cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיסטיקה יהודית
המיסטיקה היהודית הקדומה
הברית שכורת אלוהים עם אברהם היא אחד הרעיונות המיסטיים הגדולים בתנ"ך - חיבורם של האל והאדם, משאת נפשו של כל מאמין ומיסטיקן. ברית בין הבתרים היא הסמל המיסטי הראשון של אלוהים בהתגלותו לבני האדם. האמצעים המעשיים לאיחוד עם הבורא, המצויים במקרא, מהווים את היסודות לקבלה המעשית המאוחרת יותר: הקרבת קורבנות, נזירות, והתענית.
ראשית המיסטיקה התאורטית, התאוסופיה, בחזיונות הנבואיים של נביאי בית ראשון ויותר מהם - נביאי בית שני. אחת הנבואות המיסטיות באופיין שהיוותה בסיס לספרות מיסטית ענפה היא חזון המרכבה של יחזקאל. חזון זה כל כך מרכזי בספרות המיסטית של ימי בית שני עד שהיא קרויה על שמו - ספרות ההיכלות והמרכבה.
את שרשרת החוזים סוגר דניאל, חוזה בעל השפעה עצומה ביותר על תולדות המיסטיקה הנוצרית והיהודית העתידה להיווצר. אצלו זו האמונה הברורה בתחיית המתים שתתרחש באחרית הימים, וחישובי קץ העתים, שהשפיעו עמוקות על מחשבי הקצים עד עצם היום הזה. לצדו עומד גבריאל, "שר המלאכים", המלאך המיוחס מכולם בנצרות ובאסלאם, כדי לפרש את חזיונותיו המדהימים וכדי לפתור את חלומותיהם של נבוכדנצר ובנו בלשצר.
הנבואה האפוקליפטית שלו לגבי אחרית הימים (למעשה, דניאל הוא הספר האפוקליפטי המובהק היחיד שהוכנס לכתבי הקודש) היא גם המחברת את המיסטיקה היהודית שבמקרא עם הספרים האפוקליפטיים העבריים שנכתבו אחרי חתימת המקרא ועם המיסטיקה הנוצרית הקדומה.
האפוקליפטיקה
הספרות האפוקליפטית (ביוונית: אפוקליפטיקה - גילוי, התגלות, ומכאן: ההתגלות של ימות המשיח) עוסקת בנסתרות עם ישראל והעמים בכלל, בנסתרות הטבע, העולמות העליונים ואחרית הימים, לצד געגועים עזים לגאולה, לעולם הבא ולמשיח. מיתוסים מקראיים ופולקלור קדום, לאו דווקא יהודי, משמשים בה בערבובייה כדי ליצור נבואות עתידניות או אקסטזה דתית.
החטא הקדמון, המלאכים הרעים (שלפי האגדה נפלו משמים והולידו, בזיווג עם בנות הארץ, את הנפילים), חנוך (האדם הראשון שנלקח על ידי האל לשמים כשהוא חי, ולפי הספרות המיסטית של ימי בית שני - הפך למלאך), נח והמבול, מגדל בבל ועוד מיתוסים תופסים מקום של כבוד באפוקליפטיקה. לצדם נמצאים שם, ממש כמו במיתולוגיות של העמים הקדמונים האחרים, כוחות הטבע.
החשוב והמקיף בספרי האפוקליפטיקה הוא ספר חנוך א' (או "ספר חנוך הכושי") שנכתב בימי בית שני ושגיבורו היה מסוגל לדעת את העתידות והנסתרות, ולפיכך הוא גם האיש שנועד לספר על תולדות האנושות מתחילתה ועד סופה, כאשר האור יגבר על החושך, והאל יגלה לצדיקים את "הבחיר" (המשיח). ביום הדין יישפטו הנפילים יחד עם הרוחות הרעות, השדים והמזיקים; עזאזל, המלאך הרע, יימסר לידי רפאל, ובליעל, אדון החושך ואויבו של המשיח, יישפט גם הוא ביום ההוא. גם בני האדם ירגישו בחזון הבלהות הזה: רצח בתוך המשפחה, הפלות, קניבליזם, מלחמות ועוד צרות יהיו מנת חלקם של החוטאים, בעוד הצדיקים יזכו לאושר גדול.
חיבור מיסטי חשוב נוסף מאותה תקופה הוא ספר חנוך הסלאבי, בו מספר חנוך על סודות היצירה של העולמות הנראים והלא נראים שאותם ראה כשעבר בשבעת הרקיעים. בספר זה כבר מקבל חנוך כיסא של כבוד לצד האל.
תפיסות חדשות של חזון אחרית הימים נמצאות בספר עזרא הרביעי. לראשונה נאמר גם כי המשיח לא יחיה לנצח, ואחרי מותו העולם יחזור לדממת הבראשית שקדמה לבריאה. עזרא המסתורי רואה גם את שובם של עשרת השבטים.
אחרון הספרים האפוקליפטיים שמביא תיאורים של העולמות העליונים הוא ספר ברוך היווני (על שם ברוך בן נריה, תלמידו של ירמיהו), העובר דרך שבעת הרקיעים כשהוא מלווה במלאך ופוגש אנשים בדמות חיות.
האיסיים
האיסיים, הכת היהודית המתבודדת ממדבר יהודה היו, כנראה, הראשונים שלקחו את המיסטיקה היהודית האפוקליפטיקה והפכו אותה לדרך חיים. חלק מסדר יומם היה לימוד כתבי הקודש על דרך הסוד והמשל מתוך הכנה לימות המשיח. אז, כך האמינו, תרד מלכות השמים על הארץ ותתפשט בעולם, ואיתה גם אמונתם. את ספריהם הסודיים שמרו לעצמם, תוך שהם משתמשים במאגיה, בקריסטלים, בעשבי מרפא (אולי מכאן שמם, על משקל "אסיא" = רופא, בארמית) ובשמות המלאכים. ואכן, רבים מהם עסקו בתחומי הרפואה כמו שהייתה מקובלת אז, או בתחום רפואת הנפש. התפילה, שהייתה מאוחר יותר לעיקר חשוב ביהדות הרבנית, הייתה מרכזית גם בחייהם, וכך גם הטבילה שקיבלה נופך מחודש מהקבלה והחסידות.
המיסטיקה בתקופת המשנה והתלמוד
עם המרד נגד רומא שהתעורר לאחר מותו של הורדוס בתחילת המאה הראשונה צצו כתות משיחיות רבות שהושפעו השפעה מכרעת על ידי הספרות האפוקליפטית. אחת מהן היא של הנצרות, שהיוותה אופוזיציה לוחמת לכהנים הצדוקים בבית המקדש. במקביל, אם כי בהיקף נמוך בהרבה, צומחת המיסטיקה גם בכתביהם של התנאים הראשונים. באותם ימים מעורר יונתן בן עוזיאל, מתלמידי הלל הזקן, מהומה כשהוא מתרגם את ספרי הנביאים לארמית ואגב כך מסגיר כמה מענייני תורת הסוד של הנביאים. בין היתר נטען כי הוא התעמק בחישובי קצין על סמך האמור בספר דניאל. אגדה אחת אומרת כי לאחר שסיים את התרגום "יצתה בת-קול ואמרה: מי הוא שגילה סתרי לבני אדם?"
באותה תקופה, סמוך לחורבן הבית (שנת 70), מייסד תלמיד אחר של הלל, רבן יוחנן בן זכאי ישיבה ביבנה והופך למנהיג הרוחני הבולט, לא רק בתחום ההלכה כי אם גם בכל הנוגע לתורת הסוד. נאמר עליו שעסק ב"תקופות וגימטריאות, שיחת מלאכי השרת ושיחת שדים, שיחת דקלים, משלות שועלים" תוך שהוא מעביר את חוכמת הנסתר לתלמידיו. התוספתא מביאה אף עדות כי בחוגו של בן זכאי היה נהוג לדרוש ב"מעשה מרכבה", שהיה עניין של סוד שנשמר בחוגם של חכמים מסוימים בלבד. עדויות שונות מורות כי סיפור המרכבה נתפס, כבר בראשית תקופת בית שני, כדלת שדרכה ניתן להיכנס להיכל סודותיו של האל.
ספרות ההיכלות והמרכבה
ספרות זו, כפי שכונתה על שם הדרישה במעשה המרכבה ובהיכלות האל, שאליהם מגיעים באמצעות המרכבה, היא התשתית המיסטית והמאגית הקדומה ביותר אחרי הספרים האפוקליפטיים. היא זו שברבות השנים תצמח ממנה הקבלה - העיונית והמעשית. מעשה הבריאה וחלוקת העולמות העליונים, ניהול העולם ומעשי כשפים, שמות המלאכים ושמותיו השונים של האל - אלה הנושאים העיקריים של תורת הסוד המופיעה בספרות המרכבה.
לדברי גרשם שלום, נראה שתחילתה של ההתעסקות הזו בתורות אזוטריות היא בחוגי הפרושים, מתנגדי הצדוקים, עוד לפני כתיבת הספרים האפוקליפטיים. הוא מכנה זאת "מיסטיקת כס הכבוד", שכן היא מתארת את הופעתו של האל על כס הכבוד שלו ואת עולם כס הכבוד השמיימי. תפיסה זו שאולה, כנראה, מהמיסטיקה ההלניסטית ומהמיסטיקה הנוצרית הקדומה (גנוסטיקה והרמטיקה), המדברת על מושג ה"פלֵירומה" - מכלול הכוחות האלוהיים. היקף העיסוק בספרות המיסטית בבתי המדרש הפרושיים היה קטן ואזוטרי לאין ערוך מהיקף העיסוק בהלכה ואף באגדה, כפי שאפשר לראות מכמות החומר שנשתמר. למעשה, בתחומים רבים הפרושים היו הקבוצה הרציונליסטית ביותר בעם היהודי בסוף ימי בית שני.
המיסטיקה הקדומה מיוצגת בחמישה חיבורים עיקריים, שבכולם היא משולבת במאגיה ובכולם מתואר מסע הנשמה לגן עדן ("ירידה למרכבה") של המיסטיקנים, המכונים "יורדי המרכבה" - היכלות זוטרתי, היכלות רבתי, ספר היכלות, מעשה מרכבה, שיעור קומה.
לדעתו של גרשם שלום, ניזונה התפיסה שמאחורי החיבור באמונה הפרסית שרווחה באותם ימים לגבי האדם הקדמון יליד גן העדן. פרופ' יוסף דן גורס כי המיסטיקה היהודית הקדומה ניזונה משרידי השקפות קדומות ומיתנה אותן. בצורה זו הייתה יכולה לזכות בלגיטימיות כשהיא פועלת בשולי הספרות התלמודית-מדרשית, על מנת שתוכל להמשיך להתפתח בלי לעורר יותר מדי רעש שיסית נגדה את היהדות השמרנית.
כוח האותיות
בסוף תקופת התנאים (מאה 2–3) נוצר אחד החיבורים הקצרים ביותר (1,600 מילה), ובעלי ההשפעה הגדולה ביותר על הספרות המיסטית היהודית לדורותיה, ספר יצירה. לא ידוע מי כתב אותו (על אף שנוהגים לייחסו לאברהם אבינו) ומתי בדיוק, אבל רבים שואבים כמה ממונחי-היסוד שהספר טבע - עשר הספירות המהוות את יסודות הבריאה, ו-22 אותיות האלפבית העברי. יחד הן מהוות את 32 "נתיבות פליאה וחוכמה", הכוחות המיסטיים שמהם נברא העולם.
לפי הספר, הספירות הן שלבי ההתהוות של היסודות בעולם: רוח, מים, אש. הספירה הראשונה, רוח האלוהים, המייצגת את הבסיס התקשורתי שבין האלוהים לעולם ולנביאיו, מאפשרת את הגיית האותיות. מן הרוח נולד האוויר הרוחני הקדמון (החוכמה הקדמונית), שבאמצעותו חקק האל את 22 האותיות, בהן ברא את התורה, שבה מתגלמת החוכמה העליונה ובאמצעותה מגיעה האלוהות גם לעם הבחירה.
הספירה השלישית, הנובעת מהאוויר, הם המים, שמהם יצר האל את התוהו ובוהו הקוסמי ואת האפילה. הספירה הרביעית היא האש, שממנה ברא האל את כיסא הכבוד ואת מלאכיו ואת האור. המרכיב הרביעי בין היסודות, האדמה, נעדר ממניין ספירות זה, כשה"תירוץ" לכך הוא שהעפר נברא על ידי האל מהשלג (מים). לארבע ספירות אלה אין המשך בכתובים, אך נוספים להן חמשת הממדים: אורך, רוחב, גובה, זמן והמוסר (המוגדר גם כרוחניות וחומריות), או בתפיסה אחרת - ששת הממדים: ארבע רוחות השמיים והכיוונים מעלה ומטה.
ספר יצירה טוען כי לכל אות מאותיות האלפבית משמעות סודית בשלושת תחומי הבריאה: האדם, הכוכבים והזמן. האותיות וצירופיהן הם החלק המחבר את המיסטיקה הקדומה עם האסטרולוגיה ועם המאגיה הקשורה בכוח הטמון באותיות, אותו כוח שבעזרתו יצר האל את העולם. תפיסה זו היא מולידת סיפורו של המהר"ל שיצר את הגולם בכוח האותיות שחרט על הטיט וכוח הלשון (השבעות סודיות) וכן של הקמעות הנושאים צירופי אותיות ושמות מלאכים והאל. "יורדי המרכבה" של אותה תקופה משתמשים בטכניקה המאגית לעלייה האקסטטית על ידי "לבישת השם" - טקס שבו מכשף השבט הקדמון לבש בגד שעליו רקומים שמות האלים.
כמה מספרי המיסטיקה היהודית עסקו בנושא האותיות לעומק, בהם ספר הזוהר, ספר יצירה, ספר אותיות דרבי עקיבא, ספר התמונה, סתרי תורה וספר האות (מאת אברהם אבולעפיה), ספר הקנה, ספר הפליאה, גינת אגוז (מאת יוסף ג'יקטיליה), פרדס רימונים (מאת משה קורדובירו), חלקים מהקבלה המעשית של האר"י, כפי שנמסרו על ידי תלמידו ר' חיים ויטאל, ברית עולם (מאת יצחק אשכנזי), ועוד.
בין השיטות שרווחו בעבודה עם האותיות היו:
ספרי המאגיה
לספרות ההיכלות והמרכבה קשורים גם כמה חיבורים שעניינם מאגיה יותר מאשר מיסטיקה. ידיעת סודותיו של העולם העליון נתפסת בהם ככוח שבעזרתו ניתן לשלוט על המלאכים. כוח מאגי זה הוא שעומד, עד ימינו, מאחורי הקבלה המעשית. בין אלה: ספרים מאוחרים יותר העוסקים במאגיה:
שמות האל ושמות קדושים
השימוש בשמות קדושים נתפס, בכלל, כדרך להגיע לסודו של האל. כך, למשל, השבעת שר התורה הוא חיבור הנסמך על פולחן שעניינו גילוי סודות התורה והשמות הסודיים המעניקים כוח. באמצעות השימוש בשמות קדושים ניתן להוריד את "שר התורה" לארץ. בוני המקדש השני רוצים להגיע לסודו של האל מתוך אמונה שזה יסייע להם להבין טוב יותר את התורה וההלכה.
שמותיו של האל הם אחד הנושאים שיותר עניינו את המיסטיקנים בתקופה הקדומה, בעיקר משום שהאמינו כי מי שמכיר אותם מסוגל לחולל באמצעותם מופתים נפלאים. לצד השמות שניתנו לו במקרא - אל שדי, צבאות, אלוהים, אהיה אשר אהיה, יה, אלוה, אדוני - מכנים אותו בעלי התלמוד והמדרש גם "המקום", "גבורה", "צדיק", ובאגדה סתומה אף "אכתריאל". הם מנו חמש דרגות בשמותיו: יה - הנפוץ ביותר, שבו ברא את העולם הזה. שם בן תריסר אותיות - ידוע רק לכוהנים. שם בן 42 אותיות - נמסר רק למי ש"צנוע ועניו ועומד בחצי ימיו ואינו כועס ואינו משתכר...". שם בן 72 אותיות - שבו גאל את ישראל ממצרים. הסודי שמכולם הוא השם המפורש, שמשה היה הראשון לקבלו מזגזגאל, הסופר של המלאכים. לפי אותה אמונה, בכוח אחד השמות האחרים של האל הרג משה את המצרי, על ידי השם הזה פרח מטה אהרון, ובאמצעותו חילץ שלמה מאשמדאי את סוד מקומו של השמיר לשם חציבת אבני המקדש.
אחד משמותיו היותר נפוצים של האל, שנתפס כגילוי מסוים שלו, הוא השכינה, שנדדה עם בני ישראל בכל מסעותיהם, עזבה אותם בכל פעם שחטאו, ושבה וחזרה אליהם. למשה היא נגלתה מתוך הסנה. נציגות אחרת של הבורא הייתה רוח הקודש, שהוחלפה בשלב מאוחר יותר בבת קול.
הדמויות המרכזיות בספרות המיסטית
התלמוד והמדרש מתייחסים לא רק לאל ולשמותיו, למלאכים ולתפקידיהם, לתיאורי הרקיעים ולכוחות הפלירומה הפועלים בהם, אלא גם לשלוש הדמויות המיסטיות הגדולות ביותר ביהדות, אלה שמשמשות מאז בסיס להשפעות מיתיות ולאמונות עממיות, לסיפורים ולמנהגים דתיים.
משה
משה מתואר בתורה כיחיד שדיבר עם אלוהים כאיש לרעהו והיה המתווך בין האל לבני ישראל. משה הוא מי שכתב את התורה והעביר את החוכמה האלוהית לבני התמותה. לפי המדרש, המטה שלו נוצר בזמן הבריאה וניתן לאדם הראשון בגן בעדן. כשאלוהים נגלה לפניו בסנה, הוא מגלה לו את שמו, "אהיה אשר אהיה".
אליהו
אליהו הוא דמות ייחודית בספרות המקראית: בעולם הזה הוא מצליח לגרום לכך שצפחת שמן לא תתרוקן וכד קמח לא יעלה, רץ מהר יותר ממרכבתו של אחאב, מצליח לחיות ארבעים יום וארבעים לילה בלי לאכול או לשתות, מוריד אש מהשמים כדי לשרוף את פר העולה שלו, חותך את הירדן לשניים באדרתו, נישא ברוח ה' ממקום למקום, מוריד גשם אחרי שלוש שנות בצורת, ועוד. אך עיקר העניין בו נובע מסיפור הסתלקותו - אליהו לא מת מוות טבעי, אלא עלה בעודו חי השמיימה על "רכב אש וסוסי אש". לפי פירוש נפוץ של דברי הנביא מלאכי, הוא זה שעתיד לבשר לעם ישראל על דבר הגאולה ולהכינו לביאת המשיח.
אין פלא שאגדות רבות נרקמו על ידי חז"ל סביב דמות מופלאה זו. רבים מהתנאים והאמוראים חוו "גילוי אליהו" - הארה בענייני הלכות או אגדות. לרבי שמעון בר יוחאי ובנו, שנחבאו במערה מפני קיסר רומא, אליהו הוא המגלה את דבר מותו של זה וביטול הגזרה שגרמה להם להסתתר. לרבי אליעזר בן ערך הוא מחזיר לימוד שנשכח, לרבי אליעזר בן הורקנוס הוא מייעץ ללכת לירושלים לשמוע תורה מפי רבי יוחנן בן זכאי.
חכמי המשנה ייעדו לאליהו תפקיד של מתיר ספקות. בקושיות רבות, בין בענייני נזיקין ובין בענייני טומאה וטהרה כאשר לא נמצא פתרון מתאים לספק נהגו לומר שהספק "יהא מונח עד שיבוא אליהו" (מכאן אולי נבע המדרש על דרך הנוטריקון על המונח התלמודי תיקו, שמשמעותו "תעמוד" ללא הכרעה - תשבי יתרץ קושיות ובעיות). מספר תנאים סברו כי תפקידו של אליהו יהיה להכריע בענייני ייחוסי משפחות, לטהר את הראויות להתחתן עם ישראל ולטמא את אלו שאינן ראויות "לבא בקהל".
תפקידו של אליהו התרחב עם הזמן: בשמים הוא המגן על עם ישראל, ולפי הזוהר הוא משתתף בכל ברית מילה (מכאן הנוהג להכין כיסא אליהו עבורו). בליל הסדר נמזגת כוס של אליהו, שהופכת אותו לאורח בכל ליל סדר, השותה מכוס היין המוכנה עבורו.
המשיח
בספר זרובבל פוגש זרובבל בן שאלתיאל, שליט מזרע בית דוד בתחילת ימי בית שני, את משיח בן דוד ששמו מנחם בן עמיאל והוא חי ברומא כקבצן. אמו של המשיח הזה, חפציבה, יושבת בשער הרחמים שממנו עתיד להגיע בנה (כמו גם ישו, לפי האמונה הנוצרית). אחד מהמודלים של אופן גאולה המופיעים במקרא גורס כי גאולת ישראל תלויה בחזרה בתשובה, קיום מצוות ומעשים טובים, אולם לפי ספר זרובבל הגורל קבוע מראש ומפורט בדיוק.
לדברי פרופ' יוסף דן, הקשר בין מיסטיקה למשיחיות נוצר רק בדורות הבאים, בקבלה המאוחרת. עד אז המיסטיקה הקדומה, הנשענת על העממיות הפופולרית, היא המסייעת לפתוח את הדת הממוסדת בפני משבים רעננים, המוצאים כיוון חדש בתקופת הגאונים.
תקופת הגאונים וניצני קבלה
כיבוש ארץ ישראל בידי המוסלמים בשנת 630 תורם להעצמת האמונה בחזון אחרית הימים. האפוקליפטיקה היהודית, כתמיד במצבי מצוקה, צוברת תנופה ומקבלת תפנית כשהיא נישאת על גב הרוח הערבית המובאת על ידי המוסלמים ממצרים, פרס, סוריה ואפריקה. תורת המלאכים (אנגלולוגיה) והתיאורגיה (השפעה על האלים והמלאכים בעזרת מאגיה) תופסות אט-אט את מקומו של עולם המרכבה. המאגיה הולכת וצוברת משקל, תחילתו של תהליך שסיומו בתוך כמה מאות שנים בקבלה המעשית. התפיסה העתיקה שלפיה המתים יכולים להעביר בקשות לעולם הבא, ומצד שני יכולתם של האלים (או המלאכים) למלא בקשות של יושבי העולם הזה, מובילה לתעשייה משגשגת של קמעות, השבעות ולחשים.
תורות הנסתר - בעיקר גלגול נשמות, השמות הקדושים וקשרי גימטריה בין השמות לפסוקי המקרא ולתפילות - מועברות לאירופה בצמוד לספרות המרכבה והתיאורגיה. ר' משה בן קלונימוס, מייסד תורת הסוד באשכנז (גרמניה), שתצמיח את הקבלה, מקבל את סודות התפילה מר' אבו אהרון. במצרים מתפתחת חסידות מיסטית בחוגי ר' אברהם בן הרמב"ם השואבת השראה מתנועה המוסלמית אזוטרית, הסופיות. בצרפת למדו בחשאי את ספר יצירה כספר הדרכה לבעלי סוד, תוך הדגשת הגימטריות והשמות. החסידות המיסטית פושטת גם אל אשכנז וספרד במאה ה-12 על ברכי פירוש סודות התפילה והמקרא באמצעות תורת המספרים והגימטריה. אין זו החסידות המוכרת של המאה ה-18, אלא המשכה של כת חסידים ראשונים שפעלה בארץ ישראל במאה הראשונה לספירה.
בדברי הגאונים מופיע לראשונה הרעיון של שני המשיחים: משיח בן יוסף ומשיח בן דוד. משיח בן יוסף נקשר לבן האלמנה שהחיה אליהו, ותפקידו הוא להעלות את עם ישראל מהגולה ולבנות את בית המקדש השלישי. משיח בן יוסף ייהרג על ידי המלך הרשע ארמילוס, ורק לאחר מכן יקום משיח בן דוד וינקום את מותו.
את מקום האקסטזה של מיסטיקת המרכבה תופסת המדיטציה של ההרהור וניסיון לתקשר עם השכינה דרך התפילה. זו הופכת להיות העיקר, תוך דגש על ה"כוונה" של המאמין ועל טכניקות הגימטריה, הנוטריקון והתמורה (החלפת מילים).
ניצני הקבלה
בפרובאנס מתחילים לנבוט ניצניה הראשונים של הקבלה. את מקום הכוונה המיסטית בתפילה תופסת ההתבוננות בעשר הספירות המוזכרות בספר יצירה בכוונה להתלכד עם האל מתוך דבקות. בספרד מביא ר' יצחק סגי נהור פרשנות ראשונה לספר זה במתכונת הספירות המוכרות של הקבלה. הוא הראשון שטובע את המונח "אין סוף" לאלוהות הבלתי ניתנת לתפיסה בכוח ההיגיון. בספרד, בגירונה, הרמב"ן מנפק למאמיניו קמעות. סודות גדולים הוא מוצא גם במצוות ובמנהגים (כמו ברית המילה ומצוות השבת). הוא הראשון שמפרש את נושא היבום כעניין של גלגול נשמות ומאמין בהישארות הנפש, בשכר ועונש לנשמות בעולם הבא ובתחיית המתים בימות המשיח.
למעשה, השימוש בכוחן העצום של המילים אינו רחוק מהמאגיה השחורה והכישוף, שלהם אבולעפיה התנגד נחרצות. לדעת גרשם שלום, דרך ההתבוננות פנימה של המאמין לפי שיטת אבולעפיה נעה על הגבול הדק שבין המיסטיקה לכישוף, וההדדיות בין התחומים עמוקה מכפי שנהוג לחשוב. ואכן, רבים התבלבלו וציפו כי הדרך שמתווה אבולעפיה להתבוננות פנימית תיתן להם את הכוח לשנות את העולם החיצון.
ספר הזוהר
בסביבות 1280 רואה אור החיבור המשמעותי ביותר בתולדות הקבלה מאז ועד היום, הספר שאחרי התנ"ך והתלמוד נחשב למקור החשוב ביותר בספרות היהודית, ספר הזוהר. סודות עולם הספירות, מצד אחד, וגורלם של היהודים, מצד שני; האל הבורא והמתגלה, והאדם ביחסו אליו - אלה ציריו של האוסף הגדול הזה, המכיל חיבורים שונים שמתייחסים לצד הסודי של היהדות.
על פי גרסה אחרת, הכתבים הגיעו איכשהו לידי הרמב"ן, הלה שלח אותם לבנו שישב בקטלוניה, אבל הספינה תעתה בדרכה ובסופו של דבר הכתבים הגיעו לגוודלחרה, שם הביאם המוצא לידיו של המקובל הגדול ביותר באותה תקופה באותה עיר, ר' משה די ליאון. בתוך זמן קצר הפך "ספר הזוהר" למרכזי בין ספרי הקבלה בספרד.
בניגוד לאבולעפיה, ל"זוהר" אין עניין בפילוסופיה של האקסטזה כדי להשיג את האל, אלא מעדיף את החשיבה החופשית, המדברת אל המאמין "בגובה העיניים", לאו דווקא בהרצאות מסודרות ושיטתיות. פחדים, אקסטזה, אמוציות שמסוגלות לחבר את המאמין ישירות לאלוהות, ולא בדרך המופשטת של ספרות ההיכלות והמרכבה. הספר מונה חמישה חלקים - שלושה המוקדשים לחמישה חומשי תורה; "תיקוני הזוהר" הדן בסודות שמאחורי המילה "בראשית"; ו"זוהר חדש" הכולל את "מדרש הנעלם".
גיבוריו של הספר הם גיבורי התנ"ך והתלמוד המקבלים כאן גוון מיסטי מיוחד: משה מלמד את התנאים והאמוראים, וראשי ישיבות מקבלים את פירוש דבריו מאחיו אהרון, אליהו והמלאכים מופיעים כאן לצד דמויות בדיוניות, והכל סובב סביב הגיבור העיקרי של הספר - רשב"י. הלה מנהיג לתלמידיו כינוסי פולחן אקסטטיים אפופי סוד ("אידרות", מלשון גורן, בארמית). זוהרם של משתתפי האידרות הוא שהיקנה לספר את שמו.
לפי האגדה נתן האל לאדם הראשון ספר ובו הסודות העליונים. ספר זה עבר לחנוך וממנו לנח, ואחרי דורות רבים נמצא במערה על ידי רשב"י, שגילה בו את 72 אותיות השם הקדוש. אולם כשהוא ותלמידיו התבוננו בשם הזה, יצאה אש והכתה בידיהם, וכך אבד הספר. רוצה לומר - אין להמיר את החוכמה האלוהית בחוכמת המאגיה. לעומת זאת, נאמר כי הספר שימש את אברהם כבסיס לכתיבת ספר יצירה.
אף על פי ששורשי הקבלה המוכרים נעוצים, כאמור, עוד בספר יצירה ובספר הבהיר, הרי מערכת הסמלים והמונחים המסורתית שלה מתאפיינת בבירור רק מפרסומו של ספר הזוהר, שהפך במהרה לספר היסוד של הקבלה.
קמילבקה
קמילבקה, היא כיסוי ראש קשה וגלילי, המשמש בנצרות האורתודוקסית ובכנסייה הקתולית המזרחית.
בכנסיות השונות
הקמילבקה דומה בצורתה לכובע צילינדר ללא שוליים. את הקמילבקה חובשים בשעת תפילות, בשאר היום חובשים את כובע הסקופיה הרך יותר. צורתה וצבעה המדויקים של הקמילבקה שונים במסורות האתניות השונות:
קלגורלי
קלגורלי (באנגלית: Kalgoorlie), או כפי שהיא נקראת כיום קלגורלי-בולדר (Kalgoorlie-Boulder), לאחר שהערים קלגורלי ובולדר התאחדו, היא עיר במדינת אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה. העיר שוכנת 595 ק"מ מצפון-מזרח לבירת המדינה פרת', בקצהו של הכביש המהיר המחבר בין שתי הערים. העיר הוקמה בשנת 1893 במהלך הבהלה לזהב באוסטרליה המערבית והיא שוכנת בקרבת מה שקרוי "מייל הזהב" ("Golden Mile"). אוכלוסיית העיר מנתה 31,107 תושבים על פי מפקד 2011.
היסטוריה
בינואר 1893 עשו את דרכם לכיוון הר יאול (Mount Youle) שלושה מחפשי זהב: פטריק הנאן (Patrick Hannan), טום פלאנגן (Tom Flanagan) ודן או'שיה (Dan O'Shea). באמצע הדרך נשרה פרסה מרגלו של אחד מסוסיהם. במהלך העצירה הם הבחינו במקום בסימני זהב והם החליטו להישאר במקום. ב-17 ביוני 1893 הם תבעו את זכות הכרייה במקום באופן רשמי ועד מהרה נהרו לאזור מאות מחפשי זהב והעיירה קלגורלי, שבתחילה נקראה הנאנס (Hannan's), נוסדה.
ב-1898 מנתה אוכלוסיית העיירה 2,018 תושבים (1,516 גברים ו-502 נשים). כריית הזהב, ומתכות נוספות כמו ניקל, היה מאז היווסדה של קלגורלי, מרכיב עיקרי בכלכלת העיירה. גם כיום ענף כריית המתכות מעסיק רבע מכוח העבודה של העיר ומהווה מרכיב חשוב בהכנסותיה. האזור סביב למקום התגלית המקורית של הנאן מכונה "מייל הזהב" ונחשב לאחד מהמיילים המרובעים העשירים ביותר בעולם. בשנת 1903 גדלה אוכלוסיית העיירה ל-30,000 תושבים והחלה לבלוע את העיירה בולדר הסמוכה.
האזור של קלגורלי היה ידוע לשמצה כאזור "המערב הפרוע" הרוחש שודדים ויצאניות. הגידול המהיר באוכלוסיית האזור יחד עם הטענות על הזנחתו מצידה של ממשלת אוסטרליה המערבית, הובילו להצעה להקים מדינה חדשה בשם אורליה (Auralia), אך עם חלוף הבהלה לזהב ירדה ההצעה מעל הפרק.
כריית זהב
מאז 1992 מארחת קלגורלי את הכינוס השנתי של הכורים באוסטרליה (Diggers & Dealers). כמו כן העיר היא מקום משכנו של היכל התהילה של מחפשי וכורי הזהב של אוסטרליה (Australian Prospectors & Miners' Hall of Fame).
אירינה גורליק
אירינה גורליק (נולדה ב-1955) היא במאית תיאטרון ישראלית, המייסדת והמנהלת האומנותית הראשונה של תיאטרון מיקרו.
ביוגרפיה
גורליק נולדה בסראטוב שברוסיה, כדור שלישי למשפחה תיאטרלית. אביה, לב גורליק, ניהל תיאטרון אינטימי בשם "מיקרו" שבו שיחק בין היתר גם סבה, גרגורי גורליק. לדבריה כבר בגיל 13 החליטה שהיא רוצה להיות במאית תיאטרון.
בשנת 1993 עלתה לישראל והחלה ללמד בכיתה לילדי העולים, ושנה לאחר מכן ייסדה סטודיו לתיאטרון ברוסית בירושלים המיועד לבני נוער העולים מרוסיה, שהיווה את הבסיס לתיאטרון מיקרו.
היא השתמשה בניסיונה הקודם שצברה ברוסיה כמחזאית, במאית, מורה לתיאטרון ועיתונאית, וכך עזרה לצעירים להיקלט בתרבות הישראלית ולשמר את התרבות שבה גדלו.
בעשר שנותיו הראשונות של התיאטרון גורליק לא קיבלה תשלום על עבודתה והתפרנס משיעורי משחק במקומות אחרים.
שימשה כמנהלת האמנותית של התיאטרון מיום היווסדו ועד שנת 2021, ולאחר שפרשה מהתפקיד החליף אותה יפים ריננברג, שליווה את התיאטרון מיום הקמתו.
חיים אישיים
גורליק מתגוררת בירושלים, אם לשני ילדים וסבתא לארבעה נכדים. אחותה היא השחקנית מריה גורליק שהשתתפה בכמה מההצגות בבימויה של אירינה.
עמוס מוקדי
עמוס מוֹקָדי (נולד ב-8 ביולי 1931) הוא יוצר, במאי, מפיק, שחקן קולנוע ותיאטרון, תסריטאי, מחזאי, מנהל, סופר, מתרגם ופעיל חברתי ישראלי, מחברה של הטרילוגיה "חיי נביא" (על חיי עמוס הנביא), "פרדיגמה יהודית חדשה" ועוד. שנים רבות שיחק, ביים והפיק עבור התיאטרון והקולנוע בישראל ובאנגליה.
ביוגרפיה
עמוס מוקדי נולד בווינה בירת אוסטריה ב-8 ביולי 1931 ליהושע ברנדשטטר, איש תיאטרון וקולנוע וצייר, ומרגוט קלאוזנר, מייסדת האגודה הישראלית לפאראפסיכולוגיה (השניים העלו ארצה את תיאטרון הבימה, ניהלו אותו והקימו את אולפני הרצליה). בשנת 1932 עלה לארץ ישראל. בגיל ארבע וחצי נשלח על ידי הוריו להתחנך בקיבוץ משמר העמק, וכנער השתתף בהגנת הקיבוץ במהלך מלחמת העצמאות. מאוחר יותר סיים מוקדי את לימודיו בתיכון חדש בתל אביב, ואחרי שירותו הצבאי נסע ללונדון, למד באקדמיה למשחק, סנטרל סקול ושם זכה, יחד עם ג'ודי דנץ', בפרס ע"ש ויליאם פואל.
במחצית הראשונה של חייו הבוגרים, מוקדי שיחק, ביים וכתב לתיאטרון, לקולנוע ולרדיו בארץ ובאנגליה (כולל שני מסעי הופעות מחוף לחוף בארצות הברית, שבהם גילם את פייר אבלר ב"אבלארד ואלואיז" מאת רונלד דאנקן).
בשנת 1968 שיחק במחזה "משחקים בקארין" שהעלה תיאטרון זווית.
מוקדי ייסד מספר תיאטראות ושימש בהם כמנהל אמנותי – בארץ, את תיאטרון "שחרית", שבו למדו והופיעו טליה שפירא, עזרא דגן וגד קינר, ובאנגליה את התיאטרון העירוני לנוער באקסטר ואת תיאטרון הפרינג' "The Act Inn Theatre club", בו העלה למעלה משלושים מחזות מקוריים, בכורות עולמיות ובריטיות של מחזות קלאסיים ועוד. התיאטרון זכה, בין השאר, לכינוי "נקודת האור בין תיאטרוני השוליים" ("דרמה", אגודת הדרמה הבריטית, יוני 1973).
לימד משחק והרצה על ספריו העיוניים באוניברסיטאות ובמוסדות חינוך, בארץ באנגליה ובארצות הברית. בתחילת שנות ה-80 שב לישראל והקים מחלקה לפיתוח תסריטים באולפני הרצליה. הסרט "צלילה חוזרת" שהפיק, זכה בפרס הסרט הטוב בישראל ל-1981 והשתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1982.
מוקדי הוא פעיל שלום ותיק. בשנים האחרונות ביים סרטים העוסקים בפעילות שלום בין ילדים ונוער הקשורות בחינוך האנתרופוסופי, בהם "אקיחיריה" (השלום האולימפי), המתעד ילדים מ-10 קהילות באזורי סכסוך בעולם שנפגשים בדלפי ואולימפיה לתחרויות-שלום, ו"פרחי התקווה", על ילדים בני תשע מישראל ופלסטין, שמעבדים יחד חלקות אדמה במשך שנה שלמה. על הסרט "פרחי התקוה", המוקרן במאות בתי ספר בארץ ובעולם, כתב דויד גרוסמן: "בפשטות ובעדינות לוקח אותנו הסרט לעצם שורשיהם של הדברים, אלה שכמעט נשכחו אחרי עשורים של חיים באזור אסון – אל המגע הטבעי והחם שבין ילד אחד לאחר... כשצפיתי בסרט, חשתי עד מה קרובים – ממש בהישג יד – הסליחה והזרע הנדיב שעדיין חיים בנו, שהננו נידונים כביכול להתעלם מהם, כדי שנוכל 'למלא את תפקידנו' הנורא בסכסוך."
ספריו האחרונים של מוקדי כוללים את הטרילוגיה על חיי עמוס הנביא, "חיי נביא", שעליה נכתב שהיא "אחת היצירות הספרותיות הגדולות שנכתבו בארץ בעשור האחרון" (נסים קריספיל, מעריב, 9.6.95); קובץ הסיפורים אחותי איליאה על ילדה המנהלת שיחות עם אחותה שהלכה לעולמה, ו"פרדיגמה יהודית חדשה", עיון במשבר הרוחני שביהדות בת זמננו והרומן פשוט לחיות, המבוסס על חיי אביו, יהושע ברנדשטטר, תחת השלטון העות'מאני והבריטי במושבה יבנאל בגליל ובאחד מראשוני הקיבוצים בעמק יזרעאל.
ב-2006, תרגם וביים מוקדי בהפקה ישראלית-פלסטינית את "הסערה", מחזהו האחרון של ויליאם שייקספיר בשיתוף פסטיבל כפר בלום. על ההצגה בה גילם מוקדי ארבע דמויות, כתב פרופ' גד קינר מאוניברסיטת תל אביב: "הפקת 'הסערה' היא אחת החוויות התרבותיות המעמיקות, האנינות והמענגות ביותר בהן צפיתי על במה ישראלית מזה זמן רב... איזה עולם אמיץ, חדש, נהדר יצרתם עבורנו בעיבורה של השממה הצחיחה כל כך של זירת התיאטרון הישראלי הממוסד!"
ב-2012 הוציא מוקדי לאור רומן בשם "מלאכים על התקרה", שמספר על ישראלי ופלסטיני המגלים אם משותפת בברלין. הספר התפרסם בישראל ובגרמניה במקביל.
בשנת 2019 יצא לאור בהוצאת כרמל ספרו האוטוביוגרפי "אוטוביוגרפיה; עשרת בתיי הראשונים".
חיים אישיים
עמוס מוקדי גר בתל אביב עם ברכה ציטרין ולו חמישה ילדים. למוקדי שלוש אחיות-למחצה מבוגרות ממנו. אחותו מרים שפילמן, בתו של יעקב רוזנר, בעלה הראשון של מרגוט. בנותיו של אביו ורחל קטינקא): הבכורה, תרצה טנאי, הייתה ציירת ומאיירת ואשתו של המשורר שלמה טנאי; הגר ברץ נישאה לעמוס ברץ, בנם של מרים ויוסף ברץ. מוקדי הוא אחיינה (בן אחיה) של הציירת רבקה ריגר קפלן ודודנה של בתה, הציירת ויוצרת ההדפסים שלומית הבר-שיים; דודנו (בן אחיו של אביו) של הצייר משה מוקדי; ודודן שני (מצד אביו) של הצייר מיכאל ארגוב (זינגר) ומהנדס האווירונאוטיקה פרופ' יוסף זינגר.
מרטין ולדזמילר
מרטין ולדזֵמילר (בגרמנית: Martin Waldseemüller; 1470 בגרמניה – 16 במרץ 1520 בדייה-דה-ווז' שבצרפת). היה קרטוגרף גרמני.
ולדזמילר, המוכר גם בשמו הלטיני מרטינוס אילקומילוס (Martinus Ilacomilus או Hylacomylus), נולד בפרייבורג. בשנת 1507, יחד עם עוד ארבעה מלומדים, ביניהם המשורר מתיאס רינגמן, פרסם את ספרו "מבוא לקוסמוגרפיה" בדבר ארבעת מסעותיו של אמריגו וספוצ'י אל העולם החדש. בספר זה כינו הוא או חברו רינגמן את שם היבשת "אמריקה" על שמו של אמריגו: "החלקים הללו של העולם, אסיה, אפריקה ואירופה נחקרו בצורה מקיפה, ועתה החלק הרביעי נתגלה על ידי אמריגו וספוצ'י. הואיל והן אירופה והן אסיה קיבלו את שמם מאישה, אינני רואה כל סיבה להתנגד לכך שנקרא לחלק זה אמריגה, משמע, הארץ של אמריגו".
ייתכן שהשם "אמריקה" נבע מכך שרינגמן התבסס על שמו של אמריגו בלטינית - אמריקוס (Americus).
בהתבסס על מפות אחרות (בעיקר על מפת קאוורי) שרטט את מפת העולם באותה השנה ובה מופיעות ארבע יבשות, כולל העולם החדש.
מחוזות טרינידד וטובגו
מבחינה מנהלית טרינידד וטובגו מחולקת ל-5 מחוזות עירוניים, 9 מחוזות מרחביים ומחוז אוטונומי.
אנג'ל קולבי
אנג'ל קולבי (באנגלית: Angel Coulby; נולדה ב-30 באוגוסט 1980) היא שחקנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד גווינביר (גוון) בסדרת הפנטזיה של ה-BBC "מרלין".
ביוגרפיה
קולבי נולדה וגדלה בצפון לונדון. היא עברה לאדינבורו כדי ללמוד לתואר במשחק באוניברסיטת המלכה מרגרט.
ב-1997 הופיעה קולבי בפרק בסדרה "Scariest Places on Earth" בתפקיד סטודנטית שנתקלת ברוח רפאים. פריצת הדרך בקריירה שלה הייתה ב-2001 כשהופיעה בסיטקום "'Orrible" של ג'וני ווהן. אחר כך נבחרה לגלם את גוון, אישה צעירה שתהיה בעתיד המלכה גווינביר בסדרת הפנטזיה של ערוץ BBC One "מרלין".
בראיון אמרה קולבי שהיא נהנית לשחק את התפקיד של גוון, החל מדמות המשרתת הצנועה עד להיותה מלכה בקמלוט. בתפקיד זה כיכבה קולבי בכל חמש העונות של הסדרה וכמעט בכל הפרקים עד לפרק האחרון.
ב-2013 כיכבה קולבי בתפקיד זמרת הג'אז ג'סי במיני-סדרה בחמישה פרקים של סטיבן פוליאקוף בשם "Dancing on the Edge" לצדם של צ'ואיטל אג'יופור, ג'ון גודמן, מת'יו גוד, אנתוני הד וז'קלין ביסט.
בשנת 2013 החלה קולבי לככב בסדרה "The Tunnel" עיבוד מחודש בריטי-צרפתי של סדרת הפשע הסקנדינבית "הגשר". היא שיחקה לצדם של סטיבן דיליין וקלמנס פואזי. העונה הראשונה שודרה בסוף 2013, וקולבי חזרה להופיע בעונה השנייה של הסדרה ב-2016.
קראק דה שבלייה
בשנת 2006 הוכר קראק דה שבלייה כאתר מורשת עולמית יחד עם מצודת צלאח א-דין. כיום המבצר שייך לממשלה הסורית שמפעילה את המקום כאטרקציה תיירותית. שרידי המבצר הנראים כיום כוללים בנייה ממלוכית מאוחרת. ב-12 ביולי 2013, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, נפגע המבצר שבו התבצרו כוחות המורדים בתקיפה מן האוויר, ואחד ממגדליו נהרס. בשנת 2013 הכריז ארגון אונסק"ו על כל אתרי המורשת העולמית בסוריה כאתרים הנתונים בסיכון.
השם
פירוש שמו של המבצר הוא "מבצר האבירים", ומקורו של זה בסירוס שמה הערבי של המצודה הקודמת ששכנה במקום - "מצודת הכורדים" (حصن الأکراد) - כאשר המילה "אל-אכרד", הפכה בצרפתית ל-"Le Crat". מאוחר יותר היא הוחלפה במילה "קראק" שמשמעותה "מבצר" בסורית, ונוספה לה המילה הצרפתית "Chevaliers", דהיינו, "אבירים". כיום מכונה המקום בערבית בשם "קלעת אל-חוסן".
לפני ההוספיטלרים
נראה כי סוג של ביצור כלשהו שכן במקום לפני המאה ה-11. המבצר הידוע המוקדם ביותר, "מצודת הכורדים", נבנה בשנת 1031 על ידי העבאסים, במטרה להתגונן מפני הסלג'וקים שהשתלטו על אסיה הקטנה מצפון. במקום שהיה בשליטתו של האמיר של חלב, הוצב חיל מצב כורדי, ומכאן שמו. הוא נכבש על ידי רמון הרביעי, רוזן טולוז בתחילת שנת 1099, במהלך מסע הצלב הראשון, אך ננטש כאשר הצלבנים המשיכו במסעם לכיוון ירושלים. המבצר אויש בשנית על ידי טאנקרד נסיך הגליל בשנת 1110. רמון השני מטריפולי, שליטה של רוזנות טריפולי שבתחומה נמצא המבצר, העניק אותו למסדר ההוספיטלרי בשנת 1144.
בתקופת ההוספיטלרים
ההוספיטלרים בנו את המבצר מחדש והרחיבו אותו עד שהפך למצודה הגדולה ביותר בארץ הקודש. הם הוסיפו לו חומה חיצונית בגובה של 30 מטר, ובה שמונה מגדלי שמירה עגולים שעובי כל אחד מהם עומד על 8–10 מטרים. מהלך זה הביא ליצירת מבצר קונצנטרי, שבו חומה היקפית ובמרכזו מגדל עוז. במאה ה-12, היה המבצר מוקף בחפיר שעליו נמתח גשר מתרומם, וכניסתו הראשית נקבעה בצידו המזרחי. בין החומה החיצונית לפנימית הייתה חצר שהובילה לבניינים הפנימיים שנבנו על ידי ההוספיטלרים בסגנון האדריכלות הגותית. בניינים אלה כללו אולם פגישות, מנזר, ומתקן אחסון באורך של 120 מטר. מתקני אחסון נוספים נחפרו אל תוך קרקע המצוק מתחת למצודה, וההערכה היא שההוספיטלרים יכלו להחזיק מעמד תחת מצור משך חמש שנים. בשנת 1190 סיימו ההוספיטלרים לשדרג את המבצר, אך חלקים מסוימים נבנו מחדש לאחר מספר רעידות אדמה בין 1190 ל-1200 ובשלב הבא והאחרון עד 1271. בתוך המבצר יכלו לחיות כ-50–60 הוספיטלרים ועוד כ- 2,000 לוחמי חיל רגלים. בנוסף לשליטת המבצר על הים התיכון, הייתה להוספיטלרים גם השפעה מסוימת על אגם חומס שבמזרח, שכן יכלו לשלוט על תעשיית הדיג באגם ולתצפת על צבאות מוסלמים שהתאספו בסוריה.
בשנת 1163, הטיל השליט המוסלמי נור א-דין מצור על המבצר אך ללא הצלחה. לאחר ניצחון ההוספיטלרים הם הפכו לכוח חיוני ועצמאי בחזית הטריפוליטאית. המבצר הושם תחת מצור בשנית על ידי צלאח א-דין בשנת 1188, אך כמו המצור הקודם, גם מצור זה לא צלח. במהלך מצור זה נפל נציב המבצר בשבי ונלקח על ידי אנשיו של צלאח א-דין לשערי המבצר שם צווה להורות על פתיחת השערים. נציב המבצר קרא בערבית לאנשי המבצר להיכנע, אך בצרפתית הורה להם להילחם עד אחרון האנשים. במהלך מסע הצלב החמישי חיזק המלך ההונגרי אנדרה השני את החומה החיצונית בשנת 1217, ומימן את שכרם של החיילים השומרים.
לאחר ההוספיטלרים
המצודה נכבשה על ידי השליט הממלוכי ביברס ב-8 באפריל 1271, לאחר שרימה את ההוספיטלרים ופיתה אותם להאמין שראש רוזנות טריפולי הורה למבצר להיכנע. ביברס, שהחריב מספר מבצרים צלבניים שכבש, שיפץ ומיגן את קראק דה שבלייה, ועשה בו שימוש כבסיס נגד נחלת טריפולי הצלבנית. הוא חיזק את החומה הדרומית, הקים מגדל שמירה רבוע בצד הדרומי של האתר והפך את המנזר למסגד. מאוחר יותר השתמשו הממלוכים במבצר כדי לצאת להתקפה על עכו בשנת 1291. אדוארד הראשון מלך אנגליה ראה את המבצר במהלך מסע הצלב התשיעי בשנת 1272, והשתמש בו כדוגמה בעבור הטירות שבנה בעצמו באנגליה ובוויילס. בתחילת המאה ה-14 ננטש המבצר ומצבו התדרדר, והוא שופץ רק במאה ה-20.
רוג'ר קורמן
רוג'ר ויליאם קורמן (באנגלית: Roger William Corman; נולד ב-5 באפריל 1926), מכונה לעיתים "מלך הבי מוביס", הוא קולנוען אמריקני פורה, שהתמחה בבימוי ובהפקת סרטים דלי תקציב, שחלקם נחשב כיום לאיכותי. קורמן חנך מספר רב של קולנוענים ובמאי קולנוע מפורסמים. הוא זכה בפרס אוסקר לשם כבוד על מפעלו הקולנועי.
קראק דה שבלייה
לאחר ההוספיטלרים
המבצר מהווה עדות לעושרו האגדי של המסדר ההוספיטלרי ולתושיה של האדריכלות הצבאית הצלבנית. תומאס אדוארד לורנס (לורנס איש ערב), שהיה בין ראשוני החוקרים המערביים של אדריכלות צלבנית, תיאר את קרק דה שבלייה כ"המבצר המדהים ביותר בעולם". החוקר הישראלי, דוקטור אדריאן בועז, קובע בספרו "אדריכלות של המסדרים הצבאיים" כי "הבחירה האינטליגנטית של המיקום, הגאונות של התכנון והמשאבים האדירים שהושקעו בהקמת המבצר חוברים להעיד על הכשרון בבניית ביצורים של ההוספיטלרים שהמבצר היה – ללא עוררין – יצירת המופת שלהם". ההיסטוריון הבריטי יו קנדי (Hugh N. Kennedy) מציין בספרו "מבצרי הצלבנים" כי ביצורי קרק דה שבלייה היא "מערכת לחימה המתוכנת באופן מבריק ובנויה לתפארה".
רוג'ר קורמן
מוצא ונעורים
קורמן נולד בדטרויט, מישיגן. אביו, ויליאם קורמן, היה מהנדס. אחיו, ג'ין קורמן, היה אף הוא למפיק סרטים, ולעיתים שיתף פעולה עם רוג'ר. בצעירותו למד הנדסת מכונות באוניברסיטת סטנפורד. לאחר סיום לימודיו החל לעבוד בתעשיית הקולנוע. ב-1954 החל בקריירה של מפיק ותסריטאי ובשנת 1955 ביים את סרטו הראשון.
קראק דה שבלייה
מבנה המבצר
קרק דה שבלייה נבנה כמצודת שלוחה בצורת מלבן, בתוכנית הדומה למבצר שסטלה (עתרת), עם מגדל אחד בקצה הדרום-מערבי של החומה שקמרונות חבית נבנו לאורך היקפה. במאה ה-13 נכנס המבצר לתנופת בנייה רחבת ממדים ושגשוג כלכלי, המשתקף בהיקף הבנייה ובאיכותה. באותה תקופה הורחב שטח המבצר על ידי בניית חומות מאסיבית מסביב למצודה המקורית, שהפכו את קרק דה שבלייה למצודה קונצנטרית גדולת ממדים. בלבנט קיימות רק שתי מצודות צלבניות הבנויות כמצודות קונצנטריות, קראק דה שבלייה וכוכב הירדן.
מצד מזרח נבנה קומפלקס שער הכניסה, מערכת מפותחת ומורכבת יותר מן הדוגמאות הפשוטות יחסית הקיימות במבצרים צלבניים שנבנו לפני מבצר זה. מבנה הכניסה הוא "מנהרה" של קמרונות חבית, שהתנועה בהם נשלטה מעמדות ירי. מגדלים עגולים בחתך של חצי מעגל נבנו מצד צפון-מערב - חלקים נשמרו בצורה המקורית מהתקופה הצלבנית. בקירות מגדלים עגולים אלו, מהראשונים בשימוש באדריכלות צלבנית, נקרעו חרכי ירי שנקבעו במדויק על מנת לבטל שטחים מתים מהם יכול האויב להפתיע את המגינים. עמדות הירי נבנו במספר מפלסים, וסודרו באופן כזה שמפלס חרכים אחד איננו עומד במדויק מעל השני, ובכך מונע היחלשות החומה ומגביר את יעילות כיסוי האש נגד התוקפים, ומהם יכלו הקשתים לפעול בביטחון מלא. על גג המגדלים נבנו שינות שאיכותן הייתה ללא מתחרה בלבנט הצלבני. מצד דרום נבנתה מערכת ביצורים גדולה על מנת לקדם התקפה אפשרית מצד זה, שהיה נגיש לאויב הנע לאורך השלוחה מכיוון בו לא נהנה המבצר מכל יתרון טופוגרפי וממנו פרצו לבסוף הממלוכים אל תוך המבצר. בצד זה נחצב חפיר, והטירה הפנימית בודדה על ידי בריכה, ששימשה כחפיר רטוב וכמאגר מים כאחד.
סביב החומות נבנה שמין דה רונד מקורה בקמרון חבית, וממנו ניתן היה לגשת למשיקולי שבלטו מהחומות. משיקולי אלו הם חידה אדריכלית בפני עצמם. מבחינה אדריכלית הם זהים למשיקולי של טירת חלב ודמשק שנבנו בדיוק באותה תקופה בה נבנה המבצר הצלבני, אך שונים לחלוטין ממשיקולי צלבניים מאותו זמן, שהיו פרימיטיביים ופשוטים, ונעשה בהם שימוש מוגבל - בדרך כלל מעל שערים. חלק מחוקרי המבצר מציינים כי משיקולי אלו נבנו לאחר כיבוש המבצר על ידי הממלוכים, אך התיארוך של הבנייה המאוחרת במבצר איננו מדויק וייתכן שהצלבנים או המוסלמים העתיקו את המשיקולי ואלמנטים אחרים זה מזה במערכת מורכבת של היזון חוזר והפריה הדדית בין תרבויות אויבות אלה.
רוג'ר קורמן
קריירה
בשנת 1970 ייסד קורמן חברת הפקה משלו בשם "New World Pictures", שיצרה סרטי פולחן רבים כמו "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים", ובמקביל דאגה להפצתם בארצות הברית של סרטי איכות של במאים אירופים נחשבים כפרנסואה טריפו ופדריקו פליני. ב-1983 מכר קורמן את החברה, ולאחריה ייסד את חברת "Concorde Pictures", ואת חברת "New Horizons". יצירתו האחרונה כבמאי בתקופתו הפעילה הייתה סרט הטיסה "פון ריכטהופן ובראון" (Von Richthofen & Brown), משנת 1971, ולאחר מכן שב לבימוי רק פעם אחת נוספת, בסרט "פרנקנשטיין יצא לחופשי" (Frankenstein Unbound) בשנת 1990. במהלך שנות פעילותו הפיק למעלה מ-300 סרטים וביים למעלה מ-50 סרטים. בשנת 1990 פרסם אוטוביוגרפיה שכותרתה "כיצד יצרתי 100 סרטים בהוליווד ולא איבדתי אגורה" (How I Made a Hundred Movies in Hollywood and Never Lost a Dime).
קראק דה שבלייה
מבנה המבצר
חלקלקה גדולה וחומות גבוהות שחוזקו על ידי מגדלים הפכו את המבצר הפנימי לבלתי חדיר. קפלה נבנתה אל תוך הצד הצפון מזרחי של מערכת קמרונות החבית הפנימית. השער העיקרי של המבצר הפנימי נקבע בחומה המזרחית ובקצה של דרך פתלתלה שהובילה מהשער החיצוני, וזכה להגנה של שני מגדלים בולטים ומרובעים. בצד צפון נבנה מגדל שהגן על פִּשְׁפָּשׁ. ממערב נבנה מגדל עגול שנבנה בסמוך למגדל מרובע שמקורו במצודה המקורית (מהמאה ה-12). זהו מבנה מורכב, המגן על פישפש מצד אחד, ובראשו 3 משיקולי מצד שני. יו קנדי מתאר את המבנים במבצר הפנימי במילים אלו: "החלק המרשים ביותר (בקרק דה שבליה) היא הגלריה מעל החצר המרכזית שמתוארכת לשנות השלושים של המאה ה-13, אלגנטית עם עמודים שגזרתם מעודנת ותחרת חלונות. גלריה זו מציגה את כל העידון של הסגנון האדריכלות הגותית, המהווה בן לוויה סגנוני מושלם לביצורים המאסיביים. כתובת לטינית קצרה חקוקה על אחת הקשתות: 'היה עשיר, היה חכם ויפה אבל הזהר מהגאווה המשחיתה כל דבר עמו היא באה במגע'".
צידה הדרומי של המצודה הפנימית היה מוגן על ידי מגדלי ענק, ששימשו גם כאולמות מגורים ושינה עבור 60 אבירים, האליטה ושדרת הפיקוד של חיל המצב של המבצר. במגדל המרכזי נבנו קמרונות מרווחים והוא שימש כמגורי מפקד המבצר ולעיתים כמגורי ראש מסדר ההוספיטלרים. צד זה של החומה הוא מרשים ביותר. גודלם העצום של המגדלים והדרך בה הם צומחים מהחלקלקה מודגשים על ידי עבודת האבן יוצאת הדופן באיכותה. חיתוך וסיתות האבנים הוא מדויק עד כדי כך שהאבנים מונחות מבלי שהמלט המחבר ביניהן נראה לעין. במגדלים אלו שימש הקיר החיצוני כחלק ממערכת ההגנה של המבצר עם חרכי ירי, והקיר הפנימי, הפונה לחצר הפנימית, היה בעל חלונות ביפוריים, שאיפשרו כניסה של אור ואוויר.
רוג'ר קורמן
קורמן כחונך קולנועי
במאים רבים, מהידועים בתולדות הוליווד, החלו את הקריירה שלהם בהדרכתו של קורמן ובסיועו. שחקנים נודעים רבים קיבלו את הזדמנות המשחק שלהם בסרטיו. הליך ההסרטה אצל קורמן היה בית ספר מצוין לקולנוע, ודור החניכים שגידל קורמן יצר כמה מהסרטים הידועים והאהובים ביותר בתולדות תעשיית הקולנוע בארצות הברית. חלק מהבמאים ידועים במיוחד בשל הפקות יוקרה שנעשו בתקציב ענק, כגון פרנסיס פורד קופולה הידוע בשל ההסתבכויות הפיננסיות הכרוכות בהפקת סרטיו, החורגים לעיתים מזומנות מן התקציב שנועד להם, או ג'יימס קמרון יוצרו של טיטאניק הנחשב לסרט היקר ביותר שנוצר אי פעם.
בין הבמאים שחנך קורמן נמצאים פרנסיס פורד קופולה, מרטין סקורסזה, רון הווארד, פיטר בוגדנוביץ', ג'ונתן דמי, ג'ו דאנטה, ג'יימס קמרון, וג'ון סיילס. רבים מהם הודו בפומבי לקורמן על תקופת החניכה, והודו בהשפעתו על יצירתם. כך, למשל, במהדורת ה-DVD של "שליחות קטלנית" מתייחס קמרון לעבודתו אצל קורמן כ"לימודים בבית הספר לקולנוע של קורמן". רבים מהיוצרים העניקו לקורמן הופעות אורח בסרטיהם, כמחווה. בין היתר מופיע קורמן בסצינות קצרות ב"הסנדק חלק שני", של קופולה, "שתיקת הכבשים" של דמי ואפולו 13 של הווארד.
בין השחקנים שקיבלו את הזדמנויות המשחק הראשונות שלהם בסרטיו של קורמן נמצאים ג'ק ניקולסון, פיטר פונדה, ברוס דרן, דניס הופר, טליה שייר, דייוויד קאראדין ורוברט דה נירו.
המצב הזר
המצב הזר הוא ניסוי מחקרי שנערך בשנת 1978 על ידי מרי איינסוורת' כדי להוכיח ולפתח את תאוריית ההתקשרות של בולבי בניסוי יצרה איינסוורת' מבחן שנועד לאבחן ולסווג את מודל העבודה הפנימי של התינוק.
על הניסוי
המבחן מתבצע בסוף שנת החיים הראשונה של הילד, בה התגבש מודל העבודה שלו, ומבוסס על ההנחות התאורטיות כי מערכת ההתקשרות הנה הישרדותית בבסיסה ולכן תיחשף במלוא עצמתה במצב של מצוקה ופחד וכן כי לילדים המפתחים התקשרות תקינה להוריהם, משמשים ההורים "בסיס בטוח" שממנו אפשר לצאת לחקירת הסביבה, מה שיסלול דרך להתקדמות קוגניטיבית ורגשית. כאשר הבסיס הזה אינו בטוח עבור הילד, עלולים להיווצר דפוסים של התקשרות לא בטוחה, אשר עלולים להשפיע רבות על הילד ועל המשך חייו.
למבחן ארבעה שלבים: על פי התנהגותו ותגובותיו של התינוק, נקבע סגנון ההתקשרות שלו.
במהלך כל אפיזודה נבדק האיזון בין התנהגויות ההתקשרות של התינוק לבין ההתנהגויות החקרניות שלו במצבי דחק. הניסוי נערך כך שהלחץ על התינוק הלך וגבר באופן הדרגתי וגרם לו לבטא התנהגויות התקשרות בעצמה הולכת וגוברת. החוקרים צפו כיצד מווסת התינוק את תחושות המצוקה שלו בעזרת ההתקשרות לאמו וכיצד הוא משתמש באמו כבסיס בטוח שממנו הוא יוצא למסעות מחקר בסביבה החדשה שכללה אנשים זרים. כמו כן הם צפו בתגובות התינוק לפרידה מהאם ולפגישה המחודשת אתה.
איינסוורת' סיווגה את התינוקות לפי התנהגותם בניסוי זה וקבעה כי קיימים 3 סוגים של סגנונות התקשרות המקבילים לחלוקה שמצא בולבי: סגנון בטוח, סגנון חרד אמביוולנטי וסגנון חרד נמנע.
בנוסף תגובות התינוק שונות מתרבות לתרבות, כך למשל בקרב תינוקות ממשפחות יפניות מסורתיות לתינוק קשה מאוד עם הפרידה אך עדיין אין זה אומר שמדובר בתינוק חרד, אלא סיבת הקושי שלו היא בכך שבתרבות היפנית מסורתית תינוקות כמעט ואינם נפרדים מהאמא ובשל כך הוא כמעט ולא התנסה בפרידה.
הילה קובו
הילה קובו (נולדה ב-26 ביולי 1980) היא עיתונאית ודוברת ישראלית, יוצרת פורמטי וידאו ובמאית סרטי דוקו. מחברת הספר "לא יהיה כלום" (יחד עם יניר קוזין).
ביוגרפיה
קובו נולדה וגדלה בתל אביב. היא בוגרת "בית הספר לאמנויות" ותיכון עירוני ד' בעיר. בצבא שירתה כמדריכת חי"ר וכקצינת יח"ש.
בוגרת תואר ראשון ושני במשפטים ותואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 2007 הוסמכה לעריכת דין לאחר התמחות בפרקליטות האזרחית בתל אביב.
קריירה עיתונאית
קובו החלה את דרכה העיתונאית בשנת 2002 כשדרית קווים בשידורי הכדורסל של ערוץ 1. בהמשך הייתה שדרית קווים בערוץ 1, הטלוויזיה החינוכית וערוץ הספורט.
בשנת 2007 הצטרפה לעיתון "מעריב" ועבדה ככתבת מוניציפלית וכתבת מגזין בעיתון "זמן תל אביב", ובהמשך הייתה סגנית עורך העיתון.
בשנים 2010–2013 הייתה העורכת הראשית של "זמן תל אביב".
בשנת 2013 עברה לאתר "וואלה! NEWS" כמגישה ועורכת באולפן החדשות והספורט, ומאוחר יותר הפכה למגישה באולפן החדשות של האתר. בנוסף שימשה כעורכת תוכניות אולפן וכבמאית סרטי דוקו. בין היתר, יצרה ביולי 2016 סרט על ההתמודדות של משפחת בן-ארי עם פציעת הראש הקשה במבצע צוק איתן של הבן חגי, מפקד סיירת צנחנים, לפני שהלך לעולמו בינואר 2017; וסרט על מאחורי הקלעים של המדליה הראשונה, לרגל 25 שנה למדליה האולימפית של יעל ארד בברצלונה 92'. באוקטובר 2018 שודר סרטה על הורות יחידנית ב"פנים אמיתיות עם אמנון לוי" בערוץ 10.
אנה קורניקובה
קריירה
ב-1999 זכתה בתואר הגרנד סלאם הראשון שלה באליפות אוסטרליה הפתוחה, בזוגות הנשים יחד עם שותפתה מרטינה הינגיס. קורניקובה והינגיס נהגו לשחק באופן תדיר כזוג בתחרויות זוגות. אף על פי שהייתה מדורגת במשך זמן ממושך בין 20 הטובות ביותר בסבב ה-WTA, היא מעולם לא זכתה בטורניר יחידים מקצועני (אם כי היא הגיעה לחצאי גמר רבים). הסיבה טמונה כנראה בהגשתה החלשה, שאינה מתאימה לשחקנית טניס מהרמה הגבוהה ביותר.
הילה קובו
קריירה עיתונאית
במרץ 2019 פרסמה עם העיתונאי יניר קוזין את הספר "לא יהיה כלום – המשפטים הגדולים של הפוליטיקה הישראלית" בהוצאת דני ספרים.
אנה קורניקובה
קריירה
קורניקובה מפורסמת גם בין אנשים שאינם חובבי טניס, וסביר להניח שפרסומה הרב נובע יותר מיופייה ופחות מכישורי המשחק שלה. מספר מערכות יחסים שניהלה (כגון עם הזמר אנריקה איגלסיאס) סוקרו באופן נרחב בצהובונים, ותמונות חושפניות שלה הופיעו במגזיני נוער. היא נבחרה לאחד מ-50 האנשים היפים ביותר בשנת 1998 על ידי מגזין People, והיא גם שיחקה תפקיד קטן (כמנהלת מלון) בסרט "אני, עצמי ואיירין" משנת 2000, בכיכובו של ג'ים קארי.
הילה קובו
קריירה עיתונאית
בדצמבר 2019 עזבה את וואלה! NEWS לאחר שבע שנים.
אנה קורניקובה
קריירה
קורניקובה אינה מתחרה מאז אפריל 2003.
הילה קובו
קריירה עיתונאית
ב-1 בספטמבר 2020 הצטרפה לאגף דוברות, הסברה ותקשורת של משרד המשפטים והיא משמשת כדוברת פרקליטות מיסוי וכלכלה.
אנה קורניקובה
קריירה
היא בת זוגו של הזמר אנריקה איגלסיאס ולשניהם נולדו תאומים בדצמבר 2017 ובת נוספת ב-30 בינואר 2020.
הילה קובו
חיים אישיים
קובו נשואה ואם לשלושה, מתגוררת בתל אביב. היא בתה של השופטת בדימוס אסתר קובו, לשעבר סגנית נשיאת בית המשפט המחוזי בתל אביב והיום חברת בית הדין העליון של ההתאחדות לכדורגל.
ז' בשבט
על פי הלוח העברי הקבוע, פרשת בר המצוה של ילד שנולד בז' שבט היא ברוב השנים פרשת בשלח. אבל אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בשבת או בשנה חסרה המתחילה ביום שני (שנה מקביעות בחג או בחה) פרשת בר המצוה היא פרשת בא.
מיכאיל איפוליטוב-איוואנוב
מיכאיל מיכאילוביץ' איפוליטוב-איבנוב (ברוסית: Михаил Михайлович Ипполитов- Иванов; 19 בנובמבר 1859, רוסיה - 28 בינואר 1935) היה מלחין, מנצח ומורה רוסי, שבין תלמידיו היה גם אראם חאצ'טוריאן. אחת היצירות הידועות שלו היא "מצעד הסרדר", כחלק מן הסוויטה "רישומים קווקזיים".
חייו
איפוליטוב-איבנוב נולד בגטצ'ינה, סמוך לסנקט פטרבורג, לאב מכונאי מעובדי ארמון הצאר. איפוליטוב-איבנוב למד מוזיקה בבית והיה נער מקהלה בקתדרלה, שם המשיך בלימודי המוזיקה לפני שנכנס בשנת 1875 לקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. בשנת 1882 השלים את לימודי ההלחנה אצל ניקולאי רימסקי-קורסקוב, שהשפעתו ניכרת ביצירותיו.
משרתו הראשונה הייתה מנהל הקונסרבטוריון הממלכתי של טביליסי שבגאורגיה ומנצח תזמורת העיר. במשרה זו התמיד בשבע השנים הבאות. העניין שפיתח בתקופה זו במוזיקה של האזור משקף את העניין הכללי במוזיקה של מיעוטים שאינם סלאביים ושכנים אקזוטיים יותר, עניין כללי שהיה קיים ברוסיה בשנים ההן וזכה לעידוד רשמי גלוי, מסיבות אחרות, לאחר המהפכה.
מבחינה פוליטית, איפוליטוב-איבנוב שימר מידה של עצמאות. הוא היה נשיא אגודת הסופרים והמלחינים בשנת 1922, אבל לא היה שותף למריבות בין מוזיקאים, שרצו לעודד התפתחויות חדשות לבין אלה, שרצו לטפח אמנות פרוליטרית. סגנונו הוא נוצר בשנות ה-80' של המאה ה-19 בהדרכת רימסקי-קורסקוב, ואליו צירף עניין דומה במוזיקה עממית, בעיקר של גאורגיה, לשם חזר ב-1924 לשנה אחת לארגן מחדש את הקונסרבטוריון בטיביליסי. איפוליטוב-איבנוב מת במוסקבה בגיל 75.
יצירותיו
הסוויטה "רישומים קווקזיים", שנכתבה בשנת 1894, גם היא דוגמה למורשת רימסקי-קורסקוב, כמו גם להשפעת שיר העם, במקרה זה המוזיקה של גאורגיה, במוזיקה של איפוליטוב-איבנוב. יסוד זה ניכר ב"פתיחה אביבית" משנת 1882 ובסצינות התנכ"יות היוצרות את האופרה "רות".
יצירותיו של איפוליטוב-איבנוב כוללות אופרות, מוזיקה קאמרית ומספר רב של שירים. סגנונו דומה לזה של מורו, רימסקי-קורסקוב. פרט לסוויטה "רישומים קווקזיים" (1894), הכוללת את "תהלוכת הסרדר", קטע שמרבים להשמיע בנפרד, כמעט אין משמיעים את המוזיקה שלו כיום.
Sender Policy Framework
Sender Policy Framework (SPF) היא מערכת פשוטה לאימות דואר אלקטרוני שפותחה כדי לזהות זיוף והתחזות לגורמים אחרים. היא עושה זאת בעזרת מנגנון שמאפשר לשרתי קבלת הדואר לבדוק שהודעות המגיעות משם תחום מסוים מקורן במארח שהוסמך לכך על ידי בעל שם המתחם. הרשימה של המארחים שמורשים לשלוח הודעות תחת שם המתחם הזה מפורסמים ברשומות ה־Domain Name System שלו, בצורה מוגדרת מראש כרשומות TXT. דואר זבל אלקטרוני ומתקפות דיוג לרוב משתמשים בכתובות מזויפות לשליחת הודעות הדואר האלקטרוני, כך שפרסום ובדיקה של רשומות SPF יכול להחשב כדרך להילחם בדואר זבל אלקטרוני.
ראלף צ'פלין
ראלף הוסאה צ'פלין (באנגלית: Ralph Chaplin; 1887–1961) היה פעיל איגוד מקצועי אמריקאי.
ביוגרפיה
בהמשך הפך צ'פלין לפעיל באיגוד פועלי התעשייה של העולם, ארגון פועלים רדיקלי-קומוניסטי אשר תמך בביטול שיטת השכר ושינוי המבנה החברתי הקפיטליסטי, וקידם בהתאם מאבקים לשיפור תנאי העובדים דרך שביתות, הפגנות, נאומים פומביים וחבלה. כחלק מפעילותו בארגון, צ'פלין נהיה עורך המגזין של ה-IWW, "סולידריות".
ב-1917, צ'פלין ו-100 מאנשי הארגון נשפטו ונכלאו בשל האשמתם כי זממו להימנע מגיוס לצבא וכן לתמוך בעריקות, על רקע. צ'פלין, שנמנה עם בכירי הארגון, נשפט יחד עם עוד 13 חברים בכירים נוספים (דוגמת ביל הייווד) ל-20 שנות מאסר. הוא ישב בכלא ארבע מתוך עשרים שנות המאסר שנגזרו עליו, ובתקופה זו כתב את "סורגים וצללים: שירי הכלא".
אף על פי שהמשיך לעבוד למען זכויות עובדים גם אחרי שחרורו מהכלא, צ'פלין התפכח אחרי מהפכת 1917 ברוסיה. הוא גם לא היה מרוצה מכיוון הליברליזם של מדיניות הניו דיל. צ'פלין תמרן בין מעורבות ב"איגוד העובדים התעשייתיים של העולם" לבין עריכת עיתונים בין השנים 1932 ו-1936. הוא היה מעורב במניעת קומוניסטים מלהצטרף לאיגודי העובדים האמריקאים. לבסוף התיישב בטקומה שבוושינגטון, שם ערך את פרסומי העובדים המקומיים. מ-1949 עד מותו היה אוצר כתבי היד של החברה להיסטוריה של מדינת וושינגטון.
צ'פלין עיצב את סמל החתול השחור, סמל המציין את האנרכו-סינדיקליזם בתור האנרכיזם. כמשחק מילים בו החתול מסמל שביתות פראיות (Wild cat strikes), כלומר שביתות ללא הסכמת האיגוד המקצועי. החתול אמור גם לסמל אחידות רדיקלית.
מכּתביו
<DIV dir=ltr> </DIV>
אמנת פריז
אמנת פריז היא אמנה בינלאומית להגנת קניין רוחני אשר נחתמה ב-20 במרץ 1883 בפריז שבצרפת. האמנה, שחשיבותה רבה ביותר בנושא הקניין הרוחני, היא אחת האמנות הראשונות מסוגה, מדינת ישראל הצטרפה לאמנה בשנת 1950.