cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויג'יי פרשאד
עמדותיו
במאמר לכתב העת The Nation פרש פרשאד את חזונו למאבק סוציאליסטי. לדבריו, תנועות שמאל צריכות להתארגן טוב יותר כדי לצבור כוח, אחרת רעיונות פרוגרסיביים טובים לא יוכלו לצאת לפועל. כמן כן קרא לתנועות שמאל לאמץ השקפה ארוכת טווח במאבקים חברתיים ולא להתמקד בתוצאות בטווח הקצר.
בביקורתו של הקפיטליזם הוא מצביע על אסון בופאל כדוגמה למקרה שבו תאגידים דואגים רק לרווחים ומזלזלים בחיי אדם. רווחי חברת יוניון קרבייד היו גבוהים, ועל אף זאת היא לא השקיעה באמצעי בטיחות במפעליה בהודו ובווירג'יניה המערבית. כמו כן הביע ביקורת על האם תרזה ועל האפיפיור יוחנן פאולוס השני, שפעלו למען קורבנות האסון אך טענו כי מדובר בתאונה גרידא ולא ייחסו ליוניון קרבייד כל אחריות תאגידית.
לעיתים קרובות פרשאד מותח ביקורת על מדיניות החוץ של ארצות הברית, וקורא לשים קץ להגמוניה האמריקאית ולאימפריאליזם. כמו כן קרא לבטל את הסיוע האמריקאי לישראל.
עם פרוץ אירועי האביב הערבי והפלת שלטון מובארכ במצרים בשנת 2011 השווה פרשאד את האירועים למהפכה המקסיקנית שהחלה עם הפלת הדיקטטור פורפיריו דיאס בשנת 1911. בהקשר זה כתב: "מעמד האיכרים והפועלים התקומם בצורה ספונטנית, אך כדי להתקדם מעבר לכך עליו להתארגן ביעילות ולהשתלט על מוקדי הכוח, אחרת המהפכה תדוכא." על פי פרשאד, אירועי האביב הערבי עוררו מחדש את "שני הנושאים ללא מענה" בארצות ערב: פוליטיקה (חופש ממונרכיות ודיקטטורות) וכלכלה (מעבר לכלכלה עצמאית). הוא ביקר את תגובתו ופעולותיו של ברק אובמה לאחר ההפיכה במצרים, וטען שמדיניותה של ארצות הברית במזרח התיכון נכשלה.
במאמריו ובספריו מספק פרשאד פרשנות לאירועים רבים במזרח התיכון, בהם מלחמת האזרחים בלוב (2011) והסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
ספריו
ספריו ראו אור באנגלית בארצות הברית ובהודו. להלן רשימה חלקית של ספרי ויג'יי פרשאד:
סאר (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
צ'כיה במשחקים האולימפיים לנוער
צ'כיה השתתפה בכל המשחקים האולימפיים לנוער שהתקיימו מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). צ'כיה משתתפת גם במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הצ'כיים שלושים וארבעה מדליות, מהן שבע מדליות זהב. 24 מדליות במשחקי הקיץ האולימפיים לנוער ועשרה מדליות במשחקי החורף.
במשחקי החורף מדורגת ניו זילנד במקום ה-19 עם עשרה מדליות, מתוכן שתי מדליות זהב. צ'כיה מדורגת במקום הרביעי בענף סקי נורדי משולב עם שתי מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. היא מדורגת במקום השישי בענף סקי אלפיני עם ארבעה מדליות, מתוכן אחת זהב.
אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010)
המשלחת הראשונה של צ'כיה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה 38 ספורטאים שהתחרו ב-16 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשישה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים ג'ודו עם זכייה במדליית זהב בקטגוריית משקל עד 55 ק"ג לנערים, קאנו/קיאק עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערות ומדליית ארד בטורניר הנערים בתחרות סלאלום בקיאק, קליעה עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערות בירי ברובה אוויר למרחק של 10 מטר ודירוג במקום השישי בטורניר הנערים בירי באקדח אוויר למרחק של 10 מטר. המשלחת קצרה הישגים בענף האתלטיקה עם זכייה במדליית ארד בזריקת דיסקוס לנערים, וסיום במקום השביעי בריצת 110 מטר משוכות לנערים ובמקום השמיני בריצת 100 מטר משוכות לנערות, ושחייה עם זכייה במדליית ארד במשחה 200 מטר בסגנון שחייה מעורב אישי לנערות ובמקום החמישי במשחה 200 מטר בסגנון שחיית גב לנערות. בענף הטריאתלון ספורטאי המשלחת דורגו במקום השישי בטורניר הנערים, ובענף האופניים הנבחרת סיימה במקום השמיני. המשלחת העפילה לרבע גמר בענף הסיף בטורניר הנערים בתחרות הרומח. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים איגרוף, התעמלות, חתירה, טניס, טניס שולחן, כדורסל, קרב חמש מודרני וקשתות.
אולימפיאדת הנוער נאנג'ינג (2014)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה 37 ספורטאים שהתחרו ב-14 ענפים. המשלחת זכתה בשבעה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים אופניים עם זכייה במדליית זהב בטורניר הקבוצתי המעורב, במדליית כסף בטורניר הקבוצתי לנערות ובמקום הרביעי בטורניר הקבוצתי לנערים, קאנו/קיאק עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערות בתחרות הסלאלום לקאנו ושתי מדליות ארד בטורניר הנערות בתחרות הסלאלום לקיאק ובטורניר הנערים בתחרות הספרינט לקאנו. המשלחת זכתה במדליית כסף בענף החתירה בטורניר הזוגות לנערים. בענף האתלטיקה ספורטאי המשלחת זכו במדליית ארד בקפיצה לגובה לנערות, במקום הרביעי בריצת 400 מטר משוכות לנערות ובמקום השמיני בקפיצה במוט והדיפת כדור ברזל לנערות. המשלחת קצרה הישגים בענפים שחייה עם דירוג במקום השישי במשחה 100 מטר בסגנון שחיית פרפר לנערות ובמקום השביעי ב-100 מטר שליחים מעורב בסגנון שחייה מעורב, והעפלה לרבעי גמר בטורנירי הנערות בכדורעף חופים ובטורניר הזוגות לנערות בטניס. בענף ההתעמלות ספורטאי המשלחת דורגו במקום השישי בתרגיל הקורה ובמקום ה-14 בקרב רב לנערות בהתעמלות מכשירים. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים ג'ודו, כדורסל, טאקוונדו, טניס שולחן, קליעה וקרב חמש מודרני.
אולימפיאדת הנוער אינסברוק (2012)
צ'כיה השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער החל מראשיתם באולימפיאדת הנוער אינסברוק. המשלחת כללה 24 ספורטאים שהתחרו ב-11 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בשתי מדליות, מהן מדליית זהב יחידה. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים סקי נורדי משולב עם זכייה במדליית זהב בטורניר היחידים, סקי בסגנון חופשי עם זכייה במדליית כסף בתחרות סקי קרוס לנערות, קפיצות סקי בה דורגו במקום השישי בטורניר הנערים ובטורניר הנערות, ביאתלון עם דירוג במקום השישי בתחרות הספרינט לנערות, במקום השביעי בתחרות המרדף לנערות ובתחרות הקבוצתית המעורבת, ובמקום השמיני בתחרות הספרינט לנערים. בענף ההחלקה אמנותית ספורטאי המשלחת סיימו במקום השביעי בטורניר הריקוד האמנותי. המשלחת דורגה במקום השמיני בענפים גלישת שלג בגלישת מדרון לנערים והחלקה מהירה במירוץ 500 מטר לנערות. בענף סקי למרחקים המשלחת סיימה במקום התשיעי במירוץ ל-10 ק"מ בסגנון קלאסי לנערים. המשלחת דורגה במקום העשירי בטורניר הנערות בלוז', ובענף הסקי אלפיני היא סיימה במקום העשירי במסלול סלאלום לנערות ובמקום ה-14 במסלול סופר סלאלום ענק לנערים. המשלחת העפילה לרבע גמר בטורניר הקבוצות המעורב בקרלינג. ספורטאי המשלחת התחרו בהחלקה מהירה במסלול קצר אך לא הגיעו להישגים משמעותיים.
אולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר מנתה 43 ספורטאים שהתחרו ב-12 ענפי ספורט. המשלחת זכתה בארבעה מדליות. המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפים הוקי קרח עם זכייה במדליית כסף בטורניר הנערות, החלקה אמנותית עם זכייה במדליית כסף בטורניר הזוגות, סקי בסגנון חופשי עם זכייה במדליית ארד בסקי קרוס לנערות, וסקי נורדי משולב בטורניר היחידים. ספורטאי המשלחת דורגו במקום הרביעי בהחלקה מהירה במירוץ 1500 מטר לנערות ובמקום השביעי בהתחלה המונית לנערות. בענף סקי אלפיני הם דורגו במקום השישי במסלול משולב (סופר סלאלום ענק וסלאלום) לנערים ובמקום השמיני בסלאלום ענק לנערים. המשלחת דורגה בענף הסקי למרחקים במקום השביעי בטורניר הנערות ל-5 ק"מ בסגנון קלאסי ובמקום השמיני בקרוס למרחקים לנערות. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים משמעותיים בענפים ביאתלון, גלישת שלג, לוז', קפיצות סקי וקרלינג.
אולימפיאדת הנוער לוזאן (2020)
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לוזאן מנתה 74 ספורטאים שהתחרו ב-14 ענפי ספורט והייתה המשלחת הגדולה ביותר שצ'כיה שלחה עד כה. המשלחת זכתה בארבעה מדליות, מתוכן מדליית זהב יחידה.
מדליות לפי משחקים
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
מדליות לפי ענף
משחקי הקיץ width="20px"|
משחקי החורף
טימיש (מחוז)
מחוז טימיש (ברומנית: Județul Timiș) הוא מחוז (ז'ודץ) בחבל באנאט, בדרום-מערב רומניה. שבירתו העיר טימישוארה. מקור שמו הוא הנהר טימיש. מבחינת שטח - 8,697 קמ"ר - הוא המחוז הגדול ביותר בקרב 41 המחוזות ברומניה. שטחו מהווה 3.6% משטח המדינה. במפקד משנת 2011 מספר תושביו היה 683,500. מחוז טימיש גובל בצפון במחוז ארד, במזרח במחוז הונדוארה, בדרום-מזרח ובדרום במחוז קאראש-סוורין, בהמשך בדרום ובדרום מערב יש לו גבול משותף עם האזור האוטונומי וויבודינה של סרביה (הבאנאט הסרבי) ובמערב ובצפון מערב עם מחוז צ'ונגראד-צ'נאד בהונגריה. נקודות מעבר הגבול אל הארצות השכנות הן: צ'נאד - אל הונגריה, וסטאמורה-מורביצה וז'ימבוליה - אל סרביה.
שם
שם המחוז בא מהנהר טימיש הזורם בשטחו. הנהר נתן את שמו גם לעיר טימישוארה, בירת המחוז, שאותה חוצה תעלת בגה (פעם הנחל בגה או ה"טימיש הקטן")
גאוגרפיה
מחוז טימיש הוא המחוז הגדול ברומניה מבחינת השטח - 8,697 ק"מ, 3.6% משטחה של רומניה. בקצה המזרחי שלו מתרוממים הרי פויאנה רוסקה, חלק מהרי הקרפטים המערביים. הגובה יורד מערבה, דרך גבעות ליפובה אל עבר המישור הרומני המערבי, שהוא החלק המזרחי של המישור הפאנוני. המחוז נחצה על ידי נהרות רבים, כשהחשובים ביניהם הם תעלת בגה והנהר טימיש.
פארקים לאומיים ושמורות טבע במחוז טימיש
יער צ'נאד, האי הגדול צ'נאד, איי איגריש, פרונדול מארה. הפארק משתרע בתחומם של שני מחוזות - טימיש ואראד, נמצא במורד המורש, קרוב לעיר אראד.
אקלים
האקלים הוא ממוזג-יבשתי עם מספר רב של ימי שמש.
דמוגרפיה
בשנת 2000 המחוז מנה 684,506 תושבים וצפיפות אוכלוסין של 79 תושבים/קמ"ר. בשנת 2011 - 683,540 תושבים ו-78 תושבים/קמ"ר.
הרכב אתני
בימינו:
רומנים
בשטח באנאט, כולל זה של המחוז טימיש שלטו בהתחלת המילניום הראשון לספירה ממלכת הדאקים ואחר כך הכיבוש הרומאי. היסטוריונים הרומנים של ימינו מיחסים את מוצאם ואת מקור לשונם הרומאנית במידה רבה להתערבבות בין הדאקים למתיישבים הרומאים..בסביבות שנת 900 בעת פלישת המדיארים לאגן הפאנוני, לפי עדות הכרוניקן אנונימוס נתקלו ההונגרים באוכלוסייה ולאכית, כלומר רומנית, לצד סלאבים, קומנים, בולגרים ואחרים. באזור קמה ישות מדינית הקרויה הוויבודות של גלאד. בצבאו של גלאד השתתפו פצ'נגים, בולגרים ורומנים ("ולאכים"). גלאד וגם יורשו אחטום, הובסו על ידי המדיארים שסיפחו את האזור למדינתם החדשה - ממלכת הונגריה. בהתחלה נהנו הרומנים מזכויות, היו להם מנהיגים בעלי סמכויות כמו קנזים או ז'ודים ("שופטים") שניהלו את קהילותיהם ביישובים כמו בלינץ, לוגוז',בנו מבצרים כמו בפג'ט ולוגוז' ופרדיה. אחרי ההפרדה הסופית בין הכנסייה הקתולית לזו המזרחית, ה"אורתודוקסית" ואימוץ של הקתוליות כדת רשמית, זכויות המאמינים בני הדת הנוצרית אורתודוקוסית בממלכה ההונגרית צומצמו מאוד. באביב העמים בשנים 1848–1849 הרומנים ניסו להשיג הכרת זכויותיהם התרבותיות והדתיות, אולם נתקלו בגישה שלילית מהממשל המהפכני ההונגרי. עד לשנת 1919 הרומנים נמצאו במעמד פוליטי וסוציו-כלכלי נמוך לעומת ההונגרים והגרמנים. השכנת השלטון הרומני אחרי 1919, בעקבות ניצחון מעצמות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה, חל שינוי בסטטוס של האוכלוסייה הרומנית.
הונגרים
במאה ה-10 חבל באנאט נכלל בממלכה ההונגרית שהוקמה על ידי שבטי המדיארים שפלשו בראשות ארפאד למישור הפאנוני וסביבתו. בהתחלה ההונגרים באזור היו בעיקר חיילים ופקידי הממלכה. המלך בלה השני הקים מבצר בטמשוואר (טימישוארה). (שנוסדה ב-1212 ונושאת שם ממקור הונגרי). בתחילת המאה ה-14 עיר זאת הייתה למושב זמני של מלך הונגריה קארוי רוברט מבית אנז'ו. בתקופת השלטון העות'מאני נסוגו מן האזור נציגי הממשל ההונגרי ונותרו הונגרים רק במזרח המחוז, שהפך לחלק מהבאנות לוגוז' וקרנסבש במסגרת נסיכות טרנסילבניה. אחרי השחרור מהשלטון העות'מאני ב-1716, היה חבל באנאט פרובינציה הבסבורגית אוטונומית, אולם ב-1778 סופח האזור מבחינה מנהלית לממלכה ההונגרית תחת שלטון ההבסבורגי. התחילה אז זרימה של מתיישבים הונגרים, ובסוף המאה ה-18 ובמחיצת הראשונה של המאה ה-19 הונגרים התיישבו בעיקר בכמה יישובים שהיו מושבם של אצילים הונגרים:סניקולאו מארה, גטאיה וז'ימבוליה וכן בעיר טימישוארה.. ההונגרים תרמו להתפתחות פרברים של טימישוארה כמו פרטליה ומושניצה נואוה. כמו כן אחרי המהפכה ההונגרית של 1848 ובמיוחד אחרי שנת 1880 בימי השלטון האוסטרו-הונגרי הדואליסטי גברה ההתיישבות ההונגרית במחוז. התחזקה האוכלוסייה ההונגרית ביישובים ואלקאן (Valcani), סניקולאו מארה, ז'ימבוליה, גטאיה, צ'ניי, צ'אקובה, בוזיאש, וקמו יישובים הונגרים חדשים: Ujszentes (אויסנטש) כיום - דומברביצה, אוטלק, אויוואר (שהוקם עוד ב-1811 יחד הם גרמנים שוואבים), ראוץ (Aurélháza) (שהוקם עוד ב-1844 יחד עם גרמנים שוואבים) כיום חלק מהכפר בלינץ, בודו (Nagybodofalva), ציפאר (Szapáryfalva) כיום חלק מהכפר קושטיו, מושיניצה נואוה (Ujmosnica), קרסטור, אוטוושט (Ötvösd). (1868). ב-1910 17% מאוכלוסיית האזור היו הונגרים. ממשלת הונגריה כפתה את ההוראה בשפה ההונגרית בכל בתי הספר של המחוז. בימי השלטון הרומני, בשנים 1930–1956 ירד מספר ההונגרים באזור על ידי התבוללות, הגירה וירידה בילודה. אחרי שנת 2000 גברה כמו בכל רומניה ההגירה למקומות עבודה במערב אירופה ואזורים נוספים. בין 1910 ל-2011 ירדה האוכלוסייה ההונגרית מ-96,364 תושבים ל-35,295 תושבים. ב-2011 היוו ההונגרים 5.16% מאוכלוסיית המחוז. כיום היישובים עם המספר הגדול ביותר של הונגרים הם טימישוארה (15,564), לוגוז' (2752), ז'ימבוליה (1169), דומברביצה (1057), טורמק (973) וסניקולאו מארה (890). ביישובים אלה חיים 63% מכלל ההונגרים במחוז. קהילות הונגריות חשובות גרות ב-16 כפרים - באזורי סניסיקולאו מארה, אוטלק ודרום ומזרח. במחוז טימיש נולדו ופעלו דמויות חשובות של התרבות ההונגרית כמו המלחין בלה ברטוק. בטימישוארה פועל התיאטרון ההונגרי הממלכתי על שם צ'יקי גרגיי. דתם של ההונגרים היא בעיקר רפורמית קלוויניסטית ורומית-קתולית.
גרמנים
ההגירה ההמונית של גרמנים לחבל באנאט התחילה אחרי סיפוח האזור לאימפריה ההבסבורגית ב-1718. בשנים 1722–1787 הגיעו שלושה גלים של מתיישבים גרמנים, בתוכם גם מיעוט ממוצא צרפתי, הוגנוטי לשעבר, איטלקי, וכו'. הם כונו "שוואבים", "שוואבים של דנובה" או "שוואבים של באנאט" (Banater Schwaben). רוב רובה של האוכלוסייה הייתה רומית קתולית. הם באו בעיקר בחבלי לורן, אלזס, סאר ו-לוקסמבורג' כמו כן מריינלנד פפאלץ. הם קיבלו אדמות בהתחלה בחכירה והקימו כפרים רבים ברחבי האזור. המנהל האוסטרי תכנן בקפדנות את יישובם. המתיישבים הגרמנים ניקזו את הביצות, השתתפו בבניית תעלת בגה ושיקמו את החקלאות. העיר טימישוארה - בגרמנית "טמשבורג" או "טמסוואר" לפי המקור ההונגרי - הפכה למרכזם התרבותי. לגרמנים היה תפקיד ראשוני במעלה בתיעוש ובפיתוח רשת פסי הברזל במאה ה-19. בהתחלה סבלו ממצוקה גדולה ובהמשך הגיעו לשגשוג. מצב זה תואר באמרה הגרמנית:
אחרי 1788 האזור שויך מבחינה מנהלית לממלכת הונגריה במסגרת האימפריה ההבסבורגית האוסטרית. הגרמנים תרמו לשגשוג האזור בין היתר כחקלאים וכבעלי מלאכה. הם ייסדו מוסדות תרבות בערים ובכפרים, לרבות תיאטרון גרמני בעיר טימישוארה, הקימו עיתונים בשפה הגרמנית וכו'. בימי המשטר האוסטרו-הונגרי אחרי 1867 גברה מדיניות ההונגריזציה של התושבים, אבל הזהות הגרמנית נשמרה. ב-1930 הגרמנים היוו שליש מאוכלוסיית המחוז. תחת השלטון הרומני אחרי 1918 פרחה שוב התרבות הגרמנית. הוקם מחדש התיאטרון בשפה הגרמנית והוקמו עיתונים גרמניים. בטימישוארה פעלו שני בתי ספר תיכון גרמנים - "באנאציה" (קתולי) והתיכון האוונגלי (כיום "ניקולאוס לנאו"). אחרי שנות ה-1930 עלתה בצורה ניכרת השפעת הנאציזם ברחוב הגרמני. במלחמת העולם השנייה גויסו גרמנים רבים לצבא הגרמני כולל לואפן אס אס וגם לצבא הרומני שהיה אז בעל ברית של הצבא הגרמני. חלק מהגרמנים יושבו בשטחים בפולין שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית. אחרי כיבוש האזור על ידי הצבא הסובייטי ב-1944, בשנת 1945 כ-35,000–40,000 גרמנים - גברים ונשים מחבל באנאט ועוד כ-8000–9000 מ"הבאנאט ההררית" נשלחו לעבודות פרך בברית המועצות. אלפים (כ-15%) מתו תוך כדי כך. בשנת 1951 קהילות גרמניות שלמות גורשו מכפריהם למישור הברגאן בקצה השני של רומניה אותו נדרשו לשקם בעמל רב. בשנת 1967 כוננה רומניה שהייתה תחת משטר קומוניסטי יחסים דיפלומטיים עם גרמניה המערבית. אחר כך התעצמה הגירת הגרמנים מהמחוז תמורת כספים ששולמו על ידיהם ועל ידי ממשלת גרמניה המערבית לשלטון הרומני. ההגירה המשיכה גם אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי. בשנת 1930 חיו במחוז טימיש-טורונטל 174,000 גרמנים. בשנת 2013 מספרם ירד ל-8,500. בעת השלטון הקומוניסטי הוקם בטימישוארה תיאטרון ממלכתי גרמני המסובסד על ידי המדינה. כמו כן המשיכו להופיע מספר עיתונים וכתבי עת בגרמנית. כיום רבים מתלמידי בית הספר התיכון הגרמני "ניקולאוס לנאו" אינם גרמנים. פרט לשאר החגים הנוצריים הגדולים, החגיגות החשובות ביותר של הגרמנים היו ימי ה- Kirchweih הקדשת הכנסיות הקתוליות ביישוביהם. בשטח המחוז טימיש נולדו סופרים גרמנים מפורסמים כמו המשורר ניקולאוס לנאו שכפר הולדתו קיבל את שמו - לנאוהיים, הרטה מילר, כלת פרס נובל לספרות, המשורר פרנץ ליבהרדט ואחרים. עם היישובים בעלי אוכלוסייה גרמנית חשובה בעבר נמנים: אויוואר, אוצלו רושו, אורצישוארה, בטהאוזן, בוזיאש, גוטלוב, ג'רמטה, בילד, דנטה, ליבלינד, לנאוהיים, סטאמורה ג'רמנה, סנמיכאיו ג'רמן, סניקולאו מארה, סקלאז, פריאם, רמטיה ג'רמנה, קרפיניש, שרלוטנבורג וכו'.
סרבים
סרבים חיים בטימישארה ובאזור מסביב עוד מימי הביניים. במאה ה-17 הם היוו רוב במערב המחוז של ימינו. כיום הם מהווים רק 2% מאוכלוסיית המחוז, שהם מחצית מכלל המיעוט הסרבי של רומניה. הריכוז הגדול ביותר של סרבים הוא בבירת המחוז, טימישוארה, בה נמצאת גם הנהגת הכנסייה האורתודוקסית הסרבית מרומניה וקונסוליה של סרביה. פרט לטימישטארה, סרבים חיים בעיקר בכפרים ובעיירות במערב במחוז, בין טימישוארה לגבול הסרבי, אך גם מסביב לטימישוארה ומזרחה ממנה, במרכז המחוז. מיעוט סרבי משמעותי גר ביישובים קרלייבץ, פטרובו סלו, סרפסקי סמרטון (ברומנית - סנמרטינול סרבסק) וסטנצ'בו. בגלל היותם חיים לצד הרומנים וקבוצות אתניות אחרות, קיימת דרגה גבוהה של נישואי תערובת והתבוללות. מקרב הסרבים במחוז ידועות הדמויות של המלומד, הפילולוג והוגה הדעות דוסיטיי אוברדוביץ' והמתעמלת לביניה מילושביץ'.
יישובים עם מיעוט סרבי: ב-1992 המיעוט הסרבי התארגן ב"איחוד הסרבים של רומניה".
בולגרים
במחוז טימיש חיים כ-10,000 בולגרים. דתם רומית-קתולית. הם התיישבו באזור זה אחרי דיכוי המרד האנטי-עות'מאני של האוכלוסייה הקתולית בצ'יפרובצי שבצפון-מערב בולגריה (מרץ-אוקטובר 1688) שציפתה לשווא לסיוע אוסטרי. ניצולי המרד היגרו לחבל אולטניה שבוולאכיה וכעבור כ-50 שנה הגיעו חבל באנאט תחת השלטון ההבסבורגי. הבולגרים מתרכזים בעיקר בכפר סטאר בשנוב (בשנובה וקה, בימינו דודשטי וק) שבו הם מהווים רוב התושבים. מקרב הבולגרים קמו אישים כמו קרול טלביס, שהצטיין במשך עשרים שנה כראש העיר טימישוארה תחת השלטון האוסטרו-הונגרי.
יהודים
עדויות לנוכחות יהודית מסוימת בקרב המתיישבים הרומאים בשטחי חבל באנאטמ נמצאו מהמאה השנייה-הרביעית. במאה ה-16 מוזכרים יהודים בתחום ממלכת הונגריה. בעת השלטון העות'מאני בחבל באנאט (1552–1718) חיו באזור יהודים ספרדים, המוזכרים בשנת 1643. ב-1718 עם הכיבוש האוסטרי בטימישוארה נמנו בעיר 144 יהודים. בהמשך ב-1739 קמו שתי קהילות אשכנזית וספרדית. עם הכיבוש ההבסבורגי של טימישוארה, על אף מכשולים שונים, התחילו לפעול באזור אנשי עסקים יהודים כמו המשפחות קפיך (שניהלה את מבשלת הבירה (1717) וגם טנחנת מים) סימון בכרך שחכר מהשלטון הקיסרי בית חרושת  לבדים. כמו כן בלטו דמויותיהם של אנשי העסקים איזאק הירשל, שהיה מעורב במסחר עם נחושת ומאיר אמיגו. "פקודת היהודים" משנת 1776 ביקשה להגביל את התרבות הקהילה היהודית אך לא יושמה ממש. מריה תרזיה שהפעילחה מדיניות עוינת כלפי היהודים, מתה ב-1780 והוחלפה בשלטון על יד בנה, יוזף השני, שדגל ביותר סובלנות. אחרי סיפוח חבל באנאט לממלכת הונגריה ההבסבורגית ב-1788, החבל חולק לשלוש מחוזות או רוזנויות: טימיש, טורונטל וקאראש. מספר היהודים בהם עלה מ-686 ב-1804, ל-1,960 ב-1821, ואחר כך ל-6,571 ב-1848. ב-1867 תחת השלטון הדואליסטי האוסטרו-הונגרי הוענקה אמנציפציה ליהודים. בכמה יישובים, כמו טימישוארה, קמה קהילה נאולוגית שנפרדה מהיהדות החרדית והאורתודוקסית האדוקה. רבנים ראשיים של טימישוארה, כמו יעקב משה ובשנים 1821–1859 צבי הרש אופנהיימיר הוכרו גם כרבני היהודים בכל חבל באנאט. ב-1862 נפתח בטימישוארה בית כנסת חדש. במהלך המאה ה-19 נבנו בתי כנסת צ'וקובה, דטה. ב-1833 הוקם בית ספר יהודי מודרני בלוגוז', ב-1857–1872 גם בטימישוארה, ב-1871–1891 בפג'ט וכן בסניקולאול מארה. הקהילה היהודית בטימישוארה תרמה רבות להתפתחות העיר. מספר היהודים בחבל באנאט הגיע ל-13,591 ב-1867, ל-19,159 לפני פריצת מלחמת העולם הראשונה. ב-1918 כשמחצית החבל בנאט רבתי עמד להיספח לרומניה, מספר היהודים היה 14,053. בשנת 1921 קם בטימישוארה בית הספר התיכון היהודי עם שפות ההוראה הרשמיות רומנית ועברית. בשנים 1940–1944 הופעלו החוקים נגד היהודים, לרבות שנית גברים יהודים לעבודות כפייה ברחבי רומניה, אולם ב-1942 החליט המשטר לוותר על העברת יהודי האזור למחנות ההשמדה שבפולין. לכן בתום מלחמת העולם השנייה, ב-1947 חיו באזור 17,816 יהודים. בימי השלטון הקומוניסטי (1947–1989) כמעט כולם היגרו לישראל ולפעמים לארצות במערב כמו ארצות הברית, קנדה, גרמניה המערבית, או מדינות דרום אמריקה. כיום חיים במחוז, כמה מאות יהודים, רוב רובם בטימישוארה.
אוקראינים
במחוז טימיש חיים מעל 6,000 אוקראינים, לרבות רוסינים. רובם באו מחבל מרמורש, חלקם עוד מתקופת השלטון האוסטרו-הונגרי. רבים התיישבו באחוזות בקרבת העיר לוגוז', בפדורן (Pădureni) ובסקויש (Scăiuș). שם השתלבו בענף היערות ותעשיית העץ. בשנים 1907–1910 הקימו חמשה כפרים, הקיימים עד ימינו: רמטיה מארה, סוקה, בארנה, פוגנשט ושטיוקה.. גל נוסף הגיע בשנות ה-1970, בעיקר בגבעות במזרח המחוז. בשנת 2000 התארגן "האיחוד התרבותי של הרוסינים ברומניה"
סלובקים
הסלובקים הראשונים הגיעו בעיקר במאה ה-18, כשנוכחותם בולטת ביישוב גטאיה.
פוליטיקה
מועצת מחוז טימיש, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-36 נציגים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן:
חלוקה מנהלית
במחוז טימיש נמצאים 325 יישובים: כולל 2 ערי-מוניקיפיום (רשויות עירוניות), 10 ערים ו-89 כפרים גדולים (מועצות).
כלכלה
המיקום הגאוגרפי והמסורת ההיסטורית המקומית הפכו את המחוז למושך השקעות רבות מחוץ לרומניה.
תעשיות
המחוז טימיש מייצר 3.7% מהתפוקה התעשייתית של רומניה יש בו תעשיית נפט, של גזים טבעיים וליגניט, כמו כן תעשיית ייצור מכונות, תעשייה אלקטרונית, תעשייה כימית, תעשיות מזון, טקסטיל, עיבוד העור, הנעלה, ועצים.
חקלאות
המחוז מייצר 5.5% מהתפוקה החקלאית של רומניה. בעיקר - גידולי חיטה, תירס, שעורה, חמנית וסלק סוכר, גידולי ירקות ופרחים. בשנת 1975 גידלו במחוז טימיש 247,000 בקר, 717,000 חזירים, ו-537,000 כבשים.
תיירות
המקומות החשובים במחוז מבחינה תיירותית הם:
במחוז טימיש ישנן מספר מערות כמו מערת רומנשט (13 ק"מ מפג'ט), המערה הכחולה - על יד פייטרואסה (12 ק"מ מפג'ט), ומערת "סטינקה לוי פלוריאן" (הסלע של פלוריאן) על יד טומשט (17 ק"מ מפג'ט).
שמורות טבע - ביצות סאטקינז, הפארק הדנדרולוגי בבאזוש, האתר הפוסיליפרי רדמנשט והמלחות בדיניאש.
מוסדות תרבות
המחוז טימיש מתאפיין בחיי תרבות ערים. בעיר טימישוארה פועלים התיאטרון הלאומי "מיכאי אמינסקו", התיאטרון הממלכתי הגרמני, התיאטרון הממלכתי ההונגרי "צ'יקי גרגיי", התיאטרון לילדים ונוער "מרלין", התזמורת הפילהרמונית "באנאטול", הקרן "התיאטרון העירום", המרכז המחוזי לתרבות ולאמנות, האופרה הלאומית הרומנית של טימישארה, וכו'. במחוז פועלים 8 בתי תרבות, 249 מועדוני תרבות, 355 ספריות, 3 בתי קולנוע, 8 מוסדות למופעים והצגות, 38 מוזיאונים ואוספים ציבוריים.
אתרים ההיסטוריים
בניינים היסטוריים:
תעופה
את נתיבי התעופה משרת נמל התעופה הבינלאומי טימישוארה על שם "טראיאן ווייה", שדה התעופה השלישי בגודל ובחשיבות ברומניה, אחרי שני נמלי התעופה של בוקרשט. בטימישוארה קיים עוד שדה תעופה לצרכים מיוחדים העשוי לעבור תהליך מודרניזציה ולשרת בעתיד חלק מהטיסות שעוברות כעת דרך נמל התעופה "טאריאן ווייה".
תחבורת מים
תחבורת המים נעשית דרך תעלת בגה שנבנתה החל משנות ה-1700. בשנת 2008 החלו עבודות ניקוי, אקולוגיזציה ומודרניזציה של תעלת בגה וענפיה כדי לפתוח נתיב מים בתוך העיר טימישוארה וגם בכיוון סרביה, ואף רחוק אל עבר הדנובה. על גדות תעלת בגה קיימים שני נמלים עיקריים:טימישוארה ואוטולק (Otelec).
קישורים חיצוניים
Iancu Berceanu - Morisena nr. 3(19)/2020, anul V, pp. 40-48 on Research Gate Wolfgang Ziegler Minoritatea germană din România באתר המכון גתה.
חוסיין סלאמי
חוסיין סלאמי (, נהגה הֹסֵין סַלַאמִי; נולד בשנת 1960) הוא קצין צבא איראני בדרגת בריגדיר גנרל שמשמש כמפקד משמרות המהפכה האסלאמית.
ביוגרפיה
ב-2009 הוא מונה לסגנו של מפקד משמרות המהפכה הגנרל מוחמד עלי ג'עפרי.
ב-21 באפריל 2019 הודיע המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי, על מינוי של סלאמי למפקד משמרות המהפכה.
קלסי צ'או
קלסי אסביל צ'או (באנגלית: Kelsey Asbill Chow; נולדה ב-9 בספטמבר 1991) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
ביוגרפיה
צ'או נולדה בעיר קולומביה שבמדינת קרוליינה הדרומית שבארצות הברית ב-9 בספטמבר 1991. היא הבכורה מבין שלושה אחים. יש לה אח הצעיר ממנה בשנתיים ואחות הצעירה ממנה ב-8 שנים. אביה הוא ממוצא סיני. צ'או אהבה לעסוק במשחק ובריקוד מגיל צעיר. היא למדה זכויות אדם באוניברסיטת קולומביה.
קריירה
בשנת 2008 היא התארחה בפרק של החיים היפים של זאק וקודי. היא גם כיכבה בסרט המקורי של ערוץ דיסני, אחי דן לצד ג'י הנליוס ודייוויד למברט.
בין השנים 2010 ל-2013 כיכבה בתפקיד מקיילה בתוכנית הילדים שני מלכים בערוץ דיסני XD לצד מיטשל מוסו ודוק שואו.
בשנת 2015 גילמה את טרייסי סטיוארט בעונה החמישית של סדרת הנוער זאב צעיר.
חיים אישיים
צ'או בזוגיות עם השחקן הבריטי ויליאם מוזלי מאז 2012.
צרכים קרימינוגניים
צרכים קרימינוגניים או גורמי סיכון דינמיים הם גורמי סיכון שדוחפים את העבריין לפשיעה. ההתייחסות למושג "צרכים" במובן של צרכים קרימינוגניים השתרשה בעקבות מאמר רב השפעה שפורסם בשנת 1990 על ידי החוקרים אנדרוז, בונטה והוג. על פי עיקרון זה, במוקדי הטיפול בעבריינים ומטרותיו צריכים לעמוד גורמי הסיכון הדינמיים (למשל הצורך להשתייך לחבורת רחוב או לכנופיה), הן משום שגורמים אלה ניתנים לשינוי והם משום שהם מעלים את הסיכון להישנות העבירה. גורמים נוספים הם, למשל, אישיות אנטי־ סוציאלית, חברים אנטי־סוציאליים, עמדות ואמונות אנטי־ סוציאליות, שימוש בסמים, בעיות בתפקוד המשפחתי, היעדר תעסוקה, בעיות בשליטה עצמית, היעדר כישורים לפתרון בעיות, וסביבת מגורים בעייתית. כל הגורמים הללו דוחפים את האדם לפשיעה, אך ניתנים באופן פוטנציאלי לשינוי, להבדיל מגורמים סטטיים, כמו היסטוריה פלילית או היסטוריה של קורבנות להתעללות או הזנחה, שאינם ניתנים לשינוי.
אם כן, צרכים קרימינוגניים קשורים למאפיינים, לתכונות אישיות, לבעיות ולנושאים המעסיקים את האדם, ויש להם זיקה ישירה לצרכים המניעים אותו לבצע את העבירה שוב ושוב. גורמים אלה נוטים להיות יציבים לאורך זמן (משך חודשים או שנים) אך מטבע הדברים ניתנים לשינוי באמצעות טיפול מתאים, או למשל כתוצאה משינויים באורח החיים של האדם.
כאשר קרימינולוגים מנסים לקבוע את הסיבות לפשע או מעריכים מסוכנות, חלק מהניתוח בוחן את הצרכים הקרימינוגניים של העבריין. לעיתים קרובות נשאלת השאלה, "אם לעבריין היה דבר מה (משהו שהעבריין צריך וחסר), האם הוא עדיין היה מבצע את הפשע?"
טיפול
מעבר לעיקרון הצורך (גורמי סיכון דינמיים), במאמרם הציעו אנדרוז, בונטה והוג שני עקרונות נוספים. הראשון הוא עיקרון הסיכון (Risk principle). על פי עיקרון זה, יש להתאים את דרגת האינטנסביות של הטיפול והשיקום לדרגת הסיכון של העבריין, קרי, עבריינים בסיכון גבוה יקבלו תוכניות אינטנסביות ואילו עבריינים בסיכון נמוך לא יוכנסו למוסדות תיקון על מנת למנוע התחברות דיפרנציאלית שלהם עם עבריינים בסיכון בינוני-גבוה. העיקרון השלישי שהוצע היה עקרון התגובתיות או ההיענות לטיפול (Responsivity principle), לפיו יש להתאים את תוכניות ההתערבות לכישורים, למוטיבציה, וליכולות הלמידה של העבריין.
אף על פי שבמהלך השנים נוספו עוד עקרונות, שלושת העקרונות (עיקרון הסיכון, הצורך, התגובתיות) נחשבים עדיין למרכזיים ביותר בטיפול בעבריינים.
קוויטייה
קוויטֶייה (בנורווגית: Kvitøya, "אי לבן") הוא אי בארכיפלג סבאלברד באוקיינוס הארקטי, בשטח של. זהו החלק המזרחי ביותר של ממלכת נורווגיה. הנחלה הארקטית הרוסית הקרובה ביותר, האי ויקטוריה, נמצאת במרחק מזרחה.
האי מכוסה כמעט לחלוטין על ידי קוויטייקולן, כיפת קרח בשטח של עם כיפה קלאסית בצורת שעון חול, שהעניקה לו את שמו. שטחי היבשה המעטים נטולי הקרח כוללים כל אחד מהם רק כמה קילומטרים רבועים גדולים ועקרים מאוד וסלעיים, הגדול ביותר הוא Andréeneset בפינה הדרום־מערבית של האי. קוויטֶייה הוא חלק משמורת הטבע נורדאוסט-סבאלברד.
היסטוריה
האי קוויטֶייה התגלה על ידי ההולנדי קורנליס גילס בשנת 1707, ונקראה בתחילה 'ארץ גילס' או 'ארץ גיליס' במפות בצורות, בגדלים ובמיקומים שונים לאורך מאות השנים.
משלחת הבלונים הארקטית של אנדרה
האי היה מקום המנוחה של משלחת הבלונים הארקטית של אנדרה משנת 1897, שאורגנה על ידי סלומון אוגוסט אנדרה. המשלחת ניסתה לטוס מעל הקוטב הצפוני בכדור פורח, אך נאלצה לרדת על הקרח כ- מצפון לקוויטֶייה ב-14 ביולי, פחות משלושה ימים לאחר שיגורם. הם הגיעו לאי ברגל ב-6 באוקטובר והתיישבו בחלק נטול הקרח היחיד באי, במה שנקרא כיום Andréeneset.
גורל המשלחת במשך שנים רבות היה אחת התעלומות הגדולות של הקוטב הצפוני, עד ששרידיה התגלו על ידי הספינה ברטוואג ב-1930, למעלה משלושים שנה לאחר מכן, ויומנים, יומנים של תצפיות מדעיות ותצלומים - לוחות שליליים מזכוכית, אשר הוקפאו עמוק וניתן היה לפתח אותם - נמצאו באתר. חוקרים מודרניים גורסים ששלושת חברי המשלחת מתו תוך שבועיים מהגעתם לאי, ככל הנראה על ידי דב קוטב.
אנדרטה לזכר שלושת הגברים, נילס סטנדברג, סלומון אוגוסט אנדרה וקנוט פרנקל הוקמה על האי. אנדרטה נוספת, שהוצבה שם על ידי "משלחת סטוקהולם" ב-1997 לציון 100 שנים לאירוע הטראגי, נהרסה מאוחר יותר בכוונה על ידי רשות סבאלברד, בטענה שהוקמה באופן בלתי חוקי.
בקי שארפ (סרט)
בקי שארפ (באנגלית: Becky Sharp) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1935 בבימויו של רובן ממוליאן ובכיכובה של מרים הופקינס. עוד השתתפו בסרט פרנסס די, סדריק הרדוויק, בילי בורק, אליסון סקיפוורת', נייג'ל ברוס, ואלן מאובריי.
הסרט מבוסס על מחזה באותו שם מאת לנגדון מיטשל, והמחזה עצמו מבוסס על הרומן "יריד ההבלים" מאת ויליאם מייקפיס תאקרי. המחזה התפרסם בסוף שנות התשעים של המאה התשע עשרה בכיכובה של השחקנית מיני מאדרן פיסק. את התסריט כתב פרנסיס אדוארד פראגו. הסרט סימן ציון דרך בתולדות הקולנוע בהיותו הסרט הראשון שצולם בטכניקת הטכניקולור בשלושה פסים, ובעקבותיו צולמו מספר גדל והולך של סרטים בצבע בבריטניה ובארצות הברית.
הסרט מגולל את סיפורה של נערה מהמעמד הנמוך המפלסת את דרכה אל תוך משפחה ממעמד גבוה יותר, ותוך כדי כך היא הורסת את חייה וחיי הסובבים אותה.
תקציר עלילה
בקי שארפ (מרים הופקינס) אשה אנגלייה צעירה ושאפתנית מצליחה לשרוד בשנים שאחרי תבוסתו של נפוליאון בונפרטה בקרב ווטרלו.
במאמציה להתקדם בחיים היא מצליחה להתחבר למספר ג'נטלמנים כמו המרקיז סטיין (סדריק הרדוויק), ג'וזף סדלי (נייג'ל ברוס), רודון קרולי (אלן מאובריי) וג'ורג' אוסבורן (ג'. פ. האנטלי הבן).
היא עולה לפסגת החברה הבריטית. אולם בחוגים החברתיים בהם היא מסתובבת הוא פוגעת בגבירות כמו ליידי בראקרס (בילי בורק). שארפ מושפלת כשהיא צריכה לשיר לפרנסתה בבתי מרזח, אבל תמיד מצליחה להתאושש.
צוות השחקנים
פט ניקסון - אז פט ריאן, לעתיד אשתו של ריצ'רד ניקסון ובין השנים 1969 ו-1974 הייתה הגברת הראשונה של ארצות הברית, שיחקה כניצבת בסרט, והיא מופיעה בסצנה של נשף הריקודים.
הפקה
לוול שרמן, שהיה הבמאי המקורי של הסרט, חלה בעת שעבד על הסרט "Night Life of the Gods" לפני שהחלו צילומי "בקי שארפ", אבל הוא המשיך לעבוד על הפרויקט. ארבעה שבועות אחרי תחילת ההפקה הוא נפטר מדלקת ריאות.
אחרי מותו של שרמן, הובא רובן ממוליאן להמשיך בבימוי הסרט. ממוליאן לא רצה להשתמש כלל בצילומים של שרמן, והחליט לצלם את כל הסרט מחדש.
"בקי שארפ" היה הסרט באורך מלא הראשון שצולם בטכניקולור בשלושה פסים.
קבלה וביקורת
גרהם גרין כתב בהתלהבות במגזין "The Spectator": "הצבע הוא הכל כאן" ותיאר את השימוש שלו בסרט כ"ניצחון". למרות זאת גרין התלונן שהטכניקולור "עושה שמות בפנים של הנשים", והוא ביקר את הופקינס על "משחק הססני", ולדעתו שיא הסרט בבאת' היה "אבסורדי" ו"טיפשי". עם כל זאת התרשמותו הכללית הייתה שהסרט הוא "תענוג לעיניים".
אנציקלופדיה הלכתית רפואית
אנציקלופדיה הלכתית רפואית היא אנציקלופדיה ב-7 כרכים העוסקת בנושאי רפואה, מוסר והלכה. מחבר האנציקלופדיה הוא הרב פרופ' אברהם שטינברג, רב, נוירולוג ומומחה לאתיקה רפואית.
הכרך הראשון יצא בשנת תשמ"ח (1988) בהוצאת מכון שלזינגר. הכרך השישי והאחרון הודפס בתשנ"ט. בתשס"ו יצאה לאור מהדורה מחודשת ב-7 כרכים.
האנציקלופדיה ומטרותיה
האנציקלופדיה סוקרת באופן מקיף ומבוסס נושאים הקשורים לרפואה ולטיפול בחולה מבחינת תורנית ומבחינה מדעית גם יחד. ערכי האנציקלופדיה מגישים באופן תמציתי ומרוכז את הדיונים ההלכתיים בנושאי רפואה החל מהמקרא, משנה, התלמודים, הגאונים, הראשונים, האחרונים ועד לפוסקי הדור האחרון, לאור החידושים וההתפתחויות בשדה הרפואה המודרנית. סגנונו של החיבור "עברי-ישראלי מודרני, בהיר קצר ותמציתי... תוך הימנעות מסלסולי לשון וכפל לשון". ההשראה לאופן עריכת החומר הרב וסידורו נלקחה מהאנציקלופדיה התלמודית בעריכתו של הרב שלמה יוסף זוין.
לדברי המחבר בהקדמתו מטרת החיבור כפולה, הן לטובת רופאים וחולים שיוכלו לדעת את "דרך התורה" בשאלות אתיות-רפואיות, והן לטובת מורי ההוראה שיוכלו להסתייע ברקע הרפואי ובמראי המקומות הרבים בבואם לפסוק בשאלות ההלכתיות-רפואיות הקשות שעומדות בפניהם. האנציקלופדיה אינה רק ספר עזר ולימוד אלא גם ספר מקור המכיל עשרות אלפי ציונים ביבליוגרפיים.
קבוצות הערכים העיקריות הן: ערכים העוסקים בבעיות הלכתיות הנוגעות לרופא או לחולה שומר תורה ומצוות (כגון: אבלות ואנינות, כהן, כשרות, ייחוד, שבת). ערכים העוסקים בבעיות הלכתיות מוסריות כלליות (כגון: איבוד עצמו לדעת, הפלה מלאכותית, קביעת רגע המוות, רשלנות רפואית, ניתוחי מתים, סודיות רפואית). נושאים כלליים בתחום הרפואה, ההלכה והמוסר (כגון: בחירה חופשית, ביקור חולים, רופא ורפואה, חיים, מוות). ערכים העוסקים בבעיות רפואיות ספציפיות אשר יש להן התייחסות הלכתית (כגון: אבהות, חרש, לידה, סטיות מיניות). נושאי הלכה הקשורים לאיברי הגוף.
כל ערך מכיל את ההתייחסות ההלכתית וההשקפתית לנושא הערך על פי תורת ישראל, בצירוף רקע מדעי, רקע משפטי, רקע היסטורי ורקע פילוסופי-מוסרי לפי הצורך. בסוף כל כרך הובאו השלמות והוספות ולכרכים הקודמים בהתאם לנושאי האנציקלופדיה העוסקים בתחומים משתנים ומתפתחים באופן תדיר. לאנציקלופדיה צורפו כמה מפתחות ורשימות: מפתח עניינים מפורט, מפתח אישים, מפתח מקורות ורשימה ביבליוגרפית. בפתח הכרך הראשון מובאת סקירה על כל האנציקלופדיות ההלכתיות הכלליות ועל כתבי עת וספרים העוסקים ברפואה והלכה שיצאו עד לזמן כתיבת האנציקלופדיה.
הסכמות ופרסים
בשנת תש"ן זכה פרופ' שטינברג בפרס הרב קוק לספרי מחקר ועזר תורניים. בנימוקי הפרס כתבו השופטים כי "השילוב של רופא מומחה ואיש הלכה הוא חידוש מרענן של תקופתנו. זכות הבכורה בכך שמורה ללא ספק לד"ר אברהם שטינברג... האנציקלופדיה היא ראשונית מסוגה גם בעולם ההלכתי וגם בעולם הרפואי. אין ספק כי לא ירחק הזמן והיא תיעשה לנכס צאן ברזל של כל ספריה תורנית". ועדת הפרס עמדה גם על הייחוד בעובדה שמפעל זה נעשה כולו בידי אדם אחד: "מפליא לציין, כי עבודה מעין זו, הדורשת מטבע הדברים עבודת צוות מומחים נעשית כולה על ידי המחבר בלבד. האנציקלופדיה מהחל ועד כלה, בצירוף ההערות והמבואות - כולל טרחת ההגהה וההבאה לבית הדפוס - נעשית על ידיו ללא סיוע מבחוץ".
בשנת תשנ"א (1990) זכה בפרס כץ מטעם הכנסת לעידוד עבודות מחקר ביישום ההלכה בחיים המודרניים, ובפרס המחלקה לרפואה והלכה של המועצה הדתית בירושלים. בשנת תשנ"ו זכה בפרס לחקר הלשון והספרות הרפואית מ"קרן איינהורן".
ב-1999 זכה בפרס ישראל לספרות תורנית ויוצרים.
הכל זה מלמעלה
הכל זה מלמעלה הוא אלבומו השני של הזמר דודו אהרון, יצא לאור ביולי 2009. דודו כתב והלחין את רוב שירי האלבום. הכולל את הלהיטים: "לא דומה", "נוצה ברוח" ו"הכל זה מלמעלה". האלבום הגיע למעמד אלבום זהב על מכירות של למעלה מ-20,000 עותקים.
ברונהילדה מאוסטרזיה
ברונהילדה (Brunhilda) מאוסטרזיה (בערך 543–613) הייתה נסיכה ויזיגותית שהפכה למלכת הפרנקים בשם בניה ונכדיה ושלטה באוסטרזיה במשך שנים רבות.
היא נולדה כנראה בטולדו שבספרד (שהייתה בירתם של הויזיגותים) כבתו של אתנגילד, שהפך למלך הוויזיגותים ב-554, וקיבלה את חינוכה כנוצרייה ברוח האריאניות. ב-567 נישאה לזיגיברט הראשון, מלך אוסטרזיה (נכדו של כלוביס הראשון, מלך הפרנקים) ששלח לטולדו מתנות רבות, והצטרפה אליו בעיר בירתו מץ. עם נישואיה זנחה את האריאניות והמירה את דתה לקתולית.
ברונהילדה תיעבה את פרדגונד והשפיעה על בעלה, זיגיברט הראשון לצאת למלחמה בכילפריך הראשון. בגלל המנהג הגרמאני של נקמת דם רצח גלסווינטה שימש עילה למלחמות עקובות מדם בין זיגיברט לבין כילפריך, שביניהם היו הסכמי שלום אחדים. ב-575 נרצח זיגיברט הראשון, כנראה בידי שכירי חרב של פרדגונד, בנו כילדברט השני, שהיה בן חמש שנים בלבד, ניצל והוכרז למלך אוסטרזיה על ידי האריסטוקרטיה של ממלכה זו.
ברונהילדה נפלה בידיו של כילפריך הראשון, ששלח אותה לגלות בעיר רואן. אך ב-576 היא הצליחה לפתות את מרובך השני (בנו של כילפריך) שנשא אותה לאישה. כילפריך רדף את בנו מרובך עד שהומת ב-577. ב-584 נרצח כילפריך הראשון, כנראה על פי מזימתו של לאנדרי, המאיורדומוס של נויסטריה, שהפך למאהבה של פרדגונד. ב-585 ברונהילדה שבה לאוסטרזיה. היות שבנה כילדברט השני שירש את כתר אוסטרזיה, היה בן חמש עשרה שנה בלבד, ברונהילדה שימשה כעוצרת בשמו.
ברונהילדה פנתה לגונתרם, מלך בורגונדיה, שהיה אחיו של זיגיברט הראשון, וב-587 נחתם הסכם אנדלו בין גונתרם לבין ברונהילדה, שלפיו הסכים גונתרם, שלא היו לו ילדים, לאמץ כבן את בנה של ברונהילדה, כילדברט השני, מלך אוסטרזיה. ב-592 מת גונתרם, וכילדברט השני ירש את גם את כתר ממלכת בורגונדיה.
חלק של האריסטוקרטיה האוסטרזית, בראשותו של המאיורדומוס ואנאקר שתיעב את ברונהילדה, מרד בה והחליט לתמוך בכלותאר השני. ברונהילדה שנשארה ללא צבא נמלטה להרי יורה (כיום בשווייץ), אך נלכדה בידי ארפון, מפקד צבא נויסטריה, שמסר אותה לידיו של כלותאר השני, שהפך למלך הפרנקים. הוא עינה את ברונהילדה במשך שלושה ימים, ולבסוף קשר אותה בשרשראות לארבעה סוסים שדורבנו בארבעה כיוונים שונים וקרעו את גופה לגזרים. איבריה הונחו על אלונקה ונשרפו. בסוף 613 עצמותיה נאספו והוטמנו במנזר מרטין הקדוש שבעיר אוטן שבבורגונדיה.
ב-25 באוגוסט 1632 נפתח קברה כדי לנסות לוודא שהיה זה קברה של ברונהילדה. נמצאה שם תיבת עופרת ובתוכה עצמות, אפר ומספר פחמים. התיבה נטמנה שנית בקברה במנזר מרטין הקדוש בעיר אוטן.
מספר היסטוריונים מתארים את ברונהילדה כשליטה סמכותית, יהירה, ולעיתים קרובות ערמומית, מחרחרת מלחמה ואשת תככים, שנהגה על פי המסורת הגרמאנית של נקמת דם, וגרמה לפילוג בין ממלכות המרובינגים. כמו יריבתה פרדגונד, ברונהילדה נראית בהיסטוריה באור שלילי. אף על פי כן, היא הייתה מאוד מתורבתת - מה שנחשב לדבר נדיר בין המלכים והאצילים של תקופתה. היה לה כבוד עצמי כנסיכה וכעוצרת בשם בניה ונכדיה, היו לה תומכים בקרב האצולה הפרנקית, האוסטרזית והבורגונדית, ומאידך היא ניסתה להטיל את סמכותה המלכותית על אצולה שמרדה בה לעיתים קרובות. הייתה לה גישה מודרנית לסמכותה של המדינה. כאשר האפיפיור גער בה על כך שאיפשרה ליהודים ולנוצרים של ממלכתה לחגוג את חג הפסח ואת חג הפסחא, היא השיבה לו כי בעיות הדת היו מעניינם של הבישופים, ולא מעניינה.
נבחרת קוריאה הדרומית בבייסבול
נבחרת קוריאה הדרומית בבייסבול (בקוריאנית: 대한민국 야구 국가대표팀) היא נבחרת הבייסבול לגברים המייצגת את קוריאה הדרומית בתחרויות בינלאומיות. . באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה הנבחרת במדליית זהב.
ביאטריס רייט
ביאטריס רייט (באנגלית: Beatrice Frederika Wright; 17 ביוני 1910 - 17 במרץ 2003) הייתה פוליטיקאית בריטית, ילידת ארצות הברית.
ביוגרפיה
ביאטריס רייט נולדה בניו הייבן, קונטיקט למשפחת בנקאי. היא הגיע לאנגליה במסגרת חילופי סטודנטים. בהיותו באוניברסיטת אוקספורד היא הכירה את ג'ון רטבון ובשנת 1932 הם התחתנו. בשנת 1935 הוא נבחר לבית הנבחרים הבריטי. לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוא נהרג במהלך הקרב על בריטניה. במרץ 1941 ביאטריס רייט נבחרה לבית הנבחרים במקום בעלה הנפטר. היא כיהנה בתפקיד עד לשנת 1945.
בשנים 1978–2003 ביאטריס רייט הייתה סגנית נשיא של המכון המלכותי לכבדי שמיעה. בשנת 1982 ביחד עם ד"ר ברוס פוגל היא הקימה קרן צדקה " Hearing Dogs for Deaf People".
על פעילותה הציבורית הרבה, בשנת 1996 היא התקבלה למסדר האימפריה הבריטית.
בנה טים רטבון היה חבר בית הנבחרים בשנים 1974–1997.
לוח GNOME
לוח GNOME (אנגלית: GNOME Panel) הוא ממשק מחשב מתכוונן, המכיל שורת משימות ותפריט הרצת תוכניות (כדוגמת התחל), ומהווה מרכיב בסיסי בחלק משולחנות העבודה של GNOME.
ב-GNOME גרסה 3 הוחלף הלוח ברכיבים אחרים דוגמת GNOME Shell, העובד רק עם מנהל החלונות Mutter, אך במידה והמשתמש מעוניין הוא יכול להחזיר את המצב לאחור ולהמשיך להשתמש בלוח GNOME.
מראה ואפשרויות
כברירת מחדל מופיעים ב־GNOME שני לוחות אופקיים במסך, אחד בתחתיתו והשני בקצהו העליון. בלוח העליון יש שלוש אפשרויות:
החתרן: קרים
החתרן: קרים (ברוסית: «Диверса́нт. Крым») הוא שמה של סדרת טלוויזיה רוסית משנת 2020, שמהווה פריקוול לסדרות "החתרן" (2004) ו"החתרן: סוף המלחמה" (2007) שעלילתה מתרחשת קודם לאירועי סדרות אלה ומבוססת על הרומן "החתרן" מאת אנטולי אזולסקי. הפרויקט מוקדש לכבוד 75 שנה לניצחון במלחמה נגד הנאצים.
פרק הבכורה שודר ב-9 במאי 2020, ביום הניצחון, בערוץ הראשון ברוסיה.
עלילה
ביולי 1942 לאוניד פילאטוב ואלכסיי בובריקוב מקבלים הוראה לחסל את הקברניט השבוי בדרגה הראשונה, איוואן אלכסנדרוב, שהואשם בריגול ועריקה במהלך ההגנה על סבסטופול ונשלחים למשימה יחד.
הפקה
הצילומים החלו 12 שנה לאחר שידורי הסדרה החתרן: סוף המלחמה ועשר שנים לאחר מותו של ולדיסלב גלקין שגילם את אחת הדמויות הראשויות בשתי הסדרות הקודמות. הצילומים התרחשו בנובמבר-דצמבר 2019 בחצי האי קרים ובסבסטופול. בכל סצנות שבהם נכללו ניצבים רבים בסדרה היו מעורבים מדי יום יותר מחמישים אנשי צבא של גדוד המוטורי של סבסטופול של המשמר הלאומי הרוסי.
מעבדת המחקר של צי ארצות הברית
מעבדת המחקר של צי ארצות הברית (באנגלית:United States Naval Research Laboratory (NRL) היא מוסד מחקר ששייך לצי ארצות הברית ולחיל הנחתים של ארצות הברית. המעבדה הוקמה בשנת 1923 בהמלצת תומאס אדיסון. המעבדה עוסקת במחקר בתחומים כמו תורת החומרים, פיזיקת פלזמה, חקר החלל ולוחמה אלקטרונית.
המעבדה ממומנת מקרנות הצי לכן אין לה שורה ייעודית בתקציב ארצות הברית. בשנת 2016 תקציבה היה כמיליארד $.
היסטוריה
בשנת 1915 תומאס אדיסון פרסם מאמר בו הציע לממשלה להקים מעבדת מחקר גדולה. בשנת 1916 קונגרס של ארצות הברית תיקצב את הפרויקט ב-1.5 מיליון $. מסיבות שונות הקמת המוסד התעקבה והוא התחיל לפעול בשנת 1923. אדיסון היה ראש הוועדה המייעצת. בתחילה המעבדה כללה מחלקות רדיו ואקוסטיקה. הם עסקו במחקרים בתחום רדיו והתפשטות קול מתחת למים. בתחילת שנות ה-40 של המאה ה-20 נוספו מחלקות אופטיקה, כימיה, מכניקה וחשמל, מטלורגיה ותקשורת. במהלך מלחמת העולם השנייה מספר עובדים גדל מ-396 ל-4400 ותקציבה עלה ל-13.6 מיליון $.
המעבדה נכנסה לתחום חקר החלל. היא הובילה תוכנית ואנגארד, מהפרויקטים הראשונים של ארצות הברית בתחום. בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 מהנדסי המעבדה הובילו תוכנית חדשנית שהסתיימה בשיגור לוויין ריגול ראשון של ארצות הברית. מערכת ניווט לוויינית שפותחה על ידי המעבדה הייתה מערכת ראשונה מסוגה שהופעלה. בשנת 1976 הופעלו לוויינים ראשונים של מערכת NOSS. המעבדה ממשיכה בפיתוחי לוויינים שונים גם במאה ה-21.
סניף המעבדה במונטריי עוסק בחיזוי מזג אוויר בהתבסס על צי של 18 לוויינים.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 המעבדה נכנסה לתחום בדיקות ללא הרס ובדיקת מצב אוניות הצי. ידע זה נוצל בהמשך לבדיקות כור גרעיני ומכלי אחסון של חומרים מסוכנים. המעבדה פיתחה שיטות גידול גבישים GaAs שמנוצלים שתחומים רבים.
המק"ם הראשון של ארצות הברית נבנה בשנות ה-20 על ידי מדעני המעבדה. בשנת 1939 מק"ם מתוצרת מעבדה הותקן לראשונה על אוניית הצי. ניצול טכנולוגיה זו תרם להצלחות בקרבות ימיות של מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1939 המעבדה נכנסה לתחום מחקר גרעיני. שיטת העשרת אורניום שפותחה במעבדה הועברה למדעני תוכנית מנהאטן.
במחקרי פיזיקה מדעני המעבדה עוסקים בתחומים שונים. בשנת 1985 עובדי המעבדה הרברט האופטמן וג'רום קרל זכו בפרס נובל לכימיה על הישגיהם בפיתוח שיטות ישירות לקביעת מבנה גבישי.
עם התפתחות המחשוב, המעבדה נכנסה לתחום לוחמה אלקטרונית ובינה מלאכותית.
מבנה המעבדה
המעבדה מבוססת על עובדים אזרחים. ככלל זה אזרחי ארצות הברית ללא אזרחות נוספת. ב-2015 במעבדה עבדו 2540 מעדנים אזרחים ופחות ממאה קציני צי ארצות הברית. היא כוללת כיום 4 מחלקות מחקר:
בשנת 2001 הוקם מכון לננוטכנולוגיה בו משולבים מדענים ממחלקות שונות. בשנת 2012 הוקמה מעבדה למערכות עצמאיות (Laboratory for Autonomous Systems Research).
המטה הראשי של הארגון ממקום בוושינגטון די סי. בנוסף לכך מעבדה מפעילה מספר אתרים ברחבי ארצות הברית.
גרוב היי
גרוב היי (באנגלית: Groove High) היא סדרת טלוויזיה בריטית המשלבת קטעי אנימציה לצד קטעי לייב אקשן, מסוגת קומדיה מוזיקלית, אשר נוצרה על ידי פרדריק פואש ווירג'ילה טרוליו. הסדרה עוקבת אחר טום מייסון וזואי מאייר, שני כוכבי רוק שבכל פרק נזכרים בהרפתקאות שקראו להם בתיכון "גרוב היי", כאשר הזיכרונות מוצגים באנימציה. טום מייסון מגולם על ידי ג'ונתן ביילי (בדיבוב העברי דובב על ידי לירון לב), וזואי מאייר מגולמת על ידי סמנתה בארקס (בדיבוב העברי דובבה על ידי ליהי לאופר).
תקציר העלילה
הסדרה עוסקת בחיי קבוצת ילדים מוכשרים הלומדים בתיכון "גרוב היי", תיכון מוזר לאמנויות הבמה. כל פרק בסדרה מתחיל בקטע לייב אקשן בו רואים שני כוכבי רוק בשם טום וזואי הנזכרים בחוויות מהתיכון, כאשר הזיכרונות מוצגים באנימציה. הסדרה כוללת שירים שמבוצעים על ידי דמויות הסדרה.
הפקה
הסדרה היא הפקה משותפת בין חברות האנימציה הצרפתיות Planet Nemo ו-Nexus Factory, לבין חברת ההפקה האירית Telegael. עבודת הדיבוב המקורית התחילה באפריל 2010, עם צילומי לייב אקשן שהושלמו באירלנד שנה וחצי לאחד מכן, באוקטובר 2011.
במהלך הפוסט-פרודקשן של הסדרה, זכתה סמנתה בארקס, השחקנית שמשחקת את זואי, בתפקיד אפונין בסרט "עלובי החיים" משנת 2012.
שלמה מורן
שלמה מורן (נולד ב-1947) הוא מדען מחשב ישראלי ופרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי המחשב בטכניון. מחקריו עוסקים בהיבטים אלגוריתמיים בביולוגיה חישובית (עם דגש על עצים פילוגנטיים), חישובים מבוזרים, אלגוריתמים ותורת הסיבוכיות. זוכה פרס גדל לשנת 1993.
קורות חיים
נולד בקיבוץ יגור, לאריה לייב ולטר ורוחמה לבית פולק, שניהם מהעיר ברסטצ'קו שבווהלין, פולין (כיום אוקראינה), אח לגדי מורן, לימים פרופסור למתמטיקה, לרמי ובלהה.
חיים אישיים
נשוי לאורלי ומתגורר בקיבוץ יגור.
יהודה פנטנוביץ
יהודה לאון פנטוביץ (30 בנובמבר 1938 - 16 באוקטובר 2006) היה מורה ומאמן קראטה ישראלי. עמד בראש מועדוני הקראטה בסגנון גוג'ו ריו בישראל, הוא ייסד את בית הספר הישראלי לקראטה גוג'ו ריו, היה ממייסדי התאחדות הקראטה בישראל ביחד עם, שלום אביטן (סנסאי) אבי בלייר, חיים בכר ורוני קלוגר. וחבר הנהלה בה, ושימש כשופט בתחרויות בינלאומיות בישראל ומחוץ לה. פעל רבות להטמעת הקראטה בארץ. הגיע לדרגת שיהאן (רב אומן) – דאן 8.
קורות חייו
יהודה (לאון) פנטנוביץ נולד בדרום אפריקה, בעיר קלרקסדורפ. כיהודי היה נתון מדי פעם להתקפות והטרדות, ולכן למד ג'ודו בנעוריו והגיע לרמת חגורה שחורה. לאחר סיום התואר השני שלו ברוקחות עבר לקייפטאון, שם גילה את הקראטה והחל להתאמן באמנות לחימה זו מרמת חגורה לבנה ועד לרמת חגורה שחורה דאן ראשון (שודאן) בשוטוקאן. בשל סכסוך של סנסאיי המועדון עם ראשי השיטה שלו, הוא חיפש עם תלמידיו שיטה חדשה ועבר ללמוד גוג'ו ריו בהדרכה של סנסאיי מוריו היגואנה.
ב-1972 עלה פנטנוביץ לארץ עם אשתו נורמה ושלושת ילדיהם, והשתכן בנתניה. הוא החל להתאמן בחוף הים. כך נתקבצו אליו מספר תלמידים והוא החל לאמן אותם כמדריך, וכך גם הכיר מדריכי קראטה חשובים בארץ.
את מורהו לקראטה למשך שאר ימי חייו, סנסאיי מוריו היגואנה, פגש באותה שנה באליפות העולם בפריז, שבה השתכן איתו באותו חדר, והתרשם ממנו עמוקות. בחזרתו הקים בפתח תקווה את המועדון (ה"דוג'ו") הראשון בארץ שלימד את השיטה, כאשר הוא עדיין כפוף למועדון בדרום אפריקה. לאחר נתק של כתשע שנים בין המועדון שם להיגואנה, החליט פנטנוביץ לעבור ולהשתתף ישירות בשיטה שהיגואנה עומד בראשה.
במהלך השנים עבר פנטנוביץ חזרה לנתניה ושם הכשיר תלמידים רבים, בהם כאלה שייסדו מועדונים בעצמם. כיום השיטה כוללת כשלושה עשר מועדונים. המועדון הראשי (ה"הונבו דוג'ו") נמצא בנתניה, לשם מגיעים מדי פעם מדריכי השיטות האחרות. אשתו של פנטנוביץ, נורמה, שימשה (ומשמשת עד היום) כמזכירת המועדון הראשי ומסייעת בכל הנושאים האדמיניסטרטיביים של השיטה. כדי לשמור על קשר בין המועדונים, החליט פנטנוביץ כי מדי כמה חודשים ייערכו אימונים רבי משתתפים ממועדונים שונים בארץ השייכים לשיטה. כמו כן הביא לביקור של סנסאיי היגואנה בישראל מדי כארבע-חמש שנים.
לאחר עלייתו ארצה מונה פנטנוביץ לרוקח ראשי בחברת תרופות ישראלית. לאחר שהפך את הקראטה לעיסוקו המרכזי, ב-1986, עבר לעבוד במשרה חלקית כיועץ לתעשיית הרוקחות.
פטירתו
בסוכות תשס"ז נפטר פנטנוביץ ממחלה קשה, שנתגלתה אך שבועיים לפני כן. הוא הודיע על כך למשפחתו ולבכירי הארגון בלבד, וכך הגיע מותו כהלם לשאר תלמידיו. הוא נקבר ביום הושענא רבה של סוכות בבית העלמין ותיקים בנתניה. סנסאיי מוריו היגואנה הגיע לארץ ליום השלושים לפטירתו לחלוק כבוד לתלמידו וחברו.
לאחר פטירתו המשיכו בכירי תלמידיו, כמה מהם ברמות של דאן שלוש עד חמש, לאמן בדוג'ו שהקים. מתכונת הכיתות נותרה זהה כמעט, והקשר עם ראש השיטה העולמית, מוריו היגואנה, נשמר.
ברבי ורוק מעולם אחר
ברבי ורוק מעולם אחר (באנגלית: Barbie and the Rockers: Out of This World) הוא סרט הנפשה אמריקאי לילדים מסוגת הרפתקאות, מדע בדיוני ומוזיקה המבוסס על בובת הפלסטיק "ברבי" המיוצרת על ידי חברת הצעצועים האמריקאית "מאטל". הסרט הופק על ידי חברות "DIC Entertainment", "Saban Entertainment" ו"מאטל", בוים על ידי ברנרד דיריס ונכתב על ידי ביל דובאי, מרתה מורן ורות הנדלר.
הסרט הוקרן לראשונה בארצות הברית בספטמבר 1987 כמו "מיני-סדרה" עם סרטו השני "ברבי ורוק בדרך חזרה". בישראל הסרט הופץ לראשונה בשנת 1991 בדיבוב לעברית ב-VHS על ידי "חברים מצוירים", גם יחד עם סרטו השני "ברבי ורוק בדרך חזרה". אורך הסרט הוא כ-30 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: עברית ופורטוגזית).
תקציר העלילה
הסרט מספר על להקת הרוק של ברבי אשר מופיעה בסיבוב הופעות עולמי. בשביל שסיבוב ההופעות העולמי שלהם יהיה מוצלח, ברבי מחליטה לבצע הופעה אחרונה בהחלט בחלל לקידום השלום העולמי.
השירים
בסרט הופיעו כ-7 שירים. השירים לא דובבו לעברית. רשימת השירים של הסרט על פי הופעתם:
לבנון (סדרת טלוויזיה)
לבנון (גבולות הדם) היא תוכנית טלוויזיה תיעודית-היסטורית, בערוץ כאן 11. התוכנית היא הפקה משותפת ישראלית-גרמנית דוקומנטרית המשודרת החל מ-9 בדצמבר 2020. הסדרה זכתה בשישה פרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2020 וכן בפרס הסדרה התיעודית הטובה ביותר והתחקיר הטוב ביותר לשנת 2020 בתחרות הפורום הדוקומנטרי בישראל.
רקע
הסדרה עוסקת בסיפורה של לבנון ובמעורבות הישראלית בתוכה, החל משנות ה-70 של המאה ה-20, עת נכנס למדינה אש"ף (הארגון לשחרור פלסטין) לאחר גירושו מירדן בעקבות אירועי ספטמבר השחור ופרוץ מלחמת האזרחים בלבנון בין העדות השונות, ועד לסיומה של מלחמת לבנון השנייה ומציגה את הטרגדיה הלבנונית מנקודות מבט שונות של המעורבים בה.
הסדרה כוללת ראיונות תיעודיים עם מאה מרואיינים, ומציגה תיעוד של ההיסטוריה הלבנונית דרך דמויות שלקחו חלק בטרגדיה והיו מעורבים בהתרחשויות השונות בלבנון מצדדים שונים : חלקם לקחו חלק בלחימה, חלקם היו מעורבים בהחלטות בזירה הפוליטית והמדינית, בסיקורים עיתונאיים ועוד.
בין היתר מרואיינים בה שיעים, פלסטינים, נוצרים, ישראלים ואמריקאים.
הסדרה כוללת חמישה פרקים נושאיים ותקופתיים במסגרתם נפרסים אירועים שונים, תובנות, מניעים, טרגדיות, החלטות ותוצאות, שהשפיעו על העימותים ועל הלחימה באזור.
המרואיינים
בין המרואיינים בסדרה: נשיא לבנון לשעבר אמין ג'ומאייל, דובר אש"ף בלבנון ויועצו הבכיר של יאסר ערפאת עימאד שאקור, קצין המודיעין של מפלגת הפלנגות הנוצריות אסאד שפטארי, העיתונאית הלבנונית-שיעית חנין ג'אדר, שגריר ארצות הברית בסוריה ולבנון ריאן קרוקר, העיתונאי האמריקאי טרי אנדרסון שישב בשבי חזבאללה במשך שנים, בוב באר שהיה סוכן CIA בסוריה ולבנון, העיתונאי תומאס פרידמן, פאהד אל מסרי – מאנשי האופוזיציה הסורית, ראש יחידת המוסד בלבנון שמואל אביתר, לוחם הצנחנים מוטי בודק, ראש לשכת שר הביטחון במהלך מלחמת לבנון הראשונה, עודד שמיר, ניסים סאלם שהיה ממוחזרי עסקת ג'יבריל, עמוס גלעד, עמירם לוין, אהוד אולמרט, ציפי לבני.