cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נאפולי
אתרים בולטים
פעמים רבות תיירים בוחרים בנאפולי כנקודת התייחסות לשם ביקור באטרקציות התיירותיות שבאזור, כגון פומפיי, הרקולנאום, האיים קאפרי, איסקיה, רצועת החוף האמלפיטאנית ואחרות. עם זאת, גם העיר עצמה ניחנת במורשת תרבותית עשירה העומדת בפני עצמה, בין אם מדובר במורשת עתיקת יומין, הבאה לידי ביטוי באתרים השונים ובפולקלור העשיר, ובין אם מדובר במסורות של השנים האחרונות, הבאות לידי ביטוי ביוזמות שונות של אירועי תרבות ואמנות. הידוע שבהם הוא "חודש מאי של המונומנטים" (Maggio dei Monumenti). יוזמות כגון אלה גורמות להתעניינות מחודשת בנאפולי באיטליה ומחוצה לה.
כובשים רבים הבינו את חשיבותה האסטרטגית של נאפולי ולכן נאפולי ידועה גם בזכות המצודות שבה: קאסטל דל'אובו (Castel dell'ovo), שפירושו "מבצר הביצה", אשר מהווה חלק בלתי נפרד מהנוף של מפרץ נאפולי, נבנה על ידי הנורמנים בשנת 1115; קאסטל קאפואנו אשר בנייתו החלה בהוראת גוליילמו הראשון "הרע"; מאסקיו אנג'ואינו (הידוע גם כ"קאסטל נואובו", "הטירה החדשה") - טירה החולשת על כיכר מוניצ'יפיו.
החלק העתיק של העיר נמצא בחלקה המזרחי, ברחובות הסמוכים לקתדרלה. אזור זה נקרא ספקה נאפולי (Spaccanapoli), שפירושו נאפולי החצויה והרחובות בו הם על תוואי הדקומנוס הרומאי.
סמוך למפרצהּ, נמצא האי קאפרי המושך אליו תיירים רבים בשל יופיו.
יהדות נאפולי
יהדות נאפולי היא קהילה קטנה של 160 נפש בעיר. היא הקהילה היחידה בדרום איטליה. הקהילה הנוכחית נוסדה בשנת 1864. לקהילה יחסים טובים עם האוכלוסייה המקומית. עם זאת, על קירות מבנה בית הכנסת נכתבים לעיתים ביטויים אנטישמיים.
הקומה הראשונה של בית הכנסת של הקהילה היהודית הקטנה של נאפולי, נחנכה בשנת 1864. הברון קלר אדולף רוטשילד, אשר הקים נציגות למשפחה בעיר, התיישב בה ובנה את בית הכנסת. בית הכנסת של נאפולי שוחזר בשנת 1992 הודות לסיוע ממשלתי.
סיפור מההפטרה
סיפור מההפטרה (אפרת, מיכה וגיבורי התנ"ך) היא תוכנית דת ומסורת טלוויזיונית המשודרת על ידי הזכיינית רשת בערוץ 2, בהגשת אפרת שפירא-רוזנברג.
נאפולי
יהדות נאפולי
לפני מלחמת העולם השנייה היה מספר יהודי העיר כאלף. 14 נספו בשואה. 45 יהודים הסתתרו בכפרים ליד העיר בקזרטה שבמחוז קמפניה, היתר עזבו את העיר וכך נמצאו בה בתום המלחמה 540 יהודים. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 מונה הקהילה היהודית כ-160 נפש.
סיפור מההפטרה
רוב פרקי התוכנית עוסקים בדמויות תנ"כיות והיתר עוסקים בספרים או נושאים שונים במחשבה היהודית.
כל פרק נמשך כשעה ברוטו ומתחלק לשני חלקים שווים פחות או יותר. בחציה הראשון של התוכנית אפרת רוזנברג-שפירא משוחחת עם המשתתף הקבוע ד"ר מיכה גודמן, מרצה למחשבת ישראל, ואילו בחלקה השני של התוכנית היא נפגשת לדו-שיח עם אורחים שונים הנותנים לעיתים זווית קצת אחרת מן המקובל במיינסטרים היהודי.
נאפולי
ספורט
ב-26 במאי 1996 נסתיים בנאפולי המקצה היומי השמיני של הג'ירו ד'איטליה בניצחונו של מריו צ'יפוליני. פחות מעשרים שנה לפני כן נעצר המירוץ גם כן בנאפולי, נקודת הסיום במקצה נגד השעון. בשנה זו זכה פרנצ'סקו מוזר.
בתרבות
רוב עלילתה של סדרת הספרים הרומנים הנפוליטניים מתרחשת בעיר.
רובין (זמרת)
רובין מרים קרלסון (באנגלית: Robin Miriam Carlsson; נולדה ב-12 ביוני 1979), הידועה בשמה הפרטי בלבד, רובין (Robyn), היא זמרת ויוצרת שוודית.
1995-1998: אלבום בכורה
ב-14 באוקטובר 1995 יצא אלבום הבכורה של רובין שנקרא "Robyn Is Here" הסינגל הראשון מהאלבום היה "You've Got That Somethin'" ואחריו יצא "Do You Really Want Me (Show Respect)". באוגוסט 1997 יצא הסינגל השלישי שהיה "Do You Know (What It Takes)" אחריו יצא "Show Me Love" והסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "Don't Want You Back".
1999-2004: אלבום שני ושלישי
ב-19 במאי 1999 יצא אלבום האולפן השני של רובין אשר נשא את השם "My Truth". הסינגל הראשון היה "Electric"וב-26 ביולי יצא "Play" שהיה הסינגל השני. לאחר מכן יצא "Good Thang" והסינגל השלישי היה "My Only Reason". באוקטובר יצא סינגל אשר נועד לקדם את האלבום ונקרא "Main Thing". ב-22 בנובמבר 2002 יצא אלבומה השלישי של רובין שהיה "Don't Stop the Music". הסינגל הראשון היה "Keep This Fire Burning" וב-11 במרץ 2003 יצא הסינגל השני והאחרון מהאלבום שהיה "Don't Stop the Music". ב-1 ביוני 2004 יצא אלבום הלהיטים הראשון של רובין שנקרא "Robyn's Best".
2005-2008: אלבום רביעי
ב-27 באפריל 2005 הוציאה רובין אלבום אולפן רביעי אשר נשא את שמה ונקרא "Robyn". הסינגל הראשון היה "Be Mine!" ואחריו יצא "Who's That Girl". הסינגל הבא היה "Handle Me" ולאחר מכן יצא "Crash and Burn Girl" על מנת לקדם את האלבום. הסינגל הבא היה "Konichiwa Bitches" ואחריו יצא "With Every Heartbeat". ב-30 באוגוסט 2006 יצא אלבום להיטים שני של רובין שנקרא "Det Bästa Med Robyn" וב-26 בנובמבר הוציאה רובין מיני אלבום ראשון אשר נקרא "The Rakamonie EP". ממנו יצא הסינגל היחידי שנקרא "Cobrastyle". לאחר מכן יצא שיתוף פעולה של רובין עם הזמר כריסטיאן פולק בשיר " Dream On".
2009-הווה: אלבומים חמישי עד שביעי
ב-3 בפברואר 2009 הוציאה רובין מיני אלבום שני אשר נקרא "The Cherrytree Sessions". בינואר 2010 יצא שיתוף פעולה של רובין עם הלהקה " I Blame Coco" בשיר " Caesar". שיתוף פעולה נוסף שיצא הוא השיר " The Girl and the Robot" יחד עם רויקסופ. ב-1 ביוני 2010 יצא החלק הראשון של אלבום האולפן החמישי של רובין אשר נקרא " Body Talk Pt. 1" הסינגל היחיד שיצא ממנו היה "Dancing on My Own". מהחלק השני של האלבום שנקרא " Body Talk Pt. 2 " יצא הסינגל " Hang with Me". אלבומה השביעי של רובין נקרא " Body Talk" ויצא ב-22 בנובמבר 2010. הסינגל הראשון היה " Indestructible" ולאחר מכן יצא שיתוף פעולה של רובין עם הטדיברז בשיר " Cardiac Arrest". הסינגל השני מהאלבום היה "Call Your Girlfriend" אשר יצא ב-1 באפריל 2011. ב-7 ביוני יצא שיתוף פעולה של רובין עם הזמרת ריי ריי בשיר " Never Will Be Mine". סוף 2010 יצא מיני אלבום של רובין אשר נשא את השם " Body Talk Pt. 3".
חיים אישיים
שני הוריה של רובין היו שחקנים בעברם והיא החלה להתעניין במשחק מגיל 9. לרובין אח בשם ג'ק ואחות בשם אפי. ב-1999 הפכה רובין לנציגה של יוניצ"ף. ב-2003 החלה לצאת עם אולוף אינגר אשר היה אומן לחימה מעורבת, השניים התארסו אך נפרדו ב-2011. לאחר הפרידה החלה לצאת עם עורך הווידאו מקס ויטלי וב-2013 השניים התארסו.
ביצוע תוכנית ההתנתקות
תוכנית ההתנתקות היא תוכנית לנסיגה ישראלית מרצועת עזה ומארבע התנחלויות מבודדות בצפון השומרון ולפינוין מישראלים. התוכנית יצאה לדרך ב-15 באוגוסט 2005 (י' באב תשס"ה). פינוי האזרחים הושלם בתוך שמונה ימים. תוכנית זו של ראש ממשלת ישראל, אריאל שרון, עוררה ויכוח פוליטי עז בין שולליה לתומכיה.
התכנון המקורי היה פינוי הרצועה ללא כל משא ומתן עם הפלסטינים, אולם לאחר מותו של נשיא הרשות הפלסטינית יאסר ערפאת וחילופי ההנהגה ברשות בעת עלייתו של מחמוד עבאס (אבו מאזן) לשלטון, נעשה מאמץ לתאם את התוכנית עם הפלסטינים. תוכנית ההתנתקות הייתה שנויה במחלוקת עזה, ועמדה בניגוד גמור להצהרותיו של שרון טרם היבחרו. למרות זאת היא זכתה לתמיכת רוב חברי הכנסת, ובסופו של דבר אושר החוק ליישומה בקריאה שלישית ב-16 בפברואר 2005 ברוב של 67 תומכים מול 45 מתנגדים ו-7 נמנעים. על פי הסקרים, התוכנית נהנתה מתמיכת רוב הציבור, אולם שרון סירב להעמידה למשאל עם והמשיך בתוכנית גם לאחר שנדחתה בידי מתפקדי הליכוד.
חלק מחברי הליכוד התנגדו ואף התפטרו מהממשלה בעקבות המהלך.
מעגלי הפינוי
ביצוע הפינוי הורכב מ-6 מעגלי כוחות.
אופן ביצוע ההתנתקות במעגל הראשון
בשלב הראשון המכונה בעגה הצה"לית "יד לאחים" או "יד אחים", ניתנה לכל משפחה הזדמנות להתפנות בהסכמה. מטרת מבצע "יד לאחים" הייתה פרישת כוחות צבאיים באזורים המיועדים לפינוי תוך מתן עזרה למתנחלים באריזת רכושם, העמסתו במכולות והובלת המכולות אל יעדן ביישובי הקבע החדשים שנקבעו לכל משפחה. במהלך המבצע נקשו צוותי חיילים ושוטרים על דלתות בתי משפחות המתיישבים וחילקו להן צווי פינוי. הצוותים הונחו לגלות רגישות רבה לכאבן של המשפחות המפונות, לדבר איתן, ולנסות להקל על סבלן. בנוסף לפריסה הצבאית, הובאו למקום צוותים של פסיכולוגים ועובדים סוציאליים שחלקם אף מהיישובים המיועדים לפינוי, למתן תמיכה בעיקר לנוער המפונה. משך זמן הפעולה של המבצע היה מיום ראשון בחצות עד יום שלישי בחצות ובמהלכו עזבו כ-600 משפחות את הגוש, אך עדיין נותרו בו למעלה מ-2,500 מסתננים לא חוקיים.
בשלב השני, המסרבים פונו בכוח לאוטובוסים על ידי חיילים ושוטרים, ביחס של ארבעה לכל מפונה. נשים וילדים פונו על ידי חיילות ושוטרות.
בתי הכנסת, מבני הדת ובתי העלמין פונו בידי אנשי הרבנות הצבאית, שדאגה שלא יישאר בהם אף חפץ קדוש אחד. ברוב היישובים, הוצאו ספרי התורה מבית הכנסת על ידי רב היישוב והתושבים שהסכימו להתפנות.
האוטובוסים שיצאו מהיישובים תוכננו לעבור למתקנים מיוחדים זמניים. התכנון היה שאת הלילות הראשונים של הפינוי יבלו התושבים בבתי מלון שנשכרו לכך מראש בבאר שבע, אשדוד, אשקלון וירושלים ובמתקני אירוח צבאיים ואחרים נוספים.
בפועל, מקום המגורים של רבים מהמפונים לא היה מוכן בזמן (ובמקרים רבים אף לא הוסכם עליו עם אנשי היישוב), ורבים מהם נשארו בבתי המלון במשך חודשים ארוכים. חלק מהמתיישבים סירבו מלכתחילה להתפנות לבתי מלון, והעדיפו להשתכן במאהלים זמניים ובכך להבטיח את לכידות היישוב עד למציאת פתרון מגורים קבוע.
תחילת ההתנתקות
14 באוגוסט היה היום האחרון שבו הורשו מתיישבי עזה להישאר בבתיהם. עם כניסת 15 באוגוסט הופכת שהותם ברצועה לבלתי חוקית. אף על פי כן איפשר צה"ל יומיים נוספים של התפנות מרצון עד 17 באוגוסט, מועד התחלת הפינוי בכוח.
הפינוי הכפוי של האזרחים בגוש קטיף
ב-17 באוגוסט החל הפינוי הכפוי של האזרחים ברצועת עזה. בנוסף ל-8,000 התושבים, שהו בגוש גם כ-5,000 מסתננים, שבאו כדי לסייע לתושבים ולנסות להקשות, ואף לסכל, את הפינוי. הפינוי עצמו עבר ללא אלימות (למעט על גג בית הכנסת של כפר דרום), אך חלק מהתושבים הביעו מחאה קשה והתנגדות פסיבית לגרושם.
הריסת הבתים
אחרי משא ומתן מפרך עם הפלסטינים וגורמים בינלאומיים הוחלט לבסוף שישראל תהרוס את הבתים הפרטיים של המתנחלים ואילו הפלסטינים יפנו את ההריסות אל סיני במימון בינלאומי. רוב החממות פורקו והועברו לשטח ישראל ואלה שנותרו נמכרו לחקלאים פלסטינים בתיווך הקרן לשיתוף פעולה כלכלי. מבני הציבור הלא-דתיים הושארו על כנם כמחווה של רצון טוב לפלסטינים.
לשם הריסת הבתים, שכר משרד הביטחון כלי צמ"ה של קבלנים אזרחיים ואת ההריסות ביצעו מפעילים אזרחיים תחת פיקוחו של ויקטור בר-גיל. ההריסות בוצעו באמצעות מחפרים מדגמים שונים ודחפורים מדגמי D10L ו-D9R. דחפורים צבאיים לא היו מעורבים בהריסה.
פינוי התשתיות והצבא
בצפון השומרון לא פונתה הנוכחות הצבאית מחשש ליצירת חלל ריק שיאפשר את הפיכת צפון השומרון למרכז טרור ויגרום לערי השרון לחיות תחת איום של רקטות קסאם ונשק תלול-מסלול אחר.
ברצועת עזה בוצע גם פינוי מלא של כוחות הצבא, ביניהם כוחות המוצבים בציר פילדלפי. בתחילת ספטמבר החלו בצה"ל לפנות את התשתיות הצבאיות ברצועה ולהרוס את התשתיות שאינן ניתנות להזזה. על הריסת התשתיות הצבאיות ברצועת עזה הופקדו יחידות יהל"ם ויחידת ההנדסה הפיקודית של פיקוד הדרום. כל הציוד הצבאי כבר פונה מהרצועה ויחידות הנדסה אף פירקו את "גשר מור" בסמוך לציר כיסופים אשר התחבר לגוש קטיף באמצעות עגורנים ומשאיות. מקלטים וממ"דים בהתנחלויות, מוצב אלוף, מוצב טרמית, מחנות צה"ל ברצועה, כולל בסיס אוגדת עזה בנווה דקלים ובסיס התיאום והקישור ליד מעבר ארז הושמדו בפיצוצים מבוקרים.
פינוי הקברים
ב-28 באוגוסט החלה העתקתם של 48 קברים הנמצאים בבית העלמין של גוש קטיף לבתי קברות ברחבי הארץ, בהם בית העלמין החדש בניצן ובית הקברות בהר הזיתים. המשפחות השכולות קיימו הלוויה חוזרת ליקיריהם וישבו שבעה למשך יום. ב-1 בספטמבר הסתיים פינוי כל חלקות הקבר בהלוויה המונית (בה נכחו 20,000 איש כולל יו"ר הכנסת רובי ריבלין והרב הראשי לשעבר ישראל מאיר לאו) ל-15 חללי גוש קטיף שנטמנו בהר הזיתים בירושלים.
פינוי בתי הכנסת
פינוי והריסת בתי הכנסת הייתה אחת הסוגיות הסבוכות בתוכנית ההתנתקות. המדינה רצתה להרוס את בתי הכנסת, מאחר שלא יכלה להעתיקם בשלמותם ופחדה שאם תשאיר אותם בשטח הפלסטינים יחללו אותם. רבני גוש קטיף ורבני הרבנות הראשית הביעו מחאה חריפה על הכוונה להרוס את בתי הכנסת ועתרו לבג"ץ כנגד הריסת בתי הכנסת. הרב הראשי לשעבר ישראל מאיר לאו קרא לא להרוס את בתי הכנסת של גוש קטיף אלא להשאירם כדי ש"הם יהיו ה'יד ושם' של גוש קטיף, יד ושם לחורבן שהיה, הם יהיו האנדרטה לחבל ארץ פורח ופורה שהיה בגוש קטיף ואיננו".
למרות המחאה והתנגדות, דחה בג"ץ את העתירה נגד הריסת בתי הכנסת ב-8 בספטמבר ונתן אור ירוק להריסתם, ברוב של 4 שופטים נגד 3. ההחלטה גררה מורת רוח וביקורת קשה כנגד בג"ץ בקרב הציבור הדתי, כפי שבאה לידי ביטוי בדבריו של דובר מועצת חבל עזה ערן שטרנברג שהשווה את הורסי בתי הכנסת לנבוכדנאצר וטיטוס שהחריבו את בית המקדש.
התכנון היה להרוס את רובם באמצעות פיצוץ ב-9 בספטמבר אך עקב בקשת שר הביטחון שאול מופז ונשיא המדינה משה קצב נדחתה ההריסה ליום ראשון, 11 בספטמבר 2005, והוחלט שתבוצע רק בתנאי שתאושר בהחלטת הממשלה. בסופו של דבר, בלחץ הרבנים, שינתה הממשלה את החלטתה ברגע האחרון בטרם פינוי הרצועה והותירה את המבנים על כנם, למעט בית הכנסת של אלי סיני שנהרס עקב חוסר תיאום.
אחרי נסיגת כוחות צה"ל ב-12 בספטמבר עלו מאות פלסטינים על ההתנחלויות שפונו והחלו לשרוף ולחלל את בתי הכנסת. מאוחר יותר, השלימה הרשות הפלסטינית את הריסת רוב בתי הכנסת התמונות גרמו לזעם רב ורגשות קשים אצל ישראלים רבים, וגררו גינויים קשים כנגד הממשלה שלא הגיבה על כך וכנגד הפלסטינים שאפשרו את הפגיעה בבתי הכנסת.
ציר פילדלפי
לפני ובמהלך ביצוע ההתנתקות התנהלו דיונים קדחתניים במערכת הביטחון ובממשלה האם להעביר את ציר פילדלפי ליד המצרים ולהפקיד בידם את האחריות למנוע הברחות נשק לרצועת עזה. למרות התנגדות של השב"כ ושל חברי כנסת הטוענים שמדובר בפריצת הסכם הפירוז של סיני במסגרת הסכם השלום בין ישראל למצרים, החליטה הממשלה להעביר את הציר לידי המצרים על מנת לא ליצור "רצועת הביטחון" או "חוות שבעא" נוספת בה הפלסטינים יוכלו להפעיל טרור כנגד ישראל, מבלי לשלם מחיר מדיני.
מבצע "אשמורת אחרונה"
במבצע אשמורת אחרונה התפנו כוחות צה"ל מהרצועה ובכך סיימו 38 שנים של שליטה ונוכחות ישראלית ברצועת עזה.
ב-11 בספטמבר 2005 נערך במחנה אוגדת עזה טקס פרידה מרצועת עזה במעמד הרמטכ"ל דן חלוץ. חלוץ נאם נאום פרידה בו אמר כי "אנו יוצאים מהרצועה בראש מורם", דגל ישראל קופל והטקס הסתיים בשירת התקווה.
אחרי הטקס החלה נסיגה של כוחות צה"ל, דרך שני צירים עיקריים: ציר כיסופים וציר פילדלפי-כרם שלום. הנסיגה הסתיימה בשעה 7:00 בבוקר ב-12 בספטמבר אחרי ששני שופלים של חיל ההנדסה הערימו סוללת עפר והג'יפ של מפקד אוגדת עזה תת-אלוף אביב כוכבי יצא אחרון דרך השער שנסגר. דגל ישראל שקופל מבסיס אוגדת עזה הונף מחדש בצדו המזרחי של מחסום כיסופים, היכן שקמה המפקדה החדשה של אוגדת עזה.
ההערכות בתום ההתנתקות
צה"ל נערך מסביב לרצועת עזה ופרש את כוחותיו ב"ציר הוברס" סביב גדר המערכת עם הרצועה. הגדר תוגברה באמצעי התרעה אלקטרונים, עמדות מכ"ם, תצפיות ומוצבים על מנת לאתר ולסכל הסתננויות של מחבלים. כטב"מים של חיל האוויר הישראלי השלימו את מעגל האבטחה על ידי תצפיות מלמעלה. צה"ל שקל גם להקים גדר שנייה סביב הרצועה.
ליד מעבר כיסופים נבנתה המפקדה החדשה של אוגדת עזה.
הרמטכ"ל דן חלוץ וראש אג"מ האלוף ישראל זיו הבטיחו בראיונות לתקשורת ונאומים ממלכתיים שהתקפות טרור מכיוון רצועת עזה, ולא משנה מהי היא חומרתן, תגרורנה תגובה קשה וחסרת פרופורציה על מנת ליצור תג מחיר שיבהיר לפלסטינים שהטרור לא משתלם ולא מקובל. חלוץ אף רמז לכך שלראשונה מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה, ישראל תעשה שימוש בארטילריה על מנת להגיב על הטרור הפלסטיני.
רצועת עזה
גוש קטיף סה"כ: 9,300 תושבים, 5000 מסתננים = 14,300 נפש.
צפון השומרון
סה"כ: 680 תושבים
סך הכול תושבים
הערכה: כ-10,000 - 15,000 נפש
ידיעות, כתבות ומאמרים
דיווחים על ביצוע ההתנתקות:
כתבות, מאמרים וסיכומים:
חג ההתגלות
חג ההתגלות או הלילה ה-12 הוא חג נוצרי המציין בכנסיות המזרחיות את טבילת ישו ובכנסיות המערביות את התגלותו של אלוהים בצורת אדם, בדמותו של ישו, בפני שלושת האמגושים. החג נחוג במערב ב-6 בינואר, שנים עשר ימים לאחר חג המולד, ומקורו בנצרות האורתודוקסית.
שמות החג
שמו של החג ברוב שפות העולם מגיע מהמילה היוונית אפיפניה (επιφάνεια), שמשמעותה "התגלות". עם זאת, בחלק ממדינות המערב נהוג לכנות את החג גם כ"יום המלכים", "חג ביקור המלכים" ו"חג שלושת המלכים".
בכנסיות המזרחיות
אצל הנוצרים במזרח נחגג החג על פי הלוח היוליאני, שחל במאה ה-21 ב-19 בינואר. בכנסיות האורתודוקסיות ואצל הקתולים המזרחיים מסמל החג את ירידת רוח הקודש בצורת יונה ביום טבילת ישו בידי יוחנן המטביל והכרזת קול משמיים כי הוא בנו של אלוהים, ולכן נוהגים המאמינים להיטבל בחג באופן טקסי ולהפריח יונים.
במדינות סלביות אורתודוקסיות נוהגים לזרוק בתקופת החג צלב לתוך מקור מים, והמוצא אותו זוכה לחסד לשנה הבא.
בכנסיות המערביות
בכנסייה הקתולית ובכנסיות הפרוטסטנטיות, מסמל החג את סגידת שלושת האמגושים בפני ישו הילד. מקור החג בפרק ב' בבשורה על-פי מתי:
החג חל ב-6 בינואר וערב החג, מכונה לעיתים "הלילה השנים עשר", כמספר הימים מחג המולד. החג נחוג בארוחות משפחתיות, השתתפות במיסה, הענקת מתנות ותהלוכות שבהן נישא כוכב, סמל לכוכב בית לחם. במדינות שונות כגון איטליה ישנה אמונה כי מכשפה ששמה בפנה מחלקת מתנות בדומה לסנטה קלאוס בתרבות האנגלו-אמריקאית. בצרפת ובמדינות שונות במערב אירופה או בעלות השפעה אירופית חזקה כלבנון נוהגים להכין עוגות מלכים שעליהן כתרים המסמלים את שלושת האמגושים ובתוכן מחביאים בובה מיניאטורית אשר המוצא אותה זוכה להיות מלך ליום אחד.
בארץ ישראל
בארץ ישראל נוהגים האורתודוקסים לחגוג את האירוע בטבילה בנהר הירדן, ליד המקום בו הוטבל ישו על ידי יוחנן המטביל באזור קאסר אל יהוד. האירוע נערך ב-19 בינואר לפי לוח השנה המקובל, שהוא ה-6 בינואר לפי לוח השנה היוליאני הנהוג בכנסייה האורתודוקסית.
עד המאה ה-6 נהגו בארץ ישראל לחגוג את חג המולד ביום חג ההתגלות. אחרי ועידת כלקדון, במסגרת המאבק במונופיזיטיזם, רצו להדגיש כי לישו שני טבעים. בחג המולד חגגו את היוולדו בשר ודם ובחג ההתגלות את הוולדו כאל. כנסיית ירושלים, בה היו מונופיזיטיסים ואוריגניסטים המשיכה לחגוג את חג המולד ב-6 בינואר עד אחרי שנת 560. ב-560 קבע יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית כי את חג המולד יש לחגוג ב-25 בדצמבר, אולם חלפו שנים מספר עד שהשינוי הוטמע.
מרדכי גרוס
הרב מרדכי גרוס (נולד בא' בכסלו ה'תשי"א, 10 בנובמבר 1950) הוא אב"ד "חניכי הישיבות", רבן של כמה קהילות בבני ברק ובמודיעין עילית ופוסק הלכה חרדי.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לצדוק ולמלכה גרוס. בוגר ישיבת קול תורה וישיבת פוניבז', תלמידם של הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב אלעזר מנחם שך והרב שמואל הלוי וואזנר. למד מספר שנים אצל הרב מאיר צבי ברגמן, ראש ישיבת רשב"י בבני ברק. משמש כמורה הלכה של חלק מהציבור הליטאי בבני ברק ובמודיעין עילית.
הרב גרוס הוא אב בית דין של בית דין "חניכי הישיבות" בבני ברק ועומד בראש רשת בתי הוראה בבני ברק, במודיעין עילית ובלייקווד, שבהם עונים תלמידיו לשאלות הפונים. הוא מכהן כרב של מספר בתי כנסת בבני ברק ובמודיעין עילית, חלקם של קהילות בוגרי ישיבת פוניבז'. רבים מתלמידיו מכהנים כרבני קהילות.
הרב גרוס כיהן משנת 2008 עד שנת 2014 כחבר בד"ץ שארית ישראל. ובנוסף לזה הוקם "בד"ץ חניכי הישיבות" שהוא נשיאו. הוא עומד בראש "ועדת מהדרין" של תנובה ובראש בית דין בפריז.
חיבר עשרות ספרים וקונטרסים במגוון נושאים הלכתיים, ובהם גם עניינים שהעיסוק בהם אינו נפוץ. הרב נסים קרליץ יצא נגד פסיקותיו בהלכות נידה, אך הרב שמואל הלוי וואזנר הביע את תמיכתו בו, והרב יוסף שלום אלישיב העניק הסכמה לספרו על הלכות טהרה. הוא משלב בחלק מכתביו והנהגותיו עניינים קבליים.
באוקטובר 2012 התעוררה סערה סביב מאמר שפורסם בקובץ 'תל תלפיות' שיוצא לאור על ידי בית דינו של הרב גרוס ובו פסיקות מקלות בהלכות שבת באמצעים טכנולוגיים חדישים. רבי חיים קניבסקי יצא במכתב חריף נגד הקובץ. במכתב, שפורסם בעיתון יתד נאמן, קרא הרב קניבסקי לציבור הליטאי להוציא את הקובץ מהבית. בתגובה, הורה הרב גרוס לחסידיו לבטל מנויים לעיתון יתד נאמן.
הרב גרוס נחשב ייחודי במגזר הליטאי בשל הנהגותיו החסידיות והקבליות. כך לדוגמה, את מנהג התשליך שנהוג לקיים ביום ראש השנה, מקיים הרב גרוס מדי שנה בימים שלאחר ראש השנה בטקס מיוחד המתקיים על חוף הים בתל אביב יחד עם חלק מחסידיו.
הרב גרוס נוהג לפקוד את קבר יוסף שבשכם.
משפחתו
אחת מבנותיו נשואה לבנו של הרב משה דוד ליפקוביץ, ואחרת לבנו של הדיין הרב שלמה זלמן אולמן.
פרקידס
פרקידס איש סירוס (ביוונית עתיקה:  Φερεκύδης), בן המאה השישית לפנה"ס היה פרוטו-פילוסוף יווני, ותלמיד של פיטאקוס. הוא נודע כיווני הראשון שכתב פרוזה, על הולדת האלים ועל יצירת היקום. בנוסף לכך, האמין באלמותיות הנשמה.
280-289 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 289 - 280 לפנה"ס
רוסטם איברייב
רוסטם איברייב (בקזחית: Рустам Ибраев; נולד ב-29 במאי 1991) הוא ג'ודוקא קזחי. איברייב מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג, סגן אלוף העולם (2015).
קריירה
באפריל 2011 איברייב זכה לראשונה באליפות קזחסטן. בספטמבר 2012, הוא זכה במדליית ארד בטורניר 'World Cup Tashkent'. בספטמבר 2013 איברייב זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי אלמטי שבמדינת הולדתו. בדצמבר 2014 הוא זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצח את ארטיום ארשנסקי הישראלי בקרב על המדליה. במאי 2015 הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם באקו לאחר שניצח בגמר את ונסן לימאר הצרפתי.
באליפות העולם 2015 שנערכה באסטנה שבקזחסטן, זכה איברייב במדליית הכסף בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג. בסיבוב הראשון הוא ניצח בניקוד יוקו את יאניסלב גרצ'ב הבולגרי, בסיבוב השני הוא ניצח שוב ביוקו את לנין פרסיאדו מאקוודור ובשמינית הגמר הוא גבר בווזארי ויוקו על אמירן פאפינשווילי הגיאורגי. ברבע הגמר הוא ניצח בווזארי את צ'וי אין-היוק הדרום קוריאני ובחצי הגמר גבר ביוקו על בולדבטאר גאנבט המונגולי. בגמר איברייב פגש את בן-ארצו ילדוס סמטוב והפסיד בעונשים.
פרסים
מקור:
רב-סמל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אסון מונפרנאס
האסון
ב-22 באוקטובר 1895, רכבת שהופעלה על ידי חברת Chemins de fer de l'Ouest, הייתה מורכבת מקטר קיטור מס' 721 (סוג 2-4-0, סימון צרפתי 120) שסחבה שלושה טנדרים מטען, טנדר דואר ושישה רכבי נוסעים. הרכבת יצאה מגרנוויל בזמן בשעה 08:45, אך איחרה בכמה דקות כשהתקרבה לתחנה הסופית שלה בפריז מונפרנאס עם 131 נוסעים על הרכבת. במאמץ להשלים את הזמן האבוד, הרכבת התקרבה לתחנה מהר מהרגיל, במהירות של 40–60 קמ"ש, וכשהנהג ניסה להפעיל את בלם האוויר של וסטינגהאוס, הוא היה פגום או לא יעיל. בלמי הקטר לבדם לא הספיקו כדי לעצור את הרכבת, המומנטום הוביל אותה לחוצצים, והקטר חצה את קו התחנה ברוחב של כמעט 30 מטרים, והתנגש בקיר בעובי של 60 סנטימטר, לפני שהקטר נפל על כיכר רן 10 מטרים למטה, שם הוא עמד על אפו. אישה ברחוב למטה נהרגה מפגיעת הריסות של הקיר שהתרסק, ושני נוסעים, הכבאי, שני שומרים ועובר אורח שהיו ברחוב נפצעו.
לאחר האסון
נהג הקטר נידון לחודשיים מאסר ולקנס של 50 פרנק על התקרבות מהירה מדי לתחנה. אחד השומרים נקנס ב-25 פרנק מאחר שהיה עסוק בניירת ולא הפעיל את בלם היד.
חברת הרכבות שוחחה עם משפחתה של האישה המנוחה, ודאגה לחינוך שני ילדיה הקטנים, וכן הציעה להם תעסוקה עתידית.
קרונות הנוסעים לא נפגעו והוסרו בקלות. עברו 48 שעות עד שההליך המשפטי והחקירה אפשרו לרכבת להתחיל בסילוק הקטר והמכרז. נעשה ניסיון להזיז את הקטר עם 14 סוסים, אך זה נכשל. כננת של 250 טון, עם 10 אנשים, הורידה תחילה את הקטר לקרקע ולאחר מכן הרימה את המכרז בחזרה לתחנה. כשהקטר הגיע לסדנאות הרכבת נמצא כי נגרם לו נזק קל.
בתרבות
ההריסות נשארו מחוץ לתחנה במשך מספר ימים וצולמו מספר פעמים. התמונות שהופצו מיוחסים לסטודיו לוי ובניו, ל. מרסייה, והנרי רוג'ר-ויולט.
התצלום של לוי ובניו הפך לאחד המפורסמים בתולדות התחבורה. התצלום, שנמצא כעת בנחלת הכלל, משמש כדף השער בספר מבוא לניתוח שגיאות מאת ג'ון טיילור. התצלום מופיע על עטיפות האלבום Lean Into It מאת להקת הרוק האמריקאית מיסטר ביג ושוטטות המנעול מאת להקת הרוק ההולנדית דה אקס עם טום קורה, שניהם יצאו לראשונה ב-1991, והאלבום מ-2019 ביטול אחריות אם הוסר על ידי אמן ההקלטות הצרפתי דיל אפ ג'רמי.
תאונת רכבת עם השתלשלות אירועים דומה מופיעה בפרק מהעונה החמישית של "תומאס הקטר וחברים" בשם "נוף טוב יותר לגורדון" (1998). התקרית מופיעה גם במהלך חלום ברומן מ-2007 התגלית של הוגו קברה והעיבוד הקולנועי שלו מ-2011, הוגו. הוא מתואר בסדרת הקומיקס הרפתקאותיו יוצאות הדופן של אדל בלאן-סק, באלבום הרביעי מומיות מטורפות משנת 1978.
שוקי פרידמן
יהושע (שוקי) פרידמן (נולד בשנת 1972) הוא משפטן, חוקר בנושאי דת ומדינה, פובליציסט, יועץ בנושאי משפט, ציות וטרור.
קורות חיים
פרידמן נולד בחיפה. למד בישיבת הר עציון, שם הוסמך לרבנות מטעם הרבנות הראשית לישראל. הוציא תואר ראשון במשפטים, בכלכלה ובלימודי המזרח התיכון; ותואר שני במשפטים, באוניברסיטת בר-אילן. בשנים הללו עבד כיועץ משפטי לסיעת המפד"ל בכנסת בנושאי חקיקה, כיועצו של חבר הכנסת נחום לנגנטל, וכעיתונאי בעיתון מקור ראשון. התמחה במשרד עורכי דין הרצוג, פוקס, נאמן כמתמחה של פרופ' יעקב נאמן. לאחר מכן הוסמך כעורך דין. את לימודי הדוקטורט שלו השלים באוניברסיטת בר-אילן ועבודת הדוקטורט שלו עוסקת במשפט הציבורי (השריעה) באסלאם.
במקביל, עבד גם כחוקר במכון הישראלי לדמוקרטיה שם עסק בסוגיות הקשורות ליחסי דת ומדינה. במהלך לימודי הדוקטורט הוא גויס למשרד ראש הממשלה, ושם נשא בשורה של תפקידים. במהלך שירותו במשרד ראש הממשלה היה גם ראש תחום משפט בינלאומי. במהלך עבודתו התמחה בסוגיות הנוגעות לרגולציה מקומית ובינלאומית בתחום הפיננסי ולציות של מוסדות פיננסיים. לצד זאת הוא יזם את התאמתו של משטר הסנקציות נגד איראן בישראל ושימש יו"ר ועדת הסנקציות נגד איראן.
עם סיום עבודתו במשרד ראש הממשלה המשיך לעבוד פרידמן כיועץ למשרד ראש הממשלה. במסגרת זו, הוא שימש כמזכיר הוועדה לבחינת תקציב הביטחון (ועדת לוקר). בנוסף, הוא משמש מאז שנת 2013 כחבר סגל בבית הספר למשפטים במרכז אקדמי פרס שם הוא מלמד משפט חוקתי ומשפט בינלאומי. בשנים הללו עבד פרידמן גם כיועץ לחברות מקומיות ובינלאומיות בתחום הציות, ובין השאר יעץ לבנק לאומי ולבנק הפועלים בתחומים אלו.
בין השנים 2015-2021 עבד כמנהל המרכז ללאום, דת ומדינה במכון הישראלי לדמוקרטיה. במהלך תקופה זו הוא יזם שורה של מחקרים והצעות לרפורמה בסוגיות הליבה ביחסי דת ומדינה. במהלך התקופה הוא ניסח הצעה לסטטוס-קוו חדש שזכתה לתמיכה פוליטית נרחבת. לצד זאת פרסם במהלך השנים הללו שורה של מחקרים ומעל מאתיים טורי דעה בעיתונים הארץ (שם הוא מנהל בלוג בשם "מרכזניק"), ישראל היום ואחרים וכן בעיתונות באנגלית בישראל ובארצות הברית. במקביל הוא עסק רבות גם בשילוב החרדים בחברה הישראלית ופרסם על כך מאמרים ומחקרים.
בשנת 2021 נבחר לכהן כסגן הנשיא של המכון למדיניות העם היהודי (JPPI)
תחומי המחקר המרכזיים של פרידמן הם יחסי דת ומדינה בישראל, יחסי ישראל והתפוצות, המשפט חוקתי, המשפט הבינלאומי והמשפט המוסלמי. בנוסף לכתיבתו המחקרית פרידמן כותב גם ספרות.
במרוצת השנים הללו שירת פרידמן במילואים בתפקיד מפקד פלוגה ולאחר מכן בתפקיד יועץ משפטי.
פרידמן נשוי ולו חמישה ילדים, ומתגורר בגבעת שמואל.
One Vision
One Vision (בעברית: חזון אחד) הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי להקת הרוק הבריטית קווין, שיצא לראשונה כסינגל בנובמבר 1985 ונכלל באלבום של הלהקה A Kind of Magic משנת 1986. השיר נכתב על ידי כל חברי הלהקה, והוא נכתב בהשראת חייו של מרטין לותר קינג.
השיר הפך ללהיט נוסף של קווין במדינות רבות, והגיע למקום השביעי במצעד הסינגלים בבריטניה, מקום חמישי באירלנד, מקום עשירי באוסטרליה, מקום 21 בהולנד, מקום 24 בשווייץ ומקום 26 במערב גרמניה. בארצות הברית הסינגל הגיע למקום ה-19 במצעד שירי המיינסטרים רוק ולמקום ה-61 במצעד הבילבורד הוט 100, ובמצעד הסינגלים RPM 100 בקנדה הגיע למקום ה-76.
הקליפ של "One Vision", שהוקלט בספטמבר 1985, הציג את הלהקה מקליטה את השיר באולפני Musicland במינכן והיה הראשון שבוים והופק עבור קווין על ידי צמד הבמאים האוסטרים DoRo, שכלל את רודי דולזאל והאנס רוסאכר.
Rock in Rio (אלבום)
Rock in Rio (מילולית: רוק בריו) הוא אלבום הופעה שהוקלט בברזיל על ידי להקת ההבי מטאל איירון מיידן ב-2001. הופעתם הייתה חלק מפסטיבל רוק בריו שנערך בברזיל. במהלך ההופעה איירון מיידן הופיעו בפני קהל המעריצים השני הגדול ביותר שלהם- 250,000 איש (כאשר רק בפסטיבל רוק בריו 1985 איירון מיידן הופיעו בפני מספר גדול יותר של מעריצים- 400,000 אנשים).
האלבום הוקלט שנתיים לאחר חזרתם של ברוס דיקינסון ואדריאן סמית' ללהקה ושנה לאחר צאת אלבום הקאמבק, Brave New World. ההופעה בברזיל הייתה ההופעה האחרונה בסיבוב ההופעות שלהם "Brave New World Tour" שהתחיל עם צאת האלבום Brave New World. ההופעה מכילה ברוב חלקה הראשון שירים מהאלבום Brave New World, ואילו בחלק השני את רוב להיטה של הלהקה, כולל שני שירים מתקופתו של הסולן הקודם בלייז ביילי- "Sign of the Cross" ו-"The Clansman". ההופעה גם צולמה ושוחררה כ-DVD המכיל את כל ההופעה ובונוסים.
כל ההכנסות ממכירת האלבום נתרמו למתופף הלהקה לשעבר, קלייב בר שנאבק במחלת הטרשת הנפוצה
גלאוקון
גלאוקון (ביוונית: Γλαύκων; נולד ב-445 לפנה"ס באתונה) היה בנו של אריסטון ואחיו הגדול של הפילוסוף אפלטון. הוא מוזכר בדיאלוגים שונים של אפלטון, אך הוא בולט בעיקר בחיבור "המדינה".
הרפובליקה וגלאוקון
בדיאלוג בספר השני של המדינה נוטה גלאוקון בעיקר להסכים עם סוקרטס, בנסיבות שונות הוא אף מנסה להתעמת, אך סוקרטס לכאורה מצליח להוכיח לו באמצעות שורה של שאלות לוגיות כי הוא טועה.
מאיר טריליסר
מאיר אברמוביץ' טריליסר (ברוסית: Меер Абрамович Трилиссер; נולד ב-1 באפריל 1883, אסטרחן — הוצא להורג בירייה ב-2 בפברואר 1940 במחנה קומונרקה שבמחוז מוסקבה) היה מהפכן רוסי ממוצא יהודי, אחד מראשי הביון הסובייטי.
הוצא להורג בירייה ב-2 בפברואר 1940 בהוראת סטלין באשמת בגידה. לאחר מותו נוקה שמו.
חייו המוקדמים
מאיר נולד באסטרחן למשפחתו של סנדלר יהודי. בשנת 1900 נסע לאודסה ולמד באוניברסיטה בעיר. הוא התוודע למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית והיה חבר בה, בשל כך היה נתון למעקב המשטרה והאוכרנה.
מעורבות בפעילות מהפכנית
בזמן פרוץ מהפכת 1905 החל לארגן ארגונים צבאיים וחמושים של בולשביקים בקאזאן, סנקט פטרבורג ובפינלנד. היה חבר מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית בסנקט פטרבורג. בנובמבר 1906 נטל חלק משמעותי יותר בארגון הזרועות החמושים של המפלגה וב-1907 נעצר על ידי המשטרה. בספטמבר 1909 בית הדין הצבאי המחוזי בפטרבורג דן אותו ל-5 שנות עבודת פרך במבצר שליסלבורג.
בנובמבר 1914 נשלח לגלות בכפר מאלישבקה שבמחוז אירקוטסק.
אחרי מהפכת פברואר שוחרר ונגיע לאירקוטסק בה עבד במערכות העיתונים וביטאוני מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. באוקטובר 1917 הופך לחבר וועד ההוצאה לפועל המרכזי של סיביר והיה ראש ממשלת סיביר ונציג הסובנרקום בחבל עבר הבאיקל ובסיביר והיה ממארגני המאבק במתנגדים למהפכה ולסוציאליסטים.
הפיכתו למפעיל רשתות ריגול
בפברואר 1918 היה אחראי לפעילויות ריגול ומניעת חתרנות בוועדות החקירה ובממשלת המחוז. עד 1921 שירת בבלאגובשצ'נסק וניהל את שירותי הביון של המזרח הרחוק הרוסי והקים את רשת המרגלים שפעלה נגד היפנים והצבא הלבן במזרח הרחוק. לאחר שהיפנים הורחקו מהאזור טריליסר הפך למזכיר הוועד המחוזי של המפלגה הבולשביקית במחזור אמור. לאחר 1921 מונה לקומיסר המפלגה במזרח הרחוק.
ראש הביון הסובייטי
בפברואר 1921 השתתף בכנס של המפלגה במוסקבה ופליקס דזרז'ינסקי הציע לו לעבוד במנגנון הביון של הצ'קה. טריליסר הסכים ועבד במחלקת החוץ של הצ'קה בדצמבר 1921 מונה לעוזר ראש מחלקת החוץ והיה אחראי לניהול פעילויות הריגול במזרח הרחוק במונגוליה, הרפובליקה העממית של סין ומדינות שכנות. במרץ 1922 מונה לראש מחלקת החוץ והיה לראש הביון הסובייטי, במקומו של סולומון מוגילבסקי שהוגלה לקווקז.
לאחר מינויו ערך שורת מינויים במנגנוני הביון הסובייטי ולצידו עבדו אברהם סלוצקי, סרגיי שפליגלגלאס, יאקוב מינסקר, אלפרד ניימן, סמיון גינזבורג, אפרים גולדנשטיין ואחרים. הוא פעל נגד ארגוני ביון זרים והניע להקים תאי ריגול בכל אחת משגרירויות ברית המועצות, במה שמכונה בעגת הריגול בשם רזידנטורה.
ב-1923 הפעיל שורת רשתות ריגול באירופה ומחלקות לדיסאינפורמציה, כחלק מפעילויות הביון השגרתיות. ב-1925 מיקד את מאמצי המודיעין באיסוף מודיעין מדעי, כלכלי וטכנולוגי והישגים בתחומים אלה של מדינות המערב. ב-1926 הוקמה המחלקה הכלכלית ובראשה הועמד אברהם סלוצקי.
דזרזינסקי ומנז'ינסקי התרשמו ממנו מאוד וב-1926 מונה לסגן ראש האו.ג.פ.או. ובפברואר 1928 היה לממונה על האו.ג.פ.או. מטעם הסובנרקום, אך המשיך לנהל את ביון החוץ ואף להרחיב את היקף הפעילות המודיעינית. הוא נשאר בראש הביון הסובייטי עד אוקטובר 1929
בשנים 1927—1934 היה חבר ועד הפיקוח המרכזי של המפלגה וב-1930 היה חבר ועד הפועל המרכזי של המפלגה. בעת עבודתו בביון הופקד עליו לנהל מצוד אחר תומכי הטרוצקיזם אך בשל סדרת כישלונות מודיעיניים סר חינו בעיני המשטר וסטלין פקד עליו לחזק את עבודת המפלגה ונשלח לנהל את מחלקת הביקורת של המפלגה, תפקיד שמילא עד 1934.
300-309 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 309 – 300 לפנה"ס
הפוני הקטן שלי
הפוני הקטן שלי (באנגלית: My Little Pony) הוא בובת פוני קטנה בצבעי פסטל מגוונים. בובות הפוני הראשונות יצאו בשנת 1983, על ידי חברת "הסברו" ולאורך השנים נוצרו הבובות בארבע גרסאות שונות. שמות הגרסאות לפי סדר הופעתן: דור ראשון, דור שני, דור שלישי, דור רביעי ובקרוב עתיד לצאת דור חמישי.
בובות הפוני הקטן הן בובות פלסטיק צבעוניות, בעלות רעמה צבעונית. בדרך כלל מגיעות בובות הפוני עם מברשת משלהן, ולעיתים אף עם מוצרים נלווים נוספים כגון: סקטים, ערכת פיקניק, מיטה, חיית מחמד ועוד.
ב-1982 שווקו שישה סוגים של פונים בלבד אך החל משנת 1983, נכנס לשוק מגוון רחב יותר של בובות וביניהן: חדי קרן, פגסוסים, פוני היפוקמפוס, פוני בעלי כנפי פרפר, בייביס, פוני בן, משפחות שלמות, פוני בלרינה, פוני עם שיער שצומח, פוני נוצץ בחושך, פוני מדבר וכן הלאה.
הדור הראשון (G1) - "עמק החלומות"
הדור הראשון ראה אור בין השנים 1983–1994 וזכה להצלחה רבה ברחבי העולם. היו אף מספר מדינות כמו הולנד, ברזיל, מקסיקו, ספרד, צרפת, ארגנטינה ותאילנד אשר ייצרו "פוני קטן" הייחודי אך ורק להן. בובות ייחודיות אלו נחשבות כיום בעיני אספנים כפריט נדיר ויקר מאוד.
ה-G1 מאופיין בכך שעל ישבנו יש ציור משני הצדדים (לעומת ה-G3). הוא ה"דור" הכי גדול של פונים (ה-G2 הוא הקטן ביותר בגודלו) וגם הדור הרחב והמגוון ביותר מבחינת האפשרויות השונות. בשנים האחרונות לייצורם של ה-G1, החלה הסברו להשתמש בפלסטיק ממוחזר, מה שגרם לפונים רבים להתכלות במהרה. בחגיגות ה-25 וה-35 למותג והחל משנת 2019 יוצרו מחדש בובות הדור הראשון במהדורת רטרו על ידי Basic Fun.
הדור השני (G2) - "גן החברות"
בשנים 1997–2003 חזרו הפונים הקטנים אל השוק, במראה חדש, הם היו רזים יותר, קטנים יותר, והזכירו במעט חמור קטן. הפוני הקטן הזה אשר מכונה G2 נחל כישלון מהדהד במכירות, וניתן היה למצוא אותו במספר מדינות מצומצם (בהן ישראל והולנד).
הדור השלישי (G3) - "פוניוויל"
הדור השלישי של הפוני הקטן, יצא לאור בשנת 2003. דור זה דומה הרבה יותר לדור הראשון, ונחל הצלחה. בשנתו הראשונה נראו רק סוסי פוני רגילים ללא כנפיים או קרניים ולא היו "תינוקות", אך כבר בשנה השנייה והשלישית, ראו אור גם תינוקות פוני וכמה פגסוסים, וחדי קרן בשנה הרביעית.
הסמל שמופיע רק על צד אחד של הישבן, הצד המוצג לראווה (The Display Side) ובנוסף, על אחת מרגליהם מצויר לב קטן. אצל רוב הפונים הלב מסמל שבתחתית הרגל ישנו מגנט, המגנט נועד להפעיל מוצרים נלווים כמו "באר המשאלות". מגנט זה הוסר בעקבות סכנת חנק כאשר הוצא ממקומו. בשנה הראשונה לייצור הלב צויר על הרגל הלא נכונה.
"פרויקט הפונים"
ב-2005 יצאה הסברו בקמפיין שנקרא The Pony Project. הקמפיין המבוסס על מעשיהם של אספנים כבר משנות ה-80, נתן לאמנים מוכרים (ביניהם בריטני ספירס) בובת פוני בממדי ענק, ואלה התבקשו לעצב את הפוני שלהם.
הדור הרביעי (G4) - "חברות היא קסם"
ב-2010 יצא הדור הרביעי של המותג, לצד סדרת טלוויזיה, המשודרת בערוץ-בת של דיסקברי, Hub Network, לימים דיסקברי פמילי.
לבובות מדור זה יש מראה דומה לדמויות סדר האנימציה, אך במהלך השנים עיצוב הבובות השתנה בקצת, ונוסף לליין הראשי ליינים נוספים של צעצועים אשר התאימו גם לאספני הצעצועים ולברונים, המעריצים הבוגרים של הסדרה, כגון בובות פעולה ובובות המושפעות מסגנון הצ'יבי היפני.
הדור החמישי (G5) - "הדור החדש"
בפברואר 2021 יצא הדור החמישי של המותג עם סרט אנימציה תלת־ממדית בשם "הפוני הקטן שלי: דור חדש" יחד עם סדרת טלוויזיה חדשה שתתחיל אחר הסרט. הדור החמישי מבוסס בעיקר על הדור הרביעי של "חברות היא קסם" רק עם קפיצת זמן והצגת דמויות חדשות.
מדיות אחרות
בשנות השמונים והתשעים, בעקבות תופעת "הפוני הקטן" שודרו שתי סדרות טלוויזיה מצוירות ומספר סרטים העוסקים בפונים. המוכר שבהם, "ההרפתקאה של פיירפלי" הציג לראשונה את הפונים ומעלליהם. כמו כן בסדרת הטלוויזיה, הוצגו חבריהם האנושיים של הפונים, מייגן, מולי ואחיהם (שאף זכו מאוחר יותר לבובות משל עצמם). עם ייצור הפונים החדשים, יצאו גם סרטים חדשים, בעיקר בתקופת החגים. סרטים אלו הגיעו היישר אל ה-DVD, ולעיתים נמכרו בחנויות יחד עם בובת פוני. בישראל שודרה הסדרה "הפוני הקטן" בערוץ 1 בשנות התשעים המוקדמות, ובשידורים חוזרים בערוצים השונים.
מדיות נוספות של הסדרה הם משחקי וידאו, אשר לא זכו לצלחה רבה. הברונים (Bronies), מעריציו הבוגרים של הדור הרביעי, החליטו על דעת עצמם ליצור משחקים או מודים למשחקים קיימים, המבוססים על הסדרה, ביניהם משחק הלחימה "Fighting is magic" ועוד.
עולם האספנות
בשנה העשירית לייצור הפוני הקטן, שהוגדרה כשנה חגיגית, והוצגו בה פונים יוצאי דופן, החליטה "הסברו" להפסיק את ייצור המוצר. החלטה זו גררה מכתבים נזעמים מצד הקהל. הדור הראשון, שהופסק ייצורו, הפך במהרה לפריט אספנים. ב-2005, הגיע מחירו של פוני ייחודי ונדיר, ב-eBay ל-1000 דולר. כיום מחיריהם של הפונים מהדור הראשון נעים בין חמישה ועד מאות דולרים.
"הסברו" איבדה את זכויות היוצרים על הפונים מסוג G1, ולכן, רשאים היום האספנים לעשות ככל העולה על רוחם בבובות.
המצרך הכי מבוקש בעולם האספנות, נקרא MOC או MIB שמשמעו פוני שנשמר באריזתו המקורית מאז שנות השמונים (MINT ON CARD/ MINT IN BOX ). המחירים לפונים במצב כזה נעים, מ-25 דולר עבור פונים נפוצים ועד ל-400 + דולר עבור פונים נדירים, או עבור פונים שיש בהם תקלות מפעל. בקרב האספנים נהוג כי אספן המניח ידיו על פוני במצב MOC לא פותח את האריזה ואם ברצונו בפוני זהה, הוא נוהג למכור את המוצר ולקנות אחד פתוח.
כיום השיקה הסברו את הסדרה של הG4 וניתן להשיג אותה במקומות שונים, במיוחד במקדונלד'ס. צעצועים אלה התקבלו בזלזול יחסי בקרב מעריצי הG4, במיוחד לאור העובדה שעיצובם אינו מזכיר ולו במקצת את הפונים של הG4.
ריצ'רד הל
ריצ'רד הל (באנגלית: Richard Hell; נולד ב-2 באוקטובר 1949, בלקסינגטון, קנטקי), בעבר ריצ'רד מאיירס, הוא זמר אמריקאי.
ביוגרפיה
הל הוא אחת הדמויות המשמעותיות ביותר בסצנת הפאנק בניו יורק ואחד הפאנקיסטים הראשונים (הוא נהג ללבוש בגדים קרועים).
ב-1974 הקים את להקת הנאון בויס עם טום ורליין, וכעבור זמן קצר שונה שמה של הלהקה לטלוויז'ן. הוא עזב את הלהקה ב-1975, ומיד הקים את להקת ההרטברייקרס עם ג'וני ת'נדרס וג'רי נולן מניו יורק דולס. גם את הלהקה הזאת עזב לאחר זמן קצר, והקים את להקת הליווי שלו, הווידוידס (Voidoids). יחד עם הלהקה הזו הוציא ב-1977 את אלבום הבכורה שלו, Blank Generation. אלבומו הבא, Destiny Street, יצא רק ב-1982, ולאחריו התעסק הל בשירה ובתפקידים קטנים בסרטים בשנות ה-80, ובהם "אין פיקניק", סרטו העצמאי של פיליפ הארטמן, לצד סטיב בושמי ולואיס גוזמן. ב-1992 חזר למוזיקה כחבר בלהקת הדים סטארס, יחד עם חברים מסוניק יות', שהוציאה אלבום יחיד על שמה. ב-1995 הוציא דיסק בו הוא קורא את סיפורו "Go Now", והמשיך לעסוק בשירה, להוציא ספרי שירה ולקרוא באירועים ציבוריים. ב-2000 איחד את הווידוידס להקלטת שיר חדש, "Oh".
הסרת שיער
הסרת שיער הוא הליך בו שיער מוסר או מדולל מעל פני העור או אף מתחת לפני העור. הצורה הנפוצה ביותר להסרת שיער היא גילוח אך קיימות שיטות נוספות להסרת שיער.
סיבות להסרת שיער
לאורך ההיסטוריה כמעט כל תרבויות האדם ביצעו הליכי הסרת שיער, בין אם בהקשר חיובי של אופנה או דת ובין אם בהקשר שלילי של ענישה. השיטות להסרה היו מגוונות אך גילוח הוא העתיק ביותר, היה ועודנו השיטה הנפוצה.
סיבות חברתיות
לרוב חברות האדם בעולם יש נורמה בנוגע לכמות השיער הרצוי אצל הפרט. לדוגמה, בחברה המערבית רוב הגברים מגלחים את זקנם ושפמם ומנהג גילוח הראש נפוץ אף הוא, למרות שבחלק מהמקרים הוא נועד להסתיר התקרחות חלקית. לעומת זאת, בקרב העמים החיים באזורים הקאריביים, במדינות כדוגמת בליז או ג'מייקה, גילוח אינו מקובל וגידול השיער פרא בצורת דרדלוקס ("ראסטות") הוא המנהג הנפוץ. נשים רבות בעולם המערבי מורידות שיער מרוב חלקי הגוף, פרט לראש. לעיתים גילוח הראש מסמל השתייכות לארגון חברתי כדוגמת התנועה הנאו נאצים באירופה ("סקינ-הדס") או תת-התרבות הפאנקיסטית באנגליה.
הסרת שיער מהראש, מהפנים או מהגוף עשויה להיות חלק מטקס מעבר. הסרה טקסית של חלק מהשיער או כולו משמשת בעת קבלה למסדרי נזירות בדתות שונות, ליחידות צבאיות, לבתי סוהר, למוסדות שיקום ועוד. לפעמים יש גם הצדקה מעשית להסרת השיער (ראו להלן), אך פעמים רבות הסרת השיער משמשת רק או בעיקר כעדות לקבלת האדם לקבוצה ולשינוי מעמדו החברתי.
ביהדות
יהודים דתיים ומסורתיים נוהגים לספר את שיער הראש של בנם, למעט הפאות, בפעם הראשונה בגיל שלוש שנים. התספורת הראשונה, החלאקה, מלווה בטקס שמסמן את מעברו של הבן ממעמד של תינוק למעמד של ילד המסוגל להתחיל ללמוד לימודים בסיסיים.
בתורה מופיע ציווי על אדם שלקה בצרעת לגלח את כל שיער ראשו וגופו. לציווי זה יש היבט מעשי - במקרה שמדובר בנגע מדבק בעור, הגילוח מפחית את סכנת ההדבקה - אולם הגילוח מסמן גם את נידויו של האדם מהקהילה עד להחלמתו וטיהורו. כיום לא חלים דיני מצורע כיוון שהכהנים של ימינו הם בחזקת כהנים רק מהמסורת (מאב לבן) ואין זה די כדי לאפשר להם לדון דבר המזיק בממון (אדם הנידון להיות מצורע ניזוק כספית).
לפי היהדות גילוח הזקן באמצעות סכין (תער) אסורה, ולדעת חלק מהפוסקים, גילוח הפאות שמעל האזניים אסור בכל דרך. יהודים דתיים לפעמים נוהגים לא לגלח לגמרי את הזקן ולהאריך את פאות הלחיים. בתקופה שבה הייתה נהוגה נזירות ביהדות, נאסר על הנזיר להסתפר או להתגלח. איסור על תספורת או גילוח מסמן עד היום תקופות של אבל, בין אם אבל פרטי או אבל ציבורי.
בקרב חסידויות שונות (בעיקר יוצאי הונגריה בעלז ויזניץ סאטמר תולדות אהרון ועוד) נוהגות הנשים לגלח את ראשן לפני הטבילה הראשונה במקוה לטהרה מנדה לאחר הנישואין, בשל החשש שהשער עלול לגרום חציצה לטבילה (כגון כאשר השערות סבוכות זו בזו או תצאנה מחוץ למים) וכן בכדי שלא יתגלה שער הראש. מנהג זה החל ככל הנראה מתקופת הבעל שם טוב.
בדתות אחרות
ברבות מהדתות גילוח הראש הוא דבר מקובל. ברבים מזרמי הנצרות והבודהיזם, נזירים מגלחים את ראשם. לעומת דתות אלה, בקרב הבהאים ישנו איסור חמור על גילוח הראש, ובקרב הסיקים ישנו איסור חמור על הורדת שיער מכל מקום בגוף ואת שיערם הארוך הם שומרים בתוך טורבן.
ענישה
בארצות ערב גילוח הזקן, שפם וגבות משמש לעיתים כדי להשפיל אסירים. באיראן חל איסור על גברים להסיר שערות מהגבות. באוגוסט 2007 נסגרו בטהראן מספר מספרות שביצעו פעולות אלה.
צבא
תספורת קצרה, ולפעמים אף גילוח הראש, וכן גילוח יסודי של הזקן, הוא מנהג נפוץ ביחידות צבאיות. הדבר מונע הצטברות כינים בשיער, חוסך זמן בניקיון ומונע בעיות בחבישת ציוד ראש כדוגמת קסדות, מסכות גז, כוונות-ראש או אמצעים לראיית לילה. בעבר, בעת שמרבית הקרבות התנהלו פנים אל פנים, גילוח הזקן ושיער הראש הקשה על לוחם אויב לתפוס בראשו של החייל בזמן הקרב. לגילוח יש גם משמעות טקסית - זוהי דרך לסמן את קבלתו של החייל למסדר הצבאי. לפעמים משמשת התספורת שלב בשרשרת החיול, כמו קבלת המדים ולבישתם. בצה"ל מותר לחיילים להשאיר זקן (מלא או "צרפתי" בלבד) בגלל סיבות רפואיות, בגלל סיבות אישיות עם קבלת אישור מקצין בדרגת סא"ל ומעלה או אם הם משתייכים לעדה דתית האוסרת גילוח.
הסרת שיער זמנית
שיטות להסרת שיער זמנית מתחלקות לשני סוגים עיקריים: הסרת שיער על-עורית ותת-עורית. בעוד השיטה העל-עורית יעילה למספר שעות או ימים, השיטה התת-עורית יעילה למספר שבועות.
הפרעה טורדנית-כפייתית ביחסים
הפרעה טורדנית-כפייתית במערכות יחסים (ROCD) היא צורה של הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD) שנסובה סביב מערכות יחסים, לרוב רומנטיות. צורה זו של הפרעה טורדנית-כפייתית עלולה להוביל להשפעה שלילית על התפקוד במערכות היחסים, על הרגשת האדם בקשר או להימנעות מוחלטת מיצירת קשרים רומנטיים ארוכי טווח.
הפרעה טורדנית-כפייתית
הפרעה טורדנית-כפייתית היא הפרעה מקשת ההפרעות האובססיביות הכוללת מחשבות פולשניות, דימויים ודחפים לא רצוניים המטרידים ומפריעים לחייו של הפרט (אובססיות), ולעיתים קרובות סותרים את אמונותיו וערכיו. מחשבות פולשניות אלו מלוות בדרך כלל בהתנהגויות כפייתיות המכוונות ל"ניטרול" הפחדים; התנהגויות אלו מקלות באופן זמני על החרדה הנגרמת מהמחשבות הטורדניות. לאורך זמן, הניסיונות "לנטרל" את האובססיות מעלים את תדירותן של האובססיות ואת המצוקה והחרדה הנגרמות בגינן.
נושאים אופייניים לאובססיות כוללים פחד מזיהום, פחד מאחריות לפגיעה בעצמי או באחר וכו'. אובססיות נסובות לעיתים סביב תחומי דת ומיניות. חלק מן הסובלים מההפרעה עשויים לחוות אובססיות הקשורות לתחושות במערכת היחסים בה הם נמצאים, או מערכת יחסים שהיו בה בעבר (ROCD).
מחשבות חוזרות ונשנות על רגשותיו של הפרט במערכות יחסים אינטימיות עשויות להופיע אצל כל אדם, כחלק טבעי מהתפתחות מערכות יחסים. עם זאת, בהפרעה טורדנית-כפייתית במערכות יחסים, מחשבות טורדניות אלו הן בלתי רצוניות, פולשניות, כרוניות ומגבילות.
מערכות יחסים אינטימיות
מערכות יחסים אינטימיות הן בעלות חשיבות גבוהה לרווחתו של הפרט, והן עשויות להפוך למצע עשיר למחשבות טורדניות בקרב אוכלוסייה הרגישה להפרעה טורדנית-כפייתית.
הפרעה טורדנית-כפייתית במערכות יחסים כרוכה במחשבות טורדניות וכפייתיות שתוכנן נסוב סביב מערכות יחסים אינטימיות. תוכן המחשבות הטורדניות יכול לעסוק ברגשות האדם כלפי בן או בת הזוג, עיסוק יתר ברגשותיו של בן או בת הזוג כלפיו, ספקות לגבי נכונות הקשר ועיסוק יתר במגרעות בן או בת הזוג.
תסמיני ההפרעה
צורה נוספת של ההפרעה כוללת עיסוק יתר, בדיקות ואשרורים הנוגעים למגרעותיו של בן או בת הזוג. האדם מתמקד במה שהוא תופס כפגמיו של בן או בת הזוג, ומנסה להבין אם הוא יכול לחיות עם פגמים אלו לאורך זמן. בדומה להפרעת גוף דיסמורפית, פעמים רבות הפגם הוא זעיר או לא קיים, אך גם אם האדם מודע לכך, הוא אינו יכול להימנע מלעסוק בנושא ללא הרף. על מנת להרגיע את המצוקה האדם מבצע פעולות כפייתיות שונות כגון שאלות תכופות לאנשים קרובים אליו כדי לברר עד כמה הפגם נורא, השוואת בן או בת הזוג לאנשים אחרים, שחזור אמירות או תמונות של בן או בת הזוג ועוד.
גורמים
בדומה לצורות אחרות של הפרעה טורדנית-כפייתית, נראה כי גורמים פסיכולוגיים וביולוגיים אחראיים על התפתחות והתקבעות הפרעה זו. נוסף לדפוסי חשיבה והתנהגות המאפיינים הפרעה טורדנית-כפייתית, מודלים של הפרעה זו במערכות יחסים מציעים כי הישענות יתר על תחום מערכות יחסים אינטימיות לתפישת ערך העצמי וחרדת נטישה מוגברת, עלולה להוביל לפגיעוּת להפרעה זו ותסמיניה.
הטיהורים הגדולים
הטיהורים הגדולים או הטרור הגדול הם כינויים למדיניות בה נקט יוסיף סטלין, לחיסול בכח של כל התנגדות לשלטון, בשנות ה-30 של המאה ה-20. טרור ממשלתי זה הופנה בעיקר כלפי ראשי השלטון והצבא. גנרלים רבים בצבא האדום הוצאו להורג, יחד עם סופרים, אמנים, ומדענים לצד אזרחים פשוטים שנחשדו כמפקפקים בשלטון.
במהלך השנים 1937–1938 נעצרו כמיליון וחצי אנשים, וכמחצית הוצאו להורג. באותו זמן אוכלוסיית ברית המועצות מנתה כמאה וחמישים מיליון איש.
ביצוע הרצח
סטלין נעזר במנגנון טרור גדול ומסועף של משטרה חשאית שנקראה בתחילתה צ'ה קה ולאחר מכן לסירוגין או גה פה או, נ.ק.ו.ד. וק.ג.ב.. בראשה עמדו גנריך יגודה, אשר הוצא להורג באשמת "טרוצקיזם" בשנת 1938, ולאחר מכן מחליפו יז'וב אשר אף הוא הוצא להורג באשמת "ניסיון לרצוח את סטלין", ולבסוף לברנטי בריה (שהוצא להורג לאחר מות סטלין בשנת 1953).
טיהורים אלו כללו בעיקר עינויים, עבודות כפייה בגולאג, הגליה, הוצאות להורג, כליאת אנשים ועריכת משפטי ראווה, והיקפם כלל מיליוני בני אדם.
חלון הראווה של הטיהורים הגדולים היו משפטי הראווה, שכונו משפטי מוסקבה, שנוהלו על ידי התובע אנדריי וישינסקי, אשר לאחר מכן שימש במגוון תפקידים, לרבות שגריר ברית המועצות באו"ם. במשפטים אלו הוכרחו גדולי הקומוניזם והמהפכה כזינובייב, קמנייב ובוכרין להתוודות על פשעים שלא ביצעו, על קשר כנגד הקומוניזם, לרוב בשיתוף מעצמה זרה כבריטניה, קשר שכלל, גם ניסיון לרציחתו של סטלין. לאחר הווידוי הוצאו הנשפטים להורג. בנוסף למשפטי הראווה ב-30 ביולי 1937 הוצאה פקודת נ.ק.וו.ד 00447 לפיה נעצרו והוצאו להורג מאות אלפי אנשים.
השפעותיו של הרצח
בעקבות הטיהורים הגדולים השיג סטלין כוח כמעט אבסולוטי כנגד מתנגדיו במפלגה הקומוניסטית ויריביו האידאולוגיים. למעשה הצליח סטלין לחסל פיזית את רוב אנשי הוועד המרכזי של המפלגה שהיו בזמנו של לנין (עד שבפרוץ מלחמת העולם השנייה נותרו רק שנים מהם, ויאצ'סלב מולוטוב וסטלין עצמו), ולמעלה ממחצית הצירים לוועידה המרכזית של המפלגה שהתכנסה בינואר 1934. האמצעים כנגד קורבנות אלו נעו מהגליה למחנות עבודה במזרח הרחוק, עד להוצאה להורג, או התנקשות כבמקרה של טרוצקי או סרגיי קירוב. מיליוני אנשים נעצרו לפי "סעיף 58" שאסר על "פעילויות אנטי סובייטיות", ואף אדם לא היה בטוח בחייו ובחירותו.
ריו שיצ'ינוהה
ריו שיצ'ינוהה (ביפנית: 七戸龍; נולד ב-14 באוקטובר 1988) הוא ג'ודוקא יפני. שיצ'ינוהה מתחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג, פעמיים סגן אלוף העולם (2014 ו-2015).
קריירה
במאי 2012, שיצ'ינוהה זכה לראשונה באליפות יפן. בדצמבר אותה השנה הוא זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו. באליפות העולם 2014 שנערכה בצ'ליאבינסק, זכה שיצ'ינוהה במדליית הכסף לאחר שהפסיד בגמר לטדי רינר הצרפתי. עוד באותה השנה הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם פריז לאחר שניצח בגמר את דויד מורה הברזילאי.
במאי 2015 שיצ'ינוהה זכה במדליית ארד בטורניר המאסטרס היוקרתי. בדצמבר הוא זכה במדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו לאחר שהפסיד בגמר לבן-ארצו היסאיושי הראסווה.
באליפות העולם 2015 שנערכה באסטנה, שיצ'ינוהה זכה שוב במדליית הכסף לאחר שניצח 4 מתוך 5 קרבות. הוא התחיל בסיבוב השני נגד דויד מורה הברזילאי וניצח בזכות עונשים. בשמינית הגמר הוא ניצח בניקוד יוקו את דניאל אלרסטורפר האוסטרי, ברבע הגמר הוא ניצח באיפון את יאקיב חאמו האוקראיני ובחצי הגמר גבר באיפון על אדם אוקרואשווילי הגיאורגי לאחר ריתוק מוצלח. בגמר שיצ'ינוהה פגש את טדי רינר הצרפתי בשחזור הגמר משנה לפני כן והפסיד בניקוד וואזרי ויוקו.
שיצ'ינוהה השתתף באליפות אסיה 2017 שנערכה בהונג קונג וזכה במדליית הכסף לאחר שהפסיד בגמר לקים סונג-מין הדרום קוריאני.
עמנואל בוכמן
עמנואל בוכמן (בגרמנית Emanuel Buchmann; נולד ב-18 בנובמבר 1992) הוא רוכב אופני כביש גרמני בקבוצת בורה–הנסגרוהה. בוכמן סיים רביעי בטור דה פראנס 2019. בנוסף לכך, הוא אלוף גרמניה במרוץ הכביש לשנים 2015 ו-2023.
ביוגרפיה
בוכמן נולד בראוונסבורג, שנמצאת בבאדן-וירטמברג, ב-18 בנובמבר 1992.
בורה–ארגון 18 (2015–היום)
בוכמן חתם בבורה–ארגון 18 ב-2015. באותה שנה ניצח את אליפות גרמניה, כשהוא מקדים את ניקיאס ארנדט ואת מרכוס בורגהארדט. בוכמן נבחר לראשונה לטור דה פראנס, וזה הפך לגרנד טור הראשון בו השתתף.
ב-2016, סיים שמיני בג'ירו דל טרנטינו. בוכמן השתתף שוב בטור דה פראנס, וסיים במקום ה-21, שלישי בדירוג הצעירים והראשון מתוך רוכבי קבוצתו. הוא נבחר לסגל גרמניה אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, וסיים במקום ה-14 במרוץ הכביש.
ב-2018, בוכמן סיים במקום העשירי בטור אבו דאבי ורביעי ב. הוא סיים תשיעי בטור דה רומאנדי ושישי בדופינה ליברה. בוכמן המשיך את העונה המוצלחת שלו, אך לא הצליח לתרגם את זה לניצחונות, עם מקום שביעי ב ומקום 12 בוואלטה אספנייה.