cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמנואל גרוס
ביוגרפיה
בנובמבר 1972 התנדב לשירות קבע בפרקליטות הצבאית כתובע. בשנת 1977 התמנה לשמש כסגן נשיא בתי המשפט ביהודה והשומרון. ב-1980 מונה לשמש כשופט במערכת בתי הדין הצבאיים. ב-1987 מונה לשמש כנשיא בית הדין הצבאי של פיקוד הדרום, מעט לפני פריצתה של האינתיפאדה הראשונה. בית הדין נידרש לדון בעניינם של חיילים שהואשמו בעבירות בזמן ההתקוממות. עמנואל שימש כאב בית הדין במשפט "גבעתי" הראשון שבו הואשמו 4 חיילים בהריגתו של תושב מחנה הפליטים ג'יבלייה האני אל-האשמי. בית הדין קבע כי ההוראה שקיבלו החיילים להכות באמצעות אלות עצורים החשודים בהשתתפות בהפגנות היא הוראה בלתי חוקית בעליל. החלטה זו משמשת עד היום כמקרה מבחן בשאלת הוראה בלתי חוקית בעליל.
בשנת 1990 יצא עמנואל לשנת שבתון בפקולטה למשפטים באוניברסיטת ייל לפוסט-דוקטורט וכחוקר אורח.
ב-1992 סיים עמנואל את השרות הצבאי בדרגת אל"ם והוזמן להצטרף לפקולטה החדשה באוניברסיטת חיפה על ידי הדיקן המייסד פרופ' יצחק זמיר כמרצה למשפט פלילי ודיני ראיות.
במקביל להוראה בחיפה, לימד גרוס גם במכללות רבות ובתוכן מכללת קריית אונו, המרכז הבין תחומי ובית הספר למשפטים במכללת נתניה. גרוס משמש גם כיו"ר משותף של הפורום למשפט וחברה במכללה זו.
הרצל (פירושונים)
השם הרצל (בגרמנית: Herzl) הוא שם משפחה שפירושו בעברית "לב קטן". שם זה ידוע כשם משפחתו של בנימין זאב הרצל, חוזה מדינת ישראל. ברבות השנים הפך שם זה לשם פרטי נפוץ בישראל, וכן נקראו על שמו מוסדות ואתרים רבים.
דיסאינפלציה
דִּיסְאִינְפְלַצְיָה היא מונח כלכלי המשמש לתיאור מצב שבו ישנה האטה בקצב עליית המחירים כלומר האטה בקצב האינפלציה, ולא דפלציה שמשמעותה ירידה של מחירים. מדינות הסובלות מאינפלציה גבוהה יחסית משתמשות בדיסאינפלציה ככלי להורדת קצב עליית המחירים (לדוגמה להוריד את האינפלציה מקצב שנתי ממוצע של 15% לקצב של 8%). הסיכון בדיסאינפלציה הוא, שהיא עשויה להתדרדר למצב של דפלציה, דבר שעלול להוביל לשפל כלכלי. כדי לגרום לדיסאינפלציה הרשויות מעלות מיסים, מגבילות את כמות האשראי ומטילות ריבית גבוהה.
דגל רוד איילנד
דגל רוד איילנד (באנגלית: Flag of Rhode Island) הוא לבן ומורכב מעוגן זהוב המוקף בשלושה עשר כוכבים זהובים המסמלים את שלוש עשרה המושבות (רוד איילנד היא המושבה ה-13 לפי חוקת ארצות הברית). מתחת לעוגן ישנה רצועה כחולה הנושאת את מוטו המדינה: "Hope" (תקווה). דגל רוד איילנד אומץ רשמית בשנת 1897. הוא מתואר רבות עם מסגרת זהובה מעבר לשלושת הקצוות החופשיים (שלא נמצאים בצד התורן).
הדגל מלבני ובעל יחס אורך/גובה של 29:33.
עזנה, קיסר אקסום
עֵזָנָה (געז: ዔዛና) היה קיסר קיסרות אקסום בין השנים 325–356 לערך שהיום ממוקמת בתיגראי, צפון אתיופיה, אריתריאה תימן, דרום ערב הסעודית, צפון סומליה, ג'יבוטי, צפון סודאן ודרום מצרים. הוא נשא בתואר "מלך סבא סאלחן חימיר ודו-ראיידן". הוא היה השליט הראשון של אקסום שאימץ את הנצרות בשנת 334. המסורת גורסת שעזנה ירש את אביו אלה אמידה כאשר עוד היה ילד, אמו סופיה שימשה כסגניתו.
הוא היה הקיסר הראשון לאחר זוסקאלס (שהיה השליט הידוע הראשון של אקסום) שהוזכר על ידי היסטוריונים בני זמנו. מה שהוביל את סטוארט מאנרו-האי לקבוע שעזנה היה "השליט המפורסם ביותר מבין קיסרי אקסום בתקופה שלפני כלב".
מחנכו האישי פרומנטיוס הסורי נתמנה על ידי הפטריארך אלכסנדריה לאבונה הראשון (געז:"אבינו",הגמון) של הכנסייה האורתודוקסית האתיופית. שרידי מכתב של קונסטנטיוס, קיסר רומא תומך המינות האריאנית שנשלח לעזנה ולאחיו סזאנה שבו ביקש לשלוח את פרומנטיוס לאלכסנדריה לבירור טעויות של דוקטרינה, מאנרו-האי מניח שעזנה התעלם או דחה את הבקשה..
עזנה השיק מספר קמפיינים צבאיים שאותם תיעד ברישומיו. זוג כתובות בשפת הגעז שנימצאו במרואה מהוות הוכחה למבצע שנעשה במאה הרביעית על ידי עזנה או יורשיו. יש חוקרים חוקרים הסבורים שאקסום בעצם השמידה את ממלכת כוש ואחרים מנגד מציינים שהוכחות ארכאולוגיות מצביאות על החלשות פוליטית וכלכלית במרואה בסביבות 300 לספירה..
בכמה מהמטבעות שנטבעו בזמנו מופיע ביוונית המוטו TOYTOAPECHTHXWPA-"שיכול לשמח את האנשים". מספר מטבעות שנושאים את שמו נמצאו במספר אתרים ארכאולוגים בהודו בסוף שנות ה-90, מה שמרמז על קשרי מסחר בין המדינות.. מאפיין נוסף של אקסום לאחר שעזנה התנצר היה שנוי המטבעות מאיורים פגאנים לאיורים עם צלבים ובכך היה הראשון שטבע את הצלב על מטבעותיו. עזנה הקים גם אובליסקים רבים בממלכתו.
עזנה ואחיו סאזנה, קיבלו תואר של קדושים על ידי הכנסייה האורתודוקסית האתיופית וב-1 באוקטובר נקבע יום הזבח שלהם.
נזה סוטרה
נזה סוּטֶרה (באנגלית: Naza Sutera) היא מכונית סופרמיני האצ'בק המוגדרת כמכונית עירונית מתוצרת יצרנית הרכב המלזית Naza Automotive Manufacturing (שם רשמי: Naza Automotive Manufacturing Sdn Bhd (NAM)), חברת בת של הקונצרן המלזי Naza  בשותפות עם קבוצת PSA, אשר יוצרה בין השנים 2006–2011.
חברת האם "Naza"
קבוצת "Naza" (שם רשמי: "Naza Group of Companies") של חברות הוא קונצרן מלזי המעורב בסוגים רבים של עסקים החל ממודעות לחינוך. הקבוצה החלה לפעול בשנת 1975 כחברה למסחר מוטורי. מגזר המכוניות נותר המגזר החשוב ביותר עבור הקבוצה.
לקבוצה יש חטיבות עסקיות, כולל כלי רכב ואופניים, הפקה ממונעת, ייצור, פיתוח רכוש, מזון ומשקאות, אירוח, שירותי תחבורה, שירותי לימוזינה, חינוך כלי רכב, מטעים, הפצת סיגריות ושירותים לא פיננסיים.
הקבוצה נוסדה והונהגה על ידי איל העסקים המלזי "SM Nasimuddin SM Amin" עד מותו ב-1 במאי 2008.
היצרן "Naza Automotive Manufacturing"
החברה הוקמה בשנת 2002 ובשנת 2003 החלה בנייתו של מפעל הייצור של קבוצת נזה. מפעל הייצור נבנה על שטח של 140 דונם של קרקע כולל מפעל הרכבה, שתי קומות משרדים, מסלול בדיקה, מגרשים עבור ספקים, חדרי לינה לאנשי הצוות מתקני נופש.
עד ספטמבר 2011 יוצרו 150,000 כלי רכב. מספר העובדים בשנת 2011 עמד על 1,000.
קבוצת PSA הצרפתית מחזיקה 56% ממניות החברה, ואת 44% הנותרים "Naza Group of Companies".
מטריקה רימנית
במתמטיקה, מטריקה רימנית היא כלל המתאים באופן חלק לכל נקודה על יריעה חלקה מכפלה פנימית על המרחב המשיק ליריעה בנקודה זו. בעזרת כלל זה ניתן להגדיר אורך של קטעים אינפיניטסימלים על עקום ועל ידי אינטגרציה, את האורך של העקום. כמו כן מטריקה רימנית מאפשרת להגדיר זוויות בין עקומים שעוברים דרך אותה נקודה. מטריקה רימנית קרויה על שם ממציאה, ברנהרד רימן. יריעה חלקה יחד עם מטריקה רימנית נקראת יריעה רימנית.
הגדרה
מטריקה רימנית על יריעה חלקה \ M היא שדה טנזורי \ g מטיפוס (0,2) כך שבכל נקודה \ p\in M התבנית הביליניארית \ g_p היא סימטרית וחיובית לחלוטין. שדה טנזורי זה נקרא הטנזור המטרי של רימן.
באמצעות חלוקת יחידה, אפשר לבנות על כל יריעה חלקה מטריקה רימנית.
המרחק המתקבל ממטריקה רימנית
בהינתן מטריקה רימנית ניתן להגדיר אורך של עקום על ידי
ומכאן להגדיר את המרחק (מטריקה) בין שתי נקודות להיות האינפימום של האורכים של עקומים שמתחילים בנקודה אחת ומסתיימים בשנייה. פונקציית המרחק הזו היא מטריקה.
אלמנט נפח
בהינתן מטריקה רימנית ניתן להגדיר אלמנט נפח אינווריאנטי על ידי ואלמנט נפח כזה הוא אינווריאנטי תחת שינוי קואורדינטות.
ההוכחה לכך היא כזו: ראשית, כאשר הוא היעקוביאן של הטרנספורמציה.
לכן שכן מדובר בדטרמיננטות של מטריצה וההפכית לה .
דוגמאות
כדי לתאר מטריקה רימנית, נהוג לבחור מערכת קואורדינטות מקומיות ולתאר את המטריקה הרימנית בעזרת המטריצה של פונקציות.
איזומורפיזמים מוזיקליים
מכיוון שמטריקה רימנית היא תבנית לא מנוונת, היא משרה איזומורפיזם בין המרחב המשיק למרחב הקו-משיק. בקואורדינטות מקומיות, האיזומורפיזם נתון על ידי ו  כאשר המטריצה \ g^{ij} מסמנת את המטריצה ההופכית של \ g ומשתמשים בהסכם הסכימה של איינשטיין. בעזרת איזומורפיזם זה ניתן להגדיר איזומורפיזמים נוספים בין כפולות טנזוריות גבוהות יותר של המרחב המשיק והקו משיק, לדוגמה בין ובין  ומכך לקבל העתקות בין שדות טנזורים. העתקות אלה נקראות גם הורדה והעלאה של אינדקסים וגם איזומורפיזמים מוזיקליים.
טפטפת קלווין
מבנה המכשיר
מבנהו של המכשיר מבוסס על שתי טבעות מתכת ושני מכלים העשויים מחומרים מוליכים. מכל מים מונח בראש הטפטפת. מים מטפטפים באופן קצוב משני פתחים קטנים במכל. כל זרם מים עובר דרך אחת מטבעות המתכת אל אחד מהמכלים. כל אחד מהמכלים מחובר באמצעות חוט מוליך לטבעת שבצד הנגדי. כלומר, הטבעת הימנית מחוברת אל המכל השמאלי ולהפך. שני המכלים המוליכים מופרדים במרווח קטן.
תיאור התופעה
כאשר מתחילה זרימת המים, יוצאים המים מן החורים וזורמים באופן חופשי דרך הטבעות אל המכלים. המכלים מתמלאים אט-אט במים. באופן ספונטני, כעבור זמן קצר (תלוי בקצב זרימת המים ובממדי המערכת) נפגעת האחידות של זרימת המים, ובמקום לזרום בקילוח אחיד, המים יורדים ברסס. זמן קצר לאחר השינוי באופן הזרימה מופיעה קשת חשמלית לשבריר שנייה בין המכלים. קשת זו נובעת מהפרש פוטנציאלים של עשרות אלפי וולט בין המכלים.
הסבר התופעה
למרות שמים באופן כללי אינם טעונים, מים "טבעיים" הם תמיסה של מלחים וחומרים אחרים ולכן מכילים יונים שונים. אפילו מים מזוקקים מכילים באופן טבעי יונים (הידרוניום והידרוקסידים). כיוון שבקנה מידה קטן ישנה אי הומוגניות מסוימת בחלוקת המטענים החשמליים, כאשר נפרדת טיפה מן המאגר היא לא בהכרח נייטרלית (אך גם אם אינה נייטרלית, מטענה זעיר). כשעוברת טיפה טעונה דרך אחת הטבעות, היא מגיעה למכל גורמת לטעינתו. נניח כי טיפת מים חיובית עברה דרך הטבעת הימנית. טיפה זו תנחת במכל הימני, ובגלל החיבור החשמלי בינו לטבעת השמאלית, גם היא תיטען במטען חיובי. אל הטבעת הזו יימשכו יונים בעלי מטען הפוך – כלומר יונים שליליים. משיכתם לטבעת זו גורמת להם לזרום לצידו השמאלי של המכל העליון ולהגדלת הסיכוי לטפטוף טיפות שליליות מהאביק השמאלי אל המיכל השמאלי. טעינתו של מכל זה במטען שלילי גורמת לטעינת הטבעת הימנית במטען שלילי. כעת, כאשר הטבעות טעונות (ואף במטען קטן ביותר) תימשך הפרדתם של מטענים במים: לאט לאט המים הטעונים שלילית יימשכו אל הטבעת הטעונה חיובית (כלומר הטבעת השמאלית), והמים הטעונים חיובית יימשכו אל הטבעת הטעונה שלילית (כלומר זו הימנית). כך מתרחשת הפרדה של מטענים ומתקבל הפרש פוטנציאלים גדול ביותר. הפרדת המטענים נובעת מתהליך של משוב חיובי, כלומר הפרדת המטענים מובילה לעלייה בהפרש הפוטנציאלים, ולהפרדת מטענים חזקה יותר שתוביל לעלייה גדולה יותר בהפרש הפוטנציאלים וכך הלאה. אם הפרש הפוטנציאלים גבוה די הצורך, זרם חשמלי יכול לפרוץ דרך האוויר, בין שני המכלים, ומתקבלת קשת חשמלית הנובעת מיינון האוויר.
בהסבר זה טמון גם הגורם לשינוי באופן זרימת המים. כאשר הפרדת המטענים נעשית משמעותית, והמים שזורמים בצד כלשהו הם בעלי מטען זהה, מתבצעת דחייה חשמלית. מולקולות המים שבאותו הזרם דוחות זו את זו - כוח המתגבר על הקשרים הבין-מולקולריים הקוולנטים, וגורם לזרימה לא אחידה. דחייה חשמלית זו אף גורמת לפריסה של זרם המים. השינוי באופן זרימת המים הוא אינדיקציה להצטברות מטענים רבים ואכן לרוב לאחר שינוי זה מופיעה הקשת החשמלית.
התהליך חוזר ונשנה, כאשר לאחר כל פריקת מטענים באמצעות הקשת החשמלית, מטעני המכלים וטבעות מתאפסים.
טיפול קרינתי פנימי וממוקד
טיפול קרינתי פנימי וממוקד (SIRT) הוא צורה של רדיותרפיה המשמש ברדיולוגיה פולשנית לטיפול בסרטן. הוא מיועד בדרך כלל לחולים שגידול הסרטן שיש להם אינו מתאים לניתוח, לחולים שאינם יכולים לעבור טיפול של ניתוח, במיוחד חולי קרצינומה של תאי הכבד או בעלי גרורה בכבד. הטיפול כרוך בהזרקת מיקרוספרות זעירות של חומר רדיואקטיבי לתוך עורקים המזינים את הנאופלזיה.
עקרונות
תפקידה של רדיותרפיה הוא הרג תאי הסרטן; ואולם תוך כדי התהליך ניזוקים גם תאים תקינים. כיום אפשר למקד בגידול מינונים טיפוליים של קרינה בדיוק רב, באמצעות מאיצים קוויים (ראה רדיותרפיה); אך רקמת הכבד התקינה רגישה מאוד לרדיותרפיה של אלומה חיצונית. כיוון שגידולים ממאירים (ובכלל זה סרטן כבד ראשוני וסרטן כבד גרורתי) הם לעיתים קרובות היפרווסקולריים; אספקת הדם לגידול לעיתים קרובות גדולה לעומת אספקת הדם לרקמה תקינה. זאת ועוד, אספקת הדם לכבד היא כפולה; הוא מקבל דם הן מעורק הכבד והן מוריד שער הכבד. ממאירויות של הכבד מקבלות את רוב אספקת הדם שלהן מעורק הכבד, בעוד שכבד תקין מקבל את רוב אספקת הדם שלו מווריד שער הכבד. לכן, אספקת חלקיקים רדיואמבוליים דרך הסתעפות של עורק הכבד המזין את הגידול תוביל קודם כל למיקוד החלקיקים בגידול, בעוד הכבד התקין אינו סובל מתופעות הלוואי המזיקות.
יישומים טיפוליים
מטופלים המועמדים לרדיואמבוליזציה הם חולים עם:
כיום מתנהל מחקר שלב III (SIRT לעומת סורפניב)
הליך
טיפול במיקרוספרות Y-90 מחייב תכנון אישי לכל מטופל עם דימות חתך ותרשימי עורקים (ארטריוגרמות). דימות עם ניגוד טומוגרפיה ממוחשבת ו/או דימות בסיוע ניגוד דימות תהודה מגנטית של הכבד דרוש כדי להעריך את נפח הגידול ונפח הכבד התקין, את מצב וריד השער של הכבד ואת העומס הגידולי מחוץ לכבד. יש לבצע בדיקות תפקודי כבד ותפקודי כליה; לא ייכללו בטיפול חולים עם ערכים גבוהים ובלתי הפיכים של בילירובין; יש להימנע או להגביל שימוש בחומר ניגוד המכיל יוד אצל חולי אי ספיקת כליות. כמו כן מבצעים הערכה של סמני גידול. סריקת עורק הכבד טכנציום (99mTc) שנקשר לאלבומין הידועה בשם בדיקת MAA, מבוצעת להערכת דלף ריאות כבד (דלף הפטופולמונרי) (שהוא תוצאה של תסמונת הפטופולמונרית). מקטע דלף ריאתי מוגדל (יותר מ-20%) מציין סבירות מוגברת שהחלקיקים הרדיואקטיביים ינדדו לריאה בזמן הטיפול, דבר שעלול לגרום לתוצאת לוואי של דלקת ריאות קרינתית.
ההערכה האנגיוגרפית הראשונית כוללת אאורטוגרמה בטנית, ארטריוגרמה מזנטרית עליונה וארטריוגרמה של חלל הבטן וכן ארטריוגרמות כבד סלקטיביות מימין ומשמאל. בדיקות אלה מאפשרות לתעד את המבנה של כלי הדם במערכת העיכול ומאפייני זרימה. כלי דם מחוץ לכבד שמופיעים בהערכה האנגיוגרפית עוברים לעיתים קרובות אמבוליזציה כדי למנוע את הנחת המיקרוספרות מחוץ למוקד, דבר שעלול לגרום לכיבים במערכת העיכול. כאשר מזהים את ההסתעפות של עורק הכבד המזינה את הגידול וקצה הצנתר הונח בתוך העורק על פי התכנון, מתחיל עירוי המיקרוספרות של 90Y.
תוך 24 שעות לאחר הרדיואמבוליזציה מומלץ לבצע סריקה של קרינת בלימה להערכת הפיזור של מיקרוספרות Y-90. שבועות לאחר הטיפול מבצעים טומוגרפיה ממוחשבת על מנת להעריך את השינויים האנטומיים וטומוגרפיית פליטת פוזיטרונים במטרה להעריך שינויים בפעילות המטבולית.
חומרים
המיקרוספרות עצמן עשויות זכוכית או שרף. בתוך המיקרוספרות נמצא האיזוטופ yttrium-90, שהוא בעל קרינת בטא עם זמן מחצית חיים של 2.6 ימים. כיום יש שני סוגי מיקרוספרות: TheraSphere ו-סירספרס, והן נבדלות בקרינה שלהן לכל יחידת מיקרוספרה ובהשפעה האמבולית.
השפעות מזיקות
הסיבוכים כוללים תסמונת פוסט-רדיואמבוליזציה (PRS), תפקוד לקוי של הכבד, סיבוכי מרה, יתר לחץ דם שערי, דלקת ריאות קרינתית , כיבים במערכת העיכול, פגיעה וסקולרית, ולימפופניה.
תסמונת פוסט-רדיואמוליזציה (PRS) כוללת עייפות, בחילות, הקאות, אנורקסיה, חום, אי נוחות בטנית ורזון, והיא מופיעה ב-20-50% מן החולים. סטרואידים וחומרים נוגדי הקאה עשויים להקטין את היארעות PRS.
סיבוכי מרה כוללים דלקת כיס המרה וכיס מרה מכווץ.
היסטוריה
המחקרים בשימוש ב-yttrium-90 (90Y ,Y-90) ורדיואיזוטופים אחרים לטיפול בסרטן החלו בשנות השישים של המאה העשרים. דיווחים על שימוש ראשוני בחלקיקי שרף של Y-90 בבני אדם פורסמו בסוף שנות השבעים של המאה העשרים. בשנות השמונים של המאה העשרים תוקפו ההיתכנות והבטיחות של השימוש במיקרוספרות Y-90 בסרטן הכבד במודל של כלבים. ניסויים קליניים של Y-90 לכבד נמשכו בשנות השמונים המאוחרות ובשנות התשעים של המאה העשרים, והם קבעו את בטיחות הטיפול. לאחרונה הדגימו מחקרים נרחבים יותר ומחקרים בבקרה אקראית (RCT) את הבטיחות והיעילות של טיפול ב-Y-90 בממאירויות בכבד, הן הראשוניות והן הגרורתיות.
סמל נבדה
סמל מדינת נבדה או החותם הגדול של מדינת נבדה מושפע מהסמל של טריטוריית נבדה שקדמה למדינה.
בשנת 1864, עת שהחלו ההכנות להפוך את הטריטוריה למדינה דנו גם בשאלת סמל המדינה הרשמי. ב-31 באוקטובר 1864 הצטרפה הטריטוריה כמדינה לארצות הברית.
ב-24 בפברואר 1866 הוחלט להחליף את מוטו המדינה מ-"Volens et Potens" ל-"כולנו למען מדינתנו" ("All for Our Country"), וכן, הוחלט על סמל המדינה המייצג את משאביה הכלכליים של המדינה - הסמל מציג כורה הגורר קרונית מלאה עפרות כסף ממכרה החצוב בתוך הר ברקע הסמל.
התפתחות התחבורה והתקשורת במדינה מסומלים על ידי רכבת הקיטור החוצה את הסמל ועמודי הטלגרף ברקע הסמל. ענף החקלאות מיוצג באמצעות אלומת דגן, מגל ומחרשה בחזית הסמל. יופייה הטבעי של המדינה מיוצג על ידי השמש הזורחת על פסגת הר מושלג. 36 הכוכבים המקיפים את המעטפת הפנימית של הסמל מסמלים את היותה של נבדה המדינה ה-36 שהצטרפה לאיחוד.
מסביב לסמל מופיעה הכתובת: "החותם הגדול של מדינת נבדה" (באנגלית: "The Great Seal of the State of Nevada").
JPEG XL
JPEG XL הוא פורמט קובץ תמונה, התומך בדחיסה אובדנית או זהה למקור. הוא נועד להתעלות על פורמטי הדחיסה הקיימים כגון JPEG ו-WebP ולהפוך לפורמט התמונה האוניברסלי החדש.
מקור השם
JPEG היא Joint Photographic Experts Group, שהיא הוועדה שתכננה את הפורמט.
X - הוא חלק משמם של כמה תקני JPEG מאז שנת 2000 כגון: JPEG XT, JPEG XR, JPEG XS.
L - מסמן לטווח ארוך (Long-term) כיוון שכוונת מחברי הפורמט היא להחליף את JPEG מהדור הקודם ולהיות הפורמט המוביל במשך זמן רב כמותו.
היסטוריה
בשנת 2017, JTC1/SC29/WG1 (JPEG) פרסמה קריאה להצעות עבור JPEG XL - תקן קידוד התמונה לדור הבא.
מספר הצעות התקבלו ומתוכן נבחרו הצעותיהן של חברות google ו- cloudinary כבסיס לפורמט החדש.
פורמט הקובץ (bitstream) הוקפא ב-25 בדצמבר 2020, כלומר מובטח כי כל קובץ בתקן שפורסם יפוענח בעתיד גם על ידי גרסאות חדשות יותר.
מאפיינים
התכונות העיקריות הן:
פרטים טכניים
JPEG XL מבוסס על שילוב רעיונות מפורמט Pik של חברת גוגל ומפורמט FUIF של חברת Cloudinary (שהתבסס בתורו על פורמט FLIF).
הפורמט כולל מגוון אפשרויות קידוד: מצב שמעתיק JPEG מדור קודם בצורה קומפקטית יותר לאחסון, קידוד אובדני הנקרא VarDCT (DCT עם גודל בלוק משתנה) וקידוד ללא אובדן / כמעט ללא אובדן / שנקרא Modular אשר משתמש באופציה של טרנספורמציית Haar (המכונה "סחיטה"). מצב זה משמש גם לקידוד תמונת ה-DC (בקנה מידה 1: 8) של מצב VarDCT כמו גם ערוצים נוספים כגון אלפא. שני המצבים תומכים במודלים נפרדים של מאפייני תמונה כגון: פסים, "טלאים" חוזרים כמו טקסט או נקודות וסינתזת רעש. מצבי אובדן בדרך כלל משתמשים במרחב הצבעים XYB שמקורו ב- LMS.
החיזוי מבוצע באמצעות דה-קורלציה של פיקסל אחר פיקסל ללא מידע צד. מידול ההקשר (context) כולל מודלים סטטיים מיוחדים ומודלים אדפטיביים המתחשבים בשגיאה מקומית, עם מבנה עץ ובחירת מנבא לכל הקשר.
קידוד האנטרופיה מבוסס על - LZ77 ויכול להשתמש הן במערכות ספרות אסימטריות והן בקידוד האפמן.
מיילדת
אטימולוגיה
בשפות רבות המילה "מיילדת" מורכבת מהמילים "עם האישה" או "עם האם" - באנגלית midwife, בלטינית cum-mater, ובספרדית ופורטוגזית comadre. בשפות אחרות קרויה המיילדת "אישה חכמה" - בצרפתית sage-femme, ובגרמנית weise frau או Hebamme, ואף בלשון חז"ל נקראת המיילדת "חכמה" או "חיה".
במקורות
המיילדות שפרה ופועה מילאו תפקיד מרכזי כשפרעה ציווה להשמיד כל תינוק זכר עברי במצרים. בזכות סירובן לשתף-פעולה עם הגזירה הצילו תינוקות רבים, בהם משה, ואפשרו לעם לגדול ולהתרבות:
התנ"ך מספר גם על תמיכתה של המיילדת ברחל בעת שזו כרעה ללדת את בנימין:
במצרים העתיקה
מיילדות במצרים העתיקה היו נשים מבוגרות ומנוסות שהגישו סיוע פיזי ונפשי ליולדות בכל השלבים של תהליך הלידה, תוך שימוש בשיטות רפואיות ובאמצעים מאגיים. כמו כן הן העניקו את הטיפול הראשוני לרך הנולד. המיילדות במצריים העתיקה זכו לכבוד והערכה בקרב המשפחה והחברה וכן לתמורה חומרית על מלאכתן.
בישראל
עד אמצע המאה ה-19 פעלו בארץ ישראל מיילדות לא מוסמכות שיילדו יהודיות, מוסלמיות ונוצריות. לא היה עליהן כל פיקוח עד שבשנת 1888 הממשל הטורקי פרסם תקנה שרק בעלי דיפלומות רשאיות לעסוק במיילדות ועל הדיפלומות להישלח לקושטא הבירה לבדיקה. אולם תקנה זו לא נאכפה. נשים המשיכו ללדת בביתם עם תנאי תברואה ירודים בעזרת מיילדות לא מוסמכות כאשר תמותת היילודים והיולדות הייתה גבוהה.
היו אז בארץ כמה סוגים של מיילדות: "דאיות" - מיילדות ערביות ללא הכשרה וללא רישוי; מיילדות ערביות ויהודיות שעברו הכשרה קצרה וקיבלו רישיון; ומיילדות מוסמכות בעלות דיפלומה ממוסד מוכר באירופה. גם המיילדות המוסמכות יילדו את הנשים בביתן, אך הקפידו יותר על תנאי התברואה.
בתחילת המאה ה-20 נוסדו בתי חולים בערים והוקצו בהם מיטות ליולדות. בשנת 1929 פורסמה פקודת המיילדות על ידי השלטון הבריטי. בפקודה לא ניתנה עדיפות למיילדות המוסמכות לעומת מיילדות מורשות (אך לא מוסמכות). מכיוון שהכשרתן לא תוגמלה בלידות הבית התחילו המיילדות המוסמכות לעבוד גם בחדרי היולדות בבית החולים בנוסף להמשך היילוד בבתי היולדות.
עם התקדמות הרפואה המודרנית במאה ה-20, עבר מוקד הלידה מבית היולדת לבית יולדות או למחלקת יולדות בבית חולים כללי. פקודת המיילדות בה הסדירה את עבודת המיילדות. בפקודה זו נאמר שהמיילדת רשאית לטפל באשה בכל הקשור בהריון ובלידה. בתיקונים מאוחרים יותר לחוק נקבע כי האחראי על הלידה הפך לרופא המיילד ולא המיילדת. לפיכך, ההחלטה להיעזר כיום במיילדת כאשת-המקצוע העיקרית בלידה כוללת גם החלטה באשר למעורבותם של רופאים בלידה ובאשר לשימוש במכשירים רפואיים סטנדרטיים.
בית-חולים
המיילדת היא אחות מוסמכת בעלת תואר אקדמי שלמדה בקורס על-בסיסי במיילדות ועברה מבחן ממשלתי המקנה לה רישיון מיילדת. היא פועלת כחלק מצוות רפואי מלא, ועבודתה נתונה לסמכותם של הרופאים הבכירים.
פולינה צ'יקטונוב
פולינה צ'יקטונוב (נולדה ב-17 בינואר 1980) היא רקדנית, מורה לריקוד וכוריאוגרפית ישראלית.
ביוגרפיה
נולדה בטג'יקיסטן, לאב פרופסור לביולוגיה ולאם מורה לנגינה בפסנתר. בגיל 6 החלה ללמוד ריקוד ובשנת 1992, בגיל 12, עלתה עם משפחתה לישראל. בוגרת תואר ראשון בהנדסת תוכנה וניהול מטעם המכללה האקדמית להנדסה, אפקה.
משנת 1995 עד שנת 1998 החזיקה צ'יקטונוב בתואר אלופת ישראל בריקודים סלוניים למקצוענים. כמו כן היא משתתפת בקביעות בתחרויות ארציות בריקודים סלוניים ולטיניים. בן זוגה המקצועי לריקודים הסלוניים משנת 2000 הוא אורון דהן (למעט שנתיים בהן רקדה עם דניס בלוצרקובסקי). צ'יקטונוב ייצגה את ישראל בתחרויות בינלאומיות, ובהן אליפויות אירופה ואליפויות העולם בריקודים סלוניים.
משנת 2005 עד 2012 השתתפה בתוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים". בעונה הראשונה השתתפה כבת זוגו לריקודים של אבי גרייניק, בעונה השנייה - פבלו רוזנברג, בעונה השלישית - מיכאל הנגבי, בעונה הרביעית - אורן סמדג'ה, בעונה החמישית - משה פרץ (השניים זכו במקום השני), בעונה השישית - אקי אבני, ובעונה השביעית - שלמה בראבא. צ'יקטונוב היא הרקדנית שהשתתפה בהכי הרבה עונות של התוכנית (7 עונות), ביחד עם דני יוחטמן.
משנת 2000 היא מופיעה יחד עם בן-זוגה לריקוד אורון דהן במופעי מוזיקה קובנית, יחד עם ההרכב המוזיקלי "סולו טו". צ'יקטונוב בעלת תעודת מדריך, בוחן ושופט בריקודים סלוניים, והיא מלמדת ומדריכה רקדנים לקראת תחרויות בארץ ובעולם.
צ'יקטונוב נשואה ואם לשתי בנות.
כתר צפוני
כתר צפוני היא קבוצת כוכבים קטנה בשמי הצפון, שכוכביה הבהירים מסודרים בצורת חצי עיגול הבולטת לעין. הקבוצה היא אחת מ-88 קבוצות הכוכבים המודרניות, והיא נכללה ב-48 קבוצות הכוכבים שהגדיר תלמי. הקבוצה מייצגת כתר שבו משובצת אבן חן - הכוכב אלפקה או גמה. בימי תלמי הקבוצה נקראה רק "כתר" ותאור "צפוני" נוסף מאוחר יותר על מנת להדגיש את ההפרדה מהקבוצה כתר דרומי.
כוכבי הקבוצה
α בכתר צפוני (גמה או אלפקה) הוא כוכב זוגי לוקה (בדומה לאלגול) במרחק של כ-75 שנות אור. הכוכב הבהיר מבין השניים הוא כוכב לבן - כחלחל עם בהירות נראית מדרגה 2.2 ובן הזוג העמום יותר הוא כוכב צהוב עם בהירות מדרגה 7. אחת ל-17 יום ו-8.6 שעות הכוכב העמום עובר על פני הבהיר ומוריד את הבהירות הכוללת לדרגה 2.3.
β בכתר צפוני, הוא כוכב לבן - צהבהב במרחק של כ-115 שנות אור ועם בהירות מדרגה 3.7.
R בכתר צפוני הוא כוכב משתנה מסוג על-ענק צהוב במרחק של כ-6000 שנות אור ועם בהירות מדרגה 6. באופן בלתי סדיר ובמהירות בהירותו צונחת לדרגה 14 ואחר כך במשך מספר חודשים היא חוזרת בהדרגה לדרגה 6. הסבר אפשרי לתופעה היא הצטברות הדרגתית של פחמן גזי בשכבות החיצוניות של הכוכב וכשריכוזו מגיע לסף מסוים הגז מתעבה לטיפות גדולות החוסמות את הקרינה וגורמות לירידה הדרמטית בבהירות. לחץ הקרינה של הכוכב מאדה את הפחמן בחזרה ומפזר את האטומים וכך הבהירות שוב עולה.
מיתולוגיה
הקבוצה זוהתה ככתר של אריאדנה בתו של מינוס מלך כרתים, אותו קיבלה מדיוניסוס. לפעמים הכתר שויך לשומר הדובים הנמצא בסמוך אליו.
משה גנזי
ביוגרפיה
גנזי גדל בבת ים.
1976
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה בשנת 1976 סיים גנזי במקום רביעי בקפיצות בסיכום שתי קפיצות בתוצאה של 90.30 מטר.
1977
באליפות אירופה בסקי מים לנוער שנערכה בשנת 1977 זכה גנזי במדליית זהב בקפיצות ובאליפות אירופה בסקי מים שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בקפיצות.
סגן אלוף אירופה בסקי מים
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה בקאסטל גאנדולפו, איטליה בשנת 1979 זכה גנזי במדליית כסף בסקי מים בסיכום שלושת התרגילים. בתרגיל קפיצות הוא סיים ראשון עם 102.80 מטר בסיכום שתי קפיצות ובכך שמר על תוארו, מקום שמיני בסלאלום בתוצאה של 83.25 נקודות ובמקום 13 בפעלולים (טריקס).
באליפות אירופה בסקי מים שנערכה באנגליה בשנת 1980 זכה גנזי במדליית כסף בסקי מים בסיכום שלושת התרגילים. בתרגיל קפיצות הוא קבע שיא אישי חדש של 55.30 מטר, מקום 5 בפעלולים (טריקס) ומקום 13 בסלאלום.
תארים והישגים
בשנת 1979 זכה גנזי בפרס מיוחד במסגרת פרס "ספורטאי השנה" של ישראל מטעם עיתון מעריב.
חייו האישיים
גנזי נשוי ואב לארבעה ומתגורר באחוזה ששטחה כ-30 דונם בכפר נטר. כיום הוא אביו ואחיו, מבעלי קבוצת אורגון המתמחה במוצרי הצללה לבית. בבעלות המשפחה גם חברת ההנעלה וההלבשה "גלי", רשת "סולוג", שמתמחה בהלבשת בגדי ילדים, ומפעל בריל המייצר נעליים לצה"ל.
מקוק ברברי
מקוק ברברי או מָקוֹק גִּיבְּרַלְטָר (שם מדעי: Macaca sylvanus) הוא קוף מקוק מהמשפחה קופים בעלי זנב. הוא נפוץ בהרי האטלס של אלג'יריה ומרוקו, בנוסף לאוכלוסייה קטנה בגיברלטר והוא הפרימט היחידי שחי בטבע באירופה, נוסף לאדם. על אף שהמקוק הברברי הוא חסר זנב, הוא אינו נחשב להומוניד.
המקוק הברברי נחשב למקוק הקרקעי ביותר. אורכו כ-60 ס"מ משקלו הוא עד 15 ק"ג לזכרים ו-10 ק"ג לנקבות.
אורך חייו כשלושים שנה.
למקוק הברברי יש כיסי לחיים המכילים כמות מזון שתשביע אותו, כמו כן הוא בעל ניבים ונחן בלסתות עוצמתיות. והוא גם מצויד בפרוה עבה וסמיכה העוזרת לו לשרוד במקומות מושלגים.
את חייו הוא מבלה בקבוצות של 10 - 30 והזכרים שבקבוצה מגנים עליה בנחישות רבה.
לאחר הריון של 165 יום ממליטה האם ולד אחד שמשקלו כמאתים גרם, צבעו שחור והוא משתנה לאחר כמה חודשים. במקוק הצעיר מטפלים כל בני הקבוצה, כולל הזכרים, וכמו כן הם שומרים עליהם מכל משמר מפני עופות דורסים.
המזון של המקוק הברברי הוא פירות, עלים, קליפות ושורשים.
האוכולוסייה של המקוק הברברי נמצאת בירידה מתמדת בשל אובדן בתי הגידול בהרי האטלס. נכון ל-2008 הוערך מספר הפרטים בין 12,000 ל-21,000, כשמונים אחוז מהם חיים במרכז הרי האטלס שבמרוקו.
מגילת ון-אמון
מגילת ון־אמון היא סיפורו של מסע ימי של כוהן אמון ממצרים לעיר גבל אשר שכנה בלבנון. מטרת המסע הייתה רכישת קורות עצי ארז לצורך בניית סירה לאל אמון. אחת לשנה, בעת גאות היאור יצא אמון למסע שיט מלווה בכוהנים על גבי הנהר לצורך התאחדות עם בת זוגו מות.
מסע ון־אמון מתוארך לסוף השושלת ה-20 תקופת שלטונו של רעמסס האחד עשר, או תחילת השושלת ה-21 למלכי מצרים העתיקה, תחילת תקופת הביניים השלישית. התאריך שבו נוקב דו"ח ון־אמון הוא - 'השנה ה-5, החודש ה-3 בעונה ה-3' ללא אזכור שם מלך כלשהו. התיארוך המקובל הוא סביבות 1075 לפנה"ס. מתוך המגילה ניתן ללמוד על הרקע ההיסטורי ועל מצבה של מצרים ביחס למדינות אחרות באזור באותה תקופה, על יחסי הכוחות בתוך מצרים עצמה. היחס לו זוכה ון־אמון מצד שליטי הערים השונות בהן הוא עובר, מלמד על ירידת כוחה של מצרים בתקופה זו. המגילה היא פריפלוס מוקדם, ממנו ניתן ללמוד על ערי נמל, מנהגי שיט, אוניות, משפט ימי שהיה מקובל בתקופה ועוד.
סיפור המסע נכתב על פפירוס בכתב היראטי בשפה המצרית. הפפירוס שהתגלה בשנת 1890 באל-חיבה שבמצרים התיכונה, הוא העתק לא שלם של סיפור המסע. ב-1891 נרכש הפפירוס שנקרא "פפירוס מוסקבה 120", על ידי האגיפטולוג הרוסי ולדימיר גולנישצ'ב. הפפירוס הוא חלק מאוסף מוזיאון פושקין לאמנות יפה במוסקבה.
סיפור המסע
נסובאנבדד לא ממהר למלא את הבקשה, וכאשר הוא עושה זאת הוא שולח את ון־אמון באונייה פרטית ללא מלווים לבצע את השליחות. האונייה עוצרת בעיר דור (היא תל דור) השוכנת לחופי כנען (על פי המגילה תושבי העיר היו ת'כר – אחד מגויי הים), שם גונב אחד מאנשי האונייה את כספו של ון־אמון. ון־אמון בתורו דורש פיצוי משליט דור, השליט אינו מסכים וטוען שהאחריות אינה חלה עליו. לאחר שלא קיבל את כספו עוזב ון־אמון את דור ונוסע לגבל. בהמשך הדרך, בחוף צור, הוא פוגש אונייה מדור, גונב את כספם של אנשי האונייה, ומחזיק את הכסף כערובה עד שכספו יוחזר לו.
בגבל הוא שוכן על שפת הים ומנסה להתקבל אצל השליט אשר מסרב לקבלו וכל יום שולח אליו שליח ואומר לו שיצא מגבל. ון־אמון כנראה לאחר ששיחד את אחד מנערי הנביאים של מלך גבל להתנבא עליו, מצליח להתקבל אצל שליט גבל. שליט גבל מבקש את מכתב השליחות. ון־אמון אשר השאיר את המכתב אצל מושל צען לא יכול לספקו. שליט גבל מלא בפקפוקים ביחס לזהות ון־אמון, מתקשה להאמין ששליח רשמי של מצרים יגיע כך ללא אונייה משלו, ללא מלווים וללא מכתב שליחות. ון־אמון מעלה את בקשתו לקבל עצי ארז כפי שסיפקו אבותיו של שליט גבל בעבר. שליט גבל בודק בארכיון ומוצא את המחיר ששולם בעבר. הוא דורש תשלום בהתאם כדי לספק את הקורות, וטוען שאינו עבד לשליט מצרים. במשא ומתן בין ון־אמון ושליט גבל מנסה ון־אמון לתת בתמורה את פסל האל אמון אשר הביא איתו ושלדבריו ייתן חיים ושלום.
בסופו של דבר נשלח שליח המצויד בשבע קורות עץ לנסובאנבדד להביא את התשלום לעצי הארז. לאחר שהשליח מגיע עם התמורה נכרתים העצים. ון־אמון מתכוון לעזוב את גבל עם הקורות ואז מגלה 11 אוניות של אנשי דור אשר בכוונתם לאסרו כיוון שלקח את כספם בצור. שליט גבל לא מסכים לכך. לדבריו אסור לו לאסור את שליח אמון בארצו. הוא משלח את ון־אמון ומשאיר לאנשי דור לרדוף אחריו בים. הרוח מביאה את ון־אמון לאלשיה (המזוהה עם קפריסין). אנשי העיר רוצים להורגו, אך הוא מצליח לפרוץ דרך לנשיאת העיר ומבקש את עזרתה.
רקע היסטורי
מסע ון־אמון מתרחש בסוף השושלת ה-20 למלכי מצרים. זו התקופה הנקראת בכרונולוגיה המצרית "הממלכה החדשה", המתוארכת לשנים 1550 לפנה"ס - 1070 לפנה"ס. לאחר סיומה מתחילה תקופת הביניים השלישית הנמשכת כ-350 שנים. בתקופה זו היו חילופי שושלות, שלטון של מלכים במקביל וירידה בכוחה של מצרים במרחב. במקביל בארץ כנען התקופה היא תקופת ברזל I המתוארכת לשנים 1200 לפנה"ס - 1000 לפנה"ס. זו התקופה המקבילה לספר יהושע ושופטים אשר במקרא, כלומר כניסת שבטי ישראל לארץ כנען ממזרח ופלישת גויי הים ממערב. במגילת ון־אמון ניתן למצוא אלמנטים אשר אפשר להבין מתוכם את הרקע ההיסטורי של התקופה.
סום אוזבקי
סוּם אוּזְבֵּקִי (באוזבקית: so'm - באלפבית לטיני; сўм - בכתב קירילי) הוא המטבע של אוזבקיסטן וההילך החוקי בה. המטבע נכנס לראשונה לשימוש ב-1993, עת החליף את הרובל הרוסי שהיה בשימוש במדינה לאחר התפרקות ברית המועצות. ב-1994 הוחלף הסום במטבע חדש בעל אותו שם, לפי ערך של 1,000 סום ישן לסום חדש. הסום נחלק ל-100 טִייִין, אם כי בפועל, לא נעשה בהם שימוש, בשל ערכו הנמוך של המטבע. סימונו של הסום לפי תקן ISO 4217 הוא UZS.
מגילת ון-אמון
רקע היסטורי
המגילה מהווה תעודה היסטורית רבת משמעות אשר מספקת עדות ומידע לגבי תקופתה. יש מעט מקורות כתובים לגבי ארץ כנען בתקופה זו. המקור הכמעט יחיד הוא התנ"ך, אשר נחתם בתקופה מאוחרת יותר ולכן הוא אינה עדות לתקופתו, המגילה היא עדות שנכתבה בתקופתה. המגילה מספקת מידע לגבי יחסי הכוחות במצרים באותה תקופה וכן בין מצרים וערי נמל אחרות, דרכי סחר, משפט ימי ועוד ומכאן חשיבותה.
ערי נמל במגילה
המגילה מציינת מספר ערי נמל: דור, צור, גבל, צידון, עיר נמל באי אלשיה ללא ציון שמה. להלן התייחסות לשלוש הערים: דור צור וגבל.
סום אוזבקי
היסטוריה
כמו ברפובליקות אחרות של ברית המועצות לשעבר, המשיכה אוזבקיסטן להשתמש ברובל הרוסי גם לאחר קבלת עצמאותה. ב-15 בנובמבר 1993 החליפה אוזבקיסטן את הרובל בסום ביחס של 1:1. לסום אז לא היו חלוקות משנה ושטרות בלבד הודפסו בעריכים: 1, 3, 5, 10, 25, 50, 100, 200, 500, 1,000, 5,000, ו-10,000. מאחר שהסום הראשון יועד להיות מטבע מעבר, עיצוב השטרות היה פשטני למדי. סמל אוזבקיסטן הופיע בחזית כל השטרות ובגב השטרות מדרסת שר-דור שברגיסטן בסמרקנד.
מגילת ון-אמון
דור
העיר דור מהווה את התחנה הראשונה של ון- אמון לאחר עזיבתו את מצרים. על פי המגילה בעיר ישבו הת'כר. התקופה אליה מתוארכת המגילה מקבילה לתקופה הנקראת ברזל I בכרונולוגיה של כנען 1000-1200 לפנה"ס. היא התקופה בה נכנסו שבטי ישראל לארץ כנען והשתלטו על חלקים ממנה והתיישבו בה. התקופה המקבילה לספר התנ"ך יהושע ושופטים.
העיר דור מופיעה במקורות המקראיים כדור או דאר. דור מוזכרת לראשונה בתנ"ך היא אחת הערים אשר הצטרפו לקואליציה של יבין מלך חצור במלחמתו כנגד שבטי ישראל במי מרום. על פי המקרא שבטי ישראל ניצחו אבל העיר לא נשרפה. ב מופיעה רשימת הערים אשר נכבשו. ב מצוין "מלך דור לנפת דור" הציון מלך לנפה הוא חריג לגבי עיר זו ברשימה, ומכאן ניתן להבין שמלך דור שלט על אזור רחב יותר מאשר רק העיר עצמה. עובדה אשר יכולה להצביע על עצמה גדולה יותר. לעומת זאת ב מצוינת דור ובנותיה כאחת הערים אשר שבט מנשה לא הוריש. ומכאן ניתן להבין שאמנם מלך דור נוצח במסגרת הקרב במי מרום אבל העיר דור לא נכבשה. תיאור זה תואם את המצוין במגילת ון־אמון אשר על פיו העם אשר ישב בדור לא היה ישראלי.
סום אוזבקי
היסטוריה
ב-1 ביולי 1994 הוחלף הסום במטבע חדש בשיעור של 1,000 סום ישן לסום חדש. הסום החדש נחלק ל-1,000 טייין. המטבעות נשאו עריכים של 1, 3, 5, 10, 20, 50 טייין, והשטרות נשאו עריכים של 1, 3, 5, 10, 25, 50, 100 סום. בעת השקתו היה ערכו של הסום החדש שווה ל-0.04 דולר אמריקאי.
מגילת ון-אמון
דור
הת'כר אינם מוזכרים במקרא. הם אחד משבטי גויי הים אשר שבט הפלשתים נמנה עליהם. מקור חשוב לעדות על השבט הם התבליטים והכתובות על קירות מקדש המתים במדינת האבו התבליט הוא של רעמסס השלישי אשר שלט בין השנים 1182-1198 לפנה"ס. התבליט מפרט את ניצחונו הגדול של המלך על גויי הים ומזכיר במפורש את הת'כר. כן מציינת הכתובת שלאחר ניצחונו יישב רעמסס השלישי את השבטים במצודות כשהם נשבעים בשמו. התבליט מתאר קרב ימי גדול בין הכוחות המצריים וגויי הים, קרב ימי יעשה רק על ידי עם אשר יש לו יכולת ימית, עובדה התואמת את הנאמר במגילת ון־אמון.
סום אוזבקי
היסטוריה
נכון ליולי 2016, העריך הגבוה ביותר של שטרות הסום, שטר 5,000 סום, שווה לערך 1.70 דולר אמריקאי, והדבר מצריך נשיאת כמות גדולה של שטרות לצורך תשלום. כמו כן, שטרות ומטבעות בעריכים נמוכים מ-25 סום נדירים במחזור ושוויים מזערי. האינפלציה הדוהרת נחשבת לסוגיה פוליטית רגישה באוזבקיסטן, דבר אשר הביא את הממשלה באוזבקיסטן להאט את קצב הנפקת השטרות בעריכים גבוהים יותר.
מגילת ון-אמון
צור
אין התייחסות רבה לעיר במגילה, בחוף צור פגש ון־אמון אונייה של דור ולקח את כספה. בדיקה בתנ"ך מעלה שהעיר צור נזכרת לראשונה בתיאור גבולות הארץ בספר יהושע: ”עִיר מִבְצַר צֹר” (יהושע, י"ט, כ"ט). העיר מוזכרת גם ב, כאשר חירם מלך צור שולח משלחת לשלמה בעת עלותו לשלטון לאחר דוד - זוהי תקופה המתוארכת לאמצע המאה העשירית לפנה"ס. על פי המקורות המקראיים צור הייתה עיר נמל אשר ניהלה סחר עם ערי נמל רבות. בקינת יחזקאל על צור נכתב:.
גבל
גבל היא העיר אשר הייתה מטרת נסיעתו של ון־אמון. על פי המגילה היא הייתה עיר הנמל אשר ממנה המצרים נהגו לקנות את עצי הארזים לבניית האניות שלהם. כאשר מלך גבל מסכים לכרות את העצים הוא שולח לשם כך שלוש מאות איש ושלוש מאות שוורים וכן פקידים לחטוב את העצים. מדובר בכמות גדולה של עצים. כמות זאת מצביעה על עצמתה של גבל בתקופה זו. עד להפלגה העצים אוחסנו על שפת הים. המגילה לא מציינת כמה עצים נכרתו אבל הכריתה ארכה כל החורף ואפשר להניח שמדובר בכמות לא קטנה. היכולת לאחסן כמות כזו בשפת הים מצביעה גם על עצמה וכוח. יש לשמור על העצים שלא ייגנבו ולא יינזקו.
סום אוזבקי
מטבעות
שתי סדרות מטבעות הונפקו מאז הושק המטבע. הראשונה הונפקה לראשונה ב-1994 ונשאה כיתוב קירילי, ואילו השנייה הונפקה החל משנת 2000 ונשאה כיתוב לטיני.
מגילת ון-אמון
גבל
בדיקה במקרא מגלה שהעיר מופיעה בו מספר פעמים: בתיאור גבולות הארץ גבל נחשבת חלק מארץ ישראל: ”מִתֵּימָן כָּל אֶרֶץ הַכְּנַעֲנִי, וּמְעָרָה אֲשֶׁר לַצִּידֹנִים עַד אֲפֵקָה, עַד גְּבוּל הָאֱמֹרִי. וְהָאָרֶץ הַגִּבְלִי, וְכָל הַלְּבָנוֹן מִזְרַח הַשֶּׁמֶשׁ, מִבַּעַל גָּד תַּחַת הַר חֶרְמוֹן, עַד לְבוֹא חֲמָת.” (יהושע, י"ג, ד'–ה'). אנשי גבל השתתפו בבניית מקדש שלמה: ”וַיִּפְסְלוּ בֹּנֵי שְׁלֹמֹה וּבֹנֵי חִירוֹם וְהַגִּבְלִים; וַיָּכִינוּ הָעֵצִים וְהָאֲבָנִים לִבְנוֹת הַבָּיִת.” (מלכים א', ה', ל"א–ל"ב). העיר מוזכרת גם ב במסגרת הקינה על צור. הפסוק מציין: על פי הפסוק בגבל תיקנו את האניות של צור. מראה על יכולת ימית גדולה, לא רק שיט באניות אלא גם יכולת בניה.
סום אוזבקי
מטבעות
שני מטבעות הנצחה בעריכים של 100 סום הונפקו בשנת 2009 לציון 2,200 שנים להתיישבות בעיר הבירה טשקנט. מטבע הנצחה נוסף בעריך של 500 סום הונפק ב-2011 לציון 20 שנות עצמאות לאוזבקיסטן.
מגילת ון-אמון
מושגים במגילה הקשורים לים ולשיט
המגילה היא ספור של מסע ימי אשר מטרתו היא הבאת עצים לבניית אונייה. בדיקה של הטקסט נותנת לנו מידע רב לגבי הנושא בתקופה.
היבטים משפטיים הקשורים לנמל
שני אירועים שופכים אור על המנהג/חוק שהיה מקובל בתקופת המגילה לגבי ההגנה אשר הנמל אמור לספק לעוגן בה:
סום אוזבקי
שטרות
השטרות הראשונים הודפסו על ידי הבנק הממלכתי של אוזבקיסטן בשנת 1993. אלה נשאו עיצוב דומה: סמל המדינה בחזית השטר והמדרסה שברגיסטן בסמרקנד בגבו. סדרת השטרות השנייה הודפסה ב-1994 על ידי הבנק המרכזי של אוזבקיסטן, והיא כללה שטרות בעריכים 1, 3, 5, 10, 25, 50 ו-100. בהמשך הונפק שטרות 200 סום ב-1997, 500 סום ב-1999, 1,000 סום ב-2001 ו-5,000 סום ב-2013.
מגילת ון-אמון
הטיפול בגנבה בנמל דור
כספו של ון־אמון נגנב בנמל. הוא דורש החזר הגנבה ממלך דור. מכאן ניתן להבין שחלק מזכויות העגינה הניתנות בנמל לאונייה היא זכות ההגנה כולל הרכוש הנמצא על האונייה. הזכות כוללת גם שיפוי במקרה של גנבה. לון־אמון אין כל ספק שזו זכותו ולכן כאשר לא מקבל שיפוי הוא מרשה לעצמו לקחת את הכסף מאונייה אחרת השייכת לדור. מכאן ניתן אולי להבין שהייתה ערבות הדדית בין אוניות השייכות לאותה עיר.
מלך דור לא רואה חובה לעצמו להחזיר את הכסף, לטענתו הגנב בא מהאונייה ולכן זו אחריותו. ומכאן ניתן להבין שרמת האחריות בנמל היא רק לגבי התנהגות הנובעת מאנשי המקום.
התייחסות מלך גבל
האניות הת'כריות דורשות ממלך גבל להסגיר לידיהם את ון־אמון. מלך גבל אינו מסכים. לטענתו אינו יכול לעשות זאת בתוך ארצו. יש לו אחריות בנמלו. גם בתגובת מלך גבל ניתן לראות את אלמנט ההגנה אשר הנמל אמור לספק לעוגן בו. אלמנט נוסף הבא לידי ביטוי בסיפור היא הריבונות של מלך גבל על הנמל. למרות שהת'כריים באו בכוח ניכר הם אינם מעזים להיכנס לנמל ולאסור את ון־אמון ללא קבלת רשות ממלך גבל. התנהגותם מראה שהם מכירים בריבונות של מלך גבל על הנמל.
Prenses
"Prenses" (באנגלית: "Princess"; ובעברית: "נסיכה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הטורקייה הדיסה. השיר יצא לאור ב-2 בדצמבר 2014, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השישי שלה, Tavsiye.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השירים של טורקיה.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי גוקאן סהין ואמרה קאראדומן והופק על ידי קאראדומן והדיסה. תאריך יציאתו המקורי של השיר היה ב-4 באוגוסט 2014, כאשר האלבום Tavisye יצא. בהמשך, הוחלט להוציא אותו כסינגל השני מתוך האלבום, כשהקודם הוא הלהיט "Nerdesin Aşkım", אשר כבש את פסגת מצעד השירים של טורקיה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-261 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לאחד מהקליפים הטורקיים הנצפים ביותר בכל הזמנים ולקליפ הטורקי השני הנצפה ביותר בשנת 2014, אחרי "Kalbimin Tek Sahibine" של אירם דריג'י.
ב. יאושזון
'''ב. יֵאוּשְזוֹן (בכתיב יידי: יאושזאָהן – 'בן ייאוש') הוא שם העט של משה יוּסטמַן (יוסטמאן''') (1889 – 19 בפברואר 1942), שהיה סופר, עיתונאי ופובליציסט יהודי פולני שנודע בשנינותו, אחד הסופרים והעיתונאים הפופולריים ביותר בוורשה שלפני השואה, פובליציסט. כתב בעיקר בשני עיתונים יהודיים מרכזיים של התקופה: "דער מאמענט" ("דֶר מוֹמֵנְט"; יידיש: 'הרגע') ו"היינט" ('היום'). נודע גם בשם העט איטשעלע (אִיצֶ'לֶה).
קורות חיים
משה בּוּנֶם יוסטמן נולד בוורשה. עם פלישת הנאצים לפולין ב-1939 נמלט לווילנה, ומשם עלה לארץ ישראל.
מספר קוראיו הגיע לרבבות, והוא הצטיין בסגנון בהיר, בלשון שנונה וביכולת פולמוס מרשימה. על כישרונו וסגולותיו העיד הסופר י"ל פרץ, שכינה אותו "שלום עליכם של הפיליטון".
יאושזון היה איש אשכולות ובן תורה. בכתיבתו נגע בנושאים רבים ומגוונים הקשורים בענייני העולם ובבעיות העם היהודי. בשנת תר"ץ (1930) הנהיג בעיתון הוורשאי "היינט" פינה לתורה בגיליונות ערב שבת ומועדים בשם "פון אונזער אלטן אוצר" (ביידיש: "מאוצרנו הישן"). זה היה חידוש גדול בעיתונות היהודית החילונית של אותה תקופה. דבריו עוררו הד רב לא רק בקרב הציבור הכללי הגדול של קוראי עיתונים, אלא גם בקרב העולם הלמדני שהסתייג מהאופי החילוני של העיתונות היהודית.
כתיבתו, שהייתה כאילו דרשנות על פרשת השבוע, הייתה למעשה מכשיר להבעת עמדותיו בענייני היום. היא הצטיינה בידע עצום במקורות, שאפשר לו לבחור בטעם רב ובידע עמוק את החומר ולסגנן את סיפוריו בדרך מושכת לב.
העורך הראשון של "מעריב", ד"ר עזריאל קרליבך, כתב:
כבר בפולין עמדו על הערך של יצירתו זו, שהיא מעבר לתחומי הזמן והמקום. בשנים תרצ"ב-תרצ"ט (1932- 1939) הופיעו בפולין קבצים מתוך "מאוצרנו הישן" בשמונה כרכים מחולקים לארבעה אוספים. כל שני כרכים כללו חמישה חומשי תורה, חגים ומועדים, חמש מגילות ופרקי אבות.
בשנת 1958 הופיעה בארצות הברית מהדורה חדשה ביידיש של חמישה כרכים ובה חוברו כל האוספים הקודמים. על פי מהדורה זו נערך התרגום העברי שנעשה כאמור בידי בנו של יאושזון. התרגום העברי של יצירת יאושזון מצטיין בנאמנות רבה למקור היידי ולסגנונו, אך תוך התאמה לרוח הלשון העברית המתחדשת ותוך הקפדה על הנוסח המדויק של המקורות העבריים מהם שאב יאושזון.
יאושזון נפטר בתל אביב בשנת 1942, ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק.
בשכונת גילה בירושלים נקרא רחוב על שמו.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
ויקטור בראניקוב
ויקטור פאבלוביץ' בראניקוב (ברוסית: Ви́ктор Па́влович Бара́нников; נולד ב-20 באוקטובר 1940 בכפר פדוסייבקה מחוז פרימוריה, ברית המועצות - 21 ביולי 1995, מוסקבה) היה מדינאי רוסי שכיהן כראש גופי ביטחון הפנים, תחילה בברית המועצות ולאחר מכן ברוסיה. בראניקוב ניהל את ארגוני ביטחון המדינה בתקופה שבין פירוק ברית המועצות והקמת הפדרציה הרוסית.
שימש כשר פנים, שר ההגנה ומנכ"ל סוכנות הביטחון הפדרלית הראשון.
ביוגרפיה
ב-1961 החל לשרת במשטרה וסיים את בית הספר המיוחד לשוטרים של ילאבוגה בשנת 1968 ולמד בסניף סברדלובסק של בית הספר הגבוה של משרד הפנים במוסקבה שסיים אותו בשנת 1968.
בראניקוב היה מפקד מחלקת המשטרה וסגן מפקד מחלקת המבצעים האזורית, כעבור זמן הועבר לאגף השביעי של המינהל למלחמה בגנבת רכוש סוציאליסטי של משרד הפנים הסובייטי (Управления по борьбе с хищениями социалистической собственности МВД СССР), שעסק במאבק בגנבת מטבעות ויהלומים.
ביוני 1988 הועבר לבאקו והיה סגן ראשון לשר הפנים באזרבייג'ן במטרה להשליט סדר לאור מהומות אתניות בעיר.
בעקבות פוטש של אוגוסט, ב-23 באוגוסט 1991 מונה לשר הביטחון והפנים של ברית המועצות. עם פירוק ברית המועצות מונה ב-26 בדצמבר 1991 לשר הפנים והביטחון הרוסי. אנשי כוחות הביטחון התנגדו לאיחוד עם כוחות המשטרה הסובייטית, לכן עד מהרה המשרד המאוחד פורק ל-2 משרדים נפרדים.
במסגרת פעילותו במשרד הוא הצליח לבצע מספר מבצעים. יחד עם זאת, נפוצו שמועות על קשריו עם המתעשרים החדשים וניצול התפקיד לקבלת הטבות אישיות. כמו כן, נפוצו שמועות על קשריו המתגברים עם מתנגדים למדיניותו של הנשיא. עד קרע זה, ב-18 ביולי 1993 פוטר בשל הפרות אתיות ופעילות לקויה של שומרי שירות משמר הגבול הפדרלי בגבול הטג'יקי-אפגני.
בראניקוב היה פעיל בסכסוך החוקתי הרוסי של שנת 1993 וכיהן כשר הביטחון המיועד של מתנגדי הנשיא בוריס ילצין. הוא נעצר ב-4 באוקטובר 1993, שוחרר ב-26 בפברואר 1994 וקיבל חנינה מאת הנשיא בוריס ילצין.
קתדרה (כתב עת)
קָתֶדְרָה לתולדות ארץ ישראל ויישובה הוא כתב עת לתולדות ארץ ישראל ויישובה, היוצא לאור ארבע פעמים בשנה (רבעון) מטעם 'המכון לחקר ארץ ישראל ויישובה', שביד יצחק בן-צבי.
כתב העת מוגדר כ"ספינת הדגל" של המכון, שכן הוא משמש כאחת הבמות החשובות למחקר ארץ ישראל בתחום ההיסטורי, הארכאולוגי והגאוגרפי, ובתחומי הכלכלה, החברה, התרבות והאמנות, מימי המקרא ועד ימינו.
היסטוריה
גיליון "קתדרה" הראשון ראה אור בחודש אלול תשל"ו (ספטמבר 1976). מנכ"ל יד יצחק בן-צבי דאז, יהודה בן פורת, פרסם את החוברות הראשונות ב"מחתרת", ללא החלטת הוועדה האקדמית, כהמשך כביכול ל'ידיעון' שהוציא המכון. רחל ינאית (אלמנתו של יצחק בן-צבי) שמינתה אותו לתפקיד, ופרופ' בנימין מזר, קרוב משפחה וארכאולוג בכיר באוניברסיטה העברית כעסו על כתב העת החדש, מאחר שציפו מבן פורת להפיק כתב עת למורשת יצחק בן-צבי דווקא. עורך "קתדרה" הראשון, יעקב שביט, סיפר כי נודע לו שפרופ' מזר השליך לרצפה בחמת זעם את החוברת הראשונה, כשזו הגיעה לידיו. ההתנגדות המרכזית ביד בן צבי ומחוצה לו לפורמט שבו פורסם אז כתב העת, התבססה על טיעונים שונים, ובהם שההיסטוריה של ארץ ישראל איננה תחום מחקר נפרד מההיסטוריה הכללית, או שההיסטוריה של המאה ה-19 והמאה ה-20 היא 'ז'ורנליסטיקה'. חלק מהטענות היו מעשיות יותר, כמו החשש שלא יימצא חומר ראוי למלא ארבע חוברות בשנה, וכן שזוהי מטלה כבדה מדי להוציא רבעון בצורה סדירה. היו ביד בן צבי שבירכו על היוזמה, אך התנגדו לשילובן של תמונות בכתב העת, בטענה שתצלומים ראויים להופיע בכתבי עת פופולריים בלבד, ולא בכתב עת מדעי. אחרים סברו שהגדרת התכנים שגויה, וכי מחקרים בתחום התרבות והאמנות אינם ראויים להתפרסם בכתב עת להיסטוריה.
פורמט כתב העת ותפוצתו
חרף ההתנגדויות והביקורת, התעקש בן פורת על הפורמט שקבע, ולמרות התחזיות הפסימיות נחל כתב העת הצלחה רבה. "קתדרה" רואה אור ארבע פעמים בשנה מאז הקמתו ועד ימינו, וכל גיליון מכיל בשנים האחרונות כ-200 עמודים. עד כה (ינואר 2021) פורסמו 177 גיליונות "קתדרה", ובכל אחד מהם כשישה מאמרים, העוסקים בתקופות שונות. לרוב אין נושא ייחודי לכל גיליון, אלא אם הצטברו די מחקרים בנושא מסוים. כך, למשל, הוקדשו גיליונות נושאיים לקיסריה, לגליל, לנשים בארץ ישראל, וכדומה. בנוסף למאמרים מופיעות בכל גיליון גם הערכות לספרים חדשים, הערות מחקריות ותעודות חשובות. כתב העת מודפס באלפי עותקים, בעיקר למנויים בישראל. מתחילת שנת 2010 גליונות ישנים של כתב העת זמינים לעיון באתר הבית של מכון יד בן-צבי.
פורמט הכריכה המקורי של קתדרה היה פשוט למדי, וכלל ציור או צילום שכיסה כשני שלישים מהכריכה. שם כתב העת הופיע בגופן גדול לרוחב כל חלקה העליון של הכריכה על רקע לבן, או על גבי הציור או הצילום. ב-1996, החל מחוברת 81, עבר כתב העת מתיחת פנים וכריכתו שונתה לגמרי: המצג הגרפי כיסה עדיין רק כשני שלישים מהכריכה, אך החלק העליון נצבע בשחור, ועליו רשימת המאמרים המופיעים בגיליון. משמאל שובץ עיגול כתום גדול, ובו שם כתב העת ופרטי הגיליון. החל משנת 2007 גם פורמט זה השתנה, ולעיתים נעדרת רשימת המאמרים לטובת ציור על הכריכה כולה.
הכותבים והתוכן
כ-600 מחברים פרסמו ב"קתדרה" למעלה מאלף מאמרים, מאז הקמתו. המאמרים הנשלחים למערכת עוברים ביקורת עמיתים בידי מומחים בתחומים השונים, ללא חשיפת שם הכותב. המטרה היא להבטיח את איכותו ורצינותו של המאמר, ולכן הוא נקרא בדרך כלל על ידי שני קוראים, ולעיתים אף יותר. חוות דעתם של המבקרים מוצגת בישיבות המערכת, והיא זו שקובעת את דינם לפרסום או לדחייה. מערכת הסינון הקפדנית עוררה יותר מפעם טרוניה של חוקרים שמאמריהם נדחו, חלקם אנשי "יד בן צבי" עצמו. בינואר 1994 פרסמה המערכת הנחיות מחמירות לאופן הצגת הביבליוגרפיה במאמרים ב"קתדרה". צעד זה עורר ביקורת נוקבת מצד הסופר ס. יזהר, שראה בכך את "ראשית התדרדרותו של כתב עת חשוב זה". את ביקורתו, שפורסמה בקתדרה בגיליון 71, סיים במילים: "אל יכתיבו הספרנים את לשון המחקר ולא עושי המצבות את דרכי החיים". כך או כך, תהליך ההערכה הקפדני בכתב העת מאפשר קרדיטציה אקדמית לחומר, ופרסום ב"קתדרה" נחשב כמקור ביבליוגרפי מהימן ונחשב.
חברי המערכת
בין חברי המערכת לשעבר ניתן למנות את אהרן אופנהיימר, אורי ביאלר, אמנון כהן, ישראל ברטל, מוטי גולני, אביבה חלמיש, אורה לימור, חגית לבסקי, משה ליסק, עודד ליפשיץ, אריה נאור, איוון פרידמן, יורם צפריר, רוני רייך, אפרים שטרן, יהושע שוורץ, עלי יסיף, אהוד לוז, דוד רוזנטל, יוסף שלמון ויהושע קניאל.
חברי המערכת נכון לשנת 2016 הם אלון קדיש מהאוניברסיטה העברית, גור אלרואי מאוניברסיטת חיפה, מאיר בר-אשר מהאוניברסיטה העברית, זאב וייס מהאוניברסיטה העברית, עודד עיר-שי מהאוניברסיטה העברית, יהונתן יעקבס ומרגלית שילה מאוניברסיטת בר-אילן,
מרכזי המערכת
מרכזי המערכת בעבר היו שלומית משולם, שלום אילתי, דורון נידרלנד, יוחאי גואל, בנימין זאב וכסלר ואמנון רמון.
מרכזת המערכת מיולי 2016 (גיליון 161) היא יעל דינוביץ.
מודל (לוגיקה מתמטית)
בלוגיקה מתמטית, מודל של תורה הוא מבנה המתאים לשפה, שבו מתקיימות כל האקסיומות. לעניין זה, המבנה כולל קבוצה, עם השׂמות מתאימות לקבועים, לפונקציות וליחסים השייכים לשפה.
לדוגמה, אפשר לתאר תורה שיש בה קבוע אחד, c, ויחס בינארי P, עם האקסיומות ו-. מודל אפשרי כולל את הקבוצה, והיחס , שבה מתקיימות שתי האקסיומות.
קיומו של מודל מוכיח שהתורה עקבית. מאידך, משפט השלמות של גדל קובע שלכל תורה עקבית יש מודל אחד לפחות.
לפי משפט הקומפקטיות, לתורה שיש לה מודלים בגדלים סופיים לא חסומים, יש גם מודל אינסופי.
לפי משפט לוונהיים-סקולם, לתורה שיש לה מודל אינסופי, יש מודל מכל עוצמה אינסופית הגדולה מעוצמת קבוצת הקבועים.
ליונל מסי
לְיוֹנֵל אַנדְרֶס "לֵאוֹ" מֶסִי קוּצִ'יטִינִי (או לִיאוֹנֵל; בספרדית: Lionel Andrés "Leo" Messi Cuccittini; נולד ב־24 ביוני 1987) הוא כדורגלן ארגנטינאי, המשחק בעמדות החלוץ והקשר ההתקפי במועדון האמריקאי אינטר מיאמי ובנבחרת ארגנטינה, בה הוא משמש כקפטן. מכונה "הפרעוש" (בספרדית: "La Pulga"), בשל זריזותו וקומתו הנמוכה. מסי נחשב לאחד משחקני הכדורגל הגדולים בכל הזמנים; זכה בשבעה כדורי זהב ושישה נעלי זהב, ונבחר גם לנבחרת כל הזמנים של כדור הזהב. עד שעזב ב־2021, בילה את כל הקריירה המקצוענית שלו במועדון הקטלוני ברצלונה, עימה זכה ב־35 תארים, כולל עשר זכיות בלה ליגה, שבע זכיות בגביע המלך הספרדי וארבע זכיות בליגת האלופות. ככובש פורה ופליימייקר יצירתי, מסי מחזיק בשיאי שערים ובישולים רבים, הוא מלך השערים בכל הזמנים של הלה ליגה (474) ומלך השערים בהיסטוריה של נבחרות אמריקה הדרומית (102). מסי הבקיע 800 שערים בקריירת הבוגרים שלו, הוא סגן מלך השערים בכל הזמנים, מלך השערים עבור מועדון בודד (672), לפי הפדרציה הבין-לאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל ומלך השערים של נבחרת ארגנטינה עם 98 שערים ב־172 הופעות. הישגיו האישיים והקבוצתיים של מסי קיבעו את מעמדו כאחד מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים, ולדעת רבים גם כטוב בהיסטוריה.
מסי נולד וגדל ברוסאריו, שם החל לשחק בילדותו במחלקות הנוער של ניואל'ס אולד בויס. בשנת 2000, בגיל 13, עבר לספרד והוחתם בברצלונה, שהסכימה לממן עבורו טיפול רפואי יקר בהורמון גדילה, לו הזדקק. באוקטובר 2004 שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת בגיל 17 בלבד. בשלוש השנים הבאות הוא ביסס את מעמדו כשחקן אינטגרלי עבור המועדון, ואף זכה בשתי אליפויות ספרד ואליפות אירופה. בעונתו המלאה הראשונה במדי הקבוצה, 2008/2009, הוא הוביל את הקבוצה לזכייה בטרבל ראשון מסוגו בכדורגל הספרדי. בהמשך שנת 2009 זכה בכדור הזהב בגיל 22 בלבד, והוא הוסיף וזכה בפרס בשלוש העונות הבאות והפך לשיאן הזכיות בו ולכדורגלן הראשון שזכה בו ארבעה פעמים ברציפות. בעונת 2011/2012, הוא כבש 50 שערי ליגה ו־73 שערים בכל המסגרות עבור ברצלונה, שיא אירופי של כל הזמנים. במהלך שנת 2012, כבש 91 שערים ב־69 הופעות במדי ברצלונה וארגנטינה, דבר שהוכר על ידי גינס כשיא עולמי. בשתי העונות הבאות זכה יריבו כריסטיאנו רונאלדו בכדור הזהב, וב־2015 זכה מסי בפעם החמישית לאחר עונת טרבל נוספת בה שבר את שיא השערים של הלה ליגה, שהחזיק מעמד 60 שנה. מסי הפך לקפטן הקבוצה ב־2018, וזכה בכדור הזהב השישי ונעל הזהב השישית שלו בסיום אותה עונה. ב־2021, לאחר שנות שפל בברצלונה, עזב מסי את ברצלונה שלא יכלה להכיל את חוזהו מבחינה כלכלית, וחתם במועדון הצרפתי פריז סן-ז'רמן, עימה זכה באליפות צרפת בעונת. ב-2023 חתם במועדון אינטר מיאמי.