cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנס יוטנר
במלחמת העולם השנייה
בקיץ 1940 מונה לראש המטה של המשרד הראשי להנהגת האס אס, שהיה אחראי על הוואפן אס אס. בתפקיד זה הצליח להעביר את השליטה ביחידות הצבאיות של יחידות גולגולת המת מפיקוד מחנות הריכוז לוואפן אס אס. ביוני 1942 קודם לדרגת אובר-גרופנפיהרר (גנרל) באס אס וגנרל בוואפן אס אס. ב-30 בינואר 1943 מונה בידי מפקד האס אס היינריך הימלר לראש המשרד הראשי להנהגת האס אס, מפקד כוחות המילואים של הארגון ואחראי על החימוש. למעשה שימש סגנו של הימלר בנושאים אלה. בין השאר, היה אחראי לבניית מחנות שבויים ומחנות ריכוז.
לאחר מלחמת העולם השנייה
ב-17 במאי 1945 נשבה בידי כוח בריטי, ובשנת 1948 נשפט בנירנברג. ב-30 באפריל 1948 העיד לטובתו ישראל קסטנר, לאחר שהגיע מיוזמתו עם קורט בכר (היה ראש המחלקה הכלכלית של האס אס בהונגריה) למטרה זו. קסטנר העיד כי יוטנר ששהה בבודפשט התנגד בתקיפות לצעדת המוות שנכפתה על יהודי הונגריה בסתיו 1944, והביא להפסקתה. עדות זו סייעה להקלה בגזר דינו של יוטנר, והוא נידון לעשר שנות מאסר בלבד (במשפט קסטנר הוכח כי הצעדה הופסקה מסיבה אחרת - הכבישים עליהם צעדו המגורשים נחסמו בידי הכוחות הגרמנים הנסוגים). בהליכי ערעור בשנת 1949 קוצר עונש המאסר לארבע שנים.
לאחר השחרור גר בבאד טולץ שבבוואריה, שם היה בבעלותו בית הבראה. בשנת 1961 כתב תצהיר בנוגע לצעדת המוות במסגרת משפט אייכמן, לבקשתו של אב בית הדין משה לנדוי.
רחוב ניקולסקאיה
רחוב ניקולסקאיה (ברוסית: Никольская улица) הוא רחוב במחוז האדמיניסטרטיבי המרכזי של מוסקבה ברובע טברסקוי.
ניקולסקאיה הוא אחד הרחובות העתיקים במוסקבה ואחד הראשיים של קיטאי גורוד. הרחוב מחבר בין הכיכר האדומה לכיכר לוביאנקה. מספור הבתים מתחיל מהכיכר האדומה.
בין השנים 1935 ל 1990 הוא ניקרא רחוב "25 באוקטובר".
חגי ברקת
חגִי בָּרֶקֶת (נולד ב-11 באוקטובר 1967) הוא סופר, עורך ומתרגם ספרי ילדים ישראלי.
ביוגרפיה
חגי ברקת נולד בקיבוץ בית ניר לחיים ואלינער ברקת, ממקימי הקיבוץ. ברקת מתגורר בבית ניר עם אשתו גלית ושתי בנותיהם. כיום הוא העורך הראשי של הוצאת דני ספרים, וכן מו"ל הוצאת "אוקיינוס" והעורך של סדרת "הרפתקה" היוצאת במסגרת ההוצאה.
ספרי הילדים של ברקת כתובים בסגנון איגיון. ספרו הראשון, "חרדיל לא רגיל", הוא מסע הרפתקאות של אדם מבוגר בחברת יצור דמיוני, הכתוב בבתים שקולים וחרוזים. ספרו השני, "מעשה בחורשה ובקרנף מרושע" מיועד לילדים קטנים יותר, והסגנון האיגיוני בולט בו מעט פחות, אולם גם הוא מתאפיין בחרוזים ובגישה הומוריסטית. ספרו השלישי "יסמורים על המקרר" הוא דו-שיח בין אב לבתו, שבו שהאב נותן לבתו "להתפרע" עם דמיונה, ואינו כובל אותה למוסכמות המקובלות, ועל כך זכה הסופר למחמאות.
ספרו הרביעי, "המסע אל אי המנדוזים", מיועד לילדים שכבר קוראים בעצמם. זהו ספר הרפתקאות המאופיין אף הוא בסגנון נונסנסי "משוגע". ספרו החמישי, "החלום של צ'רלי", שונה מעט מקודמיו. זהו ספר פחות נונסנסי המתאר מפגש "חלומי" בין ילד קטן ופיל מפרווה. בשנת 2013 הוציא חגי ברקת גרסה מחודשת לספרו הראשון, שנקראת "חרדיל לא רגיל ועוד חברים שפגשתי בשביל". זוהי גרסה מורחבת שאליה התווספו שירי נונסנס חדשים וכן סיפור חדש בשם "מר שמול הנרמול". את האיורים לגרסה זו אייר עומר הופמן, אשר זכה על איוריו אלה בעיטור אנדרסון היוקרתי לשנת 2016. בשנת 2017 יצא לאור ספרם המשותף של חגי ברקת ואשכר ארבליך-בריפמן, "הנסיכים לבית ליריאן". זהו ספר פנטזיה לנוער ובו סיפורם של שני נערים בני 15 החיים בעולמות שונים. הגורל מפגיש ביניהם והם עוברים הרפתקאות מסעירות המובילות לגילויים אישיים ומשנות את חייהם מהקצה אל הקצה. בשנת 2019 יצא לאור ספרו השמיני, "טיול עם זנבלול" - ספר קרטון לפעוטות ובו יוצאת גלי לטיול בדמיונה ופוגשת שלל יצורים נחמדים. הספר זכה בביקורות מצוינות על תרומתו בפיתוח הדמיון אצל ילדים קטנים.
בשנת 2019 יצא לאור בהוצאת "אוקיינוס" הספר "מדריך הרפתקה לספרי נוער" שהוא ספר משלים לסדרת "הרפתקה". הספר מביא את הסיפורים שמאחורי כתיבתם של 80 מיצירות הקלאסיקה החשובות והמשפיעות ביותר לילדים ונוער בכל הזמנים. את הערכים בספר כתבו מיטב אנשי הספר בארץ, שהוסיפו גם מאמרי פתיחה וסיום על חשיבות הקריאה לבני הנוער.
בשנת 2021 הוציא חגי ברקת את הספר "רוקנרול! - 50 אלבומי רוק גדולים מהחיים" בעריכתו. הספר מביא את מסעה של מוזיקת הרוקנרול מתחילתה בשנות החמישים ועד ימינו, דרך סיפורם של 50 אלבומי רוק חשובים ופורצי דרך. בין האלבומים נמצאים אלבומיהם של אלביס פרסלי, הביטלס, בוב דילן, הדורז, ג'ניס ג'ופלין, לד זפלין, דייוויד בואי, הסקס פיסטולס, יו-2, הקיור, נירוונה, אואזיס, רדיוהד, ארקטיק מאנקיז ועוד. הכותבים בספר הם מוזיקאים ואנשים מובילים מתחום המוזיקה בארץ, כמו יהודה עדר, שרון מולדאבי, בועז כהן, טל גורדון, תומר מולוידזון, גל אפלרויט, שרון קנטור, דנה קסלר ואחרים.
קרחון ריפיטר
קרחון ריפיטר (באנגלית: Repeater Glacier; מילולית: קרחון משחזר) הוא קרחון הזורם ממזרח לפסגת פונדר, ברכס אסגארד, בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון תלול, ואורכו 1.7 קילומטרים.
קרחון זה, וקרחון קומאנדה הסמוך לו מדרום מערב, מנקזים את המורדות המזרחיים של הר ניוואל, ונשפכים אל חלקו התחתון של קרחון ניוול.
מקור השם
הקרחון נקרא על שמו של משחזר הרדיו שהוצב על ידי ניו זילנד על הר ניוול הסמוך.
חלבון טראנסממברנלי
חלבון טראנסממברנלי הוא חלבון החוצה את הממברנה הביולוגית לרוחבה. מיוצב על ידי אינטראקציות עם שתי שכבות הממברנה (bilayer interactions).
סיווג לפי תכונות
קיימים שני סוגים בסיסיים של חלבונים טראנסממברנלים:
יציבות של סלילי אלפא טראנסמבברנליים
חלבונים טראנסממברנלים מטיפוס אלפא הליקס (α-helical protein) הוכחו כמבנים יציבים בתנאי טמפרטורות דנטורטיבים, משום שהם לא נפתחים באופן מלא כשהם בתוך הממברנה. הסיבה ליציבות הגדולה נובעת מפוטנציאל קשרי מימן שמתפתח כתוצאה מהמבנה הספציפי של האלפא הליקס. מאידך, מה שתורם ליציבות הגדולה שלהם, בשלבים פרו פעילים המאוחרים יכול להוות מגבלה; חלבונים אילו רגישים בשלב ההתכנסות למבנה הנטיבי בממברנה ויכולים בקלות להתקפל בצורה שגויה (misfold) בגלל יצירת קשרים לא נכונים.
יציבות של משטחי בטא טראנסמבברנליים
היציבות של משטחי בטא טראנסממברנלים בדומה ליציבות של חלבונים מסיסים. הקיפול הנטיבי במערכת פיזיולוגית מזורז חלבונים מסיסים בשם שפרונים, שמיצבים את החלבון בסביבה המימית ומונעים ממנו לעבור אגרגציה.
רצפטורים טראנסממברנלים
רצפטורים טראנסממברנלים הם חלבונים אינטגרלים, שמתפקדים ומעוגנים בממברנה הציטופלסמתית. קשירת מולקולת סיגנל בצד אחד של הממברנה, והתחלה תגובה בצידה השני. באופן זה, לרצפטורים טראנסממברנלים תפקיד חיוני ויחודי בתקשורת בין תאית והעברת סיגנלים.
הרבה רצפטורים טראנסממברנלים מורכבים מכמה תת יחידות (אוליגופפטידים) שמתפקדות באופן שיתופי מסוכרן ומבוקר (קולקטיבי), ובעקבות קישור ליגנד יש אפשרות לאקטבציה או דהאקטיבציה של המבנה משמע הגברה (אמפליפיקציה) של הסיגנל. הסיווג בדרך כלל על בסיס המבנה המולקולרי שלהם, או, ברוב המקרים, על סמך פונקציונליות וטופולוגיה ממברנלית. הקושי הגדול בקביעת המבנה המרחבי של חלבונים אינטגרלים הוא אי יציבות מרחבית בסביבת העבודה הנדרשת לצורכי מיצוי החלבון וגיבושו. על מנת לבצע בדיקות שכאלו ראשית יש להפריד את החלבון האינטגרלי מהממברנה ההידרופובית שבה הוא מקובע, תהליך שפוגע במבנה הנטיבי של החלבון בצורה שמקשה על קביעת המבנה הנכון (קישור; קיפול חלבונים).
הרבגויות המבנית גדול מאוד. החל מהמבנה הפשוט ביותר של רצפטור מסוג שרשרת פוליפטידית שחוצה את הממברנה הדו שכבתית פעם אחת, עד למבנה מורכב שחוצה את הממברנה מספר פעמים רב. לדוגמה, משפחת חלבוני G חוצים ממברנה 7 פעמים.
פורינים
יוניפורטר הוא חלבון טראנסממברנלי אינטגרלי שמעורב בדיפזיה מסייעת (facilitated diffusion). חלבונים יכולים לתפקד בתור נשאים (חלבון אינטגרלי monotopic; חלבון לא חוצה ממברנה) והן בתור תעלות טראנסממברנליות. ההעברה מתבצעת בדיפוזיה לפי גרדיאנט ריכוזים, ולא נגד. פתיחת התעלה (בהתאם לפונקציונליות שלה) לפי סיגנלים של מתח, לחץ הידרוסטטי, קישור ליגאנד.
משאבות
משאבות מובילות באופן פעיל מולקולות או יונים דרך הממברנה הפוספוליפידית בעזרת אנרגיה שהן רותמות לתהליך. כאשר המשאבות מנצלות בצורה ישירה אנרגיה כימית הגלומה במולקולות ATP מכונה פעולתן הובלה פעילה ראשונית. דוגמה להעברה פעילה ראשונית: משאבת 3Na+/2K+ ATPase (משאבת נתרן-אשלגן).
משאבות המשתמשות באופן עקיף באנרגיה כימית, בעזרת האנרגיה הגלומה במפל ריכוזים של יון שנוצר קודם לכן בהובלה פעילה ראשונית, מבצעות הובלה פעילה שניונית:
מערכת אנטיפורטר מעורבת בהובלה פעילה שניונית של שניים (או יותר) מולקולות שונות או יונים דרך הממברנה הפוספוליפידית כמו הממברנה הציטופלסמטית בכיוונים מנוגדים.
מערכת סימפורטר מעורבת בהובלה פעילה שניונית של שניים (או יותר) מולקולות שונות או יונים דרך הממברנה הפוספוליפידית כמו הממברנה הציטופלסמטית בכיוונים זהים. דוגמה למערכת סימפורטר; משאבת -Na+/K+/2Cl
חלבונים טראנסממברנלים כחלק ממסלול מטבולי רב שלבי ליצירת ATP
פוספורילציה אוקסידטיבית היא מסלול מטבולי שמנצל אנרגיה שמשתחררת מחמצון מולקולות אורגניות ליצירת מולקולת ATP. המסלול הוא שמור מבחינה אבולוציונית בגלל היעילות הגבוהה לאחסון אנרגיה, ביחס למסלולים אלטרנטיביים להפקת אנרגיה ללא נוכחות חמצן (תהליכי תסיסה) כמו הגליקוליזה.
משפחת אנזימים בשם ATP סינתאז הם אנזימים טראנסממברנלים בעלי פעילות קטליטית כיוונית, ומזרזים יצירת מולקולה אורגנית עתירת אנרגיה בשם ATP תוך ניצול צורת אנרגיה שניונית (גראדינט פרוטונים (PMF)) שנוצרת בין תווך ממברנלי:
Weshoes
weshoes היא רשת שיווק ישראלית למכירת מוצרי הנעלה.
רקע
בשנת 2017 הוחלט לשנות את שם חנויות הרשת ל"קרוקס אנד מור" ובהמשך ל-Weshoes.
החברה משמשת מיבאת כמה מותגי נעליים מלבד קרוקס. נכון לאפריל 2021 מנתה הרשת 58 סניפים ברחבי ישראל. מלבד מוצרי קרוקס ובלנדסטון נמכרים בה מותגים נוספים, באמצעות הסניפים ואתר הרשת.
טאג' גיבסון
טאג' ג'מי גיבסון (באנגלית: Taj Jami Gibson; נולד ב-24 ביוני 1985) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר, בקבוצת וושינגטון ויזארדס מליגת ה-NBA.
קריירת המשחק
גיבסון גדל בשכונת ברוקלין שבניו יורק, ובמהלך קריירת התיכונים שלו החליף מספר בתי ספר. לאחר התיכון, הצטרף גיבסון לאוניברסיטת דרום קליפורניה במדיה שיחק במשך שלוש שנים. בעונתו האחרונה במכללה אף הוביל את הקבוצה לאליפות הבית הפסיפי, ונבחר לחמישיית הטורניר.
שיקגו בולס
גיבסון העמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA של שנת 2009, ונבחר במקום ה-26 על ידי קבוצת שיקגו בולס. במהלך רוב עונת הרוקי שלו, פתח גיבסון בחמישייה הראשונה של קבוצתו, והרשים ביכולותיו ההגנתיות ובאנרגיה שהוא מביא למשחקו, ונבחר לשחק במשחק הראווה של שחקני העונה הראשונה מול שחקני העונה השנייה במסגרת סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA. בסיום העונה העפיל גיבסון עם קבוצתו למשחקי הפלייאוף, אך הודח כבר בסיבוב הראשון.
לקראת עונת הגיע אל הקבוצה קרלוס בוזר, המשחק גם הוא בעמדת הפאוור פורוורד. עוד לפני תחילת העונה שבר בוזר את ידו, וגיבסון פתח בחמישייה הראשונה ב-15 המשחקים הראשונים. עם חזרתו של בוזר לסגל הקבוצה, איבד גיבסון את מקומו בחמישייה הפותחת, והחל לעלות מהספסל למשך רוב אותה העונה. בסיום העונה, העפיל גיבסון עם קבוצתו אל משחקי הפלייאוף, ואף הוביל את קבוצתו לניצחון במשחק החמישי של הסיבוב השני, ויתרון 2-3 בסדרה מול אטלנטה הוקס כשקלע 11 נקודות ברבע האחרון. שיקגו ניצחה גם במשחק השישי והעפילה לגמר המזרח, בו פגשה את מיאמי היט והפסידה לה בחמישה משחקים.
אוקלהומה סיטי ת'אנדר
בפברואר 2017, לאחר כ-7 עונות וחצי בשיקגו, הועבר גיבסון בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, יחד עם דאג מקדרמוט, בתמורה לקמרון פיין, אנתוני מורו וג'ופרי לוברן. בפלייאוף של אותה עונה הודחו הת'אנדר בסיבוב הראשון, מול יוסטון רוקטס.
מינסוטה טימברוולבס
לקראת עונת חתם על חוזה לשתי עונות במינסוטה טימברוולבס, עבור כ-28 מיליון דולר. במינסוטה התאחד עם המאמן טום ת'יבודו, אשר היה מאמנו בתקופתו עם הבולס.
ניו יורק ניקס
ב-9 ביולי 2019 חתם על חוזה בניו יורק ניקס. בנובמבר 2020 שוחרר מהקבוצה, אולם כחודשיים לאחר מכן חתם בה על חוזה חדש.
וושינגטון ויזארדס
ב-19 ביולי 2022 חתם גיבסון בוושינגטון ויזארדס.
דגל רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית
הדגל מורכב מהצבעים שחור, ירוק, לבן ואדום. העיצוב הכללי דומה לזה של הדגל הפלסטיני, אך שלא במתכוון. דגל זה, כמו רבים אחרים, שואב את צבעיו מדגל המרד הערבי. הסהר והכוכב הם סמלים מרכזיים באסלאם, וניתן לראותם גם על דגלים של מדינות מוסלמיות אחרות, כמו פקיסטן.
קישורים חיצוניים
Знаме на Сахарската Арапска Демократска Република ธงชาติสาธารณรัฐประชาธิปไตยอาหรับซาห์ราวี
מודול פשוט למחצה
במתמטיקה, ובפרט בתחום תורת המודולים, מודול פשוט למחצה הוא מודול המתפרק לסכום ישר של תת-מודולים פשוטים. תכונה זו מאפשרת להחליף שאלות על המודול בשאלות דומות על תת-המודולים הפשוטים שלו, ולכן מודולים פשוטים למחצה הם אלו שעבורם תורת ההצגות, החוקרת את המודולים הפשוטים של חוג, היא הנגישה ביותר.
חוג שהוא פשוט למחצה כמודול מעל עצמו נקרא חוג פשוט למחצה. לפי משפט ארטין-ודרברן, החוגים הפשוטים למחצה הארטיניים הם המכפלות הישרות של חוגי מטריצות מעל חוגי חילוק.
הגדרה
מודול M מעל חוג R הוא פשוט למחצה אם הוא שווה לסכום ישר של תת-מודולים פשוטים שלו.
עבור מודול M התנאים הבאים שקולים:
תכונות
משפחת המודולים הפשוטים למחצה סגורה תחת מעבר לתת-חוגים ולחוגי מנה, ותחת סכום ישר.
עמנואל
עִמָּנוּאֵל היא התנחלות במעמד מועצה מקומית באזור השומרון, מזרחית לקרני שומרון וצפונית לאריאל. עמנואל הוקמה ב-1983 והוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1985.
ליישוב צביון חרדי - הוא היישוב החרדי היחיד בשומרון - ומתגוררים בו נכון ל-2022 כ-4,400 תושבים.
היסטוריה
עמנואל נוסדה על ידי חברה בשם "כוכב השומרון" שהוקמה על ידי עסקנים דתיים וחרדים, הבולטים שבהם מוטי זיסר, ברוך שטרנטל וזלמן מרגוליס, בראשית שנות השמונים. החברה רכשה את אדמות היישוב, והחלה בבניתם בשנת 1981, כשבאותה תקופה הוקמו היישובים יקיר ונופים, הנמצאים ממערב ליישוב. בשל התחייבותו של ראש הממשלה מנחם בגין, שלא להקים יישובים חדשים ביהודה ושומרון, היישוב הוגדר בתחילתו כשכונה בקרני שומרון (קרני שומרון ה').
עמנואל היא דוגמה מובהקת ל'עיר מתוכננת' בישראל של ראשית שנות ה-80. דבר זה בא לידי ביטוי בבניית אזור אורבני על ידי הפרדה בין ייעודי הקרקע השונים (מסחר, מגורים ותעשייה). עם זאת תוכננו מערכות מגורים משוכללות ביותר שמתחשבות בתנאים הסביבתיים ובצרכים המיוחדים של האוכלוסייה החרדית: בנייה המתחשבת בטופוגרפיה ומשתלבת בה, בנייה המאפשרת הרחבה עתידית ללא פגיעה אסתטית במבנה, יחידות המגורים מיועדות למשפחות מרובות ילדים הצורכות חדרי מגורים רבים, וכן פארקים ציבוריים המלווים את הנוף ויוצרים טיילת היקפית.
ראשוני התושבים נכנסו לבתיהם ב-1983. חרף איכויותיו הארכיטקטוניות, נתקלה התפתחות היישוב בקשיים על רקע כלכלי, ובאפריל 1983 מכר זיסר את חלקו בחברה לשותפיו. בקיץ 1983 התגוררו בעמנואל כ-600 משפחות. במקור תוכננו ביישוב שלוש שכונות, אולם בפועל נבנה רק חלק מהשכונה הראשונה (שלב א' בתוכנית). באותה העת הוקמה המועצה המקומית ואליהו מירב מונה על ידי משרד הפנים לכהן כראש המועצה הראשון. בתחילת 1985 נתגלע סכסוך בין השותפים הנותרים בחברת כוכב השומרון, מרגוליס וארנרייך, ועבודות הפיתוח בעמנואל התעכבו. כתוצאה מן הסכסוך רכש מרגוליס את חלקו של ארנרייך בחברה והבטיח להזרים כספים ולהשלים את הבנייה, אולם הוא לא עמד בהתחייבויותיו. החברה נתקלה בקשיים וביולי אותה שנה מונה יעקב נאמן לכונס נכסים של החברה. נאמן ניסה לקדם את השלמת הבנייה, אולם נתקל בקשיים שונים, בין השאר העדר היתרי בנייה, וקשיים אלו מנעו את המשך פיתוחה של העיר והרחיקו ממנה אוכלוסייה חזקה.
בשנת 1988 הושגה הסכמה עם מוטי זיסר שיזרים 5.3 מיליון דולר לחברה לצורך השלמת הבנייה. לטענת זיסר, כחלק מההסכמה הבטיח משרד השיכון שיקצה לחברה עוד קרקעות לבנייה, אולם קרקעות אלו לא הוקצו.
בפיגוע שאירע סמוך ליישוב ב-12 בדצמבר 2001, שבמהלכו הותקפו כלי רכב ואוטובוס לא ממוגן של חברת דן שהיה בדרכו ליישוב על ידי מטען צד וירי צרורות, נהרגו עשרה אנשים ונפצעו עשרות. בפיגוע נוסף שאירע ב-16 ביולי 2002 בשערי היישוב הותקפו רכבים ואוטובוס ממוגן ירי במטען צד וברימונים וירי מנשק קל נמנו 8 הרוגים וכ־20 פצועים.
בחודשים שלאחר הפיגוע העתיקו מקצת מתושבי עמנואל את מקום מגוריהם ליישובים אחרים וביישוב עמדו תקופת מה דירות ריקות ללא דורש. המחירים הנמוכים ומלגת קיום גבוהה שהציעה 'עמותת קרן ידידי עמנואל' הביאו תושבים חדשים ליישוב.
בעקבות שיפור המצב הביטחוני, ובשל מצוקת הדיור הגוברת והולכת בציבור החרדי גדל הביקוש למגורים בעמנואל. בשנת 2012 שופצו שני מבנים, שנותרו במצב שלד מאז הקמת עמנואל, והוכשרו כמבנים לקליטת משפחות חדשות.
בשנת 2015 נכנסו לעבודה במקום שני יזמים נוספים: חברת הרי זהב וחברת ש.א.ג ולול. שתי החברות החלו בונות מאות יחידות דיור חדשות בעמנואל וביצעו פעולות פרסום ושיווק המופנות לציבור החרדי על קהליו השונים.
על פי נתוני המועצה המקומית בעמנואל נמצאות מאות יחידות דיור בבניה ובהליכי התכנון השונים והיא צפויה להכפיל את מספר תושביה עד לשנת 2023.
אוכלוסייה
לפי נתוני מועצת יש"ע, מועצת עמנואל נמצאת במקום השני מבחינת הגידול הדמוגרפי בכל 24 הרשויות ביהודה ושומרון.
האוכלוסייה בעמנואל מורכבת ממספר זרמים בציבור החרדי ובהם: קהילות ספרדים, תימנים, חסידים וליטאים.
חינוך
בעמנואל ארבעה בתי ספר יסודיים לבנים: בית ספר ממלכתי דתי (בהשפעה חב"ד ית), תלמוד תורה אשכנזי המשתייך לרשת החינוך העצמאי, תלמוד תורה לקהילה הכלל חסידית בראשות הרב שלמה קליין ותלמוד תורה של רשת מעיין החינוך התורני. כן קיימים חמשה בתי ספר יסודיים לבנות: בית ספר ממלכתי דתי(בהשפעה חב"דית) שהוקם ב-1997, בית ספר בית יעקב של רשת החינוך העצמאי, בית ספר של מעיין החינוך התורני שהוקם בשנת 2007, בית ספר כלל חסידי שמיועד לקהילה הכלל חסידית ובית ספר חסידי שמיועד לחסידות סלונים במעמד של מוסד פטור.
במקום גם ישיבה קטנה המשתייכת למוסדות "כיסא רחמים" של הרב מאיר מאזוז.
בתחילת שנת הלימודים התשפ"ב נפתח במקום סניף של רשת המוסדות "כלל חסידי" ביידיש, ת"ת לבנים כיתה ראשונה גילאי 2-3 וגני בנות תת-חובה וגן חובה וכן בית ספר לבנות.
פרשת ההפרדה בבית הספר בעמנואל
בשלהי שנת תשס"ז (2007), בלחץ של הורים שבקשו להקים בית ספר נפרד, הוקמה בבית יעקב היסודי מגמה חסידית נפרדת בתוך בית הספר. לצורך כך חולק מבנה בית הספר ואף הופרדה החצר בין שני חלקי בית הספר. עמותת "נוער כהלכה" דרשה לבטל את ההפרדה בטענה שמניעיה עדתיים ומשלא נענתה פנתה לבג"ץ.
עורך דין מרדכי בס נשלח על ידי משרד החינוך לברר את המצב, הוא סיכם: "האם הייתה בפיצול בית הספר אפליה עדתית...תשובתי היא כי שוכנעתי שלא הייתה אפליה כזו" והוסיף, דף 15 פרק 27: "אין לי אפוא אלא להביע צערי על שטעונות כאלא - שבכל מקום שבו אנו מוצאים כי יש להן, הצדקה, לאזור את כל כוחותינו ולהילחם באפליה העדתית מלחמת חורמה - מעולות ונזרקות לחלל האוויר, ומרבות שנאה בישראל, במקום בו אין להן בסיס"י
תחבורה ציבורית
התחבורה הציבורית מפותחת במועצה המקומית, יחסית לגודלה. מדי יום פעילים קווים לבני ברק, ירושלים, בית שמש, אריאל, נתניה, אלעד וביתר עילית. על ידי החברות תחבורה ציבורית תנופה ואלקטרה אפיקים
תרבות וספורט
בעיר קיים היכל תרבות של המועצה העירונית, בריכת שחייה, פינת חי,ספרייה, ושני מקוואות.
אצטדיון שכונת התקווה
אצטדיון שכונת התקווה הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בשכונת התקווה שבתל אביב. האצטדיון היה במשך שנים מגרשה הביתי של קבוצת בני יהודה תל אביב ובתקופות מסוימות שימש האצטדיון גם כמגרשן הביתי של בית"ר תל אביב, מכבי יפו והפועל כפר שלם.
היסטוריה
המגרש הוקם בשנת 1945, כ-10 שנים לאחר הקמת קבוצת בני יהודה תל אביב ב-1935, ומאז עבר שיפוצים רבים. ב-1951 החלה הקבוצה להשתמש בו רשמית לאחר הכשרתו על ידי מתנדבים תושבי השכונה.
עד שנת 1966 האצטדיון הכיל 4,000 מקומות עמידה. לקראת עונת 1966/1967 נבנו בצדו הדרומי 2,000 מקומות ישיבה. בקיץ שלפני עונת 1990/1991 נבנה היציע המערבי, המכיל 1,680 מקומות. באצטדיון 5 יציעים מרכזיים. עד שנות ה-90 המאוחרות היו היציעים נטולי מושבים אך לפני תחילת שנות האלפיים הותקנו באצטדיון מושבי פלסטיק שהכילו 6,500 מקומות ישיבה.
בשנת 2004 עברה קבוצת בני יהודה לאצטדיון בלומפילד. הדבר גרם לכעס רב בקרב אוהדי המועדון שזיהו את האצטדיון בשכונת התקווה כאחד מסמלי קבוצתם. המעבר עורר מחאה כבדה של אוהדים, כולל החרמה של משחקים, אולם עד כה, טרם חזרה הקבוצה לאצטדיון.
מאז מעברה של הקבוצה לבלומפילד בעונת 2004/05, משמש האצטדיון, בנוסף למשרדו הראשי של המועדון, גם כמגרש האימונים של קבוצת הבוגרים וכמגרשן הביתי של קבוצות מחלקת הנוער. כמו כן, משמש כאצטדיון הביתי של קבוצות מליגות נמוכות מתל אביב.
ב-8 ביולי 2020 הרסה עיריית תל אביב-יפו את היציע הצפוני באצטדיון.
ב-13 ביולי 2021 אישרה עיריית תל אביב-יפו שיפוץ בעלות של 7.5 מיליון ש"ח לאצטדיון שכונת התקווה.
יציעים
באצטדיון היו חמישה יציעים שהקיפו אותו מ-3 צדדים, למעט מצד מזרח:
שרה ודינגטון
שרה ודינגטון (באנגלית: Sarah Weddington; 5 בפברואר 1945 – 26 בדצמבר 2021) הייתה פרופסור למשפטים וחברת בית הנבחרים של טקסס, שהייתה ידועה בעיקר בזכות ייצוג "ג'יין רו" בדיונים בבית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק רו נגד וייד שבו נקבע כי "כי כל חוק האוסר על הפלה מלאכותית סותר את חוקת ארצות הברית", פסק דין שהיווה ציון דרך בהיסטוריה של ארצות הברית ונחשב לאחד מפסקי הדין החשובים של בית המשפט העליון.
ביוגרפיה
שרה רייגל (Ragle) נולדה ב-5 בפברואר 1945 באבילין, טקסס. הוריה היו לנה קתרינה והכומר המתודיסטי הרברט רייגל. בגיל 19 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת מק-מורי בעיר הולדתה. בשנת 1964 החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין. בשנת 1967 סיימה את לימודי המשפטים וקיבלה תואר יוריס דוקטור.
שימשה כפרופסור למשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין עד פרישתה בשנת 2012.
בשנת 1968 נישאה לרון ודינגטון, ממנו התגרשה ב-1974.
נפטרה ב-26 בדצמבר 2021.
רו נגד וייד
לאחר סיום לימודיה התקשתה ודינגטון למצוא משרה במשרד עורכי דין. במקום זה הצטרפה לקבוצה של תלמידי משפטים שניסתה לערער את החוקים שאסרו הפלות.
כעבור 3 שנים, במרץ 1970, יזמה ודינגטון את הפרשה המשפטית שנקראה בהמשך "רו נגד וייד". היא הגישה לבית המשפט המחוזי תביעה בשם נורמה מקורווי, אישה צעירה לא נשואה ובהריון, כנגד החוק של מדינת טקסס האוסר הפלות. התביעה טענה לבטלותו של החוק בשל היותו סותר את חוקת ארצות הברית ואת הזכויות המוגנות מכוחה במסגרת התיקון הראשון, התיקון הרביעי, התיקון החמישי, התיקון התשיעי והתיקון הארבעה עשר לחוקה.
בית המשפט המחוזי קיבל את התביעה ופסק שהחוק האוסר הפלות נוגד את החוקה. טקסס ערערה לבית המשפט העליון.
ודינגטון הציגה את עמדתה בבית המשפט העליון בישיבותיו ב-1971 ובסתיו 1972.
ב-22 בינואר 1973 נתן בית המשפט העליון את פסק דינו. בדעת רוב של שבעה שופטים למול שניים הוחלט כי חוק מדינת טקסס, האוסר הפלות, בלתי חוקתי ובטל.
"ג'יין רו" היא נורמה מקורווי, הפכה לאחר פסק הדין בעניינה למתנגדת להפלות ותומכת נלהבת של "התנועה למען החיים", בעקבות הפיכתה לאישה דתית. בנאום בפני עיתונים שנערך ב-18 בינואר 2003 אמרה מקורווי שהיא נוצלה על ידי ודינגטון. עם זאת, בסרט תיעודי שפורסם אחר מותה הודתה מקורווי כי פעילותה בתנועה נגד הפלות הייתה שקרית ונעשתה תמורת כסף.
הדליה
הדליה היא פעולה חקלאית שייעודה הוא מתן תמיכה לצמחים, בעיקר מטפסים, על ידי מתקן עזר ייעודי.
להדליה כמה מטרות:
ראשיתה של ההדליה בעת העתיקה, אז היו מגדלים סוכות גפנים. בתנ"ך מוזכרות הגפנים הדליות לעומת הרוגליות, כלומר המודלות מול אלו שאינן כאלה.
הדליה חקלאית מתבצעת על עמודי מתכת (ובחו"ל גם על חומרים אחרים) שאליהם מחוברת רשת חוטי ברזל. כיום יש מגוון רחב של שיטות הדליה בגפן, מהן המצמצמות את נוף הגפן (בדרך כלל) לענבי יין. ומהן בסגנון הוורנדה הכפולה (בצורת האות Y) לענבי מאכל. בשנים האחרונות מיובאות שיטות חדשות-ישנות בדמות סוכות צ'ילאניות.
מרדוניוס
מַרְדוֹנְיוֹס (ביוונית: Μαρδόνιος, בלטינית: Mardonius; נהרג ב-479 לפנה"ס) היה מצביא פרסי, אחיינו וחתנו של דריווש מלך פרס. הוא היה משתתף מרכזי במסעות המלחמה של דריווש וחשיארש הראשון ליוון בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס.
מוצאו ומעמדו
אביו של מרדוניוס, גובריאס, היה אציל פרסי שסייע לדריווש להפיל את סְמֶרְדִיס המַאג ולתפוס תחתיו את כס המלוכה. הברית בין המלך החדש וידידו הודקה בנישואים דיפלומטיים. דריווש נשא לאישה את בתו של גובריאס, ואילו גובריאס התחתן עם אחות דריווש. מרדוניוס, בנו של גובריאס, נישא לימים לארטזוסטרה בת דריווש, וכך נעשה לחתנו של המלך.
מסע המלחמה לתראקיה ומקדוניה, 492 לפנה"ס
באביב שנת 492 לפנה"ס, שנתיים לאחר דיכוי המרד האיוני, נשלח מרדוניוס עם צבא וצי גדולים להרחיב את גבולות הממלכה אל מעבר להלספונטוס, אל אדמת אירופה. מסע המלחמה, שהתנהל ביבשה ובים כאחד, כוון לכאורה להענשת אתונה וארטריה על תמיכתן הפעילה במרד, אך למעשה נועד לכיבושה מחדש של תראקיה ולשעבודה של מקדוניה למלך הפרסי. לאחר כיבוש האי תאסוס המשיך הצי את דרכו לאורך חופו הצפוני של הים האגאי. סמוך לחצי האי אתוס פרצה סערה עזה, בה טבעו כ-300 אוניות ועימן ירדו למצולות כ-20,000 איש. וכאילו לא די בכך, צבא היבשה, שנמצא אותו זמן במקדוניה, הוכה מכה קשה בהתקפה לילית של הבריגים, אחד משבטי התראקים, ומרדוניוס עצמו נפצע בה. בשל האבדות הרבות בצבא ובצי החליט מרדוניוס לסיים את המסע ולשוב לאסיה הקטנה, אך לא לפני שהכניע את הבריגים וכבש את ארצם. בעקבות הכישלון הודח מרדוניוס על ידי דריווש, ומלאכת הענישה של אתונה וארטריה הופקדה בידי דאטיס וארטאפרנס.
מסע המלחמה של קסרקסס, 480 לפנה"ס
עם מות דריווש ועלייתו לכס של קסרקסס, נעשה מרדוניוס ראש המצדדים בחידוש המלחמה על אתונה בפרט ויוון בכלל. הרודוטוס מספר, כי הצליח לשכנע את המלך בצורך למחוק את חרפת התבוסה שנחלו דאטיס וארטאפרנס בקרב מרתון (490 לפנה"ס) ובתועלת שתצמח לו אם יוסיף את יוון אל נחלות ממלכתו. הוא מוסיף, כי לא נעלמה מעיניו של מרדוניוס גם טובתו האישית, מאחר שהיה בכיר אנשי המלך ושאף להתמנות למושלה של יוון הכבושה.
מרדוניוס מוזכר ראשון ברשימת ששת המצביאים הראשיים של הצבא הפרסי שפלש ליוון. בעקבות המפלה בקרב הימי ליד סלמיס, הסיג קסרקסס את ציו וחלק מצבאו אל אסיה הקטנה. מרדוניוס נותר לחרוף בתראקיה, עם יתרת הצבא, כדי לפלוש אל הפלופונסוס לכשתתחדש עונת הלחימה. נסיונותיו הדיפלומטיים לנתק את אתונה מן הברית ההלנית לא צלחו, ובקיץ 479 פלש עם צבאו לאטיקה. האתונאים, שאדמתם נכבשה שנית על ידי הפרסים אך הקדימו למצוא מקלט באי סלמיס, דחו שוב את הצעותיו, ויחד עם שאר חברי הברית ההלנית התכוננו לקרב נוסף. המערכה הוכרעה בקרב פלטאיה. תבוסת הצבא הפרסי מיד הספרטנים והפלופונסים בפיקוד פאוסניאס הייתה שלמה, ומרדוניוס עצמו נהרג בקרב.
סמלי להט"ב
רקע
להט"בים קיימים לכל אורך ההיסטוריה, וככל הנראה בכל התרבויות. הזוג החד-מיני הראשון מופיע בתיעוד משנת 2400 לפנה"ס, אך חוקרים מאמינים כי להט"בים היו קיימים גם לפני כן. כיום, חברות רבות עדיין פוסלות התנהגויות שאינן הטרונורמטיביות, ולהט"בים נאלצים להסתיר את זהותם כדי להימנע מלעג, מאסר ואף מוות, על אף שהדבר משתנה בהדרגה. עד סוף המאה ה-20, התנהגות מינית או מגדרית לא נורמטיבית נחשבה בעולם המערבי למחלת נפש.
תקופה חדשה של ליברליזם החלה בסוף שנות ה-60 איפשרה עידן חדש לזכויות להט"ב. התנועה הפמיניסטית ותנועת השחרור לשחורים איפשרו לתנועות לזכויות להט"ב לתפוס תאוצה נוספת. אירוע שנחשב למכונן במאבק לזכויות להט"ב, מהומות סטונוול בניו יורק ב-1969, יצר מסורת של מצעדי גאווה. במצעדים אלו הוצגו סמלים שונים, דבר שגרם ליותר להט"בים לקבל על עצמם סמלים מסוימים, שקיבלו משנה תוקף.
טלאים משולשים בגרמניה הנאצית
אחד מהסמלים הלהט"בים הראשונים בתקופה המודרנית הוא המשולש הוורוד, שמקורו בטלאי אותו חויבו לענוד האסירים ההומוסקסואלים במחנות הריכוז בגרמניה הנאצית. אין סטטיסטיקה רשמית של מספר ההומוסקסואלים שנספו בתקופת המשטר הנאצי. על פי הערכות, בין 1933 ל-1945 נעצרו כ-100,000 הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית מתוקף סעיף 175. לפחות מחציתם נידונו לעונשי מאסר, מרביתם בבתי כלא רגילים, וכ-10,000 נשלחו למחנות ריכוז. בנוסף, היו כאלה שמצאו את מותם בדרכים אחרות, שלא במחנות. בסך הכל מעריכים שבין 10,000 ל-15,000 הומוסקסואלים נספו באותה תקופה. מסיבה זו, נבחר המשולש הוורוד לשמש כסמל להזדהות עם הקהילה ההומוסקסואלית, וגם כאות זיכרון לזוועות אשר עברו הומואים תחת השלטון הנאצי. הארגון האמריקאי ACT UP (ארגון למלחמה באיידס) אימץ את המשולש הוורוד, אך בהיפוך, כדי לסמל את "המאבק האקטיבי במחלה, בניגוד לכניעה פסיבית לגורל". המשולש הוורוד שימש לסימון הומוסקסואלים בלבד, משום שלסביות לא נכללו תחת סעיף 175. עם זאת, נשים שהואשמו ב"התנהגות אנטי-חברתית" (בגרמנית: arbeitsscheu או asozial) שכללה פמיניזם, זנות או חוסר התאמה לאידיאל האישה הנאצי שהציג אישה מבשלת, עובדת במטבח, מגדלת ילדים, פסיבית וכדומה, נכלאו וסומנו בטלאי משולש שחור. אין הוכחות ברורות כי לסביות שנכלאו אכן סומנו במשולש השחור, אך ההנחה היא שחוסר ההתאמה לאידיאל הוא שזיכה אותן בטלאי זה. כיום, נשים לסביות מנכסות מחדש את המשולש השחור כשם שגברים הומוסקסואלים ניכסו את המשולש הורוד.
דגל הגאווה וצבעי הגאווה
<div class="floatleft" style="background-color:#EEEEEE;border:1px; font-size:90%; width:18em; solid #C8C8C8;padding:1em;text-align:center"> דגל שמונת הפסים המקורי שעוצב על ידי גילברט בייקר ב-1978
גרסת 7 הפסים - הוורוד הוסר בגלל חוסר בצבע לבן (1978–1979)
גרסת 6 הפסים, הנפוצה מאז 1979 - הפס הטורקיז הוסר כדי ליצור סימטריה שתמנע מאחד הפסים להיות מוסתר על ידי העמוד כאשר הדגל נתלה אנכית
דגל הגאווה עוצב בשנת 1978 על ידי גילברט בייקר לרגל חגיגות ה-Gay Freedom בסן פרנסיסקו. הדגל מורכב מפסים בצבעי הקשת, מאדום ועד סגול, ומתאר את השונות והמגוון בקהילת הלהט"ב. הדגל המקורי הכיל 8 צבעים, כאשר כל אחד מהצבעים מסמל משמעות אחרת:
הדגל עבר מספר שינויים בשנים הראשונות מאז עיצובו, והוסרו ממנו הפס הוורוד והפס הטורקיז. כיום, יש המוסיפים פס שביעי בצבע שחור על מנת לסמל את ההזדהות עם בני הקהילה שמתו ממחלת האיידס. קיימות גם גרסאות המשלבות דגלי מדינות כגון 50 הכוכבים של דגל ארצות הברית או את דגל ישראל בפינה השמאלית העליונה.
ששת הצבעים מופיעים היום על מחזיקי מפתחות, עגילים, צמידים, שרשראות ומוצרים אחרים, ומסמלים שייכות לקהילת הלהט"ב או הזדהות עם ערכיה ומטרותיה. בנוסף, הדגל משמש כבסיס לדגלים נוספים כגון הדגל של קהילת ה"דובים", הקהילה הביסקסואלית, הקהילה הלסבית והקהילה הפאנסקסואלית.
למדא
סמל אחד שנותר פופולרי גם כיום הוא האות היוונית למדא. הסמל נבחר לראשונה בשנת 1970 על ידי ברית האקטיביסטים הלהט"בים שנוסד בניו יורק ב-1969. ארגון זה התפצל מהחזית לשחרור להט"ב בסוף שנת 1969, חודשים ספורים לאחר הקמתו בתגובה על מהומות סטונוול. בעוד שהקבוצה לשחרור להט"ב שאפה לעבוד בצמוד לתנועות השחרור של הנשים והשחורים בארצות הברית באותה התקופה, בברית האקטיביסטים הלהט"בים שאפו הפעילים למקד את מאמציהם במאבק של הומואים ולסביות. מכיוון שנבחר באופן רשמי על ידי הארגון, הפכה הלמדא במהרה לסמל בעזרתו זיהו חברי הקהילה האחד את השני. ההיגיון שמאחורי בחירת הסמל אמר כי האות יכולה בקלות להיות מזוהה עם סמל של בית אחווה, וככזה, הוא לא ימשוך תשומת לב מיותרת אצל הציבור. בסופו של דבר, הוצת מטה הארגון, דבר שגרם לא רק להרס המבנה, אלא גם להשמדתם של כל המסמכים שנאגרו בארגון, שלא התאושש מההצתה. הסמל, לעומת זאת, המשיך למלא תפקיד. אין כיום מקורות רשמיים המסבירים את הסיבה בגינה נבחרה האות הזאת כסמל לארגון, אך קיימות מספר סברות נפוצות:
למרות שבראשיתו שימש הסמל כמייצג של הומוסקסואלים בלבד, הוא נמצא בשימוש בקרב כלל חברי קהילת הלהט"ב, ואף הוכרז כסמל בינלאומי של הומואים ולסביות בקונגרס הבינלאומי לזכויות להט"ב, שנערך באדינבורו בדצמבר 1974. ארגוני להט"ב שונים ברחבי העולם גוזרים את שמם מהאות, כגון Lambada Legal האמריקאי ו-"Lambada Istanbul" הטורקי.
לאבריס
הלבריס הוא גרזן קרב דו-ראשי, ששימש כסמל בתרבות המינואית בכרתים (תרבות שנתפסת לעיתים כתרבות מטריארכלית). באגדות מתקופת יוון העתיקה, שימש הלבריס את הלוחמות האמזונות הסקיתיות. הוא גם מתקשר לאלה היוונית דמטר (או קרס, במיתולוגיה הרומית), ולעיתים לאלה היוונית ארטמיס (דיאנה, במיתולוגיה הרומית). הלבריס משמש לרוב לייצוג לסבי או ייצוג של עוצמה פמיניסטית ומופיע באחד מהדגלים שמייצגים את הקהילה הלסבית.
כף היד הסגולה
בליל כל הקדושים, 31 באוקטובר 1969, הפגינו כ-60 חברים מהחזית לשחרור להט"ב והאגודה לזכויות הפרט מול מערכת העיתון "אקזמינר" בסן פרנסיסקו, במחאה על כתבה נוספת בסדרה של כתבות מבזות אודות להט"בים במועדונים וברים של הקהילה. ההפגנה השלווה נגד "מדיניות העריכה ההומופובית" של העיתון הפכה במהרה לסוערת, ואותו יום נקרא מאז "יום שישי של כף היד הסגולה" או "יום שישי העקוב-מדם של כף היד הסגולה". באותה הפגנה שפכו עובדי ה"אקזמינר" חבית של דיו לדפוס מחלון או מגג הבניין. המפגינים השתמשו בדיו, שצבעו סגול, כדי לשרבט ססמאות ולהטביע סימני כף יד ברחבי העיר במה שנחשב להפגנה הבולטת ביותר של נראות להט"בית עד אותה התקופה. לדברי לארי ליטלג'ון, שהיה יו"ר האגודה לזכויות הפרט באותה התקופה, מספר כי "הכוחות המיוחדים הגיעו, לא כדי לעצור את העובדים ששפכו את הדיו, אלא כדי לעצור את המפגינים, שהיו הקורבנות. המשטרה יכלה להקיף את בניין המערכת... אך לא, הם הלכו נגד ההומואים... מישהו היה עלול להיפגע לו הדיו היה נכנס לעיניו, אבל השוטרים הסתערו באלות שלופות והפילו אנשים לקרקע. זה היה בלתי יאומן". האלימות המשטרתית כללה נשים שהושלכו לקרקע ומכות שעקרו את שיני חלק מהמפגינים ממקומן.
מספר אקטיביסטים קיבלו השראה משיטת הסחיטה של המאפיה האיטלקית הנקראת "היד השחורה" (La Mano Nera באיטלקית), ולהחתים כפות ידיים סגולות על מנת להזהיר כנגד ניסיונות לתקיפה הומופובית, אך ללא הצלחה. כיום, בטורקיה, ארגון הלהט"ב MorEl Eskişehir LGBTT Oluşumu ("ארגון הלהט"ב כף היד הסגולה של אסקישהיר") נושא את שמו של הסמל.
סמלי הקהילה הביסקסואלית
דגל הגאווה הביסקסואלי נחשף לראשונה ב-5 בדצמבר 1998. הוא עוצב על ידי מייקל פייג' על מנת לייצג את הקהילה הביסקסואלית. הדגל הוא מלבני, ומכיל שלושה פסים ביחס של 2:1:2. הפס העליון צבעו מג'נטה, והוא מייצג את המשיכה לאותו המגדר. הפס התחתון צבעו כחול, והוא מייצג את המשיכה למגדר השני. הפס הצר באמצע, צבעו לבנדר ומהווה השילוב בין המג'נטה לכחול, ומייצג את המשיכה לשני המגדרים. סמל נוסף הנפוץ בקהילה הביסקסואלית הוא סמל המשולשים החופפים. מקורו המדויק של הסמל, המכונה לעיתים "biangles" (שילוב בין המילה triangle, משולש, למילה bi, ביסקסואליות), אינו ברור. הסמל מורכב ממשולש ורוד ומשולש כחול החופפים ביניהם, כאשר צבע האזור החופף הוא עירוב של שני הצבעים - לבנדר. המשולש הוורוד מייצג הומוסקסואליות, המשולש הכחול מייצג הטרוסקסואליות, והשילוב ביניהם מייצג את הביסקסואליות. הסבר נוסף הוא שורוד מייצג את המשיכה לנשים, כחול מייצג את המשיכה לגברים והלבנדר מייצג את המשיכה לשניהם.
סמלי הקהילה הטרנסג'נדרית
הסמלים הטרנסג'נדריים מורכבים לרוב מווריאציה על הסמלים הנפוצים בביולוגיה לסימון זכר ונקבה - עיגול עם חץ המצביע לכיוון ימין ולמעלה (סמלו של כוכב מאדים באסטרולוגיה) לסימון זכר, צלב המצביע למטה (סמלו של כוכב נוגה באסטרולוגיה) לסימון נקבה, ושילוב של צלב וחץ המצביעים לכיוון שמאל ולמעלה המייצג את השילוב בין המגדרים.
סמל טרנסג'נדרי נוסף הוא דגל הגאווה הטרנסג'נדרית שעוצב על ידי מוניקה הלמס, והונף לראשונה במצעד גאווה בפיניקס, באריזונה שבארצות הברית, בשנת 2000. הדגל מייצג את הקהילה הטרנסג'נדרית ומורכב מחמישה פסים אופקיים - שניים בצבע תכלת בקצוות, שניים ורודים בצמוד אליהם, ובאמצע פס לבן. המלס תיארה את משמעות הדגל: "תכלת הוא צבע מסורתי לתינוקות זכרים, ורוד הוא צבע מסורתי לתינוקות נקבות, והלבן באמצע מייצג את מי שנמצא בתהליך המעבר, אלה שמרגישים שיש להם מגדר נייטרלי או שאין להם מגדר כלל ולאינטרסקס. העיצוב מאפשר להניף את הדגל בכל צורה והוא תמיד יישאר נכון. הדבר מסמל אותנו, שמנסים למצוא את הנכון בחיינו". סמלים טרנסג'נדריים נוספים הם הפרפר (שמייצג מעבר או מטאמורפוזה) וסמל יין-יאנג בצבעי ורוד ותכלת.
הקהילה הטרנסג'נדרית בישראל
בישראל, משתמשת הקהילה הטרנסג'נדרית בצבע ירוק זוהר מאז שנת 2008. הצבע נבחר בגלל שהוא בולט גם במקומות צבעוניים כמו מצעד הגאווה. השימוש בצבע זה החל בינואר באותה שנה בזמן כנס בנושא טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות שאורגן בידי עמותת היל”ם – “החברה הישראלית להפרעות בתפקוד מיני”, כפעולה להגברת נראות האינטרסקס והפסקת ראייתם בידי הממסד הרפואי כאובייקטים מרוחקים ובעלי הפרעות תפקודיות. במצעד הגאווה בתל אביב באותה שנה אורגן ה"בלוק הטרנסג'נדרי הירוק" במהלכו צועדים במצעדי גאווה פעילות ופעילים טרנסג'נדרים כקבוצה. לאחר אירועים אלו צבע ירוק זוהר הפך להיות מזוהה עם הקהילה הטרנסג'נדרית בישראל.
ערפילית שעון החול
ערפילית שעון החול (באנגלית: Hourglass Nebula, MyCn 18) היא ערפילית פלנטרית צעירה הנמצאת בדרום קבוצת הכוכבים זבוב במרחק של כ-8,000 שנות אור מכדור הארץ.
ערפילית שעון החול התגלתה על ידי אנני ג'אמפ קאנון ומרגרט וו. מאיאל בזמן עבודתם על סיווג הנרי-דרפר. באותו הזמן (שנות ה-20 של המאה ה-20) ערפילית שעון החול נחשבה לערפילית פלנטרית עמומה. טלסקופים וטכנולוגיות צילום מתקדמות אפשרו את זיהוי צורת שעון-החול של הערפילית על ידי רגוודרה סחאי וג'ון טרוג'ר מהמעבדה להנעה סילונית ב-18 בינואר 1996. מעריכים שצורתה הייחודית של הערפילית נוצרה על ידי התפשטות רוח כוכב בתוך ענן המתפשט באיטיות והצפוף בקו המשווה שלו יותר מבקטביו.
הערפילית צולמה על ידי טלסקופ החלל האבל.
ישנה ערפילית נוספת עם אותה צורה של ערפילית שעון החול, והיא נמצאת בערפילית הלגונה.
יחסי איראן–תוניסיה
יחסים היסטוריים ומודרניים
בניגוד לרוב העולם הערבי העוין את איראן באופן עמוק, תוניסיה היא אחת המדינות הערביות הבודדות שפיתחו יחסים טובים עם איראן, במיוחד מאז המהפכה האיראנית בשנת 1979 והקמת הרפובליקה האסלאמית. הנייטרליות של תוניס נתנה להם דימוי טוב ביחסיהם, ואף הרגיזה את ערב הסעודית.
תוניסיה היא אחת המדינות הערביות הבודדות שהביעו תנחומים על מתקפת הטרור בטהראן ב-2017, ושתי המדינות מצהירות כי אין גבול לשיתוף פעולה גדול יותר בין איראן לתוניסיה.
תוניסיה, יחד עם אלג'יריה, הואשמו בשיבוח איראן, דבר אשר הוכחש על ידיהם.
תוניסיה פועלת גם כמעצמה נייטרלית ומאוזנת, כדי לאזן את ההתנגדות בין איראן לסעודיה.
דודי פדלון
דודי פדלון (נולד ב-16 בספטמבר 1976 בראשון לציון) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה
פדלון החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל תל אביב. בעונת 1998/99 החל לשחק בקבוצת צפרירים חולון, ועונה לאחר מכן עבר לקבוצת הפועל פתח תקווה, בה שיחק שתי עונות רצופות. בעונת 2001/02 חזר לקבוצת צפרירים חולון לעונה אחת ואז חזר לעונה אחת לקבוצת הפועל פתח תקווה.
בקיץ 2009 עבר לשחק בעולה החדשה לליגת העל, הפועל עכו, ובעונה שלאחר מכן עבר לקבוצת הפועל רמת גן, במדיה פרש ממשחק פעיל בקיץ 2011.
איי פארו במשחקים הפאראלימפיים
איי פארו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע. במשחקי החורף לא נטלה איי פארו חלק מעולם.
לאורך השנים זכו ספורטאיה הנכים של איי פארו ב-13 מדליות פאראלימפיות, בהן מדליית זהב אחת, כולן בתחרויות השחייה. הספורטאים הבולטים בתולדות המשלחת הם כריסטינה נאס שזכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטרים ובמדליית הכסף במשחה ל-400 מטרים באולימפיאדת הנכים סיאול (1988) והיידי אנדרסן שזכתה בשלוש מדליות כסף ושתי מדליות ארד.
פאלאצאטה די מסינה
פאלאצאטה די מסינה (באיטלקית: Palazzata di Messina), שעמד לצדו של המעגן, היה הארמון הגדול ביותר במסינה. הארמון הוקם בין 1619 ו-1622 לפי תוכניותיו של האדריכל שמעון גולי (באיטלקית: Simone Gullì) בסגנון בארוק. לאחר רעידת האדמה שהרסה אותו ב-5 בפברואר 1783, נבנה ה"פאלאצאטה" מחדש, לפי תוכניותיו של ג'אקומו מינוטולי בסגנון אדריכלות נאו-קלאסית. מינוטולי עיצב את החזית של ה"פאלאצאטה" עם עמודים איוניים. עם הזמן, הארמון מסינה נהיה פופולרי. הארמון מסינה זהה לסהר המלכותי בבאת' של ג'ון ווד הבן (באנגלית: John Wood). ב-28 בדצמבר 1908 נהרס בעקבות רעידת אדמה וצונאמי.
לריסה ורביצקאיה
לריסה ויקטורובנה ורביצקאיה (נולדה ב-30 בנובמבר 1959) היא מגישת טלוויזיה רוסייה.
ביוגרפיה
היא למדה בתיכון במולדובה ובנעוריה הייתה פעילה במספר סוגי ספורט.
לאחר התיכון היא למדה שפה וספרות רוסית באוניברסיטה הפדגוגית של קישינב.
ב-2004 קיבלה את אות העיטור מטעם ממשלת רוסיה "Merited Artist of the Russian Federation", ב-2006 קיבלה גם את אות העיטור "Order of Friendship" שנוסד על ידי בוריס ילצין.
ב-2008 גם הגישה את התוצאות של רוסיה באירוויזיון לרוקדים.
היא אמא לבן ובת.
ים סין המזרחי
ים סין המזרחי (בסינית מפושטת: 东海; בסינית מסורתית: 东海; בקוריאנית: 동중국해; ביפנית: 東シナ海) הוא ים שולי המסתיים באוקיינוס השקט הגובל במזרח סין, והוא חלק מהאוקיינוס השקט. שטח הים הוא 1,249,000 קילומטר רבוע. בקוריאה הוא לפעמים נקרא "הים הדרומי" (남해) - אך מונח זה משמש בדרך כלל לציון האזור שקרוב לחוף הדרומי של קוריאה הדרומית.
גאוגרפיה
ים סין המזרחי גובל באי קיושו ובאיי ריוקיו במזרח, בטאיוואן בדרום ובסין במערב. הוא מתחבר לים סין הדרומי על ידי מצר טאיוואן ולים יפן דרך מצר קוריאה. גבולות המים הטריטוריאליים בים הם עם המדינות: דרום-קוריאה, יפן, טאיוואן וסין.
נהרות
נהר היאנגצה הוא הנהר הגדול ביותר שנשפך לים סין המזרחי.
יהודה וינר
יהודה (ארנסט) וינר (גפני) (נולד ב-7 בינואר 1930) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.78 מטר ששיחק במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל. נודע בכינויו "קָנַבּוּס".
ביוגרפיה
נולד בשם ארנסט וינר להוריו קורט ואטקה בעיר קטוביץ שבפולין. בשנת 1934, בגיל 4, עלה עם הוריו לארץ ישראל. למד בתל אביב בבית הספר תל-נורדאו ולאחר מכן בגימנסיה גאולה. בשנת 1947 התגייס וינר לפלמ"ח ושרת בפלוגה ג' של הגדוד השלישי בחטיבת יפתח, יחד עם משה דניאל, ולחם במלחמת העצמאות.
עוד בהיותו חייל, בשנת 1950 הצטרף וינר לקבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב. בהמשך, כשהוקם צה"ל, עבר ליחידת אימון גופני. היחידה לא החזיקה מעמד זמן רב, ווינר קבל צו לעבור ליחידה אחרת. עקב היותו כדורסלן מצטיין, הוחלט כי יוצב בסמוך לתל אביב, כדי שיוכל לקחת חלק באימוני הקבוצה, ולפיכך, הועבר וינר ליחידת קשר של המטכ"ל ברמת גן. בשנת 1950 השתחרר מצה"ל.
בתחילת שנות ה-50, טרם נוסדה הליגה הראשונה בכדורסל, הכדורסל בישראל התפזר על פני שתי ליגות: אחת של "מכבי" והשנייה של "הפועל". וינר שיחק במכבי תל אביב בהדרכתו של יהושע רוזין, אשר שלטה בליגה של "מכבי" ביד רמה. כן השתתף וינר במסע משחקים של מכבי תל אביב באירופה.
בקיץ 1952 השתתף וינר במדי נבחרת ישראל במשחקים האולימפיים בהלסינקי, הטורניר המשמעותי הראשון בו השתתפה הנבחרת. במהלך הטורניר נטש מאמן הנבחרת, מוריס רסקין את הקבוצה, בעקבות סכסוכים עם שחקנים, ובמקומו אימנו את הנבחרת אליהו עמיאל ואברהם שניאור. בטורניר עצמו רשמה הנבחרת הפסדים ווינר קלע 2 נקודות.
בשנת 1953 הוקמה" ועדת הכדורסל", שהודיעה על פתיחת שתי ליגות מבחן. שני המרכזים (הפועל ומכבי) התבקשו לשלוח ארבע קבוצות לליגה הראשונה ושש לשנייה. מכבי תל אביב הציגה את חמישית נבחרת ישראל, בהדרכת יהושע רוזין: וינר, אברהם שניאור, זכריה עופרי, מנחם קורמן ורלף קליין. המשחק הראשון של הקבוצה היה נגד מכבי צפון תל אביב והסתיים בתוצאה 51:18. בסיום עונת 1953/1954 בליגה הלאומית בכדורסל, זכתה הקבוצה באליפות הראשונה עם 13 ניצחונות והפסד טכני אחד, זאת לאחר ניצחון חוץ בדרבי על הפועל תל אביב 52:44. וינר רשם 12 משחקים וקלע בממוצע של 6 נקודות למשחק.
בשנת 1953 השתתף וינר במדי נבחרת ישראל באליפות אירופה בכדורסל שנערכה במוסקבה, תחת המאמן יעקב שאלתיאל. ממשלת ישראל דרשה כי לקראת הנסיעה לרוסיה בברית המועצות, יקבלו שחקני הנבחרת שמות עבריים, וכך קיבל וינר קיבל את השם "גפני". הנבחרת סיימה את הטורניר במקום החמישי המכובד, לאחר שרשמה שבעה ניצחונות (שניים מהם בשל אי-הופעת נבחרות לבנון ומצרים). כן גברה הנבחרת על נבחרות מהדרג הבכיר ביבשת - בולגריה, יוגוסלביה, איטליה וצ'כוסלובקיה, וגם על נבחרתה של פינלנד. וינר שיחק 2 משחקים וקלע 6 נקודות.
בעונה הבאה, עונת 1954/1955, זכתה מכבי באליפות השנייה שלה עם מאזן מושלם שכלל 22 ניצחונות. האליפות הושגה לאחר ניצחון ביתי ב"משחק העונה" על הפועל חולון 58:56, שני מחזורים לסיום העונה. וינר שיחק ב-20 משחקים וקלע בממוצע של 8 נקודות למשחק.
בשנת 1954 השתתף וינר במדי נבחרת ישראל באליפות העולם בכדורסל 1954. הנבחרת רשמה 5 ניצחונות ו-4 הפסדים, וסיימה את אליפות העולם במקום השמיני המכובד. וינר רשם 3 הופעות וקלע 6 נקודות. בעונת 1955/1956 לא התקיימו משחקי ליגה עקב מלחמת סיני, ו-וינר נטל חלק במלחמה במסגרת חיל הקשר. עם זאת, באותה עונה נערך לראשונה גביע המדינה בכדורסל שבו זכתה מכבי תל אביב, זאת לאחר ניצחון 56:50 על הפועל תל אביב במגרש אוסישקין (שלימים הוקם במקומו אולם אוסישקין) במשחק השני בסדרת בית-חוץ, כאשר וינר קלע 9 נקודות. שבוע קודם לכן ניצחה מכבי את הפועל במגרש מכבי במשחק הראשון בתוצאה 52:49, כאשר וינר קלע 2 נקודות.
בעונת 1956/1957 הצטרף למכבי תל אביב תני כהן מינץ. במהלך העונה הביסה מכבי תל אביב את הפועל תל אביב, השנייה בטבלה, בדרבי בתוצאה 88:44 - הניצחון הכתיר את מכבי כאלופה בפעם השלישית, שני משחקים לסוף העונה. מאזן הקבוצה בסוף העונה עמד על 15 ניצחונות ו-3 הפסדים. וינר שיחק 8 משחקים וקלע 7 נקודות. באותה עונה לא נערכו משחקי גביע המדינה. בנובמבר 1957 עזב וינר את מכבי תל אביב וירד עם משפחתו לארצות הברית.
סך הכל שיחק וינר שלוש עונות בליגה הראשונה, בהן רשם 40 משחקים וקלע 287 נקודות. במדי נבחרת ישראל רשם וינר 21 הופעות בהן קלע 22 נקודות. כן השתתף במדי הנבחרת באולימפיאדת הלסינקי 1952, אליפות אירופה 1953 ואליפות העולם 1954.
וינר נשוי לשרה ואב לשני ילדים, מתגוררים בפלורידה, ארצות הברית.
פולינום פרימיטיבי
באלגברה מופשטת, ובפרט בתורת החוגים, פולינום פרימיטיבי הוא פולינום אשר המחלק המשותף המקסימלי של כל איבריו הפיך. מושג זה קשור לפריקות פולינומים מעל חוגים וכן ללמה של גאוס, הקובעת כי פולינום פרימיטיבי פריק מעל חוג אם ורק אם הוא פריק מעל שדה השברים שלו.
הגדרה פורמלית
בהינתן תחום פריקות יחידה עם יחידה R ופולינום שמקדמיו שייכים לחוג R (איבר בחוג הפולינומים), אומרים ש-p(x) פרימיטיבי אם המחלק המשותף המקסימלי של כל מקדמיו הוא איבר הפיך בחוג.
אולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936)
אולימפיאדת החורף ה-4 נערכה מ-6 בפברואר עד 16 בפברואר 1936 בעיר גרמיש-פרטנקירכן שבגרמניה.
באולימפיאדה זו השתתפו ספורטאים מ-17 מדינות.
ג'ון ויליאמס (מלחין)
ג'ון טאונר ויליאמס (באנגלית: John Towner Williams; נולד ב־8 בפברואר 1932) הוא מנצח ומלחין סרטים אמריקאי, שנודע בשיתוף הפעולה עם סטיבן ספילברג וג'ורג' לוקאס. ויליאמס הוא אחד ממלחיני הפסקול הבולטים ביותר ובין יצירותיו הידועות נמנות נעימות הנושא של "סופרמן", "מלתעות", סרטי "אינדיאנה ג'ונס", סרטי "מלחמת הכוכבים", "פארק היורה", סרטי "הארי פוטר", ו״רשימת שינדלר״. על לחניו זכה חמש פעמים בפרס אוסקר מתוך 53 מועמדויות לפרס, נכון ל-2023.
תחילת דרכו
ג'ון ויליאמס נולד בפלוראק פארק שבניו יורק. ב-1948 עבר עם משפחתו ללוס אנג'לס, שם התקבל לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. שם גם למד הלחנה באופן פרטי אצל מריו קסטלנואובו טדסקו, אשר לימד גם מלחין סרטים ידוע נוסף, ג'רי גולדסמית'.
ב-1952 נשר מהלימודים לטובת גיוס לצבא. ויליאמס שירת בחיל האוויר האמריקני, בתור מנצח ומעבד ללהקות חיל האוויר. לאחר שחרורו, ב-1954, שב לניו יורק, שם החל ללמוד בבית הספר ג'וליארד, ועבד כפסנתרן ג'אז. בתחילת שנות ה-60 היה למעבד ומנהיג להקה, אשר הופיעה בסדרה של אלבומים פופולריים של הזמר הגדול בשעתו, פרנקי ליין.
כעבור זמן שב ויליאמס ללוס-אנג'לס, שם החל לעבוד באולפני סרטים. הוא עבד כחבר תזמורת עם כמה מגדולי מלחיני הסרטים של אז, כמו ברנרד הרמן ואלפרד ניומן. בנוסף שימש כפסנתרן בפסקוליהם של ג'רי גולדסמית' ואלמר ברנשטיין.
כמלחין סרטים
את קריירת ההלחנה החל ויליאמס בהלחנת פסקולים לסדרות טלוויזיה בראשית שנות ה-60, ובהן כמה סדרות ידועות כמו "אבודים בחלל" (אשר הפך לסרט קולנוע ב־1998) ו"מנהרת הזמן".
בראשית שנות ה-70 ביסס עצמו כמלחין של סרטי אסונות רבי תקציב, כגון: "המגדל הלוהט", "רעידת אדמה" ו"הרפתקה בפוסידון". ב-1974 נענה להצעתו של במאי סרטים צעיר בשם סטיבן ספילברג להלחין את פסקול סרטו השני - "שוגרלנד אקספרס". שנה אחר-כך הלחין ויליאמס את סרטו הבא של ספילברג - "מלתעות" - סרט שהיה לשובר קופות עולמי, והפך את ויליאמס למלחין סרטים מן השורה הראשונה בארצות הברית. לחן הנושא של "מלתעות" הורכב משני תווים מבשרי רעות לשם הצגת הכריש המאיים, דבר אשר מייחד עד היום את הפסקול. פסקול זה, שהציג את נטייתו של ויליאמס להלחין פסקולים דרמטיים וראוותניים, זיכה אותו בפרס האוסקר.
בשנת 1978 הלחין את נעימת הנושא לסרט "סופרמן" בכיכובו של כריסטופר ריב, ובבימויו של ריצ'רד דונר. הנעימה הפכה למותג של גיבור העל ומלווה מאז את כל סרטי ההמשך שיצאו לסופרמן עם שינויים קלים בלבד. היא גם זכתה להיות מנוגנת על ידי כמה מהתזמורות הסימפוניות הטובות בעולם. בנוסף, הלחין ויליאמס את פסקול שלושת הסרטים הראשונים בסדרת סרטי "הארי פוטר", ונעימת הנושא בהלחנתו מלווה גם את הסרט הרביעי, החמישי והשישי. בנוסף, ויליאמס אישר כי יחזור וילחין את 2 הסרטים האחרונים של הארי פוטר, אולם לבסוף לא הלחין אותם, ובמקומו עשה את העבודה אלכסנדר דספלה.
השותפות בין ויליאמס לספילברג נמשכת עד היום; ויליאמס הלחין את כל סרטיו של ספילברג פרט לשלושה: "אזור הדמדומים" (1983) שהלחין ג'רי גולדסמית', "הצבע ארגמן" (1985), אותו הלחין קווינסי ג'ונס ו"גשר המרגלים" (2015), אותו הלחין תומאס ניומן. שיתוף הפעולה בין שניהם הוא מהיציבים והמצליחים בהוליווד. הידידות בין ספילברג לבמאי ג'ורג' לוקאס הביאה את ויליאמס להלחין את "מלחמת הכוכבים" (1977) שזיכה אותו בפרס אוסקר נוסף ובתהילת-עולם. פסקול זה הוא המזוהה יותר מכל עם יצירותיו של ג'ון ויליאמס ומכון הסרטים האמריקאי בחר בו לפסקול הסרטים הגדול ביותר אי פעם בקולנוע האמריקני. ההצלחה האדירה של סרט זה הביאה גם את לוקאס לשתף פעולה עם ויליאמס, אם כי רק בסרטי "מלחמת הכוכבים".
מועמדויות לאוסקר
חברי האקדמיה האמריקנית לקולנוע מעריכים מאוד את יצירותיו של ויליאמס. ויליאמס קיבל 53 מועמדויות לאוסקר משנת 1967 ועד היום: 40 מועמדויות לפסקול דרמטי, 5 לפסקול קומי\מוזיקלי ו-5 לשיר הנושא. ויליאמס אף קיבל מועמדות לפרס האוסקר במשך 8 שנים רצופות, מ-1995 עד 2002. בפרס עצמו זכה ויליאמס 5 פעמים: ויליאמס מחזיק בשיא המועמדויות לאוסקר לאדם חי, ורק וולט דיסני עולה עליו במספר המועמדויות לאוסקר.
בנוסף זכה ויליאמס 3 פעמים בפרס אמי, 4 פעמים בפרס גלובוס הזהב, 7 פעמים בפרס באפט"א לקולנוע, 25 פעמים בפרס גראמי ו-8 פעמים בפרס סאטורן.
מחוץ לקולנוע
ויליאמס נודע גם כמלחין פורה מחוץ לעולם הסרטים, כמלחין יצירות קונצרט לתזמורת הסימפונית של לונדון, הפילהרמונית של ניו יורק והפילהרמונית של לוס אנג'לס. ויליאמס הלחין את נעימת הנושא הנודעת של חדשות NBC ולעוד פרויקטים רבים, שהבולט ביניהם הוא הלחנת מוזיקת הפתיחה של ארבעה משחקים אולימפיים - שלושה בקיץ, ואחד בחורף:
בנוסף, שימש ויליאמס כמנצח הראשי של תזמורת הטיילת של בוסטון בין השנים 1980 ל-1993, כשהוא יורש את ארתור פידלר בתפקיד.
פרשת בראשית
פרשת בְּרֵאשִׁית היא פרשת השבוע הראשונה בספר בראשית ובתורה כולה. היא מתחילה בתחילת הספר ומסתיימת, לפי החלוקה לפרקים, ב.
בפרשת בראשית מתוארת בריאת העולם, ואחריה קורות בני האדם עד המבול, שבו מחה אלוהים את בריאתו מעל פני האדמה. פרשת בראשית והפרשה שאחריה, פרשת נח, הן שתי הפרשות היחידות בתורה, העוסקות בתולדות העולם והאנושות לפני תחילת האירועים שכוננו את יצירתו של עם ישראל.
את פרשת בראשית קוראים בשבת הראשונה שאחרי חג שמחת תורה. העלייה הראשונה בפרשה נקראת גם בשמחת תורה, מייד עם השלמת סבב הקריאה בתורה. העולה לקריאה זו בשמחת תורה מכונה "חתן בראשית".
בריאת העולם
ספר בראשית נפתח בתיאור מפורט של בריאת העולם על ידי אלוהים בשישה ימים:
חטא עץ הדעת
כהמשך ישיר לסיפור בריאת האישה, מסופר כיצד שכנע הנחש הקדמוני את חווה כי אלוהים אסר על אכילת פרי עץ הדעת כדי למנוע מהאדם דעת ולא מכיוון שרצה להגן עליו. חווה מחליטה לאכול מהפרי ולהביא ממנו לאדם, שאוכל ממנו גם כן. בעקבות אכילת הפרי, אדם וחווה נעשים לפתע מודעים להיותם ערומים וממהרים להתכסות. כעונש אלוהים מקלל את הנחש בקיצוץ רגליו וזחילה על גרונו, את חווה בכאב הלידה ותלותה בבעלה, ואת אדם בעבודת האדמה כדי להצמיח מזון. לבסוף, אדם וחווה מגורשים לנצח מגן העדן.
קין והבל
אדם וחוה הולידו שני בנים, קין והבל. הבל היה רועה צאן וקין היה עובד אדמה. שני האחים הביאו מנחה לאלוהים, קין מפירות האדמה והבל מבכורות צאנו, אך אלוהים שעה למנחתו של הבל בלבד. בתגובה, קין רצח את אחיו ונענש בגלות נצחית. להגנתו, אלוהים העניק לו "אות" שטיבו אינו מפורש, כדי שלא ייפגע על ידי אויבים שינצלו את חולשתו. לאחר מכן מסופר על השושלת שיצאה מקין, עד למך ובניו.