cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ערב הסעודית
דמוגרפיה
קיים קושי בחישוב נתונים דמוגרפיים דתיים אודות ערב הסעודית, שכן הממשלה מדווחת על שיעור מוסלמים העומד על 100%. רוב המוסלמים נמנים עם הזרם הווהאבי, אף שישנו מיעוט שיעי המרוכז בצפון-מזרח המדינה. האסלאם הוא דת הממלכה, ודתות אחרות אינן נסבלות בפומבי.
היהודים בערב הסעודית
יהדות ערב הסעודית היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות ביותר בעולם אשר נכחדה רובה ככולה. היהודים הראשונים הגיעו לאזור ערב הסעודית של ימינו בימי חורבן בית ראשון. כבר מהמאה ה-1 ישנן עדויות כתובות של מצבות קבורה המתארות שמות יהודים. היהודים חיו בערב הסעודית בשבטים בנאות מדבר לאורכם של נתיבי המסחר השונים. השבטים המפורסמים ביותר בחצי האי ערב ישבו בסביבות העיר ית'ריב, והם היו בני שבט בני נצ'יר, שבט בני קוריט'ה ושבט בני קינוקאע. שבט נוסף הוא שבט בני ג'או אשר היגרו לצפון אפריקה. היהודים עסקו בחקלאות, במלאכה, בצורפות ובייצור כלי נשק. על פי דעה אחת, בני ית'ריב היו אלו שהשפיעו על מלך חמיר שצר על העיר ית'ריב להתגייר.
דוכס מונטרוז
דוכס מונטרוז (באנגלית: Duke of Montrose) הוא תואר אצולה סקוטי הניתן בממלכה המאוחדת. התואר ניתן לעומד בראש שבט גרהאם והוא קרוי על שם אזור מונטרוז באנגוס שמערב סקוטלנד. דוכסות מונטרוז נוסדה פעמיים, לראשונה ב-1488 עבור דייוויד לינדזי (רוזן קרופורד החמישי) אך הדוכסות בוטלה עם מותו. שושלת הדוכסות הנוכחית נוסדה על ידי המלכה אן ב-1707 עם הפיכת מרקיז מונטרוז הרביעי ג'יימס גרהאם לדוכס מונטרוז הראשון, זאת כאות הוכרה לתרומתו לאיחוד אנגליה וסקוטלנד באותה שנה. החל מ-1992, נושא בתואר זה ג'יימס גרהאם, דוכס מונטרוז השמיני, פוליטיקאי וחבר בית הלורדים מטעם המפלגה השמרנית.
ערב הסעודית
היהודים בערב הסעודית
משנת 2019, הרב יעקב ישראל הרצוג, ישראלי יליד ארצות הברית, מבקר תכופות בסעודיה ופועל להעמקת הקשרים עם מנהיגיה המוסלמים של הממלכה, ותמיכה בתיירים יהודיים, אנשי עסקים ואנשי צבא אמריקאים. מטרתו היא להקים קהילה יהודית במדינה.
דוכס מונטרוז
לצד התואר 'דוכס מונטרוז' שאר תוארי הדוכס כוללים תארים קודמים שנותרו, כאלו שנוספו או כאלו שהתמזגו מנישואים וכדומה: מרקיז מונטרוז, מרקיז גרהאם ובוכאנן, רוזן מונטרוז, רוזן קינקרדין, רוזן גרהאם, ויקונט דונדאף, לוד גרהאם, לורד גרהאם ומאדוק, לורד אברות'וון מגדוק ופינטרי, וברון גרהאם מבלפורד. אחוזת הדוכסות היא בית אוכמר כאשר מרכז השבט עדיין מוגדר באחוזת הדוכס ההיסטורית בטירת בוכאנן.
ערב הסעודית
יחסי נשים ומגדר
מעמד האישה בחברה הסעודית נחות מאוד מזה של הגבר, והיא מקיימת הפרדה נוקשה בין המינים. על נשים סעודיות חלים איסורים רבים. עד השנים האחרונות, אסור היה לאישה לצאת מביתה שלא בלבוש מלא הכולל עביה ורעלה או ללא אישור המופקד עליה (מחרם) ואסור היה לה לעבוד במחיצת גברים. מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 השתנה מעמד האשה בערב הסעודית רבות.
כשהוקמה בשנות ה-50 של המאה ה-20 מערכת החינוך הסעודית, רק הגברים הורשו ללמוד במוסדות ההשכלה הציבוריים. חלקם המשיך אחר-כך לתארים אקדמיים בארצות זרות, בעיקר במדינות ערביות כמו מצרים ולבנון, אך גם באירופה ובארצות הברית. חלק מהלומדים במדינות השונות התחתנו עם נשים זרות בעלות השכלה וחזרו עמן לממלכה. כתוצאה מכך ירד מעמד האישה הסעודית הלא משכילה בהשוואה לנשים המשכילות. מצב זה, שהיה בלתי-נסבל בעבור משפחת המלוכה הביא להקמת בתי ספר לבנות.
דוכס מונטרוז
סמל הדוכסות
שלט האצולה של הדוכסות מורכב ממגן המחולק לארבע רבעים, שכוללים שני זוגות סמלים זהים.
ערב הסעודית
יחסי נשים ומגדר
בשנת 2002 פרצה שרפה בחטיבת ביניים במכה, ובה מצאו את מותן 15 תלמידות. לפי דוח של אמנסטי אינטרנשיונל, משמרות הדת סירבו להרשות לתלמידות לצאת משטח בית הספר מכיוון שהתלמידות לא היו לבושות כפי שנדרש מהן כשהן בפרהסיה. בנוסף, אנשי משמרות הדת מנעו את הגעתם של הכבאים מכיוון שכל הכבאים היו גברים.
מאז עלייתו של המלך עבדאללה בשנת 2005, קודמו רפורמות רבות במוסדות הדת, החינוך והמשפט. בעידוד בתו, הנסיכה עאדלה הידועה בפעילותה למען הנשים, הוכנסו שיעורי חינוך גופני לבתי הספר הציבוריים והפרטיים לבנות. כמו כן, הוקמו מועדוני ספורט ובריאות לנשים והותר לנשים להשתתף בתחרויות ספורט מקומיות ובינלאומיות. בשנת 2009 חנך המלך ליד העיר ג'דה אוניברסיטה למדעים ולטכנולוגיה, המיועדת לשני המינים הלומדים יחדיו. הדבר היווה חידוש עבור מערכת החינוך הסעודית, שפעלה עד אז על בסיס הפרדה מלאה בין גברים ונשים. נאמר אף כי באוניברסיטה החדשה סטודנטיות תוכלנה לנהוג בעצמן במכוניותיהן ברחבי הקמפוס. באוקטובר 2017 פרסם מלך סעודיה צו המתיר לנשים לנהוג.
תרבות ומשפט
ספורט בערב הסעודית הוא חלק חשוב מהתרבות הסעודית והמדינה משתתפת בתחרויות ספורט בין-לאומיות רבות.
הלבוש הסעודי הוא מסורתי וסמלי, ומייצג את הקשר של התושבים למדבר, למסורת ולדת. מלבושי הכותנה או הצמר הדקים משקפים את חיי היום יום במדינה מדברית, כמו גם את מגבלות הצניעות שמציב האסלאם. נשים סעודיות נדרשות לעטות מלבושים שחורים (עבאיה) ורעלה (ניקאב) ביוצאן מהבית.
על פי החוקה הסעודית משמש רק הלוח המוסלמי כלוח השנה הרשמי במדינה. בערב הסעודית לא קיימת מערכת חוק חילונית. החוק הסעודי נסמך על השריעה, מערכת המשפט המוסלמית. בתי הדין השרעיים, הדתיים, הם הדנים בכל עניין. במקרים בהם לא כתובה ההלכה במפורש בספרי הקודש, קובעים השופטים את העונשים לפי פרשנותם האישית על כתבי האסלאם. עונש מוות מקובל במקרים הנחשבים כחמורים, והוצאות להורג עשויות להתקיים גם באופן פומבי בפני קהל. לפי ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל הוצאו להורג בסעודיה בשנת 2011 לפחות 82 בני אדם, רבים מהם באירועים פומביים שבהם נערף ראשם.
בין העונשים בחוקה הסעודית, ניתן למצוא מלקות להומוסקסואלים, כריתת ידיים של גנבים, ועונש מוות למי שהורשעו בהפצת אסלאם שיעי, רצח, סחר בסמים, אונס, כישוף ושוד מזוין. מדי שנה מוצאים להורג בממלכה כמאה אנשים.
האונס בערב הסעודית מוסדר בחוק האסלאמי, השריעה, המהווה את הבסיס למערכת המשפטית של ערב הסעודית (אנ'). לפי החוק האסלאמי, העונש שבית משפט יכול להטיל על האנס עשוי לנוע בין מלקות להוצאה להורג. עם זאת, אין חוק עונשין בסעודיה, ואין חוק כתוב שמפליל באופן ספציפי אונס או קובע את עונשו. בנוסף, אין איסור על אונס בנישואים. לפי החוק הנוכחי קיימים מקרים בהם קורבן האונס היא זאת שנענשת ולא האנס, מקרים אילו הם כאשר הקורבן נמצאה בחברתו של האנס תוך כדי שהיא עברה על חוקי הפורדה (אנ') (פרקטיקה דתית וחברתית של הסתגרות נשית ואיסור יציאה מהבית).
המוציא להורג הראשי במדינה הוא מוחמד סעד אל-בשי, המתיז את ראשי הנידונים למוות בעזרת חרב. לעיתים הוא הורג עשרה אנשים ביום בהוצאות פומביות להורג. בריאיון ל-BBC הוא סיפר שהוא ישן טוב בלילה, שכן לתפיסתו הוא מקיים את רצון אללה.
תיירות
מעל 16 מיליון איש ביקרו בסעודיה במהלך 2017.
רובם המוחלט של התיירים במדינה מגיעים ממניעים דתיים, לצורך קיום מצוות האסלאם (עלייה לרגל) וביקור בשאר מקומות מקודשים והיסטוריים לאסלאם. עם זאת לערב הסעודית פוטנציאל תיירותי ניכר לתייר המערבי. פוטנציאל אותו הממשלה הסעודית מנסה לקדם. ב-2013 הונהגה לראשונה האופציה להנפיק ויזת תייר אלקטרונית, וקידום התיירות הן חלק מחזון המדינה לשנת 2030. עם חופים המשתרעים לאורך 2640 קילומטר, הרים ומרחבי מדבר ריקים מאדם, סעודיה מתחילה למשוך תיירות פנאי למדינה. צלילות לאורך חופי המפרץ והים האדום, ביקור במקומות היסטוריים וחשובים לאסלאם וחוויות מדבר אותנטיות הן רק חלק ממה שיש למדינה להציע בתחום התיירותי. עם זאת, גם תיירות זרות המבקשות לבקר במדינה חייבות בלבוש הולם את התרבות המוסלמית במרחב הציבורי כנהוג בחוקי המדינה, והעלבה או זלזול באסלאם נחשבים לעבירה פלילית שעלולות לגרור ענישה. מסעדות במדינה מחולקות לאזורי גברים בלבד ומשפחות, כנהוג במדינות אסלאמיות רבות.
רוב התיירים מגיעים למדינה בטיסות, אך ניתן להיכנס אליה גם דרך מעברי גבול יבשתיים מלבד מעיראק וקטר. כמו כן קיים שירות מעבורות פעיל בין סעודיה למצרים. הנראה כי חל שינוי מהותי בפתיחות לתיירים שאינם ממניע דת, שכן מרבית התיירים הם ממניעי דת, עובדים זרים, ואנשי עסקים.
ב 26 בספטמבר 2019 השיקה הממלכה ויזת תייר לתקופה של 90 יום, לאזרחי 49 מדינות. נכון ל-2021 הכניסה לישראלים אסורה. יעקב ישראל הרצוג נראה בממלכה רוקד בלבוש חרדי יחד עם מקומיים.
יחסי הודו–מצרים
יחסי הודו–מצרים הם היחסים הדו-צדדיים בין מצרים להודו.
סקירה כללית
הנשיא מובארק המצרי ביקר בהודו בשנת 2008. במהלך הביקור פגש את ראש הממשלה מאנמוהאן סינג.
נשיא מצרים, מוחמד מורסי, ביקר בהודו בין התאריכים 18 עד 21 במרץ 2013 כראש משלחת בדרגה גבוהה של שרים ומנהיגים עסקיים, בתקופה בה הסחר בין שני הצדדים היה עד לשיא של 30%.
יחסים כלכליים
הודו היא שותפת הסחר הרביעית בגודלה של מצרים, אחרי ארצות הברית, איטליה וסעודיה.
בשנת 2003 חתמה חברת הענק ההודי רילאנס על חוזה עם תאגיד הנפט הכללי המצרי (EGPC) לייבוא 8 משלוחי נפט גולמי בשנת 2003. בשנתיים שקדמו לחוזה, הם ייבאו משלוחים ממצרים. באוגוסט 2004 רכשה החברה ההודית GAIL 15% מהחברה המצרית Nat Gas העוסקת בשיווק והפצה של גז טבעי במצרים.
בשנת 2008, החברה ההודית הבינלאומית KEC, קיבלה הזמנה בשווי 636 מיליון רופי (כ-89 מיליון דולר) מחברת החשמל המצרית. ההזמנה מומנה באמצעות בנק ההשקעות האירופי והבנק הלאומי המצרי. ההזמנה כללה תכנון, אספקה ובנייה של שנאי חשמל והנחת 196 ק"מ של קווי תמסורת במצרים. העבודה הושלמה תוך 24 חודשים. אולם זו לא הייתה הפעם הראשונה. KEC מניחה קווי הולכת חשמל במצרים כבר למעלה מ-40 שנה. לאחרונה עוסקת KEC אינטרנשיונל בחוזה של 60 מיליון רופי (8.4 מיליון דולר) עבור אספקת שנאים עיליים עבור קו הולכת חשמל מצרים–ירדן.
ההשקעה ההודית הנוכחית במצרים עומדת על 2.5 מיליארד דולר בכ-45 פרויקטים. Alexandria Fibre Co, חברת סייבר אלכסנדריה, מתקן הייצור של חברת דבור בהודו לקו הקוסמטיקה שלה, נילטקס, הנדסת רכב טק, רכישת מריקו של שני מותגי טיפוח לשיער ורכישת קבוצת סאנמר ביחידה של חברת Trust Chemicals של מצרים מייצגים כמה מההשקעות ההודיות העיקריות במצרים. ל-GAIL הון עצמי וניהול בשני מיזמי חלוקת גז בפאום ובקהיר וכן בנטגאס. באפריל 2007 הודיעו OVL ושותפה IPR Red Sea Inc על תגלית משמעותית בשדה נפט במפרץ סואץ, ודיווחו על גילוי שני בנובמבר 2008, אם כי מאוחר יותר נמצאו מרבצים אלה בלתי רווחיים מבחינה מסחרית. במרץ 2008 חתמה חברת גוג'אראט נפט נפט בע"מ (GSPC) על הסכם זיכיון לשני בלוקים לחיפושי נפט וגז במצרים. לאחר מכן רכשה GSPC שלושה בלוקי חיפוש נוספים באזור ים סוף בשנת 2010. Satyam מחשבים וויפרו הקימו מרכזי משלוחים גלובליים בקהיר. קבוצת אוברוי מנהלת מלון והפלגות בנילוס; האחים קירלוסקאר מרכיבים מנועי דיזל וערכות משאבות השקיה במצרים; ל-Ranbaxy חברה בת מצרית לייצור ניסוחים פרמצבטיים; אשוק ליילנד, טאטא מוטורס, מארוטי סוזוקי ומהינדרה ומאהינדרה משווקים את כלי הרכב שלהם במצרים, ובאג'ג' אוטו שלטה בשוק התלת-גלגלים.
וירג'יניה וולף
אדליין וירג'יניה וולף (באנגלית: Adeline Virginia Woolf; 25 בינואר 1882 – 28 במרץ 1941) הייתה סופרת, מבקרת ספרות ופמיניסטית אנגלייה. נחשבת לאחת הסופרות המודרניות החשובות של המאה ה-20, ולחלוצת זרם התודעה בספרות. בין ספריה הבולטים: "גברת דאלווי" (1925), "אל המגדלור" (1927), "אורלנדו" (1928) ו"חדר משלך" (1929).
ביוגרפיה
נולדה בשם אדליין וירג'יניה סטיבן (Adeline Virginia Stephen) בלונדון. אמה הייתה ג'וליה ג'קסון דקוורת', בת למשפחת ג'קסון, שבבעלותה הוצאת ספרים מכובדת. אביה, לזלי סטיבן, היה מבקר ספרות, מייסד "המילון של הביוגרפיה הלאומית" (Dictionary of National Biography), ועורך כתב העת הספרותי (Cornhill Magazine). שני הוריה היו נשואים בשנית, ובבית בשכונת דרום קנזינגטון שבלונדון גדלו ילדים משלוש מערכות נישואים, אלו הקודמות של שני הוריה ועוד שלושה אחים מאותם הורים. עד גיל שלוש לא הצליחה לדבר כהלכה.
במשך שבע עשרה שנות נישואי הוריה הייתה אמה עסוקה בעיקר במילוי צרכיו של בעלה. וירג'יניה האמינה כי היא ואחיה הצעיר "נרמסו עוד ברחם אמם תחת משקל הכרכים של המילון החשוב". אביה השפיע על עיצוב דמותה הרוחנית, עודד אותה לקרוא והעמיד לרשותה את ספרייתו, אך גם סבל מהתקפי חרדה, והיה מוטרד בענייני פרנסת המשפחה. האם ג'וליה קרסה תחת העול, ונפטרה בשנת 1895. מות האם היה כדברי וולף "האסון הגרוע ביותר שיכול לקרות", אך האסון המתמשך יותר היה הקדרות הכאוטית שירדה על הבית. שני אחיה למחצה, ג׳ורג׳ דאקוורת (המבוגר ממנה ב-13 שנה) וג׳רלד דאקוורת (המבוגר ממנה ב-11 שנה) התעללו מינית בה ובאחותה ואנסה בל. ההתעללות המינית החלה כשוולף הייתה בת שש ונמשכה עד שהייתה בת 24.
ב-1894 סבלה וולף מהתמוטטות עצבים בפעם הראשונה. יש הסבורים שסבלה לאורך חייה מהפרעה דו־קוטבית. סטלה דקוורת', אחותה למחצה, לקחה את מקומה של האם, אך מתה שנתיים לאחר מכן. אביה מת מסרטן ב-1904. לאחר מות אביה עברה וולף לגור יחד עם שני אחיה בבית אחותה ואנסה בל בבלומסברי. בשנת 1907 הצטרפה אל קבוצת בלומסברי שפעלה עד שנות ה-30 של המאה ה-20 והשפיעה רבות על האמנות והספרות באירופה. אחיה הצעיר והאהוב טובי מת בשנת 1906.
לאחר לידת בנה הראשון של אחותה ונסה, פלירטטה וירג'יניה עם קלייב בל, בעלה. "מה רצתה, בעצם? היא לא הייתה מאוהבת בקלייב כלל. אם אמנם הייתה מאוהבת באדם, הרי בוונסה הייתה מאוהבת".
בשנת 1905 החלה לכתוב למוסף הספרותי של "הטיימס", The Times Literary Supplement. משנה זו החלה לפרסם מאמרים, שהצטברו לאורך חייה לכ-500.
את שם המשפחה וולף קיבלה ב-1912 כשנישאה לתאורטיקן הפוליטי לאונרד וולף.
פונקציית מצב
פונקציית מצב היא מושג יסודי בתרמודינמיקה. שם נוסף למושג זה במקורות שונים הוא משתנה מצב. פונקציה תרמודינמית תיקרא פונקציית מצב אם היא מתארת תכונה של מערכת תרמודינמית אשר תלויה רק במצב המערכת ולא בדרך שהמערכת עשתה במרחב התרמודינמי על מנת להגיע למצב העכשווי שלה.
וירג'יניה וולף
ביוגרפיה
חייהם החברתיים של הזוג וולף היו עשירים מאוד. יומניה מלאים בתיאורים מפורטים וצבעוניים של מפגשים מגוונים, נסיעות, התארחויות, נופים ויחסים אנושיים מורכבים עם סביבתם הסוערת. עם זאת חלתה וולף לעיתים קרובות, פיזית ונפשית. היא סבלה מכאבי ראש, מחלות עונתיות וחום גבוה במשך ימים, ובתקופות רבות הייתה מושבתת לגמרי מפעילות. ב-1912 ניסתה להתאבד, ובמאי 1936 לא הרשה לה רופאה לכתוב יותר מארבעים וחמש דקות ביום. בינואר 1938 ביקרו בני הזוג וולף אצל זיגמונד פרויד בהמפסטד.
פונקציית מצב
המצב של מערכת תרמודינמית הנמצאת בשיווי משקל מתואר באופן מלא על ידי ערכי מספר מצומצם של פונקציות מצב. לדוגמה, האנרגיה הפנימית, הנפח הכולל, מספר החלקיקים, האנתלפיה והאנטרופיה הן פונקציות מצב. פונקציות אלה מתארות באופן כמותי את המצב של המערכת התרמודינמית, בלי קשר לשאלה מה היה המצב של המערכת בזמן עבר. לעומת זאת, העבודה שהמערכת עושה על הסביבה בתהליך שמתחיל ומסתיים בשני מצבי שיווי משקל אינה תלויה רק במצב ההתחלתי והסופי אלא גם בדרך. על כן העבודה איננה פונקציית מצב. בפרט, מערכת יכולה לבצע עבודה על הסביבה (או הסביבה על המערכת) בתהליך מחזורי, המתחיל ומסתיים באותו מצב שיווי משקל תרמודינמי. פונקציית מצב תמיד תחזור לאותו הערך כשהמערכת חוזרת אל אותו המצב, כלומר סך כל השינוי בפונקציית מצב על פני מחזור הוא אפס.
דוגמאות לפונקציות מצב
להלן דוגמאות של פונקציות מצב בתרמודינמיקה, בסוגריים הסימון המקובל:
וירג'יניה וולף
ביוגרפיה
בספטמבר 1939 ניזוק ביתם של הזוג וולף בהפצצות הגרמניות על לונדון, והם לא יכלו להגיע אליו. וולף המשיכה להיאבק בדיכאון, ובני הזוג נסעו לברייטון כדי להיוועץ ברופא נוסף בדבר מצבה. ב-28 במרץ 1941 התאבדה וירג'יניה וולף כאשר מילאה כיסיה באבנים והטביעה עצמה בנהר אוס ליד ביתה בסאסקס.
היא השאירה מכתב האומר:
יצירה ספרותית
ב-1915 פרסמה את ספרה הראשון, "המסע אל החוץ". בשנת 1919 פורסם "לילה ויום", רומן ריאליסטי המתרחש בלונדון, שמנגיד את חייהן של שתי חברות, קתרין ומרי. ב-1922 פרסמה את "חדרו של יעקב" המבוסס על מותו של אחיה טובי.
עם פרסומם של "אל המגדלור" ב-1927 ו"הגלים" ב-1931, ביססה וולף את מעמדה כאחת הסופרות המודרניות המובילות. בעבודות אלה פיתחה טכניקה החושפת את ההווי הנשי ומציאת חלופות לתפיסת המציאות הגברית השלטת באותה תקופה. בשנת 1925 פרסמה את הרומן "גברת דאלוויי", המתאר בצורה סטירית יום בחייה של גיבורת הספר (קלאריסה דאלווי) ודרך יום זה את מחשבותיהם של קבוצת אנשים במהלך יום בחייהם.
וולף עסקה רבות בסוגיות פמיניסטיות, ובמסגרת זאת פרסמה את הספר "אורלנדו" (Orlando, 1928), רומן פנטזיה העוקב אחרי קריירה של גיבורה ביסקסואלית וטרנסג'נדרית בחצרה של המלכה אליזבת הראשונה. ייתכן שכתיבת ספר זה התבססה, באופן חלקי לפחות, על ידידותה הקרובה של וירג'יניה עם ויטה סקויל וסט, אשת הדיפלומט הרולד ניקולסון. היחסים ביניהן אמנם לא הגיעו לידי קשר מיני, אך היו רוויים בארוטיקה עדינה. "נוכחותה מוצאת חן בעיני, ויופייה. כלום אני מאוהבת בה? אבל מה היא האהבה? היא "מאוהבת" בי (ראוי לשים זאת במירכאות), וזה מרגש, מחניף, מעניין".
ספר פמיניסטי נוסף שכתבה היה "חדר משלך" (A Room of One's Own, 1929) בו עסקה במכשולים ובדעות הקדומות המופנות כלפי נשים סופרות, ובצורך של נשים בהון עצמי כדי שתוכלנה לעסוק באמנות. הפרק האחרון בספר דן באפשרות של חשיבה ביסקסואלית. בשנת 1938, עם עליית הפשיזם באירופה, כתבה את המסה "שלוש גיניאות" (Three Guineas), שדנה בקשר שבין הזכות לחינוך ולתעסוקה לנשים לבין קידום השלום, החירות והצדק.
יצירות המתייחסות לווירג'יניה וולף
ב-1962 עלה לראשונה על במות ברודוויי מחזהו עטור התהילה של אדוארד אלבי, "מי מפחד מווירג'יניה וולף?". המחזה משתמש בשמה של הסופרת כאלוזיה לתכניה האינטלקטואליים-מיניים החתרניים, שמקבלים ביטוי טעון ביחסים בין הדמויות במחזה. בשנת 1966, זיכה סרט קולנוע בשם זה את אליזבת טיילור בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 1992 החלה הקרנתו של הסרט "אורלנדו", בבימויה של סאלי פוטר, המבוסס על יצירתה של וולף בשם זה מ-1928. בתפקיד האציל הבריטי האנדרוגני, גיבור הסרט, מככבת השחקנית טילדה סווינטון, ובתור המלכה אליזבת הראשונה מופיע השחקן קוונטין קריספ.
ב-2002 יצא לאקרנים הסרט "השעות", המבוסס על חייה של וולף ועל ספרה "גברת דאלוויי". הסרט עצמו היה מועמד לפרס אוסקר, וניקול קידמן קיבלה את הפרס על תפקידה בסרט כווירג'יניה וולף. הסרט נעשה על פי ספרו זוכה פרס פוליצר של מייקל קנינגהם מ-1998. הוא ספג ביקורת בקרב שוחרי וירג'יניה וולף על כך שלא תיאר במדויק את חיי וולף ופועלה.
ב-2018 יצא לאקרנים הסרט ויטה וירג'יניה, המתאר את הקשר בין וולף לבין ויטה סאקוויל־וסט , בכיכובן של ג'מה ארטרטון ואליזבת דביקי.
לקריאה נוספת
סיפורת
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
הפלוגות הדתיות במלחמת העצמאות
הפלוגות הדתיות במלחמת העצמאות אשר השתתפו במלחמת העצמאות, ראשיתן בשנות השלושים במסגרת ההגנה, ואחר כך בצה"ל. חיילי פלוגות אלה השתתפו בקרבות רבים בכל רחבי הארץ ורבים מהם נפלו.
בעיית גיוס צעירים להגנה העסיקה זמן ממושך את ראשי ההגנה וראשי הציבור הדתי. קשה היה לשלב חיילים דתיים המעוניינים להמשיך בשמירת חוקי הדת, בתוך מסגרת חילונית ועם זאת היו פזורים חיילים דתיים רבים ביחידות רבות. הפתרון הפשוט היה להקים פלוגות דתיות שיאפשרו לאנשיהם להשתתף בהגנת הארץ תוך שמירה על כללי הדת.
במלחמת העצמאות השתתפו מספר פלוגות דתיות, ביניהן: לוחמי הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב שהייתה פלוגה א' בגדוד 51 של חטיבת גבעתי, השתתפו בקרב שכונת התקווה, בית הקרן הקיימת על יד בית דגן, קרב הקסטל, קרב גוש עציון, מבצע מכבי, שכונות מקור חיים ותלפיות, גבעה 69, בן שמן וג'ימזו. מפקדה של הפלוגה הדתית של חי"ש תל אביב היה אליהו חן-ציון.
לאחר מכן הועברו לכפר ג'ימזו שם הדפו ב-12 ביולי 1948 התקפה חזקה של הלגיון הירדני שניסה לכבוש בחזרה את הכפר ולהתקדם לעבר לוד. בהתקפה זו נפלו שניים מלוחמי הפלוגה ששמשו כצוות מקלע מעל אחד הבתים בג'ימזו ונהרגו מפגיעה ישירה של פגז. לזכרם הוקם מצפה בפסגת תל גמזו הנקרא "מצפה השניים". בסך הכל נפלו בקרבות 32 מלוחמי הפלוגה.
הפלוגה הדתית בפלמ"ח הייתה פלוגה ב' של הגדוד הראשון (גדוד העמק) בחטיבת יפתח. זאת הייתה פלוגה מוקטנת שכללה שתי מחלקות בלבד - המחלקה הדתית הוותיקה שהייתה מורכבת מלוחמים ותיקים מבני המשקים הדתיים וחברים עירוניים בהגנה וכן מחלקת "מקוואים" - בוגרי הסקטור הדתי במקוה ישראל. בקרב חירבת כוריכור נפלו 45 מלוחמי הפלוגה.
הפלוגה הדתית בחטיבת אלכסנדרוני הייתה פלוגה ג' בגדוד 33. במבצע חיסול לכיבוש עיראק אל-מנשייה נפלו 89 מלוחמי הפלוגה, גדוד 35 של האצ"ל וחטיבת אלכסנדרוני.
במהלך המלחמה התחולל משבר ממשלתי על רקע סירוב שני טבחים דתיים לבשל בשבת לפני יציאת יחידותיהם לקרב. הם הועמדו למשפט צבאי ונשלחו למאסר. שר הדתות הרב יהודה לייב פישמן מיימון התפטר בעקבות זאת מהממשלה הזמנית. לאחר זאת הוקמה ועדת שרים לענייני החייל הדתי. השרים הדתיים ואנשי הרבנות הראשית המליצו על ריכוז החיילים הדתיים בזרועות צה"ל השונות ביחידות דתיות כדי לא להעמיד אותם בפני ניסיונות קשים. גם שרי השמאל תמכו בכך וכוונתם הייתה כי בדרך זו "ישתחרר" צה"ל, שרובו חילוני, מהצורך לשמור על אורח חיים דתי בסיסי.
הרב שלמה גורן התנגד לכך בחריפות משום שרצה שלא ליצור "גטו" לחייל הדתי בצבא וסבר שמצב כזה יגרום לוויתור על חקיקה דתית וקביעת אורח חיים דתי מחייב בצבא כולו.
דוד בן-גוריון תמך בעמדתו של הרב גורן. החלטה זו סללה את הדרך לחקיקה דתית בצה"ל שבאה לידי ביטוי בפקודות מטכ"ל בנוגע לשמירת הדת והיו מכוונות לכלל החיילים ולא לדתיים בלבד.
מפרץ אראנסאס
מפרץ אראנסאס (באנגלית: Aransas Bay) הוא מפרץ הממוקם לחוף מפרץ מקסיקו, במדינת טקסס שבארצות הברית.
גאוגרפיה
האי סן חוזה מפריד בין מפרץ מקסיקו לבין מפרץ אראנסאס, ומעבר אראנסאס מהווה את הכניסה אל מפרץ אראנסאס ממפרץ מקסיקו. לחופי המפרץ ממוקמות הערים אראנסאס פאס (Aransas Pass - "מעבר אראנסס") ופורט אראנסאס (Port Aransas - "נמל אראנסאס"), וכן העיר רוקפורט.
המפרץ מקושר למפרץ רדפיש בדרום מערבי, למפרץ קופאנו במזרחי, ולמפרץ סנט צ'ארלס בצפון, ולמפרץ מסקוויט בצפון מזרח. מפרצים מקושרים אלה איפשרו תנועת אוניות סוחר של מדינות הקונפדרציה, עת שספינות צי מדינות האיחוד הפליגו במפרץ מקסיקו במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
קברו של הרודן
עלילה
אפולו מגיע למחנה יופיטר בשביל הלווית חברו ג'ייסון גרייס לאחר מותו בספר הקודם על ידי קליגולה. בדרכו למחנה אפולו נשרט ונפצע בבטנו על ידי אחד המשרתים של לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס. אפולו עורך את ההלוויה לג'ייסון ומקבל נבואה מאלה ההרפיה ומטייסון הקיקלופ, שאומרת שקבר הרודן נמצא בקרבת קרוסלה. אפולו יוצא לעבר הקבר עם מג, הייזל ולוויניה ומוצא שם את הקבר של לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס, מלכה האחרון של רומא שבקברו אמורים להיות ספרי הסיבילות. במהלך השיטוט בקבר הם נתקלים בקיסר והוא מחמיר את פציעתו של אפולו. לאחר מכן אפולו רואה את לוויניה יוצאת מהמחנה עם דון הפאון והוא עוקב אחריהם. הם נפגשו עם פאונים אחרים באזור ועם אפרסק הקארפוי. אפרסק מבקש מאפולו לספר את מה שקורה באזור קליפורניה (עלילת הספר הקודם). בספר התרחש הקרב האחרון על רומא. הספר נגמר כשאפולו ופרנק ז'אנג מביסים את שני הקיסרים, קומודוס וקליגולה, ריינה אווילה רמירס איריאנו הופכת לציידת, הייזל לבסק הופכת לפראיטור רומא וכשאפולו ומג יוצאים למסע החיפושים האחרון – להביס את נירון.
אבל פתולוגי
אבל פתולוגי הוא מונח ישן לתיאור מצב שבו אבל נמשך מעבר לתהליך הטבעי הצפוי בעקבות פרידה או אובדן, ומשפיע באופן משמעותי על תחומי חיים אחרים. אף שהמושג רווח בשיח היומיומי של מי שאינם אנשי מקצוע אין לו תוקף קליני או מחקרי כלשהו. זאת כיוון שכיום מקובל שאנשים שונים אבלים בצורות שונות ומגיבים לאירועי אובדן שונים במגוון של צורות ודרכים, המושפעות מתרבות, מנסיבות המוות ועוד. לכן אין כיום הסכמה על מהות המושג "אבל פתולוגי". אבל הוא במהותו תהליך תגובתי והסתגלותי. ישנם מצבים בהם היכולת להסתגל לאבדן נפגעת מסיבות שונות, הקשורות לאדם האבל, לנסיבות המוות ועוד.
הפרעת אבל מורכב ויציב
הפרעה זו מופיעה במהדורה החמישית של ה DSM, בפרק העוסק במצבים נפשיים שאין עדיין גוף ידע מספיק גדול ביחס אליהם כדי לתת להם תוקף של הפרעה נפשית. הקריטריונים המתוארים ב DSM להפרעה זו
עם אבל טראומטי: אבל בעקבות רצח או התאבדות עם נטייה לעיסוק אינטנסיבי בטבעו הטראומטי של המוות, כולל עיסוק ברגעיו האחרונים של המנוח, המידה בה סבל טרם מותו, אופי פציעותיו ופגיעתו ואופיו הפוגעני והמכוון של המוות.
מאפיינים נוספים הקשורים לאבחנה או תומכים בה
חלק מהאבלים יפתחו סוגים שונים של הזיות ראייה או שמיעה, בהן המנוח עשוי להראות או להשמע לרגעים מספר. כמו כן ייתכנו תלונות על מיחושים גופניים שונים (במערכת העיכול, כאבים בחלקי גוף שונים) וכן תשישות. ייתכנו גם תלונות שדומות לאלה שביטא המנוח טרם מותו.
חות האבחנה
השכיחות להפרעת אבל מורכב ויציב נע בין 2.4% ל 4.8% מכלל האוכלוסייה. ההפרעה שכיחה יותר בנשים מאשר בגברים.
גורמי סיכון ופרוגנוזה
סביבתיים: הסיכון להתפתחות ההפרעה גבוה יותר כאשר התקיימו יחסי תלות (רגשית או אחרת) בין האדם האבל ובין המנוח. בילדים, הפרעות הקשורות לרציפות בטיפול בילד מעלות את הסיכון להתפתחות ההפרעה.
גנטיים ופיזיולוגיים: נשים נמצאות בסיכון גבוה יותר לפתח את ההפרעה מאשר גברים.
סוגיות תלויות תרבות באבחנה
הסימפטומים של הפרעת אבל מורכב ויציב נצפים בתרבויות שונות. עם זאת אופן הביטוי של האבל יכול להיות תלוי תרבות. האבחנה מתקיימת אם התסמינים הם יציבים והם שונים מהמקובל בנורמות התרבותיות של האדם האבל. כמו כן הפרעת אבל מורכב ויציב קשורה להתפתחות של מחלות גופניות שונות והחמרה של מחלות או מצבים רפואיים קיימים, בכלל זה מחלות לב וכלי דם, מחלות מטבוליות, יתר לחץ דם, מחלות של מערכת החיסון, וסרטן.
סכנת אובדנות
אנשים עם אבחנת אבל מורכב ויציב מדווחים לעיתים קרובות על עליה בשיעור החשיבה האובדנית.
תוצאות אפשריות של הפרעת אבל מורכב ויציב
ההפרעה עשויה להיות קשורה לקשיים בעבודה ובתפקוד החברתי כן עשויות להופיע התנהגויות מסוכנות כגון שימוש מוגבר בטבק ו/או אלכוהול
אבחנה מבדלת
אבל 'נורמלי': הפרעת אבל מורכב ויציב נבדלת מאבל 'נורמלי' בחומרת הסימפטומים (משך הסימפטומים ומידת הפגיעה בתפקוד) ובכך שהיא ניתנת לא מיד לאחר האובדן אלא רק לאחר 12 חודשים לפחות (6 בילדים) של קיום סימפטומים, בלא שניכרת הקלה בסימפטומים ובלא שנראה תהליך הסתגלות מחודש לחיים לאחר האובדן, כמצופה באבל 'נורמלי'.
הפרעות מצב רוח: הפרעת אבל מורכב ויציב דומה להפרעות מצב רוח (דיכאון מג'ורי, וכן דיכאון כרוני - דיסתמיה) במנעד הרגשות העצובים והכאב הנפשי. התנהגות כמו בכי, מחשבות על התאבדות והתנהגות אובדנית. ההבדל הוא שבהפרעת אבל מורכב ויציב התסמינים הם סביב האובדן וקשורים אליו ואילו בהפרעות מצב רוח יכולים הסימפטומים להיות קשורים לכל דבר.
הפרעת דחק פוסט טראומטית: אנשים שחוו מוות יקירם בנסיבות טראומטיות (רצח, התאבדות, פיגוע וכדומה) עלולים להציג סימפטומים פוסט טראומטיים מלאים או חלקיים לצד הפרעת האבל מורכב ויציב. שתי ההפרעות יכולות לכלול מחשבות חודרניות אינטנסיביות של תכנים הקשורים לאובדן או למנוח. כמו כן, בשתי ההפרעות ייתכנו סימפטומים של הימנעות ממצבים, מקומות, אנשים או דברים המזכירים את המנוח או את האירוע הטראומטי. הבסיס לאבחנה המבדלת בין הפרעת דחק פוסט טראומטית והפרעת אבל נדחה הוא קודם כל ממד הזמן: אבחנת דחק פוסט טראומטית ניתנת בחלוף חודש מהאירוע הטראומטי. לאבחנת אבל מורכב ויציב דרוש זמן רב הרבה יותר של התמשכות הסימפטומים וחומרתם. בנוסף, בהפרעת אבל מורכב ויציב יהיה עיסוק מרובה באובדן עצמו, בגעגועים לנפטר (תופעות שאינן חלק מאבחנת PTSD). כן יהיה עיסוק מרובה באופן בו התרחש האירוע הטראומטי והאופן בו המנוח נפטר כולל עיסוק ברגעיו האחרונים בחיים.
הפרעת חרדת נטישה: מדובר בהפרעה המתאפיינת בהתפתחות חרדה מפני אפשרות שאדם ינטוש. כשמדובר בהפרעת אבל מורכב ומתמשך
קומורבידיות
האבחנות הנלוות השכיחות יחד עם הפרעת אבל מורכב ויציב הן: הפרעות מצב רוח, הפרעת דחק פוסט טראומטית, והפרעות שימוש בחומרים. פוסט טראומה שכיחה יותר כאשר אירוע האובדן הוא אירוע אלים.
סוגי אבל נוספים הנזכרים בספרות המדעית
אבל נדחה (Deleyed Onset): תגובת האבל מופיעה במרבית המקרים אצל מרבית האנשים מיד לאחר האובדן. ישנם עם זאת מקרים בהם התגובה מופיעה בחלוף חודשים מהאובדן. תופעה זו היא נדירה יחסית ולא נחקרה רבות.
אבל טראומטי: באבל טראומטי האדם האבל מציג בנוסף לתסמיני האבל המוכרים והצפויים, גם תסמינים טראומטיים. אבל כזה יכול להתפתח כאשר נסיבות המוות הן אלימות, ובייחוד אם האדם האבל עצמו היה עד ישיר לאירוע המוות (למשל היה נוכח בתאונת דרכים שבה נהרג האדם).
אינטרסטלה 5555
אינטרסטלה 5555: סיפורה של מערכת הכוכבים הסודית הוא סרט אנימה יפני. הפצתו החלה ב-1 בדצמבר 2003, ישירות לוידאו, די.וי.די ולטלוויזיה.
הסרט הוא המימוש הוויזואלי של Discovery, אלבומם השני של להקת ההאוס הצרפתית, דאפט פאנק. עלילת הסרט מסונכרנת עם כל רצועה באלבום בקצב, אופי ובאווירה של המוזיקה. בנוסף, שמה של כל רצועה באלבום המוזיקה מקבילה לפרטי העלילה בסצנה שבה היא מנוגנת. פרט למילות השירים, הסרט עצמו אילם.
ארבעת הרצועות/סצינות הראשונות של הסרט יצאו לאור גם כקליפים נפרדים לערוצי המוזיקה השונים טרם השקת הסרט. הרצועה הראשונה, "One More Time", הייתה לאחד הקליפים הפופולרים ביותר של תחילת שנות ה-2000 ב-MTV.
תקציר העלילה
הסרט מספר את סיפורה של להקת פופ חייזרית בת ארבעה חברים: ארפגיוס - הגיטריסט, סטלה - הבסיסטית ואחותו של ארפגיוס, אוקטב - הקלידן והזמר עם רעמת האפרו ובריל - הילד המתופף. הסרט נפתח עם הופעה חיה של הלהקה על כוכב הבית שלהם כאשר לקראת סופה של ההופעה מגיחים חיילי קומנדו, מפזרים גז הרדמה וחוטפים את הארבעה לכדור הארץ.
בינתיים, בחללית אחרת (בצורת גיטרה) המרחפת מעל הכוכב, האסטרונאוט שֵפּ חוזר ממשימה שגרתית בחלל וחוזר לחדרו המעוטר בתמונותיה של סטלה. אות מצוקה מהכוכב מעיר אותו וכאשר נודע לו על החטיפה הוא מתחיל במרדף אחרי החוטפים עד שחלליתו מתרסקת על כדור הארץ.
הלהקה מובלת אל חדר ניסויים, שם משתנה צבע עורם מכחול לצבע עור אנושי ובגדיהם מוחלפים לבגדים אנושיים. הארבעה עוברים היפנוזה ואז מוצגים בפני מפיק המוזיקה המרושע, ארל דה דרקווד. המפיק ממתג את הארבעה כ"הקרסנדולס" ("בובות הקרשנדו").
המשך הסרט מתאר כיצד הלהקה (עדיין תחת היפנוזה) מופיעה בהופעות בכדור הארץ וכיצד תעשייה מפלצתית של מותגים, אביזרי עזר, ראיונות, אופנה ותחרויות מתפתחת סביבם. בינתיים, שפ יוצא למבצע הצלתם תוך כדי שמשרתיו של דרקווד רודפים אחריו. שפ מתחמק מהם אך נפצע. למרות פציעתו הוא מחלץ את הארבעה תוך שהוא מראה להם את מקורם החייזרי ולאחר מכן הוא נפטר בזרועותיה של סטלה. הלהקה קוברת אותו וממשיכים לנסוע לאחוזתו של דרקווד.
באחוזה הארבעה מגלים ספר המראה להם את כל האמת: דרקווד הוא מכשף בן 1000 שנים אשר גילה את החור תולעת בין כדור הארץ לכוכב מוצאם, אחרי שהתחיל לחקור את השמיים, שכביכול "הרגו" את אביו (נהרג מפגיעת מטאור). באופן שיטתי הוא חטף את כל המוזיקאים מהכוכב כנקמה, שמם תחת שליטתו והאניש אותם, אחרי שגילה שאם ישיג 5555 תקליטי זהב, הוא יקבל שליטה ביקום כולו. בין הדמויות המופיעות בספר ניתן לזהות בבירור את מוצרט, אריתה פרנקלין וסלאש. דרקווד ומשרתיו מפתיעים אותם באמצע הקריאה, מתפתח קרב שבסופו דרקווד נופל אל תהום והלהקה בורחת מהאחוזה.
חברי הלהקה נוסעים לחברת התקליטים של דרקווד ופורצים אליה בניסיון למצוא מידע שיעזור להם לחזור לכוכבם. במהלך הפריצה, אוקטב נתקל במאבטח והאחרון מחשמל אותו באמצעות שוקר. אוקטב נופל לרצפה, הופך כחול ומובל לבית חולים. או אז מתגלה לתושבי כדור הארץ סודה של הלהקה ואנשי כדור הארץ פותחים במבצע נרחב לשקם את החללית של שפ ולהחזיר את חברי הלהקה לכוכבם.
הארבעה מתחילים במסעם אל עבר כוכב האם שלהם. עם נחיתתם הם מתקבלים בתשואות והופעתם המוזיקלית משודרת הן בכוכבם והן בכדור הארץ תוך חשיפת פסל מפואר לזכרו של שפ. בסיום הסרט אנו מגלים שכל הסיפור לא היה אלא חלום של ילד צעיר השוכב במיטה עם בובות של הקרסנדולס והאלבום "Discovery" של דאפט פאנק מתנגן ברקע.
אופי סרט
כאמור, הסרט והדיסק כרוכים זה בזה. כך לדוגמה, בסצנה השלישית של הסרט בו שפ מפנטז על סטלה, מנוגן השיר "Digital Love" ("אהבה דיגיטלית") - שיר אהבה עם מקצב אלקטרוני שקט ומילים המתארות את האהבה כחלום, שיר התואם לאווירה הרגועה של הסצנה. לעומת זאת, בסצנה הרביעית, בה חברי הלהקה מובלים לחדר ניסויים ושם זרועות רובוטיות מחליפות את צבע עורם ואת לבושם, מתנגן השיר "Harder, Better, Faster, Stronger" ("חזק יותר, טוב יותר, מהר יותר, חזק יותר") - שיר בעל מקצב אגרסיבי וצלילי באסים חזקים, המשדר יעילות וכוח המתאימות לאופיה האלים אך יעיל של עבודת הרובוטים בסצנה. בדומה, כל שיר בדיסק תואם לסצנה המקבילה לו בסרט. כאן, בשונה מרובם המכריע של הסרטים, הסרט נתפר למידותיו של הפסקול (אשר הושק שלוש שנים לפניו).
STS-9
STS-9, ידועה גם בשם (Spacelab 1), הייתה הטיסה התשיעית בתוכנית מעבורות החלל של ארצות הברית, והשישית של מעבורת החלל קולומביה לחלל.
המשימה
המשימה יצאה לחלל עם המספר הרב ביותר אנשי צוות שיצאו עד אותה התקופה (6 אנשי צוות).
השיגור נערך ב-28 בנובמבר 1983 השעה 11:00:00 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית. במקור, תוכנן השיגור חודשיים קודם לכן, אך נדחה לאחר שנתגלתה דליפה בנחיר הפליטה של רקטת ההאצה הימנית. דבר זה גרם להחזרתה של המעבורת לבניין ההרכבה, לשם החלפת הנחיר.
לראשונה טסו שני אנשי צוות שהם לא אסטרונאוטים. שני מומחי המטען: חוקר מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ד"ר בירון ליכטנברג, וד"ר מרבולד, אזרח מערב גרמניה שהיה גם הראשון בתוכנית החלל שאינו אזרח ארצות הברית.
המשימה כולה הוקדשה ל"מעבדת החלל" (Spacelab 1), פרויקט משותף של נאס"א וסוכנות החלל האירופאית. התוכנית הראתה יכולת למחקר מתקדם בחלל, עבודת צוות, ותיאום מוחלט בין נאס"א לסוכנות החלל האירופאית. המימון ל"מעבדת החלל" בא מצד סוכנות החלל האירופאית.
הצוות התחלק לשני צוותים של 3, וכל צוות עבד בתורו 12 שעות. יאנג, פארקר ומרבולד כונו "הצוות האדום" בעוד ששאו, גריוט וליכטנברג כונו "הצוות הכחול".
72 ניסויים מדעיים נערכו במשימה זו, בתחומי האסטרונומיה, פיזיקה אטמוספירית ופיזיקה של פלזמה, פיזיקה של השמש, מדעי החיים ותצפיות על כדור הארץ. בשל העובדה שהכל עבד ללא תקלות, הוארכה המשימה ביום, וסה"כ 10 ימים של שהייה בחלל. משימה זו הייתה הארוכה ביותר עד אותה שנה.
סמל המשימה
בסמל המשימה מתוארת המעבורת ו"מעבדת החלל" שהיא נושאת בתא המען. תשעת הכוכבים מאחורי המעבורת, מתאר את מספר הטיסה (הטיסה התשיעית).
צדוק שרמן
צדוק שרמן (נולד ב-21 בספטמבר 1944) הוא אדריכל ישראלי מייסד ושותף בכיר במשרד "שרמן אדריכלות ואפיון בע"מ".
ביוגרפיה
צדוק שרמן נולד למשפחה של שורדי שואה. בשנת 1949 עלה עם הוריו ואת חינוכו קיבל בישראל. עם סיום לימודי התיכון (1962) החל את לימודיו בפקולטה לאדריכלות ובינוי ערים בטכניון במסגרת העתודה האקדמית. עם סיום לימודיו (1967) חזר לשירות הצבאי במרכז בינוי צה"ל בתפקיד קצין תכנון ובהמשך כראש מדור בינוי מחנות. במסגרת תפקידו עסק בתכנון מחנות ובניה צבאית מגוונת, תוך כדי מתן דגש לתכנון מבנים בעלי מורכבות טכנולוגית גבוהה.
ב־1971 היה שותף במשרד "שימור שרמן אדריכלים"- תכנון שכונות מגורים, מבנים ייעודיים ומבני מעבדות לגופים ממלכתיים. בשנת 1974 היה שותף במשרד תכנון אדריכלי והנדסי רב דיסיפלינרי A.C.D. בע"מ, המשרד עסק בתכנון שכונות מגורים, מבני מעבדות ומחקר (אביק - טבע נתניה) אינטל חיפה, המכון לבריאות הציבור וכן מתקנים צבאיים.
ב־1981-2006 מייסד ושותף בכיר במשרד "שרמן פוטש אדריכלים בע"מ", בו תכנן מתקנים צבאיים, מבני מגורים, מבני מעבדות ומבנים עתירי טכנולוגיה עבור שורת מוסדות ומשרדי ממשלה שונים ביניהם: המכון הווטרינרי, מרכז וולקני, נמל אשדוד, האוניברסיטה העברית, הטכניון, מכון ויצמן ורשות שדות התעופה. בשנים 1981–1986 במסגרת פעילות שיקום שכונות אדריכל צדוק שרמן הניע באופן תקדימי תהליכים של שיתוף האוכלוסייה בתהליך קבלת החלטות ואישור תוכניות.
בשנים 1987–1991 היה יועץ אדריכלי בכיר במחלקת בינוי של חיל האוויר ובשנים 1988–1992 היה יועץ אורבני לשיקום ופיתוח העיר רמלה מטעם משרד הבינוי והשיכון.
נוסף לפעילותו כמתכנן וכמאפיין, אדריכל שרמן עוסק גם בפעילות ציבורית מקצועית ושימש בתפקידים שונים: חבר ועדת האתיקה הממלכתית, יו"ר איגוד האדריכלים (2001–2004), חבר ועדות תקינה שונות (מכון התקנים), חבר ועדה למינוי מומחים ובוררים בארגון האדריכלים ומשנת 2009 ועד היום מ"מ יו"ר בארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאיים.
חיים אישיים
צדוק שרמן היה נשוי לפרופ' לבנה שרמן עד למותה ב-2020, לזוג שלושה בנים ושמונה נכדים.
לקריאה נוספת
ספרות:
יוסי שושני
יוסי שושני (נולד ב-3 ביולי 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי. ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
יוסי שושני גדל במחלקת הנוער של הפועל באר שבע ובמקביל הצטיין באליפות התיכונים של באר שבע. בשנת 1980 החל להתאמן עם קבוצת הבוגרים בליגה הלאומית. בעונת 1982–1983 הושאל לקבוצת מכבי יבנה ושיחק בה עונה אחת בליגה הלאומית. לאחר מכן חזר להפועל באר שבע ל-4 עונות ומאמנו נחום סטלמך שילב אותו בהרכב באופן קבוע.שושני הגיע עם באר שבע עד לגמר גביע המדינה 1984. בעונת 1987–1988 הושאל לקבוצת הפועל פתח תקווה, בה שותף ב-31 משחקים וכבש 6 שערים. לאחר מכן חזר להפועל באר שבע לחצי עונה ונרכש לצמיתות על ידי הפועל פתח תקווה, בה שיחק עד עונת 1991–1992. עם פתח תקווה סיים 3 פעמים במקום השני בליגה, זכה פעמיים ברציפות בגביע הטוטו והגיע פעמיים לגמר גביע המדינה, בפעם הראשונה הפסיד ובפעם השנייה זכה.
רבינדרנת טאגור
רַבִּינְדְרָנָת טָאגוֹר (, קרי, רוֹבִּינְדְרוֹנאטְהְ טְהָאקוּר; 7 במאי 1861 – 7 באוגוסט 1941) היה משורר בנגלי, פילוסוף, ופטריוט הודי. הוא זכה בפרס נובל לספרות ב-1913 ובכך היה לאסיאתי הראשון שזכה בפרס נובל.
יוסי שושני
קריירה
בעונת 1992–1993 הצטרף לקבוצת בני יהודה תל אביב, בה שיחק 13 משחקים. בעונת 1993–1994 הצטרף בקיץ לקבוצת מכבי תל אביב ושותף במשחק אחד בלבד בגביע האינטרטוטו מול סלביה פראג. שושני חזר להפועל פתח תקווה ושיחק 12 משחקים (שער אחד), בשליש העונה הצטרף לקבוצת מכבי עירוני אשדוד וסיים איתה במקום ה-12. בעונת 1994–1995 שיחק במכבי נתניה וירד עם קבוצתו לליגה הארצית במחזור האחרון. בעונת 1995–1996 שיחק עונה אחת בקבוצת מכבי פתח תקווה וסיים איתה במקום ה-6.
רבינדרנת טאגור
ביוגרפיה
טאגור נולד בקולקטה, בן הזקונים במשפחה משכילה ואמידה. טאגור היה ברהמין, וארנת הכהנים ההודית. אביו היה הפילוסוף והמנהיג הדתי דבנדרנת טאגור. טאגור התחנך בבית, ובגיל 17 נשלח ללימודים באנגליה, אותם לא סיים. בשלב מאוחר יותר של חייו עסק טאגור, פרט לעיסוקיו הספרותיים המגוונים, בניהול הנכסים המשפחתיים שהוריש לו אביו.
משתורגמו יצירותיו לאנגלית, הפך טאגור לפופולרי מאוד, והרבה לטייל בעולם במסגרת ביקורים בכנסים בהם נשא הרצאות, ובביקורי ידידות. טאגור הפך לדובר לא רשמי ומייצג של המזרח. מסעותיו העולמיים חידדו את הבנתו של טאגור לגבי סוגיות לאומיות ואזרחיות. השקפותיו החינוכיות הובילו אותו להקמת בית ספר, שנקרא ברהמהצ'רישרם (משמעות השם היא "מרכז הברהמהצ'ריה") במערב בנגל, בשטח שאביו הוריש לו מאחוזתו. ב-1901, הפך בית הספר לאוניברסיטת וישווה בהרטי. אוניברסיטה זו היא מהחשובות של הודו מאז 1951.
יוסי שושני
קריירה
בעונת 1996–1997 הצטרף להפועל אשקלון מהליגה הארצית ובסיום העונה חגג איתה את ההעפלה ההיסטורית לליגה הלאומית. לאחר עונה אחת במכבי אחי נצרת, הכריז על פרישה ממשחק בגיל 35.
רבינדרנת טאגור
ביוגרפיה
טאגור היה לפרקים גם חבר בתנועה הלאומית ההודית וגנדי, לו טבע טאגור את הכינוי מאהטמה (הנפש הגדולה), היה חבר קרוב שלו. הוא תמך בתנועת העצמאות ההודית ואף כתב על כך. ב-1915, קיבל טאגור תואר אבירות מהממלכה בריטית, שהוענק לו על ידי המלך ג'ורג' החמישי. בצעד יוצא דופן ויתר טאגור על התואר לאחר שנים אחדות, כמחאה על טבח אמריטסר. באירוע זה פתחו חיילים בריטים ללא אזהרה באש על הפגנה של המון הודי בחצר סגורה, והרגו 379 איש ופגעו בעוד כ-1,200 גברים, נשים וילדים חפים מפשע.
טאגור תמך בציונות באופן גלוי ונלהב. הוא טען כי הציונות היא "אחד הבסיסים של השלום והצדק העולמיים" וכן כי תפקידו של העם היהודי הוא לגשר בין מזרח למערב.
ספרים רבים שלו תורגמו לעברית ורחוב נקרא על שמו ברמת אביב.
יצירתו הספרותית
אף על פי שטאגור ידוע בעיקר כמשורר, הוא כתב גם נובלות, מאמרים, סיפורים קצרים, יומני מסע, ודרמה. הוא כתב למעלה מ-2,000 שירים, הנחשבים לנכס צאן ברזל בתת-היבשת ההודית ובעולם כולו.
יצירתו של טאגור עוסקת בנושאים חברתיים, פוליטיים וחינוכיים וכן חזון של אחווה כלל עולמית בין בני האדם. שירתו, לבד מעומקה הרוחני והרגשי, מבטאת לרוב את החגיגה של החיים והטבע. טאגור תופס את רבגוניותם של החיים כמקור בלתי נדלה של עונג כשלעצמו. האהבה היא מוטיב חוזר ביצירתו והוא עסק לעיתים קרובות גם בפטריוטיזם. טאגור היה רגיש מאוד לאירועים העולמיים שהתרחשו בזמנו וכתב על כאבו ויאושו מהמלחמה.
שיריו נבחרו כהמנונים הלאומיים של הודו ובנגלדש. ב-1913, הוא זכה בפרס נובל לספרות, על תרגומיו מאנגלית ועל יצירתו גיטאנג'לי - אוסף שירים (1910). המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס תרגם את גיטאנג'לי לאנגלית, ובכך הסב את תשומת הלב של קוראים בעולם המערבי ליצירותיו של טאגור.
גם היום מהווה טאגור מקור השראה ליותר מ-200 מיליון אנשים במערב בנגל הודו ובנגלדש, ולאנשים בעולם כולו.
תרגומים לעברית
רבות מיצירותיו תורגמו לעברית. כל התרגומים נעשו מאנגלית, כשברוב המקרים התרגום משפת המקור הבנגלית לאנגלית נעשה על ידי רבינדרנת טאגור עצמו.
בין התרגומים שיצאו לאור בעברית:
יוני שלמה
יוני שלמה (נולד בשם: יהונתן שלמה זרביב; בי"ב באדר ה'תשל"ז, 2 במרץ 1977) הוא זמר חסידי, ישראלי יליד צרפת. חסיד חב"ד.
ביוגרפיה
נולד בצרפת, למד בישיבת תומכי תמימים בברינואה ובהמשך בישיבות חב"ד בישראל: בצפת, בקריית גת, ובישיבת תורת אמת בירושלים. מאוחר יותר למד גם בישיבת אהלי תורה שבקראון הייטס. היה נשוי ואב לשבעה. בתשע"ה עלה לישראל ומתגורר בנחלת הר חב"ד.
שלמה הוציא חמישה תקליטים והוא מופיע גם בחתונות ובהופעות. עם השנים השתתף יוני בשיתופי פעולה רבים ביניהם עם משה לאופר באלבום משה לאופר מנגן חב"ד ועוד עשרות רבות.
ביוני 2018 הוציא את הסינגל "והכל טוב", המבוסס על ספר התניא.
יחסי אזרבייג'ן–ירדן
יחסי אזרבייג'ן–ירדן הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין ממלכת ירדן. לאזרבייג'ן שגרירות בעמאן, ולירדן שגרירות בבאקו.
היסטוריה
ירדן הכירה בעצמאות אזרבייג'ן ב-28 בדצמבר 1991, ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-13 בפברואר 1992. אזרבייג'ן פתחה שגרירות בעמאן ב-28 במאי 2006, וירדן פתחה שגרירות בבאקו כשנה מאוחר יותר, ב-5 במאי 2007.
ב-31 במרץ 2014 הוקמה בפרלמנט הירדני קבוצה בין-פרלמנטרית משותפת לשתי המדינות. ב-15 ביולי 2014 הוקמה קבוצה נוספת בסנאט הירדני.
ירדן תומכת באזרבייג'ן בסכסוך בנגורנו קרבאך.
יחסים כלכליים
בשנת 2010 עלה היקף הסחר בין המדינות ב-38.5% לעומת השנה הקודמת. בסתיו 2011 נערכה לראשונה ההתכנסות של הנציבות המשותפת לתחבורה.
באפריל 2022 שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות שכולל חבילת השקעות הדדיות שנועדו להמריץ את היחסים הכלכליים ביניהן.
בשנת 2020, שווי הסחורות שייצאה ירדן לאזרבייג'ן עמד על 3.47 מיליון דולר, בהשוואה לסחורות בשווי 340 אלף דולר שאזרבייג'ן ייצאה לירדן. הסחורות שירדן ייצאה לאזרבייג'ן כוללות בין השאר ניטרטים וחומרי הדברה.
זאב הונשו
אנטומיה
צבע הפרווה של זאב הונשו היה שילוב של חום, לבנבן ואפרפר, ורגליו היו כהות יותר. היו לו אוזניים משולשות, חרטום קצר ומשולש ולוע גדול ורחב. עיניו וחוטמו היו גדולים.
טרף
מכיוון שהזאב היה צד כמויות גדולות של מכרסמים וארנבות, החקלאים היו נהנים מכך בעקיפין. למעשה, הנישה הביולוגית של הזאב מעולם לא מולאה מאז היעלמותו; טורפים יפניים אחרים מתמקדים בטרף קטן או איטי יותר, ואפילו בעל החיים הקרוב ביותר לזאב ביפן - שועל ראקון יפני, לעולם לא יטרוף בעלי חיים גדולים כאיילים או חזירים.
היסטוריה והכחדה
בתקופות מוקדמות היו כנראה מספרים גדולים של זאבים ביפן. האוכלוסייה שלהם החלה לרדת בהדרגה משנת 1732, כאשר מחלת הכלבת הופיעה לראשונה בשיקוקו וקיושו ולבסוף גם בהונשו. המחלה השפיעה באופן דרסטי על מספרי הזאב לאורך כל המאה ה-19. היסטוריונים רבים טוענים כי הווירוס של המחלה הובא ליפן על ידי האדם במטרה לדלל את אוכלוסיות הזאבים. מאמינים שכלבי בית המקומיים גרמו אף הם להתפשטות המחלה באזורים מסוימים. כך או כך, השילוב של תמותה מהכלבת לצד ציד אינטנסיבי על ידי האדם סלל את דרכו של הזאב להכחדה.
התאוריה הרווחת היא, כי השילוב של הכלבת יחד עם כריתת היערות אילצו את זאבי הונשו להיות בסביבת בני האדם, והאיום שהאדם חש מצידם לצד עלייה בטריפת חיות הבית גרמו לכך שהזאב החל להיות נרדף בצורה ממוקדת מאוד על ידי החקלאים והכפריים כשהדימוי החיובי שלו התפוגג לגמרי. מקורות אחרים טוענים כי השמדת הזאב ביפן הייתה חלק מהמדיניות הלאומית להשמדת טורפים.
הפרט האחרון המאומת של זאב הונשו נורה בשנת 1905 במחוז נארה. מאז תאריך ההכחדה הרשמי יש עשרות דיווחים לא מאומתים על צפייה בפרטים של זאב הונשו, אולם למרות זאת משערים שהוא נכחד לגמרי.
שרידים
כרגע יש כ-8 פרוות ו-5 פוחלצים של זאב הונשו במוזיאונים ברחבי העולם. 3 פוחלצים נמצאים במוזיאונים ביפן, פוחלץ אחד בהולנד, והפוחלץ של הפרט המאומת האחרון נמצא במוזיאון הבריטי.
האירוע במאטסודארירה
בחודש אוגוסט של שנת 1910 - חמש שנים לאחר מותו של זאב הונשו "האחרון," כלב מוזר נורה ונהרג בחווה החקלאית "מאטסודארירה", במחוז פוקוי. בתחילה חשבו שמדובר בכלב פראי או בזאב מתת-מין אחר שברח מגן חיות, אולם צוות גן החיות שבדק יום לאחר מכן את הפגר הפריך את תאוריות אלה, וטען כי "הכלב" שנורה דומה מאוד לזאב הונשו. עמדה זו הייתה שנויה במחלוקת, כיוון שרבים ביפן האמינו שהמין נכחד ב-1905. הפגר של דגימה זו נשמר למשך תקופה מסוימת עד שהושחת לבסוף בשריפה, ומהפרשייה המסתורית נותרה רק תמונה של ה"כלב" ורישום ביומן של האירוע. במשך עשרות שנים, זהותו של הכלב המסתורי שנהרג בשנת 1910 נידונה על ידי חוקרי טבע שונים ללא הגעה לקביעה מוסכמת על שיוכו.
בתחילת שנות ה -2000, הזואולוג היפני ומומחה הזאבים יושינורי ימאיזומי (מראשי החוקרים של בעלי החיים במוזיאון הלאומי למדע), ועמיתו מיזוקו יושיוקי (חוקר נוסף מהמוזיאון הלאומי למדע), עשו ניתוח מעמיק ומפורט של התצלום של ה"כלב" משנת 1910, כמו גם בכתבי עת שקשורים לאירוע בחוה החקלאית. התצלום נבדק על ידם בקפדנות והנתונים שעלו ממנו נרשמו ביומן והושוו בזהירות למידע הידוע על זאב הונשו. זה היה אולי הבדיקה היסודית והמדעית ביותר שנעשתה על אותו אירוע.
לאחר שיקול דעת מעמיק של הראיות, שני המדענים הגיעו למסקנה כי "הכלב" שבתמונה אכן היה זאב הונשו. הם טענו שהמאפיינים הפיזיים של החיה בתמונה - כמו צבע הפרווה, הזנב המעוגל, וכל ממדי גוף - מסתדרים היטב עם אלו עם זאב הונשו. משקל הגוף הנמוך - 18.75 ק"ג, שנרשם ביומן על ידי אנשי החווה, עולה גם הוא בקנה אחד עם מידות הגוף של זאבי הונשו. בנוסף, לא דווח באותה תקופה על הימלטות של זאבים מגני חיות. מנתונים אלה עולה כי תאריך ההכחדה הרשמי של זאב הונשו צריך להתעדכן 5 שנים מאוחר יותר מהתאריך הנוכחי אם כי עדיין אין הסכמה מלאה בנושא.
קריפטוזואולוגיה
בדומה למיני בעלי חיים רבים כזאב טסמני או נמר זנזיבר, מאז הכחדתו של זאב הונשו יש עשרות דיווחים על ראיות לקיומו באזורים ההרריים המרוחקים. מתחילת 1900 עד לאמצע שנות ה-2000, היו לכאורה תצפיות של זאב הונשו ותמונות, ואפילו דיווחים על לכידה של פרטים חיים או מציאת פגרים צצה מעת לעת. להלן רשימה חלקית של דיווחים הקשורים לזאב הונשו:
תצפיות על זאבי הונשו אינן העדויות היחידות על קיומו. באזורים רבים נמצאו שערות, גללים ושבילים בסבך שהתיימרו להיות של זאב. מקדשים מסוימים גם טוענים שיש ברשותם פרוות או שרידים אחרים שנאספו מזאבי הונשו שמתו לאחר תאריך ההכחדה הרשמי. לדוגמה, בשנת 1994 נמצא ברשותו של מקדש במחוז טוטורי פוחלץ של זאב שנטען שמת בסביבות 1950. פרוות זאב לכאורה נמצאה גם ברשותו של אדם שטען שהוא נהרג על ידו בסביבות שנות ה-70, אף על פי שזה לא אושר. בנוסף, שמיעת יללות זאבים דווחה גם כן. בשנת 1994 למשל, לפחות 70 בני אדם דיווחו על שמיעת יללות של זאב סביב חצי האי קיאי.
בית הגידול הנוכחי ביפן בהחלט מסוגל לתמוך באוכלוסייה של זאבים. למרות צפיפות האוכלוסייה הגבוהה של יפן, השטח הוא במידה רבה הררי ומיוער, כשמרבית האוכלוסייה האנושית מרוכזת במרכזים עירוניים גדולים במישור החוף. ביערות של יפן יש שפע של מיני טרף, עד כדי כך שמינים מסוימים כאיילים וחזירים הפכו למזיקים רציניים בתחומים רבים. המערכת האקולוגית הנוכחית נוחה למדי לטורף כמו זאב הונשו. על כן, בהתחשב באזורים העצומים של הרים מיוערים המיושבים בדלילות, בהחלט אפשרי שישנם אוכלוסיות קטנות של זאבים החבויות מבני אדם.
אם מתעלמים לרגע מפוטנציאל בית הגידול, עדיין יש בעיות מסוימות בראיות שונות לקיומו של הזאב.
בתרבות ובאגדות
זאב הונשו מהווה דמות בולטת בפולקלור והתרבות היפנית, ובניגוד יוצא דופן למקומות רבים בעולם שבהם לזאב יש דימוי שלילי, לזאב הונשו היה דווקא דימוי חיובי מאוד בקרב הכפריים והאגדות המקומיות. דוגמה לכך היא שכפרים הרריים רבים נקראים על שמו של הזאב כמו כפר אוקאמייווה (= סלע הזאב) וכפר אוקאמיטאירה (רמת הזאב); ייתכן שהשמות נובעים בגלל תצפיות מרובות על הזאבים שהיו בעבר באזורים אלו, אך יותר סביר להניח שהדבר נובע מתוך מתן כבוד לזאב. המקומיים בעבר האמינו כי הזאב הוא המגן והאפוטרופוס של ההרים, והוא מתגורר בחלקים הרחוקים והבלתי נגישים. הכפריים היו משתמשים בפרוות הזאב בטענה שזה מרחיק את חזיר הבר ואת איילי הסיקה מהיבולים. בחלק מהכפרים הנחת הגולגולת של הזאב שימשה כסגולה הן להגנה מפני החזירים והן לריפוי דיבוק. מסורת כפרית הנקראת "יובומימאי" מורכבת ממתן אורז לנקבת הזאב לאחר שהיא יולדת גור; בתמורה הזאבים יגנו על הכפר מפני סכנות.
אגדות עממיות רבות נקשרו בשמו של זאב הונשו. תינוקות נטושים למשל היו נמצאים כביכול על ידי הזאבים והללו היו מטפלים בהם. הזאבים גם היו מגינים כביכול על הכפרים מיצורים מסוכנים. לזאבים הייתה צורה רוחנית שיכולה להבין את השפה האנושית, לתגמל את הטובים ולהעניש את הרעים. הזאב תואר גם כישות רוחנית המגינה על הנוסעים בהרים. בנוסף לכך, על פי האגדות הזאב גם היה צד לפעמים מזון עבור תושבי הכפרים. חלק מהאגדות מייחסות לזאב יכולת נבואית; בהרי טאמאקי ישנו עץ הקרוי "הברוש של כלב היללות" המתייחס לכך שכביכול הזאבים יללו באזור והזהירו את תושבי הכפר בטרם בוא סופה רצינית בשנת 1889. זאבי הונשו לא נהרגו כלל על ידי כפרים מסוימים והתקפות של זאבים באזורים אלה היו נדירות. בפולקלור של כמה כפרים, רוצח של זאב הונשו יקבל עונש בעולם הרוחני. האגדות מתארות את הזאב כחיה שמוסווית ביותר על רקע הסביבה, ושפרוותו משתנה בין עונות השנה כדי להסוות את עצמו עוד יותר. בתרבויות מקומיות רבות מאמינים בשל כך שזאב הונשו מעולם לא נכחד.
בגדי המלך החדשים
בגדי המלך החדשים (בדנית: Keiserens Nye Klæder, "בגדיו החדשים של הקיסר") היא מעשייה קצרה מאת הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן משנת 1837. הסיפור מהווה אלגוריה נוקבת על תהליכים חברתיים הגורמים ליחיד להיגרר אחר הכלל במחיר האמת. בגדי המלך החדשים הפך לביטוי שמסמל אשליה או הונאה עצמית.
הסיפור
הסיפור מספר על שני נוכלים המגיעים לעיר הבירה של מלך שמבזבז כסף וזמן רב על בגדים וכל זאת על חשבון ענייני המדינה. כשהם מתחזים לאורגים, הם מציעים למלך שיספקו לו בגדים מפוארים מיוחדים, כאלו שאינם נראים לאנשים טיפשים או חסרי יכולת. המלך שוכר אותם, והם מקימים נולים ומתחילים "לעבוד". רצף של פקידים, ואז המלך בעצמו מבקרים אותם כדי לבדוק את התקדמותם. כל אחד מהמבקרים רואה שהנולים ריקים אך מעמיד פנים שהוא אכן רואה את החוטים כדי להימנע מלהיחשב טיפש. לבסוף, האורגים מדווחים כי חליפת המלך הסתיימה. הם עושים תנועות כאילו שהם מלבישים את המלך והוא, שאינו חש בבגדים אך בטוח כי כל השאר רואים אותם יוצא לדרך בתהלוכה לפני כל העיר. תושבי העיר מרגישים לא בנוח עם העמדת הפנים אך לא רוצים להיראות חסרי יכולת או טיפשים, עד שילד אחד מתפרץ וצועק שהמלך לא לובש כלום. אז מבינים כל האנשים כי המלך והממלכה כולה הולכה שולל על ידי שני הנוכלים.
המלך הוא עירום
הסיפור ממחיש את תופעת אחידות הדעים והקונפורמיות אשר אין איש מוכן להפר במחיר האמת, וכן מצב של לחץ חברתי הגורם לאנשים לנהוג הפוך מדעת לבם מחשש להיראות מטופשים או חריגים.
כך לדוגמה בשירו הביקורתי על החטטנות העיתונאית, "עיתונאי קטן", כותב ושר אריק איינשטיין: "המלך הוא עירום וכולנו ילדים שרואים לו את הטוסיק שותקים ולא קמים". כמו כן, גם בשירם של הראפר "טונה" (איתי זבולון) ושלום חנוך "הטוב הרע ואחותך" יש אזכור למשפט זה: "המלך הוא עירום גם בדצמבר עד אז אין לי מה לאכול".
וכן בשיר "צדיק בסדום" של הראפר דודא (יובל ניסנוב) ששר בפזמון "המלך הוא עירום, המלך הוא עירום, אין צדיק בסדום פה, אין צדיק בסדום"
תרגום המחזה ועיבודים
מקורותיו של הסיפור אינם ידועים, אך נטען כי הכותב המקורי של הסיפור הוא דון חואן מנואל שכתב את הסיפור עוד במאה ה-12.
הסיפור תורגם לעברית לראשונה על ידי דוד פרישמן. ומאוחר יותר על ידי אוריאל אופק. בהשראת הסיפור, כתב נסים אלוני את המחזה "בגדי המלך", שהועלה בהבימה ב-1961, ובגרסה מקוצרת ב-2004.
בשנת 1999 עלה בישראל מחזמר מקורי המבוסס על הסיפור "בגדי המלך החדשים" בו שיחקו חנן גולדבלט ואדם. גרסאות מקוריות נוספות עלו בישראל גם על ידי התיאטרון שלנו", החל מ-2003 וב-2013, על ידי תיאטרון "נדנדה".