cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נירוונה (להקה)
לאחר מותו של קוביין
ב-2009 יצא האלבום וידאו / הופעה "Live at Reading", בהוצאה מחודשת מהופעתה בפסטיבל רדינג ולידס, ברדינג, ב-30 באוגוסט 1992. ב-2010 כחלק מסדרת אלבומים שנקראים "Icon" שחררה חברת התקליטים גפן רקורדס אלבום להיטים נוסף שנקרא "Icon" הכולל את עשרת הלהיטים הגדולים של הלהקה על גבי תקליטור. ב-2011 שחררה גפן רקורדס את מארז התקליטורים "Nevermind: The Singles" שיצא במהדורה מוגבלת של 5,000 עותקים בלבד, וכולל את כל הסינגלים מתוך האלבום הכי בולט של הלהקה "Nevermind".
ב-2019 יצא אלבום הופעה בהוצאה מחודשת (לאחר שיצא כאלבום וידאו ב-2011) האלבום "Live at the Paramount" על גבי ויניל כפול עם פוסטר במהדורה מוגבלת, שכולל את ההופעה בתיאטרון פאראמאונט בסיאטל, ב-31 באוקטובר 1991.
פעילות חברי הלהקה לאחר התפרקותה
בשנים שמאז התפרקותה של נירוונה המשיכו גרוהל ונובוסליק להיות פעילים מבחינה מוזיקלית. זמן לא רב לאחר מותו של קוביין גרוהל הקליט מספר דמואים שנכללו לבסוף ב-Foo Fighters, אלבום הבכורה של להקתו, פו פייטרס. נכון ל-2006 הוציאה פו פייטרס מספר אלבומים מוערכים ומצליחים, שאחד מהם, In Your Honor, כולל שיר בשם "Friend of a Friend" ("חבר של חבר") שאותו כתב גרוהל ב-1990 בעקבות פגישתו עם קוביין ונובוסליץ'. גרוהל ניגן גם בין השאר עם קווינס אוף דה סטון אייג' ועם אמני רוק רבים נוספים, וכן הקליט אלבום של שירי מטאל בו השתתפו זמרי מטאל מהלהקות האהובות עליו מתחילת שנות השמונים, בשם פרובוט.
נובוסליץ' ניגן במסגרת להקות שונות אותן הקים לאחר מותו של קוביין, ביניהן סוויט 75, אייז אדריפט ו-No WTO Combo (עם קים ת'אייל מסאונדגארדן). נובוסליק הפך לפעיל פוליטית והקים עמותה בשם JAMPAC לקידום זכויותיהם של מוזיקאים. ב-2004 הוציא הוא ספר בשם "על גראנג' וממשלה: הבה נתקן דמוקרטיה שבורה זו" בו סיפר על עברו המוזיקלי וכן על דרכו הפוליטית. במהלך הבחירות לנשיאות של 2004 תמכו נובוסליץ' וגרוהל בגלוי בג'ון קרי.
בסופה של הופעה של פו פייטרס במסגרת פסטיבל בומברשוט בסיאטל ב-1997, ניתר גרוהל בפתאומיות אל מאחורי התופים, כאשר נובוסליק הופיע על הבמה כשגיטרת בס בידו. אליהם הצטרף גיטריסט נירוונה לשעבר פאט סמיר, והשלישייה ביצעה גרסאות כיסוי משוחררות ל"Purple Rain" של פרינס ול"Communication Breakdown" של לד זפלין. מעריצים רבים ראו בהופעת הפרידה הקצרה הצדעה לסצנת הגראנג' של סיאטל ולכל שוחריה של הלהקה במשך תקופת פעילותה הקצרה.
בשנת 2012 הופיעה הלהקה במופע שנועד לגייס כספים עבור נפגעי הוריקן סנדי. במופע האיחוד השתתפו גרוהל, סמיר, נובוסליק, ופול מקרטני, אשר שימש כסולן הלהקה.
יאנוש ביהרי
יאנוש ביהרי (בהונגרית:Bihari János, 21 באוקטובר 1764 – 26 באפריל 1827) היה כנר ומלחין הונגרי ממוצא צועני. הוא היה אחד מממסדי המוזיקה הצוענית ההונגרית ה"קלאסית" ושל סוגת הוורבונקוש. כונה "אורפאוס הצועני".
קורות חייו
ביהרי נולד בשנת 1764 במשפחה של מוזיקאים צוענים ביישוב נאג'אבון (Nagyabony), בסלובקית: ולקה בלאכובו, בזמנו בממלכת הונגריה, כיום בסלובקיה העצמאית. גם אביו היה כנר. הוא בילה את שנותיו המוקדמות בבן (Böny) במחוז גייר. מוקדם בילדותו למד ביהרי נגינה מבני המשפחה. בגיל 7 שימש כבר ככנר שני (kontrás) בלהקה. חסרים עליו פרטים ביוגרפיים רבים. בשנת 1789 הוא התחתן ביישוב סרדאהיי עם אווה, בת ה-16, בתו של נגן צימבלום מפורסם, שימון באניאק והפך במהרה לכנר ראשון (פרימאש) בלהקת חמיו. אחרי שפעל בעיקר בערים סרדאהיי וקומארנו (קומארום), בשנת 1801 הקים יאנוש ביהרי בעיר פשט תזמורת משלו מורכבת מ-4 כנרים ונגן צימבלום אחד. להקה זו הפכה לפופולרית וערכה סיורי הופעות בערים רבות בהונגריה ומחוצה לה. בכל מדינה שבה ביקר, למד ביהרי את צביון מוזיקת העם והקלאסית המקומית ואימץ אותן בהופעותיו. נגינתו זכתה להערכתם של מוזיקאים דגולים כמו ליסט (למשל בספרו - "על הצוענים והמוזיקה שלהם בהונגריה" Des Bohémiens et de leur musique en Hongrie (1859)), פרנץ ארקל ובטהובן אותו, לפי דיולה קאלדי, פגש מספר פעמים בווינה. פעילותו המוזיקלית המצליחה איפשר לו סגנון חיים ראוותני למדי. רכש לעצמו בגדים הדורים, העסיק שרת שהחזיק את כינורו, התארח בבתי מלון מפוארים. ב-1818 נסע לוספרם בה התיידד ושיתף פעולה עם המוזיקאי איגנאץ רוזיצ'קה. מנגינות שהלחין או עיבד שימשו את ליסט, בטהובן את פבלו סרסטה ואחרים ביצירותיהם.ב-1811 ניגן בפני כינוס הפרלמנט של הונגריה בברטיסלבה (אז פוז'ון). ב-1814 הוא ניגן בפני המשתתפים ב-קונגרס ווינה. ב-1820 הופיע עם להקתו בפני קיסר אוסטריה, פרנץ הראשון על אי בדנובה, בין בודה לפשט. בשנת 1824 נפצע ביהרי בידו השמאלית ונכותו פגעה בביצועיו. הפופולריות שלו דעכה והוא נפטר בעוני בפשט.
יצירות
ביהרי השאיר 84 יצירות, רובן ורבונקוש או צ'רדש שהפכו לקלסיקה. הם הועלו על תווים על ידי מוזיקאים עמיתים.
הנצחה
כיום הפסל הועבר על יד כנסיית מיכאל הקדוש, בטיילת האמנים.
לקריאה נוספת
Ervin Major - Bihari műveinek tematikus katalógusa Zenei Szemle, 1928,.
סלאש (צבי הנינג'ה)
סלאש (באנגלית: Slash) הוא דמות בדיונית של אנטי-גיבור צב-מוטאנטי המופיע בחוברות הקומיקס צבי הנינג'ה. דמותו של סלאש הופיעה לראשונה בסדרת הטלוויזיה "צבי הנינג'ה" מ-1987, ואת הופעת הבכורה שלה בקומיקס היא ביצעה בחוברת Teenage Mutant Ninja Turtles #15 בהוצאת IDW Publishing באוקטובר 2012.
סדרת הטלוויזיה מ-1987
את הופעתו הראשונה ביצע סלאש בסדרת הטלוויזיה מ-1987, בדיבובו של פט פריילי.
בינקי היה צב המחמד של ביבופ ורוקסטדי. כאשר שרדר הטיל על ביבופ ורוקסטדי משימה שנראתה בפניהם קשה לביצוע, הם הפכו את בינקי למוטאנט, וציוו עליו לעשות את המשימה עבורם, אך הוא סרב, תקף אותם, וברח. לאחר בריחתו, סלאש התקיף ברחבי העיר אתרים מרכזיים רבים, ובתקשורת יחסו את התקיפות לצבי הנינג'ה, מה שאילץ אותם לתקוף את בינקי, שאימץ לעצמו שם חדש - סלאש. במהלך הקרב ביניהם לבין סלאש, הצבים גילו כי הוא חזק מהם, ונאלצו לשתף פעולה עם שרדר בהבסתו. יחד עם שרדר, הצבים שיגרו את סלאש לחלל על רקטה.
מתוסכל מהפסדו, סלאש חזר לכדור הארץ מלא זעם וחזק יותר ובעל רמת משכל רבה יותר, כשברשותו ציוד לחימה חייזרי מתקדם ובעל רמת משכל גבוהה. סלאש תקף את צבי הנינג'ה פעם נוספת, והפך את ברן וורנון לצבים. בסופו של דבר, הצבים הצליחו להכניע את סלאש ולהשיב אליו את רמת משכלו הרגילה, ושלחו אותו לחלל פעם נוספת.
כאשר שרדר חיפש אחר דרך חדשה להביס את הצבים, הוא גייס לשורותיו את מיטב המוטאנטים שמצא, ובניהם את סלאש. המוטאנטים תקפו יחדיו את צבי הנינג'ה, אך הפסידו, ובפיצוץ שהתרחש במהלך הקרב, הוא נס ולא נראה יותר.
IDW Publishing
סלאש היה צב רגיל ששימש כחיית ניסויים במעבדתו של בקסטר סטוקמן. במהלך אחד מהניסויים, לגופו של סלאש הוזרק מוטגן חזק, שגרם לו לגדול לממדי ענק ולהפוך לדמוי-אדם. בצורתו החדשה, סלאש ברח מהאדמה, והשאיר אחריו נזק רב. אחר בריחתו, סטוקמן שכר אנשים רבים על מנת שיצודו אותו, אך כולם מצאו את מותם. סלאש עבד כשכיר חרב, עבור הנאתו, וביצע שורה של פעולות מזיקות. מתוך חשש מכוחו, צבי הנינג'ה החלו לפעול במהירות, ובעזרת מודיעין מאפריל או'ניל, הם יצאו בעקבותיו, ומצאו אותו. הצבים נאבקו בסלאש, ובסוף הקרב לאונרדו דקר את סלאש בצווארו שלא במכוון, והוא נפל לתוך פתח ביוב ונעלם. סלאש שרד, ונסחף לחוף, בו הוא פגש את הוב הזקן, שהציע לו להצטרף אליו בתוכנית הנקמה כנגד סטוקמן, כנקמה על אשר עשה בגופו.
במהלך אירועי "נפילת העיר", סלאש והוב סייעו לספלינטר, רפאל, דונטלו ומיכלאנג'לו לשחרר את לאונרדו משבי ארגון "שבט הרגל" ובמיטוט הארגון. יחד עם לאונרדו המשוחרר, הצבים החליטו לברוח לנורת'המפטון על מנת לנוח מפצעיהם. לפני בריחתם, לאונרדו ביקש את סליחתו של סלאש על שדקר אותו, והעניק לו בנדנה שחורה.
לינדזי בייקר, עובדת לשעבר במעבדתו של בקסטר סטוקמן, נשארה מחוסרת עבודה לאחר התפוצצות המעבדה, והתקשתה למצוא עבודה. כאשר התלוננה בדבר המחסור בעבודה בפני אימה בשיחת טלפון, הוב וסלאש הופיעו, ואמרו לה כי חיפושיה אחר עבודה תמו. הוב וסלאש לקחו את לינדזי למחבואם, והציעו לה סכום כסף נכבד עבור עזרה. רפאל ומיכלאנג'לו הגיעו במקרה למחבוא באותו הרגע, ולא הבינו את אשר הם רואים. הוב הסביר לרפאל ומיכלאנג'לו כי הוא מעוניין בהקמת צבא מוטאנטים, וכי לשם קח הוא ניסה ליצור מוטאנט בעצמו, יונה, אם כי זה כשל, ולכן הוא זקוק לעזרתה של לינדזי. מיכלאנג'לו הדגיש כי צבאות נועדו להרג, והוב ענה כי זה שלו מיועד להגנה. לינדזי עצרה את השיחה, והציגה בקבוקון ובו מעט מדמו של ספלינטר, מה שגרם ללחץ מצידם של רפאל ומיכלאנג'לו. לפתע, סלאש חטף את הבקבוקון ושתה אותו, ובכך זכה לחוכמתו של ספלינטר.
כעבור כמה ימים, הוב, סלאש ולינדזי קיימו פגישה עם צבי הנינג'ה וספלינטר, והציגו שני מוטאנטים חדשים, מוטאנט לטאה בשם מונדו, ומוטאנט סרטן בשם הרמן, שנוספו למוטאנט היונה פיט. עם הצגת המוטאנטים, הוב הכריז על הצבא, וביקש לכרות עם צבי הנינג'ה ברית, דבר שנענה בחיוב מצידו של ספלינטר. עוד במהלך הפגישה, מיכלאנג'לו העניק לצבא את השם "מוטאנטים חיות" (Mutanimals), והוב החליט לאמצו.
כעבור ימים לאחר הפגישה, ספלינטר ביקש מהוב להפעיל את צבאו עבור תקיפת ביבופ ורוקסטדי, וזה הסכים. הצבא התאסף להרכב מלא, שכלל מלבד הוב את סלאש, פיט, מונדו והרמן. הקרב עבר במהירות, הצבא ניצח והשאיר פחד בעיניהם של ביבופ ורוקסטדי. בהמשך, הצבא שיתף פעולה עם צבי הנינג'ה וספלינטר בתקיפת שבט הרגל ושותפם החייזרי גנרל קראנג. בקרב שהיה אמור להיות המכריע, הצבים וספלינטר שינו את תוכנית התקיפה מבלי להודיע להוב ולצבאו, מה שהתפרש כבגידה, ובכך לעזיבת הצבא והשארת ספלינטר וצבי הנינג'ה להילחם לבדם.
באפילוג המציג את האירועים לאחר ניצחון צבי הנינג'ה והחזרת השקט לניו יורק, נראה דונטלו יוצר קשר עם הוב, ומספר לו על חייזר בשם נול המאיים להשמיד את גזע המוטאנטים, ומבקש ממנו לטפל בדבר. הוב נענה לכך ואוסף את צבאו, ואף מגייס כמה מוטאנטים חדשים לצבא. בסופו של דבר, מתנהל קרב גדול, שבסופו נול מובס, וצבא המוטאנטים מנצח.
ארצ'י קומיקס
בין מרץ 1989 לאוקטובר 1995, פרסמה חברת ארצ'י קומיקס קומיקס שמתבססת על סדרת הטלוויזיה "צבי הנינג'ה" משנת 1987. כחלק מהרצה זו פורסמו 72 חוברות, מתוכן סלאש לקח חלק בשבעה מהן.
משחקי וידאו
נכון ל-2015, הופיע סלאש בשלושה משחקי וידאו של צבי הנינג'ה: "צבי הנינג'ה 3: פרויקט מנהטן" (1991), "צבי הנינג'ה 4: צבים בזמן" (1992) ו"צבי הנינג'ה" (2014).
במשחק משנת 1991, היה סלאש לאחד מן הבוסים במשחק. דמותו של סלאש הייתה קופצת סביב המסך ומעת לעת הופכת לכדור מתגלגל קשיח, מה שהפך את הדמות לקשה במיוחד לניצחון. במשחק משנת 1992, בגרסת הקונסולה "Super Nintendo Entertainment System", היה סלאש הבוס של השלב הפרה-היסטורי, ונחשב לאחד מן הבוסים החזקים ביותר במשחק. כוחותיו במשחק זה היו דומים לכוחותיו במשחק "צבי הנינג'ה 3: פרויקט מנהטן", אך משופרים וחזקים יותר. במשחק משנת 2014, הופיע סלאש בתור דמות משנית ולא חזקה במיוחד.
צבי הנינג'ה (2012 - הווה)
דמותו של סלאש הופיעה בסדרת הטלוויזיה מ-2012, כאשר דובבה בגרסה האנגלית על ידי קורי פלדמן ובגרסה העברית על ידי גדי לוי.
ספייק היה צב המחמד של רפאל, וזכה ממנו לטיפול מסור ואוהב כבנו, דבר שהתקבל בלעג על ידי מיכלאנג'לו. כאשר איש לא התעניין לשמוע את סיפורו של ספלינטר אודות עברו, הוא חושף אותו בפני ספייק, וגילה כי ספייק מבין מה הוא אמר ואף הקשיב לו.
בעקבות תקלה, אחד מניסויי המוטגן של דונטלו התפוצץ, ופיזר ברחבי מאורת הצבים רכיבי מוטגן רבים, דבר שגרם לרפאל לנזוף בדונטלו, בטענה כי הוא מסכן את ספייק. בעקבות התפזרות רכיבי המוטגן, ספייק פיתח תודעה מתקדמת, למד לדבר, גדל לממדים עצומים והחל לשתף פעולה עם הצבים בטיהור ניו יורק ממוטגן, אף שבסתר תכנן להרוג את לאונרדו, דונטלו ומיכלאנג'לו, כך שיישארו רק הוא ורפאל. כאשר קיבל הזדמנות, ספייק תקף את לאונרדו, דונטלו ומיכלאנג'לו, והעניק לעצמו את השם "סלאש". רפאל צפה בתקיפה מהצד בחוסר אונים, וכששאל את סלאש מדוע הוא עושה זאת, הוא הותקף, אם כי לאחר מכן תקף בחזרה. בין רפאל לסלאש התפתח קרב, שבסופו רפאל שיתק את סלאש והפיל אותו מגורד שחקים, דבר שגרם לסלאש להיחשב כמת, אם כי הוא נמצא חי, כשהוא מעוניין לנקום ברפאל.
לאחר חודשים רבים בהם רפאל התאבל על "מותו" של סלאש, הוא צפה בו בחיים בכלא של חייזרי הקראנג. כאשר רפאל שחרר אותו מהכלא, סלאש לא נאבק בו, אלא עזר לו ולצבים להיאבק בחייזרי הקראנג. לאחר שחייזרי הקראנג הובסו, סלאש אמר לרפאל כי הוא סולח לו, ונעלם. אחר בריחתו מכלא הקראנג, סלאש התחבר עם מוטאנט שהיה יחד איתו בכלא, ניוטרלייזר, ויחד השניים נשבעו להרוס את הקראנג מהיסוד עד שלא יישאר לו זכר.
עוצבת קלע דוד
עוצבת קלע דוד (חטיבת אש מיוחדת 214) היא חטיבה בחיל התותחנים הכפופה לעוצבת האש ומשמשת מסגרת ארגונית בהכשרה, בסדיר ובמילואים, ליחידת מיתר, יחידת מורן ויחידות מסווגות נוספות המפעילות אמצעי לחימה מסווגים וחימוש מונחה מדוייק.
היסטוריה
העוצבה מבוססת על יחידת מורן שהוקמה בשנת 1982 לצורך קליטת מערכת הנשק "תמוז". הטיל פותח בעקבות התמודדות כוחות השריון הישראלי עם מסות כוחות שריון מצריות וסוריות במלחמת יום כיפור.
רעיון הלחימה נגד טנקי אויב, פותח על ידי בני (בנגה) בית אור, מהנדס אשר שירת בצנחנים ובהמשך בשריון, שגויס מהמילואים לריכוז פיתוח אמצעי לחימה מתקדמים לחי"ר והנדסה קרבית. לאחר חיפוש פתרונות בתעשיות הביטחוניות, נבחר הפתרון שהציעה רפא"ל והוצג על ידי ד"ר פאול כץ. פיתוח המערכת נעשה בקצב מהיר והפרויקט אושר כפרויקט חירום. בנגה לחץ להקים יחידה מיוחדת לנושא ובעקבות כך הוחלט להקים את יחידת "מורן", עליה פיקד ישראל גל בעברו מפקד פלנ"ט צנחנים עם המשך ההצטיידות במערכות נוספות, הציע בנגה למטה הכללי להקים עוצבה שתקים את היחידות (סדירות ומילואים), תגבש ותכתוב תורות לחימה, תכין תוכניות מבצעיות משולבות בלחימת האוגדות, תבנה מסלולי הכשרה ללוחמים וקורסי פיקוד. ההצעה אושרה ובנגה התבקש לאחר שסיים את תפקיד ראש מחלקת אמל"ח יבשה להקים את העוצבה. עוצבת "קלע דוד", לה נתן את שמה, הוקמה ב-10 במאי 1986 וכללה את יחידת מורן ואת יחידת מגלן.
היחידה לא שויכה לאף חיל על מנת לאפשר למפקדיה חופש מהכתבות ומסורות חיליות מחד ומאידך לא להיות מושפעים מסדרי עדיפויות חיליות. הלוחמים הראשונים שגויסו היו בוגרי קורס מ"כים מגולני וצנחנים ובהמשך גויסו לוחמים באופן עצמאי בבקו"ם. מפקדים מחילות שונים שולבו בתפקידי פיקוד ותו"ל, על מנת להפיק ניסיון תורתי גם מהשריון, מהחי"ר ומהחת"ם. סיווגה הגבוה של היחידה נבע מסיווגם של אמצעי הלחימה הייחודיים בהם השתמשה.
ב-1987 הוקמה יחידת מיתר וכן גדוד "מנור", גדוד המילואים הראשון של האגד. בשנת 1992 הוקמו גדודי המילואים "מעוף" ו"מצוק". בשנת 1993, הוכפפה העוצבה לחיל התותחנים. ב-1996 הוקם גדוד המילואים "מורג".
ב-2010 הוכפפה לעוצבה יחידת רוכב שמיים. ב-2019 במסגרת התוכנית הרב שנתית "תנופה" הוכפפה עוצבת קלע דוד לעוצבת האש.
יחידת מורן
יחידת מורן היא יחידה מסווגת. לוחמיה מוצבים בבסיס במרכז הארץ, ומוקפצים למשימות בעת הצורך. ייעודה הוא בהפעלת אמצעי אש מדויקים. היחידה לוקחת חלק בפעילות מבצעית משמעותית בכל הגזרות. היחידה משלבת את ערך הרב-מימדיות, בעקבות שיתוף הפעולה עם כלל הגופים המבצעיים של צה"ל - החטיבות והאוגדות המרחביות, חיל האוויר והים. ליחידה מתמיינים לוחמים שעברו גיבוש של חיל התותחנים וכן לוחמים שנשרו מקורס טיס וחובלים.
יחידת מיתר
מיתר (יחידה 427) היא יחידה לוחמת מיוחדת בעלת אופי מסווג (בעבר יחידה מטכ"לית). היחידה היא חלק ממערך משמעותי ביותר לבטחון המדינה אשר פועל 24/7 365 ימים בשנה. לוחמי היחידה מתמחים בהפעלת אמצעי לחימה ופועלים בתנאי שטח מורכבים בכל הגזרות.
2020-הקמה מחדש
בשנת 2020 היחידה הוקמה מחדש בחיל התותחנים תחת אגד 214 עם ייעוד מסווג. היחידה עברה שינוי מבני-ארגוני יחד עם שינוי הייעוד וקליטת אמל"ח חדש, איכותי ומתקדם, והחלה לפעול מבצעית בשלהי שנת 2022. לוחמי היחידה השתתפו בשנת 2023 בעשרות פעילויות מבצעיות חשאיות.
שבועות
חג השבועות (המכונה במקרא גם חג הקציר או יום הביכורים) הוא חג ביהדות, השני מבין שלוש הרגלים. החג חל יום לאחר סיום ספירת העומר בת שבעת השבועות, ובלוח העברי הקבוע חל תמיד בו' בסיוון. החג חל יום אחד בארץ ישראל ויומיים בחוץ לארץ.
בספר היובלים יוחסו מאורעות נוספים למועד ביכורי קציר החיטים: ברית בין הבתרים, ברית המילה, לידת יצחק, לידת יהודה, מות אברהם, ברית יעקב ולבן וירידת יעקב למצרים. כמו כן נקשרה ברית הקשת לחג זה.
עם התרחבות המפעל הציוני והיישוב החדש, קיבל החג מעמד מרכזי בשל הקשר שלו לטבע ולעבודת האדמה. ראשי הציונות ראו בו חג המסמל את חזרתו של עם ישראל לארצו. בקיבוצים, בקבוצות ובכל ההתיישבות העובדת היה נהוג לחגוג אותו בטקסי הצגת הביכורים, תהלוכה של כלים חקלאיים ונשיאת טנא שבהם השתתף היישוב כולו.
שמות החג
לחג מספר שמות:
ראשי התיבות של שמות החג הם חקת שבעה.
מועד החג
שבועות הוא המועד היחיד שתאריכו אינו מצוין בתורה, ולפי האמור בתורה הוא חל ביום החמישים לתחילת ספירת העומר.
בימי בית שני היו מחלוקות בין הכיתות השונות באשר למועד החג המדויק. הבייתוסים חלקו על הפרושים לגבי זמן החג. הם פירשו את הפסוק: "וּסְפַרְתֶּם לָכֶם מִמָּחֳרַת הַשַּׁבָּת..." כפשוטו, שמדובר ביום השבת ולא בחג הפסח. הגמרא מבארת שדעת הבייתוסים הייתה להתחיל בספירת העומר ממוצאי שבת חול המועד פסח.
בלוח השנה במגילות קומראן, הספירה מתחילה במוצאי השבת שאחרי שביעי של פסח וחג השבועות חל תמיד ב-15 בחודש השלישי.
הקראים והשומרונים חוגגים את חג השבועות תמיד ביום ראשון, כיוון שהם סופרים 50 יום מאחר השבת שבחול המועד.
על פי חז"ל, ספירת העומר מתחילה למחרת יום טוב הראשון של פסח, ובזמן שהיו מקדשים את החודש על פי ראיית הלבנה, היה החג יכול לחול בימים ה', ו' או ז' בסיוון (תלוי במספר הימים של ניסן ואייר באותה שנה). בלוח העברי הקבוע, חודש ניסן תמיד בן 30 יום וחודש אייר שלאחריו תמיד בן 29 יום, כך שחג השבועות חל תמיד בו' בסיוון. לפי הלוח העברי בימינו, לעולם יחול חג השבועות בארץ ישראל באחד מהימים ראשון, שני, רביעי או שישי, ואילו בחוץ־לארץ, יום זה יהיה היום הראשון לחג, ולאחריו יחול יום טוב שני של גלויות.
חג השבועות הוא החג היחיד מבין שלוש הרגלים שאין לו חול המועד. יש שהסבירו עובדה זו בכך שחג השבועות חל בתקופה בה יש עומס חקלאי רב, בקציר התבואה ועיבודה ולכן התורה קבעה לו יום אחד בלבד. עם זאת, בזמן המקדש היו מיועדים ששת הימים שלאחר החג להבאת קרבנות על ידי עולי הרגל, וכיום נוהגים חגיגיות מסוימת בימים אלו על ידי הימנעות מאמירת תחנון בתפילה.
דיני החג ומצוותיו
בימינו מתקיימת בשבועות מצווה אחת בלבד מהתורה והיא לשבות ממלאכה, ודינה כשאר ימים טובים, שהותרה בהם מלאכת אוכל נפש. בתקופת בית המקדש התקיימו בחג מצוות נוספות המיוחדות ליום זה.
ביכורים
חג השבועות נקרא בתורה גם בשם "יום הביכורים" (במדבר כח, כו ושמות לד, כב). בזמן בית המקדש בחג השבועות התחילה תקופת הבאת הביכורים, טקס שיש עמו עלייה לרגל למקום המקדש, ובמהלכו העם מודה לאל על הארץ שניתנה לו, תוך הבאת ביכורי אדמתם למשכן ולבית המקדש (תקופה זו נמשכה עד חג הסוכות). טקס הבאת הביכורים מוכר מההגדה של פסח, כמתואר בפרשת כי תבא.
רש"י מסביר שהשם "יום הביכורים" נובע משני הקורבנות, המבטאים שתי צורות של הודיה לה' על הארץ הטובה. הראשון הוא שתי הלחם, קורבן ציבור, והשני הוא הביכורים, קורבן יחיד מהפירות הראשונים של שבעת המינים, המבשילים בין חג השבועות לחג הסוכות. כלומר, הבאת הביכורים מתחילה בחג השבועות עם קורבן ציבור של ביכורי חיטים, ואחרי החג מובאים ביכורי שאר פירות הארץ, עם הבשלתם, כקורבן יחיד.
במשנה יוחדה לעניין זה מסכת ביכורים הנמצאת בסדר זרעים ולא בסדר מועד כשאר המועדים.
שתי הלחם
בזמן שבית המקדש היה קיים, הוקרב בחג השבועות קורבן לחם מיוחד מביכורי החיטה, שנקרא "שתי הלחם". קורבן זה היה ייחודי בכך שהוא כלל לחם חמץ, בניגוד לרוב המנחות אותן היה אסור לאפות חמץ. יש מסבירים שקורבן זה מבטא נקודת שיא בתהליך שבין פסח לשבועות; ראשית, מפני שבפסח הביאו קרבן משעורים וכעת מביאים קרבן מהחיטה שהיא משובחת יותר, ושנית, מפני שבפסח היה אסור לאכול חמץ, וכעת לא רק שמותר לאכלו, אלא הוא אפילו רצוי כקורבן. בכך באה לידי ביטוי ההתקדמות במאבק נגד יצר הרע, המשול לחמץ, שבשלב ראשון היה צורך להתרחק ממנו ולבערו, ובסוף התהליך משתמשים בו לעבודת ה'. יום זה סימן את פתיחת עונת הביכורים, שנמשכה עד סוכות, ובמהלכה הובאו ראשית פירות הארץ אל בית המקדש, כל מין בזמנו.
קריאת מגילת רות
טעם נוסף לקריאתה בשבועות משום שבו ניתנה התורה שיסוד עיקרי בה הוא החסד, וכך במגילת רות החסד הוא היסוד החורז את כל תרחישיה, וכנאמר במדרש: "אמר ר' זעירא: מגילה זו אין בה לא טומאה ולא טהרה ולא איסור ולא היתר, ולמה נכתבה? ללמדך שכר טוב לגומלי חסדים".
הראי"ה קוק מציין שמטרת התורה היא הקמת ממלכה שמונהגת על פיה בקדושה, כדברי הכתוב בפסוקים הקודמים למתן תורה: לכן, הקריאה במגילת רות, המסיימת בהולדת דוד מבשרת את השלמת המטרה של מתן תורה, הקמת ממלכה המנוהלת בדרך התורה.
מחוץ לישראל, שם חוגגים את חג השבועות במשך יומיים, נהוג בקהילות הספרדיות לקרוא את חצי המגילה ביום הראשון ואת היתר ביום השני, ויש שאף נוהגים לתרגם אותה ללאדינו. האשכנזים קוראים את המגילה כולה ביום השני, ללא תרגום. כמו כן נאמרת המגילה בחלק מן הסדרים של תיקון ליל שבועות.
בחלק מקהילות האשכנזיות, נוהגים לקרוא מתוך מגילה כשרה הכתובה על גבי קלף, ויש נוהגים לברך "על מקרא מגילה", ויש שמברכים גם "שהחיינו".
לימוד תורה כל הלילה
בליל החג נוהגים להישאר ערים וללמוד תורה במה שקרוי "תיקון ליל שבועות". על פי המסורת, בני ישראל האריכו בשינה ולא התעוררו בזמן למתן תורה, ומשה היה צריך לעבור ולעוררם, וכתיקון התקבל המנהג ללמוד כל הלילה ולהיות ערים בבוקר ומוכנים למתן התורה. על פי החסידות והקבלה, יש ערך מיוחד ללימוד התורה בלילה זה, ויש בכוחו להשפיע על איכות הלימוד במהלך כל השנה שאחריה.
קישוט הבית בצמחייה
מנהג שמוזכר החל מהמאה ה-14 בקרב קהילות אשכנז, על פי המדרש המספר שהר סיני לבלב במהלך מתן תורה. התפתח המנהג לשטוח עשבי נוי ולהעמיד אילנות בחג השבועות, אלא שבגלל הדמיון למנהג עץ חג המולד הנוצרי, פסקו חלק מהרבנים כי העמדת אילנות כרוכה באיסור חוקות הגויים (ביניהם הגר"א) ויש לבטל את המנהג. מנהג זה וביטולו הובא גם במשנה ברורה סימן תצ"ד סעיף קטן י:.
למעשה מנהג עמדת אילנות בבית כנסת אכן אינו נפוץ, אך מנהג שטיחת עשבי נוי נוהג במקומות רבים.
אכילת מאכלי חלב ודבש
מנהג נוסף האופייני לחג השבועות הוא אכילת מאכלי חלב ודבש. מקור המנהג ככל הנראה ביהדות צרפת ואשכנז של שלהי ימי הביניים. המקור הידוע הראשון שמזכירו הוא רבינו אביגדור צרפתי, מבעלי התוספות אשר חי בצרפת במאה ה-13. כמו כן, מוזכר המנהג בחיבור אנונימי, ככל הנראה מהמאה ה-14, על מנהגי המהר"ם מרוטנבורג: "נהגו לאכול בו כל מיני מאכלים מתוקים כגון דבש וחלב משום, ונדרש על מתן תורה". המהרי"ל, המכונה "אבי מנהג אשכנז", מביא את המנהג לאכול מאכלי חלב בלבד, מבלי להזכיר מאכלי דבש. יתרה מזו, יש הבדל בין המנהג כפי שהתקיים בפרובנס לבין המנהג באשכנז. בפרובנס לא מדובר על אכילת חלב בלבד, אלא מאכלים שונים.
במקורות ספרדיים קדומים אין זכר לאכילת מאכלי חלב. על אף שהמקורות היהודים הספרדים הקדומים אינם מאזכרים את המנהג, הוא נפוץ כיום גם בקרב יהדות ספרד. אצל יהדות תימן חדר המנהג חלקית רק במאה ה-20.
בישראל מועצת החלב וחברות המוכרות מוצרי חלב יצאו במסעות פרסום כדי לקשר את חג השבועות למאכלי החלב. רשתות שיווק המזון הקימו אגפים מיוחדים למוצרי חלב יוקרתיים, וחנויות הספרים מוכרים ספרי מתכונים למאכלי חלב.
למנהג אכילת החלב בשבועות ניתנו הסברים רבים:
בספרות ההלכה נשאל כיצד ניתן לקיים מנהג זה לצד מנהג אכילת בשר ביום טוב, באמצעותו מקיימים את מצוות שמחת החג. כדי לקיים את שני המנהגים, נהגו רבים לאכול מאכלי חלב בקידוש שלאחר תפילת היום (לעיתים כסעודת ארעי, ללא לחם וברכת המזון) ולאחר זמן מה לאכול גם סעודה בשרית. אחרים נהגו לאכול סעודה חלבית בליל החג וסעודה בשרית ביום החג. שיטה נוספת היא אכילת סעודה שחציה הראשון כולל מאכלי חלב, ולאחר הפרדה משמעותית, אכילת בשר.
טקסי ביכורים מודרניים
מראשית ימיה בקשה התנועה הציונית לחבר מחדש בין היהודים לאדמתם, חיבור שנותק עם היציאה לגלות. ארתור רופין כותב: "'עוד בתחילת התנועה היהודית־הלאומית נצבת ההכרה, כי החקלאות צריכה לשמש יסוד כלכלי ליהודים ההולכים להתיישב בארץ־ישראל...שיבת היהודים לארץ אבותם צריכה להיות בעת ובעונה אחת גם שיבה לעבודת האדמה'."ואכן, בתולדות המפעל הציוני היה לחקלאות מעמד ייחודי, והיא זכתה להערכה ויוקרה, ונתפסה כמבטאת יעדים וערכים בעלי חשיבות לאומית עליונה. בהתאם לכך, הוגי הדעות של המפעל הציוני ראו בחג השבועות חג המבטא את הקשר הקדום בין עם ישראל לארצו, על שום ההיבטים החקלאיים שלו.
טקסי ביכורים נפוצים עד היום בכל ישובי ההתיישבות העובדת, בקיבוצים, במושבים, במושבות ובכפרים. בטקסים האלה לוקחת חלק כל קהילת היישוב, ומועלה בהם מופע חגיגי עם שירים וריקודים ותהלוכה של כלים חקלאיים מקושטים, ביניהם טרקטורים, וכן מוצגים התינוקות שנולדו במהלך השנה החולפת. טקסי ביכורים נוהגים לערוך גם במרבית הגנים ובבתי הספר היסודיים בכל רחבי הארץ. הילדים לובשים חולצות לבנות ונושאים טנא ובו פירות העונה, ומתקיימים אירועים שונים לכבוד החג.
חג המים
מנהג קדום בקרב יהודי צפון אפריקה לשפוך מים זה על זה ביום שבועות. המנהג מוזכר על ידי רבי משה בן מימון אלבאז, מקובל בן המאה השש עשרה, בספרו היכל הקודש, וכך הוא כותב: "נהגו כל ישראל לזרוק מים זה על זה ביום שבועות, וגם כן טובלין בטבילה, או בטהרת תשעה קבין קודם שחרית, לזיכרון טל התחיה שהיה יורד עליהם בהר סיני יום מתן תורה; כמו שאמרו רבותינו, בשעה ששמעו ישראל הדיבור מפי הגבורה פרחה נשמתן...".
במרוצת הדורות התפתחו צורות שונות וטעמים שונים למנהג. היו אף שהאמינו כי מי שהותז עליו מים לא יאונה לו רע לאורך השנה. יש המשערים כי המנהג הושפע מחגיגת מלחמות מים דומה בשם "אנסארה", שהייתה נפוצה בסביבה הנוכרית באזור צפון אפריקה. רבנים שונים, בהם הרב יוסף משאש והרב יעקב אריאל, ייחסו את המנהג ל"אנשים ריקים" וקראו לבטל את המנהג בשל האיסורים ההלכתיים הכרוכים בו.
כיום, המנהג פשט בשבועות לכלל ישראל והוא כולל משחקים וקרבות מים בעיקר בין ילדים.
מנהגי התפילה והפיוטים
בקהילות האשכנזים, נוהגים לקרוא את מגילת רות לפני קריאת התורה. קריאת התורה היא בפרשת יתרו, שבה מתואר מעמד הר סיני. המפטיר הוא בפרשת פינחס, והוא עוסק בחג הביכורים ובקורבנותיו. ההפטרה היא בתחילת ספר יחזקאל (מעשה מרכבה). ביום טוב שני של גלויות קוראים "כל הבכור" ( - ) (אם חל בשבת מתחילים "עשר תעשר" כדי שיהיו מספיק פסוקים, והאיטלקים מתחילים "כי ימכר לך אחיך העברי"), ומפטירים בחבקוק ( -, ויש מתחילים פסוק אחד קודם ב).
בערבית
מערבית: כמו בכל יום טוב, אומרים באשכנז פיוטים בברכות קריאת שמע של ערבית. בשני מנהגי אשכנז, בלילה הראשון אומרים "וירד אביר יעקב" לר' יוסף טוב עלם. ביום טוב שני, במנהג המערבי אומרים "א-ל א-להים ה' דבר ויקרא ארץ" לראב"ן, הכולל ביכור "אשריך ישראל" על הבאת ביכורים, ובמנהג המזרחי אומרים "וירד א-להים על הר סיני" מאת יצחק בן משה.
בשחרית
יוצרות (פיוטים הנאמרים בתוך ברכות קריאת שמע של שחרית): כמו בכל ימים טובים, נוהגים באשכנז ובאיטליה לומר פיוטי יוצרות בברכות קריאת שמע של שחרית. בשני מנהגי אשכנז אומרים ביום טוב ראשון יוצר "אדון אמנני", אופן "ועתה בנים שירו למלך", וזולת "אנכי שמעת ונתאימו", כולם לר' שמעון בן יצחק. בקצת קהילות המנהג המזרחי, אומרים גם מאורה "אמרות האל טהורות" לר' יהודה הלוי, שנוהגים לאומרו בכל יום שקוראים את עשרת הדיברות. ביום טוב שני, אומרים יוצר "אילת אהבים" החתום שמעון, לאופן ברוב הקהילות חוזרים על "ועתה בנים" כאתמול ובקצת קהילות אומרים "ארחות אראלים יקדישו" האנונימי, וזולת במנהג אשכנז המערבי אומרים "אנכי גדול בנועדים" האנונימי, ובמנהג המזרחי חוזרים על "אנכי שמעת ונתאימו" כאתמול. במנהג איטליה, אומרים ביום הראשון "אור ישראל קדושי", וביום שני אומרים "אלהים בהנחילך דת מורשה", ובארץ ישראל נוהגים לומר ביום טוב היחיד "אלהים בהנחילך דת מורשה".
קרובות (חזרת הש"ץ של שחרית): לפי מנהג אשכנז, כמו ברוב ימים טובים, אומרים פיוטים בחזרת הש"ץ של שחרית. הקרובות של שבועות ארוכות ביותר, וכוללות פיוט הנקרא סדר עולם, המתאר כמפי התורה עצמה, את סירובה של התורה להינתן לאבות העולם, ונתינתה בסופו של דבר למשה רבינו, ופיוט "סדר דברין" המייחד קטע ארוך ('רהיט') לכל אחת מן הדברות. שתי הקרובות יותר ארוכות מבשאר ימים טובים, וייתכן שהאריכו בפיוטים דווקא בשבועות משום שיש בו פחות מאפיינים לעומת שאר החגים. באשכנז, אומרים בשני ימי שבועות את הקרובות "ארץ מטה" לר' אלעזר הקליר ו"אורח חיים" לר' שמעון בן יצחק, ויש חילוקי מנהגים לגבי איזו קרובה לומר באיזה יום.
בקריאת התורה
'הכתובה' - חלק מהספרדים נוהגים לומר לפני קריאת התורה את הפיוט המכונה "הכתובה" שחובר על ידי רבי ישראל נג'ארה. פיוט זה מתאר את ה"כתובה" כביכול, בין הקב"ה (החתן) לבין עם ישראל (הכלה).
אקדמות - מנהג האשכנזים לומר בתפילת שחרית את הפיוט אקדמות באמצע או לפני קריאת התורה. הפיוט נאמר בארמית, בליווי מנגינה מיוחדת. הוא פותח בבקשת רשות לקרוא בתורה, ועוסק במעלת התורה ובשכר הצפון ללומדיה. ברוב קהילות אשכנז מחוץ לישראל (היום רק במנהג אשכנז המזרחי), אומרים באמצע הפטרת יום טוב שני את הפיוט "יציב פתגם" לרבנו תם.
מוציאים שני ספרי תורה, בראשון קוראים ביום הראשון לחמישה קרואים (כמו בכול יום טוב) במעמד הר סיני שאירע ביום שבועות, ב עד. בספר תורה השני עולה המפטיר ב, קוראים את הפטרת מעשה מרכבה האשכנזים והספרדים נוהגים לקרוא ב והתימנים מוסיפים עד, נהגו בכול קהילות ישראל להוסיף את. ביום טוב שני של גלויות, קוראים בספר הראשון ב עד, כשחל בשבת מתחילים לקרוא כבר מ, כדי להשלים לשבעה קרואים הנקראים בשבת. בספר התורה השני קוראים כמו ביום הראשון ומפטירים ב.
יזכור - בבתי הכנסת מנהג אשכנז המזרחי נוהגים לומר יזכור בשבועות (מחוץ לישראל ביום טוב שני), לפני שמכניסים את ספר התורה לארון הקודש. במנהג אשכנז המערבי, לא נוהגים לומר יזכור ברגלים כלל, אך הוא הונהג בכמה קהילות מנהג זה בתקופה מאוחרת. בקהילות אשכנז המערבי אומרים סדר "מתנת יד" שמברכים את הקהל ואת חשובי הקהל "בעבור שיתנו מתנת ידם", הקשור לקריאת התורה של יום טוב שני ("איש כמתנת ידו").
מוסף ומנחה
אזהרות - לפי מנהג אשכנז, אומרים אזהרות באמצע חזרת הש"ץ של תפילת מוסף. פיוטי האזהרות של קהילות אשכנז ("אתה הנחלת" ליום א' ו"אזהרת ראשית" יום ב') הם קדומים וממחבר לא ידוע; בסוף האזהרות, נוהגים בשני הימים לומר פיוט אז שש מאות. במנהג הקדום, גם הספרדים אמרו את האזהרות באמצע חזרת הש"ץ של מוסף, אך היום נוהגים לאומרם לפני תפילת מנחה. התימנים אומרים את האזהרות לאחר ההפטרה. ברוב קהילות הספרדים והתימנים אומרים את פיוט האזהרות שחיבר רבי שלמה אבן גבירול, ובחלק מקהילות צפון אפריקה אומרים פיוט אזהרות של רבי יצחק בן ראובן אלברגלוני, ובקהילות מרוקו נוהגים לקרוא את שני פיוטי האזהרות.
כד יתבין ישראל - קצת בני עדות אשכנז נוהגים לזמר את הפזמון (שמקורו אינו ידוע) 'כד יתבין ישראל', משום שהוא עוסק בעניין שמחת התורה.
היום שלאחר החג
יום טְבוֹחַ (או "ימי טבוח"), הוא הזמן להקרבת קורבנות שהיה אסור או שלא הספיקו להקריב בחג השבועות ושאותם הביאו מיד לאחר שבועות. בשל הקורבנות הרבים שהיו מובאים באותו זמן, התקבל הכינוי - "יום טבוח".
בכל אחד משלוש הרגלים היו מביאים עולי הרגל, קורבנות יחיד, כגון עולת ראיה, שלמי חגיגה ושאר קורבנות שאין מקריבים ביום טוב. בפסח וסוכות הקריבו את הקורבנות שהביאו האנשים בשאר ימי החג שהם חול המועד, ובכל מקרה הם ימי חג ושמחה, אולם חג השבועות הוא יום אחד בלבד. לכן הימים שלאחריו שימשו להשלמת הבאת אותם קורבנות ולאכילתם של שלמי החגיגה (לפי דעת בית הלל), כך שבמיוחד ביום שלמחרת חג השבועות היו מובאים קורבנות רבים, ונחשבים ששת הימים שלאחר השבועות כימים מיוחדים. יש נוהגים שלא לומר בהם תחנון. ומפני שיום הקרבת קרבנות נחשב יום שמחה נוהגים לייחס ליום שלאחר שבועות יותר שמחה מימי אסרו חג האחרים, חשיבות זו באה לידי ביטוי באיסור להספיד ולהתענות בו.
כאשר שבועות חל בשבת (מה שאף פעם לא מתרחש בלוח הקבוע), אז ישנם קורבנות נוספים שלא ניתן להקריב וגם אז אפשר להקריבם עד שישה ימים לאחר שבועות.
בימי בית שני הייתה רגישות מיוחדת לימים שלאחר שבועות מפני המחלוקת עם הצדוקים שטענו בניגוד למסורת התורה שבעל פה שחג השבועות תמיד יהיה ביום ראשון. לכן היו דעות בחז"ל שאפשר לקבוע ביום ראשון שלאחר שבועות יום תענית כדי לבטל את דעת הצדוקים בנושא.
שבט איתנים
שבט איתנים היה אחד הגרעינים הראשונים בתנועת בני עקיבא בישראל, שבין חבריו ילידי שנת 1936/1937 נמנו מי שלימים היו לחשובי הרבנים בציונות הדתית.
היסטוריה ומאפיינים
שבט איתנים הוא שמו של המחזור ה-11 של בני עקיבא, שאליו השתייכו בצעירותם רבנים משפיעים בציונות הדתית. הכינוי "שבט איתנים" מתייחס בדרך כלל לקבוצה זו בתוך אותו מחזור.
בני ובנות השבט הקימו את גרעין גחל"ת (גרעין חלוצי לומדי תורה) שמטרתו להגביר את לימוד התורה בקרב הנוער הציוני דתי. על מנת להיחשב כחלק מן הגרעין, דרשו בתחילה את המובחרים ביותר בלימוד התורה שכוללים בם את שתי הדרישות: "יהיה בסדר מבחינה חברתית" ו"יהיה בסדר מבחינה דתית". בהמשך, מתוך רצון לכמות גדולה יותר פתחו שורותיהם ל"טובים שבבני הסניפים". הגרעין דרש מחבריו ללמוד תורה בישיבה קודם גיוסם להתיישבות, על מנת להשפיע על סביבתם באור השקפתם. הגרעין התווכח בפולמוס רב מול ראשי "ההנהלה הארצית" של תנועת בני עקיבא, שאף דרשה לפרקו מיד. אל בני הגרעין צורפו גם בנות קבוצת "נוגה".
על קבוצה זו נמנו הרבנים זלמן מלמד, צפניה דרורי, יעקב פילבר, שבתי זליקוביץ, ובנימין הרלינג, ופעילי ציבור כידידיה כהן ושופט בית המשפט השלום בירושלים בדימוס דוד פרנקל. מדריכם היה הרב חיים דרוקמן, שתחילה לא ידע על התארגנות גחל"ת. חברי השבט למדו אצל הרבנים משה צבי נריה ואברהם צוקרמן בישיבת כפר הרואה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, והושפעו רבות מחזונם. בהמשך הם הקימו מוסדות תורניים רבים בציונות הדתית, החל מישיבת כרם ביבנה שהייתה הראשונה ליישם את מסלול הסדר, דרך ישיבת ירושלים לצעירים, ישיבת אור עציון, ישיבת קריית שמונה, ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים ועוד. כן היוו את הגרעין ל"הקמתה מחדש" של ישיבת מרכז הרב בראשותו של הרצי"ה ממנו צמחה תנועת גוש אמונים. מטרות ההגשמה שסימנו היו קליטת עלייה, רבנות בעיירות הפיתוח, התיישבות, חינוך ועשייה פוליטית.
השפעתה של קבוצה זו ניכרת עד היום, בעיקר בהיותם מי שהקימו את הבסיס התורני והאידאולוגי של "דור הכיפות הסרוגות", הרואה במעורבות בחיי החול ובענייני המדינה ערך לכתחילה.
La Nouvelle Revue Française
La Nouvelle Revue Française - לה נובל רווי פראנסז או .N.R.F (בתרגום:כתב העת הצרפתי החדש) הוא מגזין לספרות המופיע בצרפת. המגזין נוסד בשנת 1909 על ידי קבוצת אנשי ספרות, ביניהם אנדרה ז'יד, ז'אק קופו וז'אן שלומברז'ה (שלומברגר). בשנת 1911 הפך גסטון גלימאר לעורך של כתב העת והוא הקים בהמשך את ההוצאה לאור גלימאר. פרסום המגזין הופסק בימי מלחמת העולם הראשונה והוא חודש ב-1919.
ב-1940 טוהר NRF מכותביו היהודים והקומוניסטים. במרבית שנות הכיבוש הגרמני בשנים 1940–1943 בראש המגזין עמד פייר דרייה לה רושל, חבר של פולאן, שהפך בעשור האחרון למעריץ של המשטרים הטוטליטריים. הוא התפטר ב-1943 וגלימאר החליט שלא לפרסם זמנית את המגזין. בסוף ימי כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית הפנו אנדרה ז'יד והגנרל דה גול את תמיכתם המפורשת למגזין "L'Arche" (ל'ארש = הקשת) שהחליף את תפקידו של N.R.F באלג'יריה הצרפתית שהייתה השטח הצרפתי הראשון ששוחרר על ידי בעלות הברית - "צרפת החופשית". המגזין "ל'ארש" נוסד על ידי ז'אן אמרוש והעורך שלו היה אדמון שארלו והוא התפרסם בין השנים -1944–1947. בשנות הכיבוש הפכו מונטריאול, טאנג'ר ואלג'יר למרכזי הספרות הצרפתית החופשית במקום פריז.
אחרי שחרור צרפת כולה, 1944 אסר השלטון הדמוקרטי המחודש על פרסום המגזין בגין שיתוף הפעולה עם הנאצים. הוא נפתח שוב בעריכת ז'אן פולאן בשנת 1953 כשהוא נקרא בהתחלה "La Nouvelle Nouvelle Revue Française" ("לה נובל נובל רווי פראנסז"), כלומר "כתב העת הצרפתי החדש החדש ".בינואר 1959 חזר המגזין לשמו הרגיל - NRF - "הכתב העת הצרפתי החדש". אולם שיתוף הפעולה של פולאן עם ארלאן בעיתון התערער. NRF היה למשך שנים רבות ירחון אולם לתקופה היה הפך לרבעון, ואחרי 2015 מופיע כדו-ירחון.
מבחר כותבים
עם המחברים שפרסמו ב-NRF נמנו כמה מחשובי הכותבים של המאה ה-20:גיום אפולינר, סן-ג'ון פרס, לואי אראגון, גבריאל בונור, ז'אן קלר, פול קלודל, רנה קליסקי, רובר דסנוס, מישל דאון, קלוד אסטבן, אנדרה ז'יד, ז'אן גרוז'אן, ולרי לארבו, ז'אן-מארי גוסטב לה קלזיו, רוז'ה מרטן די גאר, קנזאבורו אואה, ז'אן פולאן, פרנסיס פונז', מרסל פרוסט, אנטואן דה סנט-אכזופרי, ז'אק ריווייר, רומן רולאן, אנדרה סוארס, אלבר טיבודה, פול ואלרי, פייר דרייה לה רושל, ז'אן-פול סארטר, ז'ול סופרוויאל, אנרי בוייה ואחרים. עם הסופרים העכשוויים שכתביהם הופיעו במגזין ניתן למנות את: ז'אן רבול, פול גרווייאק, מוריאל ברברי, ז'אק שסקס, מוריס דנטק, מארי נדיאיי ואחרים.
יחסי קולומביה–שווייץ
יחסי קולומביה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קולומביה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
קיטבול
קיטבול (באנגלית: Kitbull) הוא סרט קצר מונפש מסורתית משנת 2019. זהו הסרט השלישי בתוכנית "ספארקשורטס" של פיקסאר והוא מתרכז בחתול רחוב עצמאי וכלב פיטבול שעבר התעללות, היוצרים חברות לא סבירה.
יחסי קולומביה–שווייץ
היסטוריה
בין רפובליקת קולומביה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קולומביה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים שבמסגרתם מתקיימים שיתופי פעולה רבים במגוון רחב מאוד של תחומים. קולומביה מהווה מדינה מועדפת עבור שווייץ להשקעה עבור האצת הפיתוח ולסיוע הומניטרי. הסחר שבין שתי המדינות הוא נמרץ ורחב.
יחסים כלכליים
שווייץ מייבאת מקולומביה בעיקר אבני חן ומתכות יקרות, לצד ציוד חקלאי. הייצוא המרכזי השווייצרי לקולומביה הוא מוצרי רוקחות, כימיקלים, מכונות וציוד דיוק. ההשקעות השווייצריות בקולומביה נאמדו בסוף שנת 2017 ב-1.2 מיליארד פרנקים שווייצריים, והחברות השווייצריות שלהן בסיסים בקולומביה סיפקו יותר מ-12,100 מקומות עבודה לתושבים במדינה.
שווייצרים בקולומביה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2018 התגוררו בקולומביה 2,421 אזרחים שווייצרים.
קיטבול
עלילה
גור חתולים חי בפחי הזבל מאחורי הבניינים של סן פרנסיסקו. בעודו מחפש אוכל ברחובות, עוברת רחוב מציע לו אוכל אך הוא בורח, ומוצא מקום שינה בקופסת קרטון בזבל. מאוחר יותר, כלב פיטבול עובר לגור במלונה מאחורי הבניין. הגור בהתחלה מאוד מפוחד מהכלב, אבל לאט מתחיל להתחבר איתו בזמן שהם משחקים עם פקק בקבוק. לילה אחד, אחרי שהכלב נלקח אל תוך הבניין, הוא מושלך החוצה אחרי שנפצע קשה בקרב כלבים. הפיטבול הולך לעזור לחתלתול, שנתקע באריזת פלסטיק, אבל הגור המפוחד תוקף את הכלב אחרי שראה את הניבים שלו. הכלב העצוב והפצוע נסוג למלונה שלו, שם הוא פוגש שוב את הגור חתולים המצטער. ביום למחרת, השניים בורחים מהחצר האחורית לפני שבעל הבית יכול למצוא אותם. מאוחר יותר, החתלתול והפיטבול משחקים ברחוב, כשהחתול נמצא על ידי אותה עוברת רחוב ממקודם. כשהיא רואה את הפיטבול, הן היא והכלב מפוחדים זה מזה, אבל אחרי שהם מתגברים על זה, זוג החיות מאומץ על ידי עוברת הרחוב ובעלה.
ספר יוסף המקנא
ספר יוסף המקנא הוא ספר מסוגת ספרי הפולמוס שנכתב על ידי יהודים במסגרת הפולמוס היהודי-נוצרי. הספר נכתב ככל הנראה בצפון-מערב צרפת באמצע המאה ה-13 על ידי ר' יוסף ב"ר נתן אופציאל.
עיקרו של הספר הוא פירוש לפסוקי התורה המתמודד עם פרשנותם של אבות הכנסייה לכל פסוק. בעיקר תוקף הספר את הפרשנות הנוצרית המוצאת בפסוקי המקרא פרה-פיגורציה לאירועים בברית החדשה ומפגין בקיאות רבה בפרשנות הנוצרית. הספר מציג הפרכה כנגד כל פירוש נוצרי, המעמידה פרשנות יהודית אלטרנטיבית, פעמים רבות מתוך עמדה אירונית ואף פרודית, המציגה את הפירוש הנוצרי כאבסורדי. טכניקה נפוצה אחרת בספר היא אימוץ לכאורה של עמדות היסוד של הפרשנות הנוצרית, רק על מנת להעמידן על ראשן ולהוכיח את אמיתות הפרשנות היהודית, גם לשיטת הפרשנות הנוצרית.
אלסנדרו אלבני
אלסנדרו אלבני (באיטלקית: Alessandro Albani; 15 באוקטובר 1692, אורבינו – 11 בדצמבר 1779, רומא) היה קרדינל, פוליטיקאי ואספן אמנות איטלקי.
ביוגרפיה
אלסנדרו אלבני נולד למשפחת אצולה איטלקית ממוצא אלבני. הוא סיים אוניברסיטת רומא עם התמחות במשפטים. היה לו רצון להתרכז בקריירה צבאית, אך אפיפיור קלמנס האחד עשר שהיה קרוב משפחתו שכנע אותו לעבור לקריירה במערכת הכנסייה.
בפברואר 1721 אינוקנטיוס השלושה עשר העניק לאלסנדרו אלבני תואר קרדינל. לפני קבלת התואר הוא לא היה איש כנסייה. בהיותו קרדינל הוא השתתף בבחירת מספר ישיבות קונקלווה.
אלסנדרו אלבני היה אספן אמנות עתיקה ידוע. ברומא הוא בנה "וילה אלבנה" ובה מיקם את האוסף של יצירות אמנות מתקופה עתיקה. אחרי מותו חלק מהאוסף למשל אריה אלבני הועברו למוזיאון הלובר.
אלסנדרו אלבני תמך בפעילותו של יוהאן יואכים וינקלמן ואקדמיה של סן לוקא. בשנת 1761 הוא התמנה לספרן בספריית הוותיקן.
מסרים מיידיים
מסרים מיידיים (באנגלית: Instant messaging, בראשי תיבות: IM) היא טכניקה לקיום שיחה בין שני אנשים או יותר, באופן מהיר, דרך רשתות תקשורת, לרוב דרך האינטרנט. השיחה מתבצעת בדרך של העברת הודעות טקסטואליות, שיחה קולית או שיחת וידאו. בשירותים אלו כלולים הרבה רעיונות של צ'אט הנקרא IRC.
העברת מסרים מיידיים נעשית באמצעות תוכנת לקוח, אשר מתחברת למערכת מרכזית של שירותי מסרים מיידיים.
תוכנות המסרים המיידיים כוללות בדרך כלל אפשרות להשאיר הודעה כאשר המשתמש לא נמצא, המקבילה למזכירה האלקטרונית בטלפון, וכן הן מאפשרות שליחת SMS (מסרון).
השימוש בתוכנות המסרים המיידיים שונה מהשימוש בדואר האלקטרוני בכך שהשיחה בין המשתמשים מסוגלת להתבצע בזמן אמת.
דרך תוכנת מסרים מיידיים ניתן לדעת את סטטוס ה"חברים" ברשימת המשתמש ולדעת מצב נוכחותם ואם ניתן לשוחח עימם.
בתוכנות אלו התפתחו במהלך השנים תכונות נוספות כמו שיחת ועידה, יצירת קבוצות, העברת קבצים, התקשרות לטלפונים רגילים, ואף שיתוף מסכים בין המשתתפים.
היסטוריה
מסרים מיידיים יושמו במערכת אפלטון בתחילת שנות ה-70. מאוחר יותר, מתכנתים ואקדמאים רבים השתמשו במערכת המסרים המיידיים "talk" (UNIX/LINUX) כדי לתקשר באמצעות האינטרנט.
ICQ הייתה תוכנת המסרים המיידיים הראשונה שלא נזקקה למערכות UNIX/LINUX, והיא הביאה לפריצת דרך בהיקף השימוש בטכניקה זו. הטכנולוגיה שפיתחה ICQ נתנה תנופה מחודשת לתחום המסרים המיידיים, וזכתה להצלחה מרובה, כשהיא מופצת לשימוש בחינם. לאחר יציאת תוכנת ICQ, הופיעו יישומים נוספים למסרים מיידיים, ולכל יישום פרוטוקולים משלו.
בתוכנות הראשונות והמוקדמות של המסרים המיידיים, כל אות הופיעה מיד כשהיא הוקלדה, וכאשר משתמש כלשהו מחק אות כלשהי כדי לתקן טעות הקלדה, ניתן היה לראות זאת בזמן אמת. באופן זה המסרים המיידיים דמו יותר לשיחת טלפון מאשר להתכתבות. בתוכנות המסרים המיידיים החדשות, המשתתף השני בשיחה רואה כל שורה שכתב המשתתף הראשון, רק לאחר שהוא התחיל שורה חדשה או רק לאחר ששיגר את כל התוכן שהחליט לשגר. בזמן הקלדה המשתתף השני מקבל חיווי על כך שהמשתתף הראשון מקליד דבר מה, אך איננו רואה את התוכן.
כיום (2019), אפליקציית המסרים המיידיים הפופולרית ביותר בישראל בעולם כולו, היא וואטסאפ, עם 1.5 מיליארד משתמשים.
ארמסטרונג סידלי
ארמסטרונג סידלי (באנגלית: Armstrong Siddeley) הייתה חברת הנדסה שפעלה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20. החברה הוקמה בשנת 1919 והתמחתה בעיקר בייצור רכבי יוקרה ומנועי כלי טיס. החברה נוסדה כאשר רכשה חברת ארמסטרונג ווית'וורת' את חברת סידלי-דיזי. במהלך שנות פעילותה יצרה החברה כלי רכב, מנועי כלי טיס, מנועים רקטיים, מנועים לטורפדו, תמסורות לטנקים ואוטובוסים, וכן השתתפה בפיתוח קרונות רכבת. ב-1935 התמזגה עם הוקר איירקראפט תוך שהיא שומרת על המותג שלה, והמשיכה לייצר כלי רכב ומנועים תחת שמה. ב-1960 התמזגה עם בריסטול אירופליין והפכה לבריסטול סידלי. בשנת 1966 התמזגה עם רולס-רויס כחטיבה לייצור מנועים. ב-1972 מכרה רולס-רויס את מלאי חלקי החילוף, הפטנטים, המפרטים הטכניים, השרטוטים והקטלוגים שהשתייכו לכלי הרכב שהיו תחת המותג ארמסטרונג סידלי מוטורס בע"מ, לחברת ארמסטרונג סידלי אונרס קלאב בע"מ (Armstrong Siddeley Owners Club Ltd). השם "סידלי" שרד בענף התעופה לפרק זמן ארוך יותר, כחלק מהחברות הוקר סידלי אוויאיישן והוקר סידלי דיינמיקס. ב-1977 התמזגה החברה יחד עם חברות נוספות ליצירת בריטיש אירוספייס, שהפכה מאוחר יותר ל-BAE סיסטמס.
וילהלם גליזה
וִילְהֶלְם גְלִיזֶה (גרמנית: Wilhelm Gliese, 21 ביוני 1915 - 12 ביוני 1993) היה אסטרונום גרמני שנודע בשל עבודתו לזיהוי הכוכבים הקרובים למערכת השמש ויצירת קטלוג גליזה לכוכבים קרובים המתעד אותם.
קורות חייו
גליזה חזר לעבודתו במכון לחישובים אסטרונומיים במקומו החדש בהיידלברג ושם עבד עד למותו בשנת 1993, 13 שנים לאחר פרישתו הרשמית לגמלאות. החל משנת 1951, בעידודו של האסטרונום ההולנדי פטר ון קאמפ, החל גליזה בחקר הכוכבים הקרובים למערכת השמש, תחום בו עסק לאורך רוב שנותיו במכון, וב-1957 פרסם את הגרסה הראשונה של קטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
עבודתו
בשנות עבודתו במכון עסק גליזה בזיהוי הכוכבים הקרובים למערכת השמש ובקיטלוגם ופרסם בשנים 1957 ו-1969 את שתי הגרסאות הראשונות של קטלוג גליזה. כמו כן היה מעורב ביצירת גרסאות 4 ו-5 של קטלוג הכוכבים היסודיים שכולל את המיקום המדויק של כוכבים נבחרים, שמשמשים לחישוב המיקום של שאר כוכבי השמים. החל משנות ה-70 של המאה ה-20 הוא עבד בשיתוף עם הרטמוט יארייס ואיתו פרסם עדכון של קטלוג גליזה בשנת 1979 ואת המהדורה השלישית של הקטלוג בשנת 1991. כוכבים רבים שמופיעים בקטלוגים שפרסם נקראים בפרסומים מדעיים ופופולרים בציון שקיבלו בקטלוג (למשל גליזה 581 או גליזה 229). כמו כן גליזה הונצח בשמו של האסטרואיד 1823 גליזה שהתגלה בשנת 1951.
גאורגי זלמה
גאורגי זלמה (שם אמיתי הוא זלמנוביץ'; 1906 – 1984) היה צלם ועיתונאי יהודי-סובייטי. כתב צלם של העיתונים איזווסטיה, אוגוניוק, קרסנאיה זבזדה ופרסומים נוספים בשנות ה-20 וה-30, כתב צלם צבאי בקרבות מלחמת העולם השנייה. עסק בצילום למעלה מ־60 שנה.
קורות חיים
נולד בשנת 1906 בטשקנט במשפחתם של אנטולי ואסתר זלמנוביץ'. בשנת 1921 עבר למוסקבה, שם החל לצלם במצלמת קודאק 9 × 12 הישנה. קיבל את חוויית הצילום הראשונה שלו באולפן "פרולטקינו" ובמהלך חזרות תיאטרון למגזין "תיאטרון". הוא המשיך לעבוד בסוכנות "רוספוטו" לשם הגיע כמתלמד ובמהרה החל לעבוד באופן עצמאי.
בשנים 1924 – 1927 עבד ככתב צלם של הסוכנות במולדתו באוזבקיסטן, אפגניסטן, איראן ומרכז אסיה. פורסם ב"פראוודה (אמת) המזרח". בשנת 1927 גויס לשורות הצבא האדום, שירת במוסקבה. לאחר השחרור למילואים בשנת 1929 חזר לטשקנט לזמן קצר.
לאחר שחזר למוסקבה פרסם את צילומיו במגזין "צילום סובייטי", צילומיו צולמו במצלמת לייקה. לאורך כל שנות ה-30 הוא נסע למשימות צילום במכרות ומפעלים של דונבאס, לחוות קולקטיביות של אזור טולה ולאימונים של הצבא האדום בחוף הים השחור.
עבד עם רומן כרמן על הפרויקטים "ברית המועצות משמיים" ו-"10 שנים של הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית של יקוטיה", שפורסמו בכתב העת "ברית המועצות באתר בנייה". עבד גם עם מקס אלפרטום ואלכסנדר רודצ'נקו.
לאחר המלחמה עבד במגזין "אוגוניוק", ומאז 1962 - בסוכנות "חדשות".
נפטר בשנת 1984.
בנו במאי הקולנוע טימור זלמה.
OMG
OMG הייתה סדרת טלוויזיה ישראלית קומית לילדים ונוער, ששודרה בערוץ KidZ. הסדרה שילבה מערכונים בכיכובם של צמד השחקנים עופר ומאור - מאור הרוש ועופר בן שבת, לצד מתיחות רחוב קצרות שביצעו בני נוער.
יחסי הונגריה–ישראל
יחסי הונגריה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים שבין ישראל לבין הונגריה. שגרירות ישראל בהונגריה נמצאת בבודפשט ושגרירות הונגריה בישראל נמצאת בתל אביב-יפו.
שגריר ישראל בהונגריה (נכון ל-2021) הוא יעקב הדס-הנדלסמן. שגריר הונגריה בישראל (נכון ל-2021) הוא לוונטה בנקו (Benkő Levente).
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות כוננו לראשונה בשנת 1949. הונגריה פתחה בנציגות רשמית מטעמה יחד עם עוד מדינות בגוש המזרחי כבר בשנת 1952. הונגריה ניתקה את יחסיה עם ישראל בעקבות מלחמת ששת הימים בשנת 1967 והנציגויות ההונגריות בישראל נסגרו.
התחלת הרפורמות של שליט ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב (הגלאסנוסט והפרסטרויקה) תאמו את דעותיו ותפיסותיו של מנהיג הונגריה יאנוש קאדאר. עקב כך נחלשה תלותה של הונגריה בברית המועצות ובכך הונגריה התחילה לכונן יחסים דיפלומטיים עם מדינות המערב, דבר שהוביל לחתימת הסכמים ראשונים ישראל בפעם הראשונה מ-1967 ב-14 בספטמבר 1987 עד לחידוש היחסים הדיפלומטיים עם ישראל בשנת 1989. ישראל והונגריה פתחו בשנת 1987 משרדי אינטרסים בנציגויות זרות שלא בארצן. ישראל פתחה את משרד האינטרס שלה בנציגות הונגריה בשווייץ והונגריה פתחה את המשרד שלה בנציגות ישראל בשוודיה.
היחסים כיום
מאז כינון היחסים ועד היום, היחסים בין שתי המדינות מושפעים מאוד מההיסטוריה של יהדות הונגריה ושואת יהודי הונגריה בפרט.
ב-21 באוגוסט 2001 ביקר במזרח אירופה סגן ראש ממשלת ישראל ושר החוץ שמעון פרס. במהלך הביקור נכח פרס בהונגריה ונועד עם נשיא הונגריה פרנץ מדל ועם ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן.
ב-25 בינואר 2010, ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה יצא שר החוץ אביגדור ליברמן לביקור בן 3 ימים בבודפשט. הוא נועד עם ראש ממשלת הונגריה גורדון ביינאי ועם מספר גורמים בכירים במדינה. בביקורו אמר: "הונגריה היא מדינה ידידותית וחשובה שהתייצבה לצד ישראל בכל ההצבעות בעת האחרונה, על דו"ח גולדסטון בעצרת האו"ם ובוועדה לזכויות אדם בז'נבה ובהצבעה על היוזמה השוודית במועצת שרי החוץ של אירופה. בין שתי המדינות שוררים יחסים טובים המתבטאים גם בתחומי הכלכלה והתרבות וחשוב לטפח אותם".
ב-16 בנובמבר 2015 ביקר בישראל שר החוץ ההונגרי פטר סיירטו ואמר כי הונגריה מתנגדת לסימון מוצרים ישראליים שיוצרו מעבר לקו הירוק (ביהודה ושומרון), בניגוד לשאר מדינות באירופה.
בדצמבר 2015 תוכנן לחנוך פסל בדמותו של בלינט הומן, שר החוץ ההונגרי שקרא לגירוש יהודי הונגריה במהלך השואה בשנת 1944. בפברואר 2016, בעקבות הפגנות כנגד הצגת הפסל, בוטלה הצגתו.
לאחר פיגועי נובמבר 2015 בפריז, אמר גאבור הוזדאר, ראש העירייה ההונגרית סאנטגוטהארד כי "ישראל עומדת מאחורי הפיגועים". בעקבות דבריו, שלח יו"ר מפלגת יש עתיד יאיר לפיד מכתב לראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן הדורש ממנו לגנות את דבריו של הוזדאר.
ב-12 ביולי 2016 נפגשו חברי פרלמנט הונגרים עם יו"ר קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-הונגריה, חבר הכנסת ישראל אייכלר והבטיחו לו שיפוץ של 120 בתי עלמין יהודיים בהונגריה.
ב-17 ביולי 2017 בא ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לביקור רשמי ראשון, מאז חידוש היחסים עם המדינה, של ראש ממשלה ישראלי בהונגריה. ב-18 ביולי נתניהו התקבל בטקס רשמי על ידי ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן ורעייתו. וב-20 ביולי נפגש נתניהו עם הנשיא יאנוש אדר בארמון הנשיא.
ב־30 בנובמבר 2018, בהצבעה אנטי-ישראלית באו"ם, הונגריה שברה את הקונצנזוס האירופי בהחלטה, והתנגדה.
ב-19 במרץ 2019, חנכה הונגריה נציגות סחר דיפלומטית בירושלים, אשר מהווה שלוחה של שגרירות הונגריה בתל אביב.
ב-21 במאי 2020 שוחח שר החוץ ההונגרי פטר סיירטו עם שר החוץ הישראלי גבי אשכנזי ואמר לו כי הונגריה תמשיך לעמוד לימינה של ישראל וכי המתקפות הדיפלומטיות על ישראל נובעות מצביעות פוליטית.
ב-11 במרץ 2021 הגיע ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן לביקור בירושלים, במהלכו נפגש עם ראש ממשלת צ'כיה אנדריי באביש וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
במאי 2021, במהלך מבצע שומר החומות, הטילה הונגריה וטו על החלטה של האיחוד האירופי נגד ישראל. במקביל, כאות לסולידריות עם ישראל הונף דגל ישראל לצד דגל הונגריה בכיכר הגיבורים בבודפשט, שנחשבת לאחת הכיכרות המרכזיות בעיר.
אלפונזו טאפט
אלפונזו טאפט (באנגלית: Alphonso Taft; 5 בנובמבר 1810 – 21 במאי 1891) היה משפטן, דיפלומט ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כתובע הכללי וכמזכיר המלחמה של ארצות הברית בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט. הוא גם היה אביה של משפחת הפוליטיקאים טאפט, ואביו של מי שלימים כיהן כנשיא ארצות הברית ונשיא בית המשפט העליון, ויליאם הווארד טאפט.
כמזכיר המלחמה יזם טאפט רפורמות במחלקת המלחמה, כאשר אפשר למפקדי המבצרים מול האינדיאנים לבחור את מי שיקים וינהל את תחנות הסחר. בעת כהונתו כתובע הכללי הוא דאג שלא תישלל מהאפרו-אמריקאים זכות הבחירה באמצעות איומים ומעשי אלימות. כתובע הכללי הוא גם היה שותף בניסוח הצעת החוק, שהוגשה לקונגרס, ונחתמה כחוק על ידי הנשיא גרנט, שעל פיה הוקמה הוועדה שפתרה את המחלוקת בין רתרפורד הייז לבין סמואל טילדן בבחירות לנשיאות ב-1876.
ראשית חייו
עם סיום לימודיו שימש טאפט, שוב כדי לחסוך כסף להמשך לימודיו, כמורה באלינגטון, קונטיקט בין השנים 1835 – 1837. לאחר מכן הוא למד משפטים בבית הספר למשפטים של ייל וב-1838 התקבל ללשכת עורכי הדין של קונטיקט. בעת לימודי המשפטים הוא עבד כמדריך בייל. הוא לא שאף להישאר בניו אינגלנד ובמכתב ששלח לאביו ב-22 ביולי 1837 הוא אמר לו שוורמונט הייתה "מדינה טובה כדי להגר ממנה". הוא לא רצה לעסוק בעריכת דין בניו יורק, שכן הוא האמין שהאנשים שם מושפעים מאווירת השחיתות שהקנה העושר. ב-1839 עבר טאפט לסינסינטי, שם הוא היה חבר מועצת העיר והיה לאחד האזרחים בעלי ההשפעה באוהיו. הוא היה חבר במועצות הנאמנים של אוניברסיטת סינסינטי ושל קולג' ייל.