cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שואת יהודי הונגריה
התרעות ליכטהיים
בסוף איגרתו הציע ליכטהיים ארבע הצעות: ראשית - לנקוט פעולות תגמול נגד הגרמנים שבידי בעלות הברית, שנית - להפציץ את מסילות הברזל המוליכות מהונגריה לבירקנאו, שלישית - לערוך הפצצות על מתקני ההשמדה שבמחנות המוות, רביעית - להפציץ את כל בנייני הממשלה בבודפשט.
בעלות הברית לא עשו דבר מכל הצעותיו של ליכטהיים. את הבריטים הדאיג החשש שמאות אלפי היהודים מהונגריה יגיעו לארץ ישראל והם החלו לדבר על יעדים חלופיים בכל קצווי העולם, הצעה שלא היה לה באותן נסיבות כל אפשרות להתממש, אך ליכטהיים נתפס לה כמוצא אחרון והבריק ללונדון ב-24 ביולי 1944 כי שווייץ מוכנה לקלוט מספר מסוים של ילדים יהודים וכי שוודיה הכריזה על נכונותה לקלוט את כל היהודים מהונגריה אשר אזרחים שוודים כלשהם יסכימו לתת ערבות להחזקתם.
ממשלת צלב החץ
כאשר עמד הורטי על סף ההודעה כי הונגריה פורשת מן המלחמה לצד גרמניה, ותומכת בצדן של בעלות הברית, הדיחו הנאצים את הורטי ב-15 באוקטובר 1944, ומינו את הפשיסט האנטישמי פרנץ סלשי, ראש מפלגת צלב החץ לראש הממשלה, ולמעשה לשליט הבלעדי במדינה.
עם עלייתו של סלשי לשלטון תמה הגנת השלטונות ליהודי בודפשט. כנופיות "צלב החץ" השתוללו ברחובות בודפשט. אלפי יהודים נרצחו ברחוב והושלכו אל נהר הדנובה אשר האדים מדם. עשרות אלפים נשלחו למסעות מוות ולעבודת כפייה. כמאה אלף מן היהודים שנותרו רוכזו בגטו בחודש דצמבר 1944 בתנאים קשים. אם כי את עיקרה של שואת יהודי הונגריה ביצעו הגרמנים ועושי דברם בהונגריה בתקופה שקדמה לשלטונו, אחראי סלשי לרציחתם במקום המצאם, באכזריות שאינה פחותה מאכזריות הנאצים, של אלפי יהודים.
בתקופה זו החלו הרוסים במצור על בודפשט, ועמדו בפני כיבושה, וכיבוש הארץ כולה. קצב הרציחות הואט באמצעות פעולות הרואיות של דיפלומטים ממדינות נייטרליות, ובמיוחד ראול ולנברג הנציג השוודי, וקרל לוץ הנציג השווייצרי בפעולת הצלה שנעשתה בתיאום עם מנהל המשרד הארצישראלי משה קראוס ובנדיבותו של אלפרד וייס שנידב את בית הזכוכית לצורך מבצע ההצלה. במקביל, במשך תקופה של שלושה חודשים הנפיק ולנברג אלפי דרכונים, התחקה אחר שיירות של אסירים והתעמת עם השומרים הגרמנים וההונגרים (ביניהם גם אדולף אייכמן). בטענה כי היהודים הללו היו תחת הפיקוח של שוודיה, הבטיח את שחרורם. הוא אף דאג להחביא כחמישה-עשר אלף יהודים בשלושים ואחד בתי מחסה. ההערכות השונות מדברות על 20,000 עד 100,000 יהודים שניצלו בזכותו. כפי הנראה שילם ולנברג על פעילותו זו בחייו, כאשר נעצר על ידי הרוסים לאחר כיבוש העיר, וגורלו אינו ידוע. שרה שלקהאזי, נזירה הונגרייה, הסתירה יהודים במוסדות של המסדר שאליו השתייכה. ב־27 בדצמבר 1944 נתפסה על ידי אנשי צלב החץ, כנראה בעקבות הלשנה, והיא והאנשים שהסתירה נורו על גדות הדנובה.
594 הונגרים קיבלו הכרה כחסידי אומות העולם
הערות שוליים
Ungarn im Zweiten Weltkrieg
NMHL
NMHL (ליגת ההוקי לצעירים הלאומית, לשעבר דיוויזיה B של ליגת ההוקי לצעירים) (ברוסית: Национальная молодежная хоккейная лига, בראשי תיבות НМХЛ) היא ליגת המשנה של ליגת ההוקי לצעירים של KHL.
הליגה הוקמה ב-2011 ועונת הבכורה הייתה עונת 2011/12. עד מאי 2016 נוהלה הליגה על ידי הנהלת ליגת ההוקי הצעירה, באותה שנה הועברה אחריות הניהול לידי פדרציית ההוקי הרוסית. עד 2016, 2 הקבוצות הטובות ביותר בליגה היו מעפילות לליגת MHL, בעוד 2 קבוצות הפחות טובות בסוף העונה נושרות לליגת ההוקי לצעירים הלאומית.
גביע הטורניר הוא גביע האזורים שמוענק לאלופת הפלייאוף של הליגה.
מבנה הליגה
בשלב הראשון הליגה מפוצלת ל"כנס מערב" ו"כנס מזרח" והקבוצות משחקות ביניהן במשך ארבעה מחזורים. שמונה הקבוצות הטובות ביותר מעפילות לשלב הפלייאוף.
סדרת הפלייאוף מהווה לטורניר הזכייה בגביע האזורים (שמוענק למנצחת הפלייאוף) ונערכת עד שלושה ניצחונות כשכמות המשחקים המרבית היא 5.
הסופר קאפ
הסופר קאפ (Суперкубок) היה פרס שהוענק למנצחת המשחק בין מחזיקת גביע חרלמוב (אלופת MHL) ומחזיקת גביע האזורים (אלופת MHL-B). המשחק הראשון אי פעם (ובינתיים, היחיד) התקיים ב-30 באפריל 2016 בעיר אוצ'אלי.
מרס תורכי (סרט)
מרס תורכי הוא מותחן קומי בבימויו של עודד דוידוף שיצא לאקרנים בשנת 2001. הסרט מבוסס באופן חופשי על רב המכר של לימור נחמיאס מ-1996 "צבוטותי". נחמיאס אף כתבה את התסריט לסרט, יחד עם גל זייד, אשר גם משחק בו.
הסרט עוסק בשוטרת סמויה, הנשלחת על ידי מפקדה הנשוי, איתו היא מנהלת רומן, להפיל בפח את אחד מראשי העולם התחתון.
למרות שזכה לשבחי הביקורת, הוא לא הצליח בקופות וההכנסות לא כיסו את עלות ההפקה.
תמצית העלילה
ראובן, שכועס על איה, מודיע לעו"ד ניסים (נחמן אשכנזי), עורך דינו של פטריק, שיש לו עדה חדשה, איה, שתעיד שפטריק שלח אותה לרצוח את פרס. איה מגיעה אל פטריק ומציעה לו להיות עדת הגנה, תוך שהיא מאשימה את המשטרה בשלל עבירות נגד פטריק. כדי להוכיח את נאמנותה, פטריק מטיל עליה לצאת עם קדוש ולרצוח את יפתח, שאותו הם לוקחים בתוך שטיח מגולגל. איה וקדוש נוסעים עם יפתח לאתר בנייה, שבו הם אמורים לקבור את יפתח. איה חופרת את הקבר, אך בסופו של דבר הורגת את קדוש, וקוברת אותו בעזרת יפתח.
איה לוקחת את אקדחו של קדוש, מגיעה לביתו של פטריק, ובקרב יריות ביניהם היא הורגת אותו, תוך שהיא מותירה במקום סימנים מפלילים לכך שראובן הוא שהרג את פטריק. היא מגיעה לביתו של ראובן ומציעה לו לברוח איתה לחו"ל, אך ראובן מסרב. היא נמלטת לבדה, יחד עם מזוודת מזומנים שלקחה מפטריק, ובמטוס מצטרף אליה יפתח, שנענה להזמנתה.
פרסים
בטקס פרסי אופיר לשנת 2000 הסרט היה מועמד ב-12 קטגוריות, ודלית קהן זכתה בפרס לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט זה.
נורת'קוט פרקינסון
סיריל נורת'קוט פרקינסון (באנגלית: Cyril Northcote Parkinson; 30 ביולי 1909 - 9 במרץ 1993) היה היסטוריון וחוקר מינהל ציבורי בריטי. נודע בעיקר בשל ספרו ההומוריסטי למחצה שיצא לאור בשנת 1957, "חוק פרקינסון".
פרקינסון בחן בשנות החמישים את הקשר בין מספר העובדים בשני משרדים מהמגזר הציבורי בבריטניה לבין מספר המשימות שמילאו. התברר שככל שהצטמצמו משימותיהם של ארגונים אלה כך גדל מספר המועסקים בהם. מכאן הסיק פרקינסון כי בסקטור הציבורי אין קשר בין העבודה הנדרשת לבין כוח האדם שהוקצה לביצועה. בעקבות זאת, ניסח פרקינסון את החוק הראשון הנושא את שמו, לפיו "העבודה מתרחבת עד לניצול כל הזמן שהוקצב להשלמתה".
בשנת 1980 ערך האדריכל ישראל גודוביץ תערוכה שעסקה במינהל הציבורי הישראלי. לקראת האירוע הזמין את פרקינסון להשתתף ולהיות אורח הכבוד בפתיחת התערוכה. פרקינסון ענה בחיוב ובואו לישראל זכה להד תקשורתי רחב.
מהדורת החדשות המרכזית של חברת החדשות
החדשות – המהדורה המרכזית (בעבר: "החדשות 2 – המהדורה המרכזית") היא תוכנית הדגל של חברת החדשות, הידועה גם בתור החדשות 12. המהדורה שודרה בערוץ 2 מיום הקמתו, 4 בנובמבר 1993 עד ליום סגירתו, 1 בנובמבר 2017. מאז סגירת הערוץ שודרה המהדורה בערוצים קשת 12 ורשת 13. החל מינואר 2019, עת מיזוג רשת וערוץ עשר, המהדורה משודרת רק בקשת 12.
התוכנית משודרת בימים ראשון עד חמישי בשעה 20:00 ונגמרת (ברוב המקרים) בסביבות 21:15.
חלקה הראשון של המהדורה משודר גם ברדיו גלי צה"ל וברדיו קול רגע והחל משנת 2020 ברדיו 103fm.
היסטוריה
המהדורה המרכזית שודרה לראשונה ב-4 בנובמבר 1993. את המהדורה הגיש העיתונאי יעקב אילון. בהמשך עבר הערוץ להגשה זוגית ואל אילון הצטרפה מיקי חיימוביץ'. בכך נעשתה חיימוביץ' לאישה השנייה שמגישה מהדורת חדשות מרכזית בישראל, אחרי דליה מזור. כבר בשנת 1994 הצליחה המהדורה הצעירה לגבור בשיעורי הצפייה על מבט לחדשות הוותיקה של הערוץ הראשון. רצח רבין נחשב לנקודת מפנה משמעותית בהיסטוריה של חברת החדשות. בתודעה הקולקטיבית נחרטו שידורי הערוץ השני, ולא שידוריו של הערוץ הראשון. בערוץ שידרו את קטע הווידאו שבו מתועד הרצח.
בשנת 1996 שידרו בחברה לראשונה משדר בחירות לרגל הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה במסגרת מהדורת החדשות המרכזית.
בשנת 2001 עזב אילון את הגשת המהדורה ואת חברת החדשות. במשך תקופה קצרה הגישה חיימוביץ' את החדשות בגפה, ובהמשך הצטרף אליה העיתונאי גדי סוקניק. בשנת 2002 קמה למהדורה מתחרה, "מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 10", אותה הגיש יעקב אילון. תחילה הוגשה המהדורה של חדשות 10 בשעה 19:00 ובהמשך שודרה ראש-בראש מול המהדורה של חדשות 2 בשעה 20:00. בשנת 2002 הודיעה חיימוביץ' במפתיע על עזיבתה את חברת החדשות לטובת חדשות 10. לאחר פרישתה של חיימוביץ', נבחרה יונית לוי להחליף אותה, והגישה את המהדורה לראשונה ב-22 בדצמבר 2002. בעת מלחמת המפרץ השנייה שונה אות הפתיחה של המהדורה לאות נושאי שהוקדש למלחמה בעיראק. בשנת 2005 פרש החזאי דני רופ מחברת החדשות, גם כן לטובת הגשת תחזית מזג האוויר בערוץ 10. רופ, שנחשב לחזאי הנודע בישראל, היה מזוהה עם המהדורה.
בספטמבר 2006 הצליחה לראשונה מהדורת החדשות של ערוץ 10 לעקוף בשיעורי הצפייה (מדרוג) את המהדורה של חדשות 2. זאת בעקבות שידור מיוחד בחדשות 10 של חטיפת חיילי צה"ל בהר דב בשנת 2000 וקטע וידאו שלא נראה עד אז של הנווט השבוי רון ארד מדבר אל המצלמה בהיותו בשבי.
ביולי 2007 הודיע גדי סוקניק על פרישתו מחברת החדשות, ב-1 באוגוסט 2007 הגיש סוקניק בפעם האחרונה את המהדורה המרכזית. לאחר פרישתו הועלו שמות של מועמדים פוטנציאליים להחלפתו, שיגישו לצידה של לוי, ובהם דני קושמרו וצבי יחזקאלי. בדצמבר פורסם באופן רשמי מטעם החברה כי לוי תגיש את המהדורה בגפה, ובימים בהם תיעדר יגיש את המהדורה קושמרו, שהגיש אז את מהדורת סוף השבוע של הערוץ. בכך זנח הערוץ את מודל ההגשה הזוגי, וכך נעשתה לוי לאישה הראשונה שמגישה בגפה מהדורת חדשות מרכזית בישראל. לעיתים בעת שידורי חדשות מיוחדים שבים בערוץ לשידור זוגי, אולם במתכונת שונה, כאשר אחד המגישים נמצא באולפן והאחר נמצא במוקד האירועים. (כך, למשל, היה בעת השידור מהשרפה בכרמל).
בספטמבר 2007 עבר עורך מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 10, גיא סודרי, לערוך את המהדורה של ערוץ 2. בשנת 2014 מונה סודרי גם לסמנכ"ל התוכן של התוכנית.
באוקטובר 2007 עברה חברת החדשות לאולפנים חדשים. בעת הקמת האולפנים שודרו החדשות מאולפנים זמניים.
במהלך השנים הפכה חברת החדשות לגוף החדשות הגדול ביותר בישראל. עם התחלת מדידת המדרוג בשנת 1998 הובילו משדרי החברה בראש טבלאות הרייטינג עם 30 עד 40 אחוזים. לאט לאט עם חלוף השנים ירדו אחוזי הצפייה במהדורה המרכזית עקב שינויים בעולם התקשורת – כניסת האינטרנט ועמם אתרי החדשות, כניסת הכבלים והלוויין אל תחום הטלוויזיה והקמת ערוץ 10. אך עם זאת, המהדורה המרכזית של חדשות 2 היא המובילה בתחומה מבין כל הערוצים והיא נחשבת התוכנית היומית הנצפית ביותר בישראל.
אותה המהדורה שודרה בערוץ 12 בשם "חדשות הערב, המהדורה המרכזית" ובערוץ 13 רק "המהדורה המרכזית", כשלעיתים שני הערוצים משלבים את שם החברה ומספרי האפיקים שלהם: "החדשות 12" (או "חדשות קשת") ו"החדשות 13" (או "חדשות רשת").
ב-15 בינואר 2019, ביום השידורים האחרון של המהדורה בערוץ 13, מיד לאחר תחזית מזג האוויר, השידור עבר מיד לאולפני "חדשות עשר", שהפכו לאולפני "חדשות 13", כשתמר איש שלום הפנתה את השידור ישירות לתוכניות הפריים-טיים, בלי פרידה של "החדשות" באותו יום מ"רשת". באותו זמן בערוץ 12 הציגה יונית לוי את לוח השידורים של יום השידורים הראשון של "החדשות" – רק בערוץ 12.
בפברואר 2020 הקימה חברת החדשות, ביחד עם קשת, אתר חדשות בשם "N12", במטרה להוות זרוע דיגיטלית לחדשות 12 שתספק דיווחים חדשותיים על פני כל היום, זאת בדומה לחברות החדשות הגדולות הפועלות ברחבי העולם. באתר ניתן גם לצפות בתוכניות המהדורה המרכזית.
בשנת 2021 קמה מחאה קטנה שאומרת לקצר את זמן המהדורה בשל האורך שלה ששבר שיאים.
מבנה המהדורה
במהדורה מוצגים עיקרי חדשות היום בישראל ובעולם. המהדורה, הנושאת אופי קצבי וקליפי, נפתחת בכותרות, שכוללות את הסיפורים המרכזיים של התוכנית. בראשית השידור מובאות חדשות קשות ובהמשך עוברת המהדורה לחדשות רכות יותר. במהדורה עוסקים בתחומים שונים, ובהם ביטחון, כלכלה, חינוך, בריאות, תרבות, ספורט וסיפורים. במהדורה משודרות כתבות שאותם מקדימים המגישים בדברי קריינות. כמו כן לעיתים קודם לשידור כתבה, לאחריה או בלעדיה, ניתן דיווח מפיו של פרשן או כתב. לעיתים רחוקות יחסית מתקיים ראיון במהדורה המרכזית. במסגרת המהדורה משודרים מספר מקבצי פרסומות וקדימונים. את המהדורה חותמת תחזית מזג האוויר.
לעיתים בעת התרחשותם של אירועי חדשות משמעותיים מתארכת מהדורת החדשות. שינויים מעין אלה מתרחשים גם בשל אילוצי שידור של הזכייניות, למשל שידור של משחק כדורגל, שעשוי להביא לקיצור המהדורה, להארכתה או לשינוי שעת השידור.
בסוף שבוע
בימי שישי משודרת במשבצת השידור של המהדורה המרכזית התוכנית אולפן שישי אותה מגיש בדרך כלל דני קושמרו. בימי שבת משודרת מהדורת חדשות סוף השבוע (בעבר נקראה "מוסף השבת", החל מ-3 בנובמבר 2018 - נקראת "סוף השבוע") אותה מגישה בדרך כלל דנה ויס (המחליפה היא קרן מרציאנו) שתי התוכניות מציגות גם הן, בדומה למהדורה המרכזית בימי חול, סיכום של חדשות היום, אך הן נושאות אופי מגזיני יותר, לאור העובדה שבסופי שבוע יש פחות אייטמים חדשותיים לסקר.
בערבי ומוצאי חגים
ברוב ערבי החג משודר מבזק קצר בן 20-30 דקות בהגשת מבזקן של חברת החדשות. במוצאי החג, לרוב, המהדורה מוגשת במתכונת מגזינית, לרוב על ידי מבזקן אך לעיתים גם על ידי מגיש או מגישה שאינם מגישי המהדורה המרכזית דרך קבע. בחול המועד משודרת מהדורה רגילה, שלעיתים מתקצרת בהשוואה למהדורות הארוכות המשודרות בימי חול.
רצון הלוי
רצון הלוי (1922, תרפ"ב - 12 במרץ 2007, כ"ב באדר תשס"ז) היה משורר ישראלי.
ביוגרפיה
רצון הלוי נולד בשרעב שבתימן בשנת 1922, והתייתם מאביו בגיל 5. בתימן למד חמש שנים עם מורי בתלמוד תורה מקומי. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל עם משפחתו, התגורר בדרום תל אביב ועבד כסבל בשוק ועובד בניין בעבודות מזדמנות. באותה עת החל לכתוב בתשלום מכתבי אהבה בשם נערים לנערות. בארץ ישראל לא למד במסגרת חינוכית מסודרת, אך קרא בשקיקה ספרות ושירה ולמד באופן אוטודידקטי את שירת ספרד ותימן ובעיקר את שירתו של רבי שלום שבזי. הלוי החל לפרסם שירה בשנת 1949, ולצד זאת התמיד בעבודתו כפועל בניין עד גיל 74.
ספר שיריו הראשון, "המי יונת לב", פורסם בשנת 1967, עם הקדמה מאת פרופ' אהרן מירסקי. לדברי אלמוג בהר:. במהלך חייו פרסם הלוי עוד שבעה קובצי שירה פרי עטו. בספרו "מראש ומקדם" כלל פואמה ארוכה בשנים-עשר פרקים על השואה, שהיא למעשה סיפור של ניצול שואה אשר שירת בצה"ל לצד הלוי בזמן מלחמת העצמאות.
אחד ממפעליו החשובים ביותר של הלוי הוא דיוואן בן שלושה כרכים של שירת תימן ("שירת ישראל בתימן : ממבחר השירה השבזית-תימנית") שיצא לאור בעריכתו. שלושת כרכי הדיוואן הכילו הן שירה עברית, חלקה מתוך כתבי יד נדירים, והן שירה בערבית יהודית, אשר הלוי הוסיף לה תרגום לעברית. בהקדמה לדיוואן סיפר על שהניע אותו לקבץ מבחר משירת תימן ולהוציאה לאור:
מלבד תרגום שירת קודש מערבית יהודית לעברית, במהלך חייו תרגם הלוי גם שירי עם מפי נשים יהודיות מתימן, שירים ערביים קלאסיים מתקופת הג'אהליה (מֻעַלַּקַאת) ופסוקים מהקוראן. הלוי התעניין גם בשירה הערבית בת ימינו, ובין היתר תרגם שירים פמיניסטיים של שוקייה עַרוּק, משוררת צעירה מנצרת וכן התפלמס באחד משיריו עם קביעתו של המשורר הסורי המפורסם ניזאר קבאני כי "היהדות הנה תופעה חולפת ותחלוף לאין".
הלוי פיתח באחדים מספריו את מסורת "השילוב" שהייתה נהוגה במידה מעטה בתימן, לפיה משורר צעיר מוסיף ומשלב שורות מקוריות לשירים של משוררי עבר. כך עשה הלוי לעשרות רבות של שירים, בעיקר של משוררי ספרד מימי הביניים, אך גם משוררים עבריים חדשים כגון אלתרמן וכן כותבים מערביים כשייקספיר, ביירון והיינה. כדרך משוררי תימן, הוסיף בית נוסף לשיר על כל בית קיים.
הלוי היה שותף להקמת כתב העת אפיקים בשנת 1964 וממייסדי מכון אבא שלם שבזי לחקר מורשת יהדות תימן. נישא בגיל 18 והיה אב לשישה ילדים. נפטר בכ"ב באדר תשס"ז (12 במרץ 2007).
איכה ישבה חבצלת השרון
אֵיכָה יָשְׁבָה חֲבַצֶּלֶת הַשָּׁרוֹן היא קינה לתשעה באב מאת רבי אלעזר הקליר העוסקת בעשרים וארבע משמרות הכהונה. היא נהוגה במנהגי אשכנז.
הקינה בנויה מעשרים וארבעה בתים כאשר כל בית מזכיר את המקום בגליל אליו גלתה אחת מעשרים וארבע משמרות הכהונה. כינויי המשמרות ושמות המקומות מבוססים על ברייתא ב ומקורות נוספים. כל בית בקינה מתחיל באחת מאותיות הא"ב לפי הסדר, ובאותה מילה שמתחיל בה הפסוק של אותה אות בפרק א' של מגילת איכה. כדי להתאים את 24 משמרות הכהונה ל-22 אותיות הא"ב הוכפלו בסוף הקינה הבתים המתחילים באותיות שי"ן ותי"ו.
המקורות זוהו על ידי חוקרים שונים והאחרונים שבהם שמואל קליין ומיכאל אבי-יונה. ה"ברייתא", המופיעה בירושלמי רק בחלקה, שוחזרה על ידי שמואל קליין בהתבסס (בין השאר) על קינה זו.
מלאכים ושדים
מלאכים ושדים (באנגלית: Angels & Demons) הוא מותחן בלשי פרי עטו הסופר האמריקאי דן בראון. הספר יצא לאור בשנת 2000.
ספר זה הוא הראשון העוסק בהרפתקאותיו של רוברט לנגדון, אך ידוע פחות מהספר שנכתב אחריו, "צופן דה וינצ'י". הספר בנוי כספר מתח, אך הוא גדוש בתיאורי אמנות מרחבי רומא והוותיקן. עיקר הספר עוסק בתיאור המתח בין הדת והמדע, והבלטת היחסים והקשרים שביניהם.
עלילה
הספר מתאר את קורותיו של פרופ' רוברט לנגדון, חוקר ומומחה לסמלים מאוניברסיטת הרווארד, המנסה למנוע מהכת הסודית "אילומינטי" להשמיד את הוותיקן באמצעות אנטי-חומר.
לאונרדו וטרה, כומר קתולי וחוקר מהמרכז האירופי לחקר הגרעין (CERN - מאל"ג), נמצא מת בדירתו שבמכון המחקר. על חזהו נצרב סימן – המילה "אילומינטי" (Illuminati), בצורת אמביגראמה. חיפוש באינטרנט מוביל את מקסימיליאן קוהלר, מנהל CERN, ליצור קשר עם לנגדון ולבקש את עזרתו בפתרון מעשה הרצח.
על-פי לנגדון, הסימן על חזהו של וטרה אמיתי, ונראה כי הכת הסודית שבה ועלתה, וזאת על אף שההיסטוריונים האמינו שנעלמה. כת האילומינטי גנבה ממלאי האנטי-חומר ממעבדתו של וטרה, ונראה כי בכוונתה לממש את איומה העתיק: להרוס את הוותיקן.
שיר זה מהווה מעין כתב-חידה, שלאחר פיענוחו הם מגלים כי "מסלול האור" אינו אלא הקו המקשר בין מקומות הוצאתם להורג של ארבעת הקרדינלים ברומא. אתרים אלה נמצאים בקרבת יצירותיו של הפסל ברניני. כל אחד מהאתרים מייצג את אחד מארבעת היסודות, והם יוצרים צורה של צלב על פני מפת העיר:
לנגדון ווטרה פותחים במרדף אחרי הרוצח, במרוץ נגד השעון. בסופו של דבר מוצא עוזר האפיפיור את מכל האנטי-חומר ועולה איתו למסוק אותו הוא נוטש דקות לפני פיצוץ האנטי-חומר. לבסוף הסתבר שכל האירוע כולו לא היה אלא ספין תקשורתי מורכב שאורגן על ידי עוזר האפיפיור (הוא אשר שלח את הרוצח והזמין את האנטי-חומר), במטרה להתמנות לאפיפיור בעצמו ולהאדיר את שם הכנסייה הקתולית, ובכך לבלום את תנועת החילון.
השוואה עם "צופן דה וינצ'י"
"צופן דה וינצ'י" הוא ספרו המצליח ביותר של דן בראון, שזכה להצלחה רבה אף יותר מזו לה זכה "מלאכים ושדים". אך למרות זאת, בחינה מקרוב יכולה להראות שחלק גדול מעלילת הספר מבוססת על העלילה של "מלאכים ושדים".
אי דיוקים
למרות טענתו של בראון שהספר מדויק ועובדתי, יש בו מספר טעויות, בתחומי המדע והטכנולוגיה, התרבות, הגאוגרפיה של רומא ועוד. כמה דוגמאות:
עיבוד קולנועי
בעקבות הצלחתם של הספר והעיבוד הקולנועי ל"צופן דה וינצ'י" הוחלט להפיק סרט קולנוע המבוסס על "מלאכים ושדים". הסרט יצא לאקרנים ב-14 במאי 2009. בסרט מככבים טום הנקס ואיילת זורר בתפקידים ראשיים והוא בוים על ידי רון הווארד. הסרט צולם ברובו באיטליה למרות התנגדות הכנסייה הקתולית לצילומים בחלק מהכנסיות שבהן מתרחשת העלילה.
אוטו פניכל
אוטו פניכל (בגרמנית: Otto Fenichel; 2 בדצמבר 1897 בווינה – 22 בינואר 1946 בלוס אנג'לס) היה פסיכואנליטיקאי יהודי-אוסטרי של "הדור השני". אוטו פניכל היה נשוי לחנה פניכל, פסיכואנליטיקנית יהודייה-גרמניה, ושניהם הוריה של חנה פניכל פיטקין.
חינוך וזיקה לפסיכואנליזה
אוטו פניכל החל ללמוד רפואה בשנת 1915 בווינה. כבר כגבר צעיר מאוד, כשהיה עדיין בבית הספר, הוא נמשך למעגל הפסיכואנליטיקאים שסביב פרויד. בשנים 1915 ו-1919 הוא השתתף בהרצאות של פרויד, וכבר בשנת 1920, בגיל 23, הפך לחבר בחברה הפסיכואנליטית של וינה (Vienna Psychoanalytic Society).
בשנת 1922 עבר פניכל לברלין, שם התגורר עד שנת 1933. מאז 2007, נמצא בברלין לוח זיכרון, שנקרא "עם פרויד בברלין", ומתייחס לחייו ולעבודתו שם. בתקופתו בברלין היה חבר בקבוצת פסיכואנליטיקאים סוציאליסטים ומרקסיסטים, עם זיגפריד ברנפלד (Siegfried Bernfeld), אריך פרום, וילהלם רייך, ארנסט זימל (Ernst Simmel), פרנסס דרי (Frances Deri) ואחרים.
לאחר עליית הנאצים לשלטון הוא ברח ללוס אנג'לס, אליה הגיע לבסוף בשנת 1938, דרך אוסלו (1934) ופראג (1935). הוא ארגן את הקשר בין הפסיכואנליטיקאים המרקסיסטים המפוזרים ברחבי העולם באמצעות "עלונים" (Rundbriefe), סודיים ביותר, כלומר מכתבים המועברים בין החברים. כך, הוא למעשה בנה אופוזיציה מרקסיסטית, עם עמיתים בברלין, במסגרת האיגוד הפסיכואנליטי הבינלאומי (International Psychoanalytic Association). "העלונים" שלו (1934-1945) היו הבמה לאופרציה הזו, ובגלות הם הפכו לביתו הרוחני.
אותם "עלונים", שהתפרסמו רק בשנת 1998, יכולים להיחשב בין המסמכים החשובים ביותר הנוגעים להיסטוריה הבעייתית של הפסיכואנליזה בין השנים 1934 ל-1945, במיוחד בכל הנוגע לבעיית גירושו של וילהלם רייך מהאיגוד הפסיכואנליטי הבינלאומי בשנת 1934. בלוס אנג'לס הצטרף פניכל למעגלים הפסיכואנליטיים הקיימים ומאוחר יותר סייע בהקמת החברה והמכון הפסיכואנליטי בלוס אנג'לס (Los Angeles Psychoanalytic Society and Institute). אחד המדריכים שלו בלוס אנג'לס היה ראלף גרינסון (Ralph Greenson).
כתבים
פניכל היה כותב פורה בתחום הפסיכואנליזה, ופרסם כארבעים מאמרים בין "הפנמה ותסביך הסירוס" (1925) ו"אקטינג אאוט נוירוטי" (1945). פניכל תרם משמעותית לנושא המיניות הנשית, תחושת הניצחון והשלבים הקודמים לתסביך אדיפוס. הוא פרסם גם פרוטוקול פסיכואנליטי שהייתה לו השפעה רבה ונקרא "הבעיות של הטכניקה הפסיכואנליטית" (1939).
פניכל פרסם שלושה מאמרים בנושא המיניות הנשית שמשכו את תשומת ליבו של פרויד עצמו: והוא כתב ש"פניכל (1930) מדגיש, בצדק, את הקושי לזהות בחומר המיוצר באנליזה, אילו חלקים בו מייצגים את התוכן, ללא כל שינוי, של השלבים הטרום אדיפליים, ואילו חלקים עוותו על ידי רגרסיה". מאמרו משנת 1936 על המשוואה הסמלית של ילדה ופאלוס הפך מאוחר יותר להשראה עבור הפסיכואנליזה של ז'אק לאקאן.
במאמרו "גביע וניצחון", משנת 1939, ציין פניכל כי תחושת הניצחון "נובעת מעיכובה של החרדה בשל הזכייה בגביע", אך הוסיף כי "כגביע הוא נגזרת של הסופר-אגו מכיוון שהוא מסמל את הסמכות ההורית [...] הוא מאיים על האגו באותו אופן שבו הסופר-אגו מאיים על האגו". "ב-1944 התקיים בסן דייגו ”סימפוזיון על אנטישמיות', שיזמו פסיכואנליטיקאים שעסקו במאבק בדעות קדומות. הרצאותיהם פורסמו כמה שנים לאחר מכן בקובץ אנטישמיות: מחלה חברתית שערך ארנסט זימל (Simmel, 1946a) הקובץ כלל מאמרים מאת תאורטיקנים חברתיים ופסיכואנליטיקאים כגון מקס הורקהיימר, אוטו פניכל, ארנסט זימל ואלזה פרנקל-ברונסוויק, והיה אמור להפוך לקלאסיקה מפאת מעמדם הרם של חברי הקהילייה הפסיכואנליטית, אך למעשה נשכח מהר למדי. מאמרו של פניכל (Fenichel, 1940) היה עיבוד של מאמר שפורסם כבר ב-1940 בכתב העת הפסיכואנליטי אמריקן אימגו (American Imago). הוא טען שהיהודים שנואים משום שבהיותם זרים הם מייצגים את הלא-מודע המודחק של האנטישמי. בעבור האנטישמי, היהודי מהווה תחליף מּותק לנטיות רצחניות המוצפנות בלא-מודע שלו. האנטישמי רואה ביהודי את כל שהוא מבקש שלא להכיר בעצמו, בייחוד את הדוחה, כמו תוקפנותו שלו. הצגת היהודי כמלא כוונות זדון תוקפניות אינה אלא דרך להצדיק צעדים תוקפניים נגדו (Fenichel, 1946) במאמרו שבקובץ הדגיש זימל שאף על פי שהיחידים האנטישמים אינם פסיכוטיים, יש לראות באנטישמיות תופעה הדומה לפסיכוזת המונים, כעין סכיזופרניה פרנואידית של נפש ההמון. על פי זימל, פסיכוזת ההמונים הזו ניזונה מכוחות ההשלכה וההכחשה, שנובעים מפיצול של האני, הנפוץ בעיקר בנפש ההמון. ואולם, אנטישמים אינם יודעים שהם חולים ואינם מחפשים אחר טיפול תרפויטי כלשהו (Simmel, 1946b)."בהסתמך על עבודתו שלו ותרומת עמיתיו וקודמיו, הפיק פניכל את ספר הלימוד האנציקלופדי בשנת 1945: "עבור אינספור סטודנטים ואנשי מקצוע, השם 'פניכל', הוא שם נרדף ל'תיאוריה הפסיכואנליטית של הנוירוזה'; וטקסט זה נחשב כמילה נרדפת לידע פסיכואנליטי אמין ומקיף". אף על פי כן, העבודה הייתה גם שנויה במחלוקת, וערערה בין היתר על ממצאיה של מלאני קליין, הנאו-פרוידיאנים (neo-Freudians) וחלק ניכר מעבודותיו של פרנץ אלכסנדר, כמו גם הציגה את הנטייה המרקסיסטית של פניכל.
ביקורת
הרולד בלום כינה את פניכל "האנציקלופד העגום של הפסיכודינמיקה הפרוידיאנית"; אך דווקא ההיבט האנציקלופדי בעבודתו עורר את הביקורת על לאקאן עליו. בהשוואה בין עבודתו של פניכל ל"ספירה של מכסי ביוב ראשיים", הוא טען להבחנה בין קטלוג של פרשנויות עבר לבין היכולת למצוא את הפרשנות בפועל בסיטואציה האנליטית. הוא גם מתח ביקורת על השימוש של פניכל בשלבי התפתחות אורגניים בכתיבתו; ואילו אחרים ראו את פניכל כמפשט יתר על המידה את התיאור של הנוירוזה באמצעות טקסונומיה פשוטה.
אף על פי שפניכל עצמו הזהיר כבר בתחילת ספרו שהוא מציע רק דוגמאות ממחישות, ולא ניתוחי מקרה, ייתכן שהוא תרם, בתום לב, לניסיון לשלוט בתהליך האנליטי במקום לעקוב אחריו וללמוד ממנו.
חלוקה לרבעים (הרלדיקה)
חלוקה לרבעים היא שיטה בהרלדיקה לשילוב שלטים הרלדים שונים במגן אחד על ידי חלוקת המגן לריבועים וציור שלט שונה בכל אחד.
באופן טיפוסי, המגן מחולק לארבעה חלקים שווים, שניים למעלה ושניים למטה (דוגמה טובה ניתן לראות בשלט האצולה של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד, המחולק לארבעה חלקים ומציג את שלטיהן של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, עם חזרה נוספת על השלט של אנגליה, המשלים את ארבעת החלקים). במקרה שרק שני שלטי אצולה מיוצגים, יופיע כל אחד מהם פעמיים על מנת למלא את ארבעת הריבועים ההכרחיים. הרביע המכובד הוא הרביע השוכן בצד הדקסטרי של השלט – מיקום זה מוכר גם בשם "קנטון".
הגבלה על מספר הרבעים
על פי מסורת ההרלדיקה האנגלית אין הגבלה על כמות הרבעים המותרת. וכך ברשומות המכללה להרלדיקה שבלונדון מתועד שלט האצולה של משפחת לויד מהעיירה סטוקטון כמחולק ל-323 רבעים וכולל חזרה על שלטים משויכים לאצילים וולשים מהמאה ה-9 מספר פעמים. דוגמה נוספת ניתן לראות בשלט האצולה של משפחת פוויס-ליב, המחולק ל-64 ריבועים חוקים שונים קיימים בהרלדיקה הסקוטית ועשויים להכיל גם מדינות נוספות כגון קנדה ודרום אפריקה.
שלט האצולה של מלכת הממלכה המאוחדת הוא שלט של ריבונות על אדמה ומאחד את שלטי האצולה של כל הממלכות השייכות לה. רוב שלטי האצולה, לעומת זאת, מועברים בירושה, ולפיכך מצורפים ומשולבים יחדיו שלטי האצולה של אבותיהם של נושאי התואר.
החוקיות בשיבוץ
קיימים חוקים נוקשים בנוגע לשאלה אילו שלטי \ ניתן לצרף ברבעים ומהו הסדר לפיו עליהם להופיע. גברים ונשים רשאים תמיד להציג את השלט ההרלדי המשפחתי, אך בדרך כלל לא ניתן בחלוקה לרבעים ייצוג לשלטי המשפחות המקושרות דרך נשים בלבד (לדוגמה, שלט הרלדי של אם או סבתא). יוצאות מן הכלל הן נשים אשר הן יורשות הרלדיות (נשים ללא אחים, או שאחיהם מתו). במקרים אלו רשאים הילדים לרשת את השלט ההרלדי של בית אימם ולהציגו בחלוקה לרבעים על מגניהם. אם אביה של יורשת הרלדית נשא בעצמו ריבוע אחד או יותר - מותר לצאצאים לשבץ ריבועים אלו במגן. הריבועים מוצגים על פי הסדר לפיו הושגו - כלומר, לפי סדר הנישואים - החל בנישואים הראשונים שהביאו ריבוע למשפחה. ניתן להשמיט רבעים מהמגן - אולם בהשמטת ריבוע אחד חלה חובה להסיר את שאר הרבעים המקושרים אליו (כלומר, יש למחוק את רבעי השושלת במלואה).
ככל שגדל מספר הרבועים - כך קטן השטח הנתון לכל אחד מהם. לפיכך, משפחות אשר בבעלותן ריבועים רבים בוחרות באילו מהם יעשה שימוש סדיר. דוכס נורפוק, למשל, משתמש בחלוקה לארבעה רבעים בלבד בשלט ההרלדי שלו (2) אף על פי שהוא רשאי לשאת עוד רבים נוספים. גם משפחת פוויס-ליב, למרות 64 הריבועים שבבעלותה, משתמשת בדרך כלל ברבעי המשפחות פוויס וליב בלבד. רבעים אלו אף הם אינם בשימוש, וזאת מכיוון שהרבעים אוחדו לשלט אחד בלתי ניתן להפרדה בשנת 1907. משמעות הדבר היא ששני הסמלים אוחדו לשלט אחד, ואין זה ראוי להציגם בנפרד. לפני 1907, חילקה המשפחה את השלט ההרלדי שלה כך שסמל משפחת פוויס היה ברבע השמאלי העליון (כלומר הראשון). אחרי 1907 עוצב השלט ההרלדי מחדש כשסמל משפחת ליב בפינה השמאלית העליונה - זאת מכיוון ש"ליב" מהווה את החלק האחרון בשם המשפחה.
אפקט הפרפר 2
אפקט הפרפר 2 הוא סרט ההמשך לסרט "אפקט הפרפר" בו שיחק אשטון קוצ'ר, אשר יצא לאקרנים בשנת 2006. עלילת הסרט אינה קשורה לעלילת הסרט הראשון, אך נושאיהם דומים. השחקנים הראשיים בסרט הם אריק לייבלי ואריקה דוראנס ובמאי הסרט הוא ג'ון ר. לאונטי. בשנת 2009 יצא סרט המשך לסרט זה - אפקט הפרפר 3: התגלות.
הסיסמה של הסרט היא: "האם תוכל לשנות את העבר בלי להרוס את העתיד?".
עלילה
ניק ( אריק לייבלי) נקלע עם חברתו וחבריו לתאונת דרכים קטלנית ורק הוא שורד. בניסיון לשמור על משרתו במקום העבודה שלו, עקב הלחץ מופיעים אצלו התקפים חוזרים כאשר הוא מביט בתמונות מן העבר שהוא לא מצליח להסביר. כשהוא מגלה שהוא יכול לעבור בזמן הוא מנסה לשנות את העבר כך שחבריו היקרים לא יפגעו בתאונה, הוא מבין בסופו של דבר שהשינוי לא גורם לדבר טוב.
נמל התעופה הבין-לאומי דיסלדורף
נמל התעופה הבינלאומי דיסלדורף (בגרמנית: Flughafen Düsseldorf International) הוא נמל התעופה הגדול והחשוב ביותר במדינת נורדריין-וסטפאליה ובמטרופולין ריין-רוהר, והשלישי בגודלו בגרמניה כולה, עם 18.99 מיליון נוסעים בשנת 2010. הערים הגדולות הנתמכות בנמל התעופה הן דיסלדורף ואסן, אך הנמל משמש ערים רבות נוספות השוכנות באזור ובהן דואיסבורג, קרפלד, מילהיים על הרוהר, נויס ו-וופרטל. הנמל מספק 18,200 מקומות עבודה ומהווה מרכז תעסוקה משמעותי באזור.
הנמל ממוקם כ-7 ק"מ ממרכז העיר דיסלדורף, בירת נורדריין-וסטפאליה, וכ-20 ק"מ ממרכז העיר אסן. הנמל נגיש באמצעות תשתית תחבורה יבשתית נרחבת - הן עבור רכב פרטי והן עבור תחבורה ציבורית. הנמל משמש כבסיס לחברות התעופה הגרמניות ולופטהנזה, המפעילות במצטבר כ-300 טיסות יומיות ל-53 יעדים. טורקיש איירליינס היא חברת התעופה הזרה שמפעילה את מספר הטיסות הרב ביותר מהנמל. בסך הכל פועלות מהנמל כ-70 חברות תעופה המפעילות טיסות ישירות ל-186 יעדים, ומדי יום מטפל הנמל בכ-750 המראות ונחיתות בממוצע.
עד מלחמת העולם השנייה
נמל התעופה הנוכחי נפתח בשנת 1927 בשם "נמל התעופה ריין-רוהר", לאחר הקמתו שנמשכה כשנתיים. בתחילה שימש הנמל את חברת דויטשה לופטהנזה (חברת התעופה הגרמנית הלאומית בימי רפובליקת ויימאר והרייך השלישי), שהפעילה טיסות לברלין, המבורג, קלן וז'נבה, אך עם תחילת מלחמת העולם השנייה הפך למתקן צבאי וחדל מלשמש לתעופה אזרחית.
לאחר מלחמת העולם השנייה ועד המבנה הנוכחי
בשנת 1948 חזר הנמל לשימושו המקורי, ותחת השלטון הבריטי באזור, שימש את חברת נתיבי אוויר אירופיים בריטיים (שהתמזגה מאוחר יותר לתוך בריטיש איירוייז) לטיסות ללונדון נורת'הולט, המשמש כיום את חיל האוויר המלכותי.
בשנת 1964 הועלו תוכניות לבניית בית נתיבות חדש, שישמש 1.4 מיליון נוסעים, ובשנת 1969 הוארך מסלול הטיסה הראשי לאורכו כיום של 3,000 מטרים. ב-1973 נחנך המבנה המרכזי החדש ועמו טרמינל B. בשנת 1975 החל את פעילותו קו הרכבת מתחנת הרכבת המרכזית של דיסלדורף לנמל התעופה. בשנת 1977 נפתח טרמינל A במבנה המרכזי. בשנת 1986 נפתח טרמינל C ותנועת הנוסעים הגיעה לכדי 8.22 מיליון, הכמות השנייה בגודלה בגרמניה. בשנת 1992 נפתח מסלול ההמראה השני בנמל.
השרפה ותוכנית Airport 2000+
ב-11 באפריל 1996 פרצה שרפה בגג טרמינל A, כתוצאה מעבודות שנערכו במקום. בשרפה קיפדו את חייהם 17 אנשים, בעיקר משאיפת עשן, ורבים אחרים נפצעו ואושפזו. הנזק לנמל התעופה נאמד במאות מיליונים, והשרפה הייתה אז לאסון הציבורי הגדול ביותר בנורדריין-וסטפאליה. כתוצאה מהשרפה ונזקיה, הוחלט על תוכנית פיתוח בשם Airport 2000+, שנגעה לתשתיות רבות בנמל ועיצבה את פניו כיום.
במסגרת התוכנית שופץ טרמינל A במהלך 1997–98, טרמינל B נבנה מחדש ונפתח בשנת 2001 והרחבתו של טרמינל C הושלמה בשנת 2003. כמו כן שודרגו באופן משמעותי תשתיות התחבורה היבשתית בנמל - הוקמו חניונים תת-קרקעיים מתחת לטרמינל B החדש, הוקמה תחנת הרכבת הבין-עירונית בפאתי הנמל וכן הוקם המונורייל המקשר בין תחנת הרכבת, חניוני הרכב המרוחקים ובית הנתיבות, שהחליף שירותי שאטל באמצעות אוטובוסים.
כחלק מתוכנית Airport 2000+, שונה שמו של הנמל לשמו הנוכחי - "נמל התעופה הבינלאומי דיסלדורף". התוכנית הושלמה רשמית בחודש מאי 2003, ועלותה הכוללת הסתכמה ב-378 מיליון אירו. השרפה בנמל הביאה לבחינה מחודשת של נושא מניעת הדליקות במבני ציבור, והנמל נחשב לאבן דרך בתחום בטיחות אש בנמלי תעופה.
בשנת 2010 עברו בנמל 18.99 מיליון נוסעים, ובכך היה הנמל לשלישי העמוס ביותר בגרמניה, אחרי נמלי התעופה של פרנקפורט ומינכן, ול-20 העמוס ביותר באירופה. נוסעים במעבר ובטיסות ארוכות היוו כ-13% מכלל תעבורת הנוסעים ב-2010.
תשתית למטוסים
בנמל התעופה שני מסלולי טיסה, האחד באורך 3,000 מ' והשני באורך 2,700 מ'. קיימות תוכניות להארכת המסלול הארוך לכדי 3,600 מ', אך אלו נחסמות על ידי העיירה הסמוכה ראטינגן, השוכנת במסלול הגישה לנמל התעופה. הנמל מסוגל לקלוט את מטוס האיירבוס A380, וב-12 בנובמבר 2006 מטוס מדגם זה נחת בנמל, כחלק מקמפיין שיווק של חברת לופטהנזה. בנמל קיימים 107 מקומות חניה למטוסים.
בתי נתיבות
בנמל פועלים שלושה בתי נתיבות עיקריים (טרמינלים A, B ו-C) המחוברים באמצעות מבנה מרכזי, ולמעשה מדובר בבית נתיבות בודד המחולק לשלוש זרועות המהוות, באופן רשמי, שלושה בתי נתיבות נפרדים. בנוסף פועל בנמל בית נתיבות קטן המופעל על ידי חברת Jet Aviation ומשמש בעיקר טיסות עסקים ופרטיות. בתי הנתיבות מסוגלים לטפל בעד 22 מיליון נוסעים בשנה. עם זאת, בשל הסכמים הקיימים עם העיירה ראטינגן, המגבילים את תנועת המטוסים ופעילות הנמל, ייתכן והנמל לא יגיע לתפוקתו המרבית בשנים הקרובות.
טרמינל A
טרמינל A נפתח בשנת 1977 וכולל שישה-עשר שערי עלייה למטוס (A01-A16), המשמשים את טיסות חברת לופטהנזה, לופטהנזה רגיונל, שותפותיה של לופהנזה (אייר מלטה, צימבר סטרלינג וסירוס איירליינס) וחברות ברית סטאר אלייאנס (אגאן איירליינס, אייר צ'יינה, אוסטריאן איירליינס, קרואטיה איירליינס, לוט פוליש איירליינס, סקנדינביאן איירליינס, איג'יפטאייר, טאפ פורטוגל וסוויס).
טרמינל B
טרמינל B נפתח בשנת 1973 וכולל אחד-עשר שערים (B01-B11), המשמשים בעיקר לטיסות מקומיות ובגבולות האיחוד האירופי של אייר ברלין והחברות בבריתות SkyTeam ו-Oneworld (בריטיש איירווייז, KLM, פינאייר, איבריה איירליינס, אייר פראנס וצ'ק איירליינס), לצד טיסות שכר של חברות דוגמת קונדור איירליינס וTUIfly.
טרמינל C
טרמינל C נפתח בשנת 1986 וכולל שמונה שערים (C01-C08), משמש טיסות ליעדים שאינם כלולים באמנת שנגן, על ידי חברות שאינן חברות בברית סטאר אלייאנס ובהן אייר ברלין, דלתא איירליינס, אמירטס, מהאן אייר וטורקיש איירליינס.
טיסות לישראל וממנה
באוגוסט 2019 הודיעה אל על על פתיחת קו ישיר מהנמל לתל אביב בתדירות של שלוש טיסות שבועית, הקו החל לפעול ב-14 ביוני 2019 ויופעל במטוסי הבואינג 737.
תחבורה יבשתית
נמל התעופה מקושר לרשת הכבישים הגרמנית באמצעות מקטע ייעודי מכביש אוטובאן A44. בנמל פועלות שתי תחנות רכבת: כמו כן, פועלת בנמל מערכת מונורייל פנימית בשם SkyTrain (המוכרת כ-H-Bahn במערך התחבורה הציבורית), המקשרת בין תחנת הרכבת הבין-עירונית, חניוני הרכב ובתי הנתיבות.
קריית שדה התעופה דיסלדורף
החל משנת 2003, מפותח דרום-מערבית לנמל אזור בשטח 230 דונם כ"קריית שדה התעופה דיסלדורף", ועד שנת 2016 צפויים לקום בו מבנים בשטח כולל של כ-250,000 מ"ר. עד כה השתכנו בקרית שדה התעופה החברות סימנס ו-VDI וכן הוקמו בו מרכז כנסים ובית מלון של רשת מאריטים הגרמנית, בית מלון של רשת מלונות שרתון ובית קולנוע. מרכז הירידים של דיסלדורף שוכן כ-500 מטרים מקרית שדה התעופה.
אהל א-ראי
אהל א-ראי (בערבית: اهل الرأي), ניתן לתרגם לעברית כ"אנשי הדעת"). הוא זרם קדום באסלאם אשר תומך בשימוש בהיגיון כדי להגיע להחלטות הלכתיות. החלוצים של הזרם, שכללו הרבה פוסקי הלכה מהאסכולה החנפית, השתמשו במילה "ראי", כדי לשקף שימוש בהיגיון ובשכל הישר.
בין הראשונים שהחלו בזרם הזה אפשר למצוא את האימאם אבו חניפה א-נעמאן, אבי האסכולה החנפית.
מאפיינים עיקריים
פוסקי ההלכה מהזרם הזה נוהגים לעשות שימוש נרחב בעקרון ההלכתי שנקרא "קיאס" (قياس)، שבו נעשה שימוש בהסקת מסקנות על בסיס של אנלוגיה, תוך כדי השוואה בין יסוד הלכתי לבין מצב נתון שלא היה קיים בזמן שבו הגיע היסוד ההלכתי.
כמו כן, גם האסתסלאח (استصلاح) מהווה את אחד מאבני היסוד של הזרם הנ"ל, והוא התהליך שבו הפוסק נותן את פסיקתו על בסיס האינטרס הציבורי הרחב, ועל מה שמועיל וטוב לחברה. השימוש בתהליך הזה נחשב לתהליך לגיטימי כל עוד שהתחום המדובר הוא תחום אפור שאין בו יסוד הלכתי ברור במקורות.
תהליך נוסף שבו משתמשים אנשי הדעת כדי לפסוק הלכה הוא תהליך שנקרא "חילה" (حيلة).
בדומה לשאר הזרמים האסלאמים, גם אהל א-ראי מתבססים על הקוראן והסונה כמקורותיהם העיקריים לפסיקת הלכה.
דשן
דשן הוא חומר המשמש בחקלאות להעשרת הקרקע במינרלים לשם שיפור הצמיחה של גידולים.
מועדון כדוריד חולון
מועדון כדוריד חולון (לשעבר מכבי קריית שרת חולון) הוא מועדון כדוריד ישראלי מהעיר חולון, המתמודד בליגת העל בכדוריד וגביע האתגר האירופי.
היסטוריה
בסיום עונת 2009/10 הפסידה הקבוצה להפועל קריית אונו במבחני העלייה וירדה לליגה הלאומית, ובסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה לליגת העל לאחר ניצחון במבחני העלייה מול אותה הפועל קריית אונו. ב-, ירדה הקבוצה לליגה הלאומית ועונה לאחר מכן חזרה לאחר 0 הפסדים בליגה הלאומית.
דשן
שימוש
דשנים ניתנים בדרך כלל דרך הקרקע - לקליטה דרך שורשי הצמחים, או בריסוס - דישון דרך העלים. חלק מהדשנים הם חומרים אורגניים ואחרים הם אנאורגניים. הדשן יכול להיות מורכב מחומרים המצויים בטבע (כבול, מינרלים טבעיים), חומרים המיוצרים באופן מלאכותי בתהליך טבעי (דשונת) או חומרים המיוצרים בתהליך תעשייתי. דשנים ניתנים בשביל לעזור לצמח לגדול ולהתפתח.
מועדון כדוריד חולון
היסטוריה
בעונת 2018/19 רשמה קבוצת הבוגרים הישג היסטורי למועדון, כשהעפילה לגמר גביע המדינה לאחר מסע גביע מרשים.
דשן
הרכב
לרוב מכיל הדשן במינונים שונים את חומרי ההזנה הצמחיים העיקריים (חנקן, זרחן ואשלגן), את חומרי ההזנה הצמחיים המשניים (סידן, גופרית ומגנזיום) ולעיתים שרידי רכיבים של בור, מנגן, ברזל, אבץ, נחושת ומוליבדן – יסודות הקורט.
מועדון כדוריד חולון
היסטוריה
בתום משחק צמוד ומותח הפסידה הקבוצה למכבי ראשון לציון, וסיימה כסגנית מחזיקת הגביע.
בסיום עונת 2018/19, יצא שחקן הבית של המועדון דניאל מוסינדי, לחתום בקבוצת ארלנגן מהבונדסליגה הגרמנית הראשונה, הליגה הטובה בעולם, ובכך רשם היסטוריה כשהיה לשחקן הראשון ממ.כ. חולון שיוצא לשחק באירופה.
דשן
דשנים כימיים
בנוסף לדשן החנקני קיימים הדשן הזרחני המופק מסלע פוספט ודשן אשלגני המופק מאשלג.
מועדון כדוריד חולון
היסטוריה
בשנה שלאחר מכן, יצאו גם חן ליבגוט לשחק בקבוצת וילרבאן, וליאור גורמן לקבוצת שארבור - שתיהן מהליגה השנייה בצרפת.
דשן
דשנים כימיים
בדרך כלל משתמשים בחקלאות בדשן המהווה תערובת של שלושת סוגי הדשנים הכימיים שהיחס ביניהם תמיד מפורט על המארז. לדוגמה, בדשן 5-10-5 יהיו חמישה אחוזים של תרכובות חנקן, עשרה אחוזים של זרחן וחמישה אחוזים של אשלג.
מועדון כדוריד חולון
סגל הקבוצה לעונת 2019/2020
מעודכן ל- 28 בספטמבר 2019:
דשן
זבל
זבל אינו דשן, על אף שהשימוש בו הוא למטרה דומה. אחד ההבדלים העיקריים בין שני סוגי החומרים הוא ההרכב הקבוע והידוע מראש של הדשן לעומת הרכב משתנה ובלתי ידוע מראש של הזבל. הרכב התלוי בעונות השנה, תזונת בעלי החיים, ובעיקר - משך הזמן בו המתין הזבל לשם שימוש בו.
זבל, הנקרא גם דשן אורגני הוא חומר אורגני המשמש בחקלאות לטיוב הקרקע, להעשרתה בחומרי מזון, ובהעלאת כמות ואיכות היבול. משתמשים בעיקר בשלושה סוגי זבל אורגני:
מועדון כדוריד חולון
קבוצת הנשים
קבוצת הנשים של המועדון משחקת בליגה הבכירה לכדוריד נשים - ליגת אתנה.
דשן
גואנו
גואנו — השם הקיבוצי שניתן לדשן שמקורו בלשלשת של עופות ימיים וגללים של עטלפים וכלבי ים.
הגואנו הוא הדשן הטבעי היעיל ביותר. הוא מכיל חנקן, זרחן ואשלגן, שלושת החומרים העיקריים שחסרונם מגביל את התפתחות הצמח. לכן קרקע ענייה בחומרים אורגניים הופכת פורייה יותר בתוספת הגואנו. אחוז החנקן שבו הוא פי שלושים ושלושה מאשר בזבל בהמות רגיל. החנקן מופיע בגואנו כאמוניה וחומצת שתן, הזרחן כחומצה זרחתית , האשלגן כאשלגן חנקתי. הגואנו מכיל גם חומצה פחמתית, וחומצה אוקסלית.
מועדון כדוריד חולון
קבוצת הנשים
הקבוצה זכתה בעבר ב-6 אליפויות הליגה (1986/87, 1987/88, 1999/00, 2002/03, 2004/05, 2014/15) וב-7 גביעי מדינה (1986/87, 1987/88, 1988/89, 1995/96, 1999/00, 2004/05, 2012/13), ביניהם ארבעה דאבלים.
דשן
הומוס
ההומוס הוא תוצר פירוק חומר אורגני המצוי בקרקע בתהליכים כימיים ועל ידי בעלי חיים (בעיקר תולעים ומיקרואורגניזמים).
גידול צמחים בלי דשן לתקופה ארוכה
קיימת שיטה חקלאית המקטינה את הצורך בדישון הנקראת מחזור הזרעים. בשיטה זו מחלקים את הצמחים שניזונים מפחות אשלגן ויותר זרחן לחלקה אחת, ואת אלה שניזונים מיותר אשלגן ופחות זרחן לחלקה אחרת. בשנה השנייה ניתן להחליף בין החלקות, וכך יקבלו הצמחים מן הקרקע את כל כמות החומרים הדרושים להם מבלי שנוספו לקרקע דשנים.
מועדון כדוריד חולון
קבוצת הנשים
'''סגל הקבוצה״ בעונת המשחקים 2016/2017
מחלקת הנוער
במחלקת הנוער של המועדון משחקות 17 קבוצות בגילאים השונים (לא כולל 7 קבוצות המשחקות במסגרת בית הספר לכדוריד), הקבוצות בגילאי ז' ועד נוער ומונים כ-200 שחקנים ושחקניות.
הישגים בולטים בעונת 2008-9
כיתות ח' בנים זכו בגביע במדינה.כיתות ח' בנות זכו באליפות המדינה
לוקאס דיאס סראפים
לוקאס דיאס סראפים (בפורטוגזית: Lucas Dias do Nascimento Serafim; נולד ב-6 במרץ 1997) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ באמריקה נאטאל.
קריירה
דיאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של אלטוס במדיה אף רשם הופעה אחת בקבוצה הבוגרת. ממנה עבר לקונפיאנשה ובגיל 20 הגיע לזו של פירין בלגואבגרד. בקיץ הצטרף לבוהמיאן 1905 מליגת העל הצ'כית וב-10 במרץ 2018 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה בהפסד 1-0 לפ.ק. סלובאצקו 1.
לקראת עונת 2018/2019 סיכם בעירוני קריית שמונה מליגת העל במדיה שיחק 4 משחקים בכולם עלה מהספסל. בינואר חזר לצ'כיה וחתם בזאפי מהליגה השנייה.
בקיץ חזר לליגה הראשונה וחתם בוולאשים. ב-11 באוגוסט 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בהפסד 2-1 ללישאן. בקבוצה שיחק שנתיים.
בקיץ חזר לבולגריה וחתם בטסרסקו סלו מליגת העל הבולגרית.
בינואר חזר לברזיל וחתם באמריקה (נאטאל).
דאגלס מקגרגור (פסיכולוג)
דאגלס מאריי מקגרגור (1906 – 1 באוקטובר 1964) היה פסיכולוג אמריקני, שפיתח בשנות השישים של המאה ה-20 את אסכולת יחסי אנוש בניהול.
ביוגרפיה
נולד בדטרויט. סיים תואר שני (1944) ולאחר מכן דוקטורט (1955) בפסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד. כיהן כמרצה בחוג לניהול ב-MIT. בשנים 1948-1954 כיהן כנשיא הקולג' הפרטי אנטיוק באוהיו (שנקרא לאחר מותו על שמו, עד ששונה בשנת 2010). כן הרצה בבית הספר ההודי לניהול בכלכתה.
ספרו הידוע ביותר, "The Human Side of Enterprise", יצא ב-1960.
תאוריה X מול תאוריה Y
מקגרגור הבחין בין שני מודלים ליחסי עבודה, מבחינת הנהלת ארגון כלשהו:
על פי מקגרגור, המנהל צריך להחליט לפי איזו גישה הוא רוצה לעבוד איתה מול עובדיו ואיך הוא רואה בהם. תאוריה Y היא הדגם המביא לניצול מרבי של העובדים ולעליה ברווחי הארגון.
Ps (פקודה)
ps, קיצור של process status, היא פקודה במערכות הפעלה יוניקס ודמויות יוניקס, המציגה מידע על התהליכים במערכת. הפקודה הייתה כבר חלק מהגרסה הששית של יוניקס והיא כיום חלק מכמעט כל מערכת דמוית יוניקס ומתקן POSIX. (במערכות GNU/Linux היא חלק מהחבילה procps).
קשורה אליה הפקודה top, המציגה את התהליכים במערכת ברשימה שמתעדכנת מדי פרק זמן.
פרוט הדגלים
ללא כל דגל מופיע פלט ה- בתבנית מצומצמת שמציגה את התהליכים של המשתמש הפועלים באותו מסוף. התהליכים מוצגים בשורות נפרדות, שורה לכל תהליך. בכל שורה רשום מזהה של תהליך, המסוף, זמן הריצה הכולל והפקודה שהפעילה אותו. ניתן להוסיף דגלים שונים כדי להציג מידע רב יותר.
הדגלים של <tt>ps</tt> רבים. במערכות הפעלה המממשות את התקנים של SUS ו-POSIX, <tt>ps</tt> פועלת לרוב עם הדגלים ef-, כאשר "e-" בוחר להציג את כל (every) התהליכים, ו-"f-" בוחר שיוצג כל המידע האפשרי (full). דגל נפוץ נוסף במערכות כאלו הוא l-, שמצין פורמט תצוגה ארוך (long).
מסיבות היסטוריות, רוב המערכות שנגזרות מ BSD לא תומכות בדגלים שנקבעו ב-SUS וב-POSIX בגלל התנגשויות. למשל, הדגל "e" או "e-" יציג משתני סביבה. במערכות כאלו, לרוב <tt>ps</tt> רצה עם הדגלים הלא תקניים aux, כאשר "a" מציגה את כל (all) התהליכים במסוף, כולל אלו של משתמשים אחרים. "x" מציג את כל התהליכים ללא מסוף שליטה ו-"u" (user) מוסיף עמודה של המשתמש השולט בתהליך. להתאמה מרבית, אין שימוש בתו "-" לפני הצירוף "aux". "ps auxww" מספקת מידע מלא כל כל תהליך, כולל כל הפרמטרים בשורת הפקודה.
ניקול-ריין לפו
ניקול ריין-לפו (בצרפתית: Nicole-Reine Lepaute; 5 בינואר 1723, פריז, צרפת – 6 בדצמבר 1788) היא מתמטיקאית ואסטרונומית צרפתייה מהמאה ה-18, אחת המדעניות הראשיות של עידן הנאורות.
במהלך חייה היא לא קיבלה קרדיט עבור רוב עבודתה כי זו נכללה לעיתים קרובות תחת עבודות של המדען ז'רום לאלנד ושל בעלה ז'אן אנדרה לפו. לפו עזרה לחשב את התאריך המדויק של שובו של השביט האלי משנת 1759 יחד עם אלכסיס קלייראוט וז'רום לאלנד. הישגיה האסטרונומיים הנוספים כוללים חישוב ליקוי החמה של 1764 והפקת אלמנכים (ספרי שנה אסטרונומיים) מ-1759 עד 1783. היא גם הייתה חברה באקדמיה המדעית של בזייר בצרפת.
האסטרואיד 7720 "לפו" נקרא על שמה וכך גם מכתש הירח "לפו".
ביוגרפיה
ניקול ריין פגשה את האחים לפו כשאלו שבאו להתקין סוג חדש של שעון בארמון לוקסמבורג. ב-27 באוגוסט 1749, בגיל עשרים ושש, היא נישאה לשען ז'אן אנדרה לפו.
תחילת הקריירה המתמטית
תוך כדי שיתוף פעולה בעבודותיו של בעלה, היא פגשה את המדען ז'רום לאלנד, שזמן קצר לאחר מכן בנה מצפה כוכבים מעל המרפסת של ארמון לוקסמבורג. בשנת 1753. לאלנד הוזמן על ידי האקדמיה למדעים ללמוד שעון מאת ז'אן אנדרה לפו שהיה מצויד בסוג חדש של מנגון בריחה. בעידוד לאלנד, ז'אן אנדרה לפו, שהפך לשען למלך ב-1753, החל בתכנון ובנייה של שעונים אסטרונומיים. השעון נבנה על פי הצעתה של לפו והיא השתתפה בבנייתו, ועסקה בחישוב הטבלאות של תנודות מטוטלת בהתאם ליחידת זמן ובהתאם לאורכה, החישובים פורסמו במאמר המסה על ייצור שעונים שכתב ז'אן אנדרה לפו.
מחשבון: שובו של השביט של האלי
ביוני 1757 כשהתקרב זמן החזרה הצפוי של שביט האלי. לאלנד הציע לאלכסיס קלייראוט להחיל על התחזית של אדמונד האלי את הפתרון (המשוער) שלו לבעיית שלושת הגופים. המטרה הייתה לחשב את תאריך המעבר הבא של השביט האלי, שנראה לאחרונה ב-1682. הוחלט שקלייאורט יקבע את מודלי החישוב של מסלול השביט עצמו ולאלנד ידאג, בסיוע לפו, לחישובים המתמטיים הרבים. השניים האחרונים עסקו בעיקר במדידת השפעת כוכבי הלכת צדק ושבתאי על תאריך חזרתו של השביט. הפרויקט נהפך למרוץ נגד הזמן במטרה לחשב את המועד המדויק לפני שהשביט יחזור. לאלנד כתב: "במשך יותר משישה חודשים, חישבנו [ניקול-ריין לפו ואני] מהבוקר עד הערב, לפעמים אפילו בשולחן ארוחת הערב".
לבסוף, מכריז קלייראוט בנובמבר 1758, על חלון של חודשיים בו יגיע השביט לפריהליון שלו, בין ה-15 במרץ ל-15 במאי, ובמרכזו ה-13 באפריל 1759. בהצדקת החישובים שלהם, והבטחת תהילתו של אדמונד האלי, השביט עובר את הפריהליון שלו חודש אחד בלבד לפני התאריך שהוכרז, 13 במרץ 1759. הצוות הצליח להוכיח לא רק ששביטים יכולים לחזור, אלא שאפשר לחזות את תאריך שובם. הפעולה הוכיחה את חוקי ניוטון, שהאלי הסתמך עליהם כדי לחזות את שובו של השביט. למרות שזה היה שיפור של פי עשרה ביחס לחישוביו של האלי, עדיין הייתה טעות של כמה ימים, שגרמה לאסטרונום ז'אן ד'אלמבר ללעוג לעבודתם ולכנותה "עמלנית יותר מאשר עמוקה".
קלייאורט פרסם את התוצאות בספרו "תורת השביט" (Théorie des comètes) ב-1760, אך "שכח" לציין את שמה של לפו בין המחשבים. הסיבה הייתה, ככל הנראה, כדי למנוע קנאה ממי שהייתה אז חברתו, שאותה הוא לא רצה להעליב. בכך הוא פגע בדידותו ארוכת השנים עם לאלנד, שצידד בלפו. קלייראוט מחק את כל האזכור של לפו, על כך כתב לאלנד, כדי "לשמח אישה קנאית, המקנאת בהישגיה של מאדאם לפו, יומרנית אך נטולת כל ידע שהוא". היא הצליחה לגרום לעוול הזה להתבצע על ידי איש מדע נבון אך חלש, אותו הכניעה. שני האנשים לעולם לא יהיו יותר קרובים כמו קודם; קלייראוט ימשיך במחקריו באסטרונומיה בלבד.
אסטרונומיה
בשנת 1759, ז'רום לאלנד הופקד על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים למנהל אפמריס אסטרונומי שפורסם על ידי האקדמיה ונקרא "ידיעת הזמנים" ( בצרפתית: Connaissance des Temps, באנגלית:Knowledge of the times) אלמנך אסטרונומי שפורסם על ידי האקדמיה למדעים של צרפת, והוא מינה את לפו לעוזרתו. לפו ערכה חישובים מתוכניות המחשוב שהכין לאלנד עד 1774 ותרמה תרומות שונות לאלמנך, כולל חישובים על כוכב שביט משנת 1762, וכן טבלת זוויות פרלקטיות.
לפו הפכה לחברה באקדמיה המדעית המכובדת של בזיר בשנת 1761. עבור האקדמיה היא חישבה את התקופה של מעבר נוגה השנתי, האפרמיסים של ידיעת הזמנים ישמשו כבסיס לחישוב המעבר של נוגה ב-1761 וב־1769 לפו גם חישבה ב-1762 את הזמן המדויק של ליקוי חמה טבעתי שהתרחש ב-1 באפריל 1764 ופרסמה שתי מפות בשמה הפרטי שהראו את היקף הליקוי: אחת מעל אירופה, שהראתה את מעבר הליקוי במרווחים של 15 דקות, ואחת שפירטה את השלבים העוקבים שלו על פני פריז.
בשנת 1774 החליף לאלנד את ניקולא לואי דה לאקאי, בכתיבת אפמריסים, מדריכים שנתיים לאסטרונומים ולנווטים, עבור האקדמיה למדעים. לפו עבדה יחד איתו. היא חישבה את מיקומו של שבתאי עבור כל יום בשנה מ-1775 עד 1784 עבור הכרך השביעי, שפורסם ב-1774, והיא חישבה בעצמה את מיקומם היומי של השמש, הירח וכוכבי הלכת עבור הכרך השמיני. (1785-1792, פורסם בשנת 1784).
ללאנד, בהקדמות שלו, מכיר בעבודתה של לפו:
למרות מאמציו של לאלנד עבודתה של לפו לא זכתה להערכה רבה למרות חשיבותה. בעוד שלאלנד יהפוך בסופו של דבר לפרופסור לאסטרונומיה ולמנהל מצפה הכוכבים של פריז, היא המשיכה לעבוד אצלו במשך חמש עשרה שנים כמחשב אנושי.
חיים אישיים
ללפו לא היו ילדים, אבל ב-1768 היא לקחת על עצמה את אחד מאחייניו של בעלה, ג'וזף לפו דגלט (1751–1788), שהיה אז בן שבע עשרה ולימדה אותו את סודות האסטרונומיה עד שההפך לפרופסור למתמטיקה באקול. מיליטר ב-1777, ונבחר לעוזר אסטרונום ב-1785 באקדמיה המלכותית למדעים ; לאלנד מחשיב את המהלך כאחת התרומות החשובות של לפו לאסטרונומיה.
היא הקדישה את שבע שנותיה האחרונות לטיפול בבעלה, שסבל ממחלה קשה ואשר ויתר על השענות בסביבות 1774. במקביל, בריאותה שלה הידרדה והיא איבדה בהדרגה את ראייתה. היא נפטרה כמה כמה חודשים לפני בעלה, בפריז בתאריך 6 בדצמבר 1788, בגיל שישים וחמש.
נינגשיה
נִינְגשְׂיָה (בסינית מפושטת: 宁夏, פין-יין: Níngxià, תרגום מילולי: "קיץ שקט\שלו"), הוא אזור אוטונומי בסין. שטחו כ-66,400 קמ"ר, אוכלוסייתו מונה כ-7.2 מיליון נפש ובירתו היא העיר יִינְצְ'ווַאן (银川/Yínchuān).
נינגשיה מוגדרת כאזור אוטונומי של בני חְווֵי, אחד מ-55 המיעוטים המוכרים רשמית על ידי ממשלת סין. על אף שאֶתנית הם דומים לַהאן (קבוצת הרוב בסין), החווי הם מוסלמים מזה מאות שנים, שמקורם בסוחרים שעברו בדרך המשי ובדרכי הים, וחלקם הובאו ממרכז אסיה על ידי המונגולים ששלטו בסין במאות 13-14. על אף שהאזור מוגדר כאוטונומיה של בני החווי, הם מהווים כ-20% בלבד מאוכלוסייתו, בעוד שמרבית היתר הם בני האן.
המחוז הוא צחיח ברובו, ומדברי בחלקו. הוא מהווה גם חלק מנתיבו של הנהר הצהוב. זהו גם המחוז\אזור השני בעוניו בסין (אחרי טיבט), וגם אחד הפחות מאוכלסים.
דגל המשמר הגדול
דגל המשמר הגדול (אנגלית: Great Garrison Flag) או הדגל זרוע הכוכבים (Star Spangled Banner Flag) היה דגל קרב גדול אשר הונף מעל מבצר מק-הנרי בפתחו של נמל בולטימור בעת הקרב שהתחולל שם במסגרת מלחמת 1812 בין ארצות הברית לממלכה המאוחדת. מראהו של הדגל שהונף מעל לחומות המבצר היווה השראה לעורך הדין והמשורר האמריקני פרנסיס סקוט קי לכתיבת השיר "הגנת מבצר מק-הנרי" עד שברבות הימים שונה שמו לשם "הדגל זרוע הכוכבים". בשנת 1931 אומץ הבית הראשון מתוך השיר כהמנון הלאומי של ארצות הברית.
עיצובו של הדגל
הדגל נתפר משילוב של כותנה וצמר אנגלי צבוע ועוצב בצורת 15 פסים אדומים-לבנים אופקיים ומלבן כחול בקנטון ובתוכו 15 כוכבים לבנים. שני הפסים והכוכבים הנוספים נוספו בעקבות צירופן של ורמונט וקנטקי לאיחוד. 15 הכוכבים סודרו בחמש שורות אשר כל אחת מהן כללה שלושה כוכבים (ראו בתמונת השחזור הדיגיטלי של הדגל, בה הדגל מוצג אופקית). מידותיו של הדגל היו 12.80 מ' X 9.10 מ'.