cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארגוני נשים יהודיות באטלנטה
פעילות הארגון
פעילות הארגון מראשית דרכו בשנת 1895 היה בסיס להתפתחותו של ארגון נשי יהודי מתוחכם. מתחילת פעילותה היה למועצה הלאומית של נשים יהודיות מבנה ארגוני מובהק, חברות הנהלה, פקידות וחברות ארגון שהיו אחראיות על ניהול ישיבות, ארגון והוצאה לפועל של תוכניות והכנת דוחות שוטפים על פעילות הארגון. הניסיון שחברות הארגון צברו בניהול והוצאה לפועל של תוכניות היו בסיס שאפשר לנשים לצבור כוח פוליטי ומעורבות גדולה יותר בקהילה. המועצה הלאומית של נשים יהודיות ארגנה לחברות קבוצות למידה, בהן למדו נשים על היסטוריה, פוליטיקה, כלכלה ועבודה סוציאלית. קבוצות הלמידה הללו היו כלי בלתי פורמלי שבאמצעותו נשים צברו ידע והשכלה. מה שייחד את המועצה הלאומית של נשים יהודיות מיתר ארגוני הנשים באטלנטה, בצורה המשמעותית ביותר,  היה בכך שבשנת 1896 הארגון הצטרף לפדרציה של מועדוני הנשים בג'ורג'יה G.F.O.W.C-  והוכר רשמית כמועדון נשי של המדינה.הצטרפות הארגון לפדרציה של מעדני הנשים בג'ורג'יה אפשר לחברות המועצה הלאומית של נשים יהודיות להיות חשופות לקבוצות ומועדונים נשים מגוונים בעיר ולעבודה בשיתוף פעולה. אף על פי שהמועצה הלאומית של נשים יהודיות באטלנטה פעלה על פי  ההנחיות של הארגון הארצי, תחילת פעילותו בעיר עדיין הופנתה כלפי הקהילה  היהודית המקומית ולמעשה היו ארגון נוסף שפעל בקהילה העברית לצדקה. המועצה הלאומית של נשים יהודיות באטלנטה גם פעלה בשיתוף פעולה עם חברות הצדקה של הנשים העבריות באטלנטה. עיקר פעילותן בתחילה היה גיוס כספים למטרות צדקה ועזרה למהגרים החדשים בעיר. בהמשך פעלו גם כדי לעזור לכלל האוכלוסייה בעיר.הארגון סייע לאוכלוסייה המבוגרת בעיר, קידם תוכניות חינוך וגייס כספים כדי לעזור ליהודים במצוקה בעולם. חברות הארגון אימצו מחלקה בבית חולים לחיילים בעיר. הן דאגו לבקר את החיילים, לתפור להם בגדים, ולקנות לחיילים מגזינים וסיגריות. המועצה הלאומית של נשים יהודיות התנדבה גם כדי לעזור לקורבנות של שיטפונות להם דאגו לאוכל וביגוד. חברות הארגון התנדבו בבתי ילדים עם מוגבלויות וסייעו בפעילות של הצלב האדום.
בשנות העשרים' היו חברות בארגון שפעלו ותמכו בתנועה של הסופרג'יסטיות שנלחמה למען כך שנשים יקבלו זכות בחירה. עד שנת 1930 הנשים היהודיות באטלנטה החלו לקחת חלק בתפקידים ציבוריים ופוליטיים. המעורבות של נשים יהודיות בחיים הציבוריים הביאה עמה לא מעט ביקורת בקרב חברים בקהילה היהודית. היו קולות שטענו שנשים אלה נוטשות את ביתם, וכתוצאה מכך משפחתן בסכנה. בין המתנגדים לפעילות הציבורית של נשים יהודיות היה מנהיג בית הכנסת, הרב דוד מרקס, שהפציר בנשים לחזור לביתם ומשפחתם. למרות קולות הביקורות, מנהיגות יהודיות שהיו חברות במועצה הלאומית של נשים יהודיות באטלנטה ובארגוני נשים יהודיות, הפצירו שדווקא פעילות נשים במישור הציבורי והקהילתי אינה שמה בסכנה את הבית והמשפחה אלה נהפכו, משפרת ומעודדת את מחויבות הנשים גם כלפי ביתן ומשפחתן. הן טענו שעל האם היהודיה המודרנית לדאוג גם לרווחת משפחתה וגם לקהילה, ושאם הן לא ידאגו ויפעלו למען הקהילה לא יהיה מי שיעשה זאות.
פעלות הנשים היהודיות במועצה הלאומית לנשים באטלנטה מראשיתה בשנת 1895 ועד 1930 הביאה לשינויים דרמטיים במעמד החברתי של נשים באותה העת. הייחוד שבארגוני הנשים היהודיות באטלנטה היה לא רק בכך שדאגו לאינטרסים של חברי הקהילה היהודית, אלה גם בכך שייצגו קבוצת מיעוט של מהגרים אשר נאבקה להתקבל הן בקרב חברת הנשים הלא היהודיות והן בקרב החברה האמריקאית בכללותה.
המועצה הלאומית של נשים יהודיות באטלנטה פועלת גם כיום. הארגון פועל ללא מטרות רווח. המועצה פועלות על בסיס התנדבותי. באמצעות תוכניות מחקר, חינך והסברה הארגון שואף לשיפור איכות החיים ושמירה על זכויות של נשים, ילדים ומשפחות. פעילות הארגון מתבסס על גיוס ותרומות של כספים. בין התוכניות שהארגון מפעיל: תוכנית לקידום אוריינות שבמסגרתה מורים מגיעים לבתי ספר, באזור אטלנטה, על בסיס התנדבותי כדי לעזור בהקניית הקריאה והכתיבה, מכירה של בגדי מעצבים ואביזרים לנשים במחירים מסובסדים. ההכנסות מהמכירה ממנות חלק מפעילות הארגון. בגדים שלא נמכרו נתרמים למקלטים לנשים וילדים. כמו כן הארגון הארצי פועל למען גיוס כספים לטובת ארגונים במדינת ישראל התומכים בנשים, ילדים ומשפחות בסיכון ולמען תוכניות המעודדות אוריינות בישראל. ה NCJW תומך גם בתוכנית ללימודי תואר ראשון במגדר באוניברסיטת תל אביב.
Bazelevs
Bazelevs (ברוסית: Базелевс) היא חברת הפקות סרטים רוסית.
החברה נוסדה על ידי הבמאי הרוסי-קזחי טימור בקממבטוב. החברה הפיקה סרטים כגון האירוניה של הגורל 2, משמר לילה, משמר היום ושוברי קופות שונים, לרבות סדרת סרטי עצי אשוח.
החברה הייתה מעורבת בהפקת סרט האנימציה 9, אשר היה מועמד לפרס סרט האנימציה הטוב ביותר בשנת 2010 בפרסי גילדת המפיקים של אמריקה.
נקודת ברוס (אנטארקטיקה)
נקודת ברוס (באנגלית: Bruce Point) היא לשון יבשה, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה מהווה את הקצה הדרומי של מפרצון שארקו.
גילוי ומיפוי לשון היבשה
לשון היבשה התגלתה ומופתה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט סקוט.
מקור השם
רוברט סקוט נתן ללשון היבשה את שמה.
לשון היבשה נקראת על שם ויליאם ספירס ברוס (William S. Bruce), שעמד בראש המשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1902–1904.
לקריאה נוספת
• Defense Mapping Agency 1992, Sailing Directions (planning Guide) and (enroute) for Antarctica, P 399
• Giovanni Capponi, Chiara Montomoli, Stefano Casale & Matteo Simonetti (2020), Geology of the northern Convoy Range, Victoria Land, Antarctica, Journal of Maps, 16:2, 702-709, DOI: 10.1080/17445647.2020.1822218
יחסי גרמניה–צ'כיה
היחסים שבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין הרפובליקה הצ'כית הם יחסים היסטוריים שהחלו עוד מימי הביניים, וכיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ומתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים ביניהם.
ימי הביניים
בין המאה הראשונה למאה החמישית לספירה היגרו לאזור בו שוכנת כיום צ'כיה שבטים גרמאניים. במהלך נדידת העמים הגדולה, בין המאה החמישית למאה השביעית לספירה, היגרו לאזור שבטים גרמאנים נוספים ולאחריהם עמים סלאבים. התיעוד המוקדם ביותר לממלכה סלאבית עצמאית, שכללה גם את שטחי צ'כיה, הוא מהמאה השביעית. במאה התשיעית נכלל שטחה של צ'כיה במוראביה הגדולה. שושלת פשמישל, שראשיתה בנסיכות זעירה בסביבות פראג, השתלטה במהלך המאה התשיעית על בוהמיה, ולאחר קריסת מוראביה הגדולה נעשתה לכוח השליט בצ'כיה כולה. בוהמיה, שהפכה לממלכה במאה ה-12, נכללה בתחומי האימפריה הרומית הקדושה, ואף קיבלה מעמד של נסיך בוחר, אך נהנתה בימי הביניים ממעמד עצמאי למעשה.
בשנת 1618 מרדו הבוהמים בבית הבסבורג, לאחר שעלה לשלטון פרדיננד משטיריה, ובכך פרצה מלחמת שלושים השנים. בשנת 1620 נחלו הבוהמים תבוסה בקרב ההר הלבן, ובעקבות כך הודח פרידריך, מלך בוהמיה. התבוסה הייתה מכה ניצחת לגורמים הפרוטסטנטיים באזור. שרידי המרד הבוהמי דוכאו, והחרמות רכוש ודיכוי האצולה הבוהמית היו לנורמה. כמו כן השפה הגרמנית נהייתה השפה הרשמית, ובוהמיה איבדה את חירותה הדתית. במהלך המאה ה-19 התעוררה הלאומיות הצ'כית, ובעקבות כך נוצרו מתחים בין הגרמנים לצ'כים במדינה.
צ'כוסלובקיה
לאחר נפילת האימפריה במלחמת העולם הראשונה, נוצרה צ'כוסלובקיה כאיחוד בין השטחים הצ'כיים לשטחים הסלובקיים שהשתייכו לממלכת הונגריה. צ'כיה, שבה שכנה בירת המדינה המאוחדת פראג, הייתה הרכיב הדומיננטי בפדרציה מבחינה כלכלית ופוליטית. המיעוט הגרמני הגדול במדינה, שישב בעיקר בחבל הסודטים שבצפונה של צ'כיה, קיים יחסים מתוחים עם השלטון הצ'כוסלובקי. גרמניה הנאצית השתמשה במיעוט זה כתירוץ לפלישתה לחבל הסודטים בשנת 1938 וליתר חלקי צ'כוסלובקיה במרץ 1939. לאחר הפלישה הנאצית הפכה צ'כיה לפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה וניתנה תחת שליטה נאצית ישירה ודיכוי אכזרי, ואילו סלובקיה הייתה למדינת חסות נאצית. בשלהי מלחמת העולם השנייה שחרר הצבא האדום את שטחי צ'כוסלובקיה מיד הנאצים, והוקמה מחדש מדינת צ'כוסלובקיה, למעט שטחי רותניה שנמסרו לברית המועצות.
בטרם יושמו הסכמות ועידת מינכן בשנת 1938 ולפיהן סופח חבל הסודטים לגרמניה, יותר מ-20% מאוכלוסיית צ'כוסלובקיה הייתה מבני המיעוט האתני הגרמני. במאי 1945 נותרו בסודטים, ובאזורים אחרים בצ'כוסלובקיה, כ-3.5 מיליון גרמנים. בעת הכיבוש הנאצי בצ'כוסלובקיה, ובמיוחד לאחר מעשי הנקם לאחר ההתנקשות בחיי ריינהרד היידריך, רוב קבוצות המחתרת הצ'כוסלובקיות תבעו כי "הבעיה הגרמנית" תיפתר בטרנספר. תביעות אלה אומצו על ידי הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה אשר עמלה לגייס את תמיכת בנות הברית לרעיון החל משנת 1943. מאמצים אלה קיבלו ביטוי בהסכמות ועידת פוטסדאם.
על פי הערכות, מספר ההרוגים במהלך גירושים אלה נע בין 10,000 ל-250,000 נפש. בשנת 1995 קבעה ועדה גרמנית-צ'כית הערכה ולפיה מספר ההרוגים נע בין 15,000-30,000 נפש. מניין מקרי המוות כולל מקרי רצח, התאבדות, מוות ברעב, מחלות, מוות במחנות מעצר ומוות בנסיבות טבעיות.
לאחר תקופת מעבר קצרה כוֹננו הסובייטים בשנת 1948 שלטון קומוניסטי שהיה נאמן לברית המועצות, ומאוחר יותר הצטרפה צ'כוסלובקיה לברית ורשה, שבה הייתה חברה גם גרמניה המזרחית.
בקיץ 1989, בעקבות נפילת המשטר הקומוניסטי בברית המועצות, הופל המשטר הקומוניסטי בצ'כוסלובקיה ב"מהפכת הקטיפה" והמדינה שבה לדמוקרטיה. זמן קצר לאחר מכן הופלה חומת ברלין, ובשנת 1990 אוחדה גרמניה מחדש למדינה אחת.
צ'כיה
בינואר 1993 נפרדה צ'כוסלובקיה לשתי מדינות עצמאיות: הרפובליקה הצ'כית וסלובקיה, והרפובליקה הצ'כית שמרה לעצמה את ההמנון והדגל של צ'כוסלובקיה.
בשנים 2010 ו-2011 ביקר ראש ממשלת בוואריה בפראג, ובשנת 2013 ביקר ראש ממשלת צ'כיה פטר נצ'אס בבוואריה, ובמהלך ביקורו התנצל על גירוש הגרמנים מחבל הסודטים בסוף מלחמת העולם השנייה.
יחסים דיפלומטיים
גרמניה מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג. מאידך, צ'כיה מחזיקה בגרמניה שגרירות בברלין ו-8 קונסוליות בדורטמונד, דרזדן, דיסלדורף, פרנקפורט, מינכן, נירנברג, רוסטוק ושטוטגרט.
בית הכנסת בית עשרת הדברות
בית הכנסת בבחריין (בערבית: كنيس البحرين) הוא בית כנסת חסר שימוש הממוקם בשדרת סאסאה, המהווה חלק מרובע מסחר ממעמד נמוך בעיר מנאמה, בירת בחריין.
היסטוריה
בסוף המאה ה-19 התיישבו יהודים מעיראק, מאיראן ומהודו בבחריין והקימו שם בית כנסת. לאחר אישור תוכנית החלוקה אשר חזתה חלוקת את ישראל לשתי מדינות - מדינה יהודית ומדינה ערבית, פרצו פרעות מנאמה, שכללו שלושה ימים של מחאות וצעדות בבחריין נגד תוכנית החלוקה מצד תושבי המדינה. ביום השלישי החלו המפגינים להתפרע ובזזו בתים יהודיים ובתי כנסת. בית הכנסת במנאמה הושמד גם הוא על ידי פורעים ערבים זרים. המתחים גרמו להגירה של יהודים רבים לממלכה המאוחדת ולארצות הברית. עבור היהודים שנותרו בבחריין נבנה מחדש בית הכנסת במנאמה.
לאחרונה, מכיוון שבית הכנסת כבר אינו בשימוש, הקהילה היהודית רצתה להשתמש בו למטרות צדקה, אך ממשלת בחריין לא התירה זאת והתעקשה שיישאר כבית כנסת.
Moon Time
Moon Time היא תוכנית טלוויזיה מסוגת שעשועון רוויה בחידונים, ששודרה בערוץ 10 בשידור חי מבודפשט שבהונגריה. הפורמט שבו "Moon Time" משודרת משודר בכ-60 מדינות בעולם, כל מדינה בשפתה, ועם הצוות הלאומי שלה (מנחים ועורכי התוכנית). האולפנים, אנשי ההפקה והצלמים הם הונגרים.
הרעיון הוא חידוש לרעיון שנוסה בעבר, בתוכנית מצלצלים, של שימוש ב"שעות המתות" שבלוח השידורים, בהן כמות הצופים מועטה ומחירי הפרסום זולים, כמקור הכנסה הממומן ישירות על ידי הצופים. העיקרון הכלכלי שמאחורי התוכנית הסתמך על העובדה שחלק מההוצאות התפעוליות של ערוץ הטלוויזיה כולל שידור בשעות בעלות מדרוג נמוך, וכל הכנסה שניתן לייצר בשעות אלה, מהווה רווח נקי.
רקע
סוג תוכניות זה הגיע לראשונה לערוץ 10 בשנת 2007. בשנה זו עלתה לשידור התוכנית מצלצלים. מאוחר יותר, העלו זכייניות ערוץ 2 תוכניות דומות גם הן. בשנת 2008, ירדו כל התוכניות מסוג זה משידור בישראל. בשנת 2013, הוחלט בערוץ 10 להעלות גרסה חדשה של התוכנית תחת השם Moon Time. בתחילה שודרה התוכנית שישה ימים בשבוע (למעט במוצאי שבת), עם תום שידור תוכניות הערב, סביב השעה 00:30. אורך התוכנית היה כשעתיים. בשלב מסוים הוחלט להעתיק את שעת השידור של התוכנית לשעה מאוחרת יותר, לאחר השידור החוזר של התוכנית לונדון וקירשנבאום. ב 7 בפברואר, שונה מעט הקונספט של התוכנית. שמה הוסב ל"חכם בלילה", וההנחיה בוצעה בזוגות. כמו כן השידור הצטמצם לסוף שבוע בלבד. עם זאת, בחודש זה החלה התוכנית להיות משודרת באופן בלתי סדיר, עד כי נעלמה לחלוטין, ללא כל הודעה רשמית מטעם ערוץ 10.
התוכנית
התוכנית היא תוכנית חידונים לקהל הצופים מהבית. התוכנית מוגשת על ידי מנחה צעירה ומצולמת באולפן צבעוני. רוב התוכנית מורכב ממונולוג ארוך ומאולתר של המנחה, שעיקרו שידול של הצופים להשתתף והסברים על החידות המוקרנות. סכומי הזכייה בתוכנית מוזכרים באופן תדיר, ואף מועלים ככל שהזמן עובר, וזאת על מנת לנסות ולשכנע הצופים להשתתף. מספר שיחות הטלפון המגיעות לאולפן מדוד מאוד, וזאת על מנת לתת לצופים הרגשה שאין להם מתחרים, ושהפרס עומד ומחכה רק להם. אפקט זה מועצם על ידי מונולוג מעודד של המנחה. הפסקול של התוכנית מורכב ממוזיקה המשתנה ככל שהחידה מתקדמת. בתחילה יש מוזיקה נעימה, אך ככל שהזמן מתקדם, המוזיקה מתחלפת למוזיקה המשרה אווירה מותחת. כמו כן יש שימוש באפקטים, כגון תופים, תקתוק שעון וצילצולי טלפון.
על מנת להשתתף בתוכנית, על הצופים להתקשר למספר טלפון בחו"ל, בעלות של שישה שקלים, ולענות על שאלת ידע כללי מהר ככל האפשר. הצופים המתקשרים מדורגים על פי המהירות בה ענו לשאלת הידע הכללי, והמועמד לעלות לשידור הוא העומד בראש הדרוג. באופן זה אין לכאורה כל אלמנט של מזל בתוכנית, והיא אינה נחשבת למשחק מזל. כלקח מהגרסה הקודמת של התוכנית, מצלצלים, ומהביקורת הרבה שהוטחה בה, מושם דגש על שקיפות בנוגע לתנאי ההשתתפות בתוכנית ואופן בחירת הצופה שעולה לשידור. כך למשל, מוצג על המסך חלק ממספר הטלפון של הצופה אשר נמצא בראש הדרוג. כמו כן מוצג באופן ברור כי ההשתתפות מותרת רק לבני 18 ומעלה.
החידות
החידות בתוכנית מתחלקות לשני סוגים עיקריים:
המודל הכלכלי
התוכנית אינה מתיימרת להיות תוכנית איכות או להגיע למדרוג גבוה. מטרת התוכנית היא כלכלית – להגיע להכנסה מקסימלית ולהוצאה מינימלית.
ההכנסות מגיעות מהצופים המבקשים להשתתף בתוכנית. כל משתתף המבקש להשתתף, משלם עלות השתתפות של 6 שקלים. הצופה מתקשר ונדרש לענות על חידת ידע, במהירות המקסימלית. הצופה המהיר ביותר בכל תקופת זמן עולה לשידור.
בנוסף מסיבות כאלה ואחרות הפצה וצילום של תוכנית שכזו בארץ היא אינה חוקית
אדית פרנאדי
אדית פַרנַאדִי (בהונגרית: Farnadi Edit/Edith; בודפשט, 25 בספטמבר 1911 – גראץ, 14 בדצמבר 1973) הייתה פסנתרנית יהודייה-הונגרייה, ילדת פלא, מורה למוזיקה.
ביוגרפיה
אדית פרנאדי נולדה במשפחה יהודית כבתם של מרק פרנאדי (1874–1945), פקיד ושל אנה ברייטנר. היא החלה לנגן בפסנתר בגיל שבע. בגיל תשע הפכה לתלמידה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט כילדת פלא. כעבור 3 שנים (בגיל 12) ביצע את הקונצ'רטו לפסנתר של בטהובן בדו מז'ור ללא מנצח, בליווי תזמורת. היא למדה אצל בלה בארטוק, ארנולד סקיי וליאו ויינר. פרנאדי הייתה בקושי בת 16 כשסיימה את לימודיה. הוענקה לה פעמיים מלגת ליסט. בשנות השלושים עבדה כנגנית של מוזיקה קאמרית וכמלווה בבית הספר של המאסטר של ינה הובאי והופיעה לעיתים קרובות באירועים בארמון הובאי כבני זוגם של ריכרד שטראוס, ברוניסלב הוברמן ואדה זטורצקי.
למרות הופעותיה הבודדות האלה, בשל מוצאה היהודי, בילתה את שנות מלחמת העולם השנייה (1939–1945) בפרישה כמעט מוחלטת {למעט הופעותיה במסגרת אומיקה כאמור). היא נסעה לאוסטריה בשנת 1946 והופיעה בקביעות בכל מערב אירופה. בעשור האחרון לחייה לימדה בגראץ והקליטה לתקליטים את כל יצירות הפסנתר של זולטאן קודאי ובלה ברטוק. היא התארחה גם בהונגריה משנות ה-60. הופיעה בפעם האחרונה בשנת 1972.
פרנאדי עבדה עם מנצחים גדולים כמו קלמנס קראוס, קרל בהם, הרמן שרכן, ארנסט אנסרמה, אדריאן בולט וולפגנג זאוואליש.
היא נקברה בבודפשט.
Nothing New
Nothing New (בעברית: שום דבר חדש) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. הוא יצא לאור ב-12 בנובמבר 2021, עם פרסומו של אלבום ההוצאה החוזרת השני של הזמרת , בהוצאת חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. "Nothing New" נכתב על ידי סוויפט עצמה, שגם הפיקה את השיר לצד ארון דסנר.
לחן השיר מאופיין בכמה מוטיביים מז'אנר הפולק דוגמת צלילי גיטרה וצ'לו. מילותיו עוסקות בחרדות רומנטיות שמקשות על טיבם של יחסים רומנטיים-הטרסקסואליים. אל השיר הופנו ביקורות חיוביות לרוב מטעם מבקרי המוזיקה העכשווית, שציינו לטובה את הפקתו, תהליך כתיבתו וקולות הרקע שבוצעו על ידי הזמרת פיבי ברידג'רס.
רקע
אלבום האולפן הרביעי של טיילור סוויפט, Red, יצא לאור ב-22 באוקטובר 2012 על ידי ביג משין רקורדס. האלבום זכה לשבחי המבקרים בשל נכונותה של סוויפט להתרחק מסגנון הקאנטרי האופייני לה ולהתנסות בז'אנרים מוזיקליים חדשים. סוויפט זכתה בפרסים ובמועמדויות רבים עבור האלבום. בטקס פרסי גראמי ה-56, Red היה מועמד לאלבום הקאנטרי הטוב ביותר, המועמדות השלישית ברציפות של סוויפט בקטגוריה זו, ומועמד לאלבום השנה, המועמדות השנייה של סוויפט בקטגוריה זו לאחר שזכתה בה עם אלבומה השני, Fearless (2008).
ב-30 ביוני 2019 נרכשו המאסטרס על ששת אלבומי האולפן הראשונים של סוויפט, על ידי מנהל המוזיקה סקוטר בראון, כחלק מרכישתו של חברת ביג משין רקורדס, חברת התקליטים לשעבר של סוויפט, עד שחתמה על חוזה הקלטות עם ריפבליק רקורדס בשנת 2019. היא גינתה את העסקה. היא אף הצהירה על כוונתה להקליט מחדש את ששת אלבומי האולפן הראשונים שלה, כאמצעי להשיג בעלות על קטלוג המוזיקה שלה.
ב-5 באוגוסט 2021, טיילור סוויפט פרסמה טיזר באורך 30 שניות ברשתות החברתיות ובו אותיות מבולבלות שכאשר פוענחו, חשפו את שמות השירים ומשתפי הפעולה מתשעת השירים שטרם פורסמו ונכללו ב- (2021); הגרסה החוזרת לאלבומה Red מ-2012. אחת מתשע הרצועות הייתה "Nothing New", שהוכרזה זמן קצר לאחר מכן כשיר ה-23 באלבום.
מילות השיר
מילותיו של "Nothing New" עוסקות בחרדה מיחסים רומנטיים ומהתבגרות. סוגו המוזיקלי של השיר הוא פולק, והוא מובל לצלילי גיטרה, צ'לו וכינור. בפסוקית השיר מבצעת סוויפט את השורה ("איך אדם יכול לדעת הכל בגיל 18 אבל כלום בגיל 22?") שמשקפת את תהליך ההתבגרות שלה, הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינה רגשית. בגשרית היא מייחלת לפגוש את בן-זוגה האידיאלי.
ביקורת
רבים ממבקרי המוזיקה העכשווית הפנו אל "Nothing New" שבחים. הורן, סניפס ובובי אוליבייה ממגזין Spin ראו את השיר כאחת הרצועות הטובות ביותר מן האלבום, וציינו לשבח את מילותיו שמבקרות באופן מוסתר את תעשיית המוזיקה. עורכת העיתון "ניו יורק טיימס", לינדזי לוזאדז, הרעיפה מחמאות על קולות הרקע של פיבי ברידג'רס ועל תהליך כתיבת השיר. אנג'י מרטוצ'יו מעיתון "רולינג סטון" כתבה כי קולה הבוגר של סוויפט משתלב עם קולות הרקע בצורה טובה מאוד. כתב המוזיקה של הבילבורד, ג'ייסון ליפשוץ, החמיא גם הוא על הצטרפותה של ברידג'רס לקולותיה של סוויפט, וליכולות הכתיבה של שתיהן.
יואכים פייפר
יואכים פייפר (בגרמנית: Joachim Peiper; 30 בינואר 1915 – 14 ביולי 1976) היה קצין בכיר באס אס, בדרגת שטאנדרטנפיהרר ומפקד יחידת שריון בדיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה במהלך הקרב על הבליטה. הוא נידון למוות ב-16 ביולי 1946 על חלקו בטבח מלמדי. עונשו הומר למאסר עולם והוא שוחרר בדצמבר 1956, בעקבות חקירה של ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית, אשר הגיעה למסקנה כי הליכי קדם המשפט שנוהלו על ידי שלטונות ארצות הברית בעניינו לא היו הוגנים ובכך השפיעו על ההליך המשפטי.
תולדות חייו
עם עליית היטלר לשלטון הצטרף פייפר לנוער ההיטלראי. מתוך רצון לשרת בחיל הפרשים של הרייכסווהר הצטרף ל-SS בו התקדם בדרגות. באמצע שנת 1936 צורף לסגל של דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה תחת פיקודו של יוזף דיטריך. ביולי 1938 הוצב במטהו של היינריך הימלר. פייפר מצא חן בעיני הימלר וצורף לצוותו האישי. בתפקידו זה השתתף בביקור של הימלר באיטליה. במתקפה על פולין במלחמת העולם השנייה, היה פייפר במטהו של הימלר שעסק בניהול פולין לאחר כיבושה. במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ביקש פייפר להצטרף ללוחמים ומונה למפקד מחלקה ולאחר מכן מפקד פלוגה. במהלך הקרבות הוא עוטר בצלב הברזל. פייפר שב למטהו של הימלר ב-21 ביוני 1940 ובנובמבר 1940 מונה לשלישו האישי של הימלר. במהלך מבצע ברברוסה עסק פייפר, בין השאר, באיסוף הנתונים על רצח יהודים ואחרים בידי האיינזצגרופן. באוקטובר 1941 מונה למפקד פלוגה שלחמה באזור מריאופול. במאי 1942 הועברה היחידה של פייפר לצרפת למנוחה, במסגרתה אורגנה מחדש היחידה כפאנצרגרנדיר ופייפר מונה למפקד גדוד. בסוף ינואר 1943 הועבר הגדוד של פייפר לחזית המזרחית ליד חרקוב, בה השתתף בקרב חרקוב השלישי.
בסוף 1944 פיקד אוברשטורמפיהרר פייפר על אחת מיחידות השריון של ארמיית הפאנצר השישית של הוורמאכט.
ב-16 בדצמבר 1944 יצא הרגימנט שלו, שכונה "צוות קרב פייפר", בראש הכוחות התוקפים במתקפה נגד בעלות הברית בחזית הארדנים. ב-17 בדצמבר 1944 בשעות הצהריים ביצעה יחידת השריון של פייפר את טבח מלמדי.
לאחר המלחמה נשבה פייפר והועמד לדין במשפטי דכאו על טבח מלמדי. נגזר עליו עונש מוות, שהומתק אחר כך ל-25 שנות מאסר. בעקבות שחרורו של מפקדו יוזף דיטריך, בדצמבר 1955, עלו מחאות נגד הכוונה לשחרר גם את פייפר, אולם אלו לא הועילו, ופייפר שוחרר בדצמבר 1956. פייפר ומעשה הטבח שימשו השראה לדמותו של הגנרל טאנץ בספר ובסרט "ליל הגנרלים".
פייפר עבר בשנת 1972 לצרפת והתגורר בכפר הקטן טראווס בצפון צרפת. לפרנסתו עבד כמתרגם ספרי מלחמה מאנגלית לגרמנית. בשנת 1976 הופצו כרוזים בעיירה שסיפרו על עברו של פייפר. בעקבות זאת הוא קיבל איומים על חייו. בגלל איומים שקיבל הוא שלח את אשתו לגרמניה בעוד הוא ממשיך להתגורר בצרפת ומגן על עצמו באקדח ובכלב שמירה.
בליל 14 ביולי 1976, יום הבסטיליה, הוא נרצח ובית העץ שלו הועלה באש. במשך מספר ימים לא היה ברור אם הגופה שנמצאה בזירה היא שלו או של אחד מתוקפיו. גופתו החרוכה הובאה לקבורה בגרמניה. ארגון בלתי ידוע בשם "הנוקמים" קיבל אחריות לרצח. זהות הרוצחים לא נודעה, אך הועלו חשדות שהיו אלו חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית לשעבר או קומוניסטים. פייפר עסק באותה עת בכתיבת ספר על טבח מלמדי ומה שהתרחש בעקבותיו.
לאחר הרצח ביצעה קבוצה שהזדהתה כ"הקבוצה על שם קולונל יואכים פייפר" פעולות חבלה שונות בצרפת. שנה לאחר רצח פייפר התפוצצה פצצה בפריז בסמוך למשרדים של עורכי דין של תנועה נגד גזענות ואנטישמיות. בסמוך לפצצה הונח פתק בו נכתב בגרמנית: "שנה לפייפר". סמוך לאחר מכן קיבלה הקבוצה אחריות לפיצוץ פסל של פיליפ לקלרק.
נמל התעופה הבין-לאומי אלכסנדריה - בורג' אל-ערב
נמל התעופה הבינלאומי בורג' אל ערב (בערבית: مطار برج العرب الدولي, באנגלית: Borg El Arab International Airport) הוא נמל התעופה הבינלאומי של העיר אלכסנדריה המשמש כבסיס לחברות התעופה איג'יפטאייר ואייר עראביה איג'יפט.
הנמל ממוקם 40 ק"מ דרומית מערבית לאלכסנדריה ומאז 2010 משמש כנמל התעופה היחיד של העיר - לאחר סגירת נמל התעופה א-נוזהה.
מתקני הנמל
בנמל התעופה בניין טרמינל יחיד בנוסף לבניין מנהלה וכן שני מסלולי המראה/נחיתה.
תקריות ואירועים
ב-29 במרץ 2016 נחטפה טיסה 181 של איג'יפטאייר שהמריאה מהנמל בדרכה לנמל התעופה בקהיר, המטוס נחת בנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה ולאחר מספר שעות שוחררו כל הנוסעים ללא פגע.
ערב ראש השנה
בערב ראש השנה, הוא כ"ט באלול, נהוגים מנהגים אחדים הקשורים בחג שבא מיד אחריו, ראש השנה (זאת בנוסף למנהגים הכלליים של ערב חג).
לפי הכלל לא אד"ו ראש, ערב ראש השנה אינו חל בימים שבת, שלישי וחמישי, כלומר הוא יכול לחול רק בימים ראשון, שני, רביעי או שישי.
אריאס עם טוויסט
אריאס עם טוויסט (באנגלית: Arias with a Twist) הוא מחזה, שנוצר משיתוף פעולה בין הדראג קווין ג'ואי אריאס לבין הבובאי בזיל טוויסט. הופעת הבכורה של המחזה נערכה ב-12 ביוני 2008 במרכז HERE Arts Center שבתיאטרון דורותי ב. ויליאמס שבמנהטן. אף על פי שההצגה מוגדרת כמופע יחיד בכיכובה של אריאס, משתתפים בה גם שישה מפעילי בובות בלתי נראים, שמפעילים מריונטות מסורתיות, בובות ידיים ועוד. ההצגה הייתה מועמדת לפרס Drama Desk Award לשנת 2009, בקטגוריה "חוויה תיאטרלית ייחודית".
תקציר העלילה
המחזה נפתח עם הופעה של להקה הכוללת ארבע מריונטות, שכל אחת מהן מנגנת בכלי נגינה שונה; פסנתר, תופים, חצוצרה ובס. לאחר שיר קצר, הקהל מתוודע לג'ואי אריאס. אריאס נחטפת על ידי חייזרים ובזמן שהיא נמצאת תחת בדיקות רפואיות, היא מבצעת גרסת כיסוי לשיר Kashmir של לד זפלין. לאחר שהחייזרים מסיימים את עבודתם, הם משליכים אותה אל מחוץ לחללית שלהם והיא מוצאת עצמה בג'ונגל, ככל הנראה בכדור הארץ. היא מבצעת את השיר המקורי Jungle of Eden שנכתב על ידי אלכס גיפורד מלהקת Propellerheads. אריאס מחפשת מזון, ומוצאת פטריה שגורמת לה להזיות. כשהיא חווה את הזיותיה, תמונות מוקרנות על מסך שבקדמת הבמה, בעוד אריאס שרה מחרוזת שירי הביטלס הכוללת את Lucy in the Sky with Diamonds ואת Within You Without You. לאחר מכן, אריאס מוצאת עצמה במקום לא ברור, בו חפצים מרחפים באוויר על רקע מונולוג של אריאס על השוגר דדי שלה. לאחר מכן היא נשלחת אל הגיהנום, שם היא מבצעת קטע מוזיקלי, הכולל רמיזות מיניות, עם שתי בובות שטן ענקיות. אריאס שרה את All by Myself, שירו של אריק כרמן, ונעמדת מול בובת דופלגנגר בדמותה, שמעודדת אותה לחזור הביתה לניו יורק. אריאס מבצעת שיר מקורי נוסף של גיפורד, Lately. כאשר אריאס חוזרת לניו יורק, היא מגיעה בדיוק בזמן להופעה יחד עם להקת הבובות שהנראתה בתחילת המופע. היא שרה את השיר Twisted של Lambert, Hendricks & Ross, את השיר You Have Changed של ביל קארי וקרל ט. פישר וכן שיר מתוך שיגיונות זיגפלד, You've Gotta Pull Strings. המחזה מסתיים עם קטע מוזיקלי בהשראת יצירותיות של באזבי ברקלי, הכולל שימוש במראות וצילומי וידאו קליידוסקופיים על פניב של אריאס.
ISNA
סוכנות הסטודנטים האיראנית לחדשות (בפרסית: خبرگزاری دانشجویان ایران: תעתיק: חַ'בַּרְגׂזארי-י דאנֵשְג'וּיַאן-י איראן; ידועה גם בראשי תיבות באנגלית: ISNA) הוא ארגון חדשות המנוהל על ידי סטודנטי אוניברסיטאות איראניים.
נוסד ב-4 בנובמבר 1999 במטרה לכסות חדשות אוניברסיטאיות, אך כיום עוסק אף בחדשות איראניות ובינלאומיות. הכתבים בסוכנות הם סטודנטים למגוון תחומים וכ-1000 מהם פועלים בהתנדבות.
הסוכנות נחשבת על ידי התקשורת המערבית לאחד מכלי התקשורת העצמאיים והמתונים ביותר באיראן, ומצטטת אותה רבות. על-אף היותה באופן כללי עצמאית, ממומנת הסוכנות בחלקה על ידי הממשלה האיראנית ובחלקה על ידי ACECR (המרכז האקדמי ללימודים תרבות ומחקר), סוכנות סטודנטים נוספת.
בית הקברות היהודי בביירות
בית הקברות היהודי בביירות הוא בית הקברות היהודי היחיד בביירות, לבנון.
מיקום
בית הקברות ממוקם קרוב לשכונת אשרפייה.
רקע
בית הקברות נבנה בשנות ה-20 של המאה ה-19 כאשר נקבר בו ב-1829 הרב משה ידיד לוי. הוא מכיל 3,407 קברים ומתוחזק על ידי תושב מקומי.
בשנת 1857 החליט העות'מאן על הרחבת הדרך בין ביירות לדמשק. כתוצאה מכך חלק מבית הקברות והכניסה עליו נפגעו והוקמה כניסה חדשה. בתחילה שטח בין הקברות היה קטן שכן הקהילה היהודית באותה תקופה עמדה על כ-150 נפשות. עם התרחבות הקהילה היהודית בביירות, נקנו עוד שטחים מסביב לבית הקברות.
במהלך מלחמת האזרחים בלבנון חצה הקו הירוק את בית הקברות והוא מוקש חלקית. בסוף המלחמה פונה בית הקברות מכל המוקשים על ידי צבא לבנון. בשנת 2019 נגרם נזק למספר קברים בעקבות סופה.
המכון ליהדות זמננו
המכון ליהדות זמננו על שם אברהם הרמן הוא מרכז למחקר והוראה בין תחומי שנוסד באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1959 על ידי פרופ' משה דייוויס, שעמד בראשו עד לשנת 1973.
מחקר והוראה
המכון הוא חלק מהפקולטה למדעי הרוח, בצד המכון למדעי היהדות אשר כולל את החוג להיסטוריה של עם ישראל, ובו תלמידים לתואר מוסמך ודוקטורט.
המכון הוא מסגרת של מחקר בין-תחומי העוסק ביהדות המאה ה-20. בסגל החוקרים ניתן למצוא היסטוריונים, אנשי מדעי החברה, חוקרי ספרות, תרבות וחינוך.
המכון נקרא על שמו של אברהם הרמן שהיה שגריר ישראל בארצות הברית, נשיא האוניברסיטה העברית בין השנים 1968-1983 ונגיד האוניברסיטה עד לפטירתו בשנת 1992.
במכון פועלים המרכז לתיעוד בנושאי סטטיסטיקה ודמוגרפיה של יהודים ומרכז לתיעוד בעל-פה. המכון מנהל בשיתוף הארכיון הציוני המרכזי של ההסתדרות הציונית העולמית את ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג. כמו כן פועלים בו מרכזי מחקר לתולדות הציונות, היישוב ומדינת ישראל על שם ברנרד צ'ריק, ומרכז לחקר האנטישמיות, על שם וידאל ששון.
במהלך השנה האקדמית מקיים המכון אירועים הכוללים הרצאות, סמינרים, סדנאות וכנסים בינלאומיים. המכון מוציא לאור, אחת לשנה, את כתב העת Studies in Contemporary Jewry בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד, אשר עוסק בעולם היהודי בעת החדשה.
בניינים
עד מלחמת ששת הימים שכן המכון בקריית האוניברסיטה בגבעת רם. הבניין שבו שכן שם נקרא על שם יוסף שפרינצק. אבן הפינה הונחה בשנת 1960, במלאת שנה לפטירתו של שפרינצק שהיה היו"ר הראשון של הכנסת. בנייתו נעשתה בשיתוף של הסוכנות היהודית, הממשלה והאוניברסיטה, ועלותו עמדה על חצי מיליון לירות. הבנייה הסתיימה בשנת 1962. מאז ששבה הפקולטה למדעי הרוח לקמפוס הר הצופים שוכן המכון שם בשני בניינים, ישן וחדש.
Lazarus (אלבום)
Lazarus הוא אלבום הבכורה של הזמר והראפר טרבי מקוי, שיצא ב-8 ביוני 2010. שם האלבום הוא כשמו האמצעי של מקוי.
מהאלבום יצאו שלושה סינגלים: "Billionaire", "Need You" ו-"We'll Be Alright".
סינגלים
הסינגל הראשון מהאלבום היה "Billionaire", בו משתתף גם ברונו מארס. השיר נכתב על ידי חברי הסמיזינגטונס, ויצא כסינגל ב-9 במרץ 2010. "Billionaire" הצליח ברחבי העולם והגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד הוט 100 ולשני במצעד הסינגלים הבריטי. הסינגל השני, "Need You", יצא בספטמבר 2010 והשלישי, "We'll Be Alright", יצא באוקטובר באותה השנה.
אוסקר מונצל
אוסקר מונצל (בגרמנית: Oskar Munzel; 13 במרץ 1899 – 1 בינואר 1992) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה, ולאחר מכן שימש כמפקד בכיר בבונדסוור.
ביוגרפיה
מונצל נולד ב-13 במרץ 1899 בגרימן, אשר הייתה חלק מהקיסרות הגרמנית. ב-3 ביולי 1917 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית והצטרף לרגימנט האולאנים ה-8, עמו לחם במלחמת העולם הראשונה, וב-5 בנובמבר 1918 הועלה לדרגת לויטננט.
לאחר תום המלחמה התקבל לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1938 מונה לקצין מטה ב-OKH. ב-1 באוקטובר 1940 הועלה לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 ביוני 1941 מונה למפקד גדוד ברגימנט הפאנצר ה-6, עמו לחם במהלך מבצע ברברוסה. בדצמבר 1941 קיבל את הפיקוד על רגימנט הפאנצר ה-6, וב-30 בינואר 1942 הועלה לדרגת אוברסט. בפברואר 1943 הוא מונה לראש הקורסים הטקטיים ב-Panzertruppenschule II, וב-26 בספטמבר 1943 קיבל את הפיקוד על Panzertruppenschule I. מ-15 בספטמבר 1944 עד 25 בנובמבר 1944 היה מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14. ב-1 בדצמבר 1944 הועלה לדרגת גנרל מיור, ומ-15 בינואר 1945 עד 15 במרץ 1945 פיקד מונצל על קבוצת קורפוס של ארמיית הפאנצר הראשונה שנקראה על שמו. ב-20 במרץ 1945 מונה למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-2, וב-6 באפריל 1945 מונה לקצין שריון ב-OB West. בתום המלחמה נפל מונצל בשבי על ידי בעלות הברית, ושהה עד 1947 במחנות כלא שונים. לאחר שנתיים כשבוי מלחמה, היה יועץ צבאי במצרים במשך ארבע שנים מ-1951. בשנת 1956 הצטרף מונצל כבריגדה-גנרל למפקדת בית הספר לכוחות השריון של הבונדסוור במונסטר. מאוחר יותר היה מפקח כוחות שריון, וב-1962 עזב את הבונדסוור בדרגת גנרל מיור. לאחר מכן שימש כיועץ הראשי של מינג-טה-גרופ (קבוצת הייעוץ הצבאי הגרמני) בטאיוואן עבור הכוחות המזוינים של הרפובליקה הסינית לפני שחזר לגרמניה, וב-1 בינואר 1992 הוא מת בביתו בבאד גרודסברג.
שאול ברונפלד
שאול (סם) ברונפלד (נולד ב-1942) הוא כלכלן, מרצה למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, חבר בוועדה המייעצת לענייני בנקאות בבנק ישראל ושימש כיושב ראש הדירקטוריון של הבורסה לניירות ערך בתל אביב עד יולי 2013.
ביוגרפיה
ברונפלד למד כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים לתואר ראשון בשנת 1963 ולתואר שני בשנת 1967. למד גם לימודי ביטחון באוניברסיטת תל אביב וסיים אותם ב-2005. הוא מלמד בבית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב את הקורס "שוק ההון בישראל".
ברונפלד כיהן בשלל תפקידים בבנק ישראל בשנים 1964–1984, היה כלכלן ראשי במחלקת המחקר, מנהל הפעולות בשוק הפתוח, מנהל מינהל מלוות המדינה, ומנהל מחלקת מטבע חוץ. בשנים 1986 - 1991 היה מנהל חטיבת ההשקעות בבנק כללי לישראל. בשנת 1991 התמנה למשנה למנכ"ל הבורסה לניירות ערך בתל אביב, וניהל את המחלקה הכלכלית שלה. עד 2006 כיהן כמנכ"ל הבורסה, ואחר כך התמנה ליושב ראש הדירקטוריון שלה, וכיהן בתפקיד עד שהתפטר ביולי 2013. במהלך כהונתו עברה הבורסה למסחר אלקטרוני ללא ברוקרים וזירת מסחר.
ברונפלד הגיש את התפטרותו מתפקיד יו"ר הבורסה, על רקע מחלוקות קשות ויחסים עכורים עם יושב ראש רשות ניירות ערך שמואל האוזר. במכתב ההתפטרות כתב:.
אחר כך שימש ברונפלד כעמית מחקר במרכז דדו לחשיבה צבאית בין תחומית, ואת מאמריו פרסם בכתב העת של המרכז 'בין הקטבים'.
עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית
עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-ישראלית במחצית הראשונה של שנת 1948 הייתה המקור העיקרי לנשק של ההגנה וצה"ל במלחמת העצמאות. במהלך מלחמת העצמאות, נרכשו בצ'כוסלובקיה עשרות מטוסים, כ-50,000 רובים, כ-6,000 מקלעים וכ-90 מיליון כדורים.
מיד אחרי החלטת האו"ם על חלוקת ארץ ישראל, ב-29 בנובמבר 1947, הורה דוד בן-גוריון לאתר מקורות נשק וציוד צבאי לצייד את כוח המגן העברי. מקורות האספקה החוקיים בארצות הברית ובמרבית מדינות אירופה היו חסומים בפני מוסדות היישוב עקב הטלת אמברגו על נשק מצד ארצות הברית על המזרח התיכון. החלופות העיקריות שנמצאו היו מבצעי רכש בלתי חוקיים ופנייה אל מדינות גוש הסובייטי. בניגוד לארצות הברית ולבריטניה, ברית המועצות של סטלין, שתמכה בהחלטת החלוקה של האו"ם, המשיכה לעמוד מאחורי החלטה זו, גם אחרי שההחלטה גרמה לתחילתו של עימות מזוין. התקווה של סטלין הייתה כי הסיוע הצבאי לישראל יסייע להפוך אותה למדינה פרו-סובייטית.
מיכאל פליקס דורון, שהיה סגן מפקד מחוז ירושלים בזמן מלחמת השחרור, הציע לדוד בן-גוריון שבאמצעות אחיו, אוריאל פליקס דורון וקשריו עם יאן מסריק, ירקמו גם הם קשרים עם ממשלת צ'כוסלובקיה ויבצעו דרך כך את עסקת הרכש. ממשלת צ'כוסלובקיה הייתה נכונה לסחור בנשק על מנת לשפר את מצבה הכלכלי ובעת שנשאו ונתנו עם נציגי ההגנה, הם סיכמו עסקה דומה עם הצבא הסורי, עסקה שלא יצאה אל הפועל בשל עיכוב בתשלום.
בתיווכו של סוחר נשק יהודי ובסיועו הגלוי של שר החוץ הצ'כוסלובקי, יאן מסריק, סוכמה העסקה שנעשתה בניירות רשמיים של אתיופיה. בשם אתיופיה חתמו על ההסכם אהוד אבריאל, שנשלח על מנת שיהיה נציג מהפרלמנט הישראלי שיוכל לחתום על המסמכים, ביחד עם אוטו פליקס (בשמו העברי: אוריאל דורון), שהיה הגורם המקשר בין ישראל לצ'כוסלבקיה, ובשם צ'כוסלובקיה חתם יאן מסריק. ההסכם, שנחתם סופית ב-14 בינואר 1948, היה בהיקף של 750 אלף דולר.
הובלת הנשק לארץ ישראל נתקלה בקשיים מרובים, אך בסופו של דבר, הגיע הנשק בסוף חודש מרץ 1948. רוב הנשק הועבר דרך הים, באמצעות אוניות מערכת הרכש שהוכנו על ידי מוסדות המדינה שבדרך. אוניות הנשק הועמסו בנמל שיבניק שביוגוסלביה.
תפיסת השלטון בצ'כוסלובקיה בידי הקומוניסטים בראשית 1948 הביאה לקושי ביישום העסקה, מאחר שהממשלה החדשה התנערה מהתחייבויות הממשלה הקודמת, שחתמה על עסקת הנשק. ההנהגה היהודית בארץ נעזרה בתיווך של חברי המפלגה הקומוניסטית, ובעקבות כך חודש הסכם אספקת הנשק לצה"ל, ובוטל הסכם אספקת הנשק עם הערבים. נראה שסיבה נוספת להענותם של השלטונות הצ'כוסלובקים הייתה רצונה של ברית המועצות להשפיע על המציאות הפוליטית שהתהוותה בישראל הצעירה ולהטות אותה לכיוון פרו-סובייטי.
הגעת הנשק לישראל
המשלוח הימי הראשון הגיע ב-1 באפריל, לנמל ת"א. מתחת לאפם של הבריטים, על גבי אונית הנשק 'נורה', בפיקודו של בנימין "בן" ירושלמי. הנשק והתחמושת שזה נפרק, שימשו את הלוחמים ב"מבצע נחשון".
באותו יום מומש גם מבצע חסידה. המבצע כלל הנחתת מטוס דאגלס DC-4 בודד באופן סודי, כחודש וחצי טרם הכרזת העצמאות, עם נשק שהיה חיוני למבצע נחשון. המטוס נחת ב-1 באפריל 1948, במנחת חירום בריטי נטוש ליד הכפר הערבי בית דראס הסמוך לבאר טוביה. המטען כלל 200 רובי מאוזר "צ'כיים" 40 מקלעי מגל"ד ו-150 אלף כדורי תחמושת. הנשק הועבר עוד בליל המבצע ליחידות שעמדו לפתוח במבצע נחשון, לשם פריצת הדרך לירושלים, שהייתה נצורה על ידי כוחות של ערבים מקומיים.
ב-27 ביוני 1948 הגיע נשק וציוד צבאי נוסף דרך הים, על גבי האוניה "הזקן". אחריה, ועד לסוף מלחמת העצמאות הגיעו עוד 7 אוניות עם אמל"ח מצ'כוסלובקיה.
רכש מטוסי קרב
בסוף פברואר 1948, ביקש בן-גוריון מאבריאל לבדוק אפשרות לרכישת מטוסי קרב בצ'כוסלובקיה. בעזרת שליח הרכש, אוטו פליקס, אותרו מטוסי אוויה S-199 זמינים לרכישה. מטוסים אלו היו גרסה צ'כית של המטוס הגרמני המוצלח מסרשמיט Bf 109 שיוצרה על ידי מפעלי נשק צ'כוסלובקיים, אם כי גרסה זו הייתה בעלת ביצועים נחותים משמעותית מהמטוס הגרמני המקורי. רכש המטוסים התעכב בשל נחיתותם הטכנית ומחירם המופקע לעומת מטוסים אמריקאים שהיו בנמצא.
בסוף מרץ, לאחר שהתברר סופית כי אין אפשרות לעקוף את האמברגו האמריקאי על משלוחי נשק, הוחלט לרכוש 10 מטוסי מסרשמיט ולהטיסם לישראל.
הממשל המקומי העמיד לרשות המשלחת הישראלית את שדה התעופה בזאטץ שקיבל את שם הקוד "עציון" והכשיר שם צוותי אוויר וקרקע ישראלים. הטיסה הראשונה משדה תעופה זה הייתה ב-1 באפריל במבצע חסידה.
ב-31 במרץ החל מבצע בלק (שנמשך עד אוגוסט 1948) ובו, מלבד נשק ותחמושת, הוטסו גם מטוסי המסרשמיט, שפורקו והועמסו על מטוסי התובלה הישראלים, מצ'כוסלובקיה אל שדה התעופה של עקרון, שם הורכבו מחדש על ידי טכנאים צ'כוסלובקים. בסוף 1948 נרכשו מטוסי ספיטפייר מממשלת צ'כוסלובקיה, מטוסים אשר הגיעו לישראל, לאחר תלאות רבות, במבצע ולווטה.
ליגת העל הבוליביאנית
ליגת העל הבוליביאנית (בספרדית:  División de Fútbol Profesional או Liga de Fútbol Profesional Boliviano נקראת גם FBF) היא ליגת הכדורגל הבכירה בבוליביה, הליגה נוסדה ב-1950 והיא מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של בוליביה. בליגה משחקות 16 קבוצות כיום.
היסטוריה
הכדורגל בבוליביה החל להתארגן כבר בשנת 1914 עם הקמת התאחדויות כדורגל אזוריות וארגון תחרויות שלהן. "התאחדות הכדורגל של לה פאס" (Asociación de Fútbol de La Paz - AFLP) הייתה הגוף המאורגן הראשון עם 29 תחרויות שנערכו בין השנים 1914 ועד 1949. ה-AFLP נחשב במשך שנים רבות לטורניר הכדורגל המוביל במדינה. בשנת 1950 שינה הגוף את התקנון שלו ואיפשר את ההתמקצעות של הספורט בבוליביה, ולכן נוצר ה-"Torneo Profesional".
בין השנים 1950-1959, רק מועדונים מהערים לה פאס, אורורו (מ-1954) וקוצ'במבה (החל מ-1955) לקחו חלק בתחרות הארצית מכיוון שהכדורגל היה עדיין לא מקצועני בשאר האזורים.
בסוף 1960, התאחדות הכדורגל של בוליביה הקימה תחרות אליפות לאומית, במטרה להכתיר את מועדון אלוף אחד שייצג את בוליביה בגביע הליברטדורס שהוקם זה מכבר. התחרות נקראה "קופה סימון בוליבר" (על שם המצביא, שנחשב לאבי האומה הבוליביאנית סימון בוליבר), והתחרו בה כל האלופות האזוריות.
הדחתה של נבחרת בוליביה מטורניר מוקדמות מונדיאל 1978 (שם היא הובסה קשות 8-0 על ידי נבחרת ברזיל, ו-5-0 על ידי נבחרת פרו) עודדה כמה מועדונים ליצור ליגה משלהם, ולכן 16 קבוצות נפרדו מההתאחדויות המקומיות האזוריות שלהן כדי להקים את "Liga de Fútbol Profesional Boliviano" (ליגת הכדורגל המקצוענית של בוליביה - LFPB) לארגון אליפויות אוטונומיות אחת במדינת בוליביה, החל משנת 1977.
יצירת ה-LFPB סיימה את קיום התחרויות האזוריות הנפרדות. ובנוסף גם הביא ליצירת שלוש ישויות נפרדות: תפקידה של ה-FBF הוגבל לייצוג הבינלאומי של בוליביה בספורט, ה-LFPB החדש שנוצר הפך למארגן של טורניר הליגה הראשונה היחיד, וה-LPFA, יחד עם שאר הקבוצות. התאחדויות אזוריות, הפכו למארגנות של הטורנירים האזוריים של הליגה השנייה (והנמוכה יותר). זו הייתה ליגת הספורט המקצוענית הראשונה ועד להקמתה של ליגת הכדורסל (LIBOBASQUET) ב-2014, גם היחידה מסוג זה במדינה.
בשנת 2017, לאחר שינוי תקנון ב-FBF, ה-LFPB וה-ANF הוחלפו ב-"División Profesional" ("החטיבה המקצוענית") ו-"División Aficionados" ("חטיבת החובבים"), שניהם מנוהלים על-ידי ה-FBF משנת 2018 ואילך.
שיטת הליגה
היסטורית, קבוצות מלה פאס, קוצ'במבה וסנטה קרוז שלטו בליגה, כך שעד 2007 רק קבוצת סן חוסה זכתה בליגה ב-1995, אבל מאז, קבוצות מ"שלושת הגדולות" של הכדורגל הבוליביאני התקשו לזכות שוב בליגה ו-3 קבוצות מערים קטנות יותר זכו בה (ריאל פוטוסי, סן חוסה ואוניברסיטריו דה סוקרה).
שלוש קבוצות חולקות את השיא שהם מעולם לא ירדו ל"לה סימון בוליבר" (הליגה הבוליביאנית השנייה): דה סטרונגסט, אוריינטה פטרולרו ובוליבר (למרות שירדו רשמית ב-1969, אך זה היה לפני עידן ה-LPFB).
בעונת 2008, ולראשונה, שיחקו שלושה טורנירים במקום השניים הרגילים. טורניר אפרטורה שוחק ממרץ עד יולי בשיטת סבב משחקים רגיל; טורניר קלאוסורה התקיים מאוגוסט עד אוקטובר, בו הקבוצות חולקו לשתי סדרות של 6 קבוצות כל אחת, בית A כלל את כל הקבוצות המערביות (ואוניברסיטריו דה סוקרה) ובית B כלל את כל הקבוצות המזרחיות (בתוספת של ג'ורג'ה וילסטרמן ואאורורה), שתי הקבוצות המובילות של כל קבוצה עלו לחצי הגמר ולגמר. טורניר הפלייאוף החדש כלל משחקי חוץ (ועם כלל שערי חוץ שנעשה בו שימוש בפעם הראשונה).
ממוצע נקודות משתי העונות הקודמות קובע את הירידה, כאשר הקבוצה הממוקמת האחרונה יורדת ישירות ותוחלף על ידי המנצחת של הליגה נסיונל B (ליגת המשנה), ובנוסף הקבוצה שבמקום ה-11 משחקת פלייאוף עלייה עם סגנית אלופת ליגת המשנה.
עופרי ביטרמן
עופרי ביטרמן (נולד ב-24 בספטמבר 1989) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי. זוכה פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית השחקן המבטיח על הופעתו במחזה "מלך הכלבים" בתיאטרון בית ליסין.
ביוגרפיה
ביטרמן נולד בבאר שבע ללירי בן דב, מורה לאמנות, וליוסי ביטרמן איש צבא קבע ומורה לנהיגה, בגיל 3 עברו להרצליה. עופרי למד בבית הספר היסודי בן צבי הרצליה, ובהמשך בחטיבת הביניים בן-גוריון. את שנות התיכון למד עופרי בתיכון "היובל" במגמת תיאטרון.
בגיל 13 החל ללמוד ולשחק ב"להקת על הבמה" הרצליה (שבין בוגריה השחקנים: רועי ניק, מאי מלר, דברי מזי"א, אסף הרץ, אלון סנדלר, רות רסיוק ועוד) ובהמשך שיחק גם בתיאטרון העירוני הרצליה.
את שירותו בצה"ל עשה כמפקד כיתה במגל. לאחר שחררו מצה"ל החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק מייסודו של יורם לוינשטיין (מחזור 2016).
במסגרת הלימודים זכה ב-9 מלגות הצטיינות בתחרויות שונות.
קריירה
במסגרת הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין עופרי השתתף בהצגות והפקות רבות ביניהן ערב שירי גבעטרון, "קליגולה" – בתפקיד הָליקון, "שחקנים ונשיקות" - בתפקיד "הוא", "צ'פלין" – בתפקיד צ'ארלי צ'פלין.
במסגרת תיאטרון הרצליה השתתף ב"להקת על הבמה" ושיחק בהצגות ילדים כמו "אגדת הצעיף הלבן", "הסנדלר והגמדים", "החתול במגפיים", "ממלכת השיניים", "לחלום בשיר", "גליצו יוצא לדרכים", "האריה המכשפה וארון הבגדים", המחזמר "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" המחזמר "שמשון ודלילה", "הערב מחזמר", המחזמר "מכתבים תועים“ ועוד.
בשנת 2017 לאחר סיום הלימודים החל לשחק בבית ליסין.
בהצגה "אילוף הסוררת" בבימויו של אודי בן משה, "ההצגה חייבת להיגמר" בבימויו של אודי בן משה.
לאחר מכן גילם את בוריק הכלב בהצגה "מלך הכלבים" תיאטרון בית ליסין בבימויו של עירד רובינשטיין.
בשנה זו גם זכה בפרס התיאטרון הישראלי על תפקידו בהצגה כשחקן המבטיח לשנת 2017.
בשנת 2018 גילם את אוליבר בסדרה כדברא עונה 2, בסרט שרה שטיין, שלום ברלין, שלום ת"א (קופרודוקציה גרמניה) - בתפקיד דורי, "בת אל הבתולה" בתפקיד אמיר איצ'קוביץ ואהרון איצ'קוביץ - הוט בידור 3, הסרט "ימים נוראים" בתפקיד שמואל רוזנבלום - סרט זה זכה בשנת 2019 בפרס אופיר כסרט הטוב ביותר.
משנת 2018 משחק את רולף במחזמר צלילי המוסיקה בהפקת התיאטרון הארצי לילדים ונוער.
בשנת 2019 גילם את דמותו של צ'ארלי צ'פלין במחזמר "במחזמר צ'פלין" בהפקת תיאטרון חיפה ותיאטרון תל אביב בבימויו של שוקי וגנר.
בתיאטרון הקאמרי השתתף במופע "לילה בפריז" בבימויו של גלעד קמחי ובמרץ 2020 עלה עם המופע "החיים הם קברט" בבימויו וכוריאוגרפיה של עוז מורג.
בשנת 2020 השתתף בסדרה שעת נעילה, וב-2021 בעונתה השנייה של הסדרה פמת"א.
משנת 2021 משחק במחזה "כימים אחדים" שכתב וביים חנן שניר על פי מאיר שלו, ובהצגות הילדים של תיאטרון הקאמרי: "פיטר פן" בתפקיד קפטן הוק וגברת הוקינס, ו"עוץ לי גוץ לי" בתפקיד שר האוצר.
בשנת 2022 החל לשחק במחזמר "החבדניקים" בתפקיד ראשי בקאמרי בבימויו של גלעד קמחי, ואודי גוטשלק. שיחק גם בסרט "אמריקה" את דמותו של יותם.
קרב ארגינוסאי
קרב ארגינוסאי (ביוונית: Ἀργινούσαι, בלטינית: Arginusae) הוא קרב ימי שהתחולל ב-406 לפנה"ס, בשלהי המלחמה הפלופונסית, בין ציי אתונה וספרטה. ההתנגשות ארעה ליד איי ארגינוסאי, מזרחית לאי לסבוס שבים האגאי, בין צי ספרטני בפיקוד קליקרטידס לבין צי אתונאי בפיקוד משותף של שמונה סטרטגים. ייחודו של הקרב אינו בלחימה עצמה, אלא בהשפעתו הישירה על המאבק הפוליטי עקוב הדם שהתנהל באתונה בין סיעת העם התומכת בדמוקרטיה לבין האוליגרכים מתנגדיה.
אלא ששמחת הניצחון הייתה קצרה. סערה שפרצה לאחר הקרב מנעה מאוניות האתונאים לחלץ מן הים את צוותי 25 מן הספינות שניזוקו בקרב והתמלאו מים, ואלפי חותרים ומלחים טבעו. הצי הספרטני, לעומת זאת, הצליח למצוא מקלט בנמל מיטילנה. כשהגיעה בשורת האסון אל אתונה, לחץ האספסוף האתונאי להעניש ומיד את הסטרטגים שפיקדו על הצי. אספת העם נכנעה לזעם ההמון, ובהליך חפוז ובניגוד לנהלים גזרה את דין שישה מהם למוות והם הוצאו להורג. השניים הנותרים לא שבו לאתונה מחשש לגורלם.
המפלה בקרב הימי הניעה את הספרטנים לפנות שוב אל האתונאים כדי לשאת ולתת על שלום ולהביא לסיומה של המלחמה. למרות שהתנאים שהציעו היו נוחים לאתונה בהתחשב במצבה באותו זמן, גברה ידה של סיעת העם המצדדת בהמשך המלחמה והאתונאים דחו את ההצעה. הפיקוד על הצי הספרטני בים האגאי עבר לידיו של ליסנדרוס, יריבו הפוליטי של קליקרטידס, ובתוך פחות משנה ניצח את הצי האתונאי באייגוספוטמוי והכריע את המלחמה כולה לטובתה של ספרטה.
ג'ואי דה-פרנצ'סקו
ג'ואי דה-פרנצ'סקו (באנגלית: Joey DeFrancesco; 10 באפריל 1971 – 25 באוגוסט 2022) היה מוזיקאי ג'אז שניגן באורגן המונד וחצוצרה. משנת 2003 ועד למותו דורג באופן קבוע בסקר קוראי דאון ביט כאורגניסט הג'אז הטוב ביותר. הוא נחשב ליורשו המובהק וממשיך דרכו של ג'ימי סמית, "אבי האורגן בג'אז".
ביוגרפיה
דה-פרנצ'סקו נולד בספרינגפילד (הסמוכה לפילדלפיה), פנסילבניה. אביו "פפה" ג'ון דה-פרנצ'סקו היה נגן אורגן המונד וסבו, ממוצא איטלקי, היה רב נגן שניגן בין היתר עם טומי דורסי. ג'ואי דה-פרנצ'סקו החל לנגן פסנתר בגיל ארבע ועד מהרה עבר לנגן כמו אביו באורגן. בגיל שש צפה באביו מנגן במועדון ובגיל עשר הצטרף אליו בסופי שבוע.
בגיל 17 פגש את מיילס דייוויס בתוכנית טלוויזיה ודייוויס ביקש מהאורגניסט הצעיר להתלוות אליו במסגרת מסע הופעות מיד עם סיום לימודיו בתיכון. דה-פרנצ'סקו הופיע עם דייוויס במסגרת מסע ההופעות שתועד בתקליטים "Live Around the World" ו-"Amandla". בשנת 1989 חתם עם חברת קולומביה רקורדס על חוזה הקלטות והוציא בזה אחר זה חמישה אלבומים: "All of Me", "?Where Were You", "Part III", "'Reboppin" ו-"Live at the Five Spot" שזכו להצלחה ולביקורות חיוביות שציינו את היותו "וירטואוז עם נשמה", המחזיק מחד ביכולת טכנית מעולה ומצד שני מצליח לייצר סווינג בלוזי סוחף ומהנה. בין המוזיקאים איתם ניגן ניתן למנות את הגיטריסטים פאט מרטינו, דייב סטרייקר, ג'ימי ברונו ועוד.
אולם להכרה הבינלאומית זכה כנגן הרכב לצידו של הגיטריסט ג'ון מקלפלין בתקליט מ-1994 "After the Rain" ובמהלך מסע ההופעות הארוך שליווה את התקליט. המבקרים ציינו את התוספת המשמעותית של אלתוריו של דה-פרנצ'סקו לצליל של להקתו של מקלפלין.
ב-1998 ניגן עם אביו בתקליט "All in the Family". ב-1999 וב-2000 הקליט את התקליטים " The Champ" ו-"!Incredible" בהם אירח לצידו את מורו הרוחני ג'ימי סמית. הוא השתתף גם בתקליטו האחרון של סמית, "Legacy" ב-2005 מעט לפני מותו של האחרון. ב-1999 הוציא תקליט בשם "החבר'ה הטובים של ג'ואי דה-פרנצ'סקו" (Joey DeFrancesco's Goodfellas) המהווה מחווה לפסקול הסרט "החבר'ה הטובים". התקליט ספג ביקורת בשל היותו "55 דקות של כיף ללא הפוגה".
דה-פרנצ'סקו הרבה במחוות למוריו הרוחניים כגון דון פטרסון (ב-"The Champ: Round 2" ו-"The Philadelphia Connection: A Tribute to Don Patterson"), פרנק סינטרה ("Plays Sinatra His Way"), מחווה למוזיקה של הוראס סילבר ועוד. תקליטיו זכו להערכת הביקורת. בנוסף, הוא הרבה להופיע ברחבי העולם בראש הרכב או כנגן לצידם של אחרים.
נפטר מהתקף לב ב-25 באוגוסט 2022.
מרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית תל אביב
מרכז סיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית תל אביב הוא עמותה עצמאית הפועלת ללא מטרות רווח במטרה לסייע ולתת תמיכה מעשית ורגשית לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית. המרכז מפעיל כמה קווי סיוע, תמיכה וליווי הפעילים בכל שעות היממה. בנוסף פועל המרכז להגברת המודעות הציבורית ולמניעת התופעה.
מרכז סיוע תל אביב הוקם בשנת 1978, הראשון מסוגו בישראל. הוא מציע סיוע ותמיכה לנשים, גברים, נערות ונערים שנפגעו מינית ומשרת את כל אוכלוסיית גוש דן. 16 נשות ואנשי הצוות, יחד עם כ-260 המתנדבות והמתנדבים, פועלים על מנת להקל על תחושות הבדידות, חוסר האונים, הבושה והאשמה של הפונות והפונים ולסייע להם בהתמודדות עם ההשלכות השונות של הפגיעה המינית.
סיוע וליווי נפגעות ונפגעים
סיוע רגשי ומעשי מקיף לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית וקרוביהן/ם הכולל:
- קווי סיוע טלפוני לנשים, לגברים ולגברים דתיים – הפניה לקווי הסיוע היא אנונימית
- פגישות סיוע פרטניות עם הנפגעות/ים ועם קרוביהן/ם
- ליווי לבית חולים, למשטרה, לפרקליטות ולבית המשפט וסיוע רציף לאורך ההליך הפלילי
- ליווי בהליך ארגוני במקומות עבודה
- הפעלת קבוצות תמיכה לנפגעות ולנפגעים
- ליווי נפגעות/ים בהתנהלות מול הרשויות השונות וסיוע במיצוי זכויות (ביטוח לאומי, לשכות רווחה, בריאות, בריאות הנפש ועוד)
חינוך והסברה
לצד הסיוע, העמותה עוסקת בחינוך והסברה למען מניעת אלימות מינית ופועלת למען שינוי חברתי. פעילות זו כוללת מתן מידע על פגיעה מינית והשלכותיה והצעת תפיסות חלופיות המבוססות על שוויון מגדרי, בחירה חופשית, רצון והסכמה חופשית, כבוד והדדיות.
- סדנאות פסיכו-חינוכיות בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי הממלכתי והממלכתי דתי, לבני נוער ולצוותים החינוכיים
- סדנאות פסיכו-חינוכיות ארוכות טווח לבני נוער במצבי סיכון ולצוותים החינוכיים-טיפוליים
- הכשרות לבעלי תפקידים ולאנשי מקצוע ברשויות המדינה ובמגזר השלישי, לשוטרים, פרקליטים, שופטים, א/נשי בריאות הנפש, רפואה, עבודה סוציאלית, חינוך ועוד
- הרצאות וסדנאות להורים
- מניעת הטרדה מינית במקומות עבודה באמצעות סדנאות והרצאות לעובדים ולמנהלים והכשרה מקצועית לממונות
שדולה וסנגור ברמת הפרט וברמת החברה
עבודה מול הרשויות במטרה לעודד לקיחת אחריות חברתית ולשפר את המענים לנשים וגברים שנפגעו מינית.
- קידום מדיניות, חוקים, תקנות, נהלים והקצאת משאבים; קידום הרחבת המענים הטיפוליים והשיקומיים לנפגעות ולנפגעים; קידום מהלכים שתכליתם מניעה של פגיעה מינית ואיתור מוקדם של ילדות וילדים ובני נוער שנפגעו
- עזרה פרטנית במיצוי זכויות מול רשויות המדינה
הקמת המרכז על ידי התנועה הפמיניסטית
בשנת 1972 הוקמה התנועה הפמיניסטית בישראל (שנקראה עד 1974 'התנועה לשחרור האישה'). נשות התנועה קיימו קבוצות להעלאת מודעות, בהן "העמדנו בסימן שאלה את כל המובן מאליו בחיינו ורכשנו תובנות שהיו לנו למסד בבנית מושגים חדשים על עצמנו, זולתנו וכלל החברה... התמחינו בכל הנדרש לעשייה בתנועה רעיונית מהפכנית, התפלמסנו בכתב ובעל פה, בעיתונות ועל במות ציבוריות, הופענו בבתי ספר ובאוניברסיטאות, בקיבוצים ובארגונים, יצאנו לרחוב להחתים על עצומות, להפגין ולקיים פעולות הסברה. הוצאנו עלונים וכתבי עת והופענו ברדיו ובטלוויזיה..."