מטאורולוגיה_-_מונחים
תופעה של התעבות הלחות לטיפונות מים מרחפות בשכבת אוויר לחה מקוררת וסמוכה לפני הקרקע או הים. אד מגביל את הראות בין 1 ק"מ ל-10 ק"מ ומסווג כערפל כאשר הראות יורדת מתחת ל-1 ק"מ. יש להבדיל בין אד הנראה לעין בשעות היום כמסך אפרפר-כחלחל או כקרעי ערפל דקים לבנים, לאדי מים שהם הלחות הבלתי נראית באוויר. תופעה של התרכזות חלקיקי אבק, עשן ומזהמים נוספים, עם או בלי טיפונות מים, בשכבת אוויר הסמוכה לפני הקרקע או הים, או ברום האטמוספירה (אובך רום). אובך מגביל את הראות בין 1 ק"מ ל-10 ק"מ ומסווג כאבק או סופת אבק כאשר הראות יורדת מתחת ל-1 ק"מ. לאובך בשעות היום מראה צהבהב עד חום צהבהב ועל-פי-רוב הוא מלווה בתנאי יובש. מדע העוסק ביחסי הגומלין בין האטמוספירה והאוקיינוסים. מונח כולל לכינוי שכבת גזים המקיפה גוף בעל מסה משמעותית. תנאי תרמודינמי באטמוספירת כדור הארץ שגורם למגוון השינויים במזג האוויר מאזור לאזור ולאורך זמן. מצב אטמוספירי שבו הטמפרטורה עולה עם הגובה. במצב של אינוורסיה נמצא האוויר הקר מתחת לאוויר החם והאטמוספירה יציבה. אינדיקטור מקובל להערכת ההסתברות להתפתחות של סופות רעמים, כאשר קיימים תנאים המאפשרים התפתחות של עננים יוצרי משקעים. תופעה אקלימית-אוקיינית של התחממות מי האוקיינוס השקט מול חופי פרו, המתרחשת אחת לשנתיים עד שבע שנים ונמשכת בין חודשיים ועד שנתיים. תופעה זו משפיעה על מזג האוויר והאקלים באזורים נרחבים בעולם, בחלקם אף מרוחקים עד מאוד מאמריקה הדרומית. אזור מאורך או נרחב של לחץ אוויר נמוך, חסר מרכז עיקרי סימטרי כמו בשקע ברומטרי. מכלול של תנאי מזג האוויר השולטים ודפוסי הזרימה באטמוספירה באזור מסוים לאורך זמן. ראו גם: אקלים ארץ ישראל. זרם חשמלי טבעי שמקורו בפריקת מתח חשמלי בין מטעני חשמל מנוגדים בתוך ענן מפותח, בין עננים או בין הענן לקרקע. מסת אוויר או גוף נרחב של אוויר, המקיים בתוכו תנאים אחידים בקירוב של טמפרטורה, לחות, צפיפות, יציבות (או אי יציבות) אטמוספירית. גושי אוויר נוצרים על-פי-רוב בחבלים גאוגרפיים נרחבים בעלי טופוגרפיה אחידה, בתנאים של לחץ אוויר גבוה ובהתאם לעונות השנה. ניתן להבחין בגושי אוויר מאזורי מוצא טרופיים, פולריים, יבשתיים ואוקיניים (ימיים). המפגש בין גושי אוויר מנוגדים עשוי ליצור חזיתות מזג אוויר, עננים ומשקעים. כהגדרה כללית, רצף של 3 ימים לפחות עם טמפרטורות מקסימום מעל 28 מעלות צלזיוס, בתנאי שהן גבוהות לפחות ב-5 מעלות צלזיוס מעל לממוצעי הטמפרטורות המקסימליות של האזור בחודש הנתון. כהגדרה כללית, רצף של 3 ימים לפחות עם טמפרטורות מקסימום מתחת ל-15 מעלות צלזיוס, בתנאי שהן נמוכות לפחות ב-7 מעלות צלזיוס מתחת לממוצעי הטמפרטורות המקסימליות של האזור בחודש הנתון. מזג אוויר המאופיין בשילוב של טמפרטורות גבוהות ולחות יחסית גבוהה. מצב זה גורם לעליית טמפרטורת הגוף של בני אדם ובעלי חיים, מקשה על התנדפות הזיעה ולפיכך מפחית את יעילות מנגנון הקירור הטבעי של הגוף. מזג אוויר הביל מלווה בדרך-כלל בעומס חום כבד, מתאפיין בתחושה מעיקה ולא נוחה, ומכביד על העבודה, בעיקר עבודה פיזית, מחוץ לחדרים ממוזגים. התופעה מתרחשת בארץ ישראל במישור החוף ובשפלה, ובייחוד במהלך חודשי הקיץ, יולי-אוגוסט. מצב באטמוספירה שבו כמות האוויר היוצאת מאזור מסוים גדולה מכמות האוויר הנכנסת לאותו אזור. כלומר, כמות האוויר הכוללת באזור זה קטנה. מצב באטמוספירה שבו כמות האוויר הנכנסת לאזור מסוים גדולה מכמות האוויר היוצאת מאותו אזור. כלומר, כמות האוויר הכוללת באזור זה גדלה. התכנסות של רוחות באזור הסמוך לפני הקרקע תגרום לעודפי האוויר המתקבלים בו לזרום בצורה אנכית כלפי מעלה. לעומת זאת, התכנסות של רוחות באזור שברום האטמוספירה תגרום לעודפי האוויר המתקבלים לזרום כלפי מטה. תנועה אנכית מאולצת של אוויר כלפי מטה, כלומר מאזור ברום האטמוספירה בו חלה התכנסות של רוחות לאזור בגובה נמוך יותר בו האוויר היורד נדחס, מתחמם ומתפזר על פני הקרקע כזרמי רוח מסתעפים ומתבדרים. תופעה הנצפית לרוב בחורף ובהמיספרה הצפונית, לפיה מתרחשת בבסיס הסטרטוספירה עליה בטמפרטורה של עד כ-50 מעלות צלזיוס בתוך מספר ימים. התופעה מלווית גם בשינוי התנוחה הרגילה ובעוצמה של הזרם הסילון הקוטבי, המתאפיין בדרך כלל בתקופת החורף ברוחות קבועות שתנועתן ממערב למזרח. שינויים אלו במשטר הזרימה של הסילון הקוטבי בעת ההתחממות הסטרטוספרית, מביאים בשכבות הנמוכות יותר של האטמוספירה להסעה של אוויר קוטבי קר מאוד דרומה, יותר מהרגיל, לאזורים ברחבים נמוכים שאינם כה רגילים אליו. תופעת מזג אוויר המתרחשת באטמוספירה של צפון האוקיינוס האטלנטי, אשר באה לידי ביטוי בהבדלים שבין הפרשי הלחצים הברומטריים בגובה פני הים בין המערכות המטאורולוגיות המכונות "שקע איסלנדי" ו"רמה האזורית". זרם אוויר חזק בשכבות הגבוהות של האטמוספירה שמגיע למהירויות של 160 קמ"ש עד כ-400 קמ"ש. קו המפגש בין שני גושי אוויר מנוגדים בתכונותיהם. תחום במטאורולוגיה המשמש את האדם למציאת מידע אודות המצבים העתידיים של התנאים באטמוספירה ושל מזג האוויר. כינוי לרוח מדברית מקומית חמה ויבשה, הגורמת לסופות חול ואבק, ומתחוללת לעיתים במדינות צפון אפריקה, חצי האי ערב ואגן הים התיכון. החמסין נוצר על-פי-רוב על ידי שקעים ברומטריים, לרבות שקעים שרביים, החולפים את דרום הים התיכון ומדבר סהרה. כינוי עממי לגשם החזק הראשון שיורד בסתיו בישראל. על-פי-רוב מדובר באירוע הגשם הראשון של עונת הגשם עם כמויות משקעים של 5 מ"מ ויותר בתפרוסת רחבה. כובד האוויר בעמודה ישרה מהנקודה הנמדדת עד לסוף אטמוספירת כדור הארץ. היעדר משקעים, היוצר מדבר למרגלותיו של רכס הרים; כאשר במקביל, צידו הנגדי של הרכס, גלוי לרוחות לחות ומתאפיין באקלים גשום ו/או מושלג. זרימות אוויר עונתיות קבועות ונרחבות המאפיינות את אזור הודו ודרום-מזרח אסיה, ומתהוות עקב הפרשים תרמליים בין האוקיינוס ליבשה. זרימות מונסוניות עונתיות מתפתחות גם באזורים אחרים, כגון אוסטרליה ומערב אפריקה. התנאים האטמוספיריים המשפיעים על אזור מסוים ובזמן נתון. מדע העוסק בחקר שינויים פיזיקליים באטמוספירה, ומתמקד בתהליכי מזג האוויר וחיזוים. המושג מטאורולוגיה נגזר מן המושג מטאור שפירושו תופעה שנצפתה באטמוספירה. מטאור המגיע אל הקרקע, נקרא מטאוריט. ירידת משקעים מעננים ערמתיים לקרקע בצורה של קילוחים לא רצופים, עם הפוגות ביניהם, ובעוצמות משתנות. ממטרי גשם וממטרי שלג יורדים בשטחים מצומצמים, לרוב בין 2 קמ"ר ל-10 קמ"ר, ונראים מרחוק כעמודים או מסכים של משקעים היורדים מבסיסי העננים. כינוי עממי לגשם המשמעותי האחרון שיורד באביב, בסוף עונת הגשמים בישראל. שם כולל למצבים של מים נוזליים או מוצקים, היורדים מהעננים לקרקע בצורות ובעוצמות שונות. סולם שנועד במקור לשימוש הימאים במאה השמונה עשרה, ומדרג את עוצמת הרוח בהתאם להשפעותיה על מצב הים ותנועת עצמים ביבשה. דרגות מספריות המייצגות בסדר עולה את הגובה הממוצע של גלי הים. כל מצב של הפרעה באטמוספירה היוצרת תנאי מזג אוויר עזים או קיצוניים. בסולם בופורט התיאור סופה מתייחס לרוח בדרגה 10, במהירות של 89 קמ"ש או יותר. מצב של כיסוי השמים בעננים, כלומר שמים מעוננים. אוסף טיפונות (טיפות זעירות) מים המרחפות באוויר. עננים הנוצרים בגובה רב ובטמפרטורות מתחת לאפס מכילים רק גבישי קרח, למשל ענני הצירוס לסוגיהם; בעוד שעננים המצויים בגובה בינוני (אלטו), ענני קומולוס גדולים ועננים מורידי משקעים (נימבוס) עשויים להכיל גם טיפונות מים וגם גבישי קרח. ענן ערמה עם בסיס בגובה נמוך, הנקרא גם ׳עב׳ ומלווה בתפיחות עגלגלות העולות מעלה. ענני קומולוס בדרגות התפתחות שונות מעידים על מצבים שונים של אי יציבות באטמוספירה. ענני קומולוס של מזג אוויר נאה הם קטנים ובעלי התפתחות אנכית קטנה, אך בעת שאי היציבות באטמוספירה גדלה, הם עשויים לגדול לענני קומולוס מגדליים ורחבים ולהוריד משקעים בצורה של ממטרים. ענן שכבתי דק יחסית בעל בסיס נמוך הנקרא גם ׳רפידה׳. ענן זה נוצר בבסיס של אינוורסיה נמוכה בתנאים של יציבות אטמוספירית, ועלול לגרום לערפילים נרחבים ובעיות ראות. ענן ערמתי עם בסיס בגובה בינוני ולכן נקרא גם ׳עב בינוני׳. אלטוקומולוס יוצר ׳ענני כבשים׳ אופייניים, ובתנאים של אי יציבות רבה בגובה הבינוני, עשוי להתפתח לאלטוקומולוס מגדלי ולגרום לסופות רעמים בעלות בסיס ענן גבוה יחסית. עננים דקיקים לבנבנים של גבישי קרח, בעלי בסיס גבוה ומראה של שערות, תלתלים או נוצות. ידועים בשמם הנפוץ ׳ענני נוצה׳. תופעת מזג אוויר של טיפונות ענן (או גבישי קרח במקרה של ערפל קפוא) באוויר הנוצרות בסמוך לפני השטח בעת ששכבת אוויר לחה מתקררת במהירות. ערפל הוא למעשה ענן הנוצר בסמוך לקרקע או פני האוקיינוס ושגורם לראות המוגבלת לפחות מ-1 ק"מ. מדע העוסק באקלים וחוקר את התופעות והגורמים הקשורים בו. באופן כללי, מצב שבו טמפרטורת האוויר יורדת מתחת לנקודת הקיפאון של המים, כלומר מתחת ל-0 מעלות צלזיוס. מצב זה מיוחס לרוב לשכבת אוויר קרה הנוצרת בסמוך לפני השטח ולטמפרטורה הנמדדת בסוכה המטאורולוגית בגובה של 1.2 מטר מעל הקרקע. לקרה יש חשיבות מרובה בעונת הצמיחה באזורים חקלאיים, כיוון שהיא עלולה להסב נזקים לצמחים ויבולים הרגישים לקור. ניתן לדרג בצורה סובייקטיבית את הקרה לקטגוריות בהתאם לדרגת הקור שלה באזורי האקלים הממוזגים והקרים: סוג של קרה הנוצרת על ידי התקררות קרינתית מהירה של פני השטח בלילה, בעת היווצרות אינוורסיית קרקע, ובתנאים של חוסר רוח ויציבות אטמוספירית ללא עננים. רוח תגרום לערבוב של שכבות האוויר ולעליית הטמפרטורה בסמוך לפני הקרקע. עננות תבלום איבוד של קרינה מפני הקרקע ותמנע התקררות קרינתית ניכרת. סוג של קרה הנוצרת כתוצאה של הסעת אוויר קר מהרגיל וקפוא לאזורים רגישים; למשל, גלישה של אוויר קר מאזורים הרריים לעמקים, לאחר מעברה של חזית קרה, או על ידי רמה ברומטרית תרמית. סוג של קרה המשלב הסעה של אוויר קר והתקררות קרינתית לילית. תנועה אופקית של אוויר מעל לפני הקרקע או הים, בין אזורים של לחץ אוויר גבוה לאזורים של לחץ אוויר נמוך. שמות הרוחות על פי קטגוריות כלליות: רוחות קלות 1–19 קמ"ש; רוחות מתונות 20–29 קמ"ש; רוחות ערות 30–39 קמ"ש; רוחות עזות 40–62 קמ"ש; רוחות סערה 63–87 קמ"ש; סופת רוח 88–117 קמ"ש; הוריקן מעל 117 קמ"ש. מעל 62 קמ"ש הרוח מתחילה להסב נזקים לצומח ולמבנים ישנים; מעל 87 קמ"ש עצים נעקרים ונגרמים נזקים ניכרים למבנים; מעל 117 קמ"ש נגרמים נזקים נרחבים. קול פיצוץ הנוצר על ידי הברק, בעקבות עלייה פתאומית בטמפרטורה ובלחץ האוויר לאורך נתיב הברק והתפשטות של גלי קול. מים גואים וזורמים שמציפים את פני הקרקע של אזור שאינו רגיל להיות מכוסה במים. מערכת של לחץ אוויר נמוך, כלומר אזור שבו הלחץ האטמוספירי נמוך יחסית לאזור שסביבו. בשקע ברומטרי הרוחות מתכנסות בסמוך לפני הקרקע (או פני הים) אל מרכז השקע, וחלה תנועה אנכית של אוויר מהמרכז כלפי מעלה. לפיכך, שקעים ברומטריים כרוכים בדרך כלל בהתפתחות של עננים, משקעים וסערות. כינוי לפרקי חום ויובש המשפיעים על ארץ ישראל בעונות המעבר, באביב ובסתיו, ולעיתים גם בקיץ. השרב מתאפיין בטמפרטורות גבוהות של 33 עד 47 מעלות צלזיוס ואף יותר, ובלחות יחסית נמוכה מאוד, פחות מ-25%. במקרים רבים, מזג אוויר שרבי מלווה באובך. שקעים שרביים בעונת האביב גורמים לרוב אירועי השרב בישראל.