cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקונפורמיסט
הנושא
הסרט הוא נושא מחקר בפסיכולוגיה של הפאשיזם. מרצ'לו קלריצ'י הוא בירוקרט לא אנושי, בן למשפחה לא מתפקדת מהמעמד הבינוני ובעל טראומה מינית בילדותו. הוא מקבל על עצמו משימה מהמשטרה החשאית הפאשיסטית להתנקש במורו לשעבר שחיי בפריז. מרצ'לו מוכן להקריב את ערכיו כדי לבנות "חיים נורמליים". על פי הפילוסוף הפוליטי טאקיס פוטופולוס, "הקונפורמיסט" (כמו כן גם "קרנפים" מחזהו של אז'ן יונסקו), הוא פורטרט יפה של הצורך הפסיכולוגי להשתלב ולהיות "נורמלי" ברמת החברה בכלל וברמה הפוליטית בפרט. הסרט כולו בנוי כסדרה של פלאשבקים, המציגים בפנינו המניעים הפסיכולוגיים להתנהגותו של מרצ'לו, וחתירתו הבלתי פוסקת אחר ה"נורמליות".
הפקה
אתרי הצילום בסרט כוללים את פריז ותחנת הרכבת גאר ד'אורסיי בצרפת, גשר סנטאנג'לו והקולוסיאום ברומא. בסרט הדוקומנטרי "מראות האור" (Visions of light) הקונפורמיסט מוצג כיצירת מופת ויזואלית. הסרט צולם על ידי ויטוריו סטוררו שהשתמש בצבעים עשירים, מלתחות אותנטיות של שנות ה-30 ובזוויות צילום ותנועות מצלמה לא שגרתיות. מבקר הסרטים והסופר, רובין בוס, כותב שהצילום למעשה תורם בהבנת חוסר היכולת של קלריצ'י להשתלב עם מציאות "נורמלית". המציאות של הזמן ההוא היא לא נורמלית, חריגה. גם הסגנון הקולנועי של ברטולצ'י מחבר בין האקספרסיוניזם לפאשיזם. הסגנון שלו השווה לסרטים גרמניים קלאסיים של שנות ה-20 וה-30 כמו סרטה "ניצחון הרצון" של לני ריפנשטאהל ו"מטרופוליס" של פריץ לאנג.
דרמה זו היוותה השפעה רבה לבמאים אחרים. לדוגמה האימג' של עלים מתעופפים ברוח ב"הקונפורמיסט", השפיע על סצנה דומה בסרט הסנדק 2 (1974) של פרנסיס פורד קופולה.
מוזיקה
את המוזיקה בקונפורמיסט כתב המלחין ז'ורז' דלרו. דלרו (1925–1992) הוא מלחין סרטים צרפתי שהלחין יותר מ-350 מנגינות לסרטים וטלוויזיה. הוא זכה במספר פרסים במהלך הקריירה שלו. העיתון הצרפתי לה פיגרו תיאר אותו כמוצרט של הקולנוע. דלרו היה המלחין היחידי שזכה 3 פעמים ברציפות בפרס סזאר באותה שנה.
ביקורות
לאחרונה כתב המבקר ג'יימס בררדינלי סקירה וכתב על מראה הסרט: "סטורארו וברטולוצ'י עיצבו יצירת מופת ויזואלית, עם השימושים הטובים ביותר של אור וצל שאי פעם היו בקולנוע. זה לא רק צילום, זאת אומנות, זה עוצמתי, יפה ומועיל. יש סצנה ביער עם אור שמש שוטף בין העצים, זה עוצר נשימה להביט בזה ומדהים עוד יותר בגלל האירועים שמתרחשים קודם לכן."
לאחרונה אמר קווין תומאס, כתב בלוס אנג'לס טיימס: "בסרט המקסים הזה, ברטולוצ'י מצליח לשלב את סגנון התעוזה של פליני, התחושה החריפה של לוקינו ויסקונטי והמחויבות הפוליטית הנלהבת של אליו פטרי ואפילו יותר טוב מזה, בלי ההתמכרות העצמית... הקונפורמיסט, בו משחקת שחקנית המשנה דומיניק סנדה שמשחקת את הסקסית היפה הוא לא רק האשמה של הפשיזם והצביעות הנוצרית, אלא גם טרגדיה אישית עמוקה."
ב"Rotten Tomatoes", אתר אינטרנט המבקר סרטים, דווח על 100% ביקורות טובות שקיבל הסרט ב-39 ביקורות שונות. הסרט דורג במקום ה-85 מתוך 100 הסרטים הטובים ביותר בקולנוע העולמי של המגזין אמפייר ב-2010.
פורשה 904
פורשה 904 היא מכונית ספורט מסוג גראן טוריסמו בעלת מנוע מרכזי והנעה אחורית, אשר יוצרה על ידי חברת פורשה בין השנים 1964-1965.
בדומה לפורשה 901 אשר שמה שונה לפורשה 911 לאחר בעיות זכויות יוצרים על סימון רכב בשלושה מספרים עם המספר 0 באמצע, שונה שמה של הפורשה 904 ונקבע באופן רשמי לפורשה קאררה GTS, אך עם זאת נשארה מוכרת תחת השם פורשה 904.
היסטוריה
הפורשה 904 עוצבה על ידי פרדיננד אלכסנדר פורשה, בנו של פרדיננד פורשה, והוצגה בסוף שנת 1963 כמחליפה למכונית הפורשה 718, מכונית המרוצים העיקרית של החברה בשנים ההן, אשר בין היתר השתתפה במרוץ 24 השעות של לה מאן בשנת 1957, ובעונת הפורמולה 1 בשנת 1961.
הפורשה 904 יועדה על ידי פורשה להתחרות במרוץ מכוניות בקטגוריית ה-GT של ה-FIA, ויוצרה בגרסת כביש חוקית על מנת לקבל אישור להתחרות, מאחר שארגון ה-FIA דרש מכל יצרן מכוניות המבקש לשתף דגם מסוים במרוץ, לייצר 100 יחידות תקניות וחוקיות לכביש אשר יימכרו ללקוחות. גרסת הכביש החוקית הוצגה בשנת 1964. בסה"כ יוצרו על ידי חברת פורשה 120 יחידות מהפורשה 904.
נתונים
תצורת המנוע המרכזי של מכונית הפורשה 904 נלקחה מהפורשה 718. מנוע הרכב היה מנוע בוקסר 4 צילינדרים מקורר אוויר, בנפח 2.0 ליטרים אשר הספקו 180 כ"ס ב-7800 סל"ד. מנוע זה תואר בזמנו כ"מנוע ה-4 צילינדרים המורכב ביותר". המכונית האיצה מ-0 ל-100 קמ"ש ב-6 שניות והגיעה למהירות מרבית של 260 קמ"ש. תיבת ההילוכים של הרכב הייתה תיבת 5 הילוכים ידנית, דיפרנציאל נעול.
904-6/904-8
בנוסף לגרסת הבסיס של מנוע ה-4 צילינדרים, ייצרה פורשה גרסאות חזקות יותר ל-904, גרסת 904-6 בעלת מנוע 6 צילינדרים של הפורשה 911, מנוע זה היה בנפח 2.0 ליטרים ובעל הספק של 207 כ"ס. גרסה נוספת היא הפורשה 904-8 בעלת מנוע 8 צילינדרים שנלקח ממכונית הפורשה 804 - מכונית הפורמולה 1 של החברה לשנת 1962. הספק המכונית היה 225 כ"ס.
מרוצים
הפורשה 904 ערכה את הופעת הבכורה שלה בזירות המרוצים במירוץ הטארגה פלוריו בשנת 1964 - מרוץ סיבולת יוקרתי אשר היה נהוג להתקיים בסיציליה איטליה, וזכתה בו במקומות 1-2. באותה שנה גם ידעה הפורשה 904 הצלחה פנטסטית כאשר חמש מכוניות הפורשה 904 אשר השתתפו בקטגוריית ה-GT2 במרוץ 24 השעות של לה מאן זכו במירוץ מושלם כאשר השיגו את המקומות 1-5, ובנוסף כל חמש המכוניות דורגו ב-12 המקומות הראשונים בניקוד הכללי של המירוץ, אשר כלל קטגוריות בכירות יותר ומכוניות חזקות הרבה יותר. כמו כן ידעה הפורשה 904 הצלחות נוספות בזירות המרוצים השונות בהן ניצחון במירוץ 12 השעות של סברינג בשנת 1965, מקום ראשון במירוץ 24 השעות של ספא לשנת 1965, מקום ראשון בקטגוריה בה התמודדה במרוץ 24 השעות של דייטונה לשנת 1966 בנוסף למקום השביעי בדירוג הכללי אשר כלל קטגוריות בכירות יותר ומכוניות חזקות יותר. בנוסף זכתה הפורשה 904 במרוצי ראלי רבים בהם ניצחון קטגוריה בראלי מונטה קארלו, ניצחון בראלי טוליפ, ראלי מינכן-וינה-בודפשט, ראלי ז'נבה וראלי אלפים. בנוסף למירוץ 1000 הקילומטרים של מונזה, 1000 הק"מ של ספא, מרוץ 1000 הק"מ של נורבורגרינג, דייטונה קונטיננטל, לה מאן ובמרוצים נוספים.
מוניטין
כיום מכוניות הפורשה 904 נחשבות לבין המכוניות המוערכות והאקסקלוסיביות ביותר של חברת פורשה. בינואר 2011 נמכרה בבית מכירות פומביות באריזונה ארצות הברית, מכונית פורשה 904 במחיר של למעלה ממיליון דולרים. רוב מכוניות ה-904 מוחזקות כיום בידי אספנים.
זן ואמנות אחזקת האופנוע
זן ואמנות אחזקת האופנוע: מסע בעקבות ערכים (באנגלית: Zen and the Art of Motorcycle Maintenance: An Inquiry into Values) הוא ספרו הראשון של רוברט מ. פירסיג, בו הוא בוחן את מושג האיכות.
הספר נמכר בלמעלה מארבעה מיליון עותקים ב־27 שפות ותואר על ידי המבקרים כאחד מספרי הפילוסופיה המרתקים ביותר. זאת אף על פי שלפני פרסומו נדחה הספר על ידי 121 מוציאים לאור.
מסע בעקבות האיכות
הספר, יצירה אוטוביוגרפית למחצה, מגולל את סיפור מסעם של פירסיג ובנו על גבי אופנוע ברחבי ארצות הברית. פירסיג כותב בגוף ראשון, ומספר על עצמו ועל דמות אותה הוא מכנה "פידרוס" (זאב ביוונית, וכשם אחד הדיאלוגים הסוקרטיים). האחרון, אינטלקטואל חריג שרעיונותיו נדחו על ידי האקדמיה, מאובחן כחולה נפש ועובר טיפול בנזע חשמלי. המסע המתואר לאורך הספר, מתברר גם כמסעו של פירסיג חזרה אל עצמו, עד שהוא חוזר להיות פידרוס.
בתחילה, נראה שאין השם תואם את תוכנו הפילוסופי של הספר. שני הניגודים, תורת הזן בודהיזם – תורה דתית ורוחנית המתמקדת בנפש האדם ובצורך בהתבוננות מתחדשת על העולם ואחזקת אופנוע – תורה טכנית וטכנולוגית העוסקת בדומם. אולם, פירסיג מסביר כי יש קשר בין הזן לבין דברים רבים משום שטיפול בכל דבר מצריך את האכפתיות שהזן מטיף לה ומשום שהאלוהות שוהה באותה נינוחות בין גלגלי שיניים כמו בין עלי כותרת (המשפט האחרון מומחש באיור עטיפת גרסתו העברית של הספר). ואכן, בהמשך הספר מתמזגים שני ניגודים אלה כשתי גישות פילוסופיות משלימות שעליהן מתבסס הסיפור.
בהקדמה פירסיג מסביר:
פירסיג מציע בעצם לאורך הספר תפיסה חדשה, השונה מהתפיסות המקובלות בדבר הדיכוטומיה בין חומר לרוח ובין סובייקט לאובייקט. לפי פירסיג, מושג האיכות הוא־הוא המושג המכונן של המציאות, והוא המקור ממנו בהמשך נוצרת ההבחנה בין הסובייקט לאובייקט. לאורך הספר, פירסיג בוחן ומנתח את המשמעות של "איכות" (מונח שהוא סבור שאינו ניתן להגדרה). פירסיג מנסה לשלב יחדיו תפיסות פילוסופיות שונות – זן ודאואיזם למשל, המדגישות גישה א־אינטלקטואלית והתבוננות ישירה על העולם (הגישה הרומנטית), לעומת תפיסה מערבית המדגישה הגיון, ראציונליזם ודואליות של חומר\רוח (הגישה הקלאסית).
כאן הדברים באים לידי הבנה משם הספר – לפי פירסיג, כאשר הכל תקין ופועל (לדוגמה באחזקת אופנוע), גישת הזן היא המתאימה ביותר לסיטואציה – פשוט "להיות" ולהמשיך לנסוע. לעומת זאת, כאשר ישנה תקלה או משהו אינו כשורה, שימוש בהגיון וראציונליות יכול לעזור לפתור את הסיטואציה. הטענה היא כי רוב האנשים מעדיפים בחייהם גישה אחת בלבד, ומתמודדים עם חוויותיהם לפי אותה הגישה. התיזה טוענת שכדי שנוכל לחוות בצורה אמיתית "איכות", יהיה עלינו לאמץ את שתי הגישות במקביל. לפי פירסיג, שילוב של שתי הגישות יתרום רבות להפחתת התסכול וחוסר־הסיפוק שנפוץ בקרב החברה המערבית.
פירסיג מנסה להמחיש את השפעתה של הטכנולוגיה על איכות חייו של הפרט בעולם המודרני. באחד הקטעים בספר, לג'ון (שותפם למסע ומוזיקאי במקצועו) יש יום רע. כבר ניסיונות רבים שאינו מצליח להתניע את האופנוע. זהו אופנוע BMW חדש ויוקרתי. הבעיה היא מינורית (היה יום חם וג'ון ניסה להתניע עם משנק פתוח) – אך למרות זאת ג'ון לא מצליח להתגבר על הבעיה. בורותו בנוגע לתפקידו האמיתי של המשנק באופנוע גורמת לו בסופו של דבר לייסורים. ג'ון הוא הטיפוס הרומנטי, שמשתדל להתרחק מטכנולוגיה ושואף לשלוות הנפש הרומנטית. נראה שאין הוא מעריך בצורה מספקת את העובדה שגישתו השלילית כלפי הטכנולוגיה גורמת לו לצאת ממצב השלווה שאליו הוא מכוון להגיע, ובמיוחד כאשר נדרשת יכולת טכנית. לעומתו, פירסיג מעדיף את הגישה הקלאסית אך בסופו של דבר מבין שעליו לאמץ את שתי הגישות. מצד אחד, הוא מסוגל לראות את הנחיצות וה"יופי" שבטכנולוגיה ומרגיש טוב עם עבודה טכנית שדורשת מחשבה (במטרה להגיע ל"שלווה נפשית פנימית"). מצד שני, יש ביכולתו להבין את הסלידה של הטיפוס הרומנטי כלפי הטכנולוגיה ו"העולם המלאכותי" כתוצר לוואי. הטכנולוגיה נראית מאיימת מעיניו של הרומנטיקן, ולכן הוא יפתח כלפיה גישה שלילית.
אימוץ של פרדיגמה המקבלת את שתי התפיסות – הקלאסית והרומנטית – תחייב מצד אחד הבנה במדעים הקלאסיים ובנוסף לכך תשלב מקורות של חוכמה א־ראציונלית כמו פרצי השראה ויצירתיות (שפירסיג מאמין שאינן פעולות רציונליות). פירסיג מראה שגישה ראציונלית וגישת זן של – "לחיות את הרגע"– יכולות להתקיים במשולב ולשפר את הבנתנו בנוגע ל"איכות".
לאורך הספר מציג פירסיג את תפישותיהם של פילוסופים רבים, ביניהם יום, קאנט, אריסטו, אפלטון והפילוסופים הפרה־סוקרטיים, כשלבסוף הוא מגיע למסקנה לפיה מושג האיכות אותו פיתח מקביל למושג הטאו המזרחי ולמושג הטוב הסופיסטי.
בספרו השני של פירסיג, "ליילה: חקירה על אודות המידות", שיצא לאור בשנת 1991, פירסיג אף מפתח את התאוריה שלו לכדי מטאפיזיקה שלמה – המטאפיזיקה של האיכות.
מחוזות קומורו
מבחינה מנהלית קומורו כוללת 3 איים אוטונומיים (Ile Autonome).
גרשון בן-שחר
גרשון בן-שחר (נולד ב-25 במאי 1942 בירושלים) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לפסיכולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים. היה נשיא האוניברסיטה הפתוחה. בעבר שימש באוניברסיטה העברית בתפקידים: ראש המחלקה לפסיכולוגיה, דיקן הפקולטה למדעי החברה ופרו-רקטור. הוא חקר את התפתחות מערכת המיון לאוניברסיטאות, ואת יחסי הגומלין בינה לבין החינוך העל-יסודי.
קורות חייו
נולד בירושלים בשנת 1942. את שירותו הצבאי עשה בנח"ל. למד לתואר ראשון בסטטיסטיקה ובפסיכולוגיה, וכן לתואר שני ודוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה אקדמית
כבר עם סיום עבודת המוסמך שלו, בשנת 1970, החל להקים את יחידת הבחינות בפקולטה למדעי החברה, במטרה לבנות מערכת בחינות אובייקטיבית, וכן מערך מיון לקבלת סטודנטים בפקולטה למדעי החברה. מערכת הבחינות, שכונתה לימים "הפסיכומטרי", אומצה תוך זמן קצר על ידי שאר הפקולטות באוניברסיטה, והיוותה את התשתית להקמת המרכז הארצי לבחינות ולהערכה. בעקבות זאת זכה לכינוי "האבא של הפסיכומטרי".
במקביל לעבודת הפיתוח של הבחינה הפסיכומטרית, השלים בן-שחר את הדוקטורט בפסיכופיזיולוגיה, תוך התקדמות בחקר תגובות אוריינטציה (OR), ובתהליך ההביטואציה (habituation, התרגלות), שהן תגובות התנהגותיות ופיזיולוגיות לשינויים בסביבה או לגירויים חדשים, וכן לגירויים בעלי משמעות מיוחדת בעבור הפרט; כמו כן התמחה באבחון מידע באמצעות תגובות פיזיולוגיות. הוא התעניין ביישומים של המחקר, בכך שתופעות פסיכו-פיזיולוגיות עשויות להצביע על מידע חבוי על התנסויות אנושיות. הוא סיים את עבודת הדוקטורט בשנת 1975, ובילה שנה אחת בלימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת נורת'ווסטרן שבאילינוי, ארצות הברית, שם התמחה במחקר הערכה. בשנת 1976 התקבל כמרצה במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. הוא המשיך את מחקריו בתחום הפסיכופיזיולוגיה ובתחום המדידה החינוכית והפסיכולוגית.
השגים בולטים
בן-שחר הוא בין החוקרים המובילים בעולם כיום בנושא אבחון מידע באמצעות תגובות פיזיולוגיות. מחקריו בנושאים תגובות אוריינטציה ואיבחון פסיכו-פיזיולוגי פורסמו בכתבי העת המובילים בעולם, וכן בשני ספרים.
בין השאר, מחקריו הביאו אותו למסקנה ש"גילוי האמת" באמצעות מכשיר הפוליגרף, שאמור להיות יישום של עקרונות פסיכופיזיולוגיים, הוא חסר לחלוטין בסיס מדעי. בסדרת מאמרים וחוות דעת מקצועיות טען בן-שחר, שיש להחליף את השיטה הקיימת המיועדת לאבחון שקרים בשיטה המיועדת לאבחון מידע, שהיא בעלת תוקף מדעי מבוסס. מאמצים אלו השפיעו על הפסילה של בדיקת הפוליגרף כראיה קבילה בהליכי שיפוט פלילי בישראל.
בשנת 2011 זכה פרופ' בן-שחר בפרס א.מ.ת (אמנות, מדע ותרבות) על תרומתו לאבחון פסיכופיזיולוגי. בטקס קבלת הפרס הוא נבחר לשאת דברים בשם מקבלי הפרס.
חזונו החינוכי
ב-1 באוקטובר 2003 החל לכהן כנשיא האוניברסיטה הפתוחה, ומילא את התפקיד במשך 5 שנים. בתפקיד זה שקד על קידום החזון שלו באשר להשכלה גבוהה. על פי חזונו, יש לטפח מצוינות באמצעות מוסדות אקדמיים בעלי סף קבלה גבוה; ובמקביל להם לספק השכלה גבוהה לכל, באמצעות מכללות ומוסדות חינוך נגישים לכל דורש, תוך שמירה על רמה אקדמית גבוהה.
עם סיום כהונתו באוניברסיטה הפתוחה חזר לעסוק במחקר באוניברסיטה העברית.
שילה (יישוב)
שילה היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בהר אפרים שבדרום השומרון. היישוב שייך למועצה אזורית מטה בנימין, והוא הראשון ביישובי גוש שילה.
שילה הקדומה
ההתנחלות שילה סמוכה לאתר המקראי של שילה הקדומה. לפי המסורת היהודית משכן שילה עמד שם בין השנים ב'תק"ב - ב'תתע"א (1258 לפנה"ס - 889 לפנה"ס). לפי הארכאולוגיה והכרונולוגיה המדעית שילה הקדומה וכנראה גם המשכן נחרבו באמצע המאה ה-11 לפנה"ס.
למרגלות היישוב נמצא מרכז המבקרים "שילה הקדומה", ובפסגת תל שילה נבנה מיצג אורקולי ומוזיאון קטן, בו מוצגים ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בתל שילה החל מהתקופה הכנענית ועד ימינו. בשנת 2013 הוקם במקום מגדל הרואה.
כזכר לחג ט"ו באב שהתקיים בשילה הקדומה, ומוכר כ"חג האהבה", חוגג גם כיום היישוב את ט"ו באב כחגו, ומתקיימים בו יריד, סדנאות מחול לנשים ופעילויות נוספות.
הקמת היישוב
כבר לאחר מלחמת ששת הימים, החלו אנשי הציונות הדתית לבקר בתל "חרבת סילון", בו שרידים ארכאולוגיים של שתי כנסיות ביזנטיות, כנסייה צלבנית ומסגד המכונה "ג'אמע א-סיתין" (מסגד השישים), בשל זיהוי המקום עם שילה המקראית ובטענה שהמסגד במקום הוקם על חורבת המשכן. בנוסף לשרידים הארכאולוגיים, היו למרגלות התל שני מבנים שבנתה משלחת ארכאולוגים מדנמרק בשנים 1926–1931 ומסגד נוסף הקרוי "ג'מע אל-יתים" או "ג'מע עומר", על שם הח'ליפה עומר בן אל-ח'טאב.
בשנת 1969 הגיעו למקום כ-30 חברים בתנועה למען ארץ ישראל השלמה בשיירה של כלי רכב אזרחיים מלאים מזון ואוהלים. לחיילים במחסומים שעברו בדרך הם הסבירו שהשיירה בדרכה לטיול בגליל. תחילה ניסו להתיישב בהר גריזים אך לבסוף בחרו בתל-שילה. הקבוצה הגדירה את עצמה כעל-מפלגתית אך אחד ממשתתפי הקבוצה היה ח"כ שמואל תמיר. אלוף פיקוד המרכז, רחבעם זאבי, הורה על פינוים המיידי והנקודה ננטשה.
עם הקמת גוש אמונים ב-1974, בוצעו ניסיונות התיישבות נוספים במקום. ב-11 באוגוסט 1974 נפגשה מזכירות "גרעין שילה" עם השר ישראל גלילי, שעמד בראש ועדת השרים לענייני התיישבות, כדי לקדם את תוכניתם להקמת "כפר תעשייתי", שבו יוקמו שלושה מפעלים: מפעל תעשייה ביטחוני, מפעל כימי ומפעל לנגרות. מספר שבועות לאחר מכן, באוקטובר 1974, קבוצה של 200 מתנחלים הקימה מאהל במקום, אף על פי שלא קיבלו אישור ממשלתי. "גרעין שילה" ביצע עוד שלוש עליות בלתי־חוקיות, שהסתיימו בפינוים. באפריל 1975 הותר ל"פלוגת־עבודה" של "גרעין שילה" ללון במחנה הצבאי הירדני הנטוש סמוך לעין יברוד לאחר שהבטיחו שאין מדובר בניסיון התנחלות. "פלוגת־העבודה" נשארה במקום שהפך להתנחלות עפרה. בינואר 1978 (א' בשבט תשל"ח) שוב התיישבה בתל שילה קבוצה של מתנחלים, הפעם תחת מסווה של מחנה חפירות ארכאולוגיות. זאת בעידוד שר החקלאות, אריאל שרון, ללא אישור הממשלה. הוצבו בתל מספר קראוונים שאוכלסו על ידי שמונה משפחות וכ-40 בחורי ישיבה שגרו במבנה שבנתה המשלחת ארכאולוגית בשנות העשרים. המעשה גרם למתיחות ביחסי ישראל וארצות הברית כיוָן שהדבר פגע במשא ומתן לשלום עם מצרים שהתנהל אז. הנשיא ג'ימי קרטר הודיע שהתנחלות נוגדת לחוק הבינלאומי, אך בפברואר 1978 הבהיר ראש הממשלה מנחם בגין לשגריר ארצות הברית בישראל סמואל לואיס שמדובר בחפירה ארכאולוגית.
לאחר הקמת היישוב הציבו פעילי שלום עכשיו בשער היישוב, את הפסל של יגאל תומרקין: 'שובך יונים' - בצורת שובך גדול בתגובה, התושבים פרסמו מכתב ב'מעריב', בו הם "מודים ל'שלום-עכשיו' על תרומתם האומנותית ליישוב היהודי המתחדש בשילה". פסלו של תומרקין ניצב עד היום בכניסה לשילה ולפני מספר שנים אף שופץ על ידי היישוב שילה ואתר "שילה הקדומה" והוא מהווה נקודת ביקור למטיילים הרבים הפוקדים את האזור.
בשנים האחרונות נבנו ואוכלסו מספר שכונות חדשות ביישוב, ובהם: "מדורגי שילה", "התכלת" ו"כרמי שילה" היישוב כיום מונה כ-487 משפחות.
מעמד משפטי
ב-22 באפריל 1979, התקבלה החלטת הממשלה הרשמית להקים יישוב בשילה, עם זאת הובהר כי:
החלטת הממשלה מאפריל 1979, הייתה בניגוד להחלטה מינואר 1978, שאין להקים במקום יישוב אלא יש רק היתר לחפירה ארכאולוגית זאת מאחר שהממשלה הצהירה כי "לא יפקיעו קרקעות מערבים לצורך בניין היישובים בשטחים". ואילו שילה מוקפת כפרים ערביים צפופים וחלקות קרקע מעובדות, אין כמעט אדמות מדינה והקמת יישוב, ולו הקטן ביותר, תחייב תפיסת קרקע פרטית.
על פי עמדתה הרשמית של מדינת ישראל, הקרקע עליה נבנתה שילה היא "אדמות מדינה". אולם "שלום עכשיו" טוענת שכרבע מהשטח הוא קרקע פלסטינית פרטית.
גאוגרפיה
שילה נמצאת 40 ק"מ צפונית לירושלים וכ-30 ק"מ ממזרח לקו הירוק, ליד כביש 60. היישוב ממוקם על שני הרים, אחד בגובה של כ-800 מטרים והשני בגובה של כ-750 מטרים. על ההר הגבוה נמצאת השכונה העליונה, "רמת שמואל", ועל ההר הנמוך יותר נמצאת השכונה האמצעית "עלי הכהן", ובחלקו התחתון נמצאת שכונת "נחלות". היישוב שוכן סמוך לעמק שילה, שבקצהו נמצאים מטעי היישוב ואזור התעשייה של גוש שילה. מקורו של נחל שילה, אחד משלושת יובלי הירקון, הוא בקרבת היישוב. בעמק שילה נמצא גם הכפר הערבי תורמוס עיא, ועל ההר הסמוך לו נמצא הכפר סינג'יל, נחל שילה נחשב למפריד בין הרי שומרון ליהודה ממנו דרומה ניצבים הרי בית אל הצפוניים שבהרי יהודה ומצפונו ניצבים הרי שומרון.
חינוך
ביישוב נמצא בית הספר הממלכתי דתי "אהל שילה" שהוא בית הספר האזורי של גוש שילה. כיום נמצאים במקום שני בתי ספר צמודים, "אהל שילה בנים" ו"אהל שילה בנות", בהם לומדים התלמידים מכיתה א' עד כיתה ח'. בית הספר נקרא על שמה של רחלה דרוק, תושבת היישוב שנרצחה בפיגוע ירי על האוטובוס שבו נסעה. רב היישוב לשעבר הוא הרב אלחנן בן נון שכיהן ארבעים שנה בתפקיד וכעת רב היישוב הוא הרב יהונדב דרורי.
ביישוב ישנו בניין המאכלס בקומתו העליונה תלמוד תורה, בו לומדים המעוניינים (בנוסף לבית הספר) בשעת לימוד אחר הצהריים, מגן טרום חובה ועד כיתה ח', בניהולו של הרב נחשון שח"ם. ובקומתו התחתונה מתאכלסת התלמודית לבנות, "אור רחלה", הנקראת גם כן על שמה של רחלה דרוק. בנוסף, נמצאים ביישוב ישיבת הסדר, אולפנה, בית מדרש לנוער, מועדון נוער שנתרם על ידי תורמים מחוץ לישראל, גני ילדים ומעונות יום. בעבר הייתה ביישוב ישיבה תיכונית בשם "בני בינה", אך זו נסגרה בשנת 2005. ביישוב פועלים גם סניפים של תנועות הנוער בני עקיבא ואריאל. בשנת הלימודים תשע"ז, נפתחה ישיבה תיכונית "לב חדש" בראשות הרב ארלה הראל.
בשנת תשע"ז (2017) החלו עבודות ראשוניות לקראת הכשרת שטח בין שילה לבין היישוב שבות רחל שיהווה קריית חינוך לבנות הכוללת את האולפנה ומוסדות לימוד.
בשנת תשפ"ב (2022) הכריז הרב ארלה הראל על הקמת ישיבה גבוהה בשם "מוריה" על גבעת הקטורת, בין עלי לשילה אשר נמצאת בתוך הקו הכחול אך אינה מיושבת, שתתחיל לפעול בשנת הלימודים תשפ"ג.
בתי כנסת
ביישוב מצויים תשעה בתי כנסת:
תעשייה וחקלאות
ביישוב אזור תעשייה המתפרס על פני 500 דונם, במקום מספר מפעלים, חנויות, ומשרדים בהם מועסקים עשרות עובדים. בין העסקים במקום יש בית בד ויקב בוטיק "משק אחיה" ומפעל לייצור תפילין כמו גם מפעל המתכת "טש מתכת" שהועתק לפני מספר שנים מאזור התעשייה ברקן לאזור התעשייה בשילה. ביישוב שילה ובסביבתו מעובדים כ-70 דונם של נקטרינות וגודגדנים, מטעי זיתים, תאנים, קיווי, כרם ענבים וכרם ענבים אורגני וכן חממה ניסיונית, וגידול פרחים.
אל עמי
אל עמי היא תנועה שהקימו תלמידי הרב צבי יהודה קוק ועוסקת בחינוך לאמונה והפצת היהדות לציבור הרחב. ראשיה היו הרב יהושע צוקרמן והרב אלישע וישליצקי. התנועה ערכה סמינרים והוציאה לאור תוכני לימוד והסברה. בסביבות שנת 1980 יזמה התנועה הקמת גרעין תורני בעיר אילת.
סניף התנועה בצפון
המרכז לחינוך יהודי - מופעל בעיקר בעזרת בנות שירות לאומי, המכינות תכנים ופעילויות הקשורים לזהות ישראלית-יהודית-ציונית ומעבירות אותם בבתי ספר יסודיים ממלכתיים ובקהילות. המרכז ובנות השירות מקימות חדרי בריחה, ימי שיא, פעילויות שיעורים חווייתיים ועוד.
פרויקט "אל עצמי" התחיל בשנת 2002. הפרויקט כולל תוכנית עשרת הדיברות לכיתות ז', תוכנית חברת מופת לכיתות ח', תוכנית נתינה לכיתות י' ותוכנית הכנה לצה"ל לכיתות י"ב. הפרויקט פועל בכ-100 בתי ספר. פרויקט דפי לימוד התחיל בסוף 1999 בפרשת 'לך-לך'. מיועד ללימוד משותף של הורים וילדים, המקבלים דפים צבעוניים. הדפים מכילים מקורות וביאורים, שאלות על המקורות וסיפורים המקרבים את הרעיון הנלמד ללב הילדים. דפי הלימוד מתורגמים גם לצרפתית ואנגלית ונשלחים גל לחו"ל.
פרויקט קש"ת (קיץ של תורה) התחיל ב-2014 תשע"ד. הפרויקט מבוסס על ספרי לימוד של אל עמי ונועד לספק חוויית למידה לילדים בקיץ. בפרויקט משתתפים בין 12 ל 15 אלף ילדים בשנה.
Diva: The Video Collection
Diva: The Video Collection (בעברית: דיווה: אוסף הווידאו) הוא אלבום הווידאו השמיני של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן. אלבום הווידאו יצא לאור ב-9 באוקטובר 2006, על ידי חברת התקליטים אנג'ל רקורדס. Diva: The Video Collection הופק על ידי פרנק פיטרסון.
אלבום הווידאו הגיע למקום התשיעי במצעד אלבומי הווידאו.
רקע והצלחה
Diva: The Video Collection הופק על ידי פרנק פיטרסון, אשר הפיק לברייטמן את מיטב אלבומיה במהלך הקריירה שלה. אלבום הווידאו יצא לאור לאחר שישה ימים מצאת אלבום האוסף של ברייטמן, Diva: The Singles Collection. הוא כולל קליפים שונים שהופצו במהלך הקריירה שלה, כדוגמת הקליפ של "A Whiter Shade of Pale".
איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לאלבום הווידאו את תואר הזהב, על מכירות של 50,000 עותקים במדינה.
ליאו ויסמן
קורות חיים
ויסמן נולד בקונצלסאו (Künzelsau) בגרמניה, שם למד בבית ספר ריאלי. בגיל 14, כשהחלה האנטישמיות באירופה, החליט ללמוד מלאכה ולעלות לארץ ישראל. תחילה למד נגרות בנגריית וינקלר שליד כנסיית יוהנס. בהמשך למד בבתי מלאכה שונים בפרנקפורט, גיסן, ברלין ופירט, וב-1927 עבר לנירנברג. ב-1931 עבר בנירנברג מבחן הכשרה כנגר מוסמך. שם הכיר את יהודית, לה נישא ב-1932, אז עלו בני הזוג לארץ ישראל.
תחילה עבד בירושלים העתיקה בקושי רב במקצוע הנגרות. במלחמת העצמאות התנדב לצה"ל ונפל בשבי הירדני. כשהוחזר לישראל עבד עשרות שנים בנגרות ובניית ריהוט עבור בתי חולים, בתי כנסת, האוניברסיטה העברית, ספריות ומלונות יוקרה. בנוסף ריהט בתים פרטיים בהתאם לשרטוטים שהכין בעצמו. מפעל תעשיות העץ שהקים, רכש בהמשך את רשת הרהיטים ועיצוב הבית "שמרת הזורע" מהקיבוצים שמרת והזורע.
ויסמן עסק גם בהכשרת עובדים בנגרות, שחלקם פתחו בתי מלאכה משלהם. כאיש ציבור השקיע ויסמן בפעילות במסגרת התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל וכן בהקמת הבנק למלאכה עבור בעלי מלאכה ועולים חדשים ממרכז אירופה.
בעבור תרומתו לירושלים וחלקו בהקמת התעשייה בעיר, קיבל לאו ויסמן את אות "יקיר ירושלים". רחוב הנושא את שמו בשכונת בית וגן בירושלים מנציח את זכרו.
בשנת 1962 נסע ויסמן לנסיעה ראשונה מני רבות לגרמניה. בנסיעותיו עסק בשימור זיכרון היהודים שנרצחו בשואה, ופעל להקמת אתר הנצחה גם בעיר הולדתו קונצלסאו, שנחנך ב-1986. הוא גם תרם ארון קודש לזכר הקהילה היהודית הגרמנית, לבית כנסת בירושלים.
מרתה קינג
מרתה קינג (באנגלית: Martha King; 1803 – 31 במאי 1897) הייתה המאיירת הבוטנית הראשונה של ניו זילנד. היא הייתה דמות בולטת בתחום החינוך כמייסדת בתי ספר, בנוסף לכישוריה בבוטניקה.
ביוגרפיה
מרתה קינג נולדה באירלנד בשנת 1802 או 1803. ייתכן שעבדה בעבודה ציבורית לפני שהם היגרו מאירלנד. היא היגרה לניו זילנד בדצמבר 1840, והגיעה לולינגטון, עם אחותה הבכורה, מריה, ואחיה, סמואל פופאם קינג.
מולינגטון הם הפליגו למחוז וואנגאנוי על סיפונה של "אליזבת", והגיעו ב -27 בפברואר 1841, והיו מהמייסדים של העיר החדשה. הם רכשו חלק מהאדמה שרכש הקולונל ויליאם וואקפילד עבור חברת ניו זילנד. סמואל קינג בנה שני בתים, ומרתה קינג ואחותה פתחו את בית הספר הראשון של וואנגאנוי זמן קצר לאחר מכן. בית הספר היה פופולרי והאחיות ניהלו אותו היטב.
בדצמבר 1847 עברה משפחת קינג לניו פלימות'. קינג פתחה בית ספר אחר עם אחותה, מריה, וגיסה, מרי ג'יין קינג, בעת שהתגוררה בניו פלימות'. המקום שימש גם לתפקידים אחרים, כפעילויות תרבותיות, ושיקפו את נוכחותם הבולטת של משפחתה בחיים הציבוריים של ניו פלימות'. שתי האחיות גם ארגו פשתן לייצור בד וסחורות נוספות להשלמת הכנסותיהן.
קינג נפטרה בביתה בניו פלימות' ב-31 במאי 1897, בת 94 שנים.
יצירה
קינג הייתה אחת המתיישבים הבריטים והאירים המוקדמים שפנו לאיור בוטני כדי "ליצור פרנסה בתנאים קשים".
בספטמבר 1842 הוזמנה קינג מטעם החברה לגננות ובוטניקה של ולינגטון להכין שני סטים של רישומים של דגימות בוטניות מקומיות מעניינות, האחת תועבר לדירקטורים של החברה הניו זילנדית, והשנייה לחברת הגננות הלונדונית. לא ידוע בדיוק מדוע נבחרה קינג למשימה זו. הסט הראשון של 40 צבעי מים הושלם עד ינואר 1843, והגיע לחברת ניו זילנד בלונדון בספטמבר 1843. היא נרכשה על ידי ספריית אלכסנדר טרנבול בשנת 1981. הסט השני נעלם ללא עקבות.
בשנת 1845 הופיעו ארבע מהליטוגרפיות של קינג באיורים של אדוארד ג'רינגהם וייקפילד לזכרונותיו ממסעו בניו זילנד.
פרט לצבעי המים הבוטניים, כל שנותר מיצירתה של קינג הם 16 רישומי עיפרון המתארים נופים של ולינגטון, וואנגאנוי וניו פלימות', מתוארכים בין השנים 1841 - 1859. אף שקינג הציגה מאוחר יותר בתערוכה הבינלאומית בסידני של 1879, לא ידוע על דוגמאות אחרות של עבודותיה ששרדו.
בשנת 2017 נבחרה קינג על ידי החברה המלכותית לאחת מ-150 הנשים שתרמו לידע על ניו זילנד.
סקוט (חברת תעופה)
סקוּט (באנגלית: Scoot) היא חברה סינגפורית לטיסות חסך הפועלת מנמל התעופה סינגפור צ'נגי. החברה היא חברת בת של חברת התעופה הלאומית סינגפור איירליינס.
תולדות החברה
החברה נוסדה בשנת 2011, לאחר שחברת האם סינגפור איירליינס הודיעה על כוונתה להקים חברת תעופה לטיסות חסך לטווחי טיסה בינוניים וארוכים. החברה החלה להפעיל טיסות מסחריות ביוני 2012 במטוסי בואינג 777-200ER שהועברו מסינגפור איירליינס, ויעדיה הראשונים היו הערים האוסטרליות סידני וגולד קוסט.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
פולונקה
היסטוריה
הכפר פולונקה ידוע גם בקרבתו לקרב קאלץ, בו המלך אלכסנדר הראשון הביס בקרב את הפלישה הטטרית בשנת 1506. במהלך מלחמת רוסיה-פולין, התרחש ב-28 ביוני 1660 בסמוך לכפר, קרב פולונקה.
פולונקה מצוינת לראשונה ב-1623 בספר המיסים של ליטא, ונראה כי יהודים החלו לגור שם לאחר הזמנת נסיכות רדזיוויל ליהודים להתיישב בשטחה. לאחר פרעות מרד חמלניצקי התושבים קיבלו הקלה במיסים לאור הפיחות במספר התושבים. ב-1673 מתועד כי החלו בבניית בית כנסת בכפר. לקראת סוף המאה ה-18 במהלך חלוקת פולין השנייה האזור בו שכן הכפר סופח לאימפריה הרוסית, כחלק ממחוז מינסק. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוא נחשב חלק מהרפובליקה הפולנית השנייה.
בסוף המאה ה-19 מתועד כי האוכלוסייה היהודית בעיר מנתה 550 איש, והיוותה כ-85% מכלל האוכלוסייה. רוב התושבים היהודים היו אנשי מסחר, ובעיקר נגרים ובוני ארונות. לקהילה היהודית היה בית ספר עברי, בית קברות וספרייה ומספר ארגוני חסד כמו "לינת צדק" ו"קופת גמ"ח".
בתקופת השואה
בספטמבר 1939, עם תחילת מלחמת העולם השנייה הכפר סופח לברית המועצות, ושכנו בו כ-200 יהודים, אשר היוו מחצית מכלל האוכלוסייה. זרם הפליטים היהודים מהאזור הביא את מספר התושבים היהודים לכ-300. ב-26 ביוני 1941 בו נכבשה על ידי המשטר הנאצי. הנאצים בזזו את הבתים, התעללו ביהודים ואסרו עליהם לערוך מסחר עם האוכלוסייה באזור. בספטמבר 1941, היהודים נאלצו להקים יודנראט אשר נדרש לגייס יהודים לעבודות כפייה באזור ולספק דמי כופר. יהודי פולונקה נדרשו ללבוש טלאי צהוב, והוטלו מספר מגבלות על תנועתם. חלק מיהודי הכפר, כולל משפחות שלמות, נרצחו במהלך החודשים הראשונים.
לאחר הקמת הגטו, הורעו תנאי היהודים בפולונקה. בשבת, 18 באפריל 1942, ריכזו הגרמנים כ-300 איש, ובינם החזן, השוחט ואשתו של הרב. ביוני 1942, ריכזו את האיכרים מסביב לחפירת בור גדול. חלק מצעירים ניסו לשכנע את התושבים לברוח, אולם הם חששו מתגובת הנאצים על כלל האוכלוסייה. ב-12 באוגוסט 1942, אנשי ה-SS והמשטרה הבלארוסית הקיפו את הכפר, ריכזו את שוכני הגטו והרגו את כולם בבור ענק, כולל 7 ילדים יהודים שהוחבאו במנזרים סמוכים. כ-10 אנשים הצליחו לברוח ליערות ולהצטרף לפרטיזנים. לפי דו"ח של מפקד המשטרה במיר, מתאריך 26 באוגוסט 1942, העיירות מיר ופולונקה "נקיות" מיהודים, ונורו 719 איש.
בקיץ 1944 הצבא הסובייטי שחרר את האזור. ידוע רק על 4 ניצולים מתוך הכפר.
קופיף גורסקי
קופיף גורסקי (שם מדעי: Tarsius spectrumgurskyae) הוא מין של פרימט ממשפחת הטרסיוסיים, החי רק ביערות הגשם של האי סולאווסי באינדונזיה. הוא הוגדר ב-2017 בידי קבוצת פרימטולוגים שהפרידה אותו מהמין קופיף ממושקף מאותו האי, על סמך הבדלים קטנים, ובעיקר על בסיס הקול ועל סמך מבנה הפרווה הייחודי.
קופיף זה קרוי על שם ד"ר שרון גורסקי, שביצעה מחקרים מקיפים על חייו והאקולוגיה של פרימט זה (בעודו תחת שם המין קופיף ממושקף), אולם בגלל מחקרים אלה החוקרים הוסיפו את תחילת השם המדעי בשמו המדעי של הקופיף הממושקף (Tarsius spectrum).
קופיף זה חי בקבוצות קטנות לצידו של אחיו לסוג ולצד כמה פרימטים קטנים דומים. גודלו דומה מאוד באורך 4 עד 9.5 סנטימטרים ומשקל של עד 130 גרם. הוא מאופיין בזכות העיניים הגדולות המחזירות אור (כהתאמה לחיים בלילה), אוזניו הענקיות ובעיקר מבנה עצמות שורש הרגל הארוכות שלו, מהם קיבל את שם הסוג - Tarsus. מבנה הרגל עוזר לו לקפץ עד מעל חמישה מטרים בין הענפים.
קפטן תחתונים
קפטן תחתונים (באנגלית: Captain Underpants) היא סדרת ספרים וסדרת טלויזיה וסרט אמריקאית לילדים אשר נכתבה על ידי דאב פילקי. הסדרה עוסקת בשני ילדים שובבים בכיתה ד' בשם ג'ורג' בירד והרולד הצ'ינס הלומדים בבית הספר על שם ג'רום חרבנוביץ'. הם המציאו גיבור-על מבוסס על מאפיין עיקרי לדעתם של דמות כזו:. בהמשך הם הפיחו חיים בדמות הקומיקס המצוירת שלהם כאשר הם היפנטו את מנהל בית הספר שלהם, מר פיפיש, וגרמו לו לחשוב בטעות שהוא קפטן תחתונים.
הסדרה זכתה בפרס דיסני בקטגוריית הרפתקאות ילדים בשנת 2007.
הסדרה כוללת 12 ספרים. הספר הראשון בסדרה יצא לאור בשנת 1997 בארצות הברית. עשרת הספרים הראשונים של הסדרה יצאו בישראל בשנים 2010–2014 בתרגומו של ארז אשרוב. השניים האחרים יצאו ב-2015 וב-2016. לאחר סיום הסדרה הזאת התחילה סדרה חדשה: איש הכלב, שהוא גיבור העל הראשון שהמציאו ג'ורג' והרולד, גיבורי הספר "קפטן תחתונים". בשנת 2016 יצאה מהדורה בצבע של הספר הראשון.
ב-2018 יצאה סדרת טלוויזיה באתר נטפליקס על הזיכיון בשם הרפתקאותיו המדהימות של קפטן תחתונים.
הסדרה
לסדרה שלוש עונות, בכל עונה ישנם 13 פרקים. העלילה של העונה הראשונה היא חסרת המשכתיות. בעונה הראשונה, ג'ורג' והרולד יוצרים המון מפלצות, בניהן הגרבונון המסריחול, מומיית הטישו, נפיל החימר והערפדית הבזויה (למרות שמלווין יצר את הערפדית הבזויה ואת נפיל החימר) ובספיישל סיום העונה מגלים שהמפקח של בית הספר, דוקטור שלום מנינוולי, הוא למעשה מלווין מהעתיד. לדמותו קוראים מלווינבורג, משום שהוא חצי בן אדם וחצי רובוט. הוא מגרש את ג'ורג' והרולד בטענה שהם עברו על הרבה יותר מדי חוקים של בית הספר, ומפטר את מר פיפיש משום שהוא כתב את החוקים ביד, למרות שאין לו את הסמכות.
בעונה השלישית, הם נוסעים למחנה באגם ומגלים שהם במחנות שונים. במשך שני הפרקים הראשונים הם ניסו להיות ביחד בכל כך הרבה דרכים. בין אם זה היה לזייף ריב, או לנסות לחפור למטה כדי להיפגש. לבסוף הם הצליחו לשכנע את פיפיש, מנהיג המחנה, בכך שהשתמשו בפחד הכי גדול שלו, אופוסומים, כדי לאיים עליו. במהלך העונה הם נתקלים בשלל הרפתקאות ונלחמים מול מפלצות חדשות. הם אפילו נלחמו נגד כפילים של עצמם, שהם היו בעצם הם אם הם היו עשירים.
בסוף העונה, ג'ורג' הכריז שהסדרה נגמרה, עד שראה שלט שעליו כתוב "עוד קפטן תחתונים יגיע בקרוב" וזה היה הסוף הרשמי של הסדרה.
ב־8 אוקטובר 2019 יצא ספיישל ליל כל הקדושים, או, כמו שג'ורג' והרולד קראו לו, "ליל עקוף ת'חוקים". בספיישל הקצר שאורכו 46 דקות, מסופר על כמה שג'ורג' והרולד אוהבים את חג ליל כל הקדושים, אבל מלווין מנסה להשמיד אותו. בסופו של דבר, הוא הפך את ליל כל הקדושים ללא חוקי. ג'ורג' והרולד המציאו חג חדש בהשראת החג האסור, אבל עם שינויים קלים בכל אחד מהמנהגים. לדוגמה: במקום תחפושות, תלבושות. במקום ממתקים, חטיפים. במקום שלדים, אנשי זאב וערפדים, מתחפשים לאפכריש (רופא כריש), עקרבצל (שילוב של עקרב ובצל) וקורברה (שילוב של קוברה וקוביית קרח). בסופו של דבר, ג'ורג' והרולד מצליחים להחזיר את ליל כל הקדושים הישן והטוב.
ב־10 ביולי 2020 יצאה סדרת ספין-אוף חדשה, בשם "הרפתקאותיו המופלאות של קפטן תחתונים בחלל", הכוללת רק עונה אחת ובה רק שישה פרקים. בסדרה הם איכשהו הצליחו להגיע לחלל והצטרכו להציל את מלווין מהחייזרים שחטפו אותו.
ב־4 בדצמבר 2020 יצא ספיישל חג המולד. בדומה לספיישל ליל כל הקדושים, שהגיע שנה לפני, גם חג המולד קיבל כינוי ומנהגים חדשים. כינויו החדש של חג המולד הוא "אושר נולד", בו ג'ורג' והרולד ניסו לשנות את החג שיהיה לפי מה שהם רוצים, אך לבסוף הגיעו למצב שהם הבינו את משמעותו האמיתית של החג, ובזמן קרב עם סנטה הבנים היו צריכים להזכיר לו מה היא. הספיישל ארך כ־45 דקות.
סרט קולנוע
באוקטובר 2011 נודע כי אולפני ההנפשה של דרימוורקס קנו את הזכויות להפקת עיבוד קולנועי לסדרת הספרים.
ב-25 באוקטובר 2013 דיווחו האולפנים שרוב לטרמן יביים את הסרט על פי תסריט של ניקולס סטולר. הסרט היה אמור להיות שיתוף הפעולה השני בין השניים, לאחר מסעות גוליבר.
ב-12 ביוני 2014 הוכרז שהסרט ייצא לאקרנים ב-13 בינואר 2017. בעקבות תהליך רה ארגון באולפני דרימוורקס הוכרז שהסרט יופק מחוץ לאולפן, במחיר נמוך בהרבה. הסרט עתיד היה לעבור את תהליך האנימציה באולפני מיקרוס במונטריאול, קנדה, ולהיות בעל מראה שונה מרוב סרטי האנימציה של דרימוורקס. חודש לאחר מכן דיווח האתר דדליין שלטרמן פרש מהפרויקט ושדייוויד סורן שביים את הסרט טורבו מנהל עם האולפנים מגעים במטרה ליטול את מושכות הבמאי.
הסרט צפוי היה לצאת לאקרנים ב-10 במרץ 2017, אך בחודש ספטמבר 2015 הודיעו אולפני דרימוורקס שהסרט בייבי בוס ייצא לאקרנים בתאריך זה, במקומו של קפטן תחתונים. תאריך ההפצה העדכני של הסרט הוא 2 ביוני 2017.
אסטון מרטין ולהאלה
היא המתחרה הישירה של אסטון מרטין לפרארי SF90 סטרדלה ופורשה 918.
היא מופיעה יחד עם אסטון מרטין DB5, אסטון מרטין V8 ואסטון מרטין DBS סופרלג'רה בסרט של ג'יימס בונד, לא זמן למות.
עיצוב
העיצוב החיצוני מעוצב בהשראת אסטון מרטין ואלקירי, אך מיועד לכביש ולא למסלול כמו הואלקירי. עיצוב הפנים כמעט ולא שונה משאר רכבי אסטון מרטין, וגם מדגם הקונספט. רוב חלקי המכונית עשויים מסיבי פחמן להורדת המשקל.
מפרט טכני
היא כוללת מערכת הנעה היברידית פלאג-אין המשלבת בין מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטר טווין טורבו (שני מגדשי טורבו) המספק כ-750 כ"ס ב-7,200 סל"ד עם שני מנועים חשמליים המספקים יחד 204 כ"ס, שלושת המנועים מספקים יחד 950 כ"ס. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 330 קמ"ש. סוללת ליתיום יון של רימאק אוטומובילי המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 15 ק"מ עד למהירות של 130 קמ"ש.
אנג'רה
אנג'רה (באמהרית: እንጀራ, בטיגרית: ጣይታ, "טייתה") היא לחם שטוח, עגול וגדול העשוי מתהליך התססה של דגן בשם טף. טעמה חמוץ ומרקמה ספוגי. האנג'רה נפוצה בקרב העמים החבשים ומהווה חלק חשוב במטבח האתיופי, הסומלי והאריתראי.
חומרים
באופן מסורתי, החומרים המשמשים להכנת האנג'רה הם מים וטף. הטף הוא דגן עגול, זעיר בגודלו, עשיר בברזל ואינו מכיל גלוטן. לפיכך, הטף איננו מתאים להכנת לחם המצריך תפיחה מרובה. הטף גדל באזורים מוגבהים בעלי כמות גשם מספקת. בשל אזורי הגידול המוגבלים שלו ותלותה הכמעט מוחלטת של החקלאות האתיופית בגשם, מחירו יקר יחסית לדגנים אחרים. לכן, ברוב משקי הבית החקלאיים באתיופיה אשר מגדלים את גרגרי התבואה שלהם בעצמם, קמחי החיטה, השעורה, התירס והאורז (כשזה בנמצא) יכולים לשמש כתחליף לחלק או לכל כמות הטף באנג'רה.
ישנם מספר סוגי אנג'רה באתיופיה המסווגים על פי סוג הטף שמשמש להכנתם, בהם: "נֵאצ'" (לבן), "קאי" (אדום), "טוקור" (שחור) ועוד.
שיטת ההכנה
לאחר ערבוב המים והטף לכדי עיסה, מאפשרים לעיסה לתסוס במשך מספר ימים, בדומה לתהליך הנעשה במחמצת שאור. כתוצאה מתהליך התסיסה לאנג'רה נוסף טעם חמצמץ עדין. לאחר מכן מגיע שלב האפייה בו מוזגים את העיסה בצורה מעגלית שנסגרת אל תוך עצמה [כבמעין ספירלה] אל תנור חשמלי או צלחת חימר - מחבת (אמהרית: מטאד/מגוגו) המונחת על האש בו האנג'רה נאפית ומקבלת את שקעיה (אשר מכונים באמהרית עיניים).
בשונה מבצקי שמרים אחרים, הבצק נוזלי מספיק על מנת שאפשר יהיה לשפוך אותו אל משטח האפייה. חלקה התחתון של האנג'רה שנוגע בשטח המחומם נותר בעל מרקם חלק יחסית. ואילו חלקה העליון הופך לנקבובי ואוורירי, דבר המאפשר לה להוות משטח טוב יותר לאיסוף רטבים ומנות אוכל שונות.
מבחינת המראה ואופן ההכנה, האנג'רה דומה ללחוח התימני, והיא מהווה שריד תרבותי המראה על הקשר ההיסטורי בין המדינות (ראו: שבא, סבא ודעמת). ההבדל הבולט בין השתיים הוא השימוש בקמח טף במקום קמח דורה ודוחן.
הפועל צפת (כדורגל)
הפועל עירוני צפת היא קבוצת כדורגל ישראלית מהעיר צפת, שמשחקת כיום בליגה ב' צפון א'.
אנג'רה
שיטת ההכנה
האנג'רה נחשבת כבעלת תכונות תזונתיות חיוביות, והיא מכילה ערכים גבוהים של חומצות אמינו, ברזל, סידן ועוד.
הפועל צפת (כדורגל)
היסטוריה
בעונת 62–1961 עלתה לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה אחרי שסיימה במקום הראשון בליגה ב' צפון א' אך בעונה שלאחריה סיימה במקום הלפני אחרון וחזרה לליגה ב'. לאחר עונה אחת בליגה ב', חזרה לליגה א' שם שיחקה עד עונת 68–1966 בה סיימה במקום האחרון וחזרה לליגה ב'. למרות המיקום בליגה, ערכה הקבוצה הופעה ראויה לציון בגביע המדינה 1967–1968 אחרי שהדיחה את הפועל חיפה והפועל באר שבע. צפת הודחה ברבע הגמר לאחר שהפסידה 0–1 להפועל פתח תקווה.
אנג'רה
צריכת האנג'רה
טעמה של האנג'רה הוא חמצמץ וכמעט תמיד יתווספו לה נזידים שונים הנקראים באמהרית וואט. האנג'רה משמשת כבסיס עליו מניחים את הנזידים, והסלטים. כמו כן קיימים מאכלים (כגון: אנג'רה פירפיר, אנג'רה פיטפיט) העשויים מאנג'רה קרועה לחתיכות וספוגה ברטבים שונים.
הפועל צפת (כדורגל)
היסטוריה
בסיום עונת 1971–1972 (עם המאמן מיכאל שוסטר) העפילה הקבוצה בחזרה לליגה א'. בהמשך התבססה במהלך כחמש עונות כקבוצת אמצע טבלה. בעונת 77–1976 סיימה במקום האחרון וירדה לליגה ב' ובעונת 84–1983 ירדה לליגה ג'. ב-1995 הודיעה הקבוצה על הפסקת הפעילות.
בשנת 2009, בית"ר צפת ששיחקה בליגה א' והייתה נציגת העיר צפת התאחדה עם הפועל כרמיאל למועדון כדורגל כרמיאל/צפת. במקביל על מנת להחזיר את הכדורגל לעיר, הוקמה עירוני צפת. הקבוצה שיחקה במשך כעונה אחת בלבד. ב-2011 הוחלט לקיים מחדש את הפועל צפת ולאחד אותה יחד עם עירוני צפת. בעונת 14–2013 הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגה ג' ועלתה לליגה ב'. בשנת 2015 הודיעה הפועל עירוני צפת על סיום פעילותה.
אנג'רה
צריכת האנג'רה
כמו את התבשילים, גם את האנג'רה הספוגה בטעמי המזונות שהונחו עליה, אוכלים. כך האנג'רה הופכת גם למזון שאוכלים, גם ל"סכו"ם" איתו אוכלים את ה"ווׂאוט" וגם ל"צלחת" עליה האוכל מוגש, שנאכלת בסיומו.
בסעודה משותפת, לרוב יחלקו הסועדים את האנג'רה על צלחת אחת גדולה ולעיתים אף יאכילו אחד את השני ב"ביסים" של אנג'רה (הנקראים באמהרית גוּרְשָׁה), כסימן לחיבה, כבוד ואהבה. כך למשל, אב הבית יאכיל בידו את כל יושבי ביתו או זוג נאהבים יאכיל אחד את השני. אף על פי שאכילת האנג'רה בעזרת הידיים יכולה להראות למתבונן המערבי כחסרת נימוס, כללי הנימוס של האכילה מוגדרים. בעזרת יד ימין, נהוג לקרוע או לבצוע חתיכות קטנות של אנג'רה ולכרוך בהם תבשילים וסלטים, אין ללקק את האצבעות כי כאמור סועדים מאותה הצלחת וכאשר מאכילים "גורשה" אין לגעת בפיו של הסועד. אכילת אנג'רה בצורה מכובדת היא יכולת נרכשת, בדומה לאכילה במקלות סיניים.
הפועל צפת (כדורגל)
היסטוריה
ב-2019 לאחר התערבותו של ראש העיר, שוקי אוחנה, הוקמה מחדש הפועל עירוני צפת.
ב-13 באפריל 2020, בעקבות פרוץ מגפת הקורונה בישראל והפסקת פעילות הליגות הנמוכות, החליטה ההתאחדות לכדורגל שהפועל צפת תעפיל לליגה ב' צפון א', לאור הישגיה ומיקומה בטבלה עד לאותה תקופה.
אנג'רה
שימוש בהווה
באתיופיה ובאריתריאה האנג'רה נצרכת על בסיס יומיומי, למעשה כמעט בכל בתי האב. היא דורשת זמן רב ומשאבים להכנתה. האנג'רה נאפית בתהליך המייצר כמות גדולה של עשן שעלול להיות מסוכן עבור ילדים. בשל שיטת הבישול הזו, רבים ממשאבי הדלק באזור, הדל במשאבים, מבוזבזים. עם זאת בשנת 2003 קבוצת מחקר קיבלה את פרס אשדן עבור תכנון תנור חדש עבור האנג'רה. התנור משתמש במקורות זמינים כמו גללי חיות ולכן חוסך בצורך בדלק.
מחוץ לרמה האתיופית ניתן למצוא את האנג'רה בחנויות מכולת ומסעדות ברחבי העולם המתמחות באוכל אריתראי, אתיופי וסומלי.
הפועל צפת (כדורגל)
היסטוריה
הקבוצה משחקת באצטדיון העירוני צפת, אשר שופץ ונפתח מחדש ב-2020.
תארים
ליגה ב'
גביע הליגה'''
אנג'רה
ברכה
אנג'רה שנעשתה תוך שימוש באחד מחמשת מיני דגן ברכתה "בורא מיני מזונות" מכיוון שהיא אינה נאפית כלחם. כדי לא להיכנס לחשש יש שהורו קודם לברך על פרוסת לחם מחמשת מיני דגן ובכך לפטור את האנג'רה.
ניר נחום
ניר נחום (נולד ב-9 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
נחום, נולד ביבנה ובגיל 6 עבר לאשדוד. נחום גדל במחלקת הנוער של מועדון ספורט אשדוד, ובעונת 2001/2002 עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול הפועל כפר סבא במסגרת גביע הטוטו, אך לא שותף במשחקי הליגה, והחל מעונת 2002/2003 הושאל למספר קבוצות מהליגות הנמוכות, תחילה להפועל מרמורק, ולאחר מכן למכבי שעריים וסקציה נס ציונה. בקיץ 2005 הושאל לשנתיים לקבוצת הפועל אשקלון מהליגה הלאומית. בעונת 2006/2007 היה שותף להעפלתה של הפועל אשקלון לגמר גביע המדינה, ואף הבקיע את השער הראשון בהתמודדות מול הפועל תל אביב, טרם נכנעה הקבוצה בבעיטות הכרעה.
לאור הצלחתו באשקלון, הוחזר נחום לסגל מ.ס. אשדוד לקראת עונת 2007/2008, וב-29 בספטמבר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד הקבוצה 1–6 למכבי נתניה. בסך הכל כבש שני שערים בעונה זו, אך בעונה שלאחר מכן איבד את מקומו בהרכב הקבוצה, ובחלון ההעברות של ינואר 2009 הושאל לקבוצת בית"ר ירושלים. נחום, שהחל את הקריירה כחלוץ במחלקת הנוער ולאחר מכן הרבה לשחק כקשר התקפי, הוסט על ידי המאמן ראובן עטר לעמדת המגן הימני, ובתום העונה היה שותף לזכייתה של בית"ר ירושלים בגביע המדינה, לאחר ניצחון 2–1 על מכבי חיפה.
בעונת 2009/2010 חזר נחום לאשדוד, אך שותף בעיקר כמחליף, והבקיע רק שער אחד, בניצחון 3–1 על מכבי תל אביב. בעונה שלאחר מכן הושאל לקבוצת מכבי נתניה לשנתיים, ושם הפך לשחקן מפתח. נחום כיכב בנתניה תחת הדרכתו של ראובן עטר, ולצידם של אחמד סבע וחן עזרא. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 7 שערים, ובעונת 2011/2012 רשם 6 שערים ו-3 בישולים, וסייע לקבוצה להעפיל למוקדמות הליגה האירופית. בתום העונה הסתיים חוזהו באשדוד, ונחום הפך לשחקן חופשי וחתם בבני יהודה תל אביב, אך לא הסתדר עם המאמן דרור קשטן, ובחצי עונה במועדון שותף ב-6 משחקים בלבד.
בחלון ההעברות של ינואר 2013 חתם נחום בקבוצת הפועל תל אביב. ב-12 בינואר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הפועל תל אביב, כשפתח בהרכב הקבוצה בניצחון 3–0 על בני סכנין, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-28 ביולי 2013 חתם נחום בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, במדיה שיחק שנתיים וכבש 14 שערי ליגה ב-63 הופעות. ב-26 במאי 2015 חזר נחום לקדנציה שנייה בהפועל אשקלון. בעונה זו כבש נחום שבעה שערים ב-27 הופעות ליגה וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל, אך בתום העונה הודיע שלא ימשיך במועדון מכיוון שלא רצה לשחק בשבת.
בקיץ 2016 חתם בקבוצת הפועל בני לוד מהליגה הלאומית, אך במדיה ערך בעונת 2016/2017 רק הופעה אחת בליגה והופעה אחת בגביע הטוטו, ובתום העונה שוחרר מהמועדון ולמעשה פרש ממשחק פעיל.
STS-5
STS-5, היא משימת מעבורות החלל החמישית של נאס"א, והמשימה החמישית של מעבורת החלל קולומביה. המשימה יצאה אל החלל ב-11 בנובמבר 1982 בשעה 7:19 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית.
המשימה
STS-5 הייתה המשימה המבצעית הראשונה (המשימות שקדמו לה היו משימות מחקר ופיתוח). במסגרת המשימה נשלחו מספר אנשי הצוות הגדול ביותר עד אותה תקופה (4 אסטרונאוטים).
ההמראה החמישית ממרכז החלל קנדי החלה בשעה 7:19 בבוקר לפי שעון החוף המזרחי של ארצות הברית ב-11 בנובמבר 1982. זו הייתה הפעם השנייה שהשיגור התבצע בזמן המדויק ללא שום עיכוב.
משימת STS-5 כללה שיגור שני לוויינים מסחריים והצבתם בחלל. לוויינים אלו, שנבנו על ידי יוז איירקראפט, נפרסו והוצבו במקומם בהצלחה, ללא תקלות. אחד הלוויינים, SitS- C, נרכש על ידי חברת Satellite Business Systems והלוויין השני ANIK C-3 נרכש על ידי חברת Telesat of Canada. הלוויינים צוידו במנוע דלק מוצק, שהביא אותם אל מסלולם הסופי מן המעבורת. בנוסף, ביצעו אנשי הצוות שלושה ניסויים של סטודנטים במהלך השהייה בחלל.
משימה זו הייתה אמורה להיות הראשונה שמתבצעת בה הליכת חלל, אולם זו התבטלה. הסיבה הרשמית הייתה שהליכת החלל בוטלה מפאת בעיות שנוצרו בחליפות החלל של שני מומחי המשימה שהיו אמורים לבצעה. למעשה, אחד האסטרונאוטים הקיא באופן כה חמור עקב מחלת חלל, שהיה חשש שהוא יקיא בתוך קסדת חליפת החלל, וייחנק למוות.
קולומביה נחתה במסלול נחיתה 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-16 בנובמבר 1982 בשעה 6:33:26 בבוקר שעון אזור הזמן הפסיפי (PST). במשימה שארכה 5 ימים, שעתיים 14 דקות ו-26 שניות עברה הקולומביה מרחק כולל של 3,397,082 ק"מ.
ב-22 בנובמבר 1982 הוחזרה הקולומביה למרכז החלל קנדי בפלורידה.
זיכרונות (סרט)
זיכרונות (באיטלקית: Amarcord) הוא סרט קולנוע מ-1973, שביים פדריקו פליני. הסרט הוא סיפור על ילדות והתבגרות בעיירה איטלקית קטנה. הסרט מציג את אנשי העיירה (המבוססת על רימיני שבה נולד וגדל פליני) כמו שהם. הסיפורים הקטנים הם אוניברסליים. הסרט בנוי מאפיזודות רבות: סיפורים שונים של תושבי העיירה שאינם קשורים בהכרח זה לזה, אך סובבים סביב ציר זמן של עונות השנה (הסרט נפתח באביב ומסתיים באביב). הסרט זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ב-1974. שם הסרט במקור, "Amarcord", פירושו "אני זוכר" בדיאלקט של מחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה.
במוקד ההתרחשות משפחה אחת ובה אב, אאורליו (ארמנדו בראנצ'ה), קבלן מצליח שעלה ממעמד הפועלים, בעל רקע סוציאליסטי שלא נשכח לו על ידי תושבי העיירה. האם, מירנדה (פופלה מאג'ו), סטריאוטיפ של "האם האיטלקייה המיוסרת", הבן המתבגר טיטה (ברונו זנין), שדמותו מתבססת בחציה על פליני עצמו ובחציה על חברו הטוב מאותם ימים, האח הבטלן של מירנדה, ליילו (ננדו (ננדינו) אורפאי), הסב (פפינו יאניגרו), ואחיו של אאורליו, תאו (צ'יצ'ו אינגרסיה) המאושפז בבית משוגעים וזוכה לביקור אחד חשוב מצד המשפחה.
מלבד הסיפורים האישיים מציג פליני 4 מאורעות בחיי העיירה בהם מתכנסים כל תושביה יחד: בתחילת הסרט - טקס שרפת מכשפת החורף וקבלת האביב (יום סנט ג'וזף - ה-19 במרץ). טקס קבלת הפנים של הבכיר הפשיסטי (ב-21 באפריל, על פי המסורת יום ייסודה של רומא), לאחר מכן הפלגת כל אנשי העיירה כדי לראות את ה"רקס" - ספינה טראנס אטלנטית שנחשבה להגשמת חזונו של מוסוליני לקדמה טכנולוגית. ההתכנסות האחרונה היא בסוף הסרט בחתונה. פליני בוחן כך את ההתנהגות של דמויותיו כחלק מההמון.
הרקע להתרחשות הוא איטליה הפשיסטית של שנות ה-30. הרקע הזה עוזר בהבנת ההתנהגות המאוד ילדותית ואף חסרת האחריות של תושבי העיירה. פליני בא לטעון כי הסיבות להתנהגות זו נעוצות במשטר המעודד תלות וחוסר עצמאות במחשבה ובמעשים. בכך הוא מראה את ההשפעה ההרסנית שיש למשטר ולחברה מסוימות על רוחו של הפרט.
פליני אמנם ביקורתי כלפי המשטר הפשיסטי וכלפי דמויותיו, כמעט אף אחת מהן לא נמלטת מהצלפה. יחד עם זאת, על כל חסרונותיהם המרובים של אנשי העיירה, הוא מצליח להציג אותם בצורה שמעוררת הזדהות ואהדה. דבר שמקרב את הצופה, שמרגיש שהוא מסוגל להזדהות עם הדמויות, לפשיזם.
בואנה ויסטה סושיאל קלאב (הרכב)
בואנה ויסטה סושיאל קלאב (Buena Vista Social Club) הוא אנסמבל של מוזיקאים קובניים שהוקם בשנת 1996. בשנת 1997 הוציא ההרכב את אלבומו היחיד הנושא את שם הלהקה, שהפך ללהיט בינלאומי וחשף את העולם למוזיקה הקובנית הפולקלורית, ואף זכה בפרס גראמי היוקרתי בשנת 1998. ההרכב נקרא על שם מועדון שפעל בהוואנה בירת קובה בשנות ה-40 של המאה העשרים, ושיריו של האנסמבל מהדהדים את השירים והסגנונות הקובנים שהיו פופולריים בתקופת טרום-המהפכה: סגנונות כמו "סון" (son), "בולרו" (bolero) ו"דאנזון" (danzón), המהווים את "מוזיקת-העם" הקובנית. המלחין והגיטריסט האמריקאי ריי קודר (Ry Cooder), יחד עם המוזיקאי הקובני חואן דה-מרקוס גונזלס (Juan de Marcos González) קיבצו מוזיקאים קובנים ותקים כמו איברהים פרר (Ibrahim Ferrer), קומפאי סגונדו (Compay Segundo) ועוד ליצירת ההרכב, והפיקו את האלבום.
האלבום יצא בשנת 1997 ובמהרה הפך להצלחה בינלאומית מסחררת שהובילה למסע הופעות מוצלח שכלל שתי הופעות באנמסטרדם ואחת בניו-יורק באולם "קארנגי הול" בשנת 1998. ההופעה בניו-יורק הוסרטה על ידי הבמאי הגרמני וים ונדרס (Wim Wenders) וכן תגובותיהם וחוויותיהם של חברי ההרכב ליצירת סרט דוקומנטרי מצליח בשם "בואנה ויסטה סושיאל קלאב" בשנת 1999, שהיה גם מועמד לפרס האוסקר. בסרט, מוזיקאי ההרכב מתארים את החיים בקובה ומספרים על הימים בהם נהגו להופיע בהוואנה לפני המהפכה של קסטרו. בעקבות המהפכה, מוזיקאים היגרו אל מחוץ לקובה, רבים ממועדוני המוזיקה בקובה נסגרו, חוקי זכויות יוצרים התבטלו ושוק המוזיקה הפך למונופול בידי המדינה- מה שהפך מוזיקאים רבים למובטלים. הן האלבום והן הסרט תרמו לפופולריות והצלחת ההרכב, וכן לגל הצלחה של המוזיקה הקובנית והלטינית ברחבי העולם.
חלק מחברי ההרכב הידועים כמו הזמר איברהים פרר, הפסנתרן רובן גונזלס (Rubén González) והגיטריסט קומפאי סגונדו כבר אינם בין החיים. עם זאת, ההרכב המשיך להופיע בלעדיהם עד שנת 2015, בה ערכו את סיבוב ההופעות האחרון של הלהקה.
האלבום
האלבום "בואנה ויסטה סושיאל קלאב" הוקלט במרץ 1996, באולפני "אגרם" שבהוואנה במשך שישה ימים בלבד, על ידי הלייבל "וורלד סירקוט" (World Circuit Records). ריי קודר נסע להוואנה במטרה למצוא מוזיקאים קובניים אגדיים, שהקריירה שלהם נקטעה לאחר עלייתו של פידל קסטרו לשלטון. איברהים פרר, מי שהיה כוכב בשנות ה-50, אותר על ידי חואן דה-מרקוס גונזלס באמצע טיולו היומי בהוואנה ונקרא לאולפן ההקלטות כדי לשמש כסולן ההרכב. הגיטריסט והזמר קומפיי סגונדו, הביא להרכב את מגוון הסגנונות ואת השירים הקובניים הידועים. אומרה פורטואונדו, זמרת ששרה בעבר במסגרת הרכבים קובניים רבים, הוזמנה להקלטות גם היא באופן לא צפוי על ידי ריי קודר, שפגש אותה בזמן שהמתינה בלובי הסטודיו בו הקליט ההרכב. אליאדס אוצ'ואה היה גיטריסט וזמר ידוע בקובה שהגיע להקלטת האלבום במיוחד מסנטיאגו. רובן גונזלס, שהיה אחד הפסנתרנים הווירטואוזים והמבריקים ביותר בקובה של שנות ה-40 וה-50, אפילו לא היה בעל פסנתר באותה העת, הוזמן גם הוא להשתתף בהרכב.
לא נדרשו הכנות וחזרות רבות לקראת ההקלטות, כיוון שמקצועיותם של המוזיקאים אפשרה לעשות את רוב העיבודים לשירים ולקטעים האינסטרומנטליים באולפן עצמו. האלבום יצא בספטמבר 1997 וזכה להתעניינות ולהצלחה רבה.
ריי קודר מצא באותם נגנים מבוגרים הרבה חדוות חיים ונטייה טבעית למוזיקה שלא נעלמה אף על פי שחלקם לא עסק בה שנים רבות: