cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אורן זגמן
קורות חייה
ב-2003 התחילה ללמוד בבית ספר "בית צבי", במהלך לימודיה זכתה בשתי מלגות מטעם קרן שרת אמריקה ישראל. בתחילת שנה ג' ללימודיה שיחקה בתפקיד "נועה" ב"ילדות רעות", דרמה מוזיקלית יומית בערוץ 24. במהלך אותה שנה שיחקה בהצגת הילדים "סיפור העכברים", מאת חמוטל בן זאב, בבימויה של גורן אגמון, בתיאטרון הקיבוץ. באותה שנה הופיעה בתפקיד אורח בעונה הראשונה של הסדרה "החברים של נאור". ב-2006 למדה בקורס משחק מול מצלמה של משה איבגי. שנה אחרי שסיימה ללמוד שיחקה זגמן בסדרות "על קצות האצבעות" של קשת ובתוכנית המוזיקלית "לה לה לנד" של ערוץ הילדים, בה שיחקה בתפקיד "מיכל". אחר-כך הופיעה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "קופיקו" גם היא בערוץ הילדים. במהלך השנים הופיעה בפרסומות רבות והופיעה בתפקידי אורח ב"עם סגולה", ב"ארץ נהדרת" וב"שבוע סוף".
בתיאטרון פרינג' השתתפה בהצגה "שיחות עם הברמן" שרצה במשך שנתיים וחצי, בבימויה של ליחי בקרמן בתיאטרון "אתגר".
ב-2008 השתתפה זגמן בסדנת משחק ב"שיטת מייזנר" בהדרכת סקוט ויליאמס. ב-2009 התחילה ללמוד תסריטאות בבית ספר "דראפט ראשון". במהלך הקורס התחילה לכתוב את סדרת הנונסנס "מוטי מוטי פירות וירקות" ביחד עם קובי פלשמן. פיילוט לסדרה צולם ב-2011 בהפקת אפולו הפקות.
ב-2009 החלה לכתוב ולביים הצגות עבור להקת "דן" אילת. בין ההצגות שכתבה וביימה: "קינג דייוויד" ו"חיים בסרט".
ב-2011 עברה קורס בימוי ומשחק מול מצלמה אצל רות דייכס. באותה שנה הובילה את קמפיין "ספרינג טי" בדמותה של "נגה פלד", והצטלמה לתפקיד ראשי בסדרה הקומית "זנזורי", ששודרה ב-YES comedy. בסדרה היא מגלמת את דמותה של מלאני, נערה מרדנית בת 16, בתם של פיני וחני זנזורי (יובל סמו ועירית קפלן).
בשנת 2013 גילמה את נירוונה בעונתה השנייה של סדרת הנוער "חסמבה דור 3" ששודרה ב-HOT3, ושיחקה בסרט הקולנוע הקומי "לצוד פילים" בכיכובם של ששון גבאי, מוני מושונוב ופטריק סטיוארט וביים רשף לוי.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה "תערובת מרה" בבימויו של דרור זהבי.
בשנת 2007 הקימה זגמן את תיאטרון קריניצי לילדים ונוער בקריית קריניצי ברמת גן ובשנת 2017 הועבר ניהול התיאטרון לידיה של ליאת צדקיהו.
בשנת 2016 זגמן התחילה לימודי תואר שני בבימוי קולנוע בבית הספר הנחשב בעולם “American Film Institute” בלוס אנג׳לס, קליפורניה. סרט הגמר שלה “Marriage Material” היה הסרט המוזיקלי הראשון בתולדות בית הספר הידוע. הסרט היה מועמד לאוסקר הסטודנטים האמריקאי ונרכש להפצה על ידי חברת הענק “Fox Searchlight ”.
ביולי 2019 זגמן נישאה לפטריק וואן מיליגן.
בשנת 2019 זגמן יצרה סדרה בת עשרה פרקים אותה כתבה עבור “Quibi” המבוססת על הסרט הקצר שלה Marriage Material. את הסדרה זגמן תביים בשנת 2021 בכיכובה של זושה מאמט (Girls).
בשנת 2021 זגמן תביים חידוש לסרט "TROOP BEVERLY HILLS" לחברת הסרטים “TriStar”.
ב-2022 ביימה זגמן את קומדיית התיכון ״honor society" בכיכובם של אנגורי רייס וגייטן מטארצו, אשר עלה בשירות הזרמת התוכן פרמאונט+.
זגמן מתגוררת בלוס אנג׳לס, קליפורניה עם בעלה וכלבתם בובה.
המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי
המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי (בעבר- המרכז ללימודי ים באנגלית: The Leon Recanati Institute for Maritime Studies) באוניברסיטת חיפה הוא מכון מחקר בין תחומי ורב תחומי, הכולל חוקרים אשר עיקר התעניינותם המקצועית בחקר עברו של האדם, הקשר בין האדם וסביבתו הימית והחופית בעבר, בהווה ולקראת העתיד. בעבר המכון שירת את חוקרי החוג לציווילזציות ימיות בלבד. כיום, לאחר הקמת בית הספר לארכיאולוגיה ותרבויות ימיות בשנת 2022, המכון משרת מגוון רחב של חוקרים גם מהחוגים למדעי הארכיאולוגיה ושימור המורשת החומרית. המכון ללימודי ים הוא המכון האקדמאי היחיד בארץ המסוגל לקיים מחקר ארכיאולוגי בים. כיום, מכהן פרופ' אסף יסעור-לנדאו כראש המכון.
היסטוריה ופעילות
המרכז הוקם ב-1972 הקמת מרכז אוניברסיטאי לחקר הים התיכון היה חלומו של אלישע לינדר, אשר כבר כעשור קודם לכן הקים יחד עם אבנר רבן את האגודה למחקר תת-ימי בישראל. משפחת רקנאטי התגייסה ובתמיכתה נמצאו המשאבים הכלכליים להקמת המרכז ללימודי ים.
בשנת 1973 המשיכו אלישע לינדר ואבנר רבן בפועלם החלוצי וייסדו גם את החוג לציוויליזציות ימיות באוניברסיטת חיפה. מטרתם הייתה ללמד דור חדש של סטודנטים בגישה רב-תחומית שתכשיר אותם לחקור את מגוון ההיבטים של הים התיכון המהווה גשר בין יבשות, עמים ותרבויות. למכון קשר הדוק עם החוג לציוויליזציות ימיות והמרצים בחוג מנהלים את מחקריהם באמצעות המכון ללימודי ים. המכון אף מספק תשתית מחקרית ולוגיסטית לסטודנטים בחוג.
מחקרי המכון עוסקים בתחומי ההיסטוריה הימית, הארכאולוגיה הימית והחופית, הגאולוגיה הימית והגאומורפולוגיה החופית, הביולוגיה והאקולוגיה הימית, משאבי ים, פיזיולוגיה ואקולוגיה של יונקים ימיים (מרכז מחקר, מידע וסיוע ליונקים ימיים בישראל – מחמל"י). גישה ייחודית זו בחקר ההיבטים השונים של הים זכתה להכרה בינלאומית ומהווה מודל לחיקוי.
המעבדה לגאולוגיה וגאומורפולוגיה; המעבדה לחקר יונקים ימיים. בנוסף במכון: המעבדה לארכאולוגיה של אתרי חוף ונמלים ע"ש סר מוריס וליידי איירין האטר; המעבדה לשימור ורפאות (קרמיקה, מתכת וזכוכית); המעבדה לביולוגיה ימית ומשאבי ים; המעבדה לחקר חומרים בארכאולוגיה וסדימנטים; ומעבדה לפטרוגרפיה.
המכון (משרדים ומעבדות) ממוקם בבניין הרב תכליתי בקמפוס אוניברסיטת חיפה, למעט הסדנה הימית של המכון הממוקמת מחוץ לקמפוס. סדנת הצלילה של המכון ללימודי ים היא המשוכללת ביותר בכל מוסדות ההשכלה הגבוהה בישראל והיא פועלת ברמת בטיחות גבוהה ומוכחת. הסדנה הימית מסייעת לחוקרי המכון בביצוע מחקרי השדה בכל תחומי המחקר של המכון בים, וכן לסטודנטים לתארים מתקדמים בחוג לציוויליזציות ימיות באוניברסיטה. הסדנה מופעלת על ידי שני קציני צלילה מוסמכים ומיומנים המנוסים בעבודות ימיות, תת-מימיות וחופיות ומוכרת כ – "בית ספר לצלילה" על ידי הרשות לצלילה בישראל.
ארכאולוגיה תת-ימית
מאז הקמתו עוסקים חוקרים במכון בחפירות תת-ימיות של נמלים קדומים וכלי שיט טבועים. כך חפר פרופ' אבנר רבן (קישור לאתר של אבנר רבן) במשך 30 שנה את הנמל העתיק בקיסריה נמלים נוספים כמו הנמל הפיניקי בעתלית, עכו, אכזיב ודור נחקרו וממשיכים להיחקר על ידי חוקרים צעירים במכון.
מאז פרויקט מורכב זה נחפרו עוד עשר ספינות בדור, ושלוש ספינות בעכו, המתוארכות מהמאה השישית ועד המאה התשע עשרה. חפירות תת-ימיות של ספינות עתיקות ממשיכות להתקיים. הטרופות העתיקות שנתגלו ונחפרו לאורך חופי ישראל מוסיפות מידע רב ערך על כלי שיט, ספנות וסחר בינלאומי בים התיכון בתקופות השונות.
ארכאולוגיה חופית ויבשתית
בכל שנות קיומו היה המכון מעורב בחקר יישובים קדומים לאורך החוף ולאחרונה גם בפנים הארץ. כך נחפרו במשך שנים תל נאמי. תל עכו, שבשנים האחרונות התחדש בו המחקר כחלק מפרויקט מחקר אזורי לחקר ההתיישבות הקדומה בעמק עכו, בשיתוף חוקרים מאוניברסיטאות בחו"ל, תל כברי, תל דור, תל אכזיב, העיר התחתית בתל חצור, עתלית, וכולם בשיתוף אוניברסיטאות בחו"ל. חפירות היישובים הקדומים לאורך החוף שופכים אור על קשרי המסחר והשפעותיו על התרבות החומרית בתקופות השונות.
היסטוריה ימית
תחום מחקר זה מדגיש את התפתחות יחסי האדם והים מאז השלבים המוקדמים ביותר של התפתחות הספנות, הנמלים והמסעות הימיים ועד לתקופות המודרניות. ההיסטוריה הימית מתמקדת בפעלם של אלה שחצו את הים עסקו בספנות מסחרית ובלוחמה ימית ובאוכלוסיות ועמים שהתיישבו לאורך החופים, הקימו מעגנים ונמלים וידעו לנצל את משאבי הים והחוף לכלכלתם ולתרבותם. לימוד מקורות עתיקים כגון תעודות, הספרות והשירה הקלאסית, כתובות ועדויות אחרות, בשילוב עם ממצאים ארכאולוגיים תת-ימיים וחופיים, מאפשרים לשפוך אור על התרבויות הימיות במהלך התקופות ההיסטוריות. מן הטקסטים העתיקים אנו מקבלים מידע ראשוני על התפקיד שמילאו הים והספנות בהתפתחותן של תרבויות בעלות זיקה מתמשכת לים. דוגמה לכך הם סיפורי המסעות המפורסמים, כגון האיליאדה והאודיסיאה ומסע הארגונאוטים, או מסמכי הגניזה הקהירית, המעשירים אותנו בידע גאוגרפי, טכנולוגי, פולחני ותרבותי אודות ספינות, נמלים ונתיבי שיט.
העדויות החומריות, המשלימות את המידע מן המקורות הכתובים, כוללות: שרידי מבנים בחופים, מתקני נמלים ושרידי תעשיות חופיות כגון: מלח, ארגמן, דיג וגידול דגים. העדויות האיקונוגראפיות המציגות מוטיבים ימיים, בעיקר ספינות וחלקיהן, משתקפות בין היתר בחרותות, בציורי קיר, באתרי קבורה, בכלי חרס, במטבעות וחותמות, ובפסיפסים. עדויות מגוונות אלו תורמות אף הן רבות להבנת התרבויות הימיות. האתגר העיקרי של המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי הוא לחקור את הים התיכון בו התפתחו מעצמות ימיות, נמלים ונתיבי שיט.
גאולוגיה וגאומורפולוגיה ימית
המחקר בתחומי הגאולוגיה הימית במכון עוסק במאפיינים של מדף היבשת, ממדרון הים העמוק, בעיקר בים התיכון המזרחי (כולל הים השחור) ובהם נחקרים הסדימנטים בקרקעית הים, תופעות של שבירה, ושל זרימה של מלח בתת-הקרקע. נמדדות עדויות סדימנטולוגיות לפגיעת של צונאמי בחופי ישראל בתקופות היסטוריות, ונבדקים תהליכי ההפחתה המתקיימים במזרח הים התיכון. מטרת המחקרים היא לשחזר את ההיסטוריה הגאולוגית של האגן המזרחי של הים התיכון בפרקי זמן של מיליוני שנה עד פרקי זמן של אלפי השנה האחרונים.
מחקרי המכון בתחום מדעי כדור הארץ עוסקים גם בגאומורפולוגיה של חופי הארץ. שני תחומי המחקר העיקריים הם: שיחזור השינויים (האנכיים) במפלס הים בחוף הים תיכוני של ישראל, ושיחזור השינויים (האופקיים) שחלו במיקום קו החוף של ישראל והקשר של שינויים אלה לתמורות בהתיישבות האדם.
שאלות המחקר הבסיסיות הן: איזה נוף ראה האדם כשהגיע לאתרים השונים ואיזה נוף התקיים בהם במהלך קיומם של אתרים אלה; היכן היה קו החוף, ואיזה אקלים שרר באזור. שיחזור השינויים במפלס הים נעשה בסדרי זמן שונים: בהולוקן (10,000 השנה האחרונות), באלפיים השנה האחרונות ובאלף האחרון, והשוואתם לרקורדים נמדדים – מדדי גאות ושפל מהעשורים האחרונים ונתוני לווין מ-10 שנים האחרונות. השינויים בחוף כוללים שינויים בנוף (תפרוסת הביצות, הדיונות, כיסוי צומח וכו'). כל אחד מתחומי המחקר הללו משלב נתונים מתחומים רבים: ארכאולוגיים, ביולוגיים, סדימנטולוגיים, משתמש בשיטות תיארוך שונות והוא רב תחומי הן במטרות והן בשיטות המחקר.
ביולוגיה ואקולוגיה ימית
במכון ללימודי ים מתקיימים מחקרים מגוונים בנושאי ביולוגיה ימית ומשאבי החי שבים. המחקרים קשורים ליחסי הגומלין בין האדם לים – השפעת האדם על הסביבה הימית החיה, ניצול משאבי החי מהים והשפעת הסביבה הימית החיה על האדם.
חלק ניכר מהמחקר הוא בין ורב תחומי בשיתוף עם תחומי מחקר כמו רפואה ופיזיולוגיה, כימיה והידרודינמיקה, גאולוגיה וגאומורפולוגיה, גאוגרפיה וכלכלה, היסטוריה, ארכאולוגיה ואמנות. כל המחקרים משלבים מחקרי שדה ומעבדה ועוסקים בחי הימי (או המימי) בים ובשוליו, בעיקר בים התיכון, אך גם במפרץ אילת ובכנרת. אלה כוללים מחקרים אקולוגיים, התנהגותיים, אקולוגים-התנהגותיים, ביו-גאוגרפיים, פיזיולוגיים וביו-רפואיים. הם מכסים מגוון קבוצות טקסונומיות כולל אצות, חסרי חוליות, דגים, זוחלים, יונקים ימיים, ובני אדם.
המחקרים המתבצעים מכסים נושאים כמו: אקולוגיה ימית וחופית, השפעות שינויים אקלימיים וההתחממות הגלובאלית על אוכלוסיות ימיות, התמודדות עם זיהומי ים וניטור השפעות אנתרופוגניות על החי והצומח הימיים, שמורות טבע ימיות, ממשק דיג וניהול דיג בגישה אקולוגית, חקלאות ימית, שוניות מלאכותיות, מינים פולשים, בעלי חיים מסוכנים לאדם בים, סקר יונקים ימיים בחופי ישראל ויחסי הגומלין ביניהם לבין האדם, ניצול משאבי ים בתקופות קדומות. כמו גם מחקר פרטני של הביולוגיה והאקולוגיה של אצות, ספוגים, אלמוגים, מדוזות (הפניה לאתר מעקב מדוזות), רכיכות, לובסטרים, דגי סחוס וגרם, צבי ים, דולפינים, לווייתנים ועופות ים.
מחמל"י
מרכז חקר מידע וסיוע ליונקים ימיים בישראל, היא עמותה למחקר והצלה של יונקים ימיים הפועלת משנת 1994, בחסות אקדמית של המכון ללימודי- ים באוניברסיטת חיפה, ובהשתתפות מתנדבים מכל הארץ.
מטרות המרכז הן מחקר, הצלה, חינוך, פיקוח וחקיקה עתידית בנושא הגנה ושמירה על יונקים ימיים בחופי הארץ ובמדינות האזור, שיתוף פעולה עם מוסדות מחקריים, אקדמיים והתנדבותיים דומים בעולם. מחמל"י מקיימת פגישות מתנדבים סדירות בכל יום שישי אחרון בחודש במרכז מחמל"י ב"מבואות ים".
במפגשים אלו מועברת סקירה של פעילות מחמל"י בחודש החולף, עדכון ומידע על פעילויות צפויות, הרצאות מפי מתנדבי מחמל"י וגורמים חיצוניים, אימון צוות הצלה והיכרות עם ציוד ההצלה. בנוסף לפגישות חודשיות, מתקיימות פעילויות מחקר שוטפות.
עבודות יישומיות
המכון ללימודי-ים מבצע עבודות יישומיות לגופים שונים. העבודות מבוססות על הידע המדעי הרב אשר נצבר במכון ללימודי- ים, וכן על טכניקות עבודה מגוונות אשר פותחו ויושמו במחקרים השונים ובמעבדות המכון. עיקר העבודות היישומיות המתבצעות כיום הן בתחום הארכאולוגיה (חפירות הצלה יישומיות עבור פרויקטים שונים); בדיקות מיוחדות בעזרת מכשיר ה-XRF הנעשות עבור מוסדות מחקר שונים במעבדה לחקר חומרים בארכאולוגיה וסדימנטים; הכנת שקפים פטרוגרפים במעבדה לפטרוגרפיה של המכון וניקוי מתכות עתיקות (בעיקר מטבעות).
פרסומים
בנוסף לפרסומים המדעיים של החוקרים – ספרים, ומאמרים בכתבי עת בינלאומיים שונים, מפרסם המכון:
הרי קונקורד
הקבוצה כוללת את רכס אוורט, רכס מיראביטו, רכס קינג, מאסיף ליץ', רכס קוורציט המזרחי, ורכס קוורציט המערבי.
אורכה של קבוצת הרכסים 400 קילומטרים, וגובהם המקסימלי 3,160 מטרים מעל פני הים. גובהם הממוצע של ההרים 1,161 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה
הרכס מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים ועל תצלומי אוויר שבוצעו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה גבוהה בין השנים 1960–1963.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד על מנת לסמל את ההסכמה וההדדיות הבינלאומית בחקר אנטארקטיקה, ואת העובדה שחמש מדינות שיתפו פעולה בחקר אזור זה של אנטארקטיקה.
רוצח מלכותי
רוצח מלכותי הוא ספר שנכתב על ידי רובין הוב, והוא הספר השני בטרילוגיית הרואים למרחק.
עלילה
פיץ-אביר (להלן פיץ) שרד את הגיחה הראשונה שלו כרוצח, אך רק בקושי. הרעל ששימש את הנסיך הדר השאפתן הותיר אותו חלש ונוטה להתקפים. פיץ נדר לא לחזור לטירת צבי ולמלך שלו, אך חיזיון על אישה צעירה שהודפת התקפה של שודדי הספינות האדומות, גורם לו לשנות את דעתו והוא חוזר לטירת צבי.
פיץ פגיע יותר מתמיד. הנסיך יורש העצר אמת מגן על שש הדוכסיות משודדי הספינות האדומות על ידי ה"אומנות" שלו, אך הוא לא מצליח להעניק תשומת לב למלכתו קטריקן. המלך ערמומי סובל ממחלה ממארת מסתורית שגורמת לו כאב שרק ערפול-חושים יכול לשכך. קבוצות של "מרוקנים", אנשים משש הדוכסיות שעברו "ריקון", מתחילות להתקבץ ולהפריע לחיי תושבי שש הדוכסיות. אמת מחזיר את פיץ לתפקידו כרוצח ומצווה עליו לצוד מרוקנים. את צייד המרוקנים פיץ עושה בעזרת "עיני לילה", זאב שפיץ הציל ונקשר אליו על ידי "בינה". הדר ומרגליו קרובים להוכחה שפיץ הוא בעל בינה, ופיץ חייב ל"הרים חומות" מסביב למוחו כדי שלא יגלו את סודותיו.
העזות של שודדי הספינות האדומות גדלה, והודעות שלא נשלחות או מגיעות באיחור עושה את עבודתם לקלה יותר. אמת מחליט לעזוב את טירת צבי כדי לחפש את המבוגרונים האגדתיים ולבקש את עזרתם. אנשים רבים רואים בכך שליחות של שוטים. לאחר עזיבת אמת הנסיך הדר יכול לפעול בחופשיות רבה יותר מתמיד. המלך ערמומי נחלש ומתבלבל כל יום, והנסיך הדר מתחיל לצבור כוח ונאמנות לעצמו. פיץ והמלכה עוזבים את טירת צבי כדי להגן על העיר ניתביי ובהעידרם והנסיך הדר טוען שהגיעה לאוזניו ידיעה שהנסיך יורש העצר אמת מת, והוא הופך את עצמו לנסיך יורש העצר במקומו.
על ידי שימוש ב"אומנות" שלו, פיץ מגלה שאמת עדיין בחיים, אך אמירת דבר זה בקול עכשיו כשהדר שולט פירושה מוות מהיר. בניסיון להציל את ילדו של אמת שעדיין לא נולד, פיץ בוריך וצ'ייד מחליטים להבריח את קטריקן ואת המלך ערמומי מחוץ לארמון ורחוק מהישג ידו של הדר. ובינתיים מולי מודיע לפיץ שהיא עוזבת את טירת צבי עם אדם אחר. בתקווה שעל ידי גילוי סודותיו למולי הוא יוכל לשנות את דעתה, פיץ מגלה למולי שהוא רוצח. במקום זאת מולי דוחה אותו בסופיות שקורעת את לב פיץ. למרות כאבו האישי פיץ ממשיך עם תוכניתו, אך בעת ביצוע התוכנית, בערב הכתרתו של הנסיך הדר לנסיך יורש העצר, המלך ערמומי מת, פיץ מגלה שאלו שהביאו למחלתו ומותו של המלך הם סרין וג'סטין, שני חברים מהקבוצה שלמדה אצל רב האומן גיילן, שבאמצעות "אומנות" ניקזו לאט את חייו של המלך ערמומי. פיץ לוקח את הלהב של המלך ומייד מתנקש בסרין, לאחר מכן הוא רודף אחרי ג'סטין והורג אותו בפני החוגגים במסיבה בטירת צבי.
פיץ נכלא ומואשם ברצח, ניסיון הפיכה ושימוש ב"בינה" האסורה. בניסיון לקבל הודאה בפשעים, הנסיך הדר מענה את פיץ פיזית ונפשית, על ידי הכאתו בעת שוויל תוקף את פיץ בעזרת ה"אומנות". פיץ, בידיעה שהוא לא יוכל לשרוד את העינוי, עוזב את גופו, בעזרת "בינה", לטובת גופו של הזאב שלו "עיני לילה".
לאחר מותו, פיץ מוקע בציבור ונאשם בכל הסעיפים. גופו נקבר על ידי אחרונת תומכיו, סבלנות. עם זאת, בוריך וצ'ייד מוציאים אותו מקברו ולאחר מאמצי שכנוע משכנעים אותו לעזוב את גופו של עיני לילה ולעבור לגוף שלו.
אהמט עריף
אהמט עריף (בטורקית: Ahmed Arif; 21 באפריל 1927 – 2 ביוני 1991) היה משורר טורקי ממוצא כורדי.
את לימודי התיכון עשה בדיארבקיר, שם נולד, ואחר כך למד פילוסופיה באוניברסיטת אנקרה. באותה תקופה נעצר פעמיים (1952–1953) על רקע פוליטי. הוא פרסם שירים בכתבי עת שונים בין השנים 1940 ל-1955 וזכה להצלחה. שירו "33 כדורים" שנכתב לזכרם של 33 אזרחים כורדים שהוצאו להורג ביולי 1943 בהוראת הגנרל מוסטפא מולאלי, נהפך לאחד מהמנונים של התנועה הכורדית.
נפטר באנקרה ב-2 ביוני 1991.
בית הקברות המוסלמי בשער הרחמים
בית הקברות המוסלמי בשער הרחמים (בערבית: مقبرة باب الرحمة – מקברת באב א-רחמה) הוא אחד מבתי העלמין האיסלמיים בירושלים. ממוקם ליד הקיר המזרחי של הר הבית.
בית הקברות משתרע משער האריות ועד קצה חומת מסגד אל-אקצא ליד ארמונות אומיה בצד הדרומי. שטחו כ-23 דונם.
ממשלת ישראל מתכוונת להמיר חלק מבית הקברות לגן מקראי, במסגרת הגן הארכאולוגי ירושלים.
היסטוריה
בית הקברות המוסלמי צמוד לחומה המזרחית של העיר העתיקה.
שער הרחמים נחסם ככל הנראה ב (כלומר, השער היה קיים עוד לפני בניית החומה העות'מאנית במאה ה-16). ייתכן שהקבורה במקום החלה זמן קצר לאחר מכן. היום הקבורה מתפרסת לכל אורך החומה המזרחית של העיר העתיקה. בית הקברות נמצא בשימוש תושבי מזרח ירושלים המוסלמים עד היום.
לפי המסורת המוסלמית קבריהם של שניים מחבריו של הנביא מוחמד (עובאדה א-סאמת ושדאד אבן אוס ). שטחו של בית הקברות כ-48 דונם וקבורים בו לפי ההערכות עשרות אלפי אנשים. היכולת לקבור נפטרים רבים כל כך בשטח מצומצם מוסברת בשיטת הקבורה המשפחתית ("פוסתקיה") שבה נקברים מתים רבים מאותה משפחה באותו קבר.
לפי המסורת המוסלמית הר הזיתים, הקידרון והר המוריה יתחברו ביום הדין ותחיית המתים ולכן השער כונה על ידם "באב אל צהרה" (חיי נצח). הקמים מן המתים יחיו חיי נצח, ולכן הוקם כאן בית קברות ומתיו יהיו הראשונים לעמוד לדין. תחילתו של בית הקברות המוסלמי מחוץ לשער הרחמים הוא מן התקופה האיובית במאה ה–13. לפי האגדה הקימו המוסלמים את בית הקברות במקום זה כי שמעו שמשיחם של היהודים ייכנס בשער הזה, וכדי למנוע זאת הקימו שם בית קברות, כי המשיח לא יעבור במקום טמא טומאת מת. זו אגדה בעלמא, מה גם שלפי ההלכה היהודית אין יהודי נטמא לגוי. מה שנכון הוא שיש מסורת יהודית שאומרת שדרך השער הזה גלתה שכינה וממנו עתידה לשוב.
מאבק נגד המשך הקבורה במקום
במהלך תחילת המאה ה-21, כמה גופים ישראלים נאבקים נגד הקבורה בחלקו הדרומי של בית הקברות המשמש את תושבי הכפר סילוואן. הוועד הציבורי למניעת הרס עתיקות הר הבית, מאגד ארכאולוגים, אנשי רוח ומשפטנים, ובשנת 2005 עתר לבג"ץ נגד מדינת ישראל בשל אי אכיפת איסור קבורה בחלק הדרומי של בית הקברות. הבסיס לטענה הוא שהמקום מוכרז אתר עתיקות וחלק מן הגן הלאומי 'סובב חומות ירושלים', וחפירה וקבורה במקום היא פגיעה בעתיקות.
החלטת בג"ץ משנת 2009 קבעה שיש לדחות את העתירות אולם על הרשויות לאכוף את החוק ולשמור על האתר מפגיעה (קבורה). כיום תושבים הרוצים לקבור את מתיהם בחלק הדרומי של בית הקברות צריכים להצטייד באישור מבית המשפט. המאבק נגד הקבורה בחלק מבאב א-רחמה בולט לעומת ההשקעה הרבה בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
סולוטבינו
סולוטבינו (באוקראינית: Солотвино, בהונגרית: Aknaszlatina, ברומנית: Slatina, בסלובקית: Slatinské Doly, ביידיש: סלאטפינא) היא עיר במערב אוקראינה, במחוז זקרפטיה, על גבול רומניה, בקרבת סיגט ומרמורש שברומניה. ליד העיר שוכנת תחנת גבול עם רומניה. ממערב לעיר ישנם אגמי מלח המהווים אתר תיירות ונופש.
היסטוריה
במקום נמצאים שרידי יישובים מהמאה השנייה והראשונה לפני הספירה. מהמאה ה-13 היו באתר שני כפרים. במאה ה-14 מוזכרים הכפרים בתכתובת של המלך ולדיסלב ההונגרי. במסמכים ממרמורש מהמאה ה-19 מתועדת ראשיתם של יישובים אלו.
עד מלחמת העולם הראשונה היה היישוב חלק מהונגריה. לאחר מלחמת העולם הראשונה סופח היישוב לצ'כוסלובקיה. בשנת 1945 אוחדו שני הכפרים לעיר סולוטבינו.
בשנת 2007 חנכו נשיא אוקראינה ויקטור יושצ'נקו ונשיא רומניה טראיאן בססקו בסולוטבינו את הגשר המשוקם על הנהר טיסה.
הידרדרות מצב הקרקע בעיר גרמה לסגירת מכרות המלח ואף חייבה העתקת מגוריהם של עשרות מתושבי המקום ומספר מבני ציבור, בהם בית ספר.
בעיר כנסייה מהזרם הרוסי האורתודוקסי, כנסייה יוונית-אורתודוקסית, כנסייה קתולית, וכן מאמינים מהזרמים האוונגליסטים, עדי יהוה ועוד.
יהודי סולוטבינו
יהודים מעטים ישבו בסולוטבינו ככל הנראה כבר במאה ה-17. במפקד שערכו שלטונות הונגריה בשנת 1728 נרשמה משפחה יהודית אחת. אב המשפחה היה אדם אמיד ששילם דמי חכירה לאציל המקומי. ב-1880 כבר היו בעיירה 674 יהודים וב-1930 - 2,118. ב-1941, ערב השואה, היו במקום 2,537 יהודים (כ-28% מהתושבים), רובם אורתודוקסים, חסידי סיגט וויז'ניץ. בעיר פעלו מפלגות ציוניות שונות, בהן צעירי המזרחי ואגודת ישראל.
בעקבות הסכם מינכן מספטמבר 1938, התפרקה הרפובליקה הצ'כוסלובקית. למשך תקופה קצרה הוקמה באזור אוטונומיה רותנית בחסות גרמנית. ב-15 במרץ 1939 כבשו ההונגרים, בני בריתה של גרמניה הנאצית, את האזור והחל מאוגוסט 1940 השתלטו על כל אזור צפון טרנסילבניה. כאשר הונגריה הצטרפה למלחמה לצד גרמניה, בסוף 1940, השתנה מצב היהודים והוחלו חוקי הפליה שפגעו אנושות בפרנסתם. החל מ-1940 גברים יהודים גויסו לגדודי עבודה ונשלחו לחזית הרוסית ושם נספו בקור וברעב או נרצחו על ידי ההונגרים והגרמנים. ב-1941 גורשו יהודים, שלא יכלו להוכיח את אזרחותם ההונגרית לאזור קאמניץ-פודולסקי באוקראינה, שם נרצחו בפקודת הגרמנים.
עם פלישת הגרמנים, במרץ 1944, היו בעיר כ-2,000 יהודים. באפריל הם רוכזו בגטו בשני רחובות במרכז העיירה, בו נכלאו גם יהודים משדה לבן (בילה צרקווה) ומיישובים אחרים באזור, תחת שמירה הונגרית. בגטו הקטן נדחסו כ-5,000 נפש בתנאים קשים. הם הועסקו בעבודות כפייה ועברו התעללויות כדי שיגלו היכן הסתירו רכוש ודברי ערך. במאי 1944 גורשו יהודים אלה לאושוויץ בשני משלוחים (ב-20 ו-23 בחודש).
ארתור
{{פירושונים|
ראו גם
}}
זארה רתרפורד
זארה רתרפורד (באנגלית: Zara Rutherford; נולדה ב-5 ביולי 2002) היא טייסת בלגית-בריטית. בגיל 19, היא שברה שני שיאי עולם: האדם הצעיר ביותר שהקיף את העולם במטוס אולטרה לייט, והאישה הצעירה ביותר שטסה מסביב לעולם. אחרי טיסה בת חמישה חודשים שהחלה ב-18 באוגוסט 2021, מקורטרייק, בלגיה, והסתיימה ב -20 בינואר 2022.
ביוגרפיה
זארה רתרפורד נולדה ב-5 ביולי 2002, בבריסל שבבלגיה. אביה סם רתרפורד (Sam Rutherford) הוא בריטי וטייס במקצועו, ואימה ביאטריס דה סמט (Beatrice de Smet) היא עורכת הדין בלגית, ועוסקת בטייס כתחביב.
רתרפורד למדה בבית ספר לבנות בווינצ'סטר שבמחוז המפשייר, אנגליה. כנערה צעירה, רתרפורד הייתה מלווה את אביה בטיסות, ולפעמים הטיסה את המטוס בחלק מהטיסה בעצמה. בגיל 14 החלה ללמוד לקראת רישיון טיס, אותו קיבלה ב-2020.
ברית יעקב ולבן
ברית יעקב ולבן היא אירוע מקראי המופיע בפרשת ויצא בספר בראשית.
תיאור
לאחר שיעקב ברח מלבן, עם רחל ולאה, לבן הארמי רודף אחריו ומשיג אותו בהר הגלעד. הוא כועס על יעקב, שברח ממנו בלי להודיע לו ושגנבו לו את אלוהיו (התרפים). לבסוף, לבן לא מוצא את התרפים והם כורתים ביניהם ברית שלום, ומקימים גל-עד לזיכרון עולם. לבן קורא למצבה בשם הארמי יְגַר שָׂהֲדוּתָא, ולאחר מכן הוא חוזר לביתו.
לפי ספר היובלים, הברית נכרתה ב-15 בחודש השלישי, שהוא חג השבועות בלוח השנה במגילות קומראן.
פרשנות
מעלה הרעיון לכריתת הברית היה לבן, שאמר:
אגודת תולה
אגודת תולה (בגרמנית: Thule Gesellschaft) ובמקור Studiengruppe für germanisches Altertum ("קבוצת מחקר לתקופה הגרמאנית העתיקה"), הייתה קבוצה פולקית אוקולטיסטית במינכן, הידועה בעיקר כארגון שנתן חסות למפלגת הפועלים הגרמנית, שהפכה מאוחר יותר למפלגה הנאצית על ידי אדולף היטלר. עם זאת, היטלר מעולם לא היה חבר באגודת תולה.
מקורות
אגודת תולה נוסדה ב-17 באוגוסט 1918 על ידי רודולף פון זבוטנדורף, אוקולטיסט גרמני, בתור הסניף במינכן של הגרמאננאורדן, אגודת סתרים הידועה גם בשם "מסדר הטבטונים" (1912).
פון זבוטנדורף טען מאוחר יותר שמטרתה של אגודת תולה הייתה לקדם את התאוריות האוקולטיסטיות שלו, אבל הגרמאננאורדן דחק בו להדגיש רעיונות פוליטיים, לאומניים ואנטישמיים. היות שטענה זו הועלתה על ידיו בזמן שהנאצים היו בשלטון, ולפון זבוטנדורף לא היה מה להרוויח בטענה נגד אנטישמיות כמו זו, ייתכן כי הייתה אמת בדבריו.
אמונות
אחת מהטענות העיקריות של אגודת תולה נגעה למוצאו של הגזע הארי. בעקבות מסעו של מגלה הארצות היווני פיתאס, הגאוגרפים של העולם היווני-רומי מיקמו בצפון הרחוק של אירופה ארץ העונה לשם תולה. שמה של האגודה מקורו בביטוי Ultima Thule (בלטינית: "הצפון הרחוק ביותר") - אותה מזכיר המשורר הרומי ורגיליוס בשירתו האפית האיניאדה. זהו החלק הצפוני ביותר של תולה, ויש המזהים אותה עם סקנדינביה. כמו כן, היו מיסטיקנים נאצים שזיהו אותה בתור בירת היפרבוריאה העתיקה, ומיקמו אותה באזורים שליד איסלנד וגרינלנד.
המקום הוזכר גם על ידי גתה שכתב שיר בשם המלך בְּתוּלֶה וצירף חלק ממנו ל"פאוסט".
אנשי האגודה האמינו בתאוריית כדור הארץ החלול, וכן שמו לעצמם מטרה להוכיח שהגזע הארי הגיע מיבשת אבודה, ייתכן שמאטלנטיס. הם גם שמרו על קשרים עם מאמינים בתאוסופיה ועם חסידיה של הלנה בלבצקי, אוקולטיסטית מפורסמת מהמחצית השנייה של המאה התשע-עשרה. כמו כן, רעיונות אנתרופוסופיים גם עניינו אותם.
השבועון "מינשנר באובאכטר"
אגודת תולה רכשה שבועון מקומי בשם "מינשנר באובכטר" (Münchener Beobachter), ושינתה את שמו ל-"מינשנר באובכטר אונד שפורטבלאט" (Münchener Beobachter und Sportblatt) בניסיון להגדיל את תפוצתו. מאוחר יותר הפך העיתון ל-"פלקישר באובכטר" (Völkischer Beobachter), העיתון המוביל של המפלגה הנאצית. עורכו היה קארל הרר.
מפלגת הפועלים הגרמנית
בשלב זה פון זבוטנדורף כבר לא היה חבר באגודת תולה, והוא מעולם לא הצטרף ל-DAP או למפלגה הנאצית. עם זאת, רבים מחברי אגודת תולה הפכו ברבות השנים לבעלי תפקידי מפתח במפלגה הנאצית, ביניהם דיטריך אקרט, גוטפרייט פדר, הנס פרנק, קרל הרר, רודולף הס, אלפרד רוזנברג ויוליוס שטרייכר. היטלר הקדיש את ספרו מיין קמפף לאקרט, על שהדריך אותו בכישורי הנאום הפומבי שלו. לעומת זאת, די ברור שלהיטלר עצמו היה עניין מועט בנושאים אזוטריים שכאלה, והוא הקדיש להם זמן מועט.
פירוק האגודה
אגודת תולה הייתה אחד מארגונים רבים שדוכאו לאחר שתפס היטלר את השלטון. על פי האמונה הרווחת, היטלר רצה להימנע מהמבוכה שעלולה להיגרם אם יקושרו בכירים במפלגה עם ארגונים אוקולטיסטיים ומיסטיים. כאשר שב פון זבוטנדורף לגרמניה, ופרסם בה ספר אודות אגודת תולה בשם "לפני שהיטלר בא" (Bevor Hitler kam), הוא נעצר וספרו נאסר לפרסום.
אגודת תולה בתרבות
בסדרת המדע הבדיונית, על טבעי, התולה מופיעה במספר פרקים כאגודה של גרמנים העוסקים בכישוף רב עצמה, מקדמים את רעיון הגזע הארי, ושהיטלר אף חבר בה. כנגדם נלחמים מספר יהודים הבקיאים בכישוף משלהם, כשהידוע מבין כלי הנשק שיצרו במלחמתם בתולה הוא הגולם.
לאגודת תולה תפקיד מרכזי בסרט האנימה "הכובש את שאמבלה" מהסדרה אלכימאי המתכת.
כליל
כְּלִיל הוא יישוב קהילתי בגליל המערבי, כ־10 ק"מ ממזרח לנהריה, בתחום המועצה האזורית מטה אשר. היישוב מוגדר כאקולוגי ומושך אליו תיירות אקולוגית מקומית.
היישוב משתייך לתנועת בני המושבים.
הקמת היישוב
היישוב עלה לראש על הקרקע בשנת 1979 במסגרת תוכנית המצפים ל"ייהוד הגליל", בסיוע הסוכנות היהודית ומשרדי הממשלה, חלקו על אדמות מדינה וחלקו על אדמות פרטיות. מקור שם היישוב במבנה עתיק הנמצא בתחומי היישוב ומכונה חורבת (ח'ירבת) כליל.
אופי היישוב
היישוב מוגדר כאקולוגי, הוא אינו מחובר לרשת החשמל הארצית ותושביו מייצרים חשמל בעצמם בשיטות שונות. רוב הפסולת עוברת מיחזור וכך גם המים. אופיו המיוחד של היישוב מושך אליו תיירות מקומית ולאורך השנים נפתחו בו חדרי אירוח רבים, מסעדות וחנויות לממכר עבודות יד ומוצרים חקלאיים אורגניים.
תכנון היישוב
בפברואר 2008 קבעה הוועדה לנושאים תכנוניים עקרוניים של המועצה הארצית לתכנון ובנייה את שטח היישוב באופן שהסדיר מבחינה חוקית את רוב הבתים ביישוב, אך השאיר מחוץ לתוכנית של היישוב ארבעה בתים של תושבים המרוחקים משאר בתי היישוב. בנוסף, הוחלט להגדיל את היקף היישוב מ־75 ל־180 יחידות דיור, בתוך תחומי התוכנית. החלטה זאת נועדה לאזן בין המצב הקיים של הבנייה ביישוב לבין הצורך לשמור על שטחים ירוקים ומסגרת יישובית מקובלת, תוך חיסכון במשאבי קרקע ובהתחשב בגבולות יישובים סמוכים ובשטחיהם. עתירה לבג"ץ של התושבים שבתיהם הושארו מחוץ ליישוב, נדחתה. אף על פי שתוכנית מתאר הוכנה, עד שנת 2015 היא לא הופקדה ולא קודמה. עם זאת, הוועדה לתכנון ובנייה ניהלה אכיפה הדוקה נגד בנייה שלא תאמה את התוכנית.
לקריאה נוספת
אמנון גופר, סודות גליליים, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2007, עמ' 206–229
ניקוי בסילון קרח יבש
ניקוי בסילון קרח יבש Dry-ice blasting הוא סוג של ניקוי עם פחמן דו-חמצני, שבו קרח יבש, הצורה המוצקה של פחמן דו-חמצני, מואץ בזרם אוויר בלחץ ומופנה אל פני השטח במטרה לנקות אותו.
השיטה דומה לצורות אחרות של ניקוי בהתזה כמו התזת חול או התזת חרוזי פלסטיק בכך שהוא מנקה משטחים באמצעות מדיה המואצת בזרם אוויר בלחץ, היתרון המיוחד של ניקוי בסילון קרח יבש שהוא אינו שוחק, אינו מוליך, אינו דליק ולא רעיל.
ניקוי בסילון קרח יבש מוגדר כידידותי לסביבה הוא כלי מאושר על ידי ה-EPA, ה-FDA ו-USDA. ומקטין או מבטל את חשיפת העובדים לשימוש בחומרי ניקוי כימיים.
בהשוואה לשיטות התזת מדיה אחרות, ניקוי בסילון קרח יבש אינו יוצר פסולת משנית או שאריות כימיות. לאחר ההתזה, חלקיקי הקרח היבש המוצק עוברים תהליך המראה, וחוזרים למצב הגזי של פחמן דו-חמצני.
עקרון התהליך
ניקוי בסילון קרח יבש מבוסס על התזת כדורים במהירות גבוהה במיוחד. כדורי הקרח היבש רכים למדי והרבה פחות צפופים מחומרי התזה אחרים, כמו חול.
ייצור הקרח היבש
הקרח היבש יכול להיות בצורת גלילים מוצקה או שבבים מגוש קרח גדול יותר. גוש הקרח המגולח מייצר קרח פחות צפוף ועדין יותר ממערכת הגלילים המוצקה. בנוסף, ניתן ליצור כדורים על ידי דחיסת שלג קרח יבש, או שימוש במיכלי CO2 נוזליים ליצירת כדורים מוצקים. קרח יבש המיוצר משלג דחוס מתפרק ביתר קלות ואינו אגרסיבי לניקוי.
ציוד ההתזה
ישנן שתי שיטות של ניקוי בקרח יבש, מערכת עם שני צינורות לעומת מערכת עם צינור יחיד.
מערכת הצינור היחיד אגרסיבית יותר לניקוי, מכיוון שהחלקיקים מואצים למהירויות מהירות יותר.
שימושים
ניקוי בקרח יבש מנוצל בסוגים רבים ושונים של תעשיות. המאפיינים הייחודיים של קרח יבש הופכים אותו לפתרון ניקוי אידיאלי במפעלי ייצור.
ניקוי בקרח יבש יכול לנקות חפצים רבים עם גאומטריות מורכבות שונות בבת אחת, ולכן ניקוי תבניות פלסטיק וגומי הוא יישום עיקרי לטכנולוגיה. קרח יבש מחליף את שיטות הניקוי המסורתיות המסתמכות על קרצוף ידני ושימוש בחומרי ניקוי כימיים. ניקוי בקרח יבש מנקה את התבניות בזמן אמת בלי קירור המתקנים, מה שמונע את הצורך לסגור את הייצור לצורך הניקוי.
תעשיית עיבוד מזון
מומלץ להשתמש בניקוי בקרח יבש לניקוי ציוד לעיבוד מזון. כבר בשנת 2004 אישרה סוכנות התקנים למזון הבריטית את התהליך לניקוי יעיל של משטחים מסלמונלה.
ניתן להשתמש בו גם לניקוי ציוד כלשהו ללא פירוק ובלי לייצר סכנות שרפה או חשמל. ה-EPA ממליץ על ניקוי בקרח יבש כחלופה לסוגים רבים של ניקוי המבוסס על חומרים ממיסים.
שיקום לאחר נזקי אש עשן ומים
ניתן להשתמש בתהליך הניקוי לתיקון נזקי אירועי אסון כמו נזקי עובש, עשן, שרפה ומים.
שימור פריטים היסטוריים
בשל האופי הלא שוחק של קרח יבש והיעדר פסולת משנית מתהליך הניקוי, נעשה שימוש בהתזת קרח יבש בפרויקטים לשימור בכלל ושימור פריטים היסטוריים בפרט. תהליך הניקוי שימש לשימור מוצגים עתיקים ויצירות במוזיאון פילדלפיה לאמנות.
ייצור מוליכים למחצה
בהתבסס על עיקרון הסובלימציה, תהליך הניקוי עם קרח יבש מוצא שימוש בתעשיות מוליכים למחצה, חלל ומכשירים רפואיים.
עיבוד מתכות
תהליך הניקוי משמש גם במסגרות ייצור אחרות, כגון ניקוי ציוד ייצור בקווי ריתוך אוטומטיים, ניקוי כלים מרוכבים, ניקוי מכונות דפוס תעשייתיות, ניקוי תבניות וציוד המשמש ביציקה, וניקוי ציוד וכלי עבודה בחוף הים עבור תעשיית הנפט והגז.
ניקוי בקרח יבש משמש בתהליכי ניקוי גרדים וגימור חלקים בייצור. ובהכנת פני השטח של חלקים לצביעה.
אוורור
פחמן דו-חמצני עלול להיות רעיל בריכוזים העולים על 1%, והוא יכול לגרום לחנק אם לא משתמשים בציוד באזור מאוורר.
בנוסף, מכיוון שפחמן דו-חמצני כבד יותר מאוויר, פתחי האוורור נדרשים להיות בגובה הקרקע או בסמוך אליה כדי להסיר את הגז ביעילות.
ציוד מגן לגוף
טמפרטורת הקרח היבש היא 78- מעלות צלזיוס ויש להשתמש בתהליך הניקוי עם קרח יבש בכפפות מבודדות. ולהקפיד על שימוש בציוד מגן לעיניים ולאוזניים.
היסטוריה
ההערכה היא כי חיל הים האמריקני, בשנת 1945, היה הראשון שהתנסה בניקוי בקרח יבש. הם היו מעוניינים להשתמש בטכנולוגיה עבור יישומי ניקוי שומנים שונים.
גרדנר
ראו גם
}}
ניקוי בסילון קרח יבש
היסטוריה
בשנת 1959 הגישה יוניליוור פטנט לשימוש בהתזת קרח יבש או בהתזת קרח רגיל כשיטה להסרת בשר מעצם.
בשנת 1971, Chemotronics International Inc. הגישה פטנט לשימוש בהתזת קרח יבש למטרות ליטוש והדחה.
שורש 55
שורש 55, או גונג בּוּ (בסינית: 廾部, פיניין: Gǒng bù) הוא השורש החמישים וחמישה של הכתב הסיני. פירושו "שתי ידיים" או "קשת (מבנה)" והוא אחד מתוך 31 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים משלושה קווים.
נס הצלב הקדוש בגשר סן לורנצו
"נס הצלב הקדוש בגשר של סן לורנצו" (באיטלקית: Miracolo della Croce caduta nel canale di San Lorenzo) הוא ציור של אמן הרנסאנס האיטלקי ג'נטילה בליני, המתוארך לשנת 1500. הציור נמצא כיום בגלריה האקדמיה בוונציה.
שורש 55
במילון קאנגשי יש 50 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
נס הצלב הקדוש בגשר סן לורנצו
תיאור
הציור מהווה חלק מסדרה של תשעה ציורים שהוזמנו על ידי האחווה של סן ג'ובאני אוונג'ליסטה מאמנים שונים. הוא מבוסס אגדה לפיה בין השנים 1382-1370, בזמן תהלוכה דתית שהתקיימה בעיר, שריד מן הצלב האמיתי נפל את התעלה וכל הניסיונות למשות אותו מן המים נכשלו, לבד מזה של אנדרה ונדרמין (Andrea Vendramin), ראש האחווה.
הציור מציג גישה ריאליסטית לתיאור. הדבר מתבטא בתיאור הנוף העירוני של ונציה, אף על פי שהוא איננו בנוי תוך שימוש בפרספקטיבה מדעית. בנוסף, הציור מתאר דמויות ממשיות, כגון זו של קתרינה קורנארו, המלכה האחרונה של ממלכת קפריסין, המזוהה כדמות המתוארת כורעת ברך מצד ימין, וכן קבוצה של גברים, שייתכן והם בני משפחתו של האמן, ובהם דיוקן עצמי של האמן ודיוקן של ג'ובאני בליני, אחיו.
עמוס מוסנזון
עמוס מוסנזון (נולד בינואר 1927) הוא סופר ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה
מוסנזון נולד במושב הפועלים עין גנים לרבקה וישראל מוסנזון. הוא אחיינם של יגאל מוסינזון ומשה מוסנזון. התגייס לפלמ"ח בשנת 1944 ושירת בפלוגה א' של הגדוד הראשון. השתתף בשחרור המעפילים ממחנה המעצר בעתלית באוקטובר 1945 ובהורדת המעפילים מהאונייה "חנה סנש" בחוף נהריה.
בשנת 1952 פרסם את "ספר החיוכים" בהוצאת מ' ניומן. בהמשך פרסם גם את "גבעה אחת" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, וכן מספר סיפורים קצרים נוספים (בהם אחד שתורגם לאנגלית ופורסם בקובץ סיפורים קצרים בשם "Short Asian Stories"). עוד עסק בכתיבת טור הומוריסטי בעיתון "על המשמר".
בשנת 1953 מחזהו "שרשים" זכה בפרס ראשון בתחרות המחזה המקורי התיאטרון הקאמרי.
היה נשוי לציירת ציפורה מוסנזון עד למותה ב-2020. מתגורר בתל אביב.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
גלגו סנגלי
גלגו סנגלי (שם מדעי: Galago senegalensis) הוא מין של גלגו הנפוץ ביערות והסוואנות של אפריקה ופעיל בשעות הערב.
מאפיינים
הגלגו הוא קרוב רחוק של הקופים והוא קטן מהם, פעיל לילה ובעל עיניים ואוזניים גדולות מאוד יחסית לגופו הקטן; אורכו עד 130 מ"מ ומשקלו 95–300 גרם. לגלגו רגליים גדולות המסייעות לקפוץ למרחק וזנב שעיר וארוך המסייע באיזון. צבע הפרווה חום-כתום עד אפור כהה והוא פעיל בחבורות בעיקר בלילה, אז עושה הגלגו שימוש בעיניו ואוזניו הגדולות, בעלות ארבעה שרירים בצוואר, כדי לקלוט את רעשי הסביבה. הנקבות והצאצאים ישנים יחד, בעוד הזכרים מעדיפים להתבודד.
הגלגו חי בסוואנות וערבות מיוערות או שיחיות ברחבי אפריקה וקופץ מעץ לעץ ומדי פעם יורד לקרקע. בדומה לרוב הפרימטים הוא אוכל-כול הניזון בעיקר מחרקים, כגון פרפרים, עשים, חגביים וזחלים שונים. בנוסף, ניזון הגלגו מאגוזים, פירות, זרעים, פרחים, דבש, עופות  וביצים.
לאטוביץ'
לאטוביץ' (בפולנית: Latowicz) הוא כפר במחוז מינסק מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-25 ק"מ דרומית מזרחית למינסק מזובייצקי, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב
היישוב נזכר מאמצע המאה ה-13 כיישוב מבוצר, ובשל מיקומו על דרך מסחר, הפך למרכז מסחרי לסביבתו החקלאית. בשנת 1423 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ונקבעו בו ירידים ושווקים.
פלישת האימפריה השוודית לאזור באמצע המאה ה-17 הביאה לקטיעת שגשוג היישוב, ולצמצום חד במספר תושביו.
יהודי לאטוביץ'
יהודים ישבו ביישוב מהמאה ה-16, אך בשנת 1596 הוצא צו האוסר על מגוריהם בו. חרף זאת המשיך להתקיים בכפר יישוב יהודי קטן, ומהמחצית הראשונה של המאה ה-19 התקיימה בכפר קהילה. בין השנים 1827 ו-1862 הוטלו מגבלות מגורים על יהודי היישוב, והם רוכזו ברובע אחד בו.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב 416 יהודים, כחמישית מתושביו. ב-14 באוקטובר 1942 במהלך הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה, שולחו יהודי היישוב למחנה ההשמדה טרבלינקה.
קרשקש וידאל
רבי קרשקש וידאל (שמו היהודי היה "יהודה") היה מחכמי ברצלונה בתחילת המאה הארבע עשרה, מחבר חידושים על התלמוד.
רקס ולהיים
נולד בקליפורניה בשנת 1962 וגדל בסן קרלוס. סיים תואר ראשון בהנדסת מכונות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1984. בשנת 1989 סיים תואר שני בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת יוסטון.
קרשקש וידאל
ביוגרפיה
כפי הנראה נולד בברצלונה שבספרד בתחילת האלף השישי (240-250), ויצחק בער מעלה את ההשערה שאביו הוא שלמה וידאל הגזבר של יעקב הראשון מלך אראגון. למד תורה בבית מדרשם של הרא"ה (שהיה רבו המובהק, שכן רק אותו הוא מכנה "מורי נר"ו") והרשב"א. מסיבה בלתי ידועה נדד ממקומו ועבר לעיר מרסיי ומשם לפרפיניאן בה נחשב לאחר מנכבדי העיר. במסגרת הפולמוס נגד לימוד הפילוסופיה ביקש הרשב"א מרבי קרשקש לתמוך במחנה המתנגדים, אך הוא עצמו נקט עמדה מתונה יחסית. לאחר מכן, חזר לברצלונה, ובשנת ה'ס"ו הוא נזכר ב"איגרת ההתנצלות הקטן" לרבי קלונימוס בן קלונימוס תלמיד הרשב"א. הריב"ש מזכיר חכם בשם "דון אשתרוק קרשקש", שהיה תלמיד הרשב"א והרא"ה. יש הטוענים כי הכוונה אליו, ויש חולקים.
רקס ולהיים
בשנת 1984 החל לעבוד בחיל האוויר של ארצות הברית ובאפריל 1985 הוצב בדקוטה הצפונית. שנה לאחר מכן הועבר למרכז החלל ג'ונסון ביוסטון, טקסס.
קרשקש וידאל
משפחתו
לרבי קרשקש היה אח בשם רבי בונפאס וידאל שהיה מהמעוררים בפולמוס נגד הפילוסופיה, ובן בשם אסתרוג שנשא את בתו של שמואל שקייל מעשירי נרבונה בסביבות שנת ה'נ"ז.
רקס ולהיים
בשנת 1992 הוא עבר קורס ולאחר סיומו עבד בבסיס חיל האוויר אדוארדס. במקביל הוא היה מדריך בקורסים לטייסי ניסוי.
קרשקש וידאל
חידושיו על התלמוד
רבי קרשקש חיבר חידושים על מספר מסכתות מן התלמוד. בחידושיו הרבה לצטט מרבותיו הרא"ה והרשב"א, וכן מרבם הרמב"ן. לחידושיו הייתה השפעה רבה על חידושי הר"ן. על פי מקורות שונים, ידוע לנו כי כתב חידושים למסכתות הבאות:
רקס ולהיים
פרש מנאס"א באוגוסט 2020.
דעם
דַעַם – (בערבית: حزب دعم العمالي) היא מפלגה סוציאליסטית רדיקלית ישראלית.
אידאולוגיה ומצע המפלגה
מתוך תפיסה שמאלנית, דעם התנגדה להסכמי אוסלו, וטענה כי הסכמים אלה משמרים את העליונות הישראלית ואת הסדר הקפיטליסטי הקיים באזור. דעם מתנגדת גם לסחף האיסלאמי החזק באזור.
היסטוריה
דעם הוקמה בשנת 1995 על ידי פעילים חברתיים ערבים ויהודים שחלקם היו חברים לשעבר בתנועת "דרך הניצוץ". הסניף הראשון של המפלגה הוקם ביפו כחלק ממאבק לפתרון בעיות הדיור של התושבים הערבים בעיר. בתחילת דרכה עמד בראש הרשימה אסף אדיב. בשנת 2002 מונתה לעמוד בראש המפלגה אסמא זחאלקה אגבארייה.
התמודדות בבחירות לכנסת
הכנסת ה-14 (1996) אסף אדיב, סמיה נאסר, קמל אלג'עפרי (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-15 (1999) סאמיה ח'טיב, והבה בדארנה, אסמא אגבארייה (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-16 (2003) אסמא אגבארייה, ניר נאדר, סאמיה ח'טיב (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-17 (2006) אסמא אגבארייה, ניר נאדר, סאמיה ח'טיב (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-18 (2009) אסמא אגבארייה-זחאלקה, ניר נאדר, מאלכ מוראד (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-19 (2013) אסמא זחאלקה אגבארייה, ניר נאדר, דני בן שמחון (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן)
הכנסת ה-21 (2019) בשם כלכלה ירוקה - מדינה אחת יואב גל טמיר, חנאן מנאדרה זועבי, מיכל שוורץ בן אפרת (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן)
הבחירות לכנסת ה-22 (2019) יואב גל טמיר, ופא טייארה, חנאן זועבי, ארז וגנר (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן)
הבחירות לכנסת ה-23 (2020) יואב גל טמיר, ופא טייארה, חנאן זועבי, ארז וגנר (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן)
התמודדות בבחירות מקומיות
בשנת 2008 התמודדה המפלגה בפעם הראשונה בבחירות לרשויות המקומיות בישראל והציגה רשימת מועמדים למועצת העיר תל אביב-יפו. כמו כן הציגה ראש המפלגה אסמא אגבארייה-זחאלקה, תושבת יפו, את מועמדותה לראשות העיר (בסוף לא נרשמה למועמדות). אגברייה עצמה קיבלה 0.45% מקולות הבוחרים, והרשימה לא עברה את אחוז החסימה ולא הכניסה נציג למועצה.
בשנת 2013 התמודדה אסמא אגברייה זחאלקה בבחירות למועצת העיר במסגרת רשימת "עיר ללא גבולות" שיסדה אשת התקשורת והפעילה הפמיניסטית אמילי מואטי. ברשימה התמודדו דן חיימוביץ, הפסיכולוגית עירא ענר וכן השחקן ישי גולן. אגבארייה-זחאלקה הוצבה במקום הראשון ברשימה כאשר סוכם מראש על רוטציה בין חברי הרשימה השונים. הרשימה קיבלה כ-1900 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
הנרי סובל
הרב הנרי סובל (בפורטוגזית: Henry Sobel; 9 בינואר 1944 – 22 בנובמבר 2019) היה רב רפורמי ברזילאי שהיה נשיאה של Congregação Israelita Paulista בסאו פאולו שבברזיל, הקהילה היהודית השנייה בגודלה באמריקה הלטינית, במשך שלושים ושבע שנים.
ביוגרפיה
סובל נולד בליסבון, פורטוגל, ובילדותו עברה משפחתו לניו יורק, בה בגר והוסמך כרב רפורמי ב-1970. עם הסמכתו קיבל סובל את הזמנתה של הקהילה היהודית הרפורמית בסאו פאולו לכהן כרב הקהילה ועבר לברזיל. במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 שיחק סובל תפקיד חשוב בשמירה על זכויות אדם בברזיל שנשלטה באותה עת בידי דיקטטורה צבאית. המקרה המפורסם ביותר בו לקח חלק היה גינויו, יחד עם הקרדינל הקתולי פאולו אבאריסטו ארנס ואחרים, את רציחתו של העיתונאי ולדימיר הרצוג בידי המשטר הצבאי. סובל סירב לקבל את גרסת הצבא כי הרצוג התאבד במעצרו על ידי כך שסירב לקבור את הרצוג מחוץ לגדר בית הקברות, מעשה שעורר הדים ברחבי ברזיל. סובל היה גם שותף לפרויקט ברזיל: לעולם לא עוד, שתיעד במחתרת בין השנים 1979 ו-1985 את הפרת זכויות האדם שנעשתה בידי הדיקטטורה הצבאית. סובל היה פעיל בקידום דיאלוג בין-דתי בברזיל, היה מהבולטים שבאנשי הדת בברזיל, ובמשך כשלושים שנה הוכר כמנהיגה הלא-רשמי של הקהילה היהודית בסאו פאולו.
במרץ 2007 נעצר סובל בשל גנבת עניבות בשווי 680 דולר אמריקני מחנות בפאלם ביץ', פלורידה. לאחר שהפקיד ערבות בגובה 3,000 דולר שב סובל לסאו פאולו, הכחיש את ההאשמות שהועלו נגדו, והשעה עצמו ממשרתו בקהילה. לאחר כשבוע אושפז סובל בבית החולים היהודי אלברט איינשטיין בשל מצב נפשי רעוע. במסיבת עיתונאים שערך בבית החולים לאחר מספר ימים מסר הודעה קצרה בה טען כי איננו יכול להסביר את מעשיו או להצדיקם, וכי הוא מתנצל על הגנבה ועל עוגמת הנפש שגרם.
בשנת 2008 פרסם סובל אוטוביוגרפיה תחת הכותרת "אדם, רב" (Um Homem, Um Rabino).
סובל נפטר במיאמי, פלורידה ב-22 בנובמבר 2019 לאחר מחלה. הותיר אחריו אישה ובת.
לארס וולין
לארס וולין (בשוודית:Lars Wallin; נולד ב-13 באוגוסט 1965) הוא מעצב אופנה שוודי.
ביוגרפיה
וולין למד ב-"Beckmans designhögskola", בית ספר לעיצוב בסטוקהולם, ב-1995 זכה ב-"Guldknappen", פרס המוענק מדי שנה על ידי מגזין האופנה "Damernas Värld" לקידום עיצוב האופנה בשוודיה, באותה שנה פתח סטודיו משלו.
הוא עיצב את התלבושת לזמרת קרולה במלודיפסטיבלן 2006 וגם לאירוויזיון באותה שנה. הוא גם נודע בכך שעיצב שמלות לנסיכה ויקטוריה ולנסיכה מדלן. בין לקוחותיו נמנים גם ידוענים שוודים נוספים. הוא שואב את סגנון עיצובו מהוליווד ומצרפת של שנות החמישים, בשמלותיו הוא משתמש בחומרים ייחודיים, ב-2012 יצא אוסף תכשיטים שעיצב.
מזכיר הממשלה
מזכיר הממשלה הוא בעל־תפקיד רשמי המלווה את ממשלת ישראל, וכפופה לו מזכירות הממשלה, שהיא יחידה במשרד ראש הממשלה. מזכיר הממשלה מכהן במשתמע מתוך סעיף 31 (ו) לחוק יסוד: הממשלה וכן לפי סעיף 8 לחוק הממשלה, התשס"א-2001. סמכויותיו ותפקידיו מפורטים, בין השאר, בתקנון הממשלה. הממשלה היא הממנה את מזכיר הממשלה, לפי הצעת ראש הממשלה. על אף אופיו הטכני והפקידותי, נחשב תפקיד מזכיר הממשלה לתפקיד יוקרתי בצמרת הממשל הישראלית.
ישיבות הממשלה
מזכירות הממשלה אחראית להכין וללוות את ישיבות הממשלה, וזאת על פי הנחיות ראש הממשלה ובהתאם למפורט ב"תקנון לעבודת הממשלה".
ועדות השרים
אחראית מזכירות הממשלה גם לישיבות ועדות השרים, המתכנסות במזכירות הממשלה.
המזכירות ממנה לכל ועדה מזכיר, מבין אנשי צוות המזכירות. המזכיר אחראי כלפי הוועדה בתחומים הבאים, ובהתאם להנחיות יושב ראש הוועדה:
הקשר בין הממשלה לכנסת
מזכירות  הממשלה, יחד עם השר המקשר בין הממשלה לבין הכנסת, אחראית על הקשר בין הממשלה לבין הכנסת.:
הקשר בין הממשלה לנשיא המדינה
על פי "חוק יסוד: נשיא המדינה", מזכיר הממשלה משמש כמקשר בין הממשלה לבין נשיא המדינה.
לפיכך, מזכיר הממשלה מעדכן את נשיא המדינה, לפחות אחת לשבוע, בכל הקשור להחלטות הממשלה וועדותיה.
הדרבי של קייב
הדרבי של קייב מתייחס בדרך כלל למשחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורגל הבכירות של העיר קייב, דינמו וארסנל, אף שישנן משחקי דרבי מתוחים בין כל אחת מקבוצות הכדורגל בקייב (אף שבשנים 2013–2018 דינמו הייתה הקבוצה הבכירה היחידה בליגה שמייצגת את קייב).
מזכיר הממשלה
דוברות הממשלה
את תדרוכיו של מזכיר הממשלה לעיתונאים תוכלו לקרוא בעמוד "הודעות מזכיר הממשלה לתקשורת".
הדרבי של קייב
ארסנל נגד דינמו
בעבר ארסנל נקראה צסק"א קייב וליריבות שלה מול דינמו יש רקע היסטורי, בעיקר בשל היות דינמו קבוצה שהוקמה ביוזמת המשטרה, בעוד צסק"א קייב הוקמה בחסות הצבא.
בעונת 2018 שוב חודשו המפגשים לאחר שארסנל קייב העפילה חזרה לליגת העל האוקראינית בכדורגל.
אובולון נגד דינמו
לאורך השנים המאזן נטה באופן מובהק לטובת דינמו, שניצחה ב-7 מתוך 11 המפגשים בין הקבוצות, בכל המסגרות.
חומות פריז
חומות פריז (בצרפתית: enceintes de Paris או murs de Paris) הן החומות שתחמו את שטח השיפוט של העיר פריז החל מימי האימפריה הרומית ועד המאה ה-20. גם לאחר שהחומות האחרונות הוסרו, בשנות ה-20 של המאה ה-20 נותר רישומן בשטח, כיוון שעל התוואי של החומות נסללו רחובות ועל תוואי החומה החיצונית נסלל בולוואר פריפריק, כביש הטבעת המקיף את שטחה הפנימי של העיר. שטח השיפוט של העיר צמח עם התרחבותה לאורך השנים, דבר שבא לידי ביטוי בהרחבה של החומות, כאשר ניתן למנות שבעה שלבי הרחבה, המפורטים להלן. החומות הישנות נהרסו והוקמו על גביהן בתים ורחובות כך שקיימים שרידים מועטים מאוד של חומות עבר בשטח העיר. בחומות היו קבועים שערים (porte) דרכן הובילו דרכים מחוץ לעיר. חלק מן השערים, הקרויים על שם העיר המרכזית אליה הובילה הדרך היוצאת מהם, נותרו עד היום (למשל שער סן דני) וגם מחלפי כביש הטבעת קרויים על שם השערים של חומת טייר, החומה האחרונה של העיר. אזורים עירוניים שנמצאו מחוץ לחומות כונו "פוּבּורג" (פרבר), וחלקם המשיכו לשאת שם זה גם לאחר שנכללו בתחומי העיר.
חומת לוטטיה
לוטטיה הגאלית לפני יוליוס קיסר הייתה, לדברי זכרונותיו של קיסר, "מחנה מבוצר על אי" (ככל הנראה איל דה לה סיטה) אולם לא נמצאו כל שרידים לביצורים הקודמים לזמנו של אוגוסטוס קיסר ולא ברור היכן התקיימה ומה היו ביצוריה.
לוטטיה הרומית התבססה על הגדה השמאלית (הגדה הדרומית של נהר הסן) ועל האיים שבנהר. הגדה הימנית לא הייתה מיושבת, כיוון שהייתה ברובה אדמת ביצות. במהלך הפשיטות שליוו את נדידת העמים במאה השלישית, נמלטו תושבי לוטטיה, התבצרו על איל דה לה סיטה והרסו את הגשרים שחיברו את האי ליבשה. חלקו המזרחי של האי הוקף בחומת אבנים מן הארנה של לוטטיה. ניתן לראות את שרידי חומה זו במוזיאון הקריפטה הארכאולוגית שתחת קתדרלת נוטרדאם (crypte archéologique).
החומה הראשונה מימי הביניים
בחפירה ארכאולוגית שנערכה ב-2009 בקרן רחוב ריבולי ו-rue de l'Arbre-Sec התגלו שרידי ביצור מן המאה העשירית המעידים על קיום חומה מאותה עת סביב גרעין התפתחות העיר בגדה הימנית (ממול ומצפון לאיל דה לה סיטה). ככל הנראה החומה הוקמה ביזמתו של אודו, מלך צרפת או של רובר הראשון, מלך צרפת, בעקבות המצור הויקינגי של שנת 885. הביצור כלל חפיר בעומק שלושה מטרים ורוחב 12 מטרים וכלל ככל הנראה חומת עץ.
חומת פיליפ השני
החומה הוקמה סביב העיר וכללה הן את הגדה הימנית והן את השמאלית, כחלק מהמאבק בין פיליפ השני לבית פלנטג'נט. לפני שעזב המלך למסע הצלב השלישי ב-1190 ציווה על הקמת חומה סביב העיר. החומה הוקמה בשני שלבים, הראשון, סביב הגדה הימנית, בשנים 1190–1209 והשני, סביב הגדה השמאלית, בשנים 1200–1215. ההחלטה לבצר ראשית את הגדה הימנית נבעה כתוצאה מההערכה שהכיוון העיקרי ממנו צפויה סכנת התקפה מצד דוכסות נורמנדיה הוא צפון-מערב ומכיוון שהגדה הימנית הייתה מאוכלסת יותר. במסגרת הקמת חומה זו הוקם גם מעוז העיקרי של הבירה - טירת הלובר. החומה תחמה שטח של 253 הקטאר.
גובה החומה, שנבנתה ממסגרת אבן מסותתת עם מילוי אבני גוויל, היה 6–8 מטרים ועוביה בבסיס היה 3 מטרים. בראש החומה נסללה "שמן דה רונד" (דרך שומרים). בהיקף החומה מוקמו 77 מגדלי שמירה עגולים למחצה שהתנשאו לגובה של 15 מטרים. במפגש החומה עם הסן ניצבו ארבעה צריחים עגולים בגובה של 25 מטרים ובקוטר של 10 מטרים ובין כל זוג נמתחו שרשראות כבדות, על מנת להגן מפני התקפה מכיוון הנהר. הצריחים המערביים (Tour du coin בגדה הימנית ו-Tour de Nesle בשמאלית) ניצבו בקו הלובר ושרדו עד המאה ה-17, הצריח הצפון-מזרחי (Tour Barbeau) ניצב על גדות הסן ברובע הרביעי בסמוך לתחנת המטרו Saint Paul.
בחומה נקבעו 15 שערים לדרכים סביב. בהמשך נפרצו בה פשפשים נוספים. החומה המשיכה להיות מתוחזקת היטב עד המאה ה-14 וחלקה שולב במבנים שונים. בשנת 1533 הרס פרנסואה הראשון את שערי החומה בגדה הימנית על מנת להקל על הגישה לשטחים שמחוצה לה, אך מבלי להרוס את החומה עצמה. ב-1590 ביצע אנרי הרביעי תהליך דומה בגדה השמאלית.
חומת שארל החמישי
שטחי השדות מחוץ לחומת פיליפ-אוגוסט החלו להתמלא במבני מגורים עם גידולה של העיר, בפרט לכיוון צפון ומערב. מלחמת מאה השנים שפרצה ב-1337 חייבה את הקפתם של פרברים חדשים אלה בחומה בצורה. גם באותה עת היה האזור הצפון-מערבי המאוכלס יותר וגם המועד ביותר להתקפה ולפיכך הקיפה החומה החדשה את הגדה הימנית בלבד.
בגדה השמאלית נוצר הפרבר פובורג סן ז'רמן, כאזור מגורים גדול מחוץ לתחומי החומה.
חומת לואי השלושה עשר
בשנת 1670 ציווה לואי הארבעה עשר להרוס את החומה, כהוכחה לכך שפריז היא עיר בטוחה, היושבת במרכזה של ממלכה יציבה ואינה זקוקה עוד לביצורים. את תוואי החומה החליפו שדרות גנים. להרס החומה נלווה מניע נוסף, אותו ביטא ז'אן-בטיסט קולבר והוא למנוע את התבצרותם של אנשי פריז כנגד המלך, כפי שאירע באירועי הפרונד.