cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלן הנסן
קריירה ככדורגלן
עם עזיבתו של פייזלי ב-1983 ומינויו של ג'ו פייגן למאמן הקבוצה במקומו, המשיך הנסן לשמור על מעמדו כשחקן מפתח בהגנת ליברפול, וסייע לקבוצה לזכות בשלושה תארים בעונת 1983/1984. בגמר גביע הפוטבול ליג, דרבי המרזיסייד נגד אברטון, היה הנסן מעורב באירוע מעורר-מחלוקת כאשר עצר בידו בעיטה על קו השער של קבוצתו. על אף מחאות מצד שחקני היריבה שופט המשחק לא העניק בעיטת עונשין, וליברפול ניצחה בתום משחק חוזר. הקבוצה זכתה גם באליפות הליגה בשנה זו, וגברה בגמר גביע אירופה על רומא בתום דו-קרב בעיטות עונשין. ב-1985 לא הצליחה ליברפול לזכות בתואר כלשהו, והפסידה ליובנטוס בגמר גביע אירופה אליו העפילה. היה זה משחקו האחרון של הנסן במפעל, מאחר שליברפול הושעתה ממשחקים באירופה, יחד עם כל הקבוצות האנגליות, בעקבות אסון הייזל שבו נהרגו 39 אוהדים.
לאחר האסון פרש פייגן ובמקומו לקח חברו הוותיק של הנסן לקבוצה, קני דלגליש, את תפקיד המאמן. הנסן קיבל מדלגליש את תפקיד הקפטן של ליברפול והצעיד את הקבוצה לזכייה ב"דאבל" של אליפות וגביע ה-FA בעונת 1985/1986 - הקבוצה הראשונה באנגליה המגיעה להישג זה, אחרי טוטנהאם ב-1961 וארסנל ב-1971. אף על פי כן הושאר הנסן על ידי אלכס פרגוסון מחוץ לסגלה של סקוטלנד לגביע העולם באותה שנה, בטענה ליכולת חלשה שהציג הנסן במדי הנבחרת ולסירובו להשתתף עם הנבחרת במשחקי ההכנה לטורניר. לאורך כל הקריירה הופיע הנסן 26 פעמים בלבד במדי הנבחרת; יש הטוענים כי הסיבה למספר המשחקים המועט היא השילוב ההגנתי המוצלח בין וילי מילר לאלכס מקליש באברדין, שאותה אימן פרגוסון באותה תקופה.
בעונת 1987/1988 הציגה ליברפול את אחת מהקבוצות הכישרוניות ביותר שלה, בהנהגתו של הנסן, כשזכתה באליפות עם שני הפסדים בלבד לאורך כל העונה והעפילה לגמר גביע ה-FA, שם הפסידה לווימבלדון במה שנחשב על ידי רבים להפתעה גדולה. הנסן החמיץ כמעט את כל עונת 1988/1989 בשל פציעה חריפה בברכו. את מקומו בתקופה בה היה פצוע מילא בהצלחה רוני והלאן, שהמשיך לפתוח בהרכב על חשבונו של הנסן גם לאחר החלמתו. הנסן לא הניף את גביע ה-FA בו זכתה ליברפול באותה עונה, כבוד אותו קיבל והלאן. הקבוצה איבדה את תואר האליפות לארסנל במחזור הסיום של העונה.
בעונת 1989/1990, אף ששותף במספר רב יותר של משחקים, המשיך הנסן לסבול מבעיות בברכו שהשפיעו על כושר המשחק שלו, אך הנהיג את קבוצתו כקפטן לזכייה נוספת באליפות. בשל פציעותיו הנסן לא שיחק כלל במשך העונה הבאה, ולבסוף הודיע על פרישתו במרץ 1991. הנסן סיים את הקריירה שלו בליברפול עם 620 הופעות בכל המסגרות – תשיעי בתולדות המועדון. מבחינה אישית הוא זכה בשמונה אליפויות אנגליה בסך הכל, שיא כל הזמנים שבו החזיק יחד עם חברו לקבוצה פיל ניל, עד שנשבר על ידי ראיין גיגס.
קריירה בתקשורת
ב-1991 מונה הנסן לפרשן ה-BBC, לרוב בתוכנית סיכום המחזור "Match Of The Day" ולעיתים גם בשידורים חיים של משחקים.
ייצור והברחת נפט במדינה האסלאמית
ייצור נפט והברחתו היו מקורות ההכנסה העיקריים של המדינה האסלאמית ומהווים חלק חשוב בכלכלת המדינה האסלאמית. נפט שהופק בשדות נפט בשליטת המדינה האסלאמית הופץ בעיקר בתחומי הטריטוריה שלה, אך גם מוברח למדינות אחרות במחיר מוזל יותר ממחיר השוק. ב-2014 העריכו אנליסטים מדובאי את ההכנסה ב-3 מיליון דולר ליום. אומדן מאוקטובר 2015 העריך שהארגון מרוויח מכך 1.5 מיליון דולר ליום, כשהוא מוכר באופן יומי בין 34,000 ל-40,000 חביות. אומדן אחר מאותה שנה קבע שההכנסה החודשית היא 40 מיליון דולר. עם זאת, ייתכן כי הערכות אלו השתנו בהמשך עקב הרחבת תקיפות הקואליציה על מקורות הייצור וההפצה של הנפט בסוף 2015.
בעוד מוצרי נפט, כגון בנזין ומזוט, הם עמוד השדרה של כלכלת האזורים שבשליטת הארגון, כשמזוט הוא מקור הכוח של גנרטורים של חשמל, לא כל ייצור האנרגיה מופק על ידי נפט. כמה תחנות כוח הידרואלקטריות נתפסו בצפון סוריה. מספר מתחנות הכוח נמכרו בחזרה לממשלה הסורית. דווח שהממשלה הסורית שולחת טכנאים לתחזק תחנות כוח מונעות בגז בשליטת הארגון, ובתמורה לקבל חשמל.
המדינה האסלאמית מכרה את רוב הנפט שהיא מפיקה למבריחים בשדות הנפט. משאיות הברחה חיכו לעיתים שבועות בתורים ליד השדות כדי לקנות נפט גולמי. בדצמבר 2015 פרסם משרד ההגנה של רוסיה תמונות לוויין המראות משאיות הברחה העומדות לצד גבול טורקיה. לאחר תקיפות אוויריות רוסיות על משאיות ההברחה, שינה הארגון את האופן בו הן מגיעות כדי למנוע תורים ארוכים ליד שדות הנפט.
קצב הייצור והמחיר בשדות נפט בשליטת המדינה האסלאמית
טבלה זו מראה את כמות ייצור הנפט ומחיר החביות בשדות הנפט העיקריים בשליטת המדינה האסלאמית, נכון לפברואר 2016:
הברחת נפט
הברחות נפט נעשו אל אזורים שמחוץ לסוריה, כמו טורקיה, ירדן, עיראק ואיראן. נפט הוברח מעיראק עוד משנות ה-90 של המאה ה-20, כאשר משטר סדאם חוסיין הבריח נפט כדי לעקוף את הסנקציות שהוטלו עליו בעקבות מלחמת המפרץ.
ב-2014 דווח כי ממשלת ארצות הברית הפעילה לחץ דיפלומטי על טורקיה לנקוט צעדים אל מול ההברחות. בנובמבר 2015 האשים ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב גורמים בטורקיה שיש להם אינטרס כלכלי בסחר נפט עם המדינה האסלאמית, טענות שנדחו על ידי נשיא טורקיה ארדואן. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין ציין כי היקף הברחות הנפט הגיע לקנה מידה מסחרי של משאיות הפועלות יומם ולילה במה שהגדיר "צינור נפט חי". גורמים רשמיים בארצות הברית, לעומת זאת, אמרו כי לדעתם, מוברחת לטורקיה רק כמות קטנה של נפט, שאיננה משמעותית מבחינה כלכלית. גורם אחר אמר שרובו של הנפט שנשאר בשטח בשליטת הארגון מגיע לממשלת סוריה.
תפוקת הנפט של המדינה האסלאמית כמטרה צבאית
בעוד תקיפת שדות הנפט של המדינה האסלאמית היא מטרה ברורה לפעולות צבאיות, דווח שארצות הברית נמנעה מלהשתמש בגישה זאת מחשש לפגיעה באזרחים חפים מפשע, וערעור חייה של האוכלוסייה המונה 10 מיליון אנשים, התלויים בתפוקת הנפט. כמו כן, המורדים, הנתמכים על ידי ארצות הברית, זקוקים לנפט של הארגון למחיה. יתר על כן, פגיעה ישירה בשדות הנפט עלולה להביא לאסון טבע העלול להשפיע על האזור קשות בעתיד.
בסתיו 2014 דיווח ה"ביזנסוויק" שההתקפות האוויריות של ארצות הברית הפחיתו משמעותית את עסקי הנפט של הארגון. אולם בתחילת אוקטובר 2015 דיווח ה"פייננשל טיימס" שרק 196 מ-10,600 מתקיפות הקואליציה נערכו נגד תשתיות נפט מאז אוגוסט 2014, ושהמדינה האסלאמית ממשיכה להרווח סכומים גדולים מעסקי הנפט של כ-1.5 מיליון דולר ליום.
אנג'ל דה קורה
ביוגרפיה
אנג'ל דה קורה או הינוק-מהוי-קלינאקה, נולדה במחוז דקוטה (ת'ורסטון), נברסקה, ב -3 במאי, בתו של דייוויד טיל דה קורה, אינדיאני עם שורשים צרפתיים. אנג'ל נולדה לשבט "טנדרביירד". שמותיה באנגלית ובשפת השבט הו-צ'ונק נבחרו על ידי קרובת משפחה שהתבקשה לקרוא לה בשם. היא פתחה את התנ"ך והמילה "מלאך" (אנג'ל) תפסה את עיניה. אמה הייתה בת למשפחת LaMere.
היא נחטפה בגיל צעיר מאזור השבט, ונשלחה לבית הספר בהמפטון, וירג'יניה. "הופיע גבר לבן מוזר ושאל אותה באמצעות מתורגמן אם היא תרצה לנסוע עם מכונית קיטור. עם עוד שישה ילדים נוספים היא החליטה לנסות את זה, וכשהסתיימה הנסיעה היא מצאה את עצמה בהמפטון ...שלוש שנים אחר כך חזרתי לאמי" אומרת אנג'ל דה קורה. "היא אמרה לי שבמשך חודשים היא בכתה והתאבלה עליי. אבי וראש השבט הזקן ואשתו נפטרו, ואיתם החיים האינדיאנים הישנים נעלמו." כנכדתו של ראש שבט וינבאגו, דה-קורה הייתה בעמדת השפעה שכן "בקרב מרבית האזורים האינדיאנים, כוח וידע תרבותי הצטברו על ידי הנשים". אם כי אמה של דה-קורה גם הייתה עם שורשים צרפתיים, דה-קורה הייתה צפויה ללכת בדרכן התרבותית של סבתותיה. "בקיץ גרנו בשמורה, אמי טיפחה את הגינה שלה ואבי תיפקד כבנו של הצ'יף. במהלך החורף נהגנו ללכת לאורך נהרות ויערות. אבי סיפק מזון לא רק למשפחתו אלא גם לאביו. תמיד עברנו מחנה. כילדה חיי היו אידיאליים. בכל ילדותי מעולם לא קיבלתי מילה מעליבה מאף אחד. החינוך שלי היה ללא הפסק, מגיל צעיר- למדתי את החוקים והמנהגים שאבי או סבא וסבתא שיננו כל הזמן, והם הסדירו את חיי היומיום שלנו - הנכדים. דרך מצוות ומנהגים כאלה רכשתי את ההתחייבות הכללית של ילד אינדיאני - מכבד אחרים ומתחשב."
חינוך
דה-קורה, שנלקחה ממשפחתה והועברה להמפטון, הועברה בעידוד הממשל הפדרלי בארצות הברית במטרה - "לחנך בנות אינדיאניות בתקווה שנשים שהוכשרו כעקרות בית טובות יעזרו לבני זוגן להיטמע" בתרבות המיינסטרים האמריקנית. דה קורה למדה במכינה מקומית בהמפטון, וירג'יניה, ועבדה עבור משפחה מקומית. אחר כך התחנכה בבית הספר הקלאסי לבנות בורנהאם. לאחר מכן למדה אמנות במכללת סמית'.
היא למדה איור ספציפי במכון דרקסל (אוניברסיטת דרקסל) ולמדה גם בבית הספר לאמנות של קוולס בבוסטון.
עבודת אומנות
בתחילת הקריירה שלה, דה קורה פיתחה את הסגנון הטונליסטי שלה בהשפעת דווייט ויליאם טריון. התנועה הטונליסטית "התמקדה בנופים וציירה את המקומות ברכות כוללת כדי לדמות מצב של ערפל " [9] בעבודות האמנות הטונליסטיות שלה ציירה דה-קורה אור אש כדי להאיר זיכרונות חמים מחיי ילדותה בערבות נברסקה. לאחר שהתיישבה הרחק מהבית במזרח ".
ציורי השמן שלה הוצגו בתערוכה הפאן-אמריקאית בבופלו, ניו יורק ציורים אלה מדגימים את יכולותיה הטכניות ואת העומק הרגשי של אמנותה. כשהחלה לעבוד עם המאייר האוורד פייל, הסגנון שלה השתכלל, הוא עודד אותה לבקר בשמורת האינדיאנים בפורט ברתולד בצפון דקוטה על מנת לחבר אותה מחדש עם המנהגים הילידים והמקומיים.
לקראת סוף הקריירה שלה, לימדו דה קורה ובעלה אמנות בבית הספר בקרלייל, פנסילבניה.
לא נותרו הרבה מהציורים המקוריים של דה קורה, אך היא איירה את סיפוריה שלה שפורסמו במגזין "הרפר". הספר "הכוכב הצהוב" משנת 1911, מאת איליין גודייל איסטמן, כולל איורים של דה קורה ובעלה, ויליאם הנרי דיץ.
האיורים שלה נדירים לתקופת זמנה והיא הציגה בהם את הילידים האמריקאים לבושים בבגדים מודרניים.
במקרים מסוימים, דה קורה לא נכללת ברשימת האמנים ילידים אמריקה, מכיוון שיצירות האמנות שלה נתפסות עכשיו כ"מערביות" מדי בביצוע כדי להיחשב לאמנות אינדיאנית אמריקאית אותנטית. "[13] עם זאת,"בזמנה, הציבור הכתיר את אנג'ל דה קורה כאמן האינדיאני הראשון האמיתי. "
חיים אישים ומותה
דה קורה הייתה נשאה לויליאם הנרי דיץ שטען כי הוא מדקוטה וממוצא גרמני, אך זהותו האמיתית נותרה לא ברורה. דיץ לימד גם בבית הספר האינדיאני קרלייל. הוא ודה קורה נפגשו ביריד העולמי בסנט לואיס בשנת 1904. [3] בנוסף לאמנותו, דיץ היה גם שחקן פוטבול בולט, ובשנת 1915 הפך למאמן הראשי של מדינת וושינגטון. לימים היה המאמן הראשי הראשון של וושינגטון רדסקינס.
אנג'ל דה קורה חלתה בדלקת ריאות, ונפטרה בבית החולים קולי דיקינסון בנורת' המפטון, מסצ'וסטס ב־6 בפברואר 1919. היא קבורה בבית העלמין ברחוב ברידג'.
לינוס סבסטיאן
לינוס גבריאל סבסטיאן (באנגלית: Linus Gabriel Sebastian; נולד ב-20 באוגוסט 1986) הוא יוטיובר קנדי, ומייסדה של קבוצת לינוס מדיה (Linus Media Group)
סבסטיאן ידוע בעיקר בזכות יצירתם של ארבעה ערוצי יוטיוב: "Linus Tech Tips", "Techquickie", "TechLinked" ו-"ShortCircuit", שמספר המנויים שלהם הוא מעל 20 מיליון והוא גם הבעלים של חברת Floatplane Media.
נכון לינואר 2022, הערוץ הפופולרי ביותר של סבסטיאן, "Linus Tech Tips", בעל מעל ל-14 מיליון רשומים, ונחשב לערוץ הקנדי ה-11 הגדול ביותר מבחינת מספר רשומיו.
חיים אישיים
סבסטיאן נשוי לאיבון הו מ-20 במאי 2011. יש להם בן אחד ושתי בנות.
בראיון לאתר הסטארט-אפ הטכנולוגי Tech.Co, סבסטיאן אמר כי היוטיוברים האהובים עליו ביותר הם TotalBiscuit, iJustine ,Austin Evans ו-Marques Brownlee. בפברואר 2014 סבסטיאן תרם כסף לאוונס, שאיבד את רכושו ואת ביתו בשריפה.
בינואר 2020 אמר סבסטיאן כי הוא שוקל לפרוש אך לבסוף אמר כי אינו מתכוון לפרוש בשלב זה.
בסוף 2021 ביקר בישראל במשרדים של אינטל.
NCIX ולינוס טק טיפס
סבסטיאן עבד כמנהל בחנות המחשבים המקוונת NCIX. הוא התבקש על ידי החברה להיות מגיש בערוץ היוטיוב שלה, שנוצר כדי לסייע בהדגמת מוצרים. סבסטיאן נעזר בצלם ועורך לא מזוהה, עבד עם משאבים מוגבלים וצילם סרטונים במצלמה שהושאלה מבנו של נשיא החברה. הסרטון הראשון שלו היה הדגמה של גוף קירור של Sunbeam למעבדים.
בגלל עלויות גבוהות וכמות צפיות נמוכה בימיו הראשונים של הערוץ, הונחה סבסטיאן ליצור את ערוץ "Linus Tech Tips" כדי לאפשר לו ליצור סרטונים זולים מבלי להשפיע על המותג NCIX. Linus Tech Tips נוצר ב־24 בנובמבר 2008.
סבסטיאן לא יצר סרטונים במשרה מלאה ב- NCIX. בתקופת שהותו בחברה עבד כנציג מכירות וכמנהל מוצר במשרה מלאה. הוא סיפר כי עזב את החברה בגלל ויכוחים שהיו לו עם מנכ"ל החברה, הוא קנה את הערוץ Linus Tech Tips מNCIX בדולר והסכים לתנאים הבאים: לא להתחרות בNCIX, להמשיך להנחות את ערוץ היוטיוב שלהם בזול ולא להעסיק שום עובד שהיה בNCIX.
Linus Media Group
סבסטיאן הקים את Linus Media Group בינואר 2013, עם לוק לפרניאר, אדזל יאגו וברנדון לי. הקבוצה פיתחה את ערוץ "Linus Tech Tips" כמיזם עצמאי.
"7 Gamers 1 CPU" (2016)
ב־2 בינואר 2016, "Linus Tech Tips" העלו סרטון המדגים מחשב המסוגל לתמוך בשבעה משתמשים בבת אחת, בעלות כוללת משוערת של 30,000 דולר. הסרטון הועלה למספר אתרי חדשות העוסקים בטכנולוגיה , וצבר למעלה ממיליון צפיות ביום העלאתו. שני סרטוני וידאו נוספים, הכוללים את תוצאות ביצועי המחשב, פורסמו לפני פירוק המחשב במהלך שידור חי בחודש שלאחר מכן.
ב־22 במאי 2016 Linus Tech Tips העלו פרויקט המשך, ובו הראו מערכת שאפשרה לשמונה משתמשים לשחק בו זמנית משחקים, והציגה שיפורים נוספים בין היתר.
תקרית הiMac Pro (2018)
באפריל 2018 הועלה בערוץ היוטיוב "Linus Tech Tips" סרטון שטוען כי אפל סירבה לתקן את ה-iMac Pro שלהם (תיקון בתשלום שאינו באחריות) לאחר שהם העלו סרטון פירוק של המוצר, מעשה שעלול להיות לא חוקי.
קניית מחשבים בעזרת אדם אנונימי (2018)
בדצמבר 2018 "Linus Tech Tips" העלו סרטון ליוטיוב של סדרה בת ארבעה חלקים המפרטת את חווית רכישת מחשב המשחקים מ6 חברות עיקריות כדי לראות מה יציעו ללקוח הממוצע. החוויות היו מגוונות. הסדרה זכתה ליותר מ-12 מיליון צפיות והיא סוקרה במגזין PC Gamer. ב-2020 יצאה עוד סדרה של סרטונים כאלו בארבעה חלקים.
אדוארד פלצ'יס
אדוארד אלייכסנדרביץ' פלצ'יס (בבלארוסית: Эдуард Аляксандравіч Пальчыс; נולד ב-28 באוקטובר 1990) הוא בלוגר, מתנגד משטר ואסיר פוליטי בלארוסי.
ביוגרפיה
בשנת 2017 פלצ'יס הוא מארגן הפעולות והקונצרטים BNR 100 ו-BNR 101 יחד עם אנטון מוטולקו ו במסגרתם יזם קמפיין ציבורי לחגוג בהרחבה את יום השנה ה-100 לרפובליקה העממית הבלארוסית. במסגרת הקמפיין הציבורי נאספו כ-30,000 רובל בלארוסי.
בשנת 2020, בנוסף לארגון האירוע BNR-102 פלצ'יס המשיך לכתוב על נושאים פוליטיים שונים, כמו גם על מגפת הקורונה במדינה, שהפכה גם היא לנושא טעון בבלארוס עקב מה שנתפס כזלזול השלטונות בהשלכותיה. הוא מתח ביקורת על "האופוזיציה הישנה" על הכנה לקויה לבחירות לשיאות בלארוס אשר שנערכו בקיץ 2020 וניהל סטרימינג של עצרות מתמודדי האופוזיציה במערכת הבחירות. הוא הקדיש תשומת לב מיוחדת לקמפיין של סרגיי טיכאנובסקי, אך היה סקפטי לגבי הצהרותיו של ויקטור באבריקו. בעקבות סטרימינג לאיסוף חתימות מטעם מתמודד, פלצ'יס נעצר ל-15 ימים. בתחילה, הוא פקפק גם בקמפיין של סבטלנה טיכאנובסקאיה, אך לאחר שראה את מספר האנשים בעצרות שלה, הוא החל לסקר את הקמפיין באופן פעיל. הוא לא היה ממובילי ההפגנות ב-9 באוגוסט, אבל כתב רבות על דרכים לעקוף את חסימת האינטרנט. הוא סיקר את ההפגנות שפרצו לאחר הבחירות וקרא למחאה לא אלימה. במהלך ההפגנות שהתקיימו לאחר הבחירות נעצר פלצ'יס ונידון ל-30 ימי מאסר באשמת הפרת חוק התכנסויות המוניות. לאחר ריצוי עונשו באוקטובר 2020, הוא לא שוחרר ובמקום זאת הואשם בשנית, הפעם בהסתה לשנאה חברתית, ארגון הפרת סדר המונית, ארגון פעילויות המשבשות את הסדר החברתי וקריאות לפעילות שמטרתה לפגוע בביטחון הלאומי של המדינה. ב-16 בדצמבר 2020 נולדה ביתו, אמיליה. פלצ'יס ראה את תמונתה רק במרץ 2021 כיוון שעד אז הצנזורה בבית הכלא לא אפשרה תמונות. ב-17 בדצמבר 2021 נידון פאלצ'יס ל-13 שנות מאסר.
Dear Heather
Dear Heather (בעברית: "הת'ר היקרה") הוא אלבום האולפן האחד עשר של הזמר והמשורר הקנדי לאונרד כהן, שיצא בשנת 2004.
הפקה
אלבום זה מפגין התרחקות נוספת מ-Ten New Songs, המתבטאת במקום מרכזי יותר של זמרות הליווי ובדקלום שירה על פני זימרה. שניים מן השירים המדוקלמים נכתבו על ידי משוררים אחרים.
האלבום תוכנן לצאת תחת השם Old Ideas, אך כהן שינה את שמו משום שחשש כי השם עלול להטעות את המאזינים לחשוב שמדובר באלבום לקט ולא בשירים חדשים. השם שנגנז, הפך להיות שמו של אלבום האולפן השנים עשר שיצא בשנת 2012. גם הפעם, כהן ביצע את ההקלטה הדיגיטלית באולפנים הביתיים שלו ושל שרון רובינסון בלוס אנג'לס, כפי שעשה עם אלבום האולפן הקודם Ten New Songs.
האלבום הגיע למקום ה-131 במצעד ה-בילבורד 200 ולמקום החמישי במצעד האלבומים הקנדי. כמו כן, זהו האלבום שהתברג למקום הגבוה ביותר במצעד האמריקאי מאז Songs from a Room שיצא בשנת 1969. המקום הגבוה ביותר אליו הגיע האלבום הוא במצעד התקליטים בפולין, שם הגיע למקום הראשון.
רשימת השירים
שירים מספר 1,3 ו-8 הופקו על ידי שרון רובינסון. שירים 2, 4-5, 7, 9 ו-11 הופקו על ידי ליאן אונגר. השיר השישי הופק על ידי אנג'אני תומאס. השיר העשירי הופק על ידי תומאס ואד סאנדרס. השיר ה-12 הופק על ידי ליאן אונגר והנרי לואי. השיר ה-13 הופק על ידי לאונרד כהן בשנת 1985.
דב תדמור
דב תדמור (28 באוגוסט 1929 - 11 ביוני 2017) היה מנהל ואיש עסקים ישראלי.
ביוגרפיה
כיהן כמנכ"ל חברה לנכסים ולבנין מהקמתה ב-1961 ועד 1985. ב-1985 מונה למנכ"ל חברת דיסקונט השקעות (שלימים שינתה שמה ל"השקעות דיסקונט"), החברה האם של החברה לנכסים ולבנין. במסגרת זו שימש גם יו"ר בחברות בנות של השקעות דיסקונט: סאיטקס, סלקום, החברה לנכסים ובניין, תבל תשדורת בינלאומית לישראל, רב-בריח ועוד. כיהן גם כדירקטור בחברות אי די בי חברה לאחזקות, אי די בי חברה לפיתוח, דיסקונט השקעות, אל-ים אניות, יתרון חברה להשקעות ואלרון. ב-1999 סיים תפקידו כמנכ"ל חברת השקעות דיסקונט, והתפטר מתפקידיו האחרים בקבוצת אי די בי. בשנותיו בחברה הוביל אותה לצמיחה ניכרת - עם כניסתו לחברה היה שווי השוק שלה 50 מיליון דולר, ועם פרישתו הגיע שווי השוק שלה ל-1.4 מיליארד דולר.
בתחילת המאה ה-21 נמנה, יחד עם אהרון דוברת, יוסי מימן ואלפרד אקירוב, עם מקימי ITN - חברה לתקשורת. ב-2000 ריכז את פעילותו העסקית באמצעות חברת שרידב בע"מ.
ב-1999 הוגש נגדו ונגד מנהלים נוספים בהשקעות דיסקונט כתב אישום בגין אי צירוף דוחות של חברות מסונפות מקבוצת השקעות דיסקונט (ישקר, טכנולוגיית להבים ותפרון) והטעיית הציבור. ב-2002 הורשעו הנאשמים, ועל תדמור נגזרו שישה חודשי עבודות שירות, 12 חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 700 אלף ש"ח. הנאשמים זוכו בערעור שהגישו לבית המשפט המחוזי, ובשנת 2010 קיבל בית המשפט העליון את ערעור המדינה, וגזר על תדמור קנס בסך 600 אלף ש"ח ו-20 חודשי מאסר על-תנאי. בהתאם לסעיף 226(א) לחוק החברות נאסר על המורשעים לכהן כדירקטורים בחברות ציבוריות למשך חמש שנים החל מ-21 בפברואר 2010.
תדמור נמנה עם חבר הנאמנים של אוניברסיטת תל אביב, מכון ויצמן למדע, האוניברסיטה העברית בירושלים והטכניון.
חיים אישיים
בשנת 1954 נישא לשרה ולזוג נולדו בת ובן. באוגוסט 2005 נהרגה שרה בתאונת רכבת ליד בית יהושע.
CSV
Comma-separated values (CSV) הוא צורה לשמירת טבלאות בטקסט פשוט. בפורמט זה כל רשומה מופרדת באמצעות שבירת שורה וכל רשומה מורכבת משדות המופרדים באמצעות תו מוגדר, כאשר בדרך כלל נעשה שימוש בפסיק או בטאב (פורמט זה נקרא tsv).
פורמט csv נמצא בשימוש נרחב ונתמך על ידי תוכנות רבות ובהן תוכנות גיליון אלקטרוני, בסיסי נתונים ותוכנות מדעיות. בשפות תכנות שונות, כדוגמת R, פייתון, Ruby ו-PHP קיימת תמיכה בספרייה הסטנדרטית המאפשרת לקרוא ולכתוב קובצי csv בקלות. הודות לפשטותו ולתמיכה הרבה בו בתוכנות מגוונות, ובשל מגבלות של פורמטים מסחריים שנתמכים רק בתוכנות מסוימות, משתמשים ב-csv לעיתים כדי להעביר מידע מתוכנה אחת לאחרת.
לא קיים סטנדרט אחיד ל-csv, אך RFC 4180 מגדיר את השימוש הנפוץ ב-csv: רוב הצרכנים שיודעים לקלוט ולעבד CSV מוכנים לקבל סטיות מהתקן המקורי: כך למשל, למרות שהתקן מגדיר שבירת שורה כ-CR/LF, בדרך כלל ניתן להשתמש ב-LF בלבד (שבירת שורה סטנדרטית במערכת הפעלה UNIX ונגזרותיה, ובפרט לינוקס), ובחלקם גם CR בלבד (תקן שבירת שורה בגרסאות מסוימות של מערכת ההפעלה של מחשב מקינטוש).
חלקם מוותרים על הדרישה הקשיחה למספר שדות שווה, ומסתפקים בדרישה צנועה יותר: באף רשומה אין יותר שדות ממספרם ברשומה הראשונה (בדרך כלל שורת הכותרות).
דוגמה
ניתן לייצג באמצעות קטע CSV טבלה כמו בדוגמה הבאה: שנה,יצרן,מכונית 1960,אוטוקרס,סוסיתא 1997,פורד,E350 תוצאה:
מושבות החסד
מושבות החסד (הולנדית Koloniën van Weldadigheid) היו מושבות חקלאיות באזורי ספר שהוקמו בממלכה המאוחדת של ארצות השפלה במאה ה-19, כחלק מניסיון לעריכת רפורמה חברתית שמטרתה לטפל בעוני. המושבה הראשונה הייתה פרדריקסאורד (Frederiksoord) בהולנד, ולאחריה באו וילהלמינאורד (Wilhelminaoord) וויינהואזן (Veenhuizen) הסמוכות זו לזו, וכן וורטל (Wortel) בבלגיה. אולם התוצרת של המושבות הייתה מועטה ובעצה אחת עם המדינה החלו מיישבים במושבות יתומים, ולאחר מכן גם קבצנים וחסרי בית. כך נוצרה שיטת התיישבות "לא חופשית", שהתאפיינה בחדרי שינה ענקיים ומושבות גדולות ריכוזיות שבה העבודה התבצעה תחת השגחת שומרים. בשיאה, באמצע המאה ה-19, חיו יותר מ-11,000 בני אדם במושבות אלה בהולנד, ובבלגיה עמד נתון זה על 6,000 בשנת 1910. סך הכל נוסדו שבע מושבות, וארבע מהן הוכרזו כאתר מורשת עולמית ב-2021.
היסטוריה
הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה סיימה את המלחמות הנפוליאוניות עם כלכלה מוחלשת ועם בעיה חמורה של עוני. "חברת החסד" (Maatschappij van Weldadigheid) שנוסדה באותה ב-1818 על ידי יוהנס ון דה בוש כארגון מתנדבים פרטי, שמה לה למטרה להילחם בעוני ברמה הלאומית. לשם כך יזמה החברה הקמת מושבות נסיוניות שבהן תעבוד אוכלוסייה מעוטת יכולת תמורת שכר. בשורש הגישה עמדו שתי הנחות מקובלות בארצות השפלה - הראשונה היא שגורלם של בני אדם אינו תלוי בהשגחה עליונה, ורק אימון והדרכה יכולים לשפר את מצבם; והשנייה שההולנדים היו רגילים בעבודה קשה ובגאולת האדמה מהים.
קבלת יתומים לוויינהאוזן פסקה והמדינה החלה בתהליך של ארגון ובנייה מחדש. בין היתר הוקמו בית מטבחיים ומטחנת גרעינים - ולעיסוק בחקלאות נוסף עיסוק בתעשייה. החל ב-1918 שוכנו אסירים בוויינהאוזן, וכלא פעיל במקום עד היום. גם המושבות הנותרות בהולנד עברו ארגון מחדש, ותוחמו מושבות גדולות יותר לעיבוד קולקטיבי ולא משפחתי. אדמת בור ושדות פתוחים הומרו לחורשות, ובוויינהאוזן קמו בתי ספר לגננות וליערנות. עם זאת אוכלוסיית המושבות נמצאה בירידה, כמו גם משאביה של חברה החסד. לאחר מלחמת העולם השנייה הובאה למושבות אוכלוסייה עבריינית שזכתה בטיפול ובהשמה בעבודה חקלאית. במקביל, חלקים מהמושבות נמכרו. חקלאות נהגה במושבות הולנד עד 1953 ובבלגיה עד 1993.
המושבות כיום
ארבע המושבות ממוקמות באזורים חקלאיים מרוחקים בהולנד ובבלגיה. מלכתחילה נקבע אם המושבה תהיה חופשית או לא חופשית, וזאת בהתאם לאופי תושביה. במושבה חופשית בולטים בתי רכבת וחוות קטנות, בעוד שמושבות לא חופשיות מתאפיינות בבתים גדולים יותר שסיפקו את צורכי המושבה ואת מגורי התושבים והסגל. החוות במושבות אלה היו גדולות יותר. שתי מושבות היו ונותרו חופשיות - וילהלמינאורד ופרדריקסאורד, מושבה שלישית הייתה לא חופשית - ויינהואזן, ואילו וורטל שבבלגיה החלה כמושבה חופשית והפכה ללא חופשית.
צבים מבאישים
צבים מבאישים (שם מדעי: Kinosternidae) הם משפחה קטנה של צבים החיים בביצות ונהרות אמריקה הצפונית והמרכזית.
צבים אלה בינוניים בגודל 10–15 סנטימטרים, והגדולים עד 30 סנטימטרים. הם בעלי גוף שטוח, ראש גדול עם מסיכה על עיניהם, מקור קצר ונחיריים ועיניים גדולות. הם חיים בעיקר סביב קרקעית נהרות איטיים וכן ביצות. צבעיהם מותאמים לצבעי הצמחייה התת-מימית וכך הם מוסווים. הם שחיינים איטיים אבל מתמחים ויודעים להלך על הקרקעית. השריון שלהם שטוח וצבעו הוא חום-כתום.
כפי ששמם מציין, צבים אלה מתגוננים מפני טורפים על ידי הפרשת נוזל מצחין מהשריון. צבים אלה הם אוכלי בשר וניזונים מסרטנים, חרקים, רכיכות, דו-חיים קטנים ודגים וכן מנבלות.
חוק לרון
"חוק לרון" הוא כינוי לתיקון משנת 2009 לחוק הביטוח הלאומי, אשר צמצם את הפגיעה בקצבת הנכות של מקבלי קצבת נכות היוצאים לעבוד, ובכך עודד נכים להשתלב בשוק העבודה. מקור הכינוי בשמו של יושב ראש הוועדה שהמליצה על תיקון זה, השופט אפרים לרון. החוק מוכר גם בכינוי החוק לשילוב נכים בעבודה.
צבים מבאישים
מיון
במשפחה זו 25 מינים ב-4 סוגים וב-2 תת-משפחות:
חוק לרון
רקע לחקיקת החוק
החוק נחקק בעקבות המלצות ועדת לרון, שקמה לאחר הפגנות הנכים הגדולות בסוף שנות ה-90 ותחילת המאה ה-21 שיזם מטה מאבק הנכים. הפגנות אלה הביאו את סוגיית הקצבאות לקדמת המאבק. הקמת מטה המאבק של הנכים בעקבות שביתת הנכים של 1999 והובלתו את השביתה של 2001–2002 ביטאו שינוי בדרכי הפעולה כמו גם באופן ארגון המאבק. במאבק זה אנשים עם מוגבלויות עצמם הם שעמדו בחזית על פי העיקרון ״שום דבר עלינו בלעדינו״. שיטות המאבק שנקטו לא היו משפטיות מקצועיות, אלא התאפיינו במאבקי רחוב ובפעילות שטח.
ועדת לרון
ועדת לרון היא ועדה ציבורית שהוקמה ב-2005 כתוצאה מהסכם לסיום שביתת הנכים ב-2002 שנחתם בין הממשלה ובין מטה מאבק הנכים. הוועדה נקראה על שם השופט אפרים לרון, שעמד בראשה. מלבדו היו חברים בהרכב אישי ציבור ואקדמיה מתחום הכלכלה, העבודה הסוציאלית והשיקום וכן נציגים מהממשלה ומהמוסד לביטוח לאומי. את ציבור הנכים ייצגו אריה צודקביץ, רוני שכטר ויואב קריים ששימש כנציג ללא זכות הצבעה. על פי החלטת הממשלה, מטרת הוועדה הייתה לעודד נכים להצטרף לשוק העבודה.
הוועדה פרסמה בשנת 2005 את "דוח לרון". שמו המלא הוא: "דו"ח הוועדה הציבורית לבדיקת ענייני הנכים ולקידום שילובם בקהילה". עיקרו של הדו"ח הוא קביעת דרכים לעידוד אנשים עם מוגבלות להשתלב ולהתמיד בשוק העבודה על ידי שיפור תנאיהם של מקבלי קצבת נכות כללית העובדים באמצעות הפחתה הדרגתית של הקצבה, ככל שגדלה ההכנסה מהעבודה.
המלצות הוועדה
ועדת לרון דנה בתשע המלצות, אולם רק המלצה מספר 1 (כפי שיפורט להלן) יושמה באמצעות התיקון לחוק.
עיקרי החוק
כאמור, החוק מתייחס רק להמלצה הראשונה הנוגעת לרפורמה בשיטת התשלום של הקצבאות. להלן פירוט עיקרי החוק.
ביקורת על החוק
פינטו וסטרבצ'ינסקי (2015) טוענים כי החוק גרם לעלייה בהשתתפות של מקבלי קצבאות נכות בשוק העבודה, בעיקר בקרב אנשים שהחלו לקבל קצבה לאחר שנת 2009. לדבריהם, ייתכן כי למקבלי הקצבה החדשים הייתה גמישות גבוהה יותר בהשוואה למקבלי הקצבה הוותיקים שנשארו באותם דפוסי התנהגות מהעבר.
מנגד, ישנם רבים הטוענים כי החוק לא השיג את מטרתו:
מדינת נאו-אינקה
נסיגת האינקה לווילקבמבה
אזור וילקבמבה היה חלק מאימפריית האינקה מאז שלטונו של פאצ'אקוטי (1438–1471). במהלך הכיבוש הספרדי של אימפריית האינקה הכתיר הקונקיסטאדור פרנסיסקו פיסארו את טופאק ואייפה (Túpac Huallpa), אחיו של אטוואלפה, קיסר האינקה האחרון, כקיסר (בפועל "שליט בובה"). טופאק ואייפה מת חודשיים אחרי הכתרתו. לאחר מותו, הצטרף אחיו החורג, מאנקו אינקה יופאנקי לפרנסיסקו פיסארו ודייגו דה אלמגרו. כשהכוח של פיסארו הגיע לקוסקו, בירת אימפריית האינקה, ביקש פיסארו מהקאסיקים להכיר במאנקו בתור הקיסר שלהם. לאחר מכן הצטרף מאנקו אינקה לדייגו דה אלמגרו ולארננדו דה סוטו במרדף אחר קיסקיס, המפקד של צבאו של אטוואלפה.
כאשר פרנסיסקו פיסארו עזב את קוסקו עם אלמגרו בדרך ל במרדף אחר קיסקיס, הוא השאיר את אחיו הצעירים ו כמושלים מטעמו, וחיל מצב של מאה ותשעים איש בעיר. האחים של פיסארו התעללו במאנקו אינקה (בין השאר גונסאלו חטף את אשתו של מאנקו אינקה ואנס אותה) עד שבסופו של דבר הוא ניסה להימלט בשנת 1535. הוא נכשל, נלכד ונכלא. , שחזר אז מספרד בשליחות אחיו אל מלך ספרד, שחרר אותו ואף התיר לו לצאת למסע דתי שבו, כך הבטיח לו מאנקו, הוא ישוב עם פסל זהב גדול של אביו ואיינה קאפאק. זו הייתה טעות מצידו של פיסארו. בפועל ארגן מאנקו אינקה באמצעות שליחיו מרד נגד הספרדים והורה לגייס את כל הלוחמים שניתן היה. הוא הצליח לגייס צבא של 200,000 לוחמי אינקה והטיל מצור על קוסקו בתחילת 1536. במקביל שלח מאנקו את קיסו יופאנקי (Quiso Yupanqui), אחד ממצביאיו, לעצור כל ניסיון להגיש סיוע לעיר הנצורה. קיסו הצליח להשמיד ארבע משלחות סיוע שנשלחו על ידי פרנסיסקו פיסארו מלימה, שזה עתה נוסדה, על ידי הטמנת מארבים בקניונים שבהם הספרדים לא היו מסוגלים להשתמש בסוסיהם. כשהוא מעודד מהצלחות אלו, הורה מאנקו לקיסו להשמיד גם את לימה. אלא שלימה הייתה במישור והספרדים השתמשו בסוסיהם והצליחו להרוג את קיסו ושאר המפקדים שנעו בראש צבא האינקה התוקף, וצבא האינקה התפזר.
בשנת 1539 שרד מאנקו אינקה פשיטה נוספת של הספרדים בפיקודו של שכללה חיל משלוח ובו 300 חיילים ספרדים ובני ברית אינדיאנים. הספרדים והאינקה נלחמו בקרב בוואיינה פוקארה (Huayna Pukara - מבצר ואיינה), ממערב לוויטקוס. מספר ספרדים ואינדיאנים נהרגו, אך מאנקו שוב נמלט. פיסארו שהה באזור יותר מחודשיים בחיפוש אחר מאנקו ללא הצלחה, אך לכד את אשתו הראשית של מאנקו, קורה אוקיו (Cura Ocllo), והיא הוצאה להורג תוך עינויים קשים.
דו-קיום עם האימפריה הספרדית
מאנקו נמלט לג'ונגלים הנידחים של וילקבמבה שם ייסד את מדינת נאו-אינקה. וילקבמבה הפכה לבירת המדינה עד מותו של טופאק אמארו בשנת 1572. משם המשיך מאנקו אינקה בהתקפותיו נגד בני ה (אחד מבעלי בריתם החשובים של הספרדים), תוך הצלחה מסוימת לאחר קרבות עזים, ועד לרמות של בוליביה של ימינו, שם לאחר קרבות רבים הובס צבאו. מאנקו נרצח ב-1544 במרכז האינקה של ויטקוס על ידי ספרדים מצבאו של דייגו דה אלמגרו. הם קיבלו מקלט במדינת נאו-אינקה משום שקודם לכן רצחו את פרנסיסקו פיסארו שאחיו הוציא להורג את אלמגרו. כול הרוצחים נתפסו והוצאו להורג על ידי חייליו של מאנקו.
את מאנקו ירש בנו סאיירי טופאק (Sayri Túpac). הוא היה אז בן חמש. הוא הפך לקיסר בווילקבמבה, ומלך במשך עשר שנים בעזרת עוצרים. זו הייתה תקופה של שלום עם הספרדים. המשנה למלך הציע לספק לסאיירי טופאק אדמות ובתים בקוסקו אם יצא מווילקבמבה המבודדת. סאיירי טופאק הסכים, אבל במהלך ההכנות מת לפתע קרוב משפחתו פאויו אינקה. זה נתפס כסימן רע (או סימן לבגידה ספרדית), וסאיירי טופאק נשאר בווילקבמבה. בשנת 1557 סאיירי טופאק אכן הסכים לעזוב את וילקבמבה ונסע אל המשנה למלך הורטאדו בלימה. סאיירי טופאק ויתר על תביעתו לאימפריית האינקה ונטבל לנצרות בשם דייגו. בתמורה הוא קיבל חנינה מלאה, את התואר נסיך יוקאי, ואחוזות גדולות עם הכנסות עשירות. הוא הפך לתושב ביוקאי, מסע של יום מצפון-מזרח לקוסקו. באופן משמעותי, הוא השאיר מאחוריו את המצנפת עם הגדילים האדומים המלכותיים, סמל לסמכות קיסר האינקה.
בשנת 1561 מת סאיירי טופאק בפתאומיות, ואחיו למחצה טיטו קוסי יופאנקי (Titu Cusi Yupanqui) השתלט על וילקבמבה. במהלך שלטונו בווילקבמבה רצה המושל הכללי הזמני של פרו לופה גרסיה דה קסטרו (Lope Garcia de Castro) לנהל עמו משא ומתן. מטרת המשא ומתן הייתה להבטיח שקוסי יעזוב את וילקבמבה ויקבל פנסיה מהכתר הספרדי. לאחר שהמשא ומתן התקדם, בסביבות 1568, הוטבל טיטי קוסי לנצרות קתולית, בשם דייגו דה קסטרו.
טופאק אמארו הפך לשליט האינקה לאחר מותו הפתאומי של טיטו קוסי בשנת 1571. בשלב זה הספרדים עדיין לא היו מודעים למותו של הסאפה אינקה הקודם, ושלחו באופן שגרתי שני שגרירים להמשיך במשא ומתן עם טיטו קוסי. שניהם הוצאו להורג על הגבול על ידי מפקד מהאינקה. תוך שימוש בהצדקה לפיה בני האינקה "הפרו את החוק שאסור להפר שנקבע על ידי כל אומות העולם בנוגע לשגרירים" החליט המשנה למלך החדש, פרנסיסקו דה טולדו, לתקוף ולכבוש את וילקבמבה. הוא הכריז מלחמה נגד מדינת נאו-אינקה ב-14 באפריל 1572.
הכיבוש הסופי
תוך שבועיים לאחר הכרזת המלחמה כבשה קבוצה קטנה של חיילים ספרדים גשר מפתח על גבול מדינת נאו-אינקה. ב-1 ביוני 1572 החלה העימות הראשון של המלחמה בעמק וילקבמבה. בני האינקה תקפו בתחילה במורל גבוה, אף על פי שהחימוש שלהם היה גרוע. שוב ושוב, האינקה ניסו לפרוץ את המצור שהטילו הספרדים ובני בריתם הילידים, אך נאלצו לסגת. ב-23 ביוני נכנע מבצר ואיינה פוקרה (Huayna Pucará) לאש התותחים הספרדית. צבא האינקה שנמצא כעת בנסיגה בחר לנטוש את עירם האחרונה ולצאת לג'ונגל כדי להתארגן מחדש. ב-24 ביוני הספרדים נכנסו לווילקבמבה ומצאו אותה נטושה והסאפה אינקה נעלם. העיר נהרסה כליל ומדינת נאו-אינקה חדלה רשמית להתקיים. טופק אמארו נתפס מאוחר יותר והוצא להורג על ידי הספרדים.
אימוץ שיטות הלחימה של הספרדים
צבא האינקה אימץ נשק אירופי במהירות; לוחמים רבים לכדו קסדות, מגנים וחרבות במהלך ההתנגשויות הראשוניות עם האירופים ולמדו במהירות כיצד להשתמש בהם. בניגוד בולט לכמה תרבויות אינדיאניות אחרות, כמו האצטקים, האינקה היו להוטים לשלוט בנשק שהיה "זר" להם לחלוטין. כבר בשנת 1537, כאשר מאנקו אינקה הביס את הספרדים באויאנטאיטמבו הגיעו לרשותם כלי נשק ספרדיים מתקדמים יותר, כולל ארקבוזים, תותחים וקשתות מוצלבות. בשלבים המאוחרים יותר של המצור על קוסקו, הספרדים כבר דיווחו שלוחמי האינקה השתמשו בכלי נשק שלל וכן בסוסים בהצלחה מסוימת. מאנקו אינקה אף הכריח אירופאים שנשבו לייצר אבק שריפה עבור צבאו. בני האינקה גם ניסו לאמץ כמה טקטיקות קרב אירופאיות: בהזדמנות אחת לפחות, קבוצה של לוחמי האינקה הקימה יחידה הדוקה, המבוססת על תורת הקרב של ספרדי שנתפס, והשתמשה בקשתות, בקלעים ובחיצים שלהם בצורה מסוימת. כדי להשיג קצב אש מהיר יותר. בשנת 1538 תועד מאנקו אינקה כמיומן מספיק כדי לרכוב על סוס לקרב. בשלב זה, הוא ושלושה מאציליו תועדו כמי שביצעו הסתערות פרשים שהשמידה חיל רגלים ספרדי חזק של 30 איש. עם זאת, המיומנות של האינקה בשימוש בכלי נשק מודרניים עדיין הייתה חסרה בשלב זה, והכרוניקן פדרו פיסארו דיווח שלעיתים קרובות הרובאים של האינקה שהשתמשו בארקבוזים החטיאו משום שלא ידעו כיצד לטעון את הכדורים. בקרבות 1536–1538 בין האינקה לספרדים, לא גרמו כלי הנשק האירופיים שנפלו בידי האינקה הבדל מוחשי.
בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-16, מספר פליטים ספרדים לימדו את לוחמי האינקה כיצד להשתמש בנשק ספרדי במלוא הפוטנציאל שלהם. בסך הכל, לקח לאינקה כשני עשורים לגשר על הפער הטכנולוגי עם הספרדים. בשנות ה-60 של המאה ה-16, תועד כי בני אינקה רבים פיתחו מיומנות ניכרת בשימוש בארקבוזים וברכיבה על סוסים.
אייל אנדים פרואני
אייל אנדים פרואני (שם מדעי: Hippocamelus antisensis; מכונה גם טרוקה או פשוט אייל פרואני), הוא מין של אייל בסוג אייל האנדים ובתת-משפחת איילי העולם החדש, החי בהרי האנדים שבאמריקה הדרומית. מין זה דומה לקרובו אייל אנדים צ'יליאני, אך קטן ובהיר יותר ממנו.
השם המדעי נגזר מיוונית כדלהלן: Hippocamelus = סוס-גמל, ומתייחס לכך שהסוג תואר לראשונה כהכלאה בין סוס וגמל (או למה); antisensis הוא שם של פסגת הר באנדים הצפוניים (Antisana).
אנטומיה
האייל הפרואני הוא אייל בגודל בינוני; אורך ראשו וגופו: 150–170 ס"מ, אורך זנבו: 11.5–13 ס"מ, ומשקלו: 45–64 ק"ג. גובה כתף הנקבה: כ-70 ס"מ, ושל הזכר: 75–80 ס"מ. פרוותו של האייל הפרואני עבה וצמרירית, ועשויה משערות גסות. הצבע הכללי של הגוף נע בין חום צהבהב לחום אפרפר, נותר אחיד לאורך כל השנה, ומספק לו הסוואה מצוינת בסביבתו הטבעית. על הפנים יש סימון כהה בצורת Y, הנמתח מהחוטם עד העיניים, מה שמשווה לו מראה של "גבות", ואילו השפתיים והגרון לבנים. הלחיים בהירות מעט, והבטן בדרך כלל לבנה. הזנב הוא חום כהה, עם שערות לבנות בצדו התחתון. הגוף ארוך ועבה, האוזניים גדולות כפרד, הצוואר והרגליים קצרים יחסית, והקדמיות קצרות יותר מהאחוריות. הניבים מפותחים היטב בשני המינים, אף על פי שהם לא בולטים מעבר לשפה. הנקבות קטנות יותר מהזכרים, ופרוותם בהירה יותר. הזכרים, הם בעלי קרניים קצרות יחסית באורך של 20–30 ס"מ, המחולקות לשני סיעופים בלבד והסעיף האחורי ארוך יותר מהקדמי.
תפוצה ובית גידול
האייל הפרואני נפוץ בהרי האנדים של פרו, מערב בוליביה, צפון מזרח צ'ילה, וצפון מערב ארגנטינה, ומכאן השם הנפוץ אייל צפון האנדים. עם זאת התפוצה מקוטעת, ויש קשר רופף מאוד בין האוכלוסיות הקטנות והמבודדות, שלעיתים קרובות מופרדות על ידי התיישבות אנושית.
בית גידולו משתנה באזורים שונים; בפרו ובוליביה, ניתן למצוא אותו בגבהים של 3,500–5,000 מטרים, ובארגנטינה הוא מצוי בסביבות 2,500–3,000 מטר מעל פני הים. בגבהים נמוכים אלה, הם נצפים גם בשולי יערות טרופיים. אייל זה מותאם במיוחד לחיים בגובה רב, ומעדיף אדמה טרשית צחיחה למחצה, כגון מרעה תת-אלפיני, או טונדרה מעל קו העצים.
אקולוגיה
איילים אלה הם חברתיים, וחיים בדרך כלל בקבוצות קטנות של שישה עד שמונה פרטים (במקרים נדירים עד 31), הכוללים זכרים נקבות ועופרים. לעיתים קרובות נקבה בוגרת מובילה את הקבוצה, בעוד שהזכרים הולכים אחרונים. הזכרים נלחמים ביניהם לעיתים רחוקות ומסתפקים בהפגנת דומיננטיות.
תזונתו של האייל הפרואני מבוססת על עשבים, עשבי תיבול, טחבים, חזזיות, ותבלינים ולעיתים גם שיחים.
עונת הרבייה מתרחשת בעיקר ביוני ויכולה להמשיך עד חודש אוגוסט. תקופת ההריון היא כ-7.5 חודשים, והעופרים (על פי רוב אחד לעיתים נדירות שניים) נולדים בחודשי פברואר עד אפריל המהווים את סוף עונת הגשמים. העופר נולד ללא נקודות ונותר חבוי בצמחייה במשך כמה שבועות לאחר לידה.
איומים ושימור
האויב הטבעי של אייל בוגר בטבע היא בעיקר פומת ההרים, בעוד שחתולי בר ושועלים (כדוגמת שועל קולפאו) עשויים לטרוף עופרים.
האיומים על מין זה כוללים אובדן וקיטוע בית גידול מתמשך, כמו גם תחרות עם בעלי חיים מבויתים. המין ניצוד על ידי ציידי שעשוע, או נורה על ידי חקלאים המחשיבים אותו כמזיק ליבולים כאשר הוא רועה בשדות אספסת מדי פעם. כלבי בית טורפים אף הם איילים המתקרבים לשטחים חקלאיים.
האייל הפרואני ניצוד גם לרפואה בוליביאנית מסורתית, כשעל פי אמונת המקומיים הקרניים יכולות לשמש לריפוי שיתוק הפנים. בחלק מיישובים כפריים התושבים נוהגים לאכול בשר אייל מיובש.
כרגע יש מעט מאוד צעדים ספציפיים להגנה עתידית על האייל הפרואני, אף על פי שהמין נפוץ במספר שמורות מוגנות ובגנים לאומיים. אייל זה מסווג על ידי IUCN במצב פגיע (VU), ומופיע גם בנספחים של אמנת הסחר בינלאומי בזנים נכחדים (CITES), שפירושו שמסחר במין זה צריך להיות בפיקוח הדוק.
תוחלת חייו של האייל הפרואני עד עשר שנים.
VRML
VRML (ראשי תיבות של Virtual Reality Modeling Language ועד שנת 1995 כראשי התיבות של Virtual Reality Markup Language) הוא תקן פורמט לקבצים לייצוג גרפיקה וקטורית אינטראקטיבית תלת־ממדית שתוכננה במיוחד כדי שתתאים לרשת WWW. פורמט זה הוחלף על ידי X3D.
פורמט
VRML הוא קובץ טקסט בפורמט שבו, למשל, קודקודים וקשתות עבור מצולע תלת־ממדי ניתנים לציון יחד עם צבע פני המשטח, מפוי ה-UV של המרקם, הבוהק, השקיפות וכו'. כתובות URL ניתן לשייך לרכיבים גרפיים כך שדפדפן האינטרנט יוכל להביא דף אינטרנט או קובץ VRML חדש מהרשת בזמן שהמשתמש מקיש על רכיב גרפי מסוים. אנימציות, קולות, תאורה והיבטים אחרים של העולם הווירטואלי יכולים לקיים אינטראקציה עם המשתמש או יכולים להיות מופעלים על ידי אירועים חיצוניים כמו למשל מוני זמן. צומת תסריט מיוחד (script file) מאפשר תוספת של קוד (למשל ב-Java או JavaScript) לקובץ VRML. קובצי VRML נקראים בדרך כלל "עולמות" ויש להם סיומת. קובצי VRML נכתבים כטקסט רגיל ובדרך כלל נדחסים היטב באמצעות gzip מה שמאפשר העברה יעילה ומהירה של הקבצים (כמה קובצי gzip משתמשים בסיומת wrz.* ). תוכנות מידול תלת־ממדיות רבות יכולות לשמור עצמים או סצנות בפורמט VRML.
הופעה, פופולריות ושדרוג טכני לפורמט מתחרה
המונח VRML הוטבע על ידי דייב ראגט במאמר שנקרא "הרחבת WWW לתמיכה במציאות מדומה בלתי תלוית פלטפורמה" שהוגש לוועידת האינטרנט הראשונה בשנת 1994. בשנת 1997 יצאה גרסה חדשה של הפורמט - VRML97 (הידוע גם בשם VRML2 או VRML 2.0) והפך לסטנדרט.
VRML עורר עניין רב, אך מעולם לא זכה לשימוש נרחב. אחת הסיבות לכך עשויה להיות מחוסר ברוחב פס המתאים ליישומים גרפיים באותה תקופה. VRML היה בשימוש בעיקר במוסדות חינוך ומחקר אשר בהם מפרט פתוח מוערך ביותר. VRML הונדס מחדש כ- X3D רשק ברובו בעל תאימות לאחור עם VRML. VRML נמצא בשימוש רחב כפורמט לחילופי מודלים תלת־ממדים, בעיקר עבור מערכות CAD.
יישום חינם פתוח של VRML ניתן למצוא ב- OpenVRML אשר הספריות שלו יכולות לשמש כדי להוסיף תמיכת VRML ו- X3D ליישומים שונים. תוסף + GTK זמין כדי ליצור עולמות VRML/X3D על דפדפני רשת.
קישורים חיצוניים
דוגמאות לקוד VRML
עול סקוטש
עול סקוטש (באנגלית: Scotch yoke) הוא מנגנון תנועה הדדית (Reciprocating motion), הממיר את התנועה הקווית של סרגל כלשהו לתנועה סיבובית, או להפך. הבוכנה או הרכיב הליניארי האחר מחובר ישירות לעול מחליק עם חריץ שנוגע בזיז המסתובב. המיקום של הבוכנה כפונקציה של הזמן הוא גל סינוס באמפליטודה קבועה, ותדירות קבועה בהינתן מהירות סיבוב קבועה. במחשבים אנלוגיים יש לעול סקוטש חשיבות מיוחדת; כרכיב שמסוגל לממש פונקציות טריגונומטריות. כך למשל, באמצעות התאמת המנגנון הכללי כך שגודל התזוזה הקווית יהיה יחסי לאורך הרדיוס וחסום מלעיל על ידיו, ניתן לממש את פונקציית הארקסינוס על ידי הרכיב, כך שהוא מעביר הלאה בדיוק את הזווית הרצויה.
Caution World Tour
Caution World Tour הוא סיבוב ההופעות האחד עשר של הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, אשר התקיים בצפון אמריקה ואירופה. סיבוב ההופעות כלל בתוכו כ-34 הופעות בסך הכול, והוא החל ב-27 בפברואר 2019 והסתיים ב-31 באוגוסט 2019.
סיבוב הופעות זה נתמך על גבי אלבומה ה-13 של קארי, Caution.
רקע
באמצע נובמבר 2018, הוציאה מריה קארי את אלבומה ה-13 Caution, עליו נתמך סיבוב ההופעות. על סיבוב ההופעות הכריזה קארי לראשונה באינסטגרם ובשאר הרשתות החברתיות שלה, תוך שהיא פרסמה את כל תאריכי ההופעות שיכללו בו.
רצף ההופעות "The Butterfly Returns", אליו יצאה קארי ב-5 ביולי 2018, הסתיים בסמוך לתחילת סיבוב ההופעות הזה.
רשימת השירים
להלן רשימת השירים אותם שרה קארי בהופעה שהתקיימה ב-6 באפריל 2019:
ג'ון דייוויס (קצין)
'''ג'ון מ. דייוויס (באנגלית: Jon M. Davis''') הוא קצין אמריקאי בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד לענייני תעופה של חיל הנחתים.
ביוגרפיה
דייוויס נולד באורצ'רד פארק שבמדינת ניו יורק. למד לתואר ראשון בקולג' אלגייני שבפנסילבניה והצטרף לתוכנית הכשרת מפקדי המחלקות של חיל הנחתים. תחילה היה בתוכנית לקציני חי"ר אך בשנתו האחרונה בקולג' הועבר לתוכנית הכשרת קציני תעופה.
סיים קורס טיס בספטמבר 1982 ושובץ בטייסת 203 להכשרה על מטוסי AV-8A הרייר. שירת כטיס הרייר בטייסת 231, כמדריך טיסה בטייסת 203 וקצין מבצעים בטייסת 223. בשנים 1988–1991 שירת בחיל האוויר המלכותי במסגרת תוכנית חילופי קצינים, הוא עבר אימונים באנגליה והוצב בגוטרסלו שבגרמניה בטייסת 3 של חיל האוויר המלכותי. בשנים 1991–1994 שירת כמדריך בטייסת האימונים הראשונה של פיקוד האימונים וההדרכה של חיל הנחתים באריזונה.
בשנים 1998–2000 פיקד על טייסת 223. במהלך מלחמת עיראק שירת כעוזר קצין אג"ם של כנף הנחתים השלישית. ב-2003 מונה לסגן מפקד טייסת האימונים הראשונה וב-2004 מונה למפקדה. במהלך שירותו בתפקיד זה הוצב בעיראק כמפקד גף בכנף הנחתים השלישית. בשנים 2006–2008 שירת כסגן מפקד המפקדה המשותפת ללוחמת רשת בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית. ב-2008 מונה לעוזר הסגן לענייני תעופה במטה חיל הנחתים.
ביולי 2010 מונה למפקד כנף הנחתים השנייה שהשתתפה במלחמת אפגניסטן. במאי 2012 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית. ביולי 2014 מונה לסגן מפקד לענייני תעופה במטה חיל הנחתים ושירת בתפקיד עד 2017.
במהלך שירותו רשם למעלה מ-4,500 שעות טיסה על מטוסי AV-8A הרייר, נורת'רופ F-5, ו-F/A-18 הורנט. כמו כן שימש טייס משנה במגוון מסוקי חיל הנחתים ובמטוסי התדלוק של החיל. הוא עוטר במדליית השירות המצוין של המודיעין הלאומי, פעמיים בלגיון ההצטיינות, פעמיים במדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה ושלוש פעמים במדליית השירות הראוי לשבח.
דייוויס בעל תואר שני מאוניברסיטת חיל הנחתים ותואר שני במדיניות ציבורית בינלאומית מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא נשוי לקרול והם הורים לשני בנים שמשרתים גם הם בחיל הנחתים.
איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו
איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו (ברוסית: Иван Васильевич меняет профессию) הוא סרט מדע בדיוני קומי סובייטי שביים לאוניד גאידאי משנת 1973. בארצות הברית הסרט שווק לעיתים בכותרת איוואן וסילייביץ': בחזרה לעתיד. סרט זה מבוסס על המחזה איוואן וסילייביץ' מאת מיכאיל בולגקוב והיה אחד הסרטים הנצפים ביותר בברית המועצות בשנת 1973 עם יותר מ-60 מיליון כרטיסים שנמכרו.
הלם היפוולמי
הלם היפוולמי, הידוע גם בשם הלם תת-נפחי (באנגלית: Hypovolemic shock), הוא סוג של הלם (מחזורי) שנגרם כתוצאה מחוסר דם או נוזלים בתוך כלי הדם. דבר זה קורה כאשר אין זרימת דם מספקת לרקמות הגוף. אבחון של הלם מסוג זה לרוב מתבסס על התסמינים שהמטופל מציג ועל ההיסטוריה של האירועים שהובילו לתסמינים. הלם מסוג זה נגרם פעמים רבות בשל פציעה והוא הסוג הנפוץ ביותר אצל ילדים. אך התדירות של הלם מסוג זה אינה ברורה.
איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו
עלילה
הסיפור מתחיל בשנת 1973 במוסקבה, שם עובד המהנדס אלכסנדר "שוריק" טימופייב (אלכסנדר דמיאננקו) על מכונת זמן בדירתו. במקרה, הוא שולח את איוואן וסילייביץ' בונשה (יורי יאקובלב), המפקח על בית הדירות שלו ואת גאורגי מילוסלבסקי (ליאוניד קוראבליוב), פורץ קטן, חזרה לתקופת איוואן הרביעי "האיום". הצמד נאלץ להסוות את עצמם, עם בונשה המתחפש לצאר איוואן הרביעי ומילוסלבסקי מתחזה לקניאז באותו השם. במקביל, איוואן הרביעי האמיתי (אותו מגלם יורי יאקובלב גם כן) נשלח באותה מכונה לדירתו של שוריק. הוא נאלץ להתמודד עם החיים המודרניים בזמן ששוריק מנסה לתקן את המכונה כך שניתן יהיה להחזיר את כולם למקומם הראוי בזמן. המפקח בונשה והצאר איוון הרביעי האיום זהים במראם אבל יש להם אישיות שונה לחלוטין, מה שמביא למצבים מצחיקים של זיהוי מוטעה. במקביל להגעת המשטרה (שהוזעקה על ידי שכן שלדירתו פרץ מילוסלבסקי) לבניין המגורים של שוריק, שמנסה בקדחתנות לתקן את המכונה, הכיסוי של בונשה ומילוסלבסקי נחשף ועליהם להילחם מול הסטרלצי, שהבינו שבונשה הוא מתחזה. הסרט מסתיים עם בונשה, מילוסלבסקי ואיוואן הרביעי שהוחזרו כולם למקומות הנכונים שלהם, אם כי כל הפרק מתגלה כחלום על ידי שוריק... או שלא?
עובדות
הסרט היווה השראה לסרט ההודי Fun 2shh: Dudes in the 10th Century בכיכובו של פארש רוואל.
הלם היפוולמי
גורמים
הלם היפוולמי יכול להתרחש עקב אובדן נוזלים או איבוד דם אשר גורמים לירידה בנפח הדם. איבוד הנוזלים יכול להתרחש עקב הקאות, שלשולים, ייצור מוגזם של שתן, מזג אוויר חם, כתוצאה מכוויה בדרגה שלישית או דלקת בלבלב. איבוד הדם יכול להתרחש עקב טראומה, דימום במערכת העיכול או הריון חוץ רחמי. הקאות ושלשולים הם הגורמים השכיחים ביותר להלם היפוולמי אצל ילדים.
איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו
עובדות
סצנות ההתחלה והסיום הן בשחור-לבן, ואילו שאר הסרט בצבע. זה נעשה כדי להראות את הניגוד בין מציאות לחלום (בהתאמה).
בסצנה בה נפגש בונשה עם שגריר שוודיה, הדבר הראשון שהוא אומר הוא "היטלר קאפוט!" זהו אחד המשפטים המוכרים ביותר בגרמנית עבור רוסים רבים. התסריט המקורי היה לומר "שלום -! ידידות", אך הצנזורה הסובייטית חשבה שזה בלתי הולם. השינוי שנוצר היה בסופו של דבר הומוריסטי יותר.
הלם היפוולמי
דרכי טיפול
הטיפול תלוי בסוג הנוזל שאבד. למי שאיבד דם, צריך להפסיק את הדימום בעזרת מוצרי דם, חומצה טרנקסמית (הקסקפרון) או ניתוח. עבור אלה שאיבדו נוזלים אחרים, משתמשים בדרך כלל בנוזל תוך ורידי (עירוי) בצורת תמיסה גבישית. בעת הטיפול יש להתייחס גם לסיבה שבגינה נגרם ההלם ולבלום גם אותה.
איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו
אתרי צילום
המיקום המודרני במוסקבה הוא שדרת ארבט החדשה, קלינין פרוספקט לשעבר - מיקום יוקרתי למדי של מוסקבה, שנמצא לא רחוק מהקרמלין. הכנסייה שתוארה במרדפי המשטרה ההיסטוריים והמודרניים התקיימו זו לצד זו. באותה עת שימש בניין הכנסייה כמוזיאון, כפי שניתן לראות בשלטים בסרט, אך מאז הוא שוחזר ומשמש שוב ככנסייה פעילה. בנוסף נערכו צילומים בעיר רוסטוב ובעיר יאלטה.
ריהאם יעקוב
ריהאם יעקוב (בערבית: ريهام يعقوب; 28 בדצמבר 1991 – 19 באוגוסט 2020) הייתה רופאה ופעילה למען זכויות אדם עיראקית. נהגה באופן עקבי לצאת בקמפיינים נגד הפרת זכויות אדם בעיראק, והייתה דמות בולטת במחאה נגד הממשל העיראקי מאז 2018, עד להתנקשות בחייה ב־2020.
יבגני גמבורג
יבגני גַמְבּוּרְג (ברוסית: Евгений Гамбург; 1947 – 23 ביולי 2006) היה שחקן תיאטרון בברית המועצות ובישראל ושחקן בולט בתיאטרון גשר מעת הקמתו.
ביוגרפיה
גמבורג נולד בברית המועצות ב-1947. בשנת 1961 החל בלימודי משחק במכללה לתיאטרון בעיר קאזאן וסיימם בהצלחה בשנת 1964. לאחר סיום לימודיו החל להופיע בתיאטרונים שונים ברחבי ברית המועצות. בשנים 1976–1981 הופיע בתיאטרון אורלובסקי לנוער. בשנת 1981 החל להופיע בתיאטרון לנוער בריגה, שם עבד עד עלייתו ארצה עם משפחתו ב-1990.
ריהאם יעקוב
הרצח
ב-19 באוגוסט 2020, נורתה ריהאם יעקוב בראשה על ידי מתנקש בבצרה. לפי עדויות, אדם הרכוב על אופנוע נצמד למכונית בה שהתה יעקוב, ופתח לעברה באש. יעקוב נהרגה, ועוד שלוש נשים ששהו עמה נפצעו מהירי, אחת הפצועות מתה מפצעיה מאוחר יותר.
תגובות לרצח
בעקבות הרצח, ראש ממשלת עיראק מוסטפא אל-כאזמי הבטיח לעשות כל שנדרש על מנת שכוחות הביטחון יעשו את המוטל עליהם.
יבגני גמבורג
ביוגרפיה
יבגני גמבורג נפטר בגיל 59 ממחלת הסרטן. ארונו הוצב על בימת תיאטרון גשר והוא נטמן לאחר מכן בבית העלמין בקיבוץ גבעת ברנר.
גמבורג השאיר אחריו את רעייתו, זויה, ושלושה ילדים: בת ושני בנים.
ריהאם יעקוב
תגובות לרצח
ז'נין הניס-פלאסחארט תיארה את הרצח כ"איום רציני לביטחון וליציבות" בבצרה.
יחסי איסלנד–ספרד
יחסי איסלנד–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות הללו. איסלנד לא מחזיקה שגרירות בספרד, אך שגרירותה בפריז מוסמכת לייצגה גם בספרד, ויש לה קונסוליה במדריד וברצלונה. הייצוג של ספרד באיסלנד נעשה משגרירותה באוסלו, בירת נורווגיה (בדומה לישראל). ספרד מחזיקה בנוסף בקונסול כבוד וסגן קונסול כבוד ברייקיאוויק. שתי המדינות חברות במועצת אירופה ובנאט"ו.
יחסים היסטוריים
בשנת 1918, כאשר איסלנד הייתה למדינה ריבונית מתוקף חוק האיחוד, דנמרק קיבלה על עצמה את משימת יצירת קשרי החוץ של המדינה החדשה, כך שגם המשלחות והקונסוליות הדיפלומטיות הדניות היו אמונות על ייצוג האינטרסים של איסלנד. עם זאת, כבר בשנת 1921 הגיעה לספרד משלחות המורכבת מצירים מיוחדים של איסלנד למשא ומתן עם ממשלת ספרד על התעריפים של דגי הבקלה. לעומת זאת, בשנת 1925 מינתה איסלנד נציג מיוחד (שאינו דיפלומט), המתגורר בברצלונה ואחראי על האינטרסים המסחריים של ארצו עם כל מדינות הים התיכון.
כאשר הוקמה איסלנד כרפובליקה, ונפרדה סופית מדנמרק בשנת 1944, הנציג של ספרד בקופנהגן קיבל את הסמכות לייצג את מדינתו באיסלנד. המועד הרשמי לקינון יחסים דיפלומטיים בין ספרד לרפובליקה של איסלנד הוא 24 בנובמבר 1949.
בשנת 1966 הועלתה הדרגה לשגרירות, ומאז שגריר ספרד בנורווגיה מוסמך גם כשגריר ברייקיאוויק, ושגריר איסלנד בצרפת מוסמך כשגריר במדריד.
יחסים דיפלומטיים
היחסים הדיפלומטיים, מוגבלים יחסית, אם כי מתקרבים מדי פעם כאשר עולים נושאים בעלי עניין משותף. בשנות ה-80 נערכו חילופי ביקורים ממלכתיים: בשנת 1985, נשיאת איסלנד, ויגדיס פינבוגדוטיר, ערכה ביקור בספרד, שגמלה בביקור של מלך ספרד בשנת 1989. ב־17–20 בפברואר 2014 ביקר נשיא איסלנד אולפור רגנר גרימסון במדריד ובברצלונה, ביקור בו הוא קיים ריאיון עם המלך.
יחסים כלכליים
היחסים הכלכליים הין המדינות הם מסחריים ותיירותיים באופיים. מבחינה מסחרית, ספרד היא באופן קבוע בין עשרת יעדי היצוא המובילים של איסלנד, נוכח ייבוא מסיבי של דגים. זה לא המקרה בכיוון ההפוך, מה שגורר מאזן הסחר לא שגרתי באופן קבוע עבור ספרד, עם שיעור כיסוי שבקושי מגיע ל-31%.
תיירות
כ-40,000 איסלנדים מבקרים בספרד מדי שנה, זרם תיירים שהצטמצם במידה רבה עקב המשבר הכלכלי וירידת ערכו של הכתר האיסלנדי, והביא לכך שביקרו בספרד 24,437 איסלנדים בשנת 2012. מאותה שנה הצמיחה התאוששה והתיירים האיסלנדים החלו לחזור לספרד, כך ש-14,016 אזרחי איסלנד ביקרו בספרד בשנת 2013, ו-54,014 בשנת 2014. היעד הספרדי הכי מתוייר הוא האיים הקנריים (24,016 תיירים בשנת 2014, עם ירידה של −12.8% בהשוואה לשנה הקודמת). ייסוף האירו הניע את העלייה בתיירות הספרדית לאיסלנד, שעלתה מ 10,438 איש בשנת 2008 ל 13,771 בשנת 2009, וירדה ל-12,237 בשנת 2010. בשנת 2012 נסעו לאיסלנד כ-15,278 ספרדים, ובשנה העוקבת טיפס מספרם ל-17,017. בשנת 2014 ביקרו באיסלנד כ-20,932 תיירים ספרדים.
Gone (שיר של ביבי רקסה)
Gone (בעברית: אָבוּד) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ביבי רקסה. השיר יצא לאור ב-19 בדצמבר 2014, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר, כסינגל שלא מתוך אלבום, באותו היום בו הוציאה את הסינגל "I'm Gonna Show You Crazy", כסינגל השני מתוך מיני-אלבום הבכורה שלה, I Don't Wanna Grow Up.
השיר הגיע למקום ה-87 במצעד הסינגלים האוסטרלי.
רקע וכתיבה
בעקבות השתתפותה של רקסה באלבומים של פיטבול (Globalization) ודייוויד גטה (Listen), הוחלט כי את סינגל הבכורה שלה, "I Can't Stop Drinking About You", תוציא בתחילת 2014. ב-8 בדצמבר הוציאה רקסה גרסת דמו של שיר בשם "Cry Wolf", ובהמשך, הופץ השיר "I'm Gonna Show You Crazy" באותו היום עם "Gone".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-12 מיליון השמעות.
ביקורת
לואיס גונזלס מ-Album Confessions טען שהשיר "מצליח לספר את סיפרה של רקסה, אשר מנסה לתאר אהבה אבודה שהתפרקה ואת כאב הלב הכרוך בכך. שילוב מנגינת הפסנתר וכלי המיתר בשיר בהחלט תורמים להבנת המשמעות שלו ומוכיחים כי הוא ראוי לספוג שבחים ביקורתיים מטעם מבקרי המוזיקה השונים".
קליפ המילים של השיר שפורסם בדצמבר 2014 צבר למעלה מ-3 מיליון צפיות ביוטיוב.