cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היו זמנים בהוליווד
אזכורים של תרבות פופולרית
יש גם אזכורים ל-"תינוקה של רוזמרי", "Pretty Poison", "עמק הבובות", "2001: אודיסיאה בחלל", "Candy" , "שם קוד מ.ל.א.ך" , "Pendulum" , "המופע של דיק ואן דייק" ו-"רצח האחות ג'ורג'". יש פוסטר של "Don't Make Waves" בביתה של שרון טייט ופוסטר של "The Mercenary"  בבית הקולנוע Bruin שבוסטווד. רשת מזון מהיר בדיונית שהמציא טרנטינו, ביג קהונה בורגר, מפורסמת על גבי שלט חוצות. בסרט זה מופיע לראשונה שני מותגים בדיוניים נוספים שהמציא טרנטינו - לבירה ולמזון כלבים. מותג מזון הכלבים נקרא "Wolf", כשם הדמות שגילם הארווי קייטל בסרטו של טרנטינו "ספרות זולה". בסצנת הסיום של הסרט נראה ריק דלטון בפרסומת לסיגריות של Red Apple, מותג בדיוני נוסף שהמציא טרנטינו ואשר מופיע ברבים מסרטיו.
הפצה
הקרנת בכורה עולמית של הסרט התקיימה ב-21 במאי 2019 בפסטיבל הקולנוע בקאן. בארצות הברית, הסרט עלה לאקרנים ב-26 ביולי 2019 בהפצת Sony Pictures Releasing. בתחילה, הסרט תוכנן לעלות לאקרנים ב-9 באוגוסט במלאת 50 שנה בדיוק למעשה הרצח בבית שרון טייט.
ב-20 במרץ 2019 הופץ טיזר-טריילר ובו שירי שנות ה-60 בביצוע The Mamas & the Papas ("Straight Shooter") ו-Los Bravos "". הטריילר הרשמי הופץ ב-21 במאי 2019 וכלל את השירים "Good Thing" בביצוע Paul Revere & the Raiders ו-"Brother Love's Travelling Salvation Show" בביצוע ניל דיימונד. בסך הכל, ההפקה הוציאה כ-110 מיליון דולר בשיווק הסרט ברחבי העולם.
שירים נוספים
"היו זמנים בהוליווד" כולל שירים נוספים, שלא נכללו בפסקול הסרט, בביצוע ג'ו קוקר, אריתה פרנקלין, אוטיס רדינג, הרולינג סטונז, האמהות והאבות ועוד רבים. במהלך הסרט, לאונרדו דיקפריו (כריק דלטון) מבצע את השיר "Green Door".
הכנסות
נכון ל-25 באוגוסט 2019, הסרט הכניס 123.2 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ועוד 116.6 מיליון דולר בשאר העולם, כך שסך ההכנסות העולמי שלו עומד על 239.8 מיליון דולר.
בארצות הברית ובקנדה הקרנות של הסרט הכניסו סכום של 30–40 מיליון דולר ב-3,659 אולמות קולנוע במהלך הסוף השבוע הראשון להקרנתו, כאשר התחזיות היו שהסרט יכניס בין 25 ל-50 מיליון דולר. על פי חברת הכרטיסים Fandango, מבין כל סרטיו של טרנטינו, היו זמנים בהוליווד הוא הסרט המכניס ביותר בשבוע הראשון להקרנתו. הסרט הכניס 16.9 מיליון דולר ביום הראשון להקרנתו, הכולל 5.8 מיליון דולר מהצגות טרום-בכורה של יום חמישי בערב (ההישג הגבוה ביותר בקריירה של טרנטינו). סך ההכנסות מהקרנות הבכורה הגיע לסכום של 41.1 מיליון דולר, מקום שני אחרי "מלך האריות", ובכך הפך לסרטו של טרנטינו שהכנסותיו בהקרנות הבכורה היו הגבוהות ביותר. על פי Comscore, כ-47% מהצופים הלכו לראות את הסרט בגלל הבמאי (לעומת 7% באופן כללי) ו-37% הלכו לראות את הסרט בגלל צוות השחקנים (לעומת 18% באופן כללי). הסרט הכניס 20 מיליון דולר במהלך השבוע השני להקרנתו, ירידה של 51% לעומת השבוע הקודם, ובאותו שבוע היה לסרט השלישי המכניס ביותר. בסופי השבוע שלאחר מכן הסרט הכניס 11.6 מיליון דולר ו -7.6 מיליון דולר.
ביקורות
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 85% על סמך 464 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.81 מתוך 10. על פי דעת הרוב באתר נכתב כי הסרט "בלתי מרוסן ועם זאת מעוצב בצורה יציבה. הסרט משלב בין דחפיו הפרובוקטיביים של טרנטינו לבין בהירות חזונו של הקולנוען הבוגר". האתר Metacritic העניק לסרט ציון ממוצע של 83 מתוך 100, המבוסס על 61 מבקרים, המעידים על "שבחים מקיר לקיר". קהלים שנבדקו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "B" בסולם שבין לבין F, ואילו אלה שבאתר PostTrak העניקו לו בממוצע 4 מתוך 5 כוכבים כש-58% מהם ממליצים בחום לצפות בסרט.
על פי ההוליווד ריפורטר, הסרט זכה לתגובות חיוביות בדרך כלל מצד מבקרי הקולנוע. היו שקראו לסרט "מכתב אהבה של טרנטינו לאל. איי. של שנות ה-60" ושיבחו את הליהוק ואת העיצוב האמנותי, אם כי אחרים היו "חלוקים בדעתם על סוף הסרט". בביקורת עבור ReelViews, כתב ג'יימס ברארדנלי כי זהו "סרט של אוהב קולנוע עבור אוהבי קולנוע. ואפילו מי שאינם כאלו עשויים עדיין ליהנות ממנו". באתר האינטרנט של רוג'ר איברט, העניק בריאן טלריקו לסרט ארבעה מתוך ארבעה כוכבים, וכינה אותו "רב שכבות ושאפתני, מוצר של קולנוען בעל ביטחון שאיתו משתפים פעולה מי שחולקים עימו באופן מוחלט את חזונו". המבקר של "וראייטי", אוון גלייברמן, כינה את הסרט "קולאז' מרתק של סרט - אך בסופו של דבר זוהי איננה יצירת מופת". פיטר ברדשו מהגרדיאן העניק לסרט חמישה מתוך חמישה כוכבים, תוך שהוא מהלל את הופעותיהם של בראד פיט ולאונרדו דיקפריו ומכנה את הסרט "מקומם, מבולבל, חסר אחריות, וגם מבריק". סטיב פונד (TheWrap) כתב: "גדול, נמרץ, מגוחך, ארוך מדי, ובסופו של דבר ממריץ, הסרט הוא גן שעשועים מפואר עבור הבמאי שלו שעושה פטישיזציה לתרבות הפופ הישנה תוך שימוש בסטיות שלו ככלי ליצירת הסרט".
קייטי רייף (The A.V. Club) העניקה לסרט דירוג של, וכינתה אותו "סרט משבר אמצע החיים הערמומי של טרנטינו". ריצ'רד ברודי מהניו יורקר כינה את הסרט "חזון רגרסיבי מגונה של שנות השישים" ש"מהלל את הכוכב הלבן-זכר (וגם את הכפופים לו שמאחורי הקלעים) על חשבון כולם". במגזין "Little White Lies", המבקר כריסטופר הוטון תיאר את הסרט כ"מייגע לעיתים" אך "כל הזמן מעורר השראה", וציין שהסרט הוא לא כל כך "מכתב אהבה להוליווד" אלא יותר "הספד לרגע בתרבות, שנראה שלא ישוב עוד לחיים אי פעם".
רומן המבוסס על הסרט
ב-29 ביוני 2021 ראה אור הספר "היו זמנים בהוליווד: רומן", נובליזציה של הסרט מאת מאת טרנטינו. הספר, שנכתב במשך חמש שנים, יצא במהדורה מודפסת, בספר מוקלט בקולה של השחקנית ג'ניפר ג'ייסון לי, ובגרסת קינדל. במקביל יצאו תרגומים להולנדית, ספרדית, פורטוגזית-ברזילאית, קטלאנית, איטלקית, גרמנית, צרפתית, ההונגרית וגם עברית – בתרגומו של גיא הרלינג-פישר. במרכז העלילה, המהווה בחינה מחודשת של הסרט והדמויות, עומדת דמותו של קליף בות', כפיל הפעלולים המסתורי והחידתי. אחד מקווי העלילה עוסק בשאלה האם קליף הרג את אשתו, שאלה המעיבה על הקריירה שלו בסרט, והספר יכלול מידע שטרנטינו כתב במהלך עבודתו על הספר, אך לא ראה לנכון לכלול אותו בסרט.
ולריאן זורין
ולריאן אלכסנדרוביץ' זורין (1 בינואר 1902 - 14 בינואר 1986) היה דיפלומט סובייטי, הזכור ביותר בזכות העימות המפורסם שלו עם עדלי סטיבנסון ב-25 באוקטובר 1962, במהלך משבר הטילים בקובה.
חיים וקריירה
זורין נולד בנובוצ'רקאסק. לאחר שהצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בשנת 1922, מילא זורין תפקיד ניהולי בעיריית מוסקבה ובוועד המרכזי של הקומסומול עד שנת 1932. בשנת 1935 סיים את לימודיו במכון הקומוניסטי הגבוה לחינוך (Высший коммунистический институт просвещения). בשנים 1935 עד 1941 עבד זורין במשימות רבות של המפלגה וכמורה. בשנים 1941–1944 הועסק בוועדה העממית לענייני חוץ, שהפכה בהמשך למשרד החוץ הממשלתי.
לאחר ההתנקשות בג'ון פ. קנדי בשנת 1963, פרסם זורין הצהרה שנויה במחלוקת על הסיבות הפוטנציאליות לרצח הנשיא, אשר ביטל את האמונות כי קנדי נהרג על ידי פנאט שמאלני בשם לי הארווי אוסוואלד, ובמקום זאת שיער כי ייתכן שהיה זה תוצאה של השקפותיו המתקדמות של קנדי בנוגע לזכויות האזרח ו"החלאות" של הדרום האמריקני.
יהודי בודהיסט
יהודי בודהיסט או ג'וּבּוּ (מאנגלית: Jubu; קיצור ל-Jewish Buddhist) הוא כינוי לאדם ממוצא יהודי שהוא בודהיסט. המונח מתאר שכיחות גבוהה יחסית לאחרים של יהודים שהפכו לנזירים בודהיסטים. היהודי הבודהיסט המפורסם הראשון הוא ניאנפוניקה תרה, יהודי גרמני שהפך לנזיר בודהיסטי חשוב בסרי לנקה.
המונח JewBu (או JUBU) הוצג לראשונה בספרו של בספרו The Jew in the Lotus (1994).
יהודים רבים בארצות הברית היו מורים ומנהיגים חשובים בהבאת הבודהיזים למדינה. חלקם הפכו לנזירים בודהיסטים לפחות לתקופה מסוימת בחייהם.פרופסור ריצרד דיווידסון המייסד והמנהל של המרכז לתודעה בריאה באוניברסיטת ויסקונסין-מדיסון הוא יהודי העוסק בתודעה ומתרגל בודהיזם. דיווידסון, פרופסור לפסיכולוגיה ולפסיכיאטריה, נחשב למוביל במדע ההתבוננות וכוח מניע של מחקרים אקדמיים בתחום של מיינדפולנס.
גם בישראל יש מורים ונזירים בודהיסטים הממשיכים לשמור על יהדותם. אחד מהם, דניאל סטמבלר, מסביר שבתפיסות של דתות המזרח הרחוק אין סתירה בין השתייכות לדת אחת ובו זמנית גם לדת אחרת.
ארכף סלע מזרחי
ארכף סלע מזרחי (שם מדעי: Elephantulus myurus) הוא מין ממשפחת הארכפיים.
הארכף נפוץ בערבות עשב וסוואנות בבוצוואנה, מוזמביק, דרום אפריקה וזימבבואה. הוא נפוץ גם באזורים יבשים וסלעיים עם מעט צמחייה. הוא חי ומתרבה בין השיחים ומוצא לאורכם את מזונו הכולל חרקים קטנים כמו חיפושיות, פרפרים, חגבים וטרמיטים. הוא עצמו עלול להיטרף על ידי נחשים, חתולים גדולים, נמיות, תנים ועופות דורסים שונים. הוא נמלט בין הסבכים בנתיב עקלתוני עד שהטורף מוותר על החיפושים לבסוף.
הארכפים מרובים בטבע ואינם בסכנה.
I Will Always Love You
I Will Always Love You (בעברית: תמיד אוהַב אותך) הוא שיר מאת הזמרת-יוצרת האמריקאית דולי פרטון, שיצא בשנת 1974, וזכה לגרסה מחודשת פופולרית מאת ויטני יוסטון ב-1992.
השיר יצא על ידי דולי פרטון במקור בסגנון קאנטרי. הוא יצא כסינגל שני מתוך אלבום הסולו ה-13 שלה Jolene, ב-6 ביוני 1974. פרטון הקליטה את השיר לראשונה ב-13 ביוני 1973, עבור המנטור והשותף שלה בזמנו, פורטר וואגונר, שדרכיהם נפרדו באותה תקופה.
השיר זכה לביקורות חיוביות ולהצלחה מסחרית. הוא הגיע פעמיים למקום הראשון במצעד הבילבורד של שירי הקאנטרי, ובכך הפך את פרטון לאמנית הראשונה שזכתה פעמיים במקום הראשון במצעד זה כזמרת, ופעם שלישית כיוצרת. בנוסף, הסינגל היה השיר השני אי פעם שהגיע לשלושת המקומות הראשונים במצעד בילבורד הוט 100 בשתי תקופות שונות.
דולי פרטון ביצעה את השיר בסצנת הסיום של הסרט "בית הזונות הקטן הטוב ביותר בטקסס" לצידו של ברט ריינולדס.
הזמרת ויטני יוסטון הקליטה גרסה מחודשת של השיר עבור סרט הקולנוע "שומר הראש" בו כיכבה ב-1992. הגרסה של יוסטון הפכה לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. השיר גם זכה בשני פרסי גראמי (1994).
עומר מואב
עומר מואב (יליד 1960) הוא פרופסור לכלכלה באוניברסיטת רייכמן ופרופסור באוניברסיטת ווריק (University of Warwick). בין תחומי מחקרו צמיחה כלכלית, כלכלת פיתוח, וכלכלת ישראל.
ביוגרפיה
נולד וגדל בירושלים, בנם של יהודית ופרופ' רם מואב. סיים את לימודי תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים (בהצטיינות) באוניברסיטה העברית בשנת 1993, ובשנת 1995 סיים את לימודי מוסמך בכלכלה (בהצטיינות יתרה). את לימודי הדוקטורט סיים באוניברסיטה העברית בשנת 1999 ושב למחלקה לכלכלה כמרצה לאחר שנת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת MIT. עבודת הדוקטורט, בנושא "אי-שוויון, ניידות בין-דורית בהכנסה, וצמיחה כלכלית", נכתבה בהדרכת פרופ' עודד גלאור ופרופ' יורם מישר.
מואב זכה בשנת 2002 במלגת אלון למדענים צעירים מצטיינים, ובשנת 2006 בפרס רקטור האוניברסיטה העברית על הצטיינות במחקר ובהוראה. בדצמבר 2012 זכה מואב בפרס מפעל הפיס למדעים ומחקר ע"ש לנדאו בקטגוריה: מדעי החברה – מקרו כלכלה.
מחקריו של מואב על כלכלת ישראל זכו להתייחסות נרחבת בתקשורת הישראלית. בולט בעיקר מחקרו עם פרופ' אריק גולד על "בריחת המוחות מישראל" שתיעד לראשונה את הרכב ההגירה מישראל על פי השכלה ומקצוע, והעלה לתשומת הלב הציבורית את העובדה שהרכב היורדים מישראל אינו מייצג את האוכלוסייה, אלא מאופיין בבעלי השכלה גבוהה.
מואב מפרסם את עמדותיו הכלכליות-חברתיות ומפרש התפתחויות כלכליות בטורי הדעות בעיתונות הישראלית. בנוסף הוא מופיע לעיתים בטלוויזיה כפרשן כלכלי וכמי שקורא לרפורמות שוק במשק הישראלי.
מאז נובמבר 2020 מואב מגיש את הפודקאסט "עושים חשבון" מבית רשת עושים היסטוריה.
עמדותיו
מואב תומך נלהב בכלכלת שוק קפיטליסטית, בראיית מודל זה בתור המודל היחיד שמסוגל להביא לרווחת האזרחים. בפרט, תומך מואב בחשיפת המשק לייבוא על ידי הורדת מכסים וסחר חופשי, הגמשת שוק העבודה על ידי ביטול ושינוי חוקי עבודה, צמצום זכות השביתה בשירותים החיוניים, ביטול מוסד הקביעות במגזר הציבורי, והפרטת חלק מהחברות הממשלתיות. לצד זאת מואב תומך בתשלומי העברה דוגמת הבטחת הכנסה ודמי אבטלה, אך טוען שעל אלו להיות במידה כזו שלא תעודד אי-יציאה לשוק העבודה. בניגוד לדעה הרווחת, מואב נוהג לציין לחיוב את המודל הנורדי (ובפרט – זה של שוודיה) המאופיין בגמישות עובדים רבה (Flexicurity) לטובת צורכי השוק, ומרבה לתאר את השוני התהומי בין הסוציאל-דמוקרטיה בשוודיה לבין הסוציאל-דמוקרטיה בישראל. מואב טוען כי הסוציאל-דמוקרטים בישראל נוטים לסוציאליזם מיושן ואף רדיקלי, ואילו סוציאל-דמוקרטיה לדבריו היא תמיכה בשוק חופשי עם מעורבות ממשלתית מינימלית לצד מדיניות רווחה. במובן זה בלבד, מחשיב עצמו מואב סוציאל-דמוקרט.
מואב תומך באגרת גודש עבור הורדת העומס בכבישים, וממחקר שערך מואב עולה כי "הגודש בכבישים גורם להפסד של כ-50 מיליארד שקל מהתוצר השנתי של ישראל".
תפקידים
בשנת 2008 מונה מואב לחבר בוועדת החקירה הממלכתית בנושא הסיוע לניצולי השואה בראשות דליה דורנר.
מאפריל 2009 ועד אפריל 2010 שימש מואב כיועץ הכלכלי הבכיר של שר האוצר יובל שטייניץ.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל הצטרף כחבר בקבינט הקורונה האזרחי.
מואב היה חבר ומזכיר קיבוץ קליה. כיום מתגורר בתל אביב.
קישורים חיצוניים
הרצאות מצולמות
ראיונות
מאמרי דעה
יחסי ברוניי–קנדה
יחסי ברוניי–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים שבין סולטנות נגארה ברוניי דארוסלאם לבין קנדה. היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-7 במאי 1984 בעקבות הכרזת עצמאותה של ברוניי. היחסים בין המדינות הם יחסים טובים, שמתבססים בעיקר על שיתופי פעולה בתחומי הסחר וההשקעות. בשנת 2013, שתי המדינות חתמו על הסכם בדבר המיסים.
גת (משטח דריכה)
גת היא משטח הדריכה והתסיסה במתקן חקלאי מסורתי להפקת תירוש או יין מענבים.
יש המכנים בטעות בשם 'גת' מתקן לייצור שמן מזיתים ("גת שמנים", בשל שיבוש הביטוי העתיק "גד שמנים", מהמילים גדה=צד/מדרון ההר שעליו עצי זית), אולם הכינוי הנכון למתקן להפקת שמנים הוא אך ורק בית בד. מקור השם הוא בשורש "גתת" שפירושו לדרוך, לרמוס.
מבנה הגת
הגת היא משטח דריכה, בתוכו הונחו ענבים שהובאו מן הכרמים. מהגת עברה מערכת של צינורות או תעלות, שהובילה את התירוש אל מפלסים נמוכים יותר, עד בור איגום. את הענבים דרכו בגת ברגליים יחפות, כדי שסוליות הנעליים הקשות לא ירסקו את גרעיני הענבים, ויהפכו את התירוש והיין לבעלי טעם מר.
סוגים של גתות: (א) בסיסית – משטח דריכה-תסיסה ובור איגום. (ב) מורכבת - משטח דריכה-תסיסה, בור איגום ובאמצע בור שיקוע וסינון. (ג) משוכללת – כוללת גם תאי דריכה / תסיסה / אחסנה מסביב למשטח העבודה המרכזי. (ד) בית גיתות – מבנה דו מפלסי כשבמפלס העליון משטח הדריכה ולמטה משטחי התסיסה והאיגום.
יש מקומות שמוצאים גתות "תעשייתיות" עם מספר בורות איגום מחוברים. ברחובות נמצאה אחת מבתי הגיתות הגדולים: עשר בריכות בשלושה מפלסים. בחורבת קסטרא, דרומית לחיפה נמצאו בעיר אחת ארבע-עשרה גתות, ביבנה ובאושה.
התסיסה של התירוש ליין
עד שנות התשעים תמיד חשבו שדורכים על הענבים ואז מעבירים את התירוש לתסיסה ליין בבור האיגום. זה לא נכון כפי שהתברר בניסוי שערכו יהושע דריי מהמרכז לטכנולוגיה עתיקה בבנימינה עם כרמל מזרחי בספטמבר 1996 במערכת הגיתות באתר קסטרא בחיפה. הם רצו לבחון הפקת יין בגת עתיקה, כדי להבין את שיטות הייצור בתקופת התלמוד. נבחר בית גיתות שנשמר היטב, עם שבע גיתות סביבו. לאחר ביצוע פעולות תחזוקה הובאו למקום 3 טונות של ענבים מהזן קריניאן ופוזרו בשתי גתות. הגת הראשונה הוגדרה בתור "גת פקוקה" בה עברו הענבים "דריכה" עדינה והושארו בה לתסיסה. בגת השנייה, נדרכו הענבים זמן ארוך יותר והתירוש ירד לבורות האיגום ושם בוצעה התסיסה. זמן התסיסה נקבע לחמישה ימים על ידי מעבדות יקבי "כרמל מזרחי" אשר ביצעו בו בדיקות יום-יומיות.
התוצאות היו: בבור האיגום של הגת השנייה נוצר נוזל עכור ואפור שטעמו ירוד (50 ליטר). לעומת זאת בגת הפקוקה התירוש הפך ליין (1,500 ליטר) והיה צלול, אדום ואיכותי. המסקנה הייתה כי בעבר, היין הופק בהשהיית הענבים יחד עם הזגים והחרצנים לתסיסה בגתות ולא בבורות האיגום. בשיטה זו מפיקים יין מענבים עד היום בכפרי טוסקנה שבאיטליה, דרום צרפת ובקפריסין. סיבה משוערת לכך היא שבתהליך התסיסה נוצר חום רב, שמגיע עד 47 מעלות. במידה והטמפרטורה אינה מתפוגגת, מיץ הענבים מתקלקל ולכן חשוב - במיוחד בכמויות ענבים גדולות - להשאיר את התערובת במשטח רחב כדוגמת הגת הפקוקה ולא בור איגום עמוק שאינו משחרר מספיק חום מעומקו.
היין שהופק בגת הפקוקה על ידי ישו דריי, בוקבק, ונמצא ראוי לשתייה בטעימה שנערכה על ידי מבקר היין שגיא קופר והייננים גיל שצברג ואסף מרגלית בשנת 2015.
הגת בארץ ישראל
תעשיית הגתות בארץ ישראל הייתה מפותחת מאוד החל מימי קדם ועד המאה השביעית. בתקופה הביזנטית פרחה תעשיית היין בשל השימוש הפולחני הרב שעושים הנוצרים ביין. מתקופה זו שרדו אלפי גִּתּוֹת בכל ארץ ישראל, המתאפיינות במשטחי דריכה ענקיים המרוצפים בפסיפסים, מערכות ניקוז משוכללות, תאי אחסון ובורות איגום גדולים. דוגמאות לגתות ביזנטיות כאלה ניתן למצוא, למשל, בחורבת חכלילי בכניסה לבת עין שבגוש עציון; בכנסיית יוחנן בהרים שבעין כרם בירושלים; בחורבת דיר סמען שבשומרון ובכפר יעבץ שבשרון.
בעקבות הכיבוש הערבי של ארץ ישראל נהרסו במכוון אלפי גתות פעילות על ידי המוסלמים, שדתם אוסרת עליהם שתיית יין, ותעשיית היין שקעה. בעת החדשה התפתחה שוב תעשיית היין בארץ ישראל, אך הטכנולוגיה מאפשרת היום לבצע את רוב פעולת הריסוק והאיגום בעזרת מכונות. למרות זאת עוד ניתן למצוא גתות מסורתיות פעילות בכפרים ערביים-נוצריים בארץ יהודה ובגליל, וכן באתרי תיירות, כמו מרכז המבקרים בכפר עציון או בכפר התלמודי שבקצרין העתיקה.
מלאכת הפקת היין והתירוש בגת בדברי חז"ל
הגפן היא אחת משבעת המינים בהם השתבחה ארץ ישראל. חשיבותה הרבה, הן למאכל והן לטקסים יהודיים כמו קידוש והבדלה, הביאו לגידולה הנרחב, ולאזכורים רבים שלה ושל מלאכת הפקת מוצריה במשנה ובתלמוד. ממקורות אלה ניתן ללמוד על מלאכת הפקת היין והתירוש בגת הארצישראלית באותה עת.
המקורות מלמדים כי מבנה המתקנים החקלאיים להפקת תירוש ויין היה מורכב ושונה ממקום למקום: לעיתים הייתה הגת קטנה, והובילה לבור אחד, ולעיתים היה זה מתקן ציבורי, ששימש יותר מחקלאי אחד. כך למשל בתוספתא מסכת תרומות (פרק ג' משנה ז'): "גת אחת לשתי בורות, או שתי גתות לבור אחת; שתי גתות לשתי בורות...". כן מסופר כי הגת צופתה בחומר אטום לחלחול, כדי למנוע אובדן של תירוש. אחד החומרים ששימשו לכך היה זפת, כמתואר בתלמוד בבלי: "גת של אבן שזפתה עובד כוכבים". כדי למצות את המרב מהענבים, היו גתות בהן גלגלו החקלאים לאחר הדריכה אבני רחיים עגולות וכבדות, שנקראו 'עגולים', אך זאת רק לאחר פינוי התירוש שכבר נסחט מבורות האיגום, שכן ה'עגולים' ריסקו את הגרעינים והפיקו בשל כך תירוש פחות איכותי.
יחסי ליכטנשטיין–קזחסטן
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות ליכטנשטיין לבין רפובליקת קזחסטן כוננו רשמית לראשונה ב-31 בינואר 2007. בשנת 2017 הואמנה שגרירות קזחסטן בשווייץ על ליכטנשטיין ואיתה השגרירה ז'נאר אייצ'נובה.
הסחר שבין שתי המדינות הוא זניח ולרוב מסתכם בסכומי כסף פעוטים. בשנת 2015 הוערך הסחר הבילטרלי בין שתי המדינות ב-370,000 דולר אמריקאי כאשר הייצוא הקזחי לליכטנשטיין עומד על 16,500 דולר אמריקאי והייבוא הקזחי מליכטנשטיין עומד על 350,300 דולר אמריקאי.
ארכף צפון-אפריקני
ארכף צפון-אפריקני (שם מדעי: Petrosaltator rozeti) הוא מין ממשפחת הארכפיים החי בצפונה של אפריקה במרוקו, תוניסיה, אלג'יריה ולוב, והוא היחיד מבני קבוצת אפרותריה המצוי שם. בעבר השתייך לסוג ארכף, אך החל מ-2016 הוא משויך לסוג יחידי (Petrosaltator).
הארכפים עומדים על המשמר מפני טורפים ובורחים מפניהם בנתיבים בצמחייה בצורה עקלתנית ומבלבלת.
הארכפים נפוצים בתחום מחייתם ולא נשקפת להם סכנה.
שאקו (יחידת מידה)
שאקו (ביפנית: 尺) היא יחידת מידה קדומה לאורך, בה נעשה שימוש בסין וביפן, שאורכה כיום 0.33 מטרים בסין, 10/33 מטרים ביפן ו-0.371475 מטרים בהונג קונג.
השאקו התחלק ליחידות קטנות יותר שנקראו "צון" במנדרינית (寸) ובקנטונזית ו"סון" ביפנית.
ערכים כיום
בסין העממית הצ'י (מקבילו של השאקו) הוגדר בשנת 1984 כשקולה ל-1/3 המטר. בהונג קונג אורכה של היחידה הוא 0.371475 מטרים. יחידות אלה מכונות גם "רגל סינית" ו"רגל הונג קונגית".
ביפן, בשנת 1891 נעשה המעבר לשיטה המטרית והשאקו נקבע ל-10/33 מטרים (היינו 3.3 שאקו למטר). כך גם אורכו של השאקו בטאיוואן.
ערכים היסטוריים
אורך יחידת המידה השתנה לאור ההיסטוריה ונע בין 23.1 ל-32.3 ס"מ. סקר בריטי שנערך בשנת 1864 ציין כי השאקו מקביל ל-12.71 אינצ'ים שהם 32.28 ס"מ, אך לעיתים אורכו של השאקו היה 12.17 אינצ'ים (30.91 ס"מ).
ביפן, בטרם המעבר לשימוש בשיטה המטרית, היה אורכו של השאקו 35.5 ס"מ בשימוש רגיל, וכאשר מדדו אורכו של בד היה אורכו של השאקו 37.9 ס"מ (יחידה שכונתה "קוג'ירג'קו"). באדריכלות המסורתית היפנית נעשה שימש ביחידת השאקו, כאשר שישה שאקו היוו "קן" אחד, ועשרה שאקו היוו "ג'ו" אחד. ה"קן" שימש כיחידת המרחק בין עמודים בבניית מקדש בודהיסטי.
הצלב הדרומי
הצלב הדרומי היא קבוצת הכוכבים הקטנה ביותר, אבל גם בין המפורסמות ביותר. בעולם היא בדרך כלל נקראת "הצלב" בפשטות, אולם לפעמים היא נקראת "הצלב הדרומי" (כמו בעברית) כדי להבדילה מהצלב הצפוני - קבוצת ברבור. כיום היא נמצאת מעל קו האופק רק מדרום לקו רוחב 26 צפון. קבוצת הכוכבים גובלת בדרומה בקבוצת זבוב ובשלושת צידיה האחרים מוקפת בקבוצת קנטאור.
מאפיינים בולטים
מאחר שבשמי חצי הכדור הדרומי אין "כוכב דרום" (כמו "כוכב הצפון" בשמי חצי הכדור הצפוני. σ באוקטנט הוא הכי קרוב לקוטב, אבל חיוור מכדי לשמש לניווט), הכוכבים α בצלב דרומי ו-γ בצלב דרומי משמשים לעיתים קרובות למציאת הדרום. עקיבה אחר הקו שעובר דרך שני הכוכבים, למרחק של בערך פי 4.5 מהמרחק שבין הכוכבים, מביא לנקודה קרובה לקוטב השמימי הדרומי. נקודה זו נמצאת בקרוב במפגש של הקו האמור עם האנך שעובר דרך מרכז הקו המחבר את אלפא קנטאורי (α בקנטאור) והדר (β בקנטאור).
על אף הדעה הרווחת שהצלב הדרומי הופכי לדובה הגדולה, אין זאת כך: באזורים טרופיים, בין אפריל ליוני, ניתן לראות את הדובה הגדולה נמוך בצפון ואת הצלב הדרומי נמוך בדרום. קבוצת הצלב הדרומי הופכית לקבוצת קסיופאה. מדרום לקו רוחב 34° דרום ניתן לראות את הצלב הדרומי בשלמותו תמיד.
צופים חסרי ניסיון מזהים לפעמים בטעות את האסטריזם דמוי צלב, הנוצר מהכוכבים אוויור, אספידיסקה, δ במפרש ו-מרקב, כצלב הדרום, למרות שצירו הראשי הוא בכיוון דרום-מערב - צפון-מזרח וטעות זו עלולה לגרום לזיהוי שגוי של כיווני השמים.
הצלב הדרומי בדגלים
קבוצת הצלב הדרומי (כלומר חמשת הכוכבים הבולטים ביותר בה:α ,β, γ, δ ו-ε בצלב דרומי) מופיעה בדגלי מדינות רבות בחצי הכדור הדרומי: אוסטרליה, ניו זילנד (בלי ε), ברזיל (כמו גם בדגל מדינת המחוז גויאס), פפואה גינאה החדשה, וסמואה, ובמדינות והטריטוריות האוסטרליות ויקטוריה, טריטוריית הבירה האוסטרלית, הטריטוריה הצפונית ואיי קוקוס.
גרמי שמיים עמוקים
ערפילית שק הפחם שבקבוצת הצלב הדרומי, שהיא ענן של גז ואבק החוסמים את אור הכוכבים שמאחוריו, היא ערפילית הבליעה הבולטת ביותר בשמיים.
עוד גרמי שמים עמוקים בצלב הדרומי הוא הצביר הפתוח NGC 4755, הידוע גם כקופסת היהלומים וכצביר K בצלב דרומי, שהתגלה על ידי ניקולא לואי דה לאקאי ב-1751-1752. הצביר במרחק 7,500 שנות אור מכדור הארץ ומורכב מבערך 100 כוכבים בשטח של 20 שנות אור בערך.
היסטוריה
בגלל נקיפת ציר כדור הארץ, ניתן היה לראות את הכוכבים שמרכיבים את הצלב הדרומי מאגן הים התיכון בימי קדם, לכן הם היו מוכרים לאסטרונומים היוונים. עם זאת, לא התייחסו לכוכבים אלו כקבוצה נפרדת, אלא כאל חלק מקבוצת קנטאור.
סיווגה של הצלב הדרומי כקבוצת כוכבים נפרדת בדרך כלל מיוחס לאסטרונום הצרפתי אוגוסטין רויה ב-1679. עם זאת, הקבוצה הייתה ידועה בצורה זו עוד לפני כן.
פוטסדאמר פלאץ (מתחם מגורים ומשרדים)
פּוׁטסדאמֶר פְּלאץ הוא מתחם רחב-ידיים של מבני משרדים, מסחר ומגורים, שנבנה החל משנת 1993 על שטח בלב העיר ברלין, שנהרס כמעט כליל במלחמת העולם השנייה ונותר ריק בשל קרבתו לחומת ברלין. האזור, שנועד להיות המרכז החדש של העיר, פותח בידי מספר חברות מסחריות (בהתאם לתוכנית-על משותפת שיזמה עיריית ברלין) ובתכנונו השתתפו אדריכלים רבי-מוניטין, בהם הלמוט יאן, רנצו פיאנו וריצ'רד רוג'רס. המתחם נקרא על שם כיכר פוטסדאם ההיסטורית, שהשתרעה בשטחו.
היסטוריה
במקום שבו שוכן כיום המתחם השתרעו החל במאה ה-19 רובע טירגארטן (Tiergartenviertel) - שכונת מגורים אמידה, שזכתה לכינוי 'רובע המיליונרים - וכיכר פוטסדאם, שהייתה בשנות ה-20 למרכז של תרבות הפנאי בברלין. בשל קרבתו לקריית הממשל הנאצית נפגע האזור קשות בהפצצות בעלות הברית לקראת סוף מלחמת העולם השנייה ו-96 אחוזים מהבניינים בו נהרסו כליל. השטח נותר ריק גם בשנים הבאות, מכיוון שהיה באזור שעתידו לא ברור, בגבול בין שלושה מאזורי הכיבוש של בעלות הברית בברלין (האמריקני, הבריט והרוסי).
שבט אשר
שֵׁבֶט אָשֵׁר הוא אחד משבטי ישראל המוזכרים בתנ"ך. הוא נקרא על שם אבי השבט אשר, בנו השמיני של יעקב (השני מזלפה שפחת לאה).
פוטסדאמר פלאץ (מתחם מגורים ומשרדים)
היסטוריה
בעקבות הקמת חומת ברלין בשנת 1961 הפך השטח לאזור ספר של מערב ברלין, ואיש לא התעניין בפיתוחו. המצב השתנה בבת אחת עם נפילת החומה, כשהאזור הפך לפתע לאחד משטחי הבניה הנחשקים ביותר בכל אירופה - שטח ענקי, ללא מגבלות, בלב-לבה של העיר. פיתוחו של השטח נראה כדרך סמלית ומעשית כאחת לאיחודה המחודש של העיר ולאיחוי הצלקות שנותרו משנים של הפרדה.
שבט אשר
.
פוטסדאמר פלאץ (מתחם מגורים ומשרדים)
בניית המתחם
הפרלמנט העירוני, הסנאט של ברלין (Senat von Berlin), ארגן תחרות אדריכלית לפיתוחו המחודש של האזור. לתחרות ניגשו 17 מתחרים ובאוקטובר 1991 הוכרז הזוכה, משרד האדריכלים הגרמני הילמר וזאטלר.
שבט אשר
ברכת יעקב
בברכת יעקב לבניו בפרשת ויחי נאמר .
פוטסדאמר פלאץ (מתחם מגורים ומשרדים)
בניית המתחם
לאחר מכן, בחר הסנאט של ברלין לחלק את האזור לארבעה חלקים שכל אחד מהם נמכר למשקיע מסחרי אחר, אשר ניגש ליישם בחלק שקנה את תוכנית האב לבינוי של הילמר וזאטלר. בתקופת הפיתוח היה מתחם פּוׁטסדאמֶר פְּלאץ אתר הבנייה הגדול באירופה. אף שתוצאות פיתוח הכיכר מרשימות בגודלן, האיכות האדריכלית של התוצאה הסופית זכתה לשבחים ולביקורת כמעט באותה מידה.
מתחם דיימלר
החלק הגדול ביותר מבין ארבעת החלקים נמכר לחברת דיימלר-בנץ אשר שכרה את שירותיו של האדריכל האיטלקי הנודע רנצו פיאנו ליצירת העיצוב הכולל של תוכנית הבניה בתוך מגבלות תוכנית האב של הילמר וזאטלר. בגבולות התוכנית שהיתווה פיאנו קמו 19 בניינים שונים, בתכנון אדריכלים אחרים שעבדו בהתאם למרכיבי תוכניתו. אחד מהם היה ריצ'רד רוג'רס הבריטי, אשר ניגש לתחרות תכנון הכיכר כולה, אך לא זכה.
שבט אשר
משפחות השבט
שתי רשימות במקרא מונות שש משפחות מרכזיות לשבט: יִמְנָה, יִשְׁוָה, יִשְׁוִי ובְרִיעָה, כאשר מבריעה יצאו המשפחות חֶבֶר ומַלְכִּיאֵל. אך ברשימה של מפקד בני ישראל בערבות מואב חסרה משפחת 'ישוה'. שלוש הרשימות מזכירות את שרח בת אשר.
הלכות צבא
הלכות צבא הוא התחום ההלכתי שעוסק בהתנהגות הראויה בצבא ובמלחמה, ובקיום ההלכה כפי שהיא מתבטאת במסגרת הצבאית.
בחז"ל
בספרות חז"ל אין עיסוק רב בשאלת קיום ההלכה במסגרת הצבאית, אולם במסכת עירובין מובא רצף של הלכות הבאות להקל על היוצאים למלחמה: היתר לקחת עצים ללא חשש גזל, ופטור מנטילת ידיים, מעישור דמאי ומעירובי חצרות. (משנה עירובין א, י). בתלמודים מבואר שהלכות אלו נקבעו בשעה ש"חנו על הבאר", וככל הנראה מדובר במצור על החקרא במהלך מרד החשמונאים.
שבט אשר
סמלי השבט: אבן החושן והדגל
על פי הפירוש המקובל, אבן החושן המייצגת את השבט היא התרשיש.
פוטסדאמר פלאץ (מתחם מגורים ומשרדים)
מתחם דיימלר
בטקס תחילת העבודות באתר דיימלר-בנץ, ב-11 באוקטובר 1993, נכח ראש עיריית ברלין אברהרט דיפגן, ופתיחת האתר לקהל, בנוכחות נשיא גרמניה רומן הרצוג, הייתה ב-2 באוקטובר 1998.
שבט אשר
נשיאי השבט
במפקד הראשון מוזכר פגעיאל בן עכרן. במרגלים סתור בן מיכאל ובמפקד השני בסוף ספר במדבר אחיהוד בן שלומי.
הלכות צבא
באחרונים
שמאל|ממוזער|250px|ספר מחנה ישראל על הלכות צבא מאת [[רבי ישראל מאיר הכהן|החפץ חיים שחולק למתנדב היהודי לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה]] החפץ חיים חיבר ספר בשם "מחנה ישראל", שיועד לחיילים ששירתו בצבאות זרים באירופה. הספר כולל דברי מוסר ואמונה, וכן הלכות בסיסיות, בעיקר בדיני שבת ותפילה. כך נכתב בהקדמה:
במדינת ישראל
עם הקמת צה"ל בשנת 1948, ייסד הרב שלמה גורן את הרבנות הצבאית, ועמד בראשה עד שנת 1971. בתפקיד זה הקים את התשתית לשירות חיילים דתיים בצבא, כולל פסיקת הלכה בנושאים צבאיים. בין הספרים שיצאו בשנים אלו ניתן למנות שלושה מכרכי "משיב מלחמה", שו"ת בענייני צבא, מלחמה וביטחון, ואת "קובץ פסקי הלכות צבא" שיצא בשנת תשי"ט בהוצאת הרבנות הצבאית. הרב גורן עסק בסוגיות מורכבות, ובין היתר התיר עגונות, החל ממלחמת העצמאות ועד עגונות אח"י דקר ואח"י אילת.
ספרי הלכה צבאית נוספים הם שו"ת "כחיצים ביד גיבור" (ארבעה כרכים) של הרב אביחי רונצקי, שמונה לאחר מכן לתפקיד הרב הצבאי הראשי, שו"ת "קשרי מלחמה" (חמישה כרכים) של הרב אייל קרים, שעם כניסתו של הרב רונצקי לתפקיד הרב הצבאי הראשי מונה לראש תחום הלכה ברבנות הצבאית, ספר "בעמק ההלכה" של הרב זכריה בן-שלמה, שו"ת "מלומדי מלחמה" של הרב נחום אליעזר רבינוביץ', ספר "משא בהר" של הרב אברהם אבידן, "הצבא כהלכה" מאת הרב יצחק קופמן, ושו"ת "המורים בקשת" של הרב מישאל רובין.
פוטסדאמר פלאץ (מתחם מגורים ומשרדים)
מתחם סוני
חברת סוני רכשה את החלק השני בגודלו במתחם כיכר פוטסדאם כדי להקים בו את המטה החדש של החברה באירופה. מרכז סוני, אשר תוכנן על ידי האדריכל הלמוט יאן, הוא מבנה ענק של זכוכית ופלדה אשר מעליו חופה דמוית אוהל, המכסה על כיכר ציבורית שאורכה המקסימלי 102 מטר. את ההשראה לגג-האוהל שאב יאן מהר פוג'י ביפן. מבנה זה סוטה במידה ניכרת מתוכנית האב של הילמר וסאטלר לאתר זה. ב"מגדל הרכבת" (Bahntower) בגובה 102 מטר, על 26 קומותיו, שוכן מטה דויטשה באן, חברת הרכבת הלאומית של גרמניה.
הלכות צבא
במדינת ישראל
בין ספרי ההדרכה המעשית ניתן למצוא את "דיני צבא ומלחמה" של הרב שלמה זלמן מן-ההר, "הלכות צבא" של הרב זכריה בן-שלמה, "הצבא כהלכה" של הרב יצחק קופמן, "צבא כהלכה" של הרב יוסף צבי רימון ו"ספר הראל" של הרב אליעזר שנוולד. בשנים האחרונות מוציא מדור הלכה של הרבנות הצבאית חוברות בנושאים ספציפיים כמו הלכות חגים או חוברות הדרכה ליחידות השונות, כמו גם ספר בשם "תורת המחנה".
שבט אשר
נחלת השבט
נחלתו של שבט אשר הייתה בגליל המערבי ובמערב הגליל העליון ובאזור לבנון ונודעה כנחלה בעלת אדמה עשירה ופוריה.
פוטסדאמר פלאץ (מתחם מגורים ומשרדים)
מתחם סוני
מרכז סוני נפתח ב-14 ביוני 2000 בטקס רב-משתתפים, בנוכחות יושב ראש חברת סוני העולמית ובהשתתפות התזמורת הפילהרמונית של ברלין.
שבט אשר
נחלת השבט
בין ערי השבט: בטן, כבול, נעיאל, אכזיב ואכשף. האחרונה מוזכרת בספר יהושע:
.
פוטסדאמר פלאץ (מתחם מגורים ומשרדים)
בייסהיים
החלק השלישי בכיכר פוטסדאם הפך למרכז בייסהיים ובניינים סמוכים העומדים על אתר משולש בצורתו בצדו המזרחי של אברטטשטראסה. המתחם נבנה כולו במימונו העצמי של איש העסקים הגרמני, המיליארדר אוטו בייסהיים, בעליה של חברת הקמעונאות והסיטונאות מטרו.
פיונה אפל
פיונה אפל מקאפי מגארט (באנגלית: Fiona Apple McAfee Maggart; נולדה ב-13 בספטמבר 1977), הידועה בשם פיונה אפל, היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
פוטסדאמר פלאץ (מתחם מגורים ומשרדים)
פארק קולונאדן
החלק הרביעי בתוכנית הוא פארק קולונאדן, המורכב ממספר מבנים לאורך הצד המזרחי של אתר תחנת הרכבת פוטסדאם, במקביל לאתר דיימלר. מתחם זה שוכן במקום שבו ניצב האוס פאטרלנד.
מחלוקת
פרויקט פוטסדאמר פלאץ היה לסלע מחלוקת מעת תחילתו, ויש רבים המבכים את הדרך שבה פותח האזור ומוסחר. כך למשל, החלטת הסנאט של ברלין לחלק את השטח בין ארבעה משקיעים, בשעה שמספר רב של הצעות אחרות הוגשו לפיתוח, עוררה תהיות רבות. אף המחיר הנמוך יחסית שנדרשה חברת דיימלר-בנץ להפקיד כדי להבטיח את חלקה, עוררה שאלות במשרד המבקר הכללי של ברלין ובאיחוד האירופי בבריסל, דבר שגרם לדרישת תשלום נוספת מחברת דיימלר. היו אף מחאות באשר לאופן שבו מתכננת חברת דיימלר להשתמש בשטח, ואף שהיום מרכז קניות גדול (Potsdamer Platz Arkaden) הוא חלק ממתחם דיימלר, הדבר לא היה חלק מתוכנית הבינוי המקורית, ורק לאור מחאות הציבור דרש הסנאט של ברלין כי התוכנית תכלול את בנייתו. אף שמרכז קניות זה היה להצלחה מסחרית, רבים טוענים כי הוא פוגע באופי המקום וגורם ל"אמריקניזציה" של האזור.
על אף המחלוקות מושך מתחם פוטסדאמר פלאץ כ-70,000 מבקרים מדי יום עבודה, ו-100,000 מבקרים בימי סוף השבוע. חששות שהועלו בעת תכנון המקום, ולפיהן רחובות הרובע יהיו ריקים מאדם לאחר השעה 6:00 בערב, התבררו חסרי ביסוס. מרכז הקניות Arkaden, בשטח של כ-40,000 מ"ר, על 133 חנויותיו ומסעדותיו, מהווה מוקד משיכה מרכזי. במקום פועלים אף ארבעה בתי מלון גדולים וכן הקזינו הגדול באירופה (Spielbank Berlin).
המתחם היה למוקד משיכה לחובבי קולנוע. במקום פועלים שלושה מתחמי קולנוע ובהם 30 אולמות, כולל קולנוע IMAX וקולנוע המציג סרטים באנגלית, וכן אקדמיה לקולנוע ומוזיאון קולנוע. בכיכר פוטסדאם אף "התיאטרון בכיכר פוטסדאם" (Theater am Potsdamer Platz) ובו 1,800 מושבים, אשר בו אף מקרינים סרטים ובו מתקיים מדי שנה פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. בקומה תת-קרקעית מתחת לתיאטרון שוכן מועדון ריקודים פופולרי בשם Adagio Nightlife.
ב-1 במרץ 1992, לאחר שיפוץ כולל נפתחה מחדש בכיכר פוטסדאם תחנת הרכבת הפרברית (S-Bahn), וב-13 בנובמבר 1993 נפתחה מחדש תחנת הרכבת התחתית. מתחת לכיכר נבנתה תחנת רכבת תחתית נוספת, אולם לא הוחלט עדיין על השלמת הקו שיעבור בה והיא משמשת בינתיים כגלריה לאומנות. בשנת 2006 נפתחה במקום אף תחנת רכבת אזורית (Regionalbahnhof). קיימות תוכניות לחדש אף את תנועת הקרוניות החשמליות לכיכר פוטסדאם. קווי אוטובוס רבים משרתים את אזור הכיכר ובמקום נבנו כ-4,000 מקומות חניה, 2,500 מתוכם תת-קרקעיים.
מרתון ברלין המתקיים מדי שנה בסוף השבוע האחרון של חודש ספטמבר, עובר מאז 2001 בכיכר פוטסדאם. מובילי המרוץ חולפים בדרך כלל בכיכר כ-10 דקות לפני הגיעם לקו הגמר.
פיונה אפל
אפל החלה לעבוד על אלבומה השלישי בשנת 2002 ושיתפה פעולה פעם נוספת עם בריאון. עם זאת, היו דיווחים שאפל לא הייתה שמחה עם התוצאה ובחרה שלא להוציא את האלבום, מה שגרם למעריצים למחות נגד אפיק רקורדס, מתוך אמונה מוטעית שחברת התקליטים היא שמנעה את השקתו. האלבום, Extraordinary Machine, הופק מחדש ללא בריאון, יצא בשנת 2005 וזכה להצלחה. היא הוציאה את אלבומה הרביעי, ...The Idler Wheel, בשנת 2012 ויצאה בעקבותיו לסיבוב הופעות עולמי נרחב.
המנעד הקולי של אפל הוא קונטרה אלט. הסגנון המוזיקלי שלה מכיל אלמנטים של ג'אז, רוק אלטרנטיבי ופופ.
שנותיה הראשונות
פיונה אפל נולדה בניו יורק לזמרת דיאנה מקאפי ולשחקן ברנדון מגראט. לאפל אחות בשם מוד ואח למחצה בשם גארט. היא למדה לנגן על פסנתר בילדותה והחלה להלחין שירים משלה כשהייתה בת שמונה. בילי הולידיי ואלה פיצג'רלד השפיעו עליה מוזיקלית.
בגיל 12 נאנסה אפל באכזריות מחוץ לבית אמהּ שבמנהטן. לאחר מכן היא פיתחה הפרעת אכילה, מתוך כוונה להצר את גופה המתפתח, אותו ראתה כ"פיתיון".
1994–1998: תחילת הקריירה ו-Tidal
אפל החלה את דרכה בתעשיית המוזיקה בשנת 1994, כשקלטת דמו שלה המכילה את השירים "Never Is a Promise", "Not One of Those Times", ו-"He Takes a Taxi" הגיעה אל אנדי סלייטר, אחד ממנהלי סוני מיוזיק. היכולות הקוליות של אפל משכו את תשומת לבו של סלייטר והוא החתים אותה בחברת התקליטים.
בשנת 1996 יצא אלבום הבכורה של אפל, Tidal (בתרגום חופשי: גאות ושפל), דרך וורק רקורדס וקולומביה רקורדס. האלבום הגיע למקום החמישה עשר במצעד הבילבורד 200, מכר 2.7 מיליון עותקים והגיע למעמד פלטינה משולשת בארצות הברית. "Criminal", הסינגל השלישי מהאלבום, הפך ללהיט והגיע למקום העשרים ואחת המצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל זכה בפרס גראמי למופע הרוק הטוב ביותר לזמרת. סינגלים אחרים מ-Tidal היו "Shadowboxer", "Sleep to Dream " ו-"Never Is a Promise". אפל זכתה בפרס האמן החדש הטוב ביותר בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV בשנת 1997.
במהלך תקופה זו, אפל הקליטה את "Across the Universe" של הביטלס ואת "Please Send Me Someone to Love" של פרסי מייפילד עבור פסקול הסרט פלזנטוויל. היא ביטלה את עשרים ואחד המועדים האחרונים של סיבוב ההופעות של האלבום בשל.
1999–2002: ...When the Pawn והפסקה זמנית
האלבום השני של אפל, ...When the Pawn, יצא בשנת 1999. השם המלא של האלבום, When the Pawn Hits the Conflicts He Thinks Like a King What He Knows Throws the Blows When He Goes to the Fight and He'll Win the Whole Thing 'Fore He Enters the Ring There's No Body to Batter When Your Mind Is Your Might So When You Go Solo, You Hold Your Own Hand and Remember That Depth Is the Greatest of Heights and if You Know Where You Stand, Then You Know Where to Land and if You Fall It Won't Matter, 'Cuz You'll Know That You're Right, הוא שיר שכתבה אפל אחרי שקראה מכתבים שהופיעו ב"ספין" לגבי מאמר שהאיר אותה באור שלילי. האלבום הגיע למקום השלושה עשר במצעד הבילבורד 200. האלבום עם השם בן תשעים המילים נרשם בשנת 2001 בספר השיאים של גינס כאלבום בעל השם הארוך ביותר אי פעם שנכנס למצעד האמריקאי (עד לשנת 2007, אז עקף אותו אלבום בן מאה מילים של ההרכב Soulwax). האלבום, שהופק על ידי ג'ון בריאון, זכה לביקורות חיוביות מ"הניו יורק טיימס" ומה"רולינג סטון". האלבום לא הצליח מסחרית כמו אלבום הבכורה שלה, אך הגיע למעמד זהב מטעם RIAA ונמכר בלמעלה ממיליון עותקים בארצות הברית. הסינגל המוביל מהאלבום, "Fast as You Can", הגיע למקום העשרים במצעד הרוק המודרני של בילבורד והיה השיר הראשון של אפל שהגיע לטופ ארבעים במצעד הסינגלים הבריטי, שם הגיע למקום השלושים ושלושה. הסינגלים האחרים מהאלבום, "Paper Bag" ו-"Limp", לא זכו להצלחה.
לאחר שסיימה את סיבוב הופעות בתמיכתו של האלבום השני שלה בשנת 2000, עברה אפל ללוס אנג'לס והפסיקה את הקריירה שלה באופן זמני. בשנת 2002 הקליטה אפל עם ג'וני קאש גרסת כיסוי לשיר "Bridge over Troubled Water" של סיימון וגרפונקל שנכנס בסופו של דבר לאלבומו American IV: The Man Comes Around והיה מועמד לפרס גראמי לשיתוף הפעולה הטוב ביותר בקאנטרי עם שירה. היא גם שיתפה פעולה עם קאש בשיר "Father and Son" של קט סטיבנס, שנכלל באלבום האוסף של קאש, Unearthed.
2002–2010: Extraordinary Machine
האלבום השלישי של אפל, Extraordinary Machine, הופק במקור על ידי ג'ון בריאון. תהליך הקלטה של האלבום החל בשנת 2002 ונמשך עד מאי 2003. בשנים 2004 ו-2005, הודלפו לאינטרנט שירים מהאלבום. בהמשך הודלף האלבום כולו. קבוצת מעריצים הובילה קמפיין שהצליח להביא לכך שהאלבום יופץ באופן רשמי.
מייק אליזונדו, שניגן ב-...When the Pawn, הוחזר כמפיק שותף כדי להשלים את הרצועות עליהן התחיל לעבוד עם בריאון ואפל. ספין דיווח מאוחר יותר:. האלבום שופץ "מאפס" על ידי אליזונדו והופק בשיתוף עם בריאן קיהו. שניים מתוך אחד עשר השירים שהודלפו נותרו יחסית ללא שינוי, ונוסף שיר חדש אחד. Extraordinary Machine הגיע למקום השביעי במצעד הבילבורד 200 והיה מועמד לפרס גראמי עבור אלבום הפופ הווקאלי הטוב ביותר. האלבום הגיע למעמד זהב בארצות הברית, אך הסינגלים מתוכו, "Parting Gift", "O' Sailor", "Not About Love" ו-"Get Him Back", לא הצליחו להיכנס למצעדים. אפל יצאה לסיבוב הופעות לקידום האלבום בסוף 2005.
שבט אשר
השבט בארץ ישראל
השבט השתתף במלחמתו של השופט גדעון בן יואש במדיינים.
פיונה אפל
2011–הווה: ...The Idler Wheel
בסוף 2010 החלו דיווחים על כך שאפל מתכננת להוציא את האלבום הרביעי שלה באביב 2011. אפל החליטה לעכב את הוצאת האלבום עד 2012 והסבירה שהעיכוב נבע משום שהיא המתינה עד שחברת התקליטים שלה תמצא נשיא חדש כיוון שלא רצתה שהאלבום שלה ייפגע בשל חוסר הסדר בחברה. אלבום האולפן הרביעי של אפל, The Idler Wheel Is Wiser Than the Driver of the Screw and Whipping Cords Will Serve You More Than Ropes Will Ever Do, יצא ביוני 2012. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד הבילבורד 200. בביקורת של "אמריקן סונגרייטר" נכתב:. היא תרמה את השיר "Dull Tool" לפסקול הסרט הכל יחסים.
בשנת 2014, יצרה אפל את "Container", שיר הפתיחה של התוכנית הרומן.
ב-17 באפריל 2020, לאחר כשמונה שנים מיציאת אלבומה הקודם, הוציאה אפל את אלבומה החמישי, "Fetch the Bolt Cutters".
חייה האישיים
באמצע שנות התשעים יצאה אפל עם הקוסם דייוויד בליין, והייתה בקשר רומנטי עם פול תומאס אנדרסון, שביים כמה וידאו קליפים לאלבומה השני. היא יצאה עם הסופר והשחקן ג'ונתן איימס משנת 2007 עד סוף 2010. בשנת 2012, חשפה אפל כי נישאה עם צלם צרפתי לזמן קצר. ב-19 בספטמבר 2012 אפל נעצרה במחסום של משמר הגבול הפנימי בסיירה בלנקה, טקסס, והואשמה בהחזקת חשיש. החל משנת 2012, התגוררה אפל בלוס אנג'לס.
בריאיון למגזין "רולינג סטון" דיברה אפל על הפרעות האכילה שהיו לה ועל הרגלי הפגיעה העצמית שלה. בראיונות שלה לגבי הפגיעה העצמית שלה, פיונה טענה שכל הסיפור עבר דרמטיזציה מצד האנשים שכותבים עליה. היא סיפרה שהרבה אנשים פוגעים בעצמם ופעם אפילו קורטני לאב משכה אותה הצידה במסיבה כדי להראות לה את הצלקות שלה.
אפל היא טבעונית ותומכת בארגון PETA.
שבט אשר
אזכורים היסטוריים
חוקרים כדוגמת פרופ' יוחנן אהרוני מזהים את האזכור ברשימות הטופוגרפיות של סתי הראשון מסוף המאה ה-14 לפנה"ס של שבט "אסר" בכנען, כמכוון לשבט אשר הישראלי. כמו כן מזהים חוקרים את אזכורו של "קדג'רדי ראש אשר" בכנען בפפירוס אנאסטאזי א מימי רעמסס השני במאה ה-13 לפנה"ס, כמדבר על נשיא שבט אשר הישראלי.
בנוסף, יש המזהים את שמות בתי האב המופיעים בספר דברי הימים כשמות יישובים, כגון:"חַרְנֶפֶר בְּנֵי צוֹפָח" עם חירבת קאנפאר בנפת ג'וב ג'נין שבאזור לבנון. "שָׁמֶר בן חבר" זוהה עם היישוב שומר בנפת צידון. בהמשך הרשימה מופיעים שמות המזוהים עם שבטי הארמים, למשל - "יחבה (וְחֻבָּה)" זוהתה עם האלה החיתית-חורית חבת שמקור פולחנה שכן בארם, בעוד השם המקראי "סוּחַ" הוא תעתיק עברי לשם המדינה סוח היא מולדתו של אחד מרעי איוב הקרוי 'בלדד השוחי'.
לקריאה נוספת
נחלת אשר
מנהרות הברחה ברצועת עזה
מנהרות ההברחה של רצועת עזה הן מנהרות החפורות מתחת למחסום ההפרדה בין רצועת עזה למצרים, ומשמשות, מאז שנות ה-80 של המאה ה-20, את ארגוני טרור פלסטיני, סוחרים (כולל סיטונאים מרכזיים) וכנופיות להברחת אמצעי לחימה וסחורות ממצרים לרצועת עזה, ולהברחת אנשים בשני הכיוונים.
המנהרות מקשרות בין העיר רפיח המצרית למחנה הפליטים רפיח. מספרן של המנהרות מוערך, נכון לשנת 2014, במאות. המנהרות פעלו בתקופת שליטתו של צה"ל ברצועה, וממשיכות לפעול עד היום.
מנהרות רבות הותקפו ונהרסו על ידי צה"ל במבצע עופרת יצוקה ובמבצע עמוד ענן. ב-2013 נהרסו מנהרות הברחה רבות על ידי צבא מצרים, בעיקר בעקבות זליגת טרור מרצועת עזה לחצי האי סיני.
רקע
במהלך שיחות השלום, התעקשה מצרים שקו הגבול בין ישראל למצרים יעבוד בדיוק בתוואי הגבול הבינלאומי - קו עקבה רפיח, שנקבע 75 שנה לפני כן, בשנת 1906 בין האימפריות הבריטית והאימפריה העות'מאנית, מבלי להתחשב במציאות שהשתנתה בינתיים. העיר רפיח התפשטה על ומעבר לקו הגבול הבינלאומי ההיסטורי כבר החל מתקופת המנדט. ובמיוחד במהלך השנים שישראל שלטה ברפיח וצפון סיני (בין 1967 ל-1982), בנוסף הקימה ישראל שכונה חדשה לפליטי רפיח - שכונת קנדה, בצדו המצרי של הגבול. שטח השיפוט של העיר רפיח באותה עת היה 14,000 דונם. קו הגבול החדש חצה אותה לאורך 5 ק"מ והשאיר 20% מתושביה בצד המצרי, מאות בתים נבנו ממש על הגבול.
הקמת ציר פילדלפי והגדר לאורכו החלה בינואר 1982. עבודות ההקמה נמשכו עד אפריל 1983, במהלכם פונו ונהרסו 330 בתים, נוצרה רצועה ברחוב 40 מטר, נבנתה גדר מערכת אלקטרונית והוקם מעבר רפיח שסביבו 4 גדרות. תושבים רבים נשארו בצד המצרי, כולל תושבי שכונת קנדה, מצבם הכלכלי התדרדר במהירות מאחר שנותקו ממקורות הפרנסה שלהם. כבר עם הקמתה של הגדר נעשו ניסיונות חדירה רבים ותושבים היו זורקים אספקה ומוצרים מעבר לגדר. בעיתונות קיבלה הגדר את הכינוי "חומת ברלין של המזרח התיכון". בעקבות חלוקתה של רפיח והפרדתם של בני משפחה החלה חפירת מנהרות לצורך קשרים בין בני משפחות שהיו משני צידי הגבול, ועד מהרה הובן הפוטנציאל הכלכלי של המנהרות ונעשה בהם שימוש להברחת סחורות וסמים, וכך לראשונה תועדה מנהרה בשנת 1983. במהלך האינתיפאדה הראשונה החלו הגבלות על היתרי כניסה לישראל וכל העובר בין המעברים נדרש לקבל היתרי כניסה אישיים מהמפקד הצבאי בכל אזור.
לאחר הסכמי אוסלו נעשה שימוש במנהרות בין שטחי הרשות הפלסטינית למצרים מתחת לציר פילדפי, לצורך הברחת נשק כבד לרשות הפלסטינית, בניגוד להסכמי אוסלו. בנשק זה נעשה שימוש באירועי מנהרת הכותל ב־1996, ובעקבותיהם החל צה"ל במאמץ לאיתור המנהרות והריסתם.
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה החל מאמץ פלסטיני להרחבת מערך המנהרות, לצורך השגת תחמושת ונשק כבד. בתגובה על גילוי מנהרות ההברחה החלה ישראל להגביר נוכחות על הציר: חיל ההנדסה ופיקוד דרום הקימו את פלוגת צמ"ה עזה ("אבירי הפלדה") וצוות מיוחד שהוקדש ללחימה במנהרות ההברחה, וכוחות צה"ל ביצעו פעולות חישוף על מנת לגלות מטעני צד וגחון ופתחים של מנהרות הברחה.
כחלק מתוכנית ההתנתקות צה"ל נסוג מרצועת עזה בשנת 2005, כאשר ציר פילדלפי עבר לשליטת הרשות הפלסטינית. בחודש ינואר 2006, ארבעה חודשים לאחר שישראל השלימה את נסיגתו בעזה, החמאס זכה בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטיניות. ממצאי סקר שערכה אוניברסיטת א-נג'אח בשכם עלה כי כמעט 88 אחוזים מהפלסטינים תומכים בממשלת אחדות של החמאס עם כל הארגונים הפלסטינים בעקבות מהומות מעברים רבים נחסמו במהלך השנה ולאחר חודש יוני 2006, כאשר החייל הישראלי גלעד שליט נחטף על ידי חמושים הפלסטיני והוברח במנהרה, ישראל סגרה שוב את המעברים.
כחלק מהפסקת האש במבצע עופרת יצוקה, בתיווך בינלאומי, ישראל הגיע להסכם יחד עם ארצות הברית לפעול כנגד נתיבי ההברחה שבעזה. ההסכם חוזק במפגש בקופנהגן שנערך בפברואר 2009 עם פקידי ארצות הברית ומדינות אירופה. מצרים תחת פיקוח צבא אמריקאי התחייבה לבנות מחסום פלדה תת-קרקעי בעומק של עשרים וחמישה מטר לאורך גבולה עם עזה בתוך שנה.
העיר רפיח ממוקמת על גבול רצועת עזה ומצרים. בשל מיקומו האסטרטגי, אזור זה מאכלס מנהרות והוא בעל היסטוריה ידועה של הברחות.
מאפייני המנהרות
בתחילה יעודן העיקרי של המנהרות היה אספקת סחורה ובמרוצת השנים הפכו לתעשייה של ממש ולאמצעי משמעותי להברחות אנשים, פנימה והחוצה, וסחורות כגון מזון תרופות וביגוד, סיגריות, משקאות חריפים וסמים, חלקי מכוניות המורכבות מחדש ברצועת עזה, מכוניות שלמות שכבר הורכבו, דלק, בעלי חיים וחומרי בניה. אולם הם הפכו גם לנתיב לאספקת אמצעי לחימה שונים לארגוני טרור. לפי נתוני השב"כ, במהלך שנת 2007 קיבלה הזרוע הצבאית של חמאס חלק ניכר מתקציבה, המוערך בעשרות מיליוני דולרים, דרך המנהרות. הערכות לתקופות מאוחרות יותר על ידי גורמים אזרחיים ציינו כי כ-40% מהכנסות החמאס מגיעות באמצעות ההברחות מהמנהרות.
המנהרות נחפרות לרוב על ידי קבלנים עצמאיים, ממרתפי בתים או מטעי זיתים אל מתחת לגבול בעומק של כ-15 מטר, ועשויות להגיע לאורך של כקילומטר ויותר. זמן בניית מנהרה נמשך בין שבועיים לחודשיים. במקרים מסוימים בעלי הבתים שבפתחי המנהרה עשויים לקבל אחוזים מהרווחים מההברחות ואף פיצוי כספי במקרה שהמנהרה מתגלית והבית נהרס. כיום בעלי המנהרות מחויבים ברישיון הפעלה מעיריית רפיח, ובתשלום בגין חיבור לחשמל ומים, ובמקביל החמאס גובה מסים על הסחורות המוברחות ממצרים.
תהליך בניית המנהרות עבר תמורות רבות במרוצת השנים, והפך למורכב ומאורגן. יותר ויותר אנשים נהיו מעורבים במה שנהפך לאחד הענפים הרווחיים ביותר ברצועת עזה, ועל פי העיתון המצרי אל-אהראם מספרם מוערך כיום ב-70,000 איש. כיום מהנדסי חפירה קובעים את פתחי המנהרה, גודל המנהרה, עומקה ואורכה, תוואי המנהרה, בחינת תאימות סוג הקרקע, כלי החפירה החשמליים והידניים, מספר פועלים שיחפרו, הלוגיסטיקה החשאית של פינוי האדמה ודרכים נוספות למניעת גילוי המנהרה. מרבית המנהרות נחפרות באמצעות ילדים. חלק מהמנהרות מכילות מסועים חשמליים להעברת המטען המוברח, וקווי טלפון להתקשרות בין המבריחים.
הרווחים העצומים שעסקי ההברחות הניבו גרמו למתיחות ומאבקים אלימים בין החמולות והשבטים השונים ברצועה על השליטה בהברחות.
המנהרות משמשות לא רק להברחת אמצעי לחימה וסחורות, אלא גם למעבר של פעילי טרור בין רצועת עזה לחצי האי סיני. במספר פעמים, יצאו מחבלים מרצועת עזה, עברו דרך המנהרות של רפיח לסיני, ומשם (בסיוע מבריחים בדואים) חדרו לישראל דרך קטעים בגבול ישראל-מצרים בהם אין גדר הפרדה, וביצעו פיגועים. מסלול זה (רפיח-סיני-ישראל) מכונה על ידי מערכת הביטחון הישראלית בשם "ציר ה-ח'".
מסחר
המנהרות מנוהלות כעסקים, בעיקר על ידי משפחת אבו סמהדאנה ואבו ריש, שתיהן ממוצא בדואי. ההברחות מניבות רווחים של עשרות אלפי דולרים לכל העברה. עלות בנייתה ותפעולה של מנהרה ממוצעת היא כ-90,000 דולר, ועשוי להגיע עד 120,000 דולר. המחזור היומי לכל מנהרה גבוה במיוחד, ועשוי להגיע עד 700,000 ש"ח. ידוע על משקיעים רבים שהשקיעו כספם במנהרות והולכו שולל. מקורות מסוימים דווחו על קשר כלכלי למשפחת ערפאת. נטען לכאורה כי חלק מהמנהרות נשלטו על ידי אחד ממנגנוני כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית ברשותו של מוסא ערפאת, קרוב משפחתו של יאסר ערפאת. עד להתנקשות בחייו בידי פלג פלסטיני יריב ב-2005, רבים האמינו כי הוא קיבל אחוזים מרווחי ההברחות. לפי הערכות של העיתון "אל-אהראם", יש בעזה כ-1,000 אנשים עם הון של יותר ממיליון דולר, שמקורו בהפעלת המנהרות.
על פי אחד הדיווחים, מחיר הברחת אדם ממצרים לרצועת עזה הוא 1,000 דולר. מחירו של רובה קלשניקוב ברצועת עזה עשוי להגיע ל-1,000 דולר לעומת מחירו בצד המצרי שעומד על 320 דולר לערך. עלותו של כדור בודד ברצועת עזה הייתה 3 דולר לעומת 0.8 דולר בצד המצרי, אולם לאחר הפיכת החמאס, ותפיסת מאגרי הנשק של הפת"ח, המחירים צנחו.
בתקופת ההפיכה במצרים (2013) כאשר מצרים סגרה חלק ניכר ממנהרות ההברחה שר הכלכלה של החמאס הצהיר כי רצועת עזה הפסידה בחודש אחד כ-225 מיליון דולר. לטענת הגרדיאן העיתון נחשף למחקר חשאי אודות המסחר העובר במנהרות ההברחה, ולפיו 65% מהקמח, 98% מהסוכר ו-52% מהאורז של רצועת עזה מגיעים ממנהרות ההברחה.
ישראל
לשם חשיפת והריסת המנהרות הקים צה"ל צוות של חיילים מחיל ההנדסה הקרבית שפעל בנושא. בשנת 2003 הוכפף צוות המנהרות לפלוגת הצמ"ה והמנהרות של אוגדת עזה, "אבירי הפלדה", ותחת פיקודו של אביב חקאני פיתח אמצעים ושיטות לחיפוש והריסת מנהרות. חלק מהשיטות פותחו על ידי חברת תמר חבלה. את המנהרות חשפו כלי צמ"ה ממוגנים ולוחמי הצוות, והן הושמדו באמצעות חומר נפץ שנישא בנגמ"שים. הצוות פעל תחת ירי כבד מצד הבתים של העיר רפיח ובתגובה לכך הרסו דחפורי D9 משוריינים מספר רב של בתים שנשקו לציר ושימשו כעמדות ירי או ככיסוי למנהרות.
ההצדקה או המניע להריסת בתים על ידי צה"ל במבצע נבעו מהרתעה, המושגת באמצעות פגיעה במסייעים לאלו שהוציאו לפועל, הריסת תשתיות טרור כגון מעבדות חבלה, מפקדות, מחסני נשק, מקומות מסתור, עמדות שולטות ויצירת מעבר לכלים משוריינים.
בין ספטמבר 2000 לבין מאי 2004 התגלו ונהרסו, על ידי צה"ל, 90 פתחי מנהרות שהובילו לכמה מנהרות המקשרות בין מצרים ורצועת עזה.
לצד הפעילות היומיומית לחשיפת והשמדת מנהרות ערך צה"ל גם מספר מבצעים גדולים באזור ציר פילדלפי לחשיפת מנהרות וניטרול מחבלים שאיימו על הכוחות בשטח. אחד מהמבצעים הצבאיים להריסת מנהרות אלו ופגיעה בתשתית הטרור בעזה היה מבצע קשת בענן.
בעקבות אסון הנגמ"שים הפך צוות המנהרות ליחידה מיוחדת, סמו"ר, שפועלת תחת יהל"ם, יחידת העלית של חיל ההנדסה הקרבית. סמו"ר זכתה להכשרה הנדסית מסודרת, תקציב נדיב יותר וגישה לאמצעים מיוחדים כגון רובוטים לסריקת המנהרות ועוד. במקביל הצטיידה אבירי הפלדה (פלוגת הצמ"ה של אוגדת עזה) בדחפורי D9R עם מיגון כלוב נגד ירי נ"ט, חודר קוני לאיתור מנהרות וחללים בקרקע, טרנצ'ר - מכונה לחפירת תעלות שלבסוף לא נכנסה לשימוש עקב חוסר התאמה, מקדחי בורות (דרילרים) ועוד.
ארגוני זכויות אדם, כגון אמנסטי אינטרנשיונל, המתנגדים להריסת הבתים מאשימים שההריסה נובעת ממניעים שאינם הגנתיים: עונש קולקטיבי, הענשת פלסטינים חפים מפשע "בעבירות שהיא או הוא לא ביצע באופן אישי". לפי האו"ם, כ-1,500 בתים נהרסו על ידי צה"ל באזור רפיח בלבד בין השנים 2000 ל-2004.
במהלך מבצע עופרת יצוקה, ב-7 בינואר 2009 הורה צה"ל לתושבים ברפיח, בקרבת ציר פילדלפי, לפנות את בתיהם, לקראת תקיפה של בתים המשמשים את מערכת מנהרות ההברחה. לאחר מכן נערכה מתקפה אווירית נרחבת, שבמהלכה נהרסו 20 בתים. כן נערכו תקיפות רבות של המנהרות עצמן, במהלך המבצע ואף לאחריו.
גם במבצע עמוד ענן, ובמבצע צוק איתן תקפה ישראל והרסה מנהרות רבות.
תקופת הנשיא חוסני מובארכ
בשנים 2009–2010 חשפו כוחות הביטחון המצריים מחסנים רבים של סחורות ואמצעי לחימה בצד המצרי, מילאו מנהרות בגז והחמירו את הבדיקות במחסומים הפזורים ברחבי מדבר סיני. בסוף שנת 2009 נודע על פרויקט של המצרים בשיתוף חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית להחדרת לוחות ענק לעומק האדמה, עד 18 מטר, לאורך הגבול שאורכו כ-11 קילומטר, פרויקט שהפך לימים לגדר ההפרדה בין מצרים לרצועת עזה. על פי דיווחים שונים הלוחות עשויים מחומר מתכתי החסין בפני חיתוך באמצעים שונים. אולם במאי 2010 דווח שמחסום הפלדה המצרי נפרץ ואינו מצליח לשים קץ להברחות. על פי דיווחים חיילים מצרים רבים נהרגו במהלך עימותים עם מפעילי המנהרות, הפעילות המצרית הביאה להרוגים רבים בקרב מפעילי המנהרות.