cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הוסיאטין
השואה
הקהילה התאוששה והחזירה לפעילות את בית הספר העברי, בתי הכנסת והמקוואות. הפעילות הציונית חזרה בצורת תנועות כמו המזרחי ותנועות רוויזיוניסטיות. הרב יעקב רינגל נשכר לכהן כרב הקהילה, והקהילה החלה לגדול שוב.
הקץ הגיע ב-6 ביולי 1941, כאשר הצבא הגרמני נכנס לעיר. האוקראינים החלו לפגוע ביהודים ולרצוח אותם, והנותרים שועבדו לעבודות כפייה. רבים מתו מרעב ועוני. במרץ 1942 הנאצים אספו את היהודים ששרדו וגירשו אותם ברכבות, וכך חוסלה הקהילה בת 500 השנים.
בית הכנסת העתיק של העיר, שנבנה במאה ה-16 והורחב במאה ה-17, שוקם תחת השלטון הסובייטי ופעל בו מוזיאון להיסטוריה מקומית, אך כיום הוא עומד נטוש.
גאוגרפיה
הוסיאטין ממוקמת בדרום מערב אוקראינה על גדות נהר הזברוץ', על רמת פודולסק (רכס וולין פודולסקיה). לא הרחק מהעיר נמצא הר מדובורי אתר בעל חשיבות בוטנית לאומית וגאולוגית לאוקראינים.
ארכיטקטורה ואתרים
בהוסיאטין ישנם מבנים ייחודיים רבים מהמאה ה-17 כמו כנסייה, טירה, בית כנסת בסגנון הרנסאנס. בעיר יש גם כנסייה ומנזר ברנרדיני. לפני 1928 נחשפה, באחד מאזורי הכפר של הוסיאטין, קבר מהתקופה הניאולותית ובו ארון מתים ישן. בית הכנסת הגדול של הוסיאטין שופץ על ידי הסובייטים שהפכו אותו למוזיאון, אך עד עתה קרס הגג של בית הכנסת והוא עומד ומוזנח.
מעבדת שיניים
מעבדת שיניים (מכונה גם מעבדה דנטלית, בכתיב מיושן: בית מלאכה לשיניים) היא מעבדה המייצרת מכשירים ואביזרים לשיקום השיניים וחלל הפה. את המעבדה מפעיל טכנאי שיניים על פי הנחיות שהוא מקבל מרופא שיניים.
במעבדה מיוצרים עזרים דנטליים, לרוב בהתאמה אישית: שיניים תותבות, גשרי שיניים, כתרים או שיניים מחרסינה או פלסטיק.
אופן ההפעלה
חלק מהמרפאות הפרטיות הקטנות, מפעילות מעבדת שיניים קטנה בתוך המרפאה, אשר היקף פעולתן מצומצם ובהתאם לגודל המעבדה והכשרת הטכנאים העובדים בה, היא עשויה להיות עצמאית או להפנות חלק מייצור האביזרים למעבדות חיצוניות. החלק המהותי ביותר במעבדה הוא עיבוד הטבעה דנטלית שיוצר רופא השיניים מפה המטופל, והעברתה באמצעות שיטת השעווה האבודה לחומר קשיח עד ליצירת דגם של פה המטופל. דגם זה משמש לייצור תותבות, כתרים, שתלים וכו'. במעבדה משתמשים בכלים וחומרים רבים ובהם: ארטיקולטור המדמה את מפרק הפה וחיבור הלסתות, לקרון (Lecron) מכשיר מתכתי שקצהו מחומם באש, ומשמש לפיסול ועיצוב החומר, מברשות, קליבר, סקלפל ועוד.
מבנה המרפאה
המרפאה מחולקת לרוב למספר אזורי עבודה, אשר במרפאות גדולות נמצאים בחדרים נפרדים.
במעבדות מודרניות, חיישנים דיגיטליים מיוחדים המוכנסים לחלל הפה משמשים ליצירת מודל תלת־ממדי. המודל מודפס באמצעות מכונת תכנון בעזרת מחשב או הדפסה תלת-ממדית.
פיקוח וחקיקה
בישראל, המעבדה כפופה להנחיות משרד הבריאות, הקובעות את מפעיליה, ודרכי פעולתה.
דאון מנוצה-זנב
דאון מנוצה-זנב (שם מדעי: Acrobates pygmaeus; קרוי גם דאון ננסי או עכבר מעופף) הוא מין של כיסאי קטן דמוי עכבר במשפחת הפוסומים מנוצי הזנב, שאנדמי ליבשת אוסטרליה. הדאון המנוצה הוא היונק הדואה הקטן ביותר בעולם, ונחשב לרגיש יותר לשינויי האקלים מיונקים אוסטרלים אחרים.
אטימולוגיה וכינויים
שמו המדעי של הדאון (Acrobates pygmaeus), מתייחס לגודלו הזעיר וליכולת הדאייה שלו, ומשמעותו ביוונית עתיקה: קפצן ננסי. מאז גילויו של הדאון מנוצה-הזנב על ידי האירופאים ותיאורו על ידי הזואולוג הבריטי בשנת 1793, הוא זכה לשלל כינויים, בהם: עכבר מעופף, אופוסום ננסי, סנאי ננסי, קוסקוס ננסי דואה ודאון ננסי. השם הרשמי שלו נקבע בשנת 1980 על ידי ועדה של אגודת היונקים האוסטרלית ומתייחס לשתי התכונות הייחודיות שלו. כינויים אבוריג'ינים עבור הדאון כוללים בין השאר: טואן-טואן, קובי-קובי, וואנגו, ג'נונדיט וטורנונג.
טקסונומיה ומיון
הדאון מנוצה-הזנב שייך למשפחת הפוסומים מנוצי הזנב, לצד הסוג פוסום מנוצה-זנב שחי בגינאה החדשה. המשפחה משויכת לתת-סדרת הפוסומים בסדרת הקנגוראים, אולם הסיווג של שני הסוגים השתנה לעיתים קרובות; במקור סווגו במשפחת הקוסקוסיים, לאחר מכן הועברו למשפחת הפוסומים הננסיים על בסיס דמיון חיצוני, ורק בשנת 1987 הוכרו כשייכים למשפחה עצמאית על בסיס הבדלים אנטומיים ומערכת השיניים מפותחת יותר שמותאמת עבור מזון מן החי. בניגוד לפוסומים הננסיים שקרובים גנטית לקוסקוסיים וכלולים תחת על-משפחת פלנגרידים (Phalangeridae), הפוסומים מנוצי הזנב קרובים למשפחות הכיסנאיים, הפוסומים הטבעתיים והצופוניים וכלולים תחת על-משפחת פטורואידים (Petauroidea). הדאון מנוצה-הזנב מוכר כמין יחיד בסוגו ( Acrobates); עם זאת, מחקר גנטי ומורפולוגי משנת 2013, מצא שהסוג כולל למעשה שני מינים נפרדים שחופפים זה לזה באזורים רבים, ונבדלים במספר מאפיינים מורפולוגיים: גודל הבהונות, צורת הגולגולת והכריות הדביקות ברגליים ומבנה האוזן; הם גם מאכלסים בתי גידול שונים זה מזה. שני המינים הם:
נכון לשנת 2020, הסיווג החדש טרם הוכר רשמית על ידי המערכת המשולבת למידע טקסונומי (ITIS), הרשימה האדומה של IUCN, המוזיאון האוסטרלי, אתר האינטרנט הבינלאומי למגוון בעלי החיים וארגונים בינלאומיים נוספים; בשל כך, ערך זה מתייחס לדאון המנוצה כטקסון מונוטיפי לעת עתה והמידע שבו תקף עבור שני המינים.
אחת מהדגימות של הדאון המנוצה שתוארה ב-1892 על ידי וולטר רוטשילד כמין נפרד בשם A. pulchellus, נאספה לטענת השולח מ"אחד האיים הקטנים בצפון גינאה החדשה"; העדר פרטים על מקום האיסוף וחוסר הוכחות לנוכחות בגינאה, הובילו את הזואולוגים להניח שמקורה של הדגימה באוסטרליה והאספן פשוט טעה. עם זאת, בשנת 2003 הזואולוג האמריקני כריסטופר הלגן מצא במוזיאון להיסטוריה של הטבע בסטוקהולם דגימה אחרת של דאון שנשלחה למוזיאון בשנת 1900 על ידי סוחר בשם ג'יי רידל, ונאספה לטענתו בגינאה החדשה. מאחר שכבר מדובר בשתי דגימות שנשלחו מאנשים שונים, קיומו של הדאון קיים בגינאה הפך לפחות מופרך, שכן עולם החי של האי אינו מוכר כל כך למערב ויונקים רבים התגלו למדע רק בשלהי המאה ה-21. בהנחה שהדאון אכן קיים בגינאה, הוא עשוי לייצג מין שלישי בסוג.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים
לדאון 5 אצבעות בכל יד ורגל; שתי האצבעות הראשונות ברגל גדולות במיוחד וחסרות טפרים בניגוד לשאר, השתיים האמצעיות סינדיקטיליות וזעירות, והאחרונה בגודל בינוני. הרפידות בכפות הידיים והרגליים מתאפיינות בכריות גדולות ובבלוטות זיעה, והשילוב שלהן מאפשר לדאון להיצמד בחוזקה למשטחים חלקים. ההדבקות לעצמים מושגת בעיקר על ידי בלוטות הזיעה שעל שכבת האפידרמיס ברפידות; הלחות המופרשת מהן, יוצרת מתח פנים וגורמת לכף היד והרגל לתפקד ככוסות יניקה ולהיצמד לעצמים באמצעות יצירת ואקום. הזנב של הדאון ארוך, דקיק ופחוס עם יכולת לפיתה מסוימת.
קרומי דאייה וזנב
שמו של המין נגזר משתי התכונות המפורסמות שלו: התכונה הראשונה היא קרומי הדאייה שנמתחים מהמרפקים לברכיים ומורכבים מקפל עור עבה עם רקמות חיבור וסיבי שריר; אף על פי שקרומי הדאייה של הדאון המנוצה קטנים וצרים בהשוואה לקרומי הדאייה של הדאון הענק או מיני הדאון, מסת הגוף הקטנה שלו והנוכחות של השיער הארוך בשולי הקרומים, מגדילים את האפקטיביות האווירודינמית שלהם, ומאפשרים לו לדאות מעץ לעץ למרחק של עד פי 300 מאורך גופו. קרומי דאייה קטנטנים נוספים נמצאים בין הרגליים האחוריות.
התכונה המפורסמת השנייה שלו, היא הצורה המיוחדת של הזנב; אף שהוא דליל בשיער וכמעט קירח, יש לו בצדדים שורות של שיער ארוך ונוקשה שמקנים לו מראה של נוצה או מסרק דו-צדדי. תכונה זאת ייחודית למשפחת הפוסומים מנוצי הזנב ואינה נמצאת אצל אף יונק אחר, ומיועדת להיגוי אחורי ולאיזון במהלך הדאייה. בנוסף, הדאון משתמש בזנבו ללפיתת ענפים במהלך הטיפוס.
כסות
לדאון המנוצה פרווה עדינה ורכה עם שיער צפוף וקצר ומרקם משי. צבעה הכללי מורכב מגוונים של חום ואפור ומשתנה מאזור לאזור: החל מחום-ערמוני, דרך חום-קפה, חום-קקאו, בז', זהוב או קרמל, וכלה בחום-אגוז, אפור כהה, אפור-צפחה או אפור-פחם. הצד התחתון (הבטן, החזה, הגרון והמותניים) בצבע לבן בוהק וניגודיות בינו לבין הצד העליון הכהה בולטת במיוחד בשוליים של קרומי הדאייה. הזרועות והשוקיים עשויים להיות כהים במקצת, אך מלבדם אין וריאציה משמעותית בגווני הפרווה.
הראש זהה פחות או יותר לצבע הגוף, והפנים חיוורות יותר. הלחיים והסנטר בצבע לבן בוהק, וסביב העיניים יש טבעות שחורות דהויות. חלקי הגוף החשופים של הדאון (כפות הידיים והרגליים, האוזניים והחוטם) בצבע ורוד, והאף אדמדם. הזנב בצבע ורוד כהה בצידו העליון וורדרד בצידו התחתון, והנוצות שלו בצבע אפור או חום כהה עם גוון זהוב בקצוות.
התנהגות ופעילות
הדאון המנוצה הוא שוכן עצים מובהק שמבלה עד 87% משעות הפעילות שלו בין צמרות העצים וחופת היער בגובה 15–40 מטר מהאדמה; בהתאם לכך, הוא טפסן מיומן וזריז ביותר, עם התאמות רבות לתנועה בין ענפים: יש לו בלוטות זיעה וכריות גדולות בכף היד והרגל שמפותחות יותר מאצל הצופון או הדונרט, והן מאפשרות לו להיצמד לגזעים החלקים של האקליפטוסים ולנוע במהירות לאורך הענפים; בניסוי בשבי, נמצא שהוא מסוגל לטפס אפילו על חלונות זכוכית אנכיים, כתוצאה מהלחות של הבלוטות אשר יוצרת ואקום.
הדאון המנוצה הוא יונק פעיל לילה, ואת שעות היום הוא מעביר בשינה במקלט מוגן בעלווה הצפופה; בתקופות שבהם הדאונית מטופלת בצאצאים, היא יוצאת לפעילות כבר בשעות אחר הצהריים כדי לעמוד בדרישות האנרגיה של ההנקה. הדאון בונה לעצמו קן כדורי מעלים של אקליפטוס וקזוארינה, קליפות עץ דקות ושרכים, והוא מקנן כמעט בכל חלל סגור שבנמצא: החל מגזעי עצים רקובים, דרך קינים נטושים של ציפורים ופוסום זנב-טבעת מצוי וכלה בתיבות עץ וחללים מלאכותיים שנפרשים על ידי רשויות השימור.
הדאון הוא יונק חברותי במיוחד, ולן בקינים בקבוצות גדולות יותר מכל כיסאי זעיר אחר: 25-5 פרטים; עם זאת המבנה החברתי אינו יציב, וכל דאון עשוי להחליף קבוצה אחת לכמה זמן. שיחור מזון בקבוצות נדיר מאוד בטבע ושכיח בשבי. הדאונים מתקשרים באמצעות ציוצים קולניים וחותמי ריח, והם סובלניים מאוד זה כלפי זה. דונם אחד עשוי לאכלס כ-100 דאונים, וכל עוד יש שפע במזון אין להם בעיה לחיות בצפיפויות גבוהות; תצפית אחת מצאה לא פחות מ-40 דאונים שניזונו כולם מעץ אקליפטוס אחד שהיה עשיר בתפרחות. הדאון חי בשטח ביתי קבוע שגודלו 2.1-0.4 דונם, ובמהלך החיפוש אחר מזון הוא מתרחק מהקן עד 219 מטר לכל היותר.
תזונה, טריפה ומטבוליזם
הדאון מוגדר כיונק אוכל-כל; הוא תר אחר מזון בין ענפי העצים ולעיתים רחוקות יותר גם על האדמה, וניזון בעיקר משרף, לשד, טל דבש, שיפה ופרוקי רגליים מגוונים (בפרט עשים, זחלים, נמלים וטרמיטים). צוף ואבקנים נצרכים במינון נמוך יותר מהפוסום הננסי, וכוללים בעיקר את הבנקסיה, האקליפטוס, האנגופורה והקורימביה. האבקנים אינם מתעכלים היטב בקיבתו של הדאון בסיבוב הראשון, ולכן הוא מלקט אותם מהגללים ואוכל אותם שוב. פירות, זרעים ופטריות נצרכים גם הם לעיתים קרובות, אך בדרך כלל זה קורה כאשר הדאון נתקל בהם באופן מקרי ולא בעקבות חיפוש ממוקד. הרכב התזונה של הדאון משתנה בהתאם לזמינות ולעונה. בהתחשב בגודלו הזעיר, טורפיו של הדאון המנוצה רבים ומגוונים; הם כוללים בין השאר את פיתון השטיחים, הופלוצפלוס סטפנסי, עורב היער, קיכלי חנקן אפור, ינשוף נצי, תנשמת, דינגו, נמיית כיס נמרית, עטלף רפאים, כוח התחרה ואנטכינוס, ובאופן חריג גם קרובו דאון הסוכר.
אף על פי שהדאון המנוצה אינו נכנס לתרדמת חורף מלאה, הוא נכנס לעיתים קרובות למצב של טורפור (תרדמת זמנית) בתגובה למזג אוויר קר (12 מעלות ומטה). הטורפור נמשך 5.5-2.5 ימים, ובמהלכו טמפרטורת הגוף יורדת עד ל-2 מעלות צלזיוס, וקצב הלב וחילוף החומרים מואט מאוד; תכונה זאת מאפשרת לו להימנע מפעילות בטמפרטורות נמוכות שמאלצות אותו לבזבז אנרגיה יקרה על חימום הגוף, וכן לעבור תקופות קצרות של מחסור במזון.
במהלך שינה או טורפור, הדאון מתכרבל לכדור ומקפל את אוזניו וזנבו, במטרה להסתיר ככל האפשר את חלקי הגוף החשופים ובכך להגדיל את החיסכון המטבולי של הגוף; לעיתים קרובות, הוא נוהג להצטופף עם דאונים נוספים כדי להפחית את אובדן חום הגוף ולשמר את האנרגיה. בניגוד לפוסום הננסי, הדאון אינו אוגר שומן בבסיס זנבו באופן קבוע אלא רק בעתות מחסור.
רבייה ומחזור חיים
עונת הרבייה של הדאון המנוצה נמשכת מיולי עד ינואר בוויקטוריה, ועשויה להיות ארוכה יותר בצפון. הדאון הוא יונק פוליגמי. הנקבות ממליטות פעמיים בשנה, ובכל המלטה גודל השגר הוא 2–4 גורים; ייתכנו מקרים של שגר גדול יותר, אך מכיוון שמספר הפטמות בכיס מוגבל ל-4, הנותרים ימותו. ההיריון נמשך 18–20 ימים, והדאונית יכולה לשלוט בגודל השגר ולהקפיא את ההתפתחות של חלק מהעוברים בהתאם לתפוסה בכיס או למשאבי המזון הזמינים. בדרך כלל, לאחר ההמלטה של השגר הראשון הדאונית מזדווגת שוב ונכנסת להיריון, ואז השגר השני מוקפא בתהליך הידוע כדיאפאוזה עד שהשגר הראשון ייגמל. עיניהם של הגורים נפקחות בגיל 6 שבועות, והם שוהים בכיס זמן ארוך במיוחד עבור כיסאים זעירים: 65 ימים; בפרק זמן זה, הדאונית מאבדת בממוצע גור אחד בכל המלטה (נפילה מהכיס למשל). לאחר שעזבו את הכיס, הגורים שוהים בתוך הקן של האם חודש נוסף, ונגמלים בגיל 105 ימים. כל עוד הגורים בתוך הכיס הדאונית עדיין יכולה לרחף בין העצים חרף המשקל העודף, אולם ברגע שהם יוצאים ממנו, היא אינה יכולה לשאת אותם על גבה במהלך התעופה ומותירה אותם בקן כשהיא תרה אחר מזון. מכיוון שהקן מאכלס לעיתים על ידי מספר דאוניות, לאחר שהגורים עוזבים את הכיס ושוהים במשותף בקן הם עשויים לינוק מדאונית אחרת.
לאחר היציאה מהקן, הגורים מתלווים לאם לתקופה קצרה בטרם יהפכו לעצמאים; רובם עוזבים את השטח שבו נולדו ועוברים למקום אחר, חרף העובדה שהדאונים הבוגרים בסביבה סובלניים לחלוטין כלפיהם. הגורים מגיעים לגודלם המלא בגיל 5 חודשים לערך, והבגרות מתרחשת בסביבות 8 חודשים אצל הנקבה, ובין 12 ל-18 חודשים אצל הזכר. שיעור ההישרדות של הגורים נמוך למדי ורק 15-10% מתוכם יגיעו לבגרות.
תוחלת החיים המרבית בטבע של הדאון מנוצה-הזנב עד 5 שנים, ובשבי 4–7 שנים.
מצב
הדאון מנוצה-הזנב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה ונוכחותו במספר רב של אזורים מוגנים. מאחר שהדאון שוכן עצים, הוא מאוים בעיקר מצד שריפות יער גדולות וצמצום סביבת המחיה מפעילות אנושית דוגמת בירוא יערות; איומים אחרים הם טריפה על ידי חתולים ושועלים, ודחיקה מקינים על ידי המיינה המצויה. אוכלוסיות קטנות עשויות להיות בסיכון בעקבות שינויי האקלים.
אומדן האוכלוסייה אינו ידוע, והמגמה הכללית יציבה. יש אוכלוסייה שבויה של דאונים בגן החיות טרונגה באוסטרליה, ומספר אוכלוסיות קטנות בגני חיות באירופה.
מיילס קאברדייל
מַיילְס קַאבֶרְדֵיל (באנגלית: Myles Coverdale, או גם Miles Coverdale; 1488 – 20 בינואר 1569) היה מלומד אנגלי, מתרגם הביבליה שהוציא לאור את התרגום המודפס הראשון לאנגלית של הברית הישנה והחדשה.
ביוגרפיה
הוא כנראה נולד במחוז קאבר דייל (עמק קאבר), בצפון רידינג (יורקשייר) בסביבות 1488. הוא למד באוניברסיטת קיימברידג', שם קיבל תואר ראשון במשפט קאנוני ב-1531. הוא הפך לכומר הקהילה של נוריץ' ב-1514, ואז ב-1523 הצטרף למנזר האוגוסטיני בקיימברידג', שאב המנזר שלו קודם לכן היה רוברט בארנס. הוא כנראה היה גורם חשוב בהחלטה של קאברדייל להצטרף לרפורמה. כאשר בארנס, שהואשם בכפירה, הועלה על המוקד בשנת 1526, לקח קאברדייל חלק בהגנתו לפני שעזב את המנזר והתמסר כולו להטפה.
תרגום התנך
הספר הודפס באנטוורפן, במימון חלקי על ידי יאקוב ואן מטרן. בשנת 1537 שולבו תרגומיו ב. בשנת 1538 הוא התגורר בפריז, ופיקח על הדפסת, בעוד שבאותה שנה הופיעו בלונדון ובפריז מהדורות של הברית החדשה בלטינית ואנגלית, האחרונה על ידי קאברדייל. התנ"ך הזה משנת 1538 הוא מהדורה דו-לשונית, המקבילה את תרגום הוולגטה לתרגום של קאברדייל לאנגלית.
שנותיו האחרונות
הוא חזר לאנגליה בשנת 1539, והתיישב לזמן מה ב בברקשייר, ממנה הוא נאלץ לברוח לאחר הוצאתו להורג של חברו ומגנו תומאס קרומוול. הוא חי בגלות בטיבינגן ובין השנים 1527–1540 כיהן ככומר ומורה בית ספר בברגצאברן (היום באד ברגצאברן, Bad Bergzabern) שבנסיכות הבוחר מפפאלץ. אלו שנים של אומללות עבורו.
במרץ 1548, הוא חזר לאנגליה שם התקבל היטב בחצרו של המלך הפרוטסטנטי החדש, אדוארד השישי. הוא מונה לכומר המלך ולכומר למלכה האם קתרין פאר. בשנת 1551, הוא מונה לבישוף של אקסטר, אך נאלץ לוותר על תואר זה כאשר מרי הראשונה, מלכת אנגליה הקתולית עלתה על כס המלכות. לאחר מכן עבר לממלכת דנמרק, שם גיסו היה הכומר של המלך, לאחר מכן לעיר (בגרמניה של ימינו), לפני שחזר לברגצאברן. בשנת 1553 הוא חזר לאנגליה שם לא חזר לתפקידיו כבישוף. מ-1564 עד 1566 הוא שימש כרקטור (כומר קהילה) של כנסיית סנט מגנוס, לא רחוק מגשר לונדון. קאברדייל מת בלונדון ב-19 בפברואר 1568,ונקבר ב.
מורשת
התרגום שלו לפסלטר (בנצרות, ספר תהילים וכן תפילות נוספות) המשיך לשמש ב של הכנסייה האנגליקנית עד סוף המאה ה-20, והוא נותר התרגום המוכר ביותר של המזמורים עבור אנגליקנים רבים. עיבודים מוזיקליים רבים לתהילים מבוססים על תרגומו. התרגום שלו ל נמצא עדיין בשימוש בכמה כנסיות קתוליות של אנגליקנים שהמירו דתם לקתוליות.
נשק להשמדה המונית בלוב
לוב ניסתה להשיג תוכניות לפיתוח או רכישת נשק להשמדה המונית מרגע שמועמר קדאפי עלה לשלטון בלוב ב-1969 עד שהודיע ב-19 בדצמבר 2003 כי לוב תחסל מרצון את כל החומרים, הציוד והתוכניות שיכולים להוביל לנשק, כולל נשק להרס המוני (נשק גרעיני, כימי וביולוגי) וטילים בליסטיים ארוכי טווח. לוב תחת שלטונו של המלך אידריס חתמה בשנת 1968 על האמנה אי-הפצת נשק גרעיני וקדאפי אשרר אותה בשנת 1975, וכרת הסכם אמצעי הגנה עם הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (IAEA) בשנת 1980. ארצות הברית ובריטניה סייעו ללוב בהוצאת ציוד וחומרים מתוכנית הנשק הגרעיני שלה, באימות בלתי תלוי על ידי הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית.
בשנת 1982 לוב אישרה את אמנת הנשק הביולוגי, ובשנת 2004 היא הצטרפה לאמנת הנשק הכימי והכריזה על 24.7 טון גז חרדל, 1,390 טונות חומרים כימיים להכנת סארין, וכן 3,563 תחמושת נשק כימי שפורקו (פצצות אוויר). ה-OPCW קבע את ינואר 2014 כמועד האחרון להשמדה המלאה של הנשק הכימי של לוב. לוב החלה להשמיד את מלאי הכימיה והתחמושת שלה מאוחר יותר בשנת 2004, אך היא החמיצה מועדים להפיכת מתקן לייצור נשק כימי אחד לשימוש אזרחי ולהשמדת מלאי גז החרדל. באוקטובר 2014 ביקשה לוב עזרה להובלת מלאי 850 טון של כימיקלים להפקת גז עצבי לובי לצורך השמדה. בפברואר 2015 אמרו גורמים צבאיים מלוב לתקשורת כי חמושים לא מזוהים תפסו כמויות גדולות של הנשק הכימי של לוב, כולל גז חרדל וסארין. השמדת מלאי הנשק הכימי של לוב הושלמה רק בנובמבר 2017.
טילים בליסטיים
במהלך מלחמת האזרחים בלוב, כוחות צבא נאמנים לקדאפי ירו מספר טילי קרקע-קרקע מסוג סקאד B כמרד נגד המשטר, במספר אזורים ובהם מיסראתה ואג'דאביא, אך כל הטילים החטיאו את המטרה. מספר טילי סקאד נוספים, כולל משגרים, נמצאו על ידי מתנגדי קדאפי ליד טריפולי וסירת.
ליאו דליב
ליאו קלמנט פיליברט דליב (בשם מלא בצרפתית: Léo Clement Philibert Delibes; 21 בפברואר 1836 – 16 בינואר 1891), מלחין צרפתי. היה תלמיד של אדולף אדם. בתחילת דרכו כתב כמה אופרות ואופרטות. ב-1863 נתמנה נגן-ליווי באופרה של פריז וכעבור זמן נתמנה מנצח על מקהלת האופרה. יצירותיו הנודעות ביותר הן הבלטים "קופליה" וסילביה (בלט) והאופרה "לאקמה".
אברהם אורלי
אברהם אורלי (1930 - 8 בנובמבר 1981) היה אלוף בצה"ל, מראשוני הצנחנים בצבא, כיהן כמתאם פעולות הממשלה בשטחים בשנים 1976 עד 1979.
ביוגרפיה
אורלי נולד בצ'כוסלובקיה בשם אברהם ארליך. ב-1944 עלה לארץ ישראל באוניית המעפילים "פנצ'ו", והצטרף לאצ"ל. ב-1948 התגייס לצה"ל. היה מראשוני הצנחנים, השתתף בהקמת בית ספר לאימון צנחנים באחוזת שמואל שבחיפה ושימש כמדריך צניחה. שירת בגדוד 890 והשתתף ברוב פעולות התגמול בשנות ה-50. במבצע קדש שימש כמפקד פלוגה בגדוד הנח"ל המוצנח 88. לאחר המלחמה שימש כמפקד קורס צניחה בבית הספר לצניחה ולוחמה זעירה ובשנים 1957–1960 שירת כמפקד בית הספר.
אורלי שימש כמדריך במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובשנים 1968 עד 1971 כנספח צבאי באתיופיה. ב-1973 התמנה למפקד רצועת עזה וצפון סיני וקודם לדרגת תת-אלוף. בעקבות מלחמת יום הכיפורים מונה, בנוסף לתפקידו, לטפל בניהול האוכלוסייה האזרחית המצרית שנותרה בשטח שכבש צה"ל. ב-1975 התמנה לראש מינהל הסגל באגף כוח האדם. ב-1976 התמנה כאלוף למתאם הפעולות בשטחים וכיהן בתפקיד עד 1979. ב-1977 עמד בראש ועדת חקירה לבחינת אסון הנ"ד. השתחרר מצה"ל בפברואר 1979, והצטרף לחברה שעסקה בקשרי סחר בין ישראל למצרים.
אורלי נפטר במרכז הרפואי "שיבא" לאחר מחלה קשה, בגיל 51. הניח אשה, 3 בנות ובן.
פעילותו כמתאם הפעולות בשטחים
לאחר ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל, בנובמבר 1977, החל סבב שיחות בין ישראל למצרים. האלוף אורלי הגיש לשר הביטחון עזר ויצמן מספר הצעות שמטרתן הייתה שילוב הפלסטינים במשא ומתן בין ישראל למצרים, בהן ארגון קבוצות של פלסטינים שיצורפו לשיחות בין ישראל למצרים ודיכוי קבוצות התומכות באש"ף. ויצמן שקל את קבלת ההצעות, אולם תהליך השלום בין ישראל למצרים עלה על שרטון והציבור הפלסטיני הפסיק לתמוך בו.
תצהיר אורלי בבג"ץ בית אל
תצהיר של אברהם אורלי מנובמבר 1978 שימש כצידוק משפטי לתפיסה הביטחונית לפיה ההתנחלויות מהוות חלק ממערכת ההגנה המרחבית של צה"ל.
סבוריאה דרמטיטיס
סבוריאה דרמטיטיס, דלקת עור חֵלבית (בלועזית: Seborrhoeic dermatitis, לפי האקדמיה ללשון העברית יש לומר דהנת), היא דלקת עור כרונית הנגרמת על ידי פעילות יתר של בלוטות החֶלֶב (Sebaceous gland) שבדרמיס.
תסמינים
הדלקת מופיעה בעיקר בפנים ובראש, אך עלולה גם להופיע באזורים נוספים בגוף העשירים בבלוטות חלב כמו כתפיים, גב עליון, בית השחי, העפעפיים והמפשעה. הדלקת שתסמיניה נראים לעין רק אחרי זמן ממושך של הזנחה מתבטאת בתפרחת עור אדמומית וקשקשת באזור המחלה למרות שגירוי וגירוד יורגשו עוד בהתחלה. הבעיות בתסמונת זו הן בעיקר גרד וגירוי בעור, בעיה אסתטית של עור אדמומי וקילופים, תחושת צריבה בעור והופעת קשקשים ונשירתם על הבגדים. במקרה של סבוריאה בעפעפיים עשויה להתפתח בלפריטיס.
אטיולוגיה
מחקרים מראים כי סבוריאה נגרמת כתוצאה משילוב של שלושה גורמים עיקריים: פעילות בלוטות החלב, מטבוליזם מיקרוביאלי של פטריות Malassezia ורגישות אישית :
טיפול
הטיפול בסבוריאה הוא בעיקרו לשחרור הקשקשת ולייבוש העור ונעשה באמצעות תכשירים לשימוש חיצוני כמו שמפו ומשחות ייעודיות. ישנה התוויה שונה למבוגרים ולילדים. למבוגרים ניתן להשתמש בתכשירים המכילים אבץ פיריתיון (Zinc pyrithione), סלניום גופרי, חומצה סליצילית, גופרית, זפת, וכן בתחליבים המכילים קורטיקוסטרואידים, באופן זהיר יותר. לילדים יש להשתמש בחומצה סליצילית ושמן מינרלי.
קריש
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אל-נאיר
אל-נאיר (בכתיב לועזי: Al-Nair) או α בעגור (נקרא גם גליזה 848.2) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים עגור והוא אחד הכוכבים הבהירים בשמים. מקור שמו של הכוכב הוא מערבית, (النائر - אל-נאיר), קיצור של "אל נאיר אל דנב" - "הבהיר שבזנב" שכן קבוצת עגור נחשבה בחצי האי ערב לחלק האחורי של קבוצת דג דרומי ואל-נאיר ייצג חלק מזנב הדג.
תכונות
ספקטרום הפליטה של אל-נאיר הוא פשוט ביותר וכמעט ללא פסי בליעה ולכן מדידתו באמצעות ספקטרוסקופ מאפשרת את ניתוח הרכב החומר הבין-כוכבי בסביבת מערכת השמש.
אל-נאיר נמצא בשלבי סיום התכת המימן שבליבתו להליום והוא יוצא מהסדרה הראשית בתהליך של התקררות והתנפחות עד שיהפוך לענק אדום.
ליטא באירוויזיון 2022
ליטא השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Sentimentai" של מוניקה ליו. זו הייתה השתתפותה ה-22 של ליטא בתחרות הזמר של האירוויזיון. הנציג והשיר של המדינה לאירוויזיון נבחרו באמצעות קדם לאומי בשם "Pabandom iš naujo! 2022", שהופק על ידי רשות השידור הליטאית Lietuvos radijas ir televizija (LRT).
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, ליטא השתתפה בתחרות עשרים ואחת פעמים מאז הצטרפותה בשנת 1994. המיקום הגבוה ביותר אליו הגיעה נרשם בשנת 2006, כש-"We Are the Winners" בביצוע LT United הגיע למקום השישי. מאז שנת 2004, כשאיגוד השידור האירופי הקים את שלב חצי הגמר, הצליחה ליטא להעפיל לגמר עשר פעמים.
באירוויזיון 2021 שלחה ליטא את להקת דה רופ עם השיר "Discoteque". הם הגיעו למקום השמיני עם 220 נקודות.
לפני האירוויזיון
באוגוסט 2021 אישרה LRT את השתתפותה באירוויזיון 2022. ב-1 באוקטובר אותה השנה הכריזה כי הפקת ה-"Pabandom iš naujo! 2022" שימשה כקדם הלאומי של המדינה לתחרות – בפעם השלישית ברציפות. ערבי התחרות שודרו ב-LRT televizija, LRT Lituanica ו-LRT Radijas וכן באינטרנט דרך אתר האינטרנט של רשות השידור, lrt.lt.
החל מינואר 2022 הופקו שישה אירועים של הקדם הלאומי; שלושה מקצים, שני חצאי גמר, וגמר. שלושת המקצים הראשונים התקיימו ב-8, ב-15 וב-22 בינואר בהתאמה. שני חצאי הגמר שודרו ב-29 בינואר וב-5 בפברואר, ואילו הגמר נערך ב-12 בפברואר.
ב-1 באוקטובר 2021 פתחה רשות השידור הליטאית את תקופת ההרשמה והגשת השירים לתחרות, שתסתיים ב-25 בנובמבר. ב-7 בדצמבר פרסמה הרשות את 36 האמנים שעברו את שלבי הסינון. בין המוזיקאים שנכללו ברשימה נמנים מוניקה לינקיטה, נציגת ליטא באירוויזיון 2015 ואייווה זאסימאוסקייטה נציגת ליטא באירוויזיון 2018. למחרת פורסמה גם רשימת השירים שישתתפו בערבי הקדם. ב-11 בינואר 2022 הודיעה LRT כי אליקאס ומוניקה לינקיטה לא השתתפו בקדם, כיוון שחלו בקורונה.
מקצה 1
המקצה הראשון של הקדם הלאומי שודר ב-8 בינואר 2022, ובו השתתפו 11 אמנים. להקת בסאס פגסאס הייתה אמורה להשתתף במקצה זה, אך עקב בעיות בריאותיות של אחד מהנגנים, היא תשתתף במקצה השלישי. התוכנית צולמה ב-4 בינואר, ובסופה 6 משתתפים העפילו לחצי הגמר.
מקצה 2
המקצה השני של התחרות שודר ב-15 בינואר 2022, לאחר שצולמה חמישה ימים קודם, ב-10 בינואר. כמו במקצה הקודם, גם במקצה זה התחרו אחד-עשר אמנים על שישה מקומות בחצי הגמר.
מקצה 3
המקצה השלישי של התחרות שודר ב-22 בינואר 2022. מוניקה לינקיטה ואלקאס היו אמורים להתמודד במקצה זה, אבל הם פרשו.
חצי גמר 1
חצי הגמר הראשון של התחרות שודר ב-29 בינואר 2022, וכלל תשעה שירים שהתחרו על ארבעת המקומות בגמר. המשדר צולם ב-24 בינואר. חבר השופטים הורכב מרמונאס זילניס (מבקר מוזיקה), איווה נרקוטה (זמרת), גרוטה גריניוטה (מנחה), גיידרה קילצ'יאוסקיינה (זמרת) וואיידוטאס ואליוקבוצ'יוס (חבר בלהקת דה רופ).
חצי גמר 2
חצי הגמר השני של התחרות שודר ב-5 בפברואר 2022, וכלל תשעה שירים שהתחרו על ארבעת המקומות שנותרו בגמר. המשדר צולם ב-25 בינואר. חבר השופטים הורכב מרמונאס זילניס (מבקר מוזיקה), איווה נרקוטה (זמרת), ויטאוטס ביקוס (מלחין), גרוטה גריניוטה (מנחה) וסטניסלבאס סטביקיס-סטנו (זמר-יוצר).
גמר
גמר "Pabandom iš naujo! 2022" שודר ב-12 בפברואר 2022, ובו התחרו שמונת האמנים שנותרו בתחרות. חבר השופטים הורכב מרמונאס זילניס (מבקר מוזיקה), גרוטה גריניוטה (מנחה), סטניסלבאס סטביקיס-סטנו (זמר-יוצר), אייסטה (נציגת ליטא באירוויזיון 1999), איווה נרקוטה (זמרת) וואיידוטאס ואליוקבוצ'יוס (חבר בלהקת דה רופ).
באירוויזיון
המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי ליטא תופיע בחלק הראשון של חצי הגמר הראשון.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. ליטא הופיעה שלישית, לאחר לטביה ולפני שווייץ. ב-10 במאי 2022 ביצעה ליו את "Sentimentai" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-13 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. ליטא הופיעה כמדינה ה-14, לפני אזרבייג'ן ואחרי גרמניה. ב-14 במאי ליו ביצעה את "Sentimentai" בגמר התחרות. היא הגיעה למקום ה-14 עם 128 נקודות (35 מהשופטים ו-93 מהקהל).
בליטא כל ערבי אירוויזיון 2022 שודרו ב-LRT televizija וב-LRT Radijas, בפרשנותם של ראמונס זילניס. מגיש "שתים עשרה הנקודות" היה ויידוטאס ואליוקביצ'יוס, סולן להקת דה רופ שייצגה את ליטא באירוויזיון 2021.
הצבעה
במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שתי קבוצות הצבעה (הקהל של אותה המדינה והשופטים). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים הליטאי הורכב מאיסטה לאסיטה, דריוס אוזקוראיטיס, אייבה נרקוטה, יורגה וואידאס באומילה. בגמר הגיעה יוון למקום השמיני עם 215 נקודות. בחצי הגמר בו הגיעה למקום השביעי והעפילה לגמר, קיבלה ליטא את מירב הנקודות (12) מחבר השופטים של סלובניה ומהקהל של אוקראינה. ליטא העניקה את 12 הנקודות שלה לאוקראינה בחצי הגמר ובגמר הן בשופטים והן בקהל.
פילוג הצבעות השופטים
האנשים הבאים כיהנו בחבר השיפוט של ליטא:
מתיו אפסון
מתיו ג'יימס אפסון (באנגלית: Matthew James Upson; נולד ב-18 באפריל 1979) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
אפסון נולד בעיירה איי שבסאפוק. הוא החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של לוטון טאון ב-1994, וחתם על חוזה מקצוען באפריל 1996. הופעתו היחידה בקבוצה הייתה מול רותרהאם יונייטד באוגוסט 1996.
אפסון הצטרף לארסנל במאי 1997 תמורת 2 מיליון לירות שטרלינג. הוא מיעט לשחק בגלל בעיית פציעות ובגלל התחרות על המקום בהרכב עם הבלמים הוותיקים טוני אדמס, סטיב בולד ומרטין קיאון. ב-1999 סבל מפציעה ברצועה הצולבת הקדמית שמנעה ממנו לשחק במשך שנה, ולאחר מכן הוא המשיך להיות שחקן משני בלבד עבור ארסנל, כאשר בשנת 2000 הושאל לנוטינגהאם פורסט ובשנת 2001 לקריסטל פאלאס.
בעונת, האחרונה שלו בארסנל, הוא ערך 22 הופעות; 14 משחקים היו במסגרת הפרמייר ליג, כך שהוא היה זכאי לקבל את המדליה המוענקת לשחקני המועדון שזכה באליפות. אולם, בפברואר 2002 הוא שבר את רגלו, נעדר לשארית העונה ולא נטל חלק בזכיית ארסנל בגביע האנגלי ובדאבל. בספטמבר 2002, לאחר שהתאושש מהפציעה, הוא הושאל לרדינג לשלושה חודשים. ברדינג הוא הבקיע את שערו הראשון במשחק רשמי מקצועני, בהפסד 3-1 לקיימברידג' יונייטד בגביע הליגה. אפסון לא הצליח להתמודד על מקום בהרכב מול צמד הבלמים החדש, סול קמפבל וקולו טורה, ובינואר 2003 הועבר לברמינגהאם סיטי תמורת מיליון לירות שטרלינג, סכום שהיה יכול לעלות ל-3 מיליון לירות שטרלינג באופן התלוי במספר המשחקים שלו. הוא השתתף ב-57 משחקים במדי ארסנל בכל המסגרות, ולא הבקיע בהם ולו שער אחד.
אפסון היה לשחקן הרכב קבוע בברמינגהאם, ובשלוש העונות הראשונות שלו השתתף ב-104 משחקי ליגה. אולם, הוא נפצע ברגלו בשעה שהתכונן לדרבי של ברמינגהאם מול אסטון וילה באפריל 2006, והחמיץ את שאר העונה, שבסיומה ירדה הקבוצה לצ'מפיונשיפ. אפסון נשאר בקבוצה בזמן שניסה לחזור לכושר משחק, וחזר להרכב בדצמבר 2006 בניצחון 0–3 על פליימות' ארגייל, בו הבקיע את השער השני מתוך שלושה. הוא צבר תשע הופעות באותה עונה, וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לפרמייר ליג.
ב-18 בינואר 2007 דחתה הנהלת ברמינגהאם הצעה על אפסון בגובה 4 מיליון לירות שטרלינג מטעם וסטהאם יונייטד, וכעבור ימים אחדים דחתה הצעה משופרת בגובה 6 מיליון לירות שטרלינג. וסטהאם הציעה להעלות את הסכום ל-7.5 מיליון לירות שטרלינג לפי מספר המשחקים של אפסון, והנהלת ברמינגהאם החליטה לקבל את ההצעה ביום האחרון שבו הותר לשחקנים לעבור מקבוצה לקבוצה. אפסון הסכים לחתום בווסטהאם על חוזה לארבע שנים וחצי. סטיב ברוס, מאמן ברמינגהאם סיטי, טען כי הוא לא רצה לוותר על אפסון, אך אולץ לעשות זאת בהשפעת היושבת ראש קארן בריידי.
הופעת הבכורה של אפסון בווסטהאם הייתה בהפסד 1-0 לאסטון וילה, בו נפצע בדקה ה-30 בחלק האחורי של הרגל שבין הברך לקרסול. במרץ 2007 חזר לשחק בהפסד 4-3 לטוטנהאם הוטספר באפטון פארק, אך נפצע כבר בדקה ה-11. אפסון השלים את משחקו המלא הראשון בווסטהאם בהפסד הביתי 2-0 למנצ'סטר סיטי באוגוסט 2007. שבוע לאחר מכן הוא הוביל את הקבוצה כקפטן לניצחון חוץ על מועדונו הקודם, ברמינגהאם סיטי. ב-29 בדצמבר 2007 הבקיע את שערו הראשון בווסטהאם, כשנגח שער ניצחון במשחק מול מנצ'סטר יונייטד.
בשנת 2011 עבר אפסון לסטוק סיטי, אך לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה, וכעבור שנה וחצי הושאל בינואר 2013 לקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון מליגת המשנה. בתום העונה שוחרר מסטוק וחתם על חוזה לעונה נוספת בברייטון. לאחר שהפסיד עם הקבוצה במשחקי הפלייאוף על העלייה לפרמייר ליג, במאי 2014 חתם אפסון בקבוצת לסטר סיטי שעלתה לליגה הבכירה ושנה לאחר מכן עבר למילטון קינס דונס מליגת המשנה ובשנת 2016 פרש ממשחק פעיל.
נבחרות אנגליה
אפסון ערך 12 הופעות והבקיע שני שערים במדי הנבחרת הצעירה של אנגליה. בזכות הצטיינותו בעונת 2002/2003 זומן לסגל נבחרת אנגליה, אך לא שיחק בהפסד 3-1 בבוליין גראונד לנבחרת אוסטרליה ב-12 בפברואר 2003. את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערך במאי 2003, בניצחון 1–2 בדרבן על נבחרת דרום אפריקה. עד לסיום החוזה שלו בברמינגהאם סיטי צבר אפסון שבע הופעות במדי הנבחרת.
אפסון זומן לסגל הרחב של פאביו קאפלו לקראת משחק הידידות בוומבלי מול נבחרת שווייץ בפברואר 2008. הוא פתח בהרכב לצידו של ריו פרדיננד, וערך את הופעת הנבחרת השמינית והראשונה שלו מזה ארבע שנים. הופעתו העשירית הייתה במשחק מול נבחרת קזחסטן, לאחר שג'ון טרי נפצע.
ב-19 בנובמבר 2008 הבקיע אפסון את שערו הראשון בנבחרת בניצחון 1–2 על נבחרת גרמניה.
איש השוקולד
איש השוקולד הוא פזמון שכתבה אלונה קמחי והלחין יזהר אשדות. אשדות ביצע את השיר שיצא לאור בשנת 1992.
רקע
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשנ"ב (1992) של רשת ג' דורג השיר במקום ה-11.
באחד מפרקי תוכנית הטלוויזיה גור ואוח בוצעו מספר גרסאות פארודיה לשיר עם מילים שונות, לחן זהה וסוגים שונים של עיבודים.
גישוש נסוג
גישוש נסוג (באנגלית: Backtracking) או עקיבה לאחור הוא סוג של אלגוריתם חיפוש שחוסך מעבר על מספר רב של מועמדים לפתרון על ידי שימוש בתכונות ספציפיות של הבעיה. שיטה זו יכולה לשמש לפתרון בעיית סיפוק אילוצים (CSP) המונח הומצא על ידי המתמטיקאי דריק הנרי להמר בשנות החמישים.
תיאור
האלגוריתם מיועד למציאת פתרונות לבעיות שמקיימות את התכונה שאפשר לפסול בהן גם פתרונות חלקיים. דוגמה נפוצה לכך היא בעיה בה יש מספר משתנים, ולכל משתנה יש להתאים ערך מסוים כך שיתקיימו מספר אילוצים. רבים מהתשבצים הם בעיות כאלה (למשל סודוקו וקאקורו).
נתאר את הבעיה כעץ החלטות, בו השורש הוא הבעיה ההתחלתית והעלים הם פתרונות (אולי לא נכונים). כל קודקוד יהיה פתרון חלקי, וקשת מקודקוד א' לקודקוד ב' תציין שניתן להגיע מפתרון א' לפתרון ב' בצעד אחד. כעת האלגוריתם עובד בצורה הבאה: כמו DFS, הוא מתחיל מהשורש וכל פעם מבצע את האלגוריתם על כל אחד מילדיו בזה אחר זה, אלא שאם הוא מגיע לקודקוד שהפתרון שהוא מייצג לא אפשרי, הוא מיד חוזר אחורה ולא ממשיך. בצורה כזאת ניתן לפסול כמות משמעותית של פתרונות בלי לבדוק אותם.
פסאודו קוד
להלן פסאודו קוד של פתרון רקורסיבי בעיית סיפוק אילוצים:
דוגמאות
דוגמה מפורסמת לשימוש בשיטה זו היא פתרון חידת שמונה המלכות בה ניתן לפסול פתרון חלקי ברגע שלא ניתן להציב מלכה בשורה מסוימת (מאחר שכל המשבצות בה מאוימות), מבלי להזדקק להשמת כלל שמונה המלכות על הלוח.
דוגמה נוספת לשימוש בשיטה זו היא של אדסחר דייקסטרה שבשנת 1972 הסביר כיצד למצוא מילה ארוכה באלפבית של שלושה סימנים שאין לה שתי תת-סדרות רצופות עוקבות זהות (בעיית תאו-מורס מתחילת המאה העשרים).
יואש
ראו גם
}}
המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב
המכון מתמקד במספר תחומים עיקריים: סרטן, מחלות זיהומיות, מחלות אוטואימוניות, ביוטכנולוגיה של החקלאות, מחלות גנטיות, מחלות מטבוליות ומחלות ניווניות של המוח (נוירודגנרציה).
המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב
המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בבאר-שבע, שילוב בין מכון מחקר לחברה בע"מ מבקש לגשר בין המחקר שנעשה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לתעשיית הביוטק ולהרחיב את אפשרויות התעסוקה בתחום בדרום. המכון הלאומי לביוטכנולוגיה הוא הפתרון של אוניברסיטת בן-גוריון לקידום פרויקטים בתחום מדעי החיים לקראת השלמת הוכחת היתכנות ויצירת עניין בקרב התעשייה.
חזון מקימי המכון הוא שרווחיו יושקעו חזרה במכון ובקידום מחקרים, וזאת אף על פי שאופן רשמי מדובר בחברה בע"מ. החוקר מתוגמל על פי נוהלי האוניברסיטה בנושא המסחור. רווחי המכון מושקעים חזרה בקידום המחקרים. המכון מעניק רישיון לפיתוח טכנולוגי לחברת פארמה גדולה שמצרפת המחקר לקו המוצרים שלה או למשקיע אשר מקים חברה ייעודית לפיתוח הטכנולוגיה, תמורת מניות בחברה ותמלוגים מפיתוח.
תכנון והקמה
ראש הממשלה האחד עשר אריאל שרון הצהיר על הקמת המכון כבר במאי 2001, שנים קודם לכן רתם נשיא האוניברסיטה, פרופ' אבישי ברוורמן, את הבנקאי דה-פיצ'וטו לרעיון הקמת המכון. תקציבים הועברו למכון, אך הפרויקט לא התקדם בקצב שתוכנן.
ב-20 בנובמבר 2005 חתמו שר האוצר של מדינת ישראל, אהוד אולמרט, דה פיצ'וטו, ונשיא אוניברסיטת בן-גוריון, פרופ' אבישי ברוורמן, על התחייבות משותפת "לתמוך ולקדם עוד יותר" את המכון.
בשנת 2007 אישרה ממשלת ישראל בפני דה פיצ'וטו כי מדינת ישראל הקצתה 30 מיליון דולר להקמת המכון במסגרת אוניברסיטת בן-גוריון. לפיכך, במסגרת ההסכם המשולש, הקצו אוניברסיטת בן-גוריון ודה פיצ'וטו 30 מיליון דולר נוספים, בהשקעה כוללת של 90 מיליון דולר
ב- 26 במאי 2009 נחתם על ידי דה פיצ'וטו הסכם המאשר את מערכת היחסים המשולשת שהוכרז בעבר. בנימין בן אליעזר, שר התעשייה, המסחר והעבודה, פרופ' רבקה כרמי, נשיאת המכון, ופרופ' ברוורמן, השר לענייני מיעוטים (כעד).
ב-11 בנובמבר 2009 הוקם "המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב בע"מ" כחברה פרטית, באמצעות ההסכם התלת-צדדי בין ממשלת ישראל, דה פיצ'וטו, לבין אוניברסיטת בן-גוריון. בבעלות האוניברסיטה 56% ממניות המכון, כשיתר ה-44% מוחזקים בידי בני משפחתו של דה פיצ'וטו.
מאז הקמתו כחברה פרטית בשנת 2009, הפך ה-המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב בע"מ" למכון מחקר מוביל בנגב ובישראל כולה, עם תיק מחקר יישומי מגוון וחדשני, משאבים חדישים, כולל מעבדות וציוד מיוחד, עם למעלה מ-900 פרסומים מדעיים. 6 מיליון דולר הושקעו ברכישת מיקרוסקופ אלקטרוני ייחודי.
פרופ' ורדה שושן-ברמץ מופקדת הקתדרה לביואנרגטיקה ע"ש היימן קרייטמן, לקחה חלק פעיל בהקמת המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב, בו שמשה בין השנים 2004–2006 כמשנה למנהל המכון. שושן-ברמץ ליוותה את הקמת המכון במשך 4 שנים משלב התכנון ועד שלב ההקמה. שושן-ברמץ פיקחה על התפתחותם של אנשי המדע והתשתית של המכון לאורך כל שלב היצירה של המכון ובעשור שלאחר מכן.
בין השנים 2006–2015 ניהלה את המכון הלאומי לביוטכנולוגיה.
מבנה "המכון הלאומי לביוטכנולוגיה בנגב" תוכנן על ידי האדריכלים ברכה ומיכאל חיוטין בשנת 2015 .
מכון בית יעקב למורות
בית הספר
"מכון בית יעקב למורות" הוקם בשנת תרצ"ט (1939), על ידי "מרכז בית יעקב בארץ ישראל" שריכז את בתי-הספר "בית יעקב" שהוקמו ברחבי הארץ במהלך שנות השלושים. היה זה המוסד השני מסוגו בארץ ישראל, אחרי סמינר שצ'רנסקי שנוסד בתל אביב חודשים אחדים קודם לכן. הסמינר הוקם כהמשך לבית-הספר היסודי של התנועה בירושלים, שנוסד בשנת תרצ"ד (1934), על-מנת לענות על הצורך המיידי של בתי-הספר וגני "בית יעקב" ברחבי הארץ במורות ובגננות חרדיות בעלות הכשרה פדגוגית מתאימה. במחזור הראשון למדו 15 תלמידות, בוגרות בית-הספר היסודי "בית יעקב" בירושלים ובשנים הראשונות התקיימו הלימודים בשעות הערב בשתי הדירות ברח' דוד ילין ששימשו את בית הספר היסודי.
בל"ג בעומר תש"ז התקיים מעמד הנחת אבן הפינה במגרש שנרכש בסוף רחוב שמואל הנביא עבור מבנה חדש לסמינר ולפנימייה. בעקבות מלחמת השחרור והיותה של שכונת שמואל הנביא חשופה ליריות צלפים ירדניים תוכניות אלה לא מומשו. במקום זה, עבר הסמינר בסוף שנות הארבעים למבנה ישן בשכונת קטמון (רחוב ניל"י 7), ששימש את הסמינר בעשורים הבאים.
בסוף שנת הלימודים תש"ח (1948) למדו במוסד 130 תלמידות וכעבור שנתיים עמד מספרן על 250. בתשכ"ד (1964) למדו במוסד 1,057 תלמידות. באותה עת פעל הסמינר בכמה מבנים: 13 כיתות למדו בקטמון בכיתות צפופות, עשר כיתות נוספות למדו במבנה בית הספר "בית יעקב המרכז" ברח' מלכי ישראל ושש כיתות בית-הספר המקצועי פעלו בדירות ברח' דוד ילין ובשכונת זיכרון משה.
בשנות השישים נבנה בשכונת תל-ארזה (סמוך לגן-החיות הישן) "קריית מכון בית יעקב למורות" - מבנה רחב-ידיים שיועד ל-1,500 תלמידות מכל המסלולים. במבנה החדש עשרות כיתות מרווחות ומעבדות, אולם כינוסים, מטבח, חדרי אוכל ואולם התעמלות. הלימודים בבניין החדש החלו באמצע שנת הלימודים תשכ"ה (1965), עם השלמת האגף הראשון. בהמשך אוכלסו יתר אגפי המבנה. במבנה זה שוכן המוסד כיום.
באמצע בשנות השמונים הוקם סמינר "מרכז בית יעקב למורות" על ידי הרב ישעיהו ליברמן. משנות התשעים נוסדו בירושלים סמינרים עצמאיים נוספים של רשת "בית יעקב".
הפנימייה
עם היווסדו של הסמינר הוקמה לצידו פנימייה, עבור תלמידות עולות, לתלמידות מחוץ לירושלים ולימים גם עבור תלמידות מחוץ-לארץ. בתחילה פעלה הפנימייה בבניין הסמינר בקטמון, והתגוררו בה 25 תלמידות. בשנת תשל"ה (1975) הושלם בניין הפנימייה ברח' סורוצקין 38, לא הרחק מ"קריית מכון בית יעקב למורות", ומאכלס כמאתיים וחמישים תלמידות. בשנים האחרונות עברה הפנימייה לבעלות פרטית.
סניפים
לקראת שנת הלימודים תשע"ז (2017) הוקם סניף בעיר מודיעין עילית ובשנת הלימודים תש"פ פועלות בו כיתות תיכוניות (ט-יב). בשנת הלימודים תשע"ח (2018) הוקם בעיר אלעד סניף נוסף ובשנת הלימודים תש"פ פועלות בו 4 כיתות תיכונות (ט-יא). באותה שנה הוקם בירושלים סניף המיועד, ל"בנות מצטיינות ולמשפחות בני תורה איכותיות". בשנת הלימודים תש"פ פועלות בו 3 כיתות ט-יא.
התיכון העיוני
כמו רוב התלמידות בבית יעקב, בכיתות י"א וי"ב ניגשות התלמידות ל"מבחני סאלד" המאפשרים המשך לימודים במסלולים להוראה בסמינרים של "בית יעקב" ומשנת 2012 מוכרים על ידי משרד החינוך כבחינת בגרות חלקית, הניתנת להשלמה לתעודת בגרות מלאה.
הסמינר מקיים חוגי העשרה אחרי שעות הלימודים, בהם: יישומי מחשב, הדרכה בתיבת עבודות, יידיש, תפירה, צילום, מקהלה, התעמלות, מחול, אמנות ועוד. בנוסף, מקיים הסמינר פעילות-קיץ, הכוללת חוגים, סיורים, טיולי וימי עיון.
התיכון המקצועי
בעבר פעל גם תיכון מקצועי עבור תלמידות משכונות מצוקה ומערי הפריפריה שגדלו במשפחות מסורתיות וחילוניות. תוכנית הלימודים כללה לימודי-קודש, מקצועות חול בסיסיים והכשרה במגמות תפירה, פקידות והנהלת חשבונות, כלכלת-בית ומטפלות. הבוגרות קיבלו תעודת מקצוע. התיכון המקצועי פעל בבניין הסמינר ובמספר מוקדים נוספים. בשנים האחרונות נסגרו המוקדים הללו וכיום מוצע בתיכון מסלול עיוני בלבד.
סמינר (לימודים על-תיכוניים)
בכיתות העל-תיכוניות נלמדים לימודי קודש חול. לצדם נלמדים לימודי הוראה או הכשרה אחרת. בשנת הלימודים תש"פ לומדות בכיתות הסמינר (יג-יד) כ-650 תלמידות בכל מחזור, כשבכל מחזור 11 כיתות מקבילות ו4 כיתות חינוך מיוחד וכיתה מיוחדת לבעלות קשיים לימודיים.
לימודי הכשרה - התמחויות טכנולוגיות
בשנת תשנ"ה (1995) הוצעו בסמינר ההתמחויות: מחשבים, ראיית חשבון, עיצוב גרפי, אדריכלות ועיצוב אפנה. לקראת שנת הלימודים תשע"ט (2019) הוצעו: אדריכלות ועיצוב פנים; הנדסת תוכנה מתקדמת; מוזיקה, סאונד והפקה מוזיקלית; עיצוב גרפי ותקשורת חזותית; עיצוב פנים; צילום ומדיה דיגיטלית; ראיית חשבון; ייעוץ מס; ייעוץ פנסיוני; חשבונאות וניהול עסקי.
לתלמידות בכיתות ה-ו מוצעים לימודי העשרה בערב, שבהם ניתן לבחור שני קורסים בתחומים נוספים כמו עיצוב גרפי, עיצוב אירועים, בימוי והפקה.
בשנת תשכ"ה (1965) הוקמה במסגרת הסמינר מסגרת-המשך לבוגרות כיתות יג-יד (ה-ו סמינר), בשם "בית המורה" (כיום: "מכון ההכשרה וההשתלמויות"). מכון זה היה מיועד עבור בוגרות המעוניינות ללמד במסגרות תיכוניות ומורות ביסודי המעוניינות להרחיב את אופקיהן. לימודים של שנה נוספת במסגרת זו מקנים לבוגרות את הדירוג "מורה מוסמכת בכירה" או "גננת מוסמכת בכירה" מטעם משרד החינוך, ביהדות ובתחום ההתמחות הנוסף שנלמד בסמינר. בוגרות לימודי ההכשרה המקצועית יכולות, במסגרת "בית המורה", להשלים לימודי הוראה במקצוע ההכשרה, המאפשר הוראה במגמות טכנולוגיות בכיתות ט-יב.
מכון הכשרה והשתלמויות
מכון ההכשרה והשתלמויות מציע לבוגרות הסמינר לימודי המשך, הכוללים קורסים פרונטליים ומקוונים להרחבת אופקים, וכן השתלמויות המוכרות לגמולים, ל"אופק חדש" ול"עוז לתמורה". במסגרת המכון ניתן ללמוד לקראת תואר שווה ערך: "אקוויוולנט לתואר בוגר" ("דרגה מס' 1") ו"אקוויוולנט לתואר מוסמך" ("דרגה מס' 2").
בנוסף, מתקיימות במכון תוכניות לנשות חינוך ותיקות וגמלאיות.
מכון להכשרת מורות לגולה ע"ש שרה שנירר
בשנת תשכ"ח (1968) החל לפעול בסמינר מכון להכשת מורות לגולה (אנ': Beth Jacob Jerusalem - BJJ) המיועד לבוגרות תיכונים חרדיים מארצות הברית, קנדה ואירופה. התוכנית, שארכה שנה אחת ומתקיימת בשפה האנגלית, כוללת בעיקרה לימודי קודש, פרקים בתולדות ישראל ופדגוגיה, נוסף על לימודי עברית. בשעות הערב משתתפות התלמידות בפעילות חברתית במסגרת פנימייה. בתום התוכנית זכאיות הבוגרות תעודת מורה מוסמכת להוראת מקצועות היהדות בבתי ספר חרדיים בתפוצות. בשנים האחרונות עבר המכון לבעלות פרטית.
מרכז תל"ם (תוכנית לימודים מותאמת) לתלמידות עם צרכים מיוחדים
בשנת הלימודים תשמ"ח (1988) נפתחה בסמינר תוכנית לתלמידות עם צרכים מיוחדים - יזמה ראשונית מסוגה. התוכנית משלבת של התלמידות בקהילה הכללית של המוסד. רצף הליקויים נע בין לקות למידה ועד מוגבלות שכלית. במרכז גם מטפלות באמנות, במוזיקה, בדרמה ובגינון.
בשנת הלימודים תש"פ נותן מרכז תל"ם נותן מענה לכ-550 תלמידות, בכיתות התיכון והסמינר (ט-יד).
במרכז פועל מפעל לעבודה שיקומית המציע לבוגרות התוכנית מעל גיל 21 מסגרת תעסוקתית מוגנת בשכר ברמות שונות. הבוגרות עובדות במטבח, מפעל למגזרות-נייר, מפעל אריזה לאביזרי שמחות, מפעל תפירה ורקמה.
Vampire
רקע וקידום
בשנת 2023, רודריגו פרסמה טיזרים למוזיקה חדשה ברשתות החברתיות, כולל סלפי מול מראה עם לוח שנה שסימן את ה-30 ביוני ולב ברקע. במלאת שנתיים לאלבום הבכורה שלה, Sour ב-21 במאי, רודריגו הביעה תודה למעריציה ורמזה על יציאת אלבומה השני בקרוב. בנוסף, האתר של רודריגו הציג טיימר של ספירה לאחור ל-30 ביוני, המציין את תאריך היציאה של השיר וסרטון ששותף בסטורי באינסטגרם של רודריגו, המראה אותה ואת ניגרו עובדים על שיר שטרם פורסם.
ההכרזה על השיר התפרסמה ברשתות החברתיות של רודריגו ב-13 ביוני 2023, בליווי עטיפת הסינגל הכוללת תמונה פרופיל בשחור-לבן של רודריגו, עם שפתון כהה, אייליינר מחודד ושני פלסטרים היוצרים צלב על צווארה כדי לייצג פצעי ניקוב ניבים של ערפד. הפלסטרים הם המרכיבים הצבעוניים היחידים בתמונה, בגוון סגול לילך התואם את העטיפה של Sour. הפוסט באינסטגרם זכה לתשומת לב משמעותית, וצבר כמעט ארבעה מיליון לייקים ועשרות אלפי תגובות תוך 24 שעות. "Vampire" הוא המוזיקה המקורית הראשונה שרודריגו הוציאה מאז אלבומה המצליח Sour משנת 2021. על פי הודעה לעיתונות, השיר מציג את הבגרות והביטחון של רודריגו, ומסמן פרק חדש בקריירה שלה.
כוכב סרטי "דמדומים", טיילור לאוטנר, הידוע כמי שגילם את דמותו של ג'ייקוב בלאק בזיכיון, הגיב בצורה מצחיקה על הפוסט של רודריגו, ושאל, "K WHO TF BIT YOU" (בעברית: "אוקי, מי לעזאזל נשך אותך?"). גם החשבון הרשמי של "דמדומים" הביע התרגשות לקראת צאת הסינגל. רודריגו פרסמה מחדש מם של ידידה הטוב, קונאן גריי, שבו המשפט "הסינגל החדש של אוליביה רודריגו" נערך על סצנה מתוך "דמדומים". היא גם שיתפה סרטון טיקטוק המצטט את דמותו של טיילור לאוטנר, ג'ייקוב, ולאחר מכן עברה לסרטון שלה באולפן ההקלטות. רודריגו היא מעריצה של זיכיון "דמדומים" אבל מאוחר יותר הבהירה שהפוסטים שלה על זה לא היו קשורים לשיר.
ב-26 ביוני הודיעה רודריגו כי אלבומה השני, Guts, צפוי לצאת ב-8 בספטמבר 2023. לדברי רודריגו, האלבום סובב סביב הנושא של כאבי גדילה וגילוי עצמי בתקופת השינוי האינטנסיבית בין הגילאים 18 ל-20 והיא מתארת את הסאונד של האלבום כמגוון, עם בלדות שונות וסגנונות שונים.
לאחר צאתו של השיר, התעוררו השערות לגבי זהות האדם עליו שרה רודריגו. בסרטון טיקטוק, רודריגו התבדחה על כך שהשיר עוסק בקומיקאי ג'ייק שיין, מעמידה פנים שהם לוגמים דם מזויף תוך כדי ליפ סינק לשיר. שיין אישר בתגובות שהוא נושא הבדיחה אבל הבהיר שזה לא נכון. למרות הבדיחה של רודריגו, מעריצים המשיכו להעלות השערות לגבי במי השיר באמת עוסק, כאשר חלקם מזכירים את אדם פאז וזאק ביאה כמועמדים פוטנציאליים. למרות שלפי מקור המקורב לרודריגו, השיר לא עוסק באדם פאז.
ב-7 ביולי 2023 הוציאה רודריגו גרסה חיה של השיר אותו היא ביצעה על פסנתר.
הרכב
אוליביה רודריגו כתבה את "Vampire" עם דן ניגרו, איתו שיתפה פעולה בהפקת האלבום Sour. עטיפת הסינגל של "Vampire" בחנות המקוונת של רודריגו כוללת מדבקת תוכן בוטה. רודריגו חשבה על הרעיון לשיר בזמן שיצאה עם חבריה לאכול גלידה בסנטה מוניקה. היה לה דחף רגשי חזק לבטא את עצמה והיא החליטה ללכת לאולפן כדי לתעל את רגשותיה לשיר. בניגוד לגישה הרגילה שלה, שבה המילים קודמות, רודריגו חשפה שתהליך יצירת השיר התחיל באקורדים. היא קיבלה השראה מהאקורדים, שהובילה אותה ליצור את השיר. רודריגו שיתפה שהיא הקשיבה להרבה זמרים-יוצרים משנות ה-90 בזמן כתיבת השיר.
השיר מתחיל כבלדת פסנתר ונבנה לשיר פופ רוק אינטנסיבי יותר עם סאונד תופים משמעותי וביצוע ווקאלי דרמטי. המבנה הדינמי של השיר, עם רגעים שקטים וקולניים, מיישר קו עם העדפותיה המוזיקליות של רודריגו. רודריגו מתארת את השיר כגרסה שלה לאופרת רוק וכאחד האהובים עליה מאלבומה, Guts. בתחילה, רודריגו חשבה שהשיר יהיה בלדת פסנתר גותית, אבל היא וניגרו הוסיפו תופים ושינויי טמפו כדי להפוך אותו לשיר אהבה נכזבת שאפשר לרקוד לצליליו.
מבחינה לירית, השיר פונה למישהו המתואר כערפד אנרגיה רעב לתהילה שהשתמש והתעלל ברודריגו במהלך מערכת היחסים שלהם ומתאר תחושות ניצול, כעס, חרטה ושברון לב. השיר כולל התייחסויות למושגים מעולם הערפדים ופזמון קליט עם המילים "Bloodsucker/Fame-fucker/Bleeding me dry like a goddamn vampire". השיר משקף את המסע של רודריגו ואת הכעס שחוותה בסיטואציה שבה מדובר. השיר מספק פרטים נוקבים על הבגידה אותה חוותה רודריגו, כולל התייחסויות ל"שישה חודשים של עינויים" ורמזים על הבדל גילאים בינה לבין האדם המעורב. רודריגו הזכירה בשיר מילים ספציפיות שהיא גאה בהן במיוחד: "" (בעברית: "איך אתה משקר בלי להירתע?") היא ניסתה להכניס את הטקסט הזה לשיר במשך זמן רב, והיא מצאה את המקום המושלם עבורו ב"Vampire". הרעיון של לשקר בלי להראות סימנים של אי נוחות או אשמה סיקרן אותה. רודריגו הסבירה שכמה גרסאות חלופיות ונקיות יותר של המילים נוצרו על מנת שהשיר יוכל להתנגן בתחנות הרדיו השונות.
במאמר שפורסם בעיתון הניו יורק טיימס, השיר הושווה לשיר "Dear John" של טיילור סוויפט, וציין קווי דמיון בתוכן הלירי שלהם ובאופן שבו שניהם מעבירים ביקורת על בני זוג לשעבר. "Dear John" מתואר כאחד השירים החזקים והייחודיים של סוויפט אי פעם. הוא יצא באלבומה Speak Now כשהייתה בת 20, בדומה לגילה של רודריגו בעת צאת השיר "Vampire". נראה ש"Vampire" מכוון למישהו שמנסה להיות זוהר, עם התייחסויות למסיבות, יהלומים וסצנת חיי הלילה של לוס אנג'לס. השיר מרמז כי מערכת היחסים שחוותה רודריגו הייתה בעלת אופי נצלני, כשבן זוגה לשעבר השתמש בה למען הרווח שלו. המאמר רמז שהשינוי בטמפו בשיר מהחלק הראשון לשני עשוי להיות מכוון, ואולי מתייחס לבן זוגה לשעבר של רודריגו, זאק ביאה, ולקריירה שלו כמפיק ודי ג'יי. "Vampire" מסמן רצף פמיניסטי שמתהווה במוזיקה של רודריגו, כשהיא מוצאת קרבה לבנות הזוג האחרות של האקס שלה ומבקרת את עצמה על כך שלא שמעה לאזהרותיהן.
הסינגל הושווה לשיר "Creep" של רדיוהד עקב השימוש במהלך ההרמוני I-III-IV-iv. המהלך I-III-IV-iv מופיע בבתים של "Vampire" ו-"Creep", כמו גם בפזמון של "Creep". רדיוהד התמודדו עם תביעות על זכויות יוצרים על "Creep" בשל הדמיון שלו לשיר "The Air That I Breathe" של ההוליס, מה שהוביל למתן קרדיט על כתיבת השיר לאלברט האמונד ומייק האזלווד. לנה דל ריי הייתה גם מעורבת בתביעת זכויות יוצרים עם רדיוהד על השיר שלה "Get Free", שגם השתמש ברצף I-III-IV-iv. דל ריי הצהירה כי רדיוהד מאמינים שהפרה את זכויות היוצרים שלהם ורוצה 100% מהרווחים, מה שהוביל לדיונים ופשרה בין הצדדים. ב"Vampire" של רודריגו, נעשה שימוש ברצף I-III-IV-iv בבתי השיר, אבל הקטעים שלפני הפזמון והפזמון חורגים מרצף זו.
ביקורות
בביקורת שהתפרסמה באתר "הגרדיאן", שיבחו את "Vampire" כקאמבק מבריק ונושך וכהצהרה משמעותית של רודריגו העוסקת באתגרים העומדים בפני נשים צעירות. השיר מציג את ההתפתחות של רודריגו כזמרת ואת יכולתה להפוך את החוויות האישיות שלה למוזיקה עוצמתית. הוא מבקר את ההתמקדות של התקשורת בחייה האישיים במקום להעריך את כישורי כתיבת השירים שלה. השיר מתמודד עם נושאים של מערכות יחסים רעילות וניצול, והופך את הסטריאוטיפ הסקסיסטי של "גולד דיגרית". הביקורת מקבילה בין רודריגו לאמנים כמו פיונה אפל, טיילור סוויפט ובילי אייליש, מה שמדגיש את החוזק של כתיבת השירים שלה ואת התהודה שהיא טומנת בחובה עבור מעריצים צעירים.