cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סינגל בכורה
סינגל בכורה מציין את הסינגל הראשון של זמר, להקה או פזמונאי שיוצא לאור וזמין למכירה, הורדה או הפצה. סינגלי בכורה הם סינגלים אשר פותחים את הקריירה המוזיקלית של אמנ/ית. במקרים רבים, סינגל בכורה מופץ גם כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה בו הוא נכלל (כדוגמת "" שנחשב לסינגל הבכורה של בריטני ספירס ולסינגל המוביל מאלבום הבכורה שלה, .).
סינגלים רבים, בעיקר סינגלי בכורה, מובילים להצלחה ההמשכית של האמני/ת. עם זאת, במקרים מסוימים יצאו סינגלי בכורה שנכשלו, אך בהמשך הקריירה של האמנ/ית יצאו להיטים בין-לאומיים. "Everybody" של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה שיצא לאור בשנת 1982 כסינגל הבכורה שלה נכשל, אך במרוצת השנים הוציאה עשרות להיטים בין-לאומיים והפכה לאמנית הנמכרת ביותר בכל הזמנים. במקרים מסוימים, יוצא סינגל בכורה בשפה מסוימת המאפיינת שוק מוזיקלי מסוים, ובהמשך יוצא סינגל בכורה בין-לאומי (כדוגמת סינגל הבכורה "Magia" של שאקירה, שנכשל אך בהמשך יצא סינגל הבכורה הבין-לאומי שלה, "Whenever, Wherever" שזכה להצלחה בכל המצעדים).
היסטוריה
תקליט הסינגל הראשון נוצר על ידי חברת RCA רקורדס ב-1 בפברואר 1949 זאת לאחר שב-21 ביוני 1948 חברת קולומביה רקורדס הציגה לראשונה את אריך-הנגן.
סינגלים נשלחים הן לתחנות הרדיו והן למכירה בחנויות, אם כי לעיתים קרובות נשלחים הסינגלים לרדיו לפני יציאתם לחנויות, כחלק ממהלך של יחסי ציבור וקידום מכירות קודם להגעת האלבום לחנויות. לעיתים השיר המופיע בסינגל שונה במעט מהשיר המופיע באלבום, בהתאם לצורכי הרדיו - מילים בעייתיות מצונזרות, ושיר שאורכו אינו מתאים לרדיו מתקצר.
מפיצת המוזיקה הדיגיטלית הגדול ביותר, האייטונס, מחשיבה עד שלוש רצועות שאורכן פחות מעשר דקות כל אחת כסינגל.
בישראל
במרוצת השנים יצאו בישראל מספר רב של סינגלי בכורה, אך נתונים אודות מכירותיהם אינם ידועים. עם זאת, חלקם הפכו ללהיטים ארציים.
עמנואל הלפרין
ביוגרפיה
הלפרין, בנם של זוגי יוצאי פולין, יהושע הלפרין ורחל בגין (אחותו של מנחם בגין), נולד באוזבקיסטן וגדל בצרפת. בהיותו נער בפריז למד עברית אצל יוסי בנאי ואצל עמוס קינן ששהו שם באותה עת. עלה לישראל בגיל 19.
את שירותו בצה"ל עשה כצנזור לעיתונות בשנים 1965–1968. להלפרין תארים אקדמיים במשפטים, ספרות ותיאטרון.
הלפרין ידוע כפרנקופיל, ומרצה לעיתים קרובות על אקטואליה ותרבות צרפתית, הן ככתב ומגיש ברדיו ובטלוויזיה, והן בדיונים אקדמיים שונים. משנת 2008 הוא מלמד בחוג ללימודי צרפת באוניברסיטת תל אביב קורסים על צרפת במאה ה-20, מחזות מולייר, יצירות ויקטור הוגו, עידן הנאורות, קולנוע צרפתי ויצירות מופת בספרות. הוא מרבה להרצות ולהנחות דיונים אקדמיים ברחבי הארץ, בנושאי תקשורת, אקטואליה, ספרות, קולנוע צרפתי ותרבות צרפתית.
הלפרין לימד עיתונאות וקולנוע בסם שפיגל, ב"כותרת" ובבית הספר לתקשורת של המכללה למנהל. היה חבר הוועד המנהל של סינמטק ירושלים.
בשנים 1985–1987 הוא שירת בשגרירות ישראל בפריז בתפקיד יועץ תרבות.
ב-2018 שימש יושב ראש של שנת התרבות ישראל-צרפת.
הלפרין היה נשוי לארלט אברהם-הלפרין, שהייתה עורכת מוזיקלית בקול המוזיקה (נפטרה בשנת 2001). הוא מתגורר בשכונת המושבה הגרמנית בירושלים.
הלפרין הוא בעל עיטור כבוד של ממשלת צרפת.
כאיש תקשורת
משנת 1964, היה כתב ומגיש ברשות השידור, בקול ישראל, ואחר כך בטלוויזיה, למשך כמעט 40 שנה ברציפות, ונחשב לאחד הוותיקים ביותר ברשות. הוא החל את דרכו כעורך המחלקה הצרפתית ברדיו. לאורך השנים שימש בתפקידים רבים, ביניהם עורך חדשות, כתב בפריז, עורך חדשות החוץ, רכז מערכת, וראש חטיבת החדשות. בנוסף לתפקידו בקול ישראל, שימש גם כעורך חדשות החוץ בערוץ הראשון, וכן ככתב מדיני. הלפרין ידוע בציבור בעיקר בתפקידו כמגיש תוכנית החדשות "רואים עולם", תוכנית הלילה "מהיום למחר" ותוכנית הקולנוע "הצגת חצות".כמו כן ערך והגיש ברדיו, ברשת ב', את סדרת התוכניות "עונת הדובדבנים - 100 שנות זמר צרפתי". במלחמת לבנון ב-1982, שידר מביירות לקול ישראל וב-1993, עם הצלם משה פרידמן, סיקר את המלחמה בבוסניה עבור הטלוויזיה הישראלית.
כאשר הותקף הכור בעיראק, נשלחה הודעה מטעם ראש הממשלה בגין לרשות השידור, על מנת שתשודר בעיתוי המתאים. עורך החדשות התורן, משה נגבי, חשש שמדובר במתיחה ופנה להלפרין שהיה אז מנהל החדשות. שידור הידיעה עוכב עד שהלפרין הצליח ליצור קשר עם דודו, ראש הממשלה, ואימת את הידיעה.
בסוף שנת 2003 פרש הלפרין מרשות השידור, אך לאחר מספר חודשים חזר, להנחיית תוכנית ראיונות שבועית. בשנת 2004 שימש כיועץ ומגיש בערוץ התכלת, ערוץ מורשת ייעודי, בו הגיש תוכנית לפורים והיה אמור להגיש שעשועון דמוי "מקבילית המוחות".
ב-2004 זכה הלפרין בפרס סוקולוב לתקשורת אלקטרונית ומפעל חיים.
עבור ערוץ 8, ראיין שחקני קולנוע ישראלים בולטים בעשרים תוכניות "סדנה למשחק".
החל משנת 2005 הגיש במשך מספר שנים את תוכנית הראיונות "קפה הפוך" בערוץ הכנסת. ב-2007 הנחה שעשועון ריאליטי-היסטורי בשם "הצופן" בערוץ הראשון.
ב-2017 הנחה סדרה של חמש תוכניות "איזו דרמה", סדרה המסכמת יובל של שידורי דרמה בטלוויזיה הישראלית.
הלפרין שימש שנים רבות כתב בישראל של כלי תקשורת צרפתים, בעיקר של תחנת הרדיו RTL ושל כתב העת Politique internationale.
על הבמות ובטלוויזיה
ב־2012 שיחק במיני-סדרה הקומית "זנזורי", ששודרה ב-yes.
ב־2017 שיחק עמנואל בפרסומות של "זמן אשכול". הוא שיחק בדמותו של יגאל המכונה "יגאל יודע הכל", בסדרת פרסומות בת שלושה סרטונים קצרים. פרק מספר 3 של סדרת הפרסומות מתנגן לפני סרטים בבתי קולנוע סינמה סיטי עד היום (נכון לאוגוסט 2021).
ב־2020 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "סטוקהולם" ששודרה בכאן 11.
קמפרי
קמפרי (באיטלקית: Campari) הוא השם המסחרי של ליקר העשוי מתערובת של עשבים, צבעו אדום וטעמו מר-מתוק בעל 20.5-28 אחוזי אלכוהול.
הקמפרי מיוצר במילאנו מאז שנת 1862, שנה שבה הכין אותו לראשונה גאספרה קמפרי, בעל בית הקפה "קפה קמפרינו" בעיר. המתכון המדויק להכנת הליקר לא שונה מעולם והוא מהווה סוד משפחתי של משפחת קמפרי. הצלחת המשקה הביא להקמת קבוצת קמפרי, יצרנית המשקה. על פי נתוני הקבוצה משמשים בהכנת המשקה 86 סוגים של שורשי צמחים, עשבים, תבלינים ופירות.
רכיבי הליקר מרוככים במים מזוקקים ואחר כך מעורבבים באתנול. במקור, צבעו הייחודי של המשקה ניתן לו מצבע המאכל הטבעי כרמין (E 120), המופק מכנימות מגן מהמינים Dactylopius coccus ו-Coccus cactus, שיובשו בשמש ונטחנו. משנת 2006 החליטו לחדול מהשימוש בכנימות וכיום הצבע נוצר מקליפות רימון וצבע מאכל אדום. לאחר כמה ימים מסננים את התערובת ממשקעים שונים ומאחסנים אותה במכלים גדולים שהפנים שלהם מזוגג, בהם התערובת תדולל במים ובתמיסת סוכר לרמת שתייה (תכולת אלכוהול של 25 אחוז). לאחר 30 ימי השהייה נוספים מסננים שוב את הנוזל ומוזגים אותו לבקבוקים.
הקמפרי הוא אפריטיף המעורר את התיאבון. ניתן להשתמש בו גם בקוקטיילים ובלונגדרינקס. בין הקוקטיילים הקלאסיים המשתמשים בקמפרי ניתן למנות את הנגרוני, הקמפרי-סודה, קמפרי-אורנג', קמפרי-טוניק ואמריקנו.
באיטליה, בישראל, וכן במדינות אחרות נמכרות תערובות מוכנות של "קמפרי סודה" בבקבוקים קטנים דמויי חרוט.
דוויין מיטשל
דוויין מיטשל (באנגלית: Dwayne Mitchell; נולד ב-24 באוגוסט 1982 בניו אורלינס, לואיזיאנה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע. גובהו 1.96 מטר.
מיטשל החל את דרכו באוניברסיטת אובורן ולאחר שנה עבר לאוניברסיטת לואיזיאנה בלפאייט ממנה יצא לאחר שנתיים וחתם בראסינג פריז הצרפתית שהייתה קבוצתו הראשונה בקריירת הבוגרים. בראסינג קלע 11.1 נקודות והוריד 4.3 ריבאונדים בממוצע למשחק. את העונה שלאחר מכן הוא פתח בליגת ה-NBDL בקבוצת איווה אנרג'י וב-31 משחקים במדיה קלע 20.3 נקודות, הוריד 6.3 ריבאונדים ומסר 3.1 אסיסטים בממוצע למשחק שתרמו לבחירתו לאולסטאר ה-NBDL. בשלהי העונה עבר לבמברג הגרמנית, אותה עזב לאחר 11 משחקים. בפגרת הקיץ של 2008, הרשים את הלוס אנג'לס לייקרס ואף זכה לחוזה, אך עם פתיחת העונה הועבר לקבוצת הפיתוח של המועדון הלוס אנג'לס די-פנדרס. את העונה סיים עם ממוצעים טובים ביותר של 18.6 נקודות, 7 ריבאונדים, 4.3 אסיסטים ו-2 חטיפות למשחק כבמשחק השיא שלו נגד קולורדו 14' הוא קולע 43 נקודות ומוריד 12 ריבאונדים.
באוגוסט 2009 חתם מיטשל בהפועל חולון מליגת העל הישראלית. אף על פי שהיה אחד השחקנים הבולטים בקבוצה, הוא ששוחרר ממנה באפריל 2010 בשל פציעה וניתוח ארתרוסקופיה שהיה עליו לעבור.
לקראת עונת חתם בקבוצת עירוני אשקלון.
משרד
משרד הוא מקום עבודה, שבו עיבוד מסמכים הוא חלק מרכזי מהעבודה. סוג נפוץ של עבודה המתנהלת במשרד היא עבודת פקידות - סידורים מנהלתיים הקשורים במסמכים, לדוגמה, משרד מזכירות של בית ספר. אולם, ישנם משרדים שעיקר העבודה בהם אינו עבודת פקידות, לדוגמה, משרד פרסום.
היסטוריה
משרדים היו קיימים כבר בעת העתיקה בשימוש מוסדות השלטון. פקידים שהיו אחראים לניהול רשומות בנושאי מיסוי או תיעוד פעילות השלטון פעלו בחדרים שהכילו ארכיונים. משרדים בעלי אופי דומה נותרו המשרדים היחידים עד לתקופה המודרנית, גם לאחר המצאת הדפוס. התפתחות משמעותית בתפוצת המשרדים החלה עם המהפכה התעשייתית, בד בבד עם הגידול בתפוצת החברות העסקיות. בעת הזו גם החלו להיבנות בנייני משרדים שאכלסו חברה אחת או יותר.
התפתחות הפעילות הפקידותית בתחום הממשל והשירותים הביאה לבנייה המונית של משרדים שמוקמו בדרך כלל בבניינים ייעודיים ולעיתים אף בגורדי שחקים. במאה ה-20 החלו מרכזי הערים הגדולות לאכלס בנייני משרדים רבים.
בשל הצורך בחיסכון בזמן ובעלות העבודה, המשרדים בעת החדשה היו צרכנים חשובים של פריצות דרך טכנולוגיות ועודדו את התפתחות הטכנולוגיה. המשרדים היו מהצרכנים הגדולים הראשונים של טלפונים, מכונות כתיבה, מכונות העתקה, פקס, מחשבים, אינטרנט, מדפסות וכיוצא בזה. המשרדים היו צרכנים גדולים גם של חידושים מתחום הנדסת האנוש בריהוט ועיצוב הפנים. עבור המשרדים פותח הריהוט המשרדי ופותחו שיטות להשגת פרטיות ונוחות עבודה תוך חיסכון בשטח ובמשאבים אחרים.
המשרדים היו מקום נוח להשתלבות נשים בשוק העבודה משום שבניגוד לעבודה בתעשייה ובחקלאות, למשרד הייתה תדמית של מקום עבודה שאינו דורש כוח פיזי רב.
מיקום
משרדים פועלים בבנייני משרדים - בניינים שהוקמו לשם אכלוס משרדים, ולעיתים בחלק שהוקצה לכך בתוך מבנה שלו מטרה עיקרית אחרת, למשל משרד לשימושו של מנהל מחסן, בבניין שייעודו העיקרי הוא מחסן. בערים שבהן יש מחסור חריף במשרדים, מוסבות גם דירות מגורים, בעיקר אלה שבקומת הקרקע, לשמש כמשרד. גם בדירות ובבתים פרטיים מוקצה לעיתים חדר או אזור בדירה למשרד ביתי, המשמש לעסק המנוהל מהבית.
מבנה המשרד
בניין משרדים מודרני מאוכלס במשרדים שהמבנה שלהם מותאם לפעילות הפקידותית שמבוצעת במקום. חדרי המשרד יצוידו בדרך כלל בציוד משרדי אופייני כדוגמת שולחן משרדי, כיסא משרדי, ארונות אחסון ולרוב גם ציוד מחשב.
טיפוסי מבנה משרד עיקריים:
בדרך כלל יכיל משרד יותר מטיפוס אחד של מבנה. לדוגמה, משרדי חלל פתוח בהם התא המשרדי משמש עובדים זוטרים עשויים להכיל גם חדרים רגילים עבור המנהלים וחדרים נוספים עבור עריכת דיונים.
אזכורים תרבותיים
סדרת הטלוויזיה הבריטית הקומית "המשרד" מתארת הווי משרדי. בעקבות הצלחתה הופקה לה גרסה אמריקאית, גרסה צרפתית, גרסה גרמנית וגרסה ישראלית.
משרדאות
בעבר היה קיים מקצוע לימודי בשם: "משרדאות" וכיום מקצוע זה קרוי בשם: "המשרד הממוחשב".
Gipsy Kings
Gipsy Kings (גיפסי קינגס) היא להקה צרפתית שבמקור מאזור ארל ומונפלייה שבצרפת, אשר מבצעת שירים בספרדית. למרות שחברי הקבוצה נולדו בצרפת, הוריהם היו ספרדים ממוצא צועני שנמלטו מקטלוניה במהלך מלחמת האזרחים בספרד של שנות ה-30. הלהקה כינתה את עוצמה במקור "Los Reyes" על פי שם משפחתם של חלק מחברי הלהקה, ובהמשך במשחק מילים על שם המשפחה ("לוס רייס" - בספרדית: המלכים) ומוצאם - Gipsy Kings.
היסטוריה
משפחת רייס הגיעו לצרפת בעקבות מלחמת האזרחים שנערכה בספרד בשנות ה-1930 והמשיכו את המסורת של מוזיקת הרומבה פלמנקו גם שם. היום ה- Gipsy Reyes נחשבת ללהקה המובילה בעולם בקצב הרומבה והפלמנקו. הלהקה מורכבת מהזמרים המקוריים אנטוניקו רייס וטאמבו רייס, ויחד איתם דור ההמשך שהתווסף ללהקה המיתולוגית.
בין הלהיטים המוכרים של הלהקה: "ג'ובי ג'ובה", "באמבולאו" (על פי השירים Bamboleo של כרמן מירנדה ו-Caballo Viejo), "וולארה" (גרסת כיסוי לשיר של דומניקו מודוניו), "און אמור" והקאבר הנודע של הלהיט "Hotel California" של ה-האיגלס.
ההופעה האחרונה של הלהקה בישראל נערכה באפריל 2022 בחיפה.
חבר הלהקה לשעבר ואחד ממייסדיה הוא צ'יקו בושיקי, אחיו של אחמד בושיקי שחוסל בעקבות טעות בזיהוי במהלך פרשת לילהאמר.
ג'ון זרקובסקי
תדאוס ג'ון זרקובסקי (באנגלית: Thaddeus John Szarkowski; לפי ההיגוי הפולני: שַׁרקובסקי; 18 בדצמבר 1925 – 7 ביולי 2007) היה צלם, אוצר ותאורטיקן של הצילום. כיהן בתפקיד האוצר הראשי של המחלקה לצילום במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (ה"מומה") בין השנים 1962–1991. עם כניסתו לתפקיד הנהיג סגנון צילום חדש, "צילום אנטי-מסורתי", שהיה מקורי יותר, אינסטינקטיבי ואנרגטי.
ביוגרפיה
ג'ון זרקובסקי נולד ב-18 בדצמבר 1925, באשלנד (Ashland), ויסקונסין. הוא החל לצלם בגיל 11, אז קיבל לראשונה בחייו מצלמה, ומאז הפך את הצילום לפעילותו העיקרית, יחד עם דייג ונגינה על קלרינט.
אדוארד פון טול
אדוארד גוסטב פון טול (בגרמנית: Eduard von Toll; 2 במרץ 1858–1902), המכונה לעיתים קרובות הברון פון טול, היה גאולוג ממוצא גרמני שפעל באזור הבלטי וחוקר ארקטי.הוא התפרסם ביותר במסע של משלחת הקוטב הרוסית בשנים 1900–1902 אל ארץ סניקוב המיתולוגית.
קורות חיים
אדוארד פון טול נולד בטאלין, האימפריה הרוסית (כיום ב-אסטוניה). הוא השתייך למשפחת טול האצולה הבלטית-גרמנית והיה נשוי לאמליין "אמי" מגדלנה פון ווילקן. ייתכן ומשפחתו מוצאה הולנדי ולא גרמני, ומקורה בליידן.
ג'ון זרקובסקי
עבודתו כצלם
בשנת 1954 זכה זרקובסקי לראשונה מבין שתי מלגות גוגנהיים שקיבל בחייו. עם מלגה זו החל לעבוד על פרויקט צילום הבניינים המפורסמים של שיקגו, בתכנונו של הארכיטקט לואיס סאליבן. השפעתו המוקדמת הייתה ווקר אוונס ואדוארד וסטון "ווקר על האינטליגנציה ווסטון על העונג", אמר זרקובסקי ב-1948. עבודה זו פורסמה בספר The Idea of Louis Sullivan שיצא לאור בשנת 1956. בין השנים 1958 ל-1962 חזר זרקובסקי לוויסקונסין הכפרית, ובעזרת מלגת גוגנהיים נוספת בה זכה ב-1961, צילם תמונות העוסקות בקשר של האדם והטבע. עבודה זו פורסמה בספר The face of Minnesota שיצא לאור ב-1958.
אדוארד פון טול
קורות חיים
טול סיים את לימודיו באוניברסיטה הקיסרית דורפט (טרטו, אסטוניה) כזואולוג בשנת 1882. כבר בהיותו סטודנט נסע לים התיכון וחקר את החי, הצומח והגאולוגיה של אלג'יריה והאיים הבלאריים.
משלחות וסקרים
בשנים 1885–1886 השתתף אדוארד טול במשלחת לאיים הסיביריים החדשים, שאורגנה על ידי האקדמיה למדעים בסנט פטרסבורג והובלה על ידי אלכסנדר באנג'. אדוארד טול חקר את האי ליחובסקי הגדול, באנג'לנד, אי פדייבסקי, האי קוטלני, וכן את החופים המערביים של האי סיביריה החדשה. בשנת 1886 חשב טול שהוא ראה ארץ לא ידועה מצפון לקוטלני. הוא ניחש שמדובר במה שמכונה "זמליה סניקובה" (אדמת סניקוב), ארץ שאותם טענו יעקב סניקוב ומתי גדנשטרום שראו במהלך משלחת 1808–1810, אך קיומה מעולם לא הוכח. טול אדוארד היה בין הראשונים שדיווחו בפירוט על שפע המאובנים של הפליסטוקן שנמצאו בתוך האי בולשוי ליחובסקי, אחד האיים הסיביריים החדשים. מתחת לכבול המורכב משטחי מים המכסים את מה שתיאר כ"קרח עד " (פרמאפרוסט) מצא הברון פון טול שרידי ערבה ועצמותיהם של יונקים של פוסט נאוגן, כמו עצם כתף של נמר. הוא גם דיווח שמצא בשכבת חימר קפואה וחול עץ שלם של אלנוס פרוטיקוזה באורך של 15 עד 20 מטר, כולל שורשים, עם עלים ואצטרובלים. [4] לרוע המזל, הדיווחים שלו הוצגו לעיתים קרובות בצורה שגויה על ידי דיווחים פופולריים על ממצאיו, וקבעו שמדובר בעץ שזיף בגודל שונה. האקדמיה העריכה את תוצאות משלחת זו כ"מעשה גאוגרפי אמיתי".
בשנת 1893 הוביל טול משלחת של האקדמיה למדעים של פטרסבורג לאזורים הצפוניים של יקוטיה וחקר את האזור שבין החלק התחתון של נהרות לנה וקטנגה. אדוארד טול הפך לאיש הראשון שמיפה את הרמה שבין נהרות אנאבר ופופיגיי ורכס הרים בין נהרות אולנק ואנאבר. כמו כן ביצע סקרים גאולוגיים באגני הנהרות הבאים: יאנה, אינדיגירקה וקולימה. במהלך שנה נסעה המשלחת 25,000 ק"מ, מתוכם 4,200 ק"מ במעלה הנהרות, וביצעה סקרים גיאודזיים בדרך. בגלל קשיי המשלחת ועבודתו הקשה, העניקה האקדמיה הרוסית למדעים לאדוארד טול מדליית כסף על שם פרז'ואלסקי.
משלחת הקוטב 1900–1903
בשנים 1900–1902 עמד אדוארד טול בראש משלחת של האקדמיה למדעים של פטרסבורג לאיים הסיביריים החדשים, משלחת הקוטב הרוסית, באונייה "זריה". המסע נועד בעיקר למצוא את ארץ סנניקוב המיתולוגית. במהלך הפלגה זו ובמיוחד במהלך החורף בחוף הים הצפוני-מערבי של חצי האי טיימיר והחלק המערבי של אי קותלני, ערך אדוארד מחקר הידרוגרפי, גאוגרפי וגאולוגי נרחב.
בשל תנאי קרח קשים, נאלצה המשלחת לבלות שני חורפים באזור הארכיפלג של סיביריה החדשה. בסופו של דבר אדוארד פון טול נסע לאי בנט באמצעות מזחלת וקייאק יחד עם שלושה אנשי משלחת. הספינה "זריה" ניסתה להגיע לאי בנט כדי לפנות את משלחתו של טול אך לא הצליחה לעשות זאת בגלל תנאי קרח קשים. ככל הנראה, טול קיבל החלטה לנסוע דרומה לתוך היבשה. מעולם לא נמצאו עקבות נוספים של ארבעת האנשים.
שתי קבוצות חיפוש יצאו באביב 1903. אחת מהן, בניהול המהנדס מיכאיל ברוסנייב, ערכה חיפוש בחופי האיים הסיביריים החדשים; השנייה, בפיקוד מפקד חיל הים אלכסנדר קולצ'אק ששטה לאי בנט. הם לא מצאו את החוקרים האבודים אך הם מצאו את היומנים ואת אוספי משלחת זריה, ששפכו אור על גורלו הטרגי של הברון אדוארד פון טול ושל חבריו.
מורשת
שמו של אדוארד פון טול נותר על המפות הגאוגרפיות שפרדיטוב ננסן פרסם. הוא כינה את מפרץ טול שבחוף הצפון-מערבי של חצי האי טיימיר לכבוד אדוארד פון טול. כמו כן כינו אתרים נוספים - נהרות והרים לזכרו באזורים הצפוניים ובנוביה זמלייה.
בתחומים אחרים כמו פליאונטולוגיה, זואולוגיה ובוטניקה, פרטים רבים של בעלי חיים וצמחים קרויים על שם הברון אדוארד פון טול. הברון טול היה מומחה לפלאונטולוגיה של סיביר. האימרה הבאה של האקדמאי הרוסי ו.ו. אוברוצ'וב ידועה: "בכל המדריכים שלנו בנושא גאוגרפיה פיזית אתה יכול להיתקל בשם אדוארד טול כמייסד הדוקטרינה של היווצרות קרח מאובן - התורה שהפכה לקלאסית".
שוברת הקרח הארקטית "אדוארד טול" נקראת על שמו.
ג'ון זרקובסקי
עבודתו כצלם
כשהגיע זרקובסקי לניו יורק ב-1962 כבר היה צלם מוערך. הוא פרסם שני ספרים של עבודותיו, זכה במלגות גוגנהים היוקרתיות, והתכונן לעבוד על פרויקט חדש, כשהוצע לו תפקיד אוצר מחלקת הצילום במוזיאון לאמנות מודרנית.
בשנת 2005, למעלה מעשור לאחר פרישתו מניהול המחלקה לצילום במוזיאון לאמנות מודרנית, העלה זרקובסקי תערוכה רטרוספקטיבית של תצלומיו, שנפתחה במוזיאון לאמנות מודרנית בסן פרנסיסקו, והוצגה גם במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ב-2006. תצלומיו של בניינים, מראות רחוב, חצרות אחוריות וטבע התאפיינו בתיאור בהיר וישיר, ובפשטות הטהורה על גבול הפיוטי, אותם קידם והעלה על נס בעבודתם של הצלמים בהם תמך כאוצר.
עבודתו כאוצר במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק
בשנת 1962 נבחר זרקובסקי להחליף את אדוארד סטייכן (Edward Steichen), כאוצר הצילום במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק. במהלך שלושים השנים הבאות, עד 1991, שימש בתפקיד זה. בשנת 1963 הוא יזם תערוכת יחיד של הצלם הצרפתי ז'אק-אנרי לרטיג שזכתה להצלחה רבה. זרקובסקי הצליח לשרטט מפה של הצילום שסיפקה הגדרה פורמליסטית יסודית, דרכה ניתן היה לדרג צלמים ואת עבודותיהם. גישתו הייתה הפוכה מזו שאפיינה את תפיסת הצילום כאמנות במאה ה-19, לפיה על הצילום לחקות את האמנויות האחרות, ובפרט את הציור, כדי להחשב כאמנות. זרקובסקי טען במאמרו המפורסם "The Photographer's Eye" (1966) שעל הצלם לזנוח את הסטנדרטים הפיקטוריאליסטיים המסורתיים, ולהיות יצירתי במונחיו ואיכויותיו הפנימיות האנהרנטיות, איתם הצילום "נולד שלם". התאוריה שעמדה בבסיס תפיסתו גרסה כי הצילום הוא צורה אמנותית, אך הוא מדיום השונה מצורות אחרות של הבעה ויזואלית, בגלל הייחודיות האסתטית והטכנולוגית האופיינית לו.
זרקובסקי שינה במהירות את גישת המוזיאון למדיום הצילום, הגישה שהוביל סטייכן כאוצר, ואופיינה בתצוגות פופולריות, היפראקטיביות, הגדושות מקיר לקיר בהדפסי ענק באיכות ירודה ובשקפים שנתלו מהתקרה (נוסח "משפחת האדם"), לתצוגות מאופקות על קירות הגלריה הלבנים. הדפסי הקיר גדולי הממדים של סטייכן צומצמו תחת ידיו לגדלים בינוניים סטנדרטיים בעלי גודל אחיד..
תערוכות
התערוכה הראשונה באצירתו התקיימה בשנת 1962 ונקראה "חמישה צלמים בלתי קשורים זה לזה" (Five Unrelated Photographers), שמה העוקצני הכריז כי אף-על-פי שסטייכן בכבודו ובעצמו בחר בו למחליפו, זרקובסקי לא היה עושה דברו. זרקובסקי לא הסכים לקבל את התפקיד שייעד סטייכן לצילום - תפקיד של מדיום בעל כוח חברתי רב, הקשור לתקשורת ההמונים, שאפשר לגייסו למטרות חינוך מוסרני ובידור פופולרי. עבור זרקובסקי, פועלו של סטייכן פגע במעמדו של הצילום כמדיום אסתטי ובמעמדו של הצלם כאמן אוטונומי..
בתערוכה "עינו של הצלם" (The Photographer's Eye) שהוצגה בשנת 1964, החל זרקובסקי לנסח את אוצר המילים הפורמליסטי של הצילום, דרכו שאף לאפיין מבחינה תאורטית את המבנה הוויזואלי של כל תצלום באשר הוא. בתערוכה הציג תצלומים מוכרים ואנונימיים שגילמו עבורו את תמצית המאפיינים הוויזואליים המהותיים לצילום.
בתערוכתו המשפיעה "תיעודים חדשים" (New Documents) בשנת 1967, זרקובסקי היה הראשון להעניק חשיבות לעבודותיהם של דיאן ארבוס, לי פרידלנדר (Lee Friedlander) וגארי וינוגרנד. תצוגה זו נחשבה לרדיקאלית בזמנה. היא הגדירה כיוון חדש בצילום, תמונות הנראות יום-יומיות, תמונות חטף ונושאים שלכאורה נראו רגילים כל כך שקשה היה לקטלג אותם. בטקסט שכתב על התערוכה, זרקובסקי אמר שמטרתו של הצילום הדוקומנטרי עד אז הייתה להראות מה לא נכון בעולם, כדרך ליצור תיקון. דור חדש של צלמים נטל את הגישה הדוקומנטארית לכיוון אישי יותר, היעד שלהם לא היה לתקן את החיים, אלא לדעת עליהם.
בשנת 1973 העלה את התערוכה "תמונות מן העיתונות" (From the Picture Press), שנבנתה מתוך ארכיב הצהובון "ניו יורק דיילי ניוז".
תצוגה נוספת שזרקובסקי ארגן במומה ב-1976, הציגה את עבודתו של ויליאם אגלסטון, אשר צילם תמונות רוויות צבע, בניגוד לצבעי השחור לבן השמרני של הצילום האמנותי בזמנו. "המדריך של ויליאם אגלסטון" (William Eggleston's Guide) נחשב לתערוכת הצילום הגרועה ביותר באותה שנה, אך בזכות דבקותו בעבודותיו של אגלסטון, עזר זרקובסקי לשנות בסופו של דבר את מסלול הצילום.
בין התערוכות הרבות אשר ארגן כאוצר במומה הייתה התערוכה "מראות וחלונות" (Mirrors and Windows) ב-1978. בתערוכה זו הוא חילק את הצילום לשתי קטגוריות: תצלומים דוקומנטאריים ותצלומים המשקפים ניסיון לתרגם את העולם.
תערוכה נוספת שאצר תחת הכותרת "אטז'ה ואמנות הצילום" (Atget and the Art of Photography) אשר הופיעה בארבעה חלקים בין השנים 1981-1985. אז'ן אטז'ה שהיה צלם צרפתי מסחרי ונטול יומרות אומנותיות, הוצג על ידי זרקובסקי כצלם פיוטי בעל רגישות צילומית.
ב-1990, תערוכתו האחרונה הייתה מבט כללי ייחודי אשר נקרא "צילום עד עכשיו" (Photography Until Now), בתערוכה זו סקר את התפתחות הטכנולוגיה של מדיום הצילום והשפעתה הרבה בהסתכלותנו על צילומים.
חלק מראייתו הכוללת של הצילום הייתה כרוכה במודעות גדולה לצדדים הטכנולוגיים של המדיום – מצלמות, סרטי צילום, עדשות וכו’. אבל עד גבול מסוים. דימויים שעברו טיפול במחשב כבר היו מחוץ לשדה הראייה שלו, ממש כפי שהיו העבודות הצילומיות (מבוססות צילום, לא בהכרח צילום “טהור”) מהסוג שיצרו אמנים חשובים כמו שרי לוין, סינדי שרמן, ריצ’רד לונג, ריצ’רד פרינס, לואיס לואר ואחרים. אלה נראו לו מחטיאים את המטרה האמיתית של הצילום: תיעוד פואטי לסוגיו. זה אולי אמנות, צוטט באחד המקומות, אבל זה לא בהכרח צילום. ב- 1991 הוא פרש מתפקידו במומה. החליף אותו בתפקיד פיטר גאלאסי.
כתאורטיקן של הצילום
בשנות ה-60 המוקדמות, כאשר החל זרקובסקי את קריירת האוצרות שלו, הצילום נתפס בדרך כלל כמדיום המביא תועלת, שמטרתו לתעד את העולם. אולי יותר מכל אחד אחר, זרקובסקי שינה השקפה זו. עבורו, הצילום היה דרך ביטוי רבת עצמה ובעלת משמעות ככל אמנות אחרת. ספריו נחשבים חשובים בתוכניות הלימוד של תולדות האמנות בארצות הברית.
כתאורטיקן, זרקובסקי חיפש ישועה תאורטית לצילום כולו, שתציל אותו מן הפלישות של תרבות ההמונים. זרקובסקי ביקש לעשות זאת על ידי הגדרה חדשה של טבעו האסתטי של המדיום. בהשפעת דעותיו של היסטוריון האדריכלות ג'ורג' קובלר, טען זרקובסקי שאת ההיסטוריה של כל צורת אמנות צריך לאתר דרך שינויים נראים במאפייניה הצורניים (פורמליים), כגון קווים, ולא דרך שינויים של הנושא (subject matter). כשמדיה מתפתחת, טען, היא משתכללת ובוחנת את הפוטנציאל הצורני שלה.
הפרויקט שלו נע סביב שלושה צירים עיקריים הכוללים:
תוכניתו השאפתנית של זרקובסקי לעיגון הצילום בתחום אסתטי משלו הגיעה בסדרה של מאמרים תמציתיים שראו אור החל משנות ה-60. בספרו המפורסם והנקרא ביותר, "להתבונן בתצלומים", (looking at Photographs) מ-1973, מנה זרקובסקי חמישה מאפיינים תלויים הדדית, אותם תפס כייחודיים לצילום:
זרקובסקי אייר כל אחת מהנקודות שמנה בעזרת עבודה של צלמים עכשוויים או מההיסטוריה של המדיום.
פרסים
זרקובסקי זכה לפרסים רבים על תרומתו בשדה הצילום, הכוללים שתי מלגות גוגנהיים בשנים 1954, 1961 ושישה תוארי דוקטור של כבוד.
נוסף על כך קיבל:
זרקובסקי נפטר ב-7 ביולי 2007, בגיל 81.
מסדה (הוצאת ספרים)
מסדה היא הוצאת ספרים שהוקמה בשנת 1930 על ידי ברכה פֶּלִאי ובעבר הייתה מהוצאות הספרים המובילות ביישוב ובישראל.
ההתחלה
בשנת 1930 החלה פלאי את פעילותה של מסדה בביתה. ב-1932 ייסדה את ההוצאה רשמית ברחוב הרצל 2 בתל אביב והקימה את דפוס פלאי, שבו הודפסו ספרי ההוצאה.
המיזם הראשון שהפיקה ההוצאה היה "האנציקלופדיה הכללית", שהכרך הראשון שלה הודפס בסוף 1934 במהדורה של 5,000 עותקים. עד אז הודפסו ספרים ביישוב במהדורות של עד 1,000 עותקים. היקף המהדורה אפשר למכור את הכרכים בזול. הנייר, הכריכה והתמונות של הכרכים הודפסו באיכות טובה מן המקובל והופצו למנויים ששילמו בתשלומים של 15 גרושים בחודש. כרך שני יצא לאור ביולי 1935. האנציקלופדיה כללה שישה כרכים שהופיעו במהלך שלוש השנים הבאות עד סיומה בספטמבר 1937. בכתיבת הערכים היו מעורבים טובי המדענים ביישוב ועורכיה היו דוד קלעי ופרופ' יוסף קלאוזנר.
האנציקלופדיה שוּוקה בשיטות חדשניות, שלא נודעו עד אז ביישוב – הפצה ארצית על ידי סוכני מכירות מדלת לדלת (סוכנים-נוסעים) וכן שיווק לוועדי עובדים ומוסדות. מסדה המשיכה למכור את האנציקלופדיה (60,000 עותקים) במשך 15 שנים, עד אשר הוחלט להפסיק את המכירות לטובת האנציקלופדיה העברית.
בשנת 1939 רכשה פלאי את הוצאת שטיבל.
פלאי שיתפה פעולה עם גופים נוספים, הבולט שבהם היה מוסד ביאליק. במסגרת שיתוף-פעולה זה הופקו "מלחמות היהודים" של יוספוס פלביוס, וכן סדרת ספרי אמנות הציור בצבע, שכללה כרכים על רפאל, מיכלאנג'לו ולאונרדו דה וינצ'י. במסגרת שיתוף פעולה זה הופקו גם ספריית "רמון", שכללה ספרי מופת מתורגמים במחירים עממיים (כמו ספרי פינגווין באנגלית) וספריית "לגבולם", שבה הופיעו מיטב היצירות של סופרים יהודים בתרגום לעברית.
בשנת 1961 הוקמה חברת הבת "מסדה פרס" ונרכשה חברת "היסטוריה" (שעסקה בהוצאת היסטוריה של עם ישראל). יצחק ברש יזם את הוצאתה לאור של סדרת הספרים "ספריית מצפן לנוער" החל משנת 1965. בשנת 1980 הוקמה חברת "יד לתלמוד".
הנהלה
מאיר פלאי, בעלה של ברכה, שב לעסק המשפחתי עם התבססות ההוצאה ושימש כמנכ"ל משנת 1943 ועד למותו באפריל 1958. בשנת 1943 נשא יצחק ברש (בנו של הסופר אשר ברש) את שרה, בתם של בני הזוג פלאי, לאישה, ולאחר מכן החל לנהל בירושלים בית דפוס של ההוצאה. לאחר פטירתו של מאיר פלאי נטל ברש את ניהול בתי הדפוס ברמת גן ובגבעתיים לידיו וכן ניהל את מחלקת הכנת כתבי היד לדפוס ונטל חלק בניהול הוצאת מסדה. מאוחר יותר יזם ברש את ריכוז הדפוס, ההנהלה ושאר המחלקות של מסדה בגבעתיים.
ברכה פלאי פרשה מניהול מסדה בתחילת שנות ה-80, לאחר יום הולדתה ה-90, וחילקה את הממלכה העסקית שלה לשניים: הוצאת "מסדה" המחלקה העברית, שעברה לניהולו של נכדה יואב ברש, ו"מסדה פרס" (הוקמה בשנת 1961) שכללה את האנציקלופדיה העברית והמחלקה האנגלית, ואשר עברה לידי בנה אלכסנדר. מצבה הכלכלי של הוצאת מסדה הורע והיא סגרה את שעריה. בשנת 2002 רכשה הוצאת מודן חלק מזכויות הספרים של מסדה.
בשנת 2010 הוקמה מסדה מחדש, וכמנכ"ל שלה משמש יואב ברש.
להוצאה הייתה גם רשת חנויות ספרים ברחבי הארץ, בשנת 2019 סגרה החנות האחרונה, מסדה בית שמש, את שעריה.
איירון מן
איירון מן (באנגלית: Iron Man, בתרגום חופשי לעברית: איש הברזל) הוא דמות בדיונית של גיבור-על, המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו של איירון מן הופיעה לראשונה בחוברת Tales of Suspense #39 ממרץ 1963, ונוצרה על ידי הכותבים סטן לי ולארי ליבר והמאיירים ג'ק קירבי ודון הק.
דמותו של איירון מן מדורגת במקום ה-12 ברשימת מאה גיבורי העל הגדולים, לפי אתר IGN וכן במקום ה-17 ברשימת 50 דמויות הקומיקס הגדולות של כל הזמנים לפי מגזין אמפייר. השחקן רוברט דאוני ג'וניור מגלם את דמותו של איירון מן בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, ובפרט בסרטי הלייב אקשן "איירון מן", "הענק הירוק", "איירון מן 2", "הנוקמים", "איירון מן 3", "הנוקמים: עידן אולטרון", "קפטן אמריקה: מלחמת אזרחים", "ספיידרמן: השיבה הביתה", "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק".
היסטוריה פרסומית
בשעה שלי התכוון לכתוב את הסיפור, דוחק בזמנים גרם לו להעביר את מלאכת הכתיבה לליבר. איירון מן הופיע לראשונה בסיפורים בני 9 עד 18 עמודים במגזין Tales of Suspense, שנכתבו בו סיפורי מדע בדיוני ועל-טבעי באותה תקופה. חליפתו המקורית הייתה שריון בצבע אפור, שמאוחר יותר הפכה לזהובה, ועוצבה מחדש על ידי האמן סטיב דיטקו לצבעה המוכר אדום-זהוב בגיליון #48 (דצמבר 1963). בתחילה היה איירון מן גיבור אנטי-קומוניסט שנלחם בסוכנים וייטנאמים וסוכני KGB עריקים, ונושאי החוברות נעו בין התפתחויות טכנולוגיות לביטחון לאומי, אך חוברות מאוחרות יותר פיתחו את דמותו של סטארק לפגיעה ומורכבת יותר, כאשר הוצגה בעיית השתייה שלו וקשיים אישיים נוספים.
החל מגיליון #59 בנובמבר 1964 ועד לגיליון #99 האחרון במרץ 1968, סיפורי הגיבוי תיארו את הרפתקאותיו של קפטן אמריקה. מגיליון 99 ואילך, שם הכותר השתנה ל-Captain America. איירון מן הופיע במהדורה מוגבלת של Iron Man and the Sub-Mariner באפריל 1968, עד שקיבל סדרה משלו במאי 1968, The Invincible Iron Man #1.
צוות הכותבים עידכן את המלחמה שבה סטארק נפצע אנושות. בסיפור המקורי משנת 1963 היה זה בווייטנאם. מאוחר יותר, בתחילת שנות ה-90, הייתה זו מלחמת המפרץ, וב, אפגניסטן. אולם, הזמן אותו העביר סטארק עם הפיזיקאי האסייתי זוכה פרס נובל ינסן נותר הפרט היחיד שנשאר קבוע למשך כל גלגולי סיפור המקור של איירון מן.
בנובמבר 1978, המאייר בוב לייטון חבר לכותב דייוויד מיצ'ליני בגיליון מספר 116. השניים קיבעו את בעיית האלכוהוליזם של סטארק בסיפור "איירון מן: שד בבקבוק", והציגו מספר דמויות משנה כמו טייסו האישי של סטארק ואיש סודו ג'יימס "רודי" רודס, שיהפוך מאוחר יותר לגיבור-העל "וור משין"; חברתו של סטארק בטאני קייב; ותעשיין יריב בשם ג'סטין האמר, שהתברר כמעסיקם של מספר אויבים בעלי טכנולוגיה מתקדמת בהם לחם איירון מן במשך השנים. הצמד הציג גם את קונספט חליפות השריון השונות של סטארק וכן את יריבותו עם דוקטור דום, ושיתפו פעולה עד לגיליון מספר 154. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, הצמד חזר לשתף פעולה בגיליונות מספר 215–250 (פברואר 1987-דצמבר 1989).
הסדרה הסתיימה עם חוברת מספר 332 (ספטמבר 1996). כרך שני, שכלל 13 חוברות פרי עטם של ג'ים לי, ג'ף לואב וסקוט לובדל החל בהרצה מנובמבר 1996 ועד נובמבר 1997 והתרחש ביקום מקביל. כרך שלישי החל בהרצה למשך 89 חוברות מפברואר 1998 ועד לדצמבר 2004, בכתיבתו של קורט בוזיאק. סדרת הכותרים הבאה, The Invincible Iron Man Vol. 4 החלה בראשית 2005 עם סיפורו של וורן אליס "איירון מן: אקסטרמיס", למשך 35 חוברות (ינואר 2005-ינואר 2009). לוגו החוברות השתנה ל-Iron Man בחוברות מספר 13–14, ולאחר מכן ל-Iron Man: Director of S.H.I.E.L.D. בשלושת הגיליונות האחרונים, השם השתנה ל-War Machine, Weapon of S.H.I.E.L.D, והדבר הוביל לסדרת הסולו של וור משין.
כרך חמישי של כותר The Invincible Iron Man החל ביולי 2008 בכתיבתו של מאט פרקשן ובאיורו של סלבדור לארוקה. לתקופת זמן של שבעה חודשים, חברת מארוול פרסמה את כרכים ארבע וחמש בצורה חופפת. כרך חמש שינה את מספור החוברות שלו החל מחוברת מספר 33 למספר 500 (מרץ 2011), ובכך המשיך את מספור הכרך הראשון.
סדרת איירון מן חדשה החלה בנובמבר 2012 כחלק מהמיתוג מחדש "מארוול עכשיו!", עם סיום הרצת The invincible Iron Man, בכתיבתו של קירון גילן ובאיורו של גרג לאנד.
לידה ואימוץ
אמנדה ארמסטרונג וג'וד, שני סוכני שטח בארגון הביון "S.H.I.E.L.D", נפגשו במהלך שנות ה-60 במשימת שטח, ולאחר שג'וד הציל את אמנדה מהתנקשות השניים התאהבו זה בזה והחלו במערכת יחסים רומנטית. לאחר קשר של שנתיים, אמנדה הרתה מג'וד. כשבוע לפני לידת התינוק, אמנדה גילתה כי ג'וד משמש כסוכן כפול עבור ארגון הטרור "הידרה", ולאחר שרצחה אותו בדקירת מספריים בצוואר היא ילדה את התינוק בבית חולים מקומי והחליטה לוותר על אימהותה ולהשאירו לאימוץ. כשניק פיורי שמע על כך הוא העביר את התינוק לבית יתומים ממשלתי. התעשיין הווארד סטארק ורעייתו מריה סבלו מעקרות, ובניסיונם הכושל להציל את תוחלת החיים של העובר אשר הצליחו להרות, הווארד שמע על השארתו לאימוץ של תינוקם של אמנדה וג'וד, אימץ אותו והעניק לו את שמו - אנתוני אדוארד "טוני" סטארק.
ילדות ונעורים
טוני גדל במחשבה הטבעית כי הוא בנם הביולוגי של הווארד ומריה, ומעולם לא סופרה לו העובדה כי הוא מאומץ. מנגד לאהבתה האינסופית של מריה כלפיו, אשר התייחסה אליו בחום ובאהבה בלתי ניתנים לערעור, הוא סבל מיחסים מתוחים עם הווארד, אשר התמכרותו החריפה לאלכוהול גרמה לו להתעלל בו מילולית ולהרחיק אותו ממנו. כמנגנון התמודדות ליחסיו המתוחים עם אביו שהובילו לאי-סדר בחייו, טוני מצא מפלט בעולם האלקטרוניקה והחל לעסוק בו בהרחבה במעין התבודדות, כבר כשהיה בן 5. כמעשה של אי-שביעות לעיסוקיו ולאופיו המופנם והמתבודד, הווארד שלח את טוני לפנימייה כבר בגיל 7.
לאחר שסולק מהפנימייה בעקבות מעשי אנוכיות וגאווה רבים, טוני הצטרף לתוכנית לימודי תואר ראשון בארכיטקטורה של המוסד האקדמי "MIT", זאת כשהיה בן 15 בלבד. טוני סיים את לימודיו בהצטיינות כבר בגיל תשע עשרה כ"ילד פלא", בהרחבת מגמות לפיזיקה והנדסה. לאחר מכן, הוא החל ללמוד אלקטרוניקה באוניברסיטת קיימברידג'. שם, הוא פגש בפיזיקאי תיאודור סלת', אשר הרחיב את ידיעותיו והפך למנטור עבורו. בתחילת שנות ה-20 לחייו, הוא החל לאבד עניין בלימודיו לטובת העצמת חיי החברה שלו, אשר הפכו לפרועים במיוחד, ולאחר שהוריו נהרגו בתאונת דרכים והוא ירש את הבעלות לחברת תעשיות הנשק הידועה לשמצה של הווארד, "תעשיות סטארק", והפך ליו"ר שלה, הוא נאלץ "להתבגר" ולהשקיע את זמנו ומחשבותיו בניהול החברה.
המצאת השריון וההפיכה ל"איירון מן"
כחלק ממסע עסקי שנועד לסייע לצבא ארצות הברית במאמץ המלחמתי טוני ביקר באפגניסטן, אך נקלע למארב ונפצע ממטען חבלה אשר הוצב בידי ארגון טרור ונשבה. טוני גסס מרסס שחדר ללב שלו, ולוכדו הבטיח לו כי יעניק לו ניתוח אשר יציל את חייו אם יבנה עבורו נשק. בידיעה כי לא יזכה לניתוח בשום מצב, טוני הסכים להצעת לוכדו במטרה להתקרב לכלים טכנולוגיים. טוני הופנה למעבדה, בה היה מצוי שבוי נוסף, זוכה פרס נובל לפיזיקה הו ינסן, אותו טוני העריץ בעת לימודיו, והשניים הפכו לשותפים. בעזרתו של ינסן, טוני בנה לוחית חזה מגנטית אשר שמרה על ליבו מחדירת הרסס, ולאחר מכן השניים החלו בבניית שריון בצורת שלד חיצוני אשר ישמש לבריחתם. לאחר שינסן הקריב את חייו עבור טעינתו המלאה של השריון באמצעות גנרטור חשמלי, טוני עטה את השריון והרג את שוביו.
בעת נדודיו במדבר בחיפוש אחר מוצב של צבא ארצות הברית, טוני פגש בג'יימס רודס, טייס בחיל הנחתים, אשר נרדף בידי טרוריסטים שהפילו את מטוסו. טוני הציל את רודס מהטרוריסטים, והשניים התיידדו והפכו לחברים הטובים ביותר זה של זה. בחזרה בארצות הברית, טוני גילה כי הוא אינו יכול להסיר את לוחית המתכת מחזהו מבלי שהרסס שיהרוג אותו, והוא נאלץ לעטות את הלוחית מתחת לבגדיו כמוליך חשמלי לליבו, וכן הוא חשף בפני הציבור את טכנולוגיית השריון ושחרר אותה לנחלת הכלל, אם כי הסתיר את סיפור לכידתו ושימושו בה. לאחר שטרוריסטים ניסו לגנוב את טכנולוגיית השריון בעקבות שחרורה לנחלת הכלל, טוני אחסן אותה תחת אבטחה כבדה וחשף בפני הרבים את סיפור לכידתו. בסתר, הוא החל לעטות את השריון ולפעול כגיבור-על "איירון מן", כאשר לציבור הוא סיפר כי הוא שומר ראשו הפרטי.
בתחילה, טוני השתמש בשריון במקרי חירום מועטים בלבד, אך הוא הרחיב את השימוש בו במלחמתו נגד אנטון ואנקו, אשר נודע כנבל-על "דינאמו הארגמן", ובקרבותיו השונים נגד המנדרין. בהבנת עוצמת כוחו של השריון והפוטנציאל הרב הניתן בכך, הוא הצטרף לארגון "S.H.I.E.L.D" ופעל במשימות שונות להגנת ארצות הברית וכדור הארץ מפני איומים והיה לחבר-מייסד של קבוצת גיבורי-העל האוונג'רס. במשך כל זמן זה, חברו הטוב ביותר רודס, נהגו האישי הארולד הוגאן ומזכירתו פפר פוטס היו היחידים אשר ידעו אודות זהותו הסודית.
מאוחר יותר, הוא עיצב מחדש את חליפת השריון ושדרג אותה ועבר השתלת לב. בנוסף, הוא הפסיק את פס ייצור הנשק של "סטארק תעשיות".
אלכוהוליזם ואיירון מן חדש
מצבו הבריאותי של סטארק נודע לנחלת הכלל, והוא עובר השתלת לב בעקבות בעיותיו. הוא מרחיב את עיצובי חליפות השריון שלו כדי שיתאימו למשימות חמקנות וחקר בחלל. אולם, סטארק מפתח תלות רצינית ביותר באלכוהול. הפעם הראשונה שדבר זה יוצר בעיה היא כאשר סטארק מגלה שהסוכנות לביטחון לאומי הבדיונית S.H.I.E.L.D קונה את שליטתה על "תעשיות סטארק" כדי להבטיח את המשך שיתוף הפעולה ביניהם ביצור נשק. באותה עת, יריבו העסקי ג'סטין האמר שוכר את שירותם של כמה נבלי-על על מנת לתקוף את סטארק. נוסף על כך, השריון של סטארק נגנב ובעזרתו נרצח דיפלומט, מה שמאלץ את סטארק למסור את השריון לידי הרשויות. לבסוף, סטארק וחברו רודי מוצאים את האשמים, אף על פי שהאמר חוזר להתעמר בסטארק בהמשך. בעזרת חברתו, בטאני קייב, וחבריו לעבודה, סטארק מתגבר על בעיות האלכוהוליזם במה שיהפוך מאוחר יותר לאנתולוגיית הסיפורים "איירון מן: שד בבקבוק".
מעט לאחר מכן, אובדיה סטיין - יריבו חסר הרחמים של סטארק - מתמרן אותו באופן רגשי וגורם לו להתדרדרות במצבו הנפשי - סטארק מאבד את שליטתו בחברה, הופך לחסר בית ולאלכוהוליסט, ומוסר את חליפת השריון לידיו של רודי רודס. בסופו של דבר, סטארק מתפכח ומעצב עיצובים טכנולוגיים חדשים בחברת סטארט אפ בשם "סירקטס מקסימוס" כחלק מהתרפיה שלו. כאשר רודס - הפועל כעת כאיירון מן - מתחיל לפתח אגרסיות ופאניקה בעקבות אי-תאימותו לחליפה, הוא יוצא למסע הרס. סטארק לובש העתק של חליפתו המקורית ויוצא לעצור את חברו. נוסף על כך, סטיין זורע הרס בחליפת ה'איירון מונגר' שלו, וסטארק מתעמת איתו. במקום לתת לסטארק את העונג שבלקיחתו למשפט, סטיין מתאבד.
מלחמות השריון
סטארק לומד שתעשיין הקורא לעצמו בשם "הספיימאסטר" גנב את התוכניות לכמה מההמצאות הטכנולוגיות הסודיות ביותר הנמצאות בחליפת השריון של איירון מן. הספיימאסטר מסר את אותן תוכניות ליריבו העסקי של סטארק, ג'סטין האמר, שהפך אותן זמינות לפושעים. או אז, אותם פושעים שילבו את ההמצאות הללו בחליפות קרב משוריינות משלהם. סטארק זעם על כך שהמצאותיו נמצאות בידיים לא נכונות, והוא מחליט למנוע מאותם פושעים את גילוי סודותיו. הוא שותל וירוס מחשבים במערכות המיחשוב של האמר כדי למחוק כל עקבות לטכנולוגיה של סטארק, וכאיירון מן הוא רודף אחר אלה המשתמשים בחליפות השריון הסורחות. הוא שותל מתקן המנטרל את המעגלים האלקטרוניים בחליפות השריון והופך אותן לבלתי שמישות. במאמץ לעצור את אלה אשר משתמשים לרעה בטכנולוגיה שלו, סטארק פוגע במוניטין שלו שלא במכוון, כאשר הוא תוקף סוכן ממשלתי בשם סטינגריי, אשר לכאורה השתמש בטכנולוגיה שלו. בנוסף, במהלך אותן "מלחמות שריון", איירון מן הורג בטעות את איש הטיטניום השני.
ממשלת ארצות הברית מכריזה על סטארק כפורע חוק בעקבות מעשיו כמי שלקח את החוק לידיו, וחברו לצוות האוונג'רס, קפטן אמריקה, היה בין מתנגדיו. סטארק הכריז בפומבי כי הוא "פיטר" את איירון מן לאחר שנודעו לו פעולותיו הבלתי חוקיות. מעט לאחר מכן, חליפת איירון מן הושמדה בקרב נגד כוחות ממשלתיים. אולם, סטארק שרד, והוא המציא חליפת שריון מתוחכמת הרבה יותר בה השתמש כאיירון מן, עם מערכות טכנולוגיות משוכללות יותר מאלה שגנב הספיימאסטר. סטארק המשיך לתפקד כאיירון מן, אך הכריז כי עובד נוסף שלו לבש כעת את החליפה.
משותק
בריאותו של סטארק ממשיכה להיחלש, והוא מגלה שהקיברנטיקה של חליפת השריון גורמת לנזק בלתי הפיך למערכת העצבים שלו. מצבו מחמיר כאשר נעשה ניסיון על חייו וחוט השדרה שלו נפגע, מה שמותיר אותו משותק. בגבו מושתל שבב עצבי אשר משיב לו את יכולת התנועה, אך מערכת העצבים שלו כושלת. הוא מתכנן מוליכים עצביים המובנים בתוך עור מלאכותי, אשר עוזרים לו. כמו כן, הוא מעצב חליפת שריון חדשה ומאסיבית, הכוללת כלי נשק רבים, לה הוא קורא "וור משין" (War Machine, "מכונת מלחמה"). פגיעתו העצבית נעשית כה חמורה, עד שסטארק נאלץ להכניס את עצמו להקפאה עמוקה כדי להחלים, ורודי לוקח על עצמו את ניהול "סטארק אינטרנשיונל" ואת זהות איירון מן בחליפת השריון של וור משין. סטארק מחלים ומתכנן שבב אשר מתכנת את עצמו מחדש. הוא נוטל מחדש את זהותו כאיירון מן. רודס מגלה כי סטארק תמרן את חבריו הקרובים ביותר כאשר ביים את מותו, ודבר זה תוקע טריז בחברות של השניים. רודס ממשיך בקריירת סולו כוור משין.
אקסטרמיס
סטארק מגלה לעולם את זהותו הסודית כאיירון מן. אך בעושו זאת, הוא הפר ללא מתכוון את ההסכמים בין "תעשיות סטארק" לבין הממשלה, הקובעים כי רק עובד של סטארק יכול לעשות שימוש בחליפה ולא סטארק עצמו. כשהוא מגלה שצבא ארצות הברית משתמש שוב בטכנולוגיה שלו, הוא מקבל על עצמו את תפקיד מזכיר ההגנה של ארצות הברית כדי לפקח מקרוב על עיצוביו. באירועי "האוונג'רס מתפרקים", סטארק מתפטר מתפקידו לאחר שהטיף מוסר לשגריר לטבריה הבדיונית באומות המאוחדות. השגריר נשלט באותה עת בידי מכשפת השני שיצאה מכלל שליטה, שמשמידה את אחוזת האוונג'רס והורגת כמה מחבריה. סטארק יורד מתפקידו כאיירון מן בפומבי, אך למעשה ממשיך לתפקד בזהות זו ומשנה את מיקום בסיסם של האוונג'רס למגדל סטארק.
מאורעות "אילומינטי" מגלים כי בזמן "מלחמת קרי-סקרול", סטארק יזם מפגש בין פרופסור אקס, דוקטור סטריינג', נאמור, ריד ריצ'רדס, הפנתר השחור וחזיז שחור, מתוך מטרה לאחד כוחות ולסכל איומים שונים. מטרתו האולטימטיבית של סטארק היא להקים גוף מפקח על כל גיבורי-העל ברחבי העולם.
מלחמת אזרחים
כאשר ממשלת ארצות הברית חוקקה את החוק לרישום מוטאנטים והעל-אנושיים, פרצה מלחמה בין גיבורי-העל, שנחלקו לשני מחנות - אלו התומכים בחוק ואלו המתנגדים לו. בעוד בתחילה סטארק התנגד לחוק בנחרצות, בסופו של דבר הוא החליט לתמוך בו והפך למנהיג מחנה התומכים כשמנגד לו עמד מחנה המתנגדים בראשותו של קפטן אמריקה.
מנהל S.H.I.E.L.D, פלישה סודית
באירועי "הפלישה הסודית", סטארק שורד מפגש עם האנדרואיד החוצני אולטרון, שמשתלט על גופו. הוא נתקל בבית החולים בספיידרוומן, שמחזיקה בגופת מתחזה מגזע הסקרול לאלקטרה. סטארק מתוודע עקב כך לפלישת הגזע החוצני, מאגד את קבוצת האילומינטי ומראה להם את גופת הסקרול. לאחר שהבורג השחור מתגלה כמתחזה סקרול ונאמור הורג אותו, הסקרול מתקיפים וסטארק נאלץ לפנות את חברי האילומינטי ולהשמיד את המקום על פולשיו. חברי האילומינטי מגיעים להכרה כי הם אינם יכולים לסמוך אחד על השני, ולכן כל אחד נפרד לדרכו ומתכנן תוכנית משלו לפלישה הקרבה. שמו של סטארק מוכתם כמי שלא חזה את הגעתם והסתננותם של גזע הסקרול משנה הצורה לכדור הארץ, ומשום שהסקרול שיתקו את טכנולוגיית סטארק, ששלטה בהגנה הכלל-עולמית. לאחר הפלישה, ממשלת ארצות הברית מורידה אותו מתפקידו כמנהל סוכנות S.H.I.E.L.D, מפרקת את קבוצת האוונג'רס, ומעבירה את השליטה לידיו של נורמן אוסבורן, ארגון H.A.M.M.E.R החתרני שלו וקבוצת ת'נדרבולטס.
שלטון אפל
כאשר כוחות האקסטרמיס שלו נכשלים, סטארק מתכנת וירוס כדי להשמיד כל זכר מחוק רישום העל-אנושיים ומונע מאוסבורן גישה לידע אודות חבריו לאוונג'רס ולטכנולוגיה אותה יוכל לבטח לנצל לטובתו. ההעתק היחיד למידע נמצא במוחו של סטארק, אותו הוא מוחק בהדרגה עם בריחתו בעזרת אחת מחליפות השריון שלו. כשאוסבורן מכריז עליו כנמלט ומנהל אחריו מצוד, סטארק עורך מסע ברחבי העולם כדי למחוק את שארית המידע על הטכנולוגיה שלו, עד למצב בו הוא יוצר נזק מוחי לעצמו כדי להבטיח את מחיקת מאגר המידע. כאשר אוסבורן מגלה את מיקום הימצאו של סטארק ומכה בו ללא רחמים תוך שימוש בשריון "איירון פטריוט", פפר פוטס משדרת את העימות בשידור חי, מה שמכתים את שמו של אוסבורן ומקנה לסטארק סימפתיה פומבית. מצבו של סטארק מוגדר כצמח, לא לפני שהוא מעניק לדונלד בלייק (האלטר אגו של גיבור-העל תור) מעמד של עורך דין. מסר הולוגרפי בחליפת השריון של פפר מגלה כי סטארק פיתח את האמצעים לאתחל מחדש את מוחו לתקופה שלפני השמדת המידע, וכי בלייק ובאקי מסוגלים לשחזר את גופו למצב אופטימלי. בינתיים, סטארק מנהל מאבק בתת-מודע שלו כאשר שרידים ממוחו מונעים ממנו לחזור לעולם החיים. כאשר התהליך נכשל, באקי קורא לדוקטור סטריינג', שמצליח להחזיר את סטארק להכרתו. אולם, הגיבוי אותו שמר סטארק למוחו היה לפני מאורעות מלחמת האזרחים, והוא אינו זוכר את מה שאירע לאחר מכן. כמו כן, הנזק המוחי שאירע לו גורם לו להיות שוב תלוי באנרגיית הכור הישנה שלו כדי לבצע מטלות פיזיות פשוטות שהוא כבר אינו יכול לבצע לבדו כנשימה, מיצמוץ ופעימות לב.
מצור, עידן הגיבורים
בסיפור "מצור", סטארק נראה כשהוא תחת טיפולם של דונלד בלייק ומריה היל. כאשר השניים עדים להתקפה על אסגרד, בלייק אומר להיל להימלט עם סטארק, אך היא עוזרת לו לאחר שאוסבורן והסנטרי מתקיפים אותו, כעת כשהוא הפך לתור. אוסבורן מכריז על ממשל צבאי. היל חוזרת למקום מחבואו של סטארק ונפגשת עם חברי "האוונג'רס הצעירים", שנושאים עימם את חליפת השריון של איירון מן. כאשר האוונג'רס החדשים נלחמים באוסבורן, סטארק מופיע בחליפת השריון שלו ומנטרל את אוסבורן, הנמצא בחליפת האיירון פטריוט. אוסבורן מורה על הסנטרי לשטח את אסגרד עד חורבות, לעיניו מוכות התדהמה של תור. אז, סטארק משתמש במנחת המטוסים המרחף של ארגון H.A.M.M.E.R כקליע, המשתק את מסע ההרס של הסנטרי. לאחר מאורעות "המצור", חוק רישום העל-אנושיים מבוטל, וניתנת לסטארק חזרה השליטה בחברתו ובמצבור נשקיו.
בעקבות אירועי המצור וכהשלכות לו, החוק לרישום מוטאנטים ועל-אנושיים בוטל ואוסבורן הודח משלטונו. טוני הצטרף לאוונג'רס, בנה חליפת שריון חדשה בעזרתו של מיסטר פנטסטיק והקים את חברת "סטארק רסיליאנט" בהתחייבות להפסקת ייצוק הנשק והבעת רצונו להשתמש באנרגיית הכור שלו על מנת לחלק אנרגיה חינמית לעולם. אולם, ג'אסטן וסאשה האמר, בתו ונכבדתו, בהתאמה, של ג'סטין, יצרו שריון משלהן, "פלדת דטרויט", מתוך כוונה להפוך ליצרניות הנשק המובילות בעקבות הפסקת הייצור של טוני. עם זאת, הן במהרה מצאו את עצמן מובסות בידי איירון מן ומבוישות בעקבות כשלי מערכותיהן.
הפחד עצמו
במהלך אירועי "הפחד עצמו" משנת 2011, סטארק נלחם במוק, שובר האמונה ברחובות פריז. לאחר שהוא רואה כי הוא אינו מצליח לבדו להביס את מוק, הוא מפציר באודין לעצב לו נשק המגיע עד לרמת כוחותיהם של צבאות אסגארד. רדוף על ידי פחדיו וכישלונותיו, סטארק התחיל לשתות שנית, אך כשאודין הסכים לו ליצור נשק כזה בסוורטאלפהיים, סטארק החליט כי לא ייכשל ושחזר את פכחונו. עם נשק שהוא עצמו יצר, קבוצת האוונג'רס הביסה את "הנחש" וקבוצת הראויים שלו, תוך כדי שתור הורג את הנחש, שמתגלה כקול בן בור - אחיו של אודין. לאחר שסטארק דן עם אודין על השלכות הקרב, אודין הסכים לשקם את הנזקים בפריז. כמו כן, סטארק הציע לאלף האפל ספיטפליפ עבודה בחברת "סטארק רסיליאנט".
שובו של מנדרין ומארוול עכשיו!
בעלילות "שד" ו"הדרך הארוכה לתחתית", שפורסמו לאחר העימות עם האקס-מן, סטארק מקבל זימון מממשלת ארצות הברית לאחר שצצות ראיות שהשתמש בחליפת איירון מן תחת השפעת סמים. מנדרין וזק סטיין משדרגים כמה מאויבים הוותיקים של איירון מן ושולחים אותם לבצע פעולות טרור ברחבי העולם כדי להכפיש את שמו של איירון מן. הגנרל ברוס באבאג' מאלץ את סטארק לעטות מתקן טכנולוגי שיכול לאפשר לבאבאג' לנטרל את חליפת איירון מן בכל עת שיחפוץ. כדי להילחם בעוול שנעשה לו, סטארק עובר תהליך ניתוחי שמסיר את טכנולוגיית "הקצה המדמם" מגופו, וכן מחליף את אנרגיית הכור שבחזהו בדגם חדיש יותר. דבר זה מאלץ את גנרל באבאג' להסיר את המתקן מהחזה שלו. סטארק מכריז על פרישתו מלחימה בפשע כאיירון מן, מביים את מותו של רודי ומעניק לו חליפת שריון חדשה כדי שיוכל להפוך לאיירון מן החדש. בעלילה הבאה, "העתיד", המנדרין משתלט על מוחו של סטארק ומשתמש בו כדי ליצור גופות שריון חדשים לרוחות החייזריות ששוכנות בעשר טבעותיו. אולם, סטארק כורת ברית עם כמה מיריביו הוותיקים שנכלאו בידי מנדרין, ומצליח להביסו ולהימלט ממנו.
במיתוג מחדש "מארוול עכשיו!", טוני סטארק הגיע לשיא גבול הטכנולוגיה שלו. אחרי מותה של ד"ר מיה הנסן והשמדת חליפות אקסטרמיס מודל 2 שנמכרו בשוק השחור, ובעקבות כך שאספקטים רבים בחייו זכו לתהודה שלילית בידי אנשים שהשיגו את וירוס אקסטרמיס, סטארק נוטל את חליפתו החדשה, בעלת בינה מלאכותית חדשה בשם "פ.פ.ר" ומצטרף לפיטר קוויל ולשומרי הגלקסיה כדי לחקור את החלל, אחרי שהוא עוזר להם להדוף מתקפה של גזע הבאדון על כדור הארץ. בחלל הוא נתקל במקליט 451, זה שגרם בעקיפין לאימוצו של טוני. טוני האמין כי 451 הנדס אותו גנטית, וזאת כדי לשלוט בחליפת שריון "הורג האלים", שריון שנוצר על מנת להגן על כדור הארץ. סטארק גילה כי הוא אינו מסוגל להטיס את הורג האלים, והרג את 451. כאשר חזר לכדור הארץ, סטארק חקר למה הוא אינו מסוגל להטיס את הורג האלים. הוא גילה כי הוא מאומץ, וכי התינוק עליו ערך 451 ניסויים הוא ארנו סטארק. השניים התאחדו, וסטארק החליט כי עם המידע של 451 והאינטלקט של שניהם, הוא יוכל ליצור עולם טוב יותר.
החטא הקדמון
לאחר מותו של אואטו הצופה, "גלגל-העין" המסתורי הפעיל מעין פצצה שגרמה לאנשים בכדור הארץ להיחשף לסודותיהם. סטארק וברוס באנר חוו חיזיון בו סטארק שינה את פצצת הגמא שהפכה את באנר לענק הירוק, מה שגרם לסטארק בעקיפין ליצור את הענק הירוק. סטארק מציל את באנר באמצעות גרסה שונה של וירוס אקסטרמיס, המאפשרת לו לשמור על האינטלקט שלו. מתגלה כי סטארק שינה את הפצצה על מנת שבאנר לא יהרג, ונחשף סוד נוסף על השניים: לפני הפיצוץ, סטארק שלח לבאנר אזהרה בדואר אלקטרוני על ההשלכות של פצצת הגמא, וכשבאנר לא קרא זאת, התפרש כי יצירת הענק הירוק נגרמה כתוצאה מהתסכול והאגו של באנר.
הציר: איירון מן העליון
באירועי "הציר", הגולגולת האדומה התמזג עם אונסלוט, והשתמש בזקיפים שסטארק בנה על מנת להביס את גיבורי-העל הרבים שיצאו נגדו. מגנטו ניצל את העובדה כי לזקיפים אין מידע על נבלי-על - אלא רק על הגיבורים - והרכיב צוות מיוחד של נבלים אשר התאגד והרס את כל הזקיפים. לאחר תבוסת הזקיפים, דוקטור דום ומכשפת השני הטילו כישוף במטרה לגרש את אונסלוט, אך הכישוף השפיע על הגיבורים והנבלים שנכחו במקום, וביניהם טוני, וגרם להם ל"היפוך": גיבורי-העל הושפעו מהרוע והאנוכיות שלהם ואילו נבלי-העל הפכו לגיבורים.
מאז אירועי "הציר", גיבורי העל חזרו לאישיותם המקורית, אך סטארק הגן על עצמו בעזרת שדה כוח. כתוצאה מכך, אישיותו עברה רגרסיה והוא הפך לחסר אחריות, אגואיסט ואלכוהוליסט. הוא עבר לסן פרנסיסקו, בנה לעצמו חליפת שריון חדשה לבנה והחל למכור גרסה דיגיטלית של וירוס אקסטרמיס שהציעה יופי, בריאות ואפילו אלמותיות בחינם. בדיוק כשכל אזרח ראה בו סוג של משיח מגשים חלומות, סטארק החל לגבות תשלום על האפליקציה, והדבר הוביל אותם להתדרדר לחיי פשע מתוך ייאוש לקבל את מבוקשם. בסופו של דבר, פפר פוטס תקפה את סטארק בעזרת בינה מלאכותית בדמותו. בעימות ביניהם, סטארק קרא לכל אלה שנגועים בווירוס האפליקציה, בעוד הבינה המלאכותית השתמשה בחליפות השריון נגדו. אף על פי שסטארק ניצח בקרב מבחינה טכנית, השמיד את חליפות השריון ומחק את גיבוי האפליקציה, פפר הודיעה לו שאפילו אם ימשיך במיזם האפליקציה שלו, הוא עדיין ייחשב בעיני קרוביו ומכריו כמפלצת.
מארוול החדשה והשונה, מארוול עכשיו! 2016
לאחר אירועי מלחמות סודיות בהם יקום מארוול התמזג עם יקום אולטימייט מארוול, אישיותו של סטארק חזרה לקדמותה ללא כל סימן לשינוי שעבר. מאחר שמעמדו כיזם היה מוטל בספק, הוא החל לעבוד במעבדתו על חליפת שריון חדשה המסוגלת לשנות את צורתה בהתאם לסיטואציה בה הוא נמצא.
ביולי 2016 הוכרז כי טוני סטארק יעביר את נטל הזהות של איירון מן לילדת פלא אפרו-אמריקנית העונה לשם רירי ויליאמס. ויליאמס, סטודנטית MIT, בונה שריון איירון מן משל עצמה משאריות והדבר מושך את תשומת לבו של סטארק. חליפתה אינה כוללת כור קשת, שכן אין הדבר נחוץ כדי לשמור עליה בחיים כמו סטארק. בנוסף, הרצת חוברות חדשה בשם Infamous Iron Man תציג חליפת שריון אותה בנה דוקטור דום.
שריון
איירון מן הוא בעל חליפת שריון שמעניקה לו כוחות על וסיבולת גבוהה, כמו גם יכולת תעופה. השריון הומצא על ידי סטארק עצמו והוא זה שלובש אותו, אם כי בסיפורים מסוימים חולקים בזהות הסודית הזו מספר דמויות כגון חברו הטוב ג'ים רודס וכן שותפיו לעסקים. החליפה המקורית שאותה המציא סטארק במהלך שביו (Mark I) נבנתה מסביב ללוחית מתכת באזור בית החזה שנועדה למנוע מהרסס שפגע בסטארק מלנוע לליבו ולהרגו. זהו שריון מתכת רגיל, הבלתי חדיר לכלי נשק קונבנציונליים. בנוסף לשריון המקורי, סטארק המציא מספר חליפות נוספות למקרים שונים, כדוגמת תעופה בחלל, צלילה וחמקנות, כמו גם שדרוג לחליפתו הרגילה כדי שתתאים למאבק כנגד הענק הירוק (Hulkbuster Armor). מקרה נוסף הייתה חליפה שהותאמה בדמותו של תור, המונעת על ידי כוח מיסטי. נוסף על כך, סטארק בונה לספיידרמן חליפת שריון, "איירון ספיידר", הדומה בצבעה לחליפת איירון מן, ואשר מצוידת במגוון שכלולים טכנולוגיים ושלוש זרועות מכניות עכבישיות.