cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש
הסכסוך הישראלי-פלסטיני
במהלך כהונתו הראשונה, ניסה בוש מספר פעמים להחיות את תהליך השלום. ב-24 ביוני 2002, נשא נאום בבית הלבן - במה שכונה לימים "חזון הנשיא בוש" -, שבו הציע מתווה שעיקרו שתי מדינות לשני עמים. ניסיון נוסף נעשה ב-26 בפברואר 2003, כאשר הציג את תוכנית "מפת הדרכים לשלום", שהייתה דומה מחד במתכונתה לתוכניתו הקודמת, אך הציגה מאידך לוח זמנים ברור יותר לפתרון הדרגתי של הסכסוך. ב-5 ביוני 2003, התקיימה ועידת פסגה בעקבה בהשתתפות בוש, אריאל שרון, אבו מאזן, והמלך עבדאללה, שהייתה אמורה לסמן את תחילת יישום מפת הדרכים. ההתקדמות בתהליך הייתה איטית, שכן לאור ההידרדרות הביטחונית בשטח, וההסתבכות האמריקנית בעיראק, מיתנה ארצות הברית את פעילותה בזירה הישראלית-פלסטינית.
לאחר פרסום תוכנית ההתנתקות של שרון בדצמבר 2003, התייצב בוש לצידו של שרון ופרסם מכתב תמיכה במהלך, שמטרתו בין השאר הייתה לרכך את ההתנגדות להתנתקות של חלק מהציבור וממקבלי ההחלטות בישראל. בוש גרס כי בעיית הפליטים הפלסטינים אמורה להיפתר במסגרת המדינה הפלסטינית, וכי יש להתחשב בגושי ההתנחלויות בעת קביעת קו הגבול העתידי. בינואר 2006, מונה אהוד אולמרט לראשות הממשלה בישראל במקום אריאל שרון, שסבל ממצב בריאותי רעוע. בדומה לקודמו בתפקיד, רקם בוש יחסים קרובים גם עם ראש הממשלה החדש. בנובמבר 2007, לקראת סוף כהונתו של בוש, יזמה ארצות הברית את ועידת אנאפוליס – ועידה בינלאומית שהתכנסה בעיר אנפוליס, בירת מרילנד – שבמסגרתה חתמו כל הצדדים על הצהרה משותפת הקוראת להגיע לפתרון של שתי מדינות לשני עמים לא יאוחר מסוף שנת 2008. כקודמותיה, גם יוזמה מדינית זו לא הצליחה להביא לפריצת דרך.
רוסיה
ג'ורג' בוש נכנס לתפקידו כנשיא בקירוב להיבחרו של ולדימיר פוטין לנשיאות רוסיה, והפיכתו של פוטין לאיש החזק במדינתו. היחסים בין ארצות הברית לרוסיה במהלך כהונתו הראשונה של בוש התאפיינו בהקצנה של מדיניות החוץ הרוסית ובהתעצמות של רוסיה מחד, וכן במדיניות חוץ חד צדדית פעלתנית אמריקנית מאידך. דברים אלו הביאו להגברת המתיחות בין המעצמות, אך עם זאת בדרך כלל פני הדברים התמתנו והפכו לחיוביים יחסית הודות לקשרים האישיים הטובים שהצליח בוש לרקום עם פוטין. קשרים אלו התבטאו בביקורים הדדיים ובפגישות תכופות בין השניים.
צ'ורוג
צ'וּרוּג (בסרבית קירילית: Чуруг, בסרבית בכתב לטיני: Čurug) הוא כפר בסרביה השוכן במחוז באצ'קה הדרומי אשר בפרובינציית וויבודינה.
מדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש
רוסיה
לצד זאת, אירועים רבים העיבו על היחסים בין שתי המדינות. בשנת 2002, בוש פתח ביוזמה לפריסת מערכות הגנה כנגד טילים באירופה למקרה של התקפה מצד מדינות כמו איראן, קוריאה הצפונית ולוב. לשם כך פרשה ארצות הברית מהאמנה עליה חתמה בימי המלחמה הקרה, אמנה שהגבילה החזקת נשק אנטי-בליסטי (ABM treaty). רוסיה ראתה בתוכנית מעשה התגרות ואיום כלפיה, וטענה שמטרתה האמיתית של התוכנית היא סיכול יכולותיו של הצבא הרוסי. בשנים הבאות קיים בוש שיחות עם מדינות שונות באירופה על מנת שיהיו שותפות בפרויקט. גם הפלישה האמריקנית לעיראק בשנת 2003 הוסיפה לדרדור היחסים, ורוסיה התנגדה למלחמה זו בין השאר גם הודות לקשריה החיוביים עם משטרו של סאדם חוסיין. ב-29 במרץ 2004 הצטרפו שמונה מדינות – רומניה, בולגריה, סלובניה, סלובקיה, ליטא, לטביה ואסטוניה – לברית נאט"ו, והפכו בה לחברות מן המניין. הצטרפות של מדינות אלו לנאט"ו, כולן חברות הגוש הקומוניסטי לשעבר כאשר חלקן אף היו חלק מברית המועצות, נתפסה בעיני רוסיה כצעד אגרסיבי שפירשו הרחבת ההגמוניה האמריקנית מזרחה אל עבר גבולותיה.
צ'ורוג
היסטוריה
האזכור הראשון לכפר הוא מ-1238 עת נשלט האזור על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה. ב-1542 נכבש האזור על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית. במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) חרב הכפר ונשרף כליל. לאחר המלחמה נכלל האזור בשטחי ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ. בראשית המאה ה-18 נבנה היישוב מחדש ונכלל בשטח הספר של הממלכה. במחצית השנייה של המאה ה-18 היגרו למקום משפחות רבות ממוצא סרבי והפכו לרוב ביישוב.
מדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש
רוסיה
נוסף על חתימת ההסכם בין ארצות הברית לפולין, בשלהי כהונתו השנייה של בוש אירוע נוסף שהידרדר למשבר חמור בין המדינות היה המלחמה בין רוסיה לגאורגיה. באוגוסט 2008, פלשה רוסיה לגאורגיה, מדינה שנחשבה לפרו-אמריקנית. הדבר הביא לתגובות נוקבות מצד ממשל בוש, שגינה את הפלישה הרוסית בחריפות.
האיחוד האירופי
לאחר פיגועי 11 בספטמבר מדינות אירופה גינו את האירועים והציעו לארצות הברית סיוע. בהמשך, השתתפו רוב מדינות האיחוד האירופי במלחמת אפגניסטן לצד ארצות הברית, כאשר מאות אירופאים נהרגו בלחימה מול אל-קאעידה והטליבאן.
צ'ורוג
היסטוריה
בהמשך נשלט האזור על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכלל הכפר בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. אזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. בינואר 1942 ערכו ההונגרים את הטבח בדרום באצ'קה ובמסגרתו רצחו כ-900 מתושבי הכפר, מרביתם סרבים ומקצת יהודים. לאחר המלחמה נכלל היישוב בשטח הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה והפך מרכז חקלאי אזורי. בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר התפרקות יוגוסלביה עבר צ'ורוג לחזקת סרביה.
יואב שגיא
משנת 1990 עומד שגיא בראש מכון דש"א, (דמותה של ארץ) העוסק בגיבוש המלצות למדיניות לכלים לשמירה על שטחים פתוחים, אותו ייסד במסגרת החברה להגנת הטבע. הוא קידם את המכון לשמש גוף מחקר יישומי לתכנון סביבתי וניהול מקרקעין שהוביל לשינויים פורצי דרך בהתייחסות המדינה לצורך בשמירה על שטחים פתוחים ובכלל זה להקמת הקרן לשמירה על שטחים פתוחים המקצה מדי שנה 1% מהכנסות רשות מקרקעי ישראל (כ- 80 מיליון ש"ח) לשמירה, שיקום וטיפוח של שטחים פתוחים ברחבי המדינה. שגיא משמש כיו"ר הוועדה הישראלית  של האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע ומשאבי הטבע (IUCN) וחבר הוועדה למורשת עולמית בוועד הישראלי לאונסק"ו הפועל במשרד החינוך.
צ'ורוג
הקהילה היהודית
יהודים היגרו לכפר במחצית השנייה של המאה ה-19 ככל הנראה מהמרחב ההונגרי. ב-1880 עת מנתה הקהילה 96 נפשות הוקם בית הכנסת הקהילתי וככל הנראה גם חלקת בית עלמין יהודי. בהמשך, הוקם במקום בית הקהילה ובו שכנו מוסדות קהילתיים כגון חדר מזכיר הקהילה, שליח הציבור וחברה קדישא. ב-1900 מנתה הקהילה 222 נפשות שהיוו 2.34 אחוזים מכלל האוכלוסייה. לאחר מלחמת העולם הראשונה חלה ירידה הדרגתית במספר בני הקהילה. ב-1931 התגוררו בצ'ורוג 75 יהודים ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 50 נפשות.
לאחר כיבוש יוגוסלביה הועבר אזור באצ'קה לחזקת הונגריה. כאמור, בינואר 1942 ערכו ההונגרים את הראצייה בדרום באצ'קה. כל בני הקהילה נעצרו ביחד עם תושבי הכפר הסרביים ונכלאו באסמים ומחסנים, ושם נורו או הורעבו למוות. גופותיהם הושלכו אל הנהר טיסה. ב-1950 הרסו השלטונות היוגוסלביים את מבנה בית הכנסת. נכון ל-2001 עמד המבנה אשר שימש כבית הקהילה על תילו. את חלקת בית העלמין היהודי בכפר לא ניתן היה לאתר במועד זה.
יואב שגיא
לאחר מלחמת יום הכיפורים נמנה שגיא על מקימי ומפקדי היחידה לאיתור נעדרים של צה"ל.
פועלו של שגיא צוין במעמד הענקת פרס ישראל, לשנת 1980, לחברה להגנת הטבע על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה באיכות הסביבה. ב-2008 קיבל את אות יקיר התכנון מטעם איגוד המתכננים בישראל, והיה אחד הזוכים ב"אות מפעל חיים להגנה על הסביבה" מטעם המשרד להגנת הסביבה.
יואב שגיא נבחר על ידי עיתון "TheMarker" לאחד מבין 101 המשפיעים לטובה לשנת 2010, אשר "הופכים את ישראל למקום שיותר טוב לחיות בו". שגיא נבחר בקטגוריה "תכנון וסביבה".
מדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש
האיחוד האירופי
השותפות האירופאית-אמריקנית נגד הטרור תחת בוש המשיכה גם בשנים הבאות, אך הדבר הגיע במידה רבה אל קיצו לקראת מלחמת עיראק. בעוד ממשל בוש רצה בראשית 2003 להרחיב את המלחמה בטרור מאפגניסטן לעיראק, באירופה ניכרה מחלוקת עזה בשאלה זו, כאשר מדינות רבות התנגדו בחריפות למלחמה. את מחנה המתנגדות הובילו גרמניה וצרפת. מדינות אלו טענו שאין טעם במלחמת עיראק ואף ערכו מאמצים דיפלומטיים כדי למנוע את המלחמה. הדבר הביא לקרע ביחסים בין מדינות אלו לארצות הברית, ובמיוחד עם צרפת בראשות נשיאה ז'אק שיראק, שהיה למתנגד קולני לבוש. ובעוד זאת, מדינות רבות אחרות באירופה, כאשר בריטניה, איטליה, ספרד ופולין הן המרכזיות שבהן, המשיכו לשתף פעולה באופן מלא עם ארצות הברית, ושלחו אלפים מחייליהם למלחמת עיראק. עם מדינות אלו חוותה ארצות הברית פריחה ביחסים, ובמיוחד אמור הדבר באשר לבריטניה בראשות טוני בלייר, שהייתה לשחקן מרכזי במלחמות בעיראק ובאפגניסטן. מצב עניינים זה הביא לידידות עמוקה בין בלייר לבוש, שהתבטאה בביקורים הדדיים תכופים זה במדינתו של זה וכן בפגישות רבות. בדומה לבלייר, גם עם ראשי ממשלת ספרד ואיטליה, חוזה מריה אסנאר וסילביו ברלוסקוני בהתאמה, רקם בוש קשרים קרובים.
לצד מלחמת עיראק, בלטה אמנת פרוטוקול קיוטו בהעבתה על היחסים בין ארצות הברית לרבות ממדינות אירופה. האמנה הקוראת לצמצום פליטת גזי חממה לאטמוספירה ומלחמה בהתחממות הגלובלית, היא מהיוזמות המרכזיות שקידם האיחוד האירופי באותן השנים; ואז כהיום, ארצות הברית היא אחד המכשולים המרכזיים בפני יישום האמנה. בעוד ממשל ביל קלינטון קידם את האמנה, כבר במרץ 2001 הורה הנשיא בוש להסיר את חתימתה של ארצות הברית מאמנת קיוטו, בטענה שיישום האמנה יהיה יקר מדי ובשל כך שהאמנה מפלה לדעתו לרעה את ארצות הברית. בשעתו הדבר הוביל למרירות ביחסים בין ארצות הברית לאיחוד האירופי.
עם ראשית כהונתו השנייה, החל בוש במאמצים משמעותיים לשקם את היחסים עם מדינות אירופה שהיחסים התערערו איתם בכהונתו הקודמת. סייעו לכך במיוחד מספר חילופי שלטון באירופה. ב-2005 ראש ממשלת גרמניה גרהרד שרדר הוחלף באנגלה מרקל שהנהיגה יחס מאוזן יותר כלפי ארצות הברית. שנתיים לאחר מכן, ב-2007 נשיא צרפת ז'אק שיראק הוחלף בניקולא סרקוזי, שהפך לאחד מבני הברית הקרובים ביותר לג'ורג' בוש. עם זאת, מספר שינויים באירופה היו גם לרעתו של בוש. ידידיו הטובים באיטליה ובספרד, סילביו ברלוסקוני וחוזה מריה אסנאר, איבדו את שלטונם לטובת מועמדים בעלי גישה מסויגת לארצות הברית, מנהיגים חדשים אשר היו מי שהגדירו אותם כאנטי-אמריקנים. חילופי השלטון באיטליה ובספרד הביאו לפרישתם של שתי מדינות אלו מהמלחמה בעיראק. לפיכך נרשמה הידרדרות ביחסים בין ארצות הברית למדינות אלו, ובמיוחד עם ספרד.
סין ומזרח אסיה
בתקופה שלאחר פיגועי 11 בספטמבר, ידעו היחסים בין ארצות הברית לסין שיפור מסוים. הסינים גינו את הפיגועים, תמכו ביציאה האמריקנית לאפגניסטן ב-2001; ומאוחר יותר הם אף תרמו 150 מיליון דולר לשיקום אפגניסטן ולייצובה לאחר הפלת שלטון הטליבאן. תקופת בוש התאפיינה בהתמקדות הממשל בנעשה במזרח התיכון, ובהורדת פרופיל מסוימת במזרח אסיה, דבר שהסינים ראו באופן חיובי. למרות זאת, שררו בסין חששות מסוימים לאחר שארצות הברית הרחיבה את אחיזתה במרכז אסיה והקימה בסיסי צבא במדינה כמו טג'יקיסטן, מדינה הגובלת עם סין ממערב. על היחסים בין סין לארצות הברית העיבו במיוחד היחסים הקרובים שקיימה ארצות הברית עם טאיוואן, אויבתה המושבעת של סין. ב-25 באפריל 2001 נשאל בוש אם ארצות הברית תבוא לעזרתה של טאיוואן, אם זו האחרונה תותקף בידי סין. הוא השיב: "הסינים צריכים להבין שארצות הברית תעשה כל מה שנדרש כדי לעזור לטאיוואן להגן על עצמה... אף על פי שיש לנו (סין וארצות הברית) אינטרסים משותפים, הסינים צריכים להבין שיש מקומות (כמו הסוגיה הטאיוואנית) בהם אנחנו לא מסכימים".
היחסים בין ארצות הברית לקוריאה הצפונית תחת בוש היו בדרך כלל מתוחים למדי. ממשל בוש ביקר לעיתים תכופות את המשטר הצפון קוריאני על הפרות זכויות אדם, פיתוח מערכות טילים מאיימות וערעור היציבות והביטחון במזרח אסיה. בשנת 2002 החמירה המתיחות בין המדינות, לאחר שבוש האשים את קוריאה הצפונית בפיתוח תשתית להעשרת אורניום לצורך נשק גרעיני. באותה השנה גם הגדיר בוש את קוריאה הצפונית כשותפה ב"ציר הרשע". בחודשים הבאים נכנסה ארצות הברית למשא ומתן עם קוריאה הצפונית במטרה להניא אותה מהתוכנית הגרעינית שלה, אך ניסיון זה לא צלח. לקראת שלהי הקדנציה הראשונה של בוש, הידרדרו מחדש היחסים עם קוריאה הצפונית, לאחר שזו גירשה את פקחי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית משטחה, וחזרה לפתח נשק גרעיני. ב-9 באוקטובר 2006 ערכה קוריאה הצפונית ניסוי גרעיני מצומצם. ג'ורג' בוש הגיב בחריפות, גינה את המעשה, והורה על הגברת הסנקציות הכלכליות כאשר הוא מצהיר שלא יהסס להשתמש באמצעים צבאיים. תחת הלחצים הבינלאומיים הסכימה לבסוף קוריאה הצפונית לחדש את המשא ומתן עם ארצות הברית, וב-11 באוקטובר 2008 קיבלה קוריאה הצפונית את הדרישות האמריקניות לפרק את הכור הגרעיני שלה, ובתגובה בוש הודיע על הסרת הסנקציות ועל צעדים ראשונים לנורמליזציה ביחסים בין המדינות. בסיום כהונתו של בוש היה נראה שאף על פי שקוריאה הצפונית רכשה יכולת גרעינית מינימלית, ארצות הברית הצליחה לבסוף להניא אותה מדרכה, והחל תהליך מדיני לפירוקה מנשק גרעיני.
אפריקה
כבר בראשית כהונתו, הנהיג בוש מדיניות אקטיבית יחסית באפריקה בהשוואה לממשלים קודמים. כחלק מהמלחמה העולמית בטרור, הרחיבה ארצות הברית את הפעילות הביטחונית שלה באפריקה, במטרה להיאבק בניסיונות של טרור אסלאמי להכות ביבשת. בכלל זה בלט במיוחד "מבצע חירות מתמשכת – קרן אפריקה" (OEF-HOA), מבצע צבאי שנערך החל מ-2002, מבצע שמטרתו הוגדרה כמלחמה בטרור ובפיראטיות בקרן אפריקה בדגש על סומליה. המבצע הוצא לפועל על ידי כוח מיוחד שהוקם על ידי האמריקנים לצורך העניין – כוח המשימה המשולב לקרן אפריקה (CJTF-HOA). לצד כוח זה, השתתפו בפעילות במקום גם כוחותיהם הצבאיים של מספר מחברותיה של ברית נאט"ו ומספר מדינות מקומיות. כוח נוסף שפועל במסגרת המבצע, הוא הכוח הימי הרב לאומי כוח משימה משולב מספר 150 – כוח שהוא למעשה שלוחה של כוחות הקואליציה הפרו-אמריקנית במלחמת עיראק, כאשר תפקידו לצד לוחמה נגד הפיראטים באזור הוא אבטחה ספציפית של מפרץ עדן, על-מנת לאפשר זרימה סדירה של ציוד, סחורות וכוח אדם מארצות הברית ואירופה לעיראק. במהלך הלחימה במקום, תעשיית הפיראטיות באזור ספגה מכה קשה אך לא מוגרה לחלוטין, כלי שיט רבים שנכנסו לסכנת שוד חולצו על ידי הכוחות הצבאיים שבמקום ובסיסי פיראטים וכלי שיט של גורמים מעין אלו הותקפו. במהלך כלל הלחימה במקום, 29 חיילים אמריקניים נהרגו, לעומת כמאה וחמישים טרוריסטים ופיראטים שנהרגו אף הם. לצד זאת, למעלה מ-1,200 טרוריסטים ופיראטים נעצרו.
בנאום מצב האומה בינואר 2003, הכריז בוש על תוכנית חירום של סיוע למדינות אפריקניות מוכות איידס להילחם בנגיף המסוכן. במסגרת זאת העמיד בוש כ-44 מיליארד דולר למאמץ הזה. תוכנית זו הגישה טיפול תרופתי ישיר למיליוני בני אדם, ויש המעריכים שהיא הצילה את חייהם של כחמישה מיליון כאלו. על פי כתב הניו יורק טיימס פיטר בייקר, "בוש עשה יותר מכל נשיא אחר לפניו או אחריו, על מנת לעצור את האיידס ולעזור לאפריקה". כחלק ממדיניותו של ממשל בוש להפיץ את הדמוקרטיה בעולם, תמך הממשל גם בניסיונות של דמוקרטיזציה ביבשת.
רב סעורם
רב סעורם או: רב שעורים היה אמורא בן הדור הרביעי של אמוראי בבל במאה הרביעית, ואחיו של האמורא רבא שהיה מראשי אמוראי אותו דור.
לא נשתמרו ממנו דברי הלכה או דרשות באגדה, ובאזכוריו הבודדים הוא מופיע תמיד בהתייחס לאחיו המפורסם, "רב סעורם אחוה דרבא" או "רב שעורים אחוה דרבא".
למרות זאת מהמתואר אודותיו בתלמוד עולה כי נחשב לחכם מהמעלה הראשונה, ואף מיוחסת לו שיחה עם מלאך המוות, כמו גם התגלות של אחיו בחלום, לאחר שזה האחרון הסתלק לעולמו:
במסכת בבא מציעא (עג, ב) מסופר כי רב סעורם סבר שהאיסור להשתעבד ביהודי אחר הנלמד מהכתוב אינו כולל יהודים שאינם נוהגים כשורה, כלפיהם מסרסים את הפסוק ודורשים:. הוא יישם את שיטתו הלכה למעשה כאשר רתם למרכבתו של אחיו רבא, מספר עבריינים. והתלמוד מספר כי אחיו רבא אישר את פעולתו זו, ואף שיבח אותו על כך. שיטה זו התקבלה להלכה ונפסקה בשולחן ערוך (יורה דעה סי' רסז סעיף טז).
משפחתו
כאמור, היה רב סעורם אחיו של רבא, וכפי הנראה אף הוא בנו של רב יוסף בר חמא. בנו של רב סעורם היה רב ספרא בר סעורם.
ג'נסיס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
שבע אקטואלי
מ-15 במאי עד 10 באוקטובר 2017 התוכנית הופקה בידי אולפני הרצליה במסגרת הסכם למיקור חוץ. הנחו אותה בהגשה זוגית יועז הנדל ומיכל רבינוביץ', לאחר תקופה קצרה של שידור משותף עברה רבינוביץ להנחות את מהדורת "חדשות השבת" בערוץ, והנדל פרש מהגשת שידור התוכנית. לאחר מכן התוכנית הוגשה בידי אמיר בר שלום, שלפני כן כיהן ככתב המדיני בתאגיד השידור, והתוכנית הופקה באולפני תאגיד השידור הישראלי.
ב-27 בדצמבר שודרה התוכנית האחרונה. בשעת השידור של התוכנית משודרת כיום תוכנית האקטואליה "מהצד השני עם גיא זהר" ומגזין הכלכלה של כאן 11 "משחקי הכיס".
רינה קופר
רינה רחל קופר (1935 – 30 באוקטובר 1993) הייתה אמנית רב תחומית ישראלית. התמחתה באמנות הבטיק.
ביוגרפיה
נולדה וגדלה ברחובות. בתם של מרים וצבי. היא למדה בתיכון דה שליט. נעמי סמילנסקי ציירת ומורה לאומנות בחרה להציג ציורים של רינה בתערוכות בכיתה ובבית הספר ועודדה אותה ללמוד הוראת ציור במכללת אורנים. היא בוגרת המכללה מחזור 1955–1956. מרסל ינקו היה בין מוריה לציור וטכניקת הבטיק.
יצירתה האמנותית של קופר מגוונת וכוללת ציורי שמן אקוורל ורישומים. במקביל להיותה ציירת היא עשתה קריירה מרשימה בתחום האופנה שהתבססה על התמחותה בטכניקת הבטיק. רות דיין מייסדת משכית גילתה אותה וגייסה אותה לצוות מעצביה.
קופר השתמשה בטכניקת הבטיק על מגוון בדים: משי, קטיפה וכותנה, הללו עוצבו תחת ידיה של רינה והפכו לשטיחי קיר, תמונות, ואביזרי אופנה. עבודות הבטיק של רינה הצטיינו במקצועיות ובדמיון יצירתי ססגוני ומרהיב של צבעים וצורות.
יצירותיה של קופר בתחום הציור והרישום נעות בין הפיגורטיבי למופשט. דימוי האישה ביצירותיה נוטה לעבר אידיאל היופי הנשי, ולתנועותיה זרימה של ריקוד כמעט חלומי. ואכן, עולם המחול היה מושא אהבתה של רינה אליו נמשכה כל חייה. יצירותיה עמוסות בסמלים של ציפורים ובעלי חיים אחרים על משמעויותיהם הנסתרות והגלויות. ציורי הנוף נעים בין הפסטורלי לסוער.
גולדה מאיר העניקה לנשיא צרפת פרנסואה מיטראן שטיח קיר שלה, תמונת נוף ארץ ישראלית. לאה רבין ואופירה נבון לבשו בגדים שעצבה.
העשייה האמנותית המגוונת והעשירה של רינה נעשתה בצל מגבלות פיזיות קשות. בגיל ארבעה חודשים היא חלתה ומאז החלה להשמין באופן בלתי ניתן לשליטה. היא עברה אשפוזים רבים וטיפולים מורכבים. למרות זאת היא למדה לחיות עם מגבלותיה הבריאותיות וחייה היו מלאי יצירה, נתינה ואהבה לזולת.
נפטרה ברחובות בגיל 58.
עם חידושה של משכית על ידי המעצבת שרון טל זכו עבודותיה של קופר לחיים חדשים. צלילה רוז, יצרה קשר עם רות דיין. השתיים, טל ודיין הגיעו לביתה של רוז בירושלים ועשרות דגמים של שמלות, שטיחי קיר ואביזרי לבוש העתיקו את מקומם לסטודיו של משכית המחודשת במטרה להשתמש ביצירותיה של קופר בעיצובים העתידיים של משכית המחודשת.
יוזמתה של רוז הולידה גם תערוכה ממגוון יצירותיה של קופר באשכול פיס רחובות, העיר בה נולדה, יצרה ונפטרה. אוצרות התערוכה: אביטל אפל ואדריאנה וויטיניג סגל.
האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה
האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה או האוניברסיטה הלאומית האוסטרלית (אנגלית: The Australian National University ר"ת: ANU) היא אוניברסיטת הוראה ומחקר ציבורית הנמצאת בבירת אוסטרליה, קנברה. האוניברסיטה נוסדה ב-1946 בחוק שחוקק בפרלמנט האוסטרלי.
האוניברסיטה מדורגת בעקביות בראש דירוגי האוניברסיטאות האוסטרליות, ובין האוניברסיטאות המובילות בעולם, ברבות ממערכות הדירוג הבינלאומיות, כמו הדירוג האקדמי של אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי (מקום 76 בעולם לשנת 2019) והדירוג האקדמי של מוסף ההשכלה הגבוהה של הטיימס (מקום 54 בדירוג האקדמי העולמי לשנת 2022).
בראש האוניברסיטה עומדת מועצה בת 15 חברים. דייוויד צ'אלמרס משמש כמרצה בכיר לפילוסופיה וראש מרכז למחקר התודעה באוניברסיטה. לאוניברסיטה תוכנית אסטרטגית לשנים 2022-2019.
ארגון אקדמי
האוניברסיטה מאורגנת אקדמית לשבעה קולג'ים עם עשרים ושבעה בתי ספר ושני מכוני מחקר.
בוגרים וסגל ידועים
בין בוגרי האוניברסיטה נכללים :
הסגל המחקרי של האוניברסיטה כולל מספר זוכי פרס נובל :
נועם מזרחי
ביוגרפיה
מזרחי מתמחה במחקר פילולוגי של הספרות העברית הקדומה. עיקר עניינו הוא בהיבטי הנוסח והלשון של ספרי המקרא ושל התרגומים העתיקים שלהם ושל מגילות מדבר יהודה. בין מפעליו המחקריים הכין מהדורה חדשה של 'שירי עולת השבת', אסופת תפילות לשבת המסודרות לפי לוח השנה של כת קומראן שעותקים מקוטעים שלה נתגלו בין המגילות מקומראן וממצדה והיא מייצגת את אחד מגופי השירה המיוחדים שנוצרו בעברית בעת העתיקה.
נכון לשנת 2022, משמש נועם מזרחי כראש החוג למקרא באוניברסיטה העברית וחבר באקדמיה הצעירה הישראלית.
פרסים
מזרחי זכה במלגת רוטנשטרייך מטעם ות"ת בלימודי הדוקטורט, היה עמית רוטשילד בפוסט-דוקטורט, וזכה למענקי מחקר מטעם קרן הזיכרון לתרבות יהודית, הקרן הלאומית למדע, שירות החילופין האקדמי הגרמני ועוד. הוא גם זכה להכרה ולהוקרה על כישורי ההוראה שלו, ואף נבחר לרשימת מצטייני רקטור ההוראה באוניברסיטת תל אביב בשנת 2015.
ג'ון נילי קנדי
ג'ון נילי קנדי (באנגלית: John Neely Kennedy; נולד ב-21 בנובמבר 1951) הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי המכהן כמייצגה של מדינת לואיזיאנה בסנאט של ארצות הברית מאז ראשית 2017. טרם בחירתו לסנאט כיהן כגזבר מדינת לואיזיאנה בשנים 2000–2017.
קנדי נולד בסנטרוויל שבמיסיסיפי. את לימודיו הגבוהים עשה באוניברסיטת ואנדרבילט ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה, ולאחר מכן למד במכללת מגדלן שבאוניברסיטת אוקספורד. קנדי היה חבר בסגלו של המושל באדי רומר לפני שהתמודד ללא הצלחה למשרד התובע הכללי של לואיזיאנה ב-1991. ב-1999, נבחר לגזבר המדינה. ב-2004 וב-2008 התמודד ללא הצלחה לסנאט האמריקאי מטעם לואיזיאנה. ב-2007, עת כהונתו כגזבר, עבר קנדי אל המפלגה הרפובליקנית לאחר עשרות שנים בהן היה חבר במפלגה הדמוקרטית.
ב-2016, התמודד קנדי בפעם השלישית לסנאט. הוא הגיע למקום הראשון בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית לשם מועמד המפלגה לסנאט, ובבחירות הכלליות הביס את חבר בית המחוקקים הארצי פורסט קמפבל, והושבע לסנאט ב-3 בינואר 2017.
ביוגרפיה
קנדי נולד בעיירה סנטרוויל שבדרום-מערב מדינת מיסיסיפי, וגדל בעיר זכריה במזרח מחוז באטון רוז'. ב-1969 הגיעו לימודיו התיכוניים לידי גמר. הוא סיים בכבוד רב את לימודיו באוניברסיטת ואנדרבילט שבטנסי עם תואר ראשון במדע המדינה, פילוסופיה וכלכלה. בוואנדרבילט נבחר לנשיא כיתתו הוותיקה והיה חבר באחוות פי בטא קפא. לאחר תום לימודיו בוואנדרבילט, קנדי קיבל תואר דוקטור ב-1977 מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וירג'יניה שבשרלוטסוויל, וירג'יניה. ב-1979 קיבל תואר בהצטיינות (First Class Honours) במשפט אזרחי ממכללת מודלן שבאוניברסיטת אוקספורד.
ב-1988 נתמנה קנדי ליועץ מיוחד למושל לואיזיאנה הדמוקרטי באדי רומר. ב-1991 הוא מונה למזכיר הקבינט וכיהן בתפקיד זה עד 1992. קנדי היה המועמד הדמוקרטי למשרד התובע הכללי של לואיזיאנה אשתקד, אך נחל כישלון בהתמודדות זו. לאחר תקופתו הראשונה בקבינט הארצי, חזר קנדי לעיסוקו הפרטי בחוק ומשפט עד 1996. באותה שנה הוא מונה למזכיר מחלקת הכנסות המדינה בממשלתו של המושל הרפובליקני מייק פוסטר.
קנדי עזב את ממשלו של פוסטר כשנבחר לגזבר המדינה ב-1999, קנדי נבחר מחדש למשרד הגזבר ללא התנגדות ב-2003. לאחר שחוזר בידי אנשי המפלגה הרפובליקנית במשך חודשים, הודיע קנדי במכתב לבוחריו כי הוא עוזב את המפלגה הדמוקרטית וחובר לרפובליקנים, החל מיום 27 באוגוסט 2007. במכתבו הוא הודיע שהמעבר לא ימנע ממנו להתמודד מחדש למשרד הגזבר. בתקופת כהונתו כגזבר המדינה, ב-2007, הגה קנדי תוכנית בת עשרים וארבע נקודות, שבאמצעותה תוכל המדינה לחסוך כסף, לפי אמונתו. המושל בובי ג'ינדאל אמר על התוכנית כי קנדי יוכל באמצעותה "לייעל" את משרדו. רבים מרעיונותיו של קנדי נהגו במסגרת חברותו ב"וועדה לייעול ממשלתי של לואיזיאנה", בה היה חבר מתוקף תפקידו כגזבר.
המהפכה הרומית
המהפכה הרומית (באנגלית: The Roman Revolution) הוא ספר מאת סר רונלד סיים אשר מגולל את אחרית ימיה של הרפובליקה הרומית ויצירתה של הקיסרות הרומית בידי אוגוסטוס קיסר. הספר ראה אור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד בקיץ 1939. מסקנתו העיקרית הייתה שהמבנה של הרפובליקה והסנאט לא התאימו לצורכי השלטון הרומי, וכי אוגוסטוס פשוט ניסה לנקוט בצעדים הנחוצים על מנת להשיב את חיי הציבור לתקנם.
ג'ון נילי קנדי
ביוגרפיה
ב-2004, השיק קנדי מסע בחירות לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית לאחר שהסנאטור ג'ון ברוו פרש לגמלאות. קנדי התמודד מול דייוויד ויטר וחבר בית הנבחרים הדמוקרטי כריס ג'ון. בבחירות הכלליות ניצח ויטר את ג'ון. קנדי רץ בשנית לסנאט ב-2008. הפעם, התמודד כחבר המפלגה הרפובליקנית. הוא הובס בידי הסנאטורית המכהנת מרי לנדרו. ב-26 בינואר 2016 הודיע קנדי כי יתמודד בפעם השלישית לסנאט. בניסיון להחליף את דייוויד ויטר הפורש, התמודד קנדי מול כעשרים יריבים. ויטר הודיע על פרישתו מהסנאט ב-2015 לאחר שאיבד את שאיפותיו לכהן כמושל המדינה לג'ון בל אדוארדס הדמוקרטי. קנדי קיבל את תמיכתם של דונלד טראמפ ומייק פנס ובבחירות הכלליות הביס את פוסטר קמפבל ונבחר לסנאט.
המהפכה הרומית
סיים מסתמך במחקרו על חיבורים פרופסורגרפיים, בייחוד על אלו של פרידריך מינצר, על מנת להראות באיזו מידה עלה בידי אוגוסטוס להשיג עצמה שלטונית, לא רשמית אמנם, אבל ללא עוררין, זאת באמצעות בניית מערכות יחסים אישיות בתוך המפלגה "הקיסרית", ואז השתמש בהן על מנת להביס את מתנגדיו, בהכניעו יריב אחד אחר משנהו. התהליך היה איטי, כשאוגוסטוס הצעיר נשען בתחילה רק על היותו שאר בשרו של יוליוס קיסר על מנת לרדוף את רוצחי קיסר, ואז לאורך תקופה של שנים הוא צבר בהדרגה כוח אישי בעודו מחזיר להלכה את הרפובליקה למצבה הקודם. בנוסף לכך, לציורו של סיים את דמותו של אוגוסטוס כדמות אוטוקרטית ומרושעת במידת מה, הייתה השפעה ניכרת על דורות של קלסיקאים.
ג'ון נילי קנדי
ביוגרפיה
קנדי הושבע כסנאטור זוטר מטעם מדינת לואיזיאנה עם התכנסות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית, ב-3 בינואר 2017. התנהגותו של קנדי כסנאטור משכה תשומת לב. בעיתון הפינגטון פוסט נכתב כי "מאז נבחר לסנאט לפני שנה, קנדי [...] בנה לעצמו מוניטין בגבעת הקפיטול באמצעות שנינות, הומור ונטייה לביטויים עממיים - הישג בולט במקום בו השפה המקצועית וז'רגון מסתורי שולטים".
המהפכה הרומית
מסקנתו על כך שמעשיו של אוגוסטוס היו בלתי נמנעים התקבלו פחות מאשר תיאורו את התהליך שבו תפס את השלטון, מאחר שבכל נקודה לאורך הקריירה שלו אנחנו רואים את אוגוסטוס מפעיל את כוח הבחירה החופשית שלו, אף על שהוא סבור שהיה זה לטובתה של רומא. אריך ס. גרואן מציע השקפה הפוכה, בטענו שהגישה המסורתית בדבר דעיכתה של הרפובליקה אינה נסמכת על ממצאים עובדתיים.
מאז הופעתו מודפס הספר המהפכה הרומית במהדורות חדשות מדי כמה שנים בידי הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, האחרונה שבהן הייתה ב-2002.
גפני שליין
גפני שליין (נולדה ב-8 מרץ 1957) היא צלמת ישראלית בעלת תארים מטעם אגודת הצילום של אמריקה והעמותה הישראלית לאמנות הצילום. זוכת פרסים ומדליות בתחרויות בינלאומיות.
ביוגרפיה
שליין נולדה בקיבוץ ראש הנקרה. בילדותה עברה לגור עם הוריה בחיפה. היא למדה במגמת צילום בבית ספר תיכון ויצו בחיפה. בשירותה הצבאי שירתה כצלמת בגף צילום שבבסיס חיל האוויר בחצור. לאחר שחרורה, עבדה כצלמת רפואית בבית החולים קפלן.
פעילות מקצועית
שליין, כצלמת דוקומנטרית, מצלמת בארץ ובמקומות שונים בעולם: בהודו (2010 ו-2016), רומניה (2013 ו-2021), מרוקו (2014 ו-2017), גאורגיה (2015), זנזיבר (2017), ירדן (2017), מונטנגרו (2018), אתיופיה כרתים וגאנה (2019), אלבניה (2022), קמבודיה (2022), נפאל ובטורקיה (2023). חלק ניכר מהתמונות שצילמה במסעות הללו, באו לידי ביטוי בתערוכות הקבוצתיות של העמותה הישראלית לאמנות הצילום, ובתערוכת יחיד שהוקדשה למסע בהודו, שנפתחה במעמד נציג שגרירות הודו בישראל.
מאז שנת 2013 שליין מנהלת (בהתנדבות) את "מועדון צילום גדרה" ואחראית התוכן בו.
ספרה
שירים מדברים מאהבה - הוצאת ליתֹם, 2004. כל ההכנסות ממכירת הספר מוקדשות לתרומה למחלקה ההמטו-אונקולוגית במרכז שניידר לרפואת ילדים.
חיים אישיים
שליין נשואה לאריק שליין, ומתגוררת במרכז כפרי עשרת שבמועצה האזורית גדרות.
בצק רבוך
במגדנאות, בצק רָבוּךְ (מלשון "רביכה", נקרא גם "בצק מבושל" או "בצק קדירה".) הוא בצק המשמש בעיקר במגדנאות להכנת מנות באמצעות זילוף, ולאחר מכן באפייה או בטיגון עמוק.
הכנה
בשלב הראשון מורתחת תערובת של מים, שומן, סוכר ומלח בישול. לאחר הרתיחה, מתווסף קמח לתערובת החמה, וזו מעורבבת תוך הוספה בהדרגה של ביצים, עד שמתקבל מרקם דביק וסמיך.
הבצק שמתקבל מזולף לצורה רצויה, ונאפה או מטוגן.
אפייה
לפני טיפול כלשהו במוצר (למשל מילוי בקרם) הוא מיובש כשעתיים בטמפרטורת החדר. מוצרי בצק רבוך נשמרים במקפיא ולא במקרר, בגלל בעיה של רטיבות.
עאסם אבו שקרה
עאסם אבו שקרה (בערבית: عاصم أبو شقرة; 11 בנובמבר 1961–5 באפריל 1990) היה אמן פלסטיני-ישראלי שנולד באום אל-פחם למשפחה מוסלמית. אבו שקרה התעסק במדיום הציור ועבר בשנת 1982 לתל אביב כדי ללמוד בבית הספר לאמנות קלישר. אבו שקרה נודע בציורי הצבר שלו שנהפכו לדימוי חוזר ואובססיבי ביצירתו. הדימוי הטעון כורך יחד היבטים לאומיים ואישיים: טרגיות של גורל הפלסטינים שנותקו מאדמתם מ-1948, וגורלו האישי של האמן שחלה בסרטן בשנת 1988. עאסם אבו שקרה ניפטר בשנת 1990 בגיל 28.
ביוגרפיה
נולד באום אל-פחם, בנם של סלאח ורוקאיה אבו שקרה. הוא בן שביעי מתוך תשעה אחים, בהם ראאד סלאח ושני קציני משטרה. למד בתיכון בעפולה ובשנת 1982 עבר לגור בתל אביב. אבו שקרה למד בבית ספר יסודי באום אל-פחם ובשנות התיכון שלו עבר ללמוד בבית ספר בעפולה. עקב מצוקה חברתית הוא ביקש לחזור לביתו שבאום אל-פחם. "תמיד זה היה כך: הרצון הזה לחזור למקום המוגן והמוכר", סיפר אבו שקרה בראיון שהעניק לרונית מטלון לקראת פתיחת תערוכת היחיד השנייה שלו ב-1989.
ב-1982 הוא עבר לתל אביב ובשנים 1982–1986 למד אמנות בבית הספר "קלישר" והושפע מהאמן והמורה דוד ריב. בין השנים 1987–1988 לימד בקלישר. במהלך הקריירה הציג מספר תערוכות יחיד וזכה במלגת קרן תרבות אמריקה-ישראל.
במהלך לימודיו, בעקבות קשיים כלכליים, שיכן אותו מנהל בית הספר צבי בן דב, בחדר שבחלל בית הספר. "כמעט לא יצאתי במשך שנה וחצי מהחדר הקטן הזה עם הטרפנטין. אני לא חושב שזה בא רק מחוסר ברירה. בחרתי בזה." אבו שקרה מספר.
בראשית דרכו, כשהגיע ללמוד בקלישר, צייר אבו שקרה את נופי הכפר וסצינות מהווי כפרי: נשים עטויות כאפיה עם תינוקות על זרועותיהן ומוטיבים דומים.
בהמשך החליט לוותר אבו שקרה על הסצינות הנרטיביות המסמלות את הבעיה הלאומית והתחיל להתעניין בשיח הצבר בעציץ. במאמרה של טלי תמיר "צל הזרות: על ציוריו של עאסם אבו שקרה" היא כותבת: "שיח צבר זה מנותק מן המשוכות הסבוכות, הפראיות, שהופיעו בציורי נוף מוקדמים שלו, אל תוך עציץ מוקטן, המונח על אדן חלון תל אביבי." וממשיכה: "שיח הצבר בעציץ מסמל את מצב האנומליה, את גזילת השייכות הטבעית לנוף."
במהלך לימודיו בקלישר הושפע אבו שקרה משלושה אמנים: אורי שטטנר שעזר לאבו שקרה לפתח את שפתו הציורית ושימוש בצבע; משה קופפרמן שהשפיע עליו בכיוון של תמצות מונוכרמי ואקספרסיבי.; ודוד ריב שהיה מורו בשנה האחרונה ללימודיו. ריב השפיע השפעה מכרעת על ציורו של אבו שקרה שספג ממנו את הנטייה להשטחה.
גם הציור המודרניסטי של המאה ה-20 השפיע על אבו שקרה שממנו הפנים את מחויבותו המוסרית של האמן לערכים אנושיים וראה באמנות סוג של אחריות חברתית.
סגנונו האקספרסיוניסטי של אבו שקרה שואב השראתו מהאקספרסיוניזם הגרמני המוקדם והמאוחר.
ב-1986 עם תום לימודיו, עבד אבו שקרה בבית דפוס ומאוחר יותר כעוזר הוראה וכמורה לרישום בבית הספר שבו למד.
ב-1989 זכה אבו שקרה בפרס קרן תרבות אמריקה-ישראל, והציג תערוכת יחיד נוספת בגלריית ראפ.
בשנתיים האחרונות לחייו, מתוך מודעות לזמן הקצר העומד לרשותו, התמקד אבו שקרה בציור הצבר בעציץ. הוא תמך באחיינו כרים אבו שקרה שהיה צייר צעיר.
בשנת 1990 נפטר ממחלת הסרטן והוא בן 29. לאחר מותו נערכה תערוכה של יצירותיו במוזיאון ישראל. תערוכה גדולה נוספת הוצגה על ידי מוזיאון תל אביב לאמנות בביתן הלנה רובינשטיין לאמנות בת זמננו בשנת 1994. בשנת 2008 הוקדשה תערוכה ליצירותיו בגלריית גולקונדה.
אמנות
בעבור אבו שקרה הצבר סימל בראש ובראשונה את הפלסטיני שחי בישראל טרם הקמת המדינה. רולנד פורר, שאצר תערוכה של ציורי אבו שקרה בשנת 2008 בגלריית גולקונדה בתל אביב הסביר: "הצבר הוא חלק בלתי נפרד מהתרבות הפלסטינית שאנחנו 'השאלנו' מהם, ממש כשם ש'השאלנו' את עצי הזית. זה סמל וחלק יומיומי מהחיים הפלסטיניים שמשמש להם, בין היתר, כדי לסמן גבולות של חלקות אדמה. יש לצבר תכונות ייחודיות לו. הוא עקשן ושורד וגם אם מנסים לחתוך או לשרש אותו, הוא יחזור לצמוח מחדש, ימשיך ויתרבה. אבו שקרה החזיר את הצבר שנוכס על ידי הישראלים בחזרה לעם הפלסטיני. הוא מראה את הצבר עקור משורש במקומות שאינם טבעיים לו, אבל מצד שני אפשר לראות אותו גם גאה כמו בציור 'משוכת הצבר' שבו הוא פורח בכל תפארתו".
ביצירה "משוכת הצבר" מתואר הצבר בעציץ, כמו ייחור שנקצץ מסביבתו הטבעית והוכנס אל הבית פנימה. הצבר אולף, בוית, וצומצם לגבולות ברורים שהוגדרו לו מראש, ממש כפי שהפלסטיני, לתפיסתו של אבו שקרה, בוית, אולף וצומצם על יד התרבות היהודית השלטת.
דימוי הצבר של אבו שקרה הוא ביקורת שקטה ומעודנת על מצבו של הפלסטיני במדינת ישראל. על פי האוצר פורר "המסרים הפוליטיים לא עוברים בבוטות אלא באלגנטיות כמו מים שקטים שחודרים עמוק ונכנסים לנשמה."
ציוריו נטענים במשמעויות פוליטיות ואקזיסטנציאליות כאחד: "הצבר של אבו שקרה מטפורי לחוויה קיומית [...] של מי שמוקף קוצים, של מי שעומד למות באיבו של מי שחווה אובדן".
אך יש כאלו הרואים בה ביקורת מעודנת מידי. פריד אבו שקרה, בן דודו של  האמן, אמן גם הוא ומנהל הגלריה לאמנות באום אל-פחם: "הציור של עאסם מאוד מתון, מאוד מנומס, מאוד אינטליגנטי, אקטואלי ופילוסופי. זו לא אמנות בוטה או מתגרה. להביא ציורים של ערבי שמצייר קקטוס מול קטסטרופות שמתנהלות לידינו, נראה לי מאוד שטחי. אני משוכנע שיש מאחורי זה כוונות טובות, אבל זה סוג של הצטדקות (...) כדי להזיז משהו, נדרשת אמנות צועקת, מתריסה. עסאם לא היה אמן פוליטי, הוא היה יוצר גדול וכישרוני שהתעסק בנושאים חברתיים".
דימוי הצבר בעציץ המופיע בעבודותיו של עאסם אבו שקרה הוא אחד הדימויים הפלסטיניים הבודדים שנכנסו לקאנון האמנות הישראלית. דימוי הצבר עמד במרכז תערוכות היחיד שהציג אבו שקרה בגלריה ראפ בתל–אביב עד מותו בטרם עת, בגיל  29.
במקביל לעבודות הצבר בעציץ, צייר אבו שקרה על בדים גדולי–ממדיים סדרה שונה לחלוטין של עבודות שבמרכזה שיחי צבר. מול הטבע הדומם, הצבר בעציץ, המאולף, המבוית והמצומצם, מעמיד אבו שקרה את דימוי הצבר הפלסטיני, דימוי צמחי, מסועף, מאיים וחסר גבולות. בעבודה ללא כותרת, 1988, נראים עיגולים רבים היוצרים סבך של שיחי צבר, השיחים משתלטים על כל הבד וכמו מאיימים לפרוץ אל מחוץ למסגרת הציור.
מוטיב נוסף בעבודתו הוא המטוס, המבטא עוצמה והתגברות טכנולוגית לצד קונוטציות שליליות של הפצצות חסרות הבחנה. בדומה לציירים פלסטינים אחרים, הוא גם הרבה לצייר את נופי הארץ.
ב-1994 ניפתחה תערוכה רטרוספקטיבית לאבו שקרה במוזיאון תל אביב לאמנות שאצרה אלן גינתון. בקטלוג התערוכה מציינת טלי תמיר את חשיבותו של אבו שקרה לשדה האמנות: "אבו שקרה הצליח לשנות את מהלכה של האמנות הפלסטינית ולחלצה ממעמד של אמנות נוסטלגית-פוליטית למעמד של אמנות אוניברסלית, המצפינה קודים פוליטיים ברבדים העמוקים יותר (...) הוא לקח מן הציור הפלסטיני את סמל ה"צומוד" - ונתן לו מימד רלוונטי ורחב שמודע הן למקומו במסורת הציור המערבי והן למשמעותו בסימבוליקה המקומית של שני העמים."
ב-2009 עבודותיו של אבו שקרה הוצגו כחלק מתערוכה קבוצתית, "גברים בשמש" שאצרו טל בן צבי וחנא פרח-כפר בירעים.
ב-2013, שני עשורים מאז פטירתו של עאסם אבו שקרה, מוצגת תערוכת יחיד של האמן בגלריית שלוש לאמנות עכשווית. במקביל לתערוכה הושק הספר "Asim Abu Shaqra" שערכה נירה יצחק ב-2013 ובו מוצגת עשייתו האמנותית של אבו שקרה ושלושה כותבים/ות שמביאים נקודות מבט שונות על המיתוס של אבו שקרה.
סאבלה
בשל הקשר למילה "סאבל", שמשמעותה בצרפתית – "חול", השם "סאבלה" יכול בנוסף לרמוז על המרקם הרך, העדין והפריך משהו של ביסקוויטים מסוג זה, ולצבעם הזהבהב.
מתכונים
בין המתכונים הידועים ביותר של ביסקוויטים סאבלה או "פטי סאבלה" (petits sablés), כלומר "סאבלה קטנים", יש להזכיר את אלו של אמא פולאר, את הביסקוויטים של סן מישל, של פון אוון ושל ה"ביסקוויטרי דה ל'אבה" Biscuiterie de l'Abbaye (ביישוב לונלה ל'אבה בנורמנדי תחתית). ביצירת ה"סאבלה" יכולים להיעזר גם בהוספת שקדים, קליפות של לימון או של תפוזים.
גנס
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מסחר אלגוריתמי
מסחר אלגוריתמי (ידוע גם כאַלְגו-טריידינג או Black Box trading) הוא מסחר בבורסה מבוסס תוכנת מחשב, אשר שולחת פקודות מסחר שנוצרות באמצעות אלגוריתם ממוחשב. אלגוריתם זה יוזם הוראות קנייה ומכירה בהתבסס על פרמטרים של תזמון, מחיר, סחירות ועוד. הוראות אלה מועברות לביצוע ללא הפעלת שיקול דעת נוסף או התערבות אדם.
ניהול ואופן פעולה
מסחר אלגוריתמי נמצא מזה שנים אחדות בשימוש יומיומי על ידי קרנות גידור, קבוצות מסחר, קרנות נאמנות וגופים מוסדיים אחרים ובהדרגה – גם על ידי סוחרים מקצועיים עצמאיים. אלגוריתם מסחר יכול לשמש את הסוחר בכל אסטרטגית מסחר, כגון – ספקולציה (Trend Following), ארביטראז' או ארביטראז' סטטיסטי.
בתחילה מסחר אלגוריתמי פותח עבור הצד הרוכש (buy side), דהיינו עבור משקיעים מוסדיים כגון מנהלי קופות גמל וקרנות פנסיה, על מנת להפחית את עלות העסקאות (למשל, צמצום עמלות ניהול). רבים מבין האלגוריתמים פותחו על ידי מהנדסים על מנת ליישם אסטרטגיות מסחר שונות.
ענף חשוב במסחר אלגוריתמי היא "מסחר בתדירות גבוהה" (HFT - high frequency trading), שעשוי להיות רווחי ביותר כשהתנודתיות בשוק גבוהה.
מאחר שהצלחת המסחר האלגוריתמי מבוססת בין היתר על פעולות מסחר רבות בסכומים נמוכים תוך מסחר מהיר, הרי שאיכות הביצוע ומהירות העסקאות משחקות תפקיד מרכזי אשר קובע בסופו של דבר את רווחיות הפעולה שאותרה כבעלת פוטנציאל רווחי ועתידה לצאת לפועל. כתוצאה מכך, סוחרים אנושיים מוחלפים במחשבים, שכן מהירות חיבורם (קליטה והעברת נתונים) לרשת המסחר, שנמדדת במיקרו שניות, היא משמעותית ביותר.
אסטרטגיות וסוגי מסחר אלגוריתמי
קיימים שני סוגים מרכזיים של מסחר אלגוריתמי אשר מספקים עבור הגופים המוסדיים הזדמנות מסחר חדשה שלא הייתה קיימת בעבר, וזאת באמצעות מסחר מהיר, מדויק ויעיל שאף סוחר אנושי אינו יכול לספק.
אלגוריתם של שיטת מסחר
אלגוריתם המבצע החלטות מסחר עצמאיות בהתבסס על מידע שוק המתקבל בזמן אמת בצורה אלקטרונית, כגון – מחיר נוכחי, מתנדים, מחזור מסחר ופריצה של רמות מחירים.
אלגוריתם ביצוע (כניסה\יציאה מפוזיציה)
אלגוריתם זה מתבסס על חלוקה של כמות גדולה של פקודות מסחר למספר רב של פקודות מסחר קטנות יותר כדי להתמודד בצורה אפקטיבית עם ההשפעה על רמת המחירים בשוק, מחיר הביצוע והסיכון (לדוגמה - אלגוריתם VWAP).
בישראל
בישראל פועלות חברות מסחר אלגוריתמי רבות ובהן:
בספרות
מסחר אלגוריתמי המבוסס על למידת מכונה נמצא במרכז ספר המתח מאת רוברט האריס, "מדד הפחד", שיצא לאור בשנת 2011.
נסרין אבו בכר
נסרין אבו בכר (נולדה ב-1977 בכפר זלפה.) היא אמנית פלסטינית היוצרת במדיה משולבת. יצירותיה עוסקות במעמד האישה בחברה הערבית, סוגיות של מגדר ופמיניזם, והסכסוך הישראלי-פלסטיני. סגנון העבודה שלה מאופיין במיצבים המשלבים מגוון חפצי רדי מייד וחומרי גלם תעשייתיים, עבודות ציור ווידאו-ארט. על עבודתה זכתה אבו בכר בפרס עידוד היצירה מטעם מועצת הפיס לתרבות ואמנות.
בשנים 2002–2006 למדה במדרשה לאמנות בבית ברל, ובהמשך למדה אוצרות בגלריה לאמנות אום אל-פחם. היא מתגוררת בלייפציג, ועובדת גם כמורה לאמנות וכמדריכה בבתי ספר של ארגון הפליטים אונר"א.
עבודתה
אבו בכר יוצרת אמנות עכשווית בחומרים מסורתיים ומקומיים. הסטודיו שלה ממוקם במחסן המשפחתי בכפר זלפה, ומגוון החפצים הביתיים והחומרים התעשייתיים המצויים בו משפיע על עבודתה. היא מרבה לצייר בצבעים תעשייתיים של אביה הסייד, ולהשתמש בבד כותנה פשוט ולא מתוח, המכונה "בד ערבי", ומשמש לרוב לתכריכים בתרבות הערבית. גם ציפיות של כריות, וילונות ישנים, שמלות, ושאר חפצים משפחתיים אליהם היא קשורה בזיכרון ובגעגוע, הופכים למצעי הציור שלה, ומשקפים את התמודדויות שלה - הן כאישה בחברה מסורתית והן כאזרחית ערבייה בישראל. השימוש האקלקטי בחפצים וחומרים מקומיים-ערביים בעבודותיה, נובע מן הרצון לעסוק בחומרים זמינים מן החיים וליצור אומנות ישירה.
תערוכת היחיד הראשונה שלה (2011), "On This Earth What Makes Life Worth Living" במוזיאון רמת-גן, עסקה במעמדה של האישה בחברה הערבית, והיעדרותה מסדר היום הציבורי. התערוכה, ששמה לקוח משיר של מחמוד דרוויש, מעלה שאלות לגבי גבריות ונשיות ומציפה אל פני השטח את ההתנגשות בין המגדרים. אבו בכר משלבת בין חפצים "גבריים" מחוספסים ותעשייתיים, כמו חלקי בטון וצמיגים, עם חפצים "נשיים" עדינים ומסורתיים, כמו תחרה לבנה מבריקה, מגשים לבנים חגיגיים וצלחות אמייל צבעוניות. המתח בין הגברי לנשי מתבטא גם במוטיב המבט, או היעדרו, שבולט ברבות מעבודותיה – הדמויות שלה חסרות עיניים, או שעיניהן מחוקות, מוסתרות או מטושטשות. בתערוכה עוסקת אבו בכר גם במציאות הפוליטית בישראל, ובסכסוך הישראלי-פלסטיני, כאשר היא משתמשת, בין היתר, בפאנלים של בטון המאזכרים את גדר ההפרדה.
תערוכת היחיד השנייה של אבו בכר, "הנוכח נפקד" (2012), נקראת על שם חוק נכסי נפקדים, המתייחס לפלסטינים נפקדים נוכחים. העבודות בתערוכה מבטאות את מחאתה של אבו בכר על חוסר הצדק, אי-השוויון והאפליה במדינת ישראל, וגם מתייחסות לנשים הפלסטיניות ה"נוכחות-נפקדות" בעולם פטריארכלי ושוביניסטי. גם בתערוכה זו משתמשת אבו בכר בחומרים מן המחסן המשפחתי, ומייצרת הכלאות וסמיכויות בין סמלים גבריים לנשיים וישראליים לפלסטיניים – המיצב "גדר הפרדה 2005", עשוי ממכנסי ג'ינס שלתוכם יצקה בטון מזוין שברזלים בולטים ממנו. שורות המכנסיים המבוטנים מייצגות את פועלי הבניין הערבים הבונים את ישובי היהודים אך אינם מקבלים היתר לבנות ישוב ערבי חדש.
השמנת יתר חולנית
השמנת יתר חולנית (לפי קביעת האקדמיה ללשון העברית: אַבֶּסֶת) מוגדרת כמשקל הגבוה ב-45 ק"ג או 100% מעל המשקל האידיאלי הנקבע לפי טבלאות משקל גובה.
הגדרה מקובלת נוספת היא לפי חישוב מדד מסת הגוף – BMI (המחושב על ידי חלוקת המשקל בק"ג בגובה במטרים בריבוע). לפי מדד זה השמנת יתר חולנית היא ערך BMI גבוה מ-35 עם מחלות נלוות או ערך BMI גבוה מ-40; השמנת יתר חולנית קיצונית – ערך BMI גבוה מ-50; השמנת יתר חולנית קיצונית ביותר – ערך BMI גבוה מ-60.
שכיחות
שיעור ההשמנה בעולם עולה בקצב מהיר, עד כדי כך שיש המכנים את תופעת ההשמנה – מגפה. כ-1.7 מיליארד אנשים בעולם סובלים מהשמנה ומתוכם 300 מיליון סובלים מהשמנת יתר. תופעת ההשמנה חמורה בארצות הברית – שני שלישים מהאוכלוסייה סובלים מעודף משקל, מחציתם סובלים מהשמנה, 23 מיליון סובלים מהשמנת יתר ו-8 מיליון מהשמנת יתר חולנית.
העלייה בשכיחות השמנת היתר גורמת לעלייה ברמות התחלואה והתמותה באוכלוסייה. זאת משום שלעלייה בשכיחות השמנת היתר נלווית גם עלייה בסיבוכים כגון סוכרת, היפרליפידמיה, יתר לחץ דם, דום נשימה בשינה, מחלות לב, שבץ מוחי, אסתמה, כאבי גב תחתון, מחלות ניווניות במפרקים נושאי משקל, סוגי סרטן מסוימים, דיכאון, בעיות פריון וסיבוכים נוספים. תחלואות נילוות להשמנת יתר מביאות לתמותה של 2.5 מיליון איש בשנה ברחבי העולם. תוחלת החיים של החולים הסובלים מהשמנה נמוכה באופן משמעותי מכלל האוכלוסייה. אדם בן 25 הסובל מהשמנת יתר חולנית צפוי לחיות 12 שנים פחות מאדם רזה בן גילו.
גורמים
הסיבה להשמנת יתר טרם נמצאה. כפי הנראה מעורבים גורמים רבים. אנשים הסובלים מהשמנת יתר הם בעלי רף גבוה לצבירת מאגרי אנרגיה. הרף הגבוה נובע מפעילות נמוכה של מנגנון חילוף חומרים, ניצול נמוך של אנרגיה, צריכת קלוריות גבוהה או שילוב הגורמים הנ"ל.
להשמנת יתר ישנם מאפיינים תורשתיים. ככל הנראה, השמנת יתר היא תוצאה של שילוב גורמים גנטיים, פסיכולוגיים, סביבתיים, חברתיים ותרבותיים המביאים להפרעה בוויסות התיאבון והפרעה במנגנון חילוף החומרים, ולאו דווקא חוסר שליטה של החולה.
נמצא קשר בין כמות נמוכה של קולטני דופמין מסוג D2, להשמנת יתר. עם זאת, לא ניתן לדעת האם הירידה בכמות הקולטנים היא הגורם או התוצאה של השמנת היתר.
בישראל
כ-3% מאוכלוסיית ישראל (כ-200,000 איש, נכון לתחילת שנות ה-2000) סובלים מהשמנת יתר חולנית, ומצב זה תורם לעלייה בשכיחות של מחלות נוספות כגון יתר לחץ דם, סוכרת ומחלות לב.
עמנואל קנר
עמנואל קנר נולד בשנת 1927 בקרקוב שבפולין ונפטר בשנת 2009 בישראל. כשפרצה מלחמת העולם השנייה הוגלה לסיביר ומשם לאוזבקיסטן. אחרי המלחמה למד אדריכלות במינכן ועלה לישראל עם הוריו ואחותו בשנת 1951.
הוא עבד כאדריכל במשרדיהם של האדריכלים אבא אלחנני ואריה שרון, ואחרי כן הקים משרד עצמאי בחיפה ובתל אביב.
קנר היה שותף מרכזי בתכנון בית החולים רמב"ם בחיפה וכאדריכל עצמאי תכנן, בין השאר את האגף המערבי במרכז רפואי בני ציון בחיפה (בית חולים רוטשילד) ואת בית הספר לבני מיעוטים, אל מותנבי בחיפה. ב-2016 הופקד אוספו המקצועי בארכיון אדריכלות ישראל.
כאמן פלסטי
קנר משלב בין מקצועו כאדריכל ותחביבו כצייר. סגנונו של קנר שואב ממקורות מגוונים. ניכרות בו בעיקר השפעות של זרמים שונים של אמנות החצי הראשון של המאה העשרים, בעיקר פוסט אימפרסיוניזם, אקספרסיוניזם ופוביזם.
אל סלוודור במשחקים האולימפיים לנוער
אל סלוודור משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער מאל סלוודור היא בעיקר סמלית. ההישג הגבוה ביותר אליו הגיע ספורטאי נוער מאל סלוודור במשחקים עד כה היה בענף השחייה, עם זכייה במדליית כסף
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של אל סלוודור למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפי ספורט: התעמלות, חתירה, טניס שולחן וסיף. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים וסיימו במקומות האחרונים בתחרויות.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה אל סלוודור עד כה והיא מנתה שמונה ספורטאים שהתחרו בחמישה ענפים. המשלחת זכתה במדליית כסף בענף השחייה בתחרות שחייה חופשית ל-400 מטר נערים. כמו כן, המשלחת הגיעה להישג בענף הרכיבה בה סיימה במקום הרביעי בתחרות היחידים. המשלחת השתתפה גם בענפים היאבקות, חתירה וטריאתלון בהם סיימה במקומות האחרונים.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
המתקפה בטאג'ורה (2019)
המתקפה בטאג'ורה שבלוב התרחשה ב-2 ביולי 2019 בשעה 23:30, כחלק ממלחמת האזרחים השנייה בלוב, שבמהלכה הפצצה אווירית על מחנה טאג'ורה הממוקם בסמוך לטריפולי, גרמה להריגתם של 53 ולפציעתם של מעל 130 בני אדם. מרכז המעצר בטאג'ורה הוקם כדי להחזיק מהגרים ופליטים שניסו להגיע לאירופה לאחר שההאנגר בו שהו קודם לכן הושמד בהפצצה. מועצת זכויות האדם של האו"ם הוציאה הצהרה כי "ידוע שמעל ל-600 אנשים גרים במתקן".
לפחות 53 נהרגו ו-130 נפצעו. הצבא הלאומי הלובי, שלפי ההאשמות ביצע את ההתקפה, ספג גינויים ממספר מדינות. ההפצצה עוררה גם מודעות למדיניות האיחוד האירופי לשתף פעולה עם מיליציות כדי למנוע ממהגרים נוספים להגיע ליבשת, וכן שיתוף הפעולה שלו במימון ואימון משמר החופים הלובי שעצר מהגרים בעת מסעם לאירופה.
ממשלת ההסכמה הלאומית הלובית טענה בתחילה שהצבא הלאומי הלובי, בפיקודו של ח'ליפה חפתר הוא שעומד מאחורי המתקפה, אבל בהמשך האשימה כלי טיס של איחוד האמירויות. בנובמבר 2019 הצביעה חקירת האו"ם שמטוס מדגם מיראז' 9–2000 ביצע את ההתקפה. דו"ח מינואר 2020 של כוח האו"ם בלוב ומשרד הנציב העליון לזכויות אדם טען שההתקפה בוצעה ככל הנראה בידי פצצה מונחית ששוגרה מכלי טיס זר וחיזק את הטענה שמדובר במטוס מדגם מיראז' 9–2000.
רקע
מחנה המעצר טאג'ורה ממוקם 16 ק"מ ממזרח לטריפולי. הוא חלק מרשת של 34 מחנות מעצר בצפון–מערב לוב ששוהים בהם מעל 5,000 מהגרים. המרכזים מופעלים על ידי ממשלת ההסכמה הלאומית ומטרתם למנוע ממהגרים להגיע לאירופה.
באפריל 2019, צבא ח'ליפה חפתר פתח בהתקפה גדולה במערב לוב במטרה להשתלט על טריפולי. אחרי שפצצה פגעה במטרה במרחק של 100 מטרים מהמתקן, סוכנות הפליטים של האו"ם קראה לפנות את השוהים במחנות בקרבת טריפולי. ב-1 ביולי 2019 הכריז חפתר על התחלת הפצצות אוויריות. דובר מטעם הצבא הלאומי שבמסגרת ההפצצות הם הצליחו להשמיד את חדר השליטה המרכזי של הרחפנים, מה שגרם לנמל התעופה מיטיגה – היחיד שתפקד בטריפולי – להשבית טיסות אזרחיות.
ההפצצה
בשעה 23:30 בליל ה-2 ביולי, פגע פצצה מונחית בהאנגר מחנה טאג'ורה, בשעה שהמשפחות ששהו במתקן ישנו או האזינו לקולות הלחימה בחוץ. מארגון רופאים ללא גבולות ספרו 126 מהגרים שהיו בתוך ההאנגר זמן קצר לפני ההפצצה. תצלומי אוויר מהמקום הראו שהפצצה חדרה את הגג ופוצצה את הקירות של ההאנגר. כמו כן, פורסמו דיווחים על שומרים שירו לעבר מהגרים שניסו להימלט מההפצצה. לפי האו"ם, היו שתי תקיפות, אחת פגעה במתקן ריק והשנייה פגעה בהאנגר בו שהו 120 מהגרים, ואימת את הדיווחים על הירי לעבר הנמלטים. משרד הבריאות בטריפולי דיווח מאוחר יותר על "דם וחלקי גופות" בכל מקום וההפצצה תוארה כטבח. בתי החולים סבלו מעומסים כבדים כשטיפלו בפצועים שהגיעו מהמחנה.
כוחותיו של חפתר, שנתמכים על ידי מצרים, איחוד האמירויות הערביות ורוסיה, טענו שכיוונו לאתר צבאי סמוך. לפי אמנסטי אינטרנשיונל היה מחסן נשק במתחם המהגרים, טענה ששר הפנים של לוב הכחיש.
קריאות לחקירה
מדינות וארגונים בינלאומיים כמו האו"ם והאיחוד האפריקאי קראו לחקור את האירוע וגינו את ההתקפה. דובר סוכנות הפליטים של האו"ם הצהיר שקרבתו של המחנה למחסן נשק הפכה אותו למטרה. בהצהרה רשמית, דרש אנטוניו גוטרש לחקור "איך זה קרה ומי אחראי, ולהביא את אותם אנשים לתת את הדין".
דו"ח האו"ם
בדו"ח מינואר 2020, גילו החוקרים שהפצצה הראשונה פגעה בבית מלאכה ששימש את חטיבת דמאן, ארגון שתומך בממשלת ההסכמה הלאומית, והשנייה פגעה במתקן המעצר. לאחר שתי ההפצצות נשמעו קולות של מטוס קרב וכטמ"ם. גורמים מהמחנה טענו שכל ההרוגים היו מההפצצה, אולם מהגרים טענו ששלושה מתוכם נהרגו מהירי. המרואיינים ציינו שבין הפגיעה הראשונה והשנייה ראש בית המעצר ירה בשלושה גברים שניסו להימלט.
הפצצה שפגעה בהאנגר ב-23:39 יצרה בור בקוטר 4.2 מטרים ובעומק של 2.7 מטרים. הסתמן ששתי הפצצות היו מונחות, שלא היו זמינות אצל כוחות חפתר או הממשלה.
ב-3 ביולי טען הצבא הלאומי שביצע את הפצצה הראשונה אך לא את השנייה. עם זאת, האו"ם העריך שמדינה אחרת ביצעה את התקיפות. האו"ם סיכם את הדו"ח בכך שייתכן שההפצצה היא הפרה של החוק הבינלאומי, וכן שפעילות חטיבת דמאן בסמיכות למחנה, כמו גם היעדר הסיוע להימלט ממקום ההפצצה הם הפרות של החוק הבינלאומי.
תגובות
ממשלת ההסכמה הלאומית האשימה את כוחותיו של חפתר, שיומיים לפני ההפצצה הודיע שיפעיל הפצצות אוויריות אחרי שלדבריו "אמצעי לחימה מסורתיים" לא מספיקים. למרות זאת, דוברו טען שהאשמת הארגון שגויה מכיוון שאין להם יכולות פעולה אוויריות.
משרד הפנים הודיע ב-4 ביולי כי הממשלה שוקלת לסגור את מחנות המעצר ולשחרר את המהגרים מכיוון שאין ביכולתה להגן עליהם. למחרת האשים שר הפנים את איחוד האמירויות בהפצצה על ידי מטוס F-16, בטענה שקול המטוס זוהה על ידי טכנאים וטייסים וכן שיכולות הפגיעה דומות לאלו של הפצצות שהוטלו על לוב ב-2014.
אחרית דבר
בשבוע שאחרי ההפצצה יתר השוהים במחנה שוחררו או הועברו למחנות אחרים. מתקן שמנוהל על ידי האו"ם קלט 400 מהגרים מטאג'ורה. עם זאת, כמה ימים אחר כך, טאג'ורה שב לקלוט עצורים חדשים. עד 16 ביולי מחנה המעצר אכלס 200 אנשים שניסו להגר, ביניהם אנשים שנעצרו על ידי משמר החופים הלובי, אנשים שהועברו ממחנות אחרים וכאלה שברחו מהמחנה בזמן ההפצצה.
שגרירות מצרים בישראל
שגרירות מצרים בישראל היא הנציגות הדיפלומטית העליונה של הרפובליקה הערבית של מצרים בישראל. השגרירות הוקמה בהתאם להסכמי קמפ דייוויד בשנת 1979. השגרירות ממוקמת ברחוב בזל בעיר תל אביב, בנוסף לקונסוליה באילת. ח'אלד מחמוד עבד אל-מונעים עזמי הוא השגריר מאז 2018.
היסטוריה
שגרירות מצרים בישראל הוקמה ב-1980, בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים.
בעקבות מבצע שלום הגליל ביוני 1982 החזירה מצרים את שגרירה מישראל. ב-1986, בעקבות הסכמתה של ישראל לגשת לבוררות בינלאומית בנוגע למעמדה של טאבה החזירה מצרים את שגרירה לתל אביב.
עם פרוץ האינתיפאדה השנייה ב-2000 החזירה מצרים את שגרירה מישראל, ולא השיבה אותו עד 2005, בסמוך לביצוע תוכנית ההתנתקות.
שגרירים
בשנים 1982 עד 1986, 2000 עד 2005 ומ-2012 עד 2015 לא כיהן בישראל שגריר מצרי.
בתאל משיאן
בתאל משיאן (נולדה ב-18 במאי 1989) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
בתאל נולדה ברמת השרון ואז עברה עם משפחתה לאשקלון. היא בתו השלישית לאביה, יליד איראן והבכורה לאמה, ילידת הארץ. יש לה שתי אחיות גדולות מנישואיו הראשונים של אביה, ועוד שתי אחיות קטנות מהנישואים של הוריה. הוריה התגרשו כאשר הייתה בת 12.
בשנת 2011 סיימה את לימודיה בית הספר לאומניות הבמה בית צבי. עבור הצטיינות בתפקידיה בהצגות ובתחרויות מונולוגים בבית הספר זכתה במלגות ע"ש שושנה דואר, עדה בן נחום, בנץ כרמל, קרן בוכמן ע"ש יוסי בנאי ובמלגת אלי ליאון.
בקולנוע ובטלוויזיה
בשנת 2006 שיחקה בסרט הסטודנטים "ברחל בתך הקטנה" בתפקיד רחל. הסרט, בבימוי אפרת כורם זכה במקום הראשון לסרטי סטודנטים בפסטיבל קולנוע דרום והיה מועמד לפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע בירושלים. הוא אף נבחר לייצג את ישראל בתחרות בפסטיבל קאן 2007.
בשנת 2012 היא השתתפה בקליפ של רמי קלינשטיין לשיר "רוצי קטנה".