cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית המכס בנמל יפו
היסטוריה
בשנת 1887, כחלק ממבצעי הבנייה והפיתוח שקודמו בתקופת שלטונו של הסולטן עבדול חמיד השני, נבנה בנמל בית המכס השני. בחזית בית המכס נבנתה רחבת כניסה מוגבהת אליה הובילו מדרגות מהים, ואת פני העולים היו מקבלים שוטרי הנמל שניצבו בצריפי עץ. כאן דרכו רגליו של תיאודור הרצל כשהגיע לארץ ב-1898 לפגוש בקיסר גרמניה וילהלם השני.
עם התגברות העלייה לארץ ישראל, נבנה בשנת 1907 אולם רחב ידיים מעל הרחבה החיצונית, ששימש כאולם הכניסה לארץ ישראל אליו הגיעו עשרות אלפי העולים למן העלייה השנייה ועד העלייה הרביעית. ההרחבה בוצעה בידי יוסף אליהו שלוש ששימש כקבלן עם שותפים נוצרים. את המדרגות שהובילו לאולם ניתן לראות עד היום כשמציצים מעבר למעקה החומה.
בית המכס המנדטורי
בית המכס הצפוני הוקם בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20 בסגנון הבינלאומי, במסגרת תוכנית מנדטורית להרחבת הנמל. הוא נבנה במקום בו היה ניצב בית המכס העות'מאני. המבנה בן שתי הקומות עשוי בטון, מוארך וצר, וחלקו הצפוני מתעקל מזרחה הולך וצר בהתאם לאילוצי קו החוף. בחזית קומת הקרקע של המבנה משתרעת מעין מרפסת מקורה, ולאורך הקומות העליונות נקבעו שורות חלונות אופקיים. עם הקמתו שימש המבנה את מנהלת הנמל, כבית המכס וכתחנת קשר לאוניות.
עד הריסתו שימש חלקו הדרומי של המבנה את שבט צופי ים, בחלקו הצפוני שכן מחסן משאבות לאוניות וחלק ממנו היה נטוש. עוד שכנה במקום תחנת החוף של דייגי הנמל. עם השנים התדרדר מצבו, חלק מחלונותיו נשברו ועל קירותיו צוירו כתובות גרפיטי.
שימור או הריסה
האדריכל ישראל גודוביץ הציע להרוס את המבנה במטרה לסלול כביש שיחצה את נמל יפו, וכך לדוגמה גרסה גם "עמותת אדריכלים מאוחדים בישראל" בנייר עמדה משנת 2007, אם כי מסיבות המתייחסות לאיכויותיו של המבנה עצמו:
התומכים בהריסת המבנה טענו כי הוא ניתק את בתי העיר העתיקה מהים וכי הוא נעדר ערך אסתטי.
התומכים בהשארתו טענו לחשיבותו ההיסטורית כשער לארץ ישראל וכמקום בו פגשו בה עולים וצליינים. המבנה היה "הבית המודרני היחיד שבנוי בקו החוף הישראלי על המים" ועוד טענו התומכים כי הוא הגן על מבני הנמל מפני סערות.
המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, שנמניתה עם המתנגדים להריסת המבנה, השלימה תיק אדריכלי הסוקר את הפוטנציאל הציבורי והתיירותי הטמון בו. בתיק פורטו הטענות לחשיבות השארת המבנה: בחודש ינואר 2019 דחה בג"ץ עתירה נגד ההריסה של המבנה שהוגשה על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל וב-8 ביולי 2020 בוצע צו ההריסה המנהלי שהוצא למבנה כשלושה חודשים מוקדם יותר.
יער אודם
יער אודם נמצא בשמורת יער אודם, בגובה של כ-1,000 מטרים, על מורדות הר אודם ברמת הגולן.
כל גושי היער פרט לדרומי שבהם, גוש כרז אל טוויל, מצויים בתחומי שמורת יער אודם.
היער הנוכחי הוא שריד מיער רצוף, שכיסה את הגולן העליון כולו עד תחילת המאה העשרים. היער נפגע על ידי צ'רקסים שביראו חלקות מרובעות בתוך היער, לצורך בנייה ומסחר בעץ. עד היום, מבנה היער הוא של חלקות ושורות עצים שנותרו בין החלקות. עם זאת, במאה ה-21, מתאושש היער באיטיות ומתפשט על פני השטחים שבוראו. יער אודם נשמר מכריתה בתקופת השלטון הסורי, כיוון שנבנו בתחומו מחנות צבא ובונקרים של הצבא הסורי וכדי לעזור בהסוואתם אסרו הסורים כריתה ביער זה.
ג'ובות
ביער מפוזרות 23 ג'ובות (גובי געש), בורות גדולים ותלולים שנוצרו כנראה כתוצאה מהתפרצות גזים געשיים ללא חומרים מוצקים או נוזליים. בועות הגז יצרו חללים אשר הפכו לבורות ענק כשתקרתם קרסה. תופעה זו מכונה בגאולוגיה "מאר". קוטרה של הג'ובה הגדולה מגיע לכ-250 מטרים ועומקה כ-60 מטרים.
צומח
ביער עצים רבים ובהם אלון תולע, אלון מצוי, אלה ארצישראלית, ליבנה רפואי, עוזרר חד גלעיני.
על העצים מטפסים רבים ובהם אספרג החורש, זלזלת הקנוקנות, יערה איטלקית, ספלול החרש, פואה מצויה, פטל לביד וקיסוסית קוצנית.
פרחים רבים ביער ובהם אביבית בינונית, אירוס הלבנון, בר נורית חרמשי, נץ החלב ההררי, צבעוני ההרים ורקפת יוונית כון גדלים בו מינים של סחלבים נדירים כגון בן חורש רחב עלים, מירונית סרגלית, סחלבן החורש, שנק החורש, רצועית הגליל ומיני כרכומים.
ביער זוהו גם מיני פטריות ובהן אמנית המוות, גושית נאכלת וליבדית פלומתית.
מרעה פרות בתחומי היער גורם לדריסה של מינים נדירים רבים.
בעלי חיים
היער מהווה בית גידול לבעלי חיים רבים: בין העופות מצויים חרטומן יערות, כוס החורבות, לילית, נקר סורי, עורב שחור ושעיר מצוי.
בעונות שנה שונות נמצא עופות לתקופה קצרה בלבד: בקיץ דוגרים ביער גדרון מובהק, חמרייה חלודת-זנב, עורבני שחור-כיפה ושחרור. בחורף מגיעים בזבוז הלבנון, מלכילון אורנים ופרוש הרים ובתקופת הנדידה מגיעים סבכי ניצי וסתרי מצוי.
בין מיני היונקים ניתן למנות את הארנבת, בר אוגר, דרבן, דלק סלעים, תן, זאב, שועל מצוי, חדף, חזיר בר, יערון צהוב-צוואר, צבי ארץ ישראלי, יערון קטן, יערון גדול, מריון טריסטם, מריון מצוי, נברן השדה, נמנמן הסלעים, קוצן וקיפוד.
בית לבן
בית לבן היה יישוב יהודי בארץ ישראל בתקופת בית שני, ממנו הועלו לבית המקדש מנחות של יין.
היישוב נזכר פעם אחת במשנה:.
היישוב מזוהה כיום עם הכפר הערבי א-לובן אל-ע'רבי שבהר אפרים, מערבית לבית אריה. חיזוק לזיהוי, פרט לשימור השם, הוא קרבתו של כפר זה לכפר בית רימא, המשמר לפי הסברה את שמה של בית רימה הקדומה.
רתך
רתך הוא איש מקצוע שמתמחה בריתוך חומרים זה לזה. החומרים אותם הוא מרתך יכולים להיות מתכות (כגון פלדה, אלומיניום, ברזל וכדומה), וכן חומרים פלסטיים או פולימרים אחרים. רתכים צריכים להיות בעלי מיומנות, יכולת מוטורית עדינה ותשומת לב לפרטים, וכן בעלי ידע טכני מסוים על החומרים המרותכים ועל נוהלי העבודה המקובלים.
בטיחות
בגלל השימוש באמצעי הלחמה רבי עוצמה ובלהבות, יש בעבודת הרתך סיכון משמעותי לכוויות קשות, ועל-כן משתמשים הרתכים בבגדי עבודה מיוחדים כגון כפפות עור עבות וסרבל בעל שרוולים ארוכים. רמת הבוהק הגבוהה באזור הריתוך עלולה לגרום לפוטוקרטיטיס, דלקת שמקורה בחשיפת הקרנית לקרינת אור על-סגולה. משקפי מגן וקסדות ריתוך כהים נחבשים כדי למנוע חשיפה לאור זה. בשנים האחרונות הוחל בייצור קסדות חדשות בעלות סוכך המתכהה עם חשיפה לכמויות גדולות של אור על סגול.
הרתכים חשופים בעבודתם גם לגזים רעילים וחלקיקים מזיקים. בעבודות ריתוך שונות נוצר עשן ובו סוגים שונים של תחמוצות מתכת, שחשיפה אליו עלולה לגרום לקדחת המתכות. רעילות האדים עומדת ביחס הפוך לגודל החלקיקים: ככל שהחלקיקים קטנים יותר גוברת הסכנה. בנוסף, חלק מהתהליכים גורמים להשתחררות גזים דוגמת פחמן דו-חמצני ואוזון שעלולים להסב נזק בהיעדר אוורור מספק.
טרוטנית
טרוטנית (שם מדעי: Mallotus villosus) הוא מין יחיד בסוגו של דג מאכל מסדרת הסמלטאים.
מאפיינים
דגי הטרוטנית, המזכירים במראם טרוטה קטנה, מצויים באזור צפון האוקיינוס השקט וצפון האוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס באזור הארקטי.
דגים אלה מגיעים באורך 20 ס"מ לזכרים ו-25 ס"מ לנקבות. לגופם צבע זית עם כשצדדיהם כסופים וראשם כהה. הגחון של הזכרים מעט אדמדם.
הם ניזונים מפלנקטון ומנחילי קריל וסרטנים נוספים השורצים במים. הוא מתקהל בלהקות בעיקר בקיץ כדי להיזון מהפלנקטון המוך למדף הקרח. בתורו הוא מושך שרשרת ציידי אוקיינוס שונים: דיונונים, קולייסיים, בקלאים ובעיקר בקלה אטלנטית, כלבי ים, עופות ים שונות כמו תוכי ים ואפילו לווייתן גדול-סנפיר, כל אלה ניזונים מלהקות הטרוטניות. הטרוטניות גם נידוגות על ידי אנשים למאכל או לשימוש בשמן דגים.
אלו דגים מיוחדים מאוד - הם מתרבים ביבשה וקופצים מהמים לעבר החוף. רובם מתים לאחר שהם עושים את זה, מהחנק או מטריפה על ידי טורפי יבשה רעבים, אך מעניקים לדור הבא התחלה נקייה יחסית מטורפים. זהו אחד משני דגים המשתמש בצורת רבייה זו, בנוסף על גרוניון קליפורני (Leuresthes tenuis).
רון (קרחון)
קרחון הרון (גרמנית Rhonegletscher) הוא קרחון באלפים האוריים, מוצאו של נהר הרון ואחד ממקורותיו של אגם ז'נבה בקצה המזרחי של הקנטון השווייצרי, ואלה. מכיוון שהקרחון ממוקם בקירוב לדרך מעבר הפורקה הוא נגיש בקלות.
קרחון הרון הוא הקרחון הגדול ביותר באלפים האוריים בשווייץ והוא שוכן בצד הדרומי של הרכס במקור של הרון. הקרחון Undri Triftlimi, שגובהו 3,081 מטרים, מחברו לקרחון טריפט. הקרחון ממוקם בחלקו הצפוני של קנטון ואלה, בין מעברי הגרימזל והפורקה והוא משתייך לעיריית אוברולד שבוואלה. הדמאסטוק היא הפסגה הגבוהה ביותר בקרב קרחון הרון, בגובה של כ-3,630 מטרים.
קרחון הרון נגיש בקלות יתרה כך שהאבולוציה שלו נצפתה עוד מהמאה ה-19. הקרחון איבד בסביבות ה-1,300 מטרים במהלך ה-120 שנה האחרונות כשהוא משאיר מאחוריו מסלול של "אבן ערומה".
קישורים חיצוניים
‪‬
מרד וינה
מרד וינה או מהפכת אוקטובר (בגרמנית: Wiener Oktoberaufstand, או Wiener Oktoberrevolution) של אוקטובר 1848 היה המרד האחרון במהפכה האוסטרית של 1848.
היסטוריה
ב-7 באוקטובר ברח הקיסר פרדיננד הראשון עם חצרו לאולמיץ (כיום אולומואוץ, צ'כיה) תחת חסותו של אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גרץ. שבועיים לאחר מכן הועבר הפרלמנט האוסטרי לקרמזיר (כיום Kroměříž, צ'כיה).
ההישגים של מהפכת מרץ אבדו ברובם, ואוסטריה החלה בשלב של סמכותיות ריאקציונרית - "נאו-אבסולוטיזם" - אך גם ברפורמה ליברלית.
גגאוזיה
גגאוזיה או גגאוז-יארי (בגגאוזית: Гагауз-Йери; ברומנית: Găgăuzia) היא אזור אוטונומי בדרום-מזרח רפובליקת מולדובה והיחיד במדינה לאחר הכרזת העצמאות של טרנסניסטריה.
שטחה של גגאוזיה, או בשמה המלא "היחידה הטריטוריאלית האוטונומית גגאוזיה", הוא 1830 קמ"ר, ואוכלוסייתה מונה 157,200 תושבים. בירתה היא קומרט (Comrat), ושפתה היא השפה הגגאוזית. התושבים הגגאוזים הם ממוצא טורקי, ושפתם נמנית עם משפחת השפות הטורקיות.
בדצמבר 1990 התנועה הבדלנית גגאוז חאלקי - בתמיכה שקטה של הקג"ב וגורמים שמרנים אחרים, מתנגדי מיכאיל גורבצ'וב, בקרב שלטונות ברית המועצות - הכריזה על שלושה מחוזות מולדובניים, קומרט, צ'יאדר-לונגה, ווולקנשטי, כ"רפובליקה גגאוזיה".
בדצמבר 1994, כשלוש שנים לאחר פירוקה של ברית המועצות והקמתה של מולדובה העצמאית, הפרלמנט המולדובני, שנשלט על ידי מפלגת האיכרים המולדובנית, הכיר באוטונומיה של הגגאוזים, ובשנת 1995 נקבעו גבולות האוטונומיה לאחר משאל עם מקומי.
דמוגרפיה
החלוקה האתנית של גגאוזיה היא (נכון לשנת 2004):
משה ששון
משה ששון (15 בדצמבר 1925 – 16 בספטמבר 2006) היה דיפלומט ישראלי, שבין תפקידיו כיהן כשגריר ישראל במצרים.
ביוגרפיה
ששון, בנם של ג'וליה ואליהו ששון (לימים דיפלומט בכיר ושר בממשלת ישראל), נולד בדמשק לאחר שאמו נסעה להוריה לצורך הלידה, והגיע לארץ ישראל בגיל שישה שבועות. למד בבית ספר אליאנס, בסמינר בית הכרם ובאוניברסיטה העברית בירושלים, שבה השלים תואר ראשון בכלכלה ולימודי המזרח התיכון. התנדב לארגון "ההגנה" ושירת בש"י ובמחלקה הערבית בירושלים תחת יצחק נבון.
לאחר מלחמת העצמאות הצטרף למחלקה המדינית של משרד החוץ, נטל חלק בשיחות עם עבדאללה הראשון, מלך ירדן שניהל אביו, ועבד במחלקת המזרח התיכון. בסוף 1952 מונה למזכיר השני בנציגות ישראל ביוון, תפקיד בו כיהן עד יוני 1955. לאחר מכן שירת במוסדות האו"ם בז'נבה, ובשנים 1958–1959 היה המנהל בפועל של מחלקת המזרח התיכון במשרד החוץ. בשנים 1960 עד 1966 שירת כציר דיפלומטי באנקרה שבטורקיה.
באוגוסט 1966 מונה למנהל מחלקת שביתות הנשק במשרד החוץ, ולאחר מלחמת ששת הימים מונה על ידי ראש הממשלה לוי אשכול לשמש כנציגו האישי בגופים השונים המטפלים בענייני השטחים ושימש נציגו לשיחות עם מנהיגים פלסטינים. בדצמבר 1969 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ והממונה על מערך המזרח התיכון במשרד. בשנים 1973–1976 שירת כשגריר ישראל באיטליה ובוותיקן. באפריל 1977 סיים את תפקידו ברומא ופורסם שהוא ימונה למשנה למנכ"ל משרד החוץ האחראי על ההסדר עם מדינות ערב. באוגוסט 1977 הוא מונה למנהל המרכז למחקר ותכנון של משרד החוץ. בדצמבר 1977 מונה ליועץ לשר החוץ לעניינים מיוחדים, וטיפל בשיחות עם מצרים, במקביל לניהול המרכז למחקר ותכנון.
במאי 1981 החל לכהן כשגריר ישראל במצרים, שירת בתפקיד זה במשך שבע שנים. במהלך כהונתו התמודד עם תגובת מצרים לאחר תקיפת ישראל את הכור הגרעיני בעיראק, עם ההתנקשות בנשיא מצרים, אנואר סאדאת, במהלכה היה נוכח ששון ביציע הכבוד בעת המצעד הצבאי, ששון חולץ על ידי מאבטחיו הישראלים, הוכנס לרכב שהוסרו ממנו סימני הזיהוי הישראליים ונמלט מהמקום, השלמת פינוי סיני, מלחמת לבנון, הפיגוע בראס בורקה ופרוץ האינתיפאדה הראשונה. לאחר פרישתו היה לנשיא התאחדות עולי סוריה בישראל.
בשנת 1988 נמנה עם מדליקי המשואות בטקס פתיחת יום העצמאות.
היה נשוי לטובה לבית סוקולוב (משנת 1949) ואב לשניים. בתו, אורנה ששון-טמיר, היא עורכת דין, בנו ראובן נהרג בתאונת דרכים.
זכרו מונצח ברחוב הנושא את שמו בשכונת שערי חסד בירושלים.
VK (חברה)
VK (ברוסית: «вэ-ка»; בעבר Mail.Ru Group או בפשטות Mail.Ru; בכתב קירילי: Мэйл.ру, "מייל.רו") הוא שמה של חברת טכנולוגיה רוסית, מחזיקה בבעלות על הרשת החברתית "Vkontakte" (VK) ו-"OK.ru" (Odnoklassniki.ru) ומספקת שירותי חיפוש מידע, פרסום באינטרנט, רשת חברתית מקוונת ומפעילה גם מספר רב של מוצרים ושירותים ברשת האינטרנט ועיקר הכנסותיה מגיע מפרסום. נחשבת לאחת מחברות האינטרנט הגדולות ברוסיה.
VKontakte הוא השירות הפופולרי ביותר של הקבוצה. הממוצע החודשי של המבקרים ברשת החברתית עמד על 72 מיליון משתמשים ברבעון השני של 2021. היא היוותה 35% מהגידול בהכנסות הכוללות של החברה, שעלו ב־17.4% בהשוואה לתקופה המקבילה אשתקד (2020), ל־29.99 מיליארד רובל רוסי.
מנכ"ל החברה הנוכחי הוא ולדימיר קוריינקו והיא בבעלות חברת USM Holdings ואלישר אוסמנוב.
היסטוריה
החברה הוקמה ב-1 בינואר 2005 כ"Digital Sky Technologies" על מנת לנהל את שירות "Mail.ru", מייסדיה היו יורי מילנר, גריגורי פינגר ודמיטרי גרישין.
ב־2010 שינתה החברה את שמה ל"קבוצת Mail.ru" וב-2021 נערך מיתוג מחדש במסגרתו קבוצת Mail.ru שינתה את שמה ל-VK. רוב הפרויקטים של הקבוצה ישתנו גם הם: יושק שירות המוזיקה "VK Music". מוצרי הפרסום יושקו תחת המותג "VK פרסומת". יושק שירות ההודעות "VK הודעות" ושירות המשחקים "VK Games". בנוסף יושק וידאו אחיד של כל שירותי הקבוצה בשם "VK Video".
מעמדה המשפטי והבין-לאומי של רמת הגולן
רמת הגולן כאזור גאופוליטי היא השטח שנמצא בידי ישראל מתום הקרבות בחזית הסורית במלחמת ששת הימים ב-1967, והוחל עליו החוק הישראלי ב-1981 בחקיקת חוק רמת הגולן. שטח זה שייך מנהלית לנפת גולן ומונה 1,154 קמ"ר. הוא כולל כשני שלישים מרמת הגולן הגאולוגית, וכן את חלקו הישראלי של הר חרמון. מעמדה החוקי של רמת הגולן, על פי חוק רמת הגולן, הוא שרמת הגולן היא חלק ממדינת ישראל. מבחינה בין־לאומית מעמדה של רמת הגולן מורכב, ונתון במחלוקת.
עמדות והסדרים בין־לאומיים על רמת הגולן במאה ה-20 עד 1967
בשנת 1916 נחתם הסכם סייקס–פיקו בין בריטניה לצרפת על חלוקת אזורים במזרח התיכון ביניהם. בועידת סן רמו נקבע כי המנדט לבריטניה על ארץ ישראל יכלול את הצהרת בלפור. בשנת 1920 נחתם הסכם בין הבריטים לצרפתים, לפיו שטח רמת הגולן נחלק בין השטח הבריטי לשטח הצרפתי והשטח הבריטי כלל שטחים נרחבים בגולן בהם נחל חרמון והחצבני.בשנת 1923 נחתם בין הבריטים לצרפתים הסכם חדש שכונה "הסכם ניוקומב-פולה", בו הועברו חלקים נרחבים מהגולן שהיה בידי הבריטים, בהם נחל חרמון והחצבני, לידי הצרפתיים. קו הגבול החדש נקבע, בין היתר, לפי עמדת התושבים הבדואים שחיו באזור.בשנת 1946 הסתיים המנדט הצרפתי, וסוריה הוקמה ונכללו בשטחה כל השטחים בגולן שהוחזקו בידי הצרפתיים מ-1923.במלחמת העצמאות כבשה סוריה שטחים נוספים ברמת הגולן (מעבר לקווי 1923), ואלו הוחזקו בידה עד 1967.
המעמד של רמת הגולן במשפט הישראלי
במהלך כהונת הכנסת השבע עשרה הציעו חברי כנסת רבים תיקון לחוק זה, ולפיו ועדת הבחירות המרכזית היא שתתקין תקנות לעניין עריכת משאל עם, ובכך תתייתר חקיקתו של חוק יסוד. ההצעה עברה בקריאה טרומית ב-16 במאי 2007 והכנסת הקימה ועדה משותפת לוועדת הכנסת ולוועדת חוקה, חוק ומשפט. הוועדה קיימה דיונים רבים בסעיפי החוק והחליטה להגיש אותו לקריאה ראשונה ולכלול בחוק עצמו את ההוראות לקיום משאל העם. הצעת החוק עברה בקריאה ראשונה ב-30 ביוני 2008 והוועדה המשותפת קיימה מספר דיונים נוספים בנושא, אך לא סיימה את דיוניה עד התפזרות הכנסת לקראת עריכת הבחירות לכנסת השמונה עשרה. ממשלת ישראל השלושים ושתיים, שקמה לאחר הבחירות, החליטה לתמוך בהחלת דין רציפות על הצעת החוק, והדיון בהצעת החוק בוועדה המשותפת נמשך גם בכנסת השמונה עשרה. לבסוף החליטה הממשלה לתמוך בהצעת החוק בכפוף לארבע הסתייגויות שהציעה (בין היתר דרשה הממשלה שאם הוויתור יאושר ברוב של 80 חברי כנסת, לא יהיה צורך במשאל עם), וב-22 בנובמבר 2010 אישרה הכנסת את "חוק משאל העם", ברוב של 65 תומכים לעומת 33 מתנגדים, עם ההסתייגויות של הממשלה. ב-12 במרץ 2014 אישרה הכנסת את חוק יסוד: משאל עם.
העמדה הבין־לאומית
מועצת הביטחון קיבלה את החלטה 497 ששללה הכרה בהחלטת ישראל על סיפוח רמת הגולן.
ב-21 במרץ 2019 הצהיר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי "לאחר 52 שנים הגיע הזמן שארצות הברית תכיר באופן מלא בריבונות הישראלית ברמת הגולן, דבר חשוב מבחינה אסטרטגית וביטחונית לישראל וליציבות האזורית".. ב-25 במרץ חתם הנשיא טראמפ על צו נשיאותי שבו ארצות הברית מכירה באופן רשמי בריבונות ישראל על רמת הגולן. האיחוד האירופי, רוסיה, מצרים ומדינות נוספות הודיעו שהן אינן מכירות בריבונותה של ישראל שם.
בעקבות הצהרת טראמפ התכנסה הליגה הערבית בתוניסיה והודיעה כי היא שוללת את ההכרה בריבונות ישראל ברמת הגולן. לאחר ביקורו של מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו ברמת הגולן בנובמבר 2020 מסרה הליגה הערבית הצהרה לפיה סיפוח רמת הגולן בידי ישראל "מבוטל ואין לו שום מעמד חוקי."
ביל הרפר
ויליאם "ביל" הרפר (באנגלית: William "Bill" Harper; 19 בינואר 1897 - 12 באפריל 1989) היה שוער כדורגל סקוטי ששיחק במספר קבוצות באנגליה ובסקוטלנד, וכן בנבחרת סקוטלנד.
קריירת מועדונים
הרפר היה בנם של נפח בשם ויליאם הרפר האב ושל כריסטינה בראון. מקום הולדתו המדויק שנוי במחלוקת. כשהיה נער צעיר הוא הלך בעקבות אביו במקצוע הנפחות, ובמקביל שיחק כדורגל בקבוצות זוטרות אחדות. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא הבריטי, ושירת בבריגדה החמישית של המשמר הסקוטי בחזית המערבית. הוא נודע כבר באותה תקופה כספורטאי מחונן, והיה אלוף הבריגדה באיגרוף במשקל כבד וקפטן קבוצת הרוגבי שזכתה באליפות הבריגדה.
בספטמבר 1921 חתם הרפר בקבוצת היברניאן. הוא שיחק שם במשך ארבע עונות, וצבר לזכותו למעלה מ-100 הופעות בליגת העל הסקוטית. הישגי השיא שלו בהיברניאן היו העפלה ב-1923 וב-1924 למשחק הגמר של הגביע הסקוטי, בהם נחלה קבוצתו הפסדים. בתקופה זו הוא אף ערך 9 מתוך 11 הופעותיו בנבחרת סקוטלנד, ונטל חלק בשני משחקים של נבחרת ליגת העל הסקוטית.
בנובמבר 1925 היה הרפר לאחד מהשחקנים הראשונים שצורפו לארסנל על ידי המאמן החדש הרברט צ'פמן, שהורה לשלם עבור כרטיס השחקן שלו סכום שיא לשוער באותה תקופה, 4,000 לירות שטרלינג. הרפר ערך את הופעת הבכורה בארסנל במשחק נגד ברי ב-14 בנובמבר 1925, שהסתיים בניצחון 6 - 1 לטובת ארסנל. הוא הפך לשוער הבכיר של ארסנל תוך זמן קצר, והדיח מההרכב את ג'וק רובסון ואת הוולשי הצעיר דן לואיס. הוא שיחק לאורך כל עונת 1925/1926 ובתחילת עונת 1926/1927 כשוער הראשון, אך צ'פמן האשים אותו בהפסד 2 - 4 בדרבי של צפון לונדון לטוטנהאם הוטספר ב-18 בדצמבר 1926, והדיח אותו מההרכב.
הרפר עזב את ארסנל בעקבות ההתדרדרות במעמדו, ועבר לשחק בליגת הכדורגל האמריקנית (American Soccer League). בין 1927 ל-1929 הוא שיחק בקבוצת פול ריבר מרקסמן, במדיה זכה באליפות בעונת 1928/1929. בתקופתו במרקסמן אירעו השפל הגדול ושורה של מאבקי כח בין הליגה ובין התאחדות הכדורגל של ארצות הברית. מועדונים רבים בתקופה זו עברו לעיר אחרת, התמזגו או התפרקו. לקראת סוף עונת 1928/1929 רכש סם מארק, הבעלים של מרקסמן, את בוסטון סוקר קלאב, וזמן קצר לאחר מכן עבר הרפר לקבוצה מבוסטון. כאשר נפתרו המחלוקות השונות בכדורגל האמריקני נקבע כלל ולפיו אסור לאדם כלשהו להחזיק בבעלותו שתי קבוצות או יותר, ומארק החליט למכור את קבוצתו הבוסטונית. אולם, באביב 1930 הוא נאלץ לפרק את הקבוצה כיוון שלא מצא מי שיקנה אותה. בקיץ 1930 חזר מרקסמן לפול ריבר מרקסמן, השתתף במשחקי ידידות נגד גלאזגו ריינג'רס וקילמרנוק, ונטל חלק במסע המשחקים של הקבוצה במרכז אירופה.
בדצמבר 1931 חתם הרפר בפליימות' ארגייל, ובשמונה השנים הבאות ערך כ-80 הופעות בכל המסגרות. במלחמת העולם השנייה הוא עבד במספנות של העיירה רוזית' שבסקוטלנד. לאחר המלחמה הוא חזר לארגייל, ושימש בה כמאמן כושר, אחראי תחזוקה ואף אחראי כביסה. עבודתו בארגייל, שנמשכה למעלה מ-50 שנים, זכתה להוקרה בדמות משחק ראווה נגד ארסנל באוקטובר 1972, שהסתיים בתיקו 1 - 1. מתחם האימונים של פליימות', הרפר פארק, קרוי על שמו.
נבחרת סקוטלנד
בין 1923 ל-1926 ערך הרפר 11 הופעות במדי. תשע הופעותיו הראשונות היו כששיחק בהיברניאן, והשתיים האחרונות כאשר שיחק בארסנל. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1 - 0 על ב-3 במרץ 1923 בווינדזור פארק. הוא השתתף בכל המשחקים של אליפות הבית הבריטית של 1923, 1924 ו-1925, ובשניים מתוך שלושת המשחקים באליפות של 1926. הוא ערך ארבע הופעות נגד אירלנד, ארבע נגד ו-3 נגד. מאזנה של הנבחרת במשחקים בהם שותף היה שמונה ניצחונות, שתי תוצאות תיקו והפסד אחד. הוא הוביל את נבחרתו לזכייה באליפות ב-1923, 1925 ו-1926, ולזכייה במקום השני ב-1924. הופעתו האחרונה בנבחרת הייתה בניצחון 1 - 0 על אנגליה באולד טראפורד ב-17 באפריל 1926.
פנתר J72
פנתר J72 (באנגלית: Panther J72) היא מכונית ספורט, רודסטר, 2 דלתות, בסגנון רטרו, אשר יוצרה על ידי יצרנית מכוניות הספורט והפאר הבריטית Panther Westwinds בין השנים 1972–1981.
פנתר J72
מפרט דגם "פנתר J72" התבסס על המפרט הטכני של דגם "Jaguar XJ". חיצונית, דגם "פנתר J72" דמה לדגם מכונית הספורט "Jaguar SS100", שיוצרה בין השנים 1936–1939.
המנועים שהורכבו בדגמי "פנתר J72" היו מנועי יצרנית המכוניות הבריטית יגואר, מנועי 6 צילינדרים מסוג "Jaguar XK6 engine", ומנועי 12 צילינדרים מסוג "Jaguar V12 engine".
תאוצת "פנתר J72" (דגם מנוע 4,235) סמ"ק בין 0 - 60 מייל (96.56 ק"מ) היא 6.4 שניות.
ג'רי אורבך
ביוגרפיה
אורבך נולד ברובע הברונקס בניו יורק שבארצות הברית. בנם היחיד של אמילי, יצרנית כרטיסי ברכה וזמרת, ולאון אורבך, מנהל מסעדה ואמן וודוויל. סיפר שאביו היה יהודי צאצא של מגורשי ספרד שהיגר להמבורג בגרמניה. אמו, ילידת פנסילבניה, הייתה קתולית ממוצא פולני וליטאי, והוא גדל בדתה של אמו. במהלך ילדותו, המשפחה החליפה מקום מגורים לעיתים קרובות וגרה במאונט ורנון (ניו יורק), בסקרנטון (פנסילבניה), בספרינגפילד (מסצ'וסטס), ובווקיגן (אילינוי) שם למד אורבך בבית הספר התיכון. הוא סיים את לימודיו בשנת 1952, לאחר שקפץ שתי כיתות בבית הספר היסודי בשל מנת המשכל הגבוהה שלו.
ב-1953 החל ללמוד באוניברסיטת נורת'ווסטרן. ב-1955, פרש מהלימודים, עזב את האוניברסיטה ועבר לגור בניו יורק, כדי לממש את חלומו להיות שחקן וכדי ללמוד באולפן השחקנים, שם אחד ממוריו היה לי סטרסברג, ממייסדי האולפן.
קריירה
אורבך שיחק במחזות רבים בברודוויי ובאוף ברודוויי. תפקידו המשמעותי הראשון היה אל גאלו בקאסט המקורי של המחזמר המצליח "פנטסטיקס", והוא היה הראשון שביצע את השיר שפותח את המחזה והמוכר ביותר מתוכו, "Try to Remember". במחזמר "ברנשים וחתיכות" גילם את דמותו של סקאיי מסטרסון, והיה מועמד לפרס טוני בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר. על גילום דמותו של צ'אק בקסטר במחזמר "Promises, Promises" ("הבטחות, הבטחות") זכה בפרס טוני בקטגוריית השחקן הטוב ביותר במחזמר. ב-1975 הופיע בתפקיד עו"ד בילי פלין בהפקה המקורית של המחזמר "שיקגו", שהוצגה 936 פעמים עד 1977. תפקיד זה זיכה אותו במועמדות נוספת לפרס טוני. במהלך שנות השבעים הופיע מדי פעם בתפקידים קטנים בסדרות ובסרטי טלוויזיה והשתתף כחבר בפאנלים של מספר שעשועונים. בשנות השמונים עזב את התיאטרון והתמקד בהופעות בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה. ב-1981 גילם את דמותו של גאס לוי, בלש מחלק הסמים של משטרת ניו יורק, בסרטו של סידני לומט "נסיך העיר". בהמשך גילם תפקידים של גנגסטרים בסרט המתח "תעלול קטלני" (1986) ובסרט הדרמה של וודי אלן "פשעים ועבירות קלות" (1989). ב-1985 החל להופיע בתפקיד אורח קבוע בסדרה הבלשית "רצח במשיכת קולמוס" בכיכובה של אנג'לה לאנסברי, בתפקיד הבלש הפרטי הארי מק'גרו, שלאחר מכן זכה לסדרת ספין אוף משלו, ששרדה עונה אחת בלבד. ב-1987 השתתף בסרט המצליח "ריקוד מושחת", בתפקיד אביה של בייבי. הסרט הפך מאז לסרט פולחן. בנוסף, הוא הופיע בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה מצליחות כגון "בנות הזהב" (על הופעתו בסדרה היה מועמד בפעם הראשונה לפרס אמי), "מי הבוס?" ו"פרייז'ר".
ב-1991 השתתף בסרט זוכה פרס אוסקר של דיסני "היפה והחיה", בו דיבב את קולו של לומייר, ראש המלצרים. בטקס פרסי האוסקר ה-64 ביצע בהופעה חיה את השיר "Be Our Guest" אותו שר בסרט, ושהיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. אורבך חזר ונתן את קולו לדמותו של לומייר גם בסרט ההמשך "היפה והחיה 2: חורף קסום".
ב-1992 הצטרף לאנסמבל השחקנים הקבוע של הסדרה "חוק וסדר", בתפקיד בלש מחלק הרצח של משטרת ניו יורק לני בריסקו. הוא תפס את מקומו של פול סורבינו כבלש הבכיר בסדרה. אורבך ביסס את דמותו של בריסקו על דמות דומה של בלש שגילם בעבר בסרט "נסיך העיר", כפי שהציע לו יוצר הסדרה דיק וולף. הוא השתתף בסדרה במשך 12 עונות, מתוך 20 עונות של הסדרה, ודמותו של בריסקו הפכה לאחת הפופולריות והמזוהות ביותר עם הסדרה. מגזין הטלוויזיה הפופולרי "TV Guide" בחר בלני בריסקו כאחד מ-25 בלשי הטלוויזיה הגדולים בכל הזמנים. על גילום דמותו של בריסקו היה אורבך מועמד לפרס אמי בשנת 2000. הוא השתתף בתפקידי אורח בסדרות הספין אוף "חוק וסדר: מדור מיוחד", "חוק וסדר: כוונה פלילית" ו"חוק וסדר: משפט וצדק".
ב-1999 התווסף להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי.
חיים אישיים
בשנת 1958 נשא אורבך לאישה את מרתה קורו, ולשניים נולדו שני בנים: טוני וכריסטופר. טוני מחבר תשבצים עבור הניו יורק טיימס וכן הופיע בתפקיד אורח, בתור כתב, באחד מפרקי הסדרה "חוק וסדר". כריסטופר הוא שחקן וזמר, ובמהלך העונה הראשונה של הסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" הוא גילם את אחיינו של לני בריסקו, קן בריסקו. בשנת 1979 אורבך נשא לאישה את איליין קנסילה, רקדנית בברודוויי אותה הכיר כשכיכב במחזמר "שיקגו".
אורבך התגורר בבניין רב קומות במנהטן, בצומת של רחוב 53 והשדרה השמינית, והיה אורח קבוע בחנויות ובמסעדות באזור, בעיקר במסעדות האיטלקיות. לאחר מותו, בשנת 2007, ההצטלבות של השדרה השמינית עם רחוב 53 נקראה על שמו.
פטירתו
בינואר 1994 אורבך אובחן כחולה בסרטן הערמונית. הוא החל לקבל טיפולי רדיותרפיה, אך בדצמבר 1994 הסרטן חזר והתפשט. במשך כעשור לאחר מכן קיבל טיפול הורמונלי במחלה. לאחר פרישתו מהסדרה "חוק וסדר" ב-2004 החל לקבל טיפולי כימותרפיה, אך נכנע למחלה ונפטר ב-28 בדצמבר 2004 בבית חולים בניו יורק, בגיל 69. אף על פי שאובחן כחולה סרטן כעשור לפני כן, דבר מחלתו נשמר בסוד ופורסם לציבור רק שבועות אחדים לפני פטירתו. טרם פטירתו אמור היה להצטרף בתפקיד קבוע לסדרת הספין אוף השלישית והחדשה ל"חוק וסדר", "חוק וסדר: משפט וצדק", אך הוא הספיק להצטלם רק לשני הפרקים הראשונים של הסדרה, ששודרו לאחר פטירתו במרץ 2005. יום לאחר פטירתו, שלטי החוצות בברודוויי עומעמו לאות אבל.
מאחר שעיניו של אורבך היו בריאות ותקינות כל חייו, הוא ביקש שהן תיתרמנה לאחר פטירתו. רצונו התממש ושתי קרניות עיניו נתרמו לשני אנשים שונים.
ב-5 בפברואר 2005, לאחר פטירתו, הוענק לו פרס גילדת שחקני המסך על תפקידו ארוך השנים בסדרה "חוק וסדר".
טימו הורן
טימו הורן (בגרמנית: Timo Horn, נולד ב-12 במאי 1993 בקלן שבגרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק כשוער.
קריירת מועדונים
הורן החל את קריירת הנוער שלו במועדון SC רונדורף והצטרף לקלן בשנת 2002. בעונות 2010/11 ו-2011/12 הוא נכלל בסגל הקבוצה הבכירה של המועדון, ובו זמנית בקבוצת המילואים החובבנית של קלן. אולם, הוא שותף רק במשחקי קבוצת המילואים במהלך עונות אלו. הורן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של קלן בעונת 2012/13 והפך לשוער הראשי, כשקבוצתו שיחקה בבונדסליגה השנייה. בעונה הראשונה שלו בקבוצה הבכירה לא הצליח הורן להעפיל עם הקבוצה אל הבונדסליגה, אך הצליח לעשות זאת בעונת 2013/14. בעונת 2014/15 הפגין הורן יכולת גבוהה בשערה של קלן, וסייע לקבוצה לסיים במקום ה-12, במרחק סביר ממאבקי התחתית. בעונות 2015/16 ו-2016/17 הציג הורן יכולת טובה מאוד ואף סייע רבות להצלחתה של הקבוצה בעונת 2016/17, אותה סיימה במקום החמישי והשיגה כרטיס למפעל הליגה האירופית. עם זאת, הורן היה שותף לנשירתה של קלן אל הבונדסליגה השנייה בעונת 2017/18. למרות ירידת הליגה, הורן החליט להישאר בקבוצה ולהאריך את חוזהו.
קריירה בינלאומית
הורן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של גרמניה, וערך ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה בכדורגל עד גיל 21, אך טרם זומן לנבחרת גרמניה הבוגרת. בשנת 2016 השתתף הורן עם נבחרת גרמניה האולימפית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, וזכה במדליית כסף, לאחר שנבחרתו הגיעה לגמר, והפסידה בבעיטות הכרעה לנבחרת ברזיל האולימפית, שזכתה במדליית הזהב. הורן היה השוער הראשון של גרמניה בטורניר זה, ופתח בכל המשחקים.
תארים
עם נבחרת גרמניה האולימפית:
טוען (תוכנה)
טוען (loader) הוא חלק במערכת ההפעלה שאחראי לטעינה של קובצי הרצה לתוך זיכרון המחשב והפעלתם. בדרך כלל, הטוען הוא חלק מליבת מערכת ההפעלה והוא נטען לזיכרון המחשב בעת אתחול מערכת ההפעלה ונשאר שם עד לכיבוי המחשב או אתחולו מחדש. במערכות משובצות מחשב שבהן רצה רק תוכנית מחשב אחת, כגון במכוניות או במערכות סטריאו, בדרך כלל לא קיימת במערכת ההפעלה הפונקציה של טעינת תוכניות.
במערכות הפעלה מבוססות לינוקס תפקידיו של הטוען הם:
אנדראס מאלם
אנדראס מאלם (נולד בשנת ) הוא סופר שוודי ומרצה בכיר לאקולוגיה אנושית באוניברסיטת לונד. הוא חבר מערכת של כתב העת האקדמי Historical Materialism, ותואר כמרקסיסט. נעמי קליין, שציטטה את מאלם בספרה משנת 2014 "This Changes Everything: Capitalism vs. The Climate", מתארת את מאלם כ"אחד ההוגים המקוריים ביותר" בנושא התחממות העולמית.
קריירה
בשנת 2010 הצטרף מלאם למפלגה הטרוצקאית "Socialistiska Partiet". הוא היה בקשר עם המפלגה מאז השתתף במחנה קיץ שניהלו בשנת 1997
בשנת 2012, הגן מאלם על התזה שלו (שלימים עובדה לספרו Fossil Capital) כדי להשיג תואר דוקטור מאוניברסיטת לונד.
מאלם חיבר כמה ספרים והוא תורם למגזין ג'ייקובין. בספרו How to Blow Up a Pipeline: Learning to Fight in a World on Fire (כיצד לפוצץ צינור: ללמוד להילחם בעולם בוער), הוא טען כי סבוטז' ונזק לרכוש יהוו מרכיב הגיוני בתנועה נגד התחממות האקלים.
בית רימה
היישוב נזכר במשנה:.
כמו כן, נזכר היישוב בחיבור אבות דרבי נתן:.
היישוב הקדום מזוהה כיום עם הכפר הערבי בית רימא שבהר אפרים, כ-3 ק"מ מזרחית לבית אריה. חיזוק לזיהוי זה, פרט לשימור השם, הוא קרבתו של כפר זה לכפר א-לובן, המשמר לפי הסברה את שמה של בית לבן הקדומה.
קרחון קונגור
קרחון קונגור (באנגלית: Kongur Glacier; בבולגרית: ледник Конгур) הוא קרחון באי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, שבסמוך לאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 2.7 קילומטרים.
הקרחון מנקז את המדרונות הצפון-מערביים של רכס אימאון.
הקרחון ממוקם מצפון-מזרח לקרחון דאלגופול, ומדרום-מערב לקרחון סאפארבו.
הקרחון זורם ממערב להר כריסטי, זורם לכיוון דרום-מערב ונשפך אל מעבר דרייק.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה לראשונה על ידי חוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
הקרחון נקרא על שם פסגת קונגור, ושמורת הטבע קונגור שברכס בלסיקה (Беласица) שבדרום-מערב בולגריה.
אליאס מלקמן
אליאס היימן מלקמן (בהולנדית: Elias Hijman Melkman; 24 במאי 1903 – 3 בינואר 1942) היה מתעמל אולימפי הולנדי יהודי באולימפיאדת אמסטרדם (1928). נספה באושוויץ.
קורות חיים
מלקמן נולד וגדל באמסטרדם, בן למשפחה יהודית. הוא התאמן במועדון ההתעמלות ארנהם 1896 ובמועדון ההתעמלות אפלטון באמסטרדם.
באולימפיאדת אמסטרדם (1928) הוא סיים במקום שמיני בתחרות הקבוצתית, לאחר שהיה המתעמל המצטיין בקבוצה ההולנדית שכללה 8 מתעמלים וביניהם שני מתעמלים יהודים נוספים, מוזס יעקובס וישראל ויינסחנק ומאמן הנבחרת חריט קלירקופר שאף הוא היה יהודי, כל הארבעה נספו בשואה. הוא סיים במקום 56 בקרב-רב אישי בתוצאה של 199.500 נקודות.
חייו האישיים
מלקמן היה יהלומן במקצועו ונספה במחנה הריכוז אושוויץ במלחמת העולם השנייה.
זלמאי ח'לילזאד
זלמאי ח'לילזאד (פאשטו: زلمی خلیلزاد; נולד ב-22 במרץ 1951) הוא דיפלומט אמריקאי שכיהן כשגריר ארצות הברית באו"ם בתקופת כהונתו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
ביוגרפיה
ח'לילזאד נולד ב-1951 למשפחה פשטונית בעיר מזאר-י שריף אשר בצפון אפגניסטן. בנעוריו למד בבית ספר פרטי בעיר הבירה קאבול, ובהיותו בן 15 התקבל לתוכנית חילופי תלמידים ועבר עם משפחתו לארצות הברית.
את התואר הראשון והשני קיבל מאוניברסיטה האמריקנית בביירות בלבנון ואת תואר הדוקטור מאוניברסיטת שיקגו.
בין 1979 ל-1984 שימש כפרופסור למדע המדינה בבית הספר ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה, שם עבד בצמידות לזביגנייב בז'ז'ינסקי אשר, בתקופת ממשל קרטר, הוביל את התמיכה במוג'אהדין בעת מלחמת אפגניסטן הראשונה במסגרת מבצע ציקלון.
בתקופת ממשל רונלד רייגן הפך ליועץ לנשיא בתחומי אפגניסטן ומלחמת איראן–עיראק. אחרי פלישת נאט"ו לאפגניסטן מונה בנובמבר 2003 לשגריר הראשון של ארצות הברית באפגניסטן. בתפקידו זה היה ה"חונך" של השלטון האפגני בחידוש הממשל, כולל הקמת הפרלמנט ויצירת ממשל דמוקרטי המכיל את המיעוט הפשטוני. לאור הצלחתו מונה ב-21 ביוני 2005 לכהונת שגריר ארצות הברית בעיראק של אחרי הכיבוש. גם בעיראק סייע בעריכת הבחירות וייצוב השלטון.
ב-17 באפריל 2007 מונה לתפקיד שגריר ארצות הברית באו"ם. הוא סיים את שירותו עם כניסת הנשיא אובמה לבית הלבן. לאחר פרישתו פנה לעסקים פרטיים. הוא הקים חברת ייעוץ ומכהן במועצת המנהלים של חברת הנפט הרביעית בגודלה בנורווגיה, DNO, שהיא בעלת אינטרסים בכורדיסטן.
באוקטובר 2021 דיווח CNN כי זלמיי חלילזאד, שליחו המרכזי של ארצות הברית באפגניסטן, יעזוב את תפקידו באפגניסטן, לאחר סיום נסיגת הכוחות האמריקאים באפגניסטן.
חיים אישיים
ח'לילזאד נשוי לשריל בנארד ואב לשני בנים.
אוסטאודונטורניס
אוסטאודונטורניס (שם מדעי: Osteodontornis; פירוש השם המדעי: "עוף בעל שיני-עצם") הוא סוג נכחד של עוף ימי קדום ממשפחת הפלאגאורניתיים אשר חי בתקופת המיוקן לפני 20-6 מיליון שנה ודאה מעל האוקיינוסים הפתוחים. המין היחיד בסוג נקרא על שם החוקר אליסון אור. מאובניו של עוף זה אולי היו קדומים יותר, החל מהאאוקן אך הממצאים לא ברורים.
הקרבה של עוף גדול בעל שיניים זה לא ברורה. בעבר סברו שהיה קרוב לחסידות ולשקנאים אך כיום רואים בו מין של דמוי תרנגול הקרוב לאווזאים.
עוף גדול זה התגלה בתצורות מונטריי (Monterey Formation) שבקליפורניה ותואר ב-1957. מאובנים נוספים נמצאו לאורך אזורים רבים, עד ליפן ולאורך כל האוקיינוס השקט, כך שהוא דאה כמו אלבטרוס והיה בעל תפוצה כלל-גאוגרפית. חלק מהמאובנים מזכירים מאוד את קרובו הפלאגורניס וקשה להבדיל ביניהם. מאובנים נוספים מוונצואלה ופרו אולי היו שייכים אליו.
זה היה העוף בעל מוטת הכנפיים כמעט הכי גדולה באורך 5.5-6 מטר ולגובה של 1.2 מטרים. עם זאת הארגנטוויס היה בעל כנפיים ארוכות יותר. אורך הראש הגיע ל-40 ס"מ והיה בעל מקור דק וארוך שהכיל שיני עצם בקצותיו. מראה המקור הזכיר מקור שקנאי ואולי היה לעוף שק מתחתיו לאחסן דגים ודיונונים והוא יכל לדאות כמו אלבטרוס במשך ימים רבים.
שושלת יאמפולה
שושלת יאמפולה היא שושלת חסידית שהראשון בה היה רבי יוסף יונגרלייב בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב. כיום מכהנים רבים מצאצאי השושלת בשמות שאץ וסקאליה.
תולדות השושלת
רבי ישראל כיהן בטושהן. היה חתנו של רבי אהרן מקיפין (תלמידו של רבי פנחס מקוריץ). נפטר בערך בשנת תר"ב. רבי חיים כיהן בסאטינוב. נפטר בז' באייר ת"ר. רבי יצחק מקאליס חתנו וממלא מקומו של רבי ברוך ממז'יבוז'.
הדור השלישי
בני רבי יצחק מקאליס היו רבי ברוך רבינוביץ מיאסי ורבי יחיאל מיכל מדרוהוביץ' (חתנו של רבי מרדכי טברסקי מצ'רנוביל). רבי ברוך היה חתנו של רבי שמואל הורביץ מווחנובקה. כיהן באדמו"רות ביאסי. דברי תורתו ותולדותיו הודפסו בספר "שיח אליעזר". בנו היה רבי אליעזר חיים אבי חסידות סקאליה.
הדור הרביעי
בנו של רבי אליעזר מראדוויל, רבי יוסף, כיהן בגיל 18 בלנוביץ ולאחר מכן בראדוויל. התייתם בילדותו וגדל אצל סבו רבי ישראל. נישא לבתו של רבי פנחס מאוסטילה. נאסר על ידי הרוסים ולאחר ששוחרר עבר לגלינה שבגליציה המזרחית (באזור לבוב). נפטר בי"ג באייר תרל"ה.
פלוטרכוס מאתונה
פלוטרכוס מאתונה (ביוונית: Πλούταρχος ὁ Ἀθηναῖος; סביבות 350 – 430 לספירה) היה פילוסוף ונאופלאטוניסט יווני שלימד באתונה בראשית המאה ה-5. הוא הקים שם מחדש את האקדמיה האפלטונית והפך למנהיגה. הוא כתב פרשנויות על אריסטו ואפלטון, והדגיש את התורות שהיו להם במשותף.
שושלת יאמפולה
הדור הרביעי
ילדי רבי נחמן מסקאליט היו רבי ישראל מקארסילוב (-י"ח בכסלו תרנ"ו), רבי יחיאל מיכל מסקאליט (חתן רבי פנחס חתן רבי צבי אריה מאליק) וחתנו רבי בנימין זאב אוירבך נינם של רבי יעקב יוסף מפולנאה ורבי יחיאל מיכל מזלוטשוב וחותנו של רבי חיים דוד מנזון (נכדו של רבי ישראל מרוז'ין).
פלוטרכוס מאתונה
חייו
פלוטרכוס היה בנו של נסטוריוס ואביהם של הייריוס ואסקלפיגנייה, שהיו עמיתיו בבית הספר. מקורו של הנאופלאטוניזם באתונה אינו ידוע, אך בדרך כלל רואים את פלוטארכוס כאדם שהקים מחדש את האקדמיה של אפלטון במתכונתו הנאופלאטוניסטית. פלוטרכוס וחסידיו ("השושלת האפלטונית") טענו שהם תלמידיו של יאמבליכוס, ודרכו, גם של פורפיריוס ופלוטינוס. בין תלמידיו היו סיריאנוס, שהחליף אותו כראש בית הספר, ופרוקלוס.
שושלת יאמפולה
הדור החמישי
בנו של רבי יוסף מראדוויל, רבי אליעזר אינגרלייב מילא את מקום אביו. היה חתנו של רבי מרדכי מרגליות מדוביסאר. כיהן בראדוויל ובאוסטילה. חסידיו היו מרובים. נפטר בכ"ה באב תרנ"ח. בניו היו הרב ישראל דוד אב"ד ראדוויל, הרב יוסף מוינצה, הרב משה מגאיסין והרב שלמה מאקרמן, בוקרשט ותל אביב. חתניו היו רבי ברוך בן ציון מאומן ורבי יוסף מבנדרי.
בן נוסף של רבי יוסף היה רבי סנדר (אלכסנדר) שמואל שכיהן כרב בווישנוביץ שבאזור קרמניץ.
חתניו של רבי יוסף היו רבי מרדכי לרנר (נישא לבתו ריזל'ה) (-תרס"ח, בנו של רבי מיכל לרנר (נכד רבי מרדכי מלעכוויטש). כיהן כאדמו"ר ורב בשומסק שבווהלין כ-40 שנה. ורבי יצחק מבנדרי.
פלוטרכוס מאתונה
פילוסופיה
העיקרון העיקרי של פלוטרכוס היה שלימוד אריסטו חייב להקדים את לימוד אפלטון, וכמו הפלטאוניסטים האמצעיים, האמין בהמשכיות בין שני הסופרים. במטרה זו הוא כתב פרשנות לספרו של אריסטו "על הנשמה" (De Anima), שהייתה התרומה החשובה ביותר לספרות האריסטוטלית מאז תקופתו של אלכסנדר מאפרודיסיאס; ופרשנות ל"טימאיוס" של אפלטון. כדוגמתו עשו גם סיריאנוס ואחרים מבית הספר. הרוח הביקורתית הגיעה לשיאה הגדול ביותר בפרוקלוס, המפרש המוכשר ביותר של תקופה מאוחרת זו של סינקרטיזם.
שושלת יאמפולה
הדור החמישי
בנו של רבי ישראל מקארסילוב היה רבי ברוך יוסף ז"ק חתנו של רבי דוד שלמה מקוברין. עלה לארץ ישראל בשנת תרע"ג, במלחמת העולם הראשונה גורש למצרים. בשנת תרע"ו נקרא על ידי חסידי קוברין בארצות הברית לשמש להם כאדמו"ר ובנה את בית הכנסת קוברין בברוקלין. חיבר את הספרים: "ברכת יוסף" ו"זרע קודש". נפטר בט"ז בסיוון תש"ט.
פלוטרכוס מאתונה
פילוסופיה
פלוטרכוס היה בקיא בכל המסורות התאורגיות של בית הספר, והאמין, יחד עם יאמבליכוס, באפשרות להגיע לחיי קודש עם האלוהות באמצעות המדיום של הטקסים התאורגיים. שלא כמו האלכסנדריסטים וסופרי הרנסאנס המוקדמים, הוא טען כי הנשמה הכרוכה בגוף על ידי קשרי הדמיון והתחושה אינה מתה עם אמצעי התחושה החומריים.
שושלת יאמפולה
הדור השישי
רבי משה בנו של רבי סנדר שמואל, חתן דודו רבי מרדכי לרנר כיהן בקרמניץ. בסוף ימיו נסע לארצות הברית והתגורר בפילדלפיה ושם נפטר בט"ז באב תרצ"ב.
בן נוסף, רבי יצחק, התיישב בהורחוב הסמוכה ללוצק ופתח בה חצר חסידית. היה חתנו של רבי מאיר מרובנה. בהמשך עבר ללוצק ופתח בה בית כנסת. היה נחשב לתלמיד חכם.
פלוטרכוס מאתונה
פילוסופיה
בפסיכולוגיה, בעודו הוא מאמין שההיגיון הוא הבסיס והיסוד של כל תודעה, הוא הציב בין תחושה למחשבה את יכולת הדמיון, אשר, בהיותה נבדלת משניהם, היא פעילות הנפש תחת גירוי של תחושה בלתי פוסקת. במילים אחרות, היא מספק את חומר הגלם להפעלת התבונה. התבונה קיימת אצל ילדים כיכולת לא-מתופעלת, אצל מבוגרים כפועלת על פי נתוני התחושה והדמיון, ובפעילותה הטהורה היא האינטליגנציה הטרנסצנדנטלית או הטהורה של האל.
שושלת יאמפולה
הדור השישי
ילדיו האחרים של רבי סנדר שמואל היו רבי מאיר נחום מווישניביץ וחתנו רבי יוסף מקישינוב.
ילדי רבי מרדכי לרנר היו:
החסידות כיום
כיום מכהן במונסי אדמו"ר מיאמפולה, צאצא של השושלת בשם רבי ברוך מוסקוביץ.
סמויד
הסָמוֹיֵד (Samoyed) הוא גזע של כלב הבית השייך לקבוצת כלבי השפיץ.
היסטוריה של הגזע
שמו לקוח משם השבט "סמוייד", שמוצאו בטונדרה, המשתרעת לחופי אוקיינוס הקרח הצפוני מהים הלבן במערב ועד להרי סיביר במזרח. הכלב שימש לשמירה על עדרי איילים, הובלתם, גרירת מזחלות ושמירה מפני חיות טורפות. בעליהם התנהגו אליהם כאל בני בית, וחלקו איתם את מזונם וביתם, גורם שהשפיע מאוחר יותר על האופי הידידותי של הסמוייד, אך גם קיימים שבטים בסיביר שהיו מוציאים אותם למסעות ארוכים, כשמזונם היחיד היו חבריהם למסע שמתו מחולשה או מחלה.
מבנה כללי
גופו של הסמוייד מוצק, וגבו שרירי, הראש משולש והזנב ארוך ומסתלסל. הוא בעל פרווה מלאה וכפולה. צבעה של הפרווה, הוא ברוב המקרים לבן, אך ייתכנו גם צבעים קרמיים; למרות זאת קובע תקן הגזע כי הוא צריך להיות לבן. גובהו של הזכר מגיע ל-57 ס"מ וגובהה של הנקבה מגיע ל-53 ס"מ. משקלו הממוצע כ-25 ק"ג ותוחלת החיים הממוצעת - כ-14 שנים.
אופי
הסמוייד הוא כלב חברותי מאוד, גם כלפי כלבים אחרים, ומתאים במיוחד עבור ילדים קטנים. הוא חכם, מסור לבעליו, נמרץ עד גיל מתקדם, בעל ביטחון עצמי רב, מסתגל בקלות, אך עם זאת גם עצמאי ומאוד עקשן. בגלל תכונות אופי אלו, הסמוייד לא תמיד יתאים ככלב שמירה (בגלל החברותיות הרבה שלו, גם כלפי זרים) ובגלל עקשנותו זקוק לחינוך ואילוף קפדניים בשנותיו הראשונות. כינויו של הגזע הוא "סם המחייך" או ״סמיילי״ בגלל מיקום העיניים ביחס לפה וצורת המשיכה של הפה לאחור שנראים כמו הבעת חיוך, התואמת לאופיו החברותי. נדיר מאוד למצוא סמוייד תוקפני. לסמוייד יצא שם של כלב לא אינטליגנטי בגלל האילוף הקשה שלו וחוסר היכולת שלו לקלוט תרגילים חדשים וכדומה, אך למעשה הסמוייד הוא כלב חכם במיוחד. הקושי באילוף נובע מעקשנותו ומהביטחון העצמי הרב שלו. דגש חשוב נוסף בגידול הסמוייד כחיית מחמד, הוא הצורך בתשומת לב רבה ופעילות. הסמוייד הוא כלב פעיל ונמרץ מאוד, והוא צריך להוציא אנרגיה לעיתים קרובות.
טיפול ובעיות בריאותיות
מקורו של הסמוייד הוא בארצות צפוניות וקרות, כך שהוא רגיל למזג אוויר קר וטמפרטורה נמוכה. לכן, בימים ובאזורים חמים, יש צורך לדאוג לו לאזור נעים ולהניחו בפנים הבית הממוזג. אסור לספר או לגלח סמויידים, ולרוב צריך לדלל את הפרווה התחתונה בידי מומחה כדי שיוכלו להחליף פרווה וכדי שיהיה להם חם פחות. כמו כן, לפעמים צריך לגלח את אזור פי הטבעת שלהם בגלל הפרשות שנוטות להצטבר באזור כשהפרווה צפופה. טיפול לא נכון בחום הקיץ עלול להוביל לבעיות עור.
בגלל המגוון הגנטי המצומצם של הסמוייד הוא עלול לסבול ממספר מחלות, ביניהן בעיות עיניים ובעיות אגן גנטיות, אליהן יש לשים לב ולעקוב אחר מצבו הבריאותי. כמו כן, החזקת סמוייד בסביבה חמה מדי עשויה, כאמור, לגרום לבעיות עור, בעוד הזנחה כללית וטיפול לקוי עלולים להביא אף לבעיות של סוכרת.
הגזע בישראל
הגזע הגיע לישראל החל משנות ה-70 של המאה ה-20. רוב הגזעים שהגיעו לארץ התבססו על כלבים מבתי גידול מקנדה ומארצות הברית. בשנת 1994 נרשמו בארץ כ-700 כלבי סמוייד. כלב הסמוייד הוא הסמל של החוג הישראלי לכלבי שפיץ ושל אגודת כלבי השפיץ הישראלית.
אום טובא
אום טובא (בערבית: أم طوبا) היא שכונה ערבית במזרח ירושלים ליד צור באהר, צפונית מזרחית לבית לחם, עם אוכלוסייה של 4,000 איש.
אטימולוגיה
שמה של השכונה "אום טובא" נגזר מהשם הביזנטי "מטופה", השם הביזנטי עצמו מהשם העברי "נטופה". סברה אחרת מייחסת אם אום טובא לכינויה של מרים, אמו של יעקב בן חלפי (יעקב הקטן; ג'יימס הקדוש; אחד שנים-עשר השליחים של ישו), המכונה במקורות הביזנטיים מרים א-טובאניה (מרים אם האושר).
בתקופת המנדט הבריטי
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה באום טובא (יחד עם שכונת צור באהר הסמוכה) אוכלוסייה של 993 מוסלמים. המספר גדל במפקד 1931 ל-1,529 נפש, אשר התגוררו ב-308 בתים.
בשנת 1945, על פי סקר הכפרים בארץ ישראל, האוכלוסייה (שוב יחד עם שכונת צור באהר הסמוכה) הייתה 2,450 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל היה 8,915 דונם, שמתוכם הוקצו 911 למטעים וחקלאות שלחין, 3,927 לגידולי דגנים, ואילו 56 דונם סווגו כשטח בנוי.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה של אום טובא עצמה, לפי מפקד ירדני, הייתה 543 נפש.
לאחר 1967
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, נמצאת אום טובא תחת שליטה ישראלית. מיד אחרי מלחמת ששת הימים החילה ממשלת ישראל את החוק הישראלי על מזרח ירושלים לפי צו בהתאם לסעיף 11ב של פקודת סדרי השלטון והמשפט. שר הביטחון, משה דיין, מינה ועדה של שלושה אלופים (חיים הרצוג, רחבעם זאבי ושלמה להט) על מנת לקבוע את גבולות ירושלים. ממצאי הוועדה של האלופים הוגשו לקראת סוף יוני 1967 ואל ירושלים המערבית הצטרפה ירושלים המזרחית יחד עם 70,000 דונם. גבול ירושלים המאוחדת נקבע כ-1.5 קילומטר ממזרח לשכונה, כך שהיא נכללה כולה בגבולות העיר. כל התושבים קיבלו מעמד תושבות.
באפריל 1991 חתם שר האוצר, יצחק מודעי, על צו הפקעה לצורכי ציבור של 1,850 מדרום לשכונה. כשליש מהקרקעות שהופקעו היו בבעלות של תושבי אום טובא ושל תושבי בית סחור. ההפקעה נועדה להקמת שכונה (לימים הר חומה) שתיצור רצף יהודי בין ארמון הנציב לגילה, ולמנוע בנייה ערבית במקום. ביוני 1997 דחה בג"ץ עתירה של 29 תושבים ועמותת עיר שלם. בבסיס הטענות של התושבים, הייתה הטענה שתוכנית הבנייה אינה נותנת מענה לצרכיה של האוכלוסייה הערבית. עוד נטען לאפליה וקיפוח של האוכלוסייה הערבית המתגוררת בסמוך. בג"ץ דחה את העתירה ובפסק הדין קבע, כי השכונה שתיבנה בהר חומה אינה סוגרת את שעריה בפני איש, לרבות התושבים הערבים.
ב-1999 הופקעו אדמות נוספות של תושבי השכונה, לצורך סלילת כביש 398, כביש גישה למזרח גוש עציון. ב-2004 הופקעו עוד אדמות לצורך בניית חומת ההפרדה של עוטף ירושלים, ובסך הכל איבדה אום טובא כאלף דונמים, מרבית הרזרבה הקרקעית של השכונה לבנייה. בשנת 2008 החלו צעירי השכונה לרכוש אדמות בשכונת ואדי חומוס שממזרח, הנמצאת בשטח ברשות הפלסטינית (אבו דיס). מאחר ששם ניתן היה להשיג היתרי בנייה לבנות בזול יחסית בתי מגורים. ביולי 2019 הרס צה"ל עשרה בנייני מגורים רבי קומות באזור זה, בטענה שהם קרובים מדי לחומת ההפרדה. בג"ץ דחה עתירה נגד ההריסה.
בפברואר 2020, ראש עיריית ירושלים, משה ליאון, הקפיא תוכנית להקמת אזור עסקים ושירותים בשכונה, בשל התנגדות תושבים יהודים משכונת הר חומה הסמוכה. בין השאר טענו המתנגדים כי הקמת המרכז תביא ל"עירוב אוכלוסיות". המרכז תוכנן להשתרע על פני 134 אלף מ"ר, היה אמור לקום בשטח שצמוד לאום טובא, ולכלול עסקים, משרדים ושירותים כמו בנקים וקופות חולים.
CMYK
CMYK (ראשי תיבות באנגלית של Cyan (ציאן), Magenta (מג'נטה), Yellow (צהוב) ו-Key, מפתח - בדרך כלל שחור) היא רביעיית צבעי יסוד, שנמצאת בשימוש נפוץ בדפוס ביתי ותעשייתי.
בשיטת CMYK מערבבים את ארבעת סוגי הדיו ביחסים שונים על מנת ליצור מגוון רחב של צבעים. הצבע מונח על משטח אחיד, בדרך כלל נייר לבן. בניגוד לצבעים אחרים, כגון צבעי שמן, שכבת הדיו היא דקה יחסית ולכן הצבע המתקבל מושפע מגוון המשטח שהדיו מונחת עליו. באופן הפוך לפעולת צג, שבו הדלקת פיקסל אדום, ירוק או כחול מוסיפה אור, כך שבהדלקת כל הצבעים יראה הצופה אור לבן; בדפוס CMYK ככל שמגדילים את כמויות הדיו השונות, הצבע על ההדפס בולע עוד ועוד אור ומפחית מהאור שמוחזר לעין הצופה, עד שמתקבל צבע שחור.
מדפסות הזרקת דיו ביתיות מכילות דיו מארבעת הצבעים האלו, והמידע על הצבע מועבר מהמחשב אל המדפסת בשיטת CMYK: עבור כל פיקסל מועברים ארבעה ערכים - אחד לכל סוג דיו.
את אותו מרחב צבע ניתן ליצור על ידי שימוש בציאן, במג'נטה ובצהוב בלבד, שהרי שילוב של שלושתם מפיק צבע שחור. יש כמה סיבות להוספת הצבע השחור כצבע רביעי:
נבחרת גביע דייוויס של סלובקיה
נבחרת גביע דייוויס של סלובקיה היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של סלובקיה. שיחקה בעבר בבית העליון של גביע דייוויס.
הנבחרת הופיע לראשונה בשנת 1994, לפני זה טניסאים סלובקים היו חלק של נבחרת גביע דייוויס של צ'כוסלובקיה. במהלך התקופה היא שיחקה 39 משחקים וניצחה ב-24.
הישגים
2005
DRK
DRK היא מכונית ספורט פתוחה (רודסטר), בתצורת תלת אופן מתוצרת DRK Kits אשר יוצרה בבריטניה בין השנים 1987–1998.
דגם ה-DRK הוצג לראשונה במאי 1986. שם דגם ה-DRK נגזר מהשמות הפרטיים של שלושת מעצבי הדגם (Derek Callister, Robert Callister and Keith Hamer).
סך הכול יוצרו 59 יחידות.
מפעל היצרן מוקם ב"Ellesmere Port" במחוז צ'שייר בבריטניה.
ECU
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כפר יהודית
כפר יהודית היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בכתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור.
כפר יהודית נזכר בשורה האחרונה בכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן דותן, מזחרו, איקבין, יצת, ציר, כפר כסדיה, פנטאקומוותה, שילתה, שפירין, עננין ובלעם עלייתה.
הצעת זיהוי ליישוב הקדום היא בחורבה הקרויה ח'רבת יהודא, דרומית מזרחית לכפר יאציד (המזוהה עם "יצת" המנויה בכתובת רחוב בסמיכות לכפר יהודית).
מוזיאון המקווה היהודי בבישהיים
היסטוריה
הבניין נבנה על ידי סטטמייסטר ז'אק פרדריק בוקלין דה בוקלינסאו, בנו השני של ז'אן-פיליפ בוקלין, כשמחצית ממנו עשוי עץ. בשנת 1650 הבנקאי היהודי ברוך לוי רכש אותו במהלך המהפכה הצרפתית. הוא בנה במרתף הבניין מקווה, על בסיס מעיין תת-קרקעי טבעי שנבע במקום שספק מים זכים למקווה. מקווה בישהיים מהווה דוגמה יוצאת דופן למקוואות. יש המייחסים להיטהרות במקווה חשיבות רבה יותר מבית כנסת בגלל הלכות הטבילה והטהרה במסורת היהודית הקשורות להיגיינה ובמיוחד להיטהרות הנידה החודשית של הנשים.
במוזיאון
חדר דוד זינצהיים (על שם הרב יוסף דוד זינצהיים) של המוזיאון בקומת הקרקע מציג אוסף של חפצי דת ומסמכים יהודיים הקשורים לתולדות יהדות בישהיים. החפצים כוללים ספרי תורה, כד יין לקידוש וחנוכייה. חלק מהחלל משמש להצגת מסמכים וחפצים הקשורים לחייו של אמיל ולדטויפל (1837–1915), יליד בישהיים שנחשב לאבי הוואלס הצרפתי, ומי שמונה למנהל מוזיקת המחול של נפוליאון השלישי ב-1865.
מיצובישי
קבוצת מיצובישי (ביפנית: 三菱グループ, הגייה יפנית: Mitsubishi Gurūpu) היא קבוצת חברות יפניות (קונצרן) הפועלות באופן עצמאי וחולקות את המותג "מיצובישי", סימנו המסחרי ומורשתו.
חברות הקבוצה עוסקות במגוון רחב מאוד של תחומים כגון בנייה, בניית כלי שיט, ייצור כלי רכב, ייצור כלי טיס, ייצור ושילוח לוויינים, הנדסה גרעינית, תעשייה כימית ופטרוכימית, שירותים פיננסיים ובהם בנקאות וביטוח, מקרקעין, תעשיות כבדות, נפט וגז, כרייה, ייצור פלדה, מתכות ומוצריהן, תקשורת, אלקטרוניקה, מזון ומשקאות, ועוד תחומים רבים אחרים. קבוצת מיצובישי כוללת בתוכה מאות תאגידים, חברות, חברות־בת, מוסדות וארגונים.
השם מיצובישי מורכב משני חלקים: "Mitsu" שמשמעותו "3", ו- "hishi" (שהופך ל- "bishi" בעת הדיבור) שמשמעותו ערמוני מים (שלהם צורות המזכירות מעוין) ולכן המעוינים שבאים לידי ביטוי בלוגו המפורסם של החברה. תרגום נוסף לשם הוא "שלושה יהלומים".
היסטוריה
חברת מיצובישי הוקמה לראשונה בשנת 1870, שנתיים לאחר רסטורציית מייג'י, כחברת ספנות על ידי יאטארו איוואסאקי. בשנת 1873, שונה שמה ל"מיצובישי שוקאיי". בחלוף הזמן, נעשה הגיוון בעסקיה בעיקר אל תחומים קרובים לספנות. החברה נכנסה לעסקי כריית פחם כדי להשיג את הפחם שנדרש לספינות, קנתה מספנה מהממשלה כדי לתקן את הספינות שהשתמשה בהן, ייסדה בית חרושת ויציקה לברזל ופלדה כדי לספקם למספנה, ייסדה חברת ביטוח־ימי כדי לספק את צורכי עסקי הספנות, וכן הלאה. מאוחר יותר, המשאבים הניהוליים והיכולות הטכנולוגיות שנרכשו והופעלו לצורך בניית הספינות, נוצלו כדי להרחיב את העסק אף יותר, לייצור כלי טיס וציוד. בדומה לכך, הניסיון שנרכש בעסקי הספנות שמעבר לים, הובילו את החברה להיכנס לעסקי המסחר.
החברה החלה עוסקת בכריית פחם בשנת 1881 עם רכישתו של "מכרה טאקאשימה", בעקבות כך החלה החברה לעשות שימוש בפחם שהופק לצורך תדלוק צי ספינות הקיטור הנרחב שלה. בהמשך, גיוונה החברה את עסקיה לתחומי בניית ספינות, בנקאות, ביטוח, אחסנה, ומסחר. גיוון מאוחר יותר, הביא את החברה למגזרי עסקים כגון ייצור נייר, פלדה, זכוכית, ציוד אלקטרוני, כלי טיס, נפט ונדל"ן. בעת שמיצובישי בנתה קונצרן רחב בסיס, היא שיחקה תפקיד מרכזי בתהליך המודרניזציה של התעשייה היפנית.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה, ייצרה מיצובישי כלי טיס תחת הנהלתו של דר' ג'ירו הוריקושי. המטוס "מיצובישי A6M זירו" היה מטוס קרב ימי עיקרי במהלך מלחמת העולם השנייה. המטוס שימש את טייסי הצי הקיסרי היפני לאורך כל תקופת המלחמה, כולל לצורך התקפות קמיקזה במהלך שלבי המלחמה האחרונים. טייסי בעלות הברית נדהמו מיכולת התמרון של המטוס והוא נחשב מאוד מוצלח בקרב, עד שבעלות הברית פיתחו טקטיקה לניצול היתרון שלהם בכוח אש ומהירות הצלילה.
מיצובישי הייתה מעורבת בסחר האופיום בסין, בתקופת המלחמה.
מאז שנת 1945 ועד היום
מיצובישי השתתפה בצמיחה הכלכלית היפנית חסרת התקדים של שנות החמישים והשישים (של המאה ה-20). כך למשל, כאשר יפן חידשה ושכללה את תעשיות האנרגיה והחומרים שלה, הקימו חֲבָרוֹת מיצובישי את "מיצובישי פטרוכימיקלים", "מיצובישי תעשייה אטומית", "מיצובישי גז פחמימני מעובה", ו"מיצובישי פיתוח נפט".