cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הורשיו סימור
נעוריו ולימודיו
סימור נולד בגבעת פומפיי, ניו יורק. אביו היה הנרי סימור, שכיר חרב ופוליטיקאי. אימו, מרי פורמן מניו ג'רזי, הייתה בת של גנרל. בגיל 10, עבר עם משפחתו ליוטיקה, ושם למד בבתי ספר מקומיים. בסתיו 1824 נשלח לאוניברסיטה, ועם סיום לימודיו ב-1827, החל בלימודי משפטים. למרות שהוסמך לעריכת דין ב-1832, הוא העדיף ללכת לפוליטיקה ולשמור על האינטרסים של משפחתו. הוא התחתן עם מרי בליקר ב-1835.
עמדת ירי
סוג מיוחד של עמדת ירי נקרא "טוברוק", היא עמדה מבוטנת עליה הורכב צריח של רק"מ הכולל נשק כבד יחסית, לעיתים אף תותח. עמדות אלו בולטות מעל פני הקרקע אך מספקות למפעיליהן הגנה מצוינת מפני אש קלה ורסיסי פגזים. עמדות אלו פותחו לראשונה על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה, וזוהו לראשונה על ידי חיילי בעלות הברית בעת המצור על טוברוק, ומכאן הכינוי.
הורשיו סימור
כניסה לפוליטיקה
תפקידו הפוליטי הראשון של סימור היה מינויו ב-1835 למזכירו הצבאי של ויליאם מרסי, המושל הדמוקרט החדש במדינה. במשך שש שנים, למד סימור את הפוליטיקה במדינה, והתחבר עם המושל. ב-1839, חזר לביתו כדי לסדר עניינים שהיו קשורים בהתאבדותו של אביו שנתיים קודם לכן, והשקיע במניות ובנדל"ן. ב-1841 נבחר לאספה של מדינת ניו יורק, ובין השנים 1842 ו-1843 שירת כראש עיריית יוטיקה. הוא נבחר שוב ב-1842, ושוב בין 1844 ל-1846, ובזכות מעמדו בקרב המפלגה נבחר להיות דובר האספה ב-1845.
בסוף העשור, המפלגה התפלגה לשני פלגים בנושאי העבדות. פלג אחד, ה"מנפצים" (Hunkers), היו שמרניים, תמכו בבנקים, עבודות ציבוריות ובהתערבות בנושא העבדות. הפלג השני, "שורפי האסם" (Barnburners) היו רדיקליים, התנגדו להגדלת החוב הציבורי, לכוח התאגידים ולהרחבת העבדות. סימור עצמו היה מזוהה עם ה"מנפצים", שהובלו בידי מרסי ודניאל דיקנסון. לאחר שהפילוג הוביל להפסד בבחירות של 1848, כשה"מנפצים" תמכו בלואיס קאס, ואילו "שורפי האסם" תמכו במרטין ואן ביורן, תמך סימור בפיוס בין הפלגים כדי לחזק את המפלגה.
כהונה ראשונה כמושל
ב-1850, סימור היה מועמד המפלגה הדמוקרטית המאוחדת לתפקיד המושל, אולם הפסיד בהפרש זעום למועמד הוויגי, וושינגטון האנט. סימור וחבריו תמכו במרסי כמועמד נשיאותי ב1852, אולם לאחר מכן הפלג תמך לחלוטין בפרנקלין פירס. באותה שנה, סימור נבחר שוב כמועמד לתפקיד המושל, והפעם ניצח את האנט, כשפירס נבחר לנשיא ומינה את מרסי לתפקיד מזכיר המדינה.
רכס וינד ריוור
רכס וינד ריוור (באנגלית: Wind River Range) או בקיצור וינדס ("Winds") הוא רכס הרים, חלק מהרי הרוקי במערב מדינת ויומינג בארצות הברית. אורכו של הרכס, המשתרע מצפון-מערב לדרום-מזרח, כ-160 קילומטרים ורוחבו בממוצע 48 קילומטרים. קו פרשת המים של אמריקה עוקב אחר קו הרכס וכולל את פסגת גאנט (Gannett Peak), שבגובה של 4,207 מטרים היא הפסגה הגבוהה ביותר בוויומינג. לאורך הרכס יש יותר מ-40 פסגות שגובהן מעל ל-13,000 רגל (3,962 מטרים). למעט פסגת הר גרנד טיטון, ברכס טיטון, כל 19 הפסגות הגבוהות ביותר בוויומינג לאחר פסגת גאנט שוכנות גם הן בווינדס.
הורשיו סימור
כהונה ראשונה כמושל
כהונתו הראשונה של סימור כמושל הייתה סוערת. הוא זכה לסמכות לנסות ולהרחיב את תעלת אירי בעזרת הלוואה של 10.5 מיליון דולרים בבחירות מיוחדות בפברואר 1854. אולם רוב כהונתו הייתה קשורה למהומות בתוך המפלגה במדינה. ממשל פירס בודד את "המנפצים" ולא מינה אותם לתפקידים ציבוריים, ולכן הם ניסו להריץ מועמד כנגד סימור ב-1854. בנוסף, תמיכת הממשל בחוק קנזס נברסקה, שאליו סימור היה מקושר בגלל חברותו עם מרסי, עלתה לו בקולות. הוויגים ששלטו באספה המחוקקת ניסו לפגוע בו פוליטית, והגיבו לקריאתו לפעול בנוגע לבעיית השכרות בעזרת הגשת חוק יובש, שאותו פסל סימור. למרות זאת, נראה היה שסימור ינצח בבחירות, שכן הפילוג בין היריבים נראה בעייתי יותר מאשר הפילוג בין הדמוקרטים. אולם לבסוף, ההתנגדות לדמוקרטים הייתה חזקה מדי, והמועמד הוויגי, מירון קלארק, שהשיג רק שליש מהקולות, ניצח את סימור בהפרש של 309 קולות.
רכס וינד ריוור
שני יערות לאומיים, הכוללים שלושה אזורי טבע בראשיתיים משתרעים על רוב רכס ההרים. היער הלאומי שושוני (Shoshone National Forest) משתרע בצד המזרחי של קו פרשת המים של אמריקה בעוד שהיער הלאומי ברידג'ר-טיטון (Bridger-Teton National Forest), בצידו המערבי. שני היערות הלאומיים וכל רכס ההרים הם חלק בלתי נפרד מהמערכת האקולוגית של ילוסטון רבתי. חלקים מהרכס שוכנים בתוך שמורת האינדיאנים וינד ריוור (Wind River Indian Reservation).
היסטוריה
שבטי הילידים של האגן הגדול (Indigenous people of the Great Basin), כדוגמת השושוני והאבסארוקס (Absarokas), חיו ברכס מלפני 9,000 עד 7,000 שנים. הארכאולוגים חקרו בתחילת המאה ה-21 שרידי כפרים עד גובה של 3,000 מטרים, המתוארכים מ-2000 לפני הספירה ועד 700 לפני הספירה. כפרים אלו הוקמו על ידי חבורת הטוקודקה (Tukudeka, מכונים גם Sheepeaters "אוכלי הכבשים") מבני השושוני במהלך עונת ליקוט הצנוברים. באחד הכפרים המכונה "רב קומות" נמנו 60 בקתות על פני שטח בן 105 דונם והוא נוסף למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים (National Register of Historic Places).
הורשיו סימור
תקופת ביניים
למרות תבוסתו, כמושל לשעבר של המדינה הגדולה באיחוד, סימור הפך לדמות חשובה בפוליטיקה הלאומית. ב-1856 הוא נחשב למועמד פשרה פוטנציאלי במקרה של תיקו בין הנשיא פרנקלין פירס וג'יימס ביוקנן, אולם סימור כתב מכתב ובו הפציר במפלגה לא לבחור בו. ב-1860, הוא נחשב כמועמד פשרה כשהמפלגה הדמוקרטית קטעה את הוועידה הלאומית שלה והתכנסה מחדש. סימור כתב מכתב לעיתון המקומי בו הכריז שהוא מסרב להיות מועמד. סימור תמך בסטיבן דאגלס ב-1856 וב-1860. ב-1861, נבחר להיות המועמד הדמוקרטי לסנאט מטעם ניו יורק, אולם הרוב הרפובליקני במועצה המחוקקת הבטיח שיובס.
רכס וינד ריוור
היסטוריה
ג'ון קולטר (John Colter), אחד מהמשתתפים במשלחת המחקר של לואיס וקלארק, היה ככל הנראה האירופאי הראשון לצפות ברכס כאשר ביקר באזור סביב שנת 1807, אף שידוע מעט מאוד על מסעותיו באזור. ב-1812 חצתה לראשונה חבורה בהנהגתו של וילסון פרייס האנט (Wilson Price Hunt) את המעבר הדרומי בקצה הדרומי של הרכס, המעבר המסמן את קו פרשת המים של יבשת אמריקה וקו הרכס של הרי הרוקי הפך לקטע חשוב בשביל אורגון.
הורשיו סימור
תקופת ביניים
כשמדינות הדרום החלו לפרוש לאחר היבחרו של אברהם לינקולן, תמך סימור בפשרת קריטנדן. לאחר שמלחמת האזרחים האמריקנית פרצה, נקט סימור בעמדה מתונה בתוך מפלגתו, תמך במלחמה אולם ביקר את אופן ניהולה בידי לינקולן. סימור ביקר במיוחד את ריכוז הכוח של לינקולן בידיו, הגבלתו את זכויות האזרח במהלך המלחמה, ותמיכתו בשחרור העבדים.
כהונה שנייה כמושל
ב-1862, הכריז המושל, אדווין מורגן הרפובליקני, שלא ינסה להיבחר שוב. המפלגה הדמוקרטית רצתה לנצח בניו יורק כדי לצבור תאוצה, ובחרה שוב בסימור כמועמדה. סימור אמנם לא חפץ במועמדות, אולם הקדיש את כולו למסע הבחירות, בתקווה שניצחונו יגביל את כוחם של הרפובליקנים הרדיקליים. הוא זכה ברוב דחוק מול המועמד הרפובליקני, כחלק מניצחונות דמוקרטיים במדינה באותה השנה.
רכס וינד ריוור
היסטוריה
חוקרים כדוגמת ג'ון פרימונט טיפסו על הפסגות השונות של רכס וינד ריוור מאמצע המאה ה-19 עד שלהי המאה במטרה לערוך סקר של האזור. מטפסי הרים ראשונים שהגיעו לאזור למטרות נופש בלבד החלו להגיע בשנות ה-20 של המאה ה-20. פסגת גאנט, הפסגה הגבוהה ביותר ברכס, ובמדינת ויומינג נכבשה לראשונה על ידי ארתור טייט (Arthur Tate) ופלויד סטאלנקר (Floyd Stahlnaker) ב-1922. מרבית פעילויות טיפוס ההרים הראשונות באזור התרכזו באגן טיטקומב (Titcomb Basin). גם כיום משמש אגן טיטקומב כאחד מאתרי הנופש הפעילים ביותר יחד עם קרקס המגדלים (Cirque of the Towers) מדרום.
גאולוגיה
הווינדס מורכבים בעיקר מבתולית גרניטי שהוא סלע גרניט שנוצר עמוק מתחת לפני השטח, לפני כמיליארד שנים. במשך מיליוני שנים נסחפו הסלעים שכיסו בעבר את הבתולית. סחיפה נוספת התרחשה כאשר האזור התרומם כתוצאה מהאורוגנזה הלרמידית עד שכל שנותר היו סלעי הגרניט. עידני הקרח שהחלו לפני כחצי מיליון שנים החלו לגלף את הסלעים לצורתם הנוכחית. בתוך רכס ההרים החלו להיווצר אגמים קרחוניים וקרקסים קרחוניים או עמקים מעוגלים רבים כתוצאה מפעולת הקרחונים, שהידוע מביניהם הוא קרקס המגדלים בחלק הדרומי של הרכס. מנהלת היער הלאומי שושוני טוענת שיש 16 קרחונים בעלי שמות ו-140 קרחונים נטולי שמות בצד המזרחי של הרכס ועוד 27 קרחונים במורדות המערביים של הרכס כפי שמדווח על ידי מנהלת היער הלאומי ברידג'ר-טיטון. כמה מהם הם בין הקרחונים הגדולים ביותר בהרי הרוקי של ארצות הברית. קרחון גאנט הזורם במורד הצפוני של פסגת גאנט הוא הקרחון הבודד הגדול ביותר בהרי הרוקי בארצות הברית והוא שוכן באזור הטבע הבראשיתי פיצ'פטריק (Fitzpatrick Wilderness) בתחומי היער הלאומי שושוני.
הורשיו סימור
כהונה שנייה כמושל
כהונתו השנייה של סימור הייתה סוערת יותר מהקודמת. כמושל המדינה הגדולה באיחוד בין 1863 ו-1864, הוא הפך ליריב דמוקרטי מר לנשיא. הוא התנגד לגיוס הצבאי של לינקולן על בסיס חוקתי, ורבים פקפקו בתמיכתו במלחמה. הוא גם התנגד למתן קולות לחיילים, והטיל עליו וטו. הוא העדיף העברת תיקון חוקתי שיפעל למען הבטחת זכות הבחירה לחיילים. הוטו שלו הוצג כהתנגדות לחיילים. החלטתו לשלם את חובות המדינה בזהב במקום בשטרות גרם להתרחקות של תומכי ה"כסף הקל" ממנו, וחוק למתן אישורי בנייה בברודוויי גרם להתנגדות מצד הטמאני הול. בנוסף, ניסיונו לפייס את המוחים נגד הגיוס ביולי 1863 גרמה להתנגדות מצד הרפובליקנים, שהאשימו אותו בבגידה ובתמיכה בקונפדרציה.
הבעיות הצטברו עוד ועוד במהלך כהונתו של סימור כמושל. הרפובליקנים ניצחו בבחירות ב-1863 למועצה, והשתלטו על האספה המחוקקת של המדינה. בבחירות כעבור שנה, סימור נוצח במירוץ צמוד בידי רובן פנטון, המועמד הרפובליקני.
רכס וינד ריוור
הידרולוגיה
מקורותיהם של כמה נהרות גדולים מצויים באחד משני צדי הרכס. הנהרות גרין וביג סנדי (Big Sandy) זורמים דרומה ומנקזים את הצד המערבי של הרכס, בעוד שהנהר וינד (Wind) זורם מזרחה דרך אגן שושוני ומנקז את הצד המזרחי של הרכס. הנהר גרין הוא היובל הגדול ביותר של הנהר קולורדו, בעוד שהנהר וינד, אחרי שהוא משנה את שמו לביגהורן (Bighorn) הוא היובל הגדול ביותר של הנהר ילוסטון.
אזור הטבע הבראשיתי ברידג'ר כולל מעל 1,300 אגמים. שטחם של אגמים אלו נע בין 12 דונם ל-810 דונם, כשהשטח הממוצע הוא כ-40 דונם. במקור לא שכנו דגים באגמים ובפלגים של אזור הטבע הבראשיתי ברידג'ר, כמו במרבית האגמים האלפיניים בהרי הרוקי. ההחדרה הראשונה המתועדת של דגים באזור הייתה ב-1907 כאשר הובא לאגם נורת פורק תת-מין של טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarki pleuriticus). החדרת דגים משמעותית על ידי אנשים פרטיים, שירות היערות של ארצות הברית, ומחלקת הציד והדיג של ויומינג התרחשו בין 1924 ל-1935.
קרנג' (קומיקס)
קָרְנֶג' (באנגלית: Carnage, בעברית: קטל/טבח) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #361 מאפריל 1992, ונוצרה על ידי הכותב דייוויד מיצ'ליני והמאייר מארק באגלי.
גראז' האוס
גראז' האוס (Garage house) או גראז' (Garage) או ניו יורק האוס (New York house) או ניו ג'רזי סאונד (New Jersey sound) הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת דאנס, שפותח לצד מוזיקת שיקגו האוס. תת-ז'אנר זה היה פופולרי מאוד בשנות ה-80 בארצות הברית ובשנות ה-90 בבריטניה, שם התפתחו הז'אנרים המוזיקליים גראז' בריטי וספיד גראז'.
קרנג' (קומיקס)
קרנג' הוא שילוב בין הסימביוט הטפיל ורוצח פסיכוטי בשם קליטוס קסדי, שותפו לתא של אדי ברוק (ונום), הדוגל במעשי רצח וכאוס ולעיתים אף חזק ומסוכן יותר מספיידרמן. מבין מארחים הנוספים של הסימביוט נמנים בן ריילי, נורמן אוסבורן והגולש הכסוף.
רכס וינד ריוור
אקולוגיה
יש ברכס וינד ריוור אוכלוסייה קטנה של דובי גריזלי, בעיקר באזורים הצפוניים ביותר. יונקים אחרים כוללים את הדוב השחור האמריקני, אייל קנדי, אייל קורא, אייל פרדי שחור-זנב, אנטילוקפרה אמריקנית, כבש גדול-קרניים וגרגרן. עיטם לבן-ראש, בזים ונצים הם חלק קטן מ-300 מיני העופות השוכנים באזור. הפלגים והאגמים הם משכן לתת-המין Oncorhynchus clarkii bouvieri של טרוטת קלארק (באנגלית Yellowstone cutthroat trout), טרוטת עין-הקשת, Salvelinus fontinalis (brook trout), טרוטה חומה, טרוטת האגמים וטרוטה זהובה (Oncorhynchus mykiss aguabonita). 2.5 מיליון פרטים של טרוטות הוחדרו למימי האגמים על ידי חוקר מקומי בשם פיניס מיטשל (Finis Mitchell) ואשתו בתקופת השפל הגדול. מיני העצים הבולטים ביערות הם אורן מפותל, אורן לבן-קליפה (Pinus albicaulis), אשוח תת-אלפיני ואשוחית אנגלמן.
פעילויות נופש
רכס וינדס הוא יעד נופש פופולרי, שמרביתו מתואר בספרו של ג'ו קלסי (Joe Kelsey) "טיפוס ומסלולי הליכה בהרי וינד ריוור" (Climbing and Hiking in the Wind River Mountains), מדריך לרכס שרבים מחשיבים כטוב ביותר לנושא. אזורי הטבע הבראשיתי הנרחבים של הרכס מושכים אליהם מטיילים, מטפסי הרים וגולשי סקי. בווינדס יש אזורים נדחים רבים הנמצאים בשימוש רב למרות הריחוק היחסי של רבות מנקודות ההתחלה של שבילי ההליכה והדרך הארוכה אל נקודות אלו מהדרכים. הגרניט החשוף באזורים הגבוהים של הרכס אטרקטיבי במיוחד למטפסי הרים ואזורים דוגמת קרקס המגדלים בחלק הדרומי של הרכס סובלים משימוש יתר כתוצאה מכך.
על פי אתר האינטרנט של אתר הסקי וייט פיין (White Pine Ski Resort) יש ברכס וינד ריוור אתר סקי אחד, וייט פיין ("אורן לבן"), האתר היחיד שבו פועלות מעליות סקי ומתאפשרת גלישת שלג. האתר שוכן סמוך ליישוב פיינדייל (Pinedale), והוא אתר הסקי הוותיק ביותר בוויומינג.
הורשיו סימור
דמוקרט בולט
סימור המשיך להיות דמות בולטת בפוליטיקה הלאומית ובמפלגה הדמוקרטית לאחר סיום כהונתו. ב-1864, ניהל את הוועידה הדמוקרטית הלאומית, והתנגדותם של צירים רבים לבחירתו של הגנרל ג'ורג' מקללן הובילה אותם לנסות לתמוך בסימור לפני ששוב הבהיר שלא יהיה מועמד. לאחר המלחמה, סימור והדמוקרטים תמכו בנשיא אנדרו ג'ונסון ובמדיניות השיקום שלו, והתנגד לשיקום הרדיקלי, שהדגיש מתן זכויות אזרחיות ופוליטיות לעבדים משוחררים.
מועמדות
כשהבחירות של 1868 התקרבו, לא היה מועמד דמוקרטי ברור. בין המועמדים הרבים בלט ג'ורג' פנדלטון, שהיה המועמד לסגנות הנשיאות ב-1864, וזכה לתמיכה רבה אולם להתנגדות השמרנים במפלגה כיוון שתמך בתשלום חובות מדינה בשטרות. כשביקשו מסימור שוב לנסות להיות מועמד, הוא שוב דחה זאת, והעדיף את הסנאטור מאינדיאנה תומאס הנדריקס או בשופט בית המשפט העליון סלמון צ'ייס.
את הוועידה שוב ניהל סימור. ההצבעה החלה ב-7 ביוני. בסיבוב הרביעי, יושב ראש המשלחת מקרוליינה הצפונית הודיע שהמדינה שלו תומכת בסימור, והמושל לשעבר שוב הביע את התנגדותו לכך. כעבור יומיים, בסיבוב העשרים ושניים, נראה היה שהנדריקס ינצח, עד שמנהיג המשלחת מאוהיו הודיע שמשלחתו תתמוך בסימור. סימור שוב הביע את התנגדותו להיות המועמד, אולם לאחר שיצא מאולם הוועידה, הצירים שינו את הצבעותיהם ובחרו בו פה אחד להיות מועמדם.
מסע הבחירות
לאחר שנבחר בעל כורחו, נאלץ סימור להתמודד. היה לו מבחן קשה: יריבו, הגנרל יוליסס ס. גרנט, נהנה מתמיכת המפלגה הרפובליקנית והעיתונות הלאומית. סימור לא ניהל מסע בחירות, כמצופה ממועמדים באותה התקופה, אולם כן ערך סיור במדינות המערב התיכון והמיד אטלנטיק באמצע אוקטובר. סימור הביע תמיכה בממשלה מוגבלת ושמרנית, והתנגד למדיניות השיקום של הרפובליקנים בקונגרס. מסע הבחירות הדמוקרטי גם כלל ניסיונות למשוך גזענים, עם ניסיון להכתים את גרנט כמועמד ה"שחור", ואת סימור כמועמדו של "האדם הלבן". הרפובליקנים, לעומתם, השתמשו בפעם הראשונה בטקטיקה שכונתה "לנופף בחולצה המדממת", והאשימו את סימור ואת הדמוקרטים בבגידה. למרות שסימור היה די צמוד לגרנט מבחינת הקולות, הוא נוצח בקלות בחבר האלקטורים, עם 80 אלקטורים לעומת 214 לגרנט. לאחר הפסדו של סימור, התיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית הבטיח את זכותם של העבדים המשוחררים ושל האזרחים השחורים להצביע, וגם חייב את מדינת ניו יורק לאכוף את חוקי ההצבעה.
סוף חייו
לאחר הבחירות, נשאר סימור מעורב בפוליטיקה כזקן המפלגה. הוא קיבל מספר אותות כבוד באותה התקופה. ב-1874 סירב לנסות להיבחר לסנאט, למרות שניצחונו היה מובטח. הוא סירב לנסות להיבחר שוב לתפקיד מושל ניו יורק ב-1876 ו-1879, ושוב סירב להיבחר כמועמד נשיאותי ב-1880.
ב-1876, מצבו הבריאותי של סימור הידרדר. ב-1884 תמך בגרובר קליבלנד לנשיאות, אולם בריאותו הידרדרה כעבור שנה. בינואר 1886, סבלה אשתו, מרי, ממחלה. בריאותו הידרדרה אף יותר. הוא מת בפברואר 1886 ונקבר בבית הקברות של יוטיקה. כעבור חודש, מתה מרי ונקברה לידו.
פרשנים פוליטיים טוענים שסימור היה אחד מהפוליטיקאים הגדולים ביותר של זמנו, ושהיה יכול להיות נשיא שקול ויצירתי. בנוסף, דמותו האדיבה גרמה לו להיחשב כאדם שיוכל לרפא את פצעי המלחמה ולחסל את היריבויות מתקופתה.
קרנג' (קומיקס)
דמותו של קרנג' מדורגת במקום ה-90 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו של קליטוס קסדי בסרט הלייב אקשן "ונום" מגלם השחקן וודי הארלסון בהופעת קמע בסצנה שאחרי הכתוביות, והוא גילם את דמותו בתפקיד ראשי בסרט ההמשך "ונום 2".
מקור
קליטוס קסדי נחשב לבעייתי עוד מילדות. הוא הרג את סבתו על ידי דחיפתה במורד מדרגות, ועינה את כלבה של אמו. לאחר מכן, אביו כנראה הרג את אמו, אך לא זכה לשום הגנה במהלך המשפט. כעת יתום, קסדי נשלח לבית יתומים, שם התנהגותו האנטי-חברתית הובילה להתעללות משני יתומים אחרים ומצוות הבית-היתומים. הוא רצח את מנהל בית-היתומים וילדה שסירבה לצאת איתו לדייט, ושרף את בית-היתומים. הוא נכנס למעצר, וכעבור זמן מה נעשה שותפו לתא של אדי ברוק, אשר נכנס למעצר לאחר קרב עם ספיידרמן. בעוד ברוק חיכה לסימביוט שיחלץ אותו מהכלא, קסדי שיתף את ברוק בפילוסופיה הרצחנית שלו: גם האדם הממוצע מסוגל לבצע רצח, בתנאי שיש לו את האומץ הדרוש. כצפוי, סימביוט ונום הגיע על מנת לחלץ את ברוק. במהלך החילוץ, הסימביוט "הוליד" סימביוט נוסף ואדום. סימביוט זה - סימביוט קרנג' - התמזג עם קסדי, הנהפך לקרנג'. קסדי יוצא למסע רצח, וקורבנו הראשון כקרנג' נבחר על ידי דפדוף בספר טלפונים. הוא יוצא למסע הרג עירוני והורג כל עובר אורח, והביס את ספיידרמן שלוש פעמים. ספיידרמן נאלץ לגייס את ארבעת המופלאים וונום נגדו, ולבסוף, כוחם המשולב הכניע את קסדי אשר נכלא במכון רייבנקרופט.
בסופו של דבר, קסדי נמלט. שנים לאחר מכן, קסדי נאבק בונום, ומתגלה כי הסימביוט עומד ללדת. ונום רצה להשתמש בסימביוט הנולד כשותף; לבסוף הסימביוט - טוקסין - התמזג עם השוטר פטריק מוליגן. בניגוד לרצונותיהם של קסדי וונום, מוליגן השתמש בכוחותיו למטרות טובות, ובהזדמנות ביקש מספיידרמן כי אם יצא משליטה, ישים אותו ברייקרז ו"יזרוק את המפתח". מאוחר יותר, וזאת בחלל, הסנטרי קרע את סימביוט קרנג' לחצי והותיר אותו מחוץ לאטמוספירת כדור הארץ. מאוחר יותר, מחשבו של טוני סטארק ציין כי ייתכן וקסדי לא שהה בתוך הסימביוט בזמן התקרית עם הסנטרי.
חזרה לחיים
מתגלה כי אף על פי שקסדי נהרג, הסימביוט שרד ועבר לדוקטור טאניס נייבס. נייבס מגלה כי קסדי חי תחת שמירה, והסימביוט לבסוף חוזר אל קסדי, אשר נאבק בספיידרמן ובאיירון מן. לבסוף קסדי חובר אל צווחה והכפיל, ונאבק בנייבס - כעת סקורן. לאחר חזרתו, קסדי נוסע לעיירה בקולורדו. שם הוא משתלט על המקומיים, ונאבק בספיידרמן, קפטן אמריקה, וולברין, הוקאיי ובדבר. הוא משתלט על כולם פרט לספיידרמן, אשר נלכד. צוות מיוחד בעלי סימביוט שפותח על ידי נייבס נשלח להילחם בקסדי, אך ללא הועיל. בשיתוף פעולה עם ספיידרמן ו-ונום החדש, הצוות - צוות מרקורי - מביס את קסדי ומשחרר את המקומיים וחברי האוונג'רס משליטתו של הסימביוט.
נגד ונום וסקרלט ספיידר החדש, מארוול עכשיו!
תוך כדי מעצר בהר ת'נדרבולטס, קסדי נקשר לישויות המיקרו-יקום ונמלט. הוא הגיע למרכז-חלל בטקסס, ולמרות מאמציו של סקרלט ספיידר החדש - קיין - עבר למיקרו-יקום. הוא התחבר לבעלי בריתו, אך הרג אותם כאשר ניסו להביאו לאדונם, מרקיז ראדו, על מנת ליצור צבא סימביוטים. ונום החדש וסקרלט ספיידר איתרו ורדפו אחרי קסדי, אך בעיצומו של הקרב, ראדו וכוחותיו לכדו את השלושה ואת כוח אניגמה. הסימביוטים של קסדי וונום החדש שובטו והפכו לצבא, אשר עבר לשליטתו של קסדי. בעוד קסדי וצבאו חזרו ליקום מארוול, ונום וסקרלט ספיידר קיבלו נשק מכוח אניגמה ויצאו מהמיקרו-יקום. סקרלט ספיידר ריפא את קסדי, אשר נכנס למצב קטטוני והכנס למעצר תחת הרדמה.
קסדי נכלא בכלא קרמר, שם נעשה אסיר למופת. הוא נפצע קשה על ידי אסיר אחר, אשר קיבל תשלום מדוקטור ג'נר, הפסיכולוג של קסדי שרצה את הסימביוט לעצמו. במרפאה, קסדי נחנק למוות על ידי ג'נר. כאשר הסימביוט ברח וחזר לקסדי, זה האחרון קם לתחייה. הוא הרג את כל צוות הכלא ואסיריו, וזאת כדי לשלוח הודעה ש"קרנג' חזר". קסדי החליט לחזור לדרכיו הישנות, ויצא למסע הרג אקראי. עם זאת, דדפול מצא דפוס לפעולותיו וגילה כי מסע ההרג היה חלק מפריקת תסכולו. דדפול נאבק בקסדי, ושיחק במוחו כך שגרם לקסדי להטיל ספק בקיום הכאוס וכי מעשיו נשלטים על ידי כוח חיצוני. קסדי המתוסכל כמעט הרג את צווחה, ונעל את עצמו בתא מעצר.
אוונג'רס ואקס-מן: הציר ולאחר מכן
באירועי "אוונג'רס ואקס-מן: הציר", קסדי גויס לקבוצת נבלי-העל של מגנטו כדי לעצור את זקיפי סטארק של אונסלוט האדום. מגנטו ניגש אל קסדי באופן אישי, ושכנע אותו להצטרף אליו בטענה שאם לא, לא יהיה עולם בו יהיה ניתן לבצע כאוס. כאשר ראה כי דדפול הוא חלק מהצוות, קסדי הצטרף במטרה להשיג נקמה. הוא הושפע (יחד עם גיבורי-ונבלי העל האחרים בג'נושה) מכישוף ההיפוך של דוקטור דום ומכשפת השני, והשניים נפרדו כידידים.
בעקבות כישוף ההיפוך, קסדי חזר למוטב, מנע שוד בנק והציל משפחה מידיו של "התמנון" - כל זאת ללא הרוגים, לתדהמתו של ספיידרמן. למרות הכישוף, הסימביוט התנגד למעשי טוב והתאכזר לפושעים. לאחר שהציל את הכתבת אליס גליסון מאוכל-השנאה החדש, קסדי חטף אותה כדי שתלמדו איך להיות גיבור אמיתי. קסדי לקח את גליסון לגשר ג'ורג' וושינגטון, שם הבטיחה לו שתעזור לו להיות גיבור בתנאי שלא יפגע בה. קסדי וגליסון הלכו לכנסייה, שם קסדי התוודה על חטאיו. גליסון רשמה את הווידוי ושלחה אותו למנהלה, אשר הזעיק את הרשויות. קסדי וגליסון עזבו, והגיעו למקום בו התבצע שוד בנק. קסדי עצר את הפושעים באלימות ושרף מכונית, אך כיבה את האש באמצעות צינור. המשטרה הגיעה על מנת לעצור את קסדי, שברח עם גליסון אף על פי שחשב כי הם מבקשים חתימות. במהלך הבריחה, גליסון נפלה מזרועותיו של קסדי אל אוכל-השנאה, שלקח אותה כבת ערובה. קסדי הגיע למאורתו של אוכל השנאה, ולאחר קרב שבו אוכל השנאה התגלה כשד ו"אכל" את חטאיו של קסדי, אוכל השנאה נהרג. גליסון לקחה את אקדחו של אוכל השנאה וירתה בקסדי בראשו, אך הוא לא נהרג. היא חשפה כי היא ניצלה אותו למטרותיה, ופקדה על המשטרה להרוג אותו.
הוא חזר לאוונג'רס המדהימים לבקשתו של סטיב רוג'רס, לפני הקרב האחרון, קסדי הפיל את האשמה בעיני התקשורת עליו ועל שאר חברי קבוצתו, ובכך שמר על המוניטין של האוונג'רס, האקס-מן ומדוזה במחיר המוניטין שלו ושל הובגובלין. הוא עזר בקרב נגד האקס-מן ואפוקליפס, וכאשר הפצצה שהאקס-מן תכננו להשתמש בה להשמדת בני האדם "הרגילים" עמדה להתפוצץ, קסדי הורה לסימביוט לעטוף את הפצצה. הפצצה התפוצצה, וקסדי נהרג. הצרעה איששה את מותו של קסדי כאשר היא מצאה את שרידי הסימביוט באזור. לאחר הקרב, ספיידרמן נראה משמר את זכרו של קסדי.
קסדי נראה בחיים ללא פלג גופו התחתון והגיע לאריזונה במטרה להיפגש עם חבר עמו התיידד במהלך תקופתו תחת כישוף ההיפוך, וזה התגלה כנובה (סם אלכסנדר), אשר קסדי יודע את זהותו הסודית. הוא סימן את חזרתו כאשר רצח עובר אורח אקראי, וזאת כדי לקבל את תשומת לבו של סם וכדי להראות כי חזר למצבו המוסרי הטבעי. הוא חטף את אמו של סם כדי לקבל את תשומת לבו, וכאשר התכוון להרגה, סם הופיע והביס את קסדי במסעדה הריקה וניסה לשכנעו לשווא כי הוא אינו סם אלכסנדר. לאחר שנפצע בידי נובה, קסדי ברח כדי שהסימביוט ירפאו. למחרת, הוא נרפא ותקף את סם בבית ספרו. לפתע, הוא צפה בנובה עף מחוץ לבית ספרו של סם ויצא לרדוף אחר נובה - למעשה, אמו של סם החובשת את קסדת הסופרנובות. כאשר איבד אותה, הוא החל לתקוף חפים מפשע ברחוב, וסם הופיע והחל בקרב נגדו. הוא הביס את קסדי לאחר שהפריד ממנו את הסימביוט באמצעות אזעקת מכוניות ובאמצעות חשיפה להופעת להקת ת'ראש מטאל, וכלא אותו באי של רייקר.
כוחות ויכולות
לפי אדי ברוק, הסימביוט קרנג' נולד עם יכולות ייחודיות יותר מאלה של יוצרו כגון שאין לו צורך בגוף מארח, וזאת משום שגדל וטופח בסביבה חוצנית שאינה מוכרת לו - כדור הארץ. הסימביוט החייזרי מעניק לקסדי כוח פיזי משופר מזה של ספיידרמן וונום גם יחד. בנוסף, יש לו יכולות שינוי צורה, שמקנות לו את האפשרות לירות מטחי חומר שדומה לקורי עכביש מכל אזור בגופו, כולל יצירת כלי נשק. באמצעות קנוקנת הסימביוט, קרנג' יכול לשלוט במחשבותיו של האחר. בדומה לספיידרמן, לקסדי יש את היכולת להידבק לכל משטח כמעט, ויש לו גרסה משלו לחוש העכביש של ספיידרמן, היות שהסימביוט יכול להעביר אליו מידע מכל זווית ומעניק לקסדי את היכולת "לראות" בכל כיוון, ובכך להזהיר אותו מאיומים קרובים. הוא יכול לזחול, ללכת, או לרוץ במהירות על משטחים, גם אם הם חלקלקים.
גראז' האוס
בהשוואה לצורות אחרות של מוזיקת האוס, גראז' האוס כולל יותר ריפי פסנתר המושפעים ממוזיקת גוספל ושירה נשית. כמו כן, לעומת שיקגו האוס, גראז' האוס מושפע יותר מ-R&B.
קולין דגבה
קולין אובסאניה דגבה (בצרפתית: Colin Obasanya Dagba; נולד ב-9 בספטמבר 1998) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן הימני בפריז סן-ז'רמן.
קריירה
דגבה נולד בצרפת, להורים ממוצא צרפתי ובניני. הוא שיחק במספר מחלקות נוער מקומיות עד שהצטרף למחלקת הנוער של לאנס בשנת 2010. בשנת 2013 הצטרף למחלקת הנוער של בולון, ובעונת 2015/2016 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ואף ערך הופעה אחת במדי הקבוצה הבכירה, ששיחקה בליגה הצרפתית השלישית.
ב-3 באוקטובר 2019 האריך את חוזהו עד ליוני 2024. ב-5 בדצמבר 2020 הבקיע את שערו הראשון בליג 1, בניצחון 3–1 על מונפלייה.
מעבר לעננים, המקום המובטח
מעבר לעננים, המקום המובטח (ביפנית: 雲のむこう) הוא סרט אנימה יפני שיצא במקור לאקרנים בשנת 2004. זהו סרט העלילתי הראשון שנוצר על ידי מאקוטו שינקאי, אותו הוא צילם, ביים וערך.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתרחשת במציאות חלופית בה שטחיה של יפן חולקו לאחר מלחמת העולם השנייה בין ארצות הברית לבין ברית המועצות, כאשר האי הצפוני ביותר, הוקאידו, נמצא בשליטת ברית המועצות ואילו יתר שטחיה של יפן נמצאים תחת שלטון ארצות הברית. השלטונות בהוקאידו בנו מגדל זכוכית ענק, שמטרתו לא ידועה ומעורר חששות בדרום.
עלילתו של הסרט עוסקת בשני תלמידי חטיבת הביניים הירוקי פוג'יסאווה וטאקויה שיראקאוו, החיים בחלקה הדרומי של יפן, ואשר חולמים לבנות יחד מטוס ולטוס באמצעותו למגדל הזכוכית המסתורי בהוקאידו, בו ניתן להבחין מרחוק מעיר הולדתם.
בעודם בונים את המטוס שלהם, הם נתקלים בילדה בשם סאיורי סוואטרי, אשר מרותקת למיטה בבית החולים עקב מחלה מסתורית. הם מתיידדים איתה ומחליטים לקחת אותה יחד איתם למסע שלהם אל המגדל המסתורי בהוקאידו.
קורי מגטי
קורי אנטואן מגטי (באנגלית: Corey Antoine Maggette; נולד ב-12 בנובמבר 1979) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 14 עונות בליגת ה-NBA. מגטי, ששיחק מעמדת הסמול פורוורד, העביר את עונות השיא של הקריירה בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס (-).
קריירת NBA
בשנת 1999 קורי מגטי הגיש מועמדות לדראפט ה-NBA ונבחר במקום ה-13 על ידי סיאטל סופרסוניקס, אך זמן קצר לאחר מכן הוא הועבר לאורלנדו מג'יק בטרייד בין שתי הקבוצות. מגטי שיחק עונה אחת בלבד באורלנדו שבסיומה הוא הועבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, במדיה שיחק לאורך 8 עונות רצופות. בשנת 2001 הוא השתתף בתחרות ההטבעות של ה-NBA. לאחר עונותיו המוצלחות בקליפרס הוא חתם על חוזה ל-5 עונות בגולדן סטייט ווריורס תמורת 50 מיליון דולר.
לאחר שתי עונות בגולדן סטייט, עבר מגטי למילווקי באקס בתמורה לדן גדזוריץ' וצ'רלי בל, ולאחר שתי עונות במילווקי הוא חתם בשארלוט בובקאטס. את עונת העביר בדטרויט פיסטונס, ובסיומה הודיע על פרישתו ממשחק.
חייו האישיים
מחוץ למגרש, מגטי עבד עם ילדים כשחקן הקליפרס ונהג לתרום לבתי חולים. בשנת 1999 מגטי ארגן את "טיסת ה-50" שהיא טיסה של 50 ילדים (כמו מספר חולצתו) למחנה אימונים אותו מימן מגטי בעצמו. לאחר כעשור מגטי מימן בעצמו טיסה של כ-600 ילדים לאותו מחנה אימונים, שזכה בתואר "מחנה האימונים הטוב ביותר של שחקן NBA".
אנה מאדלי
ביוגרפיה
מאדלי גדלה בלונדון ולמדה בבית הספר "North London Collegiate School", והחלה את קריירת המשחק שלה בהיותה ילדה. אחר כך למדה בבית הספר למשחק "Central School of Speech and Drama".
מאדלי שיחקה בשלוש עונות עם הלהקה השייקספירית המלכותית בשנים 2001–2002 ובשנים 2003–2004. היא הופיעה במחזה "The Roman Actor" לצדו של סר אנטוני שר.
ב-2005 שיחקה מאדלי בשלוש הפקות של אוף וסט אנד: במחזה "Colder Than Here" מאת לורה וייד, במחזה "The Philanthropist" בבימויו של דייוויד גרינדלי, ובמחזה שהועלו בדונמאר ורהאוס. עוד הייתה בסיור הופעות בתפקיד כפול של ארון ואלכסנדר אשברוק הצעיר במחזה "קוראם בוי" מאת הלן אדמונדסון בתיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-2007 הופיעה מאדלי בדרמה של ערוץ 4 "Consent" ששילב דרמה על מקרה של אונס בפגישה, ורצף של "חיים אמיתיים" שכללו עורכי דין ומושבעים שהשתתפו במשפט. בפברואר 2007 שיחקה מאדלי בתפקיד נינה בהפקה של "השחף" כמחליפה של השחקנית הראשית שחלתה.
ב-2009 הופיעה שוב במחזה "The Philanthropist" שהועלה בברודוויי. היא הייתה היחידה מצוות השחקנים המקורי שהשתתפה בהפקה זו.
ב-2010 שיחקה מאדלי בסרט הטלוויזיה "יומניה הסודיים של מיס אן ליסטר", המבוסס על תסריט מאת ג'יין אינגליש ובכיכובה של מקסין פיק בתפקיד אן ליסטר. היא הייתה תעשיינית מהמאה ה-19 שתוארה כ"לסבית המודרנית הראשונה" של בריטניה, וכתבה יומנים מפורטים על חייה. הסרט הוקרן בערב הפתיחה של "פסטיבל הסרטים פריימליין" Frameline Film Festival בתיאטרון קסטרו שבסן פרנסיסקו ביוני 2010.
בינואר 2013 כיכבה מאדלי בהפקה מחודשת של "בטבעת החנק" בהפקת האמר פילמס.
רודרי
רודריגו הרננדס קסקאנטה (בספרדית: Rodrigo Hernández Cascante; נולד ב-22 ביוני 1996) הוא כדורגלן ספרדי הידוע בקיצור שמו הפרטי, רודרי, המשחק בעמדת הקשר האחורי במנצ'סטר סיטי ובנבחרת ספרד.
ויאריאל
ב-7 בפברואר 2015, בעודו שחקן קבוצת הנוער, ערך את בכורתו בקבוצת המילואים של ויאריאל, ויאריאל ב', כאשר נכנס כמחליף בניצחון החוץ 1–3 על אספניול ב', במסגרת הליגה הספרדית השלישית. 15 ימים לאחר מכן פתח לראשונה בהרכב, בניצחון 0–2 על ריאל סרגוסה ב'.
רודרי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ויאריאל, ב-17 בדצמבר 2015, כאשר פתח בניצחון 0–2 על וסקה, במסגרת גביע המלך. ב-17 באפריל 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כאשר נכנס כמחליף לדניס סוארס בהפסד החוץ 1–2 לראיו ואיקאנו.
ב-4 בדצמבר 2017, כאשר הפך לשחקן הרכב, חידש את חוזהו בוויאריאל עד לשנת 2022. הוא כבש את שער הבכורה שלו ככדורגלן מקצועני ב-18 בפברואר 2018, בתיקו 1-1 מול אספניול.
אתלטיקו מדריד
ב-24 במאי 2018 חזר לאתלטיקו מדריד תמורת כ-20 מיליון אירו וחתם על חוזה עד לשנת 2023. ב-25 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו באצטדיון החדש, ונדה מטרופוליטנו, בניצחון 0–1 על ראיו ואיקאנו.
מנצ'סטר סיטי
ב-3 ביולי 2019 שילמה מנצ'סטר סיטי את סעיף השחרור של רודרי, אשר עמד על 70 מיליון אירו, מה שאפשר לשחקן לקנות את שארית חוזהו מאתלטיקו ולעזוב את המועדון. דמי ההעברה היוו שיא למועדון בפרמייר ליג. רודרי חתם במנצ'סטר סיטי לחמש שנים.
בגמר ליגת האלופות 2022/23 שנערך ב10 ביוני 2023, הבקיע גול ותרם לקבוצתו בזכייתה הראשונה במפעל בנצחון 1-0 על אינטר מילאנו. רודרי נבחר לשחקן העונה בליגת האלופות
נבחרת ספרד
רודרי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ספרד, עד גיל 16, עד גיל 19 ועד גיל 21, כאשר עם הנבחרת עד גיל 19 השתתף וזכה באליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2015.
במרץ 2018 זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד הבוגרת, לקראת צמד משחקי הידידות מול ו. באותו חודש ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים, כאשר נכנס כמחליף לטיאגו אלקנטרה בתיקו 1-1 מול גרמניה, במשחק שנערך בדיסלדורף.
נכלל בסגל נבחרת ספרד לטורניר מונדיאל 2022.
רובר השטן
רובר השטן (בצרפתית: Robert le diable) הוא אופרה צרפתית של ג'אקומו מאיירבר. האופרה הוצגה בבכורה בפריז ב-21 בנובמבר 1831. יצירה זו הייתה עבודתו הראשונה של המלחין בצרפת, שזכתה להצלחה רועשת מאוד. מאיירבר חי באותה תקופה בבירת צרפת כבר חמש שנים, אבל לא הלחין דבר, אלא עשה היכרות ולמד מגדולי המלחינים הצרפתים של התקופה. לברית היצירה נכתבה על ידי אז'ן סקריב - גרמן דלוינה (Germain Delavigne).
מערכה 1
הסיפור מתחיל בשעשועי אבירים. האביר רובר ואלברטי יושבים מול האוהלים שלהם ומתבוננים בחוגגים. רובר השיכור מושקה על ידי ברטרם. ריימבו מופיע בחלוק עולי רגל ושר את הבלדה של רובר השטן לבקשתו של אלברטי. רובר כועס על השיר, שלא עוסק בשום דבר מלבדו ואמו. ריימבו מתחנן שלא ידון אותו למוות. הוא הגיע לאחרונה עם כלתו, שיש לה לומר דבר מה חשוב לנסיך. אליס הביאה מסר וצוואה מאמו של רובר, שחולה מאוד. רובר לא מרגיש את עצמו ראוי לכך ואינו לוקח את האיגרת. הוא מבקש מאליס להמשיך לטפל באמה ואומר לה שהוא מאוהב ללא תקנה במלכת סיציליה, אבל הוא לא יכול אפילו להגיע לקרבתה. אליס מסכימה להעביר הודעה לאיזבלה. בתמורה, הנסיך משחרר את ארוסה של הנערה. בינתיים, ברטרם חוזר. אליס המומה לגלות בו את הדמות השטן שמופיע בפרסקו בקפלה בנורמנדי. ברטרם משחק עם רובר משחק קוביות ושודד אותו. רובר, בנו של השטן, חייב להיות תחת כוחו ושלטונו.
מערכה 2
בחדר הכס של הארמון המלכותי, איזבלה משלחת את נשות החצר. רובר הפר את שבועתו, מעשיו בלתי צפויים, לכן מלך סיציליה הבטיח את בתו לדוכס מגרנדה. נתיניו משטחים את בקשותיהם לפני הנסיכה. ביניהם אליס, שהביאה את המסר של רובר. איזבלה שולחת במהירות את כולם ומקבלת את הנסיך. היא נותנת לו נשק שיזכה אותו בוודאות בטורניר האבירים כדי שיוכל לזכות אז בידה של הנסיכה. הגעתו של ברטרם מסיימת את הסצנה, הוא מתקרבת עם איש חמוש בנשק ועם אביר שחור. הוא צוחק על הניסיון של רובר. בינתיים מגיע גם האתגר המזומן על ידי נסיך גרנדה, אבל הוא לא רוצה להילחם ברובר בטורניר האבירים, אלא רוצה לדו-קרב לחיים ולמוות בחרב ביער הסמוך. רובר מקבל זאת, מבלי לדעת שזה היה כל הטריק של ברטרם להרחיק את בנו מהקרב האמיתי. לאחר מכן מתקיים טורניר אבירים המרהיב על הבמה, בתוספת מקהלה גדולה ובלט. איזבלה מאוכזבת ומבינה שרובר הונה אותה שוב ולא להגיע לטורניר.
מערכה 3
לברטרם ניתן זמן עד חצות לגרור את בנו איתו. אם הוא ייכשל הוא יאבד אותו לנצח. אליס מנסה להזהיר את רובר, אבל הוא לא שומע לה מתוך זעמו. הטורניר הסתיים והוא לא היה שם! ברטרם גורם לו להאמין שהוא נפל קורבן למזימתו של הנסיך מגרנדה, אבל עדיין לא הכל אבוד. אם יהיה מוכן לכרות ברית עם הרשע, הוא עדיין יוכל לנצח. כל שעליו לעשות הוא להוציא את הוורד מידי הפסל של סנט רוזליה בחצות או לשבור את הענף. בייאושו האחרון, רובר מסכים.
הפסל ניצב בבית קברות. ברטרם מזמן את רוחן של נזירות שנספו בחטא ורוקדות בהשתוללותמחול פראי. התקרבותו של רובר שמה קץ לשעשוע שלהן. כאשר הנסיך צועד אל הפסל, פניו של הפסל משתנות לאלו של אמו. רובר נבהלל ובורח, אבל אז הנזירות מופיעות ומקיפות אותו. הן מתפתות אותו על ידי ריקוד אירוטי ורובר שובר לבסוף את הוורד.
מערכה 4
חגיגה מתקיימת במסדרונות הארמון של איזבלה. כולם רוקדים ומריעים עד שרובר מופיע עם הענף בידיו. אז כולם נרדמים. הוא ניגש לאיזבלה ומעיר אותה. הנסיכה רואה שאהובה כרת ברית עם השטן, אך מרגיעה אותה באהבתה ומעודדת אותו לברוח, שכן אבד חנו בעיני המלך משום שלא הופיעה לטורניר. ברובר, לעומת זאת, רוח האבירים מתעוררת ונשאר. ברטרם מציל אותו מהאבירים התוקפים.
מערכה 5
לשמחה והודיה שהנסיכה שלהם ניצלה מהשטן, האנשים עורכים טקס הודיה בקתדרלה של פאלרמו. רובר מנסה למצוא מקלט בקתדרלה, אבל ברטרם נחרד מהמקום הקדוש. לבסוף הוא מתוודה שרובר הוא בנו והוא אביו ובזכות זו מצהיר שגופו ונפשו של רובר הם שלו. רובר לא מתנגד. הוא כבר עומד לחתום על החוזה עם השטן כשמופיעה אליס עם צוואתה של אמו הגוססת של רובר. הפעם רובר נוטל את האיגרת. אמו מזהירה אותו מ"חברו המתחזה" ברטרם. בינתיים, השעון מצלצל חצות, זמנו של ברטרם נגמר, הרוע נעלם בלהבות הבוערות. עוגב נשמע מהכנסייה, רובר רועד וניגש איזבלה, שקוראת לו. נשמתו ניצלה.
המוזיקה של היצירה
היצירה אינה היצירה הטובה ביותר של המלחין, אבל היא כבר מופיעה עם סימנים של יצירה בוגרת כשל המלחין הבוגר המאוחר יותר. פרטי המנגינה המתלקחת, הסצנות הנשמעות ברגשיות-נוסטלגיות, האינטונציה ההרואית, האלמנט הדמוני ומוטיב הגאולה, כולם מצביעים על המלחינים הרומנטיים הגדולים המאוחרים יותר. הקומפוזיציה בכללותו תמציתי, הלחנים ניתנים היטב לשירה, אבל מאיירבר היה כל הזמן בצומת הדרכים של הזול והטעם הטוב. רק האיפוק שמר אותו על המסלול הנכון.
גם במקרה של יצירות אחרות של המחבר, גם כאן לא בחר באמצעים המוזיקליים. הוא עשה הכל למען הצלחה ובגלל זה רוב יצירותיו נעלמו כעת מעל בימות האופרה. בלדת השטן כמעט מגוחכת, ריקוד הנזירות לפעמים די מגונה וגס, ומנגינות הגעגועים הביתה די נוטפות גיחוך.
האופרה, לעומת זאת, היא דוגמה מצוינת לארגז הכלים של רומנטיקת האימה: אישה שנכנסה להריון מהשטן, "גוזל השטן" שחזר לדרך הישר, נזירות מלאות תאוותה, יריד נשמות, חילול השם, נשמה מהססת בין הטוב לבין הרע, שייכים כולם לספרות הגותית בת זמן המלחין. יחד עם זה, רובר השטן היא אופרה משמעותית. למאיירבר היה חוש גדול לבמה ונגע בלברית הבלתי אפשרית ביד כזו שהוא יכול היה לכבוש את הקהל של אז עם היצירה זו, במכה אחת. למרות חסרונות היצירה, היא מציעה "מחסן כלים" עבור מאסטרים גדולים מאוחרים יותר ממנו הם הצליחו "להתפרנס" במשך עשור לפחות. לא רק הרומנטיקנים והווריסטים, אלא גם נציגים שונים של המוזיקה הלאומית.
סברובסקי
היסטוריה
דניאל סברובסקי (24 באוקטובר 1862 - 23 בינואר 1956) נולד בעיר בצפון בוהמיה שבאימפריה האוסטרית (כיום בצ'כיה). אביו היה זגג ובעל מפעל זכוכית קטן. במפעל זה דניאל סברובסקי שימש כשוליה בצעירותו ורכש מיומנות באמנות חיתוך הזכוכית. בשנת 1892 הוא רשם פטנט על מכונת חיתוך חשמלית שאפשרה את ייצור גבישי הזכוכית.
בשנת 1895, המממנים של סברובסקי, ארמנד קוסמן ופרנץ וויס, ייסדו את חברת סברובסקי, שנקראה במקור, א. קוסמן, דניאל שוורץ ושות', מאוחר יותר שמה קוצר ל ק.ס. ושות'. החברה הקימה מפעל לחיתוך קריסטלים בואטנס, טירול, כדי לנצל את היתרון של תחנת הכוח הידרואלקטרית לתהליך ההשחזה עתיר האנרגיה שדרש הפטנט של דניאל סברובסקי.
נדיה סברובסקי, החימשית של המייסד, היא חברה בוועד המנהל של סברובסקי.
מוצרים
מגוון הקריסטלים של סברובסקי כולל פסלי קריסטל זכוכית ומיניאטורות, תכשיטים ואופנה, עיצוב בית, ונברשות.
כל הפסלים של החברה מסומנים בלוגו שלה. הלוגו המקורי של סברובסקי היה פרח האדלווייס, אשר הוחלף על ידי לוגו .S.A.L, שלבסוף הוחלף בלוגו הברבור הנוכחי בשנת 1988.
כדי ליצור קריסטל זכוכית שמאפשר לאור להישבר בספקטרום השמש, סברובסקי ציפה חלק מהמוצרים שלו עם כימקלים מתכתיים מיוחדים. לדוגמה, אורורה בוראליס (AB) שנותן לפני השטח מראית של קשת. ציפויים אחרים נקראו על ידי החברה, קריסטל טרנסמיישן, וולקאנו, אוורום ודוראדו. חלק מהציפויים היו רק בחלק מהאובייקט ואילו אחרים אף צופו פעמיים.
בשנת 2004 סברובסקי שחרר את ה-Xilion, חיתוך שהוגבל בזכויות יוצרים, שעוצב כדי לייעל את הברק של הוורדים (רכיבים עם גב שטוח) וחתלתולים (חיתוך יהלומים).
קבוצת סברובסקי כוללת גם Tyrolit (יצרנית כלי חיתוך ושיוף); Swareflex (סימוני כביש זוהרים ומחזירי אור); Signity (אבני חן מקוריות וסינתטיות); וסברובסקי Optik (מכשירים אופטיים כמו משקפת וכוונות לרובים).
החברה מפעילה מוזיאון קריסטל, Swarovski Kristallwelten (עולמות הקריסטל) באתר המקורי שלה בוואטנס (ליד אינסברוק, טירול, אוסטריה). בחזית מרכז אולמות הקריסטל מוצב ראש מכוסה דשא שפיו משמש כמזרקה. המוזיאון מרכז תערוכות הקשורות או שואבות השראה מהקריסטלים אך אינם כוללים הסברים על הדרך בה העיצובים המפורסמים נעשים, מופקים או מלוטשים.
עבודות של סברובסקי הוצגו לאחרונה ביריד האופנה והתכשיטים של אסיה, המבוסס על הרעיון של קרן אחת רצופה של אור קטוע דרך הקריסטל.
פסלונים ואספנות
הצלמיות של סברובסקי הן פרטי אספנות, עכבר מסוגנן היה הפסלון הראשון שיוצר. החברה מייצרת סוגים רבים של פסלונים מפרת משה רבנו ועד מהדורה מוגבלת של פרטי אספנות מטעם חברת וולט דיסני.
אדון בפקדך
אדון בפקדך הוא פיוט מסוג סליחה (מהתת-סוג "שנייה") לפי סדר אלפאביתי שחובר על ידי הפייטן רבינו יצחק הכהן, ובו מתאר המחבר את שפלות האדם הגורמת לו לחטוא ומבקש שהקדוש ברוך הוא יתחשב בכך ויסלח לחטאי ישראל.
מחבר הפיוט
מחבר הפיוט כאמור הוא רבינו יצחק הכהן, אך כמעט ואין ידועים פרטים על חייו וזהותו. ידוע רק שחי לפני שנת ד'תתקצ"ד (1234), משום שמבאר הפיוטים הקדמון רבי אברהם בן עזריאל מפרש את סליחתו.
מבאר פיוטים בן המאה ה-19, ר' משה בידינגן, העלה השערה מקורית לפיה מחבר הפיוט אינו אלא רבי יצחק החבר אלמנגרי (או הסנגרי), שלפי מקורות אחדים מתקופת הראשונים הוא ה"חבר" שהתווכח לכאורה עם בולאן, מלך ממלכת הכוזרים, ושכנע אותו להתגייר עם בני עמו, כשאת שיחותיו עם המלך העלה על הכתב והן ששימשו לאחר מכן בסיס לספר הכוזרי של רבי יהודה הלוי. בידינגן (שחלק את השערתו עם ידידו ר' וולף היידנהיים) הוסיף וטען כי זוהי הסיבה לכך שהפיוט אינו מחורז, שכן "החבר" מביע בספר הכוזרי התנגדות חריפה לחריזת פיוטים. לפי דברים אלו, חי המחבר כבר במאה ה-6 או המאה ה-7.
מבנה הפיוט ותוכנו
הפייטן מתאר את אפסותו ועליבותו של האדם, שכולו חומרי ורפה, אל מול כוחות יצרו הרע השוכן בקרבו מרגע לידתו; בכל יום מדיח היצר הרע את האדם לעבור עבירות, והגוף החלוש והרפה אינו מסוגל להתמודד עמו, שכן מלבד טבעו השפל הרי שכל ימיו טרוד האדם בצער, בניסיונות קשים, בטלטולים ובדאגות, ואין ביכולתו לאזור כוחו ולעמוד מול היצר הרע. כמעט בלתי אפשרי לאדם שלא לחטוא, טוען הפייטן, ומי יוכל לזכות במשפט הצדק של האלוקים? על כן הוא מבקש שיראה ה' את התנאים הקשים בהם נתון האדם, יחוס על החוטאים, יסלח לכל עוונותיהם ולא יטה אוזנו לדברי המקטרגים עליהם.
אם כי הפיוט הוא פיוט סליחות מובהק, הוא אינו מתייחס רק ליום הדין הכללי שבראש השנה, אלא גם ובעיקר לדין היומיומי בו מעמיד האלוקים את האדם, לפי דברי הגמרא במסכת ראש השנה:
הפיוט מורכב מבתים בעלי שתי שורות ("צלעות" או "טורים"). בסופו חתימת הפייטן: יצחק הכהן החבר חזק. ממאפייני הפיוט הייחודיים היא העובדה שבפיוט אין חריזה כלל.
סיידקיק
סיידקיק (באנגלית: Sidekick) הוא בן לוויה קרוב אשר בדרך כלל כפוף או נמצא תחת מרותו של הדמות אותה הוא מלווה. המונח החל את דרכו בספרי הקומיקס, והשימוש בו נפוץ בעיקר בעולמות הקולנוע, הטלוויזיה והספרות, שם הסיידקיק מוצג בדרך כלל כיד ימינו של הפרוטגוניסט, אולם אינו זוכה בתואר הסיידקיק מעצם היותו נשרך אחריו אלא כאשר הוא בעל אישיות משל עצמו, אם כי לא ברמה המשתווה לזו של הדמות הראשית, ותפקידו בעלילה הוא אף לעיתים לשמש אתנחתא קומית. בדומה ישנו תפקיד מקביל של הסיידקיק של האנטגוניסט, המתפקד כעוזר או ידיד של הנבל, אך חלש או טיפש ממנו.
זהותה של הדמות המרכזית בעלילה מוגדרת לרוב על ידי נוכחותו של סיידקיק. כמספר או כבערך קהל, הסיידקיק מספק לקורא, לצופה או למאזין את המידע הדרוש לו על מנת להבין את העלילה ודמויותיה במלואם. ישנם מקרים שבהם הסיידקיק מאפיל על הדמות הראשית ומסב את תשומת הלב ממנה, עד לכדי מצב שבו הוא הופך למוקד הסיפור, כמו למשל דמותו של איולאוס בסדרה "הרקולס: המסעות המופלאים", שגונב את הפוקוס רק בשל היותו מי שהוא.
עם הסיידקיקים המפורסמים נמנים סנצ'ו פנסה, נושא הכלים של דון קישוט; דוקטור ווטסון, עוזרו הנאמן של שרלוק הולמס; השועל טיילס מ"סוניק הקיפוד"; רובין, שותפו של באטמן; הפיה טינקר בל מ"פיטר פן"; טימון ופומבה מ"מלך האריות"; פטריק סטאר, חברו של בובספוג מכנסמרובע, ועוד.
מקור המילה
פירוש המילה "סיידקיק" במקור לא היה "עוזר" או "שותף", אלא סלנג פלילי בקרב כייסים. המילה באה משם מיושן שנתנו הכייסים לכיסים האחוריים במכנסיים, וכן נתינת שמות לכל שאר הכיסים מהם נהגו לגנוב. לכיס הקדמי בחולצה נהגו לקרוא "וול", לכיס האחורי נתנו את השם "קיק" (בעיטה) וכדומה. אולם הכיס שהיה הכי קשה לכייס היה ה"סיידקיק", השם שנתנו לכיס הירך, ולכן אנשים שרצו לשמור על ארנקיהם וכספם נהגו לטמון אותם בכיס זה. עם הזמן המונח התגלגל לפירושו כיום, "שותף" או "החבר הקרוב ביותר".
בספרות
בתור דמות משנית, לסיידקיקים יש קשר חזק לז'אנר הבדיוני כשמדברים על ספרי הקומיקס וסרטי הקולנוע על גיבורי על, אולם הם הופיעו לראשונה בסיפורי המיתולוגיה המוקדמים טרם המשיכו הלאה עם השנים. בהתרשמות ראשונית, קל לדמיין את הסיידקיקים קצת מעבר לעוזרים ההומוריסטיים של הגיבור, אך העוזרים הספרותיים מבצעים תפקיד משמעותי בסיפורים בהם הם מופיעים. כאשר בוחנים את תפקידו של הסיידקיק בספרות, מגלים את הטווח המלא של יכולות הנרטיב שלהם: סיידקיקים מבצעים מספר תפקידים בסיפורים בהם הם נוכחים, ולא משמשים רק כשותפים ומסייעים בהקשר לדמויות הראשיות.
אמנם הוא אינו עוצמתי כמו הגיבור, אך הסיידקיק מניע את גלגלי העלילה, אם כי בהיקף מצומצם יותר מזה של הפרוטגוניסט, ומוכיח שהוא חלק בלתי נפרד מהסיפור. כאשר הם אינם הגיבורים הראשיים, הם אלו המספרים את הסיפור, כמו דמותו של דוקטור ווטסון בספרי שרלוק הולמס. הסיידקיק מציע ניגוד לדמות הראשית, בהיותו מבליט את התנהגותו בשביל אפקט דרמטי. סיידקיקים יכולים גם לשפוך אור על הדמות הראשית ולהכניס עליה ממד אנושי בסיפור, בהיותם הופכים את הדמות הראשית לקצת יותר נסבלת, זאת למרות שאותה התנהגות היא זו המגדירה את הדמות כראשית. סיידקיקים יכולים לסייע לגיבוריהם להתחבב על הקוראים דרך הנאמנות ההדדית השוררת ביניהם, או לחלופין מפני שהם מדגישים את תכונותיהן הטובות ביותר.
הסיידקיק הראשון: עלילות גילגמש
ייתכן והמונח סיידקיק היה קיים במשך קצת יותר ממאה שנה, אולם תפקידה של הדמות "החבר הקרוב" נוכחת במשך תקופה ארוכה הרבה יותר. אחת היצירות הספרותיות המוקדמות המוכרות ביותר, עלילות גילגמש מהמאה ה-21 לפנה"ס מציגות יחסי פרוטגוניסט-סיידקיק בין הגיבור הראשי גילגמש לדמות המשנית אנכידו. עיון ביצירה זו יכול לחשוף כמה מהמאפיינים המגדירים את הסיידקיק. האפוס מגלה כי הסיידקיק הוא הדמות המשנית, משום שהתמקדות הסיפור נשארה סביב הדמות הראשית. המלך גילגמש, בתור הדמות הראשית מופיע לאורך כל העלילה הראשית בסיפור, לעומת הסיידקיק, אותו מעסיקים הדברים השוליים יותר באפוס. כפרוטגוניסט, המלך מניע את רוב הפעילות והאקשן של העלילה; התנהגותו של גילגמש בתחילת הסיפור היא המסיתה את האלים ליצור את אנכידו, ולאחר מותו של הסיידקיק שלו, הרגש של גילגמש חזק מספיק כדי לספק תמריץ לפעילות נוספת בסיפור שתקדם אותו.
גילגמש ואנכידו מתחזקים מערכת יחסים לא שוויונית, כאשר האחד הוא מלך דמוי אלוהים והשני הוא פרא שעיר שהופך למשרתו. חוסר איזון זה אופייני ליחסי גיבור-סיידקיק במצבים בהם הדמות הראשית היא בעלת סמכות ושליטה במידה רבה יותר. הניגוד בין שתי הדמויות הללו אינו נגמר בכוח הלא השוויוני ביניהם. גילגמש לוקח בנים, אפילו ילדים, למטרותיו האישיות, ומספק את יצריו עם נשים, בשעה שאנכידו הוא תמים ובעל מידות טובות, רחוק מהציוויליזציה (בשל העובדה שגדל בחברת החיות). הסיידקיק הספרותי משמש כרדיד לגיבור הראשי, כאשר הוא מדגיש את התנהגות הדמות דרך ההבדל הקיים ביניהם. כוחה של התגובה הרגשית של גילגמש עקב מותו של אנכידו מאפיינת את החיבור העז שבין הגיבור לסיידקיק, וכן עומק התגובה מדגים את השינוי שעבר גילגמש מאותו עריץ שהיה טרם הופעתו של אנכידו, כאשר הוא ככל הנראה לוקח על עצמו יותר ממאפייניו של הסיידקיק שלו, התנהגויות אשר בעבר היוו את ההבדל בין השניים.
הסיידקיק ברומן הראשון: דון קישוט
יצירה מוקדמת נוספת ממחישה אף יותר את המאפיינים של הסיידקיק. הרומן שנכתב על ידי הסופר והמחזאי הספרדי מיגל דה סרוואנטס בתחילת המאה ה-17, דון קישוט הוא, בספק, הרומן הראשון בעולם. יצירה ספרותית זו היא גם הראשונה להציג את הסיידקיק (סנצ'ו פנסה בסיפור), אשר מסכים להיות נושא הכלים של הדמות הראשית ההזויה, כנאמן וכדמות שאפשר להתחבר אליה. בדומה לגילגמש ואנכידו, דון קישוט וסנצ'ו פנסה יוצאים למספר מסעות ביחד. התמיכה הרגשית והסיוע הפיזי שמעניק סנצ'ו לדון קישוט מסמלת את תחומי האחריות שקיימים אצל הסיידקיק. דמויות אחרות ברומן גוברות על דמותו של סנצ'ו באופן שגרתי, זאת כתוצאה מדרך חייו ופעולותיו היוצאות מגדר הרגיל של דון קישוט, המשאירות רושם רב ומפואר. התמשכות ניצחונות אלו אשר חוזרים על עצמם, מציגה שוב ושוב את נאמנותו הבלתי פוסקת של סנצ'ו כלפי הפרוטגוניסט, דבר שאופייני לסיידקיק.
סנצ'ו פנסה מראה בנוסף את היתרון הספרותי של הסיידקיק - הומור. אחרי שסנצ'ו ודון קישוט פוגשים בדוכס ודוכסית ערמומיים, שני המלכותיים מבינים כי מסע השקר שהמציא סנצ'ו, אשר מטרתו הייתה להפוך את דולסינאה מכפרית פשוטה בחזרה לנסיכה, הוא למעשה מתיחה. תוך שהוא מנצל את חכמתו, הזוג המלכותי מצהיר עד מהרה שלא ניתן יהיה להפוך את דולסינאה בחזרה לנסיכה, אלא אם כן סנצ'ו יצליף 3,300 פעמים על גבו, אתגר קומי לאור השקר של סנצ'ו. כפי שצוין קודם לכן, משבצת ההומור אינה המקום היחיד בו מתפקד סנצ'ו פנסה לאורך הרומן, וזהו גם אינו תפקידו היחיד של הסיידקיק.
הסיידקיק בספרות בלשית: שרלוק הולמס
בעוד שנראה כי המונח סיידקיק מציין את האדם שבא במקום השני במערכת יחסים הרואית, לא ניתן לומר שהסיידקיק מבצע תפקיד שאינו חיוני. בסדרת הספרים הבלשית של שרלוק הולמס, הסיידקיק דוקטור ווטסון משמש תפקיד נרטיב קריטי; בדומה לסנצ'ו פנסה, הדוקטור הוא דמות שניתן להתחבר אליה כאשר הוא עובד עבור גאון שיוצא מכלל הנורמה. ווטסון מספק לקוראים, שסביר להניח אינם מחזיקים בתעוזה הבלשית של הולמס, דמות עמה הם יכולים להזדהות יותר בפן האישי. הסופרת פטרישיה בריי אומרת על סיידקיקים ש"הם מעוררים עניין בקרב הקהל כאשר הם מדברים בגוף ראשון, במקביל להיותם מתעדים", ומדגימה את דבריה בעודה מתייחסת לדמות של ווטסון כאשר היא מציינת כי "ווטסון הוא מספר העל בסיפור, מטפל בפרטים היומיומיים בעבודה, כל זאת בעודו ממשיך לדבר בגוף ראשון, ובכך יוצר שער להזדהות הקורא עמו". ווטסון הופך את הגאון קשה העורף הולמס לקצת יותר סימפתי על ידי הוכחת נאמנותו לבלש.
התעלומות של שרלוק הולמס מוכיחות כי סיידקיקים יכולים לעיתים להיות מספרי על, כאשר ווטסון הוא בדרך כלל הדמות שמספרת על מעלילותיו של הולמס וממחישה כיצד סיידקיקים יכולים לפעמים להיות הדמות שנקודת המבט שלה היא זו המתעדת את שקורה, למרות שהם אינם מוקד הסיפור והוא לא מדבר עליהם. כיוון שדוקטור ווטסון מספר לקוראים את המתרחש בסיפור, הוא תופס את הולמס כדי שיסביר לו צעד אחר צעד על קפיצות ההיגיון שלו ותובנותיו לגבי דברים שעבור הקורא, עדיין נמצאים בגדר מסתורין. זאת על מנת שקהל הקוראים יבין מה בדיוק מאורע, באופן שבו נקודת מבט מבפנים לא בהכרח תגלה לו זאת.
הדיאלוג בין ווטסון והולמס מזכיר יחסים מודרניים של פרוטגוניסט-סיידקיק במונחים של קומיקאים בתוכניות אירוח; לג'וני קרסון היה את אד מקמהון, ולדייוויד לטרמן היה השותף פול שייפר. הפטפטת השוטפת והמהירה בין זוגות אלו מאפשרת לדמות הראשית - או למנחה התוכנית - להמשיך בשיח המבדר מאשר לפתח מונולוג. המנחים מספקים את ההומור לקהל, בעוד הסיידקיקים נוטים לספק תשובות ישירות וענייניות שנותנות מקום לבדיחות, דינמיקה הדומה במקצת להתנהגותו הבדרך כלל ריאליסטית של סנצ'ו פנסה כלפי הנלעגות של דון קישוט.
רקע
ספרי קומיקס מוקדמים, אשר שיבחו אותם עצם היותם מבוססים על עקרון 'הטוב מנצח את הרע', היו בנוסף נגועים בסטריאוטיפים גזעניים, היו בעלי דיאלוגים חסרי כל רגישות ובעלי תיאורים של אידיאלים בעלי גישה אתנוצנטרית - אשר בדרך כלל באו לידי ביטוי באמצעות תפקידו של הסיידקיק. היכן שיש גיבור, ישנו גם סיידקיק; במשך אלפי שנים אותם המשועבדים לכאורה קישטו את דפי הספרות, גם במקרא. זה אופייני לסיידקיק, לעיתים קרובות הוא פועל בתור משקל נגד מאופק ופחות נראה לידי ביטוי בהקשר לגיבור הסיפור.
בתחום ספרי הקומיקס, הסיידקיק חוזר לתחילת דרכו של הז'אנר, בו תפקידו היה לעיתים קרובות לשמש כבסיס לאנתחתא קומית. בעוד מספר סיידקיקים מכובדים היו קיימים בשנות ה-40 (כמו רובין של באטמן), הם למעשה היו לרוב אווילים חביבים שכל מבוקשם היה לא יותר מאשר לרצות את אדוניהם - גיבורי העל אותם הם שירתו, וככאלו, הסיידקיקים לעיתים נכתבו כמיעוטים במהלך תקופה זו - לרוב כאסייתים ואמריקאים-אפריקאים, אשר החברה בדרך כלל התייחסה אליהם כפחותי ערך. חוקי ג'ים קרואו משלהי המאה ה-19 עדיין השתרשו באמריקה: שחורים היו בעלי מעמד נפרד אבל שווה, ובמקביל פרצה מלחמת העולם השנייה והחייתה את האידאולגיות הגזעניות כלפי אסייתים; לאחר המתקפה על פרל הארבור, כלל האסייתים הפכו יעד להשפלה ולאתנחתא קומית בתקשורת. כתוצאה מכך המיעוטים לא נכללו כגיבורים בעולם הקומיקס, שם גילמו את תפקידם כעוזרים נחותים, ולרוב כסטריאוטיפים הגרועים ביותר.
בנוף החברתי
ספרי הקומיקס בזירה של שנות ה-40 לא הפכו אף קבוצת מיעוט לכוכב הראשי בהם, כאשר במקום זאת הם מילאו תפקיד שהיה צפוי מראש באמריקה של לפני זכויות האזרחים: הסיידקיק המשועבד. כשהם כותבים במודע על חלק מהדמויות שלהם באופן זה, ספרי הקומיקס - הספרות של ה"חפים מפשע" - מקדמים מיעוטים כלא שווים. גיבור אמריקאי-אפריקאי בתפקיד הגיבור הראשי לא צץ לו כלל עד שנות ה-60, וגם אז, התגלתה לה שורה של בעיות. אותו גיבור ראשי ראשון לוהק בתור הפנתר השחור ככוכב סדרת ספרי הקומיקס Jungle Action, אשר לא האריכה ימים. אפשר לטעון כי "זה רק היה חלק מאותם הזמנים", או שדימויים מסוג זה היו נפוצים ברוב אמצעי התקשורת האמריקאים בתקופה זו, שהייתה זמן מלחמה והופצו סרטי, עיתוני ומגזיני תעמולה, אך בז'אנר הנשלט על ידי גברים לבנים חסונים מחופשים בטייץ צמודים, נראה כי נידוי המיעוטים נוכח במיוחד. הדמויות בהם אנו נתקלים כאן לא נוצרו באופן שונה משאר הדמויות במטרה להשיג את אהדתם של הקוראים האמריקאים. לחלופין, יצירת דמותו של הסיידקיק בקומיקס - ליצן חצר רדוד עם תכונות מתגמלות מוגבלות, השאיר פתח למיעוטים בעל רקע גזעני להיכלל בו, אולם באופן שמספק סטריאוטיפים בעלי אופי גזעני.
גיבסון (קוקטייל)
גיבסון (באנגלית: Gibson) הוא קוקטייל המורכב מ-60 מ"ל ג'ין ו-10 מ"ל ורמוט יבש. את כל המרכיבים יש למזוג לשייקר, לערבל קלות, למזוג לכוס מרטיני ולקשט בבצלצל פנינה. המשקה זהה למרטיני, עם הבדל בקישוט (מרטיני מקושט בזית).
מומבהטון
מומבהטון (Moombahton) הוא תת-ז'אנר של מוזיקת דאנס אלקטרונית, מוזיקת האוס ורגאטון, שהופיע לראשונה לאחר הופעתו של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי האמריקאי דייב נאדה בוושינגטון די. סי. ב-2009. נאדה טבע את השם כהלחם בסיסים של "מומבה" ("Moombah") ורגאטון (Reggaeton).