cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בתיה מלכא
ביוגרפיה
ב-2013 נרכש פסלה "צבר" על ידי משכן הכנסת, והוא מוצג בבניין הוועדות. רכישת העבודה נעשתה בהתאם להמלצה של אוצרת הפרויקט, שלומית באומן, ושל ועדה ציבורית שהקימה הכנסת לצורך כך. בהמשך לפסל הצבר יצרה מלכא גם את הפסל "הסנה הבוער", עבור הביאנלה השמינית לקרמיקה ישראלית במוזיאון ארץ ישראל, פסל העשוי מ-100 יציקות קרמיות שהורכבו במשך כשנה. פסל זה מבטא את משבר הזהות ופיצול האישיות של בני ישראל במאה ה-21 : באמצעות חומר קרמי, אסתטיקה גבוהה, חיתוכים קרים, גימור מבריק והרבה זהב נוצר דימוי של הסנה הבוער העכשווי: צמח בעל קומפוזיציה דינמית ומלאת תנועה הרוצה לבעור אך נותר קפוא במקומו ונראה אבוד, מבולבל, דבוק לעצמו, משוכפל, מפוצל וכאוטי, נוצץ מבחוץ וריק מבפנים ומבטא את ישראל השסועה והמפולגת.
מאיר צבי ברגמן
ביוגרפיה
נולד בירושלים בין החומות לרב משה ברגמן ולאלטא ליבא רייזיל, בתו של רבי יונה זאב הרשלר. הוא דור שביעי בירושלים, נצר לרב אליעזר ברגמן ולרב אברהם שאג-צוובנר.
בתיה מלכא
ביוגרפיה
בסדרת עבודות נוספת הנקראת "Taxidermy" יצרה מלכא יציקות של מסיכת האב"כ שלה אשר חבשה בגיל 9 במהלך מלחמת המפרץ הראשונה. בסדרה זו יצרה יציקות של המסכה שלה ובכך משמרת את עוצמת החוויה והאימה של ילדות בצל המלחמה, מעין סוג של פחלוץ הזיכרון. הסדרה נקראת טקסי-דרמי מלשון טקסידרמיה (אמנות פחלוץ חיות לצורך תצוגה). בכל מסיכה יש חיה אחרת וקישוט פרחים דקורטיבי האופייניים למלכא בכדי לייפות את המציאות ולהקטין את עוצמת הדימוי והקונוטציה השלילית. כל המסכות מודבקות על עץ אלון חתוך בעיצוב הקלאסי והידוע של בסיס לפוחלצי חיות.
מאיר צבי ברגמן
ביוגרפיה
הרב ברגמן התייתם מאמו שחלתה בטיפוס בהיותו בן שבע. אחיו, נחום, נרצח בכ"ו אלול תרצ"ד, בפיגוע דריסה בבית לחם. בשנות ה-50 התיישב אביו במירון, והיה בין מקימי ישיבת בני עקיבא במקום. בשנת ה'תשכ"ה עבר אביו להתגורר בבני ברק והקים בה את ישיבת רשב"י.
בתיה מלכא
ביוגרפיה
בשנת 2014 החליטה לצמצם את פעילותה בסטודיו, ובשנים הבאות סגרה את הסטודיו והחלה ליצור יצירות בטכניקות מעורבות אשר לא מגבילות אותה בתבניות, חומרי יציקה או שריפות בתנורים. ביצירותיה מהשנים האחרונות (2017-2022) ניתן לראות טכניקות של רדי-מייד מעורב עם חומרים קרמיים והמשכיות של אותה שפה עיצובית המאפיינת את יצירותיה.
מאיר צבי ברגמן
ביוגרפיה
בשנת תש"א למד למשך שנה בישיבה קטנה שבשכונת מקור חיים בראשות רבי משה טיקוצינסקי, לימים משגיח ישיבת סלבודקה. לאחר מכן בגיל 11 החל ללמוד בישיבת תפארת ציון אצל הרב מיכל יהודה ליפקוביץ.
בתיה מלכא
ביוגרפיה
בשנת 2022 הציגה תערוכה זוגית בשם "סיזיפוס" עם האמנית חנאן אבו חוסיין בגלריה בית בנימיני.
מאיר צבי ברגמן
ביוגרפיה
במהלך לימודיו התאכסן במשך כשנתיים בביתו של ה"חזון איש" שלמד אתו. במהלך תקופה זו היה שליחו של רבי שלמה גולדמן אדמו"ר חסידות זוועהיל אל החזון איש, בעניין פולמוס השבת ביפן וקו התאריך ההלכתי. בספר פאר הדור חלק ד' עמוד כ"ג מעיד מחבר הספר הרב שלמה כהן שהחזון איש נהג לזרזו בלימודים בלשון זו: "למד, למד, הדור מצפה לך".
בתיה מלכא
ביוגרפיה
במקביל ליצירה, הצטרפה מלכא לעבודה בהנהלת רשת דרכא ("הדרך" בשפה הארמית), עמותה המפעילה רשת בתי ספר על יסודיים במטרה לחזק את בתי הספר בפריפריה בישראל.
מאיר צבי ברגמן
ביוגרפיה
לאחר מכן למד בישיבת לומז'ה שבפתח תקווה אצל הרב ראובן כץ, המשגיח הרב אליהו דושניצר והרב אלעזר מנחם מן שך - שמאוחר יותר היה לחותנו. בישיבת לומז'ה למד בחברותא עם ידידו הרב חיים קנייבסקי.
בתיה מלכא
ביוגרפיה
כיום מתגוררת במרכז הארץ, נשואה לצלם ערן תורג'מן, ולהם שני ילדים. אחייניתו של האלוף במילואים עמוס מלכא.
מאיר צבי ברגמן
ביוגרפיה
בח' בסיוון ה'תשי"א נשא את דבורה, בתו של הרב שך. את הקידושין סידר קרוב המשפחה, הרב איסר זלמן מלצר. השדכן היה החזון איש. לאחר נישואיו למד בכולל חזון איש, בחברותא עם הרב יעקב ישראל קניבסקי, עם ידידו מישיבת לומז'ה הרב גדליה נדל ועם הרב חיים קניבסקי. הרב ברגמן שימש כשליח ציבור בימים הנוראים אצל החזון איש, ולאחר פטירתו בהיכל כולל חזון איש. לימים ביקשו הרב יעקב ישראל קנייבסקי לשמש בתפקיד זה בישיבת בית מאיר.
לימד בישיבת קלצק-רחובות (ישיבת הדרום) בה כיהן קודם לכן חמיו הרב שך.
לאחר 4 שנים בהם לא נסע לחו"ל, בחודש סיון תשפ"ג יצא למסע חיזוק והוקרה לעמלי התורה בארצות הברית, עם הגיע נפטר בנו הרב עזריאל ובפסק דין מיוחד הורו רבני לייקווד שימשיך במסעו.
עמדותיו
בערב פסח בשנת תשס"ג מונה לכהן כחבר במועצת גדולי התורה של דגל התורה יחד עם הרב שמואל אויערבאך והרב גרשון אדלשטיין. מאז החל לעסוק ולהביע את דעתו בעניינים ציבורים . בעת המחלוקת בציבור הליטאי הוא נמנע מליטול עמדה באופן אקטיבי, אך המשיך לתמוך במפלגת דגל התורה ובעיתון יתד נאמן.
לאחר פטירת הרב חיים קניבסקי הוצמד לו בבטאון דגל התורה יתד נאמן התואר "מרן".
שילוב (מסלול צבאי)
שילוב הוא מסלול גיוס מיוחד הכולל שירות צבאי מלא של שלוש שנים בצה"ל, ושנתיים לימוד בישיבה, עם אפשרות ללימודי המשך. התלמידים מתחילים בשנת הלימודים הראשונה מיד לאחר בית הספר ובסופה מתגייסים לשנה וחצי. לאחר שנה וחצי חוזרים התלמידים לעוד שנה בישיבה, ולאחריה משלימים עוד שנה וחצי בצבא. בניגוד לשירות במסגרת של ישיבות ההסדר התלמידים אינם משרתים במחלקות נפרדות, ויכולים להתגייס לכל יחידה בצה"ל.
מאיר צבי ברגמן
עמדותיו
עם פטירת הרב גרשון אדלשטיין הפך לאחד מבכירי הנהגת הציבור הליטאי.
שילוב (מסלול צבאי)
ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים, שנסגרה בתחילת ה'תשס"ט הייתה הישיבה הראשונה שפעלה במסלול זה. כיום ישיבה אחת פועלת במסלול זה, ישיבת מעלה גלבוע, השייכת אף היא לתנועת הקיבוץ הדתי.
מאיר צבי ברגמן
עמדותיו
בשיחותיו הוא נוהג להתייחס לנושאי השקפה העומדים על סדר יומה של היהדות החרדית, בהם הוא משמיע ממשנתו השמרנית של חמיו הרב שך, כגון בסוגיית עליית יהודים להר הבית , החזרת שטחים , וגיוס בני ישיבות. נחשב כבר-סמכא אצל גדולי תורה רבים כמייצג דעתו של הרב שך שמקובל בעולם הישיבות כאבי ההשקפה החרדית בדור המודרני, ומפעם לפעם נועצים בו ונעזרים בו בעדויותיו על הוראותיו ועמדותיו של הרב שך.
בבחירות 2020 בארצות הברית תמך בפומבי בנשיא דונלד טראמפ כיוון שהוא "טוב ליהודים". לאחר הפיגוע בעיר בני ברק ב-29 במרץ 2022 תקף את הקריאות שהופנו למגזר החרדי לעשות רישיון להחזקת נשק.
לאחר האסון בהילולת רבי שמעון בר יוחאי קרא לחשבון נפש נוקב בציבור החרדי, נוכח המחלוקות הרבות שיש בין איש לרעהו באומרו כי האסון הוא מידה כנגד מידה על כך "שאנו דוחפים אחד את השני".
עם כינונה של הממשלה בחודש כסליו ה'תשפ"ג פורסם בשמו מכתב לאחד מראשי הישיבות בחו"ל בו הוא מביע את דעתו בעניין חוק הגיוס כי יש "להשיב המצב לקדמותו, לכל הפחות כפי מה שהיה בחוק טל".
משפחתו
נשוי לדבורה, בתו של הרב אלעזר מנחם מן שך. לזוג תשעה ילדים, שמונה בנים ובת.
גיסיו הם, רבי ישראל צבי יאיר דנציגר האדמו"ר מאלכסנדר, ורבי יעקב גולדמן רב חסידות זוויהל בבני ברק אביו של רבי אליעזר גולדמן האדמו"ר מזוויעהל ארצות הברית.
ויקינג 2
ויקינג 2 (באנגלית: Viking 2) הייתה השנייה מבין שתי גשושיות שנשלחו למאדים על ידי נאס"א במסגרת תוכנית ויקינג. המשימה כללה מקפת ונחתת זהים לאלו של משימת ויקינג 1. נחתת ויקינג 2 פעלה על אדמת מאדים 1,281 ימי מאדים עד לכיבויה ב-11 באפריל 1980 בעקבות סיום הסוללות שלה. המקפת פעלה עד ל-25 ביולי 1978 ושלחה קרוב ל-16,000 תמונות מפני מאדים במהלך 706 הקפות סביבו.
משימה
ויקינג 2 שוגרה ב-9 בספטמבר 1975 על גבי משגר טיטן 3E בעל שלב קנטאור והחלה במסע בן 333 יום אל מאדים. מקפת ויקינג 2 החלה לשדר תמונות אל כדור הארץ לפני הכניסה למסלול ב-7 באוגוסט 1976. עם הכניסה למסלול החלה המקפת לצלם את אתרי הנחיתה המיועדים לנחתת. בעזרתם, ובעזרת תמונות מויקינג 1 נבחר אתר הנחיתה לנחתת. הנחתת התנתקה מהמקפת ב-3 בספטמבר 1976 ונחתה באותו יום ב-48.269°N, 134.01°W.
המקפת
משימתה הראשית של המקפת הסתיימה עם תחילת ההתקבצות העליונה ב-5 באוקטובר 1976. משימה נוספת החלה ב-14 בדצמבר 1976 בסיום ההתקבצות. ב-20 בדצמבר 1976 הפריגיאה הונמכה ל-778 ק"מ ונטיית המסלול הועלתה ל-80 מעלות. באוקטובר 1977 המקפת ביצעה יעפים קרובים על פני דימוס ירחו של מאדים, והפריגיאה הונמכה ל-300 ק"מ ב-23 באוקטובר. בעקבות דליפה במאגרי הגז של המקפת, שהיו מונעים בסופו של דבר את ניווטה, הוכנסה המקפת למסלול של 302 × 33,176 ק"מ. המקפת חדלה מלפעול ב-25 ביולי 1978 אחרי ששלחה קרוב ל-16,000 תצלומים ב-706 הקפות סביב מאדים.
הנחתת
קפסולת הנחתת הופרדה מהמקפת ב-3 בספטמבר 1976, 19:39:59 UT. בזמן הניתוק, הקפסולה נעה במהירת של כ-4 ק"מ בשנייה. לאחר ההפרדה, רקטות האטו את הקפסולה כדי שתחל בחדירה לאטמוספירה. כעבור מספר שעות, בגובה של כ-300 ק"מ, הקפסולה התאימה את עצמה כך שמגן החום יופנה מטה. מגן החום של הנחתת האט את הנחתת במהלך החדירה לאטמוספירה.
נחתת ויקינג 2 נגעה בקרקע מאדים כ-200 ק"מ ממכתש מי באזור בשם Utopia Planitia ב-48.269°N, 134.01°W. במהלך הנחיתה השתמשו רקטות הנחתת בכ-22 ק"ג של דלק. בעקבות זיהוי שגוי של רדאר הנחתת, שנבע מהשתקפות גבוהה מאוד מפני השטח, מנועי הנחתת המשיכו לפעול 0.4 שניות יותר משצריך. בעקבות כך כן הנחיתה נסדק ואבק כיסה את האזור. הנחתת נחתה כך שאחת מרגליה נחה על סלע ולכן נטתה בזווית של 8.2 מעלות. מיד עם הנחיתה החלו מצלמות הנחתת לצלם ולשלוח תמונות.
ניתוח אדמה
דוגמאות עפר שנאספו על ידי הנחתת דמו מאוד לעפר שמופק מיבוש לבה בזלתית. בעפר שנבדק היה שפע של צורן וברזל יחד עם כמויות משמעותיות של מגנזיום, אלומיניום, גופרית, סידן וטיטניום. נמצאו גם עקבות של סטרונציום ואיטריום. כמות האשלגן הייתה חמישית מהממוצע בקרום כדור הארץ. מספר כימיקלים נוספים שנתגלו כללו גופרית וכלור שדמו לשאריות אחרי התאדות מי ים. הגופרית הייתה מרוכזת יותר בקרום שמעל לאדמה מאשר בשכבות הקרקע התחתונות. ייתכן שהגופרית נפוצה כמו סולפטים של נתרן, מגנזיום, סידן או ברזל. סולפיד של ברזל שייתכן אף שהוא נפוץ. הרוברים ספיריט ואופרטוניטי מצאו שניהם סולפידים על מאדים. אופרטוניטי, שנחת על מאדים ב-2004 עם כלים מדעיים משוכללים יותר מנחתת הוויקינג, מצא סולפידים של מגנזיום וסידן במישור מרידיאני. עם שימוש בתוצאות המדידות הכימיות, מודלים מינרליים מציעים כי האדמה עשויה להיות ערבוב של כ-80% חרסית עשירה בברזל, 10% של מגנזיום גופרתי, 5% קרבונט ו-5% תחמוצת הברזל. מינרלים אלו הם תוצרי בליה נפוצים בסלעי יסוד. כל הדגימות שחוממו ב-GCMS נתנו מים. עם זאת, הדרך בה הדגימות טופלו מנעה מדידה מדויקת של כמות המים שהופקו, אך הכמות הייתה קרובה ל-1%. בדיקות באמצעות מגנטים שהיו על הנחתת הצביעו על כך שהאדמה היא בין 3 ל-7 אחוזים מגנטית במרכיביה לפי משקל. הכימיקלים המגנטיים יכולים להיות מגנטיט או מגהמיט. אלו יכולים להגיע מבליה של אבני בזלת. ניסויים שבוצעו על ידי הרובר ספיריט (נחת ב-2004) הצביעו על כך כי מגנטיט יכול להסביר את הטבע המגנטי של אדמה ואבק על מאדים. מגנטיט (חומר כהה מאוד) נמצא באדמה והחלק המגנטי ביותר בקרקע היה כהה אף הוא.
חיפוש אחר חיים
נחתת ויקינג 1 ביצעה מספר ניסויים על פני מאדים לבדיקת היתכנות קיום חיים בהווה ובעבר על המאדים. המעבדה הביולוגית של הנחתת שקלה 15.5 ק"ג וכללה שלוש מערכות שביצעו כל אחת ניסוי שונה: ניסוי שחרור פירוליטי (PR), ניסוי שחרור מסומן (LR) וניסוי תחלופת גז (GEX). בנוסף הנחתת נשאה ספקטרומטר כרומטוגרפי (GCMS) שמדד את הרכבן של תרכובות אורגניות באדמת מאדים. תוצאות הניסויים שביצעה הנחתת היו מפתיעים ומעניינים. ה-GCMS, ה-RP וה-GEX הציגו תוצאות שליליות לקיום חיים, אך ה-LR הציג תוצאות חיוביות. רוב המדענים מאמינים כיום כי התוצאה החיובית נבעה מתגובה כימית לא-אורגנית של האדמה. עם זאת, דעה זו עשויה להשתנות בעקבות גילוי קרח קרוב לפני הקרקע באזור הנחיתה של הנחתת. ישנם מדענים מעטים שעדיין מאמינים כי התוצאה החיובית היא אכן תוצאה של קיום חיים על מאדים. אף כימיקל אורגני לא נמצא באדמת מאדים, אך באזורים יבשים באנטארקטיקה גם כן אין כימיקלים אורגניים שניתנים לאיתור, אך קיימים שם אורגניזמים החיים בסלעים. למאדים, בשונה מכדור הארץ, כמעט ואין שכבת אוזון, כך שאור אולטרה סגול מעקר את פני השטח ומייצר כימיקלים המגיבים חזק מאוד כמו מי חמצן שיחמצנו כל כימיקל אורגני. הנחתת פיניקס גילתה מלחים שנגזרים מחומצה על-כלורית באדמת מאדים. מלחים אלו הם מחמצנים חזקים מאוד כך שיכול להיות שהם השמידו כל כימיקל אורגני על פני מאדים. אם מלחים אלו נפוצים בכל מאדים, הרי שחיים מבוססי פחמן יהיו קשים מאוד על פני השטח.
יחסי טורקיה–לבנון
יחסי טורקיה–לבנון (בטורקית: Lübnan-Türkiye ilişkileri; בערבית: العلاقات اللبنانية التركية) הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הטורקית ובין הרפובליקה הלבנונית.
אף כי העניינים בין אנקרה לביירות מעולם לא היו מתוחים, היחסים בין טורקיה ללבנון היו ברובם רדומים וקרים בגלל השקט של ראש הממשלה הטורקי כלפי האינתיפאדה השנייה ובגלל קרבתה לישראל. עם זאת, ביחסים בין המדינות יש תקווה לשיפור היחסים בגלל פעולותיו של רג'פ טאיפ ארדואן במהלך מבצע עופרת יצוקה. כמו כן, שתי המדינות קשורות בהיסטוריה משותפת, מכיוון שלבנון קיבלה את עצמאותה מסוריה העות'מאנית.
היסטוריה
האימפריה העות'מאנית, שלטה בלבנון כחלק מווילאייט סוריה, ולבנון נחשבה כאזור המגוון ביותר באימפריה העות'מאנית. היו כמה מתחים אתניים ודתיים, ובמיוחד מלחמת האזרחים הידועה לשמצה בהר הלבנון בשנת 1860 שהרסה את לבנון, ובעקבותיה העות'מאנים הטילו שליטה קפדנית עוד יותר בלבנון.
רוברט סטיוארט, דוכס אולבני
רוברט סטיוארט, דוכס אולבני (באנגלית: Robert Stewart, Duke of Albany; סביבות 1340 - 3 בספטמבר 1420) היה חבר בית המלוכה הסקוטי, שימש כעוצר סקוטלנד לשלושה מלכים, וכן נשא בתארים רוזן מנטיית' (מה-28 בפברואר 1361, רוזן פיף (בין השנים 1361–1372 עת ויתר על התואר), רוזן ביוקאן (בין השנים 1394–1406 עת ויתר על התואר) ורוזן את'ול (משנת 1403). בשנת 1398 קיבל את התואר דוכס אולבני.
ביוגרפיה
רוברט סטיוארט היה בן מחוץ לנישואים של רוברט (לימים רוברט השני, מלך סקוטלנד) ושל אליזבת מיור מרוולאן. בשנת 1349 נישאו הוריו ורוברט הפך לבנם החוקי.
בשנת 1361 נשא רוברט לאישה את מרי גרהאם, דוכסית מנטיית', ונולדו להם מספר בנות ובן אחד - מרדוך סטיוארט.
לאחר מותו אשתו הראשונה נשא רוברט לאישה את מיורילה דה קיית' ונולדו להם שני בנים, הבכור שבהם היה ג'ון סטיוארט.
רוברט נפטר בטירת סטירלינג ונקבר במנזר דנפרמליין שבפיף. בנו, מרדוך סטיוארט, ירש את תוארו כדוכס אולבני. ב-1424, עם תשלום הכופר, שב ג'יימס לסקוטלנד, ולאחר הכתרתו הורה על הוצאתם להורג של משפחת דוכס אולבני, על שהותירו אותו בשבי.
אוטרכט (כדורגל)
מועדון הכדורגל אוטרכט היא קבוצת כדורגל מקצוענית מהעיר אוטרכט, המשחקת בליגת העל ההולנדית.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1970 מאיחוד קבוצות DOS אוטרכט, אלינקוויק ופלוקס. הקבוצה שיחקה מספר פעמים במפעלים האירופיים בשנות ה-80 אך סבלה לאחר מכן מעשר שנים קשות בהן השתתפה מעט מאוד במפעלים האירופיים עד לחזרה המחודשת בשנות ה-2000.
DOS אוטרכט, הקבוצה הבכירה מבין השלוש שהרכיבו את מועדון הכדורגל אוטרכט, היא אלופת הולנד בעונת 1957/1958 והיא השתתפה מספר פעמים במפעלים האירופיים, בעיקר בגביע אירופה, גביע ערי הירידים וגביע המחזיקות אך לרוב הפסידה בסיבוב הראשון או השני של מפעלים אלה.
הקבוצה המאוחדת החלה את דרכה האירופית בעונת 1980/1981, אז השתתפה בגביע אופ"א וגברה בסיבוב הראשון על קבוצת ארגש פיטשטי הרומנית אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת איינטרכט פרנקפורט הגרמנית. בעונה לאחר מכן חזרה הקבוצה לגביע אופ"א אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת המבורג הגרמנית. בעונה לאחר מכן, עונת 1982/1983, הפסידה הקבוצה פעם נוספת בסיבוב הראשון, הפעם לפורטו הפורטוגלית.
בעונת 1985/1986 הקבוצה שיחקה בגביע המחזיקות אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת דינמו קייב מברית המועצות. בעונת 1987/1988 הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, ועברה בסיבוב הראשון את קבוצת ל.א.ס.ק. לינץ מאוסטריה אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת הלאס ורונה האיטלקית. בעונת 1991/1992, 3 וחצי שנים מאוחר יותר, הקבוצה חזרה לגביע אופ"א וניצחה בסיבוב הראשון את שטורם גראץ מאוסטריה אך נכשלה בסיבוב השני מול קבוצת ריאל מדריד הספרדית.
לאורך כל שנות ה-90 הקבוצה התמקמה במרכז טבלת הליגה. הקבוצה זכתה לאחר מכן בשלושה גביעים לאומיים בשנים 1985 ובשנים 2003 ו-2004.
בעונת 2001/2002 חזרה הקבוצה לגביע אופ"א, וניצחה בסיבוב הראשון את קבוצת גראצר א.ק. האוסטרית בדרך להפסד לקבוצת פארמה האיטלקית בסיבוב השני והדחה מהמפעל. בעונה לאחר מכן, באותו המפעל, הפסידה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון לקבוצת לגיה ורשה הפולנית. גם בעונה הבאה שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א וניצחה את קבוצת מ.ש.ק. ז'ילינה בסיבוב הראשון אך הפסידה בסיבוב השני לאוסר הצרפתית. בעונה לאחר מכן, בגביע אופ"א, עברה הקבוצה בסיבוב הראשון את קבוצת יורגודן השוודית ועלתה לשלב הבתים בו שיחקה מול קבוצות דנייפר דנייפרופטרובסק האוקראינית, אוסטריה וינה האוסטרית, ריאל סרגוסה הספרדית וקלאב ברוז' הבלגית. הקבוצה סיימה במקום האחרון בבית עם מאזן של ארבעה הפסידה והודחה מהמפעל.
בעונת 2007 שיחקה הקבוצה בגביע האינטרטוטו אך הפסידה בסיבוב השלישי והאחרון לקבוצת המארבי השוודית ולא העפילה לגביע אופ"א בעונת 2007/2008.
בעונת 2013/2014 הקבוצה שיחקה בליגה האירופית. הקבוצה הפסידה בסיבוב המוקדמות השני לקבוצת דיפרדנג' 03 מלוקסמבורג והודחה מהטורניר.
סגל הקבוצה
נכון ל-10 באוגוסט 2022
(בהשאלה משאלקה 04)
(בהשאלה מריאל סוסיאדד)
(קפטן)
נהריים
נהריים (בערבית: الباقورة, אל-באקורה) הוא אתר היסטורי בבקעת הירדן, בנקודה הגובלת בין ישראל לבין ממלכת ירדן, סמוך ליישובים מנחמיה ואשדות יעקב. המתחם נמצא על גדות שני נהרות – נהר הירמוך ונהר הירדן – ומכאן שמו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה האזור בשטחי אמירות עבר הירדן, שהייתה מדינת חסות בריטית במסגרת המנדט הבריטי על עבר הירדן. עם זאת, במקום הוקמה, ביוזמת פנחס רוטנברג ובתמיכת השלטון הבריטי, תחנת כוח הידרואלקטרית, שפעלה בשנים 1932–1948 במטרה לספק חשמל לפלשתינה (א"י), ולצידה הוקם היישוב העברי תל אור, שהיה מקום המגורים של פועלי התחנה. במהלך מלחמת העצמאות, נכבש האזור על ידי כוחות ירדניים ועיראקים, ופונו תושבי תל אור. בהסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן לא הוזכר האזור המפורש, אך המפות שהועברו לאו"ם כללו את חלקו ("אי השלום") כחלק משטח ישראל, לטענת הירדנים ללא אישורם. לאחר המלחמה, אזור תחנת הכוח עבר לשליטה ירדנית, והיא חדלה לפעול, אך ישראל שלחה כוחות צבא לאזור, וחקלאים מקיבוצים סמוכים המשיכו לעבד אדמות בשטחו. בהסכם השלום בין ישראל לירדן הוכר החלק מצידו המזרחי של הירדן, אזור בו נבנה תחנת הכוח ( מפעל החשמל) כשטח בריבונות ירדנית, אך נקבע גם שלמשך תקופה של 25 שנים יוכלו ישראלים להמשיך להיכנס לאזור ולעבד אדמות בשטחו, ללא צורך באישורי כניסה. ב-1997 נרצחו באזור שבע נערות על ידי חייל ירדני. ב-2018 הודיעה ירדן שהיא מתנגדת לחידוש ההסדר המיוחד באזור, ב-2019 הוא עבר בחלקו (אזור בו ממוקמת תחנת הכוח "מפעל החשמל") לשליטה ירדנית. ישראל מקיימת תיאום ביטחוני עם ירדן לגבי האזור בצידה, ומתאפשרת כניסת תיירים וישראלים, אל מעבר לגבול, לאזור בו ממקומת תחנת הכוח.
האזור נקרא כיום בפי הירדנים "קריית ג'יסר אל-מג'אמע" (בערבית: قرية جسر المجامع, תרגום: "כפר הגשר הקהילתי").
תחנת הכוח
את מפעל החשמל ההידרואלקטרי בנהריים, שנקרא "ירדן א'", הקים פנחס רוטנברג. תחנת הכוח שנבנתה הייתה הראשונה מבין ארבע תחנות שתכנן רוטנברג להקים לאורך בקעת הירדן. תוכניתו המקורית של רוטנברג הייתה הקמת 13 תחנות כוח הידרואלקטריות בארץ ישראל. רוטנברג קיבל ב-21 בספטמבר 1921 לאחר מאמצים, זיכיון לתקופה של שבעים שנה לניצול מי הירדן ומי הירמוך להספקת חשמל בארץ ישראל ובעבר הירדן.
לדברי גדעון ביגר העובדה שהבריטים עמדו על כך שהגבול בין המנדטים, הצרפתי והבריטי יעבור ממזרח לנהר הירדן נעוצה בזיכיון שקבל רוטנברג להשתמש גם במי הירדן לתוכנית החישמול הגדולה של ארץ ישראל, שגם הבריטים וגם הצרפתים תמכו בה ולכן הסכימו על מיקום קו הגבול במורדות המזרחיים של הרמה ממזרח לנהר. זאת בשוני מחלקו התחתון של הירדן, ממקום חיבור הירמוך אליו ועד לים המלח, שם עבר הגבול עם עבר הירדן במרכז נהר הירדן.
עבודת הבנייה של המפעל בנהריים הייתה עבודה עברית של 600 פועלים. העבודה החלה באוגוסט 1927, ונוהלה בידי פנחס רוטנברג, שכונה בפי העם "הזקן מנהריים" בהיותו מבוגר יחסית לפועלים שעבדו במקום. בתכנון השתתף גם בנימין אוראל.
כלים כבדים הועברו באמצעות מסילת רכבת העמק הקרובה, שהוספו לה שלוחות שהגיעו לאתר התחנה. במקום הוקמה גם תחנת רכבת להסעת העובדים. בנוסף למבנה תחנת הכוח תוכננה והוקמה מערכת של מאגרים, סכרים ותעלות. ב-13 בפברואר 1931 אירע במקום שיטפון גדול, זמן קצר לפני שעמדו להפעיל את תחנת הכוח. ספיקת המים בשיטפון הוערכה ב-1,200 ממ"ק – כמות כפולה מהמתוכנן. הדופן הדרומית של תעלת המים הראשית נפרצה ונגרם לאתר נזק רב כולל הרס אתר המיתוג שמוקם בין התעלה לבין הירדן. הפועלים היו מוכנים לתקן את הנזק ללא תשלום משכורות, תמורת מזון בלבד, אך רוטנברג הצליח לגייס מימון להשלמת תחנת הכוח.
בתחנה הותקנו שלוש טורבינות והוכן מקום לטורבינה רביעית שלא הותקנה. הספק התחנה היה כ-18 מגה ואט חשמל. ניסיונות ההרצה והפקת החשמל בתחנת הכוח בנהריים החלו בחורף 1932. ב-9 ביוני 1932 נחנך האתר באופן רשמי, בהשתתפות הנציב העליון של ארץ ישראל סר ארתור ווקופ, נציב בריטניה בעבר הירדן קולונל קוקס, האמיר עבדאללה ופנחס רוטנברג.
רופא מחנה העובדים בנהריים, הד"ר יוסף קוט, פעל נגד התשישות וההתייבשות של הפועלים בהוספת מלח למזונם.
סמוך למפעל בנהריים הוקם בעבר הירדן המזרחי יישוב לשיכון עובדי המפעל ומשפחותיהם – תל אור. השם ניתן בהיותו קרוב וקשור לתחנת הכוח. בשל בידודו של היישוב ולמרות קוטנו, הוקם במקום בית ספר לילדי העובדים על ידי יוסף חנני.
מלחמת העצמאות והסכם שביתת הנשק
גולדה מאיר נפגשה עם המלך הירדני עבדאללה פעמיים (בנובמבר 1947 ובמאי 1948) בבית רוטנברג בנהריים לקראת תום המנדט הבריטי בארץ.
רוב הנשים והילדים פונו מתל אור החל מ-12 באפריל 1948 במשך כשבועיים. ב-26 באפריל 1948 פוצץ ארגון ההגנה גשר המוביל לנהריים.
עם כיבוש המקום על ידי כוחות ירדן בראשית מלחמת העצמאות, הופסקה פעילותו של המפעל. היישוב תל אור וכן המפעל נבזזו ונהרסו על ידי החיילים הירדנים והעיראקים. בנובמבר 1948 הופגזו הקיבוצים גשר וטירת צבי מכיוון נהריים וישראל הפגיזה בתגובה את נהריים.
לקראת סוף מלחמת העצמאות תכנן צה"ל לכבוש את נהריים ולצורך כך הוכן גשר, על פי מידע שניתן על ידי עובד חברת החשמל. אולם לקראת ההתקפה התברר שהגשר קצר מדי, וההתקפה בוטלה.
הסכם השלום עם ירדן
בהסכם השלום בין ישראל לירדן ב-1994 נקבע כי הגבול הבינלאומי ייקבע בזיקה לגבול המנדטורי. לפיכך, חלק השטח בנהריים, שהיה בשליטת ישראל, הועבר לירדן. עם זאת, הוסכם על "משטר מיוחד" בשטח למשך 25 שנה, על פיו תהיה גישה חופשית לישראלים לאזור, ללא צורך בדרכונים או אשרות ושחוקי העבירות הפליליות והמכס הירדניים לא יחולו על הישראלים בשטח. כמו כן נקבע שההסדר, שנרשם בנספח Iב' להסכם השלום, יחודש אוטומטית בתום תקופה של 25 שנים למעט אם אחד הצדדים יתנגד לכך, בהתראה של שנה מראש. בשנת 2018, שנה לפני מלאת 25 שנים להסכם, הודיעה ממלכת ירדן כי היא רוצה לסיים את הסכם, וב-2019 הועבר השטח לריבונות ירדן. עם זאת מפעילה ישראל תיאום ביטחוני מול ירדן לכניסת ישראלים, מטיילים ותיירים ללא דרכון אל מעבר הסכרים ומפעל החשמל באזור "אי השלום", מעבר לגדר המערכת, אזור החיץ בגבול שתי המדינות.
הטבח באי השלום
לאחר שנחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן בשנת 1994, שופץ המקום שנהרס עם השנים, והוקם בו פארק שנקרא "אי השלום". במעבר גבול לישראלים ותיירים, היכולים לטייל במקום זה, כאזור חיץ בין שתי המדינות בשיתוף פעולה ישראלי-ירדני. האזור גם עובד על ידי הקיבוצים הישראלים באזור.
ב-13 במרץ 1997 ירה אחמד דקאמסה, חייל ירדני, על קבוצת ילדות תלמידות כיתות ז' וח' מבית הספר הדתי אמי"ת מבית שמש, שהיו בטיול שנתי במקום. דקאמסה רצח שבע תלמידות, ופצע שש אחרות, מהן שתיים באופן קשה. הרוצח נידון בבית דין צבאי ירדני למאסר עולם ולא לעונש מוות, בנימוק שמצבו הנפשי היה מעורער בעת הטבח, למרות מחאות המשפחות וגורמים ישראליים שטענו שהחייל עשה את מעשיו בכוונה תחילה ולא מתוך טירוף. מלך ירדן הביע התנצלות בשם ממלכת ירדן על הטבח וביקר בבתי משפחות שבע הבנות.
במקום הוקם גלעד לזכר הבנות שנרצחו, הבנוי משבע תלוליות עפר המוקפות בדשא, כשבכל תלולית מעוצב שמה של אחת הבנות באמצעות פרחים.
במשך השנים נשמעו בירדן קריאות רבות לשחרור הרוצח. ובקרב חוגים איסלמיסטיים הוא הפך לגיבור. ב-2011 קרא לכך אף שר המשפטים הירדני, חוסיין אלמג'אלי, שכינה את דקאמסה גיבור.
ב-12 במרץ 2017 שוחרר דקאמסה מהכלא לאחר שריצה עונש מאסר של 20 שנה בכלא הירדני.
במאה ה-21
בתחילת המאה ה-21 ניתן היה לסייר באופן מאורגן במפעל החשמל. קיבוץ גשר וחברת החשמל הקימו, בצד הישראלי של הגבול, דגם גדול שממחיש את פעולת מפעל החשמל בנהריים ומציג את סיפור המקום גם באמצעות חיזיון אור-קולי. בסיור באזור ניתן היה גם לראות שרידים ממסילת רכבת העמק, תחנות של רכבת זו, ועמודי החשמל המקוריים שהובילו וסיפקו את כל החשמל לעיר חיפה לפני מלחמת העצמאות.
ליד המעבר לסכרי נהריים, בקיבוץ אשדות יעקב, ניתן לראות גלעד פורח המנציח את זכר הילדות שנרצחו במקום.
באזור נהריים ניתן לטייל באופן עצמאי, אך לרוב עם מדריך מלווה בשביל הסכרים, העובר לאורך כל התעלות והסכרים, עד מעבר הגבול, וכן ניתן לטייל עם הדרכה בשטח שבממלכת ירדן, בתיאום ביטחוני באזור זה. בעבר התקיים דיון בנוגע לתוכניות להקמת פארק ישראלי-ירדני במקום.
העברת השטח לרשות ירדן
ב-21 באוקטובר 2018, 24 שנה לאחר כינון ההסכם עם ירדן, הודיע עבדאללה השני, מלך ירדן, כי הוא מתנגד לחידוש המשטר המיוחד באזור נהריים (ובמובלעת צופר), וכפי שנקבע בנספח Iב' להסכם השלום, תחולת ההסדר היא לתקופה של 25 שנים והוא יחודש אוטומטית לתקופות של 25 שנים אלא אם אחד מהצדדים יתנגד לכך, בהתראה של שנה מראש.
בעקבות התנגדות ירדן להמשך החכירה של שטחי צופר ונהריים, הודיעה ישראל כי השטחים יוחזרו לירדן ללא משא ומתן על המשך חכירתם. בעקבות התנגדות החקלאים והתושבים בשטחים אלה, ביקשה ישראל הארכה של שישה חודשים בהחזרת השטחים, אולם ירדן דחתה את הבקשה. שר החוץ של ירדן הציע כי ירדן תשלם פיצוי כספי לחקלאים הישראלים עבור התוצרת שנשארה בשדות. ב-9 בנובמבר 2019, עבר השטח השייך לממלכת ירדן באזור תחנת הכוח לרשותה. עם זאת ישראל מקיימת תיאום ביטחוני עם ירדן לכניסת אזרחי ישראל מטיילים ותיירים ללא דרכון אל מעבר הסכרים ותחנת הכוח (מפעל החשמל) ב"אי השלום".
אלפרד ברוקשטיין
אלפרד מרצ'ל ברוקשטיין (באנגלית: Alfred M.Bruckstein; נולד ב-24 בינואר 1954) הוא מדען מחשב ישראלי, פרופסור מן המניין ונושא הקתדרה למדעים על שם אולנדורף בטכניון. הוא ידוע במחקריו בעיבוד אותות ועיבוד תמונות.
ביוגרפיה
ברוקשטיין נולד בשנת 1954 בעיר סיגט בחבל מרמורש בצפון טרנסילבניה ברומניה, כבנו של הסופר והמחזאי לודוביק ברוקשטיין ושל שרולטה לבית ציג. בשנת 1972 עלה לישראל עם הוריו והתיישב בתל אביב. בשנת 1978 סיים תואר ראשון בטכניון בחיפה ובשנת 1980 את התואר השני. בשנים 1980-1978 שירת בחיל הרפואה. ברוקשטיין קיבל את תואר הדוקטורט (PhD) בהנחיתו של תומאס קאילת בשנת 1984 באוניברסיטת סטנפורד. הוא חבר סגל בטכניון משנת 1984 כשהתמנה לפרופסור בפקולטה להנדסת חשמל. החל משנת 1988 הוא מלמד בפקולטה למדעי המחשב. החל משנת 1998 הוא פרופסור בקתדרה ע"ש אולנדורף. ברוקשטיין ושותפיו הם המחברים של "Swarms and Network Intelligence in Search" בהוצאת Springer משנת 2018.
ברוקשטיין אייר אחדים מספרי אביו שפורסמו בעברית, רומנית וצרפתית.
אומאיטה
אומאיטה (בפורטוגזית: Humaitá) היא עיר במדינת אמזונאס שבברזיל. העיר שוכנת על גדותיו של נהר מדיירה. את העיר משרת נמל תעופה והטרנס אמזוניקה עוברת דרכה.
Bad Day (שיר של דניאל פאווטר)
"Bad Day" הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי הזמר והיוצר הקנדי דניאל פאווטר. השיר הוקלט כבר ב-2002, אך רק שלוש שנים מאוחר יותר, לאחר שהושמע בפרסומות של קוקה-קולה באירופה, הוא נכלל כסינגל המוביל באלבום האולפן השני של הזמר.
השיר זכה להצלחה מסחרית והגיע לראש המצעדים במספר מדינות, כולל ארצות הברית, קנדה ובריטניה. הוא גם קיבל מועמדות לפרס גראמי עבור הופעת הפופ הגברית הטובה ביותר.
כמו כן, נעשה בשיר שימוש בתוכניות טלוויזיה ובסרטים שונים, וכן בפרסומות פופולריות רבות.
לינוקס (ליבה)
ליבת לינוקס (באנגלית: Linux kernel) היא ליבה בה נעשה שימוש במערכות הפעלה ממשפחת לינוקס. זו אחת הדוגמאות הבולטות והנפוצות ביותר של תוכנות קוד פתוח וחופשי.
ליבת לינוקס מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו מגרסה 2 (בתוספת מספר יוצאי דופן), אשר מפותחת על ידי מספר מפתחים מרחבי העולם. דיונים בנושא הפיתוח מתרחשים באופן יום-יומי ברשימת התפוצה של הקרנל (linux kernel mailing list).
ליבת לינוקס יכולה לרוץ על מגוון רחב של מעבדים, תומכת במגוון רחב של פלטפורמות והתקנים, ומשמשת במגוון של מערכות, החל מטלפוני אנדרואיד וכלה במחשבי ענק.
היסטוריה
באפריל 1991, לינוס טורבאלדס, סטודנט בן 21 באוניברסיטת הלסינקי בפינלנד, החל לעבוד על מספר רעיונות פשוטים למערכת הפעלה. טורבאלדס רצה לאפשר שימוש ביוניקס גם על מחשבים אישיים, והחל בכתיבת סדרן תוכניות ומדמה מסוף מחשב עבור מעבדי אינטל 386 באסמבלר. ב-25 באוגוסט טורבאלדס פרסם בקבוצת דיון comp.os.minix הודעה על כך שסיים לפתח ליבת מערכת הפעלה המבוססת על מערכת המיניקס.
במקור, פותחה מערכת מיניקס על ידי אנדרו טננבאום, מרצה באוניברסיטה החופשית של אמסטרדם שפיתח את מיניקס כחלק מקורס אקדמי בנושא פיתוח מערכות הפעלה. טורבאלדס התאכזב מחוסר הנכונות של טננבאום לפתוח את קוד המקור של מיניקס ולאפשר לבצע בה שינויים ושיפורים נדרשים. הרכיבים שטורבאלדס פיתח היו חלק מניסיונו לייצר מערכת הפעלה התואמת את תקן POSIX.
מכיוון שהקוד שכתב טורבאלדס היה זמין לכל דורש, קבוצה גדולה של מפתחי תוכנה החלה לתרום פיסות קוד ורעיונות לפרויקט, ובמיוחד אנשי קהילת המיניקס. באותה עת, פרויקט גנו כבר ייצר אוסף תוכנות ורכיבי תוכנה חופשים אשר דרושים למערכת הפעלה חופשית, אך הליבה החופשית Hurd טרם הבשילה לידי שימוש. כמו כן, מערכת ההפעלה BSD טרם הבהירה את מצבה החוקי. מכיוון שלא הייתה חלופה אחרת, למרות היכולות המעטות בימיה הראשונים, זכתה לינוקס למספר רב של מפתחים ומשתמשים.
מערכת החלונות X הותאמה ללינוקס, וליבה גרסה 0.95 ממרץ 1992 הייתה הראשונה שיכלה להריץ את מערכת החלונות X. הקפיצה מגרסה 0.1x לגרסה 0.9x (אך לא סדרת 1.0) נבעה מהתחושה שלינוקס מתייצבת לכיוון מערכת יציבה ומוגמרת יחסית, אך טרם הגיעה לנקודה שבה היא עומדת ברשות עצמה. למרות האופטימיות הרבה, עד תחילת 1994, המשיכו להתפרסם גרסאות ליבה מ"סדרת" 0.99.
העבודה על סדרת הגרסאות 2 החלה ב-9 ביוני 1996. נקודות ציון עיקריות:
ב-21 ביולי 2011, הודיע טורבאלדס על מעבר לגרסאות ה-3. המעבר לא לווה בקפיצת דרך טכנולוגית אלא היווה נקודת ציון לנוכח 20 שנות פיתוח.
ב-12 באפריל 2015 יצאה לאור גרסה 4.0 של לינוקס, וב-3 במרץ 2019 יצאה לאורגרסה 5.0. גרסה 6.0 יצאנ לאור באוקטובר 2022. גרסאות הליבה הנתמכות כיום על ידי קבוצת המפתחים של לינוקס הן:
עם זאת, קיימות הסתעפויות רבות של לינוקס שפותחו על ידי גורמים אחרים, תוך התבססות על מגוון גרסאות ליבה אחרות של לינוקס.
רישיונות שימוש
במקור יצאה הליבה של לינוקס תחת רישיון שימוש שאסר כל שימוש מסחרי בקוד. המצב השתנה במהרה, כאשר בגרסה 0.12, שונה רישיון השימוש לרישיון GPL מגרסה 2. רישיון זה מאפשר הפצה מחדש, ואפילו מכירה, של גרסאות לינוקס (בין אם הקוד הרשמי של לינוקס ובין אם גרסאות מותאמות), כל עוד הקוד מופץ תחת רישיון דומה, ולקונה יש גישה לקוד המקור. טורבאלדס צוטט כי המעבר לשימוש ברישיון ה-GPL, היה המעשה הטוב ביותר שביצע אי פעם.
מודולי ליבה נטענים וקושחה
קיים דיון עקרוני האם מודולי הליבה הנטענים נחשבים כיצירות נגזרות בהתאם לחוקי זכויות יוצרים, ולפיכך הם בעצמם נמצאים תחת רישיון ה-GPL. טורבאלדס בעצמו טוען כי ישנם מודולי ליבה אשר משתמשים בממשקי הליבה, אבל הם בעצמם אינן נגזרת של הליבה, מה שמאפשר לדעתו את השימוש במודולים שכאלה אשר אינם נמצאים תחת רישיון ה-GPL (מרבית המודולים הללו הם מודולים סגורים אשר ניתנים רק בגרסה הבינארית של הקובץ). יש רבים החולקים על דעה זו, ואפילו טורבאלדס מסכים כי רבים ממודולי הליבה הנטענים הם יצירות נגזרות, ואף מציין כי ברירת המחדל היא שמודולים אלה הם יצירה נגזרת. עם זאת, טורבאלדס מציין כי קיים תחום אפור בהקשר להתקני תוכנה אשר נכתבו במקור עבור מערכות הפעלה אחרות (ולכן בהכרח אינם יצירה נגזרת). אחד הגורמים העיקריים לדיון זה הם מנהלי התקנים של כרטיסים גרפיים. בסופו של דבר, נראה כי הפתרון לסוגיה יקבע על ידי בית משפט.
נושא נוסף אשר מצוי בליבת הדיון בכללי הרישיון בלינוקס הוא הנושא של שימוש ברכיבי קוד סגור הקשורים לרכיב קושחה מסוים מתוך מטרה לתמוך בו. קבצים אלה נמצאים תחת מספר רב של רישיונות תוכנה, וחלקם הגדול מופצים תחת רישיון קוד נוקשים, וקוד המקור שלהם לרוב סגור. ריצ'רד סטולמן טוען כי שימוש ברכיבי קוד שכאלה הופכים את לינוקס למערכת קוד סגור; וייתכן שאפילו גורמים ללינוקס להיות בסתירה עם רישיון ה-GPL (הדורש גישה מלאה לקוד המקור). כתגובה לכך, החל ארגון ה-FSFLA (קבוצת ה-FSF של אמריקה הלטינית) את פרויקט ה-Linux-libre, כדי להפוך את ליבת לינוקס לליבה ללא רכיבי תוכנה סגורים, כדי שתוכל להיות בשימוש של הפצות לינוקס חופשיות לחלוטין. הדבר הביא לכך שפרויקט דביאן הודיע שגרסה 6.0 של ההפצה מבוססת על ליבה "חופשית מכל רכיב שאיננו חופשי".
סימן מסחרי
לינוקס היא סימן מסחרי רשום של לינוס טורבאלדס בארצות הברית ובמספר מדינות נוספות. הדבר נובע מתקרית עם ויליאם דלה קורס ג'וניור, אשר אף על פי שלא היה מעורב בפיתוח לינוקס, רשם סימן מסחרי על לינוקס ולאחר מכן דרש זכויות שימוש בלינוקס . לאחר מכן, מספר תומכי לינוקס פנו לרשויות המשפטיות הרלוונטיות ותבעו את דלה קרוס. העניין יושב באוגוסט 1997, כאשר הסימן הרשום הועבר לרשות לינוס .
סאגת SCO
במרץ 2003 חברת SCO הגישה תביעה כנגד חברת IBM בטענה כי IBM הפרה את זכויות היוצרים של SCO בנוגע לקוד המקור של מערכת Unix על ידי תרומה של חלק מקטעי הקוד של מערכת Unix המקורית לליבה של לינוקס. בנוסף, שלחה SCO מכתבים למספר חברות המזהירים אותן משימוש בלינוקס ללא בקשת רישיון מ-SCO עקב הפרת זכויות היוצרים, ובמקביל אף הודיעה לעיתונות על כוונתה לתבוע משתמשי לינוקס. IBM התחייבה להגן על לקוחות מערכות הלינוקס שלה על חשבונה. הפרשה הביאה למספר תביעות של חברת SCO כנגד חברות כגון נובל, דיימר-קרייזלר (אשר בוטלה בחלקה ביולי 2004) ו-Autozone, וכן לתביעות נגדיות של חברות כגון Red Hat כנגד SCO.
בתחילת 2007, SCO הגישה לבית המשפט את התביעה המדויקת בנוגע להפרת זכויות היוצרים. למרות טענותיה המקוריות של שימוש לא חוקי במעל מיליון שורות קוד, החברה הציגה לבית המשפט 326 שורות קוד, מרביתן בלתי ניתנות להגנת זכויות יוצרים. באוגוסט 2007 קבע בית המשפט בתביעה של SCO כנגד נובל כי SCO לא הייתה בעלת זכויות הקניין על UNIX אם כי בית המשפט לערעורים קבע באוגוסט 2009 כי שאלת בעלות זכויות היוצרים תקבע על ידי חבר מושבעים . ואכן ב-30 במרץ 2010 קבע חבר המושבעים לטובת חברת נובל.
התקני תוכנה Hyper-V של מיקרוסופט
ביולי 2009 חברת מיקרוסופט הגישה את התקני התוכנה של Hyper-V (רכיב תוכנה שמיועד לשיפור יכולת ההרצה של מערכות לינוקס וירטואליות במערכות חלונות) לפרויקט הליבה של לינוקס. מיקרוסופט נאלצה לבצע צעד זה לאחר שהסתבר ש-Hyper-V הכיל בתוכו התקן תוכנה לרשתות אשר מופץ ברישיון ה-GPL
.
התרחבות השימוש
השם לינוקס מתייחס אל הליבה של מערכת ההפעלה, על אף שמקובל כיום להשתמש בשם כדי להתייחס למשפחה שלמה של מערכות הפעלה תואמות יוניקס, המוכרות גם בשם גנו/לינוקס, אשר נוצרו על ידי שילוב ליבת לינוקס עם ספריות וכלים מפרויקט גנו. המושג "לינוקס" מתייחס אפילו להפצות לינוקס שלמות, אשר מספקות בדרך כלל כמויות גדולות של תוכנה החל משרתי אינטרנט כדוגמת Apache ועד לסביבות עבודה גרפיות כמו GNOME וחבילות יישומים משרדיים כמו OpenOffice.org בנוסף לבסיס של מערכת ההפעלה עצמה.
גשר מקטעים בדחיקה
גשר מקטעים בדחיקה (אנגלית: Incremental Launching bridge) הוא גשר הנבנה בטכנולוגיה לבניית גשרים עיליים ובה מורכב הגשר באמצעות מקטעים טרומיים או מקטעים יצוקים באתר - המחוברים ביניהם בטור. לרוב, בניית גשר עילי מחייבת שינוי בשגרת השימוש בדרך שמתחת לאזור העבודה וזאת בשל פיגומים ותמיכות המתבקשים לבניית הגשר. שיטת הדחיקה מאפשרת הקמת גשר עילי מבלי להפריע להמשך הפעילות הסדירה המתקיימת מתחת לגשר.
מניעים לפיתוח השיטה
הקמת גשר עילי בשיטות אחרות מחייבת יצירת אזור עבודה שבו נבנה הגשר. אם מדובר בתוואי דרך, ניתן לנקוט בשתי אפשרויות:
שיטת הבנייה של גשרים בשיטת הדחיקה מאפשרת הקמת גשר עילי מבלי להפריע להמשך הפעילות הסדירה המתקיימת מתחת לגשר (מסילת רכבת, נתיבי תנועה, מעבר מים וכדומה).
עקרונות השיטה
האלמנט הראשון שנבנה הוא האלמנט המוביל. לאלמנט זה מחברים קונסטרוקציית פלדה של מסבך זיזי המכונה "אף פלדה" (Steel Nose), אשר מתפקדת כנקודת השענה בשעה שהמקטעים שבאוויר נמשכים או נדחפים (לפי שיטת הדחיקה) ומחליקים על סמכים זמניים עד להגעה לצידו השני של המפתח.
בשלב ראשון בונים נציבים (עמודים) לפני המכשול אותו חוצה הגשר ולאחריו כשעל ראש הנציבים מתקינים סמכי החלקה זמניים המאפשרים החלקה של אלמנטי הגשר. סמכים אלה מפורקים בתום הדחיקה. בשלב זה נבנית חצר היציקה לאלמנטים (אם הם נוצקים באתר) ונבנה האלמנט הראשון. לאחר מכן מונף אף הפלדה ומרוכב בקצה האלמנט הקשוי.
בשלב השני, דוחקים את האלמנט הראשון כשאף הפלדה מוביל את ההחלקה כשהוא נשען על העמוד הבא ובכך מקטין את העומסים הפועלים על המקטע. פעולה הדחיקה ובניית האלמנטים חוזרת על עצמה על ידי חיבור אלמנטים בטור עד לחציית המכשול והשענה סופית של הגשר במקומו המיועד. בכל דחיקה נדחקים האלמנט האחרון שנוצק וכל האלמנטים שמחוברים לפניו (חיבור בטור).
לאחר שהגשר ממוקם באופן סופי מפרקים את אף הפלדה ומחליפים את הסמכים הזמניים שהורכבו בסמכים קבועים עליהם מניחים את הגשר במצבו הסופי.
אפשרות נוספת לדחיקה מבוססת על עקרון דחיקת האלמנטים משני צידי המפתח כשכוון הדחיקה מנוגד ובסופו נפגשים שני מקטעי הגשרים. בשיטה זו ניבנים שני חצאי הגשר משני צידי המפתח ונדחקים עד שמתאפשרת השלמת יציקה ביניהם (יציקה באתר). בסופו של תהליך מתקבל גשר מונוליטי הנשען על סמכים שנמצאים מחוץ לאזור המכשול. דוגמה לגשרים שנבנו בשיטה זו הם מחלף חולון מזרח וגשר הולץ במחלף קיבוץ גלויות.
הלניקה מאוקסירינכוס
הלניקה מאוקסירינכוס (בלטינית: Hellenica Oxyrhynchia) הוא השם שניתן לחיבור כתוב על פפירוס המגולל את תולדות יוון בשלהי המאה ה-5 ותחילת המאה ה-4 לפנה"ס. פרגמנטים משלו נחשפו באוקסירינכוס שבמצרים, בין פפירוסים רבים אחרים, ומכאן שמו במחקר ההיסטורי. אחד משני הפרגמנטים העיקריים, זה המכונה "פפירוס לונדון", נתגלה ב-1906 ועוסק בקרבות שניטשו בשלהי המלחמה הפלופונסית ובעיקר בקרב נוטיום (406 לפנה"ס). השני, פפירוס פירנצה, התגלה ב-1942 ועוסק באירועים ההיסטוריים בתחילת המאה ה-4. החיבור כולו היה כפי הנראה המשך לספרו של תוקידידס והקיף את המאורעות מ-411 לפנה"ס עד 394 לפנה"ס, בדומה לחיבור "הלניקה" של קסנופון (שפרגמנט שלו נמצא גם הוא באוקסירינכוס).
מחלוקת קיימת במחקר ההיסטורי המודרני באשר לזהות המחבר. בשלביו הראשונים של הוויכוח האקדמי הועלו שמותיהם של היסטוריונים נודעים כמו אפורוס ותאופומפוס, אך מרבית ההצעות הללו נדחו בתוקף מטעמי סגנון, הצגת הדברים או נושאי הכתיבה. כיום נוטים רוב החוקרים לייחס את החיבור לקראטיפוס, היסטוריון אתונאי בן המאה ה-4 לפנה"ס. הסגנון, ההטיות לצד אחד (biases) והנושאים המכוסים על ידי החיבור (ידוע כי חיבורו של קראטיפוס היה המשך לתוקידידס) מחזקים טענה זו, אם כי סוגיות אחדות עדיין שנויות במחלוקת. ברונו בלקמן (Bruno Bleckmann), מומחה להיסטוריוגרפיה של העת העתיקה, טוען שוב בעד זיהוי המחבר כתאופומפוס.
בן-ציון מוצפי
הרב בן ציון מוצפי (נולד בכ"ג בניסן תש"ו, 24 באפריל 1946) הוא פוסק הלכה, מקובל ודרשן. עומד בראש ישיבת "בני ציון" בירושלים ובראש "בד"ץ בני ציון".
תולדותיו
נולד בירושלים למקובל הרב סלמאן מוצפי ולטובה. למד בתלמוד תורה "תורת אהרון" בירושלים אצל הרב אפרים כהן, הרב שלום כהן והרב חיים שאול עבוד. בגיל צעיר נכנס ללמוד בישיבת פורת יוסף אצל הרב שבתי אטון והרב יהודה מועלם. למד גם אצל הרב עזרא עטיה, הרב יהודה צדקה, הרב בן ציון אבא שאול והרב מנצור בן שמעון.
בשנים האחרונות הוא עומד בראש מערכת הכשרות "בני ציון" ובראשות הבד"ץ "בני ציון".
בשנת תש"ע יצא יחד עם הרב אמנון יצחק כנגד זמרים המופיעים בפני הציבור החרדי וקרא להם "מחטיאי הרבים". לאחר מכן יצא כנגד הרב אמנון יצחק במרומז במספר שיעורים ותוכניות.
בשנת תשע"ה קרא להרוג מחבלים שנוטרלו ואמר "לחבוט ראשם בקרקע עד שלא יישאר בהם לחלוחית של חיים".
בשנת תשע"ח פסק כי אסור להסתכל על שטר החמישים שקלים, בשל ציור דמותו של שאול טשרניחובסקי שהיה נשוי לגויה.
עם התפרצות מגפת הקורונה בישראל פסק כי אדם שאינו עוטה מסיכה נחשב לרוצח. בחודש אלול תשפ"ב התבטא נגד בנוגע לערבי סליחות המלווים בכלי נגינה, וטען כי "כי הסליחות נתקנו לעורר רחמי שמים עלינו ועל מצבינו, ולא שמיעת מוזיקה, ותוכנית בילוי ובידור".
בתאריך 03/01/2023 יצא נגד ביטול המיסוי על שתייה מתוקה על ידי שר האוצר, בצלאל סמוטריץ' (בהתאם להסכמים הקואליציוניים עם שס ויהדות התורה) בטענה כי המיסוי גורם לירידה במחלת הסכרת בציבור.
מגיש תוכנית שאלות ותשובות עם מאזינים בענייני הלכה בכל יום שישי ברדיו כאן מורשת בשעה 14:00.
הרב מוצפי מתגורר בשכונת סנהדריה המורחבת בירושלים.
משפחתו
אחיו הרב יהודה מוצפי, היה ראש ישיבת מנחת יהודה ועוזרו של הרב מרדכי אליהו. גיסו הרב דוד בצרי הוא ראש ישיבת השלום.
אשתו של הרב מוצפי שרה כתבה את הספר "חכמת נשים" העוסק בשלום בית, חינוך ילדים, צניעות ועוד. בנו, הרב יחזקאל מוצפי הוא ראש כולל ובית הוראה "בני ציון" בירושלים, ראש ארגון "טהרת הבית" העוסק בבניית ושיפוץ מקוואות טהרה בארץ, ומחבר שו"ת "שדה יחזקאל". בתו חנה היא סופרת עיתונאית ועורכת בעיתון משפחה, תחת שם העט "חנה אפיק".
מספריו
הרב מוצפי תרגם מערבית את הספר "חוקי הנשים" (במקור: קאנון אל נסא), של הרב יוסף חיים מבגדאד, הכולל מוסר והלכות לנשים, ירושלים תשל"ט. כמו כן ערך והוציא לאור ספר נוסף שלו, עטרת תפארת, שם תשמ"א.
מחקרי קרד וקרוגר על שכר מינימום
מחקרי קרד וקרוגר על שכר מינימום הם שורה של מחקרים על ההשפעה בין שכר מינימום לרמת התעסוקה, שביצעו החוקרים דייוויד קרד (Card) אלן קרוגר (Krueger), שהתבססו על מחקר אמפירי שהשווה את מצבם של עובדים בתעשיית המזון המהיר בניו ג'רזי ובפנסילבניה בשנת 1992. מחקרם של קרד וקרוגר עורר פולמוס רב בתחום השפעות שכר המינימום, והביא לביצוע מחקרים רבים נוספים בתחום ברחבי העולם.
הניסוי
בניו ג'רזי הועלה שכר המינימום בשנת 1992, אך בפנסילבניה הוא נותר בעינו. קרד וקרוגר ביצעו ראיונות טלפוניים עם כשלוש מאות מזללות בתחילת 1992, זמן קצר לפני שהועלה שכר המינימום בניו ג'רזי, ואחר כך שבו וראיינו כמחצית מבעלי המזללות כדי ללמוד על השינויים שחוללה ההעלאה.
מסקנותיהם עוררו סערה רבתי בקרב חוקרי עבודה: קרד וקרוגר טענו, כי בניגוד לתפישה המקובלת, העלאת שכר המינימום בניו ג'רזי לא חוללה אבטלה אלא להפך: העלאת השכר הביאה לגידול בתעסוקה באותן מסעדות, כאשר העלות הנוספת מגולגלת אל הצרכן בדמות העלאת מחירי פריטי ארוחה מסוימים. קרד וקרוגר ניסו להעלות מספר השערות לתופעה, בין השאר, הסבר מונופסוני, שלפיו העלות הגבוהה יותר של התעסוקה ושכירת עובדים חדשים גולגלה הלאה לצרכן, והשערות בדבר הורדת איכות השירות או, לחלופין, שיפורים וייעול. רעיון המונופסון פותח מאוחר יותר גם על ידי אלן מנינג. השערה אחרת שמעלה לואיס היא שהתרחש אפקט "הלם" שגרם למעסיקים לייעל בצורה ניכרת את הליכי הייצור ושכירת העובדים.
כמה וכמה חוקרים העלו טענות קשות כנגד מחקר זה. נוימרק ווצ'ר ערכו בחינה מחודשת של נתוניהם של קרד וקרוגר כשהם משתמשים בנתוני שכר ומועסקים ממש, ולא בראיון טלפוני, והגיעו למסקנות שונות לחלוטין מאלו של קרד וקרוגר: התעסוקה לא רק שלא עלתה, אלא אף ירדה באופן משמעותי. נוימרק ווצ'ר הסבירו את הנתונים השונים באמינות הפחותה של ראיון טלפוני, ובתכנון ניסוי לקוי שהוביל לכמה וכמה "שגיאות חישוב קלסיות" של קרד וקרוגר.
וולץ', קרי ופאליק, בורקהאוזר, קוץ' וויטנבורג, פרטריג' ופרטריג', ארנברג (ליאור ארנברג), ויליאם ומילס, ואחרים העלו אף הם הסתייגויות. קרד וקרוגר, נטען, בחנו את מצב התעסוקה במזללות רק ברשתות הגדולות, אך לא במזללות מקומיות קטנות יותר ועם מתח רווחים נמוך יותר, שהיו אמורות להיות אלו שיושפעו בצורה הקשה ביותר מעליה בשכר המינימום. מן הנתונים עלו גם אנומליות רבות. במקרה אחד, צמחה מזללה של ונדי'ז מאפס מועסקים במשרה מלאה ושלושים במשרה חלקית ל-35 מועסקים במשרה מלאה ושלושים במשרה חלקית, כל זאת בתוך חצי שנה. במקרה אחר צמח צוות העובדים של ברגר קינג מ-26.5 עובדים ל-55 עובדים ובמסעדה אחרת צנח הצוות מ-85 מועסקים ל-33. גם גרי בקר, חתן פרס נובל בכלכלה, הצטרף למבקרים וטען כי "מחקרי קרד-קרוגר פגומים, ואינם יכולים לשמש הצדקה להתנגדות לממצאים המצטברים משפע מחקרי עבר והווה, שמצאו השפעה שלילית משמעותית לשכר מינימום גבוה יותר על התעסוקה".
מאוחר יותר, חזרו קרד וקרוגר על בדיקותיהם, בשיטות בדיקה אחרות. אחרים כמו דיקנס, קהן ולאנג ומשין ומנינג שבו וערכו ניסויים על בסיס המתודה שפיתחו קרד וקרוגר. מחקרי נגד נעשו אף הם, על בסיס החישוב של קרד וקרוגר, ועל בסיס שיטות חישוב אחרות. כפי שמציינים מילס ואחרים (1999), המסקנות של החוקרים השונים היו במידה רבה תוצר של שיטת הבדיקה המועדפת. הן כללו היעדר תוצאות חד משמעיות, וקיומן של בעיות קשות לפתרון הכרוכות בבידוד משתנה מסוים, שהשינוי בו מזערי בדרך כלל, בתוך פנורמה רחבה של שינויים כלכליים. ייתכן שהייתה זו אחת הסיבות לכך שגם קרוגר וגם נוימרק סייגו במידה רבה את חריפות מסקנותיהם בשלב מאוחר יותר.
כומר
כומר הוא איש דת המופקד על קיום טקסים דתיים, המשמש לעיתים גם מנהיגה הרוחני של קהילה. המונח מתייחס בעיקר לכמרים נוצרים, אך הוא משמש גם לכהני דת בדתות אחרות, ומשום כך ניתן לכנות גם אנשי דת סיקים או זורואסטרים בשם "כמרים".
בשל הקשר המונח כומר לעבודה זרה, בקרב נוצרים דוברי עברית נקראים אנשי הדת ״כהן״ או "כהן דת".
מקור המונח
מקור המונח העברי ״כומר״ בתנ"ך ובספרות חז"ל לציון כהני עבודה זרה. מצודת ציון מפרש כי הם נקראים כך על שם מלבושיהם השחורים, מלבי"ם סובר כי מדובר בכהני השמש השזופים ורש"ר הירש מסביר כי מלאכתם של הכמרים היא להכמיר את לב שומעיהם.
בשפות אירופאיות רבות משמש מושג הנובע מהמילה הלטינית Presbyter בעצמה מיוונית πρεσβύτερος (פְּרֵסְבִּיטֵרוֹס, זקן) ששימשה לציון מנהיגים דתיים נוצרים ויהודים בתקופה ההלניסטית. בשפות אחרות היא נובעת מהמונח הלטיני Sacerdos (מ-Sacer, קדושה + סיומת עשייה). בקרב יהודים דוברי עברית מקובל לכנות כוהני דת נוצרים בשם "כמרים" אך קהילת הנוצרים דוברי השפה העברית מסתייגת משם זה ומעדיפה את המילה "כהנים".
בנצרות
בנצרות האורתודוקסית ובנצרות הקתולית מופקד הכהן לקיים את הסקרמנטים ולבצע שלל תפקידים דתיים אחרים: לשמוע וידוי, לקיים מיסה, לחתן, לקבור את המתים, להטביל ועוד. כהן, נהיה כהן אך ורק דרך ההסכמה לכהונה - בה, הבישוף, סומך את ידו על ראשו, ובעודו אומר את מילות ההסמכה, הכהן, על פי האמונה והמסורת הנוצרית, מקבל את החסד של הכהונה, בה היה ראשי לעשות את כל תפקידו. כהן לרוב יוסמך לא מוקדם מגיל 25, אף כי לכלל זה יש חריגים במקרים יוצאים מן הכלל. בנצרות האורתודוקסית יכולים גברים נשואים להיות כהנים, אך אסור להם להינשא לאחר הסמכתם. כהנים קתולים ואורתודוקסים מחויבים בפרישות, ואינם מורשים להינשא. חריגים לכלל זה, לעיתים, הם אנשים שהמירו דתם לנצרות והיו נשואים לפני כן. חובת הפרישות הפכה כלל מחייב במאה השביעית, אך במקרים רבים לא יושמה החובה בפועל, ורוב הכמרים היו נשואים או חלקו משק בית עם אם ילדיהם. עוד במאה השש־עשרה מונו למשרת האפיפיור אנשים שנישאו קודם לכן. כללי הפרישות הפכו קפדניים יותר, לפחות כלפי חוץ, אחרי הקונטרה-רפורמציה.
כמרים קתולים לבושים בדרך כלל בלבוש מסורתי, הכולל בגדים שחורים וצווארון לבן ומעומלן. הלבוש המסורתי של כמרים אורתודוקסיים מורכב מגלימות שחורות וארוכות, עם צלב גדול המעטר את חזם.
בכנסיות הפרוטסטנטיות, בהן בוטלו הסקרמנטים ונדחה הרעיון שכהן הדת מקבל תכונות אמיתיות ויכולות חדשים בזכות הסמכתו ככומר, חל פיחות במעמדו של הכומר. והוא נושא בתואר מחייב פחות כמו: רועה, שר, כהן דת, או נכבד. תפקידו בכנסייה הפרוטסטנטית נושא אופי המדגיש הדרכה רוחנית, סיוע, הנחיה של תפילה ונשיאת דרשות בפני עדת המאמינים. הכמרים בכנסייה הפרוטסטנטית אינם מתייחדים בלבוש מיוחד השונה מזה של בני קהילתם, אך בזרמים מסוימים, כמו בכנסייה האנגליקנית והלותרנית, עדיין מקובלת לבישת צווארון הכמורה הלבן. הכמרים הפרוטסטנטים אינם מחויבים לחיי פרישות והם רשאים להינשא. בכנסייה האנגליקנית ובכנסיות הלותרניות הן גברים והן נשים יכולים להתמנות לכמורה (אם כי יש זרמים שמרניים המתנגדים בתוקף להסמכת נשים לכהונה).
בספרות ההלכתית מכונים הכמרים הנוצריים פעמים רבות בכינוי 'גלחים'.
צ'ארלס קונראד הבן
צ'ארלס "פיט" קונראד הבן (באנגלית: Charles "Pete" Conrad; 2 ביוני 1930 – 8 ביולי 1999) היה אסטרונאוט אמריקני אשר לקח חלק בתוכניות חלל כגון תוכנית ג'מיני, תוכנית אפולו ובסקיילאב. נולד בפילדלפיה, פנסילבניה.
פיט קונראד היה בדחן לא קטן. הוא לא היה גבוה במיוחד, וכאשר קפץ מן השלב האחרון בסולם אל קרקע הירח במשימת אפולו 12 קרא "וופיי! בן אדם, זה אולי היה [צעד] קטן לניל, אבל [צעד] ארוך עבורי", בהתייחסו לאימרתו המפורסמת של ניל ארמסטרונג, כאשר הניח את רגלו על הירח.
השכלה
בוגר במדעים בהנדסה אווירונאוטית מאוניברסיטת פרינסטון, 1953.
שירות צבאי
בתום לימודיו, הצטרף לצי האמריקאי כטייס. הוא למד בבית הספר לטייסי ניסוי של הצי. מאוחר יותר שירת כמדריך טיסה ומהנדס ביצועים בבית הספר. לאחר מכן שירת כמדריך טיסה על מטוסי F-4 פנטום בטייסת ההדרכה VF-121, ולאחר מכן בטייסת הפנטומים VF-96 על נושאת המטוסים USS Ranger.
שירות בנאס"א
נבחר לאסטרונאוט בספטמבר 1962. הטיסה הראשונה שלו לחלל הייתה בג'מיני 5. כמפקד ג'מיני 11, קבע שיא גובה חדש מעל פני הקרקע. משימתו הבאה הייתה כמפקד אפולו 12, המשימה השנייה שנחתה על הירח. פיט היה האדם השלישי ללכת על הירח. תפקידו האחרון בחלל היה מפקד סקיילאב 2, תחנת החלל האמריקאית הראשונה.
בדצמבר 1973 עזב את השירות בצי ובנאס"א.
לאחר נאס"א
לאחר נאס"א התמנה לסגן נשיא לפעולות וסמנכ"ל פעולות של תאגיד "אמריקן טלביז'ן אנד קומוניקיישנס" (ATC), שם היה אחראי על תפעול המערכות הקיימות, ופיתוח רשת ארצית לטלוויזיה בכבלים.
בשנת 1976 התפטר מ־ATC לטובת תפקיד סגן נשיא ויועץ בחברת מקדונל דאגלס. הוא ביצע מספר תפקידים בחברה זו, בתחומי שיווק מוצרי התעופה ומערכות הנשק של החברה. בשנת 1990 התמנה לתפקיד סגן נשיא לעסקים חדשים בחברת "מקדונל-דאגלס ספייס קומפני", שם השתתף במחקר ופיתוח עבור יוזמת חקר החלל של הנשיא ג'ורג' בוש האב, יוזמה שלא יצאה אל הפועל בסופו של דבר.
נבחרת ונואטו בכדורגל
נבחרת ונואטו בכדורגל לגברים היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ונואטו.
הנבחרת סיימה במקום הרביעי בגביע אוקיאניה לאומות בשנים 1973, 2000, 2002, 2008.
הרטוריקה החדשה
הרטוריקה החדשה היא תפיסתו של הפילוסוף הבלגי חיים פרלמן לגבי מקומה החדש של הרטוריקה בשיח הפילוסופי-רציונלי, המבקשת להחיות את מעמדה כתאוריה של ארגומנטציה.
מעמדה של הרטוריקה "הישנה"
מעמדה של הרטוריקה כתורת נאום התדרדר מאוד במהלך ההיסטוריה הפילוסופית. היא הוצגה בעיקר ככלי סגנוני גרידא, אומנות שפה והבעה שאינה יפה לחקר האמת- דמגוגיה (ראו למשל את דעתו של סוקרטס בדיאלוג גרוגיאס). מקובל היה לראות ברטוריקה כלי מסוכן המסמא את עיני האדם מן האמת. מאידך, הדיאלקטיקה והלוגיקה תמיד נתפסו ככלים רציונליים להשגת האמת, וכנציגים של המחשבה הביקורתית.
חיים פרלמן והרטוריקה החדשה
חיים פרלמן ביקש להחיות את מעמדה של הרטוריקה כתאוריה של ארגומנטציה, קרי כמתודה להעלאת טיעונים. לשיטתו, הרטוריקה מכילה את הדיאלקטיקה, ומהווה השלמה ללוגיקה לבניית גוף הידע האנושי. כדי לנמק את טיעונו זה (לפיו הרטוריקה היא שיטת מחשבה רציונלית) מפנה פרלמן את תשומת ליבנו למהותה- פנייה לנמען כדי לשכנעו בנימוקים ובהסברים. לפי פרלמן כל מהלך רטורי מחייב נקודת הסכמה בין הצדדים ("meeting of the minds") שכן ללא הסכמה בסיסית, איש אינו טורח לשכנע בנימוקים רטוריים. כיוון שמדובר במפגש של סובייקטים המוכנים להקשיב זה לזה, ומתאמצים לנמק את עמדותיהם, הרי שלפנינו תחום רציונלי. במילים אחרות, מעצם הניסיון הרטורי לשכנע את הנמען ניתן ללמוד על היותה כלי רציונלי.
הלוגיקה עצמה, אינה מספיקה לשם הדיון הרציונלי, שכן לדעת פרלמן הלוגיקה מהווה צורה ללא תוכן. הלוגיקה עשויה להניב מסקנות תקפות אך שקריות (כל היוונים יכולים לעוף + סוקרטס הוא יווני --> סוקרטס יכול לעוף), ויתרה מכך, תחומים רבים כלל אינם ניתנים להצרנה (דיונים ערכיים למשל). ניתן אפוא לומר, כי בתחומים רבים הרטוריקה היא הכלי היחידי המאפשר את השגת האמת.
הרטוריקה החדשה והאמת
כדי שהרטוריקה אכן תהווה כלי רציונלי למציאת האמת, היה על פרלמן להגדיר את מושג "האמת" באופן חדש.
על פי ההגדרה המסורתית, "אמת" הוא טיעון בעל פן אחד בלבד (בעוד טיעון ההפכי ממנו הוא "שקר"). פרלמן, לעומת זאת, ממיר את מושג "האמת" הנ"ל בתפיסת אמת פלורליסטית, או, בהגדרה הלקוחה מהתלמוד – "אלה ואלה דברי אלוהים חיים". כך, עמדות מנוגדות עשויות, לפי פרלמן, להיות הגיוניות באות מידה, וכדי להכריע ביניהן יש לבחון באופן רציונלי את טיב הנימוקים המבסס אותן.