cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דן אבן
ביוגרפיה
באוקטובר 1947, בהתקרב החלטת החלוקה, סייע אבן בהקמת שלוש חטיבות של "ההגנה", מתוך שש החטיבות שהעמידה "ההגנה" לרשות צה"ל עם הכרזת העצמאות. אחת מאותן חטיבות היא חטיבת אלכסנדרוני (חטיבה 3) שהופקדה על הגנת מרכז הארץ - חזית התיכון, שכללה את אזור חדרה, עמק חפר, השרון הצפוני והדרומי וחלק מבקעת אונו. החטיבה הוקמה ב-1 בדצמבר 1947. תחילה שכן מטה החטיבה בגבעת חיים, אולם לאחר שהבריטים עזבו מחנה אחד ליד נתניה, הוא עבר לידי ה"ההגנה" ואבן הפך למפקדו. משפחתו עברה להתגורר בנתניה ועם הזמן נקרא הבסיס "מחנה דורה" (על שם אשתו). אבן ניסה לבסס את השם "מחנה 23", אולם שם זה לא השתרש. עם הכרזת המדינה הפכה אלכסנדרוני לחטיבה בצה"ל. בשנת 1949 הוקמה בשטח הבסיס "שכונת דורה".
חזית המרכז הייתה קשה במיוחד; צבא ההצלה של פאוזי אל קאוקג'י והלגיון הערבי שאפו לבתר את המדינה לשניים, ולנתק בין חיפה ובין תל אביב. המקום המתאים ביותר למימוש כוונה זו היה אזור השרון, שבו הפרידה רצועה של 15 קילומטר בלבד בין קווי האויב לחוף הים. ברצועה זו ניצבה חטיבת אלכסנדרוני בפיקודו של אבן, על ארבעת גדודיה. מבצע חמץ הוא שמו של המבצע לכיבוש יפו וסביבתה במלחמת העצמאות על ידי חטיבות 'ההגנה' אלכסנדרוני, גבעתי וקרייתי. המבצע החל ב-28 באפריל 1948, עד 15 במאי 1948, אבן היה מפקד המבצע. החטיבה החזיקה מעמד מכיוון שלחמה בכנופיות בלתי סדירות ובלתי מאומנות. לאחר מועד זה הצטרף צבא עיראק לחזית המרכז. לצבא העיראקי היו שריונים, ולחטיבת אלכסנדרוני לא היה אף נשק נ"ט. העיראקים ניסו לתקוע טריז בלב השרון, ורדיו עיראק הזדרז להודיע על כיבוש נתניה. נתניה לא נכבשה, המדינה לא בותרה לשניים במרכזה, וכביש תל אביב חיפה טוהר כולו מכוחות האויב. הכל הודות ללחימתה של חטיבת אלכסנדרוני. בתחילת יוני 1948 הייתה חטיבת אלכסנדרוני אמורה לתקוף את טולכרם בעת שחטיבת כרמלי תקפה את ג'נין, אך הדבר לא יצא אל הפועל. מאיר פעיל אמר שישראל בר סיפר שמצא את דן אבן משחק טניס בעת הקרב על ג'נין.
החטיבה תחת פיקודו השתתפה במבצע יובל, מבצע מדינה, קרב קאקון, מבצע נמל, מבצע דני, מבצע בתק ומבצע שוטר.
ב-20 ביוני 1948, בעת שספינת הנשק של אצ"ל, "אלטלנה", עגנה מול כפר ויתקין, חטיבת אלכסנדרוני קיבלה פקודה לעצור את פריקת הספינה, לכתר את כפר ויתקין, ולהחרים את ציוד האוניה. עם השלמת פקודת הכיתור שלח דן אבן אולטימטום מטעם משרד הביטחון למנחם בגין, ובו דרישה למסירת האונייה על תכולתה לרשות צה"ל. את התשובה נדרש בגין לתת תוך 10 דקות (על מנת שאצ"ל לא יספיק בינתיים לפרוק את הנשק מהספינה ולהכינו למתקפה). בגין לא רצה להיענות לאולטימטום הדחוק, אבן נפגע מכך והחלו חילופי-אש, שבהם נהרגו ארבעה אנשי אצ"ל ושני חיילי צה"ל. הקרב נפסק בעקבות מגעים בין סגנו של בגין, יעקב מרידור, לבין אבן, ביוזמת חברי כפר ויתקין, מגעים שבהם נקבעה הפסקת אש, על-פיה הועבר הנשק שעל החוף לידי צה"ל, אך הספינה הפליגה לחוף תל אביב.
בעקבות פעילותו בפרשה זו הוצמדה שמירה מיוחדת עליו, על ביתו ועל בני משפחתו, עד שנרגעו הרוחות.
באוגוסט 1948. הוא התמנה למפקד החזית המזרחית והועלה לדרגת אלוף אך נאלץ לעזוב בסוף אותה שנה עקב מצב בריאותו. בחייו האזרחיים חזר לעבוד בחברת החשמל ומילא בה תפקיד של מנהל אדמיניסטרטיבי. בשנים 1962–1967 כיהן כמנהל נמל התעופה בן-גוריון. בסוף 1966 קיצץ שר התחבורה משה כרמל מסמכויות מנהל הנמל ובעקבות זאת התפטר אבן מתפקידו. בתחילת 1969 הגיש אבן עתירה לבג"ץ נגד שר התחבורה בדרישה למכרז פומבי על התפקיד שיאפשר לו להתמודד שוב על התפקיד, אולם עתירתו נדחתה.
דן אבן נפטר ביוני 1975 והוא בן 63 שנים, ונטמן בחלקה הצבאית של בית הקברות הישן בהרצליה. הותיר אחריו את רעייתו, דורה (2019-1917, על שמה קרוי "שיכון דורה" בנתניה), בן ובת.
אלברטופוליס
אתרים
האזור כולל מספר רב של מוזיאונים ומרכזי תרבות, ובהם:
היסטוריה
אזור אלברטופוליס נרכש על ידי הועדה המלכותית לתערוכה של 1851 באמצעות רווחים שנותרו מהפעלת התערוכה הגדולה של 1851 שנערכה בהייד פארק הסמוך. הוועדה תכננה את הבנייה ואזור וקראה לכביש הראשי החוצה את האזור מצפון לדרום, על שמה של התערוכה - דרך התערוכות. בראש הוועדה פעל הנסיך אלברט בעלה של המלכה ויקטוריה - והאזור החל להיות מכונה "אלברטופוליס" - "עירו של אלברט" - הן כסטירה על פעילותו של הנסיך ולחלופין כאות הוקרה על פעילותו. לאחר מותו של הנסיך פסק השימוש בכינוי והוא נקרא "מרכז דרום קנזינגטון". בשנות ה-60 של המאה ה-20 שבו להשתמש בשם זה - בעיקר בדיונים בדבר שימור אופיו של האזור והבנייה הוויקטוריאנית בו.
תיאור האזור
דרך התערוכות היא הציר המרכזי החוצה את האזור מצפון לדרום. מצפון לדרך ממוקמת אנדרטת אלברט בגני קנזינגטון ולמולה האלברט הול - אולם האירועים המנציח אף הוא את זכרו של הנסיך. לאורכו של ציר זה ממוקמים המוזיאון של האזור.
אפולודורוס מאתונה
אפולודורוס מאתונה (ביוונית: Ἀπολλόδωρος ὁ Ἀθηναῖος; 180 לפנה"ס לערך - לאחר 120 לפנה"ס) היה מלומד, היסטוריון ומדקדק יווני.
אפולודורוס היה בנו של אסקלפיאדס, ותלמידם של דיוגנס מבבל, פנייטיוס הסטואי והמדקדק אריסטרכוס מסמותראקי. סביב שנת 146 לפנה"ס הוא עזב ואולי ברח מאלכסנדריה, ככל הנראה לפרגמון. הוא היה פעיל הן באלכסנדריה והן בפרגמון, ולבסוף התיישב באתונה.
אפולודורוס על אנטיוכוס ובית המקדש
יוסף בן מתתיהו מציין את אפולודורוס בחיבורו "נגד אפיון" בין הסופרים המפורסמים שטענו בחיבוריהם כי אנטיוכוס אפיפאנס היה זקוק לכסף ולכן הפר את בריתו עם היהודים ושדד את אוצרות בית המקדש בירושלים. לא סביר שיוספוס נסמך על חיבורו של אפולודורוס באופן ישיר. הוא ככל הנראה ציטט את אזכורו מתוך חיבור של אחד הסופרים האחרים שהוא מזכיר בקשר למדיניותו של אנטיוכוס, כפי הנראה היה זה ניקולאוס איש דמשק או סטראבון.
איימי מקדונלד
איימי אליזבת מקדונלד (באנגלית: Amy Elizabeth Macdonald; נולדה ב-25 באוגוסט 1987) היא זמרת-יוצרת סקוטית.
קריירה
מקדונלד שנולדה בעיר בישופבריגס שבסמוך לעיר גלאזגו שבסקוטלנד, גילתה את אהבתה למוזיקה כבר בגיל צעיר. מקדונלד סיפרה ששמעה בגיל צעיר את הלהקה הסקוטית "טראוויס". המוזיקה שבתה את ליבה ובמיוחד השיר "Turn". מתוך רצון לנגן את השיר ששמעה, החלה ללמוד לנגן בגיטרה הישנה של אביה שהיה בעברו אף הוא, נגן גיטרה. מאז, מקדונלד פיתחה את כישוריה המוזיקליים, למדה לנגן בגיטרה ובפסנתר באופן עצמאי ואוטודידקטי ואף החלה בכתיבת שירים ובהלחנתם, בין היתר, בהשראת להקת "טראוויס". מקדונלד החלה בגיל 15 להופיע בפאבים ובבתי קפה ברחבי גלאזגו.
בדצמבר 2007 הוציאה מקדונלד את אלבומה הראשון "This Is The Life". האלבום זכה להצלחה ונמכר בכ-3 מיליון עותקים. הסינגל הראשון אשר הופץ לרדיו במהדורה מוגבלת היה "Poison Prince", ולאחריו הופצו הסינגלים "Mr. Rock & Roll" ,"L.A." ,"this is the life" ו-"Run". את שיר הנושא, This Is the Life, כתבה בעצמה ווולקינסון הפיק עבורה, שיר זה הצליח יותר מהסינגלים האחרים במכירות ובמצעדים ואף כבש בחלק ממדינות אירופה את ראש מצעד הפזמונים. השיר הופץ גם באמצעות קליפ מצליח שזכה, נכון לאוגוסט 2017, ל־52 מיליון צפיות. האלבום זכה להצלחה בינונית בארצות הברית.
מקדונלד החלה לכתוב שירים לאלבומה השני באביב 2009 בפסק בזמן שבין ההופעות. רבים מהשירים באלבום הושפעו מחיי היום יום שלה ומאירועים אמיתיים. בראשית שנת 2010 שוחרר לפרסום האלבום שנקרא "A Curious Thing" והסינגל הראשון בו נקרא "Don't tell me that it's over". באלבום זה מקדונלד ביצעה גם כמה גרסאות כיסוי, בין השאר את גרסת הכיסוי לשירו של ברוס ספרינגסטין "Dancing In The Dark". האלבום השני של מקדונלד זכה לביקורות מעורבות, הסינגל הראשון באלבום הגיע לעשיריה הראשונה במצעדי הפזמונים במספר מדינות באירופה. האלבום נמכר בכמיליון עותקים ברחבי העולם.
לקראת סוף שנת 2011, לאחר חופשה של שנה בתום סיבוב הופעות, החלה מקדונלד בעבודה על האלבום השלישי שלה שנקרא "Life in a Beautiful Light". באלבום זה ישנם שירים שכתבה כנערה בטרם החליטה על דרכה המוזיקלית וכן שירים בהשראת אירועים אמיתיים כגון חילוץ הכורים הציליאנים בשנת 2010 ("human spirit"), מחלת האלצהיימר של סבתה left that body long ago ) והאביב הערבי ("across the nil ")מתוך אלבום זה יצא בחודש אפריל 2012 הסינגל הראשון "Slow it Down". האלבום כולו שוחרר להפצה ביוני 2012 וזכה לביקורות מעורבות. שיר הנושא באלבום דורג במקומות גבוהים במצעדים באירלנד, בריטניה, סקוטלנד, שווייץ, גרמניה ואוסטריה.
בחודש פברואר שנת 2017 הוציאה מקדונלד אלבום חדש בשם "Under stars" כאשר הסינגל הראשון " Dream on " פורסם כבר בינואר 2017. מקדונלד החלה לכתוב שירים לאלבום זה בשנת 2014 ועדכנה את מעריציה באמצעות הטוויטר או האינסטגרם אודות ההתקדמות ביצירת האלבום, היא מסרה שרק בסוף שנת 2015 החלה להקליט ובאוגוסט 2016 הודיעה על סיום ההקלטות. עם סיום העבודה על האלבום היא פרסמה באינסטגרם שלמרות הזמן הארוך יחסית של העבודה על האלבום היא מרוצה וכי ההשקעה הארוכה הניבה תוצאה ראויה. האלבום זכה לביקורות חיוביות.
בסוף שנת 2018 הוציאה אלבום אוסף בשם "Woman of the world" שכלל את המיטב מבין שיריה בשנים 2007–2018.
פרסים
בשנת 2008 זכתה מקדונלד בטקס פרסי סילבר, בפרס פריצת דרך של שנת 2008 ונבחרה בהצבעת קוראי ה" דיילי רקורד " לאישיות הסקוטית של השנה.
בשנת 2009 הופיעה לצד להקת U2 וזכתה בטקס פרסי Echo של תעשיית המוזיקה הגרמנית, בפרס הפריצה הבינלאומית של השנה. כמו כן, בטקס פרסי המוזיקה השווצרית, זכתה בפרס האלבום והשיר הבינלאומי של השנה (This is the life).
בשנת 2011 זכתה בטקס פרסי המוזיקה השווצרי, בפרס אלבום הרוק/פופ הטוב של השנה ( עבור אלבומה השני A Curious thing). כמו כן, זכתה בטקס פרסי אקו, בפרס אמנית הרוק /פופ הבינלאומית.
סגנון מוזיקלי
סגנונה המוזיקלי של מקדונלד מתאפיין בסגנון פולק רוק אקוסטי ומלווה לעיתים בנגיעות קאנטרי. הסגנון נשמע לעיתים כמלודיה פשוטה אך איכותית. מקדונלד כותבת בהשראת קלסיקות פולק אקוסטי כמו להקת טרוויס לה הייתה בעלת ההשפעה משמעותית על סגנונה המוזיקלי, כמו גם את הקילרס והליברטינז.
חיים אישיים
מקדונלד ידועה באהבתה למכוניות, ולמכוניות פאר בפרט. בשנת 2012 התארחה בתוכנית הטלוויזיה ״טופ גיר״ שמשודרת ב-BBC ושם הצהירה על בעלות של מכונית העל פרארי 458 איטליה, אאודי R8 מגרסאות שונות וכן בוגאטי ויירון, המכונית הסדרתית המהירה בעולם.
מקדונלד חובבת גם טיפוס על קירות טיפוס מסוגים שונים.
מקדונלד נישאה לשחקן הכדורגל הסקוטי ריצרד פוסטר בשנת 2018.
דנאל
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גילברט סטרנג
וויליאם גילברט סטרנג (באנגלית: William Gilbert Strang; נולד ב-27 בנובמבר 1934) הוא פרופסור למתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. ידוע בשל תרומותיו לאלגברה ליניארית, חשבון וריאציות, התמרת wavelet ואלמנטים סופיים. כמו כן סטרנג מפרסם ספרים העוסקים בהסברת תחומים מתמטיים לציבור באופן קבוע.
ביוגרפיה
סטרנג נולד ב-27 בנובמבר 1934 בשיקגו שבאילינוי. בשנת 1955 הוא סיים את התואר הראשון שלו ב-M.I.T ואת תואר הדוקטורט שלו קיבל מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. משנת 1970 הוא משמש כפרופסור ומרצה ב-M.I.T.
בשנת 1977 קיבל את פרס שובנט על הישגים יוצאי דופן במתמטיקה.
בשנת 2002 אוניברסיטת M.I.T החלה להעלות לערוץ היוטיוב של האוניברסיטה הרצאות וראיונות איתו שחלקם זוכים ללמעלה מ-10 מיליון צפיות.
ספריו
גילברט סטרנג כתב למעלה מ-12 ספרים, ובין היתר:
מערכת הפועל בעברית
הפועל בשפה העברית הוא סוג מילה המבטאת פעולה מסוימת או הימצאות במצב מסוים. הפועל נוטה לפי גוף ולפי זמן; בעברית שלושה גופים ושלושה זמנים. את הפעלים מרכיבים בדרך כלל שלושה (לפעמים ארבעה או, לעיתים נדירות, חמישה או שישה) עיצורי שורש, וגם מוספיות (תחיליות, תוכיות, פנימיות). הטיית הפעלים נעשית על פי תבניות קבועות המכונות בניינים.
הגוף בפועל
בכל פועל מובע גוף כלשהו. למשל, כשאומרים:"הגעתם", הכוונה היא ל"אתם הגעתם". בעברית קיימים שלושה גופים: <BR> בזמן הווה נוטים הגופים השונים באופן זהה, וקיימת רק צורות "יחיד" או "יחידה" ו"רבים" או "רבות". מצורת הפועל עצמה לא ניתן לדעת את הגוף אלא אם כן כינוי הגוף מופיע לפני הפועל או לפני מילה אחרת המראה מיהו הגוף המדובר.
הזמן בפועל
קיימים שלושה זמנים: עבר, הווה ועתיד. בנוסף קיימת צורת ציווי שהיא הוראה או פקודה שנגזרת מצורת העתיד, ולפיכך אין מתייחסים אליה כזמן נפרד. ב"ציווי" מטים את הפועל בגוף שני בלבד, מכיוון שאין הגיון בציווי עצמי או בפני אדם שלא נוכח. כל פועל נוטה אחרת בזמנים השונים. למשל, נטיית השורש ש.ר.ק. בגוף שלישי יחיד היא בעבר - "שרק", בהווה - "שורק" ובעתיד - "ישרוק".
למערכת הפועל משתייכת גם צורת המקור. לדוגמה: "שמור", "הפסיק", "אכול". לצורה זו זמן, גוף, שורש ובניין.
מוספיות בפועל
מוספיות הן אותיות שמתווספות לעיצורי השורש. קיימים שלושה סוגי מוספיות:
מוספיות תחיליות
מוספיות אלו באות לפני עיצורי השורש, והן בדרך כלל מסמנות זמן, כינוי גוף ולעיתים גם בניין.
לדוגמה: נִתְכַּתֵּב, [נִתְ]כַּתֵּב- האות נ מציינת את כינוי הגוף, מדברים, ואת הזמן, עתיד, האות ת מציינת את בניין הִתְפַּעֵל.
מוספיות תוכיות
מוספיות אלו מופיעות בין עיצורי השורש והן מסמנות את הבניין.
לדוגמה: מכְתִּיבִים, מכְתִּ[י]בִים- האות י מציינת את בניין הִפְעִיל.
מוספיות סופיות
מוספיות אלו מופיעות לאחר עיצורי השורש והן מסמנות כינוי גוף, זמן ומספר.
לדוגמה:
גאורג זימל
ביוגרפיה
גאורג זימל נולד בברלין. ילד אחרון להוריו מבין 7 ילדים. אביו היה איש עסקים יהודי שהתנצר ונפטר כאשר גאורג עוד היה ילד צעיר. גם הקשר שלו לאמו היה חלש וכך מגיל צעיר היה נראה כי הוא מתנתק משורשיו.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה, נרשם זימל ללימודי היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטה של ברלין ובשנת 1881, קיבל את התואר דוקטור.
זימל הוא סוציולוג של הקונפליקט, הוא רואה בקונפליקט את הבסיס ליחסים המרכיבים את החברה. לטענתו, ובניגוד לאמיל דורקהיים, סולידריות חברתית אינה צורך הכרחי לקיום של חברה. להפך - הקונפליקט הוא חיובי ובונה, הוא מביא למגע ולמשא ומתן המפתחים את האדם. כאשר ישנו ניסיון לשמור על אחדות, הייחודיות של כל אדם מיטשטשת ונוצר קיבעון. זימל היה אבי הסוציולוגיה הצורנית. הוא נתן דגש לצורות של אינטראקציות חברתיות כמו דיאדה וטריאדה. בנוסף נתן דגש לתפקידים ודמויות בחברה ובראשם "הזר".
הכתיבה של זימל אינה קונבנציונלית למסורת הסוציולוגית, אך דומה כי היא מושפעת עמוקות מן ההגות והכתיבה של הפילוסופיה הפנומנולוגית. זימל היה חברו ובן גילו של הפילוסוף אדמונד הוסרל, אבי הפנומנולוגיה, שאף ניסה לסייע לו לקבל משרה קבועה באקדמיה הברלינאית. ניכר כי בכתיבתו, זימל מבקש להתוות דרך לפרקטיקה מחקרית של סוציולוגיה פנומנולוגית. אכן, כתיבתו, כמו זו הפנומנולוגית, מתאפיינת באותו חוסר שיטתיות-ליניארית, בכתיבה מתוך חוויה אישית-סובייקטיבית (עם ניסיון להפוך את זאת לראשונית ולאוניברסלית), ומתוך תפישה של התודעה כמשוקעת בתוך ההוויה והחוויה. על כן, זימל מבקש לעסוק בעולם שמקיף אותו, וברמת חוויית המיקרו. כך, בין השאר, הוא מפרסם מאמרים על סוגי האינטראקציות השונים כיחס של מספר הנוכחים בסיטואציה, בכסף, בזנות, ברעיון של הזר, המשוטט והעיר המודרנית והשפעתה על הפרט.
הפילוסופיה של הכסף (1900)
בספרו, ״הפילוסופיה של הכסף״ (בגרמנית: Philosophie des Geldes), שיצא לאור בברלין בשנת 1900, זימל טען כי מסחור הוא סימן היכר של המודרניות. זימל כותב על כסף – הפיכת הדברים המיוצגים על פי הערך שלהם – ההפשטה האולטימטיבית של היחסים החברתיים, כפי שהם מצויים במודרניות. כסף כסמל של המודרנה – בשביל להבין את המודרנה יש להבין את הכסף לפיו. במובנים שהמודרנה מאפשרת שחרור מהכבלים החברתיים, אך כמובן גם כסף כקטנוניות של המודרניות – צמצום של היחסים של בני אדם להיבט אחד בלבד – ההיבט החליפי שלו בשוק. במובן הזה כלכלת השוק היא תופעה אנתרופולוגית ייחודית לתקופה המודרנית.
הזר (1908)
מאמרו של זימל, הזר (The Stranger באנגלית או Exkurs über den Fremden בגרמנית), יצא לאור בשנת 1908. במאמרו מדבר זימל על המיקום המיוחד שמאכלס הזר במרקם החיים החברתי. ״זר״ להגדרתו של זימל, אינו נווד או ״משוטט״ (מהסוג שחקר לדוגמה ולטר בנימין), אלא אדם שהגיע מהיכן שהוא כדי להישאר, ומאופיין בפוטנציאל התמידי שלו לעזוב. בשל כך, נהנה הזר מחירות תנועה מסוימת בחברה אך גם לעולם לא ייחשב חלק אינהרנטי ממנה. לזר, לדידו של זימל, תפקיד מפתח בחברות המודרניות ובעיקר בחיים העירוניים שכן הוא למעשה ״מייבא״ לחברה בה הוא נמצא תכונות חדשות ומגשר על ההבדלים בין הפרטים בעיר שהולכים ומתעצמים עם המודרניות והעיור. בנוסף, לזר מאפיין מרחבי מיוחד מפני שהוא קרוב פיזית אך מגלם ריחוק מנטלי בהוויתו. הקרבה והריחוק שגילם הזר באבחה אחת, והכלליות שאפיינה את היחס אליו תרמו לכך שהוא נתפס כאובייקטיבי ונטול פניות או נאמנויות. הקרבה לזר התבססה על תכונות כלליות ומשותפות בעוד הקרבה לבני המקום התבססה על שוני שיצר תלות-גומלין רגשית ודינמית. הריחוק מהזר, לעומת זאת, התבסס על שוני בעוד הריחוק מבני המקום התבסס על הנחת יסוד סמויה של דמיון.
לאורך ההיסטוריה, הופיע הזר בעיקר כסוחר או מתווך כיוון שזרים היו נחוצים כדי לספק סחורות שהגיעו מחוץ לקבוצה השיוך החברתית של כל פרט ופרט. לכן, הסוחר בכל חברה היה חייב לגלם זרות באישיותו או לחלופין, בני המקום שרצו לסחור עם מקומות מרוחקים, היו חייבים להפוך לזרים כשהגיעו ליעדם. לכן, לתופעת הזרות, לדידו של זימל, תפקיד כלכלי חשוב בהתפתחותן של ערים.
מנוע בעירה חיצונית
מנוע בעירה חיצונית הוא מנוע חום, ששריפת הדלק בו מתבצעת במכלול חיצוני למנוע, בדוד קיטור. המנוע הוא המכונה בה נעשית העבודה המכנית ואליה מחובר הצרכן, בעוד שדוד הקיטור נפרד מן המנוע עצמו ואף מרוחק ממנו. במנוע בעירה פנימית, לעומת זאת, שריפת הדלק מתבצעת בתוך המכונה בה מתבצעת העבודה המכנית, למשל צילינדר של מנוע דיזל או מנוע בנזין.
אנרגיית החום המשתחררת בשריפת הדלק בכבשן דוד הקיטור מנוצלת להרתחת מים וליצירת קיטור בלחץ ובטמפרטורה גבוהים ביותר. באמצעות לחץ הקיטור מסובבים גלגל כפות של טורבינת קיטור או דוחפים בוכנה בתוך צילינדר של מנוע קיטור בוכנאי.
וינר
וינר היא תוכנית הימורי ספורט ישראלית באחריות הטוטו. במסגרת תוכניות ההימורים צריך לנחש תוצאות של משחקי ספורט מענפים שונים: כדורגל, כדורסל, טניס ועוד. ההשתתפות בהימורי הווינר היא מגיל 18 ומעלה.
היסטוריה
עד 2002 הפעילה המועצה להסדר ההימורים בספורט בעיקר את תוכנית הספורטוטו (לימים הוינר 16). ב-20 במרץ 2002 הפעילה לראשונה המועצה את הווינר (לימים הווינר ליין) כתוכנית הימורי ספורט יומית. בשנת 2012 איחדה המועצה להסדר ההימורים את כל תוכניות ההימורים שהיא מפעילה תחת השם וינר.
בתובענה ייצוגית נגד המועצה להסדר הימורים נטען שהמועצה עורכת שינויים בתכנייה ביחס ליחסי זכייה ללא עדכון כנדרש, ובמסגרת הסכם פשרה הוחלט ביולי 2020 שכספי פיצויים מתביעה זו יועברו למאבק וטיפול בהתמכרות להימורים.
Winner 16
המותג ,שנוסד בשנת 1968, הוא המותג הוותיק והמזוהה ביותר של הטוטו (נקרא בעבר טוטו). זהו משחק הימורים שבועי בו יש לנחש 16 תוצאות של משחקי ליגת העל בנוסף למשחקים מליגות זרות מובילות. הפרסים במשחק זה מחולקים בין הזוכים בפרסים השונים (12-16 ניחושים נכונים) לפי מפתח קבוע. הפרס הראשון מצטבר משבוע לשבוע עד לזכייה (למעט בפגרת הקיץ בה אין זוכים הפרס הראשון קבוע ועומד על 4 מיליון שקלים). בשנת 2013 התווסף משחק נוסף לטופס (הפלוס - 17 במספר), עליו היה ניתן לבחור להמר ולזכות בעשרה מיליון שקלים נוספים במידה והמנחש ניחש נכון את שאר 16 התוצאות, אך לאחר כמה חודשים ביטלה המועצה את משחק הפלוס.
עולמי Winner
תוכנית הקיימת מספר פעמים בשבוע שבה המשתתף מתבקש לנחש 15 תוצאות מליגות שונות בעולם, בדומה לווינר 16. הפרס משתנה מתוכנית לתוכנית.
מחצית Winner
תוכנית שבועית שבה המשתתף מתבקש להמר על תוצאת המחצית ב-14 תחרויות הראשונות מהווינר 16. הפרס מצטבר משבוע לשבוע ומחולק בין הזוכים.
מיליונר
תוכנית שבועית שבה המשתתף מתבקש להמר 7 תחרויות מתוך 33 שיסתיימו בתוצאת תיקו. (נקרא בעבר טוטו תיקו). הפרס הראשון עומד על מיליון שקלים.
Winner LINE
בווינר ליין ניתן להמר על ניצחון קבוצה מסוימת או על נתונים סטטיסטיים, כמו מספר הקרנות, כמות השערים שנכבשו או הסלים שנקלעו, הקבוצה הראשונה שספגה כרטיס צהוב והקבוצה שהובילה במחצית המשחק. בווינר ליין ניתן להמר על משחקי כדורגל, כדורסל, כדור יד, טניס ועוד מליגות שונות ברחבי העולם. כל תחרות מקבלת יחס זכייה משלה לפי ההסתברות שמעניק לו מלכתחילה מפעיל המשחק, בסוף כל יחסי הזכייה מוכפלים בסכום שהושקע בהימור (מחיר הטופס) וכך נקבע סכום הזכייה. ניתן להמר החל מ-10 ש"ח ועד 5,000 ש"ח לכל טופס. סכום הזכייה הוא קבוע ולא קשור בהצלחת או בכישלון מהמרים אחרים. דוגמה: השקעה של 100 שקל חדש וניחוש נכון של שלושה משחקים שיחס הזכייה שלהם הוא 9.75, 1.70 ו-1.40, יניבו סכום זכייה של 2,321 ש"ח, שכן: 2,321 = 100 × 9.75 × 1.70 × 1.40.
כללי
הפירוש המילולי של וינר (מאנגלית לעברית) הוא מנצח, והוא משמש כסלנג בשפה העברית.
ג'ורג' וולד
ג'ורג' וולד (באנגלית: George Wald; 18 בנובמבר 1906, ניו יורק – 12 באפריל 1997, קיימברידג', מסצ'וסטס) היה מדען יהודי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1967 על מחקריו בתחום הראייה.
תולדות חייו
וולד נולד בניו יורק ליצחק וארנסטין וולד. הוריו היו יהודים שהיגרו לארצות הברית זמן קצר בטרם לידתו. הוא סיים לימודיו בתיכון הטכנולוגי של ברוקלין, ניו יורק בשנת 1922. סיים תואר ראשון במדעים באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1927 ודוקטורט בזואולוגיה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1932. לאחר סיום לימודיו ניצל וולד מלגת לימודים ונסע לחקור במעבדתו של אוטו היינריך ורבורג בגרמניה, שם הוא זיהה לראשונה את ויטמין A ברשתית. מגרמניה עבר לשווייץ ושם חקר יחד עם פאול קארר, האיש שגילה את ויטמין A. לאחר מכן חקר תקופה קצרה עם אוטו פריץ מאירהוף בהיידלברג ולאחר עליית היטלר לשלטון בשנת 1933, שב לארצות הברית והחל לעבוד באוניברסיטת שיקגו. בשנת 1934 עבר לאוניברסיטת הרווארד, שם כיהן בתחילה כמרצה ומאוחר יותר קיבל דרגת פרופסור. בשנת 1939 זכה בפרס אלי לילי. בשנת 1950 הוא נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובשנת 1967 זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על תגליותיו בשטח הראייה.
וולד הרבה לדבר בנושאים פוליטיים וחברתיים שונים, וניצל את הפרסום לאחר קבלת פרס נובל כדי להשמיע דעתו בנושאים שונים. הוא התנגד בתוקף למלחמת וייטנאם ולמרוץ החימוש הגרעיני.
בשנת 1980 השתתף וולד במשלחתו של רמזי קלארק לאיראן בעת משבר בני הערובה באיראן.
בשנת 1986 הוזמן וולד, יחד עם קבוצה קטנה של חתני פרס נובל, למוסקבה, כדי לייעץ למיכאיל גורבצ'וב בשאלות הגנת הסביבה. וולד ניצל את הפגישה עם ג'ורבצ'וב כדי לשאול אותו על הגלייתה של ילנה בונר יחד עם בעלה אנדריי סחרוב לגורקי. לדברי וולד, גורבצ'וב השיב לו כי איננו יודע דבר על העניין. זמן קצר אחר כך, בדצמבר, 1986, שוחררו בונר וסחרוב.
ג'ורג' וולד הלך לעולמו בקיימברידג', מסצ'וסטס.
מחקר
בתקופה שעשה מחקר כפוסטדוקטורנט בגרמניה גילה וולד כי ויטמין A הוא מרכיב של הרשתית. מחקרים נוספים שביצע הראו כי כאשר הפיגמנט רודופסין נחשף לאור, נוצר ממנו החלבון אופסין ותרכובת המכילה ויטמין A. מכאן ניתן היה לשער שוויטמין A חיוני בתפקוד הרשתית.
בשנות החמישים השתמשו וולד ועמיתיו למחקר בשיטות כימיות כדי להפיק פיגמנטים מן הרשתית. אחר כך, על ידי שימוש בספקטרופוטומטר, הם מדדו את קליטת האור בפיגמנטים. כיוון שקליטת האור על ידי הפיגמנטים ברשתית עומדת ביחס ישר לאורך הגל אשר מפעיל בצורה הטובה ביותר את תאי הפוטורצפטור, ניסוי זה הראה את אורך הגל שעין יכולה לראות בצורה הטובה ביותר.עם זאת, כיוון שתאים קולטי אור מסוג "קנים" (rod) (להבדיל מתאים קולטי אור מסוג מדוכים) מרכיבים את רוב הרשתית, וולד ועמיתיו מדדו למעשה את קליטת האור של הרודופסין, הפיגמנט העיקרי בתאי הקנים. בשלב מאוחר יותר, בשיטה הנקראת מיקרוספקטרופוטומטריה, הצליח וולד למדוד את קליטת האור מהתאים עצמם ולא מן הפיגמנטים. שיטה זו אפשרה לוולד לקבוע את קליטת האור בתאי הרשתית מסוג מדוכים.
חוק התקנת מצלמות לשם הגנה על פעוטות במעונות יום לפעוטות
חוק התקנת מצלמות לשם הגנה על פעוטות במעונות יום לפעוטות, תשע"ט-2018 הוא חוק שחוקק בשנת 2018 ועיקרו התקנת מצלמות במעונות יום לילדים בגילאי 0–3. החוק נועד למנוע אלימות של מטפלות כלפי פעוטות ובכך להגן על שלומם הנפשי והגופני. הוא חוקק על רקע גילוי של מקרי אלימות כלפי פעוטות על ידי מטפלות במעונות, אשר הביא למחאת הורים בכל רחבי הארץ ולקידום החוק.
רקע
מעונות יום להשגחה על פעוטות מגיל לידה עד שלוש בישראל נמצאים תחת אחריות משרד העבודה והרווחה. ישנן מגוון מסגרות פרטיות, ביניהן משפחתונים, פעוטונים וגנים, כאשר שמותיהן לא משקפים הבדלים ביניהם. על המסגרות הפרטיות עדיין לא חלה חובת פיקוח, כלומר, המטפלות אינן חייבות לעבור הכשרה, אין בקרה על יחס מספרי בין כמות המטפלות לכמות הילדים במסגרת, ואין פיקוח על התנאים הפיזיים בהם שוהים הפעוטות. במקביל, קיימים גם מעונות הנמצאים תחת פיקוח משרד העבודה והרווחה ובהם ישנה בקרה על עמידה בתקינה, לרבות חובת הכשרה על אנשי הצוות המטפל תחת החוק לפיקוח על מעונות היום לפעוטות שנועד להבטיח את שלומם של הפעוטות.
התפתחות היסטורית של החוק
במדינת ישראל חל חוק לימוד חובה שנכנס לתוקפו בשנת תש"ט-1949 על מסגרות לילדים מגיל שלוש ומעלה. בעקבות עלייה באחוזי הילודה בישראל בין השנים 2000–2018 קמו מסגרות חינוכיות רבות לילדים מגיל לידה עד שלוש בנוסף לאלו הקיימות שנמצאות תחת פיקוח משרד העבודה והרווחה, עליהן אין פיקוח מלא מטעם המדינה. כבר בשנת 1965 חוקק "חוק הפיקוח על מעונות - התשכ"ה" העוסק בפיקוח על מעונות בהם שוהים חסרי ישע כגון ילדים, זקנים, בעלי מום גופני או הלוקים בפיגור שכלי. החוק קבע כי יש לפקח על כל מעון יום לפעוטות בו שוהים שני ילדים ומעלה. בשנת 2018 חוקק חוק חדש אשר התייחס למעונות יום לפעוטות לפיו: "כל אדם המפעיל או מבקש להפעיל מעון יום לפעוטות המיועד לשהייה של שבעה פעוטות או יותר חייב ברישיון הפעלה קבוע או ברישיון זמני, לפי העניין, שאותו יש לבקש מהממונה על יישום החוק".
החוק הובל על ידי ח"כ יפעת שאשא-ביטון וח"כ קארין אלהרר בעקבות מקרי התעללות של מטפלות בפעוטות שתועדו ופורסמו. החוק אושר בכנסת ב-24 בדצמבר 2018. תחילת מרבית סעיפיו נקבעה ל-1 בספטמבר 2019, ותחילתם של סעיפים 9, 12(1) ו־13 נקבעה ל-1 בספטמבר 2020.
בקיץ 2020 הודיעו שר הרווחה איציק שמולי ושר המשפטים אבי ניסנקורן על מחויבותם ליישומו המיידי של החוק.
עיקרי החוק
החוק מחייב כל מעון בו שוהים שבעה ילדים ומעלה מגיל לידה עד שלוש להתקין מצלמות במרחב המבנה אשר יתעד את כל הנעשה במעון בכל שעות הפעילות בצילום וידאו ללא קול, וכן להוסיף שלטים המיידעים על כך לסובבים. לפי החוק, המצלמות יותקנו בכל חלל בו שוהים הפעוטות, למעט במרחבי השירותים וחדרי הרחצה כדי לשמור על פרטיותם הן של הגננות והן של הפעוטות. צילומי הווידאו יישמרו לתקופה של 30 יום, ולאחר מכן יימחקו, למעט חריגות הניתנות בהוראת הוועדה הממונה על החוק.
במקרה של חשד לפגיעה נפשית או גופנית בפעוטות או לשם מניעת פגיעות מסוג זה תינתן גישה לצילומים למפקח המעון, מנהל האגף למעונות יום ומשפחתונים לגיל הרך במשרד ומשטרת ישראל, או לגורם אחר על פי צו של בית משפט. הוחרגו מכך התקנת מצלמות במעון הנמצא במקום המשמש למגורים פרטיים או הנמצא בתוך מוסד רפואי, וכן במקרה בו לפחות 70% מהורי הפעוטות מתנגדים בכתב להתקנת המצלמות. החוק קורא לתמיכה כספית של המדינה בהתקנת המצלמות. החוק מדגיש כי חוק זה אינו פותר מחובת הדיווח, על פיה מבוגר או מחנך היודע על דבר התעללות בקטין חייב לדווח על כך לרשויות החוק.
השיח הציבורי בעד ונגד החוק
השיח הציבורי סביב חוק המצלמות מתמקד במספר נושאים מרכזיים. אחד מהם הוא נושא הפרטיות. קולות שעולים נגד החוק טוענים כי בהתקנת מצלמות בגני ילדים יש משום פגיעה בזכות לפרטיות הן של הפעוטות והן של המטפלות. בנוסף לפגיעה בזכותם הטבעית לפרטיות, מחקרים מראים כי יש לפגיעה בפרטיות בגילים מוקדמים השפעה שלילית על התפתחות הילד. כנגד קולות אלו, מקדמי החוק ותומכיו טוענים כי הפגיעה בפרטיות מינורית לעומת ההגנה שהן מספקות. פעוטות אינם יכולים להתריע על מקרי אלימות נגדם ולכן הפגיעה בפרטיות הכרחית למען שמירה על שלומם. פתרונות חלופיים שפגיעתם בפרטיות פחותה אינם מספקים מספיק הגנה. ההתנגדות לחוק נובעת גם מחשש של דליפת הסרטונים ממצלמות האבטחה והפצתם. כמו כן, קיים חשש שהחוק ישמש פרצה לשינוי התנאים הנוכחיים בשוק העבודה השומרים על פרטיותם של העובדים.
אלו המתנגדים לחוק מתייחסים גם להשפעת המצלמות על הסביבה הנוצרת במעון. לטענתם, המצלמות יוצרות סביבה מרתיעה ולא מכילה כפי שמסגרת בה שוהים ילדים קטנים ופעוטות אמורה להיות. סביבה זו פוגעת באמון הבסיסי בין ההורים למטפלות. טענת נגד נוספת שעולה בקרב הציבור ואנשי מקצוע מתייחסת להשפעת החוק על החינוך במעון – הצבת מצלמות תשפיע על מעשיהן על סמך הנראות של כך דרך המצלמות ולא על פי בחירות חינוכיות שקולות.
התנגדות נוספת שעולה מהציבור היא החשש שחוק הצבת מצלמות במעונות יום לפעוטות יעכב קידום חוקים רלוונטיים לסוגיה, כמו חוק הפיקוח על פעוטות בגיל לידה עד שלוש. על פי טענה זו, חוק המצלמות יהיה משמעותי רק בהוצאה לפועל של חוק הפיקוח על מעונות יום (הכולל חיוב הכשרה צוות המטפל) כך שיהיה מחד אמצעי המספק תיעוד וראיות במקרי אלימות, ומאידך גם שיפור יכולות ההוראה והפיקוח שלא בדרך החודרת לפרטיות ויוצרת סביבה מאיימת ואי אמון בין הצוות המטפל להורי הפעוטות.
זמן יהודי חדש
זמן יהודי חדש: תרבות יהודית בעידן חילוני – מבט אנציקלופדי היא אנציקלופדיה ב-5 כרכים, שיצאה לאור בהוצאת כתר בשנת 2007.
האנציקלופדיה עוסקת בתהליכי המודרניזציה והחילון שפקדו את התרבות היהודית מאמצע המאה ה-18 ועד סוף המאה ה-20, כחלק מתהליכי החילון וההתחדשות של התרבות הכללית, ומציגה את העושר והגיוון שהולידו בה תהליכים אלה. באנציקלופדיה כ-800 תמונות.
האנציקלופדיה מביאה גם מבט חדש על תהליכים שהתרחשו בעם היהודי בעבר רחוק יותר, אך מחקרים חדשים חשפו אותם לנקודת השקפה אחרת מזו שהייתה מקובלת בעבר. מבט חדש זה אינו רואה את הקיום היהודי בימינו כקשור בהכרח באורח חיים של שמירת מצוות; הוא שולל את הגישה כי מי שאינו מקיים מצוות אינו יכול לראות עצמו יהודי. קיום יהודי זה קשור במערכת מסועפת, הנבנית על אוצרות התרבות היהודית שהצטברו במהלך אלפי שנים, אך ניזונה גם מערכים אנושים כלליים ומגיבה מתוך השתנות והתחדשות מתמידות על ההתפתחות המתחוללת בתחומי הרוח בעולם הרחב.
מבנה
כרך ג: כרך ד: כרך ה:
בראשית כל מדור מובא מבוא מקיף, המציג נקודת מבט כוללת ומשתדל להקנות לקוראים גישה שתסייע בהבנת החומר הכלול בו. לאחריו מופיעים ערכים, מהם קצרים יותר ומהם ארוכים יותר, המוקדשים לתחומים נבחרים ומבקשים להציג בדרך כלל נקודת מבט חדשה על העניינים הכלולים בהם. כל אחד מהערכים עומד בפני עצמו, וניתן לקוראו בנפרד ממאמרים אחרים באותו מדור. עם זאת, כל מדור בנוי כך שניתן גם לקוראו ברצף. הערכים מסודרים בסדר ענייני ולא אלפביתי, למעט ערכים המוקדשים לאישים, המובאים בסדר אלפביתי בסופם של אחדים מהמדורים. תוכן עניינים מפורט מופיע בראש כל כרך, ובכרך החמישי מופיע תוכן מלא של כל ארבעת הכרכים. כרך זה מכיל גם מפתח מפורט של שמות ועניינים.
העורכים והכותבים
בנוסף לעורכים לקחו חלק בכתיבה כ-240 כותבים, חילוניים ודתיים, בעלי השקפות שונות ורקע ומוצא שונים, המהווים פסיפס של גישות הגותיות ומחקריות לבעיות היסוד המוסיפות לקבוע את התפתחות החיים היהודיים בעת החדשה. 4 מהעורכים ו-9 מהכותבים הם חתני פרס ישראל. פרופ' מישל אביטבול שימש יועץ מיוחד למערכת.
"זמן יהודי חדש" הוא פרי יוזמה משותפת של יאיר צבן, מנהל המיזם, ופרופ' ירמיהו יובל, עורכו הראשי; העורך הכללי הוא דוד שחם. הופק על ידי למדא - עמותה לתרבות יהודית מודרנית, בשיתוף מכון שפינוזה בירושלים, והוצא לאור בהוצאת כתר. הפקתו מומנה בעיקרה על ידי קרן פוזן, ו"זמן יהודי חדש" מופיע במסגרת "ספריית פוזן לתרבות יהודית". הכנתה של האנציקלופדיה נמשכה שש שנים והיא הושלמה במחצית שנת 2007.
טומאש הובוצ'ן
טומאש הובוצ'ן (בסלובקית: Tomáš Hubočan; נולד ב-17 בספטמבר 1985) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת בלם בנבחרת סלובקיה ובקבוצת הכדורגל קרמיוטיסה.
ב-11 בפברואר 2008 הועבר הובוצ'ן לקבוצה הרוסית זניט סנקט פטרבורג תמורת סכום של 3.8 מיליון אירו, הסכום הגבוה ביותר ששולם אי פעם למועדון סלובקי תמורת שחקן. בקיץ 2014 עבר לדינמו מוסקבה. ב-8 ביולי 2016 חתם לשלוש שנים במרסיי הצרפתית. ב-7 בספטמבר 2018 הושאל לטרבזונספור הטורקית לעונה אחת. ב-4 בספטמבר 2019 חתם באומוניה ניקוסיה הקפריסאית.
החוק של ינטה
החוק של ינטה הוא אידאולוגיה בה דגלו מדינות נורדיות. האידאולוגיה גובשה לראשונה בשנת 1933 בשם "עשרת החוקים של החוק של ינטה" על ידי הסופר הדני-נורווגי ברומן הסאטירי שלו "נמלט חוצה את עקבותיו". אך בפועל הגישה עצמה ישנה יותר ומשקפת נורמות חברתיות שנהגו בתרבות הנורדית מאות שנים קודם לכן.
הצגת החוקים בספרו של אקסל סנדמוס וביקורתו על החברה
חוק ינטה נראה מאוד "זוהר" באידיאל ולעומת זאת לעיתים החוקים שימשו גם להצדקה של סחיטה כספית ופיתוי למעשים פליליים. ושימוש ב"חוק ינטה" יכול להיות גם אמצעי ההגנה הטוב ביותר בחברה אשר מקדשת אותו. לדוגמה: מעסיק יכול להפלות אדם אשר מנסה להתקבל לעבודה רק על פי מידת אמונתו בחוק ינטה, כי הוא "חורג מהנורמה".
הרומן של סנדמוס מתחיל בעיר הבדיונית והקטנה "ינטה". את מאפייניה של העיר הוא עיצב בדמותה של עיר הולדתו, שם הרגיש כי אף אחד לא היה אנונימי ו"וכולם הכירו את כולם" (סגנון חיים האופייני לעיירות וקהילות קטנות). הרומן של סנדמוס תיאר את חיי מעמד הפועלים בעיירה הבדיונית ינטה. לאחר פרסום הרומן והצלחתו המסחררת, הוא כתב כי "אנשים רבים רואים ב"ינטה" כעיר הולדתם, גם אם היא לא באמת כזאת, הם פשוט מרגישים שייכים לשם". החוק של ינטה עצמו תואר בספרו של סנדמוס על מנת לבקר את החברה באופן כללי. אך אנשים לא הבינו זאת והשתמשו בו כדי לבקר אנשים שרוצים לפרוץ מהקבוצות החברתיות שלהם ולהגיע למעמד גבוה יותר.
לעומת זאת בחברה אשר דוגלת ב"חוק של ינטה", אנשים אשר לא דוגלים בחוק של ינטה לא מתקבלים יפה בחברה ה"ינטית" מאחר שהחוק של ינטה מבקר אי התאמה לקבוצה מסוימת, והוא מגדיר עשיית דברים חריגים ושאפתנות אישית כלא ראויים ולא הולמים ולפיכך אוסר אותם. בקהילה "ינטית" נדמה שמעשיהם ואמונותיהם של המתנגדים - נוגדים את רצונה הקהילתי של העיר לשמור על הרמוניה, יציבות חברתית ואחידות. חוקי ינטה מתקבלים בחברה כדרך התנהגות שעוזרת לאדם להתאים את עצמו לחברה ולעיתים במקרים קיצוניים יותר במדינות אלה הדבר בא לידי ביטוי בדרכים כמו אופן לבוש דומה או סוג המכונית שבבעלותך ואפילו עד קניית מוצרים זהים לבית. הכל על מנת להתאים את עצמך לחברה שאתה חי בה ולא להיות שונה.
בדיוק כך, בעוד שהכוונה המקורית של סנדמוס שהייתה לבקר את החברה הינטית על האמונה העיוורת שלהם ב"חוק של ינטה", התוצאה של הרומן שכתב הייתה שימוש של "הינטרים" בחוק של ינטה כדי לבקר אנשים שרוצים לפרוץ מהקבוצות החברתיות שלהם ולהגיע למעמד גבוה יותר.
השפעות החוק של ינטה ברחבי העולם
קים אורלין קנטרדג'ייב הוא פוליטיקאי נורווגי ויועץ חינוכי אשר טוען כי "החוק של ינטה" נלמד בבתי הספר כקוד חברתי על מנת לעודד דינמיקה קבוצתית ושיתופיות. בסקרים שנעשו התברר כי "אחוזי השמחה" של מדינות נורדיות גבוה בהרבה מאלה של אחרות, קנטרדג'ייב טען כי הסיבה לכך הוא היישום של חוק ינטה על החברה.
באוניברסיטת קולג' שבלונדון נערך מחקר על מנת לבדוק את הקשר בין ציפיות נמוכות לרמת האושר של סטודנטים. הסטודנטים חולקו לשתי קבוצות ובכל קבוצה המשתתפים התבקשו לבצע בחירות מסוימות במשחק קבלת החלטות. בקבוצה הראשונה הובטח להם מעין תגמול כספי קטן מראש על ביצוע בחירות מסוימות בעוד שחברי הקבוצה השנייה לא ציפו לקבל דבר על ההחלטות שלהם. חוקר מדעי המוח רוב רוטלדג' שהיה אחראי על הניסוי, סרק באמצעות MRI את מוחם של המשתתפים לאחר המשחק וגילה כי התוצאות הראו שאנשים היו מאושרים יותר כאשר קיבלו פרס שהם לא ציפו לו מאשר כשקיבלו אותו שקיבלו. "ציפיות נמוכות גורמות לסבירות גבוהה יותר שהתוצאה שתקבל תעלה על ציפיות אלה ותשפיע לטובה על רמת האושר שלך", כתב רוטלדג'.
עם זאת, בסקנדינביה היו גם מאמרים המקשרים בין החוק של ינטה לשיעורי התאבדות גבוהים. מטעם הציבור בסקנדינביה ונורווגיה התרחשו תגובות חריפות כנגד החוק של ינטה ובנורווגיה בשנת 2005 אף נעשה אקט מחאתי כאשר מישהו הציב קבר ל"חוקי ינטה" והכריז על מותם. עם זאת, הציבור היה בספק שהחוקים אי פעם ייעלמו מהתודעה מכיוון שהם מושרשים היטב בחברה כבר הרבה מאוד זמן.
נוסף על כך, בדרך כלל כאשר נואמים בארצות הנורדיות, מקובל להשתמש ב"חוק של ינטה" כמונח מדגיש דבקות בקולקטיב. מאחר ש"החוק של ינטה" הוא מונח סוציולוגי מוכר וידוע לציון גישה חברתית של אי-הסתייגות כלפי ביטויים של אינדיבידואליות והצלחה אישית.
ברוכים הבאים לצפון
ברוכים הבאים לצפון (בצרפתית: Bienvenue chez les Ch'tis) הוא סרט קומדיה צרפתי. הסרט שיצא בשנת 2008, הוא אחד מהסרטים הצרפתיים המצליחים ביותר מבחינה מסחרית, עם למעלה מ-20 מיליון צופים והכנסות של קרוב ל-200 מיליון דולר בצרפת בלבד.
שלוש אמהות
שלוש אמהות הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימויה של דינה צבי ריקליס. הסרט יצא לאקרנים בשנת 2006.
תקציר העלילה
הסרט מתאר את סיפורן של שלוש אחיות שנולדו כשלישייה: רוז, פלורה ויסמין, שגדלו במשפחה אמידה במצרים וזכו לביקורו וברכתו של המלך פארוק הראשון. הסרט עוסק במערכות היחסים של האחיות כיום, בהיותן בנות שישים, ובצעירותן. שלוש האחיות מספרות את סיפורן לרוחה, בתה של רוז. האם נפטרה בצעירותה, עוד בזמן שהמשפחה גרה באלכסנדריה והאב מחליט לעבור עם בנותיו לתל אביב. שם הוא פותח חנות גדולה. רוז היא בעלת מזג חם, היא יוצאת עם בחור למרות התנגדותו של האב. נכנסת להריון, ובכך מקדמת את זמן הנישואין של כל שלוש האחיות. הסרט מלווה בשירתה של רוז הצעירה, אותה משחקת מירי מסיקה. ביום נישואיהן של שלוש האחיות, נפטר האב. על מערכת היחסים המסובכת בין שלוש האחיות אנו לומדים מתוך מפגשיהן עם רוחה (טלי שרון) בתה של רוז המבוגרת, בגילומה של גילה אלמגור. הדברים נאמרים אל מול מצלמתה של רוחה, והם גורמים לה מפח נפש, ועלולים לעצור את תהליך כניסתה להיריון, בו היא מתקשה עם יוני, בעלה. הסרט בנוי בקטעי פלשבק אל העבר, בהתאם לדברי האחיות מול המצלמה של רוחה, ולאט אך בטוח נחשפת השלישייה, על שקריהן כלפי חוץ, וגם מעשים שלא ייעשו כלפי פנים. יסמין יולדת תאומים, דוד ואמנון. היא מעניקה לפלורה את אמנון, ולפני כן, פלורה משחקת בפני החברה, כאילו היא בהיריון, ומנפחת את בגדיה. אמנון מועבר מיסמין לפלורה, בגלל פציעתו של גבריאל בעלה, ואי יכולתם להביא ילד לעולם. אך היות שמישהו מלשין לרשויות הרווחה על האימוץ הזה, שהיה כנראה בניגוד לחוקי החברה הישראלית באותם ימים. פלורה תנקום נקמה מפתיעה ואיומה במלשין.
פרסים ופסטיבלים
הסרט היה מועמד לתשעה פרסי אופיר, מתוכם זכה בשניים: פרסי "הצילום הטוב ביותר" ו"עיצוב התלבושות הטוב ביותר". בפסטיבל הקולנוע ירושלים שהתקיים ב-2006 זכה בפרס "הצילום הטוב ביותר", וכוכבת הסרט גילה אלמגור קיבלה פרס מיוחד.
הסרט השתתף בפסטיבל ההמפטונס בניו יורק, פסטיבל סאו פאולו בברזיל, פסטיבל הוף בגרמניה ופסטיבל הקולנוע היהודי בלונדון.
קישורים חיצוניים
ביקורות
אלן טולמיך
אלן טולמיך (באנגלית: Allan Tolmich; 30 במרץ 1917 – 20 במרץ 2012) היה אצן יהודי-אמריקאי, אלוף ארצות הברית (1937) בריצת 110 מטר משוכות ו-3 פעמים ברציפות אלוף ארצות הברית באולם (1939 - 1941) בריצת 70 יארד משוכות גבוהות. הוא קבע 10 שיאי עולם וארצות הברית באולם. שיאן עולם בריצת 50 מטר משוכות, בריצת 60 יארד משוכות ובריצת 200 מטר משוכות.
קורות חיים
טולמיך נולד וגדל בדטרויט, בן למשפחה יהודית. למד באוניברסיטת ויין סטייט בדטרויט. הוא הצטרף לקבוצת האתלטיקה של האוניברסיטה בשנת 1934 והפך לקפטן שלה בשנת 1936.
אלוף ארצות הברית
בתחרות שנערכה באוסטין, טקסס ב-3 באפריל 1937 קבע טולמיך בריצת 100 יארד שיא אישי חדש של 9.7 שניות. באליפות ארצות הברית שנערכה במילווקי, ויסקונסין ב-2 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.5 שניות וקבע בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.5 שניות ודורג במקום 12 בעולם. ב-3 ביולי הוא שיפר פעמיים את השיא עולמי בריצת 200 מטר משוכות (23.4 שניות ואחר כך 23.3 שניות). בתחרות שנערכה בנישינומיה, יפן ב-12 בספטמבר אותה שנה הוא קבע בריצת 110 מטר משוכות שיא אישי חדש של 14.3 שניות ודורג מקום חמישי בעולם.
1938
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1938 הוא זכה במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות. בתחרות שנערכה בקלן, גרמניה ב-20 באוגוסט אותה שנה הוא השווה את שיאו האישי בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.3 שניות ודורג במקום שישי בעולם.
1939
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה ב-25 בפברואר 1939 הוא זכה במדליית זהב בריצת 65 מטר משוכות בתוצאה של 8.4 שניות. באליפות ארצות הברית שנערכה בלינקולן, נברסקה ב-4 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.2 שניות בעזרת רוח גבית.
1940
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה מדיסון סקוור גרדן שבניו יורק, ב-24 בפברואר 1940 זכה טולמיך במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בריצת 70 יארד משוכות גבוהות בשיא עולם חדש של 8.4 שניות. חודש לאחר מכן, ב-31 במרץ הוא קבע בריצת 50 יארד משוכות נמוכות שיא עולם חדש של 6.0 שניות ובריצת 70 יארד משוכות גבוהות הוא השווה את שיאו העולמי.
1941
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה מדיסון סקוור גרדן, ב-22 בפברואר 1941 זכה טולמיך במדליית זהב בפעם השלישית ברציפות בריצת 70 יארד משוכות גבוהות בהשוואת שיאו העולמי של 8.4 שניות. שלושה שבועות לאחר מכן, בתחרות "לילות קולומבוס" שנערכה בקליוולנד, אוהיו ב-16 במרץ הוא קבע בריצת 45 יארד משוכות נמוכות שיא עולם חדש של 5.4 שניות, שיפור לשיא העולם הוותיק בן ה-40 שנים. נוסף לכך, הוא השווה בריצת 45 יארד משוכות גבוהות את שיא העולם בתוצאה של 5.6 שניות.
באוגוסט 1942, הוא החל לשרת כקצין בדרגת סגן בחיל האוויר של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
הנצחה
בשנת 2002 הונצח טולמיך ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט, מוזיאון המנציח יהודים שהגיעו להישגים ספורטיביים יוצאי דופן.
תומאס בקט
שנותיו הראשונות
תומאס בקט נולד בלונדון בתחילת המאה ה-12,ב-21 בדצמבר 1118 (או ע"פ מסורת מאוחרת יותר, ב-21 בדצמבר 1120), למשפחת סוחר בן המעמד הבינוני ממוצא נורמני. בנעוריו רכש השכלה נרחבת, בעיקר בתחום התאולוגיה, בין השאר באנגליה ופריז.
עם שובו מפריז, הצטרף לפמלייתו של ת'יאובלד, הארכיבישוף של קנטרברי, העומד בראש הכנסייה באנגליה. בשנת 1142 הלה שלח את בקט לבולוניה ולאוסר, שם השלים בקט את לימודיו התאולוגיים. כששב לאנגליה, כיהן כצירו של ת'יאובלד לרומא כמה פעמים ורכש את אמונו והערכתו; ת'יאובלד מינה אותו לארכידיאקון של קנטרברי, ולפרובוסט (מנהלן ראשי) של בוורלי.
בשנת 1155, בלחץ פטרונו ת'יאובלד, מונה בקט על ידי מלך אנגליה הנרי השני גם למשרה החשובה ורבת ההשפעה של לורד צ'נסלור, התפקיד השלישי בחשיבותו לאחר המלך וראש השרים. בתפקידו זה רכש את הערכתו של המלך והפך לאחד מיועציו הקרובים והמשפיעים ביותר. בנוסף לתפקידו המדיני הוטל על תומאס לשמש גם כמחנכו של בן המלך, הנרי הצעיר, והשניים פיתחו יחסי רעות הדוקים.
בקט הפגין נאמנות רבה להנרי, היה לידידו ואף נלחם בקרב לצדו. התנהלות זו, בנוסף לחיי פאר מנקרי עיניים, שעמדו בניגוד לתדמיתו כאיש כמורה, יחד עם המיסים שתבע מאנשי הכנסייה הכפופים לו, יצרו חיכוך מתמיד ותחושת מרירות בינו לבין הכמורה האנגלית.
לאחר מותו של הארכיבישוף ת'יאובלד ב-18 באפריל 1161 נבחר בקט, בהשפעתו הישירה של המלך, לתפקיד הארכיבישוף החדש וראש הכנסייה. הקדשתו למשרה נערכה ב-3 ביוני 1162.
תומאס כארכיבישוף
בניגוד לציפיותיו של הנרי, מאן בקט לשתף עמו פעולה באשר לתפקיד הכנסייה באנגליה. בקט נטש לחלוטין את סגנון חייו הקודם והחל לנהוג באורח חיים סגפני ומתנזר. הוא קיבל את השקפת עולמו של האפיפיור אלכסנדר השלישי, שדגלה בפטור מלא של הכנסייה מכפיפות לכל סמכות שיפוטית אזרחית, וחסינות מוחלטת לרכושה בפני שלטונות המדינה. ההיפוך הדרסטי בהשקפותיו של בקט גרם לשסע בינו לבין המלך, שביקש לחזק את כוח הסמכות של המדינה כלפי הכנסייה, ולהגביר את תלותה בה.
הקרע בין השניים הגיע לשיאו בשנת 1164 בעקבות ניסיונו של הנרי להעביר את חוקי קלרנדון, שורה של חוקים שנועדו להגביל את עצמאות הכנסייה, לנתק את הקשר הישיר בינה ובין האפיפיור ברומא, ובעיקר לאכוף חוקים אזרחיים על כמרים שפשעו ועברו על החוק - ולמנוע מהם להתגונן מפני האכיפה בחסות הכנסייה. הנרי זכה בהסכמתם של מספר רב של אצילים והגמונים אנגליים, אולם בקט סירב לאשר חוקים אלה, מה שגרר עימות גלוי ופומבי בינו ובין המלך.
תגובתו של הנרי לחוסר הצייתנות של בקט לא איחרה להגיע, והוא העמיד אותו לדין באשמה של אי ציות לסמכות המלך וניצול לא נאות של סמכויותיו כלורד צ'נסלור. בקט כפר בסמכותו של המלך לשפוט אותו, בהיותו איש כנסייה, ונמלט לצרפת, שם זכה להגנת האפיפיור אלכסנדר השלישי ושל מלך צרפת, לואי השביעי.
בקט שהה בצרפת כשש שנים, במהלכן המשיך להילחם בחוקי קלרנדון, תוך כדי איום בשימוש בחרם דתי על המלך האנגלי. זה מצדו, רדף משפטית את תומכיו וידידיו של תומאס באנגליה. ביולי 1170, בהשפעתו של אלכסנדר השלישי ולאחר מאמצים דיפלומטיים רבים, נפגשו בקט והנרי בצרפת והתפייסו. בקט הורשה לחזור לאנגליה ולתפוס את תפקידו מחדש. עם זאת, פיוס זה לא הצליח לפתור את המחלוקת הבסיסית בין השנים בנוגע ליחסי הכנסייה והמדינה והמתח בין בקט למלך נשאר על כנו.
ההתנקשות בחייו של תומאס ותוצאותיה
חזרתו של בקט לאנגליה לא הביאה לרגיעה בינו ובין המלך. התסכול הממושך של הנרי מתומאס שהתעמת עמו, הפעם על נושא הכתרת בנו, הנסיך הנרי הצעיר, שלא על ידי בקט אלא על ידי כמרים אחרים אותם הוא נידה, גרם לו להתבטא בפומבי בחריפות נגדו: "מי יפטור אותי מהכומר הטורדני הזה?" מילות ההסתה של המלך ששהה בנורמנדי הובנו כפשוטן על ידי קומץ מאנשי חצרו, שראו בהן הוראה ישירה לנקוט באמצעים אלימים נגד בקט. הם נסעו לאנגליה, שם התנקשו בחיי בקט ורצחוהו בקתדרלת קנטרברי ב-29 בדצמבר 1170. ייתכן שהנרי התכוון שכך יקרה, אך בהמשך - בעקבות השערורייה שפרצה, בחר להכחיש זאת; ואולם, הדעה הרווחת בין רוב ההיסטוריונים היא שהנרי מעולם לא התכוון להורות על רציחתו של בקט.
היו אשר היו כוונותיו של הנרי, האבירים רג'ינלד פיצורס, יו דה מורביל, ויליאם דה טרסי וריצ'רד לה ברטון, הסיקו מדבריו שיש לרצוח את בקט.
דמותו של תומאס בקט בתרבות המערב
רציחתו של בקט ודבקותו בעקרונותיו עיצבה את דמותו בעיני המאמינים הנוצרים בכל אירופה כקדוש מעונה. הוא הוכרז כקדוש על ידי האפיפיור אלכסנדר וכיום הוא נחשב כקדוש הפטרון של הכמורה הקתולית שאינה נזירית.
מקום קבורתו של בקט היה אחד ממוקדי הצליינות החשובים והפופולריים ביותר באנגליה עד פירוק המנזרים בשנת 1538. מסעי צליינות אלה משתקפים ביצירתו של ג'פרי צ'וסר "סיפורי קנטרברי" שנכתבה במהלך המאה ה-14. סיפור המסגרת של יצירה זו מתאר חבורה מגוונת וצבעונית של צליינים העולים לקברו של בקט.
נבחרת גביע הפדרציה של בלארוס
נבחרת גביע הפדרציה של בלארוס היא נבחרת הטניס של בלארוס המשחקת בגביע הפדרציה העולמי ומורכבת משחקניות הטניס הבכירות שלה.
הנבחרת משחקת בגביע הפדרציה החל משנת 1994. בשנת גביע הפדרציה היא לראשונה העפילה לבית עולמי עליון. בשנת 2017 העפילה הנבחרת לגמר גביע הפדרציה והפסידה בגמר 3-2 לנבחרת גביע הפדרציה של ארצות הברית.
נכון לשנת 2022 שיחקה אוסטרליה מאז תחילת השתתפותה בגביע הפדרציה 105 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 72 מפגשים.
. נכון לשנת 2022 הנבחרת נפסלה מהשתתפות בעקבות מלחמת רוסיה-אוקראינה.
אליפות וימבלדון 1977
אליפות וימבלדון 1977 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-20 ביוני והסתיימה ב-2 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
ג'סו
ג'סו הוא צבע בסיס המשמש לאמנות, המבוסס על סידן פחמתי. קיימות מספר נוסחאות לייצור ג'סו: הוותיקה יותר נמצאת בשימוש מספר מאות שנים ומורכבת מסידן פחמתי ודבק חיות, העשוי מעורות ארנבות; הנפוצה ביותר החל מהמאה ה-20 היא ג'סו אקרילי, בו הוחלף דבק הארנבות בשרף אקרילי כלשהו (על פי רוב לטקס) עם תוספת צבען (לרוב לבן טיטניום). שתי הנוסחאות יוצרות צבע, שבמשיחה על משטח מתייבש במהירות לגוון לבן חזק. עם זאת, קיימות גרסאות של ג'סו בכל גוון נדרש, על ידי החלפת הצבען המוסף.
אליפות וימבלדון 1977
בטי שטוב מהולנד השתתפה ב-3 גמרים אך לא זכתה באף תואר.
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
ג'סו
מקור השם
ג'סו הוא תעתיק מהמילה האנגלית Gesso, שהושאלה מאיטלקית, בה משמעותה "גיר לוח". משמעות זו דומה למילה היוונית Gypsum, שבאה לתאר חומר דומה מאוד, המורכב מדבק חיות וגבס במקום סידן פחמתי. כיום באיטלקית המונח משמש גם לתיאור המחצב גבס.
האקדמיה ללשון העברית טרם העניקה שם עברי לג'סו, ולפיכך משתמשים בתעתיק המילולי בעברית.
אליפות וימבלדון 1977
הפרסים
סך הפרסים באליפות היה £222,540
ג'סו
שימוש
ג'סו משמש על מנת להכין משטחי ציור לצביעה. מרקמו גרעיני מספיק על מנת לתפוס את הצבע מהמברשת, אך חלק דיו על מנת שמרקם הציור לא ייפגם. הגמישות של הג'סו מסייעת לציור שעליו להתמודד עם שינויי לחות וטמפרטורה. על פי רוב, ציורי שמן וטמפרה בוצעו על משטח מכוסה ג'סו באופן מסורתי.
אליפות וימבלדון 1977
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
ג'סו
שימוש
נהוג להכין לוח כמשטח ציור במספר שכבות ג'סו, בתהליך ארוך והדרגתי, טרם הציור עליו. הכנת קנבס לציור דורשת משיחת ג'סו, אך תהליך ההכנה מהיר יותר.
אליפות וימבלדון 1977
תחרות הגברים
במשחק הגמר, ביורן בורג משוודיה נפגש עם ג'ימי קונורס מארצות הברית וניצח אותו ב-5 מערכות.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 12 טניסאיות זכו לדירוג:
ג'סו
שימור
אחת המחלוקות שהתעוררו עם הגעת הג'סו האקרילי הוא החשש כי החומציות של צבעי השמן תאכל את שכבת הבסיס במרוצת השנים. חשש זה מעולם לא בוסס במחקר מדעי. אף על פי כן, משתמשים מספר ציירי שמן בג'סו המורכב מדבק ארנבות מחשש שימור העבודות למאות הבאות.
אליפות וימבלדון 1977
תחרות הנשים
במשחק הגמר וירג'יניה וייד מבריטניה נפגשה עם בטי שטוב מהולנד וניצחה אותה ב-3 מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 8 זוגות דורגו:
במשחק הגמר רוס קייס וג'ף מסטרס מאוסטרליה נפגשו עם הזוג האוסטרלי הלא מדורג ג'ון אלכסנדר ופיל דנט וניצחו אותם ב-5 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. מנצחות תחרות 1976 השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. 8 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר הלן גורלי (אוסטרליה) וג'ואן ראסל (ארצות הברית) הלא מדורגות שיחקו נגד מרטינה נברטילובה (ארצות הברית) ובטי שטוב (הולנד) וניצחו אותן ב-2 מערכות.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 1976 רק פרנסואגז דור (צרפת) השתתפה בתחרות זו. 4 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר בוב יואיט וגריר סטיבנס מדרום אפריקה שלא היו מדורגים שיחקו נגד פרו מקמילן מדרום אפריקה ובטי שטוב מהולנד וניצחו אותם ב-3 מערכות.
ישראל באליפות וימבלדון
פאולינה פלד בסיבוב הראשון של תחרות נשים ניצחה את מריה פינטרובה מצ'כוסלובקיה. בסיבוב השני היא שיחקה נגד ריינל פוקס מארצות הברית והפסידה בשתי מערכות. בתחרות זוגות נשים היא שיחקה לצד פלורנצה מיכאי מרומניה והזוג הודח בסיבוב הראשון.
מגדל אזאדי
מגדל אזאדי (בפרסית: برج آزادی, "בורג'-י אזאדי", מילולית: "מגדל החירות") הוא מונומנט בכיכר אזאדי שבטהראן, המסמל את שער הכניסה אל העיר.
היסטוריה
המבנה הוקם ב-1971 לכבוד חגיגות 2500 שנים לאימפריה הפרסית על ידי מוחמד רזא שאה פהלווי. הוא נקרא תחילה "מגדל שַהְיַאד" (برج شهیاد) לכבוד מלכי פרס ונועד לפאר את הישגיה של שושלת פהלווי, אך שמו שונה ל"מגדל החירות" (אזאדי) בשנת 1979, לאחר המהפכה האיראנית.
האדריכל, חוסיין אמאנאת, שתכנן את המבנה לאחר שזכה בתחרות, הוא בן הדת הבהאית אשר אחראי גם לתכנון של שלושה מבנים במרכז הבהאי העולמי בחיפה. בשל דתו, הנרדפת כיום על ידי ממשל האיית'לות, הוא מתגורר בקנדה.
תכנונו האדריכלי של המגדל משלב אלמנטים של הבנייה הסאסאנית ואדריכלות אסלאמית ומדמה מוטיבים של מזבח זורטואסטרי, דתה של האימפריה הפרסית הקדומה. גובהו 50 מ' והוא מחופה כולו בשיש.
תרשים המגדל הופיע בגב שטר של 200 ריאל בשנת 1974. מספר אנשי דת טענו כי הכוכבים המשושים ברקע דומים מדי למגן דוד, והשטרות הוחלפו ברקע של כוכבים בעלי 12 קודקודים.
רודולף גוטשלק
רודולף גוטשלק (1901 – 1987) היה מוותיקי עורכי הדין בחיפה. בשנת 1942, בתקופת מאתיים ימי החרדה, השתתף בחפירת הביצורים על הר הכרמל שנועדו למטרת הגנה על היישוב מפני פלישת הנאצים לארץ ישראל וקיבלו לימים את הכינוי "מצדה על הכרמל".
ביוגרפיה
רודולף גוטשלק נולד בעיר ברנבורג שבמזרח גרמניה, למד משפטים ונשא תואר דוקטור למשפטים. לאחר עליית הנאצים לשלטון עלה בשנת 1934 לארץ ישראל.
ב-26 באפריל 1937 נערך טקס בו הצטרפו 12 עורכי דין חדשים וד"ר גוטשלק ביניהם להסתדרות עורכי הדין (הגוף שקדם ללשכת עורכי הדין). החברים החדשים הוצגו בפני ריצ'רד ג'וזף מנינג שופט בית המשפט העליון המנדטורי. בזאת החלה דרכו של ד"ר גוטשלק כעורך דין בארץ ישראל.
לאחר שהוסמך עבד ד"ר גוטשלק במשרדו של עורך הדין מקס זליגמן ובהמשך עבר לחיפה. הוא עסק במשפט אזרחי ובמרוצת הזמן היה לאחד מעורכי הדין הבכירים בחיפה. בשנות חיו האחרונות היה דיין בית הדין המשמעתי הארצי של לשכת עורכי הדין.