cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
היפודרום
ה"אמפיתיאטרון" שבנה הורדוס - מבנה שעשועים רב-תכליתי
צורת ה"אמפיתיאטרון" של הורדוס דומה לזו של היפודרום, דוגמת אלה שנחשפו ביריחו, בשכם ובג'רש. על-סמך מיקומו, צורת בנייתו, הנוף הנשקף ממנו ותאריך בנייתו ניתן לקבוע ללא ספק, שזהו המבנה שמתאר יוסף בן מתתיהו. מן התיאורים השונים ניתן לראות, כי בימיו של הורדוס לא הייתה הבחנה ברורה בין המבנים שאנו מכנים היום "אמפיתיאטרון" ו"היפודרום". המונח "אמפיתיאטרון" שמשתמש בו יוסף בן מתתיהו הוא כוללני, ואינו תואם את האמפיתיאטרון הרומי התקני. במבני השעשועים שנקראו בתקופת הורדוס בשם "אמפיתיאטרון", הן על ידי יוסף בן מתתיהו והן על ידי אחרים, התנהלו פעילויות מגוונות, וביניהן גם תחרויות ספורט ומרוצי-סוסים ומרכבות. בחגיגות שקיים הורדוס לכבוד הקיסר אוגוסטוס בצמד מבני השעשועים שבירושלים הוצגו מחזות ונערכו תחרויות התעמלות והתגוששות, מרוצי מרכבות רתומות לסוסים, מרוצי-סוסים ואף קרבות בין בני-אדם שנידונו למיתה ובין חיות. בחגיגות שערך הורדוס בקיסריה לרגל סיום בנייתה (שנת 10 לפני סה"נ) נכללו הצגות, מופעי ספורט, קרבות גלדיאטורים, משחקי ציד ומרוצי סוסים ומרכבות.
במשך יותר ממאה שנה היה ה"אמפיתיאטרון" של הורדוס מבנה רב-תכליתי, ואילו במאה השנייה חל בו שינוי משמעותי. חלקו הדרומי של המבנה הופרד מן החלק הצפוני באמצעות קיר מעוגל, שנבנה במרחק של כ-130 מ' מצפון לפתח שבקצה העגול הדרומי. המבנה המוקטן שימש עתה רק למטרה אחת: קרבות גלדיאטורים ומשחקי ציד, והוא מילא תפקיד של אמפיתיאטרון רומי. אין ספק, שחללים אלה מילאו תפקיד בהפעלת אמפיתיאטרון, אולי להחזקת החיות לפני המופעים, בדומה לחללים שבכל אמפיתיאטרון רומי תקני, כגון בקולוסאום ברומא ובאמפיתיאטרום שנחשף בבית גוברין. קיצור ה"אמפיתיאטרון" של הורדוס נעשה במקביל לבנייתו של היפודרום גדול יותר בחלק המזרחי של קיסריה.
התופעה הזאת של קיצור היפודרום והפיכתו לאמפיתיאטרום אפשר למצוא גם בהיפודרומים נוספים שנחשפו בארץ-ישראל, כגון גרש, בית שאן ושכם. ה"אמפיתיאטרון" של הורדוס שנחשף בקיסריה היה בעל הזירה הגדולה ביותר. קיסריה הקדימה את הערים הנ"ל, הן בהקמת היפודרום- ה"אמפיתיאטרון" של הורדוס- הן בקיצור המבנה ובהפיכתו לאמפיתיאטרום רומי בעל מבנה סגלגל. חפירות מבני השעשועים בגרש, בבית שאן ובשכם העלו, כי השינוי מהיפודרום לאמפיתיאטרום נעשה המאה השלישית לספירת הנוצרים. ע"פ פורת, אין בידנו מידע אם השינוי נעשה בעקבות שינויים ודרישות של קהל הצופים או בגלל המשבר הכלכלי של אמצע המאה השלישית לספירת הנוצרים.
בראשית המאה השלישית פסק השימוש במבנה השעשועים המקוצר שהותקן בחלקו הדרומי של ה"אמפיתיאטרון" של הורדוס. המבנה ניטש ומולא בעפר ובאשפה, ובתקופה הביזנטית נבנו במקום בתים ומיתקנים. נראה כי הסיבה העיקרית לשינוי הייתה בנייתו של אמפיתיאטרון תקני לקרבות גלדיאטורים ומשחקי ציד בצפון-מזרח העיר, שהוא האמפיתיאטרון שגלה רייפנברג.
היפודרומים מפורסמים
ההיפודרום של קונסטנטינופול הוא היפודרום אשר שימש כמרכז הספורט והתרבות של קונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית. ההיפודרום שימש למרוצי מרכבות ומרוצי סוסים - שהיו ספורט נפוץ וחלק מתרבות הפנאי בתקופות ההלניסטית, הרומאית והביזנטית. לאורך כל התקופה הביזנטית היה ההיפודרום מרכז התרבות והחברה של העיר.
בעיר מוסקבה מתקני ספורט רבים - בעיר 63 אצטדיוני ספורט נוסף על 8 מגרשי כדורגל ו-8 אולמות אתלטיקה. בנוסף ממוקמים בעיר 40 מתחמי ספורט ובהם 24 מגרשי החלקה על הקרח ו-7 מסלולי מרוצי סוסים (הגדול שבהם ההיפודרום המרכזי של מוסקבה אשר נוסד בשנת 1834
ההיפודרום בתסלוניקי ידוע כזירה של מרחץ דמים אשר מתוארת בידי גיבון בשנת 390 לספירה, כאשר הקיסר תאודוסיאוס הכניס לזירה בין 7000-15,000 איש אשר הומתו במסווה של משחקים כעונש על הרצח של שר הצבא.
קרב אנציו
קרב אנציו הוא סדרה של קרבות שהתנהלו באיטליה באזור אנציו שמדרום לרומא, מ-22 בינואר עד 5 ביוני 1944, כחלק מהזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה.
הקרב החל בנחיתה של כוחות אמריקאים ובריטים בחוף אנציו ב-22 בינואר 1944. מטרת הנחיתה הייתה לאגף מצפון את הכוחות הגרמנים אשר היו מבוצרים ב"קו החורף" ומנעו מבעלות הברית להתקדם צפונה אל רומא. הנחיתה אכן הפתיעה את הכוחות הגרמנים, והכוחות הנוחתים נתקלו בהתנגדות מועטה, אולם מפקד הכוחות הנוחתים, מייג'ור גנרל ג'ון לוקאס, חשש מפני מתקפת נגד גרמנית, ולא התקדם במהירות אל ההרים השולטים על אזור החוף. כתוצאה מכך הצליחו הגרמנים להתבסס על רכסי ההרים, ובעלות הברית נדחקו לשטח קטן בקרבת החוף מבלי יכולת לפרוץ החוצה.
רקע
המערכה באיטליה החלה ביולי 1943, עת נחתו כוחות בעלות הברית בסיציליה במסגרת "מבצע האסקי" וכבשו את האי עד 17 באוגוסט. בתחילת ספטמבר 1943 נחתו כוחות בריטים ואמריקאים בפיקוד גנרל הרולד אלכסנדר בסלרנו וטאראנטו שבדרום איטליה (המבצעים אוואלאנש וסלפסטיק) והתבססו באזור. כוחות בעלות הברית החלו להתקדם צפונה לעבר רומא.
הגרמנים, בפיקודו של גנרל-פילדמרשל אלברט קסלרינג, מפקד הכוחות הגרמנים באיטליה, ניצלו את פני השטח ההרריים כדי לבנות מספר קווי הגנה לרוחב איטליה. שורת קווי ההגנה מדרום לרומא נודעו בשם "קו החורף", כשהעיקרי שבהם היה "קו גוסטב". התקדמות בעלות הברית נעצרה באזור קו גוסטב, שנמתח ממזרח למערב מספר קילומטרים מדרום למונטה קאסינו, מצפון לנהר גריליאנו.
התוכניות להנחתת כוחות בעורף הגרמנים כדי לסייע בפריצת קו גוסטב נהגו מספר חודשים לפני 1944. באוקטובר 1943 תכנן הגנרל הרולד אלכסנדר, מפקד כוחות בעלות הברית באיטליה, מבצע שכלל הנחתת חמש דיוויזיות, אולם לארמייה החמישית חסרו חיילים ונחתות למבצע נחיתה שכזה. בדצמבר 1943 הגה וינסטון צ'רצ'יל את רעיון הנחיתה באנציו, בזמן שהחלים מדלקת ריאות קשה במרקש. תוכניתו הייתה להנחית שתי דיוויזיות באנציו ולהתקדם צפונה לכיבוש רומא. בינואר החל צ'רצ'יל לדחוף את מפקדיו לתכנן את המבצע, אשר כונה "מבצע שפת הים" (Shingle).
קו החוף באנציו מוקף ברכסי הרים: מדרום וממזרח נמצאים הרי לאציו (Monti Laziali), ומצפון להם גבעות אלבן (Alban Hills) המהווים שטח קשה למעבר, כאשר הדרך מאנציו צפונה לרומא מישורית יחסית. בין הרי לאציו לגבעות אלבן ישנה פתחה המאפשרת מעבר לפנים היבשת ולאחריה נמצא כביש מספר 6, המוביל מנאפולי, דרך עמק הלירי ואזור קאסינו, לרומא. תפיסת כביש 6 תנתק את הכוחות הגרמנים הנלחמים במונטה קאסינו.
תוכנית הקרב
ההוראות שקיבל מארק קלארק, מפקד הארמייה החמישית האמריקאית, מהרולד אלכסנדר היו לנחות בחוף באזור רומא ולאיים מאחור על הקורפוס ה-14 הגרמני אשר לחם במונטה קאסינו. למרות זאת, ההוראות שהעביר קלארק לג'ון לוקאס, מפקד הקורפוס השישי האמריקאי, היו לנחות בחוף אנציו, לתפוס את גבעות אלבן ולהיות מוכן להתקדם לעבר רומא. בנוסף, לקלארק ולוקאס לא היה אמון בתוכניות המבצע ובמפקדיהם. הם האמינו כי לתוכנית הנחיתה נדרשו שני קורפוסים לפחות. לוקאס אף כתב ביומנו כי מבצע הנחיתה מזכיר את הנחיתה הכושלת בגליפולי אשר נהגתה גם כן על ידי צ'רצ'יל.
אחת הבעיות בתכנון הקרב הייתה השימוש בנחתות. הנחתות תוכננו לשמש במבצע העיקרי שתוכנן ל-1944, הפלישה לנורמנדי, והאמריקאים חששו כי שימוש בהם באנציו עלול לעכב את הנחיתה בנורמנדי. לבסוף הוסכם כי הנחתות שישמשו לנחיתה באנציו יוחזרו עד 5 בפברואר.
בעיה נוספת הייתה כמות נחתות הטנקים. בתחילה הוקצו נחתות טנקים בכמות שמספיקה לדיוויזיה אחת, אולם מאוחר יותר, בעקבות התערבותו של צ'רצ'יל, הוקצו נחתות טנקים בכמות מספקת להנחתת שתי דיוויזיות.
כוחות בעלות הברית לנחיתה כללו שתי דיוויזיות חי"ר: הדיוויזיה הראשונה הבריטית בפיקוד רונלד פני, והדיוויזיה השלישית האמריקאית בפיקוד לוסיאן טראסקוט. כוח ריינג'רים בסדר גודל חטיבתי תוכנן לנחות בנמל אנציו. בסך הכל כללו הכוחות הנוחתים כ-40,000 חיילים, 5,000 רכבים 238 נחתות וכ-90 ספינות. הערכות המודיעין של בעלות הברית העריכו כי באזור נמצאות 5-6 דיוויזיות גרמניות.
הנחיתות והקרבות הראשונים
הנחיתה בחופי אנציו החלה ב-22 בינואר 1944. בניגוד לצפוי, הכוחות הנוחתים כמעט ולא נתקלו בהתנגדות ועד חצות נחתו 36,000 חיילים בחופים. הדיוויזיה הראשונה התקדמה כ-3 ק"מ מהחוף, הדיוויזיה השלישית חדרה לעומק של 5 ק"מ, וכוחות הריינג'רס כבשו את נמל אנציו. 13 חיילי בעלות הברית נהרגו בנחיתה וכ-200 גרמנים נלקחו בשבי.
לאחר הנחיתה המשיך ג'ון לוקאס, מפקד הקורפוס השישי, להנחית עוד ועוד חיילים וציוד בראש הגשר הקטן, במקום להמשיך לפנים היבשת כדי לסגור על הכוחות הגרמניים שלחמו במונטה קאסינו, כפי שציפו ממנו מפקדיו. עד 30 בינואר נחתו בראש הגשר שתי דיוויזיות אמריקאיות נוספות, ובסך הכל כוחות בעלות הברית בחופי אנציו מנו כ-69,000 חיילים וכ-200 טנקים. מולם עמדו כ-71,000 גרמנים.
עם היוודע דבר הנחיתה בליל 22 בינואר, החלו הגרמנים להזרים כוחות לאזור אנציו. בנוסף ליחידות שהיו באזור, הופנו לאנציו גם מספר דיוויזיות אשר היו בעתודה בקו גוסטב, וב-24 בינואר היו לגרמנים למעלה מ-40,000 חיילים בעמדות הגנתיות. שלושה ימים לאחר הנחיתה, היה ראש הגשר שתפסו בעלות הברית באנציו מוקף מכל עבריו. דיוויזיית הצנחנים הרביעית הגרמנית נמצאה ממערב לראש הגשר, דיוויזיית הפאנצרגרנדיר השלישית נמצאה במרכז בקדמת גבעות אלבן, ודיוויזיית הפאנצר הראשונה הרמן גרינג ממזרח. לבקשתו של קסרלינג נשלחו מספר דיוויזיות נוספות מאיטליה, צרפת ויוגוסלביה. קסרלינג תכנן לתקוף את ראש הגשר ב-28 בינואר, אולם נאלץ לדחות את המתקפה ל-1 בפברואר.
המאמץ הראשי אל סיסטרנה כלל את הדיוויזיה השלישית האמריקאית אשר התקדמה כ-5 ק"מ אך לא הצליחה לכבוש את העיר. שני גדודי ריינג'רים אשר התקדמו אל העיר בחסות החשכה התגלו באור היום ונמחקו כמעט לגמרי: 761 ריינג'רים נהרגו או נשבו, ורק 6 ריינג'רים הצליחו לחזור חזרה. במקביל, תקפה הדיוויזיה הראשונה הבריטית את קמפולאונה אולם נכשלה גם כן בניסיון לתפוס את העיר. ההתקפה יצרה מבלט חשוף בקו ההגנה של בעלות הברית.
ב-3 בפברואר פתחו הכוחות הגרמנים, אשר מנו בשלב זה כ-100,000 חיילים בשני קורפוסים, במתקפת נגד על המבלט באזור קמפולאונה. בשעות הבוקר ב-4 בפברואר היו הגרמנים קרובים לכיבוש המבלט, אולם הבריטים הצליחו להחזיק מעמד לאחר שהחישו לאזור תגבורת. ב-7 בפברואר חידשו הגרמנים את המתקפה ולאחר קרבות קשים הצליחו עד 10 בפברואר להדוף לגמרי את הכוחות הבריטים מהמבלט.
ב-16 בפברואר פתחו הגרמנים במתקפה נוספת. שני הצדדים ספגו אבדות כבדות והמתקפה הגרמנית נבלמה עד 20 בפברואר.
צ'רצ'יל הביע את מורת רוחו ממה שראה כפאסיביות של לוקאס, ולחץ על אלכסנדר להביא לפריצת ראש הגשר. ב-22 בפברואר הורה מארק קלארק על חילופי מפקדים בקורפוס השישי: לוקאס הודח ונשלח לארצות הברית, ובמקומו מונה לוסיאן טראסקוט, שהיה מפקד הדיוויזיה השלישית.
ההכנות למבצע "נזר"
בעקבות שחיקת הכוחות נטשו שני הצדדים את היוזמות ההתקפיות והתמקדו בהגנה, תוך שיקום הכוחות והכנות לקראת ניסיון התקפה מחודש באביב. עד מאי 1944 ההתנגשות בין הכוחות כללה בעיקר קרבות ארטילריה לצד קרבות מזדמנים בהיקף קטן. קסרלינג הורה לכוחותיו להיערך בקו הגנתי חדש, קו הקיסר ("Caesar C line") שנמתח לרוחב איטליה מדרום לרומא.
במקביל, תכנן הרולד אלכסנדר, מפקד כוחות בעלות הברית באיטליה, מתקפה גדולה שתערך בחודש מאי. התוכנית, שנקראה מבצע נזר, כללה מתקפה גדולה של כוחות בעלות הברית על קו גוסטב (הקרב הרביעי במונטה קאסינו). במקביל למתקפה במונטה קאסינו, תוכננה מתקפה באנציו, במטרה לפרוץ את קווי ההגנה של הגרמנים, להתקדם מזרחה וללכוד את כוחות הארמייה העשירית הגרמנית הנסוגים ממונטה קאסינו צפונה, על כביש 6.
למרות תוכניתו של אלכסנדר אשר דרשה מהקורפוס השישי להתקדם לפנים היבשה, הורה מארק קלארק, מפקד הארמייה החמישית האמריקאית, ללוסיאן טראסקוט, מפקדו החדש של הקורפוס השישי להכין מספר תוכניות חלופיות ולהיות מוכן לעבור מתוכנית לתוכנית בתוך 48 שעות. טראסקוט עבד עם מטהו על בניית התוכניות. התוכנית הראשונה, מבצע באפלו, נועדה לתקוף צפון-מזרחה לכיוון סיסטרנה, ומשם במעבר הצר בין גבעות אלבן להרי לאציו, במטרה לנתק את כביש 6 באזור העיירה ולמונטונה (Valmontone). מבצע צב (Turtle) תוכנן כשהמאמץ העיקרי הוא צפונה אל קמפולאונה, עבור בעיר אלבנו (ממערב לגבעות אלבן), ומשם אל רומא. ב-5 במאי בחר אלכסנדר בתוכנית באפלו כדי לנתק את הארמייה העשירית הגרמנית.
למרות זאת, קלארק היה נחוש בדעתו כי יש לתקוף ישירות את רומא. ב-6 במאי הורה לטראסקוט להיות מוכן לביצוע מבצע צב בנוסף למבצע באפלו.
מבצע נזר והפריצה מראש הגשר
מבצע נזר החל ב-11 במאי 1944 בהתקפה גדולה בגזרת מונטה קאסינו. המתקפה כללה ארבעה קורפוסים אשר תקפו את הקו הגרמני. ב-17 במאי תקף הקורפוס הפולני את מנזר מונטה קאסינו, וב-18 במאי עלו הפולנים לראש הגבעה לאחר שהכוחות הגרמנים החליטו לנטוש את קו ההגנה ולסגת לאחור כ-15 ק"מ, לקו היטלר. ב-23 במאי תקפו ארבעת הקורפוסים של בעלות הברית את הגרמנים בקו היטלר ועוד באותו היום הצליחו לפרוץ אותו. כוחות הארמייה העשירית הגרמנית החלו לסגת צפונה על כביש 6.
ב-23 במאי החלה גם ההתקפה של ראש הגשר באנציו. בשעה 5:45 בבוקר החלה ההרעשה הארטילרית על הקווים הגרמנים. לאחר מכן החלה ההתקפה של בעלות הברית אשר כללה טנקים, חי"ר וסיוע אווירי. בגזרה המרכזית, לכיוון ולמונטונה, לחמו שלוש דיוויזיות אמריקאיות: הדיוויזיה הראשונה, השלישית, וה-45 מול שתי דיוויזיות גרמניות (דיוויזיות 362 ו-715).
הלחימה בימים הראשונים הייתה קשה ביותר. הדיוויזיה השלישית האמריקאית איבדה כ-950 חיילים, המספר הגבוה ביותר ביום אחד לדיוויזיה אמריקאית בכל מהלך המלחמה, בעוד הדיוויזיה הראשונה איבדה 100 טנקים. דיוויזיה 362 הגרמנית איבדה כ-50% מכוחה.
קסרלינג העריך כי מטרת המתקפה היא לחסום את כביש 6 והורה לדיוויזיית הרמן גרינג לתגבר את החזית ולנוע מליבורנו לולמונטונה.
בצהרי 25 במאי הצליחו כוחות הדיוויזיה השלישית לכבוש את סיסטרנה לאחר קרב קשה מבית לבית והמשיכו להתקדם אל עבר וולטרי (Velletri), בכניסה למעבר הצר בין גבעות אלבן להרי לאציו. במהלך הקרב על סיסטרנה כיתה שמנתה 10 חיילים בפיקודו של סמל סילבסטר אנטולק נקלעה למארב גרמני שכלל מקלעים וצלפים. אנטולק הסתער לבדו על היורים, חטף שלוש פגיעות אך הצליח להכניעם. בהמשך אותו יום אנטולק נפל בהסתערות נוספת. על מעשיו באותו הקרב אנטולק אוטר במדליית הכבוד.
יחידות מהדיוויזיה הראשונה הגיעו למרחק של כ-5 ק"מ מולמונטונה ונתקלו בכוחות מדיוויזיית הרמן גרינג שהגיעה לאזור. הקורפוס השישי האמריקאי איבד כ-3,300 נפגעים בשלושת ימי הלחימה, אך מבצע באפלו פעל לפי התוכנית וטראסקוט היה משוכנע כי כוחותיו יוכלו ביום הבא להגיע לכביש 6. בשעות הערב של 25 במאי הורה קלארק לטראסקוט לבצע את תוכנית "צב" ולתקוף את רומא. הדיוויזיה האמריקאית הראשונה נאלצה לעצור את תנועתה מזרחה ולנוע צפונה אל עבר רומא. המשמעות הייתה כי הדיוויזיה השלישית תמשיך לבדה אל עבר ולמונטונה כדי לחסום את הארמייה העשירית הגרמנית. קלארק הודיע לאלכסנדר על שינוי התוכניות רק מאוחר בבוקר 26 במאי, בשלב בו שינוי כיוון ההתקפה העיקרי היה עובדה מוגמרת.
ב-26 במאי המשיכה הדיוויזיה השלישית במתקפה דרך מעבר וולטרי, כשהיא נאלצת להילחם לבדה בארבע דיוויזיות גרמניות. הכוחות הגרמנים נלחמו במשך ארבעה ימים עד שב-30 במאי נסוגו מהאזור. בזמן הזה הספיקו שבע מתוך עשר הדיוויזיות של הארמייה ה-10 הגרמנית לסגת דרך כביש 6 צפונה מרומא.
הדיוויזיה הראשונה, אשר פנתה צפונה לפי הוראתו החדשה של קלארק, הייתה מוכנה לתקיפה ב-29 בחודש. ב-30 בחודש הצליחה דיוויזיה אמריקאית אחרת למצוא פרצה בקו ההגנה הגרמני, וב-2 ביוני החלה הארמייה ה-14 הגרמנית, אשר הגנה על רומא, לסגת בעקבות הלחץ הגובר. רומא ננטשה לפי הוראתו של היטלר. ב-4 ביוני נכנסו ראשוני הכוחות האמריקאים לרומא. באותו הבוקר ניהל קלארק מסיבת עיתונאים מאולתרת על מדרגות בניין העירייה בגבעת הקפיטולין. קלארק רצה כי האירוע יהיה אמריקאי בלבד ולכן הורה להציב מחסומי דרכים מדרום לרומא כדי למנוע מעבר של בריטים.
לאחר הקרב
קרב אנציו הותיר שאלות רבות לכל אורכו, משלב התכנון ועד לכיבוש רומא.
ראשית, מרבית ההיסטוריונים סבורים כי תכנון הנחיתה באנציו היה פגום. הכוח שהוקצה לנחיתה, שתי דיוויזיות חי"ר, נראה לא מספק אל מול המטרות שהוצבו בפניהן: התקדמות לפנים היבשה, תפיסת כביש 6 והחזקתו מול מתקפות הנגד הצפויות.
צ'רצ'יל הגן על תכנון הקרב וטען כי הקצאת הכוחות הייתה מספקת, וכי לוקאס היה צריך להתקדם מהר יותר לאחר הנחיתה בחופי אנציו. בנוסף טען צ'רצ'יל כי הנחיתה באנציו השיגה מטרה נוספת בכך שמנעה מהגרמנים להעביר כוחות למערב אירופה כהכנה לפלישה הצפויה בחופי צרפת.
החלטתו של קלארק לפנות צפונה כדי לתפוס את רומא נותרה שנויה במחלוקת ולאורך השנים ספג קלארק ביקורת רבה על החלטה זו. היו שטענו כי קלארק הונע משיקולי יוקרה אישית בכך שרצה להיות הראשון שיגיע לרומא. בכל מקרה, בעקבות החלטה זו מטרת המבצע, השמדת הארמייה העשירית הגרמנית, לא הושגה. הארמייה הגרמנית נסוגה צפונה והמשיכה להילחם בבעלות הברית בצפון איטליה במשך שנה נוספת. למרבה האירוניה, נראה כי אם היו ממשיכים כוחות הקורפוס השישי מזרחה לעבר ולמונטונה, היה קלארק מגיע מהר יותר לרומא, תוך שכוחותיו מנתקים את כביש 6 ולוכדים את הארמייה העשירית הגרמנית.
גלנדייל (אורגון)
גְלֶנְדֵייל (באנגלית: Glendale) היא עיר במחוז דאגלס שבמדינת אורגון בארצות הברית.
אוכלוסייה
על פי מפקד האוכלוסין ב-2010 היו בגלנדייל 874 אנשים, 325 משקי בית ו-391 יחידות דיור. 89.8% מאוכלוסיית העיר לבנים, 0.3% אפרו-אמריקאים, 0.1% אסייתים, 1.4% אינדיאנים ו-3.8% אחרים.
ניקולאס גייג'
תולדות חייו
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, עזב אביו את יוון לארצות הברית, בכוונה לצרף אליו את משפחתו, אך על רקע תום מלחמת העולם, פרצה מלחמת האזרחים ביוון, הקומוניסטים כבשו את הכפר ליה, עצרו את האם אלני, האשימו אותה בתמיכה במלוכנות, שפטו אותה משפט ראווה במרכז הכפר, והוציאוה להורג. לפני מעצרה הספיקה אלני להבריח מהכפר את ניקולאס ושלוש מאחיותיו. אחות רביעית, גליקריה (אנגלית: Glykeria; יוונית: Γλυκερία), שלחמה כפרטיזנית, נתפסה בידי הקומוניסטים.
בשנת 1949, בשלהי מלחמת האזרחים, הפליגו ניקולאס ואחיותיו באוניה לניו יורק, והתאחדו עם אביהם, שאותו לא ראה ניקולאס מיום שנולד. גליקריה הצטרפה אליהם בשנת 1950, לאחר שהמלחמה תמה. בשנת 1964 סיים גייג' לימודי תואר שני בבית הספר לעיתונאות של אוניברסיטת קולומביה, והחל לעבוד ככתב עבור סוכנות הידיעות אסושיאייטד פרס. בין השנים 1970־1980 עבד גייג' גם עבור העיתונים בוסטון הראלד טראוולר, וול סטריט ג'ורנל והניו יורק טיימס.
בשנת 1980 עזב גייג' את עבודתו בניו יורק טיימס, ונסע ליוון כדי לחקור את נסיבות מותה של אימו ולהתחקות אחר רוצחיה, ובשנת 1983 פרסם את הספר "אלני", על אודות חייה ומותה. גייג' מתאר בספר כיצד איתר את האיש ששפט ורצח את אימו, והגיע לביתו באתונה כשאקדח מוחבא בכליו, במטרה להורגו. אולם במהלך הפגישה נכנסה לחדר בתו הקטנה של האיש, וגייג' התחרט ועזב את הבית מבלי שנקם את מות אימו. הספר ראה אור בעברית בשנת 1986, בתרגומו של יוסף אשכול, בהוצאת מעריב.
ב-1985 יצא לאקרנים הסרט המתבסס על הספר וגייג' היה שותף לכתיבת התסריט שלו. קייט נליגן משחקת בתפקיד אלני וג'ון מלקוביץ' בתפקיד גייג' המבוגר.
גייג' מתגורר כיום בעיר נורת' גראפטון (אנגלית: North Grafton), מסאצ'וסטס, נשוי לג'ואן (אנגלית: Joan), ולו בן - כריסטוס (כריס, על שם סבו), תסריטאי וכותב ספרי קומיקס, ושתי בנות: אלני (על שם סבתה) ומרינה (אנגלית: Marina).
פרנסואה אנטואן
גנרל של דיוויזיה פרנסואה פול אנטואן (בצרפתית: François Paul Anthoine; 28 בפברואר 1860 – 25 בדצמבר 1944) היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
תחילת דרכו
אנטואן נולד ב-28 בפברואר 1860 בלה מאן שהשתייכה אז לקיסרות הצרפתית השנייה. הוא התגייס לצבא צרפת ב-1880, וב-1883 הועלה לדרגת לוטננט. בין 1885–1887 הוצב בטונקין, וב-1889 הועלה לדרגת קפטן. ב-11 ביולי 1896 הוענקה לו דרגת אביר בלגיון הכבוד, וב-1908 הוא הועלה לדרגת קולונל. ב-24 בספטמבר 1911 מונה לחבר בוועדה הטכנית של הצבא, וב-28 בדצמבר 1913 הועלה לדרגת גנרל של בריגדה.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה לראש מטה הארמייה השנייה בפיקוד נואל דה קסטלנו, והשתתף עמה במערכה על הגבולות ובכלל זה בקרב לורן. ב-8 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה ה-20, וב-9 באוקטובר הוענקה לו דרגה זמנית של גנרל של דיוויזיה. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך קרבות כנגד הגרמנים באזור אראס. ב-30 בדצמבר 1914 הוא הועלה לדרגת קצין בלגיון הכבוד. ב-10 בספטמבר 1915 הועבר לפקד על הקורפוס ה-10, וב-25 בנובמבר של אותה שנה הפכה הדרגה שלו לקבועה. הוא פיקד על הקורפוס במהלך קרב שמפאן השני והקרב על הסום, וב-1 בספטמבר 1916 ניתנה לו דרגת מפקד בלגיון הכבוד. ב-23 במרץ 1917 הוא מונה למפקד הארמייה הרביעית ופיקד עליה במהלך מתקפת ניוול והקרב השני על האן. ב-15 ביוני 1917 הוא מונה למפקד הארמייה הראשונה ופיקד עליה במהלך קרב פשנדל.
ב-21 בדצמבר של אותה שנה, הוא מונה בידי הרמטכ"ל פיליפ פטן למפקד העליון של הכוחות בחזית המערב. אולם בעקבות הצלחות הגרמנים מבצע מיכאל ומתקפת האביב הוא הפך לשעיר לעזאזל, וב-5 ביולי 1918 סולק מהתפקיד, וב-31 באוקטובר של אותה שנה מונה למפקח הכללי של עבודת השטח הצבאית.
אחריתו
ב-20 במרץ 1919 מונה למפקח על שבויי המלחמה, וב-16 ביוני 1920 הועלה לדרגת קצין גבוה בלגיון הכבוד. עוד באותה שנה הועבר למילואים, וב-1921 פרש מהצבא. ב-11 ביולי 1934 הוענק לו הצלב הגדול של לגיון הכבוד. הוא נפטר ב-25 בדצמבר 1944 בפריז, זמן קצר לאחר שחרורה מגרמניה הנאצית, בגיל 84.
ז'ורז' מתייה
ז'ורז' מתייה (בצרפתית: Georges Mathieu; 27 בינואר 1921 – 10 ביוני 2012) היה צייר, תאורטיקן אמנות וחבר באקדמיה לאמנויות בפריז. הוא נחשב לאחד מאבות ההפשטה הלירית האירופית, מגמה של אינפורמליזם.
ביוגרפיה
מתייה נולד בבולון-סור-מר. אביו, אדולף ז'ורז' מתייה, הועסק כמנהל בנק בבארקליס. אמו, מדלן דורפה (בצרפתית: Madeleine Durpé), לימדה אותו ציור בילדותו. המשפחה התגוררה ליד סוללות העיר בשדרות הנסיך אלברט 38. בשנת 1933 התגרשו הוריו של מתייה והוא עבר לגור תחת חסותה של דודתו בורסאי.
בשנים 1927–1933 למד במגוון בתי ספר בבולון-סור-מר ואחר כך בבית הספר הוצ'ה בורסאי. לאחר מכן למד אנגלית ומשפטים באוניברסיטת ליל.
בשנת 1942 מתייה התחיל לעבוד כמורה לאנגלית בשנת 1942 בבית הספר התיכון של העיר דואה בצפון צרפת. בשנים שלאחר מכן מילא מספר משרות, בשנת 1944 שימש כמתורגמן עבור הצבא האמריקאי בקמברה, לימד באוניברסיטה האמריקאית של ביאריץ ובשנים 46–1945 לימד באיסטרס, קומונה בדרום צרפת.
בשנת 1942 הוא צייר ציורים פיגורטיביים של תמונות אנגליה מגלויות כתחביב. מאוחר יותר במהלך שנת 1944, הוא החל את ההתבוננות שלו באסתטיקה שהרעיון הבא מחזיק בה: הציור אינו צריך לייצג כדי להתקיים. גילוי זה מקורו בקריאותיו של אדוארד קרנקשו ופרשנותו ליצירתו של ג'וזף קונרד כספרות מופשטת. כתוצאה מכך הוא יצר את הציור הלא-פיגורטיבי הראשון שלו, Inception.
בשנת 1947 עבר לפריז ושכר דירה ליד ארמון לוקסמבורג.
בשנים 1953–1963 הוצע לו להיות העורך הראשי של קווי ארצות הברית ביקורת פריז - כתב עת שנתי שהופץ ב-15000 עותקים בחינם עד 1963: זה נתן למתייה את האפשרות לראיין מפורסמים באותה תקופה, בתחום האמנות (ג'ון קייג', פייר בולז, מארק טובי, הנרי מילר) והמדע (אלברט איינשטיין, נורברט ווינר, אוסקר מורגנשטרן).
סלעי שפרד
סלעי שפרד (באנגלית: Sheppard Rocks) הם קבוצת סלעים, בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הסלעים ממוקמים 6.4 קילומטרים דרומית לגבעות רייקר.
שיא גובהם של הסלעים 1,720 מטרים מעל פני הים.
מיפוי הסלעים
הסלעים מופו לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1956–1962.
מקור השם
שמה של קבוצת הסלעים ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
קבוצת הסלעים נקראת על שם פול ד. שפרד (Paul D. Sheppard), שהיה מחסנאי, בתחנת הקוטב הדרומי בשנת 1966.
לקריאה נוספת
• DAVID H. ELLIOT, THOMAS H. FLEMING, CHRISTOPHER CONAWAY, and PETER BRADDOCK, Geologic studies in the Prince Albert Mountains, Byrd Polar Research Center and Department of Geological Sciences, Ohio State University, Columbus, Ohio 43210
יחסי אורוגוואי–קטר
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 במרץ 1987. בשנת 2009 פתחה אורוגוואי שגרירות בדוחה, ובשנת 2013 פתחה קטר שגרירות במונטווידאו.
ביקורים רשמיים
נשיא אורוגוואי ד"ר טאבארה ואסקס ומשלחתו ביקרו במדינת קטר בשנת 2007.
האמיר השייח' חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, ביקר באורוגוואי בשנת 2010.
שר החוץ של אורוגוואי, ד"ר לואיס אלמגרו ומשלחתו, ביקרו במדינת קטר בשנת 2014.
שר התחבורה של קטר, ג'אסם בן סאיף אל סלוטי, ומשלחתו ייצגו את מדינת קטר בטקס השבעת נשיא הרפובליקה אורוגוואי טאבארה ואסקס לכהונתו השנייה ב-1 במרץ 2015.
שישה ימים של מלחמה (ספר)
שישה ימים של מלחמה - המערכה ששינתה את פני המזרח התיכון (באנגלית: Six Days of War: June 1967 and the Making of the Modern Middle East) הוא ספר מאת ההיסטוריון האמריקאי-ישראלי ושגריר ישראל בארצות הברית לשעבר, מיכאל (מייקל) אורן, המתעד את אירועי מלחמת ששת הימים בין ישראל למדינות הערביות השכנות. הספר, שזכה לשבחי המבקרים, זכה בפרס הספר של "לוס אנג'לס טיימס" להיסטוריה, ושהה שבעה שבועות ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס".
מבקרים, כולל אלו של הרדיו הציבורי (NPR), של "וושינגטון פוסט", של "פילדלפיה אינקוויירר" ושל "שיקגו סאן-טיימס", תיארו את הספר כתיאור מקיף וסופי של הסכסוך.
תרגום עברי של "שישה ימים של מלחמה" יצא ב-2004 בהוצאת דביר.
תוכנו של הספר
הספר פורש על פני 539 עמודים (בגרסה העברית) את סיפורה של מלחמת ששת הימים. במהלך מחקרו לכתיבת הספר, עשה אורן שימוש במקורות ראשוניים מישראל, מהעולם הערבי, מארצות הברית, מבריטניה ומברית המועצות, רבים מהם נחשפו לחוקרים, לפי עדותו, רק בעת האחרונה.
DisplayPort
DisplayPort או DP הוא ממשק תצוגה דיגיטלית שפותח על ידי VESA (ראשי תיבות של Video Electronics Standards Association). הממשק משמש בעיקר לחיבור מקור וידאו לאמצעי תצוגה כגון צג המחשב, אבל יכול לשמש גם כדי להעביר אודיו, USB, ופורמטים אחרים של נתונים.
שישה ימים של מלחמה (ספר)
תוכנו של הספר
הספר פותח ברקע, ובו היחסים בין ישראל לאומות ערב ולמעצמות בשנים 1948 עד 1966 (פרק ראשון); בגורמים שזירזו את תחילת המלחמה (פרק שני); במשבר שקדם לפריצת המלחמה (פרק שלישי); ובימים האחרונים שלפני המלחמה, מסיומו של חודש מאי ועד פריצת המלחמה (פרק רביעי).
לאחר מכן מובא מעין סיכום בשם "חישובים, ניתוחים והמזרח התיכון הישן-חדש" (פרק 11). הפרק האחרון הוא שיחה שניהל מיכאל אורן עם פואד עג'מי.
הגורמים למלחמה
אורן מדגיש כי המלחמה לא תוכננה על ידי אף אחד מהצדדים, אלא נבעה מסדרה של אירועים שהחריפו, חלקם מקריים לגמרי. לדוגמה, בנובמבר 1966 נהרגו שלושה שוטרים ישראלים כאשר עלו על מוקש, שככל הנראה השאירו במקום אנשי חוליית פדאיון מירדן (אם כי סביר שבחסות סוריה). מסיבות לא ברורות, שגריר ארצות הברית בישראל וולוורת ברבור, היעיל ברוב המקרים, המתין כמה ימים לפני שהעביר הודעת תנחומים ממלך ירדן חוסיין לראש ממשלת ישראל לוי אשכול. בהיעדר הודעת תנחומים הגיבה ישראל בחומרה, בעודה מניחה כי אף על פי שירדן אינה לא עומדת מאחורי המתקפה, אנשיה הציעו מקלט לתוקפים. פעולת התגמול שערכה ישראל, פעולת סמוע, הפכה לאחד מתוך סדרת אירועים שהובילו למלחמה. אורן מביא דוגמה זו פעמים רבות כדי להדגיש את עיקרון המקריות, שהוא מרכזי לשיטתו במהלכים שגרמו למלחמה.
דוגמה נוספת היא החלטת הישראלים להימנע מהצגת טנקים במצעד צה"ל ביום העצמאות בשנת 1967 בירושלים: אף על פי שהדבר נועד להפחית את המתח, בשל חלוקת ירושלים לאחר שביתת הנשק ב-1949, למעשה התפרש הצעד כסימן לכך הישראלים מרכזים את השריון שלהם לתקיפה בסוריה.
למה ניצחה ישראל
מנהיגים ומפקדים ערבים נאבקו כדי להוכיח את לוחמנותם ולהתעלות אחד על השני בשנאתם לישראל: במקרה של ההנהגה הבעת'יסטית של סוריה, אורן טוען כי המלחמה הייתה מרכזית באידאולוגיה שלהם, בעוד עבור המצרים הרטוריקה המתלהמת כלפי ישראל הייתה ניסיון לזכות במנהיגות הגוש הפאן-ערבי — אף על פי שמצרים לא רצתה במלחמה. בתוך מצרים ההנהגה הייתה מפולגת באופן מסוכן, ופלגים שונים עשו שימוש ברטוריקה אנטי-ישראלית כדרך ללחימה אופוזיציונית במשטר. כתוצאה מכך, לא הייתה שום דרך יעילה שבה יכלו הערבים, כמכלול, להשתמש בעליונותם המספרית במלחמה רבת-חזיתות, בעוד הכוחות המזוינים של המדינה הערבית הגדולה ביותר נתפסו בין הוראות ואסטרטגיות שונות. הישראלים עבדו קשה, ותכננו בקפידה את האפשרות של מלחמה עם צבא שעבד על הנושא במלוא המרץ. לעומת זאת, אחד מגנרלי סוריה חזה מפלה מוחלטת של ישראל בארבעה ימים "לכל היותר." נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר התעקש כי חיל האוויר הישראלי לא יהיה מסוגל לתקוף את בסיסי חיל האוויר המצרי. למעשה התקפה ישראלית מוצלחת על שדות התעופה של חיל האוויר המצרי הייתה גורם מפתח בניצחון ישראל. אחד מקציני מצרים תיאר את הנהגת ארצו כאחוזה באמונה כי "הריסתה של ישראל הייתה משחק ילדים שדרשה רק את חיבור מספר קווי טלפון לבית המפקד, וכתיבת סיסמאות הניצחון."
קבלת הספר
הספר זכה לשבחים על ידי המבקרים, וזכה בפרס הספר של "לוס אנג'לס טיימס" להיסטוריה. הוא שהה במשך שבעה שבועות ברשימת רבי-המכר של "הניו יורק טיימס". מבקר הספרים של "ניו יורק טיימס" כתב טובות על הספר "שישה ימים של מלחמה", כמו ביקורת הספרים ב"וושינגטון פוסט", שם כונה הספר, "לא רק הספר הטוב ביותר שנכתב עד כה על מלחמת ששת הימים, אלא שסביר להניח שיישאר הטוב ביותר." ביקורות חיוביות פורסמו גם על ידי "The Atlantic", על ידי "ניו ריפבליק", על ידי "הגרדיאן", על ידי "ניוזוויק", על ידי "האקונומיסט", ועל ידי ההיסטוריון ג'ון קיגן ו"ההיסטוריון החדש" הישראלי בני מוריס.
נורמן פינקלשטיין כתב סקירה ביקורתית, בה קרא ל"שישה ימים של מלחמה" בעל "נרטיב מתנצל" שבו אורן "בעיקרון מדגיש שוב את הגרסה הישראלית הרשמית של מלחמת יוני". מן הצד השני, אמנון לורד כתב מאמר באתר "מידה" שבו טען כי "יש חלל גדול בכתיבה של היסטוריה אמיתית ומקיפה על מלחמת ששת הימים", וכי רק אורן בספרו התקרב לכתיבת היסטוריה כזאת. הוא אף ציין שיש בספר מההיסטוריה ה"רשמית".
מייקל פול
ביוגרפיה
פול נולד בעיירה לות' שבלינקולנשייר למשפחה בריטית-אמריקאית. הוא גדל בקיימברידג'. פול סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1978 בהצטיינות. בשנת 1982 הוא סיים לימודי תואר שלישי.
זמן קצר לאחר סיום הלימודים פול עבר ליוסטון והחל לעבוד במקדונל דאגלס. בשנת 1983 הוא החל לעבוד במרכז החלל ג'ונסון והיה מעורב בהכנות למספר משימות חלל. פול ניסה פעמיים להתקבל ליחידת האסטרונאוטים אך נדחה. רק בניסיון שלישי בשנת 1987 הוא התקבל.
שירות ביחידת האסטרונאוטים
לאחר משימה זו פול נכלל בצוות שעבר הכנות במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים כהנכה לטיסה לתחנת החלל מיר. הוא הגיע לתחנת החלל בטיסה של מעבורת החלל אטלנטיס STS-84 (צ'ארלס פרקורט היה מפקד צוות). ביחד עם צוות רוסי וסילי ציבלייב, אלכסנדר לזוטקין ואנטולי סולוביוב הוא שהה בתחנת החלל מספר חודשים. במהלך השהות נפגע מודול Spektr של תחנת החלל. פול וציבלייב ביצעו פעילות חוץ רכבית לבחינת מצב המודול והיקף הפגיעה. הוא חזר לכדור הארץ במעבורת החלל אטלנטיס בטיסה STS-86.
בשנת 1999 פול השתתף במשימה STS-103 של מעבורת החלל דיסקברי (קרטיס בראון היה מפקד צוות). במהלך המשימה הותקנו חיישנים נוספים ובוצע שדרוג של טלסקופ החלל האבל. פול השתתף בפעילות חוץ רכבית שנמשכה כ-8 שעות.
בשנת 2003 הוחלט שפול יהיה מפקד משלחת מס' 8 לתחנת החלל הבין-לאומית. בעקבות אסון קולומביה צוות צומצם לזוג. הם הגיעו לתחנת החלל בחללית סויוז TMA-3. אלכסנדר קאלרי היה מפקד טיסה. הם קיבלו אחריות על תחנת החלל לאחר עזיבת משלחת מס' 7 ושהו בה כ-6 חודשים.
לאחר חזרה לכדור הארץ פול מונה לתפקיד ניהולי בנאס"א וכיהן עד לשנת 2013 כאשר פרש מהארגון.
לאחר פרישה פול היה מעורב בתכנון מטוס חשמלי ועוסק בהרצאות בתחום החלל.
פעילות משלחת קבועה מס' 8 בתחנת החלל הבין לאומית
מייקל פול עם אלכסנדר קאלרי הגיעו תחנת החלל ב-20 באוקטובר 2003 בחללית סויוז TMA-3. בתחנת החלל שהתה משלחת מס' 7 בפיקוד יורי מלנצ'נקו. בחללית "סויוז TMA-3" הגיע גם פדרו דוקה מספרד שהחל בביצוע ניסויים בהתאם לתוכנית שהוכנה בסוכנות החלל האירופית. לאחר העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש, צוות מס' 7 ביחד עם פדרו דוקה עזבו אותה בחללית סויוז TMA-2.
משלחת מס' 8 החלה את עבודתה המתוכננת.
ב-31 בינואר לתחנת החלל הגיע חללית אספקה פרוגרס M1-11 עם ציוד ומצרכים.
ב-26 בפברואר בוצע פעילות חוץ רכבית לתחזוקת החלק החיצוני של תחנת החלל. בגלל בעיות בחליפת חלל של קאלרי הפעילות הופסקה לאחר כ-4 שעות.
בנוסף לכך בוצעו ניסויים בתחומים שונים.
ב-21 באפריל לתחנת החלל הגיע חללית סויוז TMA-4 עם משלחת קבועה מס' 9 בפיקוד גנאדי פדאלקה. לאחר העברת אחריות על תחנת החלל לצוות החדש, פול וקאלרי עזבו את תחנת החלל בחללית סויוז TMA-3 וחזור לכדור הארץ לאחר פעילות של כ-6 חודשים.
ואקום אולטרה-גבוה
ואקום אולטרה גבוה (UHV) הוא משטר הוואקום המאופיין בלחצים הנמוכים ממאה ננו-פסקל. תנאי UHV נוצרים על ידי שאיבת הגז מתא ה-UHV. בלחצים נמוכים אלה המהלך החופשי הממוצע של מולקולת גז גדול מכ־40 ק"מ, כך שמולקולות הגז יתנגשו בדפנות התא פעמים רבות לפני שיתנגשו זו בזו. כמעט כל האינטראקציות המולקולריות מתרחשות על משטחים שונים בתא.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 2006
טקס הענקת פרסי לורנס אוליבייה לשנת 2006 נערך בלונדון על ידי האיגוד של תיאטרון לונדון כהוקרה על הישגים בתיאטראות וסט אנד.
ואקום אולטרה-גבוה
תנאי ה- UHV הם חלק בלתי נפרד ממחקר מדעי. ניסויי מדע פני שטח דורשים לעיתים קרובות משטח נקי ללא ספיחות. כלים לניתוח שטח כגון XPS דורשים תנאי UHV להעברת קרני אלקטרונים.
טקס פרסי לורנס אוליבייה 2006
הפקות עם מועמדויות וזכיות מרובות
ההפקות הבאות היו מועמדות למספר פרסים:
ואקום אולטרה-גבוה
שימושים אופייניים
ואקום גבוה במיוחד נחוץ לטכניקות אנליטיות רבות כגון:
UHV נחוץ ליישומים אלה כדי להפחית את זיהום פני השטח, על ידי צמצום מספר המולקולות המגיעות לדגימה בפרק זמן נתון.
UHV נדרש גם עבור:
My Turn
My Turn הוא אלבום האולפן השני של הראפר האמריקאי ליל בייבי. האלבום יצא לאור ב-28 בפברואר 2020, על ידי חברות התקליטים קפיטול רקורדס, מוטאון רקורדס, וולף-פאק מיוזיק גרופ וקוואליטי קונטרול מיוזיק. האלבום מכיל הופעות אורח של גאנה, 42 דאג, פיוצ'ר, ליל עוזי ורט, ליל ויין, מאניבאג יו, יאנג ת'אג וריילו רודריגס. האלבום נתמך על ידי חמישה סינגלים: "Woah", "Sum 2 Prove", "Emotionally Scarred", "All In" ו-"The Bigger Picture".
האלבום קיבל ביקורות חיוביות והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, והפך לאלבום הראשון של ליל בייבי שהגיע להישג זה. מהדורת דלוקס, המכילה שש רצועות נוספות, יצאה לאור ב-1 במאי 2020.
סינגלים
הסינגל המוביל של האלבום, "Woah", יצא להורדה דיגיטלית ב-8 בנובמבר 2019. השיר הופק על ידי קוואי גלובל. הווידאו קליפ הנלווה לשיר פורסם ב-6 בדצמבר 2019.
הסינגל השני של האלבום, "Sum 2 Prove", יצא לאור ב-10 בינואר 2020. השיר הופק על ידי טווייסטד ג'יניוס. הקליפ הנלווה לשיר פורסם ב-18 בפברואר 2020.
"Emotionally Scarred" נשלח לרדיו הקצבי העכשווי כסינגל השלישי מהאלבום ב-15 באפריל 2020. הקליפ של השיר פורסם ב-30 באפריל.
הסינגל הרביעי מתוך האלבום, "All In", יצא להורדה דיגיטלית ב-23 באפריל 2020. הקליפ הנלווה לו יצא בסמוך לצאת הסינגל.
הסינגל החמישי מתוך האלבום, "The Bigger Picture", יצא להורדה דיגיטלית ב-12 ביוני 2020, יחד עם קליפ נלווה.
סינגלים שיווקיים
הסינגל השיווקי של האלבום, "Catch the Sun", מתוך הפסקול של הסרט Queen & Slim, יצא לאור ב-15 בנובמבר 2019. השיר הופק על ידי היט-בוי. הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-29 בינואר 2020.
שירים נוספים
ווידאו קליפ לשיר "Heatin Up" בהשתתפות גאנה פורסם ב-28 בפברואר 2020. הווידאו קליפ לשיר "Forever" בהשתתפות ליל ויין פורסם ב-3 במרץ 2020. את שני הקליפים ביים ג'ון ג'יי. הקליפ של השיר "Grace" בהשתתפות 42 דאג פורסם ב-13 במרץ 2020. הקליפ לשיר "No Sucker" בהשתתפות מאניבאג יו פורסם ב-10 באפריל 2020. הקליפ של "We Paid", גם הוא בהשתתפות 42 דאג, פורסם ב-6 במאי 2020. הקליפ ל-"Forget That" בהשתתפות ריילו רודריגס, פורסם ב-11 בספטמבר 2020.
עטיפה
עטיפת האלבום מציגה ציור פסטורלי הממחיש את ליל בייבי על סלע בולט גדול, כשמסביבו מים, עזים תינוקות וירק. הוא נראה מאיר קנאביס, והעשן מוסיף למסוכנות העטיפה.
ביקורת
My Turn זכה בעיקר לביקורות חיוביות. ב-Metacritic, האלבום קיבל ציון משוקלל של 66 מתוך 100, בהתבסס על חמש ביקורות מקצועיות.
פרד תומאס מ-AllMusic העניק לאלבום ביקורת חיובית, תוך ששיבח את המסירה הקולית של ליל בייבי, כמו גם את זרימתו באלבום. בנוסף, אמר כי "ליל בייבי מצליח לשמור על כל רגע טרי, ולמצוא דרך ייחודית ולא סבירה בין השראה אמנותית לבידור משתלם מסחרית". קיאן-סיאן ויליאמס מ-NME העניק לאלבום ביקורת מעורבת-חיובית, והילל את הופעות האורח באלבום, כמו גם את המסירה של ליל בייבי, אם כי קבע שהאלבום "מתחיל קצת איטי ומייגע". יתר על כן, ויליאמס אמר כי האלבום "הוא אוסף רצועות מהנה עבור מעריציו הנאמנים. הוא [ליל בייבי] יעשה זאת טוב, אם יתרחק מהצלילים הבכיינים והראפ עם קצת יותר בהירות". שלדון פירס מפיצ'פורק העניק לאלבום ביקורת מעורבת אף הוא, ואמר כי "המוזיקה כולה עבודה ואין השראה". הוא רמז כי כתיבת השירים והליריות של ליל בייבי השתפרו, אך גם קבע כי "אין לו באמת שום כריזמה, טעם או אישיות".
א. הרמוני מ- כתב כי "המאמץ הממולא יכול להיות הניסיון של ליל בייבי להציג את צמיחתו. אבל סימן אחד לבגרות אמנותית הוא הפעלת איפוק - פחות או לעיתים קרובות יותר". דני שוורץ מרולינג סטון העניק לאלבום ביקורת מעורבת, תוך ששיבח את כישוריו הליריים של ליל בייבי, באומרו: "הכוח הגדול של ליל בייבי זה שהוא מעביר רגש ללא מאמץ; הוא לא צריך לפרק רשמית טראומות ישנות כדי להעביר אותן". עם זאת, שוורץ טען כי "האורך המוגזם" של האלבום מביא שירים של "הרבה מילוי". עם זאת, העניק לשירים אלו "ציון פרימיום".
הצלחה מסחרית
My Turn הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 179,000 יחידות שקולות לאלבום (כולל קצת פחות מ-10,000 מכירות אלבום טהורות) בשבוע הראשון לצאתו, וסימן את אלבומו הראשון של ליל בייבי שהגיע למקום הראשון במצעד. לאחר השבוע הראשון של צאתו, 12 שירים מתוך האלבום נכנסו למצעד הבילבורד הוט 100, מה שהעניק לליל בייבי קריירה של 47 שירים במצעד סך הכל והביא אותו לשוויון עם פרינס ופול מקרטני. לאחר שנרשמו 13 שבועות רצופים של האלבום בשישייה הפותחת במצעד הבילבורד 200, האלבום חזר למקום הראשון ב-20 ביוני 2020, ונשאר בו כארבעה שבועות נוספים, תוך ששהה במקום הראשון במצעד במשך חמישה שבועות בסך הכל. ב-11 בספטמבר, איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לאלבום את תואר הפלטינה הכפולה, על 2,000,000 יחידות שקולות לאלבום ומכירות משולבות. ב-21 בדצמבר, הכריז האיגוד על האלבום כאלבום המוביל במכירות לשנת 2020, תוך שהיה לאלבום רב-הפלטינה היחיד באותה השנה.
יחסי יפן–פנמה
יחסים כלכליים
בשנת 2018, שוויו של הייצוא היפני לפנמה הסתכם ב-653.4 מיליארד ין וכלל בעיקר רכבים, חלקי רכב וכלי שיט. באותה השנה, שוויו של הייבוא היפני מפנמה הסתכם ב-51 מיליארד ין.
יפנים בפנמה
על פי הלשכה היפנית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2017 התגוררו בפנמה שלוש מאות שמונים ושמונה אזרחי יפן.
איגלטון
איגלטון (באנגלית: Eagleton) הוא שם משפחה.
משה לוי (בת ים)
הרב משה (יעקב) לוי (ה'תרע"ה, 1915 – ג' בתמוז ה'תשכ"ט, 19 ביוני 1969) היה רבה הספרדי הראשון של בת ים.
ביוגרפיה
נולד בסלא שבמרוקו לרב יעקב ואסתר לוי. אביו היה דיין בבית דינו של הרב רפאל אנקווה, ולאחר עלייתו לארץ היה מחכמי ישיבת המקובלים בית אל ב בירושלים. אמו הייתה מצאצאי החיד"א.
עלה ארצה עם משפחתו כשהיה כבן חמש או שש. למד בישיבת פורת יוסף ובמכון הרי פישל, ונסמך לרבנות. שימש כרב ושוחט לקהילה היהודית הקטנה שנשארה בחברון לאחר הטבח במאורעות תרפ"ט. בשנת ה'תרצ"ו, לאחר שננטש היישוב היהודי בחברון בעקבות המאורעות, החל לכהן כרב בתל אביב. בשנת ה'תש"ד (1943/1944) התמנה לרב הקהילה הספרדית בבת ים, ובשנת ה'תשי"ז אושר מינויו כרב ראשי לעיר, לצד הרב האשכנזי פסח קוקיס. בתפקיד זה כיהן 25 שנה, עד למותו.
היה מראשי חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי, והיה חבר ההנהלה של המפד"ל.
נפטר בג' בתמוז ה'תשכ"ט ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים. על שמו רחוב בבת ים.
משפחתו
היה נשוי לרחל בת יהודה חדד, ולהם נולדו שלושה בנים. בנם הרב ד"ר אהרן חי לוי היה רב בדרום אפריקה, ראש המועצה המקומית מיתר ומנהל מחוזות במשרד הפנים. בנם נפל בעת שירותו הצבאי.
אחיו הרב ציון לוי היה רבה הראשי של פנמה. אחיינו הוא איש התקשורת ג'קי לוי.
שלמה תירוש (קצין)
שלמה תירוש (נולד ב-28 ביולי 1945) הוא יזם ומנהל ישראלי, ממייסדי חברת גילת רשתות לווין. שירת בצה"ל בתפקידי מודיעין, פיקד על היחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו היה ממייסדי חברת גילת רשתות לווין, יחד עם יואל גת, יהושע לוינברג, עמירם לוינברג וגידי קפלן. היה ממייסדי גילת תקשורת (מנטרג'י), כיהן כמנכ"ל ויו"ר החברה, היה ממנהלי חברת חלל תקשורת לוויינים, דירקטור בגילת סאטקום, תדיראן קשר ובחברות נוספות.
בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן.
פרידריך גונדולף
פרידריך לֵאוֹפּוֹלד גוּנדוֹלף (בגרמנית: Friedrich Leopold Gundelfinger; 20 ביוני 1880 – 12 ביולי 1931) היה משורר וחוקר ספרות גרמני. חיבורו על גתה (1916) הקנה לו פרסום נרחב גם מעבר לתחום עיסוקו. היה אחד הגרמניסטים הנקראים ביותר ברפובליקת ויימאר.
חייו ופועלו
מאז 1899 נמנה גונדולף על חוגו של שטפן גאורגה, היכרות שראשיתה בתרגום הגרמנית שהוציא לסונאטות של שייקספיר. עם הזמן הפכו השניים לחברים קרובים. בעקבות כך פרסם חיבורים ספרותיים רבים בכתב העת שערך גאורג, "דפים לאמנות" (Blättern für die Kunst). בין השנים 1910–1912 השתתף בהוצאה לאור של ה"שנתון לתנועת הרוח" (Jahrbuch für die geistige Bewegung), שהפיץ את הרעיונות ואת תפיסת העולם של חוג גאורגה בתחומי התרבות והפוליטיקה.
עם תום המלחמה יצר גונדולף קשר רומנטי עם הכלכלנית ד"ר אליזבת סלומון ("אֵלי", 1893-1958). קשר זה הביא למשבר חמור ביחסיו עם שטפן גאורגה. בשנת 1923 נִתק סופית הקשר בין שני החברים. בשנת 1926 נִשׂאו גונדולף וסלומון.
בחיבוריו הרבים בתחום בקורת הספרות הוביל גונדולף קו חדש, ששׂם דגש על ההקשר ההיסטורי והתרבותי של היצירות הספרותיות. הוא ראה בדמויות היוצרים הגדולים בהם עסק — שייקספיר, גתה או היינריך פון קלייסט — כסמלים מייצגים של התקופות בהן חיו. גונדולף שׂם לו למטרה בפרשנותו לתאר את היוצר ואת ההשפעה ההדדית של יצירתו והזמן בו נכתבה. בתקופת רפובליקת ויימאר נמנה גונדולף עם המלומדים הבכירים והמפורסמים בגרמניה. ספריו זכו לתפוצה רחבה ביותר, ונקראו על ידי רבים. בשנת 1930 היה הראשון שזכה בפרס על-שם לסינג בהמבורג.
בשנת 1920 למד אצל גונדולף יוזף גבלס, שבאותה עת עדיין לא נודע כאנטישמי. גבלס רצה לכתוב דוקטורט תחת הדרכתו של גונדולף, אך התוכנית לא יצאה בסופו של דבר לפועל.
בשנת 1927 חלה גונדולף בסרטן, ונפטר בהיידלברג בשנת 1931. גונדולף הובא למנוחות בבית הקברות בֵּרגפְרידהוֹף בהיידלברג. על שמו נקרא רחוב בשכונת נוֹינהיים בעיר והחל ב-1964 מחלקת האקדמיה הגרמנית לשפות וספרות את פרס פרידריך גונדולף  על שמו, עבור הפצת התרבות הגרמנית במדינות זרות.
כתביו נאסרו על ידי הנאצים ב-1933.
פיל נפיל
פיל נפיל (באנגלית: Heffalump, תורגם גם היפופיל) הוא דמות בדיונית של פיל בספרים ובסרטים של פו הדב מאת אלן אלכסנדר מילן.
המושג "פיל נפיל" מוזכר בספר "פו הדב", שיצא בשנת 1926, אך למעשה, לא מופיעה שם דמות כזו. הדמות מופיעה לראשונה בספר הבית בקרן פו, שיצא בשנת 1928. הדמות מופיעה גם ביצירות, שנכתבו בהשראת הספרים הנ"ל - בסדרה הרפתקאות פו הדוב (1998-1991) ובסרט בכיכובו, שנקרא פו הדב: סיפורו של פיל נפיל.
בסרטים מצוירת דמות, שמבחינה מבנית, היא פיל הודי, אך צבעיה שונים מהצבע של חיה זו.
מקורות
בפרק החמישי של "הרפתקאות פו הדוב", פו הדב וחזרזיר מנסים באומץ ללכוד את פיל נפיל במלכודת. עם זאת, פיל נפיל לעולם לא נתפס במלכודת שלהם, ואכן הם אף פעם לא פוגשים את פיל נפיל במהלך הספרים.
בפרק השלישי בספר הבית בקרן פו, פו וחזרזיר, במהלך חיפושים אחר קטנטן בהוראתו של ארנב, נופלים למלכודת דומה (מרומז שזה אותה מלכודת) וחושבים שזה נעשה על ידי פיל נפיל כדי לתפוס אותם. פו וחזרזיר מתרגלים שיחה שיצטרכו אותה כאשר פיל נפיל יבוא, אבל פו נרדם וכאשר חזרזיר שומע קול, הוא נבהל ואומר את דבר הלא נכון. לבסוף, הוא מובך כאשר הוא מבין שהקול הוא של כריסטופר רובין, אך מייד גאוותו שבה אליו כאשר הוא מוצא את קטנטן על גבו של פו.
הסברים
למרות שזה לא נאמר במפורש, הוא חושב כי פילים נפילים מנקודת מבט של ילד הם פילים (המילה פיל נפיל לפי ניסיון הילד מבטאת את המילה פיל) האיורים של ארנסט שפארד בספרי פו הדב מאת א. א. מילן מתארים פילים נפילים (כפי שמתואר בחלום של חזרזיר) דומה מאוד לפילים.
בעיבודים של הסיפורים של דיסני, פיל נפיל מוזכר בסרט קצר שיצא בשנת 1968, העונה לשם פו הדב והיום הסוער, ונראה שהוא תוצר דמיונו של טיגר. המראה הממשי הראשון של פיל נפיל היה בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות פו הדב". בשני סרטי האנימציה ובכל סדרת הטלוויזיה הוא גם מתואר כפיל, פחות אכזר ופראי מאשר הדמיונות של פו בספרים.
בסדרת האנימציה הטלוויזיונית, רוב הפילים נפילים הם האויבים של פו הדב וחבריו. הם יודעים לגנוב דבש ולעיתים קרובות דברים הקשורים לפו הדב. אחת הפילים נפילים הייתה הלף, העוזרת קשת התפיסה של סטן התועל ופחדה מרו כי חשבה שהוא עכבר ענק.
חזרזיר התיידד עם פיל נפיל צעיר בשם ג'וניור, בשני פרקים של הרפתקאות פו הדב החדשות. ג'וניור חי עם הוריו. אימו, הזכירה לעיתים קרובות את האלרגיות של אביו, אבא פיל נפיל. הם הופיעו יחדיו בשיר "תועלים ופילים נפילים" עם התועלים בסרט הרפתקאותיו הרבות של פו הדב. טיגר תיאר אותם כמפלצות בעלות חיבה לדבש. הם מופיעים עם השיר גם בדיסניוורלד במתקן הרפתקאותיו הרבות של פו הדב שמבוסס על הסרט, ושבו הרוכבים נוסעים דרך הפילים נפילים והתועלים בחלומו של פו הדב.
ההשפעה התרבותית
מאז 1950 פילים נפילים זכו להשפעה תרבותית מחוץ לספרי פו הדב.
הסרט פו הדב: סיפורו של פיל נפיל, יצא ב-2005, בעקבות הביטויים של המילה פיל נפיל, בו רו מתיידד עם פיל נפיל ששמו פילוני. מאוחר יותר, באותה שנה יצא סרט קצר שנקרא חג המולד של פיל נפיל.
פרנץ רייכלייטנר
פרנץ קרל רייכלייטנר (בגרמנית: Franz Karl Reichleitner; 2 בדצמבר 1906 – 3 בינואר 1944) היה אוסטרי, איש אס אס בגרמניה הנאצית, שהשתתף במבצע ריינהרד במהלך השואה. רייכלייטנר היה המפקד השני והאחרון של מחנה ההשמדה סוביבור מ-1 בספטמבר 1942 עד סגירת המחנה ב-17 באוקטובר 1943 או בסמוך לכך. כמפקד המחנה, רייכלייטנר ביצע ישירות רציחות כחלק מרצח העם של היהודים.
קריירה באס אס
רייכלייטנר הצטרף למפלגה הנאצית ב-1936 כחבר מספר 6,369,213 ולאס אס ב-1937, כחבר מספר 357,065. הוא החל את הקריירה שלו כפקיד (בדרגת Kriminalsekretär) של הגסטפו בלינץ. מאוחר יותר עבר לעבוד בתוכנית המתת החסד T4 במרכז להמתת חסד ליד הרטהיים. תחילה היה עוזר מפקח עם פרנץ שטנגל תחת כריסטיאן וירט ואז עבר לתפקידו של וירט כמפקח ראשי בהארטהיים. רייכלייטנר היה גם אחראי חלקית על קבלת שטנגל לתפקיד פיקוח ב-T4.
מחנה המוות סוביבור
ב-1 בספטמבר 1942, בדרגת אובר-שטורמפיהרר (סגן ראשון) של האס אס, בפקודתם של וירט ואודילו גלובוצניק, רייכלייטנר קיבל את הפיקוד על מחנה ההשמדה סוביבור עם יציאתו של פרנץ שטנגל לטרבלינקה. רייכלייטנר מיעט להופיע במחנה, ונטען כי היה שתיין כבד, אך שלט בסוביבור בקפדנות. משה בהיר, אסיר המחנה, כתב:"רייכלייטנר, גבר בשנות הארבעים המאוחרות לחייו, בעל מבטא אוסטרי, היה לבוש תמיד באלגנטיות רבה וענד כפפות. לא היה לו קשר ישיר עם היהודים והטרנספורטים. הוא ידע שהוא יכול לסמוך על הכפופים לו, שפחדו ממנו מאוד. הוא ניהל את המחנה בדיוק גרמני. בתקופתו התנהלו האקציות בשלום, וכל השילוחים שהגיעו ביום מסוים חוסלו. הוא מעולם לא השאיר אותם ליום המחרת..."באחת הפעמים, כאשר זקן מטרנספורט סטר לקצין האס אס קרל פרנצל, רייכלייטנר לקח את האיש הצידה וירה בו לעיני משפחתו וכל שיירת האנשים.
מרד סוביבור
לאחר שהרייכספיהרר אס אס היינריך הימלר ביקר בסוביבור ב-12 בפברואר 1943, הוא קידם את רייכלייטנר להאופטשטורמפיהרר (קפטן) אס אס. רייכלייטנר היה בחופשה ביום מרד סוביבור, 14 באוקטובר 1943. כ-300 מתוך 600 האסירים ברחו. השאר נורו למוות בפקודה ישירה של הימלר. סוביבור נסגר תוך מספר ימים והנאצים ניסו להסיר כל זכר לקיומו.
בסתיו 1943, כמו רבים ממבצעי מבצע ריינהרד, רייכלייטנר הועבר לאזור פיומה באיטליה כדי להרוג יהודים ולדכא את תנועת ההתנגדות הפרטיזנית. רייכלייטנר נהרג על ידי פרטיזנים ב-3 בינואר 1944 בפיומה.
Classical Barbra
Classical Barbra (בעברית: ברברה הקלאסית) הוא אלבומה ה-18 של הזמרת ברברה סטרייסנד, אשר יצא בפברואר 1976 על ידי CBS Masterworks. האלבום מכיל אוסף של קלאסיקות בשפות שונות כמו אנגלית, צרפתית וגרמנית בליווי של מוזיקת קונצרטים. האלבום הופק על ידי קלאוס אוגרמן.
בשנת 1999, האלבום הגיע למעמד אלבום זהב בארצות הברית עם מכירות של 500 אלף עותקים. ב-2013 יצאה לאלבום מהדורה מחודשת עם שני שירים נוספים.
רקע
סטרייסנד החלה לעבוד על יצירת האלבום כבר מ-1973. עלות יצירת עטיפת האלבום הייתה כ-75 אלף דולר, בצילומים לעיתון ווג באפריל 1975. האלבום הגיע למעמד זהב בארצות הברית ובכך נהיה לאלבום ה-40 של הזמרת לעשות זאת.
עם הוצאת האלבום הזמרת אמרה: "תמיד הייתה לי חיבה מיוחדת לאלבום. אהבתי את התהליך של פיתוח וביצוע ההקלטה, והייתי מסופקת מההצלחה שהייתה לה בהוצאתה במקור".
Roewe 750
Roewe 750 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Roewe (בסינית: "荣威"), חברת בת של סאיק מוטור אשר יוצרה בין השנים 2006–2016 בסין.
"Roewe 750" בתצורות: הנעה היברידית, ורכב חשמלי מונע מצבר
באפריל 2009 הוצגו בתערוכת המכוניות הבינלאומית בשאנגחאי 2 תצורות נוספות של הדגם: דגם הנעה היברידית, ודגם חשמלי. בתצורה החשמלית: מילוי המצבר בין 6–8 שעות, טווח נסיעה - 200 ק"מ, מהירות שיא - 150 קמ"ש. הדגם החשמלי יוצר על ידי "SAIC Motor" בשיתוף פעולה עם ג'נרל מוטורס.
המהפכה הסודאנית
המחאות בסודאן, שהתפרסו על פני השנים 2018–2019, הן הפגנות מחאה שהתקיימו בסודאן ושהביאו להדחתו של עומר אל-בשיר בהפיכה צבאית ולהחלפת ממשלתו.
ב-19 בדצמבר 2018 פרצו שורה של הפגנות מחאה בערים אחדות בסודאן, בין היתר כתוצאה מעליית יוקר המחיה, כולל מחסור במוצרים בסיסיים, והתדרדרות התנאים הכלכליים בכל מעמדות החברה הסודאנית. המחאות התרחבו במהרה, ממחאות הדורשות רפורמות כלכליות דחופות למחאות הדוחקות בעומר אל-בשיר - שליט סודאן זה שלושים שנה - להתפטר מתפקידו, ולדמוקרטיזציה ולשינוי פוליטי מקיף במדינה.
ממשלתו של אל-בשיר הגיבה באלימות כלפי אותן ההפגנות הבלתי-אלימות, מה שעורר דאגה בינלאומית. ב-22 בפברואר 2019 הכריז אל-בשיר על מצב חירום, ופיזר את הממשלה הפדרלית לצד הממשלות המקומיות. כמו כן, הוא החליף את קציני הצבא והמודיעין באנשי אמונו. ב-8 במרץ הודיע אל-בשיר כי כל הנשים שנאסרו במסגרת המחאות נגד הממשלה ישוחררו לאלתר. בסוף השבוע של 6–7 באפריל, התקיימו מחאות מסיביות בפעם הראשונה מאז ההכרזה על מצב החירום. ב-10 באפריל, נראו חיילים מגנים על מפגינים מפני כוחות הביטחון של הממשלה. ב-11 באפריל הדיחו הכוחות המזוינים של סודאן את אל-בשיר מהשלטון.
אחרי שהודח אל-באשיר, המשיכו מפגינים, שאורגנו בידי התאחדות המקצוענים הסודאנית וארגוני האופוזיציה הדמוקרטית, להפגין ברחובות סודאן, ולקרוא למועצה הצבאית להתפזר מיד וללא תנאים לטובת ממשלת מעבר אזרחית, ולרפורמות נרחבות בסודאן.
רקע
אל-בשיר שלט סודאן מאז 1989, אחרי שהוביל בהצלחה הפיכה צבאית נגד ראש הממשלה הנבחר סאדיק אל-מהדי, שהפופולריות שלו בעם דעכה עד כמעט נעלמה. בית הדין הפלילי הבינלאומי הגיש כתב אישום נגד אל-בשיר בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות להם היה אחראי במערב דרפור.
בינואר 2018 פרצו הפגנות גדולות ברחובות ח'רטום, בירת סודאן, כתוצאה מעליית מחירי הסחורות הבסיסיות, בהן הלחם. שיעור ההפגנות גדל במהירות וקיבל תמיכה ממפלגות אופוזיציה שונות. גם תנועות הנוער והנשים הצטרפו לגל המחאות.
ממשלת סודאן נקטה בתגובה צעדי צנע שהומלצו לה בידי קרן המטבע הבינלאומית, שכללו פיחות המטבע המקומי, וכן הסרת סובסידיות של חיטה וחשמל. כלכלת סודאן שרויה במצב ירוד מאז עלייתו של עומר אל-בשיר לשלטון, ואף נהייתה לסבוכה יותר ויותר בעקבות קבלת העצמאות של דרום סודאן, שעד אז הייתה מקור חשוב למטבע חוץ, בשל מרבצי הנפט ששכנו בשטחיה. הפיחות של הפאונד הסודאני באוקטובר 2018 הביא לשינויים ניכרים בשערי החליפין ובמחסור במחזור המזומנים. תורים ארוכים עבור מוצרים בסיסיים כגון בנזין, לחם, כמו גם המתנות ארוכות עבור משיכת מזומנים מכספומטים החישו את המצוקה הכלכלית של העם הסודאני, שהציתה את המחאות. בסודאן ישנם כ-70 אחוזי אינפלציה, שיעור אינפלציה השני רק לוונצואלה.