cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנה פרבל
לימודים וקריירה
פרבל גדלה בגטינגן, גרמניה. לאחר סיום התיכון החלה ללמוד פיזיקה בפרייבורג אים ברייסגאו אך לא סיימה את התוכנית. במקום זאת היא נרשמה לתוכנית אסטרונומיה באוסטרליה, שם קיבלה תואר דוקטור באסטרונומיה ממצפה הר סטרומלו של האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה בקנברה. מלגת פוסט-דוקטורט של וו.ג'י מקדונלד הביאה אותה לאוניברסיטת טקסס באוסטין בשנת 2006, שם המשיכה את לימודיה.
מ-2009 עד 2011, הייתה פרבל עמיתת פוסט-דוקטורט של קליי במרכז הרווארד-סמיתסוניאן לאסטרופיזיקה בקיימברידג', מסצ'וסטס.
אמטופיליה
אין לבלבל אמטופיליה עם התנהגויות דומות, כגון בולימיה נרבוזה.
אנה פרבל
לימודים וקריירה
בשנת 2012 עברה פרבל למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, בשנת 2018 קודמה למעמד פרופסור חבר עם קביעות ובשנת 2022 קודמה לפרופסור מן המניין.
תחום עיסוק ותגליות
בשנת 2005 גילתה פרבל את הכוכב HE 1327-2326, שהוא הכוכב החסר ביותר בברזל, הנובע מתקופה קצרה מאוד לאחר המפץ הגדול. בשנת 2007 היא גילתה את כוכב הענק האדום HE 1523-0901, שגילו כ-13.2 מיליארד שנים. שניהם בין הכוכבים העתיקים ביותר הידועים בשביל החלב. בשנת 2014 היא דיווחה עם מחברים אחרים על גילוי הכוכב SMSS J031300.36-670839.3 בקבוצת הכוכבים הדרומית. Aquatic Minor הוא שייך כנראה לדור השני של כוכבים שנוצרו זמן קצר לאחר לידת הקוסמוס לפני 13.7 מיליארד שנים.
בשנת 2019, היא ועמיתיה הדגימו ריכוזי אבץ גבוהים יחסית של כ-80 אחוז מתכולת הברזל בכוכב HE 1327-2326 על ידי תצפיות באמצעות ספקטרוגרף המקור הקוסמי (COS) של טלסקופ החלל האבל בטווח UV. זו הייתה אינדיקציה לסופרנובות א-סימטריות במהלך קריסת הכוכבים הראשונים (אוכלוסייה (III ששחררו לאחר מכן יסודות כבדים לחלל שמסביב בסילונים, ובכך נמלטו מהחור השחור שנוצר במהלך הקריסה ואף הופצו לגלקסיות שכנות. היסודות הכבדים שימשו נוזלי קירור וקידמו היווצרותם של כוכבי דור שני (קטנים יותר) כגון HE 1327-2326 בגלקסיות שכנות ללא היווצרות כוכבים. פרופסור פרבל חיברה יותר מ-120 מאמרים בכתבי עת שונים, ביניהם טבע (Nature). היא גם מפיצה מדע לציבור באמצעות הרצאות פומביות קבועות, מאמרים במגזינים וראיונות. כמן כן, הוציאה ספר מדע פופולרי "חיפוש אחר הכוכבים העתיקים: שרידים עתיקים מהיקום המוקדם" (הוצאת אוניברסיטת פרינסטון).
משפט הקופים (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
כל האור שאיננו רואים (סדרת טלוויזיה)
כל האור שאיננו רואים (באנגלית: All the Light We Cannot See) היא מיני סדרת דרמה בבימויו של שון לוי בהפקת נטפליקס. הסדרה מבוססת על הרומן זוכה פרס פוליצר מאת אנתוני דואר באותו שם, ומככבים בה אריה מיה לוברטי, מארק ראפלו, לואיס הופמן ויו לורי. הסדרה בת ארבעת הפרקים עוקבת אחר סיפורה של מארי-לור, נערה צרפתייה עיוורת וחייל גרמני בשם ורנר, שדרכיהם מצטלבות בצרפת הכבושה במהלך מלחמת העולם השנייה.
עלילה
עלילת הסדרה מתארת חייהם של שני בני נוער בשיאה של מלחמת העולם השנייה, מארי-לור, נערה צרפתייה עיוורת וורנר פניג, נער גרמני שאולץ להתגייס ולהילחם למען המשטר הנאצי.
הפקה
במרץ 2019, נטפליקס וחברת ההפקות "21 Laps Entertainment" רכשו את הזכויות לפיתוח סדרת טלוויזיה מוגבלת לעיבוד הרומן עם שון לוי, דן לוין וג'וש בארי. בספטמבר 2021, פורסם כי נטפליקס נתנה להפקה אישור להפיק סדרה המורכבת מארבעה פרקים, כאשר סטיבן נייט כותב את התסריט ולוי יביים את כל הפרקים.
ליהוק
בדצמבר 2021, פורסם שאריה מיה לוברטי לוהקה לתפקיד מארי-לור.
בינואר 2022, פורסם כי מארק ראפלו ויו לורי לוהקו לתפקיד ראשי. רפאלו יגלם את דניאל לבלנק, ולורי יגלם את אטיין לבלנק.
בפברואר 2022, פורסם כי לואיס הופמן, לארס אידינגר ונל סאטון לוהקו לסדרה.
אבא מרי בן יצחק
רבי אַבָּא מָרִי בֶּן יִצְחָק מסן-ז'יל היה רב בן יהדות פרובנס במאה ה-12, נשיא הקהילה היהודית בעירו ומקורבו של דוכס טולוז, רמון החמישי. יש הסבורים כי בנו הוא רבי יצחק בן אבא מרי, "בעל העיטור".
כל האור שאיננו רואים (סדרת טלוויזיה)
ליהוק
במרץ 2022 פורסם כי המלחין ג'יימס ניוטון הווארד יכתוב את הפרטיטורה המוזיקלית לסדרה.
אבא מרי בן יצחק
ביוגרפיה
לא נודעו פרטים על קורות חייו של רבי אבא מרי בן יצחק. הוא נודע מתיאוריו של בנימין מטודלה, שביקר בעירו סן-ז'יל בסביבות שנת 1160 ומצא בה קהילה יהודית יפה ובה כמו מאה חכמים "... ושם הנשיא רבי אבא בר מארי בר רבי יצחק והוא פקיד השלטון". אבא מארי היה מקורבו של רוזן טולוז רמון החמישי  שזכה לכינוי "רמון הטוב" בפי יהודי פרובנס בני זמנו בשל יחסו אליהם. רמון החמישי מינה יהודים שונים לשרים ופקידים ברוזנות, אחד מהם היה אבא מרי בן יצחק.
היינריך גרץ שיער כי אבא מרי היה אביו של רבי יצחק בן אבא מרי הידוע על שם חיבורו ההלכתי, ספר העיטור, אך חוקרים אחרים ערערו על קביעה זו. היינריך גרוס כתב שאבא מרי בן יצחק מסן-ז'יל לא היה אביו של בעל העיטור. הרב מאיר יונה ברנצקי, מהדיר ספר העיטור, סבר כי שם אביו של בעל העיטור לא היה "אבא מרי", וכי אזכור השם "אבא מארי" כאביו, הוא כינוי ארמי של בן לאביו, במשמע "אבי מורי". הוא מביא סימוכין לכך ששם אבי בעל העיטור היה כנראה אברהם, אך גם לדעתו אפשר שאכן היה אבא מרי אביו של בעל העיטור שכן גם בכתבים קדומים, כמו ספר "המנהיג", שמזכיר את "קרובי רבי יצחק בן הרב אבא מרי", מוזכר השם אבא מרי כשמו הפרטי של אבי בעל העיטור.
פילטרים יפים
פילטרים יפים הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן, ביחד עם הזמר-יוצר הישראלי עדן חסון. השיר יצא לאור ב-4 בדצמבר 2021, על ידי חברות התקליטים ארומה מיוזיק ושרית הפקות, כסינגל מתוך אלבום האולפן השישי של בן זקן עם או בלי לאהוב. הוא נכתב על ידי תמר יהלומי, יונתן קלימי, טליסמאן וגלעד "מארקו" מרקוביץ' והופק על ידי יהלומי וקלימי גם כן.
"פילטרים יפים" הוא הדואט השני שבן זקן וחסון הקליטו, כאשר הקודם, "שונה מהנוף", יצא לאור בשנת 2019.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי תמר יהלומי, יונתן קלימי, טליסמאן וגלעד "מארקו" מרקוביץ' והופק על ידי יהלומי וקלימי גם כן. בישראל היום פורסם ש"פילטרים יפים" הודלף טרם יצא לאור באופן רשמי והועלה לרשתות הסטרימינג השונות. במעריב הפנו כלפי "פילטרים יפים" ביקורת חיובית, תוך שציינו לשבח את השילוב בין השניים.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-60,000 השמעות.
וידאו קליפ
האודיו הרשמי של השיר פורסם ב-4 בדצמבר 2021, ביום יציאתו של "פילטרים יפים" כסינגל. הוא הועלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן. לאורכו של האודיו, ניתן לראות את המילים של השיר, תוך שביניהן שולבו סצנות שונות המבטאות את אותן המילים. לאורכו של האודיו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל.
נכון לדצמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-2 מיליון צפיות.
היסטוריה עירונית ואזורית
היסטוריה עירונית ואזורית הוא תחום המחקר, הלימוד, והעיון הבוחן את ההיסטוריה של ההתיישבות האנושית, את תהליך העיור, ואת אופיים ההיסטורי של ערים, עיירות, כפרים, מבנים, שכונות ורחובות. הגישה בדיסציפלינה זאת היא לרוב רב-תחומית, וחוצה גבולות לתחומים נוספים כגון: היסטוריה חברתית, היסטוריה אדריכלית, היסטוריה עסקית, סוציולוגיה עירונית, גאוגרפיה עירונית, וארכאולוגיה. העיור והתיעוש היו נושאים פופולריים עבור היסטוריונים של המאה ה-20 הקשורים לעיתים קרובות למודל מודרניזציה מרומזת, או לשינוי של חברות מסורתיות כפריות.
בארצות הברית משנות ה-70 ועד לשנות ה-90 החלו רבות מ-המונוגרפיות המחקריות המשפיעות ביותר כאחת מ-140 עבודות הדוקטורט באוניברסיטת הרווארד שנכתבו על ידי החוקרים ארתור שלזינגר האב (1888-1965) או אוסקר הנדלין (1915-2011). התחום צמח במהירות לאחר 1970 והפך מתחום מחקרי לתחום של לימוד ו-עיון לאחר שנת 2000 מה שהוביל חוקר בולט אחד: סטפן טרנסטרום שציין כי ההיסטוריה העירונית ככל הנראה עוסקת במחקר הערים, או עם תושבי עיר, או באירועים שהתרחשו בערים, עם עמדות כלפי ערים - מה שגורם לתהייה כי מה יש לא לתחום זה להציע ולעורר עניין.
עונת 1957/1958 בליגת המשנה ההולנדית
עונת 1957/1958 הייתה העונה השנייה של ליגת המשנה ההולנדית, שהיא הליגה ההולנדית השנייה. בסיום עונה זו וילם II וסכוונינגן העפילו לליגה הראשונה, דלפט הולנדיה וא.ד.או הארלם נשרו לליגה השלישית.
עבדאללה בן ג'עפר
עבדאללה בן ג'עפר בן אבי טאלב (בערבית: عبد الله بن جعفر بن أبي طالب) היה אחד מהצחאבה, אחיינו של האימאם עלי בן אבי טאלב, ואחיו למחצה של מוחמד בן אבי בכר (אנ'). בקרב הגמל, נלחם לצדו של האימאם עלי.
משפחתו
עבדאללה היה בנם של ג'עפר בן אבי טאלב ואסמאא בנת עומיס (אנ'). הוא נשא את זינב בנת עלי לאישה, ונולדו להם ארבעה בנים ובנת אחת: עלי, עבאס, עון, מוחמד, ואום כולת'ום. לפי מקורות שונים, היו לעבדאללה עשרים ילדים מנשים שונות, כולל חמשת הילדים מזינב בנת עלי. לאחר פטירתה של זינב, התחתן עבאללה עם אחותה, אום כולת'ום בנת עלי (אנ').
בקרב כרבלא
עבדאללה בן ג'עפר לא השתתף בקרב כרבלא, אך תמך בצד של חוסיין בן עלי ואהל אל-בית. מסופר שהוא אמר "לא יכולתי לתמוך בחוסיין בן עלי בכרבלא, אך שני הבנים שלי עשו זאת".
אישיותו
עבדאללה בן ג'עפר מתואר כאדם שאהב להאזין למוזיקה, ואף תמך בזמרים בני תקופתו. הוא מתואר כאדם אצילי, נבון, קפדני, צנוע ונדיב. הוא היה מכונה "בחר אל-ג'וד", שמשמעותו "ים הנדיבות". מספרים שהוא היה כל כך נדיב, עד כדי כך שפעם אחת הוא אפילו נתן לצדקה את הבגדים שהוא לבש.
חיים מאדאר
הרב צבי חיים מאדאר(1933 – 3 בדצמבר 2004) היה שוחט, סופר סת"ם, מורה, פוסק ורבה הראשי של תוניסיה.
ביוגרפיה
נולד בג'רבה שבתוניסיה בשנת 1933 (י"א באדר ה'תרצ"ג) לדיאמנטה (תיתה) סעדון (אחותו הגדולה של הרב בוגיד חנינא סעדון) ולרב צמח מאדאר. בילדותו למד מקרא אצל הרב רפאל כדיר צבאן, ובהמשך למד תלמוד אצל הרב שאול מקיקץ שלי. למד פסיקה אצל הרב שלמה מאזוז, וכן אצל הרב כמוס הכהן והרב רחמים חי חויתה הכהן.
בצעירותו למד את מקצוע השחיטה אצל הרב יוסף חדאד, ואת הלכות השחיטה וטריפות למד אצל הרב חויתה סופר, ובגיל 20 החל לשמש כמורה לתלמידים בבית הכנסת "רבי מנחם חורי".
בגיל 25 נישא לחותה, בת רב בוגיד סעדון (אחי אמו), לימים רבה של ג'רבה, ויחד נולדו להם שני ילדים. לפרנסתו עסק בתקופה זו בשחיטה ובכתיבת סת"ם, וכן היה מעבד עורות קלף וגויל, ומייצר בתי תפילין ודיו לכתיבה.
בשנת 1962 (ה'תשכ"ב) התאלמן מאשתו, שנפטרה לאחר מחלה ממושכת. בשנת 1967 (ה'תשכ"ז) נישא בשנית, בעיר זרזיס, לפרטונה בת הרב בועז חדאד, להם נולדו שבעה ילדים. בין השנים 1960–1967 (ה'תש"ך - ה'תשכ"ז) שימש כמורה בישיבה בבית הכנסת "רבי אברהם חדאד", בשנת 1969 (ה'תשכ"ט) חזר ללמד בבית הכנסת "רבי מנחם חורי" למשך כשנה, ומשם המשיך לשמש כמורה ברובע הגדול של ג'רבה עד לשנת 1972 (ה'תשל"ב).
לאחר פטירת רבה של תוניסיה, רב פראג'י ווזאן, בשנת 1985 (ה'תשמ"ד), התבקש הרב מאדאר לעבור לתוניס הבירה כדי למלא את מקומו. הוא הסכים להיכנס לתפקיד רק למשך תקופת ניסיון, בעיקר בשל אי רצונו לעזוב את ג'רבה על רקע היעדר חינוך יהודי הולם בתוניס עבור ילדיו. לשם כך השאיר את משפחתו בג'רבה, ונסע לתוניס לתקופת ניסיון, שבסופה הוזמן למשכנו של חביב בורגיבה, נשיא תוניסיה, ושם השתכנע סופית לכהן במשרה. הכתרתו הרשמית לתפקיד רבה של תוניסיה נערכה בט"ו בשבט ה'תשמ"ה, והוא כיהן בתפקיד במשך כ-20 שנים.
הלך לעולמו בבית החולים שערי צדק לאחר מחלה ב-3 בדצמבר 2004 (כ' בכסלו ה'תשס"ה).
אפרוג'ק
ניק ואן דה וול (באנגלית: Nick van de Wall, נולד ב-9 בספטמבר 1987) הידוע בעיקר בשם הבמה שלו אפרוג'ק (Afrojack) הוא תקליטן ומפיק מוזיקלי ממוצא הולנדי.
קריירה
אפרוג'ק נולד וגדל בעיר ספייקניסה שבהולנד.
בשנת 2011, דורג אפרוג'ק במקום השביעי ברשימת התקליטנים הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", בשנת 2012 ירד בדירוג כאשר דורג במקום התשיעי, בשנת 2013 נשאר באותו מיקום ובשנת 2014 דורג במקום השנים עשר. בשנת 2015 עלה למקום השמיני.
אלבום הבכורה של אפרוג'ק הנקרא "Forget The World" יצא ב-19 במאי 2014. הסינגל הראשון היה "As Your Friend" שהיה שיתוף פעולה עם כריס בראון. לאחר מכן יצא השיר "The Spark" אשר שימש כסינגל השני מהאלבום. ב-3 בפברואר 2014 יצא הסינגל השלישי שהיה "Ten Feet Tall", אחריו יצא הסינגל "Do or Die" אשר היה גרסת רמיקס לשיר של הלהקה "30 Seconds to Mars". הסינגל החמישי מהאלבום שוחרר ב-17 באפריל והיה "Dynamite".
ב-17 במרץ 2015 שוחרר הלהיט "Hey Mama" של דייוויד גטה ובו שותף אפרוג'ק (יחד עם ניקי מינאז' וביבי רקסה). ב-27 ביולי שחרר את המיני-אלבום "NLW" תחת שם הבמה NLW, איתו שחרר מאז מספר שירים נוספים.
ב-31 באוגוסט 2018 שוחרר המיני-אלבום "Press Play" והוא סימן חזרה לסגנון ה"דאץ' האוס" (האוס הולנדי, מעין שילוב בין אלקטרו האוס לפרוגרסיב האוס) אשר אפרוג'ק נחשב לאחד ממייסדיו והמפיק המפורסם ביותר שלו. שם המיני-אלבום הוא רמיזה לביקורת על תקליטנים לפיה כל עבודתם היא ללחוץ על כפתור ה-Play.
אפרוג'ק מנהל חברת תקליטים בשם "Wall Recordings" ובה מככבים שמות כגון Apster ו-D-wayne. החברה החלה ב-2007 כחברת בת של Spinnin' Records עד ל-2016 אז פעלה באופן עצמאי לתקופה מסוימת, והחל מ-2017 היא חברת בת של Armada Music.
אפרוג'ק הופיע מספר פעמים בישראל. בשנת 2012 ביטל את הופעתו ברגע האחרון במסיבת ראש השנה בגני התערוכה בתל אביב עקב מחלה, אך חזר כפיצוי לצמד הופעות בהאומן 17. מאז הופיע בישראל פעמיים נוספות, ב-2015 בפארק הירקון וב-2018 בהאנגר 11.
כרמן נבל
כרמן נבל (בגרמנית: Carmen Nebel; נולדה ב-24 ביולי 1956) היא מנחת טלוויזיה גרמנייה.
ביוגרפיה
נבל נולדה בסקסוניה. היא למדה פדגוגיה, גרמנית ואנגלית באוניברסיטת הומבולדט של ברלין.
לאחר לימודיה החלה לעבוד בטלוויזיה הציבורית של מזרח גרמניה "Deutscher Fernsehfunk". ב-1989 הנחתה את תוכנית כישרונות הצעירים "Sprungbrett". לאחר סתיו העמים עבדה עבור ARD.
מ-1994 ועד 2003 הנחתה את תוכנית השלאגר "Feste der Volksmusik".
מ-1992 ועד 1995 הכריזה על תוצאות הניקוד של גרמניה באירוויזיון. היא הנחתה את התחרות לבחירת נציג גרמניה באירוויזיון 1992 שנערך במאלמה, שנקראה "שיר עבור מאלמה" (Ein Lied für Malmö).
היא זכתה במספר פרסים על עבודתה, ובין היתר זכתה בפרס "Goldene Kamera", טקס פרסי טלוויזיה גרמני. בשנת 2009 קיבלה אות מטעם מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
היא מתגוררת בברלין.
אמנות הלם
אמנות הלם (באנגלית: Shock art) היא אמנות עכשווית המציגה דימויים מטרידים הגורמים לתגובת הלם וזעזוע. תומכיה של צורת אמנות זו טוענים שהיא מהווה סוג של מחאה חברתית, בעוד מבקריה טוענים שהיא חסרת ערך אמנותי.
לאמנות הלם יש ערך שיווקי רב, ויצירות מסוג זה זוכות לעיתים קרובות לחשיפה גבוהה בכלי התקשורת ונמכרות במחיר גבוה. עם זאת, כתבי עת לאמנות מצאו שהסקירה התקשורתית היא בעלת אורך חיים קצר, ותערוכות אמנות מסורתיות משכו קהל רב יותר לאורך זמן.
בסקירה של תערוכה בשם "" משנת 1997 נכתב: "שם התערוכה מעיד על אופיה הנועז. כשהוצגה התערוכה בלונדון ובניו יורק היא הייתה למקור נמרץ לחילוקי דעות ולמהומה, והצליחה לעורר כמה שאלות ועימותים רציניים בנוגע לתפקיד ולמקום האמנות בחברה בשנים האחרונות של המאה העשרים."
היסטוריה
בתולדות האמנות ידועים מקרים רבים של אמנים שערערו על הצבת גבולות חברתיים, ולעיתים קרובות יצרו יצירות אמנות בנושאים שנחשבו בגדר טאבו יחסית לתקופתם.
יצירות האמנות הראשונות בתחום הציור ששברו את המסורת האסתטית המקובלת הן "מקורו של העולם" של גוסטב קורבה (1866), "הצעקה" של אדוורד מונק (1893) והעלמות מאביניון של פיקאסו (1907).
בתחום הפיסול, הפסל "מזרקה" של מרסל דושאן מ-1916 נחשב ליצירה הראשונה של אמנות הלם. היצירה מורכבת ממשתנה עשויה חרסינה לבנה, עליה חתם דושאן את שמו של יצרן המשתנה.
מגמה מקבילה הייתה "רדוקציוניזם אמנותי": אמנות מופשטת המצמצמת באופן קיצוני את השימוש בצורות או צבעים. אחת העבודות הראשונות בסוגה זו היא "לבן על לבן" של קזימיר מלביץ' (1918).
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 שולבו באמנות הלם מוטיבים אירוניים או קיטשיים, למשל בעבודותיו של אנדי וורהול, וכן התרחב בהן העיסוק בפוליטיקה, דת, מיניות והפרשות גוף.
דוגמאות בולטות
"מזרקה", מתקן משתנה שהוצג בשנת 1917 בתערוכה של מרסל דושאן, אחד היוצרים הראשונים של אמנות הלם. בסקר שנערך בקרב 500 אמנים ומבקרים היצירה הוגדרה "אחת המשפיעות ביותר על האמנות המודרנית."
"", יצירת אמנות של פיירו מנזוני משנת 1961, מורכבת מ-90 קופסאות פח קטנות, שכל אחת מכילה 30 גרם צואה. בשנת 2007 נמכרה בסותבי'ס פחית תמורת 124,000 אירו, ובשנת 2015 נמכרה פחית נוספת בכריסטי'ס תמורת 182,500 ליש"ט. "תיאטרון אורגיות המסתורין", מיצג של הרמן ניטש (1966) המשלב מוזיקה וריקודים סביב חלקי גופות של בעלי חיים.
“Shoot”, מופע משנת 1971 של כריס ברדן, בו חבר יורה לעבר זרועו באקדח ממרחק של 3.5 מטר.
"מסיבת ארוחת הערב", תערוכה משנת 1979 של ג'ודי שיקגו המציגה שולחן ערוך לארוחת ערב של נשים מפורסמות. היצירה הייתה שנויה במחלוקת כי בכל צלחת הונח פרפר בצורת נרתיק נשי.
"Piss Christ", יצירה משנת 1987 של אנדרס סראנו, תצלום של ישו הצלוב שקוע בכלי זכוכית ובו שתן של האמן.
"חוסר היתכנותו הגשמית של המוות במוחו של אדם חי" (1992), יצירתו של דמיאן הירסט בה מוצג כריש טיגריסי מת משומר בפורמלדהיד במיכל זכוכית ופלדה.
"פולחן האמגושים" (1996), יצירתו של גוטפריד הלנוויין בה מצויר אדולף היטלר כתינוק בדמות ישו.
"המיטה שלי", יצירה של טרייסי אמין משנת 1998 המציגה את מיטתה, מכוסה במצעים מלוכלכים ומוקפת בפסולת הכוללת תחתונים מוכתמים בדם וסת.
"הלנה: בלנדר דגי הזהב", יצירה של מרקו אווריסטי משנת 2000 בה מוצגים דגי זהב חיים בתוך בלנדר, וצופי התערוכה יכולים ללחוץ על כפתור ולהפעילו.
"מי רצח את אובמה?", סדרת חולצות אמנות מחאה של האמן הישראלי דורון בראונשטיין שעוררה זעם, אלימות והלם בניו יורק, בה היא הוצגה ב-2008, וברחבי העולם.
"קקי במקום דם", יצירתה של נטלי כהן וקסברג (2014), סרטון שבו האמנית וחברתה עושות את צרכיהן על כ-40 דגלים של מדינות שונות בעולם, בהם גם דגל ישראל והדגל הפלסטיני, על רקע צלילי יצירה מוזיקלית של פרדריק שופן.
"קינג ביבי", יצירה של האמן איתי זלאיט מדצמבר 2016, פסל מוזהב בגובה 4.5 מטרים בדמותו של ראש הממשלה בנימין נתניהו שהוצב בכיכר רבין בתל אביב, על פי דימוי "עגל הזהב". לאחר כמה שעות הופל הפסל, וזלאיט פינה אותו מהכיכר. בדצמבר 2020 הציב זלאיט את הפסל "גיבור ישראל" בכיכר צרפת בירושלים, במקום בו נערכו באופן קבוע הפגנות המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש. כעבור שעות ספורות פונה הפסל על ידי העירייה.
"" (2019) מאת מאוריציו קטלאן, יצירה שהורכבה מבננה מודבקת לקיר בסרט דביק. שתי גרסאות של היצירה נמכרו ב-120,000 דולר.
"דיווה" (2020), פסל סביבתי של האמנית הברזילאית ג'וליה נוטרי בדמות נרתיק נשי המוצב על צלע גבעה במדינת פרנמבוקו בברזיל. הפסל, בגודל 108 מטר, עשוי בטון וצבוע באדום. לדברי האמנית, היצירה מתארת נרתיק נשי, אך היא גם מדמה פצע פתוח במערכת היחסים בין הטבע והאמנות בחברה שהיא "פאלוצנטרית ואנתרופוצנטרית".
קסם של הורים - הסרט: חג המולד
קסם של חג מולד הוא סרט טלוויזיה המבוסס על הסדרה קסם של הורים. הסרט שודר לראשונה ב-29 בנובמבר 2012 וב-10 בדצמבר 2013 בערוץ ניקלודיאון האמריקאי והוא הסרט השני של הסדרה. מספר הצופים בתאריך השידור המקורי של הסרט עמד על 4.473 מיליון אנשים.
הסרט שודר בישראל בעברית ב-26 באוגוסט 2013.
תקציר עלילה
בסרט טימי, טוטי, קוזמו, וונדה ופוף מטיילים סביב העולם ומגשימים משאלות לילדים עדיין בלי לחשוב איזה דברים רעים יכולים לקרות מהמשאלות האלה. לאחר מכן אנו רואים את סנטה קלאוס נמצא בקוטב ומתכונן לחג המולד הבא, אך הילדים ב"רשימת הנחמדים" נמחקים מהרשימה. בנוסף, כמה מ"רשימת השובבים" נמחקים מהרשימה. סנטה לא יכול לסבול את הדבר ומזמן את טימי וחבריו לביתו בקוטב הצפוני.
כשסנטה מגלה שהמכונה לעטיפת המתנות התקלקלה, הוא מתבונן בתוכה וטימי מבקש שהמכונה תתוקן. סנטה מחליק ונופל למכונה. הוא מאבד את זיכרונו. לפתע יורגן מודע לטימי שהוא יהיה סנטה קלאוס המחליף עד שיחזור לסנטה הזיכרון, אך טימי לא יכול לקבל את התפקיד משום שהוא עצמו נמצא ב"רשימת השובבים". כדי להוריד את חפותו מ"רשימת השובבים", עליו להגיע לביתו של אחראי רשימת השובבים, אלמר זקן הגמדים. בדרכם אליו, טימי, טוטי, קוזמו, וונדה, פוף, דנזל קרוקר ו-2 שדונים צריכים לעבור מספר קשיים: החלקה על מוט, התפצלות בין טימי ודנזל קרוקר לשאר הקבוצה, פגישה עם אנשי עוגייה מפלצתיים שתוקפים אותם בגלל שדנזל קרוקר אכל את הראש של אחד מהם ועוד.
טימי מגיע לביתו של אלמר זקן הגמדים ומגלה שהוא ב"רשימת השובבים", לא רק משום שהוא גרם לסנטה לאבד הזיכרון, אלא גם מפני שהוא לא באמת עוזר לאנשים, אלא הפיות עזרו להם. לבסוף דנזל קרוקר מוכיח את בטענה שטימי הציל את חייו. אלמר זקן הגמדים מאמין בהוכחה ומוחק את טימי מרשימת השובבים. טימי מחלק את כל המתנות ולבסוף הזיכרון של סנטה חוזר.
אפריקה (מלחמת יום הכיפורים)
אפריקה או ארץ גושן היה השם שנתנו חיילי צה"ל לשטח שכבשה ישראל ממערב לתעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים. מקור השם הראשון הוא בעובדה ששטח זה נמצא למעשה ביבשת אפריקה, בעוד שיתר גזרות הלחימה בחזית סיני נמצאו ביבשת אסיה.
תיאור השטח
השטח שנכבש על ידי צה"ל השתרע על פני 1,600 קילומטרים מרובעים. גבולותיו היו:
לאורך גדתם המערבית של התעלה ושל האגמים המרים השתרעו סוללות עפר, שהוקמו שם על ידי הצבא המצרי לאחר מלחמת ששת הימים. בתוך שטח "אפריקה", מצפון לדרום, התמשכה תעלת מים מתוקים שהובילה מים לחקלאות מן הדלתה של הנילוס. היא השתרעה במרחק של כקילומטר ממערב לתעלה ולחופי האגמים המרים.
שטח "אפריקה" היה מדברי, למעט הרצועה הצרה שבין תעלת סואץ לבין תעלת המים המתוקים ("החיץ החקלאי"), שהכילה כולה שטחים חקלאיים מעובדים והייתה בה צמחייה רבה.
בשטח "אפריקה" נמצאו מחנות צבא ומוצבים מצריים רבים, עשרות בסיסי שיגור של טילי קרקע-אוויר וחמישה שדות תעופה, מרביתם קטנים (הגדול מביניהם היה שדה התעופה פאיד שלחוף האגם המר הגדול). בדרום השטח נמצא נמל עדביה שלחוף מפרץ סואץ.
פעילות צה"ל ב"אפריקה"
חיילי צה"ל הראשונים נחתו בגדה המערבית של התעלה ב-16 באוקטובר 1973. לאחר התקדמות מבצע הצליחה פעלה אוגדה 143 (בפיקודו של אריאל שרון) בגזרה הצפונית של "אפריקה", מדרום לאיסמעיליה. אוגדה 162 (בפיקודו של אברהם אדן) ואוגדה 252 (בפיקודו של קלמן מגן) פעלו בגזרות המרכזיות והדרומיות של שטח זה. שטחה של "אפריקה" נכבש עד ה-24 באוקטובר. בפעילות צבאית זו היו לצה"ל מאות רבות של נפגעים.
שיחות הפרדת הכוחות בין ישראל לבין מצרים, שהתנהלו בחדשים אוקטובר 1973 עד ינואר 1974, נערכו בדרום-מערב שטח "אפריקה" - במקום בו חצה קו החזית את הכביש מן העיר סואץ לקהיר, בקילומטר ה-101 של כביש זה. במהלך חודשי השיחות ניצבו חיילי צה"ל באפריקה בעמדותיהם, ביצרו את מערכיהם ועמדו מדי פעם בקרבות נוספים עם המצרים.
צה"ל פינה את "אפריקה" בעקבות הסכם הפרדת הכוחות, שנחתם ב-18 בינואר 1974. פינוי השטח הושלם ב-25 בפברואר באותה שנה.
גד קרן
קרן עוסק בנושאים : אי-ספיקת לב, המודינמיקה ומסתמי הלב, הדמיה לא חודרנית של כלי דם והלב.
ביוגרפיה
קרן נולד בקיבוץ עין החורש לניצולי שואה מצ'כיה. אביו היה רופא פנימי, אמו מרים, הייתה עקרת בית. בגיל שנתיים עברה המשפחה לרמת גן. לאחר סיום לימודיו בבית ספר בורוכוב בגבעתיים, למד בבית ספר התיכון תיכון חדש בתל אביב, תחת ניהולו של יהויקים פאפוריש.
בגיל 18 התגייס קרן למסגרת העתודה האקדמאית, וסיים את לימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב. במקביל סיים תואר ראשון בפילוסופיה. במלחמת יום הכיפורים שירת כחובש בפיקוד דרום. משנת 1975 שירת כרופא צבאי בתפקיד של רופא גדודי. בין השנים 1980–1985 התמחה בקרדיולוגיה, בבית החולים איכילוב במחלקתו של הפרופ' שלמה לניאדו. בהמשך קרן יצא להשתלמות בארצות הברית בתחומים הקרדיולוגים : המודינמיקה, אי ספיקת לב, אקוקרדיוגרפיה בבית החולים ע"ש אלברט איינשטיין, בניו יורק ובמחלות כלי דם כלילית ומחקר בתחום אולטראסאונד בכלי דם, NIH בטסדה, במרכז רפואי בוושינגטון.
קרן ניהל בהמשך מעבדת אקו לב בבית החולים איכילוב, ואת היחידה לאשפוז קרדיולוגי. משנת 2002 קרן מנהל את המערך הקרדיולוגי באיכילוב.
קרן משלב את עבודתו כקלינאי, איש אקדמיה ואיש ניהול. קרן מכהן כראש הקתדרה לקרדיולוגיה ע"ש חיים שיבא באוניברסיטת תל אביב ויו"ר מרכז שלזק למחקר. בין השנים 1998–2002 כיהן קרן כסגן דיקן להוראה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. קרן בעל תואר פרופסור מן המנין מאוניברסיטת תל אביב,, פרסם כ-200 פרסומים מדעים. בנוסף קרן מכהן כסגן עורך "עיתון הרפואה" ועיתון "IMAJ", בהוצאת ההסתדרות הרפואית. בין השנים 2000–2004 שירת כחבר בנשיאות המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית.
קרן היה שותף בפיתוח מסתם זעיר המווסת את מעבר הדם בין עליות הלב, ועל ידי כך מסייע להפחתת הלחץ העודף הקיים אצל חולי אי ספיקת לב בעלייה ובחדר השמאלי, שגורם להצפת הריאות במים ולקשיי נשימה. קרן הגה את הטכנולוגיה של V-Wave והיה אחד ממקימי החברה. בשנת 2000 קרן כתב פטנט על השיטה שפיתח.
בין השנים 1991–2001 כיהן קרן כדירקטור בחברת התרופות תרו.. בית המשפט העליון נדרש לערעור בעניין המס על שכרו של קרן מחברת תרו, וקבע כי רווח של 1.2 מיליון ש"ח ממימוש אופציות אותן קיבל קרן כשכר מהחברה ימוסו בשיעור גבוה לפי סיווג של "הכנסה אחרת ממשלח יד או עסק".
רחל ליברמן
רחל לאה ליברמן (10 ביולי 1900 ברדיצ'ב, אוקראינה - 7 באפריל 1935 בואנוס איירס, ארגנטינה; ספרדית: Raquel Liberman) הייתה לוחמת נגד סחר בנשים בארגנטינה, לאחר שבעצמה נפלה קרבן לתופעה זו. היא הצליחה להביא בתחילת המאה ה-20 להרשעתם של ראשי רשת הברחת נשים יהודיות לארגנטינה, ולחיסול הארגון 'צבי מגדל' שבו הם היו מאוגדים.
ילדות, וראשית חייה
ליברמן עברה עם משפחתה ממקום הולדתה ברדיצ'ב, אוקראינה - לוורשה בפולין, עוד בילדותה. היא נישאה כדת וכדין ב-1919 בטקס חופה וקידושין ליעקב פרבר, חייט יהודי מוורשה, שהיגר כעבור זמן לארגנטינה, לעיירה טפאלקווה (Tapalque) במחוז בואנוס איירס, שם השתקעו לפני כן אחותו ובעלה. רחל ליברמן הצטרפה לבעלה עם שני ילדיהם ב-1922, אבל קצת לאחר בואם נפטר יעקב פרבר משחפת. כיוון שנזקקה נואשות לפרנסה אך לא ידעה ספרדית, היא הפקידה את ילדיה בידי משפחה אומנת ונסעה לחפש תעסוקה במקצועה כתופרת בבואנוס איירס. כדי להקל על עצמה במציאת עבודה, שמרה בסוד את קיום ילדיה, ובמקביל - העלימה מהם ומשאר מכריה את קורותיה בעיר הבירה.
השתעבדות
השתלשלות האירועים שהביאו לנפילתה של ליברמן ברשת הסרסורים סוחרי הנשים לא ידועה, בהיעדר מידע על חייה המוקדמים בבואנוס איירס, אך בעיקר - משום היותה קנאית מאוד לפרטיותה. ליברמן נלכדה בציפורני 'צבי מגדל' והוכרחה לעבוד בזנות למענם, כשכל אותו זמן השכילה גם לממן את אחזקת ילדיה, וגם לחסוך די כסף שהספיק לפדיון חירותה, כעבור שנים, מארגון הפשע. עם שחרורה מאותו שיעבוד, עלה בידיה לפתוח חנות קטנה בשדרות קאג'או, שדרה מרכזית בבואנוס איירס. ואולם, אנשי 'צבי מגדל' החלו להטריד אותה באיומים והפחדות, על מנת להרתיע את הנשים הכלואות בידיהם מלחקות את מעשיה וללכת בדרכה. סרסור בשם חוסה סלומון קורן, שליברמן לא הכירה ולא ידעה על חברותו בארגון, חיזר אחריה בעקשנות עד שלבסוף נענתה ונישאה לו - בטקס חתונה מבוים, כשהמניין והאורחים הם חברי ארגון 'צבי מגדל'. את האמת גילתה מאוחר מדי, אחרי שסלומון קורן שדד את כל כספה וחסכונותיה, עד שאילץ אותה לבסוף להשתעבד מחדש לארגון הפשע ולעבוד באחד מבתי הבושת שלו.
בערב השנה החדשה 1929, ב-31 בדצמבר, ליברמן הצליחה להתחמק מפיקוח הסרסורים, ומיהרה להתלונן במשטרה. מאותו לילה ובמשך חצי שנה היא מסרה לקצין המשטרה חוליו אלסוגראי מידע אודות פעילות ארגון הפשע 'צבי מגדל'. תלונתה בפני הרשויות הייתה העדות הראשונה והמשמעותית, שחשפה את פעילות רשתות הסחר בנשים בארגנטינה, ובסופו של דבר הביאה לחיסול הארגונים הללו.
העדות, והפללת ארגון 'צבי מגדל'
בבריחתה השנייה ליברמן העידה, כאמור, בפני החוקר חוליו אלסוגראי - איש משטרה שנודע ביושרתו, ובעזרתו הוגשה העדות לבית משפט באביב 1930. לשאלת החוקר אם היא נחושה להעיד בשבועה בפני שופט היא ענתה: "אני יכולה למות רק פעם אחת - לא אסוג מן התלונה". על דוכן העדים בפני השופט ד"ר מנואל רודריגז אוקמפו, חשפה ליברמן את השיטות בהן נהג ארגון הפשע ללכוד ולהעביר נשים, בכפייה, ממקום למקום. הובלתן נעשתה תוך כדי התעללות קשה בהן, פיזית ונפשית, על מנת לדכא בליבן את הרצון להתנגדות, וכדי למנוע כל ניסיון להפללת הארגון.
על בסיס עדותה ציווה השופט לעצור 108 מאנשי 'צבי מגדל', ולהוציא צווי מעצר כנגד 334 עבריינים נמלטים באשמת קשירת קשר לביצוע פשעים חמורים ומעשי שחיתות. המשפט הארוך הסתיים בסוף 1930 כשכל 108 הנאשמים הורשעו באשמות שיוחסו להם. "עצם קיומו של ארגון 'צבי מגדל' מאיים על שלום החברה שלנו", כתב השופט אוקמפו בסיכום פסק הדין, בגזרו תקופות מאסר ארוכות על הנאשמים.
החקירות והמשפט חשפו את קשרי הגומלין שנרקמו בין ארגון הפשע למשטרה הפדרלית ולרשויות החוק במדינה. עורכי הדין של 'צבי מגדל', המקושרים לחברה הגבוהה, הגישו ערעור על פסק הדין של השופט אוקמפו, וזכו: בית הדין לערעורים אשרר את הרשעתם וכליאתם של שלושה נאשמים בלבד מבין חברי ארגון הפשע, ואת השאר - הוציא לחפשי. ראש הרכב ערכאת הערעורים הצדיק זאת בכך שרחל ליברמן הייתה היחידה שהעידה במשפט (חרף האיומים עליה) בשעה שקרבנות פשע אחרות נמנעו מלהתלונן. על אף זאת, פרסום המשפט וספיחיו בתקשורת העלה את מודעות הציבור לפעילות ארגון הפשע 'צבי מגדל', וליכולתו לחדור לזרועות הממשל, והוביל לבסוף לחיסולו.
מחלה ומוות
רחל לאה ליברמן מתה מסרטן בבלוטת התריס ב-7 באפריל 1935 בגיל 34.
הנצחה
החל משנת 2010 מוענק בארגנטינה "פרס רחל ליברמן", המכבד ומוקיר את מי שמקדם את שמירת זכויותיהן של נשים קרבנות אלימות נגד נשים, ואת ההגנה עליהן.
ליברמן היוותה השראה לכמה יוצרים ומחברים: ספרו של יצחק בשביץ זינגר "חלאה" (Scum), כמו ספרה של נורה גליקמן "הסחר היהודי בשפחות לבנות, וסיפורה העלום של רחל ליברמן" הם תיאור היסטורי של גורלה. המשורר והסופר אילן שיינפלד חיבר אף הוא רומן על אירועי התקופה, ושמו "מעשה בטבעת". הומברטו קוסטנטיני מת לפני שעלה בידו להשלים את תיאור המקרה בסיפור העלילתי "הרפסודיה של רחל ליברמן", שקיווה "שיצדיק [אותו] בעיני אלוהים". קרלוס לואיס סרנו כתב מחזה בשם: "רחל ליברמן, היסטוריה של פיצ'ינצ'ה" (זהו שם הר געש נישא בדרום אמריקה, בעל חשיבות סימבולית: עליו התנהלו קרבות היסטוריים בהם גברו לוחמי שחרור מקומיים על הכובשים הספרדים). מירטה שלום כתבה את la Polaca ("הפולניה", כשלכינוי זה יש קונוטציה שלילית בספרדית). אשת הקולנוע הארגנטינאית גבריאלה בוהם הפיקה סרט דוקומנטרי בן 30 דקות על ליברמן בשם "רחל: אישה נודעת".
אוניות המערכה מסדרת איירון דיוק
מאפיינים כלליים
אוניות הסדרה איירון דיוק היו באורך 622 רגל 9 אינץ' (189.8 מטר), רוחב 90 רגל (27.4 מטר) ושוקע של 29 רגל (8.8 מטר). זו הייתה עלייה של 25 רגל (7.7 מטר) באורך ו-1 רגל (.3 מטר) ברוחב מעל הספינות הקודמות של סדרת המלך ג'ורג' החמישי. הדחק האוניות היה 25,000 טונות ארוכות (25,400 טונות). הן היו כבדות בכ-2,000 טון ארוך (2,032 טון) יותר מאוניות הסדרה המלך ג'ורג' החמישי, וזה נבע בעיקר מהעלייה בקליבר של הסוללה המשנית.
האוניות הונעו על ידי טורבינות פרסונס בעלות ארבעה פירים. קיטור סופק לטורבינות על ידי 18 דודי Babcock & Wilcox או Yarrow. המנועים דורגו ב-29,000 כוח סוס של גל וסיפקו מהירות מרבית של 21.5 קשר (39.8 קמ"ש). לאיירון דיוק ולאחיותיה היה קיבולת אחסון דלק של של פחם ו- של נפט. זה איפשר טווח מרבי של 7,780 מיילים ימיים (14,410 ק"מ) במהירות שיוט של.
סוללה ראשית
האוניות כללו סוללה ראשית של עשרה תותחי 13.5 אינץ' (34.3 ס"מ) Mk V בחמישה צריחי תותחים תאומים, כולם מותקנים על קו האמצע. שני צריחים הוצבו בזוג ירי-על קדימה (צריחים "A" ו-"B"), צריח אחד באמצע הספינה – צריח "Q" – ישירות אחרי שתי הארובות, ושניים בזוג ירי-על מאחורי המבנה האחורי (צריחים "X" ו-"Y"). בתי התותחים בהם השתמשו היו צריחים Mk II ששקלו 600 טון ארוך (610 טון) ואפשרו הנמכה ל-5° והגבהה ל-20°. למרות זאת, חוגי הטווח על הכוונות בזמן הבנייה דורגו ל-15 מעלות; מצלמות סופר-גבוהות ומנסרות כדי לאפשר שימוש בגובה מלא של התותחים הוצאו זמן מה לאחר קרב יוטלנד. צריחי התותחים הקדמיים והאחוריים יכלו להסתובב ב-150 מעלות בכל כיוון מקו האמצע, בעוד של-"Q" היה טווח מוגבל בהרבה. הוא יכול לירות על מטרות בקשת שבין 30° ל-150° מקו האמצע בכל אחת מהקורות של הספינה.
התותחים ירו בקצב של 1.5 - 2 פגזים לדקה. תותחי Mk V "Heavy" ירו מגוון של פגזים, כולל פגזים סופר נפיצים וחודרי שריון; כולם שקלו 1,400 פאונד (635 ק"ג). התותחים ירו באמצעות מטענים MD45 ששקלו 297 פאונד (135 ק"ג); אלה אוחסנו בשקיות משי. הם סיפקו מהירות לוע של 759 מטר לשנייה. בהגבהה מרבית של 20°, התותחים היו בעלי טווח של 23,740 יארד (21,710 מטר), אם כי בהגבהה האפקטיבית המקסימלית של 15°, הטווח היה קצר יותר, בערך 20,000 יארד (18,290 מטר). בטווח של 10,000 יארד (9,144מטר), התותחים יכלו לחדור עד 12.5 אינץ' (318 מ"מ) של שריון פלדה מוצק של קרופ, מהסוג ששימש דרדנוטים גרמניים מאותה תקופה.
סוללה משנית
הסוללה המשנית כללה שנים עשר 6 אינץ' (15.2 ס"מ) תותחי Mk VII מותקנים בקזמטים בגוף מסביב למבנה העל הקדמי. תותחים אלו נבחרו משום שתותחי ה-4 אינץ' (10.2 ס"מ) על ספינות קרב קודמות נחשבו חלשים מדי ובעלי טווח קצר מדי כדי להילחם ביעילות בסירות טורפדו עם טורפדו חדשים וחזקים יותר. אדמירל ג'קי פישר התנגד לרעיון של הגדלת הסוללה המשנית, אף על פי שפרש מתפקידו של לורד הים הראשון ב-1910. כתוצאה מכך, אוניות הסדרה איירון דיוק, שתוכננו ב-1911, קיבלו את תותחי ה-6 אינץ' הגדולים יותר.
תותחים אלו ירו פגזים של 100 פאונד (45.4 ק"ג) בקצב של בין 5 – 7 לדקה. הפגזים נורו במהירות לוע של 846 מטר/שנייה, אם כי התותחים היו מסוגלים למהירויות גבוהות יותר. המהירות צומצמה כדי לתקן את הביצועים של כל תותחי ה-6 אינץ' בשירות הצי המלכותי, מה שיפשט את חישובי הטווח עבור תותחים בסדר גודל. התותחים יכלו להתרומם ל-20°, מה שאיפשר טווח מרבי של 15,800 יארד (14,450 מטר).
עם זאת, היו כמה בעיות משמעותיות עם תותחי הקזמטים בשלב מוקדם. הם צוידו בלוחות צירים שנועדו לסגור את פתח הקזמט בים סוער. עם זאת, הפלטות נשטפו בקלות, ובלעדיהם, מים נכנסו בקלות לספינה וגרמו להצפות משמעותיות. בעיה זו הוסיפה לעובדה שהם הורכבו נמוך מדי בגוף הספינה, מה שגרם להם לחבטות כבדות יותר בים סוער. הבעיה תוקנה בסופו של דבר על ידי הוספת מחיצות ננסיות בבתי התותחים ואטמי גומי לפלטות הצירים.
חימוש אחר
איירון דיוק הייתה אוניית המערכה הבריטית הראשונה שהותקנה עם נשק נגד מטוסים. בשנת 1914, שני תותחי 3 אינץ' (7.62 ס"מ) רובי QF הותקנו על המבנה האחורי, בעיקר כדי להתגונן מפני ספינות אוויר גרמניות. התותחים ירו בין 12 – 14 כדורים לדקה, והיו צפויים לירות כ-1,250 פגזים לפני שיהיה צורך בהחלפה או תיקון. הפגזים שנורו היו של 12.5 פאונד (5.67 ק"ג) עם ראש נפץ גבוה. הם הופעלו ידנית, והייתה להם תקרה יעילה מקסימלית של 23,500 רגל (7,160 מטר).
כמקובל באוניות מערכה של התקופה, אוניות סדרת איירון דיוק היו מצוידות בצינורות טורפדו שקועים. הספינות נשאו ארבע 21 אינץ' (53.3 ס"מ) צינורות, שניים על כל קורה. אלה שיגרו טורפדו Mk II שנשאו 515 פאונד (234 ק"ג) ראש נפץ TNT. היו להם שתי הגדרות מהירות; ו-. ב-31 קשרים, הטווח היה 10,750 יארד (9,830 מטר), אם כי ב-45 קשר הטווח הצטמצם במידה ניכרת, ל-4,500 יארד (4,110 מטר).
שריון
לאוניות המערכה מסדרת איירון דיוק הייתה חגורת שריון בעובי באזור המרכזי של הספינה, שם היו ממוקמים מחסני התחמושת, חדרי המכונות וחלקים חיוניים אחרים של הספינה. החגורה הצטמצמה ל- לכיוון החרטום והירכתיים. הברבטים שהכילו את צריחי התותחים העיקריים היו בעובי בצדדים ו- בחלק האחורי, היכן שהיה פחות סביר שהפגזים יפגעו. הצריחים עצמם היו בעובי בצדדים. הסיפון המשוריין של הספינות היה בעובי בין 25 – 65 מ"מ (1 – 2.5 אינץ'). לאחר קרב יוטלנד במאי 1916, לספינות נוספו כ-820 טונות של שריון, בעיקר כדי לעבות את הסיפון סביב צריחי הסוללה הראשיים, וכן כדי להגדיל את המחיצות במחסני התחמושת.
איירון דיוק
עם כניסתה לשירות, אה"מ איירון דיוק הוקצתה לצי הבית כספינת הדגל של האדמירל ג'ורג' קלגהאן. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה אורגן מחדש הצי המלכותי; צי הבית והצי האטלנטי שולבו כדי ליצור את הצי הגדול; איירון דיוק שמרה על מעמדה כספינת הדגל של הצי, תחת ג'ון ג'ליקו. האונייה השתתפה בכל פעולות הצי הגדולות, אם כי רק אחת מהן הסתיימה בלחימה — הגיחה ב-31 במאי 1916 שהביאה לקרב יוטלנד. ביוטלנד, איירון דיוק שובצה בדיוויזיה השלישית של שייטת אוניות המערכה הרביעית, והוצבה במרכז הטור הבריטי.
לאחר תום המלחמה, איירון דיוק הועברה לצי הים התיכון. במהלך 1919 – 1920, הספינה פעלה בים השחור לתמיכה ברוסים הלבנים במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. הסכם הצי של וושינגטון משנת 1922 הורה להוציא את איירון דיוק משירות פעיל. עם זאת, היא נשארה עם הצי לזמן קצר, לאחר שהועברה לצי האטלנטי ב-1926. תפקיד זה נמשך 3 שנים, ולאחר מכן היא הוצאה משירות פעיל. היא פורקה מנשקה, כדי לשמש כספינת אימונים. שניים מצריחי התותחים שלה וחלק ניכר מהשריון שלה הוסרו, ומהירותה הופחתה ל-18 קשר (33 קמ"ש) באמצעות הסרה של כמה מהדוודים שלה. מאוחר יותר היא שימשה כספינת מחסן בסקפה פלו, החל מ-1939. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה באותה שנה, הוסרו תותחיה שנותרו כדי לשמש להגנת החוף. מפציצים של הלופטוואפה תקפו אותה ב-17 באוקטובר 1939; בעוד שהם לא קלעו פגיעות ישירות, מספר החטאות גרמו נזק משמעותי. לאחר ביצוע תיקונים, חזרה האונייה לתפקידה כספינת מחסן עד תום המלחמה. היא נמכרה לבסוף לגריטה ב-1946.
מרלבורו
מרלבורו הייתה הספינה המעורבת ביותר מאוניות הסדרה במהלך קרב יוטלנד; היא ירתה בסך הכל 162 פגזים בעלי קליבר כבד, מתוך סך של 292 לכל הסדרה. היא שובצה בדיוויזיה השישית של שייטת אוניות המערכה הראשונה, לקראת חלקו האחורי של הטור הבריטי. היא שימשה כספינת הדגל של תת-אדמירל ססיל ברני. במהלך הקרב, היא נפגעה מטורפדו באמצע הספינה; הטורפדו קרע חור בגודל 21 מטר על 6 מטר. למרות הנזק, היא הצליחה לשמור על מיקומה בטור, אם כי מהירותה הופחתה ל-17 קשר (31 קמ"ש). מרלבורו המשיכה לירות בתותחים העיקריים שלה עד לנקודה שמנעה את הפעלת התותחים שלה ביעילות. בסופו של דבר הספינה נסוגה להאמבר, שם ביצעה 3 חודשים של תיקונים.
לאחר המלחמה הצטרפה מרלבורו לאיירון דיוק בים התיכון, שם נשארה עד 1926. לאחר מכן היא הועברה לצי האטלנטי; התפקיד הפעיל שלה שם נמשך עד 1929, ואז היא הוצאה משירות פעיל. הספינה נמכרה לגריטה בשנת 1932.
בנבואו
כמו אחיותיה, אה"מ בנבואו שובצה לצי הגדול במשך מלחמת העולם הראשונה. היא שובצה בשייטת אוניות המערכה הרביעית ב-10 בדצמבר 1914. בנבואו הייתה ספינת הדגל של אדמירל דובטון סטורדי, מפקד הדיוויזיה הרביעית של שייטת אוניות המערכה הרביעית, במהלך קרב יוטלנד. הדיוויזיה הרביעית הייתה ישירות לפני הדיוויזיה השלישית, שם פיקד אדמירל ג'ליקו על הצי מאחותה של בנבואו, איירון דיוק. לאורך הקרב הספינה נותרה ללא פגע. כמו איירון דיוק ומרלבורו, בנבואו הועברה לים התיכון ב-1919, והיא סיפקה תמיכה ארטילרית לכוחות הרוסים הלבנים בים השחור. היא הועברה בעקבות מרלבורו אל הצי האטלנטי ב-1926; גם היא הוצאה משירות ב-1929 ונמכרה לגריטה.
אמפרור אוף אינדיה
האונייה שובצה גם בשייטת אוניות המערכה הרביעית, בדצמבר 1914. היא החמיצה את קרב יוטלנד מכיוון שהייתה במעגן לצורך שיפוץ תקופתי. לאחר תום המלחמה היא הועברה לים התיכון יחד עם שלוש הספינות האחרות של הסדרה. האונייה חזרה לאנגליה ב-1922 לצורך שיפוץ, ולאחר מכן חזרה לתפקידיה בים התיכון. כמו כן, היא הצטרפה לצי האטלנטי ב-1926, לצד אחיותיה, ונפגעה ב-1929. במקום להיגרט, לעומת זאת, היא שימשה כאוניית מטרה לירי, וטבעה ב-1931. היא נמשתה זמן קצר לאחר מכן ונמכרה לפורצי ספינות ב-6 בפברואר 1932.
מורה רוחני (העידן החדש)
מורה רוחני בעידן החדש הוא אדם בעל יכולות הוראה אשר צורת חייו משמשת דוגמה חיה לדבריו ולימודו. תפקידו המרכזי להביא את תלמידיו אל הדרך שתוביל לסגנון חיים מאושר ואוהב, ללוותם ולהדריכם כך שיגיעו בסופו של דבר לרמתו הרוחנית של מורם או אף מעבר לכך. המורה הרוחני המודרני מלמד הודות לניסיון שרכש בסוג של חניכה, שהיה עליו לחוותו באופן אישי. אם באמצעות "הארה" לה זכה, ואם באמצעות לימודיו אצל מורה רוחני אחר.
תכונות המורה הרוחני
בנוסף להגדרת מנטור, האומרת שזהו "אדם המשמש כיועץ או מדריך, לרוב בעל ניסיון עשיר בתחום התמחותו". הגדרת המורה הרוחני חייבת להתמקד בדוגמתו האישית בחייו. בעיקרון מדובר באדם החי בצניעות, שכל עיסוקו, כל חייו, כל מעשיו, כל מחשבותיו, כל עולמו הרגשי, כל דבר שיש בחייו מחבר אותו בצורה כזו או אחרת לעולם של אמונה, טוהר, יופי, משמעות לחיים, עזרה רצינית לזולת, הבאת שלום ואחווה לעולם, תיקון עצמי ותיקון העולם.
הוא מביא עמו תורה או פילוסופיה חדשנית. שונה במידה מסוימת מהתורה עליה התחנך. הוא בדרך כלל מתקן אותה או אפילו מוסיף לה מרכיבים שלא היו בה. יש גם כאלה המביאים דת חדשה. מעטים זוכים ל"הארה" אמיתית.
מראש, יש לומר כי מי שמוגדר בערך הזה, מחויב בפני מאמיניו ובפני עצמו, לתת דוגמה אישית ערכית, להוכיח יושר מוסרי רב, ניקיון כפיים ולמעשה כל חייו הופכים להיות דוגמה לאנושות. אדם כזה נבדק בזכוכית מגדלת על ידי תלמידיו, במיוחד בארצות המערב, משום שבהן הספק האמונתי רב.
במדינות אסיה והמזרח, נהוג לכנותו גורו, אך המונח הזה עלול להשמע במשמעות שלילית. במסורת היהודית כינו אותו "חכם". אך גם תואר זה איננו מדויק לעניין החידוש בתנועות הרוחניות שקמו במאה ה-19 וה-20.
ביניהם יש המעדיפים דממה על עשייה מדיטאציה על דיבור, דיבור על כתיבה, וחיי נזירות אלוהיים על חיי זוגיות, על מנת לתעל את האגו כראוי.
המורה (האדם) הוא רק חץ המראה את הדרך אל האל. את החץ יש לכוון פנימה, לעבודה הפנימית. מורה רוחני לעד יקדם ערכים של טוב לב, הוגנות, פיוס וסליחה, ולא ערכים של נקמה, שנאה או אלימות.
הבחנה בין מורה רוחני לשרלטן
המורים הרוחניים הכנים שהביאו רוח חדשה, עוררו עליהם לעיתים את המשטר המקומי ואת הכנסייה והאחרונים החלו לחוש מאוימים מנוכחותם המאסיבית. לכן התנכלו להם, פגעו בעבודתם, אפילו בצורה פיזית קשה עד כדי שיתוק גופני (דנוב) ויש טוענים הרעלה (אושו), ולא רק באיומי-סרק. סילקו אותם מערי ואזורי פעילותם, הכניסו אותם להסגר, או אפילו כלאו אותם למשך מספר שנים, כדי להקטין את השפעתם על העם והחברה, להקטין את פרסומם, את כמות תלמידיהם ולהסיר מהם את הילת המורה המחבר לאלוהים.
בשונה מ"מנהיג רוחני"
בדרך כלל נהוג לציין ליד שמם של אנשי דת (כמרים, רבנים, שייח'ים ועוד) את התואר "מורה רוחני", או "מנהיג רוחני", ויש להבחין הבחנה מדויקת בין שני המונחים. מנהיג רוחני יכול להיות בעל סמכות חוקית, ממסדית, אך נטול כל השפעה רוחנית. לכן, ככל הנראה יש הבדל מהותי בין אלה השייכים לדת מסורתית כמו יהדות, נצרות, אסלאם, בודהיזם, הינדואיזם וכדומה, ובין אותם מורים רוחניים המביאים עימם רוח חדשה, או תרבות חדשה, או כיווני מחשבה חדשים שלא היו קיימים בדתות המונותאיסטיות האלה ובדתות הלא מונותאיסטיות השונות, הוותיקות והממוסדות, ולכן גם משמעות התואר מורה רוחני שונה מדת לדת ומתנועה רוחנית אחת לרעותה. הדבר דומה במידה מסוימת לאותו תהליך שהתרחש במשך המאות האחרונות, שבו בצד כל דת קמה תנועה חסידית, או תנועה אזוטרית, המאפשרת לאותם מחפשי דרך, למצוא תשובה קולקטיבית למחקרם: ביהדות - קבלה, באסלאם - סופיות, בנצרות - תנועות אזוטריות שונות המחוברות לקבלה הנוצרית ולמיסטיקה נוצרית, וכדומה. אך בהחלט ייתכן, שאדם בעל סמכות דתית, המייצג דת מונותאיסטית ממוסדת כזו או אחרת, ונחשב בעיני מאמיניו גם ל"מנהיג רוחני" וגם למורה רוחני. לדוגמה הבעל-שם טוב וגם רבי נחמן מברסלב. לעומת זאת, אהרון דוד גורדון שזכה לכינוי מורה רוחני וגם מנהיג רוחני, אך הסיר מעליו את כל מוסרות הדת, התנגד לכל צורה ממסדית, ואילו על שמו נרשם המונח "דת העבודה". להלן כמה שמות שהוגדרו כ"מורה רוחני" (לפי סדר אותיות): ימימה אביטל, אושו, פטר דמיינוביץ' אוספנסקי, אומרם מיכאל איבנהוב, הלנה בלבצקי, גיאורג איבאנוביץ' גורדייף, פטר דנוב, אקהרט טולה, טיוהאר, אנדרו כהן, מוג'י, מהרישי מהש יוגי, טנזין פאלמו, דיפאק צ'ופרה, סדגורו ג'גי ואסודב, פרמהנסה יוגאננדה, ביירון קייטי, קרישנמורטי, ראמנה מהארשי, רודולף שטיינר, סוואמי שיבננדה, שלמה קאלו, שרי שרי ראווי שנקר, שרי אנאנדאמאי מא (Sri Anandamayi Ma)...
מורים רוחניים שהקימו מרכזים ללימודי תורתם
כמה מהם הצליחו, במשך השנים להקים מרכזים רוחניים, והפכו להיות "מנהיגים רוחניים", בנוסף להיותם מורים רוחניים. הם החלו לנהל מקומות מפגש ולא רק ללמד בהם. כל אחד בדרכו הוא.
קרל סקוטצברג
קרל יוהאן פרדריק סקוטצברג (בשוודית: Carl Johan Fredrik Skottsberg; 1 בדצמבר 1880 – 14 ביוני 1963) היה בוטנאי שוודי וחוקר ארצות שחקר את אנטארקטיקה.
ביוגרפיה
סקוטצברג נולד ב ב-1 בדצמבר 1880 כבנו של קרל אדולף סקוטצברג (Carl Adolf Skottsberg), מנהל בית ספר, ואשתו מריה לואיסה פייפר (Maria Louisa Pfeiffer).
הוא התחנך בעיירת הולדתו, ואחר כך למד מדעים באוניברסיטת אופסלה משנת 1898, כשהוא מתמחה בבוטניקה, וקיבל שם את הדוקטורט בשנת 1907.
בין 1901 ל-1903 שימש סקוטצברג כבוטנאי רשמי במשלחת השוודית לאנטארקטיקה משנת 1901 עד 1903 באונייה אנטארקטיק. בשובו לשוודיה פרסם סקוטצברג (1905) את המחקר הפיטוגאוגרפי המקיף הראשון של הצמחייה בדרום פטגוניה וטיירה דל פואגו. מאוחר יותר הוא הוביל את המשלחת המגלנית השוודית (Svenska magellanska expeditionen) לפטגוניה, 1907 עד 1909. מאמינים כי קרל סקוטצברג היה המדען האחרון שראה את העץ האחרון מהמין סנטלום פרננדזיאנום (Santalum fernandezianum) האנדמי לאיי חואן פרננדס בשנת 1908. העץ נכרת זמן קצר אחר כך.
הוא היה אחראי שימור במוזיאון הבוטני של אוניברסיטת אופסלה מ-1909 עד 1914, אך הוביל את העבודה על הגן הבוטני החדש בגטבורג משנת 1915, ומונה לפרופסור ומנהל הגן שם,, בשנת 1919.
סקוטצברג היה חבר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים ובכמה אגודות מדע שוודיות אחרות, ונבחר לעמית של החברה המלכותית בשנת 1950. באותה שנה הוא עמד בראש הקונגרס הבוטני הבינלאומי ה-7. הוא זכה ב של האגודה הלינאית של לונדון בשנת 1958 וב בשנת 1959.
הוא נקבר בבית הקברות Östra kyrkogården בגטבורג.
רימונה די-נור
רימונה די-נור גבעון (נולדה ב-6 ביוני 1943) היא סופרת, פזמונאית, עורכת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה
די-נור נולדה, גדלה ומתגוררת בתל אביב. הוריה עלו לארץ בראשית שנות השלושים והיו ממייסדי בן שמן. אביה היה איש משרד הביטחון.
די-נור החלה לכתוב פזמונים עוד בימי נעוריה, כאשר הייתה תלמידה בגימנסיה הריאלית בראשון לציון. היא שירתה בצה"ל ככתבת צבאית של העיתון "במחנה גדנ"ע" במהלך שירותה הצבאי פגשה את סגן-אלוף שאול ביבר, ראש ענף הווי ובידור במפקדת קצין חינוך, שעודד אותה לכתוב פזמונים ולא רק כתבות.
החל משנות השבעים כתבה די-נור פזמונים ללהקות ולזמרים רבים, ביניהם חוה אלברשטיין ויגאל בשן בין השירים שכתבה : "כשאהיה גדול" (הידוע גם בשם: "שוטי ספינתי"), "כל יום אני מאבדת", "החזיקי לנו אצבעות" ועוד. השיר "כשאהיה גדול" שהולחן על ידי יאיר רוזנבלום, בוצע על ידי להקת חיל הים בשנת 1969 בסולו של מי שהיה אז זמר בתחילת דרכו, שלמה ארצי. השיר זכה להשמעות רבות והפך ללהיט של אותם הימים.
משנות השמונים ואילך החלה די-נור לכתוב ולתרגם לילדים: היא כתבה וערכה עשרות ספרי שירה ופרוזה לילדים ולפעוטות, ותרגמה ספרים רבים מאנגלית ומצרפתית.
רימונה די-נור נשואה לאחינועם גבעון, איש עסקים, ואם לארבעה ילדים, אחיה הוא שוקה די-נור, כלכלן, בלוגר ומספר סיפורים.
על עבודת התרגום וכתיבה לילדים
היא תרגמה ספרים רבים, ביניהם כאלה המבוססים על חריזה בשפת המקור. די-נור על מלאכת התאמת השפה:
די-נור על ההבדלים בין כתיבה לתרגום:
כעורכת ומתרגמת די-נור עוסקת הרבה בטקסטים שנכתבו על ידי אחרים ומציינת את היתרונות שבכך:
על ייצוג דמויות נשיות בספרות ילדים/נוער
בספרה "מול הבית המכושף", (חלק מסדרת ספרים שבמרכזה שלוש בלשיות חובבות ששמותיהן: מאי, יוני, יולי) הבנות נמצאות במרכז. הגיבורות שלה לא מבלות ברשת האינטרנט. הן יוצאות החוצה, שואפות אוויר ומייצרות הרפתקאות.
די-נור על גיבורות הספר:
ניווט מקבילי
ניווט מקבילי (באנגלית: Parallel Navigation),שנקרא גם כלל הזווית הקבועה (constant bearing rule), הוא כלל גאומטרי שימושי בניווט ובהנחיית טילים, שמאפשר יירוט מטרה אינרציאלית בזמן מינימלי. כלל ניווט שימושי זה היה ידוע מאז ימי קדם, בעיקר על ידי ימאים, ומכאן חלק ה-"ניווט" בשם. לפי כלל זה, הכיוון של קו הראייה MT (LOS – Line-of-Sight) שמחבר בין הנווט והמטרה צריך להישמר קבוע יחסית למרחב האינרציאלי, כלומר כיוון קו הראייה נשמר מקביל לכיוונו ההתחלתי, ומכאן החלק ה-"מקבילי" של השם.
בטרמינולוגיה של וקטורים תלת־ממדיים, הכלל נקבע במדויק כ-:
w = 0
כש-w הוא קצב הסיבוב של קו הראייה. ניסוח שקול של הכלל הגאומטרי הזה הוא:
, שכן. מן הניסוח השני נובע שכלל גאומטרי זה ניתן לניסוח בדרך נוספת, ש-r' ו-r חייבים להימצא על ישר אחד. במילים אחרות, עצם הצופה בנווט הנע לפי כלל הניווט המקבילי יראה אותו מתקרב אליו מזווית קבועה (מכאן השם הנוסף כלל הזווית הקבועה), ובמהירות קבועה, ללא שינויי זווית.
קינמטיקה של תרחישים מישוריים
כש-v_M,v_T ו-r הם על אותו מישור (מישור קבוע) לפי ההגדרה, הכלל הגאומטרי של ניווט מקבילי ניתן לכתיבה כך
,
כש-\lambda היא הזווית שקו הראייה יוצר עם קו ייחוס שנח במישור הנ"ל, כאשר בנוסף נדרש התנאי \dot r < 0.
.
, ועל מנת ש-\dot r יהיה שלילי, האי שוויון                      צריך להתקיים.
כששני התנאים לעיל מתקיימים, תנאי התנגשות נוצרים, וניתן לשרטט משולש התנגשות שקודקודיו הם מיקומיהם ההתחלתיים של העצם המנווט והמטרה, וקודקודו הנוסף הוא נקודת ההתנגשות העתידית. עצם המטרה יראה את הנווט מתקרב אליו במהירות קבועה v_C שנקראת מהירות הסגירה, ופוגע בו כעבור זמן.
קינמטיקה של תרחישים מרחביים
בדוגמה זו נבחן תרחיש מוכלל במרחב תלת־ממדי, שבו T היא מטוס שממוקם, ברגע t = 0, בנקודה, ומהירותו היא U בכיוון השלילי של ציר x. M הוא טיל שנמצא בראשית הצירים ומתחיל ניווט מקבילי מהראשית כדי ליירט אותו. המטרה היא למצוא את כיוון המעוף של M (הנקבע על ידי הרכיבים של v_M) ואת הזווית עם קו הראייה \delta. נפתור זאת בשתי דרכים שונות.
דרך ראשונה: שימוש באלגברה ליניארית.
ראשית נמצא את \theta, הזווית בין מהירות המטוס ל-MT, באמצעות מכפלה סקלרית. מתקיים:
.
לאחר מכן מוצאים את \delta באמצעות התנאי להתנגשות מן הקינמטיקה של תרחישים מישוריים. הצעד הבא הוא למצוא את שלושת הרכיבים של v_M. משוואה אחת נובעת ישירות מן המכפלה הסקלרית. שתי המשוואות האחרות נגזרות מן התנאי שהמכפלה הווקטורית בין r ו-\dot r שווה אפס. לכן:
כלומר הדטרמיננטה של המטריצה לעיל היא אפס.
מעלות. מכאן :
מעלות. לפיכך המשוואה הראשונה לרכיבי v_M היא:
שתי המשוואות הנוספות נגזרות מן התנאי שהמכפלה הווקטורית היא אפס והן:
לפיכך מתקבלת מערכת של שלוש משוואות ליניאריות:
דרך שנייה: שימוש בזוויות אוילר.
זה לעיתים נחוץ לבצע את חישובי ההנחיה במערכת צירים קרטזית שבה הווקטור r_0 מתלכד עם ציר ה-x ומישור ההנחיה הוא z = 0 כך שלמהירות המטרה v_T יש רק את הרכיבים v_ ו-v_, לאורך ולרוחב r בהתאמה. דרך אחת לעשות זאת היא כדלקמן.
שתי הרוטציות האלו מתוארות על ידי מכפלת מטריצות הסיבוב הבאה:
כאשר c ו-s מסמלים את פונקציות הקוסינוס והסינוס, בהתאמה.
סיבוב שלישי הוא מסביב לציר x'', בזווית \phi_3. הווקטור v_T במערכת הצירים הסופית ניתן על ידי המשוואה:
כאשר ו-T_z(\phi_1) הן העתקות המייצגות את המטריצות מן המשוואה הקודמת. ההעתקה המתקבלת היא:
אם מעלות, אז, לכן הזווית שיוצר וקטור מהירות הטיל עם קו הראייה היא: 50.91 מעלות באזימוט, וזווית ההגבהה היא 11.1 מעלות, והיא מחושבת באופן דומה לזה שבדרך הקודמת.
נרץ' (אגם)
אגם נרץ' (בבלארוסית: На́рач; ברוסית: На́рочь; בליטאית: Narutis; בפולנית: Narocz) הוא אגם בצפון מערב בלארוס (מחוז משנה מיאדזייל, Myadzyel, מחוז מינסק), באגן הנהר נריס (הידוע גם בשם ויליה, Viliya).