cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אשראי חברתי
פילוסופיה
אף על פי שדאגלס הגדיר את האשראי החברתי בתור פילוסופיה עם שורשים נוצריים, הוא לא ראה בחזונו תיאוקרטיה נוצרית. דאגלס לא האמין שיש לכפות את הדת על מישהו בכוח החוק או כפייה חיצונית: החברה הנוצרית המעשית היא משולשת במבנה, מבוססת על חוקה, כאשר החוקה היא גוף חי המשתנה ביחס לידע שלנו על הטבע ועל היקום. “המדד הטוב ביותר להתקדמותה של החברה האנושית הוא היקף היכולת היצירתית שלה. בהיותו חדור במספר מתנות של הטבע, בעיקר שכל, זיכרון, הבנה ורצון חופשי, למד האדם בהדרגה לשלוט בסודות הטבע, ולבנות לעצמו עולם שבתוכו נמצא הפוטנציאל לשלום, ביטחון, חירות ושפע.” דאגלס אמר שאנשי האשראי החברתי רוצים לבנות תרבות חדשה הבנויה על ביטחון כלכלי מוחלט עבור האינדיבידואל – בה (מיכה ד, ד). בהתאם למטרה זו, התנגד דאגלס לכל צורה של מיסוי על רכוש אמיתי. הדבר הבדיל בין אשראי חברתי לבין המלצות מיסוי-הקרקעות של הנרי ג'ורג'.
דאגלס הדגיש שכל המדיניות נגזרת מהפילוסופיה המתאימה וכי "אשראי חברתי הוא בראש ובראשונה מטאפיסי, והוא חייב לראות את היחסים החיים של אב-הטיפוס שלו.” אשראי חברתי דוחה את פילוסופיית המטריאליזם הדיאלקטי. “הנטייה לטעון מן הפרט אל הכלל היא מקרה פרטי של הרצף מן המטריאליזם אל הקולקטיביזם. אם נצמצם את היקום כולו לכדי מולקולות בלבד, נוכל בסופו של דבר לוותר על קטלוג ועל מילונים; כל הדברים הם אותו הדבר, וכל המילים הן רק קולות – מולקולות בתנועה.”
דאגלס חילק את הפילוסופיה לשתי אסכולות אותן כינה "האסכולה הקלאסית" ו"האסכולה המודרנית", אשר מיוצגות בצורה רחבה על ידי הפילוסופיות של אריסטו ופרנסיס בייקון, בהתאמה. לדאגלס הייתה ביקורת כלפי שתי האסכולות המחשבתיות, אבל האמין כי "האמת נחה בהערכת העובדה שאף תפישה אינה שימושית בלעדי השנייה".
היחס לאנטישמיות
אנשי האשראי החברתי, ודאגלס בעצמו, זכו לביקורת על הפצתה של אנטישמיות. לדאגלס הייתה ביקורת על "היהדות הבינלאומית", במיוחד בכתביו המאוחרים. הוא קבע שמספר יהודים שולטים ברבים מן הבנקים העיקריים והם מעורבים בקשר בינלאומי לרכז את כוח הכסף. בהוצאה משנת 1933 של "אשראי חברתי" הוא התייחס ל"פרוטוקולים של זקני ציון", אשר, בעודו מציין את אמיתותם המפוקפקת, הוא כותב עליהם כי "מה שמעניין בזה הוא, שאומנותן של השיטות באמצעותן ניתן להביא לשיעבוד שכזה יכולה להיראות כמשתקפת בעובדות של החוויה היום יומית."
כמה אנשים טענו שדאגלס היה אנטישמי מכיוון שהייתה לו ביקורת רבה על הפילוסופיה היהודית. בספרו "אשראי חברתי", הוא כתב כי, “אין זה יותר מידי להגיד שאחד מהרעיונות השורשיים שדרכם מגיעה הנצרות למחלוקת עם תפישות הברית הישנה והאידיאלים של העידן הפרה-נוצרי, הוא ביחס לאותה הדחה של המופשטות מכס מלכותה.”
דאגלס התנגד לפילוסופיות אבסטרקציוניסטיות (מפשטות), מכיוון שהאמין שפילוסופיות אלה הובילו בסופו של דבר לרוממותן של הפשטות, כגון המדינה, על פני אינדיבידואלים. הוא האמין גם שמה שהוא כינה המחשבה האבסטרקציוניסטית היהודית נוטה להוביל את היהודים לאידיאלים קומוניסטיים והדגשת הקבוצה על פני האינדיבידואל. ג'ון ל. פינליי, בספרו "אשראי חברתי: המקורות האנגליים", כתב: “אנטישמיות מהסוג הדאגלסי, אם ניתן בכלל לכנותה אנטישמיות, עשויה להיות מדומיינת, עלולה אפילו להיות מסוכנת, במובן זה שניתן לעוותה לכדי צורה נוראית, אבל אינה כשלעצמה מרושעת או אכזרית.”
בספרה, “הכפשה חברתית: אנטישמיות, אשראי חברתי והתגובה היהודית,” טוענת ג'אנין סטינגל, ”הדוקטרינות הכלכליות והפוליטיות של דאגלס היו תלויות במלואן בתאוריית קשר אנטישמית.” ג'ון ל. פינליי אינו מסכים עם קביעתה של סטינגל וטוען כי,
השפעות אנתרופוסופיות
דאגלס ציטט מספרו של רודולף שטיינר על הגוף החברתי המשולש בספריו. כמה מן הרעיונות של האשראי החברתי, ובהם הכוונת הייצור על ידי הצרכנים, מבנה חברתי משולש, ביטוי הרוח בחומר, החיים חברתיים ותפקידה של החברה כמאפשרת את התפתחות האדם, מזכירים במידת מה רעיונות מן האנתרופוסופיה ועשויים להתפרש כאפשרות אחת ליישום המבנים החברתיים שדיבר עליהם שטיינר. ב מאמר משנת 1933 סיכם אואן בארפילד את הדמיון והשוני בין האשראי החברתי לבין הרעיונות שהביא שטיינר במשנתו החברתית ובהרצאות שלו בכלכלה.
AMC Theatres
AMC Theatres או AMC Entertainment Holdings, Inc. (קיצור באנגלית של American Multi-Cinema "מתחמי קולנוע אמריקאים") היא רשת בתי הקולנוע הגדולה בעולם. מרכז הרשת בליווד, קנזס והיא מפעילה, נכון לסוף 2020 - 950 מתחמי בתי קולנוע (מולטי-פלקסים ומגה-פלקסים), בהם 10,543 מסכים ב-14 מדינות בעולם. בהם 590 מתחמים עם 7,668 מסכים בארצות הברית ו-360 מתחמים עם 2,875 מסכים באירופה וערב הסעודית.
מאז 2017 פועלים בתי הקולנוע של הרשת תחת שלושה מותגים: רשת בתי הקולנוע, שנקראה במקור Durwood Theatres, נוסדה ב-1920 על ידי האחים דובינסקי כאשר רכשו את קולנוע ריג'נט בקנזס סיטי. עם השנים הם התרחבו על ידי פתיחת בתי קולנוע דרייב-אין ורכישת רשתות מתחרות. תחת הנהגתו של סטנלי דרווד, הרשת הציגה מולטי-פלקסים בשנות ה-60 ושינתה את שמה ל-American Multi-Cinema. הם ביצעו את ההנפקה הראשונה שלהם לציבור ב-1983 והתרחבו בינלאומית, ופתחו את המולטי-פלקס הראשון בבריטניה. הרשת המשיכה לצמוח, פתחה מתחמי קולנוע מתקדמים והתרחבה ליפן ופורטוגל. בשנת 1998, הם החיו מחדש את קולנוע אמפייר ההיסטורי בניו יורק. סטנלי דרווד נפטר ב-1999.
ב-2005 הם רכשו את Lowes Cinemas, רשת בתי הקולנוע הגדולה בצפון אמריקה, ועברו שדרוג טכנולוגי, תוך הצגת ציוד דיגיטלי, הקרנות תלת מימד ואולמות IMAX. בראשית העשור השני של המאה ה-21 הרחיבה רשת בתי הקולנוע את עסקיה באמצעות השכרת בתי קולנוע לכנסים. בשנת 2012, AMC נרכשה על ידי קבוצת דאליאן וונדה הסינית, וב-2016 היא רכשה את Carmike, והפכה לרשת התיאטרון הגדולה ביותר בארה"ב. מגיפת COVID-19 הובילה לסגירת בתי הקולנוע בשנת 2020, והיו מתיחות עם יוניברסל בנוגע להפצת סרטים. AMC התמודדה עם אתגרים פיננסיים אך ניצלה על ידי משקיעים קמעונאיים מ- Reddit ופלטפורמות מדיה חברתית. המנכ"ל הכריז על יוזמות להרחבת העסק, כולל רשתות קמעונאיות וקבלת מטבעות מבוזרים. נדונו גם תוכניות להפקת סרטים, כרטיסי אשראי ממותגים וכניסה לתעשיית הספורט האלקטרוני והמשחקים.
היסטוריה
רשת בתי הקולנוע נוסדה ב-1920 כאשר קולנוע ריג'נט בקנזס סיטי, מיזורי נרכש ידי האחים מוריס, אדוארד וברני דובינסקי. לפני כן הפעילו האחים דובינסקי במערב התיכון מופע וודוויל נודד עם השחקנית ג'ין איגלס. לאחר ששינו את שמם לדורווד, נקראה החברה שהקימו Durwood Theatres. החברה הפעילה בתי קולנוע במספר ערים במיזורי ובקנזס (בהן טופיקה, ג'פרסון סיטי וסנט ג'וזף). ב-1945, תחת השפעתו של סטנלי, בנו של אדוארד, פתחה החברה קולנועי דרייב אין והתרחבה תוך רכישת רשת הקולנוע המתחרה בקנזס סיטי. עם מותו של אדוארד ב-1961, הפך סטנלי רשמית למנכ"ל הרשת, שכללה בשלב זה רק עשרה אולמות. ב-1963 עם פתיחת מרכז קניות מחוץ למרכז העיר, רכש סטנלי שני אולמות בני 700 מקומות בתוך מרכז הקניות, ופתח בכך את עידן מתחמי הקולנוע, המולטי-פלקס. במהלך שנות השישים פתחה הרשת עוד ועוד מולטיפלקסים במרכזי קניות שהחלו לפרוח מחוץ למרכזי הערים.
ב-1968 שינה סטנלי את שם הרשת ל-American Royal Cinema, וזמן קצר לאחר מכן ל-American Multi-Cinema. במקביל פיתח סטנלי את שיטת הניהול והתפעול של הרשת, ברוח הניהול המדעי. היחס ללקוח היה כאורח והניהול התחלק לפי מדרג היררכי של בעלי תפקידים בשליטה אזורית.
ב-1983 ביצעה הרשת הנפקה ראשונה לציבור וב-1985 פתחה לראשונה מולטי-פלקס של עשרה מסכים מחוץ לארצות הברית, במילטון קינס, בבריטניה, המולטי-פלקס הראשון בממלכה. ב-1988 חתמה AMC על מיזם משותף עם יונייטד ארטיסטס ו-Cinema International Corporation (שותפות הפצה בין אולפני פרמאונט ואולפני יוניברסל) להפצה וניהול בתי קולנוע בממלכה המאוחדת ובאירלנד. אולם, AMC פרשה מהמיזם תוך זמן קצר ומכרה את זכויות ההפצה ואת כל 12 מתחמי הקולנוע שלה בבריטניה לחברה האירופאית United Cinemas International, תוך גריפת רווח של 98 מיליון דולר.
ב-1995 פתחה הרשת את 24 Grand בדאלאס, טקסס, שנחשב למתחם בתי הקולנוע המתקדם בעולם באותה עת. ב-1996 פתחה הרשת את Ontario Mills 30 באונטריו (קליפורניה), שהיה אז המגה-פלקס הגדול בעולם. באותה שנה התרחבה הרשת גם ליפן ופורטוגל. ב-1998, כחלק מההתחדשות של רחוב 42 בניו יורק, פתחה AMC מחדש את הקולנוע ההיסטורי Empire, לא רחוק מטיימס סקוור, כאשר המבנה ההיסטורי כולו משמש מבואה למערך של מגה-פלקס בן 25 אולמות, שנחנך בשם AMC Empire 25. סטנלי דורווד נפטר ב-1999.
בראשית העשור השני של המאה ה-21 פיתחה הרשת כיוון עסקי נוסף - השכרת אולמות ומתחמי קולנוע כאתרים לעריכת כנסים. בשנת 2005 רכשה הרשת את בתי קולנוע לואוס, רשת בתי הקולנוע הגדולה בצפון אמריקה, שהפעילה בעיקר בתי קולנוע במרכזי הערים. העשור השני של המאה ה-21 עמד בסימן התחדשות טכנית, החלפת ציוד אנלוגי בציוד דיגיטלי, הקרנות תלת-ממד, אולמות IMAX, שיפור מערכות הקול לתקני דולבי דיגיטל מתקדמים ועוד. ב-2012 נכשה AMC על ידי קבוצת דאליאן ואנדה הסינית בראשותו של ואנג ג'יאנלין. ב-2016 רכשה AMC את הרשת השנייה בגדלה, Carmike, ויצרה את רשת בתי הקולנוע הגדולה בארצות הברית.
ב-17 במרץ 2020 סגרה הרשת את כל אולמות ההקרנה שלה, לאור התפרצות מגפת הקורונה. בין אפריל ליוני אותה שנה התקיימו מתחים מול חברת יוניברסל, האם ניתן יהיה להפיץ סרטים לשירותי וידאו על פי דרישה וOver the Top לפני שהם מופצים להקרנה בבתי הקולנוע. ביוני 2020 נחתם הסכם המאפשר הפצה בשירותים אלה שלושה שבועות בלבד לאחר בכורתם בקולנוע המסורתי. לקראת חגיגות מאה שנים לייסוד הרשת ובכורת הסרט טנט בספטמבר 2020, התקינה הרשת מסנני אויר באולמות נבחרים והציעה כרטיסים ב"מחירי 1920" (15 סנט) במקומות בהם התירו הרשויות התכנסות צופים. עם זאת, גלי ההתפרצות של המגפה גרמו לפסימיות באשר ליכולה של הרשת להמשיך ולהתקיים במתכונתה. ואמנם, במהלך 2020 עמדה רשת "AMC Entertainment" מספר פעמים בפני פשיטת רגל, אך המהלך נמנע בזכות גיוס משקיעים קמעונאים בחדרי צ'אט באתר "Reddit" וברשתות החברתיות, משקיעים שרכשו אופציות בלון. בעקבות גיוס ההון, כ-80% מבעלי המניות של הרשת הם יחידים (בניגוד לגופים ומוסדות) שממשיכים לקנות ולהחזיק במניות.
בעקבות גיוס המשקיעים הודיע מנכ"ל "AMC", אדם ארון, על שורת יוזמות להרחבת תחומי הפעילות העסקית של הרשת. ב-4 בנובמבר 2021 נמסר שהרשת תשיק רשת קמעונאית למכירת פופקורן בשם "פרפקטלי פופקורן" (באנגלית: Perfectly Popcorn), וכן תקבל הרשת תשלומים במטבעות מבוזרים. ב-8 בנובמבר מסר ארון על מספר הצעות להרחבת פעילות הרשת, שהעלו המשקיעים. בכלל אלה: חזרת "AMC" לתחום הפקות קולנוע; הנפקת כרטיסי אשראי ממותגים; הנפקת מטבע מבוזר ממותג; הנפקת אסימונים חסרי תחליף, לשם הנצחת הסרטים הגדולים שהוצגו בבתי הקולנוע של "AMC"; מרצ'נדייזינג, וכן כניסה לתחום הספורט האלקטרוני והגיימינג.
אוריון (הוצאת ספרים)
אוריון היא הוצאה לאור ישראלית עצמאית.
היסטוריה
"אוריון" הוקמה על ידי אורלי לוי, עורכת ספרים במקצועה, שבצעירותה שימשה במשך שנים מורה להוראת שפה העברית. בראשית דרכה בתחום הספרים שימשה לוי עורכת בהוצאות לאור כמו "לדורי" ו"כנרת", וכן כעורכת בעיתון הכלכלי "טלגרף" שהפסיק פעילותו בשנת 1996. ההוצאה החלה את פעילותה בחולון בשנת 1999 כהוצאה לאור לספרי ביכורים וספרי משפחה. במרוצת הזמן הרחיבה את פעילותה וכיום מוציאה לאור כ-100 ספרים בשנה, בתוכם ספרי עיון, ספרות מקור ישראלית, ספרי שירה, ספרי ילדים, ספרי בישול, ספרי תיעוד, ספרי הדרכה וספרות מתורגמת.
הוצאת אוריון שמה לה למטרה להיות במה ספרותית ראויה לכותבים בראשית דרכם, כמו גם לסופרים מנוסים. בשנת 2011 נוכח המצב בשוק הספרים, לקחה על עצמה ההוצאה לנסות להקים איגוד או קואופרטיב של סופרים למציאת פתרונות חדשים למצוקתם.
כותרים וסדרות
קטלוג ההוצאה כולל, נכון לתחילת 2021, 800 כותרים. בין ספריה המתורגמים של ההוצאה, שניים מספריו של הפילוסוף מישל דה מונטן, "מבחר מסות" ו"סנגוריה על רמון סבונד" – שניהם בתרגומו של דרור דורי. כמו כן, פרסמה ההוצאה בשנת 2011 תרגום ראשון בעברית למקבץ שיריו של המשורר הפרסי סופי חאפז (חפיז).
מהסדרות הבולטות בהוצאה: סדרת ספרי הילדים "טנתא", העוסקת ברגשות, אשר נכתבה בידי תיקי וידס ונדפסה בכמה מהדורות, וסדרת הספרים "הארגמן, ספרים לנשמה", שכתבה מיכל בוקר. ספרי הסדרה הודפסו בכמה מהדורות, חלקם אף עוררו עניין בקרב מו"לים בחו"ל ויצאו לאור באנגלית בהוצאת "Adams" שבארצות הברית ובספרדית בהוצאת Edef ממדריד.
בשנת 2014 יצא לאור בהוצאת אוריון "אליס בארץ הפלאות לקטנטנים" בתרגומו של אלון טרייטמן. זהו התרגום הראשון לעברית של גרסת הפעוטות של ספר הילדים המוכר והאהוב "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול. הספר מלווה באיורים המקוריים של סר ג'ון טניאל, שצבע במיוחד לגרסה זו איורים נבחרים מאלו שאייר ל"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
בשנת 2016 יצא לאור בהוצאת אוריון הספר "ענוג הוא הלילה" מאת הסופר האמריקאי פרנסיס סקוט פיצג'רלד, בתרגום חדש של חוה כפרי. תרגום זה מוער וכולל מבוא על התקופה, על "הדור האבוד" ועל הקשר בין סקוט וזלדה פיצג'רלד לדמויות גיבורי הספר, דיק וניקול דייבר.
כמו כן, התפרסמו ב-2016 שני כותרים מאת סופרת הילדים דליה בר-אל: "איך אתם מרגישים" ו"גיבורים על מפלצות".
בשנת 2020 יצא לאור בהוצאת אוריון הספר "תחת עץ היער" מאת הסופר והמשורר האנגלי תומאס הרדי בתרגום לעברית של רון אגמון.
בשנת 2021 נכנס למצעד הספרים של משרד החינוך הספר "שמלת החג של טרויה" מאת טוביה מדהני גבייאו בהוצאת "אוריון".
וולפגנג נורדוויג
וולפגנג נורדוויג (בגרמנית: Wolfgang Nordwig; נולד ב-27 באוגוסט 1943) הוא אתלט מזרח גרמני בעבר, אלוף אולימפי, שיאן עולם ו-3 פעמים ברציפות אלוף אירופה בקפיצה במוט.
ביוגרפיה
נורדוויג נולד בקמניץ, סקסוניה.
אלוף אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1966 זכה נורדוויג במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.10 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה נורדוויג במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 5.40 מטר, אחרי בוב סיגרן מארצות הברית שקבע שיא אולימפי חדש של 5.40 מטר וקלאוס שיפרובסקי מפינלנד (5.40 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1969 זכה נורדוויג במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.30 מטר.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה בברלין, 17 ביוני 1970 קבע נורדוויג בקפיצה במוט שיא עולם חדש של 5.45 מטר. באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה, ב-3 בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בשיא עולם חדש של 5.46 מטר. שיא זה החזיק מעמד חודש וחצי.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1971 זכה נורדוויג במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.35 מטר.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה נורדוויג במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אולימפי חדש של 5.50 מטר, לפני בוב סיגרן (5.40 מטר) וג'ן ג'ונסון (5.35 מטר) שניהם מארצות הברית.
רבי חנינא בן רבי יוסי הגלילי
רבי חנינא בן רבי יוסי הגלילי היה תנא שחי במאה ה-2. בן הדור הרביעי לתנאים, הדור שאחרי מרד בר כוכבא. היה מחכמי אושא, בנו של רבי יוסי הגלילי.
נקבר, לפי המסורת, ביישוב דלתון בגליל, בסמוך לקבר אביו רבי יוסי הגלילי, ואחיו רבי אליעזר בן רבי יוסי הגלילי ושמואל בן רבי יוסי הגלילי.
יוזף גנץ
יוזף גנץ (בגרמנית: Josef Ganz; 1 ביולי 1898 – 26 ביולי 1967) היה מעצב רכב יהודי-הונגרי-גרמני יליד בודפשט, הונגריה ואבי מכונית ה"חיפושית".
ביוגרפיה
יוזף גנץ נולד ב-1898 למשפחה יהודית שהתגוררה בבודפשט, הבירה השנייה של האימפריה האסטרו-הונגרית. אמו הייתה מריה טורוק (1872–1926) מהונגריה. אביו היה הוגו מרקוס גנץ (1862–1922) ממיינץ בגרמניה, שעבד כסופר פוליטי וספרותי ועיתונאי ב"פרנקפורטר צייטונג". יוזף גנץ הוקסם מהטכנולוגיה עוד מגיל צעיר. המשפחה עברה מבודפשט לווינה, ולאחר מכן עברה שוב ב-1916 לפרנקפורט בגרמניה וקיבלה אזרחות גרמנית. ביולי 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, התגייס גנץ מרצונו לצבא הגרמני ולחם בצי הגרמני. לאחר המלחמה, בשנת 1918 חידש יוזף גנץ את לימודי הנדסת המכונות ב-Technische Hochschule Wien. לאחר שלושה סמסטרים עבר לאוניברסיטה הטכנית של דרמשטאדט. הוא סיים את לימודיו בשנת 1927. במהלך תקופה זו עלה במוחו הרעיון לבנות מכונית קטנה במחיר של אופנוע.
אבות טיפוס והסופריור הסטנדרטי
בשנת 1923, כסטודנט צעיר להנדסת מכונות, ערך גנץ את רישומי הרכב הראשונים שלו למכונית להמונים. זו הייתה מכונית קטנה וקלת משקל בנוסח ה-Rumpler Tropfenwagen עם מנוע רכוב באמצע, מתלי גלגלים עצמאיים, סרנים מתנדנדים וגוף אווירודינמי. בהיעדר מימון לבניית אב הטיפוס, הוא החל לפרסם מאמרים על עיצוב מכוניות מתקדם במגזינים שונים, וזמן קצר לאחר סיום לימודיו ב-1927, התמנה לעורך הראשי החדש של Klein-Motor-Sport. הוא השתמש במגזין זה כפלטפורמה לביקורת על מכוניות כבדות, לא בטיחותיות ומיושנות, ולקידום של עיצוב חדשני ותפיסת המכונית שלו כמיועדת לכלל האוכלוסייה בגרמניה. המגזין צבר מוניטין והשפעה, ובינואר 1929 שונה שמו ל"מוטור-קריטיק". אחד הכותבים למגזין היה Béla Barényi, בעת שהיה סטודנט להנדסה.
החברות נלחמו נגד "מוטור-קריטיק" בתביעות משפטיות, בקמפיינים של השמצות וחרם פרסומי. הפרסום למגזין וליוזף גנץ גדל.
בשנת 1929 החל יוזף גנץ ליצור קשר עם יצרניות האופנועים הגרמניות צונדאפ, Ardie ו-DKW לשיתוף פעולה לבניית אב טיפוס למכונית קטנה. התוצרים היו אב-טיפוס ראשון, הארדי-גנץ, שנבנה בארדי ב-1930 ואב טיפוס שני שהושלם באדלר במאי 1931, שזכה לכינוי Maikäfer ("חיפושית מאי", שם חיבה לחיפושית האירופית הנפוצה, "Melolontha melolontha"). החדשות על אבות הטיפוס התפשטו בתעשייה. יוזף גנץ הוצב כמהנדס יועץ בדיימלר-בנץ וב.מ.וו. שם היה מעורב בפיתוח הדגמים הראשונים עם מתלי גלגלים עצמאיים: מרצדס בנץ 170 ו-ב.מ.וו 3/20 (Automobilkonstruktion München 1).
השפעה על פורשה
לאחר שחדשות על התוצאות שהושגו עם אבות הטיפוס Ardie-Ganz ו-Adler Maikäfer הגיעו לצונדאפ, החברה פנתה לפרדיננד פורשה בספטמבר 1931 כדי שיפתח את "Auto für Jedermann" - "מכונית לכל אדם". פורשה העדיף את מנוע 4 הצילינדרים השטוח, כפי שנוסה גם על ידי דיימלר-בנץ בפיקוחו של גנץ כמעט שנה קודם לכן, אבל צונדאפ העדיפה מנוע רדיאלי 5 צילינדרים מקורר מים. ב-1932 פעלו שלושה אבות טיפוס. כל המכוניות הללו אבדו במהלך המלחמה. האחרונה בהן נהרסה בהפצצה על שטוטגרט ב-1945.
גנץ נעצר על ידי הגסטפו במאי 1933 בתואנות מזויפות של סחיטה של תעשיית הרכב. בסופו של דבר הוא שוחרר. הוא נמלט מגרמניה ביוני 1934 - החודש שבו הטיל אדולף היטלר על פרדיננד פורשה לעצב מכונית לייצור המוני במחיר לצרכן של 1,000 רייכסמרק.
לאחר חמש שנים של מאבק משפטי, עזב גנץ את שווייץ ב-1949 והשתקע בצרפת. בצרפת הוא עבד על מכונית קטנה חדשה, אבל כבר לא יכול היה להתחרות בפולקסווגן.
ב-1951 היגר גנץ לאוסטרליה. הוא התגורר במגדלי אדג'ווטר, סנט קילדה, מלבורן. ועבד במשך מספר שנים בג'נרל מוטורס - הולדן. בראשית שנות ה-60 סבל מבעיות בריאות לאחר סדרה של התקפי לב.
יוזף גנץ נפטר ב-1967 באלמוניות באוסטרליה.
אמינוגליקוזיד
אמינוגליקוזיד היא קבוצה של אנטיביוטיקות המעכבות ייצור חלבונים בחיידקים וכוללות גליקוזיד מותמר.
דרך הפעולה
אמינוגליקוזידים נקשרים ליחידה 30S בריבוזום, וגורמים לבעיות בתהליך התרגום עצמו של החלבון (למשל, פגיעה ב- proofreading process, אשר גורמת לטעויות רבות וטרמינציה מוקדמת מדי של החלבון). במרבית המקרים פעילותם היא בקטריוסטטית בלבד, ואולם אם ריכוזם עולה הם הופכים להיות בקטריוצידיים (החלבון הפגום מביא למות החיידק). ההסבר לפעילותם הבקטריוצידית, הוא שנמצא כי חלקים קטיוניים במולקולת התרופה גורמים לחורים בממברנה החיצונית של התא, ויוצרים דליפה של תוכן תוך תאי החוצה, המזרז את מות החיידק.
לאמינוגליקוזיד טווח פעולה צר, בעיקר כנגד חיידקים גראם-שליליים, במיוחד כנגד חיידקים אארוביים (כגון חיידקי הסוג Pseudomonas), וכנגד חיידקי המעיים. תרופות אלו חייבות לחדור מבעד לקרום התא בתהליך הדורש חמצן ואנרגיה, ועל כן חיידקים אל-אווירניים עמידים כלפי תרופות אלו. חדירת תרופות אלו לתוך תא החיידק מתאפשר ביתר קלות באמצעות תרופות החוסמות את ייצור דופן תא החיידק, ועל כן שילוב של תרופות אלו בשילוב עם תרופות הפוגעות בייצור דופן התא (כגון פניצילין וואנקומיצין) מגבירה את השפעתן (סינרגיסטית). למעשה, קיים שילוב נפוץ יחסית של אמפיצילין וגנטמיצין (gentamicin- סוג של אמינוגליקוזיד) הניתן במקרים כגון אנדוקרדיטיס.
התוויות טיפוליות
אמינוגליקוזיד משמש בעיקר לטיפול בזיהומים הנגרמים בדרכי השתן או במעי, כנגד חיידקים גראם שליליים כגון Escherichia coli, חיידקי Pseudomonas ו-Klebsiella.
סוגי התרופות השונים
קיימים מספר סוגים של אמינוגליקוזיד כגון gentamicin (שם מסחרי- garamycin), וכן amikacin, streptomycin, נאומיצין ועוד. התרופות ניתנות אך ורק דרך הוריד מאחר שאינן נספגות במעיים.
סטרפטומיצין היא התרופה הראשונה שהתגלתה במשפחה זו, ושימשה כטיפול במחלת השחפת.
תופעות לוואי
החיסרון העיקרי, המביא רופאים רבים לנסות ולהימנע או להפחית מתן אמינוגליקוזידים, הוא שתי תופעות לוואי בעייתיות: חירשות ופגיעה בתפקודי הכליות.
תופעות לוואי נוספות של אמינוגליקוזידים- התרופות עלולת לחסום מעבר של גירויים בין העצב לשריר (יכול ליצור החמרה במצבים של מיאסטניה גרביס, ועל כן אצל חולים במיאסתניה גרביס המטופלים באמינוגליקוזידים יש להשגיח באופן צמוד על ניטור התרופה. תרופות אלו אסורות בהריון מאחר שהן חודרות דרך השליה ועלולות לגרום לנזק לעובר.
הר אתלרד (אנטארקטיקה)
הר אתלרד (באנגלית: Mount Ethelred) הוא הר המכוסה ברובו קרח ברכס דאגלס שבצפון-מזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,470 מטרים מעל פני הים; והוא ההר השביעי בגובהו באי אלכסנדר (אחרי הר קאלה); הר אתלרד הוא ההר ה-828 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם 6 קילומטרים דרומית-מזרחית מהר אתלוולף, ו-15 קילומטרים ממפרצון ג'ורג' השישי.
גילוי ומיפוי ההר
צידו המערבי של ההר מופה בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון בשנים 1947–1948; המיפוי בוצע על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1960.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של אתלרד הראשון, מלך וסקס המלך הסכסוני של אנגליה; וזאת בדומה לשמות הרים סמוכים רבים הנקראים על שמות מלכי אנגליה.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 377
• Damien Gildea, Mountaineering in Antarctica: complete guide: Travel guide
סטניסלב ז'ולקייבסקי
סטניסלב ז'ולקייבסקי (בפולנית: Stanisław Żółkiewski, 1547–1620) היה מצביא פולני, אציל ומגנאט ממשפחת האצולה לוביץ', שהצטיין במלחמות הממלכה ("רפובליקה") הפולנית-ליטאית בשלהי המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17. הוא כיהן בתפקידים בכירים של הממלכה, כמו מושל העיר לבוב (אחרי 1590), וויבוד של הווייבודות קייב, קנצלר של הכתר - אחרי שנת 1618. החל משנת 1588 התמנה להטמאן ומשנת 1613 - להיטמאן גדול של הכתר. במהלך הקריירה הצבאית שלו ניצח קרבות חשובים נגד השוודים, נגד הרוסים, נגד האימפריה העות'מאנית ונגד הטטרים.
המפורסם שבניצחונותיו היה קרב קלושינו נגד הכוחות המשולבים של רוסיה ושוודיה. בעקבות הניצחון הטילו הפולנים מצור על מוסקבה וכבשו אותה. ז'ולקייבסקי נהרג בקרב צצורה (או צוצורה) נגד העות'מאנים, אחרי שסירב לסגת. אחרי שכבר זכה לתהילה, מותו כגיבור רק העצים את שמו בפי הבריות. הוא נחשב לאחד מגדולי המצביאים בהיסטוריה של המדינה הפולנית-ליטאית.
דנטה ואנזיר
דנטה ואנזיר (בהולנדית: Dante Vanzeir; נולד ב-16 באפריל 1998 בברינכן שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ניו יורק רד בולס ובנבחרת בלגיה.
קריירת מועדונים
ואנזיר גדל במחלקת הנוער של ראסינג גנק. הוא ערך שש הופעות בקבוצה הבוגרת של המועדון, ובילה תקופות השאלה בבירסחוט ובמכלן.
ב-30 ביולי 2020 חתם ברויאל אוניון סן-ז'ילואז מליגת המשנה הבלגית, ולאחר עונה במועדון, בה ערך 24 הופעות ליגה והבקיע 19 שערים, העפיל יחד עם המועדון לליגת העל הבלגית.
קריירה בינלאומית
ואנזיר זומן לראשונה לסגל נבחרת בלגיה לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 בחודש נובמבר 2021. ב-16 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשהחליף את דיבוק אוריגי בדקה ה-59 בתיקו 1-1 נגד נבחרת ויילס.
מחנה הריכוז באנייצה
המחנה היה מבצעי מיולי 1941 עד אוקטובר 1944. הוא נוהל במשותף על ידי כוחות כיבוש גרמניים, בפיקודו של קצין הגסטפו וילי פרידריך, ומשמר המדינה הסרבית. המנהל הסרבי של המחנה היה סווטוזר וויקוביץ', ששיתף פעולה בהתלהבות עם הגרמנים. יש שראו בבאנייצה את מחנה הריכוז הידוע ביותר לשמצה בסרביה בעת מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
זמן קצר לאחר כיבוש בלגרד באפריל 1941, במהלך הפלישה ליוגוסלביה, הורו הגרמנים ל-12,000 יהודים בעיר לדווח על עצמם לרשויות הכיבוש. 9,145 מהם עשו זאת. ב-14 במאי, היהודים הוצאו מהרישום הרשמי והועברו נגדם שורה של חוקים, אשר אסרו עליהם מגוון רחב של משימות, מהליכה למסעדות ועד לנסיעה בחשמלית.
הגרמנים הקימו מספר מחנות ריכוז בסרביה במטרה להשתמש בהם כדי לכלוא, לענות ולהרוג יהודים, אנטי-פשיסטים ואלה שנחשבו כ"לא ראויים לחיות". אחד המחנות הללו היה מחנה ריכוז באנייצה, לאחר שרשויות הכיבוש הגרמניות נתנו הוראות להקמתו בבלגרד.
מחנה הריכוז נפתח ב-5 ביולי 1941. הוא נוהל על ידי הגסטפו הגרמני, בשיתוף פעולה עם אנשי המשטרה המיוחדת בבלגרד. חברי משמר המדינה הסרבי פעלו כצוות בית הסוהר.
המחנה עצמו היה בשימוש בעיקר לצוערים אנטי-פשיסטים שרובם היו סרבים אתניים. שוכנו בו גברים ונשים בכל הגילים, כמו גם ילדים. לפני הגיעם למחנה, האסירים שהו מספר ימים במעצר בכלא של הגסטפו והמשטרה המיוחדת, שם הוכו ועברו עינויים. בזמן שהועברו לבאנייצה, חלקם כבר היו חבולים קשה או בעלי מום רציני. המחנה היה ידוע לשמצה באכזריותו, הוצאות להורג היו תכופות ואקראיות והשומרים התעללו באופן קבוע באסירים. ביצוע הרצח ההמוני הראשון בבאנייצה התרחש ב-17 בדצמבר 1941, כאשר 170 אסירים נורו למוות.
הוראות המחנה לגבי התנהגות האסירים תאמו מחנות ריכוז נאציים אחרים. על הכלואים נאסר לשיר, לדבר בקול רם, לדבר בנושאים פוליטיים, להחזיק כלי כתיבה ונייר וכל חפץ אישי אחר. למרות זאת, הכלואים האנטי-פשיסטים הפרו את הוראות הגרמנים בשירת שירי פרטיזנים, בהכרזות על תמיכתם בטיטו ובסטלין, ובביצוע הרצאות, דיונים, מחזות במערכה אחת, רסיטלים, ואף מופעי מחול בחניוני הלילה.
מפקד משטרת בלגרד, סווטוזר וויקוביץ', היה מפקד המשטרה המיוחדת של המחנה ושיתף פעולה בהתלהבות עם הגסטפו. התפקיד שלו כלל הזמנת מעשי רצח והמצאת טכניקות עינויים. רשימות הוצאה להורג הוכנו על ידו החל משנת 1942. וויקוביץ' בחר לעיתים קרובות קורבנות באופן אקראי, כולל ילדים, והוציאם להורג באמצעות חברי המשטרה המיוחדת בבלגרד ובאמצעות הגסטפו, ששיחק את התפקיד הראשי של התליין. לפני המלחמה הוא היה שוטר בכיר במשטרת בלגרד, היה מעורב ברדיפת קומוניסטים ביוגוסלביה ואף המציא שיטות עינויים משפילות רבות. הוצאות להורג התרחשו לעיתים קרובות בגחמה אישית שלו, ורק לעיתים נדירות הוא ביקש אישור מהשלטונות הגרמנים או הסרבים לבצע את מעשי הרצח. הוא הורה להוציא להורג גם במקרים בו משרד הפנים החליט אחרת. הוא דיווח למשל, כי התחנן לירות באופן אישי על עשרים נערות צעירות שהיו צריכות לצאת להורג באותו יום.
טשטוש ראיות ופינוי המחנה
בסוף 1944, הגרמנים אילצו אסירים יוגוסלביים לשרוף את גופותיהם של הרוגי המחנה. שריפת הגופות אורגנה על ידי יחידת הקומנדו הגרמנית של מבצע 1005, בפיקודו של שטנדרטנפיהרר פאול בלובל, האיש שהיה אחראי למחיקת עקבות מעשי הזוועה של הגרמנים לאורך אירופה הכבושה.
המחנה נסגר באופן רשמי ב-3 או 4 באוקטובר 1944.
אומדן הקורבנות
23,697 אנשים נעצרו בבאנייצה לאורך כל המלחמה, מתוכם 688 יהודים. 3,849 נספו (3420 גברים ו-429 נשים) ובהם לפחות 382 יהודים. ההרוגים נרצחו בעיקר על ידי הגרמנים, וכן על ידי חברי משמר המדינה הסרבי. כמה אלפי אסירים מבאנייצה נשלחו למחנות ריכוז ועבודה בגרמניה ובפולין, כגון מאוטהאוזן ואושוויץ.
לאחר המלחמה
לאחר המלחמה, נשפט המפקד הגרמני של המחנה, וילי פרידריך, על ידי בית משפט צבאי יוגוסלבי בבלגרד וב-27 במרץ 1947, נידון למוות.
ג'יימס יאנג
ג'יימס יאנג (באנגלית: James Young; נולד ב-16 באוגוסט 1995 בפלינט שבמישיגן, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בקולוסוס רודוס. גובהו 1.98 מטר.
ביוגרפיה
יאנג נולד בפלינט, מישיגן. למד בתיכון טרוי, בטרוי, מישיגן.
בשנת 2013 הצטרף לאוניברסיטת קנטקי, שם שיחק שנה שם ונבחר לחמישייה השנייה של שחקני הרוקיס בליגה האזורית. בשנת 2014 נבחר בדראפט ה-NBA במקום ה-17 בסיבוב בראשון על ידי בוסטון סלטיקס שם שיחק 102 משחקים וקלע 2.6 נקודות למשחק במהלכן שיחק בשירות מיין רד קלאוס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בשנת 2017, יאנג נקרא לסגל מחנה האימונים של קבוצת ויסקונסין הרד מליגת הפיתוח של ה-NBA. בסופו של דבר נשאר בסגל הקבוצה למשך הכל העונה.
בחודש ינואר 2018, יאנג הוחתם על חוזה דו כיווני על ידי פילדלפיה 76'. שם שיחק שלושה משחקים בלבד ועבר לקבוצת הפיתוח שלה דלאוור בלו קואוטס.
בחודש אוקטובר 2018 הצטרף מחדש לקבוצת ויסקונסין הרד אך כעבור ארבעה חודשים החליט לעזוב.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם במכבי חיפה מליגת העל הישראלית. במדיה הפך יאנג למלך הסלים של עונת 2019/2020 עם ממוצע 20.5 נקודות למשחק.
לפני תחילת ההכנות לליגת הקורונה של ליגת העל, שוחרר יאנג ממכבי חיפה.
באוקטובר 2020 חתם בקבוצת ניו יורק ניקס ושוחרר אחרי יומיים.
בפברואר 2021 חתם בוסטצ'סטר ניקס, קבוצת הפיתוח של הניקס.
באמצע עונת 2020/2021 חתם בהפועל תל אביב. אחרי 3 משחקים, בהם קלע בממוצע 16 נקודות למשחק, נפצע יאנג, אך חוזהו הוארך לעונה נוספת. בעונת 2021/2022 קלע יאנג 16.9 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 2022/2023 חתם יאנג לעונה נוספת בהפועל תל אביב.
ווילבור אולין אטוואטר
וילבור אולין אטוואטר (באנגלית: Wilbur Olin Atwater; 3 במאי 1844 – 22 בספטמבר 1907) היה כימאי ותזונאי אמריקאי אשר מחקרו פורץ הדרך חולל מהפכה בתחום המזון והתזונה. באמצעות הניסויים שערך והמתודולוגיות החדשניות שפיתח, אטוואטר תרם תרומה מהותית להבנת חילוף החומרים בגוף, התוכן הקלורי של מזונות והקשר בין התזונה לבריאות האדם. מחקריו הניחו את הבסיס למדעי התזונה המודרניים.
ההישג הבולט ביותר של אטוואטר היה המחקר שהוא ערך על הערך הקלורי של מוצרי מזון שונים. בסוף המאה ה-19 היה מחסור מהותי במידע מדויק אודות תכולת האנרגיה של מוצרי המזון השונים ומחסור במידע מדויק אודות ההשפעה המטבולית של מוצרי המזון על גוף האדם. מתוך הכרה בחשיבות קיומם של נתונים מדויקים בתחום זה, אטוואטר השיק תוכנית מחקר ראשונית מסוגה למדידת ערך האנרגיה שמספקים מוצרי מזון שונים.
אחת מהתרומות פורצות הדרך של אטוואטר הייתה הפיתוח של המכשיר Respiration Calorimeter שמודד את החמצן הנצרך ואת הפחמן הדו-חמצני הנפלט במהלך הנשימה. מכשיר זה אפשר לאטוואטר לקבוע במדויק את הערך הקלורי של מוצרי מזון שונים.
בנוסף, אטוואטר ערך גם מחקרים מקיפים שהתמקדו בהרגלי התזונה ושריפת האנרגיה של קבוצות מגוונות, כמו חקלאים, חיילים וספורטאים. המחקרים הללו סיפקו תובנות חשובות אודות הקשר בין תזונה, פעילות גופנית ומאזן אנרגיה. המחקרים של אטוואטר הפכו לבסוף לבסיס להמלצות תזונתיות ולפיתוח מדיניות משופרת הנוגעת לבריאות הציבור.
לאורך הקריירה שלו אטוואטר שיתף גם פעולה עם משרד החקלאות האמריקני על מנת לפתח קמפיינים חינוכיים לקידום תזונה נכונה והרגלי אכילה בריאים.
בשנת 1904 אטוואטר לקה בשבץ מוחי והוא לא היה מסוגל להמשיך לעסוק בתחום המחקר עד מותו ב-1907.
אריה לייבוש הלברשטאם (דוקלה)
רבי אריה לייבוש הלברשטאם (ה'תקצ"ח - אדר א' ה'תרס"ח) היה רבה של העיר דוקלה ונכדו של רבי חיים הלברשטאם, מייסד שושלת צאנז.
ביוגרפיה
נולד בגליציה בשנת ה'תקצ"ח לרבי דוד הלברשטאם (בנו השני של רבי חיים מצאנז, ומייסד חסידות קשאנוב) ולעכסה גיטל בתו של רבי יוסף זאב מטניגרד. נישא למרים בתו של רבי אביגדור הלברשטאם רבה של דוקלה, ועם פטירתו בשנת ה'תרל"ז נבחר רבי אריה לייבוש למלא את מקומו. אולם בשל גילו הצעיר (פחות מגיל שלושים) היו הרבה מערערים על סמכותו כרב, ולבסוף הוסכם שיהיה בהדרכת דודו רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא.
רבי אריה לייבוש נפטר בחודש אדר א' בשנת ה'תרס"ח.
אלעזר שפירא
רבי אלעזר שפירא (1808 (ה'תקס"ח) - 3 בספטמבר 1865 (י"ב באלול ה'תרכ"ה)) היה רב בעיר לנצהוט, בנו של מייסד חסידות דינוב, רבי צבי אלימלך שפירא. לאחר פטירת אביו הוכתר לאדמו"ר מלנצהוט.
ביוגרפיה
רבי אלעזר נולד בסטריזוב שבפולין לרבי צבי אלימלך שפירא (הבני יששכר) ולחנה מינדל, בתו של רבי שמואל מטשיטש. היה תלמידם של אביו ושל רבי צבי הירש אייכנשטיין מזידיטשוב.
התחתן בריבאטיטש בחודש ניסן שנת תקפ"א. לאחר נישואיו לטאבא חוה בתו של רבי יהושע העשל הלעס מדוקלה מונה בשנת ה'תקפ"ט לרבה של ריבוטיטש עיר מולדתו עד שנת ה'תקצ"ח אז נתמנה לרבה של סטז'יז'וב.
עם פטירת אביו בי"ח בטבת ה'תר"א, החל הרב שפירא לנהוג באדמו"רות ובשנת ה'תרי"ז מונה רבי אלעזר שפירא לכהן כרבה הראשי של לנצהוט שבפולין שם ייסד מחדש את חצרו. בתקופה זו חיבר את ספרו "יודעי בינה" בו הוא מפרש את התורה בראי הקבלה והמיסטיקה היהודית.
רבי אלעזר נפטר לאחר מחלה קשה שבה לקה כשלושה חודשים עד מותו בווינה ב-3 בספטמבר 1865 (י"ב באלול ה'תרכ"ה) ברחוב סאלצגריס 37 אשר בהאינרה שטאדט, ואת מקומו באדמו"רות מילא בנו השלישי רבי שמחה שפירא.
קרחון אוטאגו
קרחון אוטגו (באנגלית: Otago Glacier) הוא קרחון ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 37 קילומטרים.
גובהו של הקרחון 300 מטרים מעל פני הים.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפון-מזרחיים של הר מרקהאם.
הקרחון נשפך אל קרחון נמרוד, בסמוך ממזרח לפסגות סבאטון.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961 – 1962.
אוסף הגולגולות היהודי
אוסף הגולגולות היהודי היה ניסיון של הנאצים ליצור תצוגה אנתרופולוגית של גולגולות ושלדים במטרה לבסס "מדעית" את תורת הגזע, להציג את הנחיתות הגזעית של "הגזע היהודי" ולהדגיש את מעמדם של היהודים כאונטרמנשן ("תת-אדם"), בניגוד לגזע הגרמני, העל-אוברמנשן הארי ("על-אדם"). האוסף היה אמור להיות מאוכסן במכון האנטומי באוניברסיטת הרייך בשטרסבורג באזור אלזס.
האוסף אושר על ידי רייכספיהרר האס אס היינריך הימלר, ועוצב על ידי אוגוסט הירט, רודולף ברנדט ווולפרם סיברס, המנהל הכללי של האננארבה.
עבודת המחקר של הנס-יואכים לאנג שפורסמה ב-2004 חשפה את זהותם וההיסטוריה המשפחתית של כל הקורבנות של הפרויקט הזה, בהתבסס על גילוי מספרי האסירים שנמצאו במחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף בתיעוד של אלה שחוסנו נגד טיפוס באושוויץ. רשימת השמות הוצבה על אנדרטה בבית העלמין שבו נקברו כולם, במתקן ששימש לרציחתם, ובמכון האנטומי שבו נמצאו הגופות ב-1944.
תכנון
הפרויקט תוכנן על ידי אוגוסט הירט. ה"דגימות" באוסף היו קומיסרים יהודים בצבא האדום שנלכדו בחזית המזרחית על ידי הוורמאכט. 86 האנשים שנבחרו בסופו של דבר לאוסף התקבלו מתוך מאגר של 115 אסירים יהודים במחנה הריכוז אושוויץ בפולין. הם נבחרו בגלל המאפיינים הגזעיים הסטריאוטיפיים שלהם. ההכנות הראשוניות בוצעו על ידי ה-SS-האופטשטורמפיהרר ברונו בגר והנס פליישהאקר, שהגיעו לאושוויץ במחצית הראשונה של 1943 וסיימו את עבודת ההכנה ב-15 ביוני 1943.
עקב מגפת טיפוס באושוויץ, המועמדים שנבחרו לאוסף השלדים הועברו להסגר על מנת למנוע מחלות והרס ערכם האנטומי. מדידות פיזיות נלקחו מקבוצת האנשים שנבחרה. קטע ממכתב שכתב וולפרם סיברס ביוני 1943 מדווח על ההכנות ומגפת הטיפוס: "בסך הכל נבחרו 115 איש, 79 יהודים, 30 יהודיות, 2 פולנים ו-4 אסייתים. נכון לעכשיו האסירים הללו מופרדים לפי מין והם בהסגר בשני בנייני בית החולים של אושוויץ". בפברואר 1942, וולפרם סיברס הגיש להימלר, באמצעות רודולף ברנדט דו"ח שממנו הוקרא במשפט הרופאים בנירנברג על ידי הגנרל טלפורד טיילור, היועץ המשפטי הראשי של התביעה בנירנברג:
הכנת הגופות
בסופו של דבר, 87 מהאסירים נשלחו למחנה הריכוז נאצוויילר-שטרוטהוף. אנשים אלו הוחזקו כשבועיים בבלוק 13 של המחנה כדי שיוכלו לאכול טוב במטרה לשפר את המראה שלהם עבור הגבס הרצוי של גופותיהם. רציחתם של 86 מהאסירים הללו בוצעה בתא גזים מאולתר בנאצוויילר-סטרוטהוף וגופותיהם נשלחו לשטרסבורג - 57 גברים ו-29 נשים. הרצח התרחש ב-11, 13, 17 ו-19 באוגוסט, בניצוחו של המפקד יוזף קרמר, שהנחה את הקורבנות להתפשט, הניח את הרעל באוורור וצפה באנשים נופלים מתים. קורבן אחד נורה כשנלחם כדי להימנע ממוות ולכן לא היה חלק מהאוסף. יוזף קרמר, מפקד בפועל של מחנה הריכוז נצוויילר-סטרוטהוף (שהפך לקומנדנט באושוויץ ולמפקד האחרון של ברגן בלזן), ביצע באופן אישי את רציחתם בגז של הקורבנות, לפי עדותו במשפטו לאחר המלחמה. על פי ההערכות, שלושה גברים מתו בטרנספורט מאושוויץ לנאצוויילר-סטרוטהוף.
לאחר מכן בוצעו יציקות אנטומיות של הגופות. עם התקרבותן של בעלות הברית ב-1944, עלה חשש מהאפשרות שניתן לגלות את הגופות. בספטמבר 1944, סיברס מסר לברנדט: "ניתן לנקות את האוסף ולהפוך אותו לבלתי ניתן לזיהוי. עם זאת, משמעות הדבר היא שכל העבודה נעשתה לחינם - לפחות חלקית - וכי האוסף הייחודי הזה יאבד למדע, מכיוון שאי אפשר יהיה לעשות יציקות גבס לאחר מכן."
אחרי מלחמת העולם השנייה
ברנדט וסייברס הואשמו, נשפטו והורשעו במשפט הרופאים בנירנברג, ושניהם נתלו בכלא לנדסברג ב-2 ביוני 1948. יוסף קרמר הורשע בפשעי מלחמה ונתלה בכלא המלין על ידי התליין הבריטי אלברט פיירפוינט ב-13 בדצמבר 1945. אוגוסט הירט, שהגה את הפרויקט, נידון למוות שלא בפניו במשפט פשעי המלחמה הצבאיים במץ ב-23 בדצמבר 1953. לא היה ידוע אז כי הירט ירה בעצמו בראשו ב-2 ביוני 1945, בזמן שהסתתר ביער השחור.
בשנת 1974 הורשע ברונו בגר על ידי בית משפט במערב גרמניה כמסייע ל-86 רציחות בגין תפקידו בהשגת קורבנות אוסף הגולגולות היהודי. הוא נידון לשלוש שנות מאסר, עונש המינימום, אך לא ריצה זמן מאסר, שכן עונשו הופחת מאוחר יותר לשלוש שנות מאסר על תנאי. לטענת משפחתו, בגר מת ב-12 באוקטובר 2009.
במשך שנים רבות זוהה רק קורבן בודד באמצעות מאמציהם של סרז' וביטה קלרספלד: מנחם טאפל (אסיר מס' 107969), יהודי יליד פולין שחי בברלין. בשנת 2003, הנס-יואכים לאנג, פרופסור גרמני מאוניברסיטת טובינגן, הצליח לזהות את כל הקורבנות על ידי השוואה בין רשימת מספרי האסירים של 86 הגופות באוניברסיטת הרייך בשטרסבורג, שתועדה בחשאי על ידי עוזרו הצרפתי של הירט הנריפייר, עם רשימה של מספרי אסירים שחוסנו באושוויץ. השמות והמידע הביוגרפי של הקורבנות פורסמו בספר "Die Namen der Nummern".
לאנג מספר בפירוט כיצד קבע את זהותם של 86 הקורבנות. ארבעים ושישה מהאנשים הללו היו במקור מסלוניקי. השאר הגיעו משמונה מדינות באירופה: אוסטריה, הולנד, צרפת, גרמניה, יוון, נורווגיה, בלגיה ופולין.
אור אדרי (מוזיקאית)
אור אדרי (נולדה ב-18 ביולי 1983) היא בסיסטית, זמרת-יוצרת, קלידנית ומפיקה מוזיקלית ישראלית.
ביוגרפיה
אדרי נולדה בערד לרפי ולדבי אדרי. לאחר סיום לימודיה בתיכון אורט ערד התגייסה לעתודה. היא שירתה בצה"ל כקצינה בקבע, והשתחררה מצה"ל בדרגת סרן. לאדרי יש שני אחים: פז אדרי, קולנוען, ושחר, פרמדיק במגן דוד אדום.
קריירה
בתיכון שרה אדרי בלהקה וניגנה בגיטרה בס. בגיל 22 עברה לתל אביב והחלה להופיע במועדונים. היא ניגנה עם מספר להקות ובהן נורוק, דה ג'נדרס, מונטיפיורי וטרי פויזן. בהמשך ניגנה כבסיסטית עם אסף אמדורסקי, רם אוריון, אביב מארק שהייתה שותפה בהרכב שלו "אביב מארק והמוות", ריף כהן, יובל דיין, נועם בנאי ושחר אבן-צור כקלידנית. אדרי הקימה את ההרכב "ריו" עם זואי פולנסקי. השתיים הופיעו במסגרתו ברחבי הארץ ובאירופה, חיממו את להקת טיים אימפלה בהופעתה בישראל והשתתפו בשלושה שירים באלבומו של שלמה ארצי, קצפת. בשנת 2015 הוציא ההרכב את האלבום "מכונת הזמן של הלב". בשנת 2017 הופיע הצמד בפסטיבל "האישה הכי יפה בעיר" שהתקיים בתל אביב.
בשנת 2017 הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה, "כידוד" והופיעה עם שיריו ברחבי הארץ. השירים זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו ובהן גלגלצ, כאן 88, כאן גימל וגלי צה"ל. את הקליפ לשירה "שמועות", דואט עם טל א. אברהם, ביימה אדרי בעצמה. את הקליפ לסינגל "חדר חושך" ביים עמית איצקר, ומלבד אדרי מופיעה בו המוזיקאית קרני פוסטל. באותה שנה השתתפה בפסטיבל אינדינגב ה-11 לצד ג'ירפות, רוקפור, אסתר רדא, נגה ארז, יהוא ירון וערן צור, איה זהבי פייגלין ואלון עדר ועוד.
בשנת 2020 השתתפה בפסטיבל אינדיזוםזום אשר הועבר בשידור ישיר ביום העצמאות בZOOM. המופע שודר במשך שש שעות וצפו בו אלפי צופים. במופע השתתפו בין היתר זהבי פייגלין, גבע אלון, עינב ג'קסון כהן, עומר מושקוביץ, זוהר גינזבורג, עדי-קשת כהן, אלישע בנאי, סיון טלמור, פלורה, עומר קורן ואחרים.
בפברואר 2021 הוציאה אדרי עם עמיר רוסיאנו (ג'נגו) גרסת כיסוי לשירו של יענקל'ה רוטבליט "ימי ראשית הקיץ". השיר הוא אחד המועמדים במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשפ"א. את הקליפ ביימו אדרי ואחיה. בפרויקט השתתפו אמנים מוכרים דוגמת דן תורן, סטלה גוט, נומקה, יובל מנדלסון, האחים צברי, עומר מושקוביץ, תמר אפק ואמנים אלטרנטיביים נוספים מעולם הפאנק והפולק.
ב-10 באוקטובר 2021 יצא אלבומה השני "20 צעדים" במסגרת נענע דיסק. לפני צאתו הוציאה אדרי שלושה סינגלים: הסינגל הראשון "על המסך" שאת הקליפ שלו ביימו אחיה פז אדרי ועמית איצקר, והוא זכה להשמעות רבות ולביקורות מצוינות; הסינגל השני "דלק" שאת הקליפ שלו ביים איצקר, נכנס לפלייליסט של כאן גימל; הסינגל השלישי "לב צר" נכנס לפלייליסט של גלגלצ ולבחירת העורכים של כאן 88, ואת הקליפ שלו ביימו אדרי ואחיה. הסינגל הרביעי "מוזה" שבו התארחה קרני פוסטל יצא באוקטובר 2021 ונכנס לפלייליסטים של כאן ג', גלגל"צ וכאן 88. את האלבום השיקה אדרי בפסטיבל הפסנתר שנערך אותה שנה ואינדינגב 2021.
ביוני 2023 יצא הסינגל הראשון "בהצלחה שיהיה", מתוך אלבומה השלישי "הזמן הוא חבר" (שם זמני). הסינגל בתחנת רדיו רבות.
אדרי היא חלק מההרכב "יובל מנדלסון והמסע לפולין".
הפקה מוזיקלית
בשנת 2022 הפיקה מוזיקלית אדרי את אלבום הבכורה של יפעת נץ, "תחילתה של עונה". אדרי גם ניגנה בכל רצועות האלבום. באותה שנה הפיקה אדרי את השיר "הספירה לאחור" מתוך אלבומו של אביב מארק "בשעות הקרות". בשנת 2023 הפיקה אדרי רמיקס לשיר "קח את הכל" של סטלה גוט.
חיים אישיים
אדרי נשואה לבסיסט דני שניידרמן ולהם שני בנים.
איחוד הרפובליקות הערביות
היסטוריה
בשנת 1969 תפסו קציני צבא ערבים לאומנים בראשות מועמר קדאפי את השלטון בלוב. ההשפעה האידאולוגית של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר על הממשלה החדשה נראתה מיד. קדאפי העלה רעיונות פאן-ערביים, והכריז על הצורך במדינה ערבית אחת המשתרעת על פני צפון אפריקה והמזרח התיכון. בדצמבר 1969 ייסדה לוב את החזית המהפכנית הערבית עם מצרים וסודאן כצעד לקראת איחוד מדיני, וב-1970 הצהירה סוריה על כוונתה להצטרף לחזית.
לאחר מותו של נאצר בספטמבר 1970, יורשו, אנואר סאדאת, הציע כי במקום מדינה מאוחדת, תוקם פדרציה. באפריל 1971 הוקמה הפדרציה, מה שאפשר למצרים, סוריה וסודאן לקבל מענקים גדולים מכספי נפט לובי. בפברואר 1972 חתמו קדאפי וסאדאת על אמנת איחוד לא רשמית, אך היא לא יושמה מכיוון שהיחסים התפרקו בשנה שלאחר מכן. סאדאת נרתע מהכיוון הרדיקלי של לוב, והמועד האחרון להקמת הפדרציה בספטמבר 1973 חלף ללא כל פעולה. באוקטובר 1973 מצרים וסוריה, מבלי להיוועץ בלוב, פתחו במתקפה מתואמת על ישראל (מלחמת יום הכיפורים). סאדאת הסכים לפתוח במשא ומתן עם ישראל, וביקש להחזיר את חצי האי סיני למצרים תמורת התחייבות לא לתקוף את ישראל בעתיד. קדאפי כעס על מטרותיה המוגבלות של המלחמה והפסקת האש, והאשים את סאדאת בפחדנות, ערעור האיחוד, ובגידה בעניין הערבי. סאדאת הגיב בכך שחשף שהוא התערב מוקדם יותר באותה שנה כדי למנוע מלוב להטביע ספינת נוסעים אזרחית שהובילה תיירים יהודים בים התיכון. לאחר מכן, יחסי לוב–מצרים התאפיינו בהאשמות הדדיות תכופות, ודיונים נוספים לגבי החתירה לאחדות נזנחו.
משאלי העם
שלושה משאלי עם בו-זמנית על הקמת איחוד הרפובליקות הערביות נערכו ב-1 בספטמבר 1971, במצרים, לוב וסוריה. במשאל העם במצרים הצביעו בעד האיחוד 99.96% מהמצביעים, במשאל העם בלוב תמכו 98.6% מהמצביעים, ובסוריה הצביעו 96.4% בעד.
שהרבני
שהרבני הוא שם משפחה יהודי בבלי של משפחות שעלו לישראל על שם העיר "שהרבאן" שהייתה נקראת כך בעבר (כיום מוקדאדיה) שבעיראק.
בית הספר לעסקים של הרווארד
בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד (באנגלית: Harvard Business School, או בקיצור HBS) הוא בית הספר לתארים מתקדמים במנהל עסקים של אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת מחקר פרטית בבוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית. הוא מדורג בעקביות בין בתי הספר המובילים לעסקים בעולם ומציע תוכניות MBA, תוכניות דוקטורט ותוכניות לחינוך מנהלים. בית הספר הוא הבעלים של הוצאת הספרים Harvard Business Publishing, המפרסמת ספרים עסקיים ומאמרי מנהיגות עסקית. בנוסף על כך, בית הספר מוציא לאור את הירחון העסקי הרווארד ביזנס רוויו.
היסטוריה
בית הספר הוקם בשנת 1908. בתחילה בית הספר היה חלק מהפקולטה למדעי הרוח, אך הוא קיבל מעמד עצמאי ב-1910. הדיקן הראשון היה ההיסטוריון אדווין פרנסיס גיי (1867–1946).
לאורך השנים HBS הקים תשעה מרכזי מחקר גלובליים.
דירוגים
נכון לשנת 2022, HBS מדורגת במקום החמישי בארצות הברית לפי "US News & World Report", שלישית בעולם לפי "הפייננשל טיימס", ושנייה בעולם לפי "דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם".
חיה לורברבאום-גלסקי
נכון לשנת 2021 מכהנת לורברבאום-גלסקי כיועצת נשיא האוניברסיטה העברית להוגנות מגדרית.
תחומי המחקר של לורברבאום-גלסקי כוללים הרג בררני של תאים "חולים" באמצעות חלבונים כימריים; פיתוח מולקולות לתרפיה מכוונת לטיפול במצבי כשל של המערכת החיסונית (סרטן, מחלות אוטואימוניות, אלרגיה); שימוש בחלבונים פרו-אפופטוטיים כמרכיבי הרג חדשניים בחלבונים כימריים ותרפיה אנזימטית על ידי חלבונים כימריים מכוונים כטיפול אפשרי במחלות חסר מטבוליות.
ביוגרפיה
חיה לורברבאום-גלסקי נולדה בפולין ועלתה ארצה בגיל שנה וחצי. היא גדלה בבת-ים, ושירתה בצבא כקצינת קישור.
את לימודים האקדמיים עשתה באוניברסיטה העברית; תואר ראשון בביולוגיה ואז מסלול ישיר לדוקטורט במכון למדעי החיים, הפקולטה למדעי החיים ולמתמטיקה. נושא עבודת הדוקטורט שלה שהוגשה בשנת 1986 היה מטבוליזם של RNA בשליית אשה. פוסט-דוקטורט עשתה במכונים הלאומיים לבריאות במרילנד, ארצות הברית. אחר כך נקלטה כחוקרת ומרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית.
בשנת 2012 זכתה בפרס קיי לחדשנות של הרשות למחקר ופיתוח באוניברסיטה העברית על פיתוח טיפול במחלות מטבוליות מיטוכונדריאליות באמצעות תחליף חלבון, מוכוון למיקומו התוך-תאי הטבעי.
ביוזמתה של חיה לורברבאום-גלסקי קיימה האוניברסיטה בחורף 2021 כנס ראשון לציון יום הנשים הבינלאומי במדע, לדיון בסוגיות ייחודיות להתמודדות של נשים בעולם האינטנסיבי של האקדמיה והמחקר. השוויון המגדרי הוצב כיעד מרכזי באוניברסיטה, הן מטעמים של צדק והוגנות והן מטעמים של קידום המצוינות האקדמית.
חיים אישיים
לורברבאום-גלסקי נשואה, אמא לבת ובן.
ריטה רמי המופע המשותף 2021
ריטה רמי המופע המשותף 2021 הוא סיבוב הופעות של הזמרים ריטה ורמי קלינשטיין שיתקיים ברחבי ישראל. המופע עלה ב-10 ביוני 2021 ויסתיים ב-10 במרץ 2022 ויכלול 20 הופעות. סיבוב ההופעות יכלול מגוון להיטים מקריירות הסולו שלהם.
רקע
בשנת 2001 יצא הזוג, ריטה ורמי קלינשטיין לסיבוב הופעות משותף שנמשך עד שנת 2003, סיבוב ההופעות נמשך כשלוש שנים וכלל כ-300 הופעות שהתקיימו בישראל ובארצות הברית. המופע זכה להצלחה ואף תועד על אלבום הופעה שגם זכה להצלחה ונמכר בלמעלה מ-150,000 עותקים.
על סיבוב ההופעות המשותף לקיץ 2020 נודע ב-14 בפברואר 2020. ומכירת הכרטיסים החלה ב-4 במרץ 2020.
במקור המופע תוכנן לעלות ב-25 ביוני 2020 בזאפה לייב פארק ראשון לציון, אך נדחה ל-6 באוגוסט 2020 בבריכת הסולטן בירושלים, בשל הגבלת התקהלות בתקופת מגפת הקורונה. ההופעות הראשונות שתוכננו לעלות בחודש יוני בזאפה לייב פארק ראשון לציון, נדחו לחודש אוגוסט.
ב-29 ביוני 2020 נודע על דחייה נוספת של סיבוב ההופעות, עקב החזרת ההגבלות על התקהלות על ידי הממשלה בתקופת מגפת הקורונה.
על סיבוב ההופעות המשותף לשנת 2021 נודע ב-3 במאי 2021. ומכירת הכרטיסים החלה ב-5 במאי 2021.
רשימת השירים
זוהי רשימה חלקית של השירים שיבוצעו בהופעה:
איגריצי
איגריצי (בהונגרית: Igrici) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית איגריצי קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות מ-1,302 תושבים בשנת 2005 עד 1,146 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-11%).
באיגריצי חיו מעט יהודים.
יול (חג)
יוּל או יוּלְטָייד (נקרא גם "זמן יול" או "עונת יול") הוא פסטיבל הנחגג בעבר על ידי העמים הגראמניים, וכיום נחגג בדתות נאו-פגניות רחבות ומהווה חלק מגלגל השנה.
אחרי שעזב את שורשיו האליליים, יול נוכס על ידי הדת הנוצרית, וכתוצאה מכך נוצר כריסטמסטייד – עונת כריסמס. חלק מהמנהגים והמסורות של חג המולד בימינו, מקורם ביול. לדוגמה עץ חג המולד, שמקורו בגזע יול. בנוסף, שירי כריסמס רבים ומאכלים הנאכלים בחג המולד, מקורם ביול. מסורות נוצריות רבות קשורות למסורות יול פגאניות ישנות יותר. מונחים עם הקבלה אטימולוגית ל-"Yule" משמשים עדיין בארצות הנורדיות ובאסטוניה לתיאור חג המולד ופסטיבלים אחרים המתרחשים בתקופת חופשות החורף. היום, חג המולד נחגג בנאו-פגאניזם גרמאני וצורות אחרות של הפגאניזם, כמו גם שטניזם.
אטימולוגיה
"Yule" היא הגרסה המודרנית למילים באנגלית העתיקה ġēol או ġēohol וגם ġēola או ġēoli, כאשר המילה הראשונה מציינת את הפסטיבל בן 12 הימים של "Yule" (כיום: כריסמסטייד) והמילה האחרונה מציינת את חודש "Yule", לפיו ǣrra ġēola התייחסו לתקופה שלפני פסטיבל Yule (דצמבר) ו-æftera ġēola התייחסו לתקופה שאחרי יול (ינואר). מאמינים כי שתי המילים נגזרות מגרמאנית נפוצה jehwlą-, והם קשורים לשפה הגותית, נורנדית עתיקה, איסלנדית, פארו ונורווגית נינורסק, דנית, שוודית ונורווגית.
אילן היוחסין האטימולוגי של המילה נותר לא ברור גם כיום, אם כי נעשו ניסיונות רבים לשער מקורות הודו-אירופיים גם מחוץ לקבוצה הגרמאנית. שם העצם "יולטייד" מתועד לראשונה מסביבות 1475.
פגאניזם גרמאני
יול הוא פסטיבל חורף מקומי שנחגגו על ידי העמים הגרמאניים. ההתייחסויות המוקדמות אליו הן בצורה של שמות חודשים, כאשר תקופת יול, הנקראת יולטייד, נמשכת איפשהו כחודשיים, והיא נופלת לקראת סוף לוח השנה המודרני – בין אמצע נובמבר עד לתחילת ינואר. יול נחגג בהיסטוריה של העמים הגרמנים; בשפה הגותית מהמאה ה-4 הפסטיבל מופיעה בשם החודש "fruma jiuleis" – פרומה ייולאיס, ובמאה ה-8, ההיסטוריון האנגלי בדה ונרביליס כתב כי לוח השנה האנגלו-סקסי כולל את החודש "geola" או "giuli", המקביל כיום לדצמבר המודרני או לדצמבר ולינואר.
סאגת "מחזור העולם" מראה כי הוקון הראשון, מלך נורווגיה אחראי על התנצרותה של נורווגיה, כמו גם שינוי התאריך של יול כדי לחפוף עם חגיגות נוצריות שנערכו באותה העת. הסאגה אומרת שכאשר הוקון הגיע לנורווגיה הוא היה נוצרי, אך מכיוון שהארץ עדיין הייתה עדתית והעם שמר על מנהגיהם הפגאניים, הסתיר הוקון את נצרותו כדי לקבל את עזרתם של "המפקדים הגדולים". עם הזמן הוקון העביר חוק שקבע כי חגיגות יול יתקיימו באותו זמן שהנוצרים חגגו את חג המולד.
יול נחגג בעבר במשך שלושה לילות מליל אמצע החורף, על פי הסאגה. הוקון תכנן שכאשר הוא יחזיק בשלטון על כל הארץ ושלטונו יהיה מבוסס, אז הוא יתחיל להמיר את דת העם לנצרות. על פי הסאגה, התוצאה הייתה שהפופולריות של הוקון גרמה לרבים להיטבל, ויש אנשים שהפסיקו להקריב קורבנות. כאשר האקון האמין שהוא בעל מספיק כוח פוליטי על ארצו, הוא פנה לבישוף וכמרים נוספים מאנגליה, והם הגיעו לנורווגיה. עם הגעתם, "הוקון הודיע שהוא יטיף את הבשורה בכל הארץ." הסאגה נמשכת ומתארת את התגובות השונות של אספות אזוריות שונות.
מסורות מודרניות
מנהגים מודרניים:
את חג היול נהוג לחגוג כיום בעיקר בארצות סקנדינביה, דנמרק, שוודיה ונורווגיה, במקביל לחג הכריסמס הנוצרי. במקורו יול הוא חג חקלאי המציין את אמצע החורף. החג נחגג במהלך כל חודש דצמבר ועד ה 24.12 בו מתקיים ערב החג. שבוע לאחר מכן מתקיימות גם חגיגות השנה החדשה. במהלך כל החודש מציינים את החג במנהגים שונים. נהוג לקשט את הבית בקישוטים בגוונים אדום, לבן וירוק. נהוג לקשט את עץ האשוח במרכז הבית ולשים תחתיו מתנות. נהוג לקשט תפוזים במסמרי ציפורן וסרטים אדומים אותם תולים בבית, להכין עוגיות תבלינים ולשתות יין חם מועשר בתבליני הל, ציפורן, קינמון ואניס.
לקראת ערב החג נהוג לספור את הימים עד ה 24.12. מציינים זאת באמצעים שונים: הדלקת נרות עם מספור הימים עד ערב החג, פתיחת "יול קלנה"- שהוא מעין לוח שנה קטן בתוכו שמים מתנות קטנות לכל יום ועד לערב החג. כמו כן, נהוג לתת מתנות קטנות שיש להשתמש בהן עד לערב החג, לדוגמה להכין עוגיות תבלינים אותן אוכלים עד ערב החג.