cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרוע שבפנים 3
הכנסות
נכון למאי 2020, הסרט נחשב לסרט המתוקצב ביותר שיצא במסגרת סדרת הרוע שבפנים.
MathType
MathType היא תוכנה להקלדת נוסחאות מתמטיות שפיתחה Design Science. התוכנה מאפשרת עריכת משוואות באמצעות ממשק גרפי WYSIWYG והעתקת סמלים וסימנים מתמטיים מתפריטים (או באמצעות קיצורי מקלדת), וכן מאפשרת הכנסת משוואות באמצעות קוד לטך.
הפצה
התוכנה משולבת בתוכנות רבות (לפי החברה - למעלה מ-350 תוכנות), בהן חלונות, מיקרוסופט אופיס, מקינטוש, אופן אופיס ועוד. גרסה חלשה יותר של MathType בשם Equation Editor 3.0 נמכרה למיקרוסופט ושולבה במוצרי החברה מאז 1991. בשנת 2018 הסירה מיקרוסופט את התוכנה Equation Editor ממוצריה בשל פרצת אבטחה.
התוכנה מוצעת להתנסות בחינם למשך 30 יום. במהלך פרק זמן זה כל אפשרויות התוכנה עובדות וזמינות למשתמש. כעבור 30 יום, אם המשתמש אינו רוכש את התוכנה, רוב אפשרויות התוכנה נסגרות, ורק חלק קטן מהן נותר זמין למשתמש. מצב זה נקרא MathType Lite ובו התוכנה מתפקדת למעשה כ-Equation Editor משודרג במקצת וכן כוללת את הגופנים והסימנים המיוחדים של MathType המאפשרת קריאת מסמכים מורכבים שנכתבו עם התוכנה. מצב MathType Lite הוא חינמי ולא דורש תשלום או הרשמה.
גרסה 6.6
גרסה 6.6 תומכת בחלונות 7, חלונות ויסטה, חלונות XP, חלונות 2000 ומקינטוש. ממשק עורך הנוסחאות (המהווה שדרוג לממשק של Equation Editor הבסיסי של מיקרוסופט) שודרג וכולל הרבה יותר סימנים וסמלים מתמטיים, אפשרות לקיצורי מקלדת (חלקם מוגדרים כברירת מחדל, כגון CTRL+G כדי לכתוב אותיות ביוונית) וקיצורי מקלדת בהגדרה אישית וכן אפשרות ליצירת תבניות לשימוש חוזר ועריכה מתקדמת. בגרסה 6.6 היא תומכת בייבוא וייצוא נוסחאות בקוד לטך, הקלדת נוסחאות בתור קוד לטך, עבודה עם MathML ואף בכתיבת נוסחאות באמצעות ציור גרפי (האחרון, רק בחלונות 7). התוכנה גם תומכת בעבודה עם אתרי אינטרנט בהם Gmail, Google Docs, וולפרם אלפא וויקיפדיה.
הגרסה הנוכחית היא 6.8 שתומכת גם ב-Microsoft Office 2010.
אופן העבודה
השימוש ב-MathType נעשה באמצעות ממשק משתמש גרפי הכולל תפריטים; סרגל כלים גרפי ובו אותיות, סמלים וסימנים מתמטיים וכן תבניות עיצוב הכוללות אינדקס תחתון, אינדקס עליון, שברים, מטריצות (מערכי שורות וטורים), שורש, סכומים, אינטגרלים ועוד; וחלון בו מוקלדת הנוסחה (חלון העריכה). הקלדת הנוסחה נעשית באופן גרפי כאשר המשתמש בוחר תבניות וסימנים מסרגל הכלים, ולחיצה עליהם מדביקה אותם בחלון העריכה. באמצעות העכבר המשתמש מציין לתוכנה איפה להציב כל סימן או תבנית. תבניות, אותיות וסימנים נפוצים אפשר להכניס לחלון העריכה באמצעות קיצורי מקלדת (כגון CTRL+G לאותיות ביוונית - למשל: CTRL+G+a מציב אלפא קטנה: \ \alpha), כמו כן אפשר להגדיר קיצורי מקלדת מותאמים אישית. לחיצה על Enter מורידה שורה. לחיצה על מקש רווח מוציאה ממקום בתבנית (למשל מאינדקס תחתון) אך לא יוצרת רווח נראה בנוסחה, אך לחיצה על CTRL+רווח יוצרת רווחים קטנים הנראים גם בתצוגת הנוסחה. בגרסאות האחרונות אפשר להקליד משוואה גם באמצעות קוד לטך כאשר לחיצה על Enter ממירה את הקוד לתצוגה גרפית של הנוסחה.
חסרונות
התקנת MathType כוללת התקנת גופנים קנייניים של החברה המפיצה אותה, שמשמשים ברירת מחדל עבור כמה סימנים נפוצים, כגון סמלי קבוצות המספרים השלמים, הרציונליים, הממשיים והמרוכבים, וכמה סימני אי-שוויון. כאשר מסמך הנכתב באמצעות MathType וכולל תווים מתוך גופנים אלה מוצג או מודפס במחשב בו לא מותקנת MathType או אותם גופנים, הצגת הנוסחאות משובשת. הפתרון היחיד המוצע לבעיה זאת הוא הטמעה ידנית של התווים החסרים במסמך המכיל את הנוסחאות אך הרוב המוחלט של משתמשי MathType אינו מיישם את ההמלצה הזאת, ואינם מודעים לכך שקוראי המסמך צופים במסמך משובש.
אריה יאס
אריה יאס (נולד ב-10 באוגוסט 1946) הוא במאי תיאטרון וטלוויזיה, איש תקשורת, שחקן, עיתונאי, מפיק, יזם, מנחה, עורך ומחזאי ישראלי.
ביוגרפיה
את שירותו הצבאי עשה בלהקת פיקוד מרכז. עם סיום השירות הצבאי נסע ללמוד בבלגיה, באוניברסיטת בריסל, במגמת תקשורת, תיאטרון ועיתונות. סיים את לימודיו שם בהצטיינות יתרה.
לאחר סיום הלימודים נשאר באירופה ובמשך כשני עשורים כתב וביים הצגות תיאטרון ברחבי אירופה, במקומות כמו פריז, בריסל, שווייץ, רומא וקרוטונה באיטליה. כמו כן גם, בארצות הברית בבוסטון ועוד.
לאחר מכן הסב את עיסוקו לבמאי ומפיק טלוויזיוני. הפיק, ביים, יזם, הנחה וערך תוכניות תרבות, דרמה, וסרטי תעודה אשר עוסקים באופן מגוון בתרבות בישראל ובעולם. מספר שיא של הפקות שלא היה כמותו – למעלה מאלפיים סרטי טלוויזיה. לאחר שנים של עבודה בתפקידים ממלכתיים כמנהל מחלקת הדרמה בערוץ הראשון, ומנהל קול המוסיקה חזר לאהבתו הראשונה – התיאטרון – כבמאי.
קריירה
אריה יאס נחשב לעורך, במאי, יזם, מפיק, מנחה ובמאי פורץ דרך. במשך כמה עשורים שימש בתפקיד מנהל מחלקת הדרמה בטלוויזיה הישראלית. אחראי תוכניות תרבות בערוץ 33 ובין השנים 2012 ל-2014 שימש כמנהל "קול המוסיקה". יאס פעל במקומות שונים בעולם ובשפות שונות, ובכל אלה - בתיאטרון, טלוויזיה, מוזיקה, והאמנות הישראלית - הביא לידי ביטוי את תפיסת עולמו הרואה בשילוב האמנויות דרך לחבר בין בני אדם. בשנת 2014 זכה בתואר "אחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר על התרבות הישראלית" על ידי עיתון הארץ.
יאס היה הראשון אשר העלה מחזות של יהושוע סובול ומחזאים אחרים באירופה ובארצות הברית. היה הראשון לחשוף ולהביא שידורי טלוויזיה חיים מפסטיבל עכו ומאירועי המוזיקה בקשת איילון ובאירועי פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון אשר מתקיימים בקיבוץ כפר בלום. הסרטים אותם יצר יאס ותוכניותיו בטלוויזיה הישראלית נחשבים לסרטים המקוריים והאיכותיים ביותר בשדה התרבות והאמנות בארץ.
בשנת 1994 שימש יאס כמנהל להקת המחול 'קול ודממה' של הכוריאוגרף, חתן פרס ישראל, משה אפרתי. משנת 1995 שימש כיו"ר הוועד המנהל של הלהקה.
יאס שם דגש על היצירה המוזיקלית המקורית ועל אירועי המוזיקה בארץ, וחשף אותם במסגרת תוכניות הטלוויזיה אשר הפיק, הנחה וערך; 'קראתי לך' ו'קפה תיאטרון'. הפיק את תוכנית הרדיוויזיה הראשונה בישראל ובעולם: 'ממעמקים - דה פרפונדיס', ובכך אף גרם לאיגוד השידור האירופי EBU להקים את האתר המיוחד ,EURORADIO2SEE - 'הרדיו הוויזואלי' - RADIO2SEE. בתוכניות בערוץ זה, עולים מופעי רדיו ייחודיים וחד פעמיים 'בבכורה עולמית של תרבות ומוזיקה 'בשידור חי למיליוני מאזינים מכל העולם (סין, אוסטרליה, ברזיל, קנדה, צ'כיה, גרמניה, פורטוגל, טורקיה ועוד). בתוכנית הרדיו 'ממעמקים. דה פרופונדיס'. יזמו יחד' אריה יאס ומשה פרלמן 'שיתוף פעולה רב תחומי, קולי וויזואלי. בשילוב זה 'קול ישראל' חבר לראשונה בתולדותיו לערוץ הראשון לשם שידור תוכנית רדיו. התוכנית שודרה בזמן אמת ובאותו זמן אמן - צייר נכח באולפן, וצייר את המופע. הציור התהווה בעת השמעת הצלילים והקולות. האירוע הרב תחומי הוקלט, צולם ושודר בטלוויזיה. תוכניות אלה משודרות בשידור חוזר בכל שבת בערוץ הראשון. מבין התוכניות שהושמעו לראשונה ב'ממעמקים' ואשר שודרו בו זמנית בכל העולם ניתן למנות את 'על מוזיקה ורוחניות' עם יניב ד'אור, לורן שחאדה, אלינוער מואב, אנסבל ראלי מרגלית ואנסמבל דיוואן; 'על גדות הים התיכון' עם מנואל אראוז'ו מפורטוגל, אשוט אגסריאן ואשחן גספריאן; 'לא אמות - כי אחיה' עם קרן הדר, יניב ד'אור ואנסמבל הקאמרטה הישראלית; 'דהארמה' מאת ובניצוחו של גיל שוחט, בהשתתפות מירה עוואד, ברכה קול ועדי עטרי; ו'הסימפוניה היהודית' עם ליונל סטולרו והתזמורת הקיבוצית נתניה. התוכנית העלתה את תחנת הרדיו למעמד בינלאומי שלא היה כמותו לאף מוסד תרבותי בארץ, כאשר גם זכה בפרס השני ב 'ורד הזהב'", "La ROSE D'OR" של איגוד השידור האירופי והאירוויזיון. במהלך תפקידו כמנהל 'קול המוסיקה' ב'קול ישראל' העלה יאס את אחוזי ההאזנה ביותר מ 40%.
יאס כתב מחזות, הפיק, ביים, אירח, הנחה וערך בטלוויזיה, ברדיו, ובתיאטרון. יצירותיו ועבודתו בלטו בתחומים השונים והפכו לחלק מנכסי התרבות.
לזכר 70 שנה לרגע הניצחון, ביים יאס אירוע אחר ושונה המאזכר ומתייחס ליום השואה. הדגש באירוע הזה היה על הזיכרון ושמחת הניצחון. היה זה מופע הצדעה והוקרה לניצולי השואה ביוזמת מרכז הארגונים של ניצולי השואה ובראשותה של קולט אביטל. רבים וחשובים נטלו חלק באירוע זה ובין המופיעים : ליא קניג, תיאטרון באר שבע, דוד ד'אור, דורית ראובני, אלינוער מואב, להקת חיל האוויר, טל בלנקנשטיין, דורי אנגל, רחלי גאלי, עידן טולדאנו, עדי ארד. האירוע התקיים באוניברסיטת ת"א.
בשנים האחרונות חבר יאס לקבוצת יוצרים אמנים פלסטיים ויזם יחד עמם קבוצת מיצג שנקראת 'או-ווהא'. האמנים: נורית צדרבוים, משה פרלמן, גלעד ממן ואריה יאס, יוצרים מיצגים רב תחומיים ורב ממדיים. קבוצת 'או-ואהה' מבקשת להצביע על ה'אין תרבות' באמצעות ה'יש תרבות'. במיצג משלבים מופע אודיו ויזואלי רב-ממדי, הופעה חיה, ציור, טקסטים, צילום וקטעי מוזיקה חיים. לקבוצת 'או-ווהא' מצטרפים מדי פעם אמנים אורחים ופועלים בשיתוף פעולה כמו נורית צדרבוים ודן כנר, זמרים, מיקי מירו ומשה פרלמן. המיצג הופיע עד כה, בפסטיבל השירה במסגרת אירועי פתיחה של פסטיבל החג של החגים בבית הגפן, ובאירועי הפתיחה של בית האמנים ע"ש שאגאל המתחדש, בחיפה על רקע התערוכה '60X60 מחווה לשאגאל', ומיועד להופיע במסגרת פסטיבל עכו לתיאטרון אחר במוזיאון עוקשי בעיר העתיקה בעכו.
בשנת 2012 מונה למנהל ערוץ קול המוסיקה. עשרות מבכירי המוסדות המוזיקליים בישראל, ראשי תזמורות ואקדמיות וחתני פרס ישראל, דרשו לבטל את מינוי, הואיל ואינו עומד בתנאי הראשון והמכריע לכישורים הנדרשים ממנהל קול המוסיקה: "ידע והבנה מעמיקה בתחום המוזיקה בכלל ובמוזיקה הקלאסית בפרט". באוקטובר 2013, במועד הגעתו לפרישה הודח, בהחלטת הוועד המנהל של רשות השידור, ולאחר פשרה נשאר בתפקיד עד עד אפריל 2014.
פילמוגרפיה
רשימה חלקית של סדרות וסרטי דרמות בטלוויזיה, אשר עלו במחלקת הדרמה בערוץ הראשון בניהולו של יאס שהיה היוזם, המפיק והאחראי להעלאתם, בשנים 1990 - 1994
מוזמביק במשחקים הפאראלימפיים
מוזמביק השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של שני ספורטאים, גבר ואישה. במשחקי החורף לא נטלה מוזמביק חלק מעולם.
היסטוריה
הספורטאים אותם שלחה מוזמביק למשחקים, התחרו שניהם במרוץ ל-200 מטר והמרוץ ל-400 מטר, והאתלטית, מאריה אליזה מוצ'אבו, התחרתה גם במרוץ ל-100 מטר.
במדליה הראשונה בתולדותיה, זכתה מוזמביק במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) כשהאצנית אדמילסה גוברנו זכתה במדליית הארד בריצת 400 מטר (קטגוריה T12) עם תוצאה של 53.89 שניות, אחרי אוקסנה בוטורצ'וק האוקראינית (53.14 שניות) ואומרה דוראנד הקובנית שקבעה שיא עולם חדש בקטגוריה (51.77 שניות).
קטרינה בלוביטש
קטרינה "קאטי" בלווויטש (בגרמנית: Katharina "Kati" Bellowitsch; נולדה ב-13 ביוני 1974) היא מגישת רדיו ומנחת טלוויזיה אוסטרית.
ביוגרפיה
בלווויטש נולדה בגראץ והוכשרה כמורה לבית ספר יסודי.
ב-1996 החלה לשמש כמגישה בתחנת רדיו בשטיריה וב-2000 החלה לעבוד ב-ORF, ארגון השידור הלאומי של אוסטריה, שם הגישה גם ברדיו וגם בטלוויזיה.
בטלוויזיה עבדה בעיקר בתחום הילדים, היא הגישה בין היתר את התוכנית "Forscherexpress" (חוקרים אקספרס) בה ילדים נחשפים לתחום המדע ואת תוכנית חידון הילדים "Drachenschatz" (אוצר הדרקון), את שתי תוכניות אלה הגישה לצד סופר הילדים תומאס ברזינה.
ב-2010 הנחתה את נשף האופרה של וינה, אירוע שנתי מסורתי הנערך בבית האופרה של וינה.
מ-2010 ועד 2011 הנחתה את תחרות השירה לילדים "Kiddy Contest".
ב-2011 כשאוסטריה חזרה להשתתף בתחרות האירוויזיון היא החלה לשמש כמציגת הניקוד האוסטרי.
סוד המזלות
סוד המזלות הוא פזמון, שכתב והלחין אביהו מדינה יחד עם משה בן-משה, וידוע בביצוע של זוהר ארגוב.
רקע
השיר נכתב על ידי אביהו מדינה, שהלחין אותו יחד עם משה בן-משה. השיר בוצע לראשונה בשנת 1978 בידי ראובן ארז בפסטיבל הזמר המזרחי תשל"ט. לאחר מכן ביצעו את השיר גם להקת צלילי העוד והלהקה המתחרה צלילי הכרם. זוהר ארגוב התרשם מהשיר גם הוא, וב-1980 כלל אותו באלבומו אלינור. יהודה קיסר שעיבד אותו, בחר לבצע את הפתיחה, על פי העיבוד של השיר הקנדי American Woman. השיר בביצועו של ארגוב התפרסם מאוד, וזכה לגרסאות כיסוי רבות, בין היתר של ג'קי מקייטן, אייל גולן ועוזיה צדוק.
ב-2017 ביצע חנן בן ארי קאבר לשיר אשר שימש כשיר הנושא של הסרט "מכתוב". חנן בן ארי גם הוציא את השיר כסינגל מלווה בקליפ בו הוא נראה מטיל ברחובות ירושלים לצד גיבורי הסרט.
השיר עוסק בשאיפותיו של האדם למצוא מנוחה, שלום ואהבה. הדובר בשיר מייעץ לאדם לא לנסות לחזות את העתיד ולא ללמוד את "סוד המזלות", אלא פשוט להניח לדברים לקרות ולקוות שתקוותיו תתגשמנה.
Like a Prayer (וידאו קליפ)
את הווידאו קליפ לשיר "Like a Prayer" שיצא לאור על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה ביימה במאית הווידאו קליפים האמריקאית מרי למברט. הקליפ שלו צולם באולפני ראלי בהוליווד ובגבעות סן פדרו שביימה בעבר את "Borderline", "Like a Virgin" (1984), "Material Girl" (1985) ו-"La Isla Bonita" (1987). מדונה רצתה שזה יהיה יותר פרובוקטיבי מכל מה שעשתה קודם לכן; לשם כך, היא התייחסה לגזענות והעמידה פנים שהקליפ עוסק בזוג בין-גזעי שנרצח על ידי הקו קלוקס קלאן, אף על פי ששינתה את דעתה והחליטה לכלול נושא פרובוקטיבי נוסף, אך כזה שעומד בקנה אחד עם הקונוטציות הדתיות של השיר. לאחר שהאזינה לשיר מספר פעמים, החליטה מדונה על נושאו הסופי ולמברט עזרה לה לממש אותו.
הקליפ מתחיל כשמדונה הופכת עדה לשוד ולרצח של אישה צעירה בידי אנשים לבנים (מפאת "עליונות לבנה"), כשהיא מפוחדת מכדי להגיב. גבר שחור, שראה את האירוע גם כן, רץ לעזור לה, אך הרוצחים בורחים בדיוק כשהמשטרה מגיעה; הם חושדים בטעות שהוא הרוצח ועוצרים אותו. לפני שהם נמלטים, הרוצחים האמיתיים מעיפים מבט מאיים לעבר מדונה, שבורחת מזירת הפשע ונמלטת לכנסייה, שם היא נתקלת בפסל דמוי אדם קדוש. עם תחילת הבית הראשון היא מתפללת מולו, שנראה כאילו הוא בוכה, ולאחר מכן נשכבת על ספסל וחולמת חלום שבו היא נופלת לריק. לאורכו של הקליפ, ניתן לראות צלבים בוערים ; דבר שהוביל להד תקשורתי בכל רחבי העולם והפך את הקליפ לאחד מהקליפים השנויים במחלוקת בכל הזמנים.
במהלך טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 1989, זכה הקליפ של "Like a Prayer" בפרס בקטגוריית, "בחירת הצופים". במרוצת השנים, הוכתר הקליפ לאחד מהקליפים החשובים ביותר בכל הזמנים ברשימות שפורסמו במגזינים וכתבי עת שונים כדוגמת אנטרטיינמנט ויקלי, בילבורד, NME, ו-Parade, באתרים שונים נכתב שהוא "הקליפ השנוי במחלוקת ביותר שיצא בכל הזמנים". בשנת 2015, נכלל ברשימת "20 הקליפים השנויים ביותר במחלוקת אי פעם" של NME ודורג במקום הראשון.
רקע ופיתוח
הקליפ של "Like a Prayer" צולם באולפני ראלי בהוליווד ובגבעות סן פדרו; שכונה בתוך העיר לוס אנג'לס, קליפורניה. בבימויה של במאית הווידאו קליפים האמריקאית מרי למברט. שאר הצוות כלל את סטיבן פוסטר כצלם, ג'ון טרוורס כעורך, מרלין סטיוארט  כמעצבת התלבושות, שרון אורק  כמפיקה, פרדי דה מאן כמנהל ההפקה וליאם פיליפס כעוזר בהפקה. למברט ביימה בעבר עבור מדונה את "Borderline", "Like a Virgin" (1984), "Material Girl" (1985) ו-"La Isla Bonita" (1987). מדונה רצתה שזה יהיה יותר פרובוקטיבי מכל מה שעשתה קודם לכן; לשם כך, היא התייחסה לגזענות והעמידה פנים שהקליפ עוסק בזוג בין-גזעי שנרצח על ידי הקו קלוקס קלאן, אף על פי ששינתה את דעתה והחליטה לכלול נושא פרובוקטיבי נוסף, אך כזה שעוה בקנה אחד עם הקונוטציות הדתיות של השיר. לאחר שהאזינה לשיר מספר פעמים, החליטה מדונה על נושאו הסופי ולמברט עזרה לה לממש אותו. למברט, לעומת זאת, הגתה רעיון אחר, שכן היא חשה שהנושא של הקליפ צריך לעסק באקסטזה, בדת ובמיניות בפרט. לאחר שדנו על נושא הקליפ, החליטו לפעול לפיה. היא הצהירה מאוחר יותר ש"בתת-מודע, הרבה אנשים הבינו את זה וידעו שמדובר בנושא שמעורר זעם רב". בקליפ הוצגה גם עלילת משנה שבה מדונה עדה לרצח; סיטואציה שלימים הופכת למניע של מיניות ואקסטזה דתית. היא הגיעה למסקנה שאף על פי שהיה בו קצת עצב, הסוף היה יותר "אופטימי". בסצנה האחרונה מוצגים כולם לפי הסדר בדומה לסיום של מחזה בתיאטרון.
השחקן לאון רובינסון גילם את "הקדוש" בהשראת מרטין דה פורס; המכונה גם "הקדוש של המטאטא". דה פורס היה נזיר דומיניקני שידוע בזכות חיי הפרישות שחי, ומספר ניסים המיוחסים לו. מרטין דה פורס נולד בלימה כילד מחוץ לנישואין לאב שהיה אציל ספרדי ואם שחורה שהייתה שפחה משוחררת, ומוצאה מפנמה. בשל העוני ששרר במשפחתו, נשלח בגיל 15 לעבוד כנער משרת במנזר דומיניקני.
תלבושות וצילומים
הצילומים של הקליפ נמשכו ארבעה ימים, עם יום אחד נוסף שהוקצה לצילום מחדש של כמה סצנות. במקור, למברט לקחה יציקות של פניו, ידיו ורגליו של רובינסון כדי ליצור את הפסל הקדוש שישמש כתפאורה, מכיוון שהשחקן גילם רק את הסצנות בהן קם הפסל לתחייה, לכאורה. עם זאת, במהלך הפוסט-פרודקשן גילתה למברט שהפסל לא דומה לשחקן, אז היא ביקשה ממנו להצטלם מחדש, במטרה לתקן את אותן הסצנות. לבסוף, הוא נאלץ להיות הפסל וזאת, בנוסף לכך שאיפרו אותו בצורה מקצועית. זמן קצר לאחר מכן, הוא התראיין והצהיר: "קודם כל, לא הבנתי כמה קשה לעמוד זקוף בלי לזוז. שנית, כשחקן יש לך אנרגיה עצבנית, ומה שהתבקש ממני היה האנטיתזה המוחלטת לכך".
פרסומת לפפסי
בינואר 1989, התאריך שבו הקליפ טרם צולם במלואו, הודיעה חברת המשקאות פפסיקו כי חתמה על חוזה בגובה חמישה מיליון דולרים עם מדונה, במסגרתו תצולם פרסומת שתשודר בטלוויזיה בחסותה. את הפרסומת תכננו לשדר לעיתים במסגרת סיבוב ההופעות, "Like a Prayer World Tour", שהיה צריך להתקיים בסמוך ליציאתו של האלבום, Like a Prayer. מדונה רצתה לנצל את הפרסומת כדי לפרסם את "Like a Prayer" ברחבי העולם לפני תאריך היציאה הרשמי שלו (הפעם הראשונה שדבר כזה נעשה בתעשיית המוזיקה), ופפסיקו הייתה צריכה להרוויח מכך פרסום עולמי גם כן, בשל פופולריותה של הזמרת. אלן פוטאש, ראש מחלקת הפרסום של החברה, הצהיר כי "הבכורה חסרת התקדים של הסינגל המיוחל הזה תגרום לכך שפפסיקו תדורג במקום הראשון בתודעת הצרכנים". מדונה, שתיארה את הפרסומת כ"מאוד מתוקה ומאוד סנטימנטלית", העירה שבהתחלה, חשה חששות לגבי הפרויקט, אך לאחר מספר פגישות היו לה תומכים רבים והיא תיארה את הסיטואציה כ"נוגעת ללב". על אף שבהתחלה היא סירבה לרקוד ולשיר, היא שינתה את דעתה לאחר שפגשה את הכוריאוגרף וינס פטרסון, אך סירבה לומר את המילה "פפסי".
בפרסומת בת שתי דקות, בבימויו של ג'ו פיטק ושמה "Make a Wish", מדונה חוזרת אחורה בזמן לזיכרונות ילדותה. ניתן לראותה כשהיא יושבת על ספה לובשת גוזייה ומכנסיים שחורים ובשערה הכהה ישנו פס בלונדיני. היא אוחזת בידה פחית פפסי וצופה בהקרנה בשחור-לבן של יום הולדתה השמיני. בשלב מסוים, דברים משתנים ופתאום הילדה בהקרנה (בגילומה של השחקנית היידי מרשל), תופסת את מקומה של מדונה, שמצטרפת להקרנה. הילדה משוטטת ללא מטרה בחדרה של הזמרת, בזמן שהאחרונה רוקדת עם חברי ילדותה לפי הקצב של השיר ברחוב ובתוך בר. לאחר מכן, היא רוקדת בתוך כנסייה מוקפת במקהלה, בעת שהילדה מוצאת את הבובה הישנה שלה; למדונה מצטרפים האנשים הנוכחים בכנסייה, וכולם רוקדים ושרים יחדיו. לפתע, נפסקת המוזיקה בפתאומיות והדמויות חוזרות למקומן המקורי. ברגע כיבוי הנרות, הילדה הקטנה מביטה במצלמה ומסתכלת לכיוונה של מדונה שיושבת על הספה בביתה, ואומרת לה "קדימה, תביעי משאלה" ("go ahead make a wish"), וממשיכה לכבות את הנרות שעל עוגת יום ההולדת שלה.
טיזר באורך שלושים שניות הוצג ב-22 בפברואר במהלך קדם טקס פרסי הגראמי ה-31. לבסוף, ב-2 במרץ, הפרסומת שודרה בשלמותה בתוכנית "משפחת קוסבי" (1984–1992) של NBC; אחת מסדרות הטלוויזיה הפופולריות ביותר באותה התקופה. היא שודרה בארבעים מדינות ולפי ההערכות צפו בה כ-250 מיליון איש ברחבי העולם; טוד מקנזי, דובר החברה, אמר שהם מתכננים לשדר אותה באירופה, אסיה, אוסטרליה ואמריקה הצפונית. לטענתו של בוב גארפילד מ-Advertising Age, "מטורקיה ועד אל סלוודור וכל עיר בארצות הברית, כ-500 מיליון עיניים היו דבוקות למסך" בעת שידור הפרסומת. לדברי לסלי סבן מווילג' ווייס, אירוע זה תואר כ"אבן דרך ביכולות הגלובליות של עידן הרפרודוקציות האלקטרוניות; עידן החוגג את השאיפות הפאן-תרבותיות של משקאות קלים בשילוב כוכבי פופ". הפרסומת הופצה בשנת 2017, כאשר הועלתה לערוץ היוטיוב של היוטיובר גבריאל אזקייל.
בכורה ותקציר
"Like a Prayer" הוצג בבכורה עולמית ב-MTV ב-3 במרץ 1989, יממה לאחר שידור הפרסומת של פפסי. הוא שודר לעיתים תכופות בערוץ וזכה לפרסום חסר תקדים ברחבי העולם. עם זאת, הוא עורר סערה וקבוצות דתיות כולל הוותיקן, קראו להחרים אותו ולעצור את שידורו ופרסומו. בכתבה שפורסמה בשנת 2010 לכבוד פרק בסדרת הטלוויזיה Glee שהוקדש עבור מדונה, דובר על הצלחתו באותן השנים בהן יצא. את הקליפ תיארו כ"חילול השם", כמו גם "תועבה", בשל המסרים שהוא כלל אודות הנצרות. כתוצאה מהחרמתו ברחבי העולם, היו מדינות בהן נאסר לשידור (בדומה לפרסומת עם חברת פפסי), בעוד שהיו מדינות בהן הותר לשידור. מעבר לנושאים הדתיים בהם עוסק הקליפ, הוא גם עוסק באקסטזה ומיניות, דבר נוסף שעורר מחלוקת.
את "Like a Prayer" צילמו בצבעים חמים (כתום-צהוב), אך ישנם חלקים בהם צבעים קרים מאפיינים אותו גם כן. במרוצת השנים, נכלל בפלייליסטים ומצעדי קליפים שונים, כמו גם העובדה שדורג כקליפ השני הגדול ביותר בכל הזמנים על פי VH1 (כשמלפניו ניצב "Thriller" של מייקל ג'קסון). מאוחר יותר, נכלל באלבומי הווידאו, The Immaculate Collection (1990), ו-Celebration: The Video Collection (2009). באפריל 2019 הופץ הקליפ לרמיקס של השיר ברזולוציית 720p (עם זאת, הוא לא הועלה לערוץ היוטיוב הרשמי של מדונה).
עלילה
הקליפ מתחיל כשמדונה הופכת עדה לשוד ולרצח של אישה צעירה בידי אנשים לבנים (מפאת "עליונות לבנה"), כשהיא מפוחדת מכדי להגיב. גבר שחור, שראה את האירוע גם כן, רץ לעזור לה, אך הרוצחים בורחים בדיוק כשהמשטרה מגיעה; הם חושדים בטעות שהוא הרוצח ועוצרים אותו. לפני שהם נמלטים, הרוצחים האמיתיים מעיפים מבט מאיים לעבר מדונה, שבורחת מזירת הפשע ונמלטת לכנסייה, שם היא נתקלת בפסל דמוי אדם קדוש. עם תחילת הבית הראשון היא מתפללת מולו, שנראה כאילו הוא בוכה, ולאחר מכן נשכבת על ספסל וחולמת חלום שבו היא נופלת לריק. במהלך הנפילה, היא פוגשת באישה שמאיצה בה לעשות את "המעשה הנכון" (בנוגע לשוד והרצח שראתה). בעת המפגש עם האישה, זו אוחזת במותניה של מדונה וזורקת אותה לשמיים. לאחר מכן, מדונה מתעוררת מהחלום לכאורה, והחלק השני של הקליפ מתחיל.
הערכה ביקורתית
הקליפ של "Like a Prayer" עורר סערה בכל רחבי העולם וגרר הד תקשורתי רב-ממדים. לאחר שהוצג בבכורה עולמית ב-MTV, קבוצות דתיות ברחבי העולם, כולל הוותיקן, מחו מיד וטענו שמדובר ב"חילול השם" באמצעות דימויים נוצריים. אותן הקבוצות קראו לקיים חרם לאומי על רשתות המזון המהיר קנטאקי פרייד צ'יקן (KFC), טאקו בל ופיצה האט, חברות בנות של פפסי ופפסיקו. גם איגוד המשפחות האמריקאי (AFA), ראה את זה כפוגעני, ומנהל הארגון, הכומר דונלד וילדמון, טען שהיא "לעגה לנצרות", בניגוד לפרסומת, שהציגה את מדונה "כמודל לחיקוי נקי ובריא". האפיפיור יוחנן פאולוס השני, עודד חרם באיטליה ואסר את שידור המוזיקה והתמונות שלה שם. כמו כן, מחאות של ארגונים קתוליים שונים הובילו לכך שרשת השידור הממלכתית האיטלקית (RAI) וחברת וורנר מיוזיק גרופ (WEA) לא שידרו את הקליפ. עם זאת, ליז רוזנברג, דוברת האחים וורנר רקורדס, הכחישה את העובדות הללו והבטיחה שתחנות הרדיו באותה המדינה לא מצאו כל סיבה לא לשדר את הקליפ. מקנזי אמרה שהחברה אינה מודעת לתוכן שלו, אך היא תמשיך לשדר את הפרסומת בכל מקרה בשל "התגובה החיובית שקיבלה" והסבירה את ההבדלים בין הפרסום שלה לבין השקפותיה האמנותיות של מדונה. בדומה לכך, קרול רובינסון, דוברת MTV נטוורקס, אישרה שהערוץ ימשיך לשדר את הקליפ, שהיה לאחד המבוקשים ביותר בהיסטוריה.
עם זאת, ב-6 באפריל, פפסי נכנעה למחאות וביטלה את שידורי הפרסומת בטלוויזיה, כמו גם את החסות לסיבוב ההופעות הבא שלה; בהקשר זה הצהירה מקנזי: "כשאתה משדר פרסומת שמבלבלת אנשים, או מעצבנת אותם, הגיוני למגר את זה". מדונה שמרה על המקדמה של חמישה מיליון הדולרים שהובטחו לה במסגרת החוזה. כנגד המחאות, הצהירה מדונה: "אמנות צריכה להיות שנויה במחלוקת" והסבירה שכוונתה הייתה לספר סיפור על טוב ורע ולעזור לזולת. לאון רובינסון ביקר לרעה את המחאות, אך הודה ש"מדובר בקליפ לא טיפוסי [שידוע היה שיגרום למהומה]. לאנשים תמיד יהיה מה להגיד. ברור שאם אתה תרקוד על גבעה כשמאחוריך שלל צלבים בוערים, מישהו יגיד על כך משהו". בריאיון נוסף למגזין Smash Hits הצהירה מדונה:
על אף המחלוקת, הקליפ של "Like a Prayer" זכה לביקורות חיוביות בעיקר מטעם מבקרי המוזיקה ברחבי העולם. לדוגמה, ג'יימי פורטמן מ-Schenectady Gazette סבר שהוא עשוי להיות "פגיע להאשמות של פרובוקטיביות בוטה בשילוב מין ודת", בעוד דייוויד רוזנטל מ-Spokane Chronicle הצהיר שזה "נאה מאוד מבחינה ויזואלית". עדנה גונדרסן מ-USA Today לא הבינה את המחלוקת ואמרה "[מדונה] היא ילדה טובה בקליפ. להציל מישהו מלהיכנס לכלא. מה העניין הגדול?". סטיבן הולדן מניו יורק טיימס טען שמדובר "בדבר מעניין, מרגש ומצחיק" והודה שזה התעלה על הקליפים הקודמים שלה. בהמשך, הוסיף שהוא כולל "מערבולת של דימויים קדושים הקשורים גם לחיי היומיום". אלישיה אדג'ובי מהעיתון Metro הכריזה שהוא "מסמל בצורה מושלמת את האומץ שפופ יכול וצריך לייצג". כריס וילמן מלוס אנג'לס טיימס תיאר אותו כשיר אהבה, שאין בו ניבולי פה, ושיבח את הסטיגמטה שבו. הוא הגיע למסקנה שזהו "סיפור גאולה בסיסי למדי". פיל קלור מ-Record-Journal סבר כי "על אף שמאפיין [זה] גזעני – האישה הלבנה נותנת חיים לגבר השחור; האישה הלבנה מצילה את הגבר השחור – הקליפ בהחלט ראוי לגינוי, כיוון שיש בו מעין ניצול של סמל הרוע [הצלבים הבוערים של הקו קלוקס קלאן] וזאת, במטרה למכור עותקים". גריל מרקוס טען שהקליפ מאיים על "האמונות המובנות מאליהן של מיליוני אנשים". גרהאם קריי מ-Third Way העיר שמדונה "נהנית לצלם תמונות נוצריות ולהפוך אותן לאופנה, לעיתים קרובות בניגוד ישיר לאמונות המוסריות הנוצריות, [...] כדי לעורר את הרגשות הסוערים שיש אצל כולם". ג'יי. רנדי טרבורלי כתב ש"מדונה רקדה בקליפ בידיעה שהוא הולך לעורר מחלוקת בכל רחבי העולם".
רשימות כל הזמנים וסוף שנה
הקליפ של"Like a Prayer" נכלל במספר רשימות סוף שנה של השירים הטובים ביותר שפורסמו במרוצת השנים.
נושאים וניתוח
כמה סוציולוגים, מוזיקולוגים וחוקרים הציעו פרשנויות שונות לקליפ ולהשפעתו ההיסטורית. אלן מאטז, אחד המחברים של The Madonna Companion: Two Decades of Commentary (1999), ציין שכאשר מדונה נכנסת לכנסייה בהתחלה, השורה " מבוצעת; הוא קישור זאת לנשים ממזרח הארלם בניו יורק המכנות את הכנסייה שלהן "הבית של אמא". על כן, הוא גרס שהזמרת מתייחסת לעצמה כאל עוד אחת מנשות הארלם, אך גם כאלה שחוזרת לכנסייה שלה. יש שסברו שמאטז התייחס למזרח הארלם, כיוון שמדובר במקום עם רמת הפשע הגבוהה ביותר במנהטן. השכונה סובלת מבעיות חברתיות רבות, ובהן אחוז האבטלה הגבוה ביותר בניו יורק, הריון של נערות, איידס, שימוש גבוה בסמים, חסרי בית, ואחוז חולי אסתמה גבוה פי חמישה מהממוצע בארצות הברית; דברים המוצגים בקליפ של "Like a Prayer". ניקולס ב. דירקס, מחבר הספר Culture/power/history (1994), חקר את ההיבט האלוהי שהוצג בקליפ וטען שהנקודה החשובה ביותר בנרטיב היא כאשר מדונה חולמת שהיא נופלת מהשמיים, שכן הכוונה היא לכך שהיא "לא מעמידה את עצמה במקום של גואלת, אך מדמיינת את עצמה כאחת". חואן סנגוינו מוואניטי פייר הסביר שהזמרת ייצגה ארבע דמויות: מרים המגדלית, הבתולה, ישו – כאשר היא מציגה את הסטיגמטה על כפות הידיים שלה – ורוח הקודש; הוא הגיע למסקנה ש"בתוך חמש דקות יש לה זמן להציג מספר ניכוסים תרבותיים, ביניהם: סוגת הגוספל (מוזיקה כנסייתית שחורה), אלימות משטרתית וקו קלוקס קלאן כשהיא רוקדת מוקפת צלבים בוערים". בספרו Madonna's Drowned Worlds (2004), טען סנטיאגו פוז-הרננדז שהאישה השחורה שתופסת את מדונה בחלומה היא סמל לאלוהות, שכן היא עוזרת לה לקבל את ההחלטה הנכונה, לכאורה. הוא גם הסביר שהדמיון והקשר הפיזי בין שתי הנשים פירושו שהאלוהות הפנימית של מדונה היא שהצילה אותה. עבור האקדמאי רוברט מקווין גרנט, הסצנה שבה ידיה נחתכות בטעות הייתה ייצוג של סטיגמטה, שסימנה את תפקידה הקריטי של מדונה בנרטיב. בהמשך, הוסיף שהיה ניתן לראות זאת בבירור כאשר זו יצרה קשר עין עם הקורבן שנתפס על לא עוול בכפו.
פרייה ג'רמן-איבנס, מחברת שותפה של Madonna's Drowned Worlds, ציינה שניתן לשמוע שהאישה מבקשת עזרה בשורה "כשאתה קורא בשמי, זה כמו תפילה קטנה" ("When you call my name, It's like a little prayer"); היא הוסיפה שהוא לא מסוגל להגן עליה, ובכך מוצג כישלונו של האל בהצלתה. לדברי המחברת, המבט בין חבר הכנופיה למדונה היה מעין התגודדות של "גברים לבנים". אונס/רצח נשים, גברים לבנים מאשימים גברים שחורים; נשים נאנסות/נרצחות כיוון שהן מסתובבות ברחובות בלילה ובכל זאת, גברים שחורים נכלאים".
נושאים נוספים שציין מאטז כללו את הצלבים הבוערים, שלדעתו מדגישים ומעצימים את זירת הפשע של רציחותיהם של ג'יימס ארל צ'ייני, אנדרו גודמן ומייקל שוורנר, המוצגים בסרט דרמת הפשע האמריקאי "מיסיסיפי בוערת" (1988). כאשר מדונה רוקדת עם המקהלה על מזבח הכנסייה, מצטרף אליה ילד שחור. זו הייתה התייחסות לאדם היחיד שהפגין נגד הרציחות בקו קלוקס קלאן בסרט. עבור המחבר, זה היה סמל לכך שהמחאה שלו, כמו האידאולוגיה הועברה למדונה. קרול בנסון ציינה שהסצנות הארוטיות בין הקדוש השחור לזמרת, כמו גם צילומי הפרצופים המופתעים שלהם, הצלבים הבוערים וסימני העין המדממת, הוכיחו כי מספר פעמים בהיסטוריה, גברים שחורים נענשו על כמיהות וחשקים כלפי נשים לבנות. גרנט הדגיש כי זה המקום שבו המסר של שוויון גזעי נראה בצורה הברורה ביותר. בסקירה נוספת, פרופסור מורי דין סבר שכאשר הווילון נופל מטה והסצנה משתנה ומציגה את מדונה כשהיא מחייכת בין הצלבים הבוערים, הקליפ מקבל משמעות נוספת: היא הופכת לגיבורה ולכן הסצנה משדרת העצמה נשית.
קרדיטים
הקרדיטים והצוות מותאמים מהאתר הרשמי של IMDb.
סרבן מצפוני
סרבן מצפוני הוא יחיד הטוען לזכות לסרב לשירות צבאי על בסיס חופש המחשבה, טעמי מצפון ו/או דת. חלק מן הסרבנים המצפוניים מבססים את זכותם על פרשנות סעיף 18 באמנה בינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, טענה שהתקבלה בחלק ממדינות העולם, אף שהאמנה אינה מכירה במפורש בזכות זו. בחלק ממדינות העולם ניתנת לסרבני מצפוני האפשרות לשירות אזרחי, כתחליף לשירות צבאי. חלק מהסרבנים המצפוניים רואים בעצמם פציפיסטים, או בעלי עמדה של אי-התערבות, אי-התנגדות, ואנטי-מיליטריזם.
הגדרת סירוב מטעמי מצפון הורחבה באופן רשמי ב-8 במרץ 1995 בהחלטה 1995/83 של נציבות האומות המאוחדות לזכויות אדם אשר קבעה כי "אין למנוע מבני אדם החייבים בשרות צבאי את הזכות לסרוב מטעמי מצפון לשירות צבאי". קביעה זו אושרה פעם נוספת בשנת 1998 כאשר מסמך נציב האו"ם לזכויות אדם פרסם את המסמך: "סרבנות מצפונית לשירות צבאי, החלטה 1998/77 של נציבות האומות המאוחדות על זכויות אדם" ובו הכיר באופן רשמי ב"בני אדם הנמצאים בשרות צבאי ועשויים לגבש סרבנות מטעמים מצפוניים.".
האומות המאוחדות
הזכות להביא לידי ביטוי את מצפונו של אדם מצאה ביטוי בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם אשר אומצה על ידי העצרת הכללית של האו"ם ביום 10 בדצמבר 1948. סעיף 18 להכרזה קובע: "כל אדם זכאי לחירות המחשבה, המצפון והדת חירות זו כוללת את הזכות להמיר את דתו או את אמונתו ולתת ביטוי לדתו או לאמונתו - לבדו או בציבור, ברשות היחיד או ברשות הרבים, דרך הוראה, נוהג, פולחן ושמירת מצוות."
בשנת 1974, בעת שנשא הרצאה לכבוד קבלת פרס נובל לשלום, אמר עוזר המזכיר הכללי של האומות המאוחדות, שון מקברייד: "לזכויות המקודשות בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם ניתן להוסיף זכות אחת רלוונטית. זוהי 'הזכות לסרב להרוג.'".
בשנת 1976 נכנסה לתוקף אמנה בינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות. אמנה זו מבוססת על ההכרזה לכל באי עולם ונוסחה לראשונה בשנת 1966. מדינות אשר חתמו על האמנה מחויבות להוראותיה. סעיף 18 לאמנה פותח במילים: "לכל אדם הזכות לחופש המחשבה, המצפון והדת...". אולם האמנה בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות לא דנה במפורש בסרבנים מצפוניים על רקע התנגדותן של חלק מן המדינות החברות להכרה בזכות זו בטענה כי שרות צבאי הוא בגדר חובה מוסרית וכי סרוב לשירות עלול לסכן את שלום הציבור בעיתות מלחמה.
ב-30 ביולי 1993 פורסמה באומות המאוחדות הבהרה מפורשת של האמנה בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, בידי ועדת האו"ם לזכויות אדם, ולפיה: "האמנה אינה מתייחסת ישירות לסרבנות מצפונית, אולם הוועדה מאמינה כי ניתן להסיק קיומה של זכות כזו מסעיף 18, בכך שהחובה לעשות שימוש בכוח קטלני עלולה ליצור קונפליקט חמור עם חופש המצפון והזכות לבטא את דתו ואמונתו של הפרט.". בשנת 2006 החליטה הוועדה ברוב דעות כי קיימת זכות לסרבנות מצפונית מכוח סעיף 18 לאמנה.
בשנת 1998 שבה נציבות האומות המאוחדות לזכויות אדם על הצהרות מוקדמות יותר שפורסמו מטעם האו"ם והדגישה כי על המדינות החברות "...להימנע מלהטיל על סרבנים מצפוניים עונשי מאסר וענישה חוזרת ונשנית על שהם מסרבים לבצע שרות צבאי, ומזכירה כי אין למצוא אדם אשם או נושא בעונש על עבירה שעליה כבר הורשע, או זוכה, בדין חלוט בהתאם לחוק וההליך הפלילי בכל מדינה.". באותו מסמך מעודדת הנציבות את המדינות החברות להעניק מקלט לפליטים שנמלטו מארצם על רקע סירובם לשירות צבאי מטעמי מצפון.
מניעי דת נוצריים
הנימוקים להתנגדות לשירות צבאי הם רבים ומגוונים. רבים מן הסרבנים המצפוניים תולים את התנגדותם על בסיס דת. אלה הדבקים באוניברסליזם יוניטריאני מתנגדים למלחמה על יסוד העיקרון השישי ולפיו:. כנסיות נוצריות פציפיסטיות בהן: אגודת הידידים (הקווייקרים), מנוניטים, והאמיש, מתנגדים למלחמה על יסוד האמונה כי האמונה הנוצרית אינה מתיישבת עם פעולה לוחמנית כיוון שישוע עודד את מאמיניו לאהוב את אויביהם ולהתנגד למעשי אלימות. מאז מלחמת האזרחים האמריקאית נודעו חברי הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי בהתנגדותם להשתתפות בכוחות הלוחמים ובחרו לעבוד בבתי חולים ובתפקידי חובשים ולא בתפקידים קרביים, זאת בעידוד הכנסייה. חברי עדי יהוה ואחוות ישוע, אף שאינם פציפיסטים במובן המלא של המונח, נמנעים מללמוד את אמנות הלחימה.
לייטנינג הופקינס
סם ג'ון הופקינס (באנגלית: Sam John Hopkins; 15 במרץ 1912 - 30 בינואר 1982) שנודע יותר בשם הבמה לייטנינג הופקינס (Lightnin' Hopkins), היה זמר וגיטריסט בלוז אמריקאי, מיוסטון, טקסס. עם קריירה המשתרעת משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד לשנות ה-80 של המאה ה-20, לייטנינג הופקינס ראה את סגנון הבלוז משתנה למספר כיוונים והופך לנחלת העולם. עם הזמן, הוא עבר מנגינה בגיטרה אקוסטית אל הגיטרה החשמלית, אך (בדומה למיסיסיפי פרד מקדואל) לא שינה את סגנונו הייחודי שהתפתח עוד מהימים בהם ניגן לבדו בקרנות הרחוב, מנסה ללכוד את תשומת לב ומטבעות העוברים. הופקינס נחשב לאחד ממעצבי סגנון הטקסס בלוז והשפעתו הגדולה ניכרת באומנים רבים המעידים על עצמם שהושפעו משיריו ונגינתו, בהם, ג'ימי הנדריקס וסטיבי ריי ווהן.
ביוגרפיה
כאשר נולד סם הופקינס ב-1912, בסנטרוויל, טקסס, הוא היה מוקף בצלילי וניחוחות הבלוז. בגיל 8, הוא פיתח הבנה עמוקה יותר של המוזיקה לאחר מפגש מכונן עם זמר ונגן הבלוז הידוע בליינד למון ג'פרסון. לדבריו, בעקבות מפגש זה הרגיש שהבלוז זורם בדמו והחל ללמוד אצל בן דודו המבוגר ממנו, זמר הבלוז אלגר "טקסס" אלכסנדר. הופקינס החל ללוות מדי פעם את בליינד למון ג'פרסון במפגשים בכנסייה. במהלך שנות ה-30, התקדמותו המוזיקלית נקטעה, לאחר שנכלא בכלא המחוזי של יוסטון, בשל עבירה לא ידועה. בסוף שנות ה-30, עבר ליוסטון עם בן דודו אלכסנדר בניסיון להיכנס אל סצנת המוזיקה המקומית, אך ללא הצלחה. בתחילת שנות ה-40, חזר לסנטרוויל ועבד בחווה חקלאית.
ב-1946, הופקינס קיבל הזדמנות כאשר התגלה על ידי מגלת הכישרונות לולה אן קולום. היא שכנעה אותו לעבור ללוס אנג'לס ושידכה בינו לבין הפסנתרן וילסון סמית'. השניים הקליטו 12 קטעים, כולל אחד משיריו המפורסמים, "Katie Mae", תחת הלייבל אלאדין. אנשי חברת התקליטים העניקו לסם את הכינוי "לייטנינג" (ברק) ולווילסון "ט'אנדר" (רעם). ב-1947, חזר לייטנינג ליוסטון והחל לנגן בלייבל גולד סטאר רקורדס. במהלך שנים אלה ועד לשנות ה-50 מיעט להופיע מחוץ לטקסס אך מעריכים כי הקליט בין 800 ל-1000 שירים במהלך הקריירה שלו.
עד לאמצע שנות ה-50, רכש לעצמו עדת מעריצים, בעיקר אפרו-אמריקאים וחובבי בלוז שגילו את איכויותיו המוזיקליות.
ב-1959 לייטנינג הופקינס הוצג לקהל מעורב על ידי הפולקלוריסט, מק מקורמיק, בתחילה ביוסטון ולאחר מכן בקליפורניה. הופקינס הופיע לראשונה בקרנגי הול, באוקטובר 1960 כשהוא מופיע לצד ג'ואן באאז ופיט סיגר. בשנים הבאות זכה להכרה ולהצלחה.
במהלך שנות ה-60 ואל תוך ה-70 הוציא לייטנינג הופקינס אלבום או שניים כל שנה ויצא להופיע בעיקר במועדוני ופסטיבלי פולק שונים.
הופקינס נפטר ב-1982, בגיל 69, כתוצאה מסרטן הושט.
הנס-אדולף פון ארנסדורף
הנס-אדולף פון ארנסדורף (בגרמנית: Hans Adolf von Arenstorff; 18 באוקטובר 1895 – 5 במאי 1952), היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
פון ארנסדורף נולד ב-18 באוקטובר 1895 בניינבורג, ובשנת 1914 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-16, עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה. בשנת 1915 הוא הועלה לדרגת לויטננט, ובשנת 1917 הוא הועבר לדיוויזיה ה-17, ולאחר מכן לחטיבה ה-34. על פעולותיו בקרבות קיבל פון ארנסדורף את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
לאחר המלחמה הצטרף פון ארנסדורף לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1925 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-1 באפריל 1930 הוא הועלה לדרת ריטמייסטר. ב-1 בדצמבר 1935 הוא הועלה לדרגת מיור, וב-6 באוקטובר 1936 הוא מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הפרשים ה-13. ב-1 בינואר 1939 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, וב-26 באוגוסט אותה שנה הוא מונה למפקד גדוד הסיור ה-152.
מלחמת העולם השנייה
במהלך המערכה על צרפת לחם פון ארנסדורף עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-52, וב-14 במאי 1941 הוא מונה למפקד רגימנט הרובאים ה-79. במהלך מבצע ברברוסה לחם פון ארנסדורף עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-16, וב-1 בנובמבר 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-14 בינואר 1942 הוא מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-16, ובאותו היום קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. פון ארנסדורף לחם עם החטיבה במהלך מתקפת הקיץ הגרמנית ובמהלך קרב סטלינגרד כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-16, ובנובמבר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה הממונעת ה-60, ופיקד עליה במהלך הקרבות הקשים בסטלינגרד. ב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-3 בינואר הוא נכנע עם שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום. פון ארנסדורף נשלח למחנה השבויים בברייאנקה-קראסנופול, שם מת ב-5 במאי 1952.
יחסי מצרים–תאילנד
יחסי מצרים–תאילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין מצרים לבין ממלכת תאילנד.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1954 והשגרירויות בקהיר ובבנגקוק נפתחו באותה שנה. בשנים שחלפו היחסים בין המדינות תמיד היו טובים. בספטמבר 2016 החלו התייעצויות פוליטיות דו-צדדיות בקהיר.
לתאילנד ולמצרים יש שיתוף פעולה טוב וקשרים חזקים בתחומים רבים. לדוגמה, טיסות ישירות של חברת התעופה מצרים בין קהיר לבנגקוק מקלות על הובלת אנשים וסחורות. בשנת 2016 היקף המסחר היה כ-1.2 מיליארד דולר לשני הכיוונים.
מצרים מייצאת לתאילנד בעיקר חלפים לרכב מנועי, פירות ים כמו טונה, ביגוד, אלקטרוניקה ותרופות.
ב-1972 אירע משבר בני הערובה בשגרירות ישראל בבנגקוק שבו חטפו חברי ארגון ספטמבר השחור דיפלומטיים ישראלים. המצרים סייעו בפתרון המשבר.
תיירות
בשנת 2015 ביקרו 40,000 תיירים מצרים בתאילנד, ואלפי תיירים תאילנדים ביקרו במצרים.
יחסי דנמרק–הרשות הפלסטינית
יחסי דנמרק–הרשות הפלסטינית הם המגעים בין דנמרק והארגון לשחרור פלסטין. לדנמרק יש נציגות ברמאללה. לרשות הפלסטינית יש משלחת דיפלומטית למחצה בדרגת שגריר בקופנהגן. עם זאת, דנמרק לא הכירה בקיומה של פלסטין ובזכויות לריבונות, ולכן אסרה על יחסים ממשיים ולעיתים התנגדה לרשות הפלסטינית.
הכרה במדינת פלסטין
ב-29 בנובמבר 1947, דנמרק הצביעה בעד תוכנית החלוקה, ותמכה בחלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות. בדצמבר 2010 ביקשה הרשות הפלסטינית מדנמרק להכיר בה כמדינה בגבולות 1967. בינואר 2011, דנמרק ונורווגיה אמרו כי בקרוב יכירו במדינת פלסטין, וב-9 במרץ ביקר מחמוד עבאס בדנמרק בפעם הראשונה כדי לדון ביחסים הדו-צדדיים בין דנמרק לרשות הפלסטינית. במהלך הביקור הצהירה שרת החוץ הדנית לנה אספרסן כי דנמרק אינה שוקלת להכיר במדינת פלסטין. ב-29 במאי חשפו הסוציאל-דמוקרטים כי אם ינצחו בבחירות הפרלמנטריות הבאות הם יכירו במדינת פלסטין. באוגוסט עדיין לא היה ידוע אם דנמרק תצביע לא או כן למדינה פלסטינית עצמאית באו"ם.
ב-15 בספטמבר 2011 ניצחו הסוציאל-דמוקרטים בבחירות בדנמרק 2011 והביעו תמיכה בחברות הפלסטינית באו"ם, אך המתינו להחלטה משותפת באיחוד האירופי. ב-22 בספטמבר 2012 הפגינו מאות דנים מול הפולקטינג. השגריר הפלסטיני בדנמרק אמר: "הכרה זו תשפר את יחסי דנמרק עם הערבים ותשקף את תמיכת העם הדני בהצעה הפלסטינית לאו"ם. באוקטובר 2012 נמנעה דנמרק מההצבעה בהחלטה לרשות הפלסטינית באונסק"ו.
הברית האדומה-ירוקה הדנית (Enhedslisten) תומכת במדינה פלסטינית עצמאית, אך לאף מפלגה אחרת המיוצגת בפולקטינג אין הכרה דנית בפלסטין כקו המפלגתי שלה.
פלסטינים בדנמרק
בשנות השמונים, במהלך מלחמת האזרחים בלבנון, נמלטו 19,000 פליטים פלסטינים לדנמרק. 1000 מהם היו מלוביה.
ואריו
ואריו (ביפנית: ワリオ, באנגלית: Wario) הוא דמות בדיונית מזכיון משחקי הווידאו "מריו" של חברת נינטנדו. ואריו נוצר כמעין דופלגנגר מרושע של מריו. בניגוד למריו האמיץ והאדיב, ואריו מתואר כחמדן, רגזן, וחסר הליכות אשר מקנא בתהילה לה זכה מריו, ולעיתים רבות זומם כיצד יהפוך עשיר מספיק על מנת שהוא יוכל להיות פופולרי כמו מריו. עם זאת, התוכניות הללו כמעט תמיד נכשלות.
ואריו הופיע לראשונה במשחק הגיים בוי משנת 1992 "Super Mario Land 2: 6 Golden Coins" בתור האנטגוניסט הראשי והבוס האחרון אותו מריו צריך להביס. שמו הוא הלחם בסיסים של "מריו" ושל המילה היפנית ווארואי (悪い) שפירושה "רע". ואריו עוצב על ידי הירוג'י קיוטאקה והוא מדובב על ידי צ'ארלס מרטינט אשר מדבב דמויות רבות אחרות בסדרה, כולל את האחים מריו ולואיג'י ו-וואליג'י שותפו.
עם השנים הפך ואריו לכוכב סדרות משחקים משלו, ביניהן "Wario Land" ו-"WarioWare". בנוסף לכך דמותו של ואריו נכללה גם במשחקי ספין-אוף שונים של סדרת משחקי מריו, וכן במשחקים אחרים של חברת נינטנדו, כמו בין היתר סדרת משחקי הלחימה .Super Smash Bros, אשר מהווה סוג של קרוסאובר של דמויות שונות ממשחקי חברת נינטנדו. דמותו כיכבה גם במדיות אחרות, למשל הרומן הגרפי "Super Mario Adventures".
השותף למזימותיו של ואריו הוא ואלואיג'י, אויבו המושבע של לואיג'י. ואריו ו-ואליג'י לעיתים קרובות משתפים פעולה במשחקי מריו.
משחקים
דמותו של ואריו הופיעה לראשונה במשחק הגיים בוי משנת 1992 "Super Mario Land 2: 6 Golden Coins" בתור אנטגוניסט הראשי. מאז ואילך ואריו כיכב כפרוטגוניסט בסדרת משחקים משלו הכוללת את:
ואריו הופיעה לאורך השנים גם כדמות משנית במשחקים אחרים בזיכיון מריו כגון:
בנוסף, ואריו הוא גם דמות שניתן לשחק בה היא במשחק Super Mario 64 DS.
ואריו היה גם האנטגוניסט במשחק "Wario's Woods", והיה גם היריב של בומברמן במשחק "Wario Blast".
איסמעיל סברי יעקוב
איסמעיל סברי בן יעקוב (במלאית: Ismail Sabri Yaakob; בג'אווי: إسماعيل صبري بن يعقوب; נולד ב-18 בינואר 1960) הוא מדינאי מלזי אשר כיהן כראש ממשלת מלזיה מ- 21 באוגוסט 2021 ועד 24 בנובמבר 2022. חבר פרלמנט מטעם מחוז ברה מאז 2004, סגן נשיא הארגון הלאומי של מלזיה המאוחדת (UMNO), מפלגה מרכזית בקואליציית Barisan Nasional (BN) המיישרת קו עם תנועת Perikatan Nasional (PN). הוא שימש כסגן ראש הממשלה מיולי 2021 ועד אוגוסט 2021, במשך 40 ימים בלבד, וכמה תפקידי שר בממשלות השונות מ-2008 עד 2021. כתוצאה מהמשבר הפוליטי המלזי 2020–2021, הוא מונה רשמית והושבע למשרת ראש הממשלה ב-21 באוגוסט 2021 בעקבות התפטרות קודמו מוהידין יאסין. הוא ראש ממשלת מלזיה הראשון שנולד לאחר עצמאותה של מלזיה ב-1957 (אז פדרציית מלאיה) והראשון שהוא מנהיג האופוזיציה לשעבר.
ראשית חיים וחינוך
איסמעיל נולד בטמרלוהּ שבמדינת פהנג במלזיה וגדל כבן לאיכר. לאחר שסיים את לימודיו ב-Jaya Akademik, המשיך את לימודיו באוניברסיטת מלאיה במגמת משפטים בשנת 1980. כותרת עבודת הגמר שלו למשפטים היא "טיפול בעצירים פוליטיים במלזיה" ("Layanan terhadap tahanan politik di Malaysia").
בשנת 1985 החל את דרכו המשפטית כעורך דין. לאחר מכן מונה כחבר במועצה המחוזית טמרלוה בשנת 1987 וחבר במועצה העירונית בשנת 1996. בשנת 1995 מונה למזכיר הפוליטי של שר התרבות, האמנות והתיירות, סבארדודין צ'יק. הוא מונה גם לחבר דירקטוריון מועצת פהנג טנגרה (DARA) בשנת 1995, כמו גם למועצה לקידום התיירות המלזית באותה שנה. לפני כניסתו לפרלמנט בשנת 2004 כיהן איסמעיל סברי כיו"ר מתחם הספורט הלאומי.
קריירה פוליטית
לאחר מינויו כחבר בוועדת UMNO של סניף טמרלוה בשנת 1987, מילא מספר תפקידים כגון: ראש המידע בסניף טמרלוה בשנת 1988, ראש הנוער בסניף טמרלוה בשנת 1993 וסגן ראש UMNO של סניף טמרלוה בשנת 2001. הוא מונה כמנהל סניף ברה בשנת 2004 לאחר תהליך שינוי גבולות של מחוזות בחירה פדרליים. איסמעיל סברי נבחר לפרלמנט בבחירות הכלליות של 2004, והפך לחבר הפרלמנט הראשון במושב החדש של מחוז ברה בפהנג.
תפקידיו בממשלה
הוא נבחר מחדש בבחירות הכלליות של 2008 ומונה בקבינט השלישי של ראש הממשלה עבדאללה באדאווי לשר הנוער והספורט (2008–2009).
באפריל 2009, תחת ראש הממשלה החדש נג'יב רזאק, הוא הפך לשר המסחר המקומי, קואופרטיבים וצרכנות (2009–2013).
הוא הציג את תוכנית Menu Rakyat 1Malaysia (MR1M) בשנת 2011 שמטרתה לסייע לאנשים להשיג מזון במחירים נוחים. החל מפברואר 2012 השתתפו בתוכנית 1,314 גופים ברחבי המדינה. לאחר הבחירות הכלליות לשנת 2013, בהן שמר על מושבו בפרלמנט, מונה לשר החקלאות והתעשייה החקלאית (2013–2015). משרדו של איסמעיל הציג את יוזמת "הג'יהאד נגד המתווכים" (במלאית: "Jihad Memerangi Orang Tengah") שמטרתה לחסל את תפקיד המתווכים בענף החקלאות. התוצרת משלושת ענפי המשנה של החקלאות, דהיינו אורז, דיג וירקות ופירות, משווקים ישירות לצרכנים באמצעות פלטפורמות שונות, לרבות מרכז רכישה לאורז (פוסאט בליאן פאדי), שוק הדייגים (פסאר נלאיין), שוק האיכרים (פסאר טני) ועוד. משרד השירות הציבורי טען כי ההכנסה של חקלאים, דייגים ויצרני בעלי חיים גדלה כתוצאה מיוזמה זו, בעוד הצרכנים יכולים להשיג מוצרים טריים במחירים נמוכים יותר מאלו המוצעים בשוק הציבורי (pasar awam). הוא מונה לשר לפיתוח כפרי ואזורי (2015–2018) לאחר חילופי גברא בקבינט ביולי 2015. משרדו השיק בנובמבר 2015 יוזמה של עיור כפרי (מלאית: "Membandarkan Luar Bandar") כדי לתת מענה לצרכים ולרצונות של אנשים תוך שמירה על תהליך הפיתוח הכפרי. כדי לעודד את הדור הצעיר להמשיך לחיות ולבנות את עתידם באזורים הכפריים, הורחבו התשתיות הכפריות הבסיסיות, במיוחד באזורים שאינם עשירים כמו סבה וסראוואק, כמו גם באזורים כפריים במלזיה בחצי האי המלאי, כולל אזוריהם של קבוצת המיעוט אורנג אסלי.
איסמעיל העלה את הרעיון של קניוני מארה דיגיטל באוגוסט 2015, שהם בעצם קניונים שמוכרים מוצרי טכנולוגיית מידע, אך רק של ספקים מקומיים. היוזמה נועדה לאפשר ליותר סוחרים למכור מוצרים דיגיטליים וגאדג'טים, עם דמי שכירות נמוכים יותר ממרכזים קיימים אחרים. לסוחרים ניתן סבסוד על שכירות למשך שישה חודשים.
שר ההגנה
במרץ 2020 לאחר קריסת ממשלת PH, מונה לשר ההגנה ולעמדת שר בכיר (משרה חדשה שנוצרה באותו זמן עבור ארבעה שרים בכירים בקואליציה) בקבינט PN שהורכב על ידי ראש הממשלה הטרי, מוהידין יאסין. כהונתו כללה עריכת תדרוכים יומיים הקשורים בנושאי אבטחה במהלך מגפת הקורונה, כולל אלה הקשורים להגבלות על צו בקרת התנועה, שהוביל להטלת מגבלות וסגרים. הוא מתח ביקורת על אל-ג'זירה על סרט תיעודי על טיפול במהגרים במהלך ההתמודדות עם המגפה ודרש מהרשת להתנצל על "דיווח שווא". במהלך הבחירות במדינת סבה בשנת 2020, איסמעיל סברי אמר לעיתונות כי מצביעים שנסעו לסבה להצביע ממדינות אחרות לא יצטרכו להיכנס לבידוד עם שובם.
סגן ראש ממשלת מלזיה
ביולי 2021 מונה לסגן ראש ממשלת מלזיה על ידי ראש הממשלה מוהידין יאסין תוך שמירה על תפקידו כשר ההגנה. הוא הוחלף על ידי הישאמודין חוסיין במשרת השר הבכיר. השינוי נערך על ידי התקשורת כטקטיקה של מוהידין להקל על המתחים בתוך קואליציית PN תוך קידום נציגים ממפלגת UMNO לעמדות כוח, שכן חלק מהחברים במפלגה החלו לערער על הנהגת מוהידין. איסמעיל עמד בראש סיעת UMNO שהמשיכה לתמוך בראש הממשלה מוהידין יאסין ביולי 2021, אף על פי שחלק ניכר מחברי המפלגה הסירו את תמיכתם בו בשל הטיפול הכושל לטענתם במגפת הקורונה. הדבר הביא לפיצול במפלגה ולחוסר ודאות אם מוהידין יוכל להמשיך לקבל תמיכה מהם. לאחר התפטרותו של מוהידין מראשות הממשלה ב-16 באוגוסט 2021 עם אובדן תמיכת הרוב בממשלה על רקע המשבר הפוליטי המתמשך במדינה, התפזר הקבינט שלו. ביומו ה-40 בתפקיד, איסמעיל היה אז לסגן ראש ממשלת מלזיה המכהן הכי פחות זמן בהיסטוריה של מלזיה.
ראש ממשלת מלזיה
איסמעיל סברי מונה לראש ממשלת מלזיה התשיעי על ידי היאנג די-פרטואן אגונג עבדאללה מפהנג לאחר שהסתפק בכך שהוא קיבל את אמון הרוב בפרלמנט, כאשר בסך הכל 114 מתוך 220 חברי הפרלמנט מינו אותו בהתאם לסעיף 40 (2) (א) וסעיף 43 (2) (א) לחוקה הפדרלית של מלזיה. הוא הושבע רשמית למשרת ראש הממשלה בארמון איסטנה נגרה ב-21 באוגוסט 2021. עתירה מקוונת נגד מינויו צברה יותר מ-350,000 חתימות החל מ-21 באוגוסט 2021. הוא הגיש את רשימת הקבינט שלו לאישור היאנג די-פרטואן אגונג והודיע על הרכב הקבינט ב-25 באוגוסט 2021.
חיים אישיים
הוא התחתן עם מוהייני זאינל עבידין בשנת 1986. הוא אב לבת אחת ולשלושה בנים. בנו גדאפי איסמעיל סברי (או בשמו העממי דאפי) השתתף בעבר בעונה 5 של תוכנית הריאליטי המקומית Akademi Fantasia. בתו היחידה, נינה סברינה נשואה למעצב האופנה המקומי ג'וביאן מנדגיה. איסמעיל ידוע באהדתו למועדון הכדורגל צ'לסי.
וורן קול
וורן דייוויד בלוז'ו ג'וניור (באנגלית: Warren David Blosjo Jr. נולד ב-23 בספטמבר 1977) הידוע באופן מקצועי בשם וורן קול, הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ביוגרפיה
וורן קול נולד בסן אנטוניו, טקסס ובילה חלק ניכר מראשית חייו באזור וושינגטון הבירה. הוא למד משחק באוניברסיטת בוסטון במסצ'וסטס, שם החל את הקריירה שלו בהצגות תיאטרון מקומיות.
קריירה
קול עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי "בובי לונג" לצד ג'ון טרבולטה, סקרלט ג'והנסון, וגבריאל מאכט. בשנת 2012 שיחק לצד רבקה דה מורניי וג'יימי קינג במותחן העצמאי "יום האם הארור". באותה שנה הופיע בשובר הקופות "הנוקמים". הוא שיחק בתפקידים חוזרים ותפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה רבות בהן, "Rizzoli &; Isles" והמעקב.
לפני תפקידו בסדרת הטלוויזיה קצרת הימים "Common Law", הוא שיחק בתפקידים חוזרים בסדרות פוקס "קוד שיקגו", 24, ו-"מנטל". הוא שיחק בתפקיד משנה במיני-סדרת של ערוץ TNT, "Into the West", בהפקת סטיבן ספילברג ודרימוורקס.
בשנת 2016, קול החל לשחק בתפקיד משנה בתור הסוכן המיוחד של ה-FBI רוברט סטאל בסדרת הטלוויזיה "גוונים של כחול" לצד ג'ניפר לופז וריי ליוטה. קול גילם את רייף אדלר, האנטגוניסט הראשי של משחק הווידאו משנת 2016 "Uncharted 4: A Thief's End".
בשנת 2021 החל לשחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הצהובות. באותה שנה שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה למה נשים רוצחות.
פסטיבל אייל הזהב
פסטיבל אייל הזהב (ברומנית: Cerbul de Aur) הוא פסטיבל מוזיקה פופולרית ברומניה, הנערך מדי שנה בכיכר העירייה הישנה בבראשוב.
הפסטיבל נערך לראשונה ב-1968, אך ב-1971 נאסר על ידי השלטון הקומוניסטי. לאחר נפילת השלטון במהפכה הרומנית (1989) חודש הפסטיבל ואורגן מחדש מ-1992. האירוע נערך בקיץ, ומשודר בשידור ישיר לטלוויזיה הרומנית. בין השנים 2010 ל־2017 לא נערך הפסטיבל עקב בעיות תקציב.
מו שין
מוּ שִׂין (בסינית: 木心, בפין-יין: Mù xīn) הוא שם העט של סוּן פּוּ (בסינית: 孙璞; 14 בפברואר 1927 – 21 בדצמבר 2011) הוא צייר, משורר וסופר סיני. יצירתו מבטאת מסורות סיניות ומערביות גם יחד. שם העט שלו נובע מההגות הבודהיסטית ומשמעו: מחנך עם לב אמיתי.
ביוגרפיה
מו שין נולד בוו-ז'אן, עיר היסטורית במחוז ז׳ה-ג׳יאנג בסין, בן למשפחה אמידה ומכובדת בעלת זיקה לעסקים בשאנגחאי. בילדותו קיבל מו שין חינוך מסורתי, ובשנת 1946 התחיל ללמוד באקדמיה לאומנות יפה באוניברסיטת שאנגחאי, אך בהמשך הורחק מהלימודים בהוראת ראש עיריית שאנגחאי, לאחר שהנהיג כמה התארגנויות של סטודנטים באקדמיה.
בשנת 1948 סיים מו שין את לימודיו באקדמיה הלאומית לאמנות בהוואנג-ז׳ואו, שבה פגש את המנטור שלו, המשורר הסיני לין פאנג-מיין. אחרי שהוסמך בסוף שנות הארבעים של המאה העשרים, לימד מו שין אמנות בבית ספר תיכון בהוואנג-ז'ואו. בשנות החמישים והשישים, לימד שם במכון לאמנות ומלאכת יד.
במהלך המהפכה התרבותית פוטר מו שין ונכלא, אך ב-1979 זכה לחנינה ושוחרר.
בשנת 1982 הגיע מו שין לניו יורק, וחי בה במשך עשרים וחמש שנים. כשנשאל לפשר שהותו הארוכה בגלות בניו יורק, השיב מו שין: "פשוט יצאתי להליכה ארוכה, והלכתי רחוק מדי...". במהלך חלק משנותיו בניו יורק (1994-1989) לימד מו שין קבוצת אומנים פרקים בספרות העולם. את הרצאותיו אלו אסף והוציא לאור הצייר הסיני צ׳אנג דן-צ׳ינג.
בשנת 2007 חזר מו שין לעיר הולדתו וו-ז'אן, שבה מת ב-21 בדצמבר 2011. שנים אחדות אחר כך, בנובמבר 2015, נפתח בוו-ז'אן "מוזיאון מו שין", המוקדש ליצירתו.
מו שין מעולם לא התחתן. הוא נימק זאת באומרו: "הקדשתי את חיי לאמנות".