cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הברית החופשית של הירוקים האירופאים
היסטוריה
בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2019 זכו הירוקים להישג שיא, עם 67 מושבים והיו למשקל נגד מול הפופוליסטים המתחזקים. ב-28 בנובמבר 2019 הכריז פרלמנט האירופי על מצב חירום אקלימי וסביבתי, וקרא למדינות האיחוד האירופי להתחייב לאפס פליטות גזי חממה עד שנת 2050. ההכרזה אושרה בהצבעה של רוב חברי הפרלמנט.
מפלגות לאומיות תומכות
המפלגות בפרלמנט האירופי, הם למעשה התאגדויות של מפלגות לאומיות מהפרלמנטים הלאומיים של מדינות האיחוד. ברשימה זו, מוצגים המפלגות המרכיבות את מפלגת הברית החופשית של הירוקים האירופאים.
אצבעונית ארגמנית
אצבעונית ארגמנית (שם מדעי: Digitalis Purpurea) הוא צמח נוי השייך למשפחת הלחכיים (בעבר שויכה ללועניתיים) הגדל בתנאי אקלים ממוזג של אירופה, אסיה וצפון אמריקה.
לאצבעונית יש מחזור חיים מוגדר של שנתיים: בשנה הראשונה הצמח מפתח רק שושנת עלים ולקראת האביב של השנה השנייה הוא מפתח גבעול ועמוד תפרחת וצומח עד לגובה של 1.2 מטר לכל היותר. בישראל מוכרת האצבעונית בעיקר כצמח נוי בשל פרחיה בגווני הוורוד-סגלגל, אולם עיקר תרומתה של האצבעונית הארגמנית היא בערכה הרפואי הרב.
המחקר על האצבעונית
אצבעונית ארגמנית היה הצמח הראשון בהיסטוריה שבו הוכחה סגולתו הרפואית, אולם הדרך להוכחה זאת הייתה ארוכה. הראשון שעסק בחקר האצבעונית היה רופא ובוטנאי ממוצא גרמני בשם לאונרד פוקס. בספרו מן המאה ה-17 אודות צמחי מרפא שונים כלל לראשונה את האצבעונית והתייחס לסגולותיה הרפואיות הבאות לידי ביטוי בטיהור גוף האדם, שחרור הפרשות והרזיה. ייתכן מאוד שמחקר זה תרם לכך שמספר שנים מאוחר יותר נכלל הצמח לראשונה בלקסיקון התרופתי של לונדון (הפרמקופיאה של לונדון) ובה כתוב שתמצית מהאצבעונית מועילה כנגד תופעת ה"גודש" - Congestion (מונח רפואי שנקבע במאה ה-17 ותיאר מצב גופני המתבטא בהצטברות נוזלים בגוף וקשיי נשימה). עם זאת, על אף הכנסת הצמח ללקסיקון הרפואי לא הייתה בו שום התייחסות לכמויות ולמינונים הנכונים שעל החולה לקחת, למרות שכמויות גדולות של הצמח יכולות להוביל להרעלה ובסופו של דבר אף לגרום למוות. חוסר הבקרה בנטילת הצמח הביאה בסופו של הדבר להוצאתו מהלקסיקון הרפואי הלונדוני ולזניחתו.
לקראת המאה ה-18 רופא בריטי בשם ויליאם וית'רינג (William Withering) חידש את המחקר על האצבעונית תוך מתן דגש על כמויות מדודות לחולים בהם הוא טיפל. ווית'רינג היה הראשון אשר הגיע למסקנה כי שימוש נכון בצמח מרפא את תסמיני ה"גודש", אולם לא יכול היה לומר בוודאות מהו האיבר עליו משפיעה האצבעונית.
רק במאה ה-20 כשהצליחו לבסוף לבודד את החומרים הפעילים בצמח הגיעו למסקנה שהאיבר עליו משפיע מיצוי הצמח הוא הלב.
טוויסט (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אנה בלפר-כהן
אנה בלפר-כהן (נולדה ב-3 בנובמבר 1949) היא ארכאולוגית ופליאו-אנתרופולוגית ישראלית, פרופסור אמריטוס במכון לארכאולוגיה, באוניברסיטה העברית בירושלים ומומחית לפרהיסטוריה. בלפר-כהן חפרה וחקרה אתרים פרהיסטוריים חשובים רבים בישראל, כולל מערת היונים מערת כַּבַּארַה ואתרים נוספים כמו נחל עין גב I ואתר בנחל נקרות. היא עבדה גם שנים רבות בגאורגיה, שם תרמה תרומה חשובה לחקר הרצף הפלאוליתי של הקווקז לאור עבודתה באתרי המערות דזודזואנה, קוטיאס ומערת סטסורבליה. היא מומחית באנתרופולוגיה ביולוגית, אמנות פרהיסטורית, טכנולוגיה ליתית, התקופה הפלאוליתית העליונה, ראשית ישבת-הקבע בתרבות הנאטופית והמעבר לחיי הכפר בתקופה הנאוליתית.
בלפר-כהן פרסמה מאות מאמרים וערכה כמה ספרים. עבודותיה צוטטו רבות בתחום הארכאולוגיה הפרהיסטורית ובעיקר במחקרי התרבות הנאטופית.
בלפר-כהן נשואה, יש לה שני ילדים ומתגוררת בירושלים.
ראשית חיים וחינוך
אנה בלפר-כהן נולדה ברובנו, אוקראינה בשנת 1949 להלינה (אלה) ויהודה בלפר. המשפחה עלתה לישראל בשנת 1956. לאחר סיום התיכון בעיר מגוריה פתח תקווה, החלה ללמוד לקראת התואר הראשון בארכאולוגיה במכון לארכאולוגיה, האוניברסיטה העברית בירושלים, שם גם קיבלה תואר שני (1981) ו דוקטורט (1988). כבר בלימודי התואר הראשון השתתפה בחפירות רבות בישראל, בקפריסין ובסיני. עבודת הדוקטורט של בלפר-כהן (בהנחיית פרופסור עופר בר-יוסף) הוקדשה לתרבות הנטופית במערת היונים. היא מונתה לפרופסור מן המניין במכון לארכאולוגיה, באוניברסיטה העברית בירושלים, בשנת 2002. בין השנים 2005–2009 שימשה כראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה. בשנים 2014 עד 2018 הייתה ראש הרשות לסטודנטים למחקר (מדעים לא ניסיוניים).
תרומה מדעית
בלפר-כהן לקחה חלק בפרויקטים ארכאולוגיים רבים, חלקם נמשכו כמה עשרות שנים, כגון מערות כבארה והיונים, שם הייתה מעורבת בחקר הממצאים ובפרסומם. פרויקטים מחקריים ותרומות שנבחרו לאחרונה כוללים:
פנטזמיק!
פנטזמיק! (באנגלית: Fantasmic!) הוא מופע זיקוקים ופירוטכניקה לילי המוצג בדיסנילנד שבקליפורניה ובאולפני הוליווד של דיסני בדיסניוורלד שבפלורידה.
המופע הוצג לראשונה בדיסנילנד בשנת 1992 והופק על ידי מחלקת המופעים של הפארק עבור אזור נהרות אמריקה שבפארק. המופע הופק בסיוע חברת סרטי ההנפשה של וולט דיסני ווולט דיסני אמג'ינירינג. בשנת 1996 הותאם המופע לפארק אולפני דיסני MGM.
לצורך התקנת המופע בדיסנילנד יובשו נהרות אמריקה על מנת להתקין את המתקנים התת-מימיים הנדרשים עבור המופע, וכן הוסטו נתיבי הספינות ה"קולומביה" וה"מארק טוויין" העוברות בחלק זה של הפארק.
באולפני דיסני MGM נבנה עבור המופע תיאטרון בן 8,000 מושבים, מתוך ציפייה שהמופע יגדיל את מספר המבקרים בפארק.
עלילה: דיסנילנד
עם תחילת המופע מופיע מיקי מאוס לבוש בגלימה ובכובע המחודד עם הירח והכוכבים כמו בפרק "שוליית הקוסם" מסרט האנימציה "פנטסיה". מיקי "יוצר" מסכי מים על פני הנהר, ו"יורה" ממטהו כוכבים (שמונפשים על גבי מסכי המים) וכוכבי שביט (זיקוקים).
הכוכבים הופכים לפרחים, ועל הבמה מופיעים פרחים המשנים צבעם. הפרחים על מסכי המים הופכים לג'ונגל סבוך, וערפל מתחיל לכסות את הנהר. מבעד לערפל מופיע קא - הנחש מספר הג'ונגל, הזוחל על גדת הנהר שעיניו נוצצות באור ירוק.
על המסכים מופיע ג'ימיני הצרצר הקורא לפינוקיו. ג'ימיני "נופל למים" במסגרת סרט ההנפשה שמוקרן על מסכי המים, ופוגש יצורי מים בהם ליוויתן ענק המכה בזנבו (הזנב מופעל על ידי אודיו אנימטרוניקס) ומשפריץ מים.
לפתע מופיעה ספינת שודדי ים היורה בתותחיה. על הספינה נמצאים קפטן הוק, סמי, ופיטר פן, המציל את וונדי. אחרי הספינה שט הקרוקודיל מהסרט פיטר פן שבבטנו שומעים את השעון המתקתק.
ערפל ורוד מכסה את הנהר ומגיעים על גבי סירות שלגיה והנסיך שלה, אריאל מהסרט בת הים הקטנה, היפה והחיה, ובהמשך המלכה הרעה מופיעה על הבמה ושואל את ראי הקסמים מי היפה בממלכה - והראי עונה לה שיש נסיכות רבות היפות ממנה.
המלכה, בכעסה, מביאה יורה מלאה אדים ושם עושה שיקוי ההופך אותה לאורסולה המכשפה מבת הים הקטנה, ועל מסכי המים רואים את זרועות התמנון שלה שגובהן כ-6 מטרים.
שלדים על סוסים רוכבים על פני השמים (הקרנה על מסכי המים) ודמות צ'רנאבוג מהסרט פנטסיה מופיעה וזורקת מידיה כדורי אש המעלים את האי בלהבות (אמיתיות). צ'אנאבוג הופך לדרקון שגובהו 10 מטרים (המונפש על המסכים) וכשהוא נעלם מופיע במקומו דרקון אמיתי על האי היורה אש על הנהר ומצית את מי הנהר.
מיקי מופיע ונלחם בדרקון ונעלם, ומופיעה טינקר בל המנופפת במטה הקסמים שלה ועפה על פני הנהר מפזרת אבק פיות, שהופך לזיקוקים.
ספינת הנהר מארק טוויין נכנסת לאזור המופע ונוהג אותה "וילי ספינת הקיטור".
עלילה: אולפני דיסני MGM
בתחילת המופע מופיע מיקי מאוס בחליפה שחורה. מיקי מתנהג כמנצח על תזמורת וכשהוא מניף את מטהו מופיעים מסכי מים תוך הבריכות שלפני המופע, ועליהם מוקרנת דמותו של מיקי כ"שולית הקוסם" מהסרט פנטסיה.
על האי מופיעים פילים, ג'ירפות, קופים, ציפורים, בנות יענה, צ'יטות, קרנפים, וכן הדמויות סימבה ונאלה מהסרט מלך האריות. על המוסכים מוקרנים בועות בהם נמצאים דמויות רבות מסרטי דיסני - פינוקיו, אלאדין, הרקולס, וילי ספינת הקיטור, במבי, מולאן, דמבו, שלגיה, אורורה וג'ימיני הצרצר.
אחרי ג'ימיני מופיע הלוויתן שרודף אחריו, שנופל לתוך הבריכה (המים משפריצים על הקהל).
על האי מאחורי הבריכה נערך קרב בין האינדיאנים למתיישבים מהסרט "פוקהונטס", וכאשר פוקהונטס פוגשת את אהובה, ועל מסכי המים מוקנית סצנות ריקוד של הנסיכה אורורה והנסיך פיליפ, סינדרלה והנסיך שלה, והנסיכה יסמין עם אלאדין.
ערפל ורוד מכסה את הנהר, ועל סירות מגיעים שלגיה והנסיך שלה, אריאל ואריק, היפה והחיה.
בהמשך מופיעה המלכה הרעה משילגיה וקוראת לכל הדמויות הרעות מסרטי דיסני המופיעות על המסכים: אורסולה, קרואלה דה ויל, סקאר, פרולו, ג'אפר, האדס, צ'רנאבוג, וג'אפר הופך לנחש ענק, בעוד שהמכשפה הופכת לדרקון בגובה 13 מטרים היורק אש על הנהר והנהר מתחיל לעלות באש.
מיקי מצליח להקים חומת מים סביב האי ולכבות את האש ולנצח את הדרקון באמצעות מטה הקסמים שלו.
טינקר בל מופיעה, מנופפת במטה הקסמים שלה ווילי ספינת הנהר מופיע על סירתו סביב האי, ביחד עם יתרת דמויות המופע. כאשר מופיע מיקי בבגדי שולית הקוסם בראש ההר שעל האי ויורה זיקוקים לשמים, ונעלם.
הבדלים בין המופעים
בין המופיעים הבדלים קטנים:
פיניאס
פיניאס (ביוונית Πηνειός) היא עירייה ביחידה האזורית אליס, במערב יוון, יוון. מקום מושבה של העירייה הוא בעיירה גסטוני.
שטח העירייה של 161.496 קמ"ר. השם נקרא על שם נהר פיניוס.
עירייה
העירייה פיניאס הוקמה ברפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 על ידי מיזוג של שלוש העיריות לשעבר הבאות, שהפכו ליחידות עירוניות:
דרחול השיח
דרחול השיח (שם מדעי: Theba pisana) הוא מין חילזון הנפוץ בישראל ברצועות החולות של מישור החוף.
מאפיינים
לאחר התרדמה מוכנה מערכת המין של הדרחול ומתחילה עונת ההזדווגות. ההטלה חלה בנובמבר ודרחולים רבים יורדים מן הצמחייה ומתחפרים בחול. חורים רבים נחפרים על ידי הדרחולים ומושארים ריקים, התנהגות שככל הנראה נועדה להטעות טורפי ביצים. מספר הביצים בהטלה מגיע לכ-80 בממוצע. באמצע החורף מתים ההורים; תוך שבועיים עד שלושה בוקעים הצעירים והם נותרים בתוך המחפורות עוד כעשרה ימים ורק אחר כך עולים על פני הקרקע.
הטורף העיקרי של הדרחול הוא הבולבול התוקף מושבות גדולות בזמן תרדמתם. מבין היונקים הטורף הגדול ביותר של הדרחול הוא הגרביל שתפוצתו במישור החוף חופפת לדרחול. הקונכיות הלבנות בולטות מאוד על רקע מקום חיותן הטבעי, אך הן מחזירות יותר קרינה מאשר קונכיות מפוספסות. טמפרטורת הקרקע במקום חיותו של הדרחול עשויה להגיע ל-55 מעלות צלזיוס ומכאן החשיבות הרבה של קונכייה לבנה. מצד שני, קונכייה לבנה בולטת בלילה ומסייעת לטורפי הלילה של הדרחולים לזהותם במהירות ובקלות.
מגדלי התאומים (סרט)
מגדלי התאומים (או מרכז הסחר העולמי, באנגלית: World Trade Center) הוא סרט דרמת אסונות המבוסס על פיגועי 11 בספטמבר, שבמסגרתם בוצעו פעולות טרור במרכז הסחר העולמי שבעיר ניו יורק בארצות הברית. הסרט יצא לאקרנים ב-9 באוגוסט 2006 על ידי אולפני סרטי פרמאונט בהקרנת בכורה עולמית. הוא בוים על ידי אוליבר סטון.
עלילת הסרט מבוססת על סיפור אמיתי של שני ניצולים בשם ג'ון מקלאפלין וויל ג'ימנו אשר גם השתתפו בכתיבת התסריט של הסרט. מטרת הסרט הייתה להתמקד בפן האנושי של היום בו בוצעו פעולות הטרור הקשות ביותר בהיסטוריה. סיסמת הסרט הייתה: "העולם ראה את הרוע באותו היום. שני אנשים ראו משהו אחר".
תקציר העלילה
ה-11 בספטמבר 2001 היה היום בו בוצעו פעולות טרור במרכז הסחר העולמי בניו יורק ובמוקדים אחרים ברחבי ארצות הברית. הסרט מתמקד בהתקפה שבמסגרתה שני מטוסי נוסעים שנחטפו על ידי טרוריסטים פוגעים ישירות במגדלי התאומים. באותו יום גורלי, נשלח שוטר בכיר ממשטרת הנמלים של ניו יורק בשם ג'ון מקלאפלין יחד עם פקודיו אל מקום המאורע. באותו הזמן רק מגדל א' סופג פגיעת מטוס.
ג'ון נכנס עם השוטרים אל תוך מרכז קניות הממוקם בין מגדל א' לבין מגדל ב' והם מתחילים באיסוף בלוני גז בעת שהמטוס השני פוגע במגדל ב'. תוך מספר שניות, בהפתעה גמורה, המגדל הראשון מתחיל לקרוס והשוטרים מוצאים עצמם לכודים תחת הריסות המשתרעות על פני מאות מטרים.
חמישה שוטרים נהרגים מיד ואילו ג'ון מקלאפלין והשוטר ויל ג'ימנו מוצאים עצמם לכודים מתחת לשכבות של הריסות בלי סיכוי רב להחלץ משם בכוחות עצמם. ג'ון נלכד בצורה משמעותית יותר אך ויל מצליח לזוז עד ששכבה נוספת מתרסקת וגם הוא נלכד בלי יכולת לנוע.
בזמן ההתרחשויות, משפחותיהם הדואגות של וויל וג'ון, מנסות למצוא דרך ליצור קשר עם יקיריהן. המשפחות מעלות זכרונות וחוויות מהעבר, ואשתו של ויל, הנמצאת בהריון, סובלת במיוחד.
בעודם כלואים בין ההריסות ומנסים להשכיח את הכאב העז בשיחות שונות, ובעודם טרודים בניסיונות לא להירדם מחשש שזו תהיה הפעם האחרונה בחייהם, מגיע מתנדב צעיר, פליט מצבא ארצות הברית, למקום האירוע לאחר שהוא בטוח שקול עליון קרא לו לבוא ולסייע.
ג'ון מקלאפלין וויל ג'ימנו במציאות
שני הגברים פרשו מהמשטרה בשל היעדר יכולתם לשוב ולצעוד. הם פתחו יחד מסעדה גדולה שאותה הם מנהלים עד היום. ג'ימנו מתגורר בעיר בניו ג'רזי ואילו מקלאפלין עדיין מתגורר בניו יורק.
רובינשטיין
רובינשטיין הוא שם יהודי אשכנזי שמשמעותו בגרמנית – "אבן אודם". נוצר גם בהשפעת השם העברי ראובן. השערה אחרת מקשרת שם משפחה זה ליישוב רובנשטיין (Rubenstein) בבוואריה.
האישה בלבן (סרט, 1929)
האישה בלבן (באנגלית: The Woman in White) הוא סרט אילם בריטי משנת 1929 שביים הרברט וילקוקס ובכיכובם של בלאנש סוויט, הדון מייסון וססיל המפריז. הסרט נוצר בקריקלווד סטודיוס בלונדון. הוא מבוסס על הרומן "האישה בלבן" מאת וילקי קולינס.
הספר עובד פעמים אחדות לסרטים אילמים, הראשון, סרט משנת 1912, והשני עיבוד של פוקס משנת 1917 בשם "Tangled Lives". עוד ב-1917 נוצר סרט אילם נוסף בהפקת ת'נהאוזר ובכיכובה של פלורנס לה באדי. עותק ממנו נשמר בספריית הקונגרס. עיבוד נוסף של הרומן נוצר בשנת 1948.
עיצוב ההפקה של סרט נעשה על ידי קליפורד פמבר.
יצחק קנב
יצחק קָנֵב (קָניֶבסקי) (22 באפריל 1896 – 8 במאי 1980) היה כלכלן ישראלי, ממנהיגי הסתדרות העובדים הכללית וחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י, יו"ר מרכז קופת חולים ומנהל המכון למחקר סוציאלי בהסתדרות. חתן פרס ישראל במדעי החברה לשנת תשכ"ב (1962).
ביוגרפיה
קנב (Kanev) נולד כיצחק קָניֶבסקי (Kanievsky) במֶלִיטוֹפּוֹל באימפריה הרוסית, הצעיר מבין חמישה בנים. הוא למד באוניברסיטת סימפרופול מדעי הטבע וכלכלה. בשנת 1917 השתתף בהגנה על עיר מגוריו. באותה עת היה בין מייסדי תנועת "החלוץ" ברוסיה, ומטעמה השתתף כציר בוועידת "צעירי ציון" ובוועידה הציונית הכללית בפטרוגרד. בשנת 1919 עלה לארץ ישראל, וכאן היה יו"ר מועצת הסתדרות החלוץ בארץ. קנב גם למד מדעי החברה באוניברסיטת וינה, בית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה ובאוניברסיטת לונדון וקיבל תואר מוסמך.
בעת מאורעות תל חי השתתף בקרבות על הגנת החצר ונפצע. לאחר מכן נמנה בין מייסדי גדוד העבודה על שמו של יוסף טרומפלדור.
בהיותו חבר מפא"י השתתף בשנת 1920 בוועידת היסוד של הסתדרות העובדים הכללית והחל לפעול בה. בין השנים 1923–1961 היה מראשי קופת חולים כללית.
מטעם קופת החולים החל כבר בשנת 1925 ליזום הצעה לגיבוש חוק ביטוח בריאות חובה. בשנת 1947 הקים מטעם ההסתדרות את המכון לחקר סוציאלי ועמד בראשו. במסגרת תפקידו עמד בראש הוועדה לביטחון סוציאלי של הוועד הפועל של ההסתדרות. מתוקף תפקידיו מונה מספר פעמים לעמוד בראש ועדות לתכנון מוסד ביטוח לאומי ממלכתי ולגיבוש חוקים סוציאליים. דו"חות ועדות אלו הוגשו החל משנת 1948 ועד לשנות השישים. באותה עת כיהן כחבר בוועדת המומחים לביטחון סוציאלי של ארגון העבודה הבינלאומי. הדוחו"ת היוו תשתית להקמתו ההדרגתית של המוסד לביטוח לאומי, אך מסיבות שונות לא נוסד ביטוח בריאות ממלכתי.
בשנת 1950 עִברת את שמו ל"קנב". ב-5 בפברואר 1951 הושבע לכנסת הראשונה, במקומו של חבר הכנסת אברהם טביב שנפטר באפריל שלפני כן, וכיהן בה כשנה עד לפיזורה.
משנת 1923 היה נשוי לרחל, והיה אב לשולמית נדלר (אדריכלית) ויוסף קנב (כלכלן).
נפטר בשנת 1980, בן 84 במותו.
לאחר פטירתו הוענק על שמו פרס לאקדמאים חוקרים בתחומי הביטחון הסוציאלי ומדיניות רווחה.
אליקים-גוסטב בדיאן
אליקים-גוסטב בדיאן (12 בדצמבר 1925 - 13 בפברואר 2000) היה פעיל ציבורי ישראלי וחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד.
ביוגרפיה
בדיאן נולד בצ'רנוביץ שברומניה, בה סיים את לימודיו התיכוניים והחל בפעילות בתנועה הציונית המקומית. במהלך לימודיו פעל כחבר נשיאות אגודת הסטודנטים הציונים ”חשמוניאה” וכחבר הנהגה של תנועת הציונים הכלליים ”דור חדש”.
לאחר מלחמת העולם השנייה ניסה לעלות לארץ ישראל, אולם עוכב על ידי שלטונות המנדט ונשלח למחנה מעצר בקפריסין, בו שהה בין השנים 1947–1949 והיה חבר (מטעם הציונים הכלליים) בוועד העליון של יושבי מחנות המעצר בקפריסין.
עם פינוי המחנות והעלאת תושביהם לישראל, עלה גם בדיאן לישראל והשתקע בחיפה, בה סיים את לימודי ההנדסה בטכניון. לימים השלים גם תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
פעילותו הציבורית בארץ החלה במסגרת מפלגת הציונים הכלליים. אחרי שהציונים הכלליים התאחדו עם הפרוגרסיבים למפלגה הליברלית, היה חבר בהנהלה הארצית של המפלגה הליברלית משנת 1964 ומטעמה כיהן כחבר מועצת העיר חיפה (בשנים 1965–1969, 1972–1978). מלבד זאת שימש מזכיר הסתדרות המהנדסים הארצית (1968 - 1972, 1974–1977) ויו"ר הסתדרות המהנדסים (1977 - 1980).
במקביל, בדיאן נבחר מטעם הליכוד לכנסת התשיעית והיה חבר בוועדת הכלכלה, ועדת העבודה והרווחה והועדה לענייני ביקורת המדינה.
זמן החלום
במיתולוגיה האבוריג'ינית, זמן החלום הוא מונח המתייחס לתקופת בריאת העולם. למילה חלום מספר משמעויות בתרבות האבוריג'ינית: המשמעות הראשונה היא "היצורים שנולדו מן האדמה" והחלו ללכת ותוך כדי כך יצרו את העולם כפי שהוא כיום. המשמעות השנייה מתייחסת לתקופה שבה התרחשו אירועים אלה. המשמעות השלישית היא היחסים שבין בני האדם והחיות. האבוריג'ינים משתמשים בריקוד, בנגינה, בפנטומימה ובחפצים מקודשים, על מנת "להיכנס" ו"לצאת" מזמן החלום ולהיפגש עם אבותיהם.
עם התיישבות האבוריג'ינים לראשונה ביבשת אוסטרליה לפני יותר מ-40,000 שנים, החלו להיווצר גם אגדות "זמן החלום", המתארות את בריאת אוסטרליה ומועברות בעל פה. אגדות אלו מתארות רוח עליונה או כוח עליון, אשר ראשית ברא את האדמה ואת מזג האוויר, את הצמחים והחיות ולבסוף את בני האדם. את בורא העולם מסמלת לעיתים קרובות קשת בענן. ההתרחשויות במהלך תהליך בריאת העולם, כלומר יצירת האדמה והאקלים, התפתחות הצמחים והחיות והופעתם של בני האדם, חולקות קווי דמיון רבים עם סיפור הבריאה בספר בראשית וכן עם חלקים במדע המודרני.
ויליאם ואין פריור
ויליאם ואן פריור (בדנית: William Wain Prior; 18 ביולי 1876 קופנהגן - 9 במרץ 1946 קופנהגן) היה גנרל דני.
ביוגרפיה
ב-1939 מונה למפקד הצבא המלכותי הדני. למרות הסכם אי-התוקפנות שנחתם בין דנמרק לגרמניה, התריע פריור, שלא בטח בהסכם, מפני פלישה גרמנית קרובה וניסה לשכנע את המלך ומפקדי הצבא, שיש להגדיל את הצבא. חששו גבר כאשר באותה שנה הותקפה פולין בידי גרמניה הנאצית וברית המועצות. אולם בצמרת הדנית חששו, שצעד כזה יכעיס את גרמניה. שאר מפקדי הצבא ראו את דעתו על הפלישה הקרבה כפסימיות חסרת טעם, אולם ב-9 באפריל 1940 תקף הוורמאכט את נורווגיה ודנמרק בטענה, שבריטניה מנסה למקש את שתי המדינות. הפלישה לדנמרק התקיימה בשעה 4:15 בבוקר. כוחות גרמניים חצו לשלזוויג בכלי רכב לא מוגנים, מפני שלא חששו מהתנגדות. ספינות גרמניות הנחיתו כוחות בקופנהגן ובאיים נוספים ומטוסי הלופטוואפה פיזרו כרוזים ברחבי המדינה הקוראים להיכנע. המשמר המלכותי בקופנהגן ויחידות קטנות ביוטלנד ניסו להשיב מלחמה, אולם כעבור שעתיים נכנעה דנמרק.
פריור המשיך לכהן כמפקדו של מה שנותר מהצבא הדני במשך שנה ואז התפטר, שנתיים לפני שהצבא הדני פורק בהוראה גרמנית. הוא חי את שארית חייו בממשלת הבובות שהקימו הגרמנים ועוד הספיק לראות את ארצו נגאלת בידי מונטגומרי. הוא נפטר בקופנהגן ב-9 במרץ 1946.
אולפני T3
"אולפני T3" (ברוסית: Студия ТриТэ, מילולית: "שלושת ה¯T") הוא שמה של חברת הפקות קולנוע וטלוויזיה סובייטית ורוסית שהוקמה על ידי הבמאי הרוסי הנודע ניקיטה מיכאלקוב יחד עם שותפיו בשנת 1987.
שם החברה ТриТэ הוא ראשי התיבות ברוסית למילים Творчество, Товарищество, Труд שמשמעותן: יצירתיות, ידידות, עמל.
סמל החברה הוא דוב חום, המחזיק בכפות רגליו שלוש אותיות "T" שהתמזגו יחד.
יגאל חרד
יגאל חרד (21 באוקטובר 1942 – 13 במרץ 2021) היה מוזיקאי, מעבד מוזיקלי, מלחין וגיטריסט ישראלי.
ביוגרפיה
יגאל חרד נולד בשכונת כרם התימנים בתל אביב וגדל בשכונת יד אליהו. בגיל 16 החל לנגן בגיטרה. בשנת 1961 התגייס ללהקת פיקוד מרכז איתה השתתף בתוכניות "למה כובע?" ו"לא רוצים טובות". איתו בלהקה היו חברים אושיק לוי, שלמה וישינסקי וחדווה עמרני. בתחילת דרכו היה זמר בלהקה, אך לאחר מכן שימש כגיטריסט בלבד.
לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף ל"שלישיית גאולה גיל" בה היה חבר במשך שלוש שנים. על השלישייה נמנו גם הגיטריסט דון חוליו (יואל דן) וג'וקי ארקין. בין שיריה היו "דבר אלי בפרחים", "הכותל" ו"למנצח שיר מזמור". עם השלישייה הופיע במוסקבה וברחבי העולם. בהמשך ניגן בלהקת כרמון עם חדווה ודוד. הוא שיתף פעולה עם זיקו גרציאני בהפקות שונות. ניגן בהקלטת אלבומים של זמרים רבים בהם של הזמרת אילנית, דקלון, אושיק לוי, אבנר גדסי, יהורם גאון, אהרון עמרם ועוד.
יצר עיבודים מוזיקליים לשירים רבים לאורך הקריירה. השיר הראשון שעיבד היה "פמלה" לבועז שרעבי שיצא לאור בשנת 1971. חרד גם היה הגיטריסט בתקליט זה של שרעבי, שהיה אלבומו הראשון. עוד באותה שנה השתתף בנגינת גיטרה בשיר "לא על החצי לבדו" שהקליט אריק איינשטיין לפסקול הסרט "חצי חצי" של בועז דוידזון.
בשנת 1972 היה חבר כגיטריסט בחבורת בימות שהוקמה לקראת העלאתו של מופע משיריה של נעמי שמר. עוד באותה שנה ניגן בגיטרה בהקלטות אלבומו של אריק איינשטיין "יסמין"', ועיבד את השיר "אנאבל לי" לאלבומו השלישי של שלמה ארצי "פתאום אחר ימים רבים".
בשנת 1974 ליווה בשירה ובגיטרה את הזמרת אילנית בפסטיבל הזמר, בשירה "אם יפול הכוכב שלי", יחד עם עוזי חיטמן.
באמצע שנות ה-70 קיבל פנייה מחברת התקליטים של האחים ראובני לעבד את תקליטה הראשון של להקת "צלילי הכרם". חרד נהג להכניס לעיבודים כלי נגינה שלא היו מקובלים אז במוזיקה המזרחית כגון חצוצרה, טרומבון, קסילופון וכינור. בשנות ה-70 וה-80 יצר את העיבודים לשירים שהשתתפו בפסטיבלי הזמר המזרחי שבהם הוא ניגן גם כחלק מהתזמורת.
ב-1975 עיבד את שירי אלבומה השני של להקת צלילי הכרם, ונמנה עם נגני להקת חיל האוויר בתוכניתה "מוכרחים להמשיך לנגן". השירים שבלטו בתוכנית היו "תמיד עולה המנגינה" והשיר "מוכרחים להמשיך לנגן" הנושא את שם התוכנית.
בשנת 1976 עיבד את שירי אלבומה השלישי של להקת צלילי הכרם - "שושנת תימן", יצר את העיבודים המוזיקליים למחזמר "וחוץ מזה הכל בסדר" שיצרה "סדנת תיאטרון שכונת התקווה" בכיכובה של עפרה חזה, והשתתף בנגינת גיטרה אקוסטית בהקלטות אלבום הבכורה של שימי תבורי "חיפשתי שירים לצאת לעולם".
ב-1977 עיבד את שירי אלבומה הרביעי של להקת "צלילי הכרם" "זכרונות בכרם" וניגן בהקלטות בגיטרה אקוסטית. עוד באותה שנה עיבד שלושה שירים לאלבומו הרביעי של ניסים סרוסי, "ירושלים".
ב-1979 הפיק מוזיקלית את שירי אלבום הבכורה של חיים משה "שבח אשיר", בו בלט עיבודו לשיר "אלייך".
ב-1980 עיבד שלושה שירים לאלבומו של אריק לביא והלחין מתוכו את "בבוסתנים", ו"אני סמבה". כמו כן השתתף בהקלטות אלבום הבכורה של אריק סיני.
ב-1981 עיבד חלק משירי אלבומה השישי של להקת צלילי הכרם - "יום שישי הגיע".
ב-1985 ניגן בגיטרה אקוסטית ועיבד את שירי אלבומו של איציק קלה "בחצות הליל", וכן עיבד לזוהר ארגוב את שיר הנושא של אלבומו "ים של דמעות".
ב-1986 עיבד את שירי אלבומו של חיים משה "תודה", את שירי אלבומו של זוהר ארגוב "להיות אדם", את שירי אלבומו של ישי לוי "הנה בא היום" (במשותף עם הגיטריסט משה בן מוש), את אלבומו של איציק קלה "מלאך שלי", את אלבום הבכורה של רון שובל "נעורים" וכמחצית משירי אלבומו של משה גיאת "שירת הזמיר".
ב-1988 עיבד את מרבית שירי האלבום הכפול והמשותף של שימי תבורי ואביהו מדינה - "פרחי גני".
ב-1989 עיבד כמחצית משירי אלבומו השני של נתי לוי - "אש". עוד באותה שנה הפיק מוזיקלית שני שירים לאלבום הבכורה של ששי יעיש "אהבת אמת", בו בלט עיבודו לשיר "סעידה" (על חטיפת ילדי תימן), והלחין ביחד עם בועז שרעבי את "נע ונד", שיר הנושא מאלבומו של האחרון. באותה שנה עיבד שירים באלבומו של עופר בדיחי.
ב-1990 הפיק מוזיקלית כמחצית משירי אלבומו של חיים משה "הביתה", בו בלט במיוחד עיבודו ל"קולות של פיראוס", שהפך ללהיט גדול.
בשנת 1992 יצר את העיבודים לשירים למחזמר "המלך" בבימויו של שמואל הספרי העוסק בדמותו של זוהר ארגוב ואשר הועלה בתיאטרון בית לסין, וכן עיבד את מרבית שירי אלבומו של דקלון "זמר מתחדש".
ב-1994 עיבד את מרבית שירי אלבום הבכורה של ליאור פרחי "כמו אבן שותקת". עוד באותה שנה עיבד שלושה שירים לאלבומו הכפול של דקלון - "שר חצי יובל", בהם חידוש לשיר "אל נבקש", שביצע במקור זוהר ארגוב.
ב-1997 עיבד את שירי אלבום הבכורה של שרון כהן "אילו יכולתי".
ב-1999 עיבד את שירי אלבומו השני של שרון כהן "שר כל הלילה", וכן עיבד את שירי האלבום "שבט אחים", בו השתתפו זמרים שונים בזמר הים התיכוני.
ב-2011 עיבד את שירי אלבומה של להקת "אנרגיה חולנית" CHARM AND ASANE שכולו היה מושר באנגלית והתאפיין בסגנון של רוק פסיכדלי.
חרד הופיע רבות עם אילנית ועם אריק לביא לו גם הלחין מספר שירים. הוא ניגן בסרטי קולנוע ישראלים רבים בהם "קזבלן", "חצי חצי", "ארבינקא" ו"השוטר אזולאי" וניגן במופעים "אל תקרא לי שחור" ו"הטוב הרע והנערה". הוא הלחין את הפתיח לתוכנית הטלוויזיה "מועדון החתול שמיל" למילותיה של תלמה אליגון רוז.
מותו
חרד התגורר ביהוד. נפטר ב-13 במרץ 2021 בגיל 78.
אנרי חגוש
אנרי ינברוביץ' חגוש (ברוסית: Анри Енверович Хагуш; נולד ב-23 בספטמבר 1986 בגגרה שבגאורגיה) הוא כדורגלן עבר רוסי ממוצא אבחזי ששיחק בעמדת המגן בארסנל טולה.
סקר ארכאולוגי
סקר ארכאולוגי הוא תהליך מחקר ארכאולוגי שנועד לאמוד שרידים ארכאולוגיים בשטח נתון, באמצעים שונים. לעיתים, מטרת הסקר הוא למפות את האתרים הקיימים, כדרך לקבל מושג על שטח גדול והיחסים בין האתרים הכלולים בתוכו. הסקר נותן מידע ראשוני על האתר ומאפשר לאתר מקומות בהם כדאי להשקיע משאבים בחפירה ארכאולוגית מורחבת,
מתודות הסקר
לרישום תוצאות הסקר ניתן להסתייע במערכת מידע גאוגרפית - מערכת מידע המאפשרת ניהול, אחזור וניתוח מידע גאוגרפי תוך שילוב תכנים ממספר שכבות מידע, המבוססות ברובן על מערך מיפוי, אך גם על מאגרי מידע טבלאיים "רגילים". מערכות אלו מבצעות בצד הקלט: קליטה, ארגון ובקרת איכות, ובצד הפלט: הפקה, מיון, שליפה ופילוח של מידע. המערכת מאפשרת לשלב מידע קיים במידע מהשטח ולקבל תמונה כוללת על מצבו בעבר.
סוגי סקרים
סקרים נעשים ביחידת שטח מוגדרת ויכולים היעשות על פי מאפיינים שונים:
סקרים בארץ ישראל
בארץ ישראל בוצעו סקרים ארכאולוגיים מאז המאה ה-19. הקרן לחקר ארץ ישראל הבריטית ערכה את סקר ארץ-ישראל המערבית שהיה הסקר הראשון במערבה של ארץ ישראל על ידי החוקרים קלוד קונדר (Conder) והוריישו קיצ'נר (Kitchener) בשנים 1870 – 1880. תוצאות הסקר פורסמו בתור מפה, שמפאת גודלה היה צורך לחלקה לעשרים וששה חלקים, בתוספת ל-6 ספרים, הכוללים תיאורים של המקומות הנראים במפה.
לאחר קום המדינה הציע שמואל ייבין, המנהל הראשון של מחלקת העתיקות - היום רשות העתיקות - לדוד בן-גוריון "לערוך סקר ארכאולוגי בשטח מדינת ישראל, כדי שבדורות הבאים ידע כל אחד במדינה מה צפון בשטח המדינה החדשה". הביצוע עצמו הוטל בשנת 1964 על האגודה לסקר ארכאולוגי של ישראל. תפקידה היה לבצע סקר ארכאולוגי מקיף של מדינת ישראל.
סקר חשוב שנערך מטעם האגודה לסקר ארכאולוגי של ישראל היה "סקר חרום" - יהודה שומרון וגולן - סקר ארכאולוגי בשנת 1968 - בו עברו חוקרים על יהודה, שומרון והגולן אשר עברו לשליטת מדינת ישראל בשנת 1967. תוצאות הסקר פורסמו בשנת 1972 ומשמשות עד היום מקור מידע בסיסי על האתרים הארכאולוגיים בארץ ישראל בשלושת האזורים. לאחר מכן בוצעו סקרים משלימים באזורים : הגולן, הרי השומרון, צפון חצי האי סיני ובאתרים היהודיים בדרום הר חברון.
סקר הר מנשה
בתיאור ההתפתחות היישובית של אתרי האזור, הסקר עושה שימוש במקורות היסטוריים ומקראיים. יתרון סקר זה היה כי רוב השטח אינו מיושב ונשמרו בו עתיקות מתקופות קודמות. דוגמה לכך הם הנתונים על מספר התושבים המובא ברבים מן האתרים.
בדברי ההקדמה מתאר בנימין מזר את החידוש שבסקר זה. מלבד החידושים בתחום המחקר הארכאולוגי, הסקר נערך לראשונה בהתאם ליחידות נוף. חידוש נוסף היה בהתייחסות לנתונים האקולוגיים, התופסים מקום חשוב במחקר המודרני, כמו: רישום מקורות המים, פירוט המסלע והקרקע, המתקנים החקלאיים, איסוף מבוקר של הקדרות וכן נתונים על האוכלוסייה המקומית.
בלוק ספרדי
בלוק ספרדי הוא שם לשיטה למשיכה עצם כלשהו בכוח רב בעזרת שני מוטות וחבל ארוך.
הבלוק משמש למשיכת חבל הכרוך סביב חפץ כבד על מנת למשוך אותו (בדרך כלל מכונית השקועה בבוץ או למכלית מים) ולא על מנת למתוח חבל (לכך נדרש בלוק נהגים).
מוט אחד מונח בניצב לרצפה והמוט השני עומד בניצב לו (כך שנוצרת צורת צלב). את החבל קושרים בצד אחד לעצם נייח, כגון עץ או עמוד, ובצידו השני לעצם הכבד אותו רוצים למשוך. סביב המוטות (העומד והניצב) כורכים את החבל חצי סיבוב, כאשר החבל עובר מעל ומתחת למוט הניצב. את המתיחה החזקה יוצרים על ידי סיבוב המוט הניצב.
ורנר פנטון
ורנר פנטון (בדנית: Verner Panton; 13 בפברואר 1926 – 5 בספטמבר 1998) היה מעצב פנים ומעצב תעשייתי דני. עבודתו פורצת הדרך, החל משנות השישים של המאה ה-20, השתמשה במגוון חומרים חדשניים לתקופתו ובצורות אמנותיות רדיקליות.
חייו
פנטון נולד בשנת 1926 בברהסבורג (Brahesborg-Gamtofte) שבאי פונן (Fünen), דנמרק. בין השנים 1944-1945 עשה את שירותו הצבאי באודנסה. במקביל החל ללמוד הנדסת בנייה באוניברסיטה הטכנית בעיר. הוא סיים את לימודיו בשנת 1947. בין השנים 1947-1951 למד אדריכלות באקדמיה הממלכתית לאמנויות בקופנהגן (Det Kongelige Danske Kunstakademi). ב-1950 נשא לאישה את טובי קאמפ (Tove Kemp), בתו החורגת של המעצב פול הנינגסן (Poul Henningsen), נישואים שהחזיקו זמן קצר בלבד.
ב-1957 עיצב פנטון "בית סופשבוע" (Weekend house) - מבנה טרומי, בעל גג קמור, העשוי עץ ומתכת. המבנה סימן את ענינו של פנטון בחיפוש אחר פתרונות סביבתיים מודולריים. בין הביטויים המעניינים של חיפוש זה היו מערכת ריהוט מתנפחת (1960 העשויה מיריעות פלסטיק. "נוף פנימי" (Landscaped interior; 1965-1967) - מערכת ריהוט הניתנת לסידור מחדש ו"מגדל מגורים" (Living Tower; 1968-1969) - מערכת ישיבה סביבתית עשויה פוליאוריטן מוקצף.
כמעצב פנים התנסה פנטון בתכנון סביבות שלמות, המדגימות עיצוב רדיקלי המושפעות מסגנון הפופ ארט הפסיכדלי. סביבות אלו כללו שילוב של חומרים שונים, קווים מעוגלים ודגמים צבעוניים. דגם מרכזי שעיצב כלל שימוש בעיגולים דקורטיביים והופיע על גבי טפטים ובדים במבחר חללים ציבוריים כגון מלונות. בין הסביבות הידועות שעיצב היה חלל ארגון הטקסטיל הגרמני (Deutscher Textilverband; 1966) במינכן, שעוצב בעזרת בדים וכורסאות המסודרות בגריד.
בשנת 1998 זכה פנטון באות כבוד (knight's cross of the Dannebrog order) מידי מלכת דנמרק.
חזקה דהשתא
בהלכה, חזקה דהשתא (השתא=עכשיו בארמית) היא אחת ממיני ההחזקות. בחזקה זו ידוע המצב בהווה, אך קיים ספק לגבי המצב בעבר. על פי חזקה זו אנו מניחים כי המצב הנוכחי הוא גם המצב שהיה בעבר, עד שיוכח אחרת. חזקה זו היא החזקה ההפוכה לחזקה מעיקרא. כך למשל, כאשר יש ספק אודות נערה ביום שמלאו לה שנים עשר וחצי שנה שבה היא הופכת לבוגרת האם הקידושין שנעשו על ידה חלים כי נעשו בעודה בוגרת או לא, קובע רב כי אם בשעה שבה דנים יש לה סימני בוגרת (שתי שערות באותו מקום), מכיוון ש"הרי היא בוגרת לפנינו" כעת, יש להניח שגם קודם הייתה בוגרת. שמואל לעומת זאת, חלוק על רב וקובע שמדובר בספק ואין חזקה זו מכרעת את הספק. יש הסוברים ששמואל סבור שאין לחזקה דהשתא כח הכרעה עצמאי.
מול חזקת הגוף
לחזקה זו אין תוקף מול חזקת הגוף (כלומר אנו מניחים שלגבי גוף האדם המצב המסופק בעבר, זהה למצב התקין בעת הלידה, כל עוד לא הוכח אחרת), אך בהלכות טומאה וטהרה החמירו חז"ל ולגבי טומאה שיש ספק על עברה קבעו את הכלל כל הטומאות כשעת מציאתן, ולכן, לדוגמה, מת שנמצא כעת במקום פרטי וישנו ספק אם היה שם גם בזמן עבר, אנו מניחים שהוא היה מוטל מת במקום גם בזמן עבר עד המועד שבו ידוע שהיה חי.
אולם כאשר ל-"חזקה דהשתא" מצטרפת חזקה נוספת (למשל חזקת כשרות או חזקת טומאה), הן גוברות ביחד על חזקה מעיקרא. לדוגמה, אדם שהיה טמא וטבל במקווה שנבדק לאחר מכן, ונמצא כי אין בו את כמות המים המינימלית הנדרשת למקווה כשר, עם זאת ידוע לנו בבירור כי בתאריך מסוים בעבר, היו במקווה דיי מים והוא היה כשר. במקרה זה עומדת חזקת דהשתא - לפיה המקווה אינו כשר, יחד עם חזקת הטומאה - לפיה האדם שהיה טמא, נשאר בטומאתו כל עוד לא מתברר שהוא נטהר, כנגד חזקה מעיקרא - לפיה המקווה שהיה כשר בעבר, נשאר בכשרותו עד זמן מינימלי קודם לבדיקתו. במקרה זה גוברות שתי החזקות על חזקה מעיקרא. כוח משותף זה נקרא בתלמוד "תרתי לריעותא".
מקרה נוסף בו יש לחזקה דהשתא, עדיפות על חזקה מעיקרא, הוא אם החזקה דמעיקרא לא הייתה מבוררת בשעתה. כלומר: רק בהווה אנו יכולים לדעת, שכבר בראשיתו של המקרה, הכול היה תקין, אבל בעבר לא ניתן היה לחזות זאת מראש.
דוגמה
אם כן היות שבשעת לידתה היא לא הייתה טרפה, הרי שכל רגע מזמן הלידה ועד המועד בו התגלה דבר היותה טרפה, היה עלינו להעמיד אותה בחזקת כשרות כפי שהייתה מעיקרא.
קובע התלמוד שאין להעמיד אותה על חזקתה שהייתה כשרה, אף על פי שלאחר שחייתה למעלה משנים עשר חודשים, כבר ברור לנו שכאשר נולדה לא הייתה טרפה. הסיבה לכך היא מכיוון שמעולם לא הייתה שעה בה חלה החזקה ומעולם לא הוחזקה בחזקת כשרות, הרי שמעולם לא ניתן היה לדעת אם היא טרפה או לא, אלא רק כאשר חלפו 12 חודשים.. לפי זה, פוסקים חכמי התוספות שגבינות שנעשו מחלב של בהמה שנשחטה והתברר שהיא טרפה, אין להתיר את הגבינות מכוח חזקה זו, אף על פי שברור שבשעת לידתה לא הייתה הבהמה טרפה
מיאנמר נשיונל איירליינס
תולדות החברה
מיאנמר נשיונל איירווייז נוסדה על ידי ממשלת בורמה לאחר קבלת העצמאות ב-15 בספטמבר 1948, תחילה כאיחוד בורמה איירווייז (Union of Burma Airways). בראשית דרכה, הפעילה החברה טיסות ליעדים פנימיים בלבד, אולם החל משנת 1950, הוסיפה החברה טיסות ליעדים בינלאומיים מוגבלים. בשנת 1993 הפסיקה החברה את טיסותיה הבינלאומיות למשך 23 שנים עד 2016 עם קו טיסה לסינגפור. בדצמבר 1972 שונה שמה של החברה לבורמה איירווייז וב-1 באפריל 1989, למיאנמה איירליינס בעקבות קריאת שמה של המדינה מחדש מבורמה למיאנמר.
בשנת 2014 מותגה החברה מחדש למיאנמר נשיונל איירווייז.
בשנת 2015 עם מסירתו של מטוס הבואינג 737-800 הראשון, הודיעה החברה על כוונתה להמשיך עם פעילות הטיסות הבינלאומיות אשר פסקה ב-1993.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
תחנת יהודית
תחנת יהודית היא אחת מעשר התחנות התת-קרקעיות לאורך הקו האדום של הרכבת הקלה במטרופולין תל אביב, וממוקמת על דרך בגין, בין שדרות יהודית ורחוב החשמונאים.
היסטוריה
במאי 2015 זכו ביחד חברת סולל בונה וחברת CRTG הסינית במכרז לבניית המנהרות והתחנות בחלק המערבי של הקו האדום הכולל גם את תחנת יהודית.
באוגוסט 2015 החלו העבודות להקמת התחנה והופעלו הסדרי תנועה חדשים במתחם העבודות.
ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה התחנה לשימוש ציבור הנוסעים.
יוסף מנחם מרגלית
יוסף (יוסי) מנחם מרגלית (כ' באלול תרפ"ה, 11 בספטמבר 1925 – ל' בניסן תשס"ח, 5 במאי 2008) היה עיתונאי, עורך, סופר ועיתונאי ילדים ישראלי חתן פרס יציב לספרות ילדים (1955), מחנך, לשונאי, עורך ב"קול ישראל" וחקלאי איש כפר מל"ל. עורך הירחון החקלאי "השדה" מ-1958 ועד 1996. בעל הפינה "עברית של יום יום" בקול ישראל (1955–1970).
ביוגרפיה
מרגלית נולד בסתיו 1925 במושב כפר מל"ל שבדרום השרון, בנם של רחל לבית קרבל ויצחק מרגלית, חקלאים אנשי העלייה השנייה, ממייסדי המושב. לאחר שסיים את חינוכו במושב, למד חינוך בבית המדרש למורים העברי בירושלים. בראשית שנות ה-40 חיבר עבור מתנדבי היישוב בבאפס את השיר "הורה חיילית" ("השתלבו כבר הידיים בחישול איתן של ברית"), שהולחן על ידי משה ביק, שניהל מקהלה צבאית שלהם. באמצע אותו עשור, לקראת השלמת לימודיו בסמינר למורים, היה למורה הכיתות הגבוהות של בית הספר היסודי (ד'–ח') במושבה סג'רה שבגליל התחתון.
בהמשך למד לשון עברית, ספרות עברית ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל תואר מוסמך במדעי הרוח (כותרת עבודת הגמר, שהגיש בשנת תשי"ג: "הברייתות של סדר זרעים בתוספתא, בתלמודים ובמדרשי ההלכה: השוואה לשונית").
היה חבר ארגון "ההגנה" בשרון, ובמלחמת העצמאות בגוש עציון ובירושלים. במלחמה נהרג אחיו הצעיר,.
בשנת תשי"א (1950) הצטרף למערכת הירחון "השדה", ביטאון המרכז החקלאי, כעוזרו של העורך שמעון דוד יפה. בשנת תשי"ח-1958, עם פטירתו של יפה, התמנה כעורך הראשי. מרגלית ערך את כתב העת עד פרישתו לגמלאות ב-1996. בשנים תשי"א–תשי"ז היה חבר מערכת "בַּמַּעֲלֶה", עיתון תנועת הנוער העובד, וכתב במדור לנוער העולה ובמדור לשכבה הצעירה.
כתב סיפורים, שירים ומחזות. מראשית שנות ה-50 השתתף ב"דבר לילדים", ובמשך עשרות שנים פרסם מיצירותיו בו ובעיתוני ילדים ונוער נוספים: "משמר לילדים" (של "על המשמר"), "הצופה לילדים" (של תנועת "המזרחי"), "עתידות" ו"מענית" (ביטאון הנוער במושבים).
משנות ה-50 ועד אמצע שנות ה-70 פרסם שמונה ספרי ילדים (בחתימת "יוסי מרגלית"), מהם שהתפרסמו במקור כסיפורים בהמשכים בעיתונות הילדים. רבים מסיפוריו עוסקים בחייהם של ילדי המושב. בשנת 1955 זכה בפרס יציב לספרות הילדים.
במשך עשרות שנים הוקראו ברדיו תסכיתים שעובדו מסיפורי הילדים שלו. בנוסף, הגיש ברדיו תוכניות לילדים.
משנת תשי"ז-1955 ועד 1970 ערך את הפינה "עברית של יום יום" בקול ישראל – משדר שבועי בן חמש דקות ששודר בשעות הערב, שעסק בשפה העברית היומיומית, והציע תיקונים של שיבושי לשון נפוצים וביאור מובנם המדויק של מילים וניבים. (מ-1971 פועלת פינה במתכונת דומה בשם "רגע של עברית".) החל ב-1988 כיהן כחבר ועדת השמות הממשלתית.
משנת תשי"ב היה נשוי לרחל לבית גרינברגר, והיה אב לשלושה: לאה, תרצה ואהרן-יהושע (שוקי). מרגלית התגורר עם אשתו רחל בכפר מל"ל, שם נפטר ב-2008.
סיפורי ילדים
מסיפוריו:
נסיכות ויילס
נסיכות ויילס (בוולשית: Tywysogaeth Cymru; באנגלית: Principality of Wales) הייתה נסיכות שהתקיימה בין 1284–1216 כנסיכות עצמאית (שבראשה נסיך וולשי) בחסות אנגליה, ועד לשנת 1542 כחלק ממלכת אנגליה עם מעט מאוד סמכויות עצמאיות כאשר תואר נסיך ויילס הוענק ליורש העצר הבריטי ולא לזה מבית המלוכה הוולשי.
הנסיכות הוקמה על ידי ל'ואלין הגדול וכיהנו בה ארבעה נסיכים עד לסיפוחה על ידי אנגליה, לאחר סיפוחה היו שני ניסיונות התמרדות של טוענים לכתר הוולשי (אווין לוגוך ואווין גלינדור) אשר נכשלו להשיג עצמאות.
הקמה
הנסיכות נוסדה במהלך שלטונו של ל'ואלין הגדול מלך גוויניד' בשנת 1284. ממלכת גוויניד' הצליחה מספר פעמים לאורך ההיסטוריה שלה לאחד חלק גדול ממלכות ויילס תחת שלטונה ושושלת אברפראו אשר שלטה בממלכה אף נקשרה בקשרי דם עם חלק גדול משושלות המלוכה הוולשיות. משום כך, גוויניד' תמיד ראתה את עצמה הממלכה הדומיננטית בוויילס וזו אשר צריכה יום אחד לשוב לגדולתה ולשלוט בוויילס מאוחדת.
נסיכות ויילס העצמאית (1216-1284)
הנסיכות הוקמה עם חתימת הסכם 'מועצת אברדווי' בשנת 1216 על ידי שליטי ויילס השונים. הנסיכות הוכרה באופן רשמי על ידי הנרי השלישי, מלך אנגליה בשנת 1218 בהסכם ווסטר כאשר סוכם שנסיך ויילס (אז ל'ואלין הגדול) ישלם מס שנתי למלך אנגליה. הנסיכות הוקמה על ידי איחוד מספר ממלכות ויילס (בעיקרן ממלכת גוויניד' ושתי ממלכות פוויס), כאשר מספר ממלכות במרכז ודרום ויילס הוכפפו לנסיך הוולשי. גבולות הנסיכות בתקופה זו דומה בחלקו לגבולות המודרניים של ויילס, כאשר חלקה הדרומי והדרום-מזרחי התחלק בין 'אדוני המארצ'ר' (אצילים אנגלים שקיבלו במקום אדמות).
הנסיכות כחלק ממלכת אנגליה (1284-1542)
בשנת 1277 ושוב בשנת 1284 ניהל מלך אנגליה אדוארד הראשון מערכות צבאיות כנגד ויילס סביב הסירוב של השלטון הוולשי לשלם לאנגליה את המיסים שהוסכמו. לאחר 1284 הייתה ויילס למעשה חלק מאנגליה כאשר תואר נסיך ויילס הועבר מידי בתי המלוכה הוולשים לידי שושלת המלוכה האנגלית וניתן באופן מסורתי ליורש העצר האנגלי. עם זאת, ויילס המשיכה להיות מוגדרת כנסיכות למרות שבפועל בתקופה זו אין לה שום ריבונות מעשית.
בתקופה זו נסיכות ויילס נפרדת מאנגליה רק ברמת הניהול האדמיניסטרטיבי והמשפטי אשר המשיך לשמר מספר חוקים ומסורות ולשיות. בשנת 1542 באופן רשמי, אל פי צו של הפרלמנט האנגלי, החוק והמערכת האדמיניסטרטיבית האנגלית הוחל על ויילס וכך חודלת כל זהות וולשית המבדילה אותה מאנגליה, שטחי ויילס גם הם לא הוגדרו עוד כנסיכות אלא כחלק מלא מאנגליה.
הר מוגנסן
הר מוגנסן (באנגלית: Mount Mogensen) הוא הר מכוסה שלג המצוי 9 קילומטרים צפונית מזרחית להר אלמר ברמת גרומשין במזרח רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,790 מטרים מעל פני הים; והוא מתנשא לגובה של 362 מטרים מעל סביבתו.
ההר מתנשא מעל זרם הקרח ראטפורד שממזרח לו, ומעל מוצאו של קרחון ויצ'ה שמדרום מערב לו.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי לינקולן אלזוורת', במהלך הטיסה חוצת אנטארקטיקה שלו ב-23 בנובמבר 1935.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקיים.
הפסגה נקראת על שם פאלה מוגנסן (Palle Mogensen) שעמד בראש מחלקת המחקר בתחנה האנטארקטית אמודסן-סקוט בין השנים 1958–1957.
סין הפרהיסטורית
סין הפרהיסטורית היא התקופה הקדומה ביותר בתולדות האנושות בסין, המסמלת את העידן הקודם לתקופת ההיסטוריה המתועדת בכתב. תקופה זאת מסתיימת בתקופת סין המיתולוגית בשנת 2852 לפנה"ס.
התקופה הפלאוליתית
העדויות הארכאולוגיות הקדומות ביותר לנוכחות אנושית בסין של ימינו הן של הומו ארקטוס (האדם הזקוף). באתר שבמחוז שאנסי נמצאות העדויות הראשונות בעולם לשימוש באש על ידי ההומו ארקטוס, ומתוארכות ללפני 1.27 מיליוני שנים. ממצאי ארקטוס מפורסמים במיוחד הם אלו שזכו לכינוי "אדם פקין", והתגלו בתחילת המאה ה-20 במחצבת ג'וֹאוּקוֹאוּדְייֵן סמוך לבייג'ינג.
תושביו הנוכחיים של האזור הם צאצאי הומו סאפיינס שהגיע לאזור לפני כ-65,000 שנים, על פי הדעה המקובלת כיום במחקר האנתרופולוגי, מקורו של המין האנושי (ההומו סאפיינס) הוא באפריקה. וקבוצה קטנה של פחות מ-1,000 פרטים מהווה את האבות_הקדומים של אוכלוסיית העולם שמחוץ לאפריקה.
התקופה הנאוליתית
גידול הדגנים התחלק בסין בין גידול אורז בדרום וגידול דוחן בצפון. עדויות מוקדמות לחקלאות סינית טיפוסית – גידולי אורז בבריכות – מתוארכות לשנת 6,000 לפנה"ס. האורז תורבת לראשונה בסין ובהודו. גידול אורז התאים במיוחד לסין, ארץ שהייתה משופעת בכוח אדם רב וזול, מים בשפע (הנהר הצהוב), וניתן לגדל אותו למעשה בכל מקום, גם בצלע הר תלול, תנאים אלו התאימו לתנאים ששוררים בדרום-מרכז סין.
גידול הדוחן בסין מתוארך לשנת 6,000 לפנה"ס, את הדוחן ניתן לגדל באזורים צחיחים יחסית, בכמות משקעים נמוכה יחסית, וגם בקרקעות לא־פוריות, דבר שהתאים לתנאי צפון סין.
בסביבות שנת 8000 לפנה"ס החלו לביית את החזיר בסין. בסביבות שנת 3000 לפנה"ס החלו לגדל את תולעת המשי בצפון סין. נמצאו עדויות לביות בעלי חיים נוספים כגון: הכלב, התאו, הכבש, עופות. בדומה לתרבויות קדומות בכל העולם (כגון: תת-היבשת ההודית, מצרים), הביאה החקלאות לגידול מהיר באוכלוסייה, כיוון שהתבססות על גידולים חקלאיים הבטיחה יכולת שימור המזון ואגירתו לזמן ממושך יותר, וזו הביאה בהדרגה לגידול האוכלוסייה, להתפתחותה התרבותית ולריבוד חברתי. בשלהי התקופה הנאוליתית עמק הנהר הצהוב בסין החל לפתח את מעמדו כמרכז תרבותי, כאשר ראשוני הכפרים באזור הופיעו שם. מרבית העדויות למרכז חשוב זה נמצאות באזור העיר שי-אן בסין.
הערים הראשונות
הערים הראשונות בסין צמחו עם מעבר סין מהתקופה הפרהיסטורית לתקופת סין הקדומה בסביבות 3000-2500 שנה לפנה"ס.
גילוי מתכות
בסביבות שנת 3000 לפנה"ס החלו לייצור ארד בסין. הברזל נתגלה רק בתקופת שושלת ג'ואו, בזמן סין הקדומה.
ג'וניור דיאס
ג'וניור דיאס (בספרדית: Júnior Enrique Díaz Campbell; נולד ב-12 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשמש כמגן בקבוצת אלחואלנסה ובנבחרת קוסטה ריקה.
קריירה
ג'וניור הוא בנו של הכדורגלן אנריקה דיאס ששיחק במדי הנבחרת הלאומית. ג'וניור התחיל את דרכו בקבוצת ארדיאנו מליגת העל הקוסטה ריקאית. ב-2008 עבר לקבוצת ויסלה קרקוב איתה זכה בשלוש אליפויות. בשנת 2012 חתם בקבוצת מיינץ 05 מהבונדסליגה, ואחר כך עבר לדרמשטאדט 98 בשנת 2015, בעונת החזרה של הקבוצה לבונדסליגה, ונשאר עמה בליגה.
בקיץ 2016 חתם דיאס בווירצבורגר קיקרס, העולה החדשה לבונדסליגה השנייה.
בשנת שיחק לראשונה במדי קוסטה ריקה, הוא שותף במשחק אחד בקופה אמריקה 2004 וכן השתתף בטורניר הכדורגל באולימפיאדת אתונה ואת שערו הראשון כבש בינואר 2013. הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014.
תארים
ויסלה קרקוב קוסטה ריקה
ג'סטין קאסל
ג'סטין קאסל (באנגלית: Justine M. Cassell; נולדה בשנת 1960, ארצות הברית) היא מדענית וחוקרת של אינטראקציה בין בני אדם ובין אדם למחשב. קאסל היא מובילה בתחום של בינה מלאכותית ושל תקשורת אנושית בלתי מילולית וכן היא ידועה ביצירת סוכן השיחה המגולם (Embodied Conversational Agents), דהיינו אדם וירטואלי היודע לבטא את עצמו בצורה מילולית ובלתי מילולית. נכון ל־2022 קאסל חברה ב (CNNUM) וחוקרת בכירה במכון למחקר הידוע אינריה (Inria) שבפריז.
השכלה
ג'סטין קאסל בעלת תואר DEUG מ (Université de Besançon); תואר ראשון (BA) ממכללת דארטמות' (Dartmouth); מאסטר בפילוסופיה (MPhil) מאוניברסיטת אדינבורו (University of Edinburgh) ודוקטורט (PHD) בבלשנות ופילוסופיה באוניברסיטה של שיקגו (University of Chicago) משנת 1991.
תפקידים
קאסל בסגל אוניברסיטת קרנגי מלון (Carnegie Mellon University) משנת 2010. היא פעלה כדיקן עמית (Associate Dean) בתחום של אסטרטגיה והשפעה טכנולוגית בבית הספר למדעי המחשב והיא מנהלת בדימוס (Director Emerita) במכון לאינטראקציה בין אדם למחשב. נוסף על כך, היא עזרה להקים והייתה מנהלת שותפה (co-director) ביוזמת סיימון ללמידה משופרת-טכנולוגיה ובפרויקט "בראש" (InMind), פרויקט של יאהו (Yahoo) ואוניברסיטת קרנגי מלון ליצירת העוזרת הווירטואלית של העתיד.
בשנת 2012 נבחרה קאסל כעמיתת (Fellow) (AAAS) ובשנת 2016 נבחרה כעמיתה ב (RSE) וכעמיתה באגודה למכונות מחשוב (ACM). ב־2011 נבחרה קאסל לחברה במועצת העתיד העולמית למחשבים של הפורום הכלכלי העולמי (World Economic Forum Global Future Council on Computing) ומאז 2012 נכחה והרצתה בכנס דאבוס (Davos) כל שנה עד לשנת 2019. כמו כן, היא הרצתה גם באגודה האמריקאית לפסיכולוגיה (American Psychological Association) ובטדאקס (Tedx).
בשנים האחרונות לקחה קאסל חופשה מאוניברסיטת קרנגי מלון על מנת למלא תפקיד בכיר (Chair) במכון המחקר לבינה מלאכותית של פריז (PRAIRIE), וב-11 בפברואר 2021 נבחרה לחברה במועצה הלאומית הדיגיטלית (CNNUM) הצרפתית לקדנציה של שנתיים. בנוסף, היא חוקרת בכירה ובעלת מושב (associated position) ב(Inria) שבפריז.
פרויקטים ומחקר
במסגרת אוניברסיטת קרנגי מלון, קאסל הקימה את מעבדת ארטיקולאב (Articulab). מטרת המעבדה היא לחקור אינטראקציה בין אדם לאדם בתרבויות ומצבים חברתיים דרך טכנולוגיה, ולהשתמש בממצאים בשביל לשפר את הטכנולוגיה. מחקרי המעבדה תורמים לתחומים רבים כמו לימודי תקשורת, בינה מלאכותית, אינטראקציה בין אדם למחשב ועוד. בעזרת בינה מלאכותית (AI) והמידע הנצבר על התנהגותם של בני האדם, החוקרים במעבדה יוצרים "אדם וירטואלי" המכונה סוכן שיחה מגולם (ECA) והוא מדמה אדם על כל התנהגויותיו המילוליות והלא מילוליות, אותו קאסל מפגישה עם בני אדם מבוגרים וילדים ובוחנת את התנהגותם. תחומי מחקר אלו הוכחו כעוזרים לילדים ללמוד יותר טוב והם גם משפרים רבות ומחדשים את תחום הבינה המלאכותית. למעבדה שלל פרויקטים כמו SARA, SCIPR, ALEX וRAPT.
בין הפרויקטים הבולטים ראוי לציין את פרויקט אלכס (Alex) שמטרתו לשפר את הלמידה בקרב ילדים אפרו אמריקאים, באמצעות עמית וירטואלי המדבר עמם במבטא וניב אפרו אמריקאי, דבר המשפר את הבנתם ואת הישגיהם; וכן את פרויקט שרה (SARA), פרויקט שאפתני של בינה מלאכותית והתנהגות אנושית. שרה יודעת לזהות את ההתנהגות החברתית של האדם על כל צורותיו כגון ויזואלית, קולית ומילולית ולהתאים את עצמה אליו. מחקר זה גילה בפעם הראשונה כיצד בני אדם בונים והורסים זיקה ביניהם ואיך אפשר להשתמש בכך (לדוגמה בשרה עצמה) בשביל לבנות זיקה מאפס במכוון.
בתקופתה ב- MIT, הקימה קאסל ועמדה בראש קבוצת המחקר למחוות ושפה סיפורית (GNL) אשר נסגרה ב־2003. הקבוצה חקרה כיצד חפצים כמו צעצועים יכולים להיות מהונדסים עם מאפיינים פסיכולוגים על בסיס הבנה עמוקה של היכולות הלשוניות, קוגניטיביות וחברתיות של האדם. בשנת 2001 הקבוצה פיתחה את "ערכת הכלים להנפשת ביטוי התנהגות" (BEAT) היודעת לקבל טקסט מסוים ולהראות, באמצעות דמות אנימציה, כיצד אדם יבטא אותו בצורה לא מילולית. בנוסף לכך, בשנת 2002 היא פיתחה סוכן שיחות מגולם ראשון מסוגו, המסוגל לקבל שאלות ביחס למיקום של קבוצות מחקר במעבדת המידע של MIT ולענות בעזרת שפה מילולית ולא מילולית את התשובה.
מעורבות חברתית
קאסל ניהלה את פסגת הצעירים של 1998 (Junior Summit 1998), בה צעירים וצעירות מכל העולם דיברו אחד עם השני על נושאים חשובים דרך פורום אינטרנטי וחלקם אף פגשו מנהיגים עולמיים ב - MIT. את אותן שיחות ואינטראקציות קאסל חקרה ובדקה על מנת להבין טוב יותר כיצד בני אדם וילדים בפרט מתקשרים דרך המחשב.
קאסל אף תרמה רבות להעצמה נשית במחשבים ומשחקי מחשב. ב־1998 ערכה ופרסמה ביחד עם הנרי ג'נקינס (Henry Jenkins) את הספר "מברבי למורטל קומבט: מגדר ומשחקי מחשב" (From Barbie to Mortal Kombat: Gender and Computer Games) בו טענה שיצירת משחקים שמיועדים רק לבנות רק תגביר ואפילו תחמיר את הבעיה. ב־2008 יצא ספר המשך.
בתחום של העצמה נשית במדע, בין השנים 1994–1997 קאסל עצבה ותכננה סדנאות ל"כישורי הישרדות" עבור נשים באקדמיה. לאחר מכן, קאסל הקימה בשיתוף עם ג'קסון (J.J. Jackson) את "ועדת אד-הוק לאיכות חיי הפקולטה ב- MIT", ועדה שנועדה לתמוך באנשי סגל צעירים, נשים ומיעוטים אתניים. היא הייתה בסגל המייעץ לתוכנית "חוקרות בהנדסת חשמל ומדעי המחשב" (FREECS) ולמכון אניטה בורג לנשים וטכנולוגיה (Anita Borg Institute for Women and Technology).
יתרה מזאת, קאסל כתבה רבות על מצב הנשים בוויקיפדיה (חוסר מאמרים על נשים ועל נושאים שנוגעים לנשים) ועל כך שצריך לשנותו. בכתבה בניו יורק טיימס כתבה קאסל כי "חוסר האיזון המגדרי הזה מעלה את האפשרות ש"תקשורת שנוצרה על ידי אזרחים" לא נוצרת בפועל על ידי כל האזרחים, ושהדמוקרטיה שאליה שואפת ויקיפדיה עשויה למעשה להתעלם מקולותיהם של 50 אחוז מהאוכלוסייה. זה אכן משהו שצריך לדאוג ממנו".
סטלה חסקיל
סטלה (אסטרליטה) חסקיל (ביוונית: Στέλλα Χασκήλ; 1918 - 27 בפברואר 1954) הייתה זמרת יווניה-יהודיה, ידועה כמבצעת ייחודית של שירי רבטיקו ולאיקו. מכונה גם "אי סלוניקיה" (ה"סלוניקאית"), הקליטה 137 שירים, האופייניים בעיקר ל"אסכולה החדשה" של מוזיקת הרבטיקו שהתפרסמה לאחר מלחמת העולם השנייה.
שיא הקריירה המוזיקלית
אחרי השחרור ב-1946 הקליטה דיסקים ראשונים, בעיקר שירי רבטיקו. היא שרה והקליטה יצירות מאת טובי מלחיני התקופה: ציצאניס, קלדארס ומיצאקיס, הופיעה - בעיקר באתונה ובסלוניקי, וכן נסעה להופעות בטורקיה.
למרות החותם שהשאירה בדור שלה, שנים מספר אחר כך כמעט נשכחו שמה ותרומתה, לולא נחשף הציבור לקולה הייחודי-הקטיפתי בכמה הקלטות ראשונות של להיטים אהובים, בהן היא נשמעת לצד זמרים ויוצרים, בהם: וסיליס ציצאניס, מנוליס כיוטיס, אפוסטולוס קלדארס, מרקוס ומוואקאריס, יורגוס מיצאקיס, יאניס פאפאיואנו ואחרים.
השירים הראשונים שהקליטה בפברואר 1946 היו שיר החושני בסגנון ספרדי-מזרחי: "סביליאנס", לחן של יורגוס לאפקאס (1972-1924), ומילים של טמוואקיס (שם עט של חרלרמבוס וסיליאדיס (1902–1970); וכן הזמבקיקו "אדו פלירונונדה אולה" (פה משלמים על הכל). שירים אלה סימנו גם את התחלת הקריירה של המלחין יורגוס לאפקס. לא מעט מהשירים ששרה והקליטה נחשבים בימינו ל"קלאסיים": "קאפיה מאנה טנאסטנאזי" (אם אחת נאנחת) ו"ניכטוסה חוריס פנגארי" (ירד הלילה ללא ירח), שהפכו למעין המנונים של הגולים והנרדפים; "ארגה ארגה " (לאט לאט), "מס טי חסיפיקי אגורה" (באמצע שוק הקצבים), "אקרויאלייס דילינה" (בין ערביים בחופי הים), "טיס פטוחיאס טא קורליה" (סמרטוטי העוני), "יא טא מאטיה פ'אגאפו" (בעד העיניים שאני אוהב) ,"אראפיקו לולודי" (פרח כושי), "ביר אללה" (או, אלוהי), "אי פנדאמורפי" (היפה) "פאליוסה טו סאקאקי מו" (התיישן הז'קט שלי), "טו קטינאקי קסחאסס" (שכחת את קאטינאקי), ועוד.
סטלה חסקיל נפטרה באתונה ב-1954 ממחלת הסרטן, בגיל 36.
דיסקוגרפיה
א. מלפני מלחמת העולם השנייה (בשם סטלה גאייגו) - לגרמופון (סופראקי רימבה, לחן: אגאפיוס טובוליס) ("חלאפאצוס קה ביביריס", לחן קוסטס מאקריס וק. רומליוטיס) ("סבאח מאנס" - "נולדתי בעולם")