cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כבש גדול-קרניים
תפוצה ובית גידול
בית גידולו של הכבש גדול-הקרניים הוא מגוון ורחב וכולל: שטחי מרעה פתוחים או סלעיים, אחו, מרעה תת-אלפיני ויערות נשירים דלילים, מדרונות הררים מכוסי עשב ועמקי נהרות, אזורי מדבר צחיחים למחצה; או גבעות, סלעים וצוקים שבהם צמחייה דלילה.
בית הגידול משתנה בין תת-המינים: "כבש הרוקי" ו"כבש נבדה" מצויים בעיקר ברכסי הרים גבוהים של הרוקי וסיירה נבדה בקנדה וארצות הברית; ולעומת זאת ה"כבש המדברי" כשמו, מצוי בעיקר במערכות אקולוגיות מדבריות של מערב ארצות הברית ומקסיקו. בקיץ כבשים אלה מצויים בגבהים של 8,500-6,000 מטר מעל פני הים, בעוד שבחורף הם לא עוברים את הגובה של 5,000-2,500 מטר; הגורם המגביל של כבשים אלה הוא שלג עמוק שבו מסובך למצוא מזון, ועל פי רוב הם נמצאים במדרונות שבהם כמות השלג השנתית היא פחות מ-60 סנטימטרים.
התנהגות ופעילות
כבש גדול-קרניים מותאם במיוחד לסביבתו הסלעית, וזריזותו וראייתו החדה עוזרות לו לזהות ולהתחמק במהירות מטורפים; במרדף מתמשך בסלעים הכבש מטפס בקלילות על צוקים וסלעים כמעט אנכיים, ורק לעיתים נדירות הטורף יכול להמשיך לרדוף אחריו שם. מין זה בדרך כלל פעיל בחלקים הקרירים של היום, ובתקופות החמות ביותר נכנס לעיתים למים רדודים כדי להתקרר. אף שמין זה נצפה גם בפעילות לילית, הוא על פי רוב מבלה את הלילה בהצטופפות בקבוצות על מדרונות סלעיים המספקים מבט רחב על הסביבה כדי להישמר מפני טורפים. במהלך היום בקיץ הם חיים בקבוצות של 10–20 פרטים, ובחורף הם עשויים להתקבץ לעדרים גדולים של עד 100 פרטים.
התזונה משתנה בהתאם למיקום, וכוללת בעיקר עשבים, יחד עם עשבי תיבול, עלים, נבטים, זרדים, שיחים וענפי עצים שונים. במהלך החורף המזון מוגבל למדי וכולל בעיקר שיחים חזזיות וזרעים, שאותם הם מגלים על ידי חפירה עם פרסותיהם בשלג. בכל העונות הם נוהגים לחפש מרבצי מלח טבעיים במינרלים שונים, וכשימצאו אחד כזה יבקרו בו באופן קבוע. מחוץ לעונת הרבייה העדרים בדרך כלל מופרדים (זכרים ונקבות לחוד), ולעיתים ניתן לרעות עדרים מעורבים או כאלו עם צאצאים בוגרים. שני העדרים פועלים בשטח של 48 קמ"ר ומושפעים מתנועות העונה, כאשר בקיץ הם עולים לאזורים גבוהים, ובחורף מתרכזים בעמקים מוגנים. אף שלכבשים גדולי הקרן יש היררכיה בעדר, אין זה נדיר לצפות בשאר השנה בעדרים ללא היררכיה או אפילו ללא איל מנהיג – שלא כמו ההיררכיה הקפדנית השוררת אצל כבשי המופלון למשל. לעומת זאת לפני עונת הרבייה (המתרחשת בסתיו ותחילת החורף), הזכרים יוצרים היררכיה דומיננטית הנקבעת על ידי הקרבות או על ידי גודלה של הקרן; אם יש בעדר שני זכרים גדולים בעלי קרניים דומות, הקרב ביניהם בלתי נמנע.
לחימה בין זכרים
במהלך עונת הרבייה (ובמידה מוגבלת גם כל השנה) הזכרים מקיימים ביניהם קרבות מרהיבים, המתחילים כאשר שני זכרים צועדים מעט אחורה, לוקחים תנופה ומזנקים אחד על השני עם ראש כפוף בעוצמה אדירה; לעיתים במהלך התנגחות חזקה זו ניתן לראות שביבי קרן מעופפים. כאמור הקרן חלולה מבפנים ומונעת פגיעה במוח כך שפציעות הן די נדירות, אולם הקרן עצמה עלולה להינזק כשעל פי רוב חלקים מהקרן מתקלפים או (נפוץ יותר) שהשפיצים של הקרן הופכים להיות מעוגלים כתוצאה מהתנגשויות רבות. הקרב עצמו יכול להימשך שעות רבות עד שאחד מהם נכנע. גם הנקבות עשויות להילחם ביניהן על מעמד גבוה בעדר, אך אצלן ההיררכיה נקבעת בדרך כלל לפי הגיל.
מחזור חיים
ההריון נמשך בסביבות שישה חודשים (כ-175 ימים), לאחריהם נולד טלה אחד ולעיתים רחוקות שניים או שלושה. מרבית הלידות מתרחשות בשבועות הראשונים של תקופת ההמלטה באביב. נקבות באזור הרי הרוקי, נודדות בתקופת האביב לאזורים אלפיניים גבוהים, ככל הנראה על מנת להמליט באזורים בטוחים מפני טורפים; מצד שני באזורים אלו אין צמחייה מזינה ומספקת, ואם הטלאים נולדו באיחור, סביר להניח שהם לא ישרדו בשל תפוקת החלב הנמוכה של הנקבה הנובעת מאיכות מזון ירודה.
הטלאים שוקלים בשעת הלידה 4.5-3.6 קילוגרם ומתחילים ללכת ולקפץ בתוך שעות ספורות. לאחר מספר שבועות הטלה מתחיל לבלות זמן מועט יותר עם אימו, ואת מרבית הזמן מבלה בקבוצות של טלאים החוזרים לאימם רק כדי לינוק או לנוח. הטלאים נגמלים לאחר 4–6 חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר 18 חודשים; בדרך כלל הזכרים אינם מתרבים עד שהם מגיעים לגיל 5–7 ונעשים חזקים מספיק כדי לנצח בקרבות. הנקבות נשארות בדרך כלל בעדר שבו נולדו לכל החיים, בעוד שהזכרים עוזבים את אימם בסביבות 2–4 שנים ומצטרפים לעדר משלהם.
תוחלת החיים של כבש גדול-קרניים זכר בטבע היא בדרך כלל 9–12 שנים בגלל הקרבות המתישים, ונקבות מגיעות ל-10 עד 15 שנים לכל היותר. בשבי תוחלת החיים יכולה להגיע עד 20 שנה.
טורפים ומחלות
הטורפים של הכבשים גדולי הקרניים (בכל הגילאים) הם דובי גריזלי, זאבים מצויים ובמיוחד פומות ההרים, שלהם כוח גדול וזריזות מספקת למרדף אחר הכבש בבתי גידול סלעיים והרריים. הנקבות עלולות להיטרף על ידי קויוטים, והטלאים גם על ידי שונרים צפוניים, גרגרנים או עיטים זהובים בשבועות הראשונים לחייהם. תמותה נוספת מתרחשת כתוצאה מהחלקה והתרסקות במדרונות, צוקים שנופלים, או מפולות סלעים בבית גידולם ההררי.
כבשים גדולי-קרניים רגישים מאוד למחלות מסוימות כגון שחין ודלקת ריאות הנישאות על ידי כבשי בית שאיתם הם באים במגע; כיוון שכבשים אלה רגישים לבעיות סביבתיות הנגרמות על ידי האדם, ניתן לדעת על ידם מבעוד מועד על זיהומים סביבתיים או מחלות שמתפרצות בשקט.
איומים ושימור
כבש זה מסווג על ידי IUCN כ-"ללא חשש" (LC) ובעל מגמת אוכלוסייה יציבה, בשל תפוצה רחבה, אוכלוסייה גדולה, וכי אוכלוסייתו אינה יורדת בשום דבר הנדרש כדי להעפיל לרישום בקטגוריה מאוימת; חלק מתת-המינים לעומת זאת מצויים בדרגות שימור שונות (הארגון עדיין מחשיב את הכבש גדול-הקרניים כמחולק ל-7 תת-מינים). הכבש גדול-הקרניים שיחק תפקיד חשוב במיתולוגיה של האינדיאנים בהרי הרוקי, והללו היו צדים אותו לבשרו ומכינים מקרניו כלים רבים ופריטים טקסיים. לפני בואם של המתיישבים הלבנים, היו כשני מיליון כבשים גדולי-קרניים ברחבי אמריקה; מספר גדול זה התרסק במהלך המאה ה-19 לכ-60,000 בלבד על ידי ציד נרחב לבשר ובעיקר לפוחלציו המרשימים. כמו כן, הזיהום ממחלות המועברות על ידי כבשי הבית היה סיבה נוספת לירידה הדרמטית של אוכלוסייתו. אף על פי שכיום הפיקוח על הציד חמור וקפדני, מספרי הכבש לא גדלו בצורה משמעותית מאז ועד היום. האיומים העיקריים עליו כיום בקנדה וארצות הברית הם ציד לא חוקי בפארקים לאומיים ומחלות המועברות מבעלי חיים מקומיים, בעוד שבמקסיקו הוא סובל בצורה נרחבת יותר מציד לא חוקי, אובדן בית גידול, ותחרות עם בעלי חיים ביתיים או כאלו שהובאו על מקורות המחייה (כגון הכבש הברבארי שהוא גדול יותר מכבש גדול-קרניים ובעל אופי אגרסיבי מאוד).
להלן נתוני IUCN על תפוצת הכבש במדינות הנזכרות הכוללים סיבות ירידה, אזורים מוגנים, מאמצי שימור ועוד:
מספרים
נכון ל-2014, מעריכים שהאוכלוסייה הכוללת של הכבש גדול-הקרניים מונה כ-74,600 פרטים, מתוכם 42,700 בארצות הברית (ב-340 אוכלוסיות מפוזרות, מתוכן 8 גדולות; 64 אוכלוסיות הם בעלות 100 פרטים בכל אחת), 27,400 בקנדה (ב-14 אוכלוסיות מתוכן 5 גדולות), ו-4,500 במקסיקו (בשתי אוכלוסיות גדולות ושתיים קטנטנות).
גינאה החדשה (טריטוריה אוסטרלית)
טריטוריית גינאה החדשה היה השם שניתן לטריטוריה בחלק הצפון-מזרחי של האי גינאה החדשה והאיים הסמוכים, בין השנים 1920 ו-1949, אז הייתה הטריטוריה תחת שלטון אוסטרלי כחלק ממנדט חבר הלאומים. החלק הדרום-מזרחי של גינאה החדשה, שנקרא טריטוריית פפואה היה חלק נפרד מהקולוניה האוסטרלית עד 1949.
המנדט האוסטרלי התבסס על מה שהיה לפני כן גינאה החדשה הגרמנית שנכבשה מידי האימפריה הגרמנית ב-1914 במהלך מלחמת העולם הראשונה. רובה של טריטוריית גינאה החדשה נכבש על ידי האימפריה היפנית במהלך מלחמת העולם השנייה והעיירה רבאול הייתה לבסיס הראשי של היפנים באזור. ב-1949, בהתאם לחוק השלטון הארעי של פפואה גינאה החדשה, אוחדו טריטוריית גינאה החדשה וטריטוריית פפואה ליחידה מנהלתית אחת שנקראה טריטוריית פפואה וגינאה החדשה (Territory of Papua and New Guinea). היא נוהלה תחת משטר נאמנות של האו"ם, וב-1975 הפכה הטריטוריה למדינה עצמאית בשם פפואה גינאה החדשה.
רוצה ויהיה
רוצה ויהיה הוא אלבום הבכורה של הזמר ארקדי דוכין והוא מוקדש כולו לשיריו של המשורר ולדימיר ויסוצקי, כולם למעט אחד בעיבוד מילולי לעברית משפת המקור רוסית. האלבום, שיצא באפריל 1990 וזכה באלבום זהב כשמכר מעל 80 אלף עותקים, היה חלק בהבאתה של תרבות העלייה הרוסית של שנות ה-90 לשיח הציבורי בישראל ואיתה את המסרים המתנגדים למשטר בברית המועצות. האלבום מייצג את רוחו של ויסוצקי עם מסרים המתנגדים לדיקטטורה ולמען חופש.
האלבום, אשר יצא לשוק כשנה לאחר הצלחת אלבום הבכורה של להקת "החברים של נטאשה" (בה שותף דוכין ואף כתב לאלבום זה את רוב השירים), הוקלט באולפני קיבוץ העוגן, תוך שבעה ימים בלבד בספטמבר 1989. המילים בעברית נכתבו על ידי מיכה שטרית לאחר שדוכין הסביר לו את הרעיון הכללי של השיר, למעט השיר "טמבל" (במקור "דורצ'ינה-פרוסטופיליה", "Дурачина-простофиля") שמילותיו נכתבו על ידי יהונתן גפן לפי אותו דפוס פעולה וכן השיר "פארוס" שלא תורגמו מילותיו והוא מבוצע בשפה הרוסית. בכל שירי האלבום נשמרו לחניו של ויסוצקי. את הוצאת האלבום ליווה סכסוך בין דוכין, שטרית והאמרגנים שלהם סולו יורמן ומוטי שלמה, שהביא לעיכוב בסיום הפקתו. הסינגל הראשון מתוך האלבום שיצא לרדיו היה "צמרמורת", בפברואר 1990, וזכה לביקורות חיוביות.
קישורים חיצוניים
ביקורות
פרנק בלגי
הפרנק הבלגי היה ההילך החוקי ששימש את בלגיה מ-1832 עד 2002, עת יצא משימוש עם המעבר של בלגיה ורוב המדינות האחרות של האיחוד האירופי לאירו.
בשנת 1944 הצטרפה בלגיה למערכת המוניטרית הבינלאומית החדשה, שלגביה נקבעו הכללים בוועידת ברטון וודס, בהקמת קרן המטבע הבינלאומית. הפרנק הבלגי התבסס על תקן חילופי זהב, ושילב מערכת גלובלית של שערי חליפין קבועים באמצעות זוגיות עם זהב ודולר אמריקאי. לאחר הפיחות של 1982, שלווה במדיניות רפורמה, הפך הפרנק הבלגי בהדרגה לאחד המטבעות החזקים באיחוד האירופי. ב 1990 הוחלט להצמיד את הפרנק הבלגי למארק הגרמני. בשנה שלאחר מכן קבעה אמנת מאסטריכט את התנאים להצטרפות לאיחוד המוניטרי.
בנות ריאד
בנות ריאד (בערבית: بنات الرياض) הוא רומן בשפה הערבית שכתבה אותו רג'אא אל-סאנע (בערבית: رجاء الصانع). הספר פורסם בלבנון לבנון ב-2005 על ידי דאר אלסאקי, והפצתו בסעודיה נאסרה. הרומן נכתב כהודעות דואר אלקטרוני, אשר נכתבו פעם בשבוע ותיארו את מערכת היחסים בין גברים לנשים בסעודיה, על ידי תיאור סיפור חייהן של ארבע בנות: קמרה, סדים, למיס ומשאעל. הרומן תורגם ליותר מ-40 שפה, כולל אנגלית, גרמנית ועברית.
הכותבת - רג'אא אל-סאנע
רג'אא אל-סאנע נולדה בשנת 1981, גדלה בריאד, סעודיה. היא מגיעה ממשפחה של רופאים, היא האחות הקטנה מבין 6 ילדים. ב-2005 היא קבלה את התואר הראשון שלה ברפואת שיניים, והמשיכה בלימודיה עד התואר השני; היא התפרסמה בזכות רומן הביכורים שלה – בנות ריאד.
ב-2013 הרופאה והסופרת קיבלה פרס עבור מחקרה בתאי גזע ועבודתה בנוירולוגיה מאוניברסיטת אילינוי בשיקגו.
כתוצאה מפרסום הספר היא סבלה מאיומים על חייה ואפילו הוגשה תביעה נגדה על ידי שני בחורים סעודיים, כי לפי דעתם היא הכתימה ואפילו טמאה את מוניטין הבנות הסעודיות ופרט בנות של ריאד.
עלילה
הרומן מתאר ארבע בנות אשר מחפשות אחרי האהבה, בשנות ה-2000, אשר חירותן מוגבלת בגלל החוק והחברה בסעודיה. סיפורן של ארבע הבנות החברות מתואר על ידי אחת הבנות, בלי להסביר מי היא מארבעתן.
ברומן מתוארת קמרה – אישה שהתגרשה מבעלה אחרי שגילתה שהוא בוגד בה; סדים – ארוסה עזב אותה אחרי לילה אינטימית ביניהם, מתוך פחד וחשד שהוא לא הבחור הראשון בחייה, וכי אינה בתולה עוד; משאעל – אביה התחתן עם אישה אמריקאית, אהובה לא התחתן איתה ונכנע לאמו שדחתה את הכלה שאימה אמריקאית; והאחרונה לאמיס – שהיא הנערה המסייעת לחברות שלה ומייעצת להן, המצליחה בקריירה שלה, ובאהבה (נישאה לאהובה) .
הסערה בסעודיה
בעת פרסום הספר הפצתו נאסרה בסעודיה בגלל עלילתו השנויה במחלוקת והמסיתה. הרומן הגיע לסעודיה על ידי הפצתו בשוק השחור. ב 2008, הספר המתורגם לאנגלית הופץ בסעודיה. המקוריות והתעוזה של הספר יצרה סערה בכל רחבי העולם הערבי, והובילה אותו להיות ספר רב מכר בחלק גדול המזרח התיכון.
ג'אזי אל קוסאייבי (בערבית: غازي القصيبي), שר העבודה בסעודיה ומשורר ידוע, תמך ברג'אא אל סאנע הרבה, ותיאר את הספר כיצירה ראויה לקריאה. בנוסף שר התרבות – איאד מדני (בערבית: إياد مدني), הוסיף ואמר שהרומן משקף את חייהם של הרבה צעירים בסעודיה.
התמיכה הייתה חלשה מול ההתקפות והאיומים כנגד אל-סאנע שאפילו אוימה ברצח, שני אזרחים סעודים אף הגישו נגדה תלונות/או תבעו אותה בבית המשפט בעקבות הרומן בטענה שהרומן לא מייצג התרבות והחברה הסעודית ופוגע בה. בנוסף ולפי עורך הדין שייצג את המתלוננים הציטוטים מהקוראן שהובאו בספר לא פורשו בצורה נכונה. עובדה זאת מצביעה, לדעתם של התובעים שהספר לא מייצג את האמונות ואת מנהגי דת האסלאם.
כמו כן ב 2007 פורסם רומן באותו שם, כתב אותו איבראהים אל-סקר כדי להציג את התמונה המלאה של החברה הסעודית ולהגן על בנות ריאד ול"נקות" את השם שלהן.
לדעתה של חוקרת מירה צורף:
אבתיסאם מראענה (בערבית: ابتسام مراعنة), אשת תקשורת ערבייה ישראלית, תמכה בסופרת ואמרה: מראענה הוסיפה תוך מתיחת ביקורת על החברה הערבית:
השפה והתרגום לאנגלית
הרומן נכתב בערבית הנעה בין ערבית ספרותית (אל-פוסחא) ומדוברת (אל-עאמיה) - ניב ערבי לבנוני, ניב ערבי סעודי, היה שימוש גם באנגלית-ערבית וערבית אלקטרונית (e-Arabic; נוסח חדש לשפה הערבית, שצמח עם עליית העולם הממוחשב והתקשורת האלקטרונית. הוא נוסח המשלב שימוש באותיות רומיות, מספרים, אותיות ערביות, ומילים משפות אחרות כמו אנגלית). דוגמאות למילים בשפה האנגלית שכתובות באותיות ערביות:
חוקרת התרבות הערבית והמתרגמת מרלין בות', הייתה שותפה לתרגום הספר מערבית לאנגלית, אבל הכותבת רג'אא אל-סאנע דחתה את התרגום שלה ותיקנה אותו, וכתוצאה השם של מרלין בות' נכתב מתחת לשמו של למתרגם נוסף. בות' הביעה חוסר שביעות רצון מתרגום הספר הסופי לאנגלית, משום שלדעתה הוא לא הצליח להעביר את משחקי המילים בשפה הערבית, וגם לא את הערבוב בין אנגלית, ערבית מדוברת וערבית ספרותית, שהיה נוכח ובולט בגרסת הערבית.
האינטרנט ותרומתו
הספר נכתב בתבנית של אימיילים, הוא מורכב מ 50 אימיילים (פרקים), שבכל אימייל היא פירטה וסיפרה על חייהם של ארבע הבנות; כל פרק נפתח באותה צורה (למי נשלח, ממי נשלח, התאריך והנושא של האימייל): To: seerehwenfadha7et@yahoogroups.com From: “seerehwenfadha7et” Date: Subject: seerehwenfadha7et = סירי ואינפדחת (בערבית מדוברת: سيرة وانفضحت) משמעות המשפט היא שהסיפור נחשף.
בכך הספר והבחירה של אל-סאנע בסגנון של הדואר האלקטרוני מצביע על הכוח והתרומה של האינטרנט לשיח בן הנשים. כמו כן הוא מאשש את טענתה של דבורה וילר (Deborah Weeler) כי האינטרנט יצר מציאות חדשה לחיי נשים, במיוחד בחברות פטריארכליות. האינטרנט סיפק ומספק לנשים במיוחד ערביות, מקום ואפשרות להתבטא ולבטא את קולן באופן גלובלי. האינטרנט נתן לנשים את קולן, וסיפק מרחב לנהל משא ומתן על הגבולות והכללים התרבותיים והחברתיים שנכפו עליהן. בנוסף הוא אפשר למשתמשים בו לעצב את הזהות שלהם מחדש ובסודיות.
הספר בעברית
הספר תורגם על ידי גיא הרלינג והוצא לאור בשנת 2013 על ידי הוצאת כנרת זמורה ביתן ונוספה כותרת משנה בתרגום לעברית – "סקס והעיר הגדולה מאחורי הרעלה".
מלחמת בני ארץ בבני שחת
מלחמת בני ארץ בבני שחת הוא ספר פנטזיה לבני נוער מאת הסופר דן צלקה המתאר את מסעותיהם של מָרִי, בן המדבר, וחבריו היוצאים לשחרר את המלך שלמה, הכלוא בידי יריבו אשמדאי. הספר מסופר כמונולוג מפי מרי עצמו ומלבד קו העלילה המרכזי, מתוארות שתי עלילות משנה ובהן שני מסעות נוספים של מרי וחבריו. צלקה בחר לכתוב את שמה של הדמות הראשית, מרי בן עמתל, כשם הכותב ולהוסיף את שמו כמתרגם בלבד: "תורגם מלשון המדבר בידי דן צלקה". מלחמת בני ארץ בבני שחת יצא לאור ב-1992 בהוצאת עם עובד. בספר ישנם 113 עמודים.
עלילה ודמויות מרכזיות
קו העלילה המשני מתאר את יציאתו של מרי וער, חברו, כדי לשחרר את ארוסתו של ער מידי הנבל קולום-כום. קו עלילה זה מתבסס באופן חלקי בלבד על מקורות מהעולם היהודי.
עלילת המשנה הסוגרת את הספר, מגוללת את מסעם של מרי בן עמתל ונדה, חברתו, לעבר העיר האגדית לוז. צלקה מזהה את העיר עם מקומה של בית אל המקראית ומאפייניה שאובים מהמדרשים אודות העיר בספרות חז"ל (בראשית פרק כח, שופטים א כו, בבלי מסכת סוטה דף מו:).
השימוש במקורות יהודיים בספר
מלחמת בני ארץ בבני שחת מושתת על מקורות יהודיים השזורים אלה באלה לצד מיעוט רכיבים שהם פרי דמיונו של צלקה. רובו המוחלט של הספר: קו העלילה המרכזי, שתי עלילות המשנה, החפצים הקסומים, היצורים הפלאיים, המציאות הפוליטית והכלכלית ברקע העלילה, השפה ועוד רכיבים רבים שואבים באופן ישיר ממקורות שונים. לעיתים אף מובאים בסיפור ציטוטים מפורשים מהמקורות: מקרא, מדרש והלכה. שלושה מאפיינים מרכזיים לדרך השימוש במקורות בספר:
א.	התאמה למבנה ותוכן של ספר פנטזיה לבני נוער: הנגשת השפה, תלישה מההקשר המקורי לשם יצירת עלילה קוהרנטית, ויתור על חלקים מסוימים ושינוי חלקים אחרים לשם התאמה לקהל היעד. כך למשל, רכיבים מסוימים מצונזרים ורכיבים אחרים מותאמים לערכים או סוגיות שעסויים להעסיק בני נוער. אם במדרש אשמדאי נחשף בעקבות דרישתו לשכב עם נשותיו בשעת נידתן וכן עם בת שבע אימו, אצל צלקה החשד עולה בעקבות יחס לא מכבד לנשים, עמ' 26–27. בדומה לכך חטאו של שלמה עם נשים נוכריות, המוצג במדרש כסיבה מרכזית להדחתו, מוזכר כרמז בלבד בספרו של צלקה ובמקום זאת מודגשת גאוותו של שלמה, חטא נפוץ אחר בגרסאות הסיפור השונות, כסיבה לנפילתו.
ב.	העצמת המופלא: הגורם המאחד בין המקורות מהם שואב הספר הוא עיסוק במופלא. הרכיבים הפנטסטיים, שיכולים לעניין את הקורא, מועצמים, מודגשים ומתרחבים. תיאורים טכניים של המופלא (למשל, עודף פרטים שעשוי להלאות את הקורא), מושמטים. עולמם של השדים מתואר לפרטי פרטים, ברזולוציה שאינה קיימת במקורות (עמ' 46–48, 68 ועוד). ומוטיבים פנטסטיים מפורסמים כגון הנשר של שלמה, טבעת שלמה, העיר לוז, מטה משה, כיסא שלמה (ועוד רבים נוספים) מקבלים תכונות נוספות ומרשימות: הנץ גדול כמו בית, עונה לשם 'אלטר' ומגן על אדונו בנאמנות (עמ' 85-84,35). העיר המסתורית לוז מתוארת בפירוט שובה לב וגיבורי הסיפור אף נפגשים עם אחד מאנשיה, בקו עלילה משני של לא פחות מ-13 עמודים.
ג.	חופש יצירתי בתחום בניית הדמויות והמקומות: בניגוד לתחומים האחרים בספר, הדמויות הפועלות והמקומות בהם מתרחש הסיפור הם, לפי רוב, פרי דמיונו של צלקה. בחירה זו מאפשרת להתנתק מהמקורות המצוטטים ולקבל עצמאות, על אף שמירב פרטיה לקוחים ממקורות אחרים. דרכי השימוש במקורות יוצרים מפגש מלהיב ומלא עניין בין קוראים צעירים ובין מקורות פנטסטיים הקיימים בעולם היהודי. המאפיין הדידקטי והחינוכי של קריאה במקורות מצטמצם אך המפגש בין הקורא ובין המקורות, פרטיהם ואף המסרים העולים מהם, מתקיים בצורה חזקה.
ביקורות
1.	[2.	https://www.tau.ac.il/sites/default/files/media_server/imported/308/files/2013/11/2_tslka.pdf חבל שהספר נגמר], פרופ' זהר שביט ביקורת על הספר, ידיעות אחרונות, המוסף לשבת (ספרות), 05.03.1993: שביט מתארת את הספר כסיפור חניכה, "שהארכאיזם שלו מעניק לו עומק". בסיפור משובצים מיתוסים קדומים לצד יצירי דמיון המחבר, המרכיבים סיפור מיתי הרמוני ומלא קסם, ללא התנשאות ידענית כלפי הקורא. הספר מתואר כיצירת אמנות, היוצרת עולם מלא צבע ועומק, בלשון עשירה ברבדים לשוניים תנ"כיים לצד ספרות המזרח הקודם.
פרס דונוסטיה
פרס דונוסטיה (ספרדית: Premio Donostia; בסקית: Donostia Saria ) הוא פרס כבוד שניתן מדי שנה לשחקן או במאי (ולעיתים לכמה) במסגרת פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בסן סבסטיאן. הפרס מחולק החל משנת 1986.
רצועת חוף בת ים
רצועת חוף בת ים מתמשכת לאורך כ-3.5 קילומטרים על שפת הים התיכון בהמשך לרצועת חוף תל אביב-יפו. היא מהווה מרכיב מרכזי בחיי תושבי בת ים ובדימויה כעיר חוף.
חלק ניכר מרצועת החוף משמש לפעילויות פנאי ונופש הפתוחים לציבור הרחב, בעיקר כחופי רחצה, טיילת ופארקים. בשנת 2018 חוברה רצועת החוף של בת-ים לרצועת החוף של ראשון לציון באמצעות טיילת דק.
חופי רחצה מרכזיים
חוף הסלע קרוי על שם "סלע אדם" המזדקר מתוך הים במרחק כ-150 מטרים מהחוף. בעבר ניתן היה להגיע אל הסלע רק בשחייה (או בשיט), אך בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 נבנה שובר גלים שהסלע מהווה חלק ממנו, והמים הפכו לרדודים יותר, כך שניתן להגיע אל הסלע בהליכה בים. כעשרה מטרים ממערב לסלע ישנו סלע נוסף, אליו ניתן להגיע בשחייה.
עכסה
עַכְסָה היא דמות מקראית, בתו של כלב בן יפונה, שהיה נשיא שבט יהודה ואחד המרגלים שלא הוציא דיבה על ארץ ישראל. נישאה לעתניאל בן קנז, אחיו של אביה (ואולי אחיו-למחצה מצד אמו). סיפורה מופיע ב ושנית ב.
מייגן ברנן
מייגן ג'יין ברנן (באנגלית: Megan Jane Brennan; נולדה ב-1961) היא אשת ממשל אמריקאית שכיהנה כמנהלת הכללי של דואר ארצות הברית. ברנן היא האדם ה-74 שכיהנה בתפקיד והאישה הראשונה והיחידה עד כה בתפקיד.
עכסה
מקור השם
בספר ישעיהו מופיע השם 'עֲכָס',, והוא סוג תכשיט; ייתכן שעל שמו נקראה בת כלב בשם עכסה.
מייגן ברנן
ראשית חייה
מייגן ברנן נולדה בפוטסוויל, פנסילבניה, למשפחה ממוצא אירי של שבעה ילדים ולמדה בבית ספר תיכון קתולי מקומי, בו היא בלטה בנבחרות הסופטבול והכדורסל של בית ספרה וב-1978 היא השתתפה באליפות המדינה בכדורסל. לאחר סיום לימודיה ב-1980 היא למדה בקולג' אימצ'ולצטה שליד פילדלפיה, שם סיימה ב-1984 תואר שני בהיסטוריה. ב-2003 סיימה ברנן לימודי תואר שני במנהל עסקים בבית הספר למנהל עסקים על שם סלואן של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
עכסה
מקור השם
חז"ל דרשו את שמה: "שכל הרואה אותה כועס על אשתו". המהרש"א מבאר ששורש שמה הוא עכס, ובשיכול אותיות כ - ע יוצא כעס. במסכת תענית פירשו בעלי התוספות, שהכוונה היא שהייתה צנועה מאוד, ולכן כל הרואה אותה כעס על אשתו שלא הייתה צנועה כמותה.
מייגן ברנן
קריירה
ברנן החלה ב-1986 את הקריירה שלה בשירות הדואר של ארצות הברית כדוורית בלנקסטר, פנסילבניה. היא המשיכה כמפקחת איסוף וחלוקה, כמנהלת מתקני המיון ברידינג ובמחוז ליהיי שבפנסילבניה וכמנהלת המחוז בספרינגפילד, מסצ'וסטס.
עכסה
נישואיה של עכסה
כלב בן יפונה, לאחר שקיבל מיהושע כנחלה גם את העיר קריית ספר (דביר), שהייתה עדיין מיושבת על ידי הכנענים, הכריז כי מי ש"יַכֶּה אֶת קִרְיַת-סֵפֶר וּלְכָדָהּ - וְנָתַתִּי לוֹ אֶת עַכְסָה בִתִּי לְאִשָּׁה". אחיו של כלב, עתניאל בן קנז, עומד באתגר וכובש את קרית ספר, שהפכה לאחת מערי הלויים, ונושא לאישה את עכסה.
חז"ל מתחו ביקורת על התנהלותו של כלב, ואמרו:
מייגן ברנן
קריירה
ב-14 בנובמבר 2014 בחרה מועצת המנהלים של שירות הדואר בברנן כמנהלת הכללית של דואר ארצות הברית במקומו של פטריק דונהו, שפרש בפברואר 2015. בכך הייתה ברנן לאישה הראשונה בתפקיד.
עכסה
נישואיה של עכסה
בתוספות כתבו, כי כוונת כלב באתגר שהציב הייתה להכריז כי ; בדרך אחרת פירשו, כי כלב בטח בזכויותיו הרבות (שלא הוציא דיבת הארץ) ובזכויותיה של בתו (שהייתה צנועה ביותר, וכדלעיל) שמחמתן לא יינשא לעכסה אלא אדם הראוי לה לפי מעשיהם הטובים.
מייגן ברנן
קריירה
במאי 2018 דווח בוושינגטון פוסט שהנשיא דונלד טראמפ דחק בה באופן אישי להכפיל את התעריפים המשולמים על ידי אמזון וחברות אחרות.
עכסה
בקשתה של עכסה
"וַיְהִי בְּבוֹאָהּ, וַתְּסִיתֵהוּ לִשְׁאוֹל מֵאֵת אָבִיהָ שָׂדֶה, וַתִּצְנַח מֵעַל הַחֲמוֹר. וַיֹּאמֶר לָהּ כָּלֵב מַה לָּךְ, וַתֹּאמֶר: תְּנָה לִּי בְרָכָה, כִּי אֶרֶץ הַנֶּגֶב נְתַתָּנִי, וְנָתַתָּה לִי גֻּלֹּת מָיִם; וַיִּתֶּן לָהּ אֵת גֻּלֹּת עִלִּיּוֹת וְאֵת גֻּלֹּת תַּחְתִּיּוֹת"
כאשר באה עכסה אל בית בעלה, ראתה כי המקום צחיח ויבש, ולכן נפלה לרגלי בעלה מן החמור עליו רכבה, וביקשה ממנו כי ישאל מאת אביה כלב שדה ובו מקורות מים ("גֻּלֹּת" - מעיין מים, כמו "גַּל נָעוּל" שבשיר השירים ד', י"ב); דבריה באו אל אביה כלב, והוא אכן מעניק לה שדה נוסף ובו מקורות מים ממעל ומתחת. ב שמות המקומות בהם זוכה עכסה הם "גֻּלֹּת עִלִּית" ו"גֻּלֹּת תַּחְתִּית"; רד"ק מבאר כי. לפי יהודה אליצור, הביטוי "וַתִּצְנַח מֵעַל הַחֲמוֹר" בא לשבח את צניעותה הרבה של עכסה, אשר ירידתה מן החמור הייתה מהירה וזריזה כך שלא תפגע בצניעותה.
מייגן ברנן
קריירה
ב-16 באוקטובר 2019 הודיע ברנן שהיא תסיים את כהונתה כמנהל הכללית של הדואר עם תום תקופת כהונתה המלאה בת חמש השנים. עם זאת, בינואר 2020 הוארכה כהונתה עד למציאת מחליף. היא סיימה את כהונתה ב-15 ביוני אותה שנה והוחלפה בלואיס דג'וי.
משפחה
אחיה של ברנן עבד גם הוא בשירות הדואר בעיר הולדתם עד למותו ב-2013.
עכסה
בקשתה של עכסה
"אֶרֶץ הַנֶּגֶב" המוזכרת בדברי עכסה אינה חבל-הארץ הנגב שבישראל, אלא האזור המדברי אשר בדרום הר חברון, ובו רק מקורות מים מועטים כמו אלו אשר בזיף ובכרמל.
עכסה בספר דברי הימים
ב מתוארת עכסה כבתו של כלב בן חצרון, ולא של כלב בן יפונה. ישנן שתי סברות ליישוב העניין:
בספר דברי הימים מוזכר גם שלעתניאל היה בן ושמו חֲתַת ומסתבר שהיה זה בנו מעכסה.
יחסי וייטנאם–קוריאה הדרומית
יחסי וייטנאם–קוריאה הדרומית נוסדו ב-22 בדצמבר 1992, אם כי הן קיימו יחסים ארוכים עוד קודם לכן.
העת העתיקה
כבר בעת העתיקה עברו קווי דמיון בין שתי המדינות, כששתיהן היו חלק מהספירה התרבותית המזרח-אסיאתית וחלקו את האמונה והפילוסופיה שבקונפוציאניזם וכן את מבנה הממשל, התרבות והחברה שבשתי המדינות. צ'ו צ'י-וון, מושל ומשורר קוריאני, חשף בפני בני עמו את הידע של צפון וייטנאם בחיבורים שכתב.
מלחמת וייטנאם
במהלך מלחמת וייטנאם שתי המדינות בקוריאה, הן הצפון והן הדרום, גילו מעורבות במלחמה וסייעו לצד שהיה קרוב להשקפתן. שתי המדינות סייעו בין היתר בכוח אדם, ציוד וכדומה, אם כי דרום קוריאה שלחה יותר סיוע בהשוואה לשכנתה מצפון. נשיא דרום קוריאה, לי סינג-מן, הציע לשלוח לדרום וייטנאם כוחות ב-1954, אולם הצעתו נדחתה על ידי מחלקת המדינה האמריקאית. הכוחות הראשונים מדרום קוריאה שהגיעו לווייטנאם כעבור 10 שנים לא היו לוחמים, והיו חלק ממשלחת בית החולים של קוריאה הדרומית. בסך הכל, בין השנים 1965 ל-1973, לחמו בווייטנאם 213,853 חיילים דרום קוריאנים, ולפי משרד התרבות והתקשורת של וייטנאם הם גרמו להריגתם של 41,400 לוחמי הצפון ו-5,000 אזרחים. עם זאת, לא מדובר במספרים רשמיים מאחר שלא התקיימה חקירה בנושא. לאחר מלחמת וייטנאם היו במדינה אלפי ילדים שנולדו כתוצאה מאונס נשים וייטנאמיות על ידי חיילי דרום קוריאה.
בשנת 2001 התנצל נשיא דרום קוריאה קים דה-ג'ונג על הסבל והכאב שגרמה לתושבי וייטנאם במהלך המלחמה, הגם שלא מדובר במעשה מכוון. הוא הבטיח להמשיך לתמוך בפיתוחה של וייטנאם.
כיום
בשנת 2006, אחרי ניסוי גרעיני של צפון קוריאה, הביע דובר משרד החוץ בווייטנאם את דאגתה הכבדה של ממשלת וייטנאם מהניסוי, וקבע כי הוא יגביר את המתיחות ויאיים על היציבות באזור, וכן כי ממשלתו תומכת בפירוז חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני.
פנחס שחר
פנחס שחר (נולד ב-1939) היה מפקדו החמישי של משמר הגבול.
יחסי וייטנאם–קוריאה הדרומית
כיום
בשנת 2009 הסכימו שתי המדינות על העלאת היחסים לדרגת "שותפות מקיפה".
פנחס שחר
שחר נולד בפולין, ובזמן מלחמת העולם השנייה היגר לאזור אזרבייג'ן ובסוף המלחמה חזר לפולין ומשם עלה עם אחיו שבתאי ואחותו חנה לארץ ישראל, הוא היה חי עם אחותו בקיבוץ דפנה, שירת בצה"ל בחטיבת גולני כמפקד כיתה, קצין ומפקד פלוגה.
יחסי וייטנאם–קוריאה הדרומית
סחר
בשנת 2018 הסתכם היקף הסחר בין המדינות בכ-67.2 מיליארד דולר אמריקאי. עיקר הסחורות שווייטנאם ייצאה לקוריאה הדרומית, בשווי כולל של 19.6 מיליארד דולר, היו ציוד אלקטרוני, פריטי לבוש וציוד אופטי. עיקר הסחורות שקוריאה הדרומית ייצאה לווייטנאם באותה שנה בהיקף כולל של 47.6 מיליארד דולר, היה ציוד אלקטרוני, אופטי ופלסטיק.
פנחס שחר
התגייס למשמר הגבול ב-1964, שירת כסגן ומפקד פלוגה ה', מפקד פלוגה י"ב ומפקד פלוגה י"ג, קצין המבצעים של מחט"ב 2, מפקד מג"ב איו"ש וסגן מפקד מג"ב בשנים 1978 עד 1983. במהלך שירותו במשמר הגבול קיבל פנחס את עיטור המופת על חילוץ פצוע תחת אש בקרב ליד איבטן.
יחסי וייטנאם–קוריאה הדרומית
תיירות
נכון ל-2018, כ-3,485,406 דרום קוריאנים ביקרו בווייטנאם, המדינה השנייה בגודלה מבחינת התיירות הנכנסת לווייטנאם (המדינה הראשונה היא סין עם 4,966,468 תיירים).
פנחס שחר
ב-1983 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקד משמר הגבול, הוא שירת בתפקיד עד 1989. בשנים אלו בוטלו המרחבים הקיימים בארגון והוקמו שלוש מפקדות גזרתיות לאזורי צפון הארץ, דרום הארץ ויהודה ושומרון. כמו כן הוקמו יחידות חדשות לאבטחת הר הבית, הועברה לחיל האחריות על אבטחת נציגויות דיפלומטיות והוקמה מפקדה לביטחון שוטף בירושלים. בתגובה לפרוץ האינתיפאדה הראשונה, בשנת 1988 עם היציאה למבצע מחשבה תחילה קיבל משמר הגבול את אחריות האכיפה במזרח ירושלים ובשנת 1989 קיבל את השליטה על עזה עם אחריות כוללת על יחידות צה"ל בעיר.
לופוחובה (כפר)
לופוחובה (בפולנית: Łopuchowo) הוא כפר בצפון-מזרח פולין, בפרובינציית פודלסיה, ב, בגמינה. הכפר ממוקם כשבעה ק"מ דרומית-מערבית לטיקטין וכ-25 ק"מ מערבית למרכז המחוז ביאליסטוק. נהר עובר בכפר, ממערבו.
היסטוריה
החל מהמאה ה-13 השתייך הכפר לדוכסות הגדולה של ליטא. עם איחוד לובלין בשנת 1569 הכפר היה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי. בחלוקת החטיבות המנהליות של פולין בין השנים 1975–1998, העיר הייתה מבחינה מנהלית חלק ממחוז ביאליסטוק. נכון לראשית המאה ה-21 בכפר מתגוררים כ-250 תושבים.
דמוגרפיה
נכון ל-31 במרץ 2011, בכפר 259 איש. פחות מחמישית מהם בני נוער, ומעט יותר מחמישית מהם בגיל הפרישה. 121 מהם גברים, ו-138 מהם נשים.
יער לופוחובה
כקילומטר צפונית-מזרחית לכפר משתרע יער לופוחובה, בשטח של כ-10 קמ"ר. היער מפריד למעשה בין לופחובה לבין טיקטין הסמוכה לו (כשני ק"מ מזרחית לפאתי היער, בצפונו).
באמצע היער, כקילומטר וחצי מלופוחובה, וכחמש קילומטר מטיקטין על הכביש המחבר ביניהן, בוצע טבח יהודי טיקטין ב-25 באוגוסט 1941. במהלך הטבח רצחו הגרמנים כמעט את כל יהודי טיקוצ'ין ביער לופחובה. נכון להיום, מקום הקבורה ההמוני מסומן ויש אנדרטאות המנציחות את הקורבנות:
תרבות האספרנטו
תרבות האספרנטו (באספרנטו: Esperanto-kulturo) היא מכלול של יצירות תרבותיות, מסורות, התנסויות תרבותיות וערכים משותפים של חברי הקהילה האספרנטיסטית ודוברי השפה הבינלאומית אספרנטו בעולם. מאז היווסדה בסוף המאה ה-19 הלכה והתפתחה תרבות האספרנטו והיא כוללת אמנות, ספרות, מוזיקה, עיתונות, אירועים בינלאומיים ומנגנוני עזרה הדדית.
הוגה השפה אליעזר לודוויג זמנהוף ייעד אותה לשמש לא רק כשפת עזר בינלאומית שתהא שימושית וקלה ללמידה על מנת שתהיה שפה שנייה עבור כלל האנושות ותשמש לתקשורת תכליתית - כי אם גם כשפה המבקשת לבסס נכסי תרבות משותפים עבור כלל דובריה והמעודדת היכרות בין תרבותית ויצירה של 'תרבות גלובלית' המבוססת על חוויות אנושיות משותפות. כך הקפיד זמנהוף להדגיש כבר בספרו הראשון, כי השפה מאפשרת ביטוי נרחב ויצירתי - באמצעות שילוב של מספר קטעים מתורגמים מהתנ"ך בתוכו, קטעי תפילה מתורגמים, וקטעי שירה מקוריים שכתב באספרנטו.
הוראה ולמידה של השפה
הוראת השפה, לימוד ולמידה, היו מההתחלה פעיליות מרכזיות וחשובות בתנועה ובתרבות אספרנטו. קורסים מאורגנים מעת לעת על ידי ההתאגדות הלאומית בכל מדינה. קיים מגוון והיצע רחב של קורסים וטכניקות ללימוד השפה. מספר לא מבוטל של ספרים ועזרי למידה ברשת נוצרו למטרה ספציפית זאת ונגישים לכל אחת ואחד. בימינו אחד הקורסים המקוונים המפורסמים ביותר עבור אספרנטו, מופץ דרך האפליקציה ללימוד שפות דואולינגו.
אף על פי שניתן ללמוד אספרנטו בקורסים באוניברסיטאות מסוימות, למשל באוניברסיטת מסריק בברנו (צ'כיה), רוב האנשים לומדים את השפה בעצמם, באמצעות התכתבות או קורסי מולטימדיה (בדואר אלקטרוני), דרך אתרים כגון לרנו! או בשיטה קדם-אינטרנטית בהשתתפות בקורס שמציע מועדון אספרנטו מקומי. על פי סקר בפייסבוק 8% למדו את השפה באוניברסיטה, מעטים בתיכון ציבורי, או בבית ספר, 59% בעצמם באמצעות ספר או באינטרנט, 30% במועדון או עם חבר; 2% למדו במשפחה. בסך הכל, לימוד עצמי והוראת מועדונים מספקים כ־90% מדוברי האספרנטו בסקר. ספרי לימוד ועזרים אחרים ללומדים בכוחות עצמם קיימים ביותר ממאה שפות.
בייחוד למי שכבר מכיר שפה אירופאית אחת או יותר, ניתן יחסית מהר מאוד להתחיל להבין זה את זה בשפה בינלאומית, המהווה מבוא אידיאלי ללימוד שפות זרות. לאחר מספר שבועות, סטודנטים יכולים להתחיל להתכתב באספרנטו ולאחר מספר חודשים הם יכולים להשתמש בשפה באופן עצמאי. בסקר פייסבוק (52%) דיווחו כי הם התחילו להשתמש באספרנטו כמעט לאחר פחות מ -20 שעות לימוד, (19%) לאחר 20–29 שעות למידה.
תצפיות ניסיוניות ובלתי פורמליות מצביעות על כך שלמידה מוקדמת של אספרנטו עשויה אף להיות השפעה חיובית על רכישת שפות זרות אחרות (זה נקרא אפקט פרופידאוטיקה). כבר נעשו כמה ניסיונות לחקור את התופעה באופן רשמי: למשל, קבוצת סטודנטים שלמדה אספרנטו במשך שנה אחת ואז צרפתית במשך שלוש שנים קיבלה תוצאות טובות יותר מקבוצת ביקורת שלמדה צרפתית במשך כל ארבע השנים. תוצאות דומות הושגו גם כאשר השפה השנייה הייתה יפנית או על ידי קיצור הניסוי בחצי. עם זאת, המחקר המוזכר אינו כותב כיצד מתקדמים סטודנטים שלמדו בשנה הראשונה שפה שאינה אספרנטו, למשל לטינית.
ספרות
באספרנטו נכתבת ספרות מקור רחבה, וכן ספרים רבים מתורגמים אליה מהשפות הלאומיות השונות. על פי ההערכות, ישנם כיום בין 25 ל-50 אלף כותרים באספרנטו. חלק ניכר מהיצירות שנכתבו במקור באספרנטו, לא תורגמו מעולם לשפות אחרות ועל כן אינן מוכרות בקרב הציבור שאיננו דובר את השפה. גם ארגון הסופרים הבינלאומי כולל בתוכו סקציה של סופרים באספרנטו שהוקמה ב-1993. ב-2008 הוקם גם ארגון האקדמיה לספרות האספרנטו. מכירת ספרים או ספריית השאלה (libroservo) היא פעילות מקובלת במועדוני וקהילות האספרנטו ברחבי העולם. בין היצירות המוכרות שתורגמו לאספרנטו אפשר למנות את הזקן והים, שר הטבעות, מאה שנים של בדידות. בקטגוריית ספרי הילדים אפשר למנות בין היתר את הנסיך הקטן, סדרת המומינים, טינטין ואסטריקס. עם זאת, הספרות המתורגמת באספרנטו נוטה לתרגם דווקא סיפורים פחות מוכרים, בין היתר בשל קשיים לקבל היתרים וזכויות. כך לדוגמה, מתרגמי הספר הראשון של הארי פוטר לאספרנטו, לא הצליחו לקבל את הסכמתה של המחברת ג.ק. רולינג להוצאת הספר בשפה. מנגד, ישנן יצירות רבות שתורגמו לאספרנטו שמעולם לא תורגמו לאנגלית - וזאת בין היתר בשל הקלות היחסית לקבל את אישורם של יוצרים קטנים יותר להפצת התרגום וכן כיוון שהמתרגמים בשפה נוטים לתרגם יצירות החביבות עליהם.
שירה כתובה
שירה היא מוטיב מרכזי בתרבות האספרנטו, ורבים מהכותבים בשפה מתנסים גם בכתיבת שירה בה, ובתרגום שירים לאספרנטו. בין היתר תורגמו לאספרנטו גם כמה משיריהם של משוררים מוכרים כגון היינריך היינה, הומרוס, פושקין, ויסלבה שימבורסקה ועוד. גם שיריהם של מספר משוררים ישראליים תורגמו, דוגמת נתן אלתרמן, נתן זך, חיים חפר, יונה וולך, ועוד.
תיאטרון ואופרה
קבוצות דרמטיות הן אחד מסוגי הפעילות הבולטים במועדוני האספרנטו מסביב לעולם. קבוצות אלו נהגו ונוהגות להעלות הן יצירות מתורגמות, והן חומרים מקוריים הנכתבים בשפה.
קולנוע סרטים
אספרנטו איננה נפוצה בקולנוע. ישנם סרטים ספורים בלבד באספרנטו באורך מלא, כשהבולטים ביניהם הם הסרט המלא הראשון שנעשה בשפה, Angoroj (חרדות), סרט-פשע באספרנטו שבויים ב-1964 על ידי הבמאי הצרפתי ז'ק לואי מהא (Jacques-Louis Mahé). הסרט המלא השני שנעשה כולו בשפה הוא סרט האימה אינקובוס (Incubus) שבויים ב-1966 על ידי הבמאי האמריקני לסלי סטיבנס - שהשפה בו נועדה לתת לסרט נופך מיסטורי וחסר-מקום.
במספר סרטים שולבה השפה בסצנות מסוימות. כך, בסרטו של צ'ארלי צ'פלין הדיקטטור הגדול, נעשה שימוש בשלטים באספרנטו. בסרט Idiot's Delight של קלרק גייבל ובסרט היפני Jan Arima no shūgeki שולבו דיאלוגים קצרים בשפה. בסרט הספרדי El coche de pedales הדמות הראשית מדברת לעיתים באספרנטו, וכך גם בסרט האמריקני קפטן פנטסטיק שולבו מספר דיאלוגים בשפה. השימוש באספרנטו בסרטים אלו שימש בין היתר כדי לתת ביטוי קולנועי מיקום בדיוני", רעיונות בינלאומיים, אוטופיזם או כדי לסמן דמויות כדוברות שפות רבות.
הבמאית נטלי מקהון יצרה סרט קצר בשם "סיפור אהבה אוניברסלי" (Universala Amrakonto) ובו אלמנטים שונים באספרנטו. ב-2018 יצרה סדרת רשת בשם "מחלה ושמה אהבה" (Malsano Nomita Amo) ובה קטעים רבים באספרנטו.
לאחרונה הופיעו גם מספר פרויקטים קצרים וסרטי חובבים באספרנטו. בין היתר בהפקת חברת הסרטים הברזילאית Imagu Filmoj הפיקה מספר סרטים באורכים משתנים. בשנת 2006 כחלק מהקונגרס העולמי באיטליה השיקה חברת Imagine את הסרט "גרדה נעלמה" (Gerda malaperis), בשנה שלאחר מכן הופיע הסרט "האב" (La patro). החברה הפיקה גם סרטים נוספים באספרנטו.
מוזיקה
מוזיקה היא חלק מרכזי מאירועי תרבות ומפגשים של אספרנטיסים, בהיותה שפה בינלאומית נוספת שבכוחה לגשר בין תרבויות. רבים מהמפגשים כוללים גם קונצרטים וקטעי נגינה חיה. שירים מולחנים רבים תורגמו לאספרנטו, על מנת שניתן יהיה באמצעותה להעמיק את ההיכרות בתרבויות הלאומיות השונות של דוברי השפה. לצד זאת, ישנם הרכבים רבים ומוזיקאים היוצרים מוזיקה מקורית באספרנטו במגוון ז'אנרים. בטולוז שבצרפת, פועלת גם ההוצאה המוזיקלית "Vinilkosmo" המתמחה בהפקת אלבומים מוזיקליים באספרנטו.
בין היוצרים המוכרים באספרנטו ניתן למנות את ג'ין מארק לסלר (Jean-Marc Leclercq) המכונה JoMo, להקת דולצ'מר, זמר הרגיי הגרמני ג'וני M, להקת kajto ההולנדית, להקת פרסונה השוודית ועוד.
תרבות מפגש ואירועים
ברחבי העולם פועלים אלפי מועדוני אספרנטו, ובהם קבוצות הנפגשות על בסיס קבוע לפעילות הנערכת בשפה זו וסביבה. מפגשי המועדונים כוללים לא אחת הרצאות שונות בנושאים מגוונים בתחומי המומחיות של החברים השונים במועדון, וכן אירוח של אורחים דוברי אספרנטו ממדינות אחרות. 15 בדצמבר, יום הולדתו של מייסד השפה זמנהוף, נחגג על ידי דוברי אספרנטו ברחבי העולם, בין היתר באירועים חגיגיים המכונים "ערב זמנהוף". במדינות רבות מתקיים מדי שנה 'קונגרס אספרנטו מקומי' אליו מגיעים חברי המועדונים מהמדינה וארוחים מחו"ל. כמו כן מדי שנה מתכנס גם כנס האספרנטו העולמי, המכנס אליו אלפי אספרנטיסטים מכל העולם ומתקיים במשך שבוע, בכל פעם בעיר אחרת בעולם. הקונגרסים, כוללים על פי רוב פעילות תרבותית מגוונת, הופעות מוזיקליות, הרצאות, ערבי שיח בנושאים שונים, מפגשים חברתיים ומשחקיים וכן סיורים וטיולים בארץ המארחת המודרכים באספרנטו.
באירועי אספרנטו, מקובל לפתוח "ינשופיה" (Gufujo), על פי רוב סלון לילי מואר בנרות בו ניתן לשבת להתרועע באווירה רגועה ולשתות משקאות קלים, תה או קפה - בלא אלכוהול ובלא עישון. המנהג החל בשנות ה-90, עבור משתתפי הקונגרסים הצעירים שביקשו מקומות לבילוי ולהיכרות בערבי הקונגרס. לעיתים יוצרים עבור באי האירוע "כסף אספרנטו" באמצעותו ניתן לרכוש דברי שתייה ומתיקה בינשופיה.
מגזינים וכתבי עת
רבים ממועדוני האספרנטו המקומיים או הלאומיים מפרסמים מגזינים קבועים, ולצידם מתפרסמים גם שורה של מגזינים וכתבי עת בינלאומיים היוצאים על ידי ארגונים בין לאומיים דוגמת "אספרנטו" המפורסם על ידי ה-UEA, מגזין Kontakto (קשר) של ארגון האספרנטיסטים הצעירים העולמי ו-Sennaciulo (חסר הלאום) המפורסם על ידי תנועת ה-SAT. על פי ההערכות ישנם למעלה מאלף מגזינים וכתבי עת היוצאים בשפה, שחלקם מתפרסמים באופן חופשי ברשת, ואילו חלקם זמינים רק למנויים ולמשלמי דמי מנוי.
בין כתבי העת המוכרים אפשר למנות את המגזין הפוליטי Monato (חודש), מגזין Beletra Almanako, מגזין הרשת Libera Folio (דף חופשי), והדו-שבועון Eventoj (אירועים). אחד המגזינים הוותיקים הפועלים עד היום הוא Heroldo de Esperanto שהוקם ב-1920. מגזין תנועת האספרנטו בישראל היוצא לאור על ידי האגודה לאספרנטו בישראל הוא ישראלה אספרנטיסטו.
מלבדם ישנם גם כתבי עת נושאיים באספרנטו בתחומים שונים, בין היתר: חינוך, מדע, רפואה, דת וספרות.
קהילת רשת
ישנן גם רשתות חברתיות הפועלות באספרנטו. האפליקציה Amikumu ("עשו חברים") הוקמה במקור על מנת לאפשר לאספרנטיסטים להכיר זה את זה ולחפש אספרנטיסטים אחרים בסביבתם ובהמשך פתחה גם ערוצים לדוברי ולומדי שפות נוספות המבקשים לחפש שותפים לשיחה. רשת נוספת, Mia Vivo (חיי), הוקמה באוקטובר 2020 והממשק שלה מזכיר מעט את זה של רשת פייסבוק - אולם היא מתנהלת כולה באספרנטו. לצידן פועלים ערוצים, קבוצות וקהילות באספרנטו, עם אלפי משתתפים, גם ברשתות נוספות שאינן מיועדות באופן מובהק לשפה: פייסבוק, טוויטר, וואטסאפ, טלגרם ומסטודון.
קהילת האספרנטו כוללת גם פעילות ענפה של אלפי בלוגים וולוגים (בין היתר ביוטיוב) אשר חלקם עוסקים בשפה עצמה, בלימודה ובפיתוחה וחלקם עוסקים בנושאים מגוונים אחרים - באמצעות השפה.
גם לוויקיפדיה גרסה בשפת האספרנטו המדורגת במקום ה-32 בעולם מבחינת גודלה, ובה למעלה מ-263 אלף ערכים. מהדורה זו נחשבת למהדורה הרב לאומית ביותר מבין מהדורות האתר, אך עם זאת, רמת הערכים בה אינה נחשבת לגבוהה.
אירוח
אחת המוטיבציות הבולטות בקרב לומדי אספרנטו לרכישת השפה היא הרצון ליצור קשרי היכרות במדינות שונות לצורכי טיולים ותיירות. Pasporta Servo הוא שירות שנועד לחבר בין דוברי השפה המבקשים להתארח במקומות שונים בעולם לבין אנשים המבקשים לארח אספרנטיסטים בחינם, במודל של כלכלת מתנות. הפרויקט מתוחזק על ידי ארגון הצעירים האספרנטיסטים (TEJO). הפרויקט עובד בסגנון כלכלת מתנות, והמשתתפים בו אינם רשאים לגבות תשלום עבור האירוח במסגרתו. אורחים העושים בו שימוש מתבקשים לשוחח במהלך האירוח עם מארחיהם, רק באמצעות אספרנטו.
הפרויקט התחיל בשנת 1966 על ידי הפסיכולוג רובן פלדמן גונזלס שפתח שירות אירוח לדוברי אספרנטו בארגנטינה. ב-1974 החל לצאת לאור ספרון של כתובות ופרטי הקשר של כ-40 מארחים. באוגוסט 2008, עלה אתר האינטרנט של הפרויקט עם 1225 מארחים מכ-90 מדינות. כיום רשומים בו 2,215 מארחים מ-113 מדינות ו-1,581 ערים ברחבי העולם.
ZEO
ב-1997 פרסם האספרנטיסט הוגו רולינגר ספר מאוייר ובו רשימה של 1044 אובייקטים ב-54 מדינות שנקראו על שם שפת האספרנטו או מייסדה ד"ר זמנהוף, אותם כינה amenhof/Esperanto-objektoj או בראשי התיבות ZEO. מאז פרסום הרשימה, מציאת אובייקטים שכאלו - ואף אובייקטים שאינם נקראים ישירות על שם השפה אלא עושים בה שימוש במקומות מפתיעים כגון בשמות עסקים ומסעדות, או קרויים על שם פעילים מרכזיים אחרים בתנועה, נעשה לתחביב של דוברי השפה. אספרנטיסטים רבים מבקשים לבקר אתרים שכאלו במהלך טיוליהם בעולם.
ה-ZEO הישן ביותר הוא ספינה בשם אספרנטו שהושקה בשנת 1896 בספרד. ה-ZEO הגבוה ביותר הוא אנדרטה בגובה 12 מטרים מ-1989 הממוקמת בסבאדל שבספרד. הרחוב הארוך ביותר הקרוי על שם השפה הוא רחוב אספרנטו בעיר São Sebastião do Caí שבברזיל. כמו כן, ישנם שני אסטרואידים הקרויים אף הם על שם השפה ומייסדה: 1421 Esperanto ו-1462 Zamenhof.
שידורי רדיו
למספר תחנות רדיו יש שידורים קבועים באספרנטו, וכן ישנן תחנות המשדרות באספרנטו ברשת האינטרנט בלבד. בוושינגטון פועלת תחנת TutMonde הזמין גם ברשת. הרדיו הבינלאומי של סין משדר שעה באספרנטו מדי יום מאז שנת 1964. רדיו ותיקן משדר תכנים באספרנטו מאז 1980. גם לרדיו הוואנה הקובני ישנן תוכניות באספרנטו. מלבד שידורי הרדיו ישנם עשרות פודקסטים המוקלטים באספרנטו וזמינים ברשת.
דת
זמנהוף עצמו תרגם את כתבי התנ"ך, הברית החדשה ומספר תפילות נוצריות. לאורך השנים, נעשה גם שימוש בשפת האספרנטו לצורך קיום טקסי תפילה המשותפים לבני לאומים שונים הדוברים שפות שונות ואף לעריכת אירועים בין דתיים. ארגוני אספרנטו בעלי אוריינטציה דתית קמו אף הם, בהם: התאחדות האספרנטיסטים הקתולים (IKUE), מעגל האספרנטיסטים הנוצרים אורתודוקסים, אגודת האספרנטו המוסלמית, ליגת האספרנטו הבודהיסטית (BLE) ומנגד - ארגון האספרנטו האתאיסטי העולמי.
מספר דתות ואמונות פיתחו יחס מיוחד כלפי השפה, וזאת בשל המסר הכלל אנושי שלה. כך למשל בהאא אללה, מייסד האמונה הבהאית, ביקש לקבוע אותה כשפה בינלאומית והיא משמשת כשפה המגשרת "אד הוק" במוסדות הדת הבהאית. אספרנטו ממלאת גם תפקיד ניכר גם בפלג הדתי היפני אומוטו, שמאמיניו רואים בזמנהוף, הוגה השפה, בחזקת אל.
מוזיאונים לאספרנטו
ברחבי העולם ישנם מספר מוזיאונים, ארכיונים ותערוכות המציגים פריטים מההיסטוריה של השפה והתפתחות התרבות והתנועה סביבה. מוזיאונים אלו פועלים פעמים רבות בצמוד לספריות האספרנטו הגדולות. בין המוזיאונים המפורסמים אפשר למנות את מוזיאון האספרנטו ואוסף השפות המתוכננות בווינה בירת אוסטריה, את מרכז לודוויג זמנהוף בעיר הולדתו ביאליסטוק שבפולין, את אוסף האספרנטו של המוזיאון העירוני בעיירה Česká Třebová ואת מוזיאון האספרנטו בעיירה סביטבי שבצ'כיה, מוזיאון האספרנטו האוניברסלי שבזאוזהואנג (Zaozhuang) שבסין, את מוזיאון האספרנטו הלאומי בעיירה גריי בצרפת, את מוזיאון האספרנטו של העיירה סובירטס שבחבל קטלוניה בספרד.
סמלים
על אף שאספרנטו איננה שפה של עם מסוים או מדינה מסוימת, לקהילה דוברת השפה ישנו סמל ודגל - הירוק המייצג תקווה, והכוכב עם חמש הזרועות המייצגות את חמש היבשות. סמל נוסף של הקהילה האספרנטיסטית הוא סמל 'היובל' שעוצב לציון מאה שנים להולדת השפה, ובו משולבות האותיות Э ו-E, האותיות הראשונות של המילה אספרנטו בכתב לטיני ובכתב קירילי, המייצגות את אחדות הקהילה האספרנטיסית ברחבי העולם, בדגש על תקופת המלחמה הקרה בה נוצר סמל זה.
כמו כן, לאספרנטו גם המנון משלה, La Espero (התקווה), אשר חובר על ידי זמנהוף עצמו והולחן על ידי הברון הצרפתי פליסיאן מני דה מניל, והמושר בכל אירוע אספרנטיסי מרכזי.
שמשון שטוקהמר
רבי שמשון שטוקהמר (ה'תרנ"ט, 1899 – י"ג באייר ה'תש"ה, 26 באפריל 1945) היה רב, סופר ועיתונאי-פובליציסט, פעיל בולט באגודת ישראל וחבר בוועד הרבנים בוורשה ובאגודת הרבנים בפולין. בגטו ורשה היה בין הרבנים הפעילים בגטו, מחברי היודנראט, עד לשלהי ימי הגטו. נפטר לקראת סיום מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד בסוקאל שבגליציה המזרחית (אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית) למשפחה מחסידות בלז. אביו היה למדן מיוחס אשר שימש כשוחט ובודק בעירו. למד בחיידר בסוקאל, ולאחר מכן בקלויז בבלז. בגיל 20 (או 17) קיבל היתר הוראה מרבי דוד הורוויץ מסטניסלאב ומרבי אברהם יעקב הורוביץ מפרוביז'נה. בהמשך עמד לבחינה ממשלתית בלבוב, אותה עבר והוכר כרב מעטם הממשלה. בשנת ה'תרפ"ה נשא את בתו של רבי יצחק וילצ'ק מ, פרוור ורשאי (כיום חלק מוורשה), ועבר לגור בעירו של חותנו. שם הכיר את רבי מנחם זמבה שבאותם ימים עדיין ניהל את עסק הפלדה שקיבל מחותנו, לצד פרסומו כגאון ותלמיד חכם מובהק, ורבי שמשון שטוקהמר הושפע משיטת הלימוד של הרב זמבה. אשתו שימשה כפקידה בקהילה היהודית בוורשה (יחד עם אשתו של אהרן צייטלין), ומשם הייתה פרנסת הבית.
בעקבות אביו, נמנה אף הוא על חסידות בעלז, והיה נוסע מגיל צעיר אל רבו רבי ישכר דב רוקח למקום שהותו בימי מלחמת העולם הראשונה (אחר שהעיר בעלז ניזוקה קשות): מונקאץ' שבהונגריה ואולשיצה שבגליציה המזרחית.
היה בעל אופקים רחבים והתעניינות בתחומי חול רבים, בדומה לחינוך בגליציה המזרחית, ובשונה מהמקובל בפולין הקונגרסאית. כתב מאמרים ביידיש ובעברית, מהם התפרסמו ביומון דער יוד, ואחר כך ביומון דאס יודישע טאגבלאט, שם אף היה לכותב קבוע מדי יום שישי. סגנון כתיבתו היה קולח ובהיר, תוך חתירה לבירור דברים שעל הפרק, עם ביסוס ואחריות לדבריו; מה שהקנה למאמריו שם של אמינות. הוא כתב באופן ענייני ואובייקטיבי, ובאופי בלתי מתפלמס. גם בכתיבתו נזהר היה שלא לתקוף יריבים אידאולוגיים ואנשי ציבור אחרים, ואת עמדתו כתב מתוך אדיבות ונימוס, בלא לפגוע באיש. בכלל היה נמנע ממחלוקות מפלגתיות. מאמריו עסקו בעיקר בתחום הרבני, בענייני כשרות, שבת וכיוצא בהן, ומאמריו התהדרו בידיעות תורניות רבות לצד ניחוח חסידי שורשי, בהגנה על ערכי התורה והאמונה. מבין מאמריו העיתונאיים ניכרת בקיאותו בפוליטיקה הציבורית-דתית של יהדות פולין. בשנת ה'תרצ"ג, בעקבות ידיעה עיתונאית שהופיעה בדאס יודישע טאגבלאט, שעוררה ביקורת קוראים קשה, התמנה למבקר בעיתון, ותפקידו היה לנטר את כל המאמרים בעיתון, למנוע דבר דומה בעתיד.
היה חבר באגודת הרבנים בפולין, ושימש כעיתונאי וסופר עבורה.
בשנת ה'תרצ"ג התמנה למרצה בתלמוד לתלמידי שיעורים מקצועיים בבית הספר המקצועי על שם נתנזון. שיעורים אלו, כמו בכלל אותו המוסד, תוקצבו על ידי הקהילה היהודית. רוב משתתפי שיעוריו היו בחורים חרדיים. במסגרת עבודתו זו בלטו כישוריו החינוכיים ויכולת הסברתו.
עם הרחבת מעגל חברי ועד רבני ורשה בשנת ה'תרצ"ד, נוסף רבי שמשון שטוקהמר לוועד. טרם התמנותו קיבל היתר הוראה מרבי אהרן לוין מריישא, על פי דרישת קהילת ורשה. במסגרת תפקיד זו, אליו התמסר במיוחד, פעל רבי שמשון שטוקהמר בענייני כשרות ושמירת שבת, לצד עניינים דתיים נוספים. מקצוע הסופרות שלו שימש את הוועד, ורבים מהכרוזים וההודעות של הוועד נערכו על ידו. בעת המאבק על השחיטה הכשרה לקח חלק פעיל, וגילה בקיאות רבה בתחום השחיטה, מבחינה דתית, הומנית ומוסרית.
היה פעיל בתנועת אגודת ישראל, והשתתף בוועידותיה השונות, בהן היה מרצה על התחזקות בלימוד תורה ובשמירת הדת. גם בפעילותו זו אופיין במתינות ובנעימות סבר. נחשב בקהילה היהודית בוורשה כחברותי ובעל מעמד ציבורי מוערך, עם עשייה נמרצת ובעלת חזון.
בזמן הכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה, התגורר בפרוור הוורשאי פראגה. לאחר שנמלטו מפולין כמה מחברי היודנראט, מינה אדם צ'רניאקוב חברים חדשים ליודנראט, ובהם את רבי שמשון שטוקהמר. במסגרת מינוי זה השתדל רבות לסייע ליהודים החרדים בגטו ורשה, אשר נעדרו זכויות רבות שניתנו למוסדות אחרים שאינם חרדיים. כמו כן פעל בגטו למנוע את שילוחם של אישים תורניים למחנות עבודה, וכן בהבאת נפטרים לקבר ישראל. בקיץ תש"ב (1942) התקיים בביתו כנס חירום של רבנים מגטו ורשה, בעקבות גירוש יהודי לובלין והשמדת היהודים בטרבלינקה ומיידנק. בכנס השתתפו גם רבי יהודה לייב אורליאן, רבי מנחם זמבה ורבי שמחה טרייסטמן.
לקראת האקציה הגדולה בגטו, נאסר יחד עם עוד 10 חברי יודנראט וכמה עשרות פקידים נוספים. לאחר שלושה ימים בהם שהה בבית כלא, שוחרר לביתו שבגטו. לאורך כל האקציה הוא הסתתר עם משפחתו, וכך חמקו משילוח להשמדה. יחד עם רבי אלכסנדר זושא פרידמן ורבי קלונימוס קלמיש שפירא (האדמו"ר מפיאסצנא), הוא חיבר תפילה מיוחדת למשולחי הגטו שנלקחו ליעד בלתי ידוע. בשלהי 1942, כ"ה בכסלו ה'תש"ג, הגיע לידי הנהלת הגטו עשרות סרטיפיקטים עבור נשים שבעליהן נמצאים בארץ ישראל. הרוב הגדול של נשים אלו כבר שולחו לטרבלינקה. הוחלט שבמקומן יקבלו את הסרטיפיקטים אישים חשובים בגטו, בהם נמנה גם רבי שמשון שטוקהמר. לבסוף התוכנית לא יצאה לפועל.
רבי שמשון שטוקהמר תמך במרד גטו ורשה, כבר בשלבי ההכנות למרד. הוא קיבל הצעת מילוט לו ולמשפחתו על ידי הכמורה הפולנית המקומית, יחד עם רבי מנחם זמבה ורבי דוד שפירא (חתנו של רבי חיים יהושע גוטשכטר), אך סירב ובחר להישאר עם שאר היהודים. בחודש שבט ה'תש"ג (ינואר 1943), עם פתיחת גל השילוחים השני, נתפסה משפחתו. אשתו וארבעת ילדיו הוצאו להורג, והוא נשלח למחנה העבודה פוניאטובה. עד שלב זה, מתוך כעשרים רבנים שהיו בגטו בראשיתו, נותר רק הוא עם רבי מנחם זמבה ורבי דוד שפירא. רבי שמשון שטוקהמר נלקח מפוניאטובה והתגלגל למחנות אחרים. בחג הפסח ה'תש"ד (1944) שהה במחנה העבודה בודזין. לפי מקורות אחרים רבי שמשון שטוקהמר שהה בגטו ורשה עד למרד בגטו, ואחר המרד הוא הועבר לבודזין. ראש המחנה היהודי בבודזין היה שטוקמן, והוא דאג לו ולרבי דוד שפירא ולעוד אישים מוורשה שהיו עמהם שם. הם קיבלו תנאים טובים, ועבדו בבית המרחץ והחיטוי שבמקום, בעבודה במקום שקט ונוח, בו היו צריכים לעבוד רק בעת ביקורות. לבסוף הועבר רבי שמשון שטוקהמר למחנה הריכוז פלוסנבירג, בו שהה כשנה. בשלב מסוים נחלה והועבר לבית החולים שבמחנה, אך הצליח להחלים ולשוב לעבודה הסדירה במחנה. חבריו למחנה העידו כי היה מקור לעידוד והשראה, כאשר חיזק את סובביו באמונה ובתקווה. כמו כן העידו כי התאמץ בקיום המצוות, כמו הימנעות מאכילת חמץ בפסח כל ימי החג, בשנת ה'תש"ה שקודם שחרור המחנה.
ב-20 באפריל 1945 (ז' באייר ה'תש"ה), עם התקדמות הצבא הרוסי במזרח, פונה המחנה, ומפקד המחנה הורה על העברת האסירים ברכבת דרומה. המסלול בו עברו האסירים הופצץ לאורכו מספר פעמים על ידי כוחות הברית, ובאחת ההפצצות נפגע רבי שמשון שטוקהמר קשות. בי"ג באייר הוא מת מפצעיו, שלושה ימים לפני שחרורם על ידי כוחות הברית. הוא נקבר ב שבמחוז.
כתביו
כתב מספר תשובות בהלכה. כתב מספר חיבורים, אך אלו נותרו תחת הריסות גטו ורשה, ברחוב מרונובסקה וברחוב מילא 63 (בבניין התלמוד תורה של האדמו"ר מגור רבי אברהם מרדכי אלתר). שרדו מאמרים שונים שלו שהתפרסמו בעיתונות שבין שתי מלחמות העולם ובבמות ספרותיות אחרות. מתוך השו"תים שלו, שרדה תשובה אחת, בנושא "עניין חילול שבת להצלת מאבד עצמו לדעת". זו התפרסמה במאסף התורני "תלפיות".
זיהום האוויר באזור מפרץ חיפה
זיהום האוויר באזור מפרץ חיפה הוא זיהום אוויר שעיקר מקורו הוא מהמפעלים המזהמים שבמפרץ חיפה, אך לא רק. מחקרים שונים הצביעו על קשר אפשרי בין זיהום האוויר לרמות תחלואה של תושבים באזור במחלות שונות. עם זאת מרבית המחקרים נעשו בגישה אקולוגית ומכאן שלא יכלו להוכיח קשר סיבתי בין זיהום האוויר לרמת התחלואה.
רקע
מפרץ חיפה משפיע על ערים נוספות, הגובלות בו, או נמצאות בסמוך, ביניהן הקריות, קריית טבעון, יגור, כפר חסידים ורכסים. מפעלי הכימיקלים ומוצריהם, מפעלי זיקוק הנפט ומפעלי הפלסטיק והגומי, המרוכזים ברובם במפרץ חיפה, הם כ-4.4% מכלל מפעלי התעשייה בעיר חיפה. במחוז חיפה פועלים כ-31 מפעלים המוגדרים מפעלים גדולים בעלי השפעה אזורית. 20 מהמפעלים פועלים במפרץ חיפה
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החלו מאבקים אזרחיים בנושא איכות הסביבה בישראל בכלל, ובאזור מפרץ חיפה בפרט, שלוו בהמשך בחקיקה ובאכיפה של הגבלות על פליטות תעשייתיות. בשנת 2011, בעקבות החלת חוק אוויר נקי (2008) והגבלת היתרי הפליטה למפעלים, החל תהליך מדורג של ירידה בפליטות באזור מפרץ חיפה. בשנת 2015 התקבלה בממשלה התוכנית הלאומית לצמצום זיהום אוויר ולהפחתת סיכונים סביבתיים באזור מפרץ חיפה.
נמל חיפה ותחבורה יבשתית כגורמים לזיהום אוויר
לנמל חיפה תרומה משמעותית לזיהום האוויר במפרץ חיפה. על פי מחקר אקדמי שבוצע על ידי ד"ר אליקים בן חקון מהפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון, נמל חיפה הוא גורם זיהום האוויר העיקרי במפרץ חיפה בתחום תחמוצות גופרית, חנקן וחלקיקים נשימתיים. עם זאת, המשרד להגנת הסביבה לא קיבל את מסקנות המחקר.