cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפסוקית היוחננית
הטקסט ונוסחיו
כמעט בכל כתבי-היד המצויים של הברית החדשה ביוונית, שפתו המקורית של החיבור, הפסוקית היוחננית איננה בנמצא והטקסט הוא "כי שלושה המעידים הרוח המים והדם". יש לכך רק שני חריגים עד פרסום מהדורת ארסמוס מרוטרדם ב-1516 ו-1522. הראשון הוא כתב-יד גרגורי-אלנד מס' 629, שהועתק על ידי הנזיר ברתולומיאוס ממנזר יוחנן במדבר בשנת 1363. ברתולומיאוס העתיק את המקור היווני יחד עם תרגומו הלטיני, ובמקומות רבים בטקסט הוא שינה את היוונית כדי שתתאים לשפה האחרת. מס' 629 אכן מכיל גרסה של הפסוקית ביוונית. החריג השני הוא קודקס מונטפורטיאנוס (אותו כינה ארסמוס "קודקס בריטניקוס"), או גרגורי-אלנד 61, שמקורו עלום אך אין ספק שאיננו מוקדם משלהי המאה ה-15 ושתורגם מהוולגטה הלטינית. ארסמוס עצמו, ומספר חוקרים בעקבותיו, העלו את החשד שכתב-היד הוכן בחיפזון רק לאחר שפורסמה מהדורתו נטולת-הפסוקית ב-1516, על מנת לשכנע אותו במקוריותה. כמו כן, הפסוקית איננה מופיעה בתרגום הפשיטתא לארמית, בתרגומים הקופטיים, הארמניים והסלאביים או בעדי נוסח כלשהם מחוץ ללטיניים. יתרה מכך, עשרות אבות הכנסייה במאות השלישית, הרביעית והחמישית שנאבקו בעד הדוקטרינה של השילוש הקדוש ושעמלו למצוא בכתובים כל רמז עקיף לה, לא מזכירים את הפסוקית כלל גם כשהם מתייחסים לאיגרת יוחנן הראשונה ואף כשהם מצטטים מן הפרק בו המילים אמורות להימצא. לעומת זאת מתועד שימוש בקטע המקורי, נטול התוספת, כמטאפורה וכביסוס לשילוש, כבר מזמנים קדומים מאוד. ההקבלה בין "הָרוּחַ הַמַּיִם וְהַדָּם וּשְׁלָשְׁתָּם עֵדוּת אֶחָת" לבין האב, הבן ורוח הקודש קיימת אצל אבות כנסייה ותאולוגים שכתבו בלטינית, במערב, עוד מימי טרטוליאנוס (שאיננו מזכיר כלל את הפסוקית היוחננית) וחוזרת אצל רבים אחרים.
העדות הראשונה לפסוקית היא משלהי המאה הרביעית, לא בכתב-יד של הברית החדשה אלא בציטוט מתוך "ספר ההתנצחות" (Liber Apologeticum) של הבישוף פריסקיליאנוס מאווילה שבספרד, המצטט את איגרת יוחנן עם המילים "בַּשָּׁמַיִם הָאָב הַדָּבָר וְרוּחַ הַקֹּדֶשׁ". הפסוקית איננה כלולה בקודקס פולדנסיס מ-546, אחד מעדי הנוסח החשובים ביותר של הוולגטה הלטינית; היא מתחילה להופיע בעדי נוסח של הברית החדשה עצמה למן המאה השביעית. כתבי-היד הקדומים ביותר בהן מצויה התוספת הם "פלימפססט לאון" וקודקס פריסינגנסיס, שהועתקו בספרד באותה המאה. בדורות שלאחר מכן, עדי הנוסח מציגים גיוון רב בקטע האמור, כשיש שינויים כמעט בכל מהדורה. ההיסטוריון גרנטלי מק'דונלד פירש זאת כעדות למבוכה ש"הפסוקית היוחננית" עוררה בקרב המעתיקים. היא הוסיפה להיות נדירה עד המאה התשיעית, ורק מן המאה העשירית והלאה מופיעה הפסוקית בחלק ניכר מן הנוסחים והטקסט שלה מתייצב.
בינתיים, ההצהרה "הָאָב הַדָּבָר וְרוּחַ הַקֹּדֶשׁ וּשְׁלָשְׁתָּם אֶחָד הֵמָּה" התקבלה בידי תאולוגים לטיניים רבים כביסוס עליון לאמונת השילוש, מתוקף הניסוח הברור שלה בנוגע לנושא. האפיפיור אינוקנטיוס השלישי אף הכליל את המילים בתפילה "שרפים לעומתם" (Duo Seraphim) שחיבר, שנאמרה בכל יום ראשון, וכך החדיר את הפסוקית לתודעת הציבור הרחב. ב-1216 היא תורגמה לראשונה ליוונית, לא בתוך נוסח של הברית החדשה אלא בפרוטוקולים של ועידת לטראנו הרביעית. למן המאה ה-14 נכללה התוספת במרבית כתבי-היד של הוולגטה, אם כי גם במאה זו ובמאה ה-15 קיימים עדי נוסח המשמיטים את הפסוקית.
הפולמוס
הדעיכה הניכרת בידיעת היוונית במערב למן ראשית ימי הביניים, והנתק הגאוגרפי-לשוני והדתי עם המזרח האורתודוקסי, הביאו לכך שהיעדרות הפסוקית היוחננית מכתבי-היד היווניים לא עוררה כל מבוכה שידוע עליה באירופה הקתולית. אבל העניין המחודש בדקדוק ובשפות הקלאסיות שעורר ההומניזם של הרנסאנס שם לכך קץ. בתחילת המאה ה-16 עמלו הן ארסמוס מרוטרדם והן דייגו לופז דה סונייגה על מהדורות רב-לשוניות של הביבליה, שנועדו להציג גם את הטקסט היווני המקורי בגרסתו הטובה ביותר וגם להפיץ תרגום חדיש ומתוקן לציבור הקוראים. סונייגה החליט להכליל את הפסוקית בתוך הפוליגלוטה הקומפלוטנסית מתוך ביטחון באמינות הנוסח הלטיני המקובל, אך ארסמוס לא מצא אותה באף נוסח יווני שעמד לרשותו. ב-1516 הוא הוציא לאור את מהדורת הברית החדשה הדו-לשונית שלו, ה-Novum Instrumentum omne, שכללה את המקור היווני לפי המיטב שמצא ותרגום לטיני פרי עבודתו. הוא החליט להשמיט את "הפסוקית היוחננית" (השם עצמו נטבע רק הרבה אחרי כן; הוא נזכר לראשונה בכתובים ב-1686) ואיגרת יוחנן הראשונה בספרו הכילה אך את המילים "שְׁלֹשָׁה הַמְּעִידִים הָרוּחַ הַמַּיִם וְהַדָּם".
ההשמטה עוררה מחאה מצד מבקריו ויריביו של ארסמוס. התאולוג האנגלי אדוארד לי אף האשים אותו באריאניות ובניסיון לחתור תחת קדושת השילוש. "קודקס מונטפורטיאנוס" המאוחר הוצג בפניו עם הפסוקית ביוונית; מתוך רצון להימנע מהאשמות בסטייה מהאורתודוקסיה ולהיות מקובל על חוגים רחבים ככל האפשר, ועל אף שפקפק באמינות הקודקס (אם כי לא שלל כלל שהפסוקית התקיימה במקור), חזר בו ארסמוס ובמהדורת 1522 של הביבליה שלו הוא הוסיף את המילים ביוונית, בנוסח שעיבד מתוך המונטפורטיאנוס. הוא חזר על כך בהוצאות הבאות.
הרפורמציה הפרוטסטנטית שפרצה בינתיים העניקה דחיפות לשאלת נוסח הביבליה, והפכה אותו מעניין כמעט-אקדמי לסוגיה אקטואלית בוערת. היחס ל"פסוקית היוחננית" פילג את הרפורמטורים. מרטין לותר השתכנע כי התוספת היא סילוף מכוון של הכנסייה הקתולית ונמנע מלהדפיס אותה במהדורת הביבליה שלו. אולריך צווינגלי פשוט התעלם ממנה ולא ציטט ממנה גם כשהנושא עלה. הכנסייה הקתולית, שהחלה לארגן את הקונטרה-רפורמציה בוועידת טרנטו, גיבשה גם נוסח אחיד וסופי של כתבי הקודש. ב-1592 יצאה מהדורה מוסמכת של הוולגטה, כשהפסוקית נכללת בה. המחלוקת על אמינות קטע שהיה כה מרכזי לעניין השילוש העלה השראה בהוגים שקראו תיגר על עיקר אמונה זה, יותר מאלף שנים אחרי ועידת ניקיאה. מיכאל סרווטוס הוציא ב-1531 את ספרו נגד השילוש. עמדותיו של סרווטוס ותלמידו פאוסטוס סוקינוס, הניעו את ז'אן קלווין וממשיכיו לקבוע שאין ראיות מכריעות נגד "הפסוקית היוחננית" ולהכליל אותה במהדורות הביבליה שלהם, לכל היותר עם הערות שוליים על היעדרה מכתבי-היד היווניים. ויליאם טינדייל בחר לשמר אותה בתרגומיו לאנגלית, ובהמשך היא הוכללה בתרגום המלך ג'יימס.
האתגר שהציבו האוניטריאנים מתנגדי השילוש לאורתודוקסיה האנגליקנית באנגליה במאות ה-17 וה-18, יחד עם העניין הציבורי הנרחב בכתבי הקודש, הפכו את הפסוקית לנושא מרכזי בסדר היום. ב-1690 התלונן אייזק ניוטון על כך שההסתמכות על המילים שידוע לכל כי הן תוספת מאוחרת, הופכות את האנגליקניות לאמונה תפלה נלעגת. כשאדוארד גיבון כתב ב"שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית" כי הפסוקית היא זיוף מוטעה, הוא הותקף על ידי מבקרים שמרנים ואנשי כמורה. בסוף המאה ה-19 הפכה העמדה לגבי התוספת לאבן בוחן בוויכוח בין מודרניסטים לשמרנים בכנסייה הקתולית, שנגע גם בשאלת ביקורת המקרא. ב-1897 הודיעה האינקוויזיציה (האפיפיור לאו השלושה עשר הביע תמיכה אך לא גיבה את ההצהרה במלוא המגיסטריום שלו) כי קתולים אינם יכולים לדחות את האמונה באמיתות המילים השנויות במחלוקת באיגרת יוחנן. ב-1927 מיתן הכס הקדוש את התנגדותו והוציא הבהרה בה נאמר שלא הוטל איסור על מחקר.
באמצע המאה ה-20, הגילוי של כתבי-יד קדומים שלא נודעו והזמינות של כתבי-יד בכלל להשוואה, סיימו את הוויכוח אודות אמינות הפסוקית בקהילה המדעית. הקונצנזוס המחקרי מאז הוא שמדובר בטעות או בזיוף. גופים פרוטסטנטים ליברלים החלו עוד קודם לעדכן את נוסחי המקרא שלהם בהתבסס על כתבי-היד האלכסנדרוניים העתיקים, ולזנוח את "הנוסח המקובל" של המאות ה-16 וה-17 שהתבסס על מקורות בנוסח ביזנטי. הביבליות החדשות, למן מהדורת נסטלה-אלנד ביוונית משנת 1898 ודומותיה, הוציאו בין היתר את התוספת באיגרת יוחנן. הכנסייה הקתולית הכירה בכך אף היא, וב-1979 מהדורת הוולגטה המוסמכת שלה השמיטה את "הפסוקית היוחננית." היחידים שמוסיפים להאמין במקוריותה הם נוצרים אוונגליסטים שמרנים, פחות מטעמי חשיבותה לאמונת השילוש ויותר מתוך עמידה על קדושת נוסח הביבליה שהייתה מקובלת בכנסיותיהם. בולטת בכך במיוחד התנועה הדוגלת ב"תרגום המלך ג'יימס לבדו", שמקדשת את מהדורות הביבליה שהיו מקובלות בכנסיותיה ואת תרגומן האנגלי הקלאסי, ומתנגדת להסתמכות על ביקורת המקרא וכתבי-יד קדומים לצורך הגהת הנוסח.
אפרים ביגון
אפרים (פרויקה) ביגון (15 ביולי 1932 - 13 ביוני 2007) היה איש מערכת הביטחון ומייסד חברת "ביפר".
ביוגרפיה
ביגון גדל בתל אביב ובשנות ילדותו החל לעסוק בתחום האלקטרוניקה. בהיותו תלמיד בית הספר היסודי "לדוגמה" הקים תחנת רדיו חובבים. כנער פרסם מאמרים טכניים בנושאי רדיו בכתב העת "טכניקה ומדע לנוער"
בשירותו הצבאי שירת בחיל הקשר ולאחר שחרורו נשלח על ידי איסר הראל להשתלם בטכנולוגיות מודרניות בארצות הברית.
עם שובו לישראל, בשנת 1954, שירת במחלקה הטכנית של שירות הביטחון הכללי. בשנת 1957 יצא ללימודי הנדסה באנגליה ובשנים 1960–1970 עמד בראש המחלקה הטכנית בשב"כ. בשנת 1966 זכה בפרס ביטחון ישראל.
בשנת 1970 נשלח כנציג הלשכה לקשרי מדע ושימש קונסול לענייני מדע בניו יורק. שימש בתפקיד זה עד 1977 ולאחר שובו ארצה פרש משירות הביטחון. לאחר מכן ייסד את חברת "ביפר" ובשנת 2004 הוא נבחר ליו"ר הראשון של "קרן עמוס לחקר המודיעין והחלל".
ביגון היה חובב רדיו בעל אות קריאה 4X4AF.
וירצבורג (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אני לומד גרמנית
אני לומד גרמנית (בצרפתית: J'apprends l'allemand) הוא רומן מאת הסופר והמחזאי דניס לאשו (Denis Lachaud). הספר, שיצא לאור בצרפת בשנת 1998, הפך לרב-מכר. המהדורה העברית, בתרגומה של רמה איילון, פורסמה ב-2007.
עלילה ומאפיינים
הספר מתואר כביוגרפיה של ארנסט, נער צרפתי עדין, ובעל שם משפחה משונה (וומל), שאינו מקובל מבחינה חברתית. כאשר הוא עולה לכיתה ו', מחליט ארנסט ללמוד גרמנית כשפה שנייה. כך נפתחת לה קופת שרצים משפחתית הקשורה להוריו שעזבו את גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה ופתחו בחיים חדשים בצרפת.
בגיל 14 הוא נוסע להתארח בגרמניה במסגרת חילופי סטודנטים. שם הוא מגלה את שונותו מבחינה משפחתית: מתברר שלסבו היה עבר נאצי, דבר שהמשפחה הסתירה עד כה. ההתוודעות לנושא זה מקבילה לגילוי אהבה ראשונה, עם בחור גרמני צעיר. ארנסט, ששונותו החברתית מתחילה לקבל הסבר, משלים בהדרגה עם היותו הומו, אך מסרב לקבל את שורשיו הנאציים.
הסופר, דניס לאשו, מלווה באמצעות דמות המתבגר העדין את התמודדותה של התרבות הצרפתית עם שורשים גרמניים, ועם נושא הדחקת זיכרון השואה בצרפת ובאירופה.
לכיש (מושב)
לָכִיש הוא מושב בחבל לכיש השייך למועצה אזורית לכיש. חלק גדול מפרנסת חברי המושב באה מגידול ושיווק ענבי מאכל, אותם ניתן למצוא בשפע בשדות המושב, שהוא אחד מבין שלושת המקומות בעלי מספר הכרמים הגדול בארץ, יחד עם זכרון יעקב ובנימינה.
לכיש העתיקה
לכיש הוא יישוב היסטורי עתיק. ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על יישוב כבר מהתקופה הנאוליתית (7500 עד 4000 לפנה"ס), בתקופת הברונזה (3150 לפנה"ס ועד 1200 לפנה"ס) לכיש היא עיר חסות מצרית והיא מוזכרת לראשונה "במכתבי אל עמרנה" שבמצרים העתיקה.(המאה ה-14 לפנה"ס).
בתקופת מלכות יהודה לכיש היא עיר מבצר אחת הערים המבוצרות ביותר ביהודה. לכיש זכתה לפרסום העולמי בזכות תבליט ענק שנחשף בטרקלין האירוח בארמון המלך סנחריב שבנינווה. מעדויות היסטוריות וארכאולוגיות עולה כי אבותיהם הקדומים של מתיישבי לכיש עסקו בגידול ענבים לפרנסתם. במובן זה, אפשר לומר שתושבי לכיש של היום ממשיכים את דרכם.
הקמת היישוב
עד למלחמת העצמאות, ההתיישבות העברית באזור זה, החופף את חבל לכיש כיום, הייתה מעטה: נגבה במערב וגת, גלאון, קדמה וכפר מנחם מצפון מערב. המושב הוקם תחילה כהיאחזות נח"ל בשנת 1955, על אדמות, הכפר הערבי אל-קוביבה, שנכבש במלחמת העצמאות על ידי גדוד 89 של חטיבה 8, ורק מאוחר יותר הפך למושב. הגרעין המייסד של המושב היה של בני מושבים וקיבוצים באזור ספר ויישובו היה בסדר הקדימויות הראשוני באתגר ההתיישבות הציוני של אותם ימים.
חקלאות
בלכיש 66 משקים חקלאיים, כולם פעילים, ובנוסף עוד כ-70 משפחות של בנים ממשיכים או תושבים, המתגוררים ברובם בשכונת הבנים ובחלקם הגדול עובדים במשק ההורים.
האגודה מספקת שירותי ארגון ושיווק ללא מימון או התערבות בפעילות הכלכלית של החבר. הענף המשותף היחיד הוא גידולי בעל (פלחה) שפרושים על שטח של יותר מ-13,000 דונם של חיטה, חימצה, אבטיח, חמניות וכו'. כמו כן מופעל עדר בקר (פרטי) על שטחי המרעה שבאזור. בנוסף מרכזת האגודה את נושא המים, ניהול המשאבים (קרקעות), הדרכה, שיווק וארגון כללי.
בסך הכל נטועים בלכיש כ-5,000 דונם מטעים, ברובם המכריע כרמים. בנוסף, נטועים בשטח המושב כ-800 דונם פרחי שדה, בעיקר "פרח שעווה" לייצוא וכן חלקות נוספות של חממות, בתי רשת וכדומה. במשק מספר לולים, רפת חלב, משק דבש, משק בקר ועוד ענפים חקלאיים שונים.
חיי הקהילה
בלכיש פועלת אגודה קהילתית שאחראית על פיתוח וארגון חיי הקהילה ובכלל זה: חינוך, תרבות, תשתיות ופיתוח ועוד. במושב פועלת תנועת הנוער התנועה החדשה. בנוסף, במושב ישנו מועדון המיועד לותיקי המושב בשם ״ותיכאן״.
איחוד האמירויות הערביות במשחקים האולימפיים
איחוד האמירויות הערביות משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
איחוד האמירויות הערביות מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
שני פסנתרים
שני פסנתרים הוא שמו של סיבוב ההופעות של הזמרת-יוצרת קרן פלס.
לחלקו הראשון של סיבוב ההופעות הצטרף אליה בן זוגה לשעבר עמרי בר. במהלך הסיבוב היא נכנסה להיריון וכשילדה היא לקחה הפסקה מההופעות. את המשך הסיבוב היא עשתה לבדה.
במהלך ההופעות היו על הבמה שני פסנתרים בהם ניגנו פלס ובר. הם ניגנו יחד שירים רבים ביניהם שירים שלה, שירים שכתבה לאחרים וכן שירים שהיא אוהבת במיוחד.
במופע ההשקה התארחו חברתה הטובה מירי מסיקה ובעלה אורי זך, שהחליף אותה על הפסנתר. השתיים שרו יחד מספר שירים של מסיקה שפלס כתבה והלחינה.
תכנון בעזרת מחשב
תכנון בעזרת מחשב (בראשי תיבות תב"ם, ובאנגלית CAD - Computer-Aided Design) הוא השימוש בטכנולוגיות מחשוב ככלי לתכן ועיצוב מוצרים. שיטה נרחבת יותר קרויה תכן וייצור בעזרת מחשב (תיב"ם). זהו מונח כללי המתייחס לכלי המחשוב המשמשים מהנדסים בעבודת התכן ההנדסי. כלים אלו משמשים לתכן המוצרים ולתכנון הייצור של מוצרים אלו.
באנגלית, כלי המחשוב מוגדרים כ-CAx כאשר "x" מתחלף עבור כלי התכן ההנדסי השונים. מטרות הכלים הללו הן מגוונות. כלי התכנון נועדו לתת ממשק גרפי נוח למשתמש שבעזרתו ניתן לתכנן, לעצב ולבדוק את המוצר. שרטוט המוצר שבעבר היה נעשה על גבי ניירות, שקופיות ואמצעים פיזיים אחרים, נעשה על גבי תוכנת המחשב, המאפשרת בקלות שכפול, מחיקה, הוספת חלקים שונים, חיבור, ועוד אמצעי עריכה ובקרה. בדרך כלל בדיקות רבות וכללים הקשורים לעיצוב, בקרה ואיכות המוצר נבדקים אוטומטית על ידי הכלים. כלים רבים מאפשרים סימולציות שבודקות את השימוש במוצר. ישנם גם כלים המיועדים לבדיקות המוצר אחרי שיוצר כבר, לצורך בקרת איכות.
היסטוריה
נהוג לחלק את מערכות התב"ם לארבעה דורות. המערכות הראשונות (שנות ה-60–שנות ה-80 של המאה ה-20) היו מבוססות מחשב מרכזי, והציעו בעיקר יכולות דו־ממד. הדור השני, מבוסס תחנות עבודה יוניקס, התפתח ליכולות תלת־ממד, ובו הוצגה לראשונה טכנולוגית המידול בסוליד הנפוצה כיום. הדור השלישי, מאמצע שנות ה-90, הביא את יכולות התלת־ממד למחשבים אישיים ולפלטפורמת מערכת ההפעלה הנפוצה של חלונות. הדור הרביעי, שהתחיל ב-2015, מאפשר תכנון, שיתוף וניהול פרויקטים בענן ללא תלות בחומרה ייחודית וללא צורך בעבודה עם קבצים.
סוגי כלי מחשוב לתכן
קיימים כלים שונים לתיב"מ מכני, אלקטרוני, חשמלי. התוצרים של תיב"מ אלקטרוני, ותיב"מ חשמלי המתוכננים לרוב בדו מימד, מקבלים בנוסף גם ייצוג בתיב"מ המכני כמודלים בתלת מימד.
בתחום הארכיטקטורה נעשה שימוש בכלי CAD בייצוג דו מימד (שרטוטים) או תלת מימד (לרוב לצורכי תצוגה). התוכנה "Sweet Home 3D" מאפשרת לבצע עיצוב פנים של הבית וניתנת להורדה חינמית.
18 בינואר
18 בינואר הוא היום ה-18 בשנה, בשבוע ה-3 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 347 ימים.
לחיות עם דרק
לחיות עם דרק (באנגלית: Life with Derek) היא סדרת טלוויזיה קומית קנדית. היא שודרה בישראל בערוץ הילדים. הסדרה עוקבת אחר סיפורה של משפחה שנוצרה לאחר שאב ממשפחה אחת ואם ממשפחה אחרת מתחתנים.
עלילה
לאחר חתונתם של נורה מקדונלד וג'ורג' ונטורי, נאלצים ילדיהם לעבור לגור יחד תחת קורת גג אחת. לנורה שתי ילדות מנישואיה הקודמים - ליזי וקייסי, ולג'ורג' שלושה ילדים מנישואיו הקודמים - דרק, אדווין ומרטי. דרק וקייסי לומדים באותה שכבה בבית הספר, אך בשל ההבדלים האישיותיים ביניהם לא מצליחים להסתדר. בעונה הראשונה קייסי יוצאת עם סם, חברו של דרק.
נופש עם דרק
נופש עם דרק הוא סרט טלוויזיה המבוסס על הסדרה. בסרט, דרק וקייסי חוזרים וממשיכים לריב במהלך חופשה משפחתית, בה מבקרת המשפחה את הסבתא המתגוררת על שפת האגם. העניינים מתחממים כאשר קייסי פוגשת את ג'סי, רקדן הצעיר. דרק פוגש את רוקסי, ילדה עשירה המתגוררת ליד האגם. כאשר אביה של רוקסי מאיים להרוס את האגם, המשפחה מתאחדת כדי להציל אותו. הסרט צולם בקנדה, בין 14 בספטמבר ל-7 באוקטובר 2009, ושודר לראשונה ביוני 2010.
אריק קרטמן
אריק תיאודור קרטמן הוא אחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ההנפשה האמריקאית סאות' פארק, סדרה העוסקת בחייהם של ארבעה ילדים בני תשע הגרים בעיירה קטנה בהרי מדינת קולורדו. ככל הנראה קרטמן הוא הדמות המורכבת והרב-ממדית ביותר מבין ארבעת הבנים וככזו גם הפופולרית ביותר בקרב קהל צופיה. מזוהה לרוב כטיפוס מפונק, אגואיסט ספק נרקיסיסט, פחדן, מניפולטיבי, שוביניסט, פשיסט, אנטישמי, גזען וג'ינג'פוב אשר בז גם לבודדים הסובלים את התנהגותו החריגה. קרטמן גם מפגין לעיתים מכלול של התנהגויות לא אופייניות לבני גילו - מאניה דיפרסיה, הפרעת אישיות אנטיסוציאלית וחמדנות אשר אינה יודעת גבולות. בניגוד לחבריו המכונים בשמם הפרטי, קרטמן מכונה בשם משפחתו.
לדברי יוצרי הסדרה, טריי פארקר ומאט סטון, כשיצרו את "סאות' פארק" הצטערו על כך ש"כיום, אין זה אפשרי ליצור דמויות בשר ודם בסגנון ארצ'י בנקר עבור תוכניות טלוויזיה", ויצאו מתוך הנחה שהדבר יתאפשר בדמויות מצוירות - וכך נוצר הבסיס לדמותו של קרטמן. קרטמן מדובב על ידי טריי פארקר.
דמותו של קרטמן
קרטמן הוא ילד כבן 9, לבוש תמיד בכובע צמר תכול-צהוב, מעיל אדום, כפפות צהובות ומכנסיים חומים. צבע שערו חום (אם כי לעיתים הוא שחור). קרטמן מתואר כשמן יותר מיתר דמויות הילדים; בעל סנטר כפול, ידיים ורגליים שמנמנות ולפי העונה הראשונה אריק שוקל 40 ק"ג. גופו השמן משמש כמושא לעג בפי חבריו אשר אינם מהססים לכנותו בשמות גנאי כגון "תחת-שמן" (Fat Ass) וחוזרים על סלידתם ממנו והוא מצידו אינו נשאר חייב ומקלל אותם בכל הזדמנות. נראה כי קרטמן נמצא בהכחשה לגבי משקלו באומרו שהוא "אינו שמן אלא בעל עצמות גדולות". למרות גודלו החריג, קרטמן חלש פיזית מילדים אחרים ובדרך כלל בעימותים הפיזיים עם חבריו הוא יוצא כשידו על התחתונה. כך לדוגמה בפרק "חג המולד בקנדה" קרטמן מתגרה בקייל לאורך כל הפרק ומזמינו תכופות לקרב. בסופו של הפרק השניים מתעמתים, קייל סוטר לו קלות וקרטמן פורץ בבכי.
בתור האנטי-גיבור השמנמן שבחבורה, קרטמן מעולם לא אמור היה להיחשב כגיבור הסדרה, ובתחילתה תואר כילד חצוף, גס רוח, שובב ובעל אינטליגנציה בינונית ומטה, ובעל מאפיינים רבים המקבילים לדמות מצוירת אחרת - בארט סימפסון. עם התקדמות הסדרה קרטמן נעשה פופולרי יותר ויותר בקרב קהל צופיה ובד בבד עם עלייה זו חל שינו בדמותו: היוצרים הפכו אותו לערמומי ונועז יותר בתוכניותיו הזדוניות, הפרעותיו הנפשיות הוקצנו לממדים לא מציאותיים, למשל בפרק "סקוט טנרנמן חייב למות" בו הילד סקוט טנרנמן מוכר לקרטמן שיער ערווה וקרטמן מגלה שסקוט עבד עליו והוא זומם תוכנית שמסתיימת בזה ששני הוריו של סקוט מתים והופכים לתבשיל צ'ילי וסקוט אוכל ממנו. ובנוסף בעיותיו המשפחתיות הפכו גלויות יותר לצופים.
התנהגותו השערורייתית כוללת בין השאר הטחת עלבונות ב"חבריו" סטן, קייל, קני ובאטרס. בצדדיה היותר קיצוניים ניתן למנות בזיזת תאי גזע, ניצול פרשת קריקטורות מוחמד על מנת לבטל סדרת טלוויזיה שנואה והאכלת אחד מיריביו בתבשיל צ'ילי אותו הכין מהוריו לאחר שרצח אותם.
למעשה, בשלב מתקדם בסדרה, כמעיין מחווה לדמותו הראשונית, נפגשו קרטמן ובארט סימפסון והשניים התרברבו מי יותר שובב: בעוד בארט ציין מעשי שובבות כמו גנבת ראש הפסל של העיירה, קרטמן הפגין את "שובבותו" בסיפורים על הרג וביזה. בארט וקרטמן הסכימו מיד שהאחרון הוא "המנצח" מביניהם.
מטרת חייו של קרטמן היא השגת סכום כסף בן עשרה מיליון דולרים. בין תוכניותיו להגשים חלומו זה נמנו הקמת כנסייה, התחזות לפיית השינים וגנבת כסף מילדים תמימים ואיסוף כספי תרומות לרווחתו האישית והקמת להקת-בנים בשם "פינגרבאנג" (באנגלית - "זיון עם אצבע", קרטמן לא מבין את ההקשר המיני של השם וטוען כי שמע אותו לראשונה בטלוויזיה). בנוסף, הוא חש דחף עז להביס את סטן, קייל וקני בכל התחומים, ונוהג לקיים עמם התערבויות שונות, בין היתר מי יקים בית-עץ גדול יותר או יזכה באלבום פלטינה (בפרק שבו קרטמן מקים להקת רוק נוצרי). באחד הפרקים קייל בירך את קרטמן לרגל ניצחונו בהתערבות והרס את תחושת הסיפוק האגואיסטי שחש קרטמן לאחר שהשפיל אותו.
באחד הפרקים זכה קרטמן במיליון דולרים, על פי צוואת סבתו. בכסף השתמש כדי לקנות פארק שעשועים, שרק הוא היה זכאי להיכנס אליו ("אני לא סובל את התורים..."). גורלו של המיזם, כיתר תוכניותיו של קרטמן, מובן מאליו.
בפרק האחרון של העונה ה-15 כאשר הוריו של קני נשלחים לכלא וקני עובר לגרינלי קרטמן מגלה שהוא הילד הכי עני בבית ספר.
אוג קוצני
אוֹג קוֹצָנִי (שם מדעי: Rhus tripartita) הוא שיח קוצני, מין בסוג אוג, ממשפחת האלתיים.
אריק קרטמן
זהות מגדרית ובעיות נפשיות
רמיזות שונות הצביעו על כך שקרטמן סובל מבעיות התנהגותיות ורגשיות חמורות, ואף נתון במשבר סביב זהותו המגדרית; ביטויים להתנהגותו הכפייתית כוללים שירת השיר "Come Sail Away" של להקת סטיקס (Styx); שינון תת-הכרתי של השורה "...They mostly come at night" ("הם לרוב באים בלילה...") מהסרט "שובו של הנוסע השמיני"; קיום מסיבות תה עם בובות צמר (כולל שחזור קטעים מהסרט "שתיקת הכבשים" באמצעותן) או כאשר איבד את זכרונו וחשב שהוא זונה וייטנאמית. באטרס אף צילם את קרטמן מעמיד פנים שהוא בריטני ספירס, ברוקדו מול בובת קרטון של ג'סטין טימברלייק. במהלך העונה הרביעית, הצטרף קרטמן ל"אגודה הצפון אמריקנית לאהבת גברים-ילדים" (North American Man-Boy Love Association, או NAMBLA, אגודה אמריקאית אמיתית התומכת בלגליזציה של פדופיליה) ונעשה ילד-השעשועים שלהם, לפני שהוצל בסופו של דבר על ידי "כפיליו הצפון אמריקניים של מרלון ברנדו" (North American Marlon Brando Look Alikes, או, גם הפעם, NAMBLA).
אוג קוצני
גובהו של האוג הקוצני 0.5-3 מטרים. השיח מורכב מענפים מארכים רבים המתפצלים מחלקו התחתון, והמצמיחים ענפי משנה, שעליהם סעיפים קצרים נושאי קוצים. העלים מנוצים, בעלי שלושה עלעלים. מערכת השורשים מפותחת, ומעמיקה חדור לקרקע.
אריק קרטמן
זהות מגדרית ובעיות נפשיות
בפרק אחר, קרטמן מנסה להשיג 5 ליטר זרע לאחת מתוכניותיו הזדוניות ומוצא "מישהו פראייר מהרחוב שהסכים לתת לי זרע בחינם וכל מה שהייתי צריך לעשות הוא לעצום את העיניים ולמצוץ אותו מהצינור שלו!". בעונה האחת עשרה מאובחנת אצל קרטמן תסמונת טורט כחלק מתחבולה שלו לקלל בטלוויזיה ולזכות על כך בשבחים, אך הוא מגלה שהדבר מעורר אצלו פליטות פה לא רצוניות. למשל, הוא מתוודה על תשוקותיו לפטי נלסון, על שהוא בוכה בלילות ועל הצמדת פינים שעשה עם בן דודו. קרטמן נוהג לדמיין כי יש לו "כפיל קופידון" (Cupid-Me) שדואג לסייע לו בנושאי אהבה, אולם לפעמים נדמה כי היצור הדמיוני הזה באמת משפיע על רצף האירועים של דמויות שבחייהם הוא מתערב באופן עצמאי או מטיל צואה בשירותי ביתו של אריק מבלי לפתוח מים שמתגלה בידי אמו של אריק, ומעמיד בספק את היותו יציר דמיונו של קרטמן בלבד.
אוג קוצני
הצמח דו ביתי. הפרחים ירקרקים וקטנים, צומחים בתפרחות על ענפים קצרים שבבסיסיהם שושנות עלים. ההאבקה נעשית על ידי הרוח ועל ידי חרקים.
אריק קרטמן
זהות מגדרית ובעיות נפשיות
בעונה 19 קארטמן מתחזה לטרנסקסואל כדי שיתאפשר לו לא לחכות בתור בשירותי הבנים ולעשות את צרכיו בשירותי הבנות הנקיים, מה שמוביל לכך שהשיג תא שירותים משל עצמו כ"חסר זהות מגדרית". החל מעונה 20 הוא נמצא במערכת יחסים עם היידי טרנר, ילדה שבשל בריונות רשת מצד אביו של קייל מצאה את עצמה נוטשת את טוויטר ומתחברת עם אריק שחבריו השמידו את ציוד המחשב שלו במחשבה כי הוא הטרול רשת שאחראי ל"מלחמת המינים" בין הבנים לבנות בבית הספר, היידי נפרדת מאריק בסוף העונה.
אוג קוצני
הפרי הוא בית גלעין כדורי, פחוס מעט. צבעו אדום בזמן ההבשלה, קוטרו כחצי ס"מ. לאחר ההבשלה נושרים הפירות ונובטים במקום נפילתם.
אריק קרטמן
אנטישמיות וגזענות
קרטמן מחזיק בהשקפת עולם גזענית ואנטישמית במיוחד. הוא מרבה להשתמש בסטריאוטיפים נגד אפרו-אמריקנים, ונראה נחוש להביא להשמדת היהודים. באחד הפרקים הוא צופה בסרט "הפסיון של ישו", ומסיק כי זוהי דרכו של מל גיבסון לשלהב את ההמונים נגד היהודים. הוא מתחפש להיטלר ומארגן מצעדים גזעניים ברחבי העיירה. עם זאת, אויביו המושבעים של קרטמן לאורך הסדרה הם דווקא ההיפים, אותם הוא מתעב מסיבות שונות. קארטמן לקח את הגזענות שלו לשלב שבו הוא לא מאמין שאדם לבן יכול לצאת עם אדם שחור, ולא מאמין שאהבה ביניהם יכולה להתקיים בשל ההבדלים בגוון העור, הוא אף מתחזה לבן זוגו ההומוסקסואל של קייל כאשר הוא לומד כי ניקול דניאלס (תלמידה חדשה בעיר ומעודדת שחורה) נמשכת אליו, וכי קייל נמשך אליה בחזרה ולקח אותה לדייט במשחק של הדנוור נאגטס (שנהרס בידי קארטמן שרוצה לשדכה לטולקין בלאק השחור). בנוסף, קרטמן גם שונא ג'ינג'ים, ואף קורא להחרים אותם באחד הפרקים בעונה התשיעית. נראה כי חלק ניכר מעמדותיו של קרטמן מקורן באמו. בפרק 3 בעונה 12. רואים את קרטמן מחביא חתולים בעליית הגג שלו, ובצד המסך נראה מקדש לאדולף היטלר. בפרק "ג'ופקברה" בעונה ה-16 משנה קרטמן את דתו ליהודי, זאת בעקבות כי "ניצל" על ידי אלוהים מיצור אוכל ילדים (האמת היא כי קייל הציל אותו).
אוג קוצני
משרעת התפוצה של האוג הקוצני היא מערב אירנו-טורנית, בייחוד הוא נפוץ בארצות מערב צפון אפריקה. בארץ ישראל נפוץ הצמח באזורי הספר במדבר השומרון, מדבר יהודה והנגב. ריכוז גדול נוסף מצוי בארץ בחבל הים-תיכוני, בצפון מערב השומרון. האוג הקוצני צומח בעיקר בין סלעים, טרשים ומצוקים; שורשיו המפותחים חודרים היטב בין הסלעים - שם משופר יחסית משק המים.
מחזור חייו ומקצב פעילותו של האוג הקוצני ייחודי ושונה משאר השיחים והעצים באזור תפוצתו. הצמח ירוק רוב השנה, ועליו נושרים בשלכת קיץ קצרה ביולי-אוגוסט. הליבלוב מתחיל כבר בספטמבר, ונמשך עד אפריל. הפריחה, המתחילה מעט אחרי הליבלוב, בספטמבר, מסתיימת בדצמבר, הפירות מבשילים בין ינואר למאי.
אריק קרטמן
קרטמן כגיבור
עם זאת, קרטמן הציל את חבריו, את העיירה ואת העולם כולו במספר הזדמנויות. שנאתו כלפי יערות הגשם מצילה את הילדים מילידיה האלימים לכאורה של קוסטה ריקה. בסרט הקולנוע "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר", פיו המלוכלך של קרטמן, לצד כשל בשבב שהושתל במוחו כדי למנוע ממנו לקלל, מציל את העולם מידיהם של סדאם חוסיין והשטן. בפרק "תמות היפי, תמות", שנאתו כלפי ההיפים מצילה את העיירה מקיום פסטיבל מוזיקלי היפי אשר איים על קיום העיירה. בפרק "מותו של אריק קרטמן" קרטמן חושב שהוא רוח רפאים ומשחרר את בני הערובה בשוד ביחד עם באטרס. בנוסף, קרטמן הציל את חייו של קייל ברופלובסקי לא פחות מארבע פעמים, למרות היריבות המרה ביניהם, באחד מהם הוא טוען שהמעשה נעשה לא מדאגה לקייל, בעוד אחד אחר נעשה מסיבות אנוכיות לגמרי.
אוג קוצני
סבורים כי מחזור חייו השונה של האוג הקוצני מעיד כי הוא שריד מתקופות בהן היה האקלים בארץ ישראל לח יותר. לגבי האוכלוסיות של האוג הקוצני אשר בחבל הים תיכוני, סבורים כי הן צומחות שם בשל פעילות האדם - כריתה, שרפה ורעייה.
אריק קרטמן
אמו
אמו של קרטמן, ליאן קרטמן, מגדלת את בנה לבדה כמשפחה חד הורית. אף על פי שהיא אישה חביבה, נחמדה וטובת לב, היא בעצם שחקנית פורנו ונימפומנית אשר שוכבת עם כל הבא ליד. דוגמה להשפעת התנהגותה המופקרת על בנה ניתן למצוא בפרק "פיל שוכב עם חזירה", בו קרטמן שומע שסטן סופג מכות מאחותו הגדולה, ומגיב: "אם בחורה הייתה מרביצה לי הייתי אומר לה: היי, בחורה! תפסיקי להלביש אותי כמו דוור ולגרום לי לרקוד בשבילך בזמן שאת מעשנת קראק ושוכבת עם אדם שאינני מכיר על המיטה של אבא שלי!". לעיתים חבריו של אריק צוחקים עליו בגלל מצבו המשפחתי, דבר שבאמת פוגע בו. אמו של קרטמן מפנקת את בנה ללא גבולות, והוא משיג כל אשר יחפוץ באמצעות נדנודים ובכי. נסיונותיה המעטים לחנכו מסתיימים תמיד בכישלון מוחלט. בעונות מתקדמות יותר היא מבינה את הטעויות שעשתה בקשר לחינוך של קרטמן והיא משלימה עם העובדה שהוא לא הילד המושלם כמו שהיא חושבת ולכן היא מתחילה להציב לו גבולות, לנזוף בו כשצריך ולתת לו עונשים. בנוסף היא מפסיקה את ההפקרות שלה. בפרק "Tsst" (פרק 7 בעונה 10) נרמז כי הפינוק האינסופי שמקבל מאמו (והגורם להתנהגותו המופרעת והצורך המתמיד שלו בתשומת לב) מקורו במחסור של אמו בחבר או בעל לחלוק איתו את חייה (בסוף הפרק היא מתחננת מבנה לבוא איתה להצגה ואף משחדת אותו ואומרת שאם יבוא איתה יקבל מה שירצה).
אוג קוצני
האוג הקוצני משמש כמו גם בן סוגו אוג הבורסקאים להפקת חומרים לעיבוד עורות, לצבע ולרפואה.
דבורה דרכלר
דבורה דרכלר (17 באפריל 1896 – 1 במרץ 1920) הייתה חלוצה, אשת העלייה השנייה, חברה בקבוצת תל עדש וחברה בארגון השומר. דרכלר הייתה ההרוגה הראשונה בקרב תל חי.
ילדותה, נעוריה ועלייתה ארצה
נולדה לאיטה וזלמן דרכלר בכפר זבוליה אשר במחוז קמיניץ-פודולסק שבאוקראינה. משפחתה, שהייתה המשפחה היהודית היחידה בכפר, הקפידה על המסורת, וגילתה זיקה לרעיונות חיבת ציון. דרכלר קיבלה חינוך יהודי שלא נפגם למרות שחברותיה לא היו יהודיות. היא למדה אצל אחיה רוסית, יידיש ועברית, ומיעטה לבקר בבית הספר. ספגה את הרעיון הציוני, מאחיה ואחיותיה הבוגרים ובמיוחד ממכתבי אחותה הגדולה, חיה, שנישאה לאליעזר קרול חבר השומר ועלתה לארץ ישראל בשנת 1909. בגיל 17 הודיעה להוריה שבכוונתה לעלות לארץ ישראל ובאותה שנה (1913) הגיעה לארץ-ישראל לבדה.
חייה בתל עדש
עם הגיעה לארץ ישראל הצטרפה לאחותה חיה וגיסה, שחיו ועבדו בקבוצת השומר שנאבקה להישאר בתל עדש. דרכלר עבדה שם במרץ רב בשדה ובמטבח ותוארה כ"אשת חיל". לימים כתבה עליה רחל ינאית בן-צבי:
רחל ינאית בן-צבי סיפרה כי כאשר נהגו לבקר את קבוצת החברות במרחביה נהנתה מחברתן ומפועלן (הן הקימו גן ירק עצמאי), אך כשהציעו לה להצטרף לקבוצת חברות זו נרתעה ואמרה "כלום אוכל לעזוב את החבריא בתל עדש? אני שייכת לקבוצת הכיבוש של השומר".
"מרד הנשים" והצטרפות לארגון השומר
מלבד חיי הקבוצה והעבודה בתל עדש, הזדהתה עמוקות עם רעיונות השומר:
הצטרפותה להשומר לא הייתה קלה. היא הייתה בין הנשים הבודדות שהיו חברות הארגון בזכות עצמן ולא בזכות קשרי נישואין. יחד עם עטרה שטורמן ויהודית הורביץ חוללה "מרד נשים" בתל עדש וחתמה איתן על עצומה נגד החברים המוכנים לשתף את החברות בענייני המשק ובעיקר בעבודות השירותים, אך מרחיקים אותן מכל אספה שעניינה הגנה וביטחון. נשים אלה דרשו שוויון בין גברים לנשים בכל תחומי העשייה: החל מעבודות משק הבית הלאה בעבודה בשדות ועד ענייני השמירה והביטחון. הן דרשו להשתתף במועצות הביטחון ובמטלות השמירה שנעשו בארגון "השומר". בעצומה שניסחו כתבו: "אם חברות אנחנו בעבודה היומיומית כבר משנים, נהיה חברות בכל. שום אספה לא יכולה להיות בלעדינו, אין סודות מפנינו". היא הייתה מלאת אידיאלים ומסורה לרעיונות העבודה והשמירה של ארגון השומר. במכתבה לרחל ינאית בן-צבי בשנת 1919 סיפרה כי לאחר ששמעה אל אי הסדר הקיים בכפר גלעדי התביישה בשם ארגון השומר שכך הוא נראה: "אם כפר גלעדי הוא מקום שלנו אז אנחנו צריכים לסדר אותו כמו כל עבודת השומר". למרות שחשבה לעלות לכפר גלעדי, ברגע שביקשוה לבוא לעזור בתל עדש הלכה לשם במלוא המרץ ועם הרבה תקוות.
במשימות שליחות לאסירי "השומר" בדמשק
בתל עדש פגשה דרכלר את שמואל הפטר שנחשב שם לדמות דומיננטית. דרכלר התאהבה בהפטר, אך האהבה הייתה חד צדדית.
בשנת 1917, נעצרו ונכלאו בנצרת כמעט כל חברי השומר בידי השלטון העות'מאני, בהם שמואל הפטר, אהבתה של דבורה דרכלר.
דרכלר לקחה על עצמה, למרות הסכנה והיותה חדשה בארץ ישראל, לקיים קשר עם האסורים ולעודד אותם, גם לאחר שהועברו לדמשק. היא דאגה לצרכיהם, והעבירה להם מסמכים, תעודות מכתבים וידיעות תל עדש ומוועד השומר הזמני, תוך שהיא מסווה עצמה כקנינית זרעים ונוסעת ברכבת בהסתר תמורת בקשיש. לשם כך קצצה את שערה ונראתה כגבר המתחפש בבגדי נערה. במהלך שליחויותיה לדמשק נאלצה להתמודד עם נוסעים רעבים שחטפו את האוכל שהעבירה לחבריה האסורים. לפי עדויות חברי השומר עבודתה של דרכלר הייתה יעילה עד מאוד.
לאחר זמן מה החלו השלטונות העות'מאנים לחשוד בה בריגול. ברגע שהבינה כי היא חשודה החליטה לעזוב מיד את דמשק. הייתה זו שעת לילה והרכבת הראשונה הייתה עתידה לצאת בבוקר. כאשר חיכתה בבית הנתיבות ראתה יהודי אחר וחשבה כי בזכות היותו יהודי יוכל לעזור לה. היא ניגשה אליו ושאלה האם יוכל למצוא לה מקום ללון. יהודי זה, שהיה ספק המזון של הצבא, הזמין אותה ללון בעגלה שלו. בלילה הרגישה כי הוא מתקרב אליה יתר על המידה ועל כן מיד יצאה מן העגלה ושהתה במשך הלילה בחוץ. עם הגעת הרכבת התברר שרק חיילים מורשים לנסוע בה. היא התחננה לקצין גרמני שייקח אותה איתו. הקצין, שהיה שיכור במקצת, שמח על ההזדמנות לבלות את הנסיעה עם עלמה והסכים. כאשר נותרו לבדם ניסה הקצין להתקרב אליה אך היא התרחקה ממנו. הקצין איים שיסגיר אותה באשמת ריגול. היא לא חששה ממנו. כשעצרה הרכבת סמוך תחנה ליד דגניה, קפצה ממנה. הצעירים שנאסרו בדמשק ושוחררו לא שכחו את פועלה הנועז של דבורה דרכלר.
עם שובה מדמשק שהתה זמן קצר בירושלים לשם החלמה ממחלה. לאחר מכן הצטרפה לקבוצת חברות, ביניהן בלומה מרון, בתיה ברנר, אווה טבנקין, וחנה צ'יזיק, שהקימה בכנרת את ה"אובז'ורקה" (המזללה) למחוסרי עבודה ואת גן הירק שלידו. לאחר זמן נסגר המטבח ודרכלר נענתה עם שלוש חברות לבקשת עזרה של השומר וחזרה לתל עדש.
העלייה לכפר גלעדי ועבודתה בתל חי
בשנת 1919 החלו המאורעות בגליל העליון. הייתה מתיחות גדולה בין הצרפתים ובין הבדואים שחיו באזור. מטולה, כפר גלעדי ותל חי שעל הגבול הצרפתי שמרו על נייטרליות ובכל זאת ספגו התנכלויות של כנופיות בדואיות. מטולה ננטשה ואילו החברים והחברות בשני משקי הפועלים כפר גלעדי ותל חי, החליטו להישאר בכל מחיר. הנשים והילדים נשלחו חזרה לתל עדש והיה צורך בחברים וחברות שיעזרו בהגנה על המשקים ובדאגה למגנים עצמם. הדרך צפונה הייתה מסוכנת ביותר: ניתן היה לנסוע רק בחסות החשיכה. דבורה דרכלר החליטה להצטרף למען חברי כפר גלעדי ותל חי, ופנתה לשם כך למניה שוחט. בתחילה שוחט ניסתה לנזוף בה אך בסתר ליבה הייתה מרוצה שחברה כה אמיצה נמצאת ביניהם. לבסוף נעתרה ודבורה דרכלר יצאה לכפר גלעדי: "דבורה מתפרצת לעלות, היא חשה שמקומה שם, במקום שמרחפת סכנה".
בדבר עלייתה של דבורה דרכלר ישנן מספר גרסאות. מניה שוחט סיפרה כי כאשר ביקשה ממנה לעלות ליישובי הצפון חששה כי רצונה לעלות צפונה נובע מליבה השבור וכי היא רוצה לסיים את חייה עקב כך. רק כאשר הבינה כי רצונה לחיות ולא להקריב את חייה נעתרה לבקשתה מכיוון שהאמינה כי רק אדם שרוצה לחיות מתאים להגנה. גרסה שונה מסרה ציפורה זייד. היא סיפרה כי ליוותה את ילדי כפר גלעדי שפונו לתל עדש בחורף 1919. כששמעה דבורה דרכלר שציפורה מתכננת לחזור צפונה אמרה: "כמה טוב שאת עולה שמה, איתך אוכל גם אני ללכת. כמה שביקשתי את החברים שהלכו לקחתני- ולא רצו". השתיים הלכו לכיוון איילת השחר, שם חיכו לשיירה העולה למשקים הצפוניים. לאחר המתנה של שבועות מספר עלו יחד עם קבוצה של כעשרים איש בשתי עגלות. גרסה נוספת קשורה ללבה השבור של דבורה דרכלר: לפיה העגלון שהחזיר את ציפורה זייד לכפר גלעדי היה שמואל הפטר ועל כן הצטרפה לנסיעה. לאחר שהפטר אכל, שתה ונח החל דרכו חזרה לתל עדש ואילו היא נשארה בכפר גלעדי.
לבסוף, לאחר מסע ארוך, ב-6 בפברואר 1920, היום בו הביאו את גופתו של אהרון שר, ההרוג השני של תל-חי, מן השדה, הגיעה דבורה דרכלר לכפר גלעדי. לפי גרסה אחת הגיעה לכפר גלעדי יחד עם שרה צ'יזיק. על פי עדותה של ציפורה זייד, שרה צ'יזיק הגיעה כשלושה שבועות אחריה: "בפעם האחרונה ביקרה אותנו דבורה בשבת, כשבאה החבורה האחרונה לעזרה. החבורה באה דרך ההרים, כי כל הדרכים היו סגורות, ביניהם היה הרופא ד"ר גרי, סוניה מלמוד ושרה צ'יזיק". עם הגיעה מונתה כאקונומית, כובסת ומבשלת לחברי קבוצת תל חי בפיקודו של יוסף טרומפלדור. היא דרשה לקבל רובה, אותו הטמינה במיטתה. תפקידה היה כפול: בנוסף להצטרפותה לעמדות המגינים מפעם בפעם, חילקה אוכל למגינים האחרים על מנת לעודד ולחזק את רוחם של המגינים בזמן משמרתם הארוכה והמייגעת.
למרות הסכנה הכרוכה בדבר גם בתל חי לקחה על עצמה את התפקיד הכפול של מגינה בעמדה יחד עם חלוקת אוכל למגינים בשעת ההגנה על מנת לחזק את רוחם. מסופר כי בשבת שלפני קרב תל חי ליקטה כלניות, קלעה מהן זר לראשה ואמרה: "כמה יפה היקום ומה יפה הוא הזר, חבל רק שצבעו מנבא לי דם". בערב שלפני הקרב הגיעה לכפר גלעדי כאשר היא תשושה עד מאוד. היא סיפרה על תחושתה שבקרוב תהיה התנפלות גדולה על תל חי וכי היא תמצא בה את מותה. למרות שהציעו לה ללון בכפר גלעדי סירבה להשאיר את חבריה בתל חי וחזרה לשם. בארכיון תל-חי נכתב עליה:
בקרב תל חי
בי"א באדר תר"פ (1 במרץ 1920) הגיע לחצר תל חי כאמיל אפנדי, מנהיג בדואי מחלסה, יחד עם אנשיו וביקש מיוסף טרומפלדור להיכנס לחצר בטענה של חיפוש אחר חיילים צרפתים שאולי מסתתרים שם. טרומפלדור אישר להם להיכנס לחצר ולחפש. בחדר העלייה היו דבורה דרכלר, שרה צ'יזיק, זאב שרף ובנימין מונטר. כאשר עלו לקומת העלייה, ראו את דבורה דרכלר אוחזת באקדח. אפנדי ניסה לקחת את האקדח מידיה והיא התנגדה וצעקה לטרומפלדור "אוסיה, לוקחים לי את האקדח". נורתה ירייה אחת, שהייתה הסימן המוסכם לפתיחה באש וטרומפלדור הכריז על תחילת הקרב. נזרק רימון לחדר העלייה וגרם למותם של ארבעת השומרים ששהו בחדר. בסיום הקרב נמצאה חבוקה בזרועותיה של חברתה, שרה צ'יזיק, שנפלה גם היא. לימים כתבה רחל ינאית בן-צבי כי "דבורה השיגה את משאת נפשה - הייתה בחזית בתל חי". ציפורה זייד הכינה את דבורה דרכלר ואת שרה צ'יזיק לקבורה בכפר גלעדי והן הובאו למנוחות יחד עם שאר חללי אותו יום, בתל חי. על קברם הוצב פסל האריה השואג. אהבתה הנכזבת נקשרת גם לסיפור מותה: יש הטוענים כי בגללו הגיעה גם לתל חי ואף לאברהם הרצפלד יש טענה שהוא קשור גם למותה. אברהם הרצפלד היה הראשון לראות את הגופות בחדר העלייה בתל חי כתב כי היה לו הרושם שדבורה ירתה בעצמה מכיוון שהכדור נכנס בפיה.
הנצחתה
שמה חקוק על מצבת האריה השואג בתל חי והיא מונצחת בחצר תל חי. בנוסף לתערוכה הקבועה המספרת את סיפורה של חצר תל חי ושל הנופלים בקרב, מוצגת תערוכה בחדר העלייה הנקראת "הגליל ושומרותיו" ושם, בין ארבע הנשים, מונצחים דמותה וחייה של דבורה דרכלר.
על שמה נקראת סיירת דבורה, יחידת התערבות במילואים של צה"ל המשרתת בפיקוד הצפון.
אריק קרטמן
אמו
בעונה ה25 אחרי שאמו החלה לעבוד בתור אשת נדל"ן, על מנת לכלכל את הבית, הקים קרטמן עסק מתחרה והחל להשכיר את בתי חבריו על מנת להפיל את עסק הנדל"ן של אמו. אחרי שאמו גלתה את כוונתו, היא התפטרה והם החלו לגור במזללת נקניקיות המעוצבת בנקניקיה בלחמנייה ענקית שאותה קרטמן קנה במסגרת העסק שלו. בעונה ה26 היא מכרה את העסק לאחר שקרטמן, החיה את העסק מחדש והם שבו, ללא ידיעתו של קרטמן, לביתם הקודם.
אביו
בפרק האחרון של העונה הראשונה ביקש קרטמן לגלות את זהותו האמיתי של אביו. הוא גילה שבלילה בו אמו התעברה היא שכבה עם כמעט כל הגברים בסאות' פארק וכל קבוצת הפוטבול, הדנבר ברונקוס. התשובה שקיבל בפרק השני של העונה השנייה היא שאמו של קרטמן היא אינטרסקס, בעלת אברי רבייה זכריים ונקביים כאחד ולמעשה, אמו של קרטמן היא בעצם אביו הביולוגי. תשובה זו העלתה שאלה שנשארה פתוחה לגבי זהותה של אימו הביולוגית. בפרק 200, בעונה הארבע-עשרה מגלה אריק כי התשובה שקיבל היא שקרית כיוון שתושבי העיירה רצו להגן עליו מפני האמת המרה.
חיות מחמד
לקרטמן שתי חיות מחמד: מיסטר קיטי החתולה ופלאפי החזירה. באחד הפרקים מזדווגת פלאפי עם פיל המחמד של קייל ברופלובסקי, אך היא מתעברת בסופו של דבר מזרעו של מורם של הילדים, מר גריסון. בנוסף, קרטמן נהנה להכות בעלי חיים וחיות המחמד שלו אינן נמלטות מנחת זרועו.
בפרק הפיילוט שלא שודר נראה שבהתחלה תוכננו לקרטמן אבא ואחות קטנה.
אוג קוצני
בישראל, האוג הקוצני הוא ערך טבע המוגן על פי חוק.
אפרת בוימולד
אפרת בוימולד (נולדה ב-15 במרץ 1980 בתל אביב) היא שחקנית ודוגמנית ישראלית.
ביוגרפיה
בוימולד נולדה וגדלה בתל אביב, היא הצעירה מבין ארבע בנות. בשנת 1989, בגיל 9, שיחקה לראשונה בהצגה "חנה'לה ושמלת השבת". למדה בתיכון חדש. את שירותה הצבאי עשתה בתיאטרון צה"ל ובלהקת חיל החינוך. בסוף שנות ה-90 שחקה בוימולד כשחקנית אורחת בסדרה "משפחה וחצי". בשנת 2002 שיחקה בקומדיה הטלוויזיונית של דני סירקין, "שתי דקות מפארדיס". בשנת 2003 השתתפה בטלנובלה של ערוץ 3 "משחק החיים" ועל תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס מסך הזהב. בחנוכה אותה שנה שיחקה במחזמר "ספיד וגלגלי הקסם", והחלה לדגמן עבור חברת האופנה mums.
ב-2004 החלה לככב בסדרת הדרמה היומית "השיר שלנו" של חברת יס לצד אליענה בקייר, נינט טייב ורן דנקר. בשתי העונות הראשונות של הסדרה היא גילמה את דמותה של נועה שחר/ בת שבע אטיאס, היריבה הגדולה של נינט. השתתפה בסדרת המערכונים "אפידורל". על תפקידה שם הייתה מועמדת לפרס השחקנית הקומית מטעם האקדמיה הישראלית לטלוויזיה וב"מסך הזהב". באותה שנה השתתפה במחזמר פיטר פן בתפקיד טינקרבל לצד עופר שכטר.
בשנת 2008 היא הופיעה בסדרת הדרמה היומית "דני הוליווד" בתפקיד עמליה שטראוס ובנוסף בסדרה "רביעיית רן" בתפקיד אלונה הדר, שתיהן של yes. בשנה זו היא השתתפה בפסטיבל תיאטרונטו בהצגת היחיד "יהודי, זקן בלונדינית". בתיאטרון הבימה שיחקה בהצגות "החותנת" ו"שעה יפה ליוגה".
בתיאטרון חיפה, בהצגה "פיגמליון" בתפקיד לייזה דוליטל, ב-2009 השתתפה בתוכנית "אפס בהתנהגות".
בשנת 2010 כיכבה בסרט "פובידיליה", סרטה הראשון, לצד הכוכב עפר שכטר, וכן שיחקה באחד מפרקי הסדרה "החברים של נאור" בתפקיד חברה של דדי. באותה השנה השתתפה בוימולד בסרט "כלבת".
ב-2011 בוימולד שיחקה בקומדיה "שחק אותה סם" של וודי אלן. ההצגה הפכה לשלאגר הגדול ביותר בתולדותיו של תיאטרון באר שבע והגיעה ל-260 הצגות בשנה הראשונה להופעתה (נכון לפברואר 2012). היא זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לקומדיה הטובה ביותר לשנת 2010. באותה שנה, כתבה את השיר "תרצי בי" של שלומי שבת.
בשנת 2012 חזרה בוימולד לגלם את נועה שחר בטלנובלה "תנוחי", ובסרטו של דובר קוסאשווילי "רווקה פלוס".
בשנים 2014–2015 שיחקה בסדרה "כוכב הצפון". השתתפה בתוכנית "הכל שפיט" בערוץ הראשון. בסדרה "פרודים" של רשת, ובבית לסין בהצגה "המוגבלים", על תפקידה שם הייתה מועמדת לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
החל מיוני 2019 משחקת בהצגה "עבדאללה שוורץ" של רמי ורד בתיאטרון בית ליסין לצידם של אבי קושניר וענת וקסמן.
בשנת 2022 גילמה את הדמות מילה בתוכנית "כראמל" המשודרת בערוץ כאן חינוכית. בנוסף, גם בתה של בוימולד שיחקה בסדרה את מילה כשהייתה קטנה. החל משנת 2023, משחקת בהצגה "טריאז" לצידם של יונה אליאן וקובי פרג'.
סימפוני אקס
סימפוני אקס (באנגלית: Symphony X) היא להקת פרוגרסיב מטאל אמריקאית המשלבת טכניקה אישית גבוהה עם אלמנטים של פאוור מטאל, מטאל נאו-קלאסי ומטאל סימפוני. חברי הלהקה כיום הם: מייקל רומאו, מייקל פינלה, ג'ייסון רולו, מייקל לפונד וראסל אלן.
סימפוני אקס הושפעו רבות מלהקות רוק מתקדם כמו "קנזס", ו"ראש" וכמו כן גם מלהקות מטאל כמו איירון מיידן, דיפ פרפל, בלאק סבאת' וג'ודס פריסט. הלהקה הושפעה רבות גם מלחנים של מוזיקה קלאסית ומוזיקה גותית גרגוריאינית, והדבר בולט בשירים רבים שלהם, שאף במקרים מסוימים שילבו ביצירותיהם קטעים מיצירות קלאסיות, או מזמורים גרגוריאניים.
הלהקה מושווית פעמים רבות ללהקת פרוגרסיב מטאל המצליחה Dream Theater.
היסטוריה
חברי הלהקה המקורית הם: מייקל רומאו (גיטרה), רוד טיילר (שירה), מייקל פינלה (קלידים), תומאס מילר (באס) וג'ייסון רולו (תופים). הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון, הקרוי על שם הלהקה, בשנת 1994.
לאחר הוצאת האלבום הראשון, עזב הסולן רוד טיילר את הלהקה. טיילר הוחלף על ידי ראסל אלן, הסולן הנוכחי.
בשנת 1995 הוציאה הלהקה את אלבומה השני: "The Damnation Game". באלבום זה בולט שיר הנושא אשר על שמו קרוי האלבום.
בשנת 1997 הוציאו סימפוני אקס את אלבומם השלישי: "The Divine Wings of Tragedy". השיר המרכזי באלבום זה, הוא היצירה המוזיקלית בת 20 הדקות: The Divine Wings of Tragedy הנפתח בקטע מקהלה גותי ומחליף מספר פעמים את סגנונו במהלך 7 פרקי השיר. באלבום זה בולטים עוד שירים כמו Of sins and Shadows, וכן Sea of Lies, Pharaoh,Out of the Ashes, והאפוס The Accolade.
בשנת 1998 הוציאה הלהקה את האלבום "Twilight in Olympus". באלבום זה תפס המתופף טום וולינג את תפקידו של קודמו ג'ייסון רולו. באלבום זה בולטים שירים כמו Through the Looking Glass המבוסס על ספרו של לואיס קרול, Smoke and Mirrors, ועוד.
בשנת 2000 חזר המתופף ג'ייסון רולו לשורות הלהקה והוציא איתם את אלבום הקונספט "V - The New Mythology Suite". אלבום זה מבוסס על אגדת היבשת האבודה אטלנטיס ועל מיתולוגיה מצרית עתיקה. באסיסט הלהקה תומאס מילר שהחליט כי ההרכב תופס זמן רב מדי מחייו וממשפחתו, החליט לעזוב את הלהקה והוחלף על ידי הבאסיסט מייקל לפונד. באלבום הקונספט הזה הופיעו שירים כגון: Evolution, Egypt, Fallen והשיר הסוגר את האלבום ואת עלילתו Rediscovery pt2- The New Mythology.
בשנת 2002 הוציאו סימפוני אקס את האלבום "The Odyssey". שיר הנושא של אלבום זה נושא את שם האלבום, יצירה מוזיקלית זו בת 24 דקות, מבוססת על סיפורו של הגיבור היווני אודיסאוס, ומסעו הביתה ממלחמת טרויה. באלבום זה, מופיעים גם Accolade2 שהוא שיר ההמשך לאפוס The Accolade, וכן השירים: The Turning, King of Terrors, Wicked, Inferno ו- Awakenings.
בשנת 2007, הוציאו סימפוני אקס את אלבום האולפן שזכה לשם Paradise Lost על שם האפוס "גן עדן האבוד" של ג'ון מילטון. האלבום כבד יותר ונוטה פחות ל"פורגרסיב". כמו כן ההשפעה של הגיטרות גדלה על פני הקלידים. באופן כללי הוא נחשב ל"ממוסחר" יותר מהאלבומים הקודמים.
4 שנים מאוחר יותר, בשנת 2011 יצא אלבום אולפן נוסף - Iconoclast שמו. האלבום עוסק (בניגוד לאלבומים הקודמים) בעתיד, ומבחינה מוזיקלית הוא ממשיך את הקו של קודמו.
במהלך סיבוב ההופעות של Iconoclast הופיעה הלהקה ב 6 ביוני 2012 בהאנגר 11 שבתל אביב.
בשנת 2015 הוציאה לאור הלהקה אלבום אולפן בשם Underworld.
במהלך סיבוב ההופעות של Underworld חזרה הלהקה לישראל והופיעה ב 10 באוגוסט 2016 במועדון הבארבי בתל אביב.
סצנת הדמואים
סצנת הדמואים (באנגלית: Demoscene) היא תת-תרבות בינלאומית לאמנות מחשבים המתמקדת בייצור דמואים (Demos) - תוכנות מחשב עצמאיות, המגיעות בצורת קובץ הרצה בינארי, לעיתים קובץ קטן במיוחד. התוכנות מציגות תצוגה משולבת סאונד, לא אינטראקטיבית, שהרנדור בה מבוצע בזמן אמת (שלא בדומה לקובצי וידאו בהם הרנדור מבוצע מראש). מטרת הדמואים היא הדגמות ראווה של תכנות, עיצוב ויזואלי והפקת מוזיקה. הדמואים מוצגים לעיתים רבות במסגרת מפגשים גדולים המיועדים במיוחד לשם הצגת הדמואים בהם המשתתפים בוחרים את הדמואים המוצלחים ביותר בין כל אלו שהוצגו במפגש. המונח "דמו", שמשמעותו "הדגמה", נבחר משום שההדגמה מתבטאת בכך שכישרונותיהם של יוצרי הדמו מודגמים ביצירתם.
הדמואים הראשונים נוצרו במקור כ"חתימות" של קראקרים שהסירו את ההגנה מפני העתקות של תוכנות, כאשר הדמו עצמו התנגן לפני שהתוכנה הפרוצה נטענה, והציג בפני המשתמש בין היתר את שמות הקראקרים שאחראים ליצירת הגרסה הפרוצה של התוכנה. הדמואים הראשונים נוצרו עבור מחשבי ה-Apple II בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים. עם השנים הפכו הדמואים כה מתקדמים עד שהם התפתחו לתת-תרבות נפרדת שלא קשורה לסצנת התוכנה הפיראטית. רבים מהמתכנתים הצעירים שהקדישו זמנם ליצירת דמואים, צברו מיומנויות וניסיון רב בתכנות ובהפקת גרפיקה ממוחשבת, והמשיכו לימים לעבוד בענף ייצור משחקי הווידאו או בפיתוח תוכנה.
דובאי
דובאי (בערבית: دبيّ, תעתיק מדויק: דֻבַּיְּ) היא אחת משבע אמירויות המרכיבות את איחוד האמירויות הערביות במפרץ הפרסי. האמירות נמצאת דרומית-מערבית לשארג'ה וצפון-מזרחית לאבו דאבי. דובאי היא האמירות השנייה בגודלה באיחוד (4,114 קמ"ר), לאחר אבו דאבי, והיא בעלת האוכלוסייה הגדולה ביותר. בירת האמירות היא העיר דובאי, העיר המאוכלסת ביותר באיחוד כולו.
דובאי משכה השקעות זרות רבות, בשל הכרזתה כאזור סחר חופשי והיעדר המיסים על הכנסות. מדיניות זו הפכה את דובאי למרכז עסקי ותיירותי בינלאומי חשוב.
היסטוריה
דובאי הוקמה בתחילת המאה ה-18 על ידי שבט בני יאס, שהתיישב לחופי המפרץ. בראשיתה היא הייתה כפר דייגים קטן אשר מקור פרנסתו העיקרי היה דיג ושליית פנינים, אך קרבתו לנתיבי המסחר להודו הפכו אותו למרכז עסקי לסוחרים מהאזור כולו.
בשנת 1930 עדיין התגוררו בדובאי כ-20,000 בני אדם בלבד. גילוי הנפט באזור בשנת 1966 שינה לחלוטין את פניה, משך עובדים זרים וכן הביא להקמתו של הנמל הגדול בעולם והכרזה על האזור כאזור סחר חופשי. האמירות המודרנית הוקמה בשנת 1971 עם הקמת איחוד האמירויות הערביות.
האזור המשיך לפרוח בשנות ה-90 וההשקעות הרבות שזרמו אליו הביאו עושר רב למדינה ותרמו להפיכתה למרכז פיננסי בינלאומי חשוב ולפריחה בשוק הנדל"ן המקומי.
גאוגרפיה
דובאי שוכנת בחצי האי ערב לחופי המפרץ הפרסי. היא אחת משבע האמירויות המרכיבות את הברית האמירויות הערביות וגובלת באמירות אבו דאבי מדרום ושארג'ה ממזרח ומצפון.
בקיץ (מאי עד ספטמבר) חם מאוד, והטמפרטורות עשויות לעלות עד 50 מעלות צלזיוס. בשאר ימות השנה נעים, והטמפרטורות נעות בין 20 ל־30 מעלות צליוס.
פוליטיקה
דובאי חולקת פעילות חוקית, פוליטית, צבאית וכלכלית עם האמירויות האחרות בתוך המסגרת הפדרלית, למרות זאת לכל אמירות יש סמכות שיפוטית על כמה מהפעילויות למשל אכיפת חוק אזרחית.
השליט הנוכחי של האמירות הוא האמיר מוחמד בן ראשד אאל מכתום שהחליף את אחיו מכתום בן ראשד אאל מכתום לאחר מותו בינואר 2006. הוא גם ראש הממשלה וסגן הנשיא של האיחוד. כל ראשי הממשלה של האיחוד היו מהמשפחה השלטת של דובאי.
כלכלה
כלכלת דובאי צומחת במהירות, והתוצר המקומי הגולמי הגיע ל-107 מיליארד דולר ב-2014.
מרבית הכנסות האמירות הן מ-30 אזורי סחר חופשי. באזורים האלו חוקי המסחר מותאמים לחוק הבריטי, השפה הרשמית היא אנגלית והמטבע הרשמי הוא הדולר. אחד מהאזורים האלו הוא נמל "ג'בל עלי" (JAFZA) ולאחרונה, באופן הולך וגובר, גם מתיירות. הכנסות מנפט ומגז טבעי תורמות פחות מ-6% מכלכלת דובאי, אך משמעותיות שכן שוכנות בה חברות פיננסיות שמנהלות וסוחרות בנפט וגז. עתודות אלו צפויות להסתיים בתוך 20 שנה, וזו אחת הסיבות שהממשל פועל להקטין את התלות בענף זה, ולהרחיב ענפים כלכליים אחרים, תוך משיכת חברות בינלאומיות לשבת בתחומה. סין היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של דובאי.
בשנת 2008 הוחלט לסגור פעילות מסחרית בנמל מינה ראשיד ולפתח באזור אתר תיירות.
באוקטובר 2020 הייתה אמורה להיפתח בעיר תערוכת הענק אקספו 2020, אך בשל משבר הקורונה, הכנס נדחה בשנה לאוקטובר 2021.
התיירות היא ענף צומח, ובדובאי ביקרו כ-15 מיליון תיירים בשנת 2016. העיר מהווה גם מרכז משמעותי לסחר בזהב. מתקימות בה תחרויות ספורט רבות וכנסים בינלאומיים. באוקטובר 2019 הממשל ריכך את החוקים האוסרים על שימוש באלכוהול, ותיירים יכולים לקנות משקאות אלכוהוליים בחנויות המותרות, אף ששתייה בפומבי עדין אסורה.
קניון דובאי הוא הקניון הגדול בעיר, והחמישי בגודלו בעולם (מבחינת שטח כולל), ומתפרש על שטח של 1.1 מיליון מטרים רבועים. קניון גדול נוסף בעיר הוא קניון האמירויות.
משבר הקורונה ב-2020 פגע בכלכלת דובאי, בשל התלות הכלכלית בנדל"ן, תחבורה בינלאומית ותיירות.
נדל"ן
דובאי משכה תשומת לב בינלאומית בעקבות פרויקטים מרשימים בתחום הנדל"ן. בסמוך לדובאי נבנו מספר איים מלאכותיים (איי התמרים ואיי העולם), אשר באחד מהם נמצא המלון בורג' אל-ערב, שהיה המלון הגבוה בעולם בעת שנחנך. כמו כן נבנה בעיר הבניין הגבוה בעולם, בורג' ח'ליפה, שגובהו 828 מטר. תשומת הלב הגוברת הזאת, במקביל לעליה של דובאי כמרכז עסקי, העלו גם סוגיות של זכויות אדם בנוגע לכח העבודה הזר הגדול.
בנובמבר 2009 הודיעה דובאי כי תבקש להקפיא את חובות חברת ההחזקות שלה, דובאי וורלד, המגיעים לסכום של כ-60 מיליארד דולר. ההודעה על משבר החוב והחשש שהוא יוביל למחיקות גדולות של בנקים וגופים נוספים שהשקיעו באמירות, הביאו לירידות בבורסות העולם. בעקבות המשבר הכלכלי בוטלו מספר פרויקטים גדולים כולל מגדל נח'יל, הקמת מגדל פראטוני הוקפאה והושלמה רק בשנת 2019. תוך מספר שנים מצב הכלכלי שוקם ועתה החלו פריחה חדשה תוך קידום פרויקטים גדולים חדשים, למשל בניית מגדל אנטיסר שגובהו יהיה 570 מ' ומגדל דובאי אחד בגובה 711 מ'.
תחבורה
הכביש הראשי המחבר צד אחד של דובאי לשני הוא כביש השייח' זאיד. הכביש הוא כביש אגרה, ונעשה בו שימוש בשיטה חדישה המאפשרת זיהוי הנוסע וחיוב חשבונו על ידי טכנולוגיית RFID, בעודו נמצא בתנועה בכביש המהיר. שיטת חיוב זו מסייעת לשמירה על זרימת תנועה חופשית בהיעדר עמדות עצירה לתשלום.
שדה התעופה הבינלאומי של דובאי, משרת את דובאי ואת האמירויות האחרות בארץ. שדה התעופה שימש סך הכל יותר מ-28 מיליון נוסעים ויותר מ-230,000 טיסות בשנת 2006. שדה התעופה מדורג במקום ה-17 מבין שדות התעופה הבינלאומיים מבחינת כמות תנועת המטען, והוא מהווה נקודת ביניים משמעותית בין אירופה למזרח הרחוק.
לדובאי יש מערכת אוטובוסים גדולה שמשמשת ל-69 קווים והסיעה יותר מ-90 מיליון אנשים בשנת 2006. הוכרז ש-620 אוטובוסים חדשים יצטרפו לצי הנוכחי של 170 אוטובוסים דו קומתיים. אף שצורת התחבורה העיקרית היא הרכב הפרטי, בדובאי יש גם מערכת מוניות נרחבת.
פרויקט שהיקפו 3.89 מיליארד דולר להסדרת רכבת עירונית בדובאי נמצא בשלבי בנייה. המערכת החלה להיות פעילה בצורה חלקית בשנת 2009 ופעילה בצורה מלאה בשנת 2012. הפרויקט כולל שני קווים: הקו הירוק מראשידיה עד למרכז העיר דובאי, והקו האדום משדה התעופה עד ג'בל עלי. לקו הירוק והכחול יהיו 70 קילומטר של מסילות ו-43 תחנות, 10 מתוכן מתחת לאדמה. כמו כן, בדובאי קיימת תחבורה מבוססת שיט, למשל הדרך המסורתית להגיע מבור דובאי לדיירה היא דרך סירות קטנות שמעבירות נוסעים מצידיו של האפיק שבדובאי.