cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דניאל קווילן
קריירה
בשנים 1969–1970 דניאל קווילן היה חלק מצוות המכון למחקר מתקדם בו עבד לצד מייקל עטיה.
בשנים 1984–2006 הוא היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד.
התרומה המרכזית של קוולין הייתה בפיתוח תאוריית "K" באלגברה.
על מחקריו הוא קיבל פרס קול בשנת 1975 ופרס פילדס בשנת 1978. דניאל קווילן עבד בתחום תיאוריה הומוטופית והוכיח תיאוריה "קוולין-סוסלין". בשנת 1995 קוולין פרסם מאמר בו השתמשו לראשונה במונח אלגברה חופשית למחצה.
דניאל קווילן נפטר בשנת 2011 ממחלת אלצהיימר.
22 (שיר של לילי אלן)
22 (מוכר גם כ-Twenty Two) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית לילי אלן, מתוך אלבומה השני, It's Not Me, It's You. השיר יצא לאור ב-24 באוגוסט 2009, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-14 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי לילי אלן עצמה, ביחד עם גרג קורסטין שהפיק את השיר לבדו, בדומה ללהיט "Not Fair". איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לשיר את תואר הזהב על סך מכירות של 35,000 עותקים.
בסמוך לצאתו על השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
ז'וליו בפטיסטה
ז'וליו סזאר בפטיסטה (פורטוגזית: Júlio César Baptista, את שם המשפחה יש להגות "בטיסטה"; נולד ב-1 באוקטובר 1981 בסאו פאולו שבברזיל) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירת מועדונים
בפטיסטה החל את הקריירה שלו בסאו פאולו מליגת העל הברזילאית בשנת 2000, שם תופקד כקשר אחורי שאופיו הפיזי מתאים לו מאוד. הרבו להצמיד לו את הכינוי "החיה" ואפילו "סטיבן ג'רארד הברזילאי". בשנת 2003 עבר בפטיסטה לסביליה מספרד. בסביליה המאמן הצעיר חואקין קפארוס החליט לתפקד אותו כחלוץ. בשנתיים שלו בסביליה הוא הופיע 63 פעמים, והבקיע 38 שערים, ביניהם 20 בעונה אחת שהובילה אותו להיות סגן הפיצ'יצ'י (מלך השערים) של הליגה הספרדית.
בשנת 2005 הוא עבר לריאל מדריד, שם שיחק שנה אחת בעיקר כקשר שמאלי, בגלל הרצון של המאמן להתאים אותו לזינדין זידאן וגוטי שכבר תפסו את משבצות הקישור האחרות. מסיבה זו, בפטיסטה לא יכל לשחזר את היכולת שהייתה לו בסביליה, והבקיע רק שמונה שערים בעונת.
בסוף אוגוסט 2006, עם סגירת חלון ההעברות, התקשורת קישרה אותו למעברים אפשריים לטוטנהאם הוטספר או ארסנל, כולל אפשרות של החלפתו בחוסה אנטוניו רייס מארסנל. בפטיסטה עצמו הצהיר וחזר כי הוא לא מעוניין במעבר הרחק ממדריד. אף על פי כן, ביום האחרון של חלון ההעברות, ה-31 באוגוסט, בפטיסטה אכן עבר לארסנל בתמורה לחוסה אנטוניו רייס. העסקה כללה השאלה של שני השחקנים לשנה אחת לקבוצות המנוגדות, ארסנל וריאל מדריד.
ונגר העריץ בגלוי את בפטיסטה וניסה להשיג אותו כשהיה צעיר יותר. בכל זאת, הוא לא שיחק באופן קבוע. הוא הבקיע רביעייה בעבור ארסנל במשחק רבע גמר גביע הליגה נגד ליברפול. הקבוצה ניצחה 6-3 ובפטיסטה גם החמיץ פנדל. בקיץ האחרון שוב רצה לחזור למדריד ולהילחם על מקומו.
בסוף עונת, הוא סיים את תפקידו בארסנל וחזר לריאל מדריד בתום עסקת ההשאלה. הודות להגעתו של המאמן החדש ברנד שוסטר, ובנוסף לכך בזכות הכושר הטוב שלו שהפגין בקופה אמריקה ובליגת האלופות מול קבוצות כמו לאציו, מולה הבקיע את שער ליגת האלופות הראשון שלו, בפטיסטה קיבל דקות משחק רבות יותר בעמדה המתאימה לו. בפסטיסטה המשיך לשחק היטב, והשער השני שלו באותה עונה היה השער היחיד במשחק הקלאסיקו בין ריאל מדריד וברצלונה. בזכות השער שהבקיע, ריאל מדריד ניצחה את ברצלונה בקאמפ נואו בפעם הראשונה מזה 24 שנה.
בקיץ 2008 הצטרף לרומא תמורת 12 מיליון ליש"ט.
בחלון העברות בינואר 2011 עבר בפטיסטה לקדנציה נוספת בספרד למועדון הכדורגל מאלגה שם הוא חתם עד 2014 תמורת 2 מילון יורו. ב-24 ביולי 2013 חתם בקבוצה הברזילאית קרוזיירו לשנתיים.
ב-23 במרץ 2016 חתם באורלנדו סיטי מה-MLS. ב-18 באוגוסט 2018 חתם בקלוז' הרומנית.
נבחרת ברזיל
בפטיסטה משחק בנבחרת ברזיל החל משנת 2001 והוא בעל 34 הופעות ו-10 שערים. בפטיסטה לא השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2006 בגלל כושר ירוד באותה תקופה, אך זכה בשני קופה אמריקה בשנים 2004 ו-2007. הוא הבקיע את השער הראשון בגמר הקופה אמריקה 2007 נגד ארגנטינה. בשאר הטורניר הבקיע עוד שני שערים.
התזמורת הסימפונית של אנטוורפן
התזמורת הסימפונית של אנטוורפן היא תזמורת סימפונית בלגית, שמשכן הקבע העיקרי שלה הוא באנטוורפן. התזמורת נוסדה ב-1956 בשם "הפילהרמונית של אנטוורפן" ופועלת בחסות ממשלת פלנדריה. אלים צ'אן היא המנצחת הראשית, ומנהל התזמורת הוא האנס וגה.
אולמות קונצרטים
התזמורת הסימפונית של אנטוורפן מופיעה בכמה אולמות קונצרטים ברחבי בלגיה.
מנצחים ראשיים
פיליפ הרווחה היה המנצח הראשי (chef-dirigent) משנת 1998 עד 2002 וכיום הוא מכהן כ"מנצח עליון" (Hoofddirigent). ב-2008 התמנה יאפ ואן זביידן כמנצח הראשי, ובמקביל המנצח האנגלי מרטין בראבינס היה מנצח משנת 2009 עד 2013.
שלמה זלמן הנאו
הרב שלמה זלמן הכהן הנאו כ"ץ בן יהודה ליב כ"ץ (המכונה זלמן הענא, ובראשי תיבות: רז"ה; 1687–1746) מדקדק עברי בנוסח התפילה, מחדש כללים בלשון העברית וטעמי המקרא. כן חיבר ספרים אודות הניקוד העברי.
חייו ודמותו
נולד בעיירה הנאו (Hanau) שבגרמניה לרבי יהודה ליב כ"ץ שפעל כשליח ציבור. במהלך חייו הוא התגורר במספר ערים, ביניהם: פרנקפורט, המבורג, אמסטרדם, ברלין ובהנובר.
שיטתו בדקדוק
הרב שלמה זלמן ראה חשיבות עצומה בעיסוק בשפה העברית ובדקדוקה, דבר שלא היה מקובל בקרב יהודי אירופה בתקופתו, ובעיקר בדקדוק לשון המקרא ונוסח התפילה. ב-1725 הוציא את הספר "שערי תפילה" בו הצביע על מה שנחשב בעיניו לשיבושים לשוניים בתפילות והציע תיקונים. רבות מהשגותיו נובעות מן הגישה המאמצת את דקדוק לשון המקרא ביחס לתפילות שנכתבו בחלקן הגדול בלשון חז"ל. אף על פי שהחכם צבי כתב הסכמה לספר "שערי תפילה", בנו הרב יעקב עמדין (יעב"ץ) פרסם את הספר "לוח ארשׂ" כביקורת להרז"ה, ובו ביקר בחריפות את שיטתו והתיקונים שהציע. הרז"ה הגיב על הביקורת בקונטרס 'מכסה התיבה', ובו הגנה מפורטת לכל הערה ודבר דקדוק שחלק עליו רבי יעקב עמדין.
בסופו של דבר רבנים אחרים התייחסו באופן חיובי לתיקוני הרב שלמה, וכמה מן התיקונים שלו אכן חדרו ללשון התפילה האשכנזית וגם לסידור אדמו"ר הזקן ולנוסח התפילה של הגאון מווילנה. בעקבותיו בתיקוני לשון התפילות האשכנזיות הלך יצחק סטאנוב.
את גישתו האנליטית בלימוד דקדוק עברית מקראית העביר גם למשורר נפתלי הרץ וייזל (רנה"ו), שלמד אצלו בילדותו.
קבלת דעותיו
דמותו של הרב שלמה נשארה שנויה במחלוקת אצל נאמני ההלכה עד ימינו. פוסקים בני זמנו ופוסקים מאוחרים יותר קיבלו חלק מהערותיו הדקדוקיות על התפילה וכינו אותו בתוארי כבוד, ביניהם נמנים הרב שניאור זלמן מליאדי שקבע רוב שינויו בתוך סידורו (סידור אדמו"ר הזקן) ורבי יוסף תאומים שהביא מהגהותיו בספרו "פרי מגדים". אחרים ראו בו דמות שלילית המקדימה את מתקני נוסח התפילה של תקופת ההשכלה, ודחו באופן מוחלט את חידושיו. מתנגדיו אף טענו נגדו שזייף חלק מההסכמות על ספרו ושאר ההסכמות ניתנו על סמך ההסכמות המזויפות. סנגוריו, לעומת זאת, מפקפקים בטענה שההסכמות מזויפות וייחסו את שגיאותיו לקנאותו לטהרת השפה העברית.
ובדבר הטעמים ונגינות כתב בסוף ספר מעשה רב (דפוס ירושלים ה'תרנ"ו) "ובדקדוק הלך (הגאון מווילנא) אחר אליהו בחור וקצת אחרי רד"ק לבד בטעמים ונגינות הלך אחר שערי זמרה של ר' זלמן הענעס". ור' מנשה מאיליה כתב בספרו בינת מקרא (על טעמי המקרא): "והנה קצת קדמני בזה (בפירוש טעמי המקרא על דרך הפשט) המדקדק ר' זלמן הענא בשערי זמרה... אך לא השלים כמה פרטים... וגם באיזה דברים אני מחולק עמו... ועכ"ז אפריון נמטיה במה שהתחיל בזה לפרש רובן ככולן (של טעמי המקרא) בדרך האמת והנכון...".
קישורים חיצוניים
פולמוס אודות דמותו בכתב העת המעין:
האיניילוריים
מיני משפחה זו היו גדולים יחסית, והגדול מביניהם היה הסימבאקובוואה שהגיע לאורך 3.8 מטרים ולמשקל 1.5 טון, וגם סוגים כמו המגיסטותריום וההאיניילורוס הגיעו למשקל של חצי טון. היו להם לסתות גדולות בעלות שיניים חדות מאוד שהזכירו שיניים של צבועיים, אך הם לא היו קרובים אליהם מאוד. עם זאת הם היו איטיים יחסית ואולי צדו ממארב מוסווה או שהיו אוכלי נבלות.
מינים אחרים היו קטנים יותר בגודל של חתול או של כלב בגובה של 30 עד 40 סנטימטרים בקירוב. הם היו בעלי גולגולת מוארכת עם חוטם רחב ומבנה הגולגולת מרמז שהיה להם חוש ריח רגיש מאוד, כך שאולי גם הם ניזונו מנבלות. המינים מת-המשפחה Apterodontinae היו בעלי מאפיינים של חיות מים כמו לוטרות, והם עטו קרומי שחייה קטנים.
מינים אלה חיו באירואסיה ובאפריקה ושגשגו במשך הפלאוגן, אך לאחר סיום האוליגוקן הם נעלמו לאיטם עד לאמצע המיוקן.
גלמן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
תומאס הסלר
תומאס הסלר (בגרמנית: Thomas Häßler; נולד ב-30 במאי 1966 במערב גרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני.
פ.צ. קלן
הסלר החל לשחק בקבוצה הבוגרת של פ.צ. קלן בעונת 1984/1985. לקראת סוף שנות ה-80 הפך הסלר לשחקן מפתח בקבוצה, והיה חלק מהחוליה ההתקפית שכללה את תומאס אלופס, פייר ליטבארסקי ופלמינג פאולסן. בעונת 1987/1988 סייע לקבוצה לסיים במקום השלישי בבונדסליגה. בעונת 1988/1989 הסלר וקלן סיימו במקום השני בבונדסליגה, והסלר נבחר באותה שנה ככדורגלן השנה בגרמניה. גם את עונת 1989/1990 סיימה קלן במקום השני אחרי האלופה באיירן מינכן, וזו הייתה עונתו האחרונה של הסלר בקבוצה, לאחר שצבר 149 הופעות בבונדסליגה במהלך שש שנים, והבקיע 17 שערים.
יובנטוס ורומא
לאחר הצלחתו של הסלר בפ.צ. קלן וזכייתו עם נבחרת גרמניה המערבית, חתם הסלר ביובנטוס, אליה עבר תמורת 15 מיליון מארק גרמני. הסלר שיחק ביובנטוס עונה אחת בלבד, והבקיע שער אחד ב-32 הופעות. בתום עונה זו חתם ברומא תמורת 14 מיליון מארק גרמני, שם שיחק שלוש עונות. בעונת 1991/1992 הסלר הצטיין במדי רומא והפך לקשר חשוב במערך של הקבוצה. לאחר עונה זו ולאחר יורו 1992 בו נבחר הסלר לנבחרת הטורניר, נבחר הסלר בפעם השנייה בקריירה ככדורגלן השנה בגרמניה. הסלר נשאר ברומא עד שנת 1994, וסך הכל הופיע ב-88 משחקי ליגה, בהם הבקיע 11 שערים.
קרלסרוהה
בקיץ 1994 חתם הסלר בקרלסרוהה תמורת 7 מיליון מארק גרמני, הסכום הגבוה ביותר ששילמה עד אז קרלסרוהה עבור שחקן כדורגל. הסלר חתם בקרלסרוהה על אף שקיבל הצעות ממועדונים בכירים יותר. הסלר, כחלק מקישור שכלל את מיכאל טרנאט וטורסטן פינק, הוביל את קרלסרוהה לצמרת הבונדסליגה, כאשר הקבוצה סיימה פעמיים במקומות המובילים לגביע אופ"א. בעונת 1996 זכתה קרלסרוהה בטורניר האינטרטוטו שהקנה לה מקום בגביע אופ"א. בהמשך העונה, קרלסרוהה עברה את רומא, קבוצתו הקודמת של הסלר, ובשלב השני פגשה את ברונדבי. במשחק הראשון קרלסרוהה ניצחה 3:1 כשהסלר הבקיע צמד, אך הסלר שבר את רגלו במשחק ליגה מול פורטונה דיסלדורף, ונעדר מהגומלין מול ברונדבי, שניצחה 5:0 והדיחה את קרלסרוהה. הסלר חזר רק לשני המחזורים האחרונים של עונת 1996/1997, אך עזר לקרלסרוהה לסיים במקום השישי ולהבטיח מקום בגביע אופ"א גם בעונת 1997/1998, אז הודחה קרלסרוהה בסיבוב השלישי. באותה עונה, הקבוצה נקלעה לקשיים בבונדסליגה, ולמרות סיום עונה טוב, נשרה אל הבונדסליגה השנייה, וזו הייתה ירידת הליגה הראשונה בקריירה של הסלר. בתום עונה זו, עזב הסלר את קרלסרוהה, לאחר שהבקיע 28 שערי ליגה ב-118 הופעות.
בורוסיה דורטמונד
בקיץ 1998 עבר הסלר לאלופת אירופה הטרייה בורוסיה דורטמונד בהעברה חופשית. הסלר לא הצליח בבורוסיה דורטמונד תחת המאמן הצעיר מיכאל סקיבה, שהעדיף על פניו את אנדראס מולר כשחקן שיוכל לקחת את המושכות של הקבוצה. הסלר הופיע 18 פעמים בלבד, ולא סיים 90 דקות אפילו פעם אחת.
מינכן 1860 וזלצבורג
בתום עונה אחת, חתם הסלר במינכן 1860, שם שיחק ארבע עונות. הייתה זו תקופה טובה מאוד מבחינת הסלר ומבחינת מינכן 1860, כאשר הסלר שיתף פעולה עם מרטין מקס, הראלד צ'רני ומרקוס שרוט. בעונת 1999/2000 סיימה הקבוצה במקום הרביעי המפתיע בבונדסליגה, אך כשלה לעלות לליגת האלופות לאחר הפסד בפלייאוף העלייה ללידס יונייטד. גם בשאר העונות של הסלר, הקבוצה סיימה בחצי העליון של הטבלה והגיעה למפעל האינטרטוטו, אך ללא הצלחה יתרה. בשנת 2003 עזב הסלר את מינכן 1860, לאחר שצבר 115 הופעות והבקיע 21 שערים. בעונה האחרונה של הסלר בקריירה, 2003/2004, הוא שיחק ברד בול זלצבורג, שם הופיע 19 פעמים, והודיע על פרישה.
קריירה בינלאומית
להסלר 101 הופעות במדי נבחרת גרמניה, לרבות תקופת גרמניה המערבית, בין השנים 1988 ו-2000. הסלר ייצג את גרמניה באולימפיאדת סיאול (1988), שם זכה עם הנבחרת במדליית ארד. לאחר מכן, הסלר היה חלק בלתי נפרד מהזכייה הגרמנית במונדיאל 1990 לאחר ניצחון במשחק הגמר בתוצאה 1:0 על נבחרת ארגנטינה, בו שיחק 90 דקות. הסלר היה שותף גם להפסד של גרמניה בגמר יורו 1992 לנבחרת דנמרק, אך נכלל בנבחרת מצטייני הטורניר. הסלר ייצג את גרמניה גם במונדיאל 1994 בו הודחה גרמניה ברבע הגמר לאחר הפסד 2:1 לנבחרת בולגריה. הסלר היה שחקן הרכב קבוע ביורו 1996 בו זכתה הנבחרת הגרמנית לאחר ניצחון בגמר על נבחרת צ'כיה בשער זהב של אוליבר בירהוף. בדרך לגמר, הבקיע הסלר את הפנדל הראשון בבעיטות ההכרעה בחצי הגמר מול נבחרת אנגליה, לאחר 1:1 בתום 120 דקות. הסלר השתתף עם גרמניה גם בכשלונות במונדיאל 1998 בו הודחה הנבחרת ברבע הגמר לאחר תבוסה 3:0 לנבחרת קרואטיה, ויורו 2000, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים. לאחר יורו 2000 הסלר לא לבש עוד את המדים הלאומיים.
שונות
הסלר נודע בזכות בעיטותיו המסובבות ("בננה") ובשל יכולתו לשמש כעושה משחק. למרות היותו של הסלר שחקן מוערך, הוא מעולם לא זכה בתואר קבוצתי, והפסיד עם שלל קבוצותיו בשבעה גמרים שונים. עם זאת, להסלר שני תארים בינלאומיים ומדליית ארד אולימפית במדים הלאומיים.
תארים
עם נבחרת גרמניה:
תארים אישיים:
מקסימיליאנו קופרייה
מקסימיליאנו קופרייה (בצרפתית: Maximiliano Caufriez; נולד ב-16 בפברואר 1997 במונס שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ספרטק מוסקבה.
קריירת מועדונים
קופרייה גדל במחלקות הנוער של מונס, אנדרלכט, סטנדרד לייז' וואסלנד-בוורן. ב-9 באפריל 2016 ערך קופרייה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ואסלנד-בוורן, בתיקו 0-0 נגד מוסקרון במסגרת ליגת העל הבלגית לעונת. ב-16 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-2 לקורטרייק במסגרת הליגה. בסך הכל ערך 97 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-11 בספטמבר 2020 חתם קופרייה בסנט טרוידן מליגת העל הבלגית. ב-3 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד קורטרייק במסגרת המחזור השמיני בליגה לעונת. ב-19 בדצמבר הבקיע את שערו היחיד במועדון, בניצחון 2-0 על זולטה ורכם במסגרת המחזור ה-17 בליגה. בסך הכל ערך 24 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-29 באוגוסט 2021 חתם קופרייה בספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית. ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על חימקי במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך 17 הופעות ליגה במדי ספרטק מוסקבה בעונתו הראשונה במועדון, וזכה עמה בגביע הרוסי.
יוסף ברוורמן
יוסף ברוורמן (1911 – 3 במאי 1939) היה איש אצ"ל שפרש מהארגון, הצטרף למשטרת המנדט והוצא להורג על ידי האצ"ל באשמת בגידה.
מהאצ"ל למשטרת המנדט
יוסף ברוורמן היה פעיל בתנועת בית"ר בתל אביב. האצ"ל נוסד בפילוג שחל ב-1931 בסניף ירושלים של ארגון "ההגנה", כאשר קבוצה גדולה של אנשי הסניף, בראשות אברהם תהומי פרשה מההגנה במחאה הנהגת ההגנה על "מדיניות ההבלגה" כלפי ערביי ארץ ישראל. המרכז הארצי של הארגון, שזה עתה קם, מנה ארבעה חברים, שניים מירושלים ושניים מתל אביב. בראשם עמד אחד מהארבעה, אברהם תהומי, ואחד מהם היה יוסף ברוורמן. בשנת 1935 חדל ברוורמן מפעילותו באצ"ל והצטרף למשטרת המנדט. בתחילה שירת במשטרת חיפה בדרגת קורפורל - רב-טוראי. בשנת 1936 הוצב למשטרת יפו במדור לחקירת פשעים. בראשית שנת 1939 עבר לשרת במחלקת ההגירה של משטרת החופים.
ההתנקשות
האצ"ל נטר לברוורמן על עזיבת הארגון וחשד כי במשטרת החופים הוטל עליו להתחקות על דרכי ההעפלה ולמסור ידיעות על אנשי הארגון בתל אביב וסביבתה. בשל כך גזר האצ"ל את דינו למיתה. ב-3 במאי 1939 לאחר חצות, כאשר יוסף ברוורמן צעד מעבודתו לביתו, ארבו לו אנשי האצ"ל בפינת הרחובות וילנה ובן-יהודה בתל אביב וירו מטווח קרוב חמישה כדורים לבטנו. ברוורמן הספיק להשיב בשלוש יריות מכלי נשקו ונפל מתבוסס בדמו. הוא נלקח בכלי רכב שחלף במקום לבית החולים אסותא ושם נקבע מותו.
לאחר שלושת מעשי הרצח של יהודים בידי האצ"ל - יוסף ברוורמן, ולנטין בק ואריה פולונסקי, החליטה הנהגת היישוב שלא להיגרר למלחמת אחים והסתפקה בגילוי דעת שפורסם בעיתון דבר ב-7 ביולי 1939, תחת הכותרת "לא תרצח". בראש החתומים על גילוי הדעת היו הנריטה סאלד, פרופסור אברהם הלוי פרנקל, ברל כצנלסון וש"י עגנון, ולאחריהם הופיעו שמותיהם של כמאה אנשים מהצמרת המדינית והתרבותית של היישוב, אנשי רוח ואמנים. בגילוי הדעת נאמר בין היתר:
איוואן קוטליארווסקי
אִיוַואן פֶּטְרוֹבִיץ' קוֹטְלְיַרֶוְסְקִי (באוקראינית: Іван Петрович Котляревський; 9 בספטמבר 1769 – 10 בנובמבר 1838) היה סופר, משורר ומחזאי אוקראיני, פעיל חברתי, הנחשב לחלוץ המודרנית. קוטליארווסקי היה מוותיקי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812).
ביוגרפיה
הוא עזר להעלות הפקות תיאטרון בבית המושל הכללי של פולטבה והיה המנהל האמנותי של התיאטרון החופשי של פולטבה בין 1812 ל-1821. ב-1818, יחד עם ואסיל לוקשביץ', ו. טרנובסקי ואחרים היה חבר בלשכת הבונים החופשיים של פולטבה, "אהבה לאמת" (באוקראינית: Любов до істини). קוטליארווסקי השתתף בתשלום לשחרר את מצמיתות. מ-1827 עד 1835 הוא ניהל כמה סוכנויות פילנתרופיות.
הסופר האוקראיני המודרני הראשון
שני מחזותיו, גם הם קלאסיקות. (Наталка Полтавка, נטלקה מפולטבה) ו (Москаль-Чарівник, המכשף ממוסקבה), הפכו לדחף ליצירת האופרה נטלקה פולטבקה ולפיתוח התיאטרון הלאומי האוקראיני.
שלמונאים
השלמונאים נחשבים מפותחים יחסית במחלקת הדו-פסיגיים, וקרובים לסדרת האסטראים.
בצמחיית ארץ ישראל הסדרה מיוצגת על ידי 37 מינים, כולם במשפחת היערתיים, הכוללת גם את המשפחות שהוכרו בעבר ולריניים ושלמוניים.
מינים
מורן
גולדה (רשת גלידריות)
גולדה היא רשת גלידריות ישראלית.
היסטוריה
בשנת 2002 הוקמה גלידריה בשם "אניטה" בשכונת נווה צדק בתל אביב על ידי משפחת אביטל, האם אניטה ובניה ניר ועדי אביטל. המשפחה פתחה מספר סניפים בתל אביב ובהמשך, סניפים של אניטה נפתחו מחוץ לישראל.
גולדה היא רשת שהוקמה בשנת 2010 אף היא על ידי משפחת אביטל. הרשת היא הנציגה בישראל של חברת Giuso האיטלקית, המייצרת חומרי גלם לתעשיית הגלידה. בסוף העשור השני של המאה ה-21 התפתחה הרשת והיא מונה נכון לאוקטובר 2021, 119 סניפים ברחבי ישראל, בשיטת הזכיינות.
משפחת אביטל מחזיקה ברשת "ג'לטו" המונה מספר סניפים ביישובים ערביים. באפריל 2021 פתחה הרשת תת-רשת בשם "פינק גולדה", המתמקדת במתוקים.
קשקש
קשקש הוא ציפוי קשיח הגדל על עורם של בעלי חיים ומספק להם הגנה. לקשקשים אבולוציה מתכנסת והם משתנים עם שינויים במבנה ובתפקיד. אצל פרפרים ועשים מסדרת הפרפראים הם משמשים לצביעת משטח הכנף.
הקשקשים נחשבים בדרך כלל כחלק ממערכת הכסות. קיימים מספר סוגים של קשקשים לפי צורת בעל החיים וסיווגו בהם קשקשי דגים, קשקשי זוחלים וקשקשים של פרוקי רגליים.
לזוחלים רבים יש קשקשים. ברוב המינים מדובר בקשקשים קרניים, אך במספר סוגים, כגון התנינאים, הקשקשים הם אוסטאודרמים העשויים מעצם ומצופים בקרטין.
לקשקשי הדגים חיבור בצד אחד לגוף הדג ובצד השני הם חופשיים ומונחים על קשקש אחר או על גוף הדג.
סימן כשרות
חז"ל קבעו כלל: "כל שיש לו קשקשת, יש לו סנפיר". ולכן ברמה העקרונית הימצאותם של קשקשים מהווה סימן כשרות מובהק, ואין צורך לחפש את הסנפירים.
ומספיק שיהיה לדג סנפיר אחד וקשקש אחד כדי שיוגדר ככשר אך אמרו חכמים שצריך לבדוק טוב שהקשקש היה מחובר לגופו ולא מדובר בקשקש שנשר מדג אחר ונדבק בו
הנריק לארסן
הנריק לארסן (בדנית: Henrik Larsen; נולד ב-17 במאי 1966) הוא כדורגלן עבר דני וכיום מאמן כדורגל.
לארסן נולד בלינגבי שבדנמרק. שיחק בלינגבי בולדקלאב ובפ.צ. קופנהגן המקומיות לאורך הקריירה שלו. כמו כן, שיחק השחקן מחוץ לדנמרק בפיזה האיטלקית, אסטון וילה האנגלית וואלדהוף מנהיים הגרמנית. כמו כן זכה עם נבחרת דנמרק ביורו 1992 שהייתה תחת הדרכתו של המאמן ריצ'רד מולר נילסן והיה מלך השערים של הטורניר עם שלושה שערים, תואר אותו שיתף עם דניס ברגקאמפ ההולנדי, תומאס ברולין השוודי וקרלהיינץ רידלה הגרמני. לארסן נכלל בסגל הנבחרת גם ביורו 1996 כאשר בטורניר זה גם ערך את הופעתו האחרונה במדי נבחרת דנמרק ובסך הכל שיחק 39 משחקים במדי נבחרתו בהם כבש חמישה שערים.
אחרי שסיים את קריירת המשחק שלו עבר לארסן לקריירת אימון ואימן תחילה את הקבוצה הדנית אולסטיקה. לאחר שנתיים בקבוצה, קיבל הצעה לאמן את נבחרת איי פארו בכדורגל ועבר לאמן את הנבחרת הקטנה במשך שלוש שנים בין 2002 ל-2005, במהלכן אף שיחק מול נבחרת ישראל במוקדמות מונדיאל 2006 כאשר במשחק שנערך באיי פארו ניצחה ישראל 0–2 ובמשחק הגומלין ברמת גן ניצחה ישראל 1–2, משחק בו הבקיעה הנבחרת מאיי פארו את אחד מארבע שערי הזכות שלה בטורניר המוקדמות כולו. לאחר מכן עבר לארסן לאמן את הקבוצה הדנית קוגה בלקלאב כשבתווך היה המנג'ר הטכני של הולבק, גם היא מדנמרק.
קגאלמה מוטלנטה
קגאלמה מוטלנטה (באנגלית: Petrus Kgalema Motlanthe; נולד ב-19 ביולי 1949) כיהן כנשיא דרום אפריקה וכסגנו של הנשיא ג'ייקוב זומה.
ביוגרפיה
מוטלנטה נולד בפרברי העיר יוהנסבורג וגדל בסווטו. בשנות ה-20 לחייו עבד עבור עיריית יוהנסבורג וגויס על ידי "חנית האומה" (Umkhonto we Sizwe), הזרוע הצבאית של תנועת הקונגרס הלאומי האפריקני. מוטלנטה עסק במעשי חבלה ובהברחות פעילים דרך הגבול עם סווזילנד. ב-1976 הוא נעצר על ידי משטר האפרטהייד. לאחר 11 חודשים במעצר, נשלח למאסר בכלא ברובן איילנד למשך 10 שנים. לאחר שחרורו בלט מוטלנטה כמנהיג איגוד עובדים, ועמד בראש ארגון הכורים הלאומי משנת 1992.
בין השנים 1997 ו-2007 שימש כמזכ"ל מפלגת הקונגרס הלאומי האפריקאי עד שנבחר בדצמבר לסגנו של נשיא המפלגה, ג'ייקוב זומה. במאי 2008 נכנס מוטלנטה לפרלמנט של דרום אפריקה, וביולי מונה לשר בלי תיק, חבר בקבינט של תאבו מבקי. לאחר התפטרותו של מבקי בספטמבר 2008, נבחר מוטלנטה לנשיא המכהן בפועל. מינויו נועד לאפשר העברת שלטון שקטה לזומה, לאחר הבחירות הכלליות שנקבעו לאפריל 2009. לאחר היבחרו של זומה מונה מוטלנטה לתפקיד סגן הנשיא וכיהן בתפקיד עד פרישתו במאי 2014.
חיים אישיים
מוטלנטה נשוי בשנית ואב לשלושה ילדים מרעייתו הראשונה.
חיל הצנחנים הרוסי
החיל הוקם ב-2 באוגוסט 1930 ומהווה את חוד החנית בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. בהתאם לדוקטרינה הרוסית החיל מהווה עתודה ונמצא תחת פיקודו הישיר של המפקד העליון של הצבא.
המפקד הנוכחי הוא גנרל-קולונל מיכאל טפלינסקי.
היסטוריה
באוגוסט 1930 חיילי המחוז הצבאי המוסקבאי הצניחו 12 צנחנים באזור וורונז', ואלה היוו את הגרעין ליחידת הצנחנים הרוסית.
במלחמת העולם השנייה, היחידה ביצעה את מרבית המבצעים החשובים. בשנות המלחמה הקרה עסקה באימונים אינטנסיביים, אך מעולם לא ביצעה מבצעים פעילים.
דמות החיל עוצבה על ידי וסילי מרגלוב, מפקד החיל משנת 1954 ועד ל-1979. תחת פיקודו, במהלך אימונים שנערכו בשנת 1967 במסגרת תמרון "דנייפר" בוצעה נחיתה מהאוויר של 8,000 חיילים ו-160 יחידות אמצעי לחימה.
במהלך הפוטש של אוגוסט אוגדת צנחנים בפיקודו של פאבל גרצ'וב נכנסה למוסקבה והשתלטה על נקודות מפתח בעיר. אך עד מהרה גרצ'וב יצר קשר עם בוריס ילצין וסירב לפקודת ראשי הצבא לתקוף את בניין הפרלמנט הרוסי. העברת אוגדת הצנחנים לצד מתנגדי הפוטש הייתה מנקודות המפתח בסיום הפוטש.
מתחילת המאה ה-21, החיל החל לבצע פעולות נרחבות יותר והשתתף במבצעי אכיפה בצ'צ'ניה וביצע תרגילים משותפים עם הצי הרוסי באוקיינוס ההודי. במהלך המלחמה בדרום אוסטיה, חיל הצנחנים הרוסי סייע בהשתלטות על בסיסי צבא גרוזיניים סמוך לדרום אוסטיה.
הרכב החיל
בהתאם לנתונים הרשמיים לשנת 2010 בחיל משרתים 4,000 קצינים ו-31 אלף חיילים המתמחים בביצוע איגוף אנכי הן בצניחה והן בנחיתת סער באמצעות מסוקי סער. כוחות החיל העיקריים כוללים:
לאהוב יותר
לאהוב יותר הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת הישראלית שלומית אהרון. את האלבום הוציאה לאור בשנת 2000 חברת התקליטים הד ארצי. הוא הופץ בפורמט אחד בלבד, תקליטור (CD), בקטלוג 64152. בין שיריו שזכו להצלחה בישראל נמנים "מה שיהיה", שכתב אהוד מנור והלחין ירוסלב יעקובוביץ' ו"בלי די ובלי אולי". בנוסף, נכלל באלבום שיר בעל כותרת באנגלית, "WWW.Love".
פרידריך הראשון, רוזן הסן-הומבורג
פרידריך הראשון, רוזן הסן-הומבורג (בגרמנית: Friedrich I. von Hessen-Homburg; 5 במרץ 1585 - 9 במאי 1638), היה הרוזן הראשון של רוזנות הסן-הומבורג ומייסד ענף הסן-הומבורג.
ביוגרפיה
פרידריך נולד ב-5 במרץ 1585 בטירת ליכטנברג בפישבאכטל, והיה בנם הצעיר של לגאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט ומגדלנה מליפה, בתם של ברנהרד השמיני, רוזן ליפה וקתרינה מולדק-אייזנברג.
לפרידריך לא היו זכויות ירושה, כי בהסן-דרמשטדט נהגה העדפת הבן הבכור. עם זאת, פרידריך קיבל בשנת 1622 את השליטה באזור העיר באד הומבורג, בעד תשלום חד-פעמי בתוספת סכום לתשלום שנתי. הוא לא נחשב לנסיך ריבוני, אלא היה כפוף להסן-דרמשטדט, ובשנת 1626 הכריז על אזור שלטונו כרוזנות הסן-הומבורג. ב-9 במאי 1638 מת פרידריך בבאד הומבורג, ובנו וילהלם כריסטוף, רוזן הסן-הומבורג ירש את נחלותיו ותאריו.
אחד מבניו היה פרידריך השני, רוזן הסן-הומבורג, הידוע יותר כ"הנסיך מהומבורג".
משפחתו
ב-10 באוגוסט 1622 התחתן פרידריך בבוצבאך עם מרגרטה אליזבת מליינינגן-וסטרבורג, בתם של כריסטופר, רוזן ליינינגן-וסטרבורג ואנה מריה אונגנד, ברונית וייסנוולף. הם היו הילדים הבאים:
ניקולס דנטון
ניקולס דנטון (באנגלית: Nicholas Denton נולד: 22 בנובמבר 1991) הוא תסריטאי, שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אוסטרלי.
קריירה
בשנת 2015 שיחק בסרט הלהטב"י לחבק את הגבר. באותה שנה החל לשחק בסדרת בסדרת הטלוויזיה גליץ'.
בשנת 2017 הופיע דנטון לצד לוסי מויר במחזה "שיר אהבה" מאת ג'ון קולבנבך בפסטיבל תיאטרון הפרינג' של מלבורן. באותה שנה הופיע במחזה קן הקוקיה בתיאטרון סאות' בנק במלבורן.
בשנת 1018 הופיע דנטון במחזה "Wild" מאת מייק ברטלט עבור חברת התיאטרון של מלבורן, בתפקיד המבוסס באופן רופף על דמותו של אדוארד סנודן, עובד לשעבר בסוכנות לביטחון לאומי (NSA) של ארצות הברית שהתפרסם בעקבות הדלפת מידע סודי על תוכניות המעקב של הסוכנות.
דנטון גבר על כ-200 שחקנים לתפקיד ויקונט דה ולמונט בהפקת הטלוויזיה יחסים מסוכנים, לאחר שעבר מספר אודישנים ומבחני מסך מתחילת 2020. התהליך לא היה פשוט, אחותו של דנטון נאלצה לקרוא איתו חלקים במהלך מגפת הקורונה. כמו כן הוא והשחקנית אליס אנגלרט, נאלצו לעשות חזרות דרך הזום מחדרי מלון שונים עד שנפגשו על הסט בפראג.
מישור (גאוגרפיה)
מישור יכול להכיל מגוון סוגי אזורים שטוחים הכוללים: ערבות, בתות, סוואנות, טונדרות ואזורי שיחים וגם מדבריות או אפילו יערות וחלק מהמישורים יכולים להיות מוצפים בחלק מהשנה. גם רמות או עמקים שטוחים יכולים להיחשב למישורים.
המישור הוא גם חלק נמוך ושטוח על פני כדור הארץ. לעיתים מתרוממות מעל המישור גבעות נמוכות.
המישור הגדול ביותר בעולם, מישור הקרח הגדול (הקרוי בשם זה בשל הקרחונים וההרים המקיפים אותו), נמצא ביבשת אנטארקטיקה, בשטחה של אנטארקטיקה הארגנטינאית. שטחו הוא 3,672 קילומטרים רבועים.
ליפניק על הבצ'ווה
ליפניק על הבצ'ווה (בצ'כית: Lipník nad Bečvou, נהגה:, בגרמנית: Leipnik) היא עיירה קטנה במחוז אולומואוץ שבחבל מוראביה, במזרח הרפובליקה הצ'כית. הערים הגדולות הקרובות ביותר אליה הן פררוף והרנייץ הסמוכה לה, הרחוקות מליפניק 10 ו-12 קילומטרים בהתאמה.
העיירה ליפניק היא עיירה עתיקה ובמרכזה כיכר גדולה (כיכר ת. ג. מסריק). בעבר הייתה זו עיירת מבצר, וחלק גדול מהחומה ומגדליה השתמרו מימי הביניים. בסמוך לעיירה שוכנת טירת הלפשטיין. כביש טבעת מקיף את חומות המרכז ההיסטורי של העיירה. ליפניק העתיקה מתגאה במבנים בני תקופת הרנסאנס, מזרקות בסגנון הבארוק, ומבנים מכוסים ארקדות.
מישור (גאוגרפיה)
המישור השלישי בגודלו בעולם, מישור סחלין, נמצא במזרח רוסיה באי סחלין.
ליפניק על הבצ'ווה
בעבר היה בליפניק מיעוט יהודי גדול. בין רבני העיר היו רבי משה שמשון בכרך, רבי ישעיה הלוי הורוביץ (השני), הרב בנימין וולף איגר (דודו של רבי עקיבא איגר), רבי משה אריה בלאך, רבי שלמה קווטש ורבי ברוך תאומים-פרנקל, ה"ברוך טעם". כיום אין בה קהילה יהודית, ונותרו בה רק שני בתי הקברות היהודיים הנפרדים.
מישור (גאוגרפיה)
בקו החוף של ישראל עם הים התיכון משתרע מישור החוף, שאורכו כ-238 קילומטרים.
צרצריים
צִרְצָרִיּים (שם מדעי: Gryllidae; שם תלמודי: צַרְצוּר) היא משפחת חרקים נפוצה מסדרת החגבאים.
אטימולוגיה
שמו העברי של הצרצר ניתן לו, ככל הנראה, כחיקוי לצליל הצרצור שמשמיע הזכר על ידי חיכוך כנפיו הקדמיות זו בזו. גם בשפות ארמית גלילית, סורית, ערבית ואכדית ניתנו לחרק שמות הקרובים בצלילם למילה "צרצר". מקובל לייחס את שמו של שרץ העוף המקראי, צְלָצַל, לשם שנגזר מהמילה "צרצר". ההגייה התקנית של המילה היא צְרָצַר, ובריבוי צִרְצָרִים (במשקל סְמָדַר-סִמְדרים).
מאפיינים
גופו של הצרצר גלילי ושטוח. צבעו שחור או חום, ורגליו האחוריות מותאמות לקפיצה לגובה (ולא לתעופה). אורכו נע בין 3 מ"מ ל־50 מ"מ. בקצה בטנו זיזים שעירים וכנפיו הקדמיות קצרות. הנקבות מצוידות בקנה-הטלה ארוך ודמוי מחט המשמש להחדרת הביצים לקרקע או לנקרות עצים.
הצרצר ניזון מן החי ומן הרקב, וחי בגומות או בסבך צמחייה, ולכן משתייך למשפחת שוכני האדמה.
מבחינים בין שני סוגי צִרצורים:
את הצרצור הייחודי יכול להשמיע רק הצרצר הזכר. הוא עושה זאת על ידי חיכוך כנפיו הקדמיות זו בזו. תדירות הצרצור תלויה במין הצרצר ובטמפרטורת הסביבה. לרוב תדירות הצרצור גדלה עם עליית הטמפרטורה, כך שבטמפרטורה של 13 מעלות צלזיוס, לדוגמה, מושמעים בממוצע 60 צרצורים לדקה. ניתן לחשב את תדירות הצרצור על ידי חוק דולבר.
צרצרים שומעים בעזרת איבר הנמצא מתחת למפרק האמצעי (מרפק) של רגליהם הקדמיות.
בעולם ידועים כ-900 מיני צרצרים. בישראל נפוצים כ-30 סוגי צרצרים, ובהם צרצר דו-כתמי ("צרצר השדה") וצרצר הבית.
קסר אל-חייר אל-ע'רבי
קסר אל-חייר אל-ע'רבּי (בערבית: قصر الحير الغربي, תעתיק מדויק: קצר אלחיר אלע'רבי - "ארמון הציד המערבי") הוא ארמון עתיק ששימש גם כמצודה, השוכן 60 ק"מ דרומית-מערבית לתדמור, במדבר הסורי על דרך דמשק בסוריה. ארמון זה הוא ארמון תאום לקסר אל-חייר א-שרקי ("ארמון הציד המזרחי"). שני הארמונות נבנו על ידי הח'ליף השאם אבן עבד אל-מלכ מבית אומיה. הארמון נבנה בשנת 727 לפי הלוח האזרחי, שנת 109 להיג'רה, בסגנון האדריכלות הביזנטית.
מתחם המצודה
הארמון נבנה בחלקו התחתון מאבן גיר מסותתת בגובה 2 מטר. המשך הבנייה לגובה נעשה בלבני בוץ מיובשות. מבנה המצודה הוא מרובע, אורך הצלעות הוא 70 מטר. פתח הכניסה לארמון היה מעוטר. פתח זה הועבר בשנת 1940 אל המוזיאון הלאומי של דמשק והוצב בחזית הכניסה של המוזיאון. הפתח מעוצב כמגדלים חצי גליליים המותקנים משני צידי עמודי הפתח. המגדלים מעוטרים בצורות גאומטריות בסגנון האדריכלות הפרסי, ביזנטי וערבי. הכניסה לארמון הובילה לאכסדרה מקורה שהקיפה חצר מרכזית מרובעת. המבנה כלל שתי קומות, כנראה דומות בפריסתן. כל קומה חולקה לשישה אגפים נפרדים. כל אגף כלל מספר חדרים, אולם ושירותים. בכניסה לכל אגף נמצא חלון קמור עם קשת מקושתת בסטוקו. נחלק הפנימי עוטר בפסלים, ציורים ותגליפים, שהועברו למוזיאון בדמשק. העלייה לקומה השנייה נעשתה דרך שני גרמי מדרגות. שלוש מהפינות החיצוניות של מבנה הארמון עוצבו כמגדלים עגולים, ואילו הפינה הצפונית-מערבית היא מגדל מרובע בעיצוב ביזנטי. בין כל שתי פינות נמצא זוג מגדלים חצי עגולים.
המצודה הייתה חלק ממתחם שכלל גם גינה, אגם, טחנה, ח'אן, חמאם וכן תעלת מים תת-קרקעית שהובילה מים מסכר חרבקה (Harbaqa Dam), ששכן 16 ק"מ דרומית-מערבית לארמון. הסכר במקורו היה סכר רומי מהמאה השנייה לספירה. השליטים האומיים התגאו ביכולתם להפוך אזור מדברי לגן שופע. הגינה נבנתה בצורת מלבן שגודלו 1,050 מטר על 442 מטר וכוללת בתוכה שרידי תעלת המים. הח'אן שוכן 10 ק"מ צפונית-מערבית למצודה. הוא בעל צורה מרובעת, כשאורך כל צלע הוא 55 מטר. הוא עשוי מלבני בוץ והוא כולל חצר מרכזית. החמאם שוכן גם הוא צפונית-מערבית למצודה. הוא מורכב משני חלקים: חדר האדים עם 3 תאים, ובריכת מים קרים בעלת 4 תאים.
המצודה סייעה לח'ליף לפקח ולשלוט על תנועת שבטי המדבר באזור ואף היוותה מחסום ונקודת הגנה בעת הצורך. בנוסף לכך, שימשה גם כבסיס למשחקי ציד. לאחר סיום שלטון בית אומיה, היא שימשה גם את השושלת האיובית ואת הממלוכים. המצודה ניטשה סופית לאחר הפלישה המונגולית, במחצית השנייה של המאה ה-13.
חלק גדול מהמצודה נהרס עם השנים. באתר נשארו המאגר לאיסוף מים מסכר חרבקה, מתקן רחצה והח'אן.
דיאטה דלת פחמימות
דיאטה דלת-פחמימות (באנגלית: Low-carbohydrate diet) היא אורח חיים תזונתי המגבילה את צריכת הפחמימות ביחס לתזונה הממוצעת. מזונות עשירים בפחמימות (למשל סוכר, לחם, ופסטה) נצרכים בכמות מוגבלת אם בכלל בדיאטות הללו, והם לרוב מוחלפים במזונות המכילים אחוז גבוה יחסית של שומנים וחלבונים (למשל, בשר, עופות, דגים, רכיכות, ביצים, גבינה, אגוזים, וזרעים), וכמו גם מזונות המכילים כמויות קטנות יחסית של פחמימות (למשל תרד, כרוב עלים, וסלק עלים).
תקנות שו"ם
תקנות שו"ם הן תקנות קהילתיות מקיפות בענייני ציבור, בענייני ממונות ובעניינים נוספים, אשר תוקנו במאה ה-12 ובמאה ה-13 על ידי רבנים ופרנסים מקהילות שו"ם, הקהילות האשכנזיות הגדולות שעל גדות נהר ריין: שפיירא, ורמייזא ומגנצא (כיום: שפייר, וורמס ומיינץ). חלק מהתקנות התקבלו כמחייבות בקרב יהדות אשכנז לדורותיה; מקצתן אף הובאו בשולחן ערוך ובכתבי פוסקים נוספים, ועד היום הן חלק בלתי נפרד מהפסיקה היהודית המחייבת.
דיאטה דלת פחמימות
אין הסכמה חד משמעית לגבי כמות הפחמימות האידיאלית בדיאטות דלות פחמימות. לפי האקדמיה האמריקאית לרופאי משפחה דיאטות דלות פחמימות צריכות לכלול לכל היותר 20% פחמימות מסך כמות המזון שצורכים.
תקנות שו"ם
הסיבות שבגינן תיקנו חכמי שו"ם את התקנות הן שונות ומגוונות. ביסודן עמד המצב המדיני והחברתי ששרר בתקופות ההן באזורים השייכים כיום לצרפת ולגרמניה. חלקן תוקנו כתגובה ליחסים בלתי תקינים בין הקהילות היהודיות לבין שלטונות הערים שבהן דרו, וחלקן תוקנו כמענה לבעיות פנים קהילתיות. כדי להגשים את מטרותיהן של התקנות, השתדלו הרבנים והפרנסים להשיג להן הסכמה רחבה ככל האפשר, ועל מפיריהן הוטלו סנקציות קהילתיות שונות.
מכיוון שרוב התקנות תוקנו כמענה לבעיות נקודתיות מקומיות, בחלוף הזמן ובחלוף הצורך בהן, הלכו התקנות ונשתכחו. לרובן של התקנות לא נמצאו הדים בתקופות מאוחרות יותר, וכל הידוע עליהן הוא מספרי השו"ת הסמוכים לתקופתן. עם זאת, תוקנו מספר תקנות כמענה לבעיות כלליות התקפות בכל מקום ובכל תקופה. תקנות אלו נידונו באריכות בספרות השו"ת לדורותיה, למן תקופת הראשונים דרך תקופת האחרונים ועד ימינו. עם אלו נמנות "תקנת הנדוניה" ו"תקנת החליצה".
הרקע לתקנות
באמצע ימי הביניים היו הקהילות היהודיות בחבל הריין נתונות בשיקום חייהן שנהרסו במסעי הצלב, בעיקר בפרעות תתנ"ו. הערים היו כפופות לשליטת אדונים פאודליים או למועצות נבחרות של נכבדי העיר, ששלטו שלטון מלא איש על עירו. בידי השליט הייתה סמכות בלתי מוגבלת, שבהּ השתמש לפי מאווייו וגחמותיו. פעמים רבות התערב השליט גם בחיי הקהילה היהודית; ברצותו היה ממנה את פרנסי הקהילה ואת ראשי הקהל, וברצותו היה מורידם מגדולתם. מצב זה פתח פתח לשוחד, שנועד להבטיח את מינויו של זה שדאג למלא את קופת השליט.
שלטונות הערים היו מטילים על התושבים מסים, שנועדו למימון משמר העיר וצרכים עירוניים נוספים, כמו גם להעשרת קופתו הפרטית של שר העיר. המיסים שהוטלו על היהודים הוטלו על הקהילה במשותף, והנהלת הקהילה היא זו שנדרשה להחליט ממי לגבות וכמה. קביעת חלקו של כל אדם במס השלטון התבססה על הודאת בעל דין, אך גם על הערכה שהעריכו שמאים מטעם הקהילה את גודל רכושו של האיש. מטבע הדברים, התעוררו ויכוחים רבים על תקפות השומה. נישומים רבים טענו כי הושת עליהם מס גבוה מכדי הכנסותיהם ורכושם. היו אף שהאשימו שמאים בהתנכלות על רקע אישי, וסירבו לשלם את המס.
טרם מסעי הצלב התפרנסו יהודי הריין ממסחר בין-עירוני – קניית סחורות בזול במקום אחד והולכתן ומכירתן ביוקר במקום אחר. מסעי הצלב עוררו תסיסה ואי שקט, ונוצרה סכנה רבה בדרכים הבין-עירוניות. חלק מהיהודים שנותרו מחוסרי פרנסה הפכו בעל כרחם למלווים בריבית, מקצוע שאינו מצריך ניידות והסתכנות. רוב ההלוואות ניתנו לנכרים, תושבי הערים, אך מיעוטן של ההלוואות היה ליהודי הקהילות עצמם. דבר זה עורר בעיות הלכתיות, לצד סכסוכים ממוניים ותביעות משפטיות.
סכסוכים אלו יצרו בעיות חדשות: היו יהודים שפנו לערכאות הגויים ותבעו בפניהם את בעלי דינם היהודים. היו שהשתמשו בנשק מקובל יותר אך גם מטריד מאוד: עיכוב התפילה או קריאת התורה בבית הכנסת עד שייעשה הדין ויצא הצדק לאור. היו שהצליחו לגייס לעזרתם אחד מתלמידי החכמים או מפרנסי הקהילה, והלה הטיל חרם ונידוי על הצד שכנגד. הללו בתורם לא טמנו ידיהם בצלחת: הם קצפו על העוול הנוסף שנעשה להם, לדעתם, ויצאו חוצץ כנגד המנדה ומחנהו. כך התרחבו הסכסוכים והמחלוקות והעיבו על חיי הקהילות.
התמהיל הנפיץ של כל הגורמים הללו, גרם לתסיסה פנימית רבה בתוככי הקהילות, ואיים על המשך פריחתן. על חיי הקהילות העיקו הפרנסים שמונו על ידי השלטונות, ההשתמטות מתשלום המס הקולקטיבי, הסכסוכים הממוניים, הנידויים והמחלוקות והבעיות הרוחניות השונות. מבחוץ נמשכו התנכלויות הגויים, שמדי פעם העלילו עלילות שונות על היהודים. כל הבעיות הללו עוררו את חכמי הדור להתכנס ולנסות לשים קץ למצבן המדרדר והולך של הקהילות.
ברוך הגר (סופר יידיש)
ברוך הגר (ביידיש: האגער; 2 בינואר 1898, צ'ודי (בוקובינה) - 2 ביוני 1985, בואנוס איירס) היה סופר יידי.
תקנות שו"ם
ועידת טרוייש
גדולי הדור ופרנסי הקהילות החליטו להשתמש בסמכותם ההלכתית לתקן תקנות ולגזור גזירות על הציבור. הוועידה הראשונה התקיימה ככל הנראה בטרוייש (כיום טרואה, Troyes) שברוזנות שמפן (כיום בצרפת) בשנת ד'תתק"כ או ד'תתקכ"א (1160), ובראשהּ עמדו רבנו תם, הרשב"ם, רבי אליעזר בן נתן (ראב"ן, מבעלי התוספות) ועוד מאתיים וחמישים רבנים מקהילות צרפת. הוועידה החליטה על שורה ארוכה של תקנות בעניינים שונים. ישנם המייחסים רבות מהן לרבנו גרשום מאור הגולה, אלא שחכמי הקהילות שבו ותיקנו אותן לאחר שהתרופפו ואף חיזקו אותן בחרם ובאלה.
ברוך הגר (סופר יידיש)
ביוגרפיה
הגר בעיירה צ'ודין (או צ'ודיי ) בבוקובינה במחוז צ'רנוביץ. אביו הרב יעקב יצחק דוד הגר כיהן כרב בעיירת הולדתו וכאדמו"ר בסטורוז'ינץ. אביו היה בנו של האדמו"ר השני מוויז'ניץ – רבי ברוך הגר. אמו הייתה בת האדמו"ר רבי יששכר בעריש מדולינה.
תקנות שו"ם
תקנות בענייני ממון
שתיים מן התקנות שתוקנו בוועידת טרוייש, עוסקות בקשר שבין היהודים לשלטונות הנוצריים. התקנה האחת אוסרת פנייה לערכאות של גויים – בין לצורך קביעת הדין עצמו ובין לצורך אכיפת דין שנפסק בבית דין יהודי, למעט מקרים של סרבנות דין. התקנה השנייה אוסרת נטילת שררה על ידי השלטונות "על מנת לענוש או לקנוס את חברו".
ברוך הגר (סופר יידיש)
ביוגרפיה
עד גיל 15 התחנך במוסדות לימוד מסורתיים. בעשר השנים הבאות הוא למד בווינה. מ-1933 התגורר בבוקרשט שם החל בפרסום יצירותיו בעיתונות היידיש ובהדפסת ספריו. בזמן מלחמת העולם השנייה גורש למחנה עבודה בטרנסניסטריה. בסוף המלחמה חזר לבוקרשט. מסוף שנת 1947 ועד קיץ 1952 שהה בצרפת. אז עבר להתגורר בבואנוס איירס בה גר עד פטירתו. בבואנוס איירס היה חבר וועדת התרבות של הקהילה היהודית המקומית. בכל מקום שם התגורר היה פעיל בחוגי ספרות היידיש ופרסם ספרים ומאמרים ספרותיים בכתבי עת. עיקר יצירותיו התבססו על זיכרונות ילדותו וזיכרונות ממשפחתו המיוחסת על חיי החסידים ורבניהם.
תקנות שו"ם
תקנות בענייני ממון
חותמי התקנות הוסיפו להן אזהרה חמורה:
תקנות נוספות שנתקנו ככל הנראה באותה ועידה, עוסקות בסכסוכים ממוניים למיניהם. ראשית נקבע, כי המזמין את חברו לדין ולא בא, יוטל עליו חרם עד שיבוא. בתקנה זו נקבעו מספר סייגים ותנאים. בנוסף לכך, הסדירו התקנות את זכות עיקול הפקדונות. תקנה קדמונית, שיש המייחסים אותה לרבנו גרשום, קבעה, כי אדם שהופקדו בידיו ספרים והמפקיד חייב לו כסף, אינו יכול לעכב את השבת הספרים עד לפירעון החוב. חכמי טרוייש הסכימו עם התקנה וציינו "כי חרם קדמונים הוא", ואף הוסיפו והרחיבו אותהּ – רבנו תם קבע, כי אין לעכב שום פקדון עד לפירעון חוב, מלבד מלמדי תינוקות שלא שולם שכרם, שלהם הותר לעכב פקדונות שונים, אך לא ספרים.
רביעיית בוש
רביעיית בוש (בגרמנית: Busch Quartet) הייתה רביעיית מיתרים, שהקים הכנר הגרמני אדולף בוש.
בשנת 1912 ייסד בוש את ה-Konzertvereins Quartet שנגניו היו ראשי הקבוצות בתזמורת, שנשאה אותו שם. הרביעייה התפרקה לפני מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה, ייסד את רביעיית בוש, שכללה את בני משפחתו ואת פאול גרימר כצ'לן. הרביעייה המשיכה להתקיים בהרכבים שונים עד שנת 1933.
תקנות שו"ם
תקנות בית הכנסת
ועידת טרוייש הרבתה לעסוק בנושא "ביטול התמיד". תקנה עתיקה זו, שאף היא מיוחסת ל, התירה לאדם שחש כי אחד מהקהל עושק אותו, למנוע קיום תפילות או קריאת התורה בבית הכנסת, עד שבית הדין יוציא את הצדק לאור. רבני צרפת הגבילו את זכות ההפרעה, וקבעו כי התובע לדין את חברו והלה מסרב לבוא, רשאי תחילה לעכב שלוש פעמים את תפילת ערבית בבית הכנסת או את "קדושה דסידרא", ורק לאחר מכן יוכל לעכב את תפילת שחרית, מנחה או קריאת התורה. כמו כן, העיכוב יוחל אך ורק בבית הכנסת שבו נוהג הנתבע להתפלל. עוד נקבע, כי אדם שאיבד אבידה רשאי לעכב את התפילה עד שיתחייבו כל המתפללים כי אם יודע אחד מהם על מקום הימצאהּ, יגלה אותו למאבד.
רביעיית בוש
החבר הנוסף בחוג היה הפסנתרן רודולף סרקין, שהחל לנגן עם בוש בגיל 15 ובסופו של דבר נשא את בתו של בוש לאישה. הרביעייה, עם רודולף סרקין, היוותה גרעין להרכב קאמרי של בוש, מבשר התזמורת הקאמרית המודרנית.
סקולה דרלייביץ'
סקולה דרלייביץ' (מונטנגרית: Секулa Дрљевић; 1884–1945) היה פוליטיקאי מונטנגרי, עורך דין, וסופר, ששיתף פעולה עם האוסטשים במהלך מלחמת העולם השנייה.
חייו
בשנים שלפני מלחמת העולם הראשונה שימש דרלייביץ' כפקיד במשרד האוצר של ממלכת מונטנגרו ובשנת 1909 כשר המשפטים וכנציג של שר החינוך בממשלת מונטנגרו. בין השנים 1912–1913 שימש כשר האוצר ושר הבינוי.
עם כיבושה של ממלכת יוגוסלביה, נפלה מונטנגרו לידי שליטה של איטליה הפאשיסטית.
ביולי 1941 סקולה דרלייביץ' בראש הבדלנים המונטנגרים הקים את "המועצה הזמנית האדמיניסטרטיבית של מונטנגרו" בבירתה הישנה של מונטנגרו, צטינייה (Cetinje). למעשה זו הייתה ממשלה ששתפה פעולה עם האיטלקים. 12 ביולי 1941 הכריז דרלייביץ' על הקמת המדינה העצמאית של מונטנגרו.
אנשי דרלייביץ' היו מעורבים במלחמת האזרחים שהשתוללה באזור אל מול הפרטיזנים היוגוסלבים והצטניקים. לעומת זאת רוב אוכלוסיית מונטנגרו תמכה בפרטיזנים שהתנגדו לכיבוש האיטלקי.
באוקטובר 1941, כעבור שלושה חודשים בלבד, כשהבינו האיטלקים כי אין לדרלייביץ' כל תמיכה באוכלוסייה וכי אינו מביא להם תועלת, פרקו את ממשלתו.
עד להגלייתו של דרלייביץ', לאחר שהאיטלקים רצו לכלוא אותו, הגיע לקרואטיה, לאחר שנמלט מהאיטלקים. לאחר נפילת איטליה הפשיסטית, בשנת 1944, הכריז בקרואטיה על הקמת מדינה עצמאית מונטנגרית, ועל הקמת ממשלה מונטנגרית גולה.
פקודיו של דרלייביץ' באו ברובם מקרב צטניקים שחברו לאנטה פאבליץ' במהלך הלחימה בבלקן. הוא נסוג עם כוחותיו לצד כוחות האוסטאשה בכאוס הכללי שהתחולל בבלקנים לקראת סוף המלחמה, והוכרז על ידי אנשיו של טיטו כפושע מלחמה. בסוף 1945 נמצא עם אשתו ביודנבורג, אוסטריה כשגרונו משוסף. בני הזוג כנראה נרצחו בידי שבויים צטניקים.
דרלייביץ' הוא מחבר השיר Oj, svijetla majska zoro, לימים המנון מונטנגרו.
סלסטה (עיר)
סֵלֶסְטַה (בצרפתית Sélestat, באלזסית: Schlettstàdt, בגרמנית: Schlettstadt, שלטשטאדט) היא עיירה במזרח גראנד אסט שבצפון-מזרח צרפת, בעלת אוכלוסייה של 19,181 איש, נכון לשנת 2011. העיירה ממוקמת למרגלות הרי הווז' על גדת נהר האיל.
תקנות שו"ם
תקנות בית הכנסת
מטרתן של תקנות אלה הייתה קביעת מידתיות בזכות עיכוב התפילות והפרעתן. המתקנים שאפו לאזן בין נשק "ביטול התמיד", לבין גזילת זמן הציבור ויצירת "טירחא דציבורא".
סלסטה (עיר)
גאוגרפיה
סלסטה ממוקמת על גדת נהר איל, במרכז אלזס, על הגבול בין מחוז ריין עליון למחוז ריין תחתון. סלסטה נמצאת במישורי אלזס מערבית לנהר ריין, 4 ק"מ מזרחית לגבעות הראשונות של רכס הרי הווז'. סלסטה סמוכה לכביש A35 החוצה את אלזס מצפון לדרום ונמצאת בערך במחצית הדרך בין הערים הגדולות של אלזס (57 ק"מ צפונית ממילוז, 47 ק"מ דרומית משטרסבורג), וכן במחצית הדרך בין הערים קולמר (22 ק"מ דרומית ממנה) ואוברנה (27 ק"מ צפונית ממנה).
תקנות שו"ם
תקנות בית הכנסת
החיבור בין סכסוכים ממוניים לענייני בית הכנסת, בא לידי ביטוי בתקנה נוספת: המשאיל בית הכנסת לציבור ויש לו מריבה עם אחד המתפללים, אינו יכול לאסור עליו לבוא להתפלל שם, אלא אם כן אוסר על כולם ודורש השבת בית הכנסת לחזקתו. מטרתה של התקנה הייתה למנוע מצב שבו ינצל אדם את תרומתו לציבור כנשק בסכסוכיו האישיים עם פלוני.
סלסטה (עיר)
היסטוריה
בחפירות ארכאולוגיות באזור סלסטה נמצאו שרידים להתיישבות מהמאה הראשונה לספירה. סלסטה הוזכרה לראשונה בשנת 727 לספירה אך ככל הנראה הייתה קיימת קודם לכן. מקורה כנראה בכפר דייגים שישב על צומת דרכים. על פי הערכות כבר בראשית המאה התשיעית לספירה היוותה סלסטה מרכז מסחרי ופונדק דרכים ליוצאים משטרסבורג דרומה. לקראת סוף המאה ה-11 החליט השליט המקומי להפוך את סלסטה למרכז דתי בנדיקטיני ובנה את כנסיית סנט-פואה (Église Sainte-Foy de Sélestat) במרכזה של סלסטה. הכנסייה נחנכה בשנת 1087. בשנת 1220 החלו בבנייתה של כנסייה גותית בעיר, כנסיית סנט-ג'ורג' (Église Saint-Georges de Sélestat), אשר נחנכה בשנת 1424.
תקנות שו"ם
תקנות בית הכנסת
ויכוח נפוץ נוסף בעניין בית הכנסת נסב אודות מקום "הנחת הנרות", שהיו באותה תקופה מקור התאורה היחיד בלילות. הוויכוח נסוב בין בני העיירות הקטנות שהגיעו להשתתף בתפילות הימים הנוראים עם בני הקהילות הגדולות, והשאלה הייתה מה ייעשה בשארית הנרות שהביאו עמם הכפריים בבואם להתפלל בעיר ביום הכיפורים. לטענת בני הקהילה הגדולה, הדלקת הנר בבית הכנסת שלהם הקדישה אותו לרשות בית הכנסת ואין לשנות את ההקדש ממקום למקום. הוועידה קיבלה חלקית את טענתם וקבעה, כי על הכפריים להשאיר את מותר נרותיהם בבית הכנסת העירוני, אלא אם כן הדליקו שני נרות, שאז ניתן לקחת אחד מהם על מנת להדליקו בבית הכנסת הקבוע שבעיירה הקטנה.
סלסטה (עיר)
היסטוריה
סלסטה הייתה חלק מברית דקאפול שנוצרה בשנת 1354 על ידי קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הברית איגדה עשר ערים קיסריות חפשיות באלזס בתקופת שלטונה של האימפריה הרומית הקדושה, ערים אלו נשלטו על ידי הקיסר ולא על ידי אצילים מקומיים.
תקנות שו"ם
תקנות בית הכנסת
בדומה לכך הוחלט, כי בכל עיר שיש בהּ מניין קבוע לתפילה, מוטל על העובר שם החל מראש חודש אדר ועד פורים לשלם שם את מעות הפורים, אם הוא נתבע לעשות זאת.
סלסטה (עיר)
היסטוריה
בסוף ימי הביניים מנתה אוכלוסיית סלסטה כ-5,000-6,000 נפשות והיא הייתה מהגדולות בערי אלזס אחרי שטרסבורג (18,000 נפשות) ויחד עם קולמר ואגנו שגדלן היה דומה לזה של סלסטה. בסוף ימי הביניים היו שני בתי ספר בעיירה, האחד בגרמנית והשני בלטינית וכן בית חולים. באותם ימים החקלאות, הכרמים והדייג היו ענפיה המרכזיים של העיר.
תקנות שו"ם
חרם דרבנו גרשום
הוועידה אף חיזקה את חרם דרבנו גרשום שלא לשאת שתי נשים, ושלא לגרש אשה בעל כרחה, אלא אם כן נתקבל היתר מאה רבנים הדרים בשלוש "מדינות" שונות: אניו (כיום אנז'ו, Anjou), נורמנדיה (Normandie) וצרפת.
ברוך הגר (סופר יידיש)
ביוגרפיה
הגר פרסם מאמרים בכתבי העת היידיים הבאים: בוקארעשטר זאמלביכער (בוקרשט), קיום (פריס), צוקונפט (ניו יורק), די גאלדענע קייט (תל אביב).
סלסטה (עיר)
היסטוריה
בשנת 1500 עשר הערים הצטרפו למעגל נחלות (Circulus imperii) ריין עילי (Oberrheinischer Reichskreis). סלסטה נפגעה מאוד במהלך מלחמת שלושים השנים, שבסיומה ניתנה הרשות ללואי הארבעה עשר, מלך צרפת, לכבוש את העיר בהתאם לשלום וסטפליה ב-1648. סלסטה יחד עם שאר ערי ברית דקאפול שרדה ולחמה בכיבוש של צרפת עד הסכמי ניימכן ב-1679 שסיפחה את אלזס כולה לצרפת, מה ששם קץ לברית דקאפול.
לאחר המהפכה הצרפתית גברו המתחים בעיר בין הממשל הישן לאזרחים. בשנת 1790 הוחלף הממשל הישן ב"קומונה" (שלטון אזרחי נבחר). בתחילת המאה ה-19 הגיעה אוכלוסיית העיר לכ- 10,000 נפשות ומאז כמעט ולא חל גידול בעיר עד אמצע המאה ה-20. ב-23 באוקטובר 1870 נכבשה סלסטה על יד הגרמנים במלחמת צרפת–פרוסיה. בהסכמם פרנקפורט שנחתם בין צרפת לקיסרות הגרמנית ב-10 במאי 1871 הועברה אלזס כולה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1874 נחת הסכם בין הרשויות הגרמניות לבין העירייה של סלסטה לפיו נשברו חומות העיירה על מנת שתוכל להתרחב, ורחובות חדשים נבנו מחוץ לחומות.
בשנת 1919 נחתם חוזה ורסאי לפיו כל השטחים שנכבשו על ידי הקיסרות הגרמנית הוחזרו לצרפת (סעיף 51). בשנת 1940 נכבשה אלזס שוב על ידי גרמניה הנאצית וסופחה לרייך השלישי. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה סופחה אלזס שוב לצרפת. במחצית השנייה של המאה ה-20 גדלה סלסטה במהירות וכמות התושבים שבה הוכפלה אלא שמאז המאה ה-21 כמות התושבים בה עומדת ללא שינוי על כ-20,000 נפשות.
יהדות סלסטה
יהדות סלסטה היא חלק מיהדות אלזס, קהילה אשכנזית עתיקה מאוד. משערים שראשוני המתיישבים היהודים הגיעו לאזור במאה ה-5 לספירה. ניתן למצוא עדויות ראשונות לקיומה של קהילה יהודית באלזס החל מ-המאה ה-10, נמצאו אזכורים לנוכחות יהודים ברישומים של כפרים ועיירות מתקופה זו וכן כתובות בעלי אופי יהודי החקוקות על בתים, אבני מצבות ועוד. מצבם של יהודי סלסטה בימי הביניים היה דומה למצבם של שאר יהודי אירופה. היהודים נודו ממרכזי ההשפעה והחברה וזכויותיהם החברתיות צומצמו. נמנעה מיהודים הזכות להצטרף לגילדות המקצועיות, וכתוצאה מכך לא יכלו לעסוק ברוב המקצועות החופשיים. נוסף על כך, נאסר על יהודים לרכוש נכסים וקרקעות. בנוסף, נאסר עליהם להעסיק שכירים נוצריים וגם העיסוק בחקלאות נאסר עליהם.
הנוכחות היהודית בסלסטה מתועדת החל מהמאה ה-12. בראשית המאה ה-14 חי בעיר רבי שמואל משליצטאט, גדול רבני אלזס באותה תקופה ומחבר 'מרדכי קטן'. באמצע המאה ה-14, בעקבות התפרצות מגפת המוות השחור באזור החלו לרדוף את היהודים. הטבח המתועד הראשון בוצע ביהודי סלסטה בשנת 1346. ב-12 בדצמבר 1347 קיבלו תושבי סלסטה איגרת מקרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ובו התנצלות על הנזק שנגרם להם על ידי היהודים. בשנת 1349 שרפו תושבי סלסטה את יהודי העיר ולאחר מכן גירשו את כל היהודים הניצולים מהעיר. קרל הרביעי הבטיח לתושבי העיר לזכות באדמותיהם ורכושם של היהודים שגורשו. בשנת 1370 חזרו היהודים לעיר.
היהודים גורשו מהעיר שוב בשנת 1477 ולאחר שנתיים הורשו לחזור אליה על ידי פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ב-20 בפברואר 1521 אסר קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על תושבי סלסטה להלוות ליהודים כסף. בשנת 1622 משפחה יהודית קנתה אדמה בסלסטה שתשמש בית קברות יהודי. בשנת 1642 גורשו היהודים שוב מהעיר.
בשנת 1900 חיו בסלסטה 373 יהודים. בשנת 1940, לאחר סיפוח אלזס לרייך השלישי, הוחרב בית הכנסת של סלסטה ומספר יהודים שנותרו בעיר נרצחו על ידי הנאצים. בשנות ה-50 בית הכנסת שוקם. ב-11 בספטמבר 1960 נחנך בית הכנסת החדש של סלסטה. מאז ועד היום חיה קהילה יהודית קטנה בסלסטה ובית הכנסת פעיל.
אתרי מורשת ותרבות
למרות העובדה שסלסטה היא העיר העשירית בגודלה באלזס, היא עיר המורשת השלישית בחשיבותה (אחרי שטרסבורג וקולמר). בעיר ישנם 35 מומנטים היסטוריים ו-119 אתרים ופסלים שהם אתרי מורשת ותרבות של צרפת.
ברוך הגר (סופר יידיש)
ביוגרפיה
נפטר בבואנוס איירס, בי"ג בסיון תשמ"ה -2 ביוני 1985 בגיל 87.
סלסטה (עיר)
אתרי מורשת ותרבות
כנסיית סנט-פואה, שנחנכה בשנת 1087, מעוצבת באדריכלות רומנסקית ובנויה מאבן חול אדומה היא אחת הכנסיות המרשימות והיפות באלזס.
תקנות שו"ם
ועידת שו"ם הראשונה
תקנות רבנו תם וסיעתו, שנתקנו בטרוייש, חייבו בעיקר את קהילות צרפת. קהילות הריין, שהתמודדו עם בעיות זהות, החליטו לאמץ את שיטת התקנות ובכך לפתור את בעיותיהן. בשנת ד'תתקנ"ו (1196) התכנסה במגנצא ועידת רבנים ופרנסים מכל קהילות הריין. נראה שבראש הוועידה עמדו רבי יוסף ב"ר עתניאל "איש הלבנון" ורבי דוד ב"ר קלונימוס ממינצבורג, תלמידו של רבנו תם. ועידה זו העתיקה את רוב תקנות טרוייש והוסיפה עליהן עוד תקנות רבות ומפורטות. התקנות נחתמו על ידי רבני שו"ם ופרנסיה.
המשך ישיר של ועידת תתקנ"ו במגנצא הייתה ועידה נוספת, שהתקיימה אף היא במגנצא עשרים וארבע שנים לאחר מכן, בשנת ד'תתק"ף (1220). בוועידה זו התכנסו שוב חכמי הדור וראשי הקהילות, וחתמו בשנית על תקנות מגנצא הראשונות. נראה שהצורך באשרור נוסף לתקנות שזה מקרוב נתקבלו, נבע מן העובדה שהתקנות לא קויימו כראוי על ידי בני הקהילות, ומכך שההתנהגות הנלוזה, במידה שהייתה כזו, נמשכה ללא שינוי. חכמי הדור הבינו כי עליהם ליצור מנגנון הרתעה משמעותי, אשר יחייב את בני הקהילות להישמע לתקנות שפורסמו. בוועידת תתק"ף הובהר ופורסם כי מי שיעבור על התקנות יהיה "בחרם חמור". חכמי שו"ם קיוו שאיום זה יפעל את פעולתו, וכי ענייני הציבור ישובו להתנהל על מי מנוחות.
תקנות בין אדם לחברו
מלבד העתקה של תקנות טרוייש, טיפלו במגנצא ביסודיות בעניינים שבין אדם לחברו. כהקדמה לתקנות אלו ציינו המתקנים את המצב העגום השורר בקהילות:
דברים אלו מתייחסים ככל הנראה לתופעת ה"מסירה" שנפוצה בקרב הקהילות, ופגעה פגיעה קשה במשפחות רבות. חכמי שו"ם החליטו למגר תופעה מסוכנת זו באופן מוחלט: הם קבעו כי המלשין על חברו פסול לעדות ולשבועה, ויהא בנידוי הקהילות עד שישלם לחברו את ההפסד וישוב בתשובה שלמה. בנוסף נקבע, כי אם יהודי מאיים על חברו שיפסיד לו ממון על ידי הלשנה לשלטונות, ולאחר מכן אכן התנכלו אליו השלטונות – יתחייב המלשין לשלם את דמי ההפסד ולא יוכל לטעון כי לא ביצע את איומו וכי אין לו קשר למעשי השלטון. עוד הוחלט לקלל את המלשינים מדי שבת, ולהחרים את המונע מן הדיינים לדון על פי תורת ישראל.