cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ברכיתרפיה
חלקיקי בטא
חלקיקי בטא מייננים יותר מאשר קרני גמא אך פחות מאשר קרני אלפא, והם חדירים יותר מאשר חלקיקי אלפא אך פחות מקרני גמא. חלקיקי −β נעים מהר יותר מחלקיקי אלפא בגלל המסה הנמוכה שלהם (אלקטרונים לעומת גרעין הליום), ומסוגלים לחדור למרחק של כמה מטרים באוויר ובין 0.2 ל-12 מילימטרים במים וברקמות חיות. הם בעלי צפיפות יוניזציה (LET) נמוכה, והאנרגיה שלהם נעה בין 0.05 ל-2.3 MeV. כתוצאה מכך הם בעלי יכולת פחותה לגרום נזק ביולוגי בהשוואה לחלקיקי אלפא. עם זאת, חלקיקי בטא מתאפיינים בתופעה הנקראת "אש צולבת" (cross fire), המתארת את המסלול הארוך אותו עוברים החלקיקים דרך שכבות תאים רבות. מחקרים הראו שתאים רגישים יותר לקרינת בטא כאשר הם נמצאים בשלב G2 של מחזור התא, השלב לאחר הכפלת הדנ"א (כאשר התא מתכונן לחלוקה), וכאשר יש כמות חמצן גבוהה. הימצאות של חמצן בקרבת חלקיקי הבטא היא חיונית, ומביאה להיווצרותם של רדיקלים חופשיים המזיקים מאוד לדנ"א. הן זמן מחצית החיים והן כמות האטומים פולטי קרינת הבטא באתר המטרה משפיעים על יעילות חיסול הגידול הסרטני, כיוון שהם שמתחרים באנזימי תיקון של גדילי הדנ"א.
דוגמאות למקורות קרינה רדיואקטיבית העושים שימוש בקרינת בטא הן סטרונציום-90 ואיטריום-90.
קרני גמא
קרני הגמא (γ) הם פוטונים הנפלטים בתהליך דעיכה רדיואקטיבי, בעלי אנרגיה מייננת נמוכה יותר מאשר חלקיקי בטא ובהתאם בעלי יכולת חדירות גבוהה בהרבה. להבדיל מחלקיקי האלפא והבטא, קרני הגמא אין מסה או מטען חשמלי, ולכן לא ניתן לשנות את כיוונה בעזרת שדה מגנטי או חשמלי. היסוד בו מתרחש תהליך פליטת פוטון גמא לא ישנה את מספר המסה או את המספר האטומי שלו בעקבות הפליטה. כדי לחסום אותה יש לשים מגן עופרת או מגן בטון עבים. קרינת גמא המשתחררת מאיזוטופ אינה ניתנת לשליטה וממשיכה להקרין עד לדעיכה המוחלטת של האיזוטופ.
אירידיום-192 הוא מקור הקרינה הנפוץ ביותר בשימוש בברכיתרפיה. איזוטופ זה פולט קרינת גמא באנרגיה בינונית, והוא בעל פעילות ספציפית גבוהה. החיסרון שלו הוא זמן מחצית החיים הקצר יחסית.
לכידת אלקטרונים
לכידת אלקטרון היא סוג של התפרקות של איזוטופים, המתרחשת כאשר אלקטרון מקליפה פנימית בגרעין מתאחד עם פרוטון ומומר לנייטרון; אובדן האלקטרון מהקליפה הפנימית מותיר אחריו חלל אותו ימלא אחד מהאלקטרונים החיצוניים יותר, וכאשר האלקטרון החיצוני יעשה זאת הוא יפלוט אנרגיה. לכידת אלקטרון תתרחש כאשר יש יותר מדי פרוטונים בגרעין האטום, והאנרגיה שתשתחרר תהיה לעיתים קרובות בתצורה דומה לזו של קרני רנטגן.
אפקט אוז'ה היא תופעה שבה פליטת אלקטרון מאטום גורמת לפליטה נוספת של אלקטרון. כאשר אלקטרון עוזב את רמת היסוד של האטום, אלקטרון מרמת אנרגיה גבוהה יותר ימלא את ה"חלל" שנוצר, ובתהליך זה יעביר אנרגיה לאלקטרון בקליפה החיצונית שיושלך כתוצאה מכך מהגרעין. האלקטרון השני שנפלט נקרא אלקטרון אוז'ה (Auger electron). אלקטרוני אוז'ה הם בעלי אנרגיה נמוכה מאוד המועברת על פני מרחקים מיקרומטריים-ננומטריים ברקמות החיות, כך שצפיפות היוניזציה (LET) היא גדולה ועל כן היכולת שלהם לגרום נזק ביולוגי הוא גדול. הם מייצרים מערך של רדיקלים חופשיים. בגלל מסלולם הקצר מאוד, המיקום המדויק בו הם פוגעים משפיע בצורה קריטית על הקטלניות שלהם, וכאשר הם מכוונים לגרעין התא הם קטלניים בהרבה מאשר כאשר פוגעים בשטח פני התא.
מקורות קרינה
כאשר בוחרים מקור קרינה רדיואקטיבית לטיפול בברכיתרפיה חשוב לשים לב למספר פרמטרים; מקור הקרינה האידיאלי לברכיתרפיה הוא בעל אנרגיה של כ-0.5 MeV. בנוסף לכך, יש לשים לב גם לתכונות הפיזיקליות של החומר - שיהיה קטן ומוצק, קל ופשוט לייצור ושתהיה לו פעילות ספציפית גבוהה. באשר לזמן מחצית החיים, בברכיתרפיה זמנית ההעדפה היא לזמן מחצית חיים ארוך (על מנת שיהיה ניתן להשתמש בו שוב), ובברכיתרפיה קבועה ההעדפה היא לזמן מחצית חיים בינוני. יש להתייחס בבחירת מקור קרינה גם לאספקטים של בטיחות קרינה.
כאמור, האיזוטופ הנפוץ ביותר לשימוש בברכיתרפיה הוא אירידיום-192. בהתחשב בזמן מחצית החיים שלו (73.8 ימים) יש להחליפו כל 3–6 חודשים, תלוי כמובן גם בכמות השימוש בו. במקרה של מכונות afterloader העושות שימוש באיזוטופ צסיום-137, אין צורך להחליף את מקור הקרינה שכן על פי זמן מחצית החיים שלו (30.17 שנים) ניתן להשתמש בו ל-10 שנים ואף יותר מכך; עקב יתרון זה, קיימות עדיין מכונות afterloader העושות שימוש בצסיום-137 בטיפול ברכיתרפיה ספציפיים דוגמת טיפולים גניקולוגיים. ניתן לשתול צסיום-137 הן ככדוריות (pallets) והן כצינורות (tubes). מצוי פחות בשימוש בברכיתרפיה הוא האיזוטופ קובלט-60, שבאופן כללי ניתן להשתילו בתוך כדוריות בלבד, ולהשתמש בו בברכיתרפיית HDR. בברכיתרפיה קבועה (למשל של סרטן הערמונית) לרוב ייעשה שימוש באיזוטופים יוד-125 ופלדיום-103 המושתלים בצורת זרעים (seeds).
רשימה חלקית של מקורות הקרינה:
היסטוריה
בשנת 1901, זמן קצר לאחר שאנרי בקרל הצרפתי גילה באקראי את הרדיואקטיביות (בשנת 1986), הציע הפיזיקאי הצרפתי פייר קירי להנרי אלכסנדר דנלוס, דרמטולוג צרפתי גם הוא, את הרעיון להחדיר מקור קרינה רדיואקטיבית לתוך גידול סרטני. נמצא כי הקרינה הרדיואקטיבית גורמת לגידול להתכווץ. במקביל ובאופן עצמאי, הציע גם אלכסנדר גרהם בל הבריטי את אותו הרעיון. בשנות ה-20 המוקדמות של המאה ה-20, החלו דנלוס בפריז והרדיולוג האמריקאי רוברט אבי (Abbe) בניו יורק לפתח בנפרד טכניקות חלוציות ליישום הברכיתרפיה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 כבר הייתה נפוצה תרפיה תוך-רקמתית באמצעות רדיום. בין השנים 1942–1958 נעשה שימוש ב"זרעים" עשויים מזהב ובתוכם רדון. מקורות הקרינה הרדיואקטיבית לשימוש בברכיתרפיה הובאו בשנת 1933 על ידי פרופסור לודוויג הלברשטטר לביה"ח הדסה בירושלים. בשנת 1958 החל לראשונה השימוש באירידיום-192 כמקור קרינה רדיואקטיבית, ועד היום הוא הנפוץ ביותר בשימוש בברכיתרפיה. למרות עניין הולך וגובר באירופה ובארצות הברית בברכיתרפיה, השימוש בברכיתרפיה בשנים שלאחר מכן למעשה פחת בעקבות הסכנה שבחשיפה לקרינה של הצוות המטפל שהחדיר את מקורות הקרינה למוליכים בצורה ידנית. אולם בהמשך חל פיתוח של מכונת ה-afterloading אשר מאפשרת את טעינת המוליכים מרחוק, באופן שבו סכנת החשיפה לקרינה מצומצמת, וכן התרחש פיתוח של מקורות קרינה נוספים. דברים אלו, בנוסף להתקדמות משמעותית ביכולות המידול התלת־ממדיים ויצירת מערכות ממוחשבות לבניית תוכנית טיפול, הביאו לכך שהשימוש בברכיתרפיה הפך לנפוץ וליעיל מאוד בטיפול בסוגי סרטן רבים.
טקס פרסי אופיר לשנת 1993
טקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-4 על שם השחקן ואיש הקולנוע הישראלי שייקה אופיר, המכונה גם "האוסקר הישראלי", התקיים ב-1993 בישראל. הפרסים מוענקים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה. הזוכה בפרס אופיר בקטגוריה הסרט הטוב ביותר יישלח כנציג ישראל בתחרות על פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
פרס על מפעל חיים הוענק לאפרים קישון.
מועמדים
מקור:
מגדל אל-יעקוב
מגדל אל-יעקוב (בערבית: برج اليعقوب) הוא גורד שחקים הממוקם על דרך E11 שבדובאי, איחוד האמירויות הערביות. בניית הבניין החלה בשנת 2006, בשנת 2010 הוא הגיע לגובהו המקסימלי ובשנת 2013 בנייתו הושלמה. גובהו של הבניין הוא 328 מטר (1,076 רגל) והוא כולל 69 קומות. המבנה בבעלות פרטית של סיְף א-דין יעקוב וכולל 224 חדרי מלון. הבניין משתרע על שטח של 53,500 מטר רבוע.
הבניין עוצב בהשראת הביג בן בלונדון. למרות זאת, לא קיים שעון בחזית הבניין כמו בביג בן. קיים גם דמיון למגדל (דובאי), אשר ממוקם ישירות צפונית לו.
נוף תרבות הקפה בקולומביה
ציר מגדלי הקפה הקולומביאני (בספרדית: Eje Cafetero), הידוע גם כמשולש הקפה (ספרדית: Triángulo del Café), הוא חלק מאזור הפאיסה בקולומביה שידוע בשל תעשיית הקפה המקומית. האזור משתרע על פני ארבעה מחוזות: קלדס, קינדיו, ואיה דל קאוקה וריסרלדה. מחוזות אלה משתרעים על פני 13,873 קמ"ר, שהם כ-1.2% משטחה של קולומביה. לפי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2005 מונה האוכלוסייה המקומית 2,291,195 תושבים.
בשנת 2011 הכריז אונסק"ו על חלק מהאזור כאתר מורשת עולמית, תחת השם נוף תרבות הקפה בקולומביה. בהחלטה של אונסק"ו נאמר כי מדובר באזור שהוא דוגמה ייחודית לייצור קפה, וכלל בשטח אתר המורשת שישה אזורי חוות שבהם 18 מרכזים אורבניים בקורדילרת הרי האנדים במערב קולומביה. היישובים שבהכרזה ניצבים מעל שדות הקפה, והסגנון האדריכלי שלהם הוא סגנון מקומי עם השפעות ספרדיות. בחלק מהיישובים נעשה שימוש בחומרי בנייה מסורתיים, כגון חמר, להכנת גגות.
היסטוריה
גידול הקפה באזור החל רק במאה ה-19, בעיקר כתוצאה מגלי ההגירה שאירעו בתקופה זו. מקורה של הגירה זו הוא בקבוצות נודדות של כורים שהחלו להתגבש בתגובה למיצוי חומרי הגלם ממכרות שנפתחו על פי רישיונות שניתנו על ידי מלכי ספרד. גורם נוסף היה הפעילות החקלאית הנמוכה באזור. המשבר שנוצר כתוצאה מגורמים אלו השפיע על כל התושבים בשלהי המאה ה-18. פתרונו של המשבר נמצא כאשר השופט מון אי ולארדה העניק גישה חופשית לאדמות בקרבת המכרות עבור מי שהתחייבו להקים יישובים חקלאיים, וזאת תוך התעלמות מזכויות בקרקעות אלה. היישובים שהוקמו, וברבות הימים הפכו למרכזים לייצור קפה, הם אגואדאס, אראנסאסו, טולימה, מאניסאלס, סאלאמינה, פריירה וקינדיו.
במקביל לתהליך ההתיישבות באזור החלה להתפתח תעשיית הקפה המקומית. ב-1819 החל גידול הקפה בסאלאמינה, שנוסדה רק כעבור 6 שנים. במהלך תקופת ההתיישבות התעוררו מאבקים בין מתיישבים שקיבלו זיכיון לפעולתם לבין מתיישבים עצמאים. בתוך 120 שנים הוקמו עוד 86 יישובים, והם משתרעים על פני שטח של כמיליון הקטאר. האינדיאנים ילידי המקום סולקו ממנו, וקיבלו אתרי מגורים חלופיים בשמורות. גידול הקפה היה השקעה משתלמת עבור המתיישבים בשל עלותו הנמוכה בהשוואה לעלות גידולים חקלאיים אחרים, הוא היה עמיד ולא דרש פעילות עיבוד מיוחדת ומורכבת, והוא לא גרם לבעיות עם הפוליקולטורה המקומית. על מנת לפנות מקום למטעי הקפה בוצע באזור בירוא יערות.
ב-1927 נערך לראשונה הקונגרס הלאומי של מגדלי הקפה, ובהמשך השנה הוקמה בתמיכת ממשלת קולומביה פדרציית מגדלי הקפה הקולומביאנית שמטרתה העיקרית היא שיפור רמת החיים של הקהילות המתבססות על גידול קפה. בשנות ה-60 בוצעו שינויים בתהליך העיבוד של הקפה כתוצאה מהרצון להגדיל את יבול הקפה וכתוצאה מפיתוחם של זני קפה עמידים לחלודה. המטעים המסורתיים והוותיקים ביותר באזור התאפיינו בשימוש בעצים גבוהים שנשתלו על מנת לספק צל, מחזורי גידול ארוכים, וכמות יבול וצפיפות עצים נמוכות. מטעים אלה הוחלפו במטעים מודרניים יותר, שמאפייניהם העיקריים היו צפיפות גבוהה יותר, חלקות גידול מסודרות, כמויות יבול גבוהות יותר, ופחות עצי הצללה. ב-1970 היה יבול הקפה במטעים החדשים רק 5% מכלל יבול הקפה באזור, אך בין 1993 ל-1997 הגיע חלקו היחסי לשיעור של 80%. מספר החוות גדל אף הוא, וגודלן היחסית הפך לקטן יותר. שינויים נוספים היו תחילת הגידול של יבולים חדשים, גידול יערות וחורשות, והפחתה במשטחי העשב.
תיאור
באזור נוף תרבות הקפה מעובדים 35% מכלל תוצרת הקפה של קולומביה, בעיקר בחוות הקטנות השוכנות בו. האזור שהוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית מחולק לשישה אזורי משנה שפונו מיערות ונמצאים על מדרונות הגבעות שעליהן גדלים הקפה וגידולים חקלאיים אחרים. רוב היישובים האורבניים שבגבולות אתר המורשת העולמית נמצאים מעל חוות הקפה. באזורים האורבניים מתגוררים למעלה מ-220,000 תושבים. גודלם של האזורים הכפריים הוא בין 826 ל-47,406 הקטאר, ועל פי המידע שסופק לאונסק"ו קיימות באזור 24,000 חוות קפה שבהן מתגוררים כ-80,000 תושבים.
חוות הקפה
השטח הממוצע של כל אחת מן החוות הוא כ-4.6 הקטאר, מתוכם 2.6 שעליהם נשתלו מטעי הקפה. המטעים גדלים על מדרונות תלולים, והעצים שבהם מוחלפים אחת ל-6 שנים בקירוב. המין הטקסונומי של הקפה הוא קפה ערביקה (ולאחרונה גם המין קסטיליו), שמקורו באפריקה וסביבת גידולו הטבעית היא בגובה של 900 עד 2,000 מטרים מעל גובה פני הים. הקפה מעובד ב, שבה נוצר קפה חלש יותר.
השיטה המסורתית לגידול הקפה באזור זה מאז שנות ה-60 היא שתילת המטעים בשטחי קרקע שבוראו מעצי היער שגדלו עליהם, אך תוך הותרת מספר מספיק של עצים שיספקו את הצל הדרוש לקפה. לקפה שגדל בלי צל ועם דשן יש תפוקה גבוהה יותר, אך יש לו גם השפעות מזיקות יותר מבחינה בריאותית. בחלק מן החוות יש מטעים שבהן יש חשיפה חלקית לשמש. השיטה שנבחרת לגידול הקפה תלויה בגובה החווה, שיפוע המדרון, כמות המשקעים ודפוס פיזורם לאורך השנה, ואיכות הקרקע. השימוש בגידול עם צל רווח יותר במערב ובמרכז אתר המורשת העולמית. לאחר הבשלת פולי הקפה ה"בשר" שלהם מופרד, ובתהליך ההתססה שלאחר ההפרדה מוסרת שכבה דביקה. לאחר מכן שוטפים החוואים את הקפה כדי להסיר את שרידי חומרי ההתססה, ובסיום עיבוד הפולים הם מייבשים אותם. קיימות שיטות אחדות לייבוש הקפה שנהוגות באזור זה. אחת מהן היא שימוש בגוארדיולות, שהם תופים גדולים שדרכם מוזרם אוויר חם, ומבנים גדולים בגובה 4 או 5 קומות שידועים כפטיו.
האזורים האורבניים
היישובים האורבניים נבנו לרוב במישורים שבראש הגבעות וההרים, מעל לחוות הקפה. הסגנון האדריכלי של היישובים הושפעה מהאדריכלות הספרדית ומהטופוגרפיה התלולה של האזור. חומרי הבנייה המסורתיים של הקירות הם לבני חמר, אדמה נגוחה, ועבור הגגות השתמשו ברעפי חמר. חלק ניכר מהקירות עדיין עשויים מחומרי הבנייה שלעיל, אף שהחל משלהי המאה ה-19 החלו להשתמש גם בתוספות מעץ. האזורים האורבניים באתר המורשת העולמית מחולקים ל-3 קבוצות: אלו שהתרחבו במשך השנים ושינו באופן כמעט מלא את האופי המקורי שלהם, אלו שכמעט ולא השתנו ונותרו בעלי מראה הומוגני, ואלו שהשתנו במידה כזו שחלקים מהם משמרים את הסגנון האדריכלי המקורי ההומוגני וחלקים אחרים אינם משמרים אותם.
קפטן וולקונוגוב ברח
קפטן וולקונוגוב ברח (ברוסית: Капитан Волконогов бежал) הוא סרט עלילתי בבימויהם של נטשה מרקולובה ואלכסיי צ'ופוב, בהפקה משותפת של רוסיה, אסטוניה וצרפת. הקרנת הבכורה התקיימה בספטמבר 2021 בפסטיבל הסרטים ה-78 של ונציה.
עלילה
הסרט מתרחש בברית המועצות שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. קפטן פיודור וולקונוגוב משרת בנ.ק.ו.ו.ד., המשטרה החשאית הסובייטית. הוא ביחסים טובים עם ההנהלה, עמיתיו מכבדים אותו. אבל יום אחד חייו משתנים באופן דרמטי — הוא מוכרז כפושע. הקפטן מצליח להימלט לפני שנעצר. בן לילה הוא הופך למנודה שמבוקש על ידי עמיתים לשעבר ברחבי העיר. בלילה מופיע לוולקונוגוב שליח מהעולם האחר ומזהירו שאחרי המוות ילך לגיהנום, אבל יש לו הזדמנות לשנות את גורלו ולעלות לגן עדן אם יחזור בתשובה, ואם לפחות אחד מקורבנותיו יסלח לו...
הקרנת בכורה וקבלה
הסרט קיבל תמיכה ממשרד התרבות של הפדרציה הרוסית, קרן Kinoprime לפיתוח צילום עכשווי, הקרן האירופית Eurimages לתמיכה ביצירה משותפת של קולנוע, משרד התרבות האסטוני וקרן הקולנוע האסטונית. חברת הסרטים "מקום הכוח" ו־LOOKFILM (רוסיה), Homeless Bob Production (אסטוניה) ו־Kinovista (צרפת) היו אחראיות על ההפקה. המפיקים הם ולרי פיודורוביץ', יבגני ניקישוב, אלכסנדר פלוטניקוב, מפיקים שותפים: קטרין קיסה, צ'ארלס-אוורארד צ'כוב ונדז'דה זאיונצ'קובסקיה.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בספטמבר 2021 בפסטיבל ונציה ה-78. הסרט זכה בפרס הראשי - אריה הזהב.
הסרט זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל הפתוח ה-32 של קינוטאבר (2021), כמו גם בקטגוריית הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי XXX בפילדלפיה. הסרט קיבל את פרס חד קרן המוזהב לשנת 2021 במועמדויות לסרט הטוב ביותר, לתסריט הטוב ביותר ולשחקן הטוב ביותר (יורי בוריסוב).
בדצמבר 2021, הסרט הוכרז כמועמד לפרס נשר הזהב הרוסי.
Tell It to My Heart
Tell It to My Heart (בעברית: ספר את זה לליבי) הוא סינגל שבוצע על ידי הזמרת היהודייה - אמריקאית טיילור דאייני. השיר יצא כסינגל הראשון שלה מאלבומה הראשון בעל אותו השם. הסינגל יצא לאור באוקטובר 1987.
רקע והצלחה
הסינגל הוקלט באולפני Cove City Sound שבגלן קוב, לונג איילנד. אביה של דאייני הלווה לה 6,000 דולר ליצירת ההדגמה.
דאייני הייתה מועמדת לפרס גראמי לשיר הפופ הטוב ביותר, לאישה, על ביצועה בסינגל זה בשנת 1988. המפיק ריק ווייק אמר בראיון למגזין "וייב" מ-1994 כי "ספר את זה לליבי" "באמת פוצץ אנשים רָחוֹק". בתגובה לקולה של דאייני אמר "הם חשבו שהיא כמו שחורה או איזושהי אתנית".
קליפ
אף על פי שהקליפ תוקצב בתקציב נמוך מאוד, הוא הציג את סגנונה האגרסיבי והסקסי של טיילור, והציג אותה כמוקד המרכזי בקליפ יחד עם שני רקדנים ורקדנית נוספת משני הצדדים על רקע לבן. הסרטון דומה מבחינה סגנונית לעטיפה של האלבום,."Tell It to My Heart".
רעידת האדמה בנפאל (1934)
רעידת האדמה בנפאל בעוצמה של 8.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט התרחשה ב-15 בינואר 1934 בשעה 14:13:25 לפי הזמן המקומי (8:43:25 UTC) ונחשבת לאחת הקשות שידעו נפאל וביהר שבהודו.
ברעש האדמה נספו 10,600 אנשים.
רעידת האדמה
מוקד הרעידה התרחש במזרח נפאל, כ-100 קילומטרים דרומית להר אוורסט.
האזורים בהם נגרם הנזק הכבד ביותר בנפש וברכוש היו מפורניה (Purnia) במזרח עד צ'מפארן (Champaran) במערב, מרחק של 320 קילומטרים, ומקטמנדו בצפון עד מונגר (Munger) בדרום, מרחק של 465 קילומטרים. הרעידה הורגשה עד להסה, מומבאי, אסאם ופנג'אב. בקולקטה, המרוחקת 650 קילומטרים ממוקד הרעידה, התמוטט המגדל בראש קתדרלת סנט פול.
זכויות להט"ב בבלגיה
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בבלגיה מוגדרות מהמתקדמות ביותר בעולם. בשנת 2021, ארגון הלהט"ב האירופי, "ILGA-Europe" דירג את בלגיה במקום השני באיחוד האירופי במעמד הגנה על זכויות להט"ב, אחרי מלטה במקום הראשון.
פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית בשטחי בלגיה ב-1795, עם גיל הסכמה שווה לזוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד, למעט בין השנים 1965–1985. לאחר שהעניקה לזוגות חד מיניים הטבות זוגיות במשפחה בשנת 2000, בלגיה הפכה למדינה השנייה בעולם שמכשירה נישואים חד מיניים ב-2003 (לאחר הולנד ב-2001). אימוץ משותף של זוגות חד מיניים עבר הכרה מלאה בשנת 2006 באותם תנאים והגבלות כמו אימוץ בקרב הטרוסקסואלים, בעוד זוגות לסביות הותרו לגשת להפריה חוץ-גופית (IVF). הגנות מפני אפליה על רקע נטייה מינית בתעסוקה, בדיור ובהתאמות ציבוריות ופרטיות נחקקו בשנת 2003 ועבור זהות מגדרית וביטוי מגדרי בשנת 2014. טרנסג'נדרים הותרו לשנות את מינם החוקי מאז 2007, בעוד חיוב להעברת ניתוח להתאמה מגדרית ועיקור לצורך הכרה בשינוי המגדר, בוטלו בשנת 2018. באותה שנה, כ-727 טרנסג'נדרים בלגים שינו את מגדרם.
בלגיה מזוהה כאחת המדינות הידידותיות ביותר עבור להט"ב בעולם. ראש ממשלת בלגיה הקודם, אליו די רופו, נודע בהיותו הומוסקסואל מוצהר וכאחד מראשי המדינות הבודדים בעולם שהזדהו כחלק מקהילת הלהט"ב. פסקל סמט, שר החינוך הפלמי לשעבר (בממשלת פיטרס השנייה) ושר הניידות הנוכחי של בריסל, הוא הומוסקסואל מוצהר גם כן. עם מינויה של פטרה דה סוטר לסגנית ראש ממשלת בלגיה המפקחת על הממשל הציבורי ומפעלים ציבוריים מאז 2020, בלגיה היא אחת המדינות הראשונות בעולם המחזיקות בנציגים טרנסג'נדרים מוצהרים כשרים בממשלה. סקר מאת "Eurobarometer" משנת 2019 מצע כי 84% מהבלגים האמינו שאנשים הומוסקסואלים וביסקסואלים אמורים ליהנות מאותן זכויות כמו הטרוסקסואלים, ו-82% תמכו בהכשרת נישואים חד מיניים ברחבי אירופה, עלייה של כ-20% מתוצאות סקר האיחוד האירופי משנת 2006 שהראה תמיכה של 62% בהכשרתם של נישואים חד מיניים ביבשת.
מעמד בחוק
לפני שנת 1795, השטח של מדינת בלגיה המודרנית נשלט בעיקר בידי האימפריה הרומית הקדושה והיה מחולק בין ארצות השפלה האוסטריות, דוכסות בויון ובישופות לייז', יחד עם ממלכת צרפת והרפובליקה של הולנד המאוחדת.
פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית מאז 1795 (כשהמדינה הייתה חלק צרפתי). החוק לא אסר על יחסים הומוסקסואליים ואף סעיף 372 לחוק העונשין שקבע את גיל ההסכמה ל-16 שנים לא הבדיל לעניין זה בין זוגות הטרוסקסואלים להומוסקסואלים. אמנם, ב-8 באפריל 1965 קיבל הפרלמנט הבלגי את הצעת חבר הפרלמנט פרדי טרוואן לתקן את החוק על הגנת נוער כך שגיל ההסכמה עבור פעילות הומוסקסואלית יהיה 18. הצעת חוק שהוגשה ביוני 1982 על ידי חבר הפרלמנט לוק ואן דן בושה לביטול הסעיף אושרה על ידי לשכת הנבחרים ב-13 במאי 1983 בעוד הסנאט הסכים לאימוץ האישור ביוני 1985. ביטול הסעיף נכנס לפועל ב-18 ביוני 1985.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
נישואים חד מיניים בבלגיה חוקיים מאז 1 ביוני 2003. הצעת חוק להכשרתם של נישואים חד מיניים התקבלה בסנאט ב-28 בנובמבר 2002, וב-30 בינואר 2003 על ידי לשכת הנבחרים. היא נכנסה לתוקף ב-1 ביוני, לאחר שהמלך אלברט השני נתן את הסכמתו המלכותית. בכך, בלגיה הפכה למדינה השנייה בעולם שמאשרת נישואים חד מיניים, אחרי הולנד ב-2001. הכרה ב-"חיים משותפים על פי חוק", הפתוחים לכל שני שותפים הגרים בהסכמה חוקית, הוכרה עבור זוגות חד מיניים ברחבי המדינה מאז 1 בינואר 2000.
הורות ואימוץ
לזוגות חד מיניים ישנן זכויות שוות לאימוץ ילדים כגון בקרב זוגות הטרוסקסואלים מאז 2006, בעוד זוגות לסביות רשאיות לגשת להפריה חוץ-גופית מאז אותה שנה.
עם זאת, מקרה של אי שוויון משפטי התרחש במהלך השנים לאחר החקיקה. בעלה של האם הביולוגית הוכר באופן אוטומטי כאב (על פי סעיף 135 לחוק האזרחי), אך זה לא היה המקרה עבור זוג חד מיני בקרב בת זוגה של האם. כדי להיות מוכרת כאם המשותפת, היא הייתה צריכה להשלים הליך אימוץ. ממשלת די רופו הבטיחה לשנות את הנוהג, ובשנת 2014, כאשר הולנד העבירה חקיקה דומה, ארגוני להט"ב בלגים קראו לממשלה לקיים את הבטחתה. לאחר מכן, פעלו המחוקקים להסכמה על פתרון. הצעת חוק לתיקון אי שוויון זה אושרה על ידי הסנאט ב-3 באפריל 2014 בהצבעת רוב של 48–2 (עם הימנעות אחת), ועל ידי לשכת הנציגים ב-23 באפריל בהצבעה של 114–10 (עם הימנעות אחת). הצעת החוק קיבלה הסכמה מלכותית ב-5 במאי ונכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2015.
בדרך כלל, חוק האימוץ מוסדר ברמה הפדרלית, בעוד שהליך האימוץ מנוהל על ידי ממשלות הקהילה. בין השנים 2006 ל-2014, כ-56 זוגות גברים חד מיניים ושני זוגות חד מיניים נשיים אימצו ילד בקהילה הפלמית (פלנדריה). באותה תקופה, כ-12 ילדים אומצו בוולוניה, מה שהוביל לכ-70 אימוצים בסך הכול בקרב זוגות חד מיניים בבלגיה באותה תקופה.
הגנה מפני אפליה
החוק למניעת אפליה מ-25 בפברואר 2003 כלל הגנות על אפליה על רקע מין ונטייה מינית. החוק הוחלף בחוק דומה בשנת 2007, הידוע כ-"חוק נגד אפליה 2007". החוקים נגד אפליה משנת 2003 ו-2007 קובעים גם החמרות ענישה על פשעים שמניעים שנאה על בסיס, בין היתר, מין ונטייה מינית. ב-29 בנובמבר 2013 אישרה הממשלה הפדרלית את הרחבת החוק כך שיכלול זהות מגדרית וביטוי מגדרי. התיקון אושר על ידי הפרלמנט וקיבל הסכמה מלכותית ב-22 במאי 2014.
ב-22 בדצמבר 2014, חבר המושבעים של בית המשפט של השופטים של לייז' מצא ארבעה אשמים ברצח איהסאן ג'רף, מהגר צפון אפריקאי, אשר הונעו בין היתר על ידי הומופוביה. זה היה המקרה הראשון בבלגיה שבו פשע הוגדר רשמית כמונע על ידי שנאה על בסיס נטייה מינית. בדצמבר 2014, לאחר שהחל המשפט בפרשה בנובמבר, גזר בית המשפט של לייז' על מוטלו קיזילסלאן, ג'רמי וינטגנס ואריק פרמנטייה מאסר עולם בגין ביצוע הרצח של ג'רף בעוד הנאשם ג'ונתן לקאו נידון ל-30 שנות מאסר.
במאי 2018, המרכז לשוויון הזדמנויות והתנגדות לגזענות דיווח שהוא טיפל ב-125 מקרים של אפליה הומופובית ב-2018, עלייה של 38% בחמש השנים האחרונות. המקרים כללו כ-17 תקיפות פיזיות, 42 עלבונות הומופובים ציבוריים, 17 מקרים של אפליה בדיור ו-31 תקיפות מקוונות. מחקר שפורסם במאי 2019 והוזמן על ידי מזכירת המדינה לשוויון הזדמנויות ביאנקה דיבאטס, מצא כי 90% מתושבי הלהט"ב בבריסל היו קורבן להטרדה מילולית או פסיכולוגית, כאשר שליש מתוכם ציינו כי הותקפו פיזית.
זהות מגדרית
בתי חולים בלגיים רבים, ביניהם בית החולים האוניברסיטאי גנט, ידועים בהתמחותם בניתוחים להתאמה מגדרית. כתוצאה מכך, טרנסג'נדרים רבים מצרפת השכנה מחליטים לעבור הליכי התאמה מגדרית באזוריהם.
החוק מ-10 במאי 2007 על טרנסקסואליות, מעניק לבלגים את הזכות לשנות את מגדרם המשפטי. לפני כן, שינוי מגדרי התאפשר רק באמצעות פסק דין שיפוטי. בין 2002 ל-2012, היה ממוצע שנתי של כ-31 גברים ו-14 נשים ששינו רשמית את מינם החוקי, עם עלייה לאחר כניסת החוק לתוקף. התנאים כללו כי לאדם יש "שכנוע פנימי קבוע ובלתי הפיך להשתייך למין המנוגד לזה המוזכר בתעודת לידתו" בעוד כי "גופו הפיזי מותאם למין השני ככל האפשר ומוצדק מנקודה מבט רפואית", כלומר, המועמדים נדרשו לעבור ניתוח להתאמה מגדרית ועיקור עבור הכרה בשינוי מגדרם. תוכניות לתיקון החוק להסרת הדרישות הללו הוכרזו על ידי ממשלת מישל ב-2015, שעברה על ידי לשכת הנבחרים ונחתמה על ידי המלך פיליפ ב-2017, ונכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2018. זמן קצר לאחר כניסת החוק לתוקף בינואר 2018, ארגוני זכויות להט"ב ערערו עליו בפני בית המשפט החוקתי של בלגיה, בטענה שהבחירה הבינארית (זכר או נקבה) והיכולת לשנות את המין מוגדרות עבור פעם אחת בלבד. ביוני 2019 קבע בית המשפט לחוקה כי החוק אינו חוקתי ויש לתקנו. נכון לשנת 2021, ניתן לשנות בתעודת הזהות מין מזכר לנקבה או להפך בלבד, בעוד לטענת בית המשפט, אנשים א-בינארים הנכללים תחת מגדר שלישי מופלים כתוצאה מאי הכרתו. כתוצאה מכך, בית המשפט קבע כי צריכה להיות אופציה למין "X" ברישומי חובה. בית המשפט החוקתי ביקש מהפרלמנט הפדרלי לעבוד על הסדר התואם את הפסיקה, בין אם באמצעות "יצירת קטגוריה נוספת אחת או יותר" או הסרת מגדר מרישומי חובה.   ממשלת דה קרו הסכימה לתקן את החוק הנוכחי בעוד ההסכם הקואליציוני שלה משנת 2020 קובע כי "החקיקה תתוקן בהתאם לפסיקת בית המשפט החוקתי והשלכות נוספות ייבדקו".
על מנת לשנות מין חוקי, אדם מבוגר צריך להגיש בקשה עם הצהרה כי המין החוקי שלו אינו תואם את זהותו המגדרית (דיספוריה מגדרית), בעוד אין חיוב של העברת ניתוח, טיפול רפואי או פסיכולוגי אחר או חוות דעת. לאחר הגשת הבקשה, יקבל הפונה הודעה על ההשלכות המשפטיות של השינוי המבוקש. על המבקש לחדש את כוונתו לשנות את מינו החוקי תוך שלושה חודשים מיום הבקשה ולהצהיר כי הוא מודע להשלכות המשפטיות של השינוי. לקטינים בגילאי 12–16 ישנה אפשרות לשנות את שמם הפרטי, אך לא את מינם החוקי. לקטינים בני 16–17 ישנה אפשרות להגיש בקשה לשינוי מגדר בהסכמת הורים וחוות דעת פסיכולוגית המאשרת שהחלטתם התקבלה בחופשיות וללא כל לחץ מבחוץ. על פי המרשם הלאומי, 727 טרנסג'נדרים בלגים שינו את מינם החוקי על פי החוק החדש בשנת 2018.
אינטרסקס
תינוקות אינטרסקסים (בעלי סימני מין זכריים ונקביים כאחד) בבלגיה עשויים לעבור התערבויות רפואיות כדי לשנות את מאפייני המין שלהם. ארגוני זכויות אדם רואים יותר ויותר בקיום ניתוחים אלה כמיותרים, בעודם מצהירים כי יש לבצעם רק אם הפונה מסכים לניתוח. בפברואר 2019 המליצה ועדת האו"ם לזכויות הילד לבלגיה לאסור על קיום ניתוחים אלו ולספק לתינוקות אינטרסקסים ולהוריהם ייעוץ ותמיכה.
ארגון האינטרסקס הראשון בפלנדריה, "Intersekse Vlaanderen", נרשם רשמית באוגוסט 2019.
שירות צבאי
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בכוחות המזוינים של בלגיה.
בריאות ותרומת דם
בבלגיה, כמו במדינות רבות אחרות, גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) לא הורשו בעבר לתרום דם. בשנת 2017 בוטל האיסור והוחלף בתקופת דחייה של שנה. בשנת 2016, שרת הבריאות מגי דה בלוק הבטיחה להעריך מחדש את החוק באמצעות "התגליות המדעיות החדשות ביותר". בנובמבר 2016, הודיעה שהאיסור יתוקן ב-2017, מה שיאפשר לגברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לתרום דם לאחר שנה של תקופת דחייה. תקנות אלה אושרו ב-28 באפריל 2017 על ידי מועצת השרים.
בשנת 2019, קבוצות להט"ב, במימון משרד הבריאות הפלמי, השיקו פרויקט למניעת התאבדויות בקרב להט"ב בשם "lumi.be" ואתר ספציפי למניעת התאבדות בקרב טרנסג'נדרים בשם "gendervonk.be".
תנאי מחיה
חברי קהילת הלהט"ב הבלגית מוגדרים לצד קבלה חברתית רחבה, בעוד ישנה סצנת להט"ב חזקה, עם מועדוני, ברים וקיום אירועים רבים. פעילי זכויות להט"ב בלגיים מקובצים במספר ארגונים בהם: "Çavaria" ו-"Wel Jong Niet Hetero", שני ארגונים דוברי הולנדית באזור פלנדריה ובריסל, ו-"Federation des Associations Gayes et Lesbiennes" בולוניה ואזור בריסל דובר הצרפתית.
צעדות למען זכויות להט"ב מתקיימות מדי שנה בבירת בריסל מאז 1996, כאשר אירועים דומים נערכו לסירוגין בשנים קודמות הן בבריסל והן בערים בלגיות אחרות. הצעדות אמנם בעלות אופי חגיגי, אך הן משמשות גם להצגת רשימת דרישות של חברי הקהילה הלאומית. הרשימה עודכנה מספר פעמים וכללה דרישות לחוקים נגד אפליה, הכללת מערכות יחסים חד-מיניות בחינוך מיני וזכות לאימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים. בצעדת 2007, חלק מהמשתתפים נראו עם הכרזה "תודה לך ורהופשטדט!", בהתייחס לעובדה שנישואים חד מיניים בבלגיה ורפורמות למען תושבי להט"ב אחרות מומשו על ידי שתי הממשלות הראשונות של ראש הממשלה גיא ורהופשטדט.
לפני 1998 נערכו הצעדות תחת השם רוז זטרדג – סמדי ורד ("שבת ורודה"). השם אומץ לצעדת ההפגנה הבלגית הראשונה אי פעם למען זכויות הומוסקסואלים ב-1979, שלקחה השראה מסדרת הצעדות ההולנדיות עם אותו השם שנערכו לראשונה שלוש שנים קודם לכן ב-1977. צעדת 1979 אורגנה ב-5 במאי בבריסל, עם הצעדות הבאות בשנתיים הבאות באנטוורפן ובריסל בהתאמה. לאחר סדרה קצרה ראשונה זו של אירועים שנתיים, רק בשנת 1990 התקבלה ההחלטה לארגן שוב את הצעדות באופן קבוע, החל מחדש ב-5 במאי באנטוורפן ולאחר מכן בקיום דו-שנתי בגנט ושוב באנטוורפן. הבחירה האחרונה בעיר נבעה על ידי מה שמכונה "יום ראשון השחור", כאשר מפלגת הימין "Vlaams Blok" (כיום "Vlaams Belang") אשר הייתה ידועה בהתנגדותה לזכויות להט"ב, השיגה ניצחון אלקטורלי גדול באנטוורפן. ב-1996 צעדת "שבת ורודה" הועברה לבריסל ללא הגבלת זמן, והפכה לאירוע שנתי מאז. בשנה שלאחר מכן, רשימת הדרישות הוצגה לראשונה באופן בולט על 10 כרזות גדולות שנשאו על ידי המשתתפים לאורך הצעדה. בשנת 1998 שונה שמה ל-"גאווה לסבית והומוסקסואלית בלגית" (BLGP), ולאחר מכן ב-2009 ל-"גאווה בלגית". במהדורת המצעד לשנת 2019 בבריסל, השתתפו מספר שיא של צועדים מאז היווסדותו, עם מעל ל-100,000 איש.
בשנת 2013, אנטוורפן הייתה העיר המארחת של מהדורתם השלישית של קיום משחקי הספורט בקרב ספורטאי להט"ב הידועים כ-"משחקי האאוט העולמיים" (World Outgames) אשר כללו כ-36 תחרויות בענפי ספורט שונים אשר אורגנו על ידי איגוד הספורט הבינלאומי של הומואים ולסביות (Gay and Lesbian International Sport Association).
פוליטיקה
מספר פוליטיקאים בלגיים מוכרים כהומוסקסואלים גלויים, שתי דוגמאות בולטות הן ראש ממשלת בלגיה לשעבר, אליו די רופו ושר החינוך הפלמי לשעבר (בממשלת פיטרס השנייה), פסקל סמט. חברי להט"ב בפרלמנט הפלמי כוללים, בין היתר, את פיט דה ברוין, לורין פריס וראש עיריית וולן אלס רובינאס.
זכויות להט"ב נתמכות על ידי המפלגות הפוליטיות העיקריות. בהצבעה על הצעת חוק נישואים חד מיניים, הליברלים והדמוקרטים הפלמיים, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית (פלמים), המפלגה הסוציאליסטית (ולונים), המפלגה הסוציאליסטית (פלמים), מפלגת אקולו, המפלגה הירוקה ומפלגת האיגוד העממי הצביעו בעד למעט מספר נמנעים, בעוד שהבלוק הפלמי והחזית הלאומית הצביעו נגד, מפלגת המרכז הדמוקרטי-הומניסטי הצביעו נגד לצד מספר נמנעים והתנועה הרפורמית הצביעה באופן מחולק. מפלגת הימין פלאמס בלאנג (לשעבר הבלוק הפלמי) התנגדה לנישואים חד מיניים ולזכויות להט"ב באופן רחב יותר, אך ריככה את עמדתה בשנים האחרונות. ב-2015, מנהיג המפלגה טום ואן גריקן הצהיר כי המפלגה לא תפעל להתנגדות לנישואים חד מיניים בעוד חבר הפרלמנט הפלמי פיליפ דה וינטר הצהיר לעיתון "דה סטנדרט" בשנת 2014 כי המפלגה מאשרת כעת נישואים חד מיניים. ב-2 באפריל 2014, הפרלמנט הפלמי אישר 96–0 (עם 15 נמנעים) החלטה שהוצגה על ידי חבר הפרלמנט פיט דה ברוין ונתמכה על ידי כלל המפלגות הפוליטיות מלבד ולאמס בלאנג, הקוראת לממשלה לנקוט צעדים לתמיכה וקידום הקבלה של טרנסג'נדרים בחברה הבלגית. בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2014, רופאת הנשים של בית החולים האוניברסיטאי גנט, פטרה דה סטר, הייתה במקום השני ברשימת המועמדים מטעם המפלגה הירוקה, מה שסימן בפעם הראשונה שנציגה טרנסג'נדרית בלגית הייתה מועמדת לפרלמנט האיחוד האירופי. דה סאטר כיהנה כחברה בסנאט הבלגי מאז יוני 2014, והצטרפה לפרלמנט האירופי עבור מפלגת הירוקים האירופית לאחר הבחירות ב-2019. היא עזבה את הפרלמנט האירופי ב-2020, והושבעה לתפקיד שרת שירות המדינה באוקטובר אותה שנה.
בית הכנסת הגרמני הגדול
בית הכנסת הגרמני הגדול (באיטלקית: Scuola Grande Tedesca) הוא אחד מחמישה בתי כנסת בגטו היהודי בוונציה, איטליה. הוא הוקם בשנת 1528, זהו בית הכנסת הוונציאני העתיק ביותר.
היסטוריה
בית הכנסת הגרמני הגדול הוקם בשנת 1528 על ידי חברי הקהילה האשכנזית המקומית. לוח אבן על הקיר המערבי של הבניין מתעד את בנייתו במימון שני תורמים. כמו ארבעת בתי הכנסת האחרים בוונציה, בית הכנסת כונה "סקולה" ("בית ספר"), ולא "סינגוגה" ("בית כנסת"), באותו אופן שבו יהודים אשכנזים מכנים את בית הכנסת ביידיש "שול".
ארכיטקטורה
אולם התפילה נבנה על גבי מבנה קיים מראש. במקור הונחה הבימה באמצע האולם בהתאם לתצורת "הבימה המרכזית" המסורתית, ורק מאוחר יותר הועברה לקצה הצפוני של האולם.
חוג פשוט
בתורת החוגים, חוג פשוט הוא חוג שאין לו אידיאלים לא טריוויאליים. בהיותם האובייקטים היסודיים בתורת המבנה, נודעת חשיבות רבה להכרת החוגים הפשוטים במחלקות שונות של חוגים. החוגים הפשוטים הקומוטטיביים אינם אלא שדות. החוגים הפשוטים הארטיניים הם, לפי משפט ודרברן-ארטין, אלגברות מטריצות מעל חוגים עם חילוק. המבנה של חוגים פשוטים נתריים מסובך למדי, וידועות שם כמה וכמה דוגמאות פתולוגיות.
המרכז של חוג פשוט הוא תמיד שדה, ולכן אפשר לראות את החוג כאלגברה מעל המרכז של עצמו. כל אלגברה מעל שדה אפשר לשכן באלגברה פשוטה (Bokut).
תפקידם של החוגים הפשוטים בתורת החוגים אינו חד-משמעי כזה של החבורות הפשוטות בתורת החבורות: האחרונות משמשות דרך סדרות ההרכב אבני יסוד שאפשר לבנות מהן את כל החבורות הסופיות (וגם חבורות רבות אחרות). בתורת החוגים, למרות שלכל חוג (עם יחידה) יש מנות פשוטות, ולמרות קיומו של רדיקל בראון-מקוי המודד עד כמה המנות האלה רחוקות מלתאר את החוג כולו, הפירוק של חוג למרכיבים פשוטים - במידה שהוא אפשרי - נעשה דווקא דרך מודולים פשוטים.
כל חוג עם חילוק הוא חוג פשוט, וכל חוג פשוט הוא חוג פרימיטיבי, ולכן ראשוני. אף אחת מן הגרירות הלוגיות הללו אינה דו-כיוונית.
הרחבות אורֶה
לכל חוג פשוט R ממאפיין 0, אם היא גזירה (כלומר, העתקה ליניארית המקיימת את כלל לייבניץ ; ראו אלגברה דיפרנציאלית) שאינה פנימית (כלומר, היא אינה מהצורה d(a)=at-ta עבור t קבוע), אז הרחבת אור R[x;d] (הכוללת את הפולינומים מעל R, עם כלל הכפל ) היא חוג פשוט (עמיצור). חזרה איטרטיבית על בניה זו מביאה (כאשר F שדה ממאפיין 0) לאלגברת וייל, שבה כל x_i וכל y_j מתחלפים זה עם זה, למעט. זוהי דוגמה ידועה לאלגברה פשוטה נתרית.
פשטות חסומה
חוג הוא פשוט אם האידיאל (הדו-צדדי) שיוצר כל איבר שונה מאפס, מכיל את איבר היחידה. לפיכך ניתן להגדיר חוג n-פשוט בתור חוג שעבורו לכל a\neq 0 קיימים כך ש-. חוג מטריצות מסדר n מעל שדה (או חוג עם חילוק) הוא n-פשוט. דוגמה חשובה מממד אינסופי היא המנה של חוג האופרטורים הליניאריים על מרחב וקטורי אינסוף ממדי (מממד בן-מנייה), באידיאל של העתקות שדרגתן סופית - מנה זו היא חוג 1-פשוט.
חוגים רדיקליים
ההגדרה לחוג פשוט אינה מבטיחה, א-פריורי, את קיומו של אבר יחידה (לדוגמה, חוג המטריצות הסופיות מסדר לא חסום מעל שדה) ומכאן שניתן לתהות האם קיימים חוגים פשוטים במחלקות של חוגים ללא יחידה - כמו חוגים השווים לרדיקל ג'ייקובסון של עצמם או חוגים ניליים (כפי ששאלו לויצקי, ג'ייקובסון, קפלנסקי ואחרים). בשנת 1961 נמצאה דוגמה לחוג פשוט השווה לרדיקל ג'ייקובסון של עצמו (Sasiada), ובשנת 2002 נמצאה דוגמה לחוג פשוט ונילי (Smoktunowicz). יצוין, כי אלגברה פשוטה נוצרת סופית אינה יכולה להיות רדיקל ג'ייקובסון, בגלל הלמה של נקאימה (בגרסתה הלא-קומוטטיבית).
יחסי דרום אפריקה–פורטוגל
יחסי דרום אפריקה–פורטוגל הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין פורטוגל לדרום אפריקה.
דרום אפריקה מחזיקה בפורטוגל שגרירות בליסבון וקונסוליות כבוד בפורטו ובפונשל, מדיירה. פורטוגל מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה, קונסוליות-כלליות ביוהנסבורג וקייפטאון, וקונסוליות-כבוד בדרבן, פורט אליזבת וולקום.
תקופת התגליות
הפורטוגזים חקרו את חופי דרום אפריקה בסוף המאה ה-15, וטענו כי הם שלהם, באמצעות הקמת "פדראו" (צלב אבן גדול עליו סמל פורטוגל שהוצב במקום כחלק מתביעת אדמה). בארתולומיאו דיאש עשה זאת בשנת 1486, ואסקו דה גאמה רשם חזקה על כף התקווה הטובה בשנת 1497, בדרך להודו.
אפרטהייד
לדרום אפריקה היו יחסים קרובים עם פורטוגל, במיוחד בתקופה שבה מוזמביק ואנגולה היו מושבות פורטוגזיות. דרום אפריקה תחת האפרטהייד נשלטה על ידי המפלגה הלאומית, שחלקה דעות משותפות עם משטר "המדינה החדשה" האנטי-קומוניסטי של אנטוניו דה אוליביירה סלזאר בפורטוגל.
בעקבות החלטתה של בריטניה להעניק עצמאות למושבותיה באפריקה, חששה ממשלתו של הנדריק פרוורד כי המדינות הבלתי תלויות שזה עתה קמו, יפלו תחת השפעת ברית המועצות, ומשנת 1961 ואילך נערכו פגישות תכופות של דרום אפריקה ופורטוגל. פעילי מודיעין וכן ביקורים של פוליטיקאים בדרום אפריקה באנגולה ובמוזמביק בשליטה פורטוגזית.
הגירה
בראשית המאה ה-20 החל גל של מהגרים ממדיירה שמספרם גדל מאוד בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה. מהגרים אלו, הקשורים באופן מסורתי לגננות ומסחר, מהווים את הקבוצה הגדולה ביותר בקהילה הפורטוגזית של דרום אפריקה.
ההגירה הגדולה ביותר של פורטוגזים לדרום אפריקה התרחשה כאשר אנגולה ומוזמביק נעשו עצמאיות בשנת 1975. בעוד שרוב הפורטוגזים משתי המושבות לשעבר התיישבו בפורטוגל או בברזיל, חלקם הורשו להיכנס לדרום אפריקה. מספרם של הפורטוגזים הדרום אפריקאים בשנת 2010 נאמד בכ-80,476.
כמו כן, מספר גדל והולך של דרום אפריקאים קונים נכסים בפורטוגל כדי להשיג מקום מגורים ולפרוש שם ולהיות מסוגלים לטייל באזור שנגן.
קשרי תעופה
טיסות ישירות בין המדינות לא מתקיימות מאז טאפ אייר פורטוגל סיימה את השירותים בין נמל התעופה ליסבון לנמל התעופה הבינלאומי או. אר. טאמבו בשנת 2011. סאות' אפריקן איירווייז, שגם הפסיקה את הטיסות בין המדינות, נהגה לטוס לרומא, אתונה ותל אביב דרך ליסבון, מכיוון שנאסר עליה להיכנס למרחב האווירי של מדינות אפריקה בשל מדיניות האפרטהייד שלה.
שתי חברות התעופה חברות כיום בסטאר אלייאנס, ומפעילות טיסות של שותפות קוד.
פטריסי ארנאו
פטריסי ארנאו אי פריקס (בקטלאנית: Patrici Arnau i Pericas, לעיתים נקרא בשם הספרדי "פטריסיו" (Patricio); 10 בנובמבר 1907 - 26 באפריל 1991) היה כדורגלן קטלאני-ספרדי ששיחק בין 1923 ל-1934 בברצלונה.
קריירה
ארנאו נולד וגדל בעיר ברצלונה, העיר המרכזית בקטלוניה. ב-1920, כשהיה בן 12, הצטרף לקבוצת הילדים של ברצלונה, קבוצת הכדורגל הבכירה בעיר ובאזור. הוא התקדם במעלה קבוצות הנוער של המועדון, ובעונת 1923/1924, כשהיה בן 16, קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-1929 היה שותף לזכיית הקבוצה במהדורה הראשונה של הליגה הספרדית ב-9 ביוני 1930 נערך לכבודו משחק הוקרה, משחק בו גברה ברצלונה על ולנסיה 3 - 2. בעונת 1930/1931 ערך 14 הופעות בליגה, ואת שערו הראשון בליגה הבקיע ב-25 בינואר 1931, בתיקו 1-1 עם דפורטיבו אלאבס. בעונה שלאחר מכן הבקיע פעמיים ב-16 משחקים בהם שותף. לאחר שבעונת 1932/1933 הופיע ב-3 משחקים ליגה בלבד, בעונת 1933/1934 שיחק ב-11 משחקי ליגה והבקיע שני שערים. בתום העונה פרש ממשחק.
בין 1930 ל-1933 השתתף ארנאו ב-6 משחקים של נבחרת קטלוניה.
קנדריק נאן
קנדריק מלווין נאן (באנגלית: Kendrick Melvin Nunn; נולד ב-3 באוגוסט 1995) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת וושינגטון וויזארדס מליגת ה-NBA, בעמדות הרכז והקלע.
קריירת תיכונים
נאן נולד בשיקגו שבאילינוי, ולמד בבית הספר התיכון "אקדמיית סימאון" בו למדו בעבר שחקני NBA רבים. בכל 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של התיכון זכה עמה באליפות התיכונים של אילינוי, לצד ג'בארי פארקר. לקראת סיום שנתו האחרונה בסימאון הפרישה הקבוצה את גופייתו, עם המספר "20", ובכך היה השחקן החמישי בלבד אשר זוכה לכבוד זה, אחרי בן וילסון, בובי סימונס, דריק רוז וג'בארי פארקר.
נבחרות העתודה של ארצות הברית
בשנת 2011 נכלל בסגל נבחרת ארצות הברית הצעירה בטורניר "אליפות האמריקות בכדורסל עד גיל 16", לצד פארקר, ג'אליל אוקפור וארון גורדון. ארצות הברית ניצחה בכל משחקיה בהפרש ממוצע של כ-42 נקודות, וזכתה במדליית הזהב. בשנה העוקבת השתתף נאן באליפות העולם בכדורסל עד גיל 17, וזכה עם נבחרתו במדליית זהב נוספת לאחר שגברה על כל יריבותיה בפער ממוצע של כ-40 נקודות.
קריירת מכללות
בשנת 2013 החל ללמוד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, וב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 10.6 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק. בסיום עונתו השלישית נעצר בגין אלימות כלפי בת זוגו, ולאחר שהודה באשמה הורחק לצמיתות מאוניברסיטת אילינוי.
ביוני 2016 הודיע על מעברו לאוניברסיטת אוקלנד אשר במישיגן. על פי חוקי ליגת המכללות נדרשה על נאן תקופת צינון ("Redshirt") של שנה בה לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל, בשל מעברו בין אוניברסיטאות שונות. בעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של אוקלנד, 2017/2018, קלע 25.9 נקודות בממוצע למשחק, אשר הציבו אותו במקום השני בליגת המכללות כולה (אחרי טריי יאנג). בסיום אותה עונה זכה בתואר שחקן העונה של מחוז Horizon League.
סנטה קרוז ווריורס
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2018 חתם נאן על חוזה בלתי-מובטח בגולדן סטייט ווריורס, אך נופה מהסגל לפני פתיחת העונה. בהמשך הצטרף לקבוצת הבת של גולדן סטייט מליגת הפיתוח של ה-NBA – סנטה קרוז ווריורס – וב-49 משחקיו במדיה קלע 19.3 נקודות בממוצע למשחק.
מיאמי היט
לקראת עונת חתם על חוזה בלתי-מובטח במיאמי היט. במשחק קדם העונה האחרון של ההיט הבטיח את מקומו בסגל הסופי של הקבוצה, כשקלע 40 נקודות מול יוסטון רוקטס – מספר הנקודות הגבוה ביותר של שחקן מיאמי במשחק קדם עונה ב-20 השנים האחרונות. במשחק הראשון של העונה הסדירה המשיך להפתיע לטובה כאשר קלע 24 נקודות ב-26 דקות בניצחון מול ממפיס גריזליס. במשחקו השלישי ב-NBA קלע 25 נקודות מול מינסוטה טימברוולבס, ובמשחקו החמישי שיפר את שיאו כשקלע 28 נקודות מול אטלנטה הוקס. בחמשת משחקיו הראשונים קלע בסך הכול 112 נקודות, אשר היו מספר הנקודות הגבוה ביותר לרוקי בחמשת משחקיו הראשונים בליגה, מאז קלע קווין דוראנט 113 נקודות בשנת 2007. ב-10 בדצמבר 2019 קלע שיא קריירה חדש של 36 נקודות בניצחון קבוצתו מול אטלנטה הוקס. לאורך העונה כולה קלע 15.3 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
ביולי 2020 חלה נאן בנגיף הקורונה, ולקראת תחילת פלייאוף 2020 איבד את מקומו בחמישייה הפותחת לגוראן דרגיץ'. בפלייאוף עצמו העפילו ההיט למעמד גמר ה-NBA, בו הפסידו מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 2–4. נאן שותף ב-15 מתוך 21 משחקי קבוצתו בפלייאוף, כשחקן ספסל, וקלע 6.1 נקודות בממוצע למשחק.
לוס אנג'לס לייקרס
ב-3 באוגוסט 2021 חתם נאן בלוס אנג'לס לייקרס על חוזה לשתי עונות, עבור כעשרה מיליון דולר.
וושינגטון ויזארדס
ב-23 בינואר 2023 עבר בטרייד לקבוצת וושינגטון ויזארדס יחד עם בחירות דראפט עתידיות, בתמורה לשחקן רוי האצ'מורה.
הולנד הקריבית
הולנד הקריבית (בהולנדית: Caribisch Nederland) הם שלושה איים בים הקריבי, שכל אחד מהם נחשב כרשות מוניציפלית מיוחדת בממלכת ארצות השפלה - בונייר, סאבא וסנט אוסטטיוס.
שלושת האיים הללו היו חלק מהמחוז האוטונומי האנטילים ההולנדיים שכלל 6 איים. ארובה פרשה מהאנטילים ההולנדיים ב-1 בינואר 1986, והאיים קוראסאו וסנט מארטן קיבלו כל אחד מעמד עצמאי במסגרת ממלכת ארצות השפלה בתאריך 10 באוקטובר 2010.
שלושת האיים שנותרו מהאנטילים ההולנדיים בונייר, סאבא וסנט אוסטטיוס הפכו לרשויות מוניציפליות מיוחדות ומכונים ביחד הולנד הקריבית. שם נוסף - איי BES ראשי התיבות של שמות האיים.
מנשה שהרבני
הרב מנשה סלמאן שהרבני (4 ביוני 1881, ז' בסיוון ה'תרמ"א - 21 באוגוסט 1960, כ"ח באב ה'תש"ך) היה פרשן מקרא, מחנך ושד"ר, פייטן ומשורר, ורבן של הקהילות היהודיות באבאדאן ומחמרה שבכורדיסטן האיראנית. חיבר כ-900 פיוטים ושירים.
ביוגרפיה
נולד בבגדאד שבעיראק לרב סלמאן שהרבני. בשל היות אביו המפרנס היחיד במשפחה ברוכת הילדים, לא היה לו תקציב לשלוח את בנו ללימודים באחד ממוסדות העיר, ועד גיל 12 לא ידע קרוא וכתוב. בגיל זה, בראש השנה של שנת ה'תרנ"ג, הצטרף כמנהג המקום (שייסד הרב צדקה חוצין (הראשון)) ל'חבורת תהילים' והתקנא בילדים שידעו לקרוא היטב, ואז החליט ללמוד תורה בבית המדרש. אך בשל גילו ואפס ידיעותיו, מונה לשמש כעוזר למורה. לאחר תקופה קצרה עזב את תפקידו ועבר לתלמוד תורה אחר שנאות לקבלו כתלמיד, שם השלים במהירות את לימודיו.
בשנת ה'תרנ"ו עבר ללמוד בישיבת מדרש בית זלכה, אצל הרב משה צדקה. משנת ה'תרנ"ח בערך, הפך לבן בית אצל מנהיג יהדות עיראק, הרב יוסף חיים מבגדאד (בעל "בן איש חי"), והיה לתלמידו המובהק. שימש אותו, למד ממנו כתיבת סת"ם, שחיטה ומילה, והיה זה שהעלה את תשובותיו על הכתב.
לאחר נישואיו נשלח על ידי הרב יוסף חיים, לעמוד בראש הישיבה שבקבר עזרא הסופר, בסמוך לעיר בצרה שבעיראק. הקפיד על טבילה במקווה מדי יום. נהג בענווה ובפשטות, ועסק בהשכנת שלום. כשפרצה מחלוקת גדולה בבצרה, שאיימה לפלג את הקהילה, נסע לחכמי מדרש בית זלכה שבבגדאד שלא קיבלו את המידע הנכון, הסביר את המצב לאשורו והציע פתרונות, והם מינהו לתקן את המצב, וכשחזר השכין בה שלום. לפרנסתו עסק במסחר בדים ולא קיבל שכר על לימוד תורה.
כעבור שנתיים שב לבגדאד, ולאחר תקופה החל לשמש כמורה במדרש תלמוד תורה, שניהל באותה תקופה הרב יחזקאל הלוי אלווקיל, ובמשך שנים רבות העמיד שם תלמידים.
בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, הוזמן לשמש כרב בערים אבאדאן, ומחמרה (השוכנת לחופי המפרץ הפרסי), שבכורדיסטן הפרסית, ואחר שהתייעץ עם רבו הלך לכהן שם כרב. שאלות בהלכה הורצו אליו מיתר ערי פרס, והוא גם התכתב הלכתית עם רבני דורו. כשהחלה המלחמה להשפיע על המצב הכלכלי בעיראק, הורע מצבם הכלכלי של מוסדות הלימוד בבגדאד, שנתמכו בעיקר על ידי תרומות, והוא נשלח כשד"ר מטעם מדרש תלמוד תורה לאסוף כסף בקרב יוצאי בגדאד שבערי הודו. משם המשיך לסינגפור, הונג קונג ושאנגחאי שבסין. בכספים שאסף כילכל את המוסדות בעיראק.
בשנת ה'תש"ט עזב את תפקידו כרב בפרס, עלה לישראל והתיישב ברמת גן. לאחר תקופה חזר שוב לפרס כדי להעלות את בני ביתו ארצה. ובשנת ה'תש"י עלה שוב לישראל עם משפחתו ובני קהילתו, והתיישב ברמת גן. יחד עמו העלה צורת מנורה, גילוף עץ, עבודת יד עליה עמל 30 שנה, וסיימה בניסן ה'תרפ"ז. הוא תלה אותה בבית הכנסת 'ישרים' שם התפלל, להנצחתו.
נפטר ב-21 באוגוסט 1960 (כ"ח באב ה'תש"ך), ונקבר ברמת גן.
ספריו ופיוטיו
הרב שהרבני עסק רבות בכתיבה, וחיבר למעלה מ - 40 חיבורים. חיבוריו הושפעו מפרשן המקרא המלבי"ם, והוא אימץ את דרכו וסגנונו בביאור מילים והכנסתן לפשט הפסוקים. בכושר הניתוח שלו, הוא מצביע על מה נשענו דרשות חז"ל בפסוקי התנ"ך, ומיישב לפיהן את השאלות שעולות במקרא ובמאמרי חז"ל. בעלייתו ארצה מפרס, הביא עמו חלק מכתביו, וסמך על בני משפחתו שיעלו את שאר כתביו הנותרים, אך הם לא עשו כן והכתבים אבדו בפרס. מעט מהם נדפסו: רק שניים מספרי הפיוטים שחיבר יצאו לאור, והם כוללים יחד 880 פיוטים ושירים, מלבד אלה שחיבר לכבוד ידידיו ותלמידיו - בכל מאורע משפחתי או כללי נהג לחבר שיר, ולכבוד יום העצמאות חיבר מספר שירים.
פאל שומודי (משורר)
פאל שומודי, (במקור שטיינר עד 1949, בהונגרית: Somogyi Pál; קאפושוואר, 23 במאי 1894 – קאפושוואר, 17 באוקטובר 1980) היה משורר, סופר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה
פאל שומודי נולד במשפחה יהודית כבנם הרביעי של איגנץ שטיינר ובטי קוּנדלר. הוא סיים את שש הכיתות של בית הספר היסודי בשנת 1906 ואז נשלח להתלמד כשוליית רפד. בשנת 1912 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית והיה חבר באיגוד המקצועי. הוא הצטרף לתנועות שמאל במהלך מלחמת העולם הראשונה. ביוני 1915 נפל בשבי בידי כוחות רוסיה הצארית, משם ברח בחזרה להונגריה בדצמבר 1918. בשנת 1919 בזמן הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה קומיסר פוליטי של הצבא האדום (הונגריה) וחבר במועצת הפועלים של עיר הולדתו קאפושוואר. הוא נידון לארבע שנות מאסר לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, אך ביוני 1920 נמלט מהכלא ועבר לוויבודינה. ב-1 במאי 1921 התפרסם ספרו הראשון בעיר פץ', שהייתה אז תחת כיבוש יוגוסלבי. באביב 1933 גורש מיוגוסלביה בשל מעורבותו בעיתונות השמאל. הוא בילה כמה חודשים בווינה, בפראג ובברלין בצורה בלתי חוקית ואז הגיע לברית המועצות בזכות ארגון הסיוע האדום הבינלאומי. בין השנים 1933–1946 התגורר במוסקבה, שם המשיך בקריירת הכתיבה והקים משפחה. הוא חזר להונגריה בשנת 1946 והתיישב בקאפושוואר, שם היה תחילה מנהל קולג' ולאחר מכן ראש מחלקת החינוך של מועצת מחוז שומודי. הוא פרש לגמלאות ממשרתו זו בשנת 1956, אך המשיך לעבוד כעיתונאי וכסופר. בין השנים 1960–1964 ערך את כתב העת "הכתיבה של שומודי" (Somogyi Írás). שיריו הופיעו בעיתוני הונגריה מאז שנות העשרים של המאה העשרים, כמו גם בעיתונים "הקול החדש" (Új Hang) ו"המגל והפטיש" (Sarló és Kalapács) כתבי עת בהונגרית שהופיעו במוסקבה.
חייו הפרטיים
בין השנים 1924–1932, בת זוגו הייתה אנה קובאץ', פועלת. בשנת 1934 התחתן עם המורה קלרה גרובר במוסקבה, ממנה נולדה בתם ארז'בט שומודי (1936–?). אשתו נפטרה בשנת 1945. בשנת 1962 התחתן עם אנה קובאץ', בת זוגו לשעבר בקאפושוואר.
יחסי הולנד–קנדה
יחסי הולנד–קנדה הם יחסי החוץ בין קנדה לבין הולנד. היחסים בין קנדה להולנד התהדקו רק לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, הולנדים רבים היגרו לקנדה. שתי המדינות חברות בנאט"ו.
היסטוריה
הקשר ההולנדי עם מה שלימים הפך לקנדה החל עם הקמת המושבות ההולנדיות בצפון אמריקה (הולנד החדשה) והסכסוך שלהם עם המושבות הצרפתיות השכנות (צרפת החדשה). במהלך מלחמת הולנד–צרפת כבשה הולנד שטח שכיום הוא שטח קנדי. מאוגוסט 1674 עד אמצע 1675 אזור זה נותר ברשות ההולנדים. בשנת 1675 נכבש האזור על ידי האנגלים. היחסים בין קנדה להולנד התהדקו רק לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה.
שיתוף פעולה
קנדה והולנד פועלות בשיתוף פעולה הדוק ברמות זרות רבות. שתי המדינות הן חברות האו"ם, ארגון הסחר העולמי והאינטרפול, בין היתר. שתי המדינות הן המייסדות של נאט"ו והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
הגירה
בקנדה חיו 1,035,965 קנדים ממוצא הולנדי בשנת 2006. יותר מ-400,000 אנשים ממוצא הולנדי הם תושבי קבע וב-1996 נולדו בהולנד 124,545 תושבי קנדה, אשר מהווים 0.4% מהאוכלוסייה הקנדית. אחרי סינית ואיטלקית, הולנדית היא השפה הלא-רשמית המדוברת ביותר בקנדה.
יחסי איראן–ברזיל
יחסי איראן–ברזיל (בפרסית: روابط ایران و برزیل, בפורטוגזית: Relações entre Brasil e Irã) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות החלו בשנת 1903, אולם בשנת 1957 הם הפכו לממשיים, כאשר הסכם תרבות נחתם, אשר נכנס לתוקף ב-28 בדצמבר 1962. הסכם זה ציין גם את העלאת הנציגות הברזילאית בטהראן, לדרגת שגרירות בשנת 1961. בשנת 1965, המלך האיראני מוחמד רזא פהלווי ביקר בברזיל. הסיבה העיקרית למגע ראשון זה הייתה קידום הנוכחות הברזילאית באיראן וב באמצעות ספרים, סרטים, חילופי מורים ואנשי רוח, וכן מחזות. בהמשך נחתמו מסמכים חדשים בין ממשלת ברזיל לנציגים האיראניים. העיקרי שבהם היה ההסכם שקבע את הקמת ועדת שיתוף הפעולה הכלכלי והטכני, בשנת 1975.
למרות שהצהירה על נייטרליות במהלך מלחמת איראן-עיראק, ממשלת ברזיל החלה למכור מטוסי Embraer EMB-312 לאיראנים. לאחר סיום העימותים, החליטה ברזיל להתקרב אל איראן, שהפילה את שושלת פהלווי והפכה לרפובליקה אסלאמית, במטרה לחתום על מזכר הבנות להקמת ועדה מעורבת ברמת שרים, ב-26 בספטמבר 1988, נחתם ההסכם על ידי נשיא ברזיל, ז'וזה סרניי.
יחסים בילטרליים
הנשיאים לואיז אינסיו דה סילבה ומחמוד אחמדינז'אד הגבירו את הפגישות הדיפלומטיות במטרה להגדיל לא רק סחר בין שתי המדינות, אלא גם לדון בזכויות האדם ובמחלוקת על תוכנית הגרעין האיראנית, אשר בעקבות כך הוטלו סנקציות על איראן. בנובמבר 2009, מחמוד אחמדינז'אד נחת בברזיליה לביקור מדיני, אשר גרם לכמה מחאות, במיוחד מן הקהילה היהודית בברזיל, בשל ההתבטאויות הקודמות שלו בנושא השואה ועל ישראל.
הממשלה הברזילאית גם פעלה באופן דיפלומטי במקרה של סקינה מוחמדי אשטיאני, שהואשמה בניאוף ונידונה למוות על ידי סקילה. ביולי 2010 הנשיא לולה אף הציע לסקינה מקלט, אך קיבל תגובה שלילית מאת אחמדינז'אד ועלי ח'אמנאי, המנהיג העליון של איראן.
ג'רלד אסתרין
ג'רלד אסתרין (באנגלית: Gerald Estrin; 9 בספטמבר 1921 - 29 במרץ 2012) היה מדען מחשב יהודי-אמריקאי, פרופסור במחלקה למדעי המחשב של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. ידוע בעבודתו בתחום מבנה המחשב ועיבוד מקבילי, ובעמידתו בראש המיזם לבניית המחשב ויצק.
קורות חיים
ג'רלד אסתרין נולד בשנת 1921 בניו יורק. בשנת 1941 פגש את תלמה אוסטרן בסיטי קולג' של ניו יורק, והשניים נישאו כשהוא בן 20 והיא בת 17. במלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית, ולאחר המלחמה למדו בני הזוג אסתרין באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם קיבלו שניהם תארים בהנדסת חשמל. ג'רלד אסתרין קיבל תואר ראשון ב-1948, תואר שני ב-1949 ותואר דוקטור ב-1951, על עבודה שכותרתה "A Study of Artificial Dielectric Media".
בשנים 1950–1956 עבד כמהנדס מחקר בצוות של ג'ון פון נוימן במיזם מכונת IAS במכון למחקר מתקדם. בשנת 1954 עבר עם רעייתו לישראל, כדי לעמוד בראש המיזם לבניית המחשב ויצק במכון ויצמן למדע, ובשנת 1955 חזרו בני הזוג לארצות הברית והשתקעו בלוס אנג'לס, שם הצטרף אסתרין לסגל של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בסוף שנות ה-50 הציג את העיקרון של reconfigurable computing המאפשר שילוב בין מעבד סטנדרטי לחומרה ייעודית, לשם שיפור מהירות המחשב.
אסתרין היה ראש המחלקה למדעי המחשב באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בשנים 1979–1982 ו-1985–1988. אחד מתלמידיו לתואר דוקטור הוא וינט סרף. בשנת 1991 פרש כפרופסור אמריטוס.
היה עמית IEEE וקיבל מלגת גוגנהיים. בשנת 1995 הוענק לו אות חלוצי המחשוב מטעם IEEE. במשך יותר מעשרים שנים היה חבר במועצה הבינלאומית של מכון ויצמן למדע ודירקטור בחברת האלקטרוניקה Gould Electronics.
לזוג אסתרין נולדו שלוש בנות.