cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ירדן הראל
ביוגרפיה
בשנת 2013 השתתפה כמַנחה מיוחדת ב-The Voice ישראל. באותה שנה ירדן הראל שימשה מנחה זמנית ב-פרק הראשון של העונה השלישית של דייט בחשיכה במקום ירון ברובינסקי שהיה אחד המתמודדים בתוכנית.
בפברואר 2014 עזבה את התוכנית "חדשות הבידור", וחזרה להנחות את העונה השנייה של תוכנית האופנה, "סטייל", בערוץ הוט בידור ישראלי, שמשודרת בימים שני עד רביעי.
ביוני 2014 חזרה להנחות את התוכנית "חדשות הבידור", לצד ליאון רוזנברג, ומאוגוסט 2015 הנחתה את התוכנית לבדה, עד לירידת התוכנית ב-2017.
ביולי 2015 השתתפה בתוכנית "שורום זורום" של הוט אשר מבוסס על שיריו של צביקה פיק, הראל השתתפה בתוכנית בתור המורה מרי.
בפברואר 2017 השתתפה בדרמה היומית "פולמון" בהוט בידור ישראלי.
ב-2019 החלה בהגשת תוכנית הטיולים "הכי בעולם" ברשת 13.
בתחילת 2020 החליפה את עמית קוטלר בהגשת התוכנית טרמינל ברשת 13.
ב-18 בינואר 2022 החלה להנחות לסירוגין את הגרלת הלוטו של מפעל הפיס שמשודרת ברשת 13.
חיים אישיים
ב-10 בספטמבר 2009 נישאה לעומרי שלום לאחר 10 שנים של זוגיות. ב-9 בפברואר 2020 נולדו לשניים תאומים באמצעות אם פונדקאית. באוגוסט 2021 פורסם כי הזוג נפרד לאחר 12 שנות נישואין. ב-8 במאי 2022 הזוג התגרש.
החל מיולי 2022 הראל בזוגיות עם הצלם מתן כהן.
מתגוררת בתל אביב.
דילדו
דילדו (מאנגלית: Dildo) הוא סוג של אביזר מין הדומה לפין הגברי ומשמש בעת אוננות או יחסי מין.
אטימולוגיה
המילה דילדו היא ככל הנראה שיבוש של המילה האיטלקית Diletto, שפירושה עונג.
יכול להיות שהמילה נגזרה מצמד המילים באנגלית "Dil Doul", שפירושו פין זקור. הצמד מופיע בשיר ישן ששמו: "The Maids Complaint for want of a Dil Doul" ("המשרתות מתלוננות כי הן רוצות פין זקור").
אוליסבוס הוא מונח עתיק לדילדו שמקורו ביוונית.
הגדרה
ישנה מחלוקת לגבי ההגדרה המדויקת של הדילדו. מקובל לכנות בשם זה כל אביזר לא רוטט, הדומה לפין בצורתו ובגודלו. ניתן למצוא מקרים בהם משמש המונח גם כדי לתאר אביזרים לשימוש אנאלי, ואף אביזרים רוטטים (באמצעות מנוע חשמלי), אולם זהו שימוש חריג במונח.
צורה
רוב הדילדואים מעוצבים כפין אנושי, אבל קיימים גם כאלה המעוצבים בצורות אחרות. ביפן נפוצים דילדואים בצורת חיות או דמויות מסרטים מצוירים, כך שניתן למכור אותם כצעצועים רגילים ולהימנע מחוקים שונים.
חומרים
הדילדואים הראשונים היו עשויים מאבן, עץ, עור, שעווה או חרס. דילדואים העשויים מעור בעלי מילוי של כותנה נמצאים בשימוש עד היום, אולם החומר המקובל ביותר כיום הוא גומי סיליקוני. דילדואים מגומי שכללו קפיצי מתכת על מנת להקשיחם יוצרו בשנות הארבעים של המאה ה-20, אולם טכנולוגיה זו לקתה בבעיות, בעיקר בשל הפוטנציאל לפציעה במקרה שהחלק המתכתי חודר דרך הגומי.
קיימים גם דילדואים מפלדה המצופה בכרום, ויש להם ביקוש בעיקר בחוגי הסאדו-מזוכיזם.
מאז שנות התשעים של המאה העשרים, נפוץ השימוש בגומי סיליקוני. חומר זה קל לניקוי ונטול ריח, תכונות המהוות יתרון בייצור אביזרי מין. יתרונות נוספים של הסיליקון הם הולכה טובה של חום ורעידות, דבר שמהווה יתרון בשימוש משולב עם ויברטור.
לאחרונה יצאו לשוק דילדואים העשויים מפיירקס. על אף מחירם הגבוה, יש להם ביקוש הודות לעובדה שניתן לחמם אותם לטמפרטורת הגוף במים חמים, ולחטא אותם על ידי הרתחה.
חומר נוסף וחדש יחסית מכונה סייברסקין (CyberSkin). החומר אמור לחקות את המראה והמגע של עור אנושי. חסרונו של החומר בהיותו נקבובי, ולכן קשה לניקוי וחיטוי, עדין ובעל אורך חיים קצר יותר.
בעיות בריאותיות הנובעות ממרככי גומי
צעצועי מין מ-PVC ומגומי דמוי ג'לי גורמים לעיתים לבעיות בריאות אם הם מכילים חומרים רעילים המשמשים לריכוך בתהליך ייצור הגומי. אלו מוספים להרבה מוצרי פלסטיק ואפשר למצוא אותם גם בתחום התכשיטנות, מכלי מזון וצעצועים אחרים העשויים מגומי רך. החומרים יכולים להיכנס לגוף דרך קרומים ריריים כמו הפה, הנרתיק או פי הטבעת, ועלולים לגרום לסרטן ופגמים טרום לידתיים. מוצרים העשויים מ-PVC או מג'לי לא יכולים לעבור תהליך של חיטוי.
שימושים
חדירה לנרתיק או לפי הטבעת היא השימוש המקובל. משתמשים בדילדואים גם לצרכים פטישיסטיים, וכמה זוגות משתמשים בהם בדרכים שונות, למשל העברת המכשיר על העור במהלך משחק מקדים. אם הדילדו בגודל מתאים, הם יכולים להשתמש בו כמחסום לפה או לחדירה אוראלית. קיימים דילדואים שעוצבו במיוחד כדי לגרות את נקודת הג'י הכוללים עיקול קל של הדילדו.
קיימים דילדואים דו צדדיים הנמצאים בשימוש בעיקר אצל לסביות.
בטיחות ובריאות
שימוש בדילדו על ידי יותר מאדם אחד יכול להעביר מחלות מין באותה צורה כמו מגע מיני רגיל. הדבר חשוב במיוחד לדילדואים העשויים מחומרים נקבוביים, כמו גומי (ג'לי). דילדואים העשויים מחומרים לא נקבוביים ניתנים לחיטוי על ידי הרתחה או שימוש בחומר חיטוי. דרך טובה למנוע העברה של מחלות היא שימוש בקונדום המולבש על הדילדו.
חומרי סיכה המבוססים על סיליקון נוטים לפרק דילדואים מסיליקון ולא מומלץ לשלבם. קונדומים משומנים משתמשים בדרך כלל בחומרי סיכה המבוססים על סיליקון, לכן נהוג להשתמש רק בקונדום ללא סיכה. ניתן להשתמש בחומרים על בסיס מים.
שונות
דילדו בעל בסיס רחב המיועד לשימוש אנאלי ואותו ניתן להשאיר למשך זמן מה נקרא "פקק אנאלי". דילדואים בעלי שני קצוות מיועדים לשמש לחדירה בו זמנית לשני בני הזוג. ישנם דילדואים הניתנים ללבישה בעזרת רתמה (סטראפ-און) כך שניתן לחדור באמצעותם לבן או בת הזוג. סוגים אחרים של דילדואים כוללים את אלה המעוצבים להתאים לפנים של השותף, דילדואים מתנפחים, ודילדואים שניתן להצמיד את בסיסם לרצפה באמצעות וואקום.
בית אימברגר
בתי אימברגר (Imberger) הם שני מבנים במושבה הגרמנית בירושלים. הבית הקדמי ברחוב עמק רפאים 14 נבנה בשנת 1877 על פי תוכניות של האדריכל הרמן אימברגר, בן המשפחה, והבית האחורי נבנה בשנת 1926.
המבנים נבנו על ידי משפחת אימברגר שהייתה אחת המשפחות הוותיקות ממקימות המושבה הגרמנית. בעוד שהמבנה הקדמי בנוי בסגנון טמפלרי קלאסי – בית בן קומה אחת, שמעל דלתו כתובת מהתנ"ך, המבנה האחורי בן שלוש קומות ובנוי בסגנון מנדטורי.
על המשקוף של הדלת חקוק, בגרמנית, המשפט מספר ישעיהו:
נטשה הייסטינגס
נטשה הייסטינגס (באנגלית: Natasha Hastings; נולדה ב-23 ביולי 1986) היא אתלטית אמריקאית. היא פעמיים אלופה אולימפית (בייג'ינג 2008 וריו דה ז'ניירו 2016), 5 פעמים אלופת עולם (אוסקה 2007, ברלין 2009, דאיגו 2011, מוסקבה 2013 ולונדון 2017) ו-3 פעמים אלופת עולם באולם (דוחא 2010, סופוט 2014 ופורטלנד 2016) בריצת שליחות 4x400 מטר. מקום רביעי באולימפאידה (ריו דה ז'ניירו 2016), מקום רביעי באליפות עולם (מוסקבה 2013), מדליית ארד באליפות עולם באולם (איסטנבול 2012), אלופת ארצות הברית (2013) ופעמים אלופת ארצות הברית באולם (2011 ו-2015) בריצת 400 מטר.
2007
באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ב-23 ביוני 2007 זכתה הייסטינגס במדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 49.84 שניות, אחרי דידי טרוטר שקבעה שיא אישי חדש של 49.64 שניות.
2009
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות.
מטריצה חוץ-תאית
מטריצה חוץ-תאית, או משתית חוץ-תאית (באנגלית: extracellular matrix, או בראשי תיבות: ECM), היא החלק ברקמות בעלי חיים שמקיף את התאים ומספק להם תמיכה מבנית.
נטשה הייסטינגס
2010
באליפות העולם באולם שנערכה בדוחה, קטר במרץ 2010 היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם דבי דאן, דידי טרוטר ואליסון פליקס בתוצאה של 3:27.34 דקות, לפני צ'כוסלובקיה (3:30.05 דקות) ובריטניה (3:30.29 דקות). רוסיה שסיימה שנייה (3:27.44 דקות) וג'מייקה שסיימה שלישית (3:28.49 דקות) נפסלו בשל אימרוץ.
מטריצה חוץ-תאית
מעבר לפונקציה המבנית של המטריצה היא משמשת למגוון תפקידים, כגון הפרדת רקמות אחת מהשנייה ובקרה על תקשורת בין-תאית. בנוסף, היא מעכבת טווח רחב של גורמי גידול ומהווה מעין מחסן עבורם. שינויים בתנאים הפיזיולוגיים יכולים להפעיל פרוטאזות שישחררו את הגורמים ללא צורך בסינתזה שלהם מחדש.
נטשה הייסטינגס
2011
באליפות העולם שנערכה בדאיגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות.
2012
באליפות העולם באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 זכתה הייסטינגס בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף בריצת 4x400 מטר בתוצאה של 3:28.79 דקות, אחרי בריטניה (3:28.76 דקות) ולפני רוסיה (3:29.55 דקות) ומדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.82 שניות, אחרי בת ארצה סניה ריצ'רדס (50.79 שניות) ואלכסנדרה פדוריבה מרוסיה (51.76 שניות).
מטריצה חוץ-תאית
יצירת המטריצה החוץ-תאית חיונית עבור תהליכים כמו גדילה, ריפוי פצעים ופיברוזיס (יצירת רקמת חיבור). ידע על מבנה המטריצה עוזר להבין את התהליכים המורכבים של פלישת גידולים, משום שיצירת גרורות תלויה בדרך כלל בהרס המטריצה החוץ-תאית על ידי אנזימים כמו סרין ותראונין פרוטאז ומטריקס מתלופרוטינאז.
נטשה הייסטינגס
2013
באליפות ארצות הברית שנערכה בדה מוין, איווה ב-22 ביוני 2013 זכתה הייסטינגס במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.94 שניות. באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בריצת השליחות 4x400 מטר ביחד עם ג'סיקה בירד, אשלי ספנסר ופרנסינה מקורורי בתוצאה של 3:20.41 דקות, לפני בריטניה (3:22.61 דקות) וצרפת (3:24.21 דקות) וסיימה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.30 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 49.94 שניות ועלתה רביעית לריצת הגמר.
2014
באליפות העולם באולם שנערכה בסופוט, פולין במרץ 2014 זכתה הייסטינגס במדליית זהב בריצת 4x400 מטר בשיא לאומי חדש של 3:24.83 דקות, לפני ג'מייקה שקבעה שיא לאומי חדש של 3:26.54 דקות ובריטניה (3:27.90 דקות).
2015
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג, סין באוגוסט 2015 היא זכתה במדליית כסף, בריצת שליחות 400×4 ביחד עם סניה ריצ'רדס, אליסון פליקס ופרנסינה מק'קורורי בתוצאה של 3:19.44 דקות, אחרי ג'מייקה (3:19.13 דקות) ולפני בריטניה (3:23.62 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום 16 בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.33 שניות.
2016
באליפות העולם באולם שנערכה בפורטלנד, אורגון במרץ 2016 זכתה הייסטינגס במדליית זהב בריצת 4x400 מטר בתוצאה של 3:26.38 דקות, לפני פולין (3:31.15 דקות) ורומניה (3:31.51 דקות).
בבמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו ביוג'ין, אורגון ביולי אותה שנה היא סיימה במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.17 שניות, אחרי אליסון פליקס (49.68 שניות) ופיליס פרנסיס (49.94 שניות) ונכללה במשלחת האמריקאית. במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר ביחד עם אליסון פליקס, פיליס פרנסיס וקורטני אוקולו בתוצאה של 3:19.06 דקות, לפני ג'מייקה (3:20.34 דקות) ובריטניה (3:25.88 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.34 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 49.90 שניות.
2017
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 היא זכתה במדליית זהב בריצת שליחות 400×4 בתוצאה לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות.
יהודה בן קלונימוס משפיירא
רבי יהודה בן קלונימוס משפיירא (ריב"ק) היה מבעלי התוספות באשכנז במחצית השנייה של המאה ה-12.
רבי יהודה היה בן לרבי קלונימוס בן רבי מאיר ממשפחת קלונימוס, שהיגרה מאיטליה לאשכנז במאה ה-10 ונטלה חלק פעיל בהקמת מרכז התורה באשכנז במשך מאות בשנים.
רבותיו היו: דודו, רבי אברהם בן שמואל (אחיו של רבי יהודה החסיד), רבי אפרים מרגנשבורג, וכנראה גם רבי שמריה בן רבי מרדכי. מתלמידיו: רבי אלעזר מוורמייזא, בעל ספר "הרוקח" ורבי שמחה משפיירא.
יהודה לייב מימון יחס לו את חיבור הספר יחוסי תנאים ואמוראים. הוא חיבר גם את "ספר האגרון", כעין מילון לריאליה תלמודית, ובו שמות צמחים, בעלי חיים וכדומה, המוזכרים בתלמוד. וחיבר גם ספר על נוסח הברכות, ספרים אלו לא שרדו. כמו כן כתב תוספות לכמה מסכתות, ופסקים בהלכות ברכות.
עניין של זהות
עניין של זהות הוא אחד מ-56 סיפורי שרלוק הולמס הקצרים מאת ארתור קונן דויל. הסיפור הופיע לראשונה במגזין ה"סטרנד" בספטמבר 1891, מאויר על ידי סידני פאג'ט. זהו הוא הסיפור השלישי בספר "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", שפורסם באוקטובר 1892.
עלילה
באחד מביקורי ד"ר ווטסון בביתו של שרלוק הולמס הגיעה להתייעץ עמו עלמה בשם מרי סתרלנד, על פי סיפורה אביה מת ואמה התחתנה שנית עם אדם בשם ג'יימס וינדיבנק, מר וינדיבנק לא הסכים מעולם לאשתו ובתו החורגת ללכת לנשפים ומסיבות והבת נצלה את היעדרותו של אביה לשם עסקים ויצאה עם אמה לנשף מתקיני הגז, בנשף פגשה את מר הוסמר אנג'ל והתאהבה בו, לאחר טיולם הראשון התארסו השניים והמשיכו לשמור על קשר באמצעות מכתבים שהדפיס לה הוסמר ומפגשים שקיימו בעת היעדרותו של מר וינדיבנק, כששב האב לצרפת לשם עסקים הפציר הוסמר במרי להנשא לו בטרם ישוב אביה החורג, הוא אף השביע אותה בתנ"ך שלעולם תישאר נאמנה לו, בדרך לחתונה נעלם הוסמר ממרכבתו ומאז לא שמעה ממנו דבר.
מסתבר שמר וינדיבנק נשא אשה המבוגרת ממנו בחמש עשרה שנים בשל בצע כסף ועשה שימוש אף בכספי הבת שקיבלה בירושה מאביה, בשביל למנוע את האפשרות שבתו תנשא ובעלה ידרוש את כספה מונע מר וינדיבנק מבתו החורגת להיפגש עם בני גילה, אך כשרואה שלא יוכל לנקוט באמצעי זה לעד הוא מדמה כאילו נוסע לעסקים אל מעבר הים בעוד הוא מתחזה למר הוסמר אנג'ל על ידי דיבור שקט, משקפי שמש וצמד פאות לחיים ושפם, משיג את אמון הנערה ומשביעה לשמור לו אמונים בעוד הוא נעלם בדרך לחתונה.
הנקודות שעמדו לשרלוק הולמס לעזר היו התנהגותו המוזרה של מר אנג'ל, והרווח הברור שהיה אמור להפיק האב החורג, גם העובדה ששני האנשים לא ראו זה את זה מעולם חיזקו את השערתו של הולמס, וכן תחפושתו וקולו השקט של מר אנג'ל, חשדותיו קיבלו אישור בעקבות הצעד המוזר שנקט מר אנג'ל בהדפסת מכתביו מה שהוכיח שמרי יכולה לזהות את כתב ידו של אנג'ל אפילו מתוך מספר מילים.
בעקבות הגילוי מר וינדיבנק מאיים על מר הולמס בהגשת תביעה על תקיפה ומעצר בלתי חוקי ומר הולמס משחרר אותו לחופשי לא לפני שמושיט ידו לשוט רכיבה המונח בחדרו בהכריזו שעומד הוא להכות במר וינדיבנק שכמובן נמלט מן המקום.
מר הולמס לא מספר את האמת למרי סתרלנד משום שלטענתו לא תאמין לדבריו מאחר שהוא מנפץ בהם את אשלייתה מאהבתו של מר אנג'ל.
יוז'ף ולדאפפל
יוז'ף ולדאפפל (בהונגרית: Waldapfel József; בודפשט, 28 באוקטובר 1904 – בודפשט, 14 בפברואר 1968) היה היסטוריון ספרות יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר מן המניין באקדמיה ההונגרית למדעים. ולדאפפל היה אחד החוקרים המשמעותיים ביותר במאה ה-20 של הספרות ההונגרית בתקופת הרנסאנס ו"תקופת הנאורות ההונגרית". מחקריו המונוגרפיים על תקופות המבוססים בעיקר על מחקר פילולוגי השוואתי הם משמעותיים, ובין היתר, מיוחס לו מחקר מקיף על יצירותיהם של גשפאר הלטאי, באלינט בלשי, מיהאי ויטז צ'וקונאי, ויוז'ף קטונה, הקשרים הספרותיים-היסטוריים שלהם, וההטבעה של יצירותיהם בספרות ההונגרית.
משפחתו
יוז'ף ולדאפפל נולד במשפחה יהודית כבנם של יאנוש ולדאפפל (1866–1935), מורה ומחנך, ושל אנה וייס. הוא אחיהם הגדול של אסתר ולדאפפל (1906–1968), היסטוריונית, ספרנית, של אימרה טרנצ'ני-ולדאפפל (1908–1970), פילולוג קלאסי, היסטוריון ספרות, ושל לאסלו ולדאפפל (1911–1942), מתמטיקאי שניספה בשואת יהודי הונגריה.
קריירה
בשנים 1918–1919 השתתף בתנועת הפועלים הצעירים הקומוניסטית, ולכן נאלץ לסיים את לימודיו התיכוניים באופן פרטי. ב-1921 נרשם לאוניברסיטת פטר פאזמאן בבודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד), ובשנת 1925 קיבל שם את תואר הדוקטור, אותו השלים עם תעודת הוראה לשפות הונגרית-לטינית ב-1926. מאותה השנה במשך שני עשורים, עד 1944, לימד בבית הספר התיכון של בית המדרש לרבנים בבודפשט. לאחר מכן, בשנת 1946, הפך למורה מן המניין במכון להכשרת מורים לבתי הספר תיכוניים בבודפשט, ובאותה שנה קיבל הסמכה כפרופסור חיצוני באוניברסיטת בודפשט למדע בתחום "חיים וספרות עד עידן הקלאסיציזם ההונגרי". בשנת 1948 החל ללמד במכון לתולדות הספרות ההונגרית של האוניברסיטה כמרצה מחליף, לאחר מכן מ-1949 ועד מותו היה מנהל המכון, ובמקביל הוביל את עבודת המחלקה לתולדות ספרות הונגריה בתור פרופסור באוניברסיטה.
פעילותו
התעניינותו כחוקר ספרות עסקה גם בבעיות תקופתו. הוא עסק רבות בדיוקן הספרותי של מקסים גורקי וביחסיו עם הונגריה (1958), והיה הראשון שניסה לקבוע את מקומו של אלדאר קומיאט בהיסטוריה הספרותית (1960).
ולדאפפל ערך את יצירותיו של מיהאי ורשמארטי בשני כרכים (1950), ויחד עם מיקלוש סאבולצ'י הכין לפרסום את יצירת חייו של המשורר אטילה יוז'ף (1952–1955). גם המהדורה המתוקנת והמחודשת ביקורתית של "טרגדיית האדם" מאת אימרה מדאץ' (1954) מיוחסת לו. משנת 1951, הוא היה חבר בוועדת המערכת של סדרת הקלאסיקנים ההונגרים. בשנים 1949–1950 היה העורך של כתב העת "תולדות הספרות" (Irodalomtörténet), ובין 1949 עד 1953, היה העורך של פרסומי המחלקה ללשון וספרות של האקדמיה ההונגרית למדעים. לשמו קשורה עריכתן של מספר רשימות אוניברסיטאיות בהיסטוריה ספרותית ואוספים של טקסטים מתחילת שנות החמישים.
בצעירותו התפרסמו שיריו בשם בדוי. הוא גם פרסם תרגומי הורטיוס תחת השם הבדוי יוז'ף טרנצ'ני (1935), וכן פרסם תרגומים נבחרים של כתבי לנין (1949).
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2009
רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2009.
כיבוש אראוקניה
כיבוש אראוקניה הוא שמו של תהליך ארוך שכלל התנגשויות צבאיות, הסכמים ותהליך חדירה והתבססות של הצבא הצ'יליאני ומתיישבים צ'יליאנים לטריטוריה הדרומית אראוקניה (Araucanía) בה ישבו בני המפוצ'ה, המשתרעת בין הנהרות ביו ביו בצפון וטולטן (Toltén) בדרום, שהוביל להכללת אזור זה בשטחה של צ'ילה. התהליך נמשך משנת 1861 ל-1883, וכונה באופן רשמי הרגעת אראוקניה (pacificación de la Araucanía) בידי הרשויות הצ'יליאניות.
בטרם הגיעו הקונקיסטאדורים הספרדים לאזור המכונה כיום "צ'ילה", הצליחו בני המפוצ'ה, ילידי המקום, להתנגד לניסיונות הכנעתם בידי האינקה, וביססו את קו הגבול איתם על תוואי הנהר מאולה. הספרדים הצליחו לדחוק את בני המפוצ'ה דרומה, עד לתוואי הנהר ביו ביו, בסדרת עימותים בת כשלוש-מאות שנה הקרויה מלחמת האראוקו, אולם גם הם לא הצליחו להכניע את בני המפוצ'ה. בסוף המאה ה-18, בסדרת "פרלמנטים", כפי שנקראו המפגשים בין הרשויות הספרדיות לבני המפוצ'ה, הכירו אחדים ממנהיגי המפוצ'ה בסוברניות של מלך ספרד להלכה, והספרדים הכירו באוטונומיה של בני המפוצ'ה בפועל. דעיכתה של מלחמת האראוקו הביאה להתחזקותם של קשרי המסחר בין הספרדים למפוצ'ה, כמו גם לנישואי תערובת ולקשרי תרבות.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19 קמה הרפובליקה הצ'יליאנית על חורבות הקולוניה הספרדית, התפתחה כלכלית, התעצמה צבאית, וניצחה במספר עימותים את ספרד, פרו ובוליביה, וכן גדלה דמוגרפית, הן בשל גידול אוכלוסייה טבעי והן בשל הגירה. האוכלוסייה הצומחת והמהגרים החדשים החלו להתיישב מדרום לאראוקניה בסמיכות לוואלדיביה, אוסורנו ויינקיווה (Llanquihue), והחל משנת 1843 אף במצר מגלן. בעיתוי זה קטעה אראוקניה את הרציפות הטריטוריאלית הצ'יליאנית, הקשתה על הקשר והתחבורה בין שני החלקים, ומנעה התיישבות בשטחים פוריים אותם חמדה צ'ילה לעצמה. כך, כבר בשנת 1852 תכנן הנשיא מנואל מונט פרובינציה שתקרא אראוקו שחפפה את אזור אראוקניה של בני המפוצ'ה.
הכרזת ממלכת אראוקניה ופטגוניה בידי אורלי-אנטואן דה טואנן ב-1860 בישרה את התרופפות האוטונומיה של בני במפוצ'ה באראוקניה והבהירה לרפובליקה הצ'יליאנית כי אם לא תשלוט בשטח, ייתכן ואחרים יעשו זאת במקומה. גנרל קורנליו סאבדרה רודרוגס (Cornelio Saavedra Rodríguez) הנהיג תוכנית לחדירת כוחות צבאיים לאראוקניה ולהגברת ההשפעה התרבותית על תושביה. התוכנית כללה הסכמים עם מנהיגים ילידים, הקמת יישובים, והקמת מסילות רכבת, דרכים ותשתיות ציבוריות נוספות כגון בתי ספר ובתי חולים.
בשנת 1862 פתח סבאדרה בשלב הראשון של תוכניתו, וייסד את העיירה אנגול (Angol) ואת המבצרים מולצ'ן (Mulchén) ולבו (Lebu) בסמוך לנהר מייקו (Malleco). בדרום הוא קידם כוחות צפונה מוואלדיביה לעבר נהר טולטן. תחילה לא נתקלו הצ'יליאנים בהתנגדות, אולם לאחר זמן מה התקוממו השבטים שבסמוך לנהר מייקו תחת הנהגתו של הלונקו קילאפאן (Quilapán). אף על פי כן, עלה בידי הצ'יליאנים לייסד בשנת 1869 את פורן (Purén) בלב אוכלוסייה מקומית במיקום שהבטיח את הקשר בין אנגול ויישובי החוף.
במהלך מרבית שנות ה-70 של המאה ה-19 חיזקו הצ'יליאנים, תחת פיקודו של בסיליו אורוטיה (Basilio Urrutia), את אחיזתם בשטח עד לנהר מייקו, והצבא הקים על גדתו הצפונית של הנהר מערך הגנה מאויש בכ-2,500 חיילים וכן קו טלגרף שקישר בין אנגול לקוייפויי (Collipulli). בשנת 1879 פרצה מלחמת האוקיינוס השקט וצ'ילה העבירה כוחות צפונה למערכה. בשנה שלאחר מכן ניצלו מספר שבטי מפוצ'ה את דילול הכוחות הצ'יליאנים ופתחו בסדרת התקפות על מבצרי הצבא, אך לשווא. במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-80 של המאה ה-19, עם תום המלחמה, פתחה צ'ילה בשלב הסופי להכללת פנים הארץ, בו שלטו עדיין בני המפוצ'ה, תחת ריבונותה של המדינה. בפיקודו של קורונל גרגוריו אורוטיה חודשה ההתיישבות ביישוב הספרדי היישן ויה ריקה והוקמו מבצרים בקראווה (Carahue), לאוטארו (Lautaro), פייאנללבו (Pillánlelbu), טמוקו (Temuco), נואבה אימפריאל (Nueva Imperial) ופוקון (Pucón). השבטים שחיו באזור איבדו את אדמותיהם, וכ-10,000 מבני המפוצ'ה נפלו חלל בהתנגשויות עם הצבא הצ'יליאנים. ילידים רבים חצו את האנדים מזרחה וחברו לבני הפוואנצ'ה (Pehuenche) ולשבטים אחרים שנסוגו מפני התקדמות הארגנטינאים מהמזרח. בני מפוצ'ה אחרים הושמו ב"שמורות" ואדמותיהם ניתנו למתיישבים צ'יליאנים ולמהגרים שזה מקרוב באו.
גם לאחר שוך הקרבות המשיכו בני המפוצ'ה בהתנגדותם. גם במאה ה-21 ממשיכות קבוצות מצאצאיהם, המאוחדות במנהלת אראוקו-מייקו (Coordinadora Arauco-Malleco) לבזוז חוות באזור שאותו הן מחשיבות כשייכות לטריטוריית המפוצ'ה של אבותיהם. לאחר בניית גשר מייקו במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19, השתפרו התנאים שאיפשרו את התיישבותם של מהגרים אירופאים בדרום צ'ילה, שקיבלו שטחי אדמה מהמדינה, ונוכחות המדינה באזור התחזקה.
כתוצאה ממערכת כיבוש המדבר הארגנטינאית, נסו לצ'ילה קבוצות מבני המפוצ'ה דרך מעבר ממואיל מלאל (Mamuil Malal) והתיישבו בעמק קורארווה (Curarrehue). בני המפוצ'ה שנותרו באזור נטמעו תרבותית, בדרגות הצלחה שונות, בחברה הצ'יליאנית.
הכוח המבצעי
הכוח המבצעי (בערבית: القوة التنفيذية; תעתיק: אלקוה אלתנפיד'יה) הוא שמו של מנגנון ביטחוני השייך לתנועת חמאס ופועל ברצועת עזה בכפוף להוראות שר הפנים הפלסטיני. הכוח מונה מספר אלפי אנשים, אשר פועלים במשימות של אבטחה, שמירת גבולות, שיטור פלילי, שמירת מוסר, וכליאה.
נסיבות הקמת הכוח המבצעי
הכוח המבצעי הוקם בשנת 2006 על ידי השיח' סעיד סיאם, שר הפנים הפלסטיני מטעם ממשלת חמאס, במטרה לשמש כמנגנון ביטחוני אשר יהווה חלופה לכמה ממנגנוני הביטחון השונים של הרשות הפלסטינית אשר פעלו עד אז ברצועת עזה - כדוגמת המשטרה הכחולה, והביטחון המסכל.
הצורך בהקמת חלופה למנגנוני ביטחון אלו נבע מכך שהמנגנונים הישנים היו בשליטת הפת"ח, ובעבר אף עסקו ברדיפה ובמאסר של פעילי חמאס. צמרת הנהגת חמאס ראתה צורך להקים מנגנון ביטחוני אלטרנטיבי אשר כלל אנשיו יהיו נאמני חמאס ויסורו לפקודות ההנהגה המדינית. בכך למעשה, לצד הרחבת הפריסה הצבאית של חמאס בשטחי רצועת עזה, חוזק מעמדה של תנועת חמאס כתנועה המציעה חלופה שלטונית כוללת.
במהלך ההשתלטות האלימה של חמאס על השלטון ברצועת עזה, החל משנת 2006, מילאו פעילי הכוח המבצעי של חמאס חלק מרכזי בפגיעה אלימה בפעילי פת"ח, כמו גם בכיבוש מבנים ומתחמים השייכים למנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית.
תפקוד שוטף של הכוח המבצעי
הכוח המבצעי בנוי בצורה היררכית כגוף צבאי לכל דבר. בראשו עומד מאז הקמתו ג'מאל ג'ראח, אבו עוביידה, בכיר בזרוע הצבאית של חמאס. לפעילי הכוח המבצעי מדים מנומרים ייחודיים, נשק אישי, כלי רכב, רשתות קשר, וציוד נוסף. פעולת הכוח מבוצעת מבסיסים ומטות המסודרים על פי חלוקה גאוגרפית. לכוח המבצעי אף אתר אינטרנט ארגוני.
אנשי הכוח עוסקים במשימות מגוונות, ובכללן: הגנת גבולות, שמירה על מעברי גבול, אבטחה שוטפת, שיטור פלילי, שיטור קהילתי, כליאה, ושמירת מוסר. בנוסף, לנוכח פריסתו הרחבה, כוח זה משמש כקו הגנה ייעודי מרכזי במקרי פלישה אפשריים של צה"ל אל תוך מקומות שונים ברצועת עזה. בעת פעילויות שיטור קהילתי ושמירת מוסר, הקו המנחה של פעילי הכוח המבצעי הוא שמירה על הסדר תוך יישום חוקי ההלכה המוסלמית - השריעה.
נבחרת גביע הפדרציה של צ'כיה
נבחרת גביע הפדרציה של צ'כיה היא נבחרת הטניס של צ'כיה המשחקת בגביע הפדרציה העולמי ומורכבת משחקניות הטניס הבכירות שלה.
צ'כיה משחקת בגביע הפדרציה החל משנת 1963. באותן שנים הנבחרת שיחקה כנבחרת צ'כוסלובקיה וזכתה בגביע 5 פעמים. החל משנת 1993 הנבחרת מייצגת את צ'כיה.
בין כוכבי עבר הנבחרת נמנית מרטינה נברטילובה. היא הייתה בסגל הנבחרת שזכה בגביע בשנת 1975, אך בשנת 1986 היא הייתה חלק של נבחרת גביע הפדרציה של ארצות הברית שניצחה את צ'כוסלובקיה בגמר התחרות.
צ'כיה זכתה בגביע הפדרציה בשנים 2011, 2012, 2014, 2015, 2016, ו-2018
אותיות אית"ן
אותיות אית"ן הן האותיות א, י, ת, נ. אותיות אלה מופיעות בתחילת הפועל ומעידות על זמן עתיד.
השימוש באותיות אית"ן
בשפה העברית קיימים שלושה גופים:
כאשר הפועל הוא בגוף ראשון יחיד, נוספת בזמן עתיד האות א' בתחילת הפועל לדוגמה: אני אלך לחנות ואקנה לי בגד שאלבש אותו בשבת. כאשר הפועל הוא בגוף ראשון רבים נוספת האות נ' בתחילת הפועל לדוגמה: אנחנו נלך לחנות ונקנה לנו בגד שנלבש בשבת.
כאשר הפועל הוא בגוף שלישי יחיד, נוספת האות י' בתחילת הפועל, לדוגמה: הוא ילך לחנות ויקנה בגד שילבש אותו השבת. גם לצורת הרבים של גוף שלישי נוספת האות י', לדוגמה: הם ילכו לחנות ויקנו בגד שילבשו אותו בשבת. כאשר הפועל הוא בגוף שלישי נקבה יחיד או רבים, האות המתווספת לפועל היא יוצאת מן הכלל ואינה י', אלא ת'. לדוגמה: היא תלך לחנות ותקנה לה בגד שתלבש אותו בשבת. וברבות: הן תלכנה לחנות ותקנינה בגד שתלבשנה אותו בשבת.
בשפה הערבית משמשות אותיות אית"ן (ايت"ن) בצורה כמעט זהה לעברית (מלבד בגוף שלישי רבים נקבה) אולם משמשות באותה צורה גם בזמן הווה. לדוגמה: אנא אחכי (انا احكي) הוו יחכי (هوّ يحكي) אינת תחכי (انت تحكي) אחנא נחכי (احنا نحكي)
מפונגובווה
מפונגובווה (Mapungubwe) הייתה עיר המדינה הגדולה ביותר בחלקה הדרומי של אפריקה במאה ה-13. בשיאה חלשה על שטח של כ-30,000 קמ"ר סמוך למפגש הנהרות לימפופו ושאשה בתחומן של דרום אפריקה, זימבבווה ובוצוואנה של ימינו. שורשיה של הממלכה בראשית המאה ה-10 והיא התקיימה משך 400 שנה. האזור הוכרז כפארק לאומי בשנת 1995, והנוף התרבותי שהותירה מפונגובווה הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 2003.
היסטוריה וממצאים
האזור בו שכנה מפונגובווה היה נושב כבר בתקופת האבן בידי אבותיהם של בני הסן שהיו ציידים-לקטים. כאשר שבטי בנטו היגרו לאזור כ-2000 שנה לפני זמננו, הם הביאו עימם ידע חקלאי אשר אומץ בידי חלק מבני הסן. מתקופת הברזל באזור, החל באמצע המאה ה-3, השתמרו ממצאים בדמות חרסים וערימות פסולת. בין המאה ה-7 למאה ה-9 האזור היה נושב בדלילות בשל תקופה של מיעוט גשמים.
שורשיה של מפונגובווה מתוארכים לשנת 900 לערך, ומאז ועד לשקיעתה נהוג להבחין בשלושה שלבים שבכל אחד מהם היה יישוב מרכזי (או עיר בירה) אחר:
תקופת ז'יזו (900-1020)
כאשר תנאי האקלים השתפרו, קהילות חקלאים של תקופת הברזל אשר השתייכו לשבטי הבנטו, החלו מקימות יישוב סביב דיר מרכזי. עם הזמן מספר היישובים גדל והאוכלוסייה פיתחה קשרי סחר עם חופי האוקיינוס ההודי, דבר הנלמד ממצאים דוגמת חרוזי זכוכית ומוצרי שנהב מיובאים. מתקופה זו השתמרו 23 אתרים ארכאולוגיים והתקופה קרויה על שמו של אחד האתרים בזימבבווה. היישוב הגדול ביותר בתקופה זו קרוי שרודה, והוא מנה בין 300 ל-500 תושבים. סביבו התרכזו יתר היישובים ברדיוס של עד 40 ק"מ. המנהיג העליון התגורר בשרודה שתפקדה כעיר בירה בעוד שביישובים האחרים היו מנהיגים משניים. הכלכלה נסמכה על גידול העדרים, ציד, דיג מהנהרות וגידול של דורה.
תקופת K2 (1020-1220)
אבותיהם של שבטי שונה תפסו את מקומה של אוכלוסיית הז'יזו, אף שהם שימרו תחילה את הנוהג להתרכז סביב דיר מרכזי. עם הזמן נוצרה הבחנה בין השכבה השלטת לפשוטי העם והמבנה שנסמך על ארגון העדרים החל להיחלש. הדיר הורחק ממרכז היישוב לשוליו וניכר שעיבוד האדמה הפך אינטנסיווי יותר. מתקופה זו התגלו 89 אתרי יישוב, והיישוב המרכזי המכונה K2 קם כ-7 ק"מ דרומית-מערבית לשרודה שננטש. ביישוב זה התגוררו בין 1,000 ל-2,000 איש. הכלכלה נהייתה מגוונת יותר ולדורה נוספו גם שעועית ודוחן. כ-6,500 חרוזי זכוכית שנמצאו באתר מעידים על התגברות יחסי המסחר של היישוב, וקיימות עדויות לעיבוד ברזל ונחושת.
תקופת מופונגובווה (1220-1290)
חברה בעלת שלטון מרכזי שנחלקה לעד חמישה מעמדות, שלטה על שטח נרחב של כ-30,000 קמ"ר. האוכלוסייה התגוררה בכ-80 נחלות ומנתה כ-9,000 איש בסך הכל. הממצא החשוב ביותר מתקופה זו הוא האתר הארכאולגי של גבעת מופונגובווה, כ-2.5 ק"מ דרומית-מזרחית למקום מפגשם של נהרות הלימפופו והשאשה. בעיר התגוררו בין 3,000-5,000 תושבים - פשוטי העם במורדות הגבעה בצידה הדרומי, והשכבה השלטת על הגבעה עצמה. שטחו הכולל של היישוב היה כ-10 הקטאר. שרידיו של מכלול גדול - ככל הנראה ארמון - התגלו במרכז הגבעה, ודי במבנים, בקברים ובשרידי גללי עדרים שהתגלו במקום, כדי להעיד על שליטה ריכוזית בעדרים ועל צבירת עושר רב. בין היתר נמצאו באתר כלי קדרות מסין, כלי זכוכית, חרוזים שיכול והגיעו מפרס וזהב בצורות שונות. ממצאים אלה מעידים על סחר עם הודו וסין דרך נמלי האוקיינוס ההודי אליהם יצאה מפונגובווה זהב ושנהב. לאחר תקופה זו, בשל שינויי אקלים, שוב לא ניתן היה לכלכל אוכלוסייה גדולה, וממלכת מומפונגובווה התפוררה.
התפשלות מעיים
התפשלות מעיים (באנגלית: intussusception) היא מצב רפואי אצל האדם, שבו חלק מהמעי עצמו "נכנס" לתוך לולאת מעי נוספת, בדומה לחלק של טלסקופ המתקפל פנימה. לרוב, התפשלות מעיים מביאה לחסימת מעיים.
התפשלות מעיים היא גורם נפוץ לכאבי בטן חריפים אצל ילדים מתחת לגיל 5. זהו מצב רפואי המאפיין בעיקר תינוקות ופעוטות; כ-90% מן המקרים מתרחשים בין גיל שלושה חודשים לגיל 3. עם זאת, קיימים מקרים של התפשלות מעיים גם בגילאים צעירים יותר וכן בגילאים מבוגרים יותר. אצל מבוגרים התפשלות מעיים היא תופעה נדירה יותר, ובחלק מן המקרים נובעת מגידול שגרם לבעיה עצמה.
סימנים קליניים
סימנים קליניים ראשונים שיכולים לרמז על תהליך של התפשלות מעיים הם בחילות, הקאות (לעיתים בעלות תוכן מרתי), הבאת הרגליים לקדמת החזה, בכי פתאומי המתחיל ללא התראה מוקדמת ונפסק לאחר שכאב הבטן חולף. לאחר התקף הבכי הראשון הילד יכול להיראות במצב גופני טוב, אולם ככל שנוקף הזמן הילד עלול להיראות אפאתי עד כדי מצב של סכנת חיים והיווצרות שוק, ומכאן החשיבות שבגילוי מוקדם של התהליך עצמו.
סימנים מאוחרים יותר יכולים לכלול דימום רקטלי (מפי הטבעת) כתוצאה מהתהליך האיסכמי של חסימת המעיים. באופן כללי, התפשלות מעיים אינה מלווה בחום, אולם במקרה שלולאת המעי עברה נמק, תיתכן פרפורציה (חור במעיים) ועליית חום כתוצאה מכך.
בדיקה גופנית
בבדיקה גופנית ייתכנו הסימנים הבאים:
אבחון
אבחון של התפשלות מעיים מבוסס בעיקר על אנמנזה ועל ממצאים בבדיקה גופנית. בדיקות הדמיה כוללות ביצוע בדיקת אולטרה סאונד רפואית וביצוע צילום בטן. באבחנה המבדלת קיימות מספר אפשרויות נוספות שיש לשקול, ביניהן גסטרואנטריטיס (דלקת של המעיים), דלקת התוספתן, בקע כלוא, ארגמנת על שם שונליין-הנוך ומצבים נוספים.
הטיפול
מטפלים בהתפשלות מעיים באמצעות חוקן אוויר או חוקן בריום. החוקן מבוצע תוך כדי שיקוף, כדי שבמהלך הפעולה עצמה ניתן הן לאבחן האם קיימת התפשלות והן לטפל בהתפשלות עצמה על ידי החדרת בריום או אוויר בלחץ דרך הרקטום, על מנת לשחרר את החסימה.
על פי ההנחיות הקיימות כיום, יש לבצע עד 3 ניסיונות לפתיחת החסימה באמצעות חוקן אוויר או חוקן בריום. אם הניסיונות לא צלחו יש לפנות לאופציה כירורגית שבה מתבצעת רדוקציה של החסימה.
פרוגנוזה
התפשלות מעיים יכולה להפוך למצב חירום רפואי אם אינה מטופלת בזמן, עד כדי מוות תוך ימים מספר, ולכן טיפול מהיר הוא הכרחי.
המרכז הערבי לחקר אזורים צחיחים ואדמות יובש
המרכז הערבי לחקר אזורים צחיחים ואדמות יובש הוא מרכז מחקר חקלאי הממוקם בדמשק שבסוריה.
המרכז הוקם בדמשק בשנת 1968 והוא פועל מטעם הליגה הערבית, לצד שישה מרכזי מחקר דומים בארצות ערביות אחרות, במטרה לאחד את מאמצי המדינות הערביות לשיפור ופיתוח החקלאות בתנאי מדבר ואדמה צחיחה.
פעילות המרכז מכוונת למניעת תהליך המדבור, אך באותה עת נעשות בו פעולות ללמידת המדבר בניסיון לפתחו. בעקבות פעילות המחקר הנערכת במרכז הוקם במסגרתו מאגר מידע לצמחי מדבר ובו תיעוד טקסונומי ואקולוגי של כ-1,300 צמחים.
מייק בוסט
מייקל ג'וזף בוסט (באנגלית: Michael Joseph Bost; נולד ב-30 בדצמבר 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של מדינת אילינוי, ברציפות מאז 2015. טרם היבחרו אל הקונגרס האמריקאי בבחירות 2014, היה בוסט חבר בית הנבחרים המדינתי של אילינוי בין השנים 1995–2015. לוחם אש במקצועו.
ביוגרפיה
בוסט התחנך על ברכי זרם הבפטיזם השלים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון שבעיר הולדתו מרפיסבורו. הוא למד באקדמיה המוסמכת לכבאים של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ומאוחר יותר נהפך ללוחם אש מקצועי. הוא שירת בחיל הנחתים של ארצות הברית בין השנים 1979–1982. בוסט ניהל בית עסק להובלות ששכן במרפיסבורו במשך עשר שנים. מאז 1989, בוסט ורעייתו טרייסי מחזיקים ומפעילים את "מכון היופי הבית הלבן" במרפיסבורו. מ-1984 עד 1988 היה בוסט חבר במועצת מחוז ג'קסון, בשנים 1989–1992 היה גזבר העירייה, ועד להיבחרו לבית המחוקקים המדינתי ב-1994 היה נאמן במועצת העירייה.
בוסט נבחר לראשונה לבית הנבחרים של אילינוי בנובמבר 1994, זאת לאחר שמסע הבחירות שלו ב-1992 לבית הנבחרים המדינתי נחל כישלון. בקמפיין שניהל ב-1994 ניצב מול ג'רלד הוקינס המכהן, וזכה לתמיכתו של העיתון המשפיע "שיקגו טריביון".
במאי 2012 קיבלו חברי בית הנבחרים של אילינוי עשרים דקות בלבד לבחון הצעת חוק בת 200 עמודים לשיפור תנאי פנסיה ולהצביע עליה, לאחר שתוקנה ברגע האחרון. בנאום ויראלי בו זעם בוסט באולם מליאת בית הנבחרים אמר: יריביו לעגו להתפרצותו הנזעמת אם כי רבים ממצביעיו – לפי NPR – מצאו היגיון בזעמו. מאוחר יותר הסביר כי זעם על האופן בו המחוקקים העבירו את הצעת החוק ועל משילותו של פט קווין באילינוי.
בבחירות 2014 זכה בוסט במועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס ה-12 של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית. ביום הבחירות הכלליות ניצב בפני ויליאם אנייארט, נציג המחוז המכהן ומועמד המפלגה הדמוקרטית. על אף שמבחינה היסטורית מחוז הקונגרס ה-12 נוטה לטובתם של הדמוקרטים, מאז הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012 – בהן זכה הנשיא ברק אובמה במחוז בפער זעום בן 2% בלבד – התחזקה המגמה הרפובליקנית במחוז. בוסט ניצל את חוסר הפופולריות של מושל אילינוי פט קווין במחוז, וברקע תחזיות שצפו מהפך פוליטי במחוז, גבר בוסט על אנייארט כשגרף 53% מקולות הבוחרים.
ב-3 בינואר 2015 בוסט הושבע לתפקידו. בקונגרס ה-117 מכהן כחבר בוועדה לענייני חיילים משוחררים של בית הנבחרים.
המרכז הרוסי לחינוך וחקר השואה
המרכז הרוסי לחינוך וחקר השואה הוקם בשנת 1992 במוסקבה, ומאז הוא עובד על העלאת המודעות לשואה בחברה הרוסית. זהו הארגון הלא-ממשלתי היחיד בפדרציה הרוסית, המוקדש לחקר חיי היהודים הסובייטים במלחמה הפטריוטית הגדולה.
אחריות ופעילויות
המשימות העיקריות של המרכז כוללות מחקר היסטורי, ביצוע טקסי זיכרון, שילוב נושא השואה בתוכניות הלימודים של בתי ספר תיכוניים ואוניברסיטאות, קידום גיבוש דעות וכן ראיונות עם ניצולי שואה. בנוסף, המרכז מארגן תערוכות קבועות.
מרכז השואה שם לעצמו למטרה ליידע את הציבור הרוסי על רצח העם של יהודים. הבסיס למטרה זו הוא ספריית המומחים, בה ניתן למצוא מספר רב של פרסומים הנוגעים לשואה בברית המועצות לשעבר. מלבד זאת, הספרייה כוללת אוסף וידאו וארכיון לשימור חפציהם האישיים של אסירי הגטאות לשעבר, משתתפים במלחמה הפטריוטית הגדולה וחברי המחתרות. הוא מציע גם חדר סמינרים משלו עם תערוכה תיעודית קבועה. מעבר לכך, נערכות מעת לעת תערוכות מתחלפות.
קבוצת היעד החשובה ביותר לתוכניות החינוך של המרכז היא מורים. פרויקטים חדשים מפותחים ומיושמים ללא הרף על מנת לאפשר למורים להשתתף בקורסים ספציפיים ולהעביר את הידע שצברו לתלמידיהם. יוזמה זו מכוונת לנטרל אנטישמיות ולהעלות את המודעות לאירועי העבר באמצעות חינוך.
ישיבות של קבוצת הדיון "שואה לא ידועה", מרכז הנוער ואיגוד חסידי אומות העולם מתקיימות במרכז על בסיס חודשי. מומחים עולמיים מובילים מקיימים באופן קבוע הרצאות ומקיימים מצגות כמו פרופסור מייקל ברנבאום, ממקימי מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, מנהל לשעבר של מוזיאון יד ושם יצחק ערד, פול לוין וסטפן ברוהפלד (שוודיה), מחברי הספרים הספר "ספר לילדיך על כך", ושמעון סמואלס, מנהל הלשכה האירופית במרכז שמעון ויזנטל. מדי שנה עורך המרכז טקסי ערב להנצחת קרבנות השואה וגיבורי ההתנגדות. באירועים אלה משתתפים גם מנהיגי הממשלה המעוררים תגובה חזקה מצד החברה והתקשורת.
ניהול
המרכז נמצא בניהולה של אלה גרבר, סופרת, עיתונאית וחבר לשעבר ב"דומה", כיום משמשת כנשיאת הקרן ויו"ר משותף של המרכז, יחד עם איליה אלטמן, שהוא היסטוריון ידוע. אנרי רזניק, עורך דין רוסי מפורסם, הוא יו"ר הדירקטוריון, הכולל אישים נוספים מהתחומים של כלכלה, מדע, תרבות ופוליטיקה.
שיתופי פעולה בינלאומיים
רשת השותפים הזרים מהווה נדבך מרכזי בעבודת מרכז השואה, בעיקר כמוסד מחקר וחינוך. המרכז עובד בשיתוף פעולה הדוק עם כמה ארגונים זרים:
מלבד שיתוף פעולה אינטנסיבי עם יד ושם, שאפשר מימוש של כמה ימי עיון ותוכניות חינוכיות, המרכז משתף פעולה עם מרכז שמעון ויזנטל. בזאת התממש פרסום הספר "אנטישמיות: השנאה הגנרית". בנוסף, יש קשר הדוק עם מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, בוושינגטון די. סי., בו מורים רוסים משתתפים מדי שנה בסמינרים חינוכיים. שותפים חשובים נוספים הם קרן אנה פרנק ואוניברסיטת גטבורג (שוודיה). יתר על כן, המרכז משתתף בכנסים בינלאומיים חשובים כמו פורום סטוקהולם. רבים ממוסדות השותפים שלה מבוססים במדינות דוברות גרמנית, כמו ועידת בית ואנזה, בה מתקיימים באופן קבוע ימי עיון עם מורים רוסיים ובלארוסים. הישג נוסף הוא הספר "קורבנות שנאה" מאת איליה אלטמן שהוא תוצאה של שיתוף הפעולה המוצלח עם מכון המבורג למדעי החברה. מלבד הקשרים ההדוקים עם מוזיאונים שונים, כמו המוזיאון היהודי בברלין, המוזיאון הגרמני-רוסי והמוזיאון היהודי בפרנקפורט (בו מתקיימים באופן קבוע ימי עיון למורים), מרכז השואה משתף פעולה עם אוניברסיטת היידלברג. במשך שנים רבות המרכז עובד בהצלחה יחד עם שירות הפיוס והשלום בגרמניה. במסגרת שיתוף פעולה זה, כל שנה מתנדב צעיר אחד מגרמניה עובד במרכז במוסקבה. מאז סוף שנות התשעים, גם אוסטרים צעירים ממלאים את שירות הקהילה שלהם במרכז. תחילה זה היה שיתוף פעולה עם "Verein GEDENKDIENST", אך מאז 2010, שיתוף הפעולה כרוך רק במתנדבי השירות האוסטרי בחו"ל. כל שלושת הארגונים שואפים לשמור על זכרם של קורבנות הנאצים גם בקרב הדורות הצעירים. יתר על כן, מרכז השואה נתמך על ידי קרנות גרמניות רבות, אנגליות, ישראליות ואחרות.
רודולף ברנדט
רודולף הרמן ברנדט (גרמנית: Rudolf Hermann Brandt; 2 ביוני 1909 – 2 ביוני 1948) היה קצין אס אס גרמני ועובד מדינה בשירות גרמניה הנאצית בשנים 1933-1945.
בהשכלתו היה עורך דין. הוא שימש כשלישו האישי של רייכספיהרר היינריך הימלר, והיה אחד הנאשמים במשפט הרופאים בנירנברג בגין חלקו בהשגת חלקי גופות של 86 נרצחים ממחנה השמדה. בגופות נעשה שימוש ב"מיצג השלד היהודי", ניסיון ליצור ראיה אנתרופולוגית לנחיתותו של הגזע היהודי והצגתו כ"תת-אדם" (Untermensch) לעומת הגזע הארי העליון.
ביוגרפיה
רודולף ברנדט, בנו של עובד ברכבת, נולד ב-2 ביוני 1909, וגדל בצנע בפרנקפורט על האודר. ברנדט היה חבר במועדון קצרנות, ובשנת 1927, בהיותו בן 18, זכה בתחרות של המועדון שבמהלכה כתב 360 סמלי מילים בדקה.
הוא למד באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטת פרידריך שילר (1928-1932), במקביל לעבודתו בין השנים 1928 עד 1930 כרשם בבית המשפט המחוזי. בערבים המשיך להתאמן בקצרנות יחד עם חברו לספסל הלימודים מפרנקפורט.
ולטר שלנברג, ראש שירותי הביון המאוחדים של גרמניה הנאצית, שהיה כפוף להימלר, אמר על ברנדט:
משנת 1938 שימש ברנדט כיועץ השר ומנהל לשכת שר הפנים של הרייך.
רודולף ברנדט היה חבר בפמליה שהתלוותה להימלר בניסיון ההסתתרות שלו. הם עזבו את פלנסבורג ב-10 במאי 1945 וניסו להגיע לבוואריה. הוא הופרד מהימלר ונכנע יחד עם רוב חברי הקבוצה לכוחות בריטיים ב-21 במאי. הימלר נתפס, אם כי לא הזדהה, ב-22 במאי יחד עם שלישיו בוואפן אס אס, ורנר גרוטמן והיינץ מאכר.
ברנדט הציץ מעבר לגדרות התיל במחנה המעצר וסטרטימקה (Westertimke), וראה את הימלר מוכנס למחנה יחד עם עוזריו ב-23 במאי 1945. ברגע זה זיהה הימלר את עצמו בפני מפקד המחנה. הימלר התאבד מאוחר יותר באותו ערב, באמצעות קפסולת ציאניד שהייתה ברשותו.
לאחר מלחמת העולם השנייה
רודולף ברנדט הועמד לדין בפני בית דין צבאי אמריקאי, והואשם בסעיפים הבאים:
ברנדט זוכה מאשמה מסיעוף האישום הראשון, כפי שזוכו בו נאשמים רבים במשפט הרופאים, כיוון שנקבע כי הדיון באישום זה אינו בסמכות בית הדין הצבאי.
יורד הערב
יורד הערב הוא שיר של הפרויקט של עידן רייכל, אשר הוקלט על ידי המוזיקאי הישראלי עידן רייכל, מתוך האלבום "רבע לשש". השיר יצא לאור במרץ 2013, כחלק מהאלבום וכרצועה הפותחת שלו.
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל והופק על ידי רייכל וגלעד שמואלי. השיר הוא בסגנון העולם אשר מאפיין שירים נוספים מהאלבום. השיר הוא מבין ארבעת השירים היחידים שביצע רייכל באלבום.
בסמוך לצאת האלבום, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-464 אלף השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של רייכל ב-26 בפברואר 2014 בבימויו של אלעד ויסמן. נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-643 אלף צפיות.
ארז צוקרמן
ארז צוקרמן (נולד ב-1964) הוא מפקדה הראשון של יחידת אגוז, ממפקדי שייטת 13 ("הקומנדו הימי") וחטיבת גולני. בתפקידו האחרון בצה"ל, בדרגת תת-אלוף, שימש כמפקד עוצבת נתיב האש, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד הצפון. הוא פיקד על האוגדה שהשתתפה בימיה האחרונים של מלחמת לבנון השנייה (אוגוסט 2006), והתפטר מספר חודשים לאחר סיומה בשל החלטתו "לקחת אחריות אישית על הכישלון בתפקידו כמפקד האוגדה".
ביוגרפיה
צוקרמן נולד בקיבוץ דן, הבכור מבין ארבעה אחים לאם שעלתה מצ'ילה ואב יליד ישראל. למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. מספר חודשים לפני גיוסו נהרג אביו בתאונת דרכים.
צוקרמן התגייס לצה"ל בשנת 1982, והחל מסלול לוחם בשייטת 13 של חיל הים. את הטירונות עשה, ככל לוחמי השייטת באותם ימים, בחטיבת הצנחנים, אבל את קורס המ"כים עם לוחמי חטיבת גולני וסיים אותו בהצטיינות. משם המשיך במסלול בשייטת במגמת פשיטה וצלילה. רק 12 מתוך 80 הלוחמים שהתחילו את המסלול, סיימו אותו. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר. במהלך השנים ביצע את כל התפקידים הפיקודיים בשייטת, ממפקד צוות לוחמים ועד מפקד היחידה. המבצע הראשון עליו פיקד כמפקד צוות היה מבצע חצב עדין, מארב לרכבי מחבלים בצידון. לאחר שכיהן כמפקד יחידת הפשיטה של השייטת יצא לחופשה של למעלה משנה מהצבא וכשחזר יצא לקורס חובלים, והתקדם במסלול זה עד לפיקוד על ספינת הטילים אח"י כידון (סער 4). ב-1993 חזר לשייטת ומונה למפקד פלגת הלוחמים (מפל"ג), בדרגת סגן-אלוף. באותה שנה במהלך יומו הראשון של מבצע דין וחשבון הוביל צוקרמן כוח מן השייטת אשר פשט על בסיס מחבלים בטריפולי והרג שישה מחבלים. במהלך שירותו באותן שנים לקח צוקרמן חלק, לצד הפעולות הייעודיות של היחידה בלחימה ימית, בפעולות מיוחדות רבות ברצועת הביטחון, ובהן פעולות רבות במתווה לחימת החי"ר אותן ביצעו הסיירות של חטיבות החי"ר ויחידות מובחרות אחרות.
מפקד יחידת "אגוז"
לקראת הקמתה של יחידה חדשה במסגרת חטיבת גולני, שיועדה להתמקצע בלוחמת גרילה נגד ארגון חזבאללה ברצועת הביטחון ובדרום לבנון. היה צוקרמן אחד ממגבשי דמותה העתידית. לאור הצלחותיה הרבות של השייטת במשימותיה במהלך הלחימה בלבנון, וחלקו של צוקרמן בכך, מונה על ידי הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק בשנת 1995 למפקדה הראשון של היחידה החדשה שבהקמתה השתתף, היא "יחידת אגוז". מינויו של איש חיל-הים למפקד יחידה יבשתית לא היה אירוע שכיח, והדבר עומד כעדות לכבוד ולהערכה שרחשו בכירי פיקוד הצפון וצה"ל לאישיותו ופועלו של צוקרמן, שאף הוביל את לוחמי היחידה ברבות מן הפעולות הראשונות שביצעה, ובהן מבצע חובק עולם. על תקופת שירותו ביחידת אגוז עוטר צוקרמן בצל"ש אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין. כן פיקד צוקרמן על היחידה בעת מבצע ענבי זעם, ואף הוביל ארבע פעולות של היחידה בעומק לבנון במהלכו.
מפקד שייטת 13 וחטיבת גולני
בתחילת 1997 סיים צוקרמן את תפקידו ב"אגוז", וחזר לחיל הים, שם התמנה לסגן מפקד שייטת 13. בשנת 1999 הוגשה עתירה לבג"ץ כנגד מינוי צוקרמן למפקד השייטת בשל העובדה כי הורה להרוג מחבל כפות בפעולה בעומק שטח לבנון. שופטי בג"ץ פסקו לטובת צוקרמן. באותה שנה מונה למפקד שייטת 13, בדרגת אלוף-משנה. בתקופת פיקודו על השייטת שיקם אותה לאחר "אסון השייטת" (ספטמבר 1997), שבו נהרגו 12 לוחמים ובהם חברו מימי תחילת שירותו, סא"ל, מפקד פלגת הלוחמים. צוקרמן דחף לשיתופה של השייטת בפעולות בשטחים בשנה הראשונה של הלחימה במסגרת האינתיפאדה השנייה, שינה את מסלול הכשרת הלוחם בשייטת תוך השמת דגש על המסגרת הצוותית ולא על צמד הלוחמים ויזם מבצעים התקפיים בכל גזרות הלחימה היבשתיות של צה"ל.
בשנת 2001 סיים את תפקידו כמפקד השייטת, ויצא לתקופת לימודים במכללת המלחמה של הצי האמריקאי שבניופורט, רוד איילנד. בנוסף ללימודים אלה יש לו תואר ראשון מאוניברסיטת חיפה. ב-2003 חזר לישראל וקיבל את הפיקוד על חטיבת גולני. בכך היה לאיש חיל הים הראשון שפיקד על חטיבת חי"ר בצה"ל. תחת פיקודו השתתפה החטיבה במבצע קשת בענן ובמבצע ימי תשובה ברצועת עזה. כן לקחה החטיבה בהובלתו חלק בתוכנית ההתנתקות בקיץ 2005.
מפקד עוצבת "נתיב האש"
ב-2005, עם סיום תפקידו כמפקד החטיבה, הועלה צוקרמן לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד עוצבת נתיב האש, אוגדת שריון במילואים הכפופה לפיקוד צפון. צוקרמן, ששירת ופיקד על יחידות חיל הים, חיל רגלים ויחידות מיוחדות בלבד, מונה לתפקיד ללא כל רקע, הכשרה או הסבה לפיקוד על יחידה משוריינת (כדוגמת קורס "הסבה לשריון" או קורס מפקדי אוגדות).
עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה ביולי 2006 ובמהלכה, לא התכוון המטכ"ל לשתף את העוצבה שבפיקוד צוקרמן בלחימה. בימי הלחימה הראשונים השתתף צוקרמן בדיונים ובתכנונים של כמה ממהלכי הקרבות, והשתתף בהגיית מספר מבצעים מיוחדים, בהם "מבצע חד וחלק", שבמסגרתו פשטו לוחמי סיירת מטכ"ל ושלדג על העיירה בעלבכ, בליל 2 באוגוסט. צוקרמן היה מיועד בתחילה לפקד על המבצע המורכב, אולם הוחלט לבסוף להטיל את הפיקוד על ניצן אלון, למקרה שאוגדתו של צוקרמן תגויס.
צוקרמן זיהה שהגזרה המזרחית של זירת הפיקוד נותרה ללא פעילות צבאית, והפציר בפיקוד לשלב את אוגדתו במאמץ התקפי בגזרה זו. האוגדה גויסה לבסוף לקראת מבצע "שינוי כיוון 11", שנועד להיות המהלך המכריע של המלחמה (10–12 באוגוסט). האוגדה הועסקה בגזרה המזרחית, במרחב העיירות אל-חיאם ומרג' עיון, במשימה בלתי תלויה במשימותיהן של שלוש האוגדות האחרות שהפעיל הפיקוד במלחמה.
אוגדת המילואים, בפיקודו של צוקרמן, הוטלה לקרבות כאשר כשירות יחידותיה נמוכה עקב מחסור באימונים, כשתרגיל האוגדה האחרון שביצעה נערך בשנת 2001, כאשר היא מיועדת להילחם בגזרת רמת הגולן, וכאשר מפקדה לא הוסמך לפקד על יחידה מסוגה. על לחימתה של האוגדה במלחמה נשמעה ביקורת רבה, ואף נכתב תחקיר צה"לי על ידי תא"ל במיל' מאיר גחטן, בעיקר בנוגע להפעלת כוחות באופן שאינו תואם את תורת הלחימה ולשינוי תכוף של התוכניות, לעיתים אף לאחר אישורן על ידי הפיקוד. בין השאר, הודח מפקד אחד מגדודי השריון לאחר שסירב לשוב ולהיכנס ללבנון, והוחלף בקודמו בתפקיד.
מנגד הייתה האוגדה הראשונה לפעול במרחב מרג' עיון ואל-ח'יאם, פגעה בכמה עשרות מחבלים והשמידה אמל"ח ותשתיות חזבאללה בגזרתה. בפעולתה הפחיתה האוגדה את היקף הירי על קריית שמונה. שלושה מלוחמי האוגדה נהרגו בקרבות. בסוף המלחמה האוגדה הייתה רצוצה על אף שלא נתקלה באויב משמעותי, והישגיה לא השפיעו על לחימת חזבאללה או על היקף ירי הרקטות על כלל יישובי הצפון במהלך ימי-לחימתה. במאי 2007, כמעט שנה לאחר סוף המלחמה, התפטר צוקרמן מתפקידו כמפקד האוגדה ופרש משירות צבאי. הוא עשה כן לאחר שעבר הסבה לשריון והוביל את תהליך הפקת הלקחים והאימון באוגדה. הוא טען כי התכוון להתפטר עם סיום הקרבות לאחר שחש כי נכשל במילוי תפקידו, אולם החליט להמשיך בתפקיד עד שיסתיים תהליך הפקת הלקחים ושיקום האוגדה.
טינופת
"טינופת" היא תוכנית שיחת סלון לילית, ששודרה בערוץ הוט 3 של חברת הטלוויזיה בכבלים "הוט", החל מיוני 2008. בינואר 2009 חזרה התוכנית לעונה שנייה, אליה הצטרפו משתתפים חדשים.
שערורייתיות
במהלך שידורי התוכנית הוצגו כמה התבטאויות שעוררו מחלוקת. כך למשל, ב-22 ביוני 2008 פורסם כי האגודה למלחמה בסמים התרשמה כי שידור קטע, בו מתוודה אחד המשתתפים, איתי ולדמן, על רצונו לנסות את סם ההרואין "מתוך סקרנות", היה בעייתי. למרות זאת, המשיכו חברי הפאנל לשוחח בשתי עונותיה של התוכנית בנושאי סמים והניסיונות שלהם.
חברי הפאנל מביעים לעיתים את דעתם האישית על אישים מעולם התרבות, וכך כבר בתוכנית הראשונה, ששודרה ב-1 ביוני 2008, ניהלו המשתתפים דיון הרומז על נטיותיו המיניות של הזמר הראל סקעת בטרם יצא מהארון, דבר זה כונה כ"אאוטינג". ידוענים שונים שניהלו אודותיהם דיונים סוערים ופרובוקטיביים הם גיא מרוז, שלום חנוך, סאבלימינל ואסי דיין.
The Ascension
The Ascension הוא אלבום האולפן השמיני של המוזיקאי האמריקאי סופיאן סטיבנס, אשר יצא ב-25 בספטמבר 2020.
יציאת האלבום
הסינגל מהאלבום, "America", יצא ב-3 ביולי 2020. הסינגל "Video Game" יצא ב-13 באוגוסט 2020 בליווי וידאו קליפ. הסינגל השלישי מהאלבום,"Sugar", יצא ב-15 בספטמבר.
רשימת שירים
כל השירים נכתבו בידי סופיאן סטיבנס.
איברהים אל-יאזג'י
איברהים אל-יאזיג'י (בערבית: ابراهيم اليازجي, תעתיק מדויק: אבראהים אליאזגי 1847–1906) היה פילולוג, משורר שעסק בקליגרפיה, לאומן ערבי לבנוני יווני קתולי שחי באימפריה העות'מאנית והיה בנו של נאצף אל-יאזג'י.
אל-יאזיג'י היה מורה לשפה הערבית וניסה להגדיל את אוריינותה. היה עורך של מספר עיתונים ובהזמנתם של מיסיונרים פרוטסטנטים מבריטניה וארצות הברית שלימדו באוניברסיטה האמריקנית בביירות תרגם את כתבי הקודש הנוצריים (ביבליה) לערבית מודרנית בשנים 1876–1880 (תרגומו השני של הספר לערבית). תרגומו הערבי לתנ"ך הישועי זכה במדליית זהב בתערוכת פריז 1878.
חידושו המשמעותי ביותר בתחום הקליגרפיה היה יצירת גופן ערבי מפושט. הוא הצליח להפחית את מספר הסימנים בכתב הערבי מ-300 ל-60 ופישט אותם באופן שידמו יותר לאלפבית הלטיני. פעולה זו תרמה באופן ניכר ליצירת מכונת כתיבה לערבית.
אל-יאזיג'י נמלט מהדיכוי העות'מאני למצרים ומת בגלות.
סמל אקוודור
סמל אקוודור הנוכחי נוצר בשנת 1900 והוא מבוסס על הסמל הישן יותר משנת 1845. הוא מורכב ממספר חלקים בעלי משמעויות שונות - במרכז הסמל שוכן המגן ועליו ציור עם סמלי המדינה, עליו יושב הקונדור פרוש הכנפיים, מאחורה ארבעה דגלי אקוודור כשביניהם עלים ובתחתית נמצא הפסקס.
המגן בצורת האליפסה שנמצא במרכז הסמל מכיל ציור עם הסמלים הלאומיים של המדינה ביניהם נהר גואייס הגדול, המתחיל מהר צ'ימבורסו ועליו שטה אוניית קיטור. ההר צ'ימבורסו הוא ההר הגבוה ביותר במדינה, ויחד עם הנהר הם באים לסמל את היופי הטבעי והעושר של אקוודור. הסירה ששטה בנהר, קרויה "גואייס" גם כן. היא נבנתה בשנת 1841 בעיר גואיקיל והייתה לאוניית הקיטור הראשונה שנבנתה בחוף המערבי של אמריקה הדרומית. לאוניה אין תורן, במקומו מופיע מטה הרמס, המסמל סחר וכלכלה.
הקונדור שיושב על המגן, פורש לרווחה את כנפיו הגדולות. הבחירה בציפור לא מקרית, באזור הרי האנדים חי קונדור האנדים, הגדול שבעופות הדורסים. והצבתו בראש הסמל באה לסמל את הכוח, העוצמה והגדולה של אקוודור.
את המגן עוטפים ארבע דגלי אקוודור. לצידם נמצאים מספר סמלים נוספים שבאים להאדיר את המדינה. בצד ימין אלה עלי דפנה המיצגים את תהילת הרפובליקה, ובצד שמאל עלי התמר המיצגים את השלום. למטה, מתחת למגן שוכב לו הפסקס ומטרתו לסמל את כבוד הרפובליקה.
סונדרס לואיס
סונדרס לואיס (באנגלית: Saunders John Lewis; 15 באוקטובר 1893 – 1 בספטמבר 1985) היה מהחשובים שבסופרים שכתבו בשפה הוולשית במאה העשרים. הוא גם היה פוליטיקאי ומייסד מפלגת פלייד קמרי.
חייה
סונדרס לואיס נולד בצ'שייר למשפחה עם שורשים מוויילס. לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד שפות באוניברסיטת ליברפול. לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה סונדרס גויס ושירת בתוך קצין. עם סיום הלחימה הוא השלים לימודים באוניברסיטה וקיבל תואר באנגלית.
בשנת 1922 סונדרס לואיס התחיל ללמד ולשית בסוונסי. בתקופה זו הוא כתב מספר עבודות בתחום חקר הספרות.
בעקבות ניסיונו בזמן המלחמה הוא נעשה לאומני ובשנת 1925 הקים מפלגה חדשה - פלייד קמרי.
בשנת 1936 ביחד עם כמה חברים סונדרס לואיס ארגן שרפה בבית הספר לטייסי קרב במחאה להתערבות הממשל המרכזי בחיי האזור. בעקבות המשפט הוא איבד את משרתו, אך מפלגתו קיבלה פרסום רב.
בהמשך הוא חזר ללמד בבית הספר והתחיל בקריירה של עיתונאי.
במהלך הקריירה סונדרס לואיס כתב מחזות, שירים ונובלות רבות. רובו של היצירות היו בשפה הוולשית.
בנוסף, הוא קיים קשר ספרותי קרוב עם קייט רוברטס במשך ארבעים שנה באמצעות חליפת מכתבים. מכתבים אלה, שקובצו בשנת 1992 בספר בשם Annwyl Kate, Annwyl Saunders: gohebiaeth (קייט יקרה, סונדרס יקר: חליפת מכתבים), מציירים תמונה של החיים בוויילס באותה התקופה, בליווי הערותיהם של שני ענקים ספרותיים אלה על אירועים שהתרחשו בוויילס ובעולם.