cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איילין שולר
עבודה מדעית ומקצועית
זמן העבודה על המגילות העניק לשולר הערכה עמוקה יותר של העולם היהודי בו חי ישו. לא רק שהיא קיבלה את ההזדמנות לחיות בישראל, שם נשמרים רוב מגילות וקטעי המגילות למחקר ולעיון, אלא באמצעות הכרת היהדות הקדומה היא הצליחה לגלות מדוע הייתה הפרדה בין נוצרים ליהודים וגם כיצד הם יכולים להתחבר ולקיים אינטראקציה זה עם זה. מאז 2007 היא הייתה חלק מגופי ייעוץ שונים, כמו של המרכז לחקר מגילות מדבר יהודה באוניברסיטת קופנהגן, והמועצה המייעצת של "המילון התאולוגי של הטקסטים המקראיים והקומראניים" (גוף מחקר גרמני). בנוסף, היא הייתה עורכת המשנה של התנ"ך בהוצאת הרפר קולינס. היא גם הייתה מהעורכת של האנציקלופדיה של מגילות מדבר יהודה, בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד (1995–2000), ומילון התנ"ך החדש של התנ"ך.
תרומתה הבולטת הייתה ההוצאה לאור המדעית של מגילת ההודיות שנמצאה בקומראן ב-1947 במערה מס' 1 ונרכשה בידי פרופ' אליעזר סוקניק. היא ערכה את הכרך ה-40 והאחרון של תגליות במדבר יהודה שהוקדש למגילה זו בצירוף קטעים נוספים של המגילה שנתגלו לאחר מכן.
דוד יצחק מן
ביוגרפיה
נולד בתל אביב לרב מרדכי מן, ראש ישיבת בית הלל שבבני ברק, ולמרים, בתו של הרב הלל ויטקינד, ראש ישיבת בית יוסף-נובהרדוק בתל אביב. ונקרא על שם אבי סבתו הרב דוד יצחק מגן.
בגיל 9 נכנס, על פי עצת החזון איש, לישיבת תפארת ציון ולאחר מכן לישיבת פוניבז' לצעירים, ובגיל 13 המשיך אל הישיבה הגדולה. בשנת תשכ"ז (1967) נישא לשרה מישקובסקי, בתו הגדולה של הרב אליהו אליעזר מישקובסקי, ראש ישיבת כנסת חזקיהו בכפר חסידים ורבו של היישוב. לאחר נישואיו הצטרף לכולל של ישיבה זו. בשנת תשל"ג (1973) התמנה כר"מ בישיבה. עם פטירת הרב מישקובסקי, בשנת תשמ"א, התמנה לראש הישיבה.
הרב מן חיבר ספרים על התלמוד, על משנה תורה לרמב"ם ועל פרשת השבוע, המבוססים על דרך הלימוד הליטאית.
בשנותיו האחרונות חלה. עקב מצב בריאותו בי"ב באדר תשע"ב נוסף לשמו השם "ירוחם". נפטר בסיוון תשע"ב ונקבר בכפר חסידים.
משפחתו
אחיו הרב חיים מן ראש ישיבת באר התלמוד באלעד, ורב קהילת שדרות יחזקאל, חבר ועדת הרבנים לענייני חינוך של דגל התורה
בית חנקין – מעיין חרוד
בית חנקין – מעיין חרוד הוא ביתם של אולגה ויהושע חנקין שהפך למוזיאון. הבית עומד במדרון המתנשא מעל מעיין חרוד ונמצא בתוך גן לאומי מעיין חרוד. הבית נבנה בשנת 1935 על אדמות נוריס. לאחר מותה של אולגה החליט יהושע להפוך את הבית למוזיאון לתולדות הקרקע וההתיישבות בעמק יזרעאל.
הבית הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
הקמת הבית
בראשית שנות ה-20 כשרכש יהושע חנקין את אדמות "גוש נוריס" בעמק חרוד, במטרה ליצור רצף קרקעי בין קרקעות עמק יזרעאל לקרקעות עמק בית שאן, הוא הגה את הרעיון לבנות בית בגלבוע. בשנת 1932 פנה חנקין למהנדס טצלמסקי מטבריה ולאדריכל יוסף בן-אורה מתל אביב כדי שיתכננו את הבית. האדריכל בחר לתכנן את הבית בסגנון באוהאוס הבינלאומי; קווים ישרים, חלונות אופקיים, גג שטוח, טיח חלק, סורגים אנכיים ומדרגות לולייניות לגג כדי שאפשר יהיה להשקיף על מפעל גאולת הקרקעות בעמק יזרעאל, עין חרוד ובית שאן.
הבנייה החלה בשנת 1934, כשמלאו ליהושע חנקין 70 שנה. בשנת 1935, הסתיימה בניית הבית. בזמן בניית הבית חלתה אולגה והייתה מרותקת למיטתה בתל אביב. בני הזוג לא יכלו לעבור לגור בבית. יהושע ייעד את הבית להוות זכר לו ולאשתו שהייתה שותפה פעילה בגאולת האדמות וייסוד יישובים.
מכיוון שהבית לא שימש למגורים החליט חנקין, בשנת 1936, להפוך אותו למוזיאון לתולדות הקרקע וההתיישבות בעמק יזרעאל, ולייסד בו תחנה מטאורולוגית. דב אשבל, מטאורולוג מהאוניברסיטה העברית בירושלים ייסד במקום תחנת מדידה לנתוני אקלים. מאורעות המרד הערבי הגדול פגעו בתחנה והיא הפסיקה לפעול בשנת 1938.
מאז פטירתו של יהושע, בשנת 1945, עמד הבית בשיממונו. במשך כמה שנים שימש הבית למשרדי בית ספר שדה גלבוע. בשנת 1998 החלו עבודות השיקום, ועיצוב פנים הבית למוזיאון.
המוזיאון
בית חנקין שוקם כחלק מתוכנית שיקום של 50 אתרי התיישבות ותקומה.
שנתיים של עבודה בשימור ביתם ההיסטורי של הזוג חנקין, הפכו את הבית למוזיאון. פעולות השיקום של הבית נערכו על ידי המועצה לשימור אתרים, בניהול עמרי סלמון, רכז המועצה בצפון. את עבודת השיפוץ ביצעה המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות, באמצעות קבוצת עבודה מתמחה מקרב העלייה הרוסית ובתכנונה של מחלקת התכנון ההנדסי של המועצה בראשות מהנדס השימור לב מנדלבלט והאדריכל אנטולי ברגמן. בתום השיקום הפיסי של המבנה עיצבה רונית לומברוזו את פנים הבית ברוח שנות ה-30.
בכניסה לבית עוברים בין חדרי הבית דרך המטבח, שם אפשר לראות את בובות בצורתם של אולגה ויהושע יושבים שותים תה, משם ממשיכים לסלון, לראות את מפת רכישת הקרקעות בארץ, שולחן כתיבה, ארגזי חפצים, בגדים בארון, מכשירי מדידה לרכישת הקרקעות, ותיעוד עבודתה של אולגה כמיילדת. בובה נוספת בגודל טבעי של יהושע חנקין, עומדת צופיה מהמרפסת לכיוון עמק יזרעאל
לאחר שנתיים של עבודה מאומצת לשימור ביתם ההיסטורי של אולגה ויהושע, נחנך המוזיאון ביוני 2001, בנוכחות השר לאיכות הסביבה, צחי הנגבי. תאריך חנוכת המוזיאון נקבע לחגיגות ציון 80 שנה להתיישבות בעמק. במרכז ההסברה הפיקו סרט על חייו של יהושע חנקין ופועלו בארץ ישראל.
לבסקי סופיה (כדורסל)
לבסקי סופיה (בולגרית: БК "Левски София), היא קבוצת כדורסל בולגרית מהעיר סופיה, המשחקת בליגת העל הבולגרית ובליגה הבלקנית.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה בשנת 1923, וזכתה 19 פעמים באליפות בולגריה. 17 פעמים זכתה בגביע הבולגרי. בין ההשתתפות הבינלאומית של הקבוצה: סופרוליג בשנת 1984, יורוקאפ בשנת 1978 ו-1979.
בעונת 2009/10, זכתה הקבוצה באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת לובצ'ן צטיניה. בעונת 2011/12 הגיעה הקבוצה עד לגמר הליגה הבלקנית והפסידה לקבוצת הפועל גלבוע גליל. בעונת 2012/13 שוב הגיעה הקבוצה לגמר הליגה הבלקנית והפסידה לגלבוע גליל. בעונת 2013/14 זכתה שוב באליפות הליגה הבלקנית לאחר ניצחון 69-75 מול גלבוע גליל, באליפות בולגריה ובגביע הבולגרי. בעונת 2014/15 משתתפת הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית.
בשם האהבה
בשם האהבה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1994 בבימויה של עידית שחורי, עם שפרה מילשטיין ומיכל ורד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי עידית שחורי וציפורה דולן והוא מבוסס על המחזה "צלקת" שהן כתבו ועידית שחורי ביימה בפסטיבל עכו בשנת 1991.
העלילה מתרחשת בדירה אחת בליל קיץ לוהט בה נפגשים חמישה אנשים: בת אחת, אם אחת, שני מאהבים ואישה נבגדת, אשר כל אחד מהם שואף לממש את האהבה הגדולה של חייו ונאלץ לבגוד ולפגוע ביקרים לו ביותר.
לאורך הסרט נשמעת נגינת נוקטורנים לפסנתר של פרדריק שופן.
תקציר העלילה
גליה (דורי נאומנקו) נשואה למושיק (דן תורג'מן) ויש להם בת קטנה. מושיק הוא עורך דין שהתקדם במקצועו לאחר שאביה של גליה קבל אותו כשותף במשרד עורכי הדין שלו.
חיי הנישואין שלהם התנהלו בסדר עד שהיא הביאה את חברתה מהלימודים שמעונה (מונה) (מיכל ורד) ומושיק התאהב בה. הרומן הזה נמשך כבר שלוש שנים והם עומדים לפני גירושים אך גליה לא מעוניינת להתגרש ומגיעה לחנה (שפרה מילשטיין), אמה של שמעונה, כדי שתשפיע על בתה שתפסיק את הקשר עם מושיק.
שמעונה מגיעה ומתחילה להתווכח עם גליה על אהבתה למושיק. היא גם מגלה לה כי היא בהיריון ממושיק וגליה מפצירה בה לעבור הפלה מלאכותית.
כשגליה עוזבת נשארות חנה ושמעונה ומתחילות לריב. חנה אומרת לשמעונה כי היא לא הצליחה בכל מה שלמדה וכי כעת יש לה אפשרות להקים משפחה. שמעונה מטיחה באמה כי לא הראתה לה אף פעם יחס של אהבה וכי הייתה מכה אותה בילדותה ובאחת הפעמים בה ברחה ממנה, היא נפלה ונזקקה לאשפוז.
לדירה מגיע ידיד המשפחה, רובין (יעקב אלפרין) שהוא אחיו של בעלה המנוח, פסח. שמעונה מגלה מכתבים שכתב רובין לחנה ומגלה שבין רובין וחנה היה רומן. פסח היה ניצול שואה שבור בנפשו שאשתו וילדיו נרצחו בשואה והוא לא הפסיק לחפש אחריהם. רובין לעומתו היה צעיר ומלא מרץ והיא נמשכה אחריה ללא ידיעתו של פסח. שמעונה בטוחה שהיא בתו של רובין אך חנה לא מוכנה להודות בכך.
לדירה מגיע מושיק ומשתף את שמעונה בהתלבטויות שלו בקשר לאשתו ובתו. הם מקיימים סקס (סצנה אירוטית) ולאחר מכן הוא עוזב ומנתק את הטלפון בדירתו.
חנה ושמעונה מותשות מהריב, שמעונה רוצה לישון וחנה מודיעה לה כי תלווה אותה לוועדה להפסקת היריון.
ספרדים (עם)
המושג ספרדים (בספרדית: Españoles) או העם הספרדי (Pueblo español) מתייחס בדרך כלל לקבוצה אתנית שקמה בשטחי ספרד של ימינו וששפתה השפה הספרדית. בימינו מושג זה מתייחס גם לכל אזרחי ספרד, לרבות כאלו שלא נולדו בספרד אלא היגרו אליה (nacionalidad española, Nación española).
הזהות הספרדית התגבשה במיוחד אחרי איחוד ממלכות קסטיליה ואראגון בעקבות נישואי המלכים פרננדו של אראגון ואיזבלה של קסטיליה בשנת 1469. בשנת 1492 עם סיפוח אמירות גרנדה על ידי קסטיליה ובשנים 1514–1511 עם סיפוח נווארה הושג בחצי האי האיברי איחוד השטחים המרכיבים את ספרד היבשתית של ימינו. השפה של תושבי קסטיליה, שפה רומאנית הידועה כקסטיליאנית או ספרדית הפכה לשפה הרשמית של כל ממלכת ספרד בימי השלטון הריכוזי של המלכים משושלת בורבון. על אף שממלכת ספרד המאוחדת קיימת כבר החל מן המאה ה-15–16 מידת האימוץ של הזהות הספרדית באזורים ההיסטוריים השונים שלה אינה אחידה. הזהות הספרדית היא החזקה ביותר בחבלים קסטיליה, ארגון, אסטוריה ונווארה. בגליסיה, קטלוניה וארץ הבסקים בולטת זהות כפולה -ספרדית לצד זהות אתנית מקומית חזקה, ובתוכם קיימות תנועות פוליטיות חזקות הדוגלות בבדלנות. גם באנדלוסיה בוולנסיה, וגם באיים בלאריים והאיים הקנריים קיימת לצד הספרדיות, זהות מקומית חזקה, אך עם פחות נטיות בדלניות. בעם הספרדי נטמעו במאות ה-15–17 גם צאצאים של "מורים" (ממוצא ערבי וברברי) ויהודים שהתנצרו בלחץ חוקי המלכות הספרדית הקתולית אחרי שנת 1492, כמו כן צוענים (gitanos, mercheros).
חוקת ספרד משנת 1978 קובעת בסעיף 3.1 שלה כי השפה הספרדית (הקסטיליאנית) היא השפה הרשמית של המדינה כולה, לכל אזרחיה חובה להכירה והזכות להשתמש בה. הסעיף 3.2 מכיר ב"שפות ספרדיות" נוספות כרשמיות במישור אזורי. בקטגוריה זו נכללות השפה הקטלאנית או ולנסיאנית, השפה הבסקית והשפה הגליסיאנית. קיימות בספרד שפות אזוריות נוספות שאינן נהנות ממעמד רשמי, כמו, למשל, האראגונית, האסטוריאנית, הפורטוגזית (באוליבנסה), והברברית (אמזיג) והערבית במחוזות הספרדים שבצפון-מערב אפריקה בגבול עם מרוקו – סאוטה ומלייה. לעומת זאת בקטלוניה מוכרת השפה האוקסיטנית (פרובנסלית) בגרסתה האראנית כשפה רשמית נוספת.
לחלק גדול מתושבי ארצות אמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית, המרכיבות את אמריקה הספרדית אבות ספרדים רחוקים פחות או יותר, החל מההתיישבות הספרדית הגדולה שלאחר גילוי אמריקה.
ארוחת צהריים
ארוחת צוהריים היא ארוחה הנאכלת בצוהריים או בשעות אחר הצוהריים המוקדמות.
מקל רו
מקל רו (באנגלית: Muckle Roe) הוא אי באיי שטלנד שבסקוטלנד. האי, מקושר לאי מיינלנד הנמצא ממזרח לו בגשר העובר מעל מצר רו.
ארוחת צהריים
סוג מזון
המזון הנצרך בארוחת הצהריים משתנה מתרבות לתרבות. בתרבויות מסוימות אוכלים בצוהריים ארוחה חמה, לעיתים בת יותר ממנה אחת. יש הנוהגים לאכול בצוהריים את הארוחה העיקרית של היום. תזונאים רבים סבורים שעדיף לאכול ארוחה גדולה בצוהריים מאשר בערב, לפני השינה, כיוון שאז האנרגיה מהארוחה תשמש את הסועד בהמשך היום. בישראל, בגרמניה ובסקנדינביה למשל נוהגים לאכול את הארוחה העיקרית, החמה, בצוהריים. לעומתן, יש גם מדינות בהן נהוג לאכול בצוהריים ארוחה קלה, ואילו בערב לאכול את הארוחה העיקרית של היום (לדוגמה: הולנד, בלארוס, האיים הקנריים).
מקל רו
מקל בסקוטית פירושו "גדול" או "עצום".
ארוחת צהריים
ארוחות צוהריים מחוץ לבית
אנשים רבים אוכלים את ארוחת הצוהריים שלהם במקום העבודה או במקום הלימודים. מעבידים כמו גם בתי הספר מגדירים פרק זמן המכונה "הפסקת צוהריים" באמצע היום לשם אכילת ארוחת הצוהריים.
מקל רו
באי מקל רו מתגוררים כ-130 תושבים (2011). רוב תושבי האי עוסקים בחקלאות (Crofting ) וחיים בדרום מזרח האי.
ארוחת צהריים
ארוחות צוהריים מחוץ לבית
ישנם מקומות עבודה ובתי ספר רבים שבהם ישנה קפיטריה שבה אפשר לקבל או לרכוש ארוחת צוהריים חמה או קרה. במקומות עבודה מסוימים נוהגים העובדים לצאת ולאכול במסעדות שבסביבה, שחלקן מציעות גם ארוחה עסקית בתעריף מוזל יחסית.
מקל רו
היסטוריה
ב-1905 נבנה גשר בין מקל רו לבין האי מיינלנד בעלות של 1,020 פאונד. הגשר נבנה מברזל ובטון והשלמת בנייתו באה לצד היפוך בירידה באוכלוסייה שנראתה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. גשר חלופי נבנה ב-1999. מקל רו היה חלק מהקהילות האזוריות במועצה האזורית דלטינג עד לביטול הקהילות האזרחיות בסקוטלנד על ידי השלטון המקומי הסקוטי.
ארוחת צהריים
ארוחות צוהריים מחוץ לבית
ישנם מקומות שבהם לא ניתן לספק ארוחות צוהריים מסודרות ואז נוהגים העובדים, או התלמידים, להצטייד במזון קר ארוז מראש בקופסת אוכל. ארוחה שכזו תכלול בדרך כלל כריך, ירקות, פירות ודברי מתיקה.
מקל רו
גאוגרפיה וגאולוגיה
הנקודה הגבוהה באי היא מיד וורד (South Ward), שגובהה 172 מטרים מעל פני הים. קוטרו של האי כ-4.8 ק"מ ושטחו כ-17 קמ"ר. הסלע המצוי באי הוא גרניט אדומה, מה שהעניק לאי את שמו - שילוב של סקוטית ונורדית עתיקה שמשעותו היא "אי אדום גדול".
ישנן חוות ("קרופטים") רבות במזרח ובדרום מזרח האי. שאר האי משובץ לוכים וביצות.
האי הוא שריד של הר געש שהתקיים לפני 350 מיליון שנים.
ונאפרו
ונאפרו (באיטלקית: Venafro, בלטינית: Venafrum, ביוונית: Οὐέναφρον) היא עיר בנפת איסרניה שבמחוז מוליזה שבאיטליה.
גאוגרפיה
ונאפרו שוכנת למרגלות הר סנטה קורצה (Santa Croce) שבגובה 1026 מטרים מעל פני הים. גובהה של העיר הוא 222 מטרים וגובה פני הקרקע בשטחה העירוני נע בין 158 ל-1205 מטרים מעל פני הים. העיר משתרעת על פני המישור הקרוי על שמה והנחצה על ידי הנהרות ולטורנו (Volturno) וסן ברתולומאו (San Bartolomeo) אשר מקורותיהם נובעים במישור ונאפרו. בעבר הייתה ונאפרו חלק מנפת טרה די לאבורו (Terra di Lavoro) שבמחוז קמפניה (אזור שהיא עדיין קשורה אליו מבחינה תרבותית) וכיום היא ידועה כשער למחוז מוליזה והיא בעלת חשיבות חברתית-כלכלית במחוז הודות לכלכלתה המפותחת והיא נחשבת לאחת מארבעת מרכזי התעשייה של המחוז.
אקלים
מאז ימי קדם הייתה ידועה ונאפרו באקלים המתון שלה. החורף די קר וגשום. לעיתים רחוקות נערם שלג בכמויות קטנות. הקרה שכיחה בדרך כלל. עונות המעבר מתונות עם משקעים תכופים. הקיץ חם מאוד והטמפרטורות בו מגיעות לעיתים ל-30 מעלות צלזיוס. האקלים המתון בואנפרו נובע מהיותה חשופה למישור שמדרום לה הקרוב להרים, אך לעיתים הפרשי הטמפרטורות בין היום ללילה מגיע ל-15–20 מעלות צלזיוס.
העת העתיקה
אף על פי שייסוד ונאפרו מיוחס לדיאומידס (Diomedes, ביוונית: Διομήδης ), דמות מהמיתולוגיה היוונית, מקור שמה העתיק של העיר, ונאפרום (Venafrum), הוא משפתם של הסאמניטים. במישור ונאפרו נתגלו ממצאים המרמזים על נוכחות אנושית כבר בזמנים הפרה-היסטוריים. ההזדמנות היחידה בה תפסה ונאפרום מקום חשוב בהיסטוריה היה בזמן מלחמת בעלות הברית בשנת 88 לפנה"ס, כאשר היא ערקה לצדם של הסאמניטים. יישובים סביב לעיר הוחרבו על ידי לוקיוס קורנליוס סולה. בינואר 49 לפנה"ס חנה ליד העיר פומפיוס. הסופר מרקוס טוליוס קיקרו הזכיר בכתביו יותר מפעם אחת את אדמותיו הפוריות של האזור בהקשר של תוכנית לחלוקת הקרקעות לאזרחי רומי. בתקופתו של אוגוסטוס קיסר זכתה העיר למעמד של קולוניה. בתקופה זו נבנתה אמת המים שהוליכה את מימי נהר ולטורנו. הורטיוס מזכיר את העיר כמקום נופש נוח ופליניוס הזקן מדבר על מימי העיר. בתקופה הרומית התפחה בונאפרום תעשיית שמן זית. לאחר הפצתה של הנצרות באזור הוקמה בעיר כנסייה במאה ה-5.
ימי הביניים
בין השנים 774–787 עברו במישור ונאפרו צבאותיו של קרל הגדול אשר התנגשו עם הלומברדים. בשנת 861 נכבשה ונאפרו על ידי אמירות בארי (אמירות קצרת ימים שהתקיימה בשנים 847–871 בשטחי העיר בארי). לאחר תקופה של שקיעה במהלך ימי הביניים, בה חוותה עוני ומחלות, התפתחה ונאפרו במאות השנים האחרונות ושגשגה והוקמו בה כנסיות וארמונות רבים ששינו את נופה של העיר.
המאה ה-20
החל מסתיו 1943 ועד לאביב 1944 הייתה ונאפרו, יחד עם יישובים שכנים, זירה לקרבות מרים בין צבאות גרמניה הנאצית, שהתחפרו בהרים, לבין כוחות בעלות הברית, לאורך קו החורף במהלך הקרב על מונטה קאסינו. עקב בלבול בין ונאפרו לבין מונטה קאסינו, הוכתה ונאפרו קשות בהפצצה אווירית ב-15 במרץ 1944.
באביב 1984 ניזוקה העיר קשות עקב רעש אדמה.
אתרים חשובים
ונאפרו מחולקת לשני אזורים עיקריים: העיר העתיקה, המוקפת חומות והנשלטת על ידי מצודת פנדונה (Pandone) והעיר החדשה שבה נבנו כמה שכונות חדשות.
המרכז ההיסטורי
העיר העתיקה בנויה על בסיס קווי מתאר עירוניים רומיים. הקומות העליונות של הבתים משמשות למגורים וקומות הקרקע משמשות כחנויות.
מצודת פנדונה
המצודה נבנתה בנקודה הגבוהה ביותר בעיר. שמה ניתן לה על ידי הלומברדים שבנו אותה על גבי ביצורים עתיקים יותר מהמאה ה-10. במאה ה-14 היא הורחבה והוספו לה שלושה מגדלים עגולים ובמאה ה-15 הוסף לה חפיר. ציורי פרסקו, המתארים סוסים, הוספו במהלך תקופת הרנסאנס. כיום משכנים אולמות המצודה גלריית אומנות שבה מוצגות יצירות שנאספו מכנסיות בעיר שננטשו או נסגרו.
התיאטרון הרומי
על הדקומנוס ניצב תיאטרון גדול למדי. רוחב הסקנה שלו מגיע ל-60 מטרים והאודיטוריום שלו מכיל מקומות ישיבה ל-3500 צופים.
אתרים נוספים
במרכז העיר ניתן לראות את עקבותיה של אמת המים הרומית ואת העיר המוקפת חומה מהמאה ה-4 לפני הספירה.
כנסיות
ונאפרו מכונה "העיר של 33 הכנסיות". העיר משופעת בכנסיות רבות בגדלים שונים ומתקופות שונות. כנסיות רבות בעיר כבר לא פעילות כמקום פולחן או נטושות.
הקתדרלה
הקתדרלה של ונאפרו היא הכנסייה הגדולה ביותר בעיר. הקתדרלה הוקמה במאה ה-5 במקום בו ניצב קודם לכן מקדש פגני. היא מעוטרת ברכיבים שנלקחו בשימוש משני ממבנים מהתקופה הרומית. פנים הקתדרלה מחולק לשלוש ספינות המעוטרות בציורים מהמאה ה-14. המראה הנוכחי של הקתדרלה עוצב במסגרת עבודות שיפוצים שנערכו בשנות השישים והשבעים של המאה ה-20 ובמסגרתם הוסרו העיטורים בסגנון הבארוק והוחזרו העיטורים הקדומים מהתקופה הגותית ומימי הביניים.
כנסיית הבשורה
הכנסייה היא דוגמה לאדריכלות הבארוק. היא נבנתה במאה ה-14 ובהמשך היא הורחבה. הכנסייה נבנתה מחומרי בנייה שנלקחו מהתיאטרון הרומי הסמוך. במשך מאות השנים מאז בנייתה היא עברה שיפוצים רבים והיא קיבלה את חזותה הנוכחית בסגנון הבארוק. הספינה היחידה שלה מכילה קרוסיפיקס מהמאה ה-14. בכיפתה של הכנסייה, אשר חלקה הפנימי מעוטר בציורי פרסקו, ניתן להבחין מכל נקודה בעיר.
בית הקברות הצבאי הצרפתי
לאורך כביש מספר 85 המחבר את ונאפרו לאיסרניה ניצב בית קברות צבאי צרפתי שבו טמונים 4500 (אם כי רבים מהם הועברו לבתי קברות אחרים) חיילים צרפתים. ביניהם בולטים שליש מהחללים ממוצא אפריקאי (מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה וסנגל), שנפלו במהלך הקרב על מונטה קאסינו. בבית הקברות הוקמה אנדרטה בעיצוב המזכיר את המינרטים הצפון אפריקאים והמעוטרת באריחי קרמיקה כחולות. בפנים בית הקברות הוקם קבר החייל האלמוני, ובו טמונים חייל אחד תוניסאי, אחד אלג'ירי ואחד מרוקאי. כמה מהנופלים שנטמנו בבית הקברות הם יהודים.
Junip
היסטוריה
הלהקה הוקמה בשנת 1998 על ידי חברי הילדות חוזה גונזלס, טוביאס וינטרקורן ואליאס אראייה. הלהקה הוקמה כתוצאה מתחביב משותף של השלושה, כאשר אלו התעסקו בעבודות שלא קשורות למוזיקה: וינטרקורן היה מורה במשרה חלקית, אראייה סטודנט לאומנויות וגונזלס סטודנט לביוכימיה. ב-2000 הם הוציאו את המיני אלבום הראשון שלהם, Straight Lines.
פעילות הלהקה הוקפאה בשנת 2003, כתוצאה מהתפתחות קריירת הסולו של גונזלס, שעזב את לימודיו והחל להופיע ולהתפרנס ממוזיקה. בשנת 2005 יצא המיני אלבום השני שלהם, Black Refuge, שאחר יציאתו יצא גונזלס לסיבוב הופעות לבדו.
דמיאן מארלי
דמיאן "ג'וניור גונג" מארלי (אנגלית: Damian "Jr. Gong" Marley; נולד ב-21 ביולי 1978 בקינגסטון, ג'מייקה) הוא אמן רגאיי זוכה פרס גראמי והבן השני הצעיר ביותר של זמר הרגאיי הידוע בוב מארלי, בנו היחיד של מארלי מסינדי ברייקספיר, שהייתה מיס עולם לשנת 1976. כינויו "ג'וניור גונג", שאוב מהכינוי של אביו, "טאף גונג".
Junip
היסטוריה
האלבום באורך המלא הראשון של הלהקה, Fields, יצא בשנת 2010. בסיבוב ההופעות שלווה ליציאתו הצטרפו ללהקה באופן זמני גם בסיסט. לאחר שלוש שנים, הוציאה הלהקה את אלבומה השני, הקרוי על שמה - Junip. לאחר יציאת האלבום ומעט לפני היציאה לסיבוב הופעות המלווה אותו, עזב אראייה את הלהקה, והוחלף בעת הופעות במתופפים אחרים.
שירים רבים של הלהקה שימשו כפסקול לסדרות רבות. שירם "Without You" שימש כפסקול בפרק האחרון של הסדרה The Nine Lives of Chloe King של הערוץ האמריקאי ABC Family באוגוסט 2011, ובנוסף בסדרה Suits באוגוסט 2012. שירם "Line Of Fire" שימש כפסקול בפרק של הסדרה שובר שורות של הערוץ האמריקאי AMC.
דמיאן מארלי
קריירה
בקיץ 2004 הופיע דמיאן בפסטיבל רוטס, רוק רגאיי על שם בוב מארלי, עם אחיו זיגי מארלי, גוליאן, סטפן וקי-מני, אשר כל אחד מהם מחזיק קריירת מוזיקה משלהם.
ב-2004 דמיאן הקליט שיר עם הרכב ההיפ הופ Cypress Hill, שנקרא Ganja Bus.
לדמיאן יש הרבה הקלטות, בהן האלבום הראשון במצעד הרגאיי של בילבורד ארצות הברית עם Welcome to jamrock והשיר הראשון במצעד שירי הרגאיי של אנגליה עם שיר באותו שם.
בטקס גראמי של 2006 הוא זכה בפרס אלבום הרגאיי הטוב ביותר עם Welcome to jamrock.
כמו אביו לפניו וכל אחיו, דמיאן הוא ראסטפארי ואמונתיו באהבה אחת וחירות לכולם משתקפות בשיריו. אלבומו הרביעי, בשיתוף עם הראפר נאז בשם Distant Relatives יצא ב-18 ביוני 2010.
בשנת 2011 הקים יחד עם מיק ג'אגר, ג'וס סטון, דייב סטיוארט והמפיק ההודי א.ר. רחמן סופרגרופ בשם SuperHeavy שהסגנון העיקרי שלה הוא רגאיי
בשנת 2012 הוציא אלבום עם הד'יגיי skrillex שנקרא Make It Bun Dem, האלבום כלל את השיר הרשמי ושישה רמיקסים. האלבום הוא בז'אנר הדאבסטפ אלקטרו שלא מאפיין את דמיאן.
ב-24 ביוני 2015 הופיע בישראל, באמפיפארק בראשון לציון.
טרונדרה
טרונדרה (באנגלית: Trondra) הוא אי באיי שטלנד שבסקוטלנד. שטחו כ-3 קמ"ר ומתגוררים בו כ-135 תושבים (2013).
האי מקושר בגשרים לחצי האי הדרומי של האי מיינלנד ולאי בורה.
תושבי האי מתגוררים בארבעה כפרים: בורלנד (Burland), קרופט טרייל (Croft Trail), קולדהיים (Cauldhame), קאטס (Cutts) וגלנדייל (Glendale).
ריקרדו גריר
ריקרדו גריר (באנגלית: Ricardo Greer; נולד ב-18 באוגוסט 1977 בניו יורק, ניו ג'רזי) להורים שהגיעו מרפובליקה הדומיניקנית. הוא היה שחקן כדורסל בעיקר בליגה הצרפתית ושיחק בנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית בכדורסל. הוא האח הבכור של ג'ף גריר.
לאחר סיום בית הספר ריקרדו גריג שיחק בקבוצת אוניברסיטת פיטסבורג. בשנת 2001 הוא השתתף בדראפט של NBA ולא נבחר. בעקבות כך הוא שיחק בקבוצה מסנטו דומינגו ובעונת 2001/2002 המשיך לבי.סי. קייב. החל מעונת 2002/2003 ריקרדו גריר שיחק בעיקר בקבוצות של הליגה הצרפתית העליונה. בתקופה זו הוא פעמים זכה באליפות הליגה (2005 ו-2008), זכייה בגביע צרפת (2007), שחקן זר המצטיין (2010), שחקן מצטיין של גמר הליגה (2005) ובמשך מספר עונות היה בצוות אול-סטאר של הליגה.
כחבר נבחרת הוא השתתף מספר פעמים באליפות האמריקות בכדורסל וזכה איתה במקום הרביעי.
החל משנת 2017 ריקרדו גריר מועסק כמאמן.
ראש ממשלת אתיופיה
ראש ממשלת אתיופיה עומד בראש מועצת השרים המהווה את הרשות המבצעת במדינה והוא גם ראש הכוחות המזוינים. על מנת להיבחר לראש ממשלה על המועמד להיות חבר בבית הנבחרים ויושב ראש המפלגה הגדולה ביותר.
היסטוריה
משרד ראש הממשלה נוסד לראשונה בשנת 1941 עם סיום מלחמת השחרור האתיופית, ראשי הממשלה בזמן זה היו מתמנים על ידי קיסר אתיופיה. למרות תפקידו הבכיר, בתחילת הדרך ראש הממשלה דה פקטו היה היועץ הראשי של הקיסר שהיה מכונה "שר העט", לאחר מכן בשנות ה-60 תפקיד שר העט אוחד עם תפקיד ראש הממשלה וכך איש זה היה האדם המשפיע ביותר פוליטית לאחר הקיסר, תפקיד ראש הממשלה היה קיים עד המהפכה האתיופית. המשרד נוסד מחדש כאשר אתיופיה הפכה לרפובליקה עממית ב-1987, המשרד המשיך להתקיים גם כאשר אתיופיה הפכה לפדרציה ב-1991.
תפקוד וסמכויות
בין תפקידיו הבכירים הוא בחירת תובע כללי ונשיא בית המשפט הפדרלי וסגנו (לאחר שמקבלים אישור מבית הנבחרים).
יעקב (שיר)
יעקב הוא שיר שביצעה להקת ללדין ויצא לאור בשנת 1994.
רקע
השיר יצא לאור בשנת 1994, נכתב על ידי יאיר שדה והולחן על ידי גרי ולודבסקי, מקימי הלהקה שעיבדו יחד את השיר. הוא נכלל באלבום הבכורה של הלהקה, "הלילה". "יעקב" הוא שיר אלקטרו פופ, שנכתב על רקע חלום יעקב. השיר היה ללהיט והוא המזוהה ביותר עם הלהקה. השחקן שי אביבי השתתף בווידאו קליפ. אף שרבים חושבים כי אביבי ביצע את קטע הראפ בשיר, הרי שלמעשה יאיר שדה הוא זה שביצע את קטע הראפ. לאחר התפרקות ללדין, הקימו המפיקים שדה וולדובסקי את ההרכב "בנות יעקב".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשנ"ד (1994), דורג השיר במקום הרביעי.
פרודיות
בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "השיר שלנו", נעשתה פרודיה של השיר בשם "הלו רני" המבוצעת על ידי נינט טייב, טלי אורן, רן דנקר ואניה בוקשטיין.
דאון הסנאי
דאון הסנאי (שם מדעי: Petaurus norfolcensis) הוא מין כיסאי מעופף בינוני בסוג דאון שאנדמי למזרח יבשת אוסטרליה. הוא תואר מדעית בשנת 1792 על ידי המנתח הסקוטי רוברט קר (Robert Kerr) ולו שני תת-מינים. דאון הסנאי חי ביערות פתוחים וחורשים ופעיל בשעות הלילה. הוא ניזון מצוף, אבקנים וחרקים. אף שמצבו יציב, מגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה בעקבות ירידה באיכות בית הגידול.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים
דאון הסנאי הוא כיסאי בינוני בגודלו ודומה מבחינה חיצונית לסנאי; גופו ארוך, גמיש ואלגנטי, צווארו קצר ועבה, וראשו גדול ומקושת עם חרטום קצר ומחודד. האוזניים שלו משולשות וגדולות למדי עם אפרכסות רחבות. עיניו גדולות ובולטות ומותאמות לראיית לילה, אפו קטן ומחורץ והלוע שלו קצר ומעוגל. כפי שאופייני למינים בסוג, לדאון הסנאי יש קרומי דאיה בין אצבעות היד והרגל שנמתחים בעת הקפיצה כמצנח מרובע ומאפשרים לו לדאות מעץ לעץ עד למרחק 50 מטר. הקרומים מורכבים מקפל עור עבה שמתוח בין הזרת ביד לבין שני צדדי הקרסול, ובמהלך תנועה רגילה, הם מקופלים ומתמזגים עם המותניים וגורמים לפרופיל הצד שלו להראות עגלגל.
כפות היד והרגל של הדאון שעירות למדי עם טפרים קצרים וחדים, ובצידן התחתון יש רפידות גדולות שמסייעות לו בטיפוס. סימן ההיכר הבולט של מין זה אשר העניק לו את שמו, הוא זנבו הארוך והגלילי שעבה, סבוך ושעיר בהרבה משל דאונים אחרים ומזכיר מאוד את זנב הסנאי. הדאון משתמש בזנבו העבה והארוך ללפיתת ענפים ולניווט במהלך הדאייה לעבר הכיוון הרצוי.
דאון הסנאי הוא המין הבינוני בסוגו: גודלו כמעט כפליים מקרובו המוכר יותר - דאון הסוכר, והוא קטן משמעותית מן הדאון הצפוני והדאון המהגוני. מלבד ממדי הגוף, אורך האוזן והזנב, דאון הסנאי נבדל מדאון הסוכר במספר תכונות נוספות: הפנים שלו ארוכות, מחודדות ונפוחות יותר, הצוואר עבה, שיניו הטוחנות גדולות משמעותית והסימונים שעל הפרווה בולטים יותר.
אורך ראשו וגופו של דאון הסנאי: 25-18 ס"מ, אורך זנבו: 33-22 סנטימטרים ומשקלו: 300-190 גרם (0.3 קילוגרם). אין דו-צורתיות זוויגית ברורה בין הזכר לנקבה.
כסות ומראה חיצוני
הפרווה העבה של דאון הסנאי צפופה ורכה. צבעה הכללי אפור על גווניו השונים: החל מאפור בהיר דרך אפור עמום או כהה, וכלה באפור-כסוף, אפור-צפחה או אפור-כחלחל. הצד התחתון של הגוף (החזה, הגרון, הבטן והמפשעה) בצבע לבן בוהק או צהבהב-קרמי. לדאון הסנאי שני פסים שחורים בולטים על הגוף הבהיר: פס דקיק לאורך הגב שנמוג בהדרגה בחלק האחורי, ופס עבה לאורך הזרועות וקרומי הדאייה. הזנב בצבע אפור כהה או בהיר ומתכהה בקצה לשחור-פחם.
הראש בצבע אפור, וסימוני הפנים הם כדלהלן: פס או משולש שחור לאורך המצח והחרטום, טבעות כהות סביב העיניים, וכתמים שחורים ולבנים סביב האוזניים; הלחיים והסנטר בצבע לבן בוהק. האוזניים והאצבעות ורודים והאף והלוע אדמדמים.
תפוצה וסביבת מחיה
בית הגידול של דאון הסנאי כולל חורש ים-תיכוני, יער אקליפטוס פתוח, יער סקלרופילי יבש, יער חופי או יער לח הגובל ביער גשם טרופי ובתה שופעת בפרחי בנקסיה, אך הוא נמנע מיער צפוף או טרופי לחלוטין. הגורמים העיקריים שמשפיעים על בחירת בית הגידול, הם נוכחות של מקומות מקלט בעצים ותפרחות מרובות שמבטיחות אספקת מזון סדירה בחורף השחון. צפיפות הדאונים משתנה בחדות בין האזורים; במקומות מסוימים הוא נדיר מאוד ונפוץ בטלאים, בעוד שבבתי גידול אופטימליים דונם אחד עשוי לאכלס עד 3 פרטים. בצפון קווינסלנד, הוא נמצא אפילו בפרברים ובאזורים עירוניים.
התנהגות ופעילות
דאון הסנאי הוא יונק פעיל לילה שיוצא לתור אחר מזון עם רדת החשיכה. את שעות היום, הוא מבלה בשינה בקינים כדוריים שבנה בתוך שקעים וחללים בעצים. כדי ללקט את חומרי הקינון, הדאון נוהג להיתלות עם זנבו ורגליו האחוריות על הענף, וידיו הקדמיות פנויות כדי לנתק ממנו עלים וזרדים בגדלים שונים; לאחר שהצטברה כמות מסוימת של חומרים, הדאון מלפף את זנבו סביבם ונושא אותם למקום המיועד. לאחר שהדאון דוחף את החומרים לשקע בעץ, הוא מרטיב אותם בשתן ומדביק אותם זה לזה עד שנוצרת הצורה הכדורית. הקן מרווח דיו מבפנים, אך פתחו צר ככל האפשר כדי למנוע גישה לטורפים פוטנציאליים.
במהלך הדאייה, הזנב הארוך והעבה משמש כהיגוי אחורי, והדאון יכול לשלוט באמצעותו על מסלול הדאייה באוויר: הזזה פתאומית של הזנב לזווית מסוימת, גורמת לגוף להסתובב מהיעד המקורי ליעד אחר. הדאון נוחת על העץ כשראשו מורם, ואז הזנב מתלפף במהירות סביב הענף הקרוב ועובר לתפקד כרגל חמישית במהלך הטיפוס. גורים צעירים שעזבו את הכיס, עשויים לרכב על גב האם אפילו במהלך הדאיה.
תזונה ויחסי גומלין
דאון הסנאי מוגדר כאוכל כל; בפועל, תזונתו העיקרית מורכבת מצוף ואבקנים, אך בהיעדרם הוא יתבסס בעיקר על טל דבש ושרף של אקליפטוס, שיטה, בנקסיה והדס דבשי, פירות, עלים, זרעים וחרקים (בעיקר חיפושיות וזחלים). יחסית לדאונים אחרים, המזון מן החי תופס נתח חשוב יותר אצל דאון הסנאי. על מנת להשיג הפרשות צמחיות מסוימות כמו שרף, הדאון משתמש בחותכות החזקות שלו כדי לחתוך את קליפת העץ וללקק את הנוזלים.
דאון הסנאי חי בקבוצה משפחתית שכוללת זכר, נקבה אחת או שתיים והצאצאים שלהן. כל קבוצה כזו תופסת מספר חללי עצים בשטח שנע בין 3 ל-50 דונם. הקבוצה טריטוריאלית ומגרשת מסיגי גבול, וצאצאים מתבגרים עוזבים מעצמם את האזור. הזכר נוהג לסמן את שטח הקבוצה באמצעות בלוטת הריח המפותחת שעל מצחו. הדאונים נקשרים לשטחם, ויישארו בתוכו אפילו עם חלקים גדולים ממנו נהרסו. הדאונים מתקשרים זה עם זה באמצעות קולות רועשים וחותמי ריח. הטורפים הטבעיים של דאון הסנאי הם לטאות כוח, נמיות כיס, פיתונים ודורסי לילה.
רבייה ומחזור חיים
עונת הרבייה של דאון הסנאי מתרחשת ביוני ויולי, ותקופת ההריון נמשכת פחות משלושה שבועות. במהלך עונת הרבייה, הכיס של הנקבה הופך לרך ורחב ונשמר בצורה זו לדצמבר; לאחר שהצאצאים עוזבים את הכיס הוא חוזר להיות קשיח ומצומק. לרוב הדאונית ממליטה גור אחד עד שלושה, אשר זוחלים לכיס בכוחות עצמם ונצמדים בתוכו לאחת מ-4 הפטמות.
הגורים שוהים בכיס 70 ימים ולאחר מכן הדאונית מעבירה אותם לקן שם גופם מתכסה בפרווה ועיניהם נפקחות בגיל 84 יום. הגורים נשארים בקן 40–50 ימים ובגיל 4 חודשים הם נגמלים מחלב אימם ומתחילים בהדרגה לצאת איתה מחוץ לקן ולתור אחר מזון. בגיל 12–18 חודשים הם הופכים לעצמאים ועוזבים את האזור שבו נולדו.
תוחלת החיים של דאון הסנאי בטבע 3–6 שנים, ובשבי עד 11.9 שנים.
מצב
דאון הסנאי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה והתרחשותו במספר אזורים מוגנים. האיום העיקרי על הדאון נשקף מצד ירידה מתמדת באיכות בית הגידול בעקבות כריתת עצים והתרחבות החקלאות, וכן מצד מניעת התחדשות עצים וכיסי סבך בעקבות רעיית עדרי בקר וצאן, נוכחות גדולה של ארנבונים וקנגוריים גדולים ומשטרי אש בלתי הולמים; מגמת האוכלוסייה של המין נמצאת בירידה כתוצאה מכך, במיוחד בטווח הדרומי. דילול בית הגידול בשילוב עם בצורת הופך את הדאון לפגיע במיוחד, הן בגלל אי זמינות המזון והן בגלל מחסור במקומות מתאימים לקינון.
ארגון השימור IUCN ממליץ לרשויות השימור האוסטרליות להקים מבעוד מועד תוכנית התאוששות עבור המין; התוכנית צריכה לכלול, הגנה ופיקוח על יערות מדינה ופארקים לאומיים, מחקר מפורט יותר אודות הדרישות האקולוגיות של המין וכיצד הוא מושפע מצד שינויים מגוונים בבית הגידול.
צי האוויר השני (לופטוואפה)
צי האוויר השני (בגרמנית: Luftflotte 2) היה אחד היחידות שלחמו במסגרת הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
צי האוויר הוקם ב-1 בפברואר 1939, ולמפקדו מונה הלמוט פלמי. צי האוויר שהה במהלך המערכה בפולין במערב גרמניה, ולאחר מכן לחם במהלך המערכה על צרפת והקרב על בריטניה. במהלך מבצע ברברוסה העניקו כוחות צי האוויר סיוע לכוחות קבוצת ארמיות מרכז, ולאחר מכן פעלו כוחות צי האוויר בצפון אפריקה והים התיכון. בשנת 1944 הוצב צי האוויר באיטליה, וב-27 בספטמבר 1944 פורק צי האוויר.
המערכה בפולין
במהלך המערכה בפולין כלל צי האוויר את היחידות הבאות:
המערכה על צרפת
מהלך המערכה על צרפת כלל צי האוויר את היחידות הבאות:
מבצע ברברוסה
מהלך מבצע ברברוסה כלל צי האוויר את היחידות הבאות:
תות יין צ'יליאני
תות יין צ'יליאני (שם מדעי: Aristotelia chilensis; מוכר גם כמאקי או כאוכמנית צ'יליאנית), הוא מין של עץ בסוג תות יין שבמשפחת האלאוקרפאקיים (Elaeocarpaceae) המצוי ביערות הגשם הממוזגים באמריקה הדרומית. המין מאכלס בעיקר את צ'ילה (במיוחד ביערות ואלדיביה) ובאזורים הסמוכים בדרום ארגנטינה, והובא גם לספרד ובריטניה. הוא גדל באזורים הרריים של רכס החוף והרי האנדים בגבהים של 2,000-500 מטר מעל פני הים, אך גם בסמוך לחופים. אף על פי שהמין מטופח בדלילות על ידי האדם, בטבע נעשה בו שימוש רב על ידי הילידים הדרום אמריקנים המייצאים אותו למדינות אחרות, והפרי ידוע בסגולות הרפואיות שלו.
מורפולוגיה וביולוגיה
תות היין הצ'יליאני הוא עץ-שיח קטן-בינוני המגיע לגובה של 3 מטר ולקוטר של 5 מטר ונחשב לעץ ירוק-עד. הענפים הם רבים, דקים וגמישים. העלים הירוקים הם עגולים, רחבים ודמויי דיסקית, והם מתקפלים מעט בצדדים כלפי מעלה. יש להם קצוות משוננים המזכירים מסור, והדבר בא לידי ביטוי במיוחד בקצה הארוך והחד של העלה. הגבעולים והפטוטרות של העלה בצבע אדמדם בורדו.
תות היין פורח מנובמבר עד ינואר. הפרחים הם לבנים וקטנים, והם מניבים פירות אכילים קטנים לקראת סוף הקיץ. הפירות שצבעם ארגמן עד סגול או שחור הם בקוטר של 4–6 מילימטר, ומכילים 4–8 זרעים. עץ בגיל שבע שנים מייצר עד 10 ק"ג של פירות יער בשנה. לתותים של העץ יש טעם דומה לאוכמניות, והם מוכרים בשם הספרדי המקומי שלהם - מאקי.
תות היין רגיש למדי לכפור אך סובלני לחשיפה ימית. בית הגידול האופטימלי עבור תות היין הוא אדמה סחוטה היטב עם חשיפה מלאה לקרני השמש, יחד עם צמרות עצים סביבו המספקות הגנה מרוחות קרות הגורמות ליבוש העץ. עקב חשיבות קרני השמש, העץ גדל בעיקר ברמות או במדרונות הרריים הפונים צפונה. כמות המשקעים המינימלית לקיום העץ באזורי בצורת היא עד 800 מילימטר לשנה, והעץ נוכח במיוחד באזורים גשומים עם כמות משקעים גבוהה. הוא לא מסוגל לגדות במקומות שבהם תקופות יובש עולות על חודש.
בשימוש האדם
הפירות של תות היין הצ'יליאני היו נאכלים במשך מאות שנים על ידי האינדיאנים בדרום אמריקה - המפוצ'ה. קלוד גיי ציין בשנת 1844 בספרו "אטלס ההיסטוריה והפוליטיקה של צ'ילה" שהילידים השתמשו במאקי להכין צ'יצה - נוזל שלכאורה העניק ללוחמים סיבולת יוצאת דופן בטרם היציאה לקרב. משערים גם שהמפוצ'ה השתמשו במשך דורות רבים בגבעולים בפירות וביין המופק מהם לרפואה; מהעלים למשל, הכינו חליטה להקל על כאבי גרון, שלשול ובעיות במערכת העיכול וכן כרטייה לעין או להלבשה כתחבושת על פצעים מזוהמים או נגד הצטלקות (ראו גם בהמשך). גם כיום התותים של פרי זה נאכלים כמות שהם או מיובשים, ומשתמשים בהם כתוספי מזון תזונתיים, בעיקר כצבע מאכל. נעשה שימוש בתותים גם ליצור ריבה, מיץ, ומרכיב במזון מעובד או משקאות.
האזור העיקרי בטבע שבו צומח תות היין הצ'יליאני הוא ביערות הממוזגים של צ'ילה. ניתן לציין במיוחד את מחוזות אייסן וקוקימבו שבהם תות היין מכסה שטח של 170,000 דונם. אף על פי שתשואת הפירות הממוצעת לשנה היא 220 ק"ג לכל דונם, התשואה המוערכת של אלפי הדונמים במחוזות הנזכרים היא רק כ-90 טון לשנה עקב הקושי בגישה לאזורים גבוהים ומרחק ההובלה. תות היין הצ'יליאני ננטע בעיקר בגינות פרטיות, ולא ידוע על גידול בהיקף מסחרי; הסיבה לכך היא שרוב הפירות בשוק נאספים מהטבע מאחר שהם נפוצים מאוד - כך שאין עדיין צורך במטעים מסודרים.
התותים נאספים מדצמבר עד מרץ מדי שנה על ידי משפחות, בעיקר מילידי מפוצ'ה שאוספים את הפירות על מורדות הרי האנדים. המסיק כולל הצמדה של מספר ענפי העץ יחדיו וניעורם יחד עד שהתותים נופלים, ולאחר מכן מפרידים את הפירות מהעלים והפטוטרות. הפירות נמכרים בשווקים המקומיים בצ'ילה או מיוצאים למדינות אחרות. בארצות הברית, המחיר לקופסה של 100 גרם תותים הוא 1.50-0.65 דולר.
בניגוד לזרעים אחרים, זרעי תות היין נובטים ללא חשיפה לקור קודם לכן. באזורים שבהם נוכח הכפור, מומלץ לנטוע את תות היין באביב בחממה. ניתן לגדל אותם בתוך סירים הנמצאים בחממה במשך החורף הראשון של הצמח. לאחר החורף, ניתן לנטוע את העץ מחוץ לבית במיקום הסופי שלו. בחורף הראשון שהעץ בחוץ, נדרשת עדיין הגנה עליו מהכפור. על מנת להרבות את העץ, ניתן לחתוך ממנו ענפים באורך של 15–30 ס"מ ולשתול אותם בתוך סירים. לאחר שהענפים משרישים ניתן לנטוע אותם בחוץ בתחילת האביב.
סגולות רפואיות
פירות היער של תות היין הצ'יליאני עשירים מאוד באנתוציאנינים, שהם פיגמנטים סגולים עם פעילות נוגדת חמצון גבוהה מאוד. הפירות מכילים רמות גבוהות של אנתוציאנינים הקרויים Delphinidin ונמצאים גם אצל הסיגל, הדורבנית וענבים, אך תרכובות אלו נמצאות אצל תות היין ברמות גבוהות באופן חריג. תות היין עוקף במדד זה אפילו את דקל האסאי, כשרמות נוגד החמצון של תות היין גבוהות משל האסאי פי 7. מחקר אחד מצא שנוגדי החמצון נמצאים אפילו על העלים של תות היין - מה שמסביר את השימוש בהם על ידי האינדיאנים לרפואה. האנתוציאנינים הספציפיים לעיל מפגינים פעילות אנטי דלקתית חזקה, כך שהם מסייעים להפחית את הסיכון להתרחשות דלקות של מחלות ניווניות. פיגמנטים אלו גם מעכבים את הצמיחה של תאים סרטניים במעי הגס.
לא ידוע על תופעות לוואי בצריכת הפרי.
השפעה אקולוגית
פירות היער של תות היין הצ'יליאני הם מזון מועדף על ציפורים בסוף הקיץ, והם חלק מתזונת הפודו הדרומי. בעלי החיים שניזונים מהפירות גורמים בעקיפין להפצת הזרעים של העץ המופרשים בצואה או מושלכים על האדמה. כריתת יערות הגשם הממוזגים בצ'ילה מובילה להפחתת אוכלוסיית בעלי החיים ביער, אשר בתורה משפיעה לרעה גם על טווח התפוצה העץ.
איש ההלכה
"איש ההלכה" היא מסה שכתב הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק, שנדפסה לראשונה באביב 1944 ברבעון 'תלפיות'. היא יצאה לאור בארץ בשנת תשל"ו בתוך הספר 'בסוד היחיד והיחד', ובשנת תשל"ט בספריית אלינר יחד עם החיבורים ובקשתם משם ו'רעיונות על התפילה' תחת הכותרת 'איש ההלכה - גלוי ונסתר'. איש ההלכה נכתב במקור בעברית, ותורגם לאנגלית בשנת 1983 על יד פרופסור לורנס קפלן, בליוויו הצמוד של הגרי"ד. במהלך התרגום הוסיף ושינה הגרי"ד דברים בספר, אך שינויים אלו לא הוכנסו להוצאה הסופית.
במסה זו מציג הרב סלובייצ'יק את המודל הדתי המיוחד המגולם בדרכו של איש ההלכה והתלמוד. המסה עשירה במושגים מדעיים ובהערות שוליים ארוכות ומלומדות, לצד הפניות למקורות רבים מתחומי היהדות, המדע והפילוסופיה.
הגדרת ההלכה
במסה 'איש ההלכה' מציג הרב סולובייצ'יק, את מרכזיותה של ההלכה במחשבה היהודית. מבטו התאולוגי מתייחד בהתמקדות מתמדת בהלכה, הן במובנה המעשי כציות בפועל למצוות, והן במובנה הלמדני כתחום ידע ולימוד תורה תלמודי. מטרתה המוצהרת של המסה היא
את ההלכה מציג סולובייצ'יק כבסיס א-פריורי לעמידה יהודית מול האל. ההלכה מוצגת כארצית, כלומר כזו המתמקדת בעולם הזה הקונקרטי, וזאת בשונה מגישות דתיות מנוגדות השואפות להינתק מן העולם הארצי אל המימד הרוחני המצוי רק מעל ומחוץ למציאות הארצית. במסה זו נטען כי איש ההלכה איננו מתאים למודלים המערביים המקובלים של מהי דתיות, ועל כן ניגש הרב סולובייצ'יק להגדיר את הווייתו הדתית המיוחדת. הוייה זו כוללת עמדות כלפי פעילות אינטלקטואלית, פרישות וסגפנות, מוות, אזוטריות, מיסטיקה, יצירתיות, תשובה והשגחה. המסה מדגישה את ערכה של יצירתיות אנושית ואף אישית כמשימה המוטלת על האדם בידי האלהים ומגדירה את מהות האדם ככזה. עבודת ה' של איש ההלכה - נוסף על לימוד תורה - היא הגשמת עקרונות ההלכה בעולם הראלי: "אידיאלי הצדק הם עמודי האש להשקפת עולם זו", שכן "משאת נפשו של איש ההלכה היא תיקון עולם במלכות החסד והצדק"
תוכן
המסה 'איש ההלכה' מורכבת משני חלקים: א. השקפת עולמו וחייו של איש ההלכה. ב. הכוח היוצר של איש ההלכה.
החלק הראשון של המסה מציג שני טיפוסים מנוגדים: איש הדעת (בעיקר: איש המדע) - ולעומתו: איש הדת. באמצעותם מגדיר המחבר את אופיו וייחודו של הטיפוס השלישי - איש ההלכה, שהוא "מקצתו איש הדת, ומקצתו - איש הדעת, וכולו מובדל ומופלה משניהם".
החלק השני של המסה עוסק באיש ההלכה כיוצר וכמחדש בלימוד תורה - חידוש שאינו נוגע רק לתחום העיוני, אלא מתרחב ומתפשט "לתחום המעשי" - לעולם הראלי.
רציונליזם
ניכר מאמצו של המחבר לאמץ את המבט המודרני המעניק ערך חיובי לעצמאות האדם, וכן מעדיף מבט רציונלי על נטייה למסתורין ומיסטיקה, ואף את המבט האמריקאי המעניק ערך רב לפעלתנות אישית של הפרט למען רווחתו האישית ושליטתו בחייו בכל התחומים. בהקשר זה מציג הרב סולובייצ'יק את הקו הבולט באישיותו של איש ההלכה דווקא בעצמאות וביצירתיות שלו, כ"שליט אדיר במלכות הרוח והשכל" - ואפילו האל, כביכול, "ממלא את הכרעת האדם והוראתו".
תגובות למסה 'איש ההלכה'
המסה הפכה חומר קריאה חשוב בחוגי האורתודוקסיה המודרנית, והפכה למעין מודל פסיכולוגי והלכתי. בחוגי הזרמים החוץ־אורתודוקסיים מצאו פגם בעמדת כל עמידתו הרוחנית הדתית של היהודי על בסיס ההלכה דווקא. כמו כן ביקרו את המסה הזו על הטפתה, כביכול, ל'קרירות' ולא לרגש סוער. כך למשל בביקורתו של הרב אברהם יהושע השל שקבע "איש ההלכה [של הרב סולובייצ'יק] לא היה ולא נברא אלא משל היה".
היילו טכנולוגיות
היילו טכנולוגיות בע"מ היא חברת הזנק ישראלית העוסקת בפיתוח שבבים ליישומי בינה מלאכותית.
היסטוריה
החברה נוסדה בפברואר 2017 על ידי אור דנון (מנכ"ל), הדר צייטלין (מנהלת פיתוח עסקי ראשית), אבי באום (CTO) ורמי פייג. החברה היא חברת פאבלס העוסקת בפיתוח שבבים ליישומי בינה מלאכותית במכשירי קצה, כגון מצלמות חכמות, כלי רכב, רחפנים ורובוטים. שבב ראשון של החברה שעבר לייצור סדרתי קרוי Hailo-8. בהמשך פותח דגם Hailo-8L - גרסה לרמת כניסה, ו-Hailo-15, מעבד ליישומי עיבוד תמונה.
מטה החברה שוכן בתל אביב, ולה משרדים גם בטוקיו, בטייפה, במינכן ובקליפורניה.
ביוני 2018 גייסה החברה 12.5 מיליון דולר, ובינואר 2019 הרחיבה סבב גיוס זה בעוד 8.5 מיליון דולר.
במרץ 2020 גייסה החברה 60 מיליון דולר.
ביוני 2021 החלה החברה סבב גיוס, שהושלם באוקטובר 2021 ובו גייסה החברה 136 מיליון דולר, ובכך הפכה לחד-קרן.
דונדושן
דונדושן (בלועזית: Dondușeni) היא עיר המשמשת כביתר נפת דונדושן בצפון מולדובה.
גאוגרפיה
גובהה הממוצע של העיר הוא 218 מטרים מעל פני הים. העיר ממוקמת כ־21 קילומטרים מדרום־מערב לגבול עם אוקראינה, על נהר הדניסטר וכ־44 קילומטרים מצפון־מזרח לגבול עם רומניה, על נהר הפרוט. העיר בלץ נמצאת נמצאת במרחק 58 קילומטרים מדונדושן, וקישינב הבירה מרוחקת בכ־160 קילומטרים.
דמוגרפיה
נכון לשנת 2014, בעיר מתגוררים 7,101 תושבים, ירידה של 2,700 תושבים משנת 2004. נכון למפקד 2004, רוב התושבים הם מולדובנים, אך קיימים מיעוטים. הגדולים שבהם: אוקראינים, רוסים, בולגרים וגגאוזים.
יהודי העיר
בשנת 1930 התגוררו בעיר 277 תושבים, אך בשנת 2004 נספרו בה 12 בלבד.
תחבורה
העיר מחוברת לרשת הכבישים הלאומית. עוברים בסביבתה כבישים לבלץ, לאדינץ ולגבול עם אוקראינה. בנוסף, בעיר נמצאת תחנת רכבת הנמצאת על תוואי הקו הראשי של הרכבות במדינה, אשר מקשר אותה עם הערים הגדולות במדינה.
השלולנים
השלולנים (באנגלית: The Pondles) היא סדרת אנימציה בריטית בעלת 13 פרקים, אשר הופקה לשידור בשנת 1986. בישראל שודרה הסדרה מספר פעמים לאורך השנים בדיבוב לעברית - לראשונה בשנת 1989 בטלוויזיה החינוכית בשם "השלוליתים", בהמשך בשנת 1990 בערוץ 2 הניסיוני ובערוץ הילדים בשם "השלולנים", ואז בערוץ הופ! בשם "הטפטפים".
תקציר העלילה
השלולנים הם יצורים כחולים קטנים עם כובעים שעשויים מבלוטים אשר גרים בכפר קטן וסודי בשם שלוליתה אשר ממוקם בחצר אחורית מאחורי גדר שיחים עבה. יחדיו הם יוצאים להרפתקאות שונות בכל פרק.
הוועד הפולני לשחרור לאומי
רקע
כאשר התקיפה גרמניה את ברית המועצות ב-22 ביוני 1941, הגיעו שיקורסקי וסטלין לידי הבנה: שיקורסקי חתם עם השגריר הרוסי בלונדון, איוואן מייסקי, על הסכם צבאי, שלפיו ישתפו החיילים הפולנים המצויים בשטחה של ברית המועצות פעולה עם הצבא האדום בהדיפת התוקף. ברית זו אינה מובנת מאליה ואפשר שהיא מנוגדת לחלוטין לנטיות לבם של שיקורסקי וסטלין כאחד, שהרי טרם הפלישה הגרמנית לברית המועצות, כבשה ברית המועצות כשליש משטחה של פולין על פי נספח סודי להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, וכי גורלם של עשרות אלפים אזרחים וקצינים שנפלו בידי הצבא האדום הפולש היה לוט בערפל (ובדיעבד הסתבר כי נרצחו בידי הנ.ק.ו.ד. באירוע המכונה טבח יער קאטין). יתירה מזאת, סטלין לא מוכן היה לוותר על חלקי פולין שנפלו בידיו ב-1939, בעוד שיקורסקי לא היה מוכן אף הוא להסכים לכל שינוי מן הגבול שהיה ערב המלחמה. עם זאת, הצורך הדוחק במלחמה כנגד האויב המשותף, אשר בשעה זו כבש את פולין כולה, וחלקים נרחבים בברית המועצות, תוך שהוא משליט בהם משטר טרור ברוטאלי וטובח באכזריות בתושביהם, גבר על חילוקי הדעות הפוליטיים, אם כי אלו עמדו ברקע היחסים עד לסיומם הטראגי.
ההסכמה הביאה להקמתו על אדמת ברית המועצות של "צבא אנדרס", אשר הורכב מחיילים ופליטים ששהו על אדמת ברית המועצות בעת חתימת ההסכם בין הצדדים בראשותו של הגנרל ולדיסלב אנדרס. חילוקי הדעות הפוליטיים הביאו לכך שצבא זה מעולם לא לחם לצדו של הצבא האדום. במרץ 1942 נדדו אנשי אנדרס לטהראן והגיעו אל המזרח התיכון. לאחר מכן לחמו לצד הבריטים במערכה האיטלקית.
באפריל 1943 הכריזו הגרמנים על גילוי קבר המוני ובו כארבעת אלפים גופות של קצינים פולנים אשר נטבחו לאחר נפילתם בשבי הרוסי בשנת 1940, במקום הקרוי "יער קאטין" ליד סמולנסק. הגרמנים הזמינו את הצלב האדום הבינלאומי לבקר במקום, ואלו אישרו כי קברים אלו הם אכן של קצינים פולנים. סטלין הכחיש כל קשר לאירוע וטען כי אנשים אלו נרצחו בידי הגרמנים. שיקורסקי התעקש על ממצאי חקירת הצלב האדום, ובתגובה לכך ניתק סטלין את היחסים עם ממשלת פולין הגולה, ואף הקים ממשלת בובות משלו, בראשות ואנדה ווסילייבסקה, ו"צבא" המכונה "דיוויזיית תדיאוש קושצ'ושקו". מכיוון שבשלב זה, לאחר קרב סטלינגרד, ובסמוך לפני תנופתו האדירה של הצבא האדום מערבה לאחר קרב קורסק, היה כבר ברור כי אם תשוחרר פולין הרי שיהיה זה בידי הצבא האדום, היו לצעדים אלו משמעויות מרחיקות לכת. ביולי 1943 נהרגו שיקורסקי וכמה משרי ממשלתו בתאונת מטוס לאחר שהמריאו מגיברלטר, שם נועדו עם אישים בריטים ורוסים. מחליפו של שיקורסקי בראשות הממשלה היה סטניסלב מיקולאיצ'יק.
במהלך 1943 ו-1944 ניסו מנהיגי בעלות הברית המערביות, ובמיוחד וינסטון צ'רצ'יל, להביא לחידוש המגעים בין סטלין ובין הממשלה הפולנית בלונדון. ניסיונות אלו לא צלחו מכמה סיבות; אחת מהן הייתה הטבח בקאטין, אך העיקרית הייתה שאלת גבולות פולין שלאחר המלחמה. סטלין התעקש להשאיר בידיו את כיבושיו במזרח פולין בשנת 1939, אשר אכן כללו רוב של אוקראינים ובלארוסים אתניים. הצעתו של סטלין הייתה מבוססת על קו גבול שהוצע על ידי שר החוץ הבריטי בשנת 1919, אשר כונה "קו קרזון". היה ברור כי הצעה זו תשלול מפולין את כל הישגיה במלחמה הפולנית-סובייטית בשנים 1919–1921. בתמורה הציע סטלין כי פרוסיה המזרחית תסופח לפולין; מיקולאיצ'יק לא הסכים להצעה זו. נושא נוסף היה התעקשותו של מיקולאיצ'יק כי סטלין לא יקים ממשלת בובות קומוניסטית בשטחים המוחזקים בידיו בפולין. לו היה שיקורסקי בחיים, ייתכן שיכול היה לעמוד מול סטלין ודרישותיו. שיקורסקי הראה אומץ לב אישי ומנהיגות ראויה, כאשר עמד לצדו של סטלין בימים הקשים בשנת 1941, ויכול היה לעמוד לצד מנהיגי בעלות הברית מסדר הגודל של סטלין וצ'רצ'יל כשווה בין שווים ולהעלות את דרישותיו. מיקולאיצ'יק לא ניחן באישיות מסדר גודל זה, ונאלץ להידחק אל פינה צדדית כאשר אחרים מחליטים על גורל עַמו.
עם התקדמות הצבא האדום מערבה, החלו הרוסים מחזיקים בשטחים שהיו שייכים לפולין לפני המלחמה. ממשלת בובות המכונה "הוועד לשחרור לאומי פולני" הוקמה בלובלין ביולי 1944 על אדמת פולין. ממשלת לובלין גינתה את הממשלה בלונדון וכינתה אותה "פשיסטית".
התפתחות טרגית נוספת הייתה כאשר התקומם "צבא המולדת" (ארמייה קריובה), ארגון מחתרת פולני, שהיווה למעשה את זרועה הארוכה של ממשלת פולין הגולה, על אדמת פולין, בראשות הגנרל תדיאוש בור קומורובסקי. ההתקוממות בוורשה באוגוסט 1944 נועדה להראות את עצמאותה של פולין הלוחמת ומשיגה את עצמאותה, בטרם יגיע הצבא האדום ויכפה את אנשי ממשלת לובלין. התקוממות זו הייתה שיאהּ של מערכה שנוהלה מזה מספר חודשים בפולין כולה, שזכתה לכינוי "מבצע סופה" שבמהלכה השתלטו יחידות הארמייה קריובה על אזורים שאליהם התקרב הצבא האדום, וניסו להשליט בהם את סמכות הממשלה הגולה. בפועל נכשלה ההתקוממות, כאשר הצבא האדום עומד בפרברי ורשה וצופה בנאצים מכניעים את הצבא הפולני העצמאי, הורגים כשלוש מאות אלף אנשים ומחריבים את העיר עד היסוד.
ינון ברנתן
ינון בַּרנתן (נולד ב-1979) הוא פסנתרן ישראלי.
ביוגרפיה
ברנתן נולד בתל אביב.
סבו היה יהודה בר-נתן, הנשיא השני של התאחדות התעשיינים.
כלב ים כובעי
כלב ים כובעי (שם מדעי: Cystophora cristata) הוא מין יחיד בסוגו של כלב ים, החי באוקיינוס הארקטי. שמו ניתן כי הזכר מנפח את אפו לצורת כובע כדי למשוך נקבות.
ינון ברנתן
ביוגרפיה
בן דודו הוא השחקן והקומיקאי רועי בר נתן.
בגיל שלוש החל לנגן בפסנתר. בהיותו בן 11 הופיע לראשונה לפני קהל. הוא המשיך את לימודיו אצל פרופ' ויקטור דרביאנקו ומשנת 1997 המשיך את לימודיו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון אצל מריה קוּרְצ'יוֹ (שלמדה בשעתה אצל ארתור שנאבל ואצל כריסטופר אֶלטון . בנגינתו ניכרת גם השפעתו של ליאון פליישר.
כלב ים כובעי
מאפיינים
משקלם של הזכרים 300-410 ק"ג ואורכם עד 2.6 מטר. אצל כלב הים הכובעי קיימת דו צורתיות זוויגית והזכר גדול מהנקבה בהרבה, משקלה הממוצע של הנקבה 145-300 ק"ג ואורכה עד 2.03 מטר.
מחאת הלהט"ב (2018)
במהלך השביתה, שחפפה לצום תשעה באב (נדחה) שחל באותו היום, אפשרו חברות וארגונים רבים לעובדיהם להיעדר ממקום העבודה כדי להשתתף בפעולות המחאה שנערכו לאורך היום במוקדים בישראל, בהם תל אביב-יפו, ירושלים, חיפה, באר שבע, רעננה.
כלב ים כובעי
מאפיינים
כלב הים ניזון בעיקר מסרטנים, קריל ודגים עם תוספת של דיונונים, רכיכות וכוכבי ים. וכן מדגים אדומים (ממשפחת Berycidae) ומדגי Mallotus העשירים בשומנים.
ינון ברנתן
ביוגרפיה
בין השאר הופיע ברנתן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, תזמורת שווייץ המערבית, הקאמרטה הישראלית ירושלים והתזמורת הקאמרית הישראלית.
כלב ים כובעי
מאפיינים
כלב הים חי בעיקר על קרחונים צפים באוקיינוס וגם בחופי ים סלעיים וצולל לעומק 100-600 מטר.
המין נמצא בסכנת הכחדה עקב ציד בשביל עורם, זיהום ימי והסתבכותם ברשתות דייגים.
ינון ברנתן
ביוגרפיה
בתחום המוזיקה הקאמרית ברנתן חבר באגודה למוזיקה קאמרית של מרכז לינקולן והופיע בנגינת מכלול הסונאטות לכינור ופסנתר של בטהובן עם הכנרת ליזה פרשטמן. ברנתן ניגן עם רביעיית ירושלים ועם כנרים שונים, בהם מרים פריד וצ'ו-ליאנג לין. ב-14 בפברואר 2014 הופיע ברנתן בקונסרבטוריון ע"ש לין ותד אריסון ברסיטל מיצירות ברהמס, ברבר, שוברט וראוול.
מחאת הלהט"ב (2018)
רקע
בעקבות דיון בבג"ץ ארד-פנקס נגד הועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים, בנוגע לאי הכללתם של זוגות הומוסקסואלים ב"חוק הפונדקאות", השיבה המדינה בבג"ץ כי החוק ישונה. לשם כך הוקמו מספר וועדות מקצועיות, בהן ועדת מור-יוסף, שהעבירה את המלצותיה לשרת הבריאות יעל גרמן. לאחר הקמת הממשלה ה-34 בראשותו של בנימין נתניהו, דנה ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בהצעה לתיקון החוק. לקראת הגשת הצעת החוק לקריאה שנייה ושלישית במליאת הכנסת, הצביעה הוועדה, בראשותו של אלי אלאלוף, על הכללת נשים יחידניות באפשרות לפונדקאות ונגד הכללתם של זוגות גברים או גברים יחידניים במסגרת פונדקאות להומוסקסואלים בישראל.
ינון ברנתן
ביוגרפיה
ברנתן מזמין ומבצע יצירות של מלחינים בני זמננו, בהם ג'ורג' קראמב, ג'ודית ויר, אבנר דורמן ואחרים.
פרסים, מלגות ואותות הוקרה
כתב העת "גרמופון" המליץ בשנת 2006 על אלבום הבכורה של ינון ברנתן, בו הקליט מיצירות שוברט, והגדיר אותו "שוברטיאן מלידה".
מחאת הלהט"ב (2018)
רקע
החוק הועלה לקריאה שנייה ושלישית ב-18 ביולי 2018, בצירוף הסתייגויות, בהן הסתייגות של חבר הכנסת אמיר אוחנה מסיעת הליכוד שנועדה לאפשר לגברים יחידניים להיכלל בחוק. בעקבות עמדת הסיעות החרדיות בקואליציה, בראשן יהדות התורה, החליטה הקואליציה שלא לתמוך בהסתייגות ולתמוך בנוסח החוק המקורי של החוק.
לפני ההצבעה, פרסם ראש הממשלה בנימין נתניהו בעמוד הפייסבוק שלו סרטון שבו הסביר שיתמוך בהצעת חוק עתידית שיגיש ח"כ אמיר אוחנה במושב החורף כך שיתאפשר לגברים יחידניים להשתמש בשירותי פונדקאות בישראל, אך חרף התמיכה שלו, נתניהו הצביע נגד ההסתייגות של אוחנה. הכנסת אישרה את החוק במתכונתו המקורית בתמיכה של 59 מול 52 מתנגדים.
בנוסף, בשנים שקדמו להצעת החוק, מצאו עצמן זוגות לסביות רבות נאבקות על רישום ילדיהן המשותפים, ובמקרה אחד לפחות שהתפרסם, גילה זוג נשים כי הן נמחקו מתעודת הלידה של ילדיהן המשותפים.
כבר לפני ההצבעה על החוק, ב-14 ביולי וב-17 ביולי, נערכו הפגנות בתל אביב-יפו ובירושלים כנגד החוק. ב-19 ביולי נערכה צעדת מחאה לאורך רחוב אבן גבירול עד לקריית הממשלה.
לאירועים אלה נילווה אירוע נוסף שהסעיר את הקהילה הגאה: תקיפה וניסיון לרצח של אישה טרנסג'נדרית בזנות, שאירע ב-17 ביולי.