cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בושרוד וושינגטון
ראשית חייו
לאחר פרישתו מהצבא, מימנו אביו ודודו את המשך הכשרתו המשפטית בהדרכתו של ג'יימס וילסון. לאחר תום הכשרתו אצל וילסון באפריל 1784, שב וושינגטון למחוז וסטמורלנד, נשא לאישה את ג'וליה אן (אנה) בלקברן, ופתח משרד עורכי דין פרטי. וושינגטון עסק בעריכת דין במגזר הפרטי מאז ועד -1798.
קריירה
ב-1787 נבחר וושינגטון כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה. ב-1788 הוא היה חבר בוועידת האשרור של וירג'יניה, שם הוא הצביע בעד אשרור חוקת ארצות הברית.
ב-29 בספטמבר 1798 מונה וושינגטון במינוי פגרה על ידי הנשיא ג'ון אדמס כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של ג'יימס וילסון שנפטר, לאחר שג'ון מרשל דחה את המינוי בשל רצונו להיבחר למשרה פוליטית. מינויו הקבוע של וושינגטון הוגש ב-18 בדצמבר ויומיים אחר כך אושר מינויו על ידי הסנאט של ארצות הברית.
ב-7 בפברואר 1799, בגיל 36, הושבע וושינגטון לתפקידו. שנתיים לאחר מכן, מונה מרשל כנשיא בית המשפט העליון. וושינגטון הצביע יחד אתו בכל פסקי הדין למעט שלושה (אחד מהם היה פסק הדין "אוגדן נגד סאונדרס" . בתקופה בה כיהן וושינגטון על בבית המשפט בנשיאותו של מרשל, הוא כתב את חוות הדעת בפסק הדין "קורפידל נגד קורייל" . בפסק דין זה הוא מנה מספר זכויות שנחשבו בעיניו כ"זכויות וחסינויות של האזרחים בכמה מדינות".
נכסיו
בשנת 1795 בערך, רכש וושינגטון את אחוזת בלוודיר בריצ'מונד, לשעבר אחוזתו של ויליאם ביירד השלישי. הוא החזיק באחוזה עד למינויו לבית המשפט העליון ב-1798.
עם מות דודתו מרתה וושינגטון ב-1802, ירש וושינגטון את כל מסמכיו של דודו ג'ורג' וושינגטון וכן את החלק העיקרי של אחוזתו, כולל אחוזת המטעים מאונט ורנון, כפי שצוין בצוואה של דודו. על פי הצוואה היו כל עבדיו של ג'ורג' וושינגטון אמורים להיות משוחררים לאחר מות רעייתו. עם זאת, מרתה שחררה את העבדים כבר ב-1800, טרם מותה.
כאשר עברו בושרוד וושינגטון ורעייתו למאונט ורנון מיד לאחר מותה של מרתה וושינגטון, הוא הביא עמו את עבדיו לאחוזה. האחוזה לא הניבה הכנסות מרובות, והוא מצא שהוא לא יוכל לממן את הוצאות האחוזה מפעילותה וממשכורתו כשופט עליון.
כתוצאה מכך, בתקופת מגוריו שם התדרדר מצב האחוזה. בשל אי-הרווחיות של אחוזותיו, מכר וושינגטון רבים מעבדיו כדי לממן את הוצאות האחוזה.
פעילות ציבורית
ב-1813, שנה לאחר שהוקמה, נבחר וושינגטון כחבר באגודת העתיקות האמריקאית. ב-1816 הוא היה לחבר מייסד של תנועת ההתיישבות האמריקאית, שקידמה את חזרתם לאפריקה של העבדים המשוחררים. וושינגטון היה לנשיא הראשון של התנועה עד ליומו האחרון.
העובדה שהוא מכר את חלק מעבדיו כדי לממן הוצאות האחוזה, גרמה לזעם בקרב מתנגדי העבדות, שהעלו את השאלה מדוע נשיא תנועת ההתיישבות האמריקאית לא שימש דוגמה בשחרור עבדיו, כפי שעשה דודו. הם סברו שעליו לשחרר את עבדיו כדי שיצאו בתנועת ההגירה לליבריה.
מותו ומורשתו
בושרוד וושינגטון נפטר בפילדלפיה ב-26 בנובמבר 1829, כאשר היה בעיצומו של סבב שיפוט ברכיבה. רעייתו נפטרה יומיים אחריו, בעת שעסקה בהעברת גופתו לקבורה. שניהם קבורים באחוזת הקבר של משפחת וושינגטון במאונט ורנון. בחזית הקבר ניצב אובליסק.
בשל תפקידו בתנועת ההתיישבות האמריקאית, שפעילותה הובילה להקמתה של ליבריה, נקרא על שמו האי בושרוד הסמוך לבירת המדינה מונרוביה.
השלישייה האדומה
השלישייה האדומה (בגרמנית: Rote Drei) הייתה החלק השווייצרי של התזמורת האדומה (טרפר). היא הוקמה ותוחזקה על ידי המינהל הראשי של המטה הכללי הרוסי. ונוהלה בשווייץ בהצלחה רבה על ידי שאנדור ראדו ההונגרי-יהודי.
שם, היסטוריה ופעילות
המונחים "השלישייה האדומה" ו"התזמורת האדומה" הומצאו על ידי המשרד הראשי לביטחון הרייך (Reichssicherheitshauptamt בראשי תיבות RSHA), זרוע הריגול הנגדי של האס אס. השלישייה האדומה, כחלק מהותי מהתזמורת האדומה הייתה מחוץ להישג ידם של כוחות הביטחון הגרמניים בגרמניה, גם לאלה שהיו בשווייץ. בראש השלישייה האדומה עמד שאנדור (אלכסנדר) ראדו (שם קוד: DORA), קומוניסט וגאוגרף הונגרי-יהודי. השלישייה האדומה נוסדה בשנת 1936, אז הגיע ראדו לז'נבה. באפריל 1942 שונה הארגון עם ראדו כמנהיג הקבוצה, והיו בו גם שלושה מנהיגי תת-קבוצות: רחל דיבנדורפר היהודייה-פולנייה (שם קוד: SISSY), ז'ורז' בלין עיתונאי צרפתי של הלה מונד (שם קוד: LONG) והעיתונאי השווייצרי אוטו פינטר (שם קוד: PAKBO).
לאחר כליאתו של ליאופולד טרפר (שם קוד: GRAND CHEF) בידי הגסטפו בשנת 1942, הקבוצה של ראדו הפכה לחלק היעיל ביותר ברשת הריגול של התזמורת האדומה. ראדו אסף מידע שימושי בשווייץ והיו לו כמה קשרים גם בגרמניה. ייתכן והכי חשוב היה לפעילות הקבוצה שראדו היה בקשר גם עם רשת הריגול של לוסי, שהייתה בעלת קשרים בעלי ערך רב בתוך גרמניה, והייתה קשורה לסוכנויות הביון הבריטיות. יש השערה שרשת הריגול של לוסי שימשה על ידי המודיעין הבריטי צינור להעברת מידע אולטרה למודיעין הסובייטי מבלי לחשוף את פעולת שבירת הקוד הגרמני על ידי הבריטים, שהיה בעצם מקור המידע, אך רוב ההיסטוריונים אינם מסכימים עם התאוריה הזו.
משה גור
משה (צ'יקו) גור (נולד ב-24 באוקטובר 1937) הוא איש ציבור, חבר הוועד המנהל של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, וכדורסלן עבר. לשעבר מנכ"ל קרן היסוד - המגבית המאוחדת לישראל, מזכיר הוועדה לחגיגות יום העצמאות של ישראל והוועדה לחגיגות שנת ה-20 למדינת ישראל.
ביוגרפיה
נולד ברחובות. התחנך ולמד בירושלים בבית הספר היסודי בית חינוך על שם חיים ארלוזורוב והתיכון ליד האוניברסיטה. היה חבר בקיבוץ יזרעאל. למד גאוגרפיה והיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1962–1966.
גור היה שחקן בליגה לכדורסל בהפועל ירושלים בשנים 1959 עד 1966.
בין השנים 1967 עד 1970 היה מזכיר הוועדה לחגיגות יום העצמאות של ישראל והוועדה לחגיגות שנת ה-20 למדינת ישראל. בין השנים 1970 עד 1974 היה סגן מנהל מחוז ירושלים במשרד הקליטה. היה שליח קרן היסוד - המגבית המאוחדת לישראל ללונדון בשנים 1974–1979. עם שובו עבר מספר תפקידים בקרן היסוד והתמנה כמנכ"ל הקרן בשנת 1991. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 1997.
עם יציאתו לגמלאות הפך לפעיל בארגון המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, נבחר להיות חבר הוועד המנהל של המועצה ויו"ר וועדת הסיורים שלה.
חייו האישיים
משה (צ'יקו) גור נשוי ואב לבן ובת. .
יחסי גיאנה–מקסיקו
יחסי גיאנה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין גיאנה למקסיקו. שתי המדינות חברות באיגוד מדינות הקריביים, הקהילייה הקריבית, הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, ארגון מדינות אמריקה והאו"ם.
היסטוריה
גיאנה ומקסיקו הן שתי מדינות אמריקאיות עם רקע היסטורי שונה מאוד. במאי 1966 קיבלה גיאנה עצמאות מבריטניה וב-1 במרץ 1973 כוננו גיאנה ומקסיקו יחסים דיפלומטיים. מאז, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות הוגבלו לשיתוף פעולה בינלאומי בלבד באמצעות ארגונים כמו האו"ם וארגונים רב-צדדיים אזוריים כמו הקהילה הקריבית (CARICOM).
זאב און
זאב און (איסרזון) (28 במרץ 1900 – 6 בפברואר 1979) היה מראשוני תנועת "השומר הצעיר" בפולין ובארץ ישראל. מחלוצי "העלייה השלישית", ממנהיגי "גדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור", ממייסדי קיבוץ תל יוסף ודמות מרכזית בו, פעיל מרכזי ביזום, הקמה וניהול של מפעלים כלכליים בתנועה הקיבוצית, בתנועת המושבים ובהסתדרות העובדים הכללית, חבר בהנהגת מפא"י. בין תפקידיו הבולטים: מנהל "תנובה חיפה", מזכיר מפא"י בעת הכרזת המדינה, מזכיר חברת העובדים של ההסתדרות הכללית.
יחסי גיאנה–מקסיקו
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מגיאנה למקסיקו
ביקורים רמי דרג ממקסיקו בגיאנה
זאב און
ילדות, נעורים ועלייה לארץ ישראל: 1921-1900
זאב היה בנם הבכור של רוזה לבית פריד ויהודה מרדכי איסרזון. הוא נולד בבוצ'אץ' שבגליציה, כאשר הייתה חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית. המשפחה כללה ארבעה בנים, ולאחר זאב נולדו שלושה אחים: משה, שרגא ודוד. ההורים חינכו את ילדיהם ברוח דתית חסידית. זאב למד ב"חדר" ובישיבה. האב עסק במסחר תבואות וטחינת קמח. בעת מלחמת העולם הראשונה ב-1915 הוא גויס לצבא האוסטרי ונהרג ב-1917. המשפחה נמלטה לווינה, וחזרה לבוצ'אץ' עם סיום המלחמה ב-1918 בסטטוס של אזרחות פולנית (לאחר המלחמה גליציה המזרחית סופחה לפולין). בגיל שש-עשרה זאב נשא בעול הפרנסה של המשפחה ועבד בבית מסחר גדול בווינה. הוא היה יד ימינה של אמו ודאג לחינוך אחיו הצעירים.
יחסי גיאנה–מקסיקו
הסכמים דו-צדדיים
ביוני 1996 חתמו גיאנה ומקסיקו על הסכם לשיתוף פעולה מדעי וטכני.
יחסי סחר
בשנת 2018, הסחר הדו-צדדי הכולל בין שתי המדינות הסתכם ב-68 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של גיאנה למקסיקו כולל: אורז, בוקסיט, רום וגבישים. הייצוא העיקרי של מקסיקו לגיאנה כולל: חיטה, דשן, שעועית גרבנזו, אלכוהול (בירה) ופלדה. החברה הרב-לאומית מקסיקנית Cemex פועלת בגיאנה.
זאב און
ילדות, נעורים ועלייה לארץ ישראל: 1921-1900
בעת שהיית המשפחה בווינה רכש זאב השכלה כללית. הוא הוקסם מ"אלטנוילנד" של בנימין זאב הרצל והחל להתעניין בציונות, בסוציאליזם ובעלייה לארץ ישראל. הוא עזב את החיים הדתיים, והפך לציוני נלהב הרוצה להגשים את חלומו. לאחר המלחמה החל בפעילותו הציונית: הוא נמנה עם קבוצה המייסדת את קן תנועת "השומר הצעיר" בבוצ'אץ'. יחד עם קבוצה של שישה עשר חברים החל בהכשרה חקלאית לקראת עלייתם ארצה, בתחילה בבוצ'אץ' ולאחר מכן בצ'ורטקוב. בעת ההכשרה הכיר את יונה בודינגר, לימים רעייתו. הוא הקפיד לדבר ולכתוב בעברית, הגם שידע היטב יידיש, גרמנית ופולנית.
בתחילת ספטמבר 1920, עם קבוצה של כ-22 חלוצים, ויונה בודינגר בתוכם, הפליג זאב באניה "אבציה" שיצאה מנמל טריאסט באיטליה, וכעבור שישה ימים, ב-6 בספטמבר 1920 הגיעה לנמל יפו. באותה עת ארץ ישראל הייתה תחת שלטון המנדט הבריטי. זו הייתה תחילתה של העלייה השלישית, שבמסגרתה עלו עשרות אלפי חלוצים. מיד לאחר עלייתו הצטרף לגדוד שומריה של תנועת "השומר הצעיר". המחנה שכן על מורדות הכרמל - היום, מקום מושבו של קיבוץ יגור. החלוצים הצעירים עבדו בסלילת כבישים ומסילות רכבת באזור חיפה. זאב היה מרכז ועדת התרבות של מחנה שומריה.
כעבור מחצית השנה, בתחילת 1921, החליט לעזוב את שומריה ואת תנועת השומר הצעיר כיוון שחשב שאורח חייה אינו לרוחו. הוא הצטרף ל"גדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור", וחבר לפלוגת "ראש העין". פלוגות הגדוד עסקו בעבודות ציבוריות שונות מטעם ממשלת המנדט – סלילת כבישים ומסילות רכבת, בניית מחנות לצבא הבריטי וכן עבודות חקלאיות מזדמנות. שאיפתו העיקרית של הגדוד הייתה להקים יישובים חקלאיים חדשים במתכונת שיתופית.
בעת שהפלוגה שכנה בראש העין, און החל בפעילות ציבורית במסגרת הגדוד, בנוסף לעבודתו הרגילה כחבר מן השורה. הוא שימש כמזכיר ועדת הספקה. כמו כן, היה גזבר פלוגת הג'יפּס של גדוד העבודה, שאנשיה התנדבו לעסוק בעבודות שירות שונות לצבא הבריטי. הפלוגה שכנה בתוך המחנה של הצבא הבריטי במחנה סרפנד ("צריפין").
במרץ 1921 נפטרה רוזה, אמו של זאב, והוא לקח על עצמו לדאוג לאחיו ולהעלותם ארצה. זאב השיג סרטיפיקטים לשני אחיו: שרגא עלה ארצה ב–1924 ודוד שעלה אחריו כעבור שנים מעטות. אחיו משה לא רצה לעלות ארצה והוא, אשתו ושני ילדיו הושמדו על ידי הנאצים במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1921 מימש גדוד העבודה את שאיפותיו והעלה על הקרקע שני יישובים חדשים בעמק יזרעאל המזרחי למרגלות הגלבוע: ב-22 בספטמבר 1921 נקודה א' ליד מעין חרוד, שנקראה לימים עין חרוד; וב-13 בדצמבר 1921 נקודה ב' על תל שייך חסן, אשר נקראה תל יוסף. כעבור שמונה שנים, שני הקיבוצים עברו צפונה למקומם הקבוע בגבעת קוּמי. זאב און נמנה עם קבוצת החלוצים הראשונה שהתיישבה בנקודה ב', וייסדה את קיבוץ תל יוסף. כעבור מספר שבועות הצטרפה אליו יונה בודינגר ובשנת 1922 הם התחתנו ובנו שם את ביתם. נולדו להם שתי בנות: דלילה ויעל. יונה עבדה בחקלאות ורכזה את הפעילות המקצועית של גן הירקות של תל יוסף במשך 35 שנים.
פעילותו הציבורית של זאב און
במשך תקופה ארוכה של 45 שנים, זאב און שימש במגוון תפקידים חשובים ביישובו קיבוץ תל יוסף, בגדוד העבודה, בתנועה הקיבוצית ובהתיישבות העובדת בכללה, בהסתדרות הכללית ובמפא"י.
גדוד העבודה, תל יוסף וההתיישבות העובדת
בפברואר 1922 נבחר לציר למועצה המרכזית של גדוד העבודה. ב-1923, כחבר הוועד הפועל המרכזי של גדוד, השתתף בוויכוח הקשה עם הנהגת ההסתדרות בסכסוך שהתגלע במשק המשותף של עין חרוד - תל יוסף, בין גדוד העבודה לבין קבוצת שלמה לביא. הסכסוך הוביל לחלוקת הקיבוץ המשותף ופרישת עין חרוד מהגדוד. היה זה הפילוג הראשון בתנועה הקיבוצית. ב-1924 און נטל חלק ב"כינוס בית אלפא", יחד עם יצחק טבנקין מטעם הקיבוץ המשותף תל-יוסף ועין-חרוד, שדן בהקמת "חבר הקבוצות" הראשון. הוא ניסח את ההצעות שהובאו לכינוס ובהן דרישה ליתר שיתופיות בין קבוצות עובדים ובתוכן. כעבור שנתיים היה ציר מטעם הגדוד בכינוס הוועידה לאיחוד התנועה הקיבוצית שהתקיים בדגניה.
ב-1924 היה חבר בוועדת שלושה, יחד עם מנחם אלקינד ודוד הורביץ, לגיבוש התזה של הגדוד בשאלת "עמדתנו בהסתדרות".
און היה אחד מעורכי ביטאון גדוד העבודה "מחיינו". לאחר פירוק הגדוד ב-1928, קיבוץ תל יוסף אימץ אותו כביטאונו הרשמי והמשיך בהוצאתו לאור.
ב–1925 היה חבר מטעם המרכז החקלאי בוועדה הבין-קיבוצית שהתמנתה כבוררת בעניין החלטת מועצת הגדוד על איחוד הקיבוצים כפר גלעדי ותל-חי.
און היה תובע מטעם מרכז גדוד העבודה במשפטו של ירחמיאל לוקאצ'ר, חבר הסקציה הקומוניסטית בגדוד העבודה וממנהיגיו הראשיים של בית הספר הצבאי של גדוד העבודה בתל יוסף.
אקסל שפרינגר
אקסל צזאר שפרינגר (בגרמנית: Axel Cäsar Springer, 2 במאי 1912 - 22 בספטמבר 1985) היה עיתונאי, עורך עיתונות, מוציא לאור וסופר גרמני שמרן. ייסד והיה הבעלים של אקסל שפרינגר (הוצאה לאור), שנכון ל-2012 היא ההוצאה לאור הגדולה ביותר בגרמניה לעיתונים, השלישית בגודלה למגזינים ואחת הגדולות ביותר באירופה באופן כללי.
זאב און
גדוד העבודה, תל יוסף וההתיישבות העובדת
ב-1926 התמנה און לחבר מרכז הגדוד. היה מיוזמי הקמת סיעת המרכז וממנהיגיו, שהעמידה עצמה כאלטרנטיבה במאבק בין סיעת השמאל בהנהגת מנחם אלקינד ודוד הורביץ, לבין סיעת הימין בהנהגת אליעזר כנעני וחנוך רוכל. מטרת סיעת המרכז הייתה למנוע את פילוג הגדוד. אולם, המאמצים היו לשווא, הגדוד החל להתפורר והתפרק סופית ב–1928. אולם ב-1929, בין היתר ביוזמתו ותמיכתו של און, התאחדו פלגי הגדוד בקיבוצים תל יוסף, כפר גלעדי, תל חי ורמת רחל - עם תנועת "הקיבוץ המאוחד" (שמייסדיה אנשי עין חרוד פרשו כאמור מגדוד העבודה ב-1923).
אקסל שפרינגר
ביוגרפיה
שפרינגר נולד ב-1912 באלטונה, הרובע המערבי של המבורג שבגרמניה. אביו הינריך היה עיתונאי ומוציא לאור ידוע בזכות עצמו (העיתון Altonaer Nachrichten, בהוצאת Hammerich & Lesser-Verlag). בצעירותו ביקש שפרינגר להיות זמר, אולם איכות קולו התבררה כבלתי מתאימה והוא נאלץ ללכת בסופו של דבר בדרכו של אביו. הוא החל כסדר דפוס מתלמד, בהוצאה לאור ובעיתון של אביו ומ-1934 המשיך ככתב, הן עבור עיתונו של אביו והן עבור סוכנות ידיעות ועיתון מקומי אחר. בתקופה זו הוא הספיק להתחתן לראשונה (ב-1933), עם מרתה אלזה מאייר, ונולדה בתו הראשונה ברברה (באותה שנה). שפרינגר התגרש לראשונה (ב-1938) ונישא שוב כעבור כשנה. הוא עתיד היה במרוצת חייו להינשא סך הכל חמש פעמים ונולדו לו בסופו של דבר שלושה ילדים, משלוש נשים שונות. בנו הבכור אקסל שפרינגר (הבן), שנולד לו ב-1941 מאשתו השנייה ארנה פרידה ברטה הולם, חלה במחלה מידבקת, וכעבור 6 חודשים התאבד ביריה, על ספסל בעיר המבורג בינואר 1980, בן 38 היה במותו, גרוש ואב לשניים.
זאב און
גדוד העבודה, תל יוסף וההתיישבות העובדת
בשנים 1927–1937 היה און הגזבר של תל יוסף ונציג הקיבוץ כלפי המוסדות המיישבים. באותה עת היה זה התפקיד החשוב ביותר בקיבוץ. במסגרת תפקידו זה היה פעיל מאוד בהקמת תאגידים משותפים של ההתיישבות העובדת.
ב-1930 היה מהוגי ומקימי "תנובה חיפה", ומכותבי התקנון וחוקת העבודה שלה. הוא התמנה למנהל תנובה חיפה ב–1937 ושימש בתפקיד עד 1942. היה חבר בהנהלת מרכז תנובה החל מהיווסדה ב-1935 והתמיד בתפקידו זה 38 שנים. המרכז עסק בתיאום ושיווק משותף של התוצרת החקלאית של שלושת הסניפים: תל אביב, חיפה וירושלים.
און היה פעיל מאוד בפיתוח משק המים של עמק יזרעאל המזרחי. באוגוסט שנת 1933 הציע, בישיבת הגוש, לייסד את קואופרטיב המים. באותה ישיבה נבחרה ועדה פריטטית של יישובי הגוש באותם הימים: עין-חרוד, תל-יוסף, כפר יחזקאל, חפציבה, בית אלפא וקבוצת גבע, והוא נמנה עם חבריה. תפקידו היה לגייס כספים ולמנהל משא ומתן עם גורמי חוץ כגון חברות קידוח, יחד עם צבי דר (לדרר) איש קיבוץ חפציבה, היועץ הטכני הראשי.
אקסל שפרינגר
ביוגרפיה
העיתון הראשון של שפרינגר היה ירחון בשם NORDWESTDEUTSCHE HEFTE והוא התחיל להוציא לאור כעבור מספר חודשים גם שבועון תוכניות רדיו קטן HÖR ZU (הקשב!), שהחל לסקר בהמשך גם תוכניות טלוויזיה. השבועון הוא שהצליח פיננסית ומרווחיו מימן שפרינגר ב-1948 את עיתון הערב היומי הראשון שלו HAMBURGER ABENDBLATT.
זאב און
גדוד העבודה, תל יוסף וההתיישבות העובדת
ב-17 בינואר 1935 השותפות הוכרה כאגודה על ידי רשם האגודות. היא התקשרה עם יועץ המים שמחה בלאס. את המימון לקידוח המים הראשון בסך 1,000 לא"י, קיבלה האגודה מאגודת "ניר שיתופי" של ההסתדרות הכללית. כגזבר האגודה היה און אחראי על איסוף שטרות החוב מהקיבוצים. אגודת המים התחילה בהספקת 3 מיליון קוב מים, ובשנת 1970 הפיקה 28 מיליון קוב והגיעה למקסימום הספיקה האפשרי. פיתוח מקורות המים שינה באפן דרמטי את הפוטנציאל החקלאי שניתן היה להפיק מהאדמות של חברי האגודה.
ב-1933 און, יחד עם יעקב אפטר ודוד כהנא, התמנה להנהלת המשביר המרכזי הראשונה. במשך שנים ארוכות כיהן בתפקיד יו"ר המועצה שלו. המשביר המרכזי היה הגוף העיקרי להספקת ציוד ומכונות חקלאיות, זרעים, חומרי הדברה וכדומה להתיישבות העובדת.
אקסל שפרינגר
ביוגרפיה
ב-1952 הקים שפרינגר את העיתון "בילד", שהוא כיום העיתון הנפוץ והנקרא ביותר באירופה. שנה אחר כך קנתה חברת אקסל שפרינגר את בית ההוצאה לאור של "די ולט", לרבות השבועון WELT am SONNTAG והעיתון די ולט עצמו, שנוסד על ידי השלטונות הבריטים באפריל 1946. האחרון הפך במהרה לעיתון הדגל של אקסל שפרינגר, המיועד לקהל אקסקלוסיבי ברמה אינטלקטואלית גבוהה.
זאב און
גדוד העבודה, תל יוסף וההתיישבות העובדת
און זכה בהכרה כמפשר הוגן וישר דרך, ולכן היה חבר בוועדות רבות אשר עסקו בנושאים כלכליים של הקיבוצים, וביישוב מחלוקות שונות. בשנים 2–1931, יחד עם לוי שקולניק (אשכול), מונה מטעם בנק הפועלים לבדוק את מצבם הכלכלי וביסוסם של הקיבוצים. חבר בוועדת "ניר" מטעם הבנק שעסקה בביקורת מאזנים של הקיבוצים. היה חבר בוועדת בוררות מטעם ההסתדרות שעסקה במחלוקת בין דגניה א' לבין יתר קיבוצי עמק הירדן בדבר תעלת השקיה החוצה את שטחי דגניה.
ב-1937 היה חבר בוועדה להכנת תוכנית לקיום שני משקים של "רוב" ו"מיעוט" בקיבוץ רמת יוחנן, שעסקה במעבר חברים בין הקיבוצים בית אלפא ורמת יוחנן. ב-1941, יחד עם יוסף גוריון, איש קבוצת גבע, שימשו בוררים בסכסוך אדמות בין דגניה א' לדגניה ב'. באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20, היה און אחד משלושת הבוררים שקבע המרכז החקלאי בשאלת חלוקת המים של מפעל הירמוק בין קיבוצי עמק הירדן - כנרת, דגניה א', דגניה ב', בית זרע, אפיקים ואשדות יעקב. השניים הנוספים היו שמחה בלאס וצבי לדרר. מפעל הירמוק ומפעל ההשקיה של דגניה א' שלטו על שטח של 6,379.5 דונם ותפוקתו הייתה 4,860 קוב לשעה. הוועדה קבעה את עקרון השיתוף במפעל הכללי – יש זכות כללית לכל קיבוץ השותף במפעל לפי שטחי הקרקע שהוקצבו על ידי המוסדות המיישבים לכל משק וכן מחיר מים אחיד לכל הקיבוצים. קיבוצי עמק הירדן התחייבו לקבל פסיקתה של הוועדה ללא עוררין.
מחנה הריכוז פוסטקוב
המחנה הוקם ביוני 1940 בגליציה המערבית. המחנה נסגר בידי הנאצים עם התקרבות כוחות הצבא האדום ב-1944.
אקסל שפרינגר
ביוגרפיה
אקסל שפרינגר היה שמרן בדעותיו הכלכליות - חברתיות ונץ מבחינה מדינית. הוא התנגד לדיקטטורה מכל סוג שהוא, חום או אדום והיה בעד איחוד גרמניה. בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים הוא התייצב בראש מתנגדי הטרור השמאלי של אז ועקב כך, ב-1968 סבלו משרדי החברה שלו בברלין מהפגנות וחסימות מצד קבוצות סטודנטים שמאלנים רדיקלים. קבוצת באדר מיינהוף אף הציבה בעקבות זאת את חברת אקסל שפרינגר כיעד מרכזי להתקפותיה. ב-1972 הניחה קבוצת הטרור הזו שש פצצות במשרדי החברה בהמבורג. שלוש מהן התפוצצו ו-17 איש נפצעו. באוגוסט 1973 הוצת אחד מבתיו של שפרינגר ובינואר 1975 הותקף בית אחר שלו, בשווייץ. באותה שנה גם התפוצצה פצצה במשרדי הקבוצה בפריס ואגף צרפתי של הטרוריסטים הללו לקח על עצמו את האחריות לכך.
ב-1971 יצא לאור בגרמנית אוסף נאומים ומאמרים שלו - "Von Berlin aus gesehen" ("לראות מברלין").
שפרינגר זכה לראות ב-1985 את הנפקת החברה שלו בבורסה לניירות ערך בפרנקפורט, אך זמן קצר אחר כך באותה שנה, הוא נפטר ואת השליטה על ההוצאה לאור שלו קיבלה אשתו החמישית (מאז 1978), פרידה שפרינגר (ילידת 1942). כיו"ר קרן אקסל שפרינגר במקומו מונה ארנסט קרמר, עיתונאי יהודי - גרמני, שהיה אחד מעורכי "די ולט".
יחסו האוהד למדינת ישראל
היבט מיוחד לאקסל שפרינגר היה אהדתו הבולטת למדינת ישראל. כל עיתוניו דגלו בדעות אלה והביעו אותן, בעקבותיו. עד היום, 36 שנה אחרי מותו, אחד מעקרונות היסוד עליהם מתחייב כל עיתונאי המועסק בקבוצה הוא לפעול למען פיוס עם העם היהודי והגנה על זכויותיה של מדינת ישראל. קבוצות שמאל ואסלאם רדיקלי שונות האשימו עקב כך את הקבוצה שהיא "שופרה של הציונות" והן מנסות להטיל חרם על עיתוני הקבוצה, בדרך כלל ללא הצלחה רבה.
ב-1965 ביקר שפרינגר בישראל בפעם הראשונה ותרם למוזיאון ישראל 3.6 מיליון מארק. בעשרים השנים הבאות עד למותו הוא הספיק לבקר בישראל עוד פעמים רבות ולתרום לגופים וארגונים רבים בה.
ב-1974 העניקה אוניברסיטת בר-אילן לאקסל שפרינגר תואר דוקטור לשם כבוד וב-1976 הוא קיבל תואר דומה גם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. ב-1978 היה שפרינגר לזוכה הראשון במדליית ליאו בק, המוענקת על ידי מכון ליאו בק בניו יורק, עבור מאמצים לפיוס וטיוב היחסים בין גרמניה ליהדות גרמניה.
מחנה הריכוז פוסטקוב
ביוני 1940 נשלחו למחנה יהודים שנחטפו מגטו דמביצה. ב-1942 גורשו למחנה חלק מיהודי מיילץ. בנובמבר 1943 נסגר מחנה שבניה והיהודים שבו הועברו למחנה פוסטקוב. לפי דפי עד ביד ושם, נרצח במחנה הסופר והמשורר החרדי המפורסם ר' אלימלך שטייאר.
ב-28 בספטמבר 1943 ביקר במחנה היינריך הימלר בליווי הפמליה המלאה שלו.
ביוני 1944, עם התקדמות כוחות הצבא האדום, המחנה פורק, והאסירים היהודים שבו נשלחו לאושוויץ. הכוונה המקורית הייתה להוביל אותם היישר לתאי הגזים, אך בעקבות צורך שהתעורר בעובדים הועברו אנשי הקבוצה למחנה העבודה גלייביץ, בו הוחזקו עד שחרור המחנה בידי הרוסים.
החיים במחנה
חיים שלמה פרידמן, יליד קרקוב, מספר על הריכוז במחנה:.
יונה שטיינר, יליד העיירה גרוניק, גורש למחנה פוסטקוב בגיל 13 והוא מתאר את המחנה:
בשנת 1943 שהו במחנה רק בעלי מלאכה, והוקלו מעט התנאים בו: במקרה בריחה של אסיר פולני, נענשו האסירים הפולנים בשלילת החבילות המזון שנשלחו אליהם, למשך שבוע. במקרה כזה הגרמנים מסרו את החבילות ליהודים. פעם בשבוע הותר ליהודים להשתמש במקלחות המים החמים שבחלק הפולני.
זאב און
גדוד העבודה, תל יוסף וההתיישבות העובדת
לצד עבודתו במשק ובכלכלה טיפל און בענייני תרבות והנצחה. כך למשל, לאחר רצח חיים ארלוזורוב ב–17 ביוני 1933, שימש המזכיר הכללי של מפעל ההנצחה לזכרו. בהסכם שנערך בין הוועד הפועל של ההסתדרות הכללית לבין ועד הנאמנים למגבית למען ארץ-ישראל ולמען יהדות גרמניה, הוחלט על הצבת יד לזכרו של חיים ארלוזורוב. ב–1945 היה בין יזמי הקמתה של מדרשת בית ברל, להנצחת זכרו של ברל כצנלסון.
און היה מיוזמי הקמת הקיבוץ העירוני אפעל (היום שכונה ברמת גן ליד בית חולים "שיבא" בתל השומר). אחר כך, בהיותו כבר מזכיר חברת העובדים ולאחר כישלונו של הקיבוץ העירוני, פעל להעברת שטחי אפעל לרשות הקיבוץ המאוחד, שהקים במקום סמינריון רעיוני של התנועה בשם "יד טבנקין". הוא אף דאג לכך שהשטח יישאר בבעלות הקיבוץ המאוחד.
בשליחות מפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י)
בשנים 1942–1949 עבר און לכהן בתפקידים מפלגתיים כלל-ארציים מטעם מפא"י.
גרוס מורן (ניופאונדלנד)
גרוס מורן (באנגלית: Gros Morne; מילולית: ההר הגדול הבודד) הוא הר בהרי לונג ריינג', הממוקם במערב האי ניופאונדלנד בפרובינציית ניופאונלנד ולברדור שבקנדה.
זאב און
בשליחות מפלגת פועלי ארץ ישראל (מפא"י)
הוועד הוקם ב–1942 נוכח הסכנה של התקרבות הצבא הגרמני בפיקודו של רומל למצרים. תפקיד הוועד היה לאסוף תרומות למאמץ המלחמתי של היישוב בארץ וכן לדאוג למשפחות החיילים המגויסים לצבא הבריטי ולביטחון היישוב. און גויס לעבודה זו עם גמר עבודתו כמנהל תנובה חיפה על ידי אליהו גולומב ואייזיק ברודני (יצחק בראלי). השניים הצליחו לשכנע את אספת תל-יוסף להכיר בחשיבות המשימה ובהתאמתו של און לתפקיד זה. המטרה הייתה לאסוף, תוך פרק זמן קצר, רבע מיליון לא"י. תרומת אזור חיפה הייתה 20% מהסכום הכולל שנאסף.
הוצע לתפקיד על ידי ברל כצנלסון ודוד בן-גוריון. מועצת פועלי תל אביב עמדה באותה תקופה במרכז הוויכוח בתוך מפא"י בין סיעה ב' לרוב במפא"י. מינויו של און, שהיה מקובל על שני הצדדים, נועד להחזיר למפלגה את אחדותה. בתפקיד זה כיהן בשנים 1943–1944.
גרוס מורן (ניופאונדלנד)
גובהו של ההר 807 מטרים מעל פני הים. ההר הוא הפסגה השנייה בגובהה באי ניופאונלנד (הפסגה הגבוהה ביותר היא הר הקאבוקס).
ההר מתנשא לגובה של 707 מטרים מעל סביבתו.
זאב און
בשירות ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל (ההסתדרות הכללית)
לאחר הכרזת המדינה, עם סיום תפקידו כמזכיר מפא"י, חזר לפעילות כלכלית במסגרת ההסתדרות הכללית. להלן חלק מתפקידיו ופעילויותיו בהסתדרות הכללית:
גרוס מורן (ניופאונדלנד)
מקור השם
ההר מנותק משאר הרי לונג ריינג', והוא "מבודד" מהם.
זאב און
מזכיר חברת העובדים של ההסתדרות הכללית בשנים 1949–1965
בתקופה זו חברת העובדים שלטה על 25% מהיקף התוצר הלאומי הגולמי של ישראל. במסגרת תפקידו היה חבר המזכירות המרכזת של הוועד הפועל; חבר ועדת הכספים של ההסתדרות; יו"ר חברת העובדים עד לשנת 1957; יו"ר הוועד המנהל; ראש המדור לכספים של חברת העובדים; משנת 1963 שימש כיו"ר הוועדה המנהלת; מנהל המדור למפעלים משותפים, מנהל המדור לכספים ולהשקעות – ועדת הביצוע. שימש כממלא מקום של מזכ"ל ההסתדרות, בתקופת כהונתו של פנחס לבון, אשר עקב מצבו הבריאותי הרופף נעדר לתקופות ארוכות ממשרתו.
גרוס מורן (ניופאונדלנד)
מקור השם
שמו של ההר תיאורי.
תיירות
ההר הוא אתר תיירות פופולרי - האתר המתוייר ביותר באי ניופאונלנד. בהר מסלולי טיפוס, ומסלולי סקי.
לקריאה נוספת
• Michael Burzynski, Gros Morne National Park
• Tim Jepson, Phil Lee, The Rough Guide to Canada
זאב און
מזכיר חברת העובדים של ההסתדרות הכללית בשנים 1949–1965
תפקידיו במסגרת מפעלי חברת העובדים: יו"ר קרן לעבודה; יו"ר מועצת המנהלים של חברת "גמול" – חברת ההשקעות הפיננסיות של כל קרנות הפנסיה של ההסתדרות; יו"ר קרן הגמלאות המרכזית של ההסתדרות; יו"ר מועצת המנהלים של "אגרות" - חברת ההשקעות של חברת העובדים; יו"ר מועצת המנהלים של חברת התעופה ארקיע; חבר מועצת המנהלים של בנק הפועלים בשנים 1966-1950; חבר הנהלת בנק משכנתאות לשיכון; חבר מועצת המנהלים של "בנק ישראל–אמריקה" לפיתוח תעשייה; חבר הנהלת המשביר המרכזי ויו"ר ועצת המשביר המרכזי; חבר הנהלת סולל בונה; חבר מועצת המנהלים של קופת הפועלים והפלחים; חבר מועצת המנהלים של מרכז "משען"; חבר מועצת המנהלים של "מרגוע לעובד"; חבר מועצת המנהלים של "עמלנו" – חברה בעלת נדל"ן ברמת גן; חבר מועצת המנהלים של מפעל "הזית"; חבר מועצת המנהלים של חברות משותפות עם הון ציבורי וממשלתי – צים ואל-על.
תפקידיו לאחר פרישתו לגמלאות, בשנים 1966–1978: יו"ר חברת "גמול"; דירקטור בבנק לאומי, החל משנת 1956. דירקטור בבנק "יעד". חבר המועצה המייעצת ליד בנק ישראל.
אחרית
ב־6 בפברואר 1979 און נפטר בגיל 79, ונטמן בבית העלמין בקיבוץ תל יוסף.
ב.מ.וו i3
ב.מ.וו i3 eDrive35L (בגרמנית: BMW i3 eDrive35L) היא מכונית חשמלית במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ב.מ.וו לשוק הסיני בלבד משנת 2022. היא נחשפה ב-31 במרץ 2022. היא מהווה כגרסה החשמלית לב.מ.וו סדרה 3.
עיצוב
ב.מ.וו i3 קיבלה מגוון שינויים ויזואליים שאת חלקם לפחות נראה במתיחת הפנים לסדרה 3 שתוצג בהמשך השנה, זה כולל עיצוב חדש לפנסים הראשיים עם חתימת תאורה חדשה, גריל קדמי קצת גדול ובולט יותר, פגושים בעיצוב חדש ועוד. בתא הנוסעים יש את דשבורד שנלקח ישירות מדגם i4 שהשינוי העיקרי בו הוא התקנה של מערכת iDrive8 החדשה עם צמד מסכים פנורמיים בגדלים של 12.3 אינץ' ו-14.9 אינץ' הפרושים מול הנהג.
ל-i3 סוללת ליתיום-יון בקיבולת של 70.3 קוט"ש המאפשרת לדגם טווח נסיעה חשמלי של 526 ק"מ בתקן CLTC הסיני. טעינה מהירה של הסוללה אפשרית עד להספק של 96 קילוואט, זאת לעומת עד 200 קילוואט בדגם i4, כך שטעינה של 10% עד 80% דורשת המתנה של 35 דקות.
פרנקו פודה
פרנקו פודה (בגרמנית: Franco Foda; נולד ב-23 באפריל 1966) הוא כדורגלן עבר גרמני ומאמן.
קריירת משחק
פודה שיחק 321 משחקים בבונדסליגה, בהם כבש 20 שערים, ושיחק למעלה מ-400 משחקים בליגות הבכירות בגרמניה, שווייץ ואוסטריה.
בשנת 1987 שיחק פעמיים במדי נבחרת גרמניה המערבית תחת המאמן פרנץ בקנבאואר.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-12 בדצמבר 1987 במשחק חוץ נגד, וזכה לתשואות מהקהל המקומי הן בקריאת שמות השחקנים קודם המשחק והן בזמן שהוחלף, משום שמשמעות שמו בפורטוגזית היא "יחסי מין חופשיים".
קריירת אימון
לאחר שפרש ממשחק פעיל, החל לאמן את הקבוצה החובבנית של שטורם גראץ, וב-2002 מונה לעוזר מאמן הקבוצה הבכירה, ואף שימש כמאמן זמני לאחר פיטוריו של המאמן הראשי. לאחר מינויו של ז'ילבר גרס למאמן הראשי, ירד פודה לאמן את הקבוצה השנייה של המועדון.
ב-1 ביוני 2006 מונה למאמן הראשי של הקבוצה הבכירה. ב-12 באפריל 2012 הוא פוטר מתפקידו, לאחר שבמהלך שנותיו במועדון זכה עימו באליפות ובגביע האוסטרי.
ב-22 במאי 2012 מונה למאמנה של פ.צ. קייזרסלאוטרן, היורדת הטרייה לבונדסליגה השנייה, במקומו של המאמן קרסימיר באלקוב. ב-29 באוגוסט 2013 הוא פוטר מתפקידו.
ב-30 בספטמבר 2014 שב לשטורם גראץ ומונה למאמן הראשי של הקבוצה.
ב-30 באוקטובר 2017 הודיעה התאחדות הכדורגל האוסטרית כי פודה ימונה למאמנה של נבחרת אוסטריה בתחילת שנת 2018, לאחר שהגיעה להסכמות עם שטורם גראץ בנוגע לשחרורו.
ב-8 במאי 2022 מונה למאמנה של פ.צ. ציריך.
השוטר מבוורלי הילס
השוטר מבוורלי הילס (באנגלית: Beverly Hills Cop) הוא סרט פעולה-קומי אמריקאי משנת 1984 בבימויו של מרטין ברסט ובכיכובו של אדי מרפי, אשר מגלם את דמותו של אקסל פולי, שוטר משטרת דטרויט, בעל חוכמת רחוב, המגיע לבוורלי הילס, קליפורניה, על מנת לפענח מקרה רצח של חברו הטוב ביותר. עוד משתתפים בסרט: ג'אדג' ריינהולד, ג'ון אשטון, ליסה אילבכר, רוני קוקס וסטיבן ברקוף.
זהו הסרט הראשון בסדרת סרטי "השוטר מבוורלי הילס", אשר הזניק את הקריירה הבינלאומית של מרפי. הסרט זכה בפרס בחירת הקהל וכן היה מועמד לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב בשנת 1985. על פי הערכות, הסרט הכניס 234 מיליון דולר ממכירת כרטיסים בארצות הברית בלבד, עובדה ההופכת אותו לסרט הרווחי ביותר בארצות הברית ב-1984.
תקציר העלילה
השוטר הצעיר והחצוף ממשטרת דטרויט אקסל פולי מעורב בתרגיל עוקץ לא מאושר במטרה לתפוס מבריחי סיגריות, אבל התרגיל נכשל כאשר שוטרים שלא מודעים לו מנסים לעצור אותו ואת המבריחים ואלה בורחים במשאית וגורמים במרדף נזק ניכר לרכוש. מפקדו של פולי, דאגלס טוד (גיל היל) מותח ביקורת על אקסל בשל התנהגותו ומאיים לפטר אותו במידה ולא ישנה אותה. בערב הוא מגיע לדירתו ומוצא שם חבר ילדות שלו בשם מייקי טנדינו (ג'יימס רוסו), ששוחרר לאחרונה מהכלא ועבד מאז כמאבטח בגלריה בבוורלי הילס תודות לידידה משותפת שלהם בשם ג'ני סאמרס (ליסה אילבכר), אוצרת הגלריה. מייקי מראה לאקסל איגרות חוב גרמניות ואקסל תוהה איך הוא השיג אותן, אבל מעדיף לא לשאול יותר מדי. אחרי שהשניים מבלים בבאר וחוזרים לדירתו של אקסל, הם מותקפים על ידי אנשים חמושים שמהממים את אקסל לחוסר הכרה ולאחר מכן מתעמתים עם מייקי בנוגע לאיגרות החוב והורגים אותו.
אקסל מבקש מטוד לקחת על עצמו את חקירת הרצח של מייקי, אבל טוד מסרב לאשר זאת בגלל הקשרים הקרובים שלו עם מייקי. לאחר מכן אקסל מבקש לקחת מספר ימי חופשה ונוסע לבוורלי הילס כדי לחקור את הרצח בעצמו. הוא נפגש עם ג'ני שעובדת בגלריה וממנה הוא לומד שמייקי עבד אצל הבעלים של הגלריה ויקטור מייטלנד (סטיבן ברקוף). כשהוא מתחזה לשליח פרחים, אקסל נכנס למשרד של מייטלנד ומתחיל לשאול אותו שאלות על מייקי, אבל נזרק על ידי אנשיו של מייטלנד דרך חלון הראווה של הגלריה ולאחר מכן נעצר ומובל לתחנת משטרת בוורלי הילס. שם הוא פוגש את מפקד התחנה אנדרו בוגומיל (רוני קוקס), שמקצה את הטיפול באקסל לצמד השוטרים סמל ג'ון טאגרט (ג'ון אשטון) ובלש בילי רוזווד (ג'אדג' ריינהולד). לאחר שאקסל יוצא מתחנת המשטרה השניים עוקבים אחריו אבל הוא מצליח להכניס בננה לצינור המפלט של המכונית שלהם ולהשבית אותה, וביחד עם ג'ני הולך לאחד ממחסני הגלריה, שם הוא מוצא ארגזים רבים שלא עברו דרך המכס ומכילים פולי קפה. לאחר מכן הוא נתקל שוב בשוטרים טאגרט ורוזווד וגורר אותם איתו לבאר חשפנות, שם הם מסכלים ביחד ניסיון שוד מזוין, וביניהם לבינו מתחילה להתפתח הערכה הדדית.
יום לאחר מכן אקסל מצליח להתחמק מהמעקב של השוטרים שהחליפו את טאגרט ורוזווד, מתגנב לארוחה בקאנטרי קלאב שבו חבר מייטלנד ומתעמת איתו, ושוב נעצר. בתחנת המשטרה הוא מספר לבוגומיל על הרצח של מייקי ועל החשד שלו שמייטלנד מבריח סמים בארגזי הקפה. לאחר מכן מגיע מפקד המשטרה הובארד ודורש כי לאור התנהגותו ילווה אקסל מחוץ לעיר על ידי רוזווד. בדרכו החוצה משכנע אקסל את רוזווד לאסוף את ג'ני ולקחת אותם למחסן של מייטלנד, לשם אמור להגיע באותו היום משלוח חדש של ארגזים. אקסל וג'ני פורצים למחסן ומגלים בתוך אחד מארגזי הקפה שקיות של קוקאין, אבל נתפסים על ידי מייטלנד ואנשיו. מייטלנד לוקח את ג'ני לביתו ומורה לאנשיו להרוג את אקסל אבל רוזווד מתערב ברגע האחרון ומציל את אקסל. השניים מגיעים לביתו של מייטלנד ומיד אחריהם מגיע גם טאגרט, וביחד השלושה חודרים לבית כדי להציל את ג'ני ולתפוס את מייטלנד. ביחד הם הורגים כמה מאנשיו של מייטלנד, כולל את זאק (ג'ונתן בנקס) - יד ימינו של מייטלנד ורוצחו של מייקי. בסופו של דבר מתעמת אקסל עם מייטלנד ומייטלנד יורה בידו אבל נורה למוות על ידי בוגומיל שמגיע לבית. כאשר המפקד הובארד מגיע לבית לאחר האירוע ודורש הסברים, בוגומיל משקר לגבי מעורבותו של אקסל ומחפה עליו ועל טאגרט ורוזווד. לאחר מכן, טאגרט ורוזווד נפגשים עם אקסל בלובי בית המלון ומתעקשים לשלם את החשבון על שהייתו, והוא מזמין אותם למשקאות לפני עזיבתו בחזרה לדטרויט והשניים מסכימים.
ביקורות ותגובות
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 83% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 40 ביקורות.
משרד ההגנה (הולנד)
משרד ההגנה (בהולנדית: Ministerie van Defensie; בראשי תיבות: MinDef) הוא משרד בממשלה ההולנדית, האחראי על יישום מדיניות הביטחון של ממלכת ארצות השפלה. בראשו עומד השר, חבר הממשלה. באופן סמלי, המפקד העליון של הכוחות המזוינים היא מלך הולנד, אולם המפקד בפועל הוא ראש הממשלה.
משרד ההגנה נמצא ברחוב פלין 4 בהאג.
מריו מנדז'וקיץ'
מריו מנדז'וקיץ' (בקרואטית: Mario Mandžukić; נהגה: [mâːrio mǎndʒukitɕ]; נולד ב-21 במאי 1986) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדות החלוץ והקיצוני.
ביוגרפיה
מנדז'וקיץ' נולד בסלבונסקי ברוד שביוגוסלביה. הוא עשה את צעדיו הראשונים בכדורגל במועדון הגרמני דיצינגן (Ditzingen). אחר כך הוא שב לעיר מולדתו ושיחק בקבוצה מארסוניה. בקיץ 2007, נקנה מנדז'וקיץ' על ידי הקבוצה דינמו זאגרב תמורת 1,300,000 אירו, כתחליף לכוכב הקבוצה אדוארדו דה סילבה שנמכר באותה שנה לארסנל. הוא סיים את העונה הראשונה שלו בדינמו עם 12 שערים ו-11 בישולים ב-29 משחקים, אך המשמעת שלו הייתה רופפת ביותר וקיבל שמונה כרטיסים צהובים. אחרי עונת 2008–2009, הציעה הקבוצה הגרמנית ורדר ברמן הצעה לקנייתו של מנדז'וקיץ' תמורת 12 מיליון יורו, אך ההצעה נדחתה על ידי דינמו זאגרב, בטענה שהתשלום עליו צריך להיות 15 מיליון יורו לפחות. ב-17 בספטמבר 2009, אחרי הפסדה של דינמו 0–2 לאנדרלכט הבלגית, נקנס מנדז'וקיץ' בסכום 100 אלף יורו עקב הופעה ירודה. זוהי הפעם הראשונה בה נקנס שחקן בדינמו. ב-14 ביולי 2010 נמכר מנדז'וקיץ' לקבוצה הגרמנית וולפסבורג.
בשנת 2012 חתם מנדז'וקיץ' בבאיירן מינכן. ב-9 ביוני 2014, לאחר שתי עונות מרשימות במדי הקבוצה מבוואריה, כולל השער הראשון בניצחון הקבוצה בגמר ליגת האלופות 2013, הודיע מנדז'וקיץ' כי יעזוב את באיירן. ב-10 ביולי 2014 חתם באתלטיקו מדריד, סגנית אלופת אירופה, לארבע עונות. אתלטיקו שילמה עבורו 22 מיליון אירו, והוא הפך לשחקן השלישי היקר ביותר שנרכש על ידי המועדון.
ב-22 ביוני 2015 חתם לארבע שנים ביובנטוס סגנית אלופת אירופה, עבור 19 מיליון אירו. ביובנטוס עבר הסבה לתפקיד הקשר השמאלי. ב -3 ביוני 2017 כבש את השער הראשון ליובנטוס בגמר ליגת האלופות, נגד ריאל מדריד, במספרת. שערו של מנז'וקיץ היה השער היחיד שכבשה יובנטוס במשחק אשר נגמר בסופו של דבר בתוצאה 1–4 לטובת ריאל מדריד שזכתה בגביע האלופות ה-12 שלה.
ב-19 בינואר 2021, לאחר חצי עונה ללא קבוצה, חתם מנדזוקיץ' במילאן מסרייה א' בהעברה חופשית. הוא עזב את מילאן בסיום עונת 2020/2021 עם 10 הופעות בלבד וללא שערים.
ב-3 בספטמבר 2021 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת קרואטיה
ב-17 בנובמבר 2007 שיחק מנדז'וקיץ' את משחקו הראשון בנבחרת הקרואטית. ב-10 בספטמבר 2008, כבש מנדז'וקיץ' לראשונה במדי הנבחרת, במשחק בו הפסידה קרואטיה 1–4 לאנגליה. בשלב הבתים של יורו 2012, כבש צמד במשחק נגד אירלנד, והפך לכובש השישי הכי מהיר בהיסטוריית היורו - הוא כבש את שערו הראשון כבר בדקה השלישית. הוא השתתף עם קרואטיה במונדיאל 2014. מנדז'וקיץ' כבש צמד בניצחון בשלב הבתים 0–4 על. ב 11 ביולי 2018 במשחק חצי גמר המונדיאל כבש את שער הניצחון בהארכה במשחקה של נגד, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–2. בגמר מונדיאל 2018 כבש מנדז'וקיץ' שער עצמי לנבחרתו אך במחצית השנייה כבש שער לזכות נבחרתו כשחטף לשוער צרפת לוריס את הכדור מהרגליים, והבקיע. באוגוסט 2018 פרש מנבחרת קרואטיה, היה השני בדירוג המבקיעים של הנבחרת עם 33 שערים.
אינדקס המוטיבים של הספרות העממית
אינדקס המוטיבים של הספרות העממית (באנגלית: Motif-Index of Folk-Literature) הוא אינדקס וקטלוג בן שישה כרכים של מוטיבים ספרותיים, מרכיבים בסיסיים של פולקלור, שחובר על ידי הפולקלוריסט האמריקני סטית' תומפסון. מהדורה ראשונה שלו פורסמה בשנים 1932–1936, ומהדורה מורחבת ומעודכנת בשנים 1955–1958. לפעמים מתייחסים אליו כ"אינדקס המוטיבים של תומפסון" (Thompson's motif-index). בתחומי המחקר של פולקלור משתמשים באינדקס לעיתים קרובות ביחד עם סיווג ארנה-תומפסון, גם הוא מאת סטית תומפסון, אשר מסווג מעשיות לפי טיפוסי סיפורים (tale type).
נורבי הרובוט המבולבל
נורבי הרובוט המבולבל (באנגלית: Norby The Mixed-Up Robot) הוא הספר הראשון, והיחיד בעברית, בסדרת נורבי מאת אייזק וג'נט אסימוב. הספר מספר כיצד נער והרובוט שלו עוצרים השתלטות עוינת על מערכת השמש.
לדברי אייזק אסימוב, למרות שג'נט (אשתו) עשתה תשעים אחוז מהעבודה, היה רצוי ששמו יירשם על הספר כדי לקדם את המכירות, ולכן הוא עבר על כתב היד וביצע בו עריכה ושינויים קטנים.
עלילה
הספר מספר את סיפורו של ג'ף ולס, צוער באקדמית החלל במאדים הזקוק לרובוט לימוד, מאחר שהציונים הנמוכים שלו מדאיגים את המפקד שלו, ומכיוון שג'ף מאחר בתשלום שכר הלימוד שלו, הוא חושש שיסלקו אותו מהאקדמיה. אדמירל יובו מתיר לג'ף להישאר באקדמיה, ומאחר והוא מודע לקשיים של משפחת ולס, הוא נותן לג'ף המחאה כדי שיקנה לעצמו רובוט לימוד. ג'ף חוזר לכדור הארץ ושם קונה רובוט קטן בצורת חבית, ומגלה שיש לו מכשיר אל-כובד, דבר שאין לשום רובוט אחר. הרובוט מקבל את השם נורבי, ומגלה לג'ף, כי לפני שנים רבות הוא היה בבעלות של אדם בשם מק'גיליקאדי, שמצא אותו על חללית הרוסה ותיקן אותו. נורבי וג'ף הולכים לסנטרל פארק ושם הם מגלים את חייליו של המורד מור רודפים אחר אחיו של ג'ף - פרגו. ג'ף ונורבי עוזרים לפרגו לנצח את חייליו של מור, אך המשטרה מגיעה ועוצרת את פרגו. השוטרת הממונה על החוליה מזדהה כאולבאני ג'ונס, אותה פרגו מזהה מימיו בבית הספר התיכון ע"ש ניל ארמסטרונג.
מור מצליח להשתלט על מנהטן ומשנה את שמה לממלכת מור. אולבאני מנסה להציל את נורבי וג'ף, אך הם נלכדים על ידי אנשיו של מור ומובלים לתחנת המשטרה. בתחנת המשטרה הם מצליחים להיכנס למשגר ולהשתגר אל פרגו, אשר מתברר שנחטף על ידי מור. נורבי מחלץ את ג'ף, פרגו ואולבאני על ידי עיוות-מרחב, כאשר את פרגו ואולבאני הוא משגר אל מחוץ לבניין ואת עצמו וג'ף הוא משגר לכוכב לכת בו חיים דרקונים (אשר ממלא תפקיד חשוב בעלילה של הספר השני בסדרה, שלא תורגם לעברית), ומשם לסנטרל פארק. בסנטרל פארק הם מגייסים צפרית שהם פגשו בעבר כדי להוביל את המרד נגד מור, ומשם הם משתגרים אל פיקוד החלל ומגייסים לעזרתם את אדמירל יובו. השלישייה לוקחת את המעבורת האישית של האדמירל ומשתגרת אל מנהטן, שם הם עפים בעזרת האל-כובד של נורבי מעל לכס המלכות של מור, מאיימים אליו ומאלצים אותו להיכנע. לאחר הפסדו של מור מתגלה כי מור הוא המפקד גידלו, שנטר טינה ותיקה נגד משפחתו של ג'ף.
הסיפור מסתיים בסעודת ניצחון שנערכת במגוריו של האדמירל. האדמירל מקבל עיטור חדש. פרגו מקבל מענק כספי שמציל אותו מפשיטת רגל. אולבאני מקודמת לדרגת פקד ומתחילה מערכת יחסים עם פרגו. נורבי ממונה לדרגת צוער של כבוד, וג'ף אומר שנורבי הוא רובוט מבולבל מאוד.
יוסי גיל
יוסי קדיש גיל (נולד בג' בתשרי תשל"ז, 27 בספטמבר 1976) הוא שדרן רדיו ומפיק מוזיקלי ישראלי חרדי.
ביוגרפיה
נולד בשכונת רמות בירושלים למשפחת קרישבסקי המשתייכת לחסידות בויאן. נולד כפג ואיבד את כושר הראייה בעקבות כשל באספקת החמצן לאינקובטור.
למד בתלמוד תורה "סנהדרין" של החינוך העצמאי, ובישיבת "נזר התורה" בירושלים כשהוא נעזר בספרייה המרכזית לעיוורים בנתניה.
כבר כילד התחבר למוזיקה יהודית - חסידית. השתתף במקהלת בית הספר והחל לנגן בפסנתר.
קריירה
בהמשך החל להגיש תוכניות מוזיקה ברדיו ערוץ 7. בימי חול את התכנית "וגילו צדיקים", ביום שישי התכנית 'ניחוחות של שבת' ובמוצאי שבת התכנית 'מלווה מלכה'. בשנים 2002–2012 היה משדר את תוכנית הרדיו פסק זמן ברדיו קול חי, ומאז 2012 עד סוף שנת 2020 הגיש את תוכניתו ברדיו קול ברמה העונה לשם "בשירי זמרה". באחת הפעמים שידר עם אברהם פריד במשך שעתיים לכבוד הוצאת האלבום אוצר של יראת שמיים, ממאי 2021 הוא מגיש תוכנית "בגיל וזמר" ארבעה ימים בשבוע בקול פליי.
הוא מרצה ומנחה פאנלים עם זמרים במסגרות שונות, כגון במחנות נופש חרדיים או אירועים של חצרות חסידיות.
בשנת ה'תשע"ז הנחה באמפי פארק באלעד מופע של מוטי שטיינמץ, בהשתתפות של כ-15 אלף איש.
בשנת 2005 הפיק את האלבום "ועינינו תראינה" ונכללו בו 14 שירים בביצועם של מיטב הזמרים החסידיים.
גרוס מורן (ראוניון)
הפסגה ממוקמת מצפון לעיירה קילאו, ובסמוך ממערב לפסגת פיטון דה נז'.
גובהה של הפסגה 3,019 מטרים מעל פני הים, והוא ההר השני בגובהו באי (אחרי הר פיטון דה נז', שגובהו 3,070 מטרים מעל פני הים).
נהר ריוויר דה גאלט (Rivière des Galets) זורם לאורך מורדותיה המערביים של הפסגדה.
הטיפוס על ההר
הטיפוס הראשון לפסגת ההר אירע בשנת 1939.
לקריאה נוספת
• Insight Guides, Insight Guides Mauritius, Réunion & Seychelles
ולרי שרי
ולרי פטרוביץ' שָׁרִי (בבלארוסית: Валерий Петрович Шарий; נולד ב-2 בינואר 1947) הוא מרים משקולות יהודי-בלארוסי, שייצג את ברית המועצות. אלוף אולימפי, אלוף עולם, אלוף אירופה ושיאן עולם.
ביוגרפיה
באליפות העולם בהרמת משקולות שנערכה בסופיה שבבולגריה בשנת 1969 סיים שרי במקום חמישי (אליפות עולם) ורביעי (אליפות אירופה) במשקל עד 82.5 ק"ג.
אלוף אירופה
באליפות אירופה בהרמת משקולות שנערכה בברלין בשנת 1976 זכה שרי במדליית זהב במשקל עד 82.5 ק"ג, לאחר שהרים משקל מצטבר של 367.5 ק"ג
אלוף אולימפי
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה שרי במדליית זהב בהרמת משקולות במשקל של עד 67.5 ק"ג, לאחר שקבע שיא אולימפי חדש של 365 ק"ג במצטבר: הנפה - 162.5 ק"ג ודחיקה - 202.5 ק"ג, לפני טרנדפיל סטוייצ'ב מבולגריה (360.0 ק"ג: 162.5 ק"ג ו-197.5 ק"ג) ופטר בצזקו מהונגריה (345.0 ק"ג: 157.5 ק"ג ו-187.5 ק"ג).
לאחר שפרש מספורט תחרותי בשנת 1980, שרת שרי בצבא והגיע לדרגת מייג'ור. הוא סיים את שרותו הצבאי עם התפרקות ברית המועצות והפיכת בלארוס למדינה עצמאית. לאחר מכן, משנות ה-90 עבד כמאמן הרמת משקולות וזכה להצלחה רבה.
תיפסה
תיפסה (באדיגית: Типсэ, "נשמתנו") היא הלהקה הצ'רקסית הייצוגית של היישוב הצ'רקסי כפר כמא. הלהקה נוסדה בשנת 2006, כיוזמה של צעירים וצעירות תושבי הכפר, וזאת בשל הצורך להצגת הפן הפולקלורי של התרבות הצ'רקסית העתיקה, ולהטמעת המשמעת והאיפוק הדרושים מכל רקדן ורקדנית צ'רקסים, גם בדור החדש. הלהקה מונה כ־20 רקדנים ורקדניות.
הלהקה ייצגה את מדינת ישראל בשנת 2008 בפסטיבל המחולות הבינלאומי "פראגדקי יארמאק" שנערך בעיר פראג, צ'כיה. בשנת 2010 זכתה תיפסה במקום הראשון בתחרות המחולות על שם לאה פורת, שבה השתתפו כ־50 להקות שונות מרחבי הארץ.
הפסטיבל בצ'כיה
בשנת 2008 הוזמנה להקת תיפסה להשתתף בפסטיבל מחולות בינלאומי בעיר פראג שבצ'כיה במסגרת חגיגות פסטיבל "פראגדקי יארמאק". תיפסה השתתפה כנציגה הרשמית של מדינת ישראל ודגל ישראל נתלה יחד עם דגלי המדינות המשתתפות.
המופע בכפר כמא
בשנת 2009 הגיע כוריאוגרף צ'רקסי מהמולדת הקווקזית אשר הגה את רעיון הקונצרט. בשנה זו הלהקה ערכה את המופע הראשון מסוגו בתולדות כפר כמא.
הרפובליקה של קרים (פירושונים)
ראו גם
}}
אלפא רומיאו שיגירה
אלפא רומיאו שיגירה (באיטלקית: Alfa Romeo Scighera) היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט המוגדרת כמכונית על מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו בשיתוף חברת ההנדסה ועיצוב הרכב Italdesign Giugiaro אשר הוצגה בשנת 1997
"אלפא רומיאו" היא חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט.
"אלפא רומיאו שיגירה"
ה-"אלפא רומיאו שיגירה" יוצרה על ידי "Italdesign Giugiaro" כמומחה להיסטוריה של מרוצי "אלפא רומיאו" ותוכננה להיות מכונית מרוץ המניעה על הכביש.
ה-"אלפא רומיאו שיגירה" התבססה על דגם אלפא רומיאו 164 ובעלת גוף אלומיניום כולו, מבנה המסגרת מורכב מ"פולימר מחוזק בסיבי פחמן" ("Carbon fiber reinforced polymer" )
העיצוב משלב אלמנטים עיצוביים מודרניים וקלאסיים. חזית המכונית שואבת השראה מהאגף הקדמי של מכוניות פורמולה 1, בעל עיצוב מתלים נמוך וכנף משולבת על המצודה על מנת ליצור כוח. צורת ה- V של החזית מחקה את זו של הלוגו של "אלפא רומיאו". בגלל הכנף המשולבת היו לרכב פנסי פנס דקיקים שנקראו "עיני הליצן" (clown-eyes).
השמשה הקדמית של המכונית נוצרה בהשראת מכוניות המירוץ של אלפא רומיאו משנות ה-50 ושנות ה-60 והוארכה לצד המכונית. לדלתות היה מנגנון הפתיחה הייחודי שהושאל על ידי דגם "BMW Nazca C2" ושילב דלת פתיחה קונבנציונלית כלפי חוץ עם פתח חלון בסידור כנפי שחף. החלונות היו ניתנים להסרה, מה שהפך את המכונית לרודסטר דו-מושבית פתוחה. מערך כנפי השחף הופעל באופן אלקטרוני.
מנוע הבנזין של הדגם היה בעל הנעה כפולה 4x4 (מדגם אלפא רומיאו 156).
התאוצה של "אלפא רומיאו שיגירה" בין 97 - 0 היא 3.7 שניות.
לינוקס דגל אדום
לינוקס דגל אדום (בסינית: 红旗Linux) היא גרסת הפצה המבוססת על ליבת מערכת ההפעלה לינוקס, אשר נפוצה מאוד בסין. הגרסה מפותחת על ידי חברת Red Flag Software. הסמל שלה הוא הפינגווין Tux, הסמל של לינוקס, מנופף בדגל אדום.
הגרסה הראשונה יצאה בשנת 1999 על ידי המכון לחקר התוכנה של האקדמיה הסינית למדע, בתמיכה כלכלית של המדינה. בעקבות מתחים עם חברת מיקרוסופט, החליטה הממשלה הסינית בשנת 2000 להסיר לצמיתות את גרסאות של מערכת ההפעלה חלונות 2000 ממחשבי הממשלה ולהחליפם ב"לינוקס דגל אדום".
טרנסמאשהולדינג
טרנסמאשהולדינג (ברוסית: Трансмашхолдинг) היא היצרנית הגדולה ביותר של קטרים וציוד רכבות ברוסיה ולאחר שהתמזגה עם שירות LocoTech הפכה לחברת ההנדסה הרביעית בגודלה בתחום טכנולוגיית התחבורה בעולם.
החברה כוללת 14 אתרי הנדסה וייצור ברוסיה ואתר ייצור והנדסה אחד בגרמניה וכן השקעות בארגנטינה.
היסטוריה
בדצמבר 2015 אישרה מסילות הברזל הרוסיות (RZD) את מכירת 26% ממניותיה בחברה לידי The Breakers Investments BV, כאשר חלקה של אלסטום בחברה גדל ל-33% בסוף 2015.
בדצמבר 2017 שילמה החברה 3 מיליון דולר לזיכיון ושיפוץ מפעלי מכיטה בברגאדו, ארגנטינה. האתר הוא חלק מההשקעה המתוכננת בסך 200 מיליון דולר של החברה במדינה לייצור חלקים לתעשיית הרכבות אם היא תצליח להציע הצעות מכרז גדולות של חברת הרכבות הארגנטינאית SOFSE (Operadora Ferroviaria Sociedad del Estado).
עד 2022, החברה היתה מעורבת בתכניות הבנייה של הקו הכחול של הרכבת הקלה בירושלים, אך בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, החברה נסוגה מהשתתפותה בפרויקט.
בעלות
בשנת 2018 הייתה בבעלות מלאה של Breakers Investments BV, חברת אחזקות הרשומה בהולנד. אלסטום מחזיקה 20% מהמניות, בעוד שחברות בבעלות איסקנדר מחמודוב, אנדריי בוקארב, דמיטרי קומיסרוב וקיריל ליפא, מחזיקות בכ-80%. קיריל ליפא משמש גם כמנכ"ל.
נשיא החברה הוא אנדריי בוקארב ויו"ר הדירקטוריון הנוכחי, החל מנובמבר 2012, הוא אנטולי לדובסקי. מר לדובסקי הוא לשעבר ראש הסוכנות הפדרלית הרוסית למשאבים מינרליים.
פעילויות
החברה עובדת באופן פעיל עם חברת הרכבות הרוסית, משרד התחבורה של הפדרציה הרוסית ומשרדים אחרים של הפדרציה הרוסית, כולל משרד התעשייה, משרד הפיתוח הכלכלי והמסחר ומשרד האוצר.
חברת הרכבות הרוסית היא הלקוח הגדול ביותר של החברה. החברה מייצרת ומוכרת קרונות רכבת תחתית, קטרי דיזל לרכבות נוסעים, מנועי דיזל, קרונות משא, ורכבות דיזל. לחברה לקוחות גדולים בבולגריה, בלארוס, מצרים, קזחסטן, סרביה ובעבר אוקראינה.
מוצרים
החברה מייצרת קטרי דיזל, קטרים תעשייתיים וחשמליים, קרונות נוסעים ומשא, קרונות רכבת חשמליים, יציקות רכב ומוצרים אחרים. החברה סיפקה קרונות רכבת בין היתר למטרו ורשה ולרכבת התחתית של באקו.
דיסקוגרפיה של חמישיית הג'קסונים
דיסקוגרפיה של חמישיית הג'קסונים הוא ערך המכיל רשימה הכוללת את כל האלבומים, הסינגלים והקלטות נוספות של להקת חמישיית הג'קסונים/הג'קסונים, לפי סדר הפצתם (רשימת אלבומים אחרים וסינגלים אחרים היא חלקית). האלבומים יצאו בחברות התקליטים מוטאון (חמישיית הג'קסונים) ואפיק (הג'קסונים).
כמו כן, כוללת הרשימה את כמות העותקים שנמכרו והמעמד אליו הגיעו האלבומים במדינות אלו.
רשף טנא
רשף טנא (נולד ב-2 בספטמבר 1944) הוא כימאי ישראלי. פרופסור אמריטוס בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע. זוכה פרס רוטשילד וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה
טנא גדל בקיבוץ אושה ולמד בבית הספר המשותף האזורי של עמק זבולון. בסיום לימודיו התיכוניים, ללא תעודת בגרות כי זו לא הייתה מקובלת אז בקיבוצים, יצא לשנת שירות בקיבוץ גזר. בשנת 1966, התגייס לצה"ל והתנדב לשירות בצנחנים, ובמקביל, התחיל ללמוד לבחינות הבגרות. בסוף שירותו הצבאי, בגיל 22, השלים את לימודיו וקיבל תעודת בגרות. בשלב זה עזב את הקיבוץ, עבד בפרדסים בשרון וחסך כסף לקראת לימודים אקדמאיים. הוא התקבל ללימודי כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים, קיבל תואר ראשון בכימיה ופיזיקה (1969), תואר שני בכימיה פיזיקלית (1971). התחיל את הדוקטורט בכימיה תאורטית בתחום של אנרגיות השמש, אצל דר' אריה בן נאים; בגלל שהלה יצא לחו"ל להשתלמות ממושכת של מספר שנים, סיים טנא את הדוקטורט תחת השגחתו של דר' שלום בר (1976). את השתלמות הבתר-דוקטורט עשה בנושא של מכניקה סטטיסטית של תערובות אצל דר' אריך ברגמן במכון באטל למחקרים מתקדמים ( ADVANCED STUDIES CENTER - BATTELLE INSTITUTE) בז'נבה, שווייץ ( 1976 - 1978). בשנת 1979, חזר ארצה והתקבל לעבודת מחקר במכון ויצמן למדע; הוא התמנה לפרופסור מן המניין בשנת 1995. היה ראש המחלקה לחומרים ופני שטח, ראש המרכז לננומדעים על שם הלן ומרטין קימל ומחזיק הקתדרה לננוטכנולוגיה על שם משפחת דרייק. טנא הוזמן כפרופ' אורח לאוניברסיטת פייר ומארי קירי, פריס (1988), למכון לפיזיקה של סוליד-סטייט (CNRS ), צרפת (1989), למכון לסוליד-סטייט, הטכניון, חיפה (1986) ולאוניברסיטת טוקיו, יפן (1991). טנא נבחר כחבר במוסדות מדעיים נחשבים:
בשנת 2014, הוא פרש לגמלאות.
גילויים והמצאות
טנא התמחה בננו-חומרים ובכימיה פיזיקלית.
חיים אישיים
לאחר שהתאלמן מאשתו הראשונה נישא רשף בשנית לאלה זאק, חברת סגל במחלקה למדעים במכון הטכנולוגי חולון בדרגת פרופסור חבר. רשף הוא אב לשלושה ילדים ומתגורר ברחובות.
מעבדות פייר פאבר
מעבדות פייר פאבר (Laboratoires Pierre Fabre) היא חברת קוסמטיקה ותרופות רב-לאומית שמטה נמצא בעיר קאסטר שליד טולוז בצרפת. מחזור החברה בשנת 2012 היה כ-1.978 מיליארד יורו.
החברה הוקמה בשנת 1963 על ידי פייר פאבר, והיא פועלת ביותר מ-130 ומעסיקה יותר מ-10,000 עובדים, מתוכם כשליש מחוץ לצרפת.
החברה מוכרת בזכות הגרסה של ל-Vinorelbine, בשם Navelbine, תכשיר הנלחם בסרטן.
בשנת 1975 רכשה החברה את Avène, המוכרת בזכות משחות ההגנה נגד שמש.
שארלוטטאון
שארלוטטאון (באנגלית: Charlottetown) היא עיר הבירה של הפרובינציה הקנדית אי הנסיך אדוארד והעיר הגדולה בו. העיר קרויה על שם הנסיכה שארלוט אשתו של ג'ורג' השלישי (1744-1818).