cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תרומת דם בישראל
תרומת דם של הומוסקסואלים
בינואר 2018 אישר משרד הבריאות תקנות חדשות המאפשרות להשתמש בעירוי דם בפלזמה שהופקה מתרומת דם של גברים שקיימו יחסי מין עם גברים במהלך השנה האחרונה, כפי שניתן לגברים הטרוסקסואלים, בכפוף לכך שהפלזמה תוקפא למשך ארבעה חודשים, התורם יתרום דם שוב תוך חמישה חודשים, וגם הבדיקות שיבוצעו לתרומתו החוזרת ימצאו שליליות לזיהומים. ביוני 2021 הודיע שר הבריאות, ניצן הורוביץ, כי יסיר את כל ההגבלות על תרומות דם של גברים המקיימים יחסי מין עם גברים הכוללים בשאלון תרומת הדם של מד"א את השאלה בנוגע לקיום יחסי מין בין גברים ובכך יתיר באופן גורף לגברים הומואים לתרום דם – ללא קשר למועד האחרון שבו קיימו יחסי מין אשר עד לאותו התאריך, הותר רק אם התחייבו שלא קיימו יחסי מין עם גברים אחרים ב-12 החודשים שקדמו למועד התרומה, וזאת בניגוד לנשים וגברים הטרוסקסואלים שיכולים לתרום דם בכל עת אם הם עומדים ביתר הקריטריונים של מד"א.
יישום ההנחיות נקבע לאוקטובר 2021. את הסעיף המפלה בשאלון תרומת הדם יחליף סעיף המוודא תקופת צינון של 3 חודשים מאז "קיום יחסי מין בסיכון גבוה, עם שותף/ה חדש/ה או שותפים מרובים". זאת, ללא כל הבחנה מבוססת מגדר או נטייה מינית של התורם.
התרמות חירום
מאגרי הדם עשויים להדלדל לא רק עקב שימוש במנות דם רבות אלא גם עקב תפוגת תוקף מנות הדם. מנות דם שפג תוקפן משמשות לייצור מנות של גורם קרישה: מכל מאה מנות דם ניתן לייצר מנה אחת של גורם קרישה.
ביטוח דם
לאורך עשרות שנים נהגו שרותי הדם של מד"א להבטיח לתורמי דם כי תרומתם תקנה להם ולמשפחתם הקרובה "ביטוח דם" למשך שנה. לטענתם, . ועדה מקצועית במשרד הבריאות שבחנה את מדיניות שירותי הדם של מד״א מצאה כי בישראל ניתנים למטופלים מוצרי דם על פי צורך רפואי, כפי שמחייבים כללי האתיקה הרפואית, בעוד שההבטחה לביטוח דם הייתה הונאה. כמו כן הסתבר לוועדה כי ההבטחה לביטוח דם היא אחד התמריצים המרכזיים עבור גברים המקיימים יחסי מין עם גברים למסור הצהרה כוזבת בשאלון המועמדות לתרומה, ובכך מגבירה את הסיכון למתן מוצרי דם מזוהמים למטופלים. לאור זאת המליצה הוועדה לחדול מהונאת הציבור ולבחון אמצעים אחרים לתמרוץ תרומת דם, כגון פנייה לקרוביהם של מטופלים.
שיאים
ב-2019 יזם מפקד חטיבת שומרון שגיב דהן יחד עם מועצה אזורית שומרון יום התרמת דם ב-6 באוקטובר 2019 בחטיבת שומרון, במטרה לשבור שיא ישראלי של תרומות דם ביום אחד, ולהעלות את הנושא לתודעה ציבורית. בהתרמה נשבר השיא שעמד על 780 מנות דם ונתרמו 1,551 מנות דם.
שיאן תרומות הדם בישראל הוא מנחם שטיינמץ, תושב ראשון לציון, אשר תרם 272 מנות דם במשך 41 שנים.
העיר בה תורמים הכי הרבה דם ביחס לגודל האוכלוסייה היא זכרון יעקב, שבה 3.6% מהאוכלוסייה תרמו דם. אחריה נמצאים היישובים גבעת שמואל ונשר (3.5%), מעלה אדומים (3.4%) וקריית שמונה (3.2%).
420-429 לפנה"ס
שימו לב: ערך זה מכיל אירועים מן השנים 429 – 420 לפנה"ס
הלסינקי
הלסינקי (בפינית: Helsinki,, בשוודית: Helsingfors - "הלסינגפורש", ) היא בירת פינלנד. אוכלוסייתה מונה 629,512 תושבים, נכון לסוף מרץ 2016. העיר נוסדה בשנת 1550, והוכרזה כבירת פינלנד בשנת 1812.
הלסינקי ממוקמת בדרום המדינה, על מספר חצאי איים לחופי מפרץ פינלנד. המטרופולין שלה מורכבת מהעיר הלסינקי ועוד 3 ערים נוספות, אשר ביחד נחשבות לשטח של עיר הבירה. המטרופולין של הלסינקי מונה כ-1.4 מיליון נפש.
הלסינקי אירחה את המשחקים האולימפיים ב-1952 ופעמיים את אליפות העולם באתלטיקה, ב-1983 וב-2005, באצטדיון האולימפי שבעיר. כמו כן אירחה העיר את תחרות אירוויזיון 2007.
בעיר שוכנות אוניברסיטת הלסינקי ומכללת הלסינקי לכלכלה.
היסטוריה
הלסינקי הוקמה בשנת 1550 על ידי גוסטב ואסה, מלך שוודיה, אשר שלט באותם ימים בפינלנד. היא הוקמה כעיר מסחר מתחרה לטאלין בירת אסטוניה, אשר נמצאת מעבר למפרץ פינלנד. שנותיה הראשונות של העיר היו קשות, והיא צמחה באיטיות. למרות זאת, הלסינקי היוותה מוקד אסטרטגי-צבאי חשוב ונקודה ימית אסטרטגית במהלך המלחמות הרבות באזור בין המעצמות של אז - רוסיה ושוודיה, וב-1748 החלה בנייתה של מצודת סואומנלינה על קבוצת איים מדרום לעיר. מטרת המצודה הייתה הגנה על הלסינקי מכיוון רוסיה.
במהלך המלחמה הפינית בין רוסיה לשוודיה (9–1808), סואומנלינה לא היוותה מכשול אמיתי לרוסים והלסינקי נכבשה במרץ 1808. בנובמבר 1808 פרצה שרפה גדולה במזרח העיר וכילתה כרבע מהעיר.
לאחר ששוודיה הפסידה לרוסיה במלחמה הפינית, סופחה פינלנד לרוסיה בשנת 1809, כאזור אוטונומי. עקב החלטה של הצאר אלכסנדר הראשון, הלסינקי הפכה בשנת 1812 לבירתה של פינלנד, והוקמה בה האוניברסיטה של הלסינקי (אשר למעשה הוקמה בעיר טורקו בשנת 1630 - והועברה להלסינקי בשנת 1812).
בעקבות המהפיכה ברוסיה ב 1917, הכריזה פינלנד על עצמאותה ועל הלסינקי כבירתה. במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה הלסינקי אחת משלוש הבירות של מדינות המשתתפות במלחמה, שלא נכבשה בשום שלב.
פני העיר
האדריכלות בהלסינקי מאופיינת בסגנון מאופק. העיר מצטיינת בבנייה נמוכה במרכזה, ומתקיימים בה עקרונות מתקדמים של נגישות, פיתוח סביבתי ותחבורה ציבורית. נופה העירוני של הלסינקי מגלם את החיבור שנעשה דרכה בין המערב הסקנדינבי והמזרח הרוסי, כאשר שלושת המבנים שחולשים על קו הרקיע במרכז הם תחנת הרכבת הגדולה, כנסיית אוספנסקי האורתודוקסית וקתדרלת הלסינקי בעלת האוריינטציה השוודית.
היא זכתה לתואר עיר העיצוב לשנת 2012.
האדריכל בעל השם העולמי אלוור אלטו הטביע גם הוא חותם חשוב ברבים מהבניינים במאה ה-20.
בין מוזיאוני העיר ניתן לציין את המוזיאון הלאומי שפועל משנת 1916. באותו בניין ממוקמת סוכנות המורשת הפינית.
תחבורה
הלסינקי היא עיר מוטת תחבורה ציבורית והליכה. בסקר השוואתי מ-2018 שבחן את שביעות הרצון מהתחבורה הציבורית בערי אירופה, הגיעה הלסינקי למקום השני עם 75% שביעות רצון.. ע"פ סקר נסיעות מ-2017, נעשו 35% מהמסעות בעיר ברגל, 34% בתחבורה ציבורית, 21% ברכב ו-9% באופניים. בין אמצעי התחבורה הציבורית הנפוץ ביותר היה האוטובוס (15% מכלל המסעות), אחריו המטרו (8%) והחשמלית (7%) ולבסוף הרכבת (4%). שיעור השימוש בתח"צ גבוה, על אף שהצפיפות בעיר נמוכה יחסית. תושב ממוצע מבצע 295 נסיעות בתח"צ בשנה.
The Divine Comedy
The Divine Comedy (בתרגום לעברית: הקומדיה האלוהית) היא להקת פופ מצפון אירלנד, שהוקמה בשנת 1989 על ידי סולנה ניל האנון. האנון היה החבר הקבוע היחיד בלהקה, שניגן, בחלק מהמקרים, את כל כלי הנגינה שאינם תזמורתיים למעט תופים. בין השנים 1996–1999 הוציאה הלהקה תשעה סינגלים שהגיעו למצעד הסינגלים הבריטי, כולל הלהיט "נשיונל אקספרס" שנכנס לעשירייה הפותחת. נכון ל-2021 הלהקה הוציאה שנים עשר אלבומי אולפן.
הלסינקי
תחבורה
התחבורה הציבורית במטרופולין מנוהלת על ידי רשות מטרופולינית, HSL. רשת התחבורה הציבורית כוללת רכבת תחתית, חשמליות (טראמים) ואוטובוסים. פועל גם שירות מעבורות בהיקף מצומצם. הרשות קובעת את אמצעי הכרטוס, התעריפים, הקווים והתדירויות של השירות לסוגיו. הכנסות מכרטיסים מכסות כמחצית מעלות התפעול של התחבורה הציבורית.
The Divine Comedy
חברי להקה
בזמנים מסוימים הלהקה כללה את ניל האנון (שירה, גיטרות, קלידים, בס) בלבד, אך לאורך השנים היא כללה גם את:
הלסינקי
רכבת תחתית
הרכבת התחתית של הלסינקי נחנכה ב-1982 כקו בודד. כיום פועלים שני קווים, כמחציתם מעל הקרקע. אורך המסילות הוא 35 ק"מ, קיימות 25 תחנות, ומספר הנסיעות בשנה עומד על 92.6 מיליון (2019).
חשמליות
חשמליות (טראם) הן אמצעי התחבורה העיקרי במרכז העיר. אורך המסילות 39 ק"מ, ופועלים 11 קווים. שעות הפעילות 5:30 עד 23:30. (בסופ"ש מ-7:00). מספר הנוסעים השנתי 57 מיליון.
אוטובוסים
האוטובוסים הם אמצעי התחבורה הציבורית עם מספר הנוסעים הגבוה ביותר במטרופולין. 120 קווים פועלים בתחומי העיר, ועוד עשרות קווים לפרוורים. מספר הנוסעים בשנה הוא מעל 100 מיליון. את המסלולים ולוחות הזמנים קובעת הרשות האזורית, HSL, והיא מתקשרת במכרז עם מפעילים פרטיים שאחראים לתפעול בלבד.
אופניים
מחלקת התכנון אחראית על תכנון שבילי אופניים. עד 2020 הוקצו 1200 ק"מ שבילי אופניים, מתוכם 730 ק"מ סלולים. כמחצית מהשבילים בפארקים או טיילות. העירייה חותרת להעלות את השימוש באופניים, ונכון ל-2020 קיימות תוכניות להרחיב את הרשת, להוסיף שבילי אופניים פרווריים ליוממים ולהפחית את החיכוך עם הולכי הרגל.
הליכה
החל מ-1989 מקדמת העיר בהדרגה אזורים מוטי הליכה בלב העיר. אזורים אלה כוללים מדרחובים, רחובות עם מדרכות רחבות, ורחובות מוכווני-הליכה הנגישים בתחבורה ציבורית. מעברים מקורים יוצרים חיבור בין רחובות אלה. נכון ל-2020 נשקלת אפשרות להרחיב משמעותית את האזור מוטה-ההליכה, בין היתר על-ידי סלילת כבישים תת-קרקעיים שישמשו כדרכי שירות לעסקים.
ג'ינג'י (סדרת ספרים)
"ג'ינג'י" הוא שמה של סדרת ספרים שנכתבה על ידי גלילה רון־פדר-עמית.
הסדרה עובדה למחזה שעלה בשנת 1987, בבימוי של יוסף כרמון ובכיכובו של דב נבון. אחר כך עובד לסדרת טלוויזיה בעלת שם זהה בין השנים 1995- 1996, ולסדרה נוספת בעלת אותו השם ב-2015.
ספר מספר 67 בסדרה שנקרא "האמריקאים באים" לא יצא בסוף לאור.
סדרה כימית
סדרות כימיות נתגלו עוד לפני הטבלה המחזורית, שנוצרה כדי לנסות למיין את היסודות לפי התכונות הכימיות שלהם.
ג'ינג'י (סדרת ספרים)
עלילה
הסדרה עוסקת בילד ישראלי בן שמונה בשם אודי שחר, המכונה "ג'ינג'י" על ידי חבריו, בשל צבע שערו ונמשיו. ג'ינג'י גר בשכונת תלפיות שבירושלים ויש לו שני אחים - יורם (אחיו הגדול) וגילי (אחיו הקטן). הוא מפקד על חבורה ילדים הכוללת את טל, דן, מושיק, שגית ויפעת, שכולם גרים באותו רחוב. חברו הטוב ביותר הוא מושיק גורביץ', המשמש כסגן-מפקד החבורה, ילד שעלה מרוסיה עם משפחתו וגר איתו באותו בניין.
סדרה כימית
מספר סדרות כימיות מתאימות בצורה מדויקת לקבוצות בטבלה המחזורית: דבר זה אינו מקרה, כיוון שהתכונות הפיזיקליות של קבוצה מסוימת נובעת מסידור האלקטרונים הממקם אותם באותה קבוצה בטבלה המחזורית.
ג'ינג'י (סדרת ספרים)
עלילה
מי שמתוארת כאויבת המושבעת של חבורתו של אודי היא שכנתו לבניין, דנה פישמן. דנה אוהבת להציק לילדי החבורה בכל הזדמנות, ומתנכלת אף לאודי עצמו, אותו היא מאשימה בכל מיני תעלולים, עליהם הוא סופג עונשים על לא עוול בכפו. ג'ינג'י לא מסתדר גם עם יורם, איתו הוא מנהל לעיתים קרובות "מלחמה", ורב לעיתים קרובות עם גילי, אך גם גילי משתתף בחלק מהתעלומות כמו "אקדח אמיתי בערמת גרוטאות" ועוד.
בצלאל טרייבר
בצלאל טרייבר (נולד ב-1952) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שימש עד ראשית שנת 2018, אז פרש לגמלאות, כסמנכ"ל משרד הביטחון, כראש אמו"ן האגף למבצעים לוגיסטיים ונכסים וכראש רח"ל.
ביוגרפיה
טרייבר נולד וגדל בבית יהושע, אחד משלושה בנים של מנחם ומינה טרייבר, ממייסדי היישוב.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לסיירת שקד. בסיירת עבר טרייבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס סיור. בהמשך עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום קורס הקצינים שב לסיירת ושימש כמפקד צוות. במלחמת יום הכיפורים שימש כקצין המבצעים של הסיירת ולחם בחזית הדרום. במהלך המלחמה נפצע, אולם התאושש מפציעתו ושב לשירות. בהמשך שימש כסגן מפקד הסיירת וכמפקד גדוד 17. בתפקידו האחרון בצה"ל שימש כסגן קחצ"ר בדרגת אל"ם. בשירות המילואים שימש בין היתר כחונך למפקדי חטיבת גולני.
לאחר פרישתו מצה"ל שימש סמנכ"ל לארגון ומינהל ברשות שדות התעופה. ב-2005 מונה לראש מנהלת המעברים היבשתיים. מונה לסמנכ"ל משרד ביטחון וראש אמו"ן (אגף מבצעים לוגיסטיים ונכסים), בתפקיד זה היה אמון על בניית בסיסי צה"ל, על בניית הגדר כנגד המסתננים בגבול ישראל מצרים, ועל פריקת אמצעי הלחימה מאוניית הנשק "קלוס סי".
ביוני 2014 מונה לממלא מקום ראש רח"ל. בנובמבר 2015 אישרה ממשלת ישראל את מינויו לראש רח"ל, לתקופת כהונה בת ארבע שנים. שימש כראש רח"ל עד ינואר 2018, אז הודיע לשר הביטחון על רצונו לפרוש מהתפקיד.
מרטינה סוחה
מרטינה סוחה (סלובקית : Martina Suchá; נולדה ב-20 בנובמבר 1980) היא טניסאית עבר סלובקית. סוחה זכתה בקריירה שלה ב-7 תוארי יחידות (2 WTA ו-5 ITF) וב-2 תוארי זוגות (שניהם בסבב ה-ITF). בשיאה דורגה סוחה במקום ה-37 בעולם (22 באפריל 2002).
סוחה שיחקה בנבחרת סלובקיה בין השנים 2002 ו-2005. מאזנה בגביע הפדרציה עומד על 3 ניצחונות (שלושתם במשחקי יחידות) ו-2 הפסדים (שניהם במשחקי יחידות).
ברינקס
ברינקס (אנגלית: The Brink's Company; nyse: BCO) היא חברה בינלאומית העוסקת בשירותי אבטחה. משרדי ברינקס הראשיים נמצאים בריצ'מונד, וירג'יניה, בארצות הברית, ולחברה סניפים ב-53 מדינות בעולם. על פי דיווחי החברה, ב-2013 הועסקו אצלה 70,000 עובדים, ומחזורה הכספי הכולל היה כ-3.9 מיליארד דולר. ברינקס מזוהה בציבור עם המכוניות המשוריינות המובילות מזומנים בין סניפי בנקים ומוסדות פיננסיים.
פעילות
ברינקס מספקת שירותי אבטחה לבנקים, קמעונאים, ממשלות ותכשיטנים. עסקיה, שהוקמו בשנת 1859 על ידי פרי ברינק בשיקגו, אילינוי, התפתחו משירותי תחבורה משוריינים מקומיים לאספקת שירותי לוגיסטיקה פיננסית לארגונים ותחבורה מאובטחת בינלאומית. בתחילת דרכה סיפקה שירות בידי כרכות רתומות לסוסים, מאבטחות בידי אקדוחנים, וזכתה להצלחה רבה עקב חולשת משטרת שיקגו, ושליטת העולם התחתון בעיר.
בשנת 1960 החלה ברינקס לראשונה לפעול מחוץ לארצות הברית, שפתחה חברת בת בצרפת.
בשנת 1962, ברינקס נרכשה על ידי חברת "פיטסטון", שעיקר פעילותה הייתה כרייה ושיווק פחם. ברלינגטון אייר אקספרס נרכשה בשנת 1982. חטיבת האבטחה הביתית של ברינקס החלה לפעול בשנת 1983. "פיטסטון" מכרה את נכסי הפחם שלה בשנות האלפיים ושם החברה כולה שונה לברינקס. גם חטיבת האבטחה הביתית של החברה נמכרה באותה עת.
חלק ניכר מהעסקים של ברינקס מתנהל מחוץ לארצות הברית, כש-82% מהכנסות של 3.9 מיליארד דולר בשנת 2013 היו מחוץ לארצות הברית.
בינואר 2012 רכשה ברינקס את חברת "Kheops", ספקית תוכנות לוגיסטיות ושירותים נלווים בצרפת, תמורת כ-17 מיליון דולר. רכישה זו העניקה לחברה שליטה בשוק התוכנות המשמשות לפעולות ניהול מזומנים והעברת כספים בצרפת.
בינואר 2013 רכשה את חברת Rede Transacoes Eletronicas Ltda מברזיל, תמורת כ -26 מיליון דולר. Redetrel מפיצה מוצרים בכרטיסי תשלום מראש, כולל זמן אוויר לטלפונים סלולריים, ומחזיקה ברשת של כ-20,000 נקודות מכירה קמעונאיות ברחבי ברזיל. רשת ההפצה החזקה שלה השלימה את עסקי התשלומים הקיימים של ברינקס, ePago, להם פעילות בברזיל, מקסיקו, קולומביה ופנמה.
פעילות בישראל
ברינקס ישראל בע"מ הוקמה בשנת 1965 כחברה בבעלות משותפת של ברינקס העולמית (70%), החברה להשקעות של בנק לאומי (10%), החברה להשקעות של בנק דיסקונט (10%) ובנק הפועלים (10%), במטרה לספק שירותי הובלה משוריינת לכספים ודברי ערך, טיפול במזומנים, שירותי מוקד ושרותי אחסון. המנהל הראשון של הפעילות בישראל היה יעקב (ישקה) לבשטיין אליאב. בשנת 1966 החלה החברה לתת שירות להרקת מדחנים ממזומן בתל אביב, וגם החלה לספק שירות לאיסוף פדיון מכירת כרטיסים עבור ההתאחדות לכדורגל.
לאחר מלחמת ששת הימים נשכרה החברה לספק שירות ברצועת עזה על ידי הממשל הצבאי הישראלי.
בסוף שנת 1968 החלה לתת שירות למשרד הדואר ובורסת היהלומים הישראלית.
בשנת 1975 מונה דוד שומרון למנכ"ל החברה בישראל. הוא נשאר בתפקיד עד 1989.
בסוף שנת 1990 פתחה ברינקס סניף ראשון ביפן, במטרה לשרת יהלומנים ישראלים ולספק להם שירותי בלדרות מאובטחת של משלוחים.
בינואר 1999 עבר מטה החברה בישראל לבניין בן חמש קומות ברחוב יגאל אלון.
ביולי 2002 הורשעה החברה ומנכ"לה מיכאל כהנוב בחמישה אישומים על חוק ההגבלים העסקיים והוטל עליו עונש של עבודות שירות לתקופה של חמישה חודשים וקנס בשיעור של 100 אלף שקל, במסגרת הסדר טיעון. החברה הורשע בהקמת קרטל לא חוקי בענף שילוח היהלומים והסדרי תיאום מחירים בחלוקת שוק עם מתחרה בענף, חברת מלכה-עמית. החברה עצמה נקנסה בסכום של במיליון שקל.
בשנת 2005 רכשה החברה מערכת איתור, שליטה ובקרה לכלי הרכב שלה מחברת "רב בריח איתור לווייני".
בינואר 2020 מונה ישי צוויקל לנשיא ברינקס ישראל, לאחר שמילאה שורה של תפקידים בכירים בחברה העולמית.
מקרי שוד
שרותי ההובלה של ברינקס בישראל ובעולם, עלו לכותרות לאחר מספר מעשי שוד:
מחוז לנינגרד
מחוז לנינגרד (ברוסית: Ленинградская область; תעתיק: לנינגרדסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז, הנמצא בשטחו של המחוז הפדרלי הצפון-מערבי, נקרא על שם העיר לנינגרד (ששמה שונה לסנקט פטרבורג). עיר זו היא גם המרכז האדמיניסטרטיבי של המחוז, אף על פי שהיא עצמה לא נכללת במחוז ומהווה סובייקט פדרלי נפרד, אך ישנן תוכניות להעביר את המרכז האדמיניסטרטיבי לעיר גטצ'ינה, הנחשבת לעיר הגדולה ביותר במחוז לנינגרד.
המחוז הוקם ב-1 באוגוסט 1927. המחוז גובל באסטוניה במערב ובפינלנד בצפון-מערב.
היסטוריה
בשטח המחוז עברה דרך מסחר עתיקה מסקנדינביה ליוון. התיישבות רוסית באזור מוכרת מהמאה ה-8. במהלך המאה ה-12–15 שליטה על השטחים באזור חולקה בין שוודיה לנובגורוד. המחוז היה מאוכלס בהתיישבות רוסית ופינית. הגבול באזור הוזז כתוצאה ממספר מלחמות. אחרי מלחמת הצפון, בתקופת פיוטר הגדול הרוסים התבססו סופית באזור והעבירו את עיר הבירה ממוסקבה לסנקט פטרבורג שהוקמה לצורך זה. בתקופת הצאר נודע המחוז בשם גוברניית סנקט פטרבורג.
בקיץ 1927 הוקם מחוז לנינגרד. במהלך מלחמה עם פינלנד בשנת 1939 סופחו למחוז חלקים משמעותיים תוך פינוי האוכלוסייה המקומית.
דמוגרפיה
כ-67% מאוכלוסיית האזור מתגוררת בערים. בעיר הגדולה, גטצ'ינה, מתגוררים כ-95 אלף תושבים. הרוסים מהווים כ-93% מאוכלוסיית המחוז. בנוסף לכך קיימות קהילות משמעותיות של אוקראינים (כ-2%) ובלארוסים (כ-1.6%). במהלך שנת 1939 אוכלוסייה פינית פונתה לשטחים בתוך פינלנד ולמקום הובאה אוכלוסייה מתוך רוסיה. כתוצאה מכך הפינים מהווים עתה רק כ-0.3% מאוכלוסיית המחוז.
כלכלה
כלכלת המחוז קשורה באופן הדוק ביותר עם העיר סנקט פטרבורג. חלק הארי של תושבי המחוז עובדים בסנקט פטרבורג. תחנות הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג מגיעות ליישובי המחוז ומהוות אמצעי תחבורה יעיל ונוח.
בשטח המחוז נמצאת תחנת כוח גרעינית.
במחוז קיימים אתרי תיירות נוספים לעיר הבירה של מחוז. כך למשל בקורוביצינו התפתח אתר לתיירות חורף לרבות סקי בסגנון חופשי.
גאוגרפיה
המחוז ממוקם בצפון מערב רוסיה האירופית ושטחו הכולל מגיע לכדי 84,500 קמ"ר והוא המחוז ה-38 בגודלו במדינה. אורכו ממזרח למערב מגיע לכדי 500 ק"מ ומצפון לדרום מגיע אורכו ל-320 ק"מ.
די ולטבינה
די וֶלְטְבִּינֶה (גרמנית: Die Weltbühne, הגייה: – "במת העולם") היה שבועון גרמני שעסק בפוליטיקה, אמנות, וכלכלה. נוסד ב-1905 והופעתו נאסרה בידי הנאצים במרץ 1933. לאחר מכן הופיע בפראג ובפריז עד קיץ 1939. השבועון נוסד שוב ב-1946 במזרח ברלין והופיע עד יולי 1993.
היסטוריה
ה"וולטבינה" נוסד בברלין ב-7 בספטמבר 1905 בידי זיגפריד יעקבזון. בתחילה נקרא "די שאובינה" (Die Schaubühne), שפירושו "הבמה", ועסק אך ורק בענייני תיאטרון. שמו של השבועון שונה ל"וולטבינה" ("במת העולם") ב-4 באפריל 1918. בימי רפובליקת ויימאר נקט העיתון קו שמאלי וליברלי. לאחר מותו של יעקבזון בדצמבר 1926, מונה קורט טוכולסקי לעורך השבועון, אך מכיוון שהדבר חייב מגורים בברלין ובאותה התקופה הדבר לא תאם את מזגו של טוכולסקי, נותר טוכולסקי כעורך בצוותא, ועריכת העיתון נמסרה לעיתונאי קרל פון אוסייצקי במאי 1927.
תחת הנהגתו של אוסייצקי פרסם העיתון שורת כתבות שנויות במחלוקת, ובין היתר חשף את עובדת חימושה המחודש של גרמניה, בניגוד להסכם ורסאי, בכתבה משנת 1929, שגילתה כי בשיתוף פעולה עם ברית המועצות הולך הרייכסווהר ומקים חיל אוויר. ב-1931 הועמד אוסייצקי לדין בגין בגידה וריגול, ונשלח לשמונה עשר חודשי מאסר. בעודו בכלא הועמד לדין על פרסום מאמר של טוכולסקי שקבע כי "חיילים הם רוצחים". מאשמה זו זוכה. בשנת 1935 זכה אוסייצקי בפרס נובל לשלום בשל מאבקו לחופש הדיבור.
עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון בסוף ינואר 1933, אסרו הנאצים על הופעת העיתון, ומהדורתו האחרונה הופיעה ב-7 במרץ 1933. השבועון המשיך להופיע בגלות תחת הכותרת "הוולטבינה החדש" (Die neue Weltbühne). לאחר מלחמת העולם השנייה שב השבועון והופיע במזרח ברלין תחת שמו הקודם. גלגול זה של השבועון החזיק מעמד עד לשנת 1993.
מחוז לנינגרד
שטח המים
שטח המחוז למעט החלק הדרום-מזרחי הנושקלים הבלטי, ישנה רשת נהרות ענפה. שטח הנהרות במחוז מגיע לכדי 50 אלף קמ"ר נוסף בשטח המחוז 1,800 אגמים, לרבות אגם לדוגה — האגם הגדול באירופה וחלק גדול מהמחוז כולל גם ביצות.
די ולטבינה
היסטוריה
בשיא השפעתו יצא השבועון ב-15,000 עותקים בלבד. הוא הופיע כחוברת קטנה וכרוכה באדום, והיה לפורום המרכזי לאינטלקטואלים שמאלים וסוציאליסטים במהלך תקופת רפובליקת ויימאר. יותר מ-2,600 כותבים תרמו לשבועון בין 1905 ו-1933, ובהם, בנוסף ליעקבזון, טוכולסקי ואוסייצקי, גם כותבים ידועים כאריך קסטנר, אלפרד פולגר, ארנולד צווייג, ליון פויכטוונגר, אלזה לסקר-שילר ורבים אחרים.
מחוז לנינגרד
פוליטיקה
התפקיד הפוליטי הבכיר ביותר במחוז לנינגרד הוא מושל מחוז לנינגרד, הממונה לתפקיד על ידי האספה המחוקקת של המחוז בהצעת נשיא רוסיה, לתקופת כהונה בת 5 שנים. המושל הראשון היה אלכסנדר בליאקוב, כיום זהו אלכסנדר דרוזדנקו, מאז מאי 2012.
הרשות המבצעת במחוז היא ממשלת מחוז לנינגרד ובראשה המושל וסגניו המכהנים כחברי ממשלת המחוז. הרשות המחוקקת האספה המחוקקת של המחוז, מורכבת מ-50 נציגים הנבחרים בבחירות כלליות יחסיות אחת לחמש שנים.
בנייני הממשל של מחוז לנינגרד נמצאים דווקא בסובייקט פדרלי אחר, בעיר סנקט פטרבורג: בית ממשלת המחוז נמצא בכיכר רודנות הפרולטריון בסנקט פטרבורג בעוד בית האספה המחוקקת נמצא מעברו השני של הכיכר בשדרות סובורוב 67.
קרייבן קוטג'
קרייבן קוטג' (באנגלית: Craven Cottage) הוא אצטדיון כדורגל אנגלי הממוקם ברובע האמרסמית' ופולהאם של לונדון בסמוך לנהר התמזה. האצטדיון מסוגל לקלוט קהל של 22,384 צופים במשחק, ומשמש כמגרשה הביתי של מועדון הכדורגל האנגלי פולהאם.
בעבר, שימש כאצטדיון הביתי של מועדון הרוגבי של פולהאם (לימים, מועדון הרוגבי לונדון ברונקוס ).
האצטדיון אירח משחק לראשונה בשנת 1896. נסגר לצורך שיפוץ בין השנים 2002 עד 2004.
לפני הקמת האצטדיון
בקוטג' התגוררו, בין היתר, אדוארד בולוור-ליטון (שכתב את הספר "ימי פומפיי האחרונים") ובהמשך אנשים בולטים (ובעלי כספים) אחרים, עד שהוא נהרס בשריפה במאי 1888. שמועות רבות נמשכות עד היום בקרב מעריצי פולהאם על דיירי עבר של הקרייבן קוטג'. סר ארתור קונאן דויל, ג'רמי בנת'ם, פלורנס נייטינגייל ואפילו המלכה ויקטוריה הוזכרו כמי שהתארחו שם לתקופות מסוימות, אולם אין הוכחות ממשיות לכך. בעקבות השריפה, האתר ננטש.
לקבוצת פולהאם היו 8 אצטדיונים קודמים, לפני שהתמקמה סופית בקרייבן קוטג' (בשל כך הם גם מכונים "הקוטג'רס" - דיירי הקוטג'. כך שבסך הכל לקוטג'רס היו 12 מגרשים ביתיים (כולל שהייה זמנית בלופטוס רואד של היריבה העירונית קווינס פארק ריינג'רס (QPR)), ביניהם גם היה אצטדיון רנאלג, שהיה ביתם של הקוטג'רס בין השנים 1886 ל-1888, איפה שכיום נמצאים גני רנלאג בלונדון.
למעשה, האצטדיון היה בתהליך בנייה החל מ-1894 ונמשך כ-11 שנים, אולם כבר ב-1896 נכנסה הקבוצה לארח בו משחקים כשבנייתו הסתיימה בפועל רק ב-1905.
שמיכה חשמלית ושמה משה
שמיכה חשמלית ושמה משה הוא סרט קולנוע ישראלי שעלה לאקרנים ביולי 1994. את הסרט כתב וביים אסי דיין. הסרט הוא קומדיה שחורה אקזיסטנציאליסטית, ומהווה את חלקה השני של טרילוגיית הסרטים של דיין משנות התשעים, שכוללת גם את: "החיים על פי אגפא" (1992) ו"מר באום" (1997). שלושת גיבורי "שמיכה חשמלית ושמה משה": הסרסור לוי (שמיל בן ארי), שומר הראש שלו משה (אורי קלאוזנר) והזונה מלכה (רבקה נוימן), דמויות תל אביביות משולי החברה הישראלית, נלקחו מעלילת "החיים על פי אגפא". הסרט מתאר את שגרת חייהן של שלוש הדמויות בשילוב סצנות סוריאליסטיות המציגות את החלומות וההזיות שלהן. הסרט זיכה את אסי דיין ושמיל בן ארי בפרסי אופיר לתסריט הטוב ביותר ולשחקן הראשי הטוב ביותר, בהתאמה.
עלילה
לוי, מלכה ומשה קמים משנת לילה מסויטת. משה חסר הבית, שמאוהב בסתר במלכה, מקבל כריך מאם ובתה שמבלות בגן בו הוא ישן ומתוודה בפניהן שחלום חייו הוא לרכוש שמיכה חשמלית. מלכה מדקלמת בפני גוסטב פלובר, סופר גוסס מסרטן שהיא שוהה בביתו, שיר שכתבה על עבודתה בחוף תל ברוך. לוי, מלכה ומשה נפגשים בבית קפה ומשה נשלח להשיג סמים עבור לוי. לוי מציג בפני משה ומלכה את מעשה הנוכלות של היום, "תוכנית" כדבריו: ביקור בהלוויה של אישה על מנת לגבות מהאבלים כסף תמורת שמירה על הקבר הטרי. השלושה מגיעים לבית הקברות ולוי ומשה חוטפים מכות מבני משפחתה של הנפטרת. מלכה מחפשת בגדים חדשים עבור לוי ומשה בביתו של גוסטב ומוצאת אותו ירוי בראשו לאחר שהתאבד. השלושה מפרסמים מודעת אבל על מותו של גוסטב ומתלבטים בנושא נוסח המודעה.
מלכה, שחלום חייה הוא להפוך לזמרת מפורסמת, מתכוננת לקראת יום עבודה כזונה ובינתיים הוזה על חתונתה עם לוי. השלושה מגיעים לחוף תל ברוך כאשר לוי ומשה משגיחים מרחוק על מלכה. מלכה מקבלת הצעה מאביו של נער בן 16 לשכב עם הנער כמתנת יום הולדת. לוי מסכים אך בדיעבד מביע את זעמו על האב, ובתגובה מציע משה לחטוף את הנער עבור לוי, שמשתוקק לבן משלו. הנער מתקשה לפתח זיקפה לאחר שהאב מדבר לידם בקולי קולות בטלפון הסלולרי בענייני עבודה. מלכה מתרגזת על האב, שבתגובה מסרב לשלם על זמן העבודה של מלכה בטענה שבנו לא הגיע לסיפוק מיני. משה מתנפל על האב אך האב מתגבר עליו בקלות ושוכב עם מלכה בעצמו. אל המקום מגיעה חבורת זונות עם סרסור מאיים ולוי שולח את מלכה לפתות את הסרסור שלהן לשם השפלתו של הסרסור, אך אחת הזונות מרססת את השלישייה בגז מדמיע. בבית החולים בו מאושפזים השלושה, מלכה פוגשת בזוג שפיתח שפה מילולית פרטית, כאשר האישה פצועה באורח קשה. האישה זועמת על בן זוגה לאחר שהוא דיבר עם אדם אחר בטלפון בשפתם הפרטית וזמן קצר לאחר מכן היא מתה. לוי אומר למשה ש"המוות היא התוכנית היחידה בחיים", ואז מתיישב על מיטתו של חולה קשיש, סותם בשוגג את צינור ההנשמה שלו וגורם למותו. רופא ציניקן מטפל בגופת הקשיש בעוד שהוא נושא נאום ארוך בו הוא לועג לאורח חייהם של הקשישים, ולבסוף מציין כי הנפטר הוא אביו. השלושה מוצאים רופא אחר שתופר את פצעיו של לוי.
הפקה ותגובות
אל מארז ה-DVD של הסרט מצורף הסרט התיעודי "חיים. נקודה." שביימה רעייתו הרביעית של אסי דיין, ורד טנדלר דיין, העוסק בדמותו ובסרטיו של דיין. הסרט התיעודי כולל שיחה של אסי דיין עם נתן זך בנושא שירתו של דיין, בה הביע דיין את סיפוקו הגדול מביקורתו של אסא כשר על "שמיכה חשמלית ושמה משה": "בסרט 'שמיכה חשמלית' מופיע המשפט 'אין תוכנית, אין תוכנית, רק חיים. נקודה', משפט פילוסופי שראוי לעיון". זך העיר על כך כי במשפט זה מיצה דיין בשתי מילים את תמציתה של הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית.
הדיאלוגים האקזיסטנציאליסטיים של דמויות השוליים שבסרט משתמשים בסגנון של סרטי בורקס, כמו למשל ההתייחסות אל ברוך שפינוזה במילים "דימיקולו של סופר". הסרט כולל ניבולי פה רבים, והוא לא זכה להצלחה ביקורתית או קופתית כשיצא לאקרנים. חלק מהמבקרים טענו כי הסרט מעורר אימה בכוונה תחילה וחלקם נרתעו מהוולגריות שלו.
דיין סיפר בסרט התיעודי כי במהלך צילומיה של אחת הסצנות על חוף תל ברוך, הוא נאלץ להכות באגרוף אדם שהפריע למהלך הצילומים.
עוד השתתפו בסרט רוברטו פולק כגוסטב פלובר, עידן אלתרמן בתפקיד הנער נחום וגיל אלון בתפקיד הרופא בבית החולים (אלון גילם את דמות זו גם בסרטו הבא של דיין - "מר באום"). הסרט הוקרן במסגרת חלק ה"פנורמה" של התוכנית הרשמית של פסטיבל ברלין.
דוכסות ברטאן
דוכסות ברטאן (בברטונית: Dugelezh Vreizh; בצרפתית: Duché de Bretagne) הייתה מדינה פאודלית ושבטית שהשתרעה בחצי האי הארמוריקאי ממערב למון סן מישל וצפונית לנאנט, חוץ מרן אך כולל את ואן. היא פחות או יותר חופפת לאזור ברטאן של ימינו ולברטאן ההיסטורית. לאזור זה היסטוריה ארוכה של תרבות עצמאית הנבדלת מן התרבות הצרפתית וכן שפה ייחודית (השפה הברטונית).
העובדה שברטאן הפכה לחלק מן האימפריה הקרולינגית הפכה את ההתנהלות בה דומה לזו שבשאר חלקי פרנקיה. עם זאת, פשיטות ויקינגים חוזרות ונשנות ערערו את האמון בשלטון הדוכס, והשליטה בפועל על האזור הייתה חלשה.
קישורים חיצוניים
Roll Rouaned ha Duged Breizh Herskere i Bretagne Herrscherliste Bretagne Dugeth Vreten Vyghan Władcy Bretanii 布列塔尼公爵
As Coleguinhas – Vol. 4
מהאלבום יצא סינגל אחד בלבד; "Ele Bate Nela". השיר זכה להצלחה מתונה בברזיל בלבד.
רקע והפקה
לאחר שהוציאו ארבעה אלבומי אולפן, הודיעו הצמד כי האלבום החמישי שלהן עתיד לצאת לאור בשנת 2014, לאחר שהקליטו אותו בין השנים 14–2013, האלבום הוצא לחנויות ב-22 במרץ 2014. את האלבום הפיקה סימריה מנדס, ואת כל שירי האלבום כתבו סימריה וסימונה כאחד.
חסר מנוחה
חסר מנוחה (באנגלית: Restless) הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2008 בבימויו של עמוס קולק, עם משה איבגי ורן דנקר בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי עמוס קולק והעלילה היא על חייל מצטיין שלאחר מות אמו, טס לחפש את אביו שעזב אותו בגיל צעיר וברח לניו יורק.
משה איבגי היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2008.
הסרט זכה בפרס איגוד בתי הקולנוע בגרמניה ועמוס קולק היה מועמד לפרס דב הזהב בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, 2008.
עמוס קולק היה מועמד בפסטיבל טרויה בפורטוגל 2008 לסרט ולתסריט הטוב ביותר.
מירי מסיקה מופיעה בסרט בתור זמרת במועדון ושרה לקהל של יורדים ישראליים את "היו לילות".
הסרט צולם במונטריאול, ניו יורק וישראל.
תקציר העלילה
משה עמר (משה איבגי) גר בדירת מרתף קטנה בניו יורק כבר 21 שנה לאחר שנטש את אשתו ובנו צח (רן דנקר). הוא חי חיים עלובים, מתפרנס בקושי ממכירת תמונות של הרבי מלובביץ', תכשיטים, קרמים וחפצים זולים שונים.
הוא מתקשה לשלם את שכר הדירה לפיני (אלברט אילוז) גם הוא יורד, שמאיים לזרוק אותו מהדירה.
את זמנו הפנוי הוא מבלה בפאב-מועדון של שמעון (צחי גראד) - (Shimon's) בגריניץ' וילג', שם הוא מופיע בלילות בקטעי סטנד אפ על עצמו ועל נושאים פוליטיים בקשר לסכסוך עם הפלסטינים. בקהל נמצאים ישראלים יורדים ובהם יוסי מוסאייף (ארנון צדוק), סגן אלוף במילואים שירד לפני עשר שנים ועוסק במסחר בנשק. הוא לוחץ על שמעון לפטר את משה אף על פי שהופעותיו הגדילו את הכנסות המקום.
משה מקיים יחסים עם נשים רבות, בהן אלמנה מבוגרת, שילה (פיליס סומרוויל), ומנסה להתחיל עם הברמנית יולנדה (קארן יאנג). יולנדה דוחה אותו בתחילה אבל אחר כך מקבלת אותו לאחר שמשה מפתח ידידות עם בנה הצעיר ספנסר (דייוויד גולד).
צח משרת ביחידה מובחרת ביו"ש. הוא צלף מיומן ועוסק בחיסול מבוקשים על ידי צליפה מרחוק. הוא מבקש ממפקדו, סגן אריק(יוסף סוויד), להמליץ עליו לשירות קבע אבל לאחר שירה בשוגג בנער פלסטיני שנפצע קשה, בקשתו נענית בשלילה.
אלבי סיפור אבירים
אלבי סיפור אבירים הוא ספר ילדים מאת יאיר לפיד שיצא לראשונה לאור בשנת 1998 ובמהדורה נוספת בשנת 2009. זהו ספר סאטירי וקומי והעלילה בו משנית לבדיחות החוזרות ונשנות. הספר הוא מעין סיפור אבירים, כאשר את תפקידי הגיבורים מייצגות דמויות מוגזמות כגון ענק טיפש במיוחד, גמד עם שיגעון גדלות ואביר שנישא לתשע נשים (ובסיום הספר לעוד אחת).
עלילה
אלבי הוא אביר שיצא לפנסיה. יום אחד מגיעים לביתו ארבעה אבירים בכוונה להרוג אותו, הוא מחסל אותם ומגלה מהם שאהובתו אלני שבויה אצל המלכה המרשעת צילמוס. אל אלבי חוברים צ'ילו חברו הוותיק, ענק טיפש במיוחד בשם בימבול וגמד בעל שיגעון גדלות בשם גיגו, והם יוצאים יחדיו כדי להציל את אלני. לאחר מסע רדוף תלאות שכולל קרבות רבים, תחרויות, חידות ונפילה בשבי של המלכה צילמוס, מצליחה החבורה לשחרר את הלני ויחד אתה את קוצ'י, בתה המופרעת של המלכה צילמוס. לאחר שהם בורחים בעור שיניהם מהארמון מתרחבת התוכנית ומטרתה הופכת להיות הפלת שלטונה של המלכה צילמוס. לאחר תלאות וקרבות מצליחה החבורה להפיל את צילמוס ולהמליך את בתה תחתיה.
תותח ללא רתע
תותח ללא רתע או בראשי תיבות תול"ר הוא כלי ארטילרי המסוגל לירות פגז לטווחים קצרים יחסית במהירות לוע נמוכה וכמעט ללא רתע של הקנה. עובדה המאפשרת הפעלתו מכלי רכב קטנים ואף מחצובות. שימושו העיקרי הוא כנשק נ"ט.
עקרון פעולה
תותח ללא רתע פועל, באופן עקרוני ככל תותח קונבנציונלי, התחמיש התרמיל והקלע מחוברים ליחידה אחת כפגז רגיל, בהבדל אחד – התרמיל מחורר. הפגז נטען לתוך בית הבליעה הממוקם בבסיס הקנה. סגירת הסדן מאפשרת ביצוע נקירה מכנית שמציתה תחל ארוך המושחל בתוך התרמיל. החומר ההודף בתרמיל דוחף קדימה את הפגז, אך רובם של הגזים פורץ מבעד לחרירים שבתרמיל אל פתחים שבסדן.
כחמישית מכמות הגזים בלבד משמשים להדיפת הקלע לעבר המטרה. באופן זה למעשה חלק גדול מאוד מהגזים לא משתתפים בתהליך ההדיפה ומקטינים את הרתע וכן משמשים ככוח המתנגד לתנועת התותח לאחר יציאת הקלע.
הלכה למעשה, אין כלי נשק חם ללא רתיעה בכלל וגם תותחים ללא רתע חווים את תופעת רתיעת התותח לאחר הירי. תותחים ללא רתע נחשבים לכלי נשק פחות אמינים מתותחים רגילים או אמצעי נ"ט כגון רקטות וטילים, הם דורשים תחזוקה אינטנסיבית מאחר שסתימה או פגיעה בפתחי יציאת הגז עלולים לבטל את יכולת התותח לירות ללא רתע ולגרום לנזק או אסון לצוות המפעיל.
היסטוריה
ככל הידוע, תוכניות לכלי נשק ללא רתע פותחו במספר צבאות, במקביל עוד לפני מלחמת העולם הראשונה. הרוסים היו הראשונים להביא את התותח ללא רתע לשדה הקרב וכבר בשנת 1923 החלו בפיתוח כלי נשק ללא רתע תחת הכינוי 'נשק ריאקציה דינמית'. בשנת 1939 הופיע תול"ר רוסי במלחמת רוסיה-פינלנד. במהלך המלחמה נתפסו שני תולרי"ם רוסיים והועברו לגרמנים לצורך בדיקה.
הגרמנים ייצרו גרסה משלהם לתותח ללא רתע בקוטר 75 מ"מ שהשתתף במלחמת העולם השנייה וידוע בשם (תותח קל 40) Leichtgeschütz 40 לשימוש כוחות מיוחדים. צנחנים גרמניים השתמשו בתותח קל 40 בעת הפלישה לכרתים. וגרסת 105 מ"מ הוכנסה לשימוש. כלי נשק אלו, שהיו יעילים ואפקטיביים הועתקו על ידי הצבא האמריקני והוכנסו לשימוש מיידי.
בסוף מלחמת העולם השנייה נמכר התותח ללא רתע האמריקני לצבא הצרפתי וראה שימוש באלג'יריה.
במקביל, צוידו יחידות חי"ר אמריקניות בתותחים ללא רתע בקטרים של 57, 75 ו-105 מ"מ ששימשו במלחמת קוריאה והוחלפו לקראת מלחמת וייטנאם בדגם של 106 מ"מ.
הצבא הרוסי, שלו ניסיון חיובי בשימוש בתותחים ללא רתע במהלך מלחמת העולם השנייה, אף הוא פיתח מספר דגמים בקטרים 73, 82 ו-107 מ"מ. דגמים אלו עדיין נמצאים בשימוש בחלק מיחידות הצבא הרוסי ביחידות המיוחדות וניתן למצוא אותם בשימוש צבאות בעלי ארסנל נשק סובייטי. השימוש העיקרי של כלי נשק אלו הוא נ"ט.
הצבא הבריטי "שאיחר את הרכבת" עם דגמים של תותחים ללא רתע בעת מלחמת העולם השנייה צייד את עצמו בדגם 120 מ"מ L6 Wombat.
תותחים ללא רתע שימשו בשירות צה"ל, בעיקר כנשק נ"ט פלוגתי ביחידות חי"ר וצנחנים. על מנת לבצע ירי מדויק, הוצב על גבי התול"ר רובה בקוטר 0.5 אינץ' ששימש לאיפוס התותח ולביצוע ירי ראשוני כלפי המטרות, לאחר מכן בוצע הירי בתותח.
צבאות ערב אף הם הצטיידו בתותחים ללא רתע ובמהלך מלחמת ששת הימים השתמש הלגיון הירדני בתולרי"ם במהלך הלחימה בירושלים. במהלך הלחימה בדרום לבנון השתמשו ארגונים פלסטיניים וכן החזבאללה בתותחים ללא רתע כנשק ארטילרי ונשק נ"ט.
כניסת מערכות טילי נ"ט המונחים באמצעות תיל סימנו את יציאתו משירות של התותח ללא רתע, בעיקר בצבאות בעלי חימוש מודרני. במקומות מיוחדים כגון באזור הארקטי בו מערכות הנחיה מתקשות לפעול בתנאי טמפרטורה קיצוניים עדיין יש דרישה ושימוש לתותחים ללא רתע כנשק נ"ט ונ"מ.
תותחים ללא רתע המוצבים על גבי כלי רכב ובעיקר הדגם האמריקני M40 הנושא תותח 106 מ"מ נמצא עדיין בשימוש צבאות של מדינות מתפתחות כמשמידי טנקים.
גרסה מיוחדת של תותח ללא רתע ה-M-388 Davy Crockett פותחה על ידי הצבא האמריקני כתותח המסוגל לירות פגזים בעלי ראש נפץ גרעיני.
תותחים ללא רתע בקוטר 75 מ"מ משמשים כאמצעי למניעת מפולות שלג בהרים על ידי יזום מפולות באמצעות ירי פגזים על השלג במקומות מועדים לפורענות.
מפעל ייצור הנשק בופורס קרל גוסטב השוודי ממשיך לייצר תותח ללא רתע בקוטר 84 מ"מ לשימוש על ידי חיילי חי"ר וכוחות מיוחדים. זהו כלי בגודל משגר טיל כתף הנישא על ידי חייל בודד, הנחשב עמיד ואמין מאוד ובעל מגוון גדול של סוגי תחמושת. הדגם הנוכחי M3E1 שוקל 3.4 ק"ג, בהשוואה לדגם המקורי M1 שמשקלו 14.2 ק"ג.
הפלישה לדאגסטן (1999)
המתקפה האלימה על כוחות הביטחון המקומיים באזור חייבה את מעורבותם של כוחות פדרליים וכוחות של ספצנאז גה-אר-או הונחתו באזור לצד אנשי פס"ב מקומיים, כוחות אם.וה.דה וכוחות יבשה של צבא רוסיה שהסתייעו במיליציות מקומיות. לאחר חודשיים של מאבק מזוין, הוכנעו הכוחות הבדלניים והושבה השליטה על דאגסטן, כאשר המבצע היווה את פתיחת מלחמת צ'צ'ניה השנייה שהייתה אלימה בהרבה מן הראשונה.
רבי ישמעאל
ביוגרפיה
בצעירותו למד תורה מפי רבי יהושע בן חנניה, שפדה אותו מן השבי. לאחר מכן למד מפי רבי נחוניה בן הקנה ומפי רבי אליעזר בן הורקנוס. כן קשר רבי ישמעאל יחסי ידידוּת אמיצים עם רבי עקיבא, שהיה בר פלוגתא גדול שלו בהלכה. רבי ישמעאל התגורר בכפר עזיז שבדרום יהודה ליד גבול אדום, ומשם היה מגיע ליבנה כדי לדון עם החכמים בענייני הלכה. כשגלתה הסנהדרין לאושא נדד עמה גם רבי ישמעאל. התנא הנודע בן עזאי הביע צער שלא למד אצל רבי ישמעאל, לאחר ששמע דברי הלכה בשמו מרבי יונתן.
שיטתו
בבית מדרשו של רבי ישמעאל הושתת הלימוד על פשוטו של מקרא והיגיון, ולא על פלפולים המבוססים על אותיות יתרות או חסרות במקרא. כן נקט בגישת "דיברה תורה כלשון בני אדם", זאת בניגוד לשיטתו של רבי עקיבא, שהיה מפלפל, ומרבה לדרוש אותיות ומילים. רבי ישמעאל הרבה להביא משלים לדינים שונים. בהלכה נקט את שיטתם של בית הלל. רבי ישמעאל ורבי עקיבא מכונים בספרות חז"ל בתואר "אבות העולם".
בתלמוד שכיחה מחרוזת המילים "תנא דבי רבי ישמעאל", שמובאת בפיתחן של ברייתות ששָנה החכם מבית מדרשו של רבי ישמעאל.
מתורתו של רבי ישמעאל עולה כי הוא היה מיוחד באהבת ישראל. כן מובא בשמו, שהעיסוק בפרנסה צריך להשתלב עם לימוד התורה שהיא המצווה הגדולה ביותר.
רבי ישמעאל היה חכם גדול ובקי באגדות. רוב המאמרים שנמסרו בשם "תנא דבי רבי ישמעאל" או "דבי רבי ישמעאל תנא", הם מאמרים באגדה ולא בהלכה. מסיבה זו, כאשר נפטרו בניו, נכנסו כמה מהתנאים לנחמו (רבי טרפון, רבי יוסי הגלילי, רבי אלעזר בן עזריה, רבי עקיבא), ורבי טרפון הזהירם לומר את האגדות באופן מסודר שכן רבי ישמעאל בקי באגדות.
הכללים למדרש
רבי ישמעאל הוא בעל הברייתא שמביאה את שלוש עשרה ה"מידות שהתורה נדרשת בהן", שהן שיטות לדרשת הפסוקים ומציאת העולֶה מתוך הכתוב, שלא נאמר בו במפורש.
רבי ישמעאל העדיף את שיטת הלימוד ב"כלל ופרט", שמתמקדת ביחסי הכללים והפרטים המפורשים בכתוב, ועל פיהם נרמז מה שלא נכתב, לעומת רבי עקיבא שדרש ב"ריבוי ומיעוט", שיטת-מדרש שמתייחסת אל הפרטים כעצמאיים, ואינה מחשיבה אותם כפירושו של הכלל. ההבדל בין שתי השיטות מתבטא בהיקף הדברים אותם לומדים מן הכתוב.
יופיו
לבד מגדולתו בתורה, נודע רבי ישמעאל ביופיו הבלתי-רגיל. יופיו מוזכר באחדים מסיפורי חז"ל.
בעת חורבן בית המקדש, והוא ילד קטן, נשבה רבי ישמעאל, נלקח לרומא והוחזק שם בבית אסורים. רבי יהושע בן חנניה הגיע באחד ממסעותיו לרומא, ושם גילו את אוזנו כי בבית האסורים נמצא ילד יפה עיניים. עמד רבי יהושע בפיתחו וקרא בקול גדול את הפסוק : "מי נתן למשיסה יעקב וישראל לבוזזים?" והנה שמע מבית האסורים קולו של ילד, שהמשיך מזכרונו את הפסוק: "הלוֹא ה' זוּ חטאנו לו ולא אָבוּ בדרכיו הָלוֹך, ולא שמעו בתורתו". שמע זאת רבי יהושע ואמר: מובטחני בו שיהא מורה הוראה בישראל, ולא אזוז מכאן עד שאפדה אותו בכל סכום שיידרש". רבי יהושע שילם את הסכום הגבוה שנדרש, ופדה אותו. לימים הגשים הנער את הציפיות שתלה בו פודהו, והיה לאחד מגדולי ההוראה בישראל. יש שמטילים ספק בזיהוי סיפור הפדיון עם רבי ישמעאל זה (ראו בפרק הבא).
היופי מוזכר בדבריו של רבי ישמעאל גם בהקשר של סיפור על אדם שהדיר עצמו מאשתו ולא אבה לראותה, עד שהלכה לרבי ישמעאל והתייפתה, והנדר הותר לאחר שבעלה לא זיהה אותה: "ומעשה באחד שנדר מבת אחותו הנאה, והכניסוה לבית רבי ישמעאל וייפוה. אמר לו רבי ישמעאל: בנִי, מִזו נדרת? אמר לו: לאו. והתירהּ רבי ישמעאל. באותה שעה בכה רבי ישמעאל ואמר: בנות ישראל נאות הן, אלא שהעניות מנוולתן. וכשמת רבי ישמעאל היו בנות ישראל נושאות קינה ואומרות: בנות ישראל על רבי ישמעאל בכינה. וכן הוא אומר בשאול : בנות ישראל אל שאול בכינה".
בלבול בזיהוי
רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול היה כהן גדול בבית המקדש, והוצא להורג יחד עם רבן שמעון בן גמליאל הזקן, בסמוך לחורבן הבית, ולפי זה היה בדור הראשון לתנאים. ואולם, "רבי ישמעאל" סתם הוא חברו של רבי עקיבא, מן הדור השלישי לתנאים, ותלמידיו הם בני הדור הרביעי. על כן, מוזכר בספר "סדר הדורות" ובמקורות נוספים, אלו שני אישים שונים.
דעה נוספת גורסת שזוהי אישיות אחת, ור' ישמעאל לא היה כהן גדול בבית המקדש השני, אלא בזמן הקצר של חידוש העבודה בימי מרד בר כוכבא. אולם, לשיטה זו סותרים המקורות שמספרים על הוצאתו להורג יחד עם רשב"ג הזקן, שהיה בדור הראשון לתנאים. כמו כן, בתלמוד הבבלי מסופר שהטה נר בשבת בשגגה וכתב בפנקסו "לכשיבנה המקדש אביא חטאת שמנה", ומשמע שהמקדש לא היה קיים בימיו.
גם הזיהוי של "רבי ישמעאל" סתם עם "רבי ישמעאל בן אלישע" (לא הכהן הגדול) אינו מוסכם על הכול. "רבי ישמעאל בן אלישע" מוזכר, לדוגמה, בסיפור הפדיון ברומא על ידי רבי יהושע. "סדר הדורות" מביע פקפוק באפשרות שרבי ישמעאל (סתם), חברו של רבי עקיבא, היה ילד בזמן חורבן הבית. אבל, מעשה שמופיע בתלמוד הבבלי בשם "רבי ישמעאל בן אלישע", מופיע בירושלמי  בשם "רבי ישמעאל" סתם, ויש שלמדו מכאן הוכחה שזהו אותו חכם.
ב"סדר הדורות" מועלית השערה שרבי ישמעאל בן אלישע הוא נכדו של רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול.
באטלס "עץ חיים", של הרב רפאל הלפרין (שליקט וסיכם מספרי החוקרים מכל הדורות), מסיק ששני "רבי ישמעאל בן אלישע" היו:
סקסטנט
סקסטנט (באנגלית: Sextant) הוא מכשיר מכני-אופטי למדידת זוויות, המשמש בעיקר לצורכי ניווט. המכשיר הומצא במחצית הראשונה של המאה השמונה עשרה.
שמו בא מהמילה הלטינית Sexstas שפירושה שישית (1/6), וזאת משום שהדגמים הראשונים של מכשיר זה היו בעלי קשת מדידה של שישית המעגל, 60 מעלות. עם פיתוח ושילוב של טכנולוגיה אופטית, הוכפלה פי שניים קשת המדידה ל-120 מעלות, אך שמו השתמר.
מכל עזרי הניווט, הסקסטנט הוא שמייצג ומסמל את יכולתו של האדם לנווט בלב ים, ללא כל קשר אל חוף מוכר. הסקסטנט הוא מכשיר חיוני ביותר במציאת מיקום על ידי ניווט אסטרונומי.
עקרון פעולה
הסקסטנט מורכב ממראות שמעבירות את אור הַגֶּרֶם השמימי לעיגול המכיל בחציו מראה (המחזירה לעין את הגוף השמימי) ובחציו השני זכוכית שקופה (המראה את האופק). על ידי שינוי הזווית של המראה בחלק העליון של המכשיר "מורידים" את הגוף השמימי עד שהוא משיק לאופק, וכך מוצאים את הזווית בינו לבין האופק. כדי למנוע נזק לעין מצפייה ישירה בשמש, נעשה שימוש בעדשות כהות אשר מקטינות את אור השמש.
יש צורך בשני תנאים לביצוע מדידות אמיתיות במכשיר:
פנרוזואיקון
פנרוזואיקון (מיוונית עתיקה: φανερός (פָנֶרוֹס - נראה לעין) ו-ζῷον (זואון - בעל חיים)) הוא עידן על המציין את הפרק המאוחר בלוח הזמנים הגאולוגי של כדור הארץ.
משך עידן-העל כחצי מיליארד שנים, החל מהופעת בעלי חיים נראים לעין ועד ימינו.
הפנרוזואיקון מתחלק לשלושה עידנים:
מסיבת גן
מסיבת גן היא תוכנית טלוויזיה לילדים ששודרה בערוץ הראשון מ-1989 ועד 1995, בהנחיית ירון לונדון שהנחה את התוכנית מ-1989 עד 1993, ומ-1994- 1995 בהנחיית רבקה מיכאלי.
בתוכנית שוחחו לונדון ומיכאלי עם ילדים על נושאים שונים, לצד שירים בביצוע הילדים וקטעי משחק מתאימים לנושא התוכנית. לתוכנית הופקו 100 פרקים.
שיר הפתיחה, "מסיבת גן", נכתב על ידי רוני ערן, הולחן על ידי גילה חסיד והושר על ידי חסיד, דודו זר ורינה שסקין. כל קטעי השירה בתוכנית הולחנו על ידי גילה חסיד, שלמה גרוניך ואריאל זילבר.
יוצר התוכנית, שאף שימש כמפיק ועורך בפועל הוא מיכאל כהן אלורו.
התוכנית הייתה ייחודית בהשוואה לתוכניות אחרות המיועדות לגיל הרך בישראל, בכך שהיא צולמה מול קהל חי.
פורמט
בתחילת כל תוכנית היה מערכון עם השחקן הקבוע או האורחים, לאחריו היו המנחים מגיעים ומזמינים את שלושת הילדים המשתתפים ומשוחחים עמם. נוסח הזמנת הילדים הקבוע של ירון לונדון, "אני רוצה להזמין לכאן את שלושת בני-שיחי", הפך למשפט קליט, ובאחת התוכניות קרא המנחה מכתב מילדה ששאלה "מדוע בכל תוכנית ירון מזמין את שלושת הנסיכים". בסוף כל תוכנית הילדים המשתתפים קיבלו מדליות מצוות התוכנית, אלא אם כן הדיון עוד לא נגמר וצריך להמשיך אותו במסיבה הבאה.
בדיקה ויזואלית
בדיקות ראייה ויזואליות הן בדיקות לא הורסות, המשתמשות באמצעי צפייה שונים בעלי גישה פיזית למקום הבדיקה (להבדיל ממערכות לא חודרניות, כגון רדיוגרפיה) לצורך הערכת מצב הנבדק.
אמצעים אלו נפוצים בכל תחומי התעשייה והרפואה המשתמשים בבדיקות לא הורסות.
מכשור בדיקה
בתחום זה נפוצים מכשירי לואו-טק (כגון זכוכית מגדלת ופנס) ומכשירי היי-טק (וידאוסקופים בעלי יכולת פענוח נתונים עצמאית).
זכוכית מגדלת
משמשת להגדלה אופטית של משטח הבדיקה, על מנת לאתר סדקים קטנים או פגמי חומר שאינם ניתנים לזיהוי בעין בלתי מזוינת.
פנס
בדיקה באמצעות פנס מיועדת למקד את הראייה האנושית וכך לזהות פגמים בולטים בחומר.
הבודק עוקב בעיניו אחרי אלומת פנס צרה וכך ממקד את תשומת לבו לפרטים ספציפיים.
בורוסקופ
בורוסקופ הוא למעשה הדור השני של הפריסקופ המוכר מתחום הצוללות והעקיבה, שמיועד לצפות בחלקים אליהם אין אפשרות גישה פיזית לעין האדם (מערות האף, לדוגמה).
מדובר במערכת המשלבת סיב אופטי או תחליף בעל עיקרון זהה (העברת אור מצד אחד של הסיב לצד השני) ומערכת תאורה המתחברת את הסיב. הסיב יכול להיות גמיש או קשיח.
הצד הרחוק של המערכת, העדשה, מתצפת על החלק הרצוי, בעוד מערכת התאורה מאירה את החלק הנ"ל (באופן טבעי, רוב אזורי הבדיקה בשיטה זו חשוכים), וגלי האור מועברים לאחור אל הבודק, הצופה בהם דרך עדשה בצד השני של הסיב.
וידאוסקופ
וידאוסקופיה היא הדור השלישי של עולם הפריסקופים והבורוסקופים.
עקרונות הווידאוסקופיה זהים לעקרונות הבורוסקופיה, אך במקום עדשה שדרכה הצופה רואה ישירות, ממוקם חיישן דיגיטלי אלקטרואופטי, מסוג CMOS או CCD, או חיישנים מסוגים אחרים, שמתרגם את אותות האור האנלוגיים לדיגיטליים, ומאפשר צפייה בעזרת מסך דיגיטלי.
למערכות וידאוסקופיה מהדור הרביעי יכולת איתור פגמים עצמאית.
בדיקות רפואיות
בתחומים רפואיים רבים משתמשים במערכות בדיקה ויזואליות, ובעיקר בווידאוסקופיה.
חלק מהשימוש נעשה כחלק מטיפולים כגון צנתור ואורתרוסקופיה, שבהן מוחדר לגוף וידאוסקופ המשולב עם מערכת טיפול, שמאפשר הערכת מצב מיידית וגם טיפול בבעיה.
עקב החודרניות לגוף האדם, המהווה סכנה, טיפולים אלו אינם מוגדרים כבדיקה לא הורסת.
סביבת פיתוח משולבת
סביבת פיתוח משולבת (באנגלית: Integrated Development Environment או בקיצור IDE) היא תוכנת מחשב המסייעת למתכנתים לפתח תוכנה.
סביבת פיתוח משולבת כוללת לרוב עורך קוד מקור, מהדר או מפרש, כלי בנייה ממוכנים ומנפה (דיבאגר). לעיתים, הסביבה כוללת כלים לבקרת תצורה וניהול גרסאות וכן כלים המקלים על בניית יישומים בעלי ממשק משתמש גרפי. סביבות מודרניות כוללות גם כלים המסייעים בתכנות מונחה-עצמים כגון סייר מחלקות, בוחן עצמים ותרשים של עץ המחלקות.
סביבת הפיתוח המשולבת מקלה על ההליך התכנותי, והופכת אותו לפחות מסורבל.
ניתן להבדיל בין שני סוגי סביבות פיתוח עיקריים: סביבות פיתוח טקסטואליות (כמו טורבו פסקל, ו-Free Pascal) וסביבות פיתוח גרפיות (כמו ויז'ואל סטודיו, דלפי, לזארוס, אדובי פלאש, רפסודי ואליס) שבהן ניתן לבצע חלק מכתיבת הקוד באמצעות שימוש בעזרים חזותיים.
אנצו סרני
אֶנְצוֹ חַיִּים סֶרֶנִי (באיטלקית: Enzo Sereni; 17 באפריל 1905, י"ב בניסן תרס"ה – 18 בנובמבר 1944) היה סופר, פעיל ציוני ובין צנחני היישוב - צנחנים יהודים שצנחו באירופה במלחמת העולם השנייה.
תחילת הדרך ומשפחתו
אנצו סרני נולד ברומא בי"ב בניסן תרס"ה (17 באפריל 1905), נצר למשפחה עתיקה ומיוחסת של יהודים איטלקים. משפחתו ישבה ברומא לפני גירוש ספרד. אביו, פרופ' שמואל סרני, היה רופאו של המלך ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ודוצנט (תואר אקדמי באיטליה דאז) להיסטולוגיה. דודו, אנג'לו סרני, עורך דין, היה יושב ראש הקהילה היהודית ברומא במשך 35 שנה, מראשוני העסקנים הציוניים באיטליה. אותו דוד התגאה בהיותו יועץ מינהלי של בנק "מונטה דה-פיטה", שהוקם בזמנו כדי לחסל את עסקי המלווים בריבית היהודים בתקופת ימי הביניים. גם במשפחת אמו, אלפונסה פונטקורבו, היו אישים מפורסמים מקהילת יהודי איטליה. אחיו אמיליו סרני, היה חבר בכיר במפלגה הקומוניסטית האיטלקית, שימש פעמיים כשר בממשלת איטליה, ונבחר כסנטור בשנת 1948.
סרני למד ברומא בבית ספר עירוני אותו סיים בהצטיינות, והמשיך לימודיו בגימנסיה על שם ויסקונטי. ב-1927 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת רומא (כותרת הדיסרטציה: "Il libro di Tobit").
יצירתו הספרותית
לאחר הבר מצווה, הוא החל בכתיבה ספרותית מאסיבית: פואמה הירואית על גריבלדי, רומן ששמו "החובה", נובלה בשם "שלוש האחיות", מחזה "כיסופים". הנושאים היו תמיד גדולים ונעלים: אהבה, בגידה ומות גיבורים. הוא נטל חלק בתחרות של אגודת הסופרים והוציאה לאור את מבחר שיריו תחת הכותרת: "שירי האפלה והאור".
פעילות ציונית
מגעו הראשון של סרני עם התנועה הציונית היה דרך אחיו שארגן את המשלחת האיטלקית לוועידה שדנה בגורל ארץ ישראל. התנועה הציונית הסכימה כי שני נציגי יהדות איטליה יצטרפו למשלחת בראשות חיים ויצמן, דבר שנעשה בתיאום עם ממשלת איטליה אשר חששה מהתוצאות.
בתום המלחמה סרני הצטרף לתנועת נוער ברומא שנקראה "ג'ורנלינו" - תנועת נוער לא יהודית שרוב חבריה היו יהודים. מטרתה המוצהרת של התנועה הייתה להקנות לאזרחים רגש לאומי וכן ידע בניהול דמוקרטי של המדינה.
מגעו הבא עם התנועה הציונית היה ב-1921, כשטייל בגרמניה ובאוסטריה; שם נודע לו על קיום הקונגרס הציוני בקרלסבד שבצ'כוסלובקיה. הוא החליט לבקר באזור ונשאר בו למשך כל ימי הקונגרס. בסוף 1921, בעקבות ביקור של ישראל רייכרט, מורה לטבע מארץ ישראל שהיה במסע השתלמות לקראת הקמת תחנת ניסיונות בארץ, הוקמה ברומא ובפירנצה תנועת הנוער "עבודה", לפי מתכונת תנועת הפועל הצעיר. סרני, שהיה בן 17, נבחר כמזכיר התנועה. ב-1922 הקבוצה זכתה להכרת הקהילה היהודית וניתן לה טור קבוע בביטאון יהדות איטליה - "ישראל". הוא הכיר את עורך הביטאון, אלפונסו פצ'יפיצ'י, שכונה בפיו של מוסוליני "נביא היהודים", בשל השפעתו הרבה על יהודי איטליה. בעקבות קרבתו לפצ'יפיצ'י, הפך סרני עם הזמן לשומר מסורת.
ביולי 1922 הוא החל ללמוד פילוסופיה באוניברסיטת לה ספציה שבליגוריה. הוא המשיך במגעיו עם התנועה הציונית וב-1923 השתתף בקונגרס ציוני נוסף. ב-1925 הוא הופיע במפגש סטודנטים בפירנצה וטען כנגד הנאמנות הכפולה של מפלגת הבונד לעם ישראל - מחד, ולמולדת האיטלקית - מאידך. עם זאת, הוא התגייס לצבא איטליה ועבר בהצטיינות קורס קצינים בחיל הרגלים.
במרוצת שרותו הצבאי, בשנת 1926, הוא התחתן עם עדה לבית אסקרלי. שנה לאחר מכן, ב-17 בפברואר 1927, השניים עלו לארץ יחד עם בתם הקטנה חנה. תחילה הם הגיעו למכרם משה בילינסון שגר בתל אביב, ולאחר זמן התיישבו ברחובות. באותה שנה הקימו ביחד עם חברי פלוגת העבודה של רחובות את קיבוץ גבעת ברנר.
שליחויות לחו"ל
בשנת 1931 יצא סרני לגרמניה כשליח תנועת ברית עולים כדי לשכנע את הנוער היהודי-גרמני לעלות ארצה. ב-1936 הוא נסע לארצות הברית בשליחות העלייה. ב-1940 יצא שוב לחלקי אירופה שטרם נכבשו על ידי הנאצים כדי לשכנע את היהודים שם לעלות ארצה. עם שובו לארץ נסע למצרים לפעולות הסברה בקרב שבויי המלחמה האיטלקים-פשיסטים.
ב-1942 יצא לבגדאד, במסווה של איש קשר בין משרד חברת סולל בונה בעיראק לבין הצבא הבריטי. תפקידו היה לאתר ולגבש קבוצות ציוניות בעיראק, להכשיר קבוצת מדריכים מבין חניכי תנועת החלוץ ותנועות נוער נספחות, לארגן הוראת עברית לצעירים אלה, לארגן העפלה של צעירים מתאימים ולעזור בארגון הגנה עצמית לקהילה שם.
ב-1943 הצטרף לחיילים העבריים שלחמו בדרום איטליה והיה בין היהודים הראשונים שנפגשו עם יהודי סן ניקנדרו.
ב-1944, בהיותו בן 39, יצא, חרף התנגדות ראשי היישוב העברי בארץ ישראל, עם קבוצת צנחנים מקרב היישוב שהוא ארגן בעצמו, לחלקי אירופה הכבושה על מנת לארגן שם קבוצות פרטיזניות להגנה עצמית. הוא נתפס על ידי הנאצים ונשלח למחנה עבודה ואחר כך למחנה הריכוז דכאו. שם, ב-18 בנובמבר 1944 נרצח בירייה על פי הוראה מיוחדת.
על שמו נקרא קיבוץ נצר סרני. בתקופת ההעפלה נקראה על שמו אוניית מעפילים. בגבעת שמואל, ירושלים, חולון, תל אביב, חיפה, ראשון לציון, באר-שבע וערים נוספות ברחבי הארץ נקראו על שמו רחובות.
הותקן לזכרו קבר ריק ומעליו מצבה בחלקת יד לצנחני היישוב בארץ שנפלו באירופה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
אשתו של אנצו, עדה סרני, הייתה פעילה של המוסד לעלייה ב' באיטליה. חתנו, סרן נמרוד לויטה אשר היה נשוי להגר, בתו של אנצו, נפל בעת מילוי תפקידו ביום 14.12.1949 עת שיצא לסיור והג'יפ שלו עלה על מוקש בדרך בית גוברין. באסון מעגן, שאירע ב-29 ביולי 1954, בעת גילוי אנדרטה שהוקמה לזכרו של הצנחן פרץ גולדשטיין, נספו דניאל סרני, בנו של אנצו, ועופרה, אשתו ההרה של דניאל. אחייניתו היא חברת הכנסת לשעבר עדה פיינברג-סירני.
דג ושמו וונדה
דג ושמו וונדה (באנגלית: A Fish Called Wanda) הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת קומדיית פשע משנת 1988, בבימויו של צ'ארלס קרייטון על פי תסריט שכתבו קרייטון וג'ון קליז, ובכיכובם של קליז, קווין קליין, ג'יימי לי קרטיס ומייקל פיילין. הוא מגולל את סיפורו של שוד יהלומים שהסתבך, ועוסק רבות בקונפליקט התרבותי בין בריטים ואמריקאים.
קווין קליין זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בסרט, והסרט היה מועמד לפרסי אוסקר גם על הבימוי והתסריט המקורי.