cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נהג' אל-בלאע'ה
מעמד הספר ותוכנו
לנהג' אל-בלאע'ה מעמד חשוב מאוד באסלאם השיעי והוא נתפס כקובץ השני בחשיבותו אחרי הקראן. החיבור תואר כ"אינטרפרטציה וכאקספוזיציה הטובה ביותר של האמונות השורשיות של האסלאם." הנהג' זכה לעניין רב בשל מספר סיבות, ביניהן אופי הכתיבה הרהוט וההערצה השיעית לעלי. עוד נאמר על הספר כי איכויותיו הספרותיות נעוצות בין היתר בחריזה המדומה החזקה, ברטוריקה המפותחת, בצורת הביטוי הפיכחת, בחכמה הבדואית המשולבת עם החזון והעדנה האסלאמית, וכן הערכים המוסריים, החברתיים והדתיים המופיעים בו. אל-רצ'י בעצמו טען כי לחלקים מן הדברים המובאים בספר לא ניתן למצוא שווה ערך מבחינת הדיבור והידע האנושי. בספר מופיעים 239 נאומים, 79 מכתבים ו-480 אמרות חכמה. מחבר האוסף אל-רצ'י העיד בהקדמה כי כלל בנהג' רק את הנבחרים שבדברי עלי, ובמילים אחרות טען כי מצא אף פרגמנטים נוספים על אלה. נדמה כי החיבורים עצמם סודרו באופן אקראי וללא התחשבות באורכם, בסדרם הכרונולוגי ו"באיכות" הרהיטות של האמירות. החיבורים עוסקים במגוון רחב של נושאים, בהם עניינים תאולוגיים הנוגעים לייחוד האל והכרתו, וכן עניינים חברתיים ופוליטיים שונים, כדוגמת צדק חברתי, יחסי גברים ונשים והמאזן שבין זכויות לחובות.
קדימות ואמינות
המסורת השיעית מייחסת את התוכן של נהג' אל-בלאע'ה לתקופת חייו של עלי, ובייחוד לתקופה שבין שנת 11 להג'רה (קרי – מיד לאחר מותו של הנביא מחמד) ובין שנת 40 להג'רה, שנת הירצחו של עלי. אם הייחוס הכרונולוגי נכון, הרי שלפנינו הטקסט הכי קרוב כרונולוגית לקראן ולמעשה הטקסט האסלאמי הקדום ביותר שאינו הקראן. אוספים שונים של נאומי עלי הופיעו כבר לפני נהג' אלבלאע'ה, כשהקודם שבהם נכתב עוד בתחילת המאה ה-8, אך אף לא אחד מהם זכה להערצה ולמעמד לו זכה הנהג'. אל-רצ'י עצמו העיד כי נחשף לפרגמנטים שכללו את הדרשות והאמירות של עלי בזמן שאסף חומרים לטובת חיבור אחר ובו איגד את הביוגרפיות של שנים עשר האמאמים. הוגים שיעים מוקדמים ובני זמננו כאחד אינם מטילים ספק בכך שעלי הוא אכן מחברם של החיבורים המופיעים בספר. זאת, בין היתר, על רקע העובדה שניתן למצוא חלק מן החיבורים שבספר כבר במקורות ערביים קדומים לאל-רצ'י. אחרים הסבירו את קדימותו של החיבור תוך הצבעה על כך שהוא כתוב בלשון שמאוד מזכירה את הקראן, ועל כן ניתן להסיק שמדובר בשיקוף של הדברים מן התקופה; וכן כי קריאה זהירה בחלק מן הדרשות תגלה כי הן אינן גוף אחד אלא אוסף של אמירות שונות שנאספו ביחד בשל דמיון תמטי מסוים, ואם לא היה מדובר באוסף של פרגמנטים קודמים הרי שהעורך היה שם דגש רב יותר על קוהרנטיות ועל מהלך לוגי מסתבר. מאידך היסטוריונים אחרים, מערביים ומוסלמים, הטילו ספק בהיותו של החיבור אוסף של דברי עלי עצמו. כך, לדוגמה, אבן תימיה טען כי רוב התוכן שהופיע בחיבור אינו קיים במקורות אחרים באסלאם, ובמילים אחרות, מדובר בחיבור מעשה ידיו של אל-רצ'י עצמו. בדומה לו טען ההיסטוריון בן המאה ה-13 אבן ח'לכאן כי כל הספר הוא בגדר המצאה של אל-רצ'י. גישה סינתטית נוספת רואה בספר אוסף של אמירות שחלקן קדומות ומתקבל על הדעת שניתן לייחסן לעלי, ובכל מקרה אין מדובר בפברוק גמור. על כל פנים, חרף המחלוקות סביב אמינותו וקדימותו, הרי שהוא ממשיך לשמש ספר מופת והדרכה לשיעים עד ימינו, ולעיתים הוא אף מצוטט בנאומים של מנהיגים שיעים באיראן ובלבנון.
ג'נטלמנים מובחרים
ג'נטלמנים מובחרים (במקור: The League of Extraordinary Gentlemen) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי משנת 2003 בכיכובו של שון קונרי המבוסס על סדרת קומיקס בשם "The League of Extraordinary Gentlemen", שנוצרה על ידי אלן מור. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-11 ביולי 2003, ובישראל ב-9 באוקטובר 2003, הסרט הצליח כלכלית, אך נחשב לכישלון בעיני המבקרים.
עלילת הסרט, כמו עלילת סדרת הקומיקס, סובבת סביב קבוצת אנשים בעלי כוחות מיוחדים, שחוברת כדי למנוע פגיעה בעולם. הדמויות השונות לקוחות ממספר ספרים שנמצאים ברשות הציבור. דוקטור ג'קיל לקוח מ"המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד", מינה הרקר לקוחה מ"דרקולה", דוריאן גריי לקוח מ"תמונתו של דוריאן גריי", עברו של סקינר, אדם בלתי נראה, מושפע בחלקו מ"האיש הבלתי נראה", קפטן נמו נלקח מ"20,000 מיל מתחת למים" ו"אי התעלומות", ואלן קווטרמיין נלקח מ"מכרות המלך שלמה" והמשכיו.
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת בסוף המאה ה-19, ובו נבל מסתורי, שמכנה את עצמו "הפנטום", מנסה לגרום למלחמת עולם. אדם המכנה עצמו "מ.", שעובד עבור ממשלת בריטניה, מחליט ליצור קבוצת אנשים בעל כוח מיוחד שילחמו בפנטום, וימנעו את מלחמת העולם. הוא שולח שליח לאפריקה לגייס את אלן קווטרמיין (דמות מהספר מכרות המלך שלמה), שמסרב בגלל היותו שבע הרפתקאות (ומאוחר יותר מגלים גם בגלל שבנו נהרג באחד מהרפתקאותיו), מכיוון שאיבד חברים רבים בהם. הוא מעוניין לחיות את חייו הרחק מתשומת הלב של הציבור, וכשמגיעים למסבאה בה הוא מבלה מטיילים המעוניינים לשמוע על הרפתקאותיו, חברו מתחזה אליו.
הפנטום מגלה על גיוס הקבוצה, ושולח שליחים עם שריון ונשק אוטומטי להרוג את קווטרמיין, ללא הצלחה. קווטרמיין הורג את כולם, אך בלי ששם לב הם הספיקו להטמין פצצת זמן במסבאה, והיא הורגת את חבריו. דבר שגורם לו להצטרף למאבק בפנטום. הוא מגלה שלפני גיוסו למשימה גויסו אנשים אחרים, ביניהם מינה הרקר, שהייתה חלק מהצוות שצד את דרקולה, שמתגלה שהיא ערפדית, קפטן נמו, הודי שמתעב את האימפריה הבריטית אך מבין שהמלחמה תפגע גם במדינתו, ואיש בלתי נראה בשם רודני סקינר, גנב שהשיג את הנוסחה של האיש הבלתי נראה, שהופכת אנשים לבלתי נראים. האיש הבלתי נראה המקורי מת.
ביחד הקבוצה צריכה לגייס עוד שני אנשים לקבוצתם - דוקטור ג'קיל ודוריאן גריי. דוריאן גריי בהתחלה מסרב, אך לאחר שהפנטום ואנשיו תוקפים את הקבוצה בביתו, הוא מצטרף אליהם. בנוסף מצטרף אליהם תום סויר, סוכן אמריקני שנשלח לעזור להם. ביחד הם פוגשים בג'קיל כשהוא בצורתו של מר הייד, מפלצת אימתנית וחזקה, והם נאלצים ללחום בו ולהחזיר אותו למצבו הטבעי. כדוקטור ג'קיל הוא מתגלה כלא יציב, והשימוש הרב שלו בנוסחה שהופכת אותו למר הייד, גרמה לו להיות מכור אליה, והוא מתקשה למנוע מהייד להשתלט עליו. כשכל הקבוצה ביחד "מ." מספר להם שבעבר גויסו קבוצות דומות לקבוצתם, למטרות דומות - הגנת העולם מפני אנשים המנסים לפגוע בו, ושקבוצות אלו פורקו זמן קצר לאחר שהמשבר שבגללו הן גויסו חלף, ושקבוצתם היא הממשיכה של שושלת ארוכה.
"מ." גילה שהפנטום, שהשיג תרשימים של יסודות ונציה שנוצרו על ידי לאונרדו דה וינצ'י, ושהוא מתכונן לטמון פצצות ביסודות וכך להטביע את ונציה, ולהתחיל מלחמת עולם. הקבוצה ממהרת להגיע לוונציה, בעזרת הצוללת "נאוטילוס" של קפטן נמו, ובמהלך המסע מגלים שיש בקרבם מרגל. אחד מבקבוקוני השיקוי של דוקטור ג'קיל, שהופך אדם למפלצת, נגנב, ואירועים מוזרים קורים במהלך המסע. הקבוצה חושדת בסקינר, שנעלם זמן קצר לאחר תחילת המסע. בהגיעם לוונציה הם מגלים שאיחרו את המועד, ושהפצצות שהפנטום הטמין התחילו להתפוצץ. הם מחליטים לשלוח טיל לבניין שנמצא בנתיב ההרס, ובכך לעצור את תגובת השרשרת שגרמו לה הפצצות. סויר נשלח במכונית מהירה, פרי המצאתו של נמו, למצוא בניין כזה ולשלוח ממנו נור, וכך ידע נמו לאן לשלוח את הטיל. תוכניתם מצליחה וההרס נפסק. קווטרמיין מזהה את הפנטום ורודף אחריו, מצליח להסיר את מסכתו ומגלה שהוא "מ.". הקבוצה חוזרת לנאוטילוס שם הם מגלים שהבוגד הוא בעצם דוריאן גריי, שמצליח לברוח בצוללת מילוט.
בהגיעם למפעל הם מצליחים לפרוץ לתוכו, לפנות את המדענים העובדים שם, ולפוצץ חלקים מהמפעל. במהלך הלחימה בין אנשיו של "מ." לבין הקבוצה, סקינר נפגע ונכווה קשות, אך שורד. מינה פוגשת בגריי ונלחמת בו, אך מכיוון ששניהם בני אלמוות, הם לא מצליחים לפגוע אחד בשני. מינה מבחינה בדיוקן של גריי, שעטוף בנייר, ובעת שהיא מוסחת גריי דוקר אותה עם חרבו ונראה שמצליח להרוג אותה. הוא מוציא את חרבו מגופתה, והיא מתעוררת לחיים, מסירה את העטיפה מדיוקנו ומראה לו אותו. הכישוף שפעל על גריי נשבר, הוא מזדקן, מת וגופתו מתפוררת. אלן קווטרמיין רודף אחרי "מ.", שמתברר שהוא ג'יימס מוריארטי, הפושע הכי מסוכן נגדו התמודד שרלוק הולמס, ששרד את הדו-קרב האחרון ביניהם. נראה שקווטרמיין עומד לנצח אותו, אך הוא מוסח על ידי סויר שמגיע למקום ועומד להיהרג על ידי אחד מאנשיו של "מ.". הוא מפנה ל"מ." את גבו, מציל את סויר, ו"מ." דוקר אותו בגבו ובורח מהאחוזה. קווטרמיין גוסס ולבסוף מת, וסויר יורה ומצליח לפגוע ב"מ." הנס מהמקום, כשהוא במרחק כמה מאות מטרים ממנו, והורג אותו.
חברי הקבוצה, שהצליחו לסכל את תוכניותיו של מוריארטי, קוברים את גופתו של קווטרמיין באפריקה, ומחליטים להישאר כקבוצה.
ביקורת והכנסות
"ג'נטלמנים מובחרים" הכניס 23 מיליון דולר בשבוע הראשון להקרנתו, והיה הסרט השני מבחינת שיעור ההכנסות לאותו שבוע, למרות הביקורות הרעות הרבות שהוא קיבל. לבסוף הכניס הסרט בארצות הברית 66,465,204 דולר - סכום קטן יותר מעלות הפקת הסרט, שהייתה 78 מיליון דולר, אך ביחד עם המכירות בחו"ל, שהסתכמו ב-112,800,000 דולר, הסרט הכניס בסך הכול 179,265,204 דולר, יותר מכפול מתקציב הפקתו, והפך למצליח כלכלית.
למרות הצלחתו הכלכלית, רוב המבקרים דירגו את הסרט כסרט גרוע, ורוג'ר איברט, מבקר סרטים מפורסם, אמר שהסרט התחיל בצורה מעניינת, אבל די מהר הפך לבלגן, וביקר את חוסר המציאות בסרט, חוסר ההיצמדות למקור (לספרים מהם לקוחות הדמויות - לא לקומיקס), חוסר ההיגיון של עלילת הסרט, והעודף בפעולה שבא על חשבון העלילה. קווין אוניל, צייר סדרת הקומיקס שעליה מבוסס הסרט, אמר שהסרט לא מכבד את סדרת הקומיקס ובכלל לא דומה לה אך היוצרים השיגו את מה שניסו להשיג, ושהוא ראה עיבודים גרועים יותר של קומיקס לסרטים.
הפקה
הפקת הסרט הייתה רצופה בעיות - היחסים בין במאי הסרט, סטיבן נורינגטון, לבין השחקן הראשי בסרט, שון קונרי (ששימש גם כמפיק בפועל), היו מתוחים, וסט של הסרט בפראג, ברפובליקה הצ'כית נהרס לאחר שיטפון. בנוסף, בספטמבר 2003 פוקס המאה ה-20, מפיקת הסרט, נתבעה על ידי מפיק בשם מרטין פול ותסריטאי בשם לארי כהן, בטענה שעלילת הסרט הועתקה מתסריט (לסרט בשם "Cast of Characters") שהשניים הציעו לפוקס מספר פעמים בין השנים 1993 ל-1996. בתסריט אלן קווטרמיין ושרלוק הולמס נלחמים בדוריאן גריי ובפרופסור מוריארטי, הפושע הכי מתוחכם איתו נלחם הולמס בספרי ארתור קונן דויל, והתסריט מכיל את אותן הדמויות שמכיל הסרט "ג'נטלמנים מובחרים". התביעה טענה שהקומיקס של אלן מור נוצר כדי לכסות על הגנבה.
סכום התביעה היה על סך 100 מיליון דולר, אך שני הצדדים לבסוף הגיעו להסדר. אלן מור, יוצר סדרת הקומיקס שעליה מתבסס הסרט, שנקרא להעיד במשפט, נעלב מההסדר, והרגיש שנגנבה ממנו האפשרות להוכיח שיצירתו מקורית.
פסקול הסרט נכתב על ידי טרבור ג'ונס, וחלקים ממנו בוצעו על ידי התזמורת הסימפונית של לונדון ולהקת "Ladysmith Black Mambazo", ונמכר רק בצורה דיגיטלית, עקב כך שלטענת חברת אפל, שהפיצה את הפסקול, תקליטורי פסקול לא נמכרים טוב מספיק.
אדית קאוול
אדית לואיזה קאוול (אנגלית: Edith Louisa Cavell; 4 בדצמבר 1865 – 12 באוקטובר 1915) הייתה אחות בריטית, שבמהלך מלחמת העולם הראשונה הצילה חיילים משני הצדדים, ללא אפליה, וסייעה לכ-200 חיילים ממדינות ההסכמה לברוח מן הכיבוש הגרמני בבלגיה במהלך המלחמה.
קאוול הייתה נוצרייה אנגליקנית אדוקה ואמונתה הניעה אותה לטפל בכל מי שנזקק, חיילי מעצמות המרכז ומדינות הסכמה. אמרה ידועה שמצוטטת בשמה "אני לא יכולה להפסיק כל עוד יש חיים להציל."
קאוול נעצרה בידי הגרמנים, הואשמה בבגידה, נמצאה אשמה על ידי בית דין צבאי גרמני ונידונה למוות. למרות הלחץ הבינלאומי לשינוי גזר הדין, היא נורתה על ידי כיתת יורים. הוצאתה להורג גונתה בכל רחבי העולם וקיבלה כיסוי עיתונאי נרחב. קאוול הוצאה להורג בגיל 49 וכבר אז נחשבה כחלוצה בתחום הסיעוד המודרני בבלגיה. הכנסייה האנגליקנית הנציחה אותה בלוח השנה של הקדושים ב-12 באוקטובר.
ילדות ונעורים
אדית קאוול נולד בסוורדסטון, כפר ליד נוריץ' במחוז נורפוק באנגליה. היא הייתה בתם הבכורה של הכומר פרדריק קאוול ואשתו, לואיסה סופיה. אביה שימש ככומר בכנסייה האנגליקנית בכפר במשך 45 שנה. לזוג היו ארבעה ילדים. המשפחה חייתה בצמצום והאב אסר על משחקים וקריאת ספרים, מלבד התנ"ך בימי ראשון.
בילדותה סייעה לאביה שביקש להרחיב את הכנסייה ולבנות חדר לימוד לילדים. קאוול כתבה לבישוף של נוריץ', ג'ון תומאס פלהאם, וסיפרה לו על הצורך. הוא הסכים לעזור, בתנאי שהכפר יממן חלק מבניית החדר. קאוול ואחותה גייסו כ-300 ליש"ט לבניית חדר הכנסייה.
קאוול החלה את לימודיה בבית ובגיל 15 למדה בתיכון לבנות בנוריץ'. היא המשיכה את לימודיה בפנימיות שונות בערים קלוידון, בסאמרסט ופטרבורו. במסגרת לימודיה, למדה צרפתית ובין השנים 1890-1895 עבדה כאומנת אצל מספר משפחות בבריטניה ובבריסל. היא חזרה לטפל באביה שהיה חולה מאוד ובעקבות זאת החלה בלימודי סיעוד אחרי החלמתו.
לימודי סיעוד ועבודה בבריטניה
באפריל 1896, בגיל 30, קאוול התקבלה ללימודים מעשיים בסיעוד בבית החולים של לונדון. היא עבדה תחת האחות הראשית אווה לוקס שהייתה דמות מרכזית בעיצוב לימודי הסיעוד ותפקיד האחות. היא נחשבה אחות טובה ומסורה ובמהלך השנים עבדה במספר בתי חולים באנגליה. בנוסף לעבודתה בבתי חולים, היא גם טיפלה בחולים בבתיהם. קאוול התמנתה לסגנית אחות ראשית בבית החולים סנט לאונרד שורדיץ' בלונדון וב-1907 מותנה לאחות ראשית במוסד סיעודי לעניים וקשישיים במנצ'סטר.
חזרה לבריסל
בשנת 1907 קאוול גויסה על ידי הרופא המנתח הבלגי אנתונין דפאז' (Antoine Depage) לתפקיד האחות הראשית בבית הספר לאחיות שהוא ביקש להקים במרפאתו. דפאז' קיבל המלצות על קאוול דרך קרובת משפחה. בית הספר נפתח ב-1 באוקטובר 1907 עם ארבע סטודנטיות. שנה לאחר מכן למדו במוסד 13 סטודנטיות וב-1912, בית הספר התרחב ומשך אליו נשים מבלגיה ואנגליה. קאוול הנחילה פרקטיקות סיעוד מודרניות שהביאה מאנגליה לאחיות המקומיות. על אף היותה אדם מאמין, היא התנגדה לכך שנזירות חסרות הכשרה בסיעוד, ישמשו כאחיות בבתי חולים, כפי שהיה מקובל ברוב מוסדות הסיעוד בבלגיה. תוכנית הלימודים שקאוול פיתחה כללה לימודים והתנסות שארכו חמש שנים וב-1910, היא ייסדה כתב עת מקצועי בתחום הסיעוד בשם L'infirmière (האחות). ב-1911, היא כבר הכשירה אחיות עבור שלושה בתי חולים, 24 בתי ספר, ו-13 גני ילדים בבלגיה.
מלחמת העולם הראשונה וההוצאה להורג
כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה ביקרה קאוול את אמה בנורפוק שבאנגליה. אמה ביקשה שתישאר באנגליה ולא תחזור, אך תגובתה של קאוול הייתה:. היא חזרה לבריסל על מנת לטפל בפצועי מלחמה שאושפזו בבית ספר. כל מוסדות הרפואה בבריסל הועברו לניהול הצלב האדום. ב-20 באוגוסט 1914, מספר שבועות לאחר שחזרה קאוול מאנגליה, נכבשה בריסל על ידי הגרמנים. 60 אחיות נשלחו חזרה לאנגליה, אולם קאוול ואליזבת וילקינס, יד ימינה, נשארו על אף שהיו יכולות לעזוב.
חיילים בריטיים רבים נותרו בבריסל לאחר נסיגת בעלות הברית. קאוול החביאה את החיילים הבריטים בבית החולים ובבתי מסתור בבלגיה וכ-200 חיילים בריטים הצליחו להימלט להולנד בסיועה. במקביל היא המשיכה לטפל בחיילים פצועים משני הצדדים. על אף האזהרות של הצבא הגרמני, שסייענים לחיילי בעלות הברית ייענשו בחומרה, היא המשיכה בפעילותה.
ז'ורז' גסטון קווין, שהיה מודיע של הגרמנים, חשף את פעילותה של קאוול והיא ווילקינס נעצרו. וילקינס שוחררה ואילו קאוול הודתה בהאשמות נגדה ונעצרה. היא אמרה להגנתה שחשה מחויבת לעזור לאנשים בעת צרה. לאחר משפט קצר, בית הדין הצבאי הגרמני מצא אותה אשמה בבגידה וגזר עליה הוצאה להורג. חומרתו של גזר הדין הפתיעה רבים, בהתחשב בכנותה ובעובדה שהיא הצילה חיים של חיילים רבים משני הצדדים. ברנד ויטלוק (Brand Whitlock), שגריר ארצות הברית בבלגיה (ארצות הברית עוד לא נכנסה למלחמה בשלב זה) שייצג גם את האינטרסים הבריטים כתב מכתב נרגש לברון פון דר לנקן, שהיה הנציג הגרמני הבכיר בבריסל, ועדכן כי הורו לו לקחת את קאוול תחת חסותו וביקש שיאפשרו לנציג אמריקאי לפגוש אותה לארגן לה הגנה. גם השגריר הספרדי ניסה לפעול למענה. המושל הגרמני האזרחי המליץ לחון את קאוול, אבל המושל הצבאי בבריסל חשש שאם ינהגו בסלחנות, נשים נוספות ייקחו חלק בפעילות אנטי גרמנית.
ב-12 באוקטובר 1915 אדית קאוול הוצאה להורג על ידי כיתת יורים ונקברה ליד בית הסוהר. בלילה לפני ההוצאה להורג הותר לה לפגוש כומר אנגליקני והוא רשם את דבריה האחרונים:
ההוצאה להורג ותעמולת מלחמה
רבים ראו במותה "רצח משפטי" (judicial murder). ראש ממשלת בריטניה, הרברט ה. אסקווית' אמר בנאום בבית הנבחרים שאדית קאוול ניצבה בפני סבל קשה ביותר בשעתה האחרונה, אף יותר מזה של חייל בשדה הקרב. גם הגרמנים הבינו, מאוחר מדי, את ההישג התעמולתי שבנות הברית השיגו ממקרה זה, והקיסר וילהלם השני הכריז כי אין להוציא להורג אישה ללא אישורו. אחרים טענו שההוצאה להורג הייתה מוצדקת על פי כללי המלחמה.
אחרי המלחמה
עם סיום מלחמת העולם הראשונה הוחזרה גופתה של אדית קאוול לאנגליה, וב-15 במאי 1919 נערך טקס הנצחה לכבודה במנזר וסטמינסטר. עם סיום הטקס המשיכה הלוויה ברכבת לנוריץ', שם נקברה בסמוך לקתדרלה. פסל לכבודה מוצב בכיכר סן מרטין ליד כיכר טרפלגר בלונדון; כמו כן, נקרא על שמה הר אדית' קאוול שבהרי הרוקי הקנדיים. בפריס הוצב פסל לזכרה. פסל זה נותץ על ידי הנאצים לאחר כיבוש פריס במלחמת העולם השנייה. לקראת סוף 1939 יצא סרט קולנוע הוליוודי על סיפורה.
עוד שנים לאחר מכן הובא המאבק והזעזוע של העולם מהוצאה להורג של אדית קאוול, כדוגמה ליחס הראוי לפגיעה באחיות. לאחר רצח האחיות היהודיות ביפו במהלך המרד הערבי הגדול, הנגידו כותבים בדבר את תגובת הבריטים להוצאתה להורג של קאוול לתגובה של שלטונות המנדט לרצח האחיות. אחד הכותבים תיאר באריכות את הפעילות למען קאוול וסיכם: "כך ייעשה כשהאחות היא אנגליה. אבל כשרוצחים שתי אחיות יהודיות תחת שלטון בני עמה של אדית קאואל - מה התוצאות?".
לאחר כיבוש בלגיה על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה נימק שגריר ארצות הברית בבלגיה את אי עזיבתו את בלגיה למרות הכיבוש, בפעילות שעשה במלחמה הקודמת הציר של ארצות הברית למען קאוול.
כיפת השמיים
באסטרונומיה ובניווט, כיפת השמים היא חציו של כדור דמיוני, בעל רדיוס אינסופי, שמרכזו הוא מרכז כדור הארץ. לצרכים מסוימים, נוח לדמות כאילו כל גרמי השמים מונחים על פני הכדור הזה. על פני כיפת השמים ניתן לשרטט גם את קו־המשווה השמימי ואת הקטבים השמימיים, שהם היטל של מקביליהם הארציים על אותו כדור.
אדית קאוול
אחרי המלחמה
בעיירה ארתור פוינט (Arthurs Point), פרבר של קווינסטאון באי הדרומי של ניו זילנד, נבנה גשר אשר נקרא על שמה של קאוול.
כיפת השמיים
כאשר כדור הארץ מסתובב סביב צירו, ייראו העצמים על גבי כיפת השמים כאילו הם סובבים סביב הקוטב השמימי כל 24 שעות. למשל, השמש תיראה כאילו היא זורחת במזרח ושוקעת במערב, וכך גם הכוכבים, כוכבי הלכת והירח. תרבויות עתיקות רבות האמינו כי הכוכבים נמצאים כולם באותו מרחק מכדור הארץ, וכי כיפת השמים היא ממשית. כיום ידוע כי המודל הזה אמנם שימושי לצורכי הפשטה, אך אינו נכון. העצמים שאנו רואים בשמים הם כה רחוקים מאיתנו עד שלא ניתן לאמוד את מרחקם על ידי צפייה בלבד. היות שהמרחקים הם כה גדולים, הם הופכים לבלתי רלוונטיים כאשר מבקשים לאתר גוף שמימי כלשהו: רק הכיוון, כלומר המיקום על פני כיפת השמים, חשוב. מבחינה זו, מודל "כיפת השמים" הוא כלי שימושי מאוד באסטרונומיה כאשר מבקשים לדעת לאן לכוון את מכשירי הצפייה.
In Case We Die
In Case We Die (בעברית: במקרה שאנחנו נמות) הוא המיקסטייפ הראשון של הזמרת-יוצרת האמריקאית טינשיי. המיקסטייפ יצא לאור ב-1 בפברואר 2012 בהוצאת עצמית.
רקע וביקורות
המיקסטייפ זכה לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה שציינו לשבח את השירים שנכללו בו, את הפקתם ואת כתיבתם, וחלקם כינו אותו כ-"מבריק". מבקרי מוזיקה אחרים השוו את המיקסטייפ ואת השירים שבו לשירים של קניה וסט, קאסי ונטורה וריהאנה.
דגל פורטוגל
דגל פורטוגל הוא מלבן ביחס של 2:3 בצבעים ירוק ואדום, המחולק אנכית לחלק ירוק בצד התורן (2/5 מאורך הדגל) ואדום בצד השני (3/5). במרכז קו החלוקה נמצא סמל המורכב מהספירה הארמילרית שבה מגן פורטוגלי מסורתי. הדגל אומץ רשמית ב-30 ביוני 1911, אך היה בשימוש מאז המהפכה הרפובליקאית של 5 באוקטובר 1910.
משמעות הדגל
לדגל יש משמעויות רבות. במהלך האסטדו נובו, תקופת המשטר הלאומני שנמשכה משנת 1933 עד מהפכת הציפורנים בשנת 1974, הירוק סימל את יערותיה של פורטוגל והאדום סימל את דמם של אלו שמתו בשרות האומה. הסבר זה הוא המקובל כיום, אולם המשמעות המקורית הרבה פחות ברורה. תאוריות אחדות טוענות שהאדום מסמל את זריחת ושקיעת השמש מעל הספינות הפורטוגליות במהלך שנות הגילוים של המאה ה-16 והירוק מסמל את צבעו של הים העמוק, אותו תרו ראשונים הספנים הפורטוגלים. פרשנויות לאומניות פחות טוענות שהירוק והאדום הם צבעים מסורתיים של הפדרליזם האיברי, אידאולוגיה רפובליקאית-סוציאליסטית נפוצה בתחילת המאה ה-20 שתמכה באיגוד ספרד ופורטוגל, למרות שהעם הפורטוגלי היה עצמאי מאז 1149 ותמיד לחם על עצמאותו, גם כשהיה תחת שליטה ספרדית במאה ה-17.
פריט העיצוב המעגלי הוא אצטרולב כדורי שהחליף את הכתר בדגל המלכותי הישן. הוא מסמל את האימפריה הקולוניאלית הפורטוגלית בזמן המהפכה והתגליות של פורטוגל. המגן הפורטוגלי המסורתי מופיע כמעט בכל דגל של פורטוגל.
חמש הנקודות הלבנות בחמשת המגינים במרכז הדגל מתייחסים לאגדה על המלך הראשון של פורטוגל, המלך אפונסו הנריקס, או אפונסו הראשון. על פי הסיפור לפני קרב אוריקו (26 ביולי 1139), המלך אפונסו התפלל להגנת העם הפורטוגלי כאשר חיזיון של ישו על הצלב הופיע לפניו. המלך אפונסו ניצח בקרב וכאקט של הכרת תודה שילב את חמשת הפצעים של ישו בדגלו. חמשת המגינים מסמלים את חמשת המלכים המורים שהובסו בקרב אוריקה.
הטירות, תשע במקור, הם סמל לניצחונות הפורטוגליים תחת המלך אפונסו השלישי, ומתייחסים לתשע הטירות המוריות שהוכנעו על ידי פורטוגל בשנת 1249; הן גם סמל לממלכת אלגרב, האחרונה שנכבשה על ידי הפורטוגלים, כשהגבולות הסופיים שורטטו. מאוחר יותר, המלך ג'ואו השני הקטין את מספר הטירות על הדגל ל-7.
היסטוריה
מיד לאחר המהפכה הרפובליקאית, ב-5 באוקטובר 1910, הדגל המלוכני בוטל והמדינה ערכה תחרות של הצעות דגלים עבור הממשל החדש.
נערך דיון ציבורי ער בשאלה האם יש להשתמש בכחול-לבן הפורטוגליים המסורתיים או שמא יש לאמץ את הירוק-אדום של המפלגה הרפובליקאית. למרות שרוב ההצעות השתמשו במוטיב הכחול-לבן, הזוכה היה דווקא ירוק-אדום. הזוכה, שהוכרז ב-30 ביוני 1911, היה עיצוב שהתבסס על הדגל שהתנוסס על ספינת המורדים "אדמסטור" במהלך המהפכה.
בעיות סמליות וחברתיות
למרות שהיום הירוק-אדום, או ה"ורדה אה רוברה" בפורטוגזית, כבר התקבל בקרב אנשי פורטוגל, הוא עדיין נדחה בקרב חוגים שמרנים של החברה. המלוכנים, למשל, משתמשים עדיין בדגל הכחול-לבן הליברלי משנת 1820 והלאומנים מעדיפים את הדגל הכחול-לבן ללא הכתר, שהוא דגל רפובליקאי ללא הירוק-אדום הסוציאליסטיים.
בעיה נוספת היא על פי חוק הטינקטורה ירוק אסור שיבוא במגע עם אדום. לכן, מומחי סמלים רבים מתייחסים לדגל פורטוגל (ולדגל ליטא, למשל) כטעויות בסמלים.
אארוסוויט
אָאֵרוֹסְוִיט (באוקראינית: Аеросвіт; באנגלית: Aerosvit) הייתה חברת תעופה פרטית באוקראינה. בסיסה היה בנמל התעופה הבינלאומי בוריספיל הסמוך לקייב. החברה נכנסה להליך פירוק  בתחילת שנת 2013.
תולדות החברה
החברה נוסדה ב-25 במרץ 1994. באפריל של אותה שנה החלה להפעיל טיסות בקווים שבין קייב לתל אביב, אודסה, סלוניקי, אתונה ולרנקה. באוקטובר החלה לטוס גם למוסקבה. סוג המטוס הראשון שהיה בבעלותה הוא בואינג 737.
62% ממניותיה של אארוסוויט נמצאו בידיהם של בעלי מניות אוקראינים פרטיים, בעוד השאר הוחזקו בידי חברות המשקיעות בה. ב-7 בינואר 2013 הודיעה החברה על הליך פירוק.
בשנת 1997 התרסק מטוס של אארוסוויט בסלוניקי.
חברות בת
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 הקימה החברה 2 חברות בת: "דנייפר-אביה" ו"דונבאסאארו".
טיסות למזרח
עד לסגירתה הייתה החברה פעילה בתחום הטיסות למזרח, בעיקר לבנגקוק, בירת תאילנד. סוג המטוס שהיה מופעל לטיסות אלו הוא בואינג 767. ישראלים נהגו לטוס עם החברה נוכח המחירים הנמוכים בהשוואה לטיסות אל על, אולם לא אחת התקבלו תלונות על איחורים ועיכובים גדולים בטיסות.
פעילות החברה בישראל
כמו כן, החברה הפעילה טיסה יומית אחת מהערים: דניפרופטרובסק, דונצק, סימפרופול ואודסה לנמל התעופה בן-גוריון. טיסות אלו התבצעו במטוסי בואינג 737.
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא אארוסוויט באתר Airliners.net
חיל הקשר והתקשוב
חיל התקשוב (בעבר: חיל הקשר; בראשי תיבות: חי"ק) הוא חיל הקשר של צבא הגנה לישראל, חיל תחת פיקוד אגף התקשוב. החיל אחראי על כל תחום הקשר, המחשבים והתקשורת של כוחות היבשה בצה"ל. בראש החיל עומד "קצין הקשר והתקשוב הראשי" (קשר"ר) בדרגת תא"ל. מפקד החיל הנוכחי הוא תא"ל יוסי כראדי.
עם הקמת אגף התקשוב הוכפף אליו החיל, אך בשנת 2005, כחלק משינוי ארגוני נרחב במפקדת זרוע היבשה, הוכפפה אליה מפקדת החיל יחד עם חיל החימוש, חיל הלוגיסטיקה וחיל השלישות. במהלך שנת 2007 הוחלט להחזיר את החיל לאגף התקשוב, וההחלטה יושמה במהלך שנת 2008.
החיל איננו אחראי על תחום התקשוב בזרועות אחרות: חיל האוויר, חיל הים ואגף המודיעין, אך מכשיר מקצת מכוח האדם המשרת בתחומים המקבילים בזרועות אלו.
1937–1948: שירות הקשר
שירות הקשר ב"הגנה" הוקם ב־1937, וכבר באותה שנה נערך קורס אלחוטני מורס ראשון. אז פעלו בארץ ישראל, תחת המנדט הבריטי, 12 תחנות שידור מחתרתיות. ב־1938 יובאו ארצה 150 יוני דואר. ב־1939 הופעלה תחנת השידור הראשונה על ידי האצ"ל, וב־1940, זו של "ההגנה". כך ההגנה יצרה קשר אלחוטי עם ספינות המעפילים שהגיעו לארץ. קורס קציני הקשר הראשון נערך ב־1947, ובעת המצור על ירושלים הותקנו מכשירי קשר רדיו על משורייני הפלמ"ח שעלו לעיר. באפריל 1948 הועבר בית הספר לקשר משפיים לשייח' מוניס (אזור אוניברסיטת תל אביב של ימינו). כמו כן פעלה במסגרת החיל יחידת היונאים של חיל הקשר.
1948–1956: מלחמת העצמאות ושנות ההקמה
לאחר הקמת מדינת ישראל והקמת צה"ל הוקם חיל הקשר ב־14 באוקטובר 1948 על בסיס שירות הקשר של ארגון "ההגנה", והשתמש באמצעי קשר שבאו מעודפי ציוד של צבאות שלחמו במלחמת העולם השנייה. במלחמת העצמאות בלטה תרומתם של יוני הדואר במבצע חורב, כשצה"ל התקדם במהירות לעומק השטח המצרי, ויחידותיו היו פרוסות על פני שטח נרחב ומרוחקות מהפיקוד העליון.
עם פרוץ הקרבות הוכשרו סוגים שונים של אנשי קשר כקשרים חטיבתיים, קשרי שריון, עובדי כתב סתר, קציני קשר וכיוצא בזה. עד אפריל 1948 הוכשרו 720 אנשי קשר, הוקמו 25 תחנות מורס חדשות ו-136 תחנות קבועות של אלחוט דיבור. כמו כן סופקו 320 מכשירים ניידים למערך ההגנה.
בסוף מלחמת העצמאות, ביולי 1949, היו לחיל הקשר 12 יחידות קשר חטיבתיות, 25 יחידות קשר גדודיות ו-4 יחידות קשר למפקדות ברמת חזית. בסוף ינואר 1948 נסע מפקד שירות הקשר לארצות הברית למסע רכש מזורז שמטרתו רכישת אלפי מכשירי קשר נייחים וניידים, טלפונים וחלקי חילוף, וכמויות גדולות של ציוד קשר מעודפי הצבא האמריקאי החלו להגיע.
ב־1960 זכה צוות קציני חי"ק בפרס ביטחון ישראל, על פיתוח הצפנה.
מלחמת ששת הימים ואחריה
מאז מלחמת ששת הימים ולאורך מלחמת ההתשה חיל הקשר פרס את מערכותיו בגזרות שונות כך שיאפשרו שליטה בכל הרמות בצבא, החל מהמטכ"ל וכלה ברמות הנמוכות ביותר (גדודים, פלוגות, מחלקות). תחנות ממסר נבנו במרחבים השונים על פסגות ההרים במקומות שהייתה אליהם גישה מוגבלת. ביחידות הדרג המבצע נבנו מפקדות גדודים ופלוגות קשר (כמו גדוד קשר מטכ"ל). לפני המלחמה נערכו תרגילים שבהם נפרסו מערכות קשר חדשות. ברמת הגולן הוקמו שלושה בסיסי קשר קדמיים מרכזיים: בפסגת החרמון, בתל פארס בדרום, ובתל אביטל במרכז.
מלחמת יום הכיפורים
במהלך יום הלחימה הראשון ברמת הגולן נפל בידי הצבא הסורי בסיס הקשר במוצב החרמון. יום לאחר מכן נכבש גם האתר בתל פארס. עקב כך עיקר נטל השליטה על הכוחות ברמת הגולן נפל על צומת הקשר בתל אביטל, שעשה זאת תוך כדי אש ארטילריה מסיבית שהונחתה עליו. בנוסף פעלו צומתי קשר שהפעיל גדוד הקשר בפיקוד מפקד קשר פיקודי סגן-אלוף אברהם קיים, ומתקנים שכנו ממערב לירדן. במלחמת יום הכיפורים נהרגו 47 אנשי חיל הקשר ונפצעו 311.
אתר ההנצחה הראשי של חיל הקשר והתקשוב שוכן במרכז העיר יהוד שמאמצת את החיל והוא הוקם ב־1989. אנדרטה נוספת נמצאת ביער חרובית מצפון לכביש 383.
תפקידי החיל
החיל אחראי על קביעת מדיניות התקשוב בזרוע היבשה של צה"ל, וכן על מתן מענה מבצעי וטכנולוגי לצורכי התקשוב השונים.
תפקידים נוספים:
מבנה החיל
ביחידות של זרוע היבשה משולבים גדודי תקשוב.
הכשרה
ההכשרה בחיל מתבצעת בשני בתי ספר:
שם החיל
עם הקמת החיל בצה"ל, הוא נקרא חיל הקשר. לאחר התווספות מערכות אלקטרוניות שתפקידן לאו דווקא קשר, שונה שם החיל לחיל הקשר והאלקטרוניקה ב־1961. עם העברת מערך המחשבים בצה"ל לאחריות החיל ב־1982, שונה שמו לחיל הקשר, האלקטרוניקה והמחשבים. ב־18 במאי 2004 הוחלט לקצר את שם החיל ולקרוא לו "חיל התקשוב".
ראובן כינורי
ראובן "רודי" כינורי (נולד ב-13 באוגוסט 1949) הוא רוכב אופניים ישראלי בעבר, פעמיים ברציפות אלוף ישראל במרוץ אופני כביש (1969 ו-1970).
ביוגרפיה
כינורי התאמן בקבוצת הפועל תל אביב בהדרכת עמוס לוי.
בשנת 1968 זכה כינורי בתואר סגן אלוף ישראל, אחרי מאיר אוחיון ולפני ינון בנין.
אלוף ישראל
בשנת 1969 זכה כינורי בפעם הראשונה בקריירה שלו באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, בסיכום שלושת קטעי התחרות, לפני מאיר אוחיון, האלוף ב-3 השנים האחרונות וחיים סלומון וקטע רצף של 9 שנים בהן זכו בני משפחת אוחיון בתואר (הנרי ומאיר אוחיון). שנה לאחר מכן, בנובמבר 1970 הוא קבע במרוץ נגד השעון למרחק של 40 ק"מ שיא ישראלי חדש של 1:03:22 שעות ובתום השנה הוא זכה באליפות ישראל ברכיבת אופני כביש, לפני חמי וולוצקי וינון בנין והגן על תוארו.
בנשי (פירושונים)
{{פירושונים|* בנשי – נציבות עירונית במחוז ליאונינג שבצפון-מזרח הרפובליקה העממית של סין.
שמות פרטיים מותרים ליהודים ברייך השלישי
שמות פרטיים מותרים ליהודים ברייך השלישי, במסגרת המדיניות הממשלתית הרשמית של הרייך השלישי, רדיפת היהודים הייתה חלק חשוב ביותר מהחקיקה והביצוע הממשלתי. ליישום מדיניות זו נכנסה לתוקף הצו לשינוי שם ב-1 בינואר 1939 (בגרמנית: Namensänderungsverordnung). על פי התקנה יהודים יכלו לבחור רק את השמות הפרטיים לפי רשימה שפורסמה על ידי שר הפנים. יהודים שלא היה להם שם פרטי כפי שמופיע ברשימה נדרשו להוסיף לשמותיהם הפרטיים את השם ישראל או שרה לפי המין ולהשתמש בהם בענייניהם הרשמיים. ברשימה שלהלן מופיעים השמות הפרטיים היהודיים המותרים. הם מופיעים גם בגרמנית בדיוק כפי שפורסמו.
בעברית
הבל, אביעזר, אבימלך, אבנר, אבשלום, אחאב, אחזיה, אחשוורוש, עקיבא, עמון, אנשל, אהרון, עשהאל, עזריה, אשר, עזריאל, אשור, עתליה, אביגדור, אברום;
באכה, ברק, ברוך, בניה, בֶּרֶק, ברל, בועז, בוד; דן, דני; אפים, אפרים, אהוד, אייזיג (כנראה אייזיק), אלי, אליאס, אליהו, אליעזר, אליקים, אלקן, חנוך, עשו, עזרא, יחזקאל;
פלג, פייביש, פיירל, פייטל, פייבל. גד, גדליה, גרשון, גדעון; חבקוק, חגי, חמור, חנוך, הורדוס, יחזקאל, הלל, איוב, הושע; יצחק, ישי, יששכר, איש בושת, איזידור, ישמעאל, ישראל, איציק;
יחיאל, יקר, יקותיאל, יחזקאל, יחיאל, יהוא, יהודה, יהושיאל, ירמיהו, ירבעם, ישעיהו, יתרו, יפתח, יואב, יוחנן, יואל, יומטוב, יונה, יהונתן, הושע, יודה; קינן, כלב, קורח;
לבן, לזרוס, ליו, לייזר, לוי, לווק, לוט, לופו; מכול, מים, מלכישוע, מלאכי, מנשה, מרדכי, מכלל, מנחם, מואב, מרדסכי, משה, מוזס; נחשון, נחום, נפתלי, נתן, נאום, נזרי, נחמיה, נסים, נועה, נוחם;
עבדיה, אוריה, אושר, אוסיאס; פסח, פנחס, פינקוס; רחמיאל, ראובן;
שבתי, זכר, סלום, שאלי, סאלו, סלומון (שלמה), סאלוש, שמעיה, סמי, שמואל, סנדל, צדיק, שאול, שלום, שאול, שינול, שמול, שניאור, שושנה, שולם, זבולון, סמי, סרד, סירה, שמשון;
טייט, טוולה; אורי, אוריה, אוריאל; צדק, צדקיה, צפניה, צרויה, צבי.
בגרמנית (לפי התקנה)
Abel, Abieser, Abimelech, Abner, Absalom, Ahab, Ahasja, Ahasver, Akiba, Amon, Anschel, Aron, Asahel, Asaria, Ascher, Asriel, Assur, Athalja, Awigdor, Awrum;
Bachja, Barak, Baruch, Benaja, Berek, Berl, Boas, Bud;
Chaggai, Chai, Chajin, Chamor, Chananja, Chanoch, Chaskel, Chawa, Chiel;
Dan, Denny;
Efim, Efraim, Ehud, Eisig, Eli, Elias, Elihu, Eliser, Eljakim, Elkan, Enoch, Esau, Esra, Ezechiel;
Faleg, Feibisch, Feirel, Feitel, Feiwel, Feleg;
Gad, Gdaleo, Gedalja, Gerson, Gideon;
Habakuk, Hagai, Hemor, Henoch, Herodes, Hesekiel, Hillel, Hiob, Hosea;
Isaac, Isai, Isachar, Isboseth, Isidor, Ismael, Israel, Itzig;
Jachiel, Jasse, Jakar, Jakusiel, Jecheskel, Jechiel, Jehu, Jehuda, Jehusiel, Jeremia, Jerobeam, Jesaja, Jethro, Jistach, Jizack, Joab, Jochanan, Joel, Jomteb, Jona, Jonathan, Josia, Juda;
Kainan, Kaiphas, Kaleb, Korach;
Laban, Lazarus, Leew, Leiser, Levi, Lewek, Lot, Lupu;
Nachschon, Nachum, Naftali, Nathan, Naum, Nazary, Nehab, Nehemia, Nissim, Noa, Nochem;
Obadja, Orew, Oscher, Osias;
Peisach, Pinchas, Pinkus;
Rachmiel, Ruben;
Sabbatai, Sacher, Sallum, Sally, Salo, Salomon, Salusch, Samaja, Sami, Samuel, Sandel, Saudik, Saul, Schalom, Schaul, Schinul, Schmul, Schneur, Schoachana, Scholem, Sebulon, Semi, Sered, Sichem, Sirach, Simson;
Uri, Uria, Uriel;
Zadek, Zedekia, Zephania, Zeruja, Zewi.
בעברית
אביגיל; בת שבע, ביילה, בלה, בריינה, בלהה, ברכה, בריווה, בכרי: חנה, חוה, חיילה: דישה, דבורה, דריסל; אייגלה; פאנגל, פייגל, פיילה, פרדכן, פרדל, פרומט;
גיילכן, גליאה, גיננדל, גיטל, גול; הדסה, הייל, חנכה, היצל; יאכט, יוכבד, ידידיה, ינטה, אזבל (איזבל), יהודית, יסיקה, ייטל; קיילה, קריינדל; לנה, לאה, ליבשה, ליבה, ליווי;
מיכל, מתל, מלכה, מינדל; מנוחה, נחמה; פרחה, פסיה, פרל: רחל, רוזה, רבקה, רחה, רייכל, רייזל, רייצגה, ריבקי; שרה, שרונה, שיינדל, שיינה (יפה), שבע, שלמית, שמחה, שפרניצה;
טאנה, טלזה, תרצה, טרייבל; צרל, צילה, צימלה, זינה, ציפורה, צירל, זורטל.
בגרמנית (לפי התקנה)
Abigail;
Baschewa, Beile, Bela, Bescha, Bihri, Bilha, Breine, Briewe, Brocha;
Chana, Chawa, Cheiche, Cheile, Chinke;
Deiche, Dewaara, Driesel;
Egele;
Fangel, Feigle, Feile, Fradchen, Fradel, Frommet;
Geilchen, Gelea, Ginendel, Gittel, Gole;
Hadasse, Hale, Hannacha, Hitzel;
Jachet, Jachewad, Jedidja, Jente, Jezabel, Judis, Jyske, Jyttel;
Keile, Kreindel;
Machle, Mathel, Milkele, Mindel;
Nacha, Nachme;
Peirche, Peßchen, Pesse, Pessel, Pirle;
Rachel, Rause, Rebekka, Rechel, Reha, Reichel, Reisel, Reitzge, Reitzsche, Riwki;
Sara, Scharne, Scheindel, Scheine, Schewa, Schlämche, Semche, Simche, Slowe, Sprinze;
Tana, Telze, Tirze, Treibel;
Zerel, Zilla, Zimle, Zine, Zipora, Zirel, Zorthel.
קרוליין הרקר
קרוליין הרקר (באנגלית: Caroline Harker; נולדה ב-1966) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה
הרקר היא בתם של השחקנים פולי אדמס וריצ'רד אוונס, ואחותה של השחקנית סוזאנה הרקר.
היא מוכרת מתפקידים כמו סיליה במיני סדרה "מידלמארץ'" עיבוד של ה-BBC לרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט, ובתפקיד השוטרת (ואחר כך סמלת בילוש) הייזל וולאס בסדרת המשטרה " A Touch of Frost" של רשת ITV ששודרה בשנים 1992 ועד 2003.
עוד שיחקה הרקר בשנת 2012 בארבעה פרקים באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
בעיבוד של מייק קני לספר "ילדי המסילה" בבימויו של דמיאן קרודן גילמה הרקר את דמות ה'אמא', בהצגה שהועלתה בתחנת הרכבת הבינלאומית ווטרלו.
חיים אישיים
הרקר נשואה לשחקן אנתוני קאלף.
הארי ריד
הארי מייסון ריד (באנגלית: ; 2 בדצמבר 1939 – 28 בדצמבר 2021) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסנאטור בכיר בסנאט של ארצות הברית. הוא ייצג בסנאט את מדינת נבדה מאז שנת 1987 ועד שנת 2017. כחבר המפלגה הדמוקרטית, היה ריד מנהיג הרוב בסנאט מאז ינואר 2007, לאחר שכיהן בעבר כמנהיג המיעוט וכמצליף המיעוט והרוב. קודם לכן, היה ריד חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית כשייצג את מחוז הקונגרס הראשון של נבדה, ואף שירת בממשל המקומי והמדינתי של נבדה כפרקליט העיר הנדרסון, כחבר בבית המחוקקים של המדינה, כסגן המושל ה-25 וכיו"ר ועדת נבדה לענייני הימורים.
פצלי ברג'ס
פצלי ברג'ס (באנגלית: Burgess Shale) הם תצורה גאולוגית המכילה מאובנים שנחשפה בהרי הרוקי הקנדיים של קולומביה הבריטית בקנדה. הפצלים מפורסמים בשל השתמרות יוצאת דופן של הרקמות הרכות של המאובנים שבהם מלפני 508 מיליון שנים (אמצע קמבריון). זו אחת משכבות המאובנים הקדומות ביותר המכילות דפוסים של החלקים הרכים.
הארי ריד
כמנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט וכחבר כנסיית המורמונים, השיג ריד בממשל הפדרלי של ארצות הברית משרה נבחרת בכירה יותר מכל מורמוני אחר בהיסטוריה. לאחר שהשלים כהונה מלאה כמנהיג הרוב בסנאט, בקונגרס ה-113 של ארצות הברית, ריד הפך לאחד משלושה סנאטורים בלבד ששירתו בתפקיד זה לפחות שמונה שנים, בצוותא עם מייק מנספילד ואלבן ברקלי. כהונתו בסנאט הסתיימה בינואר 2017. בתפקידו האחרון כיהן כמנהיג המיעוט בסנאט, תפקיד ששימש בו גם קודם לכן.
פצלי ברג'ס
יחידת הסלע היא שכבת פצלים שחורים, והיא בולטת בכמה מקומות סמוך לעיירה פילד בפארק הלאומי יוהו ומעבר קיקינג הורס. מחשוף נוסף נתגלה בפארק הלאומי קוטניי, 42 קילומטרים דרומית משם.
הארי ריד
ראשית חייו
ריד נולד בסרצ'לייט, נבדה, השלישי מארבעת בניהם של אינז אורֶנה (לבית ג'יינס), כובסת במקצועה, והארי וינסנט ריד, כורה, שהתאבד ביריית רובה בראשו ב-1972, כשהוא בן 58 ובנו הארי בן 32. סבתו מצד אִמו הייתה מהגרת אנגלייה מסטאפורדשייר. ריד גדל בבית עם שירותים בחוץ, ללא מים חמים או קו טלפון. בסרצ'לייט לא היה בית ספר תיכון, אז ריד נאלץ לנסוע למרחק 40 מייל (כ-64 קילומטר), על מנת ללמוד בתיכון של המדינה בהנדרסון שבנבדה, שם שיחק בנבחרת הפוטבול ואף התחרה כמתאגרף חובב. בלימודיו בתיכון פגש ריד במייק אוקלהאן, מושל נבדה לעתיד, שהיה מורה בבית הספר, ושימש כמורהו לאיגרוף של ריד.
פצלי ברג'ס
היסטוריה ומשמעות
פצלי ברג'ס נתגלו על ידי הפלאונטולוג צ'ארלס דוליטל וולקוט ב-30 באוגוסט 1909, לקראת סיום עונת החפירות באתר. הוא שב ב-1910 עם בניו, בתו ואשתו והקים מחצבה על שולי רכס המאובנים (Fossil Ridge). המשמעות של שימור רקמות רכות, והמגוון של האורגניזמים שהוא ידע שהם חדשים למדע, הובילו אותו לשוב למחצבה כמעט כל שנה עד 1924. בנקודת זמן זו, בגיל 74, הוא צבר מעל ל-65,000 פריטים. תיאור המאובנים הייתה משימה אדירה, שוולקוט התמיד בה עד מותו ב-1927. וולקוט, שהושפע מהדעה המדעית באותה תקופה, ניסה לשייך את כל המאובנים לטקסונים מודרניים, ועקב כך התייחסו באותה תקופה אל המאובנים שגילה כלא יותר מאשר מאובנים מוזרים. רק ב-1962 עשה אלברטו סימונטה (Alberto Simonetta) בחינה מחודשת של המאובנים וממחקריו הבינו המדענים שוולקוט בקושי גירד את פני השטח של המידע שהתקבל מפצלי ברג'ס, והמחקרים גם הבהירו שהאורגניזמים אינם משתייכים לאף קבוצה של בעלי חיים מודרניים.
הארי ריד
ראשית חייו
ריד פנה ללמוד ב-Southern Utah University וסיים תואר דו חוגי במדע המדינה ובהיסטוריה באוניברסיטת המדינה של יוטה. המקצוע המשני שלו במוסד זה היה בכלכלה, מקצוע אותו למד ב-Jon M. Huntsman School of Business. לאחר מכן פנה ללמוד משפטים בבית הספר למשפטים שבאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון שם הוסמך כ-J.D., במקביל לעבודתו ב-United States Capitol Police (רשות אכיפת חוק פדרלית שאחראית על הגנת הקונגרס של ארצות הברית בוושינגטון הבירה ובכל ארצות הברית והטריטוריות שלה).
פצלי ברג'ס
היסטוריה ומשמעות
כתוצאה ממאמצי השכנוע של מומחה הטרילוביטים הארי בלקמור ויטינגטון (Harry Blackmore Whittington), חידש הסקר הגאולוגי של קנדה (Geological Survey of Canada) את החפירות במחצבת וולקוט, והוקמה מחצבה חדשה, הריימונד (Raymond), בערך 20 מטרים במעלה רכס המאובנים. בעזרת הסטודנטים למחקר דרק בריגס (Derek Briggs) וסיימון קונוויי מוריס מאוניברסיטת קיימברידג' החל ויטינגטון בהערכה יסודית מחודשת של פצלי ברג'ס, והם גילו שעולם החי המיוצג בהם היה הרבה יותר מגוון ויוצא דופן ממה שוולקוט זיהה. לרבים מבעלי החיים בפצלים היו מאפייני גוף מוזרים, ורק דמיון קל ביותר לבעלי חיים ידועים אחרים. דוגמאות לכך כוללות אופביניה (Opabinia), עם חמש עיניים וחוטם כמו צינור שואב אבק והלוציגניה (Hallucigenia), ששוחזרה במקור במהופך כאילו הלכה על שדרת קוצים סימטרית דו-צדדית.
הארי ריד
פוליטיקה מדינתית
ריד חזר לנבדה לאחר לימודיו בבית הספר למשפטים ושירת כפרקליט עיריית הנדרסון, בטרם נבחר, ב-1968, לבית הנבחרים התחתון של נבדה. ב-1970 והוא בן 30, נבחר ריד על ידי אוקלהאן כבן זוגו למירוץ למשרת מושל נבדה, כשריד הוא המועמד לתפקיד סגן המושל. ריד והמנטור שלו נבחרו לתפקיד, וריד שימש כסגן המושל בשנים 1971–1974. בשנה זו התמודד ריד על המושב של נבדה בסנאט של ארצות הברית, תפקיד אותו פינה אלן בייבל. ריד הפסיד בבחירות בפחות מ-600 קולות למושל לשעבר פול לקסאלט. ב-1975 רץ ריד לתפקיד ראש העיר לאס וגאס והפסיד לביל בראייר.
פצלי ברג'ס
היסטוריה ומשמעות
לאחר שרשות הפארקים של קנדה ואונסק"ו הכירו בחשיבות של פצלי ברג'ס הפך איסוף המאובנים קשה יותר מבחינה פוליטית מאמצע שנות ה-70 של המאה ה-20. המוזיאון המלכותי של אונטריו המשיך לאסוף מאובנים. האוצר של הפלאונטולוגיה של חסרי חוליות, דזמונד קולינס (Desmond Collins), זיהה מספר מחשופים נוספים ששכנו מעל ומתחת למחצבת וולקוט המקורית. אתרים אלו המשיכו להניב אורגניזמים חדשים מהר יותר מכפי שניתן היה לחקור אותם.
הארי ריד
פוליטיקה מדינתית
בין השנים 1977–1981 שימש ריד כיושב ראש Nevada Gaming Commission (נציבות משחקי המזל של נבדה). כאשר ג'ק גורדון, בעלה וסוכנהּ לעתיד של לה טויה ג'קסון, הציע לריד שוחד בסך 12,000 דולר תמורת אישור משחקים חדשים בבתי קזינו, הזמין ריד את ה-FBI להקליט את הצעת השוחד ולעצור את גורדון. לאחר שסוכני ה-FBI סיכלו את העברת הכסף, כפי שסוכם מראש, איבד ריד את עשתונותיו והחל לחנוק את גורדון באומרו, "בן זונה שכמוך, ניסית לשחד אותי!". גורדון הורשע ב-1979 ונשלח לשישה חודשי מאסר בפועל. ב-1981 מצאה רעייתו של ריד פצצה שהוצמדה למכונית הסטיישן של המשפחה; ריד חשד שהיא הונחה על ידי גורדון.
פצלי ברג'ס
היסטוריה ומשמעות
ספרו של סטיבן ג'יי גולד חיים מופלאים, שיצא לאור ב-1989, עורר תשומת לב ציבורית למאובנים של פצלי ברג'ס. גולד שיער שהמגוון יוצא הדופן של המאובנים מצביע על כך שצורות הגוף של צורות החיים באותה תקופה היו מגוונות בהרבה מאלו ששרדו בימינו, וכי רבות מהשושלות הייחודיות היו ניסויים אבולוציוניים שנכחדו. הפרשנות של גולד למגוון בעלי החיים של הקמבריון נסמכה מאוד על הפרשנות המחודשת של סיימון קונוויי מוריס לפרסומים המקוריים של צ'ארלס וולקוט. עם זאת, קונוויי מוריס חלק נמרצות על מסקנותיו של גולד, וטען כי ניתן לסווג כמעט את כל עולם החי הקמבריוני למערכות מודרניות.
הארי ריד
נציג בבית הנבחרים של ארצות הברית
לפני מפקד האוכלוסין שערכה לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית ב-1980, היה רק נציג אחד בבית הנבחרים של ארצות הברית שייצג את נבדה (בניגוד לנבחרים שמייצגים את מחוזות הבחירה), אולם גידול האוכלוסייה בשנות ה-70 של המאה ה-20 הביא ליצירת מחוז בחירה נוסף, שני. ב-1982 זכה ריד במועמדות הדמוקרטית למחוז הראשון, שממוקם בלאס וגאס, ולאחר מכן ניצח בקלות בבחירות הכלליות. הוא כיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית במשך שתי כהונות, מ-1983 עד 1987.
פצלי ברג'ס
היסטוריה ומשמעות
פצלי ברג'ס משכו תשומת לב של פלאוקלימטולוגים שרוצים ללמוד ולחזות שינויים עתידיים ארוכי טווח באקלים של כדור הארץ. לדברי פיטר וורד (Peter Ward) ודונלד בראונלי (Donald Brownlee) בספרם "חייו ומותו של כדור הארץ" (The Life and Death of Planet Earth) בוחנים אקלימולוגים את תיעוד המאובנים בפצלי ברג'ס כדי להבין את האקלים של הפיצוץ הקמבריוני, ומשתמשים בו כדי לחזות כיצד ייראה האקלים של כדור הארץ 500 מיליון שנה בעתיד כאשר השמש ההולכת ומתחממת ומתרחבת בשילוב עם הירידה ברמות הפחמן הדו-חמצני והחמצן יחממו בסופו של דבר את כדור הארץ לכיוון טמפרטורות שלא נראו מאז עידן הארכאיקון לפני 3 מיליארד שנים, לפני שהצמחים ובעלי החיים הראשונים הופיעו, ולכן להבין איך ומתי ימותו בעלי החיים האחרונים.
ב-1980 הוכרזו פצלי ברג'ס כאתר מורשת עולמית של ארגון אונסק"ו. ב-1984 הם צורפו לאתר המורשת העולמית הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים.
בפברואר 2014 הוכרז על גילוי מחשוף נוסף של פצלי ברג'ס בפארק הלאומי קוטניי דרומית לאתר המקורי. בתוך 15 יום של איסוף מאובנים ב-2013 נחשפו באתר החדש 50 מינים של בעלי חיים.
הארי ריד
בחירות
ב-2004 זכה ריד בבחירות עם כ-61% מכלל הקולות, כשהוא זוכה בתמיכתם של חלק מהרפובליקנים.
פצלי ברג'ס
רקע גאולוגי
המרבצים המכילים את המאובנים של פצלי ברג'ס קשורים לתצורת סטיבן (Stephen Formation), אוסף של אבני בוץ מעט גיריים, שגילה 508 מיליון שנים. השכבות הורבדו בבסיס צוק בגובה 160 מטרים מתחת לעומק שגלי סערה היו מסוגלים לזעזע. הצוק התלול היה מורכב מהשוניות הגיריות של תצורת קתדרל (Cathedral Formation), שנוצרה כנראה זמן קצר לפני ההרבדה של פצלי ברג'ס. התהליך המדויק של יצירת התצורה אינו ודאי, אבל ההשערה המקובלת ביותר היא שהקצה של שונית תצורת קתדרל ניתק מיתרת השונית, צנח והובל למרחק, ייתכן אפילו קילומטרים, מקצה השונית. שפעול מאוחר יותר של העתקים בבסיס התצורה הוביל להתפרקותה מבערך 509 למ"ש. תהליך זה השאיר צוק תלול, שתחתיתו הייתה מוגנת מהפחתת הלחץ הטקטונית משום שאבן הגיר של תצורת קתדרל עמידה ללחצים. הגנה זו מסבירה מדוע לא ניתן לעבוד עם מאובנים שנשמרו הרחק מתצורת קתדרל, לחץ טקטוני של השכבות יצרו פיצול אנכי ששבר את הסלעים, ולכן הם פיצלו את המאובנים במאונך. מחצבת וולקוט הוציאה מקרבה מאובנים יוצאי דופן משום שהייתה קרובה לתצורת סטיבן, ואכן המחצבה נחפרת כיום קרוב מאוד לצוק מהקמבריון.
הארי ריד
בחירות
בשנת 2000 זכה אנסיין במושב השני של נבדה בסנאט. לאנסיין ולריד מערכת יחסים טובה מאוד, על אף הקרב הקשה שהתחולל ביניהם ב-1998. השניים שיתפו פעולה לעיתים תכופות בנושאים הקשורים לנבדה, עד שנאלץ אנסיין לפרוש מתפקידו בסנאט.
פצלי ברג'ס
סטרטיגרפיה
תצורת פצלי ברג'ס מכילה עשרה פרטים, הפרט הידוע ביותר מכונה פרט פצלי מחצבת וולקוט (Walcott Quarry Shale Member) ובו השכבה העשירה ביותר בפילופודים (Phyllopoda, תת-מחלקה של סרטנים מסננים שאיבריהם דומים לעלים).
הארי ריד
בחירות
בעוד שריד זכה בקלות במועמדות הדמוקרטית, עם כ-75% מן הקולות, בפריימריס שהתקיימו ב-8 ביוני 2009, הוא נאלץ להתמודד עם תחרות קשה בהתמודדות על המושב של נבדה בסנאט. ריד הפעיל מסע פרסום בעלות של מיליון דולר על מנת "להציג עצמו מחדש" לבוחרים בנבדה. בבחירות הכלליות ניצח ריד את המתמודדת הרפובליקנית שרון אנגל.
פצלי ברג'ס
טפונומיה
בתחילה שיערו שפצלי ברג'ס הושקעו במים נטולי חמצן, אבל המחקר הראה שחמצן היה זמין ברציפות במשקע. ההשערה בדבר הסביבה נטולת החמצן התבססה על כך שבסביבה כזו אורגניזמים שמתו אינם נרקבים, והיא גם יוצרת את התנאים הכימיים המאפשרים שימור של הרקמות הרכות של האורגניזמים. מעבר לכך, היא מצמצמת את כמות האורגניזמים החופרים מחילות. מחילות וסימני עקבות נמצאו בשכבות המכילות אורגניזמים בעלי גוף רך, אבל הם נדירים ובדרך כלל התחום שלהם מוגבל. נביעת מים מלוחים היא השערה חליפית להשתמרות הרקמות הרכות.
הארי ריד
מנהיגות
בין השנים 1999 ל-2005 שימש ריד כמצליף המפלגה הדמוקרטית בסנאט, מצליף המיעוט בשנים 1999 - 2001, לאחר מכן מצליף הרוב, בשנים 2001 - 2003 (להוציא תקופה קצרה בין ינואר למאי 2001), ואז, שוב, כמצליף המיעוט בשנים 2003 - 2005. בין השנים 2001 - 2003 שימש ריד כיו"ר ועדת האתיקה של הסנאט.
פצלי ברג'ס
טפונומיה
קיימים אתרי לאגרשטטה רבים מהקמבריון ברי השוואה לפצלי ברג'ס. למעשה, אוסף מאובנים מסוג זה נפוצים בקמבריון הרבה יותר מאשר בכל תקופה אחרת. הסיבה לכך היא פעילות חפירת מחילות מוגבלת. משום כך כאשר פעילות של ערבול ביוגני (bioturbation) הפכה שכיחה יותר ויותר בקמבריון הפכו סביבות המסוגלות לשמר את החלקים הרכים של אורגניזמים נדירות הרבה יותר (תיעוד המאובנים של בעלי חיים מהפרקמבריון דליל ומעורפל).
ביוטה
הביוטה של פצלי ברג'ס טיפוסית למרבצים של אמצע הקמבריון. אף שאורגניזמים הכוללים חלקים קשים מהווים בסך הכול 14% מהקהילה, נמצאים אותם אורגניזמים ביחסים דומים באתרי קמבריון אחרים. פירושו של דבר שאין סיבה להניח שהאורגניזמים נטולי חלקים קשים יוצאי דופן בכל אופן. למעשה, רבים מהם מופעים באתרי לאגרשטטה אחרים ממקומות ומתקופות אחרים.
הארי ריד
מנהיגות
ריד החליף את טום דאשל כמנהיג המיעוט בסנאט ב-2005 והפך למנהיג הרוב לאחר בחירות 2006. הוא נבחר מחדש כמנהיג הרוב ללא אופוזיציה באספת הבחירה (caucus) הדמוקרטית ב-18 בנובמבר 2008, כשהוא זוכה בכל 57 הקולות.
פצלי ברג'ס
ביוטה
הביוטה כוללת מגוון של אורגניזמים. אורגניזמים המסוגלים לנוע בכוחות עצמם (נקטוניים) נדירים באופן יחסי, כשמרבית האורגניזמים הם שוכני קרקעית ים רדוד, או שנעים עם הזרמים או שהם צמודים באופן קבוע לקרקעית הים. כשני שלישים מהאורגניזמים של פצלי ברג'ס ניזונו מתוכן אורגני בקרקעית הים הבוצית, בעוד שכמעט שליש סיננו חלקיקים דקים מתוך עמוד המים. פחות מ-10% מהאורגניזמים היו טורפים או אוכלי נבלות, אם כי משום שאורגניזמים אלו היו גדולים יותר, הביומסה נחלקה שווה בשווה בין אורגניזמים מסנני אוכל, ניזונים מהקרקעית וטורפים ואוכלי נבלות.
הארי ריד
עמדות פוליטיות
ריד זכה לדירוג של 19% בדירוג השמרנות של ה-American Conservative Union ודירוג ליברליזם של 70% ב-2008 מ-Americans for Democratic Action. דירוגים עצמאיים אחרים כוללים דירוג של 29% מ-NARAL Pro-Choice America, (ארגון אמריקאי שמתנגד להגבלות על הפלות ופועל להרחבת הגישה להפלות) ורייטינג של 57% מ-Planned Parenthood (ארגון ללא כוונות רווח המספק שירותים בתחום הפוריות והבריאות לאם ולילד - הכוונה לסייע לאנשים לנהל חיי מין בטוחים, מספקים ואחראיים יותר) ב-2006.
פצלי ברג'ס
עבודה עם פצלי ברג'ס
המאובנים של פצלי ברג'ס השתמרו כשכבה פחמתית שחורה דקה על פצלים שחורים, ומשום כך קשה לצלם אותם. עם זאת, טכניקות צילום שונות יכולות לשפר את איכות הצילומים. טכניקות אחרות כוללות מיקרוסקופ אלקטרונים סורק, Electron microprobe וקמרה לוסידה.
הארי ריד
עמדות פוליטיות
ריד הוביל מספר יוזמות במהלך כהונתו בקונגרס. בשנת 2006 פרשֹ ריד את חסותו, במשותף עם הסנאטורית דאז הילרי רודהם קלינטון, על "תיקון המניעה הראשון" ("Prevention First Amendment") אשר יממן מאמצי מניעת הפלות, כמו מתן גישה רחבה יותר לנשים לאמצעי מניעה; כך או אחרת, הצעת החוק נתקלה באופוזיציה רפובליקנית ולא אושרה. בינואר 2007 הביא ריד את חוק הרפורמה באתיקת הסנאט (a Senate ethics reform bill), על מנת למנוע מחברי קונגרס לקבל מתנות, ארוחות וטיולים מלוביסטים ומארגונים המעסיקים אותם, כמו גם לחסום סנאטורים מלשאול מטוסי חברה לצורך נסיעות, ולחייב אותם לחשוף את שמות נותני החסות או המחברים, של הצעות חוק ושל פרויקטים ספציפיים. החוק אושר ברוב של 96 תומכים מול שני מתנגדים. בקונגרס ה-111 הינחה וקידם ריד את אישור חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
פצלי ברג'ס
עבודה עם פצלי ברג'ס
לאחר שהוכנו תמונות, יש לקחת בחשבון להשפעות של ריקבון וטפונומיה לפני שניתן יהיה לבצע שחזור אנטומי נכון. שיקול שילוב המאפיינים מאפשר לחוקרים לקבוע את הזיקה הטקסונומית.
הארי ריד
עמדות פוליטיות
בהתייחס לסוגיות ספציפיות, ריד סבור כי יש לפעול לביטולו של פסק דין רו נגד וייד ובשנת 1999 הוא הצביע נגד תיקון שהביע תמיכה מפורשת בפסק דין רו נגד וייד. ריד הצהיר כי הוא מאמין בזכות מוגבלת לביצוע הפלה מלאכותית באומרו ש"הפלות צריכות להיות חוקיות רק כאשר ההיריון נובע מגילוי עריות, אונס, או כשחייה של האישה בסכנה". ריד תומך במחקר בתאי גזע עובריים.
בהתייחסו לסוגיית נישואים חד מיניים הצהיר ריד בעבר כי הוא מאמין ש"...נישואים צריכים להיות בין גבר לאישה". עם זאת, בשנת 2012 הוא יצא בהצהרה בעד נישואים חד מיניים. הוא הצביע בעד Defense of Marriage Act (חוק פדרלי שמגדיר נישואים כאיחוד חוקי של גבר ואישה למטרות הכרה פדרליות ובין המדינות של ארצות הברית), אך נגד ה-Federal Marriage Amendment (תיקון מוצע לחוקת ארצות הברית שהיה מגביל נישואים בארצות הברית לאיחוד של גבר אחד ואישה אחת).