cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שרה פולסון
קריירה
בשנת 2006 זכתה פולסון לביקורות אוהדות ולראשונה גם להערכה מקצועית כאשר הועמדה לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתור כוכבת תוכנית המערכונים הרייט הייס בסדרה הדרמה הקומית של אהרון סורקין "סטודיו 60".
בשנת 2008 שיחקה בסרט גיבורי העל של פרנק מילר "הספיריט" בתור המנתחת אלן דולן המסייעת לגיבור העל דני קולט "הרוח" (גבריאל מאכט).
בשנת 2012 הועמדה פולסון לפרס אמי ולפרס גלובוס זהב על הופעתה בתפקיד הפרשנית הפוליטית ניקול וואלאס בדרמה הפוליטית בהפקתו של טום הנקס "חוקי המשחק". בנוסף השתתפה בתפקיד משנה גם בדרמה העצמאית "הסיפור של מאד".
בשנת 2013 שיחקה פולסון בדרמה ההיסטורית ביוגרפית האלימה "12 שנים של עבדות" בתפקיד מארי, אשתו של בעל מטע הכותנה האכזרי אדווין אפס (מייקל פסבנדר).
בשנת 2016 זכתה בפרס אמי ובפרס גילדת שחקני המסך עבור תפקידה בסדרה "אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון: סיפור פשע אמריקאי". בשנת 2017 דורגה על ידי הטיים מגזין כאחת ממאה האנשים המשפיעים בעולם.
בשנת 2017 גילמה את השחקנית ג'רלדין פייג' בסדרת האנתולוגיה "אויבות", שנוצרה ונכתבה על ידי ראיין מרפי, לצידן של ג'סיקה לאנג וסוזן סרנדון.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הפוסט-אפוקליפטי "קופסת הציפורים" בבימויה של סוסנה בייר, עיבוד קולנועי של הרומן מ-2014 בעל אותו השם מאת ג'וש מלרמן.
בשנת 2020, פולסון הופיעה במיני-סדרה "גברת אמריקה" של רשת FX Networks, והחלה לככב בתור מילדרד ראצ'ד בסדרה המותחן הפסיכולוגי של נטפליקס "ראצ'ד", ועבורה קיבלה מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה וגם בתור מפיקה לפרס גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
בשנת 2021, היא גילמה את לינדה טריפ בעונה השלישית של הסדרה "סיפור פשע אמריקאי" שכותרתה "סיפור פשע אמריקאי: מוניקה לוינסקי". עבור תפקידה היא זכתה במספר שבחים, כולל מועמדות לפרס אמי.
חיים אישיים
מ-2004 עד 2009 ניהלה פולסון מערכת יחסים מתוקשרת עם השחקנית שרי ג'ונס. היא יצאה רק עם גברים לפני מערכת יחסים הזו, כולל ארוסה לשעבר, המחזאי טרייסי לטס. מאז תחילת 2015, היא נמצאת במערכת יחסים עם השחקנית הולנד טיילור, המבוגרת ממנה ב-32 שנים.
פולסון מתגוררת בלוס אנג'לס. היא תומכת במפלגה הדמוקרטית. היא אובחנה כחולה במלנומה בגבה כשהייתה בת 25, אם כי הגידול הוסר לפני שהתפשט.
מוסקוביום
היסטוריה
ב-1 בפברואר 2004, צוות רוסי-אמריקני הודיע על גילוי היסודות מוסקוביום ו-ניהוניום. בצוות מדענים רוסים מהמכון המשותף למחקר גרעיני בדובנה ואמריקנים מהמעבדה הלאומית לורנס ליברמור. הצוות דיווח כי בין התאריכים ה-14 ביולי 2003 וה-10 באוגוסט 2003 נערכו ניסויים של הפצצת 243Am ביוני 48Ca במאיץ חלקיקים. מההפצצה נוצרו ארבעה אטומי אונאונפנטיום, שדעכו אז לאונאונטריום בתוך 100 מילישניות תוך פליטת קרינת אלפא. לאחר עוד 1.2 שניות התפרק האונאונטריום ליסודות טבעיים.
במאי 2006 יצירת היסוד אומתה בשיטה אחרת (זיהוי כימי של התוצרים הסופיים של דעיכת היסוד) במכון המשותף למחקר גרעיני בדובנה.
באוגוסט 2013, חוקרים מאוניברסיטת לונד בשוודיה דיווחו כי הוכיחו את קיום היסוד. בסוף שנת 2015 הכירו האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית ביסוד זה כיסוד חדש.
שם
אונאונפנטיום היה השם הסיסטמטי הזמני שהעניק IUPAC ליסוד החדש, עם הסימון Uup. ביוני 2016, הכריז ה-IUPAC כי השם המוצע הוא מוסקוביום (Moscovium) וסימונו Mc. השם ניתן כדי להוקיר את רוסיה, לכבוד גילוי היסוד על ידי המכון המשותף למחקר גרעיני בדובנה (הצוות האמריקאי הונצח בשמו של היסוד טנסין). לאחר תקופת המתנה של חצי שנה, ב-28 בנובמבר 2016, השם אושר רשמית.
איזוטופים של מוסקוביום
הערכה היא שאיזוטופ 291 (שעדיין לא נוצר) יהיה איזוטופ יציב יותר, וזמן מחצית חייו יהיה בסביבות דקה אחת. רק לאחר יצירתו אפשר יהיה לקבוע את תכונות החומר.
מונרך
מונרך הוא ראש המדינה, במדינות בעלות ממשל מונרכי.
מינוח
המילה "מונרך" באה מהביטוי היווני "monos archein" שמשמעותו "שליט יחיד" ושהתייחס לשליט אבסולוטי ביוון העתיקה. עם הזמן נוספו מילים כמו אוטוקרט או דיקטטור שגם הן מתארות שליט יחיד, והמילה מונרך כיום מתייחסת לרוב למערכת מסורתית של שלטון מורש.
מונרכים נשאו בתארים שונים במקומות ובזמנים שונים. תואר המונרך הנפוץ ביותר כיום הוא מלך, והוא גם התואר ששימש בעברית בתקופת התנ"ך. מקור המילה "מלך" בשפה האכדית (malku או maliku במיתוס הבריאה הבבלי), ופירושה המקורי הוא 'יועץ'.
העברת התפקיד
מונרך על פי רוב יורש את תפקידו, אך לעיתים נתפס תפקיד זה בהפיכה, וישנם גם מקרים בהם נבחר המונרך. המונרך שולט עד מותו, אלא אם הוא מופל ותפקיד המונרך נלקח ממנו.
רוב המונרכים גדלים בתוך משפחת מלוכה בתוכה הם לומדים על חובותיהם העתידיות ומורישים את כתרם עם מותם לאחד מחברי אותה משפחה, בדרך כלל לבן הבכור. כתוצאה מכך רוב המונרכיות היציבות נשלטות במשך מאות שנים על ידי משפחת מלוכה אחת.
ישנן מעט מדינות בהן נוהגים לבחור את המונרך, כמו מלזיה, הוותיקן או האימפריה הרומית הקדושה והאיחוד הפולני-ליטאי בעבר. יש המגדירים גם את המנהיג העליון באיראן כמונרך אבסולוטי נבחר.
סמכויות המונרך
בדרך כלל שולט המונרך בצורת שלטון יחיד. כיום ישנן מונרכיות בהן למונרך כוח אבסולוטי (ר' מונרכיה אבסולוטית), אך ישנן גם מונרכיות בהן המונרך מוגבל במערכת חוקים וזו נקראת מונרכיה חוקתית. ישנן גם בעת המודרנית מונרכיות בהן לשליט תפקיד סמלי יותר ופחות קבלת החלטות או שליטה בפועל.
נשים מונרכיות
על אף שבאירופה של ימי הביניים כמעט לא היו נשים שליטות, אין זו תופעה מודרנית. במהלך ההיסטוריה היו מנהיגות רבות ברחבי העולם. בשושלות העתיקות ביותר הידועות לנו, כמו אלו של מצרים העתיקה, ניתן למצוא נשים פרעוניות. נכון לשנת 2023, האישה המונרכית היחידה אשר עדיין מכהנת היא מרגרטה השנייה, מלכת דנמרק.
תארים מונרכיים באירופה
באירופה ישנם מספר תארים אותם יכול מונרך לשאת. לכל אחד מתארים אלו יש צורה זכרית ונקבית (חוץ מלאפיפיור). הצורות הנקביות משמשות לא רק במקרה שהמונרך היא אשה, אלא גם כדי לתאר את נשות המונרכים. אולם בעלה של מונרכית לא מקבל אוטומטית את תוארה (לדוגמה, פיליפ, דוכס אדינבורו לא היה מלך הממלכה המאוחדת למרות שהיה נשוי למלכה אליזבת השנייה).
התואר הנפוץ ביותר למונרך במהלך ההיסטוריה של אירופה היה נסיך או נסיכה, אולם במהלך המאה ה-19 וה-20 רוב המונרכיות הקטנות באירופה נעלמו והתמזגו לישויות ריבוניות גדולות יותר, ולכן התואר מלך או מלכה הפכו לנפוצים ביותר כיום.
לחלק מהתארים הללו ישנן מספר משמעויות שונות שלאו דווקא מתייחסות למונרך. לדוגמה, נסיך או דוכס יכול להיות פשוט חבר משפחת מלוכה.
תארים מונרכיים באמריקה
מונרכיות היו קיימות ביבשת אמריקה הרבה לפני הגעת המתיישבים האירופאים. כשהאירופאים הגיעו הם קראו למונרכיות האלו ממלכות ולמונרכים מלכים. רבים מהמונרכים באמריקה היו למעשה נשים, אך האירופאים לא הבינו זאת. דוגמאות לתוארי מונרכים באמריקה:
המונרך הראשון בצפון אמריקה לאחר ההתיישבות האירופאית היה אוגוסטין הראשון, שהכריז על עצמו כקיסר מקסיקו בשנת 1822. בברזיל מלכו קיסרים מבית המלוכה הפורטוגלי בין השנים 1822 ל-1889. מונרכים אירופאים אלו הודחו בשל סיבות רבות, בעיקר בשל לחצים מארצות הברית הרפובליקאית.
כיום קיימות 9 מונרכיות אמריקאיות רשמיות, אולם כולן נשלטות על ידי מונרך אחד - צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. מדינות אלו הן החברות האמריקאיות בחבר העמים הבריטי: קנדה, ג'מייקה, בהאמה, בליז, גרנדה, סנט לוסיה, סנט וינסנט והגרנדינים, אנטיגואה וברבודה וסנט קיטס ונוויס.
תארים מונרכיים באוקיאניה
באוקיאניה ישנן כיום 6 מונרכיות, כולן ממלכות, כאשר 5 מהן (אוסטרליה, איי שלמה, טובאלו, ניו זילנד ופפואה גינאה החדשה) הן חלק מממלכות חבר העמים הבריטי אשר נשלטות בידי אותו מונרך - צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
המונרכיה העצמאית היחידה באוקיאניה היא ממלכת טונגה, אשר נשלטת בידי המלך טופו השישי.
דני בר
דני בר (נולד בשנת 1955) הוא סופר ישראלי.
ביוגרפיה
דני בר נולד בשנת 1955 בטבריה. בנעוריו למד בכפר הנוער בן שמן, ובשנת 1973 סיים את לימודיו והתגייס לחטיבת גולני. עם שחרורו החל לעבוד במשרד ראש הממשלה עד לפרישתו בשנת 2000.
בין השנים 2001-2008 ניהל את כפר הנוער בן שמן.
בשנת 2003 יצא לאור ספרו הראשון "שהיד", שזכה לחשיפה תקשורתית גדולה והפך לרב מכר.
בשנת 2013 יצא לאור ספרו השני "החצר הפנימית", רומן היסטורי המבוסס על פרשה שהסעירה את היישוב היהודי לפני קום המדינה וזכתה לכינוי "פרשת בן שמן". ב-22 בינואר 1940, פשטו אנשי הבולשת הבריטית בפיקודו של ג'פרי מורטון, מי ששנתיים לאחר מכן רצח את אברהם שטרן מפקד הלח"י, על כפר הנוער בן שמן וחשפו את מצבורי הנשק הרבים שהוסתרו במקום. הספר מתחקה אחר עקבות המרגל שהסגיר את סודות הכפר ולאחר תחקיר עמוק ויסודי הוא מביא לחשיפתו.
רוקמדור
רוֹקָמָדוּר (בצרפתית: Rocamadour; באוקסיטנית: Rocamador) הוא כפר וקומונה בדרום-מערב צרפת במחוז לוט. במרחק 41 ק"מ צפונית לקאור בירת המחוז ו-173 ק"מ מזרחים לבורדו. רוקמדור משכה ומושכת תיירים ועולי רגל בזכות ההיסטוריה שלה, מיקומה על צוק גבוה ומרשים, 152 מטר במרום הקניון של נהר Alzou, ובמיוחד בזכות המתחם המקודש ופסל המדונה השחורה הנמצא שם.
השם
המקום נקרא על שם אמאטור, (או אמאדור) הקדוש שלו מיוחסת קדושת המקום. לפי גרסה אחרת מקור השם הוא אוקסיטני: roc amator שפירושו "הוא שאוהב את הסלע". שברבות הימים הפך ל-Rocamadour.
התקופה העתיקה
רוקמדור והמערות הרבות שבסביבתה היו מיושבים כבר בתקופה הפלאוליתית. במהלך המאה ה-8 לפנה"ס יושב האזור על ידי הקדורקים (Cadurques).
ימי הביניים
המקום נזכר בכתובים לראשונה במסמך משנת 968 שבו האזור הועבר לרשות המנזר הבנדיקטיני של טיל. במסמך מ-1105 מוזכרת הקמת קפלה קטנה במסתור שבמצוק במקום הנקרא ""רופיס אמטוריס"" (Rupis Amatoris). ב-1112 התיישב ברוקמדור אבל מטורן (Turenne), אב המנזר של טיל. ב-1119. התקבלה תרומה ראשונה מיודס (Eudus) דוכס לה מרש (comte de la Marche). דיווח כתוב ראשון על ניסים שאירעו במקום נכתב במאה ה-12 על ידי נזיר בנדיקטיני מטיל. עיקר הבנייה במתחם הקדוש הייתה במחצית השנייה של המאה ה-12.
בשנת 1166 נמצאה גופה, במצב שימור מושלם (corps intact), בקבר עתיק במקום בו נמצאת כיום כנסיית נוטרדאם. הגופה יוחסה לאמאטור הקדוש, הבישוף של אוסר שחי במאה הרביעית. "עכשין היה לרוקמדור הקדוש שלה". חשוב לציין שרוקמדור הייתה כבר אתר עלייה לרגל עוד לפני הגילוי. הנרי השני, מלך אנגליה הגיע למקום כבר בשנת 1159.
בחורף 1211 ארנו אמורי, השגריר האפיפיורי למסע הצלב האלביגנזי, שהה ברוקמדור.
ב-1291 האפיפיור ניקולאוס הרביעי הוציא שלושה שטרי אינדולגנציה לעולים לרגל לרוקמדור.
במאה ה-14 ירדה הפופולריות של רוקמדור כיעד לעולי רגל והנזירים הבנדיקטיניים עזבו את המקום.
העת החדשה
במאה ה-19 החלה בצרפת פעילות של שיקום מונומנטים היסטוריים, שבמסגרתה שוקמה גם רוקמדור שבתחילת המאה הייתה במצב של הזנחה קשה: רק 3 כנסיות נשארו פעילות השאר היו מוזנחות או חרבות. עבודות השיפוץ הסתיימו רק ב-1872.
רוקמדור כאתר עלייה לרגל
העלייה לרגל לרוקמדור הייתה מקובלת מאוד בימי הביניים. היא מהווה מרכז משיכה לעולי רגל כבר מראשית המאה ה-12, אז הוקמה במקום קפלה קטנה.
חלק מעולי הרגל הגיעו כעונש שהוטל עליהם בבית דין של הכנסייה, ובהמשך גם במסגרת הדין החילוני. עולה הרגל שהגיע במסגרת זו הולבש בבגד מבד גס ושרשראות נכרכו סביב צווארו וזרועותיו. היה עליו לזחול על ארבע במעלה 216 המדרגות המובילות למתחם המקודש. שם ביקש מחילה בכרעו לפני המזבח בכנסיית נוטרדאם. לאחר מכן ניתנה לו תעודת מחילה ותג של עולה רגל.
בשנת 2013 נחוג יובל ה-1000 לעלייה לרגל לרוקמדור.
באוגוסט 2016 חגגו את שנת ה-850 לגילוי גופתו של אמאטור הקדוש.
אתרים בכפר
רוקמדור בנויה על המדרון בשלושה מפלסים:
המפלס התחתון- מפלס העיירה
במפלס התחתון נמצאת העיירה על סמטאותיה העקלקלות ובתיה הימי ביניימים.
מפלס הביניים- המתחם המקודש
במתחם המקודש, שניתן להגיע אליו במעלית מהמפלס התחתון, נמצאות 7 כנסיות. עוד נמצאים במתחם המקודש:
כלכלה
כלכלת הכפר התבססה בעבר על עולי הרגל וכיום על תיירות: כמיליון מבקרים מגיעים למקום מדי שנה. הכפר גם ידוע בזכות גבינת רוקמדור, גבינת עזים הנקראת על שמו, שקיבלה סיווג אפלאסיון בשנת 1996.
אוליבר! (מחזמר)
אוליבר! (באנגלית: !Oliver), מחזמר בריטי על פי ספרו של צ'ארלס דיקנס, "אוליבר טוויסט". המלחין ליונל בארט כתב את המילים והלחנים לשירים. ב-1968 המחזמר עובד לסרט קולנוע זוכה אוסקר בבימויו של קרול ריד.
המחזמר
ההפקה המקורית של "אוליבר!" הועלתה לראשונה ב-30 ביוני 1960 ב"ניו ת'יאטר" בווסט אנד בלונדון, והוצגה במשך תקופה ארוכה. בין השחקנים היו רון מודי בתפקיד פייגין, ג'ורג'יה בראון בתפקיד ננסי ובארי האמפריז (הידוע בכינויו "דיים עדנה") בתפקיד הקברן.
המחזמר מבוסס על הרומן "אוליבר טוויסט" של צ'ארלס דיקנס, והיה העיבוד הראשון למחזמר של יצירה מאת דיקנס. סיפור העלילה שברומן פושט מאוד כדי שיתאים למחזמר. פייגין מוצג כדמות קומית ולא כפושע כפי שהוא מופיע ברומן, ככל הנראה גם כדי לעקוף את המכשול הבעייתי בתיאור דמות יהודי, כפי שמופיעה ביצירה המקורית. כמו כן, הושמטו חלקים נרחבים מהעלילה, וחלק מהדמויות שבספר. המחזה עורר עניין רב, גם בגלל החידוש של הבמה המסתובבת שתוכננה על ידי שון קני.
ב-6 בינואר 1963 הועלה המחזמר על בימות ברודוויי בתיאטרון "אימפריאל ת'יאטר". ההצגה הייתה נקודת זינוק לקריירת משחק של ילדים שחקנים רבים, ביניהם דייווי ג'ונס שהיה אחר-כך חבר בלהקת הקופים. ניכרת השפעה של המחזמר על הסרט "מרי פופינס" של דיסני מ-1964.
בשנת 1994 הועלה המחזמר שוב על בימות לונדון, עם שירים נוספים מאת ליונל בארט. ביים את ההצגה סם מנדס והשחקנים הראשיים היו ג'ונתן פרייס בתפקיד פייגין, סאלי דקסטר בתפקיד ננסי ומיילס אנדרסון בתפקיד ביל סייקס.
הפקתו בישראל
אוליבר! הועלה בתיאטרון הבימה בשנת 1966 בתרגומו שרגא פרידמן וצבי רוזן. במאי המחזמר, פיטר קו, הובא במיוחד מאנגליה, והתפאורה הגיעה מלונדון. בהפקה הישראלית שיחקו שרגא פרידמן (פייגין), רבקה רז (ננסי), אברהם רונאי (מר במבל), וכן ארי קוטאי, יהודה אפרוני, ישראל רובינצ'יק, דוד סמדר, רות גלר, סוניה שפטל, יגאל בן-דוד ויוסי סטרקמן (בן-ארי), רנן שור ויחיאל טאובר, אורנה לוריא וחוה זוניס (בט). העלאת המחזה לוותה בקשיים לאחר שתיאטרון הבימה הועמד לדין ונקנס על העסקת ילדים צעירים מגיל 10 במחזה.
הפסקול העברי של המחזמר יצא בחברת התקליטים "CBS". ההפקה זכתה לביקורות אוהדות, אך להצלחה מסחרית מעטה יחסית והועלתה כ-90 פעמים בלבד.
בשנת 1999 עלה בתיאטרון בית החיל בתל אביב מחזמר חדש על פי הספר "אוליבר טוויסט". את המחזמר הפיק, ביים וכתב מנחם גולן. הסיפור התבסס על סיפורו של דיקנס, אך השירים היו שונים מהמקור ונכתבו על ידי אבי קורן.
במחזמר כיכבו שלמה בראבא כפייגין, רינת גבאי, צחי נוי, אלי דנקר, חיים הדר, איציק בן מלך, אורי ורדי, שמוליק טנא, ויויאן גולד, דניאל מגון, טל שוב ועוד כ-50 ילדים. המחזמר הוצג במהלך השנים 1999–2000 וזכה להצלחה רבה.
בשנת 2007 עלתה הפקה של המחזמר בבימת הנוער העירונית ברחובות, שם שיחק בתפקיד אוליבר השחקן הצעיר דניאל מורשת מהסדרה "האי". במחזמר השתתפו למעלה מ-170 חניכים בבימת הנוער. המחזמר זכה להצלחה בקרב תושבי רחובות והסביבה.
בסוכות 2008 עלתה הפקה חדשה של המחזמר בהפקה משותפת של חברת "קרן אור" הפקות, "בימות" ותיאטרון בית ליסין בבימויו של משה קפטן בנוסח עברי של אלי ביז'אווי ובכיכובם של ששון גבאי, אניה בוקשטיין וגיל פרנק.
בשנת 2016 עלתה ההפקה בסדנת התיאטרון של איקה זוהר וזכתה הצלחה רבה.
הסרט
ב-1968 עובד המחזמר לסרט קולנוע שבו הופיעו שחקנים אלמונים לצד שחקנים ותיקים ומוכרים. בין כוכבי הסרט היו: רון מודי (פייגין [כזכור, מודי גילם את פייגין בהצגת הבכורה ב-1960]), אוליבר ריד (ביל סייקס), מארק לסטר (אוליבר), ג'ק ויילד (דודג'ר) ושאני ואליס (ננסי). התעוררה מחאה קלה על כך ששאני ואליס קיבלה את התפקיד של ננסי במקום ג'ורג'יה בראון שגילמה אותה בתיאטרון.
ליונל בארט וורנון האריס כתבו את התסריט וביים סר קרול ריד (שהיה דודו של אוליבר ריד). רק חלק משירי ההפקה הבימתית הושמעו בסרט הקולנוע.
הסרט זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, ובפרסי אוסקר נוספים עבור עיצוב תפאורה, הבמאי הטוב ביותר, פסקול מקורי וסאונד. הסרט היה מועמד גם בקטגוריות השחקן הטוב ביותר (רון מודי), שחקן המשנה הטוב ביותר (ג'ק ויילד), צילום, עיצוב תלבושות, עריכה ועבור התסריט.
ניטור עצמי
ניטור עצמי או בקרה עצמית (באנגלית: Self-Monitoring) מתייחס למוטיבציה של אדם וליכולתו להציג את עצמו בהתאם לציפיות החברה. אנשים שמאופיינים ברמות גבוהות של ניטור עצמי ערניים תמיד לרמזים מהסביבה שלהם בנוגע להתנהגות נאותה בכל מצב חברתי ומשנים את התנהגותם בהתאם לכך. הם עושים זאת כדי לשלוט ברושם שהם מותירים על אחרים והם דואגים להתמזג בסביבה שהם נמצאים בה עד כמה שאפשר. לדוגמה, פוליטיקאי אשר מטרתו להיבחר בבחירות צריך לדבר לרצון של הציבור, לכן יתאים את התנהגותו לסביבה החיצונית שאליה יגיע, הן מבחינה חיצונית, כגון לבוש והן מבחינת הדעות אשר יביע באותו המקום.
לעומת זאת, אדם בעל רמה נמוכה של ניטור עצמי יתנהג באופן זהה בסביבות שונות, בין אם מדובר על הופעתו החיצונית ובין אם מדובר על הבעת דעות ועמדות. רפרטואר ההצגה העצמית שלהם מוגבל יותר ולכן הם עקביים מאוד בהתנהגותם והם יתבססו יותר על עולמם הפנימי, על אימפולסיביות וספונטניות, באשר בעלי ניטור עצמי גבוה יכוונו את מעשיהם לפי התגובות הרצויות מהסביבה החברתית. לפיכך, ניטור עצמי קשור לרגישותו של אדם למוניטין שלו ולדעותיהם של אחרים.
מדידה
בשנת 1974 פיתח סניידר את סולם המדידה של הניטור העצמי, סולם המכיל 25 פריטים. לאחר מספר מחקרים וניתוחים סטטיסטיים, נוצרה גרסה מעודכנת של הסולם, הכוללת 18 פריטים. בסולם נעשה שימוש מקיף במחקרים רבים והוא נמצא כבעל תוקף ומהימנות פנימית. קיים ויכוח באשר ניטור עצמי מייצג מספר מבנים תאורטיים או רק גורם אחד. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20, ניתוחי גורמים ראשיים שונים מצאו כי הסולם מייצג שלושה ממדים: משחק, מוחצנות, ומכוונות לאחרים. עם זאת, לא כולם משתמשים בחלוקה זו והיא אינה מקובלת על כלל החוקרים בתחום. ציון של 0 עד 8 במדד של סניידר מבטא ניטור עצמי נמוך ואילו 13 עד 25 מבטא ניטור עצמי גבוה.
הסולם המקורי כולל 25 היגדים, בהם נדרש הנבדק לסמן אם נכון או לא נכון לגביו. 25 הפריטים הם:
היבטים חברתיים
ניטור עצמי גבוה יהיה שכיח יותר בקרב בני תרבות קולקטיביסטית לעומת תרבות אינדיבידואלית, כיוון שתרבות קולקטיביסטית מעודדת אנשים להתנהג לפי הנורמות והציפיות החברתיות ולהפגין אחידות וסולידריות. כשמדובר בחברות אינדיבידואליסטיות, המעודדות ייחוד ומקוריות: נמצא בקרבן שיעור גבוה יותר של בעלי ניטור עצמי-נמוך, לעומת חברות קולקטיביסטיות.
כמו כן, הניטור העצמי נמצא כמנבא מובהק של הצלחה וביצועים בעבודה. בעלי ניטור עצמי גבוה רגישים יותר לסביבה ומגיבים בהתאם ולכן יהיו פרודוקטיביים יותר בעבודה מבעלי ניטור נמוך, במיוחד בתקופה ההתחלתית. עם זאת, השפעה זו היא קצרת מועד והיא מתפוגגת עם הזמן.
לוני טונס
לוני טונס (באנגלית: Looney Tunes, בתרגום חופשי: "צלילים פסיכיים") היא סדרת אנימציה אשר הופקה במקור לקולנוע על ידי אולפני האחים וורנר בין השנים 1930 ל-1969. לסדרה יצאו שתי סדרות המשך ושני סרטים.
מאפיינים
רוב סרטוני לוני טונס הם סרטונים קצרים מסוגת קומדיית פעולה בה שתי דמויות או יותר נאבקות זו בזו באמצעות מגוון רב של תכסיסים מסוכנים ואמצעים אלימים כגון פצצות. בדרך כלל יש דמות טובה ודמות רעה שמנסה לפגוע בדמות הטובה בשיטות מתוחכמות ואלימות, אך ניסיונות אלה מסוכלים פעם אחרי פעם או על ידי הדמות הטובה או על ידי מזל או תאונה שקורת לדמות הרעה. על אף שהדמות הרעה נפגעת פעם אחר פעם בדרכים שונות וקטלניות (כגון פגיעת קליע רובה, התפוצצות פצצה עליה, מעיכה תחת סלע כבד או נפילה מגובה רב) היא אף פעם לא מתה אלא הפגיעה מוצגת בצורה קומית מצחיקה.
אחד המאפיינים הידועים של סדרות לוני טונס הוא הופעה בלתי מובנת ופתאומית של הסדנים מתוצרת אקמי, הנופלים מן השמיים, מגובה רב, בתזמון מדויק על הדמויות הנכונות, זאת בהתאם להתנהגותם בפרק או בהתאם לפעולה כלשהי שביצעו. סדנים אלו, על פי רוב, היו משטיחים את הדמות שעליה נפלו.
עוד מאפיין בולט בסדרות לוני טונס, כמו בסדרות מצוירות אחרות, הוא היעדר הכללים הקבועים של חוקי המשיכה, וזאת במכוון. כך למשל, בהחלט ייתכן כי לאחר שייכרת חלק ניכר מהר גבוה, החלק שיקרוס מטה דווקא יהיה הגדול, שעדיין מחובר לקרקע, ואילו החלק המנותק שנותר, יישאר לרחף באוויר, כאשר הדמות הטובה, על פי רוב, תהיה על גביו. כמו כן, כאשר דמות נופלת מצוק כלשהו, היא תישאר עומדת באוויר ותיפול אך ורק לאחר שתביט למטה ותבין שאין מה שמחזיק אותה.
עלילות טייני טון
באחת מסדרות המשנה של לוני טונס, הנקראת "טייני טונס", לומדות הדמויות באוניברסיטה של אקמי. המרצים באוניברסיטה זה הם הדמויות "בנות האלמוות" הקלאסיות, כגון באגס באני, דאפי דאק, אלמר פאד, טאז השד הטסמני, פורקי פיג ועוד דמויות מרכזיות נוספות.
התלמידים המרכזיים בסדרה הם הארנבים בסטר באני ובאבי באני, אשר נאלצו להתמודד בהרפתקאות מסמרות שיער עם הדמויות הרעות מונטנה מקס ומירה. כמו כן, הופיעו פלאקי הברווז ושמנתון החזיר.
המופע של הלוני טונס
סדרה זאת משודרת ב-Cartoon Network משנת 2011, והיא מציגה את באגס באני ודאפי דאק כשותפים לדירה, בשכונה שבה גרות כל הדמויות המרכזיות של הלוני טונס.
סרטים
בשנות התשעים המאוחרות, נוצר הסרט "ספייס ג'אם", שבו הלוני טונס השתתפו יחד עם שחקן הכדורסל הפופולרי מייקל ג'ורדן. בנוסף, נוספו לסרט דמויות חדשות כגון סווקאמר הרשע, ששולט על פארק שעשועים מטורף, ולולה באני, שעוזרת לבאגס באני ולחבריו.
בשנת 2003 נוצר הסרט "לוני טונס: חוזרים לאקשן", שבו כל הדמויות של לוני טונס מוצגות בטכנולוגיה חדישה ובליווי כוכבים כגון סטיב מרטין, ברנדן פרייזר והת'ר לוקליר.
מוצרים נוספים
במשך השנים יצאו קלטות וידאו ו-DVD הכוללים פרקים מתוך הסדרה. כמו כן, יצאו גם משחקי מחשב מצליחים, בין היתר המשחק "באגס באני ומכונת הזמן" ומשחק נוסף, בו מככב באגס באני לצידו של טאז וכן משחקים לקונסולות נוספות.
ניתן גם לרכוש דמויות ופסלונים של דמויות לוני טונס. החל מ-1998, דייוויד קרקוב הוא הפסל המורשה הבלעדי של אולפני וורנר ליצירת פסלים של הדמויות.
הדיבוב בישראל
הסרטונים המצוירים הקצרים תוצרת ארצות הברית היו היחידים שיצאה להם יותר מגרסה מדובבת אחת בישראל, ו"לוני טונס" היו היחידים בארץ שלא רק ששודרו יותר מפעם אחת, אלא גם עברו גלגולי דיבוב רבים (כי בדיבוב של סרטוני דיסני הקצרים בהשתתפות מיקי מאוס וחבריו, למשל, המדבבים שליהקה שפרירה זכאי נשארו באותו תפקיד לאורך כל שנותיה כבמאית הדיבוב המרכזית של סרטי דיסני בישראל, ואוהד שחר נשאר בתפקידו כמיקי מאוס גם לאחר פרישתה).
הגעתם של הלוני טונס ארצה התרחשה בתחילת שנות התשעים, עם הפצת קלטת וידאו ביתית בשם "סרטים מצוירים קלאסיים". הקלטת כללה סרטים מתקופת מלחמת העולם השנייה ועוד לפניה, שהזכויות עליהם פגו. הדיבוב בקלטת זו, פרי מלאכתם של יעקב שם טוב ואולפני "זינקו" שבבעלותו, התאפיין ברמה ירודה. בשל מוגבלויות טכניות בדיבוב, כאשר הדמויות דיברו בעברית, צוות ההפקה החליש לחלוטין את הקולות, ולעיתים העדיף להשאיר את הקולות בשפת המקור שלהן.
במקביל, בערוץ הילדים עלו המערכונים היותר מוכרים (מסוף שנות הארבעים והלאה) בגרסה עברית, פרי מלאכתם של אולפני "אולפנטו" (שנרכשו לאחר מכן על ידי אולפני אלרום) ובייחוד אוהד שחר, יוני חן ושרון כהן, שהשתתפו גם בדיבוב הדמויות.
עם זאת, בשנת 1997 הופקדה מלאכת הדיבוב של הסרט "ספייס ג'אם", בידי אולפני נלס שבבעלות המוזיקאי עוזי פוקס. ברוכבו על הצלחת הסרט, הפיק פוקס קלטות וידאו מדובבות עם המערכונים הקלאסיים. דיבוב הקלטות היה מאופיין בשיבושי תסריט ובהוספת חומר "מקורי" ו"ישראלי", כמו צירוף שירים ישראליים לסרטון כלשהו או אזכרתם בו. בשנת 2001 הפיקו אולפני נלס את הגרסה העברית לסרט "טוויטי מסביב לעולם", ובזאת נסתיימה התקשרותם עם האחים וורנר.
בשנת 2003 הופקד דיבוב הסרט "לוני טונס: חוזרים לאקשן" בידי אולפני וידאופילם אינטרנשיונל.
כמו גם, הוטל על האולפנים להפיק את הגרסה העברית ל"אוסף הזהב", מיזם השימור של סרטי לוני טונס הקלאסיים. האולפנים הפקידו את עמי מנדלמן, שכבר ביים את הסרט "טוויטי מסביב לעולם" בנלס והשתתף בדיבוב הסרטים "ספייס ג'אם" ו"חוזרים לאקשן", על בימוי סרטי "אוסף הזהב". הדיבוב הופק מ-2003 עד תחילת 2006, ולאחר שנחל כישלון חרוץ וגרר תגובות נזעמות מצד חובבי הסדרה הוותיקים בארץ, חדל מלהיות מופק, וכך נותרו עשרות סרטים שלא דובבו לעברית. ככל הנראה, כישלון ה-DVD נבע מכיוון שהדיבוב הושקע בקושי, בדיחות רבות בשפת המקור נהרסו כמעט לחלוטין, והשירים לא תורגמו לעברית, דבר שנגרם ככל הנראה מבעיות בתקציב של צוות המתרגמים.
רייצ'ל ברוסנהאן
רייצ'ל אליזבת' ברוסנהאן (באנגלית: Rachel Elizabeth Brosnahan; נולדה ב-12 ביולי 1990) היא שחקנית אמריקאית. היא ידועה בעיקר בתור הסטנדאפיסטית השאפתנית מרים "מידג'" מייזל בסדרת הקומדיה התקופתית "גברת מייזל המופלאה" (2017-2023) של אמזון פריים וידאו; עבורו זכתה בפרס אמי (מתוך ארבע מועמדויות) ובשני פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בסרט האימה "התאום" (2009), והופיעה בסרטים "יצורים יפהפיים" (2013), "שעה של גיבורים" (2016) ו"הגיבורים של בוסטון" (2016).
ביוגרפיה
ברוסנהאן נולדה במילווקי, ויסקונסין שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. בתם של ארל וקרול ברוסנהאן, שעבדו כמוציאים לאור. יש לה שני אחים גדולים; אח ואחות. אמה, בריטית ואביה אמריקאי ממוצא אירי. בגיל ארבע עברה עם משפחתה להתגורר בהיילנד פארק, אילינוי. ברוסנהאן היא אחייניתה של מעצבת האופנה הידועה קייט ספייד (אנ'), עד שנפטרה ב-2018.
היא למדה בבית הספר היסודי וויין תומאס ובתיכון נורת'ווד. היא הופיעה בתיאטרון מוזיקלי במהלך חטיבת הביניים והתיכון. בתיכון היילנד פארק (אנ'), היא הייתה בנבחרת ההיאבקות במשך שנתיים והייתה מדריכת סנובורד. כשהייתה בת 16, היא למדה בשיעור אצל קרול דיבו, מנהלת המרכז להכשרת שחקנים של וילמט, שכיום היא המנהלת של ברוסנהאן.
ברוסנהאן סיימה את לימודיה בבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק בשנת 2012.
קריירה
בשנת 2009, עוד בעת שהייתה סטודנטית לוהקה ברוסנהאן לתפקיד קטן בסרט האימה "התאום" בהפקתו של מייקל ביי. בזמן לימודיה השתתפה כאורחת בסדרות "האישה הטובה", "אחת שיודעת", "האנטומיה של גריי" ו"בטיפול".
בשנת 2013, לאחר שסיימה את לימודיה, שיחקה ברוסנהאן בסדרת הדרמה המצליחה "בית הקלפים" בתפקיד רייצ'ל פוזנר עליו היא הייתה מועמדת לפרס אמי. באותה שנה, היא התארחה בפרק בסדרה "כתום זה השחור החדש". ב-2014 היא שיחקה בסדרה "הרשימה השחורה" בתפקיד לוסי ברוקס/ג'ולין פארקר והתארחה בפרק במיני סדרה "אוליב קיטרידג'". ברוסנהאן שיחקה בנוסף באחד התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "מנהטן" שעסקה בפרויקט מנהטן. בשנת 2016, שיחקה בסרט "הגיבורים של בוסטון" בכיכובו של מארק וולברג ובמחזה "אותלו".
החל משנת 2017 מככבת בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה הקומית "גברת מייזל המופלאה" מבית פריים וידאו. על משחקה בסדרה בתור עקרת הבית היהודייה מרים מייזל זכתה ברוסנהאן פעמיים ברציפות (2018, 2019) בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית, ובספטמבר 2018 זכתה בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרה קומדיה. בינואר 2019 זכתה גם בפרס גילדת שחקני המסך. באותה שנה דיבבה שני פרקים בסדרת האנימציה "אלנה מאוולור".
בשנת 2021 שיחקה את דמותה של אמילי בסרט "השליח האנגלי".
ביוני 2023 דווח שברוסנהאן תשחק את דמותה של לויס ליין בסרט ״סופרמן מורשת״ שיבוים על ידי ג׳יימס גאן וצפוי לצאת בשנת 2025 כחלק מהאתחול ליקום הקולנועי של DC.
חיים אישיים
למרות שהיא ידועה בגילומה של דמות יהודית בטלוויזיה (גברת מייזל ב"גברת מייזל המופלאה"), ברוסנהן עצמה אינה יהודייה. היא אומרת שהיא התאהבה בתרבות היהודית הודות לקהילה של היילנד פארק, אילינוי.
בשנת 2015 החלה לצאת עם השחקן ג'ייסון ראלף, לאחר שהכירו בצילומים לסדרה "מנהטן"; הם נישאו שנה לאחר מכן.
הוגו ויאנה
הוגו מיגל פרירה גומש ויאנה (בפורטוגזית: Hugo Miguel Ferreira Gomes Viana; ) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הקשר. בעברו שיחק ויאנה בנבחרת פורטוגל.
קריירת מועדונים
ויאנה התחיל את הקריירה המקצועית שלו במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון ובגיל 18 עלה לקבוצה הבוגרת. בתום עונה אחת בה שיחק 26 משחקים הוא זכה עם המועדון בדאבל ובנוסף זכה בתואר "הכדורגלן הצעיר של השנה באירופה". בקיץ נמכר לניוקאסל יונייטד תמורת 12 מיליון אירו. בעונתו הראשונה בניוקאסל, הצליח להשתלב והבקיע 4 שערים בכל המסגרות. בעונה שלאחר מכן לא הצליח לתפוס את מקומו ובתום העונה הושאל בחזרה לספורטינג ליסבון. בעונתו כמושאל הגיע עם ספורטינג לגמר גביע אופ"א בה הפסידה ספורטינג לצסק"א מוסקבה.
בתחילת עונת חתם בולנסיה. לאחר שתי עונות בוולנסיה, באוגוסט הושאל לאוסאסונה. עוד לפני שרשם את הופעת הבכורה שלו, נפצע ונעדר כ-4 חודשים. בתום העונה חזר לוולנסיה, אך שיחק רק ב-6 משחקים בלבד בכל המסגרות. ב-31 ביולי 2009 הושאל לספורטינג בראגה לעונה אחת. כבר במשחק הבכורה שלו הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. ויאנה היה שותף לעונה הטובה ביותר של המועדון שהסתיימה במקום השני. בתום העונה חתם בבראגה בהעברה חופשית, והגיע עם הקבוצה עד לגמר הליגה האירופית 2011, שם נוצחה 0–1 על ידי בת ארצה פורטו.
ב-5 ביוני 2013 עזב ויאנה את אירופה לראשונה בקריירה שלו וחתם באל-אהלי דובאי מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. כעבור שנה וחצי חתם באל-וואסל.
קריירה בינלאומית
ב-14 בנובמבר 2001 ויאנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל במשחק ידידות בו ניצחה פורטוגל 5–1 את. ב-12 באוקטובר 2005 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 3–0 נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. ויאנה השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2002, אולימפיאדת אתונה (2004), מונדיאל 2006 ויורו 2012. ב-14 בנובמבר 2012 ערך ויאנה את הופעתו האחרונה בנבחרת בתיקו 2-2 נגד.
קארל בראון
קארל אוגוסט בראון הבן (באנגלית: .Carl August Braun Jr; 25 בספטמבר 1927 – 10 בפברואר 2010) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-BAA וה-NBA בין השנים 1947–1962, ואימן במקביל בשנים 1959–1961. לאורך קריירת ה-NBA זכה באליפות אחת (בעונת 1961/1962), השתתף 5 פעמים במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 13.5 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק.
בספטמבר 2019 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
ביוגרפיה
בראון נולד ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק, ובנערותו עבר עם משפחתו לגארדן סיטי שבלונג איילנד. בין השנים 1945–1947 למד באוניברסיטת קולגייט.
ניו יורק ניקס
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-BAA 1947 חתם בראון על חוזה בקבוצת ניו יורק ניקס, לקראת עונתה השנייה בליגת ה-BAA (שהפכה בהמשך לליגת ה-NBA). במשחקו העשירי בקריירה שבר את שיא הליגה לנקודות במשחק בודד, כשקלע 47 נקודות בניצחון קבוצתו על פרובידנס סטימרולרס. מלבד עונות ו-, בהן שירת בצבא ארצות הברית, המשיך בראון לשחק עבור הניקס עד סיום עונת, כאשר בשתי עונותיו האחרונות הוא שימש במקביל גם כמאמן הקבוצה. בכל אחת מ-7 עונותיו הראשונות בניו יורק הוביל את קלעי הקבוצה, עם ממוצע של כ-14.8 נקודות למשחק, ובעת עזיבתו בשנת 1961 היה הקלע המוביל בתולדות המועדון עם 10,449 נקודות בסך הכול. ב-8 מתוך 12 עונותיו עם הניקס העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, ובעונת אף הגיעה לגמר הליגה, בו הפסידה למיניאפוליס לייקרס בתוצאה 1–4.
בוסטון סלטיקס
בעונת, שהייתה האחרונה בקריירה שלו, שיחק בראון בבוסטון סלטיקס. באותה עונה זכה עם הסלטיקס באליפות היחידה שלו, והרביעית ברציפות של הקבוצה. בעת פרישתו ממשחק מוקם בראון במקום העשירי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 10,625 נקודות.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו ממשחק עבד בראון כברוקר בבורסה לניירות ערך בניו יורק, ובשנות ה-70 עבר להתגורר בפלורידה. ב-10 בפברואר 2010 נפטר בראון, בגיל 82, שבוע בדיוק לאחר פטירתו של חברו לקבוצה בניו יורק ניקס, דיק מקגווייר. נשיא הניקס דוני וולש ספד לו: "קארל בראון היה ה"סופרסטאר" הראשון של ניו יורק ניקס, ואבן פינה בהצלחת הקבוצה בשנותיה הראשונות. הייתה לנו, תושבי ניו יורק, הזכות לצפות בו משחק כדורסל".
ג'יין גודול
ואלרי ג'יין מוריס גודול (באנגלית: Valerie Jane Morris Goodall; נולדה ב-3 באפריל 1934) או בתוארה הרשמי: הברונית ג'יין ואן לוביק-גודאול היא פרימטולוגית, אתולוגית ואנתרופולוגית בריטית, הידועה בעיקר בזכות למעלה מחמישים וחמש שנות מחקר וחיים יחד עם שימפנזים מצויים כדי להבין את דפוסי חיי החברה שלהם והיחסים החברתיים שבין השימפנזים, וכן חקר היבטים שונים של חיי השימפנזים, במסגרת תפקידה כמנהלת "מכון ג'יין גודול" בפארק הלאומי גומבה שבטנזניה.
חייה
גודול נולדה בלונדון, בירת אנגליה, בתם הראשונה של מורטימור הרברט מוריס גודול וונה ג'וזף. אחותה, ג'ודי, נולדה בשנת 1938 כשהייתה בת ארבע. לאחר שהוריהן התגרשו עברו גודול ואחותה עם אמן לבורנמות'. היא התעניינה בבעלי חיים מאז נעוריה. האנתרופולוג לואיס ליקי הבחין בחיבתה לבעלי חיים ובחוש הסקרנות שלה במשך טיולה לקניה, בין 1957 ל-1958 שבו שהה גם ליקי, והעסיק אותה כמזכירתו. בעקבות עבודתה עם ליקי, החלה לעבוד וללמוד על שימפנזים מצויים בפארק הלאומי גומבה שבטנזניה, ביולי 1960. ליקי גם סייע לגודול לחזור לאנגליה ולקבל תואר דוקטור באתולוגיה מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1964.
ג'יין גודול קיבלה מדליות, עיטורים, תעודות הוקרה ופרסים רבים על תמיכתה בשימפנזים ומחקרה עליהם. בין השאר, היא קיבלה את 'מדליית הכבוד של טנזניה', פרס קיוטו היוקרתי מיפן, 'מדליית בנג'מין פרנקלין במדעי החיים' ועוד פרסים רבים. בחודש אפריל 2003, המזכיר הכללי של האו"ם, קופי אנאן, הכריז על דוקטור גודול כ"שליחת השלום ברחבי העולם".
הישגים מקצועיים
מחקריה הארוכים והמקיפים של ג'יין גודול על השימפנזים הועילו למדע בהבנת היחסים החברתיים שבין שימפנזה אחד למשנהו ובין הלהקה כולה, וכן בהבנת תהליכי הלמידה והחשיבה המפותחים של השימפנזים, וכך גם הבנת פעולותיהם של השימפנזים, ומנהגיהם בתוך הלהקה. בנוסף, גודול עזרה למיון השימפנזים ולהבדלתם מהבונבו (שימפנזה ננסית), והכללת שניהם, יחד עם הגורילות כהומינידים.
אחת מתרומותיה הגדולות ביותר של גודול לפרימטולוגיה (חקר פרימטים) היא התגלית שהשימפנזים משתמשים בכלים למטרות שונות, ואף מתאימים אותם לצרכיהם. גודול גילתה שהשימפנזים דוחפים מקלות לתוך חורי נמלים וטרמיטים. החרקים עולים על המקל, ואז השימפנזה מושך את המקל ואוכל את החרקים. יתר על כן, השימפנזים עשויים להתאים ענף לתפקיד על ידי קיצוצו לאורך הנכון ותלישת העלים מעליו. לפני תגלית זו היה ידוע על בעלי-חיים המשתמשים בכלים בטבע, אך היה מקובל לחשוב שרק בני אדם מייצרים כלים. גילוי נוסף היא העובדה שבעת שעמום, שימפנזים יכולים לשתף פעולה כדי לצוד קופים קטנים.
ג'יין גודול ציינה כי שימפנזים מסוימים עשויים "לרקוד" עם תחילת גשם כבד או כאשר הם עוברים ליד מפל מים. היא משערת כי התנהגויות "אלמנטליות" (כלומר, הקשורות לארבעת היסודות; במקרה זה, ליסוד המים) אלה הן למעשה "מבשרות הטקסים הדתיים" כלומר סימנים להתנהגות דתית בבעלי חיים.
בשנת 2008, קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
פעילות למען זכויות בעלי-חיים
גודול מכהנת כנשיאת הארגון "Advocates for Animals", עמותה לזכויות בעלי-חיים הפועלת בסקוטלנד. הארגון פועל נגד ניסויים בבעלי-חיים, תעשיית הפרוות, גני חיות, השימוש בבעלי-חיים לצורכי בידור, והפגיעה בבעלי-חיים בחקלאות תעשייתית.
מכון ג'יין גודול
בשנת 1977 הקימה גודול את "מכון ג'יין גודול" בטנזניה, מכון שתמך בפארק הלאומי גומבה ובמאמצם להגן על שימפנזים ועל סביבתם הטבעית, יערות הגשם. עם 19 שלוחות מסביב לעולם, המכון הוכר בפעילותו החדשנית עבור שימור קהילות השימפנזים והפעלת תוכניות ללימוד נוער על שימפנזים ועל חיות בסכנת הכחדה בכלל, באפריקה, שהתרחבה בהמשך ל-87 מדינות. גודול מקדישה את זמנה לתמיכה, למחקר, להבנת השימפנזים ולפעילות הגנה עליהם ברחבי העולם, שכוללת הרצאות ומחקרים במדינות רבות.
ביקורת
צייר הקומיקס האמריקאי גארי לארסון הציג במדור הקריקטורות שלו זוג שימפנזים מטפחים זה את זה. הנקבה מוצאת שערה אנושית על גופו של השימפנז האחר, ושואלת אותו "עשית עוד קצת 'מחקר' עם גודול?". מכון המחקר של גודול כעס על הפרסום, ועורכי דינה שלחו מכתב ללארסון, שבו טענו שהציור משמיץ ואכזרי, ואם לא תתפרסם התנצלות מאת לארסון, גודול תתבע אותו. לבסוף, התברר כי המכתב לא נשלח על דעתה של גודול (שכלל לא ראתה את הקריקטורה), והיא פיטרה את המזכירה שהייתה אחראית לו. כל הרווחים ממכירת הקומיקס הופנו אל מכון המחקר של גודול, והיא כתבה הקדמה משעשעת לספרו של לארסון ובו סיפרה את הסיפור במלואו.
מדענים רבים יוצאים נגד גישתה של גודול בחקר בעלי חיים. הם טוענים שלפני יציאה אל הטבע כדי לצפות בבעלי החיים צריך לחקור אותם מהפן התאורטי. כמו כן יש מדענים שמבקרים את גישתה, הטוענת שיש ליצור קרבה רגשית בין הנחקר לחוקר, גישה היוצרת נקודת מבט לא-נייטרלית לדעתם.
פרסומים
גודול הוציאה ספרים וסרטים רבים, רובם על חוויית חייה עם השימפנזים. חלק גדול מהסרטים עליה הופקו על ידי ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
ספרים
מעטים מספריה של גודול תורגמו לעברית.
בנו רוסו
בנו איסָאק רוּסוֹ (בסרבו-קרואטית: Beno Isak Ruso, במקדונית: Бeно Исак Русо; 20 בינואר 1920, ביטולה, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים – 18 ביוני 2006, סקופיה, מקדוניה) היה פרטיזן יוגוסלבי ממוצא יהודי, חבר במפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה וגנרל-מאיור בצבא העממי היוגוסלבי.
קורות חייו
בנו רוסו נולד בשנת 1920 במשפחה יהודית בעיר ביטולה שבממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (כיום במקדוניה). סב המשפחה נמלט משטחי האימפריה הרוסית ככל הנראה לאחר פרעות הסופות בנגב והגיע דרך חצי האי קרים לשטחים העות'מאניים בבלקן. אביו של בנו רוסו, יצחק נולד במונסטיר ב-1887. הם זכו לכינוי לוֹס רוּסוֹס (מלאדינו: הרוסים) וכך התקבע שם משפחתם.
בנו רוסו התחנך בעירו, הצטרף לקן תנועת הנוער השומר הצעיר ובהמשך התגייס לצבא ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. רוסו נפל בשבי הגרמנים, אך הצליח להימלט ממחנה המעצר שבו הוחזק. הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה.
לאחר סיפוח מקדוניה לממלכת בולגריה החל רוסו לאגור כלי נשק ותחמושת בביתו לקראת התקוממות חמושה נגד השלטון הבולגרי. הוא ארגן קבוצת לוחמים חמושים יהודים ולא-יהודים, והם מצאו מסתור בבתי בני הקהילה היהודית בביטולה. ב-1942 הצטרפו רוסו ואנשיו לכוחות הפרטיזנים של טיטו. הוא שירת במספר יחידות פרטיזנים. בהמשך מונה לקומיסר של גדוד והתקדם עד לתפקיד קומיסר של קורפוס פרטיזנים. לאחר המלחמה שירת בשורת תפקידים, וב-1960 הועלה לדרגת גנרל-מאיור. ב-1970 פרש משירותו הצבאי. כשנפטר מנהיג יוגוסלביה יוסיף ברוז טיטו ב-1980, היה רוסו אחד מנושאי ארונו במהלך הלווייתו.
משפחתו
רוסו היה נשוי לרוזה קָמחי, אחייניתו של רפאל קמחי. רוזה קמחי כיהנה כשרת המסחר והתעשייה של מקדוניה תחת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. אחיו הבכור של בנו רוסו, דוד דָריוֹ רוסו (1913 - 1985) שירת כטייס בצבא ממלכת יוגוסלביה ונפל בשבי הגרמנים. ב-1951 עלה לישראל והשתקע בכפר סירקין. אימו וידה ואחיו הצעיר אלברט בֶּרְטוֹ רוסו (1924, ביטולה - 2021, רייקה, קרואטיה) הוגלו למחנה לעבודות כפייה בבולגריה. בעת שהייתו במחנה העבודה הבריח ברטו נשק לכוחות הפרטיזנים. לאחר המלחמה שירת כקצין בצבא יוגוסלביה, השתחרר בדרגת קולונל ובהמשך השתקע בקרואטיה.
AUTOEXEC.BAT
AUTOEXEC.BAT הוא קובץ מערכת אשר מקורו במערכות הפעלה מסוג DOS.
הוא קובץ טקסט פשוט הנכתב כקובץ אצווה, ונמצא בתיקיית השורש שבהתקן האתחול. שם הקובץ הוא קיצור של המילים "automatic execution" המתארות את הפונקציה של הרצת פקודות אוטומטית בזמן הפעלת מערכת ההפעלה. שם הקובץ נטבע בהתאם למגבלות ה"שם קובץ 8.3" של משפחת מערכות הקבצים FAT.
שימוש
הקובץ AUTOEXEC.BAT נקרא בתום עליית מערכת ההפעלה בכל הגרסאות של מערכת ההפעלה DOS, כולל MS-DOS 7.x  אשר נמצא בשימוש במערכות ההפעלה חלונות 95, 98 ו-ME, ששם הוא רק מנתח משתני מערכת כחלק מהניסיון להפחית תלויות בהורשה.
תחת מערכות DOS, הקובץ AUTOEXEC.BAT מורץ לאחר שעובד הקובץ CONFIG.SYS. ב-Windows NT ויורשותיה XP, ו-Vista, הקובץ מורץ בעת התחברות המשתמש. בחלונות ME, כל מידע המתקבל מהקובץ חוץ מקבלת משתני מערכת, אינו מעובד.
בג"ץ יעל ארן נגד ממשלת ישראל
בג"ץ 5755/08 יעל ארן ושדולת הנשים בישראל נגד ממשלת ישראל ואחרים הוא פסק דין שניתן בישראל בשנת 2009 על ידי בית המשפט העליון בשבתו כבית המשפט הגבוה לצדק. השופטים לוי, נאור ודנציגר ביטלו את מינוי יאיר גלר למנכ"ל הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול, והורו לראש הממשלה לשוב ולבחון את המועמדים אותם איתרה ועדת האיתור. עוד קבעו השופטים כי יש להעדיף נשים על גברים בעלי כישורים דומים כאשר באים לאייש תפקידים ציבוריים.
פסק הדין נחשב לאחת העתירות החשובות העוסקות בקידום נשים והעדפה מתקנת של נשים במגזר הציבורי, ובהעלאת המודעות לחובת הייצוג ההולם לנשים במשרות בכירות בשרות המדינה.
הרקע לעתירה
הרקע לעתירה הוא מינוי מנכ"ל חדש לרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול בתחילת שנת 2008. 44 מועמדים הגישו מועמדות לתפקיד וועדת איתור שהקים ראש הממשלה לשעבר, אהוד אולמרט, המליצה על מינוי יעל ארן לתפקיד (היא דורגה ראשונה, יאיר גלר דורג שני בפער של נקודת דירוג אחת וחיים מהל דורג שלישי בפער ניכר משניהם). מועצת הרשות, כגוף מייעץ, סברה כי חיים מהל הוא המתאים ביותר לתפקיד ואילו מנכ"ל משרד רה"מ דאז, רענן דינור, המליץ לרה"מ למנות את יאיר גלר לתפקיד, ראש הממשלה קיבל את המלצתו והמינוי אושר במליאת הממשלה ביום 29.6.08. העותרות, יעל ארן ושדולת הנשים בישראל, ביקשו מבית המשפט להוציא צו ביניים כדי לעצור את ההליכים של המינוי בשל הבעייתיות שבו ולהשמיע את טענותיהן אך בג"ץ סירב לכך, אישר את המינוי ודן בנושא רק בשלב מאוחר יותר כדי שהרשות לא תישאר בלי מנכ"ל. בג"ץ קיים שני דיונים בעתירה והוציא צו על תנאי עד מועד פסק הדין.
עקרון הייצוג ההולם
במציאות היומיומית בישראל עדיין לא הושג שוויון מספק לנשים ויש צורך בהעדפה מתקנת על ידי חקיקה. הכנסת יצרה מנגנון מנהלי שיביא עם הזמן לשוויון הרצוי בין המינים ויתקן את חוסר השוויון הקיים שהתקבע עם השנים. ההנחה היא שאפליה לרוב לא נעשית מתוך כוונת זדון אלא מתוך הרגלים שמושרשים עמוק בחברה הישראלית ולכן צריך ליצור את המנגנון שיפעל למימוש עקרון הייצוג ההולם. הגורם הממנה מחויב לפעול באופן אקטיבי כדי לאתר נשים מועמדות לתפקיד, בעלות כישורים מתאימים למשרה המוצעת, בד בבד עם השקעת מחשבה מודעת לקדם את רעיון הייצוג השוויוני. עליו להראות בפועל שמועמדת אישה נופלת בכישוריה ממועמד גבר המתמודד מולה בעת קבלת החלטה שהיא אינה מתאימה לתפקיד. כמו כן, עליו לבדוק אם פער בין מועמדת אישה למועמד גבר בקורות חיים או בכישוריהם מקורו מגדרי (כמו למשל ניסיון פיקודי בצבא). הגורם הממנה צריך לפעול לפי שלושה קווים מנחים: לשקול את כל השיקולים הרלוונטיים, להימנע משיקולים לא ענייניים ולבסס את החלטתו על תשתית עובדתית מקיפה.
הצורך בהעדפה מתקנת ובעקרון הייצוג ההולם נובע מכך שבאופן היסטורי נשים הופלו ולא הגיעו למשרות בכירות וניהוליות וכך אין להן את הניסיון הדרוש פעמים רבות. יש לציין שההעדפה ניתנת לאישה רק אם היא בעלת כישורים זהים או דומים למועמד הגבר שמתמודד על אותו תפקיד. העתירה מתבססת על סעיף 6ג בחוק שיווי זכויות האשה, התשי"א-1951, שבו מצוין כי במינוי לתפקידים ציבוריים צריך להעדיף נשים על פני גברים בעלי כישורים דומים. הסעיף בחוק מתייחס הן לסוגי המשרות והן לדירוגים המקצועיים השונים ולכן יש לבדוק מהי קבוצת ההתייחסות הרלוונטית כדי להפעיל את עקרון הייצוג השוויוני. על אף שברשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול מועסקות הרבה נשים באופן יחסי לגופים אחרים, יש לערוך בדיקה רוחבית של אותו תפקיד בגופים מקבילים, כמה מנכ"ליות נשים יש בגופים ציבוריים או חברות ממשלתיות ולראות את מיעוט הנשים בתפקידים אלו. נתונים שהעבירו העותרות הראו שמתוך 66 חברות ממשלתיות רק 4 נשים כיהנו כמנהלות, ומתוך 102 גופים ציבוריים כיהנו רק 2 כמנכ"ליות.
מלבד חקיקה מקיפה המורה על עקרון הייצוג ההולם שנבנתה והתרחבה במרוצת הזמן, היו תקדימים של פסיקות בג"ץ בנושא זה. לבולטות שבהן, בג"ץ 453/94 שדולת הנשים בישראל נ' ממשלת ישראל (בג"ץ הדירקטוריונים) ובג"ץ 2671/98 שדולת הנשים בישראל נ' שר העבודה והרווחה, התייחסו השופטים בפסק דינם בעתירה זו. בבג"ץ הדירקטוריונים התייחס השופט אליהו מצא לחשיבות ההעדפה המתקנת לנשים וזכותן לשוויון חברתי, ולצורך למגר את הנורמות המקובלות של אפליית נשים בשירות הציבורי הבכיר (וספציפית במיעוט הנשים הממונות לחברות דירקטוריונים). השופט מישאל חשין התייחס בפסיקתו בבג"ץ 2671/98 שדולת הנשים בישראל נ' שר העבודה והרווחה להכרח לפעול באופן אקטיבי לייצוג נשים בשירות הציבורי.
ועדת האיתור
הגורם הממנה לתפקיד זה הוא ראש הממשלה (כך היה בזמן הגשת העתירה, אך בשנת 2009 הסמכות הועברה לשר לביטחון פנים) והוא מחויב על פי הוראת היועץ המשפטי לממשלה למנות ועדת איתור לחיפוש וסינון מועמדים מתאימים לתפקיד. בוועדה כיהנו היועץ המשפטי לשעבר לרשות המלחמה בסמים ואלכוהול, יו"ר הנוכחי של מועצת הרשות, סגן נציב שירות המדינה, האחראית לשעבר על תחום הטיפול בסמים במשרד החינוך שכיהנה גם במועצת הרשות וחבר נוסף לשעבר במועצה. אנשי המקצוע היושבים בוועדה הם מומחים בתחום המשרה המוצעת והמתאימים ביותר לקבוע את מידת התאמת המועמד/ת לתפקיד הנדון ולכן להמלצתה צריך להיות משקל רב בעת קבלת ההחלטה על המינוי. ועדת האיתור אמורה להיות נקייה מאינטרסים ומחויבת פחות לשיקולים שאינם מקצועיים כפי שעשוי אולי הגורם הממנה להיות. היא מורכבת ממגוון של דעות וידע, מה שיכול לשקף בצורה הטובה ביותר את בחירת המועמד/ת המתאים/ה לתפקיד. לרה"מ כגורם הממנה צריכה להיות סיבה מנומקת מדוע לא בחר במועמד מסוים שהוועדה המליצה עליו כמו גם למה העדיף מועמד גבר על פני מועמדת אישה שכישוריה דומים.
טענות העותרות
העותרות, יעל ארן ושדולת הנשים בישראל, טענו כי החוק קובע שיש להעדיף נשים על פני גברים בעלי כישורים דומים במינוי לתפקיד ציבורי. החובה החקוקה שהופרה שעליה הן ביססו את עיקר עתירתן נמצאת בסעיף 6ג בחוק שיווי זכויות האישה, התשי"א-1951, בעניין ייצוג הולם:
יתרה מזאת, העותרות טענו כי ועדת האיתור המליצה על יעל ארן כמועמדת המתאימה ביותר ולכן על רה"מ היה למנותה לתפקיד. מדברי הוועדה: מכיוון שלוועדה שיקול מקצועי ומומחיות גדולה בתחומה, להמלצתה צריך להיות משקל מכריע בעת המינוי. בבואנו לבדוק את עקרון הייצוג ההולם בקבוצת ההתייחסות הרלוונטית, השדולה טענה שההשוואה שצריך לעשות אינה בתוך הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול אלא עד כמה יש ייצוג מועט של נשים בתפקידי מנכ"ל יש בכל הגופים הציבוריים. על המדינה היה לפעול מתוך העדפה מתקנת גם במקרה זה כדי לתקן את חוסר השוויון הקיים בתפקידי הניהול בין גברים לנשים.
טענות המשיבים
המשיבים לעתירה הם: ממשלת ישראל, ראש הממשלה, הוועדה לבדיקת מינויים בשירות הציבורי, מועצת הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, יאיר גלר וחיים מהל. לטענתם, קבוצת ההתייחסות הרלוונטית לבדיקת יישומו של עקרון הייצוג ההולם היא הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול על מגוון משרותיה, ובה כבר יש לנשים ייצוג נרחב ולכן אין צורך ליישם את ההעדפה המתקנת.
רענן דינור, מנכ"ל משרד רה"מ, סבר כי יאיר גלר עולה בכישוריו ובניסיונו על יעל ארן ולכן המליץ על מינויו בפני ראש הממשלה, כך מתוך תצהיר תשובתו לעתירה:
פסק הדין
פסק הדין של בית המשפט העליון נכתב על ידי השופט אדמונד לוי ובהסכמת השופטים מרים נאור ויורם דנציגר, העתירה התקבלה והמינוי של גלר בוטל.
ייצוג שוויוני לנשים
יש ליישם בפועל את עקרון הייצוג ההולם על פי סעיף 6ג לחוק שיווי זכויות האישה, התשי"א-1951. הגורם הממנה צריך לנקוט בצעדים אקטיביים לשם יישום עקרון הייצוג השוויוני בחיפוש אחר מועמדות נשים בעלות כישורים מתאימים לתפקיד ובחשיבה מודעת על קידום נושא הייצוג השוויוני לנשים בעת המינוי בשל ההפליה כלפי נשים שהתקיימה לאורך שנים. ההפליה אינה בהכרח מתוך כוונת זדון אלא מחוסר מחשבה על העניין ומוסכמות חברתיות שמושרשות עמוק בחברה הישראלית שיש למגרן דרך החוק ששם דגש על העדפה מתקנת.
קבוצת ההתייחסות
בסעיף 6ג לחוק שיווי זכויות האישה, התשי"א-1951 יש התייחסות לסוגי המשרות ולדירוגים השונים. השופטים התייחסו לקושי בהגדרת קבוצת ההתייחסות הרלוונטית לבדיקת קיום הייצוג השוויוני. הבדיקה צריכה להיעשות בקבוצה שבה אין ייצוג שוויוני לנשים כמו למשל בתפקידים בכירים כדוגמת מנכ"לים בחברות ציבוריות. בתשובה לטענת המדינה כי ברשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול יש ייצוג רב לנשים, וזו צריכה להיות קבוצת ההתייחסות הרלוונטית, אומר השופט אדמונד לוי:
הערכת הכישורים והגורם המעריך
החוק מדבר על העדפת אישה על פני גבר אם הם בעלי כישורים דומים. יש קושי בהערכת והשוואת הכישורים הייחודיים לכל מועמד או מועמדת שמגיעים לעיתים מרקע שונה (שאותו יש לבדוק שאינו נובע משוני מגדרי, כדוגמת תפקידי פיקוד בכירים בצה"ל).
למסקנות ועדת האיתור יש משקל רב מכיוון שאנשיה הם בעלי המומחיות והמקצועיות הנדרשת להערכת הכישורים של המועמדים ולכן בחירה במועמד שונה מהמלצת הוועדה צריכה להיות מסיבה מהותית. השופטים מציינים לחיוב את תפקוד הוועדה בכך שלא הזניחה את רעיון הייצוג השוויוני ואת החובה האקטיבית לאתר נשים המתאימות לתפקיד, ולראיה מתוך ארבעת המועמדים הסופיים היו שתי נשים. לעומת זאת, השופטים טענו כי מקבלי ההחלטה לא התייחסו בצורה מספקת לעקרון הייצוג ההולם ולא נתנו משקל גדול יותר להחלטת ועדת האיתור. לטענתם, הממשלה לא דנה במינוי ואישרה אותו בלי לקיים הליך מעמיק מספיק בסוגיית הייצוג ההולם.
החלטת בג"ץ
השופטים פסקו כי לא הוקדשה חשיבה מספקת לקידום רעיון הייצוג השוויוני בהליך המינוי, לא אצל מנכ"ל משרד רה"מ ולא אצל ראש הממשלה עצמו.
בתאריך 20.4.09 בית המשפט הורה על צו מוחלט המבטל את המינוי והורה לראש הממשלה לשוב ולבחון בתוך שלושה חודשים את המועמדים שוועדת האיתור הציעה. זאת בלי לזקוף לזכותו של גלר את התקופה שכיהן כמנכ"ל הרשות, והוא יוכל להישאר בתפקידו עד שתתקבל החלטה.
בעקבות פסק הדין
החלטת בג"ץ היוותה אבן דרך בשינוי החשיבה בנוגע להעדפה מתקנת לנשים. ההחלטה באה לעודד נשים לצאת ולהתמודד על משרות בכירות במשק מכיוון שהחוק פועל לטובתן ולקידומן. יש כאן אמירה ברורה למקבלי ההחלטות על חשיבות יישום החוק ועקרון הייצוג ההולם וקריאה לא להתעלם ממנו.
אך תקוות לחוד ומציאות לחוד. לאחר החלטת בג"ץ, המינוי עבר לדיון מחודש במשרד לביטחון פנים, מכיוון שהממשלה העבירה את הסמכויות שהיו נתונות לראש הממשלה על פי חוק הרשות לשר לביטחון פנים, כולל הסמכות למנות מנכ"ל לרשות. מנכ"ל המשרד לביטחון פנים דאז, חגי פלג, המליץ לשר יצחק אהרונוביץ' למנות שוב את יאיר גלר לתפקיד, כי סבר לאחר הבחינה המחודשת ושקילת רעיון הייצוג השוויוני שגלר עולה על ארן בכישוריו באופן מובהק. השר קיבל את המלצתו ואף קיבל תמיכה מהיועץ המשפטי לממשלה דאז, מני מזוז, שאישר את המינוי לאור פסיקת בג"ץ. מינוי יאיר גלר לתפקיד אושר במליאת הממשלה בתאריך 21.6.09. מספר ימים קודם לכך עתרו יעל ארן ושדולת הנשים לבג"ץ בבקשה שייתן צו ביניים המונע את מינויו של גלר בשנית. בג"ץ סירב ונתן צו על תנאי, כך שגלר המשיך לכהן בתפקידו, לאחר כחצי שנה נערך דיון בעתירה ובתאריך 7.1.10 ניתנה הפסיקה כי הליך המינוי החוזר היה תקין ורעיון הייצוג ההולם נלקח בו בחשבון והעתירה נדחתה.
הבג"ץ השני
העתירה, בג"ץ 5158/09 יעל ארן ושדולת הנשים בישראל נגד ממשלת ישראל ואחרים, עסקה בהתנגדותן של העותרות למינוי המחודש של יאיר גלר למנכ"ל הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול והן טענו כי הליך המינוי היה פגום ולכן יש לפסול אותו.
לאחר שנודע להן על המינוי הצפוי של גלר למנכ"ל הרשות, עתרו יעל ארן ושדולת הנשים לבג"ץ בתאריך 18.6.09 במטרה למנוע את אישור הממשלה למינוי. בעתירתן, טענו העותרות כי לא הושם דגש מספיק על עקרון הייצוג ההולם וההעדפה המתקנת שהיה לתת ליעל ארן בהיותה אישה בעלת כישורים דומים לגלר, כפי שדורשים החוק ופסיקת בג"ץ הקודמת.
מנתונים שהעבירה שדולת הנשים באותו זמן ניתן ללמוד על המצב העגום בייצוגן של נשים בתפקידים בכירים בחברות ממשלתיות וציבוריות: מתוך 93 המינויים האחרונים לתפקידי יו"ר דירקטוריון של חברות ממשלתיות, מונו שתי נשים בלבד; 35 מינויים לתפקידי מנכ"לים של חברות ממשלתיות היו כולם של גברים; מתוך 27 מנכ"לים של תאגידים ציבוריים, מונו שלוש נשים בלבד; מתוך 42 מינויים לתפקידי יו"ר מועצות בתאגידים ציבוריים, מונו שתי נשים בלבד; ב-102 חברות ממשלתיות מכהנות ארבע מנכ"ליות בלבד. כך גם ברשות למלחמה בסמים - מאז הקמתה ב-1988, היו תמיד מנהליה הכללים אנשי צבא בדימוס, בעלי דרגות בכירות בצבא או במשטרה. מעולם לא כיהנה אשה בתפקיד מנכ"ל הרשות.
בפסק הדין מפי הנשיאה דורית ביניש ובהסכמת השופטות אילה פרוקצ'יה ועדנה ארבל, לא נמצא פגם בהליך המינוי ובהפעלת שיקול הדעת של השר הממנה, הן לא ראו סיבה להתערב בהחלטה של השר ודחו את העתירה. פסיקתן הסתמכה על טענות המדינה שלעומת ארן, גלר היה בעל כישורים התואמים הרבה יותר את דרישות המשרה (בתחום החינוך בצה"ל וכמנכ"ל החברה למתנ"סים) ולכן סביר היה לתת משקל גדול יותר ליתרון כישוריו מאשר לעקרון הייצוג השוויוני ולמיעוט הנשים בתפקידי מנכ"ל בגופים הציבוריים משהגיעו למסקנה שכישורי שני המועמדים אינם דומים. הטענה היא כי הפער המקצועי בין המועמדים אינו נובע משוני מגדרי, על אף שהוא נובע מניסיון צבאי, מכיוון שמדובר בתפקידים בתחומי החינוך שם אין יתרון לגברים על נשים.