cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוגיקה אפיסטמית
אקסיומת האינטרוספקציה השלילית
אקסיומה זו קובעת, בהמשך לאקסיומה הקודמת, שסוכנים יודעים שהם לא יודעים את מה שהם לא יודעים. נניח ואינני יודע כמה כוכבים יש בשביל החלב. כששואלים אותי כמה כוכבים יש בשביל החלב, כל שאני יכול לענות הוא כי אינני יודע. מכאן שאני יודע שאינני יודע את מספר בכוכבים. האקסיומה חלה על כל הטענות שאינן ידועות לי.
מערכת האקסיומות
מבחינה סינטקטית, ניתן להבין בין סוגים שונים של לוגיקות מודאליות באמצעות אקסיומות שונות שקובעות אותן. מערכת הלוגיקה המודאלית שכוללת את האקסיומות K, T, 4, 5 ואת כלל ההכרח, ידועה כמערכת S5. מערכת זו נחשבת למערכת המודאלית החזקה ביותר, ובהתאם היא מייצגת את הסוכן האפיסטמי הטוב (או חזק) ביותר. מסיבה זו, תכונות הידיעה שהוצגו כאן, שכולן מתקיימות, מכונות תכונות S5. ניתן לוותר על חלק מהאקסיומות כדי להתאים את תכונות הידיעה למערכות שונות וחלשות יותר של לוגיקה מודאלית. ויתור על תכונות יאפשר סוכן אפיסטמי חלש יותר, אך (אולי) גם קרוב יותר למציאות.
רק טעות אחת
עלילת הסרט
ראם (ג'יטנדרה) הוא צעיר שסיים את הלימודים עם תואר מגיסטר כפול. הוא פונה לאחת החברות הגדולות בדלהי לבקשת עבודה העונה על הקריטריונים שלו.
סאדנה (רקהה) היא בחורה צעירה אשר מחפשת עבודה פשוטה של עוזרת או מזכירה בחברה הגדולה. כאשר הם נפגשים סאדנה מרמה אותו ואומרת לו כי היא המנהלת של החברה ואין מקומות פנויים, וכך היא מקבלת משרה. היא משקרת לו ואומרת שהיא תסדר לו משרה. אולם, ראם אשר מאוד צריך את המשרה לא מפסיק לבוא לביתה ולהזכיר לה על הבטחתה, תוך כדי קניית מתנות לה ולמשפחתה.
מאוחר יותר ראם מתקבל לעבודה באותה חברה עקב מודעה בעיתון. עד מהרה הוא מקבל את הידיעה על כל שסאדנה רימתה אותו. בהתחלה הוא כועס, אך הוא לא מתכחש לעובדה שהוא התאהב בה, והשניים מתחתנים.
הזמן עובר, ראם וסאדנה נשואים. בין המריבות וההתעמתויות למיניהן של כל זוג משפחתי, הם עדיין חיים באושר. לביתם מגיעה חברתה הטובה של סאדנה אורבשי, אשר התאלמנה מבעלה, לבקשת עזרה עם הביטוח של בעלה המנוח.
סאדנה מבקשת מראם שיעזור לחברתה. ראם מסכים לעזור לה. למחרת מגיע ראם לביתה של אורבשי לאסוף אותה כדי להמשיך את ההליך של הביטוח. הוא מגיע מלוכלך מאבק משאית נוסעת ונכנס למקלחת. כאשר היא נכנסת לעזור לו עם הברז, קורה הנורא מכל - ראם ואורבשי שוכבים.
לאחר התקרית, ראם מלא בנקיפות מצפון. הוא משתכר ומגיע לביתו שיכור לגמרי. הוא מספר את האמת לסאדנה. היא מסרבת לסלוח לו והם מתגרשים. לאחר שהם מתגרשים היא מגלה שהיא בהריון.
10 שנים חולפות. ראם וסאדנה נפגשים במקרה באוטובוס הנוסע לעיר הגדולה. סאדנה מתייחסת אליו בקרירות ובאי כבוד. סאדנה מגדלת את בנה הקטן ראג'ו וראם עדיין לא התחתן. השניים נפגשים בשנית כאשר מתברר שראם הולך להיות המנהל החדש של החברה בה היא עובדת. ראם עדיין מנסה לכבוש אותה בלי כל הצלחה וממשיך לאהוב אותה על אף יחסה כלפיו.
ראם עובר לגור ברחוב בו גרה סאדנה מול ביתה. שם ראם פוגש בבנו הקטן ואומר לו שהוא אביו. בהתחלה הילד לא מאמין, אך מאוחר יותר, למרות נסיונותיה של סאדנה להפריד בין השניים, ראג'ו מכיר באביו. האב ובנו יוצאים לטייל ביחד, חוגגים יחדיו את יום הולדתו של הילד ונפגשים תמיד.
בחברה בה סאדנה עובדת יש רואה חשבון בשם טייק בהדור, בחור צעיר המחזר אחריה ללא הפסקה. הוא מנסה להציק לה יום אחד בתחנת האוטובוסים, אך סאדנה, שידועה בפי רוב כאישה הגונה מחזירה לו במכות ומביכה אותו בפומבי. הבחור נשבע לנקום בה. למחרת הוא מבקש ממנה סליחה ומתחיל להתייחס אליה בצורה מכובדת וטובה.
הוא מזמין את טייק למשרדו ותוך איומים מוציא ממנו את האמת. שיחתם מוקלטת וכולם נוכחים לדעת שטעו לגבי השמועות על סאדנה.
סאדנה מבינה שהיא טעתה, כאמור, ומחליטה להתחתן איתו בשנית.
למעשה, סרט זה בא להביא ביקורת על החברה בהודו באותה תקופה: האם הפתרון לבעיות משפחתיות וזוגיות הוא גירושין? ומי בכלל טעה מבין השניים, ראם שבגד פעם אחת, או סאדנה שסרבה לסלוח לבעלה?
Three of a Perfect Pair
Three of a Perfect Pair (שלושה מזוג מושלם) הוא האלבום העשירי של קינג קרימזון שיצא ב-1984. זהו האלבום האחרון בהרכב הזה של הלהקה (רוברט פריפ, אדריאן בלו, טוני לוין וביל ברופורד). בתקליט הויניל, יש שני צדדים וקראו להם הצד הימני והצד השמאלי ב-2001, יצאו רצועות בונוס שנקראו הצד האחר. באלבום נמצא החלק השלישי של היצירה, Larks' Tongues in Aspic החלקים הראשונים נמצאים באלבום בעל אותו השם. האלבום כולל להיטים כמו שיר הנושא ו-Sleepless. אלבום זה נכשל מבחינה מסחרית ונחשב לאחד מהאלבומים החלשים של הלהקה. מעריצים רבים חשבו שבגלל אלבום זה, קינג קרימזון כבר לא הלהקה אשר הייתה בעבר. לבסוף הלהקה התפרקה שנית, והתאחדה מחדש בשנות ה-90 בשנים אלו קינג קרימזון חזרו אל צלילם המוכר וכך חזרו המעריצים ופופולריות הלהקה עלתה שוב.
טיסה 1812 של סיביריה איירליינס
התרסקותה של טיסת 1812 של סיביריה איירליינס (כיום: S7 איירליינס) כתוצאה מפגיעת טיל קרקע-אוויר מעל הים השחור הייתה האסון האווירי האזרחי הכבד ביותר בתולדות ישראל. ההתרסקות אירעה בשעת צהריים מוקדמת ב-4 באוקטובר 2001 והייתה האסון האווירי הראשון שהתרחש לאחר פיגועי 11 בספטמבר, מה שעורר בתחילה חשד לפעולת טרור.
האסון
מגדל הפיקוח ברוסיה דיווח על איבוד פתאומי של התקשורת עם המטוס. טייס מטוס ארמני ששהה באזור דיווח על הבזק שנצפה. הערכות ראשוניות של גורמי צבא אמריקאים קבעו שההתרסקות נגרמה על ידי טיל S-200 שהחטיא את מל"ט המטרה שלו (ואשר הושמד בהצלחה על ידי טיל S-300 שנורה במקביל) ובמקום להשמיד את עצמו, ננעל על מטוס הנוסעים שהיה במרחק של כ-250 ק"מ והתפוצץ 15 מטרים מעל המטוס.
צוות חיפוש רוסי פעל בים השחור למציאת שרידי המטוס וגופות הנספים, אך נתקל בקשיים באיתור הקופסה השחורה של המטוס. בנוסף יצאה משלחת ישראלית לסייע בחיפושים.
הטיל נורה בעת תרגיל של צבא אוקראינה. תזמון התרגיל והטיסה דווח כמתאים ונמצאו גם שרידים של ראש קרב של טיל בין הריסות המטוס. דווח שמילותיו האחרונות של קברניט המטוס, יורי גארוב, היו "איפה נפגענו". לממשלת אוקראינה לקח עשרה ימים להודות כי הם אחראים להתרסקות המטוס. למרות הממצאים הרבים,ניסו תחילה שלטונות קייב להתעלם מהאסון וטענו, שאין ברשותם טילים ארוכי טווח, ובכל מקרה הם אינם מסוגלים ליירט מטוס אזרחי. אחר כך, בעקבות לחץ כבד מרוסיה, הסכימו לצרף נציג מטעמם לוועדת החקירה הרוסית שחקרה את נסיבות התאונה. כלי תקשורת ברוסיה דיווחו כי שר ההגנה האוקראיני, אלכסנדר קוזמוק התפטר זמן קצר זמן קצר לאחר שהתברר שטיל אוקראיני גרם להתרסקות המטוס. אולם, נשיא אוקראינה, ליאוניד קוצ'מה דחה את התפטרותו. ב-23 הודיע הנשיא קוצ'מה, כי הוא מקבל את ההתפטרות. לאחר שקוז'מוק קיבל עליו את האחריות להפלתו בשוגג של המטוס.
חברי פרלמנט האוקראיני דרשו את העמדתם לדין של שר ההגנה והאחראי על ההגנה האווירית; לטענתם ידעו השניים כבר ביום התאונה כי המטוס נפגע מטיל אוקראיני.
אוקראינה הסכימה לשלם פיצויים וב-25 בנובמבר 2001 משלחת מאוקראינה הגיעה לישראל להסדיר את העניין. ונחתם הסכם בעניין עם ישראל, אך האוקראינים הכריזו על הפיצויים כ"אקט הומניטרי" וסירבו לקבל אחריות חוקית מלאה לאסון. ההערכה הייתה שכל משפחה תקבל כמה מאות אלפי דולרים.
חלק מקרובי המשפחה של הנספים סירבו לקבל את ההסדר ותבעו את ממשלת אוקראינה בבית משפט בקייב.
הסיקור התקשורתי וביקורת
לאחר האסון הועלתה ביקורת לפיה התקשורת הישראלית סיקרה אותו שלא כראוי ושלא בהתאם לחומרתו. כשעה לאחר הדיווחים הראשונים על התרסקות המטוס, דווח על פיגוע ירי בעפולה וערוצי הטלוויזיה עברו לעסוק בענייני המקום. הטענה הייתה שהתייחסות ממעיטה זו נבעה מהיותם של הקורבנות ברובם המכריע עולים שזה מקרוב באו מרוסיה, ולא ישראלים ותיקים. במיוחד צרם המשך קיומו של "מצעד האהבה" בתל אביב לאחר היוודע האסון. מכיוון אחר עוררה סערה החלטתו של הרב הצבאי הראשי, הרב ישראל וייס, שלא לאפשר למשלחת חיפושים לצאת בשבת, מאחר שאין פעילותה, זיהוי וטיפול בגופות, בגדר פיקוח נפש.
יום האבל וטקס הזיכרון
שבוע לאחר האסון, עם הבאת הגופות ותום חג סוכות, שאין בו מנהגי אבל, הוכרז יום אבל לאומי ודגלי הלאום הורדו לחצי התורן. בבתי הספר התקיימו שיעורים מיוחדים בנושא. הכנסת קיימה ישיבת אבל מיוחדת. מספר פובליציסטים המשיכו להעביר ביקורת על הממסד וסברו שעדיין מדובר במעט מדי ומאוחר מדי. יעל פז מלמד כתבה ב"מעריב" על "המוות הלא הרואי", מוות כתוצאה מתאונה ולא מפעולת איבה, שפוליטיקאים אינם מבזבזים עליו את מילותיהם.
בטקס זיכרון במלאת שלושים יום לאסון השתתפו ראשי המדינה. בטקס במלאת שנה לאסון הונחה אבן פינה לאנדרטה לזכר הנספים ביער בן שמן. שר החוץ שמעון פרס הכריז כי "האסון הזה הוא של כולנו".
1939 בארץ ישראל
להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1939 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי.
ולדימיר שאינסקי
ולדימיר יָקובלֶביץ' שָאינסקי (ברוסית: Владимир Яковлевич Шаинский; 12 בדצמבר 1925 – 25 בדצמבר 2017) היה מלחין רוסי יהודי פופולרי.
קורות חייו
שאינסקי נולד למשפחה יהודית בקייב שבאוקראינה, ברית המועצות, שם למד לנגן בכינור בבית ספר למוזיקה. לימודיו נקטעו בשנת 1941 עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, במהלכה משפחתו פונתה לטשקנט שבאוזבקיסטן; שאר המשפחה הנרחבת שנותרה בקייב נספתה בבאבי יאר. בטשקנט למד בקונסרבטוריון, ולאחר מכן התגייס לצבא האדום. עם תום המלחמה סיים את הכשרתו ככנר בקונסרבטוריון של מוסקבה.
בשנת 1950 ניגן שאינסקי בתזמורת של לאוניד אוטיוסוב, וכן עבד כמורה למוזיקה ומנהל מוזיקלי של להקות מחול. בהמשך למד קומפוזיציה בקונסרבטוריון בבאקו. יצירתו המוזיקלית הראשונה הייתה קטע לרביעיית מיתרים, אותה כתב ב-1963 במהלך לימודיו בקונסרבטוריון באקו. בשנת 1965 כתב סימפוניה לתזמורת.
בשנת 1965 עבר למוסקבה ולמד בכיתת אמן של גארא גאראייב.
במהלך הקריירה שלו כמלחין, שאינסקי כתב מספר רב של שירי ילדים. בין השאר הוא הלחין שירי משוררים, בהם מיכאיל טאניץ' ויוסף קרלר. הוא כתב שירים רבים לסדרות של סרטים מצוירים, סרטי ילדים ומחזות זמר. התפרסם בשירים שכתב לסדרות האנימציה "צ'בורשקה" ו"38 תוכים". בין שיריו הידועים נמנים "חייל הולך בעיר", "הפינה הקטנה של רוסיה" ו"כלב הולך לאיבוד". שיריו בוצעו על ידי זמרים וזמרות רבות, בהם ולנטינה טולקונובה ואמיל גורובץ. אחד השירים שהלחין לסדרה "צ'בורשקה" היה לשיר יום ההולדת ברוסיה. שאינסקי הירבה להופיע בטלוויזיה, נסע לסיבובי הופעות תכופים ברוסיה והתקבל בתשואות.
שאינסקי חיבר גם שירים רבים בשפת היידיש, המנוגנים כיום בלהקות כליזמר. מעט משיריו, בהם "החיוך" ו"הקרון הכחול", תורגמו לעברית.
הוא זכה בפרסים רבים, בהם פרס ברית המועצות (1981) ופרס "אמן העם" של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (1986).
חייו הפרטיים
ב-2007 היגר לסן דייגו, ארצות הברית.
שאינסקי היה נשוי שלוש פעמים, ונולדו לו מספר ילדים.
היה חבר במפלגת "רוסיה המאוחדת".
בשנותיו האחרונות לקה שאינסקי בבריאותו ועבר מספר ניתוחים. ולדימיר שאינסקי נפטר מסרטן שלפוחית השתן ב-25 בדצמבר 2017, בגיל 92, בבית חולים בסן דייגו.
Changes (אלבום של ג'סטין ביבר)
Changes הוא אלבום האולפן החמישי של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר. האלבום יצא לאור ב-14 בפברואר 2020, על ידי חברת התקליטים דאף ג'אם.
רקע והכרזה
ב-27 באוקטובר 2019, הודיע ביבר שהוא יוציא את אלבום האולפן הקרוב שלו לפני חג המולד אם פוסט האינסטגרם שלו יגיע ל-20 מיליון לייקים. עם זאת, הפוסט נמחק ומאז נדחתה ההוצאה. במקום זאת, הכריז על הסינגל הראשי מתוך האלבום, "Yummy" והעלה טריילר לאלבום לערוץ היוטיוב שלו. השיר יצא ב-3 בינואר 2020, והגיע לשיאו בעשרת המובילים במצעדים במדינות רבות.
כותרת האלבום יחד עם עטיפתו נחשפה ב-28 בינואר 2020, עם צאת הסינגל השיווקי מתוך האלבום, "Get Me" בשיתוף הזמרת האמריקאית קלאני.
ביקורת
ביוני 2020, נכלל האלבום ברשימת "50 האלבומים הטובים ביותר של שנת 2020 עד כה" של מגזין בילבורד.
קתרינה לסקאניץ'
קתרינה לסקאניץ' (באנגלית: Katrina Leskanich; נולדה ב-10 באפריל 1960) היא זמרת ומוזיקאית אמריקנית-בריטית, שהתפרסמה כסולנית להקת הפופ-רוק "קתרינה והגלים".
ביוגרפיה
לסקאניץ' נולדה בטופיקה, בירת קנזס, ארצות הברית, למשפחה בעלת רקע צבאי, אשר היגרה לבריטניה בשנת 1976. מאז ועד היום מתגוררת לסקאניץ' בבריטניה.
קריירה מוזיקלית
לסקאניץ' צורפה ללהקת הפופ-סול, "'Mama's Cookin", בשנת 1979, על ידי המתופף אלכס קופר, כשהייתה בת 19 בלבד. הלהקה שינתה את שמה ל"הגלים" שנתיים אחר כך, ובהמשך ל"קתרינה והגלים", זאת לאחר שקתרינה הפכה להיות הזמרת הראשית בלהקה ולדמות הדומיננטית בה. הפריצה של "קתרינה הגלים" הגיעה בשנת 1985 עם להיט הקיץ "Walking On Sunshine", אולם בהמשך דעכה הפופולריות של הלהקה, אך בשנת 1997 עשתה קאמבק כשזכתה במקום הראשון באירוויזיון 1997 עם השיר "Love Shine a Light". אולם הלהקה לא הצליחה לרכב על גל ההצלחה של הזכייה באירוויזיון, דבר שהוביל לפרישתה של לסקאניץ' ממנה, שהביאה לסוף דרכה של "קתרינה והגלים".
לאחר פרישתה מן הלהקה יצאה לסקאניץ' לקריירת סולו. תחילה כדי ג'יי בתחנת הרדיו הבריטית הממלכתית "BBC Radio 2". ב־2001 שיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "Leader of the Pack". בשנת 2005 הוציאה אלבום סולו ראשון מאז עזבה את הלהקה, הנקרא "Katrina Leskanich", ממנו יצא הסינגל "They Don't Know", גרסת כיסוי לשירה של קירסטי מק'קול.
שנת 2005 הייתה מבחינתה של לסקאניץ' בסימן אירוויזיון: היא השתתפה במלודיפסטיבלן עם השיר "As If Tomorrow Will Never Come", יחד עם להקה חדשה שהקימה, אולם הודחה מן התחרות בשלב חצי הגמר. היא הייתה גם המנחה באירוע "שיר היובל באירוויזיון", שהתקיים ב־22 באוקטובר, לצד הזמר הלטבי רנארס קאופרס (נציג לטביה באירוויזיון 2000).
דיו
אטימולוגיה
המלה "דְיוֹ" היא מצרית, ובמקורות היהודיים היא מוזכרת לראשונה בספר ירמיהו.
סוגים קדומים
מקורות מוקדמים של דיו הם:
דיו מבוסס צבע ודיו מבוסס פיגמנטים
דיו מבוסס פיגמנטים מכיל חומרי דבק שמטרתם לדאוג לכך שהדיו ידבק למשטח ולמנוע הסרתו על ידי שפשוף. חומרים אלה נקראים שרפים בדיו על בסיס ממס, או ריאגנטי קישור בדיו על בסיס מים. בזכות ריאגנטים אלה לדיו מבוסס פיגמנטים יש יתרון ביכולת הקישור שלו לנייר, כך שפחות דיו נחוץ על-מנת ליצור את אותה עוצמת צבע, ביחס לדיו מבוסס צבע.
היתרון של דיו מבוסס צבע הוא שהוא חזק יותר ומסוגל ליצור יותר צבע בצפיפות מסוימת לכל יחידת מסה. אולם, בשל העובדה שהצבע מומס בפאזה הנוזלית שלו הוא נוטה להיספג בנייר, ובכך לפגוע ביעילות הצביעה ולעיתים לאפשר זליגה של הדיו בקצוות. קיימות מספר דרכים להתגבר על בעיה זו:
יתרון נוסף של דיו מבוסס צבע הוא שמולקולות הצבע יכולות לבצע אינטראקציות כימיות עם רכיבים אחרים של הדיו, תכונה המאפשרת שימוש במבהירי צבע אופטיים וחומרים מחזקי צבע.
חיסרון נוסף של דיו מבוסס צבע הוא שהוא רגיש לקרינה אולטרה סגולה, כגון קרינת השמש, ועשוי לדהות בעקבות חשיפה לקרינה זו.
פיטר רייט
פיטר מוריס רייט (באנגלית: Peter Maurice Wright; 9 באוגוסט 1916 - 27 באפריל 1995) היה מדען ומרגל בריטי שעבד ב-MI5. עיקר פרסומו בעקבות הספר שכתב, לוכד המרגלים והסאגה המשפטית שנגרמה בעקבות פרסומו.
ביוגרפיה
במלחמת העולם השנייה עבד רייט במעבדת המחקר של האדמירליות והתמחה בגילוי צוללות.
ב-1946 מונה לקצין המדע הראשי במעבדה למחקר אלקטרוני של הצי המלכותי.
ב-1949 חזר רייט לשרת באדמירליות כמומחה לתקשורת.
ב-1955 הצטרף רייט ל-MI5 כמדען ראשי, ותפקידו היה לפעול לחשיפת מרגלים סובייטים. בנוסף פעל כקצין קישור ראשי עם גורמים בכירים במודיעין האמריקאי.
ב-1976 פרש רייט מעבודתו ב-MI5 ועבר יחד עם אשתו לגדל כבשים בחווה בטסמניה.
ב-1987 פרסם רייט את הספר "לוכד המרגלים".
שמלקלדן
שְמַלְקָלְדֶן (בגרמנית: Schmalkalden) היא עיר בת כ-18,000 תושבים הנמצאת בדרום מערב מדינת תורינגיה שבגרמניה. העיר נמצאת ביער תורינגיה, ושני נחלים מצטלבים דרכה - השמלקלדה (שעל שמו היא נקראת) והשטילה.
התיעוד הראשון על קיומה הוא משנת 874 והיא הוכרה כעיר בשנת 1180, ב-1531 נחתמה בה ברית שמלקלדן וב-1546 פרצה המלחמה השמלקלדית על שם הברית שנחתמה בעיר. ב-1583 הפכה שמלקלדן לחלק מדוכסות הסן. לפני מלחמת העולם השנייה היא הייתה חלק מהמחוז הפרוסי הסן-נסאו. במהלך מלחמת העולם השנייה, סבלה מנזקים כבדים מהפצצות בעלות הברית. לאחר איחוד גרמניה ב-1990 היא קיבלה את המעמד והגבולות הנוכחיים.
לוחמה בתקופת הברונזה במזרח התיכון
הלוחמה בתקופת הברונזה התאפיינה בשימוש נרחב במתכות, בעיקר בברונזה, על שמה נקראת התקופה.
התקופה
תקופת הברונזה התחילה בערך באלף הרביעי לפנה"ס וקיבלה תנופה גדולה באלף השני לפנה"ס. בתקופה זו החלו להיווצר התרבויות הגדולות של המזרח הקרוב הקדום כגון שומר, אשור, האימפריה החתית, מצרים העתיקה ותרבויות אחרות.
התרבויות הקדומות הגדולות הקימו מדינות מאורגנות עם מערכת בירוקרטית מפותחת שהייתה מסוגלת לתמוך בכוחות צבא גדולים, שמנו לעיתים עשרות אלפי לוחמים, מספרים גדולים מאוד יחסית לתקופה הנדונה.
התרבויות העיקריות
אחת התרבויות הבולטות בתחילת תקופת הברונזה הייתה שומר – תרבות של ערי מדינה ששלטו באזור דרום מסופוטמיה, אשר המציאו את כתב היתדות, אחת משיטות הכתב הקדומות ביותר, ובנו את מקדשי הזיגוראת. מוצא השומרים אינו ידוע. תרבות שומר ירדה מגדולתה בעקבות עלייתה של תרבות שמית שיצרה את האימפריה האכדית ואמצה את כתב היתדות. במצרים העתיקה מתאחדות מצרים העליונה ומצרים התחתונה על ידי נערמר לממלכה אחת, ומתחילה תקופת השושלות. זו תקופת הפירמידות. המצרים המציאו את כתב החרטומים שהיה כתב הירוגליפי. בארץ ישראל זוהי תקופת הברונזה הקדומה, יש גידול באוכלוסייה, תקופה של בניית ערים בצורות.
בסוף האלף השלישי לפנה"ס נעלמת ממלכת אכד, וחוזרת תקופה נאו-שומרית של ערי מדינה, אחת הבולטות בהן היא השושלת השלישית של אור, במצרים מגיעה תקופת הביניים הראשונה, תקופת התרופפות של השלטון המרכזי. באזור סוריה צומחות התרבויות השמיות אבלה ואוגרית. בארץ ישראל מגיעה תקופה של נטישת הערים.
בתחילת האלף השני לפנה"ס מתפתחת בצפון מסופוטמיה עיר המדינה אשור אשר מקיימת סחר עם אנטוליה באמצעות מושבות אשוריות בכניש. בדרום מסופוטמיה עולה הממלכה השמית של בבל, ומלכה חמורבי יצא למסעות כיבוש מלרסה בדרום ועד מארי בצפון. במצרים זוהי תקופת הממלכה התיכונה, תקופה של יצירת קשרים בינלאומיים והתפתחות במדע הרפואה. בארץ ישראל חוזרת תקופת העיור וערים מבוצרות עם חלקלקה. במחצית האלף השני צומחת באנטוליה הממלכה החתית הקדומה היוצאת למסעות כיבוש, ומגיעה עד בבל והורסת אותה. מצרים נכבשת על ידי החיקסוס.
המחצית השנייה של האלף השני היא תקופת הברונזה המאוחרת, תקופת סחר בינלאומי. השפה הבבלית הופכת לשפה הבינלאומית. זוהי תקופה של צמיחת ממלכות חזקות. ממלכת מיתני החורית בצפון סוריה ותקופת האימפריה במצרים הנאבקות ביניהן על שליטה בכנען וסוריה. המאבק ביניהן נפסק עם עליית כוחה של הממלכה החתית החדשה באנטוליה הנאבקת בשתי הממלכות האלה גם יחד. בדרום מסופוטמיה זוהי תקופה של ירידה. בבל נשלטת על ידי הכשים.
הצבאות
הרכב הצבאות השתנה בהתאם לאופי התרבותי של המדינה שיצרה אותו. לרוב, כללו הכוחות הצבאיים כוחות חיל רגלים ויחידות רכובות, שהפלטפורמה הניידת שלהם הייתה לרוב המרכבה. פרשים הופיעו בתקופת הברונזה המאוחרת, אך אלה היו מעטים ויעילותם הייתה מוגבלת מאוד, בעיקר בגלל גודל הסוס שלא אפשר נשיאת שריון רב והעדר ציוד רכיבה שהתפתח רק בתקופת הברזל.
הצבאות גויסו הן מקרב תושבי הממלכה והן מקרב שכירי חרב. בראשית תקופת הברונזה היו הצבאות קטנים יחסית, אך בהמשך, גדלו בתקופת הברונזה המאוחרת לכדי עשרות אלפי לוחמים. כך למשל בקרב קדש, אחד הקרבות הגדולים של תקופת הברונזה המאוחרת, בו השתתפו למעלה מ-50,000 לוחמים ולמעלה מ-5,000 מרכבות, משני מהצדדים.
חיל רגלים וכלי נשקם
חיל רגלים הרכיב את עמוד השדרה של הצבא בתקופת הברונזה בעולם העתיק. לרוב, חולק חיל הרגלים לקל, שהיה חמוש בכלי הטלה למיניהם כגון כידוני הטלה, קשתות, קלע וכיוצא באלה ולא היה מוגן כלל בשריון או היה מוגן בשריון דל; ולכבד שהיה חמוש בכלי נשק לטווח קצר כגון חניתות, חרבות וגרזנים. לרוב, היה חיל הרגלים הכבד חמוש בציוד מגן כלשהו - לכל הפחות מגן וקסדה, אך לפעמים גם שריון גוף כלשהו. שריונות העשויים ממתכת היו יקרים מאוד ונלבשו בעיקר על ידי בני האצולה ששירתו, לרוב, בחיל המרכבות.
פרשים ומרכבות וכלי נשקם
התפתחויות טכנולוגיות חשובות, בעיקר עיבוד מתכות ועיבוד עץ, ובמיוחד גילוי יכולת כיפוף העץ בעזרת קיטור לצורת גלגל, אפשרו את יצירת המרכבות המהירות שאפיינו את הלוחמה המזרח תיכונית באלף השני לפנה"ס, תקופת הזוהר של עידן הברונזה.
אף שמרכבות היו ידועות עוד בשומר באלף ה-3 לפנה"ס, היו אלה למעשה עגלות כבדות בעלות ארבעה גלגלים עם פלטפורמת לוחמה כבדה רתומה לבהמות משא קטנות (ככל הנראה ערודים). ההתפתחות הטכנולוגית של האלף השני לפנה"ס שחלה בכמה מישורים במקביל אפשרה את התפתחות מרכבת הקרב האמיתית הראשונה. ההתפתחות הטכנולוגית הזאת התקיימה בעיקר בתחום גידול הסוסים, עיבוד העץ והמטלורגיה. הסוסים, שהיו גדולים בהרבה מבהמות המשא הקטנות, אך עדיין קטנים מכדי לשמש כסוסי פרשים של ממש, אפשרו להקטין את מספר בהמות המשא מארבעה, כפי שהיה מקובל במרכבות השומריות, לשניים. גם המרכבה עצמה השתנתה - גלגלי עץ עם חישורים אפשרו להקטין במידה ניכרת את משקל המרכבה ואת ניידותה ואילו ההתפתחות במטלורגיה אפשרה ללוחמי המרכבות לעטות שריון חזק שסיפק הגנה טובה.
ההתפתחות הטקטית העיקרית התרחשה בממלכת מיתני בה נוצר מעמד המריאנו (אזור סוריה - צפון מערב עיראק של היום) במחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס - מעין אריסטוקרטים לוחמים.
בשיא תקופת הברונזה, באמצע האלף ה-2 לפנה"ס, התחלקו המרכבות לשני סוגים עיקריים - המרכבה הקלה ששימשה את המצרים והיו בה שני לוחמים - הרכב שנהג בסוסים וקשת, והמרכבה הכבדה שהייתה נהוגה בעיקר באימפריה החתית. כלי הנשק העיקרי של המרכבה הקלה היה הקשת המורכבת, שהייתה חזקה מספיק כדי לשלוח חץ למרחק של מאות מטרים והייתה קטלנית גם לחייל המוגן בשריון גוף ממרחק ניכר. בנוסף לשני החיילים המוצבים על גבי המרכבה צורף לכל מרכבה גם רץ. תפקידו של הרץ היה פשיטה על סיפון המרכבות היריבות והרג הלוחמים הנמצאים בו. כמו כן, היה עליו להשמיד או לשבות את הלוחמים שנפלו מהמרכבות. תפקיד חשוב אחר היה הגנה על המרכבות של צבאו מפני רצים של האויב כדי למנוע מהם לעשות להם את אותו הדבר.
במרכבה החתית היו שלושה לוחמים: רכב, נושא רומח ונושא מגן. המרכבות הקלות ששימשו, בין היתר, את מצרים נועדו לחוג סביב כוחות האויב ולהמטיר עליו חצים ואילו המרכבות הכבדות נועדו, בעיקר, לשבירת מערכי חיל רגלים.
הפרשים, כאמור, לא היו נפוצים בתקופת הברונזה ותפקידם היה בדרך כלל סיור והעברת מסרים ולא השתתפות פעילה בקרב. הסיבה לכך היא העדר ציוד רכיבה נח והגודל הקטן של הסוסים שלא אפשרו נשיאת משאות כבדים כמו חייל עוטה שריון כבד.
ספינות קרב
ככלל, התאפיינה הלוחמה הימית בתקופת הברונזה בספינות ששימשו בעיקר כאמצעי לנשיאת חיילים ולא היוו פלטפורמה קרבית בפני עצמן. ככלל, היו הספינות הראשונות קטנות והונעו במפרשים פשוטים ומערכת של משוטים. על הספינה ניצבו כמה עשרות חיילים, רובם קשתים וחיילי חי"ר שפשטו על סיפון האוניות של האויב וניסו להשמיד את החיילים שישבו בהם. הספינות הראשונות אשר שימשו כפלטפורמות לחימה הופיעו רק לקראת תקופת הברזל בדמותה של אוניית חמישים.
הלוחמה הימית לא הייתה פופולרית בתקופת הברונזה. היו לכך סיבות רבות, העיקריות שבהן היא טכנולוגיה ירודה שלא אפשרה את בנייתן של אוניות גדולות יותר וחוסר יכולת הניווט בלב ים, בעיה שהוסיפה להטריד את הימאים גם זמן רב לאחר תקופה זו.
אבוקה (קיבוץ)
אֲבוּקָה היה קיבוץ בעמק בית שאן, שהתקיים בשנים 1941–1952.
היסטוריה
קיבוץ אבוקה עלה על הקרקע ב-11 ביולי 1941 בעמק בית שאן, דרומית לקיבוץ נווה איתן, על אדמות שנרכשו ממשפחת אל-עלמי בידי הקרן הקיימת לישראל. מייסדיו היו קבוצת אבוקה, מחניכי תנועת גורדוניה, שהגיעו לארץ ישראל בשנת 1934 והתיישבו בהכשרה בפרדס חנה. חברי הקבוצה עבדו בפרדסי המושבה ורכשו מחסכונותיהם פרות, תרנגולות, סוסים וכלי עבודה חקלאיים. באביב 1941 הציע להם פנחס לבון את הנקודה בעמק בית שאן, ולאחר שמשלחת שלהם סיירה במקום וחזרה עם דיווח חיובי, קיבלה הקבוצה את ההחלטה לעבור למקום. חלק מהחברים שלא היו מרוצים מההחלטה פרשו מהקבוצה.
בפברואר 1942 הצטרפו למקום חברי קבוצת "שדמות", אף היא מחניכי "גורדוניה", שעלו ב-1939 מאוסטריה ומפולין ושהו בהכשרה בהרצליה. האיחוד בין שתי הקבוצות הציל את משק אבוקה מקיפאון והכניס רוח חדשה בחיים החברתיים.
תוך שנה נבנו במקום ארבעה בתי קבע ומספר מבני משק, והקבוצה כללה 102 חברים ו-15 ילדים. חברי הקבוצה גידלו בשנה הראשונה 1,300 דונם תבואות חורף, 300 דונם תבואות קיץ, ו-50 דונם תלתן. כן קיימו רפת קטנה, לול עופות ועדר צאן, והמשיכו לעבד 300 דונם באזור ההכשרה שלהם בפרדס חנה. באוקטובר 1942 נשרפו מטבח הקבוצה והמחסן בדליקה. בשנת 1943 נקבע שהקיבוץ יישא את שמו של יצחק בן-יעקב. באוגוסט 1944 חוברה הקבוצה לרשת החשמל.
בהמשך התרחבו ענפי המשק: גידול העופות התרחב, שדות הפלחה עובדו, גן ירק סודר, כרם גפנים ניטע, ברפת היו כחמישים ראשי בקר, וכן היו עדר צאן ובריכות דגים. בנוסף, נבנו בתי מגורים, מגדל מים, בתי מלאכה ומבנים נוספים, ומספר החברים הגיע ל-160. למרות המצב הכלכלי הטוב, החלו ויכוחים בין שתי הקבוצות, בעיקר בנושאי סידור עבודה והזכות לדיור בבתי הקבע. חברי אבוקה טענו שהם ותיקים יותר, ולכן זכאים לעדיפות בדיור בבתים החדשים. גם חינוכם והרגליהם של יוצאי רומניה היו שונים מיוצאי אוסטריה ופולין למרות השתייכותם לאותה תנועה.
הוויכוחים הבלתי פוסקים והיחסים האישיים המשובשים הכבידו מאוד על החיים במקום, ובסוף 1945 עזבו את המקום אחדים מהמייסדים של הקבוצה והנאמנים ביותר לדרכה. עזיבתם גרמה לזעוע קשה והשפיעה לרעה על הנשארים. בשנים 1946–1948 פרשו עשרות חברים נוספים. בינואר 1946 היו בקבוצה 70 חברים, שאליהם הצטרפו בתחילת פברואר 25 מעולי ספינת המעפילים אנצו סרני ששוחררו ממחנה המעצר בעתלית, והקבוצה תבעה תוספת כוח אדם.
תנועת חבר הקבוצות שלחה לאבוקה גרעינים שונים בתקווה שיישבו במקום באופן קבוע אך ללא הצלחה. באפריל 1948 הגיעה למקום קבוצת שגב מעולי בלגיה והקיבוץ גדל ל-160 חברים. בשנת 1952 הונח צינור מים לשתייה. באותה שנה נשארו במקום עשרים חברים שהחליטו לעבור ליישובים אחרים. ביוני 1953 אירעה שרפה בשדות הקיבוץ.
חברי הקיבוץ האחרונים עזבו את המקום, ובמקומם הוקמה במקום בשנת 1955 חווה חקלאית של "ייצור ופיתוח" להכשרת נוער, בשיתוף עם הגדנ"ע. בספטמבר 1958 שימש המקום מחנה זמני לפועלים שעבדו באזור בקטיף כותנה. החווה לא הצדיקה את עצמה כלכלית ונסגרה. אדמות אבוקה נמסרו לעיבוד לקיבוצי הסביבה.
בנובמבר 1955 פוצצו חבלנים מירדן את הנגרייה ומכון המים במקום.
בשטחי אבוקה נמצאת שמורת טבע, שמורת אבוקה, המשמרת את שם הקיבוץ שננטש.
הנצחה
ב-11 בנובמבר 2011 נחנכה אנדרטת "יד לאבוקה" במקום בו עמד הקיבוץ. האנדרטה, שעוצבה על ידי יליד אבוקה, יואב שרל, מורכבת משלדת טרקטור ועליה לוח זכוכית המנציח את המתיישבים ותולדות הקיבוץ. בשני צדי הטרקטור מופיעים שמות הגרעינים שעברו בקיבוץ.
Warframe (משחק)
Warframe הוא משחק פעולה חינמי בגוף שלישי שפותח על ידי Digital Extremes עבור Microsoft Windows, פלייסטיישן 4, Xbox One ו-Nintendo Switch. במשחק שולטים השחקנים בחברי הטנו, גזע של לוחמים עתיקים אשר התעוררו לאחר מאות שנים של תרדמת הקפאה ומוצאים עצמם במלחמה עם פלגים שונים.
עלילה
ב-"Warframe" שולטים השחקנים בחברי הטנו, גזע של לוחמים עתיקים אשר התעוררו לאחר מאות שנים של תרדמת הקפאה ומוצאים עצמם במלחמה עם גריניר (Grineer), גזע מטריארכלי של שיבוטים אנושיים ירודים בנויים לקרב אשר בנויים על מתכת, דם, ומלחמה; קורפוס (Corpus), מגה-תאגיד עם רובוטיקה מתקדמת וטכנולוגיית לייזרים אשר בנויה על רווח; אינפסטד (Infested), קורבנות מושחתים של וירוס הטכנוציט, אזכור ל-Dark Sector; ומאוחר יותר נלחמים בסנטיאנטס (Sentients), כוח חייזרי של יצורים מכניים אשר חוזר ממערכת הטאו לאחר שהוחזר לפני מאות שנים. על מנת להילחם בחזרה, הטנו משתמשים בחליפה ביומכנית אשר פועלת בשליטה מרחוק כדי לתעל את היכולות הייחודיות שלהם — ה-Warframes אשר על שמם נקרא המשחק. מאוחר יותר משימות חושפות שה-Warframes הם למעשה קליפות ביומכניות אשר מחוברים לתודעה של הטנו הממשי, ילדים אנושיים שקיבלו כוחות בלתי צפויים על ידי כוחות הריק. כוחות אלו הובילו אותם להיות אחוזי שדים והם הוגלו לתוך תרמילי הקפאה על הירח. הטנו וה-Warframes שלהם היו בשימוש על ידי אימפריית אורוקין (Orokin) במאבק נואש נגד הסנטיאנטס (Sentients) ועצרו את הפלישה שלהם. עם זאת, מסיבות לא ידועות, התהפך הגלגל והאימפריה התמוטטה. האימפריה נופצה עם השאריות אשר הופכות להיות הגריניר (Grineer) והקורפוס (Corpus) בזמן שהטנו הונחו להקפאה למאות שנים לאחר מכן.
המשחק
השחקן יכול לעסוק בתוכן שחקן נגד הסביבה (PvE) באמצעות משימות או תוכן שחקן מול שחקן (PvP) באמצעות "קונקלייב" (Conclave). יש גם "קווסטים", שהם סט של משימות PvE עם נרטיב או סיפור מאחוריהם.
משימות זמינות מפוזרות על פני כוכבי מערכת השמש, הירחים פובוס, אירופה, לואה (ירח כדור הארץ), וגמדי כוכבי הלכת פלוטו, קרס, אריס וסדנה. שחקנים יכולים גם לגשת לסט משימות בכיס מימד הקרוי הרִיק (Void) באמצעות השלמת צמתים על כוכבי לכת אחרים, והם יכולים להילחם באויבים מן הריק דרך סדקי חלל. Warframes, ורוב שאר הפריטים במשחק, ניתנים להשגה דרך פעילויות תוך-משחק שונות, כגון פרסי משימות, פרסי קווסטים, וכו'. שחקנים יכולים להחזיק את כל ה-Warframes במלאי שלהם אבל לצייד רק אחד בכל פעם. Warframes, כמו גם אלמנטים אחרים שונים במשחק, הם ניתנים להתאמת צבעים אישית ברמה גבוהה. Warframes חדשים מתפתחים ומשתחררים כל 3–5 חודשים. לכל Warframe יש 4 יכולות פעילות ויכולת פסיבית. במהלך פעילות משותפת (Co-op), שחקנים יכולים לתחזק את יכולות ה-Warframes הרצויות שלהם על מנת להגביר נזק, להגביל תנועה של אויבים, או כדי לעזור ולהגן אחד על השני. Warframes למעשה אינם מתוכננים לקטגורית משחק מסוימת, כמו התגנבות או הגנה אבל יכולים להשתנות כדי שיתאימו לסגנון משחק יותר היברידי באמצעות שילובים שונים של מודים. היכולות של כל Warframe כפופים לשינוי על ידי המפתחים בהתאם לשימוש ומשוב מהקהילה.
השחקנים מצוידים בשלושה כלי נשק: הנשק העיקרי, נשק משני, ונשק תגרה. את כל הציוד ניתן לשדרג עם "מודים" שניתנים מאויבים או ניתנים מתמלוגי משימות; אפשר לציידם, להסירם ולשדרגם לתוך סלוטים (מקומות) על חלק מהציוד. קומפניונס (Companions) אפשר גם לצייד ושילוו טנו במשימות, כל אחד עם הכוחות שלו. הם יכולים להיות שומרים מכניים מרחפים, הנקראים סנטינלס (Sentinels), או, בעקבות קווסט, שחקנים יכולים להשיג קוברואו (Kubrow), דמויי הכלב, או קוואט (Kavat), חיה חתולית עם תכונות זוחלים. Warframes, ציוד, קומפניונס, כמו גם אלמנטים שונים אחרים במשחק יכולים לעלות רמות, דבר אשר מגביר את התכונות ו/או ומאפשר לצייד יותר "מודים".
שחקנים נחים, ונוסעים בספינה הקטנה, והניתנת להתאמה אישית שלהם בין משימות. עד ארבעה שחקנים יכולים לעבוד יחד כדי להשלים משימות, כגון חיסול אויבים, אחזור נתונים ממסופים, חיסול מטרות בכירות/מסוכנות, הגנה על חפץ, או לשרוד זמן רב ככל האפשר, לפני שהם יכולים להשתחרר והמשימה תחשב להצלחה. המשימות מדורגות לפי רמת בסיס, המציין את כוח היריבים שהשחקן יפגוש. יש מגוון משימות גל אינסופיות, אשר מאפשרות לשחקנים להמשיך במשך זמן רב ככל שהם רוצים, עם אויבים קשים יותר ויותר ותמלוגים אפשריים יותר טובים.
המצלמה ממוקמת מעל הכתף בשביל ירי גוף שלישי. השחקן יכול לקפוץ, לרוץ, להחליק, ולהתגלגל, כמו גם לשלב טכניקות כדי לעבור במהירות ברחבי השלב ולהימנע מיריות האויב. המשחק גם מאפשר לשחקנים לנצל טכניקות פארקור כדי להתחמק מאויבים, לעקוף מכשולים או לקבל גישה לתחומים סודיים. מפות נוצרות באופן תהליכי עם חדרים בנויים מראש מחוברים יחד אז אין שלבים עם אותה הפריסה. לפעמים, השחקן יתבקש לפרוץ מסופי אבטחה על ידי השלמת פאזל מיני-משחק תוך מגבלת זמן קצרה כדי להמשיך במשימות. קרדיטים, תחמושת, משאבים, ומודים ניתנים למציאה במקומות מוגדרים, כגון לוקרים ומכולות הניתנות להריסה, כמו גם על ידי נפילה מאויבים. אם טנו של שחקן מאבד את כל החיים שלו, הטנו נופל; אם השחקן נמצא לבד, הם יכולים להרחיב אחד מהחזרות לחיים שלהם עבור המשימה הזאת כך שיחזרו עם חיים מלאים, בעוד שאם נמצא עם שחקנים אחרים, שחקן אחר יכול להחיות את הטנו הזה. אם כל הטנו נפלו ואף אחד לא חוזר לחיים, או במקרה של משימות מסוימות, אם המטרה לא נפגשה, המשימה מסתיימת בטרם עת בעוד שהשחקנים מפסידים את כל התגמולים מעבר למה שכבר אספו.
כלי נשק חדשים, Warframes, ציוד, ושרטוטים לבניית ציוד כלשהו ניתן לרכוש בשוק, או באמצעות קרדיטים שנצברו במשחק, או פלטינום, מטבע פרמיום אשר ניתן לרכוש באמצעות קניה כספית או מסחר במשחק. כמו כן, שרטוטים מסוימים ניתנים מאויבים מסוימים. ציוד המוגדר כשרטוטים ניתן לבנות באמצעות משאבים שנאספו במשימות. שחקנים יכולים לסחור חלק מהציוד שלהם עם שחקנים אחרים, כמו כן.
פיתוח
משחק הווידאו מ-2008 Dark Sector של Digital Extremes היה במקור אמור להתקיים בסביבת מדע בדיוני בחלל החיצון, שבו שחקנים לוקחים את התפקיד של דמות הנמצאת בחליפה מכנית מלוטשת עם כוחות מטורפים. עם זאת, Dark Sector שופץ, ורוב אלמנטי המדע הבדיוני הושלכו. ב-2012, Digital Extremes הודיעו שהם עובדים על Warframe, אשר לווה בכבדות מהקונספט של Dark Sector המקורי, עם עיצוב דמויות ושלבים כמו גם עם שמות שונים שיוצרים את הופעתו.
יציאה לשוק
Digital Extremes התחיל את הבטא הסגורה של "Warframe" ב-24 באוקטובר 2012. מאז יש לו מספר שחרורי גרסאות ותיקונים, והבטא הפתוחה הושקה ב-25 במרץ 2013. גרסת פלייסטיישן 4 גם פותחה, ושוחררה בקונסולה בנובמבר 2013,, בעוד גרסת ה-Xbox one של המשחק הושקה ב-2 בספטמבר 2014. גרסת המשחק לפלטפורמת Nintendo Switch יצאה ב-20 בנובמבר 2018.
ביקורות
"Warframe" קיבל ביקורות מעורבות על ידי המבקרים, מחזיק את התוצאה של 68/100 ב-Metacritic, המבוססת על תשע ביקורות. גרסת ה-PS4 של המשחק קיבלה גם ביקורות מעורבות או ממוצעות, ומחזיקה את התוצאה של 64/100 ב-Metacritic .GameZone של מייק ספלאצ'טה נתן לגרסת ה-PS4 ציון 8.5/10, באומרו "אם אתה כבר נהנה ממשחקים כמו Monster Hunter אשר דורש ממך "לעשות פרמינג" עבור פריטים על מנת להכין טובים יותר, Warframe עוקב אחרי אותה נוסחה פחות או יותר, רק עם לחימה הרבה יותר מספקת ומהירה". IGN נתן למשחק 7.0 בעודו משבח את ה-co-op של המשחק.
המשחק הוא בין אחד המשחקים הזמינים בסטים הכי משוחקים. Digital Extremes מייחס את ההצלחה של הכותר לעדכונים התכופים שהם מפתחים למשחק ולקהילת המעריצים של המשחק. Digital Extremes מתאר את המשחק כ"הצלחה מזויפת", כיוון שהמשחק מסוגל לאבטח ולשמור על מספר גדול של שחקנים בלי להשיג תשומת לב משמעותית מאנשים אחרים. יותר מ-26 מיליון שחקנים שיחקו את המשחק מאז שחרורו.
אינטראקציה כובדית של אנטי חומר
אינטראקציה כובדית של אנטי חומר (באנגלית: Gravitational interaction of antimatter) מתארת כיצד פועל כוח הכבידה על חלקיקי אנטי חומר.
אינטראקציה זו טרם נמדדה בידי פיזיקאים ונחקרת כיום במקומות שונים. מציאת הפוזיטרון, שהוכיחה את התאוריה של דירק ב-1932, החלה עידן חדש בפיזיקה של חלקיקים מסוג אחר. בעשרות שנים האחרונות קהילת החוקרים העולמית מראה מגמת עלייה בחקר המרכיבים של החומר והאנטי חומר, השפעותיהן על הסביבה ואחד על השני.
מבוא
כדי להוכיח את קיומה של האינטראקציה הגרביטציונית פיזקאים מכל רחבי העולם עושים עבודה תאורטית רבה יחד עם פיתוח ניסויים גדולים כדי למצוא את המודל התאורטי המתאים ביותר לתיאור האטום בפרט והעולם כולו בכלל.
יש חוקרים הסוברים כי כפי שחלק מהתכונות של החומר הפוכות מתכונות החומר של אנטי חומר, כך גם שדה הכבידה של האנטי חומר יהיה הפוך לעומת שדה הכבידה של החומר. לאנטי שדה כבידה העולה מהשערה זו יש השפעות עמוקות על התאוריות המוכרות לנו כיום. אחת הבעיות הקשות ביותר בקוסמולוגיה כיום שניתנת לפתרון על ידי הוכחת הסברה היא מדוע היקום מורכב מחומר ולא אנטי חומר, והאינטראקציה הגרביטציונית יכולה להיות בלב התאוריה שתענה על השאלה.
בשנים האחרונות תוכננו ונערכו הרבה ניסויים על מנת לבדוק את התאוצה של אנטי חומר בשדה כבידה. עד כה, אף ניסוי לא הצליח לאשש או להפריך את ההבדל בין שדה הכבידה של אנטי חומר לבין שדה הכבידה של חומר, אף כי הושגה התקדמות ניכרת בנושא. בדרך כלל אטומי אנטי מימן משמשים כבסיס למחקרים שמנסים כיום כדי להשיג תשובה בשנים הקרובות. קבוצת המחקר ALPHA שממוקמת ב-CERN הייתה הראשונה ללכוד אטומי אנטי מימן ולהפיל אותם בריק על מנת למדוד את האינטראקציה הגרביטציונית שלהם. כיום קבוצת מחקר זו היא המתקדמת בעולם שמדדה את תכונות האנטי מימן בדיוק הרב ביותר.
תאוריות שונות
כיום, ישנן שלוש תאוריות עיקריות בנושא השפעת האנטי חומר על חומר מבחינה גרביטציונית:
תאוריה 1
ההשערה הרווחת כיום היא שחומר ואנטי חומר משפיעים מבחינת שדה הכבידה בצורה זהה.
תאוריה 3
הקושי הגדול במדידת שדה הכבידה של אנטי חומר הוא נדירותו והתכלותו ברגע מגע עם חומר שיוצר את העולם. רוב השיטות ליצירת אנטי חומר קשורות באנרגיה גבוהה של חלקיקים ואטומים בעלי אנרגיה קינטית גבוהה, מצב זה לא מאפשר מחקר בכל נושא שדה הכבידה.
עקרון השקילות
לפי עקרון השקילות שהוא אחד מאבני היסוד של תורת היחסות מסה בתאוצה שווה למסה בשדה כבידה, מסיבה זאת ובגלל שהמסה של חלקיק חומר שווה למסה של חלקיק אנטי חומר התאוצה של שניהם תהיה שווה תחת השפעה של אותו שדה כבידה.
סימטריית CPT
סימטריית CPT שהיא חלק מפיזיקה תאורטית ופיזיקת חלקיקים אומרת שגם אם יתהפך סימנו של המטען הוא לא ישפיע על התכונות האחרות של החלקיק למשל: תנע, ספין ומסה. מפני ששינוי הסימן לא משפיע על המסה חוקרים טוענים שהוא לא ישפיע גם על שדה הכבידה של החלקיק.
סופרנובה 1987A
אחד המקורות עבור הכבידה הייתה התצפית על חלקיקי ניוטרינו מסופרנובה 1987A. בשנת 1987, שלושה גלאי ניוטרינו מרחבי העולם צפו בו זמנית בכמות אדירה של חלקיקי ניוטרינו שנבעו מסופרנובה בענן מגלן הגדול (במרחק 164,000 שנות אור). בתצפית נראה כי התגלו אנטי ניוטרינו וניוטרינו, אך אין לדעת זאת בוודאות. הגלאי אינו יכול להבדיל באופן מושלם ביניהם, על כן אם השניים אכן נצפו אז ההבדל באינטראקציות הכבידתיות הוא קטן מאוד.
הניסוי של פיירבנק
הפיזיקאי ויליאם פיירבנק עשה ניסוי על מנת למדוד באופן ישיר את התאוצה הכובדית של אלקטרון ופוזיטרון. אבל היחס בין המסה למטען החשמלי של חלקיקים הוא גדול מדי לכן הכוח האלקטרו-מגנטי גדול מדי ומקשה מאוד את הניסוי.
קשה מאוד למדוד את האינטראקציה הכובדית ברמת החלקיקים, מפני שהמסה קטנה מאוד ולכן הכוח הכובדי קטן מאוד, בנוסף עבור חלקיקים טעונים הכוח האלקטרו-מגנטי חזק הרבה יותר.
ניסוי באנטי מימן קר נייטרלי
משנת 2010 התאפשרה יצירת חלקיק אנטי מימן קרים במאיץ חלקיקי אנטי חומר ב-CERN. בגלל שחלקיקי אנטי מימן הם נייטרלים מבחינה חשמלית ניתן בעזרתם למדוד את האינטראקציה הכובדית של אנטי חומק ביחס לחומר.
ב-2013 פורסמו תוצאות ניסוי שנעשה ב-ALPHA, בניסוי אנטי מימן שוחרר לנפילה חופשית ונמדד האינטראקציה הכובדית שלהם. אך תוצאות הניסוי לא מדויקות מספיק כדי להכריז על הצהרה ברורה, אפילו לא ניתן עדין להכריז על סימן התוצאה. המחקר ב-CERN נמשך על ידי מספר שיטות שונות נוספות.
ראביץ'
ראביץ' (בפולנית: Rawicz, ; בגרמנית: Rawitsch, ביידיש: ראוויטש) היא עיר בעלת למעלה מעשרים אלף תושבים, בגמינה ראביץ', במחוז ראביץ' בחבל פולין גדול, במרכז פולין.
היסטוריה
העיר ראביץ' הוקמה במהלך מלחמת שלושים השנים, ב-1638, אז גם קיבלה זכויות עיר והתיישבו בה פליטים פרוטסטנטים משלזיה ומהאזור בו נמצאת כיום צ'כיה.
ראשית המאה ה-18 הייתה תקופה שחורה בהיסטוריה של ראביץ', שרפה גדולה שפקדה אותה ב-1701, ואחריה המלחמה הצפונית הגדולה שהביאה לכיבוש האזור בידי הצבא השוודי ב-1704–1705 (אז שהה בראביץ' במשך מספר חודשים המלך קרל ה-12), ואחר כך ב-1707 בידי הצבא הרוסי המנצח. ולאחר מכן, ב-1733, בידי צבא סקסוניה.
כתוצאה מחלוקת פולין השנייה, הפכה ראביץ' ב-1793 לחלק מפרוסיה. חיילי הצבא הפרוסי צעדו אל תוך העיר בתחילת השנה, וב-17 באוקטובר, ביקר בראביץ' המלך הפרוסי פרידריך וילהלם השני.
למרות אסונות שעברו על העיר, השרפה הגדולה השנייה ב-1794, והשלישית ב-1801, נשארה ראביץ' העיר השנייה בגודל אוכלוסייתה במחוז, אחרי פוזנן. אך המצב הכלכלי המשיך להתדרדר, וב-1805 עבר שטח העיר מידים פרטיות לחזקת רשויות המדינה הפרוסית, בשל חובות מצטברים.
בחוזה טילזיט (1807), הייתה העיר לחלק מהדוכסות הגדולה של ורשה, שהייתה מדינת חסות של צרפת, בשליטת מלך סקסוניה. הממשלה החדשה התרכזה בשיקום המרכז העסקי של העיר, מנזקי השריפות. ב-1812 עברה השליטה בעיר לידי אחיו של נפוליאון, ז'רום בונפרטה מלך וסטפאליה.
לאחר קונגרס וינה (1815), במסגרת מגמת הרסטורציה, עברה העיר לדוכסות הגדולה של פוזן, שהייתה לאוטונומיה מוגבלת תחת שלטון פרוסיה. מחציתה הראשונה של המאה ה-19 סימנה מפנה בתעשיות המסורתיות של העיר, והחלה להתפתח בה תעשייה חקלאית: תבואה, צמר, בקר, עורות, ועץ. הוקם בה גם מפעל טבק, והוחל בייצור סיגרים שהתפרסמו באיכותם.
תקופת הרומנטיקה הייתה עבור האוכלוסייה הפולנית, תקופה של מאבק לעצמאות. מרד נובמבר, אביב העמים ומרד ינואר, פסחו על אזור ראביץ', והיא הפכה לאבן שואבת לפולנים רבים, ביניהם אנשים ידועי שם. בין היתר שהה בה במשך תקופה מסוימת בשנות ה-40 של המאה ה-19, המשורר הלאומי הפולני אדם מיצקביץ'; וב-1863, המהפכן ומנהיג מרד ינואר סטפן בוברובסקי.
בשנת 1866 ביצעו הפרוסים חלוקה מנהלית חדשה של הדוכסות הגדולה של פוזן, ונוצר מחוז ראביצ'קי. בשלב זה גרו בראביץ' ובסביבתה כ-48,000 תושבים בצפיפות גדולה, אוכלוסיית העיר ראביץ' עצמה עמדה ב-1905 על 11,403 תושבים. במפנה המאות ה-19 וה-20 הגיעה ראביץ' לשיא התפתחותה התעשייתית והחקלאית, בעיקר חקלאות של בעלי חיים. היו בעיר מפעלים לייצור טבק, מכונות, משקולות, רהיטים, מברשות, נייר ומוצריו, בתי דפוס, מבשלות, מפעל שמן ומנסרה. ב-1891 החלו בהקמת מערכת אספקת מים לבתי התושבים, וב-1911 הוקמה מערכת ביוב. מספר מבני המגורים בעיר גדל משמעותית, ובנינים בסגנון אר נובו, החלו הופכים לחלק קבוע של הנוף האורבני.
בין מלחמות העולם, למרות הגדלת החלק היחסי של האוכלוסייה ממוצא גרמני בעיר, נותרה העיר מגוונת מבחינה אתנית ודתית, התקיימו בה זו לצד זו קהילה קתולית ופרוטסטנטית, פרבוסלבית ויהודית. בשנים אלו היה מחוז ראביצ'קי אזור חקלאי, והתפתחה בו בעיקר תעשיית מזון, ייצור סוכר ואלכוהול, ממתקים ועוד; כן יוצרו בה: מתכות, פסנתרים, ומברשות. קופסאות נייר וקרטון.
תעשיית הביגוד
תעשיית הביגוד או תעשיית ההלבשה, הידועה גם בשם תעשיית הביגוד המוכנה ללבישה (קונפקציה) או תעשיית ביגוד הטקסטיל, (באנגלית: Textile Manufacturing או Textile Engineering) מתייחסת לייצור בקנה מידה גדול של מוצרי ביגוד, לרוב בייצור המוני, אך לפחות בסדרות גדולות. היסטורית, היא צמחה מחייטים וממתפרות קטנות שייצרו בגדי גברים, נשים וילדים שנעשו בשיטות מלאכת יד. בהשפעת המיכון ההדרגתי של התהליכים הטכנולוגיים שמשתמשים בהם וכתוצאה מדרישות השוק החדשות שהופיעו עם העיור צמחו מלאכות אלה לתעשייה עתירת ממדים.
תפיסת תעשיית ההלבשה כתעשייה, כוללת אפוא את התשלובות התעשייתיות ואת המפעלים הקטנים והגדולים שעוסקים בייצור המוני וסדרתי של ביגוד ומוצרי טקסטיל אחרים הדורשים הרכבה. כיום, ביחידות הייצור הללו מועסקים עובדים הנעים בין כמה עשרות עד לכמה אלפים או אפילו עשרות אלפים.
בנוסף, שרדו עד היום יזמים פרטיים המייצרים בגדים בהתאמה אישית ומתקנים בגדים וכן חייטים קטנים של איש אחד או שניים.
הסטטיסטיקה המסכמת מתייחסת בדרך כלל לתעשיית הטקסטיל ולתעשיית ההלבשה ביחד בשם "תעשיית הטקסטיל וההלבשה". הציבור הלא מומחה חושב על שני המגזרים כאחד וכאשר הוא שומע את המונח "תעשיית הטקסטיל" הוא מכליל בו גם את תעשיית הביגוד. למעשה, אלה הם שני ענפים נפרדים, אם כי קשורים זה לזה. תעשיית הטקסטיל, מלבד אספקת חומרים המתאימים לעיבוד (בדים, חלק מהאביזרים כמו חוטי תפירה, חומרי בטנה ועוד) לתעשיית ההלבשה, היא גם ספקית של תחומים רבים נוספים (למשל מייצרת טקסטיל טכני ובריאותי ורפואי שונים), ותעשיית ההלבשה משתמשת בחומרי טקסטיל במוצרי לבוש מוכנים (הלבשה תחתונה ומוצרי הלבשה עליונים, כובעים, כפפות מותאמות וכו'), וכן במוצרי טקסטיל אחרים המשמשים במשקי בית הדורשים גזירה ותפירה (מפות ומצעים, מגבות ובדים אחרים, וילונות, מפות, כיסויי רהיטים וכו').
זה מצדיק את הדיון הנפרד בשני המגזרים.
המאה ה-19
ייצור בגדים במפעלי תעשייה החל במחצית השנייה של המאה ה-19. לפני כן, החייטים ייצרו את הבגדים באופן אישי על פי מידות לקוחותיהם בבתי המלאכה (מתפרות) העצמאיות שלהם. רק המצאת מכונת התפירה הראשונה היעילה והשימושית באמת (בארתלמי תימוניה, 1830) התחילה את התהליך שהוביל בסופו של דבר להכנסת הביגוד לייצור המוני תעשייתי בתחילת המאה ה-20. הופעת הבגד ה"מוכן ללבישה" שנתפר לא לפי הזמנה של אדם ספציפי, התחילה למעשה בשנות ה-30 של המאה ה-19, כאשר בסביבות 1831 הייזם אמריקאי ג'ורג' אופדייק שהפך לימים לראש העיר של ניו יורק בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית התחיל לייצר בגדים מוכנים במפעל שלו ומכר אותם בכלבו בניו אורלינס. הפריצה אמיתית בתחום זה הגיעה על ידי השיפור ההדרגתי של מכונת התפירה (אליאס האו, 1846; אייזק מריט זינגר (Isaac Singer), 1851; אלן בנג'מין ווילסון (Allen B. Wilson), 1850 ואחרים).
מלחמת האזרחים האמריקנית (1861–1865) נתנה דחיפה גדולה לפיתוח הייצור של ה"מוכן ללבישה". כאשר פרצה המלחמה החיילים עדיין לבשו מדים תוצרת בית, שהיו צריכים תפור אותם בצורה שנקבעה על ידי הממשלה. עם זאת, ככל שהמלחמה התפשטה והתרחבה יותר, יזמים החלו לבנות מפעלים, שבהם יכלו לייצר ביעילות את הכמות הנדרשת של המדים לצבא בזמן אספקה קצר. המדידות שנלקחו אצל החיילים המתגייסים הראו שניתן לסווג את הבגדים לקבוצות מידות המציגות סדירות מסוימת, שעבורן ניתן להכין טבלאות מידות אחידות. טבלאות מידות אלו שימשו גם לאחר תום המלחמה, כאשר עברו לייצור בגדי גברים אזרחיים.
במקרה של בגדי נשים – מכיוון שהם מושפעים הרבה יותר משינויים אופנתיים וטעמים אינדיבידואליים – הייצור ההמוני לא התפשט אז, אלא רק הרבה יותר מאוחר, משנות ה-20 של המאה ה-20. בנוסף לפיתוח רחב היקף של מכונות ששימשו לייצור בגדים, התפתחות ענף הפרסום, פיתוח רשתות כלבו וחנויות קטלוג מילאו תפקיד מרכזי בהתפשטות ייצור הביגוד ההמוני. תהליך זה הוביל גם ליצירת תקני מידה אחידים שהתבססו על מידות גוף, אשר חוברו לראשונה בשנים 1939–1940 על ידי מדידת מידות גופן של כ-15,000 נשים אמריקאיות ופורסמו ב-1941.
המאה ה-20
התפתחות תעשיית ההלבשה התחילה על כן באמריקה הצפונית, אך ייצור סדרתי של ביגוד בקנה מידה גדול התפתח גם באירופה והתבסס כבר באמצע המאה ה-20, כך גם באוסטרליה, יפן ודרום אפריקה. תהליך זה הושלם בשנות ה-60, כאשר רוב צורכי האוכלוסייה ברוב מדינות מערב ומזרח אירופה, צפון ודרום אמריקה ועוד כמה מדינות נוספות התמלאו על ידי תעשייה זו. באותו הזמן החל גם ייצוא רחב של מוצרים אלה, שיוצרו על ידי תעשיית ההלבשה בקנה מידה גדול, ומדינות אסיה לקחו יותר ויותר חלק בתעשייה זו בשל רמת השכר הנמוכה מאוד שם וכתוצאה מכך הוזלה מאוד הסחורה משם. עד סוף המאה ה-20, סין העממית, הודו, פקיסטן ובנגלדש הפכו ליצואנות העיקריות של בגדים, למרות העובדה שאיכות המוצרים שלהן הייתה הרבה מתחת לסטנדרט של סחורות אירופאיות ושל אלה באמריקה הצפונית. עם זאת, ברגע שחברות ממערב אירופה ומצפון אמריקה הופיעו במדינות אלו כמשקיעות והעבירו את הייצור שלהן או חלק ניכר ממנו למדינות אלו ב"שכר נמוך", והביאו איתן את המכונות המודרניות שלהן ואת ארגון הייצור, איכות המוצר השתפרה בהדרגה, וכעת, מבחינת איכות, הם במקרים רבים תחרותיים עם מוצרים המיוצרים במדינות תעשייתיות מתקדמות. עם זאת, יש להזכיר כתופעה שלילית בלא במעט מדינות אסייתיות, אפריקאיות או דרום אמריקאיות, שהם המהווים חלק ניכר מהיצוא של תעשיית ההלבשה, שתנאי העבודה בהן גרועים מאוד. העובדים במצב פגיע, לפעמים נאלצים לעבוד בשכר רעב, עבודת ילדים היא נוהג נפוץ במקומות רבים מאלה. כל הגורמים הללו הם למעשה מהווים את הסיבה לרמת המחירים הנמוכה של הסחורה.
התפשטות ייצור הבגדים בקנה מידה גדול, "ייצור המוני" הפכה את הלבוש לאחיד, לדוגמה: במאה ה-19, איכר ופקיד התלבשו אחרת, פקיד סיני וג'נטלמן אנגלי ממעמד הביניים התלבשו אחרת. למראה הלבוש האחיד של היום, לעומת זאת, היה השפעה גם על במידות ועל הסדרות ובכך גם על הורדת המחירים.
יש לציין שמאז שנות ה-30 של המאה ה-20 התפתחה לדרגת מדע הפיזיולוגיה של הלבוש והתחום הזה בא לביטוי יותר ויותר בתעשיית הביגוד המסורתית.
המאה ה-21
הפיתוח הרחב של תקני הייצור ההמוני בתעשיית ההלבשה במאות ה-20 וה-21 נבע בעיקר מהשיפורים שנעשו בתחום ציוד הייצור. הכנת חייטות ממוחשבת (למשל הכנת דוגמאות חייטות, שרטוטי פריסה, תיאורים טכניים, אוטומטיים חלקית). מכונות תפירה ותפירה מבוקרות מחשב, מקומות עבודה אוטומטיים לתפירה, מכונות גימור מודרניות לתעשיית הבגדים (כגון מכונות גיהוץ, ציוד אידוי), פיתוחים בטכנולוגיית אריזה. מידת האוטומציה הגבוהה של הייצור, פתרונות ארגון הייצור שמתבססים על כלי טכנולוגיית מידע השתרשו כולם בייצור המוני של בגדים והעלו משמעותית את תקני הפרודוקטיביות והאיכות. כמו כן, כל אלה תרמו גם לאפשרות של שינויים מהירים במוצרים שנדרשו על ידי האופנה המשתנה. אם במחצית הראשונה של המאה ה-20, שלטה בתעשייה עבודת הייצור לאורך מסוע מכני, הרי בשנות ה-2000 נעשה שימוש במערכות ארגון ייצור ממוחשבות הרבה יותר מודרניות.
כיווני התפתחות עיקריים
בתחום ייצור הבגדים - לכל הציוד המשמש בתהליך הייצור - נחווית פעילות פיתוח מהירה ביותר בהתאם להיבטים הנ"ל, הנעזרת רבות במערכות IT (כגון פתרונות נתמכי מחשב למשימות ניהול ייצור ומשימות לוגיסטיקה). לפי נתונים שפורסמו על ידי EURATEX "ארגון ההלבשה והטקסטיל האירופי" (European Apparel and Textile Organisation) בשנת 2012 היו 127,457 חברות שפעלו בתעשיית ההלבשה של האיחוד האירופי המנתה אז 27 מדינות חברות, שהעסיקו בסך הכל 1.78 מיליון עובדים. רוב המפעלים הללו שייכים לקטגוריית המפעלים הקטנים והבינוניים, עם מספר עובדים ממוצע של 14 למפעל. גם במקרה של בגדים חשוב מאוד שהייצור שלהם לא יזהם את הסביבה ושלא יכיל חומרים מזיקים לבריאות. לכן, יצרנים תובעניים בודקים ומאושרים את מוצריהם מנקודת מבט זו על ידי אחת המעבדות המוסמכות של ארגון OEKO-TEX הייעודי (Oeko-Tex הוא סימן מסחרי רשום, המייצג את תוויות המוצרים ואישורי החברה שהונפקו ושירותים נוספים הניתנים על ידי האגודה הבינלאומית למחקר ובדיקה בתחום הטקסטיל והאקולוגיה של העור), וסוחרים וצרכנים תובעניים מעדיפים בדרך כלל מוצרים בעלי תעודת הסמכה זו. למרבה הצער, לא כל היצרנים מנצלים את האפשרות הזו שלעיתים קרובות מתנגדים לה גם ארגוני טבע ושמירה על הסביבה (כגון גרינפיס).
גרניום
{{פירושונים|* פלרגוניום – צמח גינות נפוץ בישראל במכונה בטעות "גרניום"
ראו גם
}}
עיוני משפט
עיוני משפט הוא כתב עת משפטי בעברית של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. הוא אחד מכתבי-העת המשפטיים המובילים בישראל, ומתפרסמים בו מאמרים בכל תחומי המשפט. חברי המערכת והעורכים הם סטודנטים מצטיינים הלומדים בפקולטה, כשלצידם העורך הראשי, הנמנה עם סגל הפקולטה. כתב העת יוצא לאור פעם בשנה עם כרך חדש, המחזיק שני גיליונות.
בשנת 2018, כרך מב של כתב העת השיק את "פורום עיוני משפט״ הפלטפורמה המקוונת של כתב העת. מטרת פלטפורמה זו היא לשמש במה ייחודית ועצמאית לתכנים אקדמיים קצרים ועדכניים במתכונת שונה מאלה המתפרסמים בגרסה המודפסת.
היסטוריה
כתב העת נוסד בשנת 1970 ביוזמת פרופ' זאב צלטנר שהציע לנילי כהן, שהייתה אז סטודנטית לתואר ראשון, לערוך כתב-עת משפטי חדש, שיתבסס על שיתוף פעולה בין מרצים לסטודנטים בפקולטה, במסורת ה-Law Reviews האמריקניים המובילים, דוגמת Harvard Law Review. השניים ייסדו את כתב-העת יחד עם המרצים אמנון רובינשטיין (דיקן הפקולטה), דניאל פרידמן (סגן הדיקן) ויוסף גרוס. השם שנבחר לכתב-העת, "עיוני משפט", מחבר - בלשונה של נילי כהן - "בין העין המתבוננת של המשפט והעין המתבוננת על המשפט".
בשנותיו הראשונות של עיוני משפט ערכו אותו במשותף מרצה וסטודנט, והמערכת כללה מרצים וסטודנטים גם יחד. לאחר פטירתו של זאב צלטנר שונה המבנה של כתב-העת: המערכת כללה סטודנטים בלבד, שמיעוטם שימשו סגני-עורכים, ומרצה אחד שימש כעורך. מאוחר יותר שונתה המתכונת פעם נוספת, וכיום המערכת כוללת סטודנטים חברים, סטודנטים עורכים ומרצה המשמש כעורך ראשי.