cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרוסיה המזרחית
מאבירים לווסאלים
מחציה השני של המאה ה־13 עד המאה ה־15 שלט המסדר הטווטוני באזור פרוסיה תחת מדינת המסדר הטווטוני. שאיפות הרחבת המדינה של האבירים הביאו למספר קרבות עם ממלכת פולין שהובילו למלחמה הפולנית־ליטאית־טווטונית בה ניצחו כוחות מאוחדים מפולין והדוכסות הליטאית הגדולה בקרב גרונוולד ב־1410. הניצחון נעשה לרשמי ב־1466 עם חתימת האמנה השנייה של תורן וכך הסתיימה מלחמת שלוש עשרה השנים שלאחריה עברה פרוסיה המערבית להיות תחת שלטון פולני, כשפרוסיה המזרחית נשארת תחת שלטון האבירים כפייף של פולין.
ממלכת פרוסיה
לאחר חלוקת פולין הראשונה ב־1772, אוחד וורמיה, חלק מפולין, עם דוכסות פרוסיה. ב־31 בינואר 1773, הודיע פרידריך השני מלך פרוסיה ששמו של המחוז החדש יהיה פרוסיה המערבית, כששמו של שאר השטח יהיה פרוסיה המזרחית.
עזרא נחמד
עזרא נחמד (נולד ב-1945) הוא סוחר ואספן אמנות, מיליארדר. הוא גר במונטה מונטה קרלו. נכון לאפריל 2023, הונו הנקי מוערך ב-1.8 מיליארד דולר.
פרוסיה המזרחית
ממלכת פרוסיה
בשנים 1824–1878 אוחדו פרוסיה המערבית והמזרחית למחוז אחד אך לאחר מכן הופרדו בשנית.
עזרא נחמד
רקע כללי
עזרא נולד בביירות שבלבנון למשפחה יהודית ספרדית. שורשיה של משפחת נחמד נמצאים בחלב, סוריה. שם התגורר אביו, הבנקאי הלל נחמד עד לאחר מלחמת העולם השנייה. בעקבות האלימות האנטי-יהודית בסוריה ב-1949, עבר אביו לביירות, שם עזרא ואחיו עסקו במכירת רומנים באנגלית למלחים אמריקאים שהוצבו שם. בתחילת שנות ה-60, כשגברה העוינות בין ישראל לבין לבנון, אביו של עזרא העביר את בני משפחתו כולל את האחים, עזרא, ג'וזף (ג'וזפה) ודוד, למילאנו, איטליה. כבני נוער, השלושה החלו לעסוק באמנות, עזבו את בית הספר התיכון כדי לסחור בבורסה האיטלקית.
פרוסיה המזרחית
האימפריה הגרמנית
ב־1871, עם ההכרזה על הקמתה של האימפריה הגרמנית, הפכה פרוסיה המזרחית לחלק מהאימפריה. ב־1875 החלוקה האתנית בפרוסיה המזרחית הייתה 73.48% דוברי גרמנית, 18.39% דוברי פולנית ו־8.11% דוברי ליטאית. אוכלוסיית המחוז ב־1900 הייתה 1,996,626 תושבים בחלוקה דתית של 1,698,465 פרוטסטנטים, 269,169 קתולים ו־13,877 יהודים. מספר הפולנים והליטאים ירד במשך הזמן לאור תהליך הגרמניזציה. הפרוסים דוברי־פולנית רוכזו בדרום האזור (מזוריה, וורמיה) והפרוסים דוברי־ליטאית רוכזו בצפון־מזרח.
עזרא נחמד
קריירה
אבן הדרך הראשונה בקריירה של עזרא הייתה ככל הנראה בתערוכת חואן גריס ברומא, שאורגנה על ידי הסוחר הקוביסטי דניאל-הנרי קאהנוויילר. עזרא ואחיו קנו שתי יצירות – היצירות היחידות שנמכרו. קאהנוויילר התיידד איתם, ומכר להם יצירות של פיקאסו, בראק וגריס. עם הופעתה של קבוצת הטרור של הבריגדות האדומות בשנות ה-70, מילאנו נתפסה כמסוכנת מדי, והמשפחה עברה שוב. עזרא ואחיו יוסף פנו למונקו, ודייוויד לניו יורק.
פרוסיה המזרחית
רפובליקת ויימאר
עם התפטרותו של וילהלם השני מכס המלכות הפכה גרמניה לרפובליקה. בין שתי מלחמות העולם, הפכה פרוסיה המזרחית למובלעת גרמנית לפי חוזה ורסאי כשחלקים מפרוסיה המערבית ומחוז פוזן סופחו לפולין כדי ליצור את המסדרון הפולני והעיר החופשית דנציג.
עזרא נחמד
קריירה
נכון לשנת 2013, עזרא ואחיו דייוויד נחשבו ל"מגה-דילרים" משפיעים על האמנות המודרנית והאימפרסיוניסטית עם השמות הידועים ביותר, ממונה ומאטיס ועד רנואר ורוטקו. בבעלותם מלאי של בין 4,000 ל-4,500 עבודות, המאוחסנות במחסן פריפורט ז'נבה Freeport ליד שדה התעופה של ז'נבה, שווייץ. האחים קונים ומוכרים את רוב יצירותיהם במכירות פומביות. בשנת 2007, פורבס העריך שעזרא, יחד עם אחיו דייוויד, בנה אוסף אמנות בשווי של 7 עד 8 מיליארד דולר.
חיים אישיים
נחמד נשוי למארי נחמד, מתגורר במונקו, ואב לארבעה ילדים. בנו הלי נחמד סוחר אמנות בלונדון. בשנת 2007, בתו מיכאלה נחמד היא נשואה למשקיע נתנאל מיוחס. בן דודו הוא הבנקאי הברזילאי אדמונד ספרא.
פרוסיה המזרחית
רפובליקת ויימאר
ב־1920 נערכו משאלי עם בפרוסיה המערבית ודרום פרוסיה המזרחית כדי לקבוע אם האזורים צריכים להצטרף לרפובליקה הפולנית השנייה או להישאר בגרמניה; 96.7% מהתושבים הצביעו להשארות בגרמניה.
השלטון הנאצי
עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה במרס 1933 ישבו בקניגסברג 3,200 יהודים, כשהחלו הנאצים לרדוף את היהודים במוסדות להשכלה גבוהה החלו פרופסורים יהודים לעזוב את אוניברסיטת קניגסברג, מצאו מקלט בארצות הברית, או עלו לארץ ישראל.
כשהתרחבו הרדיפות גם למערכת ההשכלה העממית והתיכוני ואחרי שנאסר על ילדים יהודים ללמוד בבתי ספר כלליים, הקימה הקהילה ב־1935 בית ספר יהודי משלה.
בפרעות "ליל הבדולח", ליל 9 בנובמבר 1938, נשרף כליל בית הכנסת הגדול, בתי הכנסת האחרים נחרבו גם הם. שוכני בית האבות וילדי בית היתומים הושלכו לרחוב, וגברים יהודים נאסרו ונשלחו לחדשיים וחצי למחנות ריכוז.
ב־1938 שינו הנאצים כשליש משמות האזור לשמות פרוסים מקוריים, כולל שמות פולנים וליטאים וכל מי שלא שיתף פעולה עם חוקי גרמניה הנאצית, כולל פעילים של המיעוט הפולני והיהודי, נשלחו למחנות ריכוז.
מלחמת העולם השנייה
ב־1939 היו בפרוסיה 2.49 מיליון תושבים, 85% מהם היו גרמנים, האחרים הגדירו עצמם גרמנים תרבותית, לותרנים דתית, אך כמזורים או ליטאים. האחרונים חיו ברובם במזרח ודרום־מזרח המחוז.
בזמן מלחמת העולם השנייה הורחב המחוז, בניגוד לתעמולה הנאצית שהציגה את כל המחוזות שנלקחו ממנה ככאלה שיש בהם רוב גרמני שרוצים איחוד עם גרמניה, סטטיסטיקות הרייך מ־1939 מראות שרק 31,000 מתוך 994,092 האנשים שחיו בטריטוריות שסופחו מפולין היו גרמנים.
מפקדתו של היטלר "מאורת הזאב" (Führerhauptquartier Wolfsschanze) שכנה במזרח פרוסיה.
1944–1945
אולם לקראת השלבים הסופיים של המלחמה פקדה המלחמה את מזרח פרוסיה בביתה.
ב 1944 הוכרזה העיר קניגסברג על ידי היטלר כ "מבצר לאומי" , וינסטון צ'רצ'יל קרא לעיר "מבצר מודרני וממוגן בצורה כבדה", ואכן בשלב הסופי של הקרב הוגנה פרוסיה המזרחית על ידי כ־580,000 אלף חיילים בסיוע כ־200 אלף איש ביחידות הפולקסשטורם, 8200 תותחים, 1000 טנקים, 560 מטוסים.
בלילה שבין ה־26 ל־27 באוגוסט ובלילה שבין ה־29 ל־30 באוגוסט 1944 העיר העתיקה של קניגסברג כמעט הושמדה לגמרי בשתי התקפות מהאוויר.
בינואר 1945 החל מבצע פרוסיה המזרחית על ידי הצבא האדום.
אריך קוך חיכה עם פינוי האוכלוסייה הגרמנית עד שהחזית המזרחית התקרבה לגבול פרוסיה המזרחית, אוכלוסיית המחוז הוטעתה באופן שיטתי על ידי התעמולה הנאצית. ונאמר להם שהגרמנים קרובים לניצחון למרות המצב בשטח, בעקבות כך חלקם לא עזבו עד שהיה מאוחר מידי, אחרים נמלטו מערבה בעקבות ההתקדמות המהירה של הצבא האדום, שחייליו התעללו בתושבים שנשארו.
הדיווחים על זוועות ומעשי אונס קבוצתי זרעו פחד וייאוש באוכלוסייה הנצורה, הפחד מהצבא האדום הועצם על ידי התעמולה הגרמנית שרצתה להשתמש בטבח שנערך בכפר נמרסדורף על מנת לחזק את הרגשת "מלחמת אין ברירה" בקרב האוכלוסייה אך במקום זאת העצימה את הרגשת הפחד והיאוש.
ב־23 בינואר הורה אדמירל דיניץ להתחיל במבצע חניבעל, במהלך 15 שבועות פונו דרך הים למעלה מ־800,000 אזרחים וכ־350,000 חיילים במאות משטים.
אלפים איבדו את חייהם כשהטביע הצבא האדום ספינות גרמניות שפינו אזרחים לשטחי הרייך במערב, ביניהם כתשעת אלפים שהיו בספינה וילהלם גוסטלוף במה שנחשב לאחד האסונות הימים הגדולים בהיסטוריה וזכה לפרסום בעקבות ספרו של זוכה פרס נובל גינטר גראס בהילוך של סרטן.
מעריכים כי שלוש מאות אלף אזרחים מתו בין השנים 1944 ו־1945, בעיקר בגלל האיחור בפינוי האוכלוסייה האזרחית, רעב, מחלות, רצח ואונס שבוצעו על ידי חיילי הצבא האדום.
קניגסברג בירת מזרח פרוסיה נכנעה ב־9 באפריל 1945, לאחר קרב על כיבוש העיר קניגסברג שנמשך ארבעה ימים ובזה הסתיים השלטון הגרמני בחבל שארך כשבע מאות שנה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
צ'רצ'יל ראה ב"מיליטריזם הפרוסי" את הסיבה לשתי מלחמות העולם ולכן רצה לפרק את פרוסיה ולהעמידה תחת משטר כיבוש ואילו סטלין רצה לחסל את מזרח פרוסיה כקרש קפיצה גרמני לפלישה נוספת לרוסיה והכריז כי בכוונתו להחזיר את פרוסיה לעולם הסלבי אליו היא שייכת. לבסוף, חולקה פרוסיה המזרחית לאחר המלחמה לאזור של ברית המועצות ולאזור כיבוש פולני.
באפריל 1946 הפך צפון פרוסיה המזרחית למחוז ברפובליקה הסובייטית הסוציאל־פדרטיבית של רוסיה, וטריטוריית ממל הפכה לחלק מהרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית. ביולי אותה שנה שונה שמה של הבירה קניגסברג לקלינינגרד, ושמו של האזור שונה למחוז קלינינגרד. כמו כן שונו שמות כל היישובים באזור לשמות חדשים בעלי אופי סובייטי מובהק.
דרום האזור שסופח לפולין נקרא עתה ורמיה־מזוריה. בעיקר בחלק הסובייטי, הייתה מדיניות של מחיקת כל שאריות היסטוריה ותרבות גרמנית; ב־1967 הרסו את טירת קניגסברג בהוראתו של ליאוניד ברז'נייב כדי לפנות מקום ל"בית הסובייטים" החדש.
בתחילת המאה העשרים ואחת
בעשור השלישי של המאה העשרים ואחת, מרבית תושבי מזרח פרוסיה (הפרוסים) חיים הרחק במערב בגרמניה והאזור שהיה מזרח פרוסיה נחלק לשלושה חלקים מדיניים:
מעט מאוד גרמנים פרוסים שרדו במה שהיה מזרח פרוסיה והליבה של ממלכת פרוסיה ושממנה התפתחה הקיסרות הגרמנית:
בחלק הפולני שגם בתקופת השלטון הגרמני הייתה בו אוכלוסייה לא גרמנית, בעיקר פולנית, גדולה יחסית, ניכרת עד היום המורשת הגרמנית־פולנית המשותפת, כך למשל בירת החבל שמרה על שמה (אולשטין) בהשוואה לבירת החבל שבשלטון הסובייטי קניגסברג ששמה שונה לקלינינגרד ובהשוואה לבירת החבל הליטאי "ממל" ששמה שונה לקלייפדה.
למרות הגישה למחיקת המורשת הגרמנית, שוחזרה הקתדרלה הגרמנית של קניגסברג שחורבותיה ניצבו לאחר המלחמה במרכז קלנינגרד, ישנם גם כוונות לשחזר את טירת קינגסברג או לפחות לשמר את שרידיה ששרדו בצמוד לבית הסובייטים. ב־2004 פתחה גרמניה המאוחדת קונסוליה בקלינגרד, פתיחת הקונסוליה התפרשה כהכרה גרמנית בעובדת קיומה של קלנינגרד כעיר ברוסיה אך גם כהכרה רוסית בקשר הגרמני לעברה הגרמני של העיר וכחוליה המקשרת בין רוסיה והאיחוד האירופאי שגרמניה חברה חשובה בו. למרות ההכרה ההדדית בהווה הרוסי ובעבר הגרמני, יש בגרמניה קולות הרואים בנוכחות הרוסית "טעות של ההיסטוריה", קולות שמביאים לתגובות שכנגד בצד הרוסי המנסות למחוק את הקשר לעבר הגרמני.
גרמניה הכירה באופן רשמי בסיפוח מזרח פרוסיה לברית המועצות (הפדרציה הרוסית), פולין וליטא.
בגרמניה שבה נמצאים מרבית תושבי מזרח פרוסיה וצאצאיהם, בעיקר בסקסוניה התחתונה, הוקמה בשנות ה־50 הקרן לשימור המורשת התרבותית של פרוסיה (בגרמנית: Stiftung Preußischer Kulturbesitz, בראשי תיבות: SPK) חלק מהתושבים המקוריים וצאצאיהם מאורגנים ב "Landsmannschaft Ostpreußen", מעין ארגון יוצאי מזרח פרוסיה שכיום פעיל בעיקר בשימור המורשת התרבותית. קיים גם מוזיאון מזרח פרוסיה, העוסק במורשת התרבותית וכן בחי ובצומח של האזור.
יחסי אוסטריה–פורטוגל
יחסי אוסטריה–פורטוגל הם יחסי החוץ בין אוסטריה לבין פורטוגל. המדינות מקיימות מערכת יחסים חיובית שמתוארכת למאה ה-15. שתי המדינות הן חברות מועצת אירופה, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, ה-OECD, האיחוד האירופי, גוש האירו ואזור שנגן.
כ-2,900 פורטוגזים גרים באוסטריה (נכון לתחילת 2015), מהם כ-1,600 עובדים וכ-200 סטודנטים. בשגרירות פורטוגל בווינה מעריכים כי באוסטריה ישנם כ-6,000 עד 7,000 איש שהם פורטוגזים או ממוצא פורטוגזי. בפורטוגל חיים 955 אוסטרים בכל חלקי הארץ, 509 מהם בליסבון רבתי, 184 באלגארווה ו-51 באיי מדירה (נכון לשנת 2017).
היסטוריה
במאה ה-18 התגברו היחסים האוסטרו-פורטוגזים. ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל התחתן עם מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה ב-27 באוקטובר 1708 בליסבון. המדינאי סבסטיאאו חוסה דה קרבאליו אי-מלו, מרקיז דה פומבל, היה בין 1745 ל-1749 שגריר פורטוגל בווינה ונישא שם לאלאונורה פון דאון, בת דודתו של גנרלפלדמרשל לאופולד יוזף פון דאון.
בשנת 1817, יורש העצר הפורטוגלי ואחר כך פדרו הראשון, קיסר ברזיל התחתן עם מריה לאופולדינה מאוסטריה, שהייתה גם מלכת פורטוגל בשנת 1826 לפני שהפכה לקיסרית ברזיל.
לאחר המהפכה הליברלית של 1822, הנסיך מיגל יצא לגלות בווינה בשנת 1824.
לאחר ביטול המונרכיה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית, הקיסר האוסטרי האחרון, קרל הראשון, עם אשתו, הקיסרית זיטה, נסעו לאיי מדיירה ב-19 בנובמבר 1921 לגלות. קרל נפטר שם ב-1 באפריל 1922 מדלקת ריאות.
במהלך מלחמת העולם השנייה אנשים רבים ברחו מאוסטריה לפורטוגל. לאחר 1945, יותר מ-5,000 ילדים מאוסטריה הגיעו לפורטוגל במשך זמן מה למשפחות מארחות דרך קאריטאס. מאז, קשרים אישיים אלה השפיעו באופן משמעותי על היחסים בין שתי המדינות.
כלכלה
בשנת 2015, הסתכם היצוא מפורטוגל לאוסטריה בשווי 519.2 מיליון אירו (2014: 619.2 מיליון אירו, 2013: 417.7 מיליון אירו, 2012: 361.4 מיליון אירו, 2011: 387.4 מיליון אירו), מתוכם 24.7% כלי רכב וחלקי רכב, 21.7% מכונות ו-17.1% ביגוד.
ללשכת הכלכלה האוסטרית (WKO) קיים סניף בשגרירות האוסטרית בליסבון, המרכז את סחר החוץ בין המדינות. ללשכת המסחר הפורטוגזית (AICEP) קיים סניף בווינה.
דנמרק באירוויזיון למקהלות
היסטוריה
ב-27 בפברואר 2017 הודיעה דנמרק כי הם יערכו להופעת הבכורה שלהם בתחרות של 2017.
סלנגה (נהר)
נהר סלנגה (במונגולית: Сэлэнгэ мөрөн, ברוסית: Селенга́) הוא נהר הגובל בין רפובליקת בוריאטיה שברוסיה לבין מונגוליה. מקורות הנהר הן נהר אידר ונהר דלגרמורון. מי הנהר נשפכים אל ימת באיקל, אורכו של הנהר נע מ-992 ל-1,024 קילומטרים (לפי מקורות שונים הקובעים את נקודת תחילת הנהר וסיומו). ספיקת הנהר היא 935 מטרים מעוקבים של מים לשנייה, כמחצית מכמות המים הזורמים אל ימת באיקל, לנהר דלתה רחבה בגודל של 680 קילומטרים רבועים.
שם הנהר נגזר מן המילה "סלה" שמשמעותה במונגולית הוא לשחות או שחייה. פירוש אחר לשם הנהר נגזר מן השפה האבנקית שלפי התחילית "סלה" פירושה ברזל. מחוז סלנגה במונגוליה נגזר משם הנהר.
יוני בלוך
יוני בלוך (נולד ב-11 באוגוסט 1981) הוא מוזיקאי, מלחין, פזמונאי, מפיק מוזיקלי, זמר רוק ישראלי ויזם בתחום המדיה האינטראקטיבית.
ביוגרפיה
יוני בלוך גדל בבאר שבע ובגיל 17 עבר עם משפחתו ללהבים. הוא החל ללמוד פסנתר בגיל 6, לימד את עצמו גיטרה ותופים, ובגיל 14 החל לכתוב שירים ולהלחינם. בגיל 18 התגייס למסלול העתודה ולמד מדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון, אך הפסיק את לימודיו לאחר שנת לימודים אחת.
את דרכו האמנותית התחיל בלוך באתר האינטרנט "במה חדשה", המאפשר לאמנים מתחילים לפרסם את יצירותיהם בתחומי הפרוזה, השירה, הפלסטיקה, המוזיקה וכדומה. בתו של מנכ"ל חברת התקליטים NMC שמעה דרך האתר את שיריו של בלוך, התלהבה מהם וסיפרה אודותיהם לאביה. תוך זמן קצר החלו שיריו של בלוך להיות מושמעים בתחנות הרדיו.
אלבום הבכורה של בלוך, "אולי זה אני", יצא בשנת 2004. את רוב שירי האלבום פרסם בלוך קודם לכן באתר "במה חדשה". האלבום התאפיין בסגנון רוק מלודי, ונע בין שירים קצביים ו"רוקיסטיים" יחסית, לבין שירים רגועים ושקטים יותר. בשירים שולבה אווירה הומוריסטית, אשר באה לידי ביטוי במוזיקה ובטקסטים. את רוב השירים כתב ברק פלדמן, ובלוך הלחין. נגני האלבום היו טל זובלסקי בגיטרה אקוסטית, ארז פרנק בגיטרת בס, אריאל ערמוני בתופים, דניאל קורן בקלידים, תומר להב בגיטרה ואפרת גוש בקולות. יעל קראוס החליפה את גוש כזמרת ליווי. מתוך האלבום הצליחו השירים "מכיר אותו", "נפוליאון", "נעים בחוץ" ו"התקף לב קטן".
ב-2006, במסגרת פסטיבל הפסנתר, הופיע בלוך עם הזמר ערן צור בהופעה בה בוצעו שירים של שניהם וכן של אפרת גוש וז'אק ברל. שניהם נפגשו עוד לפני כן כאורחים בהופעה של אפרת גוש. מפגש זה הוביל לשיתוף פעולה גם בהופעות נוספות של ערן צור, ובאלבום "חותך בחתך הזהב" של צור.
בתקופה זו הלחין בלוך את שירי הנושא של מספר סדרות טלוויזיה, ובהן "הפיג'מות", "השיר שלנו", "פיק אפ", "הנפילים" ו"דני הוליווד", וכן כתב יחד עם ברק פלדמן את שיר הנושא לעונה הרביעית של תוכנית המציאות "כוכב נולד", "כל כך הרבה שירים" ששר יהודה סעדו. כמו כן הלחין בלוך את שירי ההצגה "רחוב טוב". לאלבומה של נינט טייב "יחפה" משנת 2006 הלחין את שירו של ברק פלדמן "אחרי הכול".
ביוני 2007 הוציא בלוך את אלבומו השני, "הרגלים רעים", הכולל 12 שירים שכתבו הוא עצמו, גלעד כהנא, ברק פלדמן, נעם רותם ואחרים. מתוך האלבום יצאו לתחנות הרדיו הסינגלים "אחריות", "נוף אחר", "סיבה לעזוב" ו"הרגלים רעים" אשר כולם זכו להצלחה. באלבום מופיעה גם גרסתו לבלדה "אנבל לי", שאותה כתב אדגר אלן פו ותרגם זאב ז'בוטינסקי. אחד השירים באלבום נקרא "אחרי שאפרת התאבדה" ובו ציטוט מוזיקלי משירה של אפרת גוש "תמיד כשאתה בא" אותו כאמור הלחין והפיק בלוך. הקישור המוזיקלי לשירה של גוש בשיר שתוכנו עוסק בהתאבדות של בחורה בשם אפרת. מספר שנים לאחר מכן בלוך אמר בריאיון לידיעות אחרונות :"באלבום השני שלי יש שיר בשם 'אחרי שאפרת התאבדה', שבו אפרת עושה קולות. היא כל הזמן אמרה לי שזה עוד עלול לקרות ושהיא עלולה להתאבד יום אחד, אז מהפחד כתבתי את השיר הזה".
בשנים לאחר מכן הלחין בלוך מספר שירים לזמרים נוספים, רובם על פי מילים של ברק פלדמן. לאלבומו של בועז מעודה, שיצא בשנת 2009, הלחין את השיר "לימים יפים יותר". באותה שנה הלחין לשלומי סרנגה את השיר "מקום אחר", עבור אלבומו "מונו". לאלבומה של מירי מסיקה "חדשות טובות" משנת 2010 הלחין את שירו של פלדמן "נוצות".
ב-23 ביוני 2010, לאחר כמעט כשנתיים של הופעות חיות בלבד, הוציא בלוך סינגל חדש בשם "לא קל, לא פשוט", שבו שר יחד עם ענבל אדרקה. שהופיעה בעבר בקליפים של האלבום "על מי אני עובד", והתחתנה איתו כעבור 3 שנים.
קליפ של הזמר אנדי גראמר, שבלוך השתתף בעשייתו, זכה בפרס "O" של רשת MTV.
בשנת 2013 יצא השיר "במיטה ענקית" אותו הלחין בלוך למילים של שילה פרבר.
בשנת 2021, לאחר 8 שנים בהן לא הוציא שירים בעברית, הוציא בלוך את הסינגל "תסלחי לי". אחד מקולות הרקע בסינגל הוא רן דנקר. כמו כן השתתף בחלק ב' של פרויקט "יעלה ויבוא" משירי יורם טהרלב, ובו ביצע גרסת כיסוי לשיר "אני מת" (במקור של להקת פיקוד הדרום).
ב-24 ביולי 2023 הוציא גרסה משלו לשיר "כל כך הרבה שירים", אותו כתב לתוכנית "כוכב נולד" עם המיילים המקוריות אותו כתב. ב-17 באוגוסט יצא לאור השיר "כתונת הפסים 2023" בו השתתף לצד אמנים ישראלים רבים אחרים.
נכון לשנת 2023, בלוך עובד על אלבום חדש, שככל הנראה יצא ב-2023 או 2024. האלבום יורכב מ-6 שירים לפחות, ביניהם "הייטק", "התגעגעתי", "הסוף" ו-"נוח לי". אלון עדר ישתתף בשירה ובנגינה של חלק מן האלבום.
חברת Eko
בשנת 2009 הקים בלוך, יחד עם שותפו המוזיקלי, ברק פלדמן, את חברת המדיה "אינטרלוד", שב-2018 שינתה את שמה ל-Eko. החברה יצרה פלטפורמה להצגה אינטראקטיבית של סרטים וקליפים מוזיקליים ומאפשרת לצופה לבחור את המשך העלילה בנקודות זמן נבחרות. המיזם נבחר לזוכה בכנס "Techonomy" הישראלי בשנת 2010.הוא זכה לחשיפה עולמית כאשר קליפ של הזמר אנדי גראמר, שהופק בעזרת הפלטפורמה של Interlude, זכה ב-2011 בפרס הווידאו קליפים של MTV. ב-2012 זכה בלוך בפרס ראש הממשלה ליזמות וחדשנות על פועלו בהקמת החברה.
ב-2013 החברה הפיקה קליפ לשיר "Like a Rolling Stone" של בוב דילן. בדצמבר 2013 זכה הקליפ לתואר קליפ השנה של המגזין "טיים". באותה שנה החברה גם גייסה 15 מיליון דולר מקרן הון הסיכול של חברת "אינטל"
באפריל 2015 השיקה החברה קליפ אינטראקטיבי רשמי ללהקת "לד זפלין", שעלה לאתר הרשמי שלה, ומאפשר למעריציה לסייר בין החדרים בבניין הניו־יורקי האיקוני שמצולם על עטיפת האלבום "Physical Graffiti".
חיים אישיים
בלוך נשוי ואב לשתי בנות ובן. בין השנים 2010–2019 התגורר בארצות הברית ומאז שובו לישראל, הוא ומשפחתו מתגוררים בשכונת צהלה בתל אביב-יפו.
טורנס
טורנס (באנגלית: Torrance) היא עיר במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית. לעיר 2.4 ק"מ של חוף לאורך האוקיינוס השקט. אוכלוסיית העיר בשנת 2016 נאמדה ב-147,195 תושבים, מה שהופך אותה לעיר ה-39 בגודלה בקליפורניה וה-171 בארצות הברית. טורנס ידועה בשל שיעורי הפשע הנמוכים שבה.
היסטוריה
סביבת טורנס הייתה מיושבת על ידי אינדיאנים במשך אלפי שנים. בסוף המאה ה-18 התבססה שליטתה של האימפריה הספרדית תחת שלטונו של קרלוס השלישי.
העיר עצמה נבנתה לראשונה בשנת 1921.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2010, התגוררו בעיר 145,438 תושבים ב-56,001 משקי בית כאשר הצפיפות היא כ-2,732.1 נפש לקמ"ר. 7.4% מתושבי העיר חיים מתחת לקו העוני.
בטורנס יש כ-8.9% יפנים, האחוז השני בגובהו של אוכלוסייה זו מבין ערי ארצות הברית.
ב-2016 ההרכב הגזעי של העיר היה:
מונס
מונס (צרפתית: Mons, ולונית: Mont, הולנדית וגרמנית: Bergen), בירת מחוז אנו באזור ולוניה שבבלגיה.
ב- 1 בינואר 2005 מנתה העיר 91,083 תושבים. שטח העיר 146 קמ"ר. צפיפות: 621.47 תושבים לקמ"ר.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת קרוב לגבול עם צרפת, על קו מסילת הברזל שבין פריז לבריסל, ונמצאת במרכזו של אזור כריית הפחם של בלגיה.
היסטוריה
העיר נבנתה סביב גבעה (מכאן שמה מונס שפירושו הר) שעליה היו מבצר ומנזר שנוסדו על ידי סנט וודרו במאה השביעית. בסוף המאה התשיעית הפכה העיר לבירת רוזנות אנו שהוקמה על מנת להתגונן טוב יותר בפני פלישות הנורמנים. רוזני אנו הקימו את טירתם במקום שבו עמד המבצר. ב-1433 עברה העיר לחסותו של פיליפ השלישי דוכס בורגונדיה באמצעות קשרי נישואים. ב-1477, אחרי מות שארל הראשון דוכס בורגונדיה, הפכה לחלק של נחלות בית הבסבורג. מונס שגשגה במאה ה-16, בתקופתו של קרל החמישי קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-1691 נכבשה בידי לואי הארבעה עשר מלך צרפת, וב-1792 כבש צבא המהפכה הצרפתי את סביבותיה. בתחילת מלחמת העולם הראשונה נערך במקום קרב מונס, שבו לחמו יחידות בריטיות נגד הגרמנים. הבריטים נאלצו לסגת והגרמנים כבשו את העיר. מונס שוחררה בידי כוחות קנדיים בימים האחרונים של המלחמה. מאז 1967 משמשת העיר מקום מושבה של המפקדה העליונה של נאט"ו באירופה.
כלכלה
בסוף ימי הביניים ובמאה ה-16 שגשגה העיר כמרכז חשוב לייצור אריגים. המהפכה התעשייתית וניצול מכרות הפחם שינו לחלוטין את פניה של העיר. כיום מונס מהווה מרכז מסחרי ותעשייתי: נפט, כותנה, חרסינה וטבק. קיימות בעיר שלוש אוניברסיטאות: האוניברסיטה של מונס- אינו, הפקולטה הקתולית למדעי הכלכלה, והפוליטכניון של מונס.
ראבפורדאן
רָאבַּפּוֹרְדָאן (בהונגרית: Rábapordány) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה תשעה קילומטרים דרומית לצ'ורנה. כמו כפרים רבים באירופה גם בראבפורדאן מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1193 תושבים, ובשנת 2019 רק 995 תושבים. נופי הכפר הם נופים האופיינים למישור ההונגרי הקטן, שהם כמובן מישור ועצי צפצפה.
קודקס אזרחי
קודקס אזרחי הוא אוסף שיטתי של חוקים אשר נועד להתמודד באופן מקיף עם תחומי הליבה של המשפט האזרחי. במדינות שבהן קיים קודקס אזרחי, קיים בדרך כלל גם קודקס סדר דין אזרחי. יש והקודקס האזרחי אינו מכיל נושאים מתחום המשפט המסחרי וחוקים העוסקים בתחום זה מאוגדים בקודקס מסחרי.
היסטוריה
רעיון הקודיפיקציה, דהיינו איסופם השיטתי, תוך עריכה עדכנית, של חוקים בתחום מסוים, מופיע עוד בימי בבל העתיקה. הקודקס העתיק ביותר הידוע בימינו הוא חוקי חמורבי מן המאה ה-18 לפנה"ס. הקודקס הקדום הידוע ביותר הוא ספרי החוקים של יוסטיניאנוס קיסר (Corpus Juris Civilis), אסופה שיטתית של המשפט הרומי שנערכה על ידי יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במאה ה-6.
רעיון הקודיפיקציה ידע עדנה מחודשת בעידן הנאורות על רקע התפיסה הכללית ולפיה ניתן לסדר את כל תחומי החיים במערכת כוללת המבוססת על רציונליות. הקודיפיקציה בתקופה זו שאבה השראתה מן הקודיפיקציה של המשפט הרומי.
ניסיונות ראשונים בקודיפיקציה מודרנית נעשו במדינות דוברות גרמנית במחצית השנייה של המאה ה-18, כאשר אוסטריה, פרוסיה, בוואריה, וסקסוניה החלו בקודיפיקציה של מערכת המשפט שלהן. הקודקס הראשון הממוספר התפרסם בבוואריה בשנת 1756: Codex Maximilianeus bavaricus civilis, שמו הלטיני מעיד על אחד ממקורות ההשראה לכתיבתו. בשנת 1792 התפרסם קודקס שכלל משפט אזרחי, פלילי, וחוקתי, "חוקים כלליים למדינות הפרוסיות" (בגרמנית: Allgemeines Landrecht für die Preußischen Staaten), מפעל שהחל בעידודו של פרידריך הגדול. הקודקס הראשון, קודקס מערב גליציה, נכנס לתוקף באופן ניסיוני בגליציה בשנת 1797. הקודקס האזרחי האוסטרי (Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch) הוכנס לשימוש רק בשנת 1811.
בצרפת חוקק קודקס נפוליאון בשנת 1804 לאחר שנים מעטות של עבודה, ושיקף במידה רבה את רעיונות המהפכה הצרפתית. קודקס נפוליאון הוא בעל השפעה בולטת במגמת הקודיפיקציה המודרנית כיוון שאומץ במדינות רבות שהיו תחת השפעה צרפתית בעת המלחמות הנפוליאוניות. מדינות דוגמת איטליה, בנלוקס, ספרד, פורטוגל (שם הוחלף הקודקס האזרחי בשנת 1966 לקודקס חדש שהשפעתו גרמנית), מדינות אמריקה הלטינית, קוויבק, לואיזיאנה, והקולוניות הצרפתיות, אימצו חקיקה השואבת מקודקס נפוליאון.
החל משנת 1881 החל פיתוחו של הקודקס האזרחי הגרמני (Bürgerliches Gesetzbuch, הידוע בראשי תיבות BGB) ואשר נכנס לתוקף ב-1 בינואר 1900 כחלק מתהליך איחודה של גרמניה. בשנת 1907 נכנס לתוקפו הקודקס האזרחי השווייצרי (Zivilgesetzbuch). שני קודקסים אלה היוו פריצת דרך במלאכת הקודיפיקציה בכך שהם מכילים מבנה סדור ומסווג של חוקים, המתחיל בחוקי יסוד ועקרונות יסוד משפטיים, ומתפרש לתחומים השונים של המשפט האזרחי (למשל, דיני חוזים, דיני עבודה, דיני ירושה). בעוד ששיטת הקודיפיקציה הצרפתית היא קזואיסטית באופייה, ומנסה להתמודד עם כל מקרה אפשרי, השיטה הגרמנית והשווייצרית אחריה, מניחה תחילה עקרונות מופשטים ומהם נפרשים באופן שיטתי דברי חקיקה בתחומים שונים. ל-BGB הייתה השפעה ניכרת על מפעלי קודיפיקציה במדינות שונות בהן יפן, יוון, טורקיה, פורטוגל (החל משנת 1966), ומקאו (קודקס אזרחי משנת 1999).
מדינות יבשת אירופה, להוציא את מדינות האיים הבריטיים ומדינות סקנדינביה, אימצו כולן קודקס אזרחי.
תוכן הקודקס האזרחי
המבנה האופייני לקודקסים מודרניים המושפעים מן ה-BGB הגרמני הוא:
קודקסים אזרחיים בולטים
זוהי רשימה של קודקסים אזרחיים בולטים במדינות, או באזורי מדינות:
המסכה חוזרת
המסכה חוזרת (באנגלית: Son of the Mask, בן המסכה) הוא סרט המשך משנת 2005 לסרט שובר הקופות "המסכה" משנת 1994. הסרט בוים על ידי לורנס גוטרמן ומככבים בו ג'יימי קנדי ואלן קאמינג. הסרט הופץ על ידי חברת New Line Cinema.
תקציר העלילה
טים ארי הוא אנימטור העובד כפרסומאי בקניון בעודו מחופש לצב. יום אחד כלבו אוטיס מוצא מסכת קסמים ומביא אותה לבעליו.
ביקורות
הסרט ספג ביקורות חריפות. אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון שלילי של 6% מתוך 100 בהתבסס על 105 ביקורות (6 "טריות" ו-99 "רקובות"). אתר IMDb העניק לסרט ציון של 2.2 מתוך 10. אתר Metacritic נתן לסרט ציון של 20 בהתבסס על 26 ביקורות.
קוסטאס סטפילידיס
קוסטנטינוס סטפילידיס (ביוונית: Κώστας Σταφυλίδης; נולד ב-2 בדצמבר 1993 בסלוניקי שביוון) הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדות המגן השמאלי וקשר הכנף השמאלי בקבוצת בוכום ובנבחרת יוון.
פאוק סלוניקי
סטפילידיס נולד בסלוניקי שביוון וגדל במחלקת הנוער של פאוק סלוניקי. ב-20 בנובמבר 2011 ערך סטפילידיס את הופעת הבכורה שלו בליגת העל היוונית, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–3 נגד פאנטוליקוס במסגרת המחזור העשירי. הוא בישל שער באותו משחק. בסך הכל ערך סטפילידיס 16 הופעות בעונת.
באייר לברקוזן
בקיץ, לאחר הופעותיו המעולות באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 2012, טורניר בו נבחר לאחד מעשרת השחקנים הכישרוניים ביותר בו, זכה סטפילידיס להתעניינות מצד באייר לברקוזן. לאחר שבועות של משא ומתן ובשל בעיות כלכליות אליהן נקלעה פאוק סלוניקי, סוכמה העברתו לבאייר לברקוזן. סטפילידיס בילה את רוב זמנו במועדון בהשאלות לפאוק סלוניקי ולפולהאם, ביניהן שיחק בקבוצת המילואים של באייר לברקוזן, באייר לברקוזן II. ב-30 בנובמבר 2013 ערך סטפילידיס את הופעתו היחידה בבאייר לברקוזן במסגרת הבונדסליגה, כשהחליף את גונזלו קסטרו בדקה ה-83 בניצחון 0–3 נגד נירנברג במסגרת המחזור ה-14.
ההשאלות לפאוק סלוניקי ולפולהאם
לקראת עונת הושאל סטפילידיס לפולהאם. ב-9 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ליגת המשנה האנגלית, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–2 נגד איפסוויץ' טאון במסגרת המחזור הראשון. הוא ערך 38 באותה העונה.
אאוגסבורג וההשאלה לסטוק סיטי
לקראת עונת 2015/2016 עבר סטפילידיס לאאוגסבורג תמורת סכום לא ידוע, ועם מעברו אמר בריאיון לאתר הרשמי של המועדון: "אני שמח שהמעבר שלי יצא לפועל מכיוון שאני מעוניין לשחק יותר בבונדסליגה. אני רוצה לעזור לקבוצה עם האיכויות שלי ולהשתפר בעצמי". ב-22 באוגוסט 2015 ערך סטפילידיס את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד איינטרכט פרנקפורט במסגרת המחזור השני בבונדסליגה. ב-17 בינואר 2018 הושאל סטפילידיס לסטוק סיטי עד לסוף העונה. סטפילידיס ערך חמש הופעות במדי סטוק, וירד איתה אל הצ'מפיונשיפ. בתום ההשאלה, חזר לאוגסבורג.
הופנהיים
בקיץ 2019 חתם סטפילידיס בהופנהיים מהבונדסליגה על חוזה לארבע שנים, לאחר שעבר אליה בהעברה חופשית.
קריירה בינלאומית
ב-14 בנובמבר 2012 ערך סטפילידיס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון, כששיחק 82 דקות בניצחון 0–1 במשחק הידידות נגד נבחרת אירלנד. ב-11 באוקטובר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, כשהבקיע את השער הראשון בניצחון 3–4 נגד נבחרת הונגריה במסגרת מוקדמות יורו 2016.
רזיאל חיון
רזיאל חיון (נולד ב-23 ביולי 2001) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הגארד בקבוצת מנהטן ג'ספרס, שמייצגת את מנהטן קולג' בחטיבת Metro Atlantic של ה-NCAA.
ביוגרפיה
חיון נולד באילת. הוא החל לשחק בבית ספר לכדורסל של הפועל אילת עד שבגיל 13 עבר לאקדמיה לכדורסל של גלבוע/מעיינות. עם קבוצת גלבוע מעיינות זכה בגיל הנערים באליפות הלאומית 2015/16. בעונת 2016/17 הקבוצה שיחקה בגמר אליפות המדינה לנוער שם הפסידה למכבי תל אביב. בכיתה י"ב עבר לשחק במכבי תל אביב. בעונת 2018/2019 זכה עם מכבי תל אביב באליפות וגביע המדינה.
בתיכון עד כיתה י"ב למד בתיכון הרב תחומי עמל עמק חרוד. חיון זכה עם נבחרת הכדורסל של בית הספר באליפות התיכונים לעונת 2017. במשחק הגמר מול מכבי תל אביב קלע 17 נקדות כולל שלשה קריטית בעשר השניות האחרונות של המשחק. כחלק מהמעבר למכבי תל אביב למד בתיכון חדש אולם לפי כללי הליגה לא השתתף עם נבחרת בית הספר באליפות התיכונים.
במאי 2018 השתתף עם קבוצתו מכבי תל אביב בטורניר תל אביב. בתום הטורניר נבחר לקלע המצטיין של הטורניר עם 20 נקודות בממוצע למשחק. בשחק השיא שלו מול לוקומוטיב קובאן קלע 32 נקודות. בינואר 2019 השתתף בטורניר הנוער של היורוליג. במשחק חצי הגמר מול באיירן מינכן קלע 27 נקודות.
בקבוצת בוגרים
בקיץ 2018 התאמן במקביל לנוער גם עם הקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב. כחלק מההכנות לליגה נסע לטורניר קדם העונה בקפריסין. באוגוסט 2019, חיון הצטרף לקבוצת הבוגרים של הפועל אילת אחרי שחתם חוזה לשנתיים.
בנבחרות הלאומיות
חיון שיחק בנבחרות הצעירות של ישראל. ב-2016 שיחק תחת המאמן דני גוט באליפות אירופה לנבחרות עד גיל 16 בטורניר שנערך בסופיה. הנבחרת סימה במקום השני והעפילה חזרה לדרג א'. במשחק חצי הגמר קלע 15 נקודות עם חמש שלשות מתוך שישה ניסיונות. בטורניר קלע 7 נקודות בממוצע למשחק.
ב-2017 שיחק כקפטן הנבחרת תחת המאמן אורן אהרוני באליפות אירופה דרג א' לנבחרות עד גיל 16 בטורניר שנערך במונטנגרו. במשחק הבולט שלו מול אסטוניה קלע 35 נקודות. סך הכל סיים את הטורניר עם 18 נקודות (סגן מלך הסלים של הטורניר) ו-56.8 אחוזים לשלוש.
בקיץ 2019 תחת המאמן אורן אהרוני זכה עם הנבחרת עד גיל 18 במקום הראשון באליפות אירופה דרג ב' שנערכה ברומניה. בטורניר קלע 5.6 נקודות ב-14 דקות בממוצע למשחק.
יעקוב גרים
יעקוב לודוויג קארל גרים (בגרמנית: Jacob Ludwig Carl Grimm; 4 בינואר 1785 – 20 בספטמבר 1863) היה פילולוג, משפטן ומיתולוגיקן. זכור בעיקר בזכות גילוי חוק גרים, כתיבת המילון הגרמני (Deutsches Wörterbuch), מחקריו על המיתולוגיה הגרמנית (Deutsche Mythologie) ומעשיות האחים גרים - אוסף מעשיות שליקט עם אחיו וילהלם.
קורות חייו
יעקוב גרים נולד בהנאו שברוזנות הסן-קאסל למשפחה בת תשעה ילדים.
ב-1802 החל גרים בלימודי משפטים באוניברסיטת מרבורג. שם למד אצל פרדריך קארל פון סביני, חוקר נודע של המשפט הרומי. הרצאותיו של החוקר השפיעו עליו רבות - הם הבהירו לו כיצד ללמוד מדעים, העירו בו את האהבה להיסטוריה ולתקופה הקלאסית, ושימשו בסיס לכל עבודותיו. הוא התקרב אל המרצה, ובספרייתו העשירה של סביני נחשף לראשונה לספרו של יוהאן בודמר על משוררי ימי הביניים בגרמנית ישנה גבוהה וכן לטקסטים עתיקים אחרים, דבר שמשך את גרים ללמוד ולהכיר שפות עתיקות ומסתוריות אלו.
שנה לאחר מכן הצטרף אליו ללימודים אחיו הצעיר וילהלם. פון סביני יצא לפריז ב-1804 לצורך מחקר בתחום השימוש במשפט הרומי בימי הביניים, והזמין את גרים לעזור לו בעבודתו. הלה הגיע בשמחה לפריז וחיזק את ידיעותיו בספרות ימי הביניים בספריות פריז, אולם מאס בלימודי המשפטים והצהיר במכתבים על רצונו להתעמק בחקר הספרות הגרמנית הישנה (Althochdeutsch). בספטמבר 1805 שב לקאסל, שם גרה אמו, ועבד שם במשרד המלחמה למשך פחות משנה.
משנת 1806 החל יחד עם חברו ורנר פון הקסטהאוזן (Werner von Haxthausen) ואחיו וילהלם באיסוף אגדות. ב-1808, לאחר מות אמו, נאלץ לפרנס את המשפחה ומונה לספרן הפרטי של ז'רום בונפרטה, מלך ממלכת וסטפאליה. בונפרטה אף מינהו במקביל למבקר מועצת המדינה – מינויים שהקפיצו את משכורתו, אך לא הכבידו על עיסוקיו. לאחר גירוש בונפרטה והשבת עצמאותה של נסיכות הבוחר מהסן מינה אותו הנסיך ב-1814 למזכיר המשלחת לקונגרס וינה. במסגרת התפקיד נשלח לפריז לדרוש השבת יצירות אומנות שגזלו הצרפתים. באותה עת החל בלימודי שפות סלאביות.
בשנת 1815 פרש מן השירות הדיפלומטי כדי להתרכז בחקר השפה ותולדות האמנות.
ב-1816 נתמנה לספרן שני בספריית קאסל. אחיו וילהלם נתמנה לתפקיד מזכיר הספרייה כבר ב-1815. ב-1828 נפטר הספרן הראשי, והאחים קיוו לתפוס את מקומו, אולם לא זכו במשרה. על כן החליט יעקוב ב-1830 לקבל את הפרופסורה באוניברסיטת גטינגן. הוא שימש גם ראש הספרייה המשפטית במוסד. בשנת 1837 נמנה גרים עם "שביעיית גטינגן" – קבוצה של שבעה פרופסורים מאוניברסיטת גטינגן, שמחו על השינויים בחוקת ממלכת הנובר שביצע באותה עת ארנסט אוגוסטוס הראשון, מלך הנובר.
במחקרו טען גרים כי האלמנטים המטאפיזיים שבמעשיותיו ובסיפורי עם בכלל, הם גלגול מאוחר של אלגוריות מיתולוגיות-דתיות קדומות העוסקות בתופעות שמימיות. לדוגמה, מות גיבור או היוולדו עשויים להיות משל להתחלפות העונות; מבחנים שבהם עומד הגיבור במהלך מעשייה עשויים להיות משל לאמונה הקדומה על אודות מאבקי השמש בדרכה לזריחה.
יעקוב גרים פרסם את ספרי המחקר "ספר הדקדוק הגרמני" (1819) שבו קבע את חוק גרים, את "ריינהרט השועל" (1834) ואת "מיתולוגיה גרמנית" (1835).
יעקוב גרים נפטר בברלין ב-1863 ונטמן בבית עלמין בשכונת שנברג בעיר.
תמר איתן
תמר ברוט-איתן (5 במרץ 1919 – 5 בינואר 2020) הייתה פסלת ישראלית.
ביוגרפיה
תמר ברוט נולדה בלודז' שבפולין למשפחה ציונית ובגיל 5 עלתה עם משפחתה לארץ ישראל. היא גדלה בתל אביב למדה בבית הספר היסודי גאולה ובגימנסיה הרצליה. עם סיום לימודי התיכון החלה בשנת 1936 לימודים במגמת תכשיטנות. במסגרת לימודיה למדה פיסול בבצלאל החדש בהדרכתו של זאב בן-צבי וציור אצל מרדכי ארדון.
לאחר המלחמה המשיכה ללמוד פיסול בהדרכתו של משה שטרנשוס, במכון אבני.
ב-1947 התלוותה לבעלה לשליחותו לארצות הברית ולמדה בניו יורק ב-Universal School Of Handicrafts ועם פרוץ מלחמת העצמאות חזר הזוג לישראל.
בשנת 1959 עברה איתן עם משפחתה, בעלה ובתה הגר לבאר שבע ופתחה סטודיו לפיסול. לאחר מספר שנים הקימה את המגמה לפיסול ולקרמיקה במכללת קיי והייתה שותפה בהקמת המרכז לאמנויות באר שבע.
ב-1971 הגריל בעלה מגרש בשכונת גבעת המבתר והמשפחה עברה לירושלים. היא יצרה שטיחי קיר בטכניקת המקרמה ותמונות בד שהוצגו במוזיאון ישראל.
ב-2009 פרסמה את ספרה תמר איתן – נקודה ביקום. עבודותיה הוצגו באופן קבוע על גג בית הדיור המוגן שבו התגוררה וכן בגלריה בשכונת נחלאות בירושלים. בשנת 2015 הוצגה תערוכה שלה, "דמונ-קרטיה" - דמוקרטיה של השטן, במשכן לאמנויות הבמה בתל אביב.
תמר איתן נפטרה ב-5 בינואר 2020. הותירה אחריה בת יחידה ד"ר הגר גל, מרצה במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין.
אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ
אדולף, דוכס הולשטיין-גוטורפ (בגרמנית: Adolf von Schleswig-Holstein-Gottorf; 25 בינואר 1526 – 1 באוקטובר 1586), היה דוכס הולשטיין-גוטורפ בין השנים 1544–1586, ומקים בית הולשטיין-גוטורפ, שהיה ענף של בית אולדנבורג.
ביוגרפיה
אדולף נולד ב-25 בינואר 1526 בדובורג, והיה בנם השלישי של פרדריק הראשון, מלך דנמרק ושל אשתו השנייה, סופיה מפומרניה, בתם של בוגיסלב העשירי, דוכס פומרניה, ושל אנה יגלו, דוכסית פומרניה. אדולף חונך על ידי פיליפ הראשון, רוזן הסן, והוא אף בילה ארבע שנים בטירתו בקאסל.
ב-23 במאי 1544 נחתמה אמנת שפייר, שבה חולקה דוכסות שלזוויג-הולשטיין בין אדולף ואחיו כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק ויוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-האדרסלב. לפי האמנה שלושתם יחזיקו בתואר דוכס שלזוויג-הולשטיין, ובנוסף נקבע שהאח הצעיר פרדריק יהפוך לנסיך-בישוף של הילדסהיים. אדולף, שקיבל את אזור טירת גוטורפ, ייסד את בית הולשטיין-גוטורפ, שהיה ענף של בית אולדנבורג.
בשנת 1580 מת אחיו יוהאן השני, דוכס שלזוויג-הולשטיין-האדרסלב ללא יורשים, ובעקבות כך חולקה נחלתו בין אדולף ואחיינו, פרדריק השני, מלך דנמרק.
אדולף הפקיד את ניהול הדוכסות בידי יוהאן רנטצאו, בעת שהשתתף בדיאט של אוגסבורג, שהיווה את נקודת השיא של כוחו של הקיסר קרל החמישי. בשנת 1553 חזר אדולף לנחלתו, ובשנת 1556 הוא ירש את אחיו הצעיר פרדריק בתפקיד הבישוף של שלזוויג.
משפחתו
ב-17 בדצמבר 1564 התחתן אדולף עם כריסטינה מהסן, בתם של פיליפ הראשון, רוזן הסן וכריסטינה מסקסוניה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
מימן ציאנידי
מימן ציאנידי (ידוע בפשטות כציאניד) הוא תרכובת כימית של אטום מימן וקבוצת ציאנו שנוסחתה H−C≡N, והיא המפורסמת ביותר מבין הציאנידים. תמיסה של מימן ציאנידי במים מכונה חומצה פרוסית. המימן הציאנידי הוא נוזל נדיף מאוד, שנקודת הרתיחה שלו היא 26°C), ובה הוא הופך לגז. המימן הציאנידי הוא חומר רעיל ביותר וחסר צבע. ריחו חלש, מריר, ודומה לזה של שקדים, ואנשים מסוימים אינם מסוגלים להריחו כתוצאה מתכונה גנטית.
המימן הציאנידי הוא חומצה חלשה והוא מגיב כחומצה בהופכו ליון הציאניד ־CN בתמיסה מימית, תמיסה זו נקראת חומצה הידרוציאנית.
ייצור של מימן ציאנידי
ייצור של מימן ציאנידי בכמויות גדולות נעשה באחד משני תהליכים כימיים. בשני התהליכים נעשה שימוש בתגובת אמוניה ומתאן בטמפרטורה של 1200°C על גבי זרז מסוג פלטינה. השוני ביניהם הוא, שהאחד מתרחש בנוכחות נמוכה של חמצן והשני בנוכחות גבוהה של חמצן. ניסוח התהליכים הם:
פעולתו של מימן ציאנידי כרעל
מימן ציאנידי הוא חומר רעיל ביותר, וריכוז של 300 יחידות ממנו למיליון יחידות אוויר מספיק כדי להרוג אדם מבוגר תוך דקות. היון -C≡N שבציאניד נקשר ליון ברזל Fe+3 באנזים המשמש בכל תאי הגוף כזרז לתגובת החיזור של חלבון הציטוכרום C, אשר בקרום המיטוכונדריון. בכך משובשת פעולת המיטוכונדריון, והתא לא מבצע נשימה תאית. טיפול בהרעלת ציאניד כולל מתן אנטידוטים דוגמת ניטריטים הגורמים מטהמוגלובינמיה -מחמצנים חלק מהברזל שבהמוגלובין מ Fe+2 ל Fe+3 במצב זה יון אטום הברזל שבמט-המוגלובין קושר אליו את הציאניד ומשחרר את הציטוכרום. בנוסף משתמשים ב תיאוסולפט המגיב עם יון הציאניד באמצעות האנזים Rhodanese :
מימן ציאניד נמצא בכמויות מזעריות ברוב הפירות המכילים חרצן, כגון דובדבנים, מישמשים ושקדים. הגוף מסוגל לפרק ציאניד אם מגיע אליו בכמות קטנה.
גרסה מסחרית של מימן ציאנידי הספוח על מצע נקבובי נקראה "ציקלון בה". הנאצים עשו בה שימוש נרחב במחנות ההשמדה, ככלי להשמדת יהודים.
גרמניה באירוויזיון למקהלות
גרמניה נטלה חלק באירוויזיון למקהלות פעם אחת החל מתחילת התחרות ב-2017, כאשר שלחה את "מקהלת הג'אז של פרייבורג" כנציגתה בתחרות.
היסטוריה
ב-27 בפברואר 2017 הודיעה גרמניה כי הם יערכו להופעת הבכורה שלהם בתחרות של 2017.
מרדכי אלישיב
מרדכי אלישיב (פרידמן) (כ' בשבט תרנ"ח, 21 בפברואר 1898, פינסק – י"ג בטבת תשל"ח, 23 בדצמבר 1977, חולון) היה מחנך עברי בליטא ובארץ ישראל. מנהלו הראשון של תיכון קוגל בחולון (1948–1965).
קורות חיים
אלישיב נולד בשם מרדכי פרידמן בשנת תרנ"ח-1898 בעיירה פינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה), בנם של שיינה לבית אלישיב מקובנה ושמריהו פרידמן. סבו מצד אביו היה הרב דוד פרידמן (ר' דודל) מקרלין, מגדולי הפוסקים של יהדות ליטא בזמנו (ונכדו של רבי הלל ריבלין משקלוב, חתנו של העסקן והנדבן ר' שמריה לוריא וגיסו של ר' יחיאל מיכל פינס). אמו הייתה אחותם של ישראל איסידור אלישיב ("בעל-מחשבות"), פובליציסט, עורך, מתרגם ומבקר ספרות יידי ופעיל ציוני, ושל ד"ר אסתר אלישיב, סופרת, עורכת, מרצה לפילוסופיה ולביקורת ספרות ומחנכת.
בשנת 1903, כשהיה בן 5, עבר עם משפחתו לעיר קובנה (ליטא). שם למד עד גיל תשע ב"תלמוד תורה" עברית, מקרא ותלמוד, ואחר-כך בבית ספר תיכון מסחרי רוסי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה המשיך בלימודיו: בשנת 1914 למד בווילנה ואחר-כך בעיר ריאזאן (לא הרחק ממוסקבה), שם סיים את חוק לימודיו ב-1916. יחד עם השכלתו הפורמלית, למד בשנים אלה מדי יום עברית ותלמוד אצל מורה פרטי. בשנת 1916 החל ללמוד באוניברסיטת מוסקבה, תחילה כימיה ואחר-כך רפואה. בשנים 1918–1920 המשיך ללימודי אגרונומיה באוניברסיטת חארקוב, ובשנים 1921–1924 למד באוניברסיטאות מערב אירופה, גיסן, וינה וברלין, שבה סיים את לימודיו באגרונומיה ובביולוגיה ב-1924. לאחר שהתמחה בגנטיקה וברירה טבעית במעבדות בווינה וברלין, עבד בתחנת ניסיונות בדנמרק, וב-1925 הוזמן לשוב לקובנה, להורות בגימנסיה הריאלית העברית שבהנהלת ד"ר צמח פלדשטיין. בשנים 1925–1930 שימש מורה לביולוגיה וכימיה בגימנסיה, ולמתודיקה של מדעי הטבע וגאוגרפיה בבית המדרש למורים העברי של "תרבות" בקובנה.
בשנת 1926 נשא את גרטה (גרדה) גוטמן, בוגרת הגימנסיה הריאלית.
מנעוריו היה פעיל בתנועה הציונית ושאף לעלות ארצה. היה פעיל ב"צעירי ציון" ברוסיה, ובהמשך היה חבר מרכז המפלגה הציונית-סוציאליסטית (צ"ס) ו"החלוץ" בליטא. כמו כן היה חבר נשיאות "אורט" בליטא ויו"ר מועצת קופת חולים הכללית בליטא.
בחודש ספטמבר 1930 עלה לארץ ישראל עם אשתו ובנו. בארץ הוזמן לעבוד בבית הספר החקלאי בכפר הנוער בן שמן על ידי מנהלו, ד"ר זיגפריד להמן, שאותו הכיר עוד מימי פעולתו של להמן בבית הילדים היהודי בקובנה. הוא עבד בכפר הנוער כמורה ומחנך נוער וחבר הנהלת בית הספר עד שנת 1943. היה חבר ומזכיר מועצת עובדי בן שמן. מ-1943 עד 1945 כיהן כמנהל בית הספר המחוזי בקיבוץ יגור, ומ-1945 כמנהל בית הספר המחוזי בקיבוץ גבעת השלושה וכמורה בבית המדרש למורים ולגננות ע"ש שיין שם. בשנים 1931–1949 היה פעיל ב"הגנה". בשנת 1948 נפתח בית הספר התיכון בחולון (לימים תיכון קוגל), ואלישיב התמנה על ידי המרכז לחינוך למנהלו הראשון. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1965.
חבר נשיאות איגוד בתי הספר התיכונים, חבר הוועדה לכימיה שליד משרד החינוך וחבר מועדון רוטרי בחולון. בראשית שנות ה-60 שימש גם מרצה במתודיקה של כימיה לסטודנטים להוראה באוניברסיטת תל אביב.
פרסם את ספר הלימוד "חימיה אורגנית: לבתי-ספר תיכוניים, מקצועיים ולהשכלה עצמית" (תל אביב: יוסף שמעוני, תרצ"ט). כמו כן הוציא חוברות לימוד ומדריכי מעבדה בכימיה כללית, כלכלה פוליטית, שיעורים בתורת הקרקע ומתודיקה של לימודי הטבע; תרגם ספרים ומאמרים מדעיים לעברית (בהם הספר "תורת הקרקע" לפרופ' י' יפה, שהתפרסם ב"השדה"); ופרסם מאמרים ב"הפועל הצעיר", "דבר", "השדה", "השדה לנוער" ועוד.
היה אב לבן, דוד, ולבת מאומצת, ורה אלישיב (עיתונאית; הייתה נשואה לעיתונאי חגי אשד).
אחיו הצעיר, ד"ר שמואל אלישיב, היה דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בברית המועצות. אחיו יוסף פרידמן היה מפעילי "פועלי ציון" ברוסיה ובליטא, ובהמשך כימאי בפריז.
סלט ביצים
סלט ביצים מוגש קר, כמנה ראשונה או כמילוי לכריכים. בכריכים נהוג להוסיף לו ירקות כגון מלפפון, עגבנייה, פלפל וכן מחמצים כגון מלפפון חמוץ וגמבה חמוצה.
קלאוס מיינה
קלאוס מיינה (בגרמנית: Klaus Meine) (נולד ב-25 במאי 1948 בהנובר, גרמניה) הוא זמר גרמני, הידוע בעיקר כסולנה של להקת הרוק, הסקורפיונז, וככותב השירים הבולט בה.
ביוגרפיה
קלאוס מיינה הצטרף לסקורפיונז ב-1965, ומשמש מאז סולנה הראשי (והיחידי שהיה ללהקה מאז ומתמיד) וכותב השירים העיקרי בה. בין השאר כתב מיינה, ביחד עם הרמן רארבל, שהיה מתופפה של הלהקה, כמה משיריה הנודעים של הלהקה, עמם ניתן למנות את "rock you like a hurricane", וכתב לבדו שירים כמו "wind of change" ו-"a moment in a million years".
ב-1981, אחרי סיבוב הופעות, ולאורך הקלטת האלבום Blackout, איבד מיינה את קולו ונאלץ לעבור ניתוח במיתרי הקול.
מיינה דורג על ידי היט פאראדר במקום ה-22 בין זמרי המטאל של כל הזמנים.
כל העולם במה (ספר)
כל העולם במה (ברוסית: Весь мир театр) הוא רומן מאת בוריס אקונין מתוך סדרת תיבת פנדורין. הספר נכתב ברוסית, ויצא לאור על ידי בית ההוצאה לאור "זכרוב" ב-22 בדצמבר 2009. ביום המכירות הראשון נמכרו 300—500 עותקים בכל אחת מחנויות הספרים במוסקבה. הספר תורגם לאנגלית על ידי אנדרו ברומפילד. הספר אומנם הפך לרב-מכר ברוסיה, אך התקבל בביקורות פושרות על ידי מבקרי הספרים
תרגומו לעברית מתוכנן לצאת לאור ביוני 2023.
עלילת הספר
פנדורין מסתנן לתיאטרון במסווה של שחקן תיאטרון, ומלוהק לשחק לצדה של אליזה בהצגה "ליגה הענייה", ועד מהרה מתאהב בה. בסוף ההצגה מוצא אראסט פטרוביץ' נחש צֶפַע בין חפציה. בינתיים מתרחשת סדרת רציחות בתיאטרון, ואליזה בטוחה שקללה רובצת עליה, כי כל מאהביה נהרגים. היא מחליטה לקטוע את יחסיה עם פנדורין מתוך דאגתה אליו.
לבסוף לאחר חקירה ממושכת שבה מעורב גם מאסה המשרת, מוצא פנדורין את הרוצח, ומצליח למצוא את מי שמאיים על חייה של אליזה. בסופו של דבר מתוודה פנדורין בפני אליזה על אהבתו כלפיה, והם מסכימים להינשא בנישואים אזרחיים, אך אליזה מתנה זאת בכך שלא יהיו להם ילדים.
רוזלי נף
רוזלי ננף (בצרפתית: Rösli Näf; 1911, גלרוס – 1996), הייתה מנהלת מעון ילדים וחסידת אומות העולם משווייץ שפעלה בצרפת.
קורות חיים
נף ניצלה את שליטתה בשפות כדי לעבוד במספר מקומות. היא עבדה בתור עוזרת בית בז'נבה ולוגאנו והתגוררה שנתיים בבריטניה. במסגרת הכנה ללימודי סיעוד הייתה נף בסנטוריום בדאבוס במרפאה פסיכיאטרית במיירינגן ובבית החולים הפסיכיאטרי באוניברסיטת ציריך. שם סיימה את לימודיה וקיבלה הסמכה בתור אחות.
בין השנים 1937–1939 עבדה עם אלברט שווייצר בגבון. לאחר שובה לשווייץ החלה לעבוד בארגון בארגון סיוע לילדים, ומטעמו נשלחה לצרפת.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
בסוף 1940, לאחר כיבוש צרפת על ידי גרמניה, מונתה נף בתור מנהלת בית היתומים בטירה שאטו דה לה היל (Château-de-la-Hille) בארייז'. בית היתומים נוהל על ידי הארגון "סיוע שווייצרי לילדים" (Secours Suisse aux Enfants) אותו הקים מוריס דובואה. ארגון זה היווה סניף של הצלב האדום השווייצרי. בין שוכני בית היתומים היו 120 ילדים יהודים שנמלטו מגרמניה לבלגיה אחרי ליל הבדולח.
באוגוסט 1942 פשטה המשטרה הצרפתית על בית היתומים, עצרה את כל הילדים היהודים מעל גיל 16 וגירשה אותם למחנה ורנה. נף ציידה אותם בבגדים ובמזון לפני גירושם ודיווחה על האירוע לדובואה. היא נסעה מיד למחנה הריכוז והצליחה להביא לשחרורם של הילדים ולהחזרתם לבית היתומים עמה. באותה בית היתומים עבדה גם אן-מרי אים הוף-פיגה.
בנובמבר 1942 נכבש האזור הדרומי של צרפת, שטח משטר וישי, על ידי הגרמנים. נף הצליחה להבריח את הילדים היהודיים מבית היתומים בעזרת מסמכים מזויפים וכסף, ולהעבירם לשווייץ. הילדים עברו באזור אנמאס, באזור פעולתה של מחתרת להצלת יהודים עליה נמנה גם ז'וזף לנסון. הם נעזרו בצוות של מעון ילדים בלה היל לשם הברחת ילדים יהודים.
הממונים על נף מטעם הצלב האדום בשווייץ נזפו בה על כך שפגעה ביכולתו של הצלב האדום השווייצרי לפעול בצרפת. לבסוף סולקה נף מהארגון ונאלצה לחזור לשווייץ.
הכרה
בשנת 1989 הכיר יד ושם ברזלי נף בתור חסידת אומות העולם.
טארה קאליקו
טארה ליי קאליקו (נולדה ב-28 בפברואר 1969) היא אמריקאית שעקבותיה נעלמו בעיר מגוריה בלן שבניו מקסיקו ב-20 בספטמבר 1988. מקרה ההיעלמות של קאליקו הוא מהידועים ביותר בארצות הברית והמתוקשרים שבהם, בין היתר בתוכנית של אופרה וינפרי.
ביולי 1989 נתגלתה תמונת פולארויד בחניון בעיירה פורט סיינט ג'ו בפלורידה ובה נראים אישה צעירה וילד אזוקים כשפיהם מכוסה במסקינג-טייפ, לאור זיהוי האישה כקאליקו בידי אמה הערכת החוקרים היא שקאליקו נחטפה והוחזקה במקום כלשהו בידי החוטף שלה.
היעלמותה
ב-20 בספטמבר 1988 יצאה קאליקו מביתה בשעה 9:30 בבוקר לרכיבה על אופניים לאורך כביש 47 של מדינת ניו מקסיקו. היא נהגה לרכוב לאורך הכביש הזה בכל בוקר ולפעמים מלווה באמה, פטי דואל. פטי הפסיקה לרכב בכביש הזה לאחר שחשה שעוקב אחריה רוכב אופנוע. היא הציעה לטארה לשאת עמה אלה אך בתה סרבה להצעה ואמרה לאמה כי אם היא מאחרת לחזור הביתה עד 12 בצהריים לקראת משחק טניס שתכננה עם בן זוגה ב-12:30, אז כדאי שאמה תצא עם רכבה לאסוף אותה. דואל ראתה שטארה בוששה לבוא ונסעה לחפש אותה, כשלא איתרה אותה בכביש 47 יצרה קשר עם המשטרה המקומית. חקירה נפתחה ובמהלכה אותרו הווקמן סוני של טארה והקלטת שמע שלה האזינה לאורך הכביש, אמה הציעה כי ייתכן וטארה שנחטפה סימנה את השביל של התקדמות החוטף שלה עם פיזור האובייקטים האלה. כמה עדי ראייה דיווחו כי ראו את טארה רוכבת על אופניה בכביש 47 אך אופניה לא נמצאו בחקירת המשטרה. איש לא ראה את חטיפתה אך היו עדים שטענו כי ראו טנדר בצבע בהיר (אחד העדים טען כי זה היה טנדר של חברת פורד מדגם 1953) עם תא מטיילים שנסע בעקבותיה.
התמונה המסתורית
ב-15 ביולי 1989 אישה שחנתה בחניון של מכולת בעיירה פורט סיינט ג'ו בפלורידה מצאה בשובה מהקניות תמונה של אישה צעירה וילד השוכבים אזוקים על מיטה כעל פיהם הודבק נייר דבק שחור מצולמים בידי אדם לא ידוע. התמונה הייתה זרוקה במקום חניה שלפני כן אוכלס בידי ואן נטול חלונות של חברת טויוטה בצבע לבן. לדבריה ברכב נהג אדם משופם בשנות ה-30 לחייו, המשטרה העמידה מחסומים בכבישי העיר אך הרכב או החשוד מעולם לא נלכדו או זוהו. לדברי מומחים לצילום מהמשטרה התמונה צולמה לאחר מאי 1989 מכיוון שרק אז החל שיווק סרט הצילום שבו הופקה התמונה.
אמה של טארה זיהתה את האישה שבתמונה כבתה רק "מבוגרת יותר ובלי איפור", היא גם ציינה לחוקרים כי לאישה המצולמת יש צלקת על ברכה הימנית כמו שהייתה לטארה לאחר פציעה שקרתה לה בתאונת דרכים וכי הספר שליד האישה המצולמת, "אודרינה המתוקה שלי" של ו. ס. אנדרוז, היה הספר החביב על בתה. הסקוטלנד יארד הסכים עם ההצעה כי האישה בתמונה היא טארה קאליקו אך המעבדה הלאומית לוס אלאמוס דחתה את ההצעה, וה-FBI טען כי התמונה "לא ברורה מספיק".
כ-20 שנה לאחר שהתמונה פורסמה בתקשורת קיבל מפקד תחנת המשטרה בעיירה פורט סיינט ג'ו, דייוויד בארנס, 2 מכתבים מוזרים שנשלחו ב-10 ביוני וב-10 באוגוסט של 2009 מאלבקרקי שבניו מקסיקו שהכילו תמונות של ילד עם שיער חום בהיר, המכתב הראשון הכיל תמונה שהודפסה על נייר כשעל פיו צויר מלבן שחור כמו הדבק שהיה לילד בתמונה מהחניון והמכתב השני הכיל את התמונה המקורית של הילד שבה הוא בלי קשקושים נלווים. ב-12 באוגוסט הגיע לעיתון "הסטאר" של אותה העיר מכתב נוסף מאלבקרקי שנשלח לפי חותמת הדואר ב-10 באוגוסט והכיל תמונה של ילד (לא ברור אם זה אותו הילד) עם ציור של מלבן שחור על פיו. שום מכתב מבין השלושה לא הכיל כתובת החזרה במידה ותחול טעות במשלוח אך הם נלקחו על ידי ה-FBI לחקירה נוספת בתקווה שימצאו עליהם סימני DNA או טביעות אצבע. לא ברור האם יש קשר למקרה של התמונה המפורסמת או להיעלמותה של קאליקו.
בזמן שנשלחו התמונות המטרידות יצרה קשר עם הרשויות אישה שהזדהתה כ"מתקשרת" (לפי דיווחים אחרים: מגדת עתידות) וביקשה למסור עדות בנושא קאליקו. לדבריה, כשהייתה צעירה עבדה במועדון חשפנות בקליפורניה ופגשה שם נערה שברחה מביתה, היא טענה שהנערה לבסוף הסתבכה ונרצחה אך הייתה בטוחה כי הייתה זו טארה קאליקו. המשטרה ניסתה לאתר את הנרצחת באזור שבו לכאורה נקברה אך לא מצאו דבר.
תמונות נוספות שנקשרו למקרה
שתי תמונות פולארויד נוספות שהכילו את מי שנחשדת כקאליקו צצו לאורך השנים ופורסמו בציבור. התמונה הראשונה נתגלתה באתר בנייה בעיירה מונציטו שבמחוז סנטה ברברה בקליפורניה. התמונה הראשונה הייתה מטושטשת אך נראתה בה אישה כשנייר דבק מכסה את פיה ומאחוריה נראה בד עם דוגמת פסים בצבע כחול שדמתה לזו שהייתה לכרית בתמונה מהחניון. בדיקת מומחי התמונה העלתה כי התמונה פותחה על פילם שהיה קיים רק החל מיוני 1989.
התפתחויות אחרונות
עשרים שנה לאחר ההעלמות, רנה ריברה, השריף של מחוז ולנסיה, ביקש למסור לתקשורת מסר ובו טען כי הוא יודע מה עלה בגורלה של קאליקו, לדבריו כמה נערים שהכירה עקבו אחריה עם הטנדר בזמן שרכבה ואז קרתה תאונת דרכים לא ברורה דיו ובה נפגעה טארה, שנפטרה לאחר מכן. הנערים חששו לגורלם ודאגו להסתיר את שארע. השריף הוסיף כי הוא יודע את שמות המעורבים במקרה אך ללא גופה אין לו אפשרות להוציא נגדם צו מעצר ולהתחיל בחקירה משפטית. הוא לא שחרר את המידע שהוביל אותו למסור את ההודעה לתקשורת והתיק של טארה קאליקו נשאר פתוח. אביה החורג של קאליקו, ג'ון דואל, התראיין לתקשורת וטען כי אם אין ברשותו אמצעים לבסס את טענותיו היה אסור על השריף להוציא הודעה כזו לתקשורת מלכתחילה שזורה תקוות שווא.