cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גודל הפין האנושי
בקרב גברים הומוסקסואלים
מחקר שנערך באוניברסיטת אוטרכט מצא כי רוב הגברים ההומוסקסואלים במחקר התייחסו לפין גדול כאידיאלי, וכי קיים קשר ישיר בין פין גדול לבין הערכה עצמית גבוהה. מחקר אחד שבדק את נתוני דוחות קינסי (נתונים שנמסרו על ידי הנסקרים, ולא נתונים שנמדדו על ידי חוקרים) מצא כי גודלו של הפין הממוצע של גבר הומוסקסואל היה גדול יותר מאשר הפין הממוצע של הגבר ההטרוסקסואל: אורך של 16.05 ס"מ בקרב גברים הומוסקסואלים, לעומת אורך של 15.21 ס"מ בקרב גברים הטרוסקסואלים, והיקף של 12.57 ס"מ בקרב גברים הומוסקסואלים לעומת היקף של 12.19 ס"מ בקרב גברים הטרוסקסואלים.
חרדות
חששות פרטיים נפוצים הקשורים לגודל הפין הובילו למספר אמירות פולקלור ולהשתקפויות בתרבות הפופולרית הקשורות לגודל הפין. "פאניקת פין" היא סוג של היסטריה המונית הקשורה בהיעלם או התכווצות של הפין, המכונה תסמונת התכווצות הפין. הפין יכול להתכווץ באופן משמעותי עקב היווצרות רקמת צלקת ממצב שנקרא מחלת פיירוני המשפיעה על עד עשירית מהגברים. מוצרים כגון משאבות הפין, גלולות, ואמצעים מפוקפקים אחרים של הגדלת פין הם חלק מהמוצרים המשווקים ביותר בדואר זבל אלקטרוני. נכון לעכשיו, אין הסכמה בקהילה המדעית שקיימת טכניקה שאיננה כירורגית המגדילה לצמיתות את העובי או את ההיקף של הפין הזקוף, כשהוא כבר נמצא בטווח הנורמלי (11.4 עד 17.78 ס"מ).
מתאם בין גודל הפין לגודלם של איברי גוף אחרים
לא נמצא במחקר קשר סטטיסטי מובהק בין גודל הפין לגודלם של חלקי גוף אחרים. במחקר אחד, שנערך בשנת 1988 על ידי החוקרים סימינוסקי וביין, נמצא מתאם חלש בין גודל הפין הזקוף וגודל כף הרגל והגובה; עם זאת, הוא היה חלש מכדי לשמש אומדן מעשי. מחקר אחר, שביצעו שאה וכריסטופר ב-2002, וציטט את סימינוסקי וביין, לא הצליח למצוא עדויות לקשר בין גודל הנעליים לבין גודל הפין הזקוף, וקבע כי "הקשר בין אורך הפין לבין גודל הנעליים אינו מבוסס מדעית".
ייתכן שיש קשר בין מומים באיברי המין לבין הגפיים האנושיות. התפתחות הפין בעובר נשלטת על ידי חלק מאותם הגנים של הוקס (במיוחד HOXA13 ו-HOXD13) השולטים על התפתחות הגפיים. מוטציות של גנים מסוימים של הוקס השולטים בצמיחת איברים גורמים לאיברי מין פגומים ("תסמונת יד-גניטלית", "Hand-foot-genital syndrome").
מחקרים על העדפות גודל בקרב בני-זוג
במחקר קטן שנערך באוניברסיטת טקסס-פאן אמריקנית ופורסם בירחון BMC Women's Health, נסקרו חמישים סטודנטיות לתואר ראשון לגבי תפיסתן אודות סיפוק מיני. על פי הממצאים, ישנה העדפה לרוחב של הפין על פני אורכו, כאשר הנבדקות נתבקשו לבחור מבין שתי האפשרויות.
בכתבה שפורסמה במגזין Psychology Today, 1,500 קוראים (כשני שלישים מתוכם היו נשים) נסקרו בנוגע לתפיסותיהם על הגוף הגברי. מרבית הנשים לא ייחסו חשיבות רבה במיוחד לגודל הפין ומעל ל-71% מתוכן סברו כי גברים מייחסים חשיבות רבה מדי לגודל הפין ולצורתו. על פי רוב, הנשים שהשתתפו בסקר ייחסו יותר חשיבות לרוחבו של הפין לעומת הגברים, ופחות חשיבות לאורכו של הפין לעומת הגברים.
מחקר אחר, שנערך באוניברסיטת חרונינגן, סקר 375 נשים פעילוֹת מינית שילדו בשנת 2002 בנוגע לחשיבות שהן מייחסות לגודל הפין. תוצאות הסקר הראו ש-21% מהנשים חשו כי האורך חשוב ו-32% חשו כי ההיקף חשוב.
מחקר שנערך באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה ופורסם בתחילת 2013 הראה כי ישנה השפעה של גודל הפין על המשיכה המינית של הגבר, וככל שהגבר גבוה יותר, כך גדלה ההשפעה. המחקר יצר תמונות ממוחשבות תלת־ממדיות בגודל אמיתי של גברים, הנבדלות זו מזו בגובה ובתכונות פיזיות אחרות, והציג אותן בפני נשים שנתבקשו לרשום את תגובותיהן בתוך 3 שניות. ההעדפה לגברים גבוהים עם פין גדול הייתה מובהקת.
מחקר אמריקאי שפורסם בשנת 2015 על ההעדפות המוצהרות של פאנל של 75 נשים המשתמשות במודלים תלת-ממדיים מודפסים כנקודות התייחסות, הראה שאורך הפין המועדף הוא 16 ס"מ והיקף הפין המועדף הוא 12.2 ס"מ עבור שותפים מיניים לטווח ארוך, עם העדפה מעט גדולה יותר לאורך של 16.3 ס"מ ולהיקף של 12.7 ס"מ עבור שותפים למפגשים מיניים חד פעמיים.
ביטוי הסלנג size queen (אין להתבלבל עם queen size שמשמעו אחר לגמרי) הוא כינוי למי שמעדיפים שלבני הזוג המיניים שלהם יהיה פין גדול מהממוצע.
אבולוציה
הפין האנושי עבה יותר מזה של שאר הפרימטים, הן במונחים מוחלטים והן ביחס לשאר הגוף. מחקר מוקדם, המבוסס על מדידות לא מדויקות, הגיע למסקנה כי הפין האנושי הוא גם ארוך יותר. למעשה, הפין של שימפנזה מצוי אינו קצר יותר מאשר בבני אדם – גודלו הממוצע הוא 14.4 ס"מ; בכמה פרימטים אחרים קיים יחס ישר בין גודל הפין למשקל גופם.
טרם נקבעו הסיבות האבולוציוניות לעובי הפין האנושי ביחס לזה של פרימטים אחרים. הסבר אחד הוא כי איברים עבים יותר הם הסתגלות אבולוציונית לעלייה מקבילה בגודל הנרתיק הנשי. חוקרים מאמינים כי תעלת הנרתיק הנשי התרחבה כדי להתאים לעלייה בגודל הגולגולת של התינוק. כמו כן, ייתכן שנשים בוחרות בני זוג בעלי פין גדול מספיק כדי שיתאים לגודל הנרתיק שלהן, כדי לספק גירוי מיני ולהבטיח שפיכה.
שימוש בקונדום
מחקר אוסטרלי, שחקר 184 גברים ו-3,658 קונדומים, עסק בקשר שבין אורכו והיקפו של הפין לבין כשלים בשימוש בקונדומים. על פי ממצאי המחקר, כאשר נעשה בהם שימוש נכון, שיעור הכשלים בשימוש היה 3.39%. המחקר מצא יחס ישר בין ממדי הפין לבין שיעור הקריעה של הקונדומים (ככל שממדי הפין גדולים יותר – שיעור הקריעה גבוה יותר).
עמלץ כחול
עַמְלֵץ כָּחֹל (שם מדעי: Isurus oxyrinchus - "כריש בעל חוטם מחודד" בלטינית) הוא מין כריש גדול וחזק החי באוקיינוס הפתוח. הוא שייך לסוג עמלץ מאקו (Isurus) (יחד עם המין עמלץ ארך-סנפיר) שבמשפחת העמלציים ונחשב קרוב רחוק של העמלץ הלבן (שמהווה סוג נפרד, אך באותה משפחה).
מקור שמו העברי הוא צבעו הכחול. הכינוי "מאקו" מגיע מהשפה המאורית ומשמעותו "שיני כריש". אין להתבלבל בינו לבין כריש כחול.
תיאור
זהו כריש גדול ומוארך בעל זנב אנכי וחד, מה שמאפשר לו להגיע למהירויות גבוהות של עד ויש הטוענים שאף ל-, מה שהופך אותו לכריש המהיר ביותר בים. הוא מסוגל גם לקפוץ לאוויר עד גובה 9 מטר.
עמלץ כחול ממוצע שוקל 60–135 ק"ג ואורכו עד 3.2 מטר אם כי נתפסו פרטים במשקל של עד 600 ק"ג ואורך. ב-1881 דווח שבים התיכון נתפס עמלץ כחול במשקל גדול במיוחד של 1,000 ק"ג ואורך של 4 מטר. הנקבות גדולות מהזכרים.
לסת הכריש גדולה וארוכה ושיניו חדות, ארוכות ופונות כלפי חוץ כך שהוא יכול לנשוך ולהרוג חיות ים גדולות יחסית.
דמו של העמלץ הכחול, בדומה לקרובו העמלץ הלבן, חם יותר מהסביבה (4–7 מעלות יותר), מה שמאפשר לו לחיות במים קרים יחסית לכרישים ודגים אחרים.
התנהגות ואקולוגיה
העמלץ הכחול אוכל כל חיה שהוא נתקל בה ברחבי האוקיינוס: דיונונים, דגי גרם כמו אנשובי, מקרל, טונה, בוניטו וכן הוא מספיק מהיר כדי לתפוס דגי-חרב ומפרשניים. הוא יאכל גם דגי סחוס קטנים, דולפינים, צבי ים ועופות ים. הוא מתנפל על טרפו מלמטה ומשסע את הסנפירים והעור שלו בנשיכה מטלטלת ומהירה. הוא צולל מתחת לטרף ומוצא את מיקומו על ידי חוש ריחו החד, כאשר הטרף לא חושד בדבר.
הוא עלול לתקוף גם אנשים ומדורג כאחד הכרישים המסוכנים ביותר. משנת 1980 עד 2010 נרשמו 42 תקיפות עמלצים כחולים, שלוש מהן היו קטלניות. עם זאת הכריש לא רואה באדם טרף פוטנציאלי ורק לעיתים רחוקות יפגע באנשים, חוץ מדייגים המנסים לצודו.
העמלץ חי באוקיינוס הפתוח ונודד ברחבי ימים ממוזגים וטרופיים בקרבת זרם הגולף וזרמי מים חמימים אחרים. בדרך כלל הוא נמצא הרחק מחופים רדודים, וגם לא מעמיק לצלול מעבר ל-150 מטר. הוא נודד באוקיינוס אחר טרף ובני זוג ויכול לעבור כך מרחקים גדולים. כריש מתויג מקליפורניה נדד מרחק מדהים של 2,128 ק"מ ב-37 יום, כלומר שחה כ-58 ק"מ ביום.
העמלץ הכחול חי גם בים האדום ובמי הים התיכון, ונצפה מספר פעמים בחופי ישראל במיוחד באזורים בהם המים חמימים יותר (קרוב לתחנות הכוח, לדוגמה חוף הארובות בחדרה, בחופי קצא"א אשקלון, עכו ועוד). בחלק מהפעמים נלכדו כרישים מסוג זה על יד דייגים ובמקרים אחרים נפלטו לחוף. בשנת 2016 נפלטה גופת כריש ענקי מסוג זה בחופי חדרה.
ביוני 2023 נפלטה גופת כריש מסוג זה לחופי מעיין צבי.
פיגוע בנשק קר
פיגוע בנשק קר הוא פיגוע המתבצע באמצעות שימוש בנשק קר, לרוב באמצעות דקירה בסכין, אך לעתים גם בכלי נשק אחרים כגון גרזן, פטיש, רוגטקה המשמשת ליידוי אבנים, ואף חרב (הפיגוע בבית הספר בטרולהטן).
מספר הנפגעים בפיגוע דקירה לרוב נמוך יחסית למספר הנפגעים בפיגועים אחרים, ובלא מעט מהמקרים נפגע אדם יחיד. פעמים רבות מבצע הפיגוע נלכד או נהרג תוך כדי ביצועו, או מיד לאחריו.
פיגועי דקירה משמעותיים בישראל ובשטחי יש"ע
ב-8 במרץ 1973 נדקר חייל צה"ל בעת שהמתין בתחנת הסעה במזרח ירושלים ונשקו האישי, מסוג עוזי, נגנב על ידי הדוקר. היה זה ככל הנראה פיגוע הדקירה הראשון נגד חייל צה"ל בירושלים.
ב-7 ביולי 1983 - רצח אשר אהרן גרוס - נדקר בחברון תלמיד ישיבת שב חברון על ידי חוליית מחבלים אשר ניסתה גם לחטוף אותו.
במהלך האינתיפאדה הראשונה הפכו פיגועי דקירה לתופעה חמורה ומתמשכת, שכונתה "סכינאות". ב-21 באוקטובר 1990 רצח עאמר אבו סרחאן את החיילת איריס אזולאי, את אלי אלטרץ ואת לוחם הימ"מ צ'רלי שלוש בדקירות סכין.
בפיגוע "ליל הקלשונים", שאירע ב-14 בפברואר 1992, נרצחו שלושה חיילי צה"ל, במאהל באזור קיבוץ גלעד ברמות מנשה ב"שטח אש 105", בידי ערבים-ישראליים חברי התנועה האסלאמית מאזור ואדי עארה הסמוך. לפיגוע שימשו סכינים, גרזנים וקלשון שבהם היו מצוידים הרוצחים.
יוחנן השבעה-עשר
יוחנן השבעה-עשר, שנולד בשם ג'ובאני סֶקוֹ (באיטלקית: Giovanni Secco; 945 – 6 בנובמבר 1003), היה אפיפיור ברומא בשנת 1003.
ביוגרפיה
סקו נולד בשנת 945 ברומא, כבן למשפחת אצולה רומאית, אשר כמה מבניה היו כמרים, בישופים ואנשי דת. בצעירותו פנה ללימודי כמורה, וב-1 ביוני 996 מונה לקרדינל על ידי האפיפיור גרגוריוס החמישי.
פיגוע בנשק קר
פיגועי דקירה משמעותיים בישראל ובשטחי יש"ע
ב-17 במרץ 1992 נרצחה בפיגוע כזה ביפו אילנית אוחנה, ויחד אתה עבד אל-ג`אני, ערבי תושב יפו שקם לסייע לה, ונפצעו שמונה עשר אנשים נוספים, ברובם תלמידים שחגגו במסיבת פורים. באותה שנה נרצחה גם הנערה הלנה ראפ בבת ים ב-24 במאי, אירוע שהביא להפגנות זעם ומחאה של אלפי תושבי בת ים.
יוחנן השבעה-עשר
ביוגרפיה
לאחר מותו של קודמו סילבסטר השני מונה סקו לאפיפיור ב-16 במאי 1003, על ידי ג'ובאני קרסנציו, ממשפחת קרסנטי, ששלט ברומא למעשה. תקופת כהונתו הייתה מלווה במלחמות בעקבות הסכסוך בין היינריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין ארדואינו מאיבראה, שהכתיר את עצמו כמלך איטליה לאחר מותו של אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. כהונתו הייתה קצרה, וב-6 בנובמבר אותה שנה מת יוחנן השבעה-עשר, ובמקומו מונה כאפיפיור יוחנן השמונה עשר.
פיגוע בנשק קר
פיגועי דקירה משמעותיים בישראל ובשטחי יש"ע
בין 2000 ל-2010 התרחשו 152 פיגועי דקירה בהם נרצחו 17 ישראלים, רובם (16) אזרחים. פיגועי דקירה היוו באופן יחסי חלק קטן מכלל הפיגועים, הן במספר האירועים הכולל והן במספר ההרוגים, במהלך האינתיפאדה השנייה.
ב-1 ביולי 2005 דקר ישי שליסל, יהודי חרדי בן 30, שלושה משתתפים במצעד הגאווה בירושלים ופצע אותם באופן בינוני. שליסל טען במשפטו כי בא "לרצוח בשליחות השם", הורשע בניסיון לרצח ונדון ל-10 שנות מאסר בפועל ולתשלום 280,000 ש"ח לקורבנות.
יוחנן השבעה-עשר
הבלבול בנוגע לשמו
למעשה, יוחנן השבעה-עשר היה יוחנן ה-16 ברשימה, אולם חל בלבול בעקבות שלטונו של האנטי-אפיפיור יוחנן השישה עשר, ומשום כך הוא קיבל את השם "יוחנן השבעה-עשר".
פיגוע בנשק קר
פיגועי דקירה משמעותיים בישראל ובשטחי יש"ע
ב-11 במרץ 2011 נרצחו בביתם שבהתנחלות איתמר חמישה מבני משפחת פוגל, בהם ילדים קטנים על ידי מחבלים פלסטינים מהכפר עוורתא.
ב-26 בנובמבר 2012 חדר מחבל פלסטיני מרצועת עזה ליישוב שדי אברהם וניסה לרצוח אם וילדיה. האם נאבקה בתוקף, שדקר אותה, והצליחה לנעול את המחבל בחדר האמבטיה ולקרוא לעזרה. כוח צה"ל שהגיע למקום ירה במחבל למוות.
ב-13 בנובמבר 2013 נרצח בעפולה עדן אטיאס, חייל בן 18, על ידי מחבל פלסטיני בן 16 מג'נין, שדקר אותו בעורפו ומספר פעמים בגופו, בעת שישן באוטובוס. נוסעי האוטובוס השתלטו על הרוצח, שביצע את הרצח כמחאה על כך ששניים מבני משפחתו נמצאים בכלא הישראלי כאסירים ביטחוניים. הרוצח נידון למאסר עולם ועוד שלוש שנים מאסר בפועל.
ב-1 במאי 2014 נרצחה שלי דדון, תושבת עפולה בת 19, באזור התעשייה במגדל העמק. לאחר כמה חודשים נעצר חוסיין ח'ליפה, נהג המונית שבה נסעה דדון באותו היום, כחשוד ברצח. ב-9 בספטמבר 2015 קבע בית המשפט המחוזי בנצרת כי הנאשם רצח את דדון על רקע לאומני וגזר עליו מאסר עולם.
ב-10 בנובמבר 2014 רצח מחבל פלסטיני את החייל אלמוג שילוני (ששירת כמפקד כיתה בפלגת הנגב) בתחנת הרכבת תל אביב ההגנה. בהמשך אותו יום דרס מחבל פלסטיני את דליה למקוס, צעירה יהודיה, בתחנת אוטובוס באלון שבות ולאחר מכן ירד מרכבו ודקר אותה למוות.
ב-21 בינואר 2015 ביצע פלסטיני פיגוע דקירה באוטובוס של חברת דן בתל אביב, ופצע 12 אזרחים.
31 ביולי 2015 - הרצח במצעד הגאווה בירושלים - ישי שליסל, לאחר שהשתחרר מהכלא, דקר שוב שישה אנשים במצעד הגאווה בירושלים. אחת מהנדקרים, שירה בנקי, מתה מפצעיה.
באוגוסט 2015 ביצעו מחבלים פלסטינים מספר פיגועי דקירה בהם הם פצעו מספר ישראלים. המחבלים נורו על ידי הלוחמים בשטח, שניים מהם מתו מפצעיהם והשאר נעצרו.
מספטמבר 2015 גאו פיגועי הדקירה של ערבים נגד יהודים. פיגועי דקירה בוצעו בירושלים, קריית ארבע, עפולה, פתח תקווה, קריית גת, תל אביב-יפו, רעננה, נתניה, ראשון לציון, באר שבע, גן שמואל ובית שמש. במשך כחצי שנה, עד מרץ 2016, נרצחו כ-11 ישראלים בפיגועי דקירה. גל פיגועים זה, שכלל גם פיגועי דריסה ופיגועי ירי, כונה בין השאר "אינתיפאדת הסכינים".
ב-26 באוגוסט 2020 רצח מחבל ערבי, חליל עבד אלחאלק מחמד דויכאת, תושב הכפר רוג'יב הסמוך לשכם ובעל היתר עבודה בישראל, את הרב שי אוחיון בפתח תקווה.
בשנת 2021 ביצעו מחבלים פיגועי דקירה שהובילו לפציעתם של ישראלים רבים, ביניהם פיגוע דקירה בחודש אפריל כנגד חייל בצומת הגוש, פיגוע דקירה בחודש מאי כנגד חייל ואזרח בירושלים, דקירת חיילת בתחנת אוטובוס בבקעת הירדן בחודש יולי, פיגוע דקירה כנגד שוטרי מג"ב בעיר העתיקה בירושלים בנובמבר ופיגוע דקירה כנגד אזרח ישראלי ביפו באותו חודש, פיגוע דקירה בשער שכם בחודש דצמבר, פיגוע בה דקרה מחבלת בת 14 את שכנתה היהודיה בשייח גראח', ופיגוע דקירה בחברון ב-18 בדצמבר בה דקרה מחבלת מתפלל. ב-31 בדצמבר ניסה מחבל פלסטיני לדקור ישראלי ליד אריאל ונוטרל.
בשנת 2022 ב-17 בינואר ניסה מחבל לבצע פיגוע דקירה בצומת גוש עציון.
ב-3 בנובמבר 2022, בפיגוע דקירה בהר הבית נפצעו 3 ישראלים באורח קל-בינוני,המחבל נוטרל
פנגולין עצים קטן
פנגולין עצים קטן (שם מדעי: Phataginus tricuspis) הוא מין בסוג פנגולין עצים הנפוץ ביערות הטרופיים של דרום-מזרח אפריקה.
מאפיינים
צבע גופו בצידו העליון הוא חום וגחונו לבן. ממצחו עד קצה הזנב והרגליים במחציתם מכוסים קשקשים קשים. בכל קשקש שלושה חודים והם סדורים כרעפים ומשמשים להגנה. הזנב חזק דיו כדי לשמש גם להנסת אויבים. שערות מכסות את החרטום המוארך, השפתיים, תחתית העיניים והגחון. לשונו של הפנגולין גמישה, ארוכה מאוד, ודביקה בקצותיה, והיא מקופלת בתוך פיו. כשהוא מאתר מזון, לשונו נשלפת במהירות והוא מכה בה בחרקים ובכך מצמיד אותם אל לשונו ובולע אותם. הפנגולין חסר שיניים וריסוק החרקים ולעיסתם מתבצע על ידי שיניים קרניות קטנות המצויות בשוער הקיבה.
חוש ראייתו חלש ושמיעתו בינונית משום שהוא חסר כל אפרכסות אוזניים. לעומת זאת, חוש הריח שלו מפותח למדי. רגליו קצרות ובקצות אצבעותיהן טפרים מאונקלים, חזקים וחדים מאוד. בעזרת הטפרים חודר הפנגולין לקני הנמלים ולתלי טרמיטים. לאחר מכן הוא מחדיר לקנים את חרטומו, שולף את לשונו וצד את מזונו.
שחייתו מהירה למדי אך תנועתו על הקרקע איטית, הן בהליכה והן בטיפוס אל צמרות העצים. הוא פעיל בלילה ובשעות היום שוכן בצמרות העצים כשהוא מקופל בין הענפים. הוא מסתייע בלפיתת זנב לשם אחיזה נוספת, בעיקר בשעה שהוא משתמש בגפיו הקדמיות כדי לחדור לקני נמלים וטרמיטים.
הנקבה ממליטה פעם בשנה ונושאת את גוריה על זנבה עד שהם יכולים להלך באופן עצמאי. בעת סכנה היא מצטנפת ומכנסת את הגורים למרכז המעגל שיצרה, ובצורה זו היא מגוננת עליהם בעזרת הקשקשים הקשים והחדים, אותם היא זוקפת עד חלוף הסכנה. המין נמצא בסכנת הכחדה בשל ציד והרס יערות הגשם.
בלייק לייבלי
בלייק אלנדר לַייבְלִי (באנגלית: Blake Ellender Lively; נולדה ב-25 באוגוסט 1987) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית. ידועה בעיקר בזכות תפקידה כסרינה ואן דר וודסן בסדרת הדרמה של רשת ה-CW, "אחת שיודעת" (2012-2007). לייבלי גם כיכבה בסרטים "אחוות הג'ינס" משנת 2005, "שיגעון של קולג'" משנת 2006, "חייה הפרטיים של פיפה לי" משנת 2009, "גנב עירוני" משנת 2010, "גרין לנטרן" משנת 2011, "בלי חוקים" משנת 2012, "הסיפור של אדליין" משנת 2015 ו"מים לא שקטים" משנת 2016.
ילדות
נולדה בשם בלייק אלנדר בראון (Blake Ellender Brown) בלוס אנג'לס, בקליפורניה שבארצות הברית. אביה, ארני לייבלי (נולד בשם: ארנסט ויליאם בראון הבן) עבד כשחקן. אמה איליין (לבית מק'אלפין) עבדה בתור מגייסת כישרונות. היא נקראה על שם אחיה של סבתה. יש לה אח גדול, השחקן אריק לייבלי, שתי אחיות למחצה - לורי ורובין, ואח למחצה, ג'ייסון. שני הוריה וכל אחיה עובדים, או עבדו בעבר, בתעשיית הבידור.
במהלך ילדותה של לייבלי, הוריה לקחו אותה איתם לשיעורי משחק שהעבירו במקום להשאיר אותה אצל אומנת. לייבלי אמרה שצפייה בהוריה מלמדים שיעורי משחק עזרה לה ללמוד "תרגילי" משחק ולצבור ביטחון ככל שהתבגרה. בתחילה היא לא התעניינה במיוחד במשחק, ורצתה ללמוד באוניברסיטת סטנפורד. באחת מחופשות הקיץ שלה במהלך בית הספר התיכון, ביקש אחיה אריק מהסוכן שלו לשלוח אותה לכמה מבחני אודישנים במשך כמה חודשים. מהאודישנים האלה, היא לוהקה כברידג'ט עבור הסרט "אחוות הג'ינס", שצולם בעת שהייתה תלמידה בכיתה י"א. בעודה תלמידת תיכון, שימשה לייבלי ראש מועצת התלמידים, מעודדת וחברה במקהלה הבית ספרית.
קריירה
לייבלי החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 10, כשהופיעה בסרט 1998 סנדמן, אשר בוים על ידי אביה של לייבלי. היא הופיעה בעיבוד הקולנועי של אחוות הג'ינס בשנת 2005 כברידג'ט, אחת מארבע הדמויות הראשיות. הופעתה של לייבלי בסרט זיכתה אותה במועמדות לפרס בחירת הנוער לשחקנית הנבחרת הפורצת בקולנוע. בשנת 2006, לייבלי כיכבה לצד ג'סטין לונג בסרט "שיגעון של קולג'", וקיבלה תפקיד קטן בסרט האימה סיימון אומר. אמנם הסרט "שיגעון של קולג'" לא קיבל ביקורות טובות מהמבקרים, הופעתה של לייבלי בסרט צוינה לטובה, וסיפקה לה את פרס פריצת השנה של מגזין Hollywood Life. בשנת 2007, היא שיחקה את אחת משתי הדמויות הראיות בסרט הדרמה העצמאי, אלביס ואנבל בתור אנבל, נערה בולימית שקיוותה לזכות בתחרות יופי.
אחד התפקידים של לייבלי שזכו לשבחים מרובים עד כה היה תפקידה המשני כגרסה הצעירה של הדמות הראשית בסרט הדרמה "חייה הפרטיים של פיפה לי" משנת 2009. "גנב עירוני", אשר בוים על ידי בן אפלק, שגם שיחק בסרט, שוחרר בארצות הברית ב-17 בספטמבר 2010. לייבלי שיחקה את קרול פריס, השחקנית הראשית ואהובתו של האל ג'ורדן בסרט גיבורי העל "גרין לנטרן", אשר יצא בחודש יוני 2011. הסרט לא הצליח להגיע ליעד המסחרי שלו והוכרז ככישלון קופתי. לייבלי הופיעה בקליפ של לונלי איילנד, "I Just Had Sex" יחד עם ג'סיקה אלבה בדצמבר 2010. בשנת 2011 היא הייתה ברשימת 100 האנשים המשפיעים השנתית במגזין "טיים". בשנת 2012, היא כיכבה בסרט של אוליבר סטון, "בלי חוקים", לצד טיילור קיטש, אהרון טיילור-ג'ונסון, סלמה הייק וג'ון טרבולטה. באותה השנה נבחרה לייבלי לפרזנטורית של הבושם החדש של גוצ'י, והופיעה בסרטון פרסום קצר שבוים על ידי ניקולס וינדינג רפן בשביל קידום הבושם. בחודש אוקטובר 2013 לייבלי נבחרה להיות הפרזנטורית של לוריאל, ובכך השיקה את קמפיין האיפור הראשון שלה. לאחרונה כיכבה לייבלי בסרט הסיפור של אדליין משנת 2015, לצד מיכיל האוסמן והאריסון פורד. הסרט זכה להצלחה מסחרית וביקורתית. בשנת 2016 כיכבה לייבלי בסרט האימה "מים לא שקטים". הסרט זכה לביקורות חיוביות בעיקר והופעתה של לייבלי שובחה על ידי המבקרים.
בשנת 2018 כיכבה לייבלי במותחן בקשה מסתורית לצד אנה קנדריק והנרי גולדינג. בינואר 2020 כיכבה בסרט מדור הקצב. בשנת 2021, כתבה עם הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, את התסריט לקליפ של שירה, "I Bet You Think About Me", אותו גם ביימה. השיר לקוח מאלבום ההוצאה החוזרת השני שלה סוויפט, . במאי 2021, הוכרז כי לייבלי תככב בליידי קילר בתור הדמות הראשית, ג'וזי שולר.
באפריל 2022, הוכרז שלייבלי תביים לראשונה סרט עלילתי לעיבוד לרומן הגרפי "Seconds" מאת בריאן לי או'מאלי, עם אדגר רייט בתור תסריטאי ומפיק.
חיים אישיים
לייבלי ניהלה מערכת יחסים עם השחקן קלי בלאץ, חבר ילדות וקולגה מהסרט סיימון אמר. השניים החלו לצאת במאי 2004, ונפרדו לאחר כמעט שלוש שנים באפריל 2007. מייד לאחר מכן, החלה לייבלי מערכת יחסים עם פן בדג'לי, ששיחק לצידה בסדרת הנעורים אחת שיודעת. הזוגיות נמשכה לסירוגין עד שנת 2010. במאי 2011, החלה לייבלי לצאת עם השחקן לאונרדו דיקפריו, מייד לאחר סיום מערכת היחסים שלו עם הדוגמנית הישראלית בר רפאלי. עובדה זו גרמה לסיקור תקשורתי רחב בישראל של מערכת היחסים שלהם. השניים סיימו את מערכת היחסים באוקטובר 2011, לאחר חמישה חודשים.
לייבלי הכירה את השחקן הקנדי ראיין ריינולדס בזמן צילומי הסרט גרין לנטרן בשנת 2010. השניים החלו מערכת יחסים רומנטית באוקטובר 2011. ב-9 בספטמבר 2012 התחתנו השניים בקרוליינה הדרומית. בדצמבר 2014 הביאה לייבלי לעולם את בתם הראשונה. בספטמבר 2016 נולדה בתם השנייה של הזוג. באוקטובר 2019 נולדה בתם השלישית. באוגוסט 2022 דווח כי הזוג מצפה לילדם הרביעי.
ברוקולי
ברוקולי (שם מדעי: Brassica oleracea Italica) הוא זן של כרוב הבר.
לברוקולי ראשי פרחים ירוקים כהים, המסודרים בצורה דמוית-עץ על גבי ענפים שנובטים מגבעול עבה ואכיל. אזור הפרחים הגדול מוקף בעלים ירוקים. במראהו דומה הצמח לכרובית.
את הברוקולי מגדלים באזורים קרירים, בשל חוסר יכולתו לפרוח באקלים קיצי חם. עונות זריעתו הן סתיו וחורף.
לברוקולי ערך תזונתי גבוה. בישולו נעשה באמצעות טכניקות פשוטות, בעיקר הרתחה או אידוי, ניתן לאכול תפרחות של צמח טרי גם ללא בישול.
מקור השם
מקור המלה "ברוקולי" במילה הלטינית "ברקיום" (brachium) ולאחר מכן המלה האיטלקית "ברוקולו" (broccolo), פירושן זרוע או ענף. השם משקף את צורת הצמח שמסתעף כמו עץ.
היסטוריה
הצמח פותח מכרוב הבר באמצעות ברירה מלאכותית ודיכוי התפתחות הפרחים. היסטוריונים סבורים כי בתקופת רומא העתיקה נעשה לראשונה גידול של ברוקולי, על אף שהמילה "ברוקולי" לא נמצאת ביצירות מהתקופה. על אף אי הוודאות באשר למועד הגידול הראשוני, מקורו הגאוגרפי של ברוקולי היה בוודאות באיטליה, והצמח לא התפרסם מחוץ לארץ זו במשך שנים רבות. ברוקולי הופיע בצרפת לראשונה ב-1560, אך ידוע כי אף במאה ה-18, ברוקולי לא היה מאכל פופולרי באנגליה. כשהמאכל הובא לארצות הברית על ידי המדינאי והמדען תומאס ג'פרסון באמצע אותה מאה, היה הברוקולי יבול נדיר ואקזוטי מאוד. הברוקולי הפך למאכל עממי רק בראשית המאה ה-20, כשמחירו ירד וכאשר המגדלים בחרו להדגיש את ערכו התזונתי.
תזונה
הברוקולי הוא מאכל בעל ערך תזונתי גבוה, ותועלת בריאותית מגוונת לגוף. לדוגמה, בעוד שברוקולי מכיל רק 43 קלוריות למנה של כוס אחת, הוא מכיל 205.7% של הצריכה היומית המומלצת של ויטמין C, כ-90 מיליגרם למאה גרם. להשוואה, בתפוזים יש 50 מ"ג ל-100 גרם, בתרד 30, בעגבניות 10, ובתפוחים 6.
בנוסף, ברוקולי מכיל מרכיבי מזון חיוניים אחרים, כמו סידן, חומצה פולית, סיבים תזונתיים, ויטמין K, מנגן, חומצת האמינו טריפטופן, אשלגן, וויטמין B6.
כמו כן מיוחסת לברוקולי יכולת למניעת מחלות רבות. מחקרים רבים מצאו כי צריכת ברוקולי מסייעת במניעת סרטן. בדומה לצמחים אחרים במשפחתו, ברוקולי מכיל כימיקלים המסוגלים למנוע סרטן ולבלום התפשטות או התפתחות גידולים. נכון לשנת 2010, דובר על סרטן השד וסרטן הערמונית.
ברוקולי הוא מאכל בעל תועלת רבה לבריאות הלב. צריכת הצמח מסייעת לחיזוק מערכות ההגנה בגוף ובכך למנוע מחלות לב ולהפחית את נזקיהן. מרכיבים מסוימים בברוקולי מסוגלים לסייע בתיקון תאי עור שניזוקו על ידי השמש, ולכן במניעת סרטן העור. לברוקולי יש תועלות רבות למערכת העצמות בזכות הריכוז הגדול של ויטמין C וסידן. עם זאת, הברוקולי אינו מכיל כמויות גדולות של סוכר ושומן המצויים במאכלים מחזקי עצמות אחרים כמו תפוזים וחלב. לברוקולי יש יתרונות במניעת קטרקט, דלקת מפרקים, מומים מולדים, וכיבים (פצעים פתוחים ברקמות שונות בגוף).
כשרות הברוקולי
פוסקים יהודים רבים רואים בברוקולי כירק בו מצויים שרצים זעירים שאין אפשרות להוציא אותם בשטיפה ובגלל התפרחת של הברוקולי אף אי אפשר גם לבדוק ולראות את השרצים בה. יש הסוברים שכדי לאכול ברוקולי על פי ההלכה יש לזרוק את התפרחת ומנגד יש הסוברים שמספיק ניקוי והשריה בסבון או חומר ניקוי דומה ולאחריו שטיפה במים זורמים.
ראמיה
ראמיה (בערבית: رامية) הוא כפר לבנוני בנפת בינת ג'בייל במחוז א-נבטיה בדרום לבנון, במרחק של 126 ק"מ מביירות.
היסטוריה
בשנת 1596 היה הכפר תחת שלטון האימפריה העות'מאנית, מחוז משנה של תבנין, במחוז צפת. באותה שנה היו בכפר 49 משקי בית. כל האוכלוסייה הייתה מוסלמית. תושבי הכפר שילמו מס קבוע של 25% על מוצרים חקלאיים כגון חיטה, שעורה, עצי זית, עצי פרי, עיזים ו-כוורות. האוכלוסייה התפרנסה מגידול עצי זית, ירקות, הפקת דבש, וגידול עיזים על שטח של 3,966 אקר (16,049 דונם).
בשנת 1852 החוקר אדוארד רובינסון ערך מיפוי ארכאולוגי באזור הכפר. נתגלו מספר סרקופגים. בנוסף, נחשפו מספר בורות מים.
בשנת 1875 החוקר ויקטור גרן גילה בכפר סרקופג.
בשנת 1881 הקרן לחקר ארץ ישראל חקרה את האזור. החוקרים דיווחו על כמה סרקופגים גדולים מסביב לכפר, ובית בד אחד.
באותה תקופה התגוררו בכפר 150 תושבים, כולם היו מוסלמים. הכפר תוכנן ללא תשתית של ניקוז מים. העמק ממערב הפך לביצה בחורף, בשל חוסר ניקוז. תוארו בשטח הכפר מספר בורות ומאגר בודד לאספקת מים.
מבצע מגן צפוני
ביום השני למבצע (5 בדצמבר 2018) החל צה"ל בחיפוש מנהרת טרור שנייה שיצאה מראמיה והגיעה בסמוך למושב זרעית, ובהמשך החלו פעולות לאיתור מנהרת טרור שלישית שיצאה מהכפר מיס אל-ג'בל.
ביום הראשון למבצע (4 בדצמבר) אותרה מנהרת טרור שחצתה את הגבול מדרום כפר כילא אל מטולה.
ב-9 בדצמבר אחר הצהריים צה"ל קרא לתושבי הכפרים הלבנוניים כפר כילא וראמיה, הסמוכים לגבול עם ישראל – לעזוב את בתיהם.
דובר צה"ל בשפה הערבית, סא"ל אביחי אדרעי, פנה לתושבי הכפרים והזהיר אותם כי הם חיים באזור של "חבית חומר נפץ", כיוון שחזבאללה הקים מתחת לבתיהם רשת של מנהרות טרור. "צה"ל ממליץ לתושבי הכפרים לשקול ולעזוב באופן זמני את בתיהם עד סיום הפעולה". דובר צה"ל תא"ל רונן מנליס הוסיף: "התוואי מולכד על ידי צה"ל וכל מי שייכנס אליו מצדו הלבנוני מסכן את חייו"
טריקסי שובה
ביאטריקס "טריקסי" שובה (בגרמנית: Beatrix "Trixi" Schuba; 15 באפריל 1951 בווינה אוסטריה) היא מחליקה אמנותית על קרח אוסטרית בעבר שהתחרתה בקטגוריית נשים יחידות. היא אלופה אולימפית (סאפורו 1972), פעמיים ברציפות אלופת עולם (ליון 1971 וקלגרי 1972), פעמיים ברציפות אלופת אירופה (ציריך 1971 וגטבורג 1972) ו-6 פעמים ברציפות אלופת אוסטריה (1972-1967).
בעיית הכרעה
במתמטיקה ובמדעי המחשב, בעיית הכרעה היא בעיה אשר יש לה תשובה של "כן" או "לא".
טריקסי שובה
ביוגרפיה
שובה נולדה בווינה. היא החלה להתאמן בהחלקה על הקרח ביותה בת 4 בהדרכתו של הלמוט סיבט במשך 7 שנים ועל ידי ליאופולד לינהרט. לאחר שאביה נפטר בהיותה בת 13. היא התחילה לעבוד בעסק המשפחתי ולמדה הנהלת חשבונות בשעות אחר הצהרים והתאמנה בבקרים.
בעיית הכרעה
דוגמה: השאלה האם מספר טבעי נתון הוא ראשוני היא בעיית הכרעה. מאידך, הבעיה "מציאת המספר הראשוני הקטן ביותר בעל 77 ספרות" אינה בעיית הכרעה, שכן התשובה עבורה אינה "כן" או "לא".
טריקסי שובה
אלופת אוסטריה
בשנת 1967 בהיותה בת 16 זכתה שובה לראשונה בקריירה שלה במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח לנשים. בהמשך הקריירה היא זכתה בעוד 5 תוארי אליפות אוסטריה.
1968
באולימפיאדת גרנובל (1968) סיימה שובה במקום חמישי בהחלקה אמנותית על קרח לנשים
בעיית הכרעה
בעיית הכרעה ידועה בתולדות המתמטיקה היא הבעיה העשירית של הילברט.
טריקסי שובה
אלופת אירופה
באליפות אירופה שנערכה בציריך, שווייץ בתחילת פברואר 1971 זכתה שובה במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח לנשים לפני ז'וז'ה אלמשי מהונגריה וריטה טרפנס מאיטליה.
בעיית הכרעה
קבוצות מסוימות של בעיות הכרעה, כגון זו הקרויה NP-קשה, הן נושא מרכזי במדעי המחשב, בהיותן בגדר בעיה פתוחה רחבת היקף.
טריקסי שובה
אלופת עולם
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בליון, צרפת בסוף פברואר היא זכתה במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח לנשים, לפני ג'ולי לין הולמס מארצות הברית וקרן מגנוסן מקנדה.
בעיית הכרעה
חישוביות
תורת החישוביות היא תחום יסודי במדעי המחשב החוקר את היכולות והמגבלות של כל המחשבים באשר הם. שאלה מרכזית בתורת החישוביות היא האם כל בעיית הכרעה ניתנת לפתרון על ידי תוכנית מחשב כלשהי. בהסתמך על משפט קנטור ניתן להראות שהתשובה שלילית.
כל קלט (סופי) אפשרי הנתון בשפה כלשהי ניתן לקודד (לייצג) כמספר טבעי. קידוד שכזה נקרא מספור גדל ומחשבים מודרניים מיישמים אותו על ידי קידוד בינארי. בהינתן קידוד שכזה, לכל בעיית הכרעה ניתן להגדיר את הקבוצה A הכוללת את כל המספרים הטבעיים שמקודדים קלטים שלגביהם התשובה לבעיה היא "כן". ולהפך, לכל קבוצה של מספרים טבעיים A ניתן להגדיר בעיית הכרעה שמשיבה "כן" על כל הקלטים המקודדים על ידי מספר טבעי שנמצא ב-A. במילים אחרות, את קבוצת כל בעיות ההכרעה ניתן לזהות עם קבוצת כל התת-קבוצות של הטבעיים,.
טריקסי שובה
אלופה אולימפית
חודש לאחר מכן, באולימפיאדת סאפורו (1972) זכתה שובה במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח לנשים, לפני קרן מגנוסן מקנדה וג'נט לין מארצות הברית. הייתה זו מדליית הזהב הראשונה של אוסטריה בתחרות זו, 48 שנים לאחר הזכייה ההיסטורית של הרמה סאבו באולימפיאדת החורף הראשונה (שאמוני 1924). חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בקלגרי, קנדה במרץ היא זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בהחלקה אמנותית על קרח לנשים, לפני קרן מגנוסן וג'נט לין ובכך הגנה על תוארה.
בעיית הכרעה
חישוביות
משפט קנטור קובע שעוצמת (שהיא עוצמת הרצף) גדולה מעוצמת \mathbb N (שהיא אָלֶף אֶפֶס), ולכן יש "הרבה יותר" בעיות הכרעה מאשר תוכניות מחשב אפשריות (על אף שמן השניים יש אינסוף). מכאן שישנן בעיות הכרעה (ולמעשה, כמעט כל בעיות ההכרעה) שאינן ניתנות לפתרון על ידי אף תוכנית מחשב. הדוגמה המוכרת ביותר לבעיית הכרעה שאין תוכנית הפותרת אותה היא בעיית העצירה. אלן טיורינג הוכיח זאת בשנת 1936 בשיטת הלכסון. דוגמאות רבות נוספות מגיעות ממשפט רייס.
סיבוכיות
חלק ניכר מתורת הסיבוכיות עוסק בבעיות הכרעה. העניין בבעיות הכרעה נובע מכך שהטיפול המתמטי בהן הוא פשוט, שכן התשובה לבעיה מוגבלת ל-"כן" ו-"לא". עם זאת, בעיות שאינן בעיות הכרעה ניתנות להמרה לבעיות הכרעה שקולות.
שבתאי לוי (קצין)
שבתאי לוי (נולד ב-1933, בחיפה) הוא ימאי, תת-אלוף בחיל הים הישראלי וראש מספן הים. היה מנהל רשות הספנות והנמלים ונשיא אגודת יורדי ים זבולון.
ילדות ונעורים
לוי נולד בארד אל-יהוד בחיפה ב-22 במרץ 1933, לרחמים לוי מחיפה ורחל כהן, בת רב מצפת. לוי הוא דור שלישי למשפחתו בארץ. הוא למד בבית הספר "אליאנס" של אגודת כל ישראל חברים, ובבית ספר תיכון מקצועי בסמ"ת ליד הטכניון העברי בהדר הכרמל בחיפה. את השכלתו התיכונית סיים בלימודים אקסטרניים בכתב במכונים הבריטים ובבית המלח כחייל. משיכתו לים החלה עוד בנעוריו ומגיל 13 היה חניך אגודת יורדי ים זבולון, תנועת נוער שוחר ים.
השירות הצבאי
לאחר סיום קורס קציני תותחנות נשלח לוי לבריטניה על מנת לעבור קורס משלים בתותחנות, חזר לארץ והצטרף לצוות המשחתת "אח"י יפו". במבצע קדש בשנת 1956 שירת כקצין בקרת אש וניהל את הירי על המשחתת המצרית ה"איברהים אל אוול" היה זו הפעילות העיקרית של חיל הים באותה מערכה. בשנת 1958 נשלח שוב לבריטניה לקורס בכיר לקציני תותחנות וטילים בסיום הקורס הוצב בצוות שליוה ברפאל את פיתוח טיל הלוז שהפך לבסיס פיתוח הנשק העיקרי של חיל הים, "גבריאל".
בשנת 1965, לאחר גמר קורס המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה זרוע ים כחניך במחזור ח' ומדריך במחזור ט' הוצב לוי לטרפדות כמפקד ט-206 ומפל"ג 914\915. היה זה פיקוד ימי ראשון, באותה תקופה הטרפדות היוו כח מבצעי שביצע הן פעולות מבצעיות חשאיות, פעולות ביטחון שוטף ואימונים. הקצינים ששרתו בטרפדות הגיעו לתפקידי פיקוד בכירים בחיל הים. בשנת 1966 בעקבות מחסור של מועמדים לקורס החובלים, הועבר לוי לבה"ד חיל הים על מנת לנהל את המשבר. מועמדים לקורס החובלים אותרו בתקופה ההיא מבתי הספר הימיים, אשר הם בתורם לא הצליחו למלא את השורות הדרושות לאיוש ספינות הטילים החדישות אשר הוכנסו לשורות החיל. על לוי הוטל לבנות ולפתח קורס חובלים מקצועי שיתאים לצרכים העתידיים של החיל ולפתוח את הגיוס לקורס לכלל בוגרי התיכון.
הקורס קוצר ל-18 חודשים והיה צורך בשלושה קורסים בשנה. השינויים העיקריים היו ביטול קורס הקצינים הבסיסי בבה"ד 1. ומקומו הוכנס שלב "פיקוד וימאות" שהכשיר את בוגרי התיכון בימאות בסיסית ותרגול אימונים ימיים, במקום תרגילי פיקוד יבשתיים שהיו בבה"ד 1. לצורך זה גויסה קבוצת מדריכים במילואים בוגרי אגודות ימיות, מפקדי ספינות מפרש. כמו כן, מדריכים מהקומנדו ימי עם סירות גומי. קוס הצניחה בוטל ובמקומו קוים קורס צלילה. יתר השלבים בקורס הותאמו למקצועות של הסטילים העתידיים. מעמדו של בית ספר לחובלים שונה והוא נכלל בבית ספר לקצינים שכלל גם את הכשרת הקצינים בשלב המתקדם בהכשרת הקצין במקצועות: נשק, גנ"ק, מכונה, ואלקטרוניקה בספינות הטילים.
במלחמת ששת הימים שימש שבתאי כנציג חיל הים במטה הכללי והיה מעורב בתכנון כיבושה של שארם א-שייח' על ידי כוחות החיל. עם סיום כיבושה של סיני הסתיים תפקידו במטכ"ל והוא הועבר לפקד על כוח שטיהר את נקודות החוף בחופי סיני בעזרת צוותי פשיטה מורכבים מחניכי קורס החובלים שהונחתו מספינות שנלקחו שלל והוסבו לספינות חיל ים.
ספינות הטילים
לוי היה שותף בתכנון ספינות הטילים של חיל הים, הן בבחירת גוף הספינה והן בתכנון חימושה, כלי לחימה מודרני כחול לבן. היה שותף פעיל בפיתוח הטיל ובניסויים המבצעיים של הטיל וכן יצא לבחון בציים זרים ספינות שיתאימו לגוף הסטי"ל העתידי.
בשנת 1968 הצטרף לשייטת 3 (שייטת הסטי"לים) ובמסגרתה השתתף בפשיטה על שדה התעופה של ביירות, פעולה שהייתה אחד הגורמים להטלת אמברגו צרפתי על משלוחי נשק מצרפת לישראל. לוי השתתף בהברחת הספינות "אח"י עכו" ו-"אח"י סער" משרבור דרך גיברלטר לישראל ערב הטלת האמברגו.
בקרבות נגד סטי"ל מצרי\סורי מהדגם הסובייטי יתרון הטווח הגדול של הטיל איפשר לאויב לירות ראשון ולהסתלק מהמקום. הסטי"ל הישראלי נדרש לצמצם את הטווח על מנת להגיע לטווח היעיל. תורת הקרב והאמצעים שפותחו כנגד הטילים הוכיחו את יעילותם כפי שהוכח מתוצאות הקרבות של מלחמת יום הכיפורים בהם טובעו סטי"לי האויב ואילו בצד הישראלי לא נפגע אף לא סטי"ל ישראלי אחד.
בשנת 1971 קיבל לוי את תפקיד מפקד שייטת ספינות הטילים. בתקופה זו של הזירה הימית במלחמת ההתשה בוצעו מבצעים ופשיטות רבות מהים נגד בסיסי מחבלים בסיוע הסטי"לים, כדוגמת מבצע ברדס 54–55 ואביב נעורים, וכן בוצעו מבצעים מודיעיניים ומבצעים להעלאת יהודים מלבנון וסוריה. עיקר המאמץ הושקע בשייטת בהכנות למבצעי תקיפת הסטי"לים של חיל הים הסורי וחיל הים המצרי בקרבת בסיסיהם. תכניות אלה באו לידי ביטוי בקרבות הזירה הימית במלחמת יום הכיפורים. כן תורגלו רבות פעילות ההגנה כנגד טילים כנגד עדיפות הטווח של הטילים בידי האויב. בדרכו האוהדת והמקצועית שמר שבתאי על רמת תחקירים גבוהה בחשיפה מלאה.
ביולי 1973 מסר לוי את הפיקוד על שייטת ספינות הטילים למיכאל ברקאי ונשלח לקורס פיקוד בכיר במכללת הצי האמריקאי. הוא היה הקצין הישראלי הראשון שהתקבל לקורס הזה. 3 חודשים לאחר מכן פרצה מלחמת יום הכיפורים. שייטת ספינות הטילים נחלה ניצחונות בכל הקרבות וטיבעה את ספינות האויב מבלי להיפגע. בהשיגה עליונות ימית אשר אפשרה את אספקת החירום דרך הים הפתוח. לוי חזר לישראל, הצטרף לשני קרבות של הסטי"לים, אך בעיקר שימש במשך המלחמה עוזרו של מפקד חיל הים למבצעים. לאחר שוך הקרבות חזר למכללה בארצות הברית והרצה על הקרבות בהם השתתפו הסטי"לים, מאחר שאלו היו הקרבות הראשונים בהיסטוריה הימית של שימוש בטילים. לוי הושפע מאוד בעקבות השהות בצי האמריקני מאפשרויות ניצול כוחות אוויריים בקרב הימי הן על ידי מטוסי סיור\תקיפה והן על ידי מסוק צמוד לכוח הימי.
המשך תפקידים
בשנת 1974, בגמר הקורס בארצות הברית, הוצב כמפקד בה"ד חיל הים על מנת ליישם את מה שלמד בארצות הברית, ולאחר מכן נתמנה למפקד זירת ים סוף והועלה לדרגת תת-אלוף, באותה תקופה זירת ים סוף הייתה בשיא עוצמתה כאשר כללה פלגת סטי"לים, שייטת נחיתה ופלגות דבורים בבסיסים החל מראס סודר בצפון מפרץ סואץ, אבו זנימה, א-טור, שארם א-שייח' ובסיס תחזוקה ומספנה באילת. משימת הזירה הייתה הבטחת השיט בים סוף עד המפרץ הפרסי. הגנה על הפקת הנפט במפרץ סואץ על ידי חברות ישראליות שהייתה אז בשיאה, תפוקת הנפט משדה בלאיים ליד א-טור ואבו זנימה אשר ספקה את צורכי המשק הישראלי.
אף על פי שמדינת ישראל יצאה פעמיים למלחמה עקב סגירת מצרי טירן והשליטה על ים סוף הייתה חיונית, החל להתבצע הסכם הביניים בשנת 1975 שקדם להסכם השלום ובשנת 1976 הועברו שטחים מסיני חזרה למצרים וכך פונה בסיס ראס סודר כאשר הכוח הימי הישראלי הוחזר לבסיס א-טור.
ראש מספן ים
בשנת 1976 מונה לוי לראש מספן הים כסגנו של האלוף ביני תלם, והועלה לדרגת תא"ל. באותה תקופה התפתחה בחיל הים התפישה של בניית כוח של שני סוגי ספינות טילים: הספינות מדגם סער 4.5 נירית כספינות סיור לטווחים ארוכים. במקביל נבנו ספינות קטנות המיועדות לתקיפה במבואות נמלי האויב באזורי כיסוי טילים ותותחים מהחוף. הדגם שנבחר היה סנפירית תוצרת חברת גרומן מארצות הברית. בפרויקט שזכה לכינוי זיוונית הוזמנו שני אבטיפוס, האחד בארצות הברית והשני ממספנות ישראל (הדגם שנבחר לא עמד בגבולות התקציב ומאוחר יותר בוטל הפרויקט כולו).
בשנת 1977 עמד האלוף ביני תלם לסיים את תפקידו כמפקד חיל הים. ולוי, לצידם של תא"ל מיכאל ברקאי ותא"ל זאב אלמוג, היה בין המועמדים להחליפו כמפקד החיל. לבסוף נבחר ברקאי לתפקיד ולוי המשיך בתפקידו כסגן מפקד החיל עד שהוחלף על ידי תא"ל גדעון רז.
תפקידים ציבוריים
בשנת 1978 השתחרר שבתאי מצה"ל לאחר 28 שנות שירות ופנה לשוק הפרטי. לוי הצטרף לאחיו שהקים חברה למכירת מוצרי צריכה אלקטרוניים, והקימו ביחד חברה לזימוניות והחל לעבוד על הקמת חברת ספנות עם היזם רמי אונגר יבואן לנצ'יה.
כיו"ר מל"ח בתחום הימי יזם הכרה ממשלתית בצורך בקיומו של צי ברזל - מספר אניות מינימלי מאויש בצוותים ישראלים לשעת חירום, ובדומה לחוק הספנות הנורווגי ביקש לתמוך בצי הישראלי, בחוק ספנות ישראלי, על מנת לאפשר לו כושר תחרות בינלאומי באיוש קצונה ישראלית.
כיו"ר הוועדה למימי חופין שהיא זרוע של המועצה הארצית לתכנון ולבנייה, תכנן את תוכנית המתאר למימי קו החוף תמ"א 13 בה הובטחו צורכי המדינה לאורך החופים, כמשאב בעל ביקושים רבים כגון: פיתוח הנמלים, מעגנות וחופים ציבוריים. במסגרת זו הוקצו שטחים לפיתוח עתידי של נמלי חיפה אשדוד ואילת ונבנו המעגנות בעכו, הרצליה, תל אביב, יפו, אשדוד, אשקלון ואילת. בתקופתו כראש המספן הושם דגש על חינוך הימי בבית הספר הימיים ברשות לחינוך ימי באגודות הימיות.
משנת 1994 מכהן כחבר הנהלה במכללת הגליל שמטרתה יצוא ידע בנושאי מינהל למנהלים בכירים מארצות העולם בעיקר מארצות מתפתחות, המכללה מלמדת מקצועות מינהל שונים וכל בוגריה שנאמדים באלפים הופכים להיות אוהדים של ישראל בארצותיהם. לוי אחראי על לימודי הים ניהול נמלים, ספנות ובועדת היגוי בלימודי ביטחון לאומי, ביטחון נמלים וספנות.
תחביב ופרטים אישיים
לוי המשיך בשייט כדרך חיים. משנת 1980 הוא בעל ספינת מפרש והשתתף בשיוטים בינלאומיים רבים בהם ייצג את ישראל. הוא נבחר פעמיים כאיש השנה בשייט. כחבר מועדון שייטים כרמל הוא נבחר פעמיים לנשיא המועדון. החל משנת 2004 שימש כיו'"ר אגודת יורדי ים זבולון שעוסקת בחינוך וספורט ימי לנוער, האגודה פרושה לאורך חופי ישראל ב-11 סניפים, ונכון לשנת 2011 הוא ממלא תפקיד נשיא האגודה.
שבתאי לוי נשוי, אב ל-5 ילדים, שניים מבניו אף הם חובלים. בעל תואר ראשון מאוניברסיטת חיפה, ותואר שני ממכללת המלחמה של הצי האמריקאי בניופורט, רוד איילנד שבארצות הברית.
נדיתו
נדיתו או נדתם היו קבוצות נשים בעלות מעמד משפטי מיוחד בחברה הבבלית, שחיו במקדשים, בעיקר מקדשים שומריים. הן היו אמורות בעיקרון להישאר בבתוליהן והיה מותר להן לעסוק בפעילות כלכלית, לצבור רכוש ולאמץ ילדים, בעיקר ילדי שפחות.
במקדש איננה בארך, שם חיו כוהנות נדיתו, נמצאו לוחות ועליהן טקסטים מעלילות גלגמש, מכאן מסיקים שהן ידעו קרוא וכתוב.
חוקי חמורבי מתייחסים למעמד הנדיתו במספר מקומות, בין השאר מוזכרת חובת בני משפחות הנדיתו לספק את צורכיהן, זכותן לאמץ ילדי שפחות. בנוסף, יש גם מספר רב של מסמכים משפטיים פרטיים בבבל העתיקה, שבהם נשים אלה פועלות כשותפות חוזיות בעסקאות ולעיתים קרובות כנושים.
פעילות מינית מוגבלת הייתה מותרת לכוהנות גדולות ממעמד הנדיתו, במקדש נדיתו שבארך הכוהנת הגדולה בחרה למיטתה בחג השוויון כהירוס-גמוס גבר צעיר שייצג את דומוזיד.
עילי צ'פמן
עילי צ'פמן (נולד ב-1998) הוא שחקן וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
צ'פמן נולד בקריית אונו. אביו הוא רופא ואימו היא דוקטור לביולוגיה במכון למחקר ביולוגי. אבי סבו, קדיש לוז, היה יושב ראש הכנסת. לפני שירותו הצבאי הוא היה במכינת מסבח"ה.
בשנת 2019 התמודד בעונה השישית של ריאליטי הכישרונות "הכוכב הבא" ונבחן עם שיר מקורי משלו בשם "איך שאת" והגיע עד לשלב המבחן הגורלי. מאוחר יותר הוא הוציא את השיר "איך שאת" כסינגל הראשון שלו.
בחודש אפריל 2021 עלתה לאוויר סדרת הנוער "מקיף מילאנו", בה צ'פמן מגלם את גיא גופר, נער צעיר שהוריו מתגרשים ונכנס למשבר. צ'פמן גם מבצע את שיר הנושא של הסדרה, "לעוף גבוה", ביחד עם מיקה צור. במאי 2022 הוציא לאור את הסינגל "ככה - השיר של מבורך" מתוך הסדרה. על תפקידו בסדרה היה מועמד לפרס "השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה" בטקס פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
ב-16 במאי 2022 עלתה לאוויר סדרת הדרמה-קומדיה "שישו ושמחו" בכאן 11 בה מככב צ'פמן. ב-14 ביוני של אותה השנה הוא הוציא לאור את הסינגל שלו, "מצפון". ב-28 ביולי של אותה השנה עלתה לאוויר סדרת הנוער "אינפיניטי" בה מגלם צ'פמן את יונתן, תלמיד מקובל והומוסקסואל בארון.
באמצע שנת 2022 פורסם כי צ'פמן לוהק לתפקיד של אדם רז בסדרת הנוער "שומקום" לצד השחקנית והזמרת אלה לי להב. ביחד עם אלה לי, הוא מבצע את שיר הנושא של הסדרה, "שומקום", בנוסף לגרסאות כיסוי המופיעות גם בפסקול הסדרה: "מקום לדאגה", "בגלל הרוח" ו-"Dance Monkey" עם שחקני הסדרה. הסדרה עלתה לאוויר    ב-28 באוקטובר של אותה השנה, ועונתה הראשונה הסתיימה ב-4 בדצמבר של אותה השנה. בשנת 2022 זכה צ'פמן בפרס "שחקן ראשי בסדרת נוער" בטקס פרסי נבחרי השנה של פרוגי על תפקידיו ב"מקיף מילאנו", "שומקום" ו"אינפינטי".
חיים אישיים
צ'פמן מתגורר בקיבוץ דגניה ב'. הוא בזוגיות עם השחקנית מיכאלה מזרחי.
הבן האובד
הבן האובד (הידוע גם בשם הבן האבוד, שני האחים, האבא האוהב, או החוזר בתשובה) הוא אחד המשלים הידועים בנצרות, שסופר על ידי ישו, ומופיע בבשורה על-פי לוקאס פרק ט"ו, בברית החדשה.
זהו השלישי מתוך סידרה של שלושה משלים המדברים על קבלת החוטאים על ידי האל אם יחזרו בתשובה. שני המשלים הקודמים בסדרה זו הם משל הכבש האובד ומשל המטבע שאבד. על פי המסורת הנוצרית, נוהגים לקרוא קטע זה ביום א' השלישי של התענית (לנט) שלפני חג הפסחא.
רקע למשל
שלושת המשלים בברית החדשה, המדברים על קבלת החוטאים, נאמרו על רקע התנהגותו השנויה במחלוקת של ישו, שקיבל לשורות מאמיניו, בין השאר, גם חוטאים. ישו השתתף בארוחה עם מוכסים (גובי מס מטעם השלטונות הרומיים) וחוטאים. לפי הברית החדשה זכה ישו ליחס מבזה ולביקורת קשה מצד הפרושים והסופרים כשחלק שולחנו עם חוטאים; דבר שהביאו למשול את שלושת המשלים.
חטאי הבן
לאיש אחד היו שני בנים. הבכור נשאר עם האב בנאמנות ועבד עמו בשדותיו. לעומתו, הבן הצעיר לקח את חלקו בירושה ועזב את בית אביו. הוא יצא לדרכו וביזבז את כל הונו בחיי הוללות. לאחר שאזל כל כספו הוא נקלע לשנות רעב ומחסור, עד שנאלץ לעבוד ברעיית חזירים. הוא החליט לחזור אל בית אביו, אף על פי שידע כי החזרה לבית האב תהווה חרפה למשפחה. הבן החוזר מוכן לרע ביותר, ואף אומר לאב "אַבי, חָטָאתִי לַשָּׁמַיִם וּלְךָ. אֵינֶנִּי רָאוּי עוֹד לְהִקָּרֵא בִּנְךָ. שִׂים אוֹתִי כְּאֶחָד מִשְכִירֶיךָ".
עצם אזכור "רעיית החזירים" בעברו של הבן הוא מרכיב בהגדרתו כבן סורר. עם זאת, רעיית החזירים היא מושג זר ליהדות, באזורים בעלי רוב יהודי היה נחשב לטאבו, וסביר כי לא היה מקובל בסביבה בה חי ישו. לכן מפתיע לכאורה לראות את המושג במשל זה. אחד ההסברים שניתן לתת לכך הוא כי המשל נכתב על סמך היכרות של הכותב עם ערי הדקאפוליס. ערים אלה היו ערים הלניסטיות, שבחלק ניכר מתקופת בית שני היו בתחומי ממלכת יהודה. גידול חזירים התאפשר, אם בכלל, בסביבותיהן של ערים אלה.
תגובת האב
האב מגיב באופן שונה ממה שציפה הבן. "רָאָהוּ אָבִיו וְנִכְמְרוּ רַחֲמָיו עָלָיו. הוּא רָץ אֵלָיו וְנָפַל עַל צַוָּארָיו וְנָשַׁק לוֹ". בעוד הבן אומר : "אַבִי, חָטָאתִי לַשָּׁמַיִם וּלְךָ וְאֵינֶנִּי רָאוּי עוֹד לְהִקָּרֵא בִּנְךָ"; האב מורה לעבדיו להביא את הגלימה הנאה ביותר, להלבישו בבגדי יקר, ולשחוט עגל מפוטם לסעודת שמחה.
תגובת הבן הבכור
כששמע הבן הבכור על חזרת אחיו הצעיר, הוא כועס וקובל לפני אביו על כך שהוא, שעבד תמיד את שדות אביו, לא זכה מעולם לחגיגה לו ולרעיו, ואילו אחיו, "אשר בילע את נחלתך עם הזונות", זבחו למענו את עגל המרבק.
האב עונה לו: "בְּנִי, אַתָּה תָּמִיד אִתִּי, וְכָל אֲשֶׁר לִי שֶׁלְּךָ הוּא. אֲבָל עָל אָחִיךָ הנה רָאוּי לָשׂוֹּשׂ וְלִשְׂמֹחַ. כִּי בְּנִי זֶה הָיָה מֵת וְהִנֵּה חָזַר לַחַיִּים, אָבַד וְהִנֵּה נִמְצָא".
הנמשל: דיון
גדלות הנפש האמיתית במשל היא של האב, המקבל את בנו שחזר בתשובה ומאמצו לחיקו. יש המקבילים את דמות האב בסיפור לאל, ואילו אחרים רואים בו את דמות המאמין הנוצרי הראוי.
הבן הבכור אינו מקבל את חזרת הבן ואת תגובת האב כלפיו. הוא משול לאותם אנשים, שאף אם הם נאמנים וישרים, הרי שעקשותם וקטנות אמונתם מונעת מהם לראות את הטוב הקיים בכל אדם ולמחול אף לחלש שמעד.
המסר הוא כי אנו בני האדם נדרשים גם אנו להיות מלאי רחמים ומוכנים לסלוח ולקבל באהבה את אלו החוזרים בתשובה כנה.
מסר נוסף ומשמעותי מסיפור הבן האובד הוא כי גם גדול החוטאים יכול לעשות חשבון נפש ולחזור בתשובה. הבן הצעיר, החוזר לבית האב מחיי החטא, מביע חרטה ומוכן לקבל את עונשו; אך האב מקבלו בשמחה ובאהבה.
הבן האובד באומנות
משל הבן האובד היווה כר פורה ליצירות אמנות; למוזיקאים - החל מארתור סאליבן באופרטה משנת 1869, ועד סרגיי פרוקופייב בבלט משנת 1929; ולציירים, כדוגמת רמברנדט ואחרים. שאגאלבהשפעת יצירתו של רמברנט צייר את התמונה של "יוסף המתוודע אל אחיו", המשותף לשתי היצירות הוא איחוד המשפחות לאחר שבניהן לא התראו זמן רב, ביצירה מאוחרת יותר של שאגאל חוזרים המוטיבים של הבן האובד אך בהם הבן הוא שאגאל בעצמו ששב לרוסיה.
המשל הנוצרי פתוח למספר פרשנויות; ובמקרים רבים הושם הדגש באומנות לא דווקא על טוב לבו של האב, אלא על מסעו של הבן האובד, על גורלו וסבלו. בסיפרות ובשירה המודרנית הפך הבן האובד לעיתים למורד החילוני הטובל עצמו בכל תענוגות העולם ומוצא עצמו בסופם ריק, פצוע ומושפל. את כניעתו ושיבתו אל האב ניתן לראות לא רק כוויתור על החומרי וניצחון הרוח על החומר, אלא גם ככניעה לתובענות החיים וריקנותם.
שיר הילדים הגרמני "הנס הקטן", שהיווה את המקור לשיר הילדים יונתן הקטן, מתאר את סיפורו של הנס, בן אובד שעזב את הבית, שהה בניכר, וחזר לאחר שבע שנים כגבר, כאשר רק אימו מכירה אותו.
ביצירה העברית בולט מחזור שירי הבן האובד מאת לאה גולדברג, שפורסם בשנת 1947, ומהווה ציון דרך בשירה העברית המודרנית.
רוזה אוסלנדר
רוזה אוסלנדר (בגרמנית: Rose Ausländer; 11 במאי 1901 – 3 בינואר 1988), משוררת יהודיה אשר כתבה בשפה הגרמנית והאנגלית. חיה בארצות הברית, ברומניה ובגרמניה.
בארצות הברית
בארצות הברית עבדה אוסלנדר כמזכירה וכעורכת בעיתון Westlicher Herold. באותה תקופה היא התחילה לכתוב שירים בגרמנית. ב-1923 עברה לניו יורק, החלה לעבוד כפקידה בבנק וב-19 באוקטובר אותה שנה נישאה לחברה איגנץ אוסלנדר. כבר בשנת 1926 נפרדו השניים ובאותה השנה זכתה באזרחות אמריקנית.
ברומניה
באפריל 1944 נכבשה העיר מחדש בידי הצבא האדום, אוסלנדר יצאה ממחבואה ומצאה משרה בספרייה העירונית. בדצמבר 1945 הגישה לשלטונות הסובייטים בקשה להגר לרומניה. באוגוסט 1946 היא הגיעה לבוקרשט ובספטמבר יצאה במעמד של עקורה (Displaced Person) לניו יורק.
שוב בארצות הברית
אוסלנדר שבה לניו יורק וקיבלה שוב אזרחות אמריקנית. היא לא הספיקה להביא את אמה אליה בטרם זו נפטרה בשנת 1947 ברומניה. פטירתה של אמה גרמה לה למשבר נפשי שנמשך כשנה, בתקופה זו אף כתבה מספר שירים על הקשר הנפשי העמוק לאמה. התנסותה בימי מלחמת העולם השנייה גרמה לרתיעה מהשפה הגרמנית ובשנים 1949 עד 1956 היא כתבה שירה רק באנגלית. בשנת 1953 מצאה משרה כמזכירה בחברת שילוח, בה עבדה עד פרישתה מסיבות בריאותיות בשנת 1961.
פגישותיה עם המשוררת האמריקאית מריאן מור ועם פאול צלאן ב-1956 עודדו אותה לשוב ולכתוב בגרמנית. במהלך החודשים מאי עד נובמבר 1957 טיילה במספר מדינות באירופה - מיוון בדרום ועד נורווגיה בצפון. בתקופה זו הזדמן לה לפגוש את פאול צלאן שלוש פעמים והוא גרם לה לשנות את כתיבתה לסגנון מודרני יותר.
במאי 1963 היא פגשה את אחיה ומשפחתו באוסטריה, לאחר שהלה עזב את רומניה. מכיוון שלא התאקלמה בארצות הברית עזבה בשנת 1964 את ניו יורק ועברה לווינה. באותה שנה אף הגיעה לביקור בן ארבעה שבועות בישראל. האווירה האנטישמית והפרובינציאליות של וינה גרמו לה לעזוב את העיר ולעבור לגרמניה.
בגרמניה
ב-1965 התפרסם בווינה ספר שיריה השני "קיץ עיוור" (Blinder Sommer) והיא עברה להתגורר בעיר דיסלדורף בגרמניה, שבה התגוררו רוב ידידיה ומכריה. היא קיבלה אזרחות גרמנית ובשנת 1966 הוענקו לה פיצויים וקיצבה חודשית על ידי שלטונות גרמניה על סבלה בשואה. בזכות כך יכלה אוסלנדר לממן נסיעות רבות ברחבי אירופה, בעיקר לאיטליה, שם נהנתה לשהות, למרות שלא דיברה איטלקית. לארצות הברית הגיעה בפעם האחרונה לביקור בן שנה ב-1968. בסוף שנת 1972 עברה להתגורר בבית האבות של הקהילה היהודית בדיסלדורף. כאן חלה עבורה תקופת הכתיבה הפורייה ביותר בחייה - עד מותה יצרה עוד כ-20 ספרי שירה. משנת 1976 החלו יצירותיה להיות מוכרות ומוערכות בגרמניה הודות לדוקטור הלמוט בראון שהוציא לאור את שיריה בהוצאת הספרים שלו. בשנה זו יצא אור אוסף ראשון של שיריה. בשנת 1977 יצא לאור בלונדון ספר השירים ''Doppelspiel. Selected Poems'' ("משחק כפול. שירים נבחרים"); היה זה הספר הראשון שפורסם בחו"ל. באותה שנה לקתה אוסלנדר בשבר בצוואר הירך ממנו לא החלימה כראוי, על כן הייתה מרותקת לחדרה עד יום מותה. עקב מחלתה היא הסתגרה יותר ויותר בתוך עצמה ובשנותיה האחרונות הייתה בקשר רק עם אחיה, מקס שרצר, שהתגורר בניו יורק ועם הלמוט בראון. לבראון הכתיבה את שיריה כאשר לקתה בדלקת מפרקים ולא יכלה לכתוב יותר בכוחות עצמה. את שירה האחרון הכתיבה ביוני 1986. אוסלנדר נפטרה בדיסלדורף בשנת 1988 ונקברה בבית העלמין היהודי בעיר.
פרסים והוקרה
בפרס הראשון על כתיבתה זכתה בשנת 1966 ובסך הכל קיבלה תשעה פרסים שונים. בשנת 1984 הוענקו לה שני הפרסים הבולטים ביותר - הפרס לספרות של האקדמיה הבווארית לאמנות וצלב ההוקרה של גרמניה, שהוענק לה אישית על ידי נשיא גרמניה דאז, קרל קרסטנס.
יצירותיה
לאחר מותה ערך ופרסם הלמוט בראון את כל שיריה ב-16 כרכים:
טולצ'ין
טולצ'ין (אוקראינית ורוסית: Тульчин; יידיש: טולטשין), היא עיר באוקראינה במחוז ויניצה. מרכז נפת טולצ'ין. העיר נמצאת על הנהר סלניצה, יובלו של הבוג הדרומי, במקום שהנהר טולצ'ינקה נשפך אל סלניצה. נכון ל-2018 אוכלוסיית העיר מונה כ-15,051 איש. אוקראינים, רוסים, וקהילה יהודית קטנה של 350 איש (1998). העיר ידועה בהיסטוריה היהודית כמרכז חסידי.