cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תנטוס
תָנָטוֹס (ביוונית: θάνατος; באופן מילולי: "מוות") היה התגלמות המוות במיתולוגיה היוונית. הוא שכן בעולם התחתון ונחשב לישות מפחידה ביותר, המביאה איתה את צינת הלילה ואימת המוות. בקרב הרומאים הוא נודע כמוֹרְס (Mors).
מיתולוגיה
ב"איליאדה" מוזכר תנטוס כאחיו התאום של היפנוס, התגלמות השינה. הסיודוס מציין שתנטוס הוא בנה של ניקס, אלת הלילה ומציין שהוא (כמו אחיו) נולד מבלי שניקס קיימה יחסי מין.
תנטוס כמעט ולא מופיע בסיפורי המיתולוגיה, ומעולם לא הייתה לו כיתת פולחן מרכזית. בשלב מאוחר יותר, דמותו של האדס, אל השאול ושליט המתים, האפילה על דמותו של תנטוס ותפסה את מקומה. באמנות תואר תנטוס כגבר צעיר הנושא לפיד בידו האחת ופרפר בידו השנייה. לעיתים הוצג כבעל כנפיים, הנושא חרב על מותניו.
יצר המוות
על פי מודל הנפש הפרוידיאני, תנטוס הוא יצר המוות, אחד משני היצרים (לצד ארוס, יצר האהבה והתשוקה המינית), הקבועים בבסיס האיד. זהו יצר המבטא את הכוח ההרסני והאלים שבאדם.
אביגדור קרא
רבי אביגדור קרא (נפטר בט' באייר ה'קצ"ט, 25 באפריל 1439) היה דיין, ראש ישיבה, מקובל ומשורר בפראג.
ביוגרפיה
רבי אביגדור בן יצחק קרא היה דיין ברגנסבורג ואחר כך בא לפראג. בפראג פעל ביחד עם שני הדיינים האחרים בני זמנו, ר' יום טוב ליפמן מילהויזן בעל "ספר ניצחון" ור' מנחם ב"ר יעקב שלם. לאחר הפוגרום ביהודי פראג בשמיני של פסח ה'קמ"ט, 1389, חיבר סליחה בשם "את כל התלאה", שנכנסה למחזורים אשכנזיים בתפילת מנחה של יום הכיפורים. הוא חיבר גם שיר דו לשוני בעברית וביידיש, "אחד יחיד ומיוחד" העוסק בעיקרי האמונה, שהיו שרים בקהילות אשכנז לכבוד חתן העולה לתורה. הוא חיבר פיוטים נוספים, וכן שאלות ותשובות שנשמרו בכתב יד ונדפסו ב-2007.
לפי עדות מן המאה ה-15 הרשומה בשולי כתב יד וינה של ספר מהרי"ל - שאין לה תמיכה ממקור אחר - היה רא"ק מיודד עם ואצלב הרביעי, מלך בוהמיה, ואף ניהל איתו ויכוחים בענייני אמונה שהביאו את המלך הנוצרי להודות באמונת היהודים. לפי מקור זה, השפיעו ויכוחים אלה גם על יאן הוס ועל המרד ההוסיטי שפרץ לאחר הריגתו. משערים שיש קשר בין ויכוחים אלה לכתיבת השיר "אחד יחיד ומיוחד", העוסק בענייני אמונת הייחוד, מתאר גויים המתקרבים לדת היהודית וכולל גם קריאה מפורשת לשאינם יהודים (מוסלמים ונוצרים) להאמין באמונת הייחוד. ייתכן גם שזו הסיבה שהוא נכתב כשיר דו-לשוני, כדי לגרום גם לגויים להבין את תוכנו.
בעבר ייחסו לו מקובלים וחוקרים, בין השאר אהרן מרקוס בספרו "החסידות", את החיבורים הקבליים ספר הקנה וספר הפליאה, אך חוקרים מאוחרים (ובהם גרשם שלום) הוכיחו שלא הוא המחבר. הוא חיבר חיבורים קבליים אחרים, בהם "קדש הלולים" ו"אבן ספיר". בחיבוריו ובתשובותיו הוא מחבר בין הקבלה והפילוסופיה היהודית.
נישא לאחותו של רבי יהודה ליוואי הזקן מפראג, שהיה סבו של המהר"ל מפראג. מקובל כי אחד מבניו היה רבי אברהם שכיהן כאב"ד פראג וחיבר אף הוא חיבורים תורניים, אך יש מערערים על זיהוי זה.
ג'אי לואיס
ג'אי למר לואיס (נולד ב-13 בפברואר 1983) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2006–2013. כיום הוא עובד כמדען ההתנהגות בעיר פארקוויל, מרילנד.
חיים מוקדמים וקריירת המכללות
הוא גדל בגרמניה להורים ששירתו בבסיס של צבא ארצות הברית במדינה זו, ובגיל 6 החל לשחק כדורסל. לג'אי אחות ואח. בגיל 8 השתקעה משפחתו באברדין, מרילנד.
לואיס שיחק בתיכון אברדין והתפרסם ברחבי אמריקה בשל קריירת כדורסל המכללות שלו באוניברסיטת ג'ורג מייסון (למד מדעי ההתנהגות) ממחוז ה-"Colonial Athletic Association" מהדרג הראשון. לואיס שיחק כפאוור פורוורד, ובארבע שנותיו באוניברסיטה הצטיין במסגרת הכדורסל: בעונתו הראשונה (2002/2003) נבחר לחמישיית הרוקיז של המחוז, בעונתו השנייה (2003/2004) נבחר שלוש פעמים לשחקן השבוע במחוז ונבחר גם לחמישייה הראשונה של המחוז, בעונתו השלישית נבחר לחמישייה השנייה של המחוז.
הוא היה השחקן הבולט של ה"פטריוטים" במהלך עונת ה"סינדרלה" שלהם ב-2005/2006 (שהייתה עונתו האחרונה בתואר, בה נבחר פעם אחת לשחקן השבוע ובסופה לחמישיית המחוז הראשונה) והסתיימה בהעפלה היסטורית לפיינל פור ה-NCAA. לאחר שסיים את לימודיו הוא נרשם לדראפט ה-NBA 2006 אך לא הצליח להיבחר בידי שום מועדון, לאחר מכן נרשם לדראפט ליגת ה-CBA ונלקח בבחירה ה-47 בסיבוב החמישי בידי הפיטסבורג אקספלוז'ן.
ניסיון הגעה ל-NFL
לואיס החליט לזנוח את רעיון קריירת הכדורסל והוחתם לעונה אחת כ"שחקן חופשי" בשכר של 275,000 דולר (וגם מענק חתימה מיידי של 5,000 דולרים) על ידי הניו יורק ג'איינטס מליגת הפוטבול הלאומית בעקבות כך שלא נרשם לדראפט ה-NFL לשנת 2006, והביע רצון בקריירה דומה לאנטוניו גייטס ומרקוס פולארד שעברו מכדורסל מכללות לקריירת פוטבול מקצוענית.
הוא סיים את המרדף שלו אחרי קריירה בתור שחקן התקפי ב-NFL כדי להתמקד באפשרויות לשחק כדורסל מקצועני. למרות שהוא היה רשום באוניברסיטת ג'ורג' מייסון בגובה 2.01 מ' ו-125 ק"ג, הג'איינטס פרסמו כי מדדו אותו ומצאו כי גובהו הוא 1.96 מ' ו-133 ק"ג, נמוך מדי כדי לשחק בעמדות שרצה לשחק.
קריירה מקצוענית
שבועות לאחר שעזב את הג'איינטס, לואיס חתם עם בוסנה סרייבו על חוזה של 8,000 דולר בחודש. לואיס היה צפוי לשחק תפקיד משמעותי עבור האלופה המכהנת. עם זאת, לואיס, שוחרר מן החוזה שלו תוך שישה שבועות. צוות האימון הרגיש שהוא היה נמוך מדי כדי לשחק פאוור פורוורד בליגה האדריאטית.
זמן קצר לאחר שעזב את בוסנה, לואיס חתם על חוזה עירוני רמת גן מליגת העל בכדורסל בישראל. השכר עליו הוסכם בחוזה היה "יותר מ-5,000 דולר בחודש". ב-27 משחקים בעונת 2006/2007, הוא העמיד בממוצע 15.4 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-1.7 חטיפות.
בעקבות עונת הרוקי שלו בישראל, ג'אי לואיס חתם עם שטרסבורג IG מליגת העל הצרפתית בכדורסל ששיחקה גם בגביע יול"ב. לאחר ששיחק רק ארבעה משחקים לתוך העונה בצרפת, בהם לואיס קלע בממוצע רק 3 נקודות למשחק ב-27% קליעה, שטרסבורג שחררה אותו.
לאחר ששוחרר משטרסבורג, ג'אי לואיס שב לישראל וחתם עם הפועל גליל עליון, עד תום עונת 2007/2008. הוא סיים את העונה עם ממוצעים של 12.6 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-1.7 חטיפות במשחקיו בליגה והופיע עמם גם בשלב הבתים של גביע יול"ב, בו שיחק 6 משחקים (פתח בחמישה) והעמיד ממוצעים של 11.3 נקודות, 6 ריבאונדים, 1.2 אסיסטים, 1.5 חטיפות ו-1.8 חטיפות שנגמרו בסלים.
בעונת 2008/2009 לואיס שיחק במועדון "Levanga Hokkaido" מהליגת היפנית בכדורסל. בעונת 2009/2010 עבר לואיס לשחק במועדון "Rain or Shine Elasto Painters" מהפיליפינים יחד עם חברו מאוניברסיטת ג'ורג' מייסון, גייב נורווד, שהוא בעצמו אמריקאי ממוצא פיליפני.
לקראת עונת 2010/2011 הוא חזר למדי עירוני רמת גן מישראל, ששיחקה בליגה לאומית. הוא הופיע עבורם ב-4 משחקים ב-2010 ואז שוחרר. הוא חזר לקבוצת "Levanga Hokkaido" מיפן כדי לשחק כדורסל בליגה הבכירה. בעונת 2011/2012 פתח את העונה במדי "Changwon LG Sakers" מקוריאה הדרומית אך שוחרר במהלך תחילת העונה ושב למועדון היפני, "Levanga Hokkaido", בו שיחק הפעם עד תום עונת 2012/2013.
את עונת 2013/2014 פתח במדי "Once Caldas" מקולומביה, לאחר מכן ב-2013 עבר לשחק במדי "Sabios de-Manizales" (גם היא מקולומביה) ובתום העונה פרש מכדורסל מקצועני לאחר שבע שנים.
ב-12 במרץ 2016, עשר שנים לאחר שהוביל את אוניברסיטת ג'ורג' מייסון, שנחשבת לקטנה וחלשה, לפיינל פור, הוזמן לואיס לשמש כנציג הכבוד של האוניברסיטה בטקס של מחוז האטלנטיק 10 שהתקיים בברוקלין, ניו יורק. בראיון עמו דירג את הפיליפינים כמדינה שהכי נהנה לשחק בה כדורסל ואחריה את ישראל.
נבחרת אוסטרליה בכדורסל נשים
נבחרת אוסטרליה בכדורסל נשים (המכונת:האופאל) היא קבוצת כדורסל הנשים הלאומית של אוסטרליה.
משחקים אולימפיים
הנבחרת השתתפה ב-8 משחקים אולימפיים וזכתה 3 פעמים ברציפות במדליית כסף (סידני 2000, אתונה 2004 ובייג'ינג 2008) ובשתי מדליות ארד (אטלנטה 1996 ולונדון 2012).
אליפויות עולם
הנבחרת השתתפה ב-16 אליפויות העולם בהן זכתה במדליית הזהב (2006) לאחר ניצחון בגמר הטורניר על רוסיה 91-74 במדליית כסף ב-2018 לאחר הפסד בגמר לארצות הברית, ו-4 פעמים במדליית הארד (1998, 2002 2014, 2022). היא הייתה לנבחרת הלא-אמריקאית הראשונה מאז ברית המועצות ב-1983 שזוכה באליפות העולם.
בליח
נהר בליח (בערבית: البليخ) הוא נהר איתן ויובל של נהר פרת. מקורות הנהר הם במעיין עין אל-ערוס (عين العروس Ayn al-Arus) ליד העיר תל אבייד במחוז א-רקה בסוריה. הנהר זורם דרומה ומצטרף לפרת ליד העיר המודרנית א-רקה. הבליח הוא היובל השני בגודלו של הפרת על אדמת סוריה. הראשון הוא החבור. הוא מקור מים חשוב ובמסגרת הפיתוח של מקורות המים נבנו תעלות המובילות מים מהנהר. אורכו של הנהר 160 ק"מ, 80 ק"מ בטורקיה ו-80 ק"מ בסוריה. אגן הניקוז שלו משתרע על שטח של 4,000 קמ"ר.
אלברטו פוג'ימורי
אלברטו קניה פוג'ימורי אינומוטו (בהגייה ספרדית פוחימורי; נולד ב-28 ביולי 1938) היה נשיא פרו בשנים 1990–2000.
בליח
גאוגרפיה
מקור המים העיקרי של הנהר הוא במעיין הקרסטי עין אל-ערוס. המעיין שוכן בצמוד ומדרום לגבול הסורי-טורקי. מקורות מים נוספים של הנהר הם ואדיות המנקזים מים רק בתקופות גשומות ממישור חרן שבצפון וממישורים ממערב וממזרח לעמק הנהר.
אלברטו פוג'ימורי
ביוגרפיה
פוג'ימורי נולד בשכונת מיראפלורס שבעיר לימה להורים שהיגרו מיפן. הוריו, אלברטו פוג'ימורי (בלידה: נאואיצ'י מינאמי) ומוצואה אינומוטו, מהעיר קוממוטו שביפן, היגרו לפרו ב-1934. הוריו היו בודהיסטים, אך הוא הוטבל וגדל כנוצרי קתולי. בבית דיבר פוג'ימורי בעיקר יפנית, אך הוא למד גם להיות דובר ספרדית מיומן במהלך שנותיו בבית הספר. ב-1956 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון La Gran Unidad Escolar Alfonso. ב-1974 נישא לסוסאנה היגוצ'י, יפנית-פרואנית אף היא. נולדו להם ארבעה ילדים, ביניהם בת, קייקו, ובן, קנג'י, שלימים ילכו בעקבות אביהם לפוליטיקה.
בליח
גאוגרפיה
מספר קילומטר מדרום לעין אל-ערוס מצטרף אל הבליח נהר ג'ולאב (Jullab). נהר זה מתחיל במעיינות הנמצאים מצפון לאורפה שבטורקיה, אבל הופך יבש כבר בהגיעו לעיר חרן בטורקיה ובהצטרפו לבליח הוא יבש. בעיר העתיקה של חרן נמצאות בארות מים שעתה הן יבשות, וייתכן ובעבר מפלס מי התהום היה גבוה יותר.
היסטוריה
עמק נהר הבליח שימש כבר בעת בעתיקה כמקום בעל תרבות עשירה בו צמחו והתפתחו יישובים רבים. משני צדי גדות הנהר אפשר לראות תלים ותלוליות יישובים רבים, שחלקם מתוארך לתקופה הנאוליתית המאוחרת לאלף ה-6 לפנה"ס. בתקופת הברונזה, האלף השלישי לפנה"ס, שכנה בדלתה של הבליח, העיר העתיקה תותול (היום ליד העיר המודרנית א-רקה). אתר חשוב נוסף בצפון בצמוד לבליח הוא תל חוארה (Tell Chuera), שהייתה עיר גדולה בסוף האלף השלישי לפנה"ס. לאורך 1000 שנים של האלף השלישי, באזור זה היו מאבקי שליטה בין שבטים נוודים כגון בני ימין ובין אוכלוסיות שהתיישבו ביישובים מאורגנים.
אלברטו פוג'ימורי
קריירה אקדמית
הוא למד לתואר ראשון ב-Universidad Nacional Agraria La Molina, וסיים את לימודיו ב-1961, ראשון בכיתתו, כמהנדס חקלאי. בשנה שלאחר מכן הרצה על מתמטיקה באוניברסיטה. ב-1964 נסע ללמוד פיזיקה באוניברסיטת שטרסבורג בצרפת, באמצעות מלגה מקרן פורד. פוג'ימורי למד גם באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי בארצות הברית, שם קיבל את התואר השני שלו במתמטיקה ב-1969.
בליח
היסטוריה
בתקופה הקלאסית בין המאה ה-2 לפנה"ס למאה ה-3 לספירה, שכנה באזור ממלכת אוסרואנה, שבירתה הייתה אדסה (Edessa). לאחר הכיבוש המוסלמי במאה ה-7 לספירה, נקרא האזור על שם השבט הערבי דיאר מודר (Diyar Mudar), כלומר ארץ מודר. בשנת 762 בנה הח'ליפה אל-מנסור עיר לחיל המצב שלו בשפך הבליח לפרת. עיר זאת נקראה אר-רפיקה (Ar-Rafiqa), שהתמזגה עם העיר ההלניסטית קלינקוס וביחד הפכו עם הזמן לעיר א-רקה.
מחקרים ארכאולוגים בעמק נהר הבליח
במאה ה-19 סיירו נוסעים אירופאים בעמק הנהר, הם ציינו שראו שרידים של אתרים ארכאולוגים. המחקר הראשון של האזור נעשה על ידי הארכאולוג הבריטי מקס מלוואן. הוא הגיע ב-1938 לאזור ובילה 6 שבועות במקום, בחוקרו חמישה אתרים ארכאולוגים מהאלף השביעי ועד השני לפנה"ס. ב-1969 הגיעה לאזור משלחת צרפתית שחפרה באזור. חפירות נוספות התקיימו בין השנים 1986-1981, על ידי משלחת של אוניברסיטת אמסטרדם באתר תל חמאם אל טורקמן. אתר זה נחפר בהמשך על ידי משלחת של אוניברסיטת ליידן ההולנדית, בין השנים 2001-1988. באתר זה נמצאו ממצאים בחפירה סטרטיגרפית מסודרת, שמאפשרת לנתח את היסטוריית ההתיישבות בעמק נהר הבליח. חפירות מאוחרות יותר אפשרו את המשך ההבנה של ההתיישבות בעמק הנהר. אחד התלים העתיקים הוא תל סבי אבייד, שנחפר על ידי משלחת גרמנית בניהולו של הארכאולוגי פיטר אקרמנס (Peter Akkermans) עד שנת 2011.
אלברטו פוג'ימורי
נשיא פרו
לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 1990, על רקע תוהו ובוהו כלכלי בפרו הצטרף למירוץ עם מצע כלכלי שמרני. עם התקרבות הבחירות, הוא הצליח לגבור בפופולריות מול מריו ורגס יוסה, ובבחירות עצמן קיבל 1% פחות מיוסה ועלה עימו לסיבוב השני. בסיבוב השני גבר פוג'ימורי באופן מפתיע על יוסה ונבחר לנשיא פרו. מיד עם היבחרו נאלץ להתמודד עם משבר כלכלי קשה ואינפלציה של %3,000, יחד עם שר הכלכלה וראש הממשלה, חואן הוטאדו, הווחלט שהסובסידיות למוצרי יסוד יבוטלו. מחיר הדלק הוכפל פי 31, מחיר גז הבישול פי 25, ומחיר הלחם פי 3, דבר שגרם לפריצת מהומות. בנוסף בניגוד לקודמו בתפקיד הנשיא, הוא נלחם ביד קשה בארגון הגרילה והטרור המאואיסטי "הנתיב הזוהר", ששלט בחלקים נרחבים של פרו בעת שעלה לשלטון.
בליח
מחקרים ארכאולוגים בעמק נהר הבליח
האתר הארכאולוגי גבקליטפה בטורקיה שוכן על גבעות בצפון המשקיפות על מישור חרן, המזין את נהר הבליח.
אלברטו פוג'ימורי
נשיא פרו
באפריל 1992 פזר את הקונגרס והשעה את החוקה של המדינה, וברחובות לימה הבירה התפרסו טנקים ונגמ״שים. תחנות הרדיו הודיעו כי כוחות צבא הוצבו בקונגרס, בבתי־המשפט ובמערכות עיתונים. פוג׳ימורי הודיע בנאום כי הוא משתמש בסמכותו כמפקד הצבא "למען השמירה על הסדר והדמוקרטיה". הוא האשים את הקונגרס בהכשלת מאמציו להנהיג משק חופשי ובסלחנות כלפי המורדים של ארגון "הנתיב הזוהר". הוא הסביר כי הקונגרס מפוזר עד שיוחלט על מבנה שלטוני חדש במשאל עם, ובינתיים, תשמש הממשלה זרוע מחוקקת. בנוסף הטיל הוטל מעצר בית על מנהיגי הקונגרס, ביניהם נשיא הסנאט, פיליפה אוסטרלינג, ונשיא בית־המחוקקים, רוברטו רמירז דל וילר, שר הפנים לשעבר, אוגוסטין מאנטילה, ושר הכלכלה לשעבר, אבל סאלינאס, נעצרו, אך הנשיא לשעבר, אלן גרסיה, הצליח להימלט מהמדינה. בתקופת כהונתו הראשונה של פוג'ימורי, יותר מ-3,000 פרואנים נהרגו ברציחות פוליטיות.
עם זאת בעקבות הצעדים הכלכליים שנקט קרן המטבע הבין-לאומית הבטיחה מימון והלוואות לפרו. האינפלציה החלה לרדת במהירות והשקעות זרות זרמו למדינה. הוא גם יזם מסע ההפרטה שכלל מכירה של מאות מפעלים בבעלות המדינה, והחלפת המטבע הבעייתי של המדינה, החזיר את היציבות המקרו-כלכלית לכלכלה וגרם לצמיחה כלכלית. ב-1994 צמחה כלכלת פרו בשיעור של 13%, מהר יותר מכל כלכלה אחרת בעולם. היא המשיכה לצמוח בקצב של מעל ל-5% בשנה בשנים שלאחר מכן.
פוג'ימורי נבחר לכהונה שנייה בבחירות ב-1995, לאחר שיריבו העיקרי אלן גרסיה ברח מהמדינה.
בשנת 1996 החלה תוכנית תחקירים בתחנת הטלוויזיה שבבעלותו של איש העסקים הישראלי ברוך איבצ'ר בחשיפת שחיתויות של פוג'ימורי וראש המשטרה החשאית, בין השאר שידרה כתבה על הברחות סמים במטוסו של הנשיא. בתחילת 1997 ראש המשטרה החשאית הציע לאיבצ'ר שוחד, והצעה לרכישת התחנה לה סרב. בספטמבר 1997 נשללה אזרחותו הפרואנית והוחרמו עסקיו של איבצ'ר. עוד לפני קבלת ההחלטה הוא ומשפחתו עברו למיאמי, הוא גם שכר דירה בהרצליה ושהה חלק מהזמן בישראל. במשך שלוש שנים הוא פעל להחזרת אזרחותו ביחד עם קומץ עיתונאים שחברו אליו מערוץ הטלוויזיה כשבסופם מוחזרת לו אזרחותו ורוב רכושו והוא חוזר לפרו בסוף שנת 2000, לאחר הדחת פוג'ימורי.
לקראת הבחירות באפריל 2000 דאג פו'ימורי לשנות את החוקה כדי שיוכל להתמודד בשלישית, בסיבוב הראשון קיבל פחות מ-50% מהקולות אך יותר מיריבו העיקרי אלחנדרו טולדו. אולם במהלך ספירת הקולות עלו חשדות לזיוף התוצאות טולדו קרא לתומכיו לא להשתתף בסיבוב השני ופוג'ימורי ניצח בהפרש ניכר.
הדחתו והרשעתו
באוקטובר 2000 התפרסמה קלטות וידאו בה נראה מקורובו של פוג'ימורי, ולדימירו מונטסינוס ראש שירותי הביטחון, מנסה לשחד חבר קונגרס. מונטסינוס נמלט על רקע שורה ארוכה של האשמות נוספות שעלו נגדו, ביניהן הוראות לביצוע מעשי רצח ועינויים במהלך כהונתו כראש השירותים החשאיים של פרו. בעקבות זאת, בנובמבר 2000 הסכים פוג'ימורי לקבוע בחירות חדשות לנשיאות פרו במאי 2001, בהן הוא התחייב שלא לרוץ. ויתור זה לא סיפק את האופוזיציה, אשר כעבור כמה ימים הדיחה אותו פורמלית מהנשיאות והוא נמלט ליפן, משם שלח את התפטרותו בפקס ומאוחר יותר הגיש רשמית את התפטרותו בשגרירות פרו בטוקיו.
במאי 2001 הוא הואשם שהיה מעורב באופן אישי ברציחתם של 15 בני אדם ב-1991 ושגנב מפרו מיליארד דולר לפני שעזב. אחר כך נחשף שיזם הקמת יחידות חיסול נגד מתנגדיו ובאחריות לכמה מקרי טבח, ושאנשי עסקים מישראל סייעו למונטסינוס להבריח כספים מהמדינה. במרץ 2003 הוצא צו מעצר בינלאומי נגדו. באוקטובר 2005 הכריז כי יתמודד שוב על נשיאות פרו ב-2006.
בעת נסיעה לצ'ילה הוא נעצר. הוא הוחזק מ-7 בנובמבר 2005 עד 18 במאי 2006, אז שוחרר בתנאי שלא יעזוב את המדינה. ב-3 בינואר 2006 הגישה ממשלת פרו בקשה רשמית להסגרתו. פוג'ימורי הוסגר לבסוף בספטמבר 2007.
ב-11 בדצמבר 2007 הועמד לדין על אישום נפרד מהאישום לפגיעה בזכויות האדם, ונשפט ל-6 שנים. בית המשפט העליון הרשיע אותו בניצול לרעה של סמכויותיו כאשר הורה לבצע חיפוש בלתי חוקי בניסיון להעלים ראיות שהיו קושרות אותו לפעילות לא חוקית, בעת שממשלתו קרסה.
ב-7 באפריל 2009 נידון ל-25 שנות מאסר לאחר שהורשע בפשעי מלחמה. הוא הורשע בכך שהקים יחידות חיסול צבאיות אשר בשני מקרים פתחו באש על אזרחים שהפגינו נגדו, ובכך גרמו למותם של לפחות 25 אנשים, בהם ילדים. בתחילת ינואר 2010 נדחה ערעורו.
ז'וזה דה אנשייטה
ז'וזה דה אנשייטה (בספרדית: José de Anchieta - חוסה דה אנצ'ייטה; 19 במרץ 1534–1597) היה מיסיונר ישועי ספרדי שנולד בעיר סן קריסטובל דה לה לגונה באי טנריפה שבאיים הקנריים.
סבו היה יהודי שהמיר את דתו לנצרות. בגיל 14 עבר לפורטוגל, שם הצטרף למסדר הישועים ולמד פורטוגזית ולטינית. בגיל 19 הצטרף למשלחת הישועית אל המושבה החדשה ברזיל.
אנשייטה היה אחד ממייסדיהן של הערים סאו פאולו וריו דה ז'ניירו. הוא היה סופר, משורר, בלשן, חוקר טבע ורופא, וחקר את מנהגי הילידים בברזיל ושפתם. בשל השפעתו הרבה על התרבות והמורשת של ברזיל, הוא ידוע בתור "השליח של ברזיל".
אלברטו פוג'ימורי
הדחתו והרשעתו
ב-24 בדצמבר 2017 (ערב חג המולד), חנן נשיא פרו, פדרו פבלו קוצ'ינסקי, את פוג'ימורי מסיבות הומניטריות והוא שוחרר לחופשי. הוא נאסר שוב שנה אחר כך, אך קיבל חנינה פעם שנייה במרץ 2022.
ז'וזה דה אנשייטה
הוכרז כמבורך על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1980 וכקדוש על ידי האפיפיור פרנציסקוס בשנת 2014. הוא הקדוש היליד השני של האיים הקנריים, לאחר הקדוש פדרו דה סן חוסה בטאנקור, גם הוא מסיונר שפעל באמריקה הלטינית והוכרז כקדוש.
קווארה
קווארה (בגעז: ቋራ) הוא מחוז היסטורי באתיופיה וכיום נפה באמהרה. השם קווארה ניתן על ידי ראשוני היהודים אשר הגיעו לאתיופיה והתיישבו בקווארה, השם קווארה אינו מן השפה האמהרית ופירושו באמהרית "ת/צהיי מאוצ'ה" כלומר "זריחתה של השמש". קווארה הנפה גובלת במדינת בנישנגול-גומאז בדרום מערבה, במחוז אגאו אוי ובנפת אלפה בדרום מזרחה, בנפת טקוסה במזרחה, בנפת מטמה בצפונה ובסודאן במערב.
היסטוריה
בעבר קווארה היה מחוז היסטורי באימפריה האתיופית. במערב המחוז גבל עם סודאן, בדרומו באגאו מדר, במערב באגם טאנה ובצפונו הגיע עד לעיירה מטמה, קווארה בסופו של דבר נהפך להיות חלק ממחוז בגמדר.
המחוז כלל בתוכו מספר עמים אגאווים כמנתים וקווארים שמהם קיבל את שמו, בנוסף לקהילה יהודית שהייתה קיימת באזור. האזור עבר "אמהריזציה" והתושבים הקווארים נעלמו למעשה והוטמעו בתוך האמהרים. קבוצות אתניות אחרות כגון היהודים הפסיקו להשתמש בקווארית ועברו להשתמש בשפה האמהרית.
לקווארה הייתה חשיבות גדולה בתקופתו של הקיסר ייאסו השני כאשר אמו מאנטאווב הוליכה את קרוביה כנגד היג'ו אורומו. בתקופת השופטים האזור נשלט על ידי הדאג'זמץ מארו וקווארה היה ידוע בשם "יא מארו קאמס" (עברית: הפה של מארו) באזור זה פעל גם הדאג'זמץ קינפו. קאסה היילו נצר לדאג'זמץ קינפו החל לבנות את כוחו באזור עד אשר הומלך לקיסר תוודרוס השני. קווארה הייתה מרכז הכוח של היילו מקרב קוסו בר ועד לקרב גור אמבה שבאותו הזמן היילו היה שיפטה (עבריין).
סטטיסטיקה
על פי נתוני הסוכנות המרכזית לסטטיסטיקה האתיופית לשנת 2007 האוכלוסייה מונה 94,106 נפשות שרק 5.03% מהם חיים בערים. שטח הנפה הוא 7,707.19 קמ"ר וצפיפות האוכלוסייה עומדת על 12.21 נפש לקמ"ר.
כל אלמנה ויתום לא תענון
כָּל אַלְמָנָה וְיָתוֹם לֹא תְעַנּוּן הוא איסור מן התורה לצער אלמנה ויתום.
המקור בתורה
נאמר בתורה:
במכילתא (מסכתא דנזיקין, פרשה יח) נחלקו תנאים על אזכור האלמנה והיתום: לדעת רבי ישמעאל דין האלמנה והיתום ככל אדם, שאסור לענותו, והוזכרו רק כדוגמה ("דיבר הכתוב בהווה". רש"י). לדעת רבי עקיבא הכתוב עוסק באלמנה ויתום בלבד. פוסקי ההלכה נטו לדעת רבי עקיבא.
לדעת הרמב"ם (ספר המצוות, לא תעשה רנ"ו) איסור זה נמנה כלאו אחד משס"ה מצוות לא תעשה. הרמב"ן (בהשגותיו שם) חולק, ולדעתו המילה "אם ענה תענה אותו" (שמוסבת הן על האלמנה והן על היתום, אך בלשון יחיד) מלמדת שכל אחד מהם נמנה כלאו בפני עצמו.
האלמנה והיתום
ה"אלמנה" מוזכרת במקרא פעמים רבות בין העניים הזקוקים לתמיכה חומרית. ברם, בהקשר כאן מציינים הראשונים שהדברים אמורים גם באלמנה עשירה ואפילו אלמנתו של מלך, מפני ש"דמעתה מצויה ונפשה שפלה". הדבר נלמד מהלשון המכלילה: "כל אלמנה". יש שהעלה אפשרות שדין זה נוהג גם בגרושה.
איסור ה'עינוי' וחובת הסיוע
פוסקי ההלכה למדו מכאן לא רק איסור על התנהגות שלילית כלפי יתום ואלמנה, אלא גם חיוב לדאוג לרווחתם.
כך הגדיר הרמב"ם (הלכות דעות ו, י) את המצווה:
לדעת בעל ספר החינוך (מצווה סה) תקנות חכמים בדיני ממונות לטובת יתומים ואלמנות הן בהשראת מצווה זו. לדעתו, חובה על בית הדין למנות אפוטרופוס על נכסי היתומים כדי לנהלם כראוי. כמו כן קבעו חכמים, שמי שבידו שטר חוב על נכסי יתומים - אינו פורע את חובו מן הירושה עד שיישבע שאביהם לא פרע את חובו. ככלל נאמר בתלמוד שבית הדין הם "אביהם של יתומים".
העונש למי שעובר על האיסור
בתורה הוזכר עונש בידי שמיים למי שמענה יתום ואלמנה, מידה כנגד מידה: "אִם עַנֵּה תְעַנֶּה אֹתוֹ, כִּי אִם צָעֹק יִצְעַק אֵלַי - שָׁמֹעַ אֶשְׁמַע צַעֲקָתוֹ. וְחָרָה אַפִּי וְהָרַגְתִּי אֶתְכֶם בֶּחָרֶב, וְהָיוּ נְשֵׁיכֶם אַלְמָנוֹת וּבְנֵיכֶם יְתֹמִים".
בידי אדם, לדעת הרמב"ם אין מענישים את העובר על האיסור. אחד הנימוקים לכך הוא שהאיסור איננו מעשה מוגדר כל צורכו, וגם תמיד יוכל המענה לטעון שהתכוון לטובתם (ראו להלן).
על אף שאין ענישה בידי בית הדין, בעל מנחת חינוך דן באפשרות שהמצער יתום ואלמנה יהיה פסול לעדות.
אייל מושק סיבירי
מאפיינים
המושק הסיבירי הוא הגדול שבאיילי המושק: אורך ראשו וגופו 86–100 סנטימטרים, גובהו בכתפיים 56–67 סנטימטרים, ומשקלו 10–17 קילוגרם. זנבו קצרצר ובאורך של 5 סנטימטרים ויש לו זוג ניבים בולטים מהשפה שארוכים יותר אצל הזכרים מאשר אצל הנקבות.
הפרווה של המושק הסיבירי עבה וארוכה ומותאמת לבית גידולו. צבעה אדמדם, חום שוקולד וכתמתם השזור ברצועות לבנות באזור הצוואר, והאזורים התחתונים נוטים להתכהות לשחור. לעופרים יש כתמים לבנים בשבועות הראשונים לחייהם בדומה לעופרי האיילים המאפשרים לאימהות שלהם להניחם במקום מסתור לזמן רב.
משך ההריון של נקבת המושק כ-160 ימים לאחריהם היא ממליטה עופר אחד או תאומים. מזונו של המושק הסיבירי כולל עשבים, טחבים וחזזיות הנפוצים במיוחד באקלים הקפוא שבו הוא חי. בית גידולו הוא בעיקר באזורים הרריים המיוערים בעצי מחט כדוגמת הטייגה הסיבירית.
המושק הסיבירי מאוים על ידי ציד הנעשה בעיקר עבור בלוטות המושק שלו.
יחסי דנמרק–קזחסטן
יחסי דנמרק–קזחסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לקזחסטן. דנמרק הכירה בקזחסטן ב-31 בדצמבר 1991 ויחסים דיפלומטיים כוננו ב-6 במאי 1992. לשתי המדינות אין שגריר תושב. שגריר קזחסטן בבריטניה מוסמך אף לדנמרק. מאז 2005 קונסול הכבוד של דנמרק הוא פר קרלסן, היושב במוסקבה. דנמרק פתחה משימת סחר באלמטי בשנת 2005.
יחסים פוליטיים
בשנת 2000 ניתנה דחיפה חשובה להתפתחות היחסים הדו-צדדיים על ידי ביקור רשמי בדנמרק של הנשיא נורסולטן נזרבייב, אשר נפגש עם המלכה מרגרטה השנייה ועם ראש הממשלה פול נירופ ראסמוסן. ב-9 ביוני 2010 ביקר בדנמרק שר החוץ של קזחסטן, קאנאט סודאייבייב לשיחה עם סגן ראש הממשלה הדני ושר החוץ לין אספרסן.
יחסי סחר
בשנים 1993–2003 השקיעה דנמרק כ-1.7 מיליון דולר בכלכלת קזחסטן. הייצוא של דנמרק לקזחסטן עלה בין 2004 ל-2008 מ-253 מיליון ל-488 מיליון קרונה דנית. אבל בשנת 2009 הוא צנח ל-297 מיליון קרונה דנית. היבוא הדני בשנת 2009 הסתכם ב-247 מיליון קרונה דנית.
שיתוף פעולה
ב-2007 חתמה FLSmidth על חוזה בשווי 670 מיליון קרונה דנית לתמיכה במפעל מלט בקוקשטאו, הנמצא בחלקו בבעלות חברת האנרגיה המזרחית הקזחית. ישנן מספר חברות דניות הפועלות בקזחסטן, בעיקר בתחומי האנרגיה, התרופות והייצור. היחסים הדו-צדדיים מפותחים עוד יותר באמצעות פעילות של קונסורציום "Tengiz-Chevroil Operating" וכן פרויקטים של Karachaganak וצפון הכספי. בשנת 1994 ביקרה משלחת בינלאומית, כולל חברי משלחת דנים, בימת אראל בקזחסטן, ובשנת 1995 ביקרו מנהיגי קהילת הדייג של ימת אראל בדנמרק וחתמו על פרוטוקול של מטרות משותפות.
ארגון המורים
ארגון המורים ובשמו המלא: ארגון המורים בבתי הספר העל יסודיים ובמכללות הוא איגוד מקצועי המאוגד כאגודה עות'מאנית המייצג מורים במערכת החינוך העל-יסודית בישראל בפני הממשלה והגופים העוסקים בחינוך. בארגון חברים (נכון ל-2020) למעלה מ-83,000 עובדי הוראה מכל רחבי ישראל, בכל זרמי החינוך: הממלכתי, ממלכתי-דתי, ערבי, בסמינרים ובמכללות. ארגון המורים קטן בגודלו מהסתדרות המורים, שהיא הגדולה והוותיקה יותר בין שני ארגוני העובדים במערכת החינוך.
היסטוריה
ב-1958 פרשו 200 מורים מבתי הספר העל יסודיים מהסתדרות המורים והקימו ארגון נפרד שיקדם את מעמדם. המניע המקצועי לפרישה הייתה תחושת המורים כי השכלתם רחבה יותר ועבודתם כמורי תיכון חשובה וקשה יותר מהעבודה עם תלמידי החינוך היסודי והגנים. אך ברקע עמדה שאלת ההצטרפות להסתדרות הכללית, שלה התנגדו בכל תוקף.
על הפרק עמדה גם השאלה הפוליטית אשר התוותה את העיקרון המנחה את הארגון מאז הקמתו: הארגון אינו קשור לזרמים פוליטיים כלשהם, והחברות בו, כמו כל תפקידי הניהול, הם מקצועיים. הבחירות הן על בסיס ייצוג של בתי הספר ועל רקע מקצועי בלבד. במשך מעל שנה וחצי סירב משרד החינוך להכיר בארגון, אך לבסוף ניסה שר החינוך, זלמן ארן, לקדם פשרה על פיה ארגון המורים יזכה בהכרה, אבל הסתדרות המורים ימשיך לייצג את חברי הארגון בענייני שביתות ובחני פתע. לאחר שחבריו למפלגה דחו את הפשרה שלו, התפטר זלמן ארן מתפקידו.מאז צמח הארגון, והצטרפו אליו רוב מורי החינוך העל יסודי. אין הוא מקיף את כל המורים בחינוך העל יסודי, וישנם כאלה החברים בהסתדרות המורים.
בשנת 2011 חתם הארגון עם משרד החינוך על יישום רפורמת עוז לתמורה.
מבנה הארגון
ארגון המורים הוא איגוד מקצועי, א-פוליטי, המאפשר לחבריו לבחור ולהיבחר ללא קשר להשתייכותם הפוליטית. מוסדותיו הנבחרים הם: כמו כן מקיים הארגון ועדת ביקורת ובית דין חברים.
יושב ראש הארגון משנת 1997 הוא רן ארז. בבחירות לראשות הארגון בשנת 2018, הובס רן ארז על ידי יריבו חיו בוקובזה, אך תקנון הבחירות שונה במהלך יום הבחירות על מנת לאפשר את ניצחונו של ארז בכל זאת.
בין ארגון המורים להסתדרות המורים
מאז פרשו חברי ארגון המורים מהסתדרות המורים, הצטלבו דרכיהם ונפרדו פעמים אחדות. לעיתים היו מאבקיהם משותפים והם ניהלו חזית אחת לקדם את ענייניהם, ולעיתים פעלו בנפרד.
הגננות והמורים בבתי הספר היסודיים חברי הסתדרות המורים, מקבלים את משכורותיהם מהממשלה, בעוד חברי ארגון המורים הם בעיקר מורים בחינוך העל יסודי ומקבלים את שכרם מהרשויות המקומיות או מהבעלויות (כגון רשת אורט ישראל). הבדל זה משפיע גם הוא על אופי המאבק והאינטרסים של כל אחד מהארגונים.
כלי נשק ייחודי של חברי ארגון המורים, בעת שביתה, הוא היכולת לעכב ולשבש את בחינות הבגרות. כוחו של ארגון המורים בא לידי ביטוי בעת החלת הרפורמה הראשונה במערכת החינוך, בשנות ה-60, כאשר הארגון שותף להתוויית הרפורמה בניגוד לעמדת חברי הסתדרות המורים.
שיאה של המחלוקת בין האיגודים הוא הניסיון של הממשלה ומשרד החינוך להעביר את הרפורמה בחינוך כפי שהוצעה על ידי ועדת דברת, בשנים 2006-2007. בעוד חברי הסתדרות המורים ניהלו משא ומתן נפרד עם הממשלה, פנו חברי ארגון המורים למאבק משלהם. ובעוד אלה מגיעים להסכמה המשיכו חברי הארגון להתנגד להחלת הרפורמה ולדרוש בה שינויים, כאלה שישפרו את תנאי המורים וכאלה שיעלו את ערכם ומעמדם. במשך שנת הלימודים תשס"ז נקטו חברי הארגון עיצומים אשר שיבשו את הלימודים בבתי הספר העל-יסודיים, ובשנת הלימודים תשס"ח, בשביתה הגדולה שפרצה באוקטובר 2007, השבית ארגון המורים את מערכת החינוך העל יסודי במשך 64 ימים, בעוד שחברי הסתדרות המורים המשיכו ללמד כרגיל.
בחודש נובמבר 2008, לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, יצא ארגון המורים במסע פרסום נרחב נגד שרת החינוך, יולי תמיר. הסתדרות המורים הגיבה לכך, ופרסמה מודעות תמיכה ביולי תמיר.
צומת שילת
צומת שילת הוא צומת חשוב במרכז ישראל, בו נפגשים כביש 443 וכביש 446. הוא ממוקם ליד מושב שילת והעיר מודיעין. כ-100 מטר מזרחה מצומת שילת נמצא צומת הכניסה למודיעין (בהמשך לשדרות החשמונאים), שבאופן לא רשמי נחשב לחלק מצומת שילת.
תוכניות פיתוח עתידיות
עיריית מודיעין והתושבים מתנגדים לתוכנית כמו שהיא הוצגה בישיבת ועדה מחוזית לתכנון ולבנייה שהתקיימה ב-3 באוגוסט 2020. לטענת עיריית מודיעין והתושבים, הפרויקט יוקם קרוב מדי לבתי מגורים כך שהתושבים יסבלו מבעיית זיהום אוויר של כלי הרכב הרבים וגם מבעיות רעש ואקוסטיקה.
תחומים בביולוגיה
הביולוגיה הפכה לתחום מחקר רחב כל כך עד כי היא לא נתפסת בדרך כלל כדיסציפלינה או כמקצוע אחד, אלא כמספר תת-דיסציפלינות מקובצות. הפרק הזה מחלק את תחומי המחקר לארבע קבוצות עיקריות. הקבוצה הראשונה מורכבת מהמקצועות שחוקרים את המבנים הבסיסיים של מערכות חיות: תאים, גנים וכו'; הקבוצה השנייה בוחנת את הפעילות של מבנים אלה ברמה של רקמות, איברים וגופים; הקבוצה השלישית מתבוננת ביצורים החיים ובהיסטוריה שלהם; הקבוצה האחרונה של תחומי מחקר מתמקדת ביחסי הגומלין ביניהם.
עם זאת, חשוב לשים לב כי גבולות, הקבצות ותאורים אלה הם מאפיינים פשטניים של המחקר הביולוגי. במציאות, הגבולות בין דיסציפלינות גמישים, ורוב תחומי המחקר משתמשים לעיתים קרובות בטכניקות מתחומים אחרים. לדוגמה, ביולוגיה אבולוציונית נשענת במידה רבה על טכניקות של ביולוגיה מולקולרית כדי לקבוע את הרכבם של רצפי DNA אשר מסייעים בהבנה של המגוון הגנטי של אוכלוסייה; ופיזיולוגיה משתמשת בממצאים מתחום הביולוגיה של התא כדי לתאר את התפקוד של מערכות איברים. אתולוגיה ופסיכולוגיה משווה מרחיבות את הביולוגיה כדי לבצע מחקר של ההתנהגות ומאפייני החשיבה בבעלי חיים, בעוד שפסיכולוגיה אבולוציונית גורסת כי שדה הפסיכולוגיה, כולל זו של בני האדם, הוא ענף של הביולוגיה.
ניתן לסווג את תחומי המחקר הביולוגיים גם בצורות אחרות, למשל בהתאם לסוג היצורים הנחקרים: פלאונטולוגיה - חקר המאובנים, ונאונטולוגיה - חקר היצורים בני זמננו.
ברמת האוכלוסייה
תחומים רבים ברשימה זו חופפים או שייכים למספר תחומי על: כך, למשל, גנומיקה שייכת לביוכימיה ולגנטיקה יחדיו; וביופיזיקה ונוירופיזיולוגיה עוסקות לעיתים בנושאים חופפים.
אמריקן פאי 2
אמריקן פאי 2 (באנגלית: American Pie 2) הוא סרט המשך ל"אמריקן פאי". התסריט נכתב על ידי אדם הרץ ודייוויד סטינברג. הסרט בוים על ידי ג'יימס רוג'רס. הסרט יצא לאקרנים ב-10 באוגוסט 2001 וגרף 145 מיליון דולר באמריקה. הסרט יצא לאקרנים בישראל ב-12 בספטמבר 2001.
הסרט מגולל את הרפתקאותיהם של חמישה חברים (קווין, ג'ים, פינץ, אוז וסטיפלר), הלומדים בקולג' אמריקאי ומנסים לארגן מסיבת קיץ כדי להרשים את בנות הקולג'.
עלילה
בסרט שעלילתו מתרחשת לאחר סיום הסרט הקודם מתוארות עלילות אותם הגיבורים: ג'ים (ג'ייסון ביגס), פול פינץ' (אדי קיי תומאס), קווין (תומאס איאן ניקולס), אוז (כריס קליין) וסטיבן סטיפלר (שון ויליאם סקוט). החמישה סיימו את הקולג' והם מתכוננים לקיץ מלא מסיבות. לאחר שהמשטרה פושטת על מסיבה של סטיפלר בה שותים המשתתפים, נערים מתחת לגיל 21, גיל השתייה החוקי בארצות הברית, מחליטים הגיבורים לנסוע לבית ליד אגם כדי לעשות מסיבה גדולה בסוף החופשה. נדיה יצרה קשר עם ג'ים והודיעה לו כי היא מתכוונת לבקר אותו. קווין רואה את ויקי שוב אך מתאכזב לגלות שהיא לא אוהבת אותו. פינץ' מתחבר לחלק הרוחני שבו ומתחיל לתרגל מין טנטרי. ג'ים מבקש ממישל שתעזור לו להתכונן לבואה של נדיה. פינץ' שהיה מאוהב באמו של סטיפלר זוכה לבלות איתה 3 ימים.
דיסקוגרפיה של פאן
הדיסקוגרפיה של הלהקה האמריקאית פאן כוללת שני אלבומי אולפן, שבעה מיני-אלבומים, אחד עשר סינגלים ושבעה וידאו קליפים.
Aim and Ignite, אלבום הבכורה של הלהקה, יצא לאור ב-25 באוגוסט 2009 דרך חברת התקליטים Nettwerk. מהאלבום יצאו שלושה סינגלים, "At Least I'm Not as Sad (As I Used to Be)", "All the Pretty Girls" ו-"Walking the Dog". לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלה, השתתפה הלהקה בסינגל "C'mon" יחד עם הלהקה פאניק! אט דה דיסקו. אלבום האולפן השני של הלהקה, Some Nights, יצא לאור ב-21 בפברואר 2012 דרך חברת התקליטים Fueled by Ramen. הסינגלים הבולטים באלבום היו "We Are Young", בהשתתפות הזמרת ג'אנל מונה, ו-"Some Nights", כאשר הראשון זיכה את הלהקה בפרס גראמי לשיר הטוב ביותר.
צ'ארלס קורנווליס
צ'ארלס קורנווליס (באנגלית: Charles Cornwallis, 1st Marquess Cornwallis; 31 בדצמבר 1738 – 5 באוקטובר 1805) היה קצין בצבא הבריטי ומנהל קולוניאלי.
בארצות הברית ובבריטניה הוא זכור בעיקר כאחד הגנרלים הבריטיים המובילים במלחמת העצמאות האמריקנית. כניעתו בשנת 1781 לכוח אמריקני-צרפתי משולב, בפיקודם של הגנרל האמריקני ג'ורג' וושינגטון, המרקיז דה לה פאייט והרוזן הצרפתי ז'אן-בטיסט רושאמבו, במצור על יורקטאון, הובילה לסיומה של מלחמת העצמאות האמריקנית.
קורנווליס שימש גם כמושל אזרחי וצבאי באירלנד ובהודו הבריטית; בשני המקומות הוא הביא לשינויים משמעותיים, כולל את חוק האיחוד של 1800 באירלנד וקוד קורנווליס והסדר הקבע  בהודו.
נעורים
צ'ארלס קורנווליס נולד ב-1738 בכיכר גרוונר שבלונדון למשפחה רמת מעלה. בן בכור לצ'ארלס קורנווליס, ברון קורנווליס הראשון ואליזבת טאונסנד בתו של צ'ארלס טאונסנד, הוויקונט השני טאונסנד ואחייניתו של ראש ממשלת בריטניה הראשון רוברט וולפול. אחיו ואחיותיו הצעירים היו ויליאם, ג'יימס , שרלוט, הנרי, אליזבת' ומארי. הנחלה המשפחתית הייתה במחוז סאפוק החל מהמאה ה-14 ונציגי המשפחה ייצגו את המחוז ב"בית הנבחרים של בריטניה" במשך 300 שנה.
בנעוריו למד באיטון קולג' ובהמשך בקלייר קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'.
השנים הראשונות
בדצמבר 1757 התגייס קורנווליס לצבא בריטניה והוצב ברגימנט הרגלים "משמר הגרנדירים". לאחר הגיוס אושר לו ללמוד מחוץ לבריטניה והוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית של טורינו, איטליה.
מלחמת שבע השנים
ב-1758 סיים את לימודיו ונסע לז'נבה, שווייץ שם נודע לו שהרגימנט שלו בדרכו לארצות הברית להצטרף למלחמת שבע השנים. קורנווליס ניסה להשיג את היחידה אך היא כבר עזבה את אירופה וקורנווליס הצליח להתמנות לקצין מטה במפקדה של מפקד המערכה הבריטי ג'ון מנרז, לורד גרנבי.
לאחר מלחמת שבע השנים
לאחר המלחמה חזר קורנווליס לבריטניה וב-1766 הועלה לדרגת קולונל ומונה למפקד "רגימנט הרגלים של הדוכס ולינגטון". בספטמבר 1775 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
הזירה הצפונית
ב-1776 הועלה קורנווליס לדרגת לוטננט גנרל, נשלח לצפון אמריקה והוצב תחת פיקודו של גנרל הנרי קלינטון. לאחר הכישלון הבריטי ב"מצור הראשון על צ'ארלסטון" עבר קורנווליס עם קלינטון למערכה על ניו יורק וניו ג'רזי שם הועמד בראש דיוויזיה של כ-4,000 חיילים בריטים. במסגרת המערכה כבש את ניו ג'רזי ורדף אחרי ג'ורג' וושינגטון והצבא הקונטיננטלי. בסיום המערכה שיבח מפקדה גנרל ויליאם האו את קורנווליס על תרומתו לניצחון.
בשלהי 1776 אישר האו חופשה לקורנווליס אך בעקבות הניצחון של וושינגטון על הבריטים בקרב טרנטון הורה האו לקורנווליס לאסוף כוחות בריטים ולצאת מול וושינגטון. ההתקדמות של הכוח הבריטי הואטה בגלל התכתשויות עם כוחות אמריקאים קטנים דבר שאיפשר לוושינגטון לחזק את עמדותיו ובתחילת ינואר 1777 לנצח מול קורנווליס ב"קרב נחל אסונפינק". קורנווליס תכנן לתקוף את האמריקאים למחרת הקרב אך אלו יצרו הסחה, עקפו את כוחותיו של קורנווליס, תקפו בפרינסטון, ניו ג'רזי וניצחו ב"קרב פרינסטון".
באביב 1777, עדיין תחת פיקודו של ויליאם האו, הצטרף קורנווליס ל"מערכה לשחרור פילדלפיה" שנמשכה על 1778 והסתיימה בכיבוש פילדלפיה על ידי הבריטים. במהלך מערכה זו נלחם קורנווליס ב"קרב ברנדיויין", "קרב גרמנטאון" ו"קרב פורט מרסר". לקראת סיום 1777 חזר קורנווליס למשפחתו בבריטניה ובתחילת 1778 חזר לאמריקה ומונה לסגנו של גנרל הנרי קלינטון שהחליף את ויליאם האו בתור מנהל המערכה.
בעקבות הצטרפותה של צרפת למלחמה ותמיכתה בצבא הקונטיננטלי האמריקאי שינו הבריטים אסטרטגיה, נטשו את פילדלפיה ונסוגו לכוון ניו יורק. ביוני 1778 הוביל קורנווליס כוחות בריטים ב"קרב מונמות'" שהתחולל בניו ג'רזי והסתיים ללא הכרעה ברורה. מפקד המערכה הבריטי, גנרל הנרי קלינטון, האשים במרומז את קורנווליס באי הכרעת המערכה. בשלהי אותה שנה נאלץ קורנווליס לחזור לבריטניה ולסעוד את אשתו במחלתה עד פטירתה בפברואר 1779.
הזירה הדרומית
ביולי 1779 חזר קורנווליס לצפון אמריקה ומונה לפקד על המערכה של בריטניה בגזרה הדרומית. בהמשך השנה עסק קורנווליס, יחד עם הנרי קלינטון באיסוף כוחות בריטים והעברתם דרומה. באביב 1780 הוביל את "המצור על צ'ארלסטון" שהסתיים בניצחון בריטי, שבי של כ-5,500 לוחמים אמריקאים ולכידת צי של 13 ספינות מלחמה. קורנווליס ניצל את התבוסה האמריקאית בצ'ארלסטון ושלח יחידה בפיקודו למחוז לנקסטר שבקרוליינה הדרומית שם ניצחו הבריטית יחידה מקומית ב"קרב ווקסהאוז"  שהסתיים בטבח של שליש מהלוחמים האמריקאים.
לאחר המערכה בצ'ארלסטון חזר הנרי קלינטון לאזור ניו יורק וקורנווליס נשאר לפקד על המערכה הדרומית עם הוראה לשמור על הישגי הבריטים בקרוליינה הדרומית וקרוליינה הצפונית. למילוי משימה זו הוקצה לקורנווליס כח של כ-3,000 חיילים שחלקם היה מקומי מנאמני בריטניה. קורנווליס נאלץ להתמודד אם חוסר כרוני במזון וציוד צבאי. בעיית המזון נפתרה, בדרך כלל, על ידי החרמת מזון מאיכרים מקומיים אולם אספקת תחמושת, נשק וציוד צבאי מהכוח המרכזי בצפון נתקלה בבעיות בגלל כוחות אמריקאים שפגעו בשיירות הסיוע (כולל באוניות סיוע).
באוגוסט 1780 הוביל קורנווליס את הכוח הבריטי לניצחון מוחץ בקרב קמדן מול כוח של הצבא הקונטיננטלי. ניצחון זה איפשר לצבא הבריטי לשמור על הישגיו בקרוליינה הדרומית והפך את קורנווליס לגיבור במולדתו.
המערכה בווירג'יניה
בזמן ששהה בוילמינגטון תוגבר צבאו של קורנווליס על ידי יחידות בפיקודם של ויליאם פיליפס ובנדיקט ארנולד. בעזרת כוחות אלו שמנו כ-9,000 חיילים הצליח קורנווליס להתקדם במדינת וירג'יניה. ג'ורג' וושינגטון מינה את המרקיז דה לה פאייט מצבא צרפת בעל הברית להגן על וירג'יניה. מאחר שלרשות לה פאייט עמדו רק 3,200 חיילים הוא נקט בטקטיקה של הטרדת הבריטים ונמנע מהתנגדות חזיתית.
הנרי קלינטון, שהיה עדיין מפקדו של קורנווליס, הורה לו להתבצר בחצי האי וירג'יניה לחוף האוקיינוס האטלנטי ולהגן גם על הצי הבריטי בזירה. בדיעבד הפכה עמדה זו למלכודת לאחר שביבשה חסם צבא משולב אמריקאי-צרפתי, בפיקודו של וושינגטון, את חצי האי בעוד שצי צרפתי בפיקודו של "פרנסואה ג'וזף פול דה גראס" הביס את הצי הבריטי בקרב צ'ספיק.
ב-19 באוקטובר 1781, לאחר 3 שבועות של מצור שכונה המצור על יורקטאון, נכנע קורנווליס לוושינגטון. סך הכל נכנעו כ-8,000 חיילים בריטים שהיוו כרבע מהכוח הבריטי שהשתתף במערכה. קורנווליס שוחרר על תנאי מהכלא האמריקאי, חזר לבריטניה, ולא השתתף יותר במלחמת העצמאות.
החזרה לבריטניה
ב-17 בינואר 1782 חזר קורנווליס לבריטניה ולא השתתף עוד במערכה בצפון אמריקה. פעילותו שם ובמיוחד התנהלותו בזירה הדרומית עוררה ביקורת נגדו בקרב מתנגדיו הפוליטיים כמו גם מצד גנרל הנרי קלינטון שהאשים אותו בכישלון מערכה זו.
השירות בהודו
ב-1786 מונה קורנווליס ל ומפקד צבא הודו. בתקופת השירות בהודו קידם רפורמות רבות במבנה השלטון הבריטי במדינה וכן הסדיר את פעילותה של חברת הודו המזרחית הבריטית שבסיסה היה בהודו, בין השאר על ידי צמצום הנפוטיזם ומינוי אנשים מוכשרים לתפקידים מרכזיים.
קורנווליס שם דגש מיוחד בפעילותו על נוהלי הממשל ומערכת המשפט. הוא השתלט על מערכת המשפט בהודו ומינה שופטים מטעם חברת הודו המזרחית הבריטית בכל דרגי השיפוט. ב-1793 פרסם קורנווליס את קוד קורנווליס שהגדיר את נוהלי השפיטה בתת-היבשת. ספר זה הציב את הבריטים בראש הפירמידה תוך התנשאות על התושבים המקומיים וצמצום אפשרויות הקידום שלהם. יחד עם זאת פעל קורנווליס לשיפור תנאי החיים של ילידי הודו וכן צמצם את תופעת העסקת ילדים קטנים.
רפורמה נוספת שנכללה בקוד קורנווליס הייתה רפורמת קרקעות. קורנווליס ויועציו קבעו שחוכרי אדמה ישלמו לפי ערך הקרקע ולא לפי ערך התוצרת כשכוונת מחוללי הרפורמה הייתה להיטיב עם החקלאים חוכרי הקרקעות אולם בסופו של דבר המשיכו בעלי הקרקעות לרדות באיכרים.
משימה נוספת שהוטלה על קורנווליס הייתה לשפר את הייחסים את שכנותיה של הודו ולצמצם את האיום בקונפליקטים. במסגרת מאמצים אלו:
מלחמת אנגלו-מייסור השלישית
על אף מאמציו של קורנווליס לשמור על יחסים טובים עם המדינות השכנות ועל אף החתימה על אמנת מנגלור עם ממלכת מייסור מדרום החליט סולטאן מייסור, טיפו סולטאן, לתקוף את הטריטוריה של חברת הודו המזרחית הבריטית. הפלישה של טיפו סולטאן לממלכת טראוונקור השכנה, בשלהי 1790, סימנה את תחילה של מלחמת אנגלו-מייסור השלישית. מאחר שטרוונקור הייתה בעלת ברית של חברת הודו המזרחית הבריטית שלח קורנווליס שלח למערכה בדרום הודו כוח צבאי בפיקודו של גנרל "ויליאם מדוז". לאור חוסר הצלחתו של מדוז להדוף את הכוח המייסורי נאלץ קורנווליס לקחת את הפיקוד על המערכה בעצמו ב-1791.
קורנווליס כרת ברית צבאית עם השלטונות של היידראבאד וצירף את צבאם למערכה. הצבא הבריטי התקדם דרומה, כבש את בנגלור והתקדם לבירת מייסור סרירנגפאטנה אולם מחסור באספקה הניעו את קורנווליס לסגת בחזרה לבנגלור. בינואר 1792, לאחר שהצטייד והתארגן, חזר קורנווליס דרומה וב-5 בפברואר הטיל מצור על סרירנגפאטנה עד כניעתו של טיפו סולטאן וחתימתו על "אמנת סרירנגפאטנה". במסגרת הסכם זה סיפחו הבריטים שטחים גדולים ממלכת מייסור ושניים מבניו של טיפו סולטאן נמסרו לקורנווליס כבני ערובה. על הצלחתו במלחמה הוענק לקורנווליס התואר "מרקיז קורנווליס" והוא הועלה לדרגת גנרל.
קורנווליס חזר לבריטניה ב-1794 והוחלף על ידי ג'ון שור.
מלחמות המהפכה הצרפתית
ב-1794, עם חזרתו לבריטניה, התבקש קורנווליס לתווך במלחמות המהפכה הצרפתית. לאחר כישלון התיווך מונה לקצין הלוגיסטיקה של צבא בריטניה עם אחריות על ארטילריה, מהנדסים, ביצורים, אספקה צבאית, תחבורה, בתי חולים שדה ועוד. במסגרת תפקידו טיפל קורנווליס בתשתיות הצבא, פיקח על מחסני האחסון ותשתיות האספקה, פיקד על כוחות הארטילריה וההנדסה, שיפר את הגנת החוף של בריטניה והרחיב את תוכנית ההכשרה של קציני ארטילריה מוסמכים.
הממונה על אירלנד
ביוני 1798 מונה קורנווליס לתפקיד "לורד לוטננט של אירלנד" ולמפקד העליון צבא אירלנד. מינוי זה בא בתגובה לפרוץ המרד האירי במאי אותה שנה. קורנווליס פיקד על דיכוי המרד של הרפובליקנים האירים ובאוגוסט 1798 כשנחתו כוחות צרפתים, בפיקודו של ז'אן ז'וזף אמאבל אימבר, בקונכט כדי לסייע למורדים הביס גם אותם. מבחינת קורנווליס המערכה באירלנד החלה אומנם בתבוסה ב"קרב קסטלבר" שהתחולל בשלהי אוגוסט 1798 אך בהמשך תוגברו הכוחות הבריטים והגיעו לכ-60,000 חיילים. בהמשך ניהל קורנווליס את "קרב באלינמצ'וק" שהסתיים בניצחון הבריטים ועד סיום השנה השלים את דיכוי המרד תוך הוצאה להורג של מספר מורדים אירים.
ב-1800 היה קורנווליס בין התומכים בחוק האיחוד שנועד לאחד את ממלכת אירלנד עם ממלכת בריטניה הגדולה תחת הכותרת הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. כדי לממש את האיחוד פעל קורנווליס לגייס לו תומכים בקרב הפרלמנטים. בגלל השוני הדתי בין אירלנד ובריטניה ניסו קורנווליס וראש ממשלת בריטניה ויליאם פיט הבן לשכנע את המלך ג'ורג' השלישי להסכים לאמנציפציה קתולית אולם ללא הצלחה ובעקבות זה שניהם התפטרו וקורנווליס חזר לבריטניה.
הסכם אמיין
ב-1801, לאחר שובו לבריטניה, מונה קורנווליס לראש הפיקוד המזרחי של האי ועיקר תפקידו היה להגן על הממלכה מפלישה צרפתית. בהמשך מינה אותו ראש הממשלה, הנרי אדינגטון, לציר דיפלומטי בצרפת לצורך שיחות שלום עם נפוליאון בונפרטה. השיחות הניבו את הסכם אמיין עליו חתם קורנווליס ב-25 במרץ 1802 בשם בריטניה. הסכם זה הביא לפירוקה של הקואליציה האנטי-צרפתית השנייה אולם פעולות התקפיות של נפוליאון הביאו, לאחר כשנה, להקמת הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית. יש שהאשימו את קורנווליס בפשרנות יתר בהסכם אמיין שהביא להמשך התוקפנות של נפוליאון.
החזרה להודו ומותו
ב-1805 מינה ראש ממשלת בריטניה ויליאם פיט הבן (בכהונתו השנייה) שוב את קורנווליס ל. קורנווליס הגיע ביולי 1805 להודו וב-5 באוקטובר, בזמן ששהה בעיר גאזיפור שבממלכת ואראנסי (כיום מדינת אוטר פרדש), נפטר מחום. הוא נקבר על גדות נהר הגנגס בעיר גאזיפור שם נפטר ועל קברו נבנה מאוזוליאום.
הפרלמנט הבריטי
ב-1760 הפך קורנווליס לחבר פרלמנט בבית הנבחרים הבריטי של בריטניה מטעם הכפר איי, מחוז סאפוק בו חי. ב-1762 ירש את תואר האצולה מאביו והפך לרוזן השני של קורנווליס דבר שהכניס אותו לבית הלורדים. בתוארו זה הפך לבן טיפוחיו של מנהיג המפלגה הוויגית וראש הממשלה העתידי של בריטניה צ'ארלס ווטסון-ונטוורת', המרקיז השני מרוקינגהם.
במסגרת תפקידו הפרלמנטרי תמך במושבות באמריקה במאבקן לעצמאות ובין השאר הצביע ב-1765 כנגד חוק הבולים שהטיל מס בולים על המושבות באמריקה מבלי שזכו בייצוג בפרלמנט.
השליחות לפרוסיה
באוגוסט 1785, לאחר שחזר ממלחמת העצמאות של ארצות הברית, נשלח כשגריר לחצרו של פרידריך השני, מלך פרוסיה בניסיון להשיג ברית בין בריטניה לפרוסיה.
משפחתו
קורנווליס נישא ב-14 ביולי 1768 לימימה טולקין לבית ג'ונס והם עברו לגור בעיירה קאלפורד, סאפוק. לזוג נולדו 3 ילדים: צ'ארלס, סטנלי ומארי. צ'ארלס ירש את תואר מאביו והפך למרקיז הראשון של קורנווליס. ימימה נפטרה ב-14 באפריל 1779. קורנווליס נפטר ב-5 באוקטובר 1805 כששהה בהודו והובא למנוחות בעיר בה נפטר. תואר המרקיזות עבר לבנו צ'ארלס.
A Song for XX
A Song for XX הוא אלבום הבכורה של הזמרת היפנית איומי האמאסאקי. האלבום הצליח ונמכר ביותר עם מכירות של מעל ממיליון עותקים.
למרות שתאריך השחרור הרשמי היה ה-1 בינואר 1999, האלבום נמכר בחנויות של חברת התקליטים כבר באמצע דצמבר 1998. האלבום הגיע לראש המצעד של אוריקון זמן קצר לאחר יציאתו. האלבום נשאר במצעדים במשך 63 שבועות.
כווית במשחקים האולימפיים
כווית משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). היא מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
לאורך השנים זכו הספורטאים הכוויתים בהישגים מעטים במשחקים. ההישג המשמעותי הראשון הגיע באולימפיאדת מוסקבה (1980), כשנבחרת הכדורגל העפילה לשלב רבע הגמר, בו הודחה בידי המארחת, ברית המועצות. פייסל אל דאחיל בלט בשורות נבחרת הכוויתית, לאחר שהבקיע שלושער במשחק מול ניגריה. נבחרת הכדורגל השתתפה גם באולימפיאדת סידני (2000), אך חרף ניצחון מפתיע על נבחרת צ'כיה, בשורותיה שיחקו מילאן בארוש ותומאש אויפלושי, לא עברה את שלב המוקדמות.
הקלע פהייד אל דיהאני סיים במקום העשירי בירי בצלחות חרס כפולות באולימפיאדת אטלנטה (1996). ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת סידני, היה לספורטאי הכוויתי הראשון שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שסיים במקום השלישי. באולימפיאדת אתונה (2004) הסתפק במקום השמיני. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימו שני קלעים כוויתים, זאיד אל מוטאירי ועבדאללה אל ראשידי, במקומות התשיעי והעשירי, בהתאמה. באולימפיאדת לונדון (2012) זכה אל דיהאני במדליית ארד שנייה, בירי בצלחות חרס. בירי בצלחות חרס כפולות סיים במקום הרביעי. באולימפיאדת טוקיו (2020) הוסיף עבדאללה אל ראשידי לעצמו (לאחר שזכה במדליה עצמאית באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)) ולכווית מדליית ארד אולימפית נוספת בירי בצלחות חרס.
בשנת 2015 השעה הוועד האולימפי הבינלאומי את כווית, בשל התערבות ממשלתית בניהול התאחדויות הספורט המקומיות. כתוצאה מכך, נאסר על כווית להשתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). עם זאת, הותרה השתתפותם של ספורטאים כוויתים כמשתתפים עצמאיים, תחת הדגל האולימפי. תשעה מהם אכן עשו זאת, ושניים אף זכו במדליות, הקלע פהייד אל דיהאני, שזכה במדליית זהב, והיה יכול להיות האלוף האולימפי הכוויתי הראשון אלמלא ההשעיה, והקלע עבדאללה אל ראשידי, שזכה במדליית ארד.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
איזבלה ביטון
איזבלה מרי ביטון (באנגלית: Isabella Mary Beeton; 12 במרץ 1836 - 6 בפברואר 1865), הידועה בכינוי "גברת ביטון" (Mrs Beeton), הייתה מחברת ספרי בישול בריטית אשר נודעה בשל ספרה "ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית".
ביוגרפיה
ביטון נולדה ברחוב מילק 24 באזור צ'יפסייד של העיר לונדון בירת אנגליה לבנג'מין מייסון ולאליזבת ג'רם. איזבלה הייתה הבכורה לארבעת ילדיהם של בני הזוג. אביה נפטר בצעירותה, ואמה נישאה להנרי דורלינג (אלמן לו ארבעה בנים מנישואים קודמים). לאחר נישואי אליזבת להנרי עברה המשפחה לאפסום שבסארי, שם עבד הנרי במסלול המרוצים המקומי. לאליזבת והנרי נולדו 13 ילדים נוספים ובסך הכל גידלו בני הזוג 21 ילדים.
איזבלה נשלחה ללמוד בבית ספר בהיידלברג שבגרמניה, שם למדה שנתיים במסגרתן למדה בין היתר לנגן על פסנתר.
איזבלה נישאה לסמיואל אורצ'רט ביטון, שנולד אף הוא ברחוב מילק שבצ'יפסייד, ואשר אימו שמרה על קשר עם אימה של אליזבת. אליזבת פגשה אותו בעת ביקור בלונדון. בעת פגישתם היה ביטון מוציא לאור של ספרים ומגזינים. בני הזוג נישאו ב-10 ביולי 1856 בכנסייה הקהילתית סנט מרטין באפסום, ולאחר נישואיהם עברו להתגורר בפרוור הץ' אנד של לונדון.
בנם הראשון, סמיואל ארצ'ארט, נולד במאי 1857 אבל נפטר ממחלה באוגוסט באותה שנה. בספטמבר 1859 נולד בנם השני, שנקרא על שם הבן הראשון.
בשנת 1861 ייסד סמיואל ביטון את כתב העת "מלכה" המיועד לנשים ויצא לאור מדי שבוע. כתב העת התמקד בפרסום רכילות ומידע אודות מפגשי החברה הגבוהה בלונדון. מאמרי כתב העת סקרו אירועים חברתיים, ספרות, ובילויים המיועדים לנשות החברה הגבוהה, ואיזבלה פרסמה מאמרים בכתב העת. בשנת 1862 נמכר כתב העת לוויליאם קוקס.
בדצמבר 1861 חלה בנם של בני הזוג בעת שהותם בחופשה בברייטון ונפטר ב-31 בדצמבר באותה שנה.
לבני הזוג נולדו שני בנים נוספים - אורצ'רט (נולד ב-1 בינואר 1863) ומייסון מוס (נולד בינואר 1865).
איזבלה ביטון נפטרה זמן קצר לאחר הולדת בנה הרביעי מזיהום שלקתה בו במהלך הלידה.
בעלה נפטר ביוני 1877 מדלקת ריאות.
שני בני הזוג קבורים בבית הקברות מערב נורווד שבדרום לונדון.
בתרבות
בשנת 2006 הפיקה רשת ה-BBC את סדרת הטלוויזיה הדרמטית "החיים הסודיים של הגברת ביטון", בו גילה אנה מאדליי את דמותה של איזבלה ביטון. בסדרה נרמז כי ביטון סבלה מעגבת שנדבקה בה מבעלה, ואשר, אם סברה זו נכונה, גרמה למות ילדיה ולבסוף למותה שלה.
בסדרת תעודה ששודרה ברשת BBC2 ב-29 בספטמבר 2011 אודות חייה של ביטון נטען כי לא סביר שמותה בגיל 28 נגרם מעגבת.
משבר אוקה
משבר אוקה היה סכסוך על שטח בין עם הילידים מוהוק לבין ממשלת קנדה. הסכסוך נמשך מ-11 ביולי 1990 עד ל-26 בספטמבר באותה שנה. במהלך המשבר נהרג שוטר קנדי. המשבר הסתיים בפירוק המחסומים שהקימו הילידים. בשנת 1997 רכשה ממשלת קנדה זכויות בשטח המריבה, והעבירה אותו לידי הילידים.
חשודים בהסגרת אנה פרנק
ב-4 באוגוסט 1944 נעצרו אנה פרנק ובני משפחתה, וכן יהודים נוספים שהסתתרו עמם, בידי משטרת הסדר הנאצית. כולם, למעט אוטו פרנק, מצאו את מותם במחנות השמדה. השוטרים פעלו בעקבות הלשנה של אדם שנותר אנונימי עד ימינו, למרות שהועלו תאוריות שונות בנוגע לזהותו.
רקע
ב-1942 נכנסו בני משפחת פרנק, ההורים אוטו ואדית והבנות מרגוט ואנה, למסתור מאימת הנאצים ועושי דברם. המסתור נודע בשם "האגף הסודי" בסניף חברת אופקטה בפרינסנחראכט 263, אמסטרדם. פרט לבני משפחת פרנק הסתתרו שם גם הרמן ואוגוסטה ואן-פלס, בנם פטר, וכן יהודי נוסף בשם פרידריך פפר. מרבית העובדים בבניין, כולל יאן חיס, ויקטור קוגלר, מיפ חיס, בפ ווסקאול ויוהנס קליימן היו שותפים לסוד וסייעו בכלכלת המסתתרים. שותף נוסף לסוד היה אביה של בפ, יוהנס ווסקאול, אשר היה המנקה במחסני החברה ובנה עבור היהודים את המסתור.