cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרכז TEC לטכנולוגיה, לחינוך ולשונות תרבותית
היסטוריה
בשנת 2009 נחנכה תוכנית "טק-אמירים" לתלמידים מחוננים ומצטיינים בבתי הספר היסודיים בשלושת המגזרים, בשיתוף הסטודנטים להוראה מהתוכנית "סביבות הוראה מתקדמות". במסגרת התוכנית למדו יחדיו במרשתת תלמידי כיתות ה'-ו' באשכולות של שלושה בתי ספר משלושת המגזרים, ביצעו עבודות חקר משותפות ולבסוף נפגשו פנים אל פנים. בשנת 2014 השתתפו בו 15 בתי ספר, ובספטמבר 2015 הוא הפך לחלק מתוכנית TEC4Schools - מיזם משותף עם משרד החינוך שנועד להוביל פעילויות שיתופיות של למידה והוראה בין קבוצות מורים ותלמידים מתרבויות שונות. בתוכנית משתתפות כיתות ה' ממגזרים שונים מכל רחבי הארץ, שלומדות יחד בשיתוף במרשתת. בכל שנה משתתפים בתוכנית כ-3,000 ילדים יהודים, מוסלמים, דרוזים ונוצרים, מיותר ממאה בתי ספר, ומשתלבות בה כיתות מהחינוך המיוחד וכיתות מחו"ל. עוד פותחו במסגרת TEC4Schools שתי תוכניות באנגלית ובמדעים, ובהן משתתפים בתי ספר מחטיבת הביניים.
בשנת 2011 עבר מרכז TEC למכון מופ"ת, ושנה לאחר מכן החל לקיים קורסים אקדמיים דיסציפלינריים ברוח מודל TEC. הקורס הראשון היה בתחום המדעים והשתתפו בו שלוש מכללות: תלפיות, אלקאסמי ואורנים. הקורס התרחב, ובשנת 2016 השתתפו בו שבע מכללות מהמגזרים השונים בארץ.
בשנת 2014 נפתח קורס דיסציפלינרי באנגלית בנושא "חשיפת תרבויות באמצעות ספרות אנגלית". קורס זה התחיל אף הוא עם שלוש מכללות מהמגזרים השונים, ובשנת 2016 השתתפו בו חמש מכללות.
בשנת 2015 נפתח קורס לתואר השני "M-TEACH". פרויקטים נוספים לתואר השני מתקיימים חלקית במכללת קיי, סמינר הקיבוצים ומכללת גורדון. לתואר השני שותפים גם סטודנטים מאוניברסיטת קאסל מגרמניה וסטודנטים מהאוניברסיטה של טקסס באוסטין.
מדי שנה משתתפים כ-500 סטודנטים מישראל ומאוניברסיטאות בעולם וכ-3000 תלמידים מבתי הספר.
בשנת 2018 קיבל הארגון את פרס ירושלים לאחדות ישראל בבית הנשיא.
גארי תומאס
ביוגרפיה
תומאס נולד באוסטין שבטקסס. ב-1984 סיים לימודיו באוניברסיטת טקסס באוסטין והתגייס לחיל הנחתים.
סיים קורס טיסי קרב והוכשר כטייס F/A-18 הורנט. במהלך מלחמת עיראק פיקד על טייסת 323 מנושאת המטוסים "קונסטליישן". פיקד על טייסת ההדרכה של הנחתים (MAWTS-1). שירת כעוזר מפקד כנף הנחתים השנייה. שימש עוזרו של ראש אגף תעופה במטה חיל הנחתים ועוזר קצין אג"ם במטה החיל. בפברואר 2013 מונה למפקד השלוחה הקדמית של כנף הנחתים השנייה באפגניסטן ופיקד עליה עד סוף השנה. שימש סגן בתחום ניהול הכוח לראש אגף ניהול המשאבים במטות המשולבים.
ביולי 2015 מונה למפקד כנף הנחתים השנייה. ביוני 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן לענייני תוכניות ומשאבים של חיל הנחתים. באוקטובר 2018 הועלה לדרגת גנרל ומונה לסגן מפקד חיל הנחתים. הוא כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2021.
במהלך שירותו עוטר באות לגיון ההצטיינות, בכוכב הארד, ושמונה פעמים במדליית האוויר - שש פעמים עיטור על השתתפות במשימות היחידה ושני עיטורים אישים, כולל סימון V לאומץ לב.
תומאס בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר ובעל תואר שני בביטחון לאומי מהאוניברסיטה לביטחון לאומי. הוא נשוי לקתרין והם הורים לשלושה.
עונת 2008/2009 בליגת העל ההולנדית
עונת 2008/2009 הייתה העונה ה-53 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה א.ז. אלקמאר באליפות הליגה. וולנדם ודה חראפסחאפ ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (16 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו דן האג ווולנדם שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצה במקום ה-18 ירדה לליגת המשנה. הקבוצות במקומות 16 ו-17 התמודדו בפלייאוף ירידה בשיטת הטוב משלוש משחקים כנגד הקבוצות שהעפילו מטורניר הפלייאוף בליגת המשנה.
פלייאוף הירידה
אל הפלייאוף העפילו 4 הקבוצות שסיימו במקומות 2–5 בליגת המשנה, אליהן הצטרפו שתי הקבוצות שהעפילו מסיבוב הפלייאוף הראשון בליגת המשנה ושתי הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל לסדרת הטוב מ-3 משחקים.
אליהו טבגר
הרב אליהו טבגר (נולד בכ"ג באלול ה'תש"ך, 15 במאי 1960) הוא מייסד עמותת פתיל תכלת, מחבר הספר "כליל תכלת", ור"מ בישיבת תורת חיים במוסקבה. היה הראשון להטיל פתיל תכלת הצבוע מארגמון קהה-קוצים בציצית, שאותו הוא מזהה כצבע התכלת המקורי. והתפרסם בזכות פעילותו לחידוש מצוות התכלת לפי זיהוי זה.
ביוגרפיה
טבגר נולד בכ"ג אלול תש"ך בברית המועצות, אביו הוא פרופסור בן ציון טבגר. בשנת ה'תשל"ב בהיותו בן אחת-עשרה עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בקריית ארבע.
בבחרותו, עת אביו היה גר בקרית ארבע, סייע לו רבות בפעילותו למען ההתיישבות היהודית בחברון. בשנת תשל"ה (1975), בזמן שהיה בגיל חמש עשרה, קשר את עצמו יחד עם אביו לסורגים שבפתח ציון קברה של שרה אמנו, כדי להישאר במערה מעבר לשעות המותרות לכניסת היהודים לשם. וזאת חלק ממאבק אביו נגד הגבלת זכות הכניסה ליהודים למערת המכפלה מעשה זה עורר הד ציבורי בין תושבי קריית ארבע, שהחלו במאבק על זכותם של היהודים לבקר במערת המכפלה במשך כל שעות היום וכל ימות השבוע, מאבק שהביא בסופו לשינוי סדרי התפילה במקום, הקיימים שם עד היום. בנוסף סייע לו בחודשי בין הזמנים יחד עם חבריו לישיבה לנקות ולשחזר את בית הקברות בחברון (ראה ערך: בן ציון טבגר).
נשוי למרים לבית קופמן ואב לאחד עשר ילדים, גיסו הוא הרב משה לבל, מתגורר במודיעין עילית.
טבגר למד בירושלים בישיבת עטרת ישראל, וכבר שם החל להתעניין בחידוש מצוות תכלת ולקרוא את הספרות בנושא. בתחילת שנות התשעים החל לנסוע ללמד בישיבת תורת חיים במוסקבה, בעקבות רבו רבי שמואל אוירבך שהורה לו שכתלמיד חכם דובר רוסית הדבר נחשב עבורו כמת מצווה.
בעת האחרונה החל טבגר למסור סדרת שיעורים בספר התניא.
חידוש מצוות התכלת
כבר בשנת ה'תקצ"ד (1834) זוהה החילזון ארגמון קהה-קוצים (מורקס טרונקולוס) כחלזון התכלת, במחקרו של פרופ' ביציאו. הרב הרצוג הביא בעבודתו את ההצעה ודחה אותה בעיקר מפני שלא הצליח להפיק ממנה צבע כחול.
בשנות השמונים חלה התעניינות מחודשת בנושא. בשנת 1987, הוציא הרב מנחם בורשטין לאור את עבודתו של הרב הרצוג עם הקדמתו של ד"ר אדלשטין ובתוספת מאמרים ממספר חוקרים – שכולם כאחד מזהים את חלזונות הארגמון כמקור להפקת הארגמן והתכלת הקדומים. פרופ' אוטו אלסנר, ממכללת שנקר ברמת גן, אף הציע כמה דרכים לקבלת גוון כחול טהור מן הנוזל המתמצה מן הבלוטה התת-זימית של חלזונות אלו – דבר שגילה בניסויו בחלזונות, שסופקו על ידי המרכז ללימודי ים באוניברסיטת חיפה. אחת מהן היא חשיפת תמיסת הצבע לאור השמש במהלך הצביעה.
גילויו של פרופ' אלסנר זכה לתשומת לבו של הרב טבגר, אז אברך צעיר, שהחל לחקור את הנושא. הוא למד, שקונכייתו של הארגמון אפורה, אבל חילזון חי צבוע בצבעים עזים של כחול וסגול, שמעניקים לו יצורים חד-תאיים שנצמדים אליו במים, ואז צבעו "דומה לים". הוא השתכנע שזהו חילזון התכלת המקורי, שממנו הפיקו את התכלת. במשך כמה חורפים עסק בחוף אכזיב (השוכן בנחלתו של שבט זבולון, אשר הופקד על התכלת) בניסיון לאסוף חלזונות, ולמד רבות על הארגמון. בשנת תשמ"ח (1988) לאחר הרבה ניסוי וטעייה החל לצבוע תכלת לציצית, ובכך הפך ליהודי הראשון שלבש ציצית עם פתיל תכלת מארגמון קהה קוצים בעת החדשה.
הרב אליהו טבגר הוא תלמיד של רבי שמואל אוירבך, ולאחר שגיבש את שיטתו בעניין התכלת ביקש מרבו שיתן לו המלצה שהוא ירא שמים, כדי שיוכל להציע את הראיות שלו על אמיתות החלזון לגדולי ישראל. הרב אוירבך הזהיר אותו שהוא יתקל בהתנגדות לדברים חדשים שלא היו נהוגים מקדמת דנא, והציע לו לעבוד מלמטה, מהשטח.
מאמרו הראשון בשם "בחינות חדשות בעניין התכלת" פורסם מאוחר יותר בשנת תשנ"ב (1992) בכתב העת התורני 'מוריה'. בתחילה הצליח הרב טבגר לאסוף שני חלזונות בלבד, בהמשך, הצטרפו אליו ד"ר ברוך סטרמן, ד"ר ארי גרינשפן ויואל גוברמן שקיימו מסעי צלילה לאיסוף חלזונות. בשלב זה, היות שארגמון קהה קוצים הוא יצור מוגן בישראל, קיבלו הרב טבגר וחבריו רישיון מיוחד להוצאת אלף חלזונות מהמים. בשנת 1992 הם הקימו את אגודת "פתיל תכלת", שמטרתה – יצור פתילי תכלת לציצית ופעילות הסברה בנושא. עם המעבר לייצור המוני הוחל לייבא את החלזונות מקרואטיה. חידוש זה הביא לפרסומים רבים בנושא חקר התכלת – בעד ונגד.
בשנת ה'תשנ"ג הוציא לאור את הספר "כליל תכלת". לספר צורפו חיבורים בעניין ציצית מאת רב שמואל בן חפני גאון ומאת רבנו חננאל שיצאו לאור לראשונה מכתבי יד. הספר מלבן רבים מענייני מצוות ציצית ובפרט מצוות התכלת.
אונופריוס
לפי המסורת הוא בין "אבות המדבר" של הכנסייה ופעל במהלך המאה ה-4, כאשר הכנסייה החלה להיות הדת הדומיננטית באימפריה הרומית.
מעט ידוע על חייו לפני שירד למדבר. ככל הנראה למד משפטים ופילוסופיה ואז עבר למנזר ליד לוקסור של היום. הוא התבודד במדבר במשך תקופה ארוכה. נזיר בשם פטנוטי בהיותו במדבר פגש אותו ואונופריוס סיפר לו שהוא מתבודד במדבר כבר 70 שנים. במהלך השיחה אונופסיורס סיפר שבכל סוף שבוע מלאך בא אליו. לאחר שיחה ארוכה אונופריוס נפטר.
לפי המסורת של נוצרות אורתודוקסית הוא היה בנו של מלך פרס וכבר בגיל 10 ירד להתבודד במדבר.
ייתכן והשם "Onuphrius" הוא גרסה יוונית של השם הקופטי "Unnufer" שפרושה "איש טוב".
לפי המסורת הנוצרית, חג קדוש אונופריוס חל ב-12 ביוני זאת מכיוון שעל פי המסורת הוא נפטר ב-11 ביוני.
לכבודו נבנו כנסיות ברומא, מנזר בחקל דמא (לפי המסורת אונופריוס התפלל במקום במשך מספר שנים ולכן במקום הוקם מנזר) ומנזר באלגואסס שבספרד. פירוט חייו נכלל בספר של סבסטיאן ברנט In Praise of the Divine Onuphrius and Other Desert Hermit Saints.
המשטרה הפדרלית של אוסטרליה
המשטרה הפדרלית באוסטרליה (באנגלית: The Australian Federal Police, בראשי תיבות: AFP) הוקמה ב-19 באוקטובר 1979 כיורשת למשטרת הקהילייה, משטרת טריטוריית הבירה האוסטרלית ולשכת הסמים הפדרלית של אוסטרליה. המשטרה הפדרלית כפופה למשרד הפנים והתובע הכללי האוסטרלי ועד נובמבר 2007 הייתה כפופה למשרד המשפטים והמכס.
משימות
המשטרה הפדרלית אחראית על:
צוותים משולבים ללוחמה בטרור
הצוותים המשולבים ללוחמה בטרור הם קציני מודיעין המנהלים חקירות למניעת טרור ואלימות קיצונית בכל טריטוריה ומדינה באוסטרליה.
מרכז מאגר הנתונים לפצצות
מרכז מאגר הנתונים לפצצות הוא המקור העיקרי למודיעין בתחום שימוש לא מורשה בחומרי נפץ. המרכז מספק דו"ח סטטיסטי מדי שנה על כל תקריות הנפץ. פועלת מאז 1978.
מכללת המשטרה הפדרלית האוסטרלית
מכללת המשטרה הפדרלית (Australian Federal Police College) מהווה את מתקן האימונים של המשטרה.
לשכת הסמים הפדרלית
לשכת הסמים הפדרלית של אוסטרליה (Federal Bureau of Narcotics) היא הארגון המרכזי באוסטרליה למאבק בסחר בסמים והיא חלק מהמשטרה הפדרלית.
ב-1969 ייסד ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון גורטון, את הוועדה הלאומית למאבק בתפוצת הסמים (National Standing Control Committee on Drugs of Dependence). אלן קרמודי, היה יו"ר הוועדה הראשון. קרמודי היה מנהל המכס האוסטרלי והוא הקים את לשכת הסמים (Narcotics Bureau) אגף במכס שתכליתו להילחם בסמים ברמה הלאומית. לשכת הסמים הפדרלית הוכפפה בספטמבר 1979 למשרד המשפטים האוסטרלי וכעבור זמן קצר הפכה לחלק מהמשטרה הפדרלית של אוסטרליה.
ראשי המשטרה הפדרלית
הקצין הבכיר ביותר במשטרה הוא הנציב (Commissioner).
הפנים האחרות: הקשרים הסודיים בין הנאצים להנהגת התנועה הציונית
הפנים האחרות: הקשרים הסודיים בין הנאצים להנהגת התנועה הציונית הוא ספר עיון שכתב מחמוד עבאס ושיצא לאור בירדן בשנת 1984 בשפה הערבית. הספר מבוסס על תזה שאת חיבורה סיים עבאס ב-1982 כשלמד באוניברסיטת פטריס לומומבה שבמוסקבה. כותרת התזה הייתה "הקשר בין הנאצים לבין מנהיגי התנועה הציונית."
סקר עולמי מאת מכון ויימן לחקר השואה שהתפרסם בשנת 2004 מגדיר את ספרו של עבאס כהכחשת השואה.
רקע
עבאס ערך את לימודיו באוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה ע"ש פטריס לומומבה לשם הכנת הדוקטורט שלו. מנהל האוניברסיטה באותה עת היה יבגני פרימקוב, וזה מינה את החוקר ולדימיר איבנוביץ' כּיסילב כמנחה של עבאס. בריאיון שנערך עמו כעבור עשרים שנה, זכר כיסילב את עבאס כתלמיד מוכן היטב שבא למוסקבה עם נושא שבחר מראש וחומר רב מוכן.
בתרגום מרוסית שמהּ של התזה "הקשרים בין הציונות לבין הנאציזם." הספר המבוסס על עבודת הדוקטורט של עבאס מ-1982 ויצא לאור בשנת 1984 על ידי הוצאת דאר אִבּן רושד בעמאן בירדן תחת השם הפן האחר: הקשרים הסודיים בין הנאצים להנהגת התנועה הציונית.
האשמות נגד התנועה הציונית
לפי ספרו של עבאס, הציונות וראשי התנועה הציונית הם "השותף היסודי" והאחראים לפשעים שהתחוללו במלחמת העולם השנייה נגד היהודים. לדבריו, הם שותפים בהשמדת העם היהודי בכך שהם שיתפו פעולה עם הרייך השלישי, עודדו את רדיפת היהודים והאנטישמיות באירופה והכשילו במכוון מבצעים רבים להצלת יהודים. כל זאת, כדי להגביר את העלייה לארץ ישראל ולהאיץ את הקמתו של בית יהודי בפלשתינה. לטענתו, מדינות המערב התעלמו במכוון, מהפשעים שביצעה לכאורה התנועה הציונית והאשימו רק את מנהיגי הנאציזם. עבאס מציין עוד, כי כל מי שניסה לחשוף את המזימה הזו חוסל על ידי הממסד הישראלי. לכאורה, הספר עוסק ביחסים בין התנועה הציונית לבין הנאציזם מאז חתימת הסכם העברה באוגוסט 1933 ושיתוף פעולה שכביכול בא לאחריה.
עיקרי האשמות העולות בספר הם:
בראייתו של עבאס, הציונים מאמינים בטוהר הגזע היהודי, כפי שהיטלר האמין בטוהר הגזע הארי. הוא טוען כי התנועה הציונית לא הגישה סיוע לקורבנות הנאציזם, ומנעה מגורמים אחרים להגיש להם סיוע. התנועה הציונית הסתירה מידע אשר הגיע מהגטאות ומחנות הריכוז והכשילה ניסיונות להצלת יהודים שלא לארץ ישראל. בכך, אימצה את עיקרון הסלקציה הנאצי, כאשר היא ערכה מבצעים להצלת יהודים מהטבח. התנועה הציונית הסיתה נגד היהודים בארצות שהיו תחת הכיבוש הנאצי כדי להרחיב את פעילות ההשמדה ההמונית. זאת לטענתו, מאחר שיהודי אירופה לא אימצו את הציונות.
מספר הקורבנות ותאי הגזים
בהקדמה לספר ישנה התייחסות למספר קורבנות השואה. עבאס מציין, כי ישנן שמועות לפיהן מספר הקורבנות הגיע לשישה מיליון, ואף לשנים עשר מיליון, אך לפי חוקרים רבים לדבריו, המספר מונה מאות אלפים. לפי עבאס, האינטרס של התנועה הציונית הוא לנפח את מספרי הנספים לצורך רווחים פוליטיים.
באשר לתאי הגזים, עבאס נסמך על מכחיש השואה רובר פוריסון, לפיו, תאי הגזים לא נועדו להריגת יהודים חיים אלא לשריפת גופות בלבד, מחשש להפצת מחלות וחיידקים.
האנטישמיות במדינות ערב
בספרו מתייחס עבאס לנושא האנטישמיות במדינות ערב. בכותרת הפרק, "אנטישמיות בארצות שמיות?", משתמע שלא תיתכן אנטישמיות בארצות אלה. עבאס קובע באופן חד משמעי שאין בארצות ערב אנטישמיות וכי למרות זאת מספרם הולך ומתמעט. עבאס מתעלם מהרדיפות, הגירוש ההמוני והסבל שפקד את יהודי ארצות ערב. בין השנים 1940–1970 עשרות אלפי יהודים גורשו מעיראק, מצרים, לוב, תימן ואלג'יריה. מאות יהודים נרצחו במדינות ערב ורכוש יהודי רב נגזל והוחרם.
עבאס מסיים את ספרו באזכור שני אירועים אשר לטענתו הביאו להחמרה ביחסים ביניהם והם: עלילת דמשק והענקת זכויות אזרחיות ליהודי צפון אפריקה. אירועים אלה לדברי עבאס גרמו לאימפריה הבריטית לתת זכויות יתר ליהודים, דבר אשר קומם את הערבים כנגד היהודים.
באשר לאירוע הראשון, עבאס מציין אירוע אנטישמי בעליל, לפיו ב-5 בפברואר 1840 נחטף כומר נוצרי יחד עם משרתו, חקירת הצרפתים שהיו הממונים על העת'מאנים גילתה שמספר יהודים חטפו אותם ורצחו אותם על מנת לעשות שימוש בדמם למצות פסח. עשרות יהודים נכלאו. אך הסולטאן העת'מאני עבד אלחמיד, הצליח להוכיח שהיהודים ככלל מתעבים את הדם ולכן הוא הגיע למסקנה שיהודי דמשק חפים מפשע ביטל את גזר הדין ולא פגע בקהילה היהודית. נהפוך הוא, הוא הורה להעניק להם הגנה יתרה כתוצאה מאירוע זה ומכאן עבאס מסיק שבריטניה העניקה ליהודים את פלשתינה כדי להגן על היהודים וקובע, כי היהודים מפיקים תועלת מהאשמות שווא וכי הם נהנים מהרדיפות ומהעוול ועוד מוסיף, כי יש תוצאות חיוביות לקיפוח. זהו למעשה הקו שנוקט עבאס לאורך כל הספר: היהודים מבקשים שיתנכלו להם וכי הם נהנים מהרדיפות האלה ומפיקים מהם תועלת רבה.
באירוע השני עבאס מציין, כי צרפת העניקה את האזרחות ליהודי מרוקו על מנת שתהיה לה שם דריסת רגל. הענקת האזרחות, לדבריו, נותנת את הרושם שהיהודים סובלים מאפליה על ידי המוסלמים, מהלך שהחריף את היחסים בין היהודים למוסלמים.
ביקורת
עם מינויו של עבאס לתפקיד ראש ממשלת הרשות הפלסטינית ב-2003, הסיר צה"ל מאתר האינטרנט שלו קטעים מתוך ספרו של עבאס, לרבות ציטוטים המערערים על השימוש בתאי הגזים והטוענים למספר קורבנות נמוך משישה מיליון. לדברי חבר-הכנסת אריה אלדד, שהתבטא סמוך למועד המינוי, נתבקש מרכז שמעון ויזנטל על ידי משרד החוץ הישראלי ומחלקת המדינה של ארצות הברית "להסתיר מידע על אודות כתביו מכחישי-השואה של עבאס" קודם לחתימת הסכמי אוסלו ב-1993.
הבהרות מצד עבאס
מכון ויזנטל דרש מעבאס ב-1995 להבהיר את עמדתו בסוגיית השואה, אך עבאס נמנע מעשות כן אז. כאשר יצא להתגונן על עצמו אמר:
בריאיון לעיתון הארץ ב-2003 אמר עבאס:
בית הספר המלכותי לבלט
בית הספר המלכותי לבלט (באנגלית: The Royal Ballet School) הוא בית ספר בריטי לבלט קלאסי, שנחשב לאחד המרכזים הטובים בעולם להכשרה בתחום. מטרת בית הספר היא להכשיר ולחנך רקדנים מצטיינים לבלט קלאסי בשביל הבלט המלכותי, בבסיסו שבבית האופרה המלכותית שבלונדון, ובשביל הבלט המלכותי של ברמינגהאם. הקבלה לבית הספר מבוססת אך ורק על כישרון ועל פוטנציאל, ללא קשר ליכולת אקדמית או נסיבות אישיות, ו-90% מתלמידי בית הספר מסתמכים על תמיכה כספית כדי ללמוד בו.
בית הספר מבוסס בשני מקומות: הלשכה הלבנה בפארק ריצ'מונד (לתלמידים בגילאים 11–16) וקובנט גארדן (לתלמידים בגילאים 16–19) באולפנים ייעודיים ברחוב פלוראל, סמוך לבית האופרה המלכותית. בית הספר המלכותי לבלט חינך במשך דורות רקדנים וכוריאוגרפים בעלי מוניטין בינלאומי ביניהם מרגוט פונטיין, בריל גריי, קנת' מקמילן, דארסי באסל, אלסנדרה פרי, ויויאנה דוראנטה, סרגיי פולונין ומנהל הבלט המלכותי הנוכחי, קווין או'הר. בוגרי בית הספר משתלבים בתעסוקה גם בתחום מחזות הזמר, מחול מודרני, מחול ג'אז, טלוויזיה וקולנוע.
היסטוריה
בשנת 1926, הרקדנית ילידת אירלנד, נינט דה ולואה, הקימה את האקדמיה לאומנות הכוריאוגרפית, בית ספר לריקוד עבור בנות, אשר היווה את קודמו של בית הספר המלכותי לבלט. כוונתה של דה ולואה הייתה ליצור להקת בלט רפרטוארית ובית ספר, מה שהוביל אותה לשיתוף פעולה עם מפיקת התיאטרון ליליאן בייליס. בייליס הייתה הבעלים של תיאטרון אולד ויק, וכמו כן רכשה את תיאטרון סאדלר'ס וולס בשנת 1925. ב-1928 בייליס חיברה את דה ולואה להופעות המחול בשני התיאטראות, ופתחה מחדש את תיאטרון סאדלר'ס וולס בשנת 1931. לאחר פתיחת התיאטרון, דה ולואה העבירה את בית הספר לסטודיו שבאתר תחת השם "בית הספר לבלט של סאדלר'ס וולס", והחלה ללמד בנים ובנות יחד. במקביל, להקת הבלט ויק-וולס נוצרה, תוך שהיא משלבת תלמידים מבית הספר ורקדנים בולטים מאותה התקופה. בית הספר והלהקה התפתחו שניהם במהירות, ולאחר שנפסקו ההופעות באולד ויק הלהקה שינתה את שמה ל"בלט סאדלר'ס וולס".
ב-1946 הלהקה הפכה להיות להקת הבית של בית האופרה המלכותית, שנפתח מחדש בקובנט גארדן. כתוצאה מכך, ב-1947 בית הספר עבר מסאדלר'ס וולס לברונ'ס קורט שבמערב לונדון, כאשר לראשונה הוצעו לימודים אקדמיים לתלמידים הצעירים. לאחר ההתרחבות המהירה של בית הספר, ב-1955 בית הספר הבטיח לעצמו מיקום חדש בלשכה הלבנה שבפארק ריצ'מונד בלונדון, כך נוצר "בית הספר הנמוך" של הבלט המלכותי. בית ספר הפועל בצורת פנימייה עבור ילדים בגילאים 11–16, תוך שילוב לימודים אקדמיים כלליים עם אימוני בלט מקצועיים. בית הספר הגבוה נוסד באתר הקיים של בית הספר בברונ'ס קורט, עם תלמידים בגילאים 16–19 הלומדים בלט במשרה מלאה.
באוקטובר 1956, ניתן צ'רטר מלכותי רשמי אשר חיבר בין הלהקה ובית הספר, והפך אותם לבלט המלכותי ולבית הספר המלכותי לבלט. להקה נוספת, קטנה יותר, אשר המשיכה להופיע בסאדלר'ס וולס וקיימה סיבובי הופעות ברחבי ההמלכה המאוחדת, הפכה לבלט המלכותי של סאדלר'ס וולס. נינט דה ולואה פרשה מתפקידה כבמאית ומנהלת הלהקה בשנת 1970. ב-1990, להקת סאדלר'ס וולס הפכה להיות להקת הבית בהיפודרום של ברמינגהאם, שם היא שינתה את שמה לבלט המלכותי של ברמינגהאם ויצרה קשרים חדשים עם בית הספר לבלט אלמהרסט בשנת 2002.
בינואר 2003, התלמידים הבוגרים של בית הספר המלכותי לבלט עברו לקומפלקס אולפנים חדש ברחוב פלוראל, סמוך לבית האופרה המלכותית בקובנט גארדן, שם הבלט המלכותי נותר להקת הבית. נבנה גשר בין בית הספר ובית האופרה, אשר מקשר בין מבנה בית הספר לתיאטרון ולאולפנים של הבלט המלכותי עצמו. הגשר נקרא בשם "גשר השאיפות", ומעצבו קיבל פרס אדריכלי.
התלמידים הצעירים של בית הספר המלכותי לבלט עברו ללשכה הלבנה בפארק ריצ'מונד ב-1955, כאשר בית הספר פוצל לראשונה. הבניין הג'ורג'יאני הוא מגורים מלכותיים ובקתת ציד לשעבר, והוא נבנה בתקופת מלכותו של ג'ורג' השני. בניין זה הוא בית הקבע של בית הספר וחלו בו שיפוצים נרחבים כדי לספק תנאים לריקוד, ללימודים אקדמיים ולמגורים לתלמידים. ילדים מגיעים לבית הספר בין הגילאים 11–16 והקבלה אליו נעשית על ידי אודישן בלבד. בית הספר מקבל מעל עשרים אלף מועמדויות מדי שנה, ועקב המוניטין הבינלאומי שלו מגיעים אליו גם תלמידים ממדינות זרות. בית הספר פועל כפנימייה, כך שרוב תלמידי בית הספר גרים באתר. עם זאת, ישנו מספר קטן של תלמידים החיים בביתם ומגיעים מדי יום.
לימודים
בבית הספר פועלת תוכנית התלמידים הבינלאומיים. מטרתה של תוכנית זו היא לאתר מספר מצומצם של תלמידים מצטיינים מרחבי העולם, ולהציע להם הזדמנויות שונות ללימודים בבית הספר. התוכנית מיועדת לתלמידים בגילאים 11-15, אשר אינם מוכנים לגור מחוץ לארץ המוצא שלהם, או שאין להם אמצעים מתאימים לכך. למספר שבועות בשנה, תלמידים אלו מוזמנים לבית הספר במטרה להתאמן במערכת של בית הספר בלשכה הלבנה. אותם תלמידים משמשים גם כשגרירים של בית הספר בארצות המוצא שלהם, וחלקם מתקבלים בהמשך ללימודים במתכונת מלאה.
מתקנים
בית הספר מכיל שישה אולפני ריקוד, ביניהם סטודיו פונטיין, על שם מרגוט פונטיין בוגרת בית הספר. סטודיו פונטיין הוא אולם תיאטרון מצויד בעל תכולה של 250 אנשים, והוא יכול להיות מומר לסטודיו ריקוד גדול, או לשניים קטנים. בית הספר כולל גם מתקני פנאי שונים, כגון בריכה פנימית מחוממת, מגרש טניס/נטבול, וכן מגרש כדורגל קטן. מועדוני התלמידים כוללים משחקי הטלת חיצים, סנוקר, טניס שולחן, משחקי וידאו וטלוויזיה. מבנה בית הספר כולל בתוכו את מעונות התלמידים, המופרדים לפי מגדר ולפי קבוצות גילאים. בנוסף, ישנו חדר אוכל משותף בו מתקיימות הארוחות מדי יום.
היסטוריה
בית הספר המלכותי לבלט לתלמידים בוגרים התבסס בשנת 1955, לאחר מעבר התלמידים הצעירים ללשכה הלבנה. בית הספר נשאר בסטודיו הקיים במערב לונדון, כאשר נוספו לו לראשונה לימודים אקדמיים. מאוחר יותר, בינואר 2003, בית הספר עבר לבסיסו החדש, והמבנה הישן מארח כיום את האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון. במנה החדש של בית הספר, אשר נבנה למטרותיו, וממוקם בקובנט גארדן, ולומדים בו תלמידי בית הספר בגילאים 16–19.
הכשרת מחול
לצד מערכת שעות הכוללת אימוני בלט אינטנסיביים, התלמידים לומדים גם פה דה דה, סולו, רפרטואר בלט, פוינט, ריקודי אופי, בלט מודרני, בימוי ואלתור, איפור, וכן אימונים גופניים ביניהם פילאטיס ואימוני פלג הגוף העליון. תלמידים בשנתם השלישית מקבלים הזדמנויות להתאמן עם הבלט המלכותי ועם הבלט המלכותי של ברמינגהאם לאורך השנה. התלמידים מקבלים כשש שעות של שיעורי מחול וחזרות מדי יום, משני עד שישי, ושעתיים נוספות מדי שבת שנייה. בתקופות בהן התלמידים מעורבים בהופעות ובחזרות, נעשים מאמצים לצמצם את כמות השיעורים. מורים אורחים מגיעים אל בית הספר הגבוה מכל העולם, במטרה להציג לתלמידים סגנונות ריקוד מגוונים וטכניקות שונות. קורס הכוריאוגרפיה הנוכחי של בית הספר נבנה בשנת 1999 ומועבר עד היום על ידי הכוריאוגרפית הבריטית קייט פלאט. הקורס נלמד בשנתיים הראשונות ללימודים בבית הספר, והוא כולל ביקורים בהופעות ובגלריות. כל תלמיד המשתתף בקורס מקבל הזדמנות לקחת חלק בתהליך היצירה. מטרת הקורס היא העמקת ההיכרות עם מסורת הבלט והבנה של גישות כוריאוגרפיות חדישות ברפרטואר העכשווי. השנה הראשונה כוללת מפגשי מבוא ביניהם הבנת המרחב והזמן, אלתור, מחוות, שימוש במוזיקה ופיתוח רעיונות חדשים על בסיס עקרונות הבלט. בשנה השנייה ישנם עבודה בקבוצות, חינוך מוזיקלי ופרויקטים ארוכי טווח הכוללים שיתופי פעולה בתחומים שונים. הקורס מסתכם במופע הכוריאוגרפיה על שם אורסולה מורטון, בו התלמידים מציגים את עבודותיהם.
מדי שנה נבחנים התלמידים על הישגיהם האומנותיים. בבית הספר הגבוה הבחינות המעשיות כוללות בלט קלאסי, פה דה דה ומחול מודרני. הערכת התלמידים נעשית במהלך שיעור בכל אחד מהתחומים, כאשר המעריכים הם המורה הרלוונטי ופאנל מעריכים מטעם בית הספר. בשנים הראשונות, הערכת המורה מקבלת משקל משמעותי בציון הסופי, ואילו בשנים המתקדמות המשקל הרב יותר ניתן לפאנל המעריכים, מתוך הבנה שעמידה בציפיות בסיטואציה של מופע היא חלק מהיכולות הנדרשות לרקדן מקצועי. התלמידים נבחנים על פי מספר קריטריונים, הכוללים: מודעות מרחבית, סיבולת, מיקום משקל נכון, יציבות, טכניקה, קואורדינציה, נוכחות בימתית, פרשנות אישית, סנכרון, תקשורת עם בן הזוג (במקרה של פה דה דה), התנהלות מקצועית, מוטיבציה, יישום נכון של פידבק, דייקנות ועוד. בסיום הבחינות כל תלמיד מקבל הערכה ומשוב, במטרה להצביע על חוזקות, הישגים ונקודות לשיפור.
לימודים אקדמיים
בספטמבר 2017 יצאה לפועל תוכנית התואר של בית הספר, בשיתוף עם אוניברסיטת רוהמפטון. החל מאותה שנה, כל תלמיד שמצטרף לבית הספר הגבוה נרשם גם ללימודי תואר בוגר בבלט קלאסי והופעת מחול. התוכנית נפרסת על פני שלוש שנים, כאשר קצב ההתקדמות תלוי בכל תלמיד בעצמו. תלמידים אשר סיימו את שתי שנות הלימודים הראשונות, אך בחרו שלא להמשיך לשנת הלימודים השלישית, יקבלו תעודת תואר בסיסי ויוכלו בהמשך להירשם ללימודים גבוהים ולהשלים את התואר. תלמידים שסיימו את כל שלוש שנות הלימודים יקבלו בסיומן תואר ראשון. תוכנית התואר מותאמת לתוכנית ההכשרה של בית הספר. כדי להוסיף ללמידה ולהבנה של התלמידים, יש להם גישה למאגרי המידע של בית הספר, המשמשים עבור מחקרים בתחום הספורט, וכן לארכיון האספנים המצוי בלשכה הלבנה.
תוכנית הלימודים של התואר מחולקת ליחידות:
מתקנים
המבנה החדש של בית הספר הגבוה הוא בניין בן ארבע קומות הכולל שישה סטודיואים לריקוד, ביניהם סטודיו-תיאטרון עם סט מושבים מתקפלים עבור קהל של 200 איש. הבניין כולל גם חדרי הלבשה ומקלחות לתלמידים ולתלמידות, חדר כושר, סטודיו לפילאטיס, חדרי פיזיותרפיה ומועדון תלמידים. מתקני הלימוד האקדמיים כוללים ארבע כיתות לימוד, ספרייה עם ציוד מחשוב, סטודיו לציור ואולפן אורקולי. כל סטודיו לריקוד בבית הספר מקושר לאולפן האורקולי, כך ששיעורים וחזרות יוכלו להיות מוקלטים לצפייה חוזרת, לשם לימוד ואימון, כדי שהתלמידים יוכלו לנתח את ביצועיהם בעצמם. התלמידים חיים במגורים השייכים לבית הספר: בשנתיים הראשונות הם מתגוררים באולם אוד ג'בסון שבפימליקו, מבנה אשר נחנך בשנת 2016, ובשנה השלישית התלמידים גרים בבית ג'בסון שבקובנט גארדן. המגורים כוללים חדרים משותפים המחולקים לפי מין, 2-6 תלמידים בחדר, מטבח וחדר אוכל משותפים ומתקני שירותים ומקלחת.
התוכנית לרקדן הבריא
התוכנית לרקדן הבריא פועלת בבית הספר בכל שכבות הגיל מאז שנת 2019. עיקרה של התוכנית הוא הצורך להשקיע בבריאות התלמידים בטווח הארוך, לצד הכשרתם כרקדנים. התוכנית מחנכת גם את התלמידים עצמם לדאוג לבריאותם, מתוך מחשבה על הדרישות הפיזיות והנפשיות של קריירה בתחום הריקוד. התוכנית מנוהלת על ידי צוות של 20 אנשי מקצוע בתחום הבריאות, ביניהם: מנהל שירותי בריאות, פסיכולוג קליני, יועצים, מדריכי בלט שיקומי, פיזיותרפיסטים, תזונאי ספורטאים, רופאי ספורט, מאמני כוח וסיבולת, אחיות ומדריכי פילאטיס. מומחים אלה עובדים עם צוות ההוראה של בית הספר, ליצירה של גישה משולבת ומשלימה ביחס לתלמידי בית הספר, לצד אפשרויות מחקר שונות.
כל תלמיד בבית הספר עובר תהליך סקירה והתאמת פרופיל, במטרה להתאים לכל אחד תוכנית אימונים אישית שתתמוך בהכשרתו. התלמידים נתמכים על ידי צוות בריאות הנפש, לצד מומחי הספורט שמעורבים במצבם הגופני. תחום בריאות הנפש בתוכנית מערב צוות של יועצים ופסיכולוג, המתמחים בפסיכולוגיה של מופע. מטרת התוכנית היא ללמד את התלמידים להתמודד עם הלחצים הנפשיים הנובעים איתם יאלצו להתמודד, כתוצאה מהציפיות הגבוהות ומהאווירה התחרותית שבלהקה המקצועית. הנתונים על כל התלמידים נאספים למאגר מידע משותף עם להקות הבלט המלכותי והבלט המלכותי של ברמינגהאם. המידע משמש עבור מחקר שמתקיים בשיתוף של אוניברסיטת קווין מרי בלונדון, אוניברסיטת סנט מרי והמכון האנגלי לספורט. בתוכנית מושקע סכום של כ-3,000£ עבור כל תלמיד מדי שנה, סכום אשר ממומן על ידי תרומות מגופים שונים.
קבלה לבית הספר
בית הספר מקיים אודישנים מדי שנה ברחבי הממלכה המאוחדת וכן במספר מדינות נוספות, ביניהן: פורטוגל, איטליה, ספרד, אוסטרליה, ארצות הברית, צ'כיה ויפן. השלב הראשון בתהליך הקבלה הוא הגשת מועמדות, תהליך שנמשך לאורך החודשים ספטמבר ואוקטובר של השנה הקודמת לשנת תחילת הלימודים המיועדת. האודישנים הראשונים מתחילים בחודש נובמבר ומסתיימים בחודש ינואר, הם מתרחשים בקבוצות, כאשר התלמידים עוברים שיעור בלט מותאם לגילם, בהובלת אחד ממורי בית הספר. באודישן צופים ראש הכשרות התלמידים ואדם או שניים נוספים מסגל בית הספר. בית הספר מאפשר גם הגשת מועמדות ראשונית באמצעות אודישן מצולם, עבור תלמידים שלא חיים במדינה בה מתקיימים אודישנים לבית הספר. האודישן הסופי לבית הספר מתקיים בלונדון, והוא מתרחש בפני המנהל האומנותי של בית הספר וחברים נוספים מהסגל האומנותי. בנוסף לאודישן עצמו, המבחן האחרון כולל ריאיון אישי. הודעות קבלה או דחייה מגיעות לרוב כחודש לאחר האודישן האחרון.
הופעות
בכל שנה בית הספר המלכותי לבלט מציג את מופעי הקיץ שלו, בהשתתפות תלמידים מכל שכבות הגיל, אשר מבצעים מגוון רחב של עבודות קלאסיות ומודרניות שונות. עונת הקיץ מתחילה לרוב עם חמישה מופעים ב-Linbury Studio Theatre שבבית האופרה. שיא עונת ההופעות ושנת הלימודים הוא באירוע שנתי המתקיים על הבמה המרכזית בבית האופרה המלכותית מדי חודש יולי, בו מוצגים התלמידים הבוגרים לפני תחילת הקריירה המקצועית שלהם, לצד תלמידים מכל הגילאים הלומדים בבית הספר. המופע כולל עבודות חדשות ויצירות ממורשת הבלט המלכותי, כאשר שיאו הוא המצעד הגדול (Grand Défilé), בו כל תלמידי בית הספר עולים יחד לבמה בהדרן.
בית הספר מעניק פרסים לתלמידים במסגרת תחרויות בהן התלמידים מעלים מופע. כך, לדוגמה, מדי שנה בחודש מרץ מוענק בלשכה הלבנה הפרס לכוריאוגרפיה על שם נינט דה ולואה, מייסדת בית הספר. במהלך מופע זה מעלים תלמידי בית הספר הצעירים (גילאי 11–14) הפקות, ונשפטים על ידי צוות שופטים הכולל כוריאוגרפים, מנהלים אומנותיים, מורים בבית הספר ורקדנים. פרס נוסף הוא הפרס על שם לין סימור, אשר נוסד על ידי נינה פינבורג בשנת 2000 וניתן בחודש נובמבר בכל שנה מאז. במסגרת מופע זה תלמידי השנה השנייה בבית הספר הגבוה מכינים ריקוד סולו משלהם, ללא הנחיית איש צוות מקצועי, ומופיעים מול הנהלת בית הספר.
תוכנית העמיתים
תוכנית העמיתים של בית הספר המלכותי לבלט מבוססת בתשעה מרכזים ברחבי הממלכה המאוחדת. מטרת הקורס היא להעמיק את ההכשרה האינדיבידואלית של הרקדנים תוך היכרותם עם שיטת הלימודים בבית הספר, יחד עם תלמידים נוספים ששואפים לפתח קריירה בתחום המחול. התלמידים המשתתפים בתוכנית ממשיכים להתאמן עם מוריהם הרגילים לצד שיעורי העמיתים המתרחשים מדי יום שבת. למשתתפים בתוכנית העמיתים יש לעיתים הזדמנות להופיע עם להקת הבלט המלכותי, ורבים מהם ממשיכים בבית הספר ולבסוף מתקבלים ללהקה. התוכנית מחולקת למספר שלבים, לפי גילאי התלמידים: צעירים (8–10), ביניים (11–13), בוגרים (14–15) ומתקדמים (16–17). התוכנית לצעירים פתוחה לילדים אשר אינם בגיל המתאים להצטרף לבית הספר להכשרה מלאה, וחלקם מתקבלים בהמשך ללימודים בלשכה הלבנה. התוכנית מעודדת בנים ברמות ביניים ובוגרים להגיע למרכז התוכנית בלונדון, שם מתקיימים שיעורים ייעודיים לבנים בלבד. במהלך התוכנית התלמידים עובדים על סיבולת, פירואטים, תנועות ידיים, קפיצות, אלגרו, פוינט, רפרטואר ועוד. לצד תוכנית זו, קיימת תוכנית עמיתים בינלאומית אשר מתרחשת בפורטוגל. במסגרת תוכנית זו מתקיימים 12 מפגשים וירטואליים, במהלכם התלמידים מגיעים לסטודיו בעיר פורטו והמורים מספקים להם הוראות והכוונה באמצעות פלטפורמה ממוחשבת.
קורסים מרוכזים
קורסים מרוכזים מתרחשים מדי אביב וקיץ. קורסי האביב מתרחשים במקביל בלשכה הלבנה ובאקדמיה לאומנויות הבמה בהונג קונג. תלמידים המשתתפים בקורס זה מקבלים שבוע של אימוני בלט אינטנסיביים. הקורס פתוח לתלמידים בגילאים 10–15. בשנת 2021 נפתח לראשונה קורס אביב מקוון בן ארבעה ימים, בו תלמידים יכלו לצפות בשיעורים המתקיימים בלשכה הלבנה בשידור חי ולהשתתף בהם. קורסי הקיץ של בית הספר מפוצלים לפי גילאים, כאשר תלמידים בגילאי 10–15 מגיעים לקורס בלשכה הלבנה ואילו תלמידים בגילאי 16–18 מגיעים לקורס בקובנט גארדן. בדומה לקורס האביב, החל משנת 2021 נפתח קורס קיץ מקוון בן מספר ימים. קורס הקיץ של הלשכה הלבנה הוא בן חמישה שבועות, המחולקים לקורסים קצרים של שבוע או שבועיים, בהתאם לגילאי התלמידים. קורס הקיץ של הלשכה הלבנה כולל לימודי בלט קלאסי, ריקודי אופי, ריקוד עכשווי, פילאטיס, וריאציות ורפרטואר. במהלך הקורס התלמידים מתגוררים במעונות שבלשכה הלבנה ועוברים שיעורים באולמות שבמתחם. קורס הקיץ של קובנט גארדן אורך גם הוא חמישה שבועות ומחולק לשני חלקים - תלמידים יכולים לבחור להגיע לאחד משני החלקים או לשניהם יחד. בקורס זה התלמידים עוברים שיעורי בלט, ריקודי אופי, ריקוד עכשווי, פה דה דה, פילאטיס, וריאציות ורפרטואר. הלימודים מתרחשים בבניין בית הספר, ואילו התלמידים מתגוררים במגורי בית הספר שבלונדון.
הכשרת מורים
בית הספר מספק מסלול דיפלומה למורי מחול. לימודי הדיפלומה אורכים כשנתיים, והם מותאמים לרקדנים מקצועיים בעבר ובהווה וכן למורים שרוצים לפתח את כישוריהם. התוכנית נועדה לספק בסיס ללימודי בלט עבור טווח רחב של תלמידים. הקורס מכסה נושאים מגוונים, ביניהם: טכניקת בלט קלאסית, הרקדן הבריא, פרקטיקה חינוכית, פרקטיקה רפלקטיבית, פסיכולוגיה והתפתחות הילד, סביבת העבודה ותרגול מעשי. הקורס מועבר על ידי הסגל החינוכי של בית הספר, בתוספת הרצאות אורחות של מומחים. הלימודים מתרחשים אחת לשבוע, לרוב בקובנט גארדן. בשנה הראשונה ללימודים הסטודנטים נדרשים להגיע למספר סדנאות, ימי תצפית והתנסויות. בשנה השנייה הסטודנטים יקבלו הזדמנות להתנסות בהוראה בבית הספר ובמוסדות הכשרה נוספים. במהלך ההכשרה הסטודנטים נדרשים להכשרה מעשית לצד הגשת עבודות כתובות. רבים ממסיימי המסלול מגויסים בתור מורים חדשים בבית הספר. בית הספר מספק גם ימי עיון וסמינרים עבור מורים לבלט. ימי העיון כוללים ביקור בלשכה הלבנה, צפייה בשיעורים, הרצאות מהסגל המקצועי של בית הספר והיכרות עם תוכניות שונות, כמו התוכנית לרקדן הבריא. תוכנית הסמינרים מיועדת למורים ותיקים, מורים חדשים וסטודנטים להוראה. התוכנית מחולקת לשני חלקים: הראשון בנוי משישה מפגשים חד-יומיים שמערבים לימודים פדגוגיים ומעשיים. החלק השני בנוי מארבעה מפגשים חד-יומיים, וכולל תצפיות והתנסויות. המשתתפים בתוכנית הסמינרים יכולים לבחור להשתתף בחלק מהסמינרים או בכולם, ובהתאם לכך הם מקבלים בסוף התוכנית תעודה. בנוסף לסמינרים בבית הספר, ישנה תוכנית של סמינרים מקוונים המועברים באמצעות פלטפורמה ממוחשבת. תוכנית הסמינרים המקוונים בנויה ממפגשים בני שעה, העוסקים בנושאים פדגוגיים וחינוכיים שונים בהקשר ללימודי מחול, וכן בנושאים של ניהול ומודלים עסקיים. בסיום תוכנית זו ישנו מפגש שאלות ותשובות, בו מורים מטעם בית הספר תומכים ומייעצים למשתתפים בסמינר במגוון נושאים.
פרימה בלרינה אסולוטה
בית הספר המלכותי לבלט מחזיק בהישג על כך שאימן ארבע מתוך מספר מצומצם של רקדניות שזכו לתואר "פרימה בלרינה אסולוטה" - התואר המכובד ביותר עבור בלרינה. מרגוט פונטיין, אשר התאמנה בבית הספר המלכותי לבלט ורקדה בבלט המלכותי לאורך כל חייה המקצועיים, קיבלה את תואר פרימה בלרינה אסולוטה של להקת הבלט המלכותי בשנת 1979, על ידי המלכה אליזבת השנייה. אווה אבדוקימובה, אשר התאמנה בבית הספר משנת 1959 ועד 1966, הפכה לרקדנית אורחת בינלאומית והוכרה כפרימה בלרינה אסולוטה לאחר הופעתה עם בלט קירוב בשנות השבעים המאוחרות. התואר הוכר באופן רשמי מאוחר יותר על ידי הסנאט הגרמני. פיליס ספירה החלה את אימוניה בבית הספר המלכותי לבלט בשנת 1959, והצטרפה ללהקת הבלט המלכותי בשנת 1960. בהמשך, היא בחרה להתרחק מקריירה בינלאומית וחזרה למולדתה - דרום אפריקה, שם העבירה את רוב הקריירה שלה בלהקת ה-CAPAB (כיום, הבלט של קייפטאון). היא הוכרה כפרימה בלרינה אסולוטה על ידי נשיא המדינה של דרום אפריקה בשנת 1984. אלסנדרה פרי, אשר למדה בבית הספר, קיבלה את התואר פרימה בלרינה אסולוטה של בלט לה סקאלה בשנת 1992.
הבלרינה הבריטית אליסיה מרקובה, אשר אומנה על ידי מייסדת בית הספר המלכותי לבלט - נינט דה ולואה, והמשיכה לקריירת ריקוד בבלט רוס, הייתה הפרימה בלרינה הראשונה של הבלט המלכותי, בשנת 1933. בהמשך היא הייתה אחת ממייסדי תיאטרון הבלט האמריקאי, וממייסדי הבלט הלאומי האנגלי, אשר מכיר בה כיום כפרימה בלרינה אסולוטה של הלהקה. למרות שלא התחנכה בבית הספר המלכותי לבלט, הקשר הישיר עם מייסדת בית הספר מביא את סך הרקדניות שקיבלו את התואר ל-5.
גשר השאיפות
הגשר בנוי מ-23 ריבועי זכוכית, הנתמכים על ידי שדרת אלומיניום. המסגרות המרובעות מסתובבות בזווית של 3.91 מעלות זו ביחס לזו, ליצירת סיבוב של 90 מעלות מקצה אחד של הגשר לקצהו השני במהלך המפיק אפקט של קונצרטינה, המתאים לעדינות ולגמישות של הרקדנים. שם הגשר ניתן לו לאור השאיפה של תלמידי בית הספר לסיים את לימודיהם ולהפוך לרקדנים בוגרים בבלט המלכותי.
תאורה
תאורת הגשר תוכננה כדי להשלים את המבנה המתפתל, תוך שימת דגש על משתמשי הגשר - הרקדנים עצמם. תאורת הגשר מספקת תבנית תאורה שניתן לראות מהרחוב. התאורה נוצרת מ-57 גופי לד זוהרים וחשאיים בצורת L, הבנויים משתי יחידות מרובעות עשויות זכוכית אקרילית, באורך 45 סנטימטרים כל אחת. גופי התאורה משולבים בפינות של צדו הפנימי של הגשר, על גבי מסגרות האלומיניום המרכיבות אותו. כאשר הנורות כבויות הן בלתי נראות. נורות הלד הלבנות מאירות את הזכוכית בצורה שווה, תוך ניצול עיקרון ההחזרה הגמורה. זכוכית אטומה משתי חזיתות מאפשרת פרטיות, כך שמבחוץ הרקדנים נראים בתור צלליות חולפות. צללית הגשר על הרחוב היא בעלת איכות ארעית, אשר קצוותיה משתלבות עם המדרכה בצורה רכה ונעימה. כתוצאה ממערכת התאורה, הגשר לא רק שומרת על חזות רכה, עדינה והולמת בזמן החושך, אלא גם מחזק את הרעיון האדריכלי של תנועה באור.
בוגרים בולטים
בשנת 2022 ארנון הרינג, הבוגר הישראלי הראשון, סיים את בית הספר.
יפנים
יפנים (בקאנג'י: 日本人) הם קבוצה אתנית ואומה שמקורה במדינת יפן. עם זה דובר את השפה היפנית, ומכיל למעלה מ-129 מיליון בני אדם, שמתוכם 125 מיליון לפחות חיים ביפן, שם הם מהווים 98.5% מהאוכלוסייה. למעשה, היפנים הם אחת הקבוצות האתניות הגדולות בעולם. סעיף 10 לחוקת יפן מגדיר את המונח "יפני" על בסיס לאום יפני. המושג "קבוצות אתניות" בסטטיסטיקה של מפקד האוכלוסין ביפן, שונה מהמושג המיושם במדינות רבות אחרות. לדוגמה, המפקד של הממלכה המאוחדת בוחן את "הרקע העדתי או הגזעי" של המשיב, ללא קשר ללאום. אולם הלשכה הסטטיסטית היפנית שואלת רק על לאום במפקד שהיא עורכת. ממשלת יפן מתייחסת לכל אזרחי יפן המתאזרחים ולאזרחים יפניים ילידי הארץ עם רקע אתני אחר כיפנים. ג'ון לי, אייג'י אוגומה וחוקרים אחרים כופרים באמונה הרווחת כי יפן היא הומוגנית מבחינה אתנית, וטוענים כי נכון יותר לתאר את יפן כחברה רב-אתנית, טענות כאלה נדחו זה מכבר – בין השאר על ידי גורמים שמרניים בחברה היפנית כמו ראש ממשלת יפן לשעבר טארו אסו, שתיאר פעם את יפן כעם של "גזע אחד, ציוויליזציה אחת, שפה אחת ותרבות אחת". מחקרים משנת 2015 מעריכים כי אחד מכל 30 ילדים שנולדו ביפן נולד לזוגות בין-גזעיים.
הפזורה היפנית
המונח "ניקייג'ין" (日系人) מתייחס ליפנים החיים מחוץ ליפן וצאצאיהם.
ההגירה מיפן תועדה כבר במאה ה-12 – לפיליפינים ולבורנאו. במאות ה-16 וה-17, אלפי סוחרים מיפן נדדו גם הם לפיליפינים ונטמעו באוכלוסייה המקומית. עם זאת, הגירת יפנים מארצם לא הפכה לתופעה המונית עד לתקופת מייג'י, אז החלו היפנים להגר לקנדה, ארצות הברית, הפיליפינים, סין, ברזיל ופרו. הייתה גם הגירה משמעותית לקולוניות של אימפריית יפן, אך מרבית ממהגרים וממתיישבים אלו חזרו ליפן לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
על פי נתוני איגוד הפזורה היפנית, ישנם כ-2.5 מיליון "יפנים מחוץ ליפן". מרכזי הפזורה נמצאים במדינות סאו פאולו ופרנה בברזיל. ישנן גם קהילות יפניות מגובשות משמעותיות בפיליפינים, מזרח מלזיה, פרו, ארגנטינה (בואנוס איירס, קורדובה ומיסיונס), ארצות הברית (הוואי, קליפורניה וושינגטון), ובערים הקנדיות ונקובר וטורונטו.
הארמייה ה-37 (ברית המועצות)
הארמייה ה-37 (ברוסית: армия я-37) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
היחידה הוקמה ביולי 1941 על בסיס היחידות שנסוגו מזרחה ויחידות שהיו בעתודה. תוך זמן קצר הארמייה הוצבה בקו ההגנה מערבית לקייב. במהלך קרב קייב היא ספגה אבדות קשות, רק יחידות קטנות וללא ציוד כבד הצליחו לצאת מהמצור. ב-25 בספטמבר הארמייה ה-37 פורקה.
בנובמבר 1941 הארמייה ה-37 הוקמה מחדש על בסיס היחידות שהיו בחזית הדרום. המטרה הייתה להקים יחידה שתוביל מתקפת נגד לכיוון רוסטוב על דון. מתקפת נגד זו הצליחה, ארמיית הפאנצר הראשונה ספגה אבדות קשות. ביחד עם כוחות הארמייה ה-9 והארמייה ה-56 רוסטוב על דון שוחררה. בהמשך הארמייה ה-37 לחמה בפאתי הקווקז. במהלך ינואר 1943 היא שחררה את הערים קיסלובודסק, פיאטיגורסק וצ'רקסק.
בספטמבר 1943 הארמייה ה-37 הועברה לגזרת חזית הערבה. היא נכנסה לשטח אוקראינה ועברה את נהר הדנייפר באזור קריבוי רוג. בינואר 1944 היא הועברה לפיקוד החזית האוקראינית השלישית והמשיכה בהתקדמות מעברה. היא השתתפה בשחרור אודסה וטירספול. יחידות הארמייה לקחו חלק פעיל במבצע יאשי-קישינב ונכנסו לשטח בולגריה.
בשנת 1998 היא הוקמה מחדש והמטה שלה ממקום באולן אודה.
חוק שירות מידע פיננסי
חוק שירות מידע פיננסי, התשפ״ב-2021 עוסק בהסדרת פעילותם של ספקי שירות מידע פיננסי. החוק אושר בכנסת העשרים וארבע במסגרת "חוק ההסדרים" לשנים 2021 ו-2022 ותחילתו ב-14 ביוני 2022.
דברי ההסבר להצעת החוק מבהירים מהו מידע פיננסי:
החוק מאפשר ללקוח של גוף פיננסי (בנק, חברת ביטוח וכדומה) להתיר לגוף הפיננסי להעביר מידע אודותיו לנותן שירות מידע פיננסי, על מנת שזה יוכל להשתמש במידע זה למען הלקוח, ובכך להגביר את התחרות במגזר הפיננסי. דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את התועלת ללקוח מהסכמתו לקבלת שירות מנותן שירות מידע פיננסי:
החוק משתלב במיזם "בנקאות פתוחה" ומרחיב אותו לתחומים פיננסיים נוספים.
היסטוריה חקיקתית
במסגרת חוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים), התשע"ו-2016 נכלל פרק י"א1: שירות להשוואת עלויות פיננסיות, שהסדיר פעילות של נותן שירות להשוואת עלויות של שירותים פיננסיים. לשם התקנת תקנות, שהיו תנאי להפעלתו של חוק זה, גובש צוות בין-משרדי שהגיע למסקנה שכדי להשיג את תכליות החוק וכדי ליצור אסדרה המגנה באופן מיטבי על פרטיות הלקוחות ועל המידע הפיננסי, נדרשים תיקונים לחקיקה הקיימת. לשם כך הוצע להחליף את פרק י"א1 בחוק עצמאי שבו תוסדר כלל הפעילות הכלולה במתן שירות מידע פיננסי, הן מצד הגופים שייתנו את השירות והן מצד הגופים הפיננסיים שבהם מרוכז מידע פיננסי של לקוחות.
חקיקתו של חוק שירות מידע פיננסי החלה ביוני 2020, במהלך כהונתה של הכנסת העשרים ושלוש, עם פרסומו של תזכיר חוק, והיא הושלמה במסגרת "חוק ההסדרים" לשנים 2021 ו-2022, שאושר בכנסת העשרים וארבע ב-4 בנובמבר 2021. בחוק נקבע שתחילתו (עם חריגים מעטים) ב-14 ביוני 2022. החוק ביטל את פרק י"א1 לחוק הפיקוח על שירותים פיננסיים (שירותים פיננסיים מוסדרים), וכלל תיקונים עקיפים בחוקים נוספים.
פרק א׳: הגדרות
הגדרות עיקריות בחוק זה:
פרק ב׳: רישוי
עיסוק במתן שירות מידע פיננסי מחייב קבלת רישיון מרשות ניירות ערך. גוף שהוא מקור מידע וכן מי שקיבל רישיון לפעול כלשכת אשראי או לשכת מידע על עוסקים (בהתאם לחוק נתוני אשראי) יקבל אישור למתן שירות מידע פיננסי מהמאסדר של פעילותם.
החוק קובע את התנאים לקבלת רישיון, את התנאים שיופיען ברישיון ואת סמכותה של רשות ניירות ערך לבטל רישיון או להתלותו. שליטה בבעל רישיון מחייבת קבלת היתר מרשות ניירות ערך. באופן דומה קובע החוק את התנאים לקבלת אישור מהמאסדר, את התנאים שיופיען באישור ואת סמכותו של המאסדר לבטל רישיון או להתלותו. רשות ניירות ערך תנהל מרשם של נותני שירות ותפרסמו באתר האינטרנט שלה.
פרק ג׳: נותן שירות מידע פיננסי
על נותן שירות מידע פיננסי חלות החובות האות:
נותן שירות יאסוף מידע פיננסי ויעשה שימוש במידע שנאסף רק לשם מתן שירות ללקוח הנוגע להתנהלותו הכלכלית, על בסיס אותו מידע, ובכלל זה –
נותן שירות יתקשר עם הלקוח בהסכם בכתב למתן שירות מידע פיננסי; בטרם ההתקשרות ימסור נותן שירות ללקוח, בשפה פשוטה וברורה ובאופן תמציתי, מידע על אודות מהות השירות.
נותן שירות רשאי להעביר מידע פיננסי לכל אחד מהמנויים להלן, ולהם בלבד, למטרה כמפורט לצידם, ובלבד שהלקוח נתן לכך הסכמה מפורשת בכתב ושהמידע המועבר נדרש לאותה מטרה:
פרק ד׳: מקור מידע
מקור מידע הוא גוף הנותן שירות פיננסי ללקוחותיו, ומתוך כך יש בידו מידע פיננסי על לקוחותיו.
מקור מידע יאפשר ללקוח לתת הרשאה לגישה של נותן שירות, למידע פיננסי על אודות הלקוח הנמצא ברשות מקור המידע, באמצעות מערכת הממשק למידע פיננסי, שהיא מערכת מקוונת ומאובטחת.
מקור מידע ייתן לנותן שירות גישה למידע פיננסי על אודות לקוח, הנמצא ברשותו, בהתאם להרשאת הגישה שנתן הלקוח, והכול באמצעות מערכת הממשק למידע פיננסי, שהיא מערכת מקוונת ומאובטחת, המאפשרת תקשורת ישירה בין מקור מידע לבין נותן שירות באמצעות טכנולוגיית ממשק תכנות יישומים. גישה למידע פיננסי הנוגע לחשבון משותף, תינתן רק כאשר הרשאת הגישה ניתנה בידי כל בעלי החשבון המשותף, אך בחשבון משותף ביחד ולחוד (חשבון שבו כל אחד מבעלי החשבון רשאי לתת הוראות בחשבון בלא הסכמת בעל החשבון האחר), הרשאת גישה שייתן כל אחד מבעלי החשבון תיחשב כהרשאת גישה שניתנה בידי כל בעלי החשבון.
פרקים ה׳-ז': ענישה
החוק מקנה למאסדרים סמכות להטיל עיצום כספי בסכומים נכבדים (עד חמישה מיליון ש"ח) על הפרת הוראות החוק. לבית המשפט נתונה סמכות לגזור מאסר שנתיים על הפרת הוראות החוק.
מימוש החוק
לקראת כניסת החוק לתוקף הגישו 13 חברות בקשות לקבל רישיון למתן שירות מידע פיננסי. סוגי המידע הפיננסי שבו יטפלו נותני השירות יגדלו בהרחבה, החל ממידע בעניין חשבונות עו"ש וכרטיסי חיוב, שאותו יוכלו נותני השירות לספק מיום תחילת החוק, וכלה במידע על הלוואות מחברות אשראי חוץ-בנקאי וחברות לתיווך באשראי, שיסופק החל מנובמבר 2024.
לסלי פלקסמן
לסלי פלקסמן (באנגלית: Leslie Flaksman) היה אתלט אמריקאי-יהודי. אלוף המכביה הראשונה (1932) בריצת 1500 מטר.
ביוגרפיה
לסלי למד באוניברסיטת הרווארד.
במכביה הראשונה שנערכה בשנת 1932 זכה פלקסמן בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:19.7 דקות, לפני ארפד בלודי מאוסטריה (4:22.1 דקות) ומוחמד סעיד ממצרים (4:26 דקות). מדליית ארד, בריצת 5000 מטר, אחרי מוחמד סעיד (15:52.8 דקות) והרי ורבין מארצות הברית.
בנובמבר 1935 הגיע פלקסמן לישראל על מנת ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. נוסף לכך, הוא היה שופט באליפות ישראל באתלטיקה לנשים.
המשטרה הפדרלית של בלגיה
המשטרה הפדרלית של בלגיה (בהולנדית: Federale Politie; בצרפתית: Police Fédérale du Belgique) היא משטרת בלגיה וארגון אכיפת חוק בבלגיה שנוסד ב-7 בדצמבר 2001. המשטרה הוקמה מתוך סדרת ארגונים שקדמו לה: הז'נדרמריה; חילות הצבא של משרד הפנים הבלגי והמשטרה המשפטית הפדרלית. המשטרה הפדרלית הבלגית אחראית לביטחון פנים במדינה כאשר מפקד המשטרה הוא הנציב הכללי שאחראי לשלוש המחלקות המבצעיות העיקריות בארגון:
הנרייטה ריי
הנרייטה אמה רטקליף ריי (באנגלית: Henrietta Emma Ratcliffe Rae; 30 בדצמבר 1859 – 26 בינואר 1928) הייתה ציירת אנגלייה בולטת של התקופה הוויקטוריאנית המאוחרת, שהתמחתה בנושאים קלאסיים, אלגוריים וספרותיים.
ביוגרפיה
הנרייטה ריי החלה ללמוד רשמית בגיל שלוש עשרה, התחנכה בבית הספר לאמנות בקויין סקוור, בבית הספר לאמנות של הת'רלי (כתלמידה הראשונה של בית הספר) ובמוזיאון הבריטי. ריי פנתה לאקדמיה המלכותית לאמנויות לפחות חמש פעמים עד שלבסוף זכתה במלגה של שבע שנים. מוריה שם כללו את סר לורנס אלמה-טדמה, שהשפיע בצורה החזקה ביותר על עבודתה המאוחרת, כמו גם פרנק דיקסי וויליאם פאוול פרית'.
בשנת 1884 התחתנה עם הצייר וסטודנט האקדמיה המלכותית ארנסט נורמנד, אך שמרה על שם נעוריה - בחירה שנחשבה באותה תקופה ליוצאת דופן - מכיוון שכבר החלה לבסס את המוניטין שלה כאמנית. והציגה באקדמיה המלכותית מדי שנה בתערוכות מאז 1881.
הזוג גר בהולנד פארק, מקום מגוריהם של אמנים רבים אחרים באותם ימים, כגון לייטון, מיליי, פרינספ ווטס. בזכרונותיה תיארה ריי את עמדותיהם והתנהגותם של כמה מהאמנים הבכירים יותר. באחד המקרים כזה טבל פרינספ את אגודלו בצבע כחול קובלט ופגע באחת מתמונותיה של ריי. כנקמה, ריי שרפה את כובעו על הכיריים שלה. הנרייטה ובעלה נסעו לפריז בשנת 1890 כדי ללמוד באקדמיה ז'וליאן אצל ז'ול ג'וזף לפבר וז'אן ג'וזף בנג'מין-קונסטנט. בשנת 1893, הם עברו לשכונת אפר נורווד במזרח לונדון, לסטודיו שהוקם עבורם על ידי אביו של נורמנד. לזוג נולדו שני ילדים, בן (יליד 1886) ובת (ילידת 1893).
ריי הציגה את עבודותיה בארמון האמנויות היפות ובניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
ריי הייתה תומכת בפמיניזם ובזכות נשים. בשנת 1897 ארגנה הנרייטה ריי תערוכה של עבודותיהם של אמניות ליובל המלכה ויקטוריה.
יצירה
במקרים רבים, נישואים של ציירות סיימו את הקריירות שלהן, ואילו במקרה של הנרייטה המצב הפוך - יצירתה התפתחה ופרחה אחרי נישאויה לארנסט, אותו היכרה כסטודנטית באקדמיה המלכותית. היא הציגה את התמונה הראשונה בגיל 20. תמונותיה הודפסו פעמים רבות, והיו נפוצות כאגרות ברכה לחג המולד ולשנה החדשה.
הנרייטה ריי התמחתה בנושאים קלאסיים, אלגוריים וספרותיים. היא זכתה לציון לשבח בתערוכה הבינלאומית בשנת 1889 בפריז, ובמדליה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו. הציור שלה של פלורנס נייטינגייל, מייסדת הסיעוד המודרני, הודפס לעיתים קרובות, ובדרך כלל מכונה "הגברת עם המנורה".
הציור של הנרייטה ריי "כס המלכות של ונוס "(1894) מכיל 13 דמויות. ציור אחר שלה "סר ריצ'רד ויטינגטון מחלק נדבות" (1900) מתאר את ריצ'רד ויטינגטון, סוחר מימי הביניים וראש העיר של לונדון שנבחר ארבע פעמים. היא העדיפה לצייר דיוקנאות גברים, בעיקר אנשים בולטים בחברה כולל לורד דאפרין בשנת 1901.
מוחמד חיידר
מוחמד חיידר (בערבית: مُحَمَّد حيدر), המכונה גם אבו עלי חיידר, הוא פוליטיקאי לבנוני, ובכיר בארגון חזבאללה. בין השנים 2005–2009 הוא כיהן כחבר פרלמנט לבנוני מטעם מפלגת חזבאללה.
חיידר נחשב למקורב למזכ"ל חזבאללה חסן נסראללה ולאחד מבכירי הארגון. הוא אחראי על לוחמי חזבאללה בסוריה ועל ההיבט הצבאי-ביטחוני בכל דרום לבנון.
לדברי האתר הלבנוני "נידא אל-ווטן", נחשב חיידר לאחד מבכיריו הצבאיים של ארגון הטרור, לאחר חיסולם של עימאד מורנייה ב-2008 ושל מוסטפא בדר א-דין ב-2016.
ניסיון התנקשות
ב-25 באוגוסט 2019 פורסם בכלי התקשורת הלבנונית כי שני רחפנים ישראליים התרסקו בדרום ביירות ברובע הדאחייה שבשליטת הארגון. עיתון "נידא אל-ווטן" כתב כי ישראל התכוונה להתנקש בחייו של חיידר.
נקודת אלין פלין
נקודת אלן פלין (באנגלית: Elin Pelin Point; בבולגרית: нос Елин Пелин) היא לשון יבשה בחוף הצפון מערבי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
הנקודה ממוקמת 4.5 קילומטרים צפונית- צפון-מזרחית מכף ג'יימס; 4.8 קילומטרים דרומית - דרום מערבית מנקודת ליסטה.
גילוי ומיפוי הנקודה
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2009.
מקור השם
הנקודה נקראת על שמו של הסופר הבולגרי אלין פלין (שם העט של הסופר דמיטר סטויאנוב - Димитър Иванов Стоянов).
ארון היקי
ארון ביוקנן היקי (באנגלית: Aaron Buchanan Hickey; נולד ב-10 ביוני 2002 בגלאזגו שבסקוטלנד) הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ברנטפורד ובנבחרת סקוטלנד.