cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוטמר זואיטנר
אוטמר זואיטנר (בגרמנית: Otmar Suitner; 6 במאי 1922 – 8 בינואר 2010) היה מנצח אוסטרי, שעשה את רוב הקריירה המקצועית שלו בגרמניה המערבית.
נולד באינסברוק שבאוסטריה.
נפטר בגיל 88 בברלין שבגרמניה.
אייל זלינגר
אייל זלינגר (נולד ב- 3 בדצמבר 1966) הוא תת-אלוף במיל' בצה"ל. בתפקידו האחרון היה  קצין קשר ותקשוב ראשי (קשר"ר) וראש מטה אגף התקשוב.
אייל נולד בבאר שבע. התגייס לצה"ל בשנת 1985 .בוגר קורס קציני קשר בשנת 1986 .שירת כקצין קשר בגדוד שריון 195(בתעסוקה מבצעית בלבנון),בהמשך שירותו ביצע תפקידי פיקוד בכירים ובשנת 2000 עלה לדרגת סא"ל ושירת כמפקד גדוד הקשר של פיקוד המרכז, כקצין הקשר של אוגדת שריון סדירה (במבצע 'חומת מגן'). בשנת 2004 עלה לדרגת אל"ם ושירת כמקשא"פ מרכז, רמ"ח תקשוב במפקדת זרוע היבשה (בתקופת מלחמת לבנון השנייה) ורמ"ח אמל"ח באגף התקשוב (בתקופת 'עופרת יצוקה'). בשנת 2011 עלה לדרגת תא"ל ומונה לתפקיד קצין הקשר והתקשוב הראשי ורמ"ט אגף התקשוב (בתקופת 'עמוד ענן' ו'צוק איתן' ). שירת בתפקיד זה עד יולי 2015. מאז שחרורו מצה"ל עוסק במגזר העסקי.
במהלך תפקידו האחרון פיקד על חיל הקשר והתקשוב במהלך מבצע צוק איתן, שבו נעשה שימוש נרחב ביכולות המתקדמות של החיל.
אלוגרפט
אלוגרפט הוא רקמת תאים או איבר מושתלים שנלקחו מתורם מאותו המין, אך שאינו קשור גנטית לנתרם. ברובן המוחלט של השתלות איברים ורקמות נעשה שימוש באלוגרפטים.
רקמת תאים או איבר מושתלים שנלקחו מגוף הזהה לחלוטין מבחינה גנטית לזה של הנתרם נקראים איזוגרפט. השתלה של רקמה ממקום אחד לאחר באותו הגוף, כמו השתלת עור, נקראת אוטוגרפט. איבר מושתל הנלקח מתורם ממין אחר נקרא השתלה שלא מבן-מינו או קסנוגרפט.
אלוגרפטים וקסנוגרפטים יזוהו על ידי מערכת החיסון של הנתרם כגופים זרים ולכן יותקפו על ידה בתהליך הנקרא דחייה. תהליך זה אינו מתרחש באוטוגרפטים ואיזוגרפטים למרות שבהשתלות שבין תאומים זהים נעשה שימוש בחומרים המדכאים את מערכת החיסון למקרה שאין התאמה גנטית מוחלטת ביניהם.
TV 538
TV 538 הוא ערוץ טלוויזיה הולנדי העוסק במוזיקה. הערוץ הושק על ידי תחנת הרדיו ההולנדית Radio 538 ב-4 ביולי 2011 אם כי כיום הוא נמצא בבעלות רשת Talpa. הוא משדר 24 שעות ביממה וזמין בכל רחבי הולנד.
היסטוריה
הערוץ משדר בעיקר קליפים ללא הפסקה, שהמאזינים לתחנת הרדיו יכולים לבקש שישודרו. כמו כן הערוץ משדר תוכניות בידור, חדשות, הופעות חיות, ראיונות ואירועים בנושאי מוזיקה.
מלוויל (אי, אוסטרליה)
האי מלוויל (באנגלית: Melville Island; בטיווי : Yermalner) הוא אי שנמצא במזרח ים טימור, מול חופי הטריטוריה הצפונית, אוסטרליה. האי, יחד עם האי בת'רסט ותשעה איים לא מיושבים, נמצא באיי טיווי. על האי נמצא שדה התעופה סנייק ביי.
היסטוריה
טיווים כבשו את האזור לפני לפחות 40,000 שנה. יש הטוענים שהאירופאי הראשון שראה את האי היה אבל ינזון טסמן ב-1644.
החוקר פיליפ פרקר קינג (בנו של מושל ניו סאות' ויילס, פיליפ גידלי קינג) קרא לאי מלוויל על שם רוברט דונדאס. שמו של רוברט מונצח גם על שם האי מלוויל הגדול בהרבה ממנו בארכיפלג הארקטי הקנדי. זמן קצר לאחר מכן, ב-1824, הבריטים ניסו ליישב את החוף הצפוני של אוסטרליה, בפורט דונדאס, שנמצא על האי. היישוב ננטש ב-1828.
על האי, היה מיסיון קתולי, עליה גדלה אמה של נובה פריס, לאחר שנלקחה מאמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הוקמה סיירת סנייק ביי הקטנה, שאוישה על ידי המקומיים, כחלק מכוחות הצבא שנפרסו בשביל להגן על האי מפני תקיפות יפניות.
גאוגרפיה ואקלים
האי שוכן במזרח ים טימור, כ- צפונית לדרווין וממערב לחצי האי קובורג, ארץ ארנהם. האי מלוויל הוא האי השני בגודלו באוסטרליה, אחרי האי טסמניה. באי, יש אקלים טרופי.
אוכלוסייה
היישוב הגדול ביותר באי הוא היישוב מיליקפיטי, המונה 559 תושבים. היישוב השני בגודלו הוא היישוב פירנג'ימפי, המונה 440 תושבים. בערך 30 אנשים נוספים חיים בחמש תחנות חיצוניות משפחתיות.
ממשל
כחלק מאיי טיווי, האי מלוויל נמצאת בתחום השיפוט של הטריטוריה הצפונית, אוסטרליה, כאשר מועצת אדמות טיווי היא הסמכות האזורית.
שמואל צסלר
שמואל צסלר (בכתיב יידי: צעסלער; 5 בדצמבר 1904 – 13 בדצמבר 1987) משורר ילדים יידי, מתרגם, עורך ומחנך.
ביוגרפיה
שמואל צסלר נולד בזבלודוב שבסמוך לביאליסטוק בפולין (אז בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית). אביו היה מורה, והוא למד בעיירה ובה סיים את לימודיו. בגיל 18, עם תום לימודי התיכון שלו, יצא צסלר להשלמת לימודיו בוורשה בירת המדינה הפולנית הצעירה. הוא סיים לימודי הוראה וחזר לזבלודוב, שם שימש כמורה מספר שנים. שירו הראשון ביידיש נדפס אף הוא בביאליסטוק, ביומון "דאס נייע לעבן" ('חיים חדשים').
בשנת 1935 היגר צסלר לארגנטינה, והשתקע בעיר הצפונית טוקומאן. לאחר כחמש שנים עקר לבואנוס איירס הבירה. שם לימד והרצה במוסדות חינוך יידישאיים, בתי הספר "ביאליק" ו"שלום עליכם". בנוסף, כתב, ערך ופרסם מיצירותיו בעיתוני ילדים בכל דרום אמריקה.
בשנת 1949 שמואל צסלר התמנה לפרופסור בסמינר היהודי למורים בבואנוס איירס, שם גם ייסד וערך את הירחון המצויר לילדים "קינדרלאנד" ('ארץ הילדים'). מאוחר יותר, בשנת 1963 ועד סמוך למותו ערך את הירחון לילדים "שלום", שיצא לאור בשתי הלשונות, יידיש ועברית.
שמואל צסלר זכה לפרסום רב כיוצר לילדים בכל רחבי הפזורה של היידיש, ואחדים משיריו אף הולחנו והושרו, והפכו לפזמונים מוכרים ואהובים. לאחר המלחמה והשואה, והשמדת יהדות זבלודוב, היה שמואל צסלר בין עורכי ספר היזכור ליהודי עירו.
ארכיונו האישי שמור בספרייה הלאומית.
תרגומיו
שמואל צסלר תרגם ליידיש מהעברית כמה שירי ילדים של המשוררים אנדה עמיר-פינקרפלד, יעקב פיכמן, ואחרים. וכן תרגם ליידיש מעברית מחזה מאת נחום בנארי, ממייסדי עין חרוד.
GLOW (סדרת טלוויזיה)
GLOW היא סדרת קומדיה אמריקאית אשר נוצרה על ידי ליז פלייהייב וקרלי מנש. הסדרה היא גרסה בדיונית של דמויות וגימיקים של האיגוד המקצועי להיאבקות נשים משנות ה-1980, ארגון Gorgeous Ladies of Wrestling (GLOW) אשר הוקם במקור על ידי דייוויד מקליין. העונה הראשונה כוללת 10 פרקים ויצאה בנטפליקס ב-23 ביוני 2017. ב-10 באוגוסט 2017, נטפליקס חידשה את הסדרה לעונה שנייה בת 10 פרקים, שיצאה ב-29 ביוני 2018, ולעונה שלישית שעלתה לאוויר ב-9 באוגוסט 2019 וכוללת 10 פרקים גם היא.
הסדרה חודשה לעונה רביעית ואחרונה, אולם הפקתה נעצרה ובאוקטובר 2020 "נטפליקס" הפכה את החלטתה וביטלה את הסדרה. זאת בעקבות מגפת הקורונה.
תפקידים חוזרים
בנוסף לקיה סטיבנס, אשר נאבקה בשם "אוסום קונג" (Awesome Kong) בתחרויות TNA, ובתור Kharma ב-WWE, מספר מתאבקות ומתאבקים מקצועיים הופיעו בהופעות אורח במהלך העונה. אלה כוללים את ג'ון מוריסון, שהופיע בתור מאמן בפרק הראשון; טיירוס וקרליטו, שגילמו את האחים המתאבקים של כרמן; ג'ואי ריאן, בתור מתאבק הידוע כ"מר מונופול", ואשתו של ריאן, גם היא מתאבקת מקצועית, לורה ג'יימס ששיחקה את העוזרת האישית שלו, "קריסטל"; אלכס ריילי שיחק מתאבק המכונה "סוס הפלדה"; ברוק הוגאן הופיע כמנהל מועדון לילה; וכריסטופר דניאלס ופרנקי קזריאן גם הופיעו כמתאבקים. האלק הוגאן, ריק פלייר, וגורג'ס ג'ורג' מופיעים בקטעי ארכיון בפרקים 1 ו-4.
הפקה
הרעיון לסדרה הגיע כאשר פלייהייב ומנש, שבאותו הזמן חיפשו לעשות תוכנית חדשה שבמרכזה נשים, נתקלו בסרט התיעודי משנת 2012 GLOW: The Story of the Gorgeous Ladies of Wrestling. לפני שיצרו את הסדרה, שתי היוצרות מעולם לא שמעו על GLOW, והן אהבו את הרעיון להפוך אותו לבסיס לגרסה בדיונית בסדרה. הן ראו זאת כדרך לחקור את התוצאות של התנועה לשחרור האישה של שנות ה-1970, ולשאול את השאלה: "האם זה עבד? האם המצב השתפר?" ולצורך כך, היה זה היה חשוב עבור הסדרה לשמור על המתח בין השאלות, האם הליגה ניצלה נשים, או העצימה אותן?.
אורסולה היידן, הבעלים של חברת GLOW, שימשה כיועצת בסדרה. היידן גם הייתה משתתפת במופע GLOW המקורי בשנות ה-1980 קידום בתור Babe, the Farmer's Daughter (בייב, בת האיכר).
צ 'אבו גררו ג'וניור ממשפחת המתאבקים המפורסמת גם שימש כיועץ על הסדרה ועזר לאמן את השחקניות. דודו מנדו גררו שירת באותו התפקיד בסדרה המקורית.
בספטמבר 2019 הסדרה חודשה לעונה רביעית ואחרונה. הפקת עונה זו הושבתה לאחר כשלושה שבועות במרץ 2020 בעקבות מגפת הקורונה, לאחר השלמת צילומי פרק אחד. באוקטובר 2020, יוצרי הסדרה הכריזו כי העונה הרביעית בוטלה והיא לא תושלם או תשודר. זאת בעקבות אתגרים הנוגעים למגפה, בהם קושי במניעת התפרצות הנגיף בסצינות היאבקות, עלויות הפקה גבוהות יותר ופער זמנים גדול מדי שנוצר מאז העונה הקודמת.
פסקול
הסדרה כוללת שירים משנות ה-1980, וכן מספר רצועות משנות ה-1950, 1960 ו-1970.
גרסת קאבר של השיר של Quiet Riot "Cum On Feel the Noize" ליווה את הטריילר של הסדרה. קאברים על ידי צוות השחקנים כוללים את השיר של The Thompson Twins, "Hold Me Now", ו-"This Is One of Those Moments" של ברברה סטרייסנד.
ביקורת וקבלה
GLOW זכתה לשבחים על ידי המבקרים, וקיבלה דירוג של 95% באתר Rotten Tomatoes, שם קונצנזוס הביקורת הייתה "עם פרטים תקופתיים מדויקים של שנות ה-1980, כתיבה מאלפת, וקאסט הורס, GLOW זוהרת בבהק." הסדרה קיבלה ציון באתר Metacritic של 81 מתוך 100, בהתבסס על 37 מבקרים. דארן פרניץ' מאנטרטיינמנט ויקלי נתן לעונה הראשונה ציון A (מצוין), וכינה אותה יצירת מופת. סופי גילברט מכתב העת The Atlantic אמרה, "זה פשוט כיף לראות נשים עושות כל כך הרבה כיף. GLOW לוקחת בעלות מלאה על הקאמפ שלה, ועל האסתטיקה הראוותנית, ומתחת לנצנצים היא [תוכנית] חכמה וחתרנית."
הסדרה זכתה לתגובות מעורבות מצד חלק ממתאבקות GLOW המקוריות. חלק החמיאו לתלבושות, ואחרות ביקרו את הייצוג של הבמאי כאחר מאוד מהמקור, וכן פרטים אחרים הקשורים לייצוג GLOW המקורי. אחרות שמחו שמדובר בתוכנית בידורית, שניתן ליהנות "מהשילוב בין עובדות לבדיה".
קישורים חיצוניים
ביקורות:
פוליטיקה של תימן
תימן היא רפובליקה נשיאותית שבראשה עומד נשיא. המערכת הפוליטית בתימן נשלטת על ידי מפלגת הקונגרס הכללי של העם, וכך היה מאז האיחוד. הכוח הביצועי נמצא ידי הממשלה. הכוח החקיקתי נמצא בידי הממשלה ובידי הפרלמנט התימני.
תימן היא רפובליקה חד ביתית. לפי החוקה הנשיא ממנה את מועצת השורא ובה 111 חברים. הנשיא הוא ראש המדינה, וראש הממשלה עומד בראשות הממשלה. החוקה קובעת כי הנשיא ייבחר בהצבעת פופולריות מבין שני מועמדים לפחות שאושרו על ידי הפרלמנט; ראש הממשלה ממונה על ידי הנשיא. תקופת הכהונה של הנשיא היא 7 שנים, וזו של הפרלמנט היא 6 שנים. זכות ההצבעה נתונה לכל אחד מעל גיל 18.
הרשות המבצעת
הנשיא נבחר בהצבעת פופולריות ישירה לתקופה של שבע שנים. סגן הנשיא, ראש הממשלה והשרים ממונים על ידי הנשיא. מועצת השרים ממונה על ידי הנשיא והמינוי מבוסס על המלצות של ראש הממשלה. הנשיא עלי עבדאללה סאלח הוא ראש המדינה של תימן המאוחדת מאז 1990 (ושל צפון תימן מאז 1978), ונבחר פעם נוספת באופן דמוקרטי ב-1999. בבחירות הנשיאותיות בספטמבר 2006, סאלח אותגר על ידי קואליציה של 5 מפלגות אופוזיציה מובילות, מפלגות המפגש המאוחדות, שהעמידו בראשן את המועמד פייסל בין שאמלאן. דווח כי הנשיא סאלח החליט במהלך 2005 לא להתמודד על כהונה נוספת, אולם בעקבות בקשות מהציבור הוא החליט לרוץ בשנית.
הרשות המחוקקת
בפרלמנט התימני, אספת הנבחרים של תימן (מג'לס אלנואב) של תימן יש 301 חברים, הנבחרים לכהונה של 6 שנים על ידי מחוזות בחירה. במאי 1997 הנשיא הקים מועצה מייעצת הנקראת מועצת השורא, שלעיתים מתייחסים אליה כאל הבית העליון של הפרלמנט; 59 חברי המועצה ממונים כולם על ידי הנשיא.
המפלגות הפוליטיות והבחירות
בבחירות הפרלמנטריות באפריל 2003, מפלגת קונגרס העם הכללי (GPC) שמרה על רוב מוחלט. משקיפים בינלאומיים תיארו את הבחירות בתור "עוד צעד משמעותי בהתקדמות התימנית לכיוון דמוקרטיה; אולם, יש להשקיע מאמצים רבים כדי לתקן פגמים מהותיים בתהליכי הבחירות ובתהליכים הפוליטיים שבמדינה. היו מספר בעיות עם הצבעות של אנשים מתחת לגיל ההצבעה החוקי, החרמה של קלפיות, הפחדה בעניין ההצבעה, ואלימות שקשורה לבחירות; יתר על כן, לאופוזיציה הפוליטית בתימן יש גישה מועטה לתקשורת, כיוון שרוב כלי התקשורת נמצאים נשלטים על ידי הממשלה או נמצאים בבעלותה.
הבחירות ב-2006 תוארו בצורה חיובית, והן היו תחת פיקוח של מספר משקיפים בינלאומיים. כוח המשימה לבחירות בתימן של האיחוד האירופי פרסם את הדיווח הסופי של על הבחירות: התקשורת התימנית דיווחה שהקואליציה האופוזיציונית הקימה בתאריך 22 בינואר 2007 ממשלת צללים "כדי למלא תפקיד משמעותי בחיים הפוליטיים, כלכליים וחברתיים". המפלגה השלטת GPC קראה לאופוזיציה "ללמוד את המערכות החוקתיות לפני שהם מתחילים לדבר על... חלומות ורודים ואשליות".
הערות שוליים
ইয়েমেন
קלייר ויליאמס
קלייר ויליאמס (באנגלית: Claire Williams; נולדה ב-21 ביולי 1976) שימשה כסגנית מנהלת קבוצת הפורמולה 1 וכמנהלת בפועל במקומו של אביה, פרנק ויליאמס, הבעלים של הקבוצה"ויליאמס F1". .
ביוגרפיה
ויליאמס נולדה לפרנק ויליאמס בעיר וינדזור שבמחוז ברקשייר באנגליה.
בשנת 1999 היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת ניוקאסל עם תואר בפוליטיקה.
קריירה
לאחר סיום לימודיה הפכה לאחראית תקשורת במסלול המרוצים סילברסטון, שבו מתקיים גרנד פרי בריטניה.
בשנת 2002 הצטרפה לקבוצת המרוצים ויליאמס כקצינת תקשורת, ובשנת 2010 הפכה לראש צוות התקשורת.
בשנת 2011 מונתה למנהלת השיווק והתקשורת של ויליאמס. במרץ 2012 הפכה לנציגת משפחת ויליאמס בדירקטוריון חברת ויליאמס לאחר התפטרותו של אביה.
במרץ 2013 מונתה לסגנית מנהלת קבוצת המרוצים "ויליאמס F1", והיא אחראית על התקשורת, השיווק ושאר ההיבטים העסקיים. . שימשה בתפקיד עד למכירת הקבוצה לקבוצת משקיעים בספטמבר 2020.
ב-2016, בזמן חגיגות יום ההולדת של קבוצת ויליאמס, מונתה ויליאמס למפקדת במסדר האימפריה הבריטית.
חיים אישיים
ב-10 באוקטובר 2017 ילדה בן. בינואר 2018 נישאה למארק האריס.
יואל לרנר (זמר)
יואל לרנר (נולד ב-27 באוקטובר 1955) הוא זמר, מדבב, גיטריסט ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה
לרנר גדל והתחנך בכפר הנוער הדסים. הוריו היו חלק מצוות הכפר וגרו במקום. הוא החל לנגן בגיטרה כבר בגיל שמונה, ובפסנתר כשהיה בן שתים עשרה. את דרכו המקצועית החל ב-1974 עם צוות הווי הנדסה קרבית יחד עם יהודית רביץ וקורין אלאל. לאחר מכן עבר ללהקת פיקוד המרכז, והיה הסולן בשיר שומר החומות בשנת 1977.
קריירת מוזיקה
לאחר שחרורו מהצבא, הקליט את הסינגל "שיר מרזבים" שיצאה לאור בשנת 1978.
בשנת 1979 שר וניגן בתוכנית טלוויזיה לכבוד יובל ה-70 לתל אביב, והשתתף כגיטריסט וזמר במופע של יונתן גפן ו אסתר שמיר "קוראים לזה אושר", בעיבוד מוזיקלי של עדי רנרט. במופע שר עם שמיר את השיר "מחר אזיל דמעה" שנכלל בתקליט "המעיל" של יהונתן גפן. בנוסף באותה שנה השתתף בהקלטת אלבום שירי הילדים והילד הזה הוא אני של יהודה אטלס (המבוסס על ספרו של יהודה אטלס בשם זה). אחר כך הופיע במשך שנתיים עם הזמרת נורית גלרון, בעיקר בקיבוצים ומת"נסים, כשהוא מלווה אותה בגיטרה, בפסנתר ובשירה. באותה תקופה השתתף כזמר וגיטריסט אקוסטי באלבומים רבים, ביניהם "חמוש במשקפיים" של אריק איינשטיין, "התכוונות" של יוני רכטר, ו"שירים באמצע הלילה" של נורית גלרון.
בשנים 1982–1986 למד הלחנה בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה.
בשנת 1984 הקים את להקת הסיקסטיז יחד עם מוטי דיכנה, שלמה חממי ושלמה מזרחי, איתה הוא מופיע בשירי שנות ה-60 עד היום כזמר, נגן גיטרות, פסנתר ומנהל מוזיקלי. באותה שנה השתתף כזמר בהצגת תיאטרון הקאמרי "בית ספר לריקודים", אשר כללה טקסטים ומוזיקה של נתן זך וסשה ארגוב, יחד עם הזמרת דפנה ארמוני ושחקנים אחרים.
ביולי 1987, הופיע בניסיון חידוש פסטיבל הזמר והפזמון במסגרת חגיגות הזמר העברי בערד, עם השיר "היפה בנשים" שכתב והלחין.
בשנת 1990, הקליטה להקת "הסיקסטיז" אלבום שכלל גרסאות כיסוי ללהיטי שנות ה-60.
בשנת 1998 הוציא תקליט עם ההרכב "ארבע על ארבע", שכלל גם את דני ליטני, דני רובס ואורי הרפז.
ב-1999 השתתף, במסגרת פסטיבל ישראל, במופע "אמני ישראל שרים ביטלס", יחד עם שלמה ארצי, יהודית רביץ, דוד ד'אור ואחרים, מלווים בתזמורת הפילהרמונית ובניצוחו של סר ג'ורג' מרטין, המפיק והמעבד המוזיקלי של הביטלס.
בשנת 2010 הופיע באופרת הרוק "האוחז באש" שכתב והלחין יוסי עידה.
בפברואר 201, הופיע במופע מחווה ליוצרים יחיאל ועלי מוהר.
בשנת 2017 היה שותף בשלישיית "בונבוניירה", יחד עם ענת עצמון ומוטי דיכנה שהעלתה מופע של שירי ילדים.
קריירת משחק ודיבוב
בשנת 1979 השתתף בסרט "מעגלים של שישבת" שביימה עידית שחורי, בתפקיד עצמו כזמר, ושר את שיר הנושא שכתב עלי מוהר והלחין אבנר קנר. הסרט יצאה לאקרנים ב-1980. במשך בשנים לרנר דיבב סרטי וסדרות אנימציה, בין היתר את ויני מ"האופנוברים ממאדים", את דן מ"עומר", את גמביט (אקס-מן) ואת ג'ייסון לי סקוט מ"מייטי מורפין פאוור ריינג'רס" ועד "פאוור ריינג'רס זיאו" (שבסרט של פאוור ריינג'רס טורבו דיבב אותו גיורא קנת.)
טוטנהאם
טוטנהאם (באנגלית: Tottenham) היא שכונה ברובע הארינגיי בצפון לונדון, כ-13 ק"מ צפון-צפון-מזרחית לצ'רינג קרוס. ידועה במיוחד בשל מועדון הכדורגל המקומי, טוטנהאם הוטספר.
היסטוריה
המקום היה מקום יישוב במשך אלפי שנים. בתקופה הרומית עברה במקום דרך ארנים שהובילה ליורק (Earninga Straete באנגלית עתיקה, כיום בתוואי Monument Way). לפי ספר יום הדין חיו במקום בשנת 1086 70 משפחות. בתקופת טיודור הפך המקום לאתר נופש לעשירי העיר והנרי השמיני, מלך אנגליה נהג להתגורר בטירת ברוס שבמקום כאשר יצא לצוד ביער הסמוך. בעקבות פתיחת קו הרכבת Great Eastern Railway ב-1870, ידע האזור, שהיה עד אז כפרי, פיתוח מואץ והפך לפרבר מגורים לבני המעמד הבינוני הנמוך ומעמד הפועלים. ב-1894 קיבל האזור מעמד של מחוז עירוני, שגבולו המזרחי הוא נהר לי וב-1934 קיבלה מעמד של רובע מוניציפלי (Municipal borough).
בתקופת הבליץ הגרמני במלחמת העולם השנייה ספגה השכונה הפצצות ב-24 באוגוסט 1940 ופגיעות טילי V-1 ו-V-2 ב-15 במרץ 1945. בתקופת המלחמה ביקרה במקום המלכה מרי (רעייתו של המלך ג'ורג') ובשל המחסור הוגש לה תבשיל עשוי שאריות לחם ושאריות בשר ומוצרי מזון אחרים, אותו כינתה המלכה "פודינג טוטנהאם", שם בו התפרסם מאכל המחסור ברחבי לונדון. ב-1 באפריל 1965 צורפה טוטנהאם לרובע הארינגיי.
הרכב האוכלוסייה
השכונה מתאפיינת בקהילות מהגרים גדולות ומגוונות. ראשוני המהגרים שהשתקעו בשכונה, ואוכלוסיית המהגרים הגדולה ביותר בה היא ממוצא אפריקאי-קריבי וכן מהגרים ממערב אפריקה, המזרח התיכון ועוד. השכונה סובלת מאחוז האבטלה הגבוה ביותר בלונדון.
נכון ל-2001 מנתה אוכלוסיית השכונה 55,154, הגיל הממוצע היה 31 ואחוז בעלי תואר אקדמי 22% בלבד.
מהומות
ב-6 באוקטובר 1985 פרצו בטוטנהאם מהומות לאחר מותה של סינתיה ג'ארט בשיכוני "החווה", אשה ממוצא אפריקאי-קריבי בעת חיפוש משטרתי. מאות תושבים התפרעו ותקפו תחנת משטרה ושוטרים, שפיזרו את ההמון תוך שימוש באמצעים לפיזור הפגנות. שוטר אחד נהרג, 24 איש נפגעו, 400 מפגינים נעצרו.
גם המהומות בממלכה המאוחדת באוגוסט 2011 פרצו בטוטנהאם, לאחר מותו של אזרח שחור בן 29, מארק דאגן, שנורה למוות מירי שוטרים בשירות הסקוטלנד יארד. מה שהחל כמחאה שקטה מול תחנת המשטרה בשכונה, התפשט במוצאי שבת, 6 באוגוסט, לפרעות בהן הוצתו במשך הלילה אוטובוס, שני בניינים, וניידות משטרה. כמו כן, התחוללו מעשי ביזה וונדליזם במספר חנויות ומרכזי קניות. הפרעות התפשטו ב-7 באוגוסט לאזורים אחרים של העיר, ולפחות 35 שוטרים נפצעו. ב-8 באוגוסט, המהומות הנרחבות התפשטו גם לחלקים אחרים בבריטניה, ונרשמו הפרות סדר חמורות ואלימות גם בברמינגהאם, ליברפול, ובריסטול. במשך היום נסגרו גם רוב החנויות ומרכזי הבילויים והמסחר באזורים אחרים בעיר, מחשש להתפשטות המהומות. עד ל-9 באוגוסט נעצרו 525 איש ונגד עשרות הוגשו כתבי אישום.
סוזוקי לפין
סוזוקי לפין (ביפנית: スズキ・アルトラパン, באנגלית: Suzuki Lapin) היא מכונית סופרמיני, 5 דלתות, האצ'בק, מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור אשר מיוצרת משנת 2002 ועד היום.
דגם ה"סוזוקי לפין" קרוי גם "Suzuki Alto Lapin".
ביפן "סוזוקי לפין" שייכת לסדרת המכוניות המוגדרת כ-"Kei-Car".
שליטה בהמון
שליטה בהמון היא שיטה באבטחת הציבור, שבה כמות רבה של קהל נתונה לניהול וריסון, במטרה למנוע תדחוקת קהל; מהומות וקטטות; ותגרות בהן מעורבים אנשים תחת השפעות סמים ואלכוהול. לשליטה בהמון ישנו שימוש תכוף באמצעים לפיזור הפגנות. באירועי תדחוקת קהל עלולים לגרום למאות רבות של הרוגים.
שליטה יעילה בהמון עוסקת בניהול התאספויות צפויות ובלתי צפויות של קהלים. שליטה בהמון עשויה לכלול מאבטחים שכירים באופן פרטי או שוטרים. שליטה בהמון היא כלי בו עושים שימוש לעיתים קרובות באירועים ציבוריים גדולים כגון ירידים, פסטיבלים, אצטדיונים והפגנות ציבוריות. באירועים מסוימים מאבטחים ומשטרה משתמשים בגלאי מתכות ובכלבי משטרה כדי למנוע הברחת כלי נשק וסמים אל תוך הקהל.
היסטוריה
ההיסטוריה של שליטה בהמון מתוארכת עוד לשנות ה-20 של המאה ה-20, אז לא הייתה יחידה רשמית לשליטה בהמון. בתקופה זו, בין עשר לעשרים שוטרים היו מוקצים לבקרה של אירועים ציבוריים גדולים, ולרוב היו שוטרים אלה ניצבים בערך 20 רגלים בקו אחד מאחורי ראשוני האנשים בקהל המדובר. השוטרים היו חמושים באלות וידיות גרזן. תפקידם לרסן את הקהל גרידא, באופן שיסתיים לשביעות רצון כל הצדדים, וכתוצאה מכך נפצעו לא פעם שוטרים רבים.
שנות ה-60 וה-70 סימנו את ההמצאה והשימוש הנרחב בגז מדמיע. בד בבד, השוטרים לא היו רגילים להשתמש בחידוש זה בסביבה שבה הראייה הייתה מוגבלת. השריון שלבשו באותה תקופה לא היה נייד כמו בהווה, לפיכך נעשה השימוש בסוג שריון זה לנדיר. "בקר קהל" הוא שמו של אדם אשר נועד לשלוט בהמון במסגרת כזו אחרת, ולעיתים הוא עשוי להיקרא בשמות "שוער" או "סדרן".
יפו העתיקה
המתחם כולל את בתי המגורים וסמטאות יפו העתיקה במדרונות המערבי והדרומי, את גן המדרון במדרון הצפוני, ואת גן הפסגה וכיכר קדומים בראשו. יש הכוללים גם את נמל יפו ואת טיילת חומות הים במתחם, אולם מכיוון שמתחם יפו העתיקה מנוהל על ידי החברה לפיתוח יפו העתיקה, בעוד שנמל יפו מנוהל על ידי מינהל מקרקעי ישראל ואילו הטיילת מנוהלת על ידי חברת אתרים, אין הם נחשבים פורמלית לחלק מהמתחם.
על פי פרסומי עיריית תל אביב שטח יפו העתיקה עומד על 300 דונם.
רקע
להיסטוריה של יפו העתיקה עד למאה העשרים, ראו בערך יפו
שטח המתחם היה ברוב התקופות מרכזה של יפו. יפו של ימינו נבנתה מחדש בראשית המאה ה-19, לאחר שניזוקה במלחמות של נפוליאון וגם של אבראהים פאשא וכן בתים רבים נחרבו ברעידת אדמה בשנת 1837.
בתקופת המרד הערבי, בשנת 1936 שיבשו חלק מתושבי יפו העתיקה את התנועה לנמל באמצעות ירי וזריקת רימונים. התגובה הבריטית הייתה מבצע עוגן ביוני 1936, שבו פרצו הבריטים צירי תנועה רחבים לנמל תוך הרס כל הבניינים שעמדו בתוואי שעליו נפרצו הצירים. בתים נוספים נהרסו כפעולת ענישה והרתעה. לאחר שנהרסו 237 בניינים במבצע עוגן הפך חלק מיפו העתיקה לשטח פתוח. במבט מהאוויר הייתה לשטח הפתוח צורה של עוגן ומכאן שם המבצע. השטח הפתוח הפריד בין השטח הנוצרי במערב לשטח המוסלמי הגדול יותר במזרח, וחצה את יפו העתיקה לכל אורכה.
בתקופת מלחמת העצמאות נפגעו בתים רבים נוספים, ורוב אוכלוסיית העיר עזבה. כבר במהלך המלחמה התיישבו עולים חדשים בבתים הנטושים והרעועים. האזור הפך במהרה לשכונה שאופיינה בעוני, בתנאי תברואה ירודים ובפשיעה. בגלל השטחים הפתוחים הרבים שהיו באזור, במיוחד בראש גבעת יפו, כונה האזור "השטח הגדול". בשנות החמישים החלו לפנות את אוכלוסיית האזור. בתים שפונו, וכן בתים שהיו נטושים, נהרסו, וכך התרחב עוד יותר השטח הפתוח בלב יפו העתיקה. פרנסי עיריית תל אביב הכינו תוכניות לבניית שיכונים מודרניים בשטח הפתוח.
בתחילת שנות השישים, בעקבות גל מחאות, הוחלט לשנות את המדיניות לגבי יפו העתיקה. בשנת 1960 הוקמה החברה העירונית-ממשלתית לפיתוח יפו העתיקה. התוכניות להריסת יפו העתיקה ולבנייתה מחדש כשכונה מודרנית נגנזו. התוכנית החלופית שנבחרה התבססה על שיקום ושימור האזור תוך הפיכתו לרובע אמנים, ועל פיתוח גנים וכיכרות בשטחים הפתוחים. על תוכנית זו הופקד צוות אדריכלים שעליו נמנו יעקב יער, סעדיה מנדל, יונה פיטלסון ואליעזר פרנקל, ואשר עבדו יחדיו על תוכנית השימור בין השנים 1961 - 1962. בשנת 1965 הושלם פינוי תושבי האזור והחלו עבודות השיקום. במקביל נערכו במתחם חפירות ארכאולוגיות בארבעה אתרים.
רובע האמנים
הבתים שנותרו במתחם לאחר פינוי האוכלוסייה (בעיקר בחלקו הדרומי והמערבי, שהיוו את החלקים הנוצריים של יפו העתיקה) שוקמו, והוקצו לאמנים במסגרת פיתוח רובע האמנים. הסמטאות שופצו, רוצפו באריחי אבנים והותאמו לתנאי תברואה מודרניים. כל הסמטאות נקראו בשמות של מזלות מגלגל המזלות, והסמטה המרכזית נקראה נתיב המזלות. כיום המתחם ממלא את ייעודו באופן חלקי. הוא כולל אמנם גלריות רבות וסדנאות ואת תיאטרון הסימטה, אך לא התפתחו במקום חיים עירוניים שוקקים. נוסף לכך הוא כולל גם מספר אתרי דת, בהם מסגד הים וכנסיית פטרוס הקדוש הפרנציסקנית.
גן הפסגה וגן המדרון
גן הפסגה (המכונה גם "גן אברשה") וגן המדרון תוכננו על ידי אברהם קרוון בראש גבעת יפו ובמדרון הצפוני. הגן מחובר אל כיכר קדומים וכנסיית פטרוס הקדוש באמצעות גשר המזלות מעל הכביש (רחוב מפרץ שלמה) התוחם את הגבעה. הגנים משתלבים עם סביבתם, ולכן ניתן להגיע אליהם מכיוונים שונים. בשטחם משולבים שימושים שונים מלבד האלמנטים של הגינון, בהם שטחי חפירות ארכאולוגיות, בתים ששוקמו, יצירות אמנות ותותחים ממלחמות נפוליאון.
בגנים ניטעה צמחייה מגוונת, העמידה לרוחות הים והמלח. בין השאר ניטעו הרדופים, אשלים, אגבות, מלוח קיפח ועצי רותם. בראש הגבעה ניטעו עצי תאנים ותמרים. כן עוצבו מרבדי אהל מצוי, בוגנוויליות וסביונים. כן ניטעו מדשאות רחבות ונבנה אמפיתיאטרון.
בראש הגבעה מוקמה רחבת תצפית, ממנה ניתן לצפון לשלושה כיוונים (למעט לכיוון דרום). במרכז רחבה זו הוצבה היצירה "שער האמונה", פסל בצורת שער של הפסל דניאל כפרי. הפסל המתאר שלושה אירועים תנ"כיים הקשורים במוטיב האמונה ובהבטחת הארץ לשלושת האבות. עיצוב הפסל בדמות שער מסמל את הכניסה לארץ ישראל. שני עמודיו מתנשאים לגובה של 4 מטר כל אחד ומייצגים את ההבטחה לאבות העם, וזהו גם אורכה של הקורה המאוזנת המייצגת את תחילת הגשמתה של ההבטחה. בעמוד הראשון מתוארת עקדת יצחק באופן לא מקובל, ואברהם נראה כורע מעל האיל ומניף את יצחק כלפי מעלה. העמוד האחר מציג את חלום יעקב. על הקורה נראה כיבוש יריחו בידי יהושע.
סמוך לרחבת התצפית נבנה גשר המשאלות, עליו הוצבו לוחות המייצגים מזלות שונים וסמוך לו הוצב פסיפס של גלגל המזלות (ורדה גבעולי, אילן גלבר, נבות גיל). מקור שמו של הגשר במסורת כי משאלתו של אדם תתגשם אם בעת שהוא עומד על הגשר ומבקש משאלה, הוא מניח את ידו על סמל המזל שלו.
בחלקו הדרום-מזרחי של הגן ישנו שטח חפירות בו נחשפו שרידים משער הכניסה לעיר מזמנו של רעמסס השני, והוצב שיחזור של השער. גן הפסגה נקרא על שם אברהם שכטרמן, מיוזמי פיתוח יפו העתיקה.
כיכר קדומים
כיכר קדומים היא רחבה המכסה את שטח החפירות המרכזי. החפירה בלב תל יפו התאפשרה לאחר שפונו הריסות הבתים שנהרסו במבצע עוגן. חפירה ראשונה בוצעה בשנים 1948 עד 1950. חפירה נוספת בוצעה באמצע שנות החמישים. בחפירות נחשף שרידים מתקופות שונות, בהם מבנים חשמונאים, חרסים פלישתיים וממצאים מהתקופה המצרית. הממצאים הועברו למוזיאון יפו לעתיקות שפועל בבניין הסראייה הישן בגן הפסגה. רק מעט משטחה של יפו העתיקה נחפר.
בסוף שנות השישים פותחה כיכר קדומים מסביב לחפירה המרכזית. בשנת 1993 הוחלט לקרות את החפירה. בשטח החפירה המקורה, מתחת לכיכר, פועל מרכז מבקרים. לאחר קירוי החפירה התקבלה רחבה גדולה, המקשרת בין גן הפסגה במזרח לסמטאות יפו העתיקה במערב. בכיכר קדומים מספר מסעדות ובתי קפה. בתקופת הקיץ מתקיימים במקום אירועי תרבות ("לילות יפו").
באפריל 2011 לאחר שיפוצים, נפתח מרכז המבקרים מחדש ובו ממצאים ארכאולוגיים מיפו ושתי מצגות אור קוליות: על פרשת אנדרומדה ועל ההיסטוריה של העיר לאורך אלפי שנים.
בקצה הכיכר נמצא עמוד זיכרון ובו יד זיכרון למחדשי היישוב היהודי של יפו במאה ה-19.
בשנת 2014 הוקם מבנה מסחרי עבור חנויות בצדה הדרומי של הכיכר ובו קופת הכרטיסים של מרכז המבקרים.
אתרים סמוכים לעיר העתיקה
מחוץ לתחום העיר העתיקה שהיה בעבר מוקף חומה מספר אתרים חשובים נוספים:
Lucy in the Sky with Diamonds
Lucy in the Sky with Diamonds (לוסי ברקיע עם יהלומים) הוא שיר רוק פסיכדלי של להקת הביטלס ונכלל באלבום "Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band". הקרדיט לשיר מיוחס לשם לנון-מקרטני, אך נכתב בעיקר על ידי לנון. אורך השיר 3:28 דקות ואחד ממאפייניו הבולטים אשר מקנים לו את אופיו ה־"חלומי" הוא ששורת הליווי החוזר בבית המופיעה בדרך כלל כקו הבס – מופיעה ב־"לוסי" דווקא בצלילים הגבוהים ומנוגנת באורגן האמונד שעבר כוונון כך שצלילו יישמע כצליל פעמונים.
בהשראת שיר זה כינה הפליאואנתרופולוג דונלד ג'והנסון את השלד של נקבת האוסטרלופיתקוס אפרנסיס שמצא באתיופיה בשם "לוסי".
מקור השיר
למרות הכחשות חוזרות ונשנות של ג'ון לנון ויתר חברי הביטלס, יש הטוענים כי השיר מתאר שימוש בסם הפסיכדלי LSD, ואכן, השיר מתאר סיטואציות לא הגיוניות ותלושות מן המציאות. אחת מהטענות התומכות בתאוריה זו נטועה בעובדה שראשי התיבות של כותרת השיר והשורה החוזרת בה הן LSD. חברי הלהקה הכחישו במשך עשורים את הטענה (לנון טען שהמקור לשיר המדובר הוא בציור שציירה לוסי, חברתו לגן הילדים של ג'וליאן, בנו של לנון). בריאיון משנת 2004, דיבר פול מקרטני בפתיחות על שימושו בסמים בתקופת הביטלס, וחשף כי שירים כמו "Day Tripper" ו-"Got to Get You Into my Life" אכן נכתבו ישירות על LSD וקנאביס. כשנשאל לגבי "Lucy In The Sky With Diamonds", אמר שהציור של לוסי הוא ההשראה לכתיבת השיר, אך זה "די ברור" שהשיר הוא על "טריפ" של LSD.
גרסאות כיסוי
לשיר יצאו גרסאות כיסוי רבות. ביניהן גרסת הלהקה "The Flaming Lips" בשיתוף עם מיילי סיירוס. גרסת הכיסוי של אלטון ג'ון הגיעה לפסגת המצעדים.
מאיר מיבר
ילדות ונעורים
משפחת מייברג, כמרבית הקהילה היהודית בצפת של אותם ימים, הייתה דתית ומאיר למד בילדותו בחדר ובתלמוד תורה. בהגיעו לגיל 15 פנה להשכלה חילונית רחבה יותר. הוא למד בקולג' הסקוטי בצפת יחד עם תלמידים מכל האזור, מרביתם נוצרים ומוסלמים. בזכות עירוב זה זכה להיכרות מעמיקה יותר עם האוכלוסייה המגוונת של ארץ ישראל. בשנת 1938 סיים את לימודיו.
במחתרת, בתקופת המנדט
ב-1938 הצטרף מיבר ל"הגנה"; מפקדתו הראשונה הייתה מרים שטרן. זמן קצר לאחר פרוץ מאורעות תרצ"ט יצא לקורס מ"כים. רוב פעילותו כללה התחמקות מהבריטים, ובמקביל צפת צברה תחמושת ונשק במטרה להיות ערוכים לפרעות ולקרבות העתידיים להתרחש. ב-1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נפסקו המהומות שעוררו הערבים בארץ ישראל. אף על פי ש"ההגנה" המליצה על גיוס יחידות שונות כדי לעזור לבריטים, סירב מיבר. בספרו הוא מנמק זאת בכך שעד אמצע 1940 כבר הוכשר בארבעה קורסים שונים והיה שקוע בפילוג העמוק בין האצ"ל ל"הגנה", אליהם עדיין השתייך. בספרו מספר מיבר כי אחד האירועים שהשפיעו על עזיבתו את האצ"ל היה מפגש עם אברהם שטרן (יאיר), מייסד הלח"י.
ב-1944 מונה מיבר למפקד העיר צפת על ידי גיורא שנאן, מפקד נפת תל-חי. בספרו מונה מיבר את מצבת כוח האדם שעמד לרשות "ההגנה" בעת מינויו, ואומד אותם ב-100 איש בסך הכל. אחת ממטרותיו הראשונות והעיקריות היו גיוס אנשים נוספים, מתוך הבנה שהסכסוך הקיים עתיד, בזמן הקרוב, להוליד קרבות. אחד היתרונות שעמדו למיבר כמנהיג שצמח מתוך האצ"ל היה צירופם של לוחמים אלו לאימוני "ההגנה"; מאוחר יותר, במלחמת העצמאות, עזר שילוב לוחמים אלו בשורות "ההגנה" לעבות את המגננה על צפת.
מלחמת העצמאות
ההכנות למלחמה החלו יותר מעשר שנים לפני שפרצה, ב-1936, כאשר הוצעה תוכנית הגנה כוללת להגנת הרובע היהודי בצפת. תפקידו של מיבר כלל את קביעת העמדות והכנתן, קביעות גזרות אש וכן הכנת האנשים מבחינה מנטלית. הכנות אלו, שבוצעו בעזרת מרדכי לייבוביץ' היו אבן היסוד בהגנת הרובע היהודי בצפת, והוכיחו את עצמן כצעד יעיל ונבון. כבר אז, יצחק שדה קבע שמי ששולט במצודה בעיר (מצודת צפת) ישלוט בעיר כולה. מכאן נגזר גם שם הספר שכתב מיבר, "בצל המצודה".
בתחילת דצמבר 1947 מנתה מצבת כוח האדם של "ההגנה" ברובע היהודי 250 איש בסך הכל, ומנגד עמדו מולם בזמן המלחמה כ-3,000 לוחמים - כך לפי ספר הזיכרונות של קולונל וואספי אל-תל, אחד ממצביאי צבא ההצלה הערבי. אולם, לא היו בידי ההנהגה היהודית ידיעות על כוחו של האויב, וחוסר ידיעה זה הגביר את תחושות הלחץ והבהלה ששררו טרום המלחמה.
הקרבות על צפת החלו ביום שישי, 2 בינואר 1948, ואלו גברו בהדרגה עד שנוצר מצור על העיר, באפריל 1948. בהיעדר שלטון אזרחי נהפכו מפקדי הקטעים ל"מושלים אזרחיים"; בראשם עמד מיבר, אשר נאלץ להמשיך ולהתמודד עם קבלת החלטות במישור האזרחי והצבאי גם יחד. בין החלטותיו הבולטות ניתן למנות את השקעתו במורל האנשים, באמצעות "קול צפת", עלון שהופץ באופן מחתרתי ושימש לגיבוש הקהילה. החלטה נוספת, חשובה וגורלית אף יותר, הייתה להנחות את לוחמיו להפעיל רימון על עצמם אם יפלו בשבי (זו הייתה הוראה ולא פקודה).
ב-16 באפריל 1948 החלו כוחות הצבא הבריטי לפנות את העיר צפת. הערבים ניסו לנצל את גורם ההפתעה ולהכות בעיר כל עוד היא לא ערוכה למגננה; דגלים סורים, לבנונים ועיראקיים הונפו מעל תחנת המשטרה העירונית, אך כתגובה החליטו מיבר ואנשיו לתלות בגאווה דגל כחול-לבן על מלון "מרכזי". עם רדת החשכה מיבר פקד על הוצאה לפועל של מבצע מורכב, במסגרתו פוצצה הכנסייה הסקוטית על ידי הכוחות הערבים ופוצצה תחנת המשטרה על ידי הכוחות היהודים. אולם, התוצאה הייתה החשכה מוחלטת של העיר, משום שהגנרטור נפגע.
בזכות מברקי מצוקה שנשלחו קיבלו הכוחות תגבורת מהפלמ"ח, בעזרתם שוחררה העיר ב-10 במאי. תרומה עיקרית היו מרגמות הדוידקה שסופקו ללוחמים. במשך כלל הקרבות הפגין מיבר קור רוח, למעט ב-8 במאי 1948, כאשר חדר פגז לחדר בו התגוררו שרה, אשתו, ושני ילדיו, יאיר בן הארבע ודרורה הפעוטה, אז בת חודשיים וחצי בלבד.
ראש עיריית צפת
בשנת 1953 נבחר למועצת העיר צפת וכיהן בה 18 שנים. בשנת 1965 נבחר לכהן כראש עיריית צפת, בשנת 1969 נבחר בשנית, אולם הקואליציה שהקים לא החזיקה מעמד עד תום הקדנציה..
עיסוקיו האזרחיים
מיבר היה איש עסקים ובעל נכסים, בעיקר בתחומי הנופש והקיט בצפת. כמו כן, עבד מספר שנים כמנהל סניף צפת של בנק לסחר חוץ. ב-1970 הקים את מלון "מוטל צפת" על הר כנען. לקראת סוף שנות השמונים המלון נסגר והמבנה שנמכר הוסב למעונות סטודנטים של מכללת צפת.
פעילות חברתית
מיבר היה ממייסדי לשכת הבונים החופשיים בצפת ונשיאה הראשון. כמו כן, כיהן כנשיא מועדון רוטרי בעיר, ובמסגרת תפקידו יזם את נטיעת יער "פאול הריס". באמצע שנות התשעים קיבל את אות "יקיר צפת" כהערכה על פועלו למען העיר החל ממלחמת העצמאות וכלה בעשייתו בתחום התיירות.
הנצחה
על שמו של מיבר קרוי רחוב מאיר מיבר. הרחוב נמצא בסמיכות לביתו של מיבר על הר כנען, שברחוב הגדוד השלישי, ע"ש גדוד הפלמ"ח ששחרר את צפת בתש"ח.
טיאגו סילבה
טיאגו אמיליאנו דה סילבה (בפורטוגזית: Thiago Emiliano da Silva; נולד ב-22 בספטמבר 1984) המוכר בקיצור טיאגו סילבה, הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת הבלם בצ'לסי ובנבחרת ברזיל, בה הוא משמש גם כקפטן.
קריירת מועדונים
סילבה החל את דרכו בכדורגל בקבוצת הנוער המקומית, ריו דה ז'ניירו ברצלונה ולאחר זמן מה עבר לריו גראנדה דו סול פוטבול. בשנת 2003 החל לשחק עבור ז'ובנטודה מהליגה הברזילאית הבכירה, אותה הוביל למקום השביעי בליגה בעונת עם שלושה שערים ב-27 משחקים.
לאחר עונה זו עבר לאירופה וחתם בפורטו הפורטוגזית. טיאגו סילבה נקנה על ידי פורטו תמורת 2.5 מיליון אירו בשנת 2004, אך שיחק רק עבור קבוצת המילואים. לאחר שנה בפורטוגל, הוא הצטרף לדינמו מוסקבה, שם אובחן כחולה בשחפת ואושפז למשך שישה חודשים. הוא מצוטט באומרו, "מדי פעם רופא היה נכנס ומעניק לי זריקה, שלוש או ארבע פעמים ביום, בתוספת 10-15 כדורים״. מחלתו הפכה לחמורה בהרבה עם הזמן ורופאיו אמרו לו שאם היה מאושפז באיחור של שבועיים הוא יכול היה לאבד את חייו. במהלך התאוששותו החליט סילבה לפרוש מכדורגל אך שוכנע לשקול זאת מחדש על ידי אמו. אחרי פרישה של שנתיים חזר לכדורגל והצטרף לפלומיננסה מהליגה הברזילאית.
בשנת 2006 שב סילבה לברזיל וחתם בפלומיננסה ובעונתו הראשונה בקבוצה, שותף ב-43 משחקים בכל המסגרות, אך הוביל אותה לעונה לא מוצלחת במיוחד, בה הגיעה לחצי גמר הגביע הברזילאי ושמינית גמר גביע סודאמריקנה וסיימה במקום ה-15 בלבד בליגה הברזילאית. בעונה הבאה הוא שיפר את משחקו בצורה ניכרת והפך לאחד השחקנים המובילים בקבוצתו, כשכבש שמונה שערים ב-42 משחקים בכל המסגרות והוביל את פלומיננסה למקום הרביעי בליגה ולזכייה בגביע הברזילאי.
בעונתו השלישית והאחרונה בפלומיננסה,, הגיע סילבה לשיאו, קבוצתו אומנם סיימה במקום ה-14 בלבד בליגה, אולם עם שער אחד ב-20 משחקים (נאלץ להחמיץ חלק מהעונה בעקבות אולימפיאדת בייג'ינג) ויכולת אישית מרשימה מיוחד, נבחר לשחקן העונה על פי בחירת האוהדים ונכלל בנבחרת העונה של הליגה הברזילאית. גם בגביע הליברטדורס הפגין יכולת מצוינת ואף הוביל את קבוצתו לגמר הטורניר, עם שער בחצי הגמר נגד בוקה ג'וניורס, אך זו הפסידה לליגה דה קיטו בדו-קרב בעיטות עונשין.
בדצמבר 2008 עבר למילאן האיטלקית תמורת עשרה מיליון אירו, אולם הוכרז רשמית כשחקן הקבוצה רק ביולי 2009 מכיוון שזו כבר הכילה שני שחקנים לא-אירופיים בסגלה (אנדריי שבצ'נקו וטברה ויאודס). כבר בתחילת דרכו במילאן הפך לבלם המוביל שלה ואת עונתו הראשונה בקבוצה,, סיים בהצלחה רבה עם שני שערים ב-41 משחקים בכל המסגרות. גם את עונת פתח בצורה טובה עם שער בניצחון 0–4 על לצ'ה במחזור הראשון של הליגה האיטלקית.
פריז סן ז'רמן
ב-12 ביולי 2012 אישר בעלי מילאן, סילביו ברלוסוקני, כי הסכים להעביר את זלאטן איברהימוביץ' וטיאגו סילבה לפריס סן ז'רמן תמורת 65 מיליון אירו. כעבור יומיים מההכרזה, הושלמה העברתו בסך 42 מיליון אירו של טיאגו סילבה באופן רשמי. עם הגעתו למועדון הוא מונה לקפטן של הקבוצה, וכבר עם הגעתו היווה חלק חשוב בקבוצה שהפכה לקבוצה הדומיננטית בצרפת, וזכה עם הקבוצה בשבע אליפויות צרפת ובחמישה גביעים. בעונת 2019/2020 לאחר מספר שנים של אכזבות בליגת האלופות, סילבה ופריז סן ז'רמן העפילו לגמר ליגת האלופות בפעם הראשונה בהיסטוריה של המועדון. הוא שיחק 90 דקות במשחק הגמר, בו הקבוצה הפסידה לבאיירן מינכן.
צ'לסי
ב-28 באוגוסט 2020 חתם סילבה בצ'לסי, לאחר סיום חוזהו בפריז סן ז'רמן, על חוזה לשנה אחת.
ב-26 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה בתיקו 3-3 נגד וסט ברומיץ' אלביון. ב-7 בנובמבר כבש שער בכורה בניצחון צ'לסי 1–4 על שפילד יונייטד.
בסיום העונה זכה יחד עם קבוצתו צ'לסי בליגת האלופות.
נבחרת
סילבה זומן על ידי דונגה לסגל הנבחרת האולימפית של ברזיל לאולימפיאדת בייג'ינג 2008 ובטורניר עצמו שותף בחמישה משחקים והוביל את הנבחרת למקום השלישי וזכייה במדליית הארד. שנתיים לאחר מכן, נכלל בסגל נבחרת ברזיל הבוגרת למונדיאל 2010, אולם לא שותף באף משחק בטורניר ונבחרתו הודחה כבר ברבע הגמר, לאחר הפסד ל.
במונדיאל 2014, בו הגיעה נבחרתו למקום הרביעי, כבש שער נגד, בשלב רבע הגמר, במשחק בו ניצחה ברזיל 1–2.
לסילבה היה חלק חשוב בזכייתה של ברזיל בקופה אמריקה 2019 והוא שיחק 90 דקות בניצחון 1–3 על נבחרת פרו בגמר.
נכלל בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 2022.
שרה סמארט
שרה סמארט (באנגלית: Sarah Smart; נולדה ב-3 במרץ 1977) היא שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה
סמארט נולדה בברמינגהאם שבאנגליה. היא התחילה את הקריירה שלה כילדה ושיחקה בסדרת הטלוויזיה לילדים "אריק".
היא מוכרת משורה של תפקידים בסדרות טלוויזיה כמו וירג'יניה בריית'ווייט, הבת במשפחה של זוכי לוטו, בדרמה הקומית "At Home with the Braithwaites". ב-2002 שיחקה בסדרת הדרמה "Sparkhouse" בהפקת "Red Production Company" וה-BBC. הופעתה בסדרה "ג'יין הול" בתפקיד הראשי ציינה קשר פורה בינה לבין המחזאית והתסריטאית סאלי ויינרייט.
בין 2008 ו-2010 גילמה סמארט את אן-בריט הוגלנד בסדרה "וולנדר", 6 סרטים באורך מלא עיבוד לספריו של הנינג מנקל עבור ה-BBC. עוד השתתפה סמארט בתסכיתי דרמה ברדיו.
ב-2011 שיחקה סמארט בתפקיד אורח בעונה השישית של סדרת המדע בדיוני הפופולרית "דוקטור הו" של BBC1. היא גילמה את דמות ה'נבל' בפרקים "הבשר המורד" ו"הכמעט אנשים"
היא הייתה תלמידה בבית הספר לבנות "סנט פול" בברמינגהאם, ומאז היא חוזרת בתקופת הקיץ לחלק חתימות.
ג'יוס
ג'יוס (בערבית: جيوس) הוא כפר פלסטיני בנפת קלקיליה מזרחית לעיר קלקיליה. נכון לשנת 2006, היישוב מונה 3,300 נפש.
במפקד הבריטי שנערך בשנת 1922 נמנו בכפר 433 נפשות: 228 גברים ו-205 נשים, כולם מוסלמים.. במפקד שנערך ב-1931 גדלה האוכלוסייה 569 נפשות: 304 גברים ו-265 נשים, כולם מוסלמים. הם התגוררו ב-147 בתים.
בתקופה העת'מאנית ובתקופת המנדט הבריטי הייתה לכפר ח'רבה (כפר בת) בשם ע'אבת כפר ג'מאל (غابة كفر جمال) בין בני ציון ושפיים. בשנת 1948 נתפס הכפר בידי הירדנים ובשנת 1967 נכבש הכפר, כמו יתר שטחי יהודה ושומרון, בידי ישראל.
האחים אמיל ומשה ליטוינסקי רכשו כ-1800 דונם בכפר. על 300 דונם מהם נטעו פרדס. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הופקעו 1400 דונם מאדמות הכפר לטובת הקמת ההתנחלות צופים. עיקר פרנסת האוכלוסייה היא מגידולים חקלאיים.
הקמת גדר ההפרדה בעשור הראשון של המאה ה-21 ניתקה את הכפר מ-70% ויותר מאדמות תושביו (8,600 דונם) ומשש בארות מים. שער חקלאי בגדר פתוח מספר שעות ביום. בנוסף, עוד כ-600 דונם בסביבות היישוב הופקעו לשם בניית הגדר. תושבי הכפר מנהלים מאבק משפטי להסטת תוואי הגדר ולהחזרת אדמותיהם.
תושבי ג'יוס נהגו מדי יום שישי לקיים הפגנות מחאה כנגד הגדר המפרידה בין תושבי הכפר לבין השטחים החקלאיים השייכים להם. הפגנות אלה נפסקו לאחר שמדינת ישראל שינתה את תוואי הגדר והחזירה לתושבי הכפר את רוב אדמותיהם. הפגנות אלו גלשו פעמים רבות לפסים אלימים ופוזרו על ידי צה"ל.
האורגים (משחק מחשב)
האורגים (באנגלית: Loom) הוא משחק הרפתקה ממוחשב ("קווסט") משנת 1990 של חברת לוקאספילם גיימס, מאת בריאן מוריארטי. המשחק תורגם לעברית על ידי מחשבת.
עלילה
המשחק מתרחש בעולם קסום בו כל בעלי המקצוע התאגדו לגילדות על פי מקצועותיהם, כאשר כל גילדה פיתחה לחני קסם הקשורים למקצוע שלה (למשל, גילדת הרופאים פיתחה לחן קסם לריפוי) ומסייעים בביצוע האומנות. מכל הגילדות, דווקא גילדת האורגים, המתעסקת באומנות הטוויה ועיצוב הבד, הגיעה לעוצמת הקסם הגבוהה ביותר ופיתחה את הלחנים החזקים ביותר. לחני הקסם של האורגים היו כה חזקים, עד אשר חרגו מתחום הטווייה עצמה וגרמו לשינוי המציאות בעולם. האורגים בנו נול גדול שמהווה, למעשה, את מארג המציאות.
העלילה סובבת סביב בן-אורגים בשם בובין חוט-השני, אשר ביום הולדתו ה-17 נותר לבדו בכפר הולדתו, לאחר שכל זקני הכפר הפכו לברבורים ועזבו. בחיפושיו אחר הברבורים, הוא נודד בעולם, ומגלה כי כהן דת בשם מנדיבל מטיל את אימתו על הגילדות השונות, במטרה לפתוח את הפתח בין עולם החיים לעולם המתים, על מנת להשתלט על העולם. תוכניותיו של מנדיבל פועלת כנגדו, וכשהפתח נפתח יוצאת מתוכו "כאוס", שמשתלטת בעצמה על העולם.
משחקיות
במשחק שלוש רמות קושי הנבדלות זו מזו באופן מסירת המידע על הלחן. ברמה הקלה ביותר הלחן נמסר בצליל, צבע ורשימת אותיות ותווים (שמתחילה מהתו דו). ברמה הבינונית הלחן נמסר רק בצליל וצבעי המקל (ואז חזרה עליהם היא כמו במשחק האורות "סיימון"). ברמה הקשה ביותר נדרשת מן השחקן שמיעה מוזיקלית טובה, שכן הלחן מועבר רק באמצעות צליל.
בובין נודד ברחבי העולם ויכול ללמוד לחני קסם באמצעות הקשבה לקולות הטבע (לחיצה על "נקודות חמות" במסכים גורמת להשמעת לחן. למשל, כאשר השחקן לוחץ על חורי הינשופים שבגזעי העצים). כאשר בובין חוזר על הלחן באמצעות פלך הקסם שלו – מתבצע הקסם. הלחנים הפשוטים דורשים רק שלושה תווים בסיסיים, ולחנים מתקדמים יותר דורשים עוד תווים, שנוספים לבובין ככל שניסיונו גדל. הצלילים הם תווים המתחילים בדו, בתחילת המשחק לבובין היכולת לנגן רק את שלושת הצלילים הראשונים בסולם (מז'ורי), אך כשניסיונו בהלחנה גדל, הוא מגיע לשליטה בכל שמונת התווים המהווים אוקטבה שלימה.
המייחד את האורגים הוא, שבניגוד לקווסטים אחרים בהם ההתקדמות היא על ידי איסוף חפצים ופתרון חידות בעזרתם, באורגים אין לגיבור יכולת לשאת חפצים וההתקדמות במשחק נעשית על ידי שימוש בלחני הקסם על "הנקודות החמות" במשחק.
מוזיקת הרקע מורכבת מקטעים שנלקחו מ"אגם הברבורים" של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי.
באריזת המשחק הגיע מערכון דרמה בן חצי שעה על גבי קלטת שמע שמהווה את הרקע לעולם הפנטזיה ולדמויות שמוצגים במשחק.
למשחק יצאו שני חידושים. הראשון יצא שנה לאחר יציאת המשחק המקורי והיה בעל גרפיקה ששודרגה לאיכות VGA וצליל משופר ונועד למערכת FM Towns היפנית. השני יצא ב-1992, נועד לדוס והיה מבוסס על הגרפיקה והצליל המשופרים של גרסת ה-FM Towns. לגרסה זו נוסף גם דיבוב, אך מכיוון שנוצרה בעיה להתאים את קולות השחקנים לאנימציה של המשחק חלקים מדו השיח בין הדמויות נחתכו.
גרסת המשחק המקורית תורגמה לעברית על ידי חברת מחשבת.
המשכונים
עם זאת, מספר מעריצים של המשחק יצרו משחק המשך בשם Forge. בנוסף, בהרצאה שנתן מוריארטי בשנת 2015, הוא הציע למספר חברות בתעשיית המשחקים לשתף איתו פעולה ביצירת משחק המשך. נכון ל-2018, לא ידוע על משחק שכזה.
אוניברסיטת סנט אנדרוז
אוניברסיטת סנט אנדרוז (באנגלית: University of St Andrews) היא האוניברסיטה העתיקה ביותר בסקוטלנד הממוקמת בעיר סנט אנדרוז, והשלישית בעתיקותה בבריטניה, ובעולם דובר האנגלית לאחר אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג'.
תקופת הקמתה
האוניברסיטה נוסדה בשנת 1410, כאשר מגילת הזכויות של תאגוד הוענקה למנזר אוגוסטיני אשר היה בקתדרלת סנט אנדרוז, בולה אפיפיורית הונפקה בשנת 1413 על ידי האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, וצ'רטר מלכותי הוענק בשנת 1532.
אוניברסיטת סנט אנדרוז הלכה וגדלה די מהר, מכללת סנט ג'ון נוסדה 1418–1430 על ידי רוברט של מונטרוז ולורנס של לינדורס. מכללת סנט סלבטור נוסדה בשנת 1450, מכללת לאונרד הקדוש בשנת 1511, ומכללת סנט מרי בשנת 1537.
תקופת השפל
מהמאה ה-17 עד המאה ה-19 אוניברסיטת סנט אנדרוז עברה ירידה דרמטית, אשר בשלב מסוים אף אוימה יכולת ההישרדות האישית שלה. מספר התלמידים היה מאוד נמוך, למשל, כאשר סמואל ג'ונסון ביקר באוניברסיטה בשנת 1773, האוניברסיטה בקושי מנתה מספר של כ- 100 תלמידים בלבד. מצב מספר התלמידים לא השתפר במהלך המאה ה-19, בשנת 1870 אוכלוסיית התלמידים הייתה פחות מ-150.
העוני בסקוטלנד פגם בסנט אנדרוז, מעטים הצליחו לפקוד את האוניברסיטה והמכללות ללימודים, ואלו הן ההכנסות הנדירות אשר היו למוסדות הלימוד. סנט אנדרוס הציעה חינוך מסורתי המבוסס על שפות קלאסיות, מחקרים פילוסופיים. בעת ההיא היה תהליך איטי מאוד של אימוץ שדות מעשיים ללימוד כגון מדע, לעומת זאת רפואה ומשפטים היו באופנה, אולי בגלל סיבות אלה היה מספר התלמידים נמוך. האוניברסיטה נוסדה כאוניברסיטת קולג' ב 1897, אשר הפכה למרכז של מצוינות רפואית, מדעית ומשפטית.
תקופת השגשוג החדשה
בשנת 1967 הפכה אוניברסיטת סנט אנדרוז להיות מוסד לימוד עצמאי, אחרי הקמתה של קרן האוניברסיטה, הגיע הניוון של סנט אנדרוז לסיומו. אוניברסיטת סנט אנדרוז הפכה להיות יותר פופולרית בקרב בני המעמד העליון הסקוטי, אשר החלו לשלוח את ילדיהם למוסד הוותיק להשכלה גבוהה.
כיום אוניברסיטת סנט אנדרוז היא במעמד אוניברסיטה ציבורית יוקרתית בבריטניה.
ממשל ומינהל
בדומה לאוניברסיטאות העתיקות האחרות של סקוטלנד, ממשל האוניברסיטאות נקבע על ידי חקיקה סקוטית משנת 1858.
הוועד הפועל
המועצה הכללית היא גוף מייעץ של כל הבוגרים, אנשי האקדמיה ואנשי אקדמיה לשעבר של האוניברסיטה. היא מתכנסת פעמיים בשנה, וממנה ועדת עסקים כדי לנהל את העסקים בין הפגישות הראשיות. הפונקציות החשובות ביותר של המועצה הן למנות שני שמאים לבית משפט האוניברסיטה ולבחור את קנצלר האוניברסיטה.
בית משפט האוניברסיטה
בית משפט האוניברסיטה הוא הגוף האחראי על העניינים המינהליים והכספיים, והוא למעשה הגוף המנהל של האוניברסיטה. בית המשפט מנוהל בראשותו של הרקטור, אשר נבחר על ידי כל התלמידים בוגרי האוניברסיטה. כמו כן נשיא הסטודנטים, מכהן כאחד מחברי בית הדין.
פקולטות
האוניברסיטה מחולקת לארבע פקולטות שונות:
הרקטור
רשימת רקטורים חלקית מסוף המאה ה-19
סמסטרים
השנה האקדמית מחולקת לשני סמסטרים הנקראים "מרטינמס וקנדלמס" (Martinmas and Candlemas). הסמסטר הראשון, מרטינמס, חל מתחילת חודש ספטמבר ועד אמצע דצמבר, כאשר הבחינות מתקיימות בסמוך לחג המולד. במהלך החופשה בין הסמסטרים בה מסיימים לטפל בענייני הסמסטר הראשון ונערכות הכנות לקראת הסמסטר השני שמתחיל בינואר ומסתיים עם הבחינות בסוף מאי. טקס סיום הלימודים נחגג בסוף יוני.
בוגרים ידועים
בין בוגריה הידועים של אוניברסיטת סנט אנדרוז:
שלום עכשיו
"שלום עכשיו" נוסדה בעקבות ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל בנובמבר 1977, והתפרסמה בפעילותה נגד מלחמת לבנון הראשונה, וכעשור לאחר מכן בפעילותה בקידום תהליך אוסלו. בנוסף, התנועה מקיימת מאבק הסברתי ומשפטי נגד ההתנחלויות והרחבתן. מספר מפעיליה השתלבו במפלגות שונות, והגיעו לעמדות השפעה.
מיוני 2018 מנכ"לית העמותה היא שקד מורג.
ייסוד התנועה
בחודש מרץ 1978, בעקבות ביקור סאדאת בישראל, פנו 348 חיילים וקצינים במילואים לראש הממשלה מנחם בגין, בקריאה שיחתור לשלום עם מצרים ויעדיף את השגת השלום על פני קיום יישובים מעבר לקו הירוק. בעקבות מכתב זה, שנודע בשם "מכתב הקצינים", הוקמה תנועת "שלום עכשיו", לפעולה לגיוס תמיכה ציבורית ב"תהליך השלום", גם במחיר של ויתור על שטחים. בהפגנה שהתקיימה בכיכר מלכי ישראל, קראו המשתתפים לראש הממשלה, מנחם בגין, להגיע לשלום עם מצרים בתמורה להחזרת סיני. את הלוגו המפורסם של "שלום עכשיו", המשלב בין "אות קורן" לגופן "חיים", יצר הגרפיקאי דוד טרטקובר.
עם מייסדי התנועה נמנים צלי רשף, שהיה דובר התנועה, יולי תמיר, אבשלום וילן, עמירם גולדבלום, תלמה אליגון-רוז, ערן שנדר, נפתלי רז, יוסי בן-ארצי, דדי צוקר, עמר בר-לב, עמרי פדן, דוד טרטקובר, מוטי פרי, עמוס אריאלי, ירון בן ארי, עדי בן ארי, יובל נריה, עמרם ירושלמי, עדי אופיר, יגאל סרנה, אורלי לובין, אורגד ורדימון, גרי ברנר, גיורא יעקובוביץ, מייקל סולטמן ואלישע ילין-מור.
פעילות התנועה עד בחירות 1981
בראשית דרכה קראה התנועה לתמוך ביוזמת סאדאת כדי לממש את ההזדמנות ההיסטורית להשגת שלום עם מצרים. על התנועה נמנו בשלב זה פעילים ממפלגות ותנועות שונות, על בסיס מכתב הקצינים. לאחר הסכמי קמפ דייוויד המשיכה התנועה לקרוא לחתימת הסכם השלום עם מצרים באביב 1979, ולקראת מועד היציאה מסיני פעלה נגד פעולות המחאה שביקשו למנוע את הנסיגה מסיני. התנועה פעלה גם נגד ההתנחלויות שהיו בראשית דרכן. בין השאר הפגינה בשילה והציבה בכניסה ליישוב פסל שלום של יגאל תומרקין. התנועה פרסמה ניירות עמדה כגון 1000 מילים על הציונות, שבו הציגה את עקרונותיה והוקיעה את מה שתיארה כהתדרדרות בערכי הציונות שבאה לידי ביטוי במדיניות ממשלת בגין. בהמשך פרסמה את "המסמך הפלסטיני" שבו קראה למציאת דרכים להסדר עם אש"ף בתנאי שייסוג בפומבי מהטרור ויכיר בזכות קיומה של מדינת ישראל. לקראת בחירות 1981 החליטה התנועה לא להפוך למפלגה. בבחירות התמודדו אחדים מראשיה, בהם עמרי פדן במפלגת העבודה, ויולי תמיר ודדי צוקר ברשימתה של שולמית אלוני.
מלחמת לבנון
אירוע מפורסם בהתנגדות לפעילות הממשלה ותוצאותיה אירע בהפגנת התנועה שנערכה בירושלים ב-10 בפברואר 1983, שבמהלכה השליך איש הימין, יונה אברושמי, רימון יד לעבר המפגינים. אחד המפגינים, אמיל גרינצווייג, נרצח ואחדים נפצעו, בהם אברהם בורג ויובל שטייניץ.
שנות השמונים המאוחרות ושנות התשעים
בשנות השמונים ובראשית שנות התשעים קראה "שלום עכשיו" להכיר באש"ף כנציג הלאומי של העם הפלסטיני. התנועה תבעה ניהול משא ומתן עם ההנהגה הפלסטינית להשגת הסדר שיסיים את השליטה הישראלית בשטחים. לאורך כל שנות קיומה נאבקה התנועה בהתנחלויות, שבהן ראתה מכשול לשלום.
תקופת האינתיפאדה השנייה
בתקופת האינתיפאדה השנייה התמקדה "שלום עכשיו" בעיקר במעקב אחרי הבנייה בהתנחלויות. מאבקה של שלום עכשיו נגד ההתנחלויות, שכלל מאבקים משפטיים ופרסום נתונים על הרחבת הבנייה בהתנחלויות ועל הקמת מאחזים, הפך אותה לשנואה בקרב המתנחלים.
במהלך 2003 פורסמו יוזמות חדשות, שנועדו להביא לסוף הסכסוך, בדמותם של "המפקד הלאומי" ו"יוזמת ז'נבה", אשר זכו לתמיכת התנועה.
ב-2003 פורסם "מכתב הטייסים" ובו קריאה לסרבנות לבצע סיכול ממוקד. שלום עכשיו גינתה את הוקעת החותמים ומכתב הסרבנות, וטענה שהסיכולים הממוקדים הם בלתי מוסריים.
תוכנית ההתנתקות
בשנת 2004 הכריז אריאל שרון על תוכנית ההתנתקות שזכתה אף היא לתמיכתה של "שלום עכשיו", שארגנה מספר עצרות תמיכה בתוכנית.
בחודש מאי 2004, לקחה "שלום עכשיו", במסגרת "מטה הרוב", חלק בארגון הפגנה הקוראת ליציאה מעזה בה השתתפו בין 100,000 ל-150,000. הפגנה זו התקיימה בצל נפילתם של 13 חיילים בשני אסונות התפוצצות הנגמ"שים ברצועת עזה בשבוע שקדם לה.
בנובמבר 2004 עתרה "שלום עכשיו" לבג"ץ נגד השימוש בתקציב רשויות מקומיות לשם מימון פעילות של מועצת יש"ע נגד תוכנית ההתנתקות. בג"ץ הוציא צו ביניים האוסר על העברת הכספים מהרשויות, אך במאי 2006 נפסק שהעברת הכספים היא חוקית, וכיום מקור המימון העיקרי של מועצת יש"ע הוא דמי החבר של הרשויות המקומיות.