי באותן מדינות.
פרסום
בשנות ה-20, ויט (שנקרא אז "ניט") פורסם כמוצר ש"מהיר יותר מגילוח", כונה "הקרם המוכן-לשימוש להסרת שיער", ונמכר בתחילה תמורת כחמישים סנט בארצות הברית.
במסעות פרסום בשנים מאוחרות יותר היו משתמשים בסטודנטים באוניברסיטאות כדוברים למוצריהם. נעשה שימוש גם בפרשנות פוליטית, כמו מודעות "No More Bush" לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008.
באפריל 2014 ויט פרסמה מספר פרסומות שנויות במחלוקת. הן התקבלו בצורה לא טובה ברחבי הרשתות החברתיות, ונמתחה ביקורת רבה על התיאור הלא-מנומס של נשים לא מגולחות כגבריות בפרסומות.
נויקירכן שבלמבך
נויקירכן שבלמבך (בבווארית: Neukirchen bei Lambach) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה.
הבחירות הפרלמנטריות ביפן 2009
הבחירות הכלליות ביפן 2009 נערכו ב-30 באוגוסט 2009 עבור 480 המושבים בית הנבחרים של יפן, הבית התחתון של הדיאט של יפן. בבחירות אלה ניצחה האופוזיציה, בראשות המפלגה הדמוקרטית, את הקואליציה בראשות המפלגה הליברלית-דמוקרטית. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1955 בה לא שלטה המפלגה הליברלית-דמוקרטית בממשלה, מלבד תקופה בת 11 חודשים ב-1993–1994.
תבוסתה של המפלגה הליברלית-דמוקרטית הייתה התבוסה הגדולה ביותר של מפלגה שלטת בהיסטוריה המודרנית של יפן, והפעם הראשונה בה איבדה המפלגה את מעמד המפלגה השלטת בבית הנבחרים.
רקע ותוצאות
בבחירות שנערכו ב-2005 זכתה המפלגה הליברלית-דמוקרטית בניצחון מוחץ תחת הנהגתו של ראש הממשלה דאז ג'וניצ'ירו קואיזומי על יריבתה, המפלגה הדמוקרטית. מאז בחירות אלה התחלפו ביפן שלושה ראשי ממשלה: שינזו אבה החליף את קואיזומי בספטמבר 2006, יסואו פוקודה החליף את אבה בספטמבר 2007, וטארו אסו החליפו שנה מאוחר יותר.
תחילה נהנה אסו מפופולריות, אך לאחר זמן מה החל לספוג ביקורת על המדיניות הכלכלית של ממשלתו, ועל אחוזי האבטלה הגבוהים במדינה. בתגובה הוא פיזר את בית הנבחרים ב-21 ביולי והכריז שהבחירות ייערכו ב-30 באוגוסט.
הבחירות הציבו את המפלגה הליברלית-דמוקרטית מול המפלגה הדמוקרטית. המפלגה הדמוקרטית קראו לציבור הבוחרים לתמוך במעבר מוקד הכוח בפוליטיקה של יפן ובכך להשפיע על ההיסטוריה של ארצם. המפלגה הבטיחה לערוך רפורמות מקיפות בכלכלת יפן ולקצץ בהוצאות הממשלה. המפלגה הליברלית-דמוקרטית, מצידה, הבטיחה להמשיך במדיניותה האחראית, והבטיחה לשקם את כלכלת המדינה בתוך שלוש שנים.
תוצאות
המפלגה הדמוקרטית זכתה בניצחון מוחץ בבחירות. היא קיבלה 308 מתוך 480 המושבים בבית הנבחרים, ולראשונה הפכה למפלגה הגדולה ביותר בבית. ניצחונה גם היווה נקודת מפנה בפוליטיקה של יפן, שכן המפלגה הליברלית-דמוקרטית, שאיבדה 177 מושבים, כבר לא הייתה המפלגה הגדולה ביותר ביפן.
המפלגה הדמוקרטית השיגה רוב מוחלט בבית הנבחרים, ולפיכך היה ברור שיוקיו הטויאמה יקבל את תפקיד ראש ממשלת יפן. אולם, מכיוון שלמפלגה לא היה רוב מוחלט בבית היועצים של יפן, נאלץ הטויאמה להקים ממשלת קואליציה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ועם מפלגת האזרחים החדשה.
יהודה בכר
יהודה בכר (ספטמבר 1948 – 6 במרץ 2018) היה ניצב במשטרת ישראל.
ביוגרפיה
בכר נולד בפתח תקווה, בשנת 1966 התגייס לשירות חובה בנח"ל, סיים קורס קציני חי"ר ושירת בצה"ל עד לשחרורו בדרגת רב-סרן.
בשנת 1978 התנדב למשמר האזרחי והיה מפקד רובע ג' בפתח תקווה.
בשנת 1981 התגייס למשטרת ישראל. שימש סגן מפקד משטרת נתב"ג ומפקד תחנת כפר סבא. בשנת 1994 היה סגן ראש אגף מבצעים ובאותה שנה מונה לסגן מפקד מחוז מרכז.
בשנת 2003 פרש בכר והציג את מועמדותו לראשות עיריית הוד השרון מטעם הליכוד, בכר לא נבחר לראשות העיר אך כיהן כחבר מועצת העיר.
לאחר מכן עבר למגזר הפרטי, עד מינויו ליו"ר המנהלה לתיאום פעולות הממשלה במגזר הבדואי בנגב. ב-2007 מונה למנכ"ל הרשות להסדרת ההתיישבות הבדואית בנגב במסגרת משרד הבינוי והשיכון, ובתחילת שנת 2016 סיים את תפקידו.
בכר בעל תואר ראשון במדע המדינה ותואר שני בקרימינולוגיה מאוניברסיטת חיפה.
בכר אב לשלושה. בתו הילה, ששירתה במשטרה בדרגת מפקח משנה, נרצחה ב-2008, עם שני ילדיה, על ידי בעלה שהתאבד לאחר הרצח.
ב-6 במרץ 2018 נפטר בכר לאחר מאבק במחלת הסרטן, ונטמן בבית העלמין נווה הוד השרון.
אופנהאוזן
אופנהאוזן (בבווארית: Neukirchen bei Lambach) היא עיירה במחוז ולס שבמדינת אוסטריה עילית באוסטריה. העיירה קיבלה את הזכות הרשמית להחזיק שווקים בשנת 1534 בצו שניתן מאת פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
סופרים אסורים (הונגריה, 1944)
ביום 29 באפריל 1944 הוציאה ממשלת הונגריה תקנה האוסרת על קריאה, מכירה או הצגה של יצירות של סופרים, משוררים ומחזאים היהודים-הונגרים או יהודים לא הונגרים שיצירותיהם תורגמו להונגרית. התקנה פרטה תחילה את 118 היהודים-הונגרים ו-34 הזרים-יהודים שעל יצירותיהם היא חלה.
התקנה נקראה בהונגרית: '''A m. kir. minisztérium 10.800/1944. M. E. számú rendelete a magyar szellemi életnek a zsidó szerzők írói műveitől való megóvása tárgyában''', שם שמשמעותו ההגנה על החיים האינטלקטואליים ההונגריים מפני כותבים (סופרים) יהודים. התקנה הייתה חלק משורה של חוקים מפלים נגד היהודים בהונגריה במלחמת העולם השנייה במהלך פלישת גרמניה להונגריה בתקופת ממשלות דמה סטויאי ופרנץ סלשי.
שישה שבועות אחרי פרסום התקנה, ב־25 ביוני 1944 הוכרזה תקנה משלימה של משרד הפנים ההונגרי (A 11.300/1944. M. E. számú határozat) האוסרת הוצאה לאור של יצירות של סופרים יהודים שהופיעו ברשימה חדשה, ומחייבת את הוצאתם מרשות הרבים והשמדתם. ברשימה זו הופיעו 56 שמות נוספים על הרשימה הקודמת, סך הכל 174 יוצרים הונגרים ו-34 זרים.
ספרי היוצרים שהופיעו בנספחים לתקנות אלה נאסרו לחלוטין לקריאה ולהפצה, ואת העותקים שנמצאו בספריות הציבוריות היה חובה לשלוח למיחזור נייר ל"חברה ההונגרית לרכישת חומרי גלם לתעשיית הנייר".
יוצרים יהודים הונגרים
הרשימה כוללת את הסופרים האסורים הן מִתקנה '''10.800/1944. M. E והן מִתקנה 11.300/1944. M. E''', על פי הסדר שהופיעו בהן.
ברשימה יש 170 שמות.
יוצרים יהודים לא הונגרים
בתקנה מופיעים 34 סופרים זרים (שניים מהם לא זוהו). רובם (20 סופרים) נולדו באזור דובר הגרמנית (האימפריה האוסטרו-הונגרית, הרייך הגרמני), האחרים נולדו בעיקר בצרפת (5) ובאימפריה הרוסית (6).
מגדל נבוישה
מגדל נבוישה (בסרבית: Кула Небојша; ביוונית: Πύργος Νεμπόισα; מילולית: "ללא חת"), המוכר גם בשמות המגדלור הלבן (בסרבית: Бела кула) ומגדל טימישוארה (בסרבית: Темишварска кула), הוא המגדל היחיד ששרד מימי הביניים ששייך למצודת בלגרד. המגדל נבנה בתחילת המאה ה-15, והיה מגדל ההגנה הגדול של המבצר במשך מאות שנים. מאוחר יותר, המגדל שימש כצינוק ומ-2010, המגדל משמש כמוזיאון. המגדל ממוקם בסמוך ליד הנהרות סאווה ודנובה.
היסטוריה
המגדל נבנה בתחילת המאה ה-15, במהלך תקופת שלטונו של הדספוט סטפן לזרביץ', ששלט בבלגרד מ-1403, והפך אותו לבירת סרביה. המגדל לא תפקד כמו מגדל עוז, וככל הנראה היה "המגדל של הרודן". עמדת השמירה של המבצר הוקמה ליד המנזר מנסיה. מגדל זה נהרס מפיצוץ במהלך המצור על בלגרד ב-1690, כאשר האימפריה העות'מאנית לקחו את השליטה על בלגרד מידי האוסטרים. הפיצוץ השמיד את החלק הגדול של קטע העיר הקטנה במבצר (אזור שבין "שער דפטרדר" לאנדרטת פובדניק המודרנית), כולל המגדל עצמו.
לאחר שהשליטה על בלגרד חזר לאימפריה העות'מאנית, העות'מאנים החליפו את המגדל בצינוק. כתוצאה מכך, המגדל איבד את חשיבותו הצבאית. בשל התנאים האיומים והנוהג לחנוק את האסירים ולזרוק את גופתיהם דרך פתחי המגדל לנהרות שהוא נמצא לידם, הפך מגדל נבוישה לאחד הסמלים האפלים ביותר בבלגרד. השבוי המפורסם ביותר היה המהפכן והמשורר היווני ריגאס פראיוס, שנחנק יחד עם חבריו ב-1798. שליט בלגרד מתודיוס  נהרג גם הוא במגדל ב-1801.
במהלך מלחמת העולם השנייה הביא הנהר סאווה גופות שצפו כל הדרך ממחנה הריכוז יאסנובאץ, כמעט במעלה הזרם. הדייגים הוציאו את הגופות מהמים וקברו אותם סביב המגדל. למרות זאת, גופות אלו אינן מסומנות.
ארנסט, ארכידוכס אוסטריה (1824–1899)
ארנסט, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Ernst von Österreich; 8 באוגוסט 1824 – 4 באפריל 1899) היה חבר של בית הבסבורג-לורן.
ראשית חייו
ארנסט נולד ב-8 באוגוסט 1824 במילאנו, והיה הבן השני של המשנה למלך בממלכת לומברדיה-ונציה ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה ואליזבטה, נסיכת סבויה, בתם של קרלו אמנואלה, נסיך קריניאנו ומריה כריסטינה, נסיכת סקסוניה. בשנת 1844 הוא קיבל את תואר אביר מסדר גיזת הזהב מפרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה.
הקריירה הצבאית
ארנסט התחיל את הקריירה הצבאית שלו בחיל המצב של מילאנו, ובשנת 1845 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-48. בשנת 1847 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 1848, ארנסט השתתף באירועי מהפכת 1848 במילאנו, כאשר החיילים האוסטרים נאלצו לסגת מן העיר. בשנת 1849, ארנסט נשלח עם הרגימנט לטוסקנה והצליח לכבוש את ליבורנו ובזמן קצר לפזר את הכוחות של ג'וזפה גריבלדי. עבור פעילויות אלה הוא היה בשנת 1850 קיבל את מהפכת צלב ומקודם לדרגת פלדמרשל-לוטננט.
בשנת 1850, ארנסט הוצב בפרשבורג, ובשנת 1858 הוא הוצב בבודפשט, שם הוא התמנה לתפקיד מפקד חיל הפרשים. בשנת 1866, הוא השתתף בלחימה בבוהמיה.
בשנת 1867 ארנסט הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים, ובשנת 1868 הוא פרש מהצבא. לאחר פרישתו חי ארנסט באלמוניות, וב-4 באפריל 1899 מת בביתו בארך.
משפחתו
ארנסט טען כי הוא התחתן ב-26 באפריל 1858 בליובליאנה עם האצילה ההונגריה לאורה שקובליץ' דה וליקה אט בשנייה, בתו של אציל אלוישיוש שקובליץ' דה וליקה אט בשנייה ורברה איבנקוביץ' דה קבלקוט. פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה סירב לתת אישור לנישואים מורגנטיים, אולם היא הייתה מוכרת כברונית פון ואלבורג, ונולדו להם 4 ילדים:
לאחר מותו של ארנסט, ניסו ילדיו לדרוש את נחלותיו ועזבונו, אולם מכיוון שלא הייתה להם הוכחה רשמית לנישואי הוריהם, הם לא זכו בממונו, ונאלצו אף לוותר על התואר "פון ואלבורג".
דומנובקה
דומנובקה (באוקראינית: Доманівка, דומניבקה; ברומנית: Domanovca; ברוסית: Доманёвка, דומניובקה) היא עיירה במחוז מיקולאייב באוקראינה. בעיירה מתגוררים 5,728 תושבים (נכון ל-2022).
לאחר כיבוש טרנסניסטריה ב-5 באוגוסט 1941 על ידי הגרמנים והרומנים במלחמת העולם השנייה, הוקם באוקטובר 1941 בדומנובקה מחנה השמדה בו נרצחו אלפי יהודים. המחנה שוחרר ב-28 במרץ 1944 על ידי הצבא האדום.
הקהילה היהודית המקומית
לפני המלחמה התגוררו בדומנובקה כ-1,191 יהודים אשר היוו 41% מכלל האוכלוסייה המקומית.
מדיניות הרומנים כלפי יהודי טרנסניסטריה
אחרי כיבוש טרנסניסטריה, רומניה סיפחה את השטח ושלטה בו. רבים מיהודי טרנסניסטריה היו מגורשים ופליטים ממקומות שונים באירופה. בין מבצעי הפשע העיקריים בטרנסניסטריה היו הצבא והמשטרה הרומנים. הפעולות שביצעו נבעו מתמיכתם הפוליטית בגרמניה ובנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, מה שהוביל לעליית האנטישמיות הלאומית בקרב הרומנים. יון אנטונסקו, שליט רומניה, האמין כי הדבר יאפשר לממש את חלום "רומניה הגדולה החדשה" ושאין מקום ליהודים שם. היחס כלפי היהודים בטרנסניסטריה נבע ממניעים שונים שמטרתם הייתה סילוק היהודים ורציחתם. אולם המדיניות הרומנית בטרנסניסטריה לא דמתה למחנות ההשמדה בחלקים אחרים של מזרח אירופה בהן ההשמדה הייתה באמצעות תאי גזים ומפעלי מוות, בטרנסניסטריה מעשי ההריגה היו מכוונים באמצעות הרעבה, מחנות כפייה, רציחות המוניות ביריות ועוד.
הקמת המחנה
לאחר שנכבשה טריטוריית טרנסניסטריה על ידי הגרמנים באוקטובר 1941, הוקמו שלושה מחנות במחוז גולטה כאשר אחד מהם היה מחנה ההשמדה דומנובקה. לפי פקודת ממונה המחוז, הקולונל מודסט איסופסקו, רוכזו במחנה כ-20,000 יהודים אשר גורשו מדרום טרנסניסטריה, אודסה, דרום סרביה, אוצ'יאקוב ובורזובקה - שרידי מסע ההשמדה ההמוני שנערך במקומות אלה. ביניהם היו גם יהודים רבים שנמלטו מבאסבראביה לדרום טראנסניסטריה מפני הגרמנים והרומנים.
תנאי מחיה
תנאי המחיה במחנה היו קשים ביותר, האנשים סבלו מרעב, מחלות, זוהמה וקור.
לאורך שהייתם במחנה חל איסור על מכירת מזון, העובר על החוק היה נענש. המעטים שעדיין היו כשרים לעבודה נשלחו לעבודות כפייה, ותמורתה ניתן להם מעט אוכל. שאר האנשים גוועו ברעב, עשרות בכל יום. מספר גברים קיבלו עבודה אצל איכרים וכך הצליחו להישאר בחיים עוד זמן מה. נשים אחדות הועסקו בחקלאות, ותמורת עבודתן ניתנו להן כמה תפוחי אדמה.
השמדה
עם ריכוזם של מפוני דרום טראנסניסטריה במחנה דומנובקה, החל בו מסע ההשמדה שבמהלכו נרצחו כ-18,000 יהודים תוך חודשיים (דצמבר 1941- ינואר 1942). לאחר שכל חפציהם נלקחו, הם הוצאו קבוצות קבוצות, בנות 400–500 איש כל אחת מהן, ונרצחו ביריות. הגופות נשארו בשדה כטרף לכלבים.
הפקודה להוצאה להורג ניתנה מטעם מודסט איסופסקו לפי הוראות ה"יועץ" הגרמני, קצין הס.ס- פליישר שמושבו היה במרכז שלטונות המחוז, בגולטה. בביצוע הפקודה השתתפו יחידות קומנדו של הס.ס. יחידות אלו היו מורכבות מן המתיישבים הגרמניים- אנשי "פומי" מן הכפרים הסמוכים, מן הז'נדרמים הרומניים ואנשי המיליציה האוקראינית תחת פיקודו של המיליציה האוקראינית שבאזור, קאזאקיאוויץ'. הז'נדרמים הבטיחו לעצמם שליטה מלאה על החיים הפנימיים במחנה על ידי מינוי ועד שהיה מורכב מאנשים שהיו מוכנים לשמש כמכשיר בידי השלטונות המקומיים נגד המגורשים, כמעין יודנראט.
בפברואר 1942 הסתיים מסע ההריגות בדומנובקה והועבר למחוז ברזובקה. לאחר מכן עדיין הגיעו לדומנובקה שיירות אחרונות של יהודים מאודסה וממקומות קרובים לעיר, לכן ניצלו מהשמדה מיידית. אולם למעשה ההפסקה בהשמדות ההמוניות היה מפני שינוי השיטה בלבד. ההשמדה נמשכה, אך בצורה אטית יותר, ומעתה נספו היהודים מחמת רעב, מצוקה ומחלות.
דרכי קבורה
עם הפשרת השלגים באביב 1942 ניתנה האפשרות, וגבר הצורך להסיר את הגופות הנרקבות מן השדות ומשולי הדרכים. לשם כך הוקמה קבוצת קברנים בת 50–60 מגורשים חסונים, שאף הורשו לעבוד אצל האיכרים על מנת להרוויח קצת מזון.