cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אראל סג"ל
רדיו וטלוויזיה
בפברואר 2020 ניגן ושר עם ינון מגל ושמעון ריקלין את השיר "שבחי ירושלים" בסרטון שבו השתתף גם ראש הממשלה, בנימין נתניהו והועלה בדף הפייסבוק שלו. בעקבות כך הושעה סג"ל על ידי תאגיד "כאן" מהגשת התוכנית בנימוק שעבר על כללי האתיקה של התאגיד האוסרים השתתפות בתעמולת בחירות . בעקבות ההשעיה הודיע קלמן ליבסקינד שלא ישדר ללא עמיתו להגשה . סג"ל הוחזר לשידור לאחר חמישה ימים.
בספטמבר 2020 חזר לערוץ 20. לאחר מעבר הערוץ לאפיק 14, החל להגיש בעכשיו 14 תוכנית יומית בשם "הדו"ח של אראל".
קריירה מוזיקלית
סג"ל חבר בלהקת העיתונאים "נאג' חמאדי", שבה חברים גם דרור פויר, דרור גלוברמן, אור הלר וטל לזר. באוקטובר 2014 הוציאה הלהקה את הסינגל הראשון "אל תלכי לישון" שהלחין סג"ל למילים של חברי הלהקה. הסינגל הוא חלק מאלבום הבכורה, "להיטי הזהב ששינו את העולם (חלק א')" שיצא לאור שנה לאחר מכן.
חיים אישיים
בדצמבר 2013 הותקף על ידי פעיל זכויות בעלי החיים גארי יורופסקי. התקיפה עוררה מהומה ודיונים בתקשורת על הטבעונות בישראל, ועל אופן הפעולה של יורופסקי.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013 הוצב במקום התשיעי והסמלי ברשימת "שחר עושים חינוך" למועצת העיר מודיעין. בינואר 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים הוצע לסג"ל שריון ברשימת הליכוד אך הוא בחר להמשיך בעבודתו העיתונאית.
סג"ל מתגורר במודיעין-מכבים-רעות. נשוי ואב לארבעה. ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים.
In This Moment
In This Moment (בעברית: ברגע זה) היא להקת מטאל אלטרנטיבי  אמריקאית מלוס אנג'לס, קליפורניה, שהוקמה על ידי הזמרת-יוצרת מריה ברינק, ביחד עם הגיטריסט כריס האוורת' בשנת 2005. אליהם הצטרף המתופף ג'ף פאב ולאחר מכן הוקמה הלהקה Dying Star. בהמשך, החליטו לשנות את שם הלהקה ל-In This Moment, תוך שהוסיפו שני חברי להקה נוספים; הגיטריסט בלייק בונזל והבסיסט ג'וש ניואל. כבר בשנת 2005 עזב הבסיסט ניואל את הלהקה והוא הוחלף על ידי ג'סי לנדרי.
אראל סג"ל
פרסומים
ב-2002 כתב את הספר "מיומנו של פסיכופת" שמאגד סיפורים קצרים, מעשיות זימה ושערוריות.
In This Moment
ההרכב של הלהקה השתנה מספר פעמים. לנדרי הוחלף על ידי קייל קונקיאל בשנת 2009 וקונקיאל הוחלף על ידי טראוויס ג'ונסון בשנת 2010. ג'ף פאב ובלייק בונזל עזבו את הלהקה בשנת 2011, ובמקומם הוחלפו טום האן ורנדי וייצל בהתאמה. במרץ 2016, הודיע המתופף טום האן על עזיבתו והוא הוחלף על ידי קנט דימל.
קריירה
אלבום הבכורה של הלהקה Beautiful Tragedy, יצא לאור בשנת 2007. אלבום האולפן השני שלה The Dream, יצא לאור שנה לאחר מכן, תוך שהצליח להיכנס אל מצעד הבילבורד 200. אלבום האולפן השלישי שלה A Star-Crossed Wasteland, יצא לאור בשנת 2010, והרביעי Blood, שנתיים לאחר מכן. Blood זכה להצלחה רבה, כאשר כבש את מצעד אלבומי הרוק הכבד של בילבורד. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה.
אלבום האולפן החמישי שלה Black Widow, יצא לאור בשנת 2014, תוך שהפך לאלבומה המצליח ביותר במצעד הבילבורד 200, כאשר התברג שם במקום ה-8 בשיאו. האלבום השישי Ritual, שיחזר את הצלחת הקודמים, תוך שהצליח להיכנס אל המקום השלישי במצעד אלבומי הרוק הכבד. בשנת 2020, הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השביעי שלה, Mother.
שיה ג'ון
שיה ג'וּן (בפין-יין: Xiè Jūn; ) היא שחמטאית סינית בדרגת רב אמן, שהייתה פעמיים אלופת העולם בשחמט לנשים, משנת 1991 עד 1996 ומשנת 1999 עד 2001. ג'ון היא האישה השנייה שהחזיקה בתואר פעמיים, השנייה היא אליזבט ביקובה. היא חברה בהיכל התהילה העולמי של השחמט.
קריירה
שיה, ילידת חביי החלה לשחק בגיל שש שיאנג-צ'י, ובגיל 10 זכתה באליפות הנערות של בייג'ינג. בעידוד השלטונות של סין, החלה ג'ון לשחק שחמט בתחרויות בינלאומיות. על אף שלא זכתה להדרכה ואימונים מתאימים, הפכה ג'ון לאלופת סין לנערות בשנת 1984. בשנת 1988 חלקה מקום 2–4 באליפות העולם לנערות.
בגיל 20 זכתה ג'ון בזכות להתמודד על תואר אלופת העולם בשחמט, ובשנת 1991 ניצחה את מאיה צ'יבורדאנידזה מגאורגיה, שהחזיקה בכתר משנת 1978 בתוצאה 8.5-6.5. בשנת 1993 הגנה ג'ון בהצלחה על תוארה נגד ננה יוסליאני (ניצחה בדו-קרב 8.5-2.5). ג'ון הפסידה את התואר לסוזאן פולגאר ההונגריה בשנת 1996 (8.5-4.5) אך חזרה והייתה לאלופת העולם בשנת 1999 לאחר שניצחה את עליזה גליאמובה לאחר שפולגאר סרבה לקבל את תנאי הדו-קרב ובכך איבדה את תוארה. . ג'ון גברה על גליאמובה בתוצאה 8.5-6.5. בשנת 2000 פיד"ה שינתה את מתכונת ההתמודדות לשיטת נוק-אאוט וג'ון זכתה בתואר פעם נוספת, לאחר שניצחה את המתמודדת הסינית קין קנינג 2.5-1.5 בגמר.
בחודש אפריל 2000 התמודדה ג'ון בדו-קרב מול אלוף העולם לשעבר אנטולי קרפוב. בדו-קרב היו ארבעה משחקים רגילים ושניים מהירים. קרפוב ניצח 2.5-1.5 במשחקים הרגילים (שלושה תיקו והפסד אחד לג'ון) ובמשחקים המהירים ניצח גם כן קרפוב 1.5-0.5.
ג'ון נחשבת בסין לגיבורה, וידועה בשל האופטימיות שלה והסגנון ההתקפי הנמרץ שמאפין אותה. הצלחתה בשחמט עשתה רבות לחבב את השחמט הבינלאומי בארצה, וביתר הארצות בדרום מזרח אסיה. ג'ון היא הראשונה מבין מספר שחקניות סיניות חזקות, והייתה מרכיב חשוב בהצלחת נבחרת הנשים של סין לזכות במדליית הזהב באולימפיאדת 1998 שהתקיימה באליסטה אשר בקלמיקיה.
בין הנשים מדורגת ג'ון במקום השני בעולם, והייתה מדורגת במקום השני או השלישי במהלך מרבית הקריירה שלה. יהודית פולגאר, האשה המדורגת במקום הראשון, איננה משחקת באירועי שחמט לנשים בלבד.
בסוף שנות ה-90' השלימה ג'ון את לימודיה לתואר שלישי בפסיכולוגיה. ג'ון משקיעה את מרבית זמנה בוועדת הספורט של בייג'ינג, ומטפחת שחקני שחמט וספורטאים אחרים. החל מפברואר 2008 אינה שחמטאית פעילה.
ממשחקיה
לבן: שיה ג'ון שחור: מאיה צ'יבורדאנידזה, המשחק השלישי בדו-קרב על אליפות העולם לנשים
1.ה4 ה5 2.פו3 פג6 3.רב5 א6 4.רא4 פו6 5. 0–0 רה7 6.צה1 ב5 7.רב3 ד6 8.ג3 0–0 9.ח3 פא5 10.רג2 ג5 11.ד4 רב7 12.פבד2
התאוריה המסורתית טוענת שלבן צריך לשחק ד5 מוקדם ככל האפשר כך שהשחור ייאלץ למקם את הר. ב-ב-7. בעידן המודרני שחקנים מעדיפים מרכז פתוח יותר, והשיקול הוא שבנקודה מסוימת שחור ייאלץ לבצע חילוף במרכז.
12...ג:ד4 13.ג:ד4 ה:ד4 14.פ:ד4 צה8 15.ב4 פג6 16.פ:ג6 ר:ג6 17.רב2 רו8?! 18.מהו3! צג8 19.רב3 מהה7 20.צאד1 רב7 21.מהו5 ד5 22.ה5 פד7 23.פה4! ז6? כנראה מופתעת מהמסע פה4 לא שמה לב אלופת העולם לאפשרות הטקטית של הלבן.
24.מה:ד7! ד:ה4 25.ה6! ו:ה6 26.מהד4! מו7 27.מהח8! מהח4 28.ז3! שחור נכנע שכן אין אפשרות להגן גם על ו6 וגם על הרגלי ב-ח7.
1.ה4 ג5 2.פו3 ד6 3.ד4 ג:ד4 4.פ:ד4 פו6 5.פג3 פג6 6.רה2 ז6 7.פב3 רז7 8.0–0 0–0 9.רז5!? א6!? 10.א4 רה6 11.מח1 מטרת המסע היא לאפשר ו4. קידום רגלי ו' מיידית מאפשר את המסע החזק ב5!
ח6 12.רה3 ד5? 13.ה:ד5 פ:ד5 14.פ:ד5 מה:ד5?! 15.פג5! ר:ב2 16.מה:ד5 ר:ד5 17.צאד1 פב4 עדיף היה רא2.
18.פד7! רג6 19.פ:ו8 צ:ו8 20.רג5! א5 21.ר:ה7 צה8 22.צד8 צ:ד8 23.ר:ד8 ר:א4 24.רxא5 פג6 25.צב1 רד4 26.רג7 ר:ג2 27.צ:ב7 רה4 הכלים הלבנים משתפים פעולה בצורה יוצאת מן הכלל והופכים את הזכייה ל"קלה" מבחינה אופטית.
ספרהּ
Xie Jun (1998). Chess Champion from China: The Life and Games of Xie Jun. Gambit Publications, London. ISBN 1-901983-06-4. — is an annotated collection of many of the world champion's games along with some biographical information.
רעב (סרט)
רעב (באנגלית: Hunger) הוא סרט מסוג דרמה היסטורית בריטי אירי משנת 2008 בבימויו של סטיב מקווין. בסרט משחקים מייקל פסבנדר, ליאם קנינגהם וליאם מקמאהון. הסרט נכתב על ידי אנדה וולש ועלילתו עוסקת בשביתת רעב מצד אסירי ה-IRA שאירעה בכלא באירלנד בשנת 1981. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן וזכה בפרסים והכרה.
רקע היסטורי
ה-IRA או הצבא האירי-רפובליקני הוא איחוד של כמה יחידות קרביות מחומשות הפועלות על דעת עצמם לאותה מטרה. ה-IRA האמינו באיחוד אירלנד והשגת עצמאות מדינית פוליטית תחת שלטון רפובליקני. בשונה ממפלגות פוליטיות אחרות, ה-IRA דגלו בשיטת מחאה מאוד אלימה ותוקפנית על מנת להשיג את מטרותיהם. הם האמינו כי שיטות דיפלומטיות לא יעזרו להם להשיג עצמאות ועליהם לנקוט באלימות ובלוחמה לא חוקית.
המושג של צבא אירי-רפובליקני בא לשימוש לראשונה בפשיטות על ניצבים בריטיים בשנות המאה ה-17 המאוחרות ובשנת 1860. ה-IRA המקורי שעליו אנו יודעים היום הוקם בשנת 1917 על ידי אירים פטריוטים אשר לא הסכימו להצטרף לצבא הבריטי בלוחמה במלחמת העולם השנייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, ה-IRA התפצלה לכמה קבוצות שונות בעלות בסיס אידאולוגי דומה אך רצונות ודרכי פעולה שונים, כגון חבורת העובדים האירי וה-IRA המחוזי.
השלטון הבריטי השתרע באירלנד כבר משנת 1169 בה נכבשה אירלנד על ידי הבריטים והנורמנים, ועד המאה ה-20. בדרך להשגת העצמאות באירלנד היו כמה שלבים. השלב הראשון הוא הצעת העצמאות בשנת 1921. לאחר פרעות ומרידות המכונות "פרעות חג הפסחא", החלה מלחמת עצמאות באירלנד שנמשכה שנתיים ובסופה הוצע לאירלנד להכריז על עצמאות. דרום אירלנד נהייתה עצמאית אך כאשר הוצע למושבות הצפון להכריז על עצמאות הם החליטו להישאר תחת שלטון בריטי על מנת לקבל תמיכה מהם ולהיות חלק מכתר המלוכה. בשנת 1947 השיגה אירלנד עצמאות סופית בצפון וניתוק מהכתר, אך התמיכה הבריטית וחלק מן צבאות בריטניה עדיין נכחו באירלנד והקרע בין הרפובליקנים השמרניים לדמוקרטים האימפריאליסטים, ששאבו השראה מבריטניה ומשלטונה, נשאר ואף התחזק.
לוחמת הגרילה של ה-IRA לאחר 1947 היה על מנת להשיג שלטון רפובליקני ואיחוד של צפון אירלנד עם דרום אירלנד. מכיוון שלוחמה זו הייתה לוחמת גרילה ומכאן גם לא חוקית, ה-IRA נחשבו ונשפטו כפורעי חוק. משום כך פרצו מהומות רבות וביניהם שביתת הרעב של שנת 1981 שעליה מדבר הסרט.
שביתת הרעב באה בעקבות שביתת רעב קודמת בשנת 1980 אשר נכשלה ולא השיגה את מטרותיה. שביתת הרעב של שנת 1981 הונהגה על ידי אחד ממנהיגי ה-IRA, בובי סנדס (ששוחק על ידי מייקל פסבנדר) נגד מרגרט ת׳אצר ראש ממשלת בריטניה באותן השנים. מטרת השביתה הייתה להשיג כמה תנאים:
כל הזכויות האלו הם זכויות שצריכות להינתן לאסיר פוליטי, מכאן של-IRA היה מוטיב של רצון להיחשב כלוחמים פוליטיים ולא כטרוריסטים ומפגעים. רצון שמבטא את השקפת העולם של המפלגה אשר ממבטם המלחמה שלהם היא למען המדינה ולמען החופש של האנשים.
השביתה נערכה 53 יום ובה מתו 10 אנשים וביניהם בובי סנדס מנהיג השביתה שלהלוויתו הגיעו כ-100,000 אנשים. השביתה גרמה לרדיקליזציה של לאומיות אירית וחיזקה מאוד את מפלגת ה-sinn fein. מפלגה זו היא מפלגת שמאל שדגלה בלאומיות ועצמאות אירית בצפון אירלנד. למרות שהשביתה לא גרמה למרגרט תאצ'ר לשנות את הממסד הקיים, בעקבות הקהל הגדול שהשביתה סחפה היא גרמה לשנאה רבה כלפיה באירלנד.
ביקורות
'רעב' זכה להערכה מאוד גדולה בקרב מבקרי הסרטים, הצופים, ופסטיבלים שונים בכל העולם. לסרט יש 90% תגובות טובות ב'רוטן טומטוז' עם דירוג ממוצע של 7.8 מתוך 10.
בביקורת אחרת נכתב:
על ההפקה
לאחר שבקשת סבסוד הסרט נדחתה על ידי הוועדה לסרטים אירים, Northern Ireland Screen, ערוץ 4, Film4 Productions, and the Wales Creative IP Fund מימנו ביחד את ההוצאות.
מיכאל פאסבנדר, ששיחק את בובי סאנדס, מספר שהוא עשה דיאטה מיוחדת שכללה פחות מ-900 קלוריות ליום לעשרה שבועות. לאחר פגישה עם דיאטנית, נקבע שהוא יאכל רק אוכמניות, אגוזים וסרדינים. מיכאל מוסיף שהוא גם עשה יוגה והלך 8 קילומטר כל יום. אורח חיים זה השפיע עליו רבות והוא אמר שהיה לו קשה לישון, הפסיק להתראות עם חבריו ושהחוויה גרמה לו להרגיש חזק ואסיר תודה. הסרט מוכר גם מסצנה בעלת 17 דקות רצופות שבה בובי מדבר עם הכומר על שביתת הרעב. בסצנה זו המצלמה נשארת על אותו הפריים לכל האורך. כחלק מההכנות לסצנה הכומר, ליאם קנינגהם, עבר לגור אצל מיכאל, בובי, לזמן מה כדי להתאמן על הסצנה בין 12 ל-15 פעמים ביום. לפי מיכאל, הם עשו רק חמישה טייקים של הסצנה.
STS-43
STS-43 הייתה המשימה התשיעית של האטלנטיס וה-42 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-2 באוגוסט 1991, ונמשכה קרוב לתשעה ימים. המשימה העיקרית של המשימה הייתה שיגור לוויין התקשורת הרביעי בסדרת לוויני ה-TDRS.
תיאור המשימה
המועד המקורי לשיגור היה 23 ביולי. במהלך הכנות לטיסה התגלו בעיות במרקיבים אלקטרוניים והיה צורך בהחלפתם. ב-24 ביולי, חמש שעות לפני שיגור התגלו בעיות במנוע הראשי והיה צורך להחליף חלקים ממנו. שיגור בוצע ב-1 באוגוסט 1991.
המטען הראשי היה לוויין תקשורת TDRS-5. הוא שוחרר בהצלחה שש שעות לאחר השיגור. רשת תקשורת TDRS הייתה חיונית לאבטחת תקשורת בין מרכז הבקרה לבין מעבורות החלל. בעזרת מערכת Solar Backscatter Ultraviolet בוצע חקר שכבת האוזון.
בהמשך צוות המשיך בביצוע תוכנית ניסויים. בין היתר נבדקה מערכת קירור שהייתה מיועדת לתחנת חלל "פרידום". ב-9 באוגוסט לראשונה נשלח אימייל מהחלל.
במהלך הטיסה התרחשות מספר תקלות בציוד אך הם לא השפיעו על יישום התוכנית.
מעברות נחתה ב-11 באוגוסט 1991 במרכז החלל קנדי.
עלווית צהובת-גבות
בישראל היא חולפת וחורפת נדירה אך קבועה, למרות העלייה הניכרת בכמויות שנצפות במערב אירופה. מדי שנה נספרות כעשר תצפיות, במיוחד בסתיו (אוקטובר - נובמבר).
טקסונומיה ואטימולוגיה
העלווית צהובת-הגבות תוארה לראשונה על ידי הזואולוג האנגלי אדוארד בליית' ב-1842 וקיבלה את בתחילה השם המדעי Regulus inornatus. שם הסוג הנוכחי Phylloscopus מגיע מיוונית עתיקה מהמילים phullon, "עלה", ו-skopos, "מחפש" (מ-skopeo, "לצפות"). שם המין הספציפי inornatus הוא מלטינית ומשמעותו "פשוטה, לא מקושטת" (שלילה של המילה "Ornate").
בעבר המין הוגדר כמכיל שלושה תת-מינים, אך שניים מהם, P. i. humei ו-P. i. mandellii, פוצלו כעת למין עצמאי, עלווית לבנת-גבות, והשאירו את העלווית צהובת-הגבות כמין מונוטיפי. שני המינים הקרובים דומים, אך באופן עקבי נבדלים במורפולוגיה, ביואקוסטיקה ובמאפיינים המולקולריים שלהם. אזורי הקינון של שני המינים חופפים במערב הרי סייאן, אבל כנראה שהם אינם מעמידים בני-כלאיים. הענפים שלהם התפצלו לפני 2.5 מיליון שנים בערך.
תיאור
זוהי אחת העלוויות הקטנות ביותר, באורך 9.5–11 ס"מ ובמשקל 4–9 גרם היא קטנה באופן מובהק מעלווית חורף, אך מעט גדולה יותר מעלווית מלכילונית. כמו עלוויות רבות אחרות, יש לה חלקים עליונים ירקרקים וחלקים תחתונים לבנים. סימני הזיהוי הבולטים שלה הם פסי-הכנף הכפולים הנוצרים מקצוות צהבהבים-לבנים של סוככות הכנפיים (פס ארוך על הסוככות הגדולות ופס קצר על הסוככות הבינוניות), קצוות הנוצות השלישוניות הצהובות ופס-הגבה הצהוב והארוך. לחלק מהפרטים יש גם פס כיפה מרכזי ירוק בהיר יותר, אם כי פרטים רבים חסרים אותו.
זהו לא מין ביישן, אך קשה לצפות בה בשל חיבתה לצמרות סבוכות של עצים ותזזיותה. היא כמעט כל הזמן בתנועה. שירתה מורכבת ממחרוזת של שריקות גבוהות; הקריאה נוקבת, לעיתים קרובות חסרת הברה, "טסיווויט", רועש להפליא יחסית לגודלה הקטן של העלווית. בקרב העלוויות היא בעלת מראה ייחודי יחסית, והאפשרות הממשית היחידה לבלבול היא עם עלווית לבנת-גבות, שלהם אזור חפיפה מצומצם. ללבנת-גבות יש צבעים עמומים יותר, פס-הכנף השני דהוי והרגליים והחלק התחתון במקור כהים. השירה והקריאות שונות מאוד ומהוות סימן זיהוי יעיל, כאשר ללבנת-גבות יש קריאות "צ'ווי" צייצניות יותר. ניתן להבחין בקלות בינה לבין העלווית המלכילונית מכיוון שאין לה את פס-הכיפה המרכזי והעל-שת הצהובים הבולטים ההקיימים אצל האחרונה.
אקולוגיה
בדומה לרוב הסבכיים, היא אוכלת חרקים. הקן בנוי בצמחייה צפופה לעיתים קרובות בבסיס עץ או בגדם ישן; התטולה מכילה שתיים עד ארבע (לפעמים יותר) ביצים, הדגירה עליהן נמשכת 11–14 ימים, והגוזלים פורחים בגיל 12–13 יום.
זוהי ציפור חובבת יערות בשפלות ואזורים הרריים; היא עשויה להימצא גם ביערות פתוחים יותר, במיוחד בחורף. תפוצת הקיץ והקינון שלה נפרשת ממערב להרי אורל מזרחה למזרח סיביר, מונגוליה וצפון-מזרח סין. בית הגידול החורפי שלה הוא יערות נשירים או מחטניים בשפלות, ממערב בנגל ואסאם בצפון-מזרח הודו מזרחה דרך דרום סין ועד טאיוואן, ודרך בנגלדש דרומה עד חצי האי המלאי. בקיץ היא מופיעה בגבהים של עד 2,440 מטר ובחורף עד 1,525 מטר.
סטטוס
למין זה טווח תפוצה נרחב למדי, ומגמות האוכלוסייה מוערכות כיציבות, ולכן המין אינו מוגדר כמתקרב לסף פגיעות, ומסווג ברמת סיכון "ללא חשש" על-ידי האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN).
האוכלוסייה המקננת האירופית ממערב לאורל גדלה מערבה בעשורים האחרונים; בשנת 1950 היא תוארה כ"דלה למדי", אך בשנת 1990 היא תוארה כבר כ"שכיחה באופן מקומי" עם 45,000–46,000 זוגות.
סנקט פטרבורג רבתי
סנקט פטרבורג רבתי הוא המטרופולין העירוני, שנוצר סביב סנקט פטרבורג וכולל את כל שטחה של העיר הפדרלית סנקט פטרבורג וחלק משטחו של מחוז לנינגרד. האגלומרט משתרע על כ-50 ק"מ ממרכז העיר סנקט פטרבורג.
נכון ל-2015, אוכלוסיית האלוגמרט מנתה כ-5.9 מיליון תושבים באוכלוסייה העירונית (כולל סנקט פטרבורג, וסבולוז'סק, רוב גטצ'ינה, רוב לומונוסוב, חלק מקירובסק, חלק ממחוזות העיר טוסנו במחוז לנינגרד, כמו גם שטחי המחוז העירוני סוסנובי בור), שטח של כ-11.6 אלף קמ"ר.
זהו האגלומרט הרוסי השני בגודלו אחרי מטרופולין מוסקבה. קישורי תעבורה ניתנים בעיקר באמצעות רכבות חשמליות פרבריות, אוטובוסים ונתיבי רכב קבועים מסחריים. האלומרט ממשיך להתפתח באופן פעיל, הקמת דרך הטבעת שימשה תמריץ משמעותי. בשנת 2006 הונחה אבן הפינה ליסודה של העיר החדשה קודרובו. פיתוח נוסף יתרחש על פי התוכנית הממשלתית הפדרלית להקמת ערי לוויין.
מבנה
ניתן להבחין באופן תנאי בין המרכיבים הבאים: ליבת האגלומרט הוא אזור התפתחות מגורים מתמשך של העיר סנט פטרבורג, הכולל 13 מתוך 18 רובעי העיר.
גינתר ואנד
גינתר ואנד (גרמנית: Günter Wand; 7 בינואר 1912, אלברפלד, גרמניה – 14 בפברואר 2002, אולמיץ, ליד ברן, שווייץ) היה מנצח ומלחין.
ביוגרפיה
ואנד נולד באלברפלד ולמד בוופרטאל, אלנשטיין ודטמולד. הוא למד קומפוזיציה אצל פיליפ ירנאך ופסנתר אצל פאול באומגרטנר, אבל בעיקר למד ניצוח כאוטו-דידקט. את הקריירה שלו החל בקלן, שם נשאר כמה עשורים, כמנצח של תזמורת האופרה של קלן.
בין 1947 ל-1974 ניצח על תזמורת גירצניך בקלן. בשנת 1948 החל גם ללמד ניצוח בבית הספר למוזיקה בקלן. מראשית שנות ה-50' הופיע כמנצח אורח במספר תזמורות. הופעתו הראשונה בלונדון הייתה עם התזמורת הסימפונית של לונדון. בשנת 1974 עזב את קלן לנצח על תזמורות מערב גרמניה וצפון גרמניה. בשנת 1982 היה ואנד למנצח אורח ראשי של תזמורת רשות השידור הבריטית.
שמו של ואנד נקשר בעיקר במוזיקה של פרנץ שוברט ואנטון ברוקנר אבל הרפרטואר שלו היה רחב ומגוון. הוא היה פרשן נאמן של מוזיקה בת זמננו משל מלחינים כמו ברנד אלואיס צימרמן, אוליביה מסיאן, פרנק מרטן, ג'רג' ליגטי ואדגר וארז.
ואנד אף הלחין מוזיקה, בעיקר שירים בליווי תזמורתי ומוזיקה לבלט. הוא קיבל את פרס התקליט הגרמני, פרס ביקורת התקליטים הגרמנים, פרס אקו, דיאפזון הזהב ומדליית הנס פון בילוב.
Niggas in Paris
לסינגל, כמו קודמו Otis נוצר מספר גדול של רמיקסים, והוא זכה לביקורות טובות מאוד. מספר רב של מבקרים ציין אותו בתור השיר הטוב ביותר מהאלבום. השיר זכה להצלחה מסחרית דיגיטלית גדולה, וב-9 בנובמבר 2011, השיר מכר מעל 460,000 עותקים דיגיטליים ברחבי ארצות הברית. מאז, הגיע השיר למעמד פלטינה כשמכר מעל 1,000,000 עותקים דיגיטליים בארצות הברית.
וסט וג'יי זי ביצעו את השיר במהלך סיבוב ההופעות של אלבומם, Watch the Throne Tour, ברחבי ארצות הברית וקנדה. השניים הופיעו עם השיר בתצוגת האפנה של ויקטוריה'ס סיקרט של שנת 2011. מגזין Pitchfork Media דירג את השיר במקום ה-12 במצעד "הרצועות הטובות ביותר של 2011", ומגזין XXL דירג את השיר במקום ה-1 במצעד "שירי ההיפ הופ הטובים ביותר של 2011".
ב-2013 זכה השיר בפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר.
הלחנה
את Niggas in Paris הפיק האמן הצעיר היט-בוי שבחברת התקליטים GOOD Music של קניה וסט, כשמייק דין, וסט ואנתוני קילהופר הוסיפו מעט להפקת השיר. בשיר עצמו ישנם שני קטעים המסומפלים מתוך הקומדיה מחליקים אותה, שבהם מדבר השחקן וויל פרל ("We're gonna skate to one song and one song only").
עטיפה
בעטיפה של Niggas in Paris מופיע דגל צרפת ובו כתוביות שבהן רשום שם השיר, שם האלבום ושמם של וסט וג'יי זי. העטיפה זהה לעטיפת Why I Love You, הסינגל הרביעי מתוך Watch the Throne, שיצא לתחנות הרדיו האורבניות בארצות הברית ביחד עם Niggas in Paris.
רמיקסים
הראפר T.I. יצר רמיקס רשמי לשיר באורך של כ-4 וחצי דקות. רמיקסים ופריסטיילס רבים נוצרו לשיר, כשבין האמנים ששרים בהם מופיעים טי-פיין, כריס בראון, דה גיים, שבי וודס, טריי סונגז ו-Swishahouse.
וידאו קליפ
בריאיון לאתר "Rap-Up", המפיק של הסינגל היט-בוי דיבר על הפקת השיר, והודיע כי צולם לשיר וידאו קליפ שככל הנראה, ייצא בקרוב. למרות זאת, טרם יצא קליפ רשמי לשיר. בהופעה של ג'יי זי וקניה וסט בלוס אנג'לס, שבה ביצעו את השיר 9 פעמים, הודיע ג'יי זי כי אחד מהביצועים ישמש בתור הקליפ לשיר. באותו שבוע החליטו השניים גם להוציא את הסינגל על גבי תקליט. לבסוף הקליפ יצא ב-9 בפברואר 2012 ובו קטעים מתוך הופעה של וסט וג'יי זי. בדומה לקליפ של All of the Lights, הקליפ של Niggas in Paris מכיל הבזקים רבים ובתחילתו מוצגת אזהרה המופנית אל חולי אפילפסיה.
STS-48
STS-48 הייתה המשימה ה-13 של הדיסקברי וה-43 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-12 בספטמבר 1991, ונמשכה חמישה ימים. המטען העיקרי במשימה הייתה לוויין לחקר האטמוספירה העליונה ועל שכבת האוזון המסוככת שלו. היעדים המשניים בטיסה כללו חלבון צמיחת חלבון, הטיסה השביעית של ניסוי סיפון בינוני בגידול גבישי חלבון בחוסר משקל, מחקר כיצד מגיבים נוזלים ומבנים בחוסר משקל, החקירות לעיבוד ממברנה פולימרית, מחקר ליצירת קרומי פולימר, המשמשים כמסננים בתהליכי זיקוק תעשייתיים רבים, בחלל, מחקר על ההשפעות של חוסר משקל על מכרסמים, צג ההפעלה המעבורת, מכשיר שמודד את כמויות קרני הגמא בתא הצוות של המעבורת, ומחקר של קרינה קוסמית בסביבת המסלול.
חמצה שסועה
חִמְצָה שסועה (שם מדעי: Cicer pinnatifidum) הוא צמח חד-שנתי השייך לסוג חמצה.
הסוג חמצה ידוע בשמו העממי "חומוס" והוא גידול חקלאי מקובל. חמצה שסועה הוא מין החמצה היחיד הגדל בר בארץ ישראל.
תיאור המין
זהו עשב חד-שנתי, לא גבוה (גובהו עד 30 ס"מ). עליו מנוצים פעם אחת, וניכרים בשינון האופייני להם. קיימים עלי לוואי. כל הצמח מכוסה שערות בלוטיות המכילות חומצה ומקנות לו טעם חמוץ, ומכאן שמו. לחמצה השסועה פרח יחיד, ופריחתה מתרחשת בחודשי האביב.
פרי הצמח מזכיר את פרי החמצה התרבותית. להבדיל ממנו, לרוב הזרע יחיד (לעומת זוג בחמצה התרבותית), וקטן יותר.
תפוצה בארץ
צמח זה מופיע בעיקר בבתות, וגדל לרוב סמוך לאבנים. הוא מצוי בחבל הים-תיכוני בארץ ישראל.
דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד
דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד (בגרמנית: Sachsen-Coburg-Saalfeld; נהגה "זקסן-קובורג-זאלפלד") הוא שמה של דוכסות גרמנית קטנה, שנוצרה על ידי איחוד דוכסות סקסוניה-קובורג עם דוכסות סקסוניה-זאלפלד ב-1699 והתקיימה עד 1826.
הקמת הדוכסות
בשנת 1699 מת אלברכט החמישי, דוכס סקסוניה-קובורג, והתעוררה מחלוקת ירושה שהתקיימה עד לשנת 1735, אך לבסוף הוחלט לצרף חלק ניכר מאדמותיו ליוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-זאלפלד, והנחלה נקראה מעתה דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד.
דוכסות סקסוניה-קובורג-זאלפלד
לאחר מותו של יוהאן ארנסט הרביעי בשנת 1729, שלטו בניו כריסטיאן ארנסט השני ופרנץ יוזיאס במשותף; כריסטיאן ארנסט ישב בזאלפלד, ופרנץ יוזיאס ישב בקובורג.
בשנת 1745 מת כריסטיאן ארנסט, ופרנץ יוזיאס שלט לבדו על הדוכסות. בשנת 1747 העביר פרנץ יוזיאס את חוק העדפת הבן הבכור, ובכך שמר על אחדות הדוכסות. בשנת 1764 מת פרנץ יוזיאס, ובמקומו עלה לשלטון בנו הבכור ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד. בנו הצעיר של פרנץ יוזיאס, יוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד, היה גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הרומית הקדושה, והשתתף במלחמות נגד האימפריה העות'מאנית, ובמלחמת הקואליציה הראשונה נגד צרפת המהפכנית.
בשנת 1800 מת ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ובנו פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלה במקומו לשלטון.
ארנסט היה גנרל בצבא הפרוסי, ולחם נגד נפוליאון בקרב ליצן ובקרב לייפציג. בקונגרס וינה קיבל ארנסט את נסיכות ליכטנברג, שאותה מכר לפרוסיה בשנת 1834.
פירוק הדוכסות
לאחר מותו של פרידריך הרביעי, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ללא יורשים, התעוררה מחלוקת ירושה בין הדוכסויות השונות בתורינגיה: ארנסט השלישי, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, היה זכאי לרשת את הדוכסות מכוח נישואיו לאחייניתו של הדוכס האחרון, אך כיוון שהיה בהליכי גירושין ממנה, התנגדה המשפחה להעברת דוכסות גותה לחזקתו. ב-1826 התקבלה פשרה שלפיה יחולקו מחדש הדוכסויות; ארנסט ויתר על זאלפלד שהייתה ברשותו קודם לכן והועברה לדוכסות סקסוניה-מיינינגן, וקיבל את גותה בלבד, ללא אלטנבורג, שהועברה לפרידריך, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן, שנאלץ להעביר את נחלותיו לדוכסות סקסוניה-מיינינגן.
פרס פולאר למוזיקה
לכל אחד סהזוכים מוענק 1 מיליון קרונות שוודיות (כ-92,000 דולר אמריקאי, נכון לשנת 2023)
דז'ה פהר
ביוגרפיה
פהר נולד במשפחה יהודית כבנם של מוריץ פכר וקטלין וינקלר. את דרכו המקצועית החל בשנת 1887 בבודפשט, שם עבד ביומונים שונים ובכתבי עת הומוריסטיים. משנת 1889 ועד מותו פעל בעיר אוראדיה (אז בהונגריה). תחילה ערך את היומון בשם "נאג'ווארד" (Nagyvárad) כשם העיר אוראדיה בהונגרית. בשנת 1898 היה המייסד והעורך הראשי של "יומן נאג'ווארד" עד סוף ימיו (העיתון הופיע מ-1898 עד 1934). כעורך משנה עבד לצדו במשך יותר משנתיים המשורר וסופר אנדרה אדי, שהתפתחותו כסופר ומשורר הושפעה משמעותית בתקופה זו. בעריכתו של פהר הגיע העיתון לחזית העיתונות בשפה ההונגרית מחוץ לבודפשט וייצג עמדה מתקדמת ואופוזיציונית.
פהר לקח חלק פעיל בחייה האינטלקטואליים של אוראדיה, היה חבר מייסד ב"אגודת סיגליגט" אגודה ספרותית שפעלה עד מלחמת העולם השנייה. בשנת 1919 הוא היה חבר מייסד ב"אגודת אדי אנדרה" באוראדיה, ובאותה שנה הקים את כתב העת הספרותי "ואראדי הט" (Váradi Hét - השבוע של ואראד) השבוע של ואראד היה שבועון פוליטי שערך שאנדור אנטל (אדלר) שנרצח בשואה, מאוקטובר 1917, ושנקנה על ידי דז'ה פהר. בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, כתב העת של פהר, יומן נאג'ווארד, היה אחד הפורומים החשובים החיים האינטלקטואלים ההונגרים המתקדמים ברומניה.
פהר ערך וכתב מבוא עם מידע היסטורי לכתביו הפובליציסטיים של אנדרה אדי כרך ראשון של כתיבה עיתונאית ("אם השטן בעל חוד הפלדה קורה לך". (Ha hív az acélhegyű ördög אורדיה, 1927).
אן האצ'ינסון
אן האצ'ינסון (באנגלית: Anne Hutchinson ;1591 – 1643) הייתה מתיישבת פוריטנית במושבת מסצ'וסטס, שכפירתה הדתית הובילה למחלוקת שהיוותה אבן דרך בגיבוש דפוסי הפלורליזם הדתי בארצות הברית. לבסוף נודתה וגורשה מהמושבה. כיום היא זכורה כסמל אמריקאי של חופש הדת.
קורות חיים
האצ'ינסון נולדה בשם אן מרברי (Marbury) באלפורד (Alford) שבאזור לינקולנשייר, אנגליה, בתו של פרנסיס, כומר אנגליקני ומורה בבית ספר. אביה היה בעל נטייה פוריטנית חזקה. בצעירותו ספג ביקורת נוקבת מהכנסייה ועמד למשפט פומבי. נכלא לשנתיים באשמת כפירה וב-1580, בהיותו בן 25, שוחרר והותר לו ללמד ולחזור לתפקידו. נולדו לו 3 ילדים מאשתו הראשונה שנפטרה צעירה, ועוד 12 ילדים שהגיעו לבגרות מאשתו השנייה. בשל יחסו האוהד של אביה להשכלה, זכתה אן לחינוך ברמה גבוהה ממקובל עבור בנות בתקופתה. אביה נפטר באופן פתאומי בגיל 55 כשהיה בשיא הקריירה שלו בלונדון.
לאחר נישואיה לוויליאם האצ'ינסון החלו בני הזוג להימנות על בני קהילתו של המטיף הפוריטני ג'ון קוטון. כמו כן הושפעו מאחיו של ויליאם שהיה גם הוא כומר צעיר והלך בדרך דומה. שני הכמרים הטיפו להתנהגות אישית של חסד כגורם מכריע בישועת האל וכן על התחברות טקסית עם החסד האלוהי בדרך של "לידה מחדש". עבודת האל שלהם כללה כינוסים ארוכים בהם היו דרשות, שיחות וויכוחים דתיים ובהם יכלו לקחת חלק גם נשים. ב-1632 הועמד ג'ון קוטון למשפט על דרכו הנונקונפרומיסטית. בשנת 1633 הוא אולץ להגר  לאמריקה ובני הזוג האצ'ינסון נסעו אחריו, עם 11 ילדיהם, למושבת בוסטון שבניו אינגלנד.
בבוסטון החלה האצ'ינסון לסייע לנזקקים, לארח פגישות דת של נשים ואף לשאת דרשות בנושאי דת. הפופולריות שלה גברה, והיא החלה לארח גם פגישות דת של גברים, בהם מושל המושבה, הנרי ויין. היא הטיפה לפרשנות קלוויניסטית שלא תאמה את הפרשנות הדומיננטית במושבה. הפופולריות שלה באזור בוסטון גרמה לקרע דתי שאיים להפר את האחדות הפוריטנית באזור בוסטון. בתקופה זו מארי דייר הפכה להיות בין תומכיה הבולטים. בשנת 1637 נשפטה על ידי המושל החדש, ג'ון וינתרופ, בעוון כפירה דתית והורשעה. בשנת 1638 נגזרה עליה החרמה והיא גורשה מאזור בוסטון. בעידודו של רוג'ר ויליאמס, מייסד פרובידנס, הגיעה האצ'ינסון לפרובידנס עם רבים מתומכיה ושם ייסדה קהילה חדשה, מושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס , שלימים הפכה לרוד איילנד, אחת מ-13 המושבות המייסדות של ארצות הברית.
האיומים על חייה נמשכו, ולאחר מות בעלה עברה האצ'ינסון לאזור השלטון ההולנדי מדרום לרוד איילנד, אזור שכיום נמצאת בו שכונת הברונקס בעיר ניו יורק.
מותה
בשנת 1643 נרצחו האצ'ינסון וחלק מילדיה במתקפת אינדיאנים משבט הסיוואנוי במהלך מלחמת קיפט. בתה בת ה-9 סוזנה נלקחה בשבי האינדיאנים, ולאחר מכן נמכרה לאנגלים, נישאה וילדה 11 ילדים.
לילדיה שנישאו היו צאצאים רבים וחלקם הגיעו לעמדות בכירות בארצות הברית, בהם 3 נשיאים (פרנקלין דלאנו רוזוולט, ג'ורג' הרברט ווקר בוש וג'ורג' ווקר בוש), הסנאטורים מיט רומני וסטיבן דאגלס, כמו כן גם מזכיר השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית ה-3, ג'ורג' רומני, שופט בית המשפט העליון, אוליבר ונדל הולמס הבן ואף השחקן טד דנסון.
חנינתה
בשנת 1987 חנן אותה מושל מסצ'וסטס, מייקל דוקאקיס, במלאת 350 שנה לגירושה מהמושבה.
ג'יימס הריוט
ג'יימס אלפרד "אלף" וייט (אנגלית: James Alfred "Alf" Wight; 3 באוקטובר 1916 – 23 בפברואר 1995) היה וטרינר וסופר בריטי שנודע בשם העט ג'יימס הריוט.
ביוגרפיה
בשנת 1939, בגיל 23, הוסמך כווטרינר מטעם הקולג' הווטרינרי של גלאזגו. בשנה לאחר מכן מצא עבודה בעיירה הכפרית ת'ירסק, 20 או 30 מייל מהדיילס של יורקשייר, שם נשאר במשך כל חייו.
ב-1969 כתב את הספר "לו רק יכלו לדבר", הראשון בסדרת ספרים (מפורסמת כיום) המבוססת של חייו ועבודתו כווטרינר ועל הכשרתו כטייס בחיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה. בספריו הוא מכנה את העיירה בה הוא חי בשם דארובי. תיאור עיירה זו מבוסס ברובו על העיירות ת'ירסק ולייבורן.
הספרים, אשר עוסקים בתקריות ציוריות וקומיות אשר אירעו לו או לאנשים שהכיר, היו פופולריים מאוד, ובעת מותו הוא היה אחד הסופרים הנמכרים ביותר בבריטניה כמו גם בארצות הברית. על אף הצלחתו הספרותית, הוא המשיך לעסוק בוטרינריה עד מותו, יחד עם עמיתו דונלד סינקלייר.
בין היתר בגלל החוק הבריטי האוסר על וטרינרים לפרסם, וייט אימץ שם עט. הוא בחר את השם "ג'יימס הריוט" לאחר שראה בטלוויזיה את השוער ג'ים הריוט משחק משחק מוצלח במיוחד עבור ברמינגהאם סיטי נגד מנצ'סטר יונייטד. לעמיתו ולאחיו, דונלד ובריאן סינקלייר, העניק את הכינויים זיגפריד וטריסטאן פארנון, בהתאמה.
ספריו המפורסמים ועיבודיהם השפיעו על רבים להיות וטרינרים בעצמם.
ספריו
בארצות הברית, ספריו של הריוט נחשבו קצרים מדי לפרסום עצמאי, לכן קובצו כמה זוגות מספריו לאוספים. הכותרת "כל היצורים גדולים כקטנים" נלקחה משורתו השנייה של המזמור "כל הדברים מבהיקים כיפים". שורה זו (במקור: All Things Bright and Beautiful) נתנה השראה למשחק מילים שהמציאה בתו של וייט, אשר חשבה שהספר צריך להיקרא: Ill Creatures Great and Small (יצורים חולים גדולים כקטנים). ספריו של הריוט כפי שתורגמו לעברית מסודרים על פי המהדורות האמריקאיות.
חבורת סימטריות נקודתית
בקריסטלוגרפיה, חבורת סימטריות נקודתית היא חבורה של העתקות ליניאריות שומרות זווית, שאיבריה מעבירים את הנקודות על סריג כלשהו לנקודות אחרות של אותו סריג, תוך שמירה על נקודה אחת (לפחות) במקומה הקבוע.
לחבורות של סימטריות נקודתיות יש חשיבות רבה במיון הסריגים, בעיקר במרחב הדו-ממדי ובמרחב התלת-ממדי. גם החבורות עצמן מוכרות היטב, וכל אחת מהן זכתה לסימון מיוחד משלה (בממד 3 יש 32 כאלה). על-פי ההגדרה, חבורת סימטריות נקודתית פועלת בנאמנות על סריג נתון, אך אין היא שווה בהכרח לחבורת הסימטריות המלאה של אותו סריג עם אותה נקודה קבועה. למעשה, ממיינים את חבורות הסימטריות הנקודתיות למשפחות, בדיוק לפי גודלן של חבורות הסימטריה המלאות של הסריגים השונים. מאידך, כל חבורת סימטריות מרחבית (בממד 3 יש 230 כאלה) שייכת לאחת מחבורת הסימטריות הנקודתיות (המייצב של נקודת סריג כלשהי תחת פעולת החבורה); כל החבורות המרחביות השייכות לחבורה נקודתית נתונה מרכיבות יחד "מחלקת סריגים".
בהקשר רחב יותר, עשויים לקרוא לכל חבורה של סימטריות צפידות הקובעות את הראשית חבורת סימטריות נקודתיות, בין אם החבורה פועלת על סריג כלשהו, ובין אם לאו.
חבורות סימטריה נקודתיות והסריגים שלהן
אפשר לתאר סריג במרחב האוקלידי באמצעות מטריצות. אם \ \Lambda הוא סריג, אפשר לכתוב כל נקודה עליו כצירוף שלם של וקטורים (כלומר, ). כעת אפשר לאסוף את הווקטורים לעמודות של מטריצה ריבועית L, והסריג שווה לאוסף הנקודות, כאשר  הוא אוסף וקטורי העמודה באורך n עם רכיבים שלמים.
חבורת הסימטריות של הסריג מורכבת מסיבובים והזזות, ומהרכבות של אלו. הסיבובים שומרים על נקודת האפס של הסריג במקומה. סימטריה של סיבוב אפשר לתאר כפעולת כפל (משמאל) במטריצה אורתוגונלית, כלומר, מטריצה השייכת לחבורה הקומפקטית. כפל במטריצה A כזו שומר על הסריג, אם ורק אם קיימת מטריצה הפיכה מעל השלמים, , כך ש- \ AL=LP, דהיינו, אם. מכאן שחבורת סימטריות הסיבובים של שווה לחיתוך. החיתוך הזה סופי, משום שהחבורה הראשונה קומפקטית והשנייה דיסקרטית.
כאמור לעיל, "חבורת סימטריות נקודתית" (מממד n) היא תת-חבורה של, עבור מטריצה הפיכה L כלשהי. במילים אחרות, מדובר בתת-חבורות של, המוכלות גם בתת-חבורה צמודה ל-.
טיפוסים
בחבורה יש מטריצות בעלות דטרמיננטה 1 (השומרות על זוויות וכיוונים) ודטרמיננטה \ -1 (השומרות על זוויות אבל הופכות יד ימנית לשמאלית). תת-החבורה, הכוללת מטריצות מן הסוג הראשון בלבד, נקראת 'החבורה האורתוגונלית המיוחדת'. זוהי תת-חבורה מאינדקס 2 של.
חבורת סימטריות נקודתיות היא מ"טיפוס ראשון", אם היא מוכלת ב-, ומ"טיפוס שני" אם לא. אם G חבורת סימטריות מטיפוס שני, אז היא תת-חבורה מאינדקס 2 של G.
כאשר n אי זוגי, מטריצת השיקוף \ -I אינה שייכת ל- SO_n, ואז (מכפלה ישרה פנימית). במקרה כזה, אפשר להראות שכל חבורת סימטריות נקודתיות מטיפוס שני, שאינה מכילה את I-, איזומורפית (כחבורה מופשטת) לחבורת סימטריות נקודתית מטיפוס ראשון. מכאן יוצא שבמיון החבורות המופשטות העשויות להופיע כחבורות סימטריה נקודתיות, אפשר להניח שהחבורה היא מטיפוס ראשון בעצמה, או שהיא מן הצורה, כאשר \ G_1 מטיפוס ראשון.
יש להבחין כי שתי חבורות צמודות מוכרחות להיות מאותו טיפוס (משום שפעולת ההצמדה שומרת על הדטרמיננטה). באותו אופן, אם חבורה מכילה את השיקוף \,-I, אז גם כל חבורה צמודה לה מכילה אותו (משום שזוהי מטריצה סקלרית, המתחלפת עם כל פעולת הצמדה).
סקירה
יש 10 חבורות סימטריה נקודתיות מממד 2: 5 מטיפוס ראשון, ו-5 מטיפוס שני. חבורות אלה איזומורפיות ל-9 חבורות מופשטות: החבורות הציקליות מסדר 1,2,3,4 ו- 6, והחבורות הדיהדרליות שסדרן 4,6,8 ו- 12. מכל אלה, רק החבורה הציקלית מסדר 2 מופיעה בשתי הצגות שונות: סימטריית הסיבוב ב-180 מעלות,, וסימטריית השיקוף. מאלה, רק ארבע חבורות עשויות להופיע כחבורות סימטריה נקודתיות מלאות של סריג, כפי שיתואר בהמשך.
פרטים והסבר נוסף
החבורה האורתוגונלית המיוחדת מורכבת מסיבובים של המישור, שהמטריצות המייצגות אותן הן . אם מטריצה כזו שייכת, לאחר הצמדה, לחבורה, אז העקבה שלה, , היא מספר שלם. מכאן נובע שהסיבוב הוא בזוויות של 0, 60, 90, 120 או 180 מעלות. מאידך, כל תת-חבורה סופית של היא ציקלית, ולכן חבורות הסימטריה הנקודתיות מטיפוס ראשון, מממד 2, הן החבורות הציקליות מסדר 1,2,3,4 ו- 6.
חבורת סימטריות מטיפוס שני אפשר להצמיד, כך שהיא תכיל את השיקוף ביחס לציר x. נובע מכאן שחבורות הסימטריה מטיפוס שני הן החבורות הדיהדרליות ו- \ D_6 (כאשר הסדר של \ D_n הוא 2n).
מיון הסריגים הדו-ממדיים לפי חבורות הסימטריה שלהם
נקבע נקודה בסריג L במרחב האוקלידי הדו-ממדי. את הסריג אפשר להזיז, כך שנקודה זו ממוקמת בראשית (הנקודה השחורה השמאלית בתרשים). בסריג יש נקודה קרובה ביותר לראשית, שאפשר לסמן ב-a. לאחר מתיחה, וסיבוב מתאים, אפשר להניח שהווקטור מן הראשית לנקודה זו הוא וקטור יחידה A המצביע ימינה מהראשית, כמתואר בחץ השחור בתחתית התרשים משמאל. בסריג יש נקודות נוספות; אפשר לבחור כזו שהיא קרובה ביותר למעט הראשונה, ולסמנה ב-b. מכיוון שלנקודה הזו אפשר להוסיף כפולות (שלמות) של A, שעור ה-x שלה מוכרח להיות בין 1/2- ל-1/2, כך שהיא נמצאת בין שני הקווים האנכיים הקיצוניים בציור. מכיוון שהנקודה הראשונה שבחרנו הייתה הקרובה ביותר, הנקודה השנייה נמצאת מחוץ למעגל היחידה, המאויר באפור; כלומר, היא נמצאת בתחום הירקרק, או על אחד הקווים התוחמים אותו (למעשה, על ידי הזזה ב-A אפשר להניח ש-b איננה על הקו התוחם השמאלי).
חבורות הסימטריה הנקודתיות מממד 3
במיון חבורות הסימטריה הנקודתיות שהמבנה שלהן ידוע באופן מופשט (היינו, הן איזומורפיות לחבורה ידועה H), יש למצוא את ההצגות הנאמנות, הממשיות, מממד 3, עם קרקטר של הצגות שלם - עד כדי הצמדה (ההצגות אינן בהכרח אי-פריקות).
תכונות מפתח
נניח ש- G חבורת סימטריות נקודתיות מטיפוס ראשון. כל איבר של G הוא מטריצת סיבוב תלת-ממדית; אם המטריצה מסובבת בזווית t סביב ציר מסוים, אז העקבה שלה היא, וזה מוכרח להיות מספר שלם. מכאן יוצא שזווית הסיבוב היא 0, 60, 90, 120 או 180 מעלות, והסדר של האיבר הוא 1,2,3,4 או 6. מעובדה זו, בצירוף הדרישה שכל טבלת הקרקטרים של החבורה תהיה שלמה, אפשר להסיק שסדר החבורה הוא מחלק של 24. יש 32 חבורות מופשטות מסדר כזה, והמיון מתקבל מסקירת ההצגות של כל אחת ואחת מהן (הפרטים לא יינתנו כאן).
סקירת המיון
יש 32 חבורות סימטריה נקודתיות (עד כדי צמידות). 11 מאלה הן מטיפוס ראשון, ועוד 21 מטיפוס שני. בין החבורות מטיפוס שני, יש 11 הכוללות את השיקוף \ -I, ועוד 10 שאינן כוללות אותו.
כל חבורה מן הטיפוס הראשון איזומורפית לחבורה מופשטת משלה, המיוצגת באופן הזה רק פעם אחת. טענה דומה נכונה גם לחבורות מן הטיפוס השני הכוללות את השיקוף \ -I. בין 10 החבורות הנותרות מן הטיפוס השני, יש שני זוגות של חבורות איזומורפיות, ועוד שש שאינן איזומורפיות זו לזו. בסך הכל, יש 18 חבורות מופשטות המיוצגות כחבורות סימטריה נקודתיות (מטיפוס ראשון או שני).
חבורות מופשטות שיש להן הצגה כחבורת סימטריה נקודתית
כל חבורת סימטריה נקודתית תלת-ממדית איזומורפית לאחת מן הבאות (בסוגריים נתון מספר ההצגות הלא-צמודות מהטיפוס הראשון, מספר ההצגות הלא-צמודות מהטיפוס השני הכוללות את השיקוף \ -I, ומספר ההצגות הלא-צמודות מהטיפוס השני שאינן כוללות שיקוף זה): \ C_1 (מטיפוס ראשון בלבד, היינו 1+0+0); \ C_2 (מטיפוס ראשון, או מטיפוס שני בשני אופנים לא צמודים: 1+1+1); \ C_3 (1+0+0); \ C_4 (1+0+1); (1+1+1); \ C_6 (1+1+1); \ D_3 (1+0+1); \ D_4 (1+0+2); (0+1+0); (0+1+0); \ D_6 (1+1+2); \ A_4 (1+0+0); (0+1+0); (0+1+0); \ S_4 (1+0+1); (0+1+0); (0+1+0); ו- (0+1+0). כאן, \ C_n היא החבורה הציקלית מסדר n, \ D_n היא החבורה הדיהדרלית, מסדר 2n, \ S_4 היא החבורה הסימטרית בת 24 איברים, ו- \ A_4 היא חבורת התמורות הזוגיות, בת 12 איברים.
המיון למחלקות
רק 7 מכל חבורות הסימטריה הנקודתיות כוללות את כל הסימטריות הנקודתיות של סריג כלשהו. אלו הן בכל המקרים, מיוצגות כחבורות מטיפוס שני עם השיקוף \ -I (כצפוי, משום ששיקוף זה הוא סימטריה של כל סריג). בהתאם לכך, ממיינים את 32 החבורות ל-7 מחלקות: חבורת סימטריות נקודתית G שייכת למחלקה הנשלטת על ידי חבורת סימטריות מלאה H, שהיא הקטנה ביותר מבין ה-7 המכילה את G. בסוגריים לעיל נתונים שמות המחלקות, ומספר החבורות השייכות לכל מחלקה.
פספוסים
פספוסים הייתה תוכנית מתיחות ישראלית בהנחיית יגאל שילון, ששודרה על ידי הזכיינית רשת בערוץ 2 בשנים 1994– 2008.
מקורות
התוכנית נולדה כפינה בתוכנית האירוח "סופסופ" עם גבי גזית בערוץ הראשון. בשנת 1991 הפינה קיבלה ספין אוף בערוץ 2 הניסיוני ונקראה "פספוסים פלוס". בשנת 1993 התוכנית עברה לערוץ 1 תחת השם "מועדים בשמחה", ובסוף שנת 1994 התוכנית עברה לערוץ 2 המסחרי ונקראה פשוט "פספוסים".
מבנה התוכנית
כל תוכנית נפתחה עם לקט סרטוני פיספוסים שונים מהעולם, שאותו ערך יגאל שילון. התוכנית מורכבת מקטעים קצרים משני סוגים: הסוג הראשון הוא מתיחות, אותן מבצע צוות התוכנית לידוענים או אנשים מהרחוב. הסוג השני הוא "פספוסים" וקטעים מבדרים שונים שצולמו על ידי אנשים פרטיים שלא כחלק מהתוכנית ונשלחו לצוות ההפקה של התוכנית וכמו כן, "מעידות" מאחורי הקלעים של תוכנית טלוויזיה, סרט או פרסומת.
בין המשתתפים הבולטים בתוכנית היה אלי יצפאן, שנהג להתחפש לאנשים בתפקידים שונים (שוטר, מאבטח בשדה תעופה וכדומה) ולנסות למתוח עוברים ושבים ברחוב. חלק מהמתיחות צולמו מחוץ לישראל, לרוב בממלכה המאוחדת.
תחרות סרטונים ביתיים
מבין הקטעים שנשלחו על ידי הציבור נבחרו מדי תוכנית שלושה קטעים שהוצגו לקהל הרחב. קטעים אלו דורגו על ידי הצופים ובסוף העונה נערכה תחרות בין עשרת הקטעים שדורגו במקומות הגבוהים ביותר. הפרס שניתן לסרטון שהגיע למקום הראשון היה מכונית ולשני המקומות הנוספים הוענקו פרסי ניחומים. בשנת 2002, לרגל 10 שנים לפספוסים (שכאמור התחילה את דרכה בערוץ 2 הנסיוני), הוחלט לקיים תחרות "פספוס הזהב" בין כל פספוסי הבית שזכו במקום הראשון במשך השנים. הפספוס הזוכה היה "צוכה או בוחק".התחרות חזרה בשנת 2022.
מתיחות מפורסמות
אחת מהמתיחות הזכורות הייתה ב-1997 שבה קבוצת מפורסמים אשר היו אמורים לטוס לקריית שמונה ונחתו עקב טעות בניווט בסוריה. הנמתחים היו ג'וליאן ורולנדה שגרן, שלמה סדן, חופני כהן ואהוד מנור. המתיחה לא קיבלה את אישורו של אהוד מנור שטען שלא עושים כך לאח שכול, ולכן לא שודרה מעולם בתוכנית עצמה, אך נכללה במצעד שהפיק HOT בידור ישראלי שם דורגו המתיחות הגדולות של התוכנית.
בשנת 1999 הוחלט לקיים את תחרות "הגדול מכולם". במשך כחודשיים על הקהל היה לבחור את המתיחה הטובה ביותר שנעשתה על אישיות מפורסמת במסגרת התוכנית. הנמתח הזוכה היה אלי יצפאן במתיחה "יגאל, איפה עומר?", בה שחקן המחופש לשוטר עוצר את אלי יצפאן בניו יורק על הטרדת עוברי אורח, ואלי יצפאן קורא: "יגאל (שילון), איפה עומר (המפיק)"?
במתיחה שעוררה סערה רון חולדאי, אז מנהל גימנסיה הרצליה, מתח הורים לתלמידים מצטיינים באספת הורים שסיפר שהילד שלהם "אפס" ועוד עלבונות.
בעקבות התוכנית
עוד במהלך שידור התוכנית בערוץ 2, הפיק ערוץ HOT בידור ישראלי תוכנית "המצעד" מיוחדת שדירגה את המתיחות הטובות ביותר ששודרו במהלך השנים. את הדירוג של כל מתיחה בחר יגאל שילון, שגם השתתף בתוכנית עצמה יחד עם חלק מהנמתחים.
בעונה השלישית של הסדרה "הפיג'מות", ששודרה במקור בשנת 2004, נערכה פרודיה על "פספוסים" בפרק "מסטיק המזל", שנקראה "פישולים".
בסדרה "מעצר בית" בכיכובם של איל קיציס וטל פרידמן הוקדש פרק למתיחה של יגאל שילון, שהיה שותף פעיל בפרק.
בשנת 2010 עלתה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2 התוכנית "נראה אותך". את התוכנית, פרי יצירתו של שילון, הנחו הקומיקאים שי גולדשטיין ואבי נוסבאום. בכל תוכנית מזמינים אורחים במסעדה למתוח את בן זוגם לארוחה ולזכות בפרס כספי על כל משימה שהם מצליחים לבצע. התוכנית זכתה להצלחה ונכון ל-2011 שודרו 2 עונות שלה כשהשלישית, שמתרחשת לראשונה בבית מלון, שודרה בערוץ 24. בשנת 2021 חזרה התכנית תחת השם "צא מזה" לשידור בערוץ 12 בהנחיית אבי נוסבאום ועדי אשכנזי.
בשנים 2012–2013 שודרה בערוץ הילדים תוכנית מתיחות, פרי יצירתו של שילון, הנקראת "סתאאאם!". את התוכנית הנחה עודד פז ומשתתפים בה דנה פרידר וטל מוסרי.
ב-2022 שודרה ברשת 13 עונה חדשה של פספוסים בשם "חוזרים לפספוסים", ובה יגאל שילון אירח אנשים שנמתחו בעבר והציג את המתיחות.
אסמאעיל עומאר גואלה
אסמאעיל עומר גואלה (בסומלית: Ismaaciil Cumar Geelle; בערבית: اسماعيل عُمر جليه; נולד ב-27 בנובמבר 1947) הוא נשיאהּ השני של ג'יבוטי, המכהן בתפקיד מאז 1999, אז החליף את דודו חסן גולד אפטידון.
ביוגרפיה
בדצמבר 2000 פיטר את מפכ"ל המשטרה יאסין יאבה. זמן קצר לאחר מכן ניסה יאבה להוציא לפועל הפיכה כושלת.
בבחירות לנשיאות שנערכו בג'יבוטי ב־8 באפריל 2005 היה גואלה מועמד יחיד, ולאחר שזכה ל־100% מקולות המצביעים הושבע לכהונה של שש שנים. הוא נבחר מחדש לתפקידו בבחירות בשנת 2011, 2016 וב־2021.
לאחר בחירות של 2011 פרצו במדינה מהומות ומשטרה פירה אותם בכוח תוך הריגת מספר אזרחים.
ברתולד פייבל
ד"ר ברוך ברתולד פַיְיבֶל (בכתיב לועזי: Berthold Feiwel; 15 באוגוסט 1875, מוראביה – 28 בדצמבר 1937, ירושלים) היה סופר, משורר, מתרגם, עורך, פובליציסט ופעיל ציוני, מראשוני הציונים. משפטן בהכשרתו, מילא תפקידי ניהול בכירים במוסדות הציוניים, בהם מנהל קרן היסוד ואוצר התיישבות היהודים.
קורות חיים
ברתולד ("טולדי") פייבל נולד בשנת 1875 בעיירה פוגוז'ליצה (פורליץ; בצ'כית: Pohořelice) שבמוראביה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, במשפחה יהודית מתבוללת. בשנת 1893 החל ללמוד משפטים באוניברסיטת וינה, שם התקרב לתאודור הרצל, והיה מעוזריו הקרובים. ב-1894 ייסד בברנו אגודת סטודנטים ציוניים בשם "וריטאס" (לטינית: אמת). בעקבותיו הוקם בעירו ובערים אחרות במוראביה סניף של ההסתדרות הציונית. ב-1896 שירת בצבא האוסטרי-הונגרי, וגם שם ניהל תעמולה ציונית. בשנת 1897 סייע בארגון הקונגרס הציוני הראשון, שבו אף נכח כציר מברנו. עם תום הקונגרס שב לעירו, ושם ייסד עם רוברט שטריקר ומקס היקל את ה-Jüdische Volksstimme ("יידישע פאָלקסשטימע") – מן העיתונים הראשונים שדיברו בשם הציונות המדינית – והיה עורכו הראשי.
בין השנים 1900–1901 עבר לווינה ושם הוביל את הביטאון המרכזי של התנועה הציונית, "די ולט", ואולם בקונגרס הציוני החמישי (1901) היה ממייסדי וממנהיגי הפרקציה הדמוקרטית – סיעת האופוזיציה הצעירה אשר הציגה אלטרנטיבה להרצל. כחלק מפעילות הפרקציה הדמוקרטית ייסד פייבל בברלין בשיתוף עם אפרים משה ליליין ומרטין בובר את הוצאה הספרים Jüdischer Verlag ("יודישער פערלאג"), שאותהּ ניהל בין השנים 1902–1907. משנת 1902 הוציאו בהוצאתם את ה-Jüdischer Almanach (ה"אלמנך היהודי"): פייבל היה עורך החלק הספרותי, וליליין עורך החלק האמנותי. בנוסף לפועלו כעורך וכמוציא לאור, תרגם מיצירתו של מוריס רוזנפלד מיידיש לגרמנית: בשנת 1902 הופיע תרגומו ל"שירים מהגטו" של רוזנפלד, וזכה לביקורות טובות. בשנת 1937 הופיע תרגומו ל"חיים גראָבִיצֶר" מאת פישל שניאורסון.
בהמשך להרמן שפירא, שהציע בקונגרס הציוני הראשון להקים מוסד יהודי לחינוך גבוה, פרסמו בשנת 1902 ברתולד פייבל, חיים ויצמן ומרטין בובר את החוברת "בית-ספר-גבוה יהודי", שבה תיארו את אופיו של האקדמיה היהודית המתוכנת, והגדירו את תפקידיה.
עם פטירתו של הרצל בשנת 1904 עבר פייבל עם מערכת ה"די ולט" לקלן. בשנת 1905 נישא לד"ר אסתר בת שכנא שניאורסון מלובביץ', שאותה הכיר באוניברסיטת ברלין.
בשנת 1909 פרש מפעילות פוליטית, עבר לשטרסבורג ונכנס לעסקי הבנקאות אצל יוליוס סימון. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914 עבר עם משפחתו לציריך, ושם שהה עם משפחתו לאורך המלחמה. עם הצהרת בלפור בסוף שנת 1917 עזב את עסקיו וחזר לשורות המערכה למען הבית הלאומי בארץ ישראל.
בשנת 1920 עבר ללונדון, שבה נוסדה אז קרן היסוד, והוא התמנה למנהלהּ הראשון. כיהן בתפקיד זה במשך שנים רבות. בלונדון נמנה עם חוגו של חיים ויצמן.
משנת 1920 ועד 1933 היה חבר הוועד הפועל הגדול, ולמשך תקופה מסוימת גם חבר ההנהלה הציונית. בין השנים 1926–1933 ניהל את חברת ההחזקות הבנקאית "אוצר התיישבות היהודים". משנת 1929 היה חבר הוועד המנהל של הסוכנות היהודית.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים. בשנת 1936 חלה במחלה קשה, ונאלץ לעזוב את עבודתו ולעבור לטבריה. משם אושפז בבית החולים "שערי צדק" בירושלים, וב-1937 נפטר, בגיל 62. נטמן בבית-העלמין הישן בהר הזיתים.
בנו מיכאל היה רופא צבאי באנגליה. בנו רפאל יוסף פייבל (1907–1985) היה סופר ועיתונאי, שמ-1938 חזר לבריטניה, וכתב בשם העט טוסקו פייבל (Tosco Fyvel) או ט"ר פייבל (T.R. Fyvel).
על שמו של ברתולד פייבל נקראו רחובות בתל אביב ובגדרה.
קישורים חיצוניים
פרי עטו:
מוקש
מוקש הוא אמצעי לחימה שנועד לעכב או למנוע תנועה. בדרך כלל מורכבים מוקשים ממכל המכיל בתוכו חומר נפץ ובעל מנגנון הפעלה. על פי אמנת ז'נבה כל שדה מוקשים חייב להיות מסומן בשלטים בולטים.
המוקשים מתחלקים לשתי קבוצות עיקריות:
התפתחות המוקש והשימוש בו
המוקש היבשתי התפתח במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. המוקשים הראשונים נועדו לפגוע בבני אדם. במהלך מלחמת העולם הראשונה, עם פיתוחו של הטנק, התפתחו גם מוקשים נגד טנקים, ורכבים משוריינים אחרים. צבא הקיסרות הגרמנית פיתח מטעני נפץ שהופעלו מרחוק על ידי מעגל חשמלי, בעוד צבאותיהם של מדינות ההסכמה פיתחו את אב הטיפוס של המוקשים המודרניים, מוקשים בעלי מנגנון מכני, שמופעלים על ידי לחץ שמופעל על ידי משקל כבד.
פריצתה של מלחמת העולם השנייה הביאה להתפתחותו המהירה של המוקש, ולשימוש הולך וגדל בו. שימוש במוקשים נעשה על ידי שני הצדדים בקנה מידה גדול. שדות מוקשים נטמנו לאורך החומה האטלנטית, בייחוד בנורמנדי צרפת (כ-7 מיליון) ובמערכה בצפון אפריקה כ-32 מיליון. מוקשים אלה נטמנו על ידי הצבאות האיטלקיים, הגרמניים, הבריטיים והצרפתיים. בקרב אל-עלמיין לבדו נטמנו כ-600 אלף מוקשים לאורך חזית של כ-90 ק"מ על ידי הורמאכט בלבד.
מבנה
המוקש היבשתי מורכב לרוב ממספר חלקים עיקריים:
התפוצצות המוקש מתרחשת כתוצאה מפעולת שרשרת. השלב הראשון היא הפעלת המוקש על ידי המטרה שנגדה הוא מכוון, הפעלה שיכולה לקרות כתוצאה מגרמת לחץ, משיכה או ניתוק של תיל, סגירת מעגל חשמלי, קרבה, פליטת חום ועוד. פעולות אלה מפעילות את הנפץ, שפיצוצו מפעיל את המאיץ, שבתורו מפעיל את המטען הראשי. במוקשים חסרי מאיץ, הנפץ מפעיל את חומר הנפץ.
סוגים
נהוג לסווג מוקשים יבשתיים לפי מספר שיטות, ביניהם: אופן הפעלת המוקש, יעוד המוקש ואופן גילויו. שתי הקבוצות העיקריות של מוקשים יבשתיים הן: בין מוקשי הרסיסים ישנם שני סוגים: מוקש קבוע ומוקש קופץ.
מוקשים ימיים
ניתן להפעיל מוקשים ימיים בדרך התקפית: הם מוטמנים בפתחי נמלים, נהרות או מצרי ים, במקום שיעילותם מרבית ותכביד מאוד על תנועת האויב. ניתן להניחם גם בנתיבי שיט מרכזיים, שם יכבידו על תנועת כלי שיט. ניתן גם להשתמש בהם כאמצעי הגנה, המונע מהאויב לתקוף חופים, נמלים וכיוצא בזה וכך יוצר אזורים מוגנים. יש להנחת מוקשים גם אפקט פסיכולוגי חשוב: מוקש אחד שנמצא בנתיב שיט אזרחי עלול להקפיא את כל התנועה בנתיב זה, עד לסיום פעולות הסריקה והפינוי.
הסכנות שבמוקשים
אף על פי שהמוקשים נועדו לתת מענה צבאי, הרי לאחר שסיבת קיומם פגה (ולפעמים גם לפניה) הם מסכנים את האוכלוסייה האזרחית. במיוחד הדברים אמורים במוקשים נגד אדם שנכון להיום פגעו וממשיכים לפגוע באלפי אנשים באפריקה בעיקר באנגולה (ראו מוקשים באנגולה) ובקמבודיה בכל שנה עקב העובדה כי הם לא פונו ממקומם לאחר שמלחמות האזרחים נגמרו.
גם בישראל קיימת סכנה רבה ממוקשים באזור רמת הגולן, הערבה, בקעת הירדן, וברחבי יהודה ושומרון והגליל העליון. שדות רבים אינם מגודרים ומשולטים כמחויב באמנות בינלאומיות שישראל חברה בהן, ועקב סחיפת קרקע קיימת סכנת עלייה על מוקשים גם מחוץ לגדרות, ומדי פעם נפגעים מטיילים, חקלאים וכן בני בקר ממוקשים.
מחקרים בנוגע להשפעות הסביבתיות של מוקשים מראים כי אלה פצעו והרגו זנים רבים של חיות בר ברחבי העולם, וכי השימוש במוקשים מוביל סדרה של תהליכים הפוגעים בסביבה, בהם: הידרדרות איכות הקרקע, כריתת יערות, זיהום מקורות מים במתכות כבדות, וייתכן שאף פגיעות מהותיות בבתי גידול ובשרשראות מזון המשפיעות על אוכלוסיות של זנים שלמים.
בדצמבר 1997 נחתמה אמנת אוטווה, בה הוטל איסור בינלאומי על השימוש במוקשים נגד אדם, הסכם זה נחתם בעקבות מסע פרסום שהובל על ידי הנסיכה דיאנה. אולם למרות זאת עדיין מפוזרים מיליוני מוקשים כאלו ברחבי העולם.
מיקוש וצה"ל
בצה"ל, חיל ההנדסה הקרבית הוא החיל שמתפקידו, בין השאר, להניח מיקוש כמכשול נגד האויב וכן לפנות מוקשים ("לפלס") מדרכי ההתקדמות של כוחותיו. לצורך כך הוקמו גדודי חיל ההנדסה (גדחה"ן) המצורפים לעוצבות בעת לחימה, והמצוידים בכלים המתאימים לבצע פעולות הנחת מוקשים ופילוס כנ"ל. לצד אמצעים ברמת הפלס הבודד כגון סכין פלסים, דקר ומגלה-מוקשים, מצויד החיל גם בכלים כבדים לפריצה מהירה דרך שדות מוקשים גדולים, בהם דחפורים משוריינים, מגובים כגון מגוב רציף ומגוב נוכרי, מערכת צפע שריון ורקטות ריצוף CARPET.
בנוסף, חיל ההנדסה מכשיר את לוחמי פלוגות החבלה וההנדסה (פלחה"ן) השייכות לחטיבות החי"ר, שתפקידן לטפל במכשולים המעכבים את התקדמות החטיבה (בעיקר מכשולים נגד-אדם — נ"א) ולבצע פעולות חבלה כנגד כוחות האויב.
במרץ 2011 אישרה הכנסת את החוק לפינוי שדות מוקשים, המסדיר את פינוי שדות המוקשים בישראל באמצעות הקמת הרשות לפינוי מוקשים. עד אז, מי שפינו מוקשים היו צוערים או יחידות מילואים של חיל ההנדסה הקרבית שניצלו הזדמנויות אלה כדי לאמן את החיילים שלהם בפינוי מוקשים.