cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ויגו, רוזן רוזנבורג
ביוגרפיה
כמקובל בבית המלוכה הדני, עם נישואיו לפשוטת העם ויתר ויגו על מקומו בקו הירושה של דנמרק לכתר, והפסיד את תואר נסיך דנמרק, ואת התואר של הוד מלכותו. עם אישורו של המלך, הוא קיבל את התואר "הנסיך ויגו, רוזן רוזנבורג" ואת התואר הוד מעלתו ב-21 בדצמבר 1923. אף על פי שהתואר נעשה תורשתי עבור כל צאצאיו הלגיטימיים בקו הגברי, תואר הנסיך הוגבל לעצמו ולאשתו בלבד (כלומר "הנסיך והנסיכה ויגו" וכו'). לזוג לא היו ילדים.
הנסיך ויגו מת באבלטופט בשנת 1970.
מאיר בן ברוך הלוי
רבי מאיר בן ברוך הלוי מווינה (גם: מהר"ם הלוי, מהר"ם סג"ל, מהר"ם ס"ל) היה רב בפרנקפורט וארפורט וראש ישיבת וינה במפנה המאה ה-15 ואחד מחשובי הרבנים באשכנז שלאחר תקופת בעלי התוספות. יש שייחסו לו את ייסוד "הסמיכה האשכנזית" (סמיכת "מורנו"). ידוע גם בשל מעורבותו בפולמוס רבנות צרפת.
ביוגרפיה
מעט מאוד ידוע על תולדות חייו. נולד בעיר פולדא, ועל כן מכונה לעיתים "מהר"ם פולדא". ככל הנראה אביו נהרג על קידוש השם בגזירות ק"ט, ועל כן מכונה דרך קבע "הקדוש רבי ברוך". נראה שהספיק בצעירותו, לפני הגזרות, ללמוד בארפורט אצל רבי אלכסנדרי זוסלין הכהן בעל ספר "האגודה", וייתכן שלאחר מכן למד אצל רבנים נוספים, שורדי הגזרות. לא ידוע בבירור על מקומו ומעשיו של מהר"ם לאחר הגזירות. כנראה כיהן לאחר הגזרות כרבה הרשמי של ארפורט ושם למד אצלו רבי הלל 'הזקן' מארפורט. ידוע שבחלקן כיהן כרבה של פרנקפורט, וייתכן שלמד אצלו שם רבי יום טוב ליפמן מילהויזן, אך הידיעות על כך מקוטעות וכנראה לא התגורר בה ברציפות. ייתכן שהוא רבי מאיר מביירוית שמונה בשנת 1372 לרבה של נסיכות אנסבך בידי הנסיך (כנראה פרידריך החמישי), אך הדבר אינו ברור. אף שאין על כך ידיעות ברורות, סביר למדי שלפחות בחלק משנים (כנראה בשנות השישים של אותה מאה) אלה החזיק ישיבה בוורמייזא, ואז למד אצלו רבי שמשון איש ירושלים (המכונה גם רבי שמשון מדורין). השערה זו מתחזקת מהופעתו בממורבוך של יהדות וורמייזא (ראו לקמן).
בשנת קמ"ג (1383) עבר לנירנברג, אך לאחר כשנתיים שב לפרנקפורט. בשנות ישיבתו השנייה בפרנקפורט העלילו עליו עלילה והוא הושם במאסר. בכ"ג באדר ה'קנ"ב (1392) שוחרר ממאסרו ועקר לווינה, שם נתמנה כראש ישיבתה לצד רבי אברהם קלויזנר. נאמר עליו כי הביא עמו לווינה את מסורת חכמי אזור הריינוס וידע את "כל שרשי דתיה ומנהגיה", ומעבר זה מסמל את מעבר מרכז התורה מאשכנז לאוסטריה למשך הדורות הבאים. עם זאת, נראה שמעמדו באוסטריה היה מרכזי פחות ממעמדו במקומו הקודם באשכנז, שכן רבי אהרן בלומלין, שלמד באוסטריה בשנים אלה, כנראה לא למד אצלו. התעודות הרשמיות האחרונות המזכירות אותו נכתבו בשנת ה'קס"ו (1406), ומשם ואילך נזכרת אשתו כאלמנה, וכנראה נפטר בשנה זו.
משפחתו
בווינה נישא להנזיס, בת הבנקאי דוד שטויס, מעשירי הקהילה. אשתו הנזיס ניהלה עבורו עסקי הלוואה בריבית. בנו זלמן היה חתנו של חברו מהרא"ק. הייתה לו גם בת שנישאה לאייזיק מזלצבורג.
פסקיו והנהגותיו
לא השאיר אחריו כל חיבור הלכתי, אך פסקים ומובאות בשמו מובאים בספרי בני הדורות הבאים ובתשובותיהם כמהרי"ל, תרומת הדשן ומהר"י וייל. למשל, מובא כי כאשר אחד מבני ישיבתו ביזה את השמש, ציווה להחרים אותו. פסק בתוקף שאין דין הסגת גבול בתחום הרבנות, וכי לכל רב זכות להורות הלכה, אף אם כבר יש רב במקום. בעניין זה צוטט כאומר "מי נתן או הוריש לי הגבול, שלא ישיגנו אחר". אף הוא עצמו שימש רב בווינה לצד מהרא"ק ולא הייתה ביניהם מחלוקת. מאידך, קבע שאסור לרב להורות ללא שקיבל רשות מפורשת וסמיכה ממנו (וראה עוד בהמשך הערך). נראה שרצה לוודא מצד אחד שימונו רק רבנים המוכרים לו כתלמידי חכמים הראויים לתפקיד, ומן הצד השני למנוע מצב בו ישנה תחרות על התפקיד, כדי שלא תיווצר תלות של הרבנים בקהילות ובאלו שמינו אותם.
שמו מוזכר פעמים רבות בתוספות גורניש, וכנראה הוא אחד ממגבשי דרך החילוקים שמתבטא בתוספות אלו, עיקרי השיטה היו התמקדות בניסוח ובדקדוק מעמיק של לשון התלמוד ופירושי רש"י ותוספות.
פולמוס הסמיכה בצרפת
למהר"ם ס"ל חלק חשוב בפולמוס הסמיכה בצרפת. רבי מתתיה טריוויש כיהן כ"ראש רבני צרפת", וכאשר נפטר הוריש כהונה זו לבנו רבי יוחנן טריוויש. תלמיד אחר של רבי מתתיה, רבי ישעיה בן אבא מרי שהיה רב בסבויה, ערער על סמכותו של רבי יוחנן. הוא פנה למהר"ם ס"ל, שכנראה היה גם רבו, וקיבל ממנו כתב סמיכה, בו קבע כי לרבי ישעיה הסמכות הבלעדית למנות רבנים בכל מלכות צרפת. רבי יוחנן טריוויש, בנו של רבי מתתיה, פנה לריב"ש, שטען כי סמכותו של מהר"ם לגזור גזרות מוגבלת לתחומי אשכנז, והפולמוס גרר אחריו את חכמי אירופה כולה.
מכח פרשה זו, הסיקו חוקרים רבים כי מהר"ם ס"ל הוא מחדשה של סמיכת "מורנו" ("הסמיכה האשכנזית"), כלומר הענקה מפורשת של רב לתלמידו את התואר "מורנו", ודרישה מוקדמת לקבלת תואר זה לפני שימוש בתפקיד רבני. סמיכת מורנו מתועדת לראשונה בפולמוס זה, ועל כן יש שסברו כי היא חודשה בידי מהר"ם ס"ל, וזו הייתה הדעה המקובלת במחקר בעבר. חוקרים אחרים דחו מסקנה זו, והראו כי הריב"ש התייחס לסמיכת רב לתלמידו כמנהג אשכנזי וצרפתי ותיק ומקובל, ולא כחידוש עצמאי של מהר"ם ס"ל. טענה נוספת כנגד הסברא שמהר"ם ס"ל חידש את הסמיכה היא שבפולמוס נזכר שגם ר' יוחנן, בן מחלוקתו של ר' ישעיה הנסמך, קיבל מאביו סמיכה ורשות להיות ראש ישיבה. מכוח ראיות אלה, סבר מרדכי ברויאר שהסמיכה כנראה נהגה עוד קודם מהר"ם ס"ל, וחידושו של מהר"ם ס"ל, עליו נסב הפולמוס, היה שסמכותו הבלעדית לסמוך חלה גם מחוץ למעגל המצומצם של תלמידיו, וגם על ארצות אחרות.
השפעה
אף שהריב"ש חלק על מהר"ם ס"ל בפולמוס הסמיכה, וסבר שאין לו סמכות למנות רבנים מחוץ לארצו אשכנז, הוא מתייחס אליו בכבוד ומתארו במילים "הנשר הגדול גדול הכנפים מלא התורה אשר לו החכמה".
אף שלא נותר בידינו מתורתו אלא פסקים מועטים, השפעתו במסירת התורה בתקופה בה חרבו מרכזי התורה הגדולים באשכנז רבה, ובאה לידי ביטוי בעיקר בתלמידיו בווינה שהעמידו אחריהם חכמים כמהרי"ל ובני דורו. תלמידיו ותלמידי תלמידיו המצטטים את פסקין מכנים אותו בתוארי כבוד מופלגים: מהר"ם מינץ מזכיר אותו כ"ריש גלותא". סימן נוסף לחשיבותו ניתן למצוא באזכורו בספרי "ממורבוך" (ספרי הזכרת נשמות) של קהילות שונות בגרמניה. בפתיחת ספרים אלו נזכרו בדרך כלל, מלבד שמות ההרוגים בפרעות, שמותם של גדולי התורה באשכנז בתקופת הראשונים. מהר"ם הלוי מופיע ברשימה זו בכמה וכמה ספרי ממורבוך, ביניהן זה של קהילת וורמייזא ושל קהילת פרנקפורט, לצד שמות כמו רבנו גרשום מאור הגולה, רבי שמעון בן יצחק, רש"י, רבנו תם, מהר"ם מרוטנבורג ומהרי"ל.
כדורסל באולימפיאדת סידני (2000)
אולימפיאדת 2000 נערכה בסידני, אוסטרליה. תחרויות הכדורסל נערכו בין ה-16 בספטמבר ל-1 באוקטובר. זו הייתה תחרות כדורסל הארבע עשרה במשחקים האולימפיים. בתחרות השתתפו 12 נבחרות גברים ו-12 נבחרות נשים. המשחקים נערכו בסידני סופרדום  וב-the Dome.
אחריי המבול
אחריי המבול (בצרפתית: Après moi, le déluge) או בצורת רבים אחרינו המבול (בצרפתית: Après nous, le déluge) הוא מטבע לשון שמקורו בצרפתית. הביטוי מביע את אדישותו של אדם לגבי מה יקרה בעתיד, כאשר הוא מניח שאירועי העתיד לא ישפיעו עליו מכוון שהגיע לסוף דרכו. הביטו מתייחס למבול המקראי וניתן לפרשו בשני אופניםː אחרי לכתי לא אכפת לי אם יבוא המבול והכל ייהרס. או לחליפין, אחרי לכתי עלול להגיע המבול ולכן דאגה לגבי העתיד היא לחינם. מקובל גם להשתמש בביטוי כהבעת ביקורת על אדישות לגבי השלכות עתידיות של מעשים או התרחשויות בהווה.
מקור הביטוי
הביטוי מיוחס ללואי החמישה עשר, מלך צרפת או, בצורה אחרינו המבול, לפילגשו מאדאם דה פומפדור. ישנם גרסאות שונות לגבי ההקשר שבו נאמר הביטוי. על פי הגרסה הנפוצה הביטוי נאמר לאחר קרב רוסבאך, שנערך בשנת 1757, בו הובס הצבא הצרפתי על ידי הצבא הפרוסי. האמרה באה להביע אדישות המלך למשמעות התבוסה בקרב או אולי כדברי נחמה שהשמיעה מאדאם דה פומפדור באוזני המלך. המקור לייחוס הזה הוא מכתב שכתבה זמרת האופרה מרי פֶל בו סיפרה שמאהבה הצייר מוריס קוונטין דה לה טור סיפר לה שהדברים נאמרו בזמן שצייר את מאדאם דה פומפדור.
ישנם היסטוריונים המפקפקים בייחוס הזה וסבורים שהביטוי היה בשימוש בשפה הצרפתית טרם ימיו של לואי החמישה עשר.
הסופר וחוקר השפה הצרפתי קלוד דונטון טוען שהביטוי הפך לשגור בעקבות חיבור של המתמטיקאי הצרפתי פייר לואי מאופרטויס בו העלה את האפשרות שהשביט האלי יכול להביא כליה על העולם. על פי תחזיתו של אדמונד האלי השביט היה צפוי לשוב ולהופיע ב-1758. האלי עצמו העלה תאוריה שהמבול המקראי נגרם על ידי כוכב שביט שחלף קרוב מאוד לכדור הארץ.
הבלשן הצרפתי אלן ריי מצא שהאזכור המוקדם ביותר בכתב של הביטוי הוא רק מ-1789.
פנים חדשות בברכת חתנים
פנים חדשות הוא שמו של נידון הלכתי בהלכות שבע ברכות. ואשר מהווה אחד מהתנאים הנדרשים כדי שניתן יהיה לברך שבע ברכות בשמחת חתן וכלה. פרטים רבים בגדר מנהג זה שרויים הן במחלוקת ראשונים, והן במחלוקת פוסקי ההלכה.
שבע ברכות
דין שבע ברכות, המכונה ברכת חתנים בלשון חז"ל נלמד כבר במסכת כלה. בתורה נאמר: ובמשנה במסכת כלה נאמר: "מנין לברכת חתנים מן התורה? שנאמר וַיְבָרֲכוּ אֶת רִבְקָה".
פנים חדשות
במסכת כתובות מובאת ברייתא הלומדת שברכת חתנים נארכת שבעה ימים, ומסייגת את הנאמר במשנה, שניתן לברך שבע ברכות רק אם באו פנים חדשות: "מברכים ברכת חתנים בעשרה כל שבעה. אמר רב, והוא שבאו פנים חדשות".
על הברייתא מביאה הגמרא סיפור על רב אשי, שנקלע לביתו של רב כהנא בעת שמחת נישואין. ביום הראשון ברכו שבע ברכות, אך ממנו ואילך לא בירכו, אלא כאשר היו פנים חדשות: "אם איכא פנים חדשות בריך כולהו (תרגום: אם היו פנים חדשות, בירכו את כולן)".
שיטות הראשונים
ישנן שלוש שיטות מרכזיות בראשונים, המסבירות את הסיבה לכך שאם אין פנים חדשות לא מברכים שבע ברכות.
ריבוי שמחה
התוספות על הגמרא בכתובות ביארו ש: "פנים חדשות אין קורא אלא בבני אדם שמרבים בשבילם השמחה ביותר". כלומר תוספות מניחים יסוד שדין פנים חדשות הוא שעל ידם מתרבה השמחה, וכשיש ריבוי שמחה רק אז מברכים שבע ברכות:
הרא"ש מצדד בשיטה זו: "ונראה דלא מיקרי פנים חדשות, אלא בני אדם שמרבים בשבילם שמחה יותר". הרא"ש אף מוסיף שאין אדם נחשב 'פנים חדשות' אלא אם השתתף בסעודה, ואפילו אם הוא כן היה בחופה עצמה.
הב"ח והבית שמואל מבארים שאין צורך שיהיה ריבוי בפועל של מאכל ומשתה, אלא שיהיו בני אדם כאלה, הראויים לריבוי זה.
שמחת החתן דווקא
לעומת התוספות שמדגישים את שמחת הסעודה, הרמב"ן והר"ן נותנים את הדגש על "שמחת לבו של חתן". הר"ן מבאר שעל שמחת הלב של החתן, נתקנה ברכת חתנים.
לדעת הסוברים שיטה זו, אין חובה לברך ברכת חתנים דווקא בשעת סעודה (כפי שהשתמע משיטת הרא"ש), אלא ניתן לברך אף קודם הסעודה, כמו שהביאו ממסכת סופרים. וגם הר"ן כותב במפורש: "לפי שהיו רגילים להתאסף בבית החתן בבקר ובערב לשמח החתן וכלה, והיו מברכין אף על פי שאין אוכלין".
הר"ן מוסיף ש: "כל שבא פנים חדשות (ובלבד שהוא כזה שמשמח את החתן) ועומד שם, אף על פי שאינו אוכל שם, מברכים ז' ברכות".
לשיטה זו, אדם שכבר השתתף בשמחה שוב אינו יכול לשמש כפנים חדשות ליום אחר של שבע הברכות, גם אם טרם השתתף בסעודה, כמו שכתב הרשב"א: "ולא נכנס שם כל ימי המשתה".
יוצא לפי כן שפנים חדשות לא חייב להיות דווקא "אדם חשוב" כמו בשיטת התוספות, שעבורו מרבים את הסעודה, אבל עליו להיות מכר של החתן ואשר נוכחותו משמחת את החתן.
להוציא את ה"פנים חדשות" ידי חובה
השיטה השלישית שונה מאוד משתי השיטות הראשונות והיא שיטת הרמב"ם, הקובעת כי ברכת שבע ברכות היא חובה על הנמצאים לברך את החתן. התוספות רי"ד הגדיר פנים חדשות כ"אדם שלא שמע את הברכות". ומכיוון שכל מי שנוכח בשמחת חתן וכלה חייב לברך את הברכות, מברכים שוב את הברכות כדי להוציא אותו ידי חובתו. כלומר שיש לברך רק בנוכחות אדם שעדיין לא שמע את הברכות, וזאת מדין ערבות, כדי להוציאו ידי חובתו.
הרמב"ם מבאר שיטה זו: "במה דברים אמורים, כשהיו האוכלין הם שעמדו בברכת נישואין ושמעו הברכות, אבל אם היו האוכלין אחרים שלא שמעו ברכת נישואין בשעת נישואין, מברכין בשבילם אחר ברכת מזון שבע ברכות כדרך שמברכין בשעת נישואין".
בשיטה זו, הן בדברי הרמב"ם והן בדברי התוספות רי"ד לא נזכר כלל ריבוי השמחה.
הערוך השולחן מבאר שכוונת הרמב"ם היא שיסוד הברכות הוא לברך את הזוג שיצליח בדרכו החדשה, וכל אחד חייב לברכו בכך (ומדין ערבות, יכול אחר לברך ולהוציא אותם ידי חובתם, בתנאי שהם שומעים ומכוונים לצאת ידי חובה).
להלכה
השולחן ערוך והרמ"א, הזכירו את כל שלוש השיטות שהזכרנו.
באבן העזר מעתיק השולחן ערוך את לשון הרמב"ם בדעת הראשונים, ומוסיף את דעת התוספות: "ויש אומרים שאפילו היו בשעת החופה ושמעו הברכות, אם לא אכלו שם עד עתה, מקרי פנים חדשות ומברכים בשבילם ז' ברכות אחר ברכת המזון", ומוסיף ש"כן פשט המנהג". בסעיף הבא מסביר שמדובר במי שמרבים עבורו בסעודה, והיא שיטת התוספות, ואם כן, השולחן ערוך לא סובר כדעת הרמב"ם. הרמ"א מוסיף את דעת הרמב"ן והר"ן: "ויש אומרים דאם היו שם פנים חדשות, אף על פי שאין אוכלין שם, מברך בשבילם לילה ויום".
ברכת חתנים בשבת
השולחן ערוך פסק: "ויש אומרים דשבת ויום טוב ראשון ושני הוי כפנים חדשות בסעודת הלילה ושחרית, אבל לא בסעודה שלישית, וכן פשט המנהג". הלכה זו מתאימה לדעת התוספות והרא"ש, כמו שפסק השולחן ערוך בסעיף קודם, והרמ"א מוסיף שנהגו לברך אפילו בסעודה שלישית: "ועכשיו נהגו במדינות אלו לברך ז' ברכות בסעודה ג'". הלכה זו, כמו שהעיר בערוך השולחן, מתאימה לשיטת הרמב"ן והר"ן.
אמנם, הרמ"א מציע טעמים אחרים למה מברכים בסעודה שלישית: "ואפשר משום דרגילים לבא פנים חדשות; ויש אומרים מטעם דרגילין לדרוש, והדרשה הוי כפנים חדשות". ב'ערוך השולחן' העיר שכיום אין דורשים, ואין מנהג להביא פנים חדשות, ולמרות זאת נוהגים לברך בסעודה שלישית, וביאר שמברכים בשביל ריבוי המאכלים שמביאים לכבוד סעודה שלישית. במקום שאין מביאים מאכלים מיוחדים, ואין שם פנים חדשות, יש להקפיד לדרוש בתורה, שכן.
במצב (הנפוץ יחסית), שהסעודה השלישית נמשכת לתוך הלילה, ושבת היא היום השביעי לאחר החתונה, בלילה של מוצאי שבת, מדובר כבר ביום השמיני. בשערי תשובה כתב שכאשר סעודת יום החול נמשכת לתוך הלילה, אין לברך ברכת חתנים. אולם, בנוגע למוצאי שבת יש אומרים שיש לברך את הברכות, הן בגלל עניין תוספת שבת, והן משום שהולכים אחר תחילת הסעודה. בפועל, המנהג הרווח הוא שלא לברך ברכת חתנים כאשר הסעודה נמשכה לתוך הלילה, גם במוצאי שבת.
קטן ואשה
לשיטת הרמב"ם שכל תקנת הברכה היא להוציא ידי חובה את הפנים חדשות שהוא מי שעדיין לא בירך ברור שקטן, שאינו מחויב בברכה אינו יכול להיחשב פנים חדשות, כפי שהרמב"ם מזכיר: "קטן אינו מברך ברכת חתנים, ואין צורך להוציאו ידי חובתו". ולפי זה (אף שהרמב"ם לא מזכיר במפורש) הדין כן אף בנוגע לנשים.
גם בדברי הריטב"א הביא "שאין פנים חדשות אלא למי שראוי להימנות בעשרה של ברכת חתנים" ודין זה של עשרה הוא מניין גברים.
מאידך, לפי שיטת התוספות, נראה שאשה וקטן מסוימים שיש בהם תוספת וריבוי שמחה ייחשבו לפנים חדשות מפני שיש יש בנוכחותם ריבוי שמחה.
הפתחי תשובה, הביא להלכה את שיטת הריטב"א, בשם ספר זכור לאברהם, ופוסקים אחרים הסכימו עמו. אולם החתם סופר פסק שקטן ואשה יכולים להיחשב פנים חדשות, בתנאי שמרבים שמחה עבורם, וכן הורה הרב אלישיב. יוצא אם כן ש דבר שנוי במחלוקת גם בין פוסקי זמנינו.
דוב נמלים מקסיקני
דוב נמלים מקסיקני (שם מדעי: Tamandua mexicana) הוא מין של דוב נמלים מהסוג Tamandua. הוא חי ביערות טרופיים וסובטרופיים מדרום מקסיקו, דרך מרכז אמריקה, ועד לקצהו הצפוני של רכס הרי האנדים.
תיאור
דוב הנמלים המקסיקני הוא דוב נמלים בגודל בינוני עם זנב גמיש, עיניים ואוזניים קטנות וחוטם ארוך. הפרווה היא בצבע צהוב בהיר על רוב הגוף, עם אזור ייחודי של פרווה שחורה מעל הצלעות, הגב והכתפיים. סימן ייחודי זה מאפשר להבחין בקלות בין מין זה לקרובו הדרומי, שבו הצבע הוא אחיד יותר. לדוב הנמלים יש זנב פרוותי על פני כשליש מאורכו, אבל באזוריו האחרים הזנב חסר פרווה. יש לדוב הנמלים רגליים אחוריות עם חמש אצבעות, ואילו ברגליים הקדמיות יש רק ארבע.
הזכרים והנקבות דומים בגודל ובצבע, ואורכם הוא כ-102–130 סנטימטר, עם אורך זנב של 40–68 סנטימטרים. הבוגרים שוקלים 3.2-5.4 ק"ג.
כמו מיני דובי נמלים אחרים, דוב הנמלים המקסיקני ניזון על-פי רוב מנמלים. הלשון היא ארוכה, ניתנת להרחבה, ומכוסה בריר דביק שמאפשר לדוב הנמלים להרים נמלים וטרמיטים. אצל דוב הנמלים יש גם שרירי לשון מיוחדים, המחוברים לעצם לשון מיוחדת, שקבועה בחלק העליון של עצם החזה. כל חלל הפה השתנה כדי להיות מותאם ללשון הייחודית, והוא מוארך הרבה יותר מאשר אצל היונקים האחרים. כמו למיני דובי הנמלים האחרים, לדוב הנמלים המקסיקני אין שיניים.
בנוסף לתפריט הייחודי שלו, ושלא כמו דוב הנמלים הענק, דוב הנמלים המקסיקני מותאם לטיפוס על עצים, ולחיים עליהם. שרירי אצבעות הרגליים החזקים שלו ומשטח קשה ברגליו הקדמיות עושים את רגליו גמישות, מה שמאפשר להן אחיזה על בליטות בעץ כשהוא מטפס. הבוהן האמצעית ברגליו הקדמיות גם נושאת טופר גדול במיוחד, ויש לו גם בוהן חזקה במיוחד, המאפשרת לו לפתוח חור בעץ כדי להגיע לנמלים שבתוכו.
טל בן צבי
טל בן צבי (נולדה ב-1966) היא חוקרת תרבות ואוצרת של אמנות עכשווית.
ביוגרפיה
טל בן צבי נולדה בקיבוץ אלומות ב-1966 והחל מ-1973 התגוררה בפרדס חנה, כיום מתגוררת בתל אביב.
בן צבי השלימה תואר ראשון בתולדות אמנות ואמנות יצירה באוניברסיטת חיפה (1992), לימודי אוצרות בסמינר לאוצרות ותאוריה בבית הספר לאמנות קמרה אובסקורה תל אביב (1997), תואר שני ודוקטורט בפקולטה לאמנות באוניברסיטת תל אביב (2010) בנושא "ייצוגי הנכבה באמנות פלסטינית: שנות השבעים והשמונים בעבודותיהם של אמנים בני המיעוט הפלסטיני בישראל". וכן פוסט דוקטורט במכון טרומן באוניברסיטה עברית ירושלים (2011) בנושא "אמנות עכשווית בערי הנמל המעורבות: יפו, חיפה, עכו".
בן צבי ניהלה את הסמינר לאוצרות תאוריה וביקורת, בית ספר לאמנות קמרה אובסקורה (2003–2005), וכן ניהלה את בית הספר לאמנויות במכללת סמינר הקיבוצים (2009–2012). ב-2012 מונתה למשנה לנשיאה לעניינים אקדמיים, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים (לאחר סיום התפקיד של פרופ' יערה בר-און) לצד נשיאת בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, פרופ' אווה אילוז.
החל מ-1998 ועד היום, בן צבי היא מרצה בתחומי התרבות החזותית במספר מוסדות אקדמיים, בהם האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, ירושלים; בית הספר לאמנויות מכללת סמינר הקיבוצים, תל אביב; המכון לאמנות, מכללת אורנים; החוג ללימודי תרבות, מכללת ספיר; מנשר בית ספר לאמנות, תל אביב; בית ספר לאמנות קמרה אובסקורה, תל אביב.
בשנים 2006–2013 עסקה בן צבי בפעילות ציבורית בוועדות המרכזיות בתחומי האמנות בארץ: חברה במדור לאמנות פלסטית, המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, משרד התרבות המדע והספורט (עד 2013). יועצת בוועדת הפרויקטים לאמנות עכשווית של עיריית תל אביב וקרן רבינוביץ (2006–2012), חברה בוועדה הציבורית בתחום האמנות של סל תרבות ארצי (2006–2012).
בשנים 2004–2007 ניהלה את אוסף יגאל אהובי לאמנות עכשווית, תל אביב.
אוצרות
לצד מחקר אקדמי בן צבי היא אוצרת של אמנות עכשווית. ב-1998 הקימה את הגלריה לאמנות ב"קרן היינריך בל" (Heinrich boll foundation) שם הציגה תערוכות יחיד של אמנים ישראלים ופלסטינים, בהם ג'ומאנה אמיל עבוד, דנוש לחמן, נטי שמיע עפר, אחלם שיבלי, טל מצליח, זויה צ'רקסקי, יהושע סימון, שולה קשת ומריה פומיאניסקי.
ב-2001 הקימה את גלריית הגר לאמנות ביפו, שם הציגה תערוכות יחיד של אמנים ישראלים ופלסטינים, בהם ציבי גבע, שאריף ואכד, חן שיש ואניסה אשקר.
על פעילות זו קיבלה בשנת 2008 את "פרס אוצר" מטעם משרד התרבות, המדע והספורט. מנימוקי הוועדה: "טל בן צבי מוכרת בעשור השנים האחרונות כאחת האוצרות והחוקרות המצוינות של אמנות ישראלית ופלסטינית. המגמות שבהן היא עוסקת מעוגנות בשכבות חברתיות או באוכלוסיות שלא תפסו מקום מרכזי באמנות הישראלית ההגמונית".
ג'ואנה קרופה
ג'ואנה קרופה (בפולנית ובאנגלית: Joanna Krupa, נהגה בפולנית: יואנה קרופה; נולדה ב-23 באפריל 1979) היא שחקנית ודוגמנית פולנייה-אמריקאית.
ביוגרפיה
נישאה לרומיין זאגו, איש עסקים ובעל מועדון, ב-13 ביוני 2013. יש לה אחות צעירה בשם מרטה, שגם היא דוגמנית.
טראום S70
טראום S70 (באנגלית: Traum S70) הוא קרוסאובר בגודל בינוני עם מאפייני SUV (ראשי תיבות: Sport utility vehicle) מתוצרת מותג כלי הרכב Traum בבעלות יצרנית כלי הרכב הסינית Zotye Auto (שם רשמי: Zotye International Automobile Trading Co., Ltd, שם בסינית: 众泰汽车) אשר מיוצר משנת 2017 (שנת מודל 2018) בסין
טראום הוא מותג משנה תחת "Zotye Auto". פירוש שם המותג הזה הוא "חלום" בגרמנית. המותג טראום כוון במקור לשוק יעד צעיר יותר.
הרפליים
הרפליים (שם מדעי: Herpelidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי רגליים. משפחה זו היא קרובתם הרחוקה של משפחת תולענים הודיים ושתי המשפחות התגלו רק במחקרים מאוחרים.
ההרפליים חיים רק באפריקה באזורים לחים ורקבוביים, בעיקר ביערות קונגו, אך גם במזרח אפריקה באזורים פתוחים יותר. במשפחה שני סוגים.
כמו שאר המשפחות הם בעלי דמיון לתולעים בעלי לסתות גדולות, עיניים קטנות ועור לח בצבעים כחול-לבן. הם עוברים את שלב הראשן והופכים לבוגרים מיד לאחר הבקיעה. הם טורפים חרקים וחסרי חוליות נוספים.
יחסי ארגנטינה–צ'כיה
יחסי ארגנטינה–צ'כיה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הצ'כית ובין הרפובליקה הארגנטינאית. היחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות החלו בתקופת צ'כוסלובקיה. שתי המדינות משותפות פעולה באו"ם ובארגונים בינלאומיים נוספים.
שתי המדינות חתומות על הסכם השקעה דו-צדדי (1996).
ג'סי ברדפורד
ג'סי ברדפורד (באנגלית: Jesse Bradford; נולד ב-28 במאי 1979) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי. זכה בשני פרסי האמן הצעיר עבור משחקו בסרטים "מלך הגבעה" משנת 1993 ו"רחוק מהבית" בשנת 1995, ובשנים לאחר מכן התפרסם בסרטים "מעודדות צמודות" ו"גיבורי הדגל" של קלינט איסטווד.
ביוגרפיה
ברדפורד נולד כג'סי ברדפורד ווטרוז בנורווק קונטיקט, בן יחיד לשחקנים טרי פורטר וקרטיס ווטרוז, שהופיעו בפרסומות, באופרות סבון ובסרטים. אמו גילמה את אמו של דמותו בסרט "מרדף ממוחשב" משנת 1995. בני דודיו של ברדפורד הם ג'ונתן סבק (חבר בלהקות Splender ואדיסון) ושרה מסר, סופרת ומשוררת. הוא החל לשחק בגיל שמונה חודשים והופיע בפרסומת למקלות ניקוי אוזניים. בעידוד הוריו החל ברדפורד לדגמן ולהיבחן לתפקידי משחק. הופעתו הראשונה בסרט הייתה בתפקיד בנו של רוברט דה נירו בסרט "להתאהב" משנת 1984.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון "בריאן מקמהון". הוא נבחר בטקס הסיום למלך Homecoming. הוא היה קפטן נבחרת הטניס, ונבחר ל"שחקן הנאה ביותר "ול"שחקן המועדף" על ידי בני ובנות כיתתו בתיכון (אם כי לא היה במועדון הדרמה). הוא המשיך ללמוד באוניברסיטת קולומביה, וסיים לימודי קולנוע בשנת 2002.
קריירה
כשחקן ילדים, ברדפורד כיכב בסרטים "בחזקת חף מפשע" לצד האריסון פורד בשנת 1990, "מלך הגבעה" (1993) ו"רחוק מהבית" (1995). הוא המשיך לשחק בתפקידים בולטים בסרטי קולנוע, ביניהם "רומיאו וג'ולייט" (1996), "כביש מהיר" (1999) ו"מעודדות צמודות" (2000). בשנת 2002 הוא הופיע בתפקיד הראשי בשני סרטים: "Clockstoppers" ו-"Swimfan". כמו כן היה לו תפקיד קטן כמתמחה בבית הלבן במשך תשעה פרקים במהלך העונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "הבית הלבן".
ברדפורד שיחק את התפקיד של רנה גאנון בסרט "גיבורי הדגל" בשנת 2006, המבוסס על ספר באותו השם מאת ג'יימס בראדלי. הסרט מבוסס על אירועי קרב איוו ג'ימה ובוים על ידי זוכה פרס האוסקר, הבמאי והשחקן קלינט איסטווד.
בשנת 2009 לוהק ברדפורד לתפקיד ראשי בסרט "אני מקווה שהם מגישים בירה בגיהנום", המבוסס על רב המכר של הסופר טאקר מקס.
בשנת 2010 לוהק לתפקיד הראשי לצד ג'ימי סמיטס בסדרת הדרמה "Outlaw".
בשנת 2016 הוא שיחק בשלושה פרקים בסדרת הטלוויזיה "קוד בלאק". בשנת 2017 שיחק בסרטה של ליאה תומפסון, "השנה של גבר מדהים".
חיים אישיים
ברדפורד היה אחד המשקיעים במועדון הלילה "פלאם" במנהטן, יחד עם כריס נות', סמנתה רונסון, ונואל אשמן, בין היתר.
בשנת 2015 ניהל קשר רומנטי עם זמרת ההיפ הופ אזיליה בנקס.
בדצמבר 2018 התחתן ברדפורד עם השחקנית הברזילאית אנדראה לייל. בדצמבר 2019 הודיעו השניים כי הם מצפים לילד.
בוטוואל
בוטוואל (בנפאלית: बुटवल) היא עיר במחוז רופנדהי בדרום-מזרח פרובינציית לומביני שבמערב נפאל. העיר ממוקמת באזור הטראי, כ-240 ק"מ מערבית מעיר הבירה קטמנדו ושוכנת על גדות נהר הטינאו. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 194,335 תושבים, מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר במחוז רופנדהי ולשנייה בגודלה בפרובינציית לומביני (אחרי ).
פסגת סטאנוויקס
פסגת סטאנוויקס (באנגלית: Stanwix Peak) היא פסגה נישאת בהרי באוורס באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הפסגה מתנשאת מעל חלקו הדרומי של קרחון אסטאפנקו.
גובהה של הפסגה 2,240 מטרים מעל פני הים; פסגת סטאנוויקס היא הפסגה ה-914 בגובהה באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הפסגה
הפסגה שימשה כנקודת ייחוס על ידי המודד ס. קירקבי (S. Kirkby), שהשתתף במשלחת המחקר הלאומית האוסטרלית לאנטארקטיקה (ANARE), שהגיעה לאנטארקטיקה באונייה ת'אלה דאן (MV Thala Dan) בשנת 1962.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי משלחת המחקר הלאומית האוסטרלית לאנטארקטיקה.
הפסגה נקראת על שם קפטן ג'ון סטאנוויקס (John Stanwix), שהיה טייס מסוקים במשלחת.
כיכר אונסק"ו
כיכר אונסק"ו לסובלנות ולשלום (מכונה בקיצור כיכר אונסק"ו) היא כיכר עירונית במושבה הגרמנית בחיפה. הכיכר ממוקמת בתחתית הגנים הבהאים, בצומת הרחובות בן-גוריון ורחוב הגפן, המוביל אל השכונות הערביות בעיר התחתית של חיפה. בצידה הדרומי נמצאת רחבת הכניסה הראשית אל הגנים הבהאיים ובצידה הצפוני נמצאת טיילת המושבה הגרמנית.
הכיכר קרויה על שם אונסק"ו - ארגון החינוך והתרבות של האו"ם. הכיכר נחנכה בתאריך 9 בדצמבר 2012 לרגל הכרזתו של ארגון אונסק"ו על המרכז הבהאי העולמי בחיפה בתור אתר מורשת עולמית ולכבוד פסטיבל החג של החגים שהתקיים באותו התאריך. בטקס חנוכת הכיכר השתתפו ראש עיריית חיפה יונה יהב ומזכ"ל הקהילה הבהאית העולמית אלברט לינקולן. במהלך טקס הפתיחה הופרחו אלפי יונים לבנות ברחבי האזור. כשנה לפני חנוכת הכיכר נערך גם טקס הענקת השם לכיכר במעמד מזכ"ל אונסק"ו הגב' אירינה בוקובה.
כף באטרבי
כף באטרבי (באנגלית: Cape Batterbee) היא לשון יבשה סלעית קטנה המכוסה קרח, המהווה את הנקודה הצפונית ביותר בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
הכף ממוקמת 92 קילומטרים צפונית להר אלקינס.
הכף היא חלק מאזור ציפורים מוגן מיוחד (סוג של אזור אנטארקטי מוגן במיוחד) בשל מושבת הפינגווין אדלי באזור.
ניצן פלד
ניצן פלד (נולד ב-3 בינואר 1984) הוא פרשן ספורט, עורך תוכן ואיש שיווק בתקשורת ובהייטק. כיום כותב בעיתון "ישראל היום", ומשמש כמנהל אסטרטגיית התוכן בחברת התוכנה פאפאיה גלובל. בעבר היה התסריטאי הראשי בתוכנית "חדשות הספורט" של ערוץ הספורט וסגן עורך אתר ערוץ הספורט, סמנכ"ל לקוחות ותוכן בסטארטאפ Apester, וכן העורך הראשי של אתר PostFunnel.com (אנ') במסגרת תפקידו כמנהל תוכן ותקשורת ב-Optimove.
ביוגרפיה
פלד נולד בראשון לציון, גדל בנס ציונה ולמד בבית הספר התיכון ע"ש דוד בן-גוריון בעיר.
בצעירותו כתב במקומון "כל נס ציונה", היה מנהל קהילת ה-NBA באתר הפורמים תפוז וב-2001 החל לסקר ספורט אמריקאי ועולמי באתר Liga.co.il.
ב-2005, במהלך שירותו בצה"ל הצטרף לצוות הכותבים באתר האינטרנט של ערוץ הספורט. מיד עם שחרורו, ב-2006, הצטרף לצוות העורכים באתר באופן קבוע. ב-2008 פרסם את הגדת החג האלטרנטיבי "סנט אייטמ'ס" ביחד עם ירון עידן. ב-2009 הצטרף לדסק "חדשות הספורט" וב-2011 הפך לתסריטאי הראשי של התכנית. ב-2012 מונה גם לסגן עורך אתר ערוץ הספורט לענייני מגזין והחל להגיש בתוכנית "הקישור" לצד טל היינריך. באותה שנה גם השיק במסגרת האתר את הבלוג האישי "נוסחת פלד", שהגיע למיליון קוראים בחצי השנה הראשונה לעלייתו לאוויר. ב-2013, לאחר עזיבתה של היינריך, הפך למגיש הראשי של תוכנית "הקישור".
בשנים 2009–2010 כתב במגזין "שם המשחק". בשנים 2010–2013 כתב באופן קבוע במדור הספורט של "כלכליסט".
בשנים 2013–2014 הצטרף לחברת אימג'ין מדיה של מנכ"ל ערוץ הספורט לשעבר, אבי בר, והיה העורך הראשי בצוות הקמת אתר Kick.co.il בשיתוף עם ynet, אשר בסופו של דבר הוטמע בתוך מדור הספורט של האתר . תקופתו בחברה לוותה בחיכוכים רבים עם הנהלת החברה. באותן שנים כתב גם למגזין "בלייזר", הגיש פינות ספורט ב"ערוץ 20", ערוץ "זום" (במסגרת עבודתו באימג'ין מדיה), וכן ב-i24News ובערוץ 10, והגיש תוכנית ספורט ברדיו "קול נס ציונה" לצד בועז קורפל.
ב-2014 הצטרף לצוות ההקמה של חברת ההזנק Apester, שפיתחה פלטפורמה ליצירת והפצת תוכן אינטראקטיבי, בתור מנהל לקוחות ותוכן. בתקופתו בחברה היא גייסה 17 מיליון דולר, פתחה משרדים בלונדון, ברלין, וניו יורק, ורשמה שיתופי פעולה עם גופי תוכן עולמיים רבים, בראשות שיתוף פעולה מתמשך עם מגזין Time בבחירת "איש השנה" ו-"100 המשפיעים". ב-2018 זכתה החברה בפרס Best Interactive Content Platform מטעם ארגון DIGIDAY.
בשנים 2015–2016 כתב על ספורט אמריקאי עבור קבוצת "מעריב", בעיקר באתר הספורט של ערוצי צ'רלטון.
ב-2018 החל לכתוב באופן קבוע במדור הספורט של "ישראל היום" על ספורט אמריקאי.
ב-2019 עזב את Apester והצטרף לחברת Optimove בתור מנהל התוכן והתקשורת, והעורך הראשי של אתר התוכן המקצועי לאנשי שיווק, PostFunnel.com.
ב-2020 התארח בספר "עונה מהאגדות", שם כתב קובץ פרקים לסיכום עונת 2019/2020 בליגת ה-NBA של שגיא רפאל ואורן לוי, לצד כותבים אורחים נוספים כמו ירון טלפז וערן סורוקה.
בליץ בדקר
בליץ בדקר (בגרמנית ובאנגלית: Baedeker Blitz או Baedeker raids) הוא שמה של סדרת הפצצות מן האוויר ("בליץ" בגרמנית) שהונחתו על אנגליה על ידי חיל האוויר הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה מאפריל ועד יוני 1942. ההפצצות כוונו למרכזים ואתרים היסטוריים ותרבותיים וגרמו להרס רב בערים היסטוריות, בהן באת', קנטרברי, אקסטר, נוריץ' ויורק. בעיקר נפגעה העיר אקסטר, עליה אמר התעמולן דובר האנגלית "לורד האו האו" בשידור רדיו "אקסטר הייתה יהלום - הרסנו אותה". סיבת המתקפה הייתה תגובה להפצצות הבריטיות על עיר הנמל הגרמנית ליבק במרץ 1942. שמה של ההתקפה ניתן לה עקב נאומו של התועמלן הנאצי גוסטב בראון פון שטום ב-24 באפריל 1942, מיד לאחר ההפצצה הראשונה, בו אמר: "אנחנו נפציץ כל מקום שזכה לציון שלושה כוכבים במדריך בדקר" (מדריך טיולים ידוע), כלומר כל מקום בעל ערך תרבותי ותיירותי גבוה.
ההפצצות
ב-28 במרץ 1942 הפציצו מפציצי חיל האוויר המלכותי הבריטי את העיר הגרמנית ליבק, שהבתים במרכזה ההיסטורי היו עשויים עץ וגרם לנזק רב ולכ-1,000 הרוגים. בתגובה הורה היטלר על הפצצות-תגמול על יעדים בעלי משמעות תרבותית והיסטורית באנגליה.
ב-23 באפריל הותקפה אקסטר בשני יעפי התקפה. נזק כבד נגרם למרכז ההיסטורי ו-70 איש נהרגו. העיר הופצצה שנית ב-3 במאי.
ב-25 וב-26 באפריל הותקפה באת' ונהרסו בה 19,000 מבנים. ב-28 באפריל הותקפה יורק וב-27 וב-29 הותקפה נוריץ'.
בעקבות "הפצצת האלף" במסגרתו תקף חיל האוויר המלכותי את העיר קלן בלילה שבין 30 ל-31 במאי הופצצה העיר קנטרברי, במטרה להרוס את קתדרלת קנטרברי, ב-31 במאי וב-2 ו-6 ביוני.
ההפצצות גבו את חייהם של 1,637 אזרחים, 417 מתוכם בעיר באת'. למעלה מ-50,000 מבנים נהרסו, רובם מבני מגורים. בין המבנים בעלי החשיבות שנפגעו נמנים קתדרלת אקסטר, הגילדהול של יורק, אולמות הכנס של באת' ועוד. עם זאת לקתדרלת קנטרברי, אחד המקומות החשובים והסמליים ביותר עבור הנצרות האנגליקנית, שפגיעה בה יכלה להסב נזק מורלי גדול, נגרם נזק שולי. הערים שנפגעו הציגו יכולת עמידה ושיקום.
רבים ממטוסי הלופטאווה הופלו על ידי הנ"מ הבריטי ובכך נגרם לחיל האוויר הגרמני נזק תוך התקפת יעדים חסרי-ערך מבחינה אסטרטגית.
גינאה הספרדית
גינאה הספרדית (בספרדית: Guinea Española) הייתה קבוצה של טריטוריות יבשתיות ואיים שנשלטו על ידי ספרד משנת 1778 במפרץ גינאה ובמפרץ בוני שבמרכז אפריקה. היא קיבלה עצמאות בשנת 1968 כגינאה המשוונית.
מאות ה-18 וה-19
המושבה הספרדית באזור גינאה הוקמה בשנת 1778, על ידי הסכם אל פרדו בין האימפריה הספרדית לאימפריה הפורטוגזית. בין השנים 1778 ל-1810 ניהלה ספרד את שטחה של גינאה המשוונית באמצעות מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, שבסיסה בבואנוס איירס (בארגנטינה המודרנית). משנת 1827 עד 1843, לבריטניה היה בסיס על האי ביוקו כדי להילחם בסחר העבדים האטלנטי המתמשך שניהלו ספרד וסוחרים בלתי חוקיים. בהתבסס על הסכם עם ספרד בשנת 1843, בריטניה העבירה את בסיסה למושבה משלה בסיירה לאון שמערב אפריקה. בשנת 1844, עם שיקום הריבונות הספרדית, המושבה נודעה בשם "הטריטוריות הספרדיות של מפרץ גינאה" (Territorios Españoles del Golfo de Guinea).
המאה ה-20
ספרד מעולם לא ניסתה להקים התיישבות קולוניאלית ברוב שטחי החוף של מפרץ ביאפרה, שאליו היו לה זכויות לכך לפי חוזה אל פרדו. הצרפתים הרחיבו את שטחי הכיבוש שלהם באזור על חשבון האזור שספרד תבעה. על פי חוזה פריז בשנת 1900, ספרד נותרה עם המובלעת היבשתית של ריו מוני, 26,000 קמ"ר מתוך 300,000 המשתרעים מזרחה לנהר אובנגי, אשר הספרדים טענו לבעלות עליהם קודם לכן.
כלכלה חקלאית
לקראת סוף המאה ה-19 החלו בעלי מטעים - פורטוגזים, גרמנים ואנשי פרננדינו - לפתח מטעי קקאו גדולים באי ביוקו. לאחר שאוכלוסיית קבוצת בובי הילידית הושמדה על ידי מחלות ועבודות כפייה, כלכלת האי הסתמכה על עובדי קבלן חקלאיים מיובאים. הסכם עבודה נחתם עם הרפובליקה של ליבריה בשנת 1914; הובלתם של עד 15,000 עובדים דרך הים נוהלה על ידי חברת הספנות הגרמנית ורמן-ליניה. בשנת 1930 גילתה ועדה של ארגון העבודה הבין-לאומי (ILO) כי עובדי קבלן ליבריים "גויסו בתנאים של כפייה פלילית שכמעט ולא ניתן להבחין בין פשיטה על עבדים וסחר בעבדים". ממשלת ליבריה אסרה על גיוס עובדים ליברים לגינאה הספרדית. המחסור המתמשך בכוח אדם בתעשיות הקקאו, הקפה והכריתה הוביל לסחר משגשג בהברחות לא חוקיות מבוססות קאנו של עובדי איגבו ואיביביו מהמחוזות המזרחים של ניגריה המודרנית. מספר עובדי הקבלן החשאיים באי ביוקו גדל ל-20,000 בשנת 1942. הסכם עבודה נחתם עם המלוכה הבריטית באותה שנה. זה הוביל לזרם מתמשך של עובדים ניגרים שהגיעו לגינאה הספרדית. עד 1968, בעת קבלת העצמאות, כמעט 100,000 ניגרים אתניים חיו ועבדו בגינאה הספרדית.
דה-קולוניזציה
בהיסטוריה הפוליטית שלאחר המלחמה של גינאה הספרדית היו שלושה שלבים נפרדים למדי. בשנים 1946–1959 היה לגינאה המשוונית מעמד של פרובינציה, שהיווה שדרוג ממעמדה כמושבה, לאחר שהאימפריה הפורטוגזית עשתה ניסיונות כדי להשתלט עליה. בשנים 1960–1968 ניסתה ספרד מערכת של דה-קולוניזציה חלקית כדי לשמור על הפרובינציה בתוך המערכת הטריטוריאלית הספרדית, שנכשלה בשל המשך הפעילות האנטי-קולוניאלית של הגינאים. ב-12 באוקטובר 1968 ויתרה ספרד על הטריטוריה והוכרזה עצמאותה של הרפובליקה של גינאה המשוונית. פרנסיסקו מסיאס נגמה נבחר לנשיא גינאה המשוונית.
הקרסט של דרום סין
הקרסט של דרום סין (סינית: 中國南方喀斯特; פיניין: Zhōngguó Nánfāng Kāsītè, באנגלית: South China Karst) הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו המתפרש על פני שבעה מתחמים במחוזות גואנגשי, גוויג'ואו, צ'ונגצ'ינג ויונאן שבדרום סין. ההכרזה על האתר בוצעה בשני שלבים. בשלב הראשון, שבוצע ב-2007, הוכרזו שלושה מתחמים, ובשלב השני, שבוצע ב-2014, נוספו עוד ארבעה מתחמים. שבעת המתחמים מצטיינים בתופעות הקרסט המרובות, בעיקר באבן גיר.
אונסק"ו מתאר מתחמים אלו כ
תיאור כללי
בתחומי סין כלול אחד מהשטחים הנרחבים ביותר בעולם של סלעים קרבונטיים (כדוגמת אבן גיר, ודולומיט). שטח האזור שבו נחשפים הסלעים הוא 1,250,000 קילומטרים רבועים, כ-13% מכלל שטחה היבשתי של סין. מתוך שטח זה כלולים בקרסט של דרום סין כ-550,000 קילומטרים רבועים בתוך שטח של 1,054,500 קמ"ר. גבולותיו של שטח זה הן בין קווי הרוחב 98°36′ לבין 116°05′ מזרח ובין קווי האורך 22°01′ לבין 33°16′ צפון. אורכו המקסימלי כ-1,380 קילומטרים ממזרח למערב, ורוחבו המקסימלי 1,010 קילומטרים מצפון לדרום. אזור זה שוכן בעיקר בתחומי המחוזות יונאן, גוויג'ואו וגואנגשי, ומתפשט לחלקים במחוזות צ'ונגצ'ינג, סצ'ואן, חונאן, חוביי וגואנגדונג. השטח העיקרי משתפל מגובה ממוצע של 2,100 מטרים מעל פני הים בחלקו הצפון-מערבי, במערב רמת יונאן-גוויג'ואו, ועד לגובה של 110 מטרים בחלקו הדרום-מזרחי, במזרח אגן גואנגשי.
אזורי קרסט מכסים כ-12% משטח היבשה בכדור הארץ, בעיקר באזור אגן הים התיכון, המזרח התיכון, דרום-מזרח אסיה, אמריקה הדרומית והים הקריבי. הקרסט של דרום סין הוא שטח הקרסט הנרחב ביותר, העמוק ביותר והעשיר ביותר בצורות הנוף, ונחשב לאחד משני שטחי הקרסט הגדולים ביותר בעולם (השני הוא האזור שנתן לקרסט את שמו בסלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ומונטנגרו). שכבת סלעי אבן הגיר בקרסט של דרום סין עבה מאוד (בדרך כלל מעל ל-1,000 מטרים), מתאפיינת במגוון סוגי פאצייס וקשה במיוחד. היא הושקעה על פני זמן ארוך (בין הקמבריון לטריאס). מאז הפלאוגן נוצרו באזור מגוון של צורות נוף קרסטיות שהחלו בכמה שלבים של התרוממות עקב פעילות טקטונית, בייחוד החל מהנאוגן (כולל השלב הנוכחי של האורוגנזה שייצרה את רכס הרי ההימלאיה), שגרמה לתופעות של קימוט והעתקים בסלעים.
הקרסט של דרום סין שוכן באזור סובטרופי ואקלימו הוא סובטרופי גשום. בקיץ הוא מושפע מהמונסון הדרומי-מזרחי שמקורו באוקיינוס השקט והמונסון הדרום-מערבי שמקורו באוקיינוס ההודי. החורפים יבשים וקרים ומושפעים מהאוויר הקר הזורם מהרמה הסיבירית. הטמפרטורה השנתית הממוצעת נעה בין 8°C ל-10°C מצפון-מערב לדרום-מזרח, וכמות המשקעים השנתית הממוצעת נעה בין 700 מילימטרים ל-1,000 מילימטרים. כמות הגשמים מושפעת מהגובה ויכולה להגיע באזורים ההרריים לפי שניים מהממוצע השנתי. הצירוף בין כמות המים הרבה לתהליכי הקימוט והשבירה אפשרו למים לחדור ולסחוף את אבן הגיר תוך יצירת צורות הנוף הקרסטיות. בניגוד למקומות אחרים בעולם שבהם הרסו קרחונים את הנוף הקרסטי בתקופת הרביעון, לא נחשף אזור זה לקרחונים.
פרט לערכו המדעי יש לקרסט של דרום סין ערך תרבותי. חלק מנופי הקרסט היפהפיים, כדוגמת המגדלים בגווילין ויער האבן של יונאן היו ידועים כפלאי טבע מתקופות קדומות, והפכו לאחד מהנופים המזוהים עם סין, ולאתרי תיירות פופולריים.
צורות הנוף הקרסטיות
הסוגים העיקריים של צורות נוף קרסטיות הם: בנוסף לצורות נוף אלו יש בקרסט של דרום סין תופעות קרסטיות מרהיבות נוספות: דולינות ענקיות (天坑, בפין-יין: Tiānkēng, טְייֵנְקֶנְג, מילולית "חור השמים"), גשרים טבעיים, הרי שולחן, נקיקים ומערכות גדולות רבות של מערות עשירות במשקעי ספלאותם (דוגמת נטיפים וזקיפים) שנוצרו מתחת לקרקע.
צמחייה ובעלי חיים
שטחי הקרסט של דרום סין הם בתי גידול למגוון צמחים ובעלי חיים. הצמחייה מתאפיינת במינים שהם קסרופיטים (צמח בעל כושר עמידה בתנאי יובש או בתנאי קרקע בסיסיים), ליתופיטים (צמח הגדל בסביבה סלעית) וקלציפיליים (צמחים הגדלים היטב בקרקע עשירה בסידן). לדוגמה, הקרסט של לִיבָּוֹ המשתרע על שטח של 335 קילומטרים מרובעים מכוסה ביער קרסט של עצים ירוקי עד רחבי עלים (הסוגים Castanopsis ו-Cyclobalanopsis ממשפחת האלוניים), וביער קרסט מעורב של עצים ירוקי עד רחבי עלים ומחטניים (מין העץ Platycarya longipes ומין האורן Pinus kwangtungensis). בסך הכל נמנו באזור 1,532 מינים של צמחים עילאיים, מתוכם 112 צמחים מוגנים. בין המינים האנדמיים: Cycas guizhouensis, Kmeria septentrionalis, Handeliodendron bodinieri ו-Mussaenda anomala. האזור עשיר גם בבעלי חיים, כולל בעלי חיים שוכני מערות. בין המינים בסיכון, מין הלנגור Presbytis francoisi, נמר ערפילי מצוי ואייל מושק סיני.
אתר המורשת העולמית
אתר המורשת העולמית הקרסט של דרום סין הוכרז בשני שלבים.
הכרזה שלב ראשון (2007)
סך כל שטח האזורים הכלולים באתר המורשת העולמית בהכרזה של 2007 הוא 475 קמ"ר, המוקפים באזורי חיץ בשטח כולל של 984 קמ"ר. סך כל השטח המוגן הוא לפי כך 1,460 קמ"ר.
הכרזה שלב שני (2014)
סך כל השטח בשלב השני 410 קילומטרים רבועים, המוקפים באזור חיץ בן 856 קילומטרים רבועים ובסך הכל 1,265 קילומטרים רבועים.
דניאל סיזר
אשטון דומאר נורוויל סימונדס (באנגלית: Ashton Dumar Norwill Simmonds; נולד ב-5 באפריל 1995), הידוע בשם הבמה דניאל סיזר (Daniel Caesar), הוא זמר ופזמונאי קנדי.
ביוגרפיה
אשטון דימר נורוויל סימונדס נולד ב-5 באפריל 1995 בטורונטו, וגדל באונטריו. הוא הבן השני מבין ארבעה ילדים לאמו הולאס ולאביו נורוויל סימונדס, זמר גוספל שהוציא את אלבומו הראשון כתלמיד תיכון בג'מייקה. סיזר למד בכנסייה ובבית ספר פרטי באושאווה.
סיזר למד בכנסייה ושר בפני קהילת אביו באושאווה. הוא גדל והאזין למוזיקת נשמה וגוספל שנמסרה על ידי מוזיקליות ודת, אף על פי שהוריו היו זהירים בפיתויים שהגיעו עם המוזיקה. בגיל 17 סיזר הוצא מהבית לאחר ריב עם אביו בסיום לימודיו בתיכון. הוא לא חש ברירה אלא להמשיך את הפעילות המוזיקלית שלו. לאחר שעזב את ביתו, החל לעשות הופעות.
בשנת 2014 זכה סיזר לשבחים מהמבקרים על מיני-אלבום הבכורה שלו Praise Break, שדורג במקום ה-19 ברשימת "20 אלבומי ה-R&B הטובים ביותר לשנת 2014" מאת רולינג סטון. המוזיקה שלו מושפעת מהדת, שמילאה תפקיד גדול בגידולו. בשנת 2015 הוציא סיזר את המיני-אלבום השני שלו, Pilgrim's Paradise.
ב-25 באוגוסט 2017 הוציא סיזר את אלבום הבכורה שלו Freudian, הכולל את הסינגלים "Get You", "We Find Love" ו-"Blessed". האלבום היה מועמד לפרס המוזיקה של פולריס לשנת 2018. בטקס פרסי גראמי ה-60, זכה סיזר בשתי מועמדויות בקטגוריות "אלבום ה-R&B הטוב ביותר" על אלבום הבכורה שלו ו"ביצוע ה-R&B הטוב ביותר" על "Get You". בטקס פרסי גראמי ה-61, זכה סיזר בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר" על הסינגל "Best Part".
Alannah Myles
Alannah Myles (בעברית: אלנה מיילס) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הקנדית אלנה מיילס. את האלבום הוציאה לאור ב-28 במרץ 1989 חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. השיר "Black Velvet", שנכלל באלבום כרצועה השלישית, הפך ללהיט בינלאומי. הוא הגיע לראש מצעדי המוזיקה ברחבי העולם דוגמת בילבורד הוט 100 ומצעד הסינגלים הקנדי של RPM. Alannah Myles הגיע למקום החמישי בבילבורד 200, למקום השלישי במצעד האלבומים הבריטי ולמקום הראשון במצעד האלבומים הקנדי של RPM. את עטיפת האלבום צילמה דבורה סמואל.
יהודה לנדא
רבי יהודה ליב לנדא (רֶבּ לייביש; כ"ט באלול ה'תקפ"ג, 5 בספטמבר 1823 - כ"ב בשבט ה'תר"ס, 22 בינואר 1900) היה רב ופוסק הלכה באימפריה האוסטרית. רבה של סדיגורה ומחבר ספר ההלכה "יד יהודה".
ביוגרפיה
אף שהיה "מתנגד" נבחר לתפקידו זה למרות השפעתו המוחלטת של הרבי הראשון מסדיגורה, רבי אברהם יעקב פרידמן, על מינויי אישי הציבור היהודי בעיר. לפי האגדה, כאשר הוצע שמו של הרב לנדא כמועמד למשרת רבנות העיר בפני הרבי ומאן דהו מבאי ביתו העיר כי הוא "מתנגד", הרבי הגיב: "סדיגורה צריכה רב, ור' לייביש הוא רב טוב. כל שאר הדברים אינם נוגעים". הוא החזיק במשרתו זו קרוב ל-35 שנה, עד פטירתו בכ"ב בשבט ה'תר"ס, 22 בינואר 1900.
הוא היה נחשב אחד מגדולי פוסקי ההלכה בזמנו, אך לא נהג להשיב לשאלות הפונים אליו ולכן לא נדפסו שאלות ותשובות שלו. ספרו על שולחן ערוך, חלק יורה דעה, הוא מספרי היסוד בתחום זה, וספר הליקוט המקיף "דרכי תשובה" של הרב צבי הירש שפירא, מצטט את כל פסקיו.
מואי (הר מצולה)
מואי (Moai) הוא הר מצולה השוכן השוכן בדרום מזרח האוקיינוס השקט, מערבית לאי הפסחא.
מואי הוא הר מצולה ברכס סאלס אי גומס (Salas y Gomez Ridge), הקרוי גם רכס סאלה אי גומס (Sala y Gomez Ridge), רכס הרי געש (שרובו תת-ימי), הכולל עשרות הרי מצולה שנוצר על ידי הנקודה החמה של אי הפסחא. הרכס מתחיל בהר המצולה פוקאו ואחריו הר המצולה מואי, שניהם ממערב לאי הפסחא, והוא נמשך לאורך 2,700 קילומטרים מזרחית עד לרכס נסקה. הרכס נוצר כאשר לוח נסקה, לוח טקטוני ימי, עבר מעל לנקודה החמה של אי הפסחא. התנועה של לוח נסקה ולוח פרלון, לוח טקטוני היסטורי, מעל לנקודה החמה של אי הפסחא יצרה רכס תת-מימי ארוך, שקצהו המזרחי עובר הפחתה מתחת לפרו. רק באי הפסחא והאיונים סביבו ובאי הקטן סאלס אי גומס בולט רכס סאלס אי גומס מעל פני המים
הר מואי שוכן כ-40 קילומטרים מערבית לאי הפסחא ב--27.1°N, -109.85°W. בסיסו בקרקעית האוקיינוס ופסגתו נמצאת במרחק של כמה מאות מטרים מפני הים.
הר מואי הוא הר געש צעיר. דוגמיות לבה שנלקחו ממנו תוארכו ללפני 630,000 שנים (בסטייה של 180,000 שנים).
מקור השם במילה בשפת רפה נוי המתארת את הפסלים הגדולים (מואי) באי הפסחא.
סיסלי מרי בארקר
סיסלי מרי בארקר (באנגלית: Cicely Mary Barker; 28 ביוני 1895 – 16 בפברואר 1973) הייתה מאיירת אנגלייה, שנודעה בעיקר בסדרת איורי פנטזיה המתארים פיות ופרחים. בארקר הייתה אנגליקנית אדוקה, ותרמה את יצירות האמנות שלה לגיוס כספים לפעילות נוצרית וארגוני מיסיונרים. היא הפיקה כמה ספרים בנושאים דתיים כמו ספר הפזמונים לילדים, בשיתוף אחותה דורותי.
ביוגרפיה
בארקר נולדה כבתם השנייה והילדה הצעירה של וולטר בארקר, שותף בחברת אספקת זרעים ואמן חובב, ואשתו מרי אלינור (אוסוולד) בארקר ב־28 ביוני 1895 בקרוידון, סארי, אנגליה. בארקר הייתה אפילפטית בילדותה, וטופלה בבית על ידי הוריה. מאוחר יותר, אחותה הבכורה דורותי אוסוולד בארקר, המשיכה בטיפול בה. היא בילתה זמן רב במיטה בבית והשתעשעה בספרי ציור שכללו את יצירותיהם של קייט גרינוויי ורנדולף קלדקוט - שני אמנים שהשפיעו חזק על אמנותה המאוחרת.
חינוך לאמנות
בארקר למדה קורסים בהתכתבות באמנות, כנראה עד 1919 לערך. בשנת 1908, בגיל 13, נכנסה לשיעורי ערב בבית הספר לאמנות בקרוידון. עם הזמן קיבלה משרת הוראה.
בשנת 1911 קנו רפאל טאק ובניו ארבעה מ"רישומיה הקטנים" של בארקר עבור חצי סוביניר, ופרסמו אותם כגלויות. באוקטובר 1911 היא זכתה בפרס שני בתחרות כרזות אמנותיות בקרוידון, וזמן קצר לאחר מכן נבחרה לחברה הצעירה ביותר של האגודה. מבקר האמנות בעיתון העיר כתב "הרישומים שלה מראים דמיון מדהים. יש בה הבטחה גדולה."
פיות פרחים
פיות הפכו לנושא פופולרי באמנות ובספרות בתחילת המאה ה -20 בעקבות פרסומיהם של "הפיות" מאת סר ארתור קונאן דויל, "פיטר פן" מאת ג'יי מ 'בארי. המלכה מרי הפכה נושאים אלה לפופולריים עוד יותר על ידי שליחת גלויות של פיות במהלך שנות העשרים. בשנת 1918 הפיקה בארקר סדרת גלויות המתארת ​​שדונים ופיות.
בשנת 1923 שלחה בארקר את ציורי "פיות הפרחים" שלה למו"לים שונים. בלקי שילמה 25 ליש"ט עבור 24 ציורים עם פסוקים נלווים, אבל רק בפרסום "פיות הפרחים" של הקיץ בשנת 1925 קיבלה בארקר תמלוגים על עבודתה. מרי ויולט קלייטון קלתרופ, אשתו של הסופר דיון קלייטון קלתרופ, כתבה באפריל 1925 על בארקר ופיות פרחי האביב: "יש לה טעם נפלא, בנוסף לכישרון הציור."
ולדרונס
בשנת 1924 עברה המשפחה לגור בבית ויקטוריאני בן ארבעה מפלסים, דו משפחתי בולדרונס. לבארקר הוקם סטודיו בגינה ואחותה ניהלה גן ילדים בחדר האחורי של הבית. המשפחה חיה בחסכנות והשתתפה בקהילות בכנסיות העיר. לעיתים בארקר שילבה דיוקנאות של חבריה לקהילות בעבודותיה הדתיות. היא תוארה על ידי קנון אינגרם היל כ"אחד מעמודי התווך"של קהילת סנט אנדרו.
הילדים בגן עיצבו את פיות הפרחים עד לסגירת הגן בשנת 1940. בראיון שנערך בשנת 1958 אמרה בארקר: "אחותי ניהלה גן ילדים והייתי לוקחת את הילדים לשמש כדוגמנים. במשך שנים רבות הייתה עלי אווירה של ילדים - מעולם לא שכחתי את זה." היא גם ציירה את ילדי קרובי משפחתה וכן גלדיס טידי, עוזרת הבית הצעירה של המשפחה, שהצטלמה לפיית הפרח פרימרוז בשנת 1923. הצמחים נצבעו מדוגמאות מהטבע. בארקר עיצב ובנתה את תחפושות פיות הפרחים, והתבססה על פרחים ועלים של הצמח המסוים שאוייר. התלבושות הוחזקו בתא מטען בסטודיו שלה יחד עם כנפיים עשויות זרדים ובד. כל אחד מהם נשבר לאחר שהושלם האיור והחלקים מוחזרו לתלבושות אחרות.
אמצע החיים
בשנת 1940 פרשה משרתת המגורים של המשפחה, ודורותי בארקר סגרה את גן הילדים שהיה בירכתי הבית. היא המשיכה לפקח על משק הבית ולהעניק גם לאמה וגם לאחותה את הטיפול הנחוץ להן. דורותי ואחותה שיתפו פעולה בשני ספרים בלבד בשנת 1954 נפטרה דורותי בארקר מהתקף לב. בארקר לא הצליחה להמשיך באומנותה במידה משמעותית לאחר מות אחותה, שכן כל הטיפול באמה המבוגרת היה עליה, אך היא הצליחה להתחיל לתכנן עיצוב חלונות ויטראז' לזכרה של אחותה לכנסית סנט אדמונד, פיטלייק.
שנותיה האחרונות
אמה של בארקר נפטרה בשנת 1960, ובשנת 1961 עברה בארקר מולדרונס לכתובת אחרת בקרוידון. היא שיקמה דירה דו-מפלסית בסאסקס, אנגליה, שקיבלה בירושה מחברתה אדית מייג'ור, וכינתה אותה סנט אנדרו. לאחר שעברה לשם בריאותה החלה להידרדר. היא הועברה למוסדות סיעודיים, וטופלה על ידי קרובי משפחה וחברים.
בארקר נפטרה בבית החולים וורטינג ב -16 בפברואר 1973, בת 77 שנים.
אומנות
בארקר עבדה בעיקר בצבעי מים עם עט ודיו, אך היא הייתה מוכשרת באותה מידה בשחור-לבן, בצבעי שמן ובפסטלים. היא סחבה איתה ספר רישומים לרישום ילדים מעניינים. פעם ציינה, "תמיד ניסיתי לצייר אינסטינקטיבית באופן שבא לי באופן טבעי, בלי שום מחשבה אמיתית או תשומת לב לתיאוריות אמנותיות." [2]
קייט גרינווי הייתה חברת ילדות והשפיעה על אמנותה. ילדיה המצוירים של בארקר לובשים בגדים נוסטלגיים כמו ילדי גרינוויי, אם כי ילדיה של בארקר פחות מלנכוליים ופחות שטוחים למראה, אולי בגלל ההתקדמות בטכנולוגיית הדפוס. בארקר למדה על פרחים בעין אנליטית והייתה חברה של מאיירות ספרי הילדים, מרגרט טרנט, ואליס וודוורד.
לתנועה הפרה-רפאליטית הייתה השפעה חזקה על בארקר. [4] היא ציינה פעם, "אני מושפעת מהם במידה מסוימת - לא במובן הטכני, אלא בבחירת הנושא ובתחושה ובאווירה שיכולים להשיג." היא הודתה בחיבה לציוריו המוקדמים של ג'ון אוורט מיליי ול"דברים הנפלאים "של אדוארד ברן-ג'ונס.
תיאורי ילדים
שרטוטים, רישומים וציורים של בארקר של ילדים הועברו לחברים או להורי הילדים, נתרמו למוסדות צדקה ולאירועים בחסות הכנסייה, או הוצגו באמצעות ארגוני אמנות שונים. היא איירה שערי מגזינים והפיקה סדרות גלויות עבור רפאל טאק ומוציאים לאור אחרים כמו ציורי ילדי בעלות הברית (1915), חופי הים (1918) ודמויות הילד והילדות של שייקספיר (1917, 1920). כמו כן חיברה ספרי ילדים נוספים, אגדות עם ציורים מתאימים.
יצירות דתיות
בארקר הייתה נוצרייה אדוקה, והפיקה יצירות בנושאים דתיים לאורך חייה. היא פרסמה שמונה גלויות וחמישה כרטיסי יום הולדת עבור החברה לקידום הידע הנוצרי בשנת 1916 וב־1923 בהתאמה. היא עיצבה כרטיסי חג המולד במשך 20 שנה, ושלושת הכרטיסים הראשונים נמכרו בהדפסה משולבת של 46,500 בשנת 1923. האגודה לאמנות בקרוידון תלתה את עיצוב כריכת החוברות של בארקר עבור האגודה להפצת הבשורה בתערוכה שלה בנובמבר 1919.
הספרים בנושאי דת כוללים את "ספר הפזמונים לילדים" (1929) ו"הוא הוביל אותי "(1933), האחרון נכתב בשיתוף פעולה עם אחותה. יצרה יצירות רבות בתוך מוסדות דתיים ובכנסיות. בשנת 1946 השלימה את ציור השמן עבור קפלת הזיכרון של כנסיית המתודיסטים נורבורי.
לאחר מות אחותה בשנת 1954, החלה בארקר לעצב חלון זיכרון ויטראז' המתאר את ישו מתכונן לשטוף את רגלי תלמידיו. היצירה האחרונה שלה בנושא דתי, היא הותקנה בסנט אדמונד, פיטלייק, בשנת 1962.
יחס גובה-רוחב (גאומטריה)
בגאומטריה, יחס גובה-רוחב היחס בין ממדיה של צורה גאומטרית. דוגמה: במלבן יחס גובה-רוחב הוא היחס בין צלעו הארוכה של המלבן לצלעו הקצרה.
יחס גובה-רוחב מוצג בדרך כלל כשני מספרים מופרדים זה מזה בנקודתיים. נפוצה פחות ההצגה כשבר עשרוני או כשבר פשוט. המספרים אינם מייצגים את הגודל הממשי של העצם המתואר, אלא רק את היחס שבין ממדיו. לפיכך כל הערכים 8:5, 16:10, 1.6:1, 8⁄5 ו-1.6 מייצגים את אותו יחס גובה-רוחב.
לעצמים תלת-ממדיים או ממד גבוה יותר, יחס גובה-רוחב יהיה היחס בין הצד הארוך ביותר לצד הקצר ביותר.
בגיאומטריה
באליפסה יחס גובה-רוחב הוא היחס בין הציר הראשי לציר המשני.
הגדרה כללית
ישנן דרכים אחדות להגדרה כללית של יחס גובה-רוחב בקבוצה קומפקטית במרחב אוקלידי d-ממדי: להגדרות אלה יש גרסאות התלויות במיקום הקבוצה ביחס למערכת הצירים: אפשר לדבר על רוחב ביחס לעל-מישורים המאונכים לאחד הצירים; או על קובייה חוסמת ישרה, דווקא.
ריס וייקפילד
ריס וייקפילד (באנגלית: Rhys Wakefield; נולד ב-20 בנובמבר 1988) הוא שחקן, מפיק ובמאי קולנוע אוסטרלי. מוכר בשל תפקידו כפרסי ברנס בעונה השלישית של הסדרה "בלש אמיתי" של רשת HBO. לפני כן, הוא שיחק באופרת הסבון האוסטרלית "קרוב רחוק", ובתפקיד הראשי בסרט "הבלון השחור".
ביוגרפיה
וויקפילד נולד בקיירנס שבקווינסלנד, אוסטרליה, לאם העוסקת בתקנים רפואיים ולאב המשרת בצי האוסטרלי. לפני שהופיע בתפקיד לוקאס באופרת הסבון "קרוב רחוק", וייקפילד שיחק במשך יותר משש שנים. הוא השתתף בשיעורים במכללת מקדונלד לאמנויות הבמה שם זכה במלגה בשנת 2003, במהלכם הופיע בפסטיבלים רבים כמו פסטיבל שייקספיר, ועבד עם אופרה אוסטרליה וגם עם הבלט האוסטרלי. וייקפילד סיים את לימודיו בשנת 2006.
קריירה
תפקיד המשחק המקצועי הראשון שלו היה בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "אל תאשימו אותי", שם הופיע בשני פרקים.
באוגוסט 2005 לוהק וייקפילד בתפקיד לוקאס הולדן באופרת הסבון האוסטרלית הפופולרית "קרוב רחוק". הופעתו בסדרה הובילה למועמדות לפרס לוגי ל"כשרון החדש הטוב ביותר" לשנת 2006.
וייקפילד שיחק בתפקיד ראשי ראשון בסרט "הבלון השחור" בתפקיד תומאס מוליסון, שהוביל אותו למועמדות לפרס השחקן הטוב ביותר בפרסי האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה (AACTA), למועמדות לפרס השחקן הטוב ביותר בפרסי מכון הקולנוע האוסטרלי וחוג מבקרי הקולנוע באוסטרליה על הופעתו בסרט. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה ב-6 במרץ 2008 באוסטרליה לאחר בכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בגרמניה. הסרט זכה בפרס דוב הקריסטל לסרט באורך מלא הטוב ביותר בקטגוריה "דור 14+".