cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי לוקסמבורג–סלובקיה
היסטוריה
שתי המדינות היו בעבר נחלות של בית הבסבורג, כחלק ממלוכת הבסבורג. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים עם פירוק צ'כוסלובקיה ב-1 בינואר 1993. באוקטובר 2016 שר האוצר של סלובקיה, מר פיטר קז'ימיר, ביקר בלוקסמבורג במסגרת הנשיאות הסלובקית של מועצת האיחוד האירופי. כיום, שתי המדינות חברות מלאות ב.
עירית ענבי
עירית ענבי (נולדה ב-12 באוקטובר 1959) היא זמרת, מנחה, מדבבת, שחקנית תיאטרון ובדרנית ישראלית.
ביוגרפיה
ענבי נולדה וגדלה ביפו, ובילדותה הייתה סולנית במקהלת צדיקוב.
בשנת 1970, החלה את קריירת הבידור שלה בפסטיבל שירי הילדים הראשון, שבו שרה את השיר "למה ככה" יחד עם אבי טולדנו, שזכה במקום הראשון בפסטיבל והפך ללהיט לאחר מכן.
את שירותה הצבאי עשתה ענבי בלהקת פיקוד הדרום.
לאחר שחרורה מצה"ל, חברה ענבי לצוות המופע "ברנשים וחלומות" שעלה לבימות ב-1981 וזכה להצלחה רבה.
בשנת 1981 ליוותה ענבי בשנית את אבי טולדנו, במסגרת להקת "צלע", בקדם אירוויזיון 1981 בשירו "קרנבל", שהגיע למקום השלישי.
בין השנים 1982- 1985 ענבי הייתה חברה בלהקת "קסם".
ב-1986 וב-1988, וכן גם ב-1993 וב-1995 הופיעה ענבי בתוכנית הטלוויזיה לילדים "הופה היי", ואף השתתפה ביחד עם ספי ריבלין עם ההרכב הראשון של "הופה היי" בהצגה לילדים בין השנים 1987–1988.
ב-1988 הופיעה ב"הללויה ברודוויי" על בימות פרנקפורט ומינכן, בבימויו של צדי צרפתי ובהפקה מוזיקלית של אלדד שרים. באותה שנה, הנחתה בטלוויזיה הישראלית את התוכנית "להיט בראש".
ב-1989 השתתפה במחזמר "אוויטה" בתפקיד הפילגש.
ב-1991 וב-1993 השתתפה ענבי בארבע קלטות של קלטות הווידאו לילדים "שירים קטנים" לצדם של ג'וליאן שגרן, חני נחמיאס, ישראל גוריון, שרי צוריאל ואהרון פררה.
ב-1992 השתתפה בקדם אירוויזיון בשיר סולו שנקרא "השד הקטן שלי" שהגיע למקום החמישי.
ב-2000 שיחקה ב"אנני" בהפקתו של מנחם גולן.
ב-2004 השתתפה במחזמר "מאמא מיה".
בין השנים 2005–2007 כיכבה ענבי במופע הבידור למבוגרים "ספונג'ה בעיר הגדולה".
ב-2010 הופיעה במחזמר "סבא אליעזר והגזר" בתור סבתא אלישבע.
ב-2014 ענבי החלה לככב לצד חני נחמיאס במופע הלאדינו עם שירים מבית אבא "דוס צ'יקיטיקאס".
ב-2020 השתתפה במחזמר "מאמא מיה" בתיאטרון הבימה.
החל מ-1991 ענבי הייתה אחת ממנחי הגרלת הלוטו של מפעל הפיס. ההגרלה שודרה לאורך כל השנים בשידור ישיר - בערוץ הראשון עד לסוף 2007, לאחר מכן בערוץ 10 ובמהלך שנת 2017, עבר שידורה לזכיינית "רשת", כך שתחילה היה זה בערוץ 2 ואחר כך, ב"רשת 13". ב-13 בינואר 2022 סיימה ענבי את התפקיד כשהגישה את ההגרלה בפעם האחרונה.
לאורך השנים השתתפה גם בדיבוב של סדרות וסרטי אנימציה רבים ואף שרה את שירי הפתיחה שלהם, והם: "הרפתקאות עיר הדובשונים" שבו שרה את שיר הפתיחה, "דני שובבני" (את אמו של דני, והחברים של דני) ואף שרה את שיר הפתיחה ביחד עם עמי מנדלמן, "הצ'יפמאנקס" (את אלווין) ואף שרה את שיר הפתיחה ביחד עם יסמין גמליאל ועדי בנטוב, "גן החברים", "הקוסם מארץ עוץ" (את הקוסמת גלינדה בגרסה השנייה), "גאיה גל וגילי" (את גל), "מסיפורי אבא בונה" (את הבת) ,"להציץ ולגלות" (את אורי),"באג בראש" (החתולה), "בחווה שלנו" ו"באדג'י המסוק הקטן" שבו שרה את שיר הפתיחה ביחד עם שרון כהן.
ב-2017 יצא לאור התקליטור "ילאדינו: שירי ילדות ישראלית בתרגום ללאדינו" שבו שרה ענבי עם חני נחמיאס ומקהלת "ילדי בית ספר למוסיקה" שישה שירי ילדים עבריים שתורגמו ללאדינו בידי פרופ' שמואל רפאל.
חיים אישיים
ענבי נשואה ליורם שאולי, אם לשלוש בנות וסבתא. בתה, שני שאולי, השתתפה בתוכנית "גריז" בערוץ 2 ומשחקת בתיאטרון הקאמרי.
ענבי היא חברתה הקרובה של השחקנית חני נחמיאס אותה הכירה כששתיהן היו חברות בילדותן במקהלת צדיקוב.
מנולאקה קוסטאקה יפוריאנו
מנולאקה קוסטאקה יֶפּוריאנו (ברומנית: Iepureanu או Manolache Costache Epureanu; 1823–1880) היה פוליטיקאי רומני, נבחר כנציג המפלגה השמרנית פעמיים כראש ממשלת רומניה. הוא נבחר בפעם הראשונה ב-1870, ובפעם השנייה ב-1876. כיהן בשנים 1872–1873 כשר המשפטים.
ביוגרפיה
מנולאקה (או אמנואיל) קוסטאקה יפוריאנו נולד בעיר ברלאד בחבל מולדובה. למד בהיידלברג, בברלין, גטינגן ויינה, שבה סיים את הדוקטורט למשפטים בשנת 1839. בחזרתו למולדתו השתתף בתנועת האופוזיציה נגד השליט מיכאיל סטורדזה שהכינה את אירועי 1848 במולדובה. נעצר ונשלח בליווי צמוד, יחד עם עוד חמישה מהפכנים, לטורקיה. אולם בדרך, בגאלאץ, הצליח להימלט. כבר בשנת 1849 חזר למולדובה.
בין 14 ביולי 1860 - 14 באפריל 1861 היה למולדבי היחיד בראש ממשלת ולאכיה. בשנת 1866 עמד בראש הממשלה שהחליטה להזמין נסיך זר על מנת להמליכו ברומניה.
בין אוקטובר 1872 למרץ 1873 כיהן כשר המשפטים בממשלה השמרנית של לסקר קטרג'יו. בהמשך עבר לשורות האופוזיציה הליברלית. בשנת 1876 התמנה לראש ממשלה, הפעם מטעם הליברלים. מאוחר יותר הצטרף בחזרה למפלגה השמרנית.
נפטר בשלאגנבאד בדוכסות נסאו בגרמניה.
כתביו
(סוגיית התושבים מבחינת התקנון האורגני)
טים מינצ'ין
טימות'י דייוויד "טים" מינצ'ין (באנגלית Timothy David "Tim" Minchin; נולד ב-7 באוקטובר 1975) הוא קומיקאי, שחקן ומוזיקאי אוסטרלי. הוא נולד בנורת'האמפטון שבאנגליה וגדל בפרת' שבאוסטרליה המערבית.
קריירה
מינצ'ין ידוע בעיקר בזכות הקומדיות המוזיקליות שלו. הוא הופיע בטלוויזיה באוסטרליה, בריטניה ובארצות הברית. לאחר שגדל בפרת', הוא למד באוניברסיטת אוסטרליה המערבית ובאקדמיה המערב-אוסטרלית לאומנויות הבמה, ואז עבר למלבורן בשנת 2002. המופע שלו, Darkside, הביא אותו לתודעה הציבורית וזכה להצלחה מסחררת בפסטיבל הבינלאומי לקומדיה במלבורן ב-2005 ובפסטיבל אדינבורו של אותה שנה. ב-2013, שיחק מינצ'ין בתפקיד כוכב רוק בשם אטיקוס פץ' בסדרה קליפורניקיישן. בחלק גדול משיריו הוא נוהג לבקר בחריפות את הדת ואת מה שהיא מייצגת בעיניו.
למינצ'ין יש רקע בתיאטרון והוא הופיע בהפקות תיאטרון רבות, וכן במספר קטן של תפקידי משחק בטלוויזיה האוסטרלית. סרט תיעודי אודות מינצ'ין, Rock N Roll Nerd, שודר ב-ABC1 בשנת 2009. הוא המלחין והכותב של מטילדה המחזמר, שבוסס על הספר מטילדה של רואלד דאל וזכה בפרס אוליביה, פרס טוני והיה מועמד לזכייה בפרס גראמי.
בשנת 2013, אוניברסיטת מערב אוסטרליה העניקה למינצ'ין דוקטור לשם כבוד על תרומתו לאומנויות, כהכרה בהישגיו הבולטים ולשבחים שקיבל ברחבי העולם כמלחין, פזמונאי, שחקן, כותב וקומיקאי מוביל.
בשנת 2013 הודיעה דרימוורקס על הפקתו של סרט חדש בשם "Larrikins" שאת שיריו מינצ'ין יכתוב וילחין, הסרט יעקוב אחר בילבי שעוזבת את ביתה ומצטרפת למסע בדרכים ברחבי אוסטרליה. בראשון ביוני 2016 אף הוכרז שבסרט ידבבו מרגו רובי, יו ג'קמן, נעמי ווטס, רוז ביירן, בן מנדלסון, ג'קי ויבר ועוד, ושהסרט יצא לאקרנים ב-16 בפברואר 2018.
בשנת 2017 מינצ'ין לוהק לתפקיד הנזיר טאק בסרט "רובין הוד", שיצא בשנת 2018
בשנת 2021 דיבב את טום בסרט "הביתה!" של נטפליקס.
יהושע סופר
יהושע סופר מעטוף דוח (נולד ב-1958, מכונה גם, אלוף אבי"ר או נייג'ל האדמו"ר) הוא אמן לחימה, מוזיקאי, צייר ותסריטאי ישראלי, מחלוצי זמרי ההיפ-הופ בישראל.
ראשית דרכו ואמנויות הלחימה
יהושע סופר נולד בג'מייקה למשפחה יהודית, לדבריו בעלת שורשים תימנים. בגיל שלוש החל ללמוד אמנויות לחימה מידי סבו. בהיותו רך בשנים עברה כל משפחתו לארצות הברית. בגיל 5 החל סופר להתאמן במועדונו של צ'אק נוריס בלוס אנג'לס באמנות הלחימה הקוריאנית קוק סול וון. סופר למד גם אצל משפחת סאו (מייסדי הקוק סול וון) ומאסטר מונג סאנג באנג.
לטענתו, הוא נושא בתואר דאן 6 בקוק סול וון, דאן 3 בטאקוונדו ודאן 7 בהפקידו. את תעודת ההוראה הרשמית לאמנויות לחימה מטעם מדינת ישראל עשה בעת שהיה בדרגת חגורה חומה בטאקוונדו.
העלייה ארצה והקריירה המוזיקלית
לאחר שנולדה לו בת ב-1988 התאלמן סופר מאשתו ומקץ שנה עלה לישראל, בה פתח בקריירה מוזיקלית קצרה. ב-1993, תחת השם נייג'ל האדמו"ר, הקליט סופר את אלבום הראגמאפין וההיפ הופ, חומוס מטמטם, בהוצאת בן מוש בהפקתו של יאיר ניצני והפקתו המוזיקלית של יוסי פיין. האלבום, אשר הכיל תכנים משעשעים רבים, היה קליל באופיו והושמע רבות ברדיו, אולם לא זכה להצלחה כלכלית רבה. הוא נמכר ב-500 עותקים בלבד וסופר קטע את הקריירה המוזיקלית שלו באיבה. למרות זאת, נחשב סופר כחלוץ ההיפ הופ הישראלי והיווה מקור השראה לרבים שבאו בעקבותיו, ביניהם שב"ק ס, פישי הגדול ורביד פלוטניק. ב-2003, במלאת עשור ליציאתו של האלבום, ארגנו שב"ק ס מופע איחוד גדול בהשתתפות אמני ההיפ הופ המובילים בישראל, בשם "כל הקופה 2003", לשם הזמינו את נייג'ל להופיע לראשונה מזה עשור ומאז פריחת סצנת ההיפ הופ הישראלי.
ב-2012 הופיע במסגרת פסטיבל הרגאיי בירושלים.
אבי"ר
לאחר סיומה של הקריירה המוזיקלית שלו, החל סופר ללמד את אמנות הלחימה העברית "אבי"ר". לטענתו, אבי"ר היא אמנות לחימה יהודית אשר פותחה על ידי צאצאי יעקב, שימשה את שומריו של דוד המלך והועברה מדור לדור בסתר בתוך משפחתו של סופר. לטענתו, סבו איחד את המסורות הקרביות שקיבל מהענף המשפחתי שהיה חי בתימן באזורי חבאן ונג'רן, ענף אחר של המשפחה נשאר כמאה דורות בארץ ישראל, והענף הנוסף היה חי בכורדיסטן ובאוקראינה. סופר גם טוען שהוא אינו מייסד השיטה אלא רק מחדשה בעידן המודרני. השיטה, אשר מראה דמיון רב לאמנויות הלחימה הקוריאניות בהם סופר התאמן, עושה שימוש רב בסמלים ואותיות מתורת הקבלה להצגת כל תנועה בגוף.
בבעלותו של סופר שני מרכזים המלמדים אבי"ר, בירושלים ובתל אביב. בין חניכיו נמנים לא מעט מאמני ההיפ הופ בישראל, ביניהם פישי הגדול וחלוצי החלל.
בעונה התשיעית של ארץ נהדרת, מוצג מערכון בביצוע אלי פיניש, המציג בצורה סאטירית את שיטת האבי"ר ויהושע סופר.
מאזדה 2
מאזדה 2 (אנגלית: Mazda2, נקראת גם: מאזדה דמיו, Mazda Demio) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב היפנית מאזדה שהוצגה ב-1996. בעבר שווקה גם תחת השמות מאזדה 121, ומאזדה מטרו. הדור השלישי של המאזדה 2 זכה בתואר מכונית השנה לשנת 2008.
הדור הראשון (DW)
המאזדה 2 הוצגה ביפן בתקופה בה נשמעה ביקורת רבה על החברה ונחלה הצלחה גדולה, ובישרה את הצלחתם של מכוניות המיניואן כמו אופל מריבה, פיאט אידאה ורנו מודוס. ייצור הדגם החל ב-1996 והשתמש בפלטפורמת ה-DW. הדגם עודכן בשנת 1999 עם שיפורים כגון סינון אוויר ותיבת הילוכים אוטומטית.
הדור השלישי (DE)
הדור השלישי של המאזדה 2 נבנתה על פלטפורמת DE (החדשה מסדרת D שפותחה על ידי מאזדה), שבה השתמשה גם פורד ליצירת מודל 2008 של הפורד פיאסטה. היא עשויה חומרים קלים ומפחיתה את ממדי המכונית. באוגוסט 2010 דווח כי נמכרו כ-400,000 יחידות באירופה, אוסטרליה ויפן.
דגם Haima 2 מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Haima Automobile (שם רשמי: "FAW Haima Automobile Co., Ltd") שנבנה בסין, התבסס על "מאזדה 2" דור שלישי.
הדור הרביעי
הדור הרביעי של המאזדה 2 מוצע בשתי גרסאות - 5 דלתות (האצ'בק) ו-4 דלתות (סדאן) הנקראת "דמיו". הדגם עושה שימוש בשפת העיצוב "קודו" העדכנית של החברה. בחזית ה-2 עומד מנוע בנזין בנפח 1.5 ל׳, המפיק 111 כ"ס ומשודך לתיבת הילוכים אוטומטית בעלת 6 מהירויות. המאזדה 2 מאובזרת במיוחד בהשוואה לקודמתה או למתחריה; החל ממערכת המולטימדיה המקורית (המוכרת מדגמים אחרים של החברה) וכלה במערכות בטיחות מתקדמות כגון בלימה אוטונומית ועוד.
בנובמבר 2017 שווקה בישראל מתיחת הפנים של ה-2, המציגה עדכון לתא הנוסעים שכולל גלגל הגה חדש, בידוד רעשים טוב יותר, תצוגה עילית חדה וצבעונית יותר ומערכת מולטימדיה מעודכנת. מנוע ה-1.5 ל׳ נותר ללא שינוי.
פרוואטי
פרוואטי (Parvati) היא דמות מהמיתולוגיה ההינדואית.
היא נוצרה כגלגול מחדש של האלה סאטי. פרוואטי מתוארת כיפה ועדינה ובמסורות אחרות מזוהה עם דורגה וקאלי, ונקראת גם אוּמה ואפרנה.
פרוואטי היא אשתו של שיווה ואמם של גנש וסקאנדה. גנש נוצר מפרוואטי בלבד כאשר התחככה בחומר לא מוכר ועיצבה את גנש בצלם אנוש שיארח לה לחברה בהיעדרו של שיווה. כשחזר שיווה וניסה לעבור את גנש, ששמר על הדלת במצוותה של אמו, לא הצליח ועל כן ערף את ראשו של גנש. פרוואטי דרשה ממנו להחזירו לחיים, וכראש חלופי ניתן לו ראש של פיל.
על שמה של פרוואטי קרוי אזור עמק פרוואטי שבהימאצ'ל פרדש, בצפון הודו.
סופי נליס
מארי-סופי נליס (באנגלית: Marie-Sophie Nélisse; נולדה ב-27 במרץ 2000) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה קנדית, זוכת פרס ג'יני, הידועה בעיקר בשל השתתפותה בסרטים "מר לאזאר" (2011), "גנבת הספרים" (2013), "פעם בלש, תמיד בלש" (2020) ובזכות גילום דמותה המתבגרת של שאונה בסדרת הטלוויזיה "הצהובות" (2021-הווה).
ביוגרפיה
נליס נולדה בווינדזור, אונטריו, קנדה, שם גרה עד גיל 4, אז היגרה עם משפחתה למונטריאול, קוויבק.. היא ממוצא צרפתי-קנדי. אמה, פאולין בלהומור, עזבה את עבודתה כמורה בשנת 2013 כדי לשמש כמנהלת אישית הן עבור סופי והן עבור אחותה הצעירה, השחקנית איזבל נליס (אנ'). נליס שולטת בשפה הצרפתית ובשפה האנגלית כאחד.
קריירה
בגיל 7 החלה נליס להשתתף בפרסומות מסחריות. הופעת הבכורה הקולנועית שלה הייתה בשנת 2011 בסרט "מר לאזאר", בו גילמה את התלמידה אליס. על תפקידה זה זכתה בפרס ג'יני לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס ז'וטרה, ובנוסף הייתה מועמדת ל"פרס האמן הצעיר" בקטגוריית "השחקנית הצעירה המובילה הטובה ביותר בסרט עלילתי בינלאומי". נליס השתתפה גם בסרט "אסימסק" (Ésimésac) ובסיטקום הקנדי דובר צרפתית "כאן גרים בכיף" (Les Parents).
בשנת 2013 גילמה את ליזל ממינגר בעיבוד הקולנועי של הרומן רב המכר גנבת הספרים.
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד ראשי לצד קתי בייטס וגלן קלוז בסרט "גילי הופקינס הגדולה", הסרט מבוסס על ספר באותו שם משנת 2005 מאת קתרין פטרסון.
בשנת 2016 כיכבה לצד אחותה בסרט האימה והפנטזיה "Wait Till Helen Comes", המבוסס על הרומן באותו שם שיצא ב-1986 מאת הסופרת האמריקאית מרי דאונינג האן.
בשנת 2019 שיחקה לצד נומי ראפאס בתפקיד הראשי של זואי טאנר בסרט מותחן והפעולה "הגנה צמודה" אשר הופץ על ידי נטפליקס. באותה שנה כיכבה בסרט האימה "47 מטר 2"; המשך ישיר לסרט "47 מטר" משנת 2016.
בשנת 2020 כיכבה לצדו של אדם ברודי בסרט "פעם בלש, תמיד בלש".
בשנת 2023, בהיותה בת 22, הופיעה ברשימת פורבס 30Under30.
ג'וזפה פיאצי
עבודותיו כאסטרונום
פיאצי פיקח על כתיבת קטלוג הכוכבים של פלרמו שהכיל, בסופו של דבר, 7,646 ערכים והיה ידוע בדיוקו הרב. העבודה החלה בשנת 1789 והסתיימה בשנת 1803 עם פרסום הקטלוג. במהלך הכנת הקטלוג, סרקו פיאצי ועמיתיו לעבודה את השמיים בשיטתיות.
במהלך תקופה זו, ב-1 בינואר בשנת 1801, גילה פיאצי גוף שמימי הנע על רקע כוכבי השמיים. בתחילה נראה היה לו ששם לב לכוכב שבת בו טרם הבחין, אך מששם לב כי הוא נע לאורך זמן, הגיע למסקנה כי ככל הנראה מדובר בכוכב לכת, אותו כינה "כוכב הלכת החדש". פיאצי כתב על כך את הדברים הבאים:
אף על פי שפיאצי היה סבור כי מדובר בכוכב לכת, העדיף לנקוט בשמרנות ולפרסם את תגליתו כשביט. על כך כתב לאסטרונום ברנבה אוריאני ממילאן:
מעט אחרי תקופת הגילוי, הפך המעקב אחרי גרם השמיים לבעייתי, כיוון ששעות הופעתו הקשו על חיזויו עקב אור השמש החזק. עקב קושי זה, פנה פיאצי אל המתמטיקאי קרל פרידריך גאוס וביקש את עזרתו בהסקת נתונים מתוך תצפיותיו. בניסיונו לטפל בסוגיה זו, פיתח גאוס את שיטת הריבועים הפחותים, בעזרתה נחזה מסלולו של גרם השמיים ונקבע כי זהו אכן כוכב לכת קטן. באופן מקרי, תאם מיקומו את חוק טיטיוס-בודה.
פיאצי קרא לכוכב הלכת החדש "קרס פרדיננדה" על שם קרס, אלת התבואה המיתולוגית ועל שם פרדיננד מלך איטליה. בחלוף הזמן, נשמטה התוספת "פרדיננדה" משום שמחוץ לאיטליה נהגו שלא להוסיף את שמו של המלך לכוכב. כיום, ידוע שקרס הוא הגוף הגדול ביותר בחגורת האסטרואידים וכוכב הלכת הננסי היחיד בה.
בעקבות ההצלחה שנחל בגילוי קרס ובמסגרת עבודתו על הקטלוג, החל לחקור את תנועתם העצמית של כוכבים במטרה למצוא כאלו המתאימים לחישובי פרלקסה. פיאצי היה הראשון לשים לב כי תנועתו של הכוכב 61 בברבור מהירה למדי ועל סמך הצעתו חישב לימים פרידריך בסל את המרחק אליו על ידי פרלקסה. עקב כך, נקרא לעיתים הכוכב "הכוכב המעופף של פיאצי".
לינפורד כריסטי
לינפורד סיסרו כריסטי, קצין (באנגלית: Linford Cicero Christie, OBE; נולד ב־2 באפריל 1960) הוא אצן בריטי, אלוף אולימפי (ברצלונה 1992), אלוף עולם (שטוטגרט 1993) ו-3 פעמים ברציפות אלוף אירופה (1986, 1990 ו-1994) שיאן אירופה (1988–2021) ושיאן בריטניה (1988–2023) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה
לינפורד כריסטי נולד בסיינט אנדרו בג'מייקה, הוא גודל על ידי סבתו. בגיל שבע הוא היגר לבריטניה בעקבות הוריו שהיגרו חמש שנים קודם לכן. הוא למד בבית הספר הנרי קומפטון בפולהאם, בדרום מערב לונדון. הוא לא לקח את האתלטיקה ברצינות עד גיל 19.
תחילת הקריירה שלו לא הבטיחה רבות. הוא כשל במבחנים הבריטיים להיכלל בנבחרת לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). לאחר שהחל להתאמן תחת הדרכתו של רון רודן החל לממש את יכולתו.
אלוף אירופה
באולימפיאדת סיאול (1988) כריסטי זכה במדליית הכסף בריצת 100 מטר בשיא אירופה חדש של 9.97 שניות, אחרי קרל לואיס מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש בתוצאה של 9.92 שניות ולפני קלווין סמית אף הוא מארצות הברית (9.99 שניות). את הריצה ניצח בן ג'ונסון הקנדי בזמן של שיא עולם מדהים 9.79 שניות, אך הוא ניפסל וניזרק מהאתר האולימפי בבושת פנים עקב שימוש בסמים אסורים.
אלוף אולימפי
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה כריסטי במדליה היוקרתית ביותר, מדליית הזהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.96 שניות לפני פרנקי פרדריקס מנמיביה שקבע תוצאה של 10.02 ודניס מיצ'ל האמריקאי שקבע זמן של 10.04 שניות.
אלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט בשנת 1993 זכה כריסטי במדליית הזהב בריצת 100 מטר בשיא בריטי חדש של 9.87 שניות, לפני האצנים מארצות הברית אנדרה קסון (9.92 שניות) ודניס מיצ'ל (9.99 שניות). אותה שנה כריסטי החזיק בכל ארבעת התארים החשובים בריצת 100 מטר אלוף אולימפי, אלוף עולם, אלוף אירופה ואלוף חבר העמים הבריטי.
בשנת 1993 כריסטי זכה בתואר ספורטאי השנה מתאם ה-BBC.
שנת 1994 הייתה פחות מוצלחת עבורו והובילה לירידה בהישגיו. באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא ניפסל עקב שני זינוקים מוקדמים בריצת הגמר ל-100 מטר וכך לא זכה להגן על תוארו.
באופן רשמי הוא פרש בשנת 1997 מריצה תחרותית.
נכון ל-2006 משמש כריסטי כמאמן אתלטים צעירים בארצו.
חיים אורון
ביוגרפיה
אורון נולד בתל אביב להורים שעלו מפולין, אביו היה פועל במפעל טקסטיל ואמו עקרת בית. למד בתיכון חדש, והתחנך בקן רמת גן של השומר הצעיר. את הכינוי "ג'וּמֵס", שהוא שמו הערבי של פרי השקמה, קיבל בהיותו חניך בתנועה. בשנת 1958 התגייס לגרעין נח"ל. את פרק המשימה ביצע בקיבוץ להב, ובפרק הצבאי שירת בנח"ל המוצנח. עם סיום שירותו הצבאי נשאר בקיבוץ.
ב-1964 מונה למזכיר תנועת "השומר הצעיר", וב-1968 למזכיר הקיבוץ הארצי, הצעיר ביותר שמונה לתפקיד זה. עם סיום כהונתו ב-1971 חזר לקיבוץ להב. בקיבוץ עסק בחקלאות, וכן שימש כמחנך בבית הספר התיכון "מבואות הנגב" וכמנהל מפעל "דולב" לייצור מכלי פלסטיק, שבבעלותם המשותפת של הקיבוצים להב ודביר. במהלך עבודתו בקיבוץ פיתח שיטה להשקיית חיטה, עליה זכה בפרס נמיר. במקביל המשיך בפעילות פוליטית, ונמנה עם מייסדיה של "שלום עכשיו". ב-1984 שב לעמוד בראש הקיבוץ הארצי.
לקראת הבחירות להסתדרות הכללית ב-1994, הצטרף אורון להתארגנות של חיים רמון ועמיר פרץ, שהקימו את סיעת "חיים חדשים בהסתדרות". התארגנות זו חוללה מהפך וניצחה את רשימת מפלגת העבודה בראשות חיים הברפלד. אחרי הבחירות מונה אורון לגזבר ההסתדרות. בין השאר ניהל בתפקיד זה את הפרדת קופת חולים כללית מההסתדרות, כחלק מיישום חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
פעילות בכנסת
בשנת 1988 נבחר אורון לכנסת ה-12 מטעם מפ"ם. הוא כיהן כחבר בוועדת הכספים ובוועדה לענייני ביקורת המדינה. לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה התמזגה מפ"ם עם רצ וחלק מ"שינוי", והקימו את מרצ. אורון נבחר לכהונה נוספת, מטעם המפלגה המאוחדת, והיה חבר בוועדה לביקורת המדינה ובוועדת הכספים, שבה שימש כרכז הקואליציה. בתפקיד זה הוביל יחד עם חיים רמון את חקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי, ועמד בראש ועדת המשנה שטיפלה בהליכי החקיקה וקבעה את סל הבריאות המובטח על פי החוק. בנוסף, שימש באותה הכנסת כיושב ראש ועדת האתיקה, וכן כיהן בוועדת הכנסת.
לפני הבחירות לכנסת ה-14 ב-1996, הודיע יו"ר מפ"ם, יאיר צבן, על פרישתו מהחיים הפוליטיים, ואורון היה לנציג הבכיר של מפלגה זו במרצ. במקביל התפטר מתפקידו בהסתדרות. לאחר הבחירות שבה מרצ לאופוזיציה, ואורון היה ליושב ראש הסיעה. במהלך כהונתו בכנסת ה-14 הגיש שתי עתירות לבג"ץ - האחת הביאה לפסילתו של החוק שהכשיר את פעולתו של ערוץ 7, והשנייה, אותה הגיש עם אמנון רובינשטיין, הביאה לפסילתו של הסדר "תורתו אומנותו".
עם הקמת ממשלת ברק בשנת 1999, התמנה אורון לשר החקלאות. בראשית שנת 2000 הודיע על התפטרותו מהכנסת, על מנת לאפשר למוסי רז להיכנס לכנסת במקומו. בשל כך, לאחר פרישתה של מרצ מהקואליציה באמצע שנת 2000, נותר ללא תפקיד בזירה הציבורית. הוא שב לקיבוץ להב, ומונה ליו"ר מועצת המנהלים של מפעל "דולב". ב-2001 היה ליו"ר הנהלת מרצ.
בשנת 2003 שב לכנסת, וריכז את פעילות האופוזיציה בוועדת הכספים. באותה שנה היה לאחד מראשי יוזמת ז'נבה לפתרון בהסכם קבע לסכסוך הישראלי-פלסטיני. משלהי 2004 מקיים אורון מגעים רצופים עם מרואן ברגותי הכלוא בישראל, וסייע כמתווך ללשכות ראשי הממשלה, אריאל שרון ואהוד אולמרט, שביקשו לקבל את חוות דעתו של ברגותי על מהלכים המתקיימים ברשות הפלסטינית. בשנת 2005 זכה אורון באות אביר איכות השלטון מטעם התנועה לאיכות השלטון, בקטגוריית הרשות המחוקקת.
בכנסת ה-17, כיהן אורון כיו"ר ועדת האתיקה וכחבר בוועדת הכספים. ב-3 בדצמבר 2007 הודיע כי בכוונתו להתמודד על ראשות מרצ. זמן קצר לאחר מכן הודיע יו"ר המפלגה, יוסי ביילין, כי לא יתמודד שוב על ראשות המפלגה, וכי יתמוך באורון. בבחירות שהתקיימו במרצ ב-18 במרץ 2008 ניצח אורון את רן כהן וזהבה גלאון ונבחר לראשות המפלגה.
במהלך כהונתו בכנסת יזם חוקים שונים, ובהם חוק להעלאת העונש המקסימלי על תוקפי צוותים רפואיים משלוש שנות מאסר לחמש שנות מאסר, תיקון לחוק האזרחות הפוטר את מי ששירת בצה"ל 18 חודשים לפחות מתנאים להתאזרחות, וכן הוראת שעה המקפיאה את הפחתת תשלומי אגרת הרדיו והטלוויזיה בשנים 2008 ו-2009, במטרה למנוע את קריסתה של רשות השידור. מאז 2003 הוא עומד בראש השדולה לבריאות הציבור. אחד המאבקים המתמשכים שלו בנושא הוא למען עדכון קבוע של סל הבריאות. הוא הגיש מספר פעמים הצעת חוק בנושא שעברה בקריאה ראשונה בכנסת ה-17 אולם הליכי החקיקה לא הושלמו עד תום כהונתה, אך הוא הצליח חלקית במאבק כאשר בסוף 2007 ועדת הכספים הגיעה להסכם עם משרד האוצר על עדכון הסל למשך 3 שנים.
לאחר כישלונה של המפלגה בבחירות לכנסת ה-18, בהן זכתה לשלושה מנדטים בלבד, קראו חלק מחברי ממפלגתו לאורון להתפטר מתפקידו כיושב ראש המפלגה, וכמו כן לפנות את מקומו בכנסת לזהבה גלאון, שמוקמה במקום הרביעי ברשימה, לאחר שהוזזה מהמקום השלישי לטובת נציג "התנועה החדשה", אשר התאחדה עם מרצ, מהלך אותו הוביל אורון. אורון הצהיר כי יממש את אחריותו על המפלגה כיושב ראש שלה. בינואר 2011 הודיע כי מכיוון שהוא אינו מתכוון להתמודד לקדנציה נוספת כיושב ראש המפלגה ואינו מתכוון להתמודד בבחירות הבאות לכנסת הוא פורש מהכנסת ומפנה את מקומו לגלאון. ב-23 במרץ 2011 הוא הגיש את התפטרותו מהכנסת.
במהלך כהונתו בכנסת ה-18 יזם אורון מספר חוקים, ובהם תיקון לחוק זכויות החולה האוסר על אפליה מטעמי גיל בעת מתן טיפול רפואי למעט בנושאים בהם נדרשת הבחנה משיקולים רפואיים; תיקון לחוק עבודת נשים האוסר על פיטורי עובדת או עובד הנמצאים בטיפולי פוריות או הפריה חוץ גופית ללא אישור משרד התמ"ת לתקופה של 150 ימים לאחר מועד תחילת הטיפול (יחד עם שלי יחימוביץ'); תיקון לחוק העונשין המחמיר את הענישה על תקיפת רופאים, אחים ועובדים אחרים בתחום הרפואה (יחד עם יואל חסון, ניסן סלומינסקי ויוחנן פלסנר); תיקון לחוק ביטוח בריאות ממלכתי הקובע כי קופת חולים או בית מרקחת יספקו למבוטח תכשיר ששיווקו מותנה במרשם, באריזה הקרובה ביותר בכמותה למנת התכשיר המופיעה במרשם, וזאת כדי למנוע תשלום יתר של המבוטח בהשתתפות עצמית, המשולמת בנפרד על כל אריזת תרופה בודדת (יחד עם רחל אדטו ואמנון כהן). במערכות הבחירות שלאחר מכן הוצב אורון בין המקומות האחרונים ברשימה כאקט סמלי.
חיים אישיים
אורון מתגורר בקיבוץ להב. הוא נשוי ואב לארבעה ילדים. אחד מהם, אורי, שירת בחיל האוויר כראש להק המודיעין בדרגת תת-אלוף, ולאחר מכן מונה למנהל סוכנות החלל הישראלית. בן נוסף של אורון נהרג בגיל 4 כאשר נפל מהטרקטור עליו אורון נהג. נכדו הוא טייס קרב בחיל האוויר.
חיים אורון הוא אחיו הבוגר של חוקר הג'נוסייד, פרופסור יאיר אורון.
קרב ווטרלו
קרב ווטרלוֹ היה קרב שנערך ב-18 ביוני 1815 בווטרלו שבבלגיה והיה הקרב המכריע שהביא דה פקטו לסיום המלחמות הנפוליאוניות. הקרב נערך בין כוחות הצבא הצרפתי בפיקודו של נפוליאון בונפרטה לבין כוחות הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית, כאשר העיקריים בהם היו כוחות בריטניה בפיקודו של ארתור ולסלי - הדוכס מוולינגטון, שהיה המפקד העליון של כוחות הקואליציה, וכוחות פרוסיה בפיקודו של גבהרד לברכט פון בליכר בן ה-72.
רקע
הקרב בווטרלו היה שיאה של מערכת ווטרלו, סדרה של קרבות שנערכו בין 15 ל-18 ביוני 1815 בין הצרפתים לבין כוחות הקואליציה השביעית. תבוסת הצרפתים הביאה לתום שלטון מאה הימים, שהיה הפרק האחרון במלחמות הנפוליאוניות.
מספר חודשים לפני הקרב הצליח נפוליאון להימלט מהאי אלבה, בו שהה במעצר, ולשוב לפיקוד על כוחות הצבא הצרפתי. כתגובה לכך, התגבשה מחדש קואליציה של מעצמות אירופה כנגד נפוליאון, שיצא למערכה כדי להנחית מכה ניצחת על אויביו. עד יוני הספיקו להתייצב מול צרפת רק כוחות בריטניה וכוחות פרוסיה, בעוד שהכוחות האוסטרים והרוסים היו עדיין רחוקים מהזירה.
תנועתו המהירה של נפוליאון, בראש צבא הצפון, שמנה כ-126 אלף חיילים, הפתיעה את וולינגטון. בחששו כי נפוליאון ינתק אותו מנמלי התעלה החל וולינגטון לסגת מערבה מבריסל. לאמיתו של דבר, מטרתו של נפוליאון הייתה לתקוע טריז בין הבריטים לפרוסים, ונסיגתו של וולינגטון הועילה לו.
לקרב ווטרלו קדמו שני קרבות נפרדים בין הצבאות: קרב קאטר ברה בין הצרפתים לבריטים אשר לא הוכרע, וקרב ליני שהסתיים בניצחון צרפתי גדול על הצבא הפרוסי שספג 34 אלף הרוגים (לעומת 11,500 הרוגים לצרפת). הפרוסים נסוגו, אך לא לאחור, כצפוי, אלא לכיוון צפון מערב. פון בליכר, שנפצע בליני, מינה תחתיו את ראש המטה שלו, אוגוסט ניידהרדט פון גנייזנאו, והורה לו לנוע לואבר (Wavre), ממנה יכלו לתמוך בכוחות של וולינגטון. בכך סיכל את התוכנית הצרפתית להכות בכל אויב בנפרד, כפי שעשה נפוליאון פעמים רבות לאורך מלחמותיו.
מחסור במודיעין ופקודות עמומות של נפוליאון לפקודו המרקיז דה גרושי לרדוף עם 33,000 חיילי הקורפוס הצרפתי השלישי והשישי אחרי הפרוסים הנסוגים, תרמו באופן מכריע לתבוסה בווטרלו. גרושי החל את המרדף מאוחר, ב-17 ביוני, והדבר איפשר לפרוסים להתארגן. גרושי השיג את הקו האחורי של הנסוגים בפיקוד פרידריך אוגוסט וילהלם פון בראוס, אלא שהוא הצליח, בקרב עיקש ולמרות נחיתות מספרית, לעכב את המרקיז הצרפתי ליד הנהר דייל (Dyle). כוחותיו של גרושי נותרו מאחור והיו חסרים מאוד בשדה הקרב העיקרי בווטרלו. בלילה שבין 17 ל-18 ביוני, הצטרפו הכוחות הפרוסים הנסוגים בואבר לגיס של פרידריך וילהלם פון בילוב, שלא היה נוכח בליני, ומשם הצליחו להצטרף ב-18 ביוני אחר הצהרים למערכה בווטרלו.
לאחר התבוסה הפרוסית בליני, עמדתו של וולינגטון בקאטר ברה הפכה לבלתי ניתנת להגנה. ב-17, שהיה יום גשום, הסיג וולינגטון את כוחותיו לעמדה שנסרקה מראש בוטרלו.
הטקטיקה וההכנות לקרב
לקראת קרב ווטרלו עמדה בפני וולינגטון בעיה קריטית, הצבא הצרפתי תחת פיקודו של נפוליאון היה גדול ומנוסה יותר מהצבא הבריטי. לפיכך, חיפש וולינגטון אתר בו יוכל להתמודד בצורה המיטבית מול כוח עדיף, האתר שנבחר היה רכס מוגבה על הדרך לבריסל. עמדתו של וולינגטון הייתה מוגנת מימין על ידי חוות הוגמון (בצרפתית: Hougomont), בית אבן כפרי המוקף גדר אבנים וחורשה בחסותן יכלו כוחותיו לתפוס מחסה.
וולינגטון הכיר בחשיבות חוות הוגמון כמגן מסיבי לאגפו הימני, והבין שעליו להחזיק במתחם בכל מחיר. החומה הייתה מבוצרת ובעלת פתחים קטנים, המוסתרים על ידי צמחייה, ששימשו את הבריטים כחרכי ירי. הוגמון הייתה ממוקמת בשדה פתוח כך שלחיילים הצרפתים כמעט ולא היה מחסה אל מול אש המגנים. בנוסף, חיילי אויב שטיפסו על חומת המתחם, נתקלו ברומחי החיילים הבריטים שהתבצרו במקום.
האמצע של וולינגטון היה מוגן בידי מתחם חווה מבוצר נוסף, לה האי סיינט (La Haye Sainte), בו התבצרו 400 חיילי רגלים, ואגף שמאל בידי מתחם מבוצר שלישי, פאפלוט (Papelotte), ששלט על הדרך מוואבר, ממנה היו צפויים להגיע הגייסות הפרוסים.
גורם חשוב שבא לעזרתו של וולינגטון היה מזג האוויר. הגשם שירד במהלך הלילה הפך את הקרקע בחלקים משדה הקרב לבוצית, הדבר האט את התקדמותם של הצרפתים ואיפשר למגינים לנתב את ההתקפה לעבר אתרים הניתנים להגנה אפקטיבית יותר.
ההתקפה על הוגמון
השימוש בהוגמון כנקודת עוגן לאגף הימני של הכוחות הבריטיים, הציב בפני נפוליאון בעיה טקטית רצינית עוד בטרם החל הקרב. בנוסף, חוסר הידיעה על מקומם של הכוחות הפרוסים מאז מנוסתם מליני יומיים קודם לכן, ומועד הגעתם הצפוי למערכה, הציבו בפני נפוליאון לוח זמנים בעייתי בכל הקשור למועד פתיחת הקרב. תחילת המתקפה נדחתה במשך שעות בתקווה שהאדמה, שהייתה בוצית מהגשם שירד במהלך הלילה הקודם, תתייבש במידה מספקת כדי לעמוד במשקלן של הארטילריה ושל שאר הכוחות הצרפתיים, אך ללא הועיל. הבוץ פגע קשות בחופש התנועה של חיל הרגלים, והפרשים התקדמו בכבדות לעמדותיהם. כשהארטילריה הצרפתית בסופו של דבר פתחה באש על כוחותיו של וולינגטון בערך בשעה 11:35 בבוקר, הנזק היה קטן מהצפוי בשל האדמה הרכה שספגה את פגיעתם של רבים מפגזי התותחים הצרפתיים ולא אפשרה ריקושט שהיה צורת ירי מקובלת בתקופה ההיא.
מרכיב מכריע בתוכנית הקרב הצרפתית היה הניסיון למשוך את כוחות העתודה של וולינגטון להגנת הוגומון באגפו הימני, אולם ההתקפות הצרפתיות על המתחם נהדפו, והוגומון הפכה למעשה ל"קרב בתוך קרב" - אלפי חיילים צרפתים בוזבזו על התקפות שלא הניבו פרי, בזמן שרק חלק קטן מכוחות העתודה של וולינגטון הוקצו לקרב זה.
התקפת חיל הרגלים הצרפתי
ברגע קריטי זה הסתערו שתי חטיבות פרשים בריטיות על הצרפתים תוך שהן גורמות להם נזק כבד, ההתקפה הצרפתית נהדפה, אך במחיר נפגעים רבים בקרב הפרשים הבריטים.
התקפת הפרשים הצרפתיים
מעט לפני ארבע אחר הצהריים, הבחין המרשל מישל נה בתנועה לאחור של כוחות הקואליציה, נה חשב בטעות כי התמרון להתארגנות מאחורי הרכס הוא נסיגה כללית, והחליט על מתקפה מהירה. עקב תבוסת כוחותיו של ד'ארלון וכוחות חיל רגלים רבים שהוקצו להתקפה חסרת התועלת על הוגמון, נותרו לנה עתודות חיל רגלים מצומצמות ביותר, ולפיכך החליט לנסות ולשבור את האמצע של וולינגטון בעזרת שימוש בחיל פרשים בלבד.
נה הורה על הסתערות של כ-5,000 קירסירים במעלה הרכס התלול וכשאלו נהדפו שלח נה 9,000 פרשים כבדים למתקפה אימתנית על כוחות הקואליציה. חיילי הרגלים של הקואליציה הגיבו באמצעות יצירת ריבועים הגנתיים. חוסר היכולת של הפרשים הצרפתים להתמודד עם המערך ההגנתי של חיל הרגלים בתוספת האש הטורדנית של הארטילריה הבריטית ותקיפות-הנגד הנחרצות של גדודי הפרשים הקלים הבריטים הביאו את נה למסקנה הבלתי נמנעת, כי שימוש בפרשים בלבד לא יביא לתוצאה משמעותית.
הגעת הכוחות הפרוסים לקרב
בשעה 16:30 לערך הגיע הגיס הפרוסי הרביעי תחת פיקודו של הרוזן פון בילוב אל המערכה. בילוב הצעיד את כוחותיו למתקפה על האגף הימני הצרפתי המדולל מתוך כוונה לאגף את הצרפתים ולכבוש את הכפר פלנסנואה (בצרפתית: Plancenoit) שבעורפם. נפוליאון שלח את הגיס השישי הצרפתי בפיקודו של הרוזן לובאו להגן על אגפו הימני והעורף הצרפתי. תוך זמן קצר החל קרב עיקש על השליטה בכפר.
בשעות אחר הצהריים הגיע למערכה הגיס הפרוסי הראשון תחת פיקודו של הרוזן זייטן. זייטן פנה לחיזוק אגפו השמאלי של וולינגטון, שנפגע קשות בקרבות היום, תוך שהוא יוצר רצף טאקטי בין כוחותיו של וולינגטון לכוחותיו של בילוב. הכוח האנגלו-פרוסי המאוחד החל ללחוץ את הכוחות הצרפתים (שהיו כעת ערוכים בצורת פרסה): אגף שמאל בהוגמון, האמצע בלה האי סיינט ואגף ימין מגן על פלנסנואה.
התקפת המשמר הקיסרי
לאחר התקפות רבות על הרכס בו נערכו כוחות הברית, הצליחו הצרפתים לתפוס את מתחם לה האי סיינט, תוך שהם חושפים את הכוח האמצעי של וולינגטון. בשעה 19:30 החליט נפוליאון להטיל את עתודותיו האחרונות אל המערכה, ושלח את גדודי המשמר הקיסרי (המורכב מהחיילים המנוסים והמצטיינים מקרב הצבא הצרפתי) אל עבר הבריטים. התקפת המשמר הקיסרי, שנתקלה באש תופת של פגזים ושל קליעי חיל הרגלים הבריטי, נשברה לבסוף, והמשמר החל לסגת באי-סדר. נסיגת המשמר עוררה גלי בהלה בקרב הצרפתים והקו הצרפתי החל להישבר. באותו הזמן החלו הגייסות הפרוסים להכריע את המגינים הצרפתים בפלנסנואה, שהחלו בנסיגה שהפכה למנוסה.
עם רדת החשיכה, היה הקו של נפוליאון שבור לחלוטין, הארטילריה נתפסה בידי כוחות הקואליציה ורוב הצבא הצרפתי נמצא במנוסה רבתי.
התוצאות
ב-22:00 לערך נפגשו וולינגטון ובליכר במטהו הנטוש של נפוליאון, למה שנחשב כסיכום הקרב. אבדות האנגלים (הרוגים ופצועים) הסתכמו לכדי 15,000, והפרוסים ספגו כ-7,000. לעומתם, אבדות הצרפתים היו כ-25,000 פצועים והרוגים וכ-8,000 שבויים.
נפוליאון אמנם לא נכנע מיידית לאחר שהובס בקרב, אלא חזר לפריז. ואולם, משעה שנכזבה תקוותו לתמיכה עממית, התפטר ב-22 ביוני לטובת בנו ששהה באוסטריה. כחודש לאחר הקרב נכנע נפוליאון והוגלה לסנט הלנה, שם בילה את שארית חייו.
וולינגטון, שעוד לפני ווטרלו נחשב למפקד בעל מוניטין, הפך ליקירה של בריטניה, ומונה למפקד העליון של הצבא הבריטי לכל ימי חייו. החל מסוף שנות העשרים של המאה ה-19 החל וולינגטון לעסוק בפוליטיקה מטעם המפלגה השמרנית, ואף שירת כראש ממשלה מטעמה בין השנים 1828–1830 (ושוב בכהונה קצרה ב-1834).
פריז-ברסט
פריז ברסט או פארי ברסט (בצרפתית: Paris–Brest) הוא מאפה קינוח צרפתי בצורת עיגול, עשוי בצק רבוך (בצק פחזניות), חתוך לרוחבו וממולא בקרם (על פי רוב קרם מוסלין פרלינה (מחית פרלינה, חמאה וקרם פטיסייר) או קרם וניל, אך לעיתים קרם ערמונים) שאף הוא מזולף בצורת עיגולים. המאפה מעוטר בשקדים פרוסים או באבקת סוכר.
היסטוריה
המאפה נוצר לראשונה על ידי האופה לואי דורן בשנת 1910 לציון מרוץ האופניים פריז–ברסט–פריז שהחל בשנת 1891. צורתו העגולה מסמלת את צורת גלגל האופניים, מעגלי הקרם מסמלים את תנועת הגלגל, ואבקת הסוכר מסמלת את האבק שרוכבי האופניים מעיפים ברוכבם.
המאפה נעשה פופולרי בקרב רוכבי מרוץ פריז-ברסט עקב ערכו הקלורי הגבוה.
אחים לנשק (סדרת טלוויזיה)
אחים לנשק (באנגלית: Band of Brothers) היא מיני סדרה אמריקאית משנת 2001, זוכת פרס גלובוס הזהב, אשר עוסקת בפלוגה ה', רגימנט 506, הדיוויזיה המוטסת ה-101 (המכונה Easy Company) במלחמת העולם השנייה. הסדרה פותחת באימוני הפלוגה בארצות הברית דרך ההכנות בבריטניה לפלישה לאירופה, הקרבות בחזיתות אירופה השונות עד סיום המלחמה. הסדרה מבוססת על ספרו של ההיסטוריון סטיבן אמברוז, ובמרכזה דמותו של ריצ'רד וינטרס, והיא הופקה על ידי סטיבן ספילברג וטום הנקס.
בשנת 2012 חשף ליווינגסטון בתיעוד אישי שכל השחקנים נשלחו ל-"מחנה אימונים" מיוחד בן 10 ימים על מנת להעבירם סדנת היכרות מהירה עם ההווי של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, כמו גם היכרות בסיסית עם נשק. דייל דיי, בעל ניסיון צבאי עשיר במציאות ממלחמת וייטנאם, היה המאמן של המחנה.
נכון לינואר 2023, דורגה "אחים לנשק" על ידי גולשי מסד הנתונים הקולנועיים הפופולרי IMDb במקום הרביעי ברשימת הסדרות הטובות ביותר אי פעם.
פרק 1 - קוראהי (Currahee)
הפרק הראשון עוסק בכוננות של צבא בעלות הברית לפלישה לנורמנדי. פלוגה איזי היא אחת הפלוגות שאמורות, כחלק מהפלישה המתוכננת, לצנוח אל מעבר לקווי האויב בצרפת. הפרק עוסק באימוניה של הפלוגה בבסיס טוקואה (Camp Toccoa) שבמדינת ג'ורג'יה. אחד מן האימונים הקשים הוא ריצה לפסגת ההר קוראהי (Currahee) הנמצא בתוך המחנה, ריצה אותה הם מבצעים גם כעונש. בשלב מאוחר יותר נשלחת הדיוויזיה כולה אל מעבר לים, והאימונים נמשכים בבריטניה. האלמנט המרכזי בפרק הוא המתח בין הפלוגה כולה לבין מפקד הפלוגה, הרברט סובל. סובל קשוח מאוד באימוני הפלוגה אך מתגלה כחסר כישרון בניהול תרחישי קרב ועל כן סמלי המחלקות מבקשים שלא לשרת תחת פיקודו. היות שהפלישה קרבה, לא נותר לקולונל רוברט סינק, מפקד הרגימנט, אלא להעביר את סובל לתפקיד אחר, בתואנה שהוא יותר מתאים כמפקד פלוגת הכשרה. סגן תומאס מיהאן מחליף אותו בפיקוד על הפלוגה.
פרק 2 - יום הרה גורל (Day of Days)
הפרק השני עוסק ביום הפלישה לנורמנדי, ב-6 ביוני 1944. הפרק פותח בצניחת הפלוגה (יחד עם כל הדיוויזיה המוטסת ה-101), בלילה שבין 5 ל-6 ביוני. הצניחה התקיימה תחת אש נ"מ כבדה ורבים מהטייסים לא הצליחו להגיע לאזור הצניחה המיועד והצניחו את חיילי הדיוויזיות המוטסות ה-101 וה-82 רחוק ממטרתם. עבר זמן בטרם הצליחו חיילי הפלוגה להתאחד. כל הפרק מרחפת העננה של היעלמו של סרן מיהן, מפקד הפלוגה, שמטוסו הופל באש נ"מ (אם כי חיילי הפלוגה אינם יודעים זאת עדיין). במקום מיהאן תופס את הפיקוד ריצ'רד (דיק) וינטרס, שהיה סגנו. חציו השני של הפרק עוסק בהתקפה מוצלחת של חיילי הפלוגה על מוצב גרמני ובו תותחים שירו על חוף יוטה וסיכנו את חיילי הדיוויזיה ה-4. התקפה זו הייתה כה מוצלחת, עד שהיא נלמדת עד היום בווסט פוינט כדוגמה איך להתקיף עמדת אויב נייחת. דמותו של וינטרס כמפקד הפלוגה הולכת ומתגבשת, והוא קונה את אמונם של חיילי הפלוגה.
פרק 3 - קרנטן (Carentan)
הפרק השלישי מתחיל 3 ימים לאחר הצניחה, כאשר פלוגת איזי מקבלת את המשימה להשתתף בכיבוש העיר קרנטן, עיירה חיונית לאיחוד בין ראשי הגשר השונים, מטרה חיונית להצלחת הפלישה לנורמנדי. כיבושה מוטל על רגימנט 506 של הדיוויזיה המוטסת ה-101. הפרק פותח בכמה מחיילי הפלוגה שלחמו עם גדוד אחר, המוצאים את יחידתם. הפלוגה כובשת את העיר ונערכת לבלימת מתקפת הנגד הגרמנית ברמה בפאתי קרנטן. חלק מהפרק מתמקד בדמותו של אלברט בליית', חייל צעיר הסובל מהלם קרב קשה תוך כדי הקרבות המרים. דרך דמותו עולים הקושי, האימה ופחד המוות של החיילים הקרביים; הניגוד הוא בדמותו של לוטננט רונלד ספירס (שיהיה מ"פ איזי בהמשך) הטוען כי הוא איבד כל תקווה להישאר בחיים, ולכן הוא חייל יעיל כל כך.
בניגוד למסופר בפרק זה, בליית' לא נפטר ב-1948 כתוצאה מפגיעה בצווארו (כפי שמתואר בכתוביות בסוף הפרק), אלא נפגע בכתפו. הוא החלים מפצעיו ושב לארצות הברית. בליית' שב לשרת בצבא בהמשך ולחם במלחמת קוריאה הוא נפטר ב-1967 בעודו בשירות פעיל, כאשר היה כבר בדרגת רב-סמל.
פרק 4 - ממלאי מקום (Replacements)
הפרק הרביעי עוסק במבצע מרקט גארדן (Market Garden). הפרק מתחיל כאשר חיילי הפלוגה נמצאים באנגליה לשם מנוחה וחזרה לכושר. מבצעים שונים המתוכננים לדיוויזיה ה-101 מבוטלים בסופו של דבר, לקראת מבצע מרקט גארדן. החיילים צונחים בהולנד סמוך לעיר איינדהובן במטרה לכבוש את העיר ולטהר אותה ואת סביבתה מכוחות גרמנים. מטרת הדיוויזה היא להשתלט על הכביש המוגבה שנודע בכינוי "כביש הגיהנום", כדי לאפשר לשריון הבריטי לנוע לכיוון נהר הריין ולחצות אותו. הפלוגה אינה מזהה כוחות גרמניים באיינדהובן, ומתחילה לנוע מזרחה לכיוון העיירה נונן, בליווי כוחות שריון. עם כניסתם לעיירה נתקלת הפלוגה במארב גרמני ונאלצת לסגת במהירות. אחד מן החיילים, סמל דנוור ("בול") רנדלמן נותר מאחור, ונאלץ להסתתר כדי לחמוק מהכוחות הגרמניים. הוא הורג חייל גרמני ושורד בבית חווה לצד איש ובתו, עד להגעת החילוץ.
פרק 5 - צומת דרכים (Crossroads)
הפרק החמישי עוסק במבצע "פגסוס" - מבצע לחילוץ חיילים בריטים שנותרו מאחור באזור הנשלט על ידי הגרמנים. לאחר הכישלון במבצע מרקט גארדן, מבצע שהוטל על המוטסת ה-101. בתחילת הפרק מוחלף המפקד של איזי, ריצ'רד וינטרס, שהופך להיות סמג"ד על ידי מוס הייליגר. מוס מפקד על מבצע "פגסוס" שעובר בהצלחה, אך כמה ימים לאחר מכן נורה בטעות על ידי שומר ואיזי מקבלים מפקד נוסף בשם נורמן דייק. תוך כדי מתואר הקרב האחרון של וינטרס, קרב שבמהלכו נהרגו ונשבו 2 פלוגות של ואפן אס אס, בעוד שלוינטרס נהרג חייל אחד בלבד. בסוף הפרק מתוארת ההגעה של ה-101 לבסטון שבלב יערות הארדנים, כאשר הם נכנסים למערכת הקרב על הבליטה, האופנסיבה הרצינית האחרונה של הגרמנים בחזית המערבית. הפלוגה נכנסה לקרב ללא מספיק תחמושת, ציוד, ביגוד, ואספקה.
פרק 6 - בסטון (Bastogne)
המשך הקרב הגדול של איזי מתואר מנקודת המבט של החובש הקרבי של איזי, יוג'ין "דוק" רו. על הפלוגה מוטלת המשימה להגן על העיירה וצומת הדרכים החשובה בסטון בקרב על הבליטה. כל הדיוויזיה ה-101 הייתה מכותרת סביב בסטון. השילוב הזה של קור, סטאטיות ופגיעות מוריד את המורל בפלוגה, אך למרות הכול היא מחזיקה מעמד. החובש יוג'ין עושה ככל יכולתו לסייע לחבריו ולשמור על חייהם. הוא מגיע כמה פעמים לעיירה עצמה, ופוגש אחות צעירה המסייעת לטפל בפצועים הרבים המגיעים לעיר. הזוג מתחיל לפתח קשרי ידידות ואהבה. בסוף הפרק, העיר נחרבת עד היסוד בהפצצות, ודוק נחרד לגלות שככל הנראה גם האחות בין הנספים. המהלך המוצלח של הגנרל ג'ורג' פטון הסיר את הכיתור הגרמני מבסטון ומדיוויזית 101, שמצידה, טוענת עד היום שהיא לא הייתה זקוקה לעזרה.
פרק 7 - נקודת השבירה (The Breaking Point)
הפרק מתואר מנקודת מבטו של רב הסמל הפלוגתי ליפטון. על הפלוגה מוטלת משימה חדשה, לכבוש את העיר פוי. חיילי הפלוגה מטהרים את היערות שמסביב לעיירה ומתחפרים בהם; הגרמנים מפגיזים את היער והפלוגה סופגת אבדות, הרוגים ופצועים, דבר שמביא את חייליה קרוב לנקודת השבירה. קושי נוסף הוא בכך שסגל הקצינים גרוע ולחיילים אין כל אמון בהם, ובמיוחד המ"פ דייק. מי שמעודד את האנשים ומונע את התפוררות הפלוגה הוא רב הסמל הפלוגתי, ליפטון. עם תחילת ההתקפה על העיירה עצמה מאבד מפקד הפלוגה דייק את עשתונותיו וההתקפה נעצרת, תחת אש כבדה ותוך חשש שהפלוגה תושמד. מפקד הגדוד וינטרס שולח את ספירס, מ"מ בפלוגה אחרת בגדוד שהיה לאגדה עוד מתחילת הפלישה לנורמנדי, לקחת פיקוד. הוא אכן הוא לוקח שליטה והפלוגה מצליחה במשימה. עם סיום הפרק מבשר ספירס - שהתמנה באופן קבוע למפקד פלוגת איזי - לליפטון, שכהערכה ליכולת הפיקוד שלו הוא יתמנה לקצין ומסביר לו מדוע הוא אינו מפריך את השמועות על כך שהרג שבויים גרמנים בתחילת הפלישה לנורמנדי.
פרק 8 - הפטרול האחרון (The Last Patrol)
פרק זה מסופר מנקודת מבטו של דייוויד ובסטר, שנפצע בקרבות בהולנד וחוזר בפרק זה ליחידתו. הוא נתקל ביחס קריר מצד חבריו, אלה שספגו אש תופת בבסטון ושמיטב חבריהם נהרגו או נפצעו. במקביל מצורף לפלוגה קצין צעיר שרק הגיע מארצות הברית. פלוגת איזי חונה עם הגדוד בעיר אגנו, כאשר מעבר לנהר החוצה את העיר ניצבים הגרמנים. הגדוד מקבל משימה: לשלוח סיור שיחצה את הנהר ויחטוף כמה שבויים גרמניים לצורכי מודיעין. ובסטר והקצין הצעיר משובצים לסיור ומצליחים לחסוך לכמה מחבריהם העייפים את היציאה לסיור. הסיור מצליח ושני שבויים מובאים למטה החטיבה, אך אחד הלוחמים, ג'קסון, נהרג, אם כי לא מירי גרמני אלא מרימון שהוא עצמו השליך. עקב "הצלחת" הסיור, ובשל דלות המידע שהשבויים נתנו, מטה החטיבה מורה לפלוגה להוציא סיור נוסף למחרת. המג"ד וינטרס החליט להתעלם מההוראה ואומר לאנשיו לדווח על ביצוע הסיור אך ללא התקלות בשבויים חיים. זה היה הקרב האחרון של הפלוגה לפני שהוצאה מקו החזית.
פרק 9 - מדוע אנו נלחמים (Why We Fight)
הפלוגה חוצה את הגבול לגרמניה. המלחמה כבר לקראת סיום, הצבא הגרמני הולך ונכנע ותנאי החיים של החיילים משתפרים מאוד. הם חשים מאוד בנוח עם האזרחים הגרמניים, עדיין לא נתקלים בנאצים או בפשעים שעשו, ומטרת המלחמה נראית מעורפלת מתמיד. המצב משתנה מיסודו כאשר הם מגלים מחנה הריכוז לנדסברג בסמוך לעיירה בוכלו (אחד ממחנות קאופרינג), הם נחשפים לזוועות שחוללו הנאצים, ומאשימים את תושבי העיירה ואת הגרמנים בכלל שידעו על הכול והיו חלק מהמעשה. החיילים מנסים לסייע לניצולים אך נדרשים להחזיר אותם לצריפים, עד שיגיע סיוע רפואי מתאים. תושבי העיר הגרמנים שאומרים כי לא ידעו דבר על קיום המחנה, מובלים אל מחנה הריכוז ועוסקים בפינוי וקבורת הגופות, שם חלקם מבינים שלמעשה במרחק קילומטרים ספורים מהם התקיים מעשי רצח מזעזעים. לאחר מכן עוברת הפלוגה אל העיירה תאלם ולאחר חודש, מבשר להם ניקסון על התאבדותו של היטלר בבונקר. עתה הפלוגה פונה לכבישת ברגהוף, מעון ההרים המפואר של היטלר.
פרק 10 - נקודות (Points)
פלוגת איזי משתתפת בכיבוש מעונו של היטלר, קן הנשרים, ושם מתבשרת הפלוגה על סיומה של המערכה באירופה וכניעת גרמניה הנאצית שמסיימת את המלחמה באירופה. הפלוגה ממשיכה הלאה לאוסטריה לשמש כחיל מצב. החיילים מתחילים להשתחרר על סמך שיטת ניקוד - חייל שהשתתף ביותר מבצעים ושירת יותר זמן מקבל יותר נקודות וזכאי לשחרור מוקדם יותר. קיים סיכוי שהדיוויזיה תישלח לאוקיינוס השקט כדי להשתתף במלחמה נגד היפנים שעדיין נמשכת; וינטרס מנסה להתנדב באופן אישי, אך בקשתו נדחית. הפלוגה סובלת משיעמום, שמוביל לכמה אסונות, ואנשיה מנסים למצוא תעסוקה, לא תמיד מותרת. ג'ו ליבגוט (החייל היהודי), מתחיל לצוד נאצים על דעת עצמו, כנקמה בשם העם היהודי. הפרק מסתיים כאשר אנשי איזי מקבלים את ההודעה על סיומה של המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט ומעצם זאת גם סיומה של מלחמת העולם השנייה. קטע הסיום של הסדרה סוקר את המשך דרכם של החיילים לאחר המלחמה.
המשך
מיני-סדרה דומה - "הפסיפיק", אשר שודרה ב-2010, והופקה גם היא על ידי ספילברג והנקס, ומתמקדת גם היא במלחמת העולם השנייה, אך הפעם בקרבות הקשים והישרדותם של כוחות הנחתים נגד היפנים באיי האוקיינוס השקט. הסדרה זכתה בשמונה פרסי אמי והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
פארק הצנירים
פארק הצנירים הוא פארק המשתרע על פני 35 דונם, שהוקם על מסלעה של צנירים ייחודיים בפאתי היישוב קדומים שבשומרון. בפארק קיימות מספר חציבות של בריכות עתיקות לצד ברֵיכות שכשוך מלאכותיות.
הפארק ממוקם במערב השומרון, בצמוד לשכונת 'קדומים צפון' שביישוב קדומים, ובקרבת מקום לאזור התעשייה פארק בראון. בשל כך, הגישה אליו היא מתוך היישוב קדומים או מכביש 60.
היסטוריה
בשנת 2006 קבוצת מתנדבים מאורלנדו, נוצרים אוונגליסטים המגדירים עצמם 'נוצרים אוהבי ישראל' ובראשם הכומר קו גריסון, יצרו קשר עם דניאלה וייס תושבת קדומים ויו"ר היישוב לשעבר, עבור הקמת הפארק. ב-2007 הוקם במתחם פארק קטן עם בריכות נוי, בריכות שכשוך לילדים וסככות צל. קהילת פלו-שיפ באורלנדו תורמת כספים רבים לאתר, ושולחת מדי שנה קבוצת צעירים ומבוגרים לתחזוק ושדרוג המקום.
ממצאים
מלבד מסלעת הצנירים, במתחם הפארק התגלה גם מקבץ מחצבות עתיקות ובריכות חצובות, המתוארכות לתקופה הביזנטית בקירוב. בריכות מסוג זה נחצבו באתרים נוספים במערב השומרון בשל מיעוט המעיינות באזור והצורך באספקת מי שתייה גם בתקופת הקיץ.
עיר שינה
עיר שינה היא כינוי לעיר המשמשת בעיקר למגורים ואין בה מסחר, תרבות, תעשייה או משרדים בהיקף משמעותי. בדרך כלל מרבית התושבים המתגוררים בערי שינה נוסעים לערים שכנות לצורך עבודתם, ועל כן מכונים יוֹממים.
ההבחנה בין פרוור לבין עיר שינה מטושטשת לעיתים. ככלל, פרוורים מתפתחים באזורים הסמוכים למרכזי תעסוקה, בעוד שבערי שינה כלל אין עסקים גדולים, ורוב תושביהן נוסעים למרכזי תעסוקה הממוקמים במרחק מה, כשלעיתים אין רצף אורבני בינן לבין עיר התעסוקה. ערי שינה עשויות לשכון באזורים כפריים או כפריים-למחצה.
גורמים
ערי שינה עשויות להיווצר כתוצאה ממספר גורמים שונים.
לעיתים עיר מאבדת את מקור תעסוקתם העיקרי של תושביה, ובכך מאלצת אותם למצוא מקורות פרנסה חלופיים מחוץ לה. במקרים אחרים, ערים קטנות מושכות תושבים (החפצים באיכות חיים) אולם לא עסקים גדולים. גורם נוסף, הרלוונטי בעיקר בדרום ומערב ארצות הברית, הוא גידולן המהיר של ערים קטנות-לשעבר.
ערי שינה נוצרות גם כאשר אין ביכולתם של עובדי אזור מסוים לממן מגורים בעיר שבה הם עובדים, ועל כן הם נאלצים להשתקע במקומות חלופיים, שבהם עלויות המחיה נמוכות יותר. תופעה זו רווחת והולכת במערב ארצות הברית, שם ערי קיט ונופש מצריכות כוח עבודה גדול, אך מפתחות בעיקר מיזמי שיכון יקרים מאוד. עיר הקיט ג'קסון שבוויומינג, לדוגמה, פיתחה ערי שינה אחדות סביבה, כגון ויקטור, דריגס ואלפין. ערי שינה אלו הן ביתם של מרבית העובדים בג'קסון.
השפעות
מאז שנות ה-60, גדל מספרן של ערי השינה בארצות הברית ובבריטניה, לנוכח המגמה של תושבים לעזוב את הערים לטובת אזורים סמוכים בעלי אופי כפרי יותר.
ערי השינה בארצות הברית נוטות לגבות מסי עירייה גבוהים יותר מתושביהן, היות שרוב ההכנסות מקורן במשקי בית פרטיים ולא בעסקים. לעיתים עובדה זו מדרבנת את העיריות לעודד פעילות מסחרית בתחומן, ואז מוכרת תופעה זו כפירבור המסחר.
ראיוני שינה של מוסקבה
ברוסיה בסוף המאה ה-20 ערי שינה נקראו גם ראיוני שינה או נפות שינה.
אותם ראיוני שינה של מוסקבה נחשבו: מערב דגונינו, מזרח דגונינו, ביריוליובו המזרחית, ביריוליובו המערבית, ליאנוזובו, שצ'וקינו, ביבירבו, מיטינו, מדבדקובו (צפון מדבדקובו ודרום מדבדקובו), סטרוגינו, צ'רטנובו (צ'רטאנובו הצפונית, צ'רטאנובו המרכזית, צ'רטאנובו הדרומית), חוברינו, אלטופייבו, בראטייבו, סולנצבו, קונקובו, ושניאקי, אורוחובו-בוריסובו (צפון אורחובו-בוריסובו, דרום אורחובו-בוריסובו וזיאבליקובו), אוטראדנויה, בסקודניקובסקי, צ'ריומושקי ויאסנבו, שנבנו באתר הכפרים ההרוסים שהפכו לחלק מהעיר בשנת 1960 ואילך, או על שדה ביוב ושפכים ששוחזר כמו מריינו. הם נבנו עם בתי פאנל טיפוסיים בגובה 9 עד 22 קומות. תושבים נסעו לתחנות המטרו באמצעות אוטובוסים ורכבות. תשתיות תרבות ופנאי, למעט ספריה ובמקרים מסוימים בית קולנוע, לא היו קיימים כמעט בראיונים אלה. לצורך קניות, נסעו תושבי הראיונים למרכז העיר - אל גום, צום, חנות הכלבו דטסקי מיר, חנויות מכולת בכיכר סמולנסקיה, לוביאנקה, רחוב גורקי (כיום רחוב טברסקאיה). בחנויות מכולת באזורי השינה עצמן, המבחר היה נדיר: עד תחילת שנות ה-90 לרוב לא היה אפילו נקניק מבושל למכירה. ניתן היה לרכוש סריגים, חליפות והנעלה רק בחנויות של מרכז העיר. בשל המצב הדיכאוני והיעדר ההזדמנויות לפנאי תרבותי לצעירים, התפתחו קבוצות פשיעה באזורים רבים, למשל, ארגון הפשע אורחובסקאיה, סולנצבסקאיה, גוליאנובסקאיה.
המצב השתנה מתחילת המאה ה-21. כעת יוצאים תושבי מרכז מוסקבה לקניות בראיוני שינה לאורך כביש הטבעת של מוסקבה, שם הוקמו היפרמרקטים גדולים עם מחירים נמוכים יותר. מועדונים, מסעדות ובתי קפה הופיעו בראיוני שינה, ובחלקם (סטרוגינו, מיטינו, מריינו, אוטראדנויה, ביבירבו, בוטובו) הונחו קווי מטרו חדשים.
Vantive
חברת ונטיב (באנגלית: Vantive) הייתה חברה שעסקה בפיתוח תוכנה לניהול קשרי לקוחות ושימור לקוחות.
ונטיב נוסדה בשנת 1990 על ידי רוג'ר סיפל (Roger Sippl), סטיבן גולדוורת'י (Steven Goldsworthy), וויליאם דוידוב (William Davidow) תחת השם פרואקטיב (ProActive).
המוצר העיקרי של החברה היה מערכת ונטיב (Vantive System) שמטרתה הייתה לספק פתרון לניהול קשרי לקוחות, שימור לקוחות, בניית יומנים משותפים, ניהול ובחינה של הזדמנויות עסקיות, ניהול מכירות, בחינת איכות השירות ועוד.
בתאריך 31 בדצמבר 1999 מוזגה ונטיב עם חברת פיפלסופט (PeopleSoft) בעסקה המוערכת ב-433 מיליון דולר.
בשנת 2005 הודיעה חברת אורקל (Oracle) על רכישת חברת פיפלסופט (PeopleSoft) וכמו כן גם את הזכויות על מערכת ונטיב.
לאחר רכישת הזכויות על ידי אורקל, הוחלט להפסיק את פיתוח ונטיב ולעבור לפתרונות אחרים.
הלסטון (מיני-סדרה)
הלסטון (באנגלית: Halston) היא מיני-סדרת דרמה ביוגרפית אמריקאית על חייו של מעצב האופנה הלסטון, המבוססת על הספר "Simply Halston" מאת סטיבן גיינס, בכיכובו של יואן מקגרגור המגלם את דמותו של הלסטון.
המיני-סדרה עלתה לשידור בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-14 במאי 2021.
פיתוח
בספטמבר 2019, חשף ראיין מרפי בפני מגזין "טיים" כי הוא חתום על הפקת המיני-סדרה כמפיק בפועל וכי המיני-סדרה הוזמנה על ידי נטפליקס במסגרת העסקה שלו איתה.
ליהוק
ב-18 בפברואר 2020, מרפי הודיע באמצעות פוסט (שנמחק מאז) בחשבון האינסטגרם הפרטי שלו כי בנוסף למקגרגור, צוות השחקנים כולל גם את קריסטה רודריגז, רורי קאלקין, רבקה דבאן, סאליבן ג'ונס, דייוויד פיטו, וג'יאנפרנקו רודריגס.
הפצה
ב-23 באפריל 2021, דווח כי המיני-סדרה עתידה לעלות לשידור בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-14 במאי 2021.
תיאטרון ואמנות
עורכת העיתון הראשונה הייתה השחקנית מרים ברנשטיין-כהן (1991-1895), שהקדישה לתיאטרון בן זמנה מקום נרחב בכתב העת. לאחר מכן הוחלפה בידי יעקב מ. יכנאי. מעל חברי מערכת העיתון נמנו אישים כמריה ארנון, מנחם גנסין, משה הלוי שלמה רוזובסקי, פריץ קורנברג ואחרים. את החלקים הקשורים לאמנות פלסטית, ערכו חברי "אגודת אמנים עברית", שנוסדה בשנת 1920. בנוסוף, פורסמו בו מאמרים של אנשים ידועי שם כבוריס שץ, יצחק כצנלסון, אביגדור המאירי ואחרים.
בעוד מערכת העיתון פעלה בירושלים, הדפסת העיתון התקיימה בדפוס קואופרטיבי "אחדות" בתל אביב.
ג'ונג סאנג-בין
ג'ונג סאנג-בין (בקוריאנית: 정상빈; נולד ב-1 באפריל 2002 בצ'ונאן שבקוריאה הדרומית) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת גראסהופרס ציריך מליגת העל השווייצרית, בהשאלה מוולברהמפטון וונדררס, ובנבחרת קוריאה הדרומית.
קרחון זלצמן
קרחון זלצמן (-78.65°N, -84.85°W) הוא קרחון שמנקז את המדרונות הצפוניים של הר אלן, המדרונות המזרחיים של Mount Strybing ושל אוכף קארנייר והמדרונות הדרום-מזרחיים של הר קראדוק, וזורם מזרחה בין הר אוסבורן לבין רכס מוייר. לתוך קרחון תומאס בדרום טווח סנטינל, הרי אלסוורת ב אנטארקטיקה.
ג'ונג סאנג-בין
קריירת מועדונים
ג'ונג גדל במחלקת הנוער של סוואן סמסונג בלווינגס. הוא ערך 28 הופעות ליגה בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת הכדורגל של קוריאה הדרומית, בהן ערך שש הופעות ליגה. בנוסף, ערך שתי הופעות במסגרת ליגת האלופות האסיאתית.
קווין סמית'
קווין פטריק סמית' (באנגלית: Kevin Patrick Smith; נולד ב-2 באוגוסט 1970) הוא שחקן, תסריטאי, במאי קולנוע וקומיקסאי אמריקאי.