cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ניקוס ורטיס
קריירה מוזיקלית
באפריל 2009, יצא אלבומו החמישי של ורטיס: "אוֹלָה אִינֵה אֵד'וֹ" (ביוונית: "Όλα είναι εδώ") ("הכל נמצא כאן"). באלבום זה כלולים שירים שהולחנו על ידי מלחינים מוערכים ביוון. אלבום זה זכה להצלחה רבה ביוון, וקיבל מעמד של פלטינה מרובעת.
בשנת 2011 יצא אלבומו השישי: "אִימֵה מַאזִי סוּ" (ביוונית: "Είμαι μαζί σου") ("אני איתך"), שב-2012 קיבל מעמד פלטינה. באפריל 2012, החל ורטיס להופיע במועדון "פנטזיה" באתונה.
ביוני 2012, זכה ורטיס פעם נוספת בפרס הקליפ הטוב ביותר בקטגוריית הלאיקו, בטקס פרסי המוזיקה היוונית התשיעי, עבור קליפ השיר: "אַן אִיסֵה אֵנָה אַסְטֵרִי" (ביוונית: "Αν είσαι ένα αστέρι") ("אם את כוכב").
בשנה זו, הוציא ורטיס את הסינגל "אֵלָה" (ביוונית: "Έλα") ("בואי").
באפריל 2013 הוציא ורטיס את אלבומו השביעי: "פְּרוֹטַאסִיס" (ביוונית: "Προτάσεις") ("הצעות"), בו נכלל הסינגל: "אַדִיאַפוֹרִיס" (ביוונית: "Αδιαφορείς") ("אדישות") שיצא חודש פני כן. שבעה שירים באלבום זה הולחנו על ידי ורטיס עצמו. אלבום זה הופק על ידי חברת התקליטים היוונית קובלט מיוזיק, בניגוד לאלבומיו הקודמים, אשר הופקו כולם על ידי יוניברסל מיוזיק גרופ.
בחודשים יוני-אוגוסט 2013, יצא ורטיס לסיבוב ההופעות הראשון שלו ביוון, והופיע בעשר ערים ברחבי המדינה, כמחווה סמלית לציון עשר שנות פעילות כזמר.
בשנת 2015, הוציא ורטיס את אלבומו השמיני, הנושא את שמו: "ניקוס ורטיס" (ביוונית: "Νίκος Βέρτης"), ובדצמבר 2017 הוציא את אלבומו התשיעי: "אֶרוֹטֶבְמֶנוֹס" (ביוונית: "Ερωτευμένος") ("מאוהב"), אשר כלל שיר עם שם זהה, שהולחן על ידי היוצר עידן רייכל עבור שירו: "שאריות של החיים". כשנה קודם לכן, ביצעו השניים דואט דו-לשוני של שתי הגרסאות לשיר, בהופעה שהתקיימה ב-8 בספטמבר 2016, בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב.
קשר עם ישראל
בשנת 2011 שיתף ורטיס פעולה עם הזמרת שרית חדד, וביצע עמה את הדואט "משחק החיים" (ביוונית: Εμείς οι δύο ταιριάζουμε אֵמִיס אִי דִ'יוֹ טֵרְיָזוּמֵה. תרגום מילולי: "שנינו אותו הדבר"). דואט זה כלול באלבומו השישי.
באותה השנה, בחודש אפריל, הגיע ורטיס לארץ והתארח בהופעה של חדד בהאנגר 11 במתחם נמל תל אביב. בחודש יולי של אותה השנה, הגיע פעם נוספת להופעת יחיד באותו המועדון. בנובמבר 2012 הופיע פעם נוספת עם חדד בהיכל נוקיה בתל אביב.
ב-24–25 ביוני 2014 הופיע ורטיס עם שרית חדד ואייל גולן במופע המשותף "פעם בחיים", באצטדיון בלומפילד. במהלך המופע, שר ורטיס שמונה משיריו ביוונית וביצע שני דואטים עם חדד ושניים עם גולן. דיסקים של המופע החל להימכר ללא אישורו של ורטיס. הוא תבע את חברות ההפקה של גולן וחדד על סך 600 אלף שקלים, ודרש לעצור את מכירת הדיסקים. הללו השיבו כי ורטיס מנסה להתנער מההסכם עליו חתמו.
ב-21 ביוני 2018 הופיע ורטיס בהיכל מנורה מבטחים, ואירח את הזמר שלומי שבת.
ב-19 וב-20 ביוני 2019 הופיע ורטיס בהיכל מנורה מבטחים, ואירח את הזמר איתי לוי.
ב-19 באוקטובר 2021 הופיע ורטיס בהיכל מנורה מבטחים, ואירח את הזמר עידן חביב.
עיבודים עבריים לשיריו של ורטיס
רבים משיריו של ורטיס עובדו לגרסאות ישראליות, ובוצעו בעברית על ידי זמרים מזרחיים שונים:
"זה אני" ו"כשאת אתו" של אייל גולן, "פעם בחיים" של מושיק עפיה ושלומי סרנגה, "עולם אפור" של שלומי סרנגה, "כאן בלעדייך" של מאור אדרי, "שבת של קודש" של יניב בן משיח, "מאריפוסה" של שלומי שבת, "אין דבר כזה" של הצמד סטלוס ואורן חן, "את שלי" של אליה אליהו, "נפש תאומה" של חן מזרחי, "מסוחרר" של ליאור פרחי, "זהו נדר" של קובי שי, "להיות איתך" של תמיר גל, "אתן לך את חיי" של צביקה חי, "ילדת רחוב" של איתי הררי, "כמה אהבנו" של בן תמר, "אנצח איתך" של לירון רמתי, "תודה על הכל" של יניב בן משיח, ו"אם תחכי לי" ו"זה לא משנה" של פאר טסי.
פרסי ה"אריון"
פרסי ה"אריון" היו פרסי מוזיקה מטעם "הפדרציה היוונית לתקליטים וקלטות" (IFPI Greece). פרסים אלה ניתנו בין השנים 2002–2007. הזכיות של ורטיס בפרסי ה"אריון":
פרסי המוזיקה היוונית
פרסי המוזיקה היוונית ניתנים על ידי ערוץ הטלוויזיה הפרטי MAD TV החל מ-2004. טקס פרסי המוזיקה היוונית הוא כיום טקס הפרסים היחיד ביוון בתחום המוזיקה. הזכיות של ורטיס בטקס:
טיישון פרינס
ראשית הקריירה
פרינס למד בצעירותו בבית ספר תיכון דומינגז מעיר הולדתו, קומפטון שבקליפורניה. במדי קבוצת הכדורסל של התיכון הוא החל את קריירת הכדורסל שלו. הוא שיחק בדומינגז במשך שלוש שנים בהן הוביל אותה למאזן של 96 ניצחונות מול תשעה הפסדים בלבד, ואף זכה איתה באליפות התיכונים של מדינת קליפורניה בשנת 1997. בנוסף, הוא קיבל את "פרס ג'ורג' ירדלי" מטעם העיתון לוס אנג'לס טיימס לשחקן התיכונים המצטיין של השנה בקליפורניה הדרומית.
בעונת, עונת הג'וניור שלו במכללות, השיג פרינס ממוצעים של 16.9 נקודות, 6.5 ריבאונדים ו-2.9 אסיסטים ב-32.9 דקות למשחק. הוא נבחר לחמישייה השנייה של ה"אול-אמריקן" - נבחרת המצטיינים בליגת המכללות - מטעם סוכנות הידיעות Associated Press, ואף זכה בתואר שחקן השנה ונכלל בנבחרת העונה של טורניר ה-SEC. לאחר עונה מוצלחת זו העמיד עצמו פרינס לבחירה בדראפט ה-NBA של 2001, אך ביטל את הרשמתו ברגע האחרון. בעונת היה פרינס מהבודדים שפתחו בכל משחקי קבוצתם. הוא הוביל את קנטקי בקליעות עם 17.5 למשחק ובריבאונדים עם 6.3 למשחק, ודורג שלישי ב-SEC בקליעות. באחד ממשחקי טורניר אליפות המכללות הוא קלע 41 נקודות. גם בעונה זו זכה פרינס במספר תארים אישיים מכובדים.
פרינס סיים את קריירת המכללות שלו כקולע השביעי בטיבו של אוניברסיטת קנטקי בכל הזמנים עם 1,775 נקודות. לאחר עזיבתו את המכללה הוא נכנס פעם נוספת לדראפט ונבחר במקום ה-23 בסיבוב הראשון על ידי דטרויט פיסטונס, מה שהעניק לו חוזה מובטח בליגת ה-NBA.
קריירה ב-NBA
בעונתו הראשונה בדטרויט, עונת, היה פרינס שחקן שולי יחסית בקבוצה, כאשר שיחק ב-10.4 דקות בממוצע ב-42 משחקים, והשיג ממוצעים של 3.3 נקודות ו-1.1 ריבאונדים למשחק. במשחקי הפלייאוף של אותה עונה מעמדו השתפר בהרבה והוא הפך לשחקן חשוב בדטרויט, כשהוא קיבל דקות משחק רבות יותר וקלע 9.4 נקודות והוריד 3.8 ריבאונדים למשחק. בסיבוב הפלייאוף הראשון, מול אורלנדו מג'יק, הקשה פרינס במיומנות על כוכב אורלנדו טרייסי מקגריידי בעזרת יכולותיו ההגנתיות, וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבא. במשחק השני של סדרת חצי גמר המזרח נגד פילדלפיה 76', קלע פרינס את שיא הקריירה שלו בפלייאוף - 20 נקודות, בדרך לניצחון 97-104 במשחק זה ולבסוף ניצחון 2-4 בסדרה כולה. עם זאת, בגמר המזרח הוא הודח עם קבוצתו על ידי ניו ג'רזי נטס.
בעונת, עונתו השנייה ב-NBA, הפך פרינס לשחקן משמעותי בדטרויט כבר מתחילת העונה הסדירה, עם 10.3 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים ב-32.9 דקות בממוצע למשחק, תוך שהוא מפגין יכולות של שומר מצטיין בהגנה. במשחקי הפלייאוף הוא המשיך להפגין את יכולתו הטובה. לאחר ניצחונות על המילווקי באקס וניו ג'רזי נטס בשני הסיבובים הראשונים, פגשה דטרויט את האינדיאנה פייסרס בסדרת גמר המזרח. 17 שניות לפני סיום המשחק השני בסדרה, חסם פרינס ניסיון קליעה להשוואת תוצאת המשחק של רג'י מילר, ובכך הבטיח לקבוצתו את הניצחון במשחק. דטרויט העפילה לבסוף לסדרת גמר הפלייאוף מול לוס אנג'לס לייקרס. במאבקיו מול כוכב הלייקרס, קובי בראיינט, התגבר פרינס על בראיינט והגביל את יכולותיו בהתקפה, מה שסייע לדטרויט לנצח 1-4 בסדרה ולזכות באליפות ה-NBA, שהייתה האליפות הראשונה של פרינס.
העונה הבאה,, הייתה העונה הטובה ביותר של פרינס. הוא פתח בחמישייה בכל 82 המשחקים, והחל יותר ויותר לתרום לקבוצתו גם בחלק ההתקפי של המשחק, לאחר שבשנים שלפני כן הצטיין בעיקר במשחק ההגנתי. הוא השיג ממוצעי שיא בקריירה במספר מדדים - 14.7 נקודות, 5.3 ריבאונדים, שלושה אסיסטים ו-0.9 חסימות, ובנוסף שיפר את יכולת הזריקה שלו ואחוזי הקליעה מ ומקו העונשין. במקביל המשיך להפגין יכולת עילאית בשמירה על שחקני התקפה יריבים שתרמה רבות לקבוצתו, ונבחר בסיום העונה, לראשונה בקריירה שלו, לתואר חמישיית ההגנה השנייה של העונה. הוא סייע לדטרויט להעפיל בפעם השנייה ברציפות לסדרת הגמר של ה-NBA, אך הפעם הפסיד עמה בגמר לסן אנטוניו ספרס, בסדרה דרמטית שהסתיימה רק לאחר שבעה משחקים.
באוקטובר 2005 האריך פרינס את חוזהו בדטרויט פיסטונס בחמש שנים נוספות. בעונת, תחת המאמן החדש פליפ סונדרס ששם דגש על משחק ההתקפה של דטרויט, המשיך פרינס להפגין יכולת טובה בהתקפה עם 14.1 נקודות, בנוסף ל-4.2 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים בממוצע למשחק. במשחקי הפלייאוף של אותה עונה הוא הגיע לשיאו עם 16.4 נקודות למשחק, ויחד עם שחקנים כמו ראשיד וולאס, בן וולאס וריצ'רד המילטון, הוביל את דטרויט לגמר האזור המזרחי. בשלב זה הוא הפסיד עמה בסדרה של שישה משחקים למיאמי היט, שהובלה על ידי שאקיל אוניל ודוויין וייד. לאחר אותה עונה, לאור יכולתו הטובה והפעולות הרבות היעילות שעשה פרינס עבור קבוצתו, אמר עליו סונדרס כי הוא "אחד משלושת הסמול פורוורדים ההגנתיים הטובים ביותר בעולם".
בעונת המשיך פרינס להשתפר אף יותר מהעונה שקדמה לה, ונבחר עונה שלישית ברציפות לחמישיית ההגנה השנייה של העונה. בפעם השלישית ברציפות הוא סיים את העונה עם סך כולל של למעלה מ-1,000 נקודות, וממוצעיו עמדו על 14.3 נקודות (השלישי בטיבו בקבוצה), 5.2 ריבאונדים (הרביעי בטיבו בקבוצה), 2.8 אסיסטים ו-0.7 חסימות למשחק. ב-12 מקרים שונים בעונה זו הוא הוביל את קבוצתו מבחינת קליעת הנקודות, והשיג חמש פעמים "דאבל דאבל" בנקודות ובריבאונדים. הוא זכה עם דטרויט באליפות האזור המזרחי בעונה הסדירה, והעפיל עמה לגמר המזרח במשחקי הפלייאוף, שם הפסידה דטרויט לקליבלנד קאבלירס שהובלה על ידי לברון ג'יימס. לאחר אותה עונה ערך פרינס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית במסגרת משחקי אליפות אמריקה.
בעונת היה פרינס אחד מעשרה שחקנים בלבד ששיחקו ופתחו בחמישייה בכל אחד מ-82 משחקי קבוצתם ב-NBA. הוא השיג ממוצעים של 13.1 נקודות, 4.9 ריבאונדים ושיא קריירה של 3.3 אסיסטים למשחק, וזכה בפעם הרביעית ברציפות בבחירה לחמישיית ההגנה השנייה של העונה ב-NBA. במשחקי הפלייאוף הוא העפיל עם דטרויט לגמר המזרח, עונה שישית ברציפות, אך פעם נוספת הפסיד עמה במעמד זה, לבוסטון סלטיקס. במהלך אותה עונה הגיע פרינס לשני ציוני דרך חשובים בקריירה שלו: המשחק ה-400 בקריירה אותו שיחק נגד אינדיאנה פייסרס בדצמבר, ו-5,000 נקודות בקריירה אליהן הגיע במשחק נגד שארלוט בובקאטס בינואר. בקיץ 2008 הוא השתתף לראשונה במשחקים האולימפיים עם נבחרת ארצות הברית.
בעונה שלאחר מכן,, המשיך פרינס לשמור על יכולתו עם ממוצעים של 14.2 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק, והעפיל עם דטרויט למשחקי הפלייאוף על ידי סיום במקום השמיני במזרח בעונה הסדירה. בסדרת סיבוב הפלייאוף הראשון, מול קליבלנד קאבלירס, ירדה יכולתו של פרינס בצורה ניכרת כשקלע רק 3.8 נקודות למשחק, ודטרויט הפסידה בסדרה בתוצאה חלקה של 4-0 והודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף לראשונה מאז 2001.
נבחרת לאומית
פרינס זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של ארצות הברית לאליפות אמריקה בכדורסל בשנת 2007. יכולותיו ההגנתיות היעילות של פרינס סייעו לארצות הברית לסיים עם מאזן מושלם בניצחונות בטורניר זה ולזכות במדליית הזהב לאחר ניצחון על נבחרת ארגנטינה, וכך להעפיל לאולימפיאדת בייג'ינג. הוא היה מהשחקנים החשובים ביותר בנבחרת כאשר קלע 7.3 נקודות למשחק, הוריד חמישה ריבאונדים בממוצע למשחק - השני בגובהו בנבחרת, ומסר 2.1 אסיסטים למשחק.
בזכות יכולתו הטובה הוא נכלל בסגל נבחרת ארצות הברית גם לטורניר הכדורסל של אולימפיאדת בייג'ינג 2008, והיה חלק ממשימה לאומית של ארצות הברית - לזכות במדליית זהב בטורניר כלל-עולמי לראשונה מאז שנת 2000. פרינס, ששימש כשחקן שעולה מהספסל ותורם ביעילות לנבחרתו, השיג בטורניר 4.3 נקודות ו-1.9 ריבאונדים בממוצע למשחק, וזכה יחד עמה במדליית הזהב האולימפית לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת ספרד.
סטטיסטיקות קריירה
נכון ל-16 באפריל 2016
מורי הכנסייה
מורי הכנסייה (בלטינית: Doctores ecclesiae) הוא תואר הניתן לקבוצה מצומצמת של תאולוגים שזכו להכרתן של כנסיות נוצריות ככאלה אשר נודעה להם השפעה מכרעת על התפתחות הנצרות.
התואר בולט במיוחד בכנסייה הקתולית, בה הוכרזו שלושים ושלושה אישים (נכון ל-2006) כ"מורי הכנסייה". עם זאת, קיימים "מורי כנסייה" גם בכנסייה האורתודוקסית, הארמנית, האשורית וקיימת התייחסות לתואר אף בלותרניות.
בימי הביניים התייחס התואר לארבעה מאבות הכנסייה: גרגוריוס הגדול, אמברוזיוס, אוגוסטינוס והירונימוס. מעמדם של הארבעה נקבע רשמית בצו של בוניפקיוס השמיני משנת 1298. באותו תקופה קיבלו במזרח מעמד דומה שלושה חכמי דת: יוחנן כריסוסטומוס, בזיליוס הגדול וגרגוריוס מנזיאנזוס. ב-1568 נוספו לרשימה במערב ארבעת מורי הכנסייה של המזרח, שכללו, בנוסף לשלושת הנזכרים לעיל, גם את אתנאסיוס.
המועמדים לתואר הם חכמי דת שאינם עוד בין החיים ושהוכרזו קדושים, אך לא מתו כמרטירים. כן חייבים להתמלא שלושה תנאים: השכלה יוצאת דופן (eminens doctrina), קדושה יוצאת דופן (insignis vitae sanctitas) והכרזה של הכנסייה (Ecclesiae declaratio - עד כה תמיד בצו של האפיפיור). אין בהענקת התואר לקדוש משום הכרה גורפת באורתודוקסיה של כתביו.
מונומנט החופש
מונומנט החופש (קוריאנית: 해방탑, 解放塔) היא אנדרטת זיכרון המוקדשת לחיילי הצבא האדום אשר שחררו את קוריאה בזמן מלחמת העולם השנייה. האנדרטה ממוקמת בבירת קוריאה הצפונית, פיונגיאנג. גובהו של המונומנט הוא 30 מטר, ושטחו הוא 128,000 מטר רבוע.
היסטוריה
האנדרטה הוקמה ב-15 באוגוסט 1946 לזכרם של החללים הסובייטים אשר השתתפו בשחרור קוריאה מהכיבוש היפני. האנדרטה כללה לוח זיכרון אשר הזכיר את סטלין, כמו כן על אחד מצדיה של האנדרטה הייתה תמונה של עיטור הניצחון על יפן. בשנות הששים החלו לשנות בצפון קוריאה את שמותיהם של המתקנים אשר כללו בשמותיהם את שמו של סטלין, אז לוח הזיכרון שונה ושמו של סטלין הוסר, גם הוסר העיטור והוחלף בכוכב האדום.
האנדרטה שופצה ב-1985 ושוב ב-2015.
הקדשות על האנדרטה
על גבי האנדרטה הקדשות ברוסית ובקוריאנית.
הקדשה ראשונה: ''Великий советский народ разгромил японских империалистов и освободил корейский народ. Кровью, пролитой советскими воинами при освобождении Кореи, ещё больше укрепились узы дружбы между корейским и советским народами. В знак всенародной благодарности воздвигнут этот памятник. 15 августа 1945 года.
위대한 쏘련인민은 일본제국주의를 쳐부시고 조선인민을 해방하였다. 조선의 해방을 위하여 흘린 피로 조선인민과 쏘련인민의 친선은 더욱 굳게 맺어졌나니. 여기에 탑을 세워 전체 인민의 감사를 표하노라. 1945년 8월 15일.
תרגום:
העם הסובייטי הדגול ריסק את האימפריאליסטים היפנים ושחרר את העם הקוריאני. על ידי הדם של הלוחמים הסובייטים אשר נשפך בשחרורם את קוריאה נהדקו קשרי הידידות בין העמים הקוריאני והסובייטי. כאות הוקרה כלל-לאומית הוקמה אנדרטה זו. 15 באוגוסט 1945.
הקדשה שנייה: ''Вечная слава великой Советской Армии, освободившей корейский народ от ига японских империалистов и открывшей ему путь к свободе и независимости! 15 августа 1945 г.''
일본군국주의자들의 강점으로부터 조선인민을 해방하고 자유와 독립의 길을 열어준 위대한 쏘련군대에 영광이 있으라! 1945년 8월 15일.
שתהולל לנצח הצבא הסובייטי הדגול, אשר שחררה את העם הקוריאני מעול האימפריאליסטים היפנים ושר פתחה בפניו את הדרך אל החירות והעצמאות! 15 באוגוסט 1945.
עלייה לרגל (בהאים)
העלייה לרגל בדת הבהאית מתבססת בהווה על ביקור המאמינים במקומות הבהאים הקדושים הכלולים במרכז הבהאי העולמי, והשוכנים בחיפה ובעכו. שני האתרים החשובים הם מקדש הבאב בחיפה ואל-באהג'ה בעכו.
מצוות העלייה לרגל –"מסע למקדש או מקום מקודש או מקום מיוחד ולא רגיל". בלוח שנכתב על ידי עבד אל-בהאא הוא כתב "מקומות קדושים הם ללא ספק מרכז ההשתפכות של מקומות אלוהיים, מפני שעם הכניסה למקומות המוארים המקושרים לקדושים מעונים ולנשמות הטהורות ועל ידי הקפדה על יראת כבוד, פיזית ורוחנית, הלב פועם באהבה רבה"
הציווי הדתי
מקור המצווה – לדת הבהאית השפעות שונות מדת האסלאם, הדת השלטת באזור שבו התפתחה הדת הבהאית. אחת מהמצוות שעברו לדת הבהאית מהאסלאם היא מצוות העלייה לרגל.
בהאא אללה, מייסד הדת הכריז בכתבי הקודש כי "חובה לעלות לרגל לאחד משני הבתים המקודשים, אך לאיזה בית, זאת החלטה של המאמין"שני הבתים המקודשים הם ביתו בבגדאד ובית הבאב בשיראז כמקומות עלייה לרגל, מצוות העלייה לרגל היא חובה לכל בהאי אשר יכול להרשות לעצמו את העלייה לרגל, אין צורך ללכת לשני המקומות אלא לבחור אחד מהם כאשר הבחירה נובעת בעיקר ממניעים כלכליים.
מאוחר יותר הכריז עבד אל-בהאא' על מקדש הבאב בחיפה ועל אל-באהג'ה בעכו כאתרי עלייה לרגל, אך להכרזה זו לא נלוו הוראות טקסיות. בהווה, ובשל התנאים הפוליטיים והצבאיים בעיראק ובאיראן, שאינם מאפשרים עלייה אליהן לרגל, מתייחס המושג בעיקר לביקור באתרים הקדושים בישראל. הביקור באתרים הקדושים בישראל לא נועד להחליף את הביקור בבתי בהאא אללה והבאב, מתוך תקווה שהאפשרות לבקר בשני האחרונים תתחדש בעתיד.
הסיבה לכך שהעלייה לרגל כיום מתבצעת רק בישראל למרות שהמצווה היא לעלות לעיראק ואיראן היא בעקבות המצב הביטחוני אשר לא מאפשר עלייה לרגל בטוחה לארצות אלה כיום. בנוסף לכך שני האתרים אשר אליהם מצווים לעלות בארצות אלו נהרסו במהלך השנים.
העלייה לרגל לאתרים בארץ ישראל והביקור בה
בארץ ישראל מצוות העלייה לרגל כוללת שני מקומות:
·        חיפה: מקדש הבאב - מקום מנוחתו האחרון של הבאב.
·        עכו: אל- בהאג'ה, תא הכלא שבו שהה בהאא אללה.
מעבר לתא הכלא שבו שהה בהאא אללה ניתן לבקר גם בבתים שונים בהם גרו בהאא אללה ועבד אל–בהאא. לאחר הביקור במקומות הקדושים רשאים ואף רצוי כי עולי הרגל יערכו ביקורים באזורים אשר קדושים לקהילה הבהאית כדוגמת בתיהם של עבד אל-בהאא, בהאא אללה ושוגי אפנדי, הארכיון הבינלאומי שם ניתן לראות תמונה של בהאא אללה ודיוקן מוקטן של הבאב.
אתרי עלייה לרגל בהאים מחוץ לארץ ישראל
איראן - בית הבאב בשיראז - ב-23 במאי 1844 הכריז עלי מוחמד (הבאב) כי הוא "המובטח". הבית נפגע בשריפה בשנות ה-40 שנגרמה כתוצאה מהתקפה עליו, וב-1955 הוא נהרס, אך נבנה מחדש. ב-1979 נהרס הבית בשנית במהלך המהפכה האיראנית וב-1981 נסלל כביש במקום בו ניצב. כיום שוכן מסגד בסמוך לאתר.
תהליך העלייה לרגל
העלייה לרגל היא מסע מאורגן של תשעה ימים אשר במהלכו המאמינים עוסקים בתפילות ומדיטציה. קבוצות העלייה לרגל מוגבלות במספר האנשים וימי הביקור, נכון להיום הקבוצות מונות 150 איש לתקופת זמן של תשעה ימים. לפני המסע מגישים בקשה לעלייה לרגל בטופס אינטרנטי (https://bahai.bwc.org/pilgrimage/main/apply.asp) והמסע כולו מתואם על ידי מרכז המבקרים הבהאי בחיפה. אסור לבוא לאזור העלייה לרגל יותר מיום לפני העלייה לרגל ואסור להישאר אחרי. המאמינים שולחים טופס בקשה להרשמה לעליית לרגל ונכנסים לרשימת המתנה, כעבור כמה חודשים המאמינים מגיעים לראש רשימת ההמתנה ואז נשלח טווח של 12 תאריכים ב-12-15 חודשים הבאים אשר על המאמינים לתעדף ולהחזיר ביחד עם טפסים נוספים. כאשר כל הטפסים התקבלו ועובדו עולה הרגל יקבל את אחד התאריכים שבחר.
טקסים בזמן העלייה לרגל – בזמן העלייה לרגל המאמינים לוקחים חלק בתפילות ומדיטציות קבוצתיות. במהלך הביקור בכל אתר על העולים לשמור על השקט ולהגיע בלבוש מכובד וכאשר נמצאים במקדשים בהאאים יש לחלוץ את הנעליים. המצווה הראשונית והחשובה ביותר של המבקרים היא להתפלל במקדשים של בהאא אללה, הבאב ועבד אל-בהאא'.
שהות בארץ לפני או אחרי העלייה לרגל  - ניתן לשהות בארץ למטרות אחרות מלבד עלייה לרגל אך במקרה כזה יש להגיש טופס בקשה לבית הצדק העולמי אשר יקבע את כמות הזמן אשר מותר למאמין לשהות בארץ בהתאם לסיבה לשמה הגיע. לפני העלייה לרגל יש לקצר את זמן השהות,  במידה ומאמין מגיע לישראל לפני תחילתה המסודרת של העלייה לרגל הוא צריך להישאר באזור תל אביב או על ציר נהריה תל אביב על מנת להיות מוכן לעלייה לרגל אך לא להגיע לאזור חיפה או עכו לפני 20:30 ביום שלפני תחילת העלייה לרגל ולא להישאר באזור אחרי שקיעת השמש ביום שלאחר העלייה לרגל.
אבהידהמה
אַבְּהִידְהַמָּה (בפאלי: अभिधम्म), או אַבְּהִידְהַרְמָה (בסנסקריט: अभिधर्म), היא ה"תורה הגבוהה" בבודהיזם, שמהווה חלק מהקאנון הפאלי.
האבהידהמה היא אחת משלושת ה"טִיפִּיטָאקָה" (Tipitaka – שלוש האסופות, שלושת הסלים), המרכיבות את הקאנון הפאלי. השלושה הן:
ראשיתה של האבהידהמה במאות ה-4 וה-3 לפני הספירה. קיימות שתי גרסאות קנוניות של האבהידהמה ששרדו עד ימינו, הגרסה של הטהרוואדה, בית הספר היחיד ששרד מבתי הספר הבודהיסטיים הוותיקים, ועל כן נקרא גם הבודהיזם הקדום, ושל הסרווסטיוואדה (Sarvastivadins), הקיימת רק בתרגום הסיני. כל הספרים של האבהידהמה הטהרוואדית, להוציא את ספר ה"ימקה" (Yamaka) תורגמו לאנגלית, ואילו כתבי "הסל השלישי" של הסרוואסטיוואדה לא תורגמו לשפה אירופאית מודרנית.
האבהידהמה, בהיותה ספר לימוד מתקדם לנזיר הבודהיסטי, אינה קלה להבנה, ולכן נכתבה ספרות עזר ענפה להבנתה. ספרות העזר לאבהידהרמה הסרווסטיוודית מחולקת על פי חמשת מצרפי (סקנדה – מצרף) האבהידהמה, שזיהויים הנכון הכרחי להבנת הדרישות הרוחניות מהבודהיסט:
ISO 3166-1
ISO 3166-1 הוא חלק מהתקן ISO 3166, תקן בין-לאומי של ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) המקצה קודים בני אותיות או ספרות אחדות לכל אחת ממדינות העולם, לשטחי החסות וכן לאזורים גאוגרפיים מסוימים. השם הרשמי של התקן הוא "קודים לייצוג שמות מדינות וחלוקות המשנה שלה; חלק 1:קודי המדינות" (באנגלית Codes for the representation of names of countries and their subdivisions – Part 1: Country codes). התקן מגדיר שלושה סוגים של קודי מדינה:
קודי המדינות האלפביתיים נכללו לראשונה ב-ISO 3166 בשנת 1974, והקודים המספריים הוכללו לראשונה ב-1981. קודי המדינות פורסמו כ-ISO 3166-1 החל מ-1997, כשה-ISO 3166 הורחב לשלושה חלקים כדי לכלול את חלוקות המשנה של מדינות ומדינות לשעבר. כתקן בין-לאומי בעל שימוש נפוץ, ל-ISO 3166-1 יש שימושים בסטנדרטים נוספים אשר משמשים ארגונים בין-לאומיים כדי לסייע בחילופי סחורות ומידע עם זאת זהו אינו התקן היחידי עבור קודי מדינות. תקנים אחרים בשימושם של ארגונים בין-לאומיים מנוגדים חלקית או בצורה מלאה ל־ISO 3166-1, בעוד אחרים תואמים לקודי תקן זה.
קריטריונים להכללה
נכון ליוני 2011 ישנם קודים רשמיים ב-ISO 3166-1 עבור 248 מדינות, טריטוריות ושטחים גאוגרפיים ייחודיים. על פי הסוכנות המתחזקת את ISO 3166, ה-ISO 3166/MA, ישנן שתי דרכים להוסיף רשומה חדשה ל-ISO 3166-1: על מנת להיכנס ל-Terminology Bulletin Country Names ישות צריכה להיות: רשימת השמות ב-Country and Region Codes for Statistical Use מבוססת על ה-bulletin Country Names ועל מקורות נוספים.
לאחר ששמה של מדינה או טריטוריה נרשם באחד משני מקורות אלו, הוא יתווסף כברירת מחדל ל-ISO 3166-1. ה-ISO 3166/MA יכולה לשמור קודים או רכיבי קודים מסוימים עבור ישויות שלא זכאיות להכללה על פי הקריטריון שצוין לעיל. דוגמה לכך היא האיחוד האירופאי אשר אינו מדינה, ולכן אינו כלול ב-ISO 3166-1, אך מסיבות פרקטיות הסוכנות המתחזקת את ISO 3166 "שומרת את הקוד EU למטרת זיהוי האיחוד האירופאי במסגרת ה-ISO 3166-1".
קישורים חיצוניים
רשימת מדינות העולם לפי התקן הבין-לאומי לפי אתר go names
הערות שוליים
ISO 3166
The Voice Within
The Voice Within (בעברית: הקול הפנימי) הוא הסינגל החמישי והאחרון שיצא מהאלבום של זמרת הפופ כריסטינה אגילרה, Stripped. הסינגל יצא בשנת 2003, כשהוא מצליח להגיע למקום ה-33 במצעד ההוט100 בבילבורד שבאמריקה, והופך להיות הסינגל ה-11 שנכנס לתוך ארבעים המקומות הראשונים במצעד. הסינגל לעומת זאת, הצליח הרבה יותר מבחינה בינלאומית שהוא מגיע למקום התשיעי בבריטניה ולמקום השמיני באוסטרליה. הסינגל ידוע בעיקר בגלל הקליפ הפשטני שלו שצולם על ידי דייוויד לה-שאפל, בצבעי שחור-לבן בלבד, ורק בסצנה אחת שמלווה את כל הקליפ. הקליפ הועמד לשלושה פרסים בטקס פרסי MTV אמריקה בקטגוריות : "הקליפ הנשי הטוב ביותר", "בחירת הצופים", "סינמטוגרפיה (אמנות הקולנוע) בקליפ השנה".
אינפורמציה על השיר
"The Voice Within" נכתב בידי באלארד ואגילרה יחד, והופק על ידי באלארד. גרסת האלבום של השיר ארוכה יותר ב־5 שניות מגרסת הסינגל, ובסוף השיר מתערבבת עם הרצועה הבאה, "I'm OK".
אגילרה לא רצתה את 'The Voice Within' כסינגל חמישי שיצא מהאלבום. היא ניסתה לשכנע את חברת התקליטים להוציא את 'Impossible', רצועה מהאלבום בשיתוף פעולה עם אלישה קיז, היא הרגישה שהסינגל יעזור לה לפרוץ לשוק העירוני. חברת התקליטים רצתה להוציא בלדה גדולה במהלך תקופת החגים כמו שעשו שנה שעברה עם 'Beautiful' והרגישו ש'The Voice Within' היה המעמד המצוין. בסופו של דבר, חברת התקליטים של אגילרה עשו את ההחלטה הסופית, והרעיון של 'Impossible' כסינגל סוגר אלבום הושלך.
השיר זכה לשני ביצועי הופעות בתוכניות הכישרון נולד, בדומה לתוכנית כוכב נולד. בעונה החמישית של התוכנית אמריקן איידול, קת'רין מקפי ביצעה את השיר, השופט סיימון קאוול השווה את יכולות הווקאל של מקפי לאגילרה, כשהוא אומר שהביצוע היה טוב כמעט כמו המקור. בסוף התוכנית כשהגיעו התוצאות, הוא ציין שהביצוע היה בינוני, והיא שובצה בשני המקומות האחרונים. השיר בוצע בהופעה בידי רוקסאן לה בראס בעונה השלישית של תוכנית כוכב נולד האוסטרלי, למרות הביקורות הטובות שקיבלה באותו ערב, היא הודחה.
יצירתיות ומשמעות השיר
בדומה ללהיטה "Beautiful", השיר מחזיק מסר מעורר השראה, במיוחד לנשים צעירות, כמו שמבוטא בתחילת השיר : "ילדה צעירה, אל תבכי". השיר מעודד את המאזינים "לבטוח במצפון כשאין אף אחד אחר" לעזור לך בפתרון הבעיות. במהלך סיבוב הופעתה Stripped Tour היא מציינת לפני ביצוע השיר על הבמה : "אחד מבין הדברים שבאמת למדתי, לפעמים בדרך בקשה, ושאני רוצה לחלוק איתכם, הוא לבטוח באינסטינקטים האישיים שלכם לא משנה מה אנשים אומרים עליכם, ולא משנה איזה ביקורת או שליליות בדרך שלהיות פשוט מי שאתה, ולהיות פשוט עצמך, זה כל-כך חשוב".
ג'ון ווקר (מוזיקאי)
ג'ונתן ג'ייקוב ווקר (באנגלית: Jonathan Jacob Walker; נולד ב-17 בספטמבר 1985) הוא מוזיקאי אמריקאי הידוע בעיקר בשל היותו הבסיסט לשעבר של הלהקה פאניק! אט דה דיסקו.
ביוגרפיה
ווקר נולד וגדל בשיקגו, אילינוי. יש לו שני אחים גדולים. בתיכון הייתה לווקר להקה בשם "Farewell Night".
ווקר הצטרף לפאניק! אט דה דיסקו ב-17 במאי 2006 לאחר עזיבתו של הבסיסט הקודם של הלהקה ברנט וילסון, שלטענותיו פוטר ללא כל אזהרה או סיבה, בתגובה הלהקה הצהירה שווילסון לא כתב את חלקי הבס באלבום שלהם או ניגן בגיטרה בס בהקלטה. ווקר טוען שהסיבה היחידה שהלהקה מצאה אותו, היא בכך שהוא פרסם מודעה בדפי זהב.
ווקר תחילה היה הבסיסט הזמני של פאניק! אט דה דיסקו שהופיע איתם בסיבוב ההופעות בקיץ, ובאוגוסט 2006 הוכרז כבסיסט קבוע. לאחר מספר שנים ביולי 2009 עזב ווקר את הלהקה ביחד עם ריאן רוס בשל סגנונות מוזיקה שונים בין הארבעה, ולכן החליטו ריאן וג'ון להקים פרויקט מוזיקלי אחר, בשם The Young Veins.
דיסקוגרפיה
{{טורים
אלבומי סולו
}}
הבחירות הפרלמנטריות באוסטרליה 2022
הבחירות הפרלמנטריות באוסטרליה נערכו ביום שבת, 21 במאי 2022 על מנת לבחור את חברי הפרלמנט האוסטרלי ה-47. ממשלת הקואליציה הליברלית-לאומית המכהנת, בראשות ראש הממשלה סקוט מוריסון, ניסתה לזכות בקדנציה רביעית ברציפות. למרות זאת, הובסה הממשלה על ידי האופוזיציה שהובלה על ידי מפלגת הלייבור בראשות אנתוני אלבניזי. בבחירות עמדו לבחירה כל 151 המושבים בבית הנבחרים (הבית התחתון), ו-40 מתוך 76 המושבים בסנאט (הבית העליון).
מספר הנציגים מכל מדינה וטריטוריה נקבע על ידי ועדת הבחירות כשנה לאחר הבחירות הקודמות. אם המספר במדינה כלשהי משתנה, תידרש חלוקה מחדש באותן מדינות. חבבחירות אלו הוועדה הסתמכה על נתוני הלשכה האוסטרלית לסטטיסטיקה מדצמבר 2019.
הפרלמנט עצמו פוזר ב-11 באפריל. סגירת המועמדויות התבצע ב-21 באפריל. ההצבעה המוקדמת החלה ב-9 במאי. אחוז ההצבעה עמד על כ-89.82% בבחירות לבית הנבחרים ו-90.47% בבחירות לסנאט.
בסופו של דבר, מפלגת הלייבור הרכיבה ממשלת רוב, לראשונה מאז 2007. זאת לאחר שזכתה ב-77 מושבים בבית הנבחרים. אלבניזי הושבע לראש ממשלה ב-23 במאי. בכך הפך למנהיג הרביעי מהלייבור שעולה לשלטון לאחר שהות באופוזיציה, מאז מלחמת העולם השנייה. זאת לאחר גוף ויטלם ב-1972, בוב הוק ב-1983 וקווין ראד ב-2007. עם היוודע התוצאות בליל הבחירות, מוריסון הודה בתבוסה והכריז כי יתפטר מתפקידו כמנהיג הליברלים. לאחר מכן הוחלף בפיטר דטון. במקביל לניצחון הלייבור על הליברלים, נבחרו גם מספר מועמדים עצמאיים וירוקים. לראשונה, הירוקים זכו ביותר ממושב אחד בבית הנבחרים, לאחר שזכו בארבעה מושביםׁ (מתוכם שלושה בבריזבן).
סנאט
בבחירות לסנאט המפלגה הלאומית וזו הליברלית התמודדו ביחד בחלק מן האזורים, ובאזורים אחרים בנפרד.
טסילו השלישי, דוכס בוואריה
טסילו השלישי, דוכס בוואריה (741–796), דוכס בוואריה מהשושלת האגילולפינגית.
תולדות חייו
טסילו נולד בשנת 741 והיה בנו אודילו, דוכס בוואריה, בהיותו בן שבע ירש את הדוכסות מאביו שמת אולם הוא הודח על ידי גריפו, דוכס מיין שהיה בנו הבלתי חוקי של קרל מרטל. ההדחה גרמה תרעומת בקרב האצולה הבווארית והם הדיחו והסגירו אותו לפפין הגוץ המאיורדומוס של אוסטרזיה. פיפין החזיר את טסילו לשלטון כבן חסותו ואמו כילטרודיס הפכה לעוצרת.
טסילו לקח לידיו את מוסרות השלטון בשנת 754 לאחר מות אמו, הוא חסה עדיין בצילו של פפין והשתתף במסע המלחמה שלו לאיטליה בשנת 756. בשנת 757 הוא נשבע אמונים כואסל של פיפין, שבינתיים הפך למלך הפרנקים, ושל בניו. יש הרואים בכך מעשה השפלה שנועד להצר את צעדיה של הדוכסות הבווארית שהחלה שואפת לעצמאות מן הממלכה הפרנקית.
על אף שהתמסר לפפין כוואסל, מעל טסילו בחובותיו בשנת 763, כאשר נטש את פפין בזמן מערכה שזה ניהל באקוויטניה, ועשה את דרכו עם צבאו חזרה לבוואריה. למזלו פפין לא נקט נגדו צעדי ענישה, והוא נשאר דוכס בוואריה.
מלך הפרנקים החדש קרל הגדול פנה לאפיפיור אדריאנוס הראשון בשנת 781 בבקשת עזרה בעניין נאמנותו טסילו. האפיפיור שלח אליו שליחים והם ששכנעו אותו לחדש את שבועת נאמנותו לקרל. טסילו נשבע לו אמונים מחדש בוורמס ומסר את בניו לקרל כבני ערובה.
אולם למרות כל אלו, טסילו עדיין המשיך במריו, עד שהביא את דוכסותו למצב של סף מלחמה עם הפרנקים. לכן בשנת 787 הוא שלח שליחים לאפיפיור בבקשה לפשר בינו לבין קרל. האפיפיור לא התרשם, הצדיק פעולות מלחמתיות כנגד בוואריה בטענה שטסילו הפר את שבועתו לקרל, וכמו כן איים בהטלת חרם על טסילו. טסילו לא שמע לאפיפיור ובסופו של דבר פלש קרל לבוואריה, הנחיל לטסילו תבוסות צבאיות והכריח אותו לחדש את שבועת נאמנותו.
שנה לאחר מכן הועלו שוב האשמות בדבר אי נאמנותו של טסילו, ונטען שהוא זמם עם האווארים כנגד קרל. הוא נשפט, הודח מהשלטון ונשלח למנזר.
מתיחת הירח הגדולה
מתיחת הירח הגדולה הייתה סדרה של שישה מאמרים שהופיעו בעיתון "ניו יורק סאן" החל ב־25 באוגוסט 1835 ושטענו למציאת חיים על הירח. המאמרים יוחסו לסר ג'ון הרשל, האסטרונום הידוע ביותר של אותה תקופה (שלא כתב אותם).
הכותרת הייתה:
המאמרים נכתבו למעשה על ידי ריצ'רד אדמס לוק (Richard Adams Locke; 1800–1871); מגזין אדינבורו למדע (Edinburgh Journal of Science) היה מגזין אמיתי שהפסיק להתפרסם כמה שנים קודם לכן. לוק אמר מאוחר יותר שכוונתו הייתה סאטירית ולא לערוך תרמית, אלא לצחוק על מדענים ועל מה שלדעתו היו הספקולציות הפרועות שלהם.
המאמרים תיארו חיות פנטסטיות על הירח, בהן ביזונים, עזים, חדי־קרן, בונים דו־רגליים, חסרי זנב והומינידים דמויי עטלף בעלי כנפיים ("Vespertilio-homo") שבנו מקדשים. עוד תוארו עצים, אוקיינוסים וחופים. תגליות אלו בוצעו, לכאורה, על ידי "טלסקופ עצום שפועל בעיקרון חדש לגמרי".
התרמית התגלתה כעבור שבועות מספר, אך העיתון לא פרסם תיקון לידיעה.
הרשל עצמו היה משועשע בתחילה, וציין שתגליותיו האמיתיות לעולם לא יכלו להיות כה מדהימות, אבל מאוחר יותר הוא התרגז משום שנאלץ להתמודד עם שאלות מאנשים שלקחו ברצינות את התרמית.
ס. יזהר
את שם העט ס. יזהר נתן לו המשורר והעורך יצחק למדן כשפרסם את סיפורו הראשון של יזהר, "אפרים חוזר לאספסת", בכתב העת "גליונות" בשנת 1938, ומאז חתם יזהר על יצירותיו הבדיוניות בשם ס. יזהר, ועל כתביו העיוניים בשם יזהר סמילנסקי. נהוג לזהותו כחלק מסופרי דור תש"ח, אם כי הוא עצמו התנגד לזיהוי זה.
ביוגרפיה
יזהר נולד לזאב ומרים סמילנסקי בחווה הניסיונית בחולדה, שם שהו הוריו במשך מספר שנים, יזהר נולד למשפחה של סופרים: אביו, זאב סמילנסקי (ז"ס) היה מראשי "הפועל הצעיר", דודו של אביו היה הסופר המפורסם משה סמילנסקי, ועוד נמנים עם משפחת הסופרים סמילנסקי גם מאיר-סיקו ודוד. זאב ומרים הכירו את יהודית הררי ברחובות וקראו לבנם השני יזהר בעקבות השם שיהודית העניקה לבנה בכורה.
עם תום המלחמה עברה המשפחה לתל אביב. יזהר החל לימודיו היסודיים בבית הספר היסודי "בלפור" בתל אביב. בהיותו כבן 11 עברו הוריו לרחובות ויזהר סיים את לימודיו היסודיים בבית הספר היסודי ברחובות.
אחיו הבכור ישראל נהרג בתאונת דרכים בעת שנסע לנגב בשליחות הקרן הקיימת, בשנת 1941.
בגיל שש עשרה הכיר יזהר את נעמי וולמן, איתה התחתן בשנת 1942. באותה שנה נולד בנם ישראל, בשנת 1944 נולדה בתם הילה ובשנת 1954 נולד בנם זאב.
יזהר סיים לימודי הוראה בבית המדרש למורים (ע"ש דוד ילין) בבית הכרם בירושלים, והיה מורה ביבנאל, בכפר הנוער בן שמן וברחובות. בשנת 1937 התחיל את לימודיו האוניברסיטאיים במדעי הטבע אך לא סיימם. במלחמת העצמאות היה קצין המודיעין של חטיבת מחוז השפלה "המחוקה מרוב צניעות". את לימודיו האקדמיים החל בפועל בהיותו כבן 52, והפעם במדעי הרוח - חינוך: "איך ללמד לקרוא סיפור". המשיך את לימודיו באוניברסיטה עד לתואר השלישי, ושימש כפרופסור לחינוך באוניברסיטת תל אביב וכמרצה במכללת לוינסקי לחינוך עד פרישתו.
יזהר כיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י מהכנסת הראשונה. הוא העריץ ואהב את דוד בן-גוריון, לימים היה ממייסדי רפ"י, והתפרסם בעיקר בפעילותו למען חוקי שמירת הטבע. ס. יזהר כיהן בכנסת בין השנים 1949–1967, למעט הפסקה של כשנה ורבע בראשית ימי הכנסת השלישית, שאליה נכנס ב-1956. והיה חבר בוועדת החינוך והתרבות, בוועדת החוץ והביטחון וועדת החוקה, חוק ומשפט.
בכהונתו בכנסת עסק בנושאים הנוגעים לחינוך ולתרבות. חלק חשוב בפעילותו כחבר הכנסת הייתה היזמה ל"מידוע המדינה" כלומר, להפכה למדינת היי-טק. בכך הלך בדרכי אביו שטען עוד לפני מלחמת העולם הראשונה ואילך, שעתיד המדינה היהודית בתעשייה מתוחכמת ולא בחקלאות. הנהגת מפא"י זלזלה ביוזמתו. כמו כן הקדיש מאמצים רבים בנושא "הפרדת הרשויות" ונאבק ב"ועדת השבעה" שבה הממשלה שפטה בתואנה כי: "כדאי עדיף על צודק". למרות חברותו במפלגה השלטת לא היסס יזהר להביע ביקורת מסוימת על הטיפול של רשויות המדינה בנושא החינוך ובאחד מנאומיו הקדיש את רוב הנאום לביקורת על מוסדות המדינה שלא עושים מספיק למען הדור הצעיר ומאלצים אותו להיות " דור האספרסו". המדובר בדור "המבקש לו חוויית-מעט ובלבד שתהא חריפה, מהירה וזולה. ומונים כאן בנשימה אחת את תאוות המהירות, את ביטוי הזלזול, ה'סתם', ה'נמאס לנו', ומספרים מעשים ברדיפה אחר עינוגים של חטף חפוז, מקדירים עפעפיים של אובדן האמונה בכל אוטופיה שהיא, ועל הריצה 'להעביר את הזמן הפנוי', להתבדר, להשתעשע, ולהסתלק מנטילת אחריות, ולהשתמט מהליכה אנושית גדולה ומעפילה". ביולי 1964 הגיש את הצעת החוק ערכי טבע מוגנים, החוק התקבל בסוף שנת 1964.
במשך רבות מ"שנות השתיקה הספרותית" של יזהר, שבאו לאחר פרסום ספרו הגדול "ימי ציקלג" הוא לא פרסם יצירות ספרותיות, והיה פעיל מאוד בפרסומים פובליציסטיים מעל דפי העיתונות.
בספרה של פרופ' ניצה בן ארי "סיפור חיים" מובאים פרטים על קשרים רומנטיים שניהל בעת שהיה נשוי לנעמי סמילנסקי. לפי הכתוב בספר זה - נעמי בחרה להמשיך בחיים אלה, אף על פי שידעה על אורח חייו.
בין הפרסים שהוענקו לו ניתן למנות את: פרס עיריית רמת-גן, 1943, על סיפוריו הראשונים; פרס רופין, 1948 על "החורשה אשר בגבעה" ; פרס ברנר ב-1950, על "שיירה של חצות".
בשנת 1959 הוענק ליזהר פרס ישראל, והוא בן 43 בלבד, מצעירי הזוכים בפרס. לצד כתיבתו הספרותית, כתב כתיבה פובליציסטית עשירה, ומאמריו עשו להם שם בעיקר בעת מלחמת לבנון הראשונה ואחריה.
בשנת 1994 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה. וכן קיבל תואר דוקטור לשם כבוד ממכון ויצמן למדע ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ס. יזהר נפטר ב-2006 ונקבר בבית העלמין של מועצה אזורית גדרות.
יחסו לערכים
תפיסתו המרכזית של יזהר סמילנסקי היא שחינוך לערכים הוא בלתי אפשרי, הן מפני שטבעם של ערכים להשתנות עם רוח הזמן; הן מפני שהמציאות המשתנה מעמידה דילמות חדשות; והן מפני שאי אפשר לכפות על אדם לחיות לאורו של ערך מסוים בניגוד לרצונו הממשי. נגד דבריו יצאו רבים ובהם רוב המורים הדוגלים בלימוד וחינוך לערכים. בשלושה מקרים יש לערכים מקום ריאלי בחינוך. האחד שלילי: כאשר כולאים את "קרבן" החינוך וכופים עליו לבלוע בלי להתנגד, אלא שאז אין זה עוד חינוך. ושניים חיובים: האחד כשמציעים אותם בעקיפין כמעט בשתיקה, והשני על ידי הסכמה שמחייבת את המסכים, לאחר שהמסכים בחר להיות מסכים. יזהר מגיע למסקנה ש"לא צריך לחנך לערכים וגם אי אפשר".
אשר להוראת הספרות, הוא קרא לשחרר את הספרות מידי מערכת החינוך, מהמחקר התאורטי, מהתורות השונות למיניהן ומהמיפויים הספרותיים.
יחסו לחילוניות והדת
במאמרו "עוז להיות חילוני" שהתפרסם בשדמות בשנת 1981 והכה גלים בחוגים שונים, כותב יזהר כי:"חילוני אינו חילוני מחמת ש'נתרוקן לו', מחמת ש'אמונתו נתייבשה', אלא מחמת שבחר לעמוד בעולם על חזקתו שלו, בלתי מודה באמונת הדתי, ובלתי נדון לחיי אמונה אחת, כל-כוללת, שלימה מאופק עד אופק, אמונת 'כיפת הסלע'. להיות חילוני, זה להיות בעל תביעה לריבונות על חייו. בלתי מחויב מראש למצוות או לחיובים שלא באו מהכרעתו ומהסכמתו האוטונומית, לרבות חולשתו, שגיאותיו ומחיר השגיאות, שעל ראשו.""החילוני הוא מי שמקבל עליו עמידה מתמדת במצב מהפכני. אין לו את מי להאשים ואין לו אל מי לפנות. כל האחריות עליו. האחריות ומחירה, האחריות וכאב בדידותה, אבל גם האחריות וריבונותה. הוא בעול אחריותו שבחר בה. הכל עליו עד שיימצא לו מה שיימצא, אם יימצא, ובלבד שתתיישב לו עם בחירתו וחופש רצונו - ואם לא - לא. הוא מבקש לעמוד בלא הזה, ככל האפשר, בלי להתפשר מדי. ובלי לרוץ מהר מדי לחפש לו הקלה או שלווה.""הדתי המצוי אינו מחפש. הוא כבר יש לו. עליו רק לקיים, רק לציית, רק לעשות כמצווה. לכל היותר לפרש סתירות. הוא, עומד וידיו מלאות לו, מלאות הלכות, תשובות ופסקים, ומנגנונים שלפיהם מכריעים בחוש שעוד לו נודע. אלא, שמי שידיו מלאות הוא לא יוכל לקחת עוד. רק מי שידיו ריקות יוכל לקחת - כשיימצאו. מבחינה זו, אשרי הידיים הריקות, הן יכולות לקחת - כשיימצא. ידיו הריקות של החילוני - הן יתרונו: הן עשויות לחיפוש, וכשימצא ייקח."
יצירתו
חוקרי ספרות רבים מעריכים כי הפרוזה של יזהר היא בין ההישגים הגדולים ביותר של הפרוזה העברית החדשה, אם כי בתקופה שבה פרסם את עיקר יצירותיו היה שרוי במחלוקת עזה. פניה עוז-זלצברגר כינתה אותו "גדול סופרי דור המדינה, וירטואוז-העברית הבלתי ניתן לתרגום כמעט". דן מירון כתב על יצירתו: "ההישג הוודאי והמעניין ביותר (אם לא ההישג הוודאי והמעניין היחיד) שהושג עד כה ביצירתם של המספרים בני הארץ". לאה איני קראה לו "אביה מולידה של הספרות העברית החדשה". יזהר שאב לא מעט מיצירתו של אורי ניסן גנסין, והשפעתו בולטת ביצירתו המוקדמת. הוא שאב גם ממקורות אחרים, ובהם גם מן המדעים הקשורים בארץ ישראל, כמו הגאולוגיה של ישראל, הגאומורפולוגיה שלה, אקלימה, ובעיקר עולם הצומח שלה. יש האומרים שהיחס בין האדם למרחב, בין איש הארץ לארץ ישראל, בין האמן והנוף, הם ליבת יצירתו הספרותית.
כתיבתו מתאפיינת בלשון מיוחדת במינה. בניסוחיו הארוכים הוא גורר את הקורא אל תוך זרם התודעה של גיבוריו, ומשמשים אצלו בערבוביה גבהות לשון וציטוטי רחוב. יזהר החל לפרסם את יצירותיו בסוף שנות השלושים. פרסם מספר נובלות ובהן "אפרים חוזר לאספסת", "בפאתי נגב", "החורשה בגבעה", "לילה בלי יריות", "מסע אל גדות הערב", "שיירה של חצות", השבוי, חרבת חיזעה, וכן כמה קובצי סיפורים קצרים.
בסוף שנות החמישים הופיעה יצירת הענק שלו "ימי צקלג" – יצירה בת שני כרכים ובהם למעלה מאלף עמודים, המספרת על מחלקה של חיילים במלחמת העצמאות הנערכת לקרב, ותיאור סיפור חייהם האישיים וכל המתרחש בלבם: אהבותיהם, פחדיהם ומצוקותיהם. יצירה זו שינתה לחלוטין את נוף הפרוזה העברית מחד, ואת "ספרות המלחמה" העברית מאידך.
מבקר הספרות, ברוך קורצווייל, תקף באופן חריף את "ימי צקלג". הוא הגדיר את הספר כ"מעשה אונן מילוליים". כלשונה של כותבת הביוגרפיה של יזהר, ניצה בן ארי: " בזאת פתח קורצווייל פתח רווח והצלה לכל מי שלא צלח את 1143 העמודים של הספר". הבקורת הקשה ומצב המכירות הגרוע בין השאר השתיקו את כתיבתו של יזהר לכמה עשרות שנים.
על חייו ועל יצירתו של יזהר מוטל צל כבד: מותם של שני אנשים קרובים: אחיו, ישראל, וחברו האהוב מכולם, יחיעם ויץ. ישראל סמילנסקי, האח, נהרג בהתנגשות אופנועו ברכבת בחורף של שנת 1942. רק באיחור של כעשרים שנה, בשנת 1963, נעשה ניסיון ההתמודדות הממשי של ס. יזהר "עם מה שממתין בתחתית הלב ימים כה רבים", מות האח, בנובלה "סיפור שלא התחיל" שנכללה בקובץ הסיפורים האחרון שנדפס לפני שתיקתו הגדולה – "סיפורי מישור". דמות האח הופיעה עוד קודם לכן בסיפור "ערימת הדשן" שנדפס גם הוא באותו קובץ, והיא חוזרת ומופיעה גם בספריו המאוחרים כמו "מקדמות" או "צלהבים" ובסיפורים נוספים כמו "סעודה בפלוג'ה" בקובץ "צדדיים". מלבד סיפורים אלה, שבהם ההתייחסות הביוגרפית גלויה לגמרי, חוזרת ומופיעה דמות האח-האב הבוגר, איש המעשה הגברי, האקסטרוברט המובהק, כניגודו של האח הצעיר, הרך והמופנם, במיוחד בסיפוריו המוקדמים של ס. יזהר שנכללו בקובץ "החורשה בגבעה".
יחיעם ויץ, בן דודו של יזהר וחברו הטוב מילדות (אמו של יזהר, מרים לבית ויץ, הייתה אחותו של יוסף ויץ, אביו של יחיעם), נהרג בפעולת הפלמ"ח בגשר א-זיב (אכזיב) ב"ליל הגשרים" ביוני 1946. כחודשיים לאחר נפילתו של יחיעם וייץ, כתב עליו יזהר מעין סיפור מצחיק ואופטימי "הדוד יחיאל צד גנבים" שפורסם ב"דבר לילדים" כרך ב' עמ' 166 ] .סמוך לכך כתב את הסיפור "דרך גשומה" שפורסם ב"מאסף דבר"בשנת 1948 הופיע הקובץ "מכתבי יחיעם ויץ" בעריכת יזהר. הדמות של הרע האהוב חוזרת ומופיעה מאז בשורה ארוכה של סיפורים, כמעט לאורך חמישים שנה, ובסוגות שונות: מסיפור המלחמה "בטרם יציאה" (1948, נכלל בקובץ "ארבעה סיפורים"), בסיפור הילדים "טרזינות" (1959, נכלל בקובץ "ברגלים יחפות") ועד לספרו המאוחר "צלהבים" (1993), שבו חזר יזהר ועיצב במליאות אוהבת את דיוקנו של יחיעם בנעוריו.
יזהר כתב גם כמה סיפורי ילדים, ובהם התמודד עם נושאי ילדותו המובהקים, כגון "תפו ופוזה" על הפרדסנות הארצישראלית, בסיפור "הכרכרה של הדוד משה", הציב מעין זיכרון לדמותו של דוד אביו המפורסם משה סמילנסקי - זהו סיפור על הדוד שהיה "שותק השותקים" והוא מתקשר גם לסיפור "הצניחה מן הצמרת".
מראשית שנות השמונים פרסם מאמרים רבים שבהם נקט עמדה יונית וקרא לנסיגה מן השטחים ולהידברות עם אש"ף. כתיבתו עוררה לעיתים התנגדות רבה בציבור הישראלי, שכן הציבה סימני שאלה בנוגע למיתוס הציוני ולמידת המוסריות של חיילי צה"ל. סיפורו הידוע, חרבת חיזעה, נתקבל בעת פרסומו על ידי רוב הקוראים בחיוב ואף נכלל בתוכנית הלימודים. כך למשל משה סמילנסקי שיבח סיפור זה. בשנת 1978 נערך, על ידי הבמאי רם לוי, סרט כעבוד חופשי של הסיפור - וסרט זה עורר ויכוחים בעד ונגד בציבור.
לאחר למעלה משלושים שנות שתיקה ספרותית, ולאחר שיצאה מהדורה מחודשת ומתוקנת של ימי צקלג בהוצאת זמורה ביתן ביוזמת עורך ההוצאה חיים פסח, חזר יזהר לפרסם סיפורת, והוציא לאור את הספר "מקדמות". עם כל זאת, הוא לא פסק מלפרסם מאמרים בבמות השונות בכל אותן השנים, ובייחוד בעיתון "דבר". לאחר "מקדמות" פרסם ס. יזהר עוד חמישה ספרים נוספים. ספרו האחרון, "גילוי אליהו", שעלילתו מתרחשת בזמן מלחמת יום כיפור, עורר גם הוא פולמוס בשעתו. יזהר מביע בספר בגלוי את דעתו כנגד מלחמות בכלל, ובמיוחד כנגד מלחמת יום הכיפורים, שלדעתו ניתן היה למנוע אותה מבעוד מועד. חוקר הספרות אבנר הולצמן סבור, שספרו האחרון של ס. יזהר, "גילוי אליהו", הוא יצירת מופת של ספרות המלחמה העברית בכלל, ושל מלחמת יום הכיפורים בפרט. עמוס עוז במכתב פרטי לס. יזהר הצטרף לדעה זו.
חידושי לשון
יזהר נהג לחדש מילים בעברית. רוב החידושים שלו נועדו לצרכים ספרותיים ולא נקלטו בשפה לאורך זמן. בין אלה שכן נקלטו בעברית: תִּגְבֵּר, שאפתני, לִחְשֵׁשׁ, ישנוני, דור האספרסו, דורגל, צדקנות; וכן כאלה שנשארו בתחום הסלנג: מזופת, מחורבן, סוף העולם (במשמעות של: הטוב ביותר).
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
חמולת קוואסמה
חמולת קַוָואסמֶה (בערבית: القواسمة, בתעתיק מדויק: אלקואסמה) היא חמולה פלסטינית מחברון הידועה בכך שרבים מחבריה היו פעילי ארגון הטרור חמאס וחלקם אף היו ראשי החמאס בחברון ומחבלים מתאבדים. האב המייסד שאליו מתייחסים בני החמולה הוא הסייד אבי אלקאסם אלג'ניד מבגדאד, נכדו של מוסא אל-כאט'ם.
מחישובים שונים שנערכו על ידי ארגון הצלה יהודה ושומרון נרצחו על ידי מחבלים מחמולת קוואסמה כ-104 יהודים, ונפצעו מאות.
פעילי טרור בני החמולה
פעילי טרור ידועים מחמולת קוואסמה הם:
פירוט וכרונולוגיה
פהד קוואסמה שימש כראש עיריית חברון מ-1976 עד גירושו ללבנון ב-1980, בעקבות הפיגוע בבית הדסה. הוא נרצח בירדן ב-31 בדצמבר 1984, על ידי גורם לא מזוהה. ישראל לא אישרה לקבור אותו בחברון עירו.
ב-21 ביוני 2003 נהרג עבדאללה קוואסמה, ראש החמאס בחברון, מירי של הימ"מ לאחר שהתנגד למעצר. הפלסטינים טענו שמסתערבים ירו בו כשיצא ממסגד בחברון. יורשו בתפקיד, אחמד באדר, נהרג ב-9 בספטמבר 2003. הוא הוחלף בידי באסל קוואסמה, שנהרג בפעולה צבאית של צה"ל אחרי שאותר על ידי השב"כ. הוא התבצר בבית פלסטיני, אחרי שגירש את תושביו באיומי נשק קל. אחרי שסירב להיכנע וירה על החיילים שצרו על הבית, טנק ירה פגז, וכשגם זה לא עזר הובא למקום דחפור D9N משוריין שהרס את הבית על באסל. תת-מקלע נמצא ליד גופתו.
ב-2011 עצר השב"כ 13 תאי טרור של חמאס שעמדו להוציא פיגוע, בין המחבלים שנעצרו נמנו שלושה מחמולת קוואסמה.
מחבלים מחמולת קוואסמה יזמו והשתתפו בחטיפת ורצח שלושת הנערים ביוני 2014. על החטיפה פיקד חוסאם קוואסמה ואת החטיפה עצמה ביצעו מרואן קוואסמה ועמר אבו עיישה. חוסאם נעצר בענאתא על ידי כוח ימ"מ בעקבות מידע שהתקבל מהשב"כ, ונידון ל-3 מאסרי עולם. מרואן ואבו עיישה נהרגו בידי צה"ל והימ"מ בנוהל סיר לחץ ב-23 בספטמבר 2014 בחברון.
במהלך אירועי אוקטובר 2015, חוסל פאדי עווד קוואסמה על ידי אזרח חמוש בחברון, לאחר שניסה לדקור יהודים.
עומר אל-קוואסמה, נורה על ידי חיילי צה"ל בשנת 2011, בעת שישן בביתו אשר בשכונת א-שיח' בחברון. הירי בוצע בעקבות זיהויו כואאיל אל-ביטאר, פעיל חמאס אשר שוחרר מהכלא של הרשות הפלסטינית יום לפני כן והיה לשכנו של קוואסמה. בהודעה שפרסם דובר צה"ל נאמר כי הירי בוצע בעקבות תנועה מחשידה שביצע קוואסמה וגרמה לחייל לחוש בסכנת חיים. דובר צה"ל הביע צער על מותו של עומר אל-קוואסמה אך הדגיש כי הירי נעשה על פי הוראות הפתיחה באש. עם זאת החליט אלוף הפיקוד שלא להאריך את שירות הקבע של אחד משני החיילים שירו באל-קוואסמה.
יחסי ארצות הברית–דרום סודאן
יחסי ארצות הברית–דרום סודאן, הם היחסים הדו-צדדיים בין ארצות הברית לדרום סודאן.
היסטוריה
ארצות הברית הכירה בדרום סודאן ב-9 ביולי 2011, באותו יום שדרום סודאן הכריזה על עצמאותה. עוד באותו יום שדרגה ארצות הברית את הקונסוליה בג'ובה למעמד שגרירות, ובאוקטובר אותה שנה מונתה סוזן ד. פייג' לשגרירת ארצות הברית בדרום סודאן.
בשנת 2012, נשיא ארצות הברית ברק אובמה החליט על הספקת סיוע וציוד צבאי לדרום סודאן. ולאחר מכן שלח משלחת של 5 קצינים, על מנת לייעץ בנושאי ביטחון לממשלת דרום סודאן.
בשנת 2017 שגריר ארצות הברית באו"ם ניקי היילי, מתחה ביקורת על דרום סודאן על אי טיפולה ברעב ובמחסור במדינה. בדצמבר 2016 נכשלה ארצות הברית בהעברת החלטה על אמברגו נשק ועוד סנקציות, בשל רצח עם בדרום סודאן.
יחסים דיפלומטיים
דרום סודאן מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי., ואילו ארצות הברית מחזיקה בדרום סודאן שגרירות בג'ובה.
נבוריה
נבוריה או ח'ירבת נרבתין, היה יישוב יהודי על הר ביריה שהתקיים בימי בית ראשון, תקופת בית שני, ועד לתקופה הביזנטית ובו שרידי בית כנסת עתיק המתוארך לסוף המאה ה-1. במקום נובע מעיין, עין נבוריה. כיום אתר שקק"ל שיפצה ופתוח לציבור ביער ביריה.
באתר נמצאו שרידים ליישוב מתקופת הברזל ומימי הבית הראשון. הכפר, אשר התגלה כבעל אוכלוסייה יהודית שגשג בתקופת בית שני, בעת שהתחברו ספרי המשנה והתלמוד. הוא מזוהה עם כפר נבוריא, מולדתם של אמוראים מדור רביעי, בהם רבי יהודה איש כפר נביריא. מכאן יצא גם רבי יעקב איש כפר נבוריא, שלימד בצור וקיסריה בניגוד להלכות, ועל כך הלקו אותו ונזפו בו הרבנים.
היישוב ננטש מיושביו בתקופה הערבית הקדומה. שמו הערבי של המקום, ח'ירבת נברתין, שימר את צליל שמו של היישוב הקדום.
חפירה ראשונה באתר ערכו היינריך קוהל וקרל ואצינגר בשנת 1905, במסגרת הסקר המקיף שלהם על בתי הכנסת בגליל. בחפירות שערכה משלחת מארצות הברית נחשף בית כנסת, חדרי מגורים, מתקני מלאכה ועדויות לקיומה של מערכת מסתור תת-קרקעית. החופרים גילו באתר כלים מחרס, מאבן ומזכוכית, האופייניים לימי המשנה והתלמוד. בשוליים המערביים של הגבעה נמצאים קברים עתיקים.
בית הכנסת
בית הכנסת הוא מבנה קטן, מידותיו 11.5 X 16 מטרים, נתמך בשתי שורות של עמודים ולאורכן שתי שורות של ספסלי אבן. עמודי הגיר לאורך בית הכנסת מקוטעים. הם נועדו לתמוך בגג מעל לאולם התפילה המרכזי. בין שרידי בית הכנסת אבן מעוטרת בתבליט של גביע על דליות של גפן. באמצע המאה ה-3 הורחב בית הכנסת, כנראה בעקבות גידול היישוב, אך הוא חרב ברעידת אדמה בשנת 363. במקום נמצאו תחריטים וכתובות המתוארכים לשנת 563.
קברי הצדיקים במקום
במקום נמצאו קברים המיוחסים על פי המקורות לתנאים ואמוראים, כרבי אלעזר המודעי ורבי יעקב איש כפר נבוריא, רבי חיים ויטאל מציין במקום גם את קברי רבי יונתן בן הרכינס ורבי יצחק בן אלישיב. כיום לא נמצא מקום קבורתם.
עין נבוריה
באתר מעיין הנושא את השם עין נבוריה. זה היה המעיין של היישוב הקדום נבוריה. המעיין נובע מתוך מערה קטנה, הנמצאת בלב משטח גדול ומבהיק של סלע קירטון לבן, בו נחצבו שקתות ששימשו להשקיית צאן ולכביסה. קק"ל בנתה כאן טרסות, נטעה עצי בוסתן והפכה את המקום לאתר טיולים. לפי ספי בן-יוסף, המעיין הוא אחד המקומות שבשלוליות שלו ניתן להבחין בסלמנדרות צעירות. הן מצויות בגממיות, גומות ושקעים, בסלעים מסביב למעיין, אשר בהם צמחו צמחי מים.
ארכאונים
אַרְכֵאוֹנִים (שם מדעי: Archaea, נקראים בעברית בשם "חיידקים קדמונים") הם יצורים המהווים את אחת משלוש העל-ממלכות הטקסונומיות בביולוגיה (לצד איקריוטים וחיידקים).
הארכאונים הם מיקרואורגניזמים פרוקריוטיים (חסרי גרעין ואברונים). ביולוגים החלו להפריד אותם במיון הטקסונומי מהחיידקים רק בשנות ה-70 של המאה ה-20; הרכבם ותנאי החיים הייחודיים של חלק מהם מעוררים עניין רב במחקר הביולוגי. הארכאונים "אלמוניים" יחסית לחיידקים, וזאת משלוש סיבות:
בין הארכאונים והחיידקים קיימים הבדלים ניכרים ומהותיים בהרכב התא (ובמיוחד בהרכב הממברנה) ובחומר התורשתי. בעבר ראו בארכאונים קבוצה של חיידקים והם נקראו archaebacteria, אולם הבדלים גנטיים (ב-RNA הריבוזומי) הביאו לפיצול החיידקים לשתי על-ממלכות, וכן להסקת מסקנה מרחיקת לכת (שיש כאלה החולקים עליה): הארכאונים קרובים יותר מבחינה אבולוציונית אל האיקריוטים (ובכללם האדם) מאשר לחיידקים. הפרדת החיידקים לשתי על-ממלכות יצרה את החלוקה המקובלת היום של שלוש על-ממלכות שאותה הציע לראשונה קרל ווז : ארכאונים, איקריוטיים וחיידקים.
מיון
קיימות מספר מערכות (לעיתים מסווג כממלכות) של ארכאונים:
ניתן לחלק את הארכאונים גם על פי סוג סביבת המחיה שאימצו להם. ארכאונים רבים חיים בסביבות קיצוניות. חלקם תרמופיליים וחיים במעיינות מים חמים ובאזורים געשיים במעמקי האוקיינוסים. אחרים הם הלופיליים (אוהבי מלח) וחיים בימות מלוחות. ויש החיים בסביבה חומצית.
מורפולוגיה
ארכאונים שונים בגודלם, וקוטרם נע מ-0.1 מיקרומטר (μm) ועד 15 מיקרומטר. הם מופיעים במגוון צורות שהנפוצות שבהן הן נקדים (ספרות), מתגים וספירלות, אולם ייתכנו גם צורות אחרות בהן ריבועים כבמין Haloquadra walsbyi, או מתגים מלבניים כבסוג Thermoproteus או Pyrobaculum. הצורות המיוחדות מוחזקות ככל הנראה על ידי דופן התא הפרוקריוטי. חלבונים הקשורים למרכיבי שלד התא באורגניזמים אחרים מופיעים גם בארכאונים, ובתוך התאים נוצרים סיבים, אך בשונה מאורגניזמים אחרים מבנים תאיים אלו לא מובנים היטב למדע בארכאונים.
מינים מסוימים של ארכאונים מתאגדים יחדיו לגושים או סיבים של תאים היכולים להגיע לאורך של 200μm, ואלו יכולים להיות חלק המרכיב ביופילם. דוגמה לכך הוא המין Thermococcus coalescens, שפרטים ממין זה יכולים להתמזג יחד בתרבית וליצור תאים ענקיים בודדים. דוגמה נוספת להתקבצות של ארכאונים היא בסוג Pyrodictium, שארכאונים השייכים אליו יכולים ליצור מעיין צינורות חלולים ארוכים ודקים הידועים כ-cannulae העשויים מתאים שנדבקו יחד. תפקידה של צורת ה-cannulae איננו ברור, אולם ייתכן שבצורה זו יכולים התאים לשתף חומרי מזון עם התאים השכנים. נצפו התקבצויות של ארכאונים גם ממינים שונים.
גנטיקה
ארכאונים יכולים להידבק בנגיפי DNA דו גדילי, השונים משאר הנגיפים ויכולים להופיע במגוון צורות. עיקר המחקר של נגיפים אלו נעשה בנגיפים הפוגעים בארכאונים תרמופילים, ובפרט בסדרות Sulfolobales ו-Thermoproteales. לארכאונים מנגנוני הגנה נגד נגיפים אלו, בהם RNAi.