cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דמיאן סנדאו
קריירה
סנדאו מכונה בזירה "המושיע הרוחני של ההמונים", ומגלם מתאבק אינטלקטואל, אך גס רוח אשר מדבר באנגלית מליצית ומותח ביקורת על תרבות "הפופ" המערבית, ולעומת זאת מהלל את מעלותיו ואת מגוון ידיעותיו בנושאים שונים.
סנדאו נוהג למתוח ביקורת חריפה על יריביו, לכנות אותם ואת הקהל בשמות וללעוג לבורות ולחוסר הידע שלהם.
הזכייה שלו במזוודה נעשתה בדרך חוקית, אך "לא מוסרית בעליל", כאשר "בגד" בשותפו וחברו הטוב, קודי רודס. החל מאוגוסט 2012 רודס וסנדאו צוותו ביחד, התחרו מספר פעמים על אליפות הזוגות של ה-WWE וסייעו אחד לשני לנצח קרבות במרמה. בקרב הסולם סנדאו דחף את רודס מסולם בהפתעה, ניצח בקרב וזכה בהזדמנות להתחרות על אליפות ה-WWE.
סנדאו ורודס נהפכו לאויבים, רודס תקף את סנדאו באגרופים ובעיטות ביום למחרת האירוע בשידור של התוכנית Raw, ובתוכנית ששודרה באותו השבוע, סמאקדאון, שהוקלטה במקסיקו במסגרת סיבוב הופעות של ה-WWE, גנב רודס את המזוודה של סנדאו ולתדהמת כולם זרק אותה למים המזוהמים של מפרץ מקסיקו, מרחק הליכה מהאצטדיון בו הוקלטה התוכנית.
סנדאו ההמום הציג מזוודה חדשה, עשויה מעור ובעלת מראה "מכובד" יותר, והחל "לאזוק" אותה לחבלי הזירה בזמן תחרות.
באירוע סאמרסלאם התחרה נגד קודי רודס והפסיד, הפסיד לו שוב ב-Raw שאחרי סאמרסלאם, והפסיד לו גם שבוע לאחר מכן בRaw בקרב זוגות שכלל את קודי רודס והמיז נגד דמיאן סנדאו ופאנדנגו.
מנקודה זו דמיאן סנדאו נכנס לרצף הפסדים שהסתיים לאחר חודש, כשהשיג ניצחון ברולאפ על מיז.
באירוע באטלגראונד התחרה דמיאן סנדאו מול דולף זיגלר במופע המקדים, והפסיד לאחר מהלך הזיג-זג, ב-Raw לאחר האירוע התרחש קרב חוזר ביניהם שבו סנדאו הפסיד פעם נוספת לזיגלר.
באותו שבוע בסמאקדאון, סנדאו הפריע לאלוף העולם במשקל כבד, אלברטו דל ריו, באמצע שהוא דיבר עם ויקי גאררו ואמר לו שהוא מפחד להגן על האליפות שלו מול ג'ון סינה באירוע "גיהנום בכלוב", השניים התחרו יותר מאוחר בקרב שבו סנדאו הפסיד בהכנעה. סנדאו נכנס לרצף ניצחונות כאשר הוא ניצח מתאבקים כמו דולף זיגלר, R-טרות' וקופי קינגסטון. באירוע "גיהנום בכלוב", סנדאו ניצח את קופי קינגסטון.
ב-28 באוקטובר 2013, בפרק של Raw, דמיאן סנדאו תקף את היד הפצועה של אלוף במשקל כבד החדש, ג'ון סינה, ומיד לאחר מכן פדה את המזוודה שלו כדי לקבל קרב אליפות, אך סינה ניצח בקרב ונשאר אלוף, ובכך סנדאו הפך לראשון שפודה את המזוודה בהפתעה ומפסיד.
בחודש נובמבר דמיאן סנדאו נכנס לפיוד בפעם השנייה עם דולף זיגלר, כאשר שניהם מתחרים בקרבות עם סטיפולציות מיוחדות, הקרב הראשון ביניהם היה נשף ברודוויי שבו דולף זיגלר רשם ניצחון, ואילו שבוע לאחר מכן התרחש ביניהם קרב הארדקור, שבו סנדאו רשם ניצחון.
שבוע אחרי זה סנדאו וזיגלר התחרו בקרב שבו המנצח יקבל קרב על האליפות הבין יבשתית באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, סנדאו ניצח בקרב, וכתוצאה מכך פגש את האלוף הבין יבשתי, ביג אי לנגסטון, בקרב על האליפות. באירוע TLC, סנדאו הפסיד לביג אי לנגסטון.
שבוע לאחר מכן, סנדאו נכנס בתפקיד הסנטה קלאוס הרע וניסה לבטל את חג המולד, אך הובס בקרב ללא חוקים מול סנטה הטוב, מארק הנרי.
שבוע לאחר מכן, סנדאו ניצח את קאלי הגדול בקרב על הקריירה שלו, אך הפסיד לו שבוע לאחר מכן.
סנדאו השתתף בקרב הבאטל רויאל לזכרו של אנדרה הענק ברסלמניה, אך סזארו הוא זה שניצח בקרב.
כאשר יו ג'קמן (וולברין) הופיע בתוכנית Raw, סנדאו ניסה ללעוג לו ולשם כך התחפש למגנטו, אך דולף זיגלר עזר ליו ג'קמן וביחד הם השפילו את סנדאו.
סנדאו החל שוב פעם לפתח גימיק חדש, כשכל שבוע הוא מופיע בתור דמות אחרת, פעם בתור אסטרונאוט, שחקן כדורסל, ראפר, בלרינה, שון מייקלס, ברט הארט וכו'. רצוי לציין שגם עם כל השינויי גימיקים, סנדאו היה ברצף הפסדים גדול מאד.
בשלב מסוים, דמיאן סנדאו, נקרא בשם "דמיאן מיזדאו", והחליט להיות הכפיל של מיז, כאשר הוא מחקה כל מהלך ומשפט שיוצא לו מהפה.
סנדאו ומיז ניצחו את דולף זיגלר ו-R-טרות', ובכך סנדאו שבר את רצף ההפסדים הגדול שלו.
ב-21 בספטמבר 2014, סנדאו עזר למיז לזכות באליפות הבין יבשתית מידיו של דולף זיגלר באירוע לילה של אלופים, אך מיז הפסיד את האליפות ב-Raw לאחר האירוע.
לאחר מכן, המיז נכנס לפיוד עם אלוף ארצות הברית, שיימוס, כאשר מיז ניצח את שיימוס כמה פעמים בזכות הפרעות של סנדאו.
סנדאו הצליח לנצח את שיימוס והלוס מטדרוס עם גולדטסט וסטארדאסט בקרב שלושה נגד שלושה, וגם לנצח ביחד עם מיז את הלוס מטדורוס.
ב-26 באוקטובר 2014 באירוע "גיהנום בכלוב", שיימוס ניצח את המיז, אפילו שסנדאו עזר למיז במהלך הקרב, לאחר מכן שיימוס השתעשע עם המיז ורקד את ריקוד ה-YMCA, ומשום שסנדאו מחקה כל תנועה של מיז, גם הוא רקד.
בעקבות גימיק זה סנדאו צבר פופולריות רבה בעיני הקהל, הקהל הרבה פעמים צועק את שמו ומעדיף אותו על פני מיז, מה שמאד מרגיז את המיז ולפעמים בקרבות שהם מתאבקים ביחד, הוא לא נותן לסנדאו להתאבק בכלל.
ב-23 בנובמבר 2014 באירוע "סדרת ההישרדות" זכה דמיאן סנדאו עם שותפו המיז באליפות הזוגות של ה-WWE. הצוות הפסיד את האליפות לאוסוס וכשלו מלהשיג את האליפות שוב ברויאל ראמבל 2015.
לאחר מכן, המיז פיטר את מיזדאו מתפקידו, ומינה אותו להיות העוזר האישי שלו. המיז החל להתרגז כשהקהל מעדיף את מיזדאו עליו, ולכן הוא היה נוהג להשפיל אותו.
לאחר מכן, מיזדאו פתח ביריבות עם מיז, כאשר הם מחליפים ניצחונות בתוכניות Raw וסמאקדאון, וכאשר סאמר רה (כוכבת הנחת 4, ביחד עם המיז) העדיפה את מיזדאו על פני מיז.
בסופו של דבר, נקבע קרב שהמנצח יקבל את הזכויות על השם מיז, שבו מיזדאו הפסיד משום שסאמר רה בגדה בו, מה שגרם להפסד.
שבוע לאחר מכן, חזר מיזדאו לשם הזירה המקורי שלו, דמיאן סנדאו, כשהוא נכנס ליריבות עם קורטיס אקסל, אשר חיקה את האלק הוגאן.
כתוצאה מכך, סנדאו התחיל לחקות את רנדי סאבאג', יריב וחבר ישן של האלק הוגאן, כאשר השניים היו באמצע קרב, האסנשן הפריעו להם, ואמרו להם שזה לא מכובד לצחוק על אגדות עבר.
סנדאו ואקסל החליטו להתאחד ולהביס את האסנשן ובכך הם מחקים את ה"המגה פאוורס", שהיה מורכב מהאלק הוגאן ורנדי סאבאג'.
סנדאו התחיל לקרוא לעצמו עכשיו "מאצ'ו מנדאו", המאצ'ו היה הכינוי של רנדי סאבאג' בעברו.
באירוע פייבאק 2015, קורטיס אקסל ומאצ'ו מנדאו הפסידו לאסנשן בקרב זוגות.
לקראת רויאל ראמבל 2016 הודיע הנהלת ה-WWE שיערך קרב זוגות מרובע והמנצחים בקרב יכנסו לקרב הרויאל ראמבל המסורתי. המשתתפים בקרב היו: סנדאו ויאנג נגד הדאדלי בויז נגד האסנשן נגד מארק הנרי וג'ק סוואגר. בקרב ניצחו מארק הנרי וג'ק סוואגר.
קרול קרמרה
קרול קרמרה (באנגלית: Carole Karemera; נולדה ב-1975) היא שחקנית, רקדנית, נגנית סקסופון, ומחזאית רואנדית שנולדה בבלגיה.
ביוגרפיה
קרמרה נולדה בבריסל, בירת בלגיה, בשנת 1975 לזוג שהוגלו מרואנדה. כילדה, היא הצטיינה במתמטיקה וחלמה לפתוח מאפייה. היא למדה בקונסרבטוריון הלאומי לתיאטרון ומחול שבבריסל. היא גם רקדה עם קבוצת Ultima Vez Vandekeybus. אביה היה עיתונאי, וחזר לבלגיה רק ב-1994 כתוצאה מרצח העם ברואנדה. קרמרה גילתה את רואנדה לראשונה ב-1996, כאשר נסעה במדינה על אופנוע.
נץ קצר-אצבעות
נץ קצר-אצבעות (שם מדעי: Accipiter brevipes) הוא מין עוף דורס קטן מסוג נץ ממשפחת הנציים. הוא מתרבה ביערות ביוון, חבל הבלקן ורוסיה, הנץ נודד בלהקות, ותחומי החריפה שלו נמצאים ממצרים עד לאיראן. הנץ נצפה גם בישראל.
קרול קרמרה
קריירה
לפני התחלת הקריירה שלה בקולנוע, קרמרה הופיעה בכמה מחזות, כגון נשות טרויה של אוריפידס, The Ghost Woman של קיי אדשד, ו-Anathema. בין השנים 2000 עד 2004, היא כיכבה בסדרה Rwanda 94, שדוד שלה, ג'ין-מרי מויאנגו, כתב את הפסקול שלה.
נץ קצר-אצבעות
מאפיינים
אורכו של הנץ 32–38 סנטימטרים ומוטת כנפיו 65–75 סנטימטרים. הנקבה גדולה יותר מהזכר וצבעה אפור-חום לעומת הזכר שצבעו כחול-אפור או אדמדם. הצעירים בעלי צבע חום. הנקבה מטילה בעונת הרבייה 3–5 ביצים עליהם היא דוגרת 30–45 ימים. הגוזלים לומדים לעוף 40–45 ימים לאחר הבקיעה.
קרול קרמרה
קריירה
בשנת 2005, קרמרה כיכה בסרט לפעמים באפריל, של ראול פק, בנושא רצח העם ברואנדה. באותה שנה היא החליטה להשתקע בקיגאלי. עם המעבר לרואנדה, היא נהייתה מעורבת עם פרויקטים תרבותיים, הכוללים העלאת מחזות אינטראקטיביים ברחובות ערי רואנדה, כדי ליצור היסטוריה משותפת. יחד עם סיסיליה קנקונדה, היא הקימה "קתדרלת קול" הבנויה מהקלטות של אנשים המספרים על זיכרונותיהם מרואנדה לפני 1994. בשנת 2006, בעזרת עוד שבע נשים, קרמרה ייסדה את מרכז אישיו לאומנות בקיגאלי כדי לתמוך בתרבות בעיר בירה, בה לא היה תיאטרון עד זמן זה.
נץ קצר-אצבעות
מאפיינים
הנץ צד עופות קטנים יותר, מכרסמים, זוחלים וחרקים גדולים שהוא מסתמך עם גורם ההפתעה על מנת להפתיע את טרפו.
קרול קרמרה
קריירה
בשנת 2007, קרמרה כיכבה בסרט Juju Factory בתפקיד ביאטריס. על תפקיד זה היא זכתה בפסטיבל הסרטים של אפריקה שבאיטליה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר. היא כתבה את המחזה Chez l’habitant, המספר על חוויותיהן של נשים בבריסל, קיגאלי, וסבראן. בשנת 2016, היא כיכבה במחזה Battlefield של פיטר ברוק, המבוסס על המהאבהארטה. בשנת 2018, הוענק לה פרס ב-Les Journées théâtrales de Carthage, המוקיר את עבודתה ותרומתה לתיאטרון ברואנדה.
פרסים
2007 – זכייה בפסטיבל הסרטים של אפריקה שבאיטליה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
סטניסלבה רוטמן קצ'מרצ'יק
ביוגרפיה
סטניסלבה קצ'מרצ'יק נולדה בעיר ורשה. אמה נפטרה בלידתה והיא הועברה לרשות דודתה בעיר פלוצק שבפולין שם חונכה וגדלה.
בשכנות למשפחתה גרה משפחת יעקב רוטמן, כך שהמשפחה הכירה היטב את משפחתו של רוטמן שהיה חבר ילדות שלה. משפחתו של רוטמן קנתה מגרש מדודתה ובנתה שם את ביתה. למשפחתו הייתה חנות לחומרי בניין ומנסרה ודודתה נהגה לקנות אצלם חומרים לשיפוץ הבית. כאשר נפטרה דודתה של סטניסלבה היא נשארה לבד ורוטמן סייע לה לארוז את תכולת הבית ולעבור לגור עם משפחתה המורחבת בכפר הנמצא דרומית לוורשה עד פרוץ המלחמה.
כאשר פלשו הגרמנים לפולין (ספטמבר 1939), נהרס כליל הבית שבו היא גרה. בהתבגרה היא חזרה לוורשה, שם פגשה שוב את יעקב אשר סיפר לה כי הגרמנים שפלשו לפלוצק הטילו חוקים אנטי-יהודיים נוקשים, והחלו מיד ב"טיהור" היהודים מהעיר. היהודים נדרשו לצאת לרחובות לעבודות שונות ובאופן תדיר הכו אותם. יעקב נעצר בשעה שהוביל סוכר לכפר לפרנסתו. רק לאחר שחברו להובלת הסוכר שידע גרמנית התערב, שוחרר יעקב ועבר לגור בוורשה. סטניסלבה הזמינה את רוטמן להתארח בביתה עד שימצא דירה. רוטמן שהתרגש מאוד מההצעה הנדיבה נענה לה. חבריו היהודים של רוטמן, ברחו גם הם מעיירות קטנות על מנת להתיישב בוורשה. הם הגיעו לעיתים קרובות לביתה של סטניסלבה ושהו בו תקופות קצרות מאוד, לילה או שניים, בחדר הקטן והצפוף, עד שמצאו מקום בטוח להסתתר בו.
באוקטובר 1940 הוקם הגטו בוורשה וחל איסור על יהודים לשהות בחלקי העיר האחרים. מי שהפר את האיסור הסתכן בעונש מוות. בפרסומי השלטונות הגרמניים שפוזרו בעיר, הוזהרה האוכלוסייה לבל תסתיר או תעניק סיוע בכל דרך ליהודים. יעקב חשש שהוא מסכן את סטניסלבה אך היא הרגיעה אותו ואמרה לו שהחליטה שישרדו יחד או שימותו יחד. סטניסלבה יזמה את פעולות ההסתרה שלה: היא כינתה את יעקב בשם הפולני "יאנק", השיגה עבורו מסמכים מזויפים על שם אחיה, ולדיסקסאו קצ'מרצ'יק, הם התחזו לזוג נשוי. במספר פעמים אף הצילה אותו מהמשטרה הפולנית "הכחולה" אשר רדפה אחריו. היא עזרה וסייעה גם ליהודים נוספים בכך שאפשרה להם להסתתר בדירתה. לדוגמה, באחד הימים אחד ממכריה, היפוליט טומצ'יק, הביא לביתה את פלקה סולקובה שברחה מן הגטו עם בתה בת ה-7. השתיים התגוררו במחסן ביתו של טומצ'יק במשך כשבוע אולם לאור החשש שהוא מעורר חשד, הוא ביקש להעבירן למקום מסתור בטוח, וסטניסלבה קיבלה אותן בברכה. בעדותה, סיפרה שריחמה על הילדה שעברה התעללות במקומות שונים. במקביל, הבטיחה לסולוקבה שתנסה להשיג עבורה תעודה 'ארית' אמיתית. היא הצליחה להשיג את תעודת הלידה של אחותה המנוחה מרישומי הכנסייה, מה שאפשר לסולקובה להשיג מסמכים נוצריים רשמיים. מאותו יום, שונה שמה של סולקובה לוונדה קצ'מרצ'ק ומשפחתה התרחבה. בשלב מסוים אף סידרה לסולקובה ולבתה מקום מגורים אצל אחד מידידיה. כעבור זמן, אחד משוטרי המשטרה הכחולה החל לסחוט את סטניסלבה כספית ואיים שאם לא תשתף פעולה ידווח עליה. בשל הלחץ הכבד, נאלצו יעקב וסטניסלבה לעבור דירה. בדירה החדשה סייע לה יעקב לבנות מחסן בתוך ארון הבגדים, על מנת שבזמן חיפוש יוכל להסתתר שם. סטניסלבה החלה לעבוד במפעל לתפירת ביגוד לחיילים על מנת להתפרנס ולהציג לסביבה חיים רגילים.
באחד הימים כאשר התכוננה לצאת לעבודה, שמעה מהומה במסדרון מכיוון שהגרמנים והמשטרה הכחולה ערכו חיפוש בדירות הבניין. היהודים שנתפסו נשלחו למחנות. באותה עת הסתתרו בדירתם שני אנשים חולים והם נכנסו מיד לארון, ואז נשמעה דפיקה בדלת. סטניסלבה שוחחה איתם בגרמנית ובכך עוררה את אמונם של הנאצים. הנאצים הורו לשוטרי המשטרה הכחולה לעבור לדירה הבאה, בעוד שהם נכנסו לדירתה של סטניסלבה. בקור רוח היא הראתה להם דווקא את ארון הבגדים בו הסתתרו שני היהודים, כשהחלק החשוף מול הגרמנים היה עמוס בבגדים. היא הרגישה שהגרמנים מביטים בה בחביבות, מה שגרם להם לבדוק את הדירה באופן שטחי. הם המשיכו בסיור ומצאו סכין גילוח ולשאלתם מי מתגלח בדירתה, השיבה כי אחיה עובד באחוזה סמוכה המנוהלת על ידי הגרמנים, כמכונאי לתיקון טרקטורים. לדבריה, האח נהג לשהות בדירתה בסופי שבוע. ברגע שהגרמנים עזבו היא יידעה את יעקב בדבר השיחה על מנת לתאם גרסאות. כעבור זמן קצר הגיעו הגרמנים שוב ודפקו על דלתה. הם ביררו עמה לגבי הדירה מתחתיה. כיוון שסטניסלבה ידעה כי השכן ממוצא אוקראיני מסתיר בדירה זו יהודים, אם משותקת, בנה ונכדה בן ה 5, היא השיבה שבדירה מתגורר דייר שעוזב בכל בוקר מוקדם על מנת להתפרנס ולתמוך כלכלית באמו.
ב-1 בספטמבר 1944 החלו הפגזות לדיכוי המרד הפולני בעיר ורשה ויעקב וסטניסלבה ירדו למקלט. יום אחד, כשסטניסלבה שהתה במקלט ללא יעקב, הפצצה חדרה למקום וקברה את יושבי המקום בין ההריסות. יעקב הצליח לאתר אותה בין כל ההריסות, הוציא אותה ולקח אותה לבית החולים הצבאי והיא ניצלה. בעדותה סיפרה סטניסלבה:" יעקב נשלח למחנה בפרושקוב יחד עם כל תושבי ורשה. כאשר הציג תעודה של הצלב האדום שיחררו אותו. כך הגיע גם הוא לבית אחי, ונשארנו שם עד יום השחרור. אבל גם שם יעקב היה צריך להסתתר, כי הגרמנים עשו חיפושים בביתו של אחי" (מתוך עדותה של סטניסלבה רוטמן – Stanislawa Rotman – חסידת אומות העולם).
לאחר המלחמה
בשנת 1946 נישאו סטניסלבה קצ'מרצ'יק ויעקב רוטמן. הם חזרו לעירם פלוצק ובשנת 1947 נולדה להם בת בשם בוז'נה. בשנת 1949 חזרו סטניסלבה, יעקב ובתם לורשה. הם חלמו להגיע ל ישראל אולם נותרו בורשה. יעקב לקה בליבו ונפטר בשנת 1980. ב-1987 החליטה סטניסלבה רוטמן לעזוב את פולין ועלתה לישראל כדי להצטרף לבתה, שעלתה לארץ שנתיים קודם לכן. ב-1995 החלה בתה בוז'נה רוטמן, לעבוד ביד ושם כמנהלת המדור הפולני של מחלקת חסידי אומות העולם. בשנת 2019 סטניסלבה הלכה לעולמה.
הכרה והנצחה
ב-17 ביולי 1989 הכיר יד ושם בסטניסלבה רוטמן-קצ'מרצ'יק כחסידת אומות העולם. שמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של סטניסלבה. קברה אותר בהר המנוחות בירושלים. על קברה הוספה לוחית חסד אחרון.
ערב יום הכיפורים
על מנת למנוע מיום הכיפורים לחול בצמוד לשבת (מיד לפניה או מיד לאחריה) נקבע הכלל לא אד"ו ראש, ולפיו ערב יום הכיפורים אינו חל בימים שני, חמישי ושבת, כלומר הוא יכול לחול רק בימים ראשון, שלישי, רביעי ושישי.
מנהג הכפרות
יש הנוהגים, כהכנה ליום כיפור, לסובב תרנגול מעל לראש ולומר "זה התרנגול ילך למיתה ואני אלך ואכנס לחיים טובים ארוכים ולשלום", ולבסוף לשחוט אותו ולעשות ממנו ארוחה לעניים. יש הנוהגים לסובב סכום כסף סביב הראש ולתת אותו לצדקה ככופר נפש.
ישנם השוללים מנהג זה משום "דרכי האמורי", והמחלוקת בדבר היא עוד בתקופת הראשונים, ובאה לידי ביטוי ברשב"א ור' יוסף קארו ששללו, לעומת הרמ"א שהתיר.
מנהגי התפילה של היום
נוהגים שלא לומר תחנון בערב יום כיפור. האשכנזים נוהגים גם שלא לומר מזמור לתודה, ולא אבינו מלכנו.
יש הנוהגים לערוך אחרי תפילת שחרית התרת נדרים.
מקדימים להתפלל מנחה לפני סעודה המפסקת, ואומרים בסוף התפילה את ה"וידוי של יום הכיפורים", "שמא יחנק בסעודה קודם שיתודה".
חלוקת 'לקח'
בערב יום הכיפורים ישנו מנהג 'לבקש' מיני מזונות הנקרא 'לקח' - וגם אוכלים ממנו. עניינו הוא, שבאם נגזר על האדם שיזדקק לבריות, יצא ידי חובה בבקשת ה'לקח'. אצל החסידים המנהג הוא לקבל מאת האדמו"ר.
הבעש"ט היה אומר שנתינת לקח בערב יום הכיפורים הוא מנהג עתיק, ובעת נתינת הלקח היה נוהג לומר "איך גיב דיר לקח און דער אויבערשטער זאָל דיר געבן אַ גוט יאָר",(תרגום: אני נותן לך 'לקח' ושהקב"ה יתן לך שנה טובה).
ארוחות בתשיעי והסעודה המפסקת
על פי הנאמר בפסוק "בתשעה לחודש בערב, מערב עד ערב תשבתו שבתכם", למדו חז"ל ש"כל האוכל ושותה בתשיעי – מעלה עליו הכתוב כאילו מתענה תשיעי ועשירי". על אף שהמצווה נמשכת כל היום, הדגש בקהילות ישראל היה בעיקר על הסעודה המפסקת, המתבצעת סמוך לכניסת הצום. בקרב יוצאי תוניס יש מנהג לאכול ריבת חבושים, הריבה מסמלת את המתקת הדין, והחבוש – את כל החבושים בבית האסורים. האשכנזים נוהגים לאכול "קרעפלך" – כיסוני בצק ממולאים בשר. הבשר מסמל את עולם החומר שאחראי לחטאים, והבצק העוטף – את התקווה ל"כיסוי" החטאים ברחמי שמים. היו שנהגו להכין בערב יום הכיפורים חלות עגולות בדמות עופות עם כנפיים, משום שלפי המסורת, ביום הכיפורים דומים ישראל למלאכים. מסופר על הגר"א שנהג לאכול צימוקים במשך כל היום, כדי לא להפסיק ממצוות האכילה.
הטבילה במקווה
מקובל שגברים הולכים לטבול במקווה טהרה אחרי חצות היום.
ישנו מנהג קדום שהתקבל בכמה מקומות וקהילות, בו נהגו אף הנשים (כולל אלו שאינן נשואות) לטבול במקווה בערב יום כיפור כדי להיטהר לכבוד היום. אולם היו שביטלו את מנהג זה (בעיקר כדי למנוע את "איסור פנויה", שהוא פחות חמור מאיסור נידה (האסור מדאורייתא) ועל כן עלולים אנשים לזלזל בו).
מנהג המלקות
ישנו מנהג עתיק בו הזכרים היו מתאספים במקווה או בבית הכנסת וכל אחד בתורו היה כורע ברך וסופג 39 מלקות בגב ובחזה, זכר לעונש המלקות הקדום מימי המקרא. גם היום יש כאלה שממשיכים ללקות בבית הכנסת 39 מלקות בגב תוך כדי אמירת הפסוקים המקובלים (ההלקאה כיום היא בחגורה בלבד ולא בשוט) אבל בדרך כלל מדובר באקט סמלי בלבד. בדרך כלל המצליף היה משתמש ברצועה מעור של עגל והמהדרין היו משתמשים בשוט מיוחד. לפי תיאורו של יוסף יואל ריבלין, בקרב אנשי העיר העתיקה היו נוהגים לערוך שחזור (סמלי) של 4 מיתות שהיו נהוגות בימי הסנהדרין: סקילה, שרפה, הרג וחנק. כל זאת כדי לעורר את האנשים לתשובה לפני כניסת היום הקדוש.
עלייה לקבר יקירים וקברות צדיקים
עלייה לקבר יקירים וקברות צדיקים היא מנהג המעוגן במסורת היהודית. כך, הוזכר ברמ"א סימן תרו שנהגו לילך בערב ראש השנה ויום הכיפורים לקברות קרובים וצדיקים. הוזכר קודם במהרי"ל וכלבו, שזהו המנהג.
במדינת ישראל
בנוסף למנהגים הדתיים המתוארים לעיל, נהוגים בישראל מנהגים נוספים ביום זה, מהם המושפעים מקדושת יום הכיפורים ומהם הנובעים מסיבות אחרות.
בשירה ובספרות העברית ישנן התייחסויות רבות לאופיו המיוחד של ערב יום הכיפורים. בין היתר, במספר סיפורים קצרים של הסופר ש"י עגנון (המרוכזים בכרך "ימים נוראים") ובשירים של יהודה עמיחי וזלדה.
קרוליין ואן דר פלאס
קרוליין אן מריה ואן דר פלאס (בהולנדית: Carolina Ann Maria van der Plas, נולדה ב-6 ביוני 1967) היא עיתונאית ופוליטיקאית הולנדית המכהנת כחברה בבית הנבחרים מאז 2021. חברה לשעבר במפלגה הנוצרית-דמוקרטית (CDA), אותה עזבה ב-2019, היא המייסדת ומנהיגת המפלגה הנוכחית של תנועת האזרח החקלאי (BBB).
ביוגרפיה
ואן דר פלאס נולדה ב-6 ביוני 1967 בקאויק לאב הולנדי ולאם אירית. אביה, היה עיתונאי ספורט בעיתון האזורי של דוונטר ואמה היא פוליטיקאית בדימוס של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית, ששימשה כיושבת ראש בהנהלת העירייה של דוונטר. ואן דר פלאס גדלה במשפחה קתולית, אך מאז נערותה חדלה ללכת לכנסייה.
לאחר שסיימה תיכון, החלה לעבוד כעורכת פרילנסרית בעיתון האזורי של דוונטר. ב-2004 החלה לעבוד כעיתונאית עצמאית בנושאי חקלאות, במגזין בתחום תעשיית הבשר. בהמשך עבדה עבור מספר מגזינים בתחום החקלאות. כמו כן עבדה כאשת תקשורת באגודת החקלאים ועבור איגוד מגדלי החזירים ההולנדי.
קריירה פוליטית
בשנת 2018, ואן דר פלאס הוצבה במקום השביעי ברשימת המועמדים של ה-CDA לבחירות המקומיות בדוונטר. היא קיבלה 120 קולות. לאחר הבחירות המחוזיות ב-2019, החליטה לעזוב את ה-CDA משום שלדעתה המפלגה לא עשתה מספיק כדי לייצג את האינטרסים של המגזר החקלאי.
בתגובה למחאות החקלאים הנרחבות שהתקיימו בהולנד באוקטובר 2019, ואן דר פלאס, יחד עם וים חרוט קורקמפ והנק ורמיר, שני אנשי שיווק, הקימו את העמותה והמפלגה הפוליטית תנועת האזרח החקלאי (BBB).
ב-17 באוקטובר 2020, ואן דר פלאס נבחרה פה אחד למנהיגת המפלגה. הקמפיין שלה לבחירות הכלליות של 2021 התמקד בנושאים החשובים לבוחרים כפריים וחקלאיים, כולל הבטחות ל"משרד הכפריות" שימוקם לפחות 100 קילומטרים מהאג, והסרת האיסור על ניאוניקוטינואידים. המפלגה השיגה 104,319 קולות (1%), וואן דר פלאס נכנסה לבית הנבחרים כסיעה של אישה אחת.
חיים אישיים
ואן דר פלאס מתגוררת בדוונטר. התאלמנה בשנת 2019 ויש לה שני בנים.
ברנרד לאון
ברנרד לַאוּן (באנגלית: Bernard Lown; במקור: Boruchas Lacas, 7 ביוני 1921 – 16 בפברואר 2021) היה רופא קרדיולוג יהודי-אמריקאי ממוצא ליטאי, שפיתח את הדפיברילטור המודרני והדפיברילטורי קרדיוורטר להשתלה (ICD – Implantable Cardioverter Defibrillators). הנהיג את הטיפול בלידוקאין בהפרעות קצב הלב. הוא תיאר לראשונה את התסמונת לאון-גנונג-ליויין והיה אחראי לסיווג ע"ש לאון של ההפעימות המוקדמות החדריות שהיה מקובל למשך תקופה ארוכה. יחד עם הקרדיולוג יבגני צ'אזוב מברית המועצות היה מייסד האגודה הבינלאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית, שזכתה בפרס נובל לשלום לשנת 1985. ברנרד לאון היה פרופסור לקרדיולוגיה בבית הספר ע"ש ט.ה.צ'אן לבריאות ציבורית של אוניברסיטת הווארד ורופא בכיר בית החולים בריגהאם אנד וימנ'ס הוספיטל בבוסטון. הקים את המרכז לאון להפרעות לב ולכלי דם של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ואת הקרן המחקר על שם לאון ללב ולכלי דם. כמו כן הקים את מכון לאון ששאף לתרום לרפורמה במערכת הבריאות בארצות הברית ולרפורמה חברתית.
ביוגרפיה
לאון נולד בעיר אוטנה שבליטא, ב-7 ביוני 1921 למשפחה יהודית כבנם של ניסן לאץ (ניסונס לאצאס) ובלה לבית גרוסבארד. המשפחה היגרה למדינת מיין בארצות הברית כאשר לאון היה בן 14. הם התיישבו בלואיסטון, מיין. לאחר סיום התיכון החל לאון ללמוד זואולוגיה באוניברסיטה של מיין באורונו וקיבל בשנת 1942 תואר בוגר עם עבודת מחקר על "האללים המרובים בקביעת המין אצל צרעות טפילות הרבוברקון". מיד לאחר מכן המשיך ללימודי רפואה וקיבל תואר M.D מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס בשנת 1945. הוא המשיך להתמחות בבתי חולים יוקרתיים והמנטור שלו היה הקרדיולוג המפורסם סמואל אלברט לוין.
חייו האישיים
לאון נפטר בביתו במסצ'וסטס ב-16 בפברואר 2021 כתוצאה מדלקת ריאות ואי-ספיקת לב בגיל 99.
חידה לטיפול נמרץ קורונרי
הדפבירילטור וה"קרדיוורטר" סיפקו את הכלים העיקריים להקמת יחידת הטיפול נמרץ הכלילי (קורונרי) הראשונה בה מטופלים החולים בעלי סיכון לאריתמיות חדריות. ביחידות אשפוז אלה ניטור קפדני של האלקטרוקרדיוגרם איפשר התערבות מידית להפסקת הפרעות הקצב בעזרת דפיסרילטור-קונוורטר.
בתחום שימוש בדיגיטל והלידוקאין
לאון גילה יישומים חדשים בקרדיולוגיה לשתי תרופות שכבר שימשו בטיפול:הדיגיטלה (מאצבעונית ארגמנית) והלידוקאין בשנות ה-1950 הרעלת דיגיטלה הייתה אחת הסיבות למותם של חולי אי ספיקת לב. בעת עבודתו בבית החולים מונטפיורי בניו יורק, לאון הוכיח את תפקידה המכריע של רמת האשלגן בדם (קאלמיה) בבטיחות הטיפול בדיגיטלה. מחקרו הביא לעזיבת השימוש בהמוצר הדיגיטלי בעל הפעילות ארוכת הטווח, הדיגיטוקסין. לטובת גלוקוזיד דיגיטלי בעל פעילות קצרה יותר.
ב-1964 הנהיג לאון שימוש חדש לתרופה לידוקאין:הטיפול בהפרעות קצב חדריות (ונטריקולריות) ומניעתן ביחידה הקורונרית. העבר שימש הלידוקאין כמעט רק ברפואת השיניים בחומר הרדמה מקומית.
התסמונת לאון-גנונג-לוין
יחד עם גנונג ולוין ב-1952 תיאר לאון תסמנות אריתמית שהתאפיינה ב-PR קצר QRS נורמטיבי וטאכיאריתמיה על-חדרית הוא ייחס אותה גורמים מסוימים במערכת האנדוקרינית ומערכת העצבים האוטונומית. בשנים הבאות עם הפצת רישומים בתוך חדרי הלב של הפעילות החשמלית של הלב התסמונת יוחסה לנוכחותן של פאסיות אנורמליות של הולכה בין העליות לחדרים, בדומה לתסמונת וולף-פרקינסון-וייט.
הסיווג לאון
ב-1971 בשיתוף פעולה עם קריולוג אמריקאי אחר, מרשל וולף, הציע סיווג הפרעות הקצב החדריות על בסיס ההשערה שגובה תדירות הקצב ומורכבותו תואמים לפרוגנוזה גרועה יותר:האירוע הפרוגנוסטי שנלקח בחשבון על ידי לאון היה המוות הפתאומי ממקור לבבי. לאון השתמש בהתחלה בסיווג זה אצל החולים אחרי אוטם שריר הלב העוברים רישומי הולטר של אלקטרוקרדיוגרם למשך 24 שעות. כלי זה עדיין משמש לאבחון ופרוגנוזה גם מחוץ למחלת הלב האיסכמית.
פעילות ציבורית
בתחילת 1961 קיבץ לאון רופאים מפורסמים מבתי הספר של בוסטון כדי להעלות את המודעות לאיום שמהווה נשק גרעיני כתוצאה מהמתיחות בין ארצות הברית לברית המועצות. הארגון שהם הקימו נקרא רופאים עבור אחריות חברתית. הפעילות שלהם עוררה רופאים ממדינות אחרות להתנגד לנשק הגרעיני. ב-1980 היה ממקימי האגודה הבינלאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית, בשיתוף עם הקרדיולוג הסובייטי ייבגני צ'אזוב. האגודה איגדה רופאים מ-41 מדינות, ועסקה בהסברה לגבי סכנות המלחמה הגרעינית ובחקר ההשלכות הרפואיות ארוכות הטווח של הנשק הגרעיני. ב-1985 קיבל בשם האגודה את פרס נובל לשלום.
הרייט כהן
הרייט פרל אליס כהן (באנגלית: Harriet Pearl Alice Cohen 2 בדצמבר 1895 - 13 בנובמבר 1967) הייתה פסנתרנית יהודייה-בריטית.
משפחתה
הרייט כהן נולדה בלונדון, הבת הבכורה מבין ארבעה ילדים. סבה של הרייט היגר עם משפחתו לאנגליה מרוסיה הצארית. שמו ברוסיה היה ליצקי, אך המשפחה החליפה אותו לכהן בבואם לאנגליה. הוא שעשע את הרייט בסיפורים על ילדותו שם ולימד אותה רוסית, שהתגלתה כשימושית במסעות הקונצרטים שלה במוסקבה ובלנינגרד בשנת 1935. כהן ייחסה חשיבות רבה למוצאה היהודי, וסירבה לוותר על השם כהן, כשיתר משפחתה עשתה זאת.
לימודים וראשית הקריירה
המוזיקה הייתה חלק בלתי נפרד ממשפחתה של הרייט כהן. אביה היה מלחין ואמה פסנתרנית. גם אחיותיה של הרייט בחרו במוזיקה - אולגה הייתה כנרת ומיירה זמרת. הרייט למדה נגינה בפסנתר באקדמיה המלכותית למוזיקה אצל טוביאס מטאיי, לאחר שזכתה במלגת עדה לואיס בגיל 12 ובהמשך בפרס סטרנדייל בנט בשנת 1913. הופעת הבכורה שלה הייתה בקונצרט יום א' בקווין'ס הול כעבור שנה. הופעתה הגדולה הראשונה הייתה ב-1920, כשניגנה בוויגמור הול ברסיטל משותף עם הטנור ג'ון קואטס.
שמה נקשר במיוחד עם מוזיקה בריטית של תקופתה, כשניגנה את ביצוע הבכורה העולמי של הקונצ'רטו לפסנתר של ראלף ווהן-ויליאמס (שנכתב למענה) והקליטה את חמישיית הפסנתר של אדוארד אלגר עם רביעיית סטראטון, בהדרכת המלחין. מספר מלחינים כתבו מוזיקה במיוחד בשבילה, בהם ג'ון איירלנד, בלה בארטוק, ארנסט בלוך וג'ון מוראן, ובייחוד ארנולד באקס (מאהבה של כהן), שכתב את רוב יצירותיו לפסנתר בשבילה. אלה כוללות את הפסקול לגרסת הסרט של דייוויד לין לאוליבר טוויסט משנת 1948. הוא חיבר בשבילה גם קונצ'רטינו ליד שמאל, אחרי שאיבדה את השימוש ביד ימין בשנת 1948.
לפחות שישה קטעים בקובץ "מיקרוקוסמוס" של בארטוק מוקדשים להרייט כהן.
הרייט כהן הקדישה מאמץ ניכר לביצוע מלחינים מתקופת בית טיודור, המאה ה-16, כשהדבר לא היה מקובל, והופיעה ברסיטלים של יצירות משל ויליאם בירד ואורלנדו גיבונס ואף של הנרי פרסל, בן המאה ה-17. היא נחשבה לאחת המבצעות המעולות ביותר למוזיקה למקלדת של יוהאן סבסטיאן באך, וזכתה על כך לשבח יוצא-דופן מן המוזיקולוג אלפרד איינשטיין. פבלו קזלס הזמין אותה לנגן באך עם תזמורתו בברצלונה, ווילהלם פורטוונגלר שיגר לה הזמנה דומה לאחר ששמע אותה בשווייץ. היא ניגנה ברסיטל הראשון שכולו באך בקווין'ס הול בשנת 1925.
כהן טיפחה גם מוזיקה ספרדית, והייתה השנייה לנגן את "לילות בגני ספרד" של מנואל דה פאיה, יצירה שנקשרה במיוחד עם שמה. כמו כן הייתה מן הראשונות לתמוך במוזיקה של ברית המועצות בבריטניה, וביקרה ברוסיה בשנת 1935 לשידור ממוסקבה ולנינגרד, שכלל יצירות מאת שוסטקוביץ', קבלבסקי ולאוניד פולובינקין. מלחינים אלה שלחו לה בהמשך יצירות נוספות.
השפעתה של כהן חרגה בהרבה מעבר לעולם המוזיקה. הודות להיכרותה עם העיתונאית דורותי תומפסון, שהייתה עדת ראייה למצוקתם של היהודים בגרמניה ובאוסטריה, יכלה להעביר מידע אמין לראש ממשלת בריטניה רמזי מקדונלד, שהיה לידידה. שמה נקשר בשנות ה-30' עם פרסום מצוקתם של היהודים והיא ניגנה בקונצרט עם המדען אלברט איינשטיין בשנת 1934 לשם מגבית להוצאת מדענים יהודים מגרמניה. אחרי הקונצרט כתב איינשטיין על התוכנייה "לקוסמת הפסנתר האהובה" היא הייתה לידידה קרובה של אלינור רוזוולט ורמזי מקדונלד, ואף של חיים ויצמן.
כהן עמדה בקשרי ידידות קרובים עם עוד דמויות בולטות בתקופתה, בהן לא רק מוזיקאים כמו ז'אן סיבליוס, ראלף ווהן-ויליאמס, אדוארד אלגר וויליאם וולטון, אלא גם סופרים כמו ארנולד בנט, ג'ורג' ברנרד שו, ה. ג. ולס וד. ה. לורנס.
כהן נבחרה לסגנית-נשיאה של הליגה לשחרור הנשים, ובמשך שנים אחדות נקשר שמה עם קרן קיימת לישראל ועם הקונסרבטוריון למוזיקה בירושלים. היא עוטרה באות מפקדת מסדר האימפריה הבריטית (CBE) בשנת 1938 היא מתה בלונדון. פרס המוזיקה הבינלאומי ע"ש הרייט כהן הוקם לכבודה בשנת 1951.
פעילות למען פליטי הנאציזם
הרייט פגשה את העיתונאית האמריקאית דורותי תומפסון בשנת 1930 במסע הקונצרטים הראשון שלה באמריקה, שכלל את ניו יורק, וושינגטון וספריית הקונגרס ושיקגו והקנה לה לבסוף מוניטין על הבמה הבינלאומית. הפגישה עם תומפסון שינתה את חייה של כהן ועוררה בה מודעות ליהדותה. ב-1933 נסעה הרייט כהן לווינה לנגן בכמה קונצרטים והתארחה אצל דורותי תומפסון. נגעה מאוד ללבה מצוקת הפליטים, יהודים ושאינם יהודים כאחד, שזרמו לווינה מגרמניה. תומפסון וכהן התכתבו ביניהן בנושא מצוקת הפליטים היהודים באוסטריה ובגרמניה. כהן יכלה להעביר אז מידע מתומפסון ישירות לראש הממשלה הבריטי, רמזי מקדונלד, שהיה אותם ימים ידידה האינטימי. כהן פגשה את תומפסון כל אימת שנסעה לאמריקה. משנת 1933 התמסרה כהן לעבודה למען הפליטים, בבריטניה ובארצות הברית. כהמשך לפעולתה זו, הופיעה עם אלברט איינשטיין בשנת 1934 בקונצרט התרמה להוצאת מדענים יהודים מגרמניה.
ב-1935 הזהיר רמזי מקדונלנד את כהן שלא תעבור בגרמניה במסעותיה, משום שהממשלה הבריטית לא תוכל לערוב לביטחונה. זמן קצר אחר כך העביר אדולף היטלר את חוקי נירנברג, שאסרו לחלוטין על יהודים לקחת חלק בחיים הציבוריים.
הרייט כהן פגשה את אלברט איינשטיין בגרמניה בשנת 1929, כשבאה לתה מנחה בביתו. בהזדמנות זו סיפר לה איינשטיין, שהוא מנגן בכינור והציע, ששניהם ינגנו יחד באחד הימים. כהן שמרה על קשר עם איינשטיין גם לאחר שנמלט מגרמניה בשנת 1933. היא הרבתה לבקרו באוקספורד, שם ישב לזמן קצר. ב-1934, אחרי שאיינשטיין היגר לארצות הברית, אכן ניגנה עמו הרייט בקונצרט, שנועד לאיסוף כספים לחילוץ מדענים יהודים מגרמניה הנאצית. כהן ואיינשטיין נשארו ידידים והוא התייחס אליה כ"קוסמת הפסנתר האהובה".
רק בשנת 1939, כשפגשה לראשונה את חיים ויצמן, החלה כהן לתמוך ברעיון הציונות והמדינה היהודית. ביקורה של כהן בארץ ישראל בשנת 1939 הגדיל את המוניטין שלה שם הן כפסנתרנית קונצרטים והן מבחינה פוליטית. היא נשאה ונתנה עם פקידי שלטון בריטים ויהודים בניסיון להשיג אישורי כניסה לספינות מעפילים שנשאו פליטים מגרמניה הנאצית ולמנוע את החזרתם לאירופה, מאמצים שכמעט והביאו פעם לתקרית בינלאומית. הרייט כהן האמינה בכל לבה במדינה לעם היהודי, אך גם בעשיית צדק עם ערביי פלסטין. היא יצאה בשלום משני ניסיונות התנקשות בחייה במסעה בארץ ישראל וקציני צבא בריטים חמושים ליוו אותה בדרכה לקונצרטים. היה זה כשכהן סעדה עם ויצמן בלונדון, שוויצמן שמע את החדשות על הספר הלבן (1939) של הממשלה הבריטית, שהגביל את הגירת היהודים לבריטניה ללא יותר מ-15,000 לשנה. מפיה של בלנש דגדייל, אחייניתו של לורד בלפור, שהשתתפה גם היא בסעודה, יצאה נבואה כשאמרה בכאב, "מה יקרה למיליונים שנמלטים מהיטלר?"
יוסף הדס
יוסף הדס (עָדֵס) (18 במאי 1928 – 29 בינואר 2021) היה דיפלומט ישראלי ואיש שירות החוץ במשך 42 שנים. כיהן כמנכ"ל משרד החוץ בשנים 1991–1993.
הרייט כהן
מלחינים רוסים
ביקורה של כהן בברית המועצות באביב 1935 היה עוד ציון דרך חשוב בקריירה שלה. מארץ זו נמלטו אבותיה 100 שנים קודם לכן. לא זו בלבד, שכהן הביאה מוזיקה בריטית לברית המועצות בנגינת יצירות מאת ווהן-ויליאמס, באקס, בליס וג'ון איירלנד, היא ניגנה גם פרלודים של שוסטקוביץ', סונאטינה של קבלבסקי, ואת הבכורה הסובייטית של הסוויטה של לאוניד פולובינקין מכתב היד. לאחר זאת הפיצה את המוזיקה שלהם בכל רחבי אירופה וזכתה לשבחים כמוזיקאית הראשונה מחוץ לברית המועצות שלמדה את עשרים וארבעה הפרלודים של שוסטקוביץ', שהלחין בשנים 1932 ו-1933. לעיתים קרובות שוכחים את תרומתה בהבאת יצירותיהם של מלחינים רוסים לא נודעים לעולם הרחב.
יוסף הדס
ביוגרפיה
נולד בעיר חלב שבצפון סוריה ב-1928, בן לאהרון ובוליסה. בשנת 1947 נסע לפריז ללימודי הנדסה אך קטע אותם ועלה ארצה בשנת 1948 בעקבות מותו של אחיו, מרדכי בקרבות על ירושלים. הוא התגייס לצה"ל ונפצע ברגלו. בשנת 1951 הצטרף למשרד החוץ כעוזר מחקר במחלקת החקר. במקביל למד לימודי משפטים באוניברסיטה העברית.
הרייט כהן
מערכת היחסים בין כהן לארנולד באקס
פרשת האהבה של הרייט כהן עם ארנולד באקס נמשכה יותר מארבעים שנה, עד מותו בשנת 1953. היה זה באקס שהעניק להרייט כהן את השם "טניה", שם החיבה שבו נודעה לחברים קרובים ולבני משפחה. אהבתם העזה החלה בשנת 1914, כשהיא הייתה בת 19 והוא בן 31, אם כי פגישתם הראשונה הייתה שנתיים קודם לכן. כהן הייתה מקור השראה יוצרת לבאקס ובשנת 1915 הוא חיבר למענה, תוך 13 ימים, שלוש יצירות, "גן הוורדים של הנסיכה", "העלמה עם הנרקיסים" ו"בחנות הוודקה".
יוסף הדס
ביוגרפיה
בשנת 1960 יצא לשליחות באפריקה, בתחילה כמזכיר שני וסגן קונסול בסנגל ומשם למאלי ולניז'ר. כבר אז התריע מפני התפשטות האסלאם באפריקה.
הרייט כהן
מערכת היחסים בין כהן לארנולד באקס
כשבאקס הלך לעולמו ב-3 באוקטובר 1953, הושפעה כהן עמוקות ממותו. בצוואתו הוריש מחצית מן התגמולים מיצירותיו הספרותיות והמוזיקליות לכהן לכל חייה. את המחצית השנייה ציווה למרי גליבס, מי שהייתה אהובתו האחרת במשך עשרים שנה. לאחר מותן נועדו התגמולים והעיזבון לעבור לילדיו. כהן שמרה בידה את הנכס שבאקס קנה לה - לאורך שנות חייה של כהן העניק לה באקס תמיכה כספית.
קשרים אחרים
ראש הממשלה הבריטי רמזי מקדונלד הוא אחד הבולטים בקשריה של כהן. הרייט כהן התקרבה אל מקדונלד בתקופת כהונתו כראש ממשלה מ-1929 עד 1935, בזמן של אי-יציבות ושפל כלכלי, שתרמו לעליית הנאציזם והפשיזם באירופה. השמועה אמרה, שמקדונלד וכהן היו לנאהבים. מכתביהם משקפים קרבה; והיא הרבתה לבקר אותו ביחידות במעונו בדאונינג 10 ובביתו בהמפסטד.
יוסף הדס
ביוגרפיה
בשנת 1963 מונה למזכיר ראשון בשגרירות ישראל בפריז, ולאחר מכן ליועץ לענייני המזרח התיכון. בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים תרמו דיווחיו מפריז לעיצוב עמדת ממשלת ישראל. בעת שירותו בפריז אף ריכז את המאמצים לארגון הגנתו המשפטית של אלי כהן. בשנת 1967 שב ארצה לתפקיד סגן מנהל מחלקת אפריקה ולאחר מכן ניהל את מחלקת החקר. בשנת 1971 שב לפריז בתפקיד ציר. בשנים אלה השלים את הדוקטורט באוניברסיטת סורבון. שימש סגן מנהל המרכז למחקר ותכנון במשרד החוץ.
הרייט כהן
קשרים אחרים
כהן הייתה קרובה גם למקס ביברברוק, מייסד עיתוני "אקספרס" ויזם חשוב בתקופתו. את ההיכרות בין כהן לביברברוק ערך ארנולד בנט ב-1923. ביברברוק נשבה בקסמיה של כהן והזמין אותה לסעוד עמו דרך קבע מ-1923 ואף הפגיש אותה עם לורד רותרמיר ולויד ג'ורג'. ביברברוק וכהן נפגשו תכופות בביתה, כפי שציינה באוטוביוגרפיה שלה, "A Bundle of Time". הוא נהג לשלוח לה מאה ורדים אדומים.
יוסף הדס
ביוגרפיה
בשנת 1977 מונה על ידי שר החוץ דאז משה דיין לטפל ביחסים עם מצרים ובהמשך לאחראי על יישומו של חוזה השלום עמה. בחלקו נפלה הזכות להוביל את פתיחת שגרירות ישראל בקהיר ולהניף את דגל הלאום בטקס חנוכתה. בשנת 1981 מונה לשגריר בדנמרק וב-1983 לשגריר בבלגיה, לוקסמבורג והאיחוד האירופי שם הרחיב את קשרי ישראל עם הקהילייה האירופית המתרחבת בכלל והסכמי הסחר עמה בפרט. בשובו מבריסל בשנת 1987 מונה לסמנכ"ל לענייני אפריקה אסיה ואוקיאניה. בתפקידו זה הניח את היסודות לכינון היחסים הדיפלומטיים עם הודו וסין. בשנת 1990 מונה כסמנכ"ל אחראי על אירופה המערבית ובנוסף על אמריקה הלטינית, ולאחר מכן כמשנה למנכ"ל.
בשנת 1991 מונה על ידי שר החוץ דאז דוד לוי למנכ"ל. באותה שנה היה חבר במשלחת הישראלית לועידת מדריד. לאחר הוועידה שימש כראש משלחת ישראל למשא ומתן עם לבנון. עם כניסתו של שמעון פרס לתפקיד שר החוץ המשיך יוסף בתפקידו כמנכ"ל וזאת עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1993.
הרייט כהן
קשרים אחרים
ראלף ווהן-ויליאמס היה ידיד קרוב של הרייט כהן במשך כל חייה. ממכתביו אליה עולה מסכת יחסים עוגבנית, והוא מזכיר בהם שוב ושוב את אלפי הנשיקות שהיא חייבת לו. הוא היה מבקר קבוע בביתה ונכח לעיתים קרובות במסיבות הקטנות שערכה לידידיה. היא אהבה לארח ולהזמין אישים ידועי-שם. כהן ניגנה בביצוע בכורה את "Hymn Tune Prelude" של ווהן-ויליאמס ב-1930, יצירה שהקדיש לה. בשנים הבאות הציגה את היצירה ברחבי אירופה במסעות הקונצרטים שלה. ב-1933 ניגנה בביצוע בכורה את הקונצ'רטו שלו לפסנתר בדו מז'ור, גם זו יצירה שהוקדשה לה. למשך תקופה מסוימת ניתנה לכהן זכות בלעדית לביצוע היצירה.
הרייט כהן ניגנה בפעם הראשונה לפני אדוארד אלגר בשנת 1914, כשהייתה בת 18. הם היו לידידים קרובים וידידותם עמדה בעינה עד למותו בשנת 1934. ב-1933 ארגנה כהן קונצרט לכבוד אלגר בחסות המלך והמלכה. חיבתו של אלגר לכהן הייתה גלויה והוא עקב מקרוב אחר הקריירה שלה והעניק לה תמיכה ועידוד מתמידים. בהדרכת אלגר הקליטה כהן את חמישיית הפסנתר שלו עם רביעיית המיתרים "סטראטון". היא קיבלה מאלגר את היצירה, עדיין בכתב-יד, לצורך ההקלטה.
יוסף הדס
ביוגרפיה
לאחר פרישתו ממשרד החוץ עמד בראש משלחות ישראל למשא ומתן המולטילטרלי בעניין פליטי 1948 ועקורי 1967.
הרייט כהן
קשרים אחרים
ד. ה. לורנס היה לידיד קרוב של הרייט כהן. כבר ב-915 התברר, שהידידות הזאת יוצרת מתחים מסוימים בין כהן לאנולד באקס. באקס התנגד לקרבתה של כהן אל לורנס. היא אמרה ללורנס, שיהיה עליהם להיפגש בחשאי. בהלך רוח הפגנתי לקח לורנס מחברת ושירבט בה, "הדלת נסגרה". זמן קצר לאחר זאת נדבקה כהן בשחפת, אולי מלורנס, שמת במחלה זו ב-1930. לורנס וכהן המשיכו להיפגש, לפחות כחלק מחבורת ידידים, עד מותו. בפגיששות אלה הרבו לדבר על המוזיקה של ידידם המשותף, אלגר.
בשנת 1923 ערך ארנולד בנט היכרות בין כהן לויליאם וולטון. התנהלה ביניהם ידידות פלרטטנית למדי, שכהן תיארה באוטוביוגרפחה שלה כ, סוערת אך מרנינה". היא כתבה, שהעובדה שלא פעם הרגיזו זה את זה לא גרעה מן החיבה שביסוד ידידותם כהן עודדה את המוזיקה של וולטון הן בבית והן בארצות אחרות, בייחוד בסוף שנות ה-20' ובראשית שנות ה-30'. כשמסר לכהן, לבקשתה, את ביצוע הבכורה של הסינפוניה קונצ'רטנטה שלו בשנת 1927, אמר לה וולטון, "אני יודע שהיא תהיה בידיים בטוחות".
יוסף הדס
משפחתו
יוסף היה נשוי לסטלה משנת 1955 ועד לפטירתה בשנת 2012. לזוג שלושה ילדים.
הרייט כהן
קשרים אחרים
בשנת 1921 התוודעה כהן אל המלחין יאן סיבליוס בלונדון, ובקיץ 1931, כאשר טיילה בפינלנד עם באקס, פגשו שניהם את סיבליוס וניהלו עמו שיחות ממושכות, הן בהלסינקי והן באיינולה. הן באקס והן סיבליוס גילו עניין היסטוריה, ורבות משיחותיהם נסבו על תחום זה. סיבליוס אמר לכהן, "... את מבינה מה אנו [המלחינים] מנסים לחהגיד. המוזיקה שלנו בטוחה בידייך."
ארנולד בנט, מידידיה הקרובים והיקרים ביותר של כהן, מת ב-27 במרץ 1931. הוא הציג אותה לפני רבים מחבריה החדשים, בהם וולטון ומקס ביוורברוק.
יוסף הדס
משפחתו
נפטר ב-29 בינואר 2021.
ארמון פלנלטו
ארמון פלנאלטו (בפורטוגזית: Palácio do Planalto) הוא מקום העבודה הרשמי של נשיא ברזיל. הארמון ממוקם בבירה ברזיליה ותוכנן על ידי האדריכל אוסקר נימאייר ונחנך ב-21 באפריל 1960. הארמון משמש כמקום העבודה של כל נשיאי ברזיל מאז ז'וסלינו קוביצ'ק. הארמון ממוקם בכיכר שלוש הרשויות (פורטוגזית: Praça dos Três Poderes) ממזרח לקונגרס הלאומי וממול לבית המשפט העליון הפדרלי. הארמון הוא אחד משני הארמונות הרשמיים המשמשים את נשיא ברזיל, כאשר השני הוא ארמון אלבורדה שמשמש כמעון הרשמי שלו. בסביבת הארמון, לאורך הציר המונומנטלי ממוקמים משרדי ממשלה שונים.
היסטוריה
ארמון פלנלטו היה המרכיב המשמעותי הראשון בתוכנית של האדריכל לוסיו קוסטה לבניית עיר הבירה החדשה של ברזיל, היא ברזיליה. הבניה החלה ב-10 ביולי 1958 על פי תוכנית האדריכל אוסקר נימאייר. הארמון נחנך באופן רשמי ב-21 באפריל 1960 על ידי הנשיא ז'וסלינו קוביצ'ק והיה לאחד המבנים הראשונים שנחנכו בבירה החדשה ברזיליה, יחד עם בניין הקונגרס הלאומי ובניין בית המשפט העליון הפדרלי. בטקס החניכה נכחו מספר ראשי מדינות וקהל של אלפים, כיוון שזה סימל את המעבר של הבירה מריו די זנרו למרכז המדינה.
אדריכלות ומבנה
הארמון בנוי בסגנון המשלב מודרניזם פשוט ועושה שימוש בקווים ו"גלים" שיוצרים את העמודים החיצוניים. החזית של הארמון מורכבת משני אלמנטים ברורים: הרמפה המובילה להיכל והפרלטוריום (פלטפורמה שממנה יכולים הנשיא ואורחים ממדינות אחרות לנאום לציבור בכיכר שלוש הרשויות. הארמון משתרע על פני שטח של 36,000 מטר רבוע. למבנה הראשי יש ארבע קומות מעל הקרקע ועוד קומה אחת מתחת לקרקע. מנחת מסוקים נמצא ליד החזית הצפונית של הארמון.
בלאביה
בלאביה (בבלארוסית: Белавія) היא חברת התעופה הלאומית של בלארוס והחברה הגדולה בה, משרדי הנהלת החברה נמצאים במינסק ובסיס הפעולה המרכזי שלה הוא נמל התעופה הלאומי מינסק.
לחברה כ-17 נציגויות בכל העולם, היא חברה בארגון IATA, החברה מפעילה טיסות לכ-40 יעדים בעולם עם צי של 23 מטוסים, כמות הטסים עם החברה עולה כל שנה ובשנת 2012 החברה הובילה מעל ל-1,204,000 נוסעים.
החברה מפעילה מספר טיסות שבועיות ממינסק לנמל התעופה בן-גוריון, הטיסות מבוצעות במטוסי הבואינג 737-800 שלה.
הסכמי שותפות קוד
נכון ליוני 2013, לחברה הסכמי שותפות קוד עם החברות הבאות:
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה, נכון למרץ 2023:
גלירס
גלירס (שם מדעי: Glires; מילולית: "glīrēs" - נמנמן) היא קבוצה של יונקי שליה מקבוצת האאוארכונטוגליריים, אשר כוללת את המינים הקרובים למכרסמים ולארנבאים שבעבר נחשבו למכרסמים. כמו כן היא כוללת עוד 2 סדרות נכחדות: Arctostylopida ו-Anagaloidea, אשר התקיימו במשך הפלאוגן ואולי אף בסוף הקרטיקון (ייתכן שהם שייכים לקבוצות אחרות).
קבוצה זו הוגדרה כבר ב-1758 בידי החוקר השוודי קארולוס לינאוס ונבדקה בידי מחקרי גנום מיטוכונדרי משותפים. היא כוללת את מרבית היונקים כיום, כאשר סדרת המכרסמים מכילה חצי מהיונקים.
מרבית מיני הקבוצה הם קטנים וזריזים, מתרבים במהירות ומסתגלים למגוון סביבות מחיה. מבנה שיניהם מותאם לחיתוך וגיזום של מזון קשה, כך שביכולתם לאכול מגוון מזונות, כאשר רובם הם אוכלי צמחים.
ג'מעה אזברגה
ג'מעה אזברגה (בערבית: جمعة الزبارقة; נולד ב-15 באוגוסט 1956) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי. חבר הכנסת העשרים מטעם מפלגת בל"ד והרשימה המשותפת.
ביוגרפיה
פעל מטעם ועדת המעקב העליונה של ערביי הנגב נגד תוכנית פראוור. כמו כן ניהל פרויקט להכרת עולם הרפואה לתלמידים, על מנת לעודדם לפנות ללימודי התחום.
שובץ במקום הרביעי ברשימת בל"ד לכנסת התשע עשרה, אך בל"ד זכתה בשלושה מנדטים בלבד והוא לא נבחר. שובץ במקום ה-14 ברשימה המשותפת לכנסת העשרים ושוב לא נבחר, לאחר שהרשימה המשותפת זכתה ב-13 מנדטים בלבד. עם התפטרותו של באסל גטאס מהכנסת נכנס אזברגה לכנסת ב־21 במרץ 2017. בבחירות לכנסת הבאה לא התמודד אך הוצב במקום ה-109 הסמלי ברשימת רע"מ-בל"ד. בבחירות לכנסת ה-24 שובץ במקום ה-3 בבל״ד שהוא המקום התשיעי ברשימה המשותפת.
חיים אישיים
אזברגה נשוי ואב לתשעה. הוא גר בלקיה, בבית מגורים שנגדו הוצא צו הריסה על ידי משרד הפנים.
ארמון אלבורדה
ארמון אלבורדה (בפורטוגזית: Palácio da Alvorada; פירושו ארמון השחר) הוא מעון המגורים הרשמי של נשיא ברזיל. הוא ממוקם בבירה ברזיליה על חצי אי למרגלות אגם פרנואה. המבנה עוצב על ידי אוסקר נימאייר ונבנה בשנים 1957–1958 בסגנון מודרניסטי. המעון מהווה את מקום המגורים הרשמי של כל נשיאי ברזיל מאז ז'וסלינו קוביצ'ק.
היסטוריה
ארמון אלבורדה היה המבנה הראשון שנבנה בבירה החדשה ברזיליה. עבודות הבניה החלו ב-3 באפריל 1957 והמבנה הושלם ב-30 ביוני 1958. הקווים המנחים בתוכנית של נימאייר הדגישו פשטות ומודרניזם. ב-2004 הגברת הראשונה של ברזיל מאריסה לטיצ'יה הורתה על שיפוץ מקיף של הארמון. הפרויקט ארך כשנתיים ועלה כ-18.4 מיליון דולר. החדרים והקישוטים שוחזרו. מערכות החשמל והאוורור הוחלפו ונעשו עבודות ריצוף ותקרה.
בניין ליבר המלכותי
בניין ליבר המלכותי הוא מבנה בגדת הנהר מרזי במרכז העיר ליברפול שבבריטניה.
מאז נבנה בשנת 1911 הפך המבנה להיות אחד מסמלי העיר ומהמבנים המוכרים ביותר בחזית העיר הפונה אל הנהר. עד 1932 היה המבנה הגבוה ביותר באירופה ונותר המבנה הגבוה בבריטניה עד 1961 והגבוה בעיר עד 1965. הוא מהווה בניין רשום מדרגה I.
המבנה ושני שכניו - בניין קונרד ובית נמל ליברפול - ניצבים באתר הנקרא Pier Head וזכו לכינוי The Three Graces. הם מהווים חלק מאתר "עיר מסחר ימית" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.
המבנה
בניין ליבר המלכותי הוקם על מנת לשמש כמטה חברת Royal Liver Assurance, שפעלה בעיר מאז 1850. בנייתו החלה בשנת 1908 וב-1911 נפתח הבניין לשימוש. היה זה המבנה הגדול הראשון בבריטניה שנבנה מבטון מזוין ואחד מהמבנים הגדולים הראשונים בעולם שניבנו כך. גובה גגו הוא 50.9 מטרים וגובה שני מגדלי השעונים שבו 98.2 מטרים. כיום המבנה הוא רק הרביעי בגובהו בעיר. מתכנן הבניין היה האדריכל וולטר אוברי תומאס (Walter Aubrey Thomas). במבנה 13 קומות ופועלות בו כיום 12 מעליות. שוכנים בו מוסדות ועסקים.
מגדלי השעונים
מגדלי השעונים נושאים שעונים עגולים בקוטר של 7.6 מטרים - גדולים משעון הביג בן שבלונדון. במקור הם נקראו שעוני ג'ורג' כיוון שהחלו לפעול במועד של הכתרת המלך ג'ורג' החמישי ב-22 ביוני 1911. ב-1953 הם הוסבו לשעונים אלקטרוניים והם הגדולים מסוג זה בבריטניה. השעונים מוארים בשעות החשכה.
על גבי חודי שני המגדלים ניצבים פסלי ציפורי ליבר, שעוצבו על ידי קארל ברנרד ברטלס (Carl Bernard Bartels). אלו הם למעשה פסלי קורמורנים בגובה של 5.4 מטרים, באורך של 3 מטרים ובמוטת כנפיים של 3.6 מטרים, הנושאים עשבי ים במקוריהם. הפסלים קיבלו מעמד מיתולוגי ואגדות מקומיות שונות נקשרו בהם.
נתן אגמון
נתן אגמון (בִּיסְטְרִיצקי) (כ"ח באב ה'תרנ"ו, 7 באוגוסט 1896 – י"ב באדר תש"ם, 29 בפברואר 1980, ישראל) היה סופר, מחזאי, מתרגם, עורך ומבקר עברי.
קורות חיים
נולד בשנת 1896 לשמואל, סוחר, ולבילה בת יצחק פלח בעיר זְבֵנִיגוֹרוֹדְקָה (Звенигородка) בפלך קייב שבדרום האימפריה הרוסית (כיום במחוז צ'רקאסי באוקראינה), בתחום המושב היהודי. קיבל חינוך מסורתי בחדר והתעניין גם בספרות הרוסית. בשנת 1913 עלה לארץ ישראל כדי ללמוד בגימנסיה הרצליה. לאחר שנת לימודים אחת נסע בקיץ לחופשה בבית הוריו ברוסיה, ונקלע למלחמת העולם הראשונה. בשנות המלחמה הוא עבר להתגורר ביקטרינוסלב ובאלכסנדרוב, שם החל לעסוק בפעילות ציונית. כבר בצעירותו פרסם ביקורת ומסות ספרותיות בעיתונות העברית. בהיותו נואם מוכשר, הוא הרבה לבקר בערים ובעיירות והרצה שם מטעם האגודות הציוניות השונות
ב-1918 נישא לחיה בת אריה ליב גוטמן, ולזוג נולדו שני בנים: שמואל ויעקב.
ב-1920 חזר לארץ, ושנה מאוחר יותר יצא בשליחות "הפועל הצעיר" להרצאות במחנות גדוד העבודה, שעסקו בסלילת כביש חיפה-ג'דה. על סמך התחברותו עם חבורה מהקבוצה הוא התבקש על ידי מאיר יערי לסייע להם בעריכה והבאה לבית הדפוס את רשימות הווידוי שכתבו בעת ישיבתם המבודדת בביתניה-עילית. הקובץ שפורסם בשנת 1922, "קהילייתנו", זכה לפרסום רב. בהשראתו, כתב אגמון בשנת 1926 את הרומן רחב היריעה "ימים ולילות".
בשנים 1922 - 1952 שימש ראש מחלקת הנוער והתעמולה בקרן קיימת לישראל, ופרסם חוברות הסברה ציונית. השתתף במספר קונגרסים ציוניים כנציג הקק"ל. לאחר שפרש מעבודתו התמסר ליצירתו הספרותית.
עסק גם בתרגום ופרסם מאמרים רבים בעיתונות העברית, מהם ב"העם", "השילוח", "הפועל הצעיר", "מעברות", "ראזסווייט" ועוד.
נתן אגמון-ביסטריצקי נפטר בגיל 83.
יצירתו הספרותית
הרומן "ימים ולילות" הוא יצירת הפרוזה המשמעותית ביותר של אגמון. יצירה זו נחשבת למבשרת את בואו של המודרניזים הארץ-ישראלי. הספר מתמקד בתיאור הדמויות והזיכרונות, הבדידות והקולקטיב, ההווי והטקסים של החבורה בביתניה-עילית. אגמון הגדיר אותו במהדורה האחרונה של הספר כ"הגדה על מיתוס העדה" ששואפת להגיע אל השורשים המיתיים הראשוניים הקיימים ביסודה של כל צורת חיים אנושית.
גם המחזות שכתב אגמון משלבים בין היסודות הריאליים והאקספרסיוניסטיים. מאבקים בין חיי גלות לכיסופי גאולה, בין דמויות היסטוריות לגיבורי הזמן הריאלי. הוא התעניין בשלושה נושאים עיקריים בהיסטוריה היהודית: הופעתו של ישו הנוצרי על רקע הבית השני, הופעתו של שבתי צבי במאה השבע-עשרה ועלייתו של הרצל לקראת היעוד הציוני. שלושה אירועים חשובים שבאמצעותם חקר את הנושא המשיחי כפי שהתבטא מדי פעם בהיסטוריה היהודית. כמה ממחזותיו הועלו על הבמה החל משנות השלושים של המאה ה-20.
בכתיבתו התיעודית הוא פרסם את רשמי ביקורו בקהילות השונות של היהודים בארץ ובגולה, למשל: "קריית ענבים (1924), ו"קסמי יבשת" (1924) על מסעותיו בדרום אמריקה. ספריו העיוניים כוללים זיכרונות אישיים המשולבים עם דברי מסה וביקורת וכתובים בסגנון סוער שהתאפיין בו.
במאמר שכתב בשנת 1917 בעיתון "העם" על שאול טשרניחובסקי, הוא דיבר על הייחוד שבין שירתו לזו של ביאליק ויצירתו של ברדיצ'בסקי שהיו עדיין שרויים ב"קרע שבלב" בין עולם ההלכה היהודי ממנו הגיעו, לבין העולם המודרני שבו חיו:
אגמון-ביסטריצקי עסק גם בתרגום. הבולטים שבין תרגומיו הם "דון קיחוטה" לסרוונטס (1958) ומבחר משיריו של המשורר הצ'יליאני פבלו נרודה (1954).
עונת 1989/1990 בליגה הארצית
עונת 1989/1990 בליגה הארצית הייתה העונה ה-14 של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות ושיטת הבתים בוטלה. העונה הסתיימה בניצחון של צפרירים חולון שעלתה לעונת 1990/1991 לליגה לאומית לצד הפועל תל אביב. הפועל צפרירים חולון הבטיחה את המקום הראשון מחזור אחד לסיום העונה, ואילו הפועל תל אביב ומכבי יבנה ניהלו מאבק צמוד שהוכרע במשחק האחרון בלבד. שתי הקבוצות התייצבו למחזור הסיום עם מספר נקודות והפרש שערים זהים, כאשר מכבי יבנה הקדימה בטבלה את הפועל תל אביב בזכות העובדה שכבשה יותר שערים ערב המחזור האחרון. הפועל תל אביב אירחה במחזור האחרון את מכבי רמת עמידר ומכבי יבנה אירחה את בית"ר נתניה. כאשר הסתיימו המחציות בשני המגרשים, הוליכה כל קבוצה 0–2 כאשר בשלב הזה מכבי יבנה הייתה העולה ללאומית. במחצית השנייה כבשה הפועל תל אביב ארבעה שערים נוספים וניצחה 0–6. מכבי יבנה ניצחה את בית"ר נתניה רק 0–4, מה שאומר שהפועל תל אביב עלתה לליגה הלאומית, ואילו יבנה נשארה עונה נוספת בליגה הארצית.
בסיום העונה הפועל ראשון לציון והפועל לוד ירדו לליגה השלישית. מכבי טמרה ירדה לליגה השלישית בעקבות משחקי המבחן.
בני טבק ממכבי יבנה היה מלך השערים של הליגה עם 19 כיבושים.
סובארו טנדר
סובארו בראט (באנגלית: Subaru BRAT) הוא טנדר בסגנון "Coupé utility" מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סובארו אשר יוצר בין השנים 1978–1994 ביפן ודרום אפריקה ובין השנים 1978–1987 בדרום אפריקה.
יצרנית הרכב סובארו היא חברת בת של התאגיד הרב-לאומי היפני Subaru Corporation (שם רשמי: "פוג'י תעשיות כבדות בע״מ"" (באנגלית: "Fuji Heavy Industries", ביפנית: 富士重工業株式会社).
ממאי 2016 חטיבת "סובארו" שייכת לקונצרן היפני "חברת סובארו" (שנודע בעבר בשם "פוג'י תעשיות כבדות בע״מ" - Fuji Heavy Industries Ltd.
יחסי גיאנה–צ'ילה
יחסי גיאנה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה השיתופית של גיאנה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
צ'ילה וגיאנה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 ביולי 1971. בשנת 1994 שתי המדינות חתמו על הסכם בסיסי לשיתוף פעולה טכני ומדעי, שנכנס לתוקף שלוש שנים לאחר מכן.
באוגוסט 2015 מינתה צ'ילה את קלאודיו רוחאס רצ'ל לשגרירה בגיאנה, ובשנה שלאחר מכן חנכה הנשיאה מישל בצ'לט את הנציגות הדיפלומטית בג'ורג'טאון. צ'ילה רואה בגיאנה את אחת השותפות העיקריות שלה באזור הקריבי דובר האנגלית, ואילו גיאנה הביעה עניין לחלוק את הניסיון הכלכלי הצ'יליאני ואת תהליך פתיחתה לעולם.
ביקורים רשמיים
ביולי 2016 קיימה נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט ביקור ממלכתי בגיאנה, שם השתתפה בכנס XXXVII של ראשי מדינות וממשלות הקהילייה הקריבית וחנכה את שגרירות ארצה בג'ורג'טאון.
באוקטובר 2016 ערך נשיא גיאנה דייוויד גריינג'ר ביקור ממלכתי בצ'ילה, והתקבל על ידי הנשיאה מישל בצ'לט בפלאסיו דה לה מונדה, בהזדמנות זו חתמו על הסכם לפטור אשרות בדרכונים רגילים והסכם התחבורה האווירית, ושיחות נערכו כדי ליזום יוזמות שיתופיות בענייני מסחר, טלקומוניקציה, גאולוגיה, כרייה וסביבה.
דייוויד ג'נטלמן
דייוויד ג'נטלמן (באנגלית: David Gentleman; נולד ב-11 במרץ 1930) הוא אמן אנגלי. הוא למד אמנות וציור בקולג' המלכותי לאמנות אצל אדוארד באודן וג'ון נאש. הוא עבד בצבעי מים, ליטוגרפיה ותחריט עץ, בקנה מידה שונים: החל מציורי קיר באורך רציף עבור תחנת הרכבת התחתית צ'רינג קרוס בלונדון ועד בולי דואר ולוגואים.