cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטריט פייטר (סדרת משחקים)
הסרט משנת 2009
במרץ 2008 החלו צילומים לסרט מחודש על הסדרה המבוסס על דמותה של צ'ון לי, "Street Fighter: The Legend of Chun-Li".
הסרט יצא לאקרנים ב-28 בפברואר 2009.
הסרט קבל תגובות חריפות יותר מהסרט הקודם וכשל בקופות.
מצודת אלעליה אלטווילה (מצודת טייבה)
מצודת טייבה היא מצודה הממוקמת בעיר טייבה שבמחוז השרון בישראל. ישנן עדויות ארכאולוגיות המצביעות על קיומה של התיישבות באזור טייבה עוד מימי תקופת הברונזה לפני יותר מ-5,000 שנה.
האזור היה מאוכלס ברציפות גם במהלך תקופת הברזל, שלטון האימפריה הרומית, הביזנטית, הממלכה הצלבנית וכיבוש הממלוכים. אחת הסיבות שהפכו את השליטה בעיר לחשובה היא העובדה שאחד מנתיבי דרך הים עוברים בתחומה. בתקופה הממלוכית שימשה העיר כאחת מן התחנות בדרך הדואר הממלוכית שמטרתה הייתה לעביר מידה חיוני על ידי שליחים רכובים מהבירה הממלוכית קהיר שבמצרים למחוזות השונים בתחומי הממלכה. הדרך עברה דווקא באזור זה ולא במישור החוף מכיוון שמעבר במישור החוף היה כרוך במכשולים רבים כדוגמת נחלים ביצות ואף עדיין היו מצויים בו יישובים בשליטה צלבנית. לכן הוחלט להקים בתחומי העיר מצודה ואורווה לצורך הגנה ותפעול הדרך, אך לאחר כמה עשרות שנים תחת שלטון הממלוכים ננטש היישוב וחזר להתאכלס מחדש במהלך המאה ה-17 בימי השלטון העות'מאני. ב-1706 בנו העות'מאנים מצודה חדשה בעיר על שרידה של המצודה הממלוכית הישנה אשר נקראה בשם אלעליה אלטווילה. כיום המצודה משמשת למוזאון שהוקם על ידי העירייה וניתן לבקר גם בגג המגדל של המבצר.
מבנה המצודה
המצודה נבנתה על שרידי מצודה ומגדל ממלוכים מהמאה ה-13. גובה המצודה הוא כ-17 מטרים ויש בה שתי קומות. המצודה נבנתה בשלושה שלבים שונים ובתוכה גרם מדרגות המחבר בין הקומות השונות.
עוד על האזור
באזור מתבצעים חפירות ארכאולוגיות רבות ונמצאו בו שרידים של מבנים נוספים מתקופות ביזנטיות, רומיות וצלבניות. למשל מבצר פורבלט הממוקם 50 מטרים ממצודת אלעליה אלטווילה. המבצר היה שייך למסדר ההוספיטלרי ונחרב על ידי צלאח א-דין בשנת 1187.
דון סימפסון
ילדותו ונעוריו
סימפסון נולד בסיאטל, וושינגטון וגדל בעיר אנקורג' שבאלסקה. הוא למד בבית ספר התיכון "מערב אנקורג'". לאחר מכן הוא המשיך ללימודים אקדמאים באוניברסיטת אורגון, שם היה חבר באחווה Phi Delta Theta.
חייו האישיים
חייו האישיים יוצאי הדופן של סימפסון תועדו במספר מקורות. פרק בספר "אתה לעולם לא תעשה אהבה בעיר הזאת" (שנכתב על ידי ליזה גריר, רובין גריר ולינדה האמונד ומתאר ארבעה סיפורים על המפגשים המיניים שלהן עם סלבריטאים בהוליווד) דן בההעדפות שלו ומצלם בווידאו את הפגישות של הכותבות איתו. סימפסון היה ידוע גם בכך שעשה כמה ניתוחים פלסטיים.
מותו
ביום שישי, ב-19 בינואר 1996, סימפסון נמצא מת בביתו בלוס אנג'לס. סיבת המוות הייתה דום לב כתוצאה מהרעלה עקב ערבוב תרופות יחד (CDI).
על פי "High Concept", הביוגרפיה של סימפסון שנכתבה על ידי שארל פלמינג, ההוצאות של סימפסון על תרופות היו מעל 60,000$ בחודש בזמן מותו. תפקידו כמנהל בסרטי פרמאונט הגיע לסיומו כאשר הוא לכאורה התעלף באמצע פגישה.
הפריצה לאלקטרז, סרט אמריקאי בכיכובם של שון קונרי וניקולס קייג', מוקדש לזכרו של סימפסון. עובדה זו מוזכרת בסוף הסרט. בתחילת הסרט הוא מקבל קרדיט בתור אחד המפיקים ביחד עם ג'רי ברוקהיימר. בסרט אויב המדינה יש לסימפסון קרדיט על המסך בתור מפיק בכיר, למרות שהסרט יצא לאקרנים שנתיים לאחר מותו. הסיבה לכך היא שככל הנראה ברוקהיימר וסימפסון פיתחו את התסריט ביחד לפני מותו של סימפסון.
גופתו של סימפסון נשרפה ואפרו ניתן לבני משפחתו.
טנא עומרים
טנא עומרים (טֶנֶא עֳמָרִים) היא התנחלות ויישוב קהילתי בדרום-מערב הר חברון, מעט צפונית ממיתר, השייך למועצה אזורית הר חברון. אוכלוסיית היישוב כוללת חילונים ודתיים, ומונה כ-230 משפחות. כיום טנא הוא היישוב הגדול ביותר במועצה האזורית הר חברון במספר בתי האב שבו.
היסטוריה
היישוב הוקם בשנת 1983 כהיאחזות נח"ל בשם "נח"ל עומרים". החלטת הממשלה על הקמת היאחזות, באה לאחר פיגוע בדאהרייה בו נרצחה תושבת בית שאן, אסתר אוחנה. באפריל 1984 אישרה ועדת ההתיישבות של הממשלה והסוכנות היהודית את הקמת היישוב. היישוב אוזרח במאי 1984 והוצבו בו 8 קרוואנים. בשנת 1986 החלה בניית בתי הקבע. עד שנת 2005 התגוררו ביישוב למעלה ממאה משפחות, רובן חילוניות ומיעוטן דתיות.
בשנת 1999 הוקמה בסמוך ליישוב "חוות מור" או חוות "הר המור" על ידי שלמה מור. החווה כיום מאוכלסת על ידי משפחה אחת וכמה עובדים, ועיסוקה העיקרי הוא גידול צאן וסוסים.
בשנת 2005, בעקבות תוכנית ההתנתקות, נקלטו ביישוב למעלה מ-20 משפחות מהיישוב מורג שבגוש קטיף ומיישובים נוספים.
התושבים המתגוררים ביישוב מכנים אותו "עומרים" אך רושמים את שמו של היישוב במסמכים רשמיים בתור "טנא עומרים". ברישומי המדינה הוא קרוי "טנא", על שמו של מנכ"ל משרד השיכון, דוד טנה.
חינוך וקהילה
ביישוב בריכת שחייה הפתוחה בקיץ, ומועדון בו מתקיימים חוגים. במקום סניף של תנועת הנוער קדמה וכן סניף של בני עקיבא המונה נכון לשנת תשפ"א 130 חניכים. ביישוב תינוקייה ופעוטון, וגנים לדתיים ולחילונים בנפרד.
ארכאולוגיה
במחצבת הישוב נתגלו בחפירת הצלה שרידים מימי בית ראשון (תקופת הברזל ב' ו-ג') וכן מהתקופה ההלניסטית והתקופה הביזנטית. בתקופת הברזל ב' הייתה במקום יחידה חקלאית, וזו ננטשה בתקופת הברזל ג', כנראה בעקבות מסע סנחריב, ובשטחה נבנו רוגמי קבורה. מערת מגורים שהייתה בשימוש בתקופת בית ראשון במקום שומשה מחדש בתקופה ההלניסטית, ונוספו בה רצפות מגורים. בהמשך, בתקופה הביזנטית נעשה שימוש מחודש במערה, ונחצבו במקום גם שתי גתות.
מרכז המסמכים של ברלין
מרכז המסמכים של ברלין (בגרמנית: Berlin Document Center) הוא ארכיון הממוקם בברלין, גרמניה.
המקום נוסד לאחר מלחמת העולם השנייה במטרה לרכז את אוספי המסמכים מתקופת הנאציזם אשר נדרשו למשפטי נירנברג.
עד 1994 הארכיון היה תחת הנהלה אמריקאית, בשנה זו הארכיון הפדרלי הגרמני הורשה לקחת את המרכז תחת חסותו, מסמכי הארכיון נמצאים בגרמניה בעוד אוספי המיקרופישים זמינים בארכיון הלאומי של ארצות הברית, בהם נעזרים חוקרים בתחום.
במרכז קיים בין היתר אינדקס של רשימת חברי המפלגה הנאצית, תיקים אישיים של חלק מחברי ה-אס אס, ה-אס אה, התכתבויות מפלגתיות, מסמכי כוח אדם למתיישבים מחדש (משרד ההגירה המרכזי של ליצמנשטט), תיקים אישיים של לשכת התרבות של הרייך, ומידע אודות פולקסדויטשה.
אנדריי טופולב
אנדריי טופולב (ברוסית: Андрей Николаевич Туполев ; 29 באוקטובר (הלוח היוליאני, 10 בנובמבר הלוח הגרגוריאני) 1888 – 23 בדצמבר 1972) היה מתכנן מטוסים סובייטי. במהלך עבודתו הוא היה אחראי על תכנון של כ-100 מטוסים, מהם 70 עברו לייצור סדרתי. על פעילותו הוענקו לו עיטורי לנין (8 פעמים), עיטור הדגל האדום (פעמיים), גיבור העמל הסוציאליסטי (3 פעמים), פרס לנין ו-5 פעמים פרס ברית המועצות.
אנדריי טופולב נולד בכפר בקרבת טבר. עוד במהלך הלימודים בגימנסיה התגלו כישוריו במדעים מדויקים. בשנת 1908 הוא התחיל ללמוד בבית הספר הטכני הגבוה במוסקבה. בשנת 1909 החל להשתתף באספות של חוג התעופה בראשות ניקולאי ז'וקובסקי. הוא השתתף בבניית דאון וטס עליו בשנת 1910. בשנת 1911, בעקבות השתתפות בפעילות מהפכנית הוא הוצא מלימודים והוגלה ממוסקבה. הוא הצליח לחזור ללימודים כעבור מספר שנים וסיים אותם ב-1918 בהצטיינות יתרה.
לאחר הלימודים החל טופולב לעבוד במכון האווירוהידרודינמי המרכזי בראשות ניקולאי ז'וקובסקי, שהוקם באותה שנה. בשנת 1925 היה טופולב בראש צוות התכנון של מטוס "TB-1" שהיה בנוי ממתכת והיה בין המפציצים הטובים בתקופתו. בשנת 1932 הוא תכנן מטוס "TB-3" שבאמצעותו בוצעה נחיתה של משלחת סובייטית על הקוטב הצפוני ב-1937. ב-1932 החלה בניית מטוס "ANT-25" שבאמצעותו טייסים סובייטים ביצעו טיסות לטווח ארוך בין ברית המועצות לבין ארצות הברית. ב-1934 סיים טופולב את תכנון המטוס "מקסים גורקי", שהיה מטוס הנוסעים הגדול ביותר בתקופתו (היה יכול להטיס 60 נוסעים).
ב-21 באוקטובר 1937 נעצר טופולב ביחד עם מספר עובדי מכון התעופה בו עבד. הוא הואשם בריגול לטובת צרפת והאשמות נוספות, כגון ארגון מפלגה פשיסטית. בראשית 1938 פורסם בעיתונות שהוא הוצא להורג על לא עוול בכפו והיעלמותו המשיכה להופיע בעיתונות כעובדה בשנת 1940. לקראת סוף 1938 הוא קיבל היתר לארגן מכון לתכנון מטוסים בו עבדו מדענים ומהנדסים עצורים. ב-28 במאי 1940 הוא נשפט שלא בנוכחותו ל-15 שנות מאסר. ביולי 1941 הוא שוחרר ממעצר אך רק בשנת 1955 הוא טוהר מכל אשמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה תרמו מפציצים שתוכננו על ידי טופולב תרומה משמעותית להצלחות חיל האוויר הסובייטי והפרבדה התגאה בכך שטופולב עובד בתכנון מטוסים. לאחר המלחמה המשיך טופולב בפיתוח מפציצים סובייטים כולל מפציצים אסטרטגיים. המפציץ טופולב Tu-95 שנכנס לשירות בשנת 1956 המשיך להיות מטוס מבצעי גם למעלה מ-50 שנה אחר כך.
במקביל לפיתוח מפציצים פעל טופולב לפיתוח תעופה אזרחית. על בסיס מפציץ טופולב Tu-16 פותח מטוס הנוסעים טופולב Tu-104 ואחריו טופולב Tu-114 שהיוו בסיס לתעופה האזרחית הסובייטית במשך שנים רבות.
במכון לתכנון מטוסים שטופולב עמד בראשו גדלו מתכנני מטוסים סובייטים רבים, לרבות ולדימיר פטליאקוב, פאבל סוחוי, מיכאיל מיל וסמיון לאבוצ'קין.
אנדריי טופולב נפטר בשנת 1972 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה במוסקבה. לאחר פטירתו, הועמד בנו בראש "המכון לתכנון מטוסים על שם טופולב".
מארק פוקאן
ביוגרפיה
פוקאן נולד וגדל בקנושה שבוויסקונסין. הוא למד בבית הספר היסודי הארווי, חטיבת הביניים וושינגטון ובבית הספר התיכוןמרי ד. ברדפורד בשנת 1982, שם נבחר לנשיא המחזור. את לימודיו הגבוהים השלים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם קיבל תואר ראשון בעיתונאות במהלך 1996. זמן קצר לאחר סום לימודיו האקדמיים הקים פוקאן בית עסק בבעלותו, חברת דפוס בשם "Budget Signs & Specialties", אותה הוא ממשיך להפעיל מאז 2012. הוא חבר בהסתדרות העובדים האמריקאית (AFL-CIO), אליה הצטרף כבעל עסק קטן. שנות הפעילות של פוקאן באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון כחבר בתא הסטודנטים של המפלגה הדמוקרטית הובילו ב-1991 להיבחרו אל מועצת הפיקוח של מחוז דיין, שם שירת את קהילת מרכז מדיסון במשך שלוש קדנציות, ועזב את הדירקטוריון בשנת 1996.
בשנת 1998, ידידה ובת בריתה ותיקה של פוקאן, תמי בולדווין, ויתרה על מקומה באספה המדינתית של ויסקונסין כדי להתמודד אל הקונגרס של ארצות הברית. בעקבות זאת פוקאן הכריז על התמודדותו להחליפהּ כנציג מערב מחוז מדיסון בבית המחוקקים המדינתי, ובבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ניצח עם 54% מקולות הבוחרים. בבחירות הכלליות לא ניצב בפני אף יריב רפובליקני וגרף 93% מהקולות נגד פוליטיקאי עצמאי. בשנת 2000 נבחר מחדש, והייתה זו הפעם היחידה שהציבה המפלגה הרפובליקנית מועמד מטעמה נגד פוקאן. מ-2002 ועד 2010 נבחר לכהונות נוספות אחת לשנתיים.
בבחירות 2012 תמי בולדווין עזבה את הקונגרס לשם התמודדותה אל הסנאט של ארצות הברית. פעם נוספת בחר פוקאן להחליף אותה, והכריז על התמודדותו אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של ויסקונסין. הוא זכה בפריימריז הדמוקרטים עם 72% מהקולות, תוך שהוא גובר על שלושה מתמודדים אחרים. הוא זכה בכל שבעת מחוזות ויסקונסין השוכנים בתחומי מחוז הקונגרס השני, כולל במחוז דיין מרובה-האוכלוסייה. מחוז הקונגרס השני של ויסקונסין הוא מעוז כה דמוקרטי כך שהתחרות האמיתית לקונגרס מתקיימת הלכה למעשה בשלב הבחירות המקדימות, וההערכה הרווחת הייתה שפוקאן ייבחר בין כה וכה אל בית הנבחרים האמריקאים משזכה בפריימריז. ב-6 בנובמבר 2012 ניצח פוקאן בבחירות הכלליות. הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2013, עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
פוקאן תומך במיסוד חוק השוויון, שירחיב את חוק זכויות האזרח מ-1964 וכפועל יוצא יאסור אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית. ביולי 2019 הצביע פוקאן נגד החלטת בית הנבחרים המתנגדת לתנועת ה-BDS, ושהוצגה בידי חבר הקונגרס הדמוקרטי בראד שניידר מאילינוי. בשלהי אותה שנה הצביע בעד שני סעיפי ההדחה של דונלד טראמפ. במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 הביע את תמיכתו במועמדותו של ברני סנדרס. במאי 2021 ניסח פוקאן לצד עמיתותיו חברות הסקווד, אלכסנדריה אוקסיו-קורטז ורשידה טליב, החלטה הקוראת לבלום מכירת נשק מונחה למדינת ישראל לאחר שממשל הנשיא ג'ו ביידן אישר את המכירה.
ג'ורג' אייקמן
ג'ורג' אייקמן (באנגלית: George Aikman; 1830–1905) היה צייר וחרט סקוטי.
ביוגרפיה
נולד ב-20 במאי 1830 ווריסטון קלוז, היי סטריט, אדינבורו, היה בנם התשיעי של ג'ורג' אייקמן (1788–1865) ואשתו אליסון מקיי. האב, לאחר העסקתו על ידי ויליאם הום ליזרס החרט, פתח בעצמו עסק חרטות בערך בשנת 1825 בווריסטון קלוז, שם הפיק את הלוחות והאיורים עבור המהדורה השביעית של אנציקלופדיה בריטניקה. רבים מהם צוירו ונחרטו על ידי בנו ג'ורג'.
מבית ספר פרטי נשלח אייקמן לתיכון אדינבורו, שם היה בשלושה מפגשים בכיתתו של ד"ר ג'יימס בויד. לאחר מכן הוא למד אצל אביו, שהעביר את העסק שלו לנורט׳ בריד׳ג ולאחר תקופת נסיעות, שבמהלכה עבד במנצ'סטר ובלונדון, הוא התקבל כשותף. כשוליה הוא השתתף בשיעורים של האקדמיה, שניהל רוברט סקוט לאודר, ובשיעור ציור החיים של האקדמיה הסקוטית המלכותית.
עד 1850 אייקמן הראה עבודות בתערוכות של האקדמיה הסקוטית, אך רק בשנת 1870 נטש את העסקים לציור. בשנת 1880 הוא נבחר ל-A.R.S.A. בין 1874 ל-1904 הציג בתשע מהתערוכות של האקדמיה המלכותית בלונדון. ב-2 בדצמבר 1859 נשא אייקמן לאישה את אליזבת בארנט, אשר עם שלוש בנות ושני בנים.
בשנותיו האחרונות אייקמן התגורר בדירה בחלק החדש של אדינבורו.
אייקמן נפטר באדינבורו ב-8 בינואר 1905, ונקבר בבית הקברות ווריסטון.
יצירה
הנושא של אייקמן כצייר היה נוף, במיוחד בהרי פרתשייר ובוורוויקשייר. הוא עשה גם תחריטים במשך רוב חייו, ולקראת הסוף חרט מצוניט, אך רק מעטים מהם פורסמו.
אייקמן תרם כמה תרומות ל-The Art Journal, על חרטים וציירים של דורות קודמים. הוא עשה רישומים של בתים עתיקים באדינבורו שנגזר עליהם הריסה, ומוזיאון העיר אסף אוסף מהם.
מארק לאמטי
מארק מרטין לאמטי (נולד ב-28 בינואר 2001 בקלן שבגרמניה) הוא כדורגלן תוניסאי, המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הנובר 96 מהבונדסליגה השנייה ובנבחרת תוניסיה.
קריירת מועדונים
לאמטי גדל במחלקת הנוער של באייר לברקוזן מהבונדסליגה, ובהמשך עבר אל הנובר 96, גם היא מהבונדסליגה, והחל לשחק בקבוצת המילואים שלה.
קריירה בינלאומית
ב-7 ביוני 2019 ערך לאמטי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה, כשנכנס כמחליף בניצחון 0–2 על נבחרת עיראק במשחק ידידות.
לאמטי נכלל בסגל נבחרת תוניסיה לגביע אפריקה לאומות 2019, בו הגיעה נבחרתו למקום הרביעי, אך לא שיחק בטורניר.
מדינות שלא משתתפות באירוויזיון
ישנן מספר מדינות שלא משתתפות באירוויזיון אולם שמורה להן הזכות לעשות כן. על-מנת שמדינה תוכל להשתתף באירוויזיון, רשת השידור שלה צריכה להגיש בקשה לאיגוד השידור האירופי טרם התחרות, לא יאוחר מהמועד שנקבע על ידי האיגוד. כל מדינה שמשתתפת באירוויזיון צריכה לשלם סכום כסף תמורת השתתפותה, וכאשר מדינה מחליטה לפרוש לאחר המועד הסופי להרשמה, היא עדיין צריכה לשלם, ולעיתים היא מודחת מהתחרות למספר שנים.
כל מדינה שחברה באיגוד השידור האירופי רשאית להשתתף באירוויזיון כל עוד היא שוכנת בתוך אזור השידור האירופי, בו נכללות מדינות אירופה, מדינות צפון אפריקה ומספר מדינות מהמזרח התיכון. לאורך שנותיה של תחרות האירוויזיון, 52 מדינות השתתפו בה, אולם ישנן מספר מדינות שניסו להשתתף ומעולם לא עשו זאת.
ליכטנשטיין
ליכטנשטיין היא אחת משתי המדינות האירופיות היחידות (בנוסף לוותיקן) שעוד לא השתתפו באירוויזיון אך היו לה לפחות 2 כוונות לקחת חלק בתחרות.
היסטוריה
ליכטנשטיין מעולם לא לקחה חלק פעיל בתחרות האירוויזיון, אך לתושבי הנסיכות הייתה האפשרות לצפות בתחרות דרך הטלוויזיה השווייצרית, האוסטרית או הגרמנית. ליכטנשטיין תכננה להשתתף בתחרות בעבר. לקראת אירוויזיון 1969 בחרה ליכטנשטיין שיר בשפה הצרפתית שאמור היה לייצג אותה בתחרות באותה שנה שנערכה במדריד. השיר "Un beau matin" ("בוקר יפה") שבוצע על ידי ווטי לא היה יכול לקחת חלק בתחרות תחת ייצוגה של הנסיכות דוברת הגרמנית. נכון לשנת 1969, כל מדינה הייתה מחויבת לשיר בשפה הרשמית שלה, ומכיוון שצרפתית אינה שפה רשמית במדינתה, וכן כיוון שליכטנשטיין לא הייתה חברה באיגוד השידור האירופי, השיר שלה נפסל מהתחרות. לקראת אירוויזיון 1976 בחרה ליכטנשטיין שוב שיר לתחרות. ביגי בכמן עם שירו "הבוקר הקטן" נבחרו לייצג את המדינה הזעירה בתחרות הראשונה שלה, אך מכיוון שגם אז ליכטנשטיין עדיין לא הייתה חברה באיגוד השידור האירופי, היא נפסלה מהשתתפות בתחרות.
רשת השידור הראשונה
ב-15 באוגוסט 2008, רשת השידור 1FLTV קיבלה רישיון מממשלת ליכטנשטיין להיות רשת השידור הראשונה במדינה שחברה באיגוד השידור האירופי. אם תחליט להצטרף לאיגוד השידור האירופאי, הצטרפותה תאפשר לנסיכות לקחת חלק פעיל באירוויזיון בפעם הראשונה. זמן קצר לאחר היווסדה, הודיעה רשת השידור של ליכטנשטיין שהיא אינה מעוניינת להצטרף לאיגוד השידור האירופי, ושהיא אינה מעוניינת לקחת חלק באירוויזיון מכיוון שהתקציב שלה אינו מספיק על-מנת להשלים את החברות באיגוד.
ביולי 2009 הודיעה רשת השידור של ליכטנשטיין באופן רשמי על כוונתה להצטרף לאיגוד השידור האירופי עד סוף יולי על-מנת שתוכל לקחת חלק באירוויזיון 2010 שנערך באוסלו, בירת נורווגיה. פטר קולבל, מנכ"ל 1FLTV, אישר באופן רשמי את התעניינותה של רשת השידור לערוך קדם אירוויזיון בדומה לקדם הגרמני שמבוסס על תוכנית גילוי כישרונות. בנובמבר 2009 החליטה רשת השידור של ליכטנשטיין להשהות את הצטרפותה לאיגוד השידור האירופאי, ואת תוכניותיה בקשר לאירוויזיון עקב בעיות כלכליות שהחלו בגלל ההצטרפות לאיגוד. רשת השידור מחפשת מקורות מימון אחרים שיעזרו לה להשלים את ההצטרפות לאיגוד השידור האירופאי. ב-20 ביולי 2010 הגישה 1FLTV את הבקשה להצטרפות לאיגוד השידור האירופי. אם תאושר הבקשה, רשת השידור של ליכטנשטיין תהיה חברה מלאה באיגוד והיא תוכל לשלוח שיר בפעם הראשונה לאירוויזיון, אם תרצה בכך.
רשות השידור של ליכטנשטיין התכוונה להשתתף באירוויזיון 2019, אולם בעקבות פטירת מנהל הערוץ 1FLTV - פטר קולבל, ליכטנשטיין הודיעה כי לא תעשה את הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 2019. לאחר התחרות, לא ניסתה עוד ליכטנשטיין להצטרף לאיגוד השידור האירופי ולתחרות האירוויזיון, לטענתה, בשל העלויות הגבוהות להשתתפות בתחרות. נכון לשנת 2023, ליכטנשטיין היא המדינה האירופית היחידה שאינה חלק מאיגוד השידור האירופי.
קוסובו
קוסובו היא אחת מהמדינות האירופיות היחידות שעוד לא השתתפו באירוויזיון. רשת השידור של קוסובו הגישה בקשה להצטרפות כחברה מלאה באיגוד השידור האירופי, אולם טרם התקבלה כחברה מלאה כיוון שאיננה חברה באיגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי או מועצת אירופה.
היסטוריה והתעניינות בתחרות
לאחר שהכריזה קוסובו על עצמאותה בשנת 2008, רשת השידור שלה Radio Televizioni i Kosovës, הגישה בקשה להצטרפות לאיגוד השידור האירופי וזאת על-מנת שהיא תוכל להשתתף באירוויזיון 2009. ישנן עדיין מדינות שאינן מכירות בעצמאותה של קוסובו וכן היא אינה חברה באומות המאוחדות, חברות המהווה תנאי הכרחי להצטרפות כחברה מלאה באיגוד השידור האירופי. בין רשת השידור של קוסובו לאיגוד השידור האירופי קיים הסכם של שיתוף פעולה, בו תומך האיגוד בחברות של רשת השידור. נכון לשנת 2011, לקוסובו יש מעמד של משקיפה באיגוד השידור האירופי, והיא הורשתה להשתתף בתחרות שארגן האיגוד, האירוויזיון לרוקדים צעירים.
לפי דיווחים של העיתון Koha Ditore, העיתון היומי הראשי בקוסובו, ייתכן כי קוסובו תבחר את השיר שלה לאירוויזיון באמצעות תחרות לאומית בשם "Akordet e Kosovës", תוכנית פופ שירדה מן האוויר. אנטוניו גאשי וואלטון בקירי שעובדים בתוכנית, מקווים כי RTK תוכל להצטרף לאיגוד השידור האירופי על-מנת שקוסובו תשתתף באירוויזיון מהר ככל האפשר.
בהשוואה ללוקסמבורג שהתעניינותה בתחרות ירדה והיא אינה מעוניינת להשתתף עוד, התעניינותה של קוסובו בתחרות היא מאוד גדולה. לדוגמה ניתן לראות באתר YouTube שתושבים רבים בקוסובו מעלים לאתר שירים עם הכותרת "Eurovision Kosovo" (קוסובו באירוויזיון).
האיגוד השידור האירופי אמור היה לדון על הצטרפותה של קוסובו לתחרויות האירוויזיון בדצמבר 2018 אך הדיון נדחה ליוני 2019.
קזחסטן
קזחסטן הביעה את רצונה להשתתף באירוויזיון מספר פעמים, ולכן רשת השידור שלה נוהגת לשדר את התחרות. סוונטה סטוקסליוס, מנהל תחרות האירוויזיון הסביר כי על-אף רצונה של קזחסטן להצטרף לתחרות האירוויזיון, היא אינה יכולה להשתתף בה כיוון שהיא אינה נמצאת באזור השידור האירופי וזאת על-אף שהיא חברה באיגוד השידור האירופי.
רשות השידור הקזחית "Khabar Agency" הצטרפה לאיגוד השידור האירופי כחברה בתחילת 2016.
זוכת הטורקיוויזיון לשנת 2014, זהאנאר דוגלובה (הזמרת שייצגה את קזחסטן) הצהירה כי היא מעוניינת לייצג את מדינתה בתחרות. ב־25 בספטמבר רשת "Khabar Agency" אמרה כי אין לה מידע כעת על השתתפות באירוויזיון 2018, והיא בודקת עם איגוד השידור האירופי אם תוכל לקבל הזמנה בדומה להזמנה המותנית שקיבלה אוסטרליה לאירוויזיון 2015.
בתחילה דווח כי קיים סיכוי שקזחסטן תשתתף באירוויזיון 2019, אך אפשרות זו נדחתה.
לאחר אירוויזיון 2019, יו"ר רשות השידור הקזחית KCH, ח'באר, הביע תקווה כי בשנת 2020 תהפוך רשות השידור הקזחית לחברה מלאה של האיגוד השידור האירופי, כך שתוכל להשתתף בשנה זו.
למרות זאת, על אף שאינה חברה באיגוד השידור האירופי ואינה משתתפת באירוויזיון, קזחסטן כן משתתפת באירוויזיון הילדים החל משנת 2018.
לבנון
לבנון מעולם לא השתתפה באירוויזיון. רשת השידור שלה, Télé Liban, התכוונה להצטרף לאירוויזיון 2005 עם השיר "Quand tout s'enfuit" בביצוע הזמרת אלין לחוד, אולם לבסוף פרשה מהתחרות מכיוון שהחוק הלבנוני קובע חרם על ישראל, שנוטלת חלק בתחרות. הדבר הוביל את מארגני התחרות לקנוס את רשות השידור ולהשעות אותה.
בשנת 2007, הזמר מהמוצא הלבנוני מיקה הודיע כי הוא מעוניין לייצג את לבנון באירוויזיון 2008 שנערך בבלגרד שבסרביה תחת רשות אחרת שלא נקנסה והושעתה. באוקטובר 2015 דווח שייתכן ולבנון תחזור לתחרות ב-2016, אולם בסוף לבנון לא שבה לתחרות.
בעבר, רשות השידור הלבנונית התעניינה בהשתתפות באירוויזיון בתנאי שישראל תפרוש מהתחרות. בשל העובדה כי רשות השידור הפסיקה לשדר מיד לאחר גמר האירוויזיון 2017, לבנון גילתה עניין להשתתף שנה לאחר מכן. עם זאת, ישראל אישרה את השתתפותה באירוויזיון 2018 (ובנוסף, ניצחה והפכה למארחת האירוויזיון 2019), וכתוצאה מכך הופעת הבכורה של לבנון לא התקיימה בשנת 2018, כמו גם ב-2019.
תוניסיה
ב-18 ביוני 2007, רשת השידור של תוניסיה אישרה כי עקב בקשת הממשלה היא לא תשתתף באירוויזיון "בעתיד הנראה לעין".
ישויות הממלכה המאוחדת
הממלכה המאוחדת משתתפת באירוויזיון באופן סדיר, אולם המדינות המרכיבות אותה הביעו התעניינות כמשתתפות עצמאיות בתחרות. עם זאת, על אף כל ההצעות, הממלכה המאוחדת עדיין משתתפת באירוויזיון כנציגה של כל ישויותיה.
סקוטלנד
סקוטלנד הביעה התעניינות באירוויזיון מספר פעמים. המפלגה הלאומית הסקוטית ערכה קמפיינים במשך מספר שנים למען השתתפותה של סקוטלנד באירוויזיון כמדינה עצמאית, אולם בקשותיה נדחו פעמים רבות מכיוון שסקוטלנד מיוצגת תחת הממלכה המאוחדת ותחת רשת השידור BBC.
ב-11 בפברואר 2008 הצהיר איגוד השידור האירופי כי רשת השידור הסקוטית רשאית להגיש בקשת הצטרפות כחברה באיגוד, אולם תחת החוקים הנוכחיים, סקוטלנד לא יכולה להצטרף לאירוויזיון מאחר שלרשת ה-BBC ישנן זכויות בלעדיות לייצג באירוויזיון את כל הממלכה המאוחדת. במאי 2008 הוכרז כי סקוטלנד לא תשתתף כמדינה עצמאית ושהיא תיוצג תחת בריטניה.
לסקוטלנד מספר רשתות שידור שחברות באיגוד השידור האירופי, תחתן היא הייתה יכולה להיות מיוצגת, כגון: STV, ITV Border, ו-BBC סקוטלנד. אליין סמית, חבר בפרלמנט האירופי אמר שגם מדינות קטנות אחרות הצטרפו לאירוויזיון, ושהוא ישמח לעזור לכל רשת שידור לעבור את התהליך הזה.
בשנת 2011 הצהיר איגוד השידור האירופי כי אין שום דבר המונע בעד סקוטלנד להגיש שיר לתחרות, אולם רשת השידור STV אמרה כי אין בכוונתה לשלוח כעת שיר לאירוויזיון.
יום לאחר גמר אירוויזיון 2021, ב-23 במאי 2021, חבר בית הנבחרים הבריטי מטעם המפלגה הלאומית הסקוטית, אלין סמית', אמר כי הוא מעוניין שסקוטלנד תתחרה בנפרד מהממלכה המאוחדת, ולנהל קדם-אירוויזיון נפרד. עם זאת, ה-EBU אמר כי זה בלתי אפשרי בגלל שה-BBC אחראי על ייצוג הממלכה המאוחדת כולה.
ויילס
רשת השידור של ויילס S4C, המשדרת בשפה הוולשית, הביעה את רצונה להשתתף באירוויזיון, ואף יש לה תחרות קדם בשם "Cân i Gymru" (שיר לוויילס). רשת השידור שקלה בעבר הצטרפות לאירוויזיון הילדים 2008, אולם לבסוף החליטה שלא להשתתף. בשנת 2009 ג'יליאן אוונס, חברה בפרלמנט האירופי מטעם ויילס הביעה את רצונה שוויילס תשתתף באירוויזיון 2010 שנערך בנורווגיה, כשהיא מיוצגת תחת BBC Cymru Wales, ITV Wales & West או S4C. בשנת 2017 הייתה נציגות ולשית בתחרות "אירוויזיון המקהלות" זו הייתה הפעם הראשונה בה אחת מהמדינות שמרכיבות את בריטניה השתתפה בנפרד בתחרות של איגוד השידור האירופי. בשנת 2018 הצטרפה S4C ל-אירוויזיון הילדים 2018 ובכך משתתפת לראשונה באחת התחרויות הגדולות של איגוד השידור האירופי.
צפון אירלנד
ב צפון אירלנד נערך קמפיין למען השתתפות עצמאית באירוויזיון תחת רשת השידור UTV או BBC צפון אירלנד.
אנגליה
אנגליה לא גילתה שום רצון להשתתף כמתחרה עצמאית באירוויזיון.
גיברלטר
גיברלטר מאז 2006 מנסה רשת השידור של גיברלטר GBC-TV להתקבל לאיגוד השידור האירופאי, כך שיוקנה לו זכות השתתפות באירוויזיון. לבינתיים, לא מאפשרים זאת עבור הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים.
קטר
מדינת המפרץ קטר הביעה את התעניינותה בתחרות.
קטר גילתה מעורבות באירוויזיון לראשונה בשנת 2009, כאשר רשת השידור שלחה משלחת של נציגים לתחרות שנערכה במוסקבה וזאת על-מנת לבחון אפשרות להצטרף לאירוויזיון בעתיד. כמו כן, רשת השידור הקטרית שידרה תוכנית רדיו שבועית בשם. התוכנית קיבלה תגובות חיוביות שגרמו לקטר להתעניין בתחרות אף יותר.
קטר ציינה שהיא תשמח להשתתף באירוויזיון ושלא תהיה לה בעיה לשדר את השיר הישראלי. עם זאת, היא מעולם לא השתתפה באירוויזיון, וכן היא לא הביעה רצון נוסף להשתתף בתחרות בעתיד.
ברית המועצות
ברית המועצות מעולם לא השתתפה באירוויזיון, אולם היא ניסתה להשתתף בו מספר פעמים לקראת סוף שנות השמונים, והיא אף שידרה את התחרות מספר פעמים.
בשנת 2009 אדוארד פומין, עובד לשעבר במשרד החינוך של רוסיה הסובייטית, חשף כי בשנת 1987 ג'ורג' וסלוב שהיה אז שר החינוך של ברית המועצות, העלה את הרעיון שברית המועצות תשתתף בתחרות האירוויזיון עקב הרפורמות הפוליטיות והכלכליות שהונהגו על ידי נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב בסוף שנות השמונים.
10 מדינות מתוך רפובליקות ברית המועצות השתתפו באירוויזיון לאחר התפרקותה, החל מתחילת שנות התשעים ועד לסוף העשור הראשון של המאה ה-21: אוקראינה, אזרבייג'ן, אסטוניה, ארמניה, בלארוס, גאורגיה, מולדובה, לטביה, ליטא ורוסיה, כאשר 5 מתוכן ניצחו באירוויזיון.
צ'כוסלובקיה
צ'כוסלובקיה לא השתתפה באירוויזיון, אולם רשת השידור שלה שידרה את התחרות מספר פעמים במהלך שנות השישים ושנות השבעים. הסיבה שבגללה צ'כוסלובקיה לא השתתפה בתחרות קשורה באופן חלקי לשינויים הפוליטיים שנעשו במדינה.
לאחר התפרקותה, הצטרפו צ'כיה וסלובקיה לאירוויזיון.
נכון ל-2023, צ'כיה וסלובקיה מעולם לא זכו באירוויזיון. בעוד שצ'כיה משתתפת באירוויזיון באופן סדיר, ההשתתפות האחרונה של סלובקיה הייתה באירוויזיון 2012.
עבד אל-חכים עאמר
עבד אל-חכים עאמר (בערבית: عبد الحكيم عامر; 11 בדצמבר 1919 – 14 בספטמבר 1967) היה איש צבא ומדינאי מצרי, רמטכ"ל צבא מצרים בתקופת מבצע סיני, מלחמת האזרחים בתימן ומלחמת ששת הימים, וסגן נשיא מצרים מ-1958 ועד 1965.
קורות חייו
עבד אל-חכים עאמר נולד בכפר איסטאל שבמחוז אל-מיניא שבמצרים העליונה ב-11 בדצמבר 1919. לאחר שסיים את לימודיו הצטרף לאקדמיה הצבאית בקהיר והוסמך כקצין בצבא מצרים בשנת 1938. בזמן לימודיו התיידד עם גמאל עבד אל נאצר, ולאחר שסיימו את לימודיהם שירתו יחד מספר שנים בסודאן. לאחר שסיים את השירות בסודאן חזר עאמר למצרים ושימש כמדריך צבאי. ב-1948 בהיותו בדרגת רב-סרן נלחם נגד ישראל בזמן מלחמת העצמאות כחלק מחיל המשלוח המצרי. עאמר הצטרף לאגודת הקצינים החופשיים שקמה על רקע הרצון לרפורמות במצרים והתחזקה בעקבות תחושת ההשפלה המצרית לאחר המלחמה נגד ישראל. לאחר המלחמה שימש עאמר כראש לשכתו של מוחמד נגיב, ופעל ביחד עם שאר הקצינים החופשיים לחיזוק מעמדו של נגיב מול מועמדים אחרים אותם ניסה לקדם המלך פארוק.
לעאמר היה תפקיד מפתח בהפיכת הקצינים החופשיים בשנת 1952, שהפילה את המלך פארוק הראשון והעלתה לשלטון את נגיב ולאחריו את גמאל עבד אל נאצר. בליל ההפיכה השתלט על בניין המטה הכללי של צבא מצרים כשהוא חמוש באקדח ומספר כדורים בלבד ועצר את קציני הצבא הבכירים שבו. הוא היה חבר במועצת פיקוד המהפכה, ששלטה במצרים לאחר הדחתו של המלך, וכעבור שנה קודם מדרגת רב-סרן לדרגת אלוף והתמנה ביוני 1953 לרמטכ"ל הצבא המצרי. בשנת 1956 פיקד עאמר על הכוחות המצריים במלחמת סיני ערב מלחמת סיני ניסה צה"ל להורגו באמצעות הפלת המטוס שבו טס מעל הים התיכון ("מבצע תרנגול"), אך לאחר שהופל המטוס התברר שהיו בו 16 קצינים בכירים של הצבא המצרי אך עאמר עצמו נמנע ברגע האחרון מלעלות לטיסה. בפברואר 1958 הקימו מצרים וסוריה את הרפובליקה הערבית המאוחדת, ועאמר מונה לסגן נשיא מצרים וכן למפקד הפיקוד המאוחד של הצבא המאוחד של שתי המדינות. בתפקידים אלו החזיק עד לפירוק האיחוד בספטמבר 1961.
בשנת 1962, לאחר התבוסה במלחמת סיני וההסתבכות במלחמת האזרחים בתימן, ניסה נאצר לכרסם במעמדו והקים מועצת נשיאות שכללה בנוסף לנאצר עצמו גם את חבריו להפיכה. בראשית דרכה של מועצת הנשיאות קבע נאצר כי המועצה תעסוק במינוי הקצינים הבכירים של הצבא. עאמר, שנכח בישיבה, עזב אותה בכעס וכתב מכתב התפטרות שבו האשים את המשטר ב"אי הגשמת יסודות דמוקרטיים". עאמר הכין עותקים רבים מהמכתב וחילקם למקורביו. לבסוף, לנוכח גילויי התמיכה בעאמר, חזר בו נאצר מהחלטתו עד להחזרת הכוחות מתימן. נאצר לא העלה שוב את הנושא ובכך נסתיים המשבר בין השניים.
עאמר היה דמות מפתח ביחסים בין מצרים לבין ברית המועצות ובין היתר חתם על עסקאות הרבות לרכישת נשק סובייטי. בשל קשריו הטובים עם הסובייטים קיבל את העיטור הגבוה "מסדר לנין" שאותו קיבל יחד עם נאצר. עאמר נחשב לבעל נטיות ליברליות, והסתכסך לא אחת עם הדמויות הסוציאליסטיות יותר בשלטון. נאצר נהנה ממאבקים אלו, ודאג ליצור איזון בין עאמר שעמד בראשות הצבא לבין עלי צברי שעמד בראש האיחוד הסוציאליסטי הערבי, המפלגה היחידה שקיומה הותר בחוק. עאמר מונה לסגן הנשיא בשנת 1964 וסומן כיורשו של נאצר.
הדחתו והתאבדותו
ב-11 ביוני 1967, עאמר פוטר על ידי נאצר מכל תפקידיו כחלק מהדחת הקצונה הבכירה של צבא מצרים. במקומו מינה נאצר את מוחמד פאוזי. עאמר סירב לקבל אחריות מלאה לכישלון הצבאי וטען שיש אחרים שצריכים לשלם את המחיר. גם הפעם הוא ערך מכתב תוכחה והכין ממנו כ-2,000 עותקים, שאותם חילק לתומכיו בתקוה לבטל את הפיטורים שלו ושל הקצינים הבכירים שפוטרו עמו. בתגובה ללחצו הציע לו נאצר את תפקיד סגן מפקד הכוחות המזוינים. אך עאמר לא הסתפק בכך, והתנה את הסכמתו בהחזרת כל הקצינים המודחים. נאצר סירב לתנאי וביקש ממחליפו פאוזי לחסל את מוקדי הכוח של עאמר בצבא. בעקבות זאת ב-23 ביוני ביצע פאוזי שורה של הדחות ומעצרים של מקורבי עאמר. חלק מהקצינים המודחים וכאלה שנמלטו ממעצר החליטו לפעול בכוח נגד נאצר, חלקם מצאו מקלט בביתו של עאמר. הקצינים הצליחו לאסוף נשק רב, בחלקו נשק כבד כגון תותחים נגד מטוסים וטילים נגד טנקים. הקצינים בחנו חלופות שונות לפעולה נגד נאצר, בין היתר ליזום התקוממות בצבא, לחטוף את נאצר במעונו באיומי נשק, ועוד. לבסוף הוחלט לחולל הפיכה צבאית ב-27 באוגוסט, לפני יציאתו המתוכננת של נאצר למחרת היום לועידת פסגה בחרטום ובכך להדיח את משטר נאצר. אולם מאחר שנאצר הצליח להחדיר איש אמונו בקרב הקצינים המתקוממים, ידע על ההתארגנות נגדו והורה לעצור מבעוד מועד את עאמר ועמו כ-50 קציני צבא מתקוממים ושני שרים לשעבר, באשמה של תכנון הפיכה נגד נאצר. הצבא פרץ לביתו של עאמר ב-25 באוגוסט ועצר את המתבצרים. בזמן חקירתו נכחו מקורביו הבכירים של נאצר. בביתו של עאמר נמצא נשק שלדברי פאוזי יכול היה למלא 13 משאיות בעלות קיבולת 3 טונות כל אחת.
קציני צבא מצריים שביקרו את עבד אל-חכים עאמר בכלאו ב-14 בספטמבר 1967 נתנו לו ברירה, לעמוד למשפט ולהיות מורשע ומוצא להורג כבוגד, או לטרוף את נפשו בכפו ולמות מוות מכובד. עאמר בחר באפשרות השנייה, וזכה להלוויה צבאית מלאה.
לאחר התאבדותו היה נאצר לראשונה מאז מהפכת הקצינים החופשיים של שנת 1952 המנהיג הבלעדי של מצרים, פוליטית וגם צבאית. בתקופה שלאחר הסתלקותו הרבה נאצר לבקר בבסיסי צבא ולגלות מעורבות רבה בעניינים צבאיים שקודם לכן הותיר אותם לעאמר.
עיטורי כבוד
לעאמר הוענק עיטור גיבור ברית המועצות ב-13 במאי 1964.
דול מצוי
דּוֹל מצוי (שם מדעי: Cuon alpinus) הוא מין יחיד בסוג דול שבמשפחת הכלביים.
מאפיינים
פירוש שמו המדעי "כלב הרים" – פירוש Cuon הוא כלב ביוונית, ו-alpine הוא הר בלטינית. שמו השני ניתן לו בגלל נטייתו לשרוק. הדול שוכן ביערות מלזיה והודו וצד בלהקות. צבעו אדמדם, זנבו עבות ואורך גופו כ-90 ס"מ.
הדול הוכרז כמין בסכנת הכחדה על ידי איגוד השימור הבינלאומי בעיקר עקב איבוד מתמשך של אזורי גידול טבעיים, התמעטות הטרף, תחרות עם חיות אחרות, רדיפה ומחלות מכלבים מקומיים.
פרובינציית קרוליינה
פרובינציית קרוליינה (באנגלית: Province of Carolina) הייתה קולוניה אנגלית ולאחר מכן בריטית בצפון אמריקה. קרוליינה נוסדה בטריטוריה שהיום נמצאת תחת שיפוטה של מדינת קרוליינה הצפונית בארצות הברית, אולם היא התרחבה ובשיא גודלה כללה את הטריטוריות שנמצאות בתחום שיפוטן של המדינות קרוליינה הצפונית, קרוליינה הדרומית, ג'ורג'יה (אזור שהיה מכונה אז בשם קרוליינה), אלבאמה, טנסי, ומיסיסיפי, וחלקים מפלורידה ולואיזיאנה של ימינו.
דול מצוי
מאפיינים
הדול פעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ובערב, ולעיתים בלילה. אורך חייו עד 16 שנה בשבי, ואילו בטבע הוא חי בדרך כלל 10 שנים. יש לו 39 זוגות כרומוזומים.
פרובינציית קרוליינה
היסטוריה
הפרובינציה נוסדה בשנת 1629 על ידי סר, שהיה התובע הכללי בתקופתו של המלך צ'ארלס הראשון וקיבל ממנו צ'ארטר לצורך העניין. הפרובינציה נקראה על שמו של המלך צ'ארלס (שבלטינית שמו הוא קרולוס). לאחר תחילת הרסטורציה, בשנת 1660, ניסו יורשיו של הית' לחדש את הצ'ארטר, אולם צ'ארלס השני קבע כי הוא מבוטל. בשנת 1663 המלך החדש העניק את הפרובינציה לשמונה אצילים שכונו הבעלים-הלורדים (lord proprietors): אדוארד הייד, הרוזן הראשון מקלרנדון; ג'ורג' מונוק, הדוכס הראשון מאלבמרל; ויליאם קרייבן, הרוזן הראשון מקרייבן; הברון ג'ון ברקלי ואחיו סר ויליאם ברקלי, שהיה גם מושל הקולוניה של וירג'יניה; אנתוני אשלי קופר, רוזן שפטסברי הראשון; וסר ג'ון קולטון. מבין השמונה הרוזן שפטסברי היה האקטיבי ביותר בניהול ענייניה של הפרובינציה ויחד עם עוזרו, הפילוסוף ג'ון לוק, הוא סייע בניסוח "החוקה היסודית של קרוליינה". תחת הצ'ארטר המלכותי לשמונת האצילים הייתה הזכות לנהל את ענייניה של הקולוניה באופן עצמאי ובסמכות כמעט זהה לזו של המלך.
דול מצוי
מאפיינים
אורך גופו וראשו 83–133 ס"מ, אף שבדרך כלל מגיע האורך ל-100 ס"מ. באוכלוסיות צפוניות האורך גדול בכ-20%. אורך זנבו 28–50 ס"מ, גובהו עד לכתפיו 42–55 ס"מ. משקל הנקבות 10–16 ק"ג ואילו משקל הזכרים 14–20 ק"ג בממוצע.
פרובינציית קרוליינה
היסטוריה
במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות להקים בפרובינציה התיישבות איתנה ועצמאית. בשנת 1670 הרוזן שפטסברי הקים את היישוב צ'ארלס טאון שברבות הימים הפך לעיר צ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית.
דול מצוי
תת-מינים
לדול אחד עשר תת-מינים. שניים מהם מסווגים כתחת סכנת הכחדה על ידי איגוד השימור העולמי, כלומר הם ניצבים בפני סכנת הכחדה חמורה. שניים נוספים מצויים על גבול הכחדה.
פרובינציית קרוליינה
היסטוריה
בין השנים 1691 ל-1712 סכסוכים על הממשל בפרובינציה הביאו לחלוקתה לפרובינציית קרוליינה הצפונית ופרובינציית קרוליינה הדרומית. החלוקה נהייתה רשמית בשנת 1712, עת הפרובינציה חדלה מלהתקיים. הבעלות על שתי המושבות החדשות נותרה בידי שמונת הלורדים-הבעלים עד 1729, עת ששבעה מתוך השמונה מכרו את זכויותיהם חזרה לכתר הבריטי.
דול מצוי
תת-מינים
תפוצת הדול הייתה נרחבת בכל רחבי יבשת אסיה, אולם כיום תפוצתו מקוטעת. במחקר שנעשה באוכלוסיות הקיימות, נמצא כי למין שתי קבוצות פילו-גאוגרפיות: 1. מדרום, מרכז וצפון הודו (דרום מהגנגס) עד מיאנמר. 2. הודו (מצפון לגנגס, צפון מזרח הודו, מיאנמר, תאילנד וחצי האי המלאי. <BR>
תקשורת תאית (ביולוגיה)
תקשורת תאית (נקראת גם: סימון תאי; באנגלית: Cell signaling) היא כלל התקשורות הכימיות בתוך תאים וביניהם. תקשורת תאית היא הבסיס הביוכימי לתהליכים הביופיזיקאליים של מעבר אותות.
התקשורת הזאת מחוללת שינויים תוך תאיים וסביבתיים, ויכולה להתבטא כהתפתחות תאית (כמו למשל ביצירת קשר עצבי בין נוירונים, תיקון רקמתי, התחסנות, וכינון הומאוסטזיס כמו כאשר תא מקבל נוטריאנטים שונים המחזירים אותו לאיזון ביולוגי. פגמים בתקשורת התאית נעים בין חוסר חשיבות לכשל מערכתי של ממש, כל מקרה לגופו.
נהוג לחלק את התקשורת התאית לתוך-תאית ובין-תאית.
בתקשורת תוך-תאית החומרים פועלים בתוך התא עצמו, ואילו בתקשורת בין-תאית החומרים השונים עוזבים את התאים בתהליך של אקסוציטוזה, היכול להתרחש במגוון דרכים, תלוי בסוג החומר העוזב. חומרים רבים עוזבים את התא בבדידות, אל הנוזל החוץ-תאי, בין התאים או אל זרם הדם, ומשם מגיעים לתא המטרה, אך אם מדובר בתקשורת עצבית אופיינית, אפשר שישתחררו כשהם ארוזים בבועית (אריזה של מולקולות לבועיות הנוצרות באברון גולג'י) ורק בצורה זו ישוחררו לתא, תוך חציית הסינפסה.
סוגי התקשורת התאית
להלן יפורט על סוגים שונים של תקשורת תאית, תוך תאית ובין תאית כאחד.
בין-תאית
ישנן מספר מערכות אופייניות של תקשורת תאים, כמו למשל, המערכת האנדוקרינית, והמערכת העצבית
אבולוציה של מערכות תקשור
מקובל כי קיימת קרבה אבולוציונית, בין המערכת האנדוקרינית לרעותה העצבית, והדבר ניכר באופן הפעולה הדומה בהקשרים כגון קשירת ליגנד.
ראו גם
מעבר אותות
חינוך רע
חינוך רע (בספרדית: La mala educación) הוא סרט קולנוע דובר ספרדית של הבמאי והתסריטאי פדרו אלמודובר, שיצא לאקרנים בשנת 2004.
זהו סרטו הארוך השנים-עשר של הבמאי. כבסרטים אחרים של אלמודובר, מתגלה לצופה כי גיבורי הסרט אינם מי שהם מתיימרים להיות, וכי מעבר לחזותם החיצונית קיימת מורכבות שעוצבה במהלך חייהם.
מעבר למאפיינים המופיעים בסרטים אחרים של הבמאי, כהתייחסויות לסוגיות המגדר והמוות, עוסק סרט זה, בין השאר, גם בנושא ההתעללות בילדים, ובהשפעותיה הרות הגורל על חייו של המבוגר השורד את ההתעללות. הסרט בנוי מאפיזודות קצרות ותפניות חדות בעלילה, כעין רומן מכתבים, ונתון במסגרת סגנונית הדומה לסרטי הפילם נואר.
תקציר העלילה
הסרט עוקב אחר השתלשלות חייהם של שני חברי ילדות: איגנסיו (השחקן גאל גרסיה ברנאל) ואנריקה (השחקן פלה מרטינס). השניים הם בוגרי בית ספר קתולי בספרד של שנות ה-60, ולא היו בקשר אחר כך במשך כ-15 שנים. הם נפגשים מחדש באמצע שנות ה-80. אל חייו של אנריקה, שעם השנים הפך לבמאי קולנוע מצליח, נכנס חבר ילדותו, איגנסיו, המבקש להתנתק משמו הקודם ולהיקרא בשם הבמה "אנחל", ומגיש לו תסריט שכתב, בשם "הביקור".
אנריקה אוהב את התסריט הייחודי, המבוסס על קטעים מילדותו, ומודיע לאנחל שבכוונתו לביים סרט על-פיו. להפתעתו מבקש אנחל לגלם דווקא את דמותה של זאהרה. אנריקה מתנגד לכך, וחושד שאנחל אינו איגנסיו, וההתקשרות בין השניים מתפוצצת.
אנריקה נוסע לבית אמו של אנחל בכפר קטן בגליסיה. הוא שומע מהאם שאיגנסיו מת ארבע שנים קודם לכן, ומתברר לו מי שהזדהה בפניו כאיגנסיו הוא אחיו הצעיר, חואן. האם נותנת לאנריקה מכתב שאיגנסיו שלח אליו אך חזר בדואר. אנריקה מגלה שהמכתב הוא התסריט "הביקור", שאותו כתב איגנסיו.
אנריקה מחליט לביים את הסרט, עם חואן בתפקיד איגנסיו. אנריקה משנה את התסריט, כך שהאב מנולו, אותו מנסה איגנסיו, המתמכר לסמים, לסחוט כדי לממן ניתוח להתאמה מגדרית, מביא לרציחתו של איגנסיו. בסיום צילום הסצנה, חואן פורץ במפתיע בבכי.
לבמת הצילומים מגיע לביקור מנואל ברנגר (ליואיס אומאר), שהוא האב מנולו האמיתי, שהתפטר משירות הכנסייה, נישא והפך לאב לבן. מנואל מתוודה בפני אנריקה שהסיום החדש של הסרט אינו רחוק מהמציאות: איגנסיו אכן סחט את האב מנולו, שהצליח לגייס את הכסף, אך במקביל גילה עניין באח הצעיר, חואן. חואן ומנואל החלו במערכת יחסים, ולאחר זמן מה הבינו ששניהם חפצים במותו של איגנסיו. חואן השיג הרואין טהור, שהביא למותו של איגנסיו ממנת יתר.
אנריקה מזועזע, ואינו מגלה עניין בצידוקים שנותן חואן למעשהו. קודם שחואן עוזב, הוא נותן לאנריקה מכתב אליו שאיגנסיו הדפיס סמוך למותו, ובו רק משפט הפתיחה: "אנריקה, אני חושבת שסוף סוף הצלחתי..."
שחקנים ראשיים
בסרט זה, בניגוד למרבית סרטיו של אלמודובר, כמעט ולא מופיעות נשים. כל גיבוריו הם גברים הומוסקסואלים.
מבנה העלילה
עלילת הסרט רחוקה מלהיות ליניארית. היא מוצגת בעיקר דרך זכרונותיהם של גיבורי הסרט, אנריקה, איגנסיו, חואן (המתחזה בחלק מהזמן לאיגנסיו) ומר ברנגר (הוא האב מנולו). זכרונות אלה נודדים קדימה ואחורה בזמן, ומערבבים בין הסרט "חינוך רע" ובין הסרט "הביקור" הנוצר במהלכו. מבקר הקולנוע אורי קליין כתב על כך: "מדי כמה זמן מחליף הסרט מהלך ומתחיל לספר סיפור חדש או שונה מזה שאחריו עקבנו עד כה - כך נדמה לפחות. ... כך מצטבר 'חינוך רע' ליצירה, שיותר מכל סרט אחר מתארת את העבר כהמצאה ואת הזיכרון כתהליך יצירתי שבורא ומעצב אותה. ... דבר אינו קיים ב'חינוך רע' חוץ מההמצאה עצמה, ואין בו מציאות חוץ מזו המדומה על ידי יוצרה."
יזידים
יזידים (בכורדית-קורמאנג'י: Êzidî; סוראני: ئيزيدي), או "אזידים", על-פי המינוח המודרני הנהוג בפיהם, הם מאמיני דת מזרח תיכונית בעלת שורשים עתיקים. כל בני הדת היזידית הם כורדים ורובם מתגוררים בסביבות מוסול וסינג'אר שבעיראק, אך ישנן גם קבוצות בסוריה, טורקיה, איראן, גאורגיה וארמניה (בה הם מהווים את המיעוט הדתי הגדול ביותר). מספרם הכולל נאמד בין שמונה מאות אלף למיליון.
מקורות הדת
רוב החוקרים כיום סבורים כי שמם של היזידים נובע משמו של הח'ליפה מבית אומיה, יזיד הראשון אבן מעאויה. ח'ליפה זה נחשב בעיניהם כהתגשמותו של הדמות האלוהית "סולטאן עזי". היזידים עצמם סוברים כי מקור שמם הוא במילה Yezdan או Êzid שמשמעותה "אל". תרבות היזידים היא תרבות כורדית מובהקת, ורובם דוברים קורמאנג'י (כורדית צפונית) בניב הבהדיני הייחודי להם, עם מיעוט דובר ערבית. קורמאנג'י היא גם שפת הקודש היזידית.
סברה אחרת קושרת את מקורות הדת לזרם הח'וארג' ולאחד ממנהיגיו, יזיד אבן אוּנייסה. על פי גישה זו, בעת הפילוגים שחלו בכת, נוצר זרם שדחה את שליחותו של מוחמד וציפה לנביא נוסף ולקוראן חדש ולכן חיפש חיזוקים רעיוניים בדתות אחרות.
חוקרים מוקדמים ניסו לתאר את היזידים כזרם באסלאם, כדתות פרסיות או אף כעובדי אלילים, אך החל משנות ה-90 של המאה ה-20 נחשבות גישות אלו לפשטניות יתר על המידה. מאז נתפסת הדת היזידית כתוצאתו של תהליך סינקרטיסטי ארוך שבו אמונות ומנהגים מקומיים הושפעו ממסדר אדוויה הסופי השוכן בהרי כורדיסטן, הסיטו אותו מהאסלאם המסורתי ומוזגו בו זמן קצר יחסית לאחר מות מייסדו, שייח' עדי אבן מֻסַאפר, שהיה במוצאו מבית אומייה.
שייח עדי מת ב־1162, וקברו בעמק לאלש הוא מוקד עלייה לרגל ליזידים. לאחר מותו, ובמהלך המאה ה-14 בעיקר, התפשטו שבטים כורדיים והפיצו את אמונת היזידים אל מה שכיום הוא שטחה של טורקיה.
אמונות הדת
בתמונת העולם היזידית, האל יצר את העולם וכעת הוא בהשגחתם של שבעה מלאכים הקרויים "הפט סיר" (שבעת המסתוריים). הבכיר מביניהם הוא "מלאכּ טאוס", מלאך הטווס, המקביל לשטן בדתות אחרות (המקור לדעה זו היא שמו השני של ה"מלאכּ טאוס" בפי היזידים - שיטן, שם המוזכר לעיתים בקוראן כשמו של השטן (شيطان)). היזידים מאמינים כי מלאכּ טאוס איננו מקור של רוע או של רשע, אלא מקור הרשע שוכן בלבו של האדם.
ה"כיתבה קליווה" ("כִּתאב אל-ג'לוה", "ספר ההתגלות היזידי"), העוסק ברובו בגלגולי נשמות, מספר כי מלאכ טאוס חילק את ההשגחה בעולם כראות עיניו בין המלאכים, וילוד אישה אינו יכול לערער עליו. השייח עדי האמין כי הוא גלגולו של מלאכ טאוס בעולם הזה. מסופר עליו בספר כי הוא אמר שנכח בעת שאדם הראשון חי בגן עדן ובשעה שנמרוד השליך את אברהם אל האש. ספר תפילה יזידי נוסף הוא ה"מצחף ראש" ("הספר השחור" בכורדית) העוסק בבריאת העולם, האדם במלאכים, בשיח' עדי, ובאבות היזידים, בדיני פולחן, אישות ובאופן עבודת האל. לפי אמונתם היו ספרים אלה מצויים כבר לפני בריאת העולם. ספרים אלו הועלו על הכתב על ידי חוקרים חיצוניים לדת היזידית בראשית המאה העשרים, שכן עד אז הועברו ברובם בעל פה, בין היתר בגלל איסור לימוד קרוא וכתוב שחל על היזידים שאינם אנשי דת.
האמונה היזידית בנוגע לבריאת האדם שונה מזו של האסלאם, הנצרות והיהדות. הם מאמינים כי האל יצר את מלאכ טאוס בראשונה מההארה שלו עצמו, ולאחר מכן את יתר המלאכים שצוו להביא אבק ואדמה מהארץ ולבנות את גופו של אדם. אז מלאכ טאוס נפח באדם נשמת רוח חיים ולימד אותו להתפלל לשמש, ייצוגו של האל העליון. מתוך ציות לאל, שציווה את המלאכים לא להשתחוות לשום ישות פרט אליו, לא השתחווה טאוס מלאכ לאדם, שעה שהמלאכים האחרים עשו זאת. בתקופות מאוחרות ובשל השפעות נוצריות זוהה מאלכ טאוס, המלאך המסייע לאל ושותף בבריאה, עם לוציפר ונוצרה אגדה לפיה סירב מלאכ טאוס להשתחוות בפני מי שנוצר מאבק, כאשר הוא עצמו נוצר מאורו של האל.
היזידים מאמינים כי מלאכ טאוס הוא נציגו של האל בעולם ויורד אליו ביום רביעי הראשון של חודש ניסן, הנחגג כראש השנה היזידי.
היזידים מאמינים כי הטוב והרע שוכנים שניהם בנפש האדם, ועליו לבחור ביניהם. בתהליך הבחירה חשובה עבודתם למלאכ טאוס, שכן זה עמד בפני מבחן דומה אל מול האל והוא יוכל לכוונם.
שני מוטיבים מרכזיים בדת היזידית הם חשיבות הטהרה הדתית והאמונה בגלגול נשמות. השמירה על הטהרה מתבטאת בהקפדה על מבנה חברתי נוקשה של קאסטות, חוקי מזון, הסתגרות קהילתית וטאבואים רבים. האמונה בגלגול נשמות חשובה גם בשל האפשרות שבה מאמינים היזידים להתגשמות נשמתו של אחד המלאכים בצורת אדם.
עלייה לרגל
מנהג חשוב בקרב היזידים הוא עלייה לרגל הנמשכת 6 ימים לקבר שייח' עדי בלאלש, צפונית למוסול בעיראק.
האזור מכיל מקדשים רבים ואתרים מקודשים, גם לדתות אחרות, ובהם גשר סראט, הר ערפאת ושני מעיינות קדושים הקרויים זמזם והמעיין הלבן (כּאניא ספּי).
במידת האפשר, כל יזידי מצווה לעלות לרגל ללאלש לפחות פעם אחת בחייו. אלו החיים קרוב יותר משתדלים להגיע פעם בשנה לסעודת ההתכנסות הסתווית הנערכת מ-23 בחודש אילול ועד 1 בחודש תשרין אל-אוול.
בהתכנסות זו רוחצים היזידים במעיין הלבן, טובלים בו דמויות של מלאכ טאוס ומדליקים מאות נרות בקבריהם של שייח' עדי ודמויות דתיות אחרות. הם גם מקריבים פר, ועל כן נחשבו מושפעים מהמיתראיזם, גם בשל הימצאות כלב ונחש באיקונוגרפיה הדתית היזידית.
הקרבת הפר מסמלת את בוא הסתיו, ומיועדת לבקש רחמים בעת החורף כדי שיחלוף בקלות והחיים יחזרו לאדמה באביב.
חגים
החג החשוב ביותר הוא ג'המה ("עיד אל-ג'מעייה" - חג ההתכנסות) בלאלש, אירוע בן שבעה ימים. חג זה הוא מוקד של עלייה לרגל, התוודעות חברתית וחיזוק השייכות לקהילה. מרכזו הדתי של החג הוא האמונה בהתכנסות שבעת המלאכים הקדושים, ה"הפטאד" באותה עת, להם נהוג להקריב שור.
טהרה ואיסורים
החשיבות שהיזידים מייחסים לטהרה דתית משתקפת לא רק במערכת המעמדות החברתיים שלהם, אלא במגוון איסורים בחיי היום יום. חלק מהאיסורים, כגון איסור נישואי תערובת או העלבת אנשי דת, מכובדים כמעט תמיד. מאיסורים אחרים, כאיסור על אכילת חסה או לבישת בגדים בצבע כחול מתעלמים בדרך כלל אלא אם כן אנשי דת נוכחים במקום. משערים שהאיסור על אכילת חסה נובע מדמיון השם הכורדי לחסה "Koas" למילה "Koasasa" המתארת את התגשמות שבעת המלאכים בגוף אדם. בראיון ל-BBC טען אחד מראשי העדה שהיזידים יכולים לאכול כל דבר, ורק אנשי הדת נמנעים מירקות מסוים, כגון כרוב, כי הם גורמים גזים.
ארבעת היסודות: אש, אוויר, מים ואדמה צריכים להישמר טהורים לתפיסת היזידים, ומספר איסורים מגנים על כך, למשל איסור על יריקה על האדמה או על אש. מגע ממושך עם מי שאינם יזידים נחשב למטמא גם הוא, ולכן נהגו היזידים להתחמק מגיוס ולא לחלוק כלים ככוסות או תערים עם זרים.
מאפיינים נוספים
היזידים אינם נישאים לכורדים שאינם יזידים ואינם מקבלים מומרים אל דתם. העונש החמור ביותר בקהילתם הוא חרם, אשר משמעותו גם גירוש מהדת והתרת דמו של המוחרם.
בחברה היזידית חלוקה מעמדית נוקשה ולפיה בני המעמד הנמוך הם חקלאים ורועים שנאסר עליהם לדעת קרוא וכתוב. מעמד אנשי הדת הגבוה הוא בעל ידע זה ונחלק להנהגה דתית (שייח'ים) והנהגה אזרחית (אמירים). אין מעבר ממעמד למעמד.
היסטוריה מודרנית
עם זאת, היות היזידים קבוצה ייחודית בעם הכורדי נוצלה בידי משטר הבעת', על מנת לנסות ולבודד אותם אלו מאלו. בדרך כלל ניסיונות אלו לא עלו יפה, והיזידים אף לחמו יחד עם הכורדים ביחידות ה"פשמרגה", כנגד תומכי הבעת'. מאז הפלישה האמריקאית לעיראק ב־2003, מנסים הכורדים להביא לכך שהיזידים ייחשבו כחלק מהעם הכורדי על מנת להגדיל את מספרם וחשיבותם.
בקרב היזידים פועלת קבוצה עצמאית של משכילים, בשם "התאחדות המשכילים היזידים" (رابطة المثقفين الأيزيديين) בראשות עלי סידו רשו, הקוראת להיבדלות היזידים הן מן הערבים והן מן הכורדים. הקבוצה טוענת כי גם הערבים וגם הכורדים השתמשו ביזידים ככלי משחק לניגוח פוליטי בעוד שאף ראייה היסטורית אינה מוכיחה כי היזידים הם במוצאם אכן ערבים או כורדים. פעילותה של הקבוצה עדיין מצויה בשוליים, אך קולות דומים לשלה כבר נפוצים מאוד בשיח היזידי, בעיקר בפורומים באינטרנט.
בראייה היסטורית, היזידים היו מיעוט דתי בעם הכורדי מאז שנת 2000 לפנה"ס (לפי מקורותיהם). מספרם נאמד ב־100,000 עד 800,000). האתר גם טוען שבגרמניה מתגוררים 30,000 פליטים יזידים.
טבח סינג'אר
באוגוסט 2014, במסגרת התקדמות כוחות המדינה האסלאמית בצפון עיראק, כבשו כוחות הארגון את העיר סינג'אר מידי הפשמרגה הכורדים. כ-213 אלף פליטים כורדים, מהם כ-40 אלף יזידים נסו על נפשם, מפחד מחבלי הארגון, לכיוון טורקיה, לעבר הערים דהוק ואירביד. חלק מהפליטים היזידים הוגלו על ידי פעילי המדינה האסלאמית להרי סינג'אר, והם סובלים שם מרעב וצמא. יזידים אחרים שנותרו באזור סינג'אר נדרשו להתאסלם וחלקם הוצא להורג. כמו כן, לוחמי המדינה האסלאמית לקחו בשבי מאות נשים מבנות היזידים.
היזידים נהלו מאבק ממושך על מנת להשיג הכרה בינלאומית בסבלם וברצח העם שנעשה בהם (דוגמת טבח סינג'אר). לשם כך, נקטו היזידים בדרכים שונות להשגת ההכרה. למשל, חברת הפרלמנט העיראקי ממוצא יזידי, ויאן דחיל, נאבקה ביו"ר הפרלמנט כדי לשאת נאום פומבי לחשיפת הטבח ותוצאותיו הקשות. בנוסף, פליטים יזידים יצרו שיתוף פעולה עם כוחות סיוע אמריקאים להנחתת מזון ותרופות מהאוויר לנצולי הטבח שהסתתרו בהרי סינג'אר.
ועדה מיוחדת מטעם המועצה לזכויות אדם של האו"ם קבעה ביוני 2016 כי המדינה האסלאמית מבצעת בבני העם היזידי רצח עם. פעילים יזידים ברחבי העולם, כנאדיה מוראד, קוראים לקהילה הבינלאומית להתערב ולפעול להצלתם, ואף מנסים לפעול כנגד המדינה האסלאמית במשפט הבינלאומי.
הקשר עם מדינת ישראל
מדינת ישראל פועלת במישורים שונים על מנת לתמוך בבני העם היזידי, זאת בשל השתתפותה של ישראל באמנת האו"ם בדבר מניעת רצח עם.
בנוסף לכך, מדינת ישראל, בעזרת ארגון "Dram Doctors" המכשיר ליצנים רפואיים, יחד עם ארגון "Road to Peace", בית החולים הדסה עין כרם בירושלים ובתמיכת משרד החוץ הישראלי אף פועלת להכשיר מטפלים יזידים בתחום הליצנות הרפואית. זאת במטרה לסייע לילדים בני העם היזידי, הזקוקים לטיפול רפואי או סובלים מפוסט טראומה, בעזרת צחוק, מגע והסחת דעת.
דגל היזידים
משמעות הצבעים בדגל:
דמותם בספרות וסטראוטיפים נפוצים
מאחר שהדת היזידית איננה מוכרת לזרים, ובשל זיהויו של מלאכ טאוס עם השטן, רבים כתבו אודותיהם עובדות וסיפורים בלתי מדויקים. סופר האימה ה. פ. לאבקרפט כתב בסיפורו הקצר, "The Horror at Red Hook", על "שבט היזידים עובדי השטן".
בספרו האוטוביוגרפי "פגישות עם אנשים מיוחדים" מספר גיאורג איבאנוביץ' גורדייף על מפגשיו עם היזידים בילדותו ומזכיר כיצד התייחסו אליהם כ"עובדי השטן".
בספרו של אלכסנדר פושקין, המסע לארזורום, פוגש המספר חייל יזידי בצבא הרוסי ושואל אותו על מנהגי דתו.
כיכר השעון
כיכר השעון היא כיכר מרכזית ביפו, צפון מזרחית ליפו העתיקה. הכיכר נמצאת בקצה הצפוני של רחוב יפת ובקצהו הדרום-מערבי של רחוב רזיאל, שהיה בעבר חלק מן הדרך הראשית מיפו לפתח תקווה ולשכם ובצידה הצפון-מזרחי של יפו העתיקה ובין היתר שמשה גם בתור נקודת מוצא לשלוש דרכים ראשיות שיצאו ממנה אל כל הארץ.