cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המטרופוליט נאופיט מווידין
ניסיון הגירוש הראשון
נאופיט שלח מכתב נוסף בו ביקשו ראשי הכנסייה להיפגש עם המלך בוריס וציין כי הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית חרדה מכעסו של האל בשל מעשי הממשלה, וכי ראש הממשלה והמלך אינם קשובים לעמדתה. המלך בוריס נעלב מהנוסח החריף של המכתבים וחשש שהביקורת תגיע לידיעת הציבור הכללי. ב-15 באפריל נערכה הפגישה בין המלך בוריס לחברי הסינוד. בפגישה נשא המלך דברים בעלי אופי אנטישמי מובהק במשך כחצי שעה, ובין שאר הדברים ציין כי "תאוות הבצע של היהודים גורמת נזק כבד לאנושות מזה מאות בשנים". עם זאת, הבטיח בוריס לבדוק את היחס ליהודים המומרים. ראשי הסינוד התנצלו בפני המלך באם חש פגיעה אישית, אך חזרו על עמדתם כי החוק להגנת האומה פוגע ברוח העם הבולגרי ואינו מוסרי.
גירוש יהודי סופיה
ב-21 במאי 1943 החליטה הממשלה בולגרית לגרש את יהודי סופיה לערי השדה. בהנחיית המטרופוליט סטפן החלו כמרי הכנסייה הבולגרית לבצע טקסי הטבלה המוניים ליהודים שבחרו "להמיר את דתם" במטרה למנוע את גירושם. הממשלה הודיעה שלא תכיר ב"נוצרים החדשים" והמטרופוליט סטפן איים שיפיץ את המידע ברחבי בולגריה. כפועל יוצא מהעימות, החליט שר הפנים פטר גברובסקי להורות לסגור את הכנסיות בסופיה. סטפן מסר שהכנסייה לא תציית להנחיה. המטרופוליט נאופיט בתפקידו כיושב הראש בפועל של הסינוד, מסר למשרד הדתות, כי הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית אינה מתכוונת לציית להחלטה והכנסיות לא יסגרו. מאוחר יותר ביטל גברובסקי את ההנחיה.
תומאס ביינס
תומאס ביינס (באנגלית: Thomas Baines; 27 בנובמבר 1820 – 8 במאי 1875) היה אמן וחוקר אנגלי של דרום אפריקה הקולוניאלית ואוסטרליה.
ביוגרפיה ועבודה
נולד בקינגס לין, נורפוק, ב־27 בנובמבר 1820, ביינס למד אצל צייר בגיל 16. כשהיה בן 22 עזב את אנגליה לדרום אפריקה על סיפונה של "אוליביה" (שהונהג על ידי ידיד המשפחה ויליאם רום) ועבד זמן מה בקייפטאון כאמן קישוט ופורטרט, וכאמן מלחמה רשמי במהלך מה שנקרא מלחמת הגבולות השמינית של הצבא הבריטי במושבת הכיף.
בשנת 1858 ביינס ליווה את דייוויד ליווינגסטון לאורך הזמבזי והיה אחד הגברים הלבנים הראשונים שצפו במפלי ויקטוריה. בשנת 1869 הוביל ביינס את אחת משלחות גילוי הזהב הראשונות למה שהפך לימים לרודזיה.
בשנים 1861 עד 1862 ביינס וג'יימס צ'פמן ערכו משלחת לדרום מערב אפריקה. מסעותיו של צ'פמן בפנים דרום אפריקה (1868) וחקירתו של ביינס בדרום מערב אפריקה (1864), מספקים תיאור נדיר של נקודות מבט שונות באותה נסיעה. זה הייתה המסע הראשון שבמהלכו נעשה שימוש נרחב בצילום ובציור, ובנוסף שניהם כתבו פרסומים על המסעות.
ביינס הפך כמה מהציורים לתחריטים הממחישים את ספרו של אלפרד ראסל ואלאס מ־1869, הארכיפלג המלאי. תומאס ביינס נפטר בדרבן ב־8 במאי 1875 ונקבר בבית העלמין ווסט סטריט.
מורשת וכבוד
ביינס ידוע בזכות ציוריו ורישומיו המפורטים המעניקים תובנה ייחודית לחיים הקולוניאליים בדרום אפריקה ובאוסטרליה. רבים מתמונותיו מוחזקות על ידי הספרייה הלאומית של אוסטרליה, הארכיונים הלאומיים של זימבבואה, המוזיאון הימי הלאומי, ספריית ברנטהורסט והחברה הגיאוגרפית המלכותית. ישנם גם ציורים רבים בטירת התקווה הטובה בקייפטאון.
שמורת הטבע תומאס ביינס שבכף המזרחי של דרום אפריקה נקראה גם על שמו.
ברנרד ון ליר
ברנרד ון ליר (בהולנדית: Bernard van Leer; 27 בדצמבר 1883, אמרספורט – 6 בינואר 1958, האג) היה תעשיין ופילנתרופ יהודי הולנדי.
קורות חיים
ברנרד נולד לסוחר יהודי בשם וילם ון ליר (Willem van Leer) וקאטו קלר (Cato Kalker). אחותו הייתה המשוררת סופי ון ליר, שהמירה דתה לקתוליות. בשנת 1915 נישא לפולי רובנס (Polly Rubens) והחל את דרכו העסקית. בשנת 1918 המציא שיטה חדשה לסגירה ואטימה של חביות שמן ונפט. על בסיס ההמצאה הקים בשנת 1919 חברה בשם Royal Packaging Industries Van Leer שהצליחה מאוד לאחר שיתוף פעולה עם חברה Bataafse Petroleum Maatschappij (לימים של) בשנת 1929, וצברה הון רב.
ברנרד היה חובב קרקס וסוסים. בשנת 1935 הקים עם חברים ובני משפחה קרקס חובבני נודד בשם Kavaljos המבוסס בעיקר על סוסים מאולפים והוא בעצמו אף הופיע בו למרות גילו המתקדם יחסית. רווחי הקרקס היו מיועדים לצדקה.
לאחר הכיבוש הנאצי הבין ון ליר שכדאי לו לעזוב ולמכור את עסקיו גם מתחת למחיר השוק לפני שיופקעו בידי הגרמנים, וכך עשה. ביוני 1941 הוא הורשה לעזוב עם מספר בני משפחה, ואיתו כל הקרקס. לאחר חודש הגיעה ספינתם לניו יורק. ון-ליר טייל עם הקרקס בארצות הברית ואף הופיע עם הסוסים באולם רדיו סיטי מיוזיק הול הנודע. לאחר זמן קצר נאלץ לנטוש את הקרקס, מאחר שממשלת הולנד הגולה היושבת בלונדון הקפיאה את נכסיו, בחשד לשיתוף פעולה עם הנאצים. גם לאחר חזרתו להולנד לאחר המלחמה נאלץ להילחם על שמו הטוב ורק בינואר 1948 נוקה שמו סופית.
ון ליר החליט להפנות את מאמציו וחלק ניכר מהונו למטרות צדקה. בשנת 1949 הוא הקים את Bernard van Leer Foundation, קרן שמימנה טיפול בילדים, מטרה לה הקדיש את שארית חייו.
ברנרד נפטר בשנת 1958 וביקש להעלות את עצמותיו לירושלים.
בנו של ברנרד, אוסקר (Oscar), מיקד את הקרן שהקים אביו בתמיכה במימון מחקרים ושיתוף ידע אודות התפתחות הילד. הוא החל את הקשר הישראלי של הקרן. בין היתר הוקמה חברת השקעות שתפקידה למנף את הקרן הפילנתרופית באמצעות השקעות בחברות עם פעילות משמעותית בישראל. ההשקעות הראשונות היו בחברות טכנולוגיות שיצאו מהמרכז למחקר גרעיני - שורק וממכון ויצמן. בנוסף, היה בין מייסדי חברת אל-אופ, שלא דרך הקרן.
בנו השני של ברנרד, וים (Wim), ייסד פעילות של תרבות יהודית אינטלקטואלית בארץ. וים היה טייס מתנדב במח"ל (מתנדבי חוץ לארץ), חובב קולנוע ולימים מנהל חברת "כימאוויר", התחתן בשנת 1952 עם ליה ון ליר (מייסדת ומנהלת סינמטק ירושלים). לאחר החתונה הזוג עבר לחיפה, ושם נולד לראשונה הרעיון להקים בארץ מועדוני סרט כמו מועדון הסרט הטוב.
במסגרת הפעילות הפילנתרופית של משפחת ון ליר נתמכים קרן ון ליר הבינלאומית (הממוקמת בעיר האג שהולנד), ובישראל: מכון ון ליר בירושלים וסינמטק ירושלים.
אוגוסטוס ג'ון
אוגוסטוס אדווין ג'ון (באנגלית: Augustus Edwin John; 4 בינואר 1878 – 31 באוקטובר 1961) היה צייר וולשי. הוא היה אחיה של הציירת גוון ג'ון.
ביוגרפיה
ג'ון, יליד טנבי, מחוז פמברוקשייר בויילס, היה הבן הצעיר מארבעה ילדים. אביו היה אדווין ויליאם ג'ון, עורך דין וולשי; אמו, אוגוסטה סמית' מסאסקס, אמו נפטרה צעירה כשהוא היה בן שש, אך לא לפני שהטמיעה את האהבה לציור באוגוסטוס וגם באחותו הגדולה גוון.
בגיל שבע עשרה הוא למד בבית הספר לאמנות טנבי, ואז עזב את ויילס ועבר ללונדון, שבה למד בבית הספר סלייד לאמנות, חלק מיוניברסיטי קולג' בלונדון. הוא הפך לתלמיד מצטיין של המורה לציור הנרי טונקס, ועוד לפני סיום לימודיו נחשב למוכשר ביותר. אחותו, גוון, הייתה איתו בסלייד והפכה לאמנית חשובה בפני עצמה.
בשנת 1897 נפגע ג'ון בראשו פגיעה קשה. נראה כי ההחלמה הארוכה שבאה בעקבותיה עוררה את רוחו ההרפתקנית והשפיעה על צמיחתו האמנותית. בשנת 1898 זכה בפרס סלייד ויצא ללמוד אחר כך באופן עצמאי בפריז.
בשנת 1901 התחתן עם הציירת אידה נטלשיפ (Ida Nettleship), שנפטרה בשנת 1907, בגיל 30. הנישואים הביאו אותו לקבל תפקיד הוראה בלימודי אמנות באוניברסיטת ליברפול. לאחר מותה, ובמשך כשנתיים צייר ג'ון עם תלמידו ג'יימס דיקסון אינס, בצפון ויילס.
פרובאנס
בסיור שערך בשנת 1910 התאהב ג'ון בעיירה מרטיגוס בחבל פרובאנס (נמצאת באמצע הדרך בין ארל למרסיי). ג'ון כתב כי פרובאנס "הייתה שנים מטרת חלומותיי" והעיירה מרטיגוס הייתה העיירה שאליה חש את החיבה הגדולה ביותר. הקשר עם פרובאנס נמשך עד שנת 1928, אז הרגיש ג'ון שהעיירה איבדה את קסמה הפשוט, והוא מכר את ביתו שם.
לאורך כל חייו התעניין במיוחד בבני רומא (ה"צוענים"), וחיפש אותם במסעותיו התכופים ברחבי בריטניה ואירופה. ב-1937 לנשיא האגודה לתרבות הצוענים ומילא תפקיד זה עד מותו בשנת 1961.
מלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא נקשר לכוחות הקנדיים כאמן מלחמה ועשה מספר דיוקנאות של חיל הרגלים הקנדי. התוצאה הסופית הייתה ציור קיר עצום עבור לורד ביברברוק. זוהי היצירה הגדולה ביותר שלו. עם זאת, כמו רבים מהציורים המונומנטליים שלו, הציור מעולם לא הושלם. כאמן מלחמה, הותר לו לשמור על הזקן ולכן הוא והמלך ג'ורג' החמישי היו הקצינים היחידים בכוחות בעלות הברית שהיו בעלי זקן, מלבד אלה שהותר להם להיות לא מגולחים מסיבות רפואיות. אחרי חודשיים בצרפת הוא נשלח הביתה בבושת פנים לאחר שהשתתף בקטטה. הלורד ביברברוק, שהתערבותו הצילה את ג'ון מבית משפט, שלח אותו בחזרה לצרפת, שם הכין שרטוטים לתמונת זיכרון המלחמה הנזכרת למעלה. בשנת 2011 חשפו סופית הדוכס והדוכסית מקיימברידג' את ציור הקיר הלא גמור הזה במוזיאון המלחמה הקנדי באוטווה - באורך עשרה מטר.
דיוקנאות
אף על פי שהתפרסם בתחילת המאה בזכות רישומיו ותחריטיו, עיקר עבודתו המאוחרת של ג'ון כללה דיוקנאות. הוא היה ידוע בהבנת האישיות של הדמויות שצייר והוא לא ייפה אותם בציור.
נאמר כי לאחר המלחמה פחתו כוחותיו ככל שהטכניקה שלו הפכה ליותר שרטוטית. מבקר אחד טען כי "הברק הציורי של עבודתו המוקדמת הידרדר לפלסטיות וראוותנות. המחצית השנייה של הקריירה הארוכה שלו הוסיפה מעט להישגיו." עם זאת, מעת לעת חזרה אליו ההשראה, כמו שקרה בטיול בג'מייקה בשנת 1937. העבודות שבוצעו בג'מייקה בין מרץ למאי 1937 העידו על חידוש כוחותיו.
משפחה
כאמור, בתחילת 1901 התחתן עם אשתו הראשונה, אידה נטלשיפ (1877–1907); לזוג נולדו חמישה ילדים. לאחר מותה בשנת 1907, פילגשו דורותי "דורליה" מקניל, אייקון בוהמי, הפכה לבת זוגו והם חיו יחד רוב הזמן משנת 1904 עד מותו ונולדו להם שני ילדים. עם זאת מעולם לא נישאו. אחד מבניו (מאשתו הראשונה) היה האדמירל הבריטי הבולט סר קספר ג'ון, שהיה ראש המטה הימי הבריטי. בתו ויויאן ג'ון (1915–1994) הייתה ציירת ראויה לציון.
מיחסיו עם נשים רבות נוספות במהלך חייו, נולדו לו עוד ילדים רבים, כמאה לפי השמועות.
באחרית ימיו
בהמשך חייו כתב ג'ון שני כרכים של אוטוביוגרפיה. בגיל מבוגר, למרות שג'ון חדל להיות דמות מרגשת באמנות הבריטית, הוא היה עדיין נערץ מאוד, כפי שאפשר היה לראות בתערוכה של עבודותיו שהועלתה על ידי האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1954.
הוא המשיך לעבוד עד מותו בשנת 1961. הוא מת בעיירה פורדינגברידג' במחוז המפשייר, והוא בן 83.
הוא הצטרף ל"תנועת השלום" בשנות החמישים, והיה חבר מייסד. ב־17 בספטמבר 1961, קצת יותר מחודש לפני מותו, הוא הצטרף ל"הפגנת הנשק האנטי-גרעיני" של הוועד בכיכר טרפלגר, לונדון.
מערב דגונינו
מערב דגונינו (ברוסית: Западное Дегунино) הוא ראיון של המחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח הראיון הוא 7.53 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 84,381 תושבים (2020).
במשך זמן רב הראיון היה אחד הבודדים במוסקבה, שם לא הייתה נגישות יחסית למטרו. ב-22 במרץ 2018 נפתחו תחנות "ורחניי ליחובורי" ו"סליגרסקאיה" שנמצאת בקרבת הראיון.
ישנם 9 בתי ספר מקיפים ו-12 גני ילדים בראיון.
בראיון נמצאת גם המכללה המוסקבאית  של תחבורה מסילתית.
לוחמה אווירית במלחמת העולם הראשונה
המערכה האווירית במלחמת העולם הראשונה הייתה המערכה האווירית הראשונה בעלת היקף משמעותי בהיסטוריה. עוד קודם למלחמת העולם הראשונה היה שימוש בבלוני תצפית, אולם במהלכה היה שימוש רב בבלוני תצפית לצורך תצפית ארטילרית קדמית. גרמניה עשתה שימוש בצפלינים למשימות איסוף מודיעין בים הצפוני ולהפצצות אסטרטגיות באנגליה.
מטוסים החלו להיכנס לשימוש צבאי בתחילת המלחמה. תחילה היה השימוש במטוסים מוגבל בעיקר למשימות סיור. במהלך המלחמה, מתוך ניסיון שצברו טייסים ומכונאים, פותחו סוגי מטוסים לשימושים צבאיים שונים, כולל מטוסי קרב, מפציצים, ומטוסים לתקיפת מטרות קרקעיות.
במהלך המלחמה הפכו לראשונה חלק מטייסי הקרב לאלופי הפלות, אשר תוארו באמצעי התקשורת כאבירים של העידן המודרני, ואשר הפכו לגיבורים מושאי הערצה. במלחמת העולם הראשונה אף מונו לראשונה קצינים רמי דרג לפיקוד על המערכה האווירית, אות לחשיבות הגוברת של ניהול המלחמה מן האוויר.
קישורים חיצוניים
.
Luftkrieg
1913 ברוסיה
1913 ברוסיה הייתה שנה ה-300 מתחילת שליטת שושלת רומנוב במדינה.
סופיה סימונס
'''סופיה ס. "טופסי" סימונס (באנגלית: Sofia S. "Topsy" Simmonds)''' (31 ביולי 1917 - 27 ביולי 2007) הייתה פרופסור לביוכימיה, חוקרת במחלקה למיקרוביולוגיה, מרצה ודיקנית ללימודי תואר ראשון בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל.
במחקרה היא חקרה מטבוליזם של חומצות אמינו ומטבוליזם של פפטידים בזנים שונים של החיידק E. coli. בשנת 1953 הוציאה ביחד בעלה ג'וזף פרוטון את ספר המבוא המקיף הראשון לביוכימיה "ביוכימיה כללית" (General Biochemistry) מהדורה שנייה של הספר יצאה בשנת 1958.
סימונס קיבלה את מדליית גרוון-אולין של האגודה האמריקנית לכימיה בשנת 1969 על הישגיה המחקריים.
קורות חיים
סופיה סימונס, שכינוייה בפי כל היה "טופסי", גדלה בעיר ניו יורק. בשנת 1933 כשהייתה במהלך לימודי התואר הראשון שלה פגשה את בעלה ג'וזף פרוטון שגם הוא היה ביוכימאי בתחילת דרכו. בשנת 1936 הם התחתנו וחיו יחד שנים ארוכות עד לשנת 2007 בה שניהם נפטרו ממחלה בהפרש של יומיים.
אף על פי שגם היא וגם בעלה עסקו בביוכימיה ואף פרסמו יחד את ספר המבוא הראשון לביוכימיה, וכן שניהם עבדו באוניברסיטת ייל, קריירות המחקר שלהם היו נפרדות. בעוד פרוטון עסק ביצירה סינתטית של פפטידים, ובאינטראקציה שלהם עם אנזימים שמפרקים אותם, סימנודס התמקדה בחקר מטבוליזם של חלבונים בתאים חיים, כשהמודל המחקרי שלה היה זנים שונים של E. coli.
בעלה קיבל דרגת פרופסור כבר בשנת 1950, אך בשל היחס השונה לנשים וגברים באותה תקופה, ועוד יותר מכך בשל העובדה שבעלה היה חוקר בעל-שם, היא נאלצה להמתין עד לשנת 1975 לקבלת דרגת פרופסור מן המניין.
לימודים
בשנת 1938 סיימה את לימודיה בברנרד קולג' באוניברסיטת קולומביה וקיבלה תואר ראשון בכימיה, משם המשיכה את לימודיה באוניברסיטת קורנל בניו יורק שם קיבלה את הדוקטורט שלה בשנת 1942 על העבודה שעשתה במעבדה של חתן פרס נובל וינסנט דו ויניו. היא נשארה שם לעוד שלוש שנים עד שנת 1945 אז עברה לאוניברסיטת ייל מכיוון שבעלה, ג'וזף פרוטון הוזמן לשם להיות פרופסור חבר לביוכימיה.
ייל
סופיה הצליחה לקבל תפקיד בביוכימיה בייל, אך התפקיד היה תפקיד יותר אופייני לאישה בתקופה זו, של עוזרת מחקר. בשנת 1954 היא קיבלה תואר של פרופסור חבר וכאמור רק בשנת 1975 קיבלה דרגת פרופסור מן המניין.
באותה תקופה לא היה תואר ראשון בביוכימיה בארצות הברית, וכפי שנאמר בפתיח, הספר נועד בעיקר לסטודנטים לתואר שני ולמועמדים לתואר שלישי במדעי החיים וכימיה.
בשנת 1969 הוענקה לה מדליית גרוון-אולין לנשים כימאיות יוצאות מן הכלל מטעם האגודה האמריקנית לכימיה על הישגיה המחקריים, מי שהציע את מועמדותה למדליה היה זוכה פרס נובל אדוארד טייטום שבמעבדתו התחילה לעבוד בייל, ואשר אתו שיתפה פעולה באחדים ממחקריה.
במשך הרבה שנים ניהלה את לימודי תואר ראשון של הפקולטה לביולוגיה מולקולרית וביוכימיה דאז. בשנים 1988–1991 שימשה כדיקנית ללימודי תואר ראשון באניברסיטת ייל.
בשנת 2005, בנוסף לכך שהקדישו את הקריירה שלהם למחקר והוראה בייל, תרמו סופיה ובעלה תרומה גדולה להקמת קרן ההוראה והמחקר של ג'וזף וסופיה פרוטון להיסטוריה של המדע בייל. במהלך השנים פרסמה סימונס מעל 40 מחקרים בעיתונים מדעיים נחשבים.
אומדנוזאורוס
אומדנוזאורוס (שם מדעי: Ohmdenosaurus; מילולית: "לטאת אומדן ") הוא סוג של דינוזאור מקבוצת הזאורופודים אשר חי בתחילת היורה באירופה. לצד הטזואודוזאורוס (Tazoudasaurus) היה מראשוני הזאורופודים שחיו באירופה ובכלל בחצי הכדור הצפוני.
מאפיינים
דינוזאור זה התגלה ב-1970 בחפירות בבאדן-וירטמברג באזור השייך כיום לבוהמיה, גרמניה והוא ידוע בעיקר משוקה גדולה ומעצמות שורש רגל גדולות. תחילה שייכו אותם לממצאי פליוזאור קדום, אך בהמשך התברר שהיה יצור יבשתי. הוא הוגדר למדע ב-1978 בידי החוקר הגרמני רופרט ויילד (Rupert Wild), על שם העיר אומדן שלידה התגלה.
יחסי אינדונזיה–אירלנד
יחסי אינדונזיה–אירלנד הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לבין הרפובליקה של אירלנד.
סקירה כללית
היחסים בין המדינות כוננו ב-4 בספטמבר 1984. בשנת 2014 פתחה אירלנד שגרירות קבועה בג'קרטה.
יחסי סחר
בשנת 2014 הסתכם הסחר הבילטרלי בין המדינות ב-171.79 מיליון דולר, ואילו בשנת 2015 הוא הסתכם ב-163.48 מיליון דולר.
ורדי סרייבו
ורדי סרייבו הם כינוי שניתן לסימני התפוצצות ורסס של פגזים ופצצות מרגמה שפגעו ברחובות סרייבו, בירת בוסניה והרצגובינה, במהלך המצור על העיר. לאחר תום המלחמה בבוסניה מילאו את הצלקות הללו בשרף אדום והן מהוות מזכרות למצור ולאבדות שהסב.
במשך 1,425 ימים, מאפריל 1992 ועד פברואר 1996, הייתה סרייבו נתונה במצור על ידי צבא יוגולסביה ובהמשך על ידי צבא רפובליקה סרפסקה. במהלך תקופה זו פגעו בעיר 470 אלף פגזים ופצצות מרגמה שירו הצרים עליה - בממוצע, למעלה מ-300 מדי יום. במהלך המצור נהרסו בעיר 35 אלף מבנים. מספר הרוגי המצור נאמד ב-10,000 עד 14,000, כ-60 אחוז מהם חיילים, והיתר אזרחים.
פגיעת הפגזים ורסיסיהם במדרכות ובכבישי העיר הותירה סימני פגיעה טיפוסיים שנראו כפרחים. לאחר תום המצור על העיר סומן כל סימן פגיעה שכזה שנותר במקום שבו נהרג מהפגיעה לפחות אדם אחד. הסימנים מולאו בשרף אדום וקיבלו את הכינוי "ורדי סרייבו".
ורדי סרייבו נעלמים בהדרגה מנוף העיר ככל שהריצוף של הכבישים והמדרכות בה מוחלף.
שפה אונארית
שפה אונארית היא שפה שמכילה רק מילים מהצורה 1^n, כלומר שפה L תיקרא אונארית אם, כאשר 1 יכול להיות כל תו בא"ב סופי. (למרות שמקובל לדבר על א"ב של 0 ו-1 בלבד).
לדוגמה: השפה של כל המחרוזות שמייצגות את המספרים 2^m-1 הראשוניים מעל א"ב של {0,1} היא שפה אונארית.
לכל שפה ניתן להגדיר שפה אונארית מקבילה, כאשר פשוט "מותחים" כל מילה לייצוג אונארי. דוגמה: המילה 1001 (9 בבינארית) תימתח למילה 111111111 (9 פעמים 1).
שפה שניתנת להכרעה בזמן אקספוננציאלי, המקבילה האונרית שלה ניתן להכרעה בזמן ליניארי, אך שפה שאינה כריעה בגרסה הרגילה שלה, אינה כריעה גם בגרסה האונארית. כל שפה אונארית נמצאת ב-P/Poly, כולל שפות אונאריות לא כריעות.
תתש הראשון
אבו סעיד תאג' אלדולה תֻּתֻּש הראשון בן אלפ ארסלאן (בערבית أبو سعيد تاج الدولة تتش السلجوقي) (1060 בערך - 26 בפברואר 1095). שליט סלג'וקי בחלקים מארץ ישראל וסוריה.
עלייתו לשלטון
היה בנו השני של אלפ ארסלאן הסולטאן הסלג'וקי הגדול, אחיו של מלכשאה. בשנת 1073, כבשו כוחות סלג'וקים עצמאיים בפיקודו של אתסיז אבן אוק את ירושלים מידי הפאטמים. אתסיז, הכיר בריבונותו של מלכשאה, וכבש את רוב שטח הפנים של ארץ ישראל (שטח החוף נשאר בשליטה פאטמית). בשנת 1075 כבש אתסיז את דמשק, ויסד מעין נסיכות שהשתרעה מדמשק בצפון עד רמלה בדרום.
מלכשאה ביקש למנות את תתש אחיו למושל על המחוז ולהדיח את אתסיז, אתסיז מחה על כך באיגרת ששלח למלכשאה, והוסיף בה איום מרומז שאם לא תיענה בקשתו, יצטרף אל הפאטמים במצרים. האיום פעל את פעולתו, ומלכשאה חזר בו מכוונתו.
אתסיז שהיה מאוים על ידי הפאטמים במצרים, והיה מעוניין לקרוע למדינתו 'חלון' לחוף, החליט לעלות היישר על מצרים, בקוותו שבנפול בידיו מרכז השלטון במצרים, יפלו מאליהם בידיו ערי החוף שבארץ ישראל. לאחר מצור על קהיר שארך חודשיים (1077), הובס אתסיז על ידי בדר אלג'מאלי, ונסוג חזרה לארץ ישראל. לבינתיים, מרדו בו תושבי עזה רמלה וירושלים (שבזזו את רכושו ונשותיו). אתסיז עצר עוד כח להביס את המורדים, ודיכא את המרד באכזריות רבה, תוך כדי החרבתן של רמלה ועזה, והוצאות להורג המוניות בירושלים. אך משיצאו הפאטמים להתקפת נגד וצרו על דמשק (1079), הבין אתסיז שלא יוכל להחזיק מעמד לבדו, ופנה בבקשת עזרה אל מלכשאה.
מלכשאה נענה, ושלח את תתש אחיו, תוך כדי שהוא מאשר את בעלותו על כל השטחים שיכבוש תתש בעתיד. משהגיע תתש לדמשק נסוגו הכחות הפאטמים חזרה למצרים. אתסיז מסר לידי תתש את מצודת העיר, אך תתש אסר את אתסיז והוציאו להורג, בתואנה של חוסר כבוד לשליח הסולטאן, שכן היה עליו לצאת ולקבל פניו, ולא להמתין לו במצודת העיר.
תתש הרחיב את שטח שלטונו, וכבש את בעלבק צידון יפו וירושלים (1079-1083). ולאחר כישלונות אחדים אף כבש את חלב (1085), והדף מספר התקפות של הפאטמים על דמשק וארץ ישראל.
קרב חלב
לאחר תבוסת הכוחות הביזנטיים בקרב מנזיקרט נותרה קדמת אסיה ללא כוחות צבא ביזנטיים, את הוואקום הזה ניצלו כוחות סלג'וקים עצמאיים, כדי להקים מדינות עצמאיות משלהם. הקבוצה הגדולה והמשמעותית ביניהם הונהגה על ידי קותולמיש (או קותלמיש), נכדו של סלג'וק, שלאחר שהובס בעיראק בידי אלפ ארסלאן נמלט לאנטוליה. לאחר מותו (1076) הקים בנו סולימאן את סולטנות רום. בנצלו את המלחמות הפנימיות שבין הביזנטים, כשהוא משכיר את כוחותיו פעם לצד זה ופעם לצד אחר, השתלט סולימאן על רוב החלק המערבי של אנטוליה. כוחותיו כבשו את ניקאה, קילומטרים ספורים מן הבירה הביזנטית.
בה בעת נשארו כוחות ביזנטיים באזור קיליקיה, שם הוקמה מעין נסיכות עצמאית ביזנטית ששלטה באדסה ובמרעש ובאנטיוכיה. סולימאן ניצל את המריבות הפנימיות שבין הביזנטים, וכשנקרא לעזרה על ידי אחד מן הצדדים שבאנטיוכיה, עזב את ניקאה בידי סגנו אבו אלקסאם, ובמסע מהיר הגיע לאנטיוכיה. בעזרת ניצול גורם ההפתעה הצליח סולימאן כבר בהתקפתו הראשונה לכבוש את העיר (1085).
תתש, שזה עתה הצליח לכבוש את חלב, וראה באנטיוכיה את תחום שטח השפעתו וקיוה לכובשה בהקדם, ראה בצעדיו של סולימאן מרידה בסמכות הסלג'וקית העליונה, ויצא נגדו לקרב, הצבאות נפגשו ביום ה-4 ביוני 1086 בין חלב לאנטיוכיה ונקרא קרב חלב או קרב אנטיוכיה.
וכך תיארה את הקרב אנה קומננה:
מלחמות הירושה על הסולטנות הסלג'וקית
ב-20 בנובמבר 1092 מת מלכשאה, אשתו הארמנית טרקן ח'אתון (שלפי חלק מן המקורות היא זו שהרעילה את בעלה) שרצתה לשלוט, עשתה יד אחת עם מספר משריו של מלכשאה, וכלאה את בנו הבכור ברקירוק, ואת בנה מחמוד הראשון בן הארבע הכתירה לסולטאן. אך הניאזמים, היינו חסידיו של ניזאם אל-מולכ שנהרג חודשיים קודם לכן, מילטו את ברקירוק מבית כלאו. בקרב שנערך בפברואר 1093 ניצח ברקירוק, והוסכם על חלוקת שטחים בינו לאחיו הצעיר.
תתש ביקש לנצל את המצב ולנשל את אחייניו מירושתם, הוא בא במגע עם מספר אמירים באזור מסופוטמיה ובגדאד, ואף הצליח להשיג את תמיכת הח'ליף שהכתירו כסולטאן האימפריה, אך נתקל בהתנגדותם של שליטי חלב ואדסה ונאלץ לסגת. שנה לאחר מכן (1094) שב תתש בניסיון לכבוש את אדסה וחלב, ברקירוק שלח לעזרתם צבא בפקודו של כרבוגא, אך תתש ניצח בקרב, תפס את א-סונקור קסים אַדַאוּלה מושל חלב ואת בזאן מושל אדסה והוציאם להורג בעריפה באשמת בגידה, ואת כרבוגא לקח בשבי. משם פנה מזרחה ועלה על העיר ריי שבמרכז פרס. ברקירוק שחשש מאוד, ניסה לשלוח אל דודו הצעת פשרה "הנח לי רק את העיר איספהאן ויהיו לך שאר נתיני ואדמותי". תתש כמובן סירב. הצבאות נפגשו ב-26 בפברואר 1095, תחילה הייתה ידו של תתש על העליונה, אך משראה ברקירוק שמאזני הקרב נוטים נגדו, נקט בתחבולה פסיכולוגית, והורה לצבאו להניף את נסיו של אביו המנוח. התחבולה פעלה את פעולתה, והטורקמנים בשורותיו של תתש וכן מושל אנטיוכיה יאגי סיאן נטשו את תתש ועברו לצדו של ברקירוק. תתש שנותר לבדו, נלכד, וראשו נערף. שארית צבאותיו הצטרפו - כמקובל בתקופה זו - לצד המנצח (לאחר שקבלו חנינה מידי ברקירוק), כך נותרו סוריה וא"י כמעט ריקות מכח צבאי.
לאחר מותו
מיד כשהגיעה הידיעה על מותו של תתש לחלב, הורה בנו הבכור רידואן על הריגתם של ארבעת אחיו בחניקה. שני אחים הוצאו להורג, בהראם ואבו טלאב. אך שנים אחרים הצליחו להימלט מידי התליינים, והם דקאק ומחיי א-דין בכתאש (או ארתאש). שניהם נסו לדמשק, שם יסד דקאק אמירות עצמאית. השנאה שבין שני האחים גם היא היותה גורם חשוב להצלחת מסע הצלב הראשון, שכן החשדנות שביניהם מנעו שיתוף פעולה יעיל, ואפשרו לצלבנים להכות כל צבא בפני עצמו, ולא להתמודד עם כל הצבאות המוסלמיים כגוף אחד.
מבנותיו ידועה לנו בת בשם ח'אתון, אשר הייתה נשואה לאמיר סולטאן (זהו שמו הפרטי, ולא כינוי) שליטה של שייזר בין השנים 1098-1154.
פיתוח מונחה התנהגות
היסטוריה של פיתוח מונחה התנהגות
פיתוח מונחה התנהגות (או BDD), הוא מונח שבא לתאר מתודולוגיה בהנדסת תוכנה. המונח פיתוח מונחה התנהגות פורסם לראשונה במאמרו של דן נורת' שפורסם בשנת 2006. דן כמרצה למתודולוגיות תוכנה מסוג XP וTDD שהחלו להתפשט בקרב המפתחים באותם ימים, ניסה למצוא דרכים שבהם יוכל ללמד מתודולוגיית TDD (פיתוח מונחה-בדיקות) בצורה אינטואיטיבית יותר.
מארקו ג'אליני
מארקו ג'אליני (באיטלקית: Marco Giallini; נולד ב-4 באפריל 1963) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון איטלקי.
ביוגרפיה
מארקו ג'אליני נולד ברומא, איטליה למשפחה ממעמד הפועלים. הוא למד באקדמיה לאמנויות המשחק בעיר והחל לשחק בתיאטרון.
פיתוח מונחה התנהגות
היסטוריה של פיתוח מונחה התנהגות
הדבר בא לפשט את תהליך בקרת האיכות בכמה מקרים:
מארקו ג'אליני
קריירה
בשנת 1986 ביצע את הופעת המשחק הראשונה שלו בתפקיד ללא קרדיט בסרט "Grandi magazzini" בתור פקיד משרדי. בשנת 1988 שיחק בסרטו הראשון של הבמאי פולביו וצל; "Rorret" בתור סטודנט.
בשנת 2004 שיחק בסרט הדרמה "לא לזוז" בכיכובה של פנלופה קרוז, שהוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן 2004 והוא מבוסס על הרומן עטור הפרסים שכתבה מרגרט מזנטיני.
פיתוח מונחה התנהגות
שלבים בפיתוח מונחה התנהגות
בפיתוח מונחה התנהגות שלושה שלבים עיקריים:
מארקו ג'אליני
קריירה
בשנת 2007 שיחק בתור אלפרו דאנזי בסדרת הדרמה הרפואית "Medicina generale" ברשת הטלווזייה Rai 1.
בשנת 2012 הוא זכה בפרס "רצועת הכסף" עבוד משחקו בסרט "כל השוטרים הם נבלות"; בבימויו של סטפאנו סולימה. הוא קיבל פרס זה גם בשנת 2014 ו-2016.
בשנת 2015 שיחק בסרט הקומדיה "אם ירצה האל" בבימויו של אדוארדו פלקון. בשנת 2016 הוא שיחק בסרט "זרים מושלמים" בבימויו של פאולו ג'ינובזה, ובשנת 2017 שיחק בסרטו הבא של ג'ינובזה, "המקום"; דרמת מתח לצד השחקנית ויטוריה פוצ'יני.
בשנת 2018 שיחק בסרט "סלח לנו על חובותינו" שביים אנטוניו מוראביטו עבור שירות הזרמת המדיה נטפליקס.
חיים אישיים
ג'אליני היה נשוי לאשתו לורדנה במשך 25 שנים, ונולדו להם שני ילדים. הוא הפך לאלמן ביולי 2011, כאשר אשתו מתה           מדימום מוחי.
אידה פריבר
אידה פּרִיבֶר (שם נעוריה: באבסט) (1902 – ינואר 1989) הייתה חלוצה וסופרת ישראלית. עלתה לארץ ישראל ב-1921 ובכך הייתה לחלוצה הראשונה מאסטוניה. הייתה פעילה במספר ארגונים, בהם ארגון אימהות עובדות, ההגנה ומפא"י.
ילדות ונעורים
אידה פריבר נולדה בשנת 1902 בטרטו שבאסטוניה לאביה שמואל באבסט ואימה בלה בת נחמיה באבסט. אביה נהרג, זמן קצר לאחר שהיא נולדה, במלחמת רוסיה–יפן ואמה נתקפה יגון וברחה. היא גודלה על ידי סבה. פריבר למדה בגימנסיה לבנות בטרטו ורפואה באוניברסיטת טרטו, והייתה פעילה בתנועת הנוער הציוני ובאגודת הסטודנטים בעיר מגוריה.
בשנת 1916 השתתפה לראשונה במחאה פוליטית:
בימי מלחמת העולם הראשונה, אמה של פריבר חזרה ללא סיבה ברורה, לעבוד במרפאה, מקום עבודתה הקודם. זמן מה לאחר חזרתה, סבה של פריבר נפטר.
העלייה לארץ ישראל
פריבר עלתה לארץ כחלוצה הראשונה מאסטוניה (ספטמבר 1921). בהגיעה ארצה עבדה בבניין, בפרדסים ובמטבח של בית הספר לאומנות "בצלאל" בירושלים. ב-1922 נישאה לברוך פריבר, ב-1925 עברה משפחתה, בעקבות עבודתו של בעלה ברוך, לטבריה. ב-1929 נסעה לבקר את אימה האלמנה והחולה בטרטו, אך כעבור זמן קצר, נאלצה לחזור ארצה, בגלל מאורעות שפרצו בארץ. שבוע אחרי חזרתה לארץ, אימה נפטרה.
פעילות ציבורית
ב-1930 החלה להתנדב כמרכזת העבודה התרבותית, מטעם הסתדרות העובדים, בה הייתה חברה 12 שנים. ארגנה את הספרייה הראשונה בכפר סבא, טיפלה בעולים החדשים שהגיעו למושבה. הייתה מראשוני המקימים את "ארגון אימהות עובדות" ופעלה ב"הגנה" עד קום המדינה, עת צורף הארגון לצבא ההגנה לישראל.
כאשר קם הארגון של חיל נשים במסגרת הצבא האנגלי (א.ט.ס.), פריבר גייסה נשים בגליל, בנפות שומרון, בעמק חפר ובשרון, התנדבה ל-א.ט.ס?. ושירתה זמן מה בסרפנד (צריפין).
בשנת 1948, כאשר נהרה העלייה הגדולה לישראל, פריבר עבדה כמדריכה במושבי עולים ואחות במחנות עולים ברעננה. ב-1949 הייתה בשליחות הסוכנות היהודית באירופה, במחנות העקורים בגרמניה.
ב-1950 עד 1953 הייתה מדריכה חברתית וארגונית במושבי עולים, צייעה בצעדיהם הראשונים להתיישבותם. פריבר התנדבה כמדריכה ואחות מטפלת עת הוקם השיכון הראשון של עולי תימן "שבזי" בכפר סבא.
ב-1955 הקימה את הספרייה האזורית ב"שיכון סירקין" בכפר סבא על שם אהרן אמיר, וב-1965 ארגנה ספרייה נוספת בשיכון עליה של כפר סבא, בבית החדש של ההסתדרות.
נוסף לפעילותה הציבורית והחינוכית הקימה פריבר משק חקלאי קטן.
למען זכויות האישה
באותם ימים בישראל הייתה אפליה נגד נשים ופריבר נאבקה למען זכויותיהן. היא ביקשה מבעלה, ברוך פריבר, לדבר איתה על שינוי בחייהם, אבל הוא דחה זאת:
פריבר סיפרה על ניסיונה למצוא עבודה כדי להתפרנס ועל סיכוייה כאישה:
עבודתה הספרותית
עוד בנעוריה גילתה נטייה לכתיבה ופרסמה את סיפוריה הראשונים במאספים רוסיים שונים באסטוניה. פריבר למדה את השפה העברית בארץ. את סיפוריה העבריים הראשונים החלה לפרסם ב"דבר הפועלת", "אומר" ולאחר מכן ב"דבר", "הפועל הצעיר", "תלמים" ובקבצים שונים כגון: "בית מושב", "עשור למושבי עולים", "העלייה השלישית" ועוד.
בשנת 1951 הופיע ספרה הראשון "אדם חדש נולד", ב-1953 יצא ספרה השני "אורות באופק" וב-1965 יצא ספרה השלישי "בטרם שחר". שלושת ספריה הראשונים זכו לביקורת טובה בעיתונות וברדיו. בנוסף יצאו לאור חמישה ספרים נוספים בכתיבתה, כולל "מעגלי חיים" שהוא רומן אוטוביוגרפי.
משפחתה
פריבר הייתה אם לשלושה: נחמה, יוסף ואיתן פריבר, וסבתא לשתיים: ליאורה ורונית. אידה התאלמנה בשנת 1983. גיסהּ, אחי בעלה ברוך, אהרן פריבר היה פסל חתן פרס דיזנגוף. אידה נפטרה בינואר 1989.
אנטיקוואר
אנטיקוואר הוא חובב וחוקר חפצים עתיקים או ישנים. חפצים אלו כוללים חפצי אומנות או מדע, ארכיונים, כתבי יד, עתיקות, ספרים ועוד. לעיתים המונח משמש בצורה מזלזלת כהתייחסות לאדם שמתעניין בחלקים טריביאליים של ההיסטוריה האנושית, ללא הבנה בדבר.
שלב האנטיקווריאניזם בארכאולוגיה
בהיסטוריוגרפיה של הארכאולוגיה, המונח "אנטיקווריאניזם" מתייחס לתקופה בה הארכאולוגיה עדיין לא התקיימה כדיסציפלינה מדעית אלא כפעילות של אספנות. באיטליה חלה בתקופת הרנסאנס התעניינות מחודשת בתרבות ואמנות העת העתיקה, בפרט יוון ורומא. עשירי התקופה התפארו באוספי ממצאים עתיקים אך התעניינותם הייתה אסתטית ולא מחקרית. גם החפירות הראשונות בפומפיי והרקולנאום מאמצע המאה ה-18 התמקדו במציאת חפצי נוי.
במהלך המאה ה-19 הועברו ממצאים מרשימים מהאתרים המקוריים בהם נמצאו אל מוזיאונים, פעילות אשר מניעיה עשויים להיות אנטיקווריאניסטים והיו נתונים לביקורת כבר בעת התרחשותם. כך למשל, שיש אלגין, חלק מאפריז הפרתנון מאתונה אשר הבאתו למוזיאון הבריטי עוררה ביקורת ציבורית רבה.
אספנות עתיקות התקיימה גם לאחר היות הארכאולוגיה לדיסציפלינה מדעית ונמשכת גם כיום. שוד עתיקות ושוד קברים הם בין המקורות לאספנות כזו.
מעגל טוב
הספר מעגל טוב הוא יומן מסע שנכתב על ידי החיד"א בעקבות מסעותיו כשד"ר עבור עניי חברון וירושלים.
מבנה ותוכן הספר
הספר מכיל בתוכו שלשה חלקים; חלק ראשון - על מסעו הראשון כשליח קהילת חברון למצרים, איטליה, אשכנז, צרפת, הולנד ואנגליה. חלק שני - על מסע ממנו לא שב למצרים, תוניסיה (שם הגיע ללא תכנון עקב התעללותו של רב החובל וחשש מפני אניות מלחמה רוסיות ששטו במימי הים התיכון), איטליה, צרפת, הולנד ושוב חזרה לאיטליה שם סיים את חייו, במהלך מסע זה נמנע מלחזור למדינות אשכנז עקב החשדנות הרבה ששודרה כלפיו במסעו הקודם. חלק שלישי - חידושי תורה אותם אסף תוך כדי מסעותיו.
הרב מאיר מאזוז מביא שבנו של הרב חיד"א, רבי ישעיה אזולאי, ציווה שלא להדפיס את הספר "מעגל טוב" "יען נמצא שם דברים הנוגעים לאנשים שאין רצוי לפרסמם מפני הכבוד". אם כי ראה בספרו ״מגדולי ישראל״ שמשמע להתיר בימינו.
פיליון
פיליון (ביוונית: Πήλιο) הוא אזור הררי בחבל מגנסיה שבדרום-מזרח מחוז תסליה במרכז יוון, כ-350 קילומטרים צפונית לבירה אתונה, היוצר מעין חצי אי בין הים האגאי למפרץ פגסטיק. הכניסה לפיליון עוברת דרך עיר הנמל הגדולה וולוס.
האזור כולל יערות המורכבים בעיקר מעצי אלון, אדר (מייפל) וערמון, ומצוקים הנופלים בחדות אל תוך הים. בשיאו, מגיע גובה ההרים באזור ל-1610 מטר. יערות פיליון נפגעו מהשריפה הגדולה שהתחוללה באזור בשנת 2007, אך מאז השתקמו. על פי המיתולוגיה היוונית הרי פיליון היו משכנם של הקנטאורים, יצורים בעלי פלג גוף עליון של אדם ופלג גוף תחתון של סוס, ובראשם הקנטאור כיירון.
רוב הכפרים בהר פיליון נוסדו בסביבות המאה ה-13 על ידי יוונים שנמלטו מהשלטון הטורקי הכובש אשר גבה מהם מיסים כבדים. האזור נכבש על ידי היוונים מהטורקים ב-1881 בסיוע בריטי, אך נותר מבודד למדי עד שנות ה-50, רק אז חוברו הכפרים בפיליון למערכת החשמל ונסללו כבישים ראויים למעבר מכוניות. בפיליון המודרנית 24 כפרים שעדיין שומרים על הבנייה המסורתית באזור המתבססת בעיקר על אבן, חימר וגגות צפחה.
חצי האי פיליון נחשב לאחד האזורים היפים ביוון, ועל כן זוכה לתיירים רבים המגיעים לאזור בשל מסלולי הטיול הרגליים, הכפרים השלווים והחופים. בחורף יש במקום גם אתרי סקי. בין הכפרים הבולטים והמתוירים באזור ניתן למנות את צמד הכפרים מקרניציה (Makrinitsa) ופורטריה (Portaria), זגורה (Zagora), חורפטו (Horefto), צנגרדה (Tsagarada), מילייס (Milies) וויטסה (Vitsa)., הכבישים בפיליון הרריים, תלולים ומפותלים, ולכן על אף המרחק האווירי הקצר יחסית בין הכפרים, זמן הנסיעה הנדרש לעיתים ארוך יותר משנדמה. בפיליון אין מלונות גדולים אלא בעיקר אכסניות קטנות ומשפחתיות הקרויות Domatia. בקרבת חופי פיליון נמצאים מספר איים קטנים אליהם ניתן להגיע בהפלגה קצרה: סקיאטוס, סקופלוס ואלוניסוס.
המשקה החריף נפוץ בפיליון אינו האוזו המוכר אלא גרסה מעט שונה שלו הנקראת ציפורו (Tziporo).
ברווז אפור
ברווז אפור (שם מדעי: Mareca strepera) הוא מין ברווז נפוץ ממשפחת הברווזיים.
תיאור
אורכו של הברווז האפור הוא כ-46–56 ס"מ, והוא בעל מוטת כנפיים באורך 78–90 ס"מ. משקלם הממוצע של הזכרים הוא כ-990 גרם, בעוד הנקבות מעט יותר קטנות ומשקלן כ-850 גרם. צבעו של הזכר הבוגר אפור, אחוריו שחורים, וכנפיו בגוון חום בהיר. מתחת לכנפיו נוצות בלבן בוהק, אשר ניתנות להבחנה בתעופה או במנוחה. הנקבה בצבע חום בהיר, עם נוצות הדומות לנקבת הברכייה. הברווז האפור הוא ברווז שקט בדרך כלל, מלבד בתצוגת החיזור שלו.
תפוצה
הברווז האפור נפוץ באזורים הצפוניים של אירופה ואסיה, ובמרכז צפון אמריקה. בצפון אמריקה, תפוצתו נעה לאורך נהר הסנט לורנס, דרך הימות הגדולות, אלברטה, ססקצ'ואן, דקוטה הצפונית, דרום דקוטה, דרומית לקנזס, מערבית לקליפורניה, ובחוף האוקיינוס השקט של קנדה ובחוף הדרומי של אלסקה. הברווז האפור נודד בחורף דרומה למרכז אמריקה. בישראל חורף וחולף נדיר.
התנהגות
הברווז האפור הוא ברווז של מקווי מים פתוחים כמו אגמים, וביצות עם צמחייה סבוכה. הוא אוסף את מזונו כשראשו מתחת למים. הוא מקנן על האדמה, בדרך כלל במרחק קצר ממקור המים. מלבד עונת הרבייה, הברווז האפור אינו חברותי כמו ברווזים אחרים ונוטה ליצור להקות קטנות בלבד. זהו מין שקט למדי. הזכר משמיע שריקה צרודה, וקולה של הנקבה דומה לזו של הברכייה. הברווזים הצעירים ניזונים בתחילה מחרקים, והבוגרים - גם מרכיכות.
עונת 2006/2007 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 2006/2007 בליגת המשנה ההולנדית הייתה העונה ה-51 של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו, דה חראפסחאפ ופנלו העפילו לליגה הראשונה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 20 קבוצות, 19 ששיחקו בעונה הקודמת בליגה, אליהן הצטרפה, היורדת מליגת העל, רוסנדאל, ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 19 משחקים כל אחד - 38 מחזורים בסה"כ. בסיומם הקבוצה במקום ה-1 וזוכת הפלייאוף העפילו לליגה הראשונה.
אוסיפ בובה
חייו
בשנים 1802–1807 בובה למד בבית ספר לאדריכלות במוסקבה. מאז 1807 בובה עבד כעוזר של אדריכלים חשובים ומפורסמים שפעלו ברוסיה.
בשנת 1813 בובה נשכר על ידי ועדת הבניינים במוסקבה אחרי שמרבית הבתים במוסקבה נשרפו במהלך השריפה הגדולה של מוסקבה בשנת 1812, והוצב בראש "חזית המחלקה", האחראי על אישור חזית עיצובים חדשים. התכנון, עם זאת, לא הסתיים עד 1817. הקיסר אלכסנדר, ביקר במוסקבה, וזעם על המבנים הצבועים בכל מיני צבעים, בעיקר אדום עמוק וירוק כהה, והוציא צו איסור לצבוע את הבתים בצבעים מסוימים.
בעוד משפחת גיליארדי בנו מחדש מבני ציבור מרכזיים כמו האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה, היה בוב אחראי על עיצוב ובנייה מחדש של הכיכרות הריבועים המרכזיים של מוסקבה ואת הכיכר האדומה. הפרויקט הידוע ביותר שלו, כיכר התיאטרון, הושלמה בשנת 1825, עם זאת גם תיאטרון הבולשוי ותיאטרון מאלי נבנו מחדש.
בובה מת במוסקבה ונקבר במנזר דונסקוי.
בית עיריית כפר סבא
בית עיריית כפר סבא הוא מבנה שהוקם בשנת 1906 כחאן וכיום משמש כמשכנה של עיריית כפר סבא.
היסטוריה
ב-1905–1906 הקימו המתיישבים הראשונים את הוועד של כפר סבא. הם הטילו מס של 100 פרנק על כל בעל נחלה, ובכסף בנו בשנת 1906 בניין אבנים, שזכה לכינוי "הח'אן". ממדיו של המבנה היו גדולים ויוצאי דופן לאותם זמנים. גודלו 30×10 מטר. בבניין היו חמישה חדרים גדולים שלושה מהם הוקדשו לבעלי חיים ומספוא, אחד למגורים של דרי המקום, ובחדר החמישי התגוררה המשפחה שניהלה את המקום. בנוסף החדר שימש גם כאכסניה לאורחים מזדמנים, ואף סיפקה להם תה ותבשיל חם. בעונות החקלאיות החמות התגוררו במבנה כ-40–50 איש.
ב-1912 אכן הוקמו שנים עשר הבתים הראשונים לאורך רחוב הרצל, ומסביב לרחוב מטעים. בניינים אלה כבר מופיעים במפה טורקית (שבה מופיע שמה של כפר סבא - בשם כסביה) ובמפה אנגלית (מצרים, 1917) גם בתצלום אוויר שנת 1918, שצולם על ידי הצבא הגרמני, אפשר להבחין בהצטלבות הרחובות הרצל וויצמן. בית עיריית כפר סבא מופיע בסמל העיר כפר סבא, כי מבנה זה משקף את אופייה של העיר, כבית הראשון בכפר סבא המתחדשת. לצדו נטועים שני עצי אקליפטוס אשר ניטעו ב-1906. הסמל עוצב על ידי יעקב אבוקאי בשנת 1953.
הבניין נבחר להיות תחנה מספר שבע בשביל הראשונים כפר סבא.
שפה דלילה
בתורת החישוביות והסיבוכיות, שפה דלילה היא שפה שמכילה "קצת" מילים. באופן פורמלי: שפה L תיקרא דלילה אם קיים פולינום p(*) כך שעבור כל n \in N מספר המילים מאורך n בשפה קטן או שווה ל-p(n). כלומר,. שפות דלילות משמשות בעיקר לחקר הקשרים בין מחלקת הסיבוכיות NP למחלקות אחרות. מחלקת הסיבוכיות של כל השפות הדלילות מכונה SPARSE. שפה דלילה נקראת כך היות שיש סך הכל 2n מחרוזות באורך n, ואם שפה מכילה רק מספר פולינומי מהן, אז היחס של מספר המחרוזות באורך n שהיא מכילה שואף במהירות לאפס, ככל ש-n גדל.
שפה אונארית היא מקרה פרטי של שפה דלילה, בו יש רק מילה אחת בשפה. דוגמה לא טריוויאלית לשפה דלילה היא קבוצת המחרוזות שמכילות בדיוק k אחדות, ל-k קבוע כל שהוא; לכל n, ישנן Binomial coefficient מחרוזות בלבד בשפה, ביטוי החסום על ידי nk.
קשרים למחלקות סיבוכיות אחרות
SPARSE מכילה את TALLY, מחלקת השפות האונאריות, כיון שהן מכילות לכל היותר מילה אחת מכל אורך. אף על פי שלא כל השפות ב-P/poly הן דלילות, קיימת רדוקציה פולינומית מכל שפה ב-P/poly לשפה דלילה. כל שפה דלילה נמצאת ב-P/Poly, מכיוון שניתן לבקש שמחרוזת העצה תהיה כל המילים בשפה מאורך n משורשרות אחת לשנייה.
פורצ'ן הראה ב-1979 שאם קיימת שפה דלילה שמשלימתה היא NP-שלמה (co-NP-complete), אז P=NP. מהניי השתמש בכך כדי להראות ב-1982 שאם שפה דלילה כל שהיא היא NP-שלמה, אז P = NP (משפט מהניי) הוכחה פשוטה יותר לכך ניתנה ב-1991. הטיעון של מהניי למעשה לא דורש שהשפה תהיה ב-NP, כך שלמעשה יש שפה דלילה שהיא NP-קשה אם ורק אם P = NP. מעבר לכך, E ≠ NE אם ורק אם קיימת שפה דלילה ב-NP שאינה ב-P. קיימת רדוקצית טיורינג (בניגוד לרדוקציית קארפ ממשפט מהניי) משפה NP-שלמה לשפה דלילה אם ורק אם. ב-1999 הוכח שאם קיימת שפה דלילה שהיא P-שלמה, אז L = P.
מאסאיצ'י נימי
קורות חיים
נימי נולד בהירושימה והיה בנה השני של משפחת חקלאים אשר גידלה סויה. הוא סיים את לימודיו במחזור ה-36 של האקדמיה הימית הקיסרית בשנת 1908, ושירת על משחתת של הצי היפני. בשנת 1910 למד בבית הספר לארטילריה ימית, ובתום לימודיו שב לשרת על משחתת.
בשנת 1914 קיבל דרגת סגן, ובשנת 1917 שב למכללת המלחמה של הצי של יפן והתמחה בארטילריה ימית. בשנת 1919 שב לשרת כקצין ארטילריה ראשי על משחתת, וב-1923 נשלח לבריטניה כנספח הימייה בשגרירות יפן, וכיהן בתפקיד עד 1925.
ב-15 בנובמבר 1935 מונה לדרגת אדמירל וב-1937 ליווה את הנסיך צ'יצ'יבו לבריטניה לטקסי הכתרת המלך ג'ורג' השישי, ולאחר מכן לביקור בצרפת, בגרמניה ובארצות הברית. ב-15 בנובמבר 1939 מונה למפקד הצי הקיסרי היפני.
ב-4 באפריל 1941 פיקד על צי הפלישה לסין וסייע בכיבוש הונג קונג, תוך שהוא מפקד על המצור הימי על המושבה. לאחר כיבוש המושבה פיקד בפועל על שטחי המים של המושבה (בעוד שטאקאשי סאקאי פיקד על המושבה).
במרץ 1943 פרש מתפקידו הצבאי.
טומן
טומן (במונגולית: Түмэн) היה שמה של יחידת צבא מונגולית בת 10,000 לוחמים.
צבאו של ג'ינגיס חאן ושל יורשיו היה מאורגן לפי השיטה העשרונית עם יחידות בנות עשרה, מאה, אלף ועשרת אלפים לוחמים.
טומן היה מורכב מעשרה מינגאנים, מינגאן היה מורכב מעשרה יאגונים, יאגון היה מורכב מעשרה ארבאנים וארבאן היה יחידה בסיסית של עשרה לוחמים. תוארם של מפקדי היחידות היה זהה לשם היחידה, כך מפקד של ארבאן כונה ארבאן. המפקדים השונים נשאו פאיצה שהעידה על מעמדם, הטומנים והמינגאנים נשאו פאיצה של זהב והאחרים פאיצה של כסף. על הפאיצה של הטומנים היה ראש של נמר.
ההיסטוריון אחמד אבן רוסתה טען שגם המדיארים, בעת כיבוש הונגריה, היו מאורגנים באותה צורה.
אורניתומימואידס
אורניתומימואידס (שם מדעי: Ornithomimoides; מילולית: "מחקה אורניתומימוס") הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת האבליזאוריים אשר חי בהודו של סוף הקרטיקון בגיל המאסטריכט לפני 70 עד 66 מיליון שנה. הוא סווג ב-1933 בידי החוקר הגרמני פרידריך פון הינה. כיום רואים בסוג טקסון מוטל בספק. את שמו קיבל עקב הדמיון לדינוזאור אורניתומימי.
דינוזאור זה היה בעל ממצאים בודדים והוא הכיל שני מינים: O. barasimlensis, אשר ידוע מחמש חוליות גב ו-O. mobilis, אשר ידוע מארבע חוליות קטנות יותר, שניהם התגלו באותו אזור ליד ג'אבלפור, מאדהיה פרדש שבצפון הודו.
אם היה זה דינוזאור תקף הוא היה קרוב לקרנוטאורוס ולאבליזאורוס, ולפי השוואה של החוליות הגיע לאורך של 6.2 עד 9 מטרים והיה טורף-על מרשים באזור חיותו שניזון כנראה מדינוזאורים אחרים, שאר זוחלים או מנבלות. עם זאת הוא נכחד לפני 66 מיליון שנה בהכחדת הקרטיקון הגדולה לצד שאר הדינוזאורים.
דבר שנאמר בזה ואינו עניין לו
בל"ב המידות של רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי, המידה דבר שנאמר בזה ואינו עניין לו אבל הוא עניין לחברו (ולפעמים נקרא בקיצור אם אינו עניין) היא המידה ה-20.
לפיה, יש מקומות במקרא שהכתוב מביא פרט מסוים בסמוך לשם איזה איש או עניין שלכאורה אינו שייך לו, במקרה שיכולים לקשר את אותו העניין לאיש אחר שהעניין כן שייך אליו, דורשים חז"ל להדביק ולקשר את אותו העניין אל אותו איש האחר.
דוגמאות
בברכת השבטים נאמר לשבט יהודה "וזאת ליהודה" ואילו הברכה הבאה אחריו אינו עניין ליהודה שהרי המברך כבר אומר "שמע ה' קול יהודה" אם כן, יש להדביק ברכה זו אל שבט שמעון שנמצא צריך לו (כי לא נתברך בפני עצמו) ואין יהודה צריך לאותה הברכה כי כבר נתברך.
בספר ירמיהו
עוד דוגמה קלאסית למידה זו הובא בברייתא דל"ב מידות אודות מילה שהובא בדברי ירמיהו שלכאורה אינו שייך לעניין הפרשה;
.
בברייתא הובא כי המילה יַעֲקוֹב אינו שייך לעניין "קיחת מושלים" כי הפסוק מסיים שמושלים הללו ימשלו על זרע יעקב וככך לא מתאים לומר שייקחו מזרע יעקב למשול על זרע יעקב עצמם.
אלא, כיוון שעצם הפרשה מדבר כאן אודות שתי המשפחות שעליהם דברו "העם הזה" -כלומר משפחת בני דוד ומשפחת בני אהרן, דרש הברייתא כי כיוון הכתוב לאמר שזרע אהרן ודוד ייבחרו לממשלה בעם ישראל.
בספר מדרש תנאים
הרב זאב וולף איינהורן, בספרו מדרש תנאים, מרחיב כאן להסביר כי טענו ישראל ואמרו שלמרות שכרת השם ברית מלח עם בני דוד ובני אהרן שימשלו לעולם על ישראל ועם בני ישראל בעצמם שיהיו לו לעם סגולה, כיוון שלמעשה נראה כאן כעין הפרת ברית בחורבן בית ראשון, סברו כי השם מאס במלכות דוד והכהנים לעולם -ואף מאס בישראל עמו לנצח, ואין כעת שום חובה לשמוע הוראות בתורה מבני אהרן.
ועל טענות הללו השיב השם לירמיהו שכשם שאי אפשר להפר ברית יום ולילה כן בחירת בני דוד, בני אהרן ובני ישראל לא יופר לעולם.
Kissing Strangers
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'סטין טרנטר, רובין פרדריקסון, מתיאס לרסון וניקי מינאז' והופק על ידי רובין פרדריקסון ומתיאס לרסון. ב-28 ביולי 2017, הוציאה די אן סי אי רמיקס רשמי של השיר, בו משתתף הזמר-יוצר הלטיני לואיס פונסי. בנוסף לכך, יצאה גרסה בלי ניקי מינאז' שזכתה להצלחה במצעד של חבר המדינות.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-130 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של די אן סי אי ב-12 במאי 2017, חודש לאחר צאתו של השיר כסינגל. הקליפ בוים על ידי מארק קלספלד. בקליפ ניתן לראות את הלהקה ביחד עם מינאז' שרה את השיר, בתוך בר תוך שיש רקדני ליווי מסביב.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-80 מיליון צפיות.
יגואר C-XF
יגואר C-XF (באנגלית: Jaguar C-XF) היא מכונית קונספט בתצורה מכונית סלון מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה יגואר, אשר הוצגה בשנת 2007.
ה"יגואר C-XF" מציג את כיוון העיצוב החדש של המותג בעתיד.
P/Poly
P/Poly היא מחלקת סיבוכיות חשובה במדעי המחשב שכוללת את הבעיות שניתן לפתור בזמן פולינומי באמצעות מחרוזות עצה פולינומיות באורך הקלט.
המחלקה P/Poly כוללת בתוכה בעיות שאינן כריעות. קל לראות את האמור על ידי הגרסה האונארית של בעיית העצירה. בעיית העצירה אינה כריעה ולכן גם הגרסה האונארית שלה אינה כריעה, אך עבור כל קלט חוקי 1^n מספיק להשתמש בביט אחד של עצה על מנת להכריע אם המילה בשפה או לא, שהרי כל מילה שאינה מהצורה 1^n אינה בשפה, והמילה 1^n בשפה אם ורק אם ביט העצה שווה ל-1.
מן האמור לעיל, קל לראות שכל שפה דלילה מוכלת ב-P/Poly, ואף ניתן לראות שכל שפה אונארית מוכלת ב-P/1, ובפרט ב-P/Poly.
השאלה האם המחלקה NP מוכלת במחלקה P/Poly היא בעיה פתוחה, אשר תשובה חיובית תוביל לקריסת ההיררכיה הפולינומית לדרגה 2 (משפט קארפ-ליפטון), כלומר. אם P/Poly מכילה את PSPACE אז PSPACE=AM.
הגדרה נוספת ל-P/Poly, היא על ידי מעגלים בוליאניים, כלומר שפה L נמצאת ב-P/Poly אם ורק אם קיימת משפחת מעגלים בוליאנים שמכריעה אותה, כך שגודל כל מעגל פולינומי בגודל הקלט.
תוצאת מעניינת נוספת היא משפט מהני, אשר קובע כי אם קיימת שפה דלילה שהיא NP-שלמה אז P=NP.
משפט אדלמן
משפט אדלמן קובע כי המחלקה BPP מוכלת ב-P/Poly.
הוכחה
נסתכל על מחרוזת הטלות המטבע של M ^ *. נקבע מספר טבעי n, ונסתכל מעכשיו רק על קלטים באורך n. נקרא למחרוזת הטלות "טובה" אם לכל קלט (באורך n) המכונה צודקת, ו"רעה" אחרת. נניח שקיימת מחרוזת טובה, ואז היא תהיה מחרוזת העצה של המכונה שנבנה עבור L. המכונה תריץ את M ^ * באופן דטרמינסטי: בכל פעם שהמכונה תצטרך להטיל מטבע היא תקרא במקום זה את התו הבא במחרוזת הטובה שלנו ותשתמש בו. בוודאי שזו מכונה הרצה בזמן פולינומי לכל היותר ובעקבות ההערה לעיל על כך שמספר ההטלות הוא פולינומי לכל היותר, אורך העצה הוא פולינומי לכל היותר.
אם כך, נשאר רק להוכיח שקיימת מחרוזת טובה. נעשה זאת בעזרת טיעון הסתברותי. ההסתברות שמחרוזת אקראית תהיה רעה היא:
עבור n \geq 1, ההסתברות הנ"ל קטנה ממש מ-1, ועל כן לא ייתכן שכל המחרוזות הן מחרוזות רעות, וקיימת מחרוזת טובה.
משפט מהני
משפט מהני קובע כי אם קיימת שפה דלילה שהיא NP שלמה, אז P=NP.
קריפטוגרפיה
למחלקה P/Poly שימושים רבים בקריפטוגרפיה. בקריפטוגרפיה הקלאסית מודל נחשב בטוח אם הוא בטוח נגד יריב PPT. אך על מנת להשיג בטיחות סמנטית חזקה יותר, ניתן להגדיר את היריב שלנו בתור יריב לא אוניפורמי. בחיים האמיתיים יריב לא אוניפורמי הוא יריב אשר יכול לבצע חישובים כבדים מאוד עד לאורך מסוים. אחד השימושים לדוגמה הוא יצירת רדוקציה לא אוניפורמית. כאשר רוצים להוכיח טענה על ידי שימוש במשתנה היברידי, בעזרת הרדוקציה הלא אוניפורמית ניתן לדעת בין איזה איברים קיים הבדל על ידי שליחת האינדקס הקריטי כמחרוזת עצה.
לקריאה נוספת
Arora, Sanjeev; Barak, Boaz (2009), Computational complexity. A modern approach, Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-42426-4
כדורסל באולימפיאדת מלבורן (1956)
אולימפיאדת 1956 נערכה במלבורן, אוסטרליה. תחרויות הכדורסל נערכו בין ה-22 בנובמבר ל-1 בדצמבר. זו הייתה תחרות כדורסל הרביעית במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 169 ספורטאים מ-15 נבחרות גברים. המשחקים נערכו בבניין התערוכה המלכותי.
נבחרת ארצות הברית זכתה במדליית זהב בפעם הרביעית ברציפות.
אנדרטה לחללי אסון השייטת
האנדרטה לחללי אסון השייטת היא אנדרטה הניצבת בדרומה של טיילת ראשון לציון שלחוף הים התיכון. הוא מנציחה את שמות 12 הנופלים באסון השייטת בשנת 1997.
האנדרטה מורכבת מ-12 לוחות מתכת הצבועים באפור כגופה של אונייה. כל זוג לוחות מחובר זה לזה בזווית, כך שלכל זוג חתך משולש. הם מסודרים במעגל על גבי משטח מרוצף בנטייה קלה כלפי פנים, באופן היוצר צורה של מגן דוד. בראש כל לוח נקבעה לוחית פרספקס כחולה בעלת שפה גלית, המוצבת בתוך תושבת המחוזקת במסמרות, בדומה ללוחות בגופו של כלי שיט. כל אחת מהלוחיות נושאת את פרטיו של אחד הנופלים ואת איור סיכת הלוחם בשייטת 13.
על גבי אחד הלוחות קבועה הכתובת: לזכר 12 לוחמי הקומנדו הימי, שייטת 13, שנפלו במבצע "שירת הצפצפה", בכפר אנצרייה בלבנון, בלילה שבין ה-4 ל-5 בספטמבר 1997.
הטיילת הסמוכה נקראה טיילת שייטת 13 לכבוד הנופלים, וגם שמה מוצג על גבי אחד הלוחות שבאנדרטה.
האנדרטה הוקמה ביוזמת אביו של רז טבי, אחד הנופלים בפעולה, שהיה תושב ראשון לציון. היא תוכננה על ידי האדריכל רענן כספי ונחנכה בשנת 2008.
אנדרטה נוספת לחללי אסון השייטת מוצבת בחוף המושב שבי ציון.
קונסטליישן (אונייה, 1797)
"קוֹנְסְטֶלֵיישֶן" (באנגלית: USS Constellation), הייתה פריגטת מפרשים אמריקנית נושאת 38 תותחים ואחת משש האוניות הראשונות של הצי האמריקני לאחר הקמתו מחדש ב-1794, והושקה ב־7 בספטמבר 1797.
את טבילת האש עשתה במלחמה הבלתי רשמית עם צרפת (1798–1800) בהגנה על ספינות סוחר אמריקניות מפני אוניות מלחמה ופריבטירים צרפתיות. היא האונייה הראשונה בצי האמריקני החדש שניצחה ולכדה אוניית אויב בקרב ימי – את הפריגטה הצרפתית "ל'אִינְסְיוּרְזֶ'נְט" (L'Insurgente), ב־9 בפברואר 1799 ליד האי נֶוויס. ב־1 בפברואר 1800 ניהלה קרב נגד הפריגטה הצרפתית "לָה וֶונְזֶ'נְס" (La Vengeance) והסבה לה נזקים כה כבדים, עד כי מפקדה העלה אותה על החוף ובלבד שלא תיפול לידי האויב. "קונסטליישן" נטלה חלק גם במלחמה הברברית הראשונה נגד שודדי הים של אלג'יר וטריפולי (1801–1805). עם סיום המלחמה הושמה בעתודה. היא השתתפה במלחמת 1812 ובמלחמה הברברית השנייה (1815), והוסיפה לשרת שירות פעיל בצי עד 1853, אז פורקה ונגרטה.
קישורים חיצוניים
* Dictionary of American Naval Fighting Ships. Digitized copy in: DANFS Online
עקומת פרידמן
במיילדות, עקומת פרידמן (באנגלית: Friedman curve) היא גרף המתאר את התקדמות הלידה אצל נשים ביחס לציר הזמן. העקומה פורסמה לראשונה על ידי הרופא האמריקאי עמנואל פרידמן (נולד ב-1926) בשנת 1954. פרידמן יצר ייצוג גרפי של לידה אידיאלית שנותרה ידועה עד היום על שמו. הוא השתמש בגרף כדרך לתאר ולסכם את התוצאות של המחקר שעשה בהשתתפות 500 נשים אמריקאיות, והיה החוקר הראשון שבחן והציג נתונים מסוג זה.
בנתונים שהוצגו בעזרת הגרף נעשה שימוש נרחב בתחום הגינקולוגיה והמיילדות. גינקולוגים ומיילדות השתמשו בעקומה בעיקר להערכת התקדמות הלידה ומתן סיוע רפואי בהתאם.
העקומה מתארת את הדרך שבה אנשי רפואה רואים את הלידה ואינה מציגה תחושות וחוויות של הנשים בזמן הלידה.
תיאור הגרף
ציר (x) על הגרף מתאר את משך הלידה בשעות. משך הזמן לאורך הציר נע בין 0 ועד 18 שעות. ציר (y) מציג את התרחבות צוואר הרחם אצל היולדת בסנטימטרים, וסקאלת הממדים נעה מ-0 עד 10 ס״מ. תוצאות המחקר הראו שההתרחבות ביחס לזמן ניתנות לייצוג על ידי קו הדומה בצורתו לאות s. במקביל מוצגת על הגרף גם הירידה של החלק המתקדם של העובר (בדרך כלל, הראש) בתעלת הלידה. התרחבות צוואר הרחם והתקדמות העובר מתרחשות בתוך פרקי זמן מוגדרים וקבועים.
שלבי הלידה
תהליך הלידה חולק על ידי פרידמן לארבעה שלבים. פרידמן קבע לכל שלב משך זמן מקסימלי לפי תוצאות מחקרו. חריגה של שלב מסוים מגבולות הזמן שנקבעו לו עשויה להעיד על בעיה בתהליך הלידה. איבחון הבעיה יהיה תלוי בשלב הלידה שבו האישה נעצרה.
השלב הראשון
השלב הראשון מתחיל כאשר צוואר הרחם מתחיל להתרחב ומסתיים ברגע שנוצרת התרחבות שלימה. במהלך השלב הראשון צוואר הרחם נהפך לרך יותר ומשופשף והוא נסוג לתוך החלק התחתון של הרחם. השלב הראשון מתחלק לשתי פאזות, לפי קצב התרחבות צוואר הרחם.
פאזה ראשונה
בפאזה הראשונה נקראת גם השלב הלטנטי או הסמוי, ובמהלכה מתרחשת המחיקה והתחלת תהליך ההתרחבות של צוואר הרחם.
השלב הלטנטי יכול להמשך עד 18 שעות אצל נשים בלידה ראשונה ועד 10 שעות אצל נשים בלידה חוזרת. שלב סמוי החורג מזמנים אלה עלול להיגרם כתוצאה משימוש מוקדם או מוגזם של תרופות הרגעה או משככי כאבים, תנוחה עוברית לא נכונה, או גודל עובר שאינו תואם לגודל האגן של האמא.