cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טכניקה מעורבת
סוגי אמנות טכניקה מעורבת
מדיה רטובה ויבשה: מדיה רטובה מורכבת מחומרים כגון צבעים ודיו המשתמשים בסוג כלשהו של נזילות בשימוש או בהרכבם. חומרים יבשים (כגון עפרונות, פחם ועפרונות צבעוניים) חסרים את הנזילות המובנית הזו. שימוש במדיה רטובה ויבשה ביחד נחשב לטכניקה מעורבת בשל השילוב שלה של חומרי מדיה שונים מטבעם ליצירת יצירה סופית.
הסכמת פרת'
רקע
כללי סדר הירושה לכתר הבריטי ולמלכויות שאר 15 הממלכות נקבעו במסגרת מספר רב של דברי חקיקה ופסקי דין - בריטיים ואחרים - שהעיקרי שבהם הוא חוק ההסדר 1701. בין היתר נכלל בהם כלל של העדפת הבן הבכור, באופן שבנם המבוגר ביותר של מלך או מלכה נועד לרשת את כיסאם אף אם היה צעיר מאחותו. כמו כן קבעו הכללים שאדם בסדר הירושה לכתר שנישא לבן הדת הקתולית יודח בשל כך מסדר הירושה. לבסוף, חוק הנישואים המלכותיים 1772 הצריך צאצא של המונארך לקבל מידיו רשות להינשא לאדם פלוני, באופן שאם לא ניתנה ההסכמה לכך היו הנישואים בטלים מעיקרם.
טכניקה מעורבת
סוגי אמנות טכניקה מעורבת
פיסול - פייג' בראדלי פיסלה בשילוב של ברונזה וחשמל. מה שיצר פסל ברונזה שמואר מבפנים.
הסכמת פרת'
רקע
בשנים 2004 ו-2009 הוגשו לפרלמנט של בריטניה הצעות חוק פרטיות לשינוי כללי סדר הירושה, אך ממשלות בריטניה התנגדו להן והן לא הבשילו לכלל חוק.
ההסכמה
בשנת 2011, לאחר נישואי הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' וקתרין, דוכסית קיימברידג' והציפייה ללידת ילדיהם, התגבשה הסכמה בממשל הבריטי לפעול לשינוי הכלל של העדפת הבן הבכור. עם זאת, מכוח חוק וסטמינסטר לא ניתן היה לשנות כלל זה ואחרים ללא הסכמת כל יתר ממלכות חבר העמים.
בפגישת ראשי ממשלות חבר העמים הבריטי שנערכה בפרת ב-2011 העלה ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון את ההצעה בפני עמיתיו מממלכות חבר העמים. ההצעה כללה גם את ביטול הוצאתם מסדר הירושה של מי שנישאו לקתולים וכן את צמצום חוג צאצאי המונרך שיידרשו לקבל ממנו רשות לנישואיהם לששת הראשונים בסדר הירושה. ההצעה הותירה על כנו את האיסור שהיה קיים לקתולי לכהן כמונרך. ראשי ממלכות חבר העמים נתנו את הסכמתם להצעה. מלכת בריטניה אליזבת השנייה לא התנגדה להצעה.
ההליכים שלאחר ההסכמה
ממלכות חבר העמים הקימו קבוצת עבודה בראשות ניו זילנד כדי לקבוע את הדרך שבה תיושם ההצעה. הקבוצה גיבשה הסכמה כי בריטניה תהיה המדינה הראשונה לנסח את תיקוני החקיקה הנדרשים, אך שחקיקה זו לא תיכנס לתוקף בטרם יתנו כל יתר הממלכות את הסכמתן לכך ולאחר שמדינות אלו ישלימו את ההכנות לשינויים המשפטיים הנדרשים כל אחת בתחומה. ב-2 בדצמבר 2012 (יומיים לפני שהוכרז על הריונה הראשון של הדוכסית מקיימברידג') קיבלה ממשלת בריטניה הסכמה בכתב של כל ממלכות חבר העמים לחקיקה הבריטית המוצעת.
המצב המשפטי בנוגע לכללי ירושת הכתר, כלומר האופן בו שולבו כללים אלו במשפטה המקומי של המדינה, היה שונה בממלכות חבר העמים השונות, ולפיכך נדרשו בהן צעדים משפטיים שונים בהתאמה לשם יישום השינוי. התברר שתיקון החוק המקומי נדרש למעשה רק בשבע מתוך 16 הממלכות.
בממלכות חבר העמים הבאות תוקן החוק המקומי על מנת ליישם את ההצעה:
ממשלות ממלכות חבר העמים הבאות הודיעו כי לאור המצב המשפטי בתחומיהן אין נדרש אצלן תיקון חוק לשם יישום ההצעה: אנטיגואה וברבודה, בהאמס, בליז, גרנדה, ג'מייקה, פפואה גינאה החדשה, סנט לוסיה, איי שלמה, טובאלו.
בקנדה הותקפה חוקתיות החוק המתקן בעתירות שהוגשו לבתי משפט בפרובינציית אונטריו ובפרובינציית קוובק. באונטריו נידחו העתירות נגד החוק במהלך 2014 בבית המשפט הגבוה ובבית המשפט לערעורים. בית המשפט הגבוה של קוובק דחה את העתירה בפברואר 2016. הוגש ערעור על הדחייה לבית המשפט לערעורים של קוובק, ורק באפריל 2020 בית המשפט העליון דחה את ההתנגדויות לחוק באופן סופי.
תיקון החקיקה הנדרש בבריטניה (חוק הורשת הכתר 2013) התקבל בפרלמנט ולאחר קבלת הסכמה מלכותית כנדרש קיבל תוקף ב-25 באפריל 2013. עם זאת נקבע בחוק המתקן כי השינויים האמורים בו לא יוחלו אלא לאחר שהלורד נשיא המועצה יודיע על מועד ההחלה, מתוך כוונה להחיל את השינויים באופן סימולטני בכל ממלכות חבר העמים. ב-26 במרץ 2015 הודיע ניק קלג (אז הלורד נשיא המועצה) בפרלמנט על כניסת השינויים לתוקפם.
המשמעות המעשית של השינויים
עם היותו של צארלס השלישי למלך, ששת הראשונים בסדר הירושה לכתר, אשר עבורם דרושה הסמכת המונרך לנישואים הם:
לביטול העדפת הבן הבכור לא נודעה משמעות מעשית מיידית שכן ילדו הבכור של הנסיך ויליאם, שנולד ב-2013, הוא בן (הנסיך ג'ורג' מוויילס). עם זאת, מקומה של אחותו שארלוט כרביעית בסדר הירושה הובטח לה גם לאחר שנולד אחיה הצעיר, הנסיך לואי. לאחר לידתה השתנה מקומו של הנסיך הארי בסדר הירושה מרביעי לחמישי והשתנו בהתאם מקומותיהם של הבאים אחריו, הנסיך אנדרו והנסיכה ביאטריס.
החיוב לקבל את הסכמת המונרך המכהן לנישואיהם הוחל בעקבות השינוי רק על ששת הראשונים בסדר הירושה.
בעקבות השינויים הוחזר לסדר הירושה לכתר וילם-אלכסנדר, מלך הולנד, שהודר ממנו בשנת 2002 בעקבות נישואיו לאשה קתולית. עם זאת, בשל מקומו הנמוך בסדר הירושה אין לשינוי זה משמעות מעשית אלא רק טקסית.
תא גורדין
תא גורדין היא דרמת ריגול ישראלית. סדרת הטלוויזיה הופקה על ידי טדי הפקות ושודרה לראשונה בערוץ yes Drama HD, בין 4 בינואר ל-22 במרץ 2012. כמה חודשים לאחר שידורה, רכשה רשת NBC את זכויות ההפקה שלה בארצות הברית בה שודרה הסדרה "Allegiance". הזכויות נמכרו גם לחברת הפקות ברוסיה, וכן לחברת הפקות בקוריאה הדרומית, בה הופקה סדרה בשם "מרגל". ב-21 אפריל 2013 הועלתה הסדרה לשידור בערוץ 2 על ידי קשת. ב-11 בדצמבר 2014 עלתה העונה השנייה לשידור. כל פרקי העונה שודרו ברצף.
עונה 1
דיאנה ומיקי גורדין עלו לישראל מברית המועצות בשנות התשעים והתאקלמו בה, תוך שהם משתלבים במעמד הבינוני-גבוה. למעשה, שניהם גויסו עוד על ידי הקג"ב, ואספו מידע עבור הארגון שירש אותו, הסו"ר (שירות ביון החוץ הרוסי). מאז עברו כבר שנים רבות, אך עברם שב לרדוף אותם. לביתם מגיע מפעילם הישן, המרגל האגדי יעקב לונדין. הוא דורש מהם להעביר לשירותו את בנם הצעיר אייל – קצין מצטיין ביחידה 669 לשעבר, המשרת עתה בלשכת מפקד חיל האוויר. בני הזוג גורדין ניצבים בפני המשימה הקשה ביותר שעמדה מולם אי פעם, ובמקביל הולכים וסוגרים על המשפחה אנשי המחלקה הרוסית בשב"כ. דרך הפחדים והשקרים נחשפים קשיי הקליטה שלא נעלמו גם אחרי עשרים שנה בישראל. הבן אייל, קצין מעוטר ומצולק, נקלע למבחן בלתי אפשרי: האם לבגוד בהוריו או במדינה אליה הוא לא חדל מלשאוף להתקבל? האם לבגוד שוב בחברו הטוב ביותר, או לבגוד באהובת לבו? על מצוקתו של אייל ועל מצב רוחו משפיעים גם השיקום מהפציעה שחווה בצבא, שקר וסוד גדול אותם הוא נושא מאז, וגם אהבתו לחברתו של יונתן, הסמל והחבר הטוב שלצידו אושפז והשתקם במשך חצי שנה.
עונה 2
שנתיים לאחר אירועי העונה הקודמת, אייל גורדין הוא אסיר והוריו משוחררים וחיים בעיירה ברוסיה במחוז לנינגרד. אנשי המחלקה הרוסית בשב"כ, שפרשו מתפקידם, מוחזרים לשירות על מנת לעלות על עקבותיה של נטליה גורדין, לאחר שחיסלה את סגן ראש המוסד וראש אגף צומת. בינתיים נטליה עובדת צמוד למתנקש, בעודה מנהלת מבצע חשאי כשאחריה דולקים אנשי הביון הרוסי והמוסד. אייל גורדין שמשוחרר מכלאו כדי לסייע למודיעין הישראלי בלכידתה שוב מוצא עצמו בדילמה פנימית: האם לבגוד במשפחתו ולהסגיר את אחותו לידי המדינה?
ביקורות
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות. מבקר אתר "nrg'" כתב על העונה השנייה כי "תא גורדין" מנצחת את כל המכשולים והמגבלות שבדרך - היא אינה מסתמכת על הגימיק בלבד אלא מתאמצת, כל פעם מחדש ולמרות הכל, להראות לנו שעם המון השקעה, עלילה נבונה ודמויות מרתקות, אפילו רן דנקר יכול להיות ג'יימס בונד הבא".
הסדרה נבחרה על ידי העיתון הבריטי "גרדיאן" כאחת משש סדרות הטלוויזיה הבינלאומיות הטובות בעולם, לצד "You're the Worst" (האמריקאית), "Prófugos" (הצ'יליאנית), "קבלו אותי" (האוסטרלית) "שוודיה אהובתי" (השוודית) ו"הרומן" (האמריקאית) שנוצרה על ידי חגי לוי הישראלי ושרה טרים.
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות: ביקורות:
S ארוכה
S ארוכה הוא שם האות S בגרסתה העתיקה, המאורכת: ſ. סימן זה ציין S קטנה בתחילת מילה או באמצעה; האות S הרגילה נקראה S סופית או S עגולה. ייתכן שהעובדה שלאות היוונית סיגמא קיימת גרסה רגילה וגרסה סופית תרמה לקלות שבה נתקבלו באירופה שתי צורות לאות S.
קל להתבלבל בין האות ſ והאות f, בעיקר משום שבגופנים מסוימים יש ל-ſ קו קטן באמצעה (אם כי רק משמאל לקו האנכי). מקורו של הקו האמצעי היא בכתב הגותי, שבו נכתבה ה-ſ בשתי תנופות עט-נוצה: קו אנכי יורד, ואחריו קו עולה המתקשת ימינה. במקום המפגש של הקווים נוצרה בליטה קטנה, שנשארה גם במעבר לכתב לטיני רגיל. בצורתה הנטויה אין לאות קו אמצעי, והיא יורדת אל מתחת לשורה.
האות ſ יצאה משימוש באלפבית לטיני בתחילת המאה ה-19. הליגטורות הנפוצות שכללו את האות ſ (ביניהן ſi, ſt ו-ſs) נעלמו גם הן (בגרמנית הפכה הליגטורה ſs או ſz לאות ß). באותיות גותיות נעשה ב-ſ שימוש גם כיום.
שימוש מודרני
ה-S הארוכה, בכתב נטוי, משמשת כיום כסמל האינטגרל (∫) במתמטיקה:\int_a^b
המתמטיקאי לייבניץ יצר את הסימן כקיצור למילה הלטינית summa (סכום), שאותה הוא כתב ſumma. סימן זה הופיע לראשונה ב-1686, במאמרו De Geometria.
בתחום הבלשנות מסמן סימן דומה, ʃ (המכונה אֶש), את הצליל ש (ראו: IPA).
האות ſ מיוצגת ביוניקוד על ידי הצירוף U+017F וב-HTML כ- או.
ג'וזף סיידו מומו
ג'וזף סיידו מומו (באנגלית: Joseph Saidu Momoh; 26 בינואר 1937 – 3 באוגוסט 2003) הוא פוליטיקאי אשר כיהן כנשיא סיירה לאון בשנים 1985–1992.
ביוגרפיה
בשנת 1987 התגלתה מזימה לחסל את מומו, מה שגרם לגל מעצרים רחב במדינה. סגן הנשיא ו-17 אחרים נידונו למוות. בשנת 1991, לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בסיירה לאון, מומו הציג חוקה חדשה שהפסיקה את שלטונו החד-מפלגתי. למרות הניסיונות לרפורמה, מומו הודח בהפיכה צבאית באפריל 1992. לאחר ההפיכה, מומו ברח לגינאה ושם קיבל מעמד של פליט מדיני על ידי הנשיא לנסנה קונטה.
נפטר בשנת 2003 בקונאקרי, גינאה בגיל 66.
מיקטקקיוואדל
מִיקְטֶקָקִיווָאדְל או מִיקְטֶקָסִיווָאדְל או מיקטקקיוואטל הייתה אלת המוות או אלת השאול (המיקטלן) במיתולוגיה האצטקית. מיקטקטיוואדל שלטה בשאול לצד בעלה, האל האצטקי מיקטלנטקוטלי.
האלה שמרה על עצמות המתים, ושלטה בחגי המתים שנחגגו בדת האצטקית, במסגרתם נהגו להקריב לאלה קורבנות אדם. על פי האמונה האצטקית, בני האדם נבראו מעצמות באדמה, ולכן, לאחר מותם של בני האדם, עצמותיהן ישמשו לבריאת החיים הבאים אחראים (ועל כן נדרשת שמירה על העצמות).
לימים, עם כיבוש מקסיקו על ידי הקונקיסטאדורים הספרדים והמרת דת האוכלוסייה לנצרות, נשמרו חלק מן המסורות של חגה של האלה והן מהוות את מסורות יום המתים.
במסורת האצטקית תוארה האלה כאישה שלה פני גולגולת והיא עונדת שרשרת עשויה גולגולת לצווארה. שמלתה עשויה נחשים ושדיה נפולים.
נסטה קרטר
נסטה קרטר (באנגלית: Nesta Carter; נולד ב-11 באוקטובר 1985) הוא אצן מג'מייקה. אלוף אולימפי (לונדון 2012), 3 פעמים ברציפות אלוף עולם (טגו 2011, מוסקבה 2013 ובייג'ינג 2015) ושיאן העולם בריצת שליחים 4x100 מטר. קרטר מדורג שמיני בכל הזמנים בריצת 100 מטר (9.78 שניות).
בינואר 2017 הורשע קרטר באימרוץ לאחר שנימצאו שאריות של מתילהקסנאמין בבדיקת הדם שנלקחה ממנו באולימפיאדת בייג'ינג (בייג'ינג 2008) ומדליית הזהב ושיא העולם בריצת שליחים 4x100 מטר מאולימפאידת זו נילקחו ממנו ומיתר האצנים (יוסיין בולט, אסאפה פאוול ומייקל פרייטר).
ביוגרפיה
קרטר נולד בבננה גראונד.
2007
באליפות העולם שנערכה באוסקה יפן בשנת 2007 זכה קרטר במדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם מרווין אנדרסון, יוסיין בולט ואסאפה פאוול בשיא ג'מייקה חדש של 37.89 שניות, אחרי ארצות הברית (37.78 שניות) ולפני בריטניה (37.90 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 12 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.28 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 10.17 שניות.
2008
בתחרות שנערכה בסטוקהולם שוודיה ביולי 2008 קבע קרטר בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 9.98 שניות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הוא זכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם מייקל פרייטר, יוסיין בולט ואסאפה פאוול בשיא עולם חדש של 37.10 שניות, לפני טרינידד וטובגו (38.06 שניות) ויפן (38.15 שניות). בשנת 2017 נמצא כי קרטר השתמש באימרוץ ולכן מדליית הזהב נשללה מג'מייקה.
2009
בתחרות שנערכה בשאנגחאי, סין ב-20 בספטמבר 2009 קבע קרטר בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 9.91 שניות.
2010
בתחרות שנערכה ברייטי איטליה ב-29 באוגוסט 2010 קבע קרטר בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 9.78 שניות. ובכך היה לבעל התוצאה החמישית בטיבה בהיסטוריה בריצה זו באותה העת.
2011
באליפות העולם שנערכה בטגו קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכה קרטר במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם מייקל פרייטר, יוהאן בלייק ויוסיין בולט בשיא עולם חדש של 37.04 שניות, לפני צרפת (38.20 שניות) וסנט קיטס ונוויס (38.49 שניות). נוסף לכך, הוא סיים במקום 7 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.95 שניות.
2013
באליפות העולם שנערכה במוסקבה רוסיה בשנת 2013 זכה קרטר בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בפעם השנייה ברציפות, בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם קמר ביילי-קול, ניקל אשמיד ויוסיין בולט בתוצאה של 37.36 שניות, לפני ארצות הברית (37.66 שניות) וקנדה (37.92 שניות) ומדליית ארד, בריצת 100 מרט בתוצאה של 9.95 שניות, אחרי יוסיין בולט (9.77 שניות) וג'סטין גטלין מארצות הברית (9.85 שניות).
2015
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג בשנת 2015 זכה קרטר במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות, בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם אסאפה פאוול, ניקל אשמיד ויוסיין בולט בתוצאה של 37.36 שניות, לפני סין (38.01 שניות) וקנדה (38.13 שניות).
עונת 2012/2013 בליגת העל בכדוריד
עונת 2012/2013 בליגת העל בכדוריד  הייתה העונה ה-59 של תחרות ארצית בישראל. הליגה כללה 12 קבוצות. לאחר שני סיבובים, שמונה קבוצות המשיכו את האליפות בשיטת פלייאוף.
בהתאם לתוצאות של העונה הקודמת בליגת משנה, לליגת העל עלו הפועל קריית אונו ומכבי רמת גן. העונה הסדירה החלה ב-20 בספטמבר 2012 המחזור ה-22 הסתיים ב-19 באפריל 2013. העונה הסתיימה ב-30 במאי בניצחון של הפועל ראשון לציון בסיום מפגש שכלל 5 משחקים. זו הייתה האליפות ה-16 בתולדות המועדון.
בהתאם לתוצאות מכבי רמת גן (ספיגת 22 הפסדים) וא.ס. סביון ירדו ליגה. לאחר משחקי מבחן עם קבוצה של הליגה השנייה, הפועל קריית אונו שרדה. במקום הקבוצות שירדו לליגת העל עלו לעונת 2013/2014 בליגת העל בכדוריד קבוצות מליגת משנה.
נוסחת ברהמגופטה
בגאומטריה אוקלידית, נוסחת ברהמגופטה, היא נוסחה לחישוב שטח של מרובע בר חסימה, על בסיס צלעותיו. פותחה על ידי המתמטיקאי ההודי בראהמגופטה.
נוסחה
שטח K של מרובע בר חסימה, שאורך צלעותיו הם a ,b ,c ,d, ו-s הוא מחצית ההיקף של הצורה הוא: הנוסחה היא הכללה לנוסחת הרון למשולשים, וניתן להסתכל עליה כך כאשר אורך אחת הצלעות הוא 0. ניתן לרשום את הנוסחה גם מהצורה:
הוכחה
אנחנו נביא כאן הוכחה שבה השתמשנו באלגברה ובטריגונומטריה, והוכחה זה היא שונה מהוכחתו המקורית של ברהמגופטה. מרובע חסום ABCD ששטחו K הוא סכום השטחים של המשלושים ADB△ ו-BDC△, מכיוון שמרובע ABCD הוא בר חסימה, אז DAB = 180° − ∠DCB∠, מכאן sin A = sin C,אז ניתן לרשום את השטח כ- ומכאן: ניתן לפתור עבור צלע DB במשולש ADB△ על ידי משפט הקוסינוסים, אז ובגלל ש-cos C = −cos A (מכיוון שהם זוויות שמשלימות ל-360), ומכאן אז ניתן לפרק את הביטוי על ידי נוסחת כפל מקוצר, אז ולאחר מכנה משותף, ועל ידי הצבה של מחצית ההיקף S, אז נקבל נוציא שורש ונחלק ב-16,ונקבל את הנוסחה:
הכללות
ניתן להכליל את הנוסחה למרובע שאינו בר חסימה, כאשר θ זה מחצית סכום הזוויות ההפוכות (בחירת הזוויות היא שרירותית, כי אם נבחר את הזוג השני, אז הזווית תהיה 180 פחות θ, אז cos(180° − θ) = −cos θ, ומכאן cos2(180° − θ) = cos2 θ, אז הזוויות לא משנה), נוסחה זו ידועה בתור נוסחת ברטשניידר. כאשר המרובע הוא בר חסימה, אז θ שווה ל-90°, אז:
הרולד אברהמס
קורות חיים
אברהמס נולד בבדפורד. אביו, איזק, היגר לאנגליה מפולין הקונגרסאית. הוא עבד בתור איש כספים ונישא לאסתר ילידת ויילס. אחיו הבכור, סיר סידני אברהמס היה אתלט אולימפי בקפיצה לרוחק ונשיא בית המשפט העליון של סרי לנקה. אברהמס למד בבית ספר רמפטון ואחר כך בגונוויל וקיז קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. הוא היה אצן וקופץ לרוחק מאז ילדותו, והמשיך לעשות זאת גם כשלמד בקיימברידג'.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920), בלגיה סיים אברהמס במקום 16 בריצת 100 מטר, במקום 11 בריצת 200 מטר בתוצאה של 23.0 שניות, במקום 20 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.05 מטר ובמקום רביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 43.0 שניות.
בארבע שנים שלאחר אולימפיאדת אנטוורפן שלט אברהמס בריצות הקצרות ובקפיצות לרוחק בבריטניה.
באולימפיאדת פריז (1924), צרפת זכה אברהמס בשתי מדליות: מדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא אולימפי חדש של 10.6 שניות, תוצאה שקבע פעמיים נוספות כבר בשלבים המוקדמים, תוך שהוא מביס את כל האצנים האמריקאים הפייבוריטים, כולל את האלוף האולימפי מאולימפיאדת אנטוורפן צ'ארלי פדוק מארצות הברית, ומדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 41.2 שניות, אחרי הרביעייה האמריקאית שקבעה שיא עולם חדש של 41.0 שניות. בריצת 200 מטר הוא סיים במקום השישי בתוצאה של 22.3 שניות. אריק לידל, השתתף בריצה זו וזכה במדליית הארד. הוא לא השתתף בקפיצה לרוחק באולימפיאדה זו. שנה לאחר מכן, אברהמס נפצע ברגלו, מה שגרם לו להודיע על פרישה.
לאחר פרישתו, היה אברהמס עיתונאי ספורט במשך ארבעים שנה, והיה גם פרשן ספורט ברדיו ה-BBC.
אברהמס התנצר בשנת 1934. בשנת 1936 הוא התחתן עם סיביל אוורס, זמרת מצו סופרן. הזוג אימץ בן ובת.
הרולד אברהמס מת באנפילד שבלונדון ב-14 בינואר 1978. הוא היה בן 78 במותו.
רולנד יעקובי
רולנד יעקובי (בהונגרית: Jacobi Roland; 9 במרץ 1893 – 22 במאי 1951) היה שחקן טניס שולחן יהודי-הונגרי, אלוף העולם הראשון ביחידים (לונדון 1926), בעל 6 מדליות מאליפויות העולם, מהן 4 זהב, ביחידים, בזוגות, בזוגות מעורבים וקבוצתי. היה בין מייסדי הפדרציה הבינלאומית לטניס שולחן.
ביוגרפיה
יעקובי נולד בבאנסקה ביסטריצה, האימפריה האוסטרו-הונגרית. עורך דין במקצועו.
אלוף העולם הראשון בטניס שולחן ביחידים
במסגרת אליפות הבינלאומית השנייה בטניס שולחן שנערכה בברלין, גרמניה ב-16 בינואר 1926 היה בין מייסדי הפדרציה הבינלאומית לטניס שולחן, שארגנה בשלב הראשון את הקונגרס הראשון בטניס שולחן שבו דנו בנושא הציוד, עקרונות וחוקי המשחק ואת אליפות העולם הראשונה שנערכה בלונדון, אנגליה בתחילת דצמבר אותה שנה. באליפות הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, בטורניר ליחידים לאחר שניצח במשחק הגמר את חברו לנבחרת זולטאן מצ'לוביץ' 0-3 במערכות (12-21, 22-24, 19-21), בטורניר בזוגות ביחד עם דניאל פצ'י לאחר שניצח במשחק הגמר את זולטאן מצ'לוביץ' ובלה וון קרלינג 1-3 במערכות (15-21, 11-21, 21-19, 11-21) ובטורניר הקבוצתי ביחד עם, זולטאן מצ'לוביץ', בלה וון קרלינג ודניאל פצ'י לפני אוסטריה שזכתה בכסף ואנגליה והודו שזכו בארד. מדליית כסף, בטורניר לזוגות מעורבים ביחד עם לינדה גליסון מבריטניה לאחר שהפסידו במשחק הגמר לזולטאן מצ'לוביץ' ומריה מדניאנסקי 2-0 במערכות (21-14, 21-8).
באליפות העולם השנייה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בסוף ינואר 1928 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בטורניר הקבוצתי ביחד עם שנדור גלנץ, לאסלו בלאק, זולטאן מצ'לוביץ' ודניאל פצ'י לפני אוסטריה ובריטניה ומדליית ארד בטורניר לזוגות ביחד עם זולטאן מצ'לוביץ'. בטורניר ביחידים הוא הפסיד בשלב שמנית הגמר ולא הצליח להגן על תוארו.
בריחת יעקב מלבן
בריחת יעקב מלבן היא סיפור מקראי המופיע בפרשת ויצא בספר בראשית, ומתואר ב.
רקע
לאחר גנבת הברכות, יעקב ברח מפני עשו לבית דודו - לבן הארמי. הוא רעה את צאנו, נשא את שתי בנותיו רחל ולאה, ונולדו לו אחד עשר בנים ובת. לאחר שרחל ילדה את יוסף, ביקש יעקב מלבן שייתן לו שכר על עבודתו וישלח אותו לארצו, אך לבן ביקש שיעקב יישאר אצלו והם סיכמו על שכר שיקבל יעקב לפי סוגי הצאן. למרות שלבן ניסה לרמות את יעקב, יעקב הצליח לגרום לצאן להתרבות כך שרכושו גדל מאוד.
שתי סיבות היו לבריחה: ראשית, יעקב הרגיש שהוא אינו אהוד בבית לבן – הוא שמע שבני לבן מדברים על כך שהוא לקח את כל עושרו של לבן, וראה שלבן כבר "איננו איתו כתמול שלשום". שנית, ה' אמר ליעקב לשוב לארצו ולמולדתו.
ההכנות לבריחה
יעקב זימן את רחל ולאה אל השדה, וסיפר להן שהוא מרגיש שהוא חש ביחסן עוין מצד לבן, שלבן לאורך השנים ניסה לרמות אותו אך אלוהי אביו מנע זאת ממנו ועמד לצד יעקב, ושנגלה אליו מלאך בחלום ואמר לו לשוב לארצו ולמולדתו. שתי נשיו גיבו אותו, ואמרו שאין להן חלק ונחלה בבית אביהן, ושיעשה ככל אשר אמר לו ה'.
לפי עדותו של יעקב (מאוחר יותר, בזמן העימות עם לבן), הוא לא יכול היה לקום ולשוב לארץ כנען, כי חשש שלבן לא ייתן לו לקחת את בנותיו. ולכן המתין לשעת כושר.
הבריחה והמרדף
כאשר לבן הלך לגזוז את צאנו, במרחק שלושה ימי הליכה, קם יעקב והעלה את נשיו, בניו ורכושו על גמלים, וברח לכיוון ארץ כנען. במהלך הבריחה רחל הלכה וגנבה את התרפים (האלילים) של לבן אביה. ביום השלישי לבריחה נודע ללבן שיעקב ברח, והוא אסף את אחיו ובניו ויצא למרדף. ביום השביעי לבריחת יעקב הוא השיג אותו בהר הגלעד והתכוון לפגוע בו, אך בלילה שלפני המפגש נגלה אליו אלוהים בחלום ואסר עליו לדבר עם יעקב מטוב ועד רע.
למחרת הגיע לבן למחנהו של יעקב, התעמת עם יעקב על בריחתו, טען שאם יעקב היה אומר לו שברצונו ללכת היה משלח אותו בשמחה, ודרש לדעת איפה התרפים שלו. יעקב הסביר שברח כיוון שחשש שלבן יגזול ממנו את בנותיו, ושהוא אינו יודע היכן התרפים. לבן חיפש אותם בכל האוהלים, אך לא מצא אותם כיוון שרחל החביאה אותם בכר שישבה עליו.
תאריכים
לפי ספר היובלים התרחשו אירועים אלה בשנת 2,135 לבריאת העולם: יעקב ברח ב-21 בחודש הראשון, שהוא היום האחרון של חג המצות. ב-13 בחודש השלישי הגיע לבן להר הגלעד, למחרת דיברו ביניהם, ולמחרתו כרתו ברית ב-15 בחודש השלישי, שהוא תאריך חג השבועות בלוח השנה במגילות קומראן.
הנרי אסטון בארקר
הנרי אסטון בארקר (באנגלית: Henry Aston Barker; 1774 – 19 ביולי 1856) היה צייר נוף פנורמות סקוטי, בנו של רוברט בארקר שאת עסקיו המשיך.
ביוגרפיה
בארקר נולד בגלאזגו, בנו הצעיר של רוברט בארקר, צייר הפנורמות, לו סייע כילד. בגיל שתים עשרה הוא היה אמור לעבוד על יצירת קווי מתאר של העיר אדינבורו מראש מצפה הכוכבים של קלטון היל, וכמה שנים לאחר מכן ערך את השרטוטים לנוף של לונדון מאלביון מילס. מאוחר יותר הוא עשה תחריטים בעקבות רישומים אלה.
ב-1788 עבר בארקר ללונדון עם אביו, וזמן קצר לאחר מכן הפך לתלמיד באקדמיה המלכותית. הוא המשיך להיות העוזר הראשי של אביו בפנורמה עד מותו של האחרון בשנת 1806, הוא השתלט על העסק, והמשיך בתערוכות במשך 20 שנה בהצלחה רבה.
הוא נסע לעיתים קרובות במהלך עבודתו, ובאוגוסט 1799 עזב את אנגליה לטורקיה, כדי לצייר רישומים לפנורמה של קונסטנטינופול. בפאלרמו, הוא נפגש עם סר ויליאם המילטון, שגריר אנגליה בנאפולי, שהכיר לו את האדמירל נלסון, שלדבריו "לקח אותי ביד ואמר שהוא חייב לי על כך שהוא מייחס לי ניצחונו בקרב על הנילוס במשך שנה יותר ממה שהיה נמשך להערכת הציבור". הפנורמה של קונסטנטינופול הוצגה ב-1802, והרישומים נחרטו ופורסמו בארבעה לוחות.
ב-1801 נסע בארקר לקופנהגן כדי לצייר רישומים לתמונה של הקרב, ובעודו שם הוא התקבל שוב על ידי נלסון. במאי 1802, במהלך שלום אמיין, הוא נסע לפריז וצייר רישומים לפנורמה של העיר. לאחר שהוצגו פנורמות רבות אחרות אלה, המאוחרות יותר היו בעיקר מרישומים של ג'ון בורפורד, שחלק עם בארקר את הנכס בפנורמה בסטרנד, שנרכש ב-1816 מאחיו, תומאס אדוארד. בארקר, לעומת זאת, עדיין נסע מעת לעת, וביקר, בין השאר, במלטה, שם צייר רישומים של הנמל, שהוצג ב-1810 וב-1812; ונציה, שפנורמה שלה הוצגה ב-1819; ואלבה, שם הכיר את נפוליאון.
לאחר קרב ווטרלו ביקר בארקר בשדה הקרב, ונסע לפריז, שם השיג מהקצינים במפקדה את כל המידע הדרוש בנושא הקרב. פורסמה סדרה של שמונה תחריטים מאת ג'ון ברנט מהסקיצות המקוריות של בארקר משדה הקרב, וכך גם רישומי גיברלטר שלו. הפנורמה הגדולה האחרונה שלו, שהוצגה ב-1822, הראתה את תהלוכת ההכתרה של המלך ג'ורג' הרביעי. מבין כל הפנורמות שהוצגו, זו של קרב ווטרלו הייתה המוצלחת והמכניסה ביותר. על ידי תערוכת התמונה הזו הרוויח בארקר לא פחות מ-10,000 פאונד.
בארקר מת ב-19 ביולי 1856 בביטון ליד בריסטול.
רשימה של רוב הפנורמות שצוירו והוצגו על ידי הנרי ורוברט בארקר פורסמה ב-The Art Journal 1857, עמ' 47. אחיו, תומאס אדוארד בארקר, אמנם לא היה אמן, אבל היה מעורב בניהול העסק המשפחתי, אך מאוחר יותר הקים תערוכת פנורמה מתחרה עם הצייר רמזי ריצ'רד ריינגל בתיאטרון הסטרנד, לונדון.
ישי בר
ישי בֱּר (נולד בשנת 1956) הוא משפטן ואיש צבא ישראלי. שירת כאלוף בצה"ל והיה מפקד גיס ונשיא בית הדין הצבאי לערעורים. רוב קידומו הצבאי היה במסגרת שרות המילואים. פרופסור למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה
התגייס לצה"ל באוגוסט 1974, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר ויצא לקורס קציני חי"ר, אותו סיים בהצטיינות. שב לצנחנים ושימש כמפקד מחלקה בגדוד 890. בשנת 1976 השתתף במבצע אנטבה. בשנת 1978 השתתף במבצע ליטני כמפקד פלוגה ובאותה שנה השתחרר מצה"ל.
בשנת 1983 קיבל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים. התמחה אצל השופט דב לוין בבית המשפט העליון, והוא חבר בלשכת עורכי הדין בישראל משנת 1985. בשנת 1986 קיבל תואר שני מבית הספר לכלכלה של לונדון ובשנת 1990 קיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1992 מונה למרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית, ולימד דיני מיסים. בשנת 1994 מונה למרצה בכיר, ובשנת 1999 מונה לפרופסור חבר. בשנת 2010 פרש מהאוניברסיטה העברית. היה חוקר אורח באוניברסיטת הרווארד בשנת 1990–1992 ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו יורק בין השנים 2009–2010. מאוגוסט 2010 ועד אפריל 2012 כיהן כדיקן בית הספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. בר ממשיך להיות חבר סגל בית הספר.
יחסי אוסטריה–קוריאה הדרומית
יחסי אוסטריה–קוריאה הדרומית הם יחסי החוץ שבין רפובליקת אוסטריה לבין הרפובליקה של קוריאה.
ישי בר
ביוגרפיה
מילא מגוון תפקידים כקצין מילואים. משנת 1979 שירת כקצין בעוצבת שועלי מרום, חטיבת הצנחנים במילואים של פיקוד הדרום, ולחם כמפקד פלוגה מסייעת בחטיבה במלחמת לבנון הראשונה. בהמשך שימש כמפקד גדוד ובאפריל 1995 מונה למפקד החטיבה ושירת בתפקיד עד מרץ 2000. במרץ 2000 מונה למפקד עוצבת אדום, בדרגת תת-אלוף, וביוני 2001 מונה במקביל כמפקד קורס מפקדי פלוגות ומפקדי גדודים.
יחסי אוסטריה–קוריאה הדרומית
יחסים כלכליים
דרום קוריאה היא אחת משותפות הסחר האסייתיות הגדולות ביותר של אוסטריה. בשנת 2007, קוריאה הדרומית הייתה שותפת הסחר הרביעית בגדולה של אוסטריה. באותה השנה, היקף הסחר בין המדינות הסתכם במעל 1.8 מיליארד דולר אמריקאי.
ישי בר
ביוגרפיה
במאי 2002 חזר לשירות קבע, ומונה לנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, בדרגת אלוף. בשנים 2002–2004 פיקד במקביל על קורס מפקדי חטיבות. בכינוס של פורום המטה הכללי ב-11 ביולי 2006, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת לבנון השנייה, נמנה בר עם האלופים המעטים שטענו שצה"ל אינו מתאמן ושומר על כשירות כנדרש, ושיהיה לדבר ביטוי בולט במלחמה הבאה. בתום המלחמה עמד בראש הצוות שבחן את ההמלצות לצל"שים ועיטורים ללוחמי צה"ל. באוגוסט 2007 סיים את תפקידו כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים לאחר חמש שנים בתפקיד. במקביל לתפקידו כנשיא בית הדין הצבאי לערעורים, המשיך בעבודתו כפרופסור למשפטים באוניברסיטה העברית.
יחסי אוסטריה–קוריאה הדרומית
יחסים כלכליים
בשנת 2016, היקף הסחר בין המדינות הסתכם ב-1,865 מיליון דולר אמריקאי. אוסטריה ייצאה לקוריאה הדרומית סחורה בשווי 1.11 מיליארד דולר אמריקאי. קוריאה הדרומית ייצאה לאוסטריה סחורה בשווי 765 מיליון דולר אמריקאי. אוסטריה ייצאה בעיקר חלקי מנוע, חלקי רכב, מעגלים משולבים, כלים רפואיים, מוצרי טקסטיל, מוצרי ברזל, בשר חזיר, מוצרי פלסטיק וגומי, ציוד ספורט ועץ מנוסר. קוריאה הדרומית ייצאה בעיקר מחשבים, חלקי מנוע, כלי תחבורה, סוללות חשמליות, מוצרים כימיים, מוצרי פלסטיק וגומי, כלים רפואיים ומוצרי ברזל.
ישי בר
ביוגרפיה
מונה למפקד הגיס המטכ"לי, וכמפקד על ההכשרות והקורסים הבכירים בצה"ל. ב-2009 השתחרר משירות הקבע אך המשיך למלא את תפקידו במילואים.
יחסי אוסטריה–קוריאה הדרומית
ביקורים מדרג גבוה
באפריל 2007, הנשיא האוסטרי, היינץ פישר, ביקר בקוריאה הדרומית. ביקור זה היה ביקורו המדיני הראשון של נשיא אוסטרי במדינה.
ישי בר
ביוגרפיה
ביוני 2011 מונה על ידי הרמטכ"ל בני גנץ לעמוד בראש ועדה לבחינת ה"יזכור" לחללי צה"ל. באוגוסט 2011 המליצה הוועדה כי יש לשנות את פקודת המטכ"ל ולפתוח את נוסח התפילה בקריאה הממלכתית: "יזכור עם ישראל את בניו ובנותיו." הרמטכ"ל גנץ אימץ את החלטת הוועדה. בראיון שהעניק ל"הארץ" הביע את הסתייגותו מתקיפה באיראן והתערבות רבנים בצה"ל.
בר נשוי ואב לשישה.
ויקטור אזוס
ויקטור אזוס (נולד ב-21 במרץ 1960) הוא גיטריסט, מלחין, מפיק מוזיקלי ומורה לגיטרה ישראלי.
ביוגרפיה
אזוס גדל בפרו ועלה לארץ בגיל 18. בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. בירושלים ניגן בגיטרה בס בלהקת "צליל שכן" יחד עם הגיטריסט אהרוני בנארי.
בשנת 1989 הצטרף אזוס לחבר ילדותו רובן סלמון, ויחד עם אהרוני בנארי, הפסנתרן איתי רוזנבאום ונגני כלי ההקשה אורן בלבן והמתופף דורון רפאלי הקימו את להקת "אטרף", שסגנונה היה רוק לטיני. אזוס היה שותף מרכזי בהלחנה ובעיבוד המוזיקלי של השירים. שירים ידועים שהלחין הם "ענבל", "בלומברג", "אודליה" ו"מרווה ורוזמרין". הלהקה זכתה להצלחה בתחילת שנות ה-90, ובהמשך פעלה לסירוגין והוציאה ארבעה אלבומים ועוד מספר סינגלים עד 1999.
הפיק עשרות אלבומים של אמנים ישראלים. הופיע בישראל ובעולם עם אמנים שונים.
מאז 2006 חבר בלהקת "אנדרמלוסיה", המופיעה במופעי ג'אז. כן עובד עם גיל קופטש על הפרויקט "המהפכה".
ליאור קצב
ליאור קצב (נולד בט"ו בכסלו ה'תש"ל, 25 בנובמבר 1969) הוא עורך דין ישראלי שכיהן כראש עיריית קריית מלאכי.
ביוגרפיה
ליאור קצב הוא בנם הצעיר והשמיני של גוהר ושמואל קצב, מראשוני קריית מלאכי ואחיו הצעיר של משה קצב, הנשיא השמיני של מדינת ישראל.
קצב נולד בקריית מלאכי. בתום לימודיו בבית הספר היסודי "נצח ישראל" בקריית מלאכי, למד בישיבת בני עקיבא "אור עציון" שבמרכז שפירא. בזמן לימודיו בישיבה התיכונית שימש כמדריך בתנועת הנוער "בני עקיבא" ובכיתה י"ב למד במסגרת של"פ בעכו והמשיך לישיבת ההסדר אור עציון. את שירותו הצבאי עשה במסגרת ישיבת ההסדר, ובין השנים 1988–1992 שרת כצנחן בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים. במהלך שירותו הצבאי נישא לנגה לבית קדמון, בת כפר מימון, ובהמשך נולדו להם ארבעה ילדים.
בשנת 1998, בגיל 28 ובהיותו סטודנט לפסיכולוגיה ולמשפטים, נבחר לכהן כראש עיריית קריית מלאכי, ובכך היה לראש העירייה הצעיר ביותר בישראל. בקשר עם הבחירות לעירייה נפתחה נגד קצב חקירה בחשד לעבירת שוחד בחירות ואי פרסום הסכמים פוליטיים. המשטרה המליצה להעמידו לדין, אך התיק נסגר עקב קשיים ראייתיים. קצב מינה את שותפו הפוליטי ליועץ של העירייה ללא מכרז ובניגוד לכללי מינהל תקין, ובשל כך חויב קצב לשלם לקופת העירייה באופן אישי סכום של 93,000 ש"ח, שהוא הסכום ששילמה העירייה ליועץ.
כשהתמודד לתקופת כהונה שנייה בראשות עיריית קריית מלאכי בשנת 2003 מטעם רשימה עצמאית שרצה יחד עם המפד"ל, הפסיד למוטי מלכה.
בזמן כהונתו כראש העיר, התמודד על מקום ברשימת הליכוד לכנסת במסגרת הבחירות המקדימות במרכז תנועת הליכוד. עם הקמת תנועת קדימה בראשות ראש הממשלה אריאל שרון, הוצע לו להצטרף לתנועה, אך קצב דחה את ההצעה ועם סיום כהונתו כראש עיר, פנה להתמחות במשרד עורכי דין בירושלים.
בין השנים 2005- 2009 ניהל קרן השקעות ויזמות בנדל"ן בישראל ובמזרח אירופה.
בשנת 2007 התלוננה עובדת זרה כי קצב עשה בה מעשה מגונה. לדברי המשטרה המתלוננת נמצאה דוברת אמת בבדיקת פוליגרף, אך בסופו של דבר נסגר התיק עקב קשיים ראייתיים ולא הוגש כתב אישום בפרשה. חקירה נוספת, בחשד כי כראש העיר דרש קצב שוחד מיני מעובדת בעירייה כתנאי להחזרתה לעבודה, נסגרה אף היא בשל בקשת המתלוננת ובשל קשיים ראייתיים.
עם פרוץ פרשת האונס של הנשיא משה קצב, בשנת 2007, נמנה עם צוות ההגנה המשפטי של אחיו והרבה להתראיין בכלי התקשורת על הפרשה. בשנת 2008 הוסמך כעורך דין, והצטרף כשותף למשרד עורכי דין. בשנת 2012 פתח משרד עצמאי.
ב-2018 הודיע על התמודדותו בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד בזמן הבחירות לכנסת ה-21 כנציג מחוז הנגב והדרום, אך הפסיד לשלמה קרעי. קצב התמודד גם בבחירות המקדימות שלפני הבחירות לכנסת העשרים וחמש במחוז הנגב והפסיד לשלום דנינו.
אליעזר בונה
אליעזר בונה (לשעבר באומן) (9 בפברואר 1912, זלוצ'ב שבפולין (כיום אוקראינה) – 25 ביולי 1990, חיפה שבישראל) היה כלכלן ישראלי, שעסק בהוראת כלכלה באוניברסיטת חיפה וחיבר שני ספרים בתחום זה. היה יושב ראש איגוד האקדמאים במדעי החברה והרוח בחיפה וראש אגף הארנונות והמסים בעיריית חיפה ומילא תפקידים נוספים בעיריית חיפה. יזם וערך את "ניבנו" - ביטאון העובדים בעיריית חיפה במשך שנים רבות.
שנים ראשונות באירופה
אליעזר בונה (לשעבר ליאון הופמן באומן) נולד בשנת 1912 בעיירה זלוצ'ב שבחבל גליציה, פולין (בחלק שהיה בשליטת האימפריה האוסטרו הונגרית, כיום אוקראינה) בשנת 1912 למשה, בעל מאפיה, וחיה-יטה (לבית הופמן). בזמן מלחמת העולם הראשונה, ברחה המשפחה לאזור פראג עד תום הקרבות. חי בז'לוצ'ב עד גיל 18, ואז יצא ללימודי הנדסה בבית הספר הגבוה ללימודי טכנולוגיה בעיר מיטוויידה שבחבל סכסוניה בגרמניה.
ב-1931 הפסיק בונה את לימודיו עקב החרפת פעולות הנאצים בגרמניה, ועבר ללמוד באוניברסיטת טולוז בצרפת.
בזמן לימודיו חסך כסף כדי לטייל במזרח התיכון, ובשנת 1932, הפליג באוניה פאטריה ממרסיי לביירות, ונכנס כהרפתקאה לארץ ישראל באופן בלתי לגאלי, על ידי חציית הגבול מלבנון לכפר גלעדי, ומשם לחיפה.
אביו משה באומן, אמו חיה-יטה, אחיו הבכור מוט'ל ואחותו סימה, שנשארו באירופה, נספו בשואה.
שנים ראשונות בישראל
עם הגיעו ארצה, הגיע בונה לבת-גלים בחיפה אל מחנה האוהלים של גרעין "קיבוץ יוצאי גליציה" (שהקים את קיבוץ עין המפרץ לעתיד), ושם פגש את אשתו לעתיד, בתיה (בש'קה) לבית פריזנד.
בחודשים הראשונים בארץ, שהה בונה בקיבוץ, עבד כפועל בניין וכסוור בנמל חיפה ושיחק כדורגל בהפועל חיפה. לאחר 8 חודשים, בשנת 1933, עזב בונה את הקיבוץ, ועבד בקואופרטיב "הנמל", שעסק בהובלות בנמל חיפה ובצפון הארץ. לאחר מכן עבד כנהג משאית, כפועל בבית חרושת "וולפמן" למרצפות ואפילו כטפסן..
ב-1935 היה בין מייסדי קואופרטיב "המומחה", לייצור מרצפות, אך נטש אותו עקב חילוקי דעות, בינואר 1936, וחזר לעבוד כטפסן וכבנאי.
ב-1936 הצטרף ל"פלוגות הפועל", אשר שימשו כזרוע ביצועית-פוליטית של ההסתדרות, שאבא חושי ייסד ועמד בראשן. בונה שימש כמפקד בפלוגות הפועל וב-1945 ערך את עלון הפלוגות, בשם "דרכנו". הוא עזב את פלוגות הפועל לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
קריירה מקצועית
בונה החל את עבודתו בעיריית חיפה בשנת 1936 כפועל בניין ושימש כמזכיר ועד הפועלים היהודים בעירייה. ב-1941 התמנה למנהל עבודה, בהמלצת דוד הכהן (המקרה הבודד בו קודם פועל למשרת מנהל בעיריית חיפה, עד לקום המדינה). בסוף שנת 1944 התמנה למנהל אזור הר הכרמל, והיה אחראי לשירותי ניקיון, ביוב, מדרכות, כבישים, גנים וכו'. ב-1948 שימש כממונה על הספקת חומרי עבודה לכל פועלי המחלקות הטכניות במשרד מהנדס העיר. לאחר קום המדינה, שימש כמנהל עבודה במחלקת הדרכים.
לאחר הקמת המדינה עיברת את שם משפחתו מבאומן לבונה.
בשנת 1949 יזם את הוצאתו לאור וערך במשך 16 שנה את "ניבנו" – הביטאון החודשי של עובדי עיריית חיפה. נהג לפרסם כתבות בעיתון "חיפה העובדת" - השבועון של מפ"ח - מועצת פועלי חיפה, ובדבר השלטון המקומי – דו-ירחון של המרכז לשלטון מקומי בישראל. כמו כן, שלח מכתבים למערכות עיתונים יומיים על נושאים שונים.
בשנת 1954 זכה במלגת השתלמות מטעם האו"ם ונשלח מטעם עיריית חיפה לארצות הברית, להשתלמות בת 6 חודשים בתחום התברואה העירונית. עם שובו לישראל התמנה לראש מחלקת התברואה בעיריית חיפה. הוא כיהן בתפקידים בכירים נוספים בעיריית חיפה, ובהם ראש המחלקה לפיתוח ולתיירות.
ב-1973 ערך את "לקסיקון רחובות חיפה" הראשון שיצא לאור בהוצאת המחלקה לפיתוח ותיירות של עיריית חיפה. מהדורה מעודכנת יצאה ב-1980.
ב-1973 התמנה כראש אגף הארנונות והמסים בעיריית חיפה.
היה חבר מפא"י משנת 1933, לאחר מכן היה חבר ברפ"י.
בונה הקים את ארגון יוצאי זלוצ'ב בישראל, עמד בראשו, וערך את ספר הזיכרון לנספים מהעיירה.
לימודים ואקדמיה
בתחילת שנות ה-40, במשך שלוש שנים, למד בהתכתבות הנדסה מוניציפלית במכון הבריטי לטכנולוגיה בירושלים, בשפה האנגלית.
בונה למד בשנות החמישים המוקדמות בבית הספר למשפט וכלכלה בישראל, והשלים את הדוקטורט בכלכלה באוניברסיטת ליאון בצרפת, בשנת 1964.
בונה עסק בהוראת כלכלה באוניברסיטת חיפה ובבית הספר הריאלי.
ד"ר אליעזר בונה שימש כיושב ראש אגודת האקדמאים למדעי החברה והרוח (מח"ר) בחיפה.
ספרים
חיבר שני ספרי עיון בסיסיים בכלכלה:
משפחתו
אשתו בתיה בונה, ילידת העיירה בז'ז'ני, פולין (כיום אוקראינה), סיימה ב-1931 בהצטיינות, כיהודייה יחידה, את לימודיה בסמינר למורים בעיר הולדתה, ואז הצטרפה לגרעין השומר הצעיר של בני עירה בבת גלים. הייתה ממקימי קיבוץ עין המפרץ. היא הגיעה לארץ ישראל כתיירת, שבאה לראות את המכביה הראשונה בשנת 1932.
בתיה בונה הייתה מורה, ממפתחי בית הספר כי"ח-אליאנס בחיפה ונפטרה ב-6 באוקטובר 2002.
לאליעזר ובתיה בונה נולדו שני ילדים:
עדן ציפל
עדן ציפל (נולדה ב-27 בדצמבר 2002) היא כדורסלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הרכזת/קלעית בקבוצת הנשים של הפועל ראשון לציון.
ביוגרפיה
ציפל נולדה וגדלה בראשון לציון. אביה איליה, בן למאמן כדורסל, שיחק כדורסל ברוסיה והמשיך לשחק גם שעלה לארץ, הוא השפיע עליה להתחיל לשחק כדורסל. החלה לשחק כדורסל מגיל 6 בקבוצות השונות של מחלקת הנערות של הפועל ראשון לציון.
בעונת 2015/16 זכתה בגביע המדינה לילדות. בעונת 2015/16 זכתה בגביע המדינה לילדות. בעונת 2016/17 זכתה באליפות ובגביע המדינה לנערות ב'. במשחק גמר הגביע נבחרה לשחקנית המצטינת של משחק הגמר עם 10 נקודות, 6 אסיסטים ו-9 חטיפות. בעונת 2017/18 זכתה בגביע המדינה לנערות ב'. בעונת 2018/19 זכתה באליפות נערות א'ובאליפות נערות ב' שם שימשה כקפטנית ובנוסף נבחרה לחמישיית העונה לנערות. באותה שנה זכתה בגביע המדינה לנערות א' ו-ב'. בעונת 2019/20 שימשה ציפל כקפטנית הקבוצה בעונה שהופסקה עקב התפרצות הקורונה.
ציפל שיחקה בנבחרת הגימנסיה הריאלית ובעונת 2018/19 זכתה באליפות ליגת העל לתיכונים אחרי ניצחון על אוסטרובסקי רעננה. בעקבות הזכייה נסעה הקבוצה להשתתף בטורניר ISF הבינלאומי. בעונה שלאחר מכן כקפטנית הקבוצה הפסידה הנבחרת בגמר אליפות ליגת העל לתיכונים לתיכון אוסטרובסקי רעננה.
קבוצות בוגרות
בעונת 2019/20 שיחקה לראשונה בליגת העל בקבוצת הפועל ראשון לציון. הליגה הופסקה באותה עונה עקב משבר הקורונה כאשר הקבוצה ממוקמת במקום הרביעי. ציפל סיימה את העונה עם 23 דקות 5.5 נקודות, 1.9 אסיסטים ו 2.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בותינה אבו מלחם
בותינה אבו מלחם (בערבית: بثينة أبو ملحم; נולדה ב-1961) היא אמנית פלסטינית. חיה ויוצרת בכפר ערערה.
ביוגרפיה
אבו מלחם נולדה בשנת 1961 בכפר ערערה. עד שנות ה-90 עבדה כגננת. השתתפה בקורסים לציור שהעביר האמן פריד אבו שקרה לנשים מהכפר ומהסביבה. ב-1996 נרשמה ללימודי אמנות במרכז האמנות ערערה, שנפתח שנה קודם ביוזמת אבו שקרה ונעמ"ת. לאחר סיום הלימודים עבדה כמדריכה מוסמכת בכירה לאמנות במרכז האמנות ערערה בין השנים 1999–2000. במקביל עבדה בשנים 1996–2002 כמרכזת האמנות לגיל הרך בעמותת "אלטפל אלערבי" המכשירה גננות ומחנכות לגיל הרך.
יצירתה
אבו מלחם משתמשת בעבודותיה לעיתים קרובות בשמלות – אלמנט נשי מובהק – אך היא נוטלת מהן את תפקידן המסורתי ונותנת להן הזדמנות ולדבר ולבטא את עצמן מחדש.
על תחילת דרכה אבו מלחם מספרת "הסיכות והחוטים הם המכחול והצבעים שלי, התחליף למחט הקלה שהייתה בידיה של סבתי. בשנת 1995, בראשית הקריירה האמנותית שלי, נהגתי לרשום, לצייר ולפסל בחומר ובגבס. עדיין חיפשתי את הקו שלי, את הסגנון שלי. בשנת 1999 לקחתי שמלה פלסטינית ישנה שהייתה שייכת לסבתא שלי וגזרתי אותה לחתיכות, מתוך כוונה לשבץ את פיסות הבד הללו בתוך עבודותיי כדרך להנציח אותה ואת מורשת הרקמה שלה. תפרתי בגדים מיניאטוריים ובגדים גדולים (כלומר, לא בקנה מידה אנושי). כל בגד ייצג אדם שנוכח ונעדר בו זמנית. זה היה מלבוש שאינו ניתן ללבישה, שלכוד בתוך תמונה, שתחום בתוך מסגרת עץ וזכוכית, ונעוצות בו סיכות ומחטים". אקט הנעיצה של הסיכות בבד ובשעווה יכול להזכיר טקסי כישוף ופולחני וודו (למשל, נעיצת סיכות בבובות המייצגות יריבים ואויבים, או טקסי חניכה המלווים בקעקוע והטבעת צלקות בגוף). אולם אבו מלחם, מוסלמית שומרת מצוות, מדגישה כי באסלאם הכישוף אסור בתכלית ושורשי עבודתה נעוצים בהקשרים אחרים. בנוסף, אבו מלחם רושמת בעיפרון על גבי הבדים, לעיתים בקווים של רישום מופשט, ולעיתים כאותיות ערביות שחוזרות על עצמן. בחלק מן העבודות מצטטת אבו מלחם פתגמים ומשלים ערביים, כגון "מי שיוצא מבגדיו יעמוד עירום וחשוף", "מי שאין לו עבר אין לו הווה ועתיד", "אי אפשר להסתיר את השמש בכף היד", "המחט ניצחה את התופר" ועוד.
ב-2007 הציגה בתערוכה הקבוצתית "רקמות: רקמה וקליגרפיה באמנות העכשווית בישראל", באוניברסיטת בן-גוריון. התערוכה הייתה בהשתתפות אמנים עכשוויים בישראל שהציגו עבודות אמנות המנהלות דיאלוגים; דו-שיח ערני ומשמעותי שהתקיים בין המטען התרבותי האישי של כל אחד מהאמנים והאמניות לבין דימויים ומוטיבים נפוצים של רקמה ואריגה פלסטינית, שמלות, או מקטעים של בדים, כתב ערבי ואראבסק המתבססים בעיקר על המורשת של אומנות הנשים הפלסטיניות, הבדוויות והדרוזיות. לצד העבודות העכשוויות העשויות באמצעים מגוונים (ציור, רישום, צילום, פיסול, קרמיקה, אריגה, רקמה ומיצב) הוצגו פריטי לבוש ועבודות אומנות מן המורשת הפלסטינית המקומית.
על עבודותיה כתב האוצר פריד אבו שקרה: "נוכחותה של המילה בעבודותיה של אבו מלחם מעלה שאלות רבות. היא מעוררת את רגשותינו רעיונותינו בדברה אלינו בשפת אבות ואבות-אבותינו. ואז היא לוקחת את הרגשות והרעיונות ומניחה אותם במרחב המציאות וכך היא מקשרת בין המילה לפתגם מן המורשת והתרבות העממית. הניסיון שלה להתכתב עם השפה, עם המילה ועם המורשת הוא תוצר מילולי הנושא משמעויות אנושיות, חברתיות ופוליטיות. אבן מלחם מביאה רקעי בד ועליו רקמה של מוטיבים פלסטיניים מוכנים, עליהם שפכה אבקת תה או קפה עד שנוצר אפקט של עוני, שהסיכות והמחטים שבבד מעניקים לו תחושת אסון. אבו מלחם מנסה לגבש את רעיונותיה למקשה אחת ולהגישם בתבנית אחת שהיא תבנית הקיום, המורשת והזהות."
דון קאמילו
דון קאמילו (באיטלקית: Don Camillo) הוא דמות בדיונית - גיבור סיפוריו הקצרים של הסופר האיטלקי ג'ובאנינו גוארסקי.
דמותו של דון קאמילו
דון קאמילו התפרסם הודות לסדרת סיפורים קצרים, שכתב גוארסקי. בסיפורים אלה הוא מופיע ככומר כפרי לצד חברו/יריבו פפונה (Peppone) - ראש הכפר הקומוניסט. אופיו של דון קאמילו כמו שמו, מושפעים מדמותו האמיתית של דון קאמילו ולוטה (1998-1912), כומר קתולי שלחם בשורות הפרטיזנים במלחמת העולם השנייה, נאסר על ידי הנאצים ונשלח למחנות הריכוז דכאו ומאוטהאוזן.
עלילת הסיפורים מתרחשת בשנות ה-50 המוקדמות במאה הקודמת בעמק הפו בצפון איטליה, על רקע תוכנית מרשל. בעוד שדון קאמילו תומך בתוכנית, פפונה מתנגד לה בכל מאודו, ורואה בה תוכנית אפלה להשתלטות האימפריאליסטים על משאבי העם. דון קאמילו ופפונה מתגוררים בכפר קטן, שגוארסקי אינו מציין את שמו המפורש, אלא מכנה אותו כ"העולם הקטן" ("el piccolo mondo"). דון קאמילו הוא גבר חזק ומגודל המתלהב בקלות. נאמר עליו שהוא יכול לקרוע בידיו חפיסת קלפים שלמה. כשהרוחות מתחממות, הוא איננו טומן ידו בצלחת, וכמותו גם פפונה. חברותם החלה כאשר נלחמו יחדיו בשורות הפרטיזנים במלחמת העולם השנייה כנגד הפשיסטים. לאחר שפנו לפוליטיקה התגלעה ביניהם יריבות, אך ברגעי האמת נשכחים מהם חילוקי הדעות האידאולוגיים. לצד שני הגיבורים מתייצב גיבור נוסף, והוא ישו, המתנוסס על הצלב בכנסייתו של דון קאמילו. דון קאמילו שופך בצר לו את ליבו, ואילו ישו עונה ומוכיח אותו על דעותיו הקדומות וקשי ליבו. גוארסקי נהג לאייר בראש סיפוריו קריקטורה קלילה ויש לראות בה חלק בלתי-נפרד מהסיפור. דמותו של דון קאמילו זכתה לאהדה נוספת בעקבות סדרת סרטים קומיים בכיכובו של השחקן הצרפתי פרננדל. וכן לסדרות טלוויזיוניות ומחזמר. סך הכל נכתבו 347 סיפורים, שנאספו לשמונה ספרים. .
תרגום לעברית
מבין הספרים הרבים בסדרת דון קאמילו תורגמו לעברית אך מעט מהם. גוארסקי הציב תנאי מפורש שסיפוריו יתורגמו ישירות מאיטלקית, אתגר בו עמדו בשנות החמישים עמנואל אולסבנגר ודניאל שר. בשנת 2018 פורסם כרך חדש המכיל בתוכו שני ספרים שטרם ראו אור בעברית, בתרגומה של אסנת רז. יורשיו של גוארסקי, אלברטו גוארסקי וקאמילה אנוני (בנו ואחייניתו), העניקו אישור מיוחד לתרגמם מאנגלית, לרגל שנת היובל לפטירתו של המחבר.
פילמוגרפיה
סרטים המבוססים על דמותו של דון קאמילו:
הנצחתו של דון קאמילו
אף על פי שדון קאמילו הוא אך דמות בדיונית, הוא זכה להנצחה כאישיות בשר ודם.
.
Petals for Armor
Petals for Armor (בעברית: עלי כותרת לשריון) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת האמריקאית היילי ויליאמס. האלבום יצא לאור ב-8 במאי 2020 על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. מתוך האלבום יצאו שני סינגלים.
לפני השקת האלבום, ויליאמס הוציאה שני מיני-אלבומים אשר הכילו רצועות מתוך האלבום עצמו.
רקע והפקה
ב-22 בינואר 2020, יצא הסינגל הראשון "Simmer", מתוך האלבום, אשר זכה להצלחה כאשר הגיע למקום השביעי במצעד שירי הרוק. כמו כן, הצליח להיכנס למצעד שירי הרוק איירפליי ולמצעד השירים הדיגיטליים. בהמשך, נכנס גם למצעד שבסקוטלנד.
השיר "Leave It Alone" יצא כסינגל שלא מתוך האלבום, אלא כסינגל מתוך המיני-אלבומים הקודמים שיצאו לפניו.
ביקורות
ביוני 2020, נכלל האלבום ברשימת "50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 2020 עד כה" של מגזין בילבורד.
אליעזר קולס
אליעזר (אלי) קולס (נולד ב-29 באוגוסט 1944) הוא איש ציבור ועורך דין ישראלי. כיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת העשירית והאחת עשרה.
ביוגרפיה
קולס נולד בקיזלורדה שבברית המועצות (כיום ברוסיה), גדל בנשר, בנו של ישראל קולס שכיהן בין השנים 1977–1978 כראש מועצת נשר. ב-1948 עלתה המשפחה לישראל. למד בבית הספר "חוגים" בחיפה וסיים תואר ראשון בכלכלה, סטטיסטיקה ומשפטים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1962 הצטרף לשורות המפלגה הליברלית. כיהן כעוזר בכיר לשר הבינוי והשיכון ובשנת 1977 מונה למנהל לשכת השר. בשנים 1978–1980 שימש קולס כיועץ הבכיר של שר התעשייה והמסחר, בימים ההם יגאל הורביץ וגדעון פת. לאחר מכן קיבל לאחריותו את האגף למסחר קמעונאי ותעשייה זעירה, בראשו עמד עד היבחרו לכנסת.
בשנים 1981–1988 כיהן כחבר הכנסת בכנסת העשירית ובכנסת ה-11. לאורך כל שנות כהונתו היה יו"ר ועדת חוקה, חוק ומשפט וחבר בוועדת הכנסת ובוועדת העבודה והרווחה.
בחודש ספטמבר 2013 הודיע קולס, תושב קריית חיים, על התמודדותו על ראשות עיריית נשר. בבחירות זכה ב-7% מקולות הבוחרים ולא הצליח לעבור את אחוז החסימה ולהיכנס למועצת העיר.
יקיר: יוזמה קהילתית ישראלית רבת-פנים
רקע
מנכ"ל הארגון ומייסדו, הרב יעקב קירמאיר, עלה לארץ מהעיר ניו יורק בקיץ 2015, ומשמש כרב קהילת "שיר חדש בעמק" בעיר ירושלים. לפני כן, שימש כרבה של קהילת עטרת צבי ("בית הכנסת השדרה החמישית") במנהטן שבניו יורק בין השנים 2003–2015, ולפני כן, כרבה של קהילת "אהל לאה" שבהונג קונג בין השנים 1993–2003.
בשנת 2015, ייסד הרב קיר מאיר את החברה, במטרה לצמצם את הבורות של בני קבוצה אחת כלפי חברתה, ולהפיל מחיצות בין קבוצות ועדות שונות בחברה הישראלית, בין דתיים לחילוניים, ובין יהודים ובני מיעוטים המחויבים למדינת ישראל.
החברה הציבורית "יקיר" היא מהמובילות בהעמקת היחסים בין קהילות יהודיות – בישראל ומחוץ לה – לבני הדתות השונות התורמים לביטחונה ושגשוגה של מדינת ישראל.
"שבת יתרו"
מיזם "שבת יתרו" הוא מיזם שנתי, שמטרתו היא קירוב לבבות בין יהודים לדרוזים, והוא המיזם הראשון שהוקם במסגרת ארגון "יקיר".
המיזם החל בשנת 2016, לאחר הפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה בשכונת הר נוף בירושלים. בזמן האירוע, נכנס השוטר הדרוזי זידאן סייף לזירה, ונהרג לאחר קרב פנים אל פנים מול המפגע. הרב יעקב קירמאיר, אשר שהה אז בירושלים לצורך חיפוש דירת קבע (לצורך התקופה שאחרי עלייתו מארצות הברית), התרשם מגבורתו של סייף, ונסע לנחם את משפחתו בכפר יאנוח שבגליל.
לאחר מכן הוקמה החברה כדי לחזק את הקשרים בין הדרוזים ליהודים, ופעילותה הראשונה התקיימה בירושלים יחד עם משפחתו של זידאן סייף.
במיזם "שבת יתרו" מתקיימים סיורים ומפגשים שמטרתם לחזק את הקשרים בין בני העדה הדרוזית לקהילות יהודיות, בנוסף מתקיימת עצרת תפילה וזיכרון בבתי הכנסת לחללי העדה הדרוזית ולאחר מכן סעודת שבת שבה יושבים זה לצד זה דרוזים ויהודים.
נכון לשנת 2018, אירחו את מיזם "שבת יתרו" בבית הכנסת הגדול בירושלים, בבית הכנסת על שם ש"י עגנון בשכונת ארנונה שבעיר ירושלים ובבית הכנסת הבינלאומי בתל אביב.
"כולנא – יום העצמאות"
המיזם החל בשנת 2018 בחגיגות העצמאות בבית הכנסת על שם ש"י עגנון בירושלים, במיזם מתקיים טקס שבו מקריאים את התפילה לשלום המדינה ולחיילי צה"ל בשפה הערבית ובשפה העברית, מתקיים פאנל שבו נציגים בני כל העדות הלא יהודיות המשרתות בצה"ל מציגים את סיפורם האישי. המיזם מסתיים בחגיגות משותפות של יהודים, מוסלמים, דרוזים ונוצרים סביב שולחן חג לכבודה של מדינת ישראל.
מיזמים נוספים
החברה החלה בשנת 2018 לקדם ולתמוך במיזמים נוספים כתמיכה באנשי צד"ל (צבא דרום לבנון) השוהים בצפון ישראל, והחלה גם לפעול בכפר אבו גוש ובמזרח ירושלים על מנת לשמר יחסי שכנות טובים עם ערביי ירושלים בחברה החליטו לקיים את מיזם "נבי מוסא" באפריל שבו ישבו ערבים ויהודים לאכול חומוס כשר יחדיו. מיזם נוסף הוא "סוכת סאלם" שבו בחג הסוכות מזמינה החברה נכבדים מקרב קבוצות בני המיעוטים להתארח בסוכה יחד עם מנהיגים של קהילות יהודיות בישראל ומחוצה לה.
היינריך פון ציגל
היינריך יוהאן פון ציגל (בגרמנית: Heinrich Johann von Zügel; 22 באוקטובר 1850 – 30 בינואר 1941) היה צייר גרמני שהתמחה בתמונות של חיות משק וחיות בית.
ביוגרפיה
החל משנת 1867, ציגל היה סטודנט בבית הספר לאמנות בשטוטגרט אצל ברנהרד פון נהר והיינריך פון רוסטיג, שם למד ציור בעלי חיים וז'אנר. שנתיים לאחר מכן עבר לאקדמיה לאמנות יפה במינכן, אך לא קיבל השראה משיטות ההוראה של קרל פון פילוטי והחליט לעבוד באופן עצמאי. לאחר מכן בילה זמן מה בווינה ולבסוף התיישב במינכן.
בראשית שנות השמונים של המאה ה-19 הוא נמשך אל הנוף הכפרי במחוז דכאו והחל לצייר בחיק הטבע והציב את דמויותיו בסביבה נוף רחבה יותר. נסיעות שערך לאורך קו החוף ההולנדי והבלגי בראשית שנות ה-90 של המאה ה-19 הגבירו את משיכתו לאימפרסיוניזם, בו נתקל בתערוכות בפריז. מאותה נקודה ואילך, השתקפויות אטמוספיריות ומשחק האור והצל היו הדאגות העיקריים שלו, בעוד הפרטים היו זניחים. הסגנון הביא אותו להיות אחד החברים המייסדים של הזצסיון במינכן.
הוא השקיע למעלה מארבעים שנה בנושא שכינה "עבודה כבדה" (בעיקר ציורי סוסים וחריש שוורים) והפיק מעל 24 בדים, שנותנים תמונה מפורטת על התפתחותו האמנותית. הוא המשיך לצייר בסגנון קליל ואימפרסיוניסטי עד גיל שמונים.
בשנת 1895 הוא הפך לפרופסור באקדמיה לאמנות יפה במינכן, תפקיד אותו החזיק עד פרישתו בשנת 1922.
מורשת
בוורט אם ריין ישנה גלריית זיכרון המוקדשת ליצירותיו בבית העירייה הישן.
הוא בילה שם הרבה בקיץ, בחופשה או עם תלמידיו. העיר נהנתה מאוד משכר הדוגמנים ומהשכירות ששילם כדי להשתמש בבעלי החיים שלהם, וכן מהכסף שתלמידיו הוציאו על אוכל ולינה. עבודותיו מוצגות גם בגלריה הלאומית בברלין.
בר-אילן
{{פירושונים|* אוניברסיטת בר-אילן – אוניברסיטת מחקר ציבורית ברמת-גן
ראו גם
}}
חנוך קיש
חֲנוֹךְ קִישׁ (בגרמנית: Enoch Heinrich Kisch; 6 במאי 1841 בפראג – 24 באוגוסט 1966 במאריינבאד) היה בלנאולוג וגינקולוג, ממפתחי ענף מרחצאות המרפא בבוהמיה.
משפחה
מוצאו של חנוך קיש ממשפחה יהודית, שבין צאצאיה היו רופאים, רוקחים ורבנים רבים. אחד מאבותיו, אברהם קיש, היה היהודי הראשון מבוהמיה שקיבל תואר דוקטור לרפואה (מאוניברסיטת האלה, 1749). אחיו היה הרב והתאולוג אלכסנדר קיש (1848–1917). אחייניו כללו את עורך הדין גידו קיש (1889–1985) והקרדיולוג ברונו קיש (1890–1966). העיתונאי והסופר אגון קיש (1885–1948), המכונה "הכתב הזועם", היה אחיין ממדרגה שנייה.
ביוגרפיה
משנת 1868 קיש היה עורך ה-Allgemeine Balneologische Zeitung ("עיתון בלנאולוגי כללי") ושל השנתונים לבלנאולוגיה, הידרולוגיה וקלינאטולוגיה, הוא גם כתב על נושאים בלנאותרופוטיים עבור האנציקלופדיה System of Physiologic Therapeutics (מערכת טיפול רפואי פיזיולוגית), שיצאה לאור בפילדלפיה, כמו גם תקצירים רפואיים אחרים לעיתונים שונים. בנוסף לבלנאולוגיה, הוא עסק בגינקולוגיה והיגיינה מינית וכתב מספר מאמרים בנושא, כולל יצירות כמו "Geschlechtsleben des Weibes in physilogischer, pathologischer und hygienischer Beziehung" ("החיים המיניים של נשים בקשרים פיזיולוגיים, פתולוגיים והיגייניים") או "Die sexuelle Untreue der Frau" ("הבגידה המינית של נשים"), שהאחרון נקרא מחקר חברתי-רפואי. וכך הוא כותב בהקדמה: