cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוניברסיטת הונג קונג
אוניברסיטת הונג קונג היא אחת מן האוניברסיטאות הטובות בעולם. בשנת 2010 דורגה במקום ה-23 בעולם בדירוג QS של אוניברסיטאות בעולם וכאוניברסיטה הטובה ביותר ביבשת אסיה. דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education לשנת 2010 דירג את האוניברסיטה במקום ה-21 בעולם, ואף לפי דירוג זה היא הטובה באסיה. האוניברסיטה חברה ברשת אוניברסיטאס 21. האוניברסיטה חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט וחברה באיגוד של אוניברסיטאות חבר העמים הבריטי.
היסטוריה
מקורותיה של האוניברסיטה בקולג' של הונג קונג לרפואה עבור סינים (Hong Kong College of Medicine for Chinese), אשר נוסד על ידי החברה המיסיונרית של לונדון בשנת 1887 וברבות השנים הפך לפקולטה לרפואה של אוניברסיטת הונג קונג.
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1911 כאשר המושל סר פרדריק לוגארד הציע להקים אוניברסיטה בהונג קונג. לוגארד חש בצורך הדחוף להקים אוניברסיטה באסיה אשר תתחרה באוניברסיטאות שהקימו המעצמות האחרות בסין, הבולטת בהן הייתה פרוסיה שהקימה בשנת 1907 את אוניברסיטת טונגז'י בשאנגחאי.
איש עסקים פרסי, סר הורמוסג'י נאורוג'י מודי אשר שמע על תוכניתו של לוגארד, התחייב לתרום 150,000 דולר הונג קונגי לבניית האוניברסיטה ו-30,000 דולר נוספים להוצאות ההפעלה. האוניברסיטה אף קיבלה תמיכה כספית מקהילת העסקים של דרום סין ואף ממשלת הונג קונג הגישה סיוע כספי. בין התורמים היו אף חברת HSBC וממשלת בריטניה.
לאחר מהומות שנות 1925–1926 בהונג קונג וחבל קנטון, הממשל ניסה לנקוט בצעדים שנועדו לשלב באופן רחב יותר את תרבות המזרח בתוכנית הלימודים ומספר רב יותר של קורסים ניתנו בשפה הסינית. בשנת 1927 נפתח מסלול לתואר בשפה הסינית. האוניברסיטה המשיכה ליהנות בשנות ה-20 וה-30 מתרומות של אנשי עסקים עשירים בהונג קונג, אשר איפשרו הוספת מבנים בקמפוס האוניברסיטה והרחבת תוכניות לימוד בתרבות סין. בשנת 1937 נפתח בית החולים על שם המלכה מרי, המשמש מאז כבית חולים אוניברסיטאי. בשנת 1941 פלשו כוחות יפן להונג קונג, מבנים רבים באוניברסיטה ניזוקו והמוסד נסגר לפעילות עד לשנת 1945.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה שבה ונפתחה האוניברסיטה לפעילות, תוך שנעשו בה שינויים מבניים והשקעות בפתיחת תוכניות לימוד בתחום המשפטים ומדעי החברה. הפקולטה למדעי החברה נוסדה בשנת 1967 והמחלקה למשפטים בשנת 1969. בשנת 1961 למדו במוסד 2,000 תלמידים, פי ארבעה ממספרם בשנת 1941. בשנת 1982 נפתחה הפקולטה לרפואת שיניים אשר עיקר פעילותה בבית החולים לרפואת שיניים על שם הנסיך פיליפ. זוהי הפקולטה היחידה לרפואת שיניים בהונג קונג עד ימינו (2011). בשנת 1984 הפכו בית הספר לארכיטקטורה ובית הספר לחינוך לפקולטות עצמאיות, ואף המחלקה למשפטים הפכה לפקולטה עצמאית. בשנת 2001 נוסדה הפקולטה לעסקים וכלכלה, זוהי הפקולטה העשירית באוניברסיטה.
לאחר שנת 1989 החלה ממשלת הונג קונג להדגיש את חשיבות רכישת תואר ראשון, כך הגיעו לאוניברסיטה תלמידים רבים שבנסיבות אחרות היו נוסעים ללמוד בבריטניה. לקראת העברת השליטה בהונג קונג לידי סין, בשנת 1997, גדל באופן משמעותי מספר התלמידים במוסד וכך גם מגוון תוכניות הלימוד. בשנת 2001 למדו באוניברסיטה 14,300 תלמידים ביותר מ-100 תוכניות שונות לתואר.
באוניברסיטת הונג קונג לומדים יותר תלמידים לתארים מתקדמים מאשר בכל מוסד אחר בהונג קונג, והם מהווים כ-10% מכלל התלמידים במוסד. כל עשר הפקולטות מקיימות תוכניות לתארים מתקדמים באמצעות בית הספר ללימודים מתקדמים.
קמפוס האוניברסיטה
הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה הוא בשטח של כ-160 דונם בשכונת מיד-לוולס על האי הונג קונג. בנייני האוניברסיטה הם בין הבניינים הבודדים בסגנון קולוניאלי בריטי אשר שרדו בהונג קונג.
הפקולטה לרפואה על שם לי קה שינג נמצאת כ-4.5 ק"מ מדרום-מערב לקמפוס המרכזי, בדרום הונג קונג. בשטח קמפוס הפקולטה לרפואה פועל בית החולים על שם המלכה מרי. הפקולטה לרפואת שיניים נמצאת בבניין בית החולים לרפואת שיניים על שם הנסיך פיליפ.
האוניברסיטה אף מפעילה את מכון המחקר החקלאי על שם כדורי, על שטח של 95 דונם באזור הטריטוריות החדשות וכן את מכון המחקר הימי על שם סווייר בקצה הדרומי של האי.
יחידות אקדמיות
באוניברסיטה פועלות 10 פקולטות ומספר יחידות אקדמיות שאינן במעמד פקולטה, המציעות תוכניות לימוד לתלמידים.
מגן, מוטו ושלט אצולה
מגן האוניברסיטה הוגש לראשונה כהצעה למועצת הסמלים הבריטית באוקטובר 1912. עיצוב המגן ושתי גרסאות המוטו, באנגלית ובסינית, אושר ב-14 במאי 1913. על המגן מופיע אריה המזכיר בעיצובו את האריות על סמל אנגליה, ואילו הספר הפתוח הוא מאפיין המשותף למגנים של אוניברסיטאות רבות ומסמל את תפקידן בקידום ההשכלה.
המוטו הלטיני הוא Sapientia et Virtus, "חוכמה ומידה טובה". המוטו בסינית כתוב על עלי הספר הפתוח, מימין לשמאל ומלמעלה למטה, ומכיל שני ביטויים: 明德 (מינג טאק) ו-格物 (קאק מאט), שפירושם "מידה טובה מפוארת" ו"חקר הדברים".
בשנת 1981, כאשר האוניברסיטה ציינה 70 להיווסדה, הוגשה בקשה למועצת הסמלים הבריטית לאישור שלט אצולה מלא לאוניברסיטה. הבקשה אושרה בשנת 1984. בסמל שולב מגן האוניברסיטה והמוטו. תומכי המגן הם אריה ודרקון סיני, המסמלים את שאיפת האוניברסיטה למזג תרבויות מזרח ומערב, בעוד שהחלקה מרמזת לאי הונג קונג, שם ניצב הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה.
פנג שוואי (טניסאית)
פנג שוואי (בסינית : 彭帅; ) היא טניסאית מהרפובליקה העממית של סין. דירוג השיא שלה היה מקום 14 בעולם (22 באוגוסט 2011), בדירוג ה-WTA.
זכתה במדליית זהב במשחקי אסיה 2010 בטורניר ליחידות.
ביוגרפיה
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2011 ניצחה פנג בסיבוב השני את ילנה יאנקוביץ' מסרביה (7 בעולם) והגיעה עד לשלב שמינית הגמר בו הפסידה לאגניישקה רדוונסקה מפולין (12 בעולם) בשלוש מערכות, 7-5, 3-6, 7-5 וזאת לאחר שהחמיצה שתי נקודות משחק במערכה השלישית. בטורניר וימבלדון שנערך ביוני הגיעה פנג לשלב שמינית הגמר בו הפסידה למריה שארפובה מרוסיה (6 בעולם) בשתי מערכות.
פנג זכתה לתשומת לב ציבורית רבה בנובמבר 2021 כשהאשימה את סגן ראש ממשלת סין הבכיר לשעבר, ג'אנג גאולי, בתקיפה מינית ולאחר מכן נעלמה באופן פתאומי והוטלה צנזורה על הנושא על ידי ממשלת סין, אשר עוררה חששות גוברים ברחבי העולם לגבי מקום הימצאה. ראש ממשלת הממלכה המאוחדת בוריס ג'ונסון אף הביע את כוונתו להטיל חרם על אולימפיאדת בייג'ינג (2022) בשל הפרת זכויות האדם בסין.
בשנת 2022 הופיעה ברשימת טיים 100.
הבולים של בור
הנסיכות ההודית (Bhor) הוקמה במערב הודו בשנת 1697, הפכה לנסיכות נפרדת בשנת 1818, והוכפפה לשלטון בריטי בשנת 1849. היא התקיימה כחלק מן עד שנת 1948, מועד בו הצטרפה להודו. בין השנים 1879–1901 הנפיקה הנסיכות בולי דואר עבור שירות הדואר העצמאי שלה.
הרקע להנפקת הבולים
שירותי דואר מקומיים התקיימו החל מן המאה ה-16 בחלק מ-652 הנסיכויות שהיו קיימות בהודו קודם לאיחוד תת-היבשת בחסות הבריטים. הם נועדו תחילה לצרכים רשמיים של השליטים המקומיים, אולם בהדרגה נפתחו לשימוש גם בפני תושבי הנסיכות. מרבית שירותי הדואר התבססו בעיקר על רצים רגליים שנודעו בשם "דאק", אולם ידועים גם שירותי דואר שעשו שימוש בפרשים וברוכבי גמלים.
לאחר שנת 1862 החלו רבים משירותי הדואר של הנסיכויות להנפיק גם בולי דואר משלהם. מערכות דואר אלו פעלו במקביל לשירות הדואר המרכזי שהופעל על ידי השלטון הבריטי, ובמידה רבה התחרו בו. אמנם במרבית המקרים הפיצו שירותי הדואר של הנסיכויות דברי דואר רק בתוך גבולות הנסיכות המקומית, אולם תעריפי המשלוח שהם גבו היו נמוכים מאלו של שירות הדואר המרכזי.
בּוֹר הנפיקה את בול הדואר הראשון שלה בשנת 1879.
ההנפקה בשנת 1879
במהלך שנת 1879 הודפסו בבור שני בולים, האחד בצורת אליפסה בערך נקוב של חצי אנה, והשני בצורת מלבן בערך נקוב של אנה אחת. שני הבולים הודפסו בצבע אדום (בגוונים שונים של צבע כרמין). הגלופות ששימשו להדפסת הבולים יוצרו באמצעים המוגבלים שעמדו לרשות הנסיכות, והן לא שוכפלו ולא נוצרו מהן לוחות הדפסה. הבולים הוטבעו אחד אחד באמצעות הגלופה המקורית על גיליונות של נייר מייצור מקומי, כשעל כל גיליון הוטבעו 32 בולים.
בנוסף לשני הבולים האלו הודפסו באותה הזדמנות בצבע שחור על נייר צבעוני ארבעה בולים נוספים בערכים נקובים של 2 אנה, 4 אנה, 8 אנה, ורופיה אחת. בולים אלו לא נועדו עבור הדואר אלא שימשו כבולי הכנסה.
ההנפקה בשנת 1901
בשנת 1901 הדפיסה נסיכות בור בול דואר נוסף בערך נקוב של חצי אנה. הבול עוצב בצורה מקצועית יותר, כשבמרכזו שולבה דמותו של, השליט העשירי של נסיכות בור. הגלופה הוכנה הפעם בידי אנשי מקצוע מחוץ לגבולות הנסיכות, וכללה לוח הדפסה של 21 בולים (שלוש שורות של שבעה בולים כל אחת). לוח ההדפסה הובא אל בור וההדפסה עצמה בוצעה בשיטת בלט על ידי המדפיס הממשלתי של הנסיכות.
יש המפקפקים בנחיצותו של הבול הזה לצורכי הדואר, וטוענים כי הונפק אך ורק במטרה למכור אותו לאספני הבולים ברחבי העולם.
הפסקת השימוש בבולי בּוֹר
בשנת 1895 פתח הדואר האימפריאלי שבשליטת הבריטים סניפים במספר אתרים ברחבי מערב הודו, כולל בעיר (בירת הנסיכות) ובערים שירוואד (Shirawad), נסיראפור (nasirapur), ופאלי (Pali). פריסה זו אפשרה לדואר המרכזי לתת מענה לצורכי הדואר של בור, ולמעשה לא היה עוד צורך בשירותי הדואר הפנימי של הנסיכות. הבולים שהונפקו בשנת 1879 נותרו בשימוש כבולי שרות בלבד, ושימשו את גורמי הממשל של נסיכות בור. גם הבול שהונפק בשנת 1901 שימש למטרה זו בלבד, ולמעשה כמעט ולא קיימים מכתבים שעליהם הודבק בול זה.
בשנת 1901 הפסיקה בּוֹר להנפיק בולים משלה ועברה להשתמש בבולי הודו.
ערך הבולים בקרב האספנים
בור הנפיקה שלושה בולים בלבד, אולם תהליכי ההדפסה הפרימיטיביים יצרו תשניות רבות של גוון הדיו, סוג הנייר ועובי הנייר. תשניות אלו מספקות לאספנים מקור למחקר בולאי וליצירת אוספים מתקדמים. עיקר תשומת לבם של האספנים מתמקדת בבולי בור שהודבקו על מעטפות ונשלחו בדואר.
הגנים הבוטניים של ניו יורק
הגנים הבוטניים של ניו יורק (באנגלית: New York Botanical Garden) הם מהגנים הבוטניים המובילים בארצות הברית.
שטח הגנים כ-1 קמ"ר, והם ממוקמים ברובע הברונקס של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק. בשנת 1967 הם נקבעו כציון דרך היסטורי לאומי.
הקמת הגנים
הגנים הוקמו בשנת 1891 בשטח אחוזה בשם "בלמונט" שהייתה בבעלות פייר לורילארד, יבואן טבק ידוע, ונפתחו בשנת 1896. הקמת הגנים מומנה מתרומות שנאספו על ידי הבוטנאי נתניאל לורד בריטון ואשתו אליזבת גרטרוד בריטון מאוניברסיטת קולומביה שביקר בגני קיו שבלונדון ושאף לבנות גנים דומים בניו יורק.
הגנים הבוטניים כוללים 48 גנים שונים, אזור ביצות, מפלים, יער אלונים. כן גדלים בהם עצי דובדבן, תרזה ואשוח בני למעלה ממאתיים שנה.
בלב הגנים הבוטניים נמצא יער ששטחו 162,000 מ"ר - שריד אחרון ליער המקורי שכיסה את האזור בו מצויה העיר ניו יורק לפני בואם של המתיישבים האירופים.
אריסטידה בלנק
אריסטידה בלנק (ברומנית: Aristide Blank); 1 בינואר 1883 – 1 בינואר 1960, היה יזם ובנקאי יהודי רומני, חבר בקמרילה של קרול השני, מלך רומניה ומקורב מאוד למלך, נדבן ותומך באמנויות, בעלים של הוצאה לאור ושל עיתונים. כתב מחזה, שהוצג בפריז וברומניה ופרסם שני ספרים.
קורות חיים
אריסטידה בלנק נולד בבוקרשט, ברומניה, כבנו של הבנקאי מאוריצ'יו בלנק, צאצא של משפחת יהודים ספרדים, שהגיעו לבוקרשט במאה ה-18 עם השם Derrera el Blanco. אריסטידה למד בבוקרשט וסיים בהצלחה לימודי משפטים והיה הבוגר הרומני הראשון של "האקדמיה למדעי המסחר והבנקאות" של וינה. הוא גויס לצבא רומניה, אך בגלל מחלת האסתמה נשאר בעורף והיה קצין בחיל האוויר בעת מלחמת הבלקן השנייה. ב-1914 הצטרף לעבודת הבנקאות בבנק מרמורוש, בלנק ושות' שניהל אביו ונשלח ללונדון לפעול להשגת הלוואה המיועדת לאפשר רכישת נשק. כדי לקבל את ההלוואה חתם בלנק בשם רומניה על התחייבות שהנשק לא יופנה נגד בריטניה ובנות בריתה ובכך נעשה הצעד הראשון של הצטרפות רומניה לצד זה של הלוחמים במלחמת העולם הראשונה.
במלחמת העולם הראשונה גויס למילואים ושירת בחיל האוויר. ב-1918 נשלח לסין, לשאנגחאי, כדי לייסד קשרים מסחריים ראשונים עם סין והצליח בכך. בשנה שלאחר מכן נסע לפריז, שם ייסד סניף נוסף של בנק מרמורוש ובלנק. משלב זה השפעתו של אריסטידה על ניהול הבנק הלכה וגברה בהתמדה, למרות שאביו נשאר המנהל עד 1928, כאשר פרש ועבר לווינה.
בפריז, שם פתח אריסטידה חנות לממכר בגדים ורקמות רומניים ובית אוכל לסטודנטים רומנים, פגש את מי שעתיד היה להית קרול השני, מלך רומניה, שבאותה תקופה ויתר על זכויותיו והיה גולה מרצון. השניים התיידדו ואריסטידה בלנק העמיד לרשותו של קרול סכומי כסף גדולים מאוד ללא כל תמורה. כאשר קרול שב לרומניה והומלך, מונה אריסטידה לתפקיד היועץ הפיננסי של בית המלוכה.
אריסטידה פיתח קשרים מסחריים עם צרפת, קשרים שכללו חברות דו-לאומיות וביניהן ייסוד תחבורה אווירית בין רומניה ובין צרפת. ב-1923 ייסד את ההוצאה לאור הרומנית "התרבות הלאומית" (Cultura Nationala), ובעזרת טכנולוגיה מיובאת משווייץ הייתה המודרנית והמשוכללת ביותר ברומניה של אותו זמן. אריסטידה יצר גם טרסט עיתונים על ידי רכישת שבעה כתבי עת וביניהם "אדוורול" ו"הבוקר". ביוזמת אריסטידה הבנק רכש שטחי קרקע נרחבים בבוקרשט, בין שדרות הטייסים ובין אגם הרסטראו וניקז קרקעות ביצתיים.
ב-1928, כאשר אביו פרש מניהול הבנק, התמנה אריסטידה לתפקיד זה. בסתיו 1931, בעקבות המשבר הפיננסי העולמי, נקלע הבנק לקשיי נזילות ולא הצליח לעמוד בהתחיבויותיו, למרות סיוע רציני מצד הבנק הלאומי. לתפקיד מנהל הבנק הלאומי התמנה יריב של בלנק וזה החליט להפסיק הזרמת סיוע והבנק הוכרז פושט רגל.
אריסטידה בלנק הקים חברה חדשה לניצול מונופולים ממשלתיים (ממכר מלח וטבק) ועמד בראשה. ב-1940 חברי התנועה הלגיונרית ניסו להתנקש בחייו, אך הוא ניצל. בסיום מלחמת העולם השנייה חזרו לשליטתו החברה, הבנק (החובות שולמו בינתיים על ידי מכירת הקרקעות) וההוצאה לאור, אך לא לאורך זמן, ב-1948 הולאמו ובלנק התרושש. ב-1952 הועמד למשפט ונידון לעשרים שנות מאסר, אך לאחר ערעור בוטל גזר הדין. בהשפעתם של אישים חשובים מהמערב קיבל אישור לעזוב את רומניה ויצא לפריז.
באוגוסט 1958 עבר אירוע לבבי ממנו הצליח להתאושש, אך ב-1960, ביום הולדתו, הלך לעולמו.
מוזס
מוזס הוא אופן ההגיה של השם העברי משה במספר שפות זרות, בהן אנגלית וגרמנית.
{{פירושונים|
אישים אחרים:
שם פרטי:
ראו גם
}}
אטלנטיק רקורדס
אטלנטיק רקורדס (באנגלית: Atlantic Records) היא חברת תקליטים אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות השפעתה על הסגנונות הפופולריים; החברה הפכה את הסגנונות רית'ם אנד בלוז, רוקנרול וג'אז לסגנונות פופולריים ומצליחים באמצע המאה העשרים. בעבר נחשבה החברה לאחת החברות העצמאיות החשובות באמריקה. כיום החברה נמצאת בבעלות וורנר מיוזיק גרופ.
היסטוריה
אטלנטיק רקורדס הוקמה ב-1947 על ידי אהמט ארטגון והרב אברמסון. בתחילת דרכה, שיווקה אטלנטיק בעיקר אמני ג'אז ורית'ם אנד בלוז, כשבין כוכביה נמנה ריי צ'ארלס. על אף התמחותה העיקרית במוזיקה שחורה, הוציאה החברה גם כמה תקליטי קאנטרי. בתחילת שנות ה-50 הצטרף אל ארטגון ג'רי וקסלר ואחריו נסוהי ארטגון. ב-7 בפברואר 1955 מונה נסוהי למנהל מחלקת הג'אז של החברה והחתים מספר אמנים, ביניהם צ'ארלס מינגוס וג'ון קולטריין; מאוחר יותר החליף אותו ג'ואל דורן. טום דאוד היה טכנאי ההקלטות של החברה, ומאוחר יותר הוא מונה להיות מפיק מוזיקלי. החברה הפכה לגורם משמעותי בתעשיית המוזיקה בשנות השישים, עם החתמת אמני פופ מוכרים כמו סוני ושר.
במאי 1988 חגגה החברה 40 שנים להיווסדה, וערכה הופעה ששודרה ב-HBO. בהופעה בת 11 השעות, ניגנו רבים מאמני החברה וגם כמה להקות רוק אגדיות שהתאחדו, כמו לד זפלין וקרוסבי, סטילס ונאש (בהופעה ראשונה של דייוויד קרוסבי עם להקה לאחר שחרורו מהכלא).
בתחילת שנות ה-90 החזיקה אטלנטיק ב-50% ממניות אינטרסקופ רקורדס, שהוציאה אלבומי גנגסטא ראפ מפורסמים - מהם רבים בשיתוף עם חברת דאת' רואו רקורדס. בעקבות לחץ מקבוצות אקטיביסטיות שהתנגדו לגאנגסטא ראפ, טיים וורנר החליטה למכור את החלק של אטלנטיק באינטרסקופ בשנת 1995.
לחברה היו כמה עסקאות עם חברות עצמאיות כמו מאסט דיסטרוי (שהביאה את גולדי לוקין צ'יין ודה דרקנס לחברה) ותקליטי VP בג'מייקה, הבית של אמני רגאיי כמו שון פול.
קרייג קאלמן הוא כיום היושב ראש של תקליטי אטלנטיק. אהמט ארטגון שימש כ"יושב ראש המייסד" עד מותו ב-14 בדצמבר 2006, בגיל 83.
ב-2006, אסרה החברה על "ווירד אל" יאנקוביק להוציא את "You're Pitiful", פרודיה על השיר של ג'יימס בלאנט "You're Beautiful", בתואנה שזה "מוקדם מדי" בקריירה של בלאנט, ומתוך החשש שבלאנט יהפוך למוזיקאי של להיט אחד.
בשנת 2020 חתמה בחברה הזמרת הישראלית נועה קירל.
משולש פנרוז
משולש פנרוז הוא עצם שלא יכול להתקיים במציאות שהגה ב-1934 האמן השוודי אוסקר רטרסוורד (Oscar Reutersvärd). גם המתמטיקאי רוג'ר פנרוז ניסח את האפיון שלו באופן עצמאי, ופרסם אותו בשנות ה-50 של המאה ה-20, כשהוא מתאר אותו כ"בלתי אפשרי בצורתו הטהורה ביותר".
משולש פנרוז מורכב משלוש קורות ריבועיות ישרות (תיבות ריבועיות), היוצרות יחדיו משולש כך שהזווית בין כל שתי קורות היא זווית ישרה. לפעמים מציירים את המשולש כך שהקורות מקוטעות ומחולקות לקוביות.
מאפייני המשולש
משולש פנרוז אינו קיים במרחב אוקלידי התלת-ממדי. עם זאת ישנן יריעות תלת-ממדיות מופשטות בהן המשולש קיים.
אשליית קיומו של המשולש נוצרת מכיוון שהמוח האנושי מפרש את התמונה הדו-ממדית כהיטל של גוף תלת-ממדי. כל חלק במשולש פנרוז בנפרד, נדמה כייצוג לגיטימי של אובייקט תלת-ממדי (למשל, אין בעיה בכך ששתי קורות אכן ייפגשו בזווית ישרה). עם זאת, צירוף כל החלקים יחדיו לא ייתכן מוחשית.
ניתן ליצור אשליה אופטית תלת-ממדית של משולש פנרוז, על ידי בניית הקורות כך שמזוויות מסוימות ייראה כאילו הן מתחברות ליצירת המשולש, בעוד שבפועל הן אינן נפגשות בקודקוד אחד. אפשרות אחרת היא לבנות את הקורות כך שנדמה כי הן ישרות, בעוד שבפועל הן עקמומיות.
משולש פנרוז בתרבות
משולש פנרוז בולט ביצירותיו של מאוריץ קורנליוס אֶשֶר. יצירותיו המוקדמות העוסקות בעצמים שקיומם הפיזי לא אפשרי ובהסתכלות מפרספקטיבה ייחודית. כך עשה למשל בציור "הגשר" (1930). עיסוקו זה בבלתי אפשרי, היווה את חלק מההשראה להגיית הרעיון של משולש פנרוז.
המשולש מופיע בליתוגרפיה "מפל המים" של אֶשֶר (1961), המתארת אפיק מים הזורם בצורת זיגזג, לאורך הדפנות של שני משולשי פנרוז מוארכים, כך שהם מסתיימים בגובה של שתי קומות מעל לגובה בו החלו, ובתוך כך נוצר מפל המניע גלגל מים.
במספר מקומות בעולם קיימים פסלים המתארים כביכול משולשי פנרוז: במזרח פרת' שבאוסטרליה; במוזיאון הגרמני לטכנולוגיה בברלין; בקרינתיה שבאוסטריה; בפארק המדע של גְרָנָדָה שבספרד; באופובן (Ophoven) שבבלגיה, ואף בגן המדע שנמצא במכון ויצמן שברחובות.
המשולש מופיע על עטיפת המהדורה האיטלקית של הספר "יש אלוהים?" (שבמקור נקרא "אשליית האל"), שנכתב על ידי הסופר הבריטי ריצ'רד דוקינס, ומסמל ספק באשר לקיומו של אלוהים.
אמור חברובסק
מועדון ההוקי קרח "אמור" חברובסק (ברוסית: ХК Амур Хабаровск) הוא מועדון הוקי קרח מקצועני המתמודד בליגת ההוקי הקונטיננטלית. המועדון מבוסס בעיר חברובסק. נוסד בשנת 1957.
זו אחת מהקבוצות הוותיקות ביותר באזור המזרח הרחוק הרוסי והיא אחת משתי הקבוצות היחידות בליגת ההוקי הקונטיננטלית מהמזרח הרחוק הרוסי.
בעונת 2017/2018 הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה לפלייאוף גביע גגארין.
היכל הבית
מאז תחילת עונת 2003 אמור מארחת את משחקי הבית בפלטינום ארנה, המכיל 7,100 מושבים למשחקי הוקי. מאז עונת 2010/2011, ההיכל גם משמש את קבוצת ליגת ההוקי הצעירה "נמרי אמור".
קתדרלת מץ
קתדרלת סנט אטיין דה מץ (בצרפתית: Cathédrale Saint-Étienne de Metz) היא קתדרלה קתולית במץ, צרפת המוקדשת לסטפנוס הקדוש.
הקתדרלה נבנתה באמצע המאה ה-14 על ידי חיבורן יחדיו של שתי כנסיות ניצבות זו לזו: המבנה הראשי שנבנה בסוף המאה ה-13 בסגנון גותי קורן הוסף לצד הצפוני של כנסייה קדומה יותר. במאה ה-15 נוסף טרנספט (בית הרוחב) ובית מקהלה.
אדריכלות
הקתדרלה מתאפיינת בחזית מערבית צרה, ללא מגדלים מערביים. שני מגדליה ממוקמים בין החזית לבין הטרנספט. גובה הספינה הראשית, המחולקת ל-3 אזורי קיר, הוא 41.41 מטר והיא השלישית בגובהה בצרפת מבחינת גובה קמרונות (רק קתדרלת בווה וקתדרלת אמיין גבוהות יותר). הספינה הראשית הגבוהה נתמכת בידי 2 קומות של תמיכות דואות מעוטרות בצריחונים. אורכה הוא 136 מטר. קתדרלה זו יחסית צרה: רוחב החזית הוא 33 מטר בלבד, רוחב הספינה הראשית הוא 15 מטר ואילו אורך הטרנספט הוא 46.8 מטר בלבד. גובה שני מגדליה הוא 69 ו-88 מטר.
חלונות הויטראז' של הקתדרלה נעשו על ידי הרמן דה מינסטר (Hermann de Munster) וולנטין בוש (Valentin Bousch) (המאות ה-14 וה-16) ומספר מאות מאוחר יותר נוספו ויטראז'ים של מארק שאגאל ורוז'ה ביסייה (המאה ה-20). תחרת החלונות, לרבות חלון הרוזטה היא בסגנון גותי קורן (Rayonnant), הקתדרלה כוללת גם טריפוריום מואר המאפיין את הסגנון הקורן.
היסטוריה מוקדמת
האתר שימש לפולחן עוד מהמאה ה-5 אז הוקדש לסטפנוס הקדוש (סנט אטיין), שנהנה מגל פופולריות עקב הבאת שרידיו מירושלים ב-415. מספר קתדרלות צרפת מוקדשות לו: קתדרלת סנס, קתדרלת בורז', קתדרלת אוסר, קתדרלת טור, קתדרלת טולוז, קתדרלת Agde, קתדרלת Cahors, קתדרלת שאלון, קתדרלת לימוז' וקתדרלת מו. רוב הקתדרלות האלה - שורשן במאה ה-5.
העיר מץ הייתה מושב בישוף מאז המאה ה-3. גרגוריוס מטור מדווח על המסורת שלפיה המקדש של סטפנוס הקדוש היה המבנה היחיד שההונים חסו עליו כאשר בזזו והרסו את העיר, ב-7 באפריל 451. לפי ההיסטוריה של הבישופים של מץ, שנכתבה בסביבות 784 על ידי לומבאר בנדיקטין, פפין הגוץ ממן עבודות בנייה שיזם הבישוף שרודנגאנג ממץ (742–766) בהן נבנו ציבוריום, חלק מזרחי, חדר תשמישי קדושה ואמבולטוריום.
מבנים אלה הוחלפו בבנייה הרומנסקית של 965–984 אותה יזם הבישוף תיירי הראשון, תחת פטרונותם של הקיסרים אוטו הראשון ואוטו השני, קיסרי האימפריה הרומית הקדושה. הבזיליקה החדשה הושלמה ונכנחה ב-1040 על ידי יורשו, תיירי השני. בגלל מיקומה הבעייתי בקצה עמק המוסל, אי-אפשר היה לה לבנות את הכנסייה כך שצירה מכוון למזרח, כנהוג בכנסיות נוצריות: הציר הראשי של הקתדרלה מכוון אם כן לכיוון צפון-צפון-מזרח. ב-1186, קפלה קטנה (הכנסייה הקולגיאטית "נוטרדאם-דה-לה-רונדה") נוספה לקצה המערבי של הכנסייה, ונבנתה בניצב לספינה הראשית. שני הבניינים הופרדו בקיר מסיבי.
הקתדרלה הגותית
כעבור שתי מאות החלה בנייה מחדש. בסביבות 1220 החלה תנופת בנייה בסגנון הגותי, לפי פקודתו של הבישוף קונארד משרפנק, שהושלמה רק ב-1520. הקתדרלה החדשה נחנכה ב-11 באפריל 1552.
הקתדרלה הגותית נבנתה בתוך גבול הקירות של קודמתה; אחרי שהושלמה, הקיר של הקפלה הקולגיאטית נהרס. זו הסיבה מדוע לקתדרלה מעולם לא הייתה שער כניסה מערבי ראשי ומדוע הכניסה הראשית הייתה ממוקמת בפינה הדרום-מערבית במשך שנים, שממנה גם היום בדרך כלל נכנסים לקתדרלה. משני צדי שער הכניסה ניצבים פסלי הכנסייה המנצחת והיהדות המובסת, שעיניה חסומות, חניתה שבורה ולוחות הברית שבידיה הפוכים.
באופן בלתי צפוי, הקתדרלה זכתה לקבל שער בסגנון נאו-קלאסי מוקדם, שתוכנן ב-1764 בידי האדריכל הפריזאי ז'אק פרנסואה בלונדל, למרות התנגדות הקנונים לתכנון זה. בניית השער נעשתה עקב רצונו של מושל טרואה-אוושה, המרשל דה Belle-Isle, שהחליט שעל מץ לא ליפול מננסי, עם כיכר סטניסלאס שלה, והיה נחוש לבנות כיכר מלכותית Place Royale סביב הקתדרלה הגותית. הוא ניתק את חזית הקתדרלה באמצעות הרס הקלויסטר ושלוש כנסיות סמוכות: סן-פייר-לה-וייה, סן-פייר-לה-מז'ור וקפלת בית לוריין. בלונדל נבחר כדי להעניק לעיר הימי-ביינימית הצפופה של מץ מרחב עירוני שיהפוך למוקד עירוני מסוגנן. התכנון שנבע כתוצאה מכך, ומומש החל ה-1762, הפיק את הכיכרות Place d’Armes עבור מצעדים צבאיים ותרגילי סדר עם ארמון ראש העיר, Place de Chambre עם ארמון הבישוף החדש (שלבסוף לא נבנה) ו-Place du Marché שהקיפה שלושה מצדי הקתדרלה, שביחד סיפקה רקע מאחד ומסווג ששיחק כנגד המרקם הגותי של הקתדרלה.
כף פיטרסן (אנטארקטיקה)
כף פיטרסן (באנגלית: Cape Petersen) היא לשון יבשה מכוסה קרח, בצידו הצפוני של האי ת'רסטון, בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מעוגלת בצורתה.
לשון היבשה ממוקמת 33 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית מכף פלאיינג פיש.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה מופתה לראשונה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, במסגרת מבצע קפיצה לגובה בדצמבר 1946.
מקור השם
שמה של לשון היבשה נתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
לשון היבשה נקראת על שמו של קארל או. פיטרסן (Carl O. Petersen) מהנדס רדיו, שהשתתף במשלחת המחקר האנטארקטית של ריצ'רד בירד בשנים 1920–1930, ו-1933–1935.
Cephalocarida
Cephalocarida היא מחלקה בתת-המערכה סרטנאים המורכבת רק מ-9 מינים.
האנטומיה של בני מחלקה זו פשוטה יחסית, בהשוואה לזו של שאר הסרטנאים. גופם קטן (2 עד 3.7 מ"מ באורכו) ומוארך.
פרשת בהר
פרשת בְּהַר (או בְּהַר סִינַי) היא פרשת השבוע התשיעית בספר ויקרא. לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב.
בשנים שאינן מעוברות קוראים בדרך כלל את פרשת בהר ביחד עם פרשת בחוקותי.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת בהר יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים.
יחד עם פרשת בחוקותי: בנפרד: בארץ ישראל נפרדת ובחוץ לארץ מחוברת:
הפטרה
האשכנזים והספרדים מפטירים ב (בק"ק פוזנא סיימו ). בהפטרה מתוארת עסקת מכירת שדה שנערכה בין ירמיהו לבין דודו חנמאל בן שלום, שסמלה את התקווה לשוב לארץ ישראל אחרי הגלות בבל. מה שהתרחש בשיבת ציון אחר 70 שנאות.
התימנים והאיטלקים מפטירים ב - (לאשכנזים ולספרדים זו הפטרת פרשת בחוקותי).
בנוסח רומניא הפטירו עד.
מה עניין שמיטה אצל הר סיני?
תורת כהנים בפתיחת הפרשה שואל דברים אלה של המדרש הובאו בידי רש"י בפירושו לפרשה, והפכו לביטוי עברי ידוע, המביע תמיהה על עניינים שאין ביניהם קשר. במשמעותו המקורית, ברש"י ובמדרש, הוא מוסב על פסוקיה הראשונים של הפרשה, אשר עוסקים במצוות השמיטה, אך מקפידים לציין שהדברים נאמרו בהר סיני:
המדרש שואל מדוע דווקא במצווה זו בחרה התורה לציין את העובדה שהיא נאמרה בהר סיני, ומשיב שזו דוגמה לכל מצוות התורה, שגם אלו מהן שניתן להבין ממקום כתיבתן שלא כל פרטיהן נאמרו למשה רבנו בהר סיני - נאמרו לאמיתו של דבר כבר קודם לכן. דברי מדרש זה נתפרשו בדרכים שונות, בין השאר בפירוש רש"י ובפירושו של הרמב"ן.
מרדכי שוורץ (משק שוורץ)
מרדכי שוורץ (1907 מלאווה, פולין - 1989 ישראל) היה מייסד ענף גידול קרפיונים למאכל בבריכות דגים בישראל. הקים תשתית לבריכות דגים במספר מקומות בישראל. יסד (בשיתוף אחיו) משק חקלאי פרטי לגידול קרפיונים בעמק החולה בשם "משק שוורץ". תרם רבות לפיתוח ענף המדגה בעמק.
השנים הראשונות
שוורץ נולד בפולין אך גדל בווינה שבאוסטריה למשפחה אמידה ובעלת מוניטין ומסורת בתחום גידול הדגים באוסטריה. ב-1926 עלה ארצה. ב-1928 סיים לימודיו בבית הספר החקלאי במקווה ישראל.
את ניסיון הגידול הראשון עשה שוורץ ב-1927, עוד בהיותו תלמיד במקווה ישראל. בעידוד של מנהל המוסד, אליהו קראוזה, הקים במקווה ישראל בריכת דגים מבטון והכניס בה קרפיונים ששלח לו אביו. הניסיון נכשל עקב התנגדות שלטונות הבריאות המנדטוריים, בראשותו של ד"ר רפאל אופלטקה, שטען שהבריכה תביא יתושי מלריה.
ב-1929 (לאחר סיום לימודיו) עבר לגור בקיבוץ כפר גלעדי שם עסק בחקלאות אך ב-1932 עזב את הקיבוץ על מנת לממש את חלומו לעסוק בגידול דגים.
לאחר עזיבת הקיבוץ הקים שוורץ בריכות דגים במספר מקומות כמו תל עמל, עין חרוד, נחל תנינים (ליד בנימינה), במעיינות נחל נעמן, בתל חי ועוד.
ב-1934 הקים, יחד עם ברנקו זיצר, בריכות דגים ליד מעיינות אפק בעמק זבולון (בקרבת מבצר כורדני). השותפות עם זיצר התפרקה ב-1937 ומשפחת שוורץ עזבה את המקום.
ב-1939 הקים בריכות בשיתוף קיבוץ דפנה.
משק שוורץ
ב-1940 הגיע מרדכי עם אחיו, משה ופייבל, לתל נעמה, השוכן ממערב לכפר בלום, ושם הקימו את משק שוורץ (שנקרא רשמית נעמה).
המיבנים במשק (5 מיבנים) תוכננו על ידי האדריכל אריה שרון והם שימשו למגורי האחים שוורץ וכן למגורי 8 משפחות פועלים. מסביב למשק נחפרו בריכות הדגים בשטח של כ-900 דונם. את המים לבריכות העבירו מנחל החצבאני. כבר ב-1941 החל שיווק תוצרת המשק.
ב-1948 עם פרוץ מלחמת העצמאות החלו ערביי הכפר הערבי השכן, אל-נאעמה, להטריד את יושבי המשק. המצב הביטחוני גרם לרוב דיירי המקום לנטוש את המקום בהשאירם מאחור רק את מרדכי שוורץ ושני עוזרים שפעלו לבצר את המקום. על אף יחסי הכוחות הלא מאוזנים לא העזו הערבים לכבוש את התל. עם סיום המלחמה המשיך מרדכי שוורץ לגור על התל עם אחיו פייבל ואף שיפצו את הבריכות וחזרו לגדל דגים אך משפחתם (שגרה בחיפה) ופועליו לא הסכימו לחזור לתל.
שוורץ פעל רבות לקידום ענף המדגה בקיבוצי הסביבה. יחסים אלו נפגעו עקב סירובה של המשפחה להשתמש בשירותי תנובה לשווק תוצרת הדגה.
החווה פעלה עד לשנת 1971 אז הועברו האדמות לקק"ל והוחכרו לקיבוץ משגב עם. במהלך שנות ה-80 יובשו הבריכות וב-1989 עברו האדמות לידי מינהל מקרקעי ישראל.
המחלוקת על הראשוניות
ההיסטוריונים חלוקים על הראשוניות של מרדכי שוורץ וחלקם נותנים את הבכורה לקיבוץ תל עמל (כיום ניר דוד). מבחינה כרונולוגית החל שוורץ לגדל דגים כבר ב-1927 בעוד שבתל עמל החלו לגדל דגים ב-1939 עובדה התומכת בראשוניות של שוורץ. יחד עם זאת אין ספק שבתל עמל היקף הייצור היה גדול יותר ולכן מבחינה מסחרית יש ראשוניות לתל עמל.
40 Dayz & 40 Nightz
40 Dayz & 40 Nightz (מילולית: ארבעים יום וארבעים לילה) הוא אלבום האולפן השני של הראפר אקזיביט.
משפט המולטינום
במתמטיקה, משפט המולטינום הוא נוסחה לפיתוח חזקות של פולינום. הנוסחה מהווה הכללה מהבינום של ניוטון, אשר מציג מקרה פרטי עבור בינום.
נוסחת המולטינום
עבור m מספר חיובי ו-n מספר אי-שלילי (חיובי או אפס), מתקיים: כאשר הוא המקדם המולטינומי, המהווה הכללה של המקדם הבינומי.
הסכום האמור נלקח על כל הקומבינציות האפשריות של מספרים אי-שליליים של k1 עדkm כך שסכום כל ki הוא n. כלומר, עבור כל איבר בסכום, סכום המעריכים בחזקות חייב להסתכם ל-n. (נציין כי איברים מהצורה x0 נלקחים בתור 1, אף אם x הוא 0).
עבור המקרה הפרטי m = 2 מתקבל הבינום של ניוטון.
את המשפט ניתן להוכיח באינדוקציה על m, ובעזרת הבינום של ניוטון.
דוגמה
החזקה השלישית של הביטוי a + b + c נתונה על ידי:
ניתן להוכיח נוסחה זו על ידי שימוש בחוק הפילוג, אך ניתן לחשבה יותר בקלות באמצעות נוסחת המולטינום, אשר נותנת לנו את המקדם של כל איבר, בתור המקדם המולטינומי.
המקדם המולטינומי בקומבינטוריקה
כאמור, המקדם  נקרא המקדם המולטינומי. למקדם זה יש משמעות קומבינטורית, המכלילה את משמעות המקדם הבינומי: היא מספר הדרכים לחלק n עצמים שונים ל-m קבוצות, כך שבקבוצה הראשונה יש k1 עצמים, בקבוצה השנייה k2 עצמים וכן הלאה.
בעזרת משמעות קומבינטורית ניתן לספק הוכחה נוספת לנוסחא לעיל, באופן זהה להוכחת נוסחת הבינום של ניוטון.
דוגמה
נחשב את מספר המחרוזות השונות שאפשר להרכיב בעזרת האותיות b,a,n,a,n,a - סה"כ יש כאן 6 אותיות, מתוכן פעם אחת b, פעמיים n, ושלוש פעמים a - ולכן התשובה היא.
סכום כל המקדמים המולטינומיים מאותה דרגה m
המקרה הפשוט ביותר של המקדם המולטינומי הוא זה של המקדם הבינומי, המייצג את מספר האפשרויות לחלק מחרוזת בת n אותיות לשתי תת-מחרוזות בנות k ו-n-k אותיות (ללא חשיבות לסדר האותיות בכל אחת מתת-המחרוזות). סכום כל המקדמים הבינומיים כאשר k רץ מ-1 ל-n-1 שווה למספר הדרכים לחלק את המחרוזת המקורית לשתי תת-מחרוזות לא ריקות, שניתן לפרשו גם כמספר האפשרויות להרכיב מחרוזת לא ריקה ולא מקסימלית מתוך n האותיות כאשר יש חשיבות לסדר תת-המחרוזות (אך אין חשיבות לסדר הפנימי של האותיות בכל תת-מחרוזת). כל אות יכולה להיבחר או לא להיבחר, מה שנותן 2^n חלוקות כאלו, וכאשר לא כוללים את האפשרויות שמתייחסות לקבוצה ריקה ישנן בדיוק 2^n - 2 חלוקות כאלו. את אותו הרעיון ניתן להכליל גם למקרה של מקדמים מולטינומיים מורכבים יותר. למעשה, אם נסמן ב- C_{3,n} את מספר החלוקות האפשרויות של קבוצה בת n איברים ל-3 קבוצות לא ריקות (כאשר אין חשיבות לסדר תת-הקבוצות; זהו סכום כל המקדמים המולטינומיים מדרגה 3, חלקי 3!), נוכל להראות כי מתקיים כלל הנסיגה:
ההוכחה לכך מורכבת מן הטיעון הבא - לאחר ש"ממצים" את מספר החלוקות המולטינומיות מדרגה 3 של קבוצה התחלתית בת n איברים, ניתן לספח איבר נוסף (האיבר ה-n+1) בשתי דרכים שונות:
באופן כללי יותר, מספר החלוקות המולטינומיות הלא ריקות מדרגה m של קבוצה בת 1+n איברים מקיים את כלל הנסיגה:
כאשר תנאי ההתחלה הם C_{m,m} = 1 ו-. סכום כל המקדמים המולטינומיים מדרגה m של קבוצה בגודל כללי n מתקבל אז מהכפלת C_{m,n} ב- m!. למשל, הערכים הראשונים של C_{3,n} (הספירה מתחילה מ-n=3) הם:
והסכומים המולטינומיים המתאימים הם:
באופן כללי, C_{n,m} שווה למספר סטירלינג מהסוג השני S(n,m), בעוד שסכום כל המקדמים המולטינומיים המתאים הוא:.
אוניברסיאדת טורינו (1959)
אוניברסיאדת הקיץ הראשונה נערכה בטורינו, איטליה ב-1959, כאשר טקס הפתיחה והמשחקים נערכו באצטדיון האולימפי בטורינו. במשחקים השתתפו 985 ספורטאים.
באוניברסיאדה זו נערכו תחרויות בשבעה ענפי ספורט: אתלטיקה, התעמלות אמנותית, טניס, כדורמים, כדורסל, כדורעף ושחייה.
סך הכול הוענקו 181 מדליות, מתוכן 38 לאיטליה.
סרטנים מסננים
סרטנים מסננים (שם מדעי: Branchiopoda), הנקראים לעיתים גם סרטנים ירודים ודפרגליים, הם מחלקה בתת-המערכה סרטנאים. אלו הם בעיקר סרטני מים, שלרוב דומים לחסילונים.
במחלקה ישנם רק 2 תת-מחלקות של סרטנים קטני ממדים ופרימיטיביים: Sarsostraca, בה מצויה רק סדרת הזימרגלאים ו-Phyllopoda, בה שאר 8 הסדרות הקיימות.
הסכם אמבואז
הסכם אמבואז (בצרפתית: Edict de Amboise) היה הסכם בין הקתולים להוגנוטים (פרוטסטנטים) שנערך בטירת אמבואז ב-19 במרץ 1563, אשר סיים את השלב הראשון של מלחמות הדת בצרפת.
מצד הקתולים חתמה על ההסכם קטרינה דה מדיצ'י, עוצרת בשם בנה, שארל התשיעי, מלך צרפת. ההסכם הכיר בזכותם של ההוגנוטים לחופש דתי והביא לסיום קרבות שבהם נהרגו מאות בני אדם.
במסגרת ההסכם הותר לבצע טקסים דתיים פרוטסטנטיים בבתים פרטיים ובערים שהוגדרו מראש במחוזות השונים.
הפרלמנט לא היה שבע רצון מההסכם, אך נכנע לרוב שהשיג המלך בן ה-14 בפרלמנט של רואן.
קאסארי
קאסארי (באסטונית: Kassari) הוא אי קטן באסטוניה. הוא ממוקם בים הבלטי, דרומית-מזרחית ובצמוד לאי היומאה. קאסארי שייך למחוז היו, לנפת קיינה.
היסטוריה
האי מוזכר בכתובים לראשונה בשנת 1564 בשם קסקסארה (Kaskesara). מבין המבנים הראשונים שנבנו באי ושרדו עד ימינו נמנית הקפלה, שהוקמה ככל הנראה במהלך המאה ה-18 במקום מבנה עץ ישן יותר. זוהי הקפלה היחידה באסטוניה שגגה מכוסה בקש. במאה ה-18 נבנתה באי אחוזה גדולה, אך המבנים היחידים ששרדו ממנה הם בית הגנן, בית האמן, ושרידי חומות שתחמו את הגנים, אשר באופן אירוני, הם אלו שדווקא נבנו בתקופה יותר מאוחרת (סוף המאה ה-19).
בשנת 1863 נבנה באי בית-ספר במקום בו מקודם עמדה חווה, צמוד לספריה. מתחילת המאה ה-19 התפתח בכפר אוריאקו שבמערב האי נמל קבע. הנמל משמש כיום גם כמרינה.
באי שוכן מוזיאון לזכרה של הסופרת הפינית איינו קאלאס וכן מוזיאון למורשת האי.
גאוגרפיה
שטח האי קאסארי הוא 19.3 קמ"ר, החוף נמתח לאורך של 59 קילומטרים והנקודה הגבוהה בעיר מגיע ל-15 מטרים מעל פני הים. כביש בשם דרך אוריאקו מחבר את האי להיומאה. ככל הנראה נגלה האי לפני כ-3,000 שנים עקב שקיעת מפלס הים. לפני כ-1,000 שנים היה האי הנוכחי למעשה שני איים שהים הפריד ביניהם. באי מפרצים רבים, והוא מוקף בארבעה איים ובכ-20 איונים קטנים יותר, אשר רובם סלעים קטנים. ישנם רק 90 בתים בכל האי. קאסארי קרוב מאוד להיומאה והכביש מחבר אותו להיומאה ממזרח וממערב, לכן, רבים לא מחשיבים אותו לאי.
באי אין יערות צפופים, שלא כמו היומאה, אלא עצים מפוזרים. בדרום-מערב האי ישנה רוח חזקה מאוד, אך מימיו הם מהחמים באסטוניה.
עין זיתון
עין זיתון (בערבית: عين الزيتون), היה יישוב קדום בארץ ישראל, המתועד מן העת העתיקה. מיקומו בגליל העליון, כקילומטר מצפון לצפת, על מדרונות הר ביריה. נקרא על שם המעיין הנובע בו, ועל כרמי הזיתים, (בערבית זיתון) הגדלים בסביבתו.
היסטוריה
האזכור הקדום ביותר בכתב לקהילה יהודית הוא במסמך שנמצא בגניזת קהיר ומכיל רשימה של קהילות יהודיות באזור צפת - "בעיר עקאל זיתון הסמוכה למדינת צפת".
צ'ארלס אייבס
צ'ארלס אייבס (20 באוקטובר 1874 - 19 במאי 1954) היה מלחין אמריקאי. הוא נחשב בעיני רבים כאחד המלחינים האמריקאים הראשונים, שחשיבותם עברה את גבולות ארצות הברית אל העולם הרחב. בתקופת חייו לא נהנה אייבס מהכרה של ממש במוזיקה שלו, ורבות מיצירותיו לא הגיעו במשך שנים לכלל ביצוע. במשך השנים התקבל אייבס כאחד ה"מקורות האמריקאים", מלחין העובד בסגנון אמריקאי בלבד, שהמוזיקה שלו שזורה נעימות אמריקאיות וחדורה בתחושת האפשרויות הטמונות בה.
עין זיתון
היסטוריה
ספרות המסעות והעליות לרגל למטרת השתטחות על קברי צדיקים מתעדת כי בכפר הייתה גם קהילה יהודית מהמאה ה-11 ועד למאה ה-18.
צ'ארלס אייבס
ביוגרפיה
צ'ארלס אייבס נולד בדאנברי שבקונטיקט, בן לג'ורג' אייבס, שהיה מנצח תזמורת צבאית במלחמת האזרחים האמריקנית. סביר להניח, שההאזנה לנגינת התזמורת הצבאית של אביו בכיכר העיר של דאנברי, במקביל לנגינת תזמורות אחרות מסביב לכיכר, טבעה את חותמה בילד צ'ארלס. ג'ורג' אייבס בנה לעצמו פסנתר ברבעי טונים והדריך את בנו בגישה ייחודית לתאוריה של המוזיקה, שכללה עידוד להתנסות בהרמוניות בי-טונאליות ופולי-טונאליות. אייבס דחה את המוזיקה הטונאלית שנים לפני שארנולד שנברג בחר באטונאליות ליצירותיו.
עין זיתון
היסטוריה
הכפר שכן בעמק בשם "אל-דִלבּ", שייתכן כי הוא זהה לעמק ובו מעיין שופע מים שתיעד הגאוגרף הערבי א-דִמשקי ב-1327.
צ'ארלס אייבס
ביוגרפיה
אייבס עבר לניו הייבן שבקונטיקט, בשנת 1893 ובספטמבר 1894 החל את לימודיו באוניברסיטת ייל אצל הוריישו פרקר והרחיב את היקף לימודיו באוניברסיטה להוסיף מקצועות רבים ושונים, כולל יוונית, לטינית, מתמטיקה וספרות.
אחרי סיום לימודיו בייל, עסק אייבס בביטוח, מתוך מניעים אלטרואיסטיים - הוא ביקש להיות מגן לאלמנות ויתומים. סוכנות הביטוח שלו הצליחה יפה והוא היה למיליונר. בזמנו הפנוי המשיך לחבר מוזיקה ועבד, עד נישואיו, כנגן עוגב בכנסיות בערים שונות. במשך חייו סבל ממה שכינה התקפי לב, שהראשון שבהם פקד אותו ב-1907. אחרי שהתאושש מן ההתקף הראשון, נכנס אייבס לתקופת יצירה פורייה במיוחד.
עין זיתון
היסטוריה
בשנת ר"א (1441) ביקר בצפת רבי יצחק בן אלפרא וסיפר "וקרוב בתוך תחום שבת כפר עין אלזיתון, ששם קבור רבי יהודה ב"ר אלעי בבית החיים של ישראל". בשנת רפ"ב (1522) ביקר הנוסע מאיטליה משה באסולה במקום וסיפר על 40 בעלי בתים יהודים שחיו במקום. הוא קרא להם "מוריסקים" שמשמעותו הייתה יהודים ששפתם הייתה ערבית והם אימצו את אורח החיים של שכניהם (מוסתערבים). במקום היה בית כנסת שהכיל 26 ספרי תורה. במאה ה-16 פעלה במקום ישיבה שאחד מיושביה היה רבי משה בן מכיר. הוא חיבר בה בשנת 1575 את ספרו "סדר היום". במפקד האוכלוסין העות'מאני של שנת 1596 נמנו בכפר 622 תושבים.
צ'ארלס אייבס
ביוגרפיה
אחרי נישואיו המשיך אייבס, בהצלחה מרשימה, בעסקי הביטוח ובמקביל הלחין בשפע, עד שמחלת לב וסוכרת ריתקו אותו למיטה משנת 1918 וצימצמו מאוד את היקף כתיבתו. יצירתו האחרונה, השיר "זריחת השמש", נכתבה באוגוסט 1926. בשנת 1922 הוציא לאור את 114 השירים, שמייצגים את היקף יצירתו כמלחין וכוללים שירים אמנותיים, שירים שכתב בנעוריו ובצעירותו ושירים דיסוננטיים מאוד, כמו "הרוב".
עין זיתון
היסטוריה
מסמך משנת 1768 מציין שבית הכנסת בעין זיתון המכיל ספר תורה סגור. אזכור נוסף של המקום נמצא בספר המסעות של רבי דוד דבית הלל מהמאה ה-19 המציין רק שהמקום שימש כמקור מים לתושבי צפת.
בשנת 1822, כשתקפו ערביי צפת את יהודיה, ברחו חלק מהתושבים לעין זיתון, כך אירע גם בביזה הגדולה בצפת שהתרחשה במהלך מרד הפלאחים בשנת 1834, גם אז מצאו חלק ניכר מיהודי צפת מקלט בעין זיתון.
צ'ארלס אייבס
ביוגרפיה
תאוריות רבות ניסו להסביר את הדומיה ששרתה עליו בשלהי חייו, מאז 1927 עד מותו, מצב ללא הסבר, המזכיר את השתיקה המסתורית שאפיינה את עשרות השנים האחרונות בחייו של ז'אן סיבליוס, שגם הוא הפסיק להלחין בערך באותו זמן. אף כי אייבס הפסיק להלחין וסבל מבריאות רופפת, הוא המשיך לעבד ולתקן את יצירותיו הקודמות ואף פיקח על ביצועי בכורה של המוזיקה שלו. ב-1930 פרש מעבודת הביטוח והתפנה לעסוק בעבודתו המוזיקלית, אם כי לא חיבר עוד מוזיקה חדשה. בשנות ה-40' תיקן ושינה את "סונאטת קונקורד" שלו, המתארת בחיבה ובהומור, ללא יראת כבוד יתרה, סופרים דגולים בני מסצ'וסטס - ראלף ולדו אמרסון, נתניאל הות'ורן, לואיזה מיי אלקוט והנרי דייוויד תורו - והוציא אותה לאור ב-1947 (גרסה מוקדמת של הסונאטה וספר הפרוזה הנלווה אליה, "מאמרים לפני סונאטה", הודפסו באופן פרטי ב-1920). הסונאטה קשה ביותר לנגינה.
עין זיתון
היסטוריה
נוסעים שביקרו בכפר בסוף המאה ה-19 דיווחו שהתגוררו בו אז 200–350 תושבים בבתי-אבן. בשל קרבתו לבירת הנפה, נחשב עין אל-זיתון כפרבר של צפת.
צ'ארלס אייבס
ביוגרפיה
אייבס מת בניו יורק בשנת 1954.
עין זיתון
היסטוריה
בשנת 1891 ייסדו חלוצים בני העלייה הראשונה כקילומטר צפונית לכפר את היישוב עין זיתים.
ב-1921 הכריז הנציב העליון הרברט סמואל, לאחר שטעם את מי המעיין במקום: "מים אלה טעימים מן היין העתיק ביותר שהכרתי!".
ביום 4 בספטמבר 1929 תקפו התושבים הערבים את עין זיתים היהודית, שרפו את בתי הכפר ושני יהודים שנשארו במקום, שני האחרים נמלטו אחד נהרג ביריה, השני הגיע פצוע קשה לצפת. בעקבות כך נכחדה ההתיישבות היהודית שהייתה במקום
במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט החלו תושבי הכפר לעבד שטחים של עין זיתים.
על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945 גרו בכפר 820 תושבים ושטח הכפר היה 1,100 דונם טורקי.
בתחילת מלחמת העצמאות שימש הכפר בסיס ללוחמים לא-סדירים, שתקפו פעמים רבות את התחבורה היהודית לצפת, ואת עין זיתים הסמוכה. ב-1 במאי, כהכנה לכיבוש צפת הערבית, פתח הפלמ"ח בהתקפה על עין אל זיתון וביריה. ההתקפה נפתחה בהפגזה של הדוידקה, שלאחריה תקפו שתי מחלקות. 700-800 לוחמים ערבים לא-סדירים ששהו באותה עת בצפת לא סייעו לכפריים, ורוב הגברים הצעירים נמלטו. את מעט הנשים, הילדים והזקנים שנותרו בכפר גירשו חיילי הפלמ"ח באמצעות יריות באוויר. כ-37 צעירים נלכדו בכפר ונעצרו, וככל הנראה נרצחו ימים ספורים לאחר מכן, כשידיהם קשורות, על ידי שניים מהגדוד השלישי של הפלמ"ח לפי הוראות המג"ד - משה קלמן. הטבח התרחש ב-3 או ב-4 במאי, בקרבת מקום, ובו נרצחו כ-70 שבויים ערבים. בעקבות אירועים אלה, ככל הנראה, האשים הוועד הערבי העליון את ההגנה בפני האומות המאוחדות, כאילו פוצצה את מסגד הכפר ותושביו בתוכו.
הכפר הערבי חרב במלחמת העצמאות. תושביו חלקם גורשו על ידי צה"ל וחלקם נמלטו. במשך שנים עמד הכפר בשממונו. באפריל 1953 הוא תואר: "בתי עין זיתים רובם עתיקים ורבים מהם נוטים לנפול." במשך זמן מה שימש חלק מהכפר כמעברה.
מוצא התושבים המוסלמים
אליאס ח'ורי בספרו 'באב אלשמס', מציין, שהתושבים כולם ממשפחת אלאסדי, פלאחים עניים שהגיעו במאה ה-17, איש אינו יודע איך באו ולמה, מביצות החידקל בדרום עיראק. גרסה אחרת טוענת ש"הכינוי אלאסדי דבק בהם עקב היותם אריסים של פיאודל ממשפחת אלאסדי, שאומרים שמוצאו מעיראק. ייתכן והפיאודל היה חייל בצבא אחמד פאשה אל-ג'זאר וזה העניק לו אדמות, בין השאר את עין זיתון, אליהן נמלט מעכו לאחר מות ג'זאר, ומי שנמלטו עימו לימים נודעו כמשפחת אלאסדי. מספרים שנכדי הפיאודל מכרו את האדמה למשפחת סורסוק הלבנונית".
גן האריות
גן האריות (באמהרית: አንበሳ ግቢ) הוא גן חיות קטן השוכן דרומית מזרחית לכיכר יכתית 12 שב"סדיסט קילו", באדיס אבבה, בירת אתיופיה.
היסטוריה
לאורך השנים רחשו קיסרי אתיופיה חיבה לאריות ונהגו לקחת עימם אריות למסעותיהם. אלה שוכנו באוהל שכונה "אנבאסה בית", היינו "בית האריות", ומבנה קבע בשם זה שכן גם בפאסיל גמב, המתחם הקיסרי ההיסטורי בגונדר, אם כי סביר שלא שימש ככלוב לבעלי החיים. האריה הופיע בסמל אתיופיה ועל דגלה, וכן הופיע על גבי אנדרטאות לאומיות דוגמת אנדרטת גור אריה יהודה הסמוכה לתחנת הרכבת של אדיס אבבה.
מספר אריות שניצודו בדרום המדינה הוענקו לקיסר היילה סלאסי במתנה, וזה שיכנם בארמונו המשמש כיום כבניין המוזיאון האתנולוגי באדיס אבבה בליבה של אוניברסיטת אדיס אבבה. מאוחר יותר, בשנת 1948, נוסד גן החיות במיקומו הנוכחי, במטרה לשכן בו את האריות.
גן החיות
צורתו של הגן כצורת משולש, אורכו כ-190 מטרים, רוחבו המרבי כ-100 מטרים ושטחו כתשעה דונם. לצד האריות השמורים בגן, צאצאיהם של האריות המקוריים, חיים בו גם צבים, קופי בבון, קופי אדם וקופים אחרים, שפנים, ברווזים ודגים.
IQ-קוורטאל (מוסקבה סיטי)
IQ-קוורטאל (ברוסית: IQ-квартал) הוא קומפלקס רב פונקציונלי הנמצא במוסקבה סיטי, מרכז העסקים הבינלאומי של מוסקבה.
במפלס התת-קרקעי של IQ-קוורטאל יש יציאה לתחנת המטרו "מז'דונרודנאיה". במרחק הליכה נמצאות תחנות המטרו "דלובוי צנטר", "ויסטבוצ'נאיה", וכן התחנה "דלובוי צנטר" של הטבעת המרכזית של מוסקבה. בסביבתו הקרובה של המתחם נמצאת טבעת התחבורה השלישית.
באביב 2019, במגדל בן 42 קומות התמקמו שלושה משרדי ממשלה רוסיים – המשרד לפיתוח כלכלי, משרד המסחר והתעשייה, המשרד לפיתוח דיגיטלי, תקשורת ותקשורת ההמונים וכן סוכנויות ופקידויות הכפופים להם.
מגדל בן 33 קומות שייך לבנק החקלאות הרוסי, ומשמש כמטה הבנק.
טבח בתי הזיקוק
טבח בתי הזיקוק אירע ב-30 בדצמבר 1947 בבתי הזיקוק במפרץ חיפה. הטבח אירע כתגובה להתקפה של האצ"ל בה נהרגו שישה פועלים ערבים, בטבח עצמו נהרגו 39 יהודים שעבדו במקום. בפעולה של הפלמ"ח שבאה בעקבות הטבח, נהרגו יותר מ-60 ערבים וכן שלושה מהלוחמים.
היסטוריה
בערב ההצבעה על תוכנית החלוקה עבדו בבתי הזיקוק כ-1,700 ערבים וכ-470 יהודים (בנוסף על שכבת ניהול בריטית). בעקבות ההחלטה על תוכנית החלוקה, החלו התקפות רבות של ערבים על יהודים בכל רחבי הארץ, ובאצ"ל הוחלט לפתוח בהתקפות נגדיות. בבוקר 30 בדצמבר 1947 השליכו לוחמי אצ"ל קופסאות שימורים ממולאות בחומר נפץ מתוך מכונית חולפת לעבר קבוצה גדולה של פועלי-יום ערבים שהמתינו בשער הכניסה לבתי הזיקוק, הרגו שישה פועלים ופצעו 42. מיד לאחר מכן, פרץ המון ערבי זועם לשטח בתי הזיקוק והרג באמצעות מקלות, מוטות ברזל וסכינים, 39 פועלים יהודים אשר עבדו שם ופצע 49 אחרים. לאחר יותר משעה הגיעו למקום כוחות של הצבא הבריטי והשליטו סדר. אוטובוסים ערביים הובאו למקום והפורעים הערבים הוסעו לבתיהם, מבלי שייעשה קודם כל ניסיון מצד המשטרה או הצבא לגילוי המשתתפים בטבח.
עוד באותו יום שלח פיקוד ההגנה ארבע מחלקות מהגדוד הראשון של הפלמ"ח ושתי מחלקות מחטיבת 'לבנוני' של חי"ש חיפה בראשות יוחאי בן-נון (כ-120 לוחמים), לפעולת נקם בכפרים בלד א-שיח' (כיום שכונת תל חנן בעיר נשר) וחוואסה (כיום שכונת בן דור בנשר), בהם התגוררו רבים מבין המשתתפים בטבח בבתי הזיקוק. הכוח הצבאי יצא בליל 31 בדצמבר 1947 מקיבוץ יגור דרך שביל על מורדות הכרמל (היום שמורת אשדות יגור) לכיוון בלד א-שייח'. פקודת המבצע הורתה לכוחות "להרוג מקסימום של גברים בוגרים, להרוס ריהוט וכו'", אבל להימנע מהריגת נשים וילדים. בפעולה הרגו כוחות הפלמ"ח למעלה מ-60 מתושבי הכפרים, חלקם נשים וילדים. בחוואסה נהרגו 16 גברים ו-19 נפצעו. בפעולה נהרגו גם שלושה מאנשי "ההגנה": חנן זלינגר, בן קיבוץ יגור, על שמו שכונת תל חנן בעיר נשר., סטודנט בטכניון על שמו שכונת בן דור בעיר נשר, ו שעל שמו שכונת גבעת עמוס, רחוב עמוס ובית ספר גלילות בעיר נשר. שלושתם נהרגו ב-1 בינואר 1948. חנן זלינגר וחיים בן דור נקברו בבית הקברות הצבאי בקיבוץ יגור. עמוס גלילי נקבר בתל אביב.
בעקבות הטבח, החליטה ההגנה לחטוף את אנשי האצ"ל שהשליכו את חומר הנפץ לעבר הפועלים הערבים. חטיפה זו הובילה לעימות בין האצ"ל ל"ההגנה", שכלל חטיפות נוספות, ובין החטופים היה גם איש האצ"ל ידידיה סגל, שאף עונה ומצא את מותו.
לאחר טבח בתי הזיקוק הוקמה פלוגת הנמל שפעלה בנמל חיפה בפיקודו של יוחאי בן-נון, ומטרתה הייתה להגן על הפועלים היהודים שהיוו מיעוט בקרב עובדי הנמל.
הנצחה
בשטח בתי הזיקוק הוקמה אנדרטה לזכר ההרוגים.
באנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל של העיר נשר השוכנת בגבעת נשר, מונצחים שמות 39 הנטבחים בטבח. בטקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל בנשר מוקראים שמות הנרצחים יחד עם חללי העיר נשר.
הצומת המרכזי המחבר את חיפה עם הקריות ונשר, בסמוך לחוצות המפרץ על מחלף ההסתדרות בכביש 4, המוכר יותר כצומת וולקן, נקרא באופן רשמי כיכר הל"ט, לזכר 39 הנרצחים בטבח.
טאג' אטוואל
טאג' אטוואל (באנגלית: Taj Atwal; נולדה ב-1987) היא שחקנית בריטית, שהופיעה בסדרות הטלוויזיה "סטלה", "במועדון", "שחיתות" ו-"The Syndicate".
ביוגרפיה
אטוואל נולדה בנוריץ' ב-1987. כשהייתה בת שבע עברה אטוואל עם אמה ליורק. היא השתתפה בהצגות בבית הספר איזינגוולד שבו למדה. בגיל 16 עזבה את הבית וחייתה במשך שנתיים עם מתנדבים בארגון הצדקה SAS. בין השנים 2004 ל-2007 למדה אטוואל ביורק קולג', והצטיינה בתחומי המחול ואמנות הבמה. בהפקה של סיום הלימודים שיחקה בתפקיד אניטרה במחזה "פר גינט". אחר כך למדה בבית הספר למשחק בגילפורד.
ב-2013 גילמה אטוואל את אמאני סארין, מורה הסובלת מהתקרחות בשל לחץ נפשי, ומעמידה פנים שהיא חולת סרטן, בסדרת הטלוויזיה "Moving On". תפקידים נוספים שלה היו ג'סמינדר בסדרה "סטלה", וג'סמין בסדרה "במועדון", והשוטרת טטלין סוהוטה בעונה החמישית של הסדרה "שחיתות" משנת 2019. אחר כך עזבה את הסדרה, והצטרפה לצוות שחקני הסדרה "The Syndicate".
בתיאטרון שיחקה אטוואל בתפקיד מינה במחזה "מזרח הוא מזרח" (2014 - 2015), ובתפקיד ריטה בהפקה של המחזה "ריטה, סו ובוב גם" משנת 2018. ב-2019 הייתה לפטרונית של תיאטרון Theatre@41 שביורק.
דראפט ההרחבה של שנת 1995 ב-NBA
דראפט ההרחבה של שנת 1995 בליגת ה-NBA התקיים ב-24 ביוני 1995 בשל הצטרפותן הצפויה של 2 קבוצות לליגה: טורונטו ראפטורס ווונקובר גריזליס. טורונטו וונקובר היו 2 הקבוצות הראשונות בליגה המגיעות מקנדה, מאז טורונטו האסקיז, ששיחקה בליגה בעונת 1946/47.
כללי הבחירה
בדראפט הרחבה הקבוצות שמצטרפות לליגה יכולות לבחור שחקנים מתוך סגל הקבוצות הקיימות, למעט שחקנים "מוגנים". בדראפט ב-1995 כל אחת מקבוצות הליגה יכולה הייתה להגן על 9 שחקנים מתוך שחקני הסגל שלה. לפני קיום הדראפט נערכה הטלת מטבע על מנת לקבוע את סדר הבחירה של הקבוצות בדראפט ההרחבה ובדראפט הרגיל. הגריזליס זכו בהטלת המטבע, דבר שנתן לקבוצה את הזכות לבחירה הגבוהה יותר בדראפט הרגיל. בתמורה זכתה טורונטו בבחירה הראשונה בדראפט ההרחבה ובאפשרות לבחור בו 14 שחקנים לעומת 13 בחירות שניתנו לגריזליס.
הבחירה
הראפטורס ניצלו את הבחירה הראשונה ובחרו בבי. ג'יי. ארמסטרונג, שזכה ב-3 אליפויות עם שיקגו בולס, אך השחקן סירב להצטרף לקבוצה ולבסוף הועבר לגולדן סטייט ווריירס תמורת 5 שחקנים. מתוך 14 השחקנים שבחרה הקבוצה בדראפט, 7 שחקנים הצטרפו לקבוצה ושיחקו בשורותיה בעונה הראשונה. רק 3 שחקנים שיחקו בעונה יותר מעונה אחת (ז'אן טבק, אייסי ארל ואוליבר מילר).
הגריזליס בחרו בבחירה הראשונה שלהם את גרג אנתוני מניו יורק ניקס. מתוך 13 השחקנים שבחרה הקבוצה בדראפט, 8 שחקנים הצטרפו לקבוצה ושיחקו בשורותיה בעונה הראשונה. רק 2 שחקנים שיחקו יותר מעונה אחת (גרג אנתוני ובלו אדוארדס). לפני ביצוע הדראפט ביצעה הקבוצה עסקה עם קבוצת אורלנדו מג'יק, במסגרתו התחייבה הקבוצה לבחור ברודני דנט, תמורת בחירת סיבוב שני עתידית בדראפט.
דינסטייד
הדינסטייד (Diensteid) היא שבועת אמונים לאדולף היטלר שנשאו חיילי הוורמאכט והנושאים במשרות ציבוריות ברייך השלישי בין השנים 1934 ל-1945.
נוסח השבועה של חיילי הוורמאכט:
נוסח השבועה של הנושאים במשרות ציבוריות:
במהלך משפט אייכמן, תורגמה שבועת אנשי האס אס על ידי התביעה בנוסח הבא:
גראבלין דנקירק
גראבלין דנקירק (בצרפתית: Basket Club Maritime Gravelines Dunkerque) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר גראבלין, המתמודדת בליגת העל הצרפתית וביורוקאפ.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1984 ממיזוג של קבוצות מהעיר גראבלין וגראן-פור-פיליפ. בסיום עונת 1987/88 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הבכירה.
בעונת 2003/04 הגיעה הקבוצה לראשונה לגמר הגביע הצרפתי והפסידה לקבוצת פו אורטז 82-74. בעונת 2004/05 הגיעה שוב לגמר, וזכתה בו לאחר ניצחון מול קבוצת שולה באסקט 79-91. בעונת 2009/10 הפסידה בגמר הגביע מול קבוצת אורליאן 73-69.
הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז עונת 1990/91.
בעונת הבכורה שלה באירופה הודחה על ידי אסטודיאנטס מדריד בסיבוב השני של גביע קוראץ'. בעונת 2002/03 הגיעה עד לשמינית גמר גביע יול"ב והודחה על ידי קבוצת ק.ק. זאדאר מקרואטיה.
בעונת 2008/09, הגיעה הקבוצה עד לרבע גמר היורוצ'לנג' והפסידה לקבוצת לוקומוטיב קובאן מרוסיה בסיכום שני מפגשים.
מאז שנת 1986, אולם הבית של המועדון הוא היכל ספורטיקה המכיל 3,043 מקומות ישיבה, ובימים של משחקים מרובי קהל בעמידה, ניתן להגיע לכמות של 3,500 צופים.