cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tcl
ניהול זיכרון
Tcl זקוקה לניהול זיכרון מפני שהיא תומכת ביצירת אובייקטים ומפני שהמשתנים הם בסך הכל ייחוסים. דוגמה לאובייקט היא רשימה שבתוכה מופיעה רשימה אחרת באמצעות ייחוס. ל-Tcl יש אוסף זבל (Garbage Collector) הפועל בשיטת מניית התייחסויות. השפה מתגברת על בעיית ההצבעה המעגלית (הטיפוסית לשיטה זו) בכך שכל הערכים בשפה אינם ברי שינוי (immutable). נגיד ש-a מצביע ל-b. כעת נרצה לכוון את b ל-a, לא נוכל לעשות זאת משום שכשננסה לשנות את b, ייווצר מיקום חדש בזיכרון ש-b יצביע אליו. עכשיו, אף על פי ש-b מצביע על a, a מצביע למיקום אחר בזיכרון. כך לא ייווצרו הצבעות מעגליות.
הרחבות
ל-Tcl הרחבות רבות שניתן להתקין, כל הרחבה כזאת מסודרת במה שנקרא packages. ה-Tcl/TK היא הרחבה שמאפשרת בניית GUI באופן פשוט מאוד. ל-TK בעצמה יש הרחבות שימושיות כגון וידג'טים מיוחדים או ספריות גרפיות. TK הותאמה גם לשפות תסריט אחרות כמו פייתון ו-Perl. הרחבת ה-Expect היא גם כן הרחבה נפוצה מאוד המאפשרת אוטומציה ובדיקה של תוכנות בסביבת UNIX. ספריית ה-TclLIB מאגדת בתוכה מספר עצום של סקריפטים המסייעים לעבודה עם Tcl.
גרסאות של המפרש
ה"מפרש" מופץ בקוד פתוח תחת רישיון מבוסס על BSD-licence. כמו כן ישנה גרסה מהודרת נפוצה של ActiveState.
נחל גדורה
נַחַל גְּדוֹרָה (ידוע גם בשמו הערבי: פוארה) הוא נחל המנקז את שדות עמק זבולון, כפר ביאליק, קריית אתא והסביבה, זורם דרומה ונשפך אל נחל קישון.
בנחל ועל גדותיו מתקיימים מגוון בעלי חיים וצמחי מים: בעלי כנף, חסרי חוליות וצמחייה טבולה. חיים בו שלושה מיני דגים, סרטן הנחלים ומקננות לאורכו להקות של סופיות. חתולים רבים מגיעים עד שפת הנחל משני צדדיו על מנת לצוד דגים או סרטנים.
הנחל מזדהם תכופות בשל הזרמת מי ביוב ושפכים תעשייתיים לתוכו.
לאורך הנחל בשטח השייך לחיפה וקריית ביאליק וכן בהמשכו בשטח המועצה האזורית זבולון נסללה טיילת הנקראת על שם שמעון פרס.
האיש שראה הכל
האיש שראה הכל הוא אלבומה השני של להקת רוקפור. האלבום מתאפיין בסאונד פסיכדלי, בדומה למוזיקה של שנות ה-60. אף על פי ששירי האלבום היו ארוכים ומורכבים, חלקם אינסטרומנטליים, הוא הפך לאלבום פולחן, והניב להיטים רבים, כגון: "האיש שראה הכל", "מכונת הזמן", "חור בלבנה" ו"כל כיוון".
האלבום יצא ב-24 במרץ 1995 ולאחר שבפברואר 2010 הגיע האלבום למעמד אלבום זהב, יצאה הלהקה למיני-סיבוב הופעות לרגל המעמד ולרגל חגיגת 15 שנים ליציאת האלבום.
רקע
לאחר אלבום הבכורה רשת פרפרים, עזב את הלהקה אמיר צורף, וצורף הבסיסט מרק לזר, כשברוך בן יצחק עבר מתפקיד הבסיסט לגיטרה. תהליך הכנת האלבום ארך כ־3 שנים, במהלכן טסו חברי הלהקה לאנגליה ורכשו ציוד נגינה בסגנון שהיה פופולרי בשנות השישים, החל מגיטרות ותופים וכלה במגברים, מתוך כוונה להעניק לאלבום צליל אותנטי של תקופת שנות השישים. כך גם בהקלטות הוכנסו קולות כמו "גיהוקים, שיעולים, טריקות דלת, צעדים, רעשים שבקעו ממכונות ההקלטה, וצעקות לתוך הפיק-אפים של הגיטרות".
בנוסף לגרסה העברית, הוקלטו שירי האלבום למילים באנגלית, אך הקלטות אלה לא ראו אור עקב בעיות זכויות יוצרים.
בדצמבר 2019 הוציאה המוזיקאית עדי-קשת כהן גרסת כיסוי לשיר "חור בלבנה" עבור כאן 88 לציון 25 שנה להוצאת האלבום. השיר יצא בשיתוף עם תוכנית סינטיסייזר שבה השתתפה.
ביקורות
בשנת 2005 דירג העיתון ידיעות אחרונות את האלבום במקום ה-19 ברשימת 100 האלבומים הישראליים הטובים בכל הזמנים. האלבום נבחר במקום ה־15 במצעד 60 האלבומים הישראלים הטובים בכל הזמנים של נענע 10 במצעד שנערך בשנת 2008. במצעד "500 השירים הגדולים של המוזיקה הישראלית" של ידיעות אחרונות, שנערך ב־2009, נבחר השיר "חור בלבנה" במקום ה־78, ונכתב עליו כי "מה שמפריד בין טוב לרע זה לחן חלומי".
רשימת השירים
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי רוקפור.
פרעות רינדפלייש
פרעות רינדפלייש היו סדרת פרעות ביהודים שנערכו בדוכסות בוואריה שבאימפריה הרומית הקדושה (כיום שטחי פרנקוניה והפפאלץ העלית) בקיץ 1298, ה'נ"ח. נהרגו בהן למעלה מ־4,000 יהודים והן מציינות את תחילת ההתמוטטות של המרכז היהודי באשכנז בימי הביניים.
תולדותיהם
הרקע למאורעות היה מלחמת אזרחים שהשתוללה באימפריה הרומית הקדושה החל מ־1292, כאשר מלך גרמניה אדולף מנסאו נלחם בחלק מנסיכי גרמניה, בראשות אלברכט לבית הבסבורג נסיך אוסטריה, אשר היה יריבו על כיסא המלוכה. אדם בשם רינדפלייש (משמעות המילה היא "בשר בקר"; לא ברור אם מדובר בשם או בכינוי) הקים מיליציה עממית שהחלה לטבוח ביהודי החבל. העילה הדתית לפרעות הייתה עלילה על חילול לחם הקודש בידי היהודים. בעיירה רוטינגן בפרנקוניה התפשטה שמועה שהיהודים גנבו את לחם הקודש מן הכנסייה. לאחר שוך הקרבות הצהיר רינדפלייש שקיבל היתר מן השמים לנקום ביהודים ולהרגם, והחל ביחד עם המונים שהתלכדו סביבו במסע רצח נגד קהילות יהודיות, בעיקר באזורי פרנקוניה, בוואריה ואוסטריה. בפרעות נפגעו 146 קהילות מתועדות, ושמותיהם של 3,441 נטבחים נרשמו בספר הזיכרונות של קהילת נירנברג. האומדן המקובל לגבי מספר ההרוגים הכולל הוא בין 4,000 ל־5,000.
הקהילה הראשונה שהושמדה הייתה רוטינגן, ב־20 באפריל 1298 (ז' באייר), מיד לאחר העלילה. מאוחר יותר נטבחו יהודי וירצבורג (י"ג באב, כאלף נפשות), במברג, יהודי היילברון (י"ב בחשוון ה'נ"ט) וקהילות אחרות. במהלך מעשי הטבח, נאלצו יהודים רבים לבחור בין המרת דת לבין מוות. בתיאורים מזוועות הטבח מתוארות נשים שקפצו למדורות אש עם ילדיהן, לאחר שבחרו שלא להמיר את דתן.
החברה האמריקנית לסרטן
החברה האמריקנית לסרטן (באנגלית: American Cancer Society או ACS) היא ארגון רפואי בארצות הברית. הארגון נוסד בשנת 1913 ונקרא תחילה החברה האמריקנית לשליטה בסרטן. בשנת 1945 שונה השם לשם המקובל היום. מטרת הארגון המוצהרת היא להוות "ארגון כלל ארצי, קהילתי, התנדבותי, למחקר רפואי, המוקדש לבעור הסרטן על ידי מניעת הסרטן, הצלת חיים והפחתת סבל מן המחלה על ידי מחקר, חינוך, שתדלנות ומתן שירותים. מרכז הארגון ממוקמת באטלנטה (ג'ורג'יה) אך סניפי הארגון ממוקמים בכל המדינות המרכיבות את ארצות הברית במעל 3,400 סניפים מקומיים.
החברה האמריקנית לסרטן מקיימת את מטרות הארגון על ידי:
פרעות רינדפלייש
תולדותיהם
קהילה מפורסמת נוספת שנטבחה הייתה קהילת נירנברג, ב־1 באוגוסט (כ"ב באב) באותה שנה. בקהילה זו כיהן רבי מרדכי בן הלל כרב וכראש ישיבה, ואף הוא נרצח עם אשתו וחמשת ילדיו, מה שגרם ליהודים אבל רב באותם זמנים כי נשארו ללא רועה. בקהילה זו נמסר שנהרגו 628 יהודים.
באופן יוצא דופן, בערים רגנסבורג ואאוגסבורג מנעו בני העיר מחילותיו של רינדפלייש לטבוח ביהודים.
הפרעות נסתיימו בתחילת חורף ה'נ"ט, לאחר שרינדפלייש הושם במאסר, וראשו נערף על ידי הקיסר אלברכט האוסטרי, שחשש מהתלהטות הרוחות ומאיבוד רסן השלטון. פרעות אלו מציינות את תחילת ההתמוטטות של המרכז היהודי באשכנז בימי הביניים.
באותה העת נכתבו בקהילות המקומיות קינות רבות המתארות את חורבנן של אותן קהילות. יש הסוברים כי תענית כ' בסיוון חוּדשה כיום צום עם אמירת סליחות וקינות לזכר אותם מאורעות.
ברי פרידלנדר
ברי פרידלנדר (נולד בתל אביב בשנת 1954) הוא צלם ישראלי שפיתח שיטת צילום שמצרפת תמונות דיגיטליות כך שנפרשת פנורמת צילום רחבה. עבודותיו נכללות באוספים של מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון פול גטי בלוס אנג'לס, המוזיאון היהודי של ניו יורק, המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, אוסף הפניקס ובקרב אוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה.
ביוגרפיה
פרידלנדר סיים תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב בשנת 1980.
ב-1984 זכה בפרס ז'ראר לוי לעידוד היצירה בצילום שמוענק לצלמים ישראלים על ידי מוזיאון ישראל בירושלים. ב-2001 זכה בפרס לאון קונסטנטינר לצילום של מוזיאון תל אביב לאמנות, יחד עם חנה סהר. ב-2004 הוצגו תצלומיו של פרידלנדר בתערוכת יחיד בגלריה של אנדראה מייזלין בניו יורק, שם הוצגה גם ב-2011 תערוכת יחיד נוספת שלו.
בשנת 2007 הציג מוזיאון תל אביב תערוכת יחיד בשם "ברי פרידלנדר: תמונות 1994 – 2006" אותה אצר משה ניניו. באותה שנה הציג במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק תערוכה בשם "Place and Time", אצר אותה פיטר גלאסי.
ב-2009 זכה בפרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול. לדברי חברי ועדת השופטים, הפרס ניתן על תרומתו החשובה לאמנות הצילום בארץ ולחשיפת האמנות הישראלית בזירה הבין-לאומית.
ב-2010 זכה בפרס סנדברג לאמנות ישראלית מטעם מוזיאון ישראל. מנימוקי השופטים לזכייתו: "... פרידלנדר הוא מהחשובים והבולטים באמני ישראל שיצירותיו הוצגו במיטב המוזיאונים בעולם. פיתח זן ייחודי של צילום-רצף דיגיטלי וכל תצלום גדוש אירועים חזותיים. המורכבות התוכנית והצורנית של יצירותיו ועוצמתן החזותית הן יסודות האיכות היוצאת מן הכלל המאפיינת את יצירתו כולה".
צילומיו של פרידלנדר שימשו לעטיפת שני אלבומי אוסף של להקת הרוק הישראלית "משינה" - גבירותי ורבותי: משינה (1989) והאוסף השני (1995).
קווין פאנגוס
ראשית דרכו
פאנגוס נולד ב-26 בינואר 1993, בקנדה. בצעירותו כלל לא התעניין בכדורסל והחל כמו בני נוער קנדים רבים לשחק הוקי קרח, בו היו לו גם קשרים משפחתיים בעקבות דודו, אשר שיחק ב-NHL. הצלחתו של השחקן הקנדי סטיב נאש ב-NBA נתנה השראה לפאנגוס והוא החליט להתמקד בכדורסל, כאשר גם בענף ספורט זה משפחתו הצטיינה בעבר; אביו שיחק בעברו באוניברסיטת טורונטו, ואימו שיחקה באוניברסיטת מקמסטר. בראיון שהעניק בשנת 2013 לתקשורת הקנדית התייחס פאנגוס להשראה הגדולה שנאש העניק לו: "שמעתי שנאש היה זורק 500 פעמים לסל ביום, והחלטתי שגם אני צריך לעשות זאת".
קריירת מכללות
לקראת תחילת קריירת המשחק בתיכונים, קיבל פאנגוס הצעות ממספר מכללות ברחבי ארצות הברית בהן מישיגן, טמפל, נבדה, פורטלנד וסינסינטי. לאחר שהתייעץ עם ידיד משפחתו קלי אוליניק, החליט פאנגוס להצטרף לאוניברסיטת גונזגה. במהלך שנותיו באוניברסיטה נחשב פאנגוס לשחקן המוביל של הקבוצה והוביל אותה בקטגוריות סטטיסטיות רבות כגון נקודות, אסיסטים, חטיפות ודקות משחק.
גראן קנריה
ב-24 ביולי 2015 חתם פאנגוס לשנתיים בקבוצת גראן קנריה מליגת העל הספרדית והיורוקאפ. את עונת היורוקאפ הראשונה שלו סיים פאנגוס עם ממוצעים של 11.9 נקודות, 4.8 אסיסטים ו-1.6 ריבאונדים בכ-24 דקות משחק עם 51.2% ל-3. בליגת העל הספרדית סיים עם ממוצעים של 10.8 נקודות, 4.5 אסיסטים ו-2.3 ריבאונדים למשחק.
ז'לגיריס קובנה
לאחר עונה אחת בגראן קנריה, חתם פאנגוס בז'לגיריס קובנה מליגת העל הליטאית והיורוליג. בעונתו הראשונה במועדון הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות הליגה הליטאית וזכייה בגביע הליטאי. בעונת 2017/2018 זכתה קבוצתו בפעם השנייה ברציפות בגביע הליטאי ובפעם השנייה בתולדותיה העפילה לפיינל פור היורוליג, לאחר שגברה 3–1 על אולימפיאקוס בסדרה של הטוב משלושה משחקים. בעונה זו היה פאנגוס לשחקן המפתח בקבוצתו וסיים את עונת היורוליג עם ממוצעים של 12.7 נקודות, 6 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים ב-34 דקות משחק.
ברצלונה
בשנים 2018–2020 שיחק בקבוצת ברצלונה.
זניט סנקט פטרבורג
בעונת עבר לשחק במדי זניט סנקט פטרבורג הרוסית. באותה עונה נבחר לחמישיית העונה ביורוליג, לאחר שהעמיד ממוצעים של 13.5 נקודות ו-6.6 אסיסטים למשחק.
קליבלנד קאבלירס
בספטמבר 21 חתם על חוזה לשנתיים בקליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA. בתקופה זו ירוויח כ-3.5 מיליון דולר.
קישורים חיצוניים
לית:
מאזן בוחן
בהנהלת חשבונות, מאזן בּוֹחַן הוא גיליון עבודה שבו מפורטות היתרות של כל כרטיסי החשבון בספר החשבונות של ישות חשבונאית בעמודות של חובה וזכות. סיכום צד החובה במאזן בוחן יהיה שווה תמיד לסיכום צד הזכות.
היתרות סגירה הם למעשה היתרות פתיחה, שהן היתרות סגירה של שנה קודמת בתוספות יתרות שהיו במהלך השנה. מאזן בוחן חולק לסעיפים מאזניים ותוצאתיים, סכום הסעיפים החובה והזכות שלהם חייב להיות שווה. ומכאן נגזר שמו מאזן, שזהו מאין משווה שצד החובה תמיד חייב להיות שווה לצד הזכות.
אדולף-פרידריך קונצן
גנרל אדולף-פרידריך קונצן (בגרמנית: Adolf-Friedrich Kuntzen; 26 ביולי 1889 – 10 ביולי 1964) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
קונצן נולד ב-26 ביולי 1889 במגדבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט ההוסרים ה-1, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1917 הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-18 בדצמבר באותה שנה הועלה לדרגת ריטמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר קונצן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1925 מונה קונצן למפקד פלוגה 2 ברגימנט הפרשים ה-8 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1928 הועבר למטה רגימנט הפרשים ה-3 (הפרוסי). ב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת מיור, והועבר לתפקיד מטה במשרד המלחמה. ב-1 באוקטובר 1931 מונה לשליש של המפקד העליון, וב-1 בדצמבר 1932 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. בקיץ 1933 מונה קונצן למפקיד מטה באגף כוח האדם, וב-1 בנובמבר 1934 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 במרץ 1938 הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הדיוויזיה הקלה ה-3.
מלחמת העולם השנייה
ב-4 בספטמבר 1944 הודח קונצן מתפקידו, לאחר שנכשל בבלימת מתקפת בעלות הברית, וב-31 בדצמבר 1944 פרש מהצבא ושב לביתו.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה התגורר קונצן בהנובר עד למותו ב-10 ביולי 1964.
פגיעת הטילים בפולין (2022)
תגובות בעולם
בעקבות פגיעת הטילים בפולין, ראש ממשלת פולין מטאוש מורבייצקי כינס כינוס חירום עם ראשי מערכת הביטחון במדינה. בסיום הכינוס הודיעו הראשויות בפולין בהצהרה קצרה כי הם הורו "להעלות את הכוננות של כל כוחות הצבא הפולני". זמן קצר לאחר המתקפה, הודיעה אסטוניה שהיא מוכנה להגן על "כל סנטימטר אדמה של נאט"ו", אמירה ידועה של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בימיה הראשונים של המתקפה הרוסית על אוקראינה בראשית 2022. בעקבות התקרית וקרבתו לצינור הנפט דרוז'בה הודיע ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן על כינוס ישיבת חירום של ראשי מערכת הביטחון במדינתו. באותו הלילה, שר ההגנה ההונגרי קרישטוף סלאי-בוברובניצקי קיים שיחת טלפון עם המזכיר הכללי של נאט"ו ינס סטולטנברג. סטולטנברג הודיע בשעות הלילה כי הוא שוחח עם נשיא פולין אנדז'יי דודה, וכי נאט"ו עוקבת מקרוב אחר כל ההתפתחויות. בהמשך הלילה התקיימה שיחת חירום בין נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן לנשיא פולין, ובהמשך הגדיר ביידן את המצב כ"מצב רציני ומסוכן".
בבוקר שלאחר הפגיעה נערך תדרוך עיתונאים על ידי מזכ"ל נאט"ו, בו נאמר כי "אין ודאות לגבי הגורם שירה את הטילים, או לגבי זהות המטרה המקורית שלהם". כמו כן, הוא הסביר ש"קיימת סבירות ששני הפולנים נהרגו מנפל של מערך ההגנה האווירי האוקראיני". ראש ממשלת הולנד מארק רוטה כתב לאחר פגישת ראשי מדינות נאט"ו ש"דבר אחד חשוב להבהיר: אירוע פגיעת הטילים בפולין לא היה מתרחש אלמלא התרחשה מתקפת הטילים הנוראית הרוסית נגד אוקראינה. אנחנו נמשיך לתמוך באוקראינה נגד התוקפנות הרוסית".
בנוסף, דובר ממשלת פולין הודיע כי היא שוקלת להפעיל את סעיף 4 של האמנה האטלנטית, האומר כי כל חברה בארגון נאט"ו יכולה לכנס את ראשי כל מדינות הארגון לדיונים ביטחוניים.
מנגד, העורכת הראשית של העיתון הרוסי Russia Today השייך למדינה והמקורבת לנשיא פוטין,, כתבה בטוויטר כי "פולין קיבלה היום את בלגורוד שלה. איך אתם רוצים את זה?" בתגובה למות שני האזרחים הפולנים.
הרכבת התחתית של מינסק
הרכבת התחתית של מינסק היא מערכת הסעת ההמונים החשובה ביותר בעיר הבירה של בלארוס, מינסק.
הרכבת נפתחה ביוני 1984, ומורכבת משני קווים ומ-28 תחנות באורך כולל של 35.5 קילומטרים. בשנת 2005 נשאה 800 אלף נוסעים מדי יום.
המטרו מנוהל על ידי עיריית מינסק.
היסטוריה
משנות ה-50 עד שנות ה-70 של המאה ה-20 צמחה אוכלוסיית העיר בכמיליון איש. צמיחה זאת הובילה לצורך ברכבת שתשרת את האוכלוסייה הגדלה. בניית הרכבת החלה ביוני 1977 והיא נפתחה, כאמור, ב-1984 כרכבת התחתית התשיעית בברית המועצות. בתחילה מנתה הרכבת שמונה תחנות בלבד.
על אף קריסת ברית המועצות, בניית הרכבת המשיכה ללא הפרעות במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 בניגוד לתכנוני רכבות אחרות במדינה.
הלגיון הרביעי פלביה פליקס
הלגיון הרביעי פלביה פליקס (בלטינית: Legio IIII Flavia Felix) היה לגיון רומאי.
היסטוריה
בשנת 70 לספירה החליט הקיסר אספסיאנוס כי אינו יכול לבטוח בנאמנותו של הלגיון הרביעי מקדוניקה אשר במהלך שנת ארבעת הקיסרים תמך ביריבו ויטליוס, ולפיכך הוא הורה לפרק אותו. על בסיס יחידות הלגיון הורה אספסיאנוס להקים את הלגיון הרביעי פלביה פליקס. ללגיון החדש צורפו יחידות מגויסים חדשים מצפון איטליה ודרום גאליה. על הקמת הלגיון החדש פיקח גנאיוס יוליוס אגריקולה (חותנו של טקיטוס). הלגיון הועבר מגרמאניה סופריור לדלמטיה, ובסיסו היה בעיר ברנום. הלגיון האחד עשר קלאודיה מילא את מקומו בגרמאניה. לא ברור אם מלכתחילה נקרא הלגיון בשם "פלביה פליקס", או שמא בתחילה הוא נקרא רק "פלביה" (על שמו של אספסיאנוס ששם משפחתו היה פלביוס) ולאחר ניצחון כלשהו הוסף לו התואר "פליקס" (המאושר).
משימתו העיקרית של הלגיון הייתה להגן על גבולות האימפריה מפני השבטים הדאקים. בשנת 86 הקיסר דומיטיאנוס ארגן מחדש את הפרובינקיות באזור, והציב את הלגיון הרביעי פלביה פליקס במוזיה סופריור. בסיסו באותה תקופה היה בעיר סיגידונום, אם כי ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שיחידות משנה של הלגיון השתמשו גם במחנה של הלגיון השביעי קלאודיה בווימאנציום. בשנת 88 השתתף הלגיון בפלישת ענק בסדר גודל של תשעה לגיונות לשטחי השבטים הדאקים. הפלישה זכתה להצלחה, אולם בשנה שלאחר מכן נאלץ הקיסר להורות ללגיונות לחזור כדי לדכא מרד שפרץ בגרמאניה סופריור.
בשנים שלאחר מכן השתרר שקט יחסי בגזרה, וחיילי הלגיון הועסקו בעיקר בסלילת כבישים ובניית ערים. בשנת 103 השתתף הלגיון במסע המלחמה של טיראנוס לשטחי דאקיה. מסע המלחמה זכה להצלחה, ודאקיוס סיפח שטחים ענקיים באזור וקבע כעיר בירתם את סרמיזגטוסה. הלגיון הוצב בעיר זו לזמן קצר, אולם יורשו של טריאנוס, אדריאנוס, החליט לוותר על הכיבושים בדאקיה והחזיר את הלגיון הרביעי בחזרה לסיגידונום. יחידות משנה של הלגיון היו מפוזרות במוצבים נוספים בכל רחבי האזור. בתקופת שלטונו של הקיסר אנטונינוס פיוס הגזרה הייתה שקטה, ויחידות משנה של הלגיון נשלחו למאוריטניה כדי להילחם בשבטים המקומיים.
כתובות של הלגיון שנמצאו בבודפשט מצביעות על כך שהלגיון הוצב בעיר זו לזמן מה. על פי ההשערות, כאשר בשנת 162 יצא הלגיון השני אדיוטריקס למסע מלחמה כנגד האימפריה הפרתית, הורה הקיסר לוקיוס ורוס ללגיון הרביעי פלביה פליקס להחליף אותו בגזרה זו. לאחר מכן הוחזר הלגיון לדאקיה והשתתף במסעות המלחמה של הקיסר מרקוס אורליוס באזור. בשנת 193 פרצה באימפריה מלחמת אזרחים בין שלושה מועמדים לכתר. הלגיון הרביעי פלביה פליקס, יחד עם שאר הלגיונות באזור הדנובה, תמך במועמדותו של ספטימיוס סוורוס. ייתכן כי הלגיון הועבר לאנטוליה כדי לסייע לסוורוס במלחמתו כנגד יריבו פסקיניוס ניגר, אולם הדבר אינו ודאי. לאחר שסוורוס הפך לקיסר, הוא יצא שוב למסע מלחמה כנגד האימפריה הפרתית, ולשם כך נאלץ שוב להעביר את הלגיון הרביעי פלביה פליקס לפאנוניה כדי למלא את מקומם של הלגיונת שיצאו למסע. גורל הלגיון לאחר מכן אינו ידוע.
מארק גרנובטר
מארק גרנובטר (אנגלית: Mark Granovetter) (נולד ב-20 באוקטובר 1943) הוא סוציולוג אמריקאי שהגה מספר תאוריות מהמשפיעות ביותר בסוציולוגיה המודרנית מאז 1970. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו בתחומי ניתוח הרשתות החברתיות והסוציולוגיה הכלכלית, ובפרט בזכות התאוריה שלו אודות תפוצת המידע בקהילה, הידועה בשם "עוצמתם של קשרים חלשים".
עוצמתם של קשרים חלשים
עבודתו המפורסמת ביותר של גרנובטר היא "עוצמתם של קשרים חלשים", והיא נחשבת לאחת העבודות רבות ההשפעה שנעשו אי פעם בתחום הסוציולוגיה. בעבודתו זו הוא הציג את הטענה שבתחומים כמו שיווק או פוליטיקה, קשרים חלשים מאפשרים גישה לאוכלוסיות שאינן נגישות דרך קשרים חזקים, ושהם תורמים יותר להפצת מידע בין אנשים.
גרנובטר עמד בחזית המחקר בתחום הסוציולוגיה הכלכלית מאז פרסום מאמרו בתחום בשנת 1985. פרסום המאמר הציב אותו כמצדד בעמדה לפיה יחסים כלכליים בין אנשים ובין חברות שזורים ברשתות חברתיות של ממש, ואין להם קיום בשוק אידיאלי מופשט. כיום הוא עוסק בכתיבת מסה בשם "Society and Economy".
מודל הסף
גרנובטר חקר כיצד נוצרים טרנדים ואופנות חולפות, והציע במאמרו משנת 1978 את מודל הסף, לפיו דיפוזיה ברשת תלויה בסף שיש לכל צומת בו. הוא הדגים כיצד שינויים קטנים בסף של צמתים בודדים עשויים לשנות את ההתנהגות הכוללת של המערכת. מודל הסף קיבל פרסום רב מחוץ לקהילה המדעית בספרו של מלקולם גלדוול, נקודת המפנה.
ערוץ תקשורת
בתקשורת נתונים, ערוץ תקשורת הוא מדיום שנעשה בו שימוש להעברת מידע משולח למקבל על ידי אותות.
ניתן להפריד בין ערוצי תקשורת חוטיים (למשל סיבים אופטיים, כבלים קואקסיאלים) לבין ערוצי תקשורת אלחוטיים (למשל לוויינים) בהם המידע עובר דרך תווך טבעי כמו אוויר או חלל.
הפרדה מקובלת נוספת היא בין ערוצי שידור חד כיווניים לדו כיוונים, וכן בין ערוצי תקשורת מנקודה לנקודה, לערוצי תקשורת בהם מבצעים שידור (Broadcast).
סוגיה עיקרית בערוצי תקשורת היא אמינות השידורים, שנפגעת כתוצאה מרעש.
מידול ערוצי תקשורת
המטרה במידול ערוץ תקשורת היא היכולת לחזות את מאפייניו, לרבות אמינותו. המידול נעשה באופנים שונים:
כמו כן ניתן לשלב בין האופנים הפיזיקלי והסטטיסטי.
כיווניות התקשורת
מבחינת כיוון זרימת המידע, ערוצי תקשורת נחלקים לשלושה סוגים:
אתלטיקה
אתלטיקה הוא ענף ספורט הכולל תחרויות ריצה, הליכה, קפיצה וזריקה, ושילוב ביניהם בצורת קרב רב. האתלטיקה מכונה "מלכת הספורט". יש הנוהגים לכנותה אתלטיקה קלה להבדיל מאתלטיקה כבדה הכוללת את ענפי ההיאבקות, איגרוף והרמת משקולות.
היסטוריה
תחרויות אתלטיקה היו פופולריות מאוד כבר בעבר הקדום. היוונים הקדמונים הצטיינו באתלטיקה. ניצחון במשחקים האולימפיים העתיקים נחשב באתונה וספרטה הישג עצום המלווה ביוקרה רבה מאוד. החל מהמאה ה-20 נערכות תחרויות האתלטיקה באולמות סגורים (בחורף) ובאצטדיונים פתוחים (בשאר השנה). התחרויות החשובות ביותר נערכות באצטדיונים.
מקצועות
בתחרויות אתלטיקה אשר נערכות באצטדיון, ישנם שני סוגי מקצועות: בנוסף לכך, קיים מקצוע המשלב את מקצועות השדה והמסלול - מקצוע הקרב רב. בתחרויות אתלטיקה מחוץ לאצטדיון קיימות גם ריצות הכביש, היוקרתית שבהן היא ריצת המרתון, ומרוצי ההליכה.
ריצות קצרות
מכונות גם ספרינטים (בעברית מאוץ), והמתחרים בהן נקראים אצנים. במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה הייתה נהוגה ריצת ספרינט אחת, הסטאדיון. שלוש הריצות הקצרות שבהן מתחרים במשחקים האולימפיים ובאליפויות העולם באתלטיקה הן: ריצת 100 מטר, שאורכה הוא אורך הישורת באצטדיון האתלטיקה, ריצת 200 מטר וריצת 400 מטר, שהיא הקפה אחת של המסלול. בתחרויות שנערכות באולם, כגון אליפות העולם באתלטיקה באולם, ריצת 100 המטרים מוחלפת בריצת 60 מטר.
ריצות בינוניות
הריצות הבינוניות הנפוצות ביותר הן ריצת 800 מטר, ריצת 1500 מטר האולימפיות, וריצת מייל שאינה אולימפית. נהוג להחשיב גם את ריצת 3000 המטרים כריצה בינונית, אך ריצה זו היא פחות נפוצה.
ריצות ארוכות
הריצות הארוכות האולימפיות באצטדיון הן ריצת 5000 מטר וריצת 10000 מטר.
ריצות משוכות ומכשולים
ריצות המשוכות האולימפיות הן ריצת 100 מטר משוכות (לנשים), ריצת 110 מטר משוכות (לגברים) וריצת 400 מטר משוכות. גובה המשוכות משתנה בהתאם למין האתלט ולמרחק הריצה. ריצת המכשולים האולימפית היא ריצת 3000 מטר מכשולים.
ריצות כביש
ריצת הכביש הן ריצות ארוכות שלא רצים באצטדיון, אלא בכביש. מרחקי הריצות נעים בין 5 ק"מ עד למרתון, ריצת הכביש האולימפית היחידה, ולאחר מכן ריצות אולטרה מרתון. ריצות נפוצות נוספות הן ריצת 10 ק"מ (ההבדל במינוח ריצות המסלול וריצות הכביש למרחקים זהים, הוא שריצות המסלול נמדדות במטרים, לעומת ריצות הכביש שנמדדות בקילומטרים. לדוגמה: ריצת 10000 מטר לעומת ריצת 10 ק"מ.) וריצת חצי מרתון.
קפיצות
מקצועות הקפיצה מתחלקים לשני סוגים של קפיצות: קפיצות אופקיות (קפיצה לרוחק וקפיצה משולשת) וקפיצות אנכיות (קפיצה לגובה וקפיצה במוט). כל מקצועות הקפיצה הם מקצועות אולימפיים. בעבר נערכו במשחקים האולימפיים שלוש קפיצות מהמקום (רוחק, משולשת וגובה).
קפיצה לרוחק
בקפיצה לרוחק, על הקופץ לעבור את המרחק הרב ביותר, בקפיצה אחת. האתלט מתחיל בהרצה לעבר קרש הקפיצה, הממוקם לפני בור הקפיצה, ומהקרש (אסור לאתלט לקפוץ אחרי הקרש) הוא קופץ לבור הקפיצה, במטרה לעבור את המרחק הרב ביותר. בקפיצה לרוחק קיימות מספר טכניקות, וגם לאורך ההרצה ומרכיבים נוספים בקפיצה יש חשיבות.
קפיצה משולשת
בקפיצה משולשת, בדומה לקפיצה לרוחק, על הקופץ לנתר מהקרש אל בור הקפיצה במטרה לעבור את המרחק הרב ביותר שניתן. בשונה מקפיצה לרוחק, הקופץ צריך לבצע זאת בשלוש קפיצות; הקפיצה ראשונה מהקרש, ושמה ניתור, הקפיצה השנייה, שנקראת דילוג מבוצעת ברגל קופצת זהה לזו משלב הניתור, והקפיצה השלישית ברגל השנייה, לעבר בור הקפיצה.
קפיצה במוט
בקפיצה במוט, על הקופץ לעבור בקפיצה אופקית רף, באמצעות מוט העשוי מחומרים גמישים.
זריקות
מקצועות הזריקה הם מקצועות שדורשים כוח רב, אך גם לטכניקות הזריקה המסובכות, המשתנות בהתאם למקצוע, חשיבות גבוהה מאוד. ארבעה מקצועות הזריקה הם מקצועות אולימפיים.
הדיפת כדור ברזל
בהדיפת כדור ברזל על ההודף להדוף את כדור הברזל למרחק הרב ביותר שניתן, ועליו לעשות זאת מתוך מעגל ההדיפה. קיימות מספר טכניקות בהדיפת כדור ברזל.
יידוי פטיש
ביידוי פטיש על המיידה ליידות את הפטיש - כדור ברזל המחובר לכבל שבסופו ידית אחיזה, למרחק הרב ביותר שניתן, מתוך מעגל הזריקה.
זריקת דיסקוס
זריקת דיסקוס היא אחד מהמקצועות העתיקים ביותר, והתחרו בה גם במסגרת המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. בזריקת דיסקוס על הזורק לזרוק את הדיסקוס למרחק הרב ביותר שניתן ממעגל הזריקה.
הטלת כידון
בהטלת כידון, על המטיל להטיל את הכידון למרחק הרב ביותר שניתן, ולפני כן הוא לוקח תנופה קצרה. גם בהטלת כידון יש מספר טכניקות. הטלת כידון היא גם כן מקצוע עתיק, בו התחרו במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
האתלטיקה המקצוענית
באתלטיקה כיום קיימים מספר סבבים עולמיים בהשתתפות בכירי האתלטים בעולם שהחשוב בהם הוא סבב ליגת היהלום, בנוסף לאלפי תחרויות קטנות ברחבי העולם. בנוסף, בכל שנה אי זוגית נערכת אליפות העולם באתלטיקה, ובכל שנה זוגית נערכת אליפות העולם באתלטיקה באולם. כל שנתיים מתקיימות גם התחרויות היבשתיות, כגון אליפות אירופה באתלטיקה, ובחלק מהיבשות נערכות לסירוגין גם אליפויות יבשתיות באולם, כגון אליפות העולם באתלטיקה בעולם. האתלטיקה מהווה את הענף המרכזי במשחקים האולימפיים, כשריצת 100 מטר היא מהאירועים הנצפים ביותר באולימפיאדה.
אתלטיקה באולימפיאדה היא התחרות הנחשבת ביותר. אחריה מגיעה אליפות העולם באתלטיקה ואליפות אירופה באתלטיקה.
תחרויות האתלטיקה הקלה נערכות באצטדיונים או באולמות מקורים כאשר מסלול הריצה עשוי תרכובת גומי, ברב המקרים מסוג רקורטן, המצמצמת את החיכוך של האתלטים עם המשטח ואף מייצרת להם מומנט בריצה. לאחרונה נשמעו טענות בקהיליית האתלטיקה כי חלק מהשיפור בתוצאות האצנים מקורן בשיפור המסלול, הקטנת החיכוך והגדלת המומנט אשר הוא מעניק לרצים, טענה דומה בסוגה לזו אשר נטענה לעניין חליפות השחייה לשחיינים.
קבוצות גיל עיקריות
פרט לקבוצת הגיל המרכזית - הבוגרים, קיימות באתלטיקה עוד קבוצות גיל:
האתלטיקה בישראל
ההישגים של האתלטיקה הישראלית דלים יחסית למרבית העולם המערבי. בין האתלטים הישראלים שהגיעו להישגים בינלאומיים משמעותיים ניתן למנות את אסתר רוט-שחמורוב (ריצת 100 מטר משוכות), דני קרסנוב ואלכס אברבוך (קפיצה במוט), רוגל נחום וחנה קנייזבה-מיננקו (קפיצה משולשת), קונסטנטין מטוסביץ', דניאל פרנקל (קפיצה לגובה), דונלד סנפורד (ריצת 400 מטר) ולונה צ'מטאי-סלפטר (ריצת 10,000 מטר).
כשלושה סבבים מקצועיים נערכים מדי חודש מאי בישראל. וכוללים תחרויות ברוב מקצועות האתלטיקה הקלה למעט הליכה, במסגרת הליגה הבין אגודתית. אחת לשנה מתקיימת אליפות ישראל באתלטיקה קלה באצטדיון הדר יוסף. האחראי על חלוקת המשאבים בישראל הוא הוועד האולימפי הישראלי, והמוסד האחראי על האתלטיקה בישראל הוא איגוד האתלטיקה בישראל.
מתקני האתלטיקה בישראל
תשתית מתקני האתלטיקה לאימונים ותחרויות בישראל מצומצמת יחסית. בישראל אין אולמות מקורים בעלי מסלולי אתלטיקה לאימונים או תחרויות אתלטיקה באולמות (רק ב-2020 נפתח אולם הוולודרום במרכז הספורט הדר יוסף בת"א שישמש גם לאימוני אתלטיקה באולם). לעומת זאת קיימים בישראל לא מעט מסלולי אתלטיקה במגרשים פתוחים המשמשים לרוב לאימון לחובבנים וכן מספר אצטדיונים המותאמים לאירוח תחרויות צנועות שכוללים יציעים לקהל ו-8 מסלולי ריצה תקניים (מגרשי האימונים בארץ מכילים לרוב 2–4 או 6 מסלולים בלבד וחלקם לא באורך מסלול אולימפי תקני אלא קצרים יותר).
אצטדיון האתלטיקה הראשון שנפתח בישראל הוא אצטדיון המכביה בתל אביב שנפתח ב-1932 לקראת המכביה הראשונה. גם אצטדיון ימק"א בירושלים שנחנך ב-1933 כאצטדיון רב תכליתי וכלל יציע אבן מצידו המערבי לכמה מאות צופים אירח למשל את אליפות ארץ ישראל הראשונה באתלטיקה לגברים בנובמבר 1935 (האליפות המקבילה לנשים התקיימה אותה שנה בתל אביב) וכן את אליפות ארץ ישראל השנייה אף שלא כלל די מסלולים לפי התקנים הבינלאומיים אך בהמשך השימוש בו כאצטדיון אתלטיקה בוטל לאחר שנחנך האצטדיון בגבעת רם ואילו בו הותקנו יציעים נוספים לאוהדי הכדורגל מאחורי השערים שהפכו ליציעים המרכזיים. אצטדיון אתלטיקה נוסף היה אצטדיון רמת גן ברמת גן שנפתח ב-1950 לקראת המכביה השלישית ולקראת המכביה השביעית ב-1965 שודרג והוכשרו בו מסלולי אתלטיקה (תחילה מסלולי עפר כבוש ומ-1968 מסלולי אספלט). באצטדיון המכביה ואצטדיון רמת גן בוטלו מסלולי האתלטיקה לפני זמן רב במהלך סבבי שיפוצים שעברו האצטדיונים לשיפור תפקודם כאצטדיוני כדורגל. גם באצטדיון קריית אליעזר בחיפה ואצטדיון וסרמיל בבאר שבע כללו מסלולי אתלטיקה מהסוג הישן, אך לאחר שנפתח בעיר חיפה אצטדיון אתלטיקה עם מסלולי רקורטן בנווה שאנן, השימוש במסלולים בקריית אליעזר בוטל, מה גם שכלל פחות מסלולים מהתקן.
בישראל אין גם מרכזי ספורט רבים המאמנים באופן מקצועי ספורטאים אתלטיים. מבין המרכזים שכן קיימים ראוי לציין את מרכז הספורט הדר יוסף בתל אביב בו מתאמנים מרבית הספורטאים באולמות הספורט ומגרשי האימונים וכן בו נערכים מרבית תחרויות האתלטיקה הישראליות באצטדיון שבקומפלקס ותחרויות בענפי התעמלות מסוימים מתקיימות בהיכל הספורט שבמרכז. כמו כן משמש אצטדיון האתלטיקה בראשון לציון כמרכז אימונים חשוב וכן אצטדיון האתלטיקה בגבעת רם בירושלים שמשודרג לסטנדרטים אירופאיים.
רשת פרפרים
רשת פרפרים הוא אלבום הבכורה של להקת רוקפור אשר יצא בשנת 1991 בהפקת דני רכט. חברי הלהקה באלבום זה, קראו לעצמם באנגלית "4 ROCK".
רקע וכתיבה
על רקע גל להקות הרוק הישראליות של אותה שנה, שהושפעו מהרוק האמריקאי והבריטי של התקופה, אלבום זה היה מיוחד בכך שנשען באופן מובהק על הצליל של להקות אמצע שנות השישים כגון הבירדס, ההוליס והביטלס בתקופתם האמצעית וכן של אבות הרוק העברי בראשית הקריירה שלהם, כאריק איינשטיין והחלונות הגבוהים. ההישענות הסגנונית על תקופת שנות השישים לוותה גם בסגנון העיצובי, הן של עטיפת האלבום והן של הבגדים הצבעונים והפרחוניים שלבשו חברי הלהקה בהופעותיהם.
באלבום ניתן למצוא את "הכעס" שאת מילותיו כתבה טל גורדון, תרגום לשיר "Bus Stop" של ההוליס. במהלך ההקלטות לאלבום הוקלטו שני שירים נוספים שבסופו של דבר לא נכללו בו. גרסת כיסוי לשיר ״אינך יכולה״ של החלונות הגבוהים, וגרסת כיסוי מעוברתת ל-"See Emily Play" של פינק פלויד, שנקראה בקיצור ״אמילי״.
השפעה ומורשת
השיר "שוב לא שקט" דורג במקום ה-23 במצעד הפזמונים העברי השנתי תשנ"א.
תאגיד השידור השוודי
+Sveriges Television (נקרא גם SVT) הוא גוף השידור הציבורי הלאומי של שוודיה. תאגיד השידור השוודי ממומן מאגרת טלוויזיה שמשלמים כל בעלי מקלטי הטלוויזיה בשוודיה; גובה האגרה נקבע בידי הריקסדאג. תאגיד השידור הציבורי השוודי הוא חברה ציבורית מוגבלת, וניתן לתארו כארגון אוטונומי חופשי למחצה. יחד עם שני ארגוני השידור האחרים בשוודיה, Sveriges Radio ו-Sveriges Utbildningsradio, הוא אחראי על השידור הציבורי של שוודיה.
SVT שמר על מונופול בשידור היבשתי מתחילתו ב-1956 עד תחילת שידורי ערוץ הטלוויזיה המסחרי הראשון בשוודיה, TV4 ב-1992, ובמשך 36 שנים ערוצי הטלוויזיה היחידים בשוודיה בשידור היבשתי היו בבעלותו. לתאגיד היה גם מונופול בתחום הטלוויזיה באופן כללי, עד עליית הערוץ TV3 לאוויר בשנת 1987. כיום SVT היא עדיין רשת הטלוויזיה הגדולה ביותר בשוודיה, עם קהל של 36.4% מנתח הצפייה בשוודיה. האנה סטאר מכהנת כמנכ"ל הערוץ משנת 2014.
היסטוריה
כאשר הרדיו החל לשדר בשוודיה בשנות ה-20 של המאה ה-20, בחרה הממשלה ליצור ארגון בסגנון דומה לזה של BBC. ארגון הרדיו הציבורי קיבל מונופול על שידורי הרדיו. החברה אורגנה כחברה ציבורית מוגבלת, Radiotjänst, בבעלות העיתונות (60%) ותעשיית הרדיו (40%). המדינה שידרה את הרדיו דרך הטלגרף. ביוני 1954 החלו שידורי הטלוויזיה בשוודיה.
התחלה
מונדיאל 1958 נתפס לעיתים קרובות כאירוע שהביא לפריצת הטלוויזיה בשוודיה. לאחר שידור גביע העולם עלתה התוכנית 10,000-krone שהמטרה בה הייתה לזכות במקלט טלוויזיה. תוכנית החדשות הראשונה שודרה ב-2 בספטמבר 1958.
שירות הרדיו השוודי היה ממקימי איגוד השידור האירופי בשנת 1950. האירוויזיון הראשון בשוודיה נערך ב-1 ביוני 1958. ב-1 באוקטובר 1959 הוקם ארגון "חזון הצפון" בשיתוף פעולה עם ארגוני השידור הבאים: DR בדנמרק, NRK הנורווגי ו-YLE הפיני.
תחילת שידורי TV2
דיון בנושא ערוץ טלוויזיה שני התרחש לכל אורך שנות ה-60. כתוצאה מכך, TV2 החל לשדר ב-5 בדצמבר 1969 במסגרת שירות הרדיו, אך בין שני הערוצים התרחשה תחרות ערה. במקביל, שתי תוכניות פרשנות חדשות הושקו: "עכשיו" ב-TV1 ו-"דיווח" ב-TV2.
1972 הייתה שנה שכללה שינויים נוספים. תוכנית החדשות של TV2 קמה לתחייה וחברת החדשות של שירות הרדיו החלה לשדר את מהדורת החדשות בשני הערוצים במקביל. המהדורה העיקרית שודרה ב-19:30 ושידורים קצרים יותר היו בשעות 18:00 ו-21:00. מהדורה זו שודרה במקביל משך עשרות שנים.
שידורי ניסיון בצבע התרחשו בשנת 1966. ב-1970 החלו שידורים בצבע באופן מלא. שוודיה בחרה להצטרף לתקן הטלוויזיה הצבעונית PAL האירופי. בשנת 1978 החל שידור הטלטקסט בשוודיה. ב-12 במרץ 1979 שודרה התוכנית הראשונה ללקויי שמיעה: יצירות אומנות מספרות. שם ערוץ הטלטקסט שונה ב-1995 ל-SVT Text.
הקמת SVT
בשנת 1978 החליט הפרלמנט השוודי כי שירות הרדיו יוותר על שידורי הטלוויזיה שלו, שיעברו לידי ארגון חדש. החלוקה אכן בוצעה ב-1979.
השינוי נגרם בשל הרצון לבזר סמכויות ולהבטיח גיוון בתוכן. בפרלמנט רצו שהגיוון יגרום לרדיו להשתפר ולצאת מצילה של הטלוויזיה.
ב-14 בנובמבר 1988 שונתה האיכות הטכנית של השידורים, כאשר השידורים עברו לתקן NICAM. באותה שנה, TV4 החל לשדר בשוודיה, ו-SVT החל לשדר בדרום פינלנד, הערוץ נקרא בהמשך SVT World.
תחילת התחרות
עד סוף שנות ה-80, ערוצים TV1 ו-TV2 היו היחידים שהציבור השוודי יכול היה לצפות בהם על פי חוק, למעט אלו שהתגוררו בקרבת הגבול עם מדינות שכנות, ויכלו לקלוט שידורים מהן. במחצית השנייה של שנות ה-80 החלו רשתות הטלוויזיה בכבלים להתרחב בשוודיה, והמחוברים קיבלו סוף-סוף הזדמנות לצפות בערוצים לווייניים זרים רבים. ביניהם ערוצים סקיי ניוז הבריטי, BBC Prime, ערוץ NBC Europe, ערוץ יורוספורט ו-MTV.
ב-31 בדצמבר 1987 עלה לאוויר הערוץ הסקנדינבי TV3, שמומן מפרסום ושידר מלונדון. אולם הערוץ לא מצא חן בקרב הממשלה הסוציאל-דמוקרטית, ובוצעו כמה ניסיונות לאסור את השידורים באמצעות שינויי חקיקה ואף איסור על שימוש בצלחת לוויין. לפיכך, המונופול של SVT בטלוויזיה השוודית הופסק הלכה למעשה, אף שבתחילה הערוץ הגיע רק לחלק קטן ממשקי הבית השוודיים. בעקבות תחילת שידורי הערוץ, החל דיון בנושא שידור פרסומות בטלוויזיה היבשתית. ההצעה שנדונה עסקה במתן אפשרות לערוץ TV2 לשדר פרסומות, אך בסופו של דבר הוחלט להקצות תדר לערוץ חדש לחלוטין, הוא ערוץ TV4 שבשנת 1991 החל לשדר ברשת הארצית ולאחר מספר שנים נוספות, הפך לפופולרי יותר מ-TV1 ו-TV2, בעיקר הודות לשעשועון "בינגולוטו" שמשך את רוב הקהל השוודי בשנות ה-90.
במהלך שנות ה-90 אורגנו שוב ושוב ארגוני השידור הציבוריים בשוודיה כמה פעמים. ב-1992 החליט הריקסדאג כי יש לסגור את שירות הרדיו השוודי. SR, UR ו-SVT הפכו לשלוש חברות עצמאיות לחלוטין. בשנים 1994–1996 כל אחת מהן הייתה בבעלות קרן, עד שבשנת 1996 הוחלט כי שלוש החברות חייבות להיות בבעלות קרן משותפת.
ארגון מחדש התבצע בתוך SVT ומ-1 בינואר 1996 הופסק אופן שידור הערוצים TV1 ו-TV2, ושמם שונה ל-SVT1 ו-SVT2 בהתאמה. בחודש ספטמבר 1997 העונה הראשונה של משלחת רובינזון שודרה והייתה לאחת ההצלחות הגדולות של SVT עד אז.
ערוצי נישה בטלוויזיה הדיגיטלית
ב-1 באפריל 1999 החל SVT1 לשדר ברשת הארצית הדיגיטלית החדשה. ערוץ החדשות הדיגיטלי SVT24 החל לשדר ב-15 במרץ, ואחריו חמישה ערוצים דיגיטליים נוספים.
ב-26 ביוני 2001 שודרה התוכנית הראשונה בשידור חי בערוץ SVT1 בפס רחב ברשת הדיגיטלית היבשתית. בתחילת שנת 2002 הערוצים האזוריים בוטלו והוחלפו ב-14 בינואר 2002 בידי SVT Extra. בשנת 2003 השיקה SVT שני ערוצים דיגיטליים חדשים: ערוץ SVT Barnkanalen לילדים ו-24.
לקראת סוף שנת 2003 בוצע רה-ארגון בתאגיד SVT מסיבות כלכליות. במסגרת הארגון מחדש הפקות המקור נחתכו ועברו להפקה בסטוקהולם, גטבורג, מאלמו ועוד, אך לא בכל הארץ כמו שהיה קודם לכן, גם בפריפריה.
חוב אבוד
בתחום החשבונאות והמימון, חוב אבוד הוא החלק של החשבונות והשטרות שנתקבלו, כגון חשבון הלוואות וחשבון לקוחות חייבים, ואשר הפירמה אינה יכולה לגבות אותם. חוב אבוד נחשב בחשבונאות כהוצאה.
תאגיד השידור השוודי
תוכניות חדשות
SVT מספק תוכניות חדשות בשפות מיעוטים שונות: בשפת הסימנים השוודית, יחד עם שידורים משותפים עם NRK (ארגון השידור הציבורי הנורווגי) ו-YLE (ארגון השידור הציבורי הפיני).
חוב אבוד
על פי עקרון ההקבלה בתחום החשבונאות, על ההכנסות וההוצאות להרשם בזמן התרחשותם. כאשר מתבצעת מכירה על החשבון, ההכנסה נרשמת בחשבון חייבים. הואיל וקיים סיכון שהלקוח לא ישלם, יש לרשום את חשבון החייבים בערך מימוש נטו. החלק שהוערך כלא ניתן לגבייה מופרש בחשבון הוצאות בשם "הוצאות חובות אבודים". בסוף כל מחזור חשבונאי, יש לבצע התאמה זאת בחשבון - חיוב החייבים שאינו ניתן לגבייה כהוצאה.
תאגיד השידור השוודי
תוכניות חדשות
על פי סקר שנערך במאי 2018 תאגיד השידור השוודי נתפש כאמין ביותר בשוודיה, עם 90% שציינו כי הם מאמינים לשידוריו.
חוב אבוד
מיסוי בארצות הברית
סוגים מסוימים של חובות אבודים נחשבים לבני-ניכוי. סעיף 166 של ה-Internal Revenue Code מתאר את התנאים שצריכים להתקיים על מנת להגיע לסטטוס אפשרות הניכוי.
הקריטריונים לניכוי: כלומר, החוב מוגדר כחוב שנובע מקיומם של יחסי לווה-מלווה המבוססים על התחייבות תקיפה וניתנת לאכיפה לקבלת תשלום. על החוב הנידון להיות חסר ערך. ואולם, הבחנה זו מתחלקת אף היא לרמת יכולת הגבייה. יש לקבוע אם החוב הוא חסר ערך באופן חלקי או שמא חסר ערך לחלוטין. הסטטוס הראשון משמעו כי חלק מהחוב ניתן לגבייה בעתיד. מספר גורמים נלקחים בחשבון, כגון סטטוס פשיטת הרגל של בעל החוב, תנאי בריאות, סוג החוב (עסקי או לא עסקי) ומצב האשראי.
תאגיד השידור השוודי
מעמד פוליטי
ב-1999 33% מהעיתונאים ב-SVT או SR (שירות הרדיו השוודי) תמכו במפלגות השמאל, כמות זהה בערך כמו בשידור המסחרי והעיתונות הכתובה, אך באופן משמעותי יותר מאשר בציבור הרחב, שם 15% תמכו במפלגות השמאל. עם זאת, במחקר הגיעו למסקנה כי לדעות הפוליטיות הפרטיות של העיתונאים השפעה מועטה על עבודתם העיתונאית וכי דיווחים פוליטיים מטופלים ללא קשר לצד הפוליטי של העיתונאי. מחקר נוסף נערך באוניברסיטת גטבורג במהלך הבחירות בשוודיה בשנת 2006, בו הושוו החדשות של SVT לחמשת העיתונים הגדולים במדינה. במחקר הגיעו למסקנה כי הסיקור של "רפורט" הוא המאוזן ביותר.
בידור
תוכניות בידור משודרות בימים שישי ושבת, יחד עם אירועי ספורט פופולריים שמטרתם למשוך את הקהל הבוגר יותר.
תאגיד השידור השוודי משדר את תחרות האירוויזיון, שהוא פופולרי מאוד בשוודיה. בגמר צופים לרוב 4 מיליון צופים. תאגיד השידור השוודי אירח את תחרות האירוויזיון בשנים 1985, 1992, 2000, 2013, 2016 וארגון הרדיו השוודי אירח את התחרות בשנת 1957.
כמו כן שידר SVT את התוכנית "משלחת רובינזון" (1997-2004, 2009-2012), שהיא הגרסה השוודית המקורית של הישרדות. התוכנית זכתה למדרוג גבוה והסתיימה לאחר שבע עונות, כשעברה לערוץ המסחרי TV3, שם זכתה לרייטינג נמוך משמעותית. ב-2009 שבה התוכנית בעונה חדשה בשם "רובינזון", וכיום היא משודרת בערוץ המסחרי TV4.
כמו כן משודרות עוד תוכניות בידור רבות.
דרמה
שידורי דרמה בשנת 2012 היוו 50% משידורי SVT, ולאחריה קומדיות (19%) מתח ואימה (6%), פעולה (6%), רומנטיקה (4%), אגדות (4%), מלחמה (2%), הרפתקה (2%), פנטזיה ומדע בדיוני (2%) ותוכן מסוג אחר (4%).
תוכניות אזוריות
תוכנית החדשות האזורית הראשונה בתאגיד השוודי, Sydnytt, עלתה לשידור בשנת 1970.
נכון ל-2018 משודרות בתאגיד השידור השוודי 21 מהדורות חדשות אזוריות במסגרת שידורי התאגיד.
ילדים
תוכנית ילדים הנקראת "תוכנית הבוקר" משודרת מדי יום החל מ-6 בינואר בערוץ Barnkanalen. בערבי ימים שני-רביעי משודרת תוכנית הילדים "בוליבומבה".
בשנת 2002 הוקם הערוץ לילדים, SVT Barnkanalen.
בהפקות התוכן לילדים יש כל מיני ז'אנרים: חדשות לילדים, ספורט, בידור, עובדות, דרמות ועוד.
ערוצים
תאגיד השידור השוודי מפעיל חמישה ערוצי טלוויזיה ליניאריים המשודרים בשוודיה: הערוצים SVT1 ו-SVT2 משודרים באיכות תמונה של HD, הערוצים SVT24 ו-SVT Barnkanalen משודרים גם באיכות שידור של SD.
נוסף לערוצים, SVT מפעיל גם את השירותים הבאים:
מנהלים ראשיים
טרם הקמת SVT בשנת 1978, שידורי הטלוויזיה נוהלו על ידי עורכי הערוץ. מנכ"לים SVT לאורך השנים הם:
הצעות למיזוג בין חברות השידור הציבוריות
מבחינה היסטורית, הטלוויזיה החלה לשדר לראשונה כחלק מהארגון האחראי על הרדיו, כיחידה אחת, שהפכה לשתיים לאחר הקמת TV2. הטלוויזיה השוודית הפכה לאחת מארבע חברות שידור ציבוריות שוודיות בשנת 1979, כשהממשלה ארגנה מחדש את הרדיו והטלוויזיה. משנת 1993 חברות השידור הציבוריות נמצאות בבעלות קרנות.
מעת לעת מתבצעת בדיקה של מיזוג של SVT וארגון הרדיו השוודי, כשהנימוק לכך הוא חיסכון בתקציבים שיכולים להיות מופנים לתוכן. ארגון הרדיו השוודי לרוב מתנגד להצעות אלו, כשעמדת SVT כלפי מיזוג מסוג זה היא חיובית.
בשנת 2008 מנכ"לית SVT לשעבר, כריסטינה יוטטרסטרום, הציגה מאמר של דאגנס ניית'טר על מיזוג SVT עם רדיו שוודיה והרדיו החינוכי. אווה המילטון, מנכ"לית SVT דאז, הגיבה כי הדבר לא ישים כיוון שאין תמיכה פוליטית בדבר ואין רצון מצד רדיו שוודיה.
בשנת 2013 הציעה המילטון מיזוג של SVT עם הרדיו החינוכי שיהפוך ל"חטיבת החינוך" של SVT. מטרת המיזוג הייתה להשיג השפעה רבה יותר ומגוון נרחב יותר של תוכניות ידע וחינוך. הדבר יושג על ידי ניהול וחיסכון של 40–50 מיליון דולר בשנה. ברדיו החינוכי דחו את ההצעה ופירוש הדבר היה כי המיזוג מאוים. בסופו של דבר המיזוג לא יצא לפועל.
תנאי עבודה
חלק מצוות העובדים של SVT מועסק על ידי חברות כוח אדם. ב-2017 הסכמים קיבוציים היו חסרים בכמעט מחצית מחברות ההפקה עמן התקשר תאגיד SVT. בסקר שנערך על ידי התאחדות התיאטרון הדנית, 80% מהצלמים בטלוויזיה ציינו כי הם עובדים לעיתים קרובות בשעות נוספות, כולל בסופי שבוע.
מימון
בשנת 2009, התקציב הכולל של SVT היה 3.8 מיליארד קרונות. תקציב המתחרה TV4 עמד על קצת יותר מ-5.5 מיליארד קרונות, עם רווח תפעולי של 495 מיליון קרונות.
פרסומות וחסויות
SVT אינו רשאי לשדר פרסומות, אלא לשדר חסויות בלבד בתחילת או בסיום תוכנית טלוויזיה. ההבדל בין "חסות" ל"פרסומת" אינו מוגדר בחוק השוודי.
SVT משדר דרך קבע תשדירים שמטרתם להזכיר לצופים לשלם את אגרת הטלוויזיה. אחד מהתשדירים זכה בשנת 2009 בפרס "השנה המסחרית". בקמפיין אחר הדגישו ב-SVT את המצב הבעייתי של הטלוויזיה באיטליה ורוסיה.
קנסות
במקרה בו SVT מפרים את ההוראה בדבר "תועלת בלתי-חוקית", הם מסתכנים בקנס. הקנס המרבי שהוטל על SVT היה בשנת 2012 על שידור תוכן שיווקי בתוכנית הבוקר, וגודל הקנס עמד על 100 אלף קרונות. ב-2013 נקנסה תוכנית הבוקר "בוקר טוב שוודיה" בשנית בקנס של 155 אלף קרונות עקב כך כי ב-SVT הוכיחו זלזול בכללי היתרון הבלתי הוגן, כך ציינו בבית המשפט המנהלי.
ב-2016 נקנס דירקטוריון SVT עקב שידור של לוגו בולט ביותר על חולצות וציוד סנובורד ונקבע כי ב-SVT ישלמו 100 אלף קרונות. כמו כן צוין כי SVT הראו "התעלמות ברורה מהכללים". ב-SVT ערערו על ההחלטה.
צופים
מאז תחילת השידורים המסחריים, נתח הצפייה הכללי בשידורי SVT ירד בהתמדה והערוצים הדיגיטליים סיפקו תחרות עזה לשידורי SVT. בשנת 1995 הפך ערוץ TV4 לנצפה ביותר, עד שנת 2002 כאשר ערוץ SVT1 השיב את הבכורה. מהפך נוסף חל בשנת 2006 כאשר ערוץ TV4 הפך לנצפה ביותר בשוודיה.
נתח הצפייה המשולב בערוצי SVT ירד מ-50% ב-1997 ל-40% בשנת 2005. עם זאת, בשנת 2006 נותרו שידורי SVT הנצפים ביותר עם נתח כולל של 38.3%, אם כי כל שלושת הערוצים המסחריים העיקריים מושכים נתח גבוה יותר בקהל הצופים שבין הגילאים 15 עד 24 מאשר בשני ערוצי SVT.
אמינות
לפי בדיקות שונות שנערכו ברחבי שוודיה באשר לאמון הצופים בתאגיד השידור השוודי, לתאגיד יש אמינות רבה יחסית, אם כי מאז שנת 2010 חלה מגמת ירידה קלה, למעט המדידה ב-2017, אז נוכחו לדעת כי האמון בתאגיד ירד ב-6%, מ-66% ל-60%, במספר האנשים להם ביטחון רב או גבוה למדי בתאגיד. גם מדידות מכון סום בשנים 2010 עד 2016 מעידות על ירידה קלה באמון הצופים.
סטלין מת!
סטלין מת! (באנגלית: The Death of Stalin, בתרגום מילולי: מותו של סטלין) הוא סרט קומדיה שחורה/סאטירה פוליטית משנת 2017, שביים ארמנדו יאנוצ'י וכתב יחד עם דייוויד שניידר, איאן מרטין ופיטר פלו. בסרט מככבים סטיב בושמי, סיימון ראסל ביל, פאדי קונסידיין, רופרט פרנד, ג'ייסון אייזקס, מייקל פיילין, אנדראה רייסבורו וג'פרי טמבור בהשתתפות אולגה קורילנקו, פול צ'הידי, דרמוט קראולי, אדריאן מקלופלין ופול וייטהאוס בתפקידי משנה. עלילת הסרט, המבוסס על הרומן הגרפי  La Mort de Staline, מתארת את מאבקי הכוחות בעקבות מותו של יוסיף סטלין ב-1953.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2017, וזכה לשבחים. הוא הופץ בממלכה המאוחדת על ידי eOne Films ב-20 באוקטובר 2017, בארצות הברית על ידי IFC Films ב-9 במרץ 2018 ובצרפת ב-4 באפריל 2018. הסרט נאסר להפצה ברוסיה, קזחסטן וקירגיזסטן, משום שהוא נתפס כאנטי-סובייטי. הסרט זכה בפרס מגריט עבור הסרט הזר הטוב ביותר.
תקציר העלילה
בברית המועצות של 1953, המזכיר הכללי יוסיף סטלין (אדריאן מקלוכלין) מאזין לקונצרט המשודר בשידור חי ברדיו ומורה על כך שהקלטת השידור תימסר לידיו. מאחר שהשידור לא הוקלט, הנגנים מתבקשים לחזור ולנגן שוב, על מנת שהפעם יוקלטו. הפסנתרנית מריה יודינה (אולגה קורילנקו) מצרפת לאלבום פתק סודי, ובו היא כותבת לסטלין שהוא הרס את המדינה. כאשר הוא קורא את הפתק בדאצ'ה שלו, הוא סובל מדימום מוחי ונעשה משותק. חברי הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית מוזעקים למקום. הראשונים להגיע הם שר הפנים לברנטי בריה (סיימון ראסל ביל), אשר מגלה את הפתק של יודינה, וסגן המזכיר הכללי גאורגי מלנקוב (ג'פרי טמבור). בעוד מלנקוב נכנס לפאניקה, בריה דוחק בו לתפוס את ההנהגה.
ראש המפלגה במוסקבה ניקיטה חרושצ'וב (סטיב בושמי) מגיע למקום, יחד עם שאר חברי הוועד. שר החוץ ויאצ'סלב מולוטוב (מייקל פיילין) מבושש לבוא, משום שסטלין החליט להוסיפו לרשימת אויביו בליל אמש. בריה משתלט על מוסקבה, מורה לנ.ק.ו.ד. לתפוס את מקומו של הצבא הסובייטי בעיר, ומחליף את רשימת האויבים של סטלין ברשימה משלו. חרושצ'וב ובריה נאבקים זה מול זה על ניצחונות סמליים, כולל שליטה על סבטלנה אלילויבה (אנדראה רייסבורו), בתו של סטלין, ועל בנו הלא-יציב וסילי ג'וגאשווילי (רופרט פרנד).
סטלין מת. בעוד חברי הוועד ממהרים לחזור למוסקבה, הנ.ק.ו.ד. משתלטים על הדאצ'ה של סטלין ומתחילים להוציא להורג עדים. חרושצ'וב פונה אל מולוטוב ומנסה לגייס את תמיכתו, אבל מולוטוב, מאמין אמיתי בסטליניזם, מתנגד למחנאות בתוך המפלגה הקומוניסטית. בריה קונה את נאמנותו של מולוטוב על ידי שחרור אשתו, פולינה ז'מצ'וז'ינה (דיאנה קוויק), מן הכלא.
מלנקוב מתמנה לתפקיד ראש הממשלה, בעודו נשלט במידה רבה על ידי בריה. בישיבת הוועד הראשונה שלאחר מותו של סטלין, הוא ממנה את חרושצ'וב לאחראי על סידורי ההלוויה של המנהיג המת, על מנת להסיח את דעתו, ומציע כי הממשל יוציא לפועל רבות מהרפורמות הליברליות שחרושצ'וב תכנן. ארונו של סטלין מוצב בהיכל העמודים שבבית האיגודים שבמוסקבה, בעוד אסירים פוליטיים רבים משוחררים והגבלות שונות על הכנסייה האורתודוקסית הרוסית מבוטלות. בכך מתחזק מעמדו הציבורי של בריה. מרשל ברית המועצות גאורגי ז'וקוב (ג'ייסון אייזקס) מגיע ודורש לדעת מדוע יחידות הצבא הסובייטי בסביבות העיר מרותקות לבסיסיהן.
בריה מגלה שלחרושצ'וב יש היכרות קרובה עם מריה יודינה, אשר מוזמנת לנגן בהלוויה, ומאיים על שניהם כי יחשוף את הפתק שכתבה. חרושצ'וב פונה אל ז'וקוב, אשר מסכים להבטיח את תמיכת הצבא בהפיכה נגד בריה, אבל רק אם הוועד יסכים לכך.
ביום ההלוויה של סטלין, חרושצ'וב משקר לוועד ולז'וקוב ומצהיר שהשיג את תמיכתו של מלנקוב. הצבא מכריע את הנ.ק.ו.ד. ותופס עמדות מחוץ לחדר הישיבות. ז'וקוב ואנשיו עוצרים את בריה, וחרושצ'וב מאלץ את מלנקוב לחתום על מסמכים שמאפשרים את העמדתו לדין של ראש המשטרה החשאית. לאחר משפט ראווה, חרושצ'וב ובעלי בריתו מוצאים את בריה אשם בבגידה ובתקיפה מינית, ומוציאים אותו להורג. בעוד גופתו של בריה נשרפת, חרושצ'וב נותן לסבטלנה כרטיס לווינה ומבטיח לה כי ידאג לאחיה.
כמה שנים לאחר מכן, חרושצ'וב הוא שליט ברית המועצות, לאחר שנפטר מכל שותפיו לקנוניה. הוא מבקר בקונצרט של מריה יודינה. ליאוניד ברז'נייב (ג'רלד לפקובסקי), שידיח את חרושצ'וב לימים, נמצא שורה אחת מאחוריו, מביט בו.
הפקה
פיתוח הפרויקט החל במהלך פסטיבל הקולנוע בקאן. ארמנדו יאנוצ'י נבחר להיות הבמאי והתסריטאי, יחד עם שותפו לכתיבה איאן מרטין. ההפקה הייתה אמורה להתחיל בחודש יוני, בהשתתפותם של ג'פרי טמבור, סטיב בושמי, אולגה קורילנקו, טימותי דלטון, טובי קבל, מייקל פיילין, סיימון ראסל ביל, פאדי קונסידיין ואנדראה רייסבורו. ההפקה החלה ב-20 ביוני, לאחר שגם אדריאן מק'קלין, רופרט פרנד, ג'ייסון אייזקס ופאול וויטהאוס הצטרפו אל צוות השחקנים. דלטון וקבל בסופו של דבר לא השתתפו בסרט.
הצילומים החלו ב-20 ביוני 2016 והסתיימו ב-6 באוגוסט. הצילומים נערכו בקייב, אוקראינה (למראות חיצוניים ולצילומי החוץ של בניין אויבי הציבור ובניין ה-NKVD), ובממלכה המאוחדת (בבית בלית', אולם הבונים החופשיים וארמון אלכסנדרה בלונדון, פארק מונגוול באוקספורד, בית המרסמית' בלונדון).
הפצה
הסרט הופץ בממלכה המאוחדת על ידי סרטי eOne ב-20 באוקטובר 2017 ובארצות הברית על ידי IFC Films ב-9 במרץ 2018. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2017.
הסרט הכניס 8 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו-16.6 מיליון דולר בשאר העולם (מתוכם 7.3 מיליון דולר בממלכה המאוחדת), בסך הכל ברחבי העולם הסרט הכניס 24.6 מיליון דולר.
חרם ברוסיה, קזחסטן, קירגיזסטן
על פי תוצאות סקר שנערך על ידי המוסד הממשלתי "המרכז לחקר דעת הקהל הרוסית", 35% מהרוסים לא הסתייגו מהחלטתו של משרד התרבות להוריד את הסרט מהמסכים, בעוד 30% תמכו באיסור ו-35% היו נייטרליים בדעתם (לא בעד ולא נגד). 58% מהרוסים אמרו שהם יהיו מוכנים לצפות בסרט בבתי הקולנוע אם האיסור יוסר. הסרט הורד באופן בלתי-חוקי ברוסיה כ-1.5 מיליון פעמים.
קבוצה, הכוללת עורכי דין ממשרד התרבות הרוסית, ובהם בתו של גאורגי ז'וקוב, עארה ז'וקובה, הקולנועים ניקיטה מיכאלקוב וולדימיר בורטקו, וראש המוזיאון ההיסטורי הממשלתי אלכסיי לויקין, פנו לשר התרבות ולדימיר מדינסקי בדרישה לבטל את האישור להקרנת הסרט, באמרם כי הו "מכוון להסית שנאה ואיבה, לפגוע בכבודו של העם הרוסי (הסובייטי), לקדם נחיתות אתנית וחברתית, מה שמצביע על אופיו הקיצוני של הסרט. אנו בטוחים שהסרט נעשה כדי לעוות את העבר של המדינה שלנו כך שהמחשבה על ברית המועצות של שנות החמישים תגרום לאנשים לחוש רק אימה וגועל". עוד נטען כי הסרט פוגע בזכרם של לוחמי רוסיה במלחמת העולם השנייה, כאשר ההמנון הלאומי מלווה בביטויים מגונים ויחס פוגעני, קישוטים לא מדויקים מבחינה היסטורית, וכי הפצתו המתכוננת של הסרט, ערב יום השנה ה-75 לקרב סטלינגרד, היא "יריקה בפרצופם של כי מי שמתו שם, וכל אלו שעדיין בחיים". הסרט נאסר להקרנה ברוסיה, בקזחסטן ובקירגיזסטן. ארמניה ובלארוס היו החברות היחידות באיחוד הכלכלי האירו-אסייתי שהקרינו את הסרט. בארמניה הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בשני תיאטראות בירוואן ב-25 בינואר 2018. בבלארוס הסרט הוקרן בהקרנת בכורה לאחר עיכוב ראשוני. בקזחסטן הסרט הוקרן רק במסגרת פסטיבל הסרטים "קליקה" שבאלמטי.
ביקורות
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסרט דירוג של 96% על סמך 228 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.1 מתוך 10. על פי דעת הרוב, נכתב כי בסרט סטלין מת!, הבמאי-תסריטאי ארמנדו ינאוצ'י מתפרע ומשתולל, "ובאמצעות ההומור הפוליטי שלו, הוא הופך פרק בהיסטוריה - עם הקבלות מודרניות כואבות - לנסבל". באתר Metacritic יש לסרט ציון ממוצע משוקלל של 88 מתוך 100, על סמך 42 מבקרים.
רפאל אברהם, שכתב ל-"פייננשל טיימס", כתב כי "בעוד קבוצת הערפדים חוגגת על שרידי הסטליניזם, השחיקה הבלתי-פוסקת של המצב עלולה להוביל דווקא לקומדיה. האיזון המאיים של ההומור והאימה הוא בדיוק המגרש הביתי של ינאוצ'י - ורק הוא יכול היה להוציאו לפועל במיומנות שכזו".