cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדרדוס
ציוני דרך
פריצתם של אנדרדוס לתודעה הציבורית החלה ב-10 בינואר 2012, כאשר ההרכב העלה ליוטיוב סרטון פארודי בשם "אנדרדוס – המירוץ למיליון 3". הרקע להעלאתו של הסרטון היה לאחר שבעונה השנייה של המירוץ למיליון השתתפו זוג דתי בשם עקיבא וענהאל. בסרטון הוצגו זוגות פיקטיביים שונים שכביכול משתתפים במירוץ למיליון 3 ושחלקם הגדול קשור בדרך כלשהי להווי החיים הדתי על מגוון זרמיו, כגון קורא בתורה והמתקן שלו, רווק מבוגר ואמו המיואשת, מדריך ומדריכה מבני עקיבא, חברותא של בני ישיבה, זוג חברים חרדים ועוד. הסרטון נצפה כ-635,000 פעמים, נכון ליולי 2022, זכה לפופולריות רבה בציבור הדתי לאומי, והגיע לתפוצה נרחבת דרך הרשת החברתית פייסבוק ודרך הדואר האלקטרוני. בעקבות הסרטונים התפרסמו חברי ההרכב בציבור הדתי לאומי ורואיינו בערוץ 7, בעולם קטן, ערוץ 10 (צינור לילה), חדר החדשות, במגזין מוצש ובמקומות נוספים. בעקבות הצלחתו של הסרטון המשיכו חברי ההרכב להעלות סרטונים חדשים מדי שבוע.
ב-2 באוגוסט 2012 העלה ההרכב שיר פרודי בשם "אחלה חסודה" על סצנת הדייטים בציבור הדתי-לאומי. השיר מהווה פרודיה על השיר הפרודי "אחלה חמודה" של הזמר בני בשן. הקליפ זכה להצלחה רבה ותוך כחודש הגיע לכ-240,000 צפיות. הצלחתו של הסרטון סוקרה גם בתקשורת הכללית. מספר הצפיות בקליפ, נכון ליולי 2022, עומד על כ-900,000.
לקראת סוף דצמבר 2012, פחות משנה מאז העלאת הסרטון הראשון, הגיע ערוץ הווידאו של ההרכב ל-5 מיליון צפיות.
ב-9 בפברואר 2013 השיקו חברי ההרכב מופע חי על במה.
ב-30 באוגוסט 2013 התארח יו"ר הבית היהודי ושר הכלכלה באותה עת, נפתלי בנט, במערכון של אנדרדוס לכבוד ראש השנה. הסרטון זכה ללמעלה מחצי מיליון צפיות ביוטיוב נכון ליולי 2022.
ב-20 בפברואר 2014 העלה ההרכב שיר פרודי בשם "שיר הסמס" העוסק בתופעת שו"ת SMS בציבור הדתי לאומי. לחן השיר נלקח מהשיר "Fifty Ways to Say Goodbye" של טריין. השיר זכה להצלחה ובתוך פחות משבועיים עבר את רף 300,000 צפיות, וב-9 באפריל 2014 הפך לסרטון הנצפה ביותר של אנדרדוס עם למעלה מ-800,000 צפיות, ונכון ליולי 2022 יש לו כ-2 מיליון צפיות. סרטון זה גם נכנס לרשימת עשרת הסרטונים הבולטים של יוטיוב בישראל לשנת 2014.
בפברואר 2015 הסתיימה הצגת המופע הראשון, לאחר כמאה הופעות, ובפורים ה'תשע"ה השיק ההרכב מופע חדש שנקרא "אנדרדוס 2". באוגוסט אותה השנה העלה ההרכב שיר פרודי שנקרא "סנדלים" העוסק בערכם של הסנדלים בעונת הקיץ והוא פרודיה על השיר "Chandelier" של הזמרת האוסטרלית סיה פרלר. הסרטון זכה ליותר מ-1,300,000 צפיות נכון ליולי 2022.
ב-2 באפריל 2017 העלו סרטון לקראת פסח העוסק באופן סאטירי בעוגיית הקוקוס שאוכלים בפסח, השיר מבוסס על הלחן של השיר "זהב" של סטטיק ובן-אל תבורי. נכון לחודש חשוון התשפ"א (נובמבר 2020) יש לסרטון יותר מ-1,000,000 צפיות.
באוגוסט 2017 העלה ההרכב סדרת רשת בשם "ישיבת הנהלה", המתארת ישיבות ניהול של ועד בית כנסת. בסדרה משתתפת, נוסף על חברי ההרכב, גם השחקנית שרלין חזיזה, וכן בפרק השני הופיע בה השחקן אסף אשתר בהופעת אורח. בפרק השביעי, שבעיקר מכיל פארודיה על פוליטיקה, הופיע בצלאל סמוטריץ' בהופעת אורח. באפריל 2020 יצא פרק חדש הנקרא "תראו מי שמדבק", המתאר ישיבה ב"זום" בספטמבר 2017 יצא אלבום בהשתתפות ההרכב ואמנים שונים נוספים שנקרא אולי בשבת יזרקו סוכריות והכיל שירי ילדים שכתב אורי אורבך. ההרכב השתתף בחלק מהשירים באלבום, וכן הנחה את ערב ההשקה שלו.
בנובמבר 2018 העלה ההרכב מחזמר נוסף לכל המשפחה, השלישי במספר, שנקרא "מערת האוצר".
בפברואר 2019 הודיע ההרכב על סיום הצגת המופע השני ("אנדרדוס 2"), והשקת המופע השלישי שנקרא "אנדרדוס – גברים שהשתיקה יפה להם".
ב-14 באפריל 2019, פרסם ההרכב קליפ פארודי, "הקטניות שלך" על השיר של עומר אדם "חברות שלך". נכון ליולי 2022 יש לשיר מעל ל-700,000 צפיות.
בנובמבר 2019 העלה ההרכב את המחזמר הרביעי שלו, שנקרא "הרפתקה בחלל".
בתקופת התפרצות נגיף הקורונה בישראל ובעולם העלו אנדרדוס מספר מערכונים בזמן קצר, שרובם מדברים על הקורונה: "תראו מי שמדבק", "שרים בקורונה" "המדריך למתפלל בתקופת הקורונה" והשירים "אצלי הכל בסגר" ו"אח שלי מתחסן". מערכונים נוספים שיצאו בזמן הקורונה (ללא קשר) הם: "מכת דם", "מר פודלמן – התעודה", "הבן הרביעי מארח", "חד גדיא", "ל"ג בעומר בקורונה", "ריבונות", וירושלים שרים עצמאות. הם גם העלו את המופע "חלומות במגירה" המלא ובחינם ביוטיוב.
ב-2021 יזמו אנדרדוס את הקמת ההרכב הקומי הנשי "שלושתרבעי" (רותם רייף, שרי תורג'מן וצוריה נעים) היוצר, בדומה לאנדרדוס, סרטונים קומיים על נושאים דתיים ואוניברסליים.
בנובמבר 2022 העלה ההרכב את המחזמר החמישי, "הרפתקאות האביר פומפדור". כמו במחזות הקודמים חברי ההרכב כתבו גם את המחזה הזה, אבל הפעם לראשונה בנוסף אליהם צורפו שחקנים נוספים: אסי צובל ויהונתן רוזנהק.
בדצמבר 2022 פרסם ההרכב את המופע הראשון ואת המחזמר השני, "הדייג ודג הזהב", ביוטיוב, ונכון לפברואר 2023 יש לו 24,000 צפיות.
בינואר 2023 פרסם ההרכב את השיר "מזל טוב נהוראי". והעלה כמה קטעים מתוך מופע המערכונים "אנדרדוס חי". בפברואר 2023 פרסם ההרכב את המחזמר השלישי, "מערת האוצר" ביוטיוב, ויש לו 10,000 צפיות. במרץ 2023 פרסם ההרכב את המופע השני ביוטיוב ולו 21,000 צפיות.
תוכן הסרטונים
המערכונים עוסקים בסיטואציות מהווי החיים בציבור הדתי לאומי. כל סרטון נפתח או נסגר בסמליל של כלב עם כיפה בפה, ונשמעות מספר נביחות. בדרך כלל הסרטון מכיל מערכון בודד, אך לעיתים הוא מכיל רצף של קטעים המכונה: "דיבוק". בסיום חלק מהסרטונים מופיעה פרפרזה הומוריסטית של משפט ידוע מן המקורות. במספר סרטונים שונה המבנה שלהם, בהקשר לתוכן שהציגו (פורים לא נעים, אחלה חסודה, פינג פונג).
על אף שהסרטונים עוסקים רבות בהומור על החיים הדתיים, חברי ההרכב מדגישים שהכוונה היא לא לצחוק על הדת. לדבריהם, בראיון לערוץ 7, מתן צור, חבר ההרכב, אמר:  בראיון לעיתון בשבע, הבהיר נדב נוה את הקווים האדומים של הקבוצה:
השפעה
סרטוני הקבוצה הפכו לפופולריים, ובמיוחד בציבור הדתי לאומי, והביטוי "אחלה חסודה" הפך לשגור בפיהם של רבים.
בין הביטויים להשפעת הקבוצה, היו ממים וקומיקסים שנעשו עליה, ציונים לשבח וגרסאות כיסוי לסרטונים שלה.
המאייר אור רייכרט הקדיש להרכב קריקטורה, על בסיס תמונה מאחד הסרטונים שלהם, המציגה את חברי הקבוצה בצורה דומה לציור "הסעודה האחרונה".
בסקר שערך העיתון שביעי נבחר ההרכב במקום הראשון ב"מצעד השנה" בקטגוריית הסטנדאפ לשנת 2014.
במסגרת "נבחרי שנת תשע"ז במוזיקה" של אתר סרוגים נבחר ההרכב להרכב השנה.
בסוף שנת 2022 נערך במועדון הגולה ערב מחווה להרכב לרגל העשור להיווסדו.
ביקורות
בעקבות המופע שהקבוצה העלתה ב-9 בפברואר 2013 זכתה הקבוצה לביקורות נלהבות.
העיתונאית אמילי עמרוסי, שנכחה במופע ב-9 בפברואר 2013, ציינה בדף הפייסבוק שלה:.
גם העיתונאי חנוך דאום נכח בהופעה. ברשמיו לאחר ההופעה כתב דאום בדף הפייסבוק שלו:.
המופע זכה לביקורות נלהבות גם מהאתר כיפה, הסופרת ליאת רוטנר, המגזין מוצש והעיתונאי אבי סגל.
שאנדור גרדוש
שאנדור גרדוש (במקור גרוסמן, בהונגרית: Gárdos Sándor; שאטוראליאויהיי, 8 בספטמבר 1892 – סגד, 11 במאי 1947) היה סופר, עיתונאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
שאנדור גרוסמן נולד במשפחה יהודית כבנם של מור גרוסמן ושל אתלקה ויינברגר. הוא סיים את לימודיו בעיר הולדתו (1912) וניגש לשתי בחינות משפטים בסיסיות בבודפשט. כבר בעיר הולדתו ערך עיתון סטודנטים בשם Tentamen. משנת 1913 היה עיתונאי ועובד מערכת "העיתון ההונגרי" (Magyar Hírlap) בבודפשט. ב-3 בספטמבר 1917, בבודפשט, נשא לאישה את אירן, בתם של פלוריאן קורדי ושל תרזיה נמט. הוא השתתף בקרבות מלחמת העולם הראשונה בחזית איטליה כקצין מילואים ונאלץ להגר מהונגריה בגלל תפקידו בצבא האדום ההונגרי בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
אס. ג'י. אס. חברה לבנין
'''אס. ג'י. אס. חברה לבנין בע"מ, המשתמשת במותג SGS''', היא חברה פרטית העוסקת בתחומי בנייה והנדסה אזרחית, ייזום, פיתוח, ניהול, השכרה, תחזוקה ותפעול ארוך טווח של נדל"ן מניב לתעשייה עתירת ידע, משרדים ומסחר, מלונות ומגורים.
לחברה פעילות בתחום ההתחדשות העירונית בפרויקטים של פינוי בינוי ותמ"א 38, וכן בפרויקטי PFI ,BOT ו-BOO בתחומי התפלת מים, מט"שים ועוד. החברה פועלת כקבלן מבצע עבור לקוחות ובפרויקטים שבבעלותה.
היסטוריה
החברה נוסדה באפריל 1985, כמיזוג של שתי חברות בנייה שפעילות מתחילת שנות ה-70. החברה בבעלות משפחת שמיע ואהוד סמסונוב, ומדורגת זה שנים רבות בין עשר חברות הבנייה הפרטיות הגדולות בישראל. לחברה רישיון מסוג ג' 5 לבנייה בהיקף בלתי מוגבל.
החברה ביצעה פרויקטים בהיקף של מעל שני מיליון מ"ר, וכן פרויקטים מורכבים עבור משרד הביטחון וחיל ההנדסה האמריקאי בבסיסי צבא ברחבי ישראל, וכן עבור משרד הבינוי והשיכון, משרד הבריאות, חברת החשמל, מפעל הפיס, רשות שדות התעופה, רשויות מקומיות ועוד.
חברת SGS היא ממייסדות חברת הנדל"ן המניב ויתניה הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובעלת מניות בוויתניה. SGS היא החברה המבצעת בכל הפרויקטים של ויתניה.
החברה זכתה בפרסים על מבנים שהוקמו על ידה, כגון פרס המצוינות של התאחדות הקבלנים והקרן לעידוד ענף הבנייה על שם אורי דורי, על הקמת פרויקט ויתניה תל אביב ופרויקט בית ויתניה פדקו בהרצליה פיתוח, בקטגוריית מבנה שלא למגורים.
הנהלת החברה
אהוד סמסונוב הוא יושב ראש, מייסד ובעלים של אס. ג'י. אס. חברה לבניין. כמו כן, מכהן כיושב ראש מועצת המנהלים של ויתניה בע”מ, כמנכ”ל K-10 (חברה הרשומה בארצות הברית) וכדירקטור בחברות קשורות בקבוצת ויתניה ואס.ג'י.אס. סמסונוב הוא מהנדס אזרחי בוגר הטכניון.
ירון שמיע מכהן כמנכ"ל אס. ג'י. אס. חברה לבניין בע"מ ובעלים. מכהן כיושב ראש רונימור ניהול נכסים, דירקטור בוויתניה ובחברות קשורות נוספות ב-SGS, ויתניה ורונימור ניהול נכסים, בעל תואר ראשון במנהל עסקים.
ייזום, פיתוח, בנייה והשכרה למשרדים, מסחר ומגורים
SGS יוזמת, מפתחת, בונה, מנהלת ומחזיקה במישרין ובאמצעות חברות בנות וקשורות מבני משרדים ומסחר ופרויקטים למגורים. את מבני המשרדים והמסחר מנהלת SGS לאחר השלמתם ושיווקם על ידיה כנכסים מניבים.
בין הפרויקטים שהייתה ממוביליה:
מגורים והתחדשות עירונית - SGS LIVING
SGS פעילה בתחום ההתחדשות העירונית ועוסקת בפינוי בינוי ותמ"א 38. SGS יזמה והיא שותפה בפרויקט פינוי בינוי גדול בתל אביב: שכונת גרין פארק בנווה שרת בצפון תל אביב. SGS הובילה את תהליך ייזום והקמת הפרויקט. הפרויקט כולל פינוי 154 דירות והריסתם, והקמת שישה מגדלי מגורים חדשים בני 10–27 קומות, הכוללים 447 יח"ד בשטח כולל של כ-81,000 מ"ר. ההיקף הכספי של הפרויקט הוא כמיליארד שקל. SGS באמצעות SGS LIVING, חטיבת המגורים של החברה, מובילה ומקדמת כמה פרויקטים להתחדשות עירונית על דרך של פינוי בינוי ותמ"א 38, בהיקף כולל של כ-2,000 יח"ד בכמה ערים בארץ, לרבות תל אביב, גבעתיים, רמת גן ונתניה.
קבלנות חוזית
SGS ביצעה פרויקטים עבור חיל ההנדסה האמריקאי במתקנים צבאיים וביטחוניים בארץ, כגון מבני סימולטורים לטיסה ומבנים טכניים ועוד בהיקפים של עשרות אלפי מ"ר. SGS ביצעה עשרות פרויקטים עבור משרד הבינוי והשיכון, משרד הבריאות, משרד הביטחון, רשויות מקומיות, מפעל הפיס, חברת החשמל ואחרים.
פרויקטים של BOT ,BOO ו-PFI
SGS פעילה בפרויקטים בשיטות BOT ,PFI ו-BOO עבור ממשלת ישראל, עיריות וגופים ציבוריים שונים, לרבות מתחם התחנה (מתחם תחנת הרכבת ההיסטורית של תל אביב-יפו) – הכולל 22 מבנים אשר עברו תהליכי שימור ושחזור על שטח של כ-25 דונם בצמוד לנווה צדק מול חוף הים. המבנים מושכרים לשוכרים שונים, כגון מסעדות, בתי קפה, ברים, חנויות מעצבי אופנה ותכשיטים וחנויות קונספט.
טיפול במים ובשפכים ומפעלי התפלה
SGS פעילה מזה שנים בפרויקטים בתחום טיפול במים, מי שפכים ומתקני התפלת מים. הייתה חלק משותפות אשר הקימה את המתקן הלאומי לסינון מים בנטופה – אשכול.
פעילות מחוץ לישראל
SGS שותפה וביצעה שני פרויקטים למגורים ולמשרדים בעיר גדנסק שבפולין. הפרויקטים בהיקף כולל של כ-30 אלף מ"ר. SGS שותפה בייזום ובנייה של מבני משרדים ומרכזים מסחרים בניו ג'רזי וניו יורק בארצות הברית.
המחזמר הגאה הגדול
המחזמר הגאה הגדול או ביג גיי מיוזיקל (באנגלית: The Big Gay Musical) הוא סרט קומי-מוזיקלי אמריקאי משנת 2009, שנכתב על ידי פרד מ. קרוסו, שביים אותו יחד עם קספר אנדרס. הסרט עוקב אחר תקופה קצרה בחייהם של שני שחקנים צעירים המככבים במחזמר להט"בי באוף ברודוויי; האחד הומוסקסואל גלוי, שנאבק בשאלה האם לחיות בהפקרות מינית או לחפש שותף מונוגמי לחיים, בעוד האחר הוא ארוניסט המתלבט אם עליו לצאת מהארון כהומוסקסואל בפני הוריו הדתיים השמרנים.
הסרט משלב בתוכו מספר קטעים מוזיקליים, הכוללים מלאכים הרוקדים סטפס, סיפור בראשית, ומחאות מצד דתיים שמרנים התומכים בטיפולי המרה. הסרט מסתיים כאשר הדמויות מבינות שחייהם יהיו טובים יותר אם הם פשוט יקבלו את עצמם כמו שהם.
__תוכן_עניינים__
עלילה
פול (דניאל רובינסון) ואדי (ג'ואי דדינג) מתחילים בחזרות למחזמר בשם: "אדם וסטיב - בדיוק כפי שאלוהים ברא אותם" (Adam & Steve: Just the Way God Made Them). החיים שלהם תואמים לחיים של הדמויות שהם מגלמים על הבמה - פול בחיפושו אחר בן זוג, ואדי שמבין כי דתו מעלה דילמות עם היותו הומוסקסואל. לאחר תקופה של פגישות כושלות מחליט פול לחיות את חייו כחיי הפקרות, ואדי מחליט לצאת מהארון בפני הוריו. אדי יוצא מהארון בפני משפחתו, שלא מקבלת את הדבר, ופול לא מצליח למצוא אפילו סטוץ הולם.
הפקה
הבמאים בחרו ללהק לכל התפקידים המרכזיים בסרט שחקני ברודוויי הומואים גלויים. שלב הצילומים של הסרט החל ב-24 באוקטובר 2008. בסרט מופיע צוות השחקנים הכולל מספר רב של שחקני תיאטרון ותיקים, בהם ליז מק'קרטני, ג'ים ניומן, ג'ואי דודינג, מרטי תומאס, אנדרה וורד, דניאל רובינסון, ג'ף מטזלר, בריאן ספיטולניק, ג'וש קרוז, לנה הול וסטייב הייז, וכן כוריאוגרפיה מאת שי סאליבן עם שירים שכתב ריק קרום. עבור שני השחקנים הראשיים, דניאל רובינסון וג'ואי דודינג, סרט זה היה סרט הקולנוע באורך מלא הראשון בו השתתפו. בתחילה, השניים חששו מלקחת חלק בסצינות המין שבסרט, ורובינסון אף דחה את התפקיד שהוצע לו. הוא צוטט כאומר: "זה היה קצת יותר מדי בשבילי, לא היה לי נוח עם סצינות הסקס והעירום, זה היה עירום מדי והומואי מדי עבורי", והוא הרחיב: "הסיבה המרכזית שבגללה סירבתי לתפקיד בתחילה הייתה משום שאני לא רוצה להיראות כמו 'שחקן הומו', ו-'ביג גיי מוזיקל' היה כמו לשים קעקוע על הגוף שלי". בסופו של דבר הוא החליט שהסרט הוא הזדמנות טובה, ובדיעבד הודה כי סצנת המין הייתה "קשה יותר לקריאה מאשר לבצע". חששותיו הראשונים היו חששות לגבי הנצחת גופו העירום והחשוף על סרט. רובינסון ודודינג אמרו שההיבט הקשה ביותר עבור היה לגלם שתי דמויות שונות עם קווי עלילה וסיפורים שונים בתוך אותו סרט.
תגובות וביקורות
באתר האינטרנט AfterEllen.com נכתב כי לסרט יש מבנה "קצת יוצא דופן" בכך שלאחר סיקוונס הפתיחה ישנו "קטע מוזיקלי ארוך המציג הופעת הרצה של מחזמר בימתי בשם "אדם וסטיב - בדיוק כפי שאלוהים ברא אותם" (Adam & Steve: Just the Way God Made Them) המספר את סיפור התנ"ך מתוך פרספקטיבה הומוסקסואלית". באתר נכתב כי מדובר ב-"סרט רומנטי נעים להפליא", וכי "למחזמר הגאה הקטן הזה צפויים חודשיים של הופעות הרצה ללא כל דופי!".
המבקר פרנק ג'יי. אוולה (New York Cool) כתב כי התגובה הראשונית שלו הייתה שלילית, אבל כאשר הוא קרא על מעורבותו של קספר אנדריאס בפרויקט הוא התעניין יותר בסרט ולמד שבניגוד לרושם הראשוני שלו, "אף אחד לא פורץ בשירה ללא סיבה טובה". אוולה התמקד במיוחד כיצד הסיפור עוסק בשחקני המחזמר "אדם וסטיב - בדיוק כפי שאלוהים ברא אותם" (Adam & Steve: Just the Way God Made Them), הפקה מוזיקלית בתוך הסרט עצמו המציגה את סיפור הבריאה המתואר בספר "בראשית" מנקודת מבט הומוסקסואלית. הוא כתב כי "באופן עקבי ומתוחכם הסרט חוזר שוב ושוב אל ההצגה הבימתית, ומשתמש בו ככלי מסגור" על מנת להבליט את הסיפור הרחב יותר של הסרט של קבלה עצמית. לסיכום, המבקר מציין כי "ערכי ההפקה נהדרים והאנסמבל הוא, על פי רוב, ראוי להערצה". כמו כן כתב שדניאל רובינסון היה "די מרשים" וכי השיר שביצע ("I Wanna Be a Slut") סחף את הקהל, וכי ג’ואי דאנינג, שגילם את דמותו של אדי "ברגישות ובמתיקות" ריגש את הקהל בכך שגילם בצורה כנה דמות של גבר הומוסקסואל שנמצא על סף יציאה מהארון.
הפצה
הסרט הוקרן לראשונה ב-20 ביולי 2009, בפסטיבל הסרטים Q Fest שבפילדלפיה, והתאריך הרשמי של יציאתו לאקרנים היה 9 באוגוסט 2009, בפרובינסטאון, מסצ'וסטס. לאחר מכן, הסרט הוקרן במספר פסטיבלי קולנוע להט"ביים במהלך 2009 ו-2010.
פסקול
הפסקול של הסרט היה אמור לצאת ב-14 ביולי 2009. הדיסק כולל את כל השירים המקוריים מהסרט, וכן כמה שירים עכשוויים שהוצגו גם בסרט.
עמאן (מחוז)
מחוז עמאן (בערבית: محافظة العاصمة – מחוז הבירה) הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן. הוא ממוקם בלב המדינה ובירתו היא העיר עמאן, בירת ירדן. המחוז גובל בערב הסעודית בחלקו המזרחי.
המחוז מחולק לתשע נפות. זהו המחוז השלישי בגודלו בירדן, שטחו 7,579.2 קמ"ר. אוכלוסייתו מונה 2,367,000 נפש, והוא המחוז המאוכלס ביותר בממלכה.
נפות
המחוז מחולק לתשע נפות:
ריינג'ר 7
ריינג'ר 7 (באנגלית: Ranger 7) הייתה משימת חלל אמריקאית ששוגרה על ידי נאס"א ב-28 ביולי 1964 במטרה לחקור את הירח במסגרת תוכנית ריינג'ר. מטרת הגשושית הייתה לשדר תמונות ברזולוציה גבוהה של פני הירח במהלך התרסקותה על פניו. ריינג'ר 7 התרסקה על הירח בהצלחה ב-31 ביולי ותוך כדי התרסקותה שידרה תמונות של הירח. משימה זו הייתה המשימה המוצלחת הראשונה בתוכנית ריינג'ר, והמשימה האמריקאית הראשונה שצילמה את פני הירח בהצלחה.
מבנה החללית
ריינג'ר 7 הייתה חללית ריינג'ר מבלוק 3. החללית כללה בסיס משושה מאלומיניום ברוחב 1.5 מטרים, עליו הורכבו מערכות ההנעה והכוח, מעליהם הורכב חרוט קטום ראש שהכיל את מצלמות הטלוויזיה. שני לוחות סולאריים באורך 1.537 מטרים וברוחב 0.739 מטרים נפרשו ככנפיים משני צדדים נגדיים של הבסיס, כך שאורך החללית מקצה לקצה היה 4.6 מטרים. אנטנת צלחת לטווח רחוק הורכבה על אחד מקודקודי הבסיס, ואנטנה היכולה לשדר ולקלוט אותות מכל הכיוונים הורכבה בראש החרוט הקטום. גובהה הכולל של החללית היה 3.6 מטרים.
ההנעה שנדרשה לתיקון המסלול סופקה על ידי מנוע הידרזין שהפיק דחף של 224 ניוטון. זווית הגישה נשלטה באמצעות 12 נחירי פליטה (שפלטו גז חנקן), שהיו כפופים להוראותיהם של 3 גירוסקופים, 4 חיישני שמש ראשיים ושניים משניים, וחיישן ארץ אחד. כוח חשמלי הופק על ידי הלוחות הסולאריים, ששטחם הכולל היה 2.3 מ"ר, שהפיקו 200 ואט. שתי בטריות בעלות קיבולת של 1.2 קילו-ואט-שעה (kW·h) שיכלו לספק חשמל במשך 9 שעות, סיפקו כוח חשמלי לכל אחד משני הסטים הנפרדים של מערכות הצילום והתקשורת. שתי בטריות בעלות קיבולת של 1 קילו-ואט-שעה (kW·h) שמרו אנרגיה לתפעול השוטף של החללית.
חלליות הריינג'ר מבלוק 3 נשאו מערכת שכללה 6 מצלמות טלוויזיה, ועברו טיהור לפני שיגורם כדי למנוע זיהום של קרקע הירח. מערכת מצלמות הטלוויזיה שנשאו חלליות הבלוק 3 שקלה 173 ק"ג, והחליפה את קפסולת הסייסמוגרף שנשאו הריינג'רים מבלוק 2. מבין 6 המצלמות, 2 היו בעלות יכולת סריקה מלאה ו-4 בעלות יכולת סריקה חלקית.
המשימה
ריינג'ר 7 שוגרה ב-28 ביולי 1964, 16:50:07 UTC, על גבי משגר אטלס-אג'ינה B מנמל החלל קייפ קנוורל, למסלול חנייה סביב כדור הארץ בגובה 192 ק"מ. שעה וחצי לאחר השיגור הופעלו מנועי שלב האג'ינה שנית והחללית הוכנסה למסלול מעבר אל הירח. אחרי שנפרדה משלב האג'ינה נפרשו הלוחות הסולאריים של החללית, הופעלו מערכות הניווט, והתקשורת עברה לידי האנטנה לטווח הרחוק. יום אחר כך, ב-29 ביולי, בוצע תיקון המסלול והושלם בהצלחה.
ב-31 ביולי הגיעה ריינג'ר 7 אל הירח. 18 דקות לפני ההתרסקות הופעלו מערכות הצילום, ודקה מאוחר יותר, בשעה 13:08:45 UTC צולם הירח בפעם הראשונה על ידי חללית ריינג'ר מגובה 2,110 ק"מ. ב-17 הדקות שלפני הפגיעה שודרו בהצלחה 4,308 תצלומים ברזולוציה הולכת וגדלה, כאשר התצלום האחרון היה ברזולוציה של חצי מטר בלבד. החללית התרסקה על הירח בתנועה ישרה על פני מסלול היפרבולי עם זווית אסימפטוטית נכנסת של 5.57°- מקו המשווה של הירח. נטיית מסלול ההתרסקות הייתה 26.84°. בשעה 13:25:48.82 UTC, 68.6 שעות לאחר שיגורה, התרסקה ריינג'ר 7 ב--10.35°N, -20.6°W, במהירות של 2.62 ק"מ לשנייה (9,432 קמ"ש).
קתאי (אזור)
קתאי (באנגלית: Cathay) הוא שם היסטורי אלטרנטיבי לסין. בראשית העת החדשה, חשבו האירופאים שקתאי היא תרבות נפרדת ונבדלת לחלוטין מסין. ככל שהידע על מזרח אסיה הלך וגבר, קתאי נתפס כמדינה זהה לסין והמונח "קתאי" הפך לשם פיוטי.
מקור המילה קתאי מהמילה חיטן, שמו של עם נודד שהקים את אימפריית ליאו ששלטה בחלק גדול מצפון סין בין השנים 907 ל־1125, ואחר כך היגר מערבה לאחר שנכבש על ידי היורצ'נים, והקים את מדינת הקארה חיתאי שבמרכז קירגיזסטן של היום. במקור, היה השם מיוחס לאסיה המרכזית והמערבית אבל האירופאים כינו בו את צפון סין. השם שימש גם בספרו של מרקו פולו במסעותיו בסין (הוא התייחס לדרום סין כמדינה בשם מנגאי).
היסטוריה
החיתנים היו מוכרים סחורות במרכז אסיה המוסלמית. בשנת 1026 ביקרו בחצר המלכות בג'זנאוויד (בגאזנה, באפגניסטן של ימינו) שליחים של שליט ליאו, שתואר כ"קטאן חאן", כלומר שליט קטאי. קטאי או קיטא מופיעים גם בכתבים של אל-בירוני ואבו סעיד גרדזי לאחר מכן. המלומד הפרסי ניזאם אל-מולכ (1018–1092) מזכיר את חיתא וסין בספרו על מינהל המדינה, ככל הנראה כשתי מדינות נפרדות.
השם קתאי בעולם המוסלמי שרד את החלפת שושלת ליאו בשושלת יורצ'ין ג'ין בראשית המאה ה-12. כאשר תיארו הפרסים את נפילת האימפריה של ג'ין לידי המונגולים (1234), הם תיארו את המדינה הנכבשת קיטאי או Jurchen Cathay. המונגולים עצמם, בהיסטוריה שלהם (המאה ה-13), מדברים על חיתנים וקארה-חיתנים.
בערך בשנת 1340, פרנצ'סקו בלדוצ'י פגולוטי, סוחר מפירנצה, חיבר את Pratica della mercatura, מדריך לסחר בסין, מדינה שכינה אותה קתאי, וציין את בירתה חאנאבליק (בייג'ינג המודרנית) ואיך סוחרים יכולים להחליף כסף בכסף מנייר סיני שניתן להשתמש בהם לקניית פריטי יוקרה כמו משי.
קתאי ומנגאי
כאשר הנוסעים האירופאים והערבים החלו להגיע לאימפריה המונגולית, הם תיארו את צפון סין שבשליטת המונגולים כקתאי במספר גרסאות כתיב. השם מופיע בכתביו של ג'ובאני דה פיאן דל קרפין (בערך 1180–1252) (כקיטאיה), ויליאם מרוברוק (בערך 1220–1293) (כקטאיה או קתיה). ראשיד אלדין המדני, איבן בטוטה ומרקו פולו התייחסו כולם לצפון סין כקתאי, בעוד דרום סין, שנשלטה על ידי שושלת סונג, נקראה מנגאי, מנזי, צ'ין או חטא. המילה Manzi או Mangi היא מונח גנאי בסינית שפירושה "ברברים של הדרום". הסינים לא היו משתמשים לתיאור עצמם או ארצם במילה גנאי כזאת, אך היא אומצה על ידי המונגולים כדי לתאר את התושבים והמדינה בדרום סין. השם של דרום סין הנפוץ במפות ימי הביניים במערב היה מנגאי, מונח שעדיין שימש במפות במאה ה-16.
זיהוי סין כקתאי
חלוקת סין לחלקים צפוניים ודרומיים שנשלטו ברצף על ידי האימפריות ליאו, ג'ין והמונגולים - שושלת יואן בצפון ושושלת סונג בדרום, הסתיימה בסוף המאה ה-13 עם כיבוש דרום סין על ידי המונגולים וייסוד אימפריה יואן.
בעוד שבמרכז אסיה נודעה סין תחת שמות הדומים לקתאי, אותה מדינה הייתה ידועה לעמי דרום מזרח אסיה והודו תחת שמות הדומים לסין (צ'ינה במלאית המודרנית). בסין עצמה, אנשים התייחסו בדרך כלל למדינת הלאום שלהם על סמך שם השושלת השלטת, למשל דה מינג גואו ("ממלכת המינג הגדול").
כשהגיעו הפורטוגזים לדרום מזרח אסיה (אפונסו דה אלבוקרקי כבש את מלאקה בשנת 1511) ולחוף הדרומי של סין (חורחה אלווארס הגיע לשפך נהר הפנינה בשנת 1513), הם התחילו לקרוא למדינה בשם המשמש בדרום ובדרום-מזרח אסיה. לאירופאים לא היה ברור מיד אם סין זו אותה מדינה כמו קתאי המוכרת ממרקו פולו. לכן אין פלא כי מפות של המאה ה-16 החילו את התווית "סין" רק על אזור החוף שכבר היה ידוע לאירופאים (למשל, רק גואנגדונג במפת 1570 של אברהם אורטליוס), ומיקמו את קתאי המסתורית אי-שם בפנים הארץ.
קבוצה קטנה של ישועים, בהובלתו של מתאו ריצ'י, הצליחה לנסוע בכל רחבי סין ולאסוף מידע על הארץ מתוך ספרים סיניים ומתוך שיחה עם אנשים מכל תחומי החיים. במהלך 15 שנותיו הראשונות בסין (1583–1598) מתאו ריצ'י שיער כי "קתאי" של מרקו פולו הוא פשוט השם "הטטרי" (המונגולי) למדינה בה הוא היה, כלומר סין. ריצ'י תמך בטיעוניו בהתכתבויות רבות בין כתביו של מרקו פולו לתצפיותיו שלו. האנשים בסין לא שמעו על שום מקום בשם "קתאי"". כאשר הישועים הגיעו לראשונה לבייג'ינג 1598, הם פגשו גם מספר "מוחמדנים" או "טורקים ערביים" - מבקרים או מהגרים מארצות המוסלמיות מערבית לסין, שאמרו לריצ'י שעכשיו הם גרים באזור קתאי הגדולה. כל אלה גרמו להם להיות משוכנעים למדי שקתאי היא אכן סין.
הישועים שהתבססו בסין יידעו את עמיתיהם בגואה (הודו הפורטוגזית) ובאירופה על גילוי זהותם קתאי-סין. הדבר נאמר, למשל, במכתב משנת 1602 של חברו של ריצ'יו דייגו דה פנטוג'ה, שפורסם באירופה יחד עם מכתבי ישועים אחרים בשנת 1605.< לעומת זאת, הישועים בהודו לא היו משוכנעים, מכיוון שלדעתם של המודיעים שלהם (סוחרים שביקרו בבירות המוגול אגרה ולאהור), שקתאי - היא מדינה שאפשר היה להגיע אליה דרך קשגר - והייתה בה אוכלוסייה נוצרית גדולה, ואילו הישועים בסין לא מצאו שם נוצרים.
בדיעבד, הרעיון של הכותבים המוסלמים ממרכז אסיה על היותה של מינג סין מדינה נוצרית, עשוי להיות מוסבר על ידי קווי דמיון רבים בין טקסים כנסייתיים נוצריים לבודהיסטיים - החל בגלימות פסלון וכנסייה מפוארים ועד לשירה גרגוריאנית - מה שיגרום לשתי הדתות להיות דומות באופן חיצוני לסוחר מוסלמי.
כדי לפתור את מחלוקת סין-קתאי, ישועי הודו שלחו מסיונר פורטוגזי, בנטו דה ג'ו למסע יבשתי צפונה ומזרח, במטרה להגיע לקתאי ולברר אחת ולתמיד אם זו סין או מדינה אחרת. במשך שלוש שנים ( 1603-1605) הוא חצה את אפגניסטן, בדחשן, קשגריה וממלכת סיאליס עם שיירות סחר מוסלמיות. בשנת 1605, בסיאליס, גם הוא השתכנע שיעדו הוא סין, כאשר פגש את חברי השיירה שחזרו מבייג'ינג לקשגר, וסיפרו שהיו באותו אכסניה בבייג'ינג עם הישועים הפורטוגזים. דה ג'ו נפטר בסוג'ואו, גאנסו - עיר הסינית הראשונה אליה הגיע - בזמן שחיכה לאישור כניסה לעבר בייג'ינג. אבל, לדבריו של הנרי יול, המסע שלו הוא שגרם ל"שם קתאי ... סוף סוף להיעלם מהעין". עם זאת, מסקנתו של ריצ'י ודה גו לא הייתה משכנעת לחלוטין באירופה. סמואל קופס, שפרסם בשנת 1625 תרגום לאנגלית למכתבו של פנטוג'ה ולכתביו של ריצ'י, חשב שאולי עדיין ניתן למצוא את קתאי אי שם בצפון סין. בתקופה זו, קרטוגרפים רבים מיקמו את קתאי בחוף האוקיינוס השקט, צפונית לבייג'ינג (פקין) שכבר היה ידועה לאירופאים. הגבולות המצוירים בכמה מהמפות הללו הפכו תחילה את קתאי לקטע הצפון-מזרחי של סין (למשל מפת 1595 על ידי ג'רארדוס מרקטור), או, מאוחר יותר, אזור שהופרד על ידי סין בעזרת החומה הגדולה ואולי כמה רכסי הרים (כמו במפה משנת 1610 מאת ג'ודוקוס הונדיוס, או מפה משנת 1626 מאת ג'ון ספיד).
המסמר האחרון בארון הרעיון של היותה קתאי מדינה נפרדת מסין היה אולי, בשנת 1654, כאשר ההולנדי יעקובוס גוליוס נפגש עם ישועי סין, מרטינו מרטיני, שעבר בלידן. גוליוס לא ידע סינית, אך הוא הכיר את זיג'י אילחאני, יצירה מאת האסטרונום הפרסי נסיר אל-דין אל-טוסי, שהושלמה בשנת 1272, בה תיאר את לוח השנה הסיני ("הקתאי"). בפגישה עם מרטיני, החל גוליוס לדקלם את שמות 12 הפרקים בהן, על פי נסיר אלדין, "הקתאים" חילקו את היום - ומרטיני, שלא ידע פרסית, הצליח להמשיך ברשימה. גם שמות 24 המונחים האסטרונומיים התאימו. הסיפור, שפורסם עד מהרה על ידי מרטיני בהסבר "Additamentum" לאטלס שלו מסין, שכנע את מרבית החוקרים האירופאים כי סין וקתאי זהים.
אפילו אז, רבים עדיין ראו בקתאי מקום נבדל מסין, וכך גם ג'ון מילטון בספר ה-11 של "גן העדן האבוד" שלו (1667).
אדולף שמידל
הרב ד"ר אדולף אברהם שְמִידְל (Adolf Abraham Schmiedl; פרוסניץ, מוראביה, 26 בינואר 1821 – 14 בנובמבר 1913, וינה) היה רב ומלומד אוסטרי.
נולד למשפחה רבנית וותיקה במוראביה. התמנה לאב"ד בגֵוִויטְש (כיום Jevíčko שבצ'כיה) בשנים 1846–1849, ובמהלכן כתב עבור כתבי העת "כוכבי יצחק" ו"דער אוריינט" ("המזרח"). בשנת 1849 נקרא לכהן כרב המחוז בצ'שין שבשלזיה האוסטרית, שם כיהן עד 1853. בהמשך החזיק במשרת הרבנות בביאליץ, בפרוסניץ, בזכהאוס (Sechshaus; 1869–1894), וכרב ודרשן ליברלי בבית הכנסת טמפלגאסה שברובע השני של וינה, לאופולדשטאדט. שימש במשרתו עד פטירתו ב-1913, בגיל 93.
שמידל נחשב לבן הדור הראשון של הרבנים המודרניים במוראביה, שאחרי ליב שוואב.
פרסומיו
לצד המאמרים הרבים שפרסם בכתבי העת, פרסם שמידל גם:
אדא הורן
איגנץ (יצחק) איינהורן, שנודע בשמו ההונגרי אדה הורן (בגרמנית: Ignacz Einhorn, בהונגרית: Horn Ede; נובה מסטו נאד ואהום, 25 בספטמבר 1825 – בודפשט, 2 בנובמבר 1875) היה כלכלן, פוליטיקאי ומנהיג יהודי-הונגרי.
קורות חייו
למד בישיבות בברטיסלבה ובפראג, ומאוחר יותר באוניברסיטת פשט. בפשט עבד כעיתונאי בעיתונים היהודיים "פעסטער צייטונג", "די אלגעמיינע צייטונג דעס יודענטומס", ו"דר אוריינט". פמפלט שלו בשם "לשאלת היהודים בהונגריה" (Zur Juden Frage in Ungarn) נדפס בעיר ב-1848. באותה שנה הקים את העיתון Der Ungarische Israelit.
הוא נטל חלק במהפכה ההונגרית של 1848. במהלכה התמנה לראשה של "אגודת הרפורמה" הקיצונית בבירה ונשלח לברלין ללמוד מהרב שמואל הולדהיים. הוא עזב את הבירה בקיץ 1849, כשכוחות האויב התקרבו אליה, והתנדב לשמש רב צבאי במצודת קומארום הנצורה, מעוזם האחרון של המורדים. יחד עם הרב לאופולד לעף, שרדף את אגודת הרפורמה שלו בעזוז קודם לכן, היה היחיד שקיבל מינוי כזה בשנות המהפכה. ביוזמתו פקד הגנרל במקום, גיורג קלופקו, לאפשר לכל החיילים היהודים לחגוג את סוכות. איינהורן לא נטש את המבצר עד ליום הכניעה הרשמי ב-3 באוקטובר. עם דיכוי המהפכה שב לביתו אך לא חש בטוח ונמלט לווינה ומשם לפראג כשהמשטרה הקיסרית בעקבותיו. ב-1850 הגיע ללייפציג ובה שהה כשנתיים. בלייפציג המשיך לכתוב תחת שם העט ששימש אותו מתחילת המהפכה "אדא הורן". ב-1869 התאפשרה חזרתו להונגריה, וזמן מה אחרי כן נבחר כחבר הפרלמנט מטעם מחוז פוז'ון. ב-1872 ניצח בעיר הולדתו נאג'אויהלי וב-1875 נבחר מטעם מחוז טרזווארוש בבירה. באותה שנה התמזגו מפלגת המרכז-שמאל האופוזיציונרית של הורן ומפלגת דיאק השלטת ליצירת המפלגה הליברלית, שהחזיקה ברוב גדול. הוא מונה לשמש כשר המסחר, התעשייה והחקלאות בממשלתו של קלמן טיסה, היהודי הלא-מומר היחיד שהגיע לדרגה כזו עד ל-1917, כשוילמוש ואז'וני קיבל את תפקיד שר המשפטים. הורן נפטר זמן קצר לאחר שנכנס למשרה; 70,000 איש השתתפו בלווייתו.
למרות עמדותיו הליברליות, במאבק בין הזרמים ביהדות הונגריה שהוביל לקרע ביהדות הונגריה צידד בצד האורתודוקסי. הנאולוגים האשימו אותו בכך שעשה זאת תמורת תמיכת יריביהם במפלגת האופוזיציה, עמה היה מזוהה.
אפשר לגלות לך סוד? (סרט, 2019)
אפשר לגלות לך סוד? (באנגלית: ?Can You Keep a Secret) הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי, בבימויה של אליס דוראן. הסרט עוסק בצעירה המגלה את כל סודותיה לזר במטוס בעת שחשבה שהמטוס עומד להתרסק, זר המתגלה בדיעבד כמייסד ומנכ"ל החברה בה היא עובדת.
עלילה
אמה קוריגאן (אלכסנדרה דדריו) היא נציגת שיווק זוטרה בניו יורק בחברת מזון אורגני בשם "פנדה". בסיום נסיעת עבודה בשיקגו שם היא מאבדת לקוח, אמה משתכרת בטיסה חזרה הביתה וכאשר המטוס נקלע לסערה, היא חושבת שהיא הולכת למות וחושפת את סודותיה האישיים והמקצועיים לזר נאה. בין סודותיה חוסר שביעות רצונה מבן זוגה קונור (דייוויד אברט) וסודות על התנהלותה במקום העבודה.
לאחר שאמה חוזרת לעבודה בא לביקור במשרד מייסד ומנכ"ל החברה ג'ק הארפר (טיילר הקלין) המתגלה לה כזר מהמטוס. לאחר שאמה נפרדת מקונור, בינה לבין ג'ק מתחילה להרקם מערכת יחסים רומנטית בה היא חושפת בפניו את כל סודותיה אך הוא כמעט ולא מדבר על עצמו.
במהלך ראיון טלוויזיוני ג'ק דן במוצרי פנדה בטלוויזיה כשכל עובדי החברה צופים. הוא מתאר את הלקוחה אליה החברה מכוונת כ"ילדה ברחוב" ומתאר בפרוטרוט את פרטיה וסודותיה של אמה. עמיתיה לעבודה מבינים שזו היא ומתחילים ללעוג לה. ג'ק מבין מאוחר מדי מה הוא עשה ואמה מסרבת לקבל את שיחותיו. כאשר הוא מוצא אותה בבית קפה, אמה דורשת לדעת מדוע נסע לשיקגו, ג'ק נרתע ואמה עוזבת.
שותפותיה לדירה של אמה, ליסי (סוניטה מאני) וג'מה (קימיקו גלן) מציעות לאמה לנקום בג'ק ולחשוף את סודותיו. ג'מה מציעה לחבר כתב צהובונים לעזור במציאת פרטים על שיקגו אך אמה מסרבת.
ג'ק חושף את הסיבה לנסיעותיו בשיקגו: הוא פעל כדי להבטיח כי בתו של חברו תישאר מחוץ לאור הזרקורים לאחר מות אביה כדי שתוכל לקיים חיים נורמליים. ג'מה מגיעה בדיוק עם החבר הכתב שלה וג'ק שחושב שאמה הטמינה לו מארב עוזב בכעס. אמה עולה אחריו למטוס חזרה לשיקגו. היא מבטיחה לו שלא אמרה לכתב כלום ומביעה תודה שהוא אהב אותה כשהייתה אמיתית למולו ואז הוא מתחיל לגלות לה את כל סודותיו.
Tempo
Tempo (בעברית: טֶמפּוֹ או קֶצֶב) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת והראפרית האמריקאית ליזו והראפרית האמריקאית מיסי אליוט. השיר יצא לאור ב-26 ביולי 2019, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ונייס לייף רקורדס, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי של ליזו, Cuz I Love You.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד שירי הראפ הדיגיטליים.
הרכב וכתיבה
"Tempo" הוא שיר R&B, טראפ, ופאנק-פופ, שתואר כ"מלא בנוסטלגיה". הוא באורך שתי דקות וחמישים וחמש שניות. השיר מתחיל בריף גיטרה שתואר כ"עוצמתי". הבית של מיסי אליוט נוסף לאחר שליזו שמעה את השיר ללא אותו הבית. באתרי מוזיקה שונים טענו כי הוא מדבר על אהבה וביטחון עצמי.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-130 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
ליזו הכריזה על הקליפ של השיר ב-25 ביולי 2019. הקליפ, שביים אנדי היינס, הופץ לרשתות הסטרימינג השונות (ביניהן יוטיוב) ב-26 ביולי 2019. הוא מציג את ליזו, כשהיא לבושה במעיל כחול וכובע בוקרים אדום, וחוגגת במסעדה כשברקע כמה רקדנים. בהמשך, קופצת מיסי אליוט מתוך מכונית בחליפת טרנינג כדי לבצע את הבית שלה.
נכון לאוגוסט 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-35 מיליון צפיות.
כשף של דיו
כשף של דיו (בגרמנית: Tintenblut) הוא ספר פנטזיה לנוער, השני בטרילוגיית "לב של דיו" מאת קורנליה פונקה. הספר היה לרב מכר עולמי ותורגם ל-37 שפות.
עלילה
חלפה שנה מאז פגשה מגי לראשונה את אצבע-אבק ותרמה למותו של קפריקורן ומאז היא עברה לגור יחד עם הוריה, מו ורזה, וידידם דאריוס אצל אלינור. בשנה הזו המשיך אצבע-אבק לנדוד בדרכים עם הנער פאריד ולחפש אדם שיצליח לקרוא אותו חזרה לתוך הספר ממנו יצא, לב של דיו. הוא מוצא את אורפיאוס אשר כותב למענו קטע אשר אמור להחזיר אותו ואת פאריד לעולם הדיו. אורפיאוס אכן מקריא חזרה את אצבע-אבק אולם מסרב להמשיך להקריא את פאריד, בניגוד להסכם שנקבע. באסה, רוצח שכיר, יוצא מהמארב אך פאריד מצליח לברוח יחד עם פיסת הנייר שכתב אורפיאוס. הוא מחליט לבקר את מגי ולבקש שתקריא אותו אל תוך הסיפור, כדי שיוכל להצטרף אל אצבע-אבק ידידו.
כל תושבי ביתה של אלינור מופתעים לראות את פאריד ולשמוע את סיפורו. מגי מחליטה להיענות לבקשתו אך בתנאי שתקריא גם את עצמה לעולם הדיו. פאריד מסכים והם מבצעים את תוכניתם בלילה. כאשר הוריה של מגי מגלים בבוקר את היעלמותה ואת המכתב שהשאירה, יורד אבל כבד על הבית. היא אמנם כתבה שתחזור מהר אולם הם חוששים לה ולא בטוחים שתחזור. לאחר כמה ימים מגיעה מורטולה הזקנה בלוויתם של אורפיאוס, באסטה ושכיר חרב נוסף לביתה של אלינור ושובה את כל דיירי הבית. מורטולה תכננה לנקום במו ומגי על שרצחו את בנה קפריקורן באמצעות רציחתה של מגי, אולם תוכנית זו אינה אפשרית יותר לאור העובדה שמגי עברה לעולם הדיו. מורטולה מחליטה על תוכנית חלופית בה יקרא אורפיאוס אותה, את באסטה ואת מו לעולם הדיו ושם תדאג להרוג את מגי. רזה מצליחה לאחוז במו ברגע האחרון ומוקראת יחד עם כולם לעולם הדיו. אלינור ודאריוס נשארים שבוייו של אורפיאוס בביתה של אלינור.
בעולם הדיו, יורה מורטולה במו וממשיכה עם באסטה בדרכם לחפש את מגי. רזה מנסה להציל את חייו ופוגשת במרפאה מוזרה אשר מעבירה אותה למחנה האמנים הנודדים, שם הן מקוות שישתפר מצבו של מו. במחנה מגלים האמנים הנודדים וקרובי משפחתם כי למו יש צלקת ומראה דומה ל"עורבני-הכחול", אדם אגדתי אשר לכאורה מציל אמנים נודדים מפני אחד משליטי עולם הדיו, ראש-פתן האכזר. חלקם חוששים ממרגליו של ראש-פתן ומנסים להרחיק את מו הפצוע מהמקום, ללא הצלחה. בינתיים, אצבע-אבק חזר להתגורר עם אשתו רוקסנה. פאריד ומגי, שיצאו לחפשו, התפצלו: פאריד חזר לחיות עם אצבע-אבק ומגי עברה לגור עם פנוליו, מחבר "לב של דיו". כאשר היא שומעת שאביה הפצוע נמצא במחנה היא ממהרת יחד עם פאריד אל המחנה אך בהגיעם הם מגלים רק את חורבותיו. נראה שאנשיו של ראש-פתן הגיעו כדי ללכוד את האדם החשוד כעורבני-הכחול.
מגי יוצאת למסע בעקבות הוריה ופאריד ובהמשך אצבע-אבק מצטרפים אליה. בסוף המסע, מצליחה מגי לסגור על עסקה עם ראש-פתן לפיה מו ייצר עבורו ספר שיהפוך אותו לבן-אלמוות ובתמורה הוא ישחרר אותה ואת הוריה. מו מחבל בחשאי בספר ודואג שלא יישמר לזמן רב. ראש-פתן מנסה את הספר על אחד מעבדיו והוא אכן עובד. הוא מוודא עניין נוסף שמגי הסתירה: כתיבת המילים "לב" "כשף" ו"דיו" בתוך הספר הריק הורגת את העבד. העסקה מתבצעת למרות זאת וכל שבוייו של ראש-פתן משוחררים אולם בהגיעם ליער תוקפים אותם באסטה ושכירי חרב נוספים. אצבע-אבק משתמש במיומנותו באש כדי להביא לניצחון אולם פאריד ושני אמנים נודדים נוספים נהרגו בקרב. אצבע-אבק מחליף את חייו בתמורה לאלו של פאריד, ומת. פאריד חוזר לחיים ומשכנע את מגי להקריא את אורפיאוס לעולם הדיו, כדי שזה יכתוב המשך בו אצבע-אבק יחיה. אורפיאוס משכנע את פאריד להפוך למשרתו כדי שיוכל לכתוב על חזרתו לחיים של אצבע-אבק ושניהם מצטרפים למגי והוריה, אשר שואפים להתרחק מהאזור. רוקסנה כועסת מאוד על פאריד כי לדבריה "הוא היה צריך למות, לא אצבע אבק" ומתכננת לשמר את גופתו של אצבע-אבק ולהחביא אותה במקום נסתר.
ביקורת
הביקורות בארץ ובעולם משבחות ברובן את הספר. שחר אילן מהארץ כתב "ספר מותח עם רעיון מקורי" ורונית רוקאס, מעכבר העיר כתבה "לעיתים נדירות בלבד אפשר למצוא בספרות הנוער אהבה כזאת עצומה לספרים. פונקה, בכשרונה, הצליחה לסחרר את הספרות..".
אקראר
אקראר (בפארואזית: Akrar; בדנית: Øgrum) הוא כפר הממוקם בצד המזרחי של האי סאנדוי באיי פארו. הכפר ממוקם באיון לופראנספיירד'ור בתוך הפיורד ואקספיירד'ור. הכפר הוקם בשנת 1817.
קטיפנית גלים
הקטיפנית היא ציפור שחורה בעלת מקור כתום בעל כתמים לבנים רבים ועיניים לבנות אצל הזכרים בעוד הנקבות אפורות. אורכה 44 ס"מ ומשקלה 900 גרם בנקבות, כשהזכרים גדולים יותר ואורכם 48 ס"מ ומשקלם עד 1 ק"ג. הם בנויים לשחייה במים המלוחים של חופי ארצות הברית וקנדה באוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט והם מצפינים עד לאזור הארקטי. הם נפוצים גם במים מתוקים, בעיקר בימות הגדולות. בחורפים הם נודדים יחדיו כדי להימלט מהקור.
לברווזים אלה מקור גדול ורגליים בעלות קרומי-שחיה והם צוללים כדי לתפוס את מזונם: סרטנים או רכיכות שונות.
לילה דאונס
לילה דאונס (בספרדית: Lila Downs; נולדה ב-19 בספטמבר 1968 באואחאקה, מקסיקו) היא זמרת-יוצרת ושחקנית מקסיקנית. שרה בשפות שונות, בעיקר ספרדית ואנגלית.
היא החלה את הקריירה האמנותית שלה בגיל 8. קיבלה תואר באנתרופולוגיה באוניברסיטת מינסוטה, ומאוחר יותר חזרה למקסיקו ושם שרה במועדונים של אואחאקה.
במהלך הקריירה שלה שיתפה דאונס פעולה עם אמנים נוספים, ביניהם נינה פסטורי, סולדד פסטורוטי, חואנס ועוד.
עמותת בורג' א-לקלק
עמותת בורג' א־לקלק, ( בערבית: برج اللقلق, בעברית: מגדל החסידות). היא עמותה העוסקת בחיזוק הזהות הלאומנית הפלסטינית בירושלים ובשטחי C. העמותה משתפת פעולה עם גורמי טרור בכסות של עמותה חינוכית. מקור שם העמותה הוא בשמו הממלוכי של מגדל החסידות, השוכן בקצה הצפון־מזרחי של חומת העיר העתיקה. נוסדה ב-1991.
חיזוק הזהות הפלסטינית
העמותה פועלת בעיר העתיקה בשכונת באב חוטה, משמשת כמרכז קהילתי פלסטיני. מפעילה פעילות חברתית חינוכית ולאומנית. העמותה רואה עצמה כגוף פלסטיני המחזק את הזהות הפלסטינית בירושלים. אנשי העמותה ופעילותה מקושרים לפעילות חתרנית נגד מדינת ישראל וריבונותה בירושלים. ובשטחי C.
תמיכה
העמותה נשענת על תמיכות מגופים אירופיים, פלסטינים וטורקיים. למרות זאת, העמותה ויתרה על תרומה של 4 מיליון אירו מהאיחוד האירופי, מאחר שנדרשה להימנע משיתוף פעולה עם ארגוני טרור. העמותה מקבלת מימון מהארגון הטורקי "ווקת אל־קיראאה" ("זמן לקרוא").
פריוקטים
פרויקט "טביעת אצבע שכונתית 2"הוא פרויקט תמיכה בשכונות אל-קודס (ירושלים), בהובלת עמותת בורג' א-לקלק, בסיוען ובמימונן של שוודיה, נורווגיה, אוסטריה ופינלנד במסגרת תוכנית לחיזוק העמידה האיתנה ופיתוח החברה בשטחי C ובמזרח העיר (CRDP) כחלק מתוכנית האו"ם לפיתוח (UNDP Palestinian).
חגיגת הכדורים הפורחים הבין-לאומית באלבקרקי
חגיגת הכדורים הפורחים הבין-לאומית באלבקרקי (באנגלית: Albuquerque International Balloon Fiesta) היא פסטיבל כדורים פורחים, הנערך בעיר אלבקרקי, העיר הגדולה במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית. האירוע מתקיים מדי שנה במשך תשעה ימים בראשית חודש אוקטובר ובהשתתפות למעלה מ-500 כדורים פורחים והוא הפסטיבל הגדול מסוגו בעולם.
תולדות הפסטיבל
מספר הכדורים הפורחים המשתתף בפסטיבל גדל משנה לשנה ובשנת 2000 הגיע לשיא של 1,019. בשנה שלאחר מכן קבעה הוועדה המארגנת של הפסטיבל כי מספר הכדורים הפורחים שישתתפו בו לא יעלה על 750, ובשנת 2009 הופחת סף זה ל-600 כדורים פורחים. בכל אחד מימי הפסטיבל נוכחים בשטח ההמראה של הכדורים עד 100,000 צופים ורבים אחרים צופים במעופם ובנחיתותיהם.
הפסטיבל הפך לאטרקציה תיירותית עיקרית בעיר ולבעל חשיבות כלכלית רבה עבורה. בשולי מתקיימות תצוגות רבות אודות התרבות וההיסטוריה של מדינת ניו מקסיקו.
פארק חגיגת הכדורים הפורחים, שבו נערכות ההמראות, נמצא בפאתיה הצפוניים של העיר. בשנת 2005 נפתח שם מוזיאון המתאר את תולדות הפסטיבל והבלונאות בכלל.
תיבת אלבקרקי
אחת הסיבות להשתתפות הגדולה של כדורים פורחים בפסטיבל היא תיבת הרוחות של אלבקרקי. זו היא תופעה שבה הרוחות בסביבות העיר נוטות לנשוב בגובה נמוך כלפי צפון ובגובה רב הן נוטות לנשוב כלפי דרום. תבנית רוחות צפויה זו ניתנת לניצול על ידי משתתפי הפסטיבל לשם ניווט הכדורים הפורחים. כך, כדור פורח עשוי להמריא, לטוס צפונה או דרומה, ואז לנסוק או להנמיך לפי הצורך ולנוע בכיוון ההפוך, בתבנית של תיבה.
דן אנגלהרד
דן אנגלהרד (נולד ב-1947) הוא רופא ילדים ישראלי, פרופסור מן המניין לרפואת ילדים בפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית בירושלים, מנהל היחידה למחלות זיהומיות ילדים ומרכז האיידס לילדים במרכז רפואי הדסה. בשנים 2002–2012 היה מנהל מחלקת ילדים במרכז רפואי הדסה. הוא בעל עיטור המופת על חלקו כרופא הגדודי של גדוד 53 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים ובעל אות הוקרה מטעם אומ"ץ על פעילותו בתחום המחלות הזיהומיות.
ראשית חייו
דן אנגלהרד נולד בשכונת גאולה בירושלים וגדל במשפחה דתית מסורתית. בילדותו היה חניך בבני עקיבא. עם גיוסו לצה"ל החל את לימודיו ואת שירותו במסלול עתודה רפואית. למד רפואה בין השנים 1965–1972 במרכז רפואי הדסה, לאחר מכן שירת כרופא גדודי בגדוד 53 של חטיבה 188.
שירותו הצבאי
על תפקודו בחטיבה 188 במלחמת יום הכיפורים, במהלך הלחימה בעזרה לפצועים מהיחידות השונות הן בקרבות הבלימה והן בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן ולסוריה ב-11 באוקטובר 1973, הוענק לאנגלהרד עיטור המופת באפריל 1976 על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור.
עבודתו
בין השנים 1976–1979 התמחה ברפואת ילדים בהדסה ובשנים הבאות השתלם גם בתחום מחלות זיהומיות. בשנת 1979 חזר לשירות בצה"ל והשתחרר בדרגת אלוף-משנה בשנת 1990. במהלך השנים עסק בהוראה ובמחקר ועיסוק רפואי ברפואת ילדים ומחלות זיהומיות, כאשר בשנת 2002 מונה למנהל מחלקת הילדים בבית החולים הדסה עין כרם ומילא תפקיד זה במשך 10 שנים. צוות המחלקה מונה עשרים וארבע אחיות וכעשרים רופאים ומתמחים. המחלקה מעניקה טיפול ל-1,500 ילדים ותינוקות בשנה בטווח גילאים רחב החל מגיל לידה ועד גיל 18, כ-40 ילדים ביום, ערוכה לאשפוזים ממושכים ולאשפוזי יום, ועונה על צרכים מגוונים – טיפול במחלות ילדים חריפות וכרוניות, הכנה לקראת ניתוחים מורכבים, השגחה ומעקב בתקופת החלמה. הטיפול ניתן לילדים המתגוררים באזור ירושלים רבתי ולילדים עם בעיות מורכבות מכל רחבי הארץ, כמו גם מרחבי הרשות הפלסטינית.
החל משנת 2008 פרופ' אנגלהרד מתפקד כראש הצט"מ - צוות לטיפול במגפות בישראל.
משלחות הומניטריות
בסוף שנות השבעים, כאשר ממשלת ישראל בהנהגתו של מנחם בגין קיבלה החלטה לשלוח משלחת סיוע לפליטי קמבודיה, היה אנגלהרד חלק מהמשלחת הרפואית שטיפלה באלפי חולים, ילדים ומבוגרים. הצוות טיפל בהתפרצות מחלות זיהומיות כגון כולרה, מלריה ועוד מחלות מידבקות וסייע להציל רבים. במהלך השנים, יצא פרופ' אנגלהרד כחלק ממספר משלחות ובתי חולים שדה במוקדי אסון סביב העולם, בהם ב-1979 ב-קמבודיה, ב-1987 בזאיר, 1994] ברואנדה, קוסובו ב-1999 וכן רעש האדמה בטורקיה בשנת 1999 והצונאמי בסרי לנקה ב-2004.
התנדבות
פרופ' אנגלהרד יזם והקים בשנת 2000 את הארגון ההתנדבותי ART Joy Love "קוקטייל של שמחה ואהבה", והוא מנהל אותו בהתנדבות. התוכנית מסייעת לילדים יתומים חולי איידס באתיופיה, על ידי מתן קוקטייל התרופות (Antiretroviral Therapy – ART) ותרופות נדרשות נוספות, בליווי שמחה ואהבה שלהן הם כה זקוקים. בזכות מיזם זה, היתומים באדיס אבבה היו הילדים האתיופים הראשונים שזכו לקבל את קוקטייל התרופות. בינואר 2007 קיבלו יותר ממאתיים ילדים טיפול זה בבית היתומים באדיס אבבה. בין הצוות המקומי, מתנדבי "קוקטייל של שמחה ואהבה" השוהים בבית היתומים, והצוות הרב-תחומי בהדסה ירושלים מתנהל שיתוף פעולה אמיץ, שהביא לירידה דרמטית בתמותה בקרב ילדים יתומים באתיופיה: לפני תחילת הפרויקט מתו מדי שנה כ-25% מהילדים בבתי היתומים, וכיום התמותה היא פחות מ-1% בשנה. אושרם ואיכות חייהם של הילדים השתפרו לאין שיעור, ועתה מושקע מאמץ רב בחינוך הילדים כדי להכשירם לחיים עצמאיים בעתיד.
סבסטיאן דריוסי
סבסטיאן דריוסי (בספרדית: Sebastián Driussi; נולד ב-9 בפברואר 1996) הוא כדורגלן ארגנטינאי, המשחק בעמדת החלוץ במועדון האמריקני אוסטין טקסס מליגת MLS.
ריבר פלייט
דריוסי שיחק לראשונה במדי ריבר פלייט ב-3 בדצמבר 2013 במשחק נגד ארחנטינוס ג'וניורס בו שיחק 73 דקות בניצחון קבוצתו 1-0. הוא הבקיע לראשונה במשחק רשמי, בניצחון החוץ מול ליברטד הפרגוואית, במסגרת שמינית גמר גביע סודאמריקנה 2014, גביע שריבר זכתה בו לבסוף. את השער הראשון שלו בליגת העל הארגנטינאית הבקיע בשוויון 2-2 נגד אוניון דה סנטה פה, ב-8 במרץ 2015.
עם ריבר זכה באליפות אחת (פינאל 2014), בקופה קמפאונאטו, בגביע סודאמריקנה (2014) בגביע רקופה סודאמריקנה - פעמיים (2015 ו-2016), בגביע ליברטדורס (2015), בגביע סורוגה בנק (2015) ובגביע ארגנטינה (2016).
זניט
בשנת 2017 חתם בזניט סנקט פטרבורג הרוסית למשך 4 שנים. הוא שיחק לראשונה במדי זניט ב-16 ביולי 2017 במשחק נגד סק"א חברובסק בו שיחק 90 דקות בניצחון קבוצתו 2-0. הוא כבש לראשונה במסגרת משחק ליגה במחזור השני, במשחק שהתקיים באצטדיון קרסטובסקי נגד רובין קאזאן. הוא הבקיע לראשונה 2 שערים במשחק נגד אורל במסגרת המחזור הרביעי של עונת 2018/2019. במחזור ה-23 של עונת 2018/2019 הוכתר לשחקן המצטיין של המחזור, אחרי שהבקיע 2 שערים ובישל שער נוסף, בניצחון קבוצתו 5:0 על אנז'י מחצ'קלה. הוא גם הבקיע את שער השוויון במשחק המחזור ה-27 נגד אחמט גרוזני. ב-26 באוגוסט 2020 נפצע במשחק נגד דינמו מוסקבה במחזור החמישי ונאלץ לעבור שיקום שנמשך חודש וחצי. באוקטובר 2020, חזר למגרש במשחק המחזור ה-11 מול סוצ'י. בדצמבר 2020 טען בריאיון לרדיו הארגנטינאי כי אינו מרוצה במקומו על המגרש מאחר שהוא רגיל לשחק כחלוץ מרכזי אך מאמן זניט סרגיי סמאק נוטה להשתמש בו כקשר מרכזי דווקא. ביולי 2021 עזב את זניט.
עם זניט זכה בשלוש אליפויות (2019, 2020, 2021), גביע (2020) וסופר קאפ (2020, 2021).
אוסטין
ביולי 2021 נודע שעבר לארצות הברית וחתם במועדון אוסטין מליגת MLS. זאת לאחר שכבר שנה קודם לכן ניהל מגעים לעבור לשחק בליגה, במועדון אינטר מיאמי, אך המגעים לא הבשילו לכדי עסקה. את שער הבכורה הבקיע במשחק העונה הסדירה ב־MLS, בניצחון קבוצתו על פורטלנד טימברס 3-1 בבית. דריוסי הבקיע בדקה ה־29 את השער השלישי של קבוצתו.
קריירה בנבחרת
הוא שיחק בשורות נבחרת ארגנטינה בכדורגל עד גיל 20 וסייע לנבחרתו בזכייה אליפות דרום אמריקה לנוער בשנת 2015.
יום שישי (ערוץ)
שִׁישִׁי! הוא שמו של ערוץ טלוויזיה בידורי פדרלי רוסי. רשת השידורים של ערוץ הטלוויזיה מבוססת על תוכניות הבידור המקוריות בהפקה עצמאית, כמו גם על הפקות של ערוצי טלוויזיה אוקראינים. ערוץ הטלוויזיה החל לשדר ב-31 במאי 2013 בתדר הארצי של ערוץ הטלוויזיה MTV רוסיה.
היסטוריה
בתחילת דצמבר 2012 הופיע בעיתונות מידע על סגירתו האפשרית של ערוץ MTV רוסיה. לאחר זמן מה, המנכ"ל של ערוץ הטלוויזיה ניקולאי קרטוזיה אישר כי ב-1 ביוני 2013, ערוץ טלוויזיה בידור בשם "שישי!" יחליף את תדר השידור של MTV. מ-24 בדצמבר 2012 עד 14 באפריל 2013 שידרה MTV רוסיה שומרי מסך עם ספירה לאחור של השבועות והימים שלפני השקת הערוץ החדש. בסוף מסך הפתיחה הייתה הסיסמה "היכנסו לאווירה לקראת הקיץ!" ב-11 בפברואר 2013, "MTV רוסיה" (שהייתה בבעלות חברת Energiya-TV) רכשה את שם הערוץ. מ-15 באפריל עד 30 במאי 2013, MTV רוסיה הציגה הודעות על הקרנת בכורה. הסיסמה שונתה ל"כנסו לאווירה לקראת יום שישי!". ב-31 במאי 2013 בשעה 0:00, הערוץ החדש החל בשידורי מבחן. בפינה השמאלית של המסך הופיע שעון. ב-1 ביוני 2013 בשעה 0:00, ערוץ "שישי!" החל בשידורים סדירים. בתחילת השידור ערוץ הטלוויזיה מיצב את עצמו כערוץ טלוויזיה כללי לבידור. בשידור, לרוב, היו תוכניות הומוריסטיות וחלק קטן מהתוכניות באוויר היו מהפקות של "MTV רוסיה", אך בהמשך כמעט כולן נסגרו . הערוץ עבר להתמקד בהצגת תוכניות נסיעות, על פעילויות בחיק הטבע וקניות.
בפברואר 2014 עבר ערוץ הטלוויזיה לבעלות חברת גזפרום-מדיה לאחר שהחברה רכשה 100% ממניות ProfMedia, לצד ערוצי הטלוויזיה NTV, TNT, 2x2 ו-TV-3. במרץ 2015 הפך ערוץ הטלוויזיה לחלק מחטיבת שידורי הטלוויזיה של גזפרום-מדיה ומשרדו ממוקם במרכז העסקים Diamond Hall (בשדרות אולימפיסקי 14 במוסקבה), במרכז המשלב את משרדי ערוצי הטלוויזיה TNT, "2x2" ו-"TV-3".
ב-1 באוגוסט 2017, ערוץ הטלוויזיה החל לשדר שידורי מבחן של הגרסה הבינלאומית של ערוץ הטלוויזיה. באוקטובר 2017, "שישי! הבינלאומי" החל בשידורים סדירים. באפריל 2018 השיק ערוץ הטלוויזיה את שידור האינטרנט שלו בפורמט High Definition באתר הרשמי של הערוץ וכן בפלטפורמת Yandex. בסוף יולי 2018, בשל סכסוך בין יאנדקס וגזפרום-מדיה, שישי! יחד עם ערוצי טלוויזיה אחרים של אחזקת המדיה לא נכללו בשידורי Yandex.
ב-17 באוקטובר 2018 עבר ערוץ הטלוויזיה לפורמט השידור 16:9.
לאיוש דנש
לאיוש דנש (במקור דויטש, בהונגרית: Dénes Lajos; גרמדאמאשד, 15 בינואר 1879 – בודפשט, 20 באוגוסט 1942) היה דוקטור במדעי הרוח, מורה ומחנך יהודי-הונגרי, אסתטיקן מחבר ספרי לימוד רבים ופעיל בקהילה היהודית.
ביוגרפיה
לאיוש דנש נולד במשפחה יהודית כבנם של מור אהרון דויטש (1844–1909) ושל שרולטה אהרנפלד (1847–1918). אחיו, ארמין דויטש (1868–1940) היה מורה של הקהילה היהודית של פשט. לאיוש השלים גם את לימודיו התיכוניים והאקדמיים בבודפשט. המורים שלו כבר הבחינו בכישרונותיו כסטודנט באוניברסיטה, בהם ז'ולט באוטי, פאל דיולאי וברנאט אלכסנדר. הוא הוסמך כמורה וכדוקטור למדעי הרוח. תחת ממשלת מיהאי קארואי (מהפיכת החרציות), הוא מונה למנכ"ל הראשי של מחוז החינוך של בבודפשט. הוא הודח מתפקידו בשנת 1920 (לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית) בשל זיהויו הפוליטי ויהדותו ורק בשנת 1924 הצליח לקבל את הפנסיה שלו. שר התרבות קונו קלבלסברג מינה אותו לכתוב את ההיסטוריה של התיאטרון הלאומי של בודפשט ובקשר לכך הוא קיבל מלגה גדולה לסיור לימודי בחו"ל. הוא פרסם כמה ספרי לימוד ולימודי אסתטיקה. משנת 1928 לימד בבית הספר להכשרת שחקנים של "התאחדות השחקנים הארצית". הוא ערך את ספר הזיכרון של ברנאט אלכסנדר והיה מחבר משותף של ספר הזיכרון של ביאוטי. במשך כעשור היה מזכיר איגוד הנשים היהודיות של פשט.
לאיוש דנש הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברקושקרסטור.
חייו הפרטיים
רעייתו הייתה דר' רגינה קולוז' (1877–1945) מורה, בתם של מרקוס קורח ושל יוזפה רוזנפלד, אותה נשא לאישה ב-2 ביולי 1905.
ילדיהם:
1999 בארצות הברית
1999 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 223 שנה מיום היווסדה.
דף עבודה
דף עבודה הוא דף נייר כתוב עם משימות ותרגילים הדורשים בדרך כלל כתיבה ידנית. דפי עבודה מופיעים בצורות רבות, בעיקר עבור ילדים בגילאי הגן ובית הספר. לרוב, מדפיסים את דף העבודה ומבצעים את התרגיל בעזרת כלי כתיבה שונים.
אדם שטבהולץ
ביוגרפיה
שטבהולץ נולד בסופוט שבפולין לאב רופא ולאם אחות, ובגיל שנתיים עלה לישראל עם משפחתו. הוא גדל בנתניה ושירת בצה"ל כקצין בחיל האוויר. הוא למד רפואת שיניים בבית הספר לרפואת שיניים של האוניברסיטה העברית והדסה והתמחה באנדודונטיה באוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1988 מונה למנהל המחלקה לאנדודונטיה, עת התפצלה מהמחלקה לפריודונטיה ולאנדודונטיה, ובשנת 1993 נבחר לשמש דקאן הפקולטה. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1999 במשך שתי כהונות רצופות ונבחר שוב בשנת 2005 ובשנת 2009.
דף עבודה
חינוך
בכיתה, דפי עבודה הם בדרך כלל בהקשר של גיליון נייר עם שאלות או תרגילים המיועדים לתלמידים, בו הם יכולים להשלים ולתעד תשובות. הם שימושיים ברוב המקצועות, ומכילים אוסף של בעיות או תרגילים. מטרת הדפים היא לעזור לתלמידים להיות בקיאים במיומנות מסוימת שלימדו אותם בגן או בכיתה. בדרך כלל הם ניתנים לתלמידים כשיעורי בית או כלימודי העשרה.
דפי עבודה הם חשובים כיוון שמדובר בפעילות אינדיווידאולית שגם הורים זקוקים לה. כך ההורים מבינים מה הילד לומד בבית הספר. עם תוכנית הלימודים המתפתחת, להורים אין בהכרח את ההשכלה הנדרשת כדי להנחות את ילדיהם או לתת להם תמיכה נוספת בבית. שימוש בתבנית נגישה של דף עבודה יכולה לעזור בקידום הלמידה בבית.