cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים
בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים (באנגלית: United Nations Memorial Cemetery) הוא בית קברות צבאי השוכן בעיר פוסאן שבקוריאה הדרומית. נקברו בו חיילי אחת עשרה אומות, שנהרגו במלחמת קוריאה. הם שירתו במסגרת כוחות פיקוד האו"ם, אשר לחם במלחמה זו לצד קוריאה הדרומית. כיום קבורים באתר 2,300 חללים.
אקוויליה
אקוויליה (בפורלן: Acuilee, בסלובנית: Oglej, בלטינית ואיטלקית: Aquileia) היא עיר רומית עתיקה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה שבאיטליה. העיר שוכנת בצפון הים האדריאטי, בערך 10 קילומטרים מן הים, על לגונת הנהר נטיסה (Natissa), שערוצו השתנה מעט מאז תקופת הרומאים. בשנת 2009 התגוררו באקוויליה כ-3,500 תושבים.
בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים
תולדות בית הקברות
בית הקברות נפתח ב-11 ביולי 1950, כאחד מבתי הקברות שהוקמו על ידי כוחות האו"ם במלחמת קוריאה, ונחנך רשמית על ידי גנרל מת'יו רידג'וויי ב-6 באפריל 1951. הוא הורחב לשטח של 282 דונם והובאו אליו לקבורה חללים של צבאות כוחות האו"ם השונים. עד 1954 נקברו באתר כ-11,000 חללים מצבאות 21 מדינות, מהם כ-4,200 שהועברו מקוריאה הצפונית לאחר הפסקת האש במלחמה ב-1953. בתקופה זו הופעל בית הקברות על ידי צבא ארצות הברית. כיום שטחו הוא 145 דונם.
אקוויליה
העת העתיקה
העיר נוסדה על ידי הרומאים כמושבה בשנת 181 לפנה"ס, מדרום לאלפים היוליאניים, כ-13 קילומטרים מצפון ללגונות החוף. מושבה נועדה לשמש מוצב ספר ולהגן על מישור ונטו-פריולי שמעבר לנהר הפו, בקצהו הצפוני של הים האדריאטי, שאליו הייתה המושבה קשורה באמצעות הנהר נטיסה. המושבה נועדה להגן על שבטי הונטים האדריאטים שהיו בני ברית נאמנים לרומא במהלך המלחמות האיליריות. מטרה נוספת של המושבה הייתה להוות בסיס שימנע את התקדמותם של שבטים עוינים אל תוך איטליה.
בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים
תולדות בית הקברות
האתר הוכר כבית קברות של כוחות האו"ם ב-15 בדצמבר 1955, בעקבות החלטת העצרת הכללית של האו"ם מס' 977. מאז ועד 1973 תיקצב האו"ם את החזקת האתר, וזאת כנגד התנגדות מצד מדינות בגוש הסינו-סובייטי. ב-1973 הועבר ניהול האתר לידי נציבות בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים, גוף אשר בו מכהנים נציגים של 11 האומות שחייליהן קבורים בבית הקברות.
אקוויליה
העת העתיקה
המושבה נוסדה על ידי שני קונסולים של רומא ופרפקט פרטוריאני (praefectus praetorio) של המשמר הפרטוריאני, שלושה בעלי תפקידים רמים בממשל הרומאי. 3,000 חיילי רגלים, רובם סאמניטים, היו ראשוני המתיישבים; אליהם הצטרפו לאחר מכן ונטים. 500 מתיישבים נוספים, עם משפחותיהם, הצטרפו לעיר בשנת 169 לפנה"ס, כתגבור לחיל המצב שישב בה.
בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים
תולדות בית הקברות
בית הקברות מוכר כאתר מורשת תרבותי של קוריאה. בשנת 2011 תיאר המזכיר הכללי של האו"ם באן קי-מון את האתר כבית הקברות היחיד בעולם של האו"ם.
החללים בבית הקברות
גופות מרבית החללים שנקברו באתר הוחזרו לקבורה בארצותיהם וכיום קבורים בו 2,300 חללים מהמדינות הבאות:
בין החללים הקבורים באתר מצויים ארבעה מחיילי חבר העמים הבריטי שעוטרו בעיטורים גבוהים, מהם שלושה שעוטרו בצלב ויקטוריה, העיטור הרם ביותר של האימפריה הבריטית. קבור במקום גם קצין הולנדי, שעוטר בעיטור הגבוה ביותר של ארצו - עיטור המסדר של ויליאם.
אקוויליה
העת העתיקה
בתקופת אוגוסטוס קיסר נבזזה העיר על ידי שבטים ליבורנים, אך בתקופת השלום הארוכה שבאה לאחר מכן, תחת שלטונו של אוגוסטוס, היא התאוששה. אוגוסטוס עצמו ביקר בעיר בעת המלחמות הפנוניות, בין 12 לפנה"ס ל-10 לפנה"ס. בנו של הקיסר טיבריוס, יורשו של אוגוסטוס, נולד בעיר.
בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים
החללים בבית הקברות
חללי כל מדינה קבורים בחלקה נפרדת, המסומנת בדגל של ארצה.
אקוויליה
העת העתיקה
תושבי העיר קיבלו עליהם את הפנתאון הרומי כדת, אם כי בעיר היה נפוץ גם פולחן מקומי של אל השמש בלנוס. היהודים שחיו בעיר קיימו אורח חיים יהודי; ייתכן שמהם הופיעו בעיר הנוצרים הראשונים. חיילים רומיים הביאו איתם את דת הסתרים מיתראיזם.
בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים
אנדרטאות בבית הקברות
שער הכניסה לבית הקברות בעיצוב מקומי נבנה על ידי עיריית פוסן ב-1966. בבית הקברות מצוי גם בית תפילה לבעלי כל האמונות שנפתח ב-1964 וחדר תצוגה למזכרות.
אקוויליה
ימי הביניים
תקופת השגשוג של אקוויליה הסתיימה בשנת 401. באותה שנה הטילו הויזיגותים בראשות מלכם, אלאריק הראשון, מצור על העיר, ומצור נוסף הוטל בשנת 408. בשנת 452 סבלה העיר חורבן כה גדול מידיהם של האטילה ההוני ועמו, עד שקשה היה לזהות את מיקומה. התושבים המקומיים נמלטו אל הלגונות והתיישבו בהן; כך נוסדו הערים ונציה וגראדו הסמוכה. תושבים אחרים התקבצו סביב הבזיליקה; היישוב שנותר, שהוא היישוב הקיים כיום, היה קטן בהרבה מן העיר המקורית. התפקודים המסחריים של אקוויליה עברו בהדרגה לוונציה הסמוכה.
בית הקברות של האומות המאוחדות לזכר הנופלים
אנדרטאות בבית הקברות
משמר כבוד של הדיוויזיה ה-53 של דרום קוריאה עורך באתר מדי יום טקס הנפת דגלים.
אקוויליה
ימי הביניים
אקוויליה הוקמה מחדש, אך הייתה קטנה בהרבה. בפלישה הלומברדית לאיטליה במהלך המאה ה-6 נהרסה העיר שוב, בשנת 590. הפטריארך נמלט לגראדו, שהייתה תחת הגנת הביזנטים. ועידת קונסטנטינופול השנייה יצרה פילוג בין מי שקיבלו את החלטותיה ובין אלו שהתנגדו להן; המתנגדים להחלטות בחרו פטריארך משלהם באקוויליה, מול הפטריארך שישב בגראדו והיה בפלג שקיבל את החלטות הוועידה. בכך פוצלה הדיוקסיה לשניים – הפטריארכיה של אקוויליה שמושבה באקוויליה, בחסות הלומברדים, והפטריארכיה של אקוויליה שמושבה בגראדו, בחסות האקסרכיה של רוונה, מוקד הכוח הביזנטי באיטליה, ומאוחר יותר בחסות דוכסי ונציה. שושלת הפטריארכים של אקוויליה המשיכה להתקיים עד שנת 699, כאשר הסתיים הפילוג, אך למרות ששמרו על הכינוי "פטריארך של אקוויליה", עברו הפטריארכים לערים אחרות.
אקוויליה הייתה בשליטת הלומברדים עד 774; באותה שנה כבש קרל הגדול את צפון איטליה. מצבה של העיר עצמה הוסיף להידרדר: חורבותיה נבזזו לעיתים קרובות כדי להשיג חומרי בניין. עם התמוטטות השליטה הקרולינגית במאה ה-10 סבלו התושבים מפשיטות המדיארים. ואולם, למרות הירידה החומרית הוסיפה אקוויליה לשמש כמרכז דתי חשוב לכל האזור. הפטריארכיה של אקוויליה המשיכה להיות הפטריארכיה העיקרית באזור, ונטלה חלק חשוב בהפצה ובביסוס הנצרות בכל האזור; הבזיליקה והמכלול שסביבה המשיכו לשמש כמרכזה הרוחני.
במאה ה-11 התחזקה הפטריארכיה של אקוויליה, והצליחה לבסס את ריבונותה על אקוויליה ופריולי (Friuli), הפינה הצפון מזרחית של איטליה כיום. קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שירשה, במובן מסוים, את המלכים הקרולינגיים) העניק את האזור לפטריארך כנחלתו הפיאודלית, אך אצילים באזור ערערו על סמכות זו לעיתים קרובות. ב-1027 וב-1044 בזז הפטריארך של אקוויליה את העיר גראדו הסמוכה. למרות שהאפיפיור תמך בזכויותיו של הפטריארך של גראדו, הרי שהעיר עצמה לא התאוששה. מושב הפטריארכיה שבה הועבר לוונציה ב-1450. במאה ה-14 הגיעה הפטריארכיה לשיאה: היא שלטה על שטח שהשתרע מהנהר פיאווה עד לאלפים היוליאניים ולאיסטריה. ואולם, מאבקי השליטה נמשכו, וב-1445 עבר התואר "פטריארך של אקוויליה" לוונציה. מכאן ואילך נשאו בתואר רק ונציאנים. התואר בוטל סופית ב-1751.
שרידים ארכאולוגיים
העיר הרומית העתיקה נמצאת כיום מתחת לעיירה הנוכחית ולשדות החקלאיים שסביבה, ורובה הגדול טרם נחשף. החפירות הארכאולוגיות הבודדות שנערכו במקום בוצעו לפני יותר ממאה שנה, ובהן נחשף חלק מהמערך העירוני. כמה מן האזורים שנחשפו מוצגים כיום לציבור בצפונה של העיר, ובהם הפורום, הבזיליקה הרומאית (ברומא העתיקה שימשה הבזיליקה כמבנה ציבור, בית משפט במקרה זה), השוק, אחד משני בתי המרחץ, ושני מכלולי מגורים מפוארים. חומות העיר המאוחרות יותר נחשפו בחלקן, והארכאולוגים איתרו את התוואי שלאורכו היו בנויות. מחוץ להן נחשף בית קברות ובו מצבות מרשימות, וכן אמפיתיאטרון. השרידים המרשימים ביותר של העיר הרומאית הם שרידי הנמל, שורה ארוכה של מחסנים ורציפים שנבנו לאורך גדת הנהר. מבנים אלו שולבו במערך ההגנה של עיר במאה ה-4. ידוע שגם בגדתו השנייה של הנהר היו מבנים כאלו, אך הם לא נחשפו. באקוויליה שוכן מוזיאון לארכאולוגיה של האזור. במוזיאון מוצג אוסף נרחב של פסלים, כתובות, מצבות, זכוכית, אבני חן ומטבעות מאקוויליה וסביבתה.
הבזיליקה
הבזיליקה המוקדשת לעליית הבתולה (Basilica di Santa Maria Assunta), נבנתה בתחילה בצורת פרסה, ובה מכלול של שלושה אולמות. משהתברר שמבנה זה אינו עונה על צורכי כל המתפללים והעולים לרגל, נבנה בשנת 345 מבנה גדול במקום הזרוע הצפונית המקורית. מבנה זה, יחד עם יתר הבזיליקה, נהרס בהתקפתם של ההונים, ולא הוקם מחדש. כאשר שבו שרידי התושבים לעיר, התרכזו מאמציהם בשיקום האולם הדרומי.
לאחר תקופת הזנחה בעת השלטון הלומברדי, הוחל במאה התשיעית בהקמת מבנה חדש על שרידי המבנה העתיק. זהו המבנה הקיים היום. את העבודה יזם הבישוף מקסנטיוס, עם תמיכה כלכלית של קרל הגדול. למבנה ההולך ונבנה נגרם נזק חמור בעת פלישות המדיארים במאה העשירית, ונזק נוסף נגרם בשל רעידת אדמה בשנת 988. למרות זאת הושלמה העבודה בשנת 1031.
אורכה של הבזיליקה 65.6 מטרים, רוחבה 30 מטרים וגובהה 23 מטרים. צורתה כשל צלב. הספינה מחולקת לשלושה מעברים על ידי שני טורים של עשרה עמודים כל אחד; את הספינה חוצה טרנספט שאורכו 42.8 מטרים ורוחבו 9.4 מטרים. המבנה נבנה בסגנון הרומנסקי, אך יש בו מוטיבים גותיים, שנוספו בעת שהמבנה שופץ בשנת 1348, לאחר רעידת אדמה.
המאפיין המרשים ביותר בפנים הבזיליקה הוא רצפת הפסיפס הגדולה - 37 מטרים לאורך ו-20 מטרים לרוחב - הנמצאת באולם הדרומי של המבנה המקורי מן המאה ה-4. על רצפה זו נבנתה הרצפה של המבנה מן המאה התשיעית, והיא התגלתה מחדש רק בשנת 1909. הפסיפס נתגלה בשלמותו, למעט חלקים קטנים שנהרסו בעת בניית הטור הדרומי של העמודים במבנה, במאה העשירית. הנושאים המצוירים בפסיפס רבין ומגוונים; יש בהם נושאים סמליים, כמו מאבק בין תרנגול, המייצג את האור, הנצרות, לבין צב, המייצג את האפלה והפגניות, וכן ציורים של ציפורים הקשורות לגן עדן, דיוקנאות של תורמים, סצנות מתוך הברית החדשה וכתובות הקדשה. בקצהו המזרחי של הפסיפס ישנו ציור של סצנה ימית ובה שנים עשר דייגים המייצגים את השליחים, ולצידם סיפורו של יונה הנביא.
בקצה המזרחי של הבזיליקה נמצאת הקריפטה שנבנתה במאה השישית או שביעית כדי לשמור בה שרידי קדושים. הקברים אינם נמצאים בקריפטה כיום, אך על קירותיה וקשתותיה יש ציורי פרסקו מן המאה ה-12, המתארים את חיי מרקוס המבשר, הקדוש הרמגורס מאקוויליה (הבישוף הראשון של אקוויליה), את מותו של ישו ואת תרדמת הבתולה.
מעל הקריפטה נמצא המזבח, ובו מאפיינים של אדריכלות הרנסאנס. הקשת המרכזית של האפסיס מעל המזבח מעוטרת בציורי פרסקו מן המאה ה-11; ציורים אלו כוסו בטיח בתחילת המאה ה-18 ונחשפו מחדש רק ב-1896. ציורים אלו מציגים את המדונה והילד, קדושים ומרטירים, בני המשפחה המלכותית, ואת הבישוף פופו, מייסד הבזיליקה.
מצידה המזרחי של הבזיליקה ניתן לצאת לקריפטה שנחשפה מחדש רק בתחילת המאה ה-20. בקריפטה זו נשמרו פסיפסים מן המאה ה-1, שבמקורם היו שייכים לחווילה רומית, שעליה נבנתה הבזיליקה במאה ה-4. נושאי פסיפסים אלו אינם ברורים, ויש בהם רמזים לפולחנים מסתוריים ואזוטריים.
הכניסה לבזיליקה, ממערב, היא דרך פורטיקו שנבנה בתחילת המאה ה-9, המוביל לאגן טבילה. הפורטיקו ואגן הטבילה נבנו מחורבותיהם של המבנים הקדומים יותר במכלול הבזיליקה. אגן הטבילה מתומן בצורתו, ובריכת הטבילה שבו היא בצורת משושה. צורה זו מייצגת את המונוגרמה הנוצרית כי רו. אגן הטבילה מוקף באכסדרה התומכת במרפסת.
מרכיב בולט במבנה הבזיליקה הוא מגדל הפעמונים, מבנה מסיבי ששרד בצורתו המקורית מאז שנבנה בשנת 1031. גובהו 73 מטרים, והוא נבנה מאבנים שהובאו מהריסות אמפיתיאטרון רומי סמוך. מגדל הפעמונים מהווה נקודת ציון גאוגרפית וסמלית לאזור כולו.
נוכל (מבוכים ודרקונים)
נוכל (באנגלית: Rogue) או  גנב (Thief) הוא אחד ממקצועות השחקן הבסיסים במשחק התפקידים "מבוכים ודרקונים" על מהדורותיו השונות. כשרונותיו העיקריים של הגנב הם יכולת ההתגנבות שלו ואמצעי התחבולה שלו עקב היותו חשאי וזריז. בנוסף, הוא גם טוב בהתקנת מלכודות, ניטרולן, פריצת מנעולים והתקפה מפתיעה.
למרות השם שניתן לדמות זו, לא כל הדמויות הזריזות והחמקניות מסוג זה הן גנבים. למשל, מרגלים בעלי התכונות החמקניות והחשאיות נחשבים למקצוע הנוכלות אף על פי שאינם גנבים.
מאפיינים
לנוכלים יכולת למידה רבה, כך הם יכולים להתמקד ברכישת מיומנויות רבות יותר ביחס למקצועות קרביים אחרים. נוכל יכול להנחית מכה חזקה באופן פתאומי על יריבו או לתת חבטה ב"עקב אכילס" ולגרום נזק רב הרבה יותר על אף שכוחו הפיזי אינו גדול. נוכלים אינם יכולים להטיל לחשים וקסמים, אך הם יכולים להשתמש במגילות ובחפצים קסומים אחרים. זריזות חשובה מאוד לנוכל, משום שהיא משפיעה על המיומנות. נוסף על כך, נוכל לא נוהג לעטות שריון כבד שיספק לו הגנה משום שהדבר גורם לו להיות פחות זריז ומכביד עליו. תבונה חשובה גם היא, שכן הנוכל זוכה ליותר נקודות מיומנות בזכותה.
בניגוד לחלק מבעלי מקצוע אחרים, הנוכלים אינם מרגשים חיבה גדולה כלפי נוכלים אחרים ואינם משתפים איתם פעולה באופן מובהק, אלא רק למדו שלא כדאי לסמוך על נוכלים אחרים אפילו יותר מכל אחד אחר.
נוכל בדרך כלל מתמקד בכלי נשק המאפשרים התגנבות שקטה כגון אקדח, קשת ופגיון. נוכלים עשויים להשתמש בשריונות קלים אשר לא יפריעו להם לנוע, אך לרוב לא ישתמשו במגינים.
ינשוף פנינה ננסי
ינשוף פנינה ננסי ( שם מדעי: Glaucidium perlatum) הוא מין ינשוף הנפוץ באפריקה שמדרום לסהרה.
תיאור
מדובר במין ינשוף קטן - גודלו כ-19 ס"מ. פלג גופו העליון בצבע חום ומנוקד בנקודות לבנות (ומכאן שמו), פלג גופו התחתון מפוספס - חום ולבן. פרצוף-השמע של הינשוף בצבע לבן ועיניו צהובות. ללא הבדל בין המינים, פריטים צעירים נוטים להיות בהירים יותר ובעלי זנב קצר יותר.
תת-מינים
ישנם 2 תת-מינים מוכרים לינשוף זה
התנהגות
נפוץ באזורים מיוערים ובסוואנות. נוהג לקנן בחורים בעצים, בהם הנקבה מטילה 2–4 ביצים. מין זה נוהג לעיתים לצוד באור יום, כאשר תזונתו מורכבת בעיקר מחסרי חוליות קטנים כדוגמת חגבים וצרצרים.
מועדון הכלבים הקנדי
מועדון הכלבים הקנדי (באנגלית: Canadian Kennel Club, ראשי תיבות CKC) הוא מרשמת הגזע המרכזית לאילנות יוחסין של כלבים גזעיים בקנדה. מעבר לשמירה על רישום אילנות היוחסין, מועדון הכלבים הקנדי גם מקדם אירועים כמו תצוגות התאמה ואימוני משמעת לכלבים גזעיים ומעניק אליפויות ותארים בהתאמה, משמעת ותחרויות דומות.
מועדון הכלבים הקנדי הוא ארגון לאומי, מבוסס חברים וללא כוונות רווח, המאוגד תחת פעילויות ארגון שושלות החיות של קנדה (Animal Pedigree Act of Canada). המועדון נוסד בשנת 1888, הוא מספק שירותי רישום לכל 174 גזעי הכלבים המוכרים כרגע על ידיו ומפקח על כל התערוכות, המבחנים והאירועים שאושרו על ידיו. מועדון הכלבים הקנדי מספק הודעות ומידע לחבריו באמצעות קשריו עם המגזין החודשי "כלבים בקנדה".
על מנת שכלב יוכל להירשם במועדון הכלבים הקנדי, הוריו צריכים להיות רשומים במועדון ככלבים מאותו הגזע כמו הכלב הנרשם והגורים מההמלטה בה הכלב נולד גם צריכים להירשם במועדון. כלבים ילידי מדינות אחרות יכולים להירשם במועדון כשהם מיובאים על ידיו רק אם הם נרשמו במרשמת גזע המוכרת ומאושרת על ידי מועדון הכלבים הקנדי וזוהו בהתאם לתקנונו.
מועדון הכלבים הקנדי אינו המרשמה הקנדית לכלבים גזעיים היחידה, אך הוא אחת המרשמות המוכרות ביותר על ידי קנדים. ארגון שושלות החיות של קנדה קבע שיכולה להתקיים רק מרשמה רשמית אחת לכל גזע, וגזעים שאינם מוכרים על ידי מועדון הכלבים הקנדי מוכרים על ידי מרשמות אחרות, כמו פדרציית הכלבנות של קנדה (Canine Federation of Canada) וארגון כלבי העבודה של קנדה (Working Canine Association of Canada). חברי מועדון הכלבים הקנדי יכולים להרבות רק גזעי כלבים אשר אושרו על ידי המועדון והם נדרשים להתחייב שלא לקנות, למכור או להרבות כלבים שאינם גזעיים (כלבים גזעיים מוגדרים כזכאים להרשמה בעת ההרשמה למועדון).
גזעים
בכל קבוצה הגזעים מסודרים לפי סדר אלפביתי.
חסרונות ההרשמה
כמו ברוב מועדוני הכלבים, ההרשמה מציינת רק שהכלב הוא כלב גזעי מאחד מהגזעים המוכרים על ידי מועדון הכלבים הקנדי - זוהי אינה ערובה לכך שהכלב בא ממשפחה בריאה או בעלת איכות תצוגות. זוהי אינה גם השתקפות של איכות המגדל הוא הדרך בה הכלב גודל. ביסודו של דבר, ההרשמה מספקת מעקב אחר שושלות כלבים מפורסמות כפי שהמגדל תיאר בעת הרשמת כל כלב, ולכן קיימת היכולת של שירותים הקשורים באילנות היוחסין של הכלבים. לעיתים קרובות, אפשר לחזור אחורה מאה שנים, שמייצגים בדרך כלל 13 דורות ומעלה, בשושלות גזעיות.
ההרשמה הכרחית לכלבים שייקחו חלק בתצוגות התאמה או שישומשו להרבעה של כלבים גזעיים. רוב המגדלים מעדיפים לרשום את גוריהם הזכאים להרשמה, אפילו אם הם אינם בעלי איכות תצוגות, גם מכיוון ששוק הכלבים הרשומים טוב יותר וגם מכיוון שיכול להיות שלגור יש מאפיינים פיזיים שיכולים להניב מלאי אליפויות אם תתקיים תוכנית גנטית זהירה.
קישורים חיצוניים
אתר מועדון הכלבים הקנדי
משה לזר (חוקר ספרות ותיאטרון)
משה (ניקולא) לזר (Moshe Lazar; 4 ביולי 1928 – 13 בדצמבר 2012) היה חוקר ספרות ותיאטרון ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב, שהיה הדקאן-המייסד של הפקולטה לאמנויות שלה, ופרופסור לתיאטרון ולספרות באוניברסיטת דרום קליפורניה.
ביוגרפיה
לזר נפטר בביתו שבלוס אנג'לס ב-2012, לאחר מאבק בן שש שנים במחלת אלצהיימר, בגיל 84. הותיר את אשתו סוניה, שלה היה נשוי 41 שנה, ואת בתם, אילנית.
קישורים חיצוניים
ממאמריו:
תחנת הרכבת דיר סניד
תחנת הרכבת דיר סניד (בערבית: دير سنيد, באנגלית: Deir Suneid) היא תחנת רכבת היסטורית לנוסעים ולמשא שהוקמה על ידי הרכבת המנדטורית ושימשה גם את רכבת ישראל עד שנת 1973. שרידי התחנה, שלושה מבנים, שוכנים מזרחית לנתיב העשרה ולכביש 4, סמוך לרצועת עזה.
היסטוריה
לאחר שהצבא הבריטי כבש את דרום הארץ, סללו הבריטים מסילת ברזל מקנטרה שעל תעלת סואץ ללוד בשנים 1916-1917. לצורך הקמת המסילה הקימו הבריטים גדודי עבודה שהורכבו מעובדי כפייה מצריים. הבריטים כינו את העובדים בשם "ג'יפוס". תחנת הרכבת המנדטורית בדיר סניד הוקמה דרומית לכפר הערבי דיר סניד ונחנכה ב-1 בנובמבר 1920. התחנה פעלה על קו קנטרה-חיפה ושימשה לנוסעים ולמשא גם יחד. דרומית ובסמוך לתחנה עברה המסילה על גשר מעל נחל שקמה (בערבית: ואדי חסי). מאוחר יותר הקימו הבריטים מחנה צבאי סביב התחנה.
לאחר מלחמת העצמאות (עם ניתוק המסילה לרצועת עזה) נסגרה התחנה לשירות נוסעים והמשיכה לשרת רכבות משא. ב-1950 החליט משרד התחבורה לשנות את שם התחנה ל"יד מרדכי". אחרי מלחמת ששת הימים ופתיחת קו הרכבת תל אביב-עזה נפתחה התחנה גם לרווחת פועלי רצועת עזה וגם לנוסעים מתל אביב שהמשיכו מעזה לסיני. בשנת 1973, עקב סגירת קו הרכבת לסיני דרך עזה נסגרה תחנת דיר סניד באופן סופי.
מבני התחנה
לאורך ציר הרכבת פזורים מספר מבנים (מדרום לצפון):
מצבת הפועלים המצרים
כקילומטר צפונית לשרידי התחנה הקימו הבריטים בצד מסילת הברזל מצבת זיכרון לפועלים המצריים, שסללו את המסילה הצבאית הבריטית, נהרגו ונקברו בקבר אחים בגבעה מלאכותית. על המצבה מופיע כיתוב באנגלית ובערבית. הכיתוב באנגלית: "מאה תשעים ושנים איש מגדודי העבודה המצריים קבורים בקרבת מקום" הכיתוב בערבית: "אין אלוהים מלבדי אללה ומוחמד שליח אללה". באביב פורחים על הגבעה אירוסים ממין אירוס ארם נהרים.
דורין פרנקפורט
דורין פרנקפורט (נולדה ב-22 ביוני 1951) היא מעצבת אופנה ישראלית.
ביוגרפיה
פרנקפורט נולדה בפתח תקווה לאדי ונאוה, גדלה בשכונת קריית משה ומאוחר יותר בסביון. אביה היה מנהל פעילות חברת התעופה האמריקאית TWA בישראל, הוא היה יליד וינה שעלה לישראל לבדו בגיל 16. היא נקראת על שמה של סבתה דורה, שנספתה בשואה. אמא ילידת הארץ מהיישוב הישן שאביה יצאה בשאלה ועבר לגור בתל אביב. את לימודי התיכון עשתה בגימנסיה העברית "הרצליה", ובשנים אלה החלה לעסוק ברקמה ותפירה אך בעיקר בציור ועיצוב גרפי. פרנקפורט, בעזרת אמה, עיצבה והדפיסה פוסטרים וסטיקרים לקישוט חדרי בני נוער. אלו זכו למכירות נאות ואף נמכרו בתערוכות בינלאומיות. את השירות הצבאי עשתה במודיעין חיל האוויר ואחריו נסעה ללונדון ללמוד עיצוב גרפי, אולם לאחר זמן קצר החליטה ללמוד עיצוב אופנה בפריז, שם גרה שנתיים.
קריירה
ב-1974, מששבה לישראל, החלה לעצב ולתפור יחד עם אמה בגדים בדירת קרקע ברמת גן, ופתחה חנות קטנה בכלבו שלום, שם מכרה את הבגדים בעיצובה. בנוסף עבדה כסייעת של צלם האופנה בן לם. פרנקפורט עיצבה בגדי הופעה לאמנים מובילים רבים בישראל, ובהם עפרה חזה, ירדנה ארזי, להקת תיסלם, שלום חנוך (בעטיפה הזכורה של האלבום "חתונה לבנה") וצביקה פיק. היא אף עיצבה לא פעם את בגדי הזמרים שייצגו את ישראל בתחרות האירוויזיון. בנוסף, עיצבה פרנקפורט בגדים לסרטי קולנוע של הבמאים איתן גרין, ניסים דיין, ג'אד נאמן, ותלבושות להצגות תיאטרון.
ב-1979 זכתה לחשיפה בינלאומית ראשונה כשחקנית הקולנוע האמריקאית פארה פוסט רכשה קולקציה שלה.
ב-1983 חברה פרנקפורט למרגיט סגל ויחד הקימו השתיים מפעל בדרום תל אביב. ב-1985 החלו בייצוא, ובמקביל לפתיחת החנות הראשונה ברחוב דיזנגוף בתל אביב, פתחה פרנקפורט חנות נוספת בלונדון. את החנות, שהוקמה בקובנט גארדן, עיצב המעצב הישראלי רון ארד.
ב-1995 השיקה קו בגדי גברים בשם "DF MEN", הוא נסגר ב-2007 והושק שוב ב-2017.
עם הזמן התרחבה רשת החנויות שהקימה, שבשיא מנתה 24 סניפים וחנות עודפים. בשנים 2019–2022 החנויות נסגרו בהדרגה, וחנות הדגל ברחוב דיזנגוף נסגרה בסוף שנת 2022..
באוקטובר 2022 סגרה את המפעל, ופתחה סטודיו חדש בשכונת פלורנטין בסמוך לדירתה, ובמקביל מפעילה משנת 2006 חנות אונליין.
ב-2022 ובמקביל לסגירת המפעל שלה, החלה פרקנפורט ללמד במחלקה לאופנה במכללת ויצו חיפה בנוסף ממשיכה בעבודת העיצוב.
מעורבות חברתית
בנוסף לפעילותה לקידום עיצוב מקומי ותעשייה ישראלית, מעורבת פרנקפורט בפעילות מרכז הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, באגודה לזכויות האזרח ויצו והדסה.
בדצמבר 1986 ארגנה מופע התרמה באולם "הסינרמה" למאבק באיידס.
ב-2010 החלה פרנקפורט לכהן כנשיאת כבוד של הארגון הבינלאומי "Susan G. Komen", הפועל ברחבי העולם להגברת המודעות לגילוי מוקדם של סרטן השד ומציאת דרכים לריפויו.
חיים אישיים
פרנקפורט נישאה ב-1978 לאיתן זקצר, צייר ותפאורן. הם התגרשו לאחר מספר שנים. אחר כך הייתה בת זוגו של המוזיקאי והפרסומאי הדר גולדמן והם עברו לגור יחד בלונודון, במחצית השנייה של שנות ה-80. בלונדון הכירה פרנקפורט הכירה את דריוס סמית, צייר בריטי, ולזוג נולדו תאומות. הם עברו לגור בישראל, אך הקשר התפרק ודריוס חזר לבריטניה.
היא אם לתאומות ואם חורגת לשתי בנותיו של בן זוגה לחיים מיקי קרצמן. היא מתגוררת בתל אביב. בתה קיאן פרנקפורט היא גם מעצבת אופנה.
אחיה, ליעם פרנקפורט, הוא איש עסקים הפעיל בסצנת התרבות והבילויים בתל אביב, בין השאר היה בעלי פאב "המדבר", ומועדון "אלנבי 58".
פרסים והוקרה
באוקטובר 2013 קיבלה פרנקפורט פרס מפעל חיים של תעשיית האופנה הישראלית על שם לאה גוטליב.
רצועת החוף הצפונית של קליפורניה
אזור רצועת החוף הצפונית של קליפורניה (באנגלית: The North Coast of California או Redwood Empire) הוא אזור הנמצא בחלקה הצפוני של מדינת קליפורניה שבארצות הברית השוכן לאורך האוקיינוס השקט בין מפרץ סן פרנסיסקו לגבול של קליפורניה עם מדינת אורגון.
ערים
חלק גדול מאזור רצועת החוף הצפונית של קליפורניה הוא אזור כפרי, וישנה כמות מעטה יחסית של ערים מרכזיות באזור זה. העיר היחידה שמכילה מעל ל-100 אלף תושבים באזור זה היא העיר סנטה רוזה (הכילה 178,127 תושבים נכון ל-2020) אשר במחוז סונומה והעיר העיר המאוכלסת ביותר באזור זה. למרות גודלן הקטן יחסית לערים הגדולות במקומות אחרים במדינת קליפורניה, לרבות מערי ועיירות האזור יש חשיבות היסטורית רבה למדינת קליפורניה.
גאוגרפיה
קו החוף באזור זה לעיתים רבות אינו נגיש, וכולל צוקים גבעות, ונחלים. אזור רצועת החוף הצפונית של קליפורניה מכיל גם הרים רבים, נהרות, עמקים וקניונים צרים רבים, וכמו גם יערות עם עצי סקויה, אשוח, ואלון.
החלק הדרומי של אזור רצועת החוף הצפונית של קליפורניה הוא ברובו אזור עירוני בעוד שיתר אזור רצועת החוף הצפונית של קליפורניה הוא בעיקר אזור כפרי.
דמוגרפיה
לפי מפקד האוכלוסין האמריקני של שנת 2010 אזור רצועת החוף הצפונית של קליפורניה הכיל באותה העת 987,361 תושבים.
דאסו אוראגן
דאסו אוראגן (בצרפתית: Ouragan, כלומר הוריקן) היה מטוס קרב סילוני צרפתי שיוצר בשנות החמישים. האוראגן היה בשימוש חיל האוויר הישראלי במבצע קדש ובמלחמת ששת הימים, והוא מטוס הקרב הצרפתי הראשון שהצטייד בו חיל האוויר.
פיתוח האוראגן
פיתוח האוראגן החל מיד לאחר מלחמת העולם השנייה בידי מרסל דאסו, מנהל חברת דאסו תעופה. בשנת 1947 הוא הציג את תכנונו לממשל הצרפתי, אך זה לא הזמין את המטוס והוא המשיך לפתחו בכוחות עצמו.
בדצמבר 1947 החל התכנון הפרטני של אב הטיפוס, שכונה "MD (Marcel Dassault) 450" ובאפריל 1948 החלו בבנייתו. הממשלה הצרפתית השתכנעה והזמינה 3 אבות טיפוס ביוני, והאוראגן הראשון טס בסוף פברואר 1949 ללא חימוש ודיחוס.
האוראגן מזכיר במראהו מטוסי קרב אמריקאיים של אותה תקופה (כ־F-84 תאנדרג'ט, למשל, או ה־F-86 סייבר): כונס האוויר שלו מוקם בחרטומו הקטום, הכנף ישרה ותחתונה, החופה חופת בועה וכן נסע תלת גלגלי עם גלגלים בודדים בכל כן, כאשר הכן הקדמי מתקפל לפנים.
עם זאת, האוראגן קטן יותר ושוקל כטונה פחות ממקבילו האמריקאי, וכנפיו דקות יותר. הוא מונע במנוע רולס-רויס "נין 102" שנבנה ברישיון במפעלי היספנו-סויזה, בעל דחף של כ-2,270 ק"ג.
לאחר סיום בניית אב הטיפוס השלישי, הזמינה ממשלת צרפת 15 מטוסי טרום-יצור, שיועדו לבחינת מנועים ותצורת נשק שונות. 12 מטוסים מסדרה זו נבנו בסופו של דבר, שכן לפני שסופקו מטוסי טרום הייצור, הזמינה הממשלה באוגוסט 1950 150 מטוסי אוראגן מבצעיים. דאסו התאכזב, שכן ציפה להזמנה של כ־850 מטוסים, אך גם הזמנה זו הייתה גדולה למדי, וכשנתבקש לבנות 200 מטוסים נוספים הסתבר כי כושר הייצור של מפעליו הספיק אך בקושי לשם כך.
בחילות אוויר בעולם
בשנת 1952 החליף האוראגן את מטוסי הוומפייר בחיל האוויר הצרפתי. 50 המטוסים הראשונים צוידו במנוע "נין 102", והיתר במנוע "נין 104" המשופר שנבנה ברישיון. מכלי דלק בקצות הכנף היו תקניים בשני הדגמים.
מטוס חומש ב-4 תותחי HS-404 בקוטר 20 מ"מ שמוקמו מתחת לכונס האוויר, וכן עד טונה של חימוש חיצוני. חימוש אופייני היה צמד פצצות 450 ק"ג, 16 רקטות 105 מ"מ מאטרה T-10 או 8 רקטות ושתי פצצות נפלם.
טייסי חיל האוויר הצרפתי שיבחו את האוראגן כמטוס נעים להטסה ויציב בעת ירי, למרות שהייתה לו נטייה לסחרור בפניות הדוקות בשל גופו הקצר. האוראגן שימש בצוות האווירובטי של צרפת במשך שנתיים.
חלק מהאוראגנים הוסבו לתצורת הפעלה ממנחתי שדה עם גלגלים כפולים ומצנחי עצירה, אך כבר בשנת 1955 יצאו מהקו הראשון של מטוסי הקרב לטובת המיסטר 4A המתקדם בהרבה. הם המשיכו להיות בשימוש עד שנות השישים המוקדמות בצרפת כמטוסי אימון.
בחילות אוויר אחרים השימוש בהם היה ממושך בהרבה: הודו הזמינה 71 אוראגנים עם מנוע "נין 105" משופר מעט ב־1953, והזמינה עוד 33 מעודפי צרפת. בשירות הודו המטוס כונה "טופאני" ("הוריקן" בהינדי). בשנת 1958 הוא החל להיות מוחלף במיסטר, אך המשיך לשרת כמטוס אימון מתקדם.
בחיל האוויר הישראלי
בעקבות עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית צוידה מצרים בשנת 1955 במטוס המיג-15 המתקדם. מטוס הסילון היחיד של חיל האוויר הישראלי היה אז הגלוסטר מטאור, שלא היה בר השוואה למיג, ונדרשה הצטיידות דחופה לסגירת הפער.
ישראל הזמינה 24 מטוסי מיסטר 2C מצרפת ו־24 מטוסי F-86 סייבר מרק 6 שיוצרו על ידי חברת קנדאייר, אך במיסטר נתגלו בעיות מבניות, ואילו קנדה הודיעה ב-9 ביולי 1955 על סירוב לספק את המטוסים מסיבות פוליטיות של ערעור היציבות במזרח התיכון. ישראל ביקשה על כן לקנות מטוסי מיסטר 4A החדישים, אך אלו לא היו זמינים עדיין ולכן נרכשו האוראגנים כפתרון ביניים על אף היותם ותיקים ולקראת יציאה משירות בחיל האוויר הצרפתי.
ישראל קנתה כ־75 מטוסים עד אמצע שנות השישים, כולם מעודפי חיל האוויר הצרפתי. ששת המטוסים הראשונים הוטסו ב-6 באוקטובר 1955 במסגרת מבצע אוריש שילוב של המילה אוראגן וישראל. ב-10 באוקטובר הועברו שישה מטוסים נוספים. שנים עשר המטוסים הללו נקלטו בטייסת "הצרעה" שהוקמה בחצור לקליטת האוראגנים בפיקוד בני פלד, שפיקד גם על מבצע העברתם מצרפת. חודש לאחר מכן הגיעו עוד 12 מטוסים, ובאוגוסט 1956 ערב מבצע קדש וכחלק ממבצע שחרית נשלחו לארץ 6 מטוסי אוראגן נוספים, מבצע זה זכור בעקבות העברת 36 מטוסי מיסטר.
ההפלה הראשונה של האוראגן בחיל האוויר התרחשה ב־12 באפריל 1956. סגן דוד קישון היה כונן יירוט בחצור, עת המריא ליירט מטוסי ומפייר מצריים שחדרו לישראל באזור מכתש רמון. הוא פגע בצרור ארוך באחד המטוסים, וטייסו נחת נחיתת אונס באזור עבדת.
22 אוראגנים נטלו חלק במבצע קדש. במבצע זה האוראגנים ביצעו משימות סיוע קרוב, שכן לא יכלו להתמודד בקרב אוויר מול מטוסי מיג-15. האוראגן הוכיח עצמו כמטוס מצוין למשימות אלו בשל אמינותו וקשיחותו. בין היתר חיפו האוראגנים על ההצנחה במיתלה, תקפו את המשחתת המצרית איברהים אל אוואל, ותקפו מטרות בצירי התנועה בסיני. ב-31 באוקטובר התרחש מפגש אווירי בין זוג מטוסי אוראגן למספר מטוסי מיג-15 מצריים באזור אל עריש, בקרב האווירי שהתפתח נפגע אחד ממטוסי המיג מאש של מטוס האוראגן שהטיס יעקב אגסי, עשן נראה יוצא מגופו וזנבו של המיג אך לא זוהתה נפילה, לאחר המלחמה אושרה ההפלה אך לאחר זמן מה היא בוטלה.
במחצית הראשונה של שנות השישים נרכש מספר רב של מטוסים מעודפי חיל האוויר הצרפתי, וזאת עקב הייעוד החדש של המטוס בחיל האוויר - מטוס לאימון מתקדם. הגידול במספר המטוסים הביא לפתיחת טייסת אוראגן שנייה - טייסת ראש האריה, או בשמה הנוכחי טייסת אבירי הזנב הכתום.
גם במלחמת ששת הימים מילאו האוראגנים תפקיד דומה של תקיפת מטרות קרקעיות, 51 אוראגנים נטלו חלק במערכה תוך שאחד מהם אף מפיל מיג 21 מצרי שהיה בתחילת תהליך ההמראה. במלחמה זו הופל אוראגן אחד בקרב אוויר ותשעה באש נ"מ, אוראגנים רבים שנפגעו הצליחו לחזור בשלום הודות לקשיחותו של המטוס.
שירותם הסתיים רק בשנת 1973, הרבה לאחר המועד המתוכנן מלכתחילה.
חסיד (הלכה)
מקור
מקור המושג 'חסיד' הוא מדברי המשנה במספר מקומות למשל במסכת ברכות אומרת המשנה: כלומר, החסידים הקדמונים היו נוהגים להקדיש שעה אחת לפני התפילה המקובלת על מנת להתכונן אליה. למשל, לעסוק בהתבוננות בגדלותו של אלהים. נוהג זה מוזכר גם בשולחן ערוך.
מאוחר יותר, בימי הביניים, שימש המונח "חסיד" בהגות ובאורח החיים של תנועה רוחנית ביהדות אשכנז שכונתה "חסידות אשכנז", כמו גם של תנועה רוחנית במצרים בהנהגת צאצאי הרמב"ם, אשר כונתה בשם "חסידי מצרים".
מהמאה ה-18 ועד היום, שימש המונח חסיד את תנועת החסידות שנוסדה על ידי הבעל שם טוב, במשמעות שונה, הפונה לכל יהודי לעבוד את השם בכל דבר ודבר שהוא עושה בחשק, בהתלהבות ובשמחה.
מידת חסידות
מעשים אלו, שאותם עושה אדם המתנהג כחסידות, מוגדרים כמידת חסידות, לדוגמה:
חסידים ידועים
בתלמוד מוזכרים חכמים מסוימים כ"חסידים":
כך למשל מובאים בתלמוד מספר מעשיות המתחילות במילים "מעשה בחסיד אחד". ובמקום אחר אמרו בתלמוד כי הכוונה היא תמיד לאחד מהשניים, או לרבי יהודה בן בבא או רבי יהודה ברבי אילעאי. אמוראים נוספים נזכרו בתלמוד בתוספות 'חסידא' (=החסיד) בשמם, כגון רב עמרם חסידא ורבי שמעון חסידא ועוד, וכפי הנראה היה מחמת שנודעו במעשי חסידות.
במאה ה-12 ובמאה ה-13 התקיים בקרב יהודי אשכנז חוג דתי שכונה "חסידות אשכנז" בראשותם של רבי שמואל החסיד ובנו רבי יהודה החסיד מחבר ספר חסידים. באותה תקופה התקיים חוג אחר של מיסטיקנים פרושים במצרים, תחת הנהגת צאצאי הרמב"ם. הללו הושפעו ממסורות סופיות, אותן שילבו במסורת הפילוסופית-יהודית שירשו מהרמב"ם וכינו עצמם בשם "חסידים".
גם הגאון מווילנא נודע בכינוי 'הגאון החסיד'.
יניב ביטון
יניב ביטון (נולד ב-1 ביולי 1978) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון וקומיקאי ישראלי, זוכה פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, להורים מנהלי חשבונות. כשהיה בן ארבע עברה משפחתו למעלה אדומים. למד בבית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים.
בתיאטרון
בתיאטרון הספרייה: ב-2004 גילם את המטורף - התפקיד הראשי בהצגה "אנרכיסט מפוקפק" מאת דאריו פו שביים יואב מיכאלי, גילם את רוג'ר במחזמר "גריז" מאת ג'ים ג'ייקובס ו-וורן קייסי שביים גלעד קמחי, וגילם את פאק ב"חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר.
בתיאטרון צוותא: ב-2005 שיחק במחזמר "להיות מעורב" שכתבו דנה פורר ועדינה חיימיס שגם ביימה.
במסגרת "Stage and Business" של מרכז הפרינג' בבית ציוני אמריקה: ב-2006 גילם את טום בהצגה "דרך גגרין" מאת גרגורי בארק שביים יוסף פיצ'חדזה.
ב-2007 הצטרף להרכב הקומי "הגדוד העברי" שביימה מוריה זרחיה.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: שיחק בהצגה "השיר הזה הוא גם שלי" שכתב וביים יקי מחרז.
בקאמרי
ב-2007 גילם את ג'קי בהצגה "זה הים הגדול" מאת יוסף בר-יוסף שביימה דדי ברון, וגילם את רוזנקרנץ בהצגה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד שביימה יעל רונן. ב-2008 שיחק בהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" מאת ברטולט ברכט שביים אודי בן-משה. על משחקו בהצגה זו היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח לשנת 2009. ב-2009 שיחק בהצגה "כסף עובר ושווא" מאת ריי קוני שביים לזלי לוטון, וגילם את גידי ברבי בהצגה "ע' 17" מאת שי להב ויוני זיכהולץ שביים נועם שמואל. ב-2010 גילם את סילביו בהצגה "משרתם של שני אדונים" מאת קרלו גולדוני שביים מוני מושונוב. ב-2011 גילם את דרומיו מסיראקוז בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים משה קפטן. ב-2012 גילם את פופר בהצגה "פופר" מאת חנוך לוין שביים מוני מושונוב. ב-2013 שיחק בהצגה "סיראנו דה ברז'ראק" מאת אדמון רוסטאן שביים גלעד קמחי.
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-2009 גילם את יגאל תמיר (פרודיה על יגאל עמיר) בסדרת הטלוויזיה "פולישוק" שיצר וביים שמואל הספרי. שיחק ב"חידון האשליות", שעשועון טריוויה פארודי בערוץ 24 בהנחיית דרור רפאל. ב-2009 דיבב את דמותם של אושרי כהן, אייל גולן, חיים רביבו, יהודה לוי, מודי בר און ומתי כספי בסדרת האנימציה "סלב'ס". באותה שנה גילם חייל ישראלי בסרט הזמן שנותר של הבמאי הפלסטיני אליה סולימאן.
ב-2011 החל לגלם דמויות שונות בתוכנית האירוח ההומוריסטית "קאמבק", בערוץ הוט קומדי סנטרל ובתוכנית הטלוויזיה "נבחרת ישראל בטלוויזיה" ששודרה בערוץ 10.
ב-2012 גילם את חג'בי בסדרת הטלוויזיה "נויורק" ואת אלעד בסדרה "אלנבי". באותה שנה הצטרף לעונה השביעית של התוכנית "צחוק מעבודה" בה חיקה אנשים שונים כגון מיכל דליות, דודו אהרון ומשה פרסטר.
ב-2013 גילם את דמותו של ניצן בסדרת הטלוויזיה "בלתי הפיך" ואת כריסטיאנו אלבז בסדרה "הקלמרים" ששודרה בהוט. באותה שנה גילם בסדרה "הבורר" את יעקב בינו, חוסה בבית-משוגעים.
משנת 2014 משחק בתוכנית המערכונים "היהודים באים". באותה שנה גילם את נחי בסרט הקולנוע "שושנה חלוץ מרכזי" שכתב עודד רוזן וביים שי כנות.
בשנים 2015–2016 שודרה בערוץ 2 סדרת הדרמה "המדרשה", שבה גילם ביטון את קובי פרחדל. בנוסף, משנת 2015 מגלם את דמותו של יגאל בסדרה "לה פמיליה" שעלתה בערוץ 10.
החל מ-2016 ביטון הוא אחד הפרזנטורים של אתר הנופש "טרווליסט".
בשנת 2017 הגיש סדרת תעודה קומית על הנעשה ברשתות החברתיות "מדע הטיפשות" בערוץ הראשון. באותה שנה החל לגלם את אלברטו בסדרה "הכלום הגדול".
ב-2018 הופיע בסדרת הטלוויזיה "שבאבניקים" כשהוא מגלם את "הרב חג'בי" והשתתף בסרט הקולנוע "תל אביב על האש". ב-2018 הופיע בסדרת הטלוויזיה "בית הכלבים".
ב-26 בספטמבר 2019 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "חמישים" בהשתתפותו. בדצמבר 2019, השתתף בסדרה "ילדי בית העץ" בכאן חינוכית, ועל תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לשחקן הטוב ביותר בסדרה לילדים ונוער וקיבל מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
בשנים 2019–2021 גילם את דמות האסיר אליהוד מלאכי (המבוססת כנראה על דמותו של גואל רצון) בסדרה הסאטירית "שב"ס" המתרחשת בבית-סוהר דמיוני "כלא ענבים".
ב-2020 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "קיבוצניקים", הופיע בתפקיד קצר בסדרת הטלוויזיה הקומית "זאת וזאתי" וגילם קצין בסדרה "שנות השמונים". באותה שנה החל לשחק בתוכנית הקומדיה ארץ נהדרת וגילם בה את העיתונאי אבישי בן-חיים, את אריה דרעי, את הפרופסור ירון זליכה את יולי אדלשטיין, אילה חסון, ניב גלבוע ודמויות נוספות.
ב-2021 הוא הצטלם גם לסדרת הטלוויזיה "מותק בול באמצע" ולסדרה "מה שבע". בהמשך אותה שנה הוא שיחק בסדרת הדרמה ״עלומים" לצדה של שני כהן. וגם עלתה העונה השלישית של הסדרה ״קופה ראשית״ בה שיחק בפרק ״מאשה חודש תשעה״ בתור רמי ונטורה עובד ב״מעדניית ונטורה״ הסמוכה הנמצא ביחסי שכנות רבי תהפוכות מול ראמזי.
ב-2023 השתתף בסרטו של אבי נשר, "גן קופים" בתפקיד אבשה.
חיים אישיים
ביטון יצא מהארון כשהיה בן 20. מאז 2006 מתגורר עם בן זוגו אבי טיירי בתל אביב. ב-2016 נישאו השניים בארצות הברית. בני הזוג הורים לתאומים שנולדו בהליך פונדקאות.
הנס נובאק
הנס נובאק (בגרמנית: Hans Nowak, 9 באוגוסט 1937 - 19 ביולי 2012) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר בשאלקה 04 ובבאיירן מינכן בעמדת המגן.
קריירת מועדונים
נובאק נולד בגלזנקירכן שבגרמניה. שיחק כילד בקבוצות הילדים והנוער של איינטרכט גלזנקירכן ואלמניה גלזנקירכן מעיר הולדתו. בשנת 1958, בגיל 21, עבר לקבוצת הבוגרים של שאלקה 04, גם היא מגלזנקירכן, שם שיחק שבע עונות, וכבש 27 שערים ב-145 הופעות. כששיחק בשאלקה, היה נובאק ידוע כמגן מגוון במיוחד המסוגל לשחק בכל עמדות ההגנה ואף להבקיע שערים רבים, עקב תפקיד התקפי יחסית למגן שקיבל ממאמנו.
בשנת 1968 עבר נובאק לקיקרז אופנבך, שם שיחק שלוש שנים אך צבר רק 12 הופעות, ופרש ממשחק בשנת 1971.
קריירה בינלאומית
לנובאק 15 הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית. נובאק פתח בכל ארבעת המשחקים של נבחרתו במונדיאל 1962, בו הודחה נבחרת מערב גרמניה ברבע הגמר על ידי נבחרת יוגוסלביה.
לאחר הפרישה
נובאק התנסה באימון של מספר קבוצות חובבים, ולאחר מכן הפך למנהל יחסי הציבור בחברת הלבשת הספורט הגרמנית פומה. בשנת 1991 עזב את פומה, ומונה למנהל מכירות בבאיירן מינכן, שם עבד עד לשנת 2008.
בשנת 2012 התמוטט נובאק ונפטר בגיל 74.
מנדל פינלס
צבי מנחם או הירש מנדל פינלס או פינלש (Hirsch Mendel Pineles), בכינוי הספרותי של"ש על פי סופי התיבות של שמו, שכונה ברומניה בשם שלוש (Şaloş), 21 בדצמבר 1806 - 6 באוגוסט 1870, רב, איש עסקים, משכיל וחוקר התלמוד, מחבר המחקר "דרכה של תורה", פעיל בכל ישראל חברים, אביו של שמואל פינלס.
מנדל פינלס נולד ב-Tysmienica שבגליציה ובהמשך עבר לעיר ברודי, שבה חונך לפי המסורת החסידית. הוא התחתן כשהיה בן 15. מברודי המשיך לאודסה, שם היה איש עסקים, אולם בגלל מלחמת קרים עזב את אודסה ועבר לגאלאץ. בגאלאץ התפרסם, בין היתר בכתביו בעברית ובמיוחד בספר "דרכה של תורה", שיצא לאור בווינה ב-1861. בספר זה ניתח פינלס והישווה בין טקסטים של התלמוד וטקסטים של המשנה, מצא אי התאמות וטען לבכורת הגרסה המשנאית.
פינלס לא תקף את התלמוד עצמו, אך התפלמס עם החברה היהודית המסורתית שהתייחסה לטקסטים אלה בחרדת קודש. הוא התפלמס גם עם רפורמיסטים קיצוניים דוגמת אברהם גייגר, יהושע השל שור ואברהם קרוכמל (בנו של רנ"ק) והכריז על עצמו כהולך בדרכם של הרמב"ם ושל רנ"ק.
בנוסף להשכלתו הרבנית היו לפינלס ידיעות גם במדע המודרני של תקופתו, ידיעות שרכש כאוטודידקט ובעזרתן הוסיף לספרו פרק על האסטרונומיה וחישוב מועדי הפסח והפסחא.
הופעת ספרו הביאה לתגובות ובהן הספר "כך היא דרכה של תורה", ספר תשובה שכתב בנקאי בן העיר יאשי בשם משה ולדברג (Moses Waldberg), גיסו של מנדל פינלס, שעסק בלימודי יהדות.
בנו, שמואל, הצטרף לאביו בגאלאץ, לאחר סיום לימודי התיכון בברודי ובהמשך היה מנהיג התנועה הציונית הרומנית.
עפרונן קצר-אצבעות
טקסונומיה ואטימולוגיה
העפרונן קצר-האצבעות תואר על ידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן לייסלר בשנת 1814, שנתן לו בתחילה את השם המדעי Alauda brachydactila. עפרוני זה ממוקם כעת בסוג עפרונן שהוגדר על ידי חוקר טבע גרמני אחר, יוהאן יעקב קאופ, בשנת 1829.
השם המדעי הנוכחי הוא מיוונית עתיקה. שם הסוג Calandrella הוא צורת הקטנה של kalandros, השם ביוונית עתיקה שניתן למין אחר במשפחת העפרוניים, עפרוני ענק. שם המין הספציפי brachydactyla גם הוא מיוונית עתיקה, מהמילה brakhudaktulos (βραχυδακτυλος) שמשמעותה "קצר אצבעות": brakhus - "קצר" ו-Dakttulos - "בוהן".
העפרונן המונגולי נחשב בעבר לתת-מין של העפרונן קצר-האצבעות (כ-C. b. dukhunensis) עד לפיצולו בשנת 2016 על ידי ה-IOU. בעבר, חלק מהרשימות החשיבו את העפרונן אדום-הכיפה למין האב (כ-C. cinerea) או תת-מין (כ-C. b. cinerea) של העפרונן קצר-אצבעות.
תת-מינים
ישנם שמונה תת-מינים מוכרים:
ז'אן-קלוד ואן דאם
ז'אן-קלוד ואן דאם (בצרפתית ובהולנדית: Jean-Claude Van Damme, בראשי תיבות: JCVD; נולד ב־18 באוקטובר 1960) הוא שחקן קולנוע, אמן לחימה ומפיק בלגי ממוצא יהודי.
עפרונן קצר-אצבעות
תת-מינים
על-אף שהוגדרו מספר תת-מינים נפרדים, עדיין קיימת זרימת גנים משמעותית, והמין עצמו מהווה חלק מקומפלקס נרחב יותר של מינים קרובים.
ז'אן-קלוד ואן דאם
סרטיו בהוליווד הניבו עד כה הכנסות בסכום כולל של מיליארד דולר, מה שמעמיד אותו בשורה אחת עם שחקני סרטי פעולה בולטים אחרים כסטיבן סיגל, ג'קי צ'אן וברוס לי.
ביוגרפיה
נולד בשם ז'אן-קלוד קאמי פרנסואה ואן ורנברג בבריסל שבבלגיה למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא בלגי-פלמי (בלגי-הולנדי) בעיקרה, אם כי סבתו מצד אביו הייתה יהודייה. הוריו הם אליאנה ויוג'ין ואן ורנברג, שהיה רואה חשבון. בגיל עשר הוא החל ללמוד אמנויות לחימה, לאחר שאביו רשם אותו לבית ספר ללמידת שוטוקאן. לבסוף הוא הגיע לחגורה שחורה בקראטה בגיל 16. הוא החל לקחת שיעורי בלט, אותם למד למשך חמש שנים. בגיל 18, פתח ואן דאם מכון כושר בשם California Gym בבריסל.
עפרונן קצר-אצבעות
תיאור
זהו עפרוני קטן ובהיר, קטן אף יותר מזרעית. אורך גופו 14–16 ס"מ, מוטת כנפיו כ-28 ס"מ, ומשקלו 19–25 גרם. צבעו חום-אפרפר-כהה עם פספוס כהה מלמעלה, ולבנבן יותר בחלקיו התחתונים. יש לו מקור מחודד ומוצק בצבע וורדרד עם גוון אפור במקצת. הוא בעל פס-גבה בהיר, זנבו כהה, וחישוף האברות קצר למדי. לחלק מהפרטים יש כתמים כהים ובולטים מצידי הצוואר. לפרטים במערב התפוצה יש צבע אדום בכיפה. הזוויגים דומים. העפרונן קצר-האצבעות חיוור יותר מהעפרונן המונגולי, שמקורו קצר יותר. בחורף הוא מתקבץ בלהקות גדולות וצפופות הנעות בתעופה בצורה סינכרונית. קל לבלבלו עם מינים אחרים בסוג, כמו למשל העפרונן הגמדי.
קולות
השירה משתנה בין שני סוגים: ציוץ פשוט ואופייני אליו המבוצע במקטעים קצרים; ומנגינה מגוונת יותר ובעלת חיקויים, הדומה למדי לזו של עפרונן גמדי ומיני עפרוני נוספים. קריאות התעופה אופייניות ומקוטעות, מעין "דרררט" קצר וצרוד, והן שחושפות פעמים רבות את נוכחותו בשדה.
ז'אן-קלוד ואן דאם
קריירת לחימה
ז'אן-קלוד הצעיר התאמן תחת חסותו של המאמן הבלגי קלוד גאץ, מחלוצי הקראטה האירופאי ותלמידו של טסוטומו אושימה, שהיה מחסידיו של יוצר השוטוקאן גיצ'ין פונאקושי. ז'אן-קלוד למד גם טאקוונדו ומואי תאי. ואן דאם למד את השוטוקאן במשך 36 שנים, את המואי תאי במשך 5 שנים.
בשנת 1976, כשהיה בן 16, השתתף ז'אן-קלוד בתחרות הראשונה שלו בחסות איגוד הקראטה האירופאי. במסגרת התחרויות בהן השתתף, זכה ואן דאם באליפות אירופה לקראטה מקצועי במשקל בינוני של שנת 1980 נגד המתחרה האנגלי מייקל ג'יי המינג.
עפרונן קצר-אצבעות
תפוצה ובית גידול
כלל האוכלוסייות של המין, מלבד חלק מהדרומיות ביותר, הן נודדות וחורפות דרומה עד לקצהו הדרומי של הסהרה והודו. הוא משוטט נפוץ למדי לצפון ומערב אירופה באביב ובסתיו. אוכלוסיות המקננות בחצי האי האיברי חורפות באפריקה שמדרום לסהרה. שם הם מעדיפים שטחי גידול ושטחי מרעה יבשים עם שיחים קצרים בעוד שהעפרוננים הגמדיים מעדיפים אזורים יבשים יותר.
תת-המין הנומינלי, C. b. Brachydactyla, מתרבה באירופה (איבריה, צרפת, איטליה, הבלקן ורומניה) וחורף באפריקה. תת-המין ההונגרי, hungarica, מקייץ ומקנן בחלקים המזרחיים של אירופה בעוד rubiginosa מתרבה בצפון-מערב אפריקה. תת-המין hermonensis (לעיתים כולל woltersi) מתרבה בטורקיה, סוריה ומצרים. תת-המין artemisiana (הנחשב לעיתים לתת-מין יחיד עם longipennis ) מקייץ ומקנן באסיה הקטנה וחורף בדרום-מערב אסיה. תת-המין longipennis מקייץ ומקנן באוקראינה, מונגוליה ומנצ'וריה וחורף בדרום אסיה בעיקר באזורים היבשים יותר של צפון-מערב הודו.
ז'אן-קלוד ואן דאם
קריירת לחימה
לפני פרישתו מתחרויות כשבאמתחתו 17 ניצחונות והפסד אחד, ואן דאם ביקש להתחרות בשנית נגד היחיד שהצליח להביסו, פטריק טויגלס הבלגי, ובפעם השנייה ניצח ואן דאם את פטריק טוגלס ב-1980.
קריירת קולנוע
ואן דאם הופיע לראשונה בקולנוע ב-1984 בסרט הצרפתי "Rue Barbare". בנוסף באותה שנה הוא השתתף בסרט "Monaco Forever". סרטים אלה גרמו לו לוותר על קריירת הספורט לטובת קריירת משחק. הוא מכר את מכון הכושר ועבר לארצות הברית שם הופיע בסרט שיגעון הברייקדאנס בתור רקדן רקע. עבד והתאמן עם צ'אק נוריס וזה העסיק אותו בתור פעלולן בסרטו "מבצע בעורף האויב". עקב כך גם קיבל תפקיד קטן בסרט ללא קרדיט. התפקיד המשמעותי הראשון שלו היה בשנת 1986 בסרט איש קטלני. כעבור זמן מה הוחתם ואן דאם על ידי הבמאי והמפיק הישראלי מנחם גולן, בעלי חברת ההפקה The" Cannon Group" במשותף עם בן דודו יורם גלובוס שהפיקה באותה תקופה סרטי אקשן רבים, הם נפגשו במקרה במסעדה שבה ואן דם עבד כמלצר.
עפרונן קצר-אצבעות
תפוצה ובית גידול
זהו מין נפוץ החובב ארץ פתוחה יבשה וגידולים חקלאיים. הוא בונה את קינו על האדמה ומטיל שתיים עד שלוש ביצים. מזונו הוא זרעים וחרקים, עם נטייה חזקה יותר לחרקים במיוחד בעונת הקינון.
ז'אן-קלוד ואן דאם
קריירת קולנוע
הסרט "ספורט הדמים", שיצא לאקרנים בשנת 1988, היווה את הפריצה של ואן דאם לקולנוע. למרות תקציב הפקתו הנמוך, הוא הפך ללהיט לא צפוי בקופות. עם זאת, ההופעה בסרט זיכתה את ואן דאם במועמדות לתואר "השחקן החדש הגרוע ביותר" בפרסי ראזי של אותה שנה. מאז גל ההצלחה של "ספורט הדמים", ואן דאם הוחתם לככב במספר סרטים נוספים בהפקתם של מנחם גולן ויורם גלובוס, כגון "קיקבוקסר", "מכונת תופת", למרות תקציבם הדל הצליחו בקולנוע, ואף הגדילו את הפרסום של ואן דאם. בשנות ה-90 הוא פרץ למיינסטרים ההוליוודי עם סרטי פעולה מצליחים כגון "לב אריה"(1991), "דאבל אימפקט" (1991), "חייל אוניברסלי" (1992), "מטרה קשוחה" (1993), "אין לאן לברוח" (1993), "טיימקופ" (1994) סרטו הריווחי ביותר של ואן דאם, ו"משחק על זמן" (1995) הפכו ללהיטים בקולנוע ואת ואן דאם לאחד הכוכבי פעולה הגדולים למשך תקופה קצרה בהוליווד לצדם של ארנולד שוורצנגר, סילבסטר סטאלון וסטיבן סיגל.
לאחר שכיכב בסרט המבוסס על סדרת משחקי הווידאו "סטריט פייטר" (1994) שהפך לאכזבה ונכשל, סרטיו הבאים כגון "התקווה לניצחון", "מקסימום ריסק", "דאבל טים", "חיסול קטלני" ו"חייל אוניברסלי: הדור הבא" גם זכו לשפל כבד בקופות. מאז תחילת המאה ה-21 הוא עבר לככב בסרטים שיוצאים ישירות ל-DVD למספר שנים, הבולטים בהם היו "הכפיל", "הבריחה מהגיהנום", "הנוקם" ו"משחק המוות".
עפרונן קצר-אצבעות
תפוצה ובית גידול
לעיתים קרובות להקות יעופו למקומות מועדפים יחד כדי לשתות בשעות הבוקר. בערבים הם נחים על אדמה חשופה, כאשר כל ציפור משתופפת בשקע קטן באדמה.
ז'אן-קלוד ואן דאם
קריירת קולנוע
בשנת 2008 פנה ואן דאם אל הבמאי הצרפתי מאברוק אל-מכרי. הבמאי, שהושפע מסרטי הגל החדש בקולנוע הצרפתי של ז'אן-לוק גודאר, התכוון ליצור סרט ריאליזם פנטסטי המבוסס על חייו של ואן דאם באופן חלקי. הסרט, "ז'.ק.ו.ד", יצא ביוני 2008 והוקרן בפסטיבל הסרטים בטורונטו וברומא, בכך זוכה בפעם הראשונה להערכה רבה מצד המבקרים. אף החזיר אותו למיינסטרים אחרי כמעט שמונה שנים.
עפרונן קצר-אצבעות
תפוצה ובית גידול
בהודו הקולוניאלית הם ניצודו כמזון, בדומה לגבתוני גנים.
ז'אן-קלוד ואן דאם
קריירת קולנוע
ב-2021 יצא סרט בשם 'שכיר החרב האחרון' בנטפליקס בו משחק ואן דאם.
עפרונן קצר-אצבעות
תפוצה ובית גידול
הם מגיעים לאזורים שונים בדרום אסיה ויוצרים להקות גדולות במהלך החורף, ולעיתים נמשכים למדשאות קצרות לאורך שדות תעופה והופכים לסכנה למטוסים.
ז'אן-קלוד ואן דאם
חיים אישיים
ואן דאם היה נשוי חמש פעמים, ביניהם פעמיים לאשתו האחרונה, גלאדיס פורטוגז, לה נישא ב-1987 ובשנית ב-1999 לאחר גירושיהם ב-1992. להם שני ילדים. לואן דאם ילד נוסף מאשתו הרביעית, הדוגמנית דארסי לפייר. בגיל 50 לקה בהתקף לב קל אשר ממנו התאושש.
עפרונן קצר-אצבעות
סטטוס ומגמות באוכלוסייה
למין זה טווח תפוצה נרחב למדי, ועל אף שמגמת האוכלוסייה מראה סימנים מסוימים לירידה, המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
ההערכה היא כי באירופה האוכלוסייה המקננת מונה 4,730,000–9,050,000 זוגות, מה שמתרגם לכ-9,460,000–18,100,000 פרטים בוגרים. מחקר מצא כי בין השנים 1998 ל-2013 המספרים נותרו יציבים.
בישראל הוא מוגדר כמין ש"עתידו בסכנה" (VU) בשל הירידה המתשכת בגודל אוכלוסייתו, המוערכת בלמעלה מ-30% במשך 10 שנים.
חרוסת
חֲרוֹסֶת, הנמצאת בקערת ליל הסדר, היא מטבל מתוק שבו מטבילים את המרור הנאכל בליל הסדר.
הרכב החרוסת והכנתה
הרכב החרוסת משתנה מעדה לעדה, אך נהוג לרוב להכין את החרוסת מפירות ושאר מוצרים שאליהם נמשל עם ישראל במגילת שיר השירים: נוהגים להוסיף גם שקדים, לזכר נבואת ירמיהו כי. על המינים האלו יש המוסיפים פירות שונים: ערמון, אגס (כדי לצבוע את החרוסת בצבע טיט), שומשום, מיני ירקות (ויש שהתירו לעשות חרוסת מירקות בלבד), ואף קוקוס (כמנהג יהדות סורינאם). יש שאף עירבו או גירדו חומר או לבנה, זכר לטיט (ויש שפסלו מנהג זה). החרוסת נעשית תחילה כעיסה עבה, זכר לטיט שבו נשתעבדו בני ישראל במצרים, בתוספת פיסות של התבלינים קינמון וזנגביל זכר לקש שעורב בטיט. את העיסה שורים ביין כדי שתהפוך לנוזלית יותר, ויש שנוהגים לעשות זאת דווקא על שולחן הסדר.
דניאל סגל
דניאל סגל (באנגלית: Daniel Segal; נולד ב-26 באוקטובר 1947) הוא מתמטיקאי בריטי המכהן כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד. הוא חוקר בכיר באול סולס קולג'. מתמחה באלגברה ובתורת החבורות.
נולד בשנת 1947 לפסיכואנליטיקאית חנה סגל ולמתמטיקאי פול סגל, בן שני במשפחה של שלושה בנים.
חרוסת
השימוש בליל הסדר
בחרוסת משתמשים לשם טיבול המרור בליל הסדר. בקשר לדין הטבילה קיימים מספר מנהגים: טיבול כל קלח המרור בחרוסת או רק מקצתו וכן קיימת מחלוקת במנהגים האם לנער את החרוסת באופן שיישאר רק טעמה על המרור ויש שלא הצריכו לנער. יהודי תימן נוהגים להטביל גם את הכרפס בחרוסת.
בארבע הקושיות הפותחות את ההגדה של פסח, מה נשתנה, נכללת השאלה מדוע מטבילים בליל הפסח שתי פעמים: כרפס ומרור, ואילו הטבילה בחרוסת אינה מוזכרת (כטבילה נפרדת).
דניאל סגל
בשנת 1982 זכה בפרס אדמס המוענק על ידי הפקולטה למתמטיקה של אוניברסיטת קיימברידג' למתמטיקאים צעירים, תושבי הממלכה המאוחדת עבור מחקר מתמטי בינלאומי ממדרגה ראשונה.
חרוסת
השימוש בליל הסדר
שימוש נוסף לחרוסת הוא ב'כורך': כורכים מצה ומרור טבול בחרוסת ביחד ("כורך"). הסיבה לדבר היא לצאת ידי חובה גם לפי דעת הלל הזקן. אלא שגם הלל מודה שבזמן שאין קרבן פסח אי אפשר לצאת ידי חובת אכילת מצה ביחד עם המרור היות שכיום המרור אינו מצווה מהתורה ועל כן טעמו מבטל את טעם המצה. על כן יש לאכול תחילה מצה לבדה - לקיים אכילת מצה (מהתורה), ולאחר מכן מרור עם מצה - לקיים אכילת מרור (מדרבנן).
דניאל סגל
בשנת 2012 זכה בפרס פוליה המוענק על ידי החברה המתמטית של לונדון.
סגל היה המנחה לדוקטורט של מרכוס דו סוטוי.
עמיח"י
עמיח"י (ראשי תיבות: עמותת משפחות לילדים מיוחדים בישראל) היא עמותה ישראלית שפועלת לקידום איכות חייהם של ילדים עם לקויות ובני משפחותיהם.
היסטוריה
העמותה הוקמה ב-1994 בהוד השרון, על ידי הורים לילדים עם פיגור שכלי ואוטיזם, במטרה לקדם את איכות חייהם. שם העמותה מנציח את החייל עמיחי שולזינגר, אשר נהרג במלחמת העצמאות.
העמותה היא ארגון ללא כוונת רווח. פעילותה מבוססת על תרומות מאנשים פרטיים, ארגונים פילנתרופיים וקרנות ציבוריות העוסקות בתחום הפיגור השכלי. פעילות העמותה נעשית בשיתוף פעולה מלא עם עיריית הוד השרון ומשרד הרווחה.
חזון העמותה מתבסס על העיקרון של "לחיות בשוויון עם השוני" תוך קיום רצף שירותים וסל אפשרויות, בהתאם לעקרונות העמותה, שיספקו לאדם עם צרכים מיוחדים, בכל פרק של מסלול חייו, מינקות עד זקנה, את מסגרת החיים המתאימה ביותר בעבורו, תוך שילוב מלא ושווה זכויות בקהילה.
פעילויות העמותה נחלקות עבור שתי קבוצות גיל: עד גיל 21 (ילדים ונוער), ומגיל 21 ומעלה (בוגרים). לילדים ונוער מופעלות מועדוניות טיפוליות לאחר שעות הלימודים במסגרות החינוך המיוחד בהוד השרון, פתח תקווה, כפר סבא וטירה, פעילות נופשון בסופי שבוע, פעילות לקבוצות תפקוד שונות לגיל הרך, קייטנות בזמני חופשות בית הספר, ופעילויות חברתיות לקבוצות נוער בעלי לקויות תקשורת בתפקוד גבוה ואספרגר. עבור הבוגרים מופעל מערך דיור בקהילה, מרכז יום טיפולי/סיעודי - פרויקט תעסוקה ומועדונים חברתיים לבוגרים בעלי פיגור קל ובינוני המגיעים באופן עצמאי או ממסגרות דיור באזור.
העמותה שמה דגש על שילוב בקהילה של אנשים עם לקויות התפתחותיות ובהתאם מפעילה מספר פרויקטים משותפים עם האוכלוסייה הכללית, מתוך אמונה ששני הצדדים נתרמים. בין הפרויקטים: "המנגינה שבלב" – מופע מוזיקלי בשיתוף עם מגמת המוזיקה בבתי הספר התיכוניים; "תוכנית ח"ן" – קבוצת מנהיגות; "צמיד" – השתתפות בתנועות נוער, פרויקט מחויבות אישית של מערכת החינוך ומסגרות התנדבותיות של עובדי חברות עסקיות ואנשים פרטיים.