cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The X Factor (תוכנית טלוויזיה בריטית)
השופטים
עם עליית העונה החמישית עזבה אוסבורן את הסדרה ולאחר השערות רבות תפסה את מקומה הזמרת שריל פרננדז ורסיני. פאנל השופטים בעונה השישית נשאר זהה לקודמתה. במהלך העונה השביעית עזבה מינוג את הסדרה ומספר שופטים אורחים דוגמת ג'רי האליוול, פיקסי לוט, קייטי פרי וניקול שרזינגר החליפו את מקומה. ביולי 2010 חלתה פרננדז-ורסיני במלריה ומחליפתה הייתה שרזינגר. ב-5 במאי 2011 הודיעו סיימון קאוול ושריל פרננדז-ורסיני כי הם עוזבים את התוכנית לטובת הגרסה האמריקאית, אך לבסוף הודחה פרננדז-ורסיני מן הגרסה האמריקאית בשל מבטאה. במאי 2011 אושר כי השופטים שיצטרפו לוולש הם גארי בארלו, חבר להקת הבנים טייק ד'את והזמרות טוליסה וקלי רולנד. בעונה התשיעית הצטרפה הזמרת ניקול שרזינגר במקומה של קלי רולנד. בעונה העשירית, חזרה שרון אוסבורן לתוכנית כמחליפתה של טוליסה. בסוף העונה העשירית ולאחר שרשת פוקס האמריקאית החליטה כי התוכנית בגרסתה האמריקאית לא תשוב לשידור, החליט קאוול לשוב לפאנל השופטים בעונה ה-11. במקביל הודיעו בארלו ושרזינגר על פרישתם מהתוכנית. ב-10 במרץ הודיעה שריל פרננדז ורסיני על חזרתה לתוכנית. ב-30 במאי 2014, הודיע וולש על חזרתו לתוכנית. וולש הביע את רצונו לחזור יחד עם אוסבורן, אך אוסבורן לא התכוונה לחזור לעונה ה-11 של התוכנית. תהליך חיפוש השופט החדש לפאנל ארך זמן רב היות שמספר מועמדות לתפקיד, ביניהן, ריטה אורה ואלי גולדינג סירבו. במקביל, ביקשה פרננדס-ורסיני שופטת נוספת על מנת שיהיה שוויון מגדרי בפאנל. ב-11 ביוני 2014 נבחרה מלאני בראון, חברת להקת הספייס גירלז בעבר, שהשתתפה בתוכנית בגרסתה האוסטרלית, להשתתף כשופטת בפאנל. וולש לא המשיך לעונה ה-12 ובמקומו נבחר כשופט ניק גרימשאו, די ג'יי ושדרן בתחנת הרדיו BBC1. את המשבצת הנשית תפסה הזמרת הבריטית הפופולרית ריטה אורה, במקומה של מלאני בראון. אורה חוזרה על ידי ההפקה של התוכנית בעונות הקודמות לאחר השתתפותה כשופטת אורחת בעונה התשיעית, אך סירבה בעונה הקודמת לטובת שיפוט בתוכנית The Voice בגרסה הבריטית. גרימשאו, אורה ושריל פרננדז-ורסיני (קול) הודיעו שלא ימשיכו לעונה ה-13, לואי וולש, ניקול שרזינגר ושרון אוסבורן אישרו את חזרתם לעונה זו. בעונה ה-14 לא בוצעו שינויים בסגל השופטים. בעונה ה-15 סיימון קאוול היה היחיד שנשאר מצוות השופטים המקורי ואליו התווספו איידה פילד, רובי ויליאמס ולואי טומלינסון, שכזכור טומלינסון הופיע בעבר בתוכנית כמתמודד בעונתה השביעית.
איי. ג'יי. סלוטר
קריירה מקצועית
בעונת 2011/12 עבר סלוטר לבלגיה וחתם בבלפיוס מונס-אנו מליגת העל.
ביולי 2012 הוא חתם בשולה באסקט מליגת העל הצרפתית.
The X Factor (תוכנית טלוויזיה בריטית)
התוכנית בארצות הברית
על בסיס הפורמט של התוכנית מבריטניה, שודרה ב-2011 התוכנית בגרסתה האמריקאית בארצות הברית. בפברואר 2014 הודיעה רשת "פוקס" כי אקס פקטור ארצות הברית לא תשוב לעונה רביעית.
איי. ג'יי. סלוטר
קריירה מקצועית
ביוני 2013 חתם סלוטר באלאן שאלון, גם היא מליגת העל הצרפתית.
ב-16 ביולי 2014 הוא חתם על חוזה לשנתיים עם קבוצת ליגת העל והיורוליג היוונית פנאתינאיקוס. ב-30 ביוני 2015 הוא הפסיק סיים את חוזהו בקבוצה.
The X Factor (תוכנית טלוויזיה בריטית)
עונה ראשונה
הזוכה בעונה הראשונה של תוכנית, היא מלאני אמרו. השופטים בעונה זו היו: סיימון קאוול, אל. איי ריד, ניקול שרזינגר ופאולה עבדול.
איי. ג'יי. סלוטר
קריירה מקצועית
ב-16 ביולי 2015 חתם סלוטר במועדון הסופרליג הטורקית באנוויט.
The X Factor (תוכנית טלוויזיה בריטית)
עונה שנייה
הזוכה בעונה השנייה של התוכנית, הוא טייט סטיבנס. במקום שני זכתה קרלי רוז סוננקלר. השופטים בעונה זו היו: אל. איי ריד, סיימון קאוול, דמי לובאטו ובריטני ספירס, אותה החתים קאוול בסכום חסר-תקדים של 15 מיליון דולר. מנחי התוכנית, הם מריו לופז וקלואי קרדשיאן.
איי. ג'יי. סלוטר
קריירה מקצועית
ב-15 באוגוסט 2016 הוא חתם במועדון הצרפתי שטרסבורג לעונת 2016/17.
ב-8 ביולי 2017 סלוטר חתם על חוזה לשנתיים בקבוצתו הצרפתית הרביעית, אסוול ליון-וילרבאן.
The X Factor (תוכנית טלוויזיה בריטית)
עונה שלישית
הזוכים בעונה השלישית של התוכנית, הם אלכס וסיירה. בעונה השלישית צוות השופטים הם: סיימון קאוול, דמי לובאטו, קלי רולנד ופאולינה רוביו. מנחה התוכנית, הוא מריו לופז.
התוכנית בישראל
בישראל, פורמט התוכנית נרכש על ידי זכיינית ערוץ 2 "רשת", והופק לראשונה במהלך שנת 2013. מבחני הבד, החלו ב-5 במרץ 2013. במאי 2013 נבחרה בר רפאלי להנחות את הגרסה הישראלית של "אקס פקטור", ושופטיה הם רמי פורטיס, משה פרץ, עברי לידר ושירי מימון. זוכת העונה הראשונה של אקס פקטור ישראל היא רוז פוסטאנס. ב-13 ביוני 2015 עלתה לאוויר העונה השנייה לתוכנית "אקס פקטור ישראל". זוכת העונה השנייה היא דניאל יפה מקבוצת הבוגרים של רמי פורטיס, בעונה השלישית של התוכנית זכתה עדן אלנה מקבוצת הצעירים של עברי לידר. החל מהעונה הרביעית, זוכה התחרות יזכה לייצג את ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון.
הערות שוליים
The X Factor fa:ایکس فاکتور The X Factor
איי. ג'יי. סלוטר
קריירה מקצועית
במאי 2021, סלוטר חתם בכווית SC במקביל לחוזהו בגראן קנריה.
קריירה בנבחרת הלאומית
ביוני 2015 הפך סלוטר לאזרח פולני, על מנת שיוכל לשחק בנבחרת פולין ביורובאסקט 2015. סלוטר שיחק במדי הנבחרת גם במהלך יורובאסקט 2017 ויורובאסקט 2022, כמו גם במונדובאסקט 2019 בסין.
חיים אישיים
אביו, אנתוני "טוני" סלוטר, שיחק כדורסל באוניברסיטת מארי סטייט מ-1980 עד 1981. שתי אחיותיו, טוני ואנטוניטה, שיחקו גם הן כדורסל במכללות, שתיהן באוניברסיטת לואיוויל.
בידוד חשמלי
במערכת חשמלית, מַבְדֵּד (נקרא בלשון הדיבור: "מבוֹדֵד") הוא כל רכיב שרמת המוליכות החשמלית שלו נמוכה מאוד וכתוצאה מכך הזרם העובר דרכו קטן מאוד.
במציאות לא קיימים מבדדים מושלמים, אך קיימים חומרים בעלי מוליכות הקטנה פי 1023 מהמוליכות החשמלית של נחושת - מוליכות אשר נחשבת במקרים רבים כאפסית. מוליכותו של האוויר נמוכה והוא מהווה מבדד טוב. חרף זאת, מתחים גדולים מאוד (כמו ברקים) מסוגלים לפרוץ את האוויר ויש צורך בחומרים שמוליכותם נמוכה עוד יותר.
חומרים מבודדים כפלסטיק, גומי, בד או נייר משמשים להגנה על מוליכים חשמליים על ידי עטיפתם, והעטיפה מכונה "בידוד". חשמלאים משתמשים בסרט בידוד על מנת לבודד מגעים חשמליים. מבודדים על עמודי חשמל בנויים כך שכבלי החשמל תלויים מהם או נמתחים בין שני מבודדים (כאשר על הכבל להימתח בזווית- ראו בתמונה למטה).
מבדד אידיאלי הוא חומר שלא מגיב כלל לשדה מגנטי, ומתנגד לחלוטין לשטף של המטען החשמלי. אמנם במציאות מבדדים אידיאליים אינם קיימים, אך חומרים בעלי קבועי בידוד גבוהים נחשבים למבודדים. בחומרים מבודדים, האלקטרונים קשורים בצורה חזקה מאוד לאטום. חומרים אלו משמשים בציוד חשמלי כמבדדים או כבידוד. תפקידם הוא לחזק או להפריד מוליכים חשמליים, בלי לאפשר לזרם לעבור דרכם. חומרים מסוימים כזכוכית, נייר או טפלון, הם מבדדים טובים. ישנם חומרים רבים, שלמרות שיש להם התנגדות קטנה יותר משל חומרים אלו, עדיין נחשבים למבדדים טובים, ומשמשים בתור מבודדים לחוטי חשמל. דוגמאות לכך הם פולימרים דמויי גומי ורוב החומרים הפלסטיים. חומרים אלו יכולים לשמש כמבדדים בטוחים למתחים נמוכים ובינוניים (מאות ואלפי וולטים).
חומרים מקובלים למבדדים הם: חרסינה, פלסטיק, שעם, עץ, זכוכית, סיליקון, גומי, אוויר, שמן, SF6 וואקום.
פיזיקת ההולכה בחומר מוצק
חומרים שאין בהם אלקטרונים חופשיים הם מבדדים רק אם אין מטענים חשמליים חופשיים נוספים. לדוגמה, אם בנוזל או בגז יש יונים, היונים יכולים לשמש בתור זרם חשמלי, וחומר זה יהיה מוליך. אלקטרוליטיים ופלסמות מכילים יונים, וישמשו בתור מוליכים, אפילו אם אין בהם זרמים של אלקטרונים.
ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו
ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו (בפורטוגזית: Beatriz de Portugal, Duquesa de Viseu; 13 ביוני 1430 - 30 בספטמבר 1506), הייתה אמו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל.
ביוגרפיה
ביאטריש נולדה ב-13 ביוני 1430, לז'ואאו, מושל פורטוגל ולאיזבל מברסלוש, בתם של אפונסו הראשון, דוכס ברגנסה וביאטריש פריירה דה אלווים. בשנת 1447 התחתנה ביאטריש עם בן דודה פרננדו, דוכס ויזאו, ממנו היו לה 10 ילדים. ביאטריש הייתה דודתה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, ובשנת 1479 הביאה לחתימת הסכם אלקסובאש בינה לבין חואנה, מלכת קסטיליה, שסיים את מלחמת הירושה הקסטיליאנית. בשנת 1470 מת בעלה פרננדו, ובשנת 1495 הוכתר בנה כמנואל הראשון, מלך פורטוגל, לאחר שז'ואאו השני, מלך פורטוגל מת ללא ילדים. ב-30 בספטמבר 1506 מתה ביאטריש בגיל 76, והיא נקברה על יד בעלה.
משפחתה
בשנת 1447 התחתנה ביאטריש עם פרננדו, דוכס ויזאו, ממנו היו לה 10 ילדים:
בנג'מין טרייסי
בנג'מין פרנקלין טרייסי (באנגלית: Benjamin Franklin Tracy; 26 באפריל 1830 - 6 באוגוסט 1915) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הצי של ארצות הברית בין השנים 1889–1893 בממשלו של נשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון.
ראשית חייו
בנג'מין הריסון נולד בכפריר אפלצ'ין שליד העיירה אווגו שבמדינת ניו יורק.
מלחמת האזרחים
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שירת טרייסי בצבא האיחוד ופיקד על רגימנט ההרגלים ה-109 של ניו יורק. בקרב על השממה במאי 1864 עלה בידו לקבץ את אנשיו ולהחזיק בקו החזית של האיחוד. על מעשיו הוענקה לו מדליית הכבוד. בנימוקים לקבלת המדליה נכתב: טרייסי "אחז בדגל והוביל את הרגימנט כאשר שאר הרגימנטים נסוגו ואז יישר את קו החזית והחזיק בו". בהמשך אותה שנה הוא מונה למפקד מחנה השבויים "אלמירה", וב-23 באוגוסט מונה לקולונל ברגימנט הרגלים ה-127 בגיסות הצבעוניים של ארצות הברית. טרייסי שוחרר משירותו ההתנדבותי ב-13 ביוני 1865. ב-18 בינואר 1867 העניק לו הנשיא אנדרו ג'ונסון מינוי של בריגדיר גנרל בדרגת ייצוג בכוחות המתנדבים, החל מה-13 במרץ 1865. ב-21 בינואר אישר הסנאט את המינוי.
קריירה פוליטית ומשפטית
לאחר המלחמה חידש טרייסי את פעילותו המשפטית והיה פעיל בפוליטיקה של מדינת ניו יורק. בין השנים 1867–1877 הוא היה התובע של ארצות הברית למחוז המזרחי של ניו יורק. בדצמבר 1881 הוא מונה על ידי מושל ניו יורק אלונזו קורנל לבית המשפט לערעורים של ניו יורק כדי למלא את מקומו של השופט צ'ארלס אנדרוז שהתמנה לנשיא בית המשפט במקומות של צ'ארלס ג'יימס פולגר שמונה למזכיר האוצר של ארצות הברית. טרייסי המשיך לכהן על כס השיפוט עד סוף שנת 1882, כאשר שב אנדרוז למקומו לאחר שהובס על ידי ויליאם רוגר בבחירות לתפקיד נשיא בית המשפט.
ב-1875 הגן טרייסי על המטיף הידוע הנרי וורד ביצ'ר במהלך המשפט בו הוא הועמד לדין על ניאוף וזכה לפרסום רב.
מזכיר הצי
ב-1889 מונה טרייסי כמזכיר הצי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא בנג'מין הריסון. טרייסי בלט בתרומתו ליצירתו של "הצי החדש", רפורמה מרכזית של הצי, שנותר במצב של התיישנות לאחר מלחמת האזרחים. כמו הנשיא הריסון, הוא תמך באסטרטגיה ימית שהתמקדה יותר בהתקפיות מאשר בהגנה חופית ובפשיטות על תנועת הסחר. בעל ברית חשוב במאמציו אלו היה התאורטיקן הימי אלפרד תייר מהן, ששירת כפרופסור במכללת המלחמה של הצי שנוסדה ב-1884. ב-1890 פרסם מהן את חיבורו המרכזי, "השפעת העוצמה הימית על ההיסטוריה, 1783-1660" ספר שזכה לקהל קוראים בינלאומי. תוך כדי מתן דוגמאות היסטוריות, הביע מהן את תמיכתו ב"צי מים כחולים" שיהיה מסוגל להילחם בים הפתוח.
טרייסי גם תמך בבנייתן של ספינות מלחמה מודרניות. ב-30 ביוני 1890 העביר הקונגרס את חוק הקצאות הצי לשנת 1890 (שהיה ידוע גם כ"חוק ספינות המלחמה"), שאפשר את בנייתן של שלוש אוניות מערכה. שלושת אוניות המערכה הראשונות היו USS Indiana,, USS Massachusetts, ו-USS Oregon. שנתיים מאוחר יותר אושרה בנייתה של USS Iowa.
שנותיו האחרונות
לאחר סיום כהונתו כמזכיר הצי ב-1893, שב טרייסי לעיסוקו בעריכת דין. ב-1896 הוא הגן על מפקד משטרת העיר ניו יורק, אנדרו פרקר כנגד האשמות ברשלנות ובחוסר כשרון על ידי מי ששימש גם הוא באותו תפקיד, תאודור רוזוולט, וגרם לזה האחרון למבוכה רבה. ב-1895 הוא גם סייע להבאת משבר ונצואלה לקיצו כאשר סייע לוונצואלה לשאת ולתת בסכסוך הגבולות שלה עם בריטניה.
טרייסי היה המועמד הראשון של המפלגה הרפובליקנית לראש עיריית ניו יורק רבתי, כאשר חמשת רובעי ניו יורק התאחדו לעיר אחת ב-1898. הוא דורג שלישי במרוץ אחרי רוברט אנדרסון ואן ויק וסת' לואו, וזכה ב-101,863 מתוך 523,560 קולות המצביעים בבחירות שנערכו ב-1897. ב-1900 נבחר טרייסי כאחד מתוך חמשת חברי הדירקטוריון של North American Trust Company.
בנג'מין טרייסי נפטר בחוותו שבמחוז טיוגה, ניו יורק ב-6 באוגוסט 1915. צי ארצות הברית הנציח אותו בקריאת משחתת על שמו שהייתה בשירות מ-1920 ועד לאחר מלחמת העולם השנייה. על שמו נקראו גם העיירה טרייסטון שבמדינת וושינגטון, פיורד טרייסי ארם באלסקה, וקרחון טרייסי בגרינלנד (בהחלטת רוברט פירי).
הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון
הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון (באנגלית: State Crown of George I) היה כתר ממלכתי שיוצר עבור ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה.
היסטוריה ותיאור הכתר
לאחר הכתרתו של ג'ורג' הראשון כמלך בריטניה הגדולה ואירלנד בשנת 1714 הוחלט להחליף את הכתר הממלכתי (הכתר שנוצר עבור המלך צ'ארלס השני ושימש ככתר ממלכתי רשמי בו נעשה שימוש בעת טקסי פתיחת הפרלמנט). ההחלטה נבעה ממצבו הירוד של הכתר. בדומה לכתר הממלכתי הקודם, גם הכתר החדש עוטר באבנים וזכוכית ולא ביהלומים.
הכתר כלל בסיס שממנו עלו ארבעה חצאי קשתות המתחברות במרכז הכתר מתחת למונד עשוי אקוומרין שמעליו צלב.
בשנת 1727 הוצאו חלקי הזכויות והאבנים והוחלפו ביהלומים שכורים בשווי של 109,200 ליש"ט. בכתר נעשה שימוש להכתרתו של המלך ג'ורג' השני - אולם לרגל ההכתרה חצאי הקשתות שנטו מטה במרכז הכתר נמשכו כלפי מעלה.
בכתר נעשה שימוש גם בהכתרת המלכים: ג'ורג' השלישי, ג'ורג' הרביעי וויליאם הרביעי.
הכתר שופץ בשנת 1820 בשל מצבו הקשה והתברר שהאבן שבראש הכתר הייתה למעשה זכוכית כחולה ירוקה - וזו הוחלפה באבן יקרה. בכתר המשופץ נעשה שימוש בהכתרתו של ויליאם הרביעי בשנת 1831, והיה זה השימוש האחרון שנעשה בכתר.
בשנת 1838 המלכה ויקטוריה החליפה את הכתר בכתר האימפריה הממלכתי תוך שימוש באבנים היקרות והיהלומים של הכתר הממלכתי של ג'ורג' הראשון.
מסגרת הכתר הריקה, יחד עם מסגרת כתר ההכתרה של ג'ורג' הרביעי ועם כתר ההכתרה של אדליידה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, רעייתו של ויליאם הרביעי) נמכרו לצורפים המלכותיים.
מסגרות הכתרים הריקות הוענקו במתנה למלכה אליזבת השנייה בשנת 1995 והם מוצגים בבית התכשיטים שבמצודת לונדון.
ריצ'רד השני, מלך אנגליה
ריצ'רד השני (באנגלית: Richard II; 6 בינואר 1367 - 14 בפברואר 1400), ידוע גם בכינויו: "ריצ'רד מבורדו" (באנגלית: Richard of Bordeaux) היה מלך אנגליה בשנים 1377–1399.
קונסומה
בבישול, קונסומה (בצרפתית: consommé) הוא סוג של מרק צלול העשוי מציר עשיר בטעמים שעבר זיקוק, בתהליך המשתמש בחלבוני ביצה כדי להסיר שומן ומשקעים.
ריצ'רד השני, מלך אנגליה
ריצ'רד היה בנו של אדוארד, הנסיך השחור, והוא נולד במהלך תקופת מלכותו של סבו, אדוארד השלישי, מלך אנגליה. ריצ'רד היה אחיו הצעיר של אדוארד מאנגולם (Edward of Angoulême) ועם מותו של אחיו הפך ריצ'רד בגיל 4 לשני לאחר אביו ברשימת הטוענים לכתר אנגליה. כשנפטר אביו, בטרם מות סבו, הפך ריצ'רד לראשון בתור לירושת הכתר. שנה לאחר מכן, עם מותו של הסב, המלך אדוארד השלישי, ירש ריצ'רד את הכתר בהיותו רק בן 10.
בראשית תקופת מלכותו, נוהלה המדינה על ידי מועצת יועצים. רובם של חוגי האצולה העדיפו את צורת הממשל הזו על פני ממשל של עוצרות בראשותו של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר, דודו של ריצרד. עם כל זאת, נותר גונט בעל השפעה חזקה. האתגר העיקרי הראשון שעמד בפני ריצ'רד היה מרד האיכרים האנגלי בשנת 1381. המלך הצעיר תרם רבות לדיכוי המוצלח של המרד. עם זאת, תלותו של ריצ'רד בקבוצה קטנה של אנשי חצר גרמה, במהלך השנים, לאי שביעות רצון בקרב בעלי ההשפעה שביניהם, וב-1387 הועברה השליטה על הממשלה לידיה של קבוצה של לורדים (Lords Appellant). ב-1389 חזרה השליטה לידיו של ריצ'רד, ובמהלך שמונה השנים הבאות הוא שלט בהרמוניה יחסית עם מתנגדיו לשעבר. ב-1397 נקם המלך במועצת הלורדים; רבים מהם הוצאו להורג או הוגלו. השנתיים הבאות מתוארות על ידי ההיסטוריונים כתקופת הרודנות של ריצ'רד. ב-1399, לאחר מותו של ג'ון מגונט, נישל ריצ'רד את בנו של גונט, הנרי בולינגברוק, שקודם לכן הוגלה על ידו. הנרי פלש לאנגליה ביוני 1399 בראש צבא קטן שהלך וגדל עד מהרה. תביעתו המוצהרת של הנרי הייתה לקבל בחזרה את נחלת אבותיו, אך עד מהרה התברר כי כוונתו הייתה לדרוש את הכתר לעצמו. לאחר התנגדות קלושה בלבד, בה נתקל בולינגברוק, הוא הדיח את ריצ'רד השני מכיסאו, והוכתר בעצמו כמלך הנרי הרביעי. ריצ'רד מת בשבי בראשית השנה הבאה, והדעה הרווחת היא שהוא הורעב למוות.
קונסומה
לקונסומה יש שלוש הגיות באנגלית: באופן מסורתי בבריטניה, הדגש הוא על ההברה האמצעית; באנגלית מודרנית בבריטניה, הדגש הוא על הראשונה ובארצות הברית הדגש הוא על האחרונה.
ריצ'רד השני, מלך אנגליה
על ריצ'רד נאמר שהוא היה אדם גבה קומה, נאה למראה ואינטליגנטי. אף על פי שהוא לא היה חולה נפש, כפי שטענו היסטוריונים מוקדמים, נראה שלקראת סוף תקופת מלכותו סבל ממה שמדע הפסיכולוגיה המודרני מגדיר כהפרעת אישיות. בהיותו פחות שש אלי קרב בהשוואה לאביו ולסבו, הוא שאף להביא לסיומה של מלחמת מאה השנים שבה פתח סבו, אדוארד השלישי. ריצ'רד השני היה מאמין גדול בזכויות היתר של המלוכה, מה שהוביל אותו לריסון כוחה של האצולה והסתמכות על פמליה מצומצמת לצורך הגנה צבאית. בניגוד לחצר המלכות של סבו, ששם דגש על האחווה הצבאית, הוא עצמו טיפח אווירה מעודנת בחצר המלכות שלו, שבה המלך היה דמות מורמת מעל כולם, כשהאמנות והתרבות מהווים חלק חשוב בחיי החצר. השם שיצא לריצ'רד לאחר מותו עוצב בעיקר על ידי ויליאם שייקספיר, שמחזהו ריצ'רד השני מציג את ממשלו הגרוע ואת הדחתו על ידי בולינגברוק כגורמים לפריצתן של מלחמות השושנים במאה ה-15. היסטוריונים בני זמננו לא מקבלים את הפרשנות הזאת, אך גם לא מסירים לחלוטין את האשמה מעל כתפיו של ריצ'רד. רוב החוקרים מסכימים כי אף על פי שהמדיניות שלו לא הייתה חסרת תקדים או מנותקת מהמציאות, הדרך שבה הוא ביצע אותה לא הייתה מקובלת על הממסד הפוליטי, והיא הובילה לנפילתו.
השנים הראשונות
ריצ'רד מבורדו היה בנם הצעיר של אדוארד, הנסיך השחור ושל ג'ואן, רוזנת קנט, שהייתה ידועה בכינוי "העלמה היפה מקנט" (The Fair Maid of Kent). אדוארד, שהיה המועמד לרשת את הכתר האנגלי, טיפח את הקריירה הצבאית שלו וכיהן כמפקד צבאי בשלבים הראשונים של מלחמת מאה השנים, במיוחד בקרב פואטייה ב-1356. לאחר הרפתקאות צבאיות נוספות, הוא לקה בדיזנטריה בספרד ב-1370, ממנה לא החלים, ונאלץ לשוב לאנגליה בשנה שלאחר מכן. באותה תקופה עמדה ג'ואן במרכזו של סכסוך נישואין שפרץ בין תומאס הולנד, הרוזן מקנט לבין ויליאם מונטקיו, הרוזן מסולסברי, ממנו יצא הולנד המנצח. פחות משנה לאחר מותו של הולנד ב-1360, נישאה ג'ואן לנסיך אדוארד. מאחר שהיא הייתה נכדתו של המלך אדוארד הראשון ודודנית מדרגה ראשונה של המלך אדוארד השלישי, נדרש אישור של האפיפיור לקיום הנישואין.
ריצ'רד נולד ב-6 בינואר 1367 בארמון הארכיבישוף בבורדו אשר בנסיכות האנגלית של אקיטן. על פי מקורות מהתקופה, בלידתו נכחו שלושה מלכים: שארל השני, מלך נווארה, אנריקה השני, מלך קסטיליה, ואף פדרו הראשון, מלך פורטוגל (שמת 12 יום לאחר מכן). אנקדוטה זו, והעובדה שלידתו התרחשה בחג ההתגלות, הובילו לתיאורו בדיפטיכון של וילטון כאחד משלושת המלכים שנשבעו אמונים למדונה והילד. אחיו הבכור, אדוארד, מת ב-1371 וריצ'רד הפך להיות יורשו של אביו. הנסיך השחור נכנע בסופו של דבר למחלתו ונפטר ב-1376. בית הנבחרים הביע חששות רציניים שדודו של ריצ'רד, ג'ון מגונט, יתפוס את השלטון בכוח. מסיבה זו הוענקו במהירות לנסיך הצעיר כל תאריו של אביו, כולל התואר נסיך ויילס. ב-21 ביוני, בשנה לאחר מכן, מת סבו של ריצ'רד, אדוארד השלישי, וריצ'רד הוכתר למלך ב-16 ביולי 1377, והוא רק בן 10. גם הפעם השפיעו החששות מגונט על ההחלטות פוליטיות, ומינויו של זה כעוצר נמנע. תחת זאת כיהן ריצ'רד באופן רשמי כמלך בסיועם של חבר יועצים שעליהם לא נכלל גונט. אך לגונט, בשיתוף עם אחיו הצעיר, תומאס מוודסטוק, דוכס גלוסטר הייתה עדיין השפעה בלתי רשמית על ענייני הממשלה. בד בבד, יועציו וידידיו של המלך, במיוחד סימון דה ברלי (Simon de Burley) ורוברט דה ור (Robert de Vere), דוכס אירלנד, השיגו בהדרגה שליטה על העניינים המלכותיים, וכתוצאה מכך הביע בית הנבחרים את חוסר אמונו במועצה, עד אשר היא הפסיקה לתפקד בשנת 1380. גורם נוסף שתרם לאי שביעות הרצון הכללית היה נטל המס ההולך וגדל בצורת מס גולגולת שהוטל בין השנים 1377–1381 כדי לממן משלחות צבאיות כושלות שנשלחו ליבשת אירופה. כתוצאה מכך התפתחו בשנת 1381 רגשות טינה חזקים בקרב המעמדות הנמוכים כלפי המעמדות השליטים בחברה האנגלית.
מרד האיכרים
גם אם חוק מס הגולגולת של שנת 1381 היה הגורם הראשי שהצית את אש המרד, שורש הסכסוך של מרד האיכרים טמון במתחים שהיו קיימים כבר בין האיכרים לבין בעלי הקרקעות ואלו גם הורעו בעטיין של ההשלכות הכלכליות והדמוגרפיות של מגפת המוות השחור. המרד החל בקנט ובאסקס בסוף מאי וב-12 ביוני התאספו כנופיות של איכרים בבלאקהית' (Blackheath) שליד לונדון תחת מנהיגותם של ווט טיילר, ג'ון בול (Ball) וג'ק סטראו (Straw). ארמונו של ג'ון מגונט, ארמון סבוי, נשרף עד היסוד. הארכיבישוף מקנטרברי, סיימון סדברי שגם היה לורד צ'נסלור, והלורד העליון של האוצר, רוברט היילס (Hales), נרצחו שניהם בידי המורדים, שדרשו את ביטולה המוחלט של הצמיתות. המלך, שהתבצר בתוך מצודת לונדון יחד עם יועציו, הסכים שלכתר אין סמכות לפזר את המורדים, והאפשרות הסבירה ביותר היא להיכנס למשא ומתן.
ריצ'רד היה אז רק בן 14, ולא ידוע עד כמה היה מעורב בדיונים אלה, אף על פי שהיסטוריונים הניחו שהוא היה בין אלה שתמכו בקיום המשא ומתן. המלך יצא מהמצודה דרך הנהר ב-13 ביוני, אך המון רב שהתקהל על גדות התמזה ליד גריניץ', מנע ממנו לעגון, ואילץ אותו לשוב למצודת לונדון. ביום המחרת, ה-14 ביוני, הוא יצא שוב מהמצודה, והפעם כשהוא רכוב על סוס, ופגש את המורדים במייל אנד (Mile End). המלך הסכים לדרישותיהם של המורדים, אך צעד זה רק חיזק אותם, והם המשיכו במסע הביזה וההרג. ריצ'רד נפגש עם ווט טיילר בשנית ביום המחרת בסמית'פילד וחזר והודיע שיש להתפשר על הדרישות, אך מנהיג המורדים לא השתכנע בכנותו של המלך. אנשיו של המלך נעשו חסרי מנוחה, פרצה קטטה וויליאם וולוורת', הלורד ראש העיר של לונדון, הפיל את טיילר מסוסו והרגו. המצב נעשה מתוח ברגע שהמורדים הבינו מה קרה, אך ריצ'רד פעל בקור רוח באומרו להמון: "אני המנהיג שלכם! בואו אחרי" והוביל אותם הרחק מזירת ההתרחשות. בינתיים וולוורת' כינס כוח שהקיף את צבא האיכרים, אך המלך העניק למורדים חנינה, והתיר להם להתפזר ולשוב לבתיהם.
עד מהרה ביטל ריצ'רד את החנינות שהוא העניק, וכשהמהומות פרצו מדי פעם בחלקים אחרים של הארץ, הוא הגיע באופן אישי לאסקס כדי לדכא את המרד. ב-28 ביוני הוא הביס בבילריקי (Billericay) את אחרוני המורדים בקרב קצר, והביא לסיומו של מרד האיכרים. למרות גילו הצעיר, הפגין ריצ'רד אומץ רב ונחישות בדרך טיפולו במרד. אך ככל הנראה, המחישו לו אירועים אלו את הסכנות הטמונות במרידות כלפי הסמכות המלכותית ועזרו לו לעצב את גישתו האבסולוטית למלוכה. גישה, שמאוחר יותר תגרום להדחתו מהכס.
שנות הבגרות
אחד הצעדים המשמעותיים הראשונים של ריצ'רד לאחר המרד היה נישואיו ב-20 בינואר 1382 לאן מבוהמיה (Anne of Bohemia), בתו של קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הנישואים היו בעלי משמעות דיפלומטית; במסגרת חלוקתה של אירופה בקרע המערבי, בוהמיה והאימפריה הרומית הקדושה נראו כבעלות ברית פוטנציאליות בעימות עם צרפת במאבק הממושך של מלחמת מאה השנים. עם כל זאת, לא היו הנישואים פופולריים באירופה, כי על אף סכומים גבוהים שזרמו אל האימפריה, לא הביאה הברית לניצחונות בשדה הקרב. יתר על כן, לריצ'רד ולאן לא נולדו ילדים כלל והיא מתה ממחלת הדבר ב-1394, בהותירה את בעלה באבל כבד.
למייקל דה לה פול (Michael de la Pole) היה תפקיד חשוב במשא ומתן על קיום הנישואין. המלך נתן בו את אמונו, ובהדרגה הוא נעשה יותר ויותר מעורב בנעשה בחצר המלכות ובממשלה. דה לה פול הגיע ממשפחת סוחרים שעלתה לגדולה. כאשר מינה אותו ריצ'רד לתפקיד הצ'נסלור ב-1383, והעניק לו את התואר רוזן סאפוק שנתיים מאוחר יותר, קמה התמרמרות בקרב חוגי האצולה הוותיקים. חבר נוסף במעגל הקרוב למלך היה רוברט דה ור, רוזן אוקספורד, שבאותה תקופה היה חביבו של המלך. מעמדו של דה ור בקרב חוגי האצולה היה נמוך יחסית, למרות היותו בעל שושלת יוחסין עתיקה. ידידותו הקרובה של דה ור עם ריצ'רד הייתה גם לצנינים בעיניהם של החוגים הפוליטיים. אי שביעות רצון זו הוחרפה כאשר בשנת 1386 הוענק לרוזן התואר דוכס אירלנד.
המתחים הגיעו לשיאם בנושא הגישה כלפי המלחמה בצרפת. בעוד שחוגי החצר העדיפו פתרון במשא ומתן, גונט ובקינגהאם דחפו למערכה צבאית רחבת היקף כדי להגן על נחלותיה של אנגליה ביבשת. תחת זאת, שוגר מעין מסע צלב בהנהגתו של הנרי לה דספנסר (Henry le Despenser), הבישוף של נוריץ', ונחל כישלון חרוץ. מול כישלון כזה ביבשת, הפנה ריצ'רד את תשומת לבו לבעלת בריתה של צרפת, סקוטלנד. ב-1385 הוביל המלך עצמו משלחת עונשין לצפון, אך מאמץ זה הסתיים בלא כלום והצבא שב מבלי שנפגש עם הסקוטים בשדה הקרב. בינתיים, נמנעה פלישה צרפתית לדרום אנגליה רק בזכות מרידה שפרצה בגנט. היחסים ששררו בין ריצ'רד לבין דודו, ג'ון מגונט, הדרדרו יותר ויותר עקב הכישלון הצבאי, וגונט עזב את אנגליה לתבוע את זכותו על כתר קסטיליה ב-1386. בהיעדרו של גונט, עבר התפקיד הבלתי רשמי של מנהיג המתנגדים לריצ'רד לידיהם של בקינגהאם, שכבר הוענק לו התואר של דוכס גלוסטר ושל ריצ'רד פיצאלן (Richard FitzAlan), רוזן ארונדל.
המשבר הראשון (1386 – 1388)
ריצ'רד היה מוטרד מהפגיעה בכבודו המלכותי, ובין פברואר לנובמבר 1387 הוא יצא לסיור ברחבי הממלכה כדי לגייס תמיכה למטרותיו. בשובו ללונדון הוא התעמת עם גלוסטר, ארונדל ועם תומאס דה בוצ'אמפ (Thomas de Beauchamp), שחברו יחד כדי להגיש כתב אישום באשמת בגידה כנגד דה לה פול, דה ור, טרסיליאן ושני אישים נוספים מנאמני המלך: ניקולס ברמבר (Brembre), ראש עיריית לונדון, ואלכסנדר נוויל, הארכיבישוף מיורק. ריצ'רד עיכב את הדיונים בסוגיה כדי להרוויח זמן, שכן הוא ציפה שדה ור יגיע מצ'שייר עם תגבורת צבאית. שני הרוזנים הצטרפו לכוח צבאי יחד עם הנרי, רוזן דרבי (בנו של גונט, ומאוחר יותר הנרי הרביעי, מלך אנגליה), ותומס דה מאוברי (Thomas de Mowbray). ב-20 בדצמבר 1387 הם עצרו את דה ור על גשר רדקוט (Radcot Bridge), שם עברו הוא והכוח שבפיקודו והוא אולץ לעזוב את הארץ.
לריצ'רד לא הייתה כל ברירה אלא להסכים לדרישות של מתנגדיו, ברמבר וטרסיליאן נשפטו והוצאו להורג, בעוד דה ור ודה לה פול, שכעת כבר היו מחוץ לאנגליה, נשפטו למוות שלא בפניהם על ידי הפרלמנט בפברואר 1388. התהליך לא עצר כאן, וכמה מאבירי חצרו של ריצ'רד הוצאו להורג, ביניהם ברלי. כעת עלה בידם של מתנגדי ריצ'רד לחסל את מעגל המקורבים סביבו.
שלום שברירי
בחודשים שלאחר הדיונים בפרלמנט הצליח ריצ'רד להחזיר לעצמו בהדרגה את הסמכות המלכותית. מדיניות החוץ האגרסיבית של מתנגדי המלך נכשלה, כאשר מאמציהם להקים קואליציה אנטי-צרפתית רחבה הסתיימו בלא כלום וכאשר צפון אנגליה נפלה קרבן לפלישה סקוטית. ריצ'רד היה כעת בן 21 והייתה לו הזכות לדרוש שלטון עצמאי לחלוטין. יתר על כן, ג'ון מגונט שב לאנגליה ב-1389 ויישב את חילוקי הדעות שלו עם ריצ'רד וכעת היה המדינאי הקשיש גורם בעל השפעה ממתנת על הפוליטיקה האנגלית. ריצ'רד קיבל שליטה מלאה על הממשלה ב-3 במאי 1389, וטען כי כל הקשיים של השנים האחרונות נזקפים אך ורק לחובתם של יועציו הגרועים. הוא התווה מדיניות חוץ מנוגדת לזו של מתנגדיו, שעל פיה התקיים פיוס עם צרפת. כמו כן הוא הבטיח למתן באופן משמעותי את עול המיסים שהוטל על העם. ריצ'רד זכה לתקופת ממשל רגועה במשך שמונה השנים הבאות והתפייס עם יריביו לשעבר. עם כל זאת ממחישים האירועים שיתרחשו בהמשך, שהוא לא שכח את ההשפלות שהוא ספג, ובמיוחד את העלבון הצורב על הוצאתו להורג של מורהו לשעבר, סימון דה ברלי.
כשהיציבות ברחבי הממלכה מובטחת, החל ריצ'רד לדון על שלום קבוע עם צרפת. ההצעה שהונחה על שולחן הדיונים ב-1393 הייתה אמורה להרחיב באופן משמעותי את שטחה של הטריטוריה של אקיטן שהייתה נחלתו של הכתר האנגלי. למרות זאת, התוכנית נכשלה, מאחר שהיא כללה דרישה כי מלך אנגליה יקיים טקס שבועת אמונים למלך צרפת, תנאי שלא התקבל על דעתו של הציבור האנגלי. תחת זאת, ב-1396 הוסכם על שביתת נשק שהייתה אמורה להימשך 28 שנים. כחלק משביתת הנשק, הסכים ריצ'רד לשאת לאישה את איזבל מוולואה, בתו של שארל השישי, מלך צרפת, כאשר היא תגיע לפרקה. אמנם הועלו ספקות בקשר לאירוסין אלה, במיוחד עקב העובדה שבאותה עת הייתה הנסיכה בת 6 ולכן, היא לא תהיה מסוגלת להוליד יורש לכתר האנגלי, אלא רק שנים רבות מאוחר יותר.
אף על פי שריצ'רד שאף לשלום עם צרפת, הוא נקט גישה שונה ביחסו למצב באירלנד. השליטה האנגלית באירלנד הייתה בסכנה והלורדים האנגלים שם פנו למלך כדי שיתערב במצב. בסתיו 1394 יצא ריצ'רד לאירלנד בראש צבא בן 8,000 החיילים. היה זה הכוח הצבאי הגדול ביותר שהובא לאי במהלך ימי הביניים המאוחרים. הפלישה הייתה מוצלחת ומספר ראשי שבטים איריים נכנעו. היה זה אחד ההישגים המוצלחים ביותר בתקופת מלכותו של ריצ'רד, והוא חיזק את התמיכה העממית בו, אף על פי שהיציבות של הממשל האנגלי באירלנד הוכחה כקצרת ימים.
קונסומה
בישול והגשה
קונסומה מוכן על ידי הוספת תערובת בשר טחון, יחד עם מירפואה (שילוב של גזר, סלרי ובצל), עגבניות וחלבוני ביצה לתוך ציר. החלק העיקרי בהכנת קונסומה באיכות גבוהה הוא בעבוע, הרתיחה יחד עם ערבוב תכוף, מביאה למשקעים או חלקים לא צלולים לצוף על פני הנוזל, אשר נמשכים עוד יותר עקב נוכחות החומצה מהעגבניות. בסופו של דבר, המוצקים מתחילים להתקרש על פני הנוזל, ויוצרים מעין 'רפסודה', אשר נוצרת על ידי החלבון בחלבוני הביצים. ברגע שה-'רפסודה' מתחילה להיווצר, מחלישים את החום ומבשלים את הקונסומה על אש נמוכה יותר עד שהוא מגיע לטעם הרצוי, תהליך שנמשך לרוב בין 45 דקות למעל שעה. הנוזל המתקבל הוא נוזל צלול ובעל צבע ענברי עשיר (בקונסומה בקר או עגל) או צבע צהוב בהיר מאוד (עבור קונסומה עוף). לאחר מכן הוא מועבר בזהירות מהסיר ומסונן דרך פילטר כדי להבטיח את צלילותו. לאחר הסינון הוא עובר תהליך ממושך שבו השומן הנראה לעין מוסר מפני השטח. כדי להבטיח צלילות מוחלטת, ניתן לשמור את הקונסומה בקירור, אשר מוציא את השומן הנותר, אותו ניתן לסנן באמצעות בד גבינה. לחלופין, ניתן להניח את הקונסומה בכלי רחב ורדוד כמו מחבת או קערה גדולה ולהעביר על פני הנוזל רצועות רחבות של נייר אפייה; הכמויות הזעירות של השומן שנותרו נצמדות לנייר, ומשאירות את הקונסומה חסרת שומן לחלוטין. בבישול הציר יש להשאיר על הבשר את הסחוס והגידים המכילים בתוכם ג'לטין, שמעצים את תחושת הפה ועומק הטעמים של המרק. אם משתמשים בבשר בקר או עגל, בשר שוק הוא אידיאלי מכיוון שהוא דל מאוד בשומן ועשיר מאוד בסחוס, ולמרות שמשומש לעיתים נדירות במנות שונות, טעמו חיוני לטעם הקונסומה. הבשר לרוב יהיה טחון דק מאוד.
קונסומה מוגש בדרך כלל חם מכיוון שהוא נוטה להתקרר מהר יותר ממרקים אחרים ולהפוך לג'ל. לרוב הוא מוגש עם קישוטים, המשתנים במורכבותם, החל משפריץ פשוט של יין שרי או חלמון ביצה, ירקות חתוכים ועד חביצות בצורה המכונה 'רויאלס'.
כמות גדולה של בשר מניבה רק כמות קטנה של קונסומה; במתכונים מסוימים, 500 גרמים של בשר מספיקים רק לכ-250 מיליליטר הגשה. תפוקה נמוכה זו היא חלק ממה שבאופן מסורתי העניק לקונסומה את המוניטין המעודן שלה כמנה יוקרתית.
סוגים אחרים של קונסומה כמו קונסומה עגבניות מוגשים באופן מסורתי קרים, מה ששומר על צלילות הקונסומה.
גרסאות
קונסומה כפול הוא קונסומה שנעשה בכדי להעצים את טעמו. קיימות לפחות שלוש שיטות לייצור קונסומה כפול, הראשונה שבהן היא הכפלת כמות הבשר בשימוש במתכון, השנייה שבהן היא צמצום הנוזלים בעוצמה רגילה והקטנתם למחצית מהנפח והשלישית היא ייצור קונסומה שכל הנוזל במתכון מוחלף בכמויות שוות של קונסומה שהוכן מראש. הוא נמצא לעיתים קרובות בשימוש במנות קרות, במיוחד במנות ג'לי או כאלו המשתמשות בג'לטין טבעי.
גרסה נפוצה נוספת היא קונסומה קר או קונסומה ג'לי. הם מוגשים קרים ומסמיכים באופן טבעי על ידי הג'לטין המופק מהעצמות בעת הכנת הציר המקורי. הג'לטין נותן לקונסומה מרקם ג'לטיני כשהוא מתקרר. ניתן להוסיף ג'לטין נוסף במהלך החלק האחרון של תהליך הזיקוק כדי להבטיח שהוא יתייצב כראוי.
קונסומה מדרילן הוא מרק צלול בעל טעם נקי וטהור, בדרך כלל בטעם עגבנייה ומוגש צונן.
"קונסומה" מסונן בג'לטין
במאמר של הניו יורק טיימס משנת 2007, הרולד מק'גי פרסם שיטה חלופית לזיקוק המרק, שהתפתחה בקרב שפים מתנועת הגסטרונומיה המולקולרית: סינון ג'לטין. סינון ג'לטין היא שיטת זיקוק חדשה, המסתמכת על מהמאפיינים של תמיסה רוויית יתר של ג'לטין, שנוצרת בהקפאה, כדי להסיר חלקיקים מאקרוסקופיים הגורמים לעכירות בציר מבוסס מים. שיטה זו נבדלת מהקונסומה המסורתי הן בטכניקה והן בתוצר הסופי, שכן סינון ג'לטין מביא למרק נטול ג'לטין, בעוד שהקונסומה המסורתי נותן תוצר סופי עשיר בג'לטין, שמעניק תחושה עשירה יותר בפה.
הקפאת תמיסה על בסיס מים הופכת את כל המים בתמיסה לגבישי קרח, אך מים הקשורים למומסים – במקרה של ציר מרק, ג'לטין, שומן ותרכובות טעם – נותרים במצב נוזל בטמפרטורות נמוכות בהרבה; בפועל, טמפרטורת ההקפאה של מולקולות המים הקשורות הללו היא הרבה מתחת ליכולתם של מקפיאים רגילים. לפיכך, סינון ג'לטין פועל על ידי הקפאת תמיסה על בסיס מים המכילה ג'לטין ולאחר מכן הפשרתה במסננת דקה ממש מעל טמפרטורת ההקפאה של מים. הג'לטין והמומסים האחרים מתרכזים במים הלא קפואים, הג'לטין יוצר רשת יציבה באמצעות קשרים כימיים, בדיוק כמו בג'ל סטנדרטי. רשת יציבה זו פועלת כמסננת ולוכדת חלקיקים גדולים של שומן או חלבון, תוך שהיא מאפשרת למים ולתרכובות קטנות יותר, המשפיעות על הטעם, לעבור דרכה. כשהמים הקפואים נמסים, הם עוברים תחילה דרך רשת הג'לטין ולאחר מכן דרך המסננת, לתוך כלי הקיבול. מכיוון שהטמפרטורה נשמרת ממש מעל לנקודת הקיפאון, המים הקפואים נמסים באיטיות, וכיוון שהם מסוננים לתוך כלי נפרד, הם אף פעם לא במגע עם הג'לטין מספיק זמן בכדי להתחיל להמיס את רשת הג'לטין. לאחר שכל המים נמסים, רשת הג'לטין נשארת במסננת עם החלקיקים המאקרוסקופיים הכלואים והציר המזוקק (המים ותרכובות הטעם) נאסף בכלי הקיבול.
מכיוון שהכנת קונסומה מסונן בג'לטין אינו דורש יצירת רפסודה לבנה מחלבוני ביצה כמו בקונסומה מסורתי, הוא נחשב ליותר בר קיימא. הטכניקה ישימה גם למגוון רחב יותר של "צירים": מכיוון שאין צורך בחימום, ניתן לזקק נוזלים רגישים לחום, כמו מיצי פירות, על ידי הוספת כמות קטנה של ג'לטין, ולאחר מכן להעבירם בתהליך הסינון בג'לטין. בשיטה זו נוצרו מרקי קונסומה מודרניים, שאינם מבוססים על ציר, ביניהם: "קונסומה בייגלה", "קונסומה דוריטוס", "קונסומה חמאה חומה" ו"קונסומה תבלין פאי דלעת".
ריצ'רד השני, מלך אנגליה
המשבר השני (1397 – 1399)
מעשים אלה התאפשרו בעקבות תמיכתו של ג'ון מגונט, אך גם עקב תמיכתם של אנשים אחרים שהועלו לגדולה על ידי המלך. אחיו למחצה של המלך, אחיינו ג'ון ותומס הולנד קיבלו תוארי אצולה מכובדים יותר. בין שאר הנאמנים לריצ'רד היו ג'ון ביופורט, רוזן סומרסט, אדוארד מנוריץ', דוכס יורק, ויליאם מונטקיו, הרוזן מסולסברי ותומס לה דספנסר, רוזן גלוסטר. עתה יכול היה המלך להעניק להם את האדמות שהוחרמו מיריביו ולשלם להם קצבאות המתאימות למעמדם.
איום מתמשך על מעמדו של ריצ'רד היה קיים תמיד מצדו של בית לנקסטר, בראשותו של ג'ון מגונט ובנו הנרי בולינגברוק. לא רק שהלנקסטרים החזיקו בבעלותם רכוש גדול יותר מכל משפחה באנגליה, הם אף היו בעלי ייחוס מלכותי, וככאלה, היו מועמדים לרשת את ריצ'רד חשוך הילדים. בקטטה שהתחוללה בחצר המלכות בדצמבר 1397 היו מעורבים בולינגברוק וטומס דה מאובריי. המריבה נסובה על זכותם של השניים להיות יורשי הכתר. ועדה פרלמנטרית פסקה שהשניים יישבו את חילוקי הדעות ביניהם בדו-קרב, ורק ברגע האחרון פסק המלך ריצ'רד אחרת, והגלה את השניים. מאובריי הוגלה לכל חייו ובולינגברוק, לעשר שנים. ב-3 בפברואר 1399 מת ג'ון מגונט. במקום להפוך את בולינגברוק ליורשו של אביו, שינה ריצ'רד את תקופת הגלות שלו להגליה לכל חייו והדיר אותו סופית מהירושה. המלך לא חשש מבולינגברוק, שהתגורר בפריז, מאחר שלצרפתים היה אינטרס מועט לקרוא תגר על ריצ'רד ועל מדיניות השלום שלו. במאי יצא ריצ'רד למסע נוסף לאירלנד.
הדחה ומוות
ביוני 1399 השיג לואי הראשון, דוכס אורליאן, שליטה על חצר המלכות של שארל השישי, מלך צרפת, שהיה בלתי שפוי. מדיניות הפיוס עם הכתר האנגלי לא התאימה לשאיפותיו הפוליטיות של לואי, ולכן הוא התיר להנרי בולינגברוק לעזוב את צרפת במטרה להגיע לאנגליה. בסוף חודש יוני נחת בולינגברוק במחוז יורקשייר עם קבוצה קטנה של תומכים. עד מהרה התאספו סביב הדוכס אנשים רבים מכל רחבי הארץ. בפגישתו עם הנרי פרסי, רוזן נורת'מברלנד, שהיו לו חששות משל עצמו מפני המלך, התעקש בולינגברוק שהוא היחיד הראוי למלוך. פרסי הסכים בסופו של דבר, והבטיח לא להתערב. המלך לקח איתו לאירלנד את רוב חברי האצולה הנאמנים עליו, כך שהנרי נתקל בהתנגדות מועטה כאשר הוא נע דרומה. לאדמונד מלאנגלי, דוכס יורק, שהופקד אז כממלא מקום המלך, לא נותרה ברירה, אלא להצטרף לבולינגברוק. בינתיים, התעכבה חזרתו של ריצ'רד מאירלנד והוא נחת בוויילס רק ב-24 ביולי. הוא עשה את דרכו לטירת קונווי, לשם הוא הגיע ב-12 באוגוסט ונפגש עם רוזן נורת'מברלנד לצורך ניהול משא ומתן. ב-19 באוגוסט, נכנע ריצ'רד השני להנרי בולינגברוק בטירת פלינט והבטיח להתפטר, בתנאי שהנרי יחוס על חייו. שניהם שבו ללונדון, כאשר ריצ'רד הממורמר רוכב כל הדרך מאחורי הנרי. ב-1 בספטמבר, עם הגעתם ללונדון נכלא ריצ'רד במצודת לונדון.
עתה היה הנרי נחוש בדעתו לקחת את הכתר, אך הוא נדרש לחפש הצדקה לגיטימית למעשה כזה, והדבר לא היה קל משום שלא הוא היה בראש רשימת היורשים לכתר. לכן נטען שריצ'רד, עקב רודנותו ושלטונו המושחת, אינו ראוי להיות מלך, ושהנרי בולינגברוק הוא היורש לכתר החוקי בשל השתלשלות האמהות במשפחה. הדוחות הרשמיים מציינים כי ריצ'רד התפטר לטובת הנרי ב-29 בספטמבר והפרלמנט שהתכנס ביום המחרת קיבל את ההתפטרות. הנרי בולינגברוק הוכתר כהנרי הרביעי ב-13 באוקטובר.
מהלך חייו של ריצ'רד לאחר ההתפטרות לא ברור. הוא נשאר במצודת לונדון עד שהוא נלקח לטירת פונטפרקט (Pontefract Castle) בתחילת שנת 1400. הנרי נטה להניח לו לחיות, אך הדברים השתנו כאשר נחשף קשר של כמה מנאמני המלך המודח לרצוח את הנרי ולהשיב את ריצ'רד לכסאו במה שכונה "מרד חג ההתגלות". אף על פי שהמזימה סוכלה, היא המחישה את הסכנה שטמונה להנרי כל עוד ריצ'רד חי. ריצ'רד השני מת ב-14 בפברואר 1400, או בתאריך סמוך, לאחר שככל הנראה הורעב למוות. גופתו נלקחה דרומה מטירת פונטפרקט והוצבה בקתדרלת סנט פול הישנה ב-17 בפברואר לפני שנטמנה בכנסייה של קינגס לאנגלי ב-6 במרץ. במשך הזמן נפוצו שמועות שריצ'רד עדיין חי לאחר מועד מותו האמיתי, אך שמועות אלו לא זכו לאוזן קשבת. בנוסף לכך היה אדם בסקוטלנד שהציג את עצמו כריצ'רד, אך ההתייחסות אליו הייתה כאל מתחזה. בשנת 1413 העביר הנרי החמישי את גופתו של ריצ'רד השני למקום מנוחתו האחרון במנזר וסטמינסטר והוא נטמן לצידה של אשתו אן.
קונסומה
היסטוריה
סוג מיוחד של קונסומה שהורתח אך ורק עם גידים וסחוסים ללא תוספת מלח הומתק, התווספו אליו פירות והוא הוגש כקינוח. קונסומה מתוק זה היה בעצם המקור לקינוחי הג'לטין של ימינו.
שרשיר הכף
שרשיר הכף (שם מדעי: Anas capensis) הוא מין של ברווז מצוי הנפוץ בביצות באפריקה מדרום למדבר סהרה. הוא אינו דוגר בישראל, אך נצפה בארץ 3 פעמים.
שרשיר הכף הוא אחד העופות שהסכם השימור על עופות המים האפריקאים-אירואסיים הנודדים תקף לגביו.
תיאור המין
אורך גופו כ-35 ס"מ ומשקלו כ-316–502 גרם. תוחלת החיים הממוצעת של המין היא 20–30 שנים. צבע נוצות גופו בהיר ואפור, עם גב חום יותר ומקור ורוד בהיר עם בסיס שחור (לעופות הצעירים יותר חסר הצבע הורוד). נוצות הספקולום שלו הן ירוקות ושחורות עם מסגרת לבנה. הנקבות קטנות יותר מהזכרים, מעט בהירות יותר ועם פחות נקודות. הנקבה מטילה בכל פעם כ-7–8 ביצים ותקופת הדגירה היא כ-25–26 ימים. הגוזל מתחיל להצמיח נוצות בשבוע השישי.
תפוצה ואזורי מחיה
מין זה אינו נודד, למרות זאת הוא נע לעיתים קרובות מרחקים גדולים עם שינויים במפלס המים (בדרך כלל בגלל גשמים). הוא מצוי באפריקה הדרומית, ודוגר במדינות: אנגולה, בוטסואנה, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אתיופיה, קניה, מוזמביק, נמיביה, ניז'ר, ניגריה, דרום אפריקה, סודאן, טנזניה, זמביה, זימבבואה.
מצוי בדרך כלל ליד מקורות מים רדודים וביצות במרחבים פתוחים, לגונות ושפכי נהרות.
למרות תפוצתו הרחבה של מין זה, בדרך כלל הוא מפוזר בלהקות קטנות בהן 3–7 פריטים, או בזוגות. לעיתים נדירות תועדו להקות גדולות של המין בעיקר בעונת נשירת הנוצות, כאשר חלק מהלהקות מגיעות לגודל של עד כ-2,000 פריטים.
תזונה
מין זה ניזון מצמחי מים ויצורים קטנים (חסרי חוליות, סרטנאים, פלנקטון ודו-חיים) אותם הוא משיג על ידי טבילת ראשו במים.
התנהגות
את הקן מקים הזוג מתחת לצמחייה וקרוב למים. תקופת הרבייה של המין היא במשך כל השנה, אך נרשם שיא בתקופת החורף והאביב המוקדם (יוני–נובמבר).
שרשיר הכף הוא אחד ממיני הברווזים המצויים היחידים המסוגלים לצלול. הוא מסוגל לשחות מתחת למים כאשר כנפיו סגורות כמו ברווז צולל. בדרך כלל, הברווזים המסוגלים לצלול מהברווזים המצויים צוללים עם כנפיים פתוחות.
בקר (סימן היתק)
במוזיקה, בֶּקָר (מצרפתית: bécarre; בעברית גם סַלְקָה) הוא סימן היתק המורה על ניגון התו בצורתו הטבעית (מבטל סימני היתק שקדמו לו). בקר מסומן ב-♮ משמאל לתו. הבקר מהווה ברירת המחדל: כאשר לא רשום אף סימן היתק אחר, מנוגן הצליל בצורתו הטבעית.
ניקי פאלי
ניקיטה (ניקי) פאלי (נולד ב-28 במאי 1987), הוא אתלט ישראלי, 6 פעמים אלוף ישראל בקפיצה לגובה (2005-2008, 2013 ו-2016).
ביוגרפיה
פאלי נולד במולדובה, והיגר לישראל בגיל 8 עם אמו, שהייתה עובדת זרה. ב-2005 זכה באזרחות ישראלית. כספורטאי הוא משתייך ל"אגודת מכבי חיפה כרמל".
ב-2002 עבר פאלי גובה של 1.91 מ', שנה אחר כך עבר 2.05 מ', ובשנת 2004 עבר 2.09 מ'. ב- 2005 עשה את ההתקדמות המשמעותית ביותר: ביוני 2005 קפץ לגובה של 2.22 מ' באליפות אזור השרון, ובכך שבר את שיא ישראל לנוער, כשהוא משפר בסנטימטר אחד את שיאו בן ה-4 שנים של יואב שוסטר.
פאלי זכה במדליית ארד באליפות אירופה לנוער עד גיל 19 בליטא, לראשונה בתולדות האתלטיקה הישראלית ב-23 ביולי 2005. הוא קפץ לגובה של 2.19 מ', כשהוא מנסה לעבור 2.21 מ', אך נכשל. זוכה מדליית הזהב בתחרות זו, איוון אוחוב הרוסי, ניצח כשעבר 2.23 מ', גובה שפאלי עתיד לעבור עוד במהלך אותה שנה.
ב-12 ביוני 2006 קפץ פאלי לגובה של 2.28 מ' באליפות ישראל לנוער. הוא השיג תוצאה זו לאחר חצי שנה שבה סבל מפציעה, ואשר במהלכה קפץ רק פעם אחת ובה הגיע לגובה של 2.15 מ'. בתחרות זו עבר פאלי את כל הגבהים בניסיון הראשון.
ב-12 ביולי 2006, בדיוק חודש לאחר שקפץ 2.28 מ', ניצח פאלי באליפות ישראל לבוגרים בפעם השנייה, כשהוא קופץ לגובה של 2.30 מ', שהיא תוצאת השנה בעולם לבני גילו והרביעית לבוגרים עד אותה העת.
זוהי התוצאה השנייה בטיבה אי פעם בקפיצה לגובה בישראל, לאחר 2.36 מ' של קונסטנטין מטוסביץ'. פאלי עבר גובה התחלתי של 2.07 מ' בניסיון הראשון, כמו גם את שני הגבהים הבאים: 2.17 מ' ו- 2.23 מ'. לאחר מכן פסל בניסיון הראשון ב-2.26 מ', ועבר בניסיונו השני, כמו גם את הגובה שאחריו - 2.30. לאחר מכן החליט לקפוץ לגובה של 2.37 מ' במטרה לשבור את שיא ישראל ולקבוע שיא עולם חדש לנוער, אך פסל בכל שלושת ניסיונותיו. יום לפני כן קיבל פאלי במסגרת אליפות ישראל את פרס "אתלט השנה", ומאמנו אלברט פונג'ין קיבל את פרס "מאמן השנה".
באוגוסט 2006 נערכה אליפות אירופה לבוגרים בגטבורג, שוודיה. זו הייתה הפעם הראשונה בה התחרה מול הטובים ביותר בענף. פאלי עבר 2.26 מ' במוקדמות והבטיח לעצמו השתתפות בגמר. בגמר אליפות אירופה, שנערכה ב-9 באוגוסט, עבר 2.15 מ' בניסיון הראשון, 2.20 מ' בשני, 2.24 מ' ו- 2.27 מ' גם כן בניסיון הראשון. הוא נעצר ב-2.30 מ', שיאו האישי, בו פסל שלוש פעמים, ובכך סיים במקום השישי.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בבייג'ינג, ב-17 באוגוסט אותה שנה זכה פאלי במדליית כסף, לאחר שקבע שוב תוצאה של 2.29 מ'. הוא הוביל בתחרות עד לניסיונו האחרון של מתחרהו העיקרי, הסיני האיקיאנג הואנג, שעבר 2.32 מ'. במדליית ארד זכה בודן בונדרנקו מאוקראינה (2.26 מ'). בכך גם הדיח הסיני את פאלי מתוצאת השנה בעולם לנוער.
ב-3 במרץ 2007 עבר פאלי 2.27 מ' בשלב הראשון באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2007 בברמינגהאם, תוצאה זו מהווה את שיאו האישי באולם. בגמר סיים במקום ה-8 והאחרון (בשוויון עם אתלט נוסף) לאחר שלא הצליח לעבור 2.20 מ'.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2008 לא הצליח לשחזר את יכולתו, ולא השיג את הקריטריון להשתתפות באולימפיאדת בייג'ינג, אך ב-13 ביולי 2008 הוא הצליח להשיג את הקריטריון ולהעפיל לאולימפיאדה לאחר שקבע 2.27 מטרים בתחרות גרנד פרי ירושלים. באולימפיאדה סיים במקום ה-21, לאחר שלא הצליח לעבור גובה של 2.25 מטרים, והודח בשלב המוקדמות.
דוויד סן-ז'אק
דוויד סן-ז'אק (בצרפתית: David Saint-Jacques נולד ב-6 בינואר 1970) הוא מהנדס, אסטרופיזיקאי, רופא ואסטרונאוט קנדי של סוכנות החלל הקנדית. מהנדס טיסה של משלחות 57, 58 ומשלחת 59 לתחנת החלל הבינלאומית. סן-ז'אק שב ממשימתו לכדור הארץ לאחר יותר מ-203 ימים בחלל.
ארצו-תיאנתי
אֶרצוֹ-תיאנֶתי (בגאורגית: ერწო-თიანეთი) הוא מחוז היסטורי-גאוגרפי קטן במזרח גאורגיה. הוא שוכן לאורך עמק נהר לורי (עובר כיום בשטחי גאורגיה ואזרבייג'ן), בנפת תיאנתי שבמחוז מצחתה מתיאנתי גאורגיה. שם המחוז מורכב משני מחוזות היטוריים קטנים: ארצו (ერწო) בדרום ותיאנתי (თიანეთი) בצפון. המחוז ממוקם למרגלות הדרומיים של הרי הקווקז הגדול. גבולותיו ההיסטוריים הם: פשאבי מצפון, קאחתי מדרום וממזרח ונהר האראגווי ממערב.
דוויד סן-ז'אק
כחוקר ורופא
סן-ז'אק נולד בקוויבק סיטי וגדל בפרבר מונטריאול של Saint-Lambert, קוויבק.
בוגר תואר ראשון בפיזיקה הנדסית מאוניברסיטת אקול פוליטקניק של מונטריאול, אותו השלים ב-1993. הוא סיים דוקטורט באסטרופיזיקה מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1998. לאחר מכן השלים מחקר פוסט דוקטורט בארגון היפני הלאומי לצפייה אסטרונומית. בין השנים 1999 -2001 עבד על הטלסקופ בעיר מיטאקה ביפן, ולאחר מכן במערך הטלסקופים של סובארו במאונה קיאה בהוואי.
ארצו-תיאנתי
היסטוריה
ארצו-תיאנתי הייתה חלק מסאריסתאוו (דוכסות) קאחתי. המחוז נזכר לראשונה ברשומות הגאורגיות במאה האחת עשרה, בתיאור ניצורה של ממלכת איבריה בידי נינו הקדושה (שנת 330 לערך. בשל מיקומה הגאוגרפי, הייתה, ארצו-תיאנתי, אזור בעל חשיבות אסטרטגית וכלכלית גדולה בימי הביניים. נתיב המסחר שעבר במחוז חיבר את כארתלי עם אלבניה הקווקזית וארמניה. במהלך תקופה זו (בין המאות 6-9) הייתה תיאנתי מאחז רגל שממנו הגדילו שליטי כארתלי את השפעתם הפוליטית והתרבותית על הקווקז הגדול. בתקופת המאבק לאיחודה של גאורגיה במאה ה-10 השתמשה ממלכת אבחזיה בכיבוש תיאנתי כדי להכפיף את ממלכת קאחתי-הרתי לחסותם. במאה ה-13 סבלה אצלו-תיאנתי מהפלישות המונגוליות. עם התפוררותה של הממלכה הגאורגית המאוחדת הפכה ארצו-תיאנתי לסאמואוראבו של ממלכת קאחתי. שטחה היה מושא לסכסוכים תכופים בין ממלכת קאחתי לדוכסות אראגווי. בשנת 1614, הצטמצם מספר תושבי המחוז כתוצאה מפלישה פרסית לממלכת קאחתי. הכפרים שפונו או התפנו אוכלסו מאוחר יותר על ידי מהגרים מהמחוזות ההרריים פשאבי וחבסורתי, שהקשרים הכלכליים עימם היו תמיד חזקים.
דוויד סן-ז'אק
כחוקר ורופא
לאחר מכן עבר סן-ז'אק לתחום הרפואה. הוא השלים תואר MD באוניברסיטת לאוול בשנת 2005, וסיים התמחות במסגרת אוניברסיטת מקגיל במונטריאול בשנת 2007..
טרם הצטרפותו לתוכנית החלל הקנדית, סן-ז'אק היה רופא ועוזר מנהל מחלקת לרפואה בבית החולים בפובירניטוק שבקווביק, החל מ-2007. הוא היה גם מרצה ומדריך רפואה קלינית בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מקגיל, כאשר הדריך רופאים הלומדים רפואה באזור נונאוויק.
כאסטרונאוט
סן-ז'אק נבחר במאי 2009 על ידי סוכנות החלל הקנדית (CSA) כאחד משני האסטרונאוטים של סוכנות החלל הקנדית, מתוך 5,351 מועמדים. הוא עבר ליוסטון, טקסס כדי להיות בכיתת האסטרונאוטים ה-20 של נאס"א. בשנת 2011, הוא השלים את אימוני האסטרונאוטים שכללו הדרכה אינטנסיבית על מערכות תחנת החלל הבינלאומית, אימוני פעילות חוץ-רכבית (EVA) בבריכת הציפה במרכז החלל ג'ונסון, רובוטיקה, אימוני טיסה על T-38 טאלון והדרכות בשפה הרוסית. לאחר סיום הלימודים הועבר לענף הרובוטיקה של משרד האסטרונאוטים.
ESA CAVES
בשנת 2012, היה סן-ז'אק חלק ממשלחת של סוכנות החלל האירופאית לחקר מערות בסרדיניה כחלק מתוכנית ESA CAVES. התוכנית משלבת מספר אסטרונאוטים אשר יורדים לחקור מערות במשך שבוע, ועוברים מערך אימונים ארבעה ק"מ מתחת לפני השטח, תוך עבודה כצוות וביצוע פעילויות מחקר. משלחת 2012 כללה את סן-ז'אק, האסטרונאוט הדני אנדראס מוגנסן, האסטרונאוט היפני סויצ'י נוגוצ'י, האסטרונאוטים האמריקאים מייקל פינקה ואנדרו פוסטל, והקוסמונאוט ניקולאי טיקונוב.
משלחות 57/58/59 לתחנת החלל הבינלאומית
בחודש מאי 2016 סן-ז'אק נבחר להיות חלק מצוות משלחות 58/59 לתחנת החלל הבינלאומית, אשר באותו זמן היה אמור להיות משוגר בנובמבר 2018. בעקבות כישלון שיגור סויוז MS-10 תחילת המשימה נדחתה עד לסיום הבדיקות והמוכנות לשיגור מחדש.
סן-ז'אק שוגר לחלל על גבי סויוז MS-11 ב-3 בדצמבר 2018, יחד עם המפקד אולג קונוננקו ומהנדסת הטיסה אן מקליין. משלחת 58 החלה באופן רשמי ב-20 בדצמבר 2018, כאשר צוות המשלחת הקודמת עזב את התחנה. סנט-ז'אק, קונוננקו ומקליין נשארו לבד בתחנת החלל, עד תחילת משלחת 59 בפברואר 2019, כאשר הצטרפו אליהם אלכסיי אובצ'ינין, ניק הייג וכריסטינה קוק. צוות הסויוז MS-11 צפוי לחזור לכדור הארץ בחודש יולי 2019.
באפריל 2019, סן-ז'אק ביצע הליכת חלל יחד עם אן מקליין. הליכת החלל נמשכה 6 שעות ו-29 דקות במהלכה השניים פרסו כבלים של חשמל ותשתית לתקשורת אלחוטית סביב התחנה.
מקליין, קונוננקו וסן-ז'אק חזרו לכדור הארץ ב-25 ביוני, לאחר כמעט 204 ימים בחלל.
חיים אישיים
סן-ז'אק נשוי לד"ר ורוניק מורין ולזוג שלושה ילדים. הוא מחזיק גם ברישיון טייס מסחרי. סן-ז'אק דובר צרפתית ואנגלית, ויש לו הבנה בסיסית של רוסית, ספרדית ויפנית.
דווייט הווארד
דווייט דייוויד הווארד (באנגלית: Dwight David Howard; נולד ב-8 בדצמבר 1985 באטלנטה, ג'ורג'יה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק ב"טייוואן לאופארדז" מהליגה הטייוואנית, בעמדת הסנטר. שיחק בעבר בנבחרת ארצות הברית. נחשב בשיאו לאחד משחקני ההגנה הטובים ב-NBA.
לאחר קריירת תיכונים מצוינת, החליט הווארד לדלג על המכללה ונרשם לדראפט ה-NBA לשנת 2004, שם נבחר במקום הראשון על ידי אורלנדו מג'יק. במהלך הקריירה ב-NBA זכה בתארים אישיים רבים, ביניהם שלוש זכיות בתואר שחקן ההגנה של העונה, שבע בחירות למשחק האולסטאר, שבע בחירות לאחת מחמישיות העונה וחמש בחירות לאחת מחמישיות ההגנה של העונה. כמו כן, הוביל את אורלנדו לשלוש זכיות באליפות הבית הדרום מזרחי (2008, 2009, 2010) ולהופעה בגמר ה-NBA בשנת 2009. בעונת זכה באליפות ה-NBA, כשחקן לוס אנג'לס לייקרס.
בשנת 2006 החל לשחק במדי נבחרת ארצות הברית, עימה זכה במדליית הארד באליפות העולם 2006 ובמדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג 2008.
ביוגרפיה
דווייט הווארד, אשר ידוע כנוצרי אדוק עוד מימי נעוריו, נולד באטלנטה, ג'ורג'יה שבארצות הברית למשפחה ספורטיבית במיוחד. אביו, דווייט הווארד האב הוא מנהל אקדמיית דרום-מערב אטלנטה כריסטיאן, אקדמיה פרטית עם אחד מתיכוני הכדורסל הטובים במדינה, בעוד שאמו, שריל הווארד שיחקה בצעירותה בקבוצת כדורסל הנשים של מכללת מוריס בראון. הוא החל לשחק כדורסל בגיל תשע ובכיתה ח' אף הצהיר כי בכוונתו להיבחר בבחירה הראשונה בדראפט ה-NBA יום אחד. למרות גופו הגבוה והרחב, היה הווארד מהיר ואתלטי מספיק כדי לשחק גם בעמדות הגארד.
הווארד נבחר לקבוצת הכדורסל של אקדמיית דרום-מערב אטלנטה כריסטיאן, ובארבע שנים במדיה, אשר ברובן שיחק בעמדת הפאוור פורוורד, קבע של 16.6 נקודות, 13.4  ו-6.3 חסימות ב-129 משחקים בהם שותף. בעונתו האחרונה באקדמיה, עונת, הוביל את אטלנטה לזכייה באליפות הליגה המחוזית, כאשר הוא קובע ממוצעים של 25 נקודות, 18 ריבאונדים, 8 חסימות ו-3.5 אסיסטים למשחק. בעונה זו התפרסם הווארד כשחקן התיכונים הטוב בארצות הברית, הוא זכה בכל התארים האישיים האפשריים לשחקן תיכונים, בהם פרס שחקן השנה בתיכונים על שם ג'יימס נייסמית'.
השנים הראשונות
לאחר סיום לימודיו, הודיע הווארד כי הוא מוותר על המכללה ונרשם לדראפט ה-NBA לשנת 2004. החלטה זו קיבל בהשראת קווין גארנט, אשר היה בעיניו מודל לחיקוי והערצה ועשה את אותו הדבר בשנת 1995. בדראפט עצמו נבחר בבחירה הראשונה, כאשר הוא מקדים את כוכב המכללות, אמקה אוקפור. הוא ביקש ללבוש את חולצה מספר 12, מכיוון שהייתה היפוך של המספר 21, מספר חולצתו של קווין גארנט בזמן ששיחק במינסוטה טימברוולבס.
הווארד הצטרף לסגל השחקנים החלש של אורלנדו, אשר בעונה שלפני בחירתו השיגה 21 ניצחונות בלבד. נוסף על כך, איבדה הקבוצה באותו הקיץ את השחקן המוביל שלה בארבע העונות האחרונות, טרייסי מקגריידי. למרות זאת, הווארד הותיר רושם מיידי כאשר סיים את עונת הרוקי שלו עם ממוצעי "" של 12 נקודות ו-10 ריבאונדים למשחק ובכך שבר מספר שיאי NBA. הוא הפך לשחקן הצעיר בהיסטוריה שקובע ממוצעי "דאבל דאבל" בעונה סדירה ולצעיר ביותר שמוריד למעלה מ-10 ריבאונדים בממוצע בעונה. עוד בעונה זו הפך גם לצעיר בהיסטוריית הליגה שמוריד 20 ריבאונדים במשחק אחד, לצעיר ביותר שמשיג "דאבל דאבל" ולשחקן התיכונים הראשון ששותף בכל 82 משחקיה של קבוצתו במהלך עונת הרוקי שלו. בעקבות יכולתו המצוינת והישגיו המרשימים, נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה וסיים שלישי בבחירות לרוקי השנה, אחרי אמקה אוקפור ובן גורדון.