cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ספרייה
ספריות בעת העתיקה
הספרייה הגדולה ביותר בעת העתיקה הייתה הספרייה הגדולה של אלכסנדריה. ספרייה זו, שהוקמה בזמנו של תלמי השני על ידי דמטריוס מפלרום, הכילה בין 400 ל-700 אלף, ולדעות מסוימות אף מיליון מגילות קלף ופפירוסים. המיוחד בספרייה זו, מלבד גודלה, הוא שנעשה מאמץ מסודר ועקבי לאסוף לספרייה זו את מרבית התרבות הכתובה באותם ימים. מאמץ זה הוביל, בין השאר, ליצירת תרגום השבעים של התנ"ך, תרגום שהוזמן במיוחד על ידי תלמי השני.
החוקרים נחלקים בדעותיהם לגבי סופה של ספרייה זו. חלקם טוענים שהיא נשרפה בטעות על ידי צבאו של יוליס קיסר בפלישתו למצרים, חלקם טוענים שעל פי עדויות שונות הייתה הספרייה קיימת עד המאה הרביעית, עת הוחרבה על ידי הנוצרים, שראו בספרייה איום על קדושי הנצרות ואחרים טוענים שהיא נהרסה בעת כיבושה של אלכסנדריה על ידי המוסלמים בשנת 641.
בווילה נמצא אוסף של כ-1800 מגילות פפירוס שהשתמרו, בעקבות האפר והטוף שכיסו אותן. מרביתן של המגילות הן כתביו של הפילוסוף היווני יליד גדר, פילודמוס. האוסף נמצא כיום בספרייה הלאומית של נאפולי, כשהחוקרים משתדלים עד היום לפענח את המגילות בעזרים מודרניים שמתפתחים במהלך הזמן.
על ספריות סין ידוע כי בשושלת צ'ין (221 לפנה"ס-206 לפנה"ס) הוקמה הספרייה הקיסרית וכי אחד מאוצרי הספרייה בתקופת שושלת האן היה כנראה הראשון לפתח שיטה למיון וסימון הספרים.
ספריות בימי הביניים
בימי הביניים באירופה רוב האוכלוסייה עדיין לא ידע קרוא וכתוב. השימוש בספרים הצטמצם לבתי המלוכה, מנזרים, אוניברסיטאות וחלק ממעמד האצולה. המנזרים שימשו כמרכז ההעתקה, העיטור והשימור של כתבי יד, לעיתים בחדר מיוחד (סקריפטוריום). הגישה אל כתבים אלו הייתה מוגבלת מאוד.
ברחבי האימפריה המוסלמית הוקמו ספריות רבות בבתים פרטיים, באוניברסיטאות ובמסגדים. במאה ה-9 החלו בהקמת ספריות ציבוריות בערים אסלאמיות רבות, ספריות שהכילו ספרות בתחומים רבים, אחת הבולטות שבהן הייתה בית החוכמה שבבגדאד, מסמלי תור הזהב של האסלאם. רבות מהספריות הושמדו במהומות במהלך המאה ה-11, או על ידי הכיבוש המונגולי, ואחרות הועברו לאירופה בתקופת הקולוניאליזם, אך היו ספריות, כמו זו שבשינגטי שבמאוריטניה ששרדו עד היום.
היהודים בלטו במספר הגדול של יודעי קרוא וכתוב, לעומת הסביבה המקומית, בעיקר זו שבאירופה, בשל אורח החיים היהודי שכלל חיוב בלימוד תורה. לאחר חתימת התלמוד החלו בכתיבת התורה שבעל פה, ומספר הספרים בין היהודים גדל, אך עדיין לא התפתחו ספריות יהודיות גדולות ומסודרות. בגניזת קהיר נמצאו כמאה רשימות ספרים שונות, רובן ספריות פרטיות ומיעוטן רשימות של מוכרי ספרים ואוהבי ספרים, בתי כנסת ועזבונות, שברובן רשומים כמה עשרות ספרים. הרשימה הגדולה ביותר שנמצאה מכילה מעל 200 ספרים. הספריות היהודיות בימי הביניים היו בדרך כלל פרטיות, אך התפתחו גם ספריות ציבוריות בבתי כנסת, בתי מדרש וישיבות.
ספריות מתקופת הרנסאנס ועד עידן המחשבים
לפני מהפכת הדפוס, הפצת ספרים בעותקים רבים דרשה העסקת אנשים רבים, ומחירי הספרים, שהועתקו בכתב יד, היו גבוהים ביותר. לפיכך, הפצת מידע טרם המצאת הדפוס הייתה איטית מאוד, והוגבלה רק לבני המעמד הגבוה. נוצרה תחרות בין האצילים השונים שהתבטאה גם ביצירת ספריות מפוארות וגדולות.
ב-1537 חוקק פרנסואה הראשון, מלך צרפת את חוק מונפלייה, הקובע כי יש לתת את העותק הראשון של כל ספר שנדפס לספרייה המלכותית. חוק זה, שבוטל במהפכה הצרפתית והוחזר ב-1793 כחלק מהתנאים לקבלת זכויות יוצרים, היה חוק ההפקדה הראשון. חוקים דומים נחקקו במהלך השנים במדינות רבות נוספות במטרה ליצור אוספים לאומיים מקיפים וחוק דומה נחקק בבלגיה ב-1594 ועל ידי פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1624.
במהלך המאה ה-18 הוקמו הספריות הציבוריות הראשונות. הספרייה הציבורית הראשונה בפולין ואחת הספריות הציבוריות הראשונות הייתה ספריית זלוסקי שהוקמה בשנת 1747 בוורשה, אז בירת האיחוד הפולני-ליטאי והכילה בשיאה 400,000 פריטים. ב-1794 בזזו חיילי יקטרינה הגדולה את האוסף והוא הועבר לסנקט פטרבורג, שם שימש כבסיס לספרייה הקיסרית הציבורית (היום הספרייה הלאומית הרוסית) שהייתה הספרייה הציבורית הראשונה באימפריה הרוסית.
הספרייה הציבורית הראשונה במלוא מובן המילה (ספרייה הממומנת בידי הציבור ופתוחה לקהל הרחב) הוקמה בפיטרבורו שבניו המפשייר (ארצות הברית) בשנת 1833. אחריה הוקמה ב-1848 הספרייה הציבורית של בוסטון, שהיא כיום הספרייה הציבורית הגדולה בארצות הברית. ב-1875 נעשה ניסיון ראשון לפתיחת ספרייה ציבורית בעלת אופי כללי, בירושלים העות'מאנית, אך ספרייה זו נסגרה כעבור קצת יותר משנה בשל התנגדות עזה של אנשי היישוב הישן. עוד קודם לכן פעלו בעיר ספריות בבתי המדרש השונים אשר הכילו בעיקר ספרות תורנית.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 מספר הספריות גדל מאוד עם הקמתן של יותר מ-2,500 ספריות ציבוריות באמצעות תרומתו של התעשיין והנדבן הסקוטי-אמריקאי אנדרו קרנגי, אשר תרם כספים לבניית ספריות ציבוריות, בתמורה להתחייבות הרשות המקומית לממן את תחזוקתן. 1,679 ספריות הוקמו בארצות הברית (ב-1919 היו כ-3,500 ספריות בארצות הברית, כמעט מחציתן במימונו של קרנגי), 660 בבריטניה ואירלנד, 156 בקנדה והשאר במדינות אחרות.
הספריות בעידן המחשבים והאינטרנט
סמוך לתחילת עידן המחשוב החלו הספריות להשתמש במחשבים והקדימו בכך ענפים רבים אחרים. המחשב החל לשמש לצורכי קיטלוג ובכך הקל מאוד על השימוש בקטלוג הספרייה. תקשורת המחשבים איפשרה קשרים בין ספריות שונות ובינן לספקי מידע שונים, וכך יכלו הספריות להציע מידע שלא היה קיים בתוך מבנה הספרייה הפיזי.
בתחילת שנות ה-80 החלו הספריות לעבור מקטלוג כרטיסים לקטלוג ממוחשב ולאפשר לציבור גישה לקטלוג ציבורי מקוון (OPAC - Online Public Access Catalogue). לאחר התפשטות האינטרנט שהחלה בתחילת שנות ה-90 התאפשרה גישה לקטלוגים דרך האינטרנט. במקביל, החלו ספריות לאפשר גישה למאגרי מידע ממוחשבים בנושאים מגוונים ולסוגי מדיה נוספים, כמו הקלטות מוזיקה וסרטי קולנוע.
במדינות רבות החלו ספריות ציבוריות לאפשר גישה לאינטרנט לקהל הרחב, לעיתים קרובות ללא תשלום, ובכך תרמו לצמצום הפער הדיגיטלי ולהרחבת הידע שבידי הציבור. ספריות גדולות רבות החלו לסרוק את האוספים שלהן ולרכוש גישה למאגרי מידע מסחריים ובכך ליצור אוספים דיגיטליים המשלימים את אוספיהן המודפסים. בתחומים אקדמיים וטכנולוגיים רבים, בעיקר במדעי הטבע והרפואה, כתבי העת האלקטרוניים הם כיום מקור המידע העיקרי וישנם כתבי עת המופצים רק בצורה מקוונת. הספריות החלו להציע למשתמשיהם גם ספרים אלקטרוניים, אך השימוש בהם עדיין מצומצם.
ספרייה המשלבת אוסף מסורתי יחד עם אוסף דיגיטלי ("ספרייה דיגיטלית") מכונה "ספרייה היברידית". מאפיין חשוב של הספרייה ההיברידית הוא קטלוג ממוחשב שמאחד בין פריטי מידע מסוגים שונים הן במדיה דיגיטלית הן במדיות פיזית. היתרונות של קטלוג ממוחשב הוא אי-התלות בין המקום הפיזי של פריט וצורת אחסונו ליכולת לאחזר אותו בין אם מדובר על קטלוג מקומי ובין אם מדובר קטלוג ציבורי מקוון הנגיש באמצעות האינטרנט, וכן היכולת לדלות בחיפוש אחד פרטי מידע ממדיות שונות.
בד בבד עם השינוי שעברו הספריות בעידן המודרני, התגוונו גם פעולותיהם של הספרנים שהוסיפו מימד של סיוע בחיפושי המידע של הקוראים, הן בייעוץ ואספקה של מאגרי מידע מגוונים, והן בתמיכה טכנית של התמצאות בהם. בספריות האקדמיות מסייעים הספרנים בעצה ובפועל לסטודנטים בחיפושי המידע שלהם, ואילו בספריות ציבוריות נעזרים הקוראים בספרנים בגישה למידע קהילתי.
סוגי ספריות
את הספריות השונות מקובל לחלק לפי קהל היעד (כמו ספריית בית ספר או ספרייה פרלמנטרית), לפי נושא (ספרייה משפטית או ספרייה לחינוך), לפי בעלות (ספרייה לאומית, ספרייה עירונית, ספריית פרטית וכו') ולפי חלוקות נוספות. החלוקה הבאה מבוססת בעיקר על החלוקה המקובלת במקצוע הספרנות.
ספריות לאומיות
ספרייה לאומית היא ספרייה בבעלות ציבורית שמטרתה לשמר את אוצרות התרבות והידע של המדינה והלאום. ספרייה כזו אוספת ומשמרת את כל המידע הרלוונטי למטרותיה תוך סינון מינימלי בלבד, ובדרך כלל היא הספרייה הגדולה ביותר באותה מדינה. לצורך כך, מוגדרות בדרך כלל ספרייה לאומית כספריית הפקדה ומוטלת חובה חוקית למסור לה עותקים של יצירות שנוצרו באותה מדינה.
התפקידים והיעדים המדויקים של הספריות הלאומיות אינם אחידים ומשתנים ממדינה למדינה. בדרך כלל מופקדות ספריות אלו על יצירת ביבליוגרפיה לאומית, איסוף כל החומרים שהודפסו או הופקו במדינה, איסוף חומרים שנוצרו מחוץ למדינה ועוסקים בה, תיעוד ושימור אוצרות תרבות חשובים, אחריות על מקצוע הספרנות במדינה ועוד. מרבית הספריות הלאומיות אינן מאפשרות גישה לאוספים לציבור הרחב אלא רק לחוקרים מוכרים. במספר מדינות (כמו ניו זילנד וישראל) זכאי כל אדם לגישה לאוספים, למעט פריטים נדירים.
בחלק מהמדינות הספרייה הלאומית היא גוף עצמאי, אך בחלק מהמדינות משולבת פעילות הספרייה כספרייה לאומית עם מטרות נוספות. לעיתים משולבת עם הספרייה הלאומיות פעילות הארכיון הלאומי (כגון במצרים וקנדה), ספריית הפרלמנט (כגון ספריית הקונגרס בארצות הברית וספריית הדיאט הלאומית ביפן) או זו של אוניברסיטה כמו הספרייה הלאומית בישראל. לעיתים נוצרת הפרדה בין גופים אלו לאחר זמן. לדוגמה, הספרייה הבריטית נפרדה מהמוזיאון הבריטי ב-1973.
ספריות ציבוריות
ספרייה ציבורית (קרויה גם ספרייה עירונית, ספרייה אזורית, ספרייה יישובית וכו' בהתאם למיקומה) היא ספרייה המיועדת לקהל הרחב, וממומנת על ידי הקופה הציבורית (בעיקר על ידי הרשות המקומית). אוסף הספרייה מגוון מאוד ומכיל חומר מרוב תחומי הדעת. חלק מרכזי באוספי ספריות ציבוריות (ובניגוד לספריות אקדמיות או מקצועיות) הוא ספרי קריאה לשעות הפנאי הכוללים סיפורת (פרוזה), שירה, ספרי מדע פופולרי, מדריכים שונים (כגון ספרי בישול ומדריכי טיולים) וספרי ילדים. ברוב הספריות העירוניות ישנו חדר עיון, אגף לספרות ילדים ונוער ואגף לספרות המיועדת למבוגרים. לעיתים ישנם בספרייה אוספים מיוחדים שונים. מרבית הספרים נגישים בצורה חופשית (שיטת "המדף הפתוח") ואף ניתנים להשאלה (בדרך כלל לא מושאלים ספרי יעץ כגון מילונים ואנציקלופדיות וספרים נדירים). עם הרחבת האוספים לסוגי מדיה נוספים החלו ספריות עירוניות להשאיל גם הקלטות מוזיקה, סרטים, ספרים אלקטרוניים ועוד.
על פי רוב ישנה ספרייה מרכזית אחת במרכז העיר, ומספר ספריות משנה בשכונות הרחוקות מהספרייה המרכזית. על מנת לשאול ספרים ולבצע פעולות מסוימות אחרות יש צורך להירשם כמנוי. בחלק מהמדינות שירות זה ניתן בתשלום סמלי ובמדינות מסוימות, בהן ארצות הברית וישראל, הוא ניתן בחינם (אם כי בישראל חוק זה לא תמיד מיושם).
דוגמאות לספריות ציבוריות הן ספריית בית אריאלה בתל אביב, המדיטק בחולון וספריית העיר ניו יורק בארצות הברית.
הספריות הציבוריות בישראל מקבלות, בעת הצורך, ייעוץ והדרכה ממרכז הספר והספריות בישראל.
ב-2022 תושלם הקמת ספרייה מיוחדת בבייג'ינג, בעלת חלל גדול ופתוח בעל שקיפות לטבע ליצירת חיבור אנושי, שימוש באור טבעי ובאינטראקציה בין פנים לחוץ.
ספריות ניידות
ספרייה ניידת היא ספרייה שנועדה לשרת יישובים הרחוקים מספריות קיימות, ומסיבות שונות (כמו מיעוט קוראים, חוסר כדאיות כלכלית או בעיות טכניות) לא נבנה בהן סניף ספרייה קבוע. ספריות אלו נפוצות בעיקר באזורים דלילי אוכלוסין, אך לעיתים הן משרתות שכונות חדשות של ערים שבהן טרם נבנה סניף קבוע. הספריות הניידות מאפשרות בדרך כלל השאלה של מלאי הספרים. שיטה נפוצה אחת היא שיטת השירות האישי, שבה הקורא בוחר ספרים בעזרת הספרן. לפי שיטה אחרת הספרייה משאירה בכל מקום מלאי ספרים המוחלף מעת לעת.
רוב הספריות הניידות נמצאות בתוך משאיות או אוטובוסים המוסבים למטרה זו, אך ישנן ספריות הנמצאות בתוך ספינות קטנות, קרונות רכבת ובעבר אף בעגלות הרתומות לבעלי חיים.
ספריות זעירות
ספרייה המביאה את הספרים למרחב הציבורי בחינם. הספרים מונחים בחללים קטנים ומאולתרים. הגישה היא של מתן שימוש חוזר וחדש לתיבות שונות כגון תיבת דואר, שובך או תא טלפון וכן תיבות ייעודיות בתחנות אוטובוס, תחנות רכבת, וכן פארקים וגינות משחקים.
ספריות בתי ספר
ספריות בתי ספר הן ספריות המשמשות כמרכזי למידה לתלמיד בית הספר ולמוריו תוך התייחסות לצרכים המאפיינים כל חטיבת גיל. אוסף הספרייה מכיל מקורות מידע מודפסים ואלקטרונים (ספרי עיון, ספרי קריאה, כתבי עת, מאגרי מידע, עזרים פדגוגים ותוכניות לימודים). מספר הספרים בספרייה נקבע בהתאם למספר התלמידים הלומדים בבית הספר.
מטרות הספרייה בבתי ספר יסודיים ועל יסודיים:
ספריות אקדמיות
ספריות אקדמיות קיימות בכל מוסד אקדמי ומשמשות את צוות ההוראה והסטודנטים למחקר וללימוד. הספריות נחשבות כרכיב משמעותי בכל מוסד אקדמי ואיכות הספרייה ואוספיה היא אחד הקריטריונים להערכת איכות המוסד.
ספריות אלו מאופיינות באוסף גדול של ספרי לימוד וספרי עיון, מיעוט ספרות פופולרית, מספר רב של כתבי עת, בעיקר אקדמיים, מאגרי מידע רבים ואוספים מיוחדים ונדירים נוספים. קיטלוג ומיון החומרים מתבצעים ברמת פירוט גבוהה, כדי לאפשר מחקר ברמה אקדמית.
המבנה הארגוני של הספרייה האקדמית איננו אחיד. בחלק מהמוסדות ישנה ספרייה מרכזית אחת המשרתת את כלל המוסד. במקומות אחרים לכל פקולטה יש ספרייה עצמאית, ולעיתים לכל מחלקה ומכון מחקר ספרייה משלהם. גם במקרים של פיצול פיזי מנסים לאחד את קטלוג הספריות, על מנת להקל על הקורא ולמעט בכפילויות.
מרכזי מידע
מרכזי מידע נוצרו על מנת לספק לציבור מידע עדכני ושימושי בתחומים יומיומיים. הנושאים שבהם עוסקים המרכזים מגוונים: מידע רפואי, מידע על זכויות משפטיות, מידע על רישום למוסדות חינוך ועוד. מרכזי מידע מופעלים על ידי הרשות המקומית, על ידי עמותות, מרכזים רפואיים וכו'. חלק ממרכזי המידע מציעים את המידע ישירות, וחלקם משמשים רק כגורם מפנה המקשר בין הלקוח למוסדות השונים.
המידע שנמצא במרכזים אלו חייב להיות עדכני ומיועד לציבור הרחב. בשל כך נעשה שימוש רב בעלוני מידע, אתרי אינטרנט ומאגרי מידע של חומרים עדכניים. המרכזים לרוב לא ישמרו חומרים ישנים וידללו חומרים לא עדכניים.
אחד ממרכזי המידע בישראל הוא שירות ייעוץ לאזרח המסייע לאזרחים בתחומי הבירוקרטיה השונים, בעיקר מול משרדי הממשלה והרשות המקומית.
ספריות מיוחדות
ספריות מיוחדות הוא כינוי כללי לספריות שבאות לשרת את הצרכים המיוחדים של אוכלוסייה (כגון: עיוורים), שמטפלות בתחומי ידע מסוימים (כגון: פיזיקה) או בסוגי חומרים מסוימים (כגון: מפות או הדפסים). הספריות, בהיותן ספציפיות לתחום מסוים, מכילות חומרים ואמצעים שאינם נפוצים בספריות כלליות יותר. בהמשך מובאות מספר דוגמאות לסוגי ספריות מיוחדות.
ספריות לעיוורים ולקויי ראייה
ספריות אלו מיועדות לאנשים עיוורים, בעלי ליקויי ראייה חמורים ולעיתים גם לשירות לקויי למידה. האוספים בספריות אלו נגישים לקוראים לקויי ראייה והם מכילים ספרים בכתב ברייל, ספרים מוקלטים וספרים באותיות גדולות.
ספריות תורניות
ספרייה תורנית היא ספרייה המכילה ספרות תורנית וספרי עזר ומיועדת לאפשר לימוד תורה כמצווה דתית.
ספריות תורניות ממוקמות בין השאר בישיבות, בתי מדרש ובתי כנסת. ספריות אלו מאופיינות במידה רבה של סלקטיביות בבחירת הספרים, תוך הימנעות מכוונת מהכנסת ספרות שאיננה תורנית מובהקת (כגון הספרים החיצוניים, ספרי תנועת ההשכלה וכו'). מאפיין נוסף הוא העצמאות של רוב הספריות, שעל פי רוב אינן מחויבות לכללי הקיטלוג והמיון ה"רשמיים".
ספריות תורניות רבות נמנעות מהכנסת מחשבים לספרייה, למעט לצורכי קיטלוג ושימוש במאגרי מידע תורניים.
ספריות מפות
בישראל פעילות מספר ספריות מפות, שהמרכזיות שבהן הן בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. ספריות אלו עובדות בצמידות לאספני מפות והמרכז למיפוי ישראל.
מרכזיות פדגוגיות
מרכזייה פדגוגית (מרפ"ד) היא ספרייה לחינוך שבה ישנם עזרי הוראה שונים, וזאת בנוסף לספרות מקצועית בתחום החינוך. המרכזייה עשויה להכיל משחקים מסוגים שונים, כרזות, מצגות ואמצעים נוספים המסייעים להוראה. המרכזייה מכילה גם אמצעי מולטימדיה שונים, כמו סרטי קולנוע ותעודה, קלטות שמע ותקליטורים.
בישראל הוטמעו בשנים האחרונות רוב המרכזיות הפדגוגיות, יחד עם מרכזי המורים, בתוך מרכזי הפסג"ה (פיתוח סגלי הוראה) של משרד החינוך. בנוסף, יש מרכזיות פדגוגיות בחלק מהאוניברסיטאות והמכללות האקדמיות, בחלק מבתי הספר ובחינוך העצמאי. בתנועות הנוער ובמרכזי לימוד פורמליים ובלתי פורמליים ניתן למצוא חדרי משאבים הפועלים בצורה דומה למרפ"ד.
אוספי כתבי-יד
הצורך באוספים מיוחדים של כתבי יד נוצר בשל המאפיינים המיוחדים שלהם. כתבי יד רבים זקוקים לתנאים מיוחדים לשימורם, בשל החומרים עליהם נכתבו הטקסטים (כגון עורות או פפירוס) הדורשים תנאי אחסון מיוחדים. בנוסף, לכתבי יד רבים ערך כספי רב עקב גילם, נדירותם וסיבות נוספות. בשל כך בונים לעיתים חדרים מיוחדים, בעלי בקרת אקלים ואמצעי אבטחה רבים. לעיתים קרובות יכיל חדר זה גם את אוסף ספרי הדפוס הנדירים, שאף הוא זקוק לתנאים דומים.
ספריות רבות מצלמות את כתבי היד שברשותם, על מנת לאפשר לציבור לגשת לאוסף ללא חשש לפגיעה בכתבים בשל השימוש בהם. אחת הדוגמאות הבולטות לכך הוא "המכון לתצלומי כתבי יד עבריים" שבספרייה הלאומית של ישראל, אשר מכיל צילומים של רוב כתבי היד העבריים הידועים בעולם. בשנים האחרונות מצולמים כתבי יד רבים באופן דיגיטלי, כך שניתן לצפות בהם באינטרנט.
אוספים פרטיים
אוספים פרטיים קטנים מצויים כיום בבתים פרטיים, והם מכילים בין עשרות לאלפי ספרים שונים. אוספים אלו משקפים במידה רבה את טעמם האישי, השכלתם ומעמדם הכלכלי והחברתי של בעלי הספריות. רק לעיתים נדירות מתבצע קיטלוג ורישום מסודר של תוכן האוספים, בדרך כלל לצורך מכירתם. אוספים גדולים של ספרים נמצאים לרוב בבתיהם של חוקרים, אוטודידקטים, חכמי דת (כגון רבנים), ביבליופילים ואספנים.
ספריות פרטיות בדרך כלל אינן שורדות תקופה ארוכה, שכן לעיתים קרובות יורשי האספן אינם מעוניינים בספריו לאחר מותו. לעיתים קרובות האוספים נתרמים או נמכרים כמקשה אחת, ולעיתים האספן עצמו מצווה להוריש את האוסף לספרייה ציבורית או אקדמית בצוואתו. בספריות רבות מבוסס האוסף הראשוני על אוספים פרטיים שנרכשו או נתרמו. דוגמאות לכך הם "ספריית שטראשון" בווילנה שהתבססה על האוסף הגדול שהוריש רבי מתתיהו שטראשון או ספריית הקונגרס ששוקמה, לאחר שריפתה, באמצעות האוסף הפרטי של תומאס ג'פרסון.
ספריות דיגיטליות
כיום קיימות מעט ספריות שהן דיגיטליות לחלוטין, כמו פרויקט גוטנברג או פרויקט בן-יהודה. כמו כן, הן אינן ספריות במובן המסורתי של המילה, שכן הן לא יכולות בפני עצמן לשרת גוף מחקרי או גוף חינוכי. רוב הספריות הדיגיטליות כיום הן למעשה אוספים בתוך ספריות היברידיות. לדוגמה: גאליקה ואירופיאנה של הספרייה הלאומית של צרפת, או מפעל הדיגיטציה על שם שאפל של הספרייה הלאומית של ישראל.
נכון לעשור הראשון של המאה ה-21, עם השתכללות טכנולוגיות הדיגיטציה, המגבלה העיקרית בפני דיגיטציה מלאה של ספריות ואוספים היא המגבלה החוקית הנובעת מחוקי קניין רוחני, בעיקר חוקי זכויות יוצרים, החלים על מרבית הפרסומים. כך למשל, לפי אחת הערכות בין 60% ל-80% מכלל הספרים שנדפסו בארצות הברית עדיין אינם ברשות הציבור. מעבר לכך, מרבית הספרים אינם נמכרים יותר (Out of print), דבר אשר מקשה על איתור בעלי הזכויות. כך לדוגמה, ניסיון של אוניברסיטת קורנל לאתר את בעלי זכויות היוצרים של 343 ספרים, הסתכם בעלות כח אדם של 50,000 דולר, כאשר לגבי 58% מהספרים לא ניתן היה לאתר את בעלי זכויות היוצרים.
ניסיון של חברת גוגל לסרוק ולהציע לציבור מיליוני כרכים באמצעות Google Book Search ללא קבלת אישור מוקדם מבעלי הזכויות גרם לסערה ציבורית ומשפטית והסתיים בפשרה בין גוגל לגילדת הסופרים האמריקאית ומו"לים שונים.
ארכיונים
ארכיון הוא אוסף של מסמכים או המקום בו נמצא אוסף המסמכים. ארכיונים מורכבים ממסמכים מקוריים אשר נוצרו במהלך חייו של אדם או ארגון. המסמכים יכולים להיות בצורות שונות: מסמכים כתובים על נייר, קובצי מחשב, הקלטות קול וסרטים, תמונות, שרטוטים ועוד.
המבנה הארגוני של הספריות
על פי רוב, הספרייה היא חלק מגוף גדול יותר, ואיננה גוף עצמאי לחלוטין. ספרייה אקדמית שייכת למוסד האקדמי, ספרייה עירונית שייכת לרשות המקומית וכדומה. בשל כך, יש תלות תקציבית, תכנונית (לרבות בנושאי קביעת מדיניות) ומנהלית של הספרייה במוסד האב.
על מנת להקטין בעלויות כוח אדם מקובל לרכז חלק ממחלקות הספרייה למקום אחד המשרת את כל ספריות המשנה של הספרייה המרכזית. ריכוז זה נפוץ בעיקר בתחומי הקיטלוג, הרכש והמנהלה, בהם אין צורך בקשר ישיר עם הקוראים. לעיתים מתאגדות ספריות שונות לביצוע פונקציות אחידות שונות, לדוגמה: העתקת רשומות קיטלוג ממאגר מרכזי שמשרת אלפי ספריות בעולם (Copy Cataloging).
המחלקות השונות של הספרייה אינן אחידות, ובספריות קטנות נעשות רוב הפעולות על ידי מספר ספרנים מצומצם ולעיתים על ידי ספרן בודד. מוצגת, להלן, חלוקה מקובלת של המחלקות לפי הפונקציות המרכזיות הקיימות בספרייה.
מחלקת יעץ והדרכה
מחלקה זו עוסקת במתן שירות למשתמשי הספרייה ובסיוע להם באיתור מידע. תחום היעץ עוסק בצורכי המידע המידיים של הלקוח ותחום ההדרכה בא להקנות לו כלים ומיומנויות לאיתור מידע.
ספרני היעץ נותנים בדרך כלל סיוע ללקוח בודד המגיע אליהם. הספרן אמור לבצע ריאיון קצר ובו מספר שאלות על מנת להבין ביתר בהירות את צורכי המידע של הלקוח: מה המידע החסר לו (לעיתים הלקוח לא יודע להגדיר מה צורך המידע המדויק שלו), אילו מקורות מידע מתאימים לצרכיו (ספרים, כתבות, אתרי אינטרנט ועוד), מהן המגבלות של הלקוח (כמו שפה, נגישות ומגבלות תרבותיות) ועוד. התחומים העיקריים שבהם ניתן סיוע זה הם: היעץ ניתן בפגישה פנים אל פנים, באמצעות הטלפון ודרך האינטרנט.
תחום ההדרכה בא להקנות ללקוחות כלים שיעזרו להם באיתור מידע לאורך זמן. ההדרכה ניתנת בדרך כלל לקבוצות ולא לבודדים ונערכת כמפגש חד-פעמי, כיום עיון מרוכז או כמספר שיעורים. ההדרכה עוסקת בעקרונות כלליים של איתור מידע (כמו טכניקות חיפוש מידע, שיטות סינון תוצאות ושיטות להערכת איכות המידע), בתיאור הכלים הקיימים בספרייה הספציפית (מהי שיטת המיון והקיטלוג בספרייה, מה מקורות המידע הנגישים במקום, כיצד ניתן לאתר את מיקומו של הספר במדף הפתוח, ועוד), בהיבטים משפטיים (דיני קניין רוחני) ועוד.
מחלקת השאלה
מחלקת ההשאלה משמשת להשאלה של ספרים וחומרים אחרים ולמעקב אחר פעילות זו. כאשר לקוח מבקש לשאול פריט, המשאיל צריך לוודא שהפריט אכן ניתן להשאלה ושהאדם המבקש זכאי לשאול אותו (המנוי שלו בתוקף, אין לו חובות, הוא לא מילא את מכסת הפריטים שמותר לו לשאול, הפריט לא מוזמן וכדומה). לעיתים זכויות ההשאלה של משתמשים שונים אינן אחידות: בספרייה אקדמית למרצה יהיו זכויות מרובות משל סטודנט; בספרייה עירונית לילדים אסור לשאול ספרים המתאימים למבוגרים וכדומה.
תפקיד נוסף של המחלקה הוא משלוח תזכורות למאחרים, וגביית קנסות במקרה הצורך. בנוסף מקבלת המחלקה הזמנות לשאילת פריטים מבוקשים, ותפקידה הוא להודיע לבא בתור על חזרת הפריט לספרייה ובקרה על רשימת המזמינים.
ישנן ספריות המציבות תיבה להחזרת ספרים לנוחיות המשתמשים. כך יכול השואל להחזיר את הספרים ששאל מהספרייה גם מחוץ לשעות הפתיחה שלה. תיבה זו קבועה מחוץ לספרייה או במקום מרוחק כגון: מרכז קניות או תחנת רכבת.
במקרה שהפריט איננו בספרייה ניתן בספריות רבות להזמין את הספר בהשאלה בין-ספרייתית, ותפקיד המחלקה להזמין את הפריט ולוודא את קבלתו, ולאחר מכן את החזרתו לספריית המקור.
מחלקת רכש
מחלקה זו אחראית על רכישת ספרים חדשים, רכישת מנויים על כתבי עת ומאגרי מידע אלקטרוניים ורכישת מדיות נוספות. התהליך מתחיל בקבלת ההזמנה, בדיקת הימצאות עותקים בספרייה או בהזמנה, בחירת ספק, הזמנת הספר ומעקב עד קבלתו, הוצאת חשבונית וניהול תקציבי.
יש להבדיל בין מחלקה זו, שתפקידה ביצוע הרכש, לבין תהליך פיתוח האוסף, שבו מחליטים אלו ספרים וכתבי עת לקנות, על מה ניתן לוותר ומה להוציא מהאוסף לחלוטין. תהליך זה מבוצע לרוב על ידי אנשים בעלי ידע והיכרות עם התחומים הספציפיים שבהם נדרשת הרכישה. לדוגמה, בספרייה אקדמית האוסף יקבע על ידי ספרן המחלקה תוך שיתוף פעולה עם הסגל האקדמי.
רוב הספריות נמצאות במצב בו יש צמצום תקציבי מחד, ועליית מחירים, בעיקר של מאגרי מידע אלקטרוניים, מאידך. להקטנת העלויות ישנה נטייה כיום להתאגד למאגדים (קונסורציום), על מנת לתאם רכישות ולהקטין עלויות, בעיקר מול ספקי מאגרי המידע האלקטרוניים, אך גם מול מוציאים לאור בתחומים אחרים. למשל, האוניברסיטאות בישראל מאוגדות בתאגיד מלמ"ד.
ספריות גדולות רבות (בעיקר ספריות לאומיות) משמשות כספריית הפקדה, ובשל כך הן זכאיות על פי חוק לקבל עותק אחד או יותר של פרסומים היוצאים לאור באותה מדינה. בספריות אלו תימצא מחלקת "עותקי חובה" שתפקידה לוודא את מילוי החובות החוקיות וקבלת הספרים בספרייה.
מחלקת קיטלוג ומיון
המחלקה מופקדת על קליטת החומרים, קיטלוגם ומיונם. המחלקה אחראית על תחזוקת קטלוג הספרייה, שהוא כיום לרוב ממוחשב. הקיטלוג נערך לפי כללים קבועים ונוקשים על מנת לאפשר שימוש יעיל בקטלוג. עם התפתחות ממשקי החיפוש בספריות (מעבר לשימוש בכלי גילוי) אופן הקטלוג הולך ומשתנה בהתאם. בחלק גדול ממדינות העולם נהוג להשתמש בכללי הקיטלוג האנגלו-אמריקאים. המחלקה נותנת לכל ספר גם מספר מיון (או מספר מדף) שמסמן את המקום שבו יוצב הספר על המדף. ישנן שיטות מיון שונות אשר מקצות את המספרים (לעיתים בשילוב עם אותיות) לפי נושאים ותתי-נושאים. השיטות הנפוצות הן שיטת ספריית הקונגרס ושיטת דיואי (אותה המציא מלוויל דיואי), שגרסה מקוצרת ומותאמת שלה משמשת את הספריות הציבוריות בארץ. בספריות מיוחדות לנושא מסוים משתמשים לרוב בשיטות המותאמות לנושא הספציפי, כגון "שיטת שלום" במדעי היהדות אשר פותחה על ידי גרשם שלום.
לארכיונים שיטת קיטלוג ומיון שונה, בשל אופי החומרים המיוחד.
כוכב הקופים
כוכב הקופים (בצרפתית: La Planète des singes) הוא רומן מאת פייר בול שיצא לאור ב-20 בדצמבר 1963.
תקציר העלילה
אוּליס מספר שחברו פרופסור אנטל, מדען גאון בכדור הארץ, בנה ספינת חלל המסוגלת לנוע במהירות האור. אוּליס, הפרופסור, ופיזיקאי בשם לֵוֵון יוצאים לחקור את החלל החיצון בספינה. הם מחליטים לטוס למערכת הכוכבים הקרובה ביותר, בה, לפי הערכותיו של הפרופסור, עשויים להתקיים חיים תבוניים. הטיסה אורכת 350 שנים, אך בשל תופעה הידועה בשם התארכות זמן (Time dilation) המסע אורך רק שנתיים בזמנם הסובייקטיבי של הנוסעים.
כשהם מגיעים למערכת השמש המרוחקת הם מוצאים כי היא מכילה כוכב לכת דומה לכדור הארץ. בשל הדמיון הם מחליטים לקרוא לכוכב "סורור" ("אחות" בלטינית). הם נוחתים על הכוכב ומגלים שהם יכולים לנשום את האוויר, לשתות מן המים ולאכול מהצמחייה המקומית. לאחר זמן מה, הם נתקלים בבני אדם מקומיים, שמתנהגים בדומה לשימפנזים בכדור הארץ. המקומיים לוכדים אותם והורסים את בגדיהם.
לאחר מספר שעות, מתברר שביער מתנהל מסע ציד על ידי גורילות, אורנגאוטנים ושימפנזים שמשתמשים ברובים ובמכונות. הקופים לובשים בגדים דומים ללבוש שהיה נהוג במאה ה-20 בכדור הארץ, פרט לכך שהקופים לובשים כפפות אך לא נעליים, ומשתמשים באצבעות הרגליים לאחיזה. במהלך הציד נורים למוות מספר בני אדם, וגם לֵוֵון נהרג. בני אדם רבים, בהם אוּליס נלכדים.
אוּליס נלקח לעיר הקופים, שנראית בדיוק כמו עיר רגילה במאה ה-20. רוב בני האדם שנלכדו נמכרים לקופים בעיר לשם עבודת כפים, אך אוּליס נשלח למעבדת מחקר, שם הקופים מבצעים ניסויים בבני האדם. ניסויים אלו דומים לניסויי ההתניה של איוואן פבלוב. אוּליס מדהים את הקופים ביכולתו לדבר ולצייר צורות גאומטריות.
אוּליס מאומץ על ידי אחת החוקרות - זירָה, שימפנזה ממין נקבה שמתחילה ללמד אותו את שפת הקופים. הוא לומד ממנה רבות על כוכב הקופים. בסופו של דבר, לאחר שהוכיח לזירה את כישוריו הוא משוחרר מן הכלוב בו הוא כלוא, ופוגש בקורנליוס, בן זוגה של זירָה, מדען צעיר ומכובד. בעזרתו של קורנליוס אוּליס נושא נאום במהלך כנס מדעי מול בכירי מדעני הקופים לאחר שהובא לשם תחילה בתור מוצג בלבד. לאחר הנאום משתכנעים הקופים בתבונתו ומשיבים לו את חירותו. הוא מסייר בעיר ולומד על התרבות וההיסטוריה של הקופים. הוא מגלה כי לקופים תרבות עתיקת יומין, אף על פי כך, מקורותיה של תרבות הקופים לא ידועים לקופים עצמם. הטכנולוגיה והתרבות שלהם התפתחה באופן איטי לאורך מאות השנים, משום שבכל דור, רוב האוכלוסייה מחקה את ההתנהגות של האוכלוסייה שחיה בכוכב בעבר. החברה מחולקת בין הגורילות האלימות, האורנגאוטנים השמרנים והשימפנזים האינטלקטואלים.
אף על פי שקורנליוס וזירָה מאמינים לאוּליס, המדענים המובילים של חברת הקופים מסרבים לקבל את העובדה שאוּליס מצויד בכישורי שפה, משום שהשקפת עולמם שוללת את האפשרות שבני אדם יכולים להיות אינטליגנטיים.
אוּליס מתאהב בבת אדם מקומית בשם נובה, אותה פגש ביער. נובה מתעברת - מה שמוכיח שהוא אכן שייך לאותו המין כמו בני האדם המקומיים, דבר שמוריד מערכו בעיני קופים רבים. אף על פי כן, הלעג של הקופים הופך בהמשך לפחד בעקבות תגליות ארכאולוגיות ובעקבות מחקרים שנועדו לבדוק את יכולת הזיכרון של המוח האנושי. הראיות שנאספות, ממלאות את המידע החסר לגבי ההיסטוריה של הקופים - מתברר שבעבר הרחוק, נשלט הכוכב על ידי בני אדם עם טכנולוגיה מתקדמת, ששעבדו את הקופים על מנת שיבצעו עבורם עבודות כפים. עם הזמן הפכו בני האדם יותר ויותר תלויים בקופים, עד שבסופו של דבר הפכו עצלנים ומנוונים, והקופים הצליחו להשתלט על הכוכב. בעקבות כך, בני האדם הפכו למין הנחות והפרימיטיבי בכוכב.
בעוד שחלק מהקופים דוחים את הראיות, אחרים - בפרט, מדען אורנגאוטן בשם דוקטור זאיוס - לוקחים את המידע החדש כסימן לכך שבני האדם הם איום ממשי לגזע הקופים ומשום כך הוא מאמין כי יש לפעול להשמדתם. אוּליס מגלה מזימה זו בזמן ומצליח לחמוק מהכוכב יחד עם אשתו הטרייה ובנם התינוק, והם חוזרים לכדור הארץ באמצעות ספינת החלל של הפרופסור.
בדומה למסע הראשון, מסע השיבה לכדור הארץ האורך מספר מאות שנים, אורך רק מספר שנים בעיני נוסעי ספינת החלל. אוּליס מגיע לבסוף לכדור הארץ כ-700 שנים לאחר שעזב את כדור הארץ במקור. הוא נוחת מחוץ לגבולות פריז. כשהוא יוצא מהספינה, הוא מגלה כי כדור הארץ נשלט כעת על ידי קופים, בדומה לכוכב ממנו ברח. אוּליס עוזב באופן מיידי את כדור הארץ בספינה, כותב את קורותיו, שם אותם בתוך בקבוק, ושולח את הבקבוק לחלל החיצון בתקווה שביום מן הימים יימצא. בנקודה זו מסתיימת ההודעה המקורית ממנה החל הסיפור. בשלב זה של העלילה, אנו מגלים כי ג'ין ופיליס שמצאו את הבקבוק הם למעשה זוג שימפנזות. ג'ין ופיליס לא מקבלים את ההודעה כאמיתית, משום שבני אדם, לתפיסתם, לא יכולים להיות אינטליגנטיים.
סיפורים נוספים
הספר במהדורה העברית כולל גם שלושה סיפורים קצרים של רוברט שקלי: וכן סיפור קצר של פרדריק בראון : הזירה
עיבודים
לאור ההצלחה הרבה של הספר, לאורך השנים, על בסיס הרעיון המקורי של הספר, הופקו מספר רב של סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה, רומנים נוספים, סדרות קומיקס ומשחקי וידאו.
סדרות טלוויזיה
בשנות השבעים הופקו גם שתי סדרות בטלוויזיה - בשנת 1974 הופקה סדרת לייב אקשן ובשנת 1975 הופקה סדרת אנימציה לילדים.
קומיקס
לאורך השנים הופקו מספר סדרות קומיקס שהרחיבו את העלילה המקורית.
Jewish Veg
Jewish Veg (תרגום חופשי: צמחוני יהודי) הוא ארגון שמטרתו לעודד יהודים לאמץ תזונה צמחונית, כביטוי לערכים של צער בעלי חיים, דאגה לבריאות ולסביבה. הארגון נקרא בעבר צמחונים יהודיים של צפון אמריקה (Jewish Vegetarians of North America; JVNA), וממוקם בפיטסבורג, פנסילבניה.
המנהל הנוכחי של "Jewish Veg" הוא ג'פרי כהן, המכהן מאז 2013. תחת הנהגתו של כהן, הארגון הוסיף צוות מקצועי, בנה דירקטוריון והרכיב מועצות רבניות וייעוץ.
אתר האינטרנט של Jewish Veg הוא האתר הנצפה ביותר בנושא יהדות וטבעונות. הוא כולל גרסאות מבוססות מזון מן הצומח למאכלים יהודיים מסורתיים כמו חלה, מרק כדור מצה וקוגל. צוות האתר מפרסמים עלון אלקטרוני חודשי שניתן להירשם אליו באתר שלהם. בשנת 2015 יצר Jewish Veg את קמפיין Veg Pledge כדי לעזור לאנשים לאמץ תזונה על בסיס צמחים. למנויים יש אפשרות להתחבר עם מנטור טבעוני אם הם בוחרים בכך.
Jewish Veg יצר שיתופי פעולה עם ארגונים יהודיים בולטים, כולל חזון והלל אינטרנשיונל, וארגן סיורים בשיתוף עם תגלית. לשכת הדוברים המוערכת שלהם מעבירה מצגות רבות במקומות יהודיים ברחבי הארץ. אחד הדוברים הבולטים שלהם הוא ד"ר אלכס הרשפט, ניצול שואה ומייסד ארגון הזכויות לבעלי חיים (FARM).
Jewish Veg הציג את סיבוב ההופעות הראשון שלו עם המנהיג הטבעוני הישראלי אורי שביט ב-2015 וב-2016. שביט ביקר בעשרה קמפוסים של מכללות ברחבי ארצות הברית כדי לדבר עם סטודנטים יהודים.
ל־Jewish Veg יש כיום מרכזים מקומיים ביוסטון, פילדלפיה ובוושינגטון הבירה. מדובר בקבוצות מתנדבות שכולן נתמכות על ידי הצוות בארגון הלאומי. המרכזים משמשים לחינוך האוכלוסייה היהודית המקומית על טבעונות ומהווים קהילה לטבעונים יהודים.
וולף הפך לנשיא הראשון של הארגון. במשך שנים רבות היה הרב עמק נח נשיא. ריצ'רד ה' שוורץ התמנה לנשיא בשנת 2003. כיום הוא נשיא בדימוס ומכהן בדירקטוריון הארגון. ספרו של שוורץ, "יהדות וצמחונות", ראה אור בשנת 1982. הוא טוען כי המנדטים היהודיים להגן על בריאות האדם, להתייחס לבעלי חיים בחמלה, לשמור על הסביבה, לשמור על משאבי הטבע, לעזור לאנשים רעבים, ולרדוף אחר נקודת שלום לצמחונות כתזונה אידיאלית ליהודים כיום.
חובה קדושה: החלת ערכים יהודיים כדי לעזור לרפא את העולם, הוא הסרט התיעודי של Jewish Veg מ־2007 על יהדות, צמחונות וסביבה. ביים אותו ליונל פרידברג. הסרט זכה לביקורות חיוביות רבות. Jewish Veg עשה את כל הסרט זמין לצפייה בחינם דרך YouTube.
בשנת 2017 פרסם Jewish Veg הצהרה של 75 רבנים המעודדים יהודים להתקדם לדיאטה טבעונית. רבנים בולטים שחתמו על ההצהרה כללו את ג'ונתן ויטנברג, דניאל שפרבר, דוד וולפה, נתן לופס קרדוזו, קרי אוליצקי, שמולי ינקלוביץ, אריה כהן, ג'פרי קלוסן, רמי מ' שפירא, דוד רוזן, רייש ווייס, אליס גולדשטיין, שפע גולד ויונסן גרשום.
רן מורין
ביוגרפיה
רן מורין החל את עבודתו היצירתית באמצע שנות ה-70 עם בניית מודל ממוחשב של אשליית תנועה בצורות אבסטרקטיות במכון ויצמן. בראשית שנות ה-80 החל מורין "להתכוונן" על הנושא בו תעסוק רוב יצירתו בהמשך - שילוב עצמֵי טבע (עצים בעיקר) בחומרי פיסול מודרניים. הייתה זו הפעם הראשונה שאמן ישראלי החל ללמוד ברצינות את האפשרות לשלב צמחים חיים כחומר פיסולי.
יצירתו הראשונה של מורין בתחום זה היא "עץ תאנה ופלדה" אותו יצר ב-1982. הפסל המציג סבך צינורות וביניהם ענפי עצי תאנה שוכן בבסיס קק"ל בגילת. בתחילה תוכנן עץ אחד, אולם פעולת העתקת העץ ושילובו בפסל נעשתה באופן לא מקצועי והעץ המקורי מת. בעקבות כך נשתלו במקום עצי תאנה חדשים, המשתלבים באופן טבעי בסבך הצינורות. באותה שנה עיצב מורין גם את פסל הכניסה לפקולטה לחקלאות ברחובות, תוך שילוב של שרכים בצינורות נחושת. גם כאן הסתבר שהנושא דרש למידה מעמיקה יותר, שכן השרכים חוררו את הצינורות והרסו את היצירה.
בעקבות כך החליט מורין להשתלם ולהעמיק את ידיעותיו, ובמהלך שנות ה-80 למד בבית הספר לאמנות-חזותית בניו יורק והציג מיצירותיו בגלריות שונות בעיר. בשנות ה-90 שהה מורין ברומא, שם עסק במחקר ובפיתוח של טכניקות ל"שימור יצירתי". במסגרת זו ביקש מורין לעצב גישה אמנותית לשמירת נכסי העבר, ואף עסק בפועל בשימור ופיתוח של האתר הארכאולוגי סביב קברו של סנט סבסטינו ברומא.
פארק עמודי הזית
יצירתו המונומנטלית ביותר של מורין עד כה שוכנת סמוך לקיבוץ רמת רחל בחלק הנושק לכפר הערבי צור באהר. זהו פארק נטוע שנחנך בשנת 1991 ובו 200 עצי זית. במרכז הפארק מתנשאים שלושה עמודים לגובה 15 מטרים, ובראש כל אחד מהם ניצב עץ זית. מערכת השקיית העצים מוסתרת בתוך העמודים, שבבסיסם שלוש מדרגות גדולות. שלושה שבילים רחבים מובילים אל שלישיית עצי הזית, ובראש השביל המרכזי ניצב "שער" בדמות שתי פירמידות עשויות אבן, שאף בתוכן צומחים עצי זית. על משמעות יצירתו זו אמר מורין: "החיבור של העיר לטבע הוא חיבור מורכב, מעין חיבור-ניתוק. לדעתי אין משהו שמשקף טוב יותר את המצב הזה מצמח בעציץ. שלושת עצי הזית שגדלים כאן על עמודים בגובה 15 מטר הם אנחנו - יצורים שגדלים במכלים". (עיתון כל העיר, 18.10.91)
עץ תפוז מרחף
בין סמטאות העיר יפו העתיקה חבוי פסלו של רן מורין "עץ תפוז מרחף", 1993. זהו עץ תפוז קטן, שאינו מחובר לקרקע, אלא תלוי בתוך כד חרס גדול הנאחז בשרשראות מתכת לקירות הבתים. העץ כמו "בוקע" מתוך הכד ומנסה לשבור אותו. גם כאן ביקש מורין להדגיש את הניתוק ההולך וגובר בין האדם לטבע, בבחינת "יצורים שגדלים במכלים".
מורין השתמש בהזדמנויות נוספות ברעיון העץ התלוי, כמו עץ השיטה המעטר את חלל מלון דן באילת (1995), או עץ האדר התלוי בפארק ריג'נט בלונדון (אוסף פרטי, 1994).
דרך היין
בשנת 1994 הרחיב מורין את פעילותו ויצר אלמנטים פיסוליים עבור "דרך היין" בזכרון יעקב. בפסלים אלה, הפזורים לאורך הדרך, ישנו שילוב מעניין בין חומרים שונים ובין גפנים חיים.
העץ הנטוי
מורין יצר את הפסל לאחר הפיגוע באוניברסיטה העברית בהר הצופים בשנת 2002, בו נהרגו תשעה אנשים. הפסל השוכן בין בנייני האוניברסיטה מציג עץ הצומח בזווית של 45 מעלות. זווית בלתי טבעית זו מבקשת לסמל את חוסר הטבעיות הכרוך במוות בפיגוע, ומבקש לתת תחושה שהעץ "עף" ממקומו בעקבות הפיצוץ.
פרויקטים נוספים
במהלך שנות האלפיים היה מורין שותף בפרויקטים רבים, דוגמת עיצוב המבואה לבית רבין בהר הצופים; תכנון שער הנמל החדש באשדוד; תכנון ועיצוב הגן הארכאולוגי ברמת רחל; פסל "החרוב הקדוש של עיסאוויה" בהר הצופים; תוכנית לשימור ופיתוח הגן הבוטני בהר הצופים ועוד.
ג'קי ג'וינר קרסי
ג'קי ג'וינר קרסי (באנגלית: Jackie Joyner-Kersee; נולדה ב-3 במרץ 1962) היא אתלטית עבר אמריקאית, פעמיים ברציפות אלופה אולימפית (סיאול 1988 וברצלונה 1992), פעמיים אלופת עולם (רומא 1987 ושטוטגרט 1993) ושיאנית עולם הנוכחית (2023) בקרב שבע. אלופה אולימפית (סיאול 1988), פעמיים ברציפות אלופת עולם (רומא 1987 וטוקיו 1991) ושיאנית עולם בעבר קפיצה לרוחק. המגזין ספורטס אילוסטרייטד בחר בג'וינר קרסי כאתלטית הגדולה ביותר של המאה ה-20.
ביוגרפיה
ג'וינר נולדה באיסט סנט לואיס, אילינוי. היא קרויה על שם ג'קי קנדי. היא הושפעה רבות לאחר צפייה בתוכנית טלוויזיה בשנת 1975 על האתלטית הנודעת בייב דידריקסון-זהריאס שהתמחתה במספר ענפים באתלטיקה קלה ואחר כך בגולף ובכדורסל. דידריקסון נחשבה לספורטאית אישה הטובה ביותר בעולם במחצית הראשונה של המאה ה-20.
ג'וינר למדה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) בשנים 1980–1985 שם החלה להתאמן גם באתלטיקה קלה וגם בכדורסל. בכדורסל היא שיחקה בתפקיד פורוורד ובמשך ארבע שנים היא שיחקה 121 משחקים וצברה 1167 נקודות, 752 ריבאונדים ו-239 אסיסטים.
הקריירה הספורטיבית
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכתה ג'וינר קרסי בשתי מדליות זהב. המדליה הראשונה הייתה בתחרות קרב שבע. היא צברה 7128 נקודות שהיוו שיא תחרות חדש, וניצחה בפער עצום, כאשר השנייה בתחרות, לריסה ניקיטינה מברית המועצות, צברה רק 6564 נקודות. המדליה השנייה הייתה בקפיצה לרוחק, שבה קבעה שוב שיא תחרות חדש של 7.36 מטר, לפני ילנה בלבסקאיה מברית המועצות (7.14 מטר) והייקה דרקסלר ממזרח גרמניה (7.13 מטר).
לורה מויר
לורה מויר (באנגלית: Laura Muir; נולדה ב-9 במאי 1993) היא אתלטית סקוטית, סגנית האלופה האולימפית (טוקיו 2020), סגנית אלופת העולם באולם (ברמינגהאם 2018), פעמיים אלופת אירופה (ברלין 2018, מינכן 2022) שלוש פעמים אלופת אירופה באולם (בלגרד 2017, גלאזגו 2019, איסטנבול 2023) בריצת 1500 מטר. נוסף לכך, היא פעמיים ברציפות אלופת אירופה באולם (בלגרד 2017, גלאזגו 2019) בריצת 3000 מטר.
ג'קי ג'וינר קרסי
הקריירה הספורטיבית
לאולימפיאדת סיאול (1988) הגיעה ג'וינר קרסי כשיאנית עולם, ואלופת העולם בקרב שבע ובקפיצה לרוחק. במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות זהב. הראשונה הייתה בקרב שבע. ג'וינר קבעה שיא עולם חדש של 7291 נקודות (הנוכחי, 2023), לפני שתי אתלטיות ממזרח גרמניה סאבין ג'ון, לשעבר שיאנית העולם (6897 נקודות) ואנקה במר (6858). המדליה השנייה הייתה בקפיצה לרוחק, ג'וינר קפצה למרחק של 7.40 מטר וקבעה שיא אולימפי חדש לפני הייקה דרקסלר שקפצה 7.22 מטר (שותפתה לשיא העולם) ומחזיקת שיא העולם (7.52 מטר) גלינה צ'יסטיאקובה מברית המועצות שקפצה למרחק של 7.11 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 כולם ציפו שג'וינר קרסי תזכה בשתי מדליות זהב כמו באליפות העולם הקודמת ובאולימפיאדה. בקפיצה לרוחק זכתה ג'וינר קרסי במדליית זהב בתוצאה של 7.32 מטר לפני הייקה דרקסלר שקפצה 7.29 מטר ולריסה ברז'נאיה מברית המועצות (7.11 מטר). בתחרות קרב שבע, לאחר שלושה מקצועות ריצת 100 מטר משוכות, קפיצה לגובה והדיפת כדור ברזל) היא הובילה בביטחה, אך במהלך ריצת 200 מטר שנערכה בסוף היום הראשון היא מתחה שריר ונאלצה לפרוש מהתחרות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכתה שוב ג'וינר קרסי במדליית זהב במקצוע החזק שלה, קרב שבע בתוצאה של 7044 נקודות לפני אירנה בלובה מחבר המדינות (לשעבר ברית המועצות) בתוצאה של 6845 נקודות והאתלטית הגרמניה סאבין בראון שקבעה תוצאה של 6649 נקודות. בתחרות הקפיצה לרוחק לא הצליחה ג'ויינר קרסי להגן על תוארה וזכתה במדליית ארד בתוצאה של 7.07 מטר, אחרי המתחרה הגדולה שלה וידידתה הוותיקה שזכתה במדליית זהב הייקה דרקסלר (7.14 מטר) אינסה קרבץ' מחבר המדינות (7.12 מטר) זכתה במדליית כסף.
לורה מויר
ביוגרפיה
ב-2010 סיימה במקום הרביעי בריצת 800 מטר באליפות סקוטלנד עד גיל 20. ב-2012 זכתה באליפות סקוטלנד לבוגרים בריצת 800 מטר. באליפות העולם לנוער ב-2012 במקום ה-16 בריצת 3000 מטר. באליפות אנגליה שהיותה גם את המבחנים לקראת אולימפיאדת לונדון סיימה במקום ה-12 בריצת 1500 מטר. ב-2013 זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר באליפות אירופה U23, באותה שנה נכללה בנבחרת בריטניה לאליפות העולם באתלטיקה וסיימה במקום ה-9 בריצת 800 מטר.
ג'קי ג'וינר קרסי
הקריירה הספורטיבית
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה 1993 זכתה ג'וינר קרסי במדליית זהב בקרב שבע, בתוצאה של 6837 נקודות לפני סאבין בראון (6797 נקודות) וסווטלנה בורגה מביילרוסיה (6635 נקודות).
לורה מויר
ביוגרפיה
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2015 סיימה במקום הרביעי בריצת 3000 מטר. באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה במקום השביעי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.88 דקות. ב-2016 זכתה באליפות ליגת היהלום בריצת 1500 מטר, עם ניצחונות בתחרות בלונדון ובפריז. בשתי התחרויות שיפרה את שיא בריטניה.
ג'קי ג'וינר קרסי
הקריירה הספורטיבית
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 סיימה ג'וינר קרסי במקום שישי בתוצאה של 6.74 מטר.
לורה מויר
ביוגרפיה
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2017 שהתקיימה בבלגרד זכתה במדליות זהב הן בריצת 1500 מטר (4:02.39 דקות) והן בריצת 3000 מטר (8:35.67 דקות). באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה רביעית בריצת 1500 מטר בזמן של 4:02.97 דקות ושישית בריצת 5000 מטר בזמן של 14:52.07 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 זכתה במדליית ארד בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:45.78 דקות ובמדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4.06.23 דקות. באליפות אירופה באתלטיקה 2018 זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:02.32 דקות. באותה שנה זכתה בפעם השנייה באליפות ליגת היהלום.
ג'קי ג'וינר קרסי
הקריירה הספורטיבית
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אטלנטה (1996) השתתפה ג'וינר קרסי על אף פציעה שלא עברה החלמה מלאה. מיד לאחר המקצוע הראשון בקרב שבע, ריצת 100 מטר משוכות, היא פרשה בשל כאב בלתי נסבל. בתחרות הקפיצה לרוחק היא דורגה במקום השישי לפני הקפיצה האחרונה ולבסוף זכתה במדליית ארד בקפיצתה האחרונה, בתוצאה של 7.00 מטר, אחרי המנצחת צ'יומה אג'ונאווה מניגריה (7.12 מטר) ופיונה מיי מאיטליה (7.02 מטר).
בשנת 1996 הצטרפה ג'וינר קרסי לקבוצת הכדורסל של ריצ'מונד רייג' (פילדלפיה רייג') במסגרת הליגה לכדורסל נשים בארצות הברית. היא הייתה חביבת הקהל אך על המגרש הייתה פחות מוצלחת. היא השתתפה ב-17 משחקים וקלעה לא יותר מ-4 נקודות למשחק.
לורה מויר
ביוגרפיה
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2019 זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 3000 מטר, בשיא אליפות של 8:30.61 דקות ובפעם השנייה ברציפות בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:05.92 דקות. באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיימה במקום החמישי בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:55.76 דקות.
החברה ביוון העתיקה
החברה ביוון העתיקה אופיינה בהבחנה בין עבדים לבני חורין, הבחנה בין תפקידי גברים לתפקידי נשים, חוסר משמעות יחסי למוצאו של האדם ומרכזיותה של הדת. סגנון החיים האתונאי אפיין את העולם היווני העתיק, בניגוד למערכת החברתית של ספרטה, שהייתה ייחודית לה.
לורה מויר
ביוגרפיה
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר, בשיא בריטי חדש של 3:54.50 דקות. באליפות העולם באתלטיקה 2022 זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:55.28 דקות לאחר פיית' קיפייגון (3:52.96 דקות) וגודאף צגאי (3:54.52 דקות). במשחקי חבר העמים הבריטי שהתקיימו בברמינגהאם זכתה במדליית זהב בריצת 1500 מטר ובמדליית ארד בריצת 800 מטר. באליפות אירופה באתלטיקה 2022 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 4:01.08 דקות.
ג'קי ג'וינר קרסי
הקריירה הספורטיבית
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 סיימה ג'וינר קרסי במקום חמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.79 מטר.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק בשנת 1998 זכתה ג'וינר קרסי במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 6502 נקודות.
החברה ביוון העתיקה
אזרחים
הזכות העיקרית ממנה נהנו האזרחים הייתה ההשתתפות בפולחן הציבורי. זכות זו הגדירה את היותו של אדם כאזרח. מעבר לזכות זו, ובהבדלים רבים בין פולייס שונות, היו לאזרחים זכויות וחובות נוספות: בתחום השירות הצבאי (מחובת הגיוס ועד לזכות הפיקוד), בתחום השלטון (מזכות ההצבעה באספת העם ועד הזכות לכהן בתפקידים), בתחום מערכת המשפט (מהזכות להיות מוגן על ידי המערכת ועד הזכות לכהן כשופט), בתחום הדתי (הזכות לשמש ככהן) ועוד. באתונה שלאחר הרפורמה של סולון, למשל, היו זכויות אזרחיות שהיו תלויות בשומת הרכוש של האזרח, ואילו לאחר פריקלס נהנה כל אזרח מכל הזכויות האפשריות ללא תלות במעמדו הכלכלי או מוצאו.
ג'קי ג'וינר קרסי
חייה הפרטיים
ג'וינר התחתנה עם מאמנה בוב קרסי בשנת 1986. אחיה של ג'וינר הוא אל ג'וינר, אף הוא אלוף אולימפי בקפיצה משולשת מלוס אנג'לס, שנישא לאלופה האולימפית פלורנס גריפית' ג'וינר, בעלת שלוש מדליות זהב מסיאול.
לורה מויר
ביוגרפיה
מויר סיימה ב-2018 לימודי רפואה וטרינרית באוניברסיטת גלאזגו.
החברה ביוון העתיקה
אזרחים
אזרח היה גבר בלבד (גיל המינימום השתנה מפוליס לפוליס), אשר נולד לאזרח ו"אזרחית" (ראו להלן). יחד עם זאת, היו לפעמים דרכים שאיפשרו צירוף של אדם זר לגוף האזרחים, דרכים אלה השתנו מפוליס לפוליס. הידועה שבהן היא אימוץ על ידי אזרח, בית אב או שבט של הפוליס. היו מקרים מסוימים של מתן אזרחות על ידי חקיקה גורפת, כפרס על השתתפות בקרב או התנהגות רצויה כזו או אחרת.
ג'קי ג'וינר קרסי
חייה הפרטיים
בשנת 1988 הקימה ג'וינר קרסי קרן תמיכה לאתלטים צעירים ומשפחותיהם בעיר הולדתה, איסט סנט לואיס. כמו כן היא חברה בקרן שנוסדה בשנת 2007 "אתלטים למען תקווה" לצידם של אנדרה אגאסי, מוחמד עלי, לאנס ארמסטרונג, אלונזו מורנינג, טוני הוק, מיה האם ואחרים. זהו ארגון צדקה העוזר לספורטאים מקצועיים להיות מעורבים בצדקה ולתמוך בקהילה ולא למען ספורטאים.
החברה ביוון העתיקה
נשים וילדים
למעט יוצאי דופן, לנשים וילדים לא היו זכויות פוליטיות. הנשים והילדים נחשבו לחלק מרכושו של הגבר, אך אשתו של אזרח נחשבה כשותפה לו בניהול הבית - במובהק, שותפה זוטרה. תפקידי האישה היו ללדת ילדים, לגדלם ולחנכם, וניהול משק הבית. "אזרחיות", קרי מי שהיו בנות לאזרח ואזרחית, היו שייכות בהגדרתן לרובד החברתי העליון ועליהן חלו כללי התנהגות נוקשים, ביניהם אף איסור כמעט מוחלט על היציאה מהבית.
עבדים
הזכות לאזרחות ולמלוא הגנת החוק בפוליס (ערי מדינה) הייתה שמורה לבני החורין בלבד. ברוב ערי המדינה, שלא כמו ברומא, מעמדו החברתי של אדם לא העניק לו זכויות יתר. כך למשל, עובדת היותו של אדם צאצא למשפחה מסוימת לא נשאה עימה זכויות יתר. משפחות מסוימות שלטו במשרות דתיות ציבוריות אך בדרך כלל הדבר לא תרם לכוחן בממשל. האוכלוסייה באתונה נחלקה לארבעה מעמדות כלכליים. מי שהתעשר היה יכול לפיכך לשנות את מעמדו. בספרטה כל האזרחים הגברים קיבלו את התואר "שווה" עם סיום חינוכם. למרות זאת, מלכי ספרטה, ששלטו בה הן כמנהיגים הצבאיים והן כדתיים, היו בני שתי משפחות.
לעבדים לא היה כל כוח או סטטוס חברתי. הייתה להם הזכות להקים משפחה והזכות להיות בעלי רכוש, אך לא היו להם זכויות פוליטיות כלל. עד 600 לפנה"ס פשטה העבדות ביוון. עד המאה ה-5 לפנה"ס היוו העבדים עד שליש מתושבי ערי מדינה מסוימות. העבדים כמעט ולא התמרדו (מלבד בספרטה), כיוון שהיו בני אומות שונות ורבות וכיוון שפיזורם מנע התארגנות.
לרוב המשפחות היו עבדים ששימשו בעבודות משק בית וכעובדי כפיים, אף משפחות עניות היו עשויות להיות בעלות עבד או שניים. הבעלים לא הורשו להכות או להרוג את עבדיהם. לעיתים קרובות הבעלים הבטיחו לשחרר את העבד בעתיד, על מנת לתמרץ אותו לעבוד קשה. שלא כמו ברומא, עבדים ששוחררו לא הפכו לאזרחים. במקום זאת, הם נכללו במטויקים - תושבים ממדינות זרות או מערי מדינה אחרות, שהורשו באופן רשמי להתגורר בעיר.
גם הפוליס הייתה בעלים של עבדים. לעבדים ציבוריים אלו היה חופש רב יחסית מזה של עבדי המשפחות - הם לא חיו עם בעלים והתמחו במטלות ספציפיות. עבדים ציבוריים באתונה אומנו לאתר מטבעות מזויפים ועבדי המקדש שימשו כמשרתי האל של המקדש.
בספרטה היה סוג מיוחד של עבדים - ההלוטים - שבויי מלחמה יוונים שהיו בבעלות המדינה והוצבו אצל משפחות. ההלוטים גידלו את המזון וטיפלו במשק הבית, כך שהנשים יכלו להתרכז בגידול ילדים חזקים והגברים יכלו להקדיש את זמנם לאימון כהופליטים. אדוניהם נהגו בם בקשיחות וההלוטים התמרדו לעיתים קרובות.
סגנון החיים
סגנון החיים בערי המדינה היווניות כמעט לא השתנה בתקופת קיומן. העירוניים חיו בבתי דירות נמוכים או בבתים חד משפחתיים, על פי יכולתם הכלכלית. בתי המגורים, בנייני הציבור והמקדשים מוקמו סביב האגורה. אזרחים גרו גם בכפרים ובבתי חווה פזורים באזורי הכפר. באתונה גרו רבים יותר מחוץ לחומות העיר מאשר בתוכן (מעריכים ש-160,000 איש מתוך סך של 400,000 תושביה חיו בתוך העיר, שיעור גבוה של עיור, יחסית לחברה הקדם-תעשייתית).
הבית הרגיל היה פשוט בהשוואה לימינו, הוא כלל חדרי שינה, חדרי אחסון ומטבח הממוקם סביב חצר פנימית קטנה. גודלו הממוצע, כ-230 מטר רבוע במאה הרביעית, היה גדול הרבה יותר מהבתים בתרבויות עתיקות אחרות.
בכל משק בית חיו זוג הורים וילדיהם, ללא בני המשפחה המורחבת. הגברים היו אחראים לפרנסת המשפחה על ידי עבודה או השקעה באדמות או מסחר. הנשים היו אחראיות על ניהול משק הבית ופיקוח על העבדים אשר הביאו מים בכדים ממזרקות ציבוריות, בישלו, ניקו וטיפלו בתינוקות. לגברים היו חדרים נפרדים לאירוח, שכן אורחים גברים לא הורשו להגיע לחדרים בהם הנשים והילדים בילו את מרבית זמנם. גברים עשירים הזמינו לעיתים אורחים לסימפוזיון. מנורות שמן זית סיפקו את המאור ומחתות פחמים את החימום. הרהיטים היו מעטים, כללו כסאות, שולחנות ומיטות עץ.
רוב היוונים בעת בעתיקה עסקו בחקלאות, כ-80% מכלל האוכלוסייה, כמו בחברות קדם-תעשייתיות אחרות. האדמה ביוון דלה והגשם בלתי ניתן לחיזוי. על פי מחקרים האקלים השתנה רק במעט מאז העת העתיקה, כך שעישוב והיפוך של האדמה נדרשו בתכיפות. ייתכן ששוורים עזרו בחרישה, אך רוב המטלות בוצעו ידנית. באופן אידיאלי תכנן האיכר שייוותרו עודפי יבול שישמשו במשתאות ועל מנת לקנות כלי חרס, דגים, מלח ומתכות.
גם המזון ביוון העתיקה היה פשוט. העניים אכלו בעיקר דייסת שעורה בתוספת בצל, ירקות, גבינה או שמן זית. מעטים אכלו בשר בקביעות, מלבד בהזדמנויות בהן חולק בשר בחינם לאחר הקרבת קרבנות בפסטיבלים לאומיים. כשאכלו בשר צאן נאכלו כבשים ולא טלאים. אופים מכרו לחם טרי יום-יום וחטיפים נמכרו בדוכנים קטנים. יין מדולל במים היה המשקה המועדף.
הביגוד השתנה אך מעט במהלך התקופה. גברים ונשים כאחד לבשו פפלוס רפוי וכיתון. לטוניקות היו לרוב דוגמאות צבעוניות והן נקשרו על ידי חגורה. במזג אוויר קר לבשו מעילים וכובעים, במזג אוויר חם הסנדלים החליפו את מגפי העור. נשים ענדו תכשיטים והשתמשו באיפור - בעיקר אבקת עופרת שהעניקה להן גוון עור חיוור. הגברים גידלו זקן עד שאלכסנדר הגדול הפך את הגילוח לאופנתי.
הרפואה הייתה מוגבלת ביוון העתיקה. היפוקרטס מקוס תרם להבחנה בין אמונות טפלות לטיפול הרפואי במאה ה-5 לפנה"ס. השתמשו בתרופות צימחיות להקלה על כאבים, ורופאים אף ביצעו מספר סוגי ניתוחים. אולם לא היו להם תרופות לזיהומים, כך שאפילו אנשים בריאים עלולים היו למות במהרה ממחלה בכל גיל.
הגברים התאמנו יום-יום לשם הכושר והמוכנות לשירות הצבאי. כמעט לכל עיר מדינה היה לפחות גימנסיון אחד שכלל מבנה אימונים, מסלול ריצה, מתקני מרחץ, אולם הרצאות ופארק. ברוב הערים (מלבד ספרטה) מוסדות אלו נועדו לגברים בלבד, והאימון התבצע בעירום.
פסטיבליים לאומיים היוו מוקד בידור. תחרויות מוזיקה, דרמה וקדרות נערכו לכבוד האלים. האתונאים התגאו בכך שבעירם נערך פסטיבל כמעט מדי יום. פסטיבלים פאן-הלניים גדולים נערכו באולימפיה, דלפי, נמאה ואיסתמיה. אתלטים ומוזיקאים שניצחו בתחרויות זכו בעושר ותהילה. התחרות האהודה והיקרה ביותר הייתה מרוץ מרכבות.
חינוך
החינוך ביוון העתיקה היה לרוב פרטי, להוציא את ספרטה. בתקופה ההלניסטית יסדו כמה ערי מדינה בתי ספר ציבוריים. רק משפחות עשירות יכלו להרשות לעצמן מורה. בנים למדו קרוא וכתוב ושיננו ספרות. כמו כן למדו לשיר ולנגן בכלי נגינה ואומנו באתלטיקה למען השרות הצבאי. מטרת לימודיהם לא הייתה רכישת מקצוע אלא להיות לאזרחים מועילים. בנות למדו קרוא וכתוב וחשבון פשוט שיאפשר להן לנהל את משק הבית. לרוב הן לא זכו לחינוך לאחר ילדותן.
חינוכם של בנים מעטים נמשך לאחר הילדות, כך היה למשל אצל הספרטנים שהעניקו לבנים חינוך צבאי. חלק מהותי בחינוכו של בן נוער הייתה מערכת יחסים של אהבה והדרכה עם בגיר. הצעיר למד כשצפה במדריכו מנהל שיחות פוליטיות באגורה או בסטואה, כשעזר לו למלא את חובותיו הציבוריים, כשהתאמן עמו בגימנסיון, וכשנלווה אליו לסימפוזיונים. בני העשירים המשיכו ללימודים גבוהים ולמדו באוניברסיטה בעיר גדולה. אוניברסיטאות אלו אורגנו על ידי מורים מפורסמים. בין האוניברסיטאות הדגולות של אתונה היו הליקיאון והאקדמיה.