cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה
משפחתו
בשנת 1793 הוא התחתן עם לואיזה מריה אוגוסטה מבאדן שהחליפה את שמה ל"יליזבטה אלכסייבנה". היו להם שתי בנות שנפטרו בינקותן. לא ברור האם אלכסנדר אכן היה אביהן של הבנות.
במשך 15 שנים הוא ניהל רומן עם מריה נרישקינה. היא ילדה לו שתי בנות ובן. במשך שנים דרשה שיתחתן איתה, אך ללא הצלחה.
מורשתו
הרפורמה הממשלתית שהוביל הביאה בעצם ליצירת משרדי הממשלה ברוסיה ועד היום משרד המשפטים ומשרד הפנים הרוסי מתייחסים אל הקיסר אלכסנדר כמי שייסדם לראשונה.
על שמו נקראת הכיכר המרכזית של ברלין, אלכסנדרפלאץ, לכבוד ביקורו בברלין באוקטובר 1805.
חנות הכלבו של האחים באראש
חנות הכלבו של האחים היהודים ארתור וגאורג באראש (Artur & Georg Barasch) בברסלאו (כיום ורוצלב) הייתה חנות הכלבו המרכזית והגדולה ביותר בעיר.
לפני המלחמה
המבנה הוקם בין השנים 1902 ל-1904. הוא תוכנן על ידי האדריכל גאורג שניידר (Georg Schneider) בסגנון אר-נובו.
לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, בשנות ה-30, נאלצה המשפחה למכור את רשת בתי הכלבו שלה, לעיתים במחירי הפסד, ביניהם את בניין זה.
ארתור באראש (Artur Barasch) מת באושוויץ ב-1942. גאורג באראש (Georg Barasch) נפטר בקיטו ב-1943.
תקופת המלחמה ואחריה
בעקבות המלחמה נקבע קו אודר-נייסה, שממזרח לעיר ברסלאו, כגבול המזרחי החדש של גרמניה והגבול המערבי החדש של פולין. כל השטח מזרחית לקו, שהיה שטח גרמני לפני המלחמה, טוהר אתנית מגרמנים אחרי המלחמה, כולל כל תושביה הגרמניים של העיר ברסלאו, עם גירוש גרמנים בתום מלחמת העולם השנייה. בתי התושבים הגרמנים שעזבו, וכן בתי היהודים שרובם נרצחו או נאלצו לברוח, הולאמו, כולל בניין הכלבו של האחים באראש.
לאחר הקמת הממשל הפולני ב-1945, החל הבנייה מחדש והבניין הוקצה מחדש לייעודו המקורי ב-7 באוגוסט 1946, בהפעלת חברה פרטית שחכרה את הבניין מהממשלה. בתחילה שוחזרה רק קומת הקרקע ושימשה לעסקים. משנת 1961 שופץ הבניין המשך הבניין, והקומה השנייה והשלישית נוספו לשטח המסחר. בשנת 1965, העסק נפתח מחדש תחת השם Spółdzielczy Dom Handlowy "Feniks" ("חנות הכלבו השיתופית 'פניקס'), המשמשת עד היום. הבניין עצמו נשאר רכוש עירוני עד 1995, אז רכשה אותו החברה לבסוף מהממשל המרכזי.
שיטת ההעדפות הכללית
כל מדינה אשר בחרה ליישם את שיטת ה-GSP ביססה דרכים שונות לקבוע את המדינות שיזכו ל"יחס מועדף" ואת המוצרים שיזכו להטבות מכסיות על פי שיטת ה-GSP. ישנן 13 יחידות מדיניות אשר מאמצות את שיטת ה-GSP: מדינות האיחוד האירופי (אוסטריה, איטליה, אירלנד, בלגיה, גרמניה, דנמרק, הולנד, הונגריה, יוון, לוקסמבורג, הממלכה המאוחדת, סלובקיה, ספרד, פולין, פורטוגל, פינלנד, צ'כיה, צרפת ושוודיה), ארצות הברית, אוסטרליה, אסטוניה, בלארוס, בולגריה, טורקיה, יפן, נורווגיה, ניו זילנד, קנדה, רוסיה ושווייץ.
רקע היסטורי
כבר משנת 1940 זעקו מדינות מתפתחות לשינוי במערכת הכלכלית הבינלאומית, כדי לקדם את האינטרסים שלהן, למצוא אלטרנטיבה יעילה לעוני ששרר בהן ולקדם תהליך סוציו-אקונומי רחב.
בשנות השבעים הוקם המנגנון ליצירת סדר כלכלי עולמי חדש (New International Economic Order, NIEO) באותה התקופה, אשר נועד להחליף את שיטת ברטון-וודס (Bretton Woods), שעוצבה על ידי ארצות הברית, שזכתה לתואר "מערכת כלכלית גלובלית עצמאית". אף על פי שאין עדויות לפרסום מסמכים רשמיים מצד ה-NIEO עד לשנת 1974, ידוע כי הקהילה הבינלאומית עשתה מאמצים לסייע בפיתוח של המדינות שלא זכו להיות עשירות במשאבי טבע או בידע. אחת המטרות הייתה לבצע שיפורים בתנאי הסחר של מדינות לא מפותחות.
מסחר בינלאומית היה ונותר רכיב חיוני בפיתוח אסטרטגי של מדינות בלתי-מפותחות (Less Developed Countries, LDCs). הרעיון בהענקת הטבות מכסיות על ידי המדינות המתועשות למדינות הלא מפותחות הוצג לראשונה בשנת 1964 על ידי ראול פרבריש (Raúl Prebisch), המזכיר הראשון של ועידת האו"ם לסחר ופיתוח (United Nations Conference on Trade and Development, UNCTAD), בשם "Generalized System of Prefersnces" (GSP). השיטה אומצה בשנת 1968 ב-UNCTAD II.
תחת שיטה זו, המטרה הייתה להביא ל"אפס מכסי" (Zero Tariff) במוצרים מסוימים למדינות המתפתחות. הטבה זו נועדה לבוא במקום הרעיון ה-Most Favored Nation (MFN), אשר אומץ באותה תקופה על ידי ארגון הסחר העולמי. רעיון ה-MFN, הוא אחד המרכיבים ליצירת חוסר אפליה על פי עקרונות ארגון הסחר העולמי. לכן, אם כך, ה-GSP סותר את ה-MFN, בהציעו "יחס מועדף" ל-LDCs ולא דירוג המדינות על פי רעיון ה-MFN.
לדוגמה: מדינה חברה א' יכולה לקבוע מכס של 2% על ייבוא תה למדינה חברה ב' על פי שיטת ה-GSP, במקום 5% שנקבעו על פי דירוג המדינות וזכאותן על פי רעיון ה-MFN; ה-GSP למעשה "קורא" למדינות להפר את התחייבויותיהן לארגון הסחר העולמי בנוגע לחוסר האפליה.
בשנת 1971, החתימה על הסכם ה-General Agreement on Tariffs and Trade (GATT) אישרה בעצם את הוויתור על שיטת ה-MFN, כדי לאשר את שיטת ה-GSP. כשמונה שנים לאחר מכן, אושר ההסדר המשפטי, שהוא בעצם אישור קבוע המאפשר למדינות לתת "יחס מועדף" למדינות שהוגדרו כ-LDCs. כל מדינה אשר בחרה ליישם את שיטת ה-GSP ביססה דרכים שונות לקבוע את המדינות שיזכו ל"יחס מועדף" ואת המוצרים שיזכו להטבות מכסיות על פי שיטת ה-GSP.
הרציונל מאחורי ה-GSP
ארצות הברית ומדינות מפותחות אחרות (מדינות האיחוד האירופי ו-13 מדינות נוספות (אוסטרליה, אסטוניה, בלארוס, בולגריה, טורקיה, יפן, נורווגיה, ניו זילנד, קנדה, ברית המועצות–רוסיה ושווייץ – לכולן תוכנית GSP) ייסדו את ה-GSP כבר בשנות ה-70 המוקדמות, במטרה לקדם פיתוח כלכלי במדינות מתפתחות באמצעות הגדלת הסחר.
תוכנית זו מעניקה יחס מכסים מועדף – מכס נמוך ואף אפסי לייצוא מוצרים למדינות המתפתחות (או שמא ה"הנהנות"), עניין הגורם לתחרות בשוקי המדינות המתועשות. עניין זה הוא חד צדדי באופן כזה, שמדינות מתפתחות אינן מחויבות להוריד את מכסיהן בתמורה. אף על פי כן, מדינות אלה חייבות בתנאים מחייבים. התוכנית מתעתדת להעניק מכס מועדף למדינות מתפתחות עד שרמת הייצוא שלהן תוכל להתמודד ואף להתחרות עם השוק העולמי ללא מכסים מופחתים וללא הקלה במכסים.
טבע ההעדפה והחד צדדיות בשיטת ה-GSP נובע בעצם מנטישת העקרונות אשר התוו את המערכת הכלכלית העולמית לאחר מלחמת העולם השנייה בעקבות הסכם ה-GATT. הסכם ה-GATT תבע שהמסחר יודרך על ידי חוסר אפליה או על ידי עקרון המדינה המועדפת ביותר (ה-MFN).
יישום שיטת ההעדפות הכללית בארצות הברית
התוכנית הוסמכה ויושמה מחדש החל מ-31 בדצמבר 2006 על ידי הקונגרס האמריקני ה-107, בסעיף 4101 בנוגע לפעילות מסחרית משנת 2002 (P.L, 107-210); המושב השני של הקונגרס ה-109 עתיד לשקול לאשר מחדש תוכנית זו לפני שמועד פעילותה יתפוגג. החוק האמריקני מתיר לנשיא המדינה המכהן להעניק הקלות מס ומכסים למדינות מתפתחות על מוצרים מוגדרים. המדינות שלהן מגיעות הטבות אלה, מוגדרים בחוק. כיום ישנם יותר מ-4,600 מוצרים שנהנים מהטבות מס ומהקלות מכסיות בהתאם ל-GSP האמריקני, למוצרים שיובאו על ידי ארצות הברית ממדינות העונות לקריטריונים האמריקניים. סך הייבוא האמריקני ממדינות אלה בשנת 2005 עמד על 24.5 מיליארד דולר, בהתאם לשיטה. מוצרי נפט, תכשיטים, ריהוט וחלקי רכב היו בין המוצרים המוטבים.
חברות אמריקניות וצרכנים אשר נהנים מפירות השיטה ומהטבותיה הם תומכים נלהבים של החקיקה מחדש של ה-GSP. במדינות הנהנות מהטבות אלה, הנשיא האמריקאי לוקח בחשבון את רמת ההתפתחות הכלכלית של אותה המדינה ומחויבותו היא למדיניות סחר ליברלית בהיקף, תוך כדי שמירה מרבית על הקניין הרוחני של אופי הסחורות והעובדים הנוגעים בדבר.
החוק האמריקני אוסר בכל תוקף כל סוג של התפשטות או הארכה של שיטת ה–GSP אל מול מדינות קומוניסטיות או מדינות שמפקיעות או מחרימות סחורה אמריקנית. בנוסף, קיים איסור על יישום השיטה מול מדינות אשר עלולות לעשות שימוש לרעה במוצרים.
החוק האמריקני אף מערים קשיים על הנשיא לגבי שיקול דעת בעניין ההטבות על פי ה-GSP האמריקאי. החוק אף קובע כי ישנם מוצרים ייחודיים כגון טקסטיל מיוחד, מוצרי ביגוד, שעונים ומוצרי אלקטרוניקה, אשר לא יזכו להטבה מכסית.
בנוסף, מתיר החוק השהיה של יבוא מוצרים על פי ה-GSP כאשר מדינה כלשהי מייצאת לארצות הברית מוצר ומגיעה לסף מסוים שנקבע או לערך של 50% מהייבוא האמריקני של אותו מוצר ממדינה אחת.
יישום שיטת ההעדפות הכללית באיחוד האירופי
שיטת ההעדפות הכללית של האיחוד האירופי היא הסדר סחר שעל פיו מעניק האיחוד האירופי לכ-176 מדינות מתפתחות עדיפות לגישה לשווקים האירופיים. עניין העדיפות מתבטא בעיקר בהורדת מכסי מגן (Tariffs) בחדירת מדינות מתפתחות אלה לשוק האירופי. עניין מרכזי וברור מאוד מצד האירופים הוא, שאין ציפייה או דרישה שהסדר זה "יגמול להם טובה".
היישום של הסדר זה מתבצע על ידי מועצה מפקחת (Regulation Council), אשר מתחלפת בכל 3 שנים. ה-GSP מכסה שלושה תחומים עיקריים:
השפעתה של תוכנית ה-GSP
השפעותיה של תוכנית ה-GSP נוגעות הן למדינות המתועשות והן למדינות המתפתחות. האפקט על שתי קבוצות מדינות אלה, למרות זאת, אינו גדול.
התומכים בתוכנית ה-GSP ממשיכים להאמין ששיטה זו היא אכן אפקטיבית; עלות נמוכה משמעה עזרה כלכלית למדינות המתפתחות. מנגד, יש הטוענים כי אימוץ הסחר על ידי חברות פרטיות ממריץ את הפיתוח הכלכלי בצורה אפקטיבית הרבה יותר מאשר עזרה של ממשלה לממשלה או צורות עזרה אחרות.
השפעתה של שיטת ה-GSP מוגבלת מבחינת כמה מרכיבים בשיטה. בשנת 2005, למשל, רק כ-9.6% מהייבוא האמריקני ממדינות מתפתחות הנהנות מן השיטה, היה תחת היישום של תוכנית ה-GSP; מוצרים רבים שהוגדרו ב"מוטבים" על פי שיטת ה-GSP, למעשה נמנעה כניסתם, או לא קיבלו את ההטבה אותה היו אמורים לקבל על המוצרים – לרוב בגלל הגבלים משפטיים.
נספח: סידור המוצרים הנסחרים
להלן טבלה המדגימה את סידור המוצרים הנסחרים על פי קטגוריות והקידוד על פי כל משפחה של מוצרים מיובאים ממדינות שנהנות מה-GSP לאיחוד האירופי (Most valuable ACP group exports to the EU) משנת 1995:
TSC באצ'קה טופולה
פודבאלסקי קלאב TSC (בסרבית: Фудбалски клуб ТСЦ; בהונגרית: Topolyai Sport Club; הידוע בכינויו TSC), הוא מועדון כדורגל סרבי מהעיר באצ'קה טופולה, המשחק בליגת העל הסרבית. בעבר שיחק המועדון גם בליגות שונות בהונגריה. המועדון מארח את המשחקיו ב-TSC ארנה המכיל 4,500 מקומות.
היסטוריה
המועדון הוקם לראשונה בשם טופוליאי ספורט קלאב (Topolyai Sport Club) בשנת 1912, בעיר באצ'קה טופולה שהייתה שייכת אז לאימפריה האוסטרו-הונגרית. אך רשמית המועדון קיים החל מ-1913 והוא נוסד על ידי אישטוואן בניש שהיה הנשיא הראשון של המועדון. לאחר מלחמת העולם הראשונה הפכה העיר באצ'קה טופולה לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, ששמה שונה ליוגוסלביה ב-1929. ועל כן החל המועדון לשחק בליגות הנמוכות של יוגוסלביה. בשנת 1930, שינה המועדון את שמו ליוגוסלבסקי אתלטסקי קלאב (Jugoslovenski Atletski Klub). כמו כן בתחילת שנות ה-30 נבנה האצטדיון בו משחק המועדון עד היום. במהלך מלחמת העולם השנייה עבר המועדון להתחרות בליגה ההונגרית השנייה תחת השם טופוליאי אס. אה. (Topolyai SE) כשב-1942 הצליח לסיים במקום השני בליגה. בשנת 1945 חזרה העיר באצ'קה טופולה ליוגוסלביה, והמועדון חזר להתחרות בליגות היוגוסלביות הנמוכות, כששם המועדון השתנה לפ.ק. אצ'יאג (FK Egység). בשנת 1951, שוב שינה המועדון את שמו ונקרא פ.ק. טופולה (FK Topola), המועדון שיחק בליגה האזורית של סובוטיצה ובהמשך הצליח להעפיל לליגה האזורית (ליגה בדרג השלישי ביוגוסלביה).
בשנת 1974, המועדון התאחד עם המועדון פ.ק. פאנוניה ושינה את שמו ל-פ.ק. א.י.ק. באצ'קה טופולה (FK AIK Bačka Topola). בשנת 1980, זכה המעדון באליפות הליגה השלישית ועלה לליגת המשנה היוגוסלבית בה התחרה במשך 5 עונות. בין השנים 1986 ל-1999 חזר המועדון להתחרות בליגות היוגסלביות בדרג השלישי, וב-1999 חזר לליגה השנייה עד שנת 2003.
בשנת 2003, חווה המועדון קשיים כלכליים וקבוצת הבוגרים פורקה, בעוד המועדון שמר על מחלקת הנוער שלו. בשנת 2005, המועדון מוזג עם מועדון הכדורגל השכן פ.ק. ביישה וחזר להתחרות בליגה האזורית של וויבודינה תחת שם חדש, פ.ק. באצ'קה טופולה (FK Bačka Topola). בסיום עונת 2006/2007 זכה המועדון באליפות הליגה והמשיך בהתקדמות שלו, כשאת עונת 2010/2011 סיים המועדון במקום השני בליגה, ניצח בפלייאוף העלייה וחזר לליגה השלישית.
בשנת 2013, השתנה שם המועדון לפ.ק. TSC באצ'קה טופולה -(FK TSC Bačka Topola). ב-15 באוקטובר 2013, חגג המועדון 100 שנה להיווסדו במשחק נגד פרטיזן בלגרד משחק שהסתיים בהפסד 1–4. המועדון המשיך להתנדנד בין הליגה האזורית לליגה השלישית עד שבסיום עונת 2016/2017 הצליח המועדון להעפיל לליגת המשנה הסרבית. בעונה הראשונה בליגת המשנה הסרבית סיים המועדון במקום הרביעי, אך בעונה לאחר מכן עונת 2018/2019 זכה המועדון באליפות הליגה השנייה, ועלה לראשונה לליגת העל הסרבית.
בעונתו הראשונה של המועדון בליגה הבכירה הצליח לסיים במקום הרביעי שזיכה אותו בכרטיס לליגה האירופית. בשלב המוקדמות הראשון הראשון פגשה TSC את פטרוקוב חנצ'שט ממולדובה, היא ניצחה אותה 2–0 והעפילה לשלב המוקדמות השני. בסיבוב השני פגשה את סטיאווה בוקרשט הרומנית, שהגיעה ללא מספר שחקנים שנמצאו חיוביים לנגיף הקורונה, בתום 90 דקות התוצאה הייתה 4–4 והמשחק הלך להארכה, בסיום ההארכה התוצאה הייתה 6–6. והקבוצות ניגשו להכרעה בבעיטות עונשין שם הפסידה TSC והודחה. בליגה סיימה TSC במקום ה-5 את העונה ולא הצליחה לשחזר את ההעפלה לאירופה. בעונת לאחר מכאן עונת 2021/2022 הצליח המועדון לסיים במקום הרביעי את העונה הסדירה, אך הפלייאוף היה פחות מוצלח והקבוצה סיימה במקום ה-6 בליגה שלא מזכה בכרטיס לאירופה. העונה הבאה עונת 2022/2023, הייתה עונת שיא עבור המועדון, כשסיים במקום השני בליגה אחרי הכוכב האדום בלגרד. הסיום במקום השני זיכה את המועדון בכרטיס למוקדמות ליגת האלופות, לשלב המוקדמות השלישי, בפעם הראשונה בתולדותיו. כרטיס שגם מזכה אותו לשחק בוודאות בשלב בתים אירופי.
אצטדיון
המגרש הביתי של TSC היה אצטדיון העירוני של באצ'קה טופולה, שנבנה בשנות ה-30 והכיל 4,000 מקומות. בשנת 2017 הודיעה TSC על כוונותיה לבנות אצטדיון חדש במקום האצטדיון העירוני בו יהיו 4,500 מקומות. ולכן בין העונות 2018/2019 ל-2021/2022 אירחה TSC את משחקיה באצטדיון העירוני של העיר סנטה. ב-3 בספטמבר 2021, נפתח האצטדיון מחדש בשם TSC ארנה במשחק נגד פרנצווארוש ההונגרית.
סיפורו של הספן
סיפורו של הספן (The Shipman's Tale) הוא אחד מסיפורי קנטרברי שחיבר ג'פרי צ'וסר בשלהי המאה ה-14.
זהו מעין סיפור מבדח קצר ומחורז מימי הביניים המגולל את סיפורם של סוחר קמצן, אשתו החמדנית ומאהבה, נזיר ערמומי. אף על פי שניתן לאתר סיפורים דומים בדקאמרון לג'ובאני בוקאצ'ו, מקור קבוע לסיפוריו של צ'וסר. הסיפור הוא עיבוד של סיפור-עממי רווח מאותה התקופה - "מתנת המאהבה מושגת מחדש".
תקציר העלילה
כאשר הסוחר מבקש מהנזיר את כספו חזרה, הלה אומר לו שהוא כבר החזיר את ההלוואה לאשת הסוחר; ואז עוזב במהירות את העיירה. כשהסוחר שואל את אשתו על הכסף, היא אומרת שהיא בזבזה אותו ומאשימה את הנזיר באומרה שהיא חשבה שהכסף היה תשלום בעבור שהותו הארוכה בביתם. במקום לתת לבעלה את הכסף בחזרה היא אומרת שהיא תחזיר את החוב במיטה.
מלבד ביקורת על הכמורה, נושא נפוץ בכתביו של צ'וסר, הסיפור גם מחבר בכישרון רב בין כסף, עסקים ויחסי מין. בנוסף, הסיפורים הדומים בדרך-כלל מסתיימים כאשר הן האשה והן הבעל נופלים קורבן להונאה, אך התוספת בה האישה, בתורה, מפילה בפח את בעלה, נראית כהמצאתו הבלעדית של צ'וסר. ובזמן שהאשה "מונה" את חובה במיטתה, הסיפור נגמר במשחק מילים וולגרי, שכולנו, בעזרת האל, נמשיך "למנות" כל ימי חיינו.
הדיוקן מעורר-האהדה של האישה והשימוש בשמות כמו "אנחנו" ו"אותנו" גרמו לחוקרים להציע את האפשרות שהסיפור נכתב במקור בעבור "אשת בת'" אך ככל שהדמות התפתחה הוחלט לתת לה סיפור נרחב יותר וכך הספן פתח בסיפורו. בשורה "moot us clothe, and he moot us array," ובאחרות, נעשה שימוש ב-"אנחנו" וב-"אותנו" בצורה בה אישה נשואה עשויה הייתה לדבר באותם הימים.
הספן אולי פשוט מחקה קול נשי אך סוף-הדבר של "סיפורו של הפרקליט" בכמה כתבי-יד מציע שסיפורו של הספן צריך לבוא אחריו, ולא אחרי "סיפורה של האשה מבאת'" שסיפורה לרוב בא אחריו. השינויים מעניקים לנו מעט תובנה על פיתוחו של צ'וסר את הסיפורים ועל קשרי-הגומלין שביניהם.
אקורד כוח
אקורד כוח (באנגלית: Power Chord או fifth chord) הוא אקורד המורכב מתו הבסיס (הטוניקה), ומהקווינטה (לדוגמה: דו וסול באקורד כוח C). למעשה הוא אקורד משולש ללא תו הטרצה, כך שלא ניתן לקבוע האם הוא מז'ורי או מינורי.
אקורד זה מסומן לרוב ב־5. לדוגמה, אקורד כוח דו יסומן כ־"C5".
אקורדים מסוג זה נפוצים מאוד במוזיקת רוק או האבי-מטאל אך לא מופיעים כלל במוזיקה קלאסית. מעבר בין אקורדים כאלה מחייב תנועת קווינטות ואוקטבות מקבילה, דבר האסור על פי חוקי הפוליפוניה, שתקופת הבארוק והמוזיקה הקלאסית מחויבים אליהם. למעשה, עצם ההתייחסות לאקורד כוח כאקורד היא בעייתית היות שאין לו שום אופי, או פונקציונליות, פרט לזו של תו הבסיס, כך שאין הבדל מהותי בינו לבין נגינת הבס בלבד. מכאן נגזר שמו, הוא מעניק "כוח" לצליל, ולא עומק.
השימוש באקורדי כוח נפוץ בעיקר בגיטרה חשמלית, בדרך כלל בליווי דיסטורשן ואפקטים נוספים. אחת הסיבות לכך היא שבדיסטורשן מורגשים מאוד האוברטונים אשר במצב בו יש שלושה צלילים או יותר, יכולים ליצור צליל לא נעים, רועש ומוגזם. לעומת זאת שני תווים במרווח זך כמו קווינטה ואוקטבה, נשמעים "צלולים" יחסית בדיסטורשן.
היסטוריה
אחת היצירות המוזיקליות הראשונות שהשתמשה באקורדי כוח היא היצירות לגיטרה Preludes של הייטור וילה לובוס, מוזיקאי ומלחין ברזילאי שפעל בתחילת המאה העשרים. על אף שהיו שימושים קודמים לו באקורדי כוח, הטכניקה שלו היא זו שהשתמרה, וגיטריסטים משתמשים בה עד היום, במוזיקת רוק ומטאל.
השימוש באקורדי כוח התרחב בשנות החמישים והשישים, עם עליית הפופולריות של הבלוז-רוק והרוקנרול. הטכניקה נהייתה פופולרית יותר ויותר, והשימוש בה הופיע אצל אמנים כמו צ'אק ברי בשיר "Johhny B. Goode", אלביס פרסלי בשיר "Jailhouse Rock", ומאוחר יותר השימוש הגיע גם לביטלס בשירם "I Want To Hold Your Hand".
בשנות השבעים והשמונים, כשמוזיקת ההאבי מטאל גדלה, ובתוכה תת-הסוגות ת'ראש מטאל וגלאם מטאל, השימוש באקורדי כוח נהיה פופולרי והגיע לכל מקום, עד שכמעט ואין להקות או אמני רוק מהתקופה הזו שלא השתמשו כלל באקורדי כוח בשירים שלהם. הצליל המלוכלך ומלא הדיסטורשין שאופייני לתקופה הזאת, התאים מאוד לשימוש באקורדי כוח, ובין הלהקות המוכרות שהשימוש באקורדי כוח בולט אצלם נמצא את לד זפלין, בלאק סבאת', דיפ פרפל, איירון מיידן, גאנס אנד רוזס, וכמובן ארבע הלהקות הגדולות של הת'ראש מטאל - מטאליקה, מגאדת', סלייר ואנת'רקס.
בשנות התשעים חלה ירידה בפופולריות ההאבי-מטאל, אך להקות הגראנג' עדיין השתמשו באקורדי כוח בשיריהן. השיר שנחשב לאחד הפופולריים באותה התקופה הוא "Smells Like Teen Spirit" של נירוונה, שריף הגיטרה העיקרי שבו משתמש באקורדי כוח.
יחיא קאסם
יחיא קאסם הוא כתב חדשות דרוזי של הערוץ האמריקאי אל-חורה (בערבית: الحرّة; באנגלית: Alhurra) המשדר לכל העולם הערבי.
קורות חיים
יחיא קאסם נולד וגדל בראמה שב, והוא הבן הצעיר מבין שמונת אחיו ואחיותיו למשפחת קאסם - משפחה ידועה בעדה הדרוזית. לאחר שסיים את שירותו בצה"ל עבר להתגורר בירושלים והוא ממשיך להתגורר בה עד היום. לקאסם תואר ראשון ביחסים בינלאומיים, לימודי אסלאם ומזרח תיכון ותואר שני ביחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה
בשנת 2000 החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו כמגיש בתוכנית לילדים בערוץ הראשון בשנת 2002 החל לעבוד במחלקת החדשות הערבית של רשות השידור ובשנת 2003 החל להגיש את מהדורת החדשות בערבית, שמשודרת כל ערב בערוץ 33. במקביל הגיש תוכניות רדיו רבות בשפה הערבית וקריין את מהדורות החדשות ברדיו קול ישראל בערבית. בשנת 2010 החל לעבוד עבור ערוץ החדשות הגלובלי אל-חורה וכיום משמש ככתב בכיר מירושלים. קאסם מסקר אירועים ביטחוניים ופוליטיים ומציג את הזווית הישראלית לעולם הערבי. בין מרואיניו הרבים ניתן למנות את נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס ואת שר הביטחון משה יעלון. בשעה שדיווח משדרות במהלך מבצע צוק איתן נחתה רקטה בסמוך לצוות הצילום. דיווח זה שודר מספר פעמים בערוץ אל-חורה ובערוצים רבים נוספים. קאסם מתארח כפרשן בתוכניות אירוח ופוליטיקה רבות, ביניהן: תיק תקשורת, תוכנית הבוקר של אורלי וגיא, העולם הבוקר שמשודר בערוץ 2 ובמהדורת הלילה של הערוץ הראשון. כותב טורי דעה בעיתונים "הארץ", "וואלה" ו"ג'רוסלם פוסט".
בשם ההסתברות
בשם ההסתברות הוא כשל לוגי המניח שכיוון שמשהו עשוי להתרחש הוא גם עתיד להתרחש בוודאות, בלי קשר למידת סבירותו. כשל זה משמש לעיתים קרובות, ביחד עם כשלים אחרים, כדי לנצל פחד או לעורר פרנויה.
פארק אודלני
פארק אודלני (ברוסית: Уде́льный парк; בשנים 1934 - 1991 נקרא בשם פארק צ'ליוסקין) הוא פארק הממוקם בחלקו הצפוני של העיר סנקט פטרבורג, בשטח שדרות אנגלס, שדרות הנסיינים, רחוב מרקה גלאיה, שדרות קולומיאז'סקי ורחוב אקוראטוב.
היסטוריה
הפארק הוקם בשנת 1832 ובמתחמם פעל מכון ללימודי היערנות, אך חשיבותו פחתה עם השנים. לאחר מהפכת אוקטובר הוקם כאן מחדש מכון ללימודי יערנות (כיום ידוע כאוניברסיטת סנקט פטרבורג ליערנות, Санкт-Петербургский государственный лесотехнический университет).
בזמן מלחמת העולם השנייה והמצור על לנינגרד הפארק ניזוק מאוד ושוקם רק לאחר המלחמה.
בשנת 1999, הפארק צורף למונומנטים המזוהים כמורשת תרבותית ואובייקט של אדריכלות נוף ובשנת 2013 הוא הוכר כאתר מורשת תרבותית בעלת משמעות אזורית, המשמעות היא שהמתחם מאובטח על ידי ממשלת העיר. על התחזוקה השוטפת וטיפול מקיף בצמחייה ובתפעול בפארק אחראית חברת "פארק אודלני".
מאז תחילת המאה ה-20 שימש המקום כמתחם אימונים לקבוצות הכדורגל של העיר, כספורט סנקט פטרבורג. ב-1968 בחלק הצפוני של הפארק הוקם בסיס האימונים של מועדון הכדורגל "זניט" ואצטדיון "התקוות האולימפיות" שנבנה כאצטדיון ספרטק ושימש כמגרש הבית של ספרטק לנינגרד ומאוחר יותר שמו שונה לשמו הנוכחי, אצטדיון "התקוות האולימפיות". בפברואר 2012, נפתח מגרש החלקה עם מסלול מלאכותי של 333.3 מטר באצטדיון "התקוות האולימפיות". מתחם ההחלקה זמין גם לחובבי החלקה על הקרח. במתקן של זניט שלושה משטחי כדורגל, מרכז ספורט ברמה גבוהה המכיל אולם-התעמלות ומתקנים רפואיים (שנועדים לטפל בפציעות השחקנים). בשנת 2002 בוצע שיפוץ מסיבי והוא כולל גם משרדים, מתקני בידור וחדרי מנוחה עבור השחקנים.
הדוכס מבקינגהם
הדוכס מבקינגהם (באנגלית: Duke of Buckingham) הוא תואר אצולה שנוצר מספר פעמים בהיסטוריה של אנגליה, בריטניה הגדולה והממלכה המאוחדת. היו גם מרקיזים ורוזנים (Earls) מבקינגהם.
יצירה ראשונה של התואר (1444)
ב-1444 יצר הנרי השישי, מלך אנגליה את התואר והעניק אותו להאמפרי סטאפורד, הדוכס הראשון מבקינגהאם.
נכדו, הנרי סטאפורד, הדוכס השני מבקינגהאם סייע לעלייתו לשלטון של ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה. אולם ב-1483 ניצב בראש מרד נגד המלך, ראשו נערף והתואר נושל מצאצאיו.
הנרי השביעי, מלך אנגליה השיב עם עלייתו לשלטון ב-1485 את התואר לאדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם, בנו של הנרי. הוא היה אציל בחצרם של הנרי השביעי והנרי השמיני, מלך אנגליה. במהלך 1520 חקר המלך עדויות בנוגע לבגידה שתכנן בקינגהאם כביכול ובאפריל 1521 השליך אותו למצודת לונדון. בקינגהאם נשפט והוצא להורג כבוגד במלכות בגבעת מצודת לונדון. הנרי השמיני שלל את התואר וביטל אותו. ב-31 ביולי 1523 זוכה בקינגהאם מכל חשד במסגרת החלטה של הפרלמנט הבריטי ושמו טוהר.
בספר "שלושת המוסקטרים"
הופעתו הידועה ביותר של הדוכס מבקינגהם, כדמות דמיונית למחצה, מצויה בספרו של אלכסנדר דיומא האב "שלושת המוסקטרים" ושלל עיבודיו והכוונה היא לג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהם. הוא מתואר שם כ"אביר הנאה ביותר בצרפת ואנגליה", חביבם של מלך אנגליה ושל מלך צרפת, עשיר ובעל עוצמה עצומה בחצר ומאהבה של אן מאוסטריה.
יצירה שלישית של התואר (1703)
ב-1703 יצרה אן, מלכת בריטניה את התואר "דוכס בקינגהאם ונורמנבי" (Duke of Buckingham and Normanby) והעניקה אותו ללורד שומר החותם ג'ון שפילד, הדוכס הראשון מבקינגהם ונורמנבי עבורו נבנה גם ארמון בקינגהאם בלונדון. תוארו עבר לבנו הלא חוקי אדמונד שפילד, הדוכס השני מבקינגהם ונורמנבי.
יצירה רביעית של התואר (1822)
ב-1822 יצר ג'ורג' הרביעי מחדש את התואר כדוכס בקינגהאם וושאנדוס (Duke of Buckingham and Chandos) עבור ריצ'רד טמפל-נגנט-בריידג'ס-שאנדוס-גרנוויל, הדוכס הראשון מבקינגהם ושאנדוס. סבו, ג'ורג' גרנוויל היה ראש-ממשלת בריטניה ומונה למרקיז בקינגהאם ב-1784. בנו, ריצ'רד, שהיה הלורד שומר החותם והלורד נשיא המועצה, ירש את התואר כדוכס בקינגהאם ושאנדוס השני. עם מותו ללא יורש זכר ב-1889, נכחד התואר.
המודיעין המצרי
המודיעין הכללי של מצרים
כסף חנקתי
כסף חנקתי (ניטראט) הוא תרכובת כימית מסיסה של כסף וחנקה (ניטראט), שנוסחתה הכימית AgNO3. כסף חנקתי משמש כחומר מוצא להכנת תרכובות כסף אחרות, דוגמת אלו המשמשות לייצור סרטי צילום, וכן כטיטרציות ארגנטומטריות. תמיסת כסף חנקתי משמשת גם לחיטוי מים וכתכשיר נגד זיהום חיידקי. כך, למשל, מטפטפים תמיסת כסף חנקתי לעיני יילודים למנוע הדבקה בחיידקי זיבה בלידה.
היסטוריה
אלברטוס מגנוס תיעד במאה ה-13 הפרדה בין כסף לזהב על ידי המסת הכסף בחומצה חנקתית. הוא גם ציין שהתמיסה המתקבלת צובעת בשחור את העור.
הפקה
כסף חנקתי מתקבל מתגובה של כסף מתכתי עם חומצה חנקתית מרוכזת וחמה .את התגובה יש לבצע במנדף בשל פליטת הגז NO2
תגובה עם חומצה מדוללת ובטמפרטורה נמוכה:
מכללת אמונה
מכללת אמונה היא מכללה אקדמית דתית המכשירה יוצרות בתחומי האמנויות והעיצוב (אמנות, תקשורת חזותית, עיצוב בינתחומי, תיאטרון) ומעניקה תואר ראשון בחינוך ותעודת הוראה. המכללה שוכנת ברחוב דרך בית לחם שבשכונת בקעה בירושלים.
כסף חנקתי
תגובות
בתמיסה, יוני הכסף יחמצנו את רוב המתכות וייווצר כסף מתכתי. כך, למשל, בתגובת כסף חנקתי עם נחושת מתכתית בה נוצרים גבישי כסף על פני המתכת והתמיסה נצבעת בכחול בשל יצירת יוני נחושת.
מכללת אמונה
ראש המכללה היא ד"ר אפרת גרוסמן, ורב המכללה הוא הרב מנחם מקובר.
כסף חנקתי
תגובות
בחימום מעל 250°C כסף חנקתי יתפרק לכסף מתכתי חנקן דו-חמצני וחמצן
יישומים
כסף חנקתי הוא המלח הזול ביותר של כסף, ויתרונותיו ביציבותו היחסית לאור, הוא אינו היגרוסקופי (אינו סופח מים מהאוויר), מסיס במים ובממסים אחרים. לכן הוא חומר מוצא מועדף להכנת הלידי כסף AgX כש-X הוא יון פלואוריד, כלוריד, ברומיד או יודיד.
קיימיילישקי
קיימיילישקי (בבלארוסית: Кемелішкі; בפולנית: Kiemieliszki; בליטאית: Kiemeliškės, קיימלישקס) הוא כפר במחוז גרודנו שבבלארוס, בסמוך לגבול ליטא, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב, השוכן בסמוך לנהר נריס, הוא בעל אוכלוסייה ליטאית ברובה. עד השואה היו רוב תושבי היישוב יהודים, ובין מלחמות העולם, עת היה היישוב בריבונות הרפובליקה הפולנית השנייה, נמנו בו כ-500 יהודים, כשני שלישים מתושביו.
בשואה
ב-24 ביוני 1941, בתחילת מבצע ברברוסה, נכבש היישוב בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה.
בתחילת אוקטובר 1941 רוכזו יהודי הכפר וסביבתו בגטו שהוקם בו, אשר נשמר בידי המשטרה הפולנית. עם הבאת יהודים נוספים לגטו זה, הגיע מספר יושביו לכ-3,000 איש, ואלו שוכנו בו בצפיפות רבה.
בתחילת 1942 בוצעה בגטו שביישוב אקציה, בה שולחו צעירים רבים לעבודות כפייה. בשל מגיפות שפרצו בגטו ועקב תנאי המחיה הקשים בו, מתו רבים מיושביו.
ב-22 באוקטובר 1942 חוסל הגטו שביישוב, תוך רצח יושביו מחוץ לכפר.
הקומדיה היוונית העתיקה של אריסטופאנס
הקומדיה היוונית התחלקה לשלוש תקופות, הקומדיה היוונית העתיקה, הקומדיה היוונית התיכונית והקומדיה היוונית החדשה. הקומדיה היוונית העתיקה מתוארכת למאה החמישית לפנה"ס. מתקופה זו, לידינו הגיעו רק 11 מחזותיו של אריסטופאנס.
מאפייני הקומדיה העתיקה של אריסטופאנס
חלקי המחזה:
קונראד מורגן
גאורג קונראד מורגֵן (בגרמנית: Georg Konrad Morgen; 8 ביוני 1909 – 4 בפברואר 1982) היה דוקטור למשפטים גרמני, חוקר ושופט של האס אס בדרגת אוברשטורמבאנפירר (סא"ל). במסגרת תפקידו חקר פשעים שבוצעו במחנות ריכוז והשמדה נאציים.
ביוגרפיה
נולד בפרנקפורט, לאב עובד רכבת, סיים לימודים אקדמיים באוניברסיטת פרנקפורט ובאקדמיה למשפט בינלאומי בהאג ולאחר מכן התמנה לשופט בבית המשפט המחוזי בשטטין. בשנת 1936, כשנה לאחר שנפגש לראשונה עם היטלר, פרסם ספר אנטי מלחמתי, בהדפסה ממלכתית, בשם "תעמולה מלחמתית ואיך למנוע מלחמה". בספר התריע נגד תהליך ההתחמשות של גרמניה. באותה תקופה נחשב בעיני רבים כפציפיסט. עקב סכסוך עם שופט מחוזי עבר למחלקה המשפטית של האס אס ומונה שם לשופט.
פעילותו בזמן המלחמה
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שירת בוואפן אס אס ובשנת 1940 מונה לשופט בבית הדין של האס אס במינכן.
מתחילת 1941 הועבר לבית הדין של האס אס והמשטרה בקראקאו. בשנת 1942 פוטר מתפקידו בידי הימלר, הורד מדרגת קצין לדרגת טוראי ונשלח לחזית המזרחית.
בתקופה זו חשף מעשי שחיתות של מפקד מחנה הריכוז בוכנוואלד, קארל קוך ואשתו, אילזה קוך. שניהם הועמדו לדין עקב כך. קארל קוך הורשע, נידון למוות, הועבר מתפקידו והוצא להורג בסוף אפריל 1945. גם רופא המחנה, וולדמאר הופן, הועמד לדין באשמה של רצח אסירים ושומרים (מחשש שיעידו נגד קוך), הורשע ונידון למוות. במקרה זה, גזר הדין לא הוצא לפועל עקב מחסור ברופאים. מורגן חקר מקרי שחיתות נוספים במחנות מיידאנק, פלוסנבירג ודכאו. בשנת 1944 פתח בחקירה נגד מפקד מחנה ההשמדה אושוויץ, רודולף פרנץ הס. במהלך החקירה נעלם עוזרו, גרהרד פוטש ולא נראה עוד. יש הטוענים שניסו לגרום לו להפסיק את פעילותו, מכיוון שזמן קצר לאחר מכן עלו באש מגוריו במחנה.
נראה שמורגן עשה מלאכתו באופן יסודי למדי מכיוון שתוך פחות משנה נתבקש על ידי הימלר להפסיק את חקירותיו. בסתיו 1944 מונה לתפקיד שופט אס אס ראשי בקראקאו, עקב כך היה מחנה אושוויץ בתחום סמכותו. בשנת 1945 הועבר לברסלאו לשמש בתפקיד זהה.
לאחר המלחמה
מורגן הסגיר עצמו לידי היחידה האמריקנית לריגול נגדי (CIC) והושם במעצר בדכאו על היותו חבר האס אס. במשפטי נירנברג העיד באוגוסט 1946 כעד הגנה ותיאר את מחנה הריכוז בוכנוואלד כמקום כמעט נורמלי. על השאלה האם האס אס הוא ארגון פושע טען מורגן שההוראה להקמת מחנות ההשמדה סוביבור, טרבלינקה ובלז'ץ הגיעה ישירות מהיטלר. גם במשפט פוהל העיד באוגוסט 1947 כעד הגנה. מורגן טען שלחם למען הצדק בזמן המלחמה והביא כהוכחה כ-800 חקירות פליליות אותן ערך במשך שנתיים (במקרים מסוימים המשיך בחקירותיו למרות הוראותיו של היטלר). חקירותיו הביאו לכ-200 הרשעות. במשפט אושוויץ הראשון בתחילת שנות ה-60 המעיט בעובדת היותו חבר באס אס.
עבד כעורך דין בפרנקפורט והיה רשום בלשכת עורכי הדין שם עד ינואר 1979. מורגן מת בפרנקפורט ב-4 בפברואר 1982.
הערכת פועלו
דמותו של מורגן נותרה שנויה במחלוקת - מצד אחד, בעלות-הברית היו מעוניינות בעדותו בנירנברג ובאינפורמציה שחשף על צמרת השלטון הנאצי, ונטו לדון אותו לכף זכות (מעמד זה הועם כאשר סירב להעיד נגד אילזה קוך, למרות לחצים ואיומים על חייו, בטענה שאין לו הוכחה ברורה על אשמתה). מצד שני, מורגן בעדותו הסביר בפירוט כי לא הייתה לו שום יכולת לפעול כנגד מעשי הזוועה במחנות הריכוז, משום שההוראה הגיעה ישירות ממטהו של היטלר, וכך גם לגבי "המתות החסד", שהיו חלק ממדיניות רשמית. פעילותו העיקרית עסקה במה שכינה "המתות שרירותיות", מצידם של קצינים נאציים. על כך מתח עליו היינץ הֶנֵה (Heinz Höhne), היסטוריון גרמני, ביקורת חריפה בספרו Der Orden unter dem Totenkopf: Die Geschichte der SS, בו הוא טען כי מורגן נלחם בשחיתות פנימית בלבד, ולא ניסה לערער או להילחם במכונת ההשמדה עצמה.
אריה אורני
אריה אורני (פיכמן) (1920 - 29 ביולי 1954) היה מצנחני היישוב.
ביוגרפיה
אורני איש תנועת "דרור" נולד בחוטין, רומניה, עלה ארצה. עם התארגנות צנחני היישוב היה בין המתנדבים ובין אלה שעברו את כל תהליכי המיון והאימונים.
בלילה שבין 30 בספטמבר ובין 1 באוקטובר 1943 יצאו עם חברו הטוב אריה (ליובה) גוקובסקי (יהודה אחישר) לטיסה שאמורה הייתה להצניח אותם בנקודה במרחק 60 קילומטרים מבוקרשט. משימתם הייתה להפיץ כרוזים בקו טימישוארה-בוקרשט, לבדוק את תגובות המערך הנ"מ הרומני ולהעריך את קיבולת התנועה על הדנובה. מטוסם נקלע לאש נ"מ חזקה והצניח אותם בסמוך לבוקרשט.הם נלכדו על ידי הז'נדרמריה הכפרית, לבושים במדי צבא בריטיים, לא היו מזוינים והציגו את עצמם בשמות "יוסף חנני" ו"גדעון יעקבסון", מבלי לגלות לשוביהם שהם יודעים רומנית. השניים נחקרו, אך לא עונו, והם רמזו לחוקריהם, רמז שהועבר ליון אנטונסקו, שעתידהּ של רומניה תלוי ביחס שיינתן ליהודיה.
הידיעה על לכידת הצנחנים הגיעה לשגריר הגרמני וממנו להרמן גרינג. הגסטפו נכנס לעניין ודרש את הסגרתם לידיו, אך אנטונסקו סירב. הלחצים הגרמניים נמשכו ולבסוף הסכימו הרומנים לשלוח ביום 9 באוקטובר 1943 את המכונה "גדעון יעקבסון", בליווי קצינים רומנים, לחקירה בגרמניה. אחרי שהוחזר "גדעון יעקבסון" לרומניה התברר מדו"ח החקירה שהוא לא חידש שום דבר בחקירה הגרמנית. שני השבוים נפגשו מחדש (לאחר כמה שבועות בבתי חולים) במחנה השבויים ושוחררו משביים, יחד עם יתר שבויי בעלות הברית, בימים 2 ו-3 בספטמבר 1944.
ב-29 ביולי 1954, בעצרת זיכרון לצנחנים שלא שבו, שנערכה בקיבוץ מעגן, נפל לתוך הקהל אווירון קל, במה שנודע כאסון מעגן, ובין 17 ההרוגים היו גם אריה פיכמן.
איחוד קוריאה
ממוזער|שמאל|220px|דגל האיחוד הקוריאני המוצע. במרכזו מצוירת מפת [[קוריאה כמדינה אחת.
(הדגל שימש את נבחרת קוריאה המאוחדת באולימפיאדת פיונגצ'אנג (2018)).]] איחוד קוריאה (בקוריאנית: 한국의 통일) הוא עתיד אפשרי של איחוד מדיני של שתי המדינות בחצי האי הקוריאני, קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית לכדי מדינה אחת.
רקע
התקדמות משמעותית בדרך לאיחוד התרחשה ב-15 ביוני 2000 בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית. בתאריך זה נערכה ועידת פסגה בהשתתפות מנהיגי שתי המדינות – המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג איל ונשיא קוריאה הדרומית קים דה-ג'ונג. בתום הוועידה חתמו השניים על "הצהרת איחוד הצפון והדרום" (남북 공동선언), בה הם מצהירים כי הם מחויבים לעשות מאמצים כדי להגיע לפתרון הוגן בו יאוחדו שתי המדינות. עם זאת, משמעותה של ההצהרה היא דיפלומטית בלבד, ובפועל לא נעשו מאז מאמצים גדולים במיוחד לבצע את האמור בה.
התקדמות נוספות משמעותית התרחשה ב-27 באפריל 2018, עת שנערכה במסגרת הפסגה הבין-קוריאנית פגישה היסטורית בין קים ג'ונג-און מנהיג צפון קוריאה ונשיא דרום קוריאה מון ג'יאה-אין. הפגישה נערכה בשטח הגבול שבין שתי המדינות, והשניים אף חצו את הגבול לשני הצדדים. השניים חתמו על הצהרת פנמונג'ום, ובה התחייבות לפרוז חצי האי מנשק גרעיני, הפיכת הגבול ל"אזור שלום", וקידום שיחות עם ארצות הברית וסין, ובכך חל מפנה ביחסי קוריאה הדרומית-קוריאה הצפונית.
במסמך ההבנות שנחתם בפסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור (2018), אשררה קוריאה הצפונית את הצהרת פנמונג'ום, והתחייבה (עם ארצות הברית) להשקיע מאמצים בכינון משטר שלום יציב ובר-קיימא בחצי האי הקוריאני, ולפעול למען פירוק מלא של חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני.
תודעת איחוד שתי הקוריאות
בתודעת העם הקוריאני, הן החיים בצפון והן בדרום, הם כולם בני עם אחד שאמור לחיות במדינה אחת. איחוד שתי המדינות הוא תרחיש אפשרי אך מימושו כרוך בקשיים רבים ומגוונים.
כלכלי
הבעיה המרכזית מבחינתה של קוריאה הדרומית היא כלכלית. איחוד מדיני עם צפון קוריאה הענייה יחסית אליה עשוי לגרום נזק קשה מאוד לכלכלתה היציבה והמבוססת. התוצר המקומי הגולמי של קוריאה הדרומית עומד כיום על כ-37,900 דולר אמריקאי לנפש, בעוד התמ"ג לנפש של צפון קוריאה מוערך ב-1,700 דולר אמריקאי לנפש בלבד. בצפון ישנם לערך כחצי ממספר תושבי הדרום. בשל ההפרש האדיר, איחוד הכלכלות יוריד באחת את התוצר לנפש בדרום בכ-32% וכלכלתה של תושבי קוריאה הדרומית תיפגע משמעותית, בעוד שתושבי צפון קוריאה יישענו על תמיכה כספית וסיוע הומניטרי מקוריאה הדרומית. אחת האפשרויות שהוצעו בעבר היא איחוד הדרגתי, ובו האיחוד המדיני יקרה בשלב הראשון ואילו האיחוד המוניטרי בין שתי המדינות יתבצע רק לאחר שכלכלת צפון קוריאה תתבסס ולא תזדקק לעזרת הדרום. צפון קוריאה נחשבת למדינה עם מדד נמוך מאוד של פיתוח לנפש, קוריאה הדרומית נמצאת במקום ה-12 ונחשבת לאחת המדינות המפותחות באסיה.
פני השטח של חצי האי הקוריאני הרריים ומרבית השטחים אינם מתאימים לחקלאות. מרבית המזון בקוריאה הדרומית מיובא ממדינות שכנות. האוכלוסייה הצפון קוריאנית סובלת מרעב באזורים מסוימים. בשנים מסוימות מתו מאות אלפים בצפון קוריאה כתוצאה ממחסור במוצרי מזון בסיסיים. הודות לכלכלתה המשגשגת של קוריאה הדרומית, מתאפשר ייבוא מסודר של מוצרי מזון מכל הסוגים, בעיקר מיפן ומהרפובליקה העממית של סין.
תרבותי
קיים קושי תרבותי גדול באיחוד שתי המדינות. הפערים החברתיים והתרבותיים גדולים. בעוד שבצפון קוריאה הזמן קפא על שמריו, קוריאה הדרומית נמנית עם אחת המדינות המתקדמות בעולם מבחינה טכנולוגית. מספר המחוברים האישיים לסלולרי ופס רחב הוא מגבוהים בעולם. בצפון קוריאה החיבור לאינטרנט מוגבל למערכת אינטרנטית פנימית ועריקים שמגיעים מהצפון לדרום נדרשים לעבור קורסים מיוחדים כדי לרכוש ידע בסיסי בחיים במאה ה-21. לצפון קוריאנים קושי עצום בהשתלבות כיחידים, וקיים קושי גדול להתרגל מחיים במדינה דיקטטורית בעלת תכתיב שלטוני הדוק ואחיד, לאורח חיים של שפע ומבחר אפשרויות. כל אלה מעלים חשש גדול מאוד מצד הדרום קוריאנים לשילובם בחברה, וקוריאה הדרומית תידרש להשקיע סכומי עתק בבניית מערכת חינוך חדשה, ושיפור ההשכלה הגבוה ובצוותי חשיבה כיצד יש לערוך שינויים בשיטה החינוכית כולה שתתאים לקוריאה המודרנית, וגם לצפון הקוריאנים ועוד. בעוד שמאז שנות החמישים קוריאה הדרומית נפתחה בהדרגה למערב ושילבה את תרבותו בתרבות הקוריאנית, התרבות בקוריאה הצפונית עוצבה במידה רבה על ידי שושלת קים ומהמסורות הקוריאנית.
סוגיה נוספת שמונעת מצפון קוריאה להתניע את תהליך האיחוד של קוריאה היא צורת השלטון. לא סביר שקוריאה הדרומית תיאות לעבור במהירות משיטת הממשל הדמוקרטית הנהוגה בה כיום לצורת השלטון הצפון קוריאנית. השלטון בצפון קוריאה שמאפייניו הם דיקטטורה טוטליטרית קורפורטיבית, אינו פתוח כלל לצורת החשיבה הדמוקרטית. קוריאה הדרומית חוששת שחוסר בשלותם של הצפון קוריאנים למשטר ומסורת דמוקרטית (שאף היא חדשה בדרום, וקיימת רק מ-1988), תוביל לקריסתה בשל השינוי הדמוגרפי שכרוך בזה. צמיחתה של חשיבה דמוקרטית בתרבות מצריכה זמן, ויהיה קושי עצום לשלב מדינה שהשתחררה מדיקטטורה טוטליטרית, למדינה שדמוקרטית כבר יותר משלושים שנה.
קשיים תרבותיים נוספים ישנם גם בכך שמרכיבי תרבות רבים שנחשבים קוריאניים בדרום קוריאה, הם למעשה קוריאניזציה של תרבות מערבית, בכך נכללת תרבות ה-קי-פופ כפי שמיוצגת במוזיקה, בהופעה, בטלוויזיה ובקולנוע, ובכך שונה בתכלית מהזרם התרבותי הקוריאני המסורתי, וכן גם המרכיבים הדתיים (נצרות, בודהיזם שאמניזם) שקיימים בשפע בדרום ונעלמו בצפון.
כל אלה יוצרים חשש שישנם פערים חברתיים עמוקים מאוד, ושילובם של 25 מיליון אנשים הוא אתגר מערכתי לקוריאה הדרומית.
זהות לאומית
איחוד קוריאה, היא תקווה לאומית חשובה במדינה ובעלת ערך. בשל שישים שנה של ניתוק נוצרו גם פערים מבחינת זהות, קוריאה הדרומית נתפסת כאויב של הצפון, וככאלה שבגדו במולדת ונכנעו לכוחות אימפריליסטים. והצפון נתפס בעיני הדרום כדיקטטורה תוקפנית ומסוכנת שמאיימת על שלומה. הנתק והעוינות רב השנים, והעובדה שקוריאה הצפונית מדינה כה מסוגרת, הובילה את הדרום קוריאנים לניתוק רגשי ממצבם של אזרחי הצפון. סיפורי הדיכוי של המשטר מגיעים לאוזניהם, אך הם חיים בחשש מתמיד גם מנפילת המשטר ותסריטים של נהירה המונית לדרום, ואף קריסה חברתית וכלכלית אם הרשויות בדרום יכשלו בשילובם, או יבנו מערכת קליטה לא מספיק יעילה, במיוחד אם המשטר יקרוס באופן פתאומי.
הקוריאנים הדרומיים חיים בתחושות מעורבות כלפי הצפון, ישנו טיפוח של חלום האיחוד, והזדהות עם סבלם של אזרחי הצפון, אך גם פחד ושנאה עמוקים כלפי הממשל הצפוני וקושי גדול לרצות לבוא לעזרת מי שמאיים בנשק גרעיני.
השלטון הדיקטטורי של צפון קוריאה חושש לאבד מכוחו. השלטון הכשיל ביוזמתו מהלכים בדרך לאיחוד. השלטון הצפון קוריאני מודאג מהפוטנציאל לאי יציבות פוליטית וחברתית כתוצאה מהשפעות חיצוניות.
מאמץ למציאת פתרונות
ממשלת קוריאה הדרומית משקיעה רבות בגיוס צוותי חשיבה ובגיוס אנשי מקצוע מתחומים רבים כדי לנסות לטוות תוכנית מתאימה לאיחוד. סכום הפרויקטים נאמד בקרוב לטריליון וחצי דולר. בנוסף לפתרונות במדינה, נבחנים מודלים שונים מהעבר בהם הייתה בעיה דומה של שילוב אוכלוסיות: מקרה איחוד גרמניה בשנות התשעים הוא המודל הבולט, אך המודל מנחה באופן חלקי בלבד, כי במקרה של גרמניה הפערים התרבותיים והפערים ברמת הפיתוח היו קטנים בהרבה, ורמת הניתוק של גרמניה המזרחית מהמערבית היה גם הוא קטן יותר. מודל נוסף שנבחן הוא שילוב הגולים בעת הקמת המדינה ותוכנית כור ההיתוך של בן-גוריון. בקוריאה הדרומית נבחנות כמה מהגישות שנקטה ישראל באותה תקופה, אך גם במקרה הזה הוא יכול לספק להם ידע מוגבל.
טנהא
טַנְהַא בשפת הפאלי היא תשוקה או צמא נפשי.
כאשר מדברים בבודהיזם על תשוקה, מתכוונים לניסיון למצוא סיפוק בדברים חולפים.
גאוטמה בודהה בארבע האמיתות האצילות לימד כי:
התשוקה השלילית ביותר היא זו ההופכת לרכושנות, הרצון להיות בעלים של חפצים אינו בריא לדעתו של הבודהה.
סילוק הצורך הנפשי הזה היא מטרתו של הבודהיזם, ומי שיצליח להתגבר על הטנהא יוכל להגיע אל האושר.
הדרך המובילה לסיומו של הסבל ידועה כ"הדרך המתומנת הנאצלת" וכוללת הבנה נכונה, חשיבה נכונה, דיבור נכון, עשייה נכונה, סגנון חיים נכון, מאמץ נכון, מודעות נכונה והתבוננות נכונה.
ישנה גם השתוקקות חיובית, זו ההשתוקקות להארה והיא נקראת "צ'אנדה" אם כי גם התשוקה לידע צריכה להיות מבוקרת.
להבדיל מפילוסופיות אחרות, הבודהיזם לא דורש מהאדם לסגף עצמו או להימנע מעונג, ולכן גם השואפים להארה יכולים להינשא, לגדל ילדים ולעבוד. מותר להם לרצות עונג פיזי, לחגוג וליהנות מחייהם.
אחת התשוקות ההרסניות ביותר לדעתו של בודהה היא התשוקה להיות צודק תמיד.
טלאס
Tlass
דוד בוארון
קריירה
דוד בוארון התחיל בקבוצת הנוער והבוגרים של הפועל שדה עוזיהו בליגה ג'. בגיל 17 עבר לקבוצת הפועל אשדוד ששיחקה בליגה הארצית וערך את הופעת הבכורה מול הפועל טירת כרמל. בוארון שיחק שנתיים בהפועל אשדוד, בעונת הבכורה ירד איתה לליגה א' והמשיך עוד עונה.
בעונת 1980–1981 הצטרף לקבוצת מכבי יבנה ששיחקה בליגה הארצית. ביבנה בוארון היה שחקן הרכב והעפיל עימה לליגה הלאומית בסיום עונת 1981–1982. בעונת 1984–1985 זכה עם מכבי יבנה בגביע הטוטו. בסך הכל שיחק בוארון ביבנה 9 עונות ברציפות, מהן 4 בליגה הארצית ו-5 עונות בליגה הלאומית. לזכותו בישולים ושערים רבים שהבקיע מעמדת המגן.
בעונת 1989–1990 עזב בוארון את מכבי יבנה והצטרף לקבוצת מכבי עירוני אשדוד מליגה א' דרום, איתה העפיל בסיום העונה לליגה הארצית דרך משחקני המבחן. בעונה שלאחר מכן שבר את רגלו במהלך משחק באמצע העונה, פציעה שגרמה לו לפרוש ממשחק.
תארים כשחקן
גביע הטוטו
אינסיידאוט
אינסיידאוט (באנגלית: Insideout) היה הרכב יורודאנס ישראלי שנוסד בשנת 1994 ואשר נחשב להרכב היורו דאנס הישראלי הראשון.
היסטוריה
ההרכב נוסד בשנת 1994 על ידי תומר גלט ואלון לוין, שני תלמידי תיכון בני 16 מגבעתיים אשר למדו באותה הכיתה. במהלך 1994 הוציא ההרכב את השיר "Dance" בשיתוף פעולה עם הזמרת דידי תחת חברת התקליטים "פונוקול". השיר הפך במהרה ללהיט מקומי כאשר זכה להצלחה רבה יחסית במצעדים בישראל ואף בספרד.
במהלך 1995 ו-1996 ההרכב שוחרר לשווקים סינגלים נוספים עם הזמרת דיקלה שחר שזכו גם כן להצלחה רבה במצעד הישראלי - השיר "Lover", השיר "" (חידוש לקלאסיקה של הרכב ה"שרילז") והשיר "One Last Thing".
ההצלחה לה זכה ההרכב בישראל עוררה עניין בהרכב ברחבי העולם באותה, כאשר חלק משירי ההרכב החלו להיכלל באלבומי אוסף בינלאומיים של להיטים עכשוויים מאותה התקופה.
במחצית השנייה של שנות ה-90 חבר הלהקה אלון לוין החליט לעזוב את ההרכב ותומר ודיקלה המשיכו להופיע כצמד.
ב-1996 ההרכב שחרר מאשאפ מיוחד - ביצוע בעברית לשיר "Let's Get Wild" של הזמרת הישראלית שרי יחד עם קטע מתוך השיר "בוא לריו" שביצעה בעברית הזמרת יהודית רביץ.
בשנת 1997, ההרכב הוציא גרסת כיסוי מיוחדת - ללהיט "Ecuador" במקור של המפיק סאש! הביצוע כלל ווקל חדש ואושר על ידי המפיק בעצמו.
במהלך הקלטות האלבום החליטו חברי הצמד על פירוקו והאלבום המלא של ההרכב מעולם לא יצא.
ישראל פנקס
ישראל פנקס (נולד ב-28 בינואר 1935) הוא משורר עברי, חתן פרס ישראל לשירה תשס"ה (2005).
ביוגרפיה
ישראל (אנטון) פנקס נולד בסופיה, בולגריה, בשנת 1935, לדורה ולד"ר דניאל פנקס. אביו שהיה בן למשפחת מוזיקאים, נפטר כשפנקס היה בן 6. ב-1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, עלה לארץ ישראל עם אמו, ואת שלוש שנותיו הראשונות עשה בכפר הנוער בן שמן, שבו שהה גם אחיו. מ-1947 מתגורר בתל אביב. בשנת 1948 נהרג אחיו במלחמת העצמאות.
בין השנים 1954–1956 שירת בצה"ל, בין היתר ככתב צבאי. אחרי שחרורו עבד בתרגום ובעריכה בהוצאות הספרים "ספריית פועלים" ו"עם עובד". בנוסף תרגם מחזות לתיאטרון "האהל", ושימש כעורך לילה בסוכנות הידיעות "יונייטד פרס".
במקביל לעבודתו הספרותית היה פנקס מנהלן של שתי גלריות אמנות בתל אביב, השתלם בלונדון ובפריז ושימש כיועץ מומחה לאמנות המאה ה-20 באירופה ובארצות הברית. מ-1985 התגורר לצורך זה, לסירוגין, בפריז, בניו יורק ובתל אביב.
פנקס נשוי ואב לשתי בנות.
יצירתו
שיריו הראשונים החלו להתפרסם בעיתונות הספרותית החל משנת 1951. ב-1961 הופיע ספר שיריו הראשון, "ארבעה עשר שירים" (הוצאת עכשיו) ולאחריו פורסמו הספרים: "ארוחת ערב בפרארה ושירים אחרים" (ידיד למחבר, 1965); "אל קו המשוה" (הקיבוץ המאוחד, 1975); "בתוך הבית" (הקיבוץ המאוחד, 1978); "הרצאה על הזמן" (הקיבוץ המאוחד, 1991); "גנאלוגיה" (אבן חושן, 1997); "בים העתיק שלנו" (אבן חושן, 1999); "אנטנות וחיישנים, 99 פרגמנטים" (אבן חושן, 2008); ו"היסח הדעת הכרחי לשיווי המשקל בעולם: שני שירים", (אבן חושן, 2010; קובץ מיוחד לציון יום הולדתו ה-75 של פנקס). כן פורסם מבחר משיריו בצרפתית, בספרו Discours sur le temps: choix de poémes (l'Escampette, 1997). שיריו תורגמו לשפות רבות וזכו לעיבודים מוזיקליים של מלחינים ישראלים.
בדברי השופטים שהעניקו לו את פרס ישראל בשנת 2005 נכתב, בין היתר:
לשונה של שירה זו זהירה ומאופקת. לעיתים קרובות נוקט המשורר בגוף ראשון רבים ("אנחנו") ונמנע מן השימוש ב"אני", שיכול להישמע כתובענות או כבקשה לתשומת לב. זהו "אנחנו" שקט, מתבונן, לא קולקטיבי, המאפשר ריבוי קולות ונקודות ראות. לאורך כל שירתו נע פנקס בין מגוון הקולות, מתקרב ומתרחק מהכללי לפרטי ובוחן בכל פעם פרספקטיבות חדשות.
פרנה (מדינה)
פרנה (פורטוגזית: Paraná) היא אחת ממדינות ברזיל. פרנה נמצאת בחלקה הדרומי של המדינה, וגובלת בפרגוואי ובארגנטינה.
הערים העיקריות בפרנה הן: אומוארמה, גוארפואבה, לונדרינה, מרינגה, פרנגואה, פוז דו איגואסו, פונטה גרוסה, קוריטיבה וסאו ז'וזה דוס פיניאיס.
היסטוריה
ההתיישבות האירופית בפרנה החלה במהלך המאה ה-16 והייתה בעיקר בחופי המדינה. בעבר הייתה פרנה חלק ממדינת סאו פאולו, אך הופרדה ממנה בשנת 1853, כעונש על תמיכתה המאוחרת בהתקוממות שאירעה ב-1842. בשנים שלאחר מכן התרחבה ההתיישבות בצפון המדינה.
האירופים מהווים כ-75 אחוז מהאוכלוסייה. קבוצות גדולות של ממהגרים אירופים החלו להגיע לפרנה בסוף המאה ה-19, לרוב מפורטוגל, פולין, איטליה, גרמניה ואוקראינה.
פיקוח חברתי
איכות החיים בפרנה היא מהגבוהות שבמדינות ברזיל (מדורגת רביעית על פי מדד הפיתוח האנושי). באופן יחסי לשאר מדינות ברזיל, אחוזי הפשיעה בפרנה נמוכים יותר. כמו כן, ניתנת תשומת לב מיוחדת לבריאות ולחינוך.
בשנת 2001, עם בחירתו של המושל רוברטו רקיאאו, החלה פרנה בתוכנית חינוכית גדולה בשם "פרנה דיגיטל". במסגרת התוכנית, הוקמו כ-5,000 מעבדות מחשבים המתבססות על מערכת ההפעלה גנו/לינוקס, שמשמשות את כלל תלמידי המדינה.
אבלון (משחק קופסה)
אבלון (באנגלית: Abalone) הוא משחק לוח אסטרטגי מופשט לשני שחקנים שתוכנן על ידי מישל ללט ולורנט לוי בשנת 1987. השחקנים מיוצגים על ידי גולות שחורות וגולות לבנות על לוח משושה. מטרת השחקנים היא במטרה לדחוף שש מגולות היריב מחוץ ללוח.
אבלון יצא לשוק בשנת 1990 ומכר יותר מ-4.5 מיליון יחידות. באותה שנה קיבל את אחד הפרסים הראשונים של Mensa Select בניו יורק. כיום הוא נמכר ביותר משלושים מדינות.
חוקי המשחק
הלוח מורכב מ־61 חללים עגולים המסודרים במשושה. לכל שחקן 14 גולות שמונחות בחללים ומסודרים בתחילה כמוצג להלן, בתמונה השמאלית. השחקנים מקדמים את הגולות שלהם, כש"השחקן השחור" מתחיל לשחק ראשון. כל שחקן בתורו דוחף קו ישר של גולות (עד שלוש גולות באותו צבע) כפי שיתואר בהמשך. שחקן יכול לדחוף את הגולות של היריב שנמצאות בחללים אחרים בעזרת דחיפת הגולות שלו בלבד. זה מתאפשר רק אם מספר הגולות הדוחפות גדול ממספר הגולות הנדחפות (שלוש גולות יכולות לדחוף גולה אחת או שתיים, שתי גולות יכולות לדחוף גולה אחת). יש לדחוף את הגולות לחלל ריק או לדחוף אותן מהלוח. המנצח הוא השחקן הראשון שדחף שש גולות של היריב מקצה הלוח.
אסטרטגיה
בפורומים של קהילות Abalone נמצא כי בדרך כלל האסטרטגיות הבאות יעבדו:
אליפות אבלון
תחרויות במשחק מתקיימות באולימפיאדת משחקי מיומנות מחשבתית מאז 1997. להלן רשימת הזוכים:
הקומדיה היוונית החדשה של מנאנדרוס
הקומדיה היוונית החדשה של מנאנדרוס היא תקופה בהתפתחות הקומדיה היוונית. הקומדיה היוונית התחלקה לשלוש תקופות, הקומדיה היוונית העתיקה, הקומדיה היוונית התיכונית והקומדיה היוונית החדשה. התשתית של הקומדיות בימינו נותרה זהה לקומדיה החדשה. הקומדיה הופכת ל"קומדיה בורגנית" אשר הקהל המגיע אליה נתפס בתקופות מאוחרת יותר כבורגני.
פאבל באקין
פאבל ניקולאייביץ' באקין (נולד ב-1903 בדנייפרופטרובסק) היה ראש מערך הגולאג (רשמית, המינהל הראשי למחנות עבודה לתיקון ומושבות) של משרד הפנים של ברית המועצות בשנים 1956–1958.
ביוגרפיה
הוא נולד בדנייפרופטרובסק, שבאוקראינה. הצטרף למפלגה הבולשביקית בשנת 1930. בשנים 1916–1931 היה מנעולן וכבאי בדנייפרופטרובסק.
בשנים 1931–1932 למד בבית הספר הגבוה של תנועת האיגודים של המועצה המרכזית לאיגודים מקצועיים במוסקבה. בשנים 1932–1937 עבד בוועד המרכזי של איגוד העובדים בתעשייה המטלורגית. בין השנים 1938–1939 היה סגן מזכיר ועדת המפלגה של הקומיסריון העממי לתעשייה הכבדה של ברית המועצות.
בשנים 1939–1941 - מזכיר ועדת המפלגה לענייני תעשייה כבדה, במקביל בשנים 1941–1942, הוא היה המזכיר השלישי של הוועדה המחוזית במוסקבה.
בשנים 1942–1953 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של מועצת מחוז מולטוב במוסקבה. בשנים 1953–1956 – כראש משרד הלוגיסטיקה של מועצת מחוז מולוטוב במוסקבה.
מ-4 באפריל 1956 עד 31 במרץ 1958, שימש כראש המינהל הראשי של מחנות עבודה בכפייה ומושבות של משרד הפנים ברית המועצות (גולאג).
פרש ב-1 במאי 1958 עקב מחלה.
אלברכט, נסיך טורן וטקסיס השמיני
אלברכט, נסיך טורן וטקסיס השמיני (בגרמנית: Albrecht Maria Joseph VIII Fürst von Thurn und Taxis; 8 במאי 1867- 22 בינואר 1952) היה נסיך טורן וטקסיס השמיני מ-2 ביוני 1885 עד מותו ב-22 בינואר 1952.
ביוגרפיה
אלברכט נולד ב-8 במאי 1867 ברגנסבורג, והיה בנם הצעיר של מקסימיליאן אנטון, נסיך הכתר של טורן וטקסיס והלנה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ולודוביקה, נסיכת בוואריה. אביו נפטר כשהיה בן פחות מחודשיים, והוא גדל אצל אמו. בשנת 1871 מת סבו של אלברט, מקסימיליאן קרל, נסיך טורן וטקסיס השישי, ואחיו הגדול מקסימיליאן מריה, נסיך טורן וטקסיס השביעי ירש את תאריו. מקסמיליאן נפטר ב-2 ביוני 1885, ואלברט ירש את תאריו, תוך שאמו שימשה כעוצרת עד יום הולדתו ה-21 בשנת 1888. ב-8 במאי 1889 הוא קיבל את התואר דוכס ורת ודונאשטאוף מלואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה, וב-30 בנובמבר 1889 הוא קיבל את תואר אביר מסדר גיזת הזהב האוסטרי.
ב-22 בינואר 1952 מת אלברט ברגנסבורג, שם הוא נקבר עם אשתו בקפלת התפילה של מנזר סנט אמראם, ובנו פרנץ יוזף, נסיך טורן וטקסיס התשיעי ירש את תאריו.
משפחתו
ב-15 ביולי 1890 התחתן אלברכט בבודפשט עם מרגרטה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של יוזף קרל, ארכידוכס אוסטריה וקלוטילדה, נסיכת סקסוניה-קובורג-גותה, ממנה נולדו לו שמונה ילדים: