cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סירס-זימנסקי
סירס-זימנסקי הוא השם שבו נודעה סדרת ספרים ללימוד פיזיקה מאת פרנסיס וסטון סירס, פרופסור לפיזיקה ב-MIT ולאחר מכן בקולג' דרטמות, ומארק וולדו זימנסקי , פרופסור לפיזיקה במכללת ניו יורק. הסדרה יצאה לאור בארצות הברית, בהוצאת Addison-Wesley, החל מסוף שנות הארבעים, בשם College Physics, אך נודעה בשם מחבריה, Sears and Zemansky. הסדרה תורגמה לעברית ויצאה לאור בהוצאת "יבנה" בשם "פיסיקה תיכונית", אך גם בישראל נודעה יותר בשם מחבריה, "סירס-זימנסקי". את המהדורה העברית תרגם וערך דניאל יצחקי.
בהקדמה למהדורה הראשונה של הספר הציגו המחברים את הקו המנחה שלהם בכתיבת הספר:.
נאמנים לשיטתם, הספרים בסדרה כוללים תרשימים מדויקים רבים ונוסחאות רבות להצגת חוקי הפיזיקה. הספרים דלים בתצלומים. בסוף כל פרק תרגילים רבים, שעליהם מעידים המחברים: "הבעיות שבסוף כל פרק חוברו ונוסחו בהקפדה מיוחדת במטרה לאמן את התלמיד ולקרבו אל עולם המעשה, אך מבלי להכביד עליו בפעולות מספריות מייגעות".
בגב עטיפת הספר מובהרים גבולותיו המתמטיים: "הרצאת הדברים מסתמכת על אלגברה וטריגונומטריה בלבד, אך בסוף כל פרק הובאו מילואים הדנים בחומר גם באמצעות חשבון האינסופיים."
שני מחברי הסדרה זכו במדליית אורסטד, המוענקת בגין תרומה מיוחדת להוראת הפיזיקה: זימנסקי זכה במדליה בשנת 1957, וסירס זכה בה בשנת 1962.
תקשורת תומכת וחליפית
תקשורת תומכת חליפית (בראשי תיבות: תת"ח; באנגלית: Augmentative and alternative communication, AAC) היא כינוי לעזרים המספקים תקשורת מורחבת לאלה המוגבלים בדיבור או שאינם יכולים לדבר בצורה מילולית. תקשורת זו כוללת שימוש במחוות, שפת סימנים, אסטרטגיות תקשורת, עזרים כמו פנקס ועט וטכנולוגיה מסייעת אלקטרונית (כגון פלט קולי, מתגים שונים, מחשב, לוח תקשורת אלקטרוני) ושאינה אלקטרונית (כגון לוחות תקשורת ידניים, כרטיסיות תקשורת).
משתמשים
תקשורת חליפית ותומכת יכולה לעזור באופן דרמטי לחלק מהאנשים שמתקשים להתבטא אך לא לכולם. המאמצים של העוסקים במקצוע (קלינאי תקשורת עם הכשרה נוספת בטכנולוגיה מסייעת) להכליל באופן תאורטי את מי שתקשורת כזו תעזור לו ומי שלא, לא צלחו.
ניתן לחלק את המשתמשים בתקשורת חליפית ותומכת לשתי קבוצות: אנשים שיש להם קושי גם בהבנת שפה וגם בביטויה לעומת אנשים שיש להם קושי רק בביטוי השפה. בין האנשים שיש להם קושי רק בביטוי שפה אך לא בהבנתה, יש אנשים עם לקות נקודתית במערכת הדיבור ויש אנשים עם לקויות נרחבות. אנשים עם לקות נקודתית במערכת הדיבור יכולים להיות אנשים שעברו עקירה של מיתרי הקול בגלל סרטן בגרון (כמו השרה פרופ' יהודית נאות) ואנשים שעברו אירוע מוחי שפגע בעיצבוב שרירי הגרון. אנשים שמתקשים רק בביטוי שפה אך לא בהבנתה בשל לקויות נרחבות יכולים להיות אנשים עם בעיה בכלל שרירי הגוף או אנשים עם בעיה בעיצבוב כלל שרירי הגוף כמו חלק מהלוקים בשיתוק מוחין או טרשת נפוצה. אצל מי שיש לו בעיה פיזית כלל גופנית שמקשה גם על הדיבור, מכשיר התקשורת עשוי להיות מחובר במנשא מיוחד אל כיסא הגלגלים.
בין האנשים שיש להם בעיה גם בהבנת שפה וגם בביטויי ויכולים להיעזר בתקשורת חליפית ותומכת מצויים חלק מאנשי הקשת האוטיסטית. מאוד קשה להכליל מי מהם זקוק לתקשורת זו ומי לא. יש לדוגמה, אנשים עם "קווים אוטיסטים" שזקוקים לה ויש כאלה שלא. אדם עם קווים אוטיסטים עשוי להזדקק לתקשורת חליפית ותומכת אם קשה לו לדבר גם בגלל הקושי בהבנת שפה וגם בגלל תכנון מוטורי לקוי או בגלל רגישות סנסורית קשה לקולו שלו. אנשים אחרים שיכולים להיעזרת בתקשורת חליפית ותומכת שיש להם קשיים גם בהבנת שפה וגם בביטויה הם אנשים עם לקויות קוגניטיביות נרחבות הקשות לאבחון. העוסקים בתחום אינם נוהגים לדבר על מנת המשכל של אנשים אלה משום שבדיקת משכל אצל אדם שיש לו גם קשיים קוגניטיביים וגם קשיי תקשורת עשויה להיות לא אמינה.
יש להבחין בין תקשורת חליפית ותומכת, שהיא שיטה מבוססת מבחינה מדעית, לבין תקשורת מסוייעת, שהיא פסאודו-מדע. בתקשורת מסוייעת המנחה מנחה את ידו של המטופל בהקלדת אותיות. ישנה הסכמה רחבה שבתקשורת מסוייעת, מחברת המסר היא המנחה, ולא המטופל.
לוחות תקשורת
לוח תקשורת ידני הוא משטח שעליו מופיעים סמלים שונים וההצבעה עליהם בעזרת יד או חלק גוף אחר (רגל, מבט וכו') מחליפה תקשורת קולית. הסמלים יכולים להיות איורים, צילומים, מילים, אותיות או סמלים שהומצאו במיוחד עבור לוחות תקשורת כגון סמלי בליס (Blissymbol). היתרונות של הלוח הידני על האלקטרוני הם מחירו, עמידותו בתנאי סביבה קשים, משקלו הקל והיכולת של יהודים דתיים להפעילו בשבת (ראו גם נגישות בשבת). יש אנשים שמצוידים בלוחות תקשורת משני הסוגים ומשתמשים בהם בהתאם לנסיבות. התאמת לוח התקשורת נעשית באופן טיפוסי להתאמה של אמצעי טכנולוגיה מסייעת – על פי צורכי המשתמש, סביבתו, יכולותיו הגופניות והקוגניטיביות, טעמו האישי ויכולת המימון שלו.
לוח תקשורת אלקטרוני הוא שיכלול של לוח התקשורת הידני שנותן מגוון אפשרויות תקשורתיות רב יותר. לוח כזה יכול להוסיף פלט קולי או להשתנות במהירות בהתאם ללחיצות הקודמות עליו כך שהוא מזרז את השיחה או מגדיל את רפרטואר הסמלים הרלוונטיים לנושא השיחה. לוח תקשורת אלקטרוני יכול להיות מחשב נייד או מחשב לוח רגיל עם תוכנה מיוחדת, מחשב מיוחד, משטח עם מתגים, העט החכם של לייבסקרייב עם הנייר הייעודי שלו וכיוצא בזה.
פלט קולי
אפשר להפעיל פלט קולי פשוט על ידי לחיצה על מתג. פעולה זו מאפשרת למשתמש לבטא את עצמו בצורה קולית על ידי מסר שהוקלט בפלט מוקדם יותר. מערכת זו יכולה להיות משוכללת יותר וברמות שונות – ייתכנו מתגים רבים למשתמש אחד, והוא יכול לבחור בכל מצב מה הוא רוצה לומר. פלט קולי יכול להיות גם תוכנת קורא מסך – תוכנה להקראת המלל על מרקע המחשב שעוצבה במקור עבור לקויי ראייה או דיסלקטים. אדם המתקשה בדיבור יכול לכתוב את דבריו במעבד תמלילים ולהפעיל תוכנה זו. חסרונו העיקרי של מעבד התמלילים כאביזר תקשורת חליפית לעומת לוח התקשורת האלקטרוני הוא איטיותו.
ג'קלין קנדי-אונאסיס
ג'קלין לי בובייה קנדי אונאסיס (באנגלית: Jacqueline Lee Bouvier Kennedy Onassis; 28 ביולי 1929 – 19 במאי 1994) הייתה רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי וכיהנה כגברת הראשונה של ארצות הברית בשנים 1961–1963.
ביוגרפיה
ג'קלין נולדה בעיר סאות'המפטון שבלונג איילנד, למשפחה ניו יורקית מהחברה הגבוהה. היא בתם של ג'ון ורנו בובייה השלישי (1891–1957) סוכן בורסה ממוצא צרפתי, ואשתו ג'נט נורטון לי (1906–1989), בתו של נשיא בנק. אמה היא צאצאית למהגרים מאירלנד שנמלטו מן המדינה בזמן "רעב תפוחי האדמה הגדול" במאה ה-19. אחותה היא לי רדזיוויל.
בשנת 1947 השלימה את לימודי התיכון שלה, שנערכו בין השאר גם בצרפת. במהלך לימודיה גילתה כישרון ללימוד שפות ושלטה בצרפתית ובספרדית באופן שוטף. לאחר אירוסין שלא עלו יפה לסוכן בורסה, פגשה בחבר בית הנבחרים ג'ון פ. קנדי במסיבה, לאחר שזכתה בתחרות כתיבה מטעם הירחון "ווג". השניים התארסו, ונישאו ב-12 בספטמבר 1953, בניופורט שברוד איילנד. מנישואים אלו נולדו לבני הזוג ארבעה ילדים: ארבלה (נולדה ללא רוח חיים בשנת 1956), קרוליין בובייה קנדי (נולדה ב-1957), ג'ון פיצג'רלד קנדי הבן (1960–1999), ופטריק בובייה קנדי (מת בהיותו פעוט בשנת 1963).
הגברת הראשונה
קנדי ניצח בבחירות לנשיאות בשנת 1960, וב-20 בינואר 1961 הושבע לתפקיד נשיא ארצות הברית. אחרי תקופת נשיאותו של אייזנהאואר, שאופיינה בתדמית אפורה של המוסד הנשיאותי, בלט הזוג הצעיר (ג'קלין קנדי הייתה בת 32 בעת כניסתה לתפקיד), שלו היו ילדים צעירים מאוד — אירוע לא שכיח באותו הזמן בבית הלבן.
לראשונה כלל הבית הלבן פעוטון, בריכת שחייה, חדר משחקים ובית עץ על המדשאה. ג'ון קנדי הקפיד להצטלם כשהוא משחק עם ילדיו.
ג'קלין קנדי החליטה להפוך את הבית הלבן למרכז תרבותי, שייצג את ההיסטוריה האמריקאית. היא אספה חפצי אמנות ורהיטים עתיקים, וביצעה בבית הלבן שיפוצים נרחבים. בנובמבר 1961 הכריזה על הקמת ועדה היסטורית לשימור הבית הלבן, ואף כתבה ספר "הבית הלבן: מדריך היסטורי" אשר היה לרב מכר, ומכירותיו סייעו במימון השיפוצים. ב-14 בפברואר 1962 ערכה לכתבי טלוויזיה סיור נרחב בבית הלבן, שמטרתו הייתה להסביר לציבור כי השיפוצים הם למטרה ציבורית, וכי הבית הלבן הוא יותר ממשכנו של הנשיא — מדובר בסמל להיסטוריה האמריקנית, ולגדולתה ועוצמתה של אמריקה, בנוסף לכך קנדי התחילה את המסורת לפיה הגברת הראשונה מעצבת מדי שנה עץ חג מולד בחדר הכחול שבבית הלבן ובוחרת נושא שילווה את העץ ויאפיין אותו.
הזוג הנשיאותי שידר סוג של זוהר שהיה עד אז נחלתם של כוכבי קולנוע בלבד. מעריצי קנדי כינו את הבית הלבן "קמלוט" על–שם טירתו האגדית של המלך ארתור ובין באי הבית הלבן היו משוררים, סופרים, מדענים, כוכבי קולנוע וספורטאים.
ג'קלין קנדי ליוותה את בעלה במסעות רבים אל מחוץ לארצות הברית, ונפגשה עם שועי עולם: שארל דה גול (אשר שיבח אותה על הצרפתית המעולה שבפיה, וידיעתה הנרחבת בהיסטוריה ובתרבות צרפת) והאפיפיור יוחנן העשרים ושלושה, וכן נסעה בלוויית הנשיא לדרום אמריקה, קנדה, הודו ופקיסטן. במהלך המסע לצרפת התבדח קנדי כי "אציג עצמי לקהל — אני האיש שמלווה את ג'קלין קנדי לפריז, ונהנה מכל רגע".
הייתה זו חזות מבודחת וזוהרת, אך מתחתיה היה זרם עכור של טרגדיות אישיות. הנישואין בין בני הזוג היו רעועים כמעט למן ההתחלה, ולמעשה היו אמורים להסתיים בגירושין, אילולא נישאו השניים בחתונה קתולית. קנדי ניהל מספר קשרים עם נשים אחרות, וג'קלין קנדי הייתה ידועה בכך שאהבה ליטול סופי שבוע ארוכים, שהחלו כבר ביום רביעי והסתיימו ביום שני, בנפרד מבעלה. טרגדיה נוספת שהטילה את צילה על חיי הזוג קנדי הייתה מות בנם, פטריק, בעודו בן מספר ימים, באוגוסט 1963.
ב-22 בנובמבר 1963, כאשר ליוותה ג'קלין קנדי את בעלה במהלך מסע למדינות הדרום נרצח הנשיא קנדי ובמקומו מונה לתפקיד הנשיא לינדון ג'ונסון.
לאחר רצח קנדי
ג'קלין קנדי עברה עם ילדיה לניו יורק, שם ניהלה חיים הרחק מעין הציבור. ב-20 באוקטובר 1968 הכריזה על נישואיה לאיל הספנות היווני אריסטוטלס אונאסיס ועל כוונתה לעזוב את ארצות הברית, כיוון שלדעתה בני משפחת קנדי "מהווים מטרה" למתנקשים. הכרזה זו באה שלושה חודשים אחרי התנקשות נוספת בבן משפחת קנדי, שבה נרצח אחיו של ג'ון קנדי, רוברט קנדי.
הנישואים לאונאסיס (שעזב למען ג'קלין קנדי-אונאסיס את זמרת האופרה מריה קאלאס) לא עלו יפה, והזוג חי בנפרד במשך רוב הזמן. ב-15 במרץ 1975 הלך אונאסיס לעולמו, והשאיר לקנדי-אונאסיס ירושה נכבדה.
בעשרים השנים האחרונות לחייה שימשה קנדי-אונאסיס עורכת בהוצאה-לאור "דאבלדיי", וחייתה בניו יורק. בן זוגה בשנים אלו היה התעשיין וסוחר היהלומים הבלגי מוריס טמפלסמן. לאחר מותה מסרטן בשנת 1994, נקברה קנדי-אונאסיס לצד בעלה הראשון, הנשיא המנוח ג'ון קנדי בחלקת הקבר הנשיאותית בבית הקברות הלאומי ארלינגטון שליד וושינגטון.
פיג'ו 5CV
פיג'ו 5CV (בצרפתית: Peugeot 5CV) היא מכונית קטנה, 2 דלתות, אשר יוצרה במספר תצורות: סופרמיני, רודסטר וקבריולה, מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו, אשר יוצרה בין השנים 1924–1929.
יוצרו 48,285 יחידות.
פונקציית מביוס
במתמטיקה, פונקציית מביוס, המסומנת \mu(n) היא פונקציה אריתמטית שהוצגה לראשונה על ידי אוגוסט פרדיננד מביוס. הפונקציה מוגדרת על המספרים הטבעיים והיא תלויה רק בפירוק לגורמים של המספר שעליו היא פועלת. לפונקציה שימושים בתורת המספרים ובקומבינטוריקה, ויש לה גרסאות מוכללות (המוגדרות על קבוצה סדורה).
הגדרה פורמלית
אם יש ל-n גורם ריבועי אז \mu(n) = 0. אחרת n הוא מכפלה של (נאמר) r גורמים ראשוניים שונים, ואז. בפרט, \mu(1) = 1.
כלומר, הפונקציה מחזירה 1 עבור מכפלה של מספר זוגי של ראשוניים, ו- 1- עבור מכפלה של מספר אי-זוגי של ראשוניים, לרבות עבור הראשוניים עצמם.
דוגמה לשימוש
נסמן, כלומר f(m,n)הוא מספר המספרים בין 1 ל-m שזרים ל-n. נרצה למצוא נוסחה לחישוב f.
נסמן ב- את הראשוניים השונים שמחלקים את n (ייתכן יותר מפעם אחת). נחשב את f לפי עקרון ההכלה וההפרדה: ראשית נוסיף את כל המספרים בין 1 ל-m, יש m כאלו. אחר כך לכל p_i נוריד את כל המספרים שמתחלקים בו, יש כאלה (לפירוש הסימון ראו פונקציית רצפה) אחר כך נוסיף לכל p_i,p_j את כל המספרים שמתחלקים בשניהם, יש  כאלה, וכן הלאה. סך הכל נקבל את הנוסחה:
שבעזרת פונקציית מביוס אפשר להציגה בדרך פשוטה יותר:
אם לוקחים m=n הביטוי בתוך הערך השלם נהיה שלם; במקרה זה אפשר לפשט את הביטוי ל-, שהיא הנוסחה הידועה לחישוב פונקציית אוילר.
הכללה
אם X היא קבוצה עם יחס סדר חלש, פונקציית מביוס של הקבוצה מוגדרת לפי השוויון, כאשר המטריצה [X] מתארת את היחס: אם a\leq b, ו- אחרת. עבור המספרים הטבעיים עם יחס החילוק, מתקבלת פונקציית מביוס הרגילה.
המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול
המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול (בטורקית: İstanbul Arkeoloji Müzeleri) הם שלושה מוזיאונים לארכאולוגיה הנמצאים בצד האירופי של איסטנבול בטורקיה בשטח ארמון טופקאפי, השוכן ברצועת האדמה שבין קרן הזהב מצפון וים מרמרה מדרום.
הרקע להקמת המוזיאון
במאה ה-19 נעשו מאמצים למודרניזציה באימפריה העות'מאנית. חלק מהמדינאים המובילים באימפריה נחשפו לרעיונות מערביים באמצעות חינוך וטיולים. הם הכירו את מוזיאון הלובר בפריז. בשנת 1869 מונה מנהל חדש למשרד החינוך האימפריאלי, והוחלט להקים מוזיאון באחריות המשרד. בעיות תקציב והתפטרותו של המנהל הביאו להשהיה בטיפול בנושא.
מבנים
מבנה המוזיאון נבנה באזור הגנים החיצוניים של ארמון טופקאפי. הוא הוקם בעקבות צו קיסרי משנת 1891 והיה המוזיאון הראשון שעסק באמנות טורקית. האוצר הראשון של המוזיאון היה אוסמאן המדי ביי. הצו הקיסרי שהגן על פריטי תרבות טורקיים נאכף, וכתוצאה מכך, מושלי מחוזות נהגו לשלוח אל המוזיאון ממצאים שנמצאו באזורים שלהם. בדרך זו הצליח המוזיאון להגדיל מאוד את אוספו.
בשנת 1881 החלה בנייתו של המבנה הראשי. האדריכל היה Alexander Vallaury. בין השנים 1902 - 1908 נבנו תוספות לבניין שעיצבו את צורתו הנוכחית. הבניין בן שתי קומות, ועוצב בסגנון נאו-קלאסי. חזית המבנה עוצבה בהשראת סרקופג אלכסנדר וסרקופג הנשים הבוכות (Crying Women tombs), הכלולים באוסף המוזיאון. מבנה זה הוא אחד הבניינים המפורסמים באיסטנבול שנבנו בסגנון זה. בשל מחסור באולמות תצוגה נבנה במחצית השנייה של המאה ה-20 מבנה נוסף הצמוד אליו, שנקרא הבניין החדש. בניין זה, בעל שש קומות, נבנה בצדו הדרום-מזרחי של המבנה הישן. שתי הקומות הראשונות הן מתחת לאדמה ומשמשות כמחסנים. ארבע הקומות העליונות משמשות לתצוגה.
מבנה המוזיאון למזרח הקדום נבנה בשנת 1883 כבית ספר לאמנויות. בשנת 1935 הוסב המבנה לשימושו הנוכחי כמוזיאון. בשנת 1963 נסגר המבנה, ונפתח מחדש כמוזיאון בשנת 1974, לאחר שיפוץ ושיקום פנים המבנה.
מבנה "ביתן אריחי הקרמיקה", המשמש כמוזיאון לאמנות אסלאמית, נבנה בשנת 1472 על ידי הסולטאן מהמט השני. זהו אחד המבנים העתיקים באיסטנבול שנבנו בסגנון עות'מאני. בחזית המבנה מרפסת בעלת 14 עמודי שיש. האכסדרה מקושטת במוזאיקה עשויה אמייל. המבנה היה חלק מהמבנים בגני ארמון טופקאפי. בין השנים 1875–1891 שימש המבנה כמוזיאון האימפריאלי, לפני שהאוסף עבר למבנה המרכזי לאחר שבנייתו הסתיימה. בשנת 1953 נפתח המבנה כמוזיאון לאמנות טורקית ואסלאמית. בשלב מאוחר יותר שולב במסגרת המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול.
בשנת 1991, במלאת 100 שנים להקמתו, קיבל המוזיאון את פרס המוזיאון של מועצת אירופה (European Council Museum Award). הפרס ניתן במיוחד עבור השיפוצים שבוצעו באולמות הקומה הראשונה בבניין הראשי ועבור תצוגות חדשות בבניינים האחרים.
קלאו הקרן
קלאו הקרן (שם מדעי: Bycanistes) הוא סוג של עופות טרופיים ממשפחת הקלאוניים.
עופות אלה חיים באפריקה הטרופית ובתוכו 5 מינים אוכלי פירות בעלי מקורים גדולים וחלולים המזכירים צורת קרניים כפולות. הם בינוניים עד גדולים בגודל וצבעם העיקרי שחור או אפור כהה עם מקורים כסופים. לרבים מבני הסוג ישנם גם גדילים כפולים על המקור.
חטיבה 679 במלחמת יום הכיפורים
חטיבה 679 היא חטיבת שריון במילואים אשר לחמה במלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן. החטיבה הוקמה בשנת 1970 וצוידה בטנקי שוט עם מנוע בנזין. החטיבה הייתה חלק מאוגדה 36, ומפקדה במהלך המלחמה היה אלוף-משנה אורי אור, שמונה לתפקידו חודשיים קודם.
קלאו הקרן
הם חיים בעיקר ביערות טרופים.
חטיבה 679 במלחמת יום הכיפורים
החטיבה נלחמה בקרבות הבלימה ברמת הגולן, בקרב על נפח ואחר כך לקחה חלק בהבקעה לסוריה, בכיבוש המובלעת הסורית ובמלחמת ההתשה שלאחריה.
החטיבה ערב המלחמה
ערב המלחמה הייתה חטיבה 679 חטיבת מילואים צעירה שהוקמה ארבע שנים קודם. החטיבה הייתה שייכת לאוגדה 36 הסדירה של פיקוד הצפון. באוגוסט 1973, כחודשיים לפני המלחמה, מונה אורי אור, שחזר זמן קצר קודם לכן מקורס שריון מתקדם בארצות הברית, למפקד החטיבה. סגנו היה סא"ל לוי מן, סמח"ט ותיק יחסית בחטיבה. החטיבה כללה 3 גדודי טנקים: גדוד 57 בפיקוד משה הראל, גדוד 93 בפיקוד רן גוטפריד, וגדוד 289 בפיקוד רפאל שפר. בחודשיים מאז מינויו טרם הספיק המח"ט החדש להכיר את אנשי החטיבה ואת סגל הפיקוד.
החטיבה הייתה מצוידת בטנקים מסוג שוט מטאור, דגם חלש ופגיע יותר מאשר הדגמים המשודרגים של טנק זה הידועים בשם "שוט קל". טנקים אלה היו מהדגם המיושן של טנק הצנטוריון הבריטי, והיה להם מנוע בנזין (שנטה להתלקח בקלות) ותיבת הילוכים מיושנת שעשתה בעיות.
בעקבות כוננות כחול לבן הורה אלוף פיקוד הצפון יצחק חופי לקרב את מחסני החירום של החטיבה לרמת הגולן. כשלושה חודשים לפני המלחמה, הועברו מחסני החירום של החטיבה מיקנעם למחנה יפתח (סמוך לאליפלט). מחסני החירום החדשים של החטיבה היו עדיין בשלבי בנייה. בסככות הטנקים טרם חובר החשמל ובכל מקום היו תעלות פתוחות. הטנקים אף הם, לא היו מסודרים לפי הציוות הקרבי, לא מזוודים, מתודלקים או חמושים. התחמושת עצמה הייתה מאוחסנת בבונקר באזור עין זיתים (מרחק של כ-20 ק"מ) והבאתה בזמן גיוס החירום עיכבה את התארגנות החטיבה.
התייצבות והכנות לקרב
היות שהייתה זו חטיבת גיוס רגיל (ללא עדיפות בהסעות וציוד כמו חטיבה 179), היה מקובל שהזמן שעובר מרגע הקריאה ועד התייצבות רוב האנשים הוא לפחות 12 שעות, כאשר שעות נוספות עוברות עד שהצוותים מתארגנים (מזוודים, מתדלקים ומתחמשים) ויוצאים לקרב. המודיעין הלקוי של אמ"ן שהתריע על המלחמה רק לפנות בוקר של 6 באוקטובר, הביא לכך שגיוס המילואים החל רק בסביבות 10:00 ביום הכיפורים. אי לכך, רק בשעות הצהריים המאוחרות החלו להגיע ראשוני חיילי החטיבה אל המחנה בצפון כאשר מרביתם הגיעו רק במהלך הלילה.
ככל שחלפו השעות גברה ההתייצבות כמו גם הלחץ הסורי על הכוחות הסדירים והדרישה של הפיקוד להעלות כוחות לרמה. בשל קוצר הזמן יצאו לקרב צוותי טנקים מעורבבים (צוותים שלא התאמנו יחדיו בטנק אחד) ופעמים רבות האנשים כלל לא ידעו את שמותיהם של אנשי הצוות האחרים.
כוחות החטיבה עולים לרמת הגולן
לאחר חצות הלילה בין ה-6 ל-7 באוקטובר החלו לעלות ראשוני הטנקים של החטיבה לרמת הגולן. הכוח הראשון היה בן 4 טנקים בפיקודו הסמ"פ ניצן יוצר שעלה דרך גשר אריק במטרה לחבור לכוחות חטיבה 188 שנלחמה בשריון הסורי שחדר למרכז הרמה. הכוח נתקל בטנקים סורים באזור צומת קצביה.
התוכנית המקורית, על פיה הייתה החטיבה אמורה לעלות לרמת הגולן דרך גשר אריק, שונתה, וכוחות החטיבה החלו להישלח דרך גשר בנות יעקב על בסיס כביש קונייטרה - דמשק (ציר "אמריקה"). בסביבות 04:30 עלה הכוח השני לרמה. היה זה כוח המח"ט שכלל 25 טנקים ואת זחל"ם הפיקוד של המח"ט. עם המח"ט עלו שני מג"דים, רפול שפר ומשה הראל, כאשר הסמח"ט לוי מן והמג"ד השלישי רן גוטפריד נשארו בימ"ח וחיכו לחיילים תחמושת וטנקים נוספים שיגיעו, ושאיתם יעלו לרמה מאוחר יותר.
ב-7:30 לערך פגש אור המח"ט את מפקד אוגדה 36, רפול, מחוץ למחנה נפח. במפקדת האוגדה שרר בלבול רב ולכן חשבו בטעות שכוחות חטיבה 188 בלמו את הסורים בגזרה הדרומית ויש צורך להגן צפונה יותר, באזור קוניטרה שהיה פרוץ כביכול. לכן הורה רפול לאור להתקדם לכיוון פתחת קוניטרה, בקצה הצפוני של גזרת הלחימה הדרומית.
בסביבות השעה 10:00 החל הכוח של המג"ד השלישי רן גוטפריד לעלות לרמה. הכוח מנה 22 טנקים (על פי גוטפריד היו לו 8–9 טנקים) ונקרא על ידי רפול להגיע להגנה על נפח ולא להצטרף לכוח המח"ט.
כוח של שלושה טנקים נוספים עלה בפיקודו של חיים תירוש בשעות הצהריים לאזור נפח, מאוחר יותר עלה כוח נוסף בפיקוד חנן אנדרסון, גם הוא של שלושה טנקים, היישר לנפח.
הקרב על נפח
שתי חטיבות שריון סוריות (51 העצמאית ו-91 מדיוויזיה 1) תקפו במגמה לכבוש את צומת נפח, צומת דרכים חיוני במרכז רמת הגולן אשר ממנו קצרה הדרך לנהר הירדן. הכוחות הישראליים באזור נפח כללו בשלב זה את שרידי חטיבה 188, כולל גדוד 82 מחטיבה 7 שלחם תחת פיקודה, ושרידים מגדוד 266 של חטיבת מילואים 179, שהגיע לאזור נפח בליל 7/6 באוקטובר. עד שעת הצהריים של ה-7 באוקטובר נפגעו מרבית הטנקים של הכוחות הישראליים הקטנים, שבלמו את התקדמות הכוחות הסוריים לכיוון נפח, או נסוגו מהאזור (במקרה של גדוד 82). חטיבה 679, שכוחותיה החלו להגיע לאזור נפח החל משעות הבוקר, מילאה תפקיד מרכזי בהדיפת הכוחות הסוריים מהסביבה הקרובה של צומת נפח, על אף שספגה אבדות כבדות בכוח אדם ובטנקים במהלך יום הלחימה של ה-7 באוקטובר.
כוח גוטפריד היה הכוח הראשון מהחטיבה להיתקל בטנקים סוריים. הכוח, שכלל כ-10–20 טנקי שוט מגדוד 93 הגיע לאזור נפח בין השעות 13:00-12:00, ועצר להתארגנות ולתיאום כוונות כ-2 ק"מ מדרום-מערב לצומת נפח. רפול, שעדיין היה במחנה נפח, קרא אליו את המג"ד והורה לו לנוע לכיוון חושניה דרך "ציר פלא", כנראה לפני שנודע לו על נוכחות כוחות שריון סוריים סמוך לנפח. ביציאה מצומת נפח, באזור המחצבה, נתקל הכוח מטווח קצר בעשרות טנקים סוריים מהגדוד המוביל של חטיבת שריון 91. הכוח מצא עצמו בשטח נחות, כשהוא מנהל קרב נגד טנקים סורים עדיפים מדגם T-62. שני טנקים נפגעו מיד, ושניות אחר כך נפגע טנק המג"ד, ואחריו טנקים נוספים. הטנקים של גוטפריד שהספיקו להתפרס פגעו ב-4 טנקים סוריים. שרידי כוח גוטפריד המשיכו להילחם ובלמו את המשך ההתקדמות הסורית לכיוון צומת נפח. הטנק של תירוש שהגיע זמן קצר לאחר ההיתקלות של כוח גוטפריד, נפגע גם הוא וארבעת אנשי הצוות נפצעו.
עם תחילת הקרב על נפח קיבל המח"ט אור הוראה לנוע חזרה במהירות מפתחת קונטרה לאזור נפח, ראשית מאלוף פיקוד צפון, יצחק חופי (חקה), וזמן קצר לאחר מכן מרפול, לאחר השעה 13:00. אור השאיר 4 טנקים באזור רכס הבוסטר ופיצל את שאר כוחו הקטן לשני כוחות משנה. כוח אחד, שכלל 7 טנקים, בפיקוד המג"ד רפול שפר, נועד לנוע היישר לנפח דרך הכביש מעין זיוון, ואילו הכוח העיקרי, שכלל 13–15 טנקים כולל חפ"ק המח"ט, נועד לנוע לעבר נפח באיגוף דרומי עמוק, בשטח סלעי ומשובש, במטרה לתקוף מהאגף את כוח השריון הסורי המתקדם אל נפח.
הכוח בפיקוד רפול שפר, שהחל לגלוש במורד הכביש מעין זיוון לכיוון תל שיפון, נתקל תוך זמן קצר באש טנקים סוריים שתפסו עמדות על רכס דלווה, ומטנקים נוספים שנעו צפונה משני עברי הכביש. הוא הצליח לפגוע במספר טנקים סוריים, אך שלושת הטנקים המובילים שלו נפגעו, ושפר עצמו והמ"פ שלו נפצעו. אור הורה לשארית הכוח לסגת לרכס סמוך לקיבוץ עין זיוון, לתפוס שם עמדות ולמנוע מהסורים לנוע צפונה על הכביש ולאגף מדרום את עמדות חטיבה 7 בצפון רמת הגולן. בינתיים, הכוח העיקרי בפיקוד המח"ט, תפס עמדות בין תל שיפון לתל יוסיפון, ופתח באש מהאגף על הכוח העיקרי של חטיבה 91, שנע במקביל לחזיתו. הפעם, כוח השריון הישראלי נמצא בעמדות שולטות, ואילו השריון הסורי נתפס בהפתעה. תוך זמן קצר נפגעו 20–30 טנקים סוריים מאש כוח אור. הכוח המשיך להתקדם מערבה באיטיות וללחוץ על האגף החשוף של הכוח הסורי התוקף את נפח. בשלב מאוחר יותר, שלח אור מספר טנקים כדי לתגבר את הכוח הבולם את הסורים בציר נפח-עין זיוון. הם תפסו עמדות על השלוחה הצפונית של תל שיפון, פגעו במספר טנקים סוריים ומנעו מהם לנוע צפונה בציר הכביש הראשי.
במקביל ללחימה מצפון-מזרח לצומת נפח, הגיעו לאזור נפח מספר כוחות קטנים נוספים של החטיבה: כוח אחד, שכלל 3 טנקים בפיקוד חנן אנדרסון, הועבר תחת פיקוד חטיבה 188, וקיבל הוראה לנוע דרומה לחבור לכוחות החטיבה על "ציר הנפט". במהלך תנועתו זיהה הכוח מספר טנקים סורים סמוך לגדר הדרומית של מחנה נפח ופגע בחלקם. הטנקים הסוריים היו חלק מכוח החלוץ של חטיבת שריון 51, שאיגף את כוח הבלימה של מח"ט 188, והתקדם לכיוון נפח ממזרח וממערב לציר הנפט, לאחר שהשמיד בדרכו כוח ישראלי מאולתר (שכלל מספר טנקים מחטיבה 679) בפיקוד סמג"ד 82 (מחטיבה 7). כוח אנדרסון, ביחד עם טנקים נוספים משרידי חטיבה 188 וגדוד 266 מחטיבה 179, ניהל קרב עם טנקים סוריים שניסו להתקדם לצומת נפח מכיוון דרום-מזרח והצליח להדוף אותם.
5 טנקים נוספים של החטיבה, בפיקוד סמג"ד 57 חיים דנון, ליוו בסביבות השעה 12:00 את זחלמי מפקדת הגדוד בעלייתם לרמת הגולן עם גמר הצטיידות החטיבה. הכוח עלה ללא קשר אלחוטי עם אף אחד מהכוחות שלחמו באותה עת בסביבות נפח. עם הגעתם לבית המכס נתקלו ביחידות צה"ל שפינו את מחנה נפח ומהן נודע להם כי בסביבות המחנה מתנהל קרב עם שריון סורי. דנון הורה למפקדה להישאר בבית המכס, והכוח ירד מהכביש ונע לכיוון ציר הנפט ומחנה נפח באיגוף דרומי עמוק. במהלך תנועת האיגוף זיהה דנון את הטנק ההפוך של מח"ט 188 עם המח"ט וקצין האגם ההרוגים. מיד לאחר מכן נתקל בטנקים של חטיבה 51 שהתקדמו מדרום לכיוון נפח, וניהל איתם חילופי אש. תוך כדי לחימה זיהה דנון 14 טנקים שנעים לכיוונו על ציר הנפט מכיוון דרום. דנון לקח אותם תחת פיקודו, ויצר כוח משמעותי מדרום-מזרח לנפח, שבלם את ההתקדמות הסורית בגזרה זו.
לקראת רדת החשיכה הפסיקו המאמצים הסורים לכבוש את צומת נפח, לאחר שספגו אבדות כבדות במהלך היום, ומפקד חטיבת שריון 91 הורה לכוחותיו לסגת 2–3 ק"מ מזרחה ולתפוס עמדות על רכס סינדיאנה. חטיבה 679 ספגה אף היא אבדות כבדות, ונותרה בתום יום הלחימה עם כ-25 טנקים מבצעיים בלבד מתוך אלה עמם החלה את הלחימה, אם כי חלק מהטנקים שיצאו מכלל פעולה לא נפגעו בלחימה, אלא הושבתו עקב תקלות טכניות שונות. שני מג"דים נפצעו (שפר וגוטפריד) וקצינים וחיילים רבים נוספים נפגעו בקרבות.
8 באוקטובר
בשעות הבוקר פתחו הסורים במתקפה מחודשת על נפח. עיתוי ההתקפה העניק יתרון לסורים התוקפים ממזרח מכיוון שהשמש הזורחת סינוורה את עיני השריונרים הישראליים, והיקשתה עליהם לאתר את מקורות האש שנורתה עליהם. מענה חלקי לבעיה נתנו מגיני שמש על עדשות הפריטלסקופים (המראות דרכן צופים המפקד והתותחן על סביבתם), כמו גם טקטיקה שהותאמה לבעיה שכבר הייתה מוכרת.
ההתקפה הסורית הייתה עזה. בסיוע אש ארטילרית חזקה ובלתי פוסקת, התקדמו מספר גדול של טנקים סוריים לעבר עמדות החטיבה, והתמידו במתקפה אף על פי שרבים מהם נפגעו. טנקים של החטיבה החלו להיפגע, כולל הטנק של המג"ד החדש, אמנון רימון, שנהרג יחד עם רוב אנשי צוותו, ואת מקומו תפס עמוס בן-דוד שהיה אחד המ"פים.
המתקפה הסורית התמקדה בעמדות שהוחזקו על ידי שני הגדודים הדרומיים של החטיבה, אשר בלמו את הסורים. המח"ט, אורי אור, פקד על הגדוד השלישי של משה הראל, שתפס עמדות מצפון להם, לנטוש את מיקומו, ולנוע דרומה באיגוף מערבי כדי לסייע לגדוד של רימון. במקביל, נשלחה פלוגת טנקים מחטיבה 7 בפיקוד צ'סנר, לתגבר את החטיבה ולסייע בסתימת הפירצה מול הסורים שכבר הגיעו לקו העמדות של גדוד 57. הצטרפות הגדוד של הראל ללחימה גרמה למפנה בקרב, והסורים, שכבר הגיעו שוב למרחק קצר מנפח, נשברו והחלו לסגת. החטיבה עברה להתקפת נגד ועד סוף היום הצליחה להתקדם מספר קילומטרים מזרחה, תפסה את הרכסים השולטים על צומת נפח, והסירה את האיום המיידי על מחנה נפח. אולם ניסיונה של החטיבה לכבוש את רכס רמתנייה בהתקפת נגד לפני רדת החשיכה, לא צלח בשל מחסור חמור בתחמושת ותקלות טכניות בטנקים.
9 באוקטובר
בדומה ללילה הקודם, נפסקה הלחימה לאחר החשיכה והחטיבה התארגנה מחדש. שיירות אספקה של החטיבה הגיעו אל הטנקים לתדלוק ואספקה מחדש. תקלות תוקנו וטנקים הוחזרו לכשירות. כ-20 טנקים נוספים שתוקנו הגיעו מהסדנה החטיבתית, חלקם מדגם שוט-קל המשופר. יחד עם פלוגת צ'סנר מחטיבה 7 והטנקים החדשים שהגיעו מהסדנה, שוב עמדו לרשות החטיבה כ-60 טנקים בראשית יום הלחימה של 9 באוקטובר. ההערכה הייתה כי עם הזריחה ינסו שוב הסורים לתקוף לכיוון נפח. במהלך הלילה נערכה החטיבה למארב כאשר הגדוד של הראל באגפה השמאלי, על מורדות תילי שיפון ויוסיפון, ודנון באגף הימני.
עם שחר חידשו הסורים את מתקפתם בגזרת נפח, כאשר חטיבות השריון ה-51 וה-91, שספגו אבדות כבדות בלחימה בימים הקודמים, תוגברו על ידי החטיבה המשוריינת ה-76. המתקפה הסורית החלה בהפגזה ארטילרית על כוחות החטיבה ובחסותה יצאו הטנקים סוריים מעמדותיהם ברכס רמת'ניה, כשהשמש בגבם. כוחות חטיבה 679 ניצלו את העמדות השולטות שתפסו בלילה הקודם, ועד לשעות הצהריים בלמו בהצלחה את ניסיונות ההתקדמות הסוריים. בסביבות השעה 11:00 יירט המודיעין הישראלי שדר ממח"ט 76 כי נשארו לו 4 טנקים בלבד ומצבו קשה.
במהלך היום עברה החטיבה תחת פיקודה של אוגדה 210 בפיקודו של דן לנר. בסוף יום הלחימה חלשה חטיבה 679 על כל רכס רמת'ניה, והכוחות הסורים נסוגו מזרחה מאזור חושנייה לרכס שאפ א-סינדין שהיה צמוד לקו הסגול (הגבול הבינלאומי עם סוריה).
10 באוקטובר
התקפת הנגד של כוחות פיקוד צפון הדפה את הסורים מהשטחים שכבשו בדרום ובמרכז רמת הגולן, ואילצה אותם לפנות את כיס חושנייה, לסגת לשטח סוריה ולהיערך שם למגננה. מעבר לקו הסגול נותרו רק כוחות חי"ר וקומנדו מצוידים בטילי נ"ט, כדי לחפות על הנסיגה. בליל 9/10 באוקטובר החליף עמוס בן-דוד את הראל שנפצע, וששי קרן מונה למג"ד השלישי של חטיבה 679. עם עלות השחר נערכו טנקי החטיבה על קו הרכס כדי לקדם אפשרות של התקפה סורית נוספת. משנוכחו כי השריון הסורי נסוג החלו להתקדם לעבר הקו הסגול. האיום על טנקי החטיבה היה בעיקר מירי נ"ט ומאש ארטילריה, ולכן ההתקדמות נעשתה בזהירות. בשעה 10:00 לערך כבר התייצבו כוחות החטיבה על הקו הסגול.
פיקוד החטיבה רצה לנצל את ההצלחה כדי לכבוש את מערך ההגנה הסורי בגזרתו ולהתקדם לעומק השטח הסורי, אך מהפיקוד לא ניתן לכך אישור. החטיבה קיבלה הוראה לנוע לשטחי כינוס צפוניים יותר. במטכ"ל הייתה הסכמה כי אין להסתפק ברדיפת הסורים מהשטחים שכבשו ברמת הגולן, אלא צריך להמשיך במתקפה לעומק שטח סוריה, כדי להוציא את סוריה ממעגל המלחמה. בערב נפגש המח"ט אור עם מפקד האוגדה דן לנר אשר עידכן אותו כי למחרת תתחיל ההבקעה לשטח סוריה בגזרה הצפונית של רמת הגולן. החטיבה ניצלה את הלילה לצורך התארגנות לקראת ההבקעה כמו גם למנוחה, לאחר ארבעה ימי לחימה רצופים.
11 באוקטובר
החטיבה הייתה מחולקת ל-4 כוחות שכללו 15 טנקים כל אחד, בפיקודם של משה הראל (שיצא מבית החולים וחזר לחטיבה), חיים דנון, עמוס בן-דוד וששי קרן. בסך הכל מנתה החטיבה 60 טנקים. בנוסף, צורף לחטיבה גדוד צנחים במילואים בפיקוד סא"ל חזי שלח.
חטיבה 179 תוכננה לפרוץ ראשונה בגזרת אוגדה 210 במטרה לכבוש את העיירה ח'ן ארנבה, כאשר כוחות חטיבה 679 יועדו לחיפוי לחטיבה 179 מאזור קו הגבול - טווח של כ-5 ק"מ מהעיירה. לאחר מכן הייתה אמורה חטיבה 679 לנוע בעקבות חטיבה 179 עד ח'ן ארנבה, לעבור אותה ולהוביל מזרחה עד אזור תל שער.
אוגדה 210 יצאה לדרכה בשעה 12:40, כאשר כוח החיפוי ניצב באזור תעלת הנ"ט בחיפוי לחטיבה 179. הסורים המשיכו לירות מטחי ארטילריה מאסיביים על כוחות צה"ל המתקדמים, וזו, בשילוב עם הארטילריה הצה"לית, העלתה ענני אבק גדולים אשר הפכו את החיפוי לבלתי יעיל. חטיבה 179 נתקלה בהתנגדות עזה וכוחותיה נפגעו ממוקשים, מאש ארטילרית ומאש נ"ט. גדוד אחד של החטיבה נעצר בשדה מוקשים בפאתי ח'ן ארנבה ונפגע כולו, ואילו לגדוד השני של חטיבה 179 נותרו רק שישה טנקים. בשלב זה הוחלט לשנות את התוכנית האוגדתית ולהכניס את חטיבה 679.
כוחות החטיבה התקדמו על ציר "אמריקה" לכיוון ח'ן ארנבה. הכוחות הסתערו קדימה תוך כדי ירי אל עבר תותחי נ"ט וטנקים סורים נייחים שהיו בעמדות חפורות היטב. בשלב מסוים נפגע זחל"ם הפיקוד של המח"ט והקשר נתן קפלן נהרג. דנון אסף את המח"ט וצוותו. (המח"ט אור וצוותו עלו על הטנק של סגן זהר יואב מהגדוד של דנון וממנו פעל אור עד תום הפריצה) כוחות החטיבה עברו את ח'ן ארנבה והחלו לירות על תל שער. בשלב זה זיהו נסיגה של כוחות סורים, אולם בשטח שמאחוריהם עדיין נותרו חיילים סורים ויחידות נ"ט. גדוד הצנחנים הוכנס אל השטח במטרה לטהר אותו אולם עד הלילה טרם טוהר ציר הפריצה במלואו.
עד סוף היום הצליחה החטיבה לעבור את תל שער ולהתקדם מזרחה ממנו, עד לעומק של כ-10 קילומטרים מהקו הסגול, אולם החטיבה ספגה אבדות כבדות בקרב ההבקעה. עמוס בן-דוד נהרג ומשה הראל נפצע בשנית, כמו גם חיילים רבים נוספים שנפגעו בקרבות היום. טנקים רבים נפגעו ובסוף היום נותרה החטיבה עם כ-30 טנקים בלבד. בניגוד ללילות הקודמים, לא יכלה החטיבה להוביל דלק ותחמושת לטנקים, כמו גם לתקן טנקים פגועים, משום שהשטח דרכו עברה החטיבה עדיין לא טוהר מחיילים סוריים ומחוליות נ"ט. מטרות האוגדה שהוצבו בראשית היום הושגו והחטיבה התכוננה להמשך ההתקדמות ביום המחרת, אולם כוחה היה דל והטנקים סבלו ממחסור בדלק ובתחמושת.
13-12 באוקטובר
החטיבה החלה לנוע מצומת מעץ לכיוון דרום-מזרח, במטרה לכבוש את כפר נסג'. הכוח הטרי של נתי נע ראשון ומאחוריו שאר החטיבה. כוח נתי התקדם מספר קילומטרים מבלי להתקל בכוחות סורים, בשעות הצהריים הגיע לנסג' אולם ממזרח לכפר נסג' נכנסה אחת הפלוגות למארב סורי. נגמ"ש הפיקוד של נתי גולן ו-5 טנקים נוספים נפגעו. גולן נפצע קשה בראשו ו-19 חיילים נהרגו. הפלוגה השנייה של כוח נתי נתקלה בטנקים הסורים מהאגף והשמידה אותם. המח"ט הורה לכוח נתי לעצור במקומו להתארגנות וקרא לסמג"ד, עמרי נגב, שהיה מאחורי החטיבה. שני הגדודים הוותיקים של החטיבה המשיכו בהתקפה. החטיבה המשיכה להתקדם והשלימה את כיבוש כפר נסג'. החטיבה הייתה אמורה להמשיך צפונה לכיוון כנכר, אולם כיוון שלא הוכנסה שיירת אספקה מסודרת בלילה הקודם נוצר מחסור קריטי בדלק ובתחמושת והחטיבה הייתה חייבת לעצור ולפרוס לתדלוק, חימוש ועבודות תחזוקתיות.
זמן קצר לאחר ההתכנסות זוהה כוח גדול שמתקרב מדרום לאזור בו חנתה החטיבה. היו אלה הכוחות הראשונים מחיל המשלוח העיראקי שנשלח לסייע לסורים. טנקי החטיבה החלו לירות מטווחים קצרים בטנקים העיראקים שלא היו מוכנים למפגש הזה. בסך הכול נפגעו כמה עשרות טנקים עיראקים והכוח העיראקי נסוג. לאחר מכן עזבה החטיבה את צומת נסג' לטובת חניון לילה מאובטח יותר, בהתאם להוראות האוגדה.
בבוקר 13 באוקטובר השתתפה החטיבה במארב לכוחות העיראקיים. בהמשך היום כבשה החטיבה מחדש את צומת נסג'.
14-24 באוקטובר – הימים האחרונים
ב-15 באוקטובר השתתפה החטיבה במאמץ של אוגדה 210 לכיבוש תל ענתר. בימים הבאים ועד הפסקת האש, ניסו הסורים, יחד עם חילות המשלוח הערביים, לתקוף את כוחות צה"ל במובלעת ללא הצלחה. ב-16 באוקטובר השתתפה חטיבה 679 בבלימת המתקפה של חטיבה 40 הירדנית.
ב-24 באוקטובר פסקה הלחימה ברמת הגולן כתוצאה מהחלטה 338 של מועצת הביטחון של האו"ם. עד הפסקת האש הספיקו כוחות צה"ל לכבוש מהסורים את כל השטחים שנכבשו בראשית המלחמה, כולל מוצב החרמון ב-22 בחודש. בנוסף כבש צה"ל את שטח המובלעת הסורית והגיעו למרחק ירי תותחים מפרברי הבירה הסורית.
הנצחה ומורשת
חטיבת השריון 679 לקחה חלק חשוב בפעולות צה"ל בחזית הצפון במלחמת יום הכיפורים, החל מהורדת האיום המיידי על נפח, הדיפת הסורים ממרכז הרמה, ההבקעה לסוריה, וביסוס השליטה במובלעת הסורית. מספר לוחמים מהחטיבה זכו בעיטורים על פועלם במלחמה, ביניהם: (עיטור העוז), משה הראל,, ואורי אלמליח (עיטור המופת).
בשנת 1974 נחנכה אנדרטה לזכר חללי החטיבה בקרבת אזור הקרבות. האנדרטה מנציחה את זכרם של 98 חללי החטיבה בכלל מלחמות ישראל, מרביתם במלחמת יום הכיפורים. האנדרטה עוצבה על ידי הפסלת נעמי הרניק והיא נמצאת למרגלות הר שיפון, על כביש 91, כ-2.5 ק"מ מצפון-מזרח למחנה נפח.
האנדרטה מורכבת מבימת אבני בזלת, עליה כתובים שמות החללים. בנוסף, צריח של טנק T-54 סורי מונח על הבימה וממנו יוצא קנה תותח המופנה אל על בזווית חדה, ואליו מחוברות פלטות בזוקה של טנק שוט. ליד האנדרטה ניצב טנק צנטוריון מהסוג ששימש את החטיבה במלחמת יום הכיפורים. במקום מתקיימים טקסי זיכרון לנופלים.
על הר שיפון הסמוך נבנה מצפור ובו אמפיתיאטרון הצופה אל האזור בו נלחמה החטיבה במהלך קרבות הבלימה.
ג'ורג' הארדוויק
ג'ורג' פרנסיס מאוטרי הארדוויק (2 בפברואר 1920 - 19 באפריל 2004) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה מקצועית
הארדוויק החל את קריירת המשחק בעונת במדי מידלסברו, ורשם באותה עונה שמונה הופעות ליגה. הארדוויק לא שב לשחק עד לחזרתה של הליגה לפעילות מלאה לאחר מלחמת העולם השנייה, בעונת, אז כבר היה לשחקן הרכב משמעותי וכבש שער ליגה אחד ב-33 הופעות. במשך ארבע וחצי עונות היה הארדוויק לשחקן מפתח בקבוצה, ובסך הכול ערך במדיה 143 הופעות, בהן כבש חמישה שערים.
במהלכה של עונת, עבר הארדוויק לאולדהאם אתלטיק מהליגה השלישית, שם החל למעשה את קריירת האימון שלו כששימש כמאמן-שחקן. את הישג השיא שלו כמאמן הקבוצה השיג בעונת, שהעלה אותה לליגת המשנה מהמקום הראשון בטבלה, במקביל לשלושים הופעות ליגה כשחקן באותה העונה. עם זאת, הקבוצה לא החזיקה מעמד ונשרה חזרה לליגה השלישית תוך עונה אחת בלבד. הארדוויק נותר בקבוצה עד לסיום עונת, ובסך הכול צבר 190 הופעות ליגה בהן כבש 14 שערים. בסיום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 36 ועזב את אולדהאם לטובת קריירה כמאמן.
בינואר 1957 התמנה לתפקיד מאמן נבחרת הולנד. הוא נותר בתפקידו במשך ארבעה חודשים בלבד, בהם הספיק להוביל את הקבוצה בחמישה משחקים. משחקו הראשון על קווי הנבחרת הסתיים בתבוסת 5-1 ל במשחק ידידות, והוא סיים את תפקידו לאחר ההפסד 3-2 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958. בסך הכול מאזנו בנבחרת עמד על ניצחון בודד, תיקו ושלושה הפסדים. הארדוויק נותר בהולנד והתמנה למאמן פ.ס.וו. איינדהובן, אותה הוביל במשך עונה אחת, עונת למקום העשירי בטבלה.
בנובמבר 1964 התמנה לתפקיד מאמנה הזמני של סנדרלנד מהליגה הבכירה באנגליה. הוא הצליח לייצב את מצבה הרעוע של הקבוצה, עם 12 ניצחונות מתוך 25 משחקי הליגה בהם הוביל את הקבוצה, שסיימה את העונה במקום ה-15 (מתוך 22). את קריירת האימון סיים בגייטסהד מהליגות האזוריות, אותה אימן בין 1966 ל-1970.
הארדוויק הלך לעולמו באפריל 2004, בגיל 84. כשנה לאחר פטירתו, הוצג פסל בדמותו של הארדוויק מחוץ לאצטדיון ריברסייד, אצטדיונה הביתי של מידלסברו.
ניסאן סוואי
ניסאן סוואי (באנגלית: Nissan Sway) היא מכונית קונספט, 5 דלתות, האצ'בק קומפקטי, אשר הוצגה על ידי חברת הרכב היפנית ניסאן (Nissan Motor Company Ltd) בשנת 2015.
"ניסאן סוואי" קונספט
דגם ה-"ניסאן סוואי" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה בשנת 2015.
שאנדור וינצה
שאנדור וינצה (במקור ויינברגר, בהונגרית: Vincze Sándor; שאטוראליאויהיי, 3 ביולי 1886 – ארצות הברית, 1946) היה עיתונאי ופוליטיקאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
שאנדור וינצה נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף ויינברגר ושל גבריאלה בישבאום. בקלוז'-נאפוקה הוא היה ממנהיגי הסוציאל-דמוקרטים המקומיים ובשנת 1918 מונה לסגן הנציב הממשלתי בטרנסילבניה. ברפובליקה הסובייטית ההונגרית פעל תחת מור פריאוס ולאסלו דיאנש והיה קומיסר העם של בודפשט (ראש קומיסריון העם העירוני) ופיקח על התחבורה, בריאות הציבור והבנייה. לאחר נפילת הרפובליקה הוא נעצר ב-13 באוגוסט 1919 בגין תפקידו תחת הרפובליקה, אך שוחרר כבר ב-25 באוגוסט. הוא היגר לווינה, משם כתב מכתב ביחד עם ברנאט קונדור נגד ג'רג' לוקאץ' הוא היגר לארצות הברית באותה השנה עסק בעיתונאות ומת שם ב-1946.
ניסאן סוואי
"ניסאן סוואי" קונספט
תאוצת דגם ה-"ניסאן סוואי" בין 0-60 מייל (96.5 ק"מ) היא 8.0 שניות.
When Love Takes Over
When Love Takes Over (בתרגום חופשי: כשאהבה משתלטת) הוא שיר של הדי.ג'יי הצרפתי, דייוויד גטה. השיר הופץ כסינגל הראשון מתוך אלבומו הרביעי, One Love, ב-21 באפריל, 2009 על ידי וירג'ין רקורדס. השיר נולד כאשר גטה השמיע את הגרסה האינסטרומנטלית שלו במהלך הופעה, בקיץ 2008. הזמרת האמריקאית, קלי רולנד, אהבה את השיר ושכנעה את גטה לתת לה להקליט לשיר גרסה קולית.
מילות השיר עוסקות באופוריה שמרגיש מישהו שמתאהב באחר.
השיר זכה לשבחי הביקורות אשר רובן ציינו את התוספת הקולית העוצמית והרגשית של רולנד אשר הפכו את השיר לזכור ביותר מהאלבום, One Love. השיר זכה להצלחה במצעדים ברחבי העולם. הוא הפך לסינגל המצליח ביותר של גטה בבילבורד האמריקאי, מכר תקליטי פלטינה ו-5 תקליטי זהב ברחבי העולם וזכה בפרס גראמי.
אירוויזיון 2001
הפתעה גדולה נרשמה בתחרות לאחר שנציגי אסטוניה, טאנל פדאר, דייב בנטון ולהקת 2XL זכו באירוויזיון בניגוד לתחזיות המוקדמות, בשירם "Everybody" שמוקם במקום הראשון עם 198 נקודות. במקום השני סיימה זוכת השנה שעברה דנמרק בשיר "I Never Let You Go" עם 177 נקודות. את המקום השלישי תפסה יוון אותה ייצגה הלנה פפאריזו עם ההרכב "אנטיק" וסיימו עם 147 נקודות.
קרב קורונל
קרב קורונל היה קרב ימי במלחמת העולם הראשונה, שהתרחש באוקיינוס השקט ב-1 בנובמבר 1914 מול חופי צ'ילה, ליד העיר קורונל. שייטת של הצי הקיסרי הגרמני, שבראשה עמד הרוזן מקסימיליאן פון שפה הביסה שייטת של הצי המלכותי הבריטי, בפיקוד אדמירל משנה סר כריסטופר קראדוק.
הקרב היה תוצאה של חוסר הבנה וטעויות בתקשורת. שני האדמירלים לא ציפו להיתקל בכוח האויב כאשר הוא בכוח מלא; לאחר שנתקלו זה בזה, הבין האדמירל הבריטי שעליו להילחם בכוח האויב על אף שכוחו היה נחות מן הכוח הגרמני באופן משמעותי. שפה זכה לניצחון קל, והצליח להטביע שתי סיירות משוריינות במחיר של שלושה פצועים בלבד. הציבור הבריטי הזדעזע מהתבוסה, הראשונה מזה למעלה ממאה שנים; הצי הבריטי מיהר לשלוח תגבורות לדרום האוקיינוס האטלנטי, והשייטת הבריטית המתוגברת הצליחה להשמיד את שפה ואוניותיו בקרב איי פוקלנד, כחודש לאחר קרב קורונל.
רקע
במהלך ההתפשטות הקולוניאלית הגרמנית בסוף המאה ה-19, קיבלה גרמניה השפעה באזור שאנדונג שבמרכז אזור החוף המזרחי של סין. בחבל זה, בעיר הנמל צ'ינגדאו, הקימו הגרמנים בסיס ימי שהיה נמל הבית לשייטת המזרח הרחוק של הצי הקיסרי הגרמני. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה הייתה בבסיס זה שייטת ובה שתי סיירות משוריינות, שרנהורסט וגנייזנאו, ושלוש סיירות קלות: אמדן, לייפציג ונירנברג. האוניות היו מאוישות במיטב הקצינים והמלחים של הצי הגרמני, ומבחינות רבות הייתה לשייטת עליונות ימית באוקיינוס השקט.
בפני שפה עמדה התלבטות: האם לשמור את כוחו על ידי פעולה משותפת של כל אוניותיו יחד, או לשחרר אותן לפעולה כבודדות - בדרך זו יוכלו לפשוט על נתיבי הסחר בכל רחבי האוקיינוס השקט והמזרח הרחוק, ויהיו קשות יותר לגילוי. שפה החליט לשמור על כוחה של השייטת ולא לפזר את אוניותיו, ואולם מול דרישתו של מפקד האמדן שחרר אותו לפעולה כאונייה בודדת. אמדן הוכיחה את כוחה כאשר במשך החודשים הבאים (ספטמבר ואוקטובר) פשטה בכל רחבי האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי, לכדה 23 כלי שיט והטביעה סיירת רוסית ומשחתת צרפתית. רק בתחילת נובמבר נלכדה על ידי סיירת קלה אוסטרלית והוטבעה.
שפה השאיר תחת פיקודו את שאר השייטת. הוא חשש מהתערבות של הצי הקיסרי היפני, שאכן אירעה בחודשים הראשונים של המלחמה. היפנים ניצלו את המלחמה באירופה ואת היותם בעלי בריתם של הבריטים, והשתלטו על הבסיסים הגרמניים במזרח הרחוק. שפה לא יכול היה אם כן לפעול בצפון האוקיינוס השקט, שם עלול היה לעמוד מול הצי היפני החזק. הוא פנה לצפון מזרח, כדי להטעות את רודפיו, ואז חזר דרומה במטרה לתקוף את טהיטי, אז מושבה צרפתית, משם התכוון להפליג לכיוון דרום אמריקה, כדי להפתיע את אויביו ולפשוט על נתיבי הסחר שם. במהלך הפגזת פפאטה, בטהיטי לא הייתה תחנת שידור, כך שהמושבה לא הייתה יכולה לקרוא לעזרה. אולם אוניית סוחר צרפתית שעברה באזור, עליה היה משדר, הודיעה אודות התקיפה. הבריטים החלו לחשוש ששפה מתכוון להגיע לדרום אמריקה; אחד מאותם שחששו מכוונה זו היה אדמירל סר כריסטופר קראדוק, שפיקד על השייטת הבריטית בדרום האוקיינוס האטלנטי.
לרשותו של קראדוק עמדו ארבע אוניות: שתי הסיירות המשוריינות אה"מ גוד הופ (Good Hope) ואה"מ מונמאות' (Monmouth), הסיירת הקלה אה"מ גלאזגו, ואוניית הסוחר החמושה אה"מ אוטרנטו. שתי הסיירות המשוריינות היו מיושנות, וצוותיהם היו טירונים ולא מאומנים; ככלל, היה כוחו של קראדוק נחות מזה של שפה. למרות נחיתותו, הוביל קראדוק את השייטת דרך מצר מגלן מערבה, כדי ליירט את שפה. האדמירליות הבריטית לא הייתה בטוחה עדיין בכוונותיו של שפה, ולכן התעכבו תגבורות אפשריות לקראדוק. התגבורת היחידה שנשלחה הייתה אוניית המערכה המיושנת אה"מ קאנופוס, אוניית פרה-דרדנוט משנת 1896, שהייתה כה איטית עד שלא הייתה יכולה ללוות את אוניותיו של קראדוק. יתרונה היחיד היה בתותחיה גדולי הקוטר, שהיו יכולים לפגוע ממרחק רב באוניות הגרמניות, אם תצליח להגיע לקרב בזמן. האדמירל הבריטי הורה לה להתקדם בעקבותיו, יחד עם אוניות הפחם שנועדו לתדלק את האוניות הבריטיות.
היערכות לקראת הקרב
קראדוק הורה לסיירת הקלה אה"מ גלאזגו להפליג לפני השייטת, כדי לאסוף מידע. גלאזגו הייתה האונייה המודרנית ביותר בשייטת הבריטית, והיחידה שהייתה יכולה להתמודד מול האוניות הגרמניות הקלות יותר, אם כי לא מול שרנהורסט וגנייזנאו. ב-18 באוקטובר קיבל שפה, שהיה בנמל ולפראיסו, מידע מודיעיני לגבי כוונותיו של קראדוק. הוא נערך להפליג דרומה לקראת השייטת הבריטית.
הקרב
בבוקר 1 בנובמבר עזבה אה"מ גלאזגו את קורונל והפליגה מערבה, כדי לפגוש את הכוח העיקרי של קראדוק. בשעה 13:50 התפרשו האוניות הבריטיות בשורה חזיתית לאורך כ-15 מייל, והחלו לנוע צפונה כדי להפתיע את לייפציג. הים היה סוער מאוד. כמה שעות לאחר מכן, בשעה 16:17, זיהו האוניות הגרמניות את העשן שעלה מארובות האוניות הבריטיות. שפה הורה לשרנהורסט וגנייזנאו לנוע במהירות קדימה, והסיירות הקלות - שלא היו יכולות להפליג באותה מהירות - נעו בעקבותיהן. מספר דקות מאוחר יותר זיהו האוניות הבריטיות את השייטת הגרמנית.
בשלב זה של הקרב יכול היה קראדוק עדיין לנוע דרומה, לכיוון אה"מ קאנופוס שהייתה כ-300 ק"מ מדרום להם. סביר להניח שבחושך היורד לא היה שפה יכול לרדוף אחרי האוניות הבריטיות, ולו היו אלה יכולות לחבור אל קאנופוס היו יחסי הכוחות משתנים. ואולם, קראדוק בחר להילחם. השייטת הבריטית פנתה אמנם דרומה, אך לא במטרה לברוח. האוניות הגרמניות היו קרובות יותר אל החוף, והאוניות הבריטיות ממערב להן; מטרתו של האדמירל הבריטי הייתה להיות במצב שבו התותחנים הגרמניים יהיו מול השמש השוקעת במערב ויסתנוורו ממנה.
ואולם, התרגיל הבריטי לא הצליח. שפה התרחק מהכוח הבריטי עד שהשמש ירדה והיתרון הבריטי הפך לחיסרון: השמש כבר לא סינוורה את הגרמנים, אך היה די אור כדי שצלליותיהן של האוניות הבריטיות יהיו ברורות מאוד מול השקיעה. בשעה 18:50 הורה שפה לאוניותיו לפתוח באש מטווח כ-11 ק"מ. מונמאות וגוד הופ נפגעו ראשונות; אוטרנטו, שהייתה החלשה מכולן, החלה לנתק מגע מערבה. לגרמנים היו 16 תותחים בקוטר 8 אינץ' (203 מ"מ), ומולם היו לבריטים רק שני תותחים בקוטר 9 אינץ' (228 מ"מ) וכל השאר בקוטר 6 אינץ' בלבד (152 מ"מ). חלק גדול מהתותחים הבריטיים לא היו יכולים לירות, כיוון שהיו מותקנים בדפנות האוניות (ולא בצריחים על הסיפון) ובשל הגלים הגבוהים לא ניתן היה לירות מהם.
קראדוק ניסה עדיין לסגור את הטווח למרחק של 5,400 מ' כדי שתותחיו קטני הקוטר יוכלו לפגוע באוניות הגרמניות, אך ככל שהתקצר הטווח הפכה האש הגרמנית מדויקת יותר. גוד הופ ומונמאות' נפגעו כבר בתחילת הקרב, וככל שירד הערב הפכו אותן הלהבות שעלו מהן למטרות מדויקות עבור הגרמנים. בשעה 7:50 טבעה גוד הופ. שרנהורסט וגנייזנאו ירו על גוד הופ ומונמאות', בעוד הסיירות הגרמניות הקלות העסיקו את גלאזגו; מכיוון שתותחיהן היו בעלי קוטר 6 אינץ', לא הצליחו לפגוע בה. עם רדת החשיכה החליט מפקד הגלאזגו שלא ירוויח דבר מהמשך הקרב, וניתק מגע דרומה. הגרמנים החלו בחיפוש אחר מונמאות', וגילו את האונייה הפגועה בשעה 22:15; משסירבה להיכנע, הוטבעה. 1,654 קצינים ומלחים בריטים נספו, ובראשם האדמירל קראדוק עצמו. לא היו ניצולים. לגרמנים, שאוניותיהם כמעט ולא נפגעו, היו שלושה פצועים בלבד.
לאחר הקרב
אה"מ גלאזגו הצליחה להיפגש עם אה"מ קנופוס במשך הלילה, להודיע לה על תוצאות הקרב ולהזהיר אותה מפני הכוח הגרמני. שתי אוניות הבריטיות התרחקו דרומה, וחזרו לבסיסן באיי פוקלנד. אה"מ אוטרנטו, שנמלטה למערב, השלימה מעקף גדול וחזרה גם היא לאיי פוקלנד. שפה הורה לשתיים מאוניותיו - לייפציג ודרזדן להמשיך במרדף אחרי האוניות הנותרות. שאר האוניות הגרמניות חזרו לוולפראיסו לתדלוק, שם התקבלו בהתלהבות על ידי האוכלוסייה הגרמנית במקום. למרות הניצחון המוחץ היה שפה פסימי מאוד; כאשר קיבל זר פרחים, אמר: "אלו יתאימו יפה למצבה שלי". שפה אמר לידיד ותיק שכעת אינו יכול להגיע לגרמניה, ואין לו כל נמל בטוח לעגון בו; הוא יצטרך להמשיך בהתקפותיו עד שתאזל התחמושת או עד שיושמד בידי כוח עדיף.
קלאו כהה
קלאו כהה (שם מדעי: Anthracoceros) הוא סוג של עופות ממשפחת הקלאוניים החיים בדרום-מזרח אסיה.
מאפיינים
מינים אלה קטנים יחסית למשפחתם והם הקטנים ביותר באסיה, אך גדולים ממיני הטוקוס האפריקנים. צורת מקורם קשתית ולחלקם ישנה בליטה קרנית מעליו. צבע המקור צהוב בהיר. רובם שחורים אך החזה והצוואר יכולים להיות לבנים. לכולם זנב ארוך.
הם ניזונים בעיקר מפירות שהם מחפשים ביערות במשך היום אך יגוונו גם בחרקים וחולייתנים קטנים.
לשבור את הקרח (זיכיון)
לשבור את הקרח (באנגלית: Frozen) הוא זיכיון מדיה של חברת וולט דיסני שהתפתח מסרט ההנפשה הממוחשבת בשם זה משנת 2013, בבימוי הצמד כריס באק וג'ניפר לי (שגם כתבה את תסריטו) ובהפקת פיטר דל וצ'ו. פסקול הסרט הולחן על ידי רוברט וקריסטן אנדרסון-לופז. ג'ון לאסיטר, ראש מחלקת הקריאייטיב של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שימש כמפיק הסרט בפועל. הסרט הראשון שאב השראה מהמעשייה "מלכת השלג" מאת הנס כריסטיאן אנדרסן.
לשבור את הקרח
עלילת הסרט עוקבת אחר שתי אחיות נסיכות בממלכה ארנדל: אלזה, האחות הבכורה, בעלת כוחות קסם מולדים המאפשרים לה ליצור קרח ושלג; ואנה, האחות הצעירה, האמיצה והאופטימית. אלזה מקפיאה את הממלכה ואנה רצה להציל את אחותה ולהחזיר את החום אל ממלכת ארנדל שאותו אלזה הקפיאה. בדרך היא פוגשת את קריסטוף ואת האייל שלו סוון ואת איש השלג אולף.
לשבור את הקרח 2
אלזה, אנה, אולף, קריסטוף וסוון יוצאים למסע ליער הקסום, בעקבות הקול המסתורי. לאחר המפגש הראשון עם חלקי הערפל במגע של אלזה, מופיעה רוח האוויר, בצורת טורנדו, וסוחפת את כולם במערבולת שלה. אלזה עוצרת את זה על ידי ירי נחלי שלג ויוצרת פסלי-קרח. הפסלים הם תמונות מעברו של אביהם. אז מתברר שאמם, המלכה אידונה, הייתה משבט נורתולדרה, והיא זו שהצילה את אגנאר. הם נתקלים בצפון נורתולדרה בשתי כיתות חיילים משבט ארנדל ומשבט נורתולדרה, שעדיין נמצאים בסכסוך זה עם זה. כשרוח האש מופיעה, אלזה מגלה שהיא סלמנדרה קסומה נסערת והיא מרגיעה אותה. אלזה ואנה יוצרות הפסקת אש בין החיילים משני השבטים. מאחר שהם מסבירים כי אמם הייתה בת שבט נורתולדרה, ואביהם בא מארנדל, כי זה החיבור באהבה בין היריבים. לימים אלזה לומדת את קיומה של רוח חמישית והיא זו שתאחד בין האנשים לבין הקסם שבטבע.
קדחת הקרח
קדחת הקרח (באנגלית: Frozen Fever) הוא סרט אנימציה קצר שהופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני והוצאתו בוצעה על ידי חברת וולט דיסני. הסרט מתרחש לאחר אירועי הסרט לשבור את הקרח, ומספר את סיפור מסיבת יום ההולדת של אנה. כריס באק וג'ניפר לי חזרו לכיסא הבמאים פעם נוספת בעוד שקריסטן בל, אידינה מנזל, ג'ונתן גרוף, וג'וש גד חזרו לדבב את הדמויות.
ביום הולדתה של אנה, אלזה מתכננת לה מסיבת הפתעה בעזרתם של קריסטוף, סוון, ואולף; אבל בעוד היא מובילה את אנה במסע אחר מתנות יום ההולדת באמצעות חוט שמתפתל סביב הממלכה, אלזה חוטפת צינון, ושלא ביודעין מייצרת קבוצה של אנשי שלג קטנים עם כל עיטוש. אנשי השלג הקטנים מתחילים לפרק את הקישוטים של מסיבת יום ההולדת בזמן שקריסטוף מנסה לעצור אותם. בעוד אלזה מובילה את אנה ברחבי הממלכה, קריסטוף, סוון, ואולף מנסים להשתלט על אנשי השלג הקטנים ולתקן את הקישוטים בדיוק בזמן לחזרתן של אנה ואלזה. לאחר שאלזה כמעט נופלת ממגדל השעון, אנה משכנעת אותה לקחת מנוחה, והשתיים חוזרות לארמון. בארמון, בעוד אנה מופתעת מהמסיבה שארגנו לכבודה, אלזה מתעטשת ויוצרת כדור שלג ענק דרך שופר ענקי, שפוגע בהאנס המרצה את עונשו בבית הכלא. או אז אלזה נשכבת במיטתה תחת השגחתה וטיפולה של אנה. בינתיים, אולף, קריסטוף, וסוון מלווים את אנשי השלג הקטנים אל ארמון הקרח של אלזה, שם הם נשארים עם איש השלג הענק מרשמלו.
ההרפתקה של אולף
לשבור את הקרח - ההרפתקה של אולף (באנגלית: Olaf's Frozen Adventure, בתרגום חופשי: "ההרפתקה הקפואה של אולף") הוא סרט אנימציה קצר שהופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני והוצא לאקרנים על ידי חברת וולט דיסני. הסרט הוקרן ב-22 בנובמבר 2017 בארצות הברית ביחד עם הסרט "קוקו" של פיקסאר. וב-30 בנובמבר 2017 הוקרן בישראל.
עונת החגים הראשונה מאז נפתחו שערי הארמון מחדש ואנה ואלזה מארחות את החגיגה הגדולה לכל תושבי ארנדל. לאחר שתושבי העיר עוזבים את החגיגות מוקדם מהצפוי כדי לבלות את החג עם משפחותיהם על פי מיטב המסורת, האחיות מבינות כי מעולם לא הייתה להן מסורת משפחתית כזו. לכן, אולף יוצא למסע בממלכה כדי להביא אליהן הביתה את מיטב המסורת ולהציל את חג המולד הראשון שלהן לבד.
היה היה איש שלג
היה היה איש שלג (באנגלית: Once Upon a Snowman) הוא סרט קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת פנטזיה וקומדיה, אשר בוים ונכתב על ידי דן אברהם וטרנט קורי. הסרט הופץ בשירות הסטרימינג דיסני+, כאשר הוא עלה לשם לראשונה ב-23 באוקטובר 2020. בישראל הסרט בדיבוב עברי הופיע בשירות בהגעתו לארץ ב-16 ביוני 2022.