cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיון עובדים
מרכזי הערכה
התוקף של מרכזי הערכה שנוי במחלוקת. מחקרים משנות ה-80 וה-90 הצביעו על תוקף ניבוי גבוה ביחס לביצועי העובדים בפועל, בהשוואה לשיטות הערכה אחרות (מתאם של 0.36-0.53), ולכן נחשבו אמצעי מיון יעיל אם כי יקר. כיום יש הטוענים כי תוקף מרכזי ההערכה ירד עם השנים, במיוחד בהשוואה לשיטות הערכה וגיוס עובדים חדישות יותר, שהופיעו עם התפתחות הטכנולוגיה והאינטרנט.
Heartbreaker (שיר של ג'סטין ביבר)
Heartbreaker (בעברית: שובר לבבות) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, מתוך אלבום האוסף השני שלו, Journals. השיר יצא לאור ב-7 באוקטובר 2013, על ידי חברות התקליטים איילנד רקורדס, RBMG וסקולבוי רקורדס, כסינגל הראשון מתוך אלבום האוסף.
השיר הצליח להגיע בשיאו אל המקום השלוש עשרה במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לאחד משיריו המצליחים ביותר במצעד זה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'סטין ביבר, ברנדון גרין, טוני סולמות, חאווייר סמית' וטיילר ויליאמס והוא הופק על ידי טי-מינוס, מאייג'ור עלי, ביבר ושף טון. האודיו הרשמי של השיר הועלה ליוטיוב ב-10 באוקטובר 2013, ונכון לדצמבר 2019, מונה הצפיות שלו עומד על למעלה מ-50 מיליון צפיות.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי בסמוך לצאתו כסינגל.
שבוע האופנה בברלין
שבוע האופנה בברלין הוא אירוע אופנה, הנערך פעמיים בשנה בברלין, בינואר וביולי. בשבוע האופנה מוצגים עיצובים של יותר מ-800 המעצבים ומותגי אופנה הפועלים בעיר. במהלך השבוע נערכת תצוגה ברכבת התחתית של ברלין. במסגרת שבוע האופנה נערכים מספר ירידים וגם נערך אירוע ה-"Stylenite" המשלב תצוגת אופנה עם הופעות של אמנים שונים.
היסטוריה
שבוע האופנה נוסד ב-2007 וזכה לסיקור בינלאומי נרחב.
בשנת 2008, עורר האירוע סערה לאחר שמארגני שבוע האופנה הקימו אוהל מעל "הספרייה הריקה", האנדרטה לזכר השואה של הפסל מיכה אולמן.
מ-2011 האירוע נערך ממול לשער ברנדנבורג. חברת מרצדס-בנץ מעניקה חסות לשבוע.
בינואר 2015 בר רפאלי צעדה על השטיח האדום בשבוע האופנה, בשנה זו הוצגו בו דגמים של המעצב הישראלי שי שלום. המעצבים שני צימרמן, ציון ענבה ואפרת קליג הציגו באירוע הגאלה של השבוע, לכבוד 50 שנה לכינון יחסי ישראל-גרמניה.
יחסי אתיופיה–גרמניה
יחסי אתיופיה–גרמניה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. היחסים בין גרמניה לאתיופיה נשארו יציבים לאורך ההיסטוריה. בשנת 2005 נחגג יום מאה השנים לכינון היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין שתי המדינות.
סקירה כללית
ממשלת גרמניה מסייעת לאתיופיה בתחומי החינוך, הכלכלה, הביטחון, החקלאות, משאבי הטבע ועוד. בנוסף, הממשלה מעניקה סיוע לפליטים באתיופיה על מנת לעזור להם להשתלב במערכת החינוך ובשוק העבודה. ממשלת גרמניה התחייבה לספק כ-48 מיליון יורו עבור מערכת החינוך האתיופית עד 2020. גם בתחום החקלאות, גרמניה התחייבה לספק כ-66.5 מיליון יורו שיעזור בפיתוח החקלאות הארצית.
ברוך אלמקייס
ברוך אלמקייס הוא ראש המועצה המקומית ירוחם לשעבר. כיהן כראש המועצה בשנות ה-80 ושוב בתחילת שנות ה-2000.
שתי קדנציות ראשונות
ב-1983 נבחר לראשונה כראש מועצת ירוחם, והיה לאחד מראשי המועצה הצעירים בישראל. במהלך כהונתו, הציע למחות על קיפוח עיירות הפיתוח באמצעות הקמת מדינת ירוחם.
במהלך כהונתו, נחנכו מוסדות תרבות רבים בעיר, אך שיעור האבטלה הגיע עד ל-39 אחוז ב-1986. אחת מהשקעותיו המרכזיות הייתה "אגם ירוחם" בפארק ירוחם, שהוקם ב-1992; בתחילה זכה האגם להצלחה רבה, אך כיום הוא נחשב לפרויקט בעייתי, שעל פי המשרד להגנת הסביבה, השחייה בו אסורה. בעקבות השקעות נוספות, ביניהן דוברה יקרה שאמורה הייתה לשמש כמסעדה צפה, נקלעה ירוחם לגירעון תקציבי. בעקבות זאת החליט שר הפנים דאז, אריה דרעי, לפזר את המועצה שבניהולו של אלמקייס. בבחירות שהתקיימו ב-1992 הפסיד אלמקייס למוטי אביסרור.
קדנציה נוספת
בשנת 2003, ניצח אלמקייס את אביסרור בבחירות לתפקיד ראש המועצה. בתקופת כהונתו שקעה המועצה בחובות, וחודשים רבים לא קיבלו עובדי המועצה את שכרם; בסופו של דבר, פעילות המועצה הושבתה כליל. בעקבות הבעיות בניהול וסכסוכיו עם פקידים בכירים, קרנות שונות הפסיקו את תרומותיהן לפעילויות ביישוב. אלמקייס עורר התנגדות רבה בשל כך ונערכו כנגדו הפגנות תושבים. אלמקייס הציע מספר הצעות מקוריות לשיקום העיר, בהן הקמת שכונה בדואית בירוחם לתושבי השבט השכן, ראשונה מסוגה בישראל בעיירת פיתוח יהודית.
בעקבות תלונות רבות שהושמעו כלפיו, הקים משרד הפנים ועדת חקירה שתבדוק את התנהלותו. בדו"ח שפרסמה הוועדה נכתב בין השאר כי אלמקייס "פעל, במובהק ובצורה גלויה, בניגוד לכל חוק ומינהל תקין", ועל כן המליצה הוועדה להרחיקו "מכל תפקיד ציבורי אחראי המחייב קבלת החלטות".
ב-25 בנובמבר 2004, לאחר שהחליט משרד הפנים על מינוי של חשב מלווה למועצת ירוחם, הוגשה נגד אלמקייס תלונה במשטרת הרצליה, על ידי מנכ"ל משרד הפנים, גדעון ברלב. ברלב טען כי אלמקייס תקף אותו; אלמקייס מצידו טען כי ברלב הוא זה שתקף אותו. בתחילת 2005 התרבו התלונות על אלמקייס והגיעו אף לבית המשפט העליון. בסוף אותה שנה הודיע שר הפנים אופיר פינס על הדחתו של אלמקייס, מונתה ועדה קרואה לניהול העיר, ובראשה עמד חבר הכנסת האלוף במיל' עמרם מצנע.
חיים אישיים
אלמקייס נשוי לאורלי ואב לשלושה - ענבל, חניאל ולירז.
ביומקש בקשי
ביומקש בקשי (בבנגלית: ব্যোমকেশ বক্সী) הוא דמות בדיונית של בלש בנגלי ספרותי, שיצר הסופר שׁוֹרוֹדִינְדוּ בּוֹנְדּוֹפַּדְהַאי. בונדופדהאי הושפע רבות מדמותו של שרלוק הולמס מאת ארתור קונאן דויל.
בונדופדהאי כתב כ-33 סיפורים בהשתתפות ביומקיש בין השנים 1932-1970.
אזכורים בתרבות
ביומקש בקשי מוזכר בסדרת הטלוויזיה המפץ הגדול, בפרק בשם "The Mommy Observation" (עונה שביעית, פרק 18). כאשר ברנדט מנחשת שהרוצח של סטוארט הוא אחד מהחבורה, אומר לה ראג': "או, יפה מאוד ברנדט. את ממש ביומקש בקשי...".
הדיה יוסיף
הֶדִיַה יוּסִיף (בכורדית: Hediya Yûsif‎, בערבית: هدية يوسف‎‎) היא פוליטיקאית כורדית-סורית מטעם הפדרציה הצפון-סורית. מאז מרץ 2016, היא נשיאת כורדיסטן הסורית, בקואליציה נשיאותית, במשותף עם מנסור סאלם, פוליטיקאי ממוצא אתני ערבי.
ישראל קושטא
ישראל קוֹשְׂטָא (1819; איטליה – 1897; ליבורנו, שבטוסקאנה) היה סופר עברי, רב, פרשן ומהדיר.
קורות חיים
ישראל קושטא נולד בליבורנו, גדל ולמד בה, ולימים גם נתמנה לרב הקהילה היהודית בעיר. הוא היה מתלמידיו המובהקים של הרב אברהם ברוך פפירנו, שהיה גם חוקר שירה עברית.
בשנת 1864, בגיל 45, התמנה ישראל קושטא לרב הקהילה. הוא כיהן ברבנות ליבורנו עד פטירתו. הוא השתמש בעברית רהוטה, חיבר פירושים לתנ"ך, פיוטים ותפילות, כמו גם מחקרים בחכמת ישראל. נוסף על אלה היה גם מהדיר ומילונאי. הוא ההדיר מחזורי תפילות, והשתתף, יחד עם אחרים, בחיבור מילון איטלקי-עברי.
ישראל קושטא התייחד גם בכתיבתו הראשונית לילדי ישראל באיטליה בעברית. קובץ הסיפורים "מקוה ישראל" שכתב ופרסם בליבורנו, בשנת 1851, הוא לא רק קובץ הסיפורים העברי הראשון לילדים באיטליה, אלא גם אחד הראשונים בספרות הילדים העברית בכלל. את שיריו הלחינו במנגינות לימוד נעימות, וילדי ישראל באיטליה היו שרים אותם בבתי הספר היהודיים עד מלחמת העולם השנייה.
האתגר (סרט, 2023)
האתגר (ברוסית: «Вызов») הוא סרט דרמה רוסי, בבימויו של קלים שיפנקו ובהפקת קונסטנטין ארנסט, בכיכובה של יוליה פרסילד כרופאה שנשלחת לטפל בקוסמונאוט על תחנת החלל הבינלאומית. הסרט צולם בתחנת החלל הבינלאומית והוא הראשון מסוגו. זהו שיתוף הפעולה הראשון בין תאגיד החלל הרוסי רוסקוסמוס והשידור הציבורי של הערוץ הראשון.
הקרנת הסרט החלה ב-10 באפריל 2023. הביקרות לא הייתה חד-משמעית. יוצרי הסרט ויוליה פרסילד קיבלו פרס הפדרציה הרוסית על עבודתם בסרט.
זהו הסרט העלילתי הראשון בהיסטוריה של הקולנוע שצולם בחלל החיצון, הרבה לפני תחילת ההפקה על אפוס החלל של טום קרוז, שתקציבו 200 מיליון דולר והוכרז ב־2020. "האתגר" הוא חלק מפרויקט מדעי של רוסקוסמוס שנועד להפוך להוכחה לעובדה שטיסות חלל הופכות בהדרגה לזמינות לא רק עבור מקצוענים, אלא גם למגוון רחב יותר של מתעניינים בתחום.
"האתגר" הוא סיפורה של רופאה רוסייה שנשלחת לתחנת החלל הבינלאומית לנסות להציל את חייו של קוסמונאוט.
עלילה
הקוסמונאוט איוואנוב מאבד את הכרתו בזמן טיסת חלל. הרופאים מחליטים שיהיה צורך לבצע ניתוח לב באפס כבידה. מנתחת הלב ז'ניה, שאין לה זמן לגדל את בתה המתבגרת, נבחרת להתכונן לטיסה לחלל לביצוע ההליך הרפואי המורכב באפס כבידה.
הפקה
בשנת 2020 פרסם תאגיד החלל הרוסי רוסקוסמוס דרישות לשחקנית לצורך השתתפות בצילומי סרט חלל בתחנת החלל הבינלאומית. ערוץ 1 הרוסי נבחר כפלטפורמה להפקת הסרט העלילתי. לאחר ועדה ממלכתית פורסם במאי 2021 כי שחקנית הקולנוע יוליה פרסילד תגלם את התפקיד הראשי. לצדה תשתתף בצילומים גם השחקנית אליונה מורדובינה, כשההכנות לטיסת חלל החלו ב־1 ביוני 2021. כדי להתכונן לצילומים, קלם שיפנקו התאמן באופן אינטנסיבי והוריד 15 ק"ג ממשקלו. בטיסת החלל, הוא עצמו שימש הצלם, מאפר ומעצב ההפקה. הקוסמונאוט אנטון שקפלרוב היה למפקד הטיסה, בעוד שיפנקו ופרסילד טסו כמהנדסי טיסה. צוות הגיבוי כלל את הקוסמונאוט אולג ארטמייב, הצלם אלכסיי דודין והשחקנית אליונה מורדובינה. בחודשים שקדמו לשיגור פרסילד ושיפנקו עברו אימונים רבים.
הקטעים שצולמו בחלל כללו כ־35 דקות מהסרט המלא. החוויה הייחודית של אימון אקספרס לטיסה של טייסי חלל לא-מקצועיים עשויה להיות שימושית לאחר מכן לצורך האמיתי לשלוח מדענים או רופאים לחלל. החל מה־12 בספטמבר הערוץ הראשון שידר את סדרת התעודה "האתגר — הראשונים בחלל" על הכשרתם של משתתפי הסרט.
שיגור החללית בוצע ב־5 באוקטובר 2021 מקוסמודרום בייקונור בטיסת סויוז MS-19, כאשר פרסילד ושיפנקו התכוננו לטיסתם בנמל החלל עצמו. צילומי הסרט בחלל החלו עוד באותו היום.
לראשונה, רוסקוסמוס בחנה בשטח כיצד מפקד טיסה מומחה יכול להטיס חללית לבדו כשעמו שני "נוסעים", ללא יכולת לקבל עזרה ממהנדס טיסה או קוסמונאוט מחקר — בפעם הראשונה בהיסטוריה של טיסות החלל הרוסיות. בנוסף, נבדקה בפועל החוויה הייחודית לחלוטין של הכשרה מהירה מאוד של קוסמונאוטים לא מקצועיים שהצטברה במהלך ההכנות לטיסה שתידרש במקרה של צורך ממשי בשליחות דחופות של מדענים, רופאים או בעלי מקצוע אחרים שאינם טייסי חלל מקצוענים.
רעידת האדמה בבקעת הירדן (1033)
רעידת האדמה בבקעת הירדן הייתה רעידת אדמה באזור הלבנט שהתרחשה ב-5 בדצמבר 1033, וגרמה לכ-70,000 הרוגים ולהרס קיצוני באזור. רעידת האדמה הייתה חלק מרצף של ארבע רעידות אדמה חזקות באזור בין השנים 1033–1035. חוקרים העריכו את עוצמת רעידת האדמה כיותר מאשר 7.0 בסולם מגניטודה לפי מומנט, והעריכו את העוצמה המשתנה ל-X (קיצוני) לפי סולם מרקאלי. הרעידה לוותה בצונאמי לאורך חופי ארץ ישראל ונגרם נזק כבד ברמלה, שכם, ירושלים, חברון, יריחו ועזה.
רעידת האדמה
על פי דיווחים על נזקים כבדים שדווחו מים המלח לכנרת, רעידת האדמה פרצה את כל קטע שבר בקעת הירדן. התיעוד ההיסטורי הראה גם שדפוס הנזק דומה לרעש שביעית. גם רעידות האדמה של 749 לספירה וגם של 1033 לספירה קרעו את שברי בקעת הירדן בעוצמה של יותר מ-7.0. רעידות אדמה קודמות בשנים 31 לפנה"ס ו-363 לספירה נחשבות שנגרמו כתוצאה מקרע של אותו שבר. מחקרים פליאואיזמולוגיים שנערכו ליד יריחו והכנרת חשפו עדויות לקרעים על פני השטח. בשכבות המשקעים ניכרים גם סימנים של משקעים מופרעים הנחשבים שנגרמו מרעידת האדמה.
מחקר מועט נערך להערכת עוצמת רעידת האדמה, וקיימת אי התאמה גדולה בטווח העוצמה. מחקר משנת 2004 של מיגוסקי ואחרים העריך את הגודל ב-7.1, תוך שהוא מבסס את המספר על מחקרים של שכבות משקע מופרעות. עיתונים ישנים יותר גם הציבו את הגודל כנמוך כמו 6.0–6.7. עם זאת, רוב החוקרים מסכימים עם טווח גודל של 6.7–7.1. קטלוגים של עוצמת רעידת האדמה שהוכנו על ידי חוקרים נבדקו גם הם, תוך שאלה לגבי מהימנותם ואמינותם. המכון הלאומי לגיאופיזיקה ווולקנולוגיה של איטליה הציב את עוצמת האנרגיה ב-7.3, וקטלוג עדכני (2020) העריך מחדש את רעידת האדמה לדרגת רגע של 7.3.
ההרס שגרמה רעידת האדמה
נזק כבד דווח באזור צפון–דרום לאורך 190 ק"מ מים המלח לכנרת. שליש מהעיר רמלה נהרס. מחצית משכם נהרסה ו-300 תושבי העיר מתו. גם הנוף סביב העיר היה הרוס. עכו ספגה נזק רב ומספר הרוגים גבוה. גם הערים בניאס ויריחו סבלו מהרס גדול יותר. מפולת אדמה קברה את אל-באד'אן, והרגה את כל תושביו ובעלי החיים באזור. מפולות אדמה הרסו גם כפרים אחרים והרגו את רוב אוכלוסייתה. בניאס נהרס חלקית. בסוריה כפרים שלמים "נבלעו" על ידי האדמה וגרמו להרוגים. בעזה קרסו מסגד והצריחים שמסביב. למגדלור בעיר נגרם נזק כבד. דיווחים על נזק חמור הגיעו גם מאשקלון. דווח על נזק עד מצרים. אחרים דיווחו על מספר הרוגים של 70,000.
חומות ירושלים קרסו וכנסיות רבות ניזוקו. קרסה חומה של הר הבית והמחראב דאוד, שנמצא ליד שער יפו או הר הבית. הנזק בירושלים הביא לכך שהח'ליף הפאטמי הקים פרויקטים גדולים לשיקום שנמשכו משנת 1034 לספירה עד 1038 לספירה. מאמינים שזהו פרויקט השיקום הגדול ביותר בתולדות העיר. כיפת הסלע נאכפה בקורות עץ לחיזוק המבנה. למסגד אל-אקצא נוספו קורות עץ ופסיפסים. אורוות שלמה ומסגד אל-אקצא היו בין המבנים שעברו שיקום.
ח'רבת אל-מפג'ר נהרס. בעבר חשבו שהאתר נהרס במהלך רעידת האדמה של שנת 749 לספירה, אך העוצמה הנמוכה יחסית (VII) מעידה על כך שזו לא הייתה רעידת האדמה האחראית. מחקרים אקדמיים ציינו כישורי שברים ברצפת ההריסה. היו עדויות לכשלים בעמודים ובקירות. כמו כן נמצאו שבר גאולוגי בשטח החפירה, החורבות הראו עד 10 ס"מ של שבר בצד שמאל. שרידי אדם שהתגלו מתחת להריסות של קשת שהתמוטטה נגרמו ככל הנראה מרעידת האדמה. עוצמת המרקאלי המתוקנת בארמון הוקצתה בין IX–X. ייתכן שהאתר ננטש לאחר רעידת האדמה, ונכבש כעבור זמן מה.
צונאמי פקד את עכו, נמסר כי נמל העיר התייבש למשך שעה, ואז הגיע גל גדול. כמו כן דווח על גלים לאורך חופי לבנון. הסיסמולוג היווני ניקולאס אמברייזיס דיווח שהצונאמי לא גרם לנזק או לנפגעים, אבל זה נחשב לבלבול עם רעידת האדמה של 1068. בעכו דווח על הרס עקב הצונאמי. אנשים שסרקו את קרקעית הים החשופה טבעו כשהגלים הגיעו. זעזועים נוספים באפריל או מאי 1035 לספירה גרמו לנזק נוסף ועשויים להיות קשורים לצונאמי.
איום עתידי
רעידת האדמה ב-1033 לספירה היה רעידת האדמה האחרונה הידועה בשבר בקעת הירדן. בהינתן שיעור ההחלקה המשוער הוא 4.9 ± 0.2 מ"מ לשנה, הצטברו כ-5 מ' של החלקה פוטנציאלית. לפי הערכות, 3.5-5 מ' של החלקה עשויה להיווצר במהלך רעידת אדמה עתידית לאורך אזור שבר שאורכו 110 ק"מ × 20 ק"מ. אירוע כזה יכול לרמוז על רעידת אדמה בעוצמה של Mw 7.4, המהווה איום גדול לאזור.
בסוף 2020 אמרו חוקרים מאוניברסיטת תל אביב כי באזור צפויה להתרחש רעידת אדמה בעוצמה של 6.5, שתגרום להרוגים רבים. חוקרים גם ציינו כי תדירותן של רעידות אדמה גדולות באזור מוערכת באופן משמעותי. מחקרים קודמים הציעו מרווח הישנות של 10,000 שנים עבור רעידות אדמה בעוצמה של 7.5, אך החוקרים אמרו שהנתון הוא 1,300 עד 1,400 שנים. מבקר המדינה דאז יוסף שפירא, אמר כי רעידת אדמה גדולה בישראל עלולה להרוג עד 7,000 בני אדם אם המלצות הבטיחות לא יאכפו. בדוחות של השנים 2001, 2004 ו-2011 נמצא כי ממשלת ישראל לא מימנה כל עבודות שיפוץ לבנייה ישנה. למרות שממשלת אולמרט אמרה ב-2008 שהיא תבצע שיפוץ בבתי חולים ובתי ספר, אך לא בוצעו שינויים גדולים.
ריפת
רִיפַת הוא דמות מקראית, בנו של גומר ונכדו של יפת.
יוסף בן מתתיהו מזהה אותו כאבי הפפלגונים. על פי מספר תאולוגים נוצרים, צאצאיו של ריפת חיו למרגלות ההרים הריפאנים, הקרויים על שמו ומזוהים עם הרי אורל.
לפי מסורת חז"ל ממלכתו של ריפת היא ממלכת חדייב
מסורות שונות קושרות בין ריפת למוצאם של עמים קלטיים. על־פי ספר יוסיפון, צאצאי ריפת הם הברטונים: ”ריפת הם בריטנוס היושבים בארץ ברטניא על נהר לירא; ושופכים נהר שיגנא ולירא בים אוקיינוס, הוא הים הגדול“. דוד פלוסר כותב ש”סיבת הזיהוי של ריפת עם אנשי Bretagne אינה נהירה“. מסורת אירית טוענת כי ריפת הוא האב הקדמון של הקלטים, ושושלתו ניתנת לאיתור על ידי שם המשפחה רדפת (Redpath), רִידפת (Ridpath) או רֶיְדפת (Reidpath). תאוריה זו מפורטת בספריו של התאולוג הגרמני-פרוטסטנטי.
לא מיניה ולא מקצתיה
לא מיניה ולא מקצתיה הוא ביטוי ארמי שמבוסס על לשון תלמוד. השימוש בביטוי הוא לשלילה גמורה של טענות הזולת, כלומר: "אין האמירה נכונה ואפילו חלק ממנה אינו נכון". במקורו התלמודי הוא בהטיה ללשון נקבה "לא מינה ולא מקצתה", והקשרה הוא שלילת מידת הגאווה.
במשמעות המורחבת מצאנו את הביטוי כבר בשלהי תקופת הראשונים.
מקור הביטוי
ב מובאת מחלוקת אמוראים לגבי מידת הגאווה. רב חייא בר אשי אמר בשם רב שתלמיד חכם צריך שיהא בו אחד משמונה בשמינית (דהיינו שיעור קטן של 1/64 של מידת הגאווה). לעומתו אמר רב נחמן בר יצחק "לא מינה ולא מקצתה", דהיינו שגם לתלמיד חכם לא צריכה כלל להיות גאווה.
הרמב"ם פסק כשיטת רב נחמן בר יצחק שאפילו ממקצת הגאווה יש להימנע:
הפשיטות על רבאול
הפשיטות על רבאול היו סדרת התקפות אוויריות של בעלות הברית על הבסיס היפני ברבאול בנובמבר 1943, וחלק מהמערכה בגינאה החדשה. מטוסים מנושאות מטוסים ומבסיסים תקפו שדות תעופה, כלי שיט ומתקני נמל יפניים, זאת במטרה לסייע לנחיתת בעלות הברית בבוגנוויל. בפשיטות אלה ניזוקו מספר סיירות כבדות, ספינות תובלה וספינות מלחמה יפניות נוספות, ולמעשה בכך הסירו בעלות הברית את האיום הימי היפני על כוחותיהם בבוגנוויל.
רקע
בראשית 1943 הייתה רבאול מרוחקת מזירת הקרבות, אך האסטרטגיה הכללית של בעלות הברית בדרום מערב האוקיינוס השקט - מבצע גלגלון - קראה לבידוד רבאול ופשיטה עליה מהאוויר. כוחות הקרקע של האימפריה היפנית כבר החלו בנסיגה בגינאה החדשה ובפינוי בסיסיהם באיי שלמה.
הבסיס היפני ברבאול היה אחד משני הבסיסים העיקריים של היפנים בטריטוריית גינאה החדשה. הוא שימש הבסיס הימי העיקרי במהלך המערכה באיי שלמה ובמהלך המערכה בגינאה החדשה. נמל סימפסון - שנכבש מידי האוסטרלים בפברואר 1942 - נודע בשם "פרל הארבור של דרום האוקיינוס השקט," ובהתאם הגנו עליו 367 תותחי נ"מ וחמישה שדות תעופה.
התקפת מטוסים יבשתיים
ב-12 באוקטובר פתחו הכוח האווירי החמישי, חיל האוויר המלכותי האוסטרלי וחיל האוויר המלכותי הניו זילנדי בסדרת תקיפות על שדות התעופה שמסביב לרבאול ועל הנמל עצמו. לאחר ההתקפה הראשונה, שמנתה 349 מטוסים, השתנו תנאי מזג האוויר באזור והפריעו להמשך ההפצצות. ב-23 באוקטובר המשיכו ההתקפות במשך שישה ימים, עד שהגיעו לשיא בפשיטה של 2 בנובמבר.
תשע טייסות של מטוסי B-25 מיטשל - 72 מפציצים - ושש טייסות של מטוסי P-38 לייטנינג תקפו את סוללות הנ"מ היפניות מגובה נמוך ביותר. שמונה מטוסי B-25 יורטו או התרסקו במהלך התקיפה. בין ההרוגים היה מייג'ור ריימונד וילקינס, שקיבל לאחר מותו את מדליית הכבוד על מנהיגותו בעת ההתקפה. בנוסף יורטו שמונה מתוך 80 מטוסי ה-P-38.
התקפת מטוסים ימיים
אדמירל משנה פרדריק שרמן התכוון לסכל תוכנית זאת, ושלח את "כוח משימה 38" לבריטניה החדשה. כוח משימה זה, שכלל את נושאות המטוסים "סרטוגה" ו"פרינסטון", הפליג לבריטניה החדשה בחסות מזג האוויר, וב-5 בנובמבר שיגר מתקפה אווירית בה לקחו חלק 97 מטוסים.
אף על פי שהמטוסים לא הצליחו להטביע אף אונייה, נזק נגרם לשש סיירות, מתוכן ארבע ניזוקו באופן קשה. הסיירת "אטאגו" נפגעה מפצצה במשקל 230 קילוגרם שגרמה לאונייה נזק כבד והביאה למותם של 22 אנשי צוות, בהם המפקד; "מאיה" ספגה פגיעת פצצה בחדר המכונות שלה שהסבה נזק כבד וגבתה את חייהם של 70 אנשי צוות; "מוגאמי" ו"טקאו" נפגעו גם הן מפצצות במשקל 230 קילוגרם שגרמו נזק רב והרגו 19 ו-23 אנשי צוות, בהתאמה; "צ'יקומה" לא ספגה נזק רב ו"אגאנו" ספגה פגיעה באחד מתותחי הנ"מ שלה שהרגה איש צוות אחד. בנוסף נפגעו שלוש משחתות. מרבית האוניות היפניות שבו ללגונת טרוק ביום המחרת על מנת לעבור תיקונים ולהמלט מהתקפות נוספות של בעלות הברית.
ב-7 בנובמבר הגיע לאזור כוח משימה נוסף - "כוח משימה 50.3" - שכלל את נושאות המטוסים "באנקר היל", "אסקס" ו"אינדפנדנס". ב-11 בנובמבר שלח מפקד הצי האמריקאי בדרום האוקיינוס השקט, אדמירל ויליאם הלסי, את שני כוחות המשימה להתקפה נוספת על רבאול. אף על פי שהתקיפה התרחשה במזג אוויר סוער, הצליחו התוקפים להסב נזק כבד לסיירת היפנית "אגנו", שנותרה ברבאול לאחר מתקפת 5 בנובמבר. היפנים שיגרו במהרה מתקפת-נגד משלהם על נושאות המטוסים האמריקאיות שכללה כ-200 מטוסים, אך 85 מטוסים יורטו על ידי האמריקאים ונושאות המטוסים נותרו ללא פגע.
נס חיל האוויר המלכותי
נס חיל האוויר המלכותי הוא הדגל הרשמי של חיל האוויר המלכותי של הממלכה המאוחדת.
המחלוקת סביב עיצוב הדגל והשימוש בו
מאז ייסוד חיל האוויר המלכותי בשנת 1918, מועצת האווירייה (The Air Council) רצתה בדגל שיונף בבסיסי חיל האוויר המלכותי, אך לאדמירליות (Admiralty) הייתה הסמכות להטיל וטו על כל דגל שיוצב בתחומי האימפריה הבריטית באופן רשמי או על גבי כלי שיט של הממלכה המאוחדת. לאחר לחץ רב שהופעל על ידי מועצת האווירייה הסכים משרד הימיה לדגל עבור חיל האוויר, ובלבד שמדובר יהיה בנס שבקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל) יהיה היוניון ג'ק. מועצת האווירייה רצתה להשתמש בנס לבן שעליו לא יופיע צלב ג'ורג' הקדוש, אולם משרד הימיה התנגד לעיצוב זה בטענה שהנס הלבן נועד לשימוש של הצי המלכותי בלבד.
מועצת האווירייה הציע דגל המבוסס על היוניון ג'ק שסביבו משטח לבן, אולם משרד הימיה דחה הצעה זו בטענה שדגל זה הוא בעל משמעות באיתות ימי, ומשתמשות בו ספינות המסמנות לנווט שלהן.
מועצת האווירייה שבה והציעה את ההצעה המקורית, ומשרד הימיה שב והטיל וטו על הצעה זו.
המחלוקת הובאה להכרעה בפני מלך הממלכה המאוחדת - ג'ורג' החמישי אשר הפנה את השאלה לממשלת בריטניה על מנת שזו תדון בסוגיה באופן רשמי. הממשלה בחרה שלא לדון בשאלה והוויכוח החל להפוך לעניין ציבורי. לבסוף זכתה הצעתו של סר ג'ון סאלמונד, מארשל האווירייה הבכיר, להסכמתה של מועצת האווירייה. הצעה זו כללה דגל בצבע תכלת שבקנטון הדגל מופיע היוניון ג'ק ובמרכז הדגל מופיע הרונדל של חיל האוויר. הצעה זו הובאה למלך אשר אישר אותה. לאחר אישור המלך הסכים גם משרד הימיה לאישור הדגל בשנת 1920, וב-24 במרץ 1921 חתם המלך על צו רשמי המאשר את השימוש בדגל.
שימושים
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 הונף נס חיל האוויר המלכותי על כלי שיט שהשיטו אנשי צוות של חיל האוויר. שימוש זה היה בהתאם לצו המלך משנת 1921 אבל משרד הימיה טען כי הצו סתר את חוק הסחר הימי המתיר רק למשרד הימיה לקבוע אילו דגלים יונפו על כלי שיט. בעקבות מחלוקת זו, בשנת 1947 עצרה אוניית משמר החופים והמכס המלכותי אונייה של חיל האוויר המלכותי והשתלטה עליה בטענה כי הנס המונף בו הוא בלתי חוקי. בעקבות אירוע זה הוסדר השימוש בנס לכלי שיט של חיל האוויר המלכותי.
הדגל מונף בשעות היום בכל בסיס מבסיסי חיל האוויר המלכותי. מפקד חיל האוויר המלכותי, וכן נספחי חיל האוויר המלכותי בשגרירויות שונות ובקונסוליות יכולים להניף את הדגל על מכוניתם. על פי הכללים של השימוש בדגל אין להשתמש בו בתהלוכות, להשתמש בו כקישוט או בלוויות. בלוויות של אנשי חיל האוויר המלכותי מונח על הארון היוניון ג'ק ולא דגל זה.
גברו
גָבְּרוֹ (Gabbro) הוא סלע יסוד פלוטוני גס גביש דל בסיליקה ועשיר בברזל ובמגנזיום. השם "גברו" ניתן לסלע על ידי הגאולוג הגרמני כריסטיאן לאופולד פון בוך (Christian Leopold von Buch), על שם עיירה במחוז טוסקנה שבאיטליה. גברו דומה בהרכבו הבסיסי לבזלת.
היווצרות
גברו נוצר כאשר מאגמה מאפית עולה מן המעטפת וחודרת אל אזורי חולשה בקרום כדור הארץ. המאגמה מתקררת לאט ומתגבשת בגופי חדירה מגמטיים גדולים באזור פתיחה. לחלופין, ניתן למצוא גברו ונוריט, גם בחלקים התחתונים של אופיוליטים, מתחת לשכבות הדאלוריט והבזלת.
פטרולוגיה
הסלע כהה וצפוף ומכיל בעיקר פלגיוקלז, פירוקסן, אוליבין ומגנטיט. הפירוקסן הוא בעיקר מסוג קלינופירוקסן, אם כי עשויות להיות גם כמויות קטנות של אורתופירוקסן. כאשר כמות האורתופירוקסן גדולה מזו של הקלינופירוקסן, מתקבל סלע מסוג נוריט.
גם קוורץ עשוי להיות נוכח בסלע כתוצאה ממאגמה ברוויית יתר של סיליקה.
אסקסיט הוא סלע גברו שנוצר ממאגמה דלה בסיליקה אשר נוכח בה נפלין.
אנורטוזיט הוא סלע גאברו המכיל לפחות תשעים אחוז פלגיוקלז.
טרקטוליט הוא סלע גברו שמכיל פלגיוקלז ואוליבין ועני מאוד בפירוקסן.
בגברו עשויות להימצא כמויות קטנות של תחמוצות טיטניום-ברזל כמינרל אילמניט (FeTiO3), ומינרלים מקבוצת הספינל: אולבוספינל (Fe2OTi4) ומגנטיט (Fe3O4).
הימצאות
הגברו הוא סלע נפוץ ביותר בתחתית הקרום האוקייני, ניתן למצוא אותן גם ברצועות ארוכות של חדירות גברו שאופייניות לאזורי בקע, לאורך העתקים גדולים.
גברו נמצא לא רק בכדור הארץ אלא גם על הירח. תהליכים טקטוניים וסייסמיים שפעלו בירח עד לפני כ-2.5 מיליארד שנה הביאו ליצירתם של סלעי גברו, כמו גם נוריט ובזלת.
שימושים
במחוז פוג'יין, בדרום מזרח סין, מצויות כמויות מוגבלות של גברו עשיר באוליבין שמקורו בפעילות וולקנית. הסינים מכנים את הסלע הזה בטעות בשם ״גרניט שחור״, למרות שמבחינה מינרלוגית, הוא רחוק מאוד מגרניט. הסלע נכרה בסין בגושים מלבניים המשמשים בעיקר לייצור ריצוף ומשטחי מטבח. כיום פעילות הכריה הצטמצמה מאוד בגלל התדלדלות המקורות.
רוב הגברו בשוק כיום מקורו בזימבבואה והודו.
סלעי גברו וסביבתם עשויים להכיל כמויות קטנות אך משמעותיות של כרום, ניקל, קובלט, זהב, כסף, פלטינה ונחושת גופרתית שכרייתם משתלמת מבחינה כלכלית.
גרוב (פירושונים)
{{פירושונים|
גְּרוּב (Groove)
Groove היא תחושת קצב שדוחפת לתנועה.
גְּרוֹב (Grove)
Grove הוא שם ומילה אנגלית שמשמעותה היא "חורשה". אישים:
גְּרוֹבּ (Grob)
}}
אלברט קטלבי
אלברט ויליאם קטלבי (באנגלית: Albert William Ketèlbey; 9 באוגוסט 1875 - 26 בנובמבר 1959) היה מלחין בריטי.
חייו
קטלבי נולד בעיר ברמינגהאם. בגיל צעיר החל ללמוד נגינה בפסנתר ולהפגין כישרון מוזיקלי. בגיל 11 חיבר סונאטה לפסנתר וניגן אותה לפני אדוארד אלגר ששיבח את היצירה ואת מבצעה הצעיר. (בשנת 1998 נמכר כתב היד של הסונאטה במכירה פומבית על ידי חברת סותבי לעיריית ברמינגהאם).
לאחר שסיים את לימודי המוזיקה בברמינגהאם התחרה קטלבי על מלגת לימודים לטריניטי קולג' בלונדון וזכה בה תוך שהוא גובר על המלחין גוסטב הולסט.
קטלבי החל לחבר בהצלחה קטעים של מוזיקה קלאסית קלה. היצירות שלו מצטיינות במוזיקה המתארת אווירה מיוחדת. תקופה מסוימת השתמשו ביצירותיו כרקע מוזיקלי לסרטים אילמים. יצירותיו זכו להצלחה רבה. במשך מספר שנים היה המנהל המוזיקלי של חברת התקליטים קולומביה.
מיצירותיו של קטלבי יש לציין את:
קטלבי היה דודו של הפסנתרן הבריטי קליפורד קרזון.
דניס פרנץ
דניס פרנץ שאלצ'טה  (אנגלית: Dennis Franz Schlachta; נולד ב-28 באוקטובר 1944) הוא שחקן אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב, ארבעה פרסי האמי ושני פרסי גילדת שחקני המסך על הופעותיו כבלש אנדי סיפוויץ' בסדרת המשטרה "NYPD Blue‎".
ביוגרפיה
פרנץ נולד בעיר מייווד שבאילינוי להורים מהגרים מגרמניה, אמו אלינור הייתה עובדת דואר ואביו פרנק שאלצ'טה היה בנקאי. למד ב"אוניברסיטת מערב אילינוי" שבעיר קארבונדייל.
לאחר שסיים את לימודיו התגייס פרנץ לצבא ארצות הברית ושירת בדיוויזיה המוטסת ה-82 במהלך מלחמת וייטנאם.
התחיל את דרכו כשחקן בחברת תיאטרון אורגנית שבשיקגו.
התפרסם לראשונה בהוליווד כשחקן קולנוע בתחילת שנות ה-80 במותחנים של בריאן דה פלמה "לבוש לרצח", בתפקיד הבלש מרינו ו"התפוצצות".
ב-1983 שיחק במותחן הפסיכולוגי "פסיכו 2" בתור מנהל המוטל וורן טומי.
באמצע שנות ה-80 השתתף בשתי עונות סדרת הדרמה המשטרתית "בלוז לכחולי המדים", בתור קצין המשטרה נורמן באנץ.
התפרסם בפעם האחרונה בבמה הקולנועית בשנת 1998 בדרמה הרומנטית "עיר של מלאכים", בה שיחק לצידו של ניקולס קייג' בתור נת'ניאל מסינגר, פציינט של המנתחת מגי רייס (מג ראיין).
NYPD Blue
זכה להכרת הקריירה שלו כשקיבל בשנת 1993 את התפקיד הראשי של הבלש המשטרתי הגזען אנדי סיפוויץ' בסדרת המשטרה "NYPD Blue".
הטנגו האחרון בהליפקס
הטנגו האחרון בהליפקס (באנגלית: Last Tango in Halifax) היא סדרת דרמה קומית בריטית ששודרה בין השנים 2012 ו-2020. היוצרת והתסריטאית סאלי ויינרייט עיבדה את הסדרה מסיפורה האמיתי של אמה, שנישאה שנית לאחר שהתאלמנה לאחר שפגשה אהבה ישנה באתר למציאת חברים ותיקים. בסדרה מככבים סר דרק ג'קובי ואן ריד, כאלן וסיליה, אהובי נעורים שכיום בשנות השבעים לחייהם. השניים יוצרים קשר מחודש דרך פייסבוק, נפגשים, מתאהבים, ומתכננים להתחתן. ריד וג'קובי שניהם הצהירו על קורת רוחם מההזדמנות לשחק סיפור אהבה בין אנשים זקנים. שרה לנקשייר וניקולה ווקר מככבות בתור קרוליין, בתה של סיליה, וג'יליאן, בתו של אלן, בהתאמה. דמויות אחרות מגולמות על ידי לואיס גרייטורקס, נינה סוסניה, טוני גרדנר, רוני אנקונה, דין אנדרוז, סשה דוואן וג'וש בולט.
הסדרה זכתה לשבחים בשל תיאור חייהם של בני הגיל השלישי, המשחק המעולה, והדיאלוג האמין. מבקר בעיתון "דיילי טלגרף" סיכם את הסדרה כ"ניצחון אל מול הגילנות בטלוויזיה". מבקר בעיתון "לוס אנג'לס טיימס" כתב שהסדרה היא "התוכנית הטובה ביותר של העונה". "הטנגו האחרון בהליפקס" צבר ארבע מועמדויות BAFTA לשנת 2013, וזכה בפרס BAFTA לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
לסדרה היו שלוש עונות מלאות, ועונה רביעית שכללה שני פרקים בלבד, שתוארו כספיישלים לכבוד חג המולד. הם שודרו ב-19 ו-20 בדצמבר 2016.
עלילה
סיליה דוסון ואלן באטרשו שניהם בגילאי השבעים, ושניהם התאלמנו. הם הכירו בשנות ה-1950, והייתה ביניהם משיכה, אך היחסים לא התפתחו, וסיליה עברה ממקום מגוריהם עם הוריה. בעת הנוכחית,, הם נפגשים מחדש לאחר שהצטרפו לפייסבוק בעידוד נכדיהם. אלן אהב את סיליה מאז שהוא היה בן 16; סיליה מתוארת כאישה שלא מצאה סיפוק בחייה, והייתה נשואה לגבר שלמדה לשנוא. השניים מתחילים התכתבות נרגשת, כשכל אחד פוחד להתלהב יותר מדי ולהפחיד את השנייה. אך כשהם נפגשים פנים אל פנים, לבסוף, הם מגלים שאותם רגשות של פעם עדיין קיימים, והתשוקה ההדדית שלהם לא דעכה.
סיפור האהבה של אלן וסיליה מתרחש על רקע חייהן ובעיותיהן של הבנות הבוגרות של שניהם. ג'יליאן, בתו של אלן וקרוליין בתה של סיליה הן היפוכים גמורים: ג'יליאן היא אלמנה אשר מנהלת חווה ועובדת במשרה חלקית בסופרמרקט, בעוד קרוליין, שרכשה את השכלתה באוקספורד, היא המנהלת של בית ספר פרטי יוקרתי. האירוסין של הוריהן משפיעים על כל אחת באופן שונה: ג'יליאן פוחדת לאבד את אביה ועזרתו ונוכחותו בחייה, ואילו קרוליין - שמתמודדת עם פירוק נישואיה, דיכאון, גידול ילד מתבגר, ורגשות עבור אחת מעמיתותיה בעבודה, אשר היא מדחיקה - מרגישה שהרומן הבלתי שגרתי של אמה מספק לה לגיטימציה להודות סוף-סוף "מי היא באמת".
קונספט וכתיבה
הסדרה מבוססת על סיפורה של דורותי, אמה של סאלי ויינרייט. דורותי, איבדה קשר עם חבר ילדות, אלק ווקר, כאשר היא הייתה בת 15, אבל אז הם התחילו לדבר שוב ברשתות החברתיות והתאחדו לראשונה כעבור 60 שנים, ובתוך שישה חודשים התחתנו. ויינרייט אמרה שהיחסים בין אמה ואלק "היו כל כך יפים ומרוממים שהם נותנים השראה לכל הסובבים אותם". כאשר היא סיפרה את הסיפור לעמיתה, ניקולה שינדלר, שינדלר הציעה להפוך את הסיפור לסדרת טלוויזיה, והייתה למפיקה בפועל של הסדרה.
ויינרייט קבלה את רשותה של אמה לעשות דרמטיזציה לסיפורה, ואף שלחה לה דוגמיות לפני שהתסריטים הופקו בפועל. מספר סצנות בסדרה מבוססות על אירועים אמיתיים, כמו השיחה בה קרוליין מרגישה מבוכה כשהיא משוחחת עם סיליה על חיי המין שלה. במציאות.
בנוסף לסוגיית הגילנות, הסדרה בוחנת גם נושאים להט"ביים דרך דמותה של קרוליין. סיליה מתקשה לקבל את היציאה מהארון של קרוליין ופתיחתה במערכת יחסים עם אישה אחרת. אנה ריד שיבחה את העלילה, מתוך אמונתה שהרבה אנשים בני דורה הם הומופובים, וביטאה תקווה שדרך דמותה ימצאו את הדרך לשינוי. דמותו של אלן היא יותר מקבלת, וסיליה נאלצת להתמודד עם הדעות הקדומות שלה כדי לא לאבד אותו.
דמויות וליהוק
ויינרייט לא ציפתה להצליח ללהק שחקן בקליבר של ג'קובי, אך הצהירה לגבי ליהוקם של ריד וג'קובי ש"הלכנו על הטובים ביותר, וקיבלנו אותם". היא גם הרגישה שג'קובי הוא מאוד דומה לאלק, עליו דמותו מבוססת, הן במראה והן בחוש ההומור שלו.
ג'קובי, מצידו, הופתע שהציעו לו את התפקיד, משום שבדרך כלל הוא מלוהק בתפקידים קלאסיים, תקופתיים, או "מהודרים", והוא בירך על ההזדמנות לחקור דמות מסוג שונה, או "אדם רגיל". ויינרייט התלהבה מהכימיה שבין ריד וג'קובי. גם ריד התלהבה, באומרה ש"ברגע שמישהי עוברת את גיל 65, מציגים אותה כרפת שכל", ואילו בתסריט המדובר הדמויות הן אנושיות ומורכבות גם בגיל זקנתן. כששרה לנקשייר קראה את התסריט, היא מספרת שהיא ידעה שמדובר ב"משהו מאוד מיוחד" תוך שני עמודים. היא התלהבה מהשתתפותם של ריד וג'קובי, ואהבה שהתסריט משלב הומור עם הצדדים האפלים יותר של החיים.
הקאסט היה בטוח שהתוכנית תתקיים רק למשך עונה יחידה, וכך כשהסדרה חודשה והחלו הצילומים לעונה השנייה, חלקם מצאו את עצמם בקונפליקטים בשל פרויקטים אחרים. לנקשייר הייתה באמצע הצילומים של סדרת הדרמה התקופתית, "גן עדן לנשים" (The Paradise), והיא נאלצה לעזוב באמצע העונה כדי לגלם שום את קרוליין. בראיון ב-2013 לנקשייר אמרה שזו הייתה ההחלטה הקלה ביותר בקריירה שלה, וש"כשחקן אתה יכול לחכות קריירה שלמה כדי להיות מעורב בפרויקט כזה."
התפקיד של קרוליין הביא ללנקשייר מספר שיא של מכתבי מעריצים, ביניהם הרבה מנשים שסיפרו לה שמערכת היחסים של קרוליין עם קייט (נינה סוסאניה) הייתה מקור להשראה בחייהן. היא סיפרה שהגישה שלה לגילום תפקיד קרוליין הייתה להתמקד באנושות שלה, ולא במיניות שלה, והרגישה שזה חשוב במיוחד בשל תת-הייצוג הלהט"בי בטלוויזיה.
ניקולה ווקר השלימה את הקאסט המרכזי בתפקיד ג'יליאן. היא העריצה את הכנות של הדמות, אומץ הלב וחוסר הרחמים העצמיים שלה, והזדהתת עם נטייתה לדבר לפני שהיא חושבת על דבריה עד הסוף, וכן אהבתה הגדולה לאביה.
המיניות של ג'יליאן היא מרכזית לדמות, שמשתמשת בה גם בביטחון עצמי מלא, וגם כאמצעי להלקאה עצמית. ווקר הרגישה שהסדרה ניגשת למשימת סיפור הנרטיב באופן בוגר מאוד, והצהירה שמעולם לא נתקלה בדמות כמו ג'יליאן, וכן שיבחה את המגוון הרחב של תפקידים עצמתיים לנשים.
עיתון "אינדפנדנט" ציין את החשיבות של הסדרה בה יש שלוש דמויות ראשיות מעל גיל 40, ושדבר זה, לצד הקו העלילתי הלסבי של קרוליין והיחס של ג'יליאן ליחסי מין, הופכים את הסדרה "חתרנית בשקט".
ביקורת
הסדרה זכתה בעיקר לביקורות חיוביות, שהתמקדו במידה רבה בתיאור הדמויות המובילות בגילאי השבעים לחייהן. ויין שילינג מעיתון "הדיילי טלגרף" קרא לסדרה "ניצחון מול הגילנות של הטלוויזיה".
אנדרו אנתוני מעיתון "הגרדיאן" כתב שהיו לו "ציפיות נמוכות... אשר מיד הופרכו", והוא שיבח במיוחד את הדיאלוג ואת הביצועים של הדמויות המרכזיות.
באתר האמריקאי AfterEllen, אשר סוקר ייצוגים להט"ביים בתקשורת, הסדרה קיבלה ביקורת חיובית. המבקרת ג'יל גוצ'יני כתבה ש"התחלתי לצפות בסדרה הזאת במחשבה שזו תוכנית קטנה וחמודה על 'זקיינעס' שמתאהבים", אבל בסופו של דבר האמינה שמדובר ב"ממיטב הטלוויזיה שראיתי, בכל מקום, אי פעם".
פרסים
העונה הראשונה של "הטנגו האחרון בהליפקס" הייתה מועמדת לארבעה פרסי BAFTA לשנת 2013. דרק ג'קובי, אן ריד, ושרה לנקשייר זכו למועמדויות לשחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, ושחקנית המשנה הטובה ביותר בהתאמה. הסדרה עצמה הייתה מועמדת לפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר, ובסופו של דבר זכתה. בנוסף, ויינרייט הייתה מועמדת לפרס BAFTA למקצועות הטלוויזיה ככותבת הדרמה הטובה ביותר ב-2013. הסדרה הייתה מועמדת לפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר בפרסי Broadcasting Press Guild Awards של 2013, בעוד ויינרייט היה מועמדת לפרס התסריטאית על תרומתה לשתי הסדרות: "הטנגו האחרון בהליפקס" ו"סקוט וביילי". ב-2014, שרה לנקשייר, וניקולה ווקר היו שתיהן מועמדות לפרס BAFTA בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר; לנקשייר זכתה בפרס על תפקידה כקרוליין.
איגוד תעשיית ההקלטות הרומני
איגוד תעשיית ההקלטות הרומני (ברומנית: Uniunea Producătorilor de Fonograme din România; בראשי תיבות: UPFR) הוא ארגון ללא כוונת רווח, המייצג את תעשיית ההקלטות ברומניה. האיגוד אחראי על מדידת מספר המכירות הפיזיות והדיגיטליות של תקליטים ברומניה, ומרכיב מצעד פזמונים שבועי. תרשים האלבומים הרומניים מתעדכן גם הוא מדי שבוע, אך הוא מעולם לא מתפרסם באופן מלא.
האיגוד גם אחראי על הענקת דרגות הוקרה לאמנים על הישגים במכירות אלבומים ברומניה. מהנמוך ביותר לגבוה ביותר, דרגות ההסמכה שהוענקו לאורך השנים הם: זהב (נע בין 2,000 יחידות שנמכרו לבין 100,000 יחידות שנמכרו), זהב כפול, פלטינה (נע בין 10,000 יחידות שנמכרו לבין 250,000 יחידות שנמכרו), פלטינה כפולה (100,000 יחידות שנמכרו), פלטינה משולשת, פלטינה מרובעת, יהלום (60,000 יחידות שנמכרו) ויהלום משולש (150,000 יחידות שנמכרו).
האיגוד חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית.
בראש האיגוד, עומדת עדינה סקריוסטאנו.
צופן סימטרי
בקריפטוגרפיה, הצפנה סימטרית (symmetric encryption) או צופן סימטרי הוא אלגוריתם הצפנה שבו משתמשים במפתח הצפנה יחיד הן להצפנה של הטקסט הקריא והן לפענוח של הטקסט המוצפן. בפועל המפתח הוא בדרך כלל סוד משותף לשנים או יותר משתתפים ובדרך כלל מתאים לכמות מוגבלת של נתונים. הסיבה שהצופן נקרא סימטרי היא כי נדרש ידע שווה של חומר סודי (מפתח) משני הצדדים.
צופן סימטרי מקבל טקסט קריא ומפתח הצפנה ובעזרתו ממיר את הטקסט הקריא לטקסט מוצפן שאינו מובן לאיש ואותו הוא שולח ליעדו. בצד המקבל אלגוריתם הפענוח מבצע את הפעולה ההפוכה, הוא מקבל את הטקסט המוצפן ואותו מפתח הצפנה שבו השתמש השולח ומשחזר את הטקסט המקורי. כדי שהפענוח יצליח המפענח חייב להחזיק במפתח פענוח מתאים שמאפשר את הפיכת פעולת ההצפנה. לאור זאת על השולח להעביר את מפתח ההצפנה לידיעת המקבל בערוץ בטוח כלשהו כמו במפגש אישי, על ידי שליח מהימן או באמצעות פרוטוקול שיתוף מפתח קריפטוגרפי. מציאת ערוץ בטוח להעברת המפתח היא בעיה בפני עצמה שנדונה רבות והיא נקראת בעיית הפצת מפתחות.
הדרישה שיהיה מפתח אחד משותף לשולח והמקבל היא התכונה העיקרית המבדילה בין הצפנה סימטרית להצפנה אסימטרית שבה מפתח הפענוח שונה ממפתח ההצפנה. שמות אחרים להצפנה סימטרית הם הצפנת מפתח-יחיד (single-key), הצפנת מפתח פרטי (private-key) או הצפנת מפתח סודי (secret key).
דוגמה
אפשר להמחיש הצפנה סימטרית על ידי צופן ההחלפה הבא: יהי \mathcal{A}האלפבית העברי הכולל 22 אותיות (לא כולל סופיות) "אבגדהוזחטיכלמנסעפצקרשת". אם נבחר מפתח e שהוא פרמוטציה כלשהי באורך חמש אותיות מעל \mathcal{A}, הצפנה תתבצע על ידי חלוקת המסר המיועד להצפנה לקבוצות של חמש אותיות והפעלת התמורה e על כל קבוצה באופן מחזורי. כדי לפענח מחשבים את התמורה ההופכית d=e^{-1} ומפענחים באותו סדר. אם למשל e=34125, דהיינו האות הראשונה בכל חמישייה מוחלפת באות השלישית הבאה אחריה בסדר האלפביתי, האות השנייה מוחלפת באות הרביעית הבאה אחריה, האות השלישית מוחלפת באות הראשונה הבאה אחריה וכן הלאה. אפשר להציג את המפתח e כטבלת תמורה עם חמישה היסטים שונים, בשורה הראשונה האלפבית \mathcal{A} ובשורות הבאות ה'היסטים' של האלפבית במרחק שנקבע לפי המפתח, כדלהלן: אם המשפט אותו רוצים להצפין הוא "צופן זה לא בטוח כלל", תחילה מחלקים אותו לקבוצות של חמש אותיות (לצורך הפשטות נתעלם מרווחים) ומתקבל "צופנז הלאבט וחכלל" ואז מצפינים אות אות, 'צ' מוחלפת לפי היסט 3 באות 'ש' בשורה השנייה בטבלה, 'ו' מוחלפת לפי היסט 4 באות 'י' בשורה השלישית וכן הלאה. לאחר הצפנת חמש אותיות חוזרים לתחילת המפתח ומצפינים את חמש האותיות הבאות עד לסיום המשפט. לאחר הצפנה התוצאה תהיה "שיצעל חעבדנ טללנפ". לפענוח מפעילים את התמורה ההפוכה לפי הסדר של המפתח, למשל כדי להחליף את האות 'ש' מתחילים בשורה השנייה בטבלה ומאתרים את האות המקבילה אליה בשורה הראשונה, את האות 'י' מחליפים לפי מיקומה בשורה השלישית וכך מתקדמים עד לפענוח כל המשפט.
הצופן המתואר הוא להמחשה בלבד ואינו ראוי לשימוש כיום מלבד לשעשוע. הסיבות לכך הן, מספר ההיסטים או המפתחות האפשריים מוגבל מאוד במונחים של ימינו ומלבד זאת בצופן מסוג זה התכונות הסטטיסטיות של הטקסט המקורי 'זולגות' לטקסט המוצפן מה שמאפשר ניתוח תדירויות. למעשה השיטה מתוארת היא שיטה עתיקת יומין הקרויה צופן ויז'נר, על כל פנים היא מדגימה היטב את סימטריות הצופן, אפשר לראות שהמפתח חייב להיות סודי וחייב להיות ידוע לשני הצדדים השולח והמקבל במידה שווה. למקבל די בידיעת מפתח ההצפנה כדי לפענח את הטקסט המוצפן בקלות.
היסטוריה
צופן סימטרי קיים בקריפטוגרפיה מראשית ימיה. הצפנים הקלאסיים מוגדרים כצפנים סימטריים. לדוגמה: צופן החלפה, צופן קיסר, צופן ויז'נר, צופן היל ופנקס חד-פעמי, הם צפנים סימטריים כאשר d = e, כלומר ההצפנה והפענוח נעשים באמצעות אותו מפתח לעיתים באותה טרנספורמציה או בטרנספורמציה הופכית. אלגוריתם DES הוא דוגמה לצופן הסימטרי המודרני הראשון שפותח. הפונקציה ליצירת מפתח הפענוח מכינה את בתי המפתח בסדר הפוך. ההצפנה נקראת סימטרית, מאחר שכל שנדרש הוא ידיעת המפתח הסודי. כאשר המפתח הסודי ידוע, תהליך הפקת מפתח הפענוח הוא פונקציה פשוטה.
דוגמאות לצופנים סימטריים מודרניים נוספים: Twofish, MARS, סרפנט, AES, Blowfish, CAST5, RC4, RC6, DES וכן IDEA.
הגדרות ומוסכמות
בהצפנה נהוג בדרך כלל לכנות את הצדדים המשתתפים בהתקשרות מוצפנת אליס ובוב, המתקיפה או הקריפטאנליסטית היא איב (eavesdropper) שמעוניינת לחשוף את המידע המוצפן שעובר בין אליס ובוב. תחילה אליס ובוב מסכימים ביניהם על אלגוריתם הצפנה. באופן פורמלי אלגוריתם ההצפנה מורכב משלושה אלגוריתמים:
קידוד
ובאופן דומה מרחב המפתח ומרחב טקסט המוצפן מזוהים עם מספרים שלמים בטווח המתאים.
ביטחון
מקובל שאורך המפתח צריך להיות לפחות כאורך הבלוק. השאלה מהו אורך בטוח היא שאלה מורכבת שאין לה תשובה חד משמעית, נכון לימינו מקובל בהנחה שלא תתגלה בזמן הקרוב טכנולוגיה חדשה ומהפכנית, אורך של 128 סיביות מספק מרווח ביטחון מניח את הדעת לכל צורך מעשי. יש לשים לב שאם המפתח קצר מדי הרי שהמתקיף עלול לנסות את כל האפשרויות של המפתח עד שהוא ימצא את המפתח הנכון. להתקפה בסגנון כזה קוראים התקפת כוח גס והשאיפה של מפתח האלגוריתם היא שהתקפת כוח גס לא תהיה יעילה במונחי מחשוב בכלים הקיימים כיום. כאשר מחשבים קוונטיים יהיו מעשיים יהיה צורך להכפיל את אורך המפתח כלומר לפחות 256 סיביות.
ההנחה הבסיסית היא שאיב (האויבת או המתחרה) מכירה את שיטת ההצפנה בה בחרו אליס ובוב לפרטי פרטים. הדבר היחידי שהיא אינה יודעת הוא מהו מפתח ההצפנה k. עובדה זו מהווה עיקרון בסיסי בהצפנה מודרנית הנקרא עקרון קרקהופס שאומר בתמצית ש"ביטחון ההצפנה אינו תלוי בסודיות שיטת ההצפנה אלא אך ורק בסודיות המפתח". על מערכת הצפנה סימטרית להכיל את התכונות הבאות:
צפנים מודרניים עוקפים את הבעיה על ידי הצפנה של בלוקים גדולים יותר בבת אחת. למשל צופן AES מצפין בלוק באורך 16 תווים (אליו מתייחסים כאל מספר שלם באורך 128 סיביות). בניגוד לצופן קלאסי כל אות בבלוק הקלט משפיעה על תוצאת ההצפנה של כל האותיות האחרות. כל בלוק קריא מניב בלוק מוצפן אקראי (על פניו) מתוך הטווח המקסימלי של 2^{128} בלוקים אפשריים, לכן כדי שניתוח סטטיסטי של תדירויות הבלוקים יהיה אפקטיבי יש צורך לנתח כמות עצומה של בלוקים ולכן זה לא מעשי.
כדי להבין למה רוב הסיכויים ש"גישה פשטנית" מדי להשגת הצפנה סימטרית בטוחה לא תצלח. נניח שנתון מספר ראשוני p באורך 160 סיביות (בערך כחמישים ספרות עשרוניות) ונניח שמרחב הטקסט הקריא, הטקסט המוצפן והמפתח זהה. כלומר מספר שלם בטווח [1,p-1]. בטרמינולוגיה אלגברית המספרים הם אלמנטים (איברים הפיכים) של השדה הראשוני. אליס ובוב מסכימים ביניהם מראש על מפתח k סודי משותף שהוא אלמנט אקראי כלשהו הנמוך מ-p ונניח שהם הסכימו על פונקציית הצפנה פשוטה בתכלית כדלקמן: כאן הכוונה היא ש- הוא שלם ייחודי השקול ל-k\cdot m מודולו p (ראו חשבון מודולרי). ופונקציית הפענוח המתאימה היא: כאשר k' הוא ההופכי הכפלי של k (מודולו p) כך שמתקיים. את המפתח ההופכי אפשר לחשב בקלות באמצעות אלגוריתם אוקלידס המורחב.
על פניו נראה שלאיב תהיה בעיה קשה לפענח את הטקסט המוצפן ללא ידיעת המפתח, כיוון שקיימים 2^{160} אפשרויות למפתח ולכן התוצאה תראה כאילו אקראית לעיניה. הניסיון לנחש את מפתח ההצפנה מתוך 2^{160} מפתחות אפשריים בלתי אפשרי בזמן סביר אפילו עם מיליון מחשבי על הפועלים במקביל. אבל מה יקרה אם איב הצליחה להניח ידה על טקסט קריא יחיד m ועל טקסט מוצפן c המתאים לו (מה שקרוי התקפת גלוי-ידוע או התקפת גלוי נבחר), היות שהפונקציה המתוארת היא פונקציה על העובדה הבאה נכונה: כלומר איב הצליחה לחשב את המפתח הסודי מתוך הצפנה אחת בלבד. צריך לזכור, כשמפתחים אלגוריתם הצפנה תמיד מביאים בחשבון שחלק מהטקסט שהוצפן יתגלה בדרך כלשהי לא בהכרח על ידי שבירת האלגוריתם, אלא על ידי גנבה או ציתות. לכן ההנחה שאיב הצליחה להשיג טקסט גלוי וטקסט מוצפן המתאים לו היא הנחה ריאלית שחובה להתייחס אליה.
קל לראות שהצופן הזה מקיים את שלוש התכונות הראשונות אך לא את הרביעית. אם מסירים את החשבון המודולרי עם p וההצפנה הייתה פשוט הכפלה בשלם כלשהו k ואילו הפענוח היה פשוט חילוק ב-k אז גם התכונה השלישית לא הייתה מתקיימת. בגלל העובדה שנכון שניסיון לפענח טקסט מוצפן אחד ללא ידיעת המפתח זו משימה קשה, אך בהינתן מספר טקסטים מוצפנים המשימה יותר קלה מפני שבסבירות גבוהה המחלק המשותף המקסימלי שלהם עלול להיות המפתח הסודי עצמו או כפולה שלו. זו אינדיקציה טובה למה צמצום מודולרי מניב אפקט "ערבוב" מצוין שמשמיד תכונות מסוימות כמו התחלקות אך לחלוטין לא מספיק כדי להבטיח סודיות טובה בסטנדרטים של ימינו.
גישה אחרת היא להשתמש בחיבור מודולו p במקום כפל שהוא פשוט ויעיל יותר במחשב כי הוא דורש פחות פקודות מכונה. למשל: אם p=26 שזה מספר האותיות באלפבית האנגלי, הביטוי הזה בעצם מתאר צופן הזזה שהוא לא יותר מאשר פונקציית חיבור פשוטה לפי היסט קבוע או משתנה. זו רק דרך אחת להציג את אותו הצופן. אם למשל המפתח קבוע נניח k=3 מתקבל צופן קיסר. גם אם משלבים את שתי השיטות חיבור וכפל יחד, למשל אם נתונים שני מפתחות k_1,k_2 ומבצעים: עדיין הצופן אינו מספק ביטחון ראוי במונחים של ימינו ואינו עונה להגדרה הרביעית של צופן סימטרי בטוח תחת המודלים המתוארים. הסיבות לכך הן, ראשית מספר ההיסטים או ההזזות מוגבל לכמות האותיות באלפבית, מספר זה נמוך מאוד בסטנדרטים של ימינו, למחשב ביתי ייקח מספר מילי שניות לחשב את כל האפשרויות. מלבד זאת, היות שכל אות מוצפנת בנפרד ללא תלות באחרות, שכיחות האותיות לפי אופי השפה שבה נכתב הטקסט הגלוי נשמר בחלקו גם בטקסט המוצפן, מה שמאפשר ניתוח תדירויות על מנת לחשוף את המפתח תוך שימוש בכלים סטטיסטיים.
דרך מהירה יותר מחיבור במחשב היא XOR המסומן כאן באמצעות \oplus. לדוגמה: העדפת אופרטור זה על פני אופרטורים אחרים כמו AND או OR שגם הם יעילים במחשב, נובעת מהעובדה שמלבד היותו יעיל הוא מכיל את התכונה החשובה שהוא משמר את אקראיות התוצאה גם אם רק אחד משני האופרנדים אקראי. שיטה זו נחשבת להצפנה הסימטרית המהירה ביותר והיא בטוחה כל עוד המפתח קשה לניחוש. אם המפתח נבחר באקראי והוא באורך המסר ונוצל רק פעם אחת מתקבל פנקס חד-פעמי.
ביטחון לעומת יעילות
פנקס חד-פעמי נחשב מושלם מהיבט תאורטי אם משתמשים בו נכון, אף על פי שהוא מכיל מספר חסרונות. אבל הבעיה העיקרית שבו היא שהוא אינו פרקטי כיוון שיש להכין פנקס חדש המכיל מספרים אקראיים בכמות מספקת בכל פעם שצריכים להצפין משהו ובימינו שצריך להצפין כמויות עצומות של מידע הדבר פשוט בלתי אפשרי. מצד שני אפשר להתפשר על מחולל פסאודו-אקראי קריפטוגרפי "שמותח" גרעין אקראי אמיתי קצר שהוא המפתח הסודי במקרה זה, למחרוזת פסאודו-אקראית ארוכה לפי הצורך ולהשתמש בה במקום בפנקס החד-פעמי כדי להצפין את המסר. כאן מוותרים על סודיות מושלמת בתמורה ליעילות כיוון שהמחרוזת הזו אינה באמת אקראית כי היא נוצרה באמצעות אלגוריתם דטרמיניסטי.
קיים קשר הדוק בין מחוללים פסאודו-אקראיים לבין צפנים סימטריים. אף על פי שלא ניתנה הוכחה פורמלית לכך שמחולל פסאודו-אקראי קיים (מוכח באופן תאורטי) קיימים כיום מועמדים טובים שחלקם שרדו את מבחן הזמן. קיימות שתי שיטות עיקריות לבניית מחולל פסאודו-אקראי הממחישות היטב את הקונפליקט הקיים בקריפטוגרפיה בין ביטחון ליעילות.
השיטה הראשונה היא שיטת אד הוק המכילה אוסף של פעולות ערבוב מסובכות המותאמות היטב לביצוע יעיל במחשב ואשר נראה על פניו שקשה "להתיר" או "לפרום" אותן. אך דווקא הצפנים המודרניים הנפוצים ביותר בראשם AES הם לא יותר מאשר אוסף פעולות אד הוק שאינן מוכחות תאורטית ובכל זאת דומה שמעשית בשטח הן מספקות את המטרה ולמרות קריפטואנליזה אינטנסיבית במשך שנים רבות לא נמצאו דרכים יעילות לפצח אותן.
יתרונות וחסרונות
יתרונותיה של מערכת הצפנה סימטרית הם יעילותה וכוח המחשוב הזעום הדרוש ליישומה. להשגת ביצועים מרביים, מרבית האלגוריתמים הסימטריים ניתנים ליישום בחומרה על גבי שבבים ייעודיים. אחד ההיבטים החשובים בהערכת טיב אלגוריתם סימטרי, היא יכולת היישום בחומרה. על כן שמים דגש על פשטות ושימוש במספר מוגבל של פעולות אריתמטיות בסיסיות כדי לחסוך בזמן עיבוד יקר. בגרסאות ממוטבות, משתמשים בטבלאות איחזור (lookup table) במקום פעולות מתמטיות מורכבות, מה שמאפשר ביצועים טובים יותר. למשל אפשר ליישם את AES באמצעות טבלה אחת בגודל 4 קילובייט. לעומת זאת, מערכת א-סימטרית בדרך כלל מיישמת אריתמטיקה מודולרית במספרים בסדר גודל של אלפי ספרות והיא צורכת זמן עיבוד יקר ועל כן איטית ביותר. אפשר לומר שמערכת סימטרית מהירה יותר ממערכת א-סימטרית בפקטור של 10 לפחות.
החסרון העיקרי בצופן סימטרי היא העובדה שאם פונקציית ההצפנה דטרמיניסטית הרי שמתקבלים בלוקים מוצפנים זהים בכל פעם שמצפינים בלוקים קריאים זהים עם אותו מפתח. עובדה זו כשלעצמה עלולה להוות חיסרון כי מעט מידע נחשף לעיני המתקיף, דבר שרצוי למנוע. ישנן דרכים לעקוף בעיה זו על חשבון יעילות שיטות אילו נקראות מצבי הפעלה.
חיסרון נוסף של הצפנה סימטרית הוא העובדה שהטקסט המוצפן אינו מאומת. כלומר אין דרך למקבל לדעת אם לא נעשה שינוי כלשהו בטקסט המוצפן במהלך ההעברה אם בגלל תקלת תקשורת או בגלל שינוי זדוני שנעשה על ידי המתקיף על מנת לשבור את מערכת ההצפנה. מסיבה זו רצוי להוסיף שיטת אימות שתספק למקבל ערובה שהמידע שהתקבל אותנטי. מערכות הצפנה מודרניות משתמשות בשילוב של כלים האמורים כדי להבטיח סודיות ואותנטיות כאחד.
סוגי הצפנה
ניתן לחלק את הצפנים סימטריים לשני סוגים עיקריים:
ההצפנה הקלאסית נקראת סימטרית כיוון שמפתח ההצפנה ומפתח הפענוח זהים. אולם מלבד החיסרון שבעובדה שהמפתח הסודי חייב להיות משותף לשולח ולמקבל, ההצפנה בוצעה על בלוקים קטנים והמפתח בדרך כלל היה קצר וקל לניחוש, מה שאיפשר ניתוח סטטיסטי. הצפנה סימטרית מודרנית החלה עם עבודתו של קלוד שאנון שניסח את התאוריה וברעיון של הורסט פייסטל, קריפטוגרף ומתמטיקאי של יבמ שפיתח את לוציפר בראשית 1970. הרעיונות של שאנון מהווים אבני יסוד לכל צופן סימטרי מודרני והם הרכבה של מספר פונקציות הצפנה חלשות כשלעצמן כגון החלפה וטרנספוזיציה במספר סבבים, כדי לקבל פונקציית הצפנה חזקה יותר. שילוב של החלפה מוסיף שיכול או ערבוב (Confusion) לצופן ואילו שילוב טרנספוזיציה (העתקה או הזזה) מוסיף פיזור (Diffusion) לצופן. הערבוב נועד לטשטש את הקשר שבין המפתח והצופן ככל האפשר ואילו פיזור נועד לסדר מחדש את סיביות הצופן כך שיתירות המסר המקורי לא תזלוג לצופן.
צופן בלוקים לעומת צופן זרם
לאור העובדה שאפשר להפעיל צופן בלוקים בכל אחד ממצבי ההפעלה המדמים צופן זרם כמו OFB או CTR, עולה השאלה מה עדיף צופן בלוקים או צופן זרם? היתרונות של צופן זרם הם בפשטות ויעילות. צופן זרם מהיר בערך פי שניים מצופן בלוקים, אך למעט מקרים קיצוניים כמו חומרה מוגבלת משאבים, זה לא מהווה יתרון משמעותי. מאידך צופן זרם מוכר פחות טוב מצופן בלוקים שלו היסטוריה עשירה. בעוד שקיים מבחר של צפני בלוקים הנחשבים לבטוחים ויעילים, צפני זרם נוטים להיות חלשים יותר, נשברים בתדירות גבוהה יותר והאמון בהם חלש. הבדל נוסף נובע מרגישות צפני זרם לשימוש לא ראוי. ידוע ששימוש בזרם פסאודו-אקראי פעמיים להצפנת נתונים שונים מביא לשבירה מוחלטת של הצופן, עובדה שנוצלה לא אחת כדי לשבור מערכות הצפנה. צופן בלוקים אינו רגיש לבעיה זו. אפשר לייצר עם צופן בלוקים רצפים פסאודו-אקראיים בלתי תלויים בכל אורך רצוי.