cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פריץ פרילינג
האחים וורנר
ב-1935 פרילינג יצר סרטון בשם "אין לי כובע" (I haven't got a hat), שהיה פארודיה על הקומדיה "השובבים". בסרטון הוצגה חבורת דמויות של חיות כמו "אוליבר אוול" (ינשוף), "ליטל קיטי" ו"בינס". הבולט מכולם היה "פורקי פיג" החזיר המגמגם, וראשי האולפנים החליטו שהוא יהיה כוכב ה"לוני טונס". בתחילה פורקי היה דמות חזיר שמנה, ובהדרגה פרילינג ועמיתיו האנימטורים יצרו דמות רזה יותר, עד שהגיע לדמות כפי שהיא מוכרת כיום. סרטי ה"לוני טונס" בהם כיכב פורקי נוצרו כולם בשחור לבן, עד לשנת 1943, לעומת סרטי "מרי מלודיס" שנוצרו כולם משנת 1934 בצבע.
בשנת 1937 עזב פרילינג את אולפני האחים וורנר לטובת אולפני MGM שהציעו לו שכר גבוה יותר. אך הסדרה "The Captain and the Kids" שניסה לביים שם נכשלה, וכשנה לאחר מכן הוא חזר לאולפני האחים וורנר. הוא קיבל חופש פעולה יצירתי רב, וכך יצר דמויות כגון יוסמיטי סאם בשנת 1945. בנוסף, ב-1947 שיפר את הדמויות טוויטי וסילבסטר החתול, שנוצרו מספר שנים לפני כן, ויצר את הסרטון "tweetie pie", שזכה בפרס האוסקר לסרט האנימציה הטוב ביותר, לראשונה בתולדות אולפני האחים וורנר.
בשנת 1953 יצר הבמאי רוברט מקימסון את דמותו של "ספידי גונזלס", כעכבר מהיר ממקסיקו, וב-1955 שינה פרילינג את עיצובו ויצר סרטון שזכה שוב באוסקר. ב-1957 זכה באוסקר נוסף על סרטון של סילבסטר החתול. ב-1958 יצר את הסרטון "knighty knight bugs" עם דמותו של באגס באני, אותה יצר כבר ב-1940 עם עמיתיו האנימטורים רוברט מקימסון, צ'אק ג'ונס ועוד. סרטון זה היה היחיד של "באגס באני" שזכה באוסקר.
אולפני דה-פאטי-פרילינג
ב-1964 נסגרו אולפני האחים וורנר, ופרילינג פתח עם עמיתו המפיק דייוויד ה. דה-פאטי, אולפן עצמאי בשם "DePatie-Freleng". הם יצרו באולפן סרטונים חדשים של "לוני טונס" ו"מרי מלודיס", אם כי מרביתם נחשבים פחות טובים מאלו שיצרו באולפני וורנר. הם יצרו גם דמויות חדשות כמו "המפקח קלוזו", "הנמלה" ו"אוכל הנמלים", וגם סדרות טלוויזיה כמו "הזעפן", "הכלבתולים", "ספיידרוומן" (הגרסה הנשית של ספיידרמן) ועוד. אך הדמות המשמעותית ביותר שיצרו בתקופה זו הייתה "הפנתר הורוד", ב-1963, דמות שצברה פופולריות רבה ברחבי ארצות הברית. הסרטון "הפנתר הורוד" מ-1964 זכה בפרס האוסקר, ובעקבותיו נוצרה סדרת סרטים נוספים בכיכובה של הדמות, וכן סרטוני טלוויזיה ששודרו ברשת NBC ב-1969.
קריירה מאוחרת
ב-1980 נמכרה חברת דה-פאטי-פרילינג לחברת ההפקות "מרוול". אז חזר פרילינג לאולפני האחים וורנר, ובמשך מספר שנים הפיק עם צ'אק ג'ונס מספר ספיישלים של "לוני טונס" עם אנימציה חדשה משולבת באנימציה מסרטונים קודמים, בהם שיחקו בעיקר הדמויות "באגס באני" ו"דאפי דאק".
פרילינג נפטר בשנת 1995 בגיל 88.
סינסטרו
סינסטרו (באנגלית: Sinestro) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס גרין לנטרן וביקום של DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green Lantern Vol.2 #7 מאוגוסט 1961 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר גיל קיין, שביסס את דמותו לפי דייוויד ניבן. סינסטרו הוא המורה הרוחני לשעבר של האל ג'ורדן, הפקח הירוק מתור הכסף, והוא האויב המושבע של חיל הפקחים הירוקים. הוא אביה של סוראניק נאטו, פקחית ירוקה התופסת את מקומו הישן בחייל.
דמותו של סינסטרו מדורגת במקום ה-15 ברשימת נבלי הקומיקס הגדולים ביותר של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו בסרט האנימציה "גרין לנטרן: טיסה ראשונה" (2009) דיבב השחקן ויקטור גרבר, בעוד את דמותו בסרט הלייב אקשן "גרין לנטרן" גילם השחקן מארק סטרונג.
פקח ירוק
סינסטרו נולד בכוכב הלכת קוֹרוּגַר בסקטור 1417. מסירותו לשמירה על הסדר החלה להתבסס עוד בתחילת הקריירה שלו. אנתרופולוג במקורו, סינסטרו התמחה בבנייתן מחדש של ציוויליזציות מתות. יום אחד, התרסק לתוך האתר בו נכח סינסטרו פקח ירוק בשם פרול גוסגוטה, שגסס מפצעיו. הוא נתן לסינסטרו במהירות את טבעת הכוח שלו בדיוק בזמן שאויביו הופיעו, הנשקיונרים של קווארד, וסינסטרו נאלץ ללמוד על בשרו את כוחותיה של הטבעת. אולם, האתר אותו סינסטרו ניסה לשמר נהרס בתקרית זו. בהמשך, פרול גוסגוטה התברר עדיין כחי ודרש את טבעתו בחזרה, שתשמור עליו בחיים עד אשר תגיע עזרה. סינסטרו, שהבין כי לא יהיה פקח ירוק יותר, נתן לגוסגוטה הגוסס למות, ללא ידיעת שומרי היקום.
תשוקתו לסדר הובילה את סינסטרו להיות הפקח הירוק המוערך ביותר בחיל. ככל שהשנים חלפו, סינסטרו הפך ליותר ויותר אובססיבי בהגנת הסקטור שלו ובשמירה על הסדר בעולם ביתו בכל מחיר. עד מהרה הוא הבין, שכדי להשיג מטרה זו עליו לכבוש את קורוגר ולשלוט בו כעריץ.
עונש ונפילתו לפשע
שומרי היקום גירשו את סינסטרו ליקום האנטי-חומר בעוון השימוש בטבעת הכוח הירוקה כדי לזרוע פחד מאשר להילחם בו. מקבילו של כוכב הלכת אואה ביקום האנטי-חומר הוא קווארד, מקום מושבם של הנשקיונרים, גזע לוחמים ומדענים שרחשו שנאה עזה לשומרי היקום ולפקחים הירוקים. באמצעות גירושו לעולם הנשלט בידי רשע אשר ישנא אותו עקב היותו פקח ירוק, שומרי היקום קיוו להשפילו. אולם, ניסיונם להענישו היה טעות חמורה בחישוב. סינסטרו האמין כי נעשה לו עוול בידי אדוניו לשעבר וכעת שנא אותם כמו הנשקיונרים. באמצעות שנאתם המשותפת לאויביהם, סינסטרו והנשקיונרים הפכו לבני ברית, והם הציעו לו את עזרתם בפעולת נקמה נגד שומרי היקום.
הנשקיונרים של קווארד יצרו עבור סינסטרו טבעת כוח צהובה, ושלחו אותו חזרה ליקום הרגיל כדי שידרוש את נקמתו. עד מהרה, סינסטרו הפך לאויבו המושבע והחזק ביותר של חיל הפקחים הירוקים, במיוחד משום חולשת טבעות הכוח הירוקות להשפיע על הצבע הצהוב. חרף זאת, פקחים ירוקים מיומנים כג'ורדן תמיד מצאו דרך להביסו.
לפני ששומרי היקום עזבו את היקום עם בנות זוגם, הם בנו מתקן כליאה מיוחד באואה המיועד לסינסטרו ולאלפים אחרים. אולם, ערמומיותו הרבה של סינסטרו עזרה לשחררו מכלאו בעזרת תמרונו המנטלי של האל המטורף מסקטור 3600. סינסטרו רצח אינספור חיים במערכות כוכבים שלמות הודות לכוחו הבלתי יתואר, עד אשר הוכנע בידי הפקחים הירוקים מסקטור הארץ. הוא עומד למשפט נוסף בעוון פשעים של רצח עם בידי אסופת חברי החיל. הם מוצאים אותו אשם וגוזרים את דינו למוות. אולם, סינסטרו מצליח לרמות אפילו את המוות, שולח את עצם ישותו לסוללת הכוח הראשית וגורם להשבתתה. בתוך הסוללה, סינסטרו מגלה את הגילוי המרעיש אודות הסיבה לחולשתם של חברי חיל הפקחים הירוקים לצבע הצהוב.
ג'ורדן נכנס לתוך סוללת הכוח הראשית מתוך ניסיון להשיב את כוחם של חבריו לחיל, ובסופו של דבר מביס את סינסטרו, שנשמתו נדונה להישאר לכודה בסוללת הכוח הראשית ללא כוחות לנצח נצחים. אלא שסינסטרו זוכה לניצחון אישי כאשר "הטומאה הצהובה" התגלתה כישות תבונתית הידועה בשם פאראלקס, התגלמותו הגשמית של הפחד. סינסטרו גילה גם, כי מקור הכוח של סוללת הכוח הראשית היה מקבילו הירוק של פאראלקס, איון - התגלמות כוח הרצון. הודות לפעולותיו של סינסטרו, מוחו של ג'ורדן הושפע בידי פאראלקס באירועי דמדומי הברקת, ובכך הותיר אותו חשוף לפחד לראשונה בחייו, ולניצחונו האולטימטיבי של סינסטרו.
גאי גרדנר
טבעת הכוח המקורית של סינסטרו נגנבה בידי גאי גרדנר מהקריפטה של חיל הפקחים הירוקים באואה. במהלך העימות ביניהם, סינסטרו השתלט על גופו של ג'ון סטוארט ותקף את גרדנר, אך רוחו לא הייתה חזקה דיה להתגבר על כוח רצונו של גרדנר. משום שטבעת הכוח הצהובה "דיברה" בשפתו המקומית של סינסטרו, גרדנר לא יכול היה לתקשר עימה, אם כי נדמה כי היא הבינה אותו ברמה מסוימת. גרדנר ענד את טבעת הכוח הצהובה לתקופה קצרה עד אשר היא הושמדה בידי ג'ורדן, עליו השתלט פאראלקס.
פאראלקס
בינתיים, שובם של שומרי היקום מביא להקמתו מחדש של החיל, אם כי זמנו של חיל חדש זה קצוב הודות להתערבותם של שר המלחמה מונגול והאנק הנשאו, קיבורג שהתחזה לסופרמן. כחלק ממזימתם להפוך את כדור הארץ לגרסה משודרגת של ספינת המלחמה של מונגול, "עולם המלחמה", מונגול וסייבורג השתמשו במתקנים גרעיניים כדי להשמיד את קוסט-סיטי, עיר הולדתו של האל ג'ורדן. כאשר דעתו נטרפה עליו מרוב צער על אובדן עירו ובעקבות אדישותם של שומרי היקום לבקשתו, כוח רצונו של ג'ורדן התנפץ לרסיסים. עקב כך, פאראלקס יכול היה להשתלט עליו ולגרום לו לצאת למסע רצחני אשר השמיד את שומרי היקום פרט לאחד ואת חיל הפקחים הירוקים. פאראלקס התכוון לשאוב את סוללת הכוח הראשית לתוך ישותו.
כניסיון נואש אחרון לעצור את ג'ורדן אחוז הטירוף, השומרים שיחררו את סינסטרו מתוך סוללת הכוח הראשית ושלחו אותו לעצור את ג'ורדן. למרות שג'ורדן שבר את מפרקתו של סינסטרו לאחר הקרב, התברר מאוחר יותר שמה שהשומרים חילצו מסוללת הכוח הראשית היה מבנה אנרגטי של סינסטרו שנוצר על ידי פאראלקס ופעל בידיו של סינסטרו עצמו מתוך הסוללה. לבסוף, פאראלקס השמיד כליל את חיל הפקחים הירוקים על ידי כך שספג את אנרגיית הסוללה לתוך עצמו. עם השמדתה של סוללת הכוח, סינסטרו השתחרר וירד למחבוא, כשהוא עד להפיכתו של ג'ורדן לדבר אותו תמיד שנא בסינסטרו - בוגד ורוצח שהוקע מתוך מעגל חבריו לחיל. כאשר אחרון שומרי היקום נתן את טבעת הכוח האחרונה לקייל ריינר, סינסטרו החל להיות אובססיבי עם הפקח הירוק הצעיר והבין כי למרות נפילתו של ג'ורדן, תוכניתו למפלתו של החיל נכשלה.
שובו
בסופו של דבר, סינסטרו חשף את דבר התרמית למותו כאשר ריינר גילה אודות פאראלקס לחץ הירוק ולליגת הצדק, וכאשר כמעט גרם למותם. הוא נעצר בידי ג'ורדן, שחזר לתחייה, השיב לעצמו את טבעת הכוח והשתחרר מאחיזתו של פאראלקס. השניים נלחמו לאורך מערכות הכוכבים עד אשר נוצר שוויון ביניהם, וסינסטרו נמלט חזרה ליקום האנטי-חומר כשטבעת הכוח שלו נפגמה בקרב.
באירועים שקדמו לאירועי המשבר האינסופי, סינסטרו חוטף את ליידי קווארק מהחברה הסודית של נבלי-העל - ארגון אליו השתייך בעבר. הוא משחק תפקיד מרכזי בטבח הפרידום פייטרס, אשר חקרו את מקום מפגשם של נבלי על נוספים אך נקלעו למלכודת.
מלחמת חיל סינסטרו
סינסטרו חוזר ליקום האנטי-חומר, עורך עסקה עם אנטי-מוניטור, ומאמץ את דוקטרינת התפשטותו של הפחד. חיל הפקחים הירוקים מוקם מחדש, הפעם כשהאל ג'ורדן שוב נמנה בין חברי החיל. סינסטרו מחליט להקים את חיל סינסטרו, ומעניק את טבעות הכוח הצהובות ללוחמים מטילי המורא והאלימים ביותר ביקום. מתגלה כי הוא גם עמד מאחורי מות אמו של קייל ריינר, בכך שהדביק אותה בוירוס התבונתי דספוטליס מתוך מטרה לשבור את רוחו ולאפשר לפאראלקס להשתלט עליו.
מלחמת חיל סינסטרו מתחילה באואה, כשסינסטרו עצמו חוזר לקורוגר כדי להתעמת עם בתו, סוראניק נאטו. הוא מביס אותה, אך מראה זאת כאילו היא הביסה אותו, בכך מבטיח שהיא תישאר בקורוגר ותמלא את חובותיה כמושיעתו של הכוכב. לאחר מכן, הוא חוזר לקווארד ומצטרף ללחימה המתרחשת שם. הוא נלחם בפקחים הירוקים של הארץ ועוקב אחריהם לעולמם. הוא מגלה להם כי הוא מתכוון להפוך את כדור הארץ לבסיסם החדש של חיל סינסטרו ואת קוסט-סיטי לבית קברות ענקי, "מכת הפחד". במהלך הקרב, שומרי היקום משכתבים את החוקים הכתובים בספר של אואה, כשהראשון שבהם מאשר להם להשתמש בכוח קטלני. סינסטרו טוען כי הוא השיג את מטרתו הכללית, כעת שחיל הפקחים הירוקים משליט פחד ללא כל ביקורת. ג'ורדן וריינר מביסים את סינסטרו בקרב פנים מול פנים, והוא נכלא במתקני הכליאה שבאואה תחת גזר דין מוות. חרף הבסתו, סינסטרו טוען כי ניצח - הוא עזר להשחיז את חיל הפקחים הירוקים לכדי כוח אימתני המסוגל להשליט פחד - כעת עם חוקיו החדשים, בדיוק כמו צבאו של סינסטרו.
כאשר המצוד אחר חברי חיל סינסטרו הופך לעדיפות ראשונה של חיל הפקחים הירוקים, רבים מהם נלכדים ומוחזקים במתקני הכליאה של אואה, כשטבעות הכוח מוחזקות יחדיו. כאקט סימבולי, סינסטרו מסמן את תא כלאו בדם סמל החיל שלו, מה שמוביל את חברי חילו לעשות דבר דומה, וטבעות הכוח שלהם מגיבות באלימות ומאיימות להשתחרר מכלאן הקוסמי.
מלחמת האור
לאחר בריחתו מחיל הפקחים האדומים, סינסטרו מגיע לקורוגר ומתעמת מול סוראניק נאטו. הוא מגלה לה כי אשתו לקחה את סוראניק ועזבה אותו בזמן עלייתו לכוח. הוא הצליח למצוא את בתו וסימן אותה בסמל משפחתו, בנוסף למכשיר שמסוגל לאתר אותה. הוא ביקר אותה במהלך חייו, כאשר הוא משתמש בטבעת הכוח כדי לשנות את מראהו. בנוסף, הוא אומר לה שהוא גאה בה על כי הצליחה היכן שהוא לא הצליח - להביא סדר לקורוגר כחברת חיל הפקחים הירוקים. לבסוף, הוא אומר לה ששניהם חייבים לעבוד יחדיו כדי לעצור את הלילה האפל ביותר. לאחר שהוא עוזב את קורוגר, סינסטרו מבקר את קברו של אבין סור ומתכנן פלישה לעולמן של כוכבות הספיר.
הלילה האפל ביותר
סינסטרו נתקל בקרול פריס, המחזיקה בו במבנה אנרגטי ומאלצת אותו לחזות מחדש במות אשתו ארין סור, אחותו של אבין סור. מלא זעם, סינסטרו פורץ את המחסום ומתקיף אותה. אולם, חיל הפקחים השחורים בראשותו של אמון סור פולש לכוכב. ג'ורדן מופיע יחד עם אינדיגו-1 ונלחם בהם. אינדיגו-1 משגרת את החבורה לקורוגר, כדי שסינסטרו יתעמת סופית מול מונגול, שאחראי לגזילת חיל הפקחים הצהובים מידיו של סינסטרו. סינסטרו מביס אותו בכך שמצליח לעקוף את כוחות טבעותיו, כולא אותו בסוללת הכוח הצהובה ומתכוון לשמרו בחיים ולענות אותו עד אשר יסתיים הלילה האפל ביותר. בנוסף, סינסטרו מציין את עצמו כמי שהוביל את הקואליציה נגד הפקחים השחורים. חגיגתם מופסקת בחטף כאשר חללית ובה נמצאים הפקחים השחורים אבין סור וארין סור מתרסקת בסביבתם.
כשהם מתקיפים, סינסטרו מושפע מהופעתה של ארין סור, שמתעמרת בו ואף משנה את צורתה לדמותה החיה של אשתו וקוראת לו בשמו המלא, שמתגלה לראשונה כת'אאל סינסטרו. טבעות הכוח השחורות של אבין סור וארין סור מושמדות, וג'ורדן וסינסטרו מתלבטים אם לזמן את חיל הפקחים הכחולים או האדומים, בהתאמה. סינסטרו מורה לחילו כי קיימת שביתת נשק זמנית בין חילות הפקחים, והוא מגיע עם השאר לכוכב הלכת אודים, שם מתאספים יחדיו מנהיגי החילות. הם עוקבים אחר סוללת הכוח השחורה לכדור הארץ, במקום שבו נקרון קם לתחיה. בהנחייתה של אינדיגו-1, מנהיגי החילות משלבים את טבעות הכוח שלהם, בחושבם כי המעשה ישמיד את מקור כוחם של הפקחים השחורים, אך המעשה נכשל. מתוך ניסיון להעצים את כוחם, שומר היקום לשעבר גאנטת משכפל את טבעות הכוח של המנהיגים ושולח אותן לחפש אחר מועמדים מתאימים. טבעת הכוח הצהובה של סינסטרו מוצאת את הדחליל, יריבו מטיל המורא של באטמן. הספקטר, שהפך לפקח שחור, מתקיף את הקבוצה, וכדי להילחם בו, ג'ורדן משחרר את פאראלקס מכלאו ומבקש שזה האחרון ישתלט עליו בשנית. סינסטרו מוחה על כך ודורש שיהיה זה הוא, אך כל נסיונותיו עולים בתוהו. לאחר מעשה, הספקטר ששב לתחיה מפריד בין ג'ורדן לפאראלקס, שנמשך בידי כוח מסתורי.
במהלך הקרב, נקרון הורג שומר יקום ומשתמש בדמו כדי לזמן דמות לבנה ממעמקי כדור הארץ. גאנטת מיידע אותם כי מדובר ביצור הידוע בשם "הישות", התגלמות כוח החיים כולם ביקום. מתברר כי כדור הארץ הוא המקור בו החלו החיים לראשונה, עובדה אותה הסתירו שומרי היקום כדי להגן על הישות. סינסטרו נתקף זעם על כי רצונם של שומרי היקום להשליט סדר גרם למותו של אבין סור, והוא דוקר את גאנטת עם טבעת הכוח שלו. ג'ורדן מבין כי הישות זקוקה למוח אשר ינחה את מעשיה, ומחליט לעבור דרכה ולהתמזג עימה, אך סינסטרו עוצר בעדו ועובר במקומו. הוא מגיח מן הישות כשהוא לבן לגמרי ומצהיר כי הוא עומד להראות ליקום עד כמה הוא הפקח הגדול ביותר שאי פעם נראה.
נזק כלכלי טהור
נזק כלכלי טהור הוא נזק שאינו כרוך בפגיעה פיזית בגוף או ברכוש, אלא נובע מהפסד כלכלי גרידא, של מניעת רווח עתידי או ביצוע עסקה לא כדאית.
במקרים רבים החוק מכיר בנזק כלכלי טהור כבר-פיצוי במסגרת עוולות ספציפיות, למשל בעוולת לשון הרע ובהתייחס לעוולות אלו לא נהוג להשתמש במושג "נזק כלכלי טהור". הדיון לגבי נזק כלכלי טהור נוגע בעיקר לעוולת הרשלנות, כיוון שקיימת מחלוקת האם ועד כמה קיימת חובת זהירות ביחס לנזק כלכלי טהור.
סינסטרו
מלחמת הפקחים הירוקים
לאחר מאורעות הלילה האפל ביותר, סינסטרו מגלה סוללת כוח לבנה במכתש בכדור הארץ, וכי היא מחפשת אחר האל ג'ורדן. הוא ושאר חברי החילות רודפים אחר קרונה, שומר יקום לשעבר שסרח ואשר מנסה ללכוד את כל ישויות הרגש. כמו כן, סינסטרו מצוות לקייל ריינר ולחיל הפקחים הירוקים בהצלתה של סוראניק נאטו מידיו של תושב קווארד שאחראי ליצירת טבעת הכוח הצהובה המקורית של סינסטרו.
נזק כלכלי טהור
נזק כלכלי הכרוך בנזק פיזי אינו נחשב לנזק כלכלי טהור, ויש לגביו דיון משפטי בפני עצמו.
סינסטרו
מלחמת הפקחים הירוקים
בקשת הסיפור "מלחמת הפקחים הירוקים", סינסטרו ויתר 'השומרים החדשים' נלכדים בספר השחור בידי ליסה דראק בזמן שהם מנסים להשיב את ישויות הרגש מידיו של קרונה. רק האל ג'ורדן מצליח להימלט וברשותו טבעות הכוח של מנהיגי החילות השונים. מאוחר יותר, ג'ורדן משתמש בטבעת הכוח הצהובה של סינסטרו כאשר פאראלקס חוזר לסוללת הכוח הראשית, דבר שמאפשר לקרונה להשתלט על כל הפקחים הירוקים. כמה מחברי הפקחים הירוקים - ביניהם ג'ורדן, סטוארט, גרדנר, ריינר וקילווג - הצליחו להתחמק מהשפעה זו עקב חסינותם לטומאה הצהובה. ריינר מצליח לשחרר את השומרים החדשים. טבעת הכוח של סינסטרו מנסה לחזור אליו, אך היא מבוטלת בידי קרונה, שעונד את כל טבעות הכוח השונות בניסיון להשיג לעצמו יותר כוח. כשהאל ג'ורדן נלחם בקרונה, סינסטרו שומע אותו מכריז על נאמנותו למטרתם של הפקחים הירוקים, והוא מקבל מכך השראה להצטרף לאויבו הוותיק בקרב נגד קרונה. טבעת כוח ירוקה מגיעה לרשותו במהלך הקרב, והופכת את סינסטרו לפקח ירוק בשנית. סינסטרו אינו מעוניין להפוך לפקח ירוק, אך שומרי היקום משכנעים אותו להצטרף לחיל. כאשר חברי חיל הפקחים הירוקים נמצאים במחלוקת בינם לבין עצמם, הם מבקשים להרוג את סינסטרו ופורצים לתאי הכלא של אואה. הם מגלים כי שומרי היקום כלאו את סינסטרו בניסיון להסיר ממנו את טבעת הכוח הירוקה, אך זו אינה יורדת ממנו. בפגישה בין חיל הפקחים הירוקים לבין שומרי היקום, ניתנה להם בחירה בין משמעת למען המשך המלחמה לבין התחלתו של מרד.
ה-52 החדשים
שומרי היקום מחליטים כי סירובה של טבעת הכוח הירוקה לרדת מאצבעו של סינסטרו היא משום שהיא בחרה בו על מנת שיכפר על חטאיו. סינסטרו מוסר בתגובה כי אינו בוחר בדרך הכפרה וימצא דרך להסיר את הטבעת. למרבה הפלא, שומרי היקום משחררים אותו לדרכו. סינסטרו מבולבל מעצם המעשה ודורש לדעת מה הם רוצים ממנו. כתגובה, הם אומרים לו כי הם רוצים ממנו את מה שהם רוצים מכל הפקחים הירוקים - שהוא יגן על הסקטור שלו בחלל. סינסטרו עושה את דרכו לקורוגר ומגלה כי חיל סינסטרו שיעבד את תושבי הכוכב בהיעדרו. כשאחד מחברי החיל מוצא אותו, סינסטרו נאלץ להרוג אותו ולהשמיד את טבעתו כדי למנוע את דבר גילויו משאר חברי החיל. סינסטרו שב לכדור הארץ ומתעמת עם האל ג'ורדן חסר הכוחות. הוא אומר לו שאם הוא מעוניין בטבעת הכוח הירוקה שלו חזרה, עליו לעשות כדבריו.
נזק כלכלי טהור
דוגמה
להמחשת ההבדל בין נזק כלכלי טהור לבין נזק פיזי ניתן לדמיין מטען שהובל באוניה ונפגע פיזית במהלך המסע. בשל הצורך לתקן את הפגיעה או להחליף את המטען בחדש - לבעליו נגרם נזק כלכלי הכרוך בנזק פיזי. לעומת זאת, כאשר המטען מובל באוניה ליעד, אך אינו ניתן לפריקה מסיבה חיצונית, ונדרשת שליחתו חזרה ומשם ליעד פעם נוספת - לבעלים נגרם נזק כלכלי טהור. מקרה כזה אירע בפרשת מפעלי רכב אשדוד. פריקת המטען מהאוניה לא התאפשרה בשל שביתה. המסע המיותר שעשה המטען נשא עלויות עבור בעלי המטען, והתעוררה בכך השאלה: האם ניתן לתבוע פיצויים עבור נזק כלכלי טהור במסגרת עוולת הנזיקין.
סינסטרו
ה-52 החדשים
כאשר הם מגיעים לקורוגר, סינסטרו אומר לג'ורדן לעוף לתוך סוללת הכוח הצהובה כשהוא נושא סוללת כוח ירוקה, אשר האנרגיה שלה תשתק את כל טבעות הכוח הצהובות, בעוד סינסטרו עצמו ילחם בחברי החיל כדי להעניק לג'ורדן זמן לבצע את משימתו. הכל מתרחש כשורה עד אשר ג'ורדן נכנס לסוללת הכוח הצהובה ומתחיל להתפורר במקום לשתק את טבעות הכוח הצהובות. לפני מותו לכאורה, הוא אומר שסינסטרו סידר אותו. באותו זמן, סינסטרו חש במותו של ג'ורדן ונראה מופתע. למרות שבסופו של דבר, ג'ורדן שורד את עוצמתה של סוללת הכוח הצהובה, הוא וסינסטרו נלכדים בתאי מעצר שחסינים לכוח הטבעות הירוקות. ג'ורדן משתמש בכוחה האחרון של טבעתו כדי ליצור את דמותה של קרול וסינסטרו מוצא את עצמו בחדר המלא בקורוגרים, כולל ארסונה, הסגן שלו לשעבר והיחידה שהגנה על ימי הדיקטטורה שלו בכוכב. ג'ורדן מציע לסינסטרו לנצל את עוצמתה הנמוכה של טבעתו כדי ליצור שכפולים לטבעת ובכך לתת להם הסחת דעת שתעזור להם להימלט.
נזק כלכלי טהור
המיקום הגאומטרי של הדיון בנזק כלכלי טהור
ההכרה בפיצוי בגין נזק כלכלי טהור במסגרת עוולת הרשלנות, אינה מובנת מאליה. פסיקות בית המשפט התלבטו רבות בנוגע להכרה מעין זו. השיטה הישראלית דנה בסוגיה זו במסגרת שיקולי-המדיניות של 'חובת הזהירות' - המהווה את אחד היסודות בעוולת הרשלנות.
סינסטרו
ה-52 החדשים
סינסטרו משיב את ג'ורדן לכדור הארץ ללא כוחות, והוא עד לנבואתם של שומרי היקום המבקשים להחליף את חיל הפקחים הירוקים ב"צבא שלישי". הוא נאלץ להחזיר לג'ורדן את טבעת הכוח שלו כדי שיעזור לו למנוע משומרי היקום לבצע את תוכניתם, אך נלכד בידי שבט אינדיגו, שמאמין כי על סינסטרו להפוך לאחד מהם כעונש על פשעיו.
נזק כלכלי טהור
המיקום הגאומטרי של הדיון בנזק כלכלי טהור
דיני הנזיקין מורכבים משלושה סוגי עוולות, עוולות שכלל אינן דורשות התהוות של נזק על מנת לקבל פיצוי, עוולות המוגבלות לנזקים מסוימים והסוג השלישי הוא של עוולות הדורשות את קרות הנזק אך אינן מוגבלות קטגורית לסוג נזק ספציפי. הדיון בהכרה בנזק כבר-פיצוי יתרחש בכל עוולה לגופה, כך שפיצוי על אותו נזק עצמו יכול שיוכר בעוולה אחת אך לא באחרת.
סינסטרו
שבועת חיל סינסטרו
כאשר הם טוענים את טבעות הכוח שלהם, חברי חיל סינסטרו מדקלמים את השבועה הבאה:
נזק כלכלי טהור
המיקום הגאומטרי של הדיון בנזק כלכלי טהור
הפסיקה והספרות המקומית מתרכזות בדיון בנזק הכלכלי הטהור במסגרת אחת העוולות המרכזיות הקיימות בדיני הנזיקין, היא עוולת הרשלנות.
עוולת הרשלנות
עוולת הרשלנות מצויה בס' 35–36 לפקודת הנזיקין. זוהי עוולת מסגרת שבשל יסודותיה המופשטים היא בעלת תחום השתרעות רחב ביותר. העוולה משקפת רעיון של אשמה חברתית, קרי, ראוי להטיל אחריות על המזיק ולפצות את הניזוק.
מבנה העוולה
עוולת הרשלנות מורכבת מיסוד ה"אשם", יסוד הנזק וקיומם של קשר סיבתי עובדתי ומשפטי בין האשם לנזק.
למרות ההגדרה בחוק, הפסיקה הישראלית קבעה מודל מורחב של עוולת הרשלנות במסגרתו נבדקים חובת זהירות מושגית, חובת זהירות קונקרטית, התרשלות, נזק וקשר סיבתי עובדתי וקשר סיבתי משפטי. יסוד ייחודי לעוולה הוא יסוד חובת הזהירות, אשר הוא אחד הבלמים המרכזיים שמטרתו להצר את התפרשות העוולה, אך בפועל המגמה ארוכת הטווח בפסיקה היא של הגדלת מעגל האחריות והרחבתו.
הסעיף הקונקרטי
יסוד "הנזק" בעוולת הרשלנות מוגדר בסעיף 2 לפקודת הנזיקין [נוסח חדש] בזו הלשון:
" 'נזק' - אבדן חיים, אבדן נכס, נוחות, רווחה גופנית או שם-טוב, או חיסור מהם, וכל אבדן או חיסור כיוצאים באלה."
הגדרה זו רחבה היא הן לעניין הפגיעות הנזכרות ברישא והן לעניין אלה הנזכרות בסיפא. היא כוללת את כל סוגי הנזק, בין פיסי ובין שאינו פיסי, בין ממוני ובין שאינו ממוני.
הדיון בנזק הכלכלי הטהור
נתמקד באחד הגבולות של העוולה הוא נזק כלכלי טהור. לכאורה, מיקומו הגאומטרי של הדיון בגבולות העוולה אמור להיות בהגדרת יסוד ה'נזק' כאמור, אך בפסק-הדין גורדון קבע בית-המשפט כי מבחינה לשונית ההגדרה הרחבה בסעיף 2 מכילה את כל סוגי הנזק האפשריים, נזקים לא מוחשיים, קרי, הנזק הכלכלי הטהור.
בניגוד למצב באנגליה, בה תיחום גבולות עוולת הרשלנות נעשה על ידי הגדרת יסוד ה'נזק' אשר השיטה מעוניינת לתת פיצוי בגינו. בפסק-דין גורדון המדובר, השופט ברק קבע כי שאלת הטלת האחריות בגין נזק כלכלי טהור תידון בתוך יסוד 'חובת הזהירות' של העוולה - במסגרת שיקולי המדיניות.
שיקולי המדיניות
השאלה היא אפוא כיצד לתחום את גבולות האחריות ברשלנות לנזק כלכלי טהור, כך שמצד אחד תוגשמנה מטרות האחריות, ומאידך גיסא זו לא תגלוש במורד החלקלק לכיוונים בלתי רצויים. שיקולי המדיניות, אם כן, נותנים את התשובה לשאלה זו.
הוצאת נזקים כלכליים טהורים מתחומי האחריות ברשלנות "מסננת" שורה ארוכה של מצבי נזק ומהווה מגן אפקטיבי מפני התרחבות האחריות בנזיקין. עם זאת, שלילה גורפת של אחריות ברשלנות לכל מצבי הנזק הכלכלי הטהור אינה מתיישבת עם הצורך להטיל אחריות לפחות בחלק מהמצבים שבהם התרשלות גרמה לנזק כלכלי. להמחשה, נהג משאית החוסם ברשלנותו עורק תחבורה ראשי לא יהיה חייב בפיצוי על אובדן כספים עקב אי יציאתן לפועל של עסקאות בשל עיכוב בעלי עסקים שהיו תקועים בפקק שנוצר. עם זאת, נרצה להטיל אחריות על יועץ שהתרשל במתן חוות דעתו, בגינה נעשתה השקעה גרועה שהביאה להפסד כלכלי. השאלה, אם כן היא, שאלת התיחום הנעשה במסגרת שיקולי המדיניות, המכתיבים את ההכרה או אי ההכרה בפיצוי בגין הנזק.
מסקירת נימוקי השופטים בפסקי-הדין, וכן מסיבות אי ההכרה בפיצוי בגין נזק כלכלי טהור בשיטות המשפט השונות, ניתן לסכם את מקצת שיקולי המדיניות: הסתייגות מפני מעמסה כספית כבדה על סוגים מסוימים של יוצרי סיכון באופן שיהפוך את פעילותם לבלתי כדאית מבחינה כלכלית, דבר שיפגע בסופו של דבר בחברה כולה. משמע, הטלת אחריות, בגין גרימת נזק כלכלי טהור, תגרום לקבוצות של נותני שירותים - לייקר את מתן השירות, זאת על מנת לבטח את עצמם מפני תביעה נזיקית פוטנציאלית בגין נזק כלכלי טהור שיגרם עקב השירות שביצעו. הציבור שיזקק לשירותיהם הוא שיאלץ לשאת במעמסה ויכול שיוותר על השירות עקב כך. רתיעה מהתערבות והטלת מעמסה כבדה מדי על חופש המשא ומתן המסחרי ופגיעה בשיקולי הכדאיות של הצדדים. הנטייה היא להניח את סוגיית הפיצוי לענפי משפט אחרים דוגמת דיני החוזים במסגרתם ניתן ליצור "תניות מכללא" בחוזה. אמנם הדבר אינו נקי מספקות –במקרה בו לאדם, שאינו צד לחוזה, יש זכות לתבוע בדיני נזיקין - מן הראוי לאפשר גם לצדדים לחוזה המדובר לתבוע בדיני נזיקין, נוסף על התביעה החוזית. הדבר ראוי שכן לא ייתכן לשלול מן הצד לחוזה עצמו תרופה נזיקית ובכך להעמיד את המתקשר החוזי בעמדה פחותה יותר מזה שאינו צד לחוזה כלל. הנטייה להכרה בפיצוי לנפגע ישיר לעומת נפגע עקיף. כאשר התובע אינו הנפגע הישיר, אלא נפגע עקיף שנפגע פגיעה-כלכלית עקיפה מן הנזק הישיר. למשל, תביעת תלויים (שהם בעלי זכות או ציפייה למזונות מאדם המפרנס אותם) בגין מות מפרנסם. המפרנס הוא הנפגע הישיר ואילו התלויים הם הנפגעים העקיפים שנזקם הוא כלכלי טהור (אובדן הזכות למזונות). זכות תלויים לקבל פיצוי על נזק כלכלי כזה מעוגנת בסעיף 78 פקודה. במשפט המקובל והקונטיננטלי מוטלות מגבלות על הנפגע העקיף להבדיל מהנפגע הישיר כאשר מדובר בעוולת הרשלנות. נטיל את הסיכון על מפזר או מונע הנזק הזול והיעיל יותר. בהתאם לכך, אם המזיק הוא זה שיכול היה למנוע את הנזק בהפעלת משאבים פחותים לעומת הניזוק, תוטל אחריות על הראשון, הגם שהנזק הוא נזק כלכלי טהור. מעשה התרשלות בודד יכול לגרום לשרשרת נזקים כלכליים שיקשה לעמוד על היקפם ולכמת אותם על מנת לתת את הפיצוי הדרוש. חשש מהרחבת חוג התובעים בסכום בלתי-מוגדר, לזמן בלתי-מוגדר וכלפי סוג אנשים בלתי-מוגדר. כך למשל נהג רכב שברשלנותו גרם לתאונה בעקבותיה נחסם כביש ראשי יכול שישא בנזקם הכלכלי של הנוסעים שעוכבו בשל התאונה, של צדדים שקשורים עמם בחוזים וכיוצא בזה. עם זאת, חשש זה לא התממש עד היום בנושאים דומים. אדרבא, בצרפת מוכר הפיצוי בגין נזק כלכלי טהור והחששות בוטלו. בנוסף, את הרחבת חוג התובעים ניתן להגביל באמצעות יסודות אחרים של עוולת הרשלנות כמו הקשר הסיבתי וריחוק הנזק, שמהווים בלמים לעוולה.
הנס קרוך
הנס קרוך (בגרמנית: Hans Kroch, שם מלא: הנס מאיר צבי קרוך; 3 במרץ 1887, לייפציג – 7 בפברואר 1970, ירושלים) היה בנקאי יהודי-גרמני ניצול השואה. הקים את מלון הולילנד בשכונת בית וגן בירושלים ויזם את הקמת דגם ירושלים בסוף ימי בית שני.
נזק כלכלי טהור
התפתחות היסטורית
המשפט האנגלי עבר תהפוכות, הלכת ANNS היוותה נקודת מפנה בגישת 'כלל השלילה', שם קבע בית-המשפט את המבחן הדו-שלבי. במסגרת מבחן זה בודקים האם קמה חובה של המזיק כלפי הנפגע והאם הפרתה על ידי המזיק גרמה נזק שהוא צפוי, כך שיינתן פיצוי רק לנזק שניתן היה לצפות שיתרחש. אם התשובה לשאלה בשלב בראשון חיובית, עוברים לשלב השני בו בוחנים את שיקולי המדיניות של בית-המשפט לפיהם מכריעים האם זה ראוי לפצות בגין הנזק בכל מקרה לגופו, בהתאם לנסיבות. צעד נוסף היה בפסק-הדין JUNIOR BOOK, שם הוכרה חובת זהירות כללית בפגיעה הגורמת נזק כלכלי גרידא. אך ההלכות הללו צומצמו וסוייגו על ידי בתי-המשפט בפסק-הדין D&F ESTATES, הפסיקה חזרה לדרישת האלמנט הפגיעה הפיזית כחלק מהנזק –ואילו בפסק-הדין MURPHY, היכולת לפצות על נזקי לא מוחשי בוטלה לחלוטין – שם נפסק כי הוצאות לתיקון פגם, כדי למנוע סכנה מוחשית צפויה, הם בבחינת נזק כלכלי טהור שאינו בר פיצוי בנזיקין. נראה כי הפסיקה ניחנה בתנודתיות, שכן לאחר הינתן פסק-הדין המנחה HEDLEY  – הוכר פיצוי במקרה של מצג שווא רשלני (כאשר הנזק הוא כלכלי טהור) אך מבחן הצפיות סויג לקיום של "יחסים מיוחדים" בין בעלי הדין ונזק הנגרם עקב הסתמכות (reliance) של הצד הנפגע על המצג. האחריות תוטל במצב זה בכפוף לתנאים מגבילים אשר עוצבו בפסק-הדין CAPARO. עם זאת, לא כל מדינות חבר העמים הבריטי הלכו לפי הגישה האנגלית המצמצמת, וחלקן המשיכו להכיר בזכאות לפיצוי על נזק כלכלי טהור גם לאחר ביטול הלכת ANNS.
הנס קרוך
ביוגרפיה
למד בגימנסיית המלך אלברט בלייפציג. בשנת 1922 הצטרף לבנק "קרוך" שנוסד בשנת 1877 על ידי אביו מרטין סמואל קרוך (1853–1926), ותוך זמן קצר הפך שותף ומנהל הבנק.
בשנת 1923 ייסד את חברת הירידים והתערוכות של לייפציג. יזם את הקמתו של גורד השחקים הגבוה ביותר בגרמניה בשעתו, בכיכר המרכזית של לייפציג, אַוּגוסטוס-פלאץ (Augustusplatz). הבניין תוכנן על ידי האדריכל בסטלמאייר ונחנך ב-1928. הבניין שמש כמשכנו הקבוע של בנק קרוך והיה ידוע כ-"הבית הגבוה של קרוך" (Krochhochhaus). יזם ומימן בשנים 1929–1930 דיור חברתי קהילתי בסגנון באוהאוס בשכונת גוהליס (Gohlis), בלייפציג, וידועה כ"התיישבות קרוך"- Krochsiedlung.
נזק כלכלי טהור
התפתחות היסטורית
לעומת השיטה האנגלו-אמריקאית, הפסיקה הישראלית הכירה מראשיתה, בפסק-דין וינשטיין, באחריות לנזקים כלכליים, שנגרמו עקב מצג שווא, ללא קשר לפגיעה פיזית הנלווית אליהם. בכך הקדימה הפסיקה את המשפט המקובל שהכיר בחריג זה רק מספר שנים לאחר מכך, בפסק-הדין HEDLEY, כאמור.
הנס קרוך
ביוגרפיה
בשנת 2012 הנציחה העיר לייפציג את זכרו של הנס קרוך, וקראה על שמו בית ספר יסודי בשכונת גוהליס.
נזק כלכלי טהור
הלכות מרכזיות – סקירה
למרות המגמה התנודתית, החלה הפסיקה, בשנים האחרונות, בתהליך הכרה הולך וגובר בחריגים לכלל – על מנת לא להפקיר נזקים וניזוקים אשר ההגיון, השכל הישר וחוש הצדק מחייב שיפוצו:
לראשונה, בפסק-דין ויינשטיין, הוכרה אחריות לנזק כלכלי טהור בשל מצג שווא רשלני. בפסק הדין, הקבלן תובע את האדריכל כיוון שבעלי המגדל שאותו בנה, מסרבים לשלם לו את שכרו, עקב דליפה. לכאורה, זהו נזק פיסי (מגדל דולף), אלא שמדובר בנזקו של הקבלן – אי קבלת שכרו מרוכשי המגדל (נזק ממוני). בפסק דין תקדימי זה נקבע לראשונה חריג לכלל ש'אין פיצוי בגין נזק ממוני טהור' אך לצד ההרחבה קובע פסק הדין ארבעה תנאים מצטברים לקיומה של חובת זהירות בגין מצג שווא רשלני: מומחיות מציג המצג, אשר נעשה במהלך העסקים הרגיל על ידי איש מקצוע, כאשר ההסתמכות הייתה בלבדית, קרי, ידיעה של עושה המצג כי המסתמך לא יבדוק אותו עצמאית וכן שהנזק והניזוקים צפויים - כאשר נותן המצג יכול להעריך מי יפגע ועד כמה. נראה שהתנאים נועדו לאפשר פיצוי על נזק כלכלי טהור תוך כדי מתן שליטה לבית-המשפט על מנת למנוע הצפה.
הנס קרוך
תחת גרמניה הנאצית
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, התפרסם בעיתון "לייפציגר טאגסצייטונג" (Leipziger Tageszeitung) שיר שטנה אנטישמי בשם "Der Judenturm" ("המגדל של היהודי") שהכפיש את הנס קרוך.
נזק כלכלי טהור
הלכות מרכזיות – סקירה
אך אט אט ניכרה מגמת הרחבה בפסיקה. פסק-דין אילנקו הוא דוגמה לכך, העירייה הציגה מצג שווא רשלני לאינלנקו באומרה כי הקרקע מיועדת לבניה אך הסתבר שהיא חקלאית. בית-המשפט הרחיב את החריג לעיל וקבע שיש לפצות את אילנקו, אף על פי שאין גורם מקצועי (אלא בעל ידע בלבד), ועל אף שמדובר ברשות ציבורית (כהגדרתה המצמצמת בפקודת הנזיקין) – שלרוב מצמצמים את החבות שלה. על-אף זאת, ועל-אף שהנזק הוא כלכלי טהור (שווי קרקע נמוך מהמצופה) – ניתן פיצוי.
פסק-הדין מסד נ' לויט, מהווה הרחבה נוספת, שם המצג לא נעשה כלפי המבקש, אך זה האחרון הסתמך עליו. דעת הרוב קבעה כי הסתמכות זו מספיקה לשם פיצוי. זוהי דרך ארוכה מפסק-דין ויינשטיין, החסמים החלו ליפול – שכן עתה נותן המצג אינו צריך לצפות מי יסתמך ועד כמה. נראה כי קיימת הכרה הולכת וגוברת בנזק כלכלי טהור הנגרם כתוצאה ממצג שווא ובנכונות לתת פיצוי.
האחריות הורחבה גם לרשלנות מקצועית של בעלי מקצוע וספקי שירותים - כגון עורכי דין, רואי חשבון, בנקים וכיוצא בזה, אשר יכולים לגרום לנזקים כלכליים טהורים לא רק על ידי מצג אלא גם ביכולתם לתת שירות רשלני.
הנס קרוך
תחת גרמניה הנאצית
לאחר הפוגרום ב"ליל הבדולח", ב-10 בנובמבר 1938, נעצר קרוך במחנה הריכוז בוכנוואלד, ומשם הועבר למחנה בזקסנהאוזן. הוא שוחרר לאחר שנאלץ לוותר, בשם כל בני המשפחה, על רכושו ועסקיו כולל בנק קרוך. בעקבות חוקי האריזציה סיפח בנק התעשייה והמסחר את בנק קרוך.
הנס קרוך, בנו ושלוש בנותיו מצאו מקלט זמני באמסטרדם, ולאחר כיבוש הולנד היגרו לארגנטינה. אשתו, אלה קרוך, לבית ברוך (נולדה ב-16 ביולי 1896 בקרלסרוהה), נשארה בליפציג, כדי להסתיר את הבריחה של בעלה וילדיה. ב-21 במרץ 1940 נעצרה במהלך ניסיון בריחה להולנד להצטרף למשפחתה, גורשה למחנה הריכוז ראוונסבריק ב-10 במאי 1940 ונרצחה שנתיים לאחר מכן ב-12 במאי 1942 במרכז האותנסיה של ברנבורג.
בישראל
בנו,, עלה לארץ ישראל בשנת 1945, במסגרת תנועת הנוער הציוני והצטרף לקיבוץ ניצנים. במלחמת העצמאות נפל בקרב על ניצנים בנגב.
בתחילת שנות ה-50, נכנס קרוך לעסקי התיירות בארצות הברית, והחליט להקים גם רשת של בתי מלון בישראל עבור תיירות צליינית. בשנת 1952 רכש מרשות הפיתוח שטח בדרום ירושלים. עליו הוקם מלון הולילנד. בשנת 1953 מימן את סלילת הכביש למקום בקצה שכונת בית וגן. הקמת המלון בפועל החלה ב-1955, והוא נחנך ב-1958. בשנת 1956 יזם את הקמתו של מלון גם בחיפה. ב-1959 תרם להקמתו של "המוזיאון לבולאות בירושלים".
קרוך ובנותיו עברו לגור לישראל בתחילת שנות ה-60. הוא הקים וילה בה התגורר בסמוך למלון הולילנד.
ב-1962 יזם את הקמת דגם ירושלים בסוף ימי בית שני עם בית המקדש של הורודוס, שנבנה תחת הפיקוח הארכאולוגי של פרופסור מיכאל אבי-יונה. המודל היה עד שנת 2006 במתחם מלון הולילנד ולאחר הריסת המלון עבר למשכנו בקמפוס של מוזיאון ישראל בירושלים.
הנס קרוך נפטר בירושלים בשנת 1970 ונקבר בבית הקברות סנהדריה. בנה של בתו אלזה, הוא הלל צ'רני. מאז איחוד גרמניה ב-1990 ניהלו יורשיו של קרוך, עשרות תיקי תביעות לפיצויים בגין נכסים שונים, שהיו בבעלותו. לפי הערכות, הם קיבלו פיצויים בהיקף עשרות מיליוני אירו בגין הרכוש הרב. כך למשל ב-2006, קבע בית משפט בלייפציג כי בניין התיאטרון העירוני היה שייך לקרוך, והעירייה הציעה ליורשיו 3.8 מיליון אירו תמורת ויתור על תביעתם לבעלות בנכס.
נזק כלכלי טהור
הלכות מרכזיות – סקירה
בתחילה הוכרה אחריות בתביעות על רשלנות בהן הנזק הוא ישיר דוגמת פסק-דין קורנפלד, שם תובעים דיירי הבניין את יוזמי בניית הבניין, שלא היו בנאים במקצועם, על החזר הוצאות תיקון הדירה - בשל הנזק שנגרם מהיות הבניין רעוע (החזר הוצאות הוא נזק כלכלי גרידא). בית-המשפט פוסק שאמנם לא מדובר בבעלי מקצוע, אך הנתבעים התחזו לאנשי מקצוע, והנזק הוא של בעלי מקצוע לכאורה - לכן הוכרה זכות הפיצוי, למרות היותו כלכלי טהור.
בפסק-דין סילביו, נידונה חבותו של עורך-דין כלפי הצד השני שאינו מיוצגו. עורך-הדין ניסח חוזה שלא היה סביר כלפי הצד השני, דבר שהוביל לאובדן הדירה. זהו חריג נוסף, כאשר השאלה בפסק-הדין הייתה - האם יש אחריות לגורם מקצועי כלפי צדדים שלישיים? ברק קובע שעורך-הדין יחוב כלפי הצד אותו הוא לא מייצג. אומנם הוא נותר בעמדת מיעוט לגבי התוצאה הסופית, אך יכול שקביעתו לגבי האחריות כלפי צדדים שלישיים תופסת.
אם כך ראינו כי גורמים מקצועיים יכולים לגרום לנזקים כלכליים טהורים - לא רק על ידי מצג אלא גם ביכולתם לתת שירות רשלני ובכך לגרום לנזק כלכלי. כאן הפסיקה ליברלית יותר וזה מובן דווקא. השאלה המעניינת היא אחריות גורם מקצועי לנזקים כלכליים טהורים שהוא גורם לצד שלישי - עד כמה רחוק ניתן ללכת?
נזקי ריקושט הם נזקים הנגרמים לצד שלישי, הנובעים מנזק שנגרם לניזוק העיקרי. לדוגמה מעביד המפסיד כסף בגלל פציעה של עובד, הניזוקים הם בעצם נפגעי משנה שלא היו מושא ישיר למעשה המזיק ומשתייכים ל"מעגל הסיכון המשני". בעבר לא היה ניתן לתבוע בגין ראש נזק זה- בגלל חשש מהצפת בית-המשפט ומהסיבה שמדובר בעיקר בנזק פרטי ולא חברתי, כיום העניין בבחינה מחודשת ונוטים לפצות בעיקר בעבור נזקים למעגל הראשון של הניזוקים, כך מתאפשר פיצוי מחד אך שליטה בכמות התובעים מאידך.
בפסק-דין לוי התובע, נפגע תאונת דרכים, תובע בגין נזק כלכלי טהור את הממונה על הביטוח, שהוא רשות ציבורית, כיוון שחברת הביטוח של הפוגע בו פשטה את הרגל. בפסק דין זה הוכרה הזכות לפיצוי בגין נזק כלכלי טהור נגד רשות ציבורית, זאת למרות המגמה הכללית יותר בדיני נזיקין של הקטנת חבות הרשויות הציבוריות. הרשות הציבורית היא אחד הגורמים הבולטים שיכולים לגרום לנזקים מסוג זה – על כן, יש להזהר בהטלת חבות גורפת, בעיקר כשמדובר בנזק כלכלי טהור.
בפסק-דין ויינברג הוכר האפיק הנזיקי כדרך לפיצוי על נזק כלכלי טהור במקרה עליו חולשים דיני הקניין. שם, מדובר בעסקאות סותרות בקניין, כאשר הראשון לא רשם הערת אזהרה ואינו תם לב, וכך גם השני. נשאלת השאלה מי יגבר? בפסק-דין גנז נקבע שהראשון בזמן מפסיד ללא הערת אזהרה, אך כעת גם השני אינו תם לב (וגם לא רשום – יכול שמפסיד קניינית), אבל נזיקית – השני יכול לתבוע את הראשון נזיקית והם יתחלקו בנזק לפי אשמתם היחסית. כלומר, ניסו למנוע את הריקון של סעיף 9 לחוק המקרקעין בידי פסק-דין גנז, ועשו זאת דרך אפיק נזיקי - כאשר למעשה הנזק של השני הוא כלכלי טהור.
נראה כי המגמה בפסיקה צועדת לקראת היעלמות הכלל שאין פיצוי בגין נזק כלכלי טהור ברשלנות.
המגמה ושיקולי המדיוניות בפסיקת העליון
מתוך פסק-דין גורדון, המוזכר לעיל, משתקפת המגמה הברורה בה צועד בית-המשפט אשר אינו מוכן להיכנע לקטגוריות נוקשות ולגבולות כובלים. אומר בית-המשפט:
"בדיני הרשלנות לא יצלחו הניסיונות לכפות על נסיבות המשתנות ממקרה למקרה קטגוריות נוקשות של מיון והגדרה מראש... הרי הסעיפים 35 ו-36 של פקודת הנזיקין, שבהם יסוד ושורש לעילת רשלנות בנזיקין אצלנו, מנוסחים במונחים כלליים וגמישים המאפשרים התפתחות פרגמטית של ההלכה הפסוקה, ללא נוקשות מיותרת".
גם בפסק-דין חברת מרכז ברוך וצפורה, מסתייג בית-המשפט מקביעת גבולות נוקשים של שלילת אחריות (אותם קבע המחוזי) – ומשאיר כל מקרה ונסיבותיו המיוחדות. בפסק-דין יצחק לוי, אשר עסק בחבות המדינה, גם כן העדיפו שקילת שיקולי מדיניות בכל מקרה לגופו על פני שלילת חובת זהירות באופן גורף:
"המודל ההשוואתי – הגורס שלילת חובת הזהירות כאשר מדובר באחריות המדינה - אינו מקובל עליי. שלילת חובת הזהירות פירושה חסינות. לאחר שלילת החובה לא מגיעים כלל לשאלת ההתרשלות. מבחינה אנליטית, שלילת חובת הזהירות בנסיבות נתונות גוזרת את דין התובענה להידחות. כאמור, ייתכנו מקרים של הטלת אחריות בנסיבות של הפעלת שיקול-דעת רחב ...אפילו מדובר בנזק כלכלי בהיקף רב".
בפסק-דין פז חברת נפט, תובעת תחנת הדלק פז את מ.ע.צ אשר לצורך עבודות חסמו את כביש הגישה לתחנה. כתוצאה מכך מספר כלי הרכב אשר פקדו את התחנה התמעט והוסבו לה נזקים כספיים, זאת אף על פי שבמקביל, סללה מ.ע.צ כביש גישה עוקף. המערערת ביססה את תביעתה על עוולת הרשלנות. בפסק-הדין אומנם נקבע כי המשיבה לא התרשלה כיוון שעשתה כל שביכולתה על-מנת להקטין את הנזק לתובעת. אך באמרת אגב הוסף, כי ספק אם יש לעובדת היות הנזק - כלכלי טהור, כשלעצמה, כדי לשלול את חובת הזהירות - זאת בניגוד לגישה במשפט המקובל:
"ספק אם גם העובדה שאפשר כי מדובר כאן בנזק כלכלי "טהור", קרי, נזק ממוני שאינו נלווה לנזק פיזי לגופו או לרכושו של התובע, יש בה, בנסיבות המקרה, וכשהיא לעצמה, כדי לשלול את חובת הזהירות. אומנם, בפסיקה הזרה, נצפתה לעיתים רתיעה מפני הטלת אחריות בגין נזק מסוג זה, וזאת בשל שיקולים שונים שעיקרם החשש מפני הרחבה בלתי מבוקרת של חוג הזכאים לפיצוי, החשש מפני הצפת בתי המשפט וכן הקושי לעמוד על שיעור הנזקים שיקולים אלו עשויים לבוא בגדר שיקולי המדיניות הנבחנים ברגיל בגדר חובת הזהירות. כאמור, ספק בעינינו האם טיבו של הנזק, בענייננו, יש בו כדי לשלול את חובת הזהירות".
השופט ריבלין, בפסק-דין זה, מעביר את המיקום הגאומטרי של הדיון בשאלת ההכרה בנזק כלכלי טהור מיסוד חובת הזהירות ליסוד ההתרשלות, שם הוא שוקל את שיקולי נוסחת Hand על מנת לקבוע האם יש מקום לפיצוי בגין הנזק האמור.
בפסק דין נווה גן נקבע כי אין להבחין בין נזק פיסי שאירע - לבין השקעה כספית למניעת נזק עתידי. בפסק הדין, הבנייה התבצעה שלא במקום שיועד לה, משכך לא היה מנוס מלהרוס את אשר נבנה – ולהתחיל מחדש. כתוצאה מכך תבעה נווה גן את חברת הביטוח בה הייתה מבטוחת כנגד נזקים "פיזיים". בית-המשפט סבר כי ההבחנה בין מקרה שבו נדרשת הזזת המבנה טרם שאירע לו נזק פיסי, לבין מקרה בו שָׁקַע המבנה או התמוטט עובר להזזתו ממקומו - היא בלתי-סבירה ובלתי-הגיונית. מכאן עולה כי ניסיון הפסיקה לתחום האחריות בנזיקין על יסוד הבחנות הנגזרות מסוג הנזק מעורר קושי והסתייגות שהרי קשה לאתר טעם מהותי המצדיק את ההבחנה האמורה.
פסיקת בתי משפט מחוזיים רלוונטית
למרות המגמה המרחיבה בבית-המשפט העליון - הפסיקה בבית המשפט המחוזי זהירה יותר בכל הקשור בפיצוי על נזק כלכלי טהור. בפסק-דין אהרון כהן נקבע כי אף על פי שהוסב לתובע נזק כלכלי רציני:
"מטעמים של מדיניות משפטית של הצבת גבול להרחבת מעגל הזכאים במסגרת האיזון שבין מאגר הנפגעים הפוטנציאלי לבין מאגר המקורות הכספיים המשמשים לפיצוי אין כדי להטיל אחריות על הנתבע".
בית-המשפט השתמש בנוסחת Hand ששוקלת את התועלת הכלכלית לעומת הנזק שיגרם עקב פיצוי במקרה הספציפי – וקבע כי "עלות המניעה... מצריכה השקעה אדירה של משאבים לעומת סיכויי התרחשות קטנים של הליך הגרימה". כלומר, למרות המגמה של הרחבת האחריות בפסיקת העליון – נפסק כאן, כי אין להטיל אחריות -זאת לאור החשש מהשלכות לא רצויות על חיי המסחר והכלכלה.
בפסק-דין אי.די.בי, להבדיל מפסק-הדין נווה גן בעליון, נקבע כי קיימים גם שיקולי מדיניות של כדאיות כלכלית. גם כאן מופעלת נוסחת Hand אשר מביאה לתוצאה כי פיצוי בגין הנזק הכלכלי אינו יעיל כלכלית. במקרה הנדון, קבע בית-המשפט כי להטלת אחריות נזיקית על מממן פיננסי, יש השלכות לא רצויות על חיי המסחר. שכן מעתה הוא ייאלץ להעסיק צבא של מומחים ומפקחים - עלויות אשר מטבע הדברים, חברות הליסינג 'יגלגלו' על השוכר-הצרכן, ועם הגדלת העלויות, ישמט הבסיס לקיומן של עסקאות אלו.
בפסק-דין דחף דלק הנזק הנידון היה אובדן התשואה על ההשקעה בהקמת תחנת הדלק. גם כאן השיקולים היו שיקולי יעילות כלכלית – שכן נקבע כי מפעיל התחנה, היה בעל יכולת השגת המידע ומונע הנזק הזול ביותר. פסק-הדין מסתכל על התמונה הכלכלית בכללותה, בודק קיום אלטרנטיבות וקובע: "כל דרך אחרת הייתה כרוכה בהפניית משאבי ציבור עצומים..." במצב דברים זה, קבע בית-המשפט כי שיקולי מדיניות משפטית אינם מצדיקים הטלת נטל הדאגה לרווח של בעלי התחנות על המדינה. גם בפסק-דין נאפומנאשיץ, נקבע כי שיקולים כלכליים הם לגיטימיים לצורך הקביעה אם להטיל אחריות אם לאו.
פסק-דין שתיל אורי, לעומת זאת, מצמצם את האחריות בדרך מעט שונה וקובע כי טענת המדינה כי מדובר, בין היתר, בנזק כלכלי טהור, שנגרם על ידי צד שלישי, היא טענה סמנטית בלבד. שכן אין מדובר בנזק כלכלי טהור, אלא ב"נזק כלכלי שנגרם בעקבות פגיעה פיזית" כך מאפשר בית-המשפט את הפיצוי מחד, אך לא מרחיב את גבולות החריגים לכלל השלילה מאידך.
גם בפסק-דין מ.ג.מ.נ, הדומה להפליא בעובדיותיו לפסק-הדין נווה גן של העליון, חברת הביטוח טוענת כי יסוד ה"נזק הפיסי" לא הוכח. במקרה דנן, מ.ג.מ.נ נאלצה אמנם להרוס את היציקה הפגומה, מה שגרם לה נזק, אך מדובר בנזק כספי, כלכלי טהור. ביהמ"ש אמנם מכיר באפשרות פיצוי על סוג נזק זה, אך ב"נסיבות העניין"– נקבע כי לא יינתן פיצוי. השאלה למה נשארה פתוחה. ניתן רק לשער כי להבדיל מהמגמה החדשנית בעליון - לפנינו דפוס של פסיקה מחוזית חשדנית, מסורתית ונוקשה אשר נותנת דגש לשיקולים של יעילות כלכלית אשר מטבעם מהוססים יותר בנוגע לנתינת פיצוי 'לא יעיל'.
המעניין הוא שהרציונאל בהכרה בפיצוי בגין נזקים כלכליים טהורים מצד בית-המשפט העליון מלכתחילה היה בשל השרירות, ההפקרה וחוסר הצדק שהתעורר נוכח ההבחנה בין שני סוגי הנזק. שיקולים של צדק חברתי לא בהכרח (ואולי בהכרח לא) תואמים שיקולים של יעילות כלכלית. על כן, נוצר אבסורד מסוים – בעוד בית-המשפט העליון מותיר את הרסן ומאפשר פיצוי תוך התחשבות בשיקולי מדיניות רצויים – בתי-המשפט המחוזיים לוקחים את שיקולי המדיניות למקום אחר, מקום של תועלת, יעילות וכדאיות כלכלית ומתרחקים מהרציונאל הראשוני שהביא בכלל להכרה בפיצוי שהוא חוש הצדק המתקומם.
היבטים רלוונטיים בהצעת הקודיפיקציה
ההסדר המצוי:
הצעת הקודיפיקציה קובעת כבר בתחילתה כי תכלית החוק היא הבטחת הצדק ההגינות והסבירות והתאמה בין הסדרי המשפט האזרחי. כאשר בסעיף 2 נקבע עקרון תום הלב – כעקרון על, מרכזי ומנחה. מההסדר הכללי להסדר הספציפי: עוולת הרשלנות, מוגדרת מחדש, בס' 387, על מנת "להביאה לנוסח בהיר" כדברי ההסבר. לעניינו, ס' 387(ג) אשר הוא המקבילה לס' 36 לפקודת הנזיקין, מדבר על נזק - גם הוא מתנה בחובת צפיות אך מוסיף:
"ובלבד שהטלת האחריות....היא צודקת, הוגנת וסבירה, בשים לב לטיב היחסים שבין הצדדים ולאינטרס הציבורי שבהטלת אחריות כאמור".
הוספה זו משמעותית היא לעניין הפיצוי בגין הנזק הכלכלי הטהור - שכן אנו רואים כי אין עוד כללי שלילה נוקשים אלא חקיקה המאופיינת במושגי שסתום המאפשרת שיקול דעת שיפוטי אשר יוביל לתוצאה הראויה במקרה הקונקרטי. בנוסף ישנו חיזוק ידי בית המשפט בכל הנוגע לשקילת שיקולי מדיניות של אינטרסים ציבוריים וטובת הכלל. מאידך, לאור ההגדרה הרחבה היום ניתן לטעון כי אין כאן שינוי של ממש.
האם זהו ההסדר הרצוי:
פרופ' גלעד דן בטענה כי ראוי היה להרחיב את ההגדרה של עוולת הרשלנות כך שזו תיצוק תכנים קונקרטיים מפורטים לדוקטרינת ההתרשלות. לטענתו, אומנם מוטב לשמור על גמישותה של העוולה ויכולת התאמתה למציאות משתנה ולתפיסות משתנות, אך לדעתו ניתן וראוי לעבות את ההגדרה השלדית שבקודקס ולאמץ קביעות כלליות ועקרוניות באשר לשיקולים ולמבחנים שלפיהם תוכרע שאלת קיומן של התרשלות ושל חובת זהירות. במסגרת זו מבקר פרופ' גלעד אף את היעדרו של ניסיון לטפל בסוגיה של ריחוק הנזק.
המגמה – לאן?
בנוסף, בעינינו ראוי אומנם כי הפסיקה תצדד בקביעה כללית של הכרה בפיצוי ולא בגישה של שלילה גורפת שבצידה חריגים - אך יש ליצור ניתוח אחיד של כלל הסוגיות העוסקות בחובת הזהירות, ובכך תמנע הפסיקה מהקשיים שנתקלה בהם הפסיקה האנגלית והרגרסיות שחוותה בניסיון לפתח כלל אחיד לסוגיה.
הצגת הכלי הביקורתי
הניתוח הכלכלי של המשפט מהווה כלי ביקורתי השוואתי בתחומי משפט רבים. כלי זה מאפשר הסתכלות שונה, מחושבת ושקולה של יעילות וכדאיות. כפי שראינו מגמות ההרחבה הניכרות בעליון נובעות משיקולים ערכיים של מה נכון וצודק בנסיבות העניין – על כן, ראינו לנכון להביא את כלי הניתוח הכלכלי על מנת לתת פרספקטיבה שונה – במטרה שהקורא, לאחר קריאת המכלול, יוכל לנקוט עמדה מגובשת ומבוססת.
הצגת הנושא תוך שימוש בכלי
במאמרה, תמר גדרון, מציעה לשאול - מיהו מונע הנזק הטוב ביותר, מי מהצדדים יוכל להעריך בדרך הטובה ביותר את הסיכון ואת דרכי מניעתו, מהן אפשרויות פיזור הנזק, מהי עלות הטלתו על הפוגע בהבדל מהשארתו על הנפגע, ומשמעות הטלת האחריות בקונטקסט כלכלי כללי – ובכך להבחין על מי, מבחינה חברתית-מוסרית, ראוי שיפול הנטל הכלכלי של הסיכון שבפעילות.
במרכזם של שיקולים אלה עומדים החששות הבאים: הצפת בתי המשפט, הפיכת פעולתם של יוצרי סיכון מסוימים לבלתי כדאית מבחינה כלכלית, בנוסף, הטלת אחריות בנזיקין עלולה לייקר שירותיהם וכן הטלת אחריות על רשויות ציבור עלולה לגרום לתוצאות דומות. קיימת סכנה כי תפקידים ציבוריים ופרטיים יבוצעו בצורה שאינה יעילה דיה ותוך ניסיון בזבזני להקדים תרופה למכה לצורך הכנת הגנה מפני תביעה אפשרית בנזיקין.
Siliciano במאמרו מדמה את הנזק כלכלי לאדוות הנוצרות במים (rippling effect). מרגע שהושלך דבר מה לתוך המים, לא ניתן למנוע את התפשטותן של האדוות לכל עבר, ואת הגעתן למקומות רחוקים. חוסר השליטה בנזק הכלכלי ומהירות פעולתו מחייבים, לדעתו, עיצוב חובות זהירות מיוחדות, שימנעו הטלת חבות בהיקפים מופרזים.
ועוד – מן ההיבט הכלכלי, נשקול את עלות האלטרנטיבה: האם ניתן להשיג מטרה זו בדרכים אחרות, רצויות יותר מבחינה חברתית וכלכלית? דיני החוזים, למשל, נתפסים, לעיתים, כמתאימים יותר להסדרת הנושא של נזק כלכלי טהור. בעוד דיני הנזיקין משקפים כפייה משקפים דיני החוזים במקורם רצון חופשי.
מקורות
פסיקה של בית-המשפט העליון
פסיקה של בתי-המשפט המחוזיים
ספרות ישראלית (תשמ"ט) 173.
פסיקה אנגלית
ספרות זרה
ציון באייר
ציון באייר (באנגלית Bayer designation) הוא שיטת מתן כינויים לכוכבי השמיים שהומצאה על ידי האסטרונום יוהאן באייר בתחילת המאה ה-17 והופיעה לראשונה באטלס הכוכבים שלו "אורנומטריה". השיטה מבוססת על סימון הכוכב באות קטנה מתוך האלפבית היווני ואחריו השם בלטינית של קבוצת הכוכבים לה שייך הכוכב, בנטיית השייכות. בעברית נהוג לתרגם את שם הקבוצה ולהשתמש בתיאור מקום (לדוגמה, α Centauri - α בקנטאור). הרשימה הראשונה של באייר הכילה 1564 כוכבים ועברה שינויים רבים בעקבות עדכונים במפות השמיים שכללו הוספת קבוצות, ביטול קבוצות ושינוי גבולות בין הקבוצות, כך שכוכבים שהיו בעלי ציון באייר מסוים קיבלו ציון באייר שונה.
שיטת הסימון
חשיבות הכוכב בקבוצה חפפה לרוב את בהירותו הנראית, אך לעיתים העדיף באייר את מיקומו או את סדר הזריחה של הכוכבים מעל האופק. לדוגמה, α באוריון (ביטלג'וז) פחות בהיר מ-β באוריון (ריג'ל) אך ממוקם במרכז הקבוצה וזורח מוקדם יותר. α בתאומים (קסטור) פחות בהיר מ-β בתאומים (פולוקס) אך זורח לפניו.
סימוני משנה
כוכבים כפולים (בעיקר כפולים אופטיים) סומנו לעיתים קרובות באות יחידה עם ספרה עילית לציין את ההפרדה ביניהם (למשל, 1μ ו-2μ בעקרב), אך לפעמים סומנו בצורה זו גם כוכבים זוגיים (למשל 1α ו-2α בצלב הדרומי) או אפילו מספר כוכבים שנמצאו באותו אזור של קבוצה מסוימת (למשל 1π, 2π, 3π, 4π, 5π, ו-6π באוריון).
כוכבים זוגיים (או מערכות כוכבים עם יותר משני כוכבים) מקובל לציין בציון באייר המקובל עם תוספת של אות לטינית גדולה לציון ההפרדה ביניהם (למשל α בקנטאור A ו-α בקנטאור B).
שינויים בציון באייר
עם השנים חלו שינויים בקבוצות הכוכבים ואלו הביאו לשינויים בשמות הכוכבים כעל פי ציון באייר. לדוגמה, פרוק קבוצת הכוכבים "הספינה ארגו" לארבעה חלקים הביא לכך שהקבוצות שדרית, מפרש וירכתי הספינה חולקים ביניהם את האותיות לפי הציון המקורי של הכוכבים ולכן כל אות מופיעה רק באחת מהקבוצות.
שינויי גבולות בין שור ועגלון שינו את שם הכוכב אל-נאת' מ-γ בעגלון ל-β בשור ובאופן דומה הפך הכוכב אלפרץ מ-δ בפגסוס ל-α באנדרומדה.
דרסט השלישי, מלך הפיקטים
דרסט השלישי (באנגלית: Drest III), בנו של אואודרוסט (Uudrost) או אואודרוסיג (Uudrossig) היה מלך הפיקטים, באמצע המאה השישית.
אוקסידאז
האוקסידאזות הן תת-סוג של האוקסדורדוקטאזות.
בדיקת אוקסידאז
במיקרוביולוגיה, מבחן האוקסידאז משמש כמאפיין פנוטיפי לזיהוי זני חיידקים ; הוא קובע האם חיידק נתון מייצר ציטוכרום אוקסידאזות (ולכן משתמש בחמצן עם שרשרת העברת אלקטרונים).
בדיקת אוקסידאז משמשת כדי לקבוע האם חיידק הוא אווירני או אל אווירני.
הומופוביה בישראל
הומופוביה הוא מונח ממדעי החברה המתאר פחד, רתיעה או סלידה (אנטיפטיות) מחברי קהילת הלהט"ב (הומואים, לסביות ועוד). בהגדרה רחבה יותר, המונח מתאר את ביטוי תכונות אלה באפליה, דחייה, שנאה, או תוקפנות כלפי נטייתם המינית, כלפי מימושה של הנטייה המינית, כלפי זוגות בני אותו המין, וכלפי גילויי חיבה בין בני אותו המין.
החקיקה במדינת ישראל בסוף המאה ה-20 הוציאה אל מחוץ לחוק אפליה מחמת נטייה מינית במספר תחומים, והתיקונים לחוק איסור לשון הרע והחוק למניעת הטרדה מינית אוסרים על ביטויים המבזים אנשים בשל נטייתם המינית. לצד זאת, מדינת ישראל עודנה מתנגדת להעברת תיקון לחוק הפרשנות הקובע כי בכל מקום בספר החוקים בו מופיעה התייחסות לאפליה – יוחל החוק גם על אפליה הנוגעת לזהות מינית או מגדרית, כך שהחוק אינו מכסה את מרבית החוקים הנוגעים לאפליה בספר החוקים של מדינת ישראל. במהלך השנים אירעו בישראל מקרי הומופוביה בולטים שבאו לידי ביטוי בביזוי והשפלה וחלקם אף הגיעו לאלימות פיזית. אנשי ציבור, בהם חברי כנסת וממשלה, התבטאו בצורה הומופובית. וגילויי הומופוביה התרחשו גם בקרב מוסדות המדינה וחברות ממשלתיות וכן בכלי התקשורת.
ב-2010 הקימה האגודה למען הלהט"ב בישראל את מרכז ניר כץ למאבק באלימות ובלהט"בופוביה, אשר מפרסם מדי שנה "דוח מצב הלהט"בפוביה בישראל". בשנת 2022 פרסם המרכז את "דוח העשור", שמצביע על עלייה משנה לשנה במקרי להט"בופוביה. בשנת 2022 התקבלו 3,309 דיווחים על להט"בופוביה, לעומת 2,971 בשנת 2021, 2,696 בשנת 2020, 2,125 בשנת 2019, 1,557 דיווחים בשנת 2018, 533 בשנת 2017 ו-424 בשנת 2016.
החוק האוסר יחסים "שלא כדרך הטבע"
החוק הוא הסיבה לכך שב-1975, כשקמה העמותה הישראלית לזכויות הומוסקסואלים, היא נקראה תחילה "האגודה לשמירה על זכויות הפרט" (כיום: אגודת הלהט"ב), כדי שלא תואשם בעידוד עבירה על החוק. האגודה לשמירת זכויות הפרט ניסתה להביא לביטול האיסור הפלילי מימיה הראשונים. ב-1976 נפגשו אנשיה עם אהרן ברק, היועץ המשפטי לממשלה, וב-1983 היא שלחה לכל חברי הכנסת חוברת שבה קראה 'להפסיק להפלות הומוסקסואלים ולסביות'. ב-22 במרץ 1988 אושר בכנסת תיקון מס' 22 לחוק העונשין שכלל ניסוח מחדש של מרבית הסעיפים העוסקים בעבירות מין, ובוטל סעיף 351, האוסר על משכב "שלא כדרך הטבע".