cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גודזילה
מקור ומין
בסדרת היסיי מתואר כי גודזילה היה למעשה מין בדיוני של דינוזאור בשם "גודז׳ירוזאורוס" אשר הושפע מקרינת צוללת גרעינית והגיע לגודל של 100 מטרים.
אברהם גולדפאדן
ורשה והנסיעה הראשונה לניו יורק
באוקטובר 1889 הצליח לאסוף די כסף ונסע מזרחה ללבוב, שם בא לעזרתו פרסומו כמשורר.
גודזילה
מקור ומין
בסרט מ-2014 גודזילה הוא מין של זוחלים פרהיסטוריים ימיים שהיו קיימים בתקופה שבה היה לכדור הארץ פי עשרה יותר קרינה ראדיואקטיבית מאשר כיום ואף הצליחו לשרוד מספר הכחדות.
אברהם גולדפאדן
לבוב
למרות זאת, יעקב בר גימפל, שהיה בעלים של תיאטרון יידיש בלבוב, שמח שאישיות בשיעור קומתו של גולדפאדן נמצאת בקרבו. גולדפאדן השלים את המחזה שהחל לכתוב בפריז, רבי יאָזעלמאַן, אָדער, די גזירות פֿון עלזאַס (רבי יוזֶלמן, או, הגזירות באלזאס), אופרטה היסטורית בחמש מערכות ו-23 תמונות, המבוססת על חייו של רבי יוסלמן. באותו זמן הוא גם כתב את האופרטה ראָטשילד. המחזה האחרון שכתב והעלה בלבוב היה משיחס צײַטן ('ימות המשיח'), שעלה ב-15 בדצמבר 1891. מחזה זה הציג תמונה לא אופטימית של אמריקה, והיו בו יסודות אוטוביוגרפיים.
גודזילה
בעלי ברית ואויבים
במהלך הופעותיו בסרטים השונים גודזילה פגש מפלצות רבות ורכש מגוון של בעלי ברית ואויבים. בתחילת דרכו גודזילה נלחם במספר מפלצות כמו גורילת הענק קינג קונג, הדינוזאור אנגירוס, ומפלצת דמוית עש בשם מות'רה. אך מהסרט גידורה, המפלצת התלת-ראשית, גודזילה לראשונה הוצג עם בעלי ברית. שתי המפלצות הראשונות שהגיעו לצידו הן רודן הפטרוזאור ומות'רה. בנוסף, בסרט זה גודזילה הוצג לראשונה נגד אויבו המושבע, קינג גידורה - דרקון חייזרי תלת ראשי אשר משמש כנשק לחייזרים הרוצים להשתלט על העולם. לאחר סרט זה, גודזילה החל לרכוש מספר בעלי ברית ואויבים אחרים, כמו בנו המאומץ, מינילה.
אברהם גולדפאדן
לבוב
קלמן יובֶליר (יאָװעליר), שהיה שחקן בלהקתו של גימפל, שיבח את שהותו הקצרה של גולדפאדן בלבוב, וראה בה תרומה חשובה לשיפור איכותו של הביצוע התיאטרלי בלבוב, בזכות עבודתו האישית של גולדפאדן עם כל שחקן, לשם הבנת תפקידו, והקפדתו כי מחזותיו יתעלו מעבר לאוסף של שירים ואפקטים.
גודזילה
בעלי ברית ואויבים
בעל בריתו הנאמן ביותר של גודזילה הוא אנגירוס, שלראשונה שיתף עמו פעולה בגודזילה נגד גייגן (כי השמדת כל המפלצות הגיעה רק בזמן מאוחר יותר. לכן, לפי ציר הזמן של שווה, הם נפגשו בשנית בסרט הנ"ל). אף על פי שאנגירוס פגש את גודזילה לראשונה כאויבו, הוא הראה נאמנות גדולה לגודזילה ואף סיכן את חייו במטרה להצילו.
אברהם גולדפאדן
חזרה לבוקרשט
מעודד מההצלחה שנחל בלבוב, שב גולדפאדן לבוקרשט ב-1892 כמנהל תיאטרון ז'יגניצה. בלהקתו החדשה נכלל שוב לאזאר צוקרמן. שחקנים אחרים היו מרדכי סגלסקו, ומאוחר יותר יעקב קאליש, קרול שראמק, מלווינה טרייטלר-לבל ואביה ה' גולדנברס. עם מחזותיו הידועים מהתקופה נמנו דאָס צענטע געבאָט, אָדער, לא תחמוד ("הדיבר העשירי, או לא תחמוד"), יהודה המכבי ויהודית און הולפרנס ("יהודית והולופרנס") וכן תרגום של ברון הצוענים ("דער ציגיינער באַראָן") מאת יוהאן שטראוס. אולם, לא היה זה עיתוי מתאים לחזור לרומניה: תיאטרון היידיש פעל כעת כעסק לכל דבר: פרסומות שולבו בהופעות, נערכו להצגות מסעות הופעות בערים מרובות והתנהלה, למעשה, תחרות מסיבית בין העוסקים בתחום. כך, למשל, צפה אדם בשם ברנפלד בכמה הופעות של ההצגה עקדת יצחק מאת גולדפאדן, למד בעל פה את כולה, לרבות השירים, ופנה לקלמן יובליר, שהעלה את ההצגה ללא אישור, בהפקה משלו, ביאשי. גנבה ספרותית ברורה שכזו התאפשרה באותה עת, שכן למן העת שיון גיקה עזב את התיאטרון הלאומי ופנה לקריירה מדינית ודיפלומטית, התיאטרון הלאומי הרומני, שאמור היה להתערב ולפסוק בסוגיות כמו העלאת הצגה ללא אישור מתאים, לא הקדיש תשומת לב מרובה לתיאטרון היידיש. (בסופו של דבר הגיעו יובליר וגולדפאדן לפשרה בנושא).
שנות ה-90 של המאה ה-19 היו שנים קשות לכלכלה הרומנית, ובהן התגברה תופעת האנטישמיות, שהקשתה אף יותר על מצבם של היהודים. רבע מן הקהילה היהודית היגר מרומניה, כשהאינטלקטואלים היו הראשונים להגר. האינטלקטואלים שנותרו בה התעניינו יותר בפוליטיקה מאשר בתיאטרון. הייתה זו תקופה של תסיסה חברתית, והסוציאליסטים היהודים ביאשי ייסדו את כתב העת דער וועקער ("המעורר"). גולדפאדן עזב את רומניה ב-1896. להקתו של יוביליר נשארה להקת התיאטרון ביידיש היחידה ברומניה, ולהקות זרות הפסיקו כמעט לגמרי להופיע בה.
גודזילה
כוחות ויכולות
גודזילה ידוע בהיותו בעל כוח פיזי וסיבולת רבה מאוד, שכן הוא מסוגל להשליך מפלצות בגודלו רק בעזרת זרעותיו ופיו, וגם לספוג עשרות פגיעות מטילים ופצצות ללא כל סימן לפגיעה.
אברהם גולדפאדן
חזרה לבוקרשט
גולדפאדן החל שוב לנדוד באירופה, כמשורר ועיתונאי. מחזותיו הוסיפו לעלות באירופה ובאמריקה, אך הוא זכה לקבלת תמלוגים, אם בכלל, לעיתים רחוקות מאוד. מצבו הבריאותי התדרדר. במכתב לשמ"ר מ-1890 כתב שהוא חולה באסתמה וכי הוא יורק דם. הוא אף התלונן שכספו הולך ואוזל. ב-1903 כתב מפריז מכתב ליעקב דינזון, שבו ביקש ממנו למכור את שארית נכסיו ברומניה, לרבות בגדים. כך קיבל די כסף על מנת לנסוע שוב לניו יורק, ב-1904.
גודזילה
כוחות ויכולות
בנוסף, גודזילה ידוע ביכולת נשיפה קטלנית. בניגוד לדעה הרווחת, גודזילה אינו יורק אש, אלא פולט קרן אטומית הדומה ללייזר.
אברהם גולדפאדן
ניו יורק
בשהותו זו בארצות הברית גולדפאדן כמעט שלא התעסק בתיאטרון יידיש. עם זאת, הוא כתב באותה עת מחזה בעברית, לאחר שפגש בקבוצת צעירים ציונים דוברי עברית, שהקימו מועדון בשם "ד"ר הרצל ציון קלובּ", על שמו של תאודור הרצל; מהם הוא בחר בכמה שבהם זיהה כישרון בימתי, וכתב את המחזה העברי דוד במלחמה, אותו העלה במרץ 1906, בכיכובם. יש הרואים בגולדפאדן, בשל כך, גם את אבי התיאטרון בעברית. המחזה אמנם משך קהל רב, אך לא יצר המשכיות ומסורת של תיאטרון עברי.
גודזילה
כוחות ויכולות
בנוסף, גודזילה מסוגל לפרוק אנרגיה אל אלו שבאים במגע פיזי איתו, ואף מסוגל לאגור חשמל או קרינה כדי ליצור שדה מגנטי חזק מספיק כדי למשוך אליו עמודי חשמל.
אברהם גולדפאדן
ניו יורק
בסוף ימיו מיתן גולדפאדן את דעותיו ה'משכיליות' ומצא נקודות אור דווקא ביהדות המסורתית. הוא ביכה על כך שתנועת ההשכלה הביאה לבלבול, תלישות וניכור בקרב יהודים רבים. בחיבורו דור הולך ודור בא הוא קורא לחזרה לחינוך יהודי מסורתי, בתוספת ללימודים כלליים, במוסדות חינוך מיוחדים שיוקמו לשם כך הרחק מהמולת הכרך.
גודזילה
מדרש שם
קיימת שמועה מקובלת המספרת על השימוש המקורי בשם גוג'ירה, לפני שזה ניתן למפלצת: "גוג'ירה" היה למעשה כינויו של עוזר במה שמן במיוחד באולפני טוהו, בהם הופקו סרטי גודזילה לראשונה. סיפור זה מעולם לא אומת, ובשישים השנים מאז יציאתו לאור של הסרט הראשון אף אדם לא טען להיות אותו עוזר במה וכן אף תמונה לא נמצאה של אותו עוזר במה. קימי הונדה (אשתו של אישירו הונדה, במאי הסרט מ-1954) תמיד חשדה שאותו עוזר במה מעולם לא היה קיים, וכך אפילו אמרה בראיון שנתנה ב-1998, ש"החבר'ה שעבדו מאחורי הקלעים באולמי טוהו אהבו להתבדח עם סיפורים מוגזמים".
אברהם גולדפאדן
ניו יורק
מצבו הכלכלי אז היה רע מאוד. "בשנות חייו האחרונות הוא ממש סבל מרעב. הוא חי בדוחק כה גדול עד שהסכים לכתוב עבור ד"ר לאנדס (שכתב ספרים פופולריים על מין) המלצה לספריו, שפורסמה כהקדמה בספרוני המין שלו".
באותה עת כתב את מחזהו האחרון בן עמי, המבוסס בחלקו על הרומן "דניאל דרונדה" (Daniel Deronda) מאת ג'ורג' אליוט. גולדפאדן חש שזהו המחזה האחרון שלו, ולכן הציב תנאים להפקתו: הוא דרש שיוצג ללא מוזיקת רקע, ושיומחז כדרמה ולא כאופרטה. אולם, בוריס טומשבסקי שרכש את הזכויות למחזה, העלה אותו כאופרטה. ההצגה הועלתה ב-25 בדצמבר 1907.
גולדפאדן נפטר בניו יורק ב-1908. בהלווייתו, שיצאה מתיאטרון העם ברחוב באורי (Bowery), השתתפו כ-75,000 איש.
גודזילה
סדרת סרטי שווה
בסדרת הסרטים הראשונה שלו, גודזילה לראשונה גולם בתור כוח הרסני של הטבע אשר משמיד כל דבר העומד בדרכו. בין אם מדובר בבניינים או במפלצות אחרות כמו אנגירוס, מות'רה וקינג קונג.
אברהם גולדפאדן
ניו יורק
בנובמבר 2009 היה גולדפאדן נושאהּ של סדרת בולים, שהוציאו במשותף ישראל ורומניה.
גודזילה
סדרת סרטי שווה
באישיות זו החזיק בארבעת סרטיו הראשונים: גודזילה (1954), גודזילה מכה שנית, קינג קונג נגד גודזילה ומות'רה נגד גודזילה. אך בסרט החמישי בסדרת שווה, גידורה, המפלצת התלת-ראשית, גודזילה סוף סוף קיבל את אישיותו המפורסמת: מושיע של כדור הארץ המגן עליו מפני פולשים חיצוניים כגון חייזרים השולטים במפלצות כמו קינג גידורה.
אברהם גולדפאדן
השפעתו והערכה של יצירתו
אברהם גולדפאדן הוכר כבר בחייו כאבי תיאטרון היידיש. י"ל פרץ אמר בראיון שערך עמו אלתר קציזנה: "הם חושבים, הטיפשים (המבקרים) שהרבי שלי היה מנדלי, זה שקר. אברהם גולדפאדן הוא הרבי שלי". שלום עליכם רחש הערכה מרובה כלפי גולדפאדן והשניים קיימו ביניהם חליפת מכתבים. בספרו "יוסילי זמיר" מתאר שלום עליכם את גיבור הרומן יוסילי, החולם שהוא מלטף את שערות ראשה של אהובתו: "ואסתר שרה לו בקול דממה דקה שיר הנשמה הצעירה, אחד משיריו של גולדנפודים, ששניהם היו שרים בילדותם לעיתים קרובות". שמ"ר נפגש עם גולדפאדן בבוקרשט. הרושם שהותיר עליו גולדפאדן היה ניכר ובעקבות כך החליט לכתוב מחזות בעצמו.
גודזילה
סדרת סרטי הייסי
גודזילה שב להופיע בסדרת היסיי. בסדרה זו, מקורו של גודזילה אותחל כדינוזאור בשם "גודזילוזאור" שממנו שרדו שני פרטים: אחד נחשף לקרינה של הבדיקות האטומיות ויצא כמפלצת ענק ותקף את יפן בשנת 1954 אך נהרג על ידי פצצת מימן בשם "משמיד החמצן" (אלו הם למעשה אירועי הסרט המקורי כפי שציר הזמן הזה הסביר) והגודזילוזאור השני הועבר אל אי לאגוס ונשאר שם עד 1984 ושמה הוא מוטנט ונהפך לגודזילה השני של אותו היקום.
אברהם גולדפאדן
השפעתו והערכה של יצירתו
שיריו, כגון ראָזשינקעס מיט מאַנדלען ("צימוקים ושקדים"), הפכו שירים עממיים. הדמויות במחזות "שמענדריק" ו"שני קוני למל" הפכו לחלק מהסלנג ביידיש. מחזותיו הועלו על הבמות ברחבי העולם היהודי, משנת 1880 ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה. הועלו עיבודים שונים למחזותיו, אך גולדפאדן היה "המסורת על הבמה". גם אחרי מלחמת העולם השנייה הועלו מחזות שכתב, כמו "שולמית", ו"שני קוני למל" אף צולם כסרט – שני קוני למל, בכיכובו של מייק בורשטיין.
גודזילה
סדרת סרטי הייסי
בהייסי, אישיותו של גודזילה השתנתה ליותר חייתית והרסנית אך עדיין בעלת אינסטינקט להגן על כדור הארץ מפני מפלצות אחרות או מחייזרים.
סדרת סרטי מילניום
גודזילה שב בסדרת הסרטים השלישית שלו. בסדרה זו, שבה רוב הסרטים אינם עוקבים זה אחר זה אלא מהווים אתחולים שונים ועצמאיים לסדרה, גודזילה מופיע בכמה צורות שונות: בסדרת סרטים זו, גודזילה ברוב הסרטים מופיע ככוח הרסני של הטבע (אם כנבל או כאנטי גיבור) אך ללא כול כוונות זדון. יוצא הדופן היחד בסדרה (ולמעשה המקרה היחיד בזיכיון כולו) הוא הגודזילה מ"גודזילה, מות'רה וקינג גידורה" ששמה גודזילה מופיע כנבל עם כוונות רשע ממשיות.
אברהם גולדפאדן
השפעתו והערכה של יצירתו
לאחר מותו כתב העיתון The New York World, בתיאור הלווייתו, כי "הוא לא היה אלא משורר ומחזאי; אברהם גולדפאדן - 'שייקספיר היהודי'". בנקרולוג קצר שהתפרסם לאחר מותו נאמר עליו ב"ניו יורק טיימס" כי לא היה רק "שייקספיר ביידיש", כי אם גם "משורר ונביא".
גודזילה
גודזילה (1998)
בשנת 1998, החברה האמריקאית TriStar Pictures הוציאה סרט בשם "GODZILLA" המהווה אתחול לסרט המקורי.
אברהם גולדפאדן
השפעתו והערכה של יצירתו
בדצמבר 1950 הוקם בתל אביב תיאטרון היידיש "תיאטרון גולדפאדן". נגד התיאטרון, שנסגר ביולי 1952 בעיקר מסיבות כלכליות, הוצא צו על תנאי אשר אסר על המשך העלאת מופעים.
גודזילה
גודזילה (1998)
עקב ביקורות חריפות וקשות נגד הסרט ועל הדרך שבה גודזילה הוצג שם, שאתם הסכימו טוהו, הוחלט לשנות את שמו של היצור שנטען להיות גודזילה בסרט ל"זילה" וכעת הוא נחשב דמות נפרדת. וכדי ללגלג עוד על האתחול, טוהו הוסיפו את זילה לסרט גודזילה: המלחמות הסופיות ואף התחולל קרב בינו לבין גודזילה שבו גודזילה מנצח לאחר 11 שניות.
אברהם גולדפאדן
השפעתו והערכה של יצירתו
בשנים 2002–2004 התקיים"פסטיבל אברהם גולדפאדן" ביאשי שברומניה ונוהל על ידי התיאטרון הלאומי על שם וסילה אלכסנדרי. על שמו רחוב בקריית חיים.
גודזילה
גודזילה (2014)
בשנת 2014, בסרט האתחול מבית חברת Legendary Pictures, גודזילה שב לסדרת הסרטים האמריקאית ובה הוא זוחל פרהיסטורי ימי עתיק יומין ששרד עשרות הכחדות ועידנים עד לימנו ותפקידו הוא ליישב את מאזן הטבע מהמוטו (יצורים מפלצתיים מתקופתו של גודזילה) שכן הוא טורף-האלפא.
אברהם גולדפאדן
כתבים אחרים
דור הולך ודור בא (הגות) {{ניווט
גודזילה
גודזילה: מלך המפלצות
סרט זה מהווה המשך לסרט משנת 2014. בסרט גודזילה פוגש את רודן, מות'רה ובעיקר את יריבו הראשי - הדרקון בעל שלושת הראשים קינג גידורה.
אברהם גולדפאדן
מחזות
}}
גודזילה
גודזילה נגד קונג
סרט המשך לסרט משנת 2019. בסרט הזה גודזילה ייפגש עם קונג.
יחמור אירופי
מאפיינים
אורכו בין מאה וארבעים סנטימטרים עד לשני מטרים לא כולל זנב (אורך הזנב נע בין כ-19–20 סנטימטר), גובהו כ-110 סנטימטר ומשקלו נע בין 80 ל-140 קילוגרם. רגלי היחמור ארוכות בכל רגל כארבע אצבעות ותחתיתן פרסה.
היחמור מעוטר בקרניים רחבות, כשהקרניים מגיעות לכובד מסוים הן נושרות, אך גדלות מחדש במרחב זמן של כ-שלושה חודשים. לאחר הריון של כ-30 שבועות ממליטה נקבת היחמור האירופי עופר אחד אשר מלידתו עיניו פקוחות אזניו שומעות וגופו מכוסה בפרווה.
חוף האוצר
חוף האוצר (באנגלית: Treasure Coast) הוא כינויו של אזור החוף של מדינת פלורידה שבארצות הברית הכולל את המחוזות אינדיאן ריוור, סנט לוסי ומרטין המצויים לאורך החוף המזרחי של המדינה - לחוף האוקיינוס האטלנטי. יש הכוללים גם את מחוז אוקיצ'ובי שאינו גובל באוקיינוס, במסגרת אזור זה.
מועצת התכנון האזורית חוף האוצר אחראית על תכנון המחוזות אינדיאן ריוור, סנט לוסי ומרטין, וכן פאלם ביץ' אך לא אחראית לתכנון מחוז אוקיצ'ובי.
מקורו של השם בשלהי המאה ה-17 וראשית המאה ה-18 עת ספינות רבות שהפליגו מהים הקריבי לאימפריה הספרדית התרסקו לחופי פלורידה באזור זה כתוצאה מסופות הוריקן.
אוכלוסייה
אזור חוף האוצר כולל שני אזורים מטרופוליניים:
באזור מספר ערים עיקריות (אוכלוסייה נכון לשנת 2004 אלא אם נאמר אחרת):
ברבנק
ברבנק (באנגלית: Burbank) היא עיר בקליפורניה, בחלקו הדרום-מזרחי של עמק סן פרננדו. היא חלק ממחוז לוס אנג'לס ושייכת למטרופולין של לוס אנג'לס. נכון לשנת 2021 מתגוררים בה 100,835 תושבים.
העיר ידועה בכינוי "בירת עולם התקשורת" בזכות חברות תקשורת ואולפני צילום רבים שמשרדיהם נמצאים בה כמו האחים וורנר, NBC, אולפני ההנפשה של וולט דיסני, ניקלודיאון, ויאקום, PBS ועוד.
היסטוריה
העיר קרויה על שם דייוויד ברבנק (David Burbank), רופא שיניים מניו המפשייר, שקנה בשנת 1867 את השטח עליו שוכנת העיר. הוא רכש שטח של 19 קילומטרים רבועים, בנה בו חווה והחל לגדל כבשים וחיטה.
ההתיישבות סביב החווה החלה להיבנות במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 וקיבלה תנופה לאחר פתיחת מסילת הרכבת של פאסיפיק יוניון בין לוס אנג'לס לסן פרנסיסקו בעמק סן פרננדו בשנת 1876. בעיר נבנתה תחנת רכבת בשנת 1887. באותה השנה גם נחפרה תעלה לאזור העיר שהובילה מים לחקלאים.
בשנת 1900 הגיע קו טלפון לעיר, והיא הייתה העיר הראשונה בעמק סן פרננדו בה היה קו טלפון. בשנת 1916 נבנתה בעיר תחנת כיבוי אש ונרכשו 40 כבאיות, אך לא היו מספיק מתנדבים לתפקיד כבאים. רק בשנת 1927 הפכה התחנה מתחנת כיבוי אש של מתנדבים לתחנה מקצועית.
בשנת 1928 הייתה ברבנק אחת הערים הראשונות שהצטרפו למוביל המים המטרופוליטני של דרום קליפורניה, שהזרים מים מנהר הקולורדו לכל דרום קליפורניה. המוביל פעיל עד היום ונחשב למוביל המים הגדול בעולם, המספק מים ל-24 מיליון תושבים.
עד שנת 1930 נפתחו בעיר מספר רב של חברות ענק בתחום התעופה, כגון נורת'רופ, לוקהיד קורפוריישן ועוד. בעקבות פתיחת החברות, חל זינוק חד במספר התושבים: ב-1930 חיו בעיר 16,662 תושבים ובשנת 1950 חיו בעיר כבר 78,557 תושבים.
בשנת 1994 סבלה העיר קשה מרעידת אדמה שהתרחשה באזור. הנזק נאמד ב-66.1 מיליון דולר.
ברבנק כיום
ברבנק היא עיר עם אוכלוסייה מבוססת ואמידה ברובה בצפון העיר ואוכלוסייה מהמעמד הבינוני בדרומה. רבים מתושבי העיר עובדים בתעשיית הקולנוע. אחרים הגיעו אליה בזכות השירות הקהילתי המפותח בעיר, האופי השקט של שכונות העיר והקרבה להוליווד ומרכז לוס אנג'לס.
משנת 2008 מופיעה ברבנק ברשימת מאה הערים הבטוחות ביותר בארצות הברית וברשימת מאה הערים הטובות בארצות הברית למגורי צעירים. אחוז הפשע בעיר הרבה מתחת לממוצע מה שהופך אותה לעיר בטוחה שמושכת משפחות צעירות.
כלכלה
למרות היותה עיר השייכת למטרופולין של לוס אנג'לס, ברבנק היא העיר היחידה שרוב תושביה עובדים בתחום העיר והיא אף מושכת כמות גדולה של עובדים מחוץ לעיר. יש בברבנק כמות גדולה יותר של עובדים מאשר תושבים.
כלכלתה העיקרית של העיר היא תעשיית הבידור ולאחריה תעשיית התעופה. חברות רבות פתחו עם השנים מטות בתחומי העיר ברבנק ובהן: ABC, ניקולודאון, וולט דיסני, האחים וורנר, וורנר מיוזיק גרופ (חברת התקליטים של האחים וורנר) ועוד. התוכנית המפורסמת The Tonight Show בתקופת ג'יי לנו כמנחה, צולמה באולפני NBC.
גאוגרפיה
ברבנק שוכנת בגובה 185 מטרים מעל פני הים ומשתרעת על שטח של 45 קילומטרים רבועים מזרחית ללוס אנג'לס. ברנבקהיא חלק ממטרופולין לוס אנג'לס. מבחינה מנהלית היא שייכת למחוז לוס אנג'לס. גבולותיה הם: גלנדייל ממזרח, לוס אנג'לס מצפון, מערב ומדרום.
תעשיית הבידור
תעשיית הבידור הגיעה לברבנק במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20. קרבתה של ברבנק להוליווד ועלות הקרקע הנמוכה יותר משכה את החברות לבנות אולפני צילום בשטחה. חברת הפקות פירסט נשיונל פיקצ'רס קנתה שטח של 320,000 מטרים מרובעים ובנתה עליו אולפני צילום. בשנים 1929-1928 נקנתה החברה על ידי האחים וורנר. חברת סרטי קולומביה רכשה גם היא שטח בעיר ובנתה בו אולפני צילום בעיקר לקטעי פעולה הכוללים יריות. חברת וולט דיסני, אשר התפתחה במהירות רבה בהוליווד קנתה שטח של 210,000 מטרים מרובעים בברבנק.
במהלך שנות ה-50, ה-60 וה-70 של המאה ה-20, עוד ועוד חברות עברו מהוליווד לברבנק, והפעם לא רק בנו בה אולפני צילום אלא גם מטות. אחת מהן הייתה חברת NBC שעברה לברבנק בשנת 1952.
כיום משודרות מאולפני הצילום הרבים ברחבי העיר התוכניות הנצפות ביותר בארצות הברית, בהן "התוכנית של אלן דג'נרס" ובעבר "The Tonight Show" עם ג'יי לנו. בשנת 2007 הודיעה רשת NBC שהיא מתכננת לעבור ליוניברסל סיטי ועל כן מכרה 140,000 מטרים מרובעים משטחה בברבנק. החברה אמורה לעבור ליוניברסל סיטי עד סוף שנת 2011. על כן צילומי התוכנית The Tonight Show המשודרת ב-NBC יעברו ליוניברסל סיטי. כאשר החליף קונאן או'בריין את ג'יי לנו בהנחיית "The Tonight Show" ביוני 2009, התוכנית צולמה ביוניברסל סיטי. אולם לאחר חודשים ספורים לנו שב להנחיית התוכנית באולפני NBC בעיר, ואו'בריין עבר להנחות את תוכניתו קונאן המצולמת באולפני וורנר.
סרטים רבים צולמו באולפני הצילום של החברות השונות בברבנק. הסרט המפורסם ביותר שצולם היה: "קזבלנקה". צילומי הסרט שהחלו בשנת 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה, נערכו זמן קצר לאחר המתקפה היפנית על פרל הארבור ועל כן חל איסור לצלם ליד שדות תעופה. על כן רוב סצנות הסרט צולמו ב'אולפן 1' של אולפני האחים וורנר בברבנק. סרטים מצליחים נוספים שצולמו באולפנים בברבנק היו: המערבון "בצהרי היום" משנת 1952, "מרי פופינס" משנת 1964, "בוני וקלייד" משנת 1967, "יומני הנסיכה" משנת 2001.
ישנם סרטים שצולמו בחלקם בברבנק, בהם "בחזרה לעתיד" (משנת 1985), "רומן על אמת" (משנת 1993), "אפולו 13" (משנת 1995) והסדרות "בנות גילמור", "E.R" ו"עקרות בית נואשות".
תעופה
שדה התעופה ברבנק הוליווד (על שם הקומיקאי המנוח בוב הופ שחי באזור; נקרא גם "נמל תעופה ברבנק-גלנדייל-פסדינה") נפתח בשנת 1930 והיה נמל התעופה הראשון באזור לוס אנג'לס. נמל התעופה נפתח על ידי לוקהיד קורפוריישן, חברת ענק בתחום התעופה העוסקת בבניית מטוסים וחקר התעופה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, לוקהיד העסיקה כ-80,000 עובדים. כיום נמל התעופה משרת מדי שנה כ-4 מיליון נוסעים וממוצע של 70 טיסות ליום.
זהו נמל התעופה היחיד באזור לוס אנג'לס המחובר למסילת רכבת של אמטרק. כיום הוא משמש לטיסות פנים ליעדים בטווחים קצרים כגון: פורטלנד, לאס וגאס, סן פרנסיסקו, פיניקס, סולט לייק סיטי, סן חוזה, דנוור, אוקלנד וסקרמנטו, אך יוצאות ממנו טיסות גם לדאלאס, ניו יורק וסיאטל. בזכות קרבתו להוליווד הוא משמש תכופות את כוכבי הוליווד המעדיפים נמל תעופה קרוב לבית מאשר לנסוע לנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס. נמל התעופה משמש ב-52% לטיסות מסחריות, 31% לתעופה כללית, 16% מוניות ו1% לצבא.
חברות התעופה הפועלות ממנו הן: אלסקה איירליינס, אמריקן איירליינס, דלתא קונקשן, ג'ט בלו איירוויז, הוריזון אייר, סאות'ווסט איירליינס ומסה איירליינס.
בנוסף לחברות ענק קמו בעיר חברות קטנות יותר לחלקי מטוסים, סדנאות לתיקון מטוסים וכו'.
תחבורה ציבורית
תחבורה ציבורית החלה לפעול בעמק סן פרננדו כבר בשנת 1858 על ידי כרכרות רתומות לסוסים. בשנת 1911, חודשיים לאחר שהעיירה הפכה רשמית לעיר, הגיעה אליה החשמלית הראשונה, לאחר שהקו האדום מלוס אנג'לס לגלנדייל הוארך עד ברבנק. בשנת 1956 הופסקה פעילות החשמלית והמסילה פורקה.
ברבנק בתרבות
בעיר צולמה הסדרה חברים.
פזצטא (אלבום)
פזצטא הוא אלבום אוסף מאת משפחת תאקט שנמכר בפריסה ארצית החל משנת 2009.
השיר "הלוואי", השיר הרשמי של שירותרום 2008, בביצוע קובי שמעוני (סאבלימינל) וסיוון בהנם נבחר להיות שיר הנושא של האלבום.
הבחירה בסאבלימינל כמפיק אלבום, באה לאחר סקר שערכה האגודה למען החייל והראה שכ-80% מהחיילים מעדיפים את סאבלימינל והוא הזמר הפופולרי בקרב חיילי צה"ל.
פילוג ממלכת שאול
פילוג ממלכת שאול הוא מאורע מקראי המופיע בספר שמואל, ומסופר בו על פילוג ממלכת ישראל לאחר מות שאול, לשתי ממלכות, שמלכיהן הן דוד ואיש בושת. הממלכה התאחדה מחדש לאחר רצח איש בושת.
רקע
במהלך מלחמת ישראל מול פלשתים שהתרחשה בהר הגלבוע, נפלו שאול, מלך ישראל ושלושה מילדיו: יהונתן, מלכישוע ואבינדב וגופותיהם נלקחו בידי פלשתים.
במלחמה ניצחו הפלשתים ניצחון מוחץ, והם השתלטו על חלקים רבים בשטח ישראל, כמתואר בשמואל א:
המלכת דוד בחברון
לאחר מות שאול, דוד כבר לא היה נרדף, ולכן החליט שזהו הזמן המתאים להתחיל למלוך. הוא שאל את ה' באיזו עיר להתחיל למלוך, וקיבל את תשובתו - בחברון. הוא נפרד מגדודו, שאנשיו עברו לגור בערים הסובבות את חברון, והוא עצמו עבר לחברון עם נשותיו, אחינועם היזרעאלית ואביגיל, ועם אנשיו. לאחר שהגיע לחברון, הלכו אליו אנשי שבט יהודה, ומשחו אותו למלך עליהם בחברון, שהוכרזה כעיר בירתו.
האלשיך הקדוש הסביר מדוע מלך דוד בתחילה על יהודה, ורק בהמשך מלך על כלל ישראל, שהרי כבר שמואל משח אותו למלך. הוא כתב, שאפשר ללמוד זאת מברכת יעקב ליהודה:. שבתחילה דוד יהיה גור, ימלוך רק על שבט אחד, ובהמשך יהיה אריה, שהוא גדול יותר, וימלוך על כלל ישראל.
פניית דוד לאנשי יבש גלעד
לאחר שהמליכו אותו, שמע דוד, שאנשי יבש גלעד קברו את שאול. הוא פנה אליהם, בירך אותם וחיזק את ידיהם, על מאמצם בקבירת שאול. יתר על כן, הבטיח להם שעל כך שקברו את שאול, הוא יחזיר להם טובה. בסוף דבריו, אמר גם שהמליכו אותו למלך על יהודה.
המפרשים דנו בשאלה, מדוע זהו הדבר הראשון שדוד עושה לאחר שהומלך. הרב אמנון בזק כתב, שיבש גלעד נחשבה לתומכת מאוד בשאול, לאחר שהצילם מנחש העמוני, שאיים לעקור להם כל עין ימין. ניתן לראות עוד את תמיכתם בשאול בכך שהם קוברים את שאול, למרות הסכנה מפלשתים. בעקבות זאת, פנה דוד דווקא אליהם, כדי להגיד להם שלא יהיו עצובים ונואשים על כך שמת מלכם האהוד, הנה יש להם מלך אחר שיכול למלוך עליהם, דוד, שבדיוק הומלך על יהודה.
אברהם ואן דן קרקהובן
חייו
קרקהובן נולד במכלן שליד בריסל בפלנדריה (היום בלגיה), למשפחה שבין בניה היו ציירים, זמרים ונגני עוגב רבים. בשנת 1633 התמנה קרקהובן לנגן עוגב בכנסיית קתרינה הקדושה (Sint-Katharinakerk) בבריסל, במקום פייר קורנה. בשנת 1648 החליף את יוהאן קספר קרל כנגן העוגב בלשכת הארכידוכס לאופולד וילהלם מאוסטריה ומשנת 1659 כיהן כנגן העוגב של החצר האוסטרית למשך 14 שנים לפחות. קרקהובן מת בשנת 1701.
פילוג ממלכת שאול
פניית דוד לאנשי יבש גלעד
כלומר, דוד פנה ליבש גלעד בהצעה שיהיה מלכם, ויכול להיות שזוהי גם הטובה שהוא אמר שיטיב להם, שהוא יגן עליהם עם צבאו, לאחר שיקבלו את מלכותו. זהו המהלך הראשון שהוא עושה - מחזק את ממלכתו ומצרף אליו תומכים.
אברהם ואן דן קרקהובן
חייו
רוב יצירותיו נמצאו בשנת 1905 בכתב-יד, בכרך של יצירות לעוגב משנת 1741 שערך וכינס ז'. קוקיאל, נגן עוגב וכומר בכנסיית וינסנטיוס הקדוש בסואניי. כתב היד הזה נקרא לעיתים על שם קוקיאל ונמצא כיום בספרייה המלכותית על שם אלברט הראשון בבריסל, מס' קטלוגי Ms II 3326. את יצירותיו של קרקהובן הוציא לאור בפעם הראשונה בשנת 1933 י. ואטלה ככרך השני של סדרת Monumenta Musicae Belgicae; בשנת 1982 יצאה לאור פקסימיליה של כתב היד של קוקיאל עם מבוא מאת חודליבה ספיסנס, וזו ההוצאה המקובלת כיום בשימוש.
מכלול יצירותיו של קרקהובן ששרדו מורכב בעיקר מיצירות לעוגב: פנטזיות, פוגות, פרלודים, מיסות ועוד. במוזיקה שלו ניכרת השפעה של סגנונות איטלקיים וצרפתיים; הפוגות והפנטזיות מזכירות את יוהאן יאקוב פרוברגר ולא מעט יצירות מכילות ציוני רגיסטרציה של העוגב, כגון: dessus de tierce ,plein-jeu ,cornet. פרלודים בפרקים אחדים עם קונטרפונקט חופשי וחיקויי לסירוגין, עשירים בהרמוניות ורחבי-יריעה, מזכירים את מסורת העוגב הצפון-גרמנית.
פילוג ממלכת שאול
יצירת קשרים עם המדינות השכנות
מהלך נוסף שביצע דוד לחיזוק ממלכתו, היה יצירת קשרים עם ממלכות שכנות. הממלכה איתה יוצר קשר דוד בתחילת מלכותו היא גשור, הנמצאת בגולן הדרומי. יצירת הקשר מתבצעת בכך שדוד מתחתן עם מעכה בת תלמי המלך, שיולדת לו את אבשלום ותמר, אולם יכול להיות גם שהחתונה הייתה רק אמצעי לחיזוק הקשר, והקשר נוצר עוד לפני כן.
אברהם לבנון מונה מספר סיבות ליצירת קשרים עם ממלכות שכנות, ובמיוחד עם גשור: דוד יצר קשרים עם ממלכות שכנות כדי ליצור אחיזה בצפון, הסכם שלום עם ממלכה שלא תתקוף אותו ויוכל לעשות אתה קשרים דיפלומטיים. בנוסף, בחר דוד דווקא את גשור כממלכה הראשונה, כדי לאגף את ישראל, ובירתה אז, מחניים, ובכך ליצור הרתעה חזקה כנגד ממלכת ישראל.
בני דוד
לאחר שסופר על דרכיו של דוד לחיזוק ממלכתו, פורטו בניו של דוד שנולדו בחברון:. הרב בזק הסביר את סיבת פירוטם, שהפירוט מראה, גם הוא, על ביסוס וחיזוק מלכות דוד, על כך שדוד עומד ליצור שושלת של מלכים.
המלכתו של איש בושת
לאחר מות שאול, לישראל לא היה מלך, ודוד מלך רק על יהודה בחברון. עקב כך, המליך אבנר בן נר, שר צבאו של שאול, את בנו של שאול שלא נפל במלחמה, איש בושת, למלך על ישראל.
במדרש רבה מופיע שאבנר לא חלק על מלוכת דוד, אלא סבר שעדיין לא הגיע זמנו למלוך. את סברתו הביא מן ברכת ה' ליעקב, שמברכו שיצאו ממנו מלכים:. את הברכה קיבל יעקב לאחר שנולדו כל ילדיו חוץ מן בנימין, שמצאצאיו היה שאול, ומן לשון הברכה ניתן להבין שהמלכים יצאו מהילד שעדיין לא נולד. מכאן דרש אבנר שכוונת הכתוב היא שיצאו מספר מלכים מן בנימין, ובינתיים יצא רק אחד - שאול. אי לכך, המליך את איש בושת.
מועד המלכתו של איש בושת וזמן מלכותו
ישנן מחלוקות בין המפרשים והחוקרים מתי המליכו את איש בושת וכמה זמן מלך. על פי הכתוב, איש בושת מלך שנתיים, ולא כתוב מתי הומלך. בפירושו לתלמוד הבבלי, סבר רש"י שאיש בושת הומלך חמש שנים לאחר המלחמה בגלבוע, ומלך עד מותו, ובחמש שנים לאחר מותו לא היה מלך לישראל. לעומתו, טענו שם התוספות שהחל למלוך חצי שנה לאחר מות שאול, וחמש שנים לאחר מות איש בושת לא היה מלך, ולא לפני המלכתו.
דעתו של רש"י מובאת בהרחבה בספרו של אברהם לבנון, "ויהי בימי שאול", שם הוא כותב, שאיש בושת הומלך בשנתיים האחרונות למלכות דוד בחברון, שמלך בה שבע וחצי שנים, ובחמש וחצי השנים הללו לא היה מלך לישראל. על פי זה הוא גם מסביר מדוע אבנר מעביר את איש בושת למחניים ומדוע פירט הכתוב את האזור עליו הומלך איש בושת: . לבנון מסביר, שבחמש וחצי השנים בהן לא היה מלך, פלשתים השתלטו על חלקים נרחבים מישראל, ובעקבות כך העביר אבנר את איש בושת למחניים, הממוקם ליד הירדן, שיהיה רחוק מן פלשתים עד לביסוס מלכותו. השתלטות פלשתים היא גם הסיבה לפירוט שטח המלכתו, שלא מלך על כל החלקים באותו זמן, אלא כל פעם השתלט על חלק אחר.
בניגוד לכך, כתב הרב יוסף אלבו בספרו, ספר העיקרים, שהמליכו את איש בושת זמן מועט לאחר מות אביו, שאול, ושלט על ממלכת ישראל עד למותו, אך רק בשנתיים הראשונות למלכותו, הוא לא נלחם עם שבט יהודה, שתחת דוד. ולאחר שהחלה המלחמה עם דוד, איש בושת נחלש, וכבר לא נחשב למלך.
יש חוקרים שסוברים, שגם איש בושת מלך שבע וחצי שנים, כמו דוד, ובטקסט המקראי ישנם שיבושים לגבי זמן מלכותו, והכותב התבלבל עם זמן מלכותו של שאול, שמלך שנתיים. השערה נוספת, שהועלתה על ידי פרופסור גרשון גליל היא שגם אצל שאול וגם אצל איש בושת, שנתיים לא היה זמן מלכותם, והכותב כתב שנתיים כדי להציג את תקופת מלכותם כתקופה קצרה, שאינה חשובה כל כך. אך למעשה איש בושת מלך שבע וחצי שנים.
היריבות בין יהודה וישראל
בין ממלכת יהודה במלכותו של דוד לממלכת ישראל במלכותו של איש בושת הייתה יריבות חזקה ומדי פעם אף עימותים וקרבות.
המלחמה בגבעון
באחת מן הפעמים שנפגשו שתי הממלכות, היה זה סביב הבריכה בגבעון. בפגישה, הציע אבנר:. יואב הסכים, ומכל אחד מן הצדדים קמו 12 נערים. כל אחד מן הנערים נלחם בנער מן הצד השני, עד לנפילתם. למקום בו התרחש הקרב בין הנערים ניתן השם "חלקת הצורים".
לאחר המקרה עם הנערים, התחזק הקרב בין שני הצדדים והחמיר. בקרב, אבנר וצבאו נחלו הפסדים והחלו להימלט. כשהחל אבנר לברוח, התחיל לרדוף אחריו עשהאל בן צרויה, אחיו של יואב, שתואר כאדם מהיר:. על פי מספר מפרשים, הכתוב מפרט את מהירותו של עשהאל, משום שחשב שאף על פי שאבנר היה מיומן במלחמה, מהירותו תחפה על כך, והוא יצליח להורגהו.
אבנר ביקש מעשהאל להפסיק לרדוף אחריו, אלא לרדוף אחר אחד מן הלוחמים הפשוטים, אך עשהאל לא הסכים. אבנר ביקש שוב והזהיר שיהרגהו, אך עשהאל המשיך לרדוף אחריו, ואבנר הכה אותו בחניתו בצלע החמישית, שבאזור הלב, ומרוב שהמכה הייתה חזקה, יצאה החנית מגב עשהאל והוא מת במקום. הוא נקבר בקבר אביו בבית לחם.
לאחר מכן, יואב ואבישי רודפים אחר אבנר ומגיעים עד למקום הקרוי גבעת אמה, שבמדבר גבעון, סמוך למקום הקרוי גיח. במהלך מנוסת אבנר, התקבצו סביבו כל שבט בנימין, והם עלו לראש גבעה אחת, עליה קרא אבנר ליואב להפסיק לרדוף אחריו ולעצור את המלחמה, ויואב הסכים והורה לאנשיו זאת:.
סך האבדות היו 380 איש: 20 ליהודה, ביניהם עשהאל, ו-360 לישראל.
האשמת איש בושת את אבנר
לאחר המלחמה, חזר אבנר למחניים, שם הואשם בידי איש בושת שלקח את פילגש אביו, רצפה בת איה, דבר הנחשב כמרידה במלכות. אבנר כעס מאוד ונפגע מהאשמות איש בושת. בתגובה, הוא ענה לאיש בושת שהוא אינו אדם כנוע ופשוט, והאשים אותו בכך שאף על פי שהצילו היום, בכך שנלחם עם דוד, ולא עזב אותו לנפשו, הוא האשים אותו האשמות חמורות כאלו:. לאחר מכן, נשבע שדוד לבסוף יהיה מלך של כל ישראל, כפי שנשבע ה'. איש בושת לא ענה לאבנר ולא אמר דבר, מפני שפחד מאוד מאבנר.
כריתת ברית אבנר עם דוד והחזרת מיכל
בהמשך, שלח אבנר מלאכים לדוד, ומסר שהוא יודע שהוא ראוי למלוך, ושהוא יכול לעזור לו בכך, ולפיכך הוא מבקש ממנו לכרות עמו ברית. דוד הסכים, אך התנה זאת בכך שיחזירו לו את מיכל אשתו, ששאול לקח ממנו, ונתנה לפלטיאל בן ליש. עם זאת, דוד שלח מכתב לאיש בושת, בו ביקש את מיכל, כדי שתהיה לחזרתה של מיכל אליו תוקף רשמי, והדבר לא יחשב כגניבה. איש בושת אישר, ומיכל הוחזרה לדוד.
אחר החזרתה של מיכל, הלך אבנר לזקני ישראל, לשכנעם לתמוך בדוד.
אברהם לבנון כתב שלדוד היה כה חשוב להחזיר את מיכל, כדי לחזק את מלכותו ולקרב אליו עוד אנשים, בכך שהוא מראה שכמו איש בושת, שהוא בן המלך, גם הוא עצמו ראוי למלוכה בהיותו חתן המלך.
רצח אבנר
לאחר שהלך לשכנע את זקני ישראל, הגיע אבנר לחברון יחד עם 20 מאנשיו, שם עשו לכבודו משתה. אחרי המשתה הלך אבנר לשכנע אנשים נוספים לתמוך בדוד.
בו בזמן שיצא אבנר מחברון, הגיע יואב, ועודכן בכל מעשה אבנר בחברון. יואב חשד באבנר בכך שהוא רק רוצה לרגל בחברון אחרי דוד, ולכן שלח מלאכים להחזיר את אבנר לחברון. כשהוחזר אבנר, לקח אותו יואב לפינה נסתרת מתוך נימוק שהוא רוצה לדבר אתו באופן אישי, שם רצח אותו, יחד עם אבישי אחיו, כנקמה על כך שהרג אבנר את עשהאל, אחיהם.
לאחר הרצח, נבהל מאוד כל העם ובמיוחד איש בושת:
קינת דוד על אבנר וקללת בני צרויה
אחר רצח אבנר, טען דוד שלא הוא אשם במיתת אבנר וקילל את יואב על כך שרצח את אבנר:. לאחר מכן, התקיימה הלווייתו, בה הלך דוד בראש, ליד המיטה, ולאחר קבירתו, קונן דוד על אבנר:
בזכות קינתו, הבין והאמין כל העם שדוד לא אשם ברצח. לאחר מכן, מתאר דוד את אבנר כאדם חשוב בישראל:
מאוחר יותר, דוד קילל שוב את יואב ואבישי:.
הבאת ראשו של איש בושת לדוד
אחר כך, הלכו רכב ובענה אל דוד, הביאו לו את ראשו של איש בושת, ואמרו לו שהרצח הוא נקמה מאת ה', בבית שאול ובאיש בושת, שנראה מלשונם, שניסה לפגוע מספר פעמים בדוד:.
תגובת דוד
תגובתו של דוד לרכב ובענה הייתה דומה לתגובתו לנער העמלקי, שבישר שהרג את שאול. בשני המקרים, גינה דוד בתוקף את הרצח, ושיבח את המת, ולאחר מכן הרג את הרוצחים. ברצח איש בושת, דוד הוכיח את רכב ובענה, ולאחר מכן הורה להורגם, לקצוץ את בהונות ידיהם ורגליהם, ולתלותם בבריכה בחברון:.
לאחר מכן, לקח דוד איש ראש איש בושת וקבר אותו בקבר אבנר.
המניע לרצח
רכב ובענה היו שרי גדוד, בני רימון הבארותי, שנאלצו לברוח משטח ממלכת ישראל, ככל הנראה, עקב עברה חמורה, שהייתה, כנראה, בגידה. הם בורחים ל"גתימה", שחלק מן החוקרים והפרשנים סבורים שזאת גת, אליה ברח גם דוד. אברהם לבנון כתב, שניתן לראות שבורחים רבים מפני מממלכת ישראל בורחים אל פלשתים, ובעיקר אל גת, וזאת משום שפלשתים עודדו אותם לברוח אליהם, כיוון שהם רצו שהבוגדים לא יומתו אלא יתחזקו, ואז יחזרו לישראל וימרדו. על פי זה, יש הסוברים שרכב ובענה נשלחו על ידי פלשתים כדי לחזק את הפילוג, ולהרוג את איש בושת. לעומתם, ישנם הסבורים שהם דווקא רצו לאחד את הממלכות ולכן הרגו את איש בושת, עם מתוך ציווי מאחד מאנשי דוד, יכול להיות יואב, ועם מתוך עצמם. בנוסף, יש הסוברים שהם נשלחו על ידי יואב, אך לא כדי לאחד את הממלכות, אלא כדי לפייס את דוד מרצח אבנר.
גם לפי שתי הסברות האחרונות, יש קשר בין בגידתם להריגת איש בושת, שהם רצו לכפר על בגידתם, או שהובטח להם שלא יומתו אם יעשו זאת, או שהם רצו שדוד יהיה המלך, משום שהם בגדו בשאול, ולא בדוד.
לאחר רצח איש בושת
רצח איש בושת היווה את סוף הפילוג בישראל, שארך 7.5 שנים. לאחר הרצח, באו כל ישראל אל דוד ומבקשים ממנו למלוך אליהם. לאחר מכן, באו כל זקני ישראל לחברון, שם משחו את דוד למלך עליהם.
זאב דב סלונים
הרב זאב דב סלונים (כ"א בתמוז ה'תרצ"ד, 4 ביולי 1934 - י"ד בטבת ה'תשע"ח, 1 בינואר 2018) היה רב מרכז ירושלים, חבר בית דין רבני חב"ד בישראל, מחבר ספרים ויזם הדפסת ספר החת"ת.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לשיינא ליבא סלווה וליהודא לייב סלונים, מצאצאי הרבנית מנוחה רחל סלונים, ונקרא על שם סבו הרב זאב דב סלונים, שכיהן כרב קהילת חב"ד בחברון.
למד בתלמוד תורה חיי עולם, בעת ביקרו של הרב אליעזר סילבר בארץ ישראל, הוא בחן את סלונים והתפעל מרמת הלימוד שלו. למד בישיבה קטנה בישיבת תורת אמת בירושלים, בעקבות המצב הביטחוני בירושלים בהתיעצות עם הרב יוסף זוין ור' שלמה חיים קסלמן עבר ללמוד בישיבת מיר אצל המשגיח הרב יחזקאל לוינשטיין. בסיוון תשי"ט התחתן עם גיטא לאה, בת הרב ישראל פלדמן, רבה של בית שמש. בשנת תש"ל התמנה לרב מרכז ירושלים.
בשנת תשל"ט התמנה לחבר בית דין רבני חב"ד. הרב סלונים שימש גם כרב ומשפיע בבית הכנסת אהל יצחק ברחוב בעל התניא. הוא יזם את שינוי שם הרחוב בשכונת מאה שערים.
בשנת תשמ"א יזם לעילוי נשמת אביו, לכרוך יחד את הספרים חומש, תהילים ותניא לספר אחד (חת"ת) על מנת להקל על קיום התקנה של האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון. לספר צורפו גם סידור תהלת ה', היום יום, ולקט מתורתם של גדולי ישראל ואדמו"רי חב"ד על חשיבות של לימוד חומש ותניא ואמירת תהילים בכל יום.
הרב סלונים שימש גם כפוסק וחבר בהנהלת החברה קדישא חסידים בירושלים. במשך השנים היה הרב בידידות עם מפעלי אגודת ישראל בירושלים, ואף נשא לעיתים מדברותיו בכינוסים שונים.
נפטר בירושלים בי"ד בטבת תשע"ח, בגיל 83. ספדו לו הרבנים דוד לאו, יצחק יהודא ירוסלבסקי, אברהם מיכאל הלפרין ומנחם מנדל גלוכובסקי. נטמן בחלקת חב"ד בבית הקברות הר הזיתים בירושלים.
אפיפון
אֶפּיפון (באנגלית: Epiphone) היא חברה אמריקאית לייצור כלי נגינה שהוקמה בשנה 1873 על ידי אנסטסיוס סטאתופולוס (Stathopoulos). לפני שנקנתה על ידי חברת גיבסון בשנות ה-50 המאוחרות, אפיפון הייתה היריבה הגדולה של גיבסון בייצור גיטרות מסוג archtop (גיטרות חשמליות עם גוף נפח). אפיפון ייצרה גם גיטרות בס, בנג'ו וכלי מיתר אחרים. חולשת החברה אחרי מלחמת העולם השנייה איפשרה לגיבסון להשתלט עליה.
מצב החברה היום
אפיפון היא חברת בת של חברת גיבסון, ולכן רבים ממוצריה דומים לגרסאות של גיבסון, אך אפיפון עדיין מחזיקה בקו הייצור שלה לדגמי נפח.
אפיפון מייצרת העתקים כמעט מדויקים של גיטרות גיבסון עם דגש על חיסכון, ובכך הן מיועדות להיות גיטרות לתקציב נמוך.
מגברים
גיבסון מייצרת מגברי אפיפון מאז שנות ה-60 המהווים העתקים של מגברי פנדר ו גיבסון. גיבסון החליטה להשיק קו חדש של מגברים ב-2005 ביניהם דגמים מוכרים כמו "So Cal" או "Blues Custom".
גיטרות
דגמים אלה מיוצרים על ידי אפיפון:
ג'ון קרפנטר
ג'ון הווארד קרפנטר (באנגלית: John Howard Carpenter; נולד ב-16 בינואר 1948) הוא במאי קולנוע, כותב, מפיק, עורך ומלחין אמריקאי. שמו מזוהה בעיקר עם סרטי אימה ומדע בדיוני משנות ה-70 וה-80, אף על פי שבמהלך 40 שנות קריירה יצר סרטים בז'אנרים רבים נוספים. סרטיו המפורסמים ביותר הם מותחן האימה "ליל המסכות" ,סרט האימה-מדע בדיוני "הדבר", "הם חיים" ו"הבריחה מניו יורק" ועוד רבים אחרים.
ילדותו ונעוריו
קרפנטר נולד בקרתג', ניו יורק, והוא בנם של מילטון ג'ין (שם נעורים קרטר) והווארד ראלף קרפנטר, פרופ' למוזיקולוגיה. ב-1953 עקרו הוא ומשפחתו לעיירה בולינג גרין, קנטקי. בגיל צעיר החל להימשך לעולם הסרטים, בעיקר למערבונים של הווארד הוקס וג'ון פורד, סרטי אימה דלי תקציב משנות ה-50 כמו "the thing from another world" משנת 1951 וסרטי מדע בדיוני עתירי תקציב כמו "הפלנטה האסורה". הוא החל לצלם סרטי אימה קצרים על סרט צילום 8 מ"מ עוד בטרם החל ללמוד בבית ספר תיכון. ב-1968 החל ללמוד באוניברסיטת מערב קנטקי, שם כיהן אביו במחלקה למוזיקולוגיה. וב-1968 עבר לבית הספר לאומנות הקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה, אך נשר על מנת לעשות את סרטו הראשון באורך מלא.
סרטי סטודנטים ופרס האקדמיה
במסגרת קורס קולנוע למתחילים שלמד בבית הספר לאומנות הקולנוע, כתב וביים קרפנטר סרט קצר בן 8 דקות בשם "Captain Voyeur". הסרט התגלה מחדש בשנת 2011 בארכיבי בית הספר, ובחינה מחודשת שלו העלתה כי הוצגו בו אלמנטים שישמשו מאוחר יותר גם בסרט "ליל המסכות" משנת 1978.
בשנה שלאחר מכן שיתף פעולה עם המפיק ג'ון לונגנקר. קרפנטר שימש כעורך ומלחין והשניים כתבו יחד את הסרט "The Resurrection of Broncho Billy" משנת 1970 שזכה בפרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר. הסרט הועבר לפורמט 35 מ"מ והופץ לקולנוע על ידי אולפני יוניברסל. הסרט הוקרן במשך שנתיים בארצות הברית ובקנדה.
שנות ה-70 – מסרטי סטודנטים לסרטי קולנוע מסחריים
ב-1974 יצא סרטו הגדול הראשון כבמאי, "Dark Star". מדובר בקומדיה שחורה שאותה כתב בצוותא עם דן או'באנון (שכתב בהמשך את הסרט הנוסע השמיני, ששאל אלמנטים רבים מהסרט "Dark Star"). תקציבו של הסרט מוערך בכ-60,000 דולר, והקושי העיקרי בהפקתו היה בכך שקרפנטר ואו'באנון נאלצו להשלים את הפקתו בעודם מבצעים במקביל מספר רב של משימות. קרפנטר כתב, הלחין, הפיק וביים בעוד או'באנון שיחק וביצע את האפקטים המיוחדים (שהביאו את ג'ורג' לוקאס לשכור את שירותיו עבור האפקטים המיוחדים בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה). הוליווד התפעלה מיכולותיו של קרפנטר לאור העבודה הקשה שביצע במסגרת התקציב המוגבלת.
סרטו הבא של קרפנטר היה "ההתקפה על מחוז 13" מ-1976, מותחן דל-תקציב המושפע מסרטיו של הווארד הוקס, ובעיקר המערבון "ריו בראבו" משנת 1959. גם בסרט זה היה קרפנטר אחראי על אספקטים רבים ביצירת הסרט. הוא כתב, ביים והלחין את הסרט ואף ערך אותו תחת הפסאודונים "ג'ון טי. צ'אנס", שם דמותו של ג'ון ויין בסרט ריו בראבו. קרפנטר ציין כי "ההתקפה על מחוז 13" הוא בעיניו סרטו האמיתי הראשון מאחר שהוא הסרט הראשון שהוא צילם על פי לוח זמנים. בסרט זה עבד קרפנטר לראשונה עם דברה היל, שתשחק בהמשך ברבים מסרטיו.
עם מסגרת תקציב של כ-100,000 דולר הצליח קרפנטר לכנס צוות של שחקנים ראשיים מנוסים, גם אם לא מוכרים יחסית. שני התפקידים הראשיים ניתנו לאוסטין סטוקר שהופיע לפני כן בסרטי מדע בדיוני, סרטי אסונות וסרטי בלקספלויטיישן ולדרווין ג'וסטון שעבד לפני כן בעיקר בטלוויזיה, והיה שכן של קרפנטר.
ליל המסכות (1978) היה להיט מיד עם צאתו לאקרנים, והיווה נדבך חשוב בלידת סרטי ה"סלאשר". הרעיון המקורי (של המפיק אירווין יאבלנס) היה לסרט בשם "רציחות השמרטפית", שבמרכזו שמרטפיות המאוימות על ידי דמות העוקבת אחריהן. קרפנטר שילב את הרעיון ברעיון אחר של יאבלנס לפיו העלילה מתרחשת בליל כל הקדושים ופיתח את הסיפור. קרפנטר ציין כי הרעיון המקורי שלו היה סרט על בית רדוף רוחות. את הסרט כתבו קרפנטר ודברה היל. קרפנטר הודה כי המוזיקה לסרט נכתבה בהשראת הסרט "סוספיריה" של דריו ארגנטו (שהשפיע גם על הצבעוניות הסוריאליסטית של הסרט) ומהסרט מגרש השדים.
על מנת לחשוף את טבעו המאיים של מייקל מאיירס השתמש קרפנטר במתח, ולא במוטיב הזוועה שישמש מאוחר יותר בסרטי הסלאשרים. לא אחת תיאר קרפנטר את הסרט במושגים שנראים כסותרים את הגישה שבה השתמש בפועל בבימוי הסרט: "סרט ניצול גס באמת. החלטתי לעשות סרט שהייתי אוהב לראות כילד, מלא טריקים זולים כמו בית רדוף רוחות ביריד, שאתה הולך בו ודברים קופצים עליך". לעיתים קרובות מייחסים לסרט מסר של טוהר מיני ואזהרה לגבי הסכנות שבקיום יחסי מין מזדמנים. קרפנטר ציין כי לא זו הייתה כוונתו: "היו מי שרמזו שבסרט הייתה הצהרה מוסרית. תאמינו לי, לא הייתה. ב"ליל המסכות" התייחסתי לדמויות כאל בני נוער נורמליים." מבין סרטי הסלאשרים שחיקו את ליל המסכות, מעטים זכו לביקורות חיוביות כל כך.
נוסף להצלחה הקופתית ולביקורות החיוביות, נעימת הנושא שהלחין קרפנטר נותרה מוכרת עד ימינו.
ב-1979 שיתף קרפנטר פעולה עם השחקן קורט ראסל בסרט הטלוויזיה "אלביס". הסרט היה להיט הן בקרב הצופים והן בקרב המבקרים, והופץ לקולנוע מחוץ לארצות הברית. הסרט החיה את הקריירה של ראסל שהיה ילד שחקן בשנות ה-60, והוביל לשיתופי פעולה נוספים בין השניים.
שנות ה-80 – המשך ההצלחה הקופתית
הצלחתו של קרפנטר המשיכה בסרט "הערפל" (The Fog) משנת 1980, סיפור רוחות העוסק בנקמה שנכתב בשיתוף עם דברה היל, והושפע מקומיקס אימה כגון "אגדות מעולם המסתורין" (Tales from the Crypt) והעין הזוחלת (The Crawling Eye) סרט מ-1958 העוסק במפלצת המסתתרת בעננים.
השלמת "הערפל" הייתה משימה קשה באופן מיוחד. קרפנטר לא היה מרוצה מהגרסה הראשונית של הסרט. לראשונה בקריירה שלו נאלץ למצוא דרך להציל סרט כמעט מושלם שלא עמד בסטנדרטים שלו. קרפנטר צילם צילומים חדשים והכניס סצינות חדשות במטרה להפוך את הסרט למובן ומפחיד יותר. כשליש מהסרט המוגמר מורכב מהצילומים החדשים.
"הערפל" זכה להצלחה קופתית וזאת למרות הבעיות בהפקה והביקורות השליליות ברובן שקיבל. הסרט הופק בתקציב של 1,000,000 דולר אך הכניס למעלה מ-21,000,000 דולר בארצות הברית לבדה. קרפנטר ציין כי "הערפל" אינו הסרט החביב עליו, אך הוא "קלאסיקת אימה מינורית".
קרפנטר המשיך את ההצלחה עם הסרט המדע הבדיוני "הבריחה מניו יורק" מ-1981. לסרט נוצרה במהרה עדת מעריצים גדולה, הוא משך מספר רב של צופים לבתי הקולנוע וזכה לתשבחות הביקורת.
סרטו הבא, "הדבר" מ-1982, מוכר בזכות האפקטים המיוחדים המקוריים של רוב בוטין, האפקטים הוויזואליים המיוחדים של האמן אלברט ויטלוק, הפסקול שהולחן על ידי אניו מוריקונה וצוות השחקנים שכלל את הכוכב העולה קורט ראסל, כמו גם שחקני אופי מוערכים כגון וילפורד ברימלי, ריצ'רד דיסארט, צ'ארלס הלאהאן, קית' דייוויד וריצ'רד מסור. "הדבר" הופק בתקציב של 15,000,000 דולר, שיא של קרפנטר באותה תקופה, והופץ על ידי סרטי יוניברסל.
הסרט של קרפנטר התבסס על הנובלה "Who goes there?" של הסופר ג'ון ו' קמפבל ג'וניור, עליה התבסס גם הסרט "The Thing from Another World" של האוורד הוקס מ-1951. הגרסה של קרפנטר נאמנה יותר למקור. "הדבר" היה חלק ממה שקרפנטר כינה בהמשך "טרילוגיית האפוקליפסה" שלו וכללה את הסרטים "הדבר", "Prince of Darkness" ו-"In the Mouth of Madness". סרטי הטרילוגיה מאופיינים כסרטי אימה. סופן של הדמויות עגום והם גרפיים ואכזריים. הסרט לא משך קהל עת יצא לאקרנים, בעיקר בהשוואה לסרט חייזרים אחר שיצא לאקרנים שבועיים לפניו, אי.טי. - חבר מכוכב אחר, שהציג תמונה קלילה יותר לגבי ביקורי חייזרים. קרפנטר האשים את העיתוי שבו יצא הסרט אי. טי. בכישלון של "הדבר". "הדבר" היה כישלונו המסחרי הראשון של קרפנטר. הסרט זכה לעדנה מאוחר יותר כשיצא בפורמט וידאו ושודר בכבלים, וכיום הוא נחשב באופן גורף לאחד מסרטי האימה הטובים ביותר שנעשו.
מעט לאחר שסיים את הפקת הסרט "הדבר" הציעו אולפני יוניברסל לקרפנטר לביים את הסרט "יורקת האש" המבוסס על ספר באותו השם של סטיבן קינג. קרפנטר שכר את ביל לנקסטר על מנת ליצור את האדפטציה מספר לתסריט. לנקסטר סיים את המלאכה באמצע שנת 1982. קרפנטר היה מעוניין שברט לנקסטר יגלם את דמותו של ריינבירד, ושג'ניפר קונלי בת ה-12 תגלם את צ'רלי, אך לאור האכזבה מ"הדבר" החליטו אולפני יוניברסל להחליף את קרפנטר בבמאי מארק ל. לסטר. באופן אירוני סרטו הבא של לנקסטר היה "כריסטין" משנת 1983, שהיה מבוסס גם הוא על ספר של קינג באותו השם. העלילה מגוללת את דמותו של ארני קאנינגהם (קית' גורדון, חנון הרוכש רכב הרוס מסוג פלימות' פורי מודל 1958, שמתברר כבעל כוחות על טבעיים. ארני משפץ את המכונית ומפתח אליה אובססיה בעלת תוצאות קטלניות. הסרט "כריסטין" זכה להצלחה קופתית יחסית, ולביקורות טובות; למרות זאת קרפנטר צוטט כאומר שהוא ביים את הסרט רק משום שזו הייתה ההצעה היחידה שקיבל באותה תקופה.
אחת מהפסגות בקריירה של קרפנטר הייתה הסרט "איש הכוכבים" (באנגלית: "Starman"). הסרט זכה לתשבחות, אם כי מבחינה מסחרית הייתה הצלחתו ממוצעת. התסריט לסרט, שהופק על ידי מייקל דאגלס, נבחר על ידי אולפני קולומביה שהעדיפה אותו על התסריט לסרט אי. טי. וגרמה לסטיבן ספילברג לפנות לאולפני יוניברסל. דאגלס בחר בקרפנטר לביים את הסרט בגלל המוניטין שלו כבמאי סרטי פעולה שמצליח לעורר רגשות חזקים בקרב הצופים. "איש הכוכבים" זכה לביקורות טובות בלוס אנג'לס טיימס, הניו יורק טיימס והאל. איי. ויקלי ותואר על ידי קרפנטר כקומדיה רומנטית בסגנון "זה קרה לילה אחד", רק עם חייזר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר וכן במועמדות לפרס גלובוס הזהב עבור משחקו של ג'ף ברידג'ס כאיש הכוכבים, וכן היה מועמד לפרס גלובוס הזהב על הפסקול שהלחין ג'ק ניטשה.
לאחר שראה צילומים מ"איש הכוכבים" הציע איליה סלקינד, המפיק בפועל של סרטי "סופרמן", לקרפנטר לביים את סרט הפנטזיה האפי החדש שלו, "סנטה קלאוס: הסרט". ההצעה ניתנה לקרפנטר בזמן ארוחת צהריים במלון ריץ. אף על פי שהרעיון לחרוג מהנורמות שלו ולביים סרט פנטזיה לילדים קסם לו, ביקש קרפנטר 24 שעות על מנת להרהר בהצעה. למחרת העמיד קרפנטר רשימת דרישות שכללו בין השאר: חופש יצירתי מוחלט, זכות להשתלט על כתיבת התסריט, הלחנה במשותף של הפסקול, חופש עריכה מוחלט, ליהוק בריאן דנהי לתפקיד סנטה קלאוס ודמי חתימה בסך 5 מיליון דולר (סכום זהה לזה שקיבל כוכב הסרט, דדלי מור). אלכסנדר ואיליה סלקינד לא אהבו את הדרישות ומשכו את ההצעה. עשר שנים לאחר מכן סיפר קרפנטר למגזין "אמפייר" שהוא מתחרט שלא דרש פחות וביים את הסרט, מאחר שהוא אהב את הרעיון לסרט ואת האופן שבו הוא היה גורם למבקרים לשנות את דעתם לגבי מגבלותיו כבמאי.
לאחר כישלון קומדיית הפעולה עתירת התקציב שלו, "צרות גדולות בצ'יינה טאון" (1986), נאלץ קרפנטר להיאבק על מנת להשיג מימון לסרטיו. הוא חזר לביים סרטים דלי תקציב כמו "Prince of Darkness" (1987), שהושפע מהסדרה "Quatermass" של ה-BBC. אף על פי שסרטים נוספים שביים באותן שנים, כמו "הם חיים" (1988) יצרו סביבם תופעת קאלט משמעותית, קרפנטר לא הצליח לממש את הפוטנציאל שלו לבימוי שוברי קופות.
בריאיון למגזין "אמפייר" סיפר קרפנטר שהוצע לו לביים את "אהבה בשחקים" ואת "חיזור גורלי". הוא סירב ל"אהבה בשחקים" מכיוון שלא אהב את הדיאלוגים ומכיוון שחש שהסרט יבוים על ידי יחידה שנייה (Second Unit). הוא דחה את "חיזור גורלי" מכיוון שלא אהב את התסריט.
קרול פריס
קרול פריס (באנגלית: Carol Ferris) היא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס גרין לנטרן של חברת DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה כקרול פריס בחוברת Showcase #22 מספטמבר 1959 וכנבלת-העל "כוכב ספיר" (Star Sapphire) בחוברת Green Lantern Vol.2 #16 מאוקטובר 1962. הדמות נוצרה לראשונה בידי הכותב ג'ון ברום והמאייר גיל קייל, וככוכב ספיר בידי רוברט קאניגר ולי אליאס. קרול פריס היא מושא אהבתו של הגרין לנטרן מתור הכסף האל ג'ורדן.
ג'ון קרפנטר
שנות ה-2000 – פרישה למחצה
בשנת 2001 יצא לאקרנים הסרט "רוחות מאדים" ("Ghosts of Mars"). ב-2005 יצאו לאקרנים רימייקים לסרטים "ההתקפה על מחוז 13" ו"הערפל", כשהאחרון הופק על ידי קרפנטר עצמו, אם כי הוא הגדיר את מעורבותו בתהליך "אני בא להגיד לכולם שלום וחוזר הביתה"
קרול פריס
דמותה של קרול פריס הופיעה בעיבודים שונים מחוץ לקומיקס, ביניהם ב"ליגת הצדק: סדרת האנימציה" (בדיבובה של אוליביה דאבו, ששבה לדבב את הדמות בסרטי האנימציה "גרין לנטרן: טיסה ראשונה" ו"ליגת הצדק: אבדון"), ב"גרין לנטרן: סדרת האנימציה" בדיבובה של ג'ניפר הייל, בסרט האנימציה "ליגת הצדק: הגבול החדש" (בדיבובה של ברוק שילדס), בסרט הלייב אקשן "גרין לנטרן" בגילומה של בלייק לייבלי ובסרטי היקום הקולנועי של DC "איש הפלדה" ו"באטמן נגד סופרמן: שחר הצדק", אותה גילמה השחקנית כריסטינה רן.
ג'ון קרפנטר
שנות ה-2000 – פרישה למחצה
בשנת 2007 יצאה לאקרנים גרסה חדשה לסרט "ליל המסכות", הנותנת פרשנות מחדש של הסרט המקורי מ-1978. הסרט, בהפקתו ובימויו של רוב זומבי, הוליד סרט המשך, ליל המסכות 2 שיצא לאקרנים בשנת 2009.
קרול פריס
השנים הראשונות
קרול פריס היא סמנכ"ל חברת "פריס תעופה", והיא בתו היחידה של התעשיין קארל פריס. היא שכרה את האל ג'ורדן לחברתה, ועד מהרה נמשכה לטייס הצעיר והאמיץ. אולם, מערכת היחסים הרומנטית ביניהם התארכה זמן קצר, שכן היא קיבלה את מושכות החברה מידי אביה, והוכתרה בידי בנות זוגם של שומרי היקום, הזאמארונות, ככוכב ספיר החדשה. כאשר הזאמארונות גילו שפריס מאוהבת בג'ורדן, שהיה הגרין לנטרן ומשרתם של שומרי היקום, הן שלחו אותה להילחם נגדו.
ג'ון קרפנטר
שנות ה-2000 – פרישה למחצה
בשנת 2005 חזר קרפנטר לכיסא הבמאי כשביים פרק בסדרה "Masters of Horror" של רשת הכבלים שואוטיים, כאחד מ-13 יוצרים שהיו מעורבים בעונה הראשונה. הפרק שביים, "כוויות סיגריה" ("Cigarette Burns") זכה לביקורות אוהדות, ולתגובות חיוביות ממעריציו של קרפנטר, שראו בו שווה ערך ליצירותיו המוקדמות הקלאסיות בתחום האימה. לאור ההצלחה תרם קרפנטר גם לעונה השנייה של הסדרה בפרק "פרו-לייף" ("Pro-Life"), המספר על נערה שנאנסת על ידי שד, הרה לו ומבקשת לבצע הפלה, אך אביה הפנאט הדתי ושלושת אחיה מונעים זאת ממנה.
קרול פריס
השנים הראשונות
במשך השנים, גרין לנטרן וכוכב ספיר נלחמו ללא הרף, אך ג'ורדן תמיד החזיר אותה לשפיותה.
מקור
בחוברת Green Lantern: Secret Origins, ההיסטוריה המשותפת של ג'ורדן ופריס נכתבה מחדש. בסיפור זה, השניים נפגשו כשהיו בני שמונה כאשר חזו באביו של ג'ורדן (וחברו הטוב של קארל פריס) מתרסק עם מטוסו מעל המדבר. עם השנים, האשמה על המקרה השפיעה קשות על אביה של קרול, שחלה והעביר את השליטה בחברתו לבתו. ג'ורדן - שבתחילה שנא את אביה בעקבות כך - למד את האמת, והשניים התנחמו זה בזרועות זו. אולם, מערכת היחסים ביניהם התקררה בשל סירובה של קרול לצאת עם עובדיה.
הטורף
כשקרול פריס נרפאה מזהותה של כוכב ספיר, היא פיתחה אישיות תת-הכרתית נוספת, "הטורף" הזכרי. היא מצאה בדמות זו את כל מאווייה - גבריות, חוזק והגנה, בעיקר משום שנמנעה ממנה אהבתו של ג'ורדן. הטורף הוא ישות נפרדת מגופה של פריס, עוזר לה להדוף איומים על "פריס תעופה" ואף מחזר אחריה - בתקופה שהיא לא ידעה שהוא חלק ממנה - ונלחם בג'ורדן על אהבתה. ג'ורדן הביס את הטורף ועד להתאחדותו עם קרול פריס לכדי נבלת-העל כוכב ספיר.
כנבלת-על, קרול תפסה את השלטון בזאמארון, אולם שלטונה היה קצר מועד. בעקבות המשבר בעולמות האינסופיים, הזאמארונות נטשו את מלכתן ואת עולמן ועברו לחיות בממד אחר יחד עם בני זוגם שומרי היקום. קרול זעמה על כך ונשבעה לנקום בג'ורדן ובחיל הפקחים הירוקים. לאחר מספר קרבות ביניהם, פריס מצאה הזדמנות לפגוע במאהבה לשעבר ורצחה את קאטמה טוי, שטבעת הכוח שלה איבדה מכוחה לאחר השמדת סוללת הכוח הראשית בכוכב הלכת אואה. ג'ורדן התאמץ לרסן את ג'ון סטוארט - בעלה של קאטמה - מלהרוג את פריס, ויחסי החברות ביניהם נותרו מתוחים מאז.
בכרך השלישי של חוברות גרין לנטרן, ישותו של הטורף שוכתבה כישות חייזרית טפילה מכוכב מאלטוס (מקום מוצאם של שומרי היקום), שהשתלטה על פריס וגרמה לה לרצוח את קאטמה. חיל הפקחים הירוקים חילצו את הישות מגופה של פריס והצילו את חייה תוך כדי. עם זאת, זמנה תחת שליטתו של הטורף, השמדת עיר הולדתו של ג'ורדן קוסט סיטי ועצם הידיעה כי אביה ביים את מות אמה, גרמו לה לדחות מעליה את ג'ורדן מלא הצער. פריס בחרה להישאר עם אמה, שלמעשה נלקחה לבית חולים פסיכיאטרי אך ברחה בעקבות השמדת קוסט סיטי, ולמצוא את יעודה בעצמה.