cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נאוויס לוסוריה
נאוויס לוּסוֹרְיָה (בלטינית: navis lusoria) הייתה סוג של ספינת מלחמה קטנה משלהי האימפריה הרומית ששימשה להובלת חיילים. היא הונעה על ידי שלושים חיילים-חותרים ומפרש עזר. כלי שיט זה, שהיה מהיר תנועה ותמרון, בעל קווים חדים ושוקע נמוך, שימש את הרומאים בנהרות הריין והדנובה הסמוכים ללימס גרמניקוס, הגבול הגרמאני. הלוסוריה נזכרת בכתביו של ההיסטוריון הרומי אמיאנוס מארקלינוס, אך את עיקר ידיעותינו אודותיה אנו חבים לגילוי של ארבע טרופות מסוגה במיינץ שבגרמניה בחורף 1982/2.
הספינות הרומיות ממיינץ
בנובמבר 1981, במהלך עבודות לבניית מלון הילטון במיינץ, נחשפו סמוך לגדת הנהר ריין שרידי עץ שזוהו כחלקיה של ספינה עתיקה. במשך שלושת חודשי חפירת ההצלה, עד חידוש הבנייה, גילו הארכאולוגים את שרידיהן של עוד ארבע ספינות, שתוארכו בבדיקה דנדרוכרונולוגית למאה ה-4 לספירה. לאחר מדידה ותיעוד של שרידי הספינות במקום גילוין הן פורקו לחלקים, וב-1992 הובאו אל המוזיאון לספנות עתיקה במיינץ (Museum für Antike Schiffahrt) להמשך השימור והמחקר.
החוקרים העניקו לספינות את השמות "מיינץ 1", "מיינץ 2" ועד "מיינץ 5", ויחד הן נקראות "הספינות הרומיות ממיינץ" (Mainzer Römerschiffe). מדובר בכלי שיט של הצי הרומי, שהשתייכו לשייטת של הפרובינציה גרמניה, "קלאסיס גרמניקה" (classis Germanica). ארבע ספינות (מיינץ 1, 2, 4 ו-5) הן מובלות חיילים קטנות מסוג "נאוויס לוסוריה", ואחת (מיינץ 3) היא ספינת סיור.
השחזור
החוקרים בנו שחזור של לוסוריה בקנה מידה אחד לאחד, כשמיינץ 1 ו-5 משמשות להם כדוגמה. הספינה המשוחזרת מוצגת במוזיאון לספנות עתיקה. היא בנויה מעץ אלון, אורכה 21.0 מ', רוחבה 2.8 מ', גובהה עד הלזבזת 0.96 מ' ולה ליווח מְשׁוּוֶה (carvel built). מעטפת הגוף, שעוביה 2 ס"מ, בנויה מלוחות באורך 25 ס"מ בדרך כלל, המחוברים זה לזה על ידי מחבר חפייה בצורת Z. הספינה נבנתה בשיטת "השלד תחילה", כשהצלעות נמצאות במרחק של כ-33.5 ס"מ אחת מהשנייה ועובי השדרית 5 ס"מ בלבד. הספינה הייתה ספינת משוטים במהותה, אך שרידי התרנים מעידים כי צוידה גם במפרש, מפרש רוחבי על סקריה כנהוג באותה תקופה. ההיגוי נעשה על ידי שני משוטי הגה.
חישובי החוקרים מראים, כי הלוסוריה יכלה להגיע למהירות שיוט של 6-7 קשרים ולמהירות שיא של 10 קשרים.
שחזורים נוספים
רפליקה נוספת של לוסוריה, הנושאת את השם "רגינה" (Regina) נבנתה על ידי המחלקה להיסטוריה עתיקה באוניברסיטת רגנסבורג והושקה ב-2004. ב-2006 הפליגה "רגינה" מרגנסבורג אל בודפשט, כשהיא גומאת עד 100 קילומטרים ביום, ומדגימה הלכה למעשה את הניידות הרבה שהעניקה ספינה מהירה זו לצבא הרומאי.
יחסי ברוניי–צ'ילה
יחסי ברוניי–צ'ילה הם יחסי החוץ בין ברוניי וצ'ילה. שתי המדינות באגן האוקיינוס השקט חברות בארגון הסחר העולמי, בשיתוף הפעולה הכלכלי של אסיה ופסיפיק (APEC) ובהסכם השותפות האסטרטגית הטרנס-פסיפית.
יחסי סחר
במהלך אספת מנהיגי APEC 2002, שנערכה בלוס קאבוס, מקסיקו, מנהיגי צ'ילה, סינגפור וניו זילנד החל משא ומתן על הסכם שותפות מדינות באגן האוקיינוס השקט, למשא ומתן שלהן התווספה ברוניי בשנת 2004, וחתמה עליו בשנה שלאחר מכן. משא ומתן על הסכם השותפות האסטרטגית הטרנס-פסיפית (הסכם TPSEP או P4) נכנס לבסוף לתוקף בשנת 2006, והם העמיקו את היחסים המסחריים בין המדינות החתומות, בנוסף לקביעת תזכירים בנושא שיתוף פעולה בעבודה וסביבתית.
בשנת 2015, הסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-20 אלף דולר, המהווה גידול של 50% לעומת חמש השנים שקדמו לה. המוצרים העיקריים שיצאה צ'ילה היו סלמון קפוא וטחבים מיובשים, ואילו המוצרים שיוצאו בעיקר על ידי ברוניי היו אביזרי רכב, כלי שולחן קרמיים ומעילים.
הקצה (תחנת רדיו)
הקצה היא תחנת רדיו אינטרנטית בישראל, המשדרת מוזיקה אלטרנטיבית. גילגולה הראשון של התחנה היה בתוכנית רדיו, בעלת אותו שם, ששודרה ברצועת שידורי הלילה בגלגלצ בשנים 1999–2012.
תחילת הדרך: הקצה כתוכנית לילה בגלגלצ
"הקצה" החלה את דרכה בינואר 1999 כתוכנית בת שעתיים בתחנת הרדיו הצבאית גלגלצ. עורכי התוכנית היו אייל פרידמן ("קוואמי") ונדב רביד. רביד היה מגיש התוכנית. התוכנית שודרה במשך ארבעה ימים בשבוע, עם הסלוגן "הקצה - פסקול סוף המילניום". התפיסה המוזיקלית הוגדרה כשילוב בין מוזיקה אלקטרונית למוזיקת רוק, ובמסגרתה אירחה התוכנית מגוון של סגנונות מוזיקליים אלטרנטיביים: פוסט-רוק, אינדי פופ, היפ הופ אלטרנטיבי, גראנג' רוקנרול, Pאנק, פוסט-פאנק, טריפ הופ, דראם נ' בייס, אינדיטרוניקה, ועוד. התוכנית אימצה גם את מוזיקת האינדי הישראלית.
בשנת 2001 עזב נדב רביד את התוכנית, ואייל פרידמן הפך למגיש. במאי 2006, במסגרת לוח משדרים חדש שהציגה התחנה, הפכה התוכנית לתוכנית שבועית (במקום יומית), ששודרה רק בימי ראשון בשעות 22:00 עד חצות. כמו כן, הוחלט כי פרידמן לא ישדר מוזיקת אינדי אלטרנטיבית ישראלית, בשל היותו מוזיקאי פעיל. אולם קהל המאזינים של התוכנית התגייס וחתם על עצומה, שקראה להחזרת התוכנית למתכונתה הקודמת. בפברואר 2008 נענתה ההנהלה החדשה של התחנה לבקשת המאזינים, והוסיפה יום שידור אחד. נדב רביד חזר להגיש את התוכנית ביום שנוסף.
הרקע להקמת הקצה כתחנה עצמאית
לקראת סוף שנת 2011 החליטה ההנהלה להוריד את התוכנית מלוח השידורים והתוכנית סיימה את דרכה אחרי 13 שנה בינואר 2012. העורכים והמגישים של התוכנית, נדב רביד ואייל פרידמן, שכבר חשבו על הרעיון להרחיב את התוכנית במסגרת שידורי רדיו באינטרנט, החליטו לנצל את הכורח ולממש את הרעיון. הם גייסו שדרנים נוספים והוחלט שכל שדרן ישדר יום אחד בשבוע תוכנית רדיו באורך של שעתיים עד שלוש שעות. תוכניתם המקורית הייתה להקים שבעה אולפנים ביתיים, בבתיהם של השדרנים; אולם העלות הגבוהה גרמה לשינוי ההחלטה ולהקמה של אולפן רדיו מקצועי אחד במתחם מכללת BPM בתל אביב. כמו כן הוקם אולפן רדיו בביתו של יואב קוטנר. האולפנים והתשתיות הוקמו על ידי איש הרדיו עומר סנש שצורף לתחנה כמייסד. ב-1 באפריל 2012 החלו שידורי התחנה ביום שידורים חגיגי, ומסיבת עיתונאים.
עיקר פעילות התחנה מתקיים מאז במתחם הרדיו של המכללה, עובדיה שותפים לתפעול האדמיניסטרטיבי השוטף, ותלמידי המכללה מתלמדים בתפקידי הפקה.
במהלך שנת השידורים הראשונה הועברו שידורי רדיו הקצה בסינדיקציה באמצעות תדרי ה-FM, הלווין והכבלים של 88FM, תחנת קול ישראל במהלך שעות הלילה. בהמשך הוחלט להפריד בין התחנות ולמקד את שידורי רדיו הקצה בניו מדיה בלבד.
חזרה חלקית לגלגלצ
לאורך השנים הבאות, במקביל לפעילות ברדיו הקצה, החלו חלק משדרני הקצה לשדר גם בגלגלצ. שדרן הקצה המקורי קוואמי חזר לשדר תוכנית קבועה, נועה ארגוב משמשת כמדריכת קריינים צעירים ומגישת תוכנית אישית ועומר סנש משדר ברצועת "סוף-שבוע רגוע". עם זאת, אופי שידוריהם בגלגלצ כיום שונה בתכלית מפעילותם במסגרת הקצה.
שננדואה (נהר)
נהר שננדואה (באנגלית: Shenandoah River) הוא נהר במדינות וירג'יניה ווירג'יניה המערבית שבארצות הברית. זהו היובל העיקרי של נהר הפוטומק. אורכו 89.5 ק"מ, והוא מתפצל בהמשך לשני יובלים, באורך של 160 ק"מ כל אחד. הנהר ויובליו מנקזים את עמק שננדואה המרכזי והתחתון ואת עמק פייג' בהרי האפלצ'ים בצד המערבי של הרי בלו רידג', בצפון מערב וירג'יניה ובמזרח וירג'יניה. בחלק מנתיבו, הנהר ממוקם ב.
הקצה (תחנת רדיו)
חזרה חלקית לגלגלצ
לעיתים ניתן לשמוע גם את נדב רביד ואת גיא חג'ג' מגישים ספיישלים בגלגלצ.
מאז 2015: הרחבת לוח השידורים ותפוצת התחנה
בתחילת שנת 2015 פתחה התחנה ברצף שידור של 24 שעות למכשירים סלולריים המציע שידורים חיים, חוזרים ושעות מוזיקליות שנערכו על ידי המגישים והצוות. בהיעדר אפשרות של תחנות חדשות לשדר בתדר FM בישראל באופן חוקי, אנשי התחנה מבצעים מאמצים להפיץ את שידורי הרדיו באמצעים רבים ככל הניתן: הרדיו החל באותה תקופה לשדר באינדקסים של רכב חכם, ממירי טלוויזיה של ספקים ישראלים, סרגלים ואפליקציות רדיו ישראלי ועוד.
שננדואה (נהר)
תחנת כוח הידרואלקטרית שנבנתה בשנת 2014 מספקת חשמל לאזורים נרחבים.
הקצה (תחנת רדיו)
מאז 2015: הרחבת לוח השידורים ותפוצת התחנה
השידורים החוזרים של התחנה הונגשו להאזנה כפודקאסטים באפליקציות ובשירותי מוזיקה מובילים, כגון iTunes, Spotify ועוד.
במהלך שנת 2016 לוח השידורים התרחב מעט ונוספו לתחנה שדרנים נוספים כגון איש גלי צה"ל הוותיק דובי לנץ והמוזיקאי יהוא ירון.
בסוף שנת 2018 הקימה התחנה אתר אינטרנט חדש והרחיבה את לוח השידורים באופן משמעותי, כמעט עד כדי הכפלתו. אולפן נוסף הוקם בבת ים שמטרתו אירוח הופעות חיות על ידי מגיש ההופעות החיות המשודרות הוותיק לאון פלדמן. כמו כן הצטרפו לצוות תחנה עורכים מוזיקליים מרחבי עולם המוזיקה והרדיו הישראלי שדואגים לרצף המוזיקלי שבין התוכניות, בבוקר המוקדם ובלילות, ברצועה שנקראת "בקצה היום". בשלב זה של שידורי התחנה, כמעט מחצית שעות היממה מאוישות בשדרנים המגישים תוכן חדש ומקורי (כלומר כזה שאינו מובא בשידור חוזר), אשר ברובו מוגש בשידור חי ומיעוטו ברצף מוזיקלי ערוך מראש המשודר אוטומטית ממחשב.
שננדואה (נהר)
גאולוגיה
עמק שננדואה מכוסה באבן גיר. האדמה הפורייה הפכה אותו למקום מועדף להתיישבות מוקדמת. המקום נשאר אזור חקלאי מרכזי בווירג'יניה ובמערב וירג'יניה. ניכרת טופוגרפיה קארסטית מסוימת, ואבן הגיר מוקפת חלת דבש במערות. כמה מערות קראסטיות באזור פותחו כאטרקציות תיירותיות מסחריות, כולל מערות Luray, Shenandoah Caverns ומערות סקייליין.
הקצה (תחנת רדיו)
מאז 2015: הרחבת לוח השידורים ותפוצת התחנה
מנהל רצף השידורים והעורך הראשי בפועל הוא קוואמי, בסיוע כ-20 מתנדבים שזכו לכינוי הק-צוות (הלחם של "הקצה" ו-"צוות"). המנהל הטכני של התחנה מיום הקמתה הוא עומר סנש.
2018: שידורי "קול הקמפוס" במסגרת הקצה
במהלך שנת 2017 הפסיקה המכללה למנהל את שידורי התחנה התל אביבית הוותיקה רדיו קול הקמפוס, ובכך הצטמצם משמעותית היצע המוזיקה האלטרנטיבית ברדיו ה-FM הישראלי.
שננדואה (נהר)
גאולוגיה
על גדת הנהר, מספר קילומטרים מעל המעבורת של הארפר, נמצאת מערה כה גדולה, עד כי מקובל לומר כי אדם הרוכב על סוס יכול להיכנס דרכו עם סוסו. אותה מערה מתרחבת בהמשך לרוחב של מאות מטרים, ומקובל להניח כי חייליו של ג'ון מוסבי הסתתרו בה כאשר רדפו אחרי חיילי האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית.
הקצה (תחנת רדיו)
2018: שידורי "קול הקמפוס" במסגרת הקצה
במסגרת השינויים של סוף שנת 2018 ברדיו הקצה, התאפשרה חזרתה לאוויר של קול הקמפוס, בדמות רצועת סוף שבוע ברדיו הקצה, לה ניתן השם "קמפוס הקצה". הוחלט כי אנשי קול הקמפוס יגישו לאורך הרצועה רצף תוכניות עבר מהתחנה המקורית, לצד תוכניות חדשות.
כעת שידורי רדיו הקצה מפסיקים ביום שישי בשעה 15:00 ומנקודה זו ועד מוצ"ש ב-23:00 אנשי קול הקמפוס מאיישים את האולפן ומגישים שידור חי, לפי אופי קול הקמפוס המקורית.
אחרי רצועה זו, בלילה שבין שבת לראשון הקצה חוזרת לשדר, ומציעה מוזיקת מטאל מבית התוכנית מת על מטאל, שהחלה אף היא את דרכה ברדיו החינוכי.
2021: רדיו הקצה מתחיל את שידוריו מבית האוזן השלישית
ביולי 2021, פורסמה בדף הפייסבוק של התחנה ידיעה על מעבר של התחנה, לאחר 9 שנים, מהאולפן במכללת BPM לאולפן רדיו חדש בבית האוזן השלישית בתל אביב. בתאריך 11 ביולי היה השידור הראשון של התחנה מבית האוזן השלישית.
סגנון רדיופוני ומאפיינים טכניים
ההיזן הראשי של השידור (״Feed") פעיל כל שעות היממה. מקורו באולפן הראשי שנמצא בבית האוזן השלישית, אך ניתן לנתבו לחלופין גם לאולפנים ביתיים של אנשי התחנה, או למחשב ייעודי המנגן תוכניות מוקלטות מראש על פי לוח השידורים. ניתן לנתב את השידור לקליטת תחנות אחרות בעת שיתופי פעולה (שידורי סינדיקציה), שידורי חוץ וכו'.
בשונה מהמקובל בתחנות המשדרות באינטרנט בלבד, ברדיו הקצה מתבצע ניטור רציף של עוצמת וטיב איכות השידור, כנהוג בתחנות המשדרות בעיקרן בטכנולוגיית FM, ומאפיינים טכניים ורדיופוניים שונים ברצף השידורי (למשל שילוב זמרירים ״ג'ינגלים״ ומעברונים, הצמדת חילופי התוכניות לשעות העגולות, קריינות רצף, טיפול דינמי, זיהוי שקט וכו') מתבצעים באופן הדומה לזה של תחנות שידור ״מסורתיות״. צליל התחנה, אופי התשדירים וחומרי הפרומו השונים מושפעים באופן מובהק מתחנות פופ מסחריות ובמובן מסוים מזכירים את אלו של תחנת המקור גלגלצ.
שדרנים ותכנים
ברדיו הקצה כמה מגישים עיקריים המגישים בשידור חי:
שדרני עבר (רשימה חלקית)
שדרנים נוספים שהגיעו מגלי צה"ל, מתחנות הרדיו אזוריות ומעולם המוזיקה המקומי (דנה בלום, תומר קריב, בר פלג, תומר קופר, רות דנון, נועם ברדין, דובי שרגא, ניצן נחומזון, אילת יגיל, גיא בהיר, איל שינדלר, יבגני צ'רטקוב ועוד) מגישים ספיישלים, די ג'יי סטים, תוכניות בקשות מאזינים ועוד.
התחנה מעבירה גם שידורי חוץ מהופעות חיות ואירועים ומארחת אמנים להופעות חיות באולפן.
התחנה משדרת באופן קבוע מדי יום ולוח השידורים מתרחב בהדרגה בשיתוף גופי תוכן מסחריים ואחרים. משודרים תכנים בנושאי תרבות, טלוויזיה (מגזין עם ירון טן-ברינק ולילך וולך, עיתונאי אתר וואלה!), קולנוע (מהדורה רדיופונית משלימה לבלוג "סינמסקופ" של מבקר הקולנוע יאיר רווה), ביקורת עיתונות וחברה ("המקום הכי חם בקצה"), תוכנית מוזיקה ישראלית עצמאית באנגלית המכוונת למאזינים מהעולם ועוד.
כמו כן התחנה מפיקה תוכני וידאו נלווים בשיתוף Mako, אתר שידורי קשת, ומגזין טיים-אאוט. בעבר הופק גם מגזין "הקצהTV" בשיתוף ערוץ 24 מבית קשת.
שידורים חוזרים מארכיון רדיו הקצה, הקצה בגלגלצ וקול הקמפוס מובאים מדי פעם בפעם במועדים שונים בהתאם לתאריכים חשובים ולהתרחשויות אקטואליות בתחום המוזיקה והתרבות.
נקודות ציון משמעותיות בתולדות התחנה
בשנת 2016, עם היוודע הידיעה על מותו של המוזיקאי פרינס, הקדישה התחנה לא פחות משלושה ימי שידור ושידרה כמעט 20 שעות לזכרו ולכבודו של פרינס. בין השאר שידרו תוכניות מיוחדות: קוואמי, ניר ממון, לירון תאני, יוני שרוני, עופרי גופר, ניצן פינקו ושדרנים נוספים.
בשנת 2018 קיימה התחנה יום שידורים מקיף העוסק בסוגיית הפליטים בישראל, תוך נקיטת עמדה ברורה בנושא: תחת הכותרת "לא שותקים" הובעו דעות התומכות במובהק במתן סיוע ובמציאת פתרון לסוגיה מנקודת מבט הומניסטית. בין המשתתפים במשדר נמנו רינו צרור, איתי אנגל, דפנה לוסטיג, ערן סבאג ואחרים. חלק ממאזיני התחנה ומספר עיתונאים קבלו על עצם קיום המשדר ועל הדעות שהובעו בו, לטענתם באופן בלתי מאוזן – יום השידורים עסק בזכויות הפליטים, והתעלם כמעט לחלוטין ממצוקתם של תושבי דרום תל אביב. מנהלי התחנה הגיבו שאכן זוהי עמדת התחנה, בתור תחנה בעלת אג'נדה חברתית, וכי תוכנית אחת שעסקה במצוקת תושבי דרום תל אביב הישראלים הספיקה על מנת לאזן בין הדעות. במצוקה.
בשנת 2020 יזמה התחנה, כאקט תמיכה במוזיקאים העצמאיים הישראליים, שנפגעו עקב מגפת הקורונה, את פסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM. המופע שודר במשך שש שעות וצפו בו אלפי צופים. במופע השתתפו בין היתר איה זהבי פייגלין, גבע אלון, עינב ג'קסון כהן, עומר מושקוביץ, זוהר גינזבורג, אלישע בנאי, סיון טלמור, עדי-קשת כהן, עומר קורן ואחרים.
בשנת 2020, לקראת יום הזיכרון לחללי ישראל ולנפגעי פעולות האיבה, יזמה התחנה (בהובלת תומר קריב, מאנשי התחנה) את הפקת אלבום האוסף "זיכרון אחר", אוסף ביצועים מחודשים של אמנים מסצנת האינדי המקומית לשירים ישראליים סביב נושא הזיכרון והשכול הישראלי. בשנת 2022 יצא אלבום נוסף במסגרת הפרויקט, "זיכרון אחר 2". בין האמנים המשתתפים בחלק השני, המכיל 15 ביצועים מחודשים: אבישג כהן רודריגס, ג'אזז, ג'ני פנקין, דניאל רובין וניר שלמה, יעל קופלנד, יעל קראוס ומאור אלוש.
בשנת 2022, לציון 10 שנים להקמת התחנה, קיימה התחנה יום שידורים חגיגי ומיוחד, שבמסגרתו ניתנה למאזיני ומאזינות התחנה אפשרות לתרום באמצעות תיבת פייבוקס ל"תרבות של סולידריות", גוף התנדבותי שעוזר למבקשי מקלט ופליטים, קשישים, אמהות חד הוריות ולאנשים במצוקה.
מודל עסקי
לתחנה אין הכנסות לבד מתרומות והשדרנים והצוות אינם מקבלים שכר. התחנה אינה משדרת פרסומות, לבד מאזכור של קבוצת האוזן השלישית המארחת אותה.
מקימי התחנה הצהירו על כוונתם לבסס את הכנסות התחנה על פרסום מפולח, באופן ש"לא יפגום בשידור... שלא כמו הדרך השגורה ברדיו הישראלי, שהיא: לדחוף לך לפרצוף מסר שלא קשור לשפה של השידור ושל התחנה", כדברי קוואמי. אפשרויות נוספות למימון שנבדקות הן: מכירה של פיתוחים טכנולוגיים לשידור באינטרנט, מנויים בתשלום, ומבצעי גיוס כספים בתדירות קבועה, כפי שמקובל בחו"ל בקרב תחנות רדיו ציבוריות.
במרץ 2013, נפתח פרויקט מימון המונים באתר Start*Art להקמת האתר החדש של התחנה. אנשי התחנה הבטיחו כי האתר החדש יכלול שיפורים וחידושים בפלטפורמה הרדיופונית-אינטרנטית. יעד הקמפיין נקבע ל-90,000 ש"ח. עד תום הפרויקט נאספו מעל 107,000 ש"ח, תרומת מאזיני התחנה. בהקשר זה, קוואמי סיפר בריאיון למגזין "גלריה" של הארץ בנובמבר 2018 כי התחנה הפסידה את רובו המכריע של הכסף בעקבות פשיטת רגל והיעלמות של החברה שנבחרה לבנות את האתר. באותו מועד הושק אתר חדש שהוקם באמצעות צוות מתנדבים. האתר החדש איפשר כאמור את הרחבת לוח השידורים, אולם התחנה עדיין אינה מייצרת הכנסות. עיצוב האתר החדש מדגיש באמצעים גרפיים שונים (בהם אלמנטים היתוליים כדוגמת חתול מונפש) את ההיפר-קישור לדף התרומות שבאתר, במטרה להגביר את המודעות להיותה של התחנה כזו שתלויה בתרומות קהילת המאזינים. כמו כן נמכרים באתר התחנה ובאירועים השונים מזכרות ממותגות ("מרצ'נדייז") כדרך נוספת לסייע במימון הפעילות.
שננדואה (נהר)
זיהום כספית
בשנים 1929 עד 1950, היה נהר שננדואה מזוהם בכספית אשר שוחררה על ידי מתקן ייצור כימיקלים של חברת דופונט הממוקם בוויינסבורו, וירג'יניה. שרידי כספית קיימת עד היום באוכלוסיית הדגים של הנהר. נתונים שנאספו בעשורים האחרונים מראים שרמות הכספית בגופם של הדגים נשארות יציבות ולא פוחתות. מסיבה זאת, הדגים בחלקים רבים של נהר שננדואה אינם בטוחים למאכל אדם. משרד הבריאות של וירג'יניה (VDOH) קובע כי אין זה בטוח לצרוך כל מוצר דיג, מלבד טרוטה שנלכדת בין וויינסבורו לגרוטו, וירג'יניה עקב רמות כספית גבוהות. באופן כללי, ה-VDOH קובע כי לא בטוח לצרוך יותר משני דגים בחודש, אשר נתפסים על נהר שננדואה במחוזות פייג', וורן, אוגוסטה או רוקינגהאם.
בתביעת ענק נגד חברת דופונט בשנת 2004, נטען כי פעולותיה של דופונט הובילו לזיהום מים נרחב בנהר שוננדואה וסביבתו, אשר תרם לשיעורים גבוהים של סרטן ובעיות בריאות אחרות. למעלה מ-3,000 תביעות אוחדו לתביעה משותפת כנגד החברה, והתובעים פוצו בסכום המוערך ב-700 מיליון דולר. הפרשה עובדה בהמשך לסרט "פרשת המים". בשנת 2017 הסכימה דופונט לשלם 42 מיליון דולר לסוכנות להגנת הסביבה כדי לטפל בנזקי משאבי הטבע וליישם פרויקטי שיקום הקשורים למשאבים המושפעים מפרשת זיהום המים של נהר סאות' פורק שננדואה.
הרג דגים
מאז 2005, היו מספר אירועים של מוות המוני של דגים בנהר שננדואה. בשנת 2005, החלו דגי Redbreast sunfish למות מנגעים שנגרמו על ידי חיידקים ופטריות, לאורך 160 קילומטרים של הנהר. 80% מדגי בס קטן-לוע ודגי Redbreast sunfish הבוגרים נכחדו. עם זאת, אוכלוסיות הדגים צעירים פחות הושפעו. תופעה זאת חזרה גם לאחר שנה. המחלקה לאיכות הסביבה של וירג'יניה קיבלה דיווחים על הרג דגים ליד אלקטון ובין בנטונוויל לפרונט רויאל בסוף אפריל 2007 וניצפו דגים עם נגעים שונים והתנהגות מוזרה.
אטימולוגיה
יש מספר גרסאות לשם הנהר. לפי אחת מהן, הגנרל ג'ורג' וושינגטון קרא לעמק לנהר לכבודו של סקננדואה (או שננדואה), מנהיג השבט הילידי אונידה, שבט שבסיסו בניו יורק. אותו מנהיג הנהיג מאות מלוחמי אונידה וטוסקארורה בתמיכה במורדים האמריקאים בזמן מלחמת העצמאות האמריקאית.
אותו מנהיג גם שלח תירס – מזון נדרש, שהיה נחוץ לוושינגטון וחייליו במהלך החורף הקשה שלהם בעמק פורג', פנסילבניה בשנים 1777–1778. עם זאת, הסברה כי השם נקרא על שם המנהיג הילידי קלושה, מאחר שהשם היה בשימוש כאשר וושינגטון היה עדיין ילד, כפי שהוכח במסמכים והתכתבויות מאותה תקופה. גרסה אחרת טוענת כי הנהר נקרא שננשדואה שם אנשי סנדו, שבט ילידי שאין לגביו תיעוד רב, שחי בצפון הנהר בין 1650 ל-1700.
נופש
נהר שננדואה הוא נהר פופולרי מאוד לשיט בקאנו, אבובים בנהר ובילוי מים לבנים כגון רפטינג וקיאקים. מספר חברות מציעות מגוון של טיולים מודרכים והשכרת ציוד.
יחסי גינאה המשוונית–צ'ילה
יחסי גינאה המשוונית–צ'ילה הם יחסי החוץ בין גינאה המשוונית וצ'ילה.
היסטוריה
למרות שיש קשר היסטורי בין שתי המדינות הללו, מכיוון ששתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית, לא התקיימו מגעים גדולים בין הקפיטניה חנרל של צ'ילה למושבות שהרכיבו את גינאה הספרדית (אלוביי, אנובון וקוריסקו, פרננדו פו (ביוקו) וריו מוני). היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו בשנת 1971, אם כי רק בשנת 1985 נוצרה נציגות רשמית לצ'ילה במדינה דרך משלחתה בגבון. לאחר סגירת המשלחת הזו והמשלחת בזאיר, נותרה צ'ילה ללא נציגות דיפלומטית בגינאה המשוונית. בשנת 1982 שתי המדינות חתמו על שני הסכמי שיתוף פעולה בסיסיים, האחד בעניינים מדעיים וטכניים והשני בתחום התרבות.
יחסים כלכליים
הסחר בין שתי המדינות הסתכם בשנת 2016 ב-17 מיליון דולר, שהיוו גידול של 71% לעומת חמש השנים שקדמו לה. המוצרים העיקריים שיוצאו על ידי צ'ילה לגינאה המשוונית היו ספינות, יינות והודו קפוא, ואילו גינאה המשוונית מייצאת בלעדית גז טבעי נוזלי לצ'ילה.
היילי קופס
חיים אישיים
קופס נולדה בניו יורק, וגדלה בניו ג'רזי בבית יהודי אורתודוקסי. בתם של ליסה (מחליקה אמנותית בעברה) וסטיבן (שחקן הוקי קרח בעברו). אחיה הגדול, קורי, הוא שחקן הוקי קרח, אשר שיחק ב-2015–2016 ברעננה היטמן בליגת ההוקי קרח הישראלית.
בשנת 2013 הוציאה קופס אזרחות ישראלית. קופס התחנכה בתיכון בחינוך ביתי, ולאחר מכן למדה במדרשת אמי"ת בית הילד בגילה, בשנים 2020–2021.
קריירה
קופס החלה להחליק בשנת 2004. ב-2016 היא הצטוותה למחליק האמנותי הישראל ארטיום צוגלין, ויחד הגיעו בספטמבר 2016 למקום ה-9 בתחרות הגרנד פריקס לנוער ברוסיה. במרץ 2017 הזוג הגיעו למקום ה-11 באליפות העולם לנוער בטאיפיי, טאיוואן. בשנה העוקבת צוגלים וקופס הגיעו למקום ה-16 באליפות העולם לנוער בסופיה, בולגריה. בשנת 2019 קופס וצוגלין הגיעו למקום ה-7 באליפות העולם לנוער בקרואטיה. בשנה זו הם זכו באליפות ישראל לנוער בזוגות לשנת 2019. הזוג ייצג את ישראל בשנת 2019 באליפות האירופאית להחלקה אמנותית במינסק, בלארוס.
עם סיום שיתוף הפעולה עם צוגלין, קופס לקחה הפסקה מעולם הספורט. בשנת 2021 הכריזה על שיתוף פעולה עם יבגני קרסנופולסקי, והם מתאמנים אצל גלית חייט. לאחר שלושה חודשים של אימון משותף הזוג השיג את הקריטריון הדרוש לייצג את ישראל באולימפיאדת החורף בבייג'ינג. בשנת 2022 הזוג זכה באליפות ישראל לזוגות.
בוב דה מור
רוברט פרנס מארי דה מור (בצרפתית: Robert Frans Marie De Moor; 20 בדצמבר 1925 - 26 באוגוסט 1992), הנודע בשם העט בוב דה מור (Bob de Moor), היה קומיקסאי ומאייר בלגי.
ביוגרפיה
בוב דה מור נולד באנטוורפן ב-20 בדצמבר 1925, והחל לצייר בגיל שלוש. הוא גדל בעיירת נמל, וגילה עניין מיוחד בהתבוננות בכלי שיט ורישומם. לאחר סיום בית הספר התיכון למד באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן.
בשנת 1989 התמנה למנהל האמנותי של חברת ההוצאה לאור הבלגית du Lombard וכיהן גם כיו"ר מועצת המנהלים של ה-CBBD (מרכז הקומיקס הבלגי) בבריסל עד יום מותו.
ב-26 באוגוסט 1992 מת דה מור כתוצאה מסרטן הריאה. בנו, יוהאן דה מור, השלים את הספר האחרון בסדרת הקומיקס שלו Cori le Moussaillon, שנותר לא גמור.
קריירה
עמיתו של דה מור, ז'אק מרטין, אמר ש. כישרון זה של דה מור הוביל לכך שפעמים רבות התבקש להשלים יצירות לא גמורות של אמנים אחרים.
בשנת 1949 הצטרף דה מור לאולפני הרז'ה. בזכות יכולתו לצייר בסגנון כמעט זהה לזה של הרז'ה, הוא קודם במהירות והשתתף בהפקת רבים מספרי טינטין, בעיקר בעריכת מחקר רקע לסיפורים, רישום סקיצות וצביעה. עטיפת הספר האי השחור צוירה על ידי דה מור. בנוסף טען דה מור שצייר את רוב הספר טינטין והפיקורוס, טענה שהוכחשה על ידי הרז'ה.
במקביל יצר דה מור קומיקס משלו, בעיקר את סדרות הקומיקס Barelli ו-Cori le Moussaillon אותן פרסם במגזין טינטין. הוא גם השלים את הספר שלושת הנוסחאות של פרופסור סאטו מסדרת בלייק ומורטימר, לאחר מותו של מחברו, אדגר פ. ז'אקובס.
דה מור אייר גם את עטיפת האלבום A World of Machines של הלהקה הבלגית The Machines.
יחסי גינאה–שווייץ
יחסי גינאה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת גינאה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין רפובליקת גינאה הם יחסים טובים, אך לא אינטנסיביים (על פי משרד החוץ השווייצרי).
שווייץ הכירה בעצמאותה של הקולוניה הצרפתית לשעבר שבגינאה בתאריך 13 באוקטובר 1958. היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו בשנת 1960. ב-1959 נפתחה במקום קונסוליה שווייצרית, ובשנת 1965 היא שודרגה למעמד שגרירות. השגרירות השווייצרית בקונאקרי נסגרה בשנת 1992 ומאז 2001 קיימת במקום קונסוליית כבוד.
בשנות השישים, יחד עם הסכם תעופה שנחתם בין שתי המדינות, חתמו שווייץ וגינאה על הסכם בנושא הסחר, ההגנה על השקעות ושיתוף פעולה טכנולוגי. מאז אותו ההסכם ועד 2010 לא התפתחו יחסי שיתוף הפעולה שבין המדינות. שווייץ סיפקה בשנות השמונים ושנות התשעים של המאה העשרים עזרה כלכלית.
מזכר הבנות בנושא הגירה נחתם בין שתי המדינות בשנת 2004, במזכר ההבנות סוכם על שילוב מחדש של גינאים המתגוררים בשווייץ בצורה לא חוקית, בגינאה. הסכם נוסף נחתם בין שתי המדינות בנושא ב-2011.
ב-2015 התגוררו בגינאה 106 אזרחים שווייצרים, האזרחים השווייצרים רובם פועלים כמיסיונרים של הדת הנוצרית.
נאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס של ארצות הברית (2015)
ב-3 במרץ 2015 נאם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בפני מושב משותף של שני בתי הקונגרס של ארצות הברית, בנושא ההסכם המתגבש בין איראן למעצמות בנוגע לתוכנית הגרעין האיראנית. נתניהו סקר את ההיסטוריה של הסתרת הפיתוח הגרעיני על ידי האיראנים והציג את הסכנה ממרוץ חימוש גרעיני שעתיד להתרחש בקרב מדינות ערב בעקבות הצטיידותה של איראן בנשק גרעיני.
את ההזמנה לנאום שלח יושב ראש בית הנבחרים דאז, ג'ון ביינר. מכיוון שההזמנה נשלחה בינואר 2015, יותר מחודש לאחר שהוחלט שיהיו בחירות כלליות בישראל במרץ, נמתחה ביקורת בישראל ובארצות הברית על כך שההזמנה יכולה להתפרש כהתערבות אמריקאית במערכת הבחירות בישראל לטובת נתניהו. מחלוקת נוספת שעלתה לפני הנאום, הייתה העובדה שביינר, הרפובליקני, הודה בפומבי כי ההזמנה נעשתה ללא התייעצות עם הבית הלבן. השאלה, אם היה על נתניהו להיענות להזמנה או לאו, עוררה מחלוקת בציבור הישראלי והאמריקאי כאחד; נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, הביע התנגדות לנושא הנאום ולעיתויו ולא נכח בקונגרס בעת נשיאתו.
רקע
בסוף שנת 2014 הסתמן הסכם בין המעצמות, ובראשן ארצות הברית, לבין איראן - הסכם לפיו, לדעת נתניהו, איראן תוכל להיות מדינת סף גרעינית. בעקבות זאת החלו יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון ביינר ומנהיג המיעוט הרפובליקני בסנאט באותה עת, מיץ' מקונל, לדון בהזמנת ראש ממשלת ישראל לפרוס את עמדתו בפני הקונגרס בנושא איום הגרעין האיראני. ב-20 בינואר 2015 נשא אובמה את נאום מצב האומה בו הביע התנגדות חריפה ליוזמת הקונגרס להחריף את הסנקציות על איראן כל עוד המשא ומתן הבינלאומי עם איראן נמשך, ואיים שיטיל וטו על חקיקה בנושא. לדבריו:
ההזמנה לנאום
ב-20 בינואר 2015 אחר הצהריים הודיע ביינר לשגריר ישראל, רון דרמר, על החלטתו לשגר הזמנה לראש ממשלת ישראל, לנאום בפני הקונגרס. לשכתו של ביינר פרסמה פירוט של האירועים שהובילו להזמנה, ובו הודגש שהיוזמה לנאום הייתה של ביינר עצמו. לדברי נתניהו, מועד הנאום נקבע כדי להקדים את המועד האחרון להשגת הסכם עם איראן, 24 במרץ.
ב-21 בינואר 2015 שלח יו"ר בית הנבחרים דאז ג'ון ביינר הזמנה רשמית לנתניהו, לנאום בפני הקונגרס בנושא איום הגרעין האירני. ביינר יידע את הבית הלבן על הנאום הצפוי של נתניהו בבוקרו של אותו יום. ביחס לאי שיתוף הבית הלבן בהזמנה ציין ביינר, כי ההחלטה להזמין מנהיג לנאום בפני הקונגרס, היא בסמכותו כיו"ר בית הנבחרים של ארצות הברית. הנשיא אובמה הודיע שלא יפגש עם נתניהו, עקב הסמיכות לבחירות בישראל.
נתניהו התייחס להזמנה בפומבי:
תגובות להזמנה לנאום
נתניהו נימק את החלטתו לנאום בקונגרס:. ראש הממשלה חזר על דבריו בפתח ישיבת הממשלה.
החלטתו של נתניהו להופיע בפני הקונגרס עוררה ויכוח ציבורי בישראל ובארצות הברית, יש שתמכו בצעד זה, בנימוק שחשוב להציג את עמדת ישראל בסוגיית הגרעין האיראני ושכך ניתן למנוע הסכם רע עם איראן, ויש ששללו אותו, בנימוק שהנאום נועד לצורכי תעמולת בחירות ושהוא פוגע ביחסי ארצות הברית–ישראל. עם התומכים בנאום נתניהו בקונגרס מתוך ארצות הברית נמנו הסנאטור ג'ון מקיין, ג'ו ליברמן. ראש עיריית ניו יורק לשעבר רודי ג'וליאני, מושל ארקנסו לשעבר מייק האקבי, חברי הקונגרס דניס רוס ורוברט פיטנגר, המשפטן פרופ' אלן דרשוביץ וחתן פרס נובל לשלום אלי ויזל.
עם המתנגדים בארצות הברית נמנו היועצת לביטחון לאומי סוזן רייס, מנהיגת המיעוט הדמוקרטי בבית הנבחרים ננסי פלוסי, הדיפלומט דניס רוס, וחברי בית הנבחרים ג'ן שקובסקי, סטיב כהן וג'ון ירמות'. סגן נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, לא נכח בנאום ובמקום זאת שהה בביקור מדיני בגואטמלה.
שגריר ישראל בארצות הברית רון דרמר התייחס להזמנה: "חובה מוסרית עליונה לשאת דברים בפני הקונגרס בנוגע לאיום הקיומי שמציבה איראן לישראל." דרמר הכריז כי "מטרתו של ראש הממשלה בארצות הברית היא אחת - לדבר כל עוד ניתן לדבר. לדבר כל עוד ניתן לשנות את המציאות". לעומת זאת יצחק הרצוג תקף בחריפות את ראש הממשלה, וטען שהוא מקריב את יחסי ישראל ארצות הברית, על מזבח האינטרסים האישיים שלו. בהתבטאות נוספת טען הרצוג כי הנאום מסכן את ביטחון ישראל. יו"ר מרצ זהבה גלאון קראה לראש הממשלה לבטל את הנאום "לפני שיחמיר את המשבר הדיפלומטי שיצר". ראש "המוסד" לשעבר, מאיר דגן, אמר כי: "נתניהו גרם את הנזק האסטרטגי הכי גדול בנושא איראן".
נתניהו השיב בכנס "ועידת הנשיאים" בירושלים לביקורת של האופוזיציה על הנאום ואמר: "הקונגרס ממלא תפקיד קריטי בהפעלת לחץ על המשטר האיראני ויכול להשפיע על עסקה סופית עם איראן... התשובה לכל שלוש השאלות היא למעשה זהה. למה וושינגטון? למה הקונגרס? למה עכשיו? בגלל הסכנות החמורות שמציבה העסקה המונחת בזה הרגע על השולחן."
עם צאתו של נתניהו לנאום הצטרף למגיבים שר החוץ האיראני, מוחמד ג'וואד זריף, והביע התנגדות חריפה לנאום. חמיד אבוטלבי, יועץ מדיני לנשיא איראן, חסן רוחאני, ולשעבר שגריר איראן באו"ם, טען שהנאום יועיל מאוד לאיראן, בהרחיבו את הפערים שבין ישראל למעצמות.
בישראל פורסם מכתב חתום על ידי 60 מרבני הציונות הדתית, בו הם מברכים את נתניהו על "עמידתו הנחושה והאמיצה". ומנגד אנשי תנועת "מפקדים למען ביטחון ישראל" תקפו את נאומו הצפוי של ראש הממשלה בקונגרס בנימוק: "במקום לעבוד יד ביד עם נשיא ארצות הברית, נוסעים ותוקעים לו אצבע בין העיניים".
יום לפני נאומו בקונגרס נאם נתניהו בפני ועידת איפא"ק בוושינגטון, ובנאום זה התייחס בהרחבה לנאומו הצפוי למחרת בקונגרס.
שידור הנאום בישראל
סיעות האופוזיציה פנו לוועדת הבחירות המרכזית בבקשה למנוע את שידור הנאום. היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין התייחס לעתירה זו: "עיתוי ההזמנה נקבע על סמך לוח זמנים הקשור להתקדמות שיחות המעצמות עם איראן, סביב סוגיית הגרעין, והרצון לשמוע את עמדת ישראל בסוגיה זו. אחד מתפקידי התקשורת הוא לחשוף את ציבור הצופים לסוגיות אקטואליות, ונאומו של ראש הממשלה, באופן ברור, הוא כזה". יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, השופט סלים ג'ובראן, דחה את בקשת סיעות האופוזיציה. הוא התנה את שידור הנאום ברשתות הטלוויזיה ובערוצי הרדיו בהשהיה בת 5 דקות, שבה יוודאו העורכים שאין בנאום תעמולת בחירות. ההוראה לא כללה את אתרי האינטרנט, והם יכלו לשדר את הנאום ללא השהיה. יו"ר ועדת הבחירות נימק את החלטתו: "שידור הנאום אינו בגדר תעמולת בחירות. משכך, אינו אסור מעיקרו לשידור", וציין כי "קיים טעם חיצוני לקיומו דווקא בעת זו." בהתייחסו להשפעת הנאום על הבוחרים כתב: "את השפעת הנאום לא ניתן לאיין באמצעות מתן צו מניעה שימנע את שידורו כלל".
הנאום
את נאומו בקונגרס החל נתניהו בדברי תודה לנשיא ארצות הברית, ברק אובמה, ולחברי הקונגרס, על תמיכתם המתמשכת בישראל ובביטחונה, בין היתר באמצעות מימון מערכת "כיפת ברזל". בהמשך הציג נתניהו את הסכנות לישראל ולמזרח התיכון כולו מאיראן המצוידת בנשק גרעיני. הוא קבע שההסכם המתגבש עם איראן הוא הסכם רע, משום שהוא מותיר בידיה את כל התשתיות לייצור נשק גרעיני, ולאחר עשר שנים יוסרו ממנה אף מעט המגבלות שההסכם יטיל עליה. נתניהו חזר והדגיש מספר פעמים לאורך הנאום שההסכם המתגבש הוא "הסכם רע", וציין שהחלופה להסכם המתגבש היא הסכם טוב יותר, שירחיק את איראן מנשק גרעיני.
נתניהו ציין כי לפני הסרת המגבלות על תוכנית הגרעין האיראנית, "על העולם לתבוע מאיראן לעשות שלושה דברים. ראשית, להפסיק את תוקפנותה נגד שכנותיה במזרח התיכון. שנית, להפסיק לתמוך בטרור ברחבי העולם. שלישית, להפסיק לאיים בהשמדת המדינה שלי, ישראל, המדינה היהודית האחת והיחידה."
ימי הפורים הסמוכים שימשו את נתניהו לאזכור סיפור הניסיון להשמדת העם היהודי על ידי המן במסגרת האימפריה הפרסית לפני כ-2,500 שנים. נוכחתו של אלי ויזל ביציע האורחים שימשה את נתניהו לאזכור השואה. בנאומו פנה נתניהו לאלי ויזל ואמר:.
בנאום נכחו 477 חברי קונגרס, רפובליקנים דמוקרטים ועצמאיים, מתוכם 92 סנאטורים ו-385 חברי בית הנבחרים. 58 חברי קונגרס דמוקרטים ועצמאיים, נעדרו מהאולם בעת הנאום - בהם 8 סנאטורים, ו-50 חברי בית הנבחרים. בכיסאותיהם ישבו אנשים שאינם חברי קונגרס, בהם עוזרים פרלמנטריים.
בנאומו הסתייע נתניהו בגרסה מודפסת של הנאום שהודפסה בגופן ענק (כ-60 נקודות), והשתרעה לפיכך על עשרות דפים.
תגובות לנאום
נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, קיים במהלך הנאום שיחת ועידה שעסקה במלחמה באוקראינה. בשיחה עם כתבים לאחר הנאום אמר שקרא תמליל של הנאום ולא מצא בו חדש. הוא שלל את העמדה שהציג נתניהו בנאומו, ואמר שללא הסכם איראן תאיץ את תוכנית הגרעין שלה. אובמה הוסיף כי חשוב להימנע מפוליטיזציה של היחסים בין ישראל לארצות הברית.
יושב ראש בית הנבחרים דאז, ג'ון ביינר, אמר בסיום הנאום: "זה היה נאום שהעם האמריקאי היה צריך לשמוע. אני רוצה להודות אישית לבנימין נתניהו. בנוכחותו כאן הוא הראה כי הפוליטיקה לעולם אינה יכולה לבוא לפני מחויבותנו לעתידנו." ביינר העניק לנתניהו פסלון של וינסטון צ'רצ'יל, לציון העובדה שרק צ'רצ'יל קדם לנתניהו כמנהיג של מדינה זרה שנאם שלוש פעמים בקונגרס.
מנהיגת הדמוקרטים בבית הנבחרים, ננסי פלוסי אמרה: "העציב אותי העלבון לאינטליגנציה של ארצות הברית כחלק משש המעצמות (המקיימות את המשא ומתן עם איראן), והעציבה אותי ההתנשאות על הידע שיש לנו על האיום האיראני והמחויבות שלנו למנוע ממנה התחמשות גרעינית".
ביום שלאחר הנאום, עסקה התקשורת בארצות הברית ובישראל בהרחבה בנאום ובתגובות לו, בהסכם הגרעין בין איראן למעצמות, ובהשפעת הנאום על הבחירות בישראל.
לוגו (עיר)
גאוגרפיה
לוגו היא העיר היחידה בעולם המוקפת כולה בחומה רומית. החומות הרומיות בלוגו הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 2000.
בכל אחד משעריה של החומה יש גישה לרשת עירונית של רחובות רגליים שקטים, מוקפים בנייני גרניט. כמה שערים הם שער הכרמן, הידוע יותר בשם פורטה Miñá, אשר שימש באופן מסורתי על ידי עולי הרגל לכיוון סנטיאגו דה קומפוסטלה, שער נובה, שער סן פדרו ושער סנטיאגו, שנבנה במאה ה -18 ואשר מספק גישה ישירה לקתדרלת לוגו. הכיכרות של סנטו דומינגו ואספניה הן שתי נקודות עיקריות במרכז. בחזית השנייה עומדת חזית הבארוק המפוארת של אולם CITY משנת 1738, ומגדל השעון הסמוך מהמאה ה -16. מבנה מונומנטלי נוסף ברובע ההיסטורי של לוגו הוא הקתדרלה, מקדש רומנסקי-גותי שהחל להיבנות במאה ה -12 ועבודתו נמשכה יותר ממאה שנים. בכיכר זהה לחצר הקתדרלה נמצא בניין נוסף, הארמון האפיסקופלי מהמאה ה-18. מחוץ לחומות, העיר מתפשטת ברדיוס מקיר החומה, המקיף את העיר העתיקה. זוהי נקודת המוצא של כבישים חשובים כגון השדרה הידידותית לקניות של A Coruña ויש שטחים ירוקים רחבים כגון פארק Rosalía de Castro. מנקודת המבט של הפארק תוכלו להגיע אל עבר עמק מינו (Miño), שבו ממוקם הספא לוגו (Lugo), המפורסם במימיו התרמיים.
קבוצת הכדורסל של העיר היא בראוגן לוגו, וקבוצת הכדורגל שלה היא דפורטיבו לוגו.
אייאנה פרסלי
תחילת דרכה
פרסלי נולדה בסינסינטי שבאוהיו אך גדלה בשיקגו, הגדולה שבערי אילינוי. היא ילדתם היחידה של סנדרה ומרטין פרסלי. אמה עבדה במספר עבודות כדי לפרנס את המשפחה וגם עבדה כמארגנת קהילתית עבור "הליגה העירונית בשיקגו" שפועלת למען דיור ציבורי, בעוד אביה היה אסור בבית סוהר לאורך מרבית ילדותה של פרסלי עקב התמכרות ממנה סבל, אם כי בהמשך חייו השתקם וקיבל תארים אקדמיים ואף לימד במכללה. בסופו של דבר נישואין אלה תמו בגירושים.
פרסלי גדלה בצפון העיר שיקגו ולמדה בבית הספר התיכון ע"ש פרנסיס ו. פרקר. בזמן שהייתה בבית הספר הפרטי היוקרתי, פרסלי עסקה בעידוד, קריינות ודוגמנות, הופיעה במודעות של הארגון "הורות מתוכננת" על אוטובוסים והתמחתה בדיבייט תחרותי. בהמשך עברה אמה לברוקלין, שם עבדה כעוזרת מנהלת וכעבור זמן מה התחתנה בשנית. כשפרסלי נבחרה למועצת עיריית בוסטון, אמה הייתה נוהגת להשתתף בישיבות העירייה שהיו פתוחות לציבור, כשהיא חובשת כובע עם הכיתוב "פרסלי".
בין השנים 1992–1994 למדה פרסלי במכללה ללימודים כלליים באוניברסיטת בוסטון, אך היא עזבה את בית הספר כדי לעבוד במשרה מלאה במרכז המסחרי "בוסטון מריוט קופלי פלייס" כדי לתמוך כלכלית באמה שנהייתה מובטלת. פרסלי למדה קורסים נוספים בקולג' המטרופוליני של אוניברסיטת בוסטון במטרה להשלים את לימודיה הגבוהים. לאחר שעזבה את אוניברסיטת בוסטון עבדה פרסלי כנציגה מחוזית עבור ג'וזף פ. קנדי, בנו הבכור של רוברט קנדי ומי שכיהן אז כחבר בית הנבחרים האמריקאים מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מסצ'וסטס, עבורו התמחתה כשהייתה סטודנטית. העבודה כללה סיוע לבוחרים עם תביעות ביטוח לאומי ועבודה עם אזרחים ותיקים, חיילים משוחררים ואנשים עם מוגבלויות. פרסלי נהייתה מתכננת לוח הזמנים של קנדי, ונעשתה בכירה בלשכתו. במהלך שנת 2009 הייתה המנהלת הפוליטית של הסנאטור ג'ון קרי.
במועצת עיריית בוסטון
פרסלי נבחרה לראשונה למועצת עיריית בוסטון בנובמבר 2009. עם השבעתה לתפקיד ב-4 בינואר 2010, היא הייתה האישה הצבעונית הראשונה בתולדות מאה שנות קיומה של מועצת עיריית בוסטון. כאישה היחידה במערכת בחירות בת 15 מתמודדים, פרסלי זכתה למושב במועצה מטעם אחד מארבעת המחוזות הכלליים במועצה המונה 13 חברים, עם כמעט 42,000 קולות. בבחירות למועצה שהתקיימו בנובמבר 2011 התמודדה פרסלי לתקופת כהונה נוספת, וסיימה ראשונה עם 37,000 קולות. היא זכתה ב-13 מתוך 22 רובעי העיר ובשלושה רבעים אחרים הגיעה אל המקום השני. פרסלי זכתה בקהילות לא-לבנות של בוסטון ובשכונות פרוגרסיביות רבות. היא נבחרה מחדש בשנים 2013, 2015 ובפעם האחרונה ב-2017.
בשנתה הראשונה במועצת העירייה הקימה פרסלי את "הוועדה לבריאות נשים, משפחות וקהילות", העוסקת בנושאים כמו אלימות במשפחה, התעללות בילדים וסחר בבני אדם. היא עבדה בשיתוף פעולה עם חברי קהילות ברחבי העיר לפיתוח תוכנית לימודים מקיפה לחינוך מיני ובריאות, ודחפה לעדכון מדיניות הציפיות מתלמידים והורים. שתי יוזמות אלה יושמו בהצלחה בבתי הספר הציבוריים של בוסטון. לדברי ארין אובראיין, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון, בתקופת כהונתה של פרסלי במועצת העירייה לא היה לה מוניטין כאחת ששנויה במחלוקת או אאוטסיידרית.
בית הנבחרים האמריקאי
בינואר 2018 הכריזה פרסלי על כוונתה להתמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של קהיליית מסצ'וסטס. מחוז זה נחשב למעוז דמוקרטי מובהק, ולפי "מַפְתֵּחַ ההצבעות המפלגתי קוק" (Cook Partisan Voting Index) מדובר במחוז הדמוקרטי ביותר בניו אינגלנד. מסע הבחירות בפריימריז הדמוקרטי היה ייחודי, שכן הן פרסלי והן יריבה מייק קפואנו חולקים אותה אידאולוגיה. פרסלי, בדומה ליריבה, מיתגה עצמה כפרוגרסיבית והודתה כי ככל הנראה דפוס הצבעותיה יהא זהה לזה של קפואנו. עם זאת, פרסלי טענה כי קפואנו לא היה ליברלי דיו כדי לענות על צרכיו של המחוז שהדמוגרפיה ואופיו השתנו במרוצת השנים. היא טענה גם כי המחוז צריך להיות מיוצג על ידי מישהו שימלא תפקיד אגרסיבי יותר בהתנגדות לנשיאותו של טראמפ. בספטמבר 2018 גברה בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית על נציג המחוז המכהן מייק קפואנו. בבחירות הכלליות נבחרה כצפוי אל בית הנבחרים.
פרסלי היא האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שנבחרה לייצג את אחד ממחוזות הקונגרס של מסצ'וסטס ב. לצד ג'האנה הייז שנבחרה במחוז הקונגרס החמישי של קונטיקט, פרסלי נמנית בין שתי הנשים האפרו-אמריקאיות היחידות שנבחרו לקונגרס בניו אינגלנד.
ב-17 בספטמבר 2019 יזמה פרסלי החלטה הקוראת לוועדת המשפטים של בית הנבחרים האמריקאית לפתוח בהליכי הדחה נגד שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית ברט קוואנו. בנובמבר אותה שנה הגתה פרסלי חקיקה לרפורמה בתחום המשפט הפלילי הקוראת לבטל עבירות של זנות ועבודות מיניות בהסכמה, ביטול ערבות במזומן, לגליזציה של סמים קלים, ביטול עונש מוות וכליאה בבידוד, וכיווץ שיעור האסירים ביותר מ-80 אחוזים.
עמדותיה הפוליטיות
פרסלי היא מבקרת קולנית של דונלד טראמפ. במהלך נאום הניצחון שלה בספטמבר 2018, האשימה את טראמפ בהיותו "גזען, מיזוגן, ואיש פושט-רגל אמפתית". בשלהי 2019 הצביעה בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. היא תומכת במחאת ההמנון האמריקאי, שנועדה להסב תשומת לב לאומית לאלימות משטרתית כלפי אפרו-אמריקאים באמצעות ספורטאים שונים. ב-5 במרץ 2019 הציעה פרסלי להוריד את גיל ההצבעה מ-18 ל-16 בתיקון לחוקת ארצות הברית שהציגה בקונגרס. היה זה התיקון החוקתי הראשון שלה במליאת בית הנבחרים, שמטרתו הייתה לתקן את החוק "למען העם" משנת 2019. הצעתה נדחתה ברוב של 305 מתנגדים מול 126 תומכים ושני נמנעים.
ב-23 ביולי 2019, פרסלי הצביעה בעד החלטה רשמית של בית הנבחרים שיזם חבר הקונגרס בראד שניידר מאילינוי, המגנה באורח רשמי את תנועת ה-BDS המחרימה מדינת ישראל. ההחלטה עברה ברוב של 398 קולות, ופרסלי התבלטה כחברה היחידה ב"סקווד" שהצביעה בעד ההחלטה. ב-23 בספטמבר 2021 הייתה אחת מ-8 דמוקרטים (מתוך 220) שהצביעו נגד מימון כיפת ברזל. באירוע בחירות עם אילהאן עומאר בסומרוויל שבמסצ'וסטס, גינתה פרסלי את התקיפה בנמל התעופה הבינלאומי בבגדאד בה חוסל קאסם סולימאני. על החיסול אמרה:
חייה האישיים
פרסלי מתגוררת בשכונת דורצ'סטר שבבוסטון עם בעלה קונאן האריס ובתה החורגת. בינואר 2019 התפטר בעלה מתפקידו כיועץ בכיר לבטיחות הציבור בעיריית בוסטון כדי להקים חברת ייעוץ עסקי משלו בשם "קונאן האריס ושות'". עיסוקיה של פרסלי באמונותיה הדתיות נדירים הם, ובעבר הזכירה שהיא "אשת אמונה" וש"גדלה בכנסייה". היא מעולם לא למדה לנהוג וממשיכה להשתנע בתחבורה ציבורית או באמצעות נהג אישי. במהלך הקריירה הציבורית שלה חשפה כי נפלה קרבן להתעללות מינית בילדים, ולפי דיווחים שונים אף הותקפה מינית כשהייתה סטודנטית באוניברסיטת בוסטון. בינואר 2020 פרסלי נתקפה באלופציה אראטה, מה שגרם לה להתקרח באופן מלא.
עבודות כפייה של יהודים ברומניה במלחמת העולם השנייה
חוקים
ברומניה היה חוק משנת 1933 שדן בארגון האומה והטריטוריה בשעת מלחמה, וקבע שניתן לגייס בני 18 ומעלה שאינם בשירות צבאי לעבודות כפייה. על פי חוק זה הגיוס לעבודה, חלוקת העבודה וארגון העבודה הוטלו על משרד העבודה, הבריאות וההגנה הסוציאלית. בגרמניה הנאצית חוקקו חוקי עבודת הכפייה. ביוני 1935. בעקבותיהם חוקקו חוקים דומים בספרד, בפולין, בהונגריה וברומניה.
חיים צבי טרייביש
חיים צבי טרייביש (1861 – 1926) היה ממייסדי תל אביב יפו, בעל חנות הכלבו הראשונה ביפו ומייסד המרכז המסחרי הראשון של תל אביב.
ביוגרפיה
נולד בקיידאן שבפלך קובנה, האימפריה הרוסית, בנם של יעקב ולאה טרייביש. חניך ישיבת סלבודקה. לאחר נישואיו עסק בהוראה. בשנת 1889 עלה לארץ ישראל והתיישב ביפו, בתחילה בשכונת עג'מי ואחר כך בסוק א-דיר, יחד עם קומץ משפחות יהודיות.
לאחר שטרייביש עזב את משרתו כמנהל סוכנות הדואר הרוסי, פתח ביפו חנות כלבו, שהייתה חנות הכלבו הראשונה ביפו ובארץ ישראל כולה. הכלבו שימש את תושבי האזור - יהודים, מוסלמים, נוצרים, ואף את הטמפלרים מיפו ומשרונה. בית הכלבו התפתח ובעקבות זאת התרחב מעגל לקוחותיו שהגיעו מכל רחבי ארץ ישראל.
טרייביש הצטרף למייסדי "אחוזת בית" וביקש להקים בה בית עסק. אולם השכונה נועדה להיות עיר גנים, ועל פי החלטות מייסדיה נאסרה הקמת בתי מסחר או חנויות בתחומה. כדי לעמוד בהחלטות המייסדים, רכש טרייביש בשנת 1910 מגרש ממזרח למסילת הברזל, ברחוב הרצל 22, לצורך הקמת מרכז מסחרי.
בתי אחוזת בית הראשונים היו מתחילת רחוב הרצל ועד למספר 20, ובית מספר 22 היה הבית הראשון שמעבר לקבוצת הבתים הראשונה של אחוזת בית. המגרש נמכר לטרייביש על מנת שיקים עליו בית מסחר, אבל תחת תנאים מגבילים: חל איסור לפתוח פתח לכיוון הבית הסמוך ברחוב הרצל 20; יש להרחיק את הבית לפחות שני מטרים מהבית הסמוך; חל איסור לממכר למשקאות חריפים ועוד.
למראית עין הפעילות במרכז המסחרי שהקים טרייביש התרחשה כביכול "מחוץ לעיר", אך עד מהרה הוא הפך להיות מרכזי מאוד בהשפעתו על העיר שהתרחבה והקיפה אותו. הוא שימש כמרכז המסחרי הראשון של תל אביב, ובמרכזו חנות הכלבו הגדולה בבעלות טרייביש, שהייתה חנות הכלבו הגדולה בארץ ישראל.
במלחמת העולם הראשונה קיבל טרייביש נתינות טורקית, לבל ייאלץ לעזוב את הארץ. הצבא הטורקי רוקן כמעט את כל חנותו והחרים את הסחורה לצרכים צבאיים. בשנת 1917, בעקבות הגירוש הכללי מיפו ותל אביב, עבר לסג'רה. גם שם המשיך לעסוק במסחר בשארית הסחורה שהציל מבית מסחרו שבתל אביב.
לאחר כניסת הבריטים שב לתל אביב, אך בדרכו לתל אביב נאסר על ידי השלטונות כחשוד בריגול, ושוחרר בהתערבותו של יהודה גור.
טרייביש נפטר בתל אביב בכ"ו בשבט תרפ"ו, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור. בנו הוא השופט יהודה זאב טרייביש.
האיגוד הישראלי למתמטיקה
האיגוד הישראלי למתמטיקה הוא האגודה המקצועית של המתמטיקאים בישראל, וחברים בו מרבית המתמטיקאים החוקרים במדינה. מטרת האיגוד היא עידוד המחקר המתמטי וההשכלה המתמטית האקדמית. האיגוד מטפח קשרים מקצועיים בין־לאומיים עם אגודים מקצועיים ברחבי העולם; הוא חבר מוסדי באגודה האירופית למתמטיקה (EMS), חבר במועצה הבין־לאומית למתמטיקה יישומית ותעשייתית (ICIAM) (החל משנת 2004) ויש לו הסכמי חברות הדדיים עם האגודה האמריקאית למתמטיקה (AMS) ועם החברה למתמטיקה תעשייתית ושימושית (SIAM). בנוסף האיגוד מייצג את מדינת ישראל באיחוד המתמטי הבינלאומי (IMU).
האיגוד הישראלי למתמטיקה נוסד ב־1996 כעמותה, המחליפה את "האיגוד למתמטיקה בישראל" (שנוסד ב־2.3.1953). הנהלת האיגוד מתחלפת כל שנתיים ונמצאת בשנים 2022–2021 באוניברסיטת בן-גוריון בנגב שבבאר שבע. בראש האיגוד עומדים נשיא, מזכיר וגזבר. הנשיא הנבחר של האיגוד הוא פרופ' מנחם קוג'מן מהמחלקה למתמטיקה, הפקולטה למדעי הטבע באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
האיגוד מקיים כנס שנתי, פעילויות נוער ומעניק פרסים על הישגים שונים בתחומי המתמטיקה. הפרסים המוענקים הם:
אנדרטת גבעת בנקר
אנדרטת גבעת בנקר (Bunker Hill Monument) ניצבת בעיר בוסטון במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית. האנדרטה, מן הראשונות שניבנו בארצות הברית, הוקמה בשנת 1843 לזכר קרב גבעת בנקר ב-1775, מקרבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
תולדות האנדרטה
האתר שעליו הוקמה האנדרטה איננו מצוי על גבעת בנקר אלא על גבעת בריד ברובע צ'ארלסטאון. עליה התרחש עיקר קרב גבעת בנקר (בניגוד למשתמע משמו).
האנדרטה הראשונה שהוקמה על גבעת בריד לכבוד משתתפי הקרב הייתה עמוד עץ בגובה של 5.5 מטרים, שבראשו הוצב לפיד. לפניו הוצב פסלו של קולונל ויליאם פרסקוט, ממפקדי הכוח האמריקאי בקרב, אשר לו מיוחסת הפקודה הידועה אל תירו עד שתראו את הצבע הלבן בעיניהם [של הבריטים].
יוזם הקמת האנדרטה הנוכחית היה תושב בוסטון ויליאם טיקנור (William Ticknor), אשר הוא ואחרים ייסדו ב-1823 את אגודת אנדרטת גבעת בנקר והחלו לגייס כספים להקמתה.
עד 1825 רכשה האגודה כ-61 דונם משטח גבעת בריד. היא קיימה תחרות לתכנון האנדרטה ובחרה בתוכניתו של סולומון וילרד (Solomon Willard). טקס הנחת אבן הפינה לאנדרטה נערך ב-17 ביוני 1825 בהשתתפות המרקיז דה לה פאייט.
לצורך הובלת האבן לבניית האנדרטה, נבנתה במסצ'וסטס מסילת רכבת מיוחדת שנקראה מסילת הגרניט והייתה אחת מהמסילות הראשונות שהוקמו בארצות הברית.
בניית האנדרטה התעכבה בשל מחסור בכספים, וב-1838 נאלצה האגודה למכור את מרבית השטח שרכשה על גבעת בריד כדי לממן את הבנייה.
הבנייה הסתיימה בקיץ 1842 והאנדרטה נחנכה ב-17 ביוני 1843, יום השנה ה-68 לקרב גבעת בנקר.
אגודת האנדרטה ניהלה את האתר עד 1919, מועד בו הועבר ניהולו לידי מדינת מסצ'וסטס. ב-1976 נמסר האתר לניהול שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
ב-1961 הוכרזה האנדרטה כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) של ארצות הברית וב-1966 צורפה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
האנדרטה
האנדרטה היא אובליסק שגובהו 67 מטרים, אשר נבנה מאבן גרניט מקומית. 294 מדרגות מובילות אל ראש האנדרטה, שממנו נשקף מראה העיר כולה.
מעברו האחד של האובליסק ניצב פסלו של קולונל פרסקוט. במבנה (Lodge) שהוקם מעברו השני בשלהי המאה ה-19 מוצגת דיורמה של זירת הקרב.
בשנת 2007 נחנך בקרבת האנדרטה מוזיאון גבעת בנקר ובו מוצגים על הקרב.
האנדרטה היא חלק מהפארק ההיסטורי הלאומי של בוסטון ואחת התחנות במסלול שביל החירות בעיר.
אול סולס קולג'
אול סולס קולג' (באנגלית: All Souls College; שם רשמי: College of the Souls of All the Faithful Departed ) הוא אחד הקולג'ים המנהליים של אוניברסיטת אוקספורד באנגליה. הקולג' ייחודי בכך שכל חבריו הופכים אוטומטית לעמיתים (כלומר, חברים מלאים בגוף המנהל של המכללה). אין לקולג' סטודנטים לתואר ראשון, אבל בכל שנה סטודנטים לתארים מתקדמים ותואר שני באוקספורד זכאים להגיש בקשה למספר קטן של מלגות בחינה באמצעות בחינה תחרותית שתוארה פעם כ"בחינה הקשה ביותר בעולם".
אול סולס הוא אחד הקולג'ים העשירים ביותר באוקספורד, עם הקדש כספי של 420.2 מיליון פאונד (2018). הקולג' הוא ארגון צדקה רשום לפי החוק האנגלי.
היסטוריה
המכללה נוסדה בשנת 1438 על ידי הנרי השישי מאנגליה והנרי צ'יצ'לי שהיה הארכיבישוף מקנטרברי כדי להנציח את קורבנות מלחמת מאה השנים.
המכללה היא בעיקרה מוסד מחקר לתואר שני. בעבר היו בה גם סטודנטים לתואר ראשון: רוברט הוונדן (מנהל המכללה מ-1571 עד 1614) הכניס סטודנטים לתואר ראשון ששימשו לעמיתים כמשרתי משק בית, אבל נוהל זה נזנח בסוף תקופת חבר העמים (1660).
במשך למעלה מחמש מאות שנה התקבלו רק גברים לקולג'. נשים הורשו לראשונה להצטרף למכללה כעמיתות בשנת 1979 כמו מכללות רבות אחרות באוניברסיטה שהיו בעבר לגברים בלבד.
בין עמיתיו הידועים נמנים הפילוסוף ישעיה ברלין, תומאס אדוארד לורנס ("לורנס איש ערב"), ליאופולד איימרי וג'ורג' נתניאל קרזון.
ספריית הקולג'
ספריית אול סולס קולג' (שנודעה בעבר בשם ספריית קודרינגטון) נוסדה באמצעות עזבון משנת 1710 של כריסטופר קודרינגטון (1668–1710), עמית מהמכללה ובעל מטעי סוכר ועבדים עשיר. קודרינגטון נולד בברבדוס, וצבר הון ממטע הסוכר שלו באיי הודו המערבית. הוא למד לתואר ראשון באוקספורד ומאוחר יותר הפך למושל הקולוניאלי של איי ליווארד.
סר כריסטופר רן היה עמית משנת 1653, ובשנת 1658 יצר שעון שמש לקולג'. זה הוצב במקור על הקיר הדרומי של הקפלה, אך בשנת 1877 הועבר למרובע (מעל הכניסה המרכזית לספריית קודרינגטון ).
בשנת 2020, הוחלט להפסיק להתייחס לספרייה כ"ספריית קודרינגטון" כחלק מ"צעדים לטיפול בבעייתיות של מורשת קודרינגטון", שמקורה בעושר שמקורו בניצול עבדים.
מלגות בחינה
בשלוש השנים שלאחר הענקת התואר הראשון שלהם, סטודנטים המסיימים את לימודיהם באוקספורד וסטודנטים נוכחיים לתארים מתקדמים באוקספורד שסיימו את לימודיהם במקום אחר זכאים להגיש בקשה למלגות בחינה (המכונה לעיתים באופן לא פורמלי "מלגות פרס") של שבע שנים כל אחת. הבחינה פתוחה לכל מי שעומד בקריטריונים לזכאות והמכללה אינה מוציאה הזמנות למועמדים להשתתף. מדי שנה בתחילת מרץ מתקיים במכללה ערב פתוח המאפשר לנשים המעוניינות במלגת הבחינה הזדמנות לגלות עוד על תהליך הבחינה ולפגוש את חברי המכללה.