cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לארה פביאן
הקשר עם מדינת ישראל
בעקבות הופעתה, גדלה ההתעניינות בה ברחבי ישראל ובקרב היהודים בגולה. ב-29 במרץ וב-30 במרץ 2010 פביאן הופיעה פעמיים בתל אביב עם שירים מכל אלבומיה, וכמו כן היא שרה את "חורשת האקליפטוס". ב-28 בפברואר 2015 הופיעה פביאן בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב. פביאן חזרה להופיע שוב בהיכל מנורה מבטחים ב-14 בדצמבר 2019.
חיים אישיים
החל משנת 2006 הייתה לארה פביאן בת זוגו של המפיק הצרפתי ממוצא יהודי ז'ראר פוליצ'ינו. בשנת 2007 נולדה בתם, הזוג נפרד בשנת 2012. לארה פביאן נישאה בשנת 2013 לקוסם גבריאל די ג'ורג'יו.
חזיר יער ענק
חזיר יער ענק או חזיר יערות (שם מדעי: Hylochoerus meinertzhageni) הוא מין חזיר יחיד בסוגו. זהו חזיר הבר הגדול ביותר והמין הגדול ביותר בממוצע במשפחה.
מאפיינים
שמו המדעי של המין ניתן לו לכבוד ריצ'רד מיינרצהגן, אשר ירה בקניה בפרט אשר שימש לסיווג המין, ושלח אותו למוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
ערוץ עשר
ערוץ עשר, שמותג גם כ"ישראל 10", ו"ערוץ 10", היה ערוץ טלוויזיה מסחרי ישראלי שפעל בין 28 בינואר 2002 ל-15 בינואר 2019 ומומן באמצעות שידור פרסומות. הערוץ נקלט בבתי הצופים באמצעות חברת הכבלים ("HOT"), חברת הלוויין ("yes"), סלקום tv, פרטנר TV, או באמצעות עידן+ והועבר באופן חופשי גם באמצעות הלוויין עמוס.
לאורך כל שנותיו התמודד הערוץ עם תחרות קשה מול ערוץ 2 וזכייניותיו, ובמיוחד מול שידורי קשת, דבר שבסוף ימיו הביא להגדרתו כ"פירמה כושלת".
ב-13 ביוני 2018 החל ערוץ עשר תהליך מיזוג עם הזכיינית רשת. אישור המיזוג הושלם ב-8 בנובמבר 2018. שידורי ערוץ עשר ורשת 13 הסתיימו בחצות הליל שבין 15 ל-16 בינואר 2019 ומייד לאחר מכן, החלו שידורי הערוץ הממוזג במהדורת חדשות בהגשת יעקב אילון, שפתח גם את שידורי ערוץ 10 ב-2002 ושידורי חברת "חדשות 10" ב-2003.
תהילים קל"ב
תהילים קל"ב הוא המזמור ה-132 בספר תהילים. המזמור שייך לקובץ שיר המעלות (זהו הפרק ה-131 על פי המספור הקיים בתרגום השבעים ובוולגטה). בין שירי המעלות, מזמור קל"ב הוא המזמור הארוך ביותר. הוא בין המזמורים שמתוארים בהם אירועים מתולדות עם ישראל.
סוגת המזמור
מזמור זה הוא מזוהה על ידי החוקרים כמזמור מלך. בעל המזמור מתפלל לשלומו של נשיא או מלך משושלת דוד
זמנו של המזמור
בתלמוד נכתב כי. האירוע המאוחר ביותר המוזכר במזמור הוא בחירת ה' בציון למקום משכנו, מכך יש שסברו כי זמנו של המזמור הוא מימי בית המקדש השני, בדומה לשאר שירי המעלות. אזכור ארון הברית שמגיע למנוחתו הסופית בבית המקדש בירושלים (מלכים א ח, ו) יכול לרמז על תקופת בית ראשון היות שבבית המקדש השני הארון כבר לא בנמצא. כמו כן, אזכור הכוהנים הלובשים צדק מתייחס לצדוק הכהן הגדול, שמונה לתפקידו על ידי שלמה המלך.
חלוקת המזמור
יש המחלקים את המזמור כך:
תוכן המזמור
בעל המזמור מוסר פרטים על בריתו של ה' עם דוד המלך. בפסוק ח' המשורר יוצר זיקה בין סיפור העלאת ארון ה' לירושלים לבין בחירתו בדוד עבדו. ירושלים היא מקום מנוחתו של המלך ובחירתו של ה'. המשורר לא מוסר מידע באיזה מלך עוסק המזמור, אך ייתכן כי הכתוב בפסוק ח': "קוּמָה ה', לִמְנוּחָתֶךָ: אַתָּה, וַאֲרוֹן עֻזֶּךָ.", העוסק בבניית משכן קבוע לה', רומז לשלמה שבנה את בית המקדש הראשון. המזמור מספר כי השמועה על ארון ה' הגיעה ל'אפרתה' (בית לחם), מקום מגוריה של משפחת דוד, ואכן דוד מעלה את ארון ה' מ'שדה יער' (קריית יערים) לירושלים: הִנֵּה-שְׁמַעֲנוּהָ בְאֶפְרָתָה, מְצָאנוּהָ בִּשְׂדֵי-יָעַר. נָבוֹאָה לְמִשְׁכְּנוֹתָיו (קלב, ו-ז).
המזמור בליטורגיה
לפי נוסח קהילות אשכנז נאמרים פסוקים ח' עד י' ופסוקים נוספים אחרי הכנסת ספר התורה בשבת ולפני תפילת מוסף.
לפי נוסח קהילות אשכנז נאמר פסוק ט' ופסוקים נוספים לפני הוצאת ספר התורה בשמחת תורה בתפילת הערב והבוקר.
בקצת קהילות אשכנז, נוהגים לומר מזמור זה (יחד עם "ברכי נפשי" (תהלים קד) ושאר מזמורי שיר המעלות) אחרי מנחה בשבת בשבתות החורף, כלומר משבת בראשית עד (ולא עד בכלל) שבת הגדול.
ערוץ עשר
בעלי הערוץ ומנהליו
בנובמבר 2003, רכשו אנשי העסקים רון לאודר ושלמה בן צבי 60% מהערוץ תמורת 25 מיליון דולר (יוסי מימן המשיך להחזיק 40%). באפריל 2005 רכשו אנשי העסקים ארנון מילצ'ן ואילן שילוח כ-42% מהערוץ כך שהבעלות באותה עת הייתה: יוסי מימן (30%), ארנון מילצ'ן (24.9%), רון לאודר (24.9%), ואילן שילוח (17.8%).
מ-2015, הבעלות על הערוץ הייתה בידיהם של קבוצת התקשורת RGE (51%), יוסי מימן (33.5%) וארנון מילצ'ן (15.5%). קבוצת RGE היא בבעלות לן בלווטניק, אביב גלעדי ואודי רקנאטי.
בין יולי 2014 לסגירת החברה בינואר 2019 מנכ"ל החברה היה יוסי ורשבסקי (קדנציה שנייה בתפקיד) ומנכ"ל "חדשות 13" (לשעבר "חדשות 10"), החברה אשר מפיקה את תוכניות החדשות והאקטואליה של ערוץ 13, הוא גולן יוכפז.
הקמת הערוץ
במרץ 2000 פורסם תיקון לחוק הרשות השנייה, שאישר את הקמתו של ערוץ מסחרי נוסף, ונקבע כי ישדרו בו שני זכיינים. שתי הזוכות במכרז נבחרו לאחר פרשה משפטית ארוכה, שבסופה נקבע בבית המשפט העליון ש"ישראל 10" ו"שידורי עדן", בניהולו של מוטי קירשנבאום, הן הזוכות במכרז להפעלת הערוץ. בכך הפך בית המשפט העליון החלטה של בית המשפט המחוזי שקבע שהזוכות הן "ישראל 10" ו"אפיק רום" בניהולו של דן מרגלית.
הערוץ החל את שידוריו בט"ו בשבט תשס"ב, 28 בינואר 2002. בשל עיכוב בהיערכותו של הזכיין השני, "שידורי עדן", עקב בעיות משפטיות, הזכיין "ישראל 10" קיבל את האפשרות לשדר במהלך כל שבעת ימי השבוע.
לקראת העלייה לאוויר הפיק הערוץ תוכניות בידור, דרמה, אקטואליה ותעודה, קנה סדרות רכש מובילות, חתם על הסכם עם הטלוויזיה החינוכית ועם "חדשות ישראל". "חדשות ישראל" הפיקה עבור ערוץ 10 שתי מהדורות בכל יום בהגשת יעקב אילון – מהדורה מרכזית בת 30 דקות בשעה 19:00 ומהדורה קצרה בת 10 דקות בשעה 22:00 בלילה. את עלייתו לאוויר של הערוץ, ליווה מסע פרסום תחת הסיסמה "כל המדינה 10". סדרות הדגל של הערוץ היו "תיק סגור" (סדרת דרמה משטרתית), "עם ישראל LIVE" (גרסה ישראלית ל-"סאטרדיי נייט לייב"), "החברים של סשה" (תוכנית אירוח מוזיקלית בהנחייתו של השחקן סשה דמידוב) והשעשועון "החוליה החלשה".
ב-1 ביולי 2002 אישרה מועצת הרשות מיזוג בין שתי הקבוצות שזכו במכרז: "ישראל 10" ו"שידורי עדן", בכפוף לכמה תנאים. מ-21 באוגוסט 2002 מפעיל את ערוץ 10 זכיין אחד, וחברת חדשות הממומנת על ידי הזכיין.
ארנסט-שארל לאסג
ארנסט-שארל לאסג (בצרפתית: Ernest-Charles Lasègue; 5 בספטמבר 1816 פריז – 20 במרץ 1883 פריז) היה רופא פנימי, נוירולוג ופסיכיאטר צרפתי. הוא נודע, בין השאר, בשל תיאור "הפסיכוזה המשותפת", תסמונת שכינה בצרפתית, יחד עם עמיתו פאלרה, "פולי א דה" (folie á deux – "שגעון בשניים"; 1877). כן נודע בשל תיאור "האנורקסיה ההיסטרית" וכן בשל המבחן הקרוי על שמו המשמש לאבחנה המבדלת של כאבי הגב התחתון.
ערוץ עשר
הקמת הערוץ
שידורי הערוץ נכנסו לתקופת הרצה (שידורי ניסיון) של 6 חודשים שבהם נדרש הערוץ לעשות היערכות מחדש. בין היתר סיימו את תפקידם מנכ"לי הערוץ יוהנה פרנר ורוני אלגרנטי ואותם החליף מודי פרידמן, מנכ"ל "נגה תקשורת", ובוטלו או הוקפאו רוב ההפקות ששודרו. הערוץ החל במסע קניות נרחב – זכויות ליגת העל בכדורגל, זכויות שידור מכבי תל אביב באירופה, החתמת מגישים ושחקנים כמו מני פאר, רפי רשף, רמי ורד, ירון לונדון, אברי גלעד, מאיר איינשטיין, גדעון רייכר, אודטה דנין, שי ודרור, מרב מיכאלי, אבי רצון ולבסוף גם כוכב ערוץ 2 ארז טל. בנוסף הקים הערוץ את "חדשות 10", חברת חדשות עצמאית בהובלת רם לנדס.
ארנסט-שארל לאסג
ילדות וצעירות
לאסג נולד בפריז בשנת 1816 כבנו של אנטואן לאסג, בוטנאי, וספרן בספרייתו של התעשיין בנז'מן דלסר ושל רוזאלי שרלוט סקולסטיק לבית לה-אריסי. (Le Hericy) מכיוון שגדל בתנאי מחסור שאף לאסג להגיע למעמד ולפרנסה נאותים. נשלח על ידי אביו לתיכון לואי הגדול והיה תלמיד מצטיין שזכה במבחן היוקרתי של "קונקור ז'נרל". דיבר לטינית שוטפת, הפגין שליטה טובה ביוונית, בפילוסופיה וברטוריקה. בשנת 1838 סיים תואר ראשון לספרות. המורה שלו לפילוסופיה, ויקטור קוזן שהתיידד איתו, הציע לו לעבוד כמדריך בכיתה שבו למד בתיכון. כדי לשפר את מצבם הכלכלי, יחד עם אמו, פתח פנסיון שנועד לתלמידי תיכון ולהוריהם. עם תלמידיו של לאסג שהתארחו בפנסיון נמנה המשורר לעתיד שארל בודלר שכתב מאוחר יותר מילים חמות עליו ועל אמו. לאסג היה מעורה בחיי הסטודנטים של הרובע הלטיני. התוודע באותה תקופה לרופא הצעיר קלוד ברנאר שהיה גר ברחוב ל'אנסיין קומדי, לא רחוק מביתו ברחוב דו וייה קולומבייה. ברנאר התקבל ב-1839 כרופא בשרות למחלות נפש של ז'אן-פייר פאלרה בבית החולים סלפטרייר. השיחות שניהל אם קלוד ברנאר ועם בנדיקט אוגוסטן מורל שעבדו שניהם כמתמחים אצל פאלרה, עשו עליו רושם עז. הוא הוזמן להשתתף בביקורי המנהל במחלקתו בסלפטייר ובהזדמנות זו הבחין פאלרה ב"פוריות שכלו ושפע רעיונותיו". בהשפעת רשמיו מבית החולים ומעודד מהיכרותו עם פאלרה השתכנע לאסג להירשם ב-4 באוקטובר 1839 ללימודי רפואה באוניברסיטת פריז. התלהב מהלימודים אבל לא התקבל להתמחות בבתי החולים. בסופו של דבר המפגש עם הפנימאי המפורסם ארמן טרוסו היווה עבורו ציון דרך. לאסג הפך לתלמידו המועדף של טרוסו שהיה לו למנטור וידיד. בהדרכתו עבר ב-25 בפברואר 1845 את בחינת הדוקטורט ברפואה עם עבודה על "שטאל ותורתו הרפואית". על בסיס עבודה שפרסם ב-1844 עם מורל על "האסכולה הפסיכולוגית הגרמנית".
ערוץ עשר
הקמת הערוץ
באפריל 2003 נכנס הערוץ להקפאת הליכים עקב קשיים כלכליים והכנסות נמוכות בהשוואה לציפיות כתוצאה מכך הוקפאו כל הפקות המקור והערוץ עבר למתכונת שידורים מצומצמת שכללה רק מהדורות חדשות וסדרות רכש. באותה תקופה הוכרז על פיטורים של כ-15% מעובדי הערוץ. בתקופה זאת תוקן חוק הרשות השנייה כך שהופחתו מחויבויות הערוץ (בהשקעה ובתוכן) וכן נמחקו מחויבויותיו בשנתיים הראשונות לשידוריו.
ארנסט-שארל לאסג
המשך הקריירה הרפואית
פחות משנה אחרי סיום לימודיו, נכשל לאסג במבחנים להוראה עם תזה על "השינויים בדם במחלות הדלקתיות ובהפרעות הקרויות "טיפואידיות"". בעקבות נושא התזה בחר לצאת למסע מחקר בדרום רוסיה על מנת לחקור מגפת כולרה. בהזדמנות זו ביקר שם במוסד לחולי נפש. הדו"ח שערך במסע הזה הביא לו בצרפת את המינוי לסגן מפקח על המוסדות לחולי נפש תחת ניהולם של פריס (Ferrus) ופרשאפ (Parchappe) .בתוקף תפקיד זה סייר לאסג במתקני אשפוז שנועדו לחולי נפש בערים שונות בפרובינציה.: בדיז'ון, בור (Bourg), סנט אלבאן, אוריאק, לה סלט, קלרמון, ריום, מולן, לה שאריטה ובורז'. ב-1850 ארגן לאסג את המרכז העירוני לחולי נפש שליד פרפקטורת המשטרה של פריז, התמנה (עם מינוי מיוחד בשנת 1873 -) לרופא הראשי הראשון שלו (Médecin chef de l'Infirmerie spéciale du Dépot) וכיהן בתפקיד זה עד יום מותו, כשירש ממנו את התפקיד עמיתו לגראן די סול. מתוקף תפקיד זה היה מעורב בהערכות רפואיות משפטיות של חולי הנפש. בשנים 1852–1854 היה למנהל מחלקה תחת ניהולו של טרוסו, וב-1853 עמד הפעם בהצלחה במבחן ה"אגרגציה" - הסמכה להוראה -, עם עבודה על "השיתוקים הכלליים". . והתקבל כרופא של המשרד המרכזי (Bureau central) של בתי החולים של פריז. אותה שנה ירש מז'אק רז'-דלורם את תפקיד העורך ראשי של העיתון הרפואי "Archives générales de la médecine". הוא נשאר בתפקיד עד יום מותו. בעת ניהולו הגיע העיתון לרמה מדעית גבוהה.
ערוץ עשר
הקמת הערוץ
חברת החדשות של הערוץ, חדשות 10, נאלצה לסייע במילוי לוח השידורים של הערוץ. בתקופה זאת, הצליחה החברה לייצר תוכניות שנחשבות עד היום עמודי תווך חשובים לערוץ. בין היתר הפיקה "חדשות 10" את "דין וחשבון" עם רינו צרור, "זה הזמן" עם עמנואל רוזן, "היום שהיה" עם גיא זהר ו"לונדון את קירשנבאום". כל אותה עת, נאמני הערוץ חיפשו משקיעים חדשים. בין היתר היה ניתן למצוא ברשימת המשקיעים את משה סבא (מיליונר מקסיקני) ואת קשת. אחרי תקופה קשה, שבה הדעה הרווחת הייתה שסופו של הערוץ מתקרב, שלמה בן-צבי ורון לאודר, בעלי ערוץ "תכלת", קנו 60% ממניות הערוץ והצילו אותו מסגירה. עם כניסת המשקיעים החדשים נעשו שינויים בהנהלת הערוץ – מודי פרידמן, המנכ"ל השני של הערוץ, הודח ויחד איתו פרשו גם סמנכ"לי הערוץ. במרץ 2004 הוחלף פרידמן בניר למפרט, סמנכ"ל בכיר ב-yes.
ארנסט-שארל לאסג
המשך הקריירה הרפואית
בשנים 1858–1860 החליף לאסג את גבריאל אנדראל בקתדרה לפתולוגיה כללית (בה לימד "מחלות העצבים והנפש") וב-9 בפברואר 1867 ירש רשמית את המשרה. בשנים 1859–1862 היה מנהל מחלקה בבית החולים לורסין, בבית החולים סלפטרייר (1859), בבית החולים סנט אנטואן (1859) ואחר כך בבית החולים נקר (1861). והפיטיה (1869)
ערוץ עשר
יציאה מהקשיים
עונת חורף 2004 המוצלחת היוותה נקודת מפנה. בין התוכניות המובילות של אותו חורף היו שעשועון ההכרויות "משחק מקדים" עם גלית גוטמן, תוכנית הראיונות "מי מפחד מצופית גרנט?", תוכנית הלייט-נייט היומית "כל לילה עם אסף הראל" וסדרת הדרמה "אהבה זה כואב" בכיכובם של דנה מודן ואסי כהן. סדרה זו קבעה שיא רייטינג חדש לערוץ, חשפה צופים רבים לערוץ והצליחה להחזיר את התקווה לערוץ 10. לראשונה הצליח לוח השידורים של ערוץ 10 להציב אלטרנטיבה ראויה לערוצים המתחרים. לצד ההשקעה בהפקות מקור, הוחלט על צעד אסטרטגי נוסף – השקעה במשדרי ספורט כפלטפורמה שיווקית, הערוץ היה בעל הזיכיון למשחק המרכזי של ליגת העל בכדורגל עד שנת 2009, ובעל הזיכיון למשחקי מכבי תל אביב ביורוליג עד שנת 2015.
את עונת הקיץ של 2005 פתח שי אביבי, ששימש אז מנהל התוכניות בערוץ, בהכרזה: "הערוץ ממשיך בתנופתו להפוך לערוץ המגניב ביותר במזרח התיכון". בעונה זו שודרו בין היתר "הדוגמניות" תוכנית מציאות שעוררה דיון ציבורי רחב, השעשועון הכושל "דיל או לא דיל" ותוכניות התעודה "צהובים" ו"בעקבות הגביע האבוד". בנוסף, באותה תקופה שבר הערוץ שיאי רייטינג (35.1% ו-35.6% – קרוב למיליון צופים) כאשר שידר את משחקי נבחרת ישראל במוקדמות מונדיאל 2006. הערוץ שידר מספר משחקים מרכזיים במונדיאל 2006. כולל משחק הגמר.
ארנסט-שארל לאסג
חייו האישיים
לאסג היה נשוי למארי ויקטורין לבית פרוטן (Perrotin), בת של מו"ל, ונולדו להם שתי בנות: מרגריט לאסג (1918-1851), נשואה לכירורג היהודי אלבר בלום (1914-1844), פרופסור בפקולטה לרפואה, וז'אן סברון (Cesbron) (1914-1856) נשואה למהנדס פול אלכסיס סברון,
ערוץ עשר
יציאה מהקשיים
ביולי 2005 שידר הערוץ בישראל את לייב 8, קונצרט צדקה גדול שנערך בהיסטוריה למען מדינות אפריקה ואת הטלנובלה היומית "פיק אפ". הסדרה ששודרה בפריים טיים, לא עמדה בציפיות וכשלה ברייטינג בכל תקופת קיומה. חודשיים לאחר מכן קיבל מנכ"ל הערוץ ניר למפרט הצעת עבודה מדפי זהב ועזב את תפקידו. במקומו החליטו בעלי המניות להחזיר את מודי פרידמן, שהיה המנכ"ל השני של הערוץ. בסוף 2005 העלה הערוץ את תוכנית האקטואליה "חמש עם רפי רשף". בשנת 2006 רכש הערוץ את פורמט תוכנית המציאות "לרדת בגדול". הגרסה הישראלית הושקה חצי שנה לאחר-מכן, וזכתה להצלחה. חלק ניכר מפרקי העונה שודרו בזמן מלחמת לבנון השנייה, דבר שהביא לשיבוש רצף התוכניות. למרות זאת הניבה התוכנית רייטינג ממוצע של 12.5%, נתוני שיא בהשוואה לשאר תוכניות הערוץ. תוכנית הגמר ששודרה בתום המלחמה גרפה 18% ובשיא, 22.8%.
ארנסט-שארל לאסג
חייו האישיים
כדברי הסופר ז'ול קלארסי, הצטיין לאסג כמרצה בחסד, בעל כישורים ספרותיים, בקיא הודות לתפקידיו בסודות האפלים של תושבי פריז וכן כמורליסט שהילל את חיי המשפחה מסביב לסיר הבישול הביתי.
תרומתו לרפואה
לאסג התעניין בתחומים מגוונים של הרפואה וראה את הפיזיולוגיה והפסיכיאטריה כתחומים משלימים זה את זה. מתוך גישה זו גילה עניין מיוחד בהפרעות הפסיכוסומטיות. ב-1849 יחד עם טרוסו פרסם מאמרים על המחלות הפריחתיות, על הדיפתריה על הרככת, על הטיפול במחולית סיידנהם ("הריקוד של גי הקדוש"). ב-1852 תיאר את האירועים המוחיים המתרחשים בעת אי-ספיקת הכליות הכרונית ("מחלת ברייט") תוך הוספת תצפיותיו האישיות. כעבור שנה פרסם " מחקרים חדשים על מחלת ברייט". מתח בקורת קשה על מחקריו של רודולף וירכו בנוגע לפתולוגיה התאית (1858). בעקבות בקורת זו פרץ פולמוס שנמשך כמה שנים. ב-1868 פרסם ספר לימוד על ה"אנגינות". לאחר מכן כתב על האלכוהוליזם, על ההיסטריה ועל השיתוק הכללי. מחקרו הראשון על האלכוהוליזם הופיע בשנת 1853 והאחרון ב-1882. ביניהם פרסם על הקשר בין הפרעות עיכול להפרעות נפשיות ועל הדיפסומניה - בולמוסי השתייה החריפה. כמו כן במאמרו Le délire alcoolique n est pas une délire mais un rêve הבחין בין דליריום שהיה בעיניו חוויה כמו חלומית (אונירית) למחשבות שוא ב-1852 תיאר את מחשבות השוא של רדיפה, הידועות אז כ"מחלת לאסג" מאוחר יותר כמחשבות פאראנואידיות או פאראנויות.
מקום חשוב בפרסומיו תפסה גם מחלת ההיסטריה, הידועה כיום בכמה שמות: הפרעוה קונברסיבית, הפרעה דיסוציאטיבית וסומטיזציה ושנכללו בה בעבר התקפי הפאניקה החמורים : ב-1854 תיאר לאסג את השיעול ההיסטרי, אחר כך ב-1864 - את האטקסיה ההיסטרית. בשנת 1873 תיאר לראשונה (במקביל לויליאם גאל) באופן מקיף אל האנורקסיה נרבוזה, לתסמונת של הימנעות מאכילה, אל-וסת ופעלתנות, לה קרא בשם "אנורקסיה היסטרית". אישאר שינה את שם המחלה הזאת ל"אנורקסיה נפשית" (Anorexie mentale).
ערוץ עשר
יציאה מהקשיים
בשנת 2007 רכש הערוץ 50% מהשליטה באתר "נענע" כחלק מעסקה עם חברת נטוויז'ן ושם האתר שונה ל"נענע 10" ומאוחר יותר ל-"nana10".
ב-15 בדצמבר 2007 החלו בערוץ שידורי גרסה ישראלית של "הישרדות", שבצילומיה הושקעו כ-5 מיליון דולר. בתחילה התוכנית השיגה מדרוג נמוך שהשתפר בהדרגה. גמר התוכנית "הישרדות 10" הפך לאחד המשדרים הנצפים ביותר מאז החלו מדידות הרייטינג בישראל, מבחינת כמות הצופים, עם 1.2 מיליון צופים.
ארנסט-שארל לאסג
תרומתו לרפואה
נושא אחרי שעורר את סקרנותו היה השיתוק הכללי שבעגבת, עליו נסובה עבודת האגרגציה שלו. מאוחר יותר שינה את רעיונותיו וקיבל את זה שפתולוגיה זאת היא מגוונת יותר, והיא כוללת מגוון רחב של מחלות מוחיות כרוניות בשנותיו האחרונות לא הרפה בקצב הכתיבה: פרסם עיונים על האקסהיביציוניזם, הקלפטומניה, המלנכוליה ההמומה, "השגעון בשניים" (פולי א דה), הכפיון על רקע מומים של הגולגולת וכו'. בשנים 1846-1846 הדגיש את חשיבות הקשר רופא - חולה נפש במסגרת הטיפול הפרטני של החולה שהיה ידוע כ"טיפול המוראלי" (cure morale) או cura singularis וגילה תובנות לגבי מה שיוגדרו לימים בפסיכואנליזה כ יחסי העברה וברית טיפולית.
ערוץ עשר
יציאה מהקשיים
בשנת 2013, לאחר שהוסרו איומי הסגירה מהערוץ מאותה עת, הושק לוח שידורים חדש. בין התוכניות ששידורן החל במסגרתו: "חברות", "כלבוטק", "אקסטרים מייקאובר" ו"שי בשישי". בנוסף, חזרו בעונות חדשות תוכניות כגון "מעושרות", "לעוף על המיליון", "המקור" ו"פנים אמיתיות".
ארנסט-שארל לאסג
תרומתו לרפואה
בשנת 1881 פרסם לאסג את ספר הלימוד על האאוסקולטציה -שיטות השמיעה של הרעשים בראות - עבור התלמידים לרפואה. ב-1882 פרסם עוד ספר לימוד על טכניקת המישוש וההקשה בגוף האדם עבור התלמידים לרפואה. החתן שלו, אלבר בלום, פרסם אחרי מותו, ב-1884, את הספר "מחקריו הרפואיים של הפרופסור ש. לאסג", שבו שיתפו פעולה עוד רופאים רבים. עם תלמידיו הידועים נמנו הפסיכיאטרים בנדיקט מורל. וז'ול קוטאר.
ערוץ עשר
יציאה מהקשיים
בשנת 2013 החל מעבר הדרגתי של תוכניות הערוץ לצילום בפורמט מסך רחב, והחל משנת 2014 תוכניות אלה שודרו בהתאם בפורמט יחס מסך 16:9. החל מ-1 במרץ 2016 גם מהדורת החדשות המרכזית ומבזקי חדשות ומרבית הפקות חברת "חדשות 10" הופקו ביחס 16:9, אולם עד סגירת הערוץ מספר מצומצם של תוכניות בערוץ שודרו ביחס 4:3.
ארנסט-שארל לאסג
מושגים רפואיים הקשורים לשמו (אפונימים)
גנגרנה (נמק) של הגפיים אצל חולי ברונכיאקטזיס תשושים. מתלווה בדלקות סימפונות וראות. טיפולה אנטיביוטי וכירורגי. הרופא היה מניח יד על חזה הנבדק ואת היד השנייה מאחורי גבו ומבקש שישאף אוויר. בביצוע דו-צדדי - ניתן היה להשוות את התרחבות הראות בשני הצדדים.
ערוץ עשר
יציאה מהקשיים
ב-2017 הרשות השנייה החליטה לחייב את הערוץ עם המעבר לאפיק החדש, וכך גם את קשת ורשת, להתחיל לשדר באיכות HD. אולם עם שינוי האפיקים, בעידן+ ובממירים של סלקום tv הנשענים עליו, הערוצים החדשים עדיין שודרו באיכות SD, הנמוכה יותר.
ארנסט-שארל לאסג
ספרים ומאמרים
(על שטאהל ותורתו הרפואית) טקסט שלם (על מחשבות השוא של רדיפה) (ספר לימוד על האנגינות)
ערוץ עשר
פעילות בצל איומי סגירה
החל משנת 2007 נשמעו באמצעי התקשורת איומים רבים על כוונה לסגור את הערוץ, הן מצד הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו והן מצד בעלי הערוץ. איומים אלה נבעו מההפסד הכספי אשר הסב תפעול הערוץ לבעליו וכן מחובות של הערוץ למדינה. באמצע יולי 2009, הודיע מנכ"ל ערוץ 10 כי קופת הערוץ תספיק לחודש ימים, ולאחר מכן, אם לא יהיה שינוי במצב, יפסיק הערוץ את פעילותו. ב-14 ביולי 2009 אף נערכה הפגנה של עובדי הערוץ מול משכן הכנסת בירושלים במחאה על כוונת הסגירה של הערוץ. לבסוף הוחלט שלא לסגור את הערוץ. היה זה לאחר שמשרדי האוצר והתקשורת הגיעו להסכם עם הנהלת הערוץ, לפיו ידחה החזר מרבית החובות ל-2012. חובות אלה היו מוערכים ב-35 מיליון ש"ח. ב-23 באוקטובר 2009, התקבלה החלטה ברשות השנייה לצאת למכרז חדש על הערוץ. בינואר 2010 החליטה מועצת הרשות השנייה על הארכת זיכיון הערוץ. הארכת הזיכיון נעשתה כחלק ממשא ומתן עם הרגולטור שעוגן לבסוף במסגרת תנאים שנקבעו ופורטו בחוק, לפיהם על הזכיין להשלים את החוסרים שצבר בהוצאות על תוכן במהלך שנות הזיכיון, וכן את החוסרים בתשלום דמי הזיכיון והתמלוגים.
בדצמבר 2011, דחתה ועדת הכלכלה של הכנסת את ההצעה לאפשר פריסת תשלומי החובות של ערוץ 10, ברוב של 8 בעד ו-5 נגד. בעקבות ההחלטה, הודיע מנכ"ל הערוץ יוסי ורשבסקי, כי "הערוץ יוחשך ב-27 בינואר 2012", 10 שנים בדיוק מיום הקמתו. על אף שאיום הסגירה עדיין היה קיים, הוצע לערוץ 10 להמיר את חובותיו למחויבויות תוכן. חמישה ימים טרם סגירתו, הוחלט כי הערוץ יקבל זיכיון עד ל-2013,, ההצעה להמרת החובות לתוכן נדחתה לבסוף בהצבעה בכנסת. בשל האיום לסגירת הערוץ הוקפאו מספר הפקות של הערוץ, ביניהם עונה נוספת לתוכנית האופנה של טריני וסוזנה, גרסה ישראלית ל"אקסטרים מייקאובר", הפקת סדרת דרמה לפי הרומן "אלנבי", קומדיה על מערכת כתב העת "בלייזר" שנקראה "המערכת", ונדחתה עליית העונה החדשה של הישרדות והיפה והחנון שצולמו מבעוד מועד.
במאי 2012 העלה הערוץ את "הישרדות VIP", לאחר שדחה את עלייתה בחורף בשל איומי הסגירה. העונה הזו זכתה להצלחה רבה בנתוני הצפייה והובילה את טבלאות הרייטינג בימים ששודרה עם ממוצע עונתי של 24% צפייה. זמן קצר לאחר מכן עלתה העונה השלישית של הריאליטי היפה והחנון שהביסה את "רוקדים עם כוכבים" ששודרה במקביל והובילה להידרדרות בנתוני הצפייה שלה. ביולי 2012 בוטלה הפקת הגרסה הישראלית ל"אקסטרים מייקאובר", והעונה השלישית של השעשועון "לעוף על המיליון" קוצצה בכמות התוכניות.
בדצמבר 2012, שבו איומי הסגירה לערוץ, כאשר סיום הזיכיון לפי ההסכם היה אמור להגיע ב-1 בינואר 2013. לבסוף הסכים הערוץ לחתום על הסכם פריסת החובות כלפי המדינה וכלפי גופים נוספים, בנוסף להלוואה שהמדינה נתנה לערוץ בסך 65 מיליון ש"ח, על מנת לסגור את החובות. בנוסף לכך, הערוץ התחייב להעביר את פעילותו למרחב ירושלים, ולשלם עבור ההארכה שניתנה לו. במסגרת ההסכם, התאפשר לערוץ להמשיך לשדר עד ל-1 בינואר 2014, כשינוסח הסכם מחודש להחלפת הזכיינות ברישיון קבע או הארכת זכיינות הערוץ. כמו כן, דברי ההסכם היו אמורים לבוא לכדי הצעת חוק, אך הצעה זו נתקלה בסחבת בשל פגרת הבחירות של הכנסת. לאחר מאבק ממושך והגשת מכתבי הפיטורים לעובדי החברה, יו"ר הכנסת ראובן ריבלין כינס את מליאת הכנסת ואת ועדת הכספים לישיבת חירום לצורך העברת החוק ב-20 בדצמבר 2012. ההצעה עברה בקריאה ראשונה ברוב של 33 נוכחים, ובקריאה השנייה והשלישית ברוב של 11 נוכחים.
במאי 2013 הועלתה לאוויר הפקת הגרסה הישראלית ל"אקסטרים מייקאובר", כמו גם התוכנית כלבוטק, שהועברה מערוץ 2 לערוץ 10 לאחר שרפי גינת החל לכהן כמנכ"ל הערוץ.
ב-1 בספטמבר 2013 הושלמה ההעברה הסופית של פעילות חברת החדשות לירושלים (לאולפן זמני) בהשקעה של כ-20 מיליון שקלים. משם שודרה מהדורת החדשות המרכזית, בהתאם להוראת, הקובעת כי יש לשדר משדר זה מירושלים.
ב-28 בדצמבר 2014 הוחשכו מסכי הערוץ מן השעה 22:30 עד לבוקר המחרת, במחאה על סגירתו שהייתה צפויה להתממש ב-31 בדצמבר 2014 בשל אי-עמידה בתנאים הרגולטוריים, לטענת משרד האוצר. בהתערבותו של היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין, הוחלט, ביומה האחרון של השנה האזרחית, כי לאור מועדן הקרוב של הבחירות לכנסת, יוארך זיכיון הערוץ לחצי שנה נוספת, והקביעה לגבי גורלו העתידי של הערוץ תהיה בידי הכנסת הבאה.
ב-28 במאי 2015 קבוצת RGE רכשה את המניות של ערוץ 10.
ערוץ 10 ברישיון
ב-28 ביוני 2015 אישרה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו מתן רישיון שידורים לערוץ למשך 15 שנים. עם זאת, נותרו שתי סוגיות ללא פתרון:
ב-30 ביוני 2015 הסתיימה תקופת הזיכיון של ערוץ 10, ומ-1 ביולי 2015 החל הערוץ לשדר כשהוא בעל רישיון לשידורים מסחריים שתוקפו ל-15 שנה.
ביוני 2016 מונה יועץ התקשורת לשעבר של בנימין נתניהו, רמי סדן, לתפקיד יו"ר דירקטוריון הערוץ – לפי פרסומים שונים, מתוך אינטרסים משותפים של קבוצת RGE וראש הממשלה. בתקופה זו לחצה ש"ס על פיטוריו של סדן לאור התבטאויות גזעניות שהשמיע לכאורה. באוקטובר הדיחה אותו מועצת הרשות השנייה לאור פרטים כוזבים שמסר, וכן את איתן זינגר, על שלא דיווח על התמודדות ברשימת יש עתיד למועצת עיריית תל אביב. לפי סדן, ההחלטה על הדחתו נקבעה מראש ונבעה ממניעים לא ענייניים.
פיצול ערוץ 2 והחלפת אפיק השידור של ערוץ 10 לאפיק 14
על פי חוק פיצול ערוץ 2, ב-1 בנובמבר 2017 הסתיימו שידורי ערוצים 2 ו-10 במתכונתם הקדמת. שידורי ערוץ 10 עברו לאפיק מספר 14. בשונה מזכייניות ערוץ 2 אשר אינן מתבססות על שם הערוץ ("קשת" ו"רשת"), ערוץ 10 היה קרוי על המספר (וכמו כן גם חברת החדשות שלו – "חדשות 10"). אפיק מספר 10 הוחשך למשך ארבעה חודשים, על פי החלטת שר התקשורת איוב קרא, שבמהלכם תשודר שקופית מטעם הרשות השנייה.
ב-19 בספטמבר 2017, בעקבות פיצול ערוץ 2 והמעבר לאפיק 14, עבר הערוץ מיתוג מחדש לשם מילולי – "עשר" – במקום הספרות של אפיק השידור הקודם. יממה לפני כן, פורסם סרטון של ערוץ 10 בו נחשף סמליל חדש שלו, המורכב מהמילה "עשר" בתוך עיגול ריק, כאשר בצד מופיעה הספרה 14 – מספר האפיק החדש. הסלוגן המלווה את השינוי, החל מחודש ספטמבר הוא.
שידורי "החינוכית" בערוץ עשר
הטלוויזיה החינוכית שידרה בערוץ 10 מיום הקמתו ועד 31 באוקטובר 2003 מכוח חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, התש"ן-1990. בפברואר 2018 פורסם באתר וואלה! NEWS כי שידורי החינוכית ישובו להיות משודרים בערוץ עשר באפיק 14, כ-15 שנה לאחר שהופסקו שידורי החינוכית בערוץ (לפני הפיצול באפיק 10). שידורי החינוכית בערוץ עשר הסתיימו ב-14 באוגוסט 2018, עם התוכנית האחרונה של "עושים סדר", כשבחצות של אותו תאריך הסתיימו שידורי החינוכית בערוץ 23 באופן סופי, ובלילה קודם לכן החלה להיות משודרת שקופית פרידה של החינוכית מהצופים.
שידורי ערוץ הילדים בערוץ עשר
ב-16 במרץ 2018 פרסם ערוץ הילדים בדף הפייסבוק ובאינסטגרם כי החל מ-17 במרץ ישודרו תוכניות הערוץ בשידורי ערוץ עשר מדי שבת בבוקר. רצועת ערוץ הילדים שודרה בין השעות 8:15–10:00. בין התוכניות ששודרו במסגרת זאת ניתן למנות את "פוקימון", "אלישע", "ג'וליאן המלך" ו"ארתור".
יחד עם שידורי תוכניות ערוץ הילדים, היו משודרות גם מספר תוכניות של ערוץ לוגי. רצועת לוגי שודרה בין השעות 7:20–8:15. בין התוכניות ששודרו במסגרת זאת ניתן למנות את "אחים וחיות אחרות", "תגליות" ו"מילי". רצועת לוגי החלה לשדר בערוץ לפני תחילת שידורי ערוץ הילדים. בעת זו, רצועה זו שובצה בשעות 8:00–8:55.
שידור ערוץ בייבי בערוץ עשר
ביולי 2016 פרסם ערוץ בייבי מקבוצת טלית תקשורת יש שירים וסדרות, יש "קטני" "תולי" "ירקות" ועוד סדרות.
לפני המיזוג
עוד בתקופת ערוץ 2 דובר על מיזוג של שחקנים בשוק התקשורת, בין אם מהלך שיאחד את זכייניות ערוץ 2 לזכיינית אחת (מהלך שעל פי החשד קודם לטובת ארנון מילצ'ן ובסיועו לכאורה של ראש הממשלה בנימין נתניהו כדי שמילצ'ן ירכוש את מניות הזכיינית "רשת"), ובין אם מהלך שיאחד בין אחת מהזכייניות של ערוץ 2 עם ערוץ 10. בתחילה דובר על מגעים בין "רשת" לזכיינית המתחרה, "קשת", מהלך שלא צלח, אך דובר גם על איחוד אפשרי בין הזכיינית רשת לבין ערוץ עשר, כבר משנת 2008.
ב-13 ביוני 2018 פרסמו שתי החברות כי הן הגישו בקשה לממונה על הגבלים עסקיים בנושא, לאחר שחתמו על מזכר הבנות, המבקש לפתוח בהליך מיזוג ביניהן. כחודש לאחר מכן, ב-4 ביולי 2018, חתמו רשת וערוץ עשר על הסכם המיזוג. ב-8 באוגוסט 2018 אושר המיזוג על ידי הממונה על הגבלים עסקיים.
הליך המיזוג
על פי ההבנות שהושגו בין החברות בתחילת הדרך, אמור היה המיזוג לצאת לפועל בין סוף ספטמבר לאמצע אוקטובר 2018, פחות משנה לאחר פיצול ערוץ 2. תחילה הוחלט כי "רשת" תהיה בעלת 60% מהשליטה בערוץ החדש, ואילו RGE, בעלת השליטה בערוץ עשר, תחזיק ב-40% מהערוץ המשותף. עוד הוסכם כי "רשת" תחדל מלשדר את שידורי חברת החדשות, שנמכרה לשידורי קשת בשווי של כ-280 מיליון ש"ח. בערב השידורים האחרון של ערוץ 2 ניסתה "קשת" לרכוש את חלקה של "רשת" בחברת החדשות, אך זו סירבה, ו"רשת", ביחד עם ערוץ עשר, תהיה בעלת השליטה בחברת חדשות עשר. בתחילה הוחלט כי מנכ"ל הערוץ הממוזג יהיה אבי צבי, לשעבר מנכ"ל "רשת", וחלק מן התוכניות ששודרו בשני הערוצים היו צפויות לרדת משידור, כמו גם תוכניות בהפקת "חדשות עשר", שבנוסף לשינויים הצפויים, תעתיק את מקומה מאולפני הבירה ירושלים לאזור אולפני נווה אילן, ומבית הוורד שבגבעתיים אל בית רשת ברמת החייל שבתל אביב.
למרות רצונן של "רשת" ו"ערוץ עשר" להתחיל את הערוץ המשותף באוקטובר 2018, ולמרות התכנון הראשוני של ערוץ עשר להפסיק את רצועת הבוקר שלו ב-30 באוקטובר, נדחתה הורדת הרצועה, מאחר שברשות השנייה עדיין לא הוחלט על אישור המיזוג. יו"ר הרשות, יוליה שמאלוב-ברקוביץ', הציעה לצדדים לבחון חלופות אחרות, לרבות הקלות רגולטוריות, אשר מצריכות שינויים רבים בחוק, לרבות החובה לשדר חדשות מבירת ישראל. אחת החלופות שהציעה יו"ר הרשות הייתה הפיכת ערוץ עשר לערוץ חדשות. בערוץ עשר דחו את ההצעה בטענה שהיא נבחנה כבר בעבר והתגלתה כלא רווחית, וככזו שאף תזרז את סגירת הערוץ כתוצאה מהפסדים כספיים רבים. ב-21 בספטמבר 2018 הודיעה הרשות השנייה הן ל"רשת" והן לערוץ עשר כי המיזוג ביניהן בלתי אפשרי מבחינת החוק, וכי על פי החוק, אם ערוץ עשר יחזיר את רישיונו לשידור באפיק 14, האפיק יוצא למכרז ואילו חדשות עשר תירכש על ידי גוף אחר שאינו "רשת".
ב-7 באוקטובר 2018 קיימה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ישיבה שהייתה אמורה להכריע לגבי עתידו של מיזוג רשת-עשר, ועל עתידה של חברת חדשות עשר, אך ההחלטה לא התקבלה עד לישיבה נוספת ב-8 בנובמבר 2018. בדיון הצביעו תשעה חברי מועצה בעד המיזוג, והמתנגדת היחידה הייתה יוליה שמאלוב-ברקוביץ'. לאחר אישור הרשות השנייה בנושא המיזוג, ועדת הריכוזיות בראשה של מיכל הלפרין דנה בנושא המיזוג ואישרה אותו. לאחר אישור המיזוג, ברשת וערוץ עשר הודיעו כי ב-1 בינואר 2019 יתחילו שידורי הערוץ הממוזג.
ב-12 בנובמבר 2018 פורסם כי מנכ"ל ערוץ 10 יוסי ורשבסקי יהיה מנכ"ל הערוץ הממוזג.
ב-17 בנובמבר 2018 פורסם כי קשת חוזרת בה מהסכום שהסכימה לשלם תמורת חלקה השני של חברת החדשות, וכי בניגוד לסיכומים הקודמים שקשת תשלם 140 מיליון ש"ח היא מוכנה לשלם בסביבות 100–110 מיליון ש"ח בלבד, זאת בעקבות שינוי הזמן ברשימת הטלאנטים של הממונה על ההגבלים.
ב-15 בינואר 2019 המהדורה המרכזית של "חדשות עשר" סיימה את שידורי חדשות עשר בשם זה, ובסיומה הוחלף הלוגו במסכי האולפן בלוגו החברה החדש ובמהלך אותו יום גם הסמליל באתר ערוץ עשר הוחלף לזה של רשת 13.
טאן ג'ונגיי
טַאן ג'וֹנְגְיִי (בסינית מפושטת: 谭中怡, פין-יין: Tánzhōngyí, נולדה ב-29 במאי 1991) היא שחמטאית סינית בדרגת רב-אמן. אלופת העולם בשחמט לנשים בשנים 2017–2018.
נכון למרץ 2020, מדורגת במקום ה-27 בדירוג הכללי בסין לפי מד כושר.
קריירה
ג'ונגיי ייצגה את סין באוניברסיאדה בשנים 2011 ו-2013, וזכתה בשתי מדליות זהב עם קבוצתיות ומדליות זהב וארד אישיות.
MG סוג Q
סך הכל יוצרו 8 יחידות.
טאן ג'ונגיי
קריירה
ב-2015 זכתה באליפות סין בשחמט לנשים, וב-2016 זכתה עם נבחרת סין במדליית הזהב באולימפיאדת השחמט 2016.
בשנת 2017 העפילה לגמר אליפות העולם בשחמט, והתמודדה בדו-קרב על התואר מול אנה מוזיצ'וק. לאחר תוצאת תיקו 2-2 ניצחה את מוזיצ'וק בשלב שובר-השוויון וזכתה בתואר אלופת העולם.
במאי 2018 היא הפסידה את תואר אלופת העולם לסינית ג'ו ונג'ון שניצחה אותה בתוצאה 5.5:4.5.
טאן ג'ונגיי באולימפיאדת השחמט
בין השנים 2008 ל-2016 השתתפה ג'ונגיי בשתי אולימפיאדות שחמט:
תשלומי כפל
תשלומי כפל בהלכה, הם תשלומי קנס בהם מחויב גנב, או שומר פיקדון שטען בשבועת שקר שנגנב, על מנת להיפטר - והוכח שהחפץ עודנו ברשותו. במקרה כזה בתוספת להחזרת עצם הגנבה עליו לשלם שנית כפי ערכה. מודה בגנבה פטור מתשלומי כפל, ככל מודה בקנס.
היחס בין גנב לגזלן
תשלומי כפל הם דווקא לגנב ואילו גזלן, שעושה זאת בגלוי ובזהות ידועה, אינו משלם אלא קרן. הגמרא במסכת בבא קמא מנמקת זאת בכך שגנב הגונב בחשאי כדי שלא יראוהו, מחשיב בכך את כבודו בעיני הבריות יותר מכבוד הקדוש ברוך הוא, שכן הוא מראה שהוא מפחד מהבריות, ואילו מבוראו אינו ירא, ועל כן עונשו גדול יותר, מגזלן שאינו ירא גם מהבריות.
סכום הכפל
סכום הכפל נקבע לפי שווי החפץ הנגנב בזמן המשפט. ולא לפי שוויו בזמן הגנבה. בגמרא מובא כי לפי רב יש לשלם.
פירוש המילים לפי שיטת רש"י הוא, שחלוק הדבר אם הוא משלם טלאים - כלומר בהמות במקום בהמה שלקח, שאז עליו לשלם כעין שגנב, בעוד שאם משלם ממון עליו לשלם כשעת העמדה בדין. יש המסבירים זאת בכך שתשלום על ידי שמשלם בהמה דומה לזו שנגנבה, נחשב ל"החזרה" שהרי הוא מחזיר את מה שגנב, ולכן אם מחזיר כמו שהיה שווה בשעת הגנבה יצא ידי חובתו למפרע כאילו לא הייתה גנבה, ותשלום ממוני אינו החזרה מליאה, אלא שהוא משלים את חסרונו הממוני, ואם כן עליו לשלם כפי שבהמה זו שווה בשעת הדיון.
לפי דעת התוספות והרבה מהראשונים, הפירוש הוא כך: לעניין השתנות גוף בהמה מכבש לאיל, עליו לשלם כעין שגנב, ואילו לעניין הממון - השתנות המחירים, עליו לשלם כמו המחיר של שעת העמדה בדין.
דוכסות חלרה
חֶלְרֶה או חלדר (בהולנדית: Gelre או Gelder, באנגלית: Guelders) הייתה ישות מדינית בארצות השפלה, באזור שבו ארבעה נהרות גדולים (הריין, המז, הוואל והאייסל) מתקרבים זה לזה. בתחילת דרכה הייתה חלרה רוזנות, ומאוחר יותר הפכה לדוכסות. שמה של העיר נגזר משמה של העיר חלרה (כיום גֶלְדֶרְן [Geldern] בגרמניה). רוב שטחה של הדוכסות ההיסטורית כלול במחוז המודרני חלדרלנד בהולנד; חלקים אחרים של הישות ההיסטורית נמצאים כיום במחוז לימבורג של הולנד ובמדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
הרוזנות הייתה מחולקת לארבעה רבעים (kwartieren):
היסטוריה
תחילתה של הישות המדינית היא בשלושה מקומות יישוב מוקדמים מהתקופה הפרנקית, גלדרן, פונט (Pont) ודרומית משם העיר ואסנברג (Wassenberg, כיום בגרמניה) על הנחל רוּר. סביב שלושה יישובים אלה קיבל גרארד ון אנטואן איש אינו ב-1021 את שטחה של חלרה מן הקיסר היינריך השני. הרוזן הראשון היה גרארד השלישי מוואסנברג (1060–1129), שהפך להיות גרארד הראשון מחלרה. בנו, גרארד השני (1090–1131), נשא לאישה את אֶרְמְגָארְד, בתו של אוטו השני רוזן זוטפן, וכך צירף לשטחו את רוזנות זוטפן - בנו הנדריק הראשון היה הרוזן הראשון של חלרה וזוטפן. הרוזנות התרחבה בהדרגה, ובשנת 1248 זכה הרוזן אוטו השני בעיר החופשית ניימכן, בזכות עזרתו למלך היריב וילהלם השני.
הרוזן ריינאלד השני התחתן עם אחותו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, ובזכות השתדלותו של אדוארד הפך הקיסר לודוויג הרביעי את חלרה לדוכסות בשנת 1339.
חלרה הייתה לעיתים קרובות במלחמה עם רוזנות הולנד ועם הבישופות-נסיכות של אוטרכט, עד שדוכסי בורגונדיה צירפו את כל האזור לנחלתם (ראו ארצות השפלה הבורגונדיות).
במסגרת חוזה אוטרכט, שסיים ב-1713 את מלחמת הירושה הספרדית, התחלק הרובע העילי הספרדי בין פרוסיה (גלדרן הפרוסית, שכללה, בין השאר, את העיירה גלדרן), הרפובליקה ההולנדית, אוסטריה ודוכסות ייליך (Jüllich).
אדולף פון באייר
יוהאן פרידריך וילהלם אדולף פון באייר (בגרמנית: Johann Friedrich Wilhelm Adolf von Baeyer; 31 באוקטובר 1835 – 20 באוגוסט 1917) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1905, "על עבודתו על צבעים אורגניים ותרכובת הידרוארומטיות". היהודי הראשון שזכה בפרס נובל. באייר היה הראשון שסינתז את דיו האינדיגו.
תולדות חייו
באייר נולד בברלין בשנת 1835, למשפחה משכילה, אביו היה נוצרי לותרני ואימו הייתה יהודייה שהמירה את דתה לנצרות. אדולף פון באייר גדל כנוצרי לותרני. אביו שירת בצבא הפרוסי. המשורר אדלברט פון צ'מיסו והאסטרונום פרידריך וילהלם בסל היו הסנדקים שלו. מקטנות התעניין בכימיה, ובגיל 12 גילה סוג חדש של מלח כפול של נחושת. כשהיה עדיין תלמיד בית ספר, המורה שלו לכימיה בגימנסיה פרידריך וילהלם מינה אותו כעוזרו. לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1853, הוא נכנס לאוניברסיטת ברלין כדי ללמוד פיזיקה ומתמטיקה. תקופה מסוימת בצבא פרוסיה קטעה את לימודיו עד שנת 1856, אז חזר לאקדמיה באוניברסיטת היידלברג, בכוונתו ללמוד כימיה בפיקוחו של רוברט בונזן. לאחר ויכוח עם הכימאי הנודע, לעומת זאת, הוא שינה את חונכו לפרידריך אוגוסט קקולה. הוא המשיך לשתף פעולה עם קקולה. גם לאחר שחזר לברלין בשנת 1858 להשלמת הדוקטורט שלו בנושא ארסן מתיל כלורי, או קקודיליק. התמנה למרצה בברלין בשנת 1860 ופרופסור בשטרסבורג בשנת 1872. בשנת 1875 נתמנה לפרופסור לכימיה באוניברסיטת מינכן כמחליפו של יוסטוס פון ליביג.
משפחתו
באייר נולד לנוצרי לתורני וליהודיה שהמירה את דתה. לבאייר היו ארבע אחיות: קלרה (נולדה בשנת 1826) אמה (נולדה בשנת 1831), ג'והאנה (ז'נט) (נולדה בשנת 1839), אדלייד (נפטרה בשנת 1843) ושני אחים: ג'ורג '(נולד ב -1829) ואדוארד (נולד ב -1832). באייר איבד את אמו בגיל צעיר בזמן שילדה את אחותו אדלייד.
עמותת אתגרים
אתגרים היא עמותה שלא למטרת רווח, שמטרתה לחזק, לשקם ולתמוך באנשים עם מוגבלות באמצעות פעילויות ספורט מסוגים שונים.
העמותה הוקמה בשנת 1995 על ידי גרעין של נכי צה"ל, בעלי מוגבלויות, אזרחים ואנשי מקצוע מתחום השיקום, במטרה לשקם באופן פיזי ונפשי, ולשלב חברתית, בעלי מוגבלויות מכל הגילים. העמותה עושה זאת באמצעות פעילות ספורט רגיל וספורט אתגרי כגון: ריצה, הליכה, שיט, צלילה, גלישת מצוקים, רכיבה על אופניים (תלת-אופן, אופני טנדם ואופני יד) ועוד.
ב-2 בספטמבר 2013 נחנך בית "מרכז אתגרים" ע"ש שניאור חשין בגני יהושע. המקום משמש כמרכז לפעילות העמותה. הקומפלקס נתרם על ידי משפחת חשין ותוכנן על ידי האדריכל יואב מסר.
חברי העמותה
פעילות העמותה פתוחה בפני אנשים עם מוגבלות בשל לקויות או בשל סיבות אחרות. בין סוגי המוגבלויות נמנים:
פעילות
כיום משתתפים בפעילויות העמותה השונות כ–5,000 ילדים ובני נוער ב-120 מסגרות ברחבי הארץ, וכן כ-1,000 בוגרים. העמותה פועלת לקידום הפוטנציאל האישי הטמון בכל אדם, לטיפוח מצוינות ושאיפה להתקדמות והישגיות, אולם ההישגיות נקבעת באופן סובייקטיבי בהתאם ליכולת ולרצון של כל אחד ואחת מהמתאמנים; בנוסף פועלת העמותה לשיפור הדימוי העצמי של משתתפי הפעילות, ולשינוי האופן שבו נתפס החריג ובעל המוגבלות בחברה הכללית.
בין ענפי הספורט שבהם מתאמנים חברי העמותה: ריצה, הליכה, שיט במפרשיות, חתירה בקיאקים, פעילות חבל (טיפוס, אומגה), סקי מים, צלילה, סנפלינג, רכיבה על אופניים (תלת-אופן, אופני טנדם ואופני יד), קארטינג, טיולי ג'יפים, טיולים אתגריים בטבע, אמנויות לחימה.
העמותה מתבססת על גרעין של אנשי מקצוע בתחומי הספורט האתגרי והשיקום של בעלי מוגבלויות, ובמידה רבה יותר על מעל 1,000 מתנדבים, המפעילים ומסייעים למתאמנים, לרוב ביחס של יותר מאשר מתנדב אחד או אחת לחבר.
סיסמתה של עמותת אתגרים היא: ספורט אתגרי, העצמה ושילוב חברתי של אנשים מיוחדים; הסיסמה מסיטה את הדגש מהמינוח המקובל "אנשים עם צרכים מיוחדים", שהוא ביטוי בעל קונוטציה של מסכנות ושל חמלה, אל העובדה שחברי העמותה הם דווקא אנשים מיוחדים.
קבוצות הריצה והליכה של העמותה משתתפות באופן קבוע, כקבוצה וכיחידים, במרוצים רבים הנערכים בישראל. בין המרוצים: מרתון תל אביב, מרתון ירושלים, מרוץ סאקוני, מרוץ לילה לבן של נייקי. כל משתתף ומשתתפת בוחרים את המרחק המתאים להם במסגרת האירוע. מרחקים אופייניים של הליכה וריצה הם: 5 ק"מ, 10 ק"מ, 21 ק"מ (חצי מרתון), מרתון מלא.
העמותה מפעילה מגוון של תוכניות בענף השייט, בשני מסלולים עיקריים. במסלול החובבים, מתאמנים חברי עמותה במסגרת של חוג שבועי במועדונים בחיפה ובתל אביב, בסירות מטיפוס "סונאר", ואף מתחרים בהצלחה במסגרות ארציות כנגד ספורטאים בריאים. במסלול הפארלימפי מתחרים ספורטאים במסגרת האיגוד העולמי לשייט של בעלי מוגבלויות (IFDS), ובין הישגיהם הבולטים: מדליית זהב באולימפיאדה של אתונה, 2004; מקום חמישי באולימפיאדה של בייג'ינג, 2008.
באולימפיאדה של בייג'ינג התחרה האצן העיוור חבר העמותה בזה נבבה בריצת מרתון, וסיים במקום ה-23, בליווי של עופר וגיא בן-דור, אב ובנו שהם פעילים ותיקים של העמותה.
בשנת 2013 עופר בן דור גיבש קבוצה של בעלי מוגבלויות חברי עמותת אתגרים בצירוף מלווים, יזם והוציא לפועל מסע טיפוס על הר הקלימנג'רו.
ספורטאים פגועים ברגליהם, הרוכבים על אופני יד, הגיעו גם הם להישגים נאים: זיו בר-שירה הגיע ראשון במרתון ניו יורק, 2001; ונתי גרובר הגיע שביעי במירוץ נג"ש (נגד השעון), באולימפיאדה של לונדון, 2012.
מיכל הכהן
מיכְל יצחק אליהו הכהן (תקצ"ד, 1834, יאסווין, רוסיה (ליטא) – כ"ד באלול תרע"ד, ספטמבר 1914, ירושלים) היה מדפיס ועיתונאי בירושלים במאה התשע עשרה. ממייסדי שכונת נחלת שבעה.
קורות חיים
מיכל הכהן נולד ביאסווין שבליטא (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית), בן לבאדאנה ולרב אליעזר הכהן, רבה של הקהילה היהודית בעיירה. בחורף שנת תר"ד (1844) החל עם הוריו ושלוש אחיותיו במסע לעלייה לארץ ישראל, והם הגיעו אליה כעבור תשעה חודשים, בחודש תשרי תר"ה. בגיל צעיר נתייתם מהוריו. זמן מה שהה באירופה ולמד תורה. לקראת סוף שהותו באירופה החליט ביחד עם יואל משה סלומון ללמוד את מלאכת הדפוס בעיר קניגסברג. כשחזרו לירושלים בשנת 1862 (תרכ"ב) פתחו השנים בית דפוס בירושלים. היה זה בית הדפוס העברי השני בירושלים, שֶכן את בית הדפוס העברי הראשון בעיר הקים ישראל ב"ק. העבודה הראשונה שהודפסה בבית הדפוס הייתה ה"שושנתא".
בשנת 1863, ביחד עם יואל משה סלומון ויחיאל ברי"ל השתתף בהוצאתו לאור של עיתון "הלבנון". עקב הלשנה על עיתון הלבנון ועורכיו לשלטונות העות'מאנים נסגר עיתון הלבנון. יואל משה סלומון ומיכל הכהן ברחו ביחד עם מכונת הדפוס לאלכסנדריה. בשנת 1865 חזרו השנים לארץ עקב מגפה שפרצה באלכסנדריה. בסיומה של תקופה זאת מכר מיכל הכהן את חלקו בבית הדפוס לשותפו יואל משה סלומון. בשנת 1869 היה הכהן בין מייסדי שכונת נחלת שבעה. באותה שנה גם נבחר להיות מנציגי היהודים שקיבלו את פני הקיסר פרנץ יוזף במסעו בירושלים. כאות הוקרה על פגישה זו שלח לו הקיסר מכונת דפוס חדשה, אשר שימשה אותו להדפסת עיתון האריאל (להלן).
בשנת 1870, כמה שנים לאחר שנסגר עיתון הלבנון, חבר לישראל דב פרומקין והשתתף בהוצאה לאור של עיתון "החבצלת". מספר שנים פעל ביחד עם פרומקין בעיתון "החבצלת" אך בשנת 1874 פרש ובין השנים 1874–1877 הוציא לאור את העיתון 'האריאל', שהתנגד לחלוקה ועקב כך עורר עליו את זעמם של קנאי היישוב הישן בירושלים.
החל מ-1893 עסק יחד עם חתנו, חיים מיכל מיכלין בגיוס תרומות עבור בית החולים משגב לדך.
נשא לאישה את ליבה דבורה לבית קצורין, ואב לשני בנים ושתי בנות: אליהו אליעזר שאול כהן (ד"ר אליאס כהן), רופא המושבות בגליל ובצפת ובהמשך בפתח תקווה; באדאנה, אשתו של חיים מיכל מיכלין; מינה פאפו; וישראל כהן.
קושירו
קושירו (ביפנית: 釧路市) היא העיר הרביעית בגודלה בחבל הוקאידו שבצפון יפן. קושירו שוכנת על גדות נהר קושירו, והיא העיר המאוכלסת ביותר בחלקו המזרחי של האי הוקאידו.
היסטוריה
העיר הוקמה ע"פ צו קיסרי ביולי 1899, במטרה להוות נמל פתוח למסחר עם ארצות הברית ובריטניה. חשיבותה של קושירו כעיר נמל, נבעה מכך שמי האוקיינוס השקט בחופי העיר אינם קופאים בחורף, כך יכול היה נמל העיר להתמודד מול ערי נמל אחרות באזור כפטרופבלובסק-קמצ'טסקי הרוסית, ואף הקודאטה שלעיתים קופאים המים בחופיה בשל רמת מליחותו הנמוכה של ים יפן. מסיבה זו, נחשבה קושירו כיעד בעל ערך בעיני הצארים הרוסים במלחמות רוסיה-יפן. העיר הפכה לעיר נמל חשובה בשנות העשרים של המאה ה-19, עם צמיחת ענף הדיג המסחרי, וזכתה למעמד של עיר בשנת 1922.
באוקטובר 2005 מוזגו לקושירו העיירות הסמוכות אקאן ואונבצו. בשנת 2011 התגוררו בעיר 183,757 תושבים בצפיפות אוכלוסין שעמדה על כ-140 איש לקמ"ר.
ערים תאומות
לקושירו חמש ערים תאומות:
מריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה
מריה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה (ברוסית: Мария Александровна; 17 באוקטובר 1853 – 24 באוקטובר 1920), ידועה מאוחר יותר בתואר "דוכסית אדינבורו" ו"דוכסית סקסה-קובורג-גותה", הייתה בתו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ורעייתו של אלפרד, דוכס סקסה-קובורג-גותה, בנה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ילדותה ונישואים
הנסיכה הגדולה מריה אלכסנדרובנה נולדה בצארסקויה סלו, ילדתם השישית ובתם השנייה של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה ורעייתו מארי, נסיכת הסה.
הנישואים של בני הזוג לא היו מאושרים, ומריה נחשבה למתנשאת בעיני החברה הלונדונית. יותר מכך, דרישתו של הצאר אלכסנדר השני כי יתייחסו לבתו בתואר "הוד מעלתך הקיסרית" (בניגוד לתואר "הוד מעלתך המלכותית", שהיה נהוג לדוכסית בבריטניה), וכי מעמדה יהיה גבוה משל נסיכת ויילס דאז, הנסיכה אלכסנדרה, הכעיסה ביותר את המלכה ויקטוריה. מריה בעצמה התמרמרה מאוד על העובדה שאלכסנדרה, בתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, הייתה חשובה ממנה בחצר המלוכה הבריטית, למרות שהייתה בתו של הצאר הרוסי הגדול. המלכה ויקטוריה לא נכנעה לדרישותיה של מריה ושל אביה והמשיכה להתייחס אליה כשנייה במעמדה אחרי נסיכת ויילס.
ילדים
למריה ואלפרד נולדו שישה ילדים, מתוכם בן אחד מת בלידתו. חמשת הילדים הנותרים היו:
סקסה-קובורג-גותה
ב-22 באוגוסט 1893 נפטר ארנסט השני, דוכס סקסה-קובורג-גותה, דודו של אלפרד. הדוכס ארנסט, שהיה אחיו הגדול של הנסיך אלברט, מת ללא יורשים, ומכיוון שאדוארד, נסיך ויילס ויתר על זכותו לדוכסות, הפך אלפרד לדוכס סקסה-קובורג-גותה החדש. הוא ויתר על הקצבה השנתית שלו, שניתנה לו כבן משפחת המלוכה הבריטית, ועל מקומו בבית הלורדים ובמועצת המלך, אולם הוא המשיך לקבל קצבה של 10,000 ליש"ט בשנה על מנת להמשיך להחזיק בבית קלארנס שבלונדון.
עם עלייתו של בעלה לתפקידו החדש הפכה מריה אלכסנדרובנה לדוכסית סקסה-קובורג-גותה, בנוסף להיותה דוכסית אדינבורו, וכך הייתה לא רק בת אצולה רוסית אלא גם בריטית וגרמנית. כרעייתו של דוכס גרמני ריבוני, מעמדה של מריה היה כעת גבוה יותר משל גיסתה, אלכסנדרה, נסיכת ויילס.
בינואר 1899, במהלך חגיגות יובל הכסף לנישואיהם של מריה ואלפרד, ירה בעצמו בנם היחיד, אלפרד, לאחר שהיה מעורב בסקנדל עם מאהבתו. הוא שרד את הפציעה הראשונית והוריו המבויישים שלחו אותו למראנו כדי להחלים, שם נפטר מפצעיו שבועיים לאחר מכן. הדוכס אלפרד נפטר שנה לאחר מכן, ב-30 ביולי 1900, מסרטן הגרון. תואר הדוכסות עבר לאחיינו, צ'ארלס אדוארד, אולם הדוכסית האלמנה מריה המשיכה להתגורר בקובורג.
מותה
מריה אלכסנדרובנה מתה ב-24 באוקטובר 1920 בציריך. היא נקברה בבית הקברות הדוכסי מחוץ לקובורג, אולם בתה מארי, שהייתה כעת מלכת רומניה, לא הורשתה לנסוע ללווייתה בשל המתח לאחר המלחמה בין גרמניה לרומניה.
קרייג
{{פירושונים| אישים: אחר:
ראו גם
}}
נציבין
נְצִיבִין (בטורקית: Nusaybin - נוסאיבין; בסורית: ܨܘܒܐ - צובא; בכורדית: Nisêbîn/نسێبین - נסבין; בערבית: نصيبين; בעבר נקראה ניסיביס) היא עיר בנפת מרדין במחוז דרום-מזרח אנטוליה שבדרום-מזרח טורקיה. העיר שוכנת על הגבול הסורי בצמוד לעיר קמישלי מצידו השני של הגבול. לפי אומדן רשמי משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה 115,586 בני אדם. בתקופת התנאים הייתה אחד המרכזים היהודיים של בבל ובו ישב רבי יהודה בן בתירא.
היסטוריה
העיר הוזכרה לראשונה בשנת 852 לפנה"ס כמקום מושבו של נציב אשורי. לאחר התקופה הבבלית עברה לשליטת הפרסים. עם חורבנה של האימפריה הפרסית על ידי אלכסנדר מוקדון צורפה לאימפריה הסלאוקית. לאחר התפוררותה הארמנים ניסו להשתלט עליה, אך נהדפו על ידי הרומאים בהנהגת לוקולוס. הרומאים איבדו את העיר זמן קצר לאחר מכן, אך ב-115 הקיסר טראיאנוס השתלט עליה. במרד התפוצות הצבא היהודי השתלט על העיר לזמן קצר, אך עם דיכוי המרד הפסיד אותה ולוסיוס קווייטוס השתלט עליה מחדש. ספטימיוס סוורוס קבע בה את מפקדתו במהלך מסעות כיבושיו במזרח בעשור האחרון של המאה השנייה. באמצע המאה השלישית נכבשה על ידי הפרסים בהנהגת המלך שאפור הראשון. בעקבות הסכם שלום העיר חזרה לשליטת רומא. ב-363 הרומאים נהדפו והפרסים חזרו לשלוט בעיר. בתקופה זו העיר התחילה לשמש כאחד ממרכזי הנצרות ובה נקבע מושב ארכיבישוף.
למרות כמה ניסיונות רומיים לכבוש מחדש את נציבין, העיר לא הוחזרה לשליטת האימפריה הרומית המזרחית לפני שנכבשה ב-639 על ידי הראשידון. תחת השלטון האסלאמי המוקדם, העיר שימשה כמרכז מינהלי מקומי. בשנת 717 היא נפגעה ברעידת אדמה ובשנת 927 פשטו עליה הקרמטים. בשנת 942 כבשוה הביזנטים, עד שהחל שלטון השושלת האחמדית בעיר. לאחר מכן, שלטו בעיר אמירים משושלות מוסלמיות אחרות. במאה ה-11, הותקפה על ידי שבטים טורקיים ואוימה על ידי רוזנות אדסה. אף על פי כן, העיר המשיכה להיות מרכז סחר.
בשנת 1120, היא נכבשה על ידי טורקמנים. אחריהם שושלות הזנגים משבט האוע'וז והאיובים. העיר תוארה כעיר משגשגת מאוד על ידי הגאוגרפים וההיסטוריונים הערבים של התקופה: היו בה מרחצאות מרשימים, חומות, בתים מפוארים, גשר ובית חולים. במחצית השנייה של המאה ה-12 מצא בנימין מטודלה יישוב של 1,000 יהודים בנציבין, ובן-זמנו פתחיה מרגנסבורג סיפר על קהילה גדולה, ובה שלושה בתי כנסת, שניים מהם מיסודו של עזרא הסופר. בשנת 1230 פלשו לעיר המונגולים. בעת פלישות המונגולים התרוששה העיר ועימה הדלדלה הקהילה היהודית. לאחר האימפריה המונגולית שלטו בה אק קויונלו, קארה קויונלו והאימפריה הספווית. בשנת 1515, היא נכבשה על ידי האימפריה העות'מאנית בימי סלים הראשון.
ערב מלחמת העולם הראשונה הייתה בעיר קהילה נוצרית בת 2000 נפשות, יחד עם אוכלוסייה יהודית של 600. טבח בנוצרים התרחש באוגוסט 1915, ולאחר מכן פחתה הקהילה הנוצרית בעיר ל-1200. לאחר המלחמה, כפי שסיכמו צרפת וטורקיה בהסכם לוזאן, גבול טורקיה-סוריה נקבע כקו מסילת הרכבת של בגדאד עד נציבין, ולאחר מכן בנתיב של דרך רומית המובילה אל ג'יזרה.
נציבין הייתה חלק מהמסלול בו עברו יהודים מסוריה בעת עזיבת סוריה לאחר הקמתה של ישראל ב-1948. בהגיעם לטורקיה, לאחר מסלול שעבר דרך חאלב וג'יזרה, לפעמים בסיוע מבריחים בדואים, פנו רובם לישראל. בעיר עצמה הייתה קהילה יהודית גדולה מאז העת העתיקה, שרבים מהם עברו לקמישלי בתחילת המאה ה-20 מסיבות כלכליות. בית כנסת בשכונת שבת צדק בגוש הנחלאות בירושלים מתפלל כיום כמנהג נציבין וקמישלי.משרד הפנים הטורקי בחן את פירוק מועצת העיר בשנת 2012 לאחר שהחליטה לתלות שלטים בעיר בשפות ערבית, ארמנית, ארמית וקורמנג'י, בנוסף לשפה הטורקית. במאה ה-21, רוב האוכלוסייה היא מוסלמית סונית. כמו כן, האוכלוסייה היא בעיקר כורדית מבחינה אתנית. לתושבי העיר יש קשרים היסטוריים הדוקים עם אלה של קמישלי השכנה, ונישואים חוצי גבולות הם נוהג נפוץ. בעיר יש גם מיעוט ערבי. אוכלוסייה אשורית קטנה מאוד נותרה בעיר; שארית האוכלוסייה האשורית היגרה במהלך שיא הסכסוך בין הכורדים בטורקיה לשלטון הטורקי בשנות ה-90 וכתוצאה מחידוש הסכסוך בשנת 2016, נותרה בעיר רק משפחה אשורית אחת.
בנובמבר 2013, ראש עיר פתח בשביתת רעב כדי למחות נגד בניית חומה בין העיר לקמישלי שבסוריה, בעלת הרוב הכורדי. בניית החומה הופסקה כתוצאה ממחאה זו וממחאות אחרות.
ב-13 בנובמבר 2015 ממשלת טורקיה הטילה עוצר בעיר, ושני חברי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה, אנשי מפלגת העמים הדמוקרטית הפרו-כורדית (HDP), פתחו בשביתת רעב במחאה. שני אזרחים ועשרה לוחמי PKK נהרגו על ידי כוחות הביטחון בתסיסה שהתפתחה. עד מרץ 2016, אנשי ה-PKK שלטו בכמחצית מהעיר על פי אל-מסדאר ניוז וכוחות ה-YPS שלטו "בהרבה" ממנו, על פי האינדיפנדנט. טורקיה הטילה שמונה עוצרים רצופים במשך מספר חודשים והשתמשה בנשק כבד כדי להביס את החמושים הכורדים, וכתוצאה מכך חלקים גדולים של נציבין הושמדו. 61 אנשי כוחות הביטחון נהרגו עד מאי 2016. עד 9 באפריל, 60,000 תושבי העיר נעקרו מבתיהם, ובכל זאת נותרו בעיר 30,000 אזרחים, כולל בשש השכונות שבהן נמשכו הלחימה. עוצר נקבע בין ה-14 במרץ ל-25 ביולי ברוב העיר. עד יוני 2016, היו 600 הרוגים. לאחר שהקרבות הסתיימו בניצחון של הצבא הטורקי, בסוף ספטמבר 2016 החלה ממשלת טורקיה להרוס רבע מבנייני המגורים בעיר. הדבר הפך 30,000 אזרחים לחסרי בית וגרם לפינוי המוני של עשרות אלפי תושבים לעיירות ולכפרים שכנים. למעלה מ-6,000 בתים נהרסו על ידי דחפורים. לאחר השלמת ההריסה במרץ 2017, נבנו למעלה ממאה מגדלי דירות. ממשלת טורקיה הציעה לפצות את בעלי הבתים ב-12% משווי בתיהם שנהרסו אם יסכימו לתנאי העברה מסוימים.
נשוי בהפתעה
נשוי בהפתעה (באנגלית: Overboard) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2018. הסרט בוים על ידי רוב גרינברג, נכתב על ידי גרינברג, בוב פישר, ולזלי דיקסון בכיכובו של יוג'יניו דרבז, אנה פאריס, אווה לונגוריה, ג'ון האנה, וסווזי קורץ. הוא גרסה מחודשת של הסרט "נשואה לשניים" משנת 1987. העלילה עוקבת אחרי מאבקיה של אם חד-הורית ממעמד הפועלים, המשכנעת נער פלייבוי עשיר הלוקה במחלת השכחה שהם זוג נשוי.
הסרט יצא בארצות הברית ב-4 במאי 2018 וגרף 83 מיליון דולר ברחבי העולם. הסרט קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, אשר שיבחו את הביצועים של פאריס אך מתחו ביקורת על העלילה התפלה שלא הוסיפה דבר חדש לסרט המקור.
עלילה
קייט (אנה פאריס) היא אלמנה ממעמד הפועלים ואמא לשלושה, אשר נשכרה על מנת לנקות יאכטת יוקרה השייכת ללאונרדו (יוג'יניו דרבז) נער פלייבוי מקסיקני, אנוכי ומפונק. לאחר שפיטר את קייט בצורה לא הוגנת, לאונרדו נופל מהיאכטה ומתעורר בלי לזכור מי הוא. כדי לנקום בו, קייט מופיעה בבית החולים, ומשכנעת את לאונרדו המבולבל הלוקה במחלת השכחה כי הם נשואים.
הפקה
במרץ 2017, הוכרז כי אנה פאריס ויוג'יניו דרבז יככבו בגרסה מחודשת לסרט "נשואה לשניים" משנת 1987, בבימוי רוב גרינברג ובוב פישר. התפקידים הראשיים בסרט הפוכים מהגרסה המקורית. דרבז יגלם אדם עשיר אשר נופל מהיאכטה שלו, ונמצא על ידי דמותה של פאריס, אם חד-הורית המשכנעת אותו שהוא בעלה. הצילומים החלו בוונקובר במאי 2017. אווה לונגוריה הצטרפה לצוות השחקנים באותו חודש.