cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
השתקפויות אטרנה
העולם
הלורדים היו, באופן מסוים, היורשים הרוחניים של האבוונים - ליטה (סלע), אונדה (גלים), אסטראפה (ברק) ואנם (רוח) ובתקופת גלטארה הם היו בעלי קסם. בזמן הסדרה, הידע אודות קסם זה אבד לחלוטין, אולם עם זאת, אין ספק שנוכחותו של קשר קסום בין הריבון לתהליכים מסוימים עודנם מתרחשים בעולם.
מעמדו של הריבון, הכפוף רק לכוחות היקום, עובר בירושה אך ורק דרך הקו הגברי, ללא כל התחשבות בלגיטימיות. זה שונה מירושה של תארים פיאודליים אצל לאנשים, שם לוקחים בחשבון לגיטימציה, מה שפותח את העמימות שיוצרת המחברת בכוונה לגבי זהות הריבון בפועל.
מאוחר יותר מופיעה האספרטיזם (דת מונותאיסטית, אנלוגיה לקתוליות) שקיבלה את תוארה מהספר המקודש לחסידיה - "אספרטיה". אספרה (כוכב עם שבע קרניים) הפך לסמל האספרטיזם. אנקס ארנני ראקאן דחה את דת אבווניה, המסורתית לאנאקסיה המוזהבת, אימץ את האספרטיזם, שם המדינה לממלכת הזהב והעביר את הבירה מגלטארה לעיר קאביטלה. הכנסייה האספרטיסטית (אנלוגיה לכנסייה הרומית-קתולית) קמה, שראשה זוכה בתואר אספרדור.
בהשפעת העוצמה ההולכת וגוברת של האספרטיזם, שבתחילה לא היה שום עיקרון קסום פעיל באמת, מתחיל המאבק נגד גילויי אבווניה, ובמיוחד, הוטלו טאבו קדושים על גילויי הקסם היומיומי, הנפוצים עבור קרטיאנה. ככל הנראה, היה זה הידע על המהות הקסומה האמיתית של מעמדו של הריבון. יחד עם זאת, האוריה משנה את שמות המשפחה הישנים, המזכירים את אבווניה, לחדשים ומתחילים להיקרא עם אנשי הכבוד. אז, אדוני הצוקים מנדוריה הופכים לדוכסים של אוקדל, שליטי מחוז טאליג שבצפון-מזרח בנאדור (מקביל לאנגליה); אדוני הברק הופכים לדוכסים של אפינה ולשליטי המחוז הדרומי באותו שם (מקביל לצרפת). שבט בוראסקה דוכא בשל המגפה, ואת תואר אדוני הרוח קיבלו קרוביהם, הדוכסים אלווה, ששלטו על קנלואה והאי צריצ'יארה (אנלוגיה לספרד) בדרום מערב טאליגויה. אדוני הגלים הם הדוכסים של פרידה, שליטי המחוז המערבי באותו השם (מקביל לגרמניה).
לאחר מכן, אימפריית הזהב התפצלה לכמה מדינות - טאליגויה, אימפריה במזרח (מקבילה לביזנטיון), פלפ ובורדון (אנלוגיה לוונציה וגנואה), אורגות, אגריה ואלאט בדרום (אנלוגיה לאיטליה והונגריה). מצפון לטאליגויה, מדינות דריקסן וגאונאו (אנלוגיה לגרמניה, חלקית הולנד ומדינות סקנדינביה), שנוסדו על ידי הווריטים והברברים מהצפון (ליתר דיוק: הטליגואים הגרמנים יצאו משני עמים - האגאמים והווריטים), ששנאו זה את זה במשך מאות שנים). עם דעיכתה של טאליגויה, משכנו של אספרדור עובר לעיר הדרומית אגאריס, המכונה גם עיר הקודש (מקבילה לוותיקן).
חולשתו הקיצונית של המלך האחרון של טאליגויה ארנני ראקאן הובילה לתפיסת השלטון בידי השומר פרנסיס אולאר, שהתגלה מאוחר יותר כשליט חזק מאוד. המדינה קיבלה את השם טאליג, הבירה - אולריה. כמו כן, פרנסיס עזב את האספרטיזם ויצר דת משלו - אולאריאריזם (אנלוגיה משוערת לכנסייה האנגליקנית).
בזמן הסדרה, מלך טאליג היה צאצא של פרנסיס פרדיננד אולאר (הודח ונהרג במהלך אירועי הסדרה), אדוני הסלעים - הדוכס ריצ'רד אוקדל, ברק - הנרי-גיום אפינה (לאחר מותו התואר הועבר לנכדו - רוברט אפינה), גלים - וולטר-אריק-אלכסנדר פריד (לאחר הוצאתו להורג, התואר הועבר לבנו - ולנטין-אוטו פריד), רוח - רוקה אלווה.
הספרים
רשימת הספרים בסדרה, המורכבת משישה ספרים ואוסף סיפורים מלווים. הסדרה כוללת גם את הסיפור הקצר "להבת אטרנה" («Пламя Этерны» ,2004) ואת "האשוחית הלבנה" («Белая ель», משנת 2006).
עיבוד טלוויזיוני
בסתיו 2020, נודע על תחילת הצילומים של סדרת הטלוויזיה "אטרנה" המבוססת על ספריה של קמשה. הסדרה אמורה לכלול חמש עונות, כאשר הראשונה צולמה בשנת 2021. בסתיו 2020 החלו הצילומים לפרק הפיילוט.
ומיק וולקן
ומיק גֶ'מאל ווֹלקָן (בטורקית: Vamık Cemal Volkan, נולד ב-1932) הוא פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי אמריקאי ממוצא קפריסאי-טורקי, נודע במחקריו בפסיכולוגיה הפוליטית, במיוחד בנוגע למצבי הסכסוך בין עמים. כיהן כ-30 שנה כפרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת וירג'יניה בשרלוטסוויל, בימינו פרופסור אמריטוס.
חייו
ומיק ג'מאל וולקן נולד במשפחה טורקית בניקוסיה בקפריסין, בימי השלטון הבריטי באי. הוא למד בבית ספר התיכון האסלאמי - בהמשך בית הספר התיכון הטורקי בניקוסיה ואחר כך נסע ללמוד רפואה באוניברסיטת אנקרה בטורקיה. אחרי סיום התואר בשנת 1956. נתקל בקשיים בשוק העבודה הטורקי מפני שלא היה אזרח המדינה. בשנת 1957, בגיל 25, היגר לשיקגו, בארצות הברית והתמחה בפסיכיאטריה ופסיכואנליזה. שלושה חדשים אחרי הגעתו נודע לו שידיד טוב שלו, רוקח, נהרג על ידי לאומנים קפריסאים יוונים. חזר לביקור במולדת ובטורקיה רק כעבור עשור.
בשנים 1961–1963 לימד וולקן כמדריך בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל וכרופא בבתי החולים צ'רי בגולסבורו, ובבית החולים "דורותאה דיקס" בראליי, צפון קרוליינה. החל משנת 1963 היה חבר הסגל של אוניברסיטת וירג'יניה בשרלוטסוויל בתחום הפסיכיאטריה. בשנים 1968–1971 כיהן כמרצה בכיר ובשנים 1972–2002 כפרופסור לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת וירג'יניה בשרלוטסוויל. מספר שנים לימד פסיכיאטריה גם מסגרת בית הספר לאחיות. ב-1970–1976 היה מנהל הקליניקה לזהות המגדר של המרכז הרפואי וירג'יניה בשרלוטוויל.
למשך 16 שנה (1994-1978) כיהן שם גם כמנהל רפואי של בית החולים האוניברסיטאי "בלו רידג' דיביז'ן" שכלל מחלקות פסיכיאטריות, שיקומיות, נוירולוגיות ולגמילה מסמים. החל משנת 2003 הוא חוקר בכיר במרכז אוסטן ריגס בסטוקברידג', מסצ'וסטס וכן החל משנת 1974 מדריך, ובמשך 7 שנים אנליטיקאי מלמד במכון הפסיכואנליטי בוושינגטון די. סי.. בשנים 1981–1984 כיהן כיושב ראש החברה הפסיכואנליטית של מדינת וירג'יניה. במסגרת איגוד הפסיכיאטרים האמריקאים בשנים 1982–1992 הוא מנהל שותף בקבוצת העבודה בתחום הסטיות מיניות. בשנים 1975-1974 לימד וולקן פרופסור אורח באונטיברסיטת אנקרה. בשנים 2009–2010 כיהן כיושב ראש הקולגיום של הפסיכואנליטיקאים האמריקאים.
פעילותו בתחום הפסיכולוגיה הפוליטית
וולקן חקר את ההיבטים הפסיכולוגיים של הסכסוכים הבינלאומיים ופיתח תאוריות חדשות על התנהגות ההמונים בימי שלום ומלחמה. בשנים 1982-1977 נשלח כיועץ מטעם סוכנות האו"ם לפיתוח בינלאומי של פרויקט לבריאות הנפש בצפון קפריסין שבשליטה טורקית שנועד להקים מרכז לבריאות הנפש בן מאה מיטות אשפוז בלפוקשה-ניקוסיה. בשנת 1982 לימד עשרה סמינרים על "התאוריה פסיכואנליטית בנקיטת החלטות מדיניות" במחלקת המדינה של ארצות הברית. ב-1982–1983 לימד בתוכנית ללימודי ניהול בבית הספר למסחר מקאנטייר בשרלוטסוויל.
וולקן הוא אחד מחבירה המייסדים ויושב ראש של החברה בינלאומית לפסיכולוגיה פוליטית ISPP. בשנת 1987 הקים את המרכז לחקר הנפש והאינטראקציה בין בני אדם" (CSMHI) וניהל אותו עד שנת 2002. המרכז העניק מלגות לפרויקטים בברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות, אלבניה, כווית, גאורגיה, דרום אוסטיה, טורקיה, יוון, ארצות הברית וכו'. אחרי 1989 וולקן היה חבר במרכז ג'ימי קרטר לרשת מו"ם בינלאומי.
המוסד הנ"ל הוא מרכז בינתחומי שהתמחה בפתרונות סכסוכים ובמאמצים לשלום בעיקר באזורי מזרח אירופה. וולקן פעל גם כיועץ, מתווך ושליח מטעם האו"ם וכן פעל באזורי עימות צבאי בתחום ההתערבויות במשבר כטיפול חירום וכאמצעי טיפולי מונע, מטעם האיגוד הפסיכאטרי האמריקאי וארגונים אחרים. בשנת 2000 היה יועץ זמני של ארגון הבריאות העולמי באלבניה ומקדוניה.
תחת ניהולו התקיים כנס בינלאומי של הקרן "זיגמונד פרויד" בנושא "פסיכואנליזה ואלימות". בקיץ 2006 כיהן וולקן כפרופסור במסגרת בחסות קרן פרויד. בשנים 1991-1988 היה חבר בוועדת היועצים הבינלאומית במכון על שם לאונרד דייוויס ליחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2000–2001 היה אורח של מרכז יצחק רבין לחקר ישראל בתל אביב. ב-2001 לימד כפרופסור אורח בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת הרווארד. בשנים 2005–2008 הוצעה מועמדותו לפרס נובל לשלום. החל משנת 2008 הוקם מיוזמתו המיזם לשיח בינלאומי שב מכון אוסטין ריגז בסטוקברידג', בו השתתפו במשך השנים נציגים מהאמירויות הערביות המאוחדות, גרמניה, ירדן, הודו, איראן, ישראל, רוסיה, טורקיה, בריטניה וארצות הברית.
פרסומים
ומיק וולקן פרסם - כמחבר יחיד או כמחבר שותף - מעל 30 ספרים, שתורגמו ל-למעלה מ-12 שפות. בטורקית - Gidenin Ardından 2010
דורי גולד
איזידור (דורי) גולד (נולד ב-1953) הוא איש אקדמיה ודיפלומט ישראלי. כיהן כמנכ"ל משרד החוץ, שימש בעבר כיועצו המדיני של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ושגריר ישראל באו"ם בין השנים 1997–1999, וכנשיא המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה.
ביוגרפיה
גולד נולד בהרטפורד שבמדינת קונטיקט בארצות הברית. את עיקר חינוכו היסודי קיבל בישיבת הרטפורד. בשנות ה-70 של המאה ה-20, למד גולד בבית הספר התיכון הפרטי היוקרתי "הר חרמון" (מחזור 1971), שנמצא בצפון מסצ'וסטס. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת קולומביה, שם סיים תואר ראשון בלימודי אסלאם בשנת 1975.
בשנת 1976 קיבל את תואר המוסמך במדע המדינה, ואת תואר הדוקטור קיבל בשנת 1984. הוא למד ערבית ספרותית ועבודת הדוקטורט שלו עסקה בערב הסעודית ושימשה כבסיס לספרו "ממלכת האיבה: ערב הסעודית החממה של הטרור הבינלאומי החדש". בספר, שכיכב ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס (מקום 9), טוען גולד כי הממלכה הסעודית מממנת בפועל ארגוני טרור ותומכת באויביה של ארצות הברית. דייוויד הרסט, כתב עיתון הגרדיאן, כתב על ממלכת האיבה: "לא תמצאו את ממלכת האיבה, שראה אור לאחרונה, בשום חנות ספרים בערב הסעודית, אבל הוא מבוקש שם בקרב פקידים בכירים עד כדי כך שהממשלה הדפיסה למענם מהדורה מיוחדת משלה". בשנת 1980, עלה גולד לישראל ושרת בצה"ל. מתגורר כיום בירושלים עם רעייתו ושני ילדיו.
ב-2020 קיבל את פרס בוני ציון בתחום ההשפעה הגלובלית.
פעילות אקדמית ומדינית
לאחר שחרורו מצה"ל ב-1983, החל גולד בקריירה אקדמית, כשכיהן כעמית מחקר בכיר במרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה שבאוניברסיטת תל אביב. בהמשך שימש ראש הפרויקט למדיניות חוץ וביטחון של ארצות הברית במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים של אוניברסיטת תל אביב, בניהולו של אלוף (במיל.) אהרן יריב.
ב-1991, שימש גולד כאחד היועצים במשלחת הישראלית לועידת השלום במדריד ולשיחות וושינגטון לאחר מכן. בתקופה זו חבר גולד לבנימין נתניהו ושימש יועצו המדיני, תפקיד אותו המשיך למלא כשנבחר נתניהו לראשות הממשלה. גולד מילא תפקיד מרכזי ביצירת הקשר בין הנהגת מפלגת הליכוד לממלכה ההאשמית בירדן, שבא בתגובה לקשרים האסטרטגיים שנטוו בין הממשלה בראשות מפלגת העבודה לארגון אש"ף בראשות יאסר ערפאת. גולד התלווה אל נתניהו בפגישותיו עם ההנהגה הירדנית בין השנים 1994–1995 בלונדון, רבת עמון ועקבה. במסגרת תפקידו כיועצו המדיני של ראש הממשלה נתניהו לאחר בחירות 1996, ניהל גולד מגעים עם הרשות הפלסטינית, מצרים, ירדן וגורמים אחרים בעולם הערבי. בין השאר, הוא גם עסק במשא ומתן שהוביל לניסוח הנספחים של הסכם חברון שעסק בהדדיות.
גולד עצמו לא כתב על התקופה בה כיהן כשליחו של רה"מ נתניהו לשיחות עם מדינות ערב. עם זאת, מקורות אחרים חשפו פרטים על ההתנהלות המדינית באותם ימים. בספרם Yasser Arafat: A Political Biography, כותבים בארי רובין וג'ודית קולפ-רובין כי גולד ויועץ נוסף של נתניהו, יצחק מולכו, היו שליחיה הראשונים של ממשלת נתניהו שנועדו עם יאסר ערפאת ברצועת עזה, ב-27 ביוני 1996. דניס רוס טוען כי שיחות "אבו מאזן-דורי גולד" שהתקיימו לאחר מכן הובילו לסגירת משרדים פלסטינים במזרח ירושלים, בהם ראתה ישראל הפרה של הסכמי אוסלו (The Missing Peace, עמ' 263). זה המחיר שנאלץ ערפאת לשלם טרם פגישתו הראשונה עם נתניהו. עבור הפלסטינים היה זה ויתור כואב, כותב רוס, מכיוון שהם ראו בו "נסיגה סמלית ממזרח ירושלים".
אשר למסלול השיחות הסורי, השגריר לשעבר לארצות הברית, איתמר רבינוביץ', מתאר בספרו את המגעים הישירים בין גולד לשגריר הסורי בארצות הברית, ואליד אל-מועלם. העיתונאי הצרפתי, שארל אנדרלן, מוסיף כי גולד חילץ ממזכיר המדינה האמריקאי, וורן כריסטופר, התחייבות לפיה ה"פיקדון" שהבטיח יצחק רבין בנוגע לעתיד רמת הגולן לא יחייב את מדינת ישראל (Shattered Dreams, עמ' 49-47). מאמץ זה כלל גם התחייבות אמריקאית חדשה מצד ממשל קלינטון למכתבו של נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד מ-1975, בו הוצהר כי ארצות הברית תעניק משקל רב להישארותה של ישראל ברמת הגולן. בהתאם לידיעה שהתפרסמה בעיתון מעריב (31 בדצמבר 1999), כריסטופר ניסח את ההתחייבות מחדש במכתב רשמי ששלח לראש הממשלה, בנימין נתניהו, ב-19 בספטמבר 1996.
מאז שנת 2000 מכהן גולד כנשיא מכון המחקר המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, העוסק בחקר מדיניות ובנושאים מרכזיים העומדים על סדר יומם של מדינת ישראל והעם היהודי. בין השנים 2001–2003, הוא שימש כיועצו של ראש הממשלה, אריאל שרון, והיה מעורב בעיקר בפסגת עקבה, בה השתתף נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש. במהלך אותה תקופה הרבה גולד להופיע בכלי התקשורת האמריקאים כדוברה של ממשלת שרון בתוכניות מחוף אל חוף כמו "פגוש את העיתונות" (NBC), "אוריילי" (FOX), ו"אש צולבת" (CNN). ביולי 2003, הוא נתן עדות מומחה בפני ועדת הסנאט של ארצות הברית בעניין התפקיד שמילאה לכאורה סעודיה באספקת תמיכה אידאולוגית וכלכלית לארגוני טרור בינלאומיים.
גולד חיבר חמישה ספרים, שניים מהם תורגמו לעברית. הוא חיבר ספר על הליקויים של האו"ם (2004), בהוצאת Crown, וספר נוסף על זכויותיה הבינלאומיות של ישראל בירושלים (2007), בהוצאת Regnery, שהגיע למקום השלישי ברשימת רבי המכר של הוושינגטון פוסט. הספר נמסר לידי כל אחד מחברי בית הנבחרים והסנאט בארצות הברית והוזמן על ידי חברי המועצה לביטחון לאומי. גולד עצמו מסר עותק מספרו למזכירת המדינה האמריקאית, קונדוליזה רייס.
המאבק נגד מחמוד אחמדינז'אד
מאז שנת 2006, עומד גולד בראש מאמץ בינלאומי שמנהל המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה שמטרתו לגרום למדינות החברות באו"ם לנקוט בצעדים משפטיים נגד נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, על בסיס הפרת הסעיפים נגד הסתה שבאמנה נגד רצח עם (1948). ב-14 בדצמבר 2006, גולד עמד בראש משלחת לכנס שנערך בלשכת עורכי הדין של מחוז ניו יורק, בו השתתפו בין היתר שר המשפטים הקנדי לשעבר, ארוין קוטלר, פרופ' אלן דרשוביץ, והשגריר האמריקאי באו"ם, ג'ון בולטון. הסנאטורית הילרי קלינטון שיגרה למשתתפי הכנס מכתב תמיכה.
גולד עמד בראש משלחת נוספת לכנס שנערך בבית הנבחרים הבריטי ב-25 בינואר 2007, וזכה לתמיכת חברי מפלגת הלייבור והמפלגה השמרנית בבריטניה. ראש ממשלת ישראל לשעבר, בנימין נתניהו, הצטרף אף הוא למשלחת הישראלית. לאחר הכנס, למעלה מ-60 חברי בית הנבחרים הבריטי קראו להעמדתו לדין של אחמדינז'אד.
אירוע שלישי שנערך ביוזמתם של גולד והארגון הבינלאומי של חוקרי הג'נוסייד התקיים בוושינגטון, ב-23 בספטמבר 2008. על דוברי הכנס נמנו ריצ'רד הולברוק, השגריר האמריקאי לשעבר באו"ם, וסאליח מחמוד עוסמאן, חבר הפרלמנט הסודאני ופעיל זכויות אדם בחבל דרפור.
דיוני דוחה
באפריל 2009, גולד השתתף ב"דיוני דוחה" באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון. יחד עם הפרופ' למשפטים, אלן דרשוביץ, גולד התמודד נגד הטענה כי "הגיע הזמן שארצות הברית תקשיח את עמדתה כלפי ישראל". הדוברים שתמכו בטענה היו ראש הסוכנות היהודית לשעבר, אברהם בורג, ובכיר ה-CIA לשעבר, מייקל שוייר. גולד ודרשוביץ הפסידו בדיון, בו הצביעו 63% מהקהל בעד הקשחת העמדה האמריקאית כלפי ישראל.
דיון עם השופט ריצ'רד גולדסטון, ראש משלחת האו"ם לבדיקת אירועי עזה
ב-5 בנובמבר 2009, התקיים באוניברסיטת ברנדייס דיון ראשון מסוגו בעניין דו"ח גולדסטון בהשתתפות השופט ריצ'רד גולדסטון וד"ר גולד. השופט גולדסטון, מחבר הדו"ח הקשה נגד ישראל, דן בדו"ח בפעם הראשונה מול נציג מישראל.
מנכ"ל משרד החוץ
ב-7 ביוני 2015 אישרה הממשלה את מינויו לתפקיד מנכ"ל משרד החוץ.
באוגוסט 2015 נחשף כי גולד נחשד בעבירת מס בשנת 2007, וכעונש לכך חויב לשלם כופר בסך של 200,000 ש"ח והסתיר זאת כאשר מונה למנכ"ל משרד החוץ. בטפסים שמילא גולד לקראת המועמדות למשרה בשירות המדינה, נשאל האם הוטל עליו תשלום כופר בגין עבירה כלשהי, והוא השיב בשלילה.
באוקטובר 2016 הודיע גולד על התפטרותו מתפקיד מנכ"ל משרד החוץ בשל נסיבות אישיות.
ספריו
יצא לאור בתרגום לעברית בשנת 2008 בהוצאת ידיעות ספרים תחת השם "המערכה על ירושלים: האתגר המדיני של ישראל"
אופרטור התנע
אופרטור התנע (הקווי) הוא אופרטור במכניקת הקוונטים, אשר מתאים לגודל המדיד של תנע קווי עבור חלקיק המתואר על ידי פונקציית גל. נהוג לסמן את אופרטור התנע בסימון \hat{p}, על אף שבספרות יש גם סימונים אחרים. במרחב המיקום (החד-ממדי) אופרטור זה מוגדר להיות:
זאת כאשר i הוא היחידה המדומה, \hbar הוא קבוע פלאנק המצומצם ו- היא הנגזרת החלקית של פונקציית הגל לפי משתנה המיקום x (נגזרת זו היא נגזרת חלקית מכיוון שפונקציית הגל עשויה להיות תלויה גם בזמן).
בעת ביצוע מדידת ערך התנע של חלקיק כלשהו, החלקיק יקרוס לאחד המצבים העצמיים שלו, כפי שמציע הפורמליזם של מכניקת הקוונטים.
אופרטור התנע משמש לתיאור תופעות שונות במכניקת הקוונטים, כגון האנרגיה הקינטית של חלקיק, פתרון בעיית חלקיק חופשי וניסוח עקרון אי-הוודאות של הייזנברג.
מבוא ומוטיבציה
על-פי השערת דה ברויי, לכל חלקיק (ובפרט אלקטרון) ישנה דואליות גל-חלקיק, מה שמאפשר את הגדרתו של אלקטרון כגל ולא כחלקיק נקודתי (כפי שהוא מוגדר במכניקה הקלאסית). על-פי גישה זו, ניתן לתאר אלקטרון חד-ממדי בעל תנע קווי קבוע p כגל מישורי:
ניסוח זה פותר את משוואת שרדינגר עבור חלקיק חופשי כאשר מתקיים הקשר הקלאסי. כדי לחלץ את התנע מתוך פונקציית הגל יש לבצע גזירה לפי x:
לאחר העברת אגפים מתקבל השוויון:
שוויון זה מרמז על כך שהאופרטור המתאים למדידה של תנע הוא, כפי שאושש בניסוי.
בממד אחד
אופרטור התנע החד-ממדי הוא אופרטור המעביר פונקציית גל המיוצגת במרחב המיקום, לפונקציה, כך שלכל :
באמצעות הגדרה זו ניתן לחשב את ערך התצפית של התנע של חלקיק המתואר על-ידי פונקציית גל. בשימוש בסימון ברה-קט מתקבל:
ניתן להראות כי אופרטור התנע הוא אופרטור הרמיטי מה שמאפשר את מדידתו בעולם הממשי.
בשלושה ממדים
בשלושה ממדים אופרטור התנע הוא אופרטור וקטורי ומסומן בתור. אופרטור זה מעביר פונקציית גל המיוצגת במרחב המיקום, לפונקציה הווקטורית, כך שלכל וקטור מיקום :
כאשר \nabla\psi הוא הגרדיאנט של \psi.
ניתן לפרק את אופרטור התנע התלת־ממדי לשלושה רכיבים סקלריים ולהשתמש בהם על-מנת לחשב את רכיב התנע בכל אחד מהצירים. כמו כן, ניתן להשתמש באופרטור הווקטורי בצורה ישירה כדי למדוד את ערך התצפית של של התנע באופן הבא:
בממד אחד
כל מהווה ערך עצמי של אופרטור התנע עם הפונקציה העצמית  המוגדרת כך שלכל :
הקבוצה  מהווה בסיס למרחב הילברט  ולכן פורסת באופן מלא את מרחב המיקום (קבוצה זו היא בסיס לפיו מתבצעת התמרת פורייה). כלומר, ניתן לייצג כל מצב קוונטי כסכום אינסופי של המצבים |p\rangle. מכיוון שבסיס זה הוא בסיס רציף, סכום זה יהיה אינטגרל. הדבר מקביל לאופן שבו המצבים העצמיים של אופרטור המיקום פורסים את מרחב המיקום.
המצבים העצמיים של אופרטור התנע, בניגוד לאופרטורים אחרים, אינם ניתנים לנרמול כפי שמציע הפורמליזם של מכניקת הקוונטים. כלומר, לכל מתקיים ש. אחת המשמעותיות המידיות של עובדה זו היא שלא קיים ערך תצפית לאופרטור המיקום עבור מצבים קוונטים אלו (כלומר, לא ניתן למדוד את המיקום של חלקיק עם מצב עצמי כזה). ניתן להראות כי לכל מתקיים ש כאשר \delta היא פונקציית דלתא של דיראק.
בשלושה ממדים
עבור אופרטור התנע התלת־ממדי, הערכים העצמיים שלו יהיו כל. לכל ערך עצמי כזה מותאמת הפונקציה העצמית המוגדרת כך שלכל :
זהו גל מישורי בעל תנע קבוע \mathbf{p} ונהוג לסמנו ב-.
גם כאן, לכל מתקיים ש-.
מרחב התנע
ניתן להראות ש- היא התמרת פורייה של \psi. הלכה למעשה, גם היא פונקציית גל המקשרת כל קוארדינטת תנע  לצפיפות הסתברות  של ערכי התנע.
ייצוג מסוג זה נקרא ייצוג במרחב התנע והוא שקול לייצוג במרחב המיקום. כלומר, כל מצב קוונטי ניתן לייצוג הן במרחב המיקום והן במרחב התנע ולחלופין. המעבר ההפוך ממרחב התנע למרחב המיקום מתבצע על ידי התמרת פורייה ההופכית.
המצבים הקוונטיים |p\rangle מקבלים את הצורה של פונקציית הדלתא של דיראק במרחב התנע בעוד המצבים העצמיים של אופרטור המיקום |x\rangle מקבלים את הצורה, זאת באופן הפוך לאופן שבו הן הם מיוצגים במרחב המיקום.
אופרטור התנע במרחב התנע מקבל את הצורה:
באופן דומה לכפי שמוגדר אופרטור המיקום במרחב המיקום.
חילוף עם אופרטור המיקום
אחת התכונות הבסיסיות של אופרטור התנע היא אי-החילופיות שלו עם אופרטור המיקום. למעשה:
כאשר [,] הוא הקומוטטור של האופרטורים. על-אף שהפלט של פעולת הקומוטטור יכול להיות אופרטור בפני עצמו, עבור הקומוטטור של אופרטור המיקום ואופרטור התנע מתקבל ערך קבוע. עובדה זו עומדת בבסיסו של עקרון אי הודאות הקובע כי:
קשר לאופרטור ההזזה
עבור כלשהו ניתן להגדיר את אופרטור ההזזה  המוגדר כך שלכל :
באופן כללי, לכל פונקציית \psi המוגדרת במרחב המיקום:
ניתן להראות על-ידי פירוק פונקציית הגל במרחב המיקום לטור טיילור שמתקבל:
עבור קטן דיו ניתן להשתמש בקירוב:
קירוב זה שקול לקירוב הקלאסי של טרנספורמציית גליליי.
שלום עליכם (פיוט)
"שָׁלוֹם עֲלֵיכֶם" הוא פיוט ביהדות, שנאמר או מושר בליל שבת לפני הקידוש וסעודת ליל שבת. בפיוט פונים למלאכים שבאו אל הבית, מברכים אותם ומבקשים את ברכתם.
מקור הפיוט
אגדה זו הייתה מוכרת עקב אזכורה בפיוטי שבת קדומים אחדים.
הביטוי מלך מלכים מופיע במקרא בספר יחזקאל כאויבו של נבוכדנצר, אשר יכריעו. מלך מלכים זה מיוחס בדרך כלל לכורש או לדריווש. הביטויים "שלום עליכם", וכן "הקדוש ברוך הוא" הם מן המשנה ואילו הביטוי "מלאכי שרת" ו"מלאכי שלום" הם ביטויים המופיעים לראשונה בספר הזוהר.
בסוף פיוט "רבון העולמים" בספר הלקט הקבלי "חמדת ימים" אשר נדפס בשנת ה'תצ"א (סביבות 1731) לפני שהפיוט "שלום עליכם" הודפס בסידורים כלשונו, נכתב הפיוט כפי הנראה פרי עטו של הרב ישראל יעקב אלגאזי עצמו:
נוסחאות
הפיוט בנוי מארבעה בתים, שההבדל ביניהם הוא במילים הראשונות שבכל בית. יש הגורסים בבית הראשון "מַלְאֲכֵי הַשָּׁלוֹם" בדומה לשאר הבתים בפיוט, יש הגורסים "מַלְאֲכֵי הַשָּׁרֵת", ויש שאומרים את שניהם. וכן בבית השלישי יש נוהגים לומר "ברכוני לחיים טובים ולשלום". את הבית הרביעי, "בשבתכם לשלום", נוהגים לשיר רק למנהג הספרדים. מנגד ישנם המשמיטים את הבית 'צאתכם לשלום' על מנת שלא "לגרש" את המלאכים, או שבמקום לאמר "צאתכם לשלום" אומרים "בצאתכם לשלום". בסידורי רעדלהיים, גורסים "מלך" במקום "ממלך" בכל הבתים. לפי מנהג האשכנזים, נוהגים להשמיט את המילים "מלאכי רחמים" בכל בית. בקהילות רבות נהוג לחזור על כל בית שלש פעמים.
לחן
הפיוט זכה ללחנים רבים, בהם זה שחיבר ופרסם בכתב בשנת 1918 ישראל גולדפרב, חזן בית הכנסת הקונסרבטיבי קהילת בית ישראל אנשי אמת שבברוקלין, ניו יורק לאחר שהיגר מאוקראינה לארצות הברית.
בקהילות מרוקו נהגו לשיר את הפיוט בלחן של השיר המוכר בלאדינו "כאשר המלך נמרוד" ("Kuando el Rey Nimrod").
לחנים מוכרים נוספים
לחן של שמואל ברזיל ואהרן מילר, אותו ביצע אברהם פריד מספר פעמים.
לחן של חסידות סאטמר המושר בחצרות חסידים רבות, ובוצע בידי לחיים טיש.
לחן של הרב יצחק גינזבורג, בוצע בידי שלמה כץ והלב והמעיין (וזכה ליותר מ-1,000,000 צפיות באתר יוטיוב).
הפנייה למלאכים
אחרי הפיוט יש המוסיפים פסוק ממזמור תהילים צ"א, כדי להדגיש שהתפילה הכלולה בפיוט איננה מופנית למלאכים, אלא לה' שישלח לנו ברכה על ידי מלאכיו:
ישנה מחלוקת בהלכה לגבי מספר פיוטים הכוללים פנייה למלאכים שיפעלו עבור המבקש, ביניהם גם הפיוט "שלום עליכם", מאחר שתפילה לכל כוח שאינו הקב"ה אסורה. המתירים מבארים שמדובר בפנייה מליצית לקב"ה שייטיב לנו על ידי מלאכיו. רבי יעקב עמדן, היעב"ץ, התנגד לאמירת פיוט זה, מפאת הפנייה למלאכים וכן נאמר בשם רבי חיים מוולוז'ין. פיוטים אחרים הכוללים פנייה למלאכים הם הפיוט "מכניסי רחמים", שנאמר בסוף הסליחות לימים נוראים לפי מנהג אשכנז, וקטע הפיוט "מידת הרחמים עלינו התגלגלי", המופיע אף הוא בסליחות לפי מנהג אשכנז.
סיבה נוספת שהועלתה לאי אמירת הפיוט היא שבימינו איננו במדרגה ראויה לדבר עם מלאכים.
ר' נפתלי הירץ טוען שלא ייתכן שר' חיים מוולוז'ין אמר דבר כזה, אלא שהתלמיד שמפיו למדנו שמועה זו התבלבל עם מלאכי רחמים, אבל בשלום עליכם, אין זה בקשה מהמלאכים, אלא שאומרים שהמלאכים מצווים על ידי מלך מלכי המלכים לברך אותנו, וכן יעשו, כמבואר בגמרא.
סולטנות הנשים
סולטנות הנשים הייתה תקופה של כמעט 130 שנים במהלך המאה ה-16 והמאה ה-17 כאשר הנשים של ההרמון הקיסרי של האימפריה העות'מאנית הפעילו את השפעתן הפוליטית יוצאת הדופן בענייני מדינה ועל הסולטאן העות'מאני, החל מתקופת שלטונו של סולימאן המפואר. רבים מהסולטאנים בתקופה זו היו קטינים והיו אלו האמהות שלהם, הוולידה סולטאן, או נשותיהם, ההאסקי סולטאן, ששלטו בפועל באימפריה. רוב הנשים הללו היו שפחות, שהיו לעיתים קרובות הפילגשים של הסולטאנים העות'מאנים.
הורם סולטאן
הורם סולטאן הייתה פילגשו של הסולטאן העות'מאני סולימאן המפואר. היא הפכה יותר מאוחר לאשתו החוקית, דבר שהיה לא מקובל בתקופה זו וקרה רק פעמיים במאתיים שנים של המסורת העות'מאנית. הדבר הפך את סולימאן לקיסר הראשון שהתחתן מאז אורהן הראשון וחיזק את מעמדה הגבוה של הורם סולטאן בהרמון. עם הגיעה להרמון הורם משכה במהרה את תשומת לבו של הסולטאן, ואת הקנאה של יריביה. לא לקח הרבה זמן עד שהפכה לפילגשו המעודפת או להאסקי סולטאן, תואר שנעשה בו שימוש לראשונה במאה ה-16 בעבורה. ככל הנראה בעידודה של הורם, הוציא הסולטאן את אבראהים פאשא להורג והחליף אותו בתפקיד הווזיר הגדול בחתנו, רוסטם פאשה. רוסטם פאשה, הורם ובתה מיהרימה סולטאן הסיתו את סולימאן נגד בנו הבכור שחזאדה מוסטפא, שלבסוף הואשם בגרימת תסיסה והוצא להורג. היה זה במהלך המאבק נגד פרס הספווית בשנת 1553. בשנת 2007, פתחו מוסלמים במריאופול, עיר נמל באוקראינה, מסגד לכבוד הורם סולטאן.
מיהרימה סולטאן - הנסיכה היחידה בסולטנות הנשים
מיהרימה סולטאן נולדה ב-12 במרץ 1522 בקונסטנטינופול, בירת האימפריה העות'מאנית ונפטרה ב-25 בינואר 1578. מיהרימה נסעה ברחבי האימפריה העותמאנית עם אביה בזמן שהוא סקר וכבש אדמות. ב-25 בנובמבר 1539, בגיל 17, חיתנו את מיהרימה עם רוסטם פאשה, אשר בהמשך כיהן כווזיר הגדול, תחת הציווי של סולימאן. היא לא הייתה רק נסיכה, אלא תפקדה גם כוולידה סולטאן עבור אחיה הצעיר סלים השני. באימפריה העות'מאנית, על פי המסורת, הייתה לוולידה סולטאן גישה למשאבים כלכליים ניכרים ולפרויקטים אדריכליים גדולים. מפעלי הבניה המפורסמים ביותר שלה הם שני המסגדים המשוכללים באיסטנבול הנושאים את שמה. המסגד המפורסם ביותר של קונסטנטינופול הוא מסגד מיהרימה סולטאן. היסטוריונים אומרים כי הורם סולטאן חינכה את בתה מיהרימה היטב. מיהרימה סולטאן נשארה ולידה סולטאן מ-1566 עד 1574, ומ-1574 עד למותה ב-1578 היא חלקה את הכוח יחד עם נורבאנו סולטאן, אמו של אחיינה מוראט השלישי.
כריסטיאן מונג'יו
כריסטיאן מונג'יו (ברומנית: Cristian Mungiu; נולד ב-27 באפריל 1968 ביאשי) הוא במאי, תסריטאי ומפיק סרטי קולנוע רומני. זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן בשנת 2007 על סרטו "4 חדשים, 3 שבועות ויומיים". מונג'יו משתייך לדור החדש של אנשי קולנוע רומנים שלאחר נפילת המשטר הקומוניסטי במהפכת דצמבר 1989.
חייו
בעת לימודיו מונג'יו השתתף כעוזר במאי בכמה הפקות זרות שצולמו ברומניה, "קפטן קונאן" של ברטראן טברנייה 1996 ו"רכבת לחיים" (או "דרך החיים") של ראדו מיכאילאנו 1998. סיים לימודי הקולנוע בשנת 1998. ביים מספר סרטים קצרים, ביניהם הצטיין הסרט "Zapping" שזכה בפרס הגדול בפסטיבל דקינו. סרטו הארוך הראשון "מערב, זכה לתשומת לב מיוחדת במסגרת "שבועיים של הבמאים ", המקבילה לפסטיבל קאן. לסרטו השני "4 חדשים, 3 שבועות ויומיים " הוענק פרס דקל הזהב לשנת 2007 בפסטיבל קאן ה-60. סרט זה העומד להיות חלק מסדרה של סרטים על אודות החיים תחת המשטר הקומוניסטי ברומניה מבוסס על סיפורן של נשים צעירות בתקופת ה"דקרט" (decret) החלטת צ'אושסקו לאסור הפלות ברומניה, לעקוב מעקב צמוד משטרתי על מהלך הריונות (על ידי "סיירות הפלות") ולהעניש עונשים כבדים על מבצעי הפלות, שהמטרה הייתה להגיע תוך מספר שנים לאוכלוסייה של 30 מיליון תושבים. בעקבות הישגיו הוענק לכריסטיאן מונג'יו האות הלאומי "סטיאווה רומניאי" ("כוכב רומניה"} בדרגת אביר מידי הנשיא טראיאן בססקו.
אחותו של כריסטיאן מונג'יו, ד"ר אלינה מונג'יו - פיפידי, רופאה בהכשרתה, היא עיתונאית ומומחית בעלת שם ברומניה במדעי המדינה.
פואטרי סלאם
פּוֹאֵטְרִי סְלֵאם (מאנגלית: poetry slam), בתרגום חופשי: 'הטחת שירה', הוא אירוע שבו משוררים קוראים או מדקלמים יצירה פרי עטם בסגנון הנקרא "ספוקן וורד" (מילה מדוברת). הביצוע עומד לשיפוט נציגים אקראיים מהקהל.
היסטוריה
בנובמבר 1984, יזם מארק סמית' אירוע פואטרי סלאם במועדון 'get me high' בשיקגו. בשנת 1986 הערבים עברו למשכנם הקבוע, ב'Green Mill Jazz Club' בעיר. בשנת 1988 התקיים לראשונה אירוע מחוץ לשיקגו, במועדון 'Nuyorican Poet's Cafe' בניו יורק. שנתיים לאחר מכן, נוסדה תחרות 'פואטרי סלאם' לאומית, שנקבעה בסן פרנסיסקו, והופיעו בה משוררים משיקגו, ניו יורק והעיר המארחת. לשם השוואה, בתחרות שהתקיימה בשנת 2010, השתתפו מבצעים מ-80 קבוצות שונות, במשך 5 ימים.
אירועי פואטרי סלאם התפשטו מאז בעולם, וכיום נערכות תחרויות כאלה בלמעלה מ-30 מדינות.
החל משנת 2008 כל שנה מתקיים Women of the World Poetry Slam (WoWPS) למשוררות. משוררת אמריקאית אמני סזאן היא היחידה שניצחה בתחרות פעמיים (בשנת 2016 לצד אמיתית'אל מחמוד).
מבנה האירוע
לאירוע השירה יש מנחה המוביל את הערב. בתחילתו, יופיע 'משורר חימום' (נקרא גם "משורר הקורבן") שאינו חלק מן התחרות. אחריו חל הסיבוב הראשון בו, על פי הגרלה, יעלו המשוררים ויציגו את קטע השירה שלהם. לאחר סיום כל ביצוע, יינתנו ציונים מספריים, בין 0 ל-10, על ידי 3 או 5 צופים אקראיים שנבחרו מראש. בסיבוב הראשון מופיעים לרוב 8 משוררים. ארבעת המציגים בעלי הניקוד הגבוה ביותר, יעלו לסיבוב השני.
בסיבוב השני, יופיעו ארבעת המשוררים בעלי הניקוד הגבוה, ויציגו קטע שונה משהציגו בסיבוב הראשון. המתמודד שיקבל את הציון הגבוה ביותר הוא המנצח, והוא יוזמן לבצע קטע נוסף ("הדרן" או "המילה האחרונה"). בגרסה אחרת, שני המבצעים בעלי הניקוד הגבוה, יתמודדו ביניהם על הניצחון בערב. באירועים הנערכים בישראל הפורמט הוא של 4–8.
קיימים סוגי תחרויות שונות: בתחרות פתוחה, כל אחד מוזמן לעלות ולהציג, וזאת לעומת תחרות מוזמנת בה רק משוררים מוזמנים מופיעים. לרוב, אין הגבלה על נושא השיר; לעיתים, מוכרזת 'תחרות נושא' ("Theme Slam") בה על המתמודדים לעסוק בנושא מסוים בשירתם.
סגנון ספרותי
האירועים מציגים מגוון רחב של סגנונות, הן בכתיבה והן בצורת ההופעה. הקטעים המוצגים בערבים אלו זהים לעיתים לאירועי הקראת שירה. אחרים דומים בצורתם למונולוג תיאטרלי ואף למערכון, ואלה ישתמשו לרוב בטונים שונים להדגשת הנושאים, הדמויות והקונפליקטים המובאים בקטע. כמו כן חלק מהמציגים מתבססים על אלמנטים של ראפ, ואלה לרוב יאופיינו בחריזה מהירה של מילות השיר. לרוב, קטעים אלו משויכים לסוגה 'מילה מדוברת' (spoken word).
אחת ממטרות הפואטרי סלאם, היא לאתגר את מי שטוען לסמכות כלשהי אודות 'ערך אומנותי'. כל משורר זוכה לביקורת ושיפוט הקהל, היות שהם תלויים בחסדיו על מנת להמשיך לסיבובים הבאים. היות שיש תחלופה בין המשוררים לבין הקהל, כאשר משוררים נמנים עם הקהל ולהפך – נציגים מהקהל מופיעים עם שירתם – נוצר מבנה שמטשטש את הגבולות בין קהל, משורר וביקורת. המשורר האמריקאי בוב הולמן הגדיר זאת כ'דמוקרטיזציה של החריזה'. לדבריו, "מהפכת ה-spoken word מובלת על ידי נשים וקהל מגוון. בכך ניתן עומק לרב-השיח המתקיים בקרב האומה, וניתן לשמוע קולות שלא מיוצגים על ידי הקונגרס. הייתי רוצה שהקונגרס יישמע כמו אירוע פואטרי סלאם".
בישראל
סצנת הפואטרי סלאם הישראלית נוסדה בינואר 2012 על במת תיאטרון "האינקובטור" בירושלים. מייסדי הפואטרי סלאם בארץ, פדרו גראס (עמית אולמן), אלן פותלס (נילי קופלר) ואריק אבר, נפגשו שנה לפני כן בליין אירועי הספוקן וורד "word up!" שארגנה ענבל בנימין ב"לימה-לימה" בתל אביב. האירועים הראשונים בירושלים היו בעלי קהל מצומצם יחסית, אך תוך זמן קצר התהוו אירועי סלאם קבועים על בסיס חודשי בארבע ערים בישראל: תל אביב, ירושלים, חיפה ובאר שבע. האירועים וקטעי השירה מופצים בעיקר ברשתות חברתיות כמו פייסבוק ויוטיוב. בשנת 2017 סיקרה רשות השידור את אירוע "הקרם דה לה סלאם" - ערב עם מיטב אמני הספוקן וורד הישראלים העכשוויים - בטלוויזיה ובאינטרנט וכך מביאה לקהל הרחב את השירה המדוברת. עם היוצרים הפועלים בסצנה נמנים: יוסי צברי, צביה מרגליות, ג'ימבו ג'יי, לוסי איוב ונעם פרתום.
ב-7 בינואר 2018 התקיים גמר הסלאם הגדול המכונה גם "מיקרופון הזהב" בבית האופרה בתל אביב. בגמר זכתה עמית צפריר.
ביקורת
קיימות ביקורות רבות אודות הערך האומנותי של אירועים אלו. רובן מתייחסות לפן התחרותי של אירועים אלו, ומיעוטן לתוכן, שכן הוא כולל תלונות והתרעמויות אודות החברה. יש המשווים אותם לתוכניות מציאות בהן נבחנים המתמודדים על פי העדפותיו של הקהל, ומשווים אותם לתוכנית הפופולרית אמריקן איידול. אחרים משווים זאת לספורט, וגורסים שמדובר ב'גרסה גברית-מצ'ואיסטית של שירה'.
רפאל בנבנשתי
רפאל (רפי) בנבנשתי (נולד ב-22 במאי 1937) הוא כלכלן והיסטוריון כלכלי המחזיק מניות יסוד במרכז ישראל פלסטין למחקר ומידע.
ביוגרפיה
רפאל בנבנשתי נולד וגדל בירושלים, נצר למשפחת רבנים ידועה בסלוניקי. הוא בנו של חתן פרס ישראל, דוד בנבנשתי, ואחיו של מירון בנבנשתי.
בשנים 1959–1963 למד בנבנשתי כלכלה וגאוגרפיה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנים 1963–1966 היה מנהל אגף התכנון במשרד התעשייה והמסחר. בשנים 1967–1972 שימש בנבנשתי מנהל המחלקה לתכנון ענפי ברשות לתכנון כלכלי וב-1968 השתתף בכתיבת תוכנית הפיתוח לעזה והגדה המערבית.
בשנים 1972–1975 עבד ככלכלן בכיר בחברה להשקעות של הבנק העולמי (IFC) בוושינגטון. לאחר מכן, שימש במשך שבע שנים מנהל רשות ההשקעות של ישראל. בתקופה זאת, יזם עם עמיתיו אברהם אשרי ויוסי ורדי מסע עולמי לגיוס השקעות בענפי הטכנולוגיה המתקדמת, שהוכתר בהקמת קרנות הון סיכון להשקעות בישראל ובהקמת מפעלים של משקיעי חוץ בכל רחבי ישראל, בהם מפעלי המוליכים למחצה בירושלים (אינטל) ובמגדל העמק (טאואר סמיקונדקטור).
בשנים 1984–2000 השתתף בנבנשתי בצוות שהקים את הארגון FIAS - Facility for Investment climate Advisory Services במסגרת הבנק העולמי. הארגון מספק ייעוץ למדינות מתפתחות לגבי הדרך להגדלת השקעות זרות בכלכלתן. במסגרת עבודתו יעץ בנבנשתי למדינות בכל רחבי העולם על מדיניות ההשקעות הרצויה. בין השאר יעץ לממשלת סין בשנת 1986 על מדיניות ההשקעות מחו"ל הרצויה עם פתיחתה למערב, וסייע לממשלת לסוטו בשנים 1989–1995 להגדיל את התעסוקה בתעשייה המקומית פי חמישה, ל-40,000 עובדים.
בשנים 1993–2001 שימש בנבנשתי יועץ לשר האוצר של ישראל ולשר לשיתוף פעולה אזורי בקידום פרויקטים אזוריים. בשנת 1994, הכין יחד עם יוסי ורדי, לקראת ועידת קזבלנקה (הועידה הכלכלית הראשונה למזרח התיכון וצפון אפריקה), את תוכנית "האופציות לפיתוח ולשיתוף פעולה אזורי", מסמך הכולל הצעות להשקת עשרות פרויקטים כלכליים, שמדינת ישראל, הרשות הפלסטינית ושכנותיהן הערביות יכלו לממש ביחד, כולל: חיבור תשתיות של מים, חשמל, תובלה ותקשורת; פיתוח אזורי תיירות, תעשייה ואחסון משותפים; הקמה של חוות חקלאיות; כרייה של תעלות; סלילה של כבישים ואיחוד של נמלי ים. בנבנשתי היה גם שותף במשא ומתן להסכם השלום בין ישראל לירדן והיה בין מעצבי הרעיון החדש של פרויקט תעלת הימים (מובל ים סוף - ים המלח). יחד עם חברת תה"ל בשנים 1998–2000, עיבד בנבנשתי מתאר חדש של פרויקט תעלת הימים בשם "מובל השלום" והציג אותה בירדן. הוא עודד את בדיקת הכדאיות של הפרויקט החדש במסגרת עבודתו במשרד לשיתוף פעולה אזורי. הפרויקט נמצא מאז 2007 בבדיקה של הבנק העולמי בליווי ועדה של נציגי ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית. התוצאות הסופיות של הבדיקה התפרסמו בשנת 2014. בין השותפים לבדיקה יש הסכמה שההמלצה תהיה לבצע את הפרויקט בצורה מודולרית ובשלבים. השלב הראשון יהיה ניסיוני לפרויקט כולו כדי למזער הסיכונים האקולוגיים.
בנבנשתי היה יו"ר משותף של הוועדה המשותפת של ישראל, ירדן וארצות הברית שבחנה את תוכניות פיתוח לבקעת הירדן וים המלח במסגרת הסכם השלום עם ירדן. בשנים 2000–2002 יזם וקידם ביחד עם שרון פרדו ויוליה זיפלינגר, במסגרת המשרד לשיתוף פעולה אזורי, את פרויקט הכרזת דרך הבשמים בנגב כאתרי מורשת עולמית. בשנים 2008–2010 שימש יועץ לצוות המכין את תמ"א 13 לים המלח.
מאז שנת 2000 הוא בעל מניות יסוד והיה יו"ר של הארגון מרכז ישראל פלסטין למחקר ומידע.
בשנים 2003–2006 השלים תואר מוסמך לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית בירושלים, והגיש עבודה שכותרתה הייתה "השפעת גורמים פוליטיים וכלכליים על היקף המסחר במוצרי מותרות ומסלוליו בתקופת האימפריה הרומית". ביולי 2012 אושרה עבודת מחקר שלו באוניברסיטה העברית בירושלים במסלול בין חוגי: היסטוריה, כלכלה וגאוגרפיה ואושר לו התואר דוקטור לפילוסופיה. כותרת העבודה הייתה "מוסדות כלכליים של המסחר האשורי העתיק במאות ה-20 עד ה-18 לפני הספירה". בשנת 2016 פרסם ספר בהיסטוריה כלכלית בהוצאת מגנס בשם "הכלכלה בשחר ההיסטוריה".
בנבנשתי הוא סא"ל בדימ', השתתף בכל מלחמות ישראל ממלחמת סיני עד מלחמת לבנון הראשונה. בין השאר היה בין מטהרי הכוכים בקרב המיתלה במלחמת סיני, מפקד הקו העירוני, הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים ומפקד גזרה בעמק הירדן ועמק בית שאן במלחמת ההתשה (1970-1969), ומאוחר יותר כיהן כסמח"ט בחטיבה 266. חבר המועצה לשלום ולביטחון.
חיים אישיים
בנבנשתי נשוי ואב לשתי בנות ובן.
פרסומים
עורך שותף:
ג'י ג'י ג'קסון
גרגורי "ג'י ג'י" ג'קסון השני (באנגלית: Gregory "G. G." Jackson II; נולד ב-17 בדצמבר 2004) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
קריירה
ב-24 במרץ 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA.
טאדאיוש סורוקה
טאדאיוש סורוקה (בפולנית: Tadeusz Soroka, נולד ב-1923, שנת פטירה לא ידועה) חסיד אומות העולם בפולין, היה נוצרי קתולי. הציל במלחמת העולם השנייה 9 יהודים, על ידי העברתם והברחתם באופן בלתי חוקי מגטו גרודנה לגטו וילנה בעת עבודתו בתחנת רכבת.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
אהרון דרמן, יהודי מגטו גרודנה שכל משפחתו נספתה כבר בשלב זה, עבד בעבודות פרך בגטו במסגרתן נדרש לתקן את חומת הגטו מבחוץ. באופן זה הוא וטדאיוש נפגשו.
בפברואר 1943 טדאיוש הבחין בהגעת תגבורת של חיילים נאצים רבים לעיר, ובעקבות זאת הציע לאהרון שיסתיר אותו, מחשש שהולכת להתבצע אקציה ואהרון ישלח להשמדה בטרבלינקה.
אהרון אמר לטדאיוש שלצערו אין לו שום דבר שיוכל לתת לו בתמורה למעשה ההצלה, אך טדאיוש ענה לו: "אני לא צריך את כספך. אני רוצה לעזור לך."
אהרון סיפר על טדאיוש לבת זוגו ליסה נוסבאום ומשפחתה.
משפחת נוסבאום נלקחה לגטו בעיר סלונים, ובאקציה ההמונית שהתרחשה שם ביולי 1942 מתו אמה ואחותה של ליסה.
ליסה, אביה הירש נוסבאום ואחיה הצעיר ברוסייק נוסבאום (שלימים שינה את שמו לרוברט נס) ברחו לגטו גורודין, ושם הכירה ליסה את אהרון דרמן, שיהפוך לבן זוגה.
הוחלט כי הירש וברוסייק ימלטו ראשונים מן הגטו בעזרת טדאיוש, ולאחריהם ימלטו ליסה, אהרון וחברו של אהרון רובין לורן.
בפברואר 1943, ברוסייק הצעיר בן ה-13, נמלט מהגטו על מנת ליצור קשר עם טדאיוש. הוא פגש את טדאיוש בבית אחותו, וסיכם עמו שימלטו ביום שלישי הקרוב. בחוזרו אל הגטו על מנת להודיע על ההחלטה למשפחתו ולהימלט לאחר מכן, נתפס ברוסייק והוחזר אל הגטו.
למחרת ברחו ברוסייק ואביו הירש לבית אחותו של טדאיוש. באותו היום טדאיוש לא נמצא בבית, אך יום למחרת הוא לקח אותם ונמלט איתם ברכבת. השניים הגיעו לגטו וילנה בשלום.
לאחר שנמלטו, הגיע זמן ההמלטות של ליסה, אהרון, רובין, ובן דודו של רובין וחברו שהצטרפו.
ליסה, בת 16, בלונדינית עם עיניים כחולות, נראתה כגויה והצליחה בזכות מראה זה לברוח מהגטו ולהגיע לביתה של אחותו של טדאיוש. טדאיוש והיא דנו שם על פרטי הבריחה שהתרחשה בראשון הקרוב לאחר מכן.
בלילה של ה-6 במרץ 1943 נמלטה החבורה מהגטו והגיעה אל תחנת הרכבת.
טדאיוש לא הסכים לקחת את החבורה הגדולה של האנשים מחשש שיתגלו, ובשל כך נאלצו בן דודו של רובין וחברו לחזור אל הגטו. הם ככל הנראה נהרגו באקציה שהתרחשה בגטו ימים ספורים לאחר הבריחה המתוארת.
טדאיש הביא להם אוכל ושתייה חמה, ונשאר איתם על גג הרכבת עד שהגיעו לווילנה.
בהגיעם לווילנה, קפצו הנמלטים מהרכבת עוד לפני שעצרה בתחנה. טדאיוש ליווה אותם לגטו וילנה, וחזר לגרודנה.
יומיים לאחר מכן התבצעה אקציה בגטו גרודנה ועד ה-13 במרץ 1943 כל יהודי גרודנה נשלחו לטרבלינקה ולגטו ביאליסטוק, והמושל הנאצי בעיר הכריז עליה כ "יודנריין".
טדאיוש הציל ארבעה אנשים נוספים, ביניהם לטק שניידר ולזר סלצמן שלאחר הגיעם לגטו וילנה ברחו ליער הסמוך לגטו והפכו לפרטיזנים. שניהם מתו בקרב נגד הנאצים ב-1944.
לאחר המלחמה
טדאיוש נישא, ונולדו לו 4 ילדים. הוא המשיך לחיות בפולין.
בני הזוג אהרון וליסה דרמן, שנישאו בתום השואה ועברו להתגורר בארצות הברית, ורובין לורן, שעבר לארצות הברית ונישא שם, חיפשו אחר טדאיוש שנים רבות. בסתיו 1981 איתרו אותו במקום מגוריו בפולין, והזמינו אותו לארצות הברית.
הוא נעתר לבקשה ונסע לפוגשם, והם זכו לפגוש אותו ולהוקיר לו תודה.
בעקבות המפגש, מספר כתבות על פעילויותיו של טאדיוש נכתבו בעיתונים בארצות שונות, באחת הכתבות בשם "מעשה טוב" לעיתון reader בשיקגו אמר טדאיוש: "לא עשיתי דבר הירואי בחיי מלבד גידול ארבעת ילדי. לא עשיתי דבר מיוחד, רק פעלתי לפי דתי, ואני ממשיך בכל עד היום."
הכרה והנצחה
בעקבות המפגש של בני הזוג דרמן ורובין לורן עם טדאיוש, הגישה ליסה בקשה ליד ושם להכיר בטדאיוש כחסיד אומות העולם.
ב-10 בספטמבר 1984 הוענקה לטדאיוש תעודת חסיד אומות העולם, וניטע עץ למענו ביד ושם.
ג'אז ישראלי
הג'אז הוא סוגה מוזיקלית שמקורה בארצות הברית, אך במדינות נוספות ובהן ישראל פעלו ופועלים יוצרים שונים. יוצרי ונגני הג'אז בישראל פועלים בסוגה זו בלבד, או משלבים פעילות כזאת עם נגינת מוזיקה קלאסית בתזמורות פילהרמוניות שונות ואחרות, וכמו כן נגינת רוק ופופ.
ראשית צמיחת הג'אז
חוקרי התחום כאלונה שגיא-קרן, דני קרפל ויאיר דגן נועצים את ראשית הג'אז עוד בתקופת המנדט, כאשר עלו לארץ מוזיקאים מגרמניה במסגרת העלייה החמישית. המוזיקה שניגנו, בעיקר במסעדות ומועדונים בתל אביב (כגון קטה דן וקפה פילץ) ובנהריה (פינגוין), הייתה בעיקרה מוזיקה לריקודים (טנגו, פסדובלה, צ'ארלסטון, פוקסטרוט) שהושפעה ממוזיקת הג'אז שנוגנה במועדוני ברלין בשנות השלושים. כלומר, היה מדובר בהשפעה מכלי שני או שלישי ולא בנגנים שהכירו ג'אז אמריקאי של אותה תקופה. הבולטים במוזיקאי התקופה שהייתה להם גישה לג'אז היו הפסנתרן והמלחין משה וילנסקי, שהיה גם מנהלו האמנותי של תיאטרון המטאטא והזמר יוסף גולנד (מוכר מביצועו לשיר עברי הקל הראשון שהוקלט בישראל "דודה הגידי לנו כן"). בירושלים הובילו שבתי פטרושקה, חיים אלכסנדר ונפתלי אהרוני ערבי ג'אז בבתי מלון, בקפה "רחביה" ובמסעדת "הסה", כולם מקומות בילוי של יהודי גרמניה ("יקים"). במקביל התפתחו מועדונים בתל אביב, ירושלים וחיפה שיועדו לחיילי הצבא הבריטי (כגון מועדון "תיבת נח"), שבהם נוגנה מוזיקה לריקודים. פעמים רבות הגיעו לנגן במסגרות אלו תזמורות מקצועיות מבריטניה וכך נשמעו לראשונה בישראל צלילי ג'אז אותנטיים. מוזיקה זו נקראה "סלונית" וההתנגדות לה בקרב אנשי ההתיישבות העובדת הייתה חריפה. היא נחשבה לזרה, אימפריאליסטית, דקדנטית ונקשרה לשיתוף פעולה עם הבריטים.
לאחר קום המדינה התרכזה רוב פעילות הג'אז בבתי מלון ומועדוני תיירים בתל אביב. המוזיקאים היו ברובם עולים חדשים ממזרח אירופה, בעיקר רומניה. בהם בלטו פיסי אושרוביץ וסטו הכהן (כמו גם פאול קוסלה ורומן מסינג שהיו למנצחי תזמורות בתי קפה ובתי מלון בתל אביב). אחת מ"חממות" המוזיקאים" הייתה תזמורת חיל האוויר בניצוחו של אריך טייך, במסגרתה נקלטו הן עולים צעירים והן ילידי הארץ (כאלכס וייס, דני גוטפריד ומישה סגל), אולם גם בה נוגנה בעיקר מוזיקה לריקודים ולא בי בופ ברמה ובאיכות המקבילה בארצות הברית. מוזיקאים צעירים כאלברט פיאמנטה דני גוטפריד ואהרלה קמינסקי העידו כי שמעו לראשונה ג'אז בתוכניתו של ויליס קונובר ששודרה במסגרת שידורי הרשיו של קול אמריקה. הם, יחד עם יגאל נחמני (שעזב את ישראל ב-1955 ושינה את שמו לאל ניומן), היו ילידי הארץ הראשונים שניגנו בי-בופ. במחצית השנייה של שנות החמישים החלו להגיע עולים אנגלו-סקסים שהשפיעו על סצנת הג'אז הן כמוזיקאים והן כקהל. החשוב בהם היה מל קלר, סקסופוניסט, קלרינטן ומעבד שעלה מארצות הברית כבר בשנת 1951 והשקיע את כל ימיו להפצת הג'אז בישראל, כמורה, מלחין, מעבד ומנטור לדורות של מוזיקאים. דני קרפל כתב על קלר: "במל קלר נאספו כל התכונות שמקנות לו את החשיבות ההיסטורית של "האב המייסד", החלוץ בשדה הג'אז בישראל. אני מגדיר אותו "ציוני הג'אז הראשון". המורה החשוב הנוסף של התקופה היה פרופסור צבי קרן שעלה ף הוא ב-1951 והיה מלחין, מעבד, נגן ומורה חשוב.
באותה עת, אמצע שנות החמישים, החלו להתארגן ערבי ג'ם סשן במועדונים כגון בית ציוני אמריקה, אולם צוותא הישן ובבית האמנים בירושלים (שרוב קהלו היה מורכב מסטודנטים). ב-1955 ביקר בישראל נגן הויברפון ליונל המפטון, שהוביל מספר ערבי ג'אז עם קהל של אלפים בזירהתרון ברמת גן. הוא שב והופיע בישראל גם בשנה שלאחר מכן. ב-1959 הגיע לישראל לואי ארמסטרונג, אולם הופעתו הייתה כישלון. אולם היכל התרבות בו הופיע נותר ריק למחצה והביקורות עליו, מאת עיתונאים שלא הבינו דבר בסוגת המוזיקה האמריקאית, היו קטלניות וקבעו ש"זימרתו אינה ערבה לאוזן". לביקורים אלה נודעה חשיבות רבה עבור המוזיקאים הישראלים, שנחשפו לראשונה לג'אז מכלי ראשון. פיסי אושרוביץ העיד כי "רק כשהנגנים של המפטון הגיעו לתל אביב וניגנו איתם, שמעתי ולמדתי איך להרגיש את הג'אז. מה זה נכון ומה זה לא נכון".
הג'אז בשנות השישים והשבעים
ב-1961 הקים מל קלר בירושלים את "רביעיית הג'אז של קול ישראל", שניגנה באולם ימק"א ושידרה שעה שבועית של מוזיקה חיה בהנחייתו של יצחק שמעוני. חבריה היו, בנוסף לקלר, מל לייפמן בתופים, סם פיינשטיין בבס ודני גוטפריד (ה"צבר" היחיד) בפסנתר. פיינשטיין הוחלף בהמשך על ידי אלכס וייס ואת ליפמן החליף אהרלה קמינסקי. הרביעייה הופיעה בקיבוצים וברחבי הארץ, מתוך מטרה לקרב את הקהל למוזיקה. מל קלר הנהיג גם ביג בנד, שהקליט ב-1959 את תקליט הג'אז הראשון בישראל, "קלרה ואניטה".
בראשית שנות השישים התרחבו המועדונים שאירחו מופעי ג'אז וג'ם סשנים. הבולטים שבהם היו עומר כיאם ביפו, "אילקה ואביבה", "צברה" ברחוב הירקון וצוותא בתל אביב, סורמלו, "פוספוס" ובית האמנים בירושלים. אולם במקומות אלו ניגנו הנגנים ללא תמורה ולא היו ערבים קבועים. ב-1966 פתחו אהרלה קמינסקי וזוהר עקיבא את ערב הג'אז הקבוע הראשון בימי ראשון במועדון בר-ברים בתל אביב. ערבים אלה היוו אבן שואבת לנגנים ולקהל ובית לחובבי הג'אז. ב-1967 הקימו אלברט פיאמנטה, אבי פארין, ולריו סגל וסטו הכהן את ההרכב "רביעיית אלברט פיאמנטה" עמו הופיעו במועדון של אריס סאן ביפו. שנה לאחר מכן הזמין קמינסקי את פיאמנטה להקים את הלהקה הקבועה של מועדון בר-ברים לימי שיש ושבת (שימי הריקודים) בהרכב זה, "הברנשים של פיאנמנטה" היו חברים פיאמנטה, קמינסקי, שמוליק ארוך, זאב דיקוורט ועוזי מלמד, רובם ניגנו במספר כלי נגינה. בירושלים התגבשה חבורה אחרת ביוזמתו ובניהולו של דני גוטפריד, שניגנה ב"מרתף סורמלו" ועליה נמנו המתופף דוד יצחקי והבסיסט פנצ׳ו בלומנצווייג.מדי יום רביעי היה מתקיים במקום ערב ג׳אז שאליו הזמין דני גוטפריד את חבריו שהתגוררו בתל אביב - אלברט פיאמנטה, אהרלה קמינסקי ואחרים.
באותה עת פעלו צבי קרן, מל קלר, אלכס וייס, סטו הכהן, מישה סגל ואחרים כמעבדים עבור מוזיקה ישראלית קלה והחדירו נימות ג'אז לשירים פופולריים. מנגד, נגנים כפיאמנטה, קמינסקי,דני גוטפריד, שמוליק ארוך ואחרים נשכרו כנגני אולפן וכמלווים לזמרים ישראלים והחדירו את הסגנון למוזיקה הפופולרת העברית.
ב-1969 הוציאו רימונה פרנסיס וסטו הכהן את התקליט "רימונה פרנסיס וסטו הכהן בווקאליזות ג'אז". במקביל הקימו אלברט פיאמנטה ודני גוטפריד, שצרפו אליהם את הבסיסט טדי קלינג והמתופף ג׳רי גרבל את "סדנת הג'אז", תוך שילוב מוטיבים של מוזיקה מזרחית, מוזיקה בלקנית ופיוטים, ב-1972 הוציאה סדנת הג׳אז את תקליט הג'אז האינסטרומנטלי הראשון בישראל, "מזרה ישראל יקבצנו". התקליט בישר את כניסת המוזיקה האתנית לג׳אז. כל העיבודים נכתבו על ידי אלברט פיאמנטה ודני גוטפריד
ההצלחה היחסית מחד, גודלו הקטן של השוק הישראלי מאידך והטראומה של מלחמת יום כיפור הובילו מוזיקאים רבים לנסות את מזלם בחוץ-לארץ ולהתפתח אישית ומקצועית, הן באמצעות לימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון או בבית ספר מאנס למוזיקה בניו יורק או כמוזיקאים מקצועיים בארצות הברית ואנגליה. בישראל נותר רק קומץ נגנים מקצועיים (בהם הפסנתרנים דני גוטפריד, רובי ווכנר וריקי בירמן) מנגד עלו באותה תקופה מוזיקאים מברית המועצות ופולין, בהם נחום פרפרקוביץ', בוריס גאמר, רומן קונסמן, ויאצ'סלב גנלין, ויקטור פונורוב ופטר ורטהיימר. חלק מעולי ברית המועצות היו שותפים ללהקת הג'אז הישראלית החשובה - להקת הפלטינה, שהוקמה ב-1971 ופעלה עד 1976. בשנת 1979 סגר קמינסקי את מועדון בר-ברים כיוון שלא נותרו מספיק נגנים לג'ם סשנים.
הרנסאנס משנות השמונים
בשנות השמונים החלו מוזיקאים בכירים לשוב לישראל לאחר לימודים בחו"ל. מועדוני ג'אז החלו להפתח בתיאטרון פרגוד בירושלים ובמרתף העליון בבית ליסין בתל אביב. שלמה ישראלי מקול ישראל ודני קרפל מגלי צה"ל החלו לשדר תוכניות ג'אז יומיות. ב-1980 הקים דני גוטפריד את המחלקה לג'אז באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים וב-1985 נפתח בית ספר רימון. שני המוסדות איפשרו למוזיקאים צעירים ללמוד ג'אז ברמה גבוהה בישראל וליצור סצנה תוססת. החל משנת 1979 התקיים פסטיבל ג'אז בירושלים, במסגרתו הגיעו להופיע ב"בריכת הסולטן" בעיר אמנים בסדר גודל עולמי כצ'יק קוריאה (1981) ובובי מקפרין (1983), הופעותיהם עוררו הד ותשומת-לב ציבורית. מאז 1984 התקיים הוקדש במסגרת פסטיבל ישראל פרק נכבד לג'אז. בשנת 1987 ייסד דני גוטפריד יחד עם המפיק אבי יפתח את פסטיבל הג׳אז בים האדום ומאז 1987 מתקיים באילת פסטיבל "ג'אז בים האדום". דני גוטפריד ניהל אמנותית את הפסטיבל במשך 21 שנים, מיצב אותו כאחד הפסטיבלים הבינלאומיים המפורסמים בעולם והביא לישראל את טובי הנגנים העולמיים. בו בזמן גם נחשף הקהל גם להרכבים מקומיים ותיקים, צעירים או שילובים חד-פעמיים. ב-1990 נוסד פסטיבל ג'אז סרטים ווידאוטייפ בסינמטק תל אביב.
ב-1982 הקימו שמוליק קובלסקי ואהרוני בן ארי את הלהקה הירושלמית "צליל שכן" שפעלה עד 1988 ושילבה סגנונות שונים, דבר שאפיין את הג'אז הישראלי. ב-1987 הקים אדם ברוך את מותג ההקלטות Jazzis, שהוביל להקלטת תקליטי ג'אז ישראלים מקוריים. בין התקליטים פורצי הדרך היו "זוויות" ו-Parpar-Rubin של הרולד רובין, "קדמה" של ז'אן-קלוד ג'ונס, סלבה גנלין, ליז מגנס, רוני הולן, אבנר שטראוס ועוד, חלק גדול מהם הציג מוזיקת ג'אז חופשי "קשה" ובלתי מסחרית וסימלו את רוחב היריעה היצירתי שניתן להגיע אליו בישראל. ב-1988 קמה להקת מינואט, אחת מהיציבות והמצליחות בתחום.
שנות התשעים
ב-1991 נפתח לראשונה מסלול לימודי ג'אז לבגרות (בתלמה ילין, בתיכון אלון ברמת השרון ומגמה על-אזורית בצוללת הצהובה בירושלים), שהפיק דור צעיר של יוצרים שרכשו את השכלתם בישראל ורואים בה את ביתם על-אף הצלחה כבירה בחו"ל. בהם כוכבים ברמה בינלאומית כאלי דג'יברי, אבישי כהן הבסיסט, אבישי כהן החצוצרן, אחותו הסקסופוניסטית-קלרינטנית ענת כהן, הקונטרבסיסט עומר אביטל, הטרומבוניסט אבי ליבוביץ' ועוד.
להקות
• סדנת הג׳אז
חרמן בורגוס
חרמן אדריאן ראמון בורגוס (בספרדית: Germán Adrián Ramón Burgos; נולד ב-16 באפריל 1969 במר דל פלאטה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ומאמן כדורגל. בורגוס נחשב לאחד השוערים הססגונים בארגנטינה, וכונה "הקוף". לאחר פרישתו, עסוק בורגוס באימון שוערים ובניגון בלהקת רוק.
קריירה
בורגוס החל את הקריירה בקבוצת פרו קאריל אואסטה, אחת מהקבוצות הקטנות בארגנטינה. הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה ב-3 בספטמבר 1989 ושיחק בקבוצה עד 1994 אז הוחתם על ידי קבוצת הפאר הארגנטינאית ריבר פלייט.
במדי ריבר פלייט הפך בורגוס לאחד השוערים הטובים בליגה וזכה עם הקבוצה ב-7 אליפויות, גביע הליברטדורס ובגביע הסופרקופה סודאמריקנה. הוא התחרה עם רוברטו בונאנו על המקום בהרכב הקבוצה.
במדי הנבחרת
בורגוס ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת במאי 1995, הוא שיחק 36 משחקים, רובם במסגרת המוקדמות למונדיאל 1998 ולמונדיאל 2002 בהן היה חבר בסגל הארגנטינאי ושימש כמחליף.
תארים
ריבר פלייט
מברשת גילוח
מברשת גילוח היא מברשת המשמשת בגילוח. המברשת אנכית, ובקצה העליון סיבים המאפשרים הקצפה של קצף גילוח או סבון גילוח ומריחתו על חלק הגוף אותו מגלחים. ידית מברשת הגילוח עשויה לרוב פלסטיק או חרסינה ולעיתים מעוטרת או עשויה שנהב או מתכת (ואף מתכת יקרה כגון זהב). סיבי המברשת עשויים סיבים טבעיים או סיבים סינתטיים.