cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גאי סבסטיאן
גאי תאודור סבסטיאן (באנגלית: Guy Theodore Sebastian; נולד ב-26 באוקטובר 1981 בסלנגור שבמלזיה) הוא זמר ופזמונאי אוסטרלי. סבסטיאן הוא זוכה העונה הראשונה של תוכנית המציאות האוסטרלית אוסטרליין איידול, המקבילה לאמריקן איידול. כמו כן, היה שופט בין השנים 2010–2012 בתוכנית המציאות The X Factor בגרסתה האוסטרלית.
סבסטיאן הוציא שמונה אלבומים שהגיעו לטופ 10, כאשר שניים מתוכם הגיעו למקום הראשון. כל אחד משבעת אלבומיו הראשונים הגיעו למעמד של אלבום פלטינה או אלבום יהלום. בנוסף, 12 סינגלים שהוציא סבסטיאן הגיעו לטופ 10, כששישה מתוכם הגיעו אל המקום הראשון. סבסטיאן הוא הזמר האוסטרלי היחיד ששישה מהסינגלים שלו הגיעו למקום הראשון באוסטרליה, והוא ממוקם במקום השלישי בצמרת הסינגלים האוסטרלית. שמונה מתוך הסינגלים שלו קיבלו מעמד פלטינה. סינגל הבכורה שלו, "Angels Brought Me Here" ("מלאכים הביאו אותי לכאן"), היה השיר שנמכר הכי הרבה באוסטרליה בעשור הראשון של המאה ה-21. עם 51 אלבומים וסינגלים במעמד פלטינה ושישה במעמד זהב, וכן עם 3.7 מיליון מכירות אלבומים וסינגלים באוסטרליה לבדה, סבסטיאן הוא הזמר שמכר הכי הרבה מבין כל משתתפי אוסטרליין איידול.
סבסטיאן הגיע לטופ 10 בניו זילנד עם אלבום ושישה סינגלים, כששניים מתוכם מגיעים אל המקום הראשון, וכן הגיע למעמד פלטינה ושלושה זהב. הסינגל שלו, "Battle Scars" ("צלקות קרב"), אותו ביצע יחד עם הראפר האמריקאי לופה פיאסקו, הגיע למקום השני בנורווגיה, ואל המקום ה-71 בבילבורד הוט 100 שם שהה במשך 20 שבועות. סבסטיאן עבד עם זמרים אמריקאים נוספים, ביניהם רובין ת'יק, ג'ון מאייר, ג'ורדן ספארקס ואיב. ב-4 במרץ 2015 נבחר לייצג את אוסטרליה באירוויזיון 2015 עם השיר "Tonight Again".
במהלך הקריירה שלו, סבסטיאן היה מועמד ל-24 פרסים מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי, המקבילה לאיגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, מתוכם זכה ב-4 פרסים. סבסטיאן שר במספר אירועים מיוחדים, ביניהם הופיע מול בנדיקטוס השישה עשר, אופרה וינפרי ואליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. לסבסטיאן ישנה מחויבות חזקה לצדקה, והוא השגריר של ארגון הצדקה World Vision Australia באוסטרליה, וכן של הצלב האדום האוסטרלי.
ביוגרפיה
גיא סבסטיאן נולד בעיר קלאנג שבמדינה סלנגור, מלזיה. אביו איוון נולד גם הוא במלזיה והוא ממוצא סרי לנקי וטמילי ועם שורשים פורטוגלים. אימו היא ממוצא אנגלי ופורטוגלי והיא גדלה בהודו. הוריו נפגשו כאשר אביו למד גאולוגיה בהודו, והם נישאו שנה מאוחר יותר. סבסטיאן הוא השני מבין ארבעה אחים. אחיו הבכור אוֹלי נולד בהודו, בעוד שני אחיו הקטנים נולדו באוסטרליה לאחר שמשפחתו היגרה לשם בשנת 1988. הם גרו במלבורן, ויקטוריה במשך מספר שנים, עד שלבסוף השתקעו באדלייד, אוסטרליה הדרומית עקב עבודתו של אביו.
בשנת 2007 לאחר 8 שנות חברות, התארס סבסטיאן עם חברתו ג'ולס איגן, לה נישא ב-17 במאי 2008 בסידני. יש להם שני בנים, האדסון ג'יימס שנולד ב-3 במרץ 2012 וארצ'ר ג'ונס שנולד ב-17 באפריל 2014.
אוסטרליין איידול
במאי 2003 נבחן סבסטיאן לאודישנים לתוכנית המציאות אוסטרליין איידול עם השיר "Ribbon in the Sky" של סטיבי וונדר. הוא התקדם בשלבי התוכנית עד שהוכרז כזוכה של התחרות ב-19 בנובמבר 2003, וזכה בחוזה עם חברת התקליטים BMG, שלימים התמזגה עם סוני מיוזיק אנטרטיינמנט האוסטרלית. לאחר זכייתו הוא נדרש להוציא את אלבום הבכורה שלו לאחר שישה ימים, אך למרות זאת היה שותף לכתיבת 3 שירים מתוך האלבום. לאחר כחודש, ב-25 בדצמבר, הוא טס להשתתף בתוכנית "World Idol", גרסה בה הזוכים מכל מיני מדינות מתחרים אחד בשני, שם הוא סיים במקום ה-7.
צדקה
לאורך שנות הקריירה שלו, סבסטיאן הקדיש רבות לצדקה. הוא היה שגריר בארגון הצדקה של רונלד מקדונלד, וכן הוא שגריר של הצלב האדום באוסטרליה, וכן ב-Golden Steve שהוא ארגון שמגייס תרומות מטעם תעשיית הבידור והמוזיקה האוסטרלי. בשנת 2005 כחלק מעבודתו ההתנדבותית ב-World Vision Australia, טס סבסטיאן לאוגנדה, שם הצטלם לסרט תיעודי בשם "An Idol in Africa" ("איידול באפריקה").
אלבומי אולפן
הגיע למקום הראשון במצעד האוסטרלי, שם שהה במשך ארבעה שבועות והגיע למעמד פלטינה6X. הגיע למקום הרביעי במצעד האוסטרלי והגיע למעמד פלטינה. הגיע למקום השישי במצעד האוסטרלי והגיע למעמד פלטינה. הגיע למקום הראשון במצעד האוסטרלי והגיע למעמד פלטינה2X. הגיע למקום השישי במצעד האוסטרלי והגיע למעמד זהב.
פאדרבורן
פָּאדֶרְבּוֹרן (בגרמנית: Paderborn, נהגה:, פדבורן, ) היא עיר במזרח נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה, בירת מחוז פאדרבורן.
שם העיר נובע מהשערה ישנה לגבי מקור הנביעה של הנהר פאדר שנובע בסביבות העיר. בהגיית שם העיר הר' אינה נשמעת ושמה נהגה פַּאדֶבּוֹרְן.
נכון לראשית 2016, עמדה אוכלוסיית העיר על יותר מ-148,000 נפש.
היסטוריה
בשנת 777 בנה קרל הגדול טירה ליד מעיינות פאדר. בשנה זו התקיימה האספה הקיסרית הראשונה של קרל הגדול, ושם נזכר לראשונה שם המקום.
לאחר נפילת נפוליאון, פאדרבורן עברה לממלכת פרוסיה כחלק ממחוז וסטפליה, עד שנת 1933.
בשנת 1975 קיבלה מעמד של עיר.
תרבות
בעיר נמצא מוזיאון המחשבים הגדול ביותר בעולם, Heinz Nixdorf MuseumsForum, שנפתח לציבור בשנת 1996. המוזיאון מכיל למעלה מ-5,000 פריטים היסטוריים ועכשוויים העוסקים בהתפתחות טכנולוגיית המידע.
מוזיאון דיוזסן מצוי בקרבת הקתדרלה, וכולל יצירות אמנות העוסקות בדת, שנוצרו החל מהמאה ה-10.
בפאדרבורן מצויים מוזיאון ars sacrale המציג אוספים פרטיים של אמנות דתית, מוזיאון להיסטוריה של הטבע והגלריה העירונית In der Reithalle, המציגה פריטי אמנות מתקופות שונות.
במקום קיים גם מוזיאון הטרקטורים Deutsches Traktoren und Modellauto, המציג את התפתחות הטרקטורים הגרמנים לאורך השנים.
בעיר מתקיימים פסטיבלים ואירועים שונים: פסטיבל האביב, שוצנפסט, פסטיבל ליבורי ויריד חג המולד.
ראיה טורקית
ראיה טורקית או ראיה עות'מאנית הוא מושג גאוגרפי-מנהלי המציין בתולדות האימפריה העות'מאנית מובלעת בשליטה עות'מאנית ישירה, שכללה מצודה ושטח מסביב לה. מובלעות כאלה הוקמו בנסיכויות הרומניות מולדובה וולאכיה החל מהמאה ה-16 ומילאו תפקיד אסטרטגי ושל שליטה בשרות המדיניות העות'מאנית.
תפקיד ה"ראיות" היה של מעין "ראש גשר" טורקי בתוך הנסיכויות הרומניות.
פירושים אחרים של המילה
מקור המילה הוא ב ערבית ("ראעיה") במובן של "עדר". הטורקים העות'מאנים השתמשו במושג זה במשמעות כללית, שונה, של "נתינים" או "צמיתים", משלמי מיסים גם מוסלמים, וגם נוצרים (ראיה ובראיה = נתינים ובריות) בניגוד לבעלי האחוזות והמרעות ("סחיב - אי ארז" או "סחיב אי ראיה" או "סיפאהים" וכו')
ול"עסכרי" - אנשי הצבא הפטורים ממסים.
לפי הצו גילהאנה משנת 1839 גם הנתונים העות'מאנים, גם "ראעיה" וגם "עסכרי" התחילו לשלם מיסים באותה מידה. במחצית הראשונה של המאה ה-19 המילה התחילה לציין רק את הנתינים הנוצרים או הלא מוסלמים בכלל באימפריה העות'מאנית, שקול כנגד המושג "ד'ימי".
היהודים בוולאכיה התחלקו במחצית הראשונה של המאה ה-19 ליהודי "ראיה", במובן של ילידים, שנולדו בשטחי החסות העות'מאנית, וליהודים "סודיטים" - כלומר נתיני מדינות זרות - בעיקר של אוסטריה, רבים מהם יוצאי גליציה.
ה"ראיות הטורקיות" במרחב הרומני
מבחינה גאוגרפית ידועות הראיות הבאות : ג'ורג'יו, טורנו (1417), בראילה (1542), ובבסרביה - קיליה וצ'טאטיה אלבה (1484), חוטין (1713-1715) וטיגינה (בנדר) ובוג'אק (1538). ב"ראיות" השלטון העות'מאני הציב חיל מצב במטרת פיקוח ומודיעין לגבי המתרחש בנסיכויות הרומניות. חיל מצב זה קיבל גיבוי מהצי הטורקי.
בשטחה של כל ראיה נמצאו, פרט לעיר המבצר, גם כמה יישובים שהיה עליהם לספק אספקה לחיל המצב הטורקי. לדוגמה בראית טורנו היו 3 כפרים, בראית ג'ורג'ו היו 25 כפרים ובראית בראילה - בקירוב 50 כפרים.
בראיות הטורקיות התנהל מסחר בשליטה כמעט מוחלטת של הטורקים שגבו בהן מכסים ואחסנו סחורות. במקום נמצא גם שליח דיפלומטי של הנסיכויות הרומניות - עם תואר של קאפוקחאיה. הראיות שימשו לפעמים מקלט פוליטי לנציגי אופוזיציה כלפי השליטים הרומנים. בשנת 1828 בהסכם אדריאנופול האימפריה העות'מאנית נאלצה להחזיר את שטח הראיות הדרומיות - בראילה, ג'ורג'ו וטורנו סברין - לנסיכות ולאכיה.
מקורות
Daicoviciu, Constantin, Istoria României, Editura Academiei Române, 1960 (ק. דייקוביצ'ו - תולדות רומניה, הוצאה לאור של האקדמיה הרומנית, 1960 Academia Română, Istoria românilor. vol. IV. De la universalitatea creştină către Europa „patriilor”, Editura Enciclopedică 2001, ISBN 973-45-0391-X 1978 Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti (אורל דצ'יי, תולדות האימפריה העות'מאנית עד שנת 1656, הוצאה לאור מדעית ואנציקלופדית, בוקרשט 1978) (מוסטפא עלי מהמט - תולדות הטורקים, ההוצאה לאור המדעית והאנציקלופדית, בוקרשט, 1976) (בת יאור - ה"ד'ימי" - הנוצרים והיהודים תחת האסלאם - הוצאת אסושייטד יוניבריטיז, קרנברי, ניו ג'רזי, 1985) (קיית היצ'ינס - "הרומנים - 1774-1866", ע' 6–8 עם מפת הראיות הטורקיות בשטח רומניה)
תומאס מילר
תומאס מולר (בגרמנית: Thomas Müller (דוברי עברית ושפות אחרות נוהגים לעיתים להגות את שמו מוּלר); נולד ב-13 בספטמבר 1989 ב) הוא כדורגלן גרמני המשחק בקבוצת באיירן מינכן ובנבחרת גרמניה. הוא משחק לרוב בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ, ונחשב לשחקן בעל יכולת תנועה ללא כדור ובעל יכולת סיום מול השער, המסוגל לתפקד לאורך כל החוליה הקדמית. בשנת 2014 זכה עם נבחרת גרמניה בגביע העולם בכדורגל.
קריירת מועדונים
מילר החל את דרכו במועדון הכדורגל TSV פייהל, והצטרף למחלקת הנוער של באיירן מינכן בשנת 2000, בגיל 10. הוא התקדם דרך הקבוצות השונות במערכת הנוער והיה שותף לקבוצה שסיימה במקום השני בליגה הגרמנית עד גיל 19 ב-2007. הוא שיחק לראשונה בקבוצת המילואים של המועדון במרץ 2008 במשחק במסגרת ליגה אזורית. הוא ערך שתי הופעות נוספות בליגה האזורית עד לסיום העונה, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער עד גיל 19.
בעונה הבאה,, העפילה קבוצת המילואים לליגה השלישית החדשה. מילר ביסס את מעמדו כשחקן מפתח בקבוצה: הוא השתתף ב-35 מתוך 38 משחקיה והבקיע 16 שערים, שמיקמו אותו חמישי בדירוג מלך השערים של הליגה. במקביל הוא היה מעורב גם בקבוצה הבוגרת של באיירן, כאשר השתתף במשחקי קדם-העונה של הקבוצה.
בפברואר 2009 חתם מילר על החוזה הראשון שלו בקבוצה הבוגרת של באיירן מינכן, שנכנס לתוקף מעונת. מפתיחת אותה עונה, בה הגיע לקבוצה המאמן לואי ואן חאל, הפך מילר לשחקן קבע בקבוצה הבוגרת, יחד עם הולגר באדשטובר. בעקבות שערים רבים שהבקיע בתחילת העונה זכה מילר בתואר שחקן החודש בבונדסליגה בספטמבר, והחל לפתוח בקביעות בהרכב קבוצתו. הוא שיחק לרוב בעמדת הקשר ההתקפי במרכז המגרש, לצידם של פרנק ריברי ואריאן רובן. מילר הבקיע באותה עונה 13 שערים ובישל 11 נוספים במסגרת הבונדסליגה לאחר שהשתתף בכל 34 המשחקים, וסייע לבאיירן לזכות באליפות. לאות הערכה להתקדמותו בשנת 2010 זכה בפרס בראבו שמוענק לכדורגלן הצעיר הכשרוני ביותר המשחק באירופה.
בעונת 2011/2012 הגיע מילר עם באיירן מינכן לגמר ליגת האלופות בו הפסידה קבוצתו לצ'לסי לאחר דו-קרב פנדלים. בעונה שלאחר מכן הגיע עם קבוצתו פעם נוספת לגמר ליגת האלופות בו ניצחה קבוצתו את בורוסיה דורטמונד 2–1. באותה העונה זכה מילר עם קבוצתו גם באליפות הבונדסליגה וב ובכך השלים טרבל - זכייה בכל שלושת התארים הגדולים.
בעונת 2013/2014 זכה מילר עם באיירן מינכן באליפות הבונדסליגה ובגביע הגרמני. בתום העונה האריך מילר את חוזהו בבאיירן עד 2019. מאז הוארך חוזהו עד 2023.
בעונת זכה באליפות ה-12 עם הקבוצה והאחת עשר ברציפות.
נבחרת לאומית
באוגוסט 2009 זומן מילר לראשונה לנבחרת גרמניה עד גיל 21, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק בו ניצחה גרמניה 3–1 את. הוא המשיך ושיחק שש פעמים במדי הנבחרת הצעירה והבקיע שער אחד, בניצחון 11–0 על סן מרינו.
באוקטובר אותה שנה, בעקבות היכולת הטובה שהפגין במדי באיירן מינכן, זומן לראשונה על ידי יואכים לאב לסגל הנבחרת הבוגרת של גרמניה, למשחק מול. עם זאת, המשחק בוטל בעקבות מותו הפתאומי של השוער רוברט אנקה, ומילר נקרא בחזרה לנבחרת עד גיל 21 שנזקקה לו בשורותיה במסגרת משחקיה במוקדמות אליפות אירופה 2011. לבסוף ערך מילר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק מול במרץ 2010, בו פתח בהרכב. מילר נכלל בסגל גרמניה למונדיאל 2010. הוא היה אחד מהשחקנים המשמעותיים בנבחרת שהגיעה לחצי הגמר, כאשר הבקיע חמישה שערים ובישל שלושה נוספים שהעניקו לו את פרס נעל הזהב (דויד וייה, וסלי סניידר ודייגו פורלאן סיימו עם מספר שערים זהה, אך עם פחות בישולים). בעקבות יכולתו הוא זכה בתואר השחקן הצעיר המצטיין של הטורניר.
מילר נכלל בסגל גרמניה גם למונדיאל 2014 וכבש שלושער מול בשלב הבתים של הטורניר. שער נוסף בניצחון נבחרתו על במשחק השלישי של שלב הבתים, ושער נוסף בניצחון 1:7 על ברזיל. בסך הכל כבש חמישה שערים שהביאו לו את פרס נעל הכסף. כמו כן קיבל מילר את כדור הכסף שמוענק לשחקן השני המצטיין בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת גרמניה לטורניר מונדיאל 2022.
קריירת מועדונים
מעודכן ל-2 באוקטובר 2022
נבחרת גרמניה
מעודכן ל-2 באוקטובר 2022
תארים והישגים
{{טורים
אישיים
}}
מדליית קולדקוט
מדליית רנדולף קולדקוט (The Randolph Caldecott Medal) היא פרס ספרותי, המוענק על ידי האגודה לשירותי ספרייה לילדים (ALSC) הפועל במסגרת איגוד הספריות האמריקאי (ALA) .. המדליה מוענקת למאייר (או מאיירים) של ספר הילדים המאויר הבולט בספרות הילדים האמריקנית (ונושאת כיתוב ברוח זו: for the most distinguished American picture book for children). הפרס מוענק מדי שנה מאז שנת 1938. המדליה נחשבת לאחד משני הפרסים היוקרתיים ביותר לספרות ילדים בארצות הברית (לצד מדליית ניוברי).
מדליית קולדקוט היא יוזמה של פרדריק ג. מלצ'ר, שיזם גם את מדליית ניוברי. מלצ'ר הציע ב-1937 לייסד פרס שנתי נוסף, במקביל למדליית ניוברי, לציין מאיירים בולטים בספרות הילדים האמריקנית. הפרס קרוי על שם המאייר האנגלי בן המאה ה-19 רנדולף קולדקוט. המדליה עוצבה על ידי האמן רנה פול צ'יימבלן, שעיצב גם את מדליית ניוברי, ומעוטרת באיורים של קולדקוט משני צידיה.
ועדת הפרס בוחנת ספרי ילדים מאוירים שפורסמו בארצות הברית בשפה האנגלית בשנה האחרונה, ואויירו על ידי מי שהם אזרחי ארצות הברית או תושביה. בין היתר בוחנת הוועדה את איכות האיורים והאופן שבו הם תורמים להצגת הסיפור לילדים. בנוסף למדליית קולדקוט מחלקת ועדת הפרס את אות ההערכה של קולדקוט למתמודדים מובילים שלא זכו במדליה. אף שהאות מחולק רק משנת 1971 הוא הוענק רטרואקטיבית גם למתמודדים מובילים על המדליה (שלא זכו בה) בשנים שקדמו לכך.
מעבר לכבוד שבזכייה במדליית קולדקוט, לזכייה יש ערך כלכלי רב כמקדם מכירות משמעותי. לפי ההערכות של אניטה סילבי (Anita Silvey), סופרת ומבקרת ספרות, זכייה במדליה יכולה להזניק את המכירות בשני הראשונה מ-2,000 עותקים לערך למעל 100,000 עותקים, ובנוסף מסייעת למכירת הספר גם בשנים לאחר מכן. לאונרד מרכוס (Leonard Marcus), היסטוריון של ספרות ילדים, מביא כדוגמה את זכייתו של מוריס סנדק, שזכה ב-1964 במדליה על ספרו ארץ יצורי הפרא, זכייה שתרמה תרומה משמעותית להצלחתו ולהכרה בו.
הזוכים
בין הזוכים ישנם מספר מאיירים שזכו במדליה יותר מפעם אחת. שני מאיירים זכו כל אחד שלוש פעמים במדליה: שבעה מאיירים זכו כל אחד בשתי מדליות: רוברט מקקלוסקי (Robert McCloskey), נוני הוגרוגיאן (Nonny Hogrogian), כריס רצ'קה (Chris Raschka), כריס ואן אלסבורג (Chris Van Allsburg), סופי בלקאול (Sophie Blackall), ברברה קוני (Barbara Cooney), ובני הזוג לאו ודיאנה דילון (Leo and Diane Dillon).
רשימת הזוכים במדליית קולדקוט:
משפט אוילר (גאומטריה דיפרנציאלית)
משפט אוילר הוא מונח בגאומטריה דיפרנציאלית והוא התוצאה על העקמומיות של עקומים על משטח. המשפט מראה כי קיימים כיוונים ראשיים (principle directions) בהם המשטח מתעקל במידה מרבית ובמידה מזערית, וקובע את הקשר המתמטי בין ערכי העקמומיות הראשיים (principle curvatures) - אותם ערכים מקסימליים ומינימליים של העקמומיות - לעקמומיות של המשטח בכיוון שרירותי. המשפט נקרא על שם לאונרד אוילר שהוכיח אותו ב-1760.
בניסוח מתמטי, יהי M משטח במרחב אוקלידי תלת־ממדי, ותהי p נקודה על M. מישור נורמלי דרך הנקודה p הוא מישור העובר דרך p ומכיל את הווקטור הנורמל למשטח M בנקודה. דרך כל ווקטור יחידה משיק ל-M ב- p עובר מישור נורמלי PX אשר חותך עקום מ-M. לעקום הזה יש עקמומיות מסוימת κX כאשר מסתכלים עליו כעקום במישור PX. בהינתן שלא כל ה-κX שווים, יש ווקטור יחידה מסוים X1 עבורו k1 = κX 1 הוא מרבי, ויש ווקטור יחידה מסוים X2 עבורו k2 = κX 2 הוא מזערי. משפט אוילר מאשר שהכיוונים X1 ו-X2 ניצבים זה לזה, ויותר מכך, שאם X הוא כיוון אחר על המישור המשיק למשטח, שיוצר זווית θ עם X1, אז:
,
בפרט, כאשר מציבים מקבלים את ערכי העקמומיות הראשיים; כלומר הם אכן ניצבים זה לזה.
אינטואיציה והוכחת המשפט
אוילר גילה את המשפט שלו דרך התבוננות "מושכלת" בקירובים של ההתנהגות המקומית של משטחים z = f(x,y). ראשית יש להבחין שערכי העקמומיות לא תלויים בבחירת מערכת הקואורדינטות, לכן נציב את הראשית שלה בנקודה (x,y) ונמקם אותה כך שמישור xy יתלכד עם המישור המשיק למשטח בנקודה (x,y). קיבלנו משטח שמתאפס ב-(0,0) ושכל נגזרותיו הראשונות מתאפסות גם הן באותה נקודה. כיוון שעקמומיות היא גודל מסדר שני, הגיוני לנסות לקרב את המשטח באמצעות משטחים ממעלה שנייה; המבנה המקומי של משטח יכול להיות אליפטי, פרבולואידי, או היפרבולי. המקרה הפרבולואידי מתרחש על פני כדור (העקמומיות בכל כיוון זהה), האליפטי באליפסואיד וההיפרבולי כאשר מדובר במשטח בסביבת נקודת אוכף שלו. אם נחתוך מהמשטח עקומים על ידי העברת מישורים מקבילים למישור xy שקרובים לו באופן אינפיניטסימלי (מישורים מהצורה z = h), נקבל אליפסה, מעגל או שני ענפים היפרבוליים (במקרה ההיפרבולי העקום אינו סגור משום שבנקודת אוכף חלקים שונים של המשטח נמצאים בצדדים שונים של המישור המשיק).
דרך פורמלית לראות את כל האמור לעיל, היא דרך פיתוח טיילור לסדר שני של הפונקציה:. קיבלנו ביטוי מהצורה (תבנית ריבועית) שאותו ניתן להביא לצורתו הקנונית המוכרת  באמצעות הצבות ליניאריות מתאימות. הכיוונים הראשיים של המשטח, אותם כיוונים בהם ערך העקמומיות מקסימלי ומינימלי, הם למעשה כיווני הצירים של חתך החרוט (הבאה לצורה הקנונית שקולה למיקום ציר ה-x וציר ה-y על הכיוונים הראשיים של המשטח). הערך המרבי של העקמומיות הוא בכיוון הציר המשני שלו ואילו הערך המזערי בכיוון הציר הראשי. כעת יש לזהות את המקדמים בצורה הקנונית כערכי העקמומיות הראשיות k_1 ו-k_2 - המקדמים הללו הם הנגזרות הכיווניות מסדר שני בכל אחד מהכיוונים הראשיים. השלב האחרון בהוכחה הוא קבלת השוויון:, כאשר k_X הוא העקמומיות בכיוון שרירותי. כאשר מבחינים כי (כנ"ל לגבי סינוס הזווית) מקבלים את התוצאה של אוילר:.
הפרוצדורות בהן אוילר השתמש לקבלת המשפט שקולות לפרוצדורות המודרניות הנעזרות במטריצת ההסיאן.
מקרה מנוון
במתמטיקה, מקרה מנוון של עצם מתמטי הוא מקרה קצה של העצם המקיים את הגדרתו, אולם הוא חורג מהמאפיינים השגרתיים של העצם ולרוב הוא פשוט יותר. לעיתים המקרה המנוון אינו מקיים את הגדרת העצם אך הוא הגבול של סדרת עצמים המקיימים את ההגדרה.
ההחלטה האם לכלול או לא לכלול מקרה מנוון בהגדרת העצם תלויה בהקשר, והיא מבוססת על אסתטיקה ונוחות. לדוגמה, ניתן להגדיר משולש כאוסף של שלוש נקודות (קודקודים) והקטעים המחברים אותן (צלעות), אולם הגדרה זו כוללת משולשים מנוונים - משולשים שבהם שלוש הנקודות הן על ישר אחד. במקרה כזה משולש מנוון הוא פשוט קטע (בתוספת מידע על מיקום קודקוד עליו). הגדרה זו נוחה כאשר עוסקים באי-שוויון המשולש, שם יש חשיבות למקרה המנוון שבו מתקיים שוויון. אולם כאשר עוסקים בגאומטריה אוקלידית, מקובל להעלים את המקרה המנוון ולהגדיר משולש בעזרת שלוש נקודות שאינן על ישר אחד. זאת משום שמשולש מנוון אינו תואם את התפיסה היומיומית של משולש והוא אינו מקיים תכונות משולש חשובות, למשל הוא אינו מגדיר מישור, ויש משפטים שאינם מתקיימים בו, למשל המשפט: "משולש ששתיים מזוויותיו שוות זו לזו הוא שווה-שוקיים" - שתיים מזוויותיו של משולש מנוון שוות זו לזו (הן אפס), אך משולש כזה אינו בהכרח שווה-שוקיים.
תכונות מסוימות של עצמים מתמטיים משתמרות גם במקרים המנוונים, לעיתים קרובות באופן ריק. דוגמה: גם במשולש מנוון מתקיים המשפט שמפגש האנכים האמצעיים הוא מרכז המעגל החוסם, מהסיבה הפשוטה שבמשולש מנוון האנכים האמצעיים אינם נפגשים (הם מקבילים) וכלל אין מעגל חוסם (אין מעגל העובר דרך שלוש נקודות הנמצאות על ישר אחד). לעיתים ניאלץ להיזהר בניסוח של טענות, על מנת שיתקיימו גם במקרה המנוון. דוגמה: המשפט "במשולשים דומים, היחס בין שטחי המשולשים שווה ליחס בין ריבועי האורך של הצלעות המתאימות" אינו מתקיים במקרה המנוון (כי הוא מדבר על חלוקה באפס), אך הוא מתקיים בניסוח השקול (המסורבל מעט יותר): "במשולשים דומים, שטח המשולש האחד שווה לשטח המשולש האחר כפול יחס ריבועי האורך של הצלעות המתאימות". הניסוח הראשון שהובא כאן הוא ניסוחו של אוקלידס בספרו "יסודות" (כרך VI, משפט 19), וממנו (כמו ממשפטים נוספים בספר זה, ובפרט משפט 20 בכרך I: במשולש סכום שתי צלעות גדול מהצלע השלישית) ברור שאוקלידס לא כלל משולש מנוון בהגדרתו של משולש.
יש דמיון בין עצמים המכונים מנוונים לעצמים המכונים טריוויאליים. אולם לרוב עצם מכונה טריוויאלי בעיקר כשהוא דוגמה פשוטה ביותר לעצם, אבל אין בו איבוד משמעותי של תכונות או של מבנה פנימי כמו במקרה מנוון.
אנתוריון
האנתוריון (שם מדעי: Anthurium; מוכר גם בשם "אנתוריום") הוא צמח נוי נפוץ ממשפחת הלופיים ומוצאו טרופי.
מוצא האנתוריון מאמריקה התיכונה והדרומית. לצמח עלים גלדניים מבריקים ויפים. החלק שאנו קוראים לו פרח נקרא "מתחל" שהוא עלה גדול וצבעוני העוטף את התפרחת. המתחל מבריק ומרשים מאוד בצבעיו. הפרחים ערוכים בשזרה שהיא שיבולת דקה הנושאת פרחים קטנים רבים.
במרכז הצמח גבעול שגובהו 15-60 סנטימטר. לעלים צורות שונות והם מרוכזים לרוב בסוף האנטוריון. הצמח גדל במקום מוצל. האנתוריון מיטיב לגדול בטמפרטורות הנעות בין 25-32 מעלות ביום ובין 21-23 מעלות בלילה.
קיימים בעולם כאלף מינים שונים של אנתוריון. המינים הנפוצים בישראל הם:
יחסי דרום אפריקה–מדגסקר
יחסי דרום אפריקה–מדגסקר הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין רפובליקת מדגסקר. שתי המדינות חברות באיחוד האפריקאי, G77, המדינות הבלתי-מזדהות וכן קהילת הפיתוח של אפריקה הדרומית.
היסטוריה
ליחסים בין המדינות היסטוריה ארוכה. קיימות עדויות מוקדמות לקיומו של קשר בין שני האזורים עם הגירת בני הבנטו למדגסקר ובמהלך המסחר הערבי בין מדגסקר והיבשת. בשנת 1652 החלו ההולנדים שהשתקעו במקום לייבא עבדים מאינדונזיה ומדגסקר לדרום אפריקה. ב-1766 תפסו התמרדו עבדים ממדגסקר על סיפון הספינה די מרמין שעה שהייתה בדרכה לקייפטאון. העבדים נמכרו לחברת הודו המזרחית ההולנדית כדי שישמשו כעבדים במושבה קייפ. במהלך המרד נהרגו כמחצית מאנשי הצוות ו-30 עבדים ושני מנהיגי המרד ששרדו נשלחו לרובן איילנד, שם חיו עד מותם. האירוע התפרסם בשם מרד העבדים של מרמין.
במהלך המאבק נגד שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה, ממשלת מדגסקר אירחה ותמכה בתנועות שנאבקו נגד השלטון והעניקה להן גישה לשידורים במדינה במטרה להעלות את המודעות למחאה. כך למשל הופעל Radio Freedom, שהופעל על ידי דרום אפריקאים בין השנים 1979–1993. ביוני 1991 האפרטהייד בדרום אפריקה בוטל ונלסון מנדלה נבחר לנשיא המדינה במאי 1994. באותה שנה מדגסקר ודרום אפריקה ייסדו באופן רשמי יחסים בין המדינות.
במהלך המשבר הפוליטי במדגסקר בשנת 2009 הנשיא מארק ראוואלומנאנה ברח לדרום אפריקה, שם נשאר בגלות למשך חמש השנים הבאות. באוגוסט 2012 נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה ביקר בסיישל כדי לסייע בתיווך עסקה בין נשיא מדגסקר אנדרי רג'ואלינה, ומארק ראוואלומנאנה.
לאורך השנים התקיימו כמה פגישות רמות דרג בין מנהיגי שתי המדינות. בשנת 2017 ערך נשיא מדגסקר, הר רג'ונאריממפיאנינה ועידת עסקים וסחר במטרה לעודד הזרמת השקעות מדרום אפריקה במדגסקר, ובעיקר בענפי האנרגיה, התשתיות, התיירות והכרייה.
הסכמים
שתי המדינות חתמו לאורך השנים על מספר הסכמים ואמנות:
מסחר
בשנת 2018 הסתכם היקף המסחר בין שתי המדינות ב-336.5 מיליון דולר. בין הסחורות שדרום אפריקה ייצאה למדגסקר בהיקף כולל של 230.7 מיליון דולר היו מינרלים, שמנים מכונות וכלי רכב. בין הסחורות שמדגסקר ייצאה לדרום אפריקה בהיקף כולל של 105.8 מיליון דולר היו מוצרי הלבשה ודשנים.
קולנוע אורות
קולנוע אורות היה בית קולנוע בבאר שבע, נפתח בשנת 1960 בתכנון האדריכל חתן פרס ישראל יעקב רכטר. מאז 1990 הוא נטוש.
היסטוריה
ראשיתו של הקולנוע בעקבות יוזמה של אנשי עסקים מקומיים, האחים הלל ושמעון פלצ'נסקי, שביקשו להקים קולנוע בבאר שבע בשכונה א'. בעקבות פנייתו של דוד טוביהו הועברה היוזמה לשכונה ג'. המיקום שנבחר לפרויקט היה במרכז השכונה, לצד המרכז המסחרי והגן השכונתי. לתכנון הפרויקט הוזמנו תוכניות ממשרדו של האדריכל זאב רכטר כשעל הפרויקט הופקד האדריכל יעקב רכטר. רכטר עיצב את הבניין תוך שימוש בצורות בסיסיות כמו משולשים ומעוינים ובבטון חשוף בחזית הראשית והאחורית, מה שהעניק לבניין את חזותו המרשימה. האולם עצמו עוצב באופן פשוט למדי וענה היטב על צורכי התושבים במשך שנות פעילותו.
קולנוע אורות פעל 30 שנה פחות שבוע. ב-31 בדצמבר 1989 התקיימה בו ההקרנה האחרונה. כפעולה סמלית, ביקשו מפעיליו להקרין בו את הסרט שפתח אותו "הגשר על נהר קוויי" אך לא הצליחו להשיג עותק בזמן והקולנוע נסגר. לאחר סגירתו נמכר בית הקולנוע לחברת י.י.ח.מ השקעות ונכסים, של משה ינאי, אך במשך שנים התנהלה התדיינות בין הרוכש לבין עיריית באר שבע על גובה התשלום. בשנת 2002 הושגה פשרה לגבי מחיר העסקה והיזם החל לקדם בניית פרויקט מגורים במקום מבנה הקולנוע. אולם התברר שלעסקת המכירה לא ניתן אישור של משרד הפנים ועל כן העסקה לא יצאה אל הפועל.
בפברואר 2020 החל מתרקם פתרון לפיו תמכור "י.י.ח.מ. השקעות ונכסים" את זכויות החכירה על השטח ובניין הקולנוע, חזרה לעירית באר שבע לצורך שיפוץ המבנה והקמת מבנים נוספים סביבו. במסגרת ההסכם נדרשה עיריית באר שבע לשלם פיצוי של עד 14 מיליון ש"ח עקב הפרת החוזה כלפי היזם.
כיום ניצב הבניין כשהוא נטוש ופרוץ ומושבי הצופים הרוסים בחלקם הגדול. עם התגברות המודעות לנכסי תרבות בעיר, החל מאבק תושבים לשימור מבנה קולנוע אורות.
יושיג'ירו אומזו
יושיג'ירו אומזו (ביפנית: 阿南 惟幾; 4 בינואר 1882 – 8 בינואר 1949) היה גנרל בצבא היפני הקיסרי בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר כניעת האימפריה היפנית הוא הורשע בפשעי מלחמה ונידון למאסר עולם.
ביוגרפיה
בפברואר 1922 קודם אומזו לדרגת לוטננט-קולונל. בשנים 1924-1923 הוא שימש כמדריך במכללה הצבאית למלחמה ובין השנים 1926-1924 פיקד על גדוד של חיל רגלים. בדצמבר 1925 קודם אומזו לדרגת קולונל. במהלך שנים אלה הוא היה חבר בטוסיי-הא, סיעה פוליטית בצבא האימפריה היפנית שמנהיגיה היו גנרל קאזושיגה אוגאקי, גנרל האג'ימה שוגיימה, טטסוזן נגאטה, קוניאקי קויסו והידקי טוג'ו. הסיעה תמכה בהגברת השפעת הצבא בניהול ענייני החוץ והפנים של המדינה, אך שללה לחלוטין אלימות וטרור. בכך היוותה הסיעה משקל נגד לסיעת קודו-הא בהנהגתו של סדאו אראקי שתמכה בשימוש באמצעים קיצוניים כדי להביא להחלפת השלטון ביפן.
במהלך סוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 שימש אומזו במספר תפקידים במטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי. ב-1 באוגוסט 1930 קודם אומזו לדרגת מייג'ור גנרל וארבע שנים לאחר מכן הוא קודם לדרגת לוטננט גנרל. במהלך השנים 1935-1934 שימש אומזו כמפקד חיל המצב היפני בסין ובשנים 1936-1935 הוא שימש כמפקד האוגדה השנייה.
ביולי 1944, מונה אומזו לראש המטה הכללי של הצבא היפני הקיסרי. בכך הפך אומזו לחבר במועצת המלחמה העליונה. בעת הדיונים על כניעתה של יפן, השתייך אומזו למחנה הנצי וביחד עם שר המלחמה קורצ'יקה אנאמי וראש המטה של הצי סואמו טויודה הביע התנגדות לכניעתה של יפן במהלך דיוני קבינט המלחמה היפני שהתקיימו בחודש אוגוסט 1945. בדומה לאנאמי, טען אומזו כי יש לאפשר לצבא להמשיך ולהילחם עד אשר בעלות הברית יפלשו ליפן ויספגו אבדות כה קשות שיאפשרו ליפן לנהל משא ומתן לסיום המלחמה בתנאים נוחים לה. אומזו ידע על ההפיכה הצבאית אותה תכננו קצינים זוטרים בצבא שהתנגדו לכניעתה של יפן אולם הוא לא עשה דבר כדי לסייע או להפריע להם. ניסיון ההפיכה נכשל בסופו של דבר.
בהוראתו הישירה של הירוהיטו, קיסר יפן, חתם אומזו ב-2 בספטמבר 1945 על הסכם הכניעה הרשמי לבעלות הברית ובכך היה לקצין היפני הבכיר ביותר שלקח חלק בטקס הכניעה שהתקיים על סיפונה של אוניית המערכה "מיזורי". כניעת יפן הביאה לסיומה של מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה נעצר אומזו על ידי בעלות הברית והועמד למשפט כפושע מלחמה בבית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק שבטוקיו. הוא נמצא אשם בניהול מלחמה תוקפנית וב-12 בנובמבר 1948 נידון למאסר עולם.
בזמן שהותו בכלא המיר אומזו את דתו לנצרות. הוא נפטר ב-8 בינואר 1949 כתוצאה מסרטן המעי הגס.
ברסידאס
בְּרָסִידאס (ביוונית:, בלטינית: Brasidas; מת ב-422 לפנה"ס) היה מצביא ספרטני מהולל, שלחם בעשור הראשון של המלחמה הפלופונסית.
קורות חייו
ב-424 לפנה"ס, במהלך גיוס חיילים בקורינתוס לקראת מסע מלחמה אל תראקיה, הדף ברסידאס התקפה אתונאית על מגארה. אחר כך צעד בראש 700 הלוטים ו-1000 שכירי חרב פלופונסים דרך תסאליה והגיע אל פרדיקאס השני, מלך מוקדון. נסיונותיו של פרדיקאס להשתמש בברסידאס ובצבאו כדי להשתלט על נחלת שכנו, אראבאיוס מלך המקדונים של לינקסטיס, לא צלחו. ברסידאס נשאר נאמן למטרתו העיקרית: להעביר את עמי מקדוניה התראקית, בעלי בריתה של אתונה, לצדה של ספרטה, ועל ידי כך לאלץ את האתונאים להפסיק את התקפותיהם בפלופונסוס. הודות למהלכיו הצבאיים המהירים והנועזים, קסמו האישי ומתינות דרישותיו הצליח ברסידאס להשתלט במהלך החורף על הערים החשובות אקנתוס, סטאגירה, אַמְפִיפּוֹלִיס וטוֹרוֹנֵה ועל מספר ערים קטנות יותר. התקפתו על אֶיִאוֹן (Ἠϊών), ששימשה כנמלה של אמפיפוליס, סוכלה על ידי שייטת אתונאית בפיקודו של תוקידידס, ההיסטוריון שכתב לימים את קורות המלחמה הפלופונסית.
באביב 423 לפנה"ס נחתם הסכם שביתת נשק בין אתונה וספרטה, אך יומיים לפני שנכנס לתוקף כמעט ובוטל. סקיונה עברה לצדם של הספרטנים, וכשתבעו האתונאים להשיבה לידיהם, התעלם ברסידאס מדרישתם. זמן קצר לאחר מכן אף תמך בראסידס במנדה, חברת הברית האטית-דלית שמרדה באתונה. צי אתונאי בפיקוד ניקיאס וניקוסטראטוס כבש בחזרה את מנדה והטיל הסגר מן הים על סקיונה, אשר נכנעה שנתיים לאחר מכן (421 לפנה"ס).
באפריל 422 לפנה"ס פג תוקפה של שביתת הנשק בין אתונה לספרטה. בקיץ אותה שנה נשלח קליאון אל תראקיה, כבש את טורונה וגאלספוס ונערך להתקפה על אמפיפוליס. ברסידאס ואנשיו חנו על הר קרדילאון, לא רחוק מאמפיפוליס, וכשעלה קליאון על העיר מבלי להמתין לבואה המתוכנן של תגבורת, הגה ברסידאס תוכנית שהייתה אופיינית למהלכיו הצבאיים בתראקיה – מהלומת פתע נועזת שתותיר את האויבים המומים ומבולבלים מבלי יכולת להתגונן כראוי. מאה וחמישים הופליטים ספרטנים, ובראשם ברסידאס עצמו, הגיחו במפתיע מן העיר ותקפו את האגף השמאלי של האתונאים, בעוד בעלי בריתם של הספרטנים מסתערים מן השער הצפון-מזרחי של העיר ומכריעים את האגף הימני. קלאון וצבא האתונאים נפנו למנוסה, כשהפרשים והפלטסטים האדונים והכלקידים דולקים אחריהם ומכים בהם. כשבע מאות איש מן האתונאים נפלו בקרב, וביניהם קלאון עצמו. מבין הספרטנים, מספר תוקידידס, נהרגו שבעה ובהם ברסידאס, שנפצע תוך כדי הסתערותו על האגף הימני של האויב.
בעלי בריתם של הספרטנים קברו את ברסידאס ברוב טקס באמפיפוליס, "במקום הנשקף כיום אל כיכר השוק, כשכולם מלווים אותו במלוא תחמושתם. והאמפיפוליטיים גדרו את מצבתו והקריבו לו מאז ואילך תקרובת כמו להֶרוֹס, חלקו לו כבוד וערכו לזכרו תחרויות וקרבנות מדי שנה בשנה. הם אף אימצוהו להם כמייסד עירם (אויקיסטס)". הגאוגרף והנוסע פאוסניאס מספר, כי בספרטה ניצב סנוטפ עשוי שיש לזכרו של ברסידאס בן טליס, לא הרחק מקברותיהם של שני מצביאים ספרטנים דגולים אחרים: פאוסניאס ולאונידס.
איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה
איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה (בראשי תיבות: איל"א) היה ארגון של הפעילים בתחום המחשוב בישראל - עובדי מחשוב, חברות מחשוב וארגונים שהפעילו מחשבים, שפעל בשנים 1962–2009.
פארק הולנד (אילת)
היסטוריה
הפארק הוקם בשיתוף עם עיריית אילת והחברה למתנ"סים. הוא ניטע בתרומתם של ידידי קק"ל בהולנד, ומנציח בשמו אותם. נטיעת העצים בפארק החלה בט"ו בשבט 1996, בין אילת לאילות, באזור מדברי קיצוני שאינו מאפשר למעשה קיום עצים ללא תוספת השקיה. כדי לאפשר את צמיחת היער, מושקים העצים במי קולחין מאילת.
איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה
שורשי איל"א בארגון בשם "האיגוד למיכון משרדי" שהוקם ביוזמת המרכז למיכון משרדי, שהיה יחידת סמך של משרד האוצר לנושאי מיכון משרדי ומחשוב. ביולי 1962 שונה שמו של האיגוד למיכון משרדי ל"איגוד ישראלי לעיבוד נתונים" (בראשי תיבות: איל"ן). כיוון שהשם איל"ן שימש בעיקר ארגון אחר, שונה בשנת 1965 שמו של האיגוד ל"איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה" (בראשי תיבות: איל"א), ובראשי תיבות אלה היה האיגוד מוכר בכל יתר שנותיו, גם לאחר ששינה את שמו לשם "האיגוד הישראלי לטכנולוגיית המידע".
פארק הולנד (אילת)
הצומח
במלאכת הנטיעות הושם דגש על מיני עצים ושיחים המותאמים לתנאי המדבר הצחיח, ובעיקר מינים מקומיים כגון שיטה סלילנית, שיטה סוככנית, זקום מצרי, מורינגה רותמית, סלוודורה פרסית, שיזף מצוי וגם מינים נדירים מאוד בטבע בישראל - דום מצרי, גרויה שעירה וצלף רותמי.
איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה
מטרות האיגוד, כפי שהוגדרו בתקנון שלו:
פארק הולנד (אילת)
הצומח
בנוסף למינים המקומיים, נשתלו כאן עצי באובב, הזרים לנוף הארץ.
איגוד ישראלי לעיבוד אינפורמציה
עם יושבי ראש ההנהלה של האיגוד נמנו מרדכי קיקיון (בשנים 1971–1972), מיכאל חנני ועמירם שור.
האיגוד היה בשנותיו הראשונה אגודה עות'מאנית, ובשנת 1987 שינה את מעמדו לעמותה.
מפעלים עיקריים של האיגוד היו:
מארק מילר (פוליטיקאי)
מארק מילר (באנגלית: Marc Miller; נולד ב־12 במרץ 1973) הוא פוליטיקאי ועורך דין קנדי המכהן כשר לענייני ילידים בממשלתו של ג'סטין טרודו. פועל מטעם המפלגה הליברלית.
ביוגרפיה
בשנת 2007 ובשנת 2013 מארק מילר היה פעיל במערכות בחירות של ג'סטין טרודו. בשנת 2015 הוא נבחר לבית הנבחרים של קנדה ומכהן בו גם בשנת 2022. בשנת 2017 הוא מונה למזכיר שר התשתיות. ביוני 2017 מילר לראשונה נעם בשפת האינדיאנים במטרה להראות שניתן ללמוד שפות נוספות במקביל לקריירה מוצלחת בפוליטיקה.
בשנת 2019 הוא מונה לשר ובשנת 2021 מונה לשר לענייני ילידים במקום קרוליין בנט.
שפת האם של מילר היא אנגלית אך הוא שולט גם בצרפתית.
מילר נשוי לילידת שוודיה אותה פגש בתקופת לימודים. לזוג נולדו שלושה ילדים.
יאפי
יאפי (באנגלית: Yuppie, קיצור עבור young urban professional) הוא ביטוי שהפך לשגור במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, ומתייחס לצעירים בשנות ה-20 וה-30 לחייהם, בני המעמד הבינוני-גבוה, תושביה של עיר גדולה, בעלי השכלה ומקצוע צווארון לבן או מקצוע חופשי.
היסטוריה
למרות שהמונח "יאפים" הופיע לראשונה בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20, דיון על אנשי מקצוע צעירים ועירוניים התנהל כבר ב-1968, במאמר מדעי שפרסם פליקס קסלר.
הסופר ג'וזף אפשטיין נחשב בטעות למי שטבע את המונח ב-1982, אולם המונח הופיע כבר במאי 1980 במגזין מקומי בשיקגו, במאמר עיתונאי של דן רוטנברג. המונח החל לצבור פופולריות בארצות הברית ב-1983, לאחר שבעל הטור בוב גרין עשה בו שימוש בטור שפרסם על הפעיל החברתי ג'רי רובין, ונתן לטור את הכותרת "מייפי ליאפי" ("From Yippie to Yuppie"). להפצה המהירה של המונח תרמו גם הספר "המדריך ליאפי" שיצא לאור בינואר 1983, והמועמדות של הסנטור גארי הארט, שזכה לכינוי "המועמד היאפי", לתפקיד נשיא ארצות הברית ב-1984. המגזין ניוזוויק הכתיר את 1984 כ"שנת היאפי", וציין שטווח המשכורות והמקצועות של היאפים מעורפל מבחינה דמוגרפית.
במאמר שפורסם ב-Wall Street Journal ב-1985 הייתה התייחסות לתופעה שנקראה "רתיעת היאפים" ("yuppie backlash"), שבה אנשים שתואמים את הפרופיל הדמוגרפי של יאפים מגלים הסתייגות ורתיעה מתיוגם ככאלה. מאוחר יותר, ובמיוחד לאחר יום שני השחור ב-1987, קיבל המונח קונוטציה סוציו-אקונומית שלילית, שנודעת לו עד היום. ב-8 באפריל 1991 הכריז הטיים מגזין על מותו של היאפי, במודעת אבל מדומה שפרסם.
ונסן תיל
ונסן תיל (בצרפתית: Vincent Thill; נולד ב-4 בפברואר 2000 בלוקסמבורג) הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת א.י.ק סולנה מליגת העל השוודית ובנבחרת לוקסמבורג.
קריירת מועדונים
תיל גדל במחלקות הנוער של המועדונים פולה אש ופרוגרס נידרקורן מליגת העל הלוקסמבורגית. בשנת 2012 עבר תיל למחלקת הנוער של מץ מליגת העל הצרפתית. בתחילת עונת החל תיל לשחק במץ II, קבוצת המילואים של המועדון. ב-21 בספטמבר 2016 ערך תיל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-82 בהפסד 3-0 לז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור השישי בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-25 במרץ 2016 ערך תיל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוקסמבורג, כשנכנס כמחליף בדקה ה-69 בהפסד 3-0 לנבחרת בוסניה והרצגובינה במשחק ידידות. ב-31 במאי 2016 הבקיע תיל את שער הבכורה שלו בנבחרת, בדקה ה-90 בהפסד 3-1 לנבחרת ניגריה במשחק ידידות.
יניב בריק
יניב בריק (נולד ב-28 במאי 1995) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בעירוני טבריה.
קריירה
בינואר הושאל בריק להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית. ב-16 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 נגד הפועל כפר סבא, וכעבור שבועיים הבקיע צמד בניצחון 2–1 על מכבי קריית גת. בריק המשיך בקבוצה גם בתחילת העונה שלאחר מכן, וב-8 בינואר 2016 קיבל כרטיס אדום ראשון בקריירה, בהפסד 2–3 למכבי יבנה.
בינואר הושאל בריק להפועל עכו, וב-31 בינואר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי חיפה שהסתיים בתיקו 1–1. בסך הכל ערך 10 הופעות בליגת העל עד תום עונת 2015/2016, ובסופה ירדה הפועל עכו לליגה הלאומית.
לקראת עונת 2016/2017 חזר בריק למכבי חיפה, וב-31 בדצמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1–1 נגד בני יהודה. בסך הכל שותף ב-16 משחקים בכל המסגרות בעונה זו, מתוכם 12 משחקי ליגה.
ב-14 באוגוסט 2017 הושאל בריק למכבי פתח תקווה. ב-7 באוקטובר 2017 הבקיע את שערו היחיד במדי הקבוצה, בהפסד 1–2 להפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו, ובליגת העל ערך 27 הופעות בעונת 2017/2018.
ב-2 ביולי 2018 הושאל בריק למכבי נתניה עד לסיום העונה, עם אופציה להארכת חוזהו בשלוש עונות נוספות.
ב-16 בינואר 2019 הושאל בשנית למועדון ספורט אשדוד במטרה לסייע לה במאבקיה נגד הירידה לליגה הלאומית.
באוגוסט חתם בהפועל ראשון לציון.
בפברואר חתם בהפועל רמת השרון.
ב-30 באוגוסט 2020, בריק חתם בשמשון כפר קאסם מליגה א' דרום, אך ב-12 בנובמבר חתם בסקציה נס ציונה. ב-9 בפברואר 2021 חתם בהפועל אכסאל.
ב-27 באוגוסט 2021 חתם במכבי בני ריינה, והיה שותף לעלייתה ההיסטורית לליגת העל בסיום העונה.ב-18 ביוני 2023 חתם בעירוני טבריה.
גאסטון דה פואה, רוזן קנדאל
גאסטון דה פואה (1448 – 25 במרץ 1500) היה רוזן קנדל ובנגייסה ואציל צרפתי בעשורים האחרונים של תקופת ימי הביניים. הוא היה בנם של ז'אן דה פואה, הרוזן הראשון מקנדל ומרגרט דה לה פולה.
הוא נישא בפעם הראשונה לקתרין דה פואה, בתם הצעירה של גאסטון הרביעי, רוזן פויקס ואלינור מנווארה. במרוצת השנים נולדו לזוג ארבעה ילדים, גאסטון דה פואה, הרוזן השלישי מקנדל, ז'אן, הארכיבישוף של בורדו, פייר, ואן, שנישאה למלך אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה.
בשנת 1494, הוא התחתן שוב עם איזבל אלברט. לזוג נולדו ארבעה ילדים גם כן, אלן, לואיז, אמניי ומרגריט.
יחסי לוב–תוניסיה
יחסי לוב–תוניסיה הם ארוכי שנים בין שתי השכנות הצפון אפריקניות במגרב, בין לוב לבין תוניסיה.
לוב מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס ואילו תוניסיה מחזיקה קונסוליה בטריפולי, שגרירות תוניסיה סגורה מאז 2015 בשל חששות ביטחוניים.
היסטוריה
מאז שקרתגו החלה להתרחב לים התיכון, החזיקה תוניסיה בשליטה על טריפוליטניה (צפון מערב לוב המודרנית) במשך מאות שנים תחת שושלות וממלכות שונות שהחזיקו את האזור בשליטתם. גם תוניסיה וגם לוב התאסלמו עם הכיבוש המוסלמי של המגרב ובהמשך הפכו לחלק מהאימפריה העות'מאנית. במהלך השלטון העות'מאני על האזור, תוניסיה הציגה השפעה רבה על טריפוליטניה כאשר היא מינתה את שליטי טריפולי שהיו נאמנים לחוסיינים בתוניס, היא יזמה מלחמות לגירוש מושלים לא רצויים מהשלטון, כמו מלחמת 1794 תחת שלטון חמודה פשה שמטרתה היה להחזיר את יוסף קרמנלי לפאשה של טריפולי. מערב לוב המשיכה לקיים קשרים תרבותיים וכלכליים עמוקים עם תוניסיה עד שהתחיל המרוץ לאפריקה כאשר צרפת ואיטליה קיבלו יחד שליטה על תוניסיה ולוב.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, שתי המדינות זכו לעצמאות ויצרו קשרים ביניהם, תחת שלטון אידריס, מלך לוב ונשיא תוניסיה חביב בורגיבה.
מלחמת האזרחים בלוב
תוניסיה, שם החל האביב הערבי, אשר התפשט לימים ללוב והפיל את המשטרים של שתי המדינות; עם זאת, התסיסה הלובית בשנת 2011 יצאה מכלל שליטה לאחר מותו של מועמר קדאפי וגרמה לתסיסה הלובית השנייה, בה מאוחר יותר ניסו האיסלאמיסטים ההולכים וגדלים להשתלט עליה. תוניס נתפסה באמצע הסכסוך בלוב בין הנציגים המבוססים בטוברוק והקונגרס הלאומי המבוסס בטריפולי.
יחסי תוניסיה עם לוב התאפיינו כקשים, מאז סיעת תנועת אננדה של הממשלה התוניסאית התבררה כמי שאוהדת את האסלאמיסטים השולטים בטריפולי, ובכך גרמה למתיחות בין שתי המדינות. עם זאת, ממשלת תוניסיה מנסה להישאר נייטרלית בענייני מדינות אחרות במגרב.
עם זאת, תוניסיה תמכה בפיוס בין שתי סיעות ממשלתיות בלוב, לצד מצרים ואלג'יריה. תוניסיה גם שמרה על גבולותיה לפליטים לוביים שברחו מהמלחמה, וקיבלה למעלה משני מיליון אזרחי לוב למדינה בשנת 2015.
באוגוסט 2023, תוניסיה ולוב הגיעו להסכם שיתוף פעולה לשיתוף בקבלת המהגרים האפריקאים שמדרום לסהרה שנתקעו בגבול בין שתי המדינות..
גבול
שתי המדינות חולקות גבול לאורך 460 ק"מ, הנשמר על ידי ה-MoD התוניסאי כאזורי חיץ עם קואורדינטות מוגדרות, ונדרש אישור מיוחד בכניסה לאזורים אלה.
תוניסיה הקימה קו הגנה לאורך גבולותיה עם לוב, מחסום פיזי המורכב ממערכת מכשולים, כולל שקי חול המגנים על תעלות מלאות מים שנחפרו בעומק של כ-2 מטרים, מגדלי תצפית מוגבהים וגדרות. בסיוע גרמניה וארצות הברית, תוניסיה התקינה מעקב אבטחה אלקטרוני לאורך המכשול שהושלם, שמשתרע על כמעט מחצית מאורך הגבול, מערכת המעקב כוללת מערכות רכב אויבי בלתי מאויש (מל"ט) המשמשות להשלמת מעקב האבטחה מבוסס המצלמה. מערכת. המחצית הנותרת של הגבולות שמדרום לדהיבה מורכבת משטח עצום של דיונות חול אשר מנוטרות על ידי ה-GTS של הצבא התוניסאי (בצרפתית: "Groupement Territorial Saharien"), כוח צבאי המתמחה בסביבה הסהרית, הנתמך על ידי סיור אווירי.
שיקלוש
שיקלוש (בהונגרית: Siklós) היא עיר במחוז באראניה, מרכז נפת שיקלוש.
מיקום
שיקלוש ממוקמת דרומית להרי וילאני, בפינה המערבית ביותר של המישור ההונגרי הגדול. בשכנות אליה בכיוון מערב נמצא העיר הרקני, בעוד מזרחה היישוב הסמוך הוא הכפר נאג'טוטפלו. מדרום לשיקלוש נמצא הכפר מטי, והעיר היא כמה קילומטרים מנהר הדראווה; חלק מאפיק הנהר הוא הגבול הקרואטי -הונגרי. שיקלוש היא העיר השנייה הדרומית ביותר בהונגריה בתחרות צמודה עם הרקני.
היסטוריה
ההיסטוריה של שיקלוש מגיעה עד לפרהיסטוריה. זו הייתה עיירת שוק בימי הביניים, אחר כך כפר בעקבות הכיבוש הטורקי, ומאות שנים לאחר מכן, מאז 1977, היא שוב ישוב עירוני.
אתרים בעלי חשיבות
בשפת המקור:
בתרגום לעברית:
על המלחמה
על המלחמה (בגרמנית: Vom Kriege) הוא ספר העוסק באסטרטגיה צבאית, שכתב המייג'ור גנרל הפרוסי קרל פון קלאוזביץ בין השנים 1816–1830, בתקופה שלאחר המלחמות הנפוליאוניות. הספר מנתח באופן פילוסופי-מדעי את תופעת המלחמה על כלל היבטיה בהם מהותה של המלחמה, בניין הכוח, הפעלת הכוח, מנהיגות ועוד. הספר נחשב לספר המפורסם ביותר שנכתב אודות תופעת המלחמה, וכן לאחד המסמכים המכוננים של המחשבה הצבאית והלוחמה המודרנית.
הספר מחולק לשמונה חלקים, אך כתיבתו לא הושלמה בשל מותו של קלאוזביץ בשנת 1831. אלמנתו, מרי פון ברוהל, ערכה את כתביו והוציאה לאור את הספר בשנת 1832.
רקע
קרל פון קלאוזביץ נולד בפרוסיה בשנת 1770, ובגיל 12 הצטרף ל, בשורותיו לחם במלחמת צרפת עם אוסטריה ופרוסיה, וב-1801 יצא ללמוד באקדמיה הצבאית הפרוסית למשך שנתיים. במלחמות הנפוליאוניות נשבה ואף ערק כאשר הצבא הפרוסי נאלץ להילחם לצידו של נפוליאון. לאחר המלחמה, ב-1818, מונה למנהל האקדמיה הצבאית הפרוסית בברלין. בשנת 1831 נקרא לשוב לצבא בשל מרד נובמבר, ובמהלך שירותו זה נדבק בכולרה ומת, והותיר את ספרו בלתי גמור.
כתיבת הספר
ישנו קונצנזוס מדעי באשר לטענה שכתיבת הספר החלה בשנת 1816, בעת שקלאוזביץ שהה בעיר קובלנץ, וכיהן כראש מטה קורפוס תחת פיקודו של אוגוסט ניידהרדט פון גנייזנאו. גרסתו הראשונה של הספר הייתה אסופה של כ-177 אפוריזמות העוסקות באסטרטגיה ובמחשבה הצבאית. אותן אפוריזמות פורסמו בין השנים 1833–1835 בסדרת מאמרים שכותרתה "אפוריזמות על המלחמה והלוחמה" (Aphorismen über den Krieg und die Kriegführung). חלק קטן מהאפוריזמות הופיעו כלשונן בגרסה הסופית של על המלחמה, וחלק נוסף הופיע בניסוח דומה.
בשנת 1818 החל קלאוזביץ לשמש כמנהל האקדמיה הצבאית הפרוסית בברלין. ככל הנראה, בתקופה זו החל לכתוב את גרסתו השנייה של "על המלחמה". בניגוד לגרסה הראשונה, כתב היד הזה לא היה מורכב מאפוריזמות. כתב היד התגלה בארכיון של קלאוזביץ', ופורסם בשם "טיוטות ועבודות הכנה ל'על המלחמה'". בטיוטה זו שתי הקדמות ומספר פרקים שאינם קשורים אחד לשני, אשר עוסקים באמנות המלחמה, ולא באסטרטגיה.
בשנות ה-20 של המאה ה-19, ככל הנראה ב-1825, כתב קלאוזביץ את הגרסה השלישית של "על המלחמה", ואף הגדיר את כתב היד של ששת הספרים הראשונים כטיוטה סופית. אף על פי כן, קלאוזביץ לא היה מרוצה מהתוצר וכינה אותו "מסה חסרת צורה", וטען כי עליו לעבד את הספר. ב-1827 החל קלאוזביץ את תהליך עיבוד כתב היד.
לאחר מותו של קלאוזביץ ב-1831, ערכה אלמנתו, מרי פון ברוהל, את כל כתביו ופרסמה אותם בעשרה כרכים, בשם "עבודותיו הנותרות של גנרל קרל פון קלאוזביץ על המלחמה והלוחמה". מתוך כל אותם כתבים, "על המלחמה" מורכב משלושת הכרכים הראשונים.
תוכן הספר
הספר נפתח בהקדמות מאת מרי פון ברוהל ומאת קלאוזביץ עצמו. הספר כולל שמונה פרקים, שתוכנם מפורט להלן.
ספר ראשון - על טבעה של המלחמה
הספר הראשון עוסק בטבעה של המלחמה, והוא מכיל את שורשי הגותו של קלאוזביץ. קלאוזביץ מגדיר בדיוק רב את המלחמה, ומפרט את מטרתה. הפרק הראשון בספר, "מהי מלחמה?", הוא הפרק היחיד אליו התייחס קלאוזביץ כאל תוצר מוגמר.
הספר כולל שמונה פרקים העוסקים במהות המלחמה, באמצעי המלחמה, בגאונות הנדרשת במלחמה, בסכנות המלחמה, במאמץ הגופני במלחמה, במידע במלחמה ובתופעת החיכוך.
ספר שני - על התיאוריה של המלחמה
הספר השני עוסק בתאוריה של המלחמה, ופרקיו עוסקים בענפי אמנות המלחמה, באמנות ובמדע שבמלחמה, בשיטה, בביקורתיות ובשימוש בדוגמות היסטוריות.
ספר שלישי - על האסטרטגיה באופן כללי
הספר השלישי עוסק באסטרטגיה הצבאית, ונפתח בהתייחסות למהותה של האסטרטגיה ולמרכיביה. לאחר מכן, עוסקים הפרקים השונים בספר ברוח הלחימה, במעלותיו הצבאיות של הצבא, בתעוזה, בהתמדה, בעליונות המספרית, בהפתעה, בתחבולה, בעיקרון ריכוז המאמץ, בעתודה, בכלכלת הכוחות, באלמנטים גאומטריים באסטרטגיה, בדחיית המלחמה, בלוחמה המודרנית ובדחק ומנוחה.
ספר רביעי - הלחימה
הספר הרביעי עוסק בלחימה ופרקיו מתמקדים, בין השאר, בנושאים כמו צביון הלחימה בעת החדשה, משך הלחימה, ההחלטה על יציאה ללחימה, הקרב, השפעות הניצחון, נסיגה לאחר הפסד ולחימה בלילה.
ספר שישי - ההגנה
הספר השישי עוסק בהגנה, ופרקיו מתמקדים, בין השאר, בנושאים כמו הקשר בין ההגנה להתקפה, קרב ההגנה, מבצרים, עמדות, הגנה בשטח הררי, הגנה בנחלים ובנהרות, הגנה בביצות, הצפות מכוונות, הגנה ביערות, פעולות כנגד ניסיון איגוף, נסיגה אל פנים המדינה וחזית הגנתית.
ספר שביעי - ההתקפה
הספר השביעי עוסק בהתקפה, ופרקיו מתמקדים, בין השאר, בנושאים כמו טבעה של ההתקפה האסטרטגית, השמדת צבאות האויב, חציית נהרות, תקיפת עמדות הגנתיות, תקיפת מחנה מבוצר, תקיפת רכס הרים, תמרון, תקיפת ביצות, תקיפת יערות, תקיפת שיירות, מאמץ ההטעיה, הפלישה ושיאו של הניצחון.
ספר שמיני - תוכנית המלחמה
הספר השמיני עוסק בתוכנית המלחמה, ופרקיו מתמקדים, בין השאר, בנושאים כמו מטרת המלחמה, יחסי הגומלין בין חלקי המלחמה, השפעת המטרות הפוליטיות על המטרות הצבאיות, המלחמה ככלי ליישום מדיניות וההישג הצבאי המוגבל.
תרגום
הספר תורגם לעברית על ידי שמעון יפתח, ויצא לאור בשנת 1950 בהוצאת מערכות בשם "עקרונות המלחמה".
מגלה ארצות
מגלה ארצות הוא חוקר או מטייל שעורך מסעות חקר ותגלית בחבלי ארץ ובתרבויות שלא היו מוכרים לאנושות, או שלא היו מוכרים בקרב בני תקופתו ותרבותו. המושג מגלה ארצות הוא מושג אתנוצנטרי ביסודו והוא יוצא מנקודת הנחה שדבר שאינו ידוע אינו קיים.
המניעים של מגלי הארצות במסעותיהם הם רבים ומגוונים ובהם גילוי נתיבי מסחר חדשים, מציאת משאבים ואוצרות, השגת יוקרה לאומית ואישית, או ניסיון לספק את שאיפת האדם לחקר הלא נודע.
למרות שמגלי ארצות היו קיימים משחר ההיסטוריה האנושית ובקרב כל התרבויות, המונח מתייחס בעיקר בתרבות המערב לחוקרים האירופים בני המאות ה-15, ה-16 וה-17, שחשפו בפני עמי אירופה את ארצות אמריקה, אפריקה, אוסטרליה ובמידה מסוימת גם את המזרח הרחוק וסיביר.
שומרון קול תתן
מחבר
מחבר שומרון קול תתן הוא רבי שלמה אבן גבירול אשר השאיר את האקרוסטיכון "שלמה" בראש הבתים. הקינה נכללת בספר שירי הקודש לרב שלמה אבן גבירול, של ביאליק ורבניצקי שיצא בשנת 1928 וכבר בשנת 1857 ציין עמנואל אגוילר את שומרון קול תתן בין יצירותיו של אבן גבירול. אולם הקינה לא נכללה בספר "כל השירים אשר בקודש יסודותם" של שירי אבן גבירול שיצא בשנת 1868 בפריס והחוקרים בסוף המאה ה-19 העלו השערות שונות לגבי מחברו.
תוכן הקינה
בבית הראשון ממלכת שומרון טוענת שהיא גלתה קודם והייתה בארץ פחות זמן ומאז לא חזרה. בבית הבא, טוענת את טענותיה ממלכת יהודה. היא טוענת שהיא גלתה מספר פעמים - גלות יהויכין וגלות צדקיהו. בנוסף, גם לאחר שחזרה לארץ בימי שיבת ציון, היא חטאה שוב וגלתה פעם נוספת - הפעם לכל קצווי תבל. בבית האחרון פונה המחבר לקב"ה ומתפלל על הגאולה.
מבנה
הפיוט בנוי כעין פזמון עם בית פותח, שלושה בתים וביניהם שורה מהבית הפותח בתור פזמון. לכל בית ישנה חריזה נפרדת. בראשי הבתים ישנו אקרוסטיכון "שלמה". ביאליק ורבניצקי כתבו: "משקלה נוטה ליתד ודלת יתד ודלת אלא שלא דקדק כאן הפיטן ביתדות". דניאל גולדשמידט כתב: "בתים בני 8-12 טורים, בכל טור ב' צלעיות, בכל צלעית ה' תנועות, וההברות השואיות והמחוטפות אינן נחשבות.".
הקינה כתובה כוויכוח בין אהלה ואהליבה ובעקבותיה נכתבו פיוטים נוספים בסגנון זה, בהם "אהליבה לאהלה כתבה" של אברהם אבן עזרא. גבולות המחרוזות מהוות גם נקודות מעבר בין הדוברים, כמקובל בשירתו של אבן גבירול.
בתשעה באב
שומרון קול תתן נאמרת במנהג אשכנז המזרחי בליל תשעה באב וביומו, ובמנהג אשכנז המערבי רק ביום תשעה באב. הקינה נאמרה על ידי הספרדים בבוקרשט בערב ועל ידי יהודי כורדיסטן בבוקר תשעה באב. הקינה נחשבה בין הקינות המוכרות יותר ועל כן לרוב נכללה בסדרי קינות מקוצרות שהוכנו במקומות שונים.
הקינה נכללה בקינות לתשעה באב של ספר ארבע תעניות שיצא בשנת 1624
מבצע חוטב עצים
מבצע חוטב עצים היה מבצע צבאי שמטרתו לכבוש את הגדה המערבית של נהר הריין ולהשתלט על ערים מרכזיות בגרמניה, לקראת סוף מלחמת העולם השנייה. הארמייה האמרקאית הראשונה פתחה במבצע במרץ 1945 לכיבוש ערים אסטרטגיות בגרמניה הנאצית ולתת לבעלות הברית דריסת רגל לאורך הריין.
תוצאה בלתי צפויה אחת הייתה לכידת גשר לודנדורף, גשר רכבת אסטרטגי על פני הריין, בקרב רמאגן. למרות הניסיונות הגרמניים להרוס את הגשר, כוחות בעלות הברית לכדו אותו בשלמותו והצליחו להשתמש בו במשך עשרה ימים כדי להקים ראש גשר בצד הרחוק, לפני שהוא קרס לבסוף בשעה 15:00 ב-17 במרץ 1945 לאחר חודשים של הפצצות מטוסים, פגזי ארטילריה ישירים, כמעט החטאות וניסיונות הריסה.
רקע כללי
הגרמנים סיכלו שוב ושוב את מאמצי בעלות הברית לחצות את הריין. עם קבוצת הארמיות ה-21 שהתמקמה בחוזקה לאורך הריין, קבוצת הארמיות ה-12 של עומר בראדלי התכוננה לבצע את מבצע חוטב עצים. תוכניתו של בראדלי קראה לארמייה הראשונה של ארצות הברית לתקוף לכיוון דרום מזרח לעבר המפגש של נהרות אה והריין ולאחר מכן להסתובב דרומה כדי לפגוש את לוטננט גנרל ג'ורג' פטון, שהארמייה השלישית שלו תנוע במקביל לצפון מזרח דרך האייפל. אם המבצע יצליח, הכוחות יכבשו את קלן, יאבטחו את גזרת קובלנץ ויביאו את קבוצת הארמיות ה-12 אל הריין בכל האזור שמצפון לנהר המוזל. קבוצת הארמיות ה-12 גם קיוותה ללכוד מספר רב של גרמנים.
בעקבות המבצע, בעלות הברית תכננו עצירה לאורך הריין בזמן שקבוצת הארמיות ה-21 של מונטגומרי תתחיל במבצע ביזה, תנועה גדולה שתוכננה בקפידה על פני הריין ליד דיסלדורף והגבול ההולנדי. כוחותיו של מונטגומרי יכבשו לאחר מכן את הרוהר, ליבה התעשייתי של גרמניה.
כוחות בעלות הברית
במהלך המבצע, הארמייה הראשונה של ארצות הברית כללה:
במהלך מבצע חוטב עצים, הוטל על הדיוויזיה המשוריינת ה-9 של הצבא האמריקאי לטהר אלמנטים של הצבא הגרמני שנלכדו בגדה המערבית של הריין ולמנוע התקפת נגד נגד האגף של הארמייה התשיעית. הם היו אמורים לאבטח את האזור שבין מוזל לדורן-קלן ולהשמיד את יכולתו של הצבא הגרמני להילחם באזור זה. הארמייה הראשונה הייתה אמורה להשתלט על כל האזור ממערב לנהר הריין. לאחר כיבוש קלן, הארמייה הראשונה הייתה אמורה להסתובב לדרום מזרח ולהצטרף לארמייה השלישית של פטון. פטון היה אמור לכבוש את הרי אייפל ולאחר מכן את עמק המוזל, וללכוד את שארית הארמייה הגרמנית השביעית באזור אייפל.
כוחות גרמנים
מצפון לדרום התעמתו הכוחות האמריקנים התוקפים עם: