cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חינה (טקס)
צבע החינה
חומר הצבע lawsone או hennotannic acid הוא מולקולה הנקשרת בתמיסה חומצית בקשר קוולנטי (קישור קבוע) לחלבון קרטין ולכן החינה צובעת ביעילות שיער, עור, ציפורניים ומשי הבנויים מקרטין והצבע יציב עד אשר תתחדש שכבת האפידרמיס או יצמח שיער חדש. lawsone בולע ביעילות קרינת UV הריכוז הגבוה של החומר הפעיל הוא בעלים ובפרט בעוקץ העלה.
החינה נראית כאבקה חומה ירקרקה אותה מערבבים עם מים ליצירת משחה המזכירה בוץ. החינה עצמה משמשת גם כתכשיר לצביעת שיער בגוון אדמדם אותה מורחים על כף היד בטקס החינה המסורתי. יש כאלו הנוהגים אף לעשות קעקוע מדומה הנצבע על העור.
שבתאי
שַׁבְּתַאי (בלועזית: Saturn, סטורן) הוא כוכב הלכת השישי במרחקו מהשמש והשני בסדרת כוכבי הלכת הגזיים. את שבתאי מקיפות טבעות פלנטריות בשם טבעות שבתאי, שמכילות בעיקר קרח ואבק.
מקור השם
שמו הלועזי ניתן לו על שם סטורן, אל החקלאות והקציר במיתולוגיה הרומית (מקביל לקרונוס הטיטאן במיתולוגיה היוונית). מאחר ששבתאי היה כוכב הלכת השביעי בעת הקדומה (בנוסף לשמש, הירח, כוכב חמה, נוגה, מאדים וצדק), היום השביעי בשבוע קיבל את השם Saturday.
שבתאי נזכר בתלמוד הבבלי. המקור לשמו בעברית מגיע מהמילה שבת, כי יום השבת באסטרולוגיה שייך לשבתאי. יש הגורסים שמשמעות השם "שבתאי" מרמזת על כך שכוכב הלכת "שובת", כיוון שיחסית לכוכבי הלכת שהיו מוכרים בעת העתיקה, כוכב זה הוא המרוחק ביותר מהשמש, ולכן תנועתו קטנה ביותר.
האזכור התנ"כי קשור לכך שבתקופת המקרא, באכדית ובסורית נקרא שבתאי בשם של אל "כַּיְוֵנוּ". עמים רבים עבדו אל זה, ובניהם גם ישראל, ושני נביאים מזכירים בדבריהם את אל זה. עמוס הנביא מוכיח את עם ישראל "וּנְשָׂאתֶ֗ם אֵ֚ת סִכּ֣וּת מַלְכְּכֶ֔ם וְאֵ֖ת כִּיּ֣וּן צַלְמֵיכֶ֑ם כּוֹכַב֙ אֱלֹ֣הֵיכֶ֔ם אֲשֶׁ֥ר עֲשִׂיתֶ֖ם לָכֶֽם:" (עמוס פרק ה פסוק כו). ירמיהו הנביא מתלונן על עם ישראל "הַבָּנִים מְלַקְּטִים עֵצִים וְהָאָבוֹת מְבַעֲרִים אֶת הָאֵשׁ וְהַנָּשִׁים לָשׁוֹת בָּצֵק לַעֲשׂוֹת כַּוָּנִים לִמְלֶכֶת הַשָּׁמַיִם וְהַסֵּךְ נְסָכִים לֵאלֹהִים אֲחֵרִים לְמַעַן הַכְעִסֵנִי (ירמיהו פרק ז פסוק יח).
מאפיינים
קוטרו של שבתאי 120,500 ק"מ וצפיפותו 0.69 גרם לסמ"ק; הוא מורכב, ברובו, ממימן ומהליום. במרכז כוכב הלכת נמצאת, כנראה, ליבה של ברזל וסלע ומסביבה מצוי אזור של מימן מתכתי המשתרע עד למחצית הרדיוס של שבתאי, ומעבר לו מתחילה האטמוספירה המגיעה לעומק של 9,000 קילומטרים (פי שלושה יותר מזו של צדק).
הרוח על פני שבתאי היא השנייה במהירותה במערכת השמש, לאחר נפטון. גשושיות תוכנית וויאג'ר מדדו רוחות מזרחיות שהגיעו למהירות מקסימלית של 1,800 קמ"ש.
מרחקו של שבתאי מהשמש הוא 9.54 יחידות אסטרונומיות והוא משלים הקפה סביב השמש אחת ל־29.46 שנה במהירות של 9.64 ק"מ לשנייה. שבתאי משלים סיבוב סביב צירו אחת ל־10.32 שעות בלבד. משקלו הסגולי של שבתאי הוא הנמוך ביותר מכל כוכבי הלכת במערכת השמש שלנו, אף פחות ממשקלם הסגולי של המים.
טבעות
התופעה הבולטת ביותר בשבתאי היא הטבעות המקיפות אותו. מערכת הטבעות נטויה בזווית של 25.33 מעלות יחסית למישור ההקפה של שבתאי סביב השמש. עובי הטבעות הוא ק"מ אחד, לכל היותר, והן מכילות גושי קרח קטנים, שחלקם אינם גדולים מאבן ואחרים קוטרם עד כמה מאות ק"מ. עד ל־2009 נצפו כ־7 טבעות לכוכב שבתאי ובשנת 2009, בזכות טלסקופ החלל שפיצר, נצפתה טבעתו השמינית.
ירחים
מספר הירחים המדויק של שבתאי קשה לקביעה. מבחינה טכנית, כל גוש קרח בטבעות יכול להיחשב כירח, ונקודת ההכרעה בין ירח לבין גוש קרח גדול אינה מדויקת. נכון ל־2019 זוהו בוודאות 82 ירחים, מתוכם ל־53 ניתנו שמות, וזהו כוכב הלכת בעל המספר הגדול ביותר של ירחים שהתגלו.
ירחו הגדול ביותר הוא טיטאן, ולו אטמוספירה סמיכה המכילה בעיקר מתאן וחנקן והוא הירח היחיד במערכת השמש בעל אטמוספירה משמעותית משלו. ירחים גדולים נוספים הם פאן, אטלס, פרומתאוס, פנדורה, אפימתאוס, יאנוס, מימס, אנקלדוס, טתיס, טלסטו, קליפסו, דיוני, הלנה, ריאה, היפריון, יאפטוס, פובה, דפניס.
בשנת 2023 התגלו 62 ירחים נוספים לכוכב הלכת שבתאי כך שנכון לשנה זו את שבתאי מקיפים 145 ירחים.
מחקר
החללית הראשונה שהתקרבה לשבתאי הייתה פיוניר 11. בספטמבר 1979 התקרבה החללית עד למרחק של 20,000 קילומטרים מעל שכבת העננים של שבתאי. החללית שידרה לכדור הארץ תמונות ברזולוציה נמוכה של הכוכב וחלק מהירחים שלו. איכות התמונות לא אפשרה גילוי פרטים חדשים מפני הקרקע של הירחים. בנוסף, החללית חקרה את הטבעות ומדדה את הטמפרטורה על טיטאן.
בנובמבר 1980 עברה החללית וויאג'ר 1 בסמוך לכוכב. החללית שידרה תמונות ברזולוציה גבוהה של כוכב הלכת, הטבעות והירחים שלו. לראשונה נראו פרטים מפני השטח של הירחים. החללית טסה קרוב לטיטאן וגילתה כי האטמוספירה שלו אינה חדירה לקרני אור בתחום הנראה. מסיבה זו לא התקבלו פרטים על פני השטח של טיטאן. החללית ניצלה את כח הכובד של שבתאי כדי לשנות מסלול ולצאת ממערכת השמש.
כמעט שנה לאחר מכן באוגוסט 1981 המשיכה החללית וויאג'ר 2 את המחקר ושידרה צילומים נוספים. עקב תקלה במצלמה המתכווננת בוטלו צילומים מתוכננים רבים. החללית גילתה ואימתה את קיומם של מספר ירחים חדשים וכן גילתה כמה מרווחים בין הטבעות. החללית ניצלה את שדה הכובד של שבתאי על מנת לשנות מסלול לכיוון כוכב הלכת אורנוס.
ב־15 באוקטובר 1997 שוגרה החללית קאסיני שיעודה הוא לחקור את שבתאי וירחיו. קאסיני נכנסה למסלול סביב כוכב־הלכת ב־1 ביולי 2004. ב־24 בדצמבר 2004 נפרדה ממנה הגשושית הויגנס (של סוכנות החלל האירופית), וגלשה לאטמוספירה של טיטאן ב־14 בינואר 2005. משימת קאסיני־הויגנס היא משימה משותפת לנאס"א, לסוכנות החלל האירופית ולסוכנות החלל האיטלקית.
ישנה הצעה של נאס"א, במסגרת תוכנית הגבולות החדשים, לשגר צוללת לחקר הירח טיטאן. נכון לאוגוסט 2016 הצעה זו עדיין לא מתוקצבת.
אפשרות חיים?
בשנת 2023 פורסם כי גרגרים קפואים הנפלטים מהרי געש שעל הירח של שבתאי אנקלדוס (ה-6 בגודלו מבין 146) מכילים זרחן, החיוני לחיים. המרכיבים החיוניים האחרים התגלו שם בעבר: פחמן, מימן, חנקן, חמצן וגופרית (אם כי הזיהוי אינו ודאי).
זכות הציבור לדעת
זכות הציבור לדעת היא זכותו של אדם, ושל הציבור כולו, לקבל מידע הרלוונטי לצרכיו ולתחומי העניין שלו. לזכות זו היבטים אחדים:
רקע
זכות הציבור לדעת נובעת מן ההנחה הגלומה בבסיסו של המשטר הדמוקרטי לפיה האזרחים ולא השלטון קובעים מה רצוי להם, לפיכך זכותו של האזרח להיות מודע למתרחש בזירה הציבורית היא תנאי מוקדם להשתתפותו בחיים הציבוריים. ידע זה מסייע לאזרח לבחור את נציגיו לשלטון באופן מודע ועל פי העדפותיו המצפוניות, בנוסף חופש המידע עוזר למנוע מאנשי השררה לנהוג באופן בלתי ראוי ובניגוד לאינטרס הציבורי. זכות הציבור לדעת היא מרכיב מזכויות אזרחיות אחרות כגון חופש הביטוי, חופש העיתונות, חופש התנועה וחופש ההתארגנות.
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם
ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, שאומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ב-10 בדצמבר 1948, עוסקת, בסעיף יט שלה, גם בזכות הציבור לקבל מידע:
חוק חופש המידע
בנוסף לזכות זו, קובע סעיף 5 לחוק: "רשות ציבורית תפרסם דין וחשבון שנתי שיכלול מידע על אודות פעילותה ותחומי אחריותה והסבר על תפקידיה וסמכויותיה".
על פי רוב, במידה ומדובר במידע מסווג, בעל חשיבות לאומית או כדבר המסוכן למדינה, לרוב לא ניתנת הרשאה לגישה למידע על-פי חוק הגנת הפרטיות וצו איסור פרסום, אלא במידה וקיים סיווג ביטחוני מתאים. על-מנת לקבל הרשאה למידע מסוים ופחות מסווג, במידה ומבקש המידע הוא סטודנט הלומד באחד מהמוסדות המוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה או עיתונאי חבר באגודת העיתונאים, מסירת המידע ניתנת ללא תשלום בהצגת התעודות המתאימות.
צו איסור פרסום
צו איסור פרסום מורה לאמצעי התקשורת שלא לפרסם מידע מסוים, בנימוק שיש בו כדי לסכן חיי אדם, לשבש חקירה משטרתית וכדומה. בקשה להוציא צו זה מוגשת לבית המשפט על ידי רשויות השלטון או על ידי אדם מסוים. אל מול נימוק זה נדרש בית המשפט לשקול את זכות הציבור לדעת.
בג"ץ אולפני הסרטה בישראל
בהמשך פסק הדין הוסיף השופט לנדוי:
שיקולי ביטחון המדינה אל מול זכות הציבור לדעת
העיקרון של זכות הציבור לדעת עמד במרכזה של עתירה לבג"ץ שהגישה ח"כ זהבה גלאון כנגד ועדת וינוגרד, בדרישה שהוועדה תפרסם את הפרוטוקולים של דיוניה. בפסק הדין ציינה נשיאת בית המשפט העליון, דורית ביניש:
הזכות לקבלת מידע על אדם ספציפי
אמצעי התקשורת מרבים לדווח על אירועים הקשורים באדם ספציפי. דיווח כזה עלול לפגוע בפרטיותו של אדם זה, לפגוע בשמו הטוב ולעיתים אף לסכן את חייו. אל מול השיקולים להגנה על כבודו וגופו של אדם זה עומדת זכות הציבור לדעת, ונדרשת הכרעה בדבר האיזון הנכון בין שתי הזכויות.
הזכות לשם טוב לעומת זכות הציבור לדעת
באופן כללי ככל שחשיבות המידע גוברת כך קטנה ההתחשבות בזכות לשם טוב. לעומת זאת כשהתועלת קטנה או שיש ספק בעצם קיומה גוברת ההתחשבות בזכות לשם טוב. בנוסף נלקחים בחשבון מידת הוודאות של נכונות המידע ומידת הנזק שעלול להיגרם לאדם מפרסום הפרטים.
בשנת 1980 פרסם העיתון "מעריב" ידיעה שבה נאמר: "חברי הכנסת משה שחל ויוסי שריד טוענים כי הגיע לידיהם חומר המוכיח שיהושע בן-ציון קיבל חנינה ושוחרר מן הכלא בעקבות התערבותו האישית של ראש הממשלה מנחם בגין, מפני שתרם סכומי כסף גדולים לליכוד ולתנועת החרות". לימים התברר שמידע זה אינו נכון. בן ציון תבע את העיתון על פרסום לשון הרע ופגיעה בשמו הטוב. השופטת שושנה נתניהו דחתה תביעה זו וכתבה בפסק דינה:
טייסת 105
טייסת 105, המכונה גם "טייסת העקרב", היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי. הטייסת הופעלה במשך שנים רבות בבסיס חצור, ובקיץ 2021 עברה לבסיס רמת דוד. הטייסת היא של מטוסי F-16D ("ברק" דו-מושבי).
היסטוריה
הטייסת הוקמה באוגוסט 1950 על ידי מפקד בסיס רמת דוד, רודי אוגרטן, כאגף לאימון מבצעי מתקדם (קא"ם) בתוך טייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה") בפיקודו של משה פלד (פלדמן), שהפעילה מטוסי P-51 מוסטנג וספיטפייר. בחודש דצמבר הפכה טייסת 105 ליחידה עצמאית עם 20 מטוסי ספיטפייר בפיקודו של מנחם בר ומאז ועד היום היא טייסת שכנה לטייסת 101 - החל מהקמתן בבסיס רמת דוד, ואחר כך בבסיס חצור, ועד מעברן המשותף בקיץ 2021 בחזרה לבסיס רמת דוד.
מטוסי הספיטפייר של טייסת 105 שימשו לקרב ולאימון עד שנת 1955, שנה לפני שיצאו הספיטפיירים הוותיקים משירות עקב תקלות רבות ובשל כניסת מטוס הקרב הבוכנתי האחרון לשירות חיל-האוויר, מטוס ה-P-51 מוסטנג.
המוסטנג הגיע לטייסת "העקרב" הסגורה עקב פרישת הספיטפייר, כאשר זו נפתחה בשנית ב-1956 כטייסת קורס אימון מבצעי (קא"מ) לבוגרי קורס הטיס, בפיקודו של רס"ן.
במבצע קדש פעלה מבסיס רמת דוד בצפון והשתתפה במבצע שיוחד למטוסי המוסטנג של החיל ומטרתו קריעת קווי הטלפון שחיברו מפקדות צבאיות של המצרים בסיני כדי לנתק את כוחות האויב מתקשורת ולערפל המידע בעת הקרב. ב-31 באוקטובר 1956 השתתפה בתקיפה באזור אבו עגילה, בתקיפה זו הופל מטוסו של מפקד הטייסת רס"ן מוניק (משה) תדמור מאש נ"מ והוא נהרג.
בסוף 1956 הודממה שוב טייסת 105 הפעם למשך כשנה, כאשר נבחרה לטייסת חוד החנית של חיל האוויר כמטיסת המטוס המתקדם ביותר בעת ההיא.
ב-1958 החלה טייסת "העקרב", בפיקוד יעקב נבו, קולטת 18 מטוסי סמב"ד (סופר מיסטר B2) והייתה למובילה של החיל למשך שלוש שנים, עד להגעת המיראז' 3 ("שחק") לחיל האוויר. בשנות ה-60 קלטה הטייסת מטוסים נוספים מעודפי חיל האוויר הצרפתי, וערב מלחמת ששת הימים הושאלו מטוסים נוספים של הצרפתים ששהו באותו הזמן בשיפוץ בתעשייה האווירית. ערב מלחמת ששת הימים מנתה הטייסת 35 מטוסים, ומפקדה היה רס"ן אהרון "יאלו" שביט (ילובסקי).
תמר מאיר
תמר מאיר (נולדה ב-10 באוקטובר 1976) היא חוקרת של ספרות המדרש והאגדה, סופרת ילדים, ראש בית-מדרש לנשים ופעילה ציבורית. כלת פרס דבורה עומר לספרות ילדים.
טייסת 105
היסטוריה
במהלך מלחמת ששת הימים ביצעה הטייסת 507 גיחות. שישה טייסים נהרגו במהלך המלחמה ואחד נפל בשבי.
תמר מאיר
פעילותה האקדמית והציבורית
תמר מאיר נולדה בפתח תקווה בשנת 1976 למשפחת לאור, ולמדה באולפנית בני עקיבא תל אביב. לאחר שירות לאומי כמרכזת בתנועת הנוער "עזרא" המשיכה ללימודים תורניים במדרשת נשמת בירושלים. למדה תלמוד (תושב"ע), פילוסופיה יהודית וספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, ולאחר מכן המשיכה לתארים מתקדמים בספרות עם-ישראל בהתמחות בספרות חז"ל. את עבודת הדוקטור שלה כתבה בשנת 2008 בנושא: ״סיפורים בהקשרם ברות רבה – פואטיקה של עריכה על עקרונות העריכה של סיפורים במדרש רות רבה״, בהנחיית פרופ׳ רלה קושלבסקי.
טייסת 105
היסטוריה
מלחמת יום הכיפורים עמדה בסימן מטוס ה"סער" החדש שהחל להיקלט ב-1973 בטייסת 105 והוא השבחה של הסמב"ד שבו הותקן מנוע J-52 של A-4 סקייהוק ונערכו בו שינויים נוספים, שהגדילו את תכולת הדלק ואת כושר נשיאת החימוש. סה"כ הוסבו 26 מטוסי סמב"ד ל"סער". במהלך המלחמה ביצעה טייסת "העקרב", תחת פיקודו של שלמה שפירא, 887 גיחות ואיבדה שני טייסים. טייס נוסף נפל בשבי.
תמר מאיר
פעילותה האקדמית והציבורית
במקביל ללימודים האקדמיים למדה לימודים תורניים במסגרת המדרשה לנשים של אוניברסיטת בר-אילן ובמסגרות נוספות. בשנים 2007–2008 הייתה עמיתת מחקר במכון התלמודי במת"ן, וכן בשנים 2010–2011 במכון שוורץ בבית מורשה בירושלים, ועמיתת מחזור א' בתוכנית למנהיגות בתרבות היהודית במכון מנדל למנהיגות בין השנים 2017–2018.
מאז שנת 2011 משמשת מאיר כראשת החוג לספרות במכללת גבעת וושינגטון, מרצה בתוכנית לתואר שני באגדה והוראתה במכללת אפרתה ועומדת בראש בית המדרש לנשים 'כֻּלָנָה' בגבעת שמואל. יזמה, ביחד עם שירה ספיר, את הקמת 'השמיעיני', מאגר מרצות בנושאים תורניים, והיא חברה בהנהלת ארגון רבני בית הלל וכמנהלת תחום העצמת נשים מאז שנת 2014. במסגרת זו יזמה את הקמת 'משיבת נפש': פרויקט המאפשר לקבל תשובות הלכתיות ותורניות מנשות הלכה וחינוך באמצעות האינטרנט.
טייסת 105
היסטוריה
לאחר מלחמה זו, במסגרת בניין הכוח המחודש של חיל האוויר, הוחלט ב-1974 לרכוש טייסת F-4 פנטום ("קורנס") חמישית, וטייסת 105 נבחרה לקלוט את המטוסים. בעידן מטוסי הפנטום השתתפה הטייסת במלחמת לבנון הראשונה, שבמהלכה ביצעה 335 גיחות. במלחמה זו התרחשה ההפלה המפורסמת ביותר של הטייסת. בעיצומה של מלחמת לבנון, ב-11 ביוני 1982, נקלעו הטייס סא"ל בן-עמי פרי והנווט דוד אוקמן למרדף אחר מיג 21 סורי, שיגרו לעברו טיל מטווח 1,500 מטר והפילו אותו. הייתה זו ההפלה היחידה של הטייסת בתקופת הפנטום, והאחרונה של מטוס הפנטום בחיל האוויר.
תמר מאיר
פעילותה הספרותית
בשנת 2017 יצא לאור ספר הילדים הראשון שלה חנות הגלידה של פרנצ'סקו טירלי בהוצאת כתר. הספר, המבוסס על סיפור אמיתי שאירע במשפחתה של מאיר, מספר על בעל חנות לגלידה בבודפשט במהלך השואה המציל נער יהודי. הספר זכה לשבחי הביקורת, ואף לפרס דבורה עומר בשנת 2017.
בשנת 2019 יצא לאור בהוצאת רסלינג ספרה נערה מואבייה: על הלכה והתקבלות במדרש רות רבה.
טייסת 105
היסטוריה
טייסת 105 מילאה תפקיד מרכזי גם ב"מבצע ערצב-19" בבקעת הלבנון ב-9 ביוני 1982. במבצע זה חוסלו 14 סוללות טילי קרקע-אוויר סוריות.
הטייסת בעידן הקורנס נסגרה ב-1987 בשל קיצוצים מבצעיים ותקציביים. מפקדה האחרון בתקופת הקורנס היה יוסי גונן, לימים ראש להק אוויר.
תמר מאיר
פעילותה הספרותית
החל משנת 2021 מפרסמת שירה בבמות שונות, ועורכת שירה בכתב העת משיב הרוח. מנחה לצד משוררים נוספים את סדרת "השירה והפרשה" מבית משיב הרוח.
טייסת 105
היסטוריה
טייסת העקרב נפתחה מחדש בחצור לאחר ארבע שנים, בתחילת 1991, כאשר החלה לקלוט את מטוס ה"ברק" החדש F-16C/D ביחד עם אחותה, טייסת 101. ההחלטה כי טייסות 101 ו-105 יישאו אופי הטרוגני שבהן מטוסים חד-מושביים לצד מטוסים דו-מושביים לטייס ונוווט התקיימה 13 שנים, עד אשר ב-2005 הפכו הטייסות להומוגניות. טייסת 101 הפכה לטייסת ברק F-16C חד-מושביים, ומשימתה הראשונה שבה להיות עליונות אווירית, וטייסת 105 חזרה לעברה הדו-מושבי מימי הפנטום, עם מטוסי ה-F-16D, ולה יועדו משימות מיוחדות אסטרטגיות וכירורגיות לטייס ולנווט. עם זאת, שתי הטייסות מבצעות את כל סוגי משימות ההתקפה וההגנה של מטוסי חיל האוויר.
תמר מאיר
פעילותה הספרותית
נשואה לד"ר מרדכי מאיר, ראש החוג לתורה שבעל פה ומחשבת ישראל במכללת תלפיות, ואם לשישה ילדים. תושבת גבעת שמואל.
טייסת 105
היסטוריה
באוגוסט 2021 הטייסת עברה לבסיס רמת דוד ביחד עם אחותה טייסת 101, כחלק מהחלטת מח"א.
הכוחות המזוינים של איטליה
הכוחות המזוינים של איטליה (באיטלקית: Forze Armate Italiane) הם הכוח הצבאי של איטליה וכוללים את צבא איטליה, את הצי האיטלקי ואת חיל האוויר האיטלקי. זרוע רביעית ידועה בשם קרביניירי (Carabinieri) והיא למעשה משטרה צבאית ואזרחית. נשיא איטליה עומד בראש הכוחות המזוינים כנשיא המועצה העליונה להגנה. נכון לשנת 2012 כוח האדם הפעיל של הכוחות המזוינים עומד על 183,000 איש, בנוסף ל-117,943 אנשי הקרביינרי ו-68,134 אנשי משמר האוצר (Guardia di Finanza), גוף משטרתי שכפוף למשרד הכלכלה והאוצר ואחראי על חקירת ומניעת פשעים כלכליים, סחר בסמים והגנה על גבולות המדינה והמים הטריטוריאליים. תקציב הביטחון של איטליה הוא כיום העשירי בגודלו בעולם.
בסיס חוקתי
סעיף 11 לחוקת איטליה אומר:
סעיף 52 אומר:
סעיף 87 אומר:
חיל האוויר האיטלקי
חיל האוויר האיטלקי, (באיטלקית: Aeronautica Militare) הוקם כזרוע עצמאית ב-28 במרץ 1923 על ידי המלך ויטוריו אמנואלה השלישי כחיל האוויר המלכותי האיטלקי (Regia Aeronautica). לאחר מלחמת העולם השנייה, כאשר הפכה איטליה לרפובליקה על פי משאל עם, קיבל חיל האוויר המלכותי את שמו הנוכחי.
הצי האיטלקי
הצי האיטלקי (באיטלקית: Marina Militare) הוקם ב-1946 כממשיכו של הצי המלכותי האיטלקי (Regia Marina). כיום, הצי האיטלקי, בהיותו חלק מכוחות נאט"ו, לקח על עמו חלק בקואליציות שונות לשמירת שלום. משמר החופים (Guardia costiera) הוא מרכיב של הצי.
קרבניירי
הקרבניירי (באיטלקית: Carabinieri) הוא הז'נדרמריה והמשטרה הצבאית של איטליה. בוועידת ארגון המדינות המתועשות ב-2004, קיבלו הקרביניירי את המנדט להקים את "המרכז למצוינות יחידות משטרה לשמירה על יציבות" (Center of Excellence for Stability Police Units) שיהיה ראש חץ לפיתוחם של סטנדרטים ושל שיטות הדרכה ליחידות משטרה אזרחיות שמסופחות למשימות שמירת שלום בינלאומיות.
חברות בנאט"ו ומשימות שמירת שלום של האו"ם
איטליה הצטרפה לרבים מהמבצעים של האו"ם ושל נאט"ו, וכן מסייעת לרוסיה ולחבר המדינות, משתתפת בתהליך השלום במזרח התיכון, בשיחות רב-צדדיות, במשימות שמירת שלום, ולוחמת בסחר בסמים, בסחר בבני אדם, בשוד ימי ובטרור.
מלחמת המפרץ
איטליה לקחה חלק בכוח הרב-לאומי בלבנון ב-1982, יחד עם ארצות הברית, צרפת ובריטניה. כמו כן השתתפה איטליה במלחמת המפרץ ושלחה שמונה מטוסי טורנדו לערב הסעודית. צבא איטליה נשלחו לסייע לפליטים הכורדים בצפון עיראק לאחר המלחמה.
אפגניסטן
כחלק מ"מבצע חירות מתמשכת" (Operation Enduring Freedom), לקחה איטליה חלק בפעולות באפגניסטן. כוחות איטלקים היו חלק מכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי, הכוח של נאט"ו באפגניסטן ובצוות השיקום (Provincial Reconstruction Team). הכוח האיטלקי שנשלח במסגרת זו כלל 411 איש, כולל פלוגת חיל רגלים להגנה על מפקדת כוח הסיוע, פלוגת הנדסה, מחלקה לטיפול בנשק להשמדה המונית, יחידת לוגיסטיקה ויחידות קישור ומטה. הכוחות האיטלקיים גם עומדים בראש כוח משימה הנדסי רב-לאומי ומפעילים מחלקת משטרה צבאית של הקרביניירי.
מלחמת עיראק
צבא איטליה לא השתתף בפעולות קרביות במלחמת עיראק ב-2003 ושיגר כוחות רק כאשר הסתיימו הקרבות. הכוחות האיטלקיים הגיעו בקיץ 2003 והחלו לסייר בנאסריה (Nasiriyah) ובסביבתה. השתתפותה של איטליה בפעולות בעיראק הסתיימה בסוף שנת 2006, כאשר כל כוח האדם התפנה להוציא קבוצה קטנה של כ-30 חיילים שהופקדו על אבטחת שגרירות איטליה בבגדאד וכ-87 חיילים שהוצבו בבסיסים במפרץ הפרסי (לא על אדמת עיראק). איטליה לקחה חלק חשוב במשלחת ההדרכה של נאט"ו (NATO Training Mission – Iraq) בשנים 2004–2011 שסייעה לפתח את כוחות הביטחון העיראקים.
משימות נוכחיות
הכוחות המזוינים של איטליה מבצעים משימות שונות ברחבי העולם מטעם האו"ם, מטעם, האיחוד האירופי, מטעם נאט"ו וכן משתתפים בכוחות רב לאומיים במסגרות אחרות. כמו כן מבצעים הכוחות המזוינים משימות שונות בתחומי איטליה, כמו תפקידי מניעת פשיעה, פעילויות בתחום איכות הסביבה וסיוע לתושבי המדינה באסונות טבע.
קישורים חיצוניים
אתר הבית של הכוחות המזוינים של איטליה
שופילוליומש הראשון
שוּפִּילוּלְיוּמַש הראשון היה אחד מבין המפורסמים שבמלכי החתים בתקופת האימפריה החתית. הוא מלך בין השנים 1358 - 1323 לפנה"ס.
שופילוליומש החל את דרכו כמפקד הצבא החתי של קודמו תודחליאש השלישי (או תודחליאש השני) וזכה להערכה רבה על הניצחונות המזהירים שהשיג במלחמותיו נגד שבטי הכַּשכַּש והחַיַשָש ובמיוחד על כבוש מחדש של הבירה חתושש שנכבשה כנראה בימיו של תודחליאש השני. (עד כיבוש מחדש של חתושש שימשה העיר סַמוּחַה כבירת החתים).
עלייתו למלוכה
הקשר של שופילולימש למשפחת המלוכה אינו ברור. ייתכן שהיה בנו של תודחליאש השני, אך ייתכן שדווקא אשתו היא זו שהייתה מזרע המלוכה. עלייתו לשלטון של שופילוליומש התבצעה באמצעות הפיכה. על פי שחזורו של גרודק לטקסט CTH 378.1 המכונה 'תפילת המגפה הראשונה', שופילוליומש עלה לשלטון בהפיכה, בה נרצח תודחליאש השלישי (המכונה גם 'תודחליאש הצעיר'), ושניים מאחיו הוגלו לאלשיה (קפריסין). רצח זה, שהיה האחרון בבית המלוכה החתי (בפעמים הבאות הסתפקו בהגליה), העיק על מצפונו של מורשיליש ב', בנו של שופילוליומש, אשר ראה בו את הגורם העיקרי למגפה האיומה שפרצה בימי שופילוליומש בארץ החתים וגרמה למותם של אנשים רבים, ואף למותו של שופילוליומש ואחרי כן גם למותו של בנו הבכור (ארנוונדש ב') שעלה לשלטון אחריו.
מסעות המלחמה
בהיותו מלך פתח במסע כיבושים נוסף, הפעם כנגד ממלכת אַרְזַוַה ששכנה ממערב, אשר מרדה בשלטון החתי מספר דורות לפני כן. לאחר שהביסם (אבל לא לגמרי) וספחם מחדש לממלכתו פנה שופילוליומש הראשון כנגד ממלכת מיתני אשר שכנה ממזרח לממלכת החתים בצפון סוריה-עיראק של ימינו. מסע מלחמה זה הסתיים בניצחון מזהיר נוסף לחתים. חיסול מוחלט של ממלכת מיתני והרס עיר הבירה שלהם ושוכני.
מיד לאחר כיבוש מיתני החליט שופילוליומש הראשון לנצל את שלטונו הרופף של אחנתון פרעה מצרים והצליח להשתלט על המחוזות המצריים בסוריה. הוא כרת ברית עם עזירו מלך ממלכת אמורו שהייתה מדינת חסות של מצרים, והפכה למדינת חסות חתית. השליטה של החתים בממלכה התקיימה עד מסעו של סתי הראשון.
ארכיון מכתבי אל-עמארנה כוללים 4 מכתבים שנכתבו על ידי שליט חיתי (מכתבים א"ע 41, 42, 43 ו-44), על מכתב 41 מצוין במפורש שמו של שופילוליומש הראשון.
הצלחות אלה האדירו את שמו של שופילוליומש הראשון בכל המזרח התיכון הקדום. מסופר אפילו שאשתו (או בתו מריתאתן) של אחנתון שהתאלמנה, ונותרה ללא יורשים, שלחה שליח מיוחד לחצרו של שופילוליומש בבקשה שיביא לה את אחד מבניו שיהפוך לבעלה ופרעה מצריים. שופילוליומש הסכים ושלח את זננאנזה בנו הרביעי למצרים, אלא שהוא נרצח בדרך לשם (כנראה על ידי בעלי ברית מצריים) כך שהנישואים לא התממשו. שופילוליומש רתח מזעם על מות בנו והרחיב את כיבושיו בפרובינציות המצריות בארץ עמקו כשהוא כובש שטחים נרחבים מהן ושובה אלפי שבויים, אולם באותה תקופה השתוללה באזור הלבנט מגפה שאולי הייתה טולרמיה שמקורה בחיידק ב-Francisella tularensis, רבים מהשבויים נשאו עימם את המחלה, אשר לא פסחה על המלך, ומאוחר יותר גם על בנו ארנוואנדש השני. שניהם מתו מהמחלה כעבור זמן קצר.
פרשת האלמנה המצרית באנלים של שופילוליומש הראשון
בעת שאבי היה ליד כרכמיש, הוא שלח את לופכי ואת תרחונתה-זלמה לארץ עמקי. כאשר שמעו אנשי ארץ מצרים על תבוסת ארץ עמקי הם נבהלו. וכיוון שאדונם נפחורוריה מת בדיוק באותו זמן, מלכת מצרים, תחמונזו, שלחה שליח לאבי וכתבה לו כך: "בעלי מת ובן אין לי. אומרים שלך יש בנים רבים. אם תיתן לי אחד מבניך הוא יוכל להיות לי לבעל. בשום אופן לא אקח משרת שלי לבעל. אני חוששת מכתם(?)". כאשר שמע אבי דברים אלו הוא קרא לבכירים להתייעצות (באומרו): "דבר כזה לא קרה לי מעולם!".
המלך מורה לעוזריו לצאת למצרים כדי לבדוק את הדברים מקרוב. מלכת מצרים כועסת על חשדנותו של המלך וכותבת לו מכתב שבו היא מתלוננת על כך:
"אילו היה לי בן האם הייתי כותבת לארץ אחרת על ההשפלה של עצמי ושל ארצי? ואתה לא האמנת לי ותאמר לי דברים כאלו. זה שהיה בעלי מת ובן אין לי. בשום אופן לא אקח משרת שלי לבעל. לא כתבתי לשום ארץ אחרת. אומרים שלך בנים רבים. אם תיתן לי אחד מבניך, הוא יהיה לי לבעל ולארץ מצרים יהיה מלך".
בסופו של דבר המלך מסכים לשלוח את בנו זננצה, שנרצח בדרכו למצרים. בחלופת מכתבים מאשים המלך את הפרעה החדש איי ברצח.
שבו
שְׁבוֹ היא האבן השנייה בטור השלישי בחושן של הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט נפתלי או לשבט גד.
זיהוי
מאחר שאין במקורות פרטים מזהים לאבני החושן, הרי שאין לדעת לאיזו אבן חן התכוונו ואפילו מה היה צבעה.
עיסא סיסוקו
עיסא סיסוקו (בצרפתית: Issa Cissokho; נולד ב-23 בפברואר 1985) הוא כדורגלן סנגלי-צרפתי המשחק בעמדת המגן.
קריירה
סיסוקו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת לוהאן-סיוסו וכבר בגיל צעיר הצטרף לקבוצה הבוגרת. בקיץ חתם בגנגאן ושיחק בקבוצת הנוער שלה. אחרי שנתיים חתם בבלו ולאחר מכן שיחק גם בקרקפו.
ביוני סיסוקו חתם בנאנט מהליגה השנייה בצרפת. ב-15 באפריל 2011 סיסוקו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק ליגה נגד דיז'ון. שבוע לאחר מכן, סיסוקו כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד נים.
ב-20 ביולי 2015 סיסוקו חתם בגנואה מהסרייה א'. ב-27 בינואר 2016 הושאל לבארי עד לסיום העונה.
ב-1 בפברואר 2017 סיסוקו חזר לצרפת וחתם באנז'ה. בסיום עונת שוחרר מהמועדון.
ב-30 באוקטובר 2018 סיסוקו חתם במכבי פתח תקווה.
את עונת התחיל כשחקן חופשי ובינואר  חתם בשולה.
סיסוקו הוא בן למהגרים מסנגל, לכן היה רשאי לייצג את הנבחרת הסנגלית. ב-7 בספטמבר 2013 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד. לזכותו של סיסוקו, 3 הופעות בנבחרת.
שירה (צוללת)
שִׁירֶה (באיטלקית: Scirè) הייתה צוללת איטלקית, שהוטבעה במלחמת העולם השנייה בסמוך לנמל חיפה.
הצוללת
"שירה" הייתה צוללת מדגם 600 אדואה (Series 600 Class Adua) במשקל 680 טונות ששירתה בצי המלכותי האיטלקי. היא נקראה על שם מחוז שירה שבצפון אתיופיה, בו נחלו האיטלקים ניצחון בשנת 1936 ושהיה חלק ממזרח אפריקה האיטלקית."שירה" נבנתה במספנות Oderno-Terni-Orlando (שהפכו למספנות מוגיאנו) בין השנים 1937–1938, הושקה ב-6 בינואר 1938 בלה ספציה, ונכנסה לשירות ב-25 באפריל באותה השנה כחלק מהשייטת העשירית הקלה (Decima Flottiglia MAS) של הצי המלכותי האיטלקי.
בקיץ 1940 בוצעו בצוללת מספר שיפורים הדרושים לטובת שיגור צוללי תקיפה, וביניהם הקטנת גשר הפיקוד והסרת תותח הסיפון על מנת לאפשר לה לשאת 3 "חזירים" (טורפדו מאויש).
מפקדה הראשון היה יוניו ולריו בורגזה, וב-1942 החליפו ברונו זליק (Bruno Zelik).
פעילות מבצעית
עם השקתה צורפה "שירה" לשייטת מס' 15 בלה ספציה ויצאה למשימות אחדות כנגד ספינות בריטיות בים התיכון. באחת מהן - ב-10 ביולי 1940 - הצליחה להטביעה את אוניית המשא הצרפתית "שיק" (SS Cheik) באמצעות טורפדו צפונית לסרדיניה.
הפשיטה על נמל גיברלטר
בהמשך אותה השנה נטלה "שירה" חלק בשלוש תקיפות לא מוצלחות כנגד מטרות בריטיות בנמל גיברלטר ("מבצע BG1" ב-29 בספטמבר 1940, "מבצע BG2" ב-30 באוקטובר 1940, ו"מבצע BG3" ב-27 במאי 1941).
ב-20 בספטמבר 1941 תקפה את נמל גיברלטר בפעם הרביעית. ל"מבצע BG4" יצאה "שירה" ב-10 בספטמבר מנמל לה ספציה. ב-18 בספטמבר עגנה סמוך למכלית האיטלקית "פולגור" (Fulgor) שבנמל קדיס, בה המתינו 10 צוללים. עשרת הצוללים עלו על סיפון הצוללת, שהפליגה לכיוון נמל גיברלטר. עם הגעתה שיגרה "שירה" צוללים אשר הצליחו להטביע את המכליות "פיונה של" (Fiona Shell) ו-"דנבידייל" (Denbydale) ואת ספינת הסוחר "דורהם" (Durham). "דנבידייל" ו-"דורהם" שקעו במימי הנמל הרדודים, ולכן נימשו ותוקנו ואילו "פיונה של" שקעה לגמרי.
על פעולה זו זכו לוחמי ה"שירה" בעיטור מידי בניטו מוסוליני.
הפשיטה על נמל אלכסנדריה
למשימתה המפורסמת ביותר, הפשיטה על נמל אלכסנדריה, יצאה "שירה" ב-3 בדצמבר 1941 מנמל לה ספציה. ב-9 בדצמבר עגנה בבסיס הצי המלכותי האיטלקי בים האגאי שבאי לרוס. בלרוס עלו על סיפונה 6 צוללים מפעילי ה"חזירים". ב-14 בדצמבר עזבה את הצוללת את לרוס וב-19 בדצמבר הגיעה לנמל אלכסנדריה שבמצרים.עם הגעתה שיגרה מסיפונה שלושה "חזירים", אשר הצליחו לחדור לתוך הנמל ולהטביע את אוניות המערכה HMS Queen Elizabeth ו-HMS Valiant, את המשחתת HMS Jervis ומכלית נורווגית בשם "סגונה" (SS Sagona).
נמל אלכסנדריה נחשב לאחד מהנמלים הבטוחים ביותר עבור כלי השיט של בעלות הברית שכן הוא היה מוגן על ידי מוקשים ימיים, לולאות והידרופונים לגילוי צוללות, מחסומי רשת ומוצבי תצפית. מפעם לפעם אף הוטלו במימיו, באופן אקראי, פצצות עומק. "שירה" הצליחה לחדור לתוך הנמל, למרות כל אמצעי ההגנה שנפרסו, ככל הנראה בשל חוסר ערנות של צוותי הגנת הנמל הבריטים.
בדרכה חזרה לנמל לה ספציה, ובעודה על פני המים, נצפתה והופצצה "שירה" על ידי מטוס ימי בריטי, אולם לא נפגעה.
על תקיפת נמל אלכסנדריה קודם בורגזה לפיקוד על השייטת הקלה העשירית של הצי, ולוחמי הצוללת זכו במדליית הזהב של הצי המלכותי האיטלקי.
לאחר ההתקפה האיטלקית המוצלחת באלכסנדריה מיהרו הבריטים והניחו בחשאי, וללא כל תיעוד מסודר, מערכת גילוי תת-מימית כנגד צוללות בכמה מנמלי הים התיכון האחרים שבשליטתם. אחת מן המערכות הותקנה בנמל חיפה. בסיסה של המערכת היה בסטלה מאריס שבראש הכרמל, ושלושה כבלים רב שכבתיים תוצרת "סימנס לונדון 1940" נמתחו על קרקעית הים בניצב לחוף ולעומק מספר קילומטרים. כאשר עבר גוף עשוי ברזל מעל הכבלים הללו נוצר שינוי בזרם, וכך ניתן היה לאכן צוללת שעוברת במקום.
הפשיטה על נמל חיפה
לאחר הפשיטה על נמל אלכסנדריה ובשל האיום של מעצמות הציר בצפון אפריקה, פונו ספינות בריטיות רבות מנמל אלכסנדריה לנמלים בים האדום ולנמל חיפה. בתי הזיקוק לנפט ונמל הנפט בחיפה היוו יעד אסטרטגי לתקיפות של מדינות הציר, דבר שהביא את מפקדת הצי המלכותי האיטלקי ליזום פשיטה, באמצעות צוללי תקיפה, בנמל. הצי המלכותי האיטלקי סבר שהבריטים מייחסים לנמל חיפה חשיבות מוגבלת, והניחו כי הוא יהיה מוגן באופן חלקי בלבד.
למשימתה בנמל חיפה יצאה "שירה" ב-27 ביולי 1942 מנמל לה ספציה. ב-1 באוגוסט עגנה הצוללת בנמל לרוס, שם עלו על סיפונה 11 צוללי-תקיפה (8 צוללים-מפעילי "חזירים", 2 צוללים-סיירים ורופא). ההכנות לתקיפת נמל חיפה נערכו על פי תבנית הדומה לזאת של תקיפת נמל אלכסנדריה, וב-6 באוגוסט עזבה הצוללת את לרוס והפליגה לכיוון חיפה.
ב-10 באוגוסט הייתה הצוללת אמורה לשגר שמונה צוללים-לוחמים במרחק חצי מייל מהכניסה לנמל חיפה, אשר היו צריכים להצמיד מוקשי עלוקה אל מטרותיהם, אולם נראה כי משימתה של "שירה" נחשפה על ידי המודיעין הבריטי כבר ב-24 ביולי. תשדורת נוספת שיורטה ב-26 ביולי, יום לפני יציאתה של "שירה" מנמל לה ספציה, חיזקה את חשדות הבריטים בדבר התכנותה של מתקפה באגן המזרחי של הים התיכון. ב-29 ביולי יורטה תשדורת איטלקית בדבר הטסת צוותי צוללים-לוחמים לרודוס ויום למחרת יורטה תשדורת בדבר הפלגתה של "שירה" לכיוון לרוס. נראה שאז הגיעו הבריטים למסקנה כי הצוללת "שירה" עתידה לבצע תקיפה באחד מנמלי האזור. הבריטים העמידו את כוחות הגנת החופים שלהם בכוננות גבוהה מבלי לדעת בשלב זה את יעד התקיפה המדויק. ב-3 באוגוסט ירט המודיעין הבריטי תשדורת של הלופטוואפה בנוגע לביצוע גיחות צילום מעל נמל חיפה - נמל שעד לעת ההיא זכה לתשומת לב מעטה מאוד מצד הגרמנים. על סמך הנאמר לעיל העריכו הבריטים כי התקיפה עתידה להתרחש בנמל המדובר. ב-9 באוגוסט, בשעה 2:00 בלילה, איתר מטוס סיור ימי את הצוללת מדרום־מזרח לקפריסין, ופעם נוספת באזור נהריה ב-10 באוגוסט בשעה 11:15. לאחר מכן נותק קשר העין עם הצוללת, ככל הנראה בשל ירידתה אל מתחת לפני המים. "שירה" התקרבה לנמל חיפה מצפון ואותרה על ידי מערכת גילוי תת-מימית כנגד צוללות שנפרסה בחלקו הצפוני של מפרץ חיפה, ממערב למושב בוסתן הגליל, כ-11 ק"מ מנמל חיפה. בשעה 15:09 הורה פיקוד החוף לסוללת התותחים בבסיס סטלה מאריס שעל ראש הכרמל וכן לציידת הצוללות HMT Islay להתכונן לירי. בשעה 15:30 החלה HMT Islay להטיל פצצות עומק, דבר שגרם לפגיעה בצוללת וחייב אותה לעלות לפני המים. בשעה 15:50, עשר דקות לאחר שנצפתה עולה לפני המים, החלה סוללת התותחים בסטלה מאריס לירות לעברה. "שירה" נפגעה מפגיעה ישירה של פגז והחלה לשקוע, ובשעה 16:10 שקעה לחלוטין על 53 לוחמיה.
לאחר הטביעה
בשנת 1982 ערך הארכאולוג הימי אהוד גלילי צלילת חקר ותיעוד בצוללת. במסגרת הצלילה אותרו שרידי אדם - ממצא שדווח לנספח הצבאי האיטלקי בישראל. בעקבות הדיווח חולצו, בשנת 1984, שרידיהם של 42 מאנשי צוותה של "שירה" והובאו לאיטליה, שם נקברו ב"אתר ההנצחה ללוחמים איטלקים שנהרגו מחוץ לגבולות מולדתם", שבעיר בארי. יתר אנשי הצוות הוכרזו כנעדרים, ככל הנראה, בשל שהייתם בחרטום הצוללת, ומאחר שזה קרס, לא יכלו צוללים להיכנס לתוכו ולחלצם. הצוללת הטרופה הוכרזה אתר מורשת של הצי האיטלקי.
בשנת 2002 ניזוקה הצוללת הטרופה במהלך תמרון משותף של צי ארצות הברית עם חיל הים הישראלי: נשברו תורני הפריסקופ וכן נגרם נזק לגוף הצוללת ולגשר הפיקוד. בנוסף לכך סביב ירכתי הצוללת נכרכו שרשרות ברזל, דבר אשר העלה את החשד כי במקום נערך אימון למשיית צוללת שקועה. חשיפת הנזק הובילה למחאה רשמית של ממשלת איטליה בפני ישראל וארצות הברית בגין חילול אתר מורשת והנצחה אשר מוגן על פי חוק בין לאומי. בעקבות התקרית אטם הצי האיטלקי את כל פתחי הגישה אל הצוללת הטרופה וקבע לוח זיכרון על פתח ירכתיה.
בשנים 2008 ו-2011 יצאו אל "שירה" מספר משלחות של צוללים איטלקים וישראלים, ובראשם אהוד גלילי, אשר סקרו ותיעדו פעם נוספת את הצוללת וכן את הנזק שנגרם לה בשנת 2002.
פריטים רבים שמשו צוללים וארכאולוגים ישראלים מהצוללת הטרופה במשך השנים הועברו, בשנת 2009, לאיטליה ונמסרו ל"מוזיאון הכוחות המיוחדים של הצי האיטלקי" בלה ספציה, שם הם מוצגים עד היום.
בשנת 2012 נערך, בעיר הנמל גליפולי שבדרום איטליה, טקס הוקרה במעמד שגריר ישראל באיטליה, ראש עיריית גליפולי ומפקדי הצי האיטלקי. במהלך הטקס הוענקו למדינת ישראל ולאהוד גלילי אותות הוקרה על תיעוד, מחקר והנצחה של ה"שירה" והבאת חלליה לקבורה באיטליה.
הצוללת הטרופה שקועה בעומק של 30 מטרים וכיום, במקביל להיותה אנדרטה, אתר זיכרון ומורשת קרב, מהווה אתר צלילה פופולרי ומוקד משיכה לצוללים רבים. בשנת 2004 הוענק השם "שירה" לצוללת חדשה של הצי האיטלקי.
בתרבות
ביולי 2014 הוקרן לראשונה הסרט "הים לא אכזר" המספר בין היתר את סיפור מציאתה של הצוללת ושל הקרב האחרון שלה. הסרט, אותו יצרו יהודית יחזקאלי ויגאל יחזקאלי, הוקרן בפני הציבור באודיטוריום בחיפה בנוכחות הנספח הצבאי האיטלקי.
דדווד
דדווד (אנגלית: Deadwood) היא סדרת דרמה המשכית אמריקאית מבית HBO שמתארת את קורותיו של המחנה "דדווד" באזור הגבעות השחורות של טריטוריית דקוטה, מערב ארצות הברית, בסביבות שנת 1876. המחנה הוקם לאחר גילוי זהב באזור, והיה בית למחפשי הזהב הרבים. הסדרה מתארת את מחנה הספר ב"מערב הפרוע", בעודה מתמקדת בזונות, בבעלי הבארים ובמהגרים. הסדרה מבוססת בחלקה על דמויות היסטוריות ואירועים אמיתיים.
בעונה הראשונה בולטים סיפוריהם של סת בולוק וסול סטאר, שמגיעים לדדווד מעיר אחרת כדי להקים בה חנות כלבו. אל דדווד מגיעים באותה תקופה, ובאותה שיירה, ביל היקוק הפראי, קלמיטי ג'יין וצ'ארלי אטר, בדומה להתרחשויות ההיסטוריות. בעונה השלישית מתמקדת הסדרה במאבק של המחנה דדווד נגד השלטונות שמנסים להפוך אותה לעיר משלמת מיסים.
"דדווד" הייתה מועמדת לשבעה פרסי אמי וזכתה בשניים. הסדרה הייתה ידועה בשימוש רב בניבולי פה: שלוש עונותיה יחד עומדות על קצב ממוצע של 1.54 חזרות על המילה "fuck" בדקה.
ספרא דצניעותא
סִפְרָא דִּצְנִיעוּתָא הוא שמו הארמי של חלק מספר הזוהר, הנמצא בסוף פרשת תרומה. העוסק בעקרי הקבלה בלשון מרומזת ותמציתית. הרחבה של ספרא דצניעותא הם האדרא רבא והאדרא זוטא. מילולית, פירוש המילים בעברית הוא "ספר ההעלמה" (כלומר ספר הנסתרות), אם כי אפשר שהכוונה גם אל "הספר המוצנע" (כלומר הספר הנסתר). הספר מחולק לחמשה פרקים, שלפי האר"י והגר"א מקבילים לחמשת חומשי התורה.
פירושים רבים נכתבו לספר. המפורסמים שבהם הם של האר"י והגר"א.
לדידו של הגר"א, היחס בין "ספרא דצניעותא" לבין שאר חלקי ספר הזוהר הוא יחס של מקור להרחבותיו, בדומה ליחס הקיים בין המשנה לבין התלמוד.
עורבני כחול
עורבני זה משויך לצד המין עורבני שטלר לסוג הטקסונומי ציאנוסיטה (Cyanocitta), בניגוד לבני הסוג עורבני אשר חיים בעולם הישן.
הוא נפוץ בדרום קנדה, במזרח ומרכז ארצות הברית, בפלורידה ובצפון מזרח טקסס. לאחרונה תפוצתו של המין התרחבה גם לחוף האוקיינוס השקט, לקולומביה הבריטית ולקליפורניה. העורבני הכחול חי במגוון גדול של בתי גידול - החל מיערות האשוחית של צפון אונטריו ועד יערות האורן של פלורידה. אולם הוא מעדיף יערות דלילים, שבהם מגוון סוגי עצים. המין הסתגל היטב למציאות בני אדם בסביבתו.
אורכו 22 עד 30 ס"מ, משקלו נע בין 70 ל-100 גרם, ומוטת כנפיו 34 עד 43 ס"מ. על ראשו ציצת נוצות שעולה ויורדת לפי מצב רוחו של העורבני הכחול. צבע הנוצות מתקבל על ידי שבירת האור, ואינו נובע מפיגמנט, תופעה הנקראת צבעוניות מבנית. צבעי נוצותיו מזכירים במקצת את הדגל האסטוני (כחול-שחור-לבן).
העורבני הכחול הוא אוכל-כול, וניזון מבלוטים, זרעים, דגנים, פירות, חרקים וכן חסרי חוליות קטנים אחרים. לעיתים הוא ניזון מביצים או גוזלים מקיני ציפורים אחרות.
מסכת ידיים
מַסֶּכֶת יָדַיִם היא מסכת בסדר טהרות בששה סדרי משנה אשר עוסקת בטומאת הידיים ובנטילת ידיים. טומאת ידיים היא גזירה קדומה של חכמים, אשר קבעו שהידיים נחשבות טמאות אם האדם לא הקפיד לשומרן מטומאה, שכן הן עלולות לגעת בדברים אף מבלי משים. המסכת עוסקת בפרטי הדינים של נטילת ידיים לחולין ולתרומה: בשיעור המים הכשר לנטילה, בכלי הראוי לנטילה, באופן הנטילה, במיני מים הפוסלים לנטילה ועוד.
מיקומה של המסכת בסדר טהרות
לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, מכיוון שהטומאות שהוזכרו כוללות את כל הגוף (אדם שנטמא באחד מאיברי גופו נטמא כולו), הגיע כעת לעיסוק בטומאת אבר אחד בלבד - ידיים.
פרקי המסכת
בסך הכל יש במסכת 22 משניות.
הת'ר קופר
הת'ר אניטה קופר (באנגלית: Heather Anita Couper; 2 ביוני 1949 – 19 בפברואר 2020) הייתה אסטרונומית ושדרנית בתחומי אסטרונומיה, חלל ומדע בריטית.
קופר למדה תואר ראשון באסטרופיזיקה באוניברסיטת לסטר וביצעה מחקר בנושא צבירי כוכבים באוניברסיטת אוקספורד. לאחר לימודיה, עבדה כמרצה בכירה בפלנטריום ב למשך 5 שנים. בהמשך חייה, קופר בילתה את זמנה במדיה הבינלאומית בלימוד אסטרונומיה לקהל הרחב, בין היתר בתוכניות טלוויזיה (ביניהן "מסע קוסמי", "מרוץ החלל של בריטניה" ו-"רואים כוכבים"), כתיבה של למעלה מ-30 ספרים ועבודתה כמרצה ב (1993-1996). בשנים 1984–1986 הייתה קופר נשיאת. לקחה חלק ב ועל כן קיבלה תואר CBE. אסטרואיד 3922 הת'ר נקרא על שמה.
ילדות ונעורים
קופר נולדה ב-2 ביוני 1949 ב, אנגליה. הייתה בת יחידה לג'ורג' ואניטה קופר. בגיל צעיר, בעת שצפתה בשמי הלילה, חזתה קופר במטאור ירוק. הוריה סיפרו לה שדבר כזה לא קיים, אך לאחר שכותרת בעיתון דיברה על כוכב נופל ירוק, החליטה קופר שהיא רוצה להיות אסטרונומית.
קופר למדה ב-St. Mary's Grammar School ב הילס.
קריירה מדעית/מחקרית
בשנת 1973 סיימה קופר את התואר הראשון שלה באוניברסיטת לסטר שם פגשה ב והם הקימו יחדיו את הנקופ אנטרפרייזס - שותפות בה התמקדו בלימוד אסטרונומיה לקהל הרחב. לאחר סיום התואר קופר חקרה צבירי כוכבים באוניברסיטת אוקספורד.
במשך 5 שנים, הייתה קופר מרצה בכירה בפלנטריום ב. בשנת 1984 נבחרה קופר להיות הנשיאה של ארגון האסטרונומיה הבריטי. קופר עזבה את תפקיד זה ב-1986. קופר הייתה לנשיאת הקהילה למדע פופולרי בשנים 1987-1989. בין השנים 1993–1996 הייתה קופר מרצה לאסטרונומיה במכללת גרשם. בשנת 1993 הצטרפה לוועדת המילניום, ובשנת 2007 קיבלה CBE על עבודתה בוועדה. במהלך חייה, כתבה קופר מעל 30 ספרים, רבים מהם יחד עם הנבסט. קופר הנהיגה משלחות רבות לצפייה בליקויי חמה מלאים במקומות רבים בעולם ביניהם סין, אינדונזיה ומצריים. משלחתה האחרונה הייתה לטהיטי ב-2010. בנוסף הייתה קופר מציגה מצגות בנושא אסטרונומיה על סיפון ה"קווין ויקטוריה".
טלוויזיה ורדיו
בשנת 2008, זכתה קופר בפרס סר ארתור קלארק על "מרוץ החלל של בריטניה" ברדיו 4. באותה שנה, הציגה קופר את הסדרה "מסע קוסמי" ברדיו 4, שדיברה על ההיסטוריה של האסטרונומיה. ב-BBC World Service הציגה קופר יחד עם הנבסט את הסדרה "רואים כוכבים".
בשנת 1988, הקימה קופר יחד עם הנבסט את, שכיום היא אחת מחברות ההפקה הטלוויזיונית הגדולות בבריטניה. החברה הפיקה את הסרט של הת'ר על ברקים, "שמיים חשמליים" שזכה בפרס באנף רוקי לדוקומנטרי מדעי ואת תוכניתה "חורים שחורים" שזכתה בזהב בפסטיבל הסרטים והטלוויזיה בניו יורק.
710
אירועים
ללא תאריך מדויק:
ג'ק מארין
ג'ון וורן "ג'ק" מארין (באנגלית: John Warren "Jack" Marin; נולד ב-12 באוקטובר 1944) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1966–1977. בעונות ו- נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, וממוצעיו הכוללים לאורך 11 עונותיו בליגה הם 14.8 נקודות, 5.2 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
קריירת מכללות
מארין נולד בעיר שרון שעל יד פיטסבורג, פנסילבניה, ובין השנים 1962–1966 למד באוניברסיטת דיוק. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, הוביל אותה ג'ף מאלינס להעפלתה הראשונה אי פעם למעמד גמר טורניר אליפות המכללות, בעוד מארין עצמו שימש כמחליפו מהספסל. במשחק הגמר הצטיין מארין עם 16 נקודות ו-10 ריבאונדים, אך קבוצתו הפסידה מול UCLA בתוצאה 83–98. בעונתו האחרונה בדיוק, 1965/1966, שיפר את תפוקתו ל-18.6 נקודות ו-9.7 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוביל את ה"בלו דבלס" לפיינל פור טורניר המכללות, בפעם השלישית בתולדותיה. במשחק חצי הגמר הפסידה דיוק מול אוניברסיטת קנטקי (79–83), בה שיחקו פט ריילי ולואי דמפיר, ובמשחק על המקום השלישי גברה על אוניברסיטת יוטה (79–77). בסיום אותה עונה נבחר מארין לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
קריירה מקצועית
בדראפט ה-NBA 1966 נבחר מארין בבחירה החמישית, על ידי בולטימור בולטס. ב-6 עונותיו בבולטימור ביסס את מעמדו כאחד השחקנים המובילים של הקבוצה, לצד וס אנסלד, ארל מונרו, גאס ג'ונסון וקווין לוגרי, ורשם לאורך התקופה ממוצעים של 16.7 ו-6.2 ריבאונדים למשחק. בעונת השיגו הבולטס את המאזן הטוב ביותר בליגה, 57–25, אך הודחו מהפלייאוף כבר בסיבוב הראשון, על ידי ניו יורק ניקס. בעונת גברה הקבוצה על פילדלפיה 76' ועל הניקס בשני שלבי הפלייאוף הראשונים, בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר עצמה הובסה בולטימור בתוצאה 0–4 מול מילווקי באקס, אותה הובילו כרים עבדול-ג'באר ואוסקר רוברטסון. לאורך אותו הפלייאוף היה מארין הקלעי השני של קבוצתו (אחרי מונרו), עם ממוצע של 20.6 נקודות למשחק. בעונתו האחרונה בבולטימור,, קלע שיא קריירה של 22.3 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר לצד חבריו לקבוצה וס אנסלד וארצ'י קלארק.
לקראת עונת הועבר מארין בטרייד ליוסטון רוקטס, בתמורה לאלווין הייז. בעונתו הראשונה ביוסטון רשם ממוצעים של 18.5 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר בפעם השנייה בקריירה.
בפברואר 1974, לאחר כעונה וחצי ביוסטון, הועבר יחד עם מאט גוקאס בטרייד לבאפלו ברייבס, בתמורה לדייב ווהל וקווין קונרט. עד לסיום אותה עונה קלע 13.4 נקודות בממוצע למשחק, וסייע לברייבס להעפיל לשלב הפלייאוף לראשונה בתולדות המועדון.
פוטוגרמה
פוטוגרמה היא תמונה הנוצרת על ידי חשיפת נייר או סרט צילום לאור. צילום הוא אומנם סוג נפוץ של פוטוגרמה, אך ניתן ליצור פוטוגרמות גם שלא באמצעות מצלמה, אלא על ידי הנחת חפצים על נייר רגיש לאור. כאשר האזורים הבלתי־מכוסים נחשפים לאור הם משחירים וכך נוצר תשליל של החפץ המונח.
אומהה הולדם
אומהה הולדם (אנגלית: Omaha hold'em) הוא משחק קלפים השייך לקבוצת משחקי הפוקר שבהם משחקים בקלפי קהילה, בדומה לטקסס הולדם.
מהלך המשחק
כל משתתף מקבל ארבעה קלפים וצריך ליצור יד פוקר (5 קלפים) בעזרת שניים מתוך ארבעת קלפי הכיס (הקלפים שקיבל) ושלושה מתוך חמשת קלפי הקהילה (הקלפים המונחים על השולחן). חשוב לציין שבניגוד לטקסס הולדם, שבו ניתן להשתמש בכל צירוף קלפים אפשרי בין קלפי הכיס וקלפי הקהילה, באומהה הולדם חייבים להשתמש בצירוף של שני קלפי כיס ושלושה קלפי קהילה בלבד.
קיימת גם גרסה שונה למשחק בשם "אומהה Hi-Lo", שבה היד החזקה ביותר והיד החלשה ביותר מתחלקות בקופה (ייתכן מצב שלאותו שחקן יש בו-זמנית גם את היד החזקה וגם את היד החלשה, ובמקרה כזה הוא יגרוף את כל הקופה).
בליינדים ואנטה
יש מספר הימורים כפויים הנקראים אנטה (Ante בלטינית) ובליינדים (Blinds - עיוורים). כל השחקנים חייבים לשלם את ה-Ante, בעוד רק מספר שחקנים (קבוע מראש) שנמצאים משמאל לדילר חייבים לשלם את הבליינדים. האנטה והבליינדים נקבעים מראש ויכולים לעלות בזמן המשחק, בעיקר אם מדובר בטורנירים, שם הבליינדים עולים באופן קבוע, כדי להגדיל את סכום ההימור ההכרחי ולהקדים את סיום הטורניר, וכן לגרום לכך שגם שחקנים שמשחקים רק צירופי קלפים חזקים ונדירים (tight players) ינופו מהטורניר. משחקים לעיתים עם בליינדים בלבד, ללא אנטה.
הבליינד שנמצא משמאל לדילר נקרא "הבליינד הקטן" (small blind) והבליינד שנמצא מימינו נקרא "הבליינד הגדול" (big blind), כאשר הבליינד הגדול הוא ההימור המינימלי, והבליינד הקטן הוא מחציתו. מי שרוצה להמשיך ולשחק באותו סיבוב חייב לפחות להשוות את הבליינד הגדול ורשאי גם להעלות את סכום ההימור.
חלוקת הקלפים
לכל שחקן מחלקים ארבעה קלפים (קלפי כיס) עם הפנים למטה. הבליינד הקטן מקבל ראשון קלף, ואחריו שאר השחקנים בכיוון השעון. לאחר סיום סיבוב החלוקה, מקבלים כולם קלף נוסף בסיבוב חלוקה שני וכך גם השלישי והרביעי. כל שחקן רשאי לבדוק את קלפיו, אך לאחר מכן כל הקלפים חייבים להיות מונחים עם הפנים כלפי מטה על השולחן, השחקן רשאי להסתכל בשנית על קלפיו כרצונו. מטרת המשחק היא ליצור קומבינציה של שניים מתוך קלפי הכיס שחולקו לשחקן יחד עם שלושה מתוך קלפי הקהילה שיחולקו בשלב מאוחר יותר על ידי הדילר, כאשר הקומבינציה של היד החזקה ביותר בשולחן היא שמנצחת.
סבב הימורים ראשון
סבב זה מתקיים מיד לאחר חלוקת ארבעת קלפי הכיס. השחקן הראשון שמדבר הוא השחקן הנמצא משמאל לבליינד הגדול. לראשון שמדבר יש שלוש אפשרויות: לפרוש, להשוות לבליינד הגדול או להעלות את ההימור.
כדי להעלות, שחקן מוסיף סכום מסוים. סכום זה נקבע בהתאם לסוג המשחק שמשחקים: במשחקי Limit נקבע סכום קבוע שגם הוא מוגבל אחרי מספר סיבובים, בדרך כלל שלושה או ארבעה סיבובים, סכום ההימור מוכפל בסבב הימורים השלישי והרביעי. במשחקי Pot Limit ניתן להמר לא יותר מהסכום שיש בקופה. במשחקי No Limit ניתן להמר על כל סכום, בהתאם לכמות הכסף שיש לשחקן.
כדי לפרוש השחקן מניח את קלפיו עם הפנים מטה ודוחף אותם למרכז השולחן, שם נאספים הקלפים של השחקנים שפרשו. ברגע ששחקן פרש הוא אינו יכול לקחת חלק ביד הנוכחית.
סבב הימורים שני (Flop)
אחרי סבב ההימורים הראשון, הדילר "שורף" את הקלף העליון בחבילה, על מנת לוודא שאף אחד לא ראה בטעות את הקלף העליון בחפיסה וכדי למנוע רמאויות. הקלף השרוף מונח על השולחן עם הפנים כלפי מטה. לאחר מכן הדילר מחלק שלשה קלפי קהילה עם הפנים כלפי מעלה (ה-Flop).
בסבב הימורים זה והבאים אחריו, הראשון לדבר הוא השחקן שיושב משמאל לדילר שעדיין נמצא ביד. בסיבובים אלו, בנוסף להשוות ולהעלות, שחקן יכול גם לומר Check, כלומר להישאר ביד מבלי לבצע הימור עד ששוב מגיע תורו לדבר. ברגע שבוצע הימור, על השחקן להחליט אם להשוות, להעלות או לפרוש. כך שבסופו של הסיבוב כל השחקנים שנשארו הימרו אותו סכום כסף, להוציא מקרה בו לשחקן יש פחות אסימוני משחק והוא בעצם שם את כל כספו בקופה. במצב כזה נפתחת קופה צדדית בשביל השחקנים שלהם נשאר עוד כסף להמר. כאשר בשלב זה השחקן ששם את כל כספו משחק רק על הקופה המרכזית, ושאר השחקנים משחקים על הקופה המרכזית ועל הקופה הצדדית.
סבב הימורים רביעי (River)
לאחר סבב ההימורים השלישי, "נשרף" עוד קלף ונפתח קלף קהילה חמישי עם הפנים כלפי מעלה. זהו קלף ה-River. מתקיים סבב הימורים כמו בסבבים הקודמים, כאשר לאחר סבב הזה מראים את הקלפים. אם לשני שחקנים, או יותר, אותה יד, השחקן עם הקלף הבא החזק יותר (נקרא קיקר – Kicker) מנצח. אם אין קיקר, אז הקופה תחולק באופן שווה בין השחקנים.
כאשר כל השחקנים פרשו מלבד אחד, האחר שנותר מנצח. מקרה שיכול לקרות בכל סיבוב הימורים.
בגרסת האומהה Hi-Lo הקופה מתחלקת בין בעל היד החזקה ביותר לבעל היד החלשה ביותר.
Fuck Me Pumps
Fuck Me Pumps הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האנגלית איימי ויינהאוס, מתוך אלבום הבכורה שלה, Frank. השיר יצא לאור ב-23 באוגוסט 2004, ביחד עם "Help Yourself", כסינגל הרביעי מתוך האלבום. בשל היותו שיר פרובוקטיבי, הוציאה ויינהאוס לשיר גרסה "נקייה", בשם, "Pumps".
שני השירים כאחד הצליחו להיכנס למצעד הסינגלים הבריטי והסקוטי בלבד, והגיעו בשיאם אל המקום ה-65.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי איימי ויינהאוס וסאלאם רמי, והופק על ידי סאלאם רמי. השיר נכלל גם במיני-אלבום המיוחד שהקליטו והופיעו בו אמנים שונים. בנוסף לכך, נכלל השיר גם באלבום ההופעה שיצא לאחר מותה של ויינהאוס, Amy Winehouse at the BBC.
בדומה ל-"In My Bed" ו-"You Sent Me Flying", גם לשני הסינגלים הללו שיצאו כאחד, יצאה עטיפה המכילה את שמותיהם. בעטיפה צונזר שם השיר ל-"Pumps".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ ה-Vevo של הזמרת ב-23 בדצמבר 2009, קרוב לחמש שנים מצאתו המקורית. לאורכו של הקליפ נראית ויינהאוס, כשהיא הולכת על כביש, ומיקרופון בידה. לבסוף, ויינהאוס מורידה את נעלי העקב שלה, מניחה את המיקרופון על הרצפה ועוזבת את המקום.
נכון לדצמבר 2017, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-22 מיליון צפיות.
החבלים המנהליים (קראיה) של רוסיה
הפדרציה הרוסית מורכבת מ-83 סובייקטים פדרליים. תשעה מתוכם מוגדרים כחבלים מנהליים ("קְרָאִי", ברבים: "קְרָאיָה"; ברוסית: край, רבים: края́).
ארצ'י (הונגריה)
ארצ'י (בהונגרית: Ercsi) היא עיר במחוז פייר, הונגריה, כ-35 ק"מ מדרום לבודפשט. בעיר פארק תעשייתי וכן תעשיית סוכר, תירס ודגנים.
היסטוריה
בתקופה הנאוליתית היה האזור חלק מציר נדידה מרכזי, עקב קרבתו לנהר הדנובה. בתקופת הברונזה ובתקופת האימפריה הרומית התקיימו במקום יישובים קטנים.
ארצ'י מוזכרת לראשונה בשנת 1037, ברישומי מנזר מקומי ובמסמכים מתקופת המלך אישטוון הראשון.
ארצ'י עמדה בנתיב הפלישה והכיבוש של האימפריה העות'מאנית במאות ה-16 וה-17. באזור התיישבו אוכלוסיות סלביות. בסוף המאה ה-17, עם שחרור הונגריה כולה מהעות'מאנים, הוקמה ביישוב כנסייה קתולית ושוקם המנזר האורתודוקסי. התעשייה והמסחר ביישוב התפתחו, ובסוף המאה ה-18 הוקמה ביישוב כנסייה קתולית נוספת.
במאה ה-19 הוקמו ביישוב מפעלי ליקר, סוכר ועמילן ועלתה חשיבותה של ארצ'י כתחנת מסחר על נהר הדנובה.
בתחילת המאה ה-20 חוברה ארצ'י לרשת מסילות הברזל.
ב-1948 הולאם מפעל הסוכר בעיירה על ידי השלטונות הקומוניסטים.
בשנת 2000 קיבלה ארצ'י מעמד של עיר.
קהילה יהודית
בינואר 1941 היו בארצ'י כ-100 יהודים – כשני אחוזים מאוכלוסייתה. רובם השתייכו לקהילה הנאולוגית. החל משנת 1934 אלברט גרין היא רב ראשי של העיר והסביבה. במרץ 1944 נכבשה הונגריה על ידי הוורמאכט (מבצע מרגרטה) במאי 1944 הוקם גטו בארצ'י וביוני גורשו יהודי הגטו לאושוויץ.
חבישה
חבישה היא פעולה של עיטוף איבר פגוע. פעולת החבישה מתחלקת באופן כללי לשני סוגים: חבישה זמנית כעזרה ראשונה וחבישה לטווח ארוך לצורך טיפול רפואי. בתוך שני תחומים אלו מתחלקת החבישה לתת-סוגים רבים.
חבישה כעזרה ראשונה
אחת המטרות העיקריות של החבישה בדימום חזק או שאינו פוסק היא עצירת דימום באופן זמני עד לטיפול רפואי מתקדם ובדימום קל עד לעצירה טבעית של הדימום בקיום קרישה. חבישה למטרה זו נעשית בכמה צורות.
כאשר מדובר בדימום קל מתבצעת העצירה בדרך כלל באמצעות אגד מדבק, תחבושת או גאזה קטנה המוצמדת אל החתך עד שהדימום נעצר מעצמו באמצעות קרישה של הדם. אולם, כאשר מדובר בדימום חזק יש לבצע חבישה לוחצת שמטרתה לעודד קרישיות לעצירת הדם.
עצירת שטף דם
שטף דם מוגדר כיציאה של דם מכלי הדם. ישנן שתי דרכים לעצור את שטף הדם (נכתב לעיתים בראשי תיבות: שט"ד):
שט"ד בגפיים (יד או ברגל, נקראים גם איבריים גליליים) יש לנסות ולעצור על ידי תחבושת הלוחצת על מקור הדימום וסופגת את הדם. פעולה כזו מכונה לחץ ישיר בניגוד ללחץ עקיף המתייחס לחסימת העורק המוביל אל האזור הפגוע. במגן דוד אדום ובחיל הרפואה של צבא הגנה לישראל מקובל להשתמש לחבישה כזו בתחבושת אישית.
כאשר הדימום אינו נעצר על ידי החבישה (וזאת ניתן לדעת כאשר התחבושת מאדימה), יש להוסיף לחץ על הפצע באמצעות משולש לחץ. משולש לחץ הוא רצועת בד שיוצרים קשר במרכזה, יש לקשור את רצועת הבד כאשר הקשר נמצא מעל התחבושת ומופנה לכיוון הפצע. צורת חבישה זו מוסיפה לחץ על הפצע במטרה לעצור את הדימום. בחבישה זו יש להיזהר שלא לעצור את זרימת הדם כדי לא לפגוע בחיות איבר המטרה, ניתן לבדוק זאת באמצעות מדידת דופק בקצה האיבר הפגוע.
כאשר ישנו דימום מאחד האזורים בגוף, שאינו הגפיים או הראש, ישנו קושי לעצור את הדימום, שכן לא ניתן לעשות זאת באמצעי החבישה הרגילים. דימום מהמפשעה, הישבן והצוואר ניתן לעצור באמצעות הצמדת תחבושת אישית ולחיצה על האזור (נקודות מיוחדות). בנוסף, ניתן לעצור שטפי דם באמצעות הצמדת העורק אל העצם הצמודה אליו וחסימתו (נקודת לחיצה). ניתן לעשות זאת בבית שחי, בעצמות התת-בריחיות ובזרוע (העורק הבריכיאלי). צורת חבישה זו אינה מומלצת למי שאינו מיומן בה, מכיוון שהיא עלולה לגרום נזק יותר מתועלת, במקרה זה יש להשתמש בלחץ ישיר.