cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אילון אלמוג
קריירת מועדונים
בתחילת עונת 2018/2019 הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית. את שערו הראשון בקבוצת בוגרים כבש במשחק גביע הטוטו נגד הפועל רמת-גן גבעתיים. בינואר של אותה עונה הושאל להפועל חדרה מליגת העל, וסייע לקבוצה לסיים את העונה הסדירה בפלייאוף העליון. במשחק הראשון עם הקבוצה כבש את שערו הראשון בליגת העל, במשחק נגד מועדון ספורט אשדוד.
בסיום עונת ההשאלה, חזר אלמוג למכבי תל אביב וחידש באוקטובר 2019 את חוזהו עד עונת 2023/2024. את שערו הראשון בקבוצה כבש במשחק הדרבי נגד הפועל תל אביב. בסיום עונה זו זכה עם הקבוצה באליפות המדינה.
בעונת 2020/2021 הופיע בצמד משחקי אלוף האלופים נגד הפועל באר שבע וזכה עם הקבוצה בתואר, ובהמשך שחק במשחקי המוקדמות של ליגת האלופות.
ב-18 באוגוסט 2022 הושאל לעונה אחת ל-TSV הארטברג מהבונדסליגה האוסטרית. ב-1 בפברואר 2023 חזר למכבי תל אביב ולליגת העל הישראלית.
תארים
תארים אישיים
ישראל ב"ק
ישראל בַּ"ק (1797, ברדיצ'ב – כ"ט בחשוון תרל"ה, נובמבר 1874, ירושלים) (נקרא גם בשם-המשפחה היידי דרוּקֶר, שפירושו "מדפיס") היה מוציא לאור ואיש ציבור ביישוב הישן בארץ ישראל במאה ה-19. חידש את הדפוס העברי בארץ ישראל לאחר הפסקה של יותר ממאתיים שנה.
על פי מסורת משפחתית אחת, שם המשפחה ב"ק הוא ראשי התיבות "בעל קורא", תפקיד בו שימש אבי המשפחה, רבי אברהם ב"ק, בבית הכנסת של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב. מסורת אחרת טוענת שמקור השם "בן קדושים" על שם אחד מאבות המשפחה שנהרג על קידוש השם.
בצפת ובגליל
ב"ק נולד בברדיצ'ב ב-1797. בגיל 19 פתח בית דפוס עברי, שפעל במשך 9 שנים. את אומנותו הביא עמו בעלייתו לארץ ישראל בשנת תקצ"א 1831 כאשר התיישב בצפת והקים בה בית דפוס. מספרים שעסק גם ברפואה, על אף שלא למד זאת באופן מסודר, כך שכאשר חלה מושל הארץ אבראהים פאשא סייע לו ב"ק בהחלמתו והקשר ביניהם התהדק.
בברכת המושל הקים ב"ק בשנת 1834 יישוב ומשק חקלאי על הר ג'רמק, הוא הר מירון. היה זה היישוב הראשון שהוקם על ידי עולים יהודיים בעת החדשה. על ניהול המשק החקלאי בג'רמק הפקיד ב"ק את בנו ניסן ב"ק. במשך מספר שנים הצליח המשק מבחינה כלכלית, ועל פי עדות של מיסיונרים משנת 1839, ישבו בו כ-15 נפשות.
רעידת האדמה בצפת בשנת 1837 וחילופי השלטון בארץ ישראל ב-1840 בהם סולק אבראהים פאשא, הביאו לסופו של היישוב היהודי בג'רמק. מהמקום נותרו כיום שרידי מבנים ומטעים, והוא מכונה בשם חרבת ב"ק.
בירושלים
בירושלים הצטרף ב"ק לחוגי החסידים והיה פעיל בהקמת בית הכנסת של החסידים 'תפארת ישראל' ברובע היהודי בעיר העתיקה.
כמדפיס יחיד בירושלים החזיק ב"ק במונופול על הדפוס העברי בעיר. בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 השתנה המצב, עם הקמת בית דפוס מתחרה על ידי יואל משה סלומון, מיכל הכהן ויחיאל ברי"ל, בו הודפס עיתון הלבנון. ב"ק פעל בדרכים שונות להצר את צעדי מתחריו, וטען בין היתר, כי פתיחת בית הדפוס היא עבירה הלכתית של הסגת גבול ופגיעה בפרנסתו.
ב-1863 החל ב"ק להוציא לאור עם חתנו ישראל דב פרומקין את העיתון "חבצלת", שראה אור (גם אם בהפסקות) במשך יותר מארבעים שנה.
משפחתו
מאשתו הראשונה ביילא נולדו לב"ק בן - ניסן וחמש בנות: מרים רוקח, אמם של שמעון, אלעזר ויעקב שלום. רחל אשת מנחם נחום רודנער מחברון. רבקה אשת פנחס ב"ק מטבריה. חיה אשת יוסף באהר מצפת. מלכה נישאה לרב יהודה בן הרב יעקב דב הידוע כהרב מראמין. לאחר שהתאלמן נישא ב"ק לרייזא ונולדו לו שתי בנות: פינה אשת יהודה בלומנפלד מלומז'ה, ומינדל אשת ישראל דוב פרומקין.
לקריאה נוספת
ספרות יפה:
נטרפים
נטרפים הם בעלי חיים אשר משמשים טרף לחיות אחרות (בדרך כלל ליותר מטורף אחד) ועליהם להתגונן מפניהם. כמעט כל החיות עלולות להיטרף. היוצאים מהכלל הם טורפי-העל - מספר טורפים כמו אריות, זאבים, קטלנים, תנינאים גדולים וכרישים, שניצבים בראש שרשרת המזון ואין להם טורפים טבעיים בבגרותם; כמו גם בעלי חיים גדולים מאוד כגון פילים, היפופוטמים ולווייתנים גדולים, שבבגרותם הם חסינים כמעט לחלוטין מטריפה. אם כי נצפו מקרים שבהם אריות תקפו והרגו פיל זכר בוגר.
מערכת היחסים בין טורפים ונטרפים
מערכות היחסים בין טורפים ונטרפים הן מורכבות ביותר ובתוכן שני הצדדים נמצאים במירוץ אבולוציוני מתמיד של השתפרות והתגברות על היריב. בתוך כך, ישנה הדינמיקה הנוצרת בין אוכלוסיות של טורפים ונטרפים והשפעתם זה על זה.
ניתן לראות כדוגמה את הדינמיקה בין אוכלוסיות של אריות וזברות. אריות טורפים זברות, הטריפה של הזברות מורידה את כמותן באוכלוסייה וגורמת לעלייה באוכלוסיית האריות כיוון שהם ניזונים ויכולים לשגשג ולהתרבות. אם דינמיקה שכזו תמשיך באותו כיוון אז עתידה אוכלוסיית האריות לעלות עד שאוכלוסיית הזברות תיעלם, אך בפועל המצב הרבה יותר מורכב. אם כמות האריות גדלה וכמות הזברות קטנה, יתרחש מצב שבו אין מספיק זברות לכלכל את כל האריות ואוכלוסיית האריות תתחיל לרדת. בנוסף לכך, בדרך כלל הפרטים הנטרפים באוכלוסיית הזברות יהיו פרטים חלשים או חולים ולכן רק הזברות החזקות יצליחו לשרוד ולהתרבות, מה שיגרום לאוכלוסיית הזברות להיות בריאה וחזקה יותר, כזו שלאריות קשה יותר לטרוף. מצב זה יגרום להמשך הירידה באוכלוסיית האריות ועלייה באוכלוסיית הזברות. לחץ הטריפה על הזברות ירד ומספרן יגדל, בעוד רק האריות החזקים ביותר יצליחו לשרוד. לאחר גדילת אוכלוסיית הזברות וצמצום אוכלוסיית האריות לפרטים החזקים ביותר, יתרחש שוב מצב שבו האריות מתחילים להפעיל לחץ טריפה יותר גדול על הזברות ולשגשג, בעוד מספר הזברות קטן. הדינמיקה הזו יכולה להמשיך לכל מיני כיוונים:
דה-בייבי
ג'ונתן לינדייל קירק (באנגלית: Jonathan Lyndale Kirk; נולד ב-22 בדצמבר 1991), ידוע בשם הבמה דה-בייבי (DaBaby), הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי.
נטרפים
דרכי התגוננות שונות
רוב הנטרפים הם חיות קטנות ופגיעות שנוהגות לחשוד בכל דבר הקרוב אליהם, לברוח מהר, להסתובב בחבורות שמתריעות מפני סכנה ובדרך כלל הם לא מתרחקים מהמחסה שלהם. בניגוד לעיני הטורפים המכוונות קדימה, עיני הנטרפים ניצבות מצידי הפנים כדי שיראו טורפים המגיחים מאחור בזמן.
דה-בייבי
ביוגרפיה
ג'ונתן לינדייל קירק נולד ב-22 בדצמבר 1991 בקליבלנד, אוהיו. הוא עבר לשארלוט שבקרוליינה הצפונית ב-1999, שם בילה את רוב שנותיו הראשונות. הוא למד וסיים את בית הספר התיכון ואנס בשנת 2010.
קריירה
ב-2015, דה-בייבי, שבאותה תקופה היה ידוע בשם Baby Jesus, החל את קריירת המוזיקה שלו כשהוציא את מיקסטייפ הבכורה שלו, Nonfiction. בהמשך, הוציא מספר מיקסטייפים נוספים שזכו להצלחה רבה ברשת.
נטרפים
דרכי התגוננות שונות
חלק מהנטרפים פיתחו הגנות מיוחדות כדי להגן על עצמם:
דה-בייבי
קריירה
ב-1 במרץ 2019 יצא אלבום הבכורה של קירק, Baby on Baby, דרך חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. באלבום מופיעים הופעות אורח של אופסט, Rich Homie Quan, ריץ' דה קיד ו-Stunna 4 Vegas. מהאלבום הצליח השיר "Suge" שהגיע בשיאו למקום ה-7 במצעד בילבורד הוט 100.
ב-27 בספטמבר הוציא את אלבומו השני, Kirk. הסינגל היחיד מתוך האלבום, "Intro", הצליח גם הוא, והגיע למקום ה-13 במצעד בילבורד הוט 100. בשנת 2019 השתתף בלהיט "My Oh My" של קמילה קביו, אשר נכלל באלבומה, Romance. באותה השנה השתתף בלהיט "Cash Shit", של הראפרית מייגן די סטליון.
ב-2020 הוציא את אלבומו השלישי, Blame It on Baby. הסינגל "Rockstar" מתוך האלבום, בו משתתף הראפר רודי ריץ', זכה להצלחה רבה, תוך שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100. האלבום עצמו הגיע בשיאו למקום הראשון בבילבורד 200. באותה השנה, התארח ברמיקס לשיר "Whats Poppin" של ג'ק הארלו, לצד ליל ויין וטורי ליינז, שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100, וברמיקס לשיר "Levitating" של דואה ליפה, שהגיע בשיאו למקום השני במצעד.
חיים אישיים
אביו של קירק נפטר בשנת 2019 זמן קצר לאחר צאת אלבום הבכורה של קירק, Baby on Baby. אלבומו השני, Kirk, הוא מחווה לשם משפחתו ומכיל תמונה של אביו בעטיפה. אחיו, גלן ג'ונסון, שם קץ לחייו בנובמבר 2020, בגיל 34.
הונג קונג הבריטית
הונג קונג הבריטית (בסינית מסורתית: 英屬香港) הוא כינוי המתייחס לתקופת השליטה הבריטית על האי הונג קונג משנת 1841 ועד 1941, ומשנת 1945 ועד 1997.
היסטוריה
לאחר תבוסתה של סין (בתקופת שושלת צ'ינג) במלחמת האופיום הראשונה בשנת 1842, אילצה בריטניה את סין לחתום על חוזה נאנקינג, אשר כלל מספר תנאים בנוגע לחידוש תנאי המסחר עם בריטניה. בין סעיפי החוזה נקבע כי בריטניה תקבל לידה את האי הונג קונג לצמיתות. ב-1848 תחומה הטריטוריאלי של בריטנה בהונג קונג הסתכם ב-80.4 קמ"ר, אולם עם השנים נוספו לה טריטוריות נוספות. בעקבות חתימת הסכם בייג'ינג ב-1860 אשר היווה את סיום מלחמת האופיום השנייה, הועברה שליטת אזור קאולון משליטה סינית לשלטון בריטניה בחכירה, ובעקבות חתימת ההסכם על הרחבת שטחי הונג קונג ב-1898, הועברו שטחים סיניים הידועים בכינוים "הטריטוריות החדשות" בחכירה לידי ריבונות בריטית. במהלך מלחמת העולם השנייה בין השנים 1941 — 1945 שלטה האימפריה היפנית בהונג קונג, זאת בעקבות ניצחונה של יפן וכניעת הבריטים בקרב הונג קונג.
המהפכה הקומוניסטית בשנת 1949 הביאה להגירה רבה מהרפובליקה העממית של סין להונג קונג. עם זאת היוותה הונג קונג נמל מרכזי לכניסת סחורות לסין, בייחוד לאחר האמברגו שהוטל עליה במהלך מלחמת קוריאה, מה שהוביל את הונג קונג לצמיחה כלכלית פורה.
ב-19 בדצמבר 1984 עת ביקור ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר בבייג'ינג, חתמו שני הצדדים על הסכם ה"הצהרה המשותפת בריטניה-סין", בו ויתרה בריטניה על שליטה במושבה, כשבמרכזה ניצב הרעיון "מדינה אחת, שתי שיטות", החל מתום מועד חכירת הטריטוריות החדשות. סין לעומת זאת, הבטיחה להותיר על כנו את הקפיטליזם בהונג קונג. שטחי הונג קונג הועברו לשליטה סינית כמתוכנן ב-1 ביולי 1997.
הכיבוש היפני (נפילת הונג קונג)
עם כניעת בריטניה בקרב הונג קונג נגד הצבא היפני הקיסרי, נפלה הונג קונג לידי האימפריה היפנית. כיבוש זה נמשך מ-25 בדצמבר 1941 ועד 15 באוגוסט 1945. בפי תושבי הונג קונג כונתה תקופה זו "שלוש שנים ושמונה חודשים". ביום בו תקף צבא יפן את פרל הארבור, הוביל הגנרל היפני טאקאשי סאקאי את חייליו במטרה לתקוף את הונג קונג. ב-25 בדצמבר 1941 חתם ראש הרשות המבצעת של הונג קונג על הסכם כניעה ליפנים. ההסכם נחתם במלון פנינסולה. 9 ימים לאחר הטלת הפצצה על הירושימה, נכנע קיסר יפן והביא לסיומה של מלחמת העולם השנייה. בסוף אוגוסט של אותה שנה השיגו הבריטים שליטה מלאה על הונג קונג והקימו ממשלה חדשה.
צמיחה כלכלית
בתקופת שושלת צ'ינג שאפו הבריטים להרחיב ולהעצים את נמל הונג קונג (לימים נמל ויקטוריה) כדי שייהפך לנמל הגדול ביותר במזרח אסיה. כמו כן שאפו הבריטים להרחיב את פעילות הסחר הימי במזרח הרחוק דרך הנמל. עם תום 20 שנות שליטה בריטית בשנת 1861, נקרא הנמל מחדש "נמל ויקטוריה" על שם ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, והוסיפה להרחיב את העיר באי הונג קונג על כל תחומיו. בתחום המשלוח וההגנה על סחורות ימיות, מילא הצי המלכותי הבריטי תפקיד חשוב, כמו כן מילא הצי תפקיד חושב באינטרסים המסחריים של האימפריה, ובזמנו נחשב לצי החזק ביותר. בתום מלחמת העולם השנייה החלו סוחרים ועסקים רבים לנהור להונג קונג, עם נסיקתה של הכלכלה. כלכלת הונג קונג כיום היא יציבה ובמגמת עלייה, בין השאר הודות לסחר והפיתוח התעשייתי של בריטניה.
הוועדה העצמאית נגד שחיתות
במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70, חלה עלייה משמעותית בשיעור גידול האוכלוסייה לצד עלייה חדה ופתאומית בכלכלת הונג קונג. עלייה ספונטנית זו הובילה גם לשחיתות רבה. נוכח המציאות חייבת הייתה בריטניה לשמור על סדר חברתי. הוועדה העצמאית נגד שחיתות (ICAC) הוקמה ב-15 בפברואר 1974, במטרה להתמודד בפני תופעת השחיתות בהונג קונג ולאוכפה. בראש הוועדה עומד ראש הרשות המבצעת של הונג קונג. עם הקמתה, אימצה הוועדה "גישה משולשת" כדי להתמודד עם השחיתות בכל אחד מ-3 הרשויות. גישה זו מהווה שיטה מתוחכמת ואסטרטגית ללוחמה בשחיתות ב-3 חזיתות: המחלקה למניעת שחיתות (מניעה), אגף המבצעים (אכיפת החוק) ומחלקת יחסי הציבור (חינוך).
עשבים שוטים
עשבֿים שוטים (גם: צִמחי בָּאֳשה [נהגה בּוֹאוֹשָׁה או בּוֹאְשָׁה] ) הם צמחים לא רצויים הגדלים פרא בין צמחי התרבות ומפריעים לגידולם. הגנן או החקלאי טורחים לעקור את העשבים השוטים. המושג "עשב שוטה" הוא אפוא מושג סובייקטיבי - צמח הנחשב עשב שוטה בעיני אדם אחד יכול להיחשב פרח בר בעיני אדם אחר. לדוגמה, צמח שן הארי, אשר נחשב גם לעשב שוטה אבל יש הרואים בו פרח מושך. בנוסף, ניתן להשתמש בעלים ובשורשים של צמח זה בהכנת תרופות או כמזון. מצד שני, בעלי מדשאות רואים אותו לרוב כעשב טורדני. לרוב הכרחי שצמח יוכל לגדול מהר על מנת שיחשב עשב שוטה מכיוון שצמחים הדורשים טיפול ניתנים להסרה בקלות מבלי שישובו לגדול במקום.
מינים פולשים
צמחים רבים נהפכו מינים פולשים משום שהועברו על ידי האדם למקומות בהם אין להם טורפים רועים טבעיים והם מתחרים עם צמחים אחרים על מקום. כך לדוגמה צמח הצבר אשר הציף אזורים נרחבים באוסטרליה עד אשר הוצג לאזור עש שחיסל למעלה מ 90% מצמחי הצבר בתוך 10 שנים. מקרה זה הוא דוגמה טובה לבקרה ביולוגית על מפגע סביבתי.
במקרים כמו זה של הצבר באוסטרליה, העשבים השוטים נקראים מינים פולשים (או פולשים אקזוטיים). מונח זה מוכל על צמחים אשר הוצגו לאזור מסוים בו הם לא היו קיימים קודם לכן, וכתוצאה מכך הם פלשו והפריעו למערכת האקולוגית המקומית וגרמו לנזק.
עשבֿים מזיקים
עשבים מזיקים הם עשבים שיכולים להיות מסוכנים לבריאותם של בני אדם או בעלי חיים.
שליטה על עשבים שוטים
במטרה להקטין את גדילת העשב השוטה, פותחו אסטרטגיות רבות להדברתם. הבסיסית ביותר נקראת חרישה- חתיכת שורשי העשבים. כיום, נעשה שימוש רב בקוטלי עשבים, כימיקלים אשר מתוכננים כך שלא ישאירו שארית רעילה בקרקע.
בגנים ביתיים, שיטות לשליטה על עשבים כוללות כיסוי הקרקע עם כמה שכבות של עיתון רטוב או יריעת פלסטיק שחורה למשך מספר שבועות. במקרה שמשתמשים בנייר עיתון רטוב, השכבות הכפולות מונעות מאור השמש להגיע לצמחים מתחת, והם מתים. ספיגת העיתון במים מדי יום מאיצה את פירוק הצמחים המתים. לאחר מספר שבועות כל הצמחים (כולל העשבים) יהיו מתים, וניתן להסיר את העיתון ולשתול מחדש את הקרקע. במקרה שמשתמשים ביריעת פלסטיק שחורה, הצמחים מתים בגלל אפקט החממה שנוצר מתחת ליריעה.
ערך מוסף בייצור
ערך מוסף בייצור (באנגלית: Value Added by Manufacturing) הוא מדד פריון העבודה המשמש כבסיס לחישוב תגמול עובדים בשיטת השתתפות ברווחים. השיטה העושה שימוש במדד זה קרויה "תוכנית רקר" (Rucker Plan), שהיא אחת ממספר שיטות תגמול עובדים להגברת פריון העבודה.
הערך המוסף בייצור הוא ההפרש בין ערך המכירה בתקופה הנמדדת לבין ההוצאות "החיצוניות" ליצירת ערך זה. ההוצאות החיצוניות כוללות את חומרי הגלם, הוצאות ייצור שאינן שכר העבודה ועלויות תקורה.
בשנות השלושים של המאה העשרים מצא החוקר '''אלן וו. רקר (Alan W. Rucker) שהיחס בין הוצאות על שכר העבודה לערך המוסף נוטה להיות קבוע לאורך זמן - סטנדרט רקר'''. ממחקרים שבוצעו בארצות הברית נמצא כי היחס הממוצע היה כ-39.4%.
על בסיס השערה זו נבנתה תוכנית תמריצים להגברת פריון הייצור. על פי התוכנית, הבונוס המחולק לעובדים מחושב על פי היחס שבין עלות השכר בפועל לשכר המחושב על פי סטנדרט רקר. ככל שעלות השכר נמוכה בהשוואה לסטנדרט כן זוכים העובדים לתמריץ גבוה יותר. יתרונה של שיטה זו שהיא מתגמלת את העובדים על השגת יעילות והורדת עלויות בכל מרכיבי העלות. אולם חסרונה בכך שהיא תלויה במרכיבים שאינם בהכרח בשליטה של העובדים - הן בצד ההכנסות והן בצד ההוצאות.
לקריאה נוספת
יוסי חדד, חקר עבודה והנעת עובדים, הוצאת לוגיק, 2001.
ג'יימס ניוטון הווארד
ג'יימס ניוטון הווארד (באנגלית: James Newton Howard; נולד ב-9 ביוני 1951) הוא מלחין פסקולי סרטים אמריקאי ממוצא יהודי. הלחין סרטים הוליוודיים מכל הז'אנרים במהלך הקריירה שלו, והיה מועמד לפרסים שונים על עבודותיו ואף זכה בפרסי אמי וגראמי.
ביוגרפיה
הווארד נולד בלוס אנג'לס שבארצות הברית, לאם נוצרייה ולאב ממוצא יהודי. כשני עשורים לאחר שאביו נפטר הוא גילה אודות הרקע היהודי שלו, ולאחר מכן הווארד הצטרף לזרם היהדות הרקונסטרוקציוניסטית.
כבר בגיל שנתיים נמשך לנגינה בפסנתר ובגיל ארבע החל ללמוד שיעורי נגינה קלאסיים. הושפע בילדותו ממוזיקה קלאסית, משום שסבתו הייתה כנרת. אחת מהשראותיו הבולטות למוזיקה הקלאסית היה בטהובן. בהמשך נמשך גם לסגנונות הג'אז והפופ. הווארד נהג להאזין לאמנים של מוזיקת הרוק של שנות ה-50 ואילך. בסוף שנות ה-60 החל ללמוד נגינה באקדמיה למוזיקה בסנטה ברברה, קליפורניה, תוך התמחות בנגינה על פסנתר.
קריירה
הוא שימש כקלידן בהופעותיו של אלטון ג'ון לאחר שסיים את לימודיו בקולג' בסוף שנות ה-70, ובתחילת שנות ה-80 עבר להלחין פסקולי סרטים.
את עבודתו בתעשייה ההוליוודית החל הווארד בשנת 1983 בהלחנת המוזיקה לסרט "אזור הדמדומים". סרטים ידועים להם הלחין פסקול בשנות ה-90 הם "אישה יפה", "גרנד קניון, "עין תחת עין" ו"נסיך הגאות והשפל".
בשנת 2005 הלחין לצד הנס צימר את פסקול הסרט "באטמן מתחיל". באותה שנה הווארד החליף את המלחין הווארד שור בהלחנת החידוש לסרט "קינג קונג".
הווארד עבד בשיתוף פעולה עם הבמאי מ. נייט שאמלאן והלחין את כל סרטיו, בהם סרטו הנודע "החוש השישי". בנוסף הלחין את הפסקול בארבעה סרטי אנימציה של דיסני: "דינוזאור", "אטלנטיס: האימפריה האבודה", "כוכב המטמון" ו"ריה והדרקון האחרון"
ב-2018 הוא הלחין את הפסקול לסרט "מפצח האגוזים וארבע הממלכות" מבית דיסני.
ליאור כפיר רפאל
ליאור כפיר רפאל (נולד ב-16 באוקטובר 1970) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי ישראלי. חבר "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה".
ביוגרפיה
כפיר רפאל נולד בדימונה, גדל והתחנך בניו יורק, ז'נבה והרצליה. בצה"ל שירת כקצין בתותחנים. לאחר שירותו הצבאי, למד לתואר ראשון במגמת הפקה ותסריטאות בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
משנת 2005 יוצר, מביים וגם כותב את הסדרה הקומית, "מה זה השטויות האלה?", בכיכובה של הקומיקאית עדי אשכנזי, שמשודרת בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת. בשנת 2008 הסדרה אף נמכרה לרשת הטלוויזיה "CBS" האמריקאית והפורמט של הסדרה נמכר גם לרשתות הטלוויזיה של איטליה, ספרד ורשתות נוספות ברחבי העולם.
בשנת 2008 החל רפאל להשתתף בפאנל התוכנית הלילית, "טינופת", המשודרת בערוץ הוט 3.
משנת 2009 הצטרף לצוות הכותבים של התוכנית הסאטירית, "ארץ נהדרת", המשודרת בערוץ 2 וכיום בקשת 12.
משנת 2011 החל לכתוב לתוכנית הבידור, "מועדון לילה", תוכנית המשודרת בערוץ 2.
בשנת 2013 היה שותף לכתיבת התסריטים של התוכנית הקומית, "בובה של מדינה", ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2017 יצר וכתב את הסדרות "נופלות על הרגליים" ו"בית הכלבים".
ב-2019 יצר וכתב את סדרת הדרמה "בת אל הבתולה".
משנת 2020 כותב בתוכנית "הצחוקייה".
חיים אישיים
כפיר רפאל נשוי ואב לארבעה ילדים. מתגורר עם משפחתו בזכרון יעקב.
לש (דג)
דג הלש המכונה גם ברמה או אברומה (שם מדעי: Abramis brama) הוא מין של דג ממשפחת הקרפיוניים אשר חי במים מתוקים ברחבי אירופה ומגודל בחוות דגים בעולם למאכל. דג זה יחידי בסוג Abramis.
מאפיינים
תפוצתו הטבעית של הדג היא מצפון הרי האלפים והרי הפירנאים עד לאזור חבל הבלקן ומגיע במזרח עד הים הכספי, ימת אראל והים השחור. הוא חי באזורי אגמים, נהרות איטיים ותעלות מים ויכול לשרוד גם במים מליחים ואף במי חופים. הוא נוטה לשכון באזורי מלאי בוץ ואצות ובהם שפע חומרי מזון.
דג זה מגיע לאורך ממוצע של 30–55 ס"מ ואורכו המרבי הוא 90 ס"מ. המשקל הוא 2–4 ק"ג ויכול להגיע למשקל 9.1 ק"ג. צבע הדג אפור-כסוף והסנפירים כהים עד שחורים. הוא בעל גוף מוגבה מאוד עם ראש קטן בעל שפתיים משורבבות וזוג בינים בקצותיהם. הדג מגיע לבגרות מינית בגיל 3–4.
דג זה הוא אוכל כל הניזון מפלנקטון נהרות, זחלי יתושים וחרקם מימיים נוספים, צדפות, תולעים וחלזונות קטנים וכן מדגיגים. בנוסף הוא ניזון מכמה צמחי מים. המזון האהוב עליו הוא הדפניה. הדג מסנן את המזון מהמים באמצעות תזונה בסינון ולעיתים יתקבץ בלהקות לשם כך.
קאליש (פירושונים)
קאליש היא עיר עתיקה בפולין, שמשמה נגזר שמם של אישים רבים.
ארנסט קומר
ארנסט אדוארד קומר (בגרמנית: Ernst Eduard Kummer; 29 בינואר 1810 - 14 במאי 1893) היה מתמטיקאי גרמני.
חייו
קומר נולד בזוראו, ברנדנבורג שבפרוסיה (היום בפולין). בשנת 1831 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת האלה-ויטנברג. כמומחה למתמטיקה שימושית אימן קציני צבא גרמניים בבליסטיקה. לאחר מכן לימד כ-10 שנים בגימנסיה, שם השפיע על לאופולד קרונקר להפוך למתמטיקאי. קומר פרש מהוראה וממתמטיקה בשנת 1890 ונפטר כשלוש שנים מאוחר יותר בברלין. עם תלמידיו לתואר דוקטור נמנים: הרמן שוורץ, לזרוס פוקס, גאורג קנטור ופרדיננד גאורג פרובניוס.
עבודתו המתמטית
ב-1847 פרסם גבריאל לאמה הוכחה למשפט האחרון של פרמה. ההוכחה התבססה על פירוק לגורמים של המשוואה x^p+y^p=z^p, מעל השדה הציקלוטומי מסדר p. במהרה גילה ז'וזף ליוביל פער בהוכחה, שלאמה הניח שהשלמים בשדה מתפרקים באופן יחיד. קומר הדגים שלא תמיד כך הדבר ולכן ההוכחה שגויה.
כדי שעבודתו של לאמה לא תרד לטמיון חיפש קומר תנאים שבהם פירוק יחיד אכן קיים. בעבודה זו הניח קומר את התשתית לתורת המספרים האלגברית וממנה נולד המושג אידיאל, שהפך למרכזי באלגברה המודרנית. קומר הצליח להוכיח שהמשפט האחרון של פרמה נכון לכל p שהוא ראשוני רגולרי, שמשערים שהם מהווים כ-60% מכלל הראשוניים. בתוצאה זו השתמש כדי להוכיח שהמשפט האחרון של פרמה נכון לכל n עד 100.
בשנת 1975 יצאו לאור כל כתביו, בשני כרכים בעריכת אנדרה וייל.
משפחתו
קומר נישא לאוטילי מנדלסון, בתם של נתן מנדלסון והארייט איטזיג. אוטילי הייתה דודניתם של פליקס מנדלסון-ברתולדי ואחותו רבקה, שהייתה נשואה למתמטיקאי יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה. אשתו השנייה, ברטה, הייתה דודניתה של אוטילי. לקומר היו בסך הכל 13 ילדים. בתו מרי נישאה למתמטיקאי הרמן שוורץ.
Baby Don't Go – Sonny & Cher and Friends
Baby Don't Go – Sonny & Cher and Friends הוא אלבום אוסף הראשון של הצמד סוני ושר. האלבום יצא לאור ב-מרץ 1966, על ידי חברת התקליטים ריפרייז רקורדס.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-69 במצעד הבילבורד 200.
ארוחת טלוויזיה
ארוחת טלוויזיה (נקראת גם ארוחה קפואה, ארוחה מוכנה או ארוחת מיקרוגל) היא ארוחה שלמה לאדם יחיד, מוכנה מראש, קפואה או מצוננת, הארוזה כך שניתן לחממה ולהגישה באריזתה. האריזות לרוב מתאימות לחימום בתנור אפייה (אם הן מיריעת אלומיניום) או בתנור מיקרוגל (אם הן מחומר פלסטי).
השם "ארוחת טלוויזיה" הוא שם גנרי, במקור היה שמה של ארוחה שפותחה ב-1953 בחברת "C.A. Swanson & Sons" האמריקאית. חברת סוונסון הפסיקה להשתמש בשם זה ב-1962 אך בארצות הברית עדיין קוראים כך לכל סוגי הארוחות המוכנות הנקנות קפואות בסופרמרקטים ומחוממות בבית.
מקור השם "ארוחת טלוויזיה" הוא בהיותה של הארוחה מהירה וקלה להכנה ולהגשה, כך שניתן לחממה בזריזות בהפסקות בין תוכניות טלוויזיה ולאוכלה מול הטלוויזיה. חלק מהארוחות מכילות מגשית עם מוצר בודד (למשל פסטה ברוטב), וחלקן מכילות מגשית מחולקת עם 3–4 מאכלים כגון מנת בשר, תפוחי אדמה, ירקות מבושלים וכדומה.
היסטוריה
ארוחת הטלוויזיה הראשונה הייתה ארוחה לחג ההודיה שכללה תרנגול הודו, רוטב תירס, אפונים ובטטה, שנארזה במגשיות של ארוחת טיסה. מגשיות אלו הוכחו כיעילות - ניתן היה לשלוף את הארוחה בשלמותה מהאריזה החיצונית, לחמם את מגשית האלומיניום ישירות בתנור ללא צורך בכלי אוכל נוספים ולאכול את הארוחה ישירות מהמגשית. גודל המגשית גם התאים לשולחן צד קטן. ארוחה זו דרשה חימום של 25 דקות בטמפרטורה של 220 מעלות צלזיוס.
ציוני דרך בהתפתחות ארוחות הטלוויזיה:
כיום מרבית הארוחות נארזות במגשיות המיועדות למיקרוגל.
בממלכה המאוחדת ארוחות טלוויזיה מופצות בתפוצה רחבה מסוף שנות ה-70. ב-2003 הוצאו במדינה זו 5 מיליון ליש"ט ביום על ארוחות מוכנות - הצריכה הגדולה ביותר באירופה. מגוון הארוחות הקפואות או מצוננות כולל בין השאר מזון גורמה, תבשילים אורגניים וצמחוניים, מתכונים מסורתיים מהמטבח הבריטי וממטבחים זרים וארוחות מוקטנות לילדים.
בישראל
בישראל ארוחות טלוויזיה מלאות אינן נפוצות, אך מנות בודדות להכנה מהירה מקובלות הרבה יותר. מנות כאלו ארוזות בגביע פלסטיק, ומצריכות הוספת מים רותחים לשם הכנתן. בין המאכלים הללו נכללים מרקים להכנה מהירה, מאכלי אטריות, פירה ועוד. מנות אלו, הנקראות לעיתים בשם הגנרי "מנה חמה", כשם מותג של חברת אסם, ונאכלות פעמים רבות כארוחת צהריים המובאת לעבודה או ללימודים. הן גם נלקחות על ידי מטיילים שומרי כשרות לטיולים בחו"ל.
סוגיות בריאותיות
הקפאת המזון פוגעת בטעמו, כדי לפצות על כך הארוחות המוכנות כוללות תוספות של מלח ושומן. בנוסף, כדי להאריך את חיי המדף, היצרניות מוסיפות שמנים צמחיים מוקשים למחצה - בעלי ריכוז גבוה של שומני טראנס, שהם בעלי השפעה שלילית על מערכת הדם והלב. הארוחות המוכנות הן לרוב בעלות ערך תזונתי נמוך משל מזון טרי, ומכילות לעיתים חומרים משמרים.
בשנים האחרונות, עקב הגברת מודעות הציבור לסוגיות בריאותיות, ישנן ארוחות מוכנות המכילות פחות מלחים, שומנים וחומרים מלאכותיים. בישראל משווקות גם ארוחות מוכנות לדיאטה (בשיווק ישיר על ידי היצרניות ולא במרכולים).
תהום
תהום היא מקום עמוק ורחב מאוד, גאוגרפי או מטפורי. {{פירושונים|
ראו גם
}}
הר דנאלי
הר דנאלי (באנגלית: Mount Denali), הידוע בעבר רשמית כהר מקינלי (Mount McKinley), הוא ההר הגבוה ביותר באמריקה הצפונית ומתנשא לגובה 6,168 מטר. ההר נמצא במדינת אלסקה בארצות הברית כ-210 קילומטר צפון-צפון-מערב לעיר אנקורג' וכ-250 קילומטר דרום-מערב מפיירבנקס, בתחומי הפארק הלאומי דנאלי. ההר הוא מבין שבע הפסגות המהווה "תחנה" ב-מסע שבע הפסָגות.
פירושו של שם ההר הוא "הגדול" בשפה הדינאינא, ובמשך זמן רב היה שמו הרשמי באלסקה בלבד. השם מקינלי ניתן להר באופן רשמי ב-1897 על שמו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי על ידי היזם המקומי, וויליאם א' דיקי. למקינלי עצמו לא היה כל קשר לאזור או להר. אולם באוגוסט 2015, בהיענות לדרישת אלסקה, החליטה שרת הפנים של ממשל הנשיא אובמה, בתיאום עם ועדת השמות הגאוגרפיים של ארצות הברית, ששמו של ההר ישוב ויהיה שמו המקורי דנאלי.
מאפיינים ייחודיים
הדנאלי מתנשא, ביחס לסביבתו, לגובה רב יותר מאשר הר האוורסט, אף כי ביחס לפני הים, פסגת האוורסט גבוהה מדנאלי בכ-2,700 מטר. הסיבה לכך היא שרגלי האוורסט נמצאות על הרמה הטיבטית, מישור בגובה 5,200 מטר מעל פני הים, והוא מתנשא, ביחס לסביבתו, לכ-3,700 מטר בלבד. לעומתו, רגלי הדנאלי נמצאות בגובה 600 מטר מעל פני הים, ובגובה של 5,500 מטר ביחס לסביבה הקרובה.
ההר מתאפיין גם בקור ומזג אוויר קיצוניים במיוחד. מד חום שהושאר בגובה 4,600 מטר על ההר, במשך 19 שנה, הגיע למדידת שיא של 73- מעלות צלזיוס. טיפוס על ההר טומן בחובו סיכון גבוה במיוחד לחלות במחלת גבהים. הסיבה היא לא רק הגובה הרב אלא אף מיקומו הצפוני של הר.
היסטוריה
ההר מוזכר לראשונה ביומני רב החובל ג'ורג' ונקובר, קצין בצי הבריטי שחקר את האזור בסוף המאה ה-18. ונקובר כתב כי ראה את פסגתו המושלגת ממרחק של 350 קילומטרים, בעודו בלב ים.
הניסיון הראשון לטפס לפסגת ההר נעשה ב-1903 על ידי השופט ג'יימס וויקרשם. הניסיון נערך מהצד הצפוני הקרוי היום "קירו של וויקרשם". במסלול סכנת מפולות שלגים ולא טיפסו עליו מ-1963.
ב-1903 חוקר הקוטב הנודע, פרדריק קוק, טען שהצליח להגיע לפסגה, אך מאוחר יותר התברר ששיקר. בעקבות התערבות בבר בפיירבנקס ב-1910, משלחת של ארבעה מחפשי זהב קיוו להוכיח שאיש מעולם לא היה על הפסגה, ולהבטיח שאלסקאים יהיו הראשונים להיות שם. בדצמבר אותה שנה, המשלחת יצאה מפיירבנקס על גבי סוסים ומזחלת כלבים. לאף אחד מחברי המשלחת לא היה ניסיון כלשהו בטיפוס הרים. במשך חמישה חודשים הם עשו דרך של כ-200 ק"מ, כשהם מתקיימים על צייד ודייג בלבד. בסופו של דבר, שניים מהם הצליחו להגיע לפסגתו הצפונית של ההר, רק 250 מטר מהפסגה הנכספת.
פסגת ההר האמיתית נכבשה לראשונה, על ידי צוות בן ארבעה מטפסים, בראשותו של הדסון סטק ב-7 ביוני 1913. דרכם להר הייתה דומה לזו של המשלחת הקודמת.
בשנות ה-50, נכנסו לשימוש מטוסי סקי, שעזרו לקצר את הדרך הארוכה לפסגה. המטוסים אפשרו למטפסים רבים יותר לנסות ולהגיע למעלה, ומספר המנסים עלה בהתאם.
הישראלים הראשונים להגיע לפסגת ההר היו דורון אראל (הישראלי הראשון שהגיע לפסגת האוורסט) ומיכאל תמיר ב-1987.
גירית מצויה
גירית מצויה (שם מדעי: Meles meles), היא מין נפוץ של יונק בסוג גירית (Meles) שבמשפחת הסמוריים. זוהי המפורסמת ביותר מבין הגיריות והיא הגדולה מבני סוגה, גדולה מהמינים (שבעבר נחשבו לתת-מינים שלה): גירית אסייתית וגירית יפנית ואולי גם גירית קווקזית.
הגירית המצויה היא טורפת בינונית שוכנת קרקע הנפוצה במרבית אירופה ובחלקים רבים באסיה. בעבר סברו שהגירית המצויה חיה בארץ ישראל, אך כיום רואים בגירית החיה בארץ מין נפרד - גירית קווקזית.
תת-מינים
לגירית המצויה כמה תת-מינים:
גירית קווקזית (Meles canescens), המצויה במערב אסיה לרבות בישראל, סווגה בעבר כתת-מין של הגירית המצויה אך הוחלט להחשיבה למין עצמאי.
מאפיינים
אורכה של הגירית הוא כ-90 ס"מ (כולל 20 ס"מ זנב) ומשקלה כ-10 ק"ג בממוצע. משקלה עשוי להשתנות במידה רבה. בחלקים צפוניים של תפוצתן, הגיריות נעטפות בסתיו בשומן המסייע להן בחודשי החורף. בחלקים של רוסיה, גיריות עשויות אף לשקול 32 ק"ג בסתיו. אגירת השומן מאפשרת להן לבלות עד 6 חודשי שינה במחילותיהן במהלך החורף הרוסי הקר.
פרוותה הצפופה אפורה באזור הגב ושחורה בשאר גופה, ועל פניה המוארכות פסים שחורים ולבנים. אוזניה קטנות ומעוגלות ורגליה קצרות ועבות. אצל תת-המין Meles meles anaguma סימני הפנים מוגבלים לסביבת העיניים.
הגירית היא אוכלת כל ופעילה בלילה. הגיריות הן בעלי חיים טריטוריאליים, אך עשויות להימצא בקבוצות של עד 12 פרטים. הגירית ניזונה משורשים, מפירות, מביצי עופות, מיונקים קטנים, מצפרדעים ומחרקים. גירית עשויה לחיות בין 3 ל-12 שנים (עד 16 בשבי).
הגירית חיה בזוגיות. בעונת האביב היא ממליטה 2–4 ולדות. הוולדות נולדים עיוורים ונשארים במאורה חודשים עד שהם מוכשרים לחפש מזון בעצמם.
ארתור אוונס
סר ארתור ג'ון אוונס (Arthur John Evans; 8 ביולי 1851 – 11 ביולי 1941) היה ארכאולוג בריטי הידוע בעיקר בזכות גילוי הארמון בקנוסוס שעל האי כרתים, משכנה של התרבות המינואית לה נתן את שמה.
ביוגרפיה
אוונס נולד בנאש מילס שבהרטפורדשייר, אנגליה, בנם הבכור של הרייט-אן לבית דיקינסון וג'והן אוונס, בני דודים ממשפחות משכילות. את השכלתו רכש בבית הספר הארו, במכללת ברייזנוז של אוניברסיטת אוקספורד ובאוניברסיטת גטינגן. בין השנים 1884 ו-1908 כיהן כאוצר מוזיאון אשמוליאן באוקספורד. ב-1909 היה לפרופסור לארכאולוגיה פרה-היסטורית באוניברסיטת אוקספורד.
גילוי התרבות המינואית
אוונס חפר בקנוסוס במשך כשלושה עשורים, אולם כבר לאחר שנים בודדות נחשף הארמון העתיק בכל גודלו והדרו. ברור היה מהפאר והעושר שמצא, כי היה הארמון מרכז פוליטי ותרבותי של חברה מפותחת. המבנה הסבוך של חדרי הארמון הזכיר לאוונס את הלבירינת המיתולוגי של המלך מינוס, ועל כן קרא את שמה של התרבות שגילה מינואית.
בין הממצאים הרבים בארמון, התגלו 3,000 חרסים כתובים בכתב עתיק. אוונס סיווג ותיעד אותם, מחולקים לפי שלושה כתבים מובחנים: ליניארי א', ליניארי ב' וכתב שלישי, הירוגליפי (כלומר ציורי). מאמציו של אוונס לפענח את הכתבים שחשף לא עלו יפה. מי שפענחו לבסוף, בראשית שנות החמישים, את ליניארי ב', והראו כי הוא צורה מוקדמת של כתב יווני, היו צמד המלומדים האנגלים מייקל ונטריס וג'ון צ'דוויק. הדעה המקובלת במחקר היא שהתרבות המינואית הקדומה כתבה ליניארי א' (שטרם פוענח במלואו), ואילו ליניארי ב' הובא לקנוסוס עם הכיבוש המיקני.
בשנים 1921–1935, במקביל להמשך החפירות, פרסם ארבעה כרכים של ממצאי החפירה בארמון. בחיבור נפרד בן שני כרכים, תיאר את הכתב המינואי.
ב-1911 הוענק לאוונס תואר "אביר" מסדר האימפריה הבריטית על שירותיו לארכאולוגיה.
ב-1936 זכה במדליית קופלי על עבודתו בכרתים ובמיוחד על תרומתו לחקר התרבות המינואית.
רבאי מרוב
רב רבאי מרוב (רב רבאי דמן רוב) - חכם יהודי, מראשי הסבוראים (שאחרי האמוראים) בבבל בדור השלישי. ראש ישיבת פומבדיתא לאחר פטירת רב סימונא, בשנת ד'ש' (540). היה בן העיר רוב, הסמוכה לנהרדעא. בימיו הופסק הלימוד בישיבת פומבדיתא בשל גזירות ורדיפות, והחכמים עברו עם תלמידיהם לעיר פירוז שבור הסמוכה לנהרדעא. כשאר החכמים שפעלו בתקופת הסבוראים, המידע שידוע עליו מצומצם ביותר, כיוון שהסבוראים לא חיברו חיבורים עצמאיים ותוספותיהם בתלמוד נעשו לרוב באופן אנונימי, בלי לציין את שם החכם. המעט שידוע לנו מבוסס, כמעט באופן מוחלט, על איגרת רב שרירא גאון.
מלך בניו יורק
מלך בניו יורק (באנגלית: A King in New York) הוא סרט קולנוע קומי בריטי, שיצא בשנת 1957. צ'ארלי צ'פלין כתב וביים את הסרט, שיחק בו בתפקיד הראשי, הפיק אותו לצד ג'רום אפסטיין, וגם היה אחד מכותבי פסקול הסרט.
רבאי מרוב
סגירת הישיבה בפומבדיתא
בתקופתו של רב רבאי רבו הרדיפות כנגד היהודים בבבל, שהתחילו כמה עשרות שנים קודם לכן. הייתה זו תקופה של חוסר יציבות - כנופיות שונות, שפעלו בעיקר ממניעים אידאולוגיים, ערכו מעת לעת פרעות ביהודים, לעיתים בתמיכת ראשי השלטון הסאסאני. העיר פומבדיתא, שבה היה הריכוז הגדול של יהודים בבבל, הצליחה עד כה לעמוד בפני הרדיפות, והן לא הצליחו לערער את אורח החיים של הקהילה היהודית, בניגוד לערים אחרות. אולם עם התגברות הרדיפות והתפשטותן נמנע המשך הלימוד גם בישיבת פומבדיתא, וראש הישיבה לא יכול היה להעביר שיעורים בפני תלמידיו.
מלך בניו יורק
צ'פלין היה בעת צילום הסרט בן 68, ומבוגר מדי לקומדיה המלווה בתנועות פיזיות כבשנים קודמות, אך הוא הצליח להמיר תנועות אלו במימיקה טובה וליצור סדרה של סצנות שזכו לביקורות חיוביות (בהן ההזמנה במסעדה, צילום הפרסומת, הביקור בבית הספר, הביקור בתיאטרון, מתיחת הפנים, הופעה בוועדת מקארתי ועוד).
רבאי מרוב
מעבר הישיבה לעיר פירוז שבור
חכמי העיר עקרו משם עם הישיבה והעבירו אותה לעיר פירוז שבור, באזור העיר נהרדעא. לאחר מספר שנים חלה הקלה במצבם של יהודי בבל. הישיבה בפירוז שבור הייתה לישיבה המרכזית בבבל במשך כחמישים שנה, עד חזרתו של רב חנן מאישקייא לישיבת פומבדיתא בשנת ד'שמ"ט (589), פעולה שיש שרואים בה את סופה של תקופת הסבוראים ותחילת תקופת הגאונים.
מלך בניו יורק
פרטי עלילה
בסרט, מגיע מלכה המודח של מדינה קטנה לניו יורק, ושם הוא חווה את מיטב הרעות החולות של ארצות הברית מנקודת מבטו של צ'פלין: הצביעות ביחסי האנוש, פולחן הנעורים (מתבטא בסצנה בה צ'פלין עובר מתיחת פנים), הפרסומות הצבועות (סצנת צילום הפרסומת הסמויה, ששוחזר שנים רבות לאחר מכן בסרט "המופע של טרומן"), ההאלהה לרגע וצייד המכשפות האנטי־קומוניסטי.
רבאי מרוב
מעבר הישיבה לעיר פירוז שבור
רב רבאי האריך ימים וחי, לפי ההשערות, בערך עד שנת ד'ש"כ (560) או ד'שמ"ט (589).
מהלך תלמודי שמיוחס אליו
כשאר חכמי הסבוראים, השתתף רב רבאי בעריכת התלמוד הבבלי, שכללה הוספת ביאורים, הערות ודיוקים לשוניים, לרוב באופן אנונימי, בלא הזכרת שם החכם הסבוראי. רב שרירא גאון מייחס לרב רבאי הערה ספציפית בתלמוד, ולפי הנוסחה שהייתה לפניו בתלמוד הוזכרה ההערה בשמו (זו הייתה גם הנוסחה שעמדה לפני רבנו חננאל).
הסוגיה המדוברת נמצאת במסכת סנהדרין, דף מג עמוד א. התלמוד עוסק בנושא ארבע מיתות בית דין ובכך שמכשירי ההוצאה להורג אינם ממומנים מכספי הנידון למוות. לאחר התלבטות של האמורא רב הונא בנושא הכלים שבאמצעותם מקיימים את מצוות "והצילו העדה", מופיעה תוספת סבוראית - שאלה ותשובתה בצידה: והתשובה: רב שרירא גאון, באיגרתו לרבי יעקב בן נסים מקירואן ששאל (בין היתר) על הסבוראים ועל עריכת התלמוד, מזכיר את המהלך התלמודי הנ"ל:
איפיגניה בטאוריס (גתה)
גתה כתב את הגרסה הראשונה של המחזה במשך שישה שבועות והוא הוצג לראשונה ב-6 באפריל 1779. בשנת 1781 כתב גתה גרסה נוספת של המחזה ובשנת 1786 גרסה שלישית (שתי הגרסאות הראשונות נכתבו בפרוזה, והגרסה השלישית בסגנון שירי).
תקציר המחזה
המחזה נפתח במונולוג של איפיגניה, ובעקבותיו שיחה בינה ובין ארקס, שליח המלך. מהשיחה מתברר כי כשהגיעה איפיגניה לטאוריס, שכנעה את המלך לחדול מהמנהג של הקרבת כל זר המגיע לדיאנה (שמה הרומי של ארטמיס). אז מגיע המלך תואס, וחוזר על רצונו, שהובע מכבר, לשאת את איפיגניה לאשה. היא חוזרת על סירובה. במאמץ להסביר את הסירוב לתואס היא מגלה לו את שמה ומוצאה, שעד עתה שמרה בסוד, וטוענת כי בית טנטלוס, סב סבה, מקולל ומלא שפיכות דמים, והיא תביא את הקללה איתה. תואס אינו משתכנע, ובכעסו הוא מחליט לחדש את מנהג הקרבת הזרים, ועל איפיגניה להתחיל בהכנת שני יוונים שנתפסו לקורבן.
בהמשך מופיעים תחילה שני היוונים, שהם אורסטס ופילדס, שבאו לגנוב את פסל האלה, כי הם סבורים שאפולו ציווה עליהם לעשות זאת, ותמורת כך יסלק את האריניות, אלות הנקם הרודפות את אורסטס על רצח אמו. אורסטס נואש מחייו, ומוכן שיעלוהו לקורבן, בעוד שפילדס מחפש דרכים להינצל. לפי עצת פילדס אין השניים מגלים לאיפיגניה, שהגיעה בינתיים, מי הם. איפיגניה חוקרת אותם על סופה של מלחמת טרויה, וגורלם של משתתפיה. הם מספרים לה שהמלחמה נסתיימה, כי אביה אגממנון נרצח ביד אשתו, אימה קליטמנסטרה, ביום חזרתו, כי אחותה אלקטרה ואחיה אורסטס עודם חיים, ואורסטס בעזרת אלקטרה הרג את אימו כנקמה על רצח אביו. איפיגניה מזועזעת לשמע הדברים, אך שמחה שאחיה ואחותה חיים. הם ממשיכים בשיחה, ואורסטס, שמצפונו מציקו על שהוא מסתיר את זהותו בעוד שהיא מתייחסת אליהם בכזו עדנה, חושף את עצמו, ואז גם איפיגניה מגלה לו מי היא. הוא סבור בתחילה שדעתה נתבלעה, אבל אז משתכנע. שלושתם מטקסים עצה כיצד לברוח.
במערכה הרביעית, האחרונה, איפיגניה מספרת, לארקס, את הסיפור שהוסכם בינה לאורסטס ופילדס, כי אין להקריב את הזרים לפני שיטוהרו, כי הם אשמים ברצח קרוב משפחה. וכן עליה לטהר את פסל דיאנה שהם טימאוהו בעצם קרבתם. כל זה חייב להיעשות בים ובצנעה, על ידיה, הכוהנת. ארקס מכריח אותה לחכות לאישורו של תואס. כשהוא הולך מגיע פילדס ומבשר, כי הוא ואורסטס מצאו את ספינתם וצוותה, ועליהם רק לקחת את פסל האלה, לרדת לספינה, ולצאת לדרך. אך איפיגניה מסבירה כי עליה לחכות למלך ולאישור לירידתה לחוף. פילדס עוזב ותואס מגיע. מצפונה של איפיגניה מציקה על כפיות הטובה שהיא מגלה כלפי המלך, שקיבלה בארצו כזרה והעניק לה מעמד ושמירה כל השנים, היא מגלה לו מיהם הזרים, ומזכירה לו את הבטחתו כי ירשה לה לחזור לארצה, אם הדבר יהיה אפשרי. אורסטס ופילדס חוזרים, תחילה נראה כי יתפתח קרב, אך תואס ואורסטס עוצרים אותו, אחרי שהם לומדים להכיר כל אחד בערך השני. אורסטס מבין כי כאשר אמר לו אפולו להחזיר את האחות, לא התכוון לאחותו דיאנה (כלומר, לפסלה), אלא לאחותו הוא, איפיגניה. מכיוון שכך, תואס מסכים שהשלושה יחזרו לארגוס, וכולם נפרדים בשלום וידידות.
הבדלים מהמקור
גם ביטול מנהג קרבנות האדם על ידי איפיגניה, וכן הסברו של אורסטס לציוויו של אפולו, הם כנראה חידושים של גתה, ואף הם תורמים לרוח האחווה שבה מסתיים המחזה.
ידובנו
מחנה ידובנו (Logor Jadovno) היה מחנה ריכוז שהקימו הקרואטים ב-23 ביוני 1941 עבור יהודי זאגרב. נכלאו בו גם אסירים קרואטים וסרבים. המחנה הוקם בלב יער עבות, בהרי ולביט (Velebit), ליד העיירה גוספיץ'. המחנה חוסל ב-11 באוגוסט 1941.
רקע
ביוני 1941 פתחו האוסטאשים במצוד הגדול אחר יהודי זאגרב. ב-22 ביוני רוכזו כ-200 יהודים במגרש הירידים של העיר, הועלו על משאיות והובלו לסביבות כפר קטן בשם ידובנו, לא הרחק מהעיירה גוספיץ', שבה פעל מחנה ריכוז, דרכו עברו המשלוחים לאי פאג ולידובנו. באזור הכפר ידובנו, בלבו של יער עבות, הורו האוסטאשים ליהודים לגדר שטח בן 500 מ"ר. מחוץ לגדר נבנו שני צריפים. אחד עבור שומרי המחנה והשני למגורי המפקד וסגנו. על מרפסת צריף המפקדה הוצבה מכונת ירייה, שכוונה אל לב "המחנה", השטח המגודר.
האסירים היהודים רוכזו בשטח המגודר מתחת לכיפת השמיים. בהיעדר צריפי מגורים הם נאלצו לישון על האדמה, לעיתים תחת גשם עז. המחנה שכן בגובה של 1,200 מטר, ובלילות סבלו היהודים מקור עז ומרטיבות כתוצאה מהגשם, מה שגרם לרבים מהם לחלות בדלקת ריאות ובדלקת מפרקים. רבים מתו כתוצאה מכך. מפקד המחנה והשומרים נהגו מדי פעם להשתעשע ולירות על האסירים שהסתובבו בתוך האזור המגודר. אחת המטרות של האוסטאשים הייתה להרעיב את היהודים עד מוות. האסירים ניזונו מעשב, אותו בישלו ביחד עם קליפות תפוחי אדמה שהוציאו מערימות הזבל. האסירים המורעבים הועסקו בעבודת פרך, חטיבת עצים ביער והעברת אדמה ממקום למקום, ללא שום מטרה. העבודה נמשכה 12 שעות תוך הכאות והתעללות בלתי פוסקים.
השמדת היהודים
חיסול המחנה על יושביו החל ב-11 באוגוסט 1941. מרבית האסירים הקרואטים שוחררו או הועברו למחנות אחרים, אך היהודים והסרבים נרצחו כולם. מספר הקורבנות נע בין עשרת אלפים ל-35 אלף. הרצח בוצע בהרים. שיטת הרצח: האסירים נורו ואחר כך הושלכו גופותיהם לתהום. על פי עדויות אחרות, האסירים הושלכו לתהום בעודם בחיים, ואחר כך הושלכו בעקבותיהם רימוני יד. עדות על כך מסר סלאבקו רדי, שהיה חבר ועדת החקירה הממלכתית היוגוסלבית לחקר פשעי הנאצים, ואחד הפעילים בקהילת זאגרב.
ממחנה ידובנו לא נותרו ניצולים פרט לכמה בני נוער שהופרדו משאר האסירים בדרך למחנה והובאו לעיירה גוספיץ'. אחדים מהם שרדו את המלחמה.
מיכל לויט
מיכל רכטר לֶוִיט (נולדה ב-28 במרץ 1950) היא מאיירת, מעצבת גרפית וציירת ישראלית, זוכת ציון לשבח בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן־יצחק.
ביוגרפיה
מיכל לויט נולדה בתל אביב כבתם הבכורה של האדריכל יעקב רכטר ואשתו הראשונה שרה שפיר, אחות למוזיקאי יוני רכטר. בילדותה עסקה בספורט ובבלט והחלה להתעניין בציור בגיל 14. בתיכון למדה בבית ספר של ויצו. בתום שירותה הצבאי למדה איור באקדמיה בצלאל. עם סיום לימודיה החלה לעבוד בהוצאת מסדה, שם איירה ספרי ילדים ועיצבה עטיפות לספרי מדע בדיוני ולספרי פרוזה ("שומר אמונים" מאת אריה קרישק ועוד;). בשנת 1974 איירה לויט את עטיפת האלבום "ארבע-עשרה אוקטבות" של ההרכב שבו היה חבר אחיה, יוני רכטר. בעקבותיה עיצבה עטיפות רבות לאלבומים ישראליים, ביניהם לאלבומיו של רכטר – "באופן קבוע וחד פעמי", "הכבש השישה עשר", "העיקר זה הרומנטיקה" ו"עוד סיפור"; גידי גוב – "40:06"; יהודית רביץ – "גלוי ונעלם"; מאחורי הצלילים 1984, "צליל מכוון" ועוד.
בין ספרי הילדים שאיירה: "מה נעשה עם ג'ינג'ר" מאת חיה שנהב (עם עובד 1994), ו"אוליבר טוויסט" מאת צ'ארלס דיקנס שזיכו אותה בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן־יצחק; "ציפור סיני שנשבתה" מאת שבתאי לוי (שבו) שזיכה אותה בפרס נחום גוטמן לאיור מטעם עיריית תל אביב (מסדה 1992); "אנונימוס בלפי הגדול" מאת יוסי בנאי (מודן 1980); "קרחונים ופעמונים" מאת אמנון שמוש (מסדה 1980); "אלף לילה ולילה" (כתר 1987); "קיקה הזיקית" מאת טל עומר (דני ספרים 1996) ועוד.
בשנת 2000, לאחר שנים של איור ועיצוב, שינתה כיוון ולמדה ציור פיגורטיבי ב"סדנא לציור ורישום ירושלים" בניהולו של הצייר ישראל הירשברג.
ב-5 במרץ 2011 נפתחה תערוכת היחיד של מיכל רכטר לויט בשם "הכתם שלי" בגלריה של קיבוץ גבעת חיים איחוד. בתערוכה הציגה ציורי שמן של דיוקנאות, נופים וטבע דומם. ב-24 בנובמבר אותה שנה נפתחה תערוכת היחיד של מיכל רכטר לויט בשם "בין הגלוי לנסתר" בגלריה של בית האמנים בתל אביב. ב-2014 ערכה תערוכת יחיד בגלריה לשלום בגבעת חביבה. ב-2016 ערכה תערוכת יחיד, "קופסה שחורה" בגלריה מקום לאמנות בתל אביב. ב־20 במאי 2023 נפתחה תערוכת יחיד שלה "בין שמיים וארץ" אותה אצרה לאה בר סלע בגלריית מרווח בקיבוץ הרדוף. התערוכה התמקדה במגזרות נייר שצמחו למיצב. בנוסף כללה התערוכה סרט ומספר ציורי שמן.
תערוכות יחיד נבחרות
2020 -- רחוב לורנס, מקום לאמנות, קריית המלאכה, תל אביב
תערוכות קבוצתיות נבחרות
2021 -- סדר קוטן, הגלריה בגבעת חיים
פרנץ שטנגל
פרנץ פאול שטנגל (גרמנית: Franz Paul Stangl; 26 במרץ 1908 – 28 ביוני 1971) היה פושע מלחמה נאצי וקצין באס אס בדרגת האופטשטורמפיהרר, מפקד מחנות ההשמדה סוביבור וטרבלינקה שבפולין, שאחראי למותם של מאות אלפי יהודים. הורשע בגרמניה בעוון פשע מלחמה, ומת מהתקף לב מספר חודשים לאחר תחילת מאסרו בכלא.
ביוגרפיה
שטנגל נולד באלטמינסטר שבאוסטריה. בשנת 1923 סיים את הכשרתו המקצועית כאורג. בתחילת 1931 התקבל למשטרה האוסטרית והחל בהכשרה בת שנתיים כשוטר. בעקבות גילוי מחסן נשק של הנאצים זכה לעיטור וקודם באוקטובר 1935 לתפקיד מפקח במדור הפוליטי בעיר ולס. במרץ 1938 הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אס. המדור הפוליטי שבו שירת הפך לחלק מן הגסטפו והועבר ללינץ, והוא קיבל שם תפקיד במחלקה לענייני יהודים.
בנובמבר 1940 מונה למפקח הכללי של המשטרה של מכון האותנסיה במצודת הרטהיים, במסגרת תוכנית T4 - אותנסיה שבמסגרתה הוציאו הנאצים להורג אנשים מוגבלים, חולים במחלות קשות וחולי נפש. במבצע זה שיתף פעולה עם הרמן מישל. ממרץ 1942 היה מפקד מחנה המוות סוביבור בפולין, ומספטמבר 1942 עד אוגוסט 1943 היה מפקד מחנה ההשמדה טרבלינקה.
בספטמבר 1943, לאחר מרד האסירים בטרבלינקה, הועבר שטנגל כמו רוב אנשי מבצע ריינהרד לאזור המבצעי החוף האדריאטי. הוא עמד תחת פיקודו של כריסטיאן וירט ופיקד על יחידות באודינה וברייקה שפעלו נגד פרטיזנים ויהודים. לקראת סוף המלחמה שב עם יחידתו לגרמניה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
בשל השתייכותו לאס אס הוא הוחזק על ידי הצבא האמריקני במחנה שבויים, מבלי שאלו ידעו דבר על פעילותו בתוכנית ההשמדה. לאחר כשנתיים וחצי שוחרר ונשלח בשנת 1947 לאוסטריה. שם הוחזק בלינץ במעצר על מעורבותו בתוכנית האותנסיה. בשנת 1948 החל המשפט נגד מבצעי התוכנית, ובעקבות הפצרותיה של אשתו נמלט שטנגל ב-30 במאי עם סגנו לשעבר, גוסטב וגנר, דרך פירנצה לרומא. לאחר מכן, בסיוע הגמון מהוותיקן בשם אלויס הודאל, שארגן לו דרכון של הצלב האדום, ברח לסוריה. שם השתקע בדמשק ועבד כאורג. במאי 1949 הצטרפה אליו משפחתו.
בשנת 1951 היגר עם משפחתו לברזיל והשתקע בסאו פאולו. תחילה עבד כאורג ומאוחר יותר כמהנדס. בפברואר 1967 נתגלה עם בני משפחתו בברזיל הודות למאמציו של צייד הנאצים שמעון ויזנטל. נאצי אחר הסגיר אותו לידי ויזנטל תמורת כסף. הוא נאסר והוסגר לגרמניה.
ההיסטוריונית הבריטית גיטה סרני כתבה את ספרה "אל תוך האפילה" (Into That Darkness) בעקבות ראיון שערכה עם שטנגל בכלא. בראיון נשאל שטנגל בין היתר איך התייחס אל היהודים שהגיעו למחנה. שטנגל השיב שלא התייחס לקורבנות שהגיעו להשמדה כאל בני אדם יחידים אלא כאל מסה, שאותה נדרש לחסל.
וילי ראושניץ
בנימין "וילי" ראושניץ (22 באוגוסט 1925 - 4 במאי 1994) היה מאמן כדורמים ישראלי, שופט הכדורמים הבינלאומי הראשון בישראל, מאמן נבחרת ישראל בכדורמים, שחקן ומאמן הפועל חיפה בכדורמים, מאמן קבוצות הכדורמים של הפועל קריית טבעון והפועל גוש זבולון ומזכיר הפועל נהריה.
ביוגרפיה
ראושניץ נולד בווינה, אוסטריה, לקרול, רפד במקצועו, יהודי בעל אזרחות צ'כוסלובקית ולתרזה (שרה) ילידת וינה אף היא, שהתגיירה לפני נישואיה. הוא שחה בקבוצת הכח וינה. בשנת 1938, לאחר האנשלוס, גורש עם משפחתו לברטיסלאבה שבסלובקיה, שם השתייך לנבחרת הלאומית בכדורמים, על אף שבאותה העת לא היה מקובל לקבל יהודים. מרבית חברי הקבוצה לא ידעו על יהדותו, אך אחד מחברי הקבוצה הלשין עליו, ולכן הוא נאלץ להימלט מביתו ולהסתתר בגנים ציבוריים. קודם לכן נלקח אביו מביתו ונשלח למחנה ריכוז ממנו לא חזר בחיים. ראושניץ נתפס ונשלח למספר מחנות ריכוז ובהם אושוויץ.
בתום מלחמת העולם השנייה והשואה, ולאחר תקופת החלמה, נרתם ראושניץ לפעילות בעליה ב', למשימות של איתור נאצים והסגרתם לשלטונות, וכן למשימות של הברחת נשק וכסף מצ'כוסלובקיה עד איטליה לצורך העברתם בדרך הים מאיטליה לישראל.
לאחר שעלה לארץ ישראל נישא ראושניץ ב-27 בפברואר 1950 לאווה. בהתחלה הזוג התגורר במחנה "סנט לוקס" שבקריית אליעזר, חיפה באוהל אחד שהכיל 30 אנשים. משם עבר למעברת כורדני ובשנת 1956 עבר לדירה בשכונת "עמידר" בנהריה.
בתחילה עבד בקטיף בפרדס ליד רעננה ואחר כך בעבודת סבלות בנמל חיפה. בהמשך עבד כמציל בבריכת השחייה של הפועל חיפה. בהמשך עבד במועצת פועלי עכו עד אשר קיבל את העבודה במועצת פועלי נהריה כמזכיר הפועל עד ליציאתו לגמלאות בשנת 1991.
במקביל לעבודתו במועצת הפועלים הוא אימן שחייה וכדורמים. בהתחלה הוא שיחק ואימן את קבוצת הפועל חיפה, אחר כך את קבוצת הפועל קריית טבעון ואת הפועל גוש זבולון. במשך שנים רבות אימן גם את נבחרת ישראל.
במסגרת עיסוקיו הספורטיביים נשלח ראושניץ גם לחו"ל הן כמאמן נבחרת ישראל בכדורמים, הן כשופט כדורמים בינלאומי והן כמזכיר הפועל נהריה.
אימן את נבחרת ישראל בכדורמים למכביות החמישית (1957) השישית (1961).
ראושניץ נפטר ב-4 במאי 1994 בגיל 68 לאחר מחלה קשה שארכה כ-6 שנים.
משה אלון
קורות חיים
אלון נולד במונקאץ' שבהונגריה לדבורה ומנחם האופט (Haupt). הוא למד בבית הספר היסודי והתיכון של הגימנסיה העברית בעיר. מספר שנים אחרי סיום לימודיו החל בלימודי רפואה בפראג, אך מלחמת העולם השנייה קטעה את לימודיו, והוא נלקח למחנה עבודה והועסק בעבודות כפייה. הוא ושלושת אחיו ואחותו שרדו את השואה, ועם סיום המלחמה הצטרף לפעילות בתנועת הבריחה. עלה לארץ ישראל בשנת 1947. במהרה השתלב בשירות החוץ של מדינת ישראל.
תפקידיו העיקריים במשרד החוץ
לאחר פרישתו פעל כיועץ כלכלי לחברות ענק כדוגמת כי"ל.
אלון היה נשוי לאגי לבית רוט שהלכה לעולמה בשנת 1986 ונפטר בי"א בתשרי ה'תשנ"ז, 24 ספטמבר 1996.
פועלו העיקרי במשרד החוץ
בתקופת כהונתו של אלון כשגריר ישראל בארגנטינה ופרגוואי הייתה מלחמת ששת הימים. הוא יצר קשרים עם ראשי הממשל ועם הקהילה היהודית הגדולה שם. קשרים אלה אפיינו את כל תקופות כהונתו כשגריר בכל המדינות בהן פעל: טורקיה, ארגנטינה, פרגוואי, בלגיה, לוקסמבורג, איטליה וקריית הוותיקן.
המאבק בחרם הערבי
כפועל יוצא מתפקידו כמנהל המחלקה הכלכלית במשרד, ומאוחר יותר כשגריר בבריסל, לוקסמבורג ובמוסדות השוק המשותף, היה אחראי לייסוד הקשרים הכלכליים עם מדינות אירופה שהיו מאוגדות בעת ההיא בהתאגדות שנקראה השוק האירופאי המשותף. כשסיים את תפקידו כשגריר שם, מונה לסמנכ"ל כלכלה במשרד, ופועלו העיקרי היה המאבק בחרם הערבי שהכריזה הליגה הערבית כנגד חברות שסחרו עם ישראל וכנגד ישראל עצמה. בסוף 1975, יחד עם שגריר ישראל בארצות הברית שמחה דיניץ פעל לקבלת אישור מהבית הלבן לפרסם את הצהרתו של הנרי קיסינג'ר על התנגדות ארצות הברית לחרם הערבי ועל פעילות שהובטחה לחקיקה בעניין זה אצלם. במסגרת מאמצים אלה, ניסה במקביל להביא לידי כך שהסנטור דאז רונלד רייגן, שהתמודד מול הנשיא המכהן ג'רלד פורד, יכריז במהלך מסע הבחירות שלו על "תוכניתו להגביר את האמצעים התחיקתיים נגד פעילות החרם". זאת כדי להביא לידי כך, אליבא דמסמך משרד החוץ, שהנשיא פורד "ירצה להתחרות ביריבו על ידי נקיטת אמצעים מעשיים וספקטקולריים נגד החרם". מעט לאחר מכן, פנה אלון לכל השגרירים באירופה (בעקבות ההוראות שהוציא הנשיא פורד שנועדו לבלום את השפעת החרם), ועל סמך בדיקה שניתן להביא לידי צעדים אדמיניסטרטיביים במדינות היעד נגד פעולות החרם הערבי. זאת בהסתמך על חוקים קיימים במדינות אירופה שאוסרים אפליה. למסמך צורפו נספחים רלוונטיים כניירות עבודה, והשגרירים נקראו להתייעצות בכתב כדי להביא ל"פתיחת מערכה רחבה כדי להחדיר את התודעה כי החרם הוא בלתי חוקי, ולעודד מדינות במערב לאסור פעילות חרם על ידי חקיקה מתאימה במישור הלאומי". חצי שנה לאחר מכן, פנה אלון אל שר החוץ במסמך על דרך פעולה אפשרית למנוע מחברות גרמניות שנכנעות לחרם הערבי לעשות כן, ולהציג פעולה זו בפני שר החוץ הגרמני הנס-דיטריך גנשר בשיחה שאמורה להתקיים ביניהם.
המשא ומתן לשלום עם מצרים
כמשנה למנכ"ל משרד החוץ בעת ביקור הנשיא אנואר סאדאת, היה אחראי לריכוז ותיאום אגפי המשרד לקראת ובמהלך הביקור. בוועידת הפסגה בקמפ דייוויד שנערכה בספטמבר 1978 שבסופה נחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים, מילא אלון תפקיד חשוב ומרכזי, כמשנה למנכ"ל משרד החוץ את מקומו של המנכ"ל, שהיה יחד עם השר משה דיין בוועידה.
קרחון אקסל הייברג
קרחון אקסל הייברג (בנורווגית: Axel Heiberg Glacier) באנטארקטיקה הוא קרחון עמק, היורד ממרומי רמת הקוטב אל תוך מדף הקרח רוס (כמעט בגובה פני הים) בין רכס הרברט להר דון פדרו כריסטופרסן בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 48 קילומטרים.
שלא כקרחוני המוצא הגדולים, כמו בירדמור, שקלטון וליב, אקסל הייברג הוא למעשה קרחון אלפיני, ששפת דיאוריט מפרידה בינו לבין הרמה והוא ניזון אך ורק ממפל השלגים, הכבד במידה שאינה אופיינית, שיורד באזור הניקוז של הקרחון עצמו. הקרחון נופל מגובה של למעלה מ-2,700 מ' בשטח של 32 ק"מ, רובו על פני כ-11 ק"מ בלבד.
מקור השם
אמונדסן נתן לקרחון את שמו.
אמונדסן קרא לקרחון על שם איש העסקים הנורווגי אקסל הייברג, שפרש את חסותו על המדע ותרם למספר רב של משלחות נורווגיות אל הקטבים.
השם אושר רשמית ב-1 בינואר 1958.
Good Times
Good Times (בעברית: זמנים טובים) הוא הפסקול הראשון של הצמד סוני ושר. האלבום יצא לאור ב-2 באוגוסט 1965, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ואטקו רקורדס. ב-AllMusic קיבל האלבום דירוג של ארבעה כוכבי זהב.
עם יציאתו נכנס הפסקול אל המקום ה-73 במצעד הבילבורד 200.
וילה ד'אסטה
וילה דֵ'אֵסְטֶה (באיטלקית: Villa d'Este) הוא ארמון בטיבולי שבאיטליה, הידוע בגנים המיוחדים ובמזרקות הרבות ויוצאות הדופן שבשטחו. הוילה, יחד עם אדריכלות הנוף שלמרגלותיה, המשלבת מערכת מדרגות, מזרקות וגינון, מהווים דוגמה מופתית לאדריכלות הרנסאנס ולעיצוב הנוף האיטלקי ועל כן הוכר המקום כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו מאז שנת 2001.
היסטוריה
הארמון שימש בעבר כמנזר בנדיקטיני, עד שעבר לידיו של הקרדינל איפּוליטו השני דֵ'אֵסְטֶה (1509-1572), בנם של אלפונסו הראשון דֵ'אֵסְטֶה ושל לוקרציה בורג'ה. איפּוליטו השני מונה בשנת 1550 למושל טיבולי על ידי האפיפיור יוליוס השלישי, ואז החל בהסבת מבנה המנזר למעון מפואר. תכנון הגנים והמזרקות נעשה על ידי הארכיטקט האמן והארכאולוג הנפוליטני פירו ליגוריו Pirro Ligorio (1510–1583), לפי הוראותיו של האדריכל אלברטו גלבני Alberto Galvani. הצייר הראשי שצייר את קירות הארמון היה ליוויו אגרסטי Livio Agresti (1508–1580), שהיה בעל סגנון רנסאנסי - מנייריסטי.
המזרקות
הגן הגדול שלמרגלות הארמון מכיל מגוון גדול ומרשים של מזרקות ובריכות בסגנונות שונים. סך הכל נספרו כ-500 סילוני מים. מקור המים - מנהר האניין וממעיין סמוך. המזרקות העיקריות: