cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Beauty and a Beat
Beauty and a Beat (בעברית: יופי ומקצב) הוא שיר של הזמר הקנדי ג'סטין ביבר מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Believe. בשיר משתתפת גם הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', אשר כתבה את השיר יחד עם כותב השירים ההודי-אמריקאי סוון קוטצ'ה, מקס מרטין וזד. והופק על ידי שני האחרונים עם מערכת תופים כבדה וסינתיסייזרים. מבחינה מילולית, עוסק תוכן השיר בג'סטין ביבר, אשר רוצה לקחת את אהבתו למועדון, שם הם יכולים "לחגוג כאילו זה 3012". זה השיר היחיד מהאלבום, אשר ביבר לא השתתף בכתיבתו. השיר הפך לסינגל השלישי מתוך האלבום.
בעקבות יציאתו האלבום, הגיע שיר זה, בשבוע הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 למקום ה-72, הודות הצלחתו בהורדות דיגיטליות. לאחר פרסום הווידאו קליפ של השיר, נכנס השיר מחדש למצעד, הוצב שנית במקום ה-72, ובהמשך הגיע בשיאו למקום החמישי. כמו כן, בשבועו הראשון בקנדה הוט 100, הגיע השיר למקום ה-47.
הופעות חיות
ביבר הופיע עם השיר לראשונה בפרסי המוזיקה האמריקאית עם מינאז'. כמו כן, שרה מינאז' את חלקה בשיר כחלק מסיבוב ההופעות Pink Friday: Reloaded Tour. ביבר אף הופיע עם השיר בוויקטוריה סיקרט פאשן שואו, וכן בוונגו טנגו 2015.
פרסום
הקליפ לשיר, אותו ביים ביבר עצמו, פורסם ב-12 באוקטובר 2012 בערוץ היוטיוב שלו, והחזיק לתקופה בשיא של רף הצפיות הגבוה ביותר ל-24 שעות עם 10.6 מיליון צפיות תוך יממה אחת. נכון למאי 2022, צבר הווידאו קליפ כמיליארד מיליון צפיות ביוטיוב, והוא הווידאו האחד עשר הנצפה ביותר של ביבר באתר. ב-15 ביוני 2022, הווידאו קליפ של השיר נצפה יותר ממיליארד צפיות באתר יוטיוב, ונהפך לשירו ה-11 של ביבר ולשירה השמיני של מינאז' לעשות זאת.
החיים הם קברט
החיים הם קברט הוא מחזמר להיטים מקורי של התיאטרון הקאמרי שעלה לרגל חגיגות 75 שנה לתיאטרון.
במחזמר מככב איציק כהן ולצידו דנה פרידר, רונה-לי שמעון, גל פופולר, רויטל זלצמן, שני שאולי, עופרי ביטרמן, נוי הלפרין, ירדן ניקפהמה ועוד.
תקציר העלילה
אלברט (איציק כהן), לבוש בפיג'מה, יושב על ספה בדירת אמו המנוחה. תוך שבירת הקיר הרביעי, אלברט משתף את הצופים בסיפורים מילדותו, כבן של שחקנית שבעברה שיחקה בכל מחזות הזמר הגדולים, רגעים אותם הוא משחזר עם אוסף התקליטים ומכשיר הגרמופון שלו.
קודקס גיגס
הקודֶקס גיגָס (בלטינית: Codex Gigas, בעברית: "ספר ענק") הוא כתב היד הגדול ביותר בעולם שנכתב בימי הביניים. הקודקס מוכר גם בשם התנ"ך של השטן, בשל ציור גדול של השטן שנמצא בתוך הספר, ובגלל האגדה שאופפת את יצירת הקודקס. הקודקס נוצר במאה ה-13 במנזר הבנדיקטי פודלאז'יצה בבוהמיה (בימינו חראסט שבצ'כיה). הקודקס מכיל את הוולגטה- הגרסה הלטינית של הביבליה, אוסף ספרי הקודש של הנצרות, בנוסף למספר רב של מסמכים היסטוריים, הכתובים כולם בלטינית.
תוכן
הקודקס מכיל את כל ביבליה על פי נוסח הוולגטה הלטינית (הגרסה הלטינית לברית החדשה), חוץ מהספרים מעשי השליחים וחזון יוחנן שהם מגרסה קדם-וולגטית. כתבים נוספים שכלולים בספר הם, האנציקלופדיה של איזידורוס מסביליה: אטימולוגאה, ספרו של יוסף בן מתתיהו: קדמוניות היהודים, כתבו של קוסמס מפראג: אגדותיה של בוהמיה, מספר טרקאטות (ספרי חוקים), לוח שנה עם נקרולוגיום (תאריכים חשובים של מיתות ולידות, בלטינית: נקרו-גופה, לוגיום-זמן), רשימה של אחים במנזר פודלאצ'יס, שיקויי קסם, לחשים ועוד מסמכים מקומיים. כל הקודקס כתוב בלטינית.
כתב היד כולל איורים באדום, כחול, צהוב, ירוק וזהב. אותיות ראשוניות (גדולות לדוגמה: A-ראשונית a-משנית) מאוירות בצורות מתוחכמות, לרוב לאורך כל הדף. לקודקס צורה ייחודית. הכתב נשאר באותו סגנון כתיבה לאורך כל הקודקס, ולא מראה כל סימנים להתיישנות, פגמים או קרעים, מה שהוביל לסברה שהספר נכתב בזמן קצר מאוד (ראו האגדה). אך מדענים מעריכים כי לקח לסופר מעבר ל-20 שנים לכתוב את כל הספר.
עמוד 577 כולל תמונה יוצאת דופן של השטן, כ-50 ס"מ גובהו. מספר דפים לפני האיור הקלף מושחר והכתב עליו בוהק, בשונה משאר הקודקס. הסיבה להשחרה היא חשיפה לשמש: מכיוון שהקלף עשוי עור פרה, כאשר הוא נחשף לאור השמש הוא "משתזף". לכן לאורך כל המאות שהקודקס נחשף לשמש העמוד שנפתח יותר מכל הוא עמוד 577, שהפך שחור משאר העמודים.
האגדה
חקירות מודרניות בבלשנות מציעות שהנזיר ישב בבידוד מוחלט, שכנראה כפה על עצמו. על פי ניסיונות שחזור של עבודת הכתיבה, מעריכים כי כתיבת הקודקס לבד ללא האיורים תדרוש כ-20 שנים של כתיבה ללא הפסקה.
היסטוריה
רבים האמינו כי הקודקס נכתב על ידי "הרמן חסר האחריות" (Hermann Inclusus) במנזר הבנדיקטיני פודלאצ'יס ליד צ'רודים, שנהרס במאה ה-15. התאריך האחרון שמופיע בקודקס הוא שנת 1229. מאוחר יותר נשמר הספר על ידי נזירים ציסטרציאנים במנזר סדלק ואז נקנה על ידי המנזר הבנדיקטיני בברבנוב. מ-1477 עד 1593, נשמר הקודקס בספרייה של המנזר בברואומוב עד שנלקח לפראג ב-1594 והפך לחלק מהאוסף של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בסוף מלחמת שלושים השנים בשנת 1648, נלקח כל האוסף מרודולף השני בידי הצבא השוודי כשלל מלחמה. מ-1649 עד 2007 הוחזק הקודקס בספרייה המלכותית של שוודיה.
ב-24 בספטמבר 2007, הושאל הקודקס משוודיה לפראג, ובינואר 2008 הוצג לציבור הרחב בספרייה הלאומית של צ'כיה.
תחנת הרכבת בתיר
תחנת בתיר הוקמה כחלק מהקמת קו הרכבת לירושלים צפונית לכפר בתיר, באפיקו של נחל רפאים. החל משנת 1892 היא שימשה כתחנת ביניים קטנה למטרות מפגשי רכבות ומילוי מים בקטרי הקיטור. כיום משמשת התחנה כתחנה תפעולית בלבד.
היסטוריה
התחנה הוקמה כחלק מהקמת קו הרכבת לירושלים, בשנים 1892 היא שימשה כתחנת ביניים קטנה למטרות מפגשי רכבות ומילוי מים בקטרים.
בניין התחנה המקורי היה זהה למדי לבניינים שבתחנות הביניים הקטנות האחרות בקו ירושלים - לוד, סג'ד ודיר אבאן (בית שמש), וארבעתם הוגדלו בתחילת המאה ה-20 באמצעות הוספת קומה למבנה המקורי.
כיום
כיום התחנה משמשת שוב למפגשי רכבת, אבל אין בה תחנת נוסעים או משא. רוב מפגשי הרכבות של קו בית שמש-ירושלים מתקיימים בתחנת הרכבת בר גיורא ורק במקרים של איחורים משמעותיים של הרכבות בקו, מתבצעים מפגשים בתחנה זו. הבניין היחיד שנמצא בשימוש התחנה הוא מבנה שליטה ובקרה טיפוסי של רכבת ישראל שהוקם במסגרת שיקום הקו.
ארנלדו פורלאני
ארנלדו פורלאני (באיטלקית: Arnaldo Forlani; 8 בדצמבר 1925 – 6 ביולי 2023) היה פוליטיקאי איטלקי שכיהן כראש הממשלה ה-43 של איטליה בין 18 באוקטובר 1980 ל-28 ביוני 1981. כיהן גם כסגן ראש הממשלה, שר החוץ ושר ההגנה של איטליה.
ראשית חייו
פורלאני נולד בפזארו שבמחוז מארקה למשפחה ממעמד הביניים. ב-1948, לאחר שקיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת אורבינו, החל את הקריירה הפוליטית שלו, כששימש בתפקיד מזכיר המחוז של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית עבור פזארו. ב-1954 הפך לחבר בוועד המרכזי של הדמוקרטיה הנוצרית.
בבחירות הכלליות באיטליה ב-1958, נבחר פורלאני לראשונה בלשכת הצירים, וייצג את מחוז הבחירה אנקונה. בשנת 1959, פורלאני הפך לאחד החברים הבולטים במפלגה הדמוקרטית-נוצרית בראשות אמינטורה פאנפאני. ב-1962 מונה לסגן מזכיר המפלגה, והחזיק בתפקיד זה עד 1969 תחת שלושה מזכירים שונים, אלדו מורו, מריאנו רומור ופלמיניו פיקולי.
קריירה פוליטית לפני ראשות ממשלת איטליה
בדצמבר 1968, הוא מונה לשר מניות הציבור בממשלה בראשות מריאנו רומור. באוגוסט 1969 הוא הפך לשר ליחסים עם האו"ם, בקבינט השני של השמועה. בנובמבר 1969 מונה פורלאני למזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית. במהלך כהונתו ניסה פורלאני להימנע מהתפוררות הברית הפוליטית של המרכז-שמאל, שהתערערה בשל חוסר היכולת להגיב ביעילות לקשיים הכלכליים והחברתיים של התקופה. הוא גם ניסה לחזק את קואליציית המרכז-שמאל האורגני עם המפלגה הסוציאליסטית, המפלגה הסוציאליסטית הדמוקרטית והמפלגה הרפובליקנית.
בשנים 1974–1976 כיהן כשר ההגנה בממשלתו של אלדו מורו. לאחר מכן, עם הקמת ממשלתו של ג'וליו אנדראוטי, מונה לשר החוץ, תפקיד בו כיהן עד 1979.
ראש ממשלת איטליה
בשנת 1980 היה פורלאני בין נותני החסות הראשיים של פלמיניו פיקולי בקונגרס המפלגה. פיקולי נבחר למזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית. בשל תפקידו הבסיסי בבחירתו של פיקולי, מונה פורלאני לראש ממשלת איטליה.
פורלאני נחשב לפוליטיקאי לא ראוותני שניסה להתרחק מהפלגוניות במפלגתו, ונתפס כאיש שיכול לאחד מחדש את המפלגה הדמוקרטית-נוצרית. כראש ממשלה, הוא נאלץ להתמודד עם פרשיות שחיתות בתוך מפלגתו ועם התקפה מחודשת של טרור שמאל.
רעידת האדמה באירפיניה ב-1980
במהלך כהונתו, נאלץ פורלאני להתמודד גם עם רעידת האדמה של אירפיניה, שהתמקדה בכפר קונזה בקמפניה, וגרמה למותם של לפחות 2,483 בני אדם, לפציעתם של לפחות 7,700 בני אדם, והותירה 250,000 חסרי בית.
ממשלתו של פורלאני הוציאה 59 טריליון לירות על שיקום, בעוד שמדינות אחרות שלחו תרומות. מערב גרמניה תרמה 32 מיליון דולר, וארצות הברית 70 מיליון דולר. עם זאת, בתחילת שנות התשעים צצה שערוריית שחיתות גדולה. מתוך מיליארדי לירות שיועדו מראש לסיוע לקורבנות ולבנייה מחדש, החלק הגדול ביותר נעלם מהקרנות לשיקום רעידות אדמה בשנות ה-80. מתוך 40 מיליארד הדולר שהושקעו בשיקום רעידת אדמה, כ-20 מיליארד דולר הלכו ליצירת מעמד חברתי חדש לחלוטין של מיליונרים באזור, 6.4 מיליארד דולר הלכו לקאמורה, בעוד ש-4 מיליארד דולר נוספים הועברו לפוליטיקאים בשוחד. רק 9.6 מיליארד הדולרים הנותרים, רבע מהסכום הכולל, הוצאו בפועל לצרכים של אנשים.
שערוריית P2 והתפטרות
בתקופת כהונתו כראש הממשלה פורסמה רשימת השייכים ללשכה הסודית P2. ה-P2 הייתה לשכת בונים חופשיים שנוסדה ב-1945, שעד ביטול אמנת הבונים החופשיים שלה ב-1976, הייתה ארגון חשאי, אולטרה-ימני  שפעל בניגוד לסעיף 18 של חוקת איטליה שאסרה על אגודות חשאיות. הלשכה הייתה מעורבת בפשעים ובתעלומות איטלקיות רבות, כולל קריסת בנקו אמברוזיאנו המזוהה עם הוותיקן, רציחות העיתונאי מינו פקורלי והבנקאי רוברטו קלווי ופרשות שחיתות.
הלשכה כונתה לפעמים "מדינה בתוך מדינה" או "ממשלת צללים". בין חברי הלשכה היו עיתונאים בולטים, חברי פרלמנט, תעשיינים ומנהיגים צבאיים – ביניהם סילביו ברלוסקוני, לימים ראש ממשלת איטליה.
כאשר המשטרה ערכה חיפוש בווילה של ראש הלשכה בשנת 1982, היא מצאה מסמך בשם "התוכנית ללידה דמוקרטית מחדש", שקרא לגיבוש התקשורת, דיכוי איגודים מקצועיים ושכתוב של החוקה האיטלקית. עם זאת, הפרסום המאוחר של הדבר, הוביל לביקורת עזה כלפי פורלאני, בעיקר מהמפלגה הקומוניסטית. לכן הוא נאלץ להתפטר מתפקידו כראש הממשלה, ולהתרחק מאור הזרקורים של הפוליטיקה לתקופה מסוימת. התפטרותו, ומינויו של המנהיג הרפובליקני ג'ובאני ספאדוליני, לראשות הממשלה, הובילו למעשה לסיום שלטונה של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית באיטליה מאז 1945.
אחרי ראשות הממשלה
בשנת 1982 התמודד פורלאני לתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, בו כיהן בשנים 1969–1973, אך הובס על ידי סגנו לשעבר, צ'יריאקו דה מיטה. בשנת 1983 מונה המנהיג הסוציאליסטי בטינו קראקסי לראש הממשלה על ידי הנשיא סנדרו פרטיני, ופורלאני הפך לסגן ראש הממשלה.
ב-1989 נבחר פורלאני בפעם השנייה לתפקיד המזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, עם 85% מהקולות, וצ'יריאקו דה מיטה הפך לראש הממשלה.
בחירות 1992 ושאיפות נשיאותיות
בבחירות הכלליות של 1992, המפלגה המפלגה הדמוקרטית-נוצרית, בראשות פורלאני, הפסידה קולות רבים, אך הקואליציה שלה הצליחה לשמור על רוב קטן. עם זאת, מפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר, PCI, התפצלה לאחר נפילת ברית המועצות ולא הייתה הנהגת אופוזיציה. בבחירות לנשיאות באותה השנה הציעה המפלגה הדמוקרטית-נוצרית את פורלאני כמועמדה לנשיאות הרפובליקה. עם זאת, במהלך ההצבעות ה-5 וה-6, שנערכו ב-16 במאי 1992, החמיץ פורלאני את הבחירות של 39 ו-29 קולות בהתאמה. בעקבות תבוסות אלו, הסיר את מועמדותו לתפקיד.
תבוסות אלו, וכן מעורבותו של פורלאני במבצע מאני פוליטה, במסגרתו הואשם בקבלת כספים בלתי חוקיים, הובילו להתפטרותו מתפקיד מזכיר המפלגה באוקטובר 1992, ולפרישתו מהפוליטיקה.
נפטר ברומא ב-6 ביולי 2023.
כנסיית סנט אולאב הארט סטריט
כנסיית סנט אולאב שברחוב הארט או סנט אולאב הארט סטריט (באנגלית: St Olave Hart Street) היא כנסייה אנגליקנית בסיטי של לונדון, ברחוב הארט בקרבת תחנת הרכבת רחוב פנצ'רץ'.
היסטוריה
הכנסייה נזכרת לראשונה במאה ה-13 בשם "כנסיית אולאב בקרבת המצודה" (St Olave-towards-the-Tower). הכנסייה הייתה מבנה אבן שהחליף כנסיית עץ שקדמה לו. המבנה הנוכחי נבנה ב-1450. בשל מאמצי סר ויליאם פן, אביו של ויליאם פן מייסד פנסילבניה, ניצלה הכנסייה מהשרפה הגדולה של לונדון. פן הרס את מבני העץ סביב הכנסייה וכך מנע מהאש להתקרב אליה.
הכנסייה ניזוקה קשה במהלך הבליץ בשנת 1941. רוב פנים הכנסייה לא שרד את ההפצצות מלבד דוכן המטיף מעשה ידי גרינלינג גיבונס, ומצבה לזכרה של אליזבת פיפס. הכנסייה שוקמה ונחנכה מחדש בשנת 1954. המלך האאקון נכח בטקס החנוכה.
מבנה הכנסייה
בכנסייה קבור סמיואל פיפס, שנהג להתפלל בכנסייה, ואשתו.
זאב שמשוני
זאב שמשוני (נולד ב-15 באוקטובר 1953) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה
שמשוני הוא בוגר סטודיו למשחק ניסן נתיב. במהלך השנים שיחק במספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
תיאטרון
בשנת 1978 שיחק במחזה "המחרשה והכוכבים" שהוצג בתיאטרון חיפה. הוא שיחק בהצגה זוכת פסטיבל עכו 2013 "פפפפפפפ", שכתב וביים ירון אדלשטיין.
קולנוע
הוא שיחק בסרט הקולנוע "נגוע". בשנת 1982 שיחק בסרטו של שמעון דותן "צלילה חוזרת". באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "אות קין", וכן בסרט "גבי בן יקר", שצולם עבור אגף כוח האדם של צה"ל.
בשנת 2012 שיחק בסרט הקולנוע "אף פעם לא מאוחר מדי", פרי עטו של עדו פלוק. בשנת 2015 השתתף בסרטו של יבגני רומן "האיש שבקיר". ב-2019 שיחק בסרט "אלוהי הפסנתר".
טלוויזיה
ב-1984 שיחק בסדרת הטלוויזיה של הערוץ הראשון, "אנשים במיל" לצדם של מוטי בהרב, שלמה וישינסקי ועוד. ב-1989 שיחק בסרט הטלוויזיה "הצטמצמות" לצדה של רחל שור. בין השנים 1996–1997 גילם את דמותו של "מנחם", בסדרת הדרמה "המוסד", ששודרה בערוץ 2. ב-1997 שיחק בסדרת הטלוויזיה "קו 300", המבוססת על פרשת קו 300 ובסרט הטלוויזיה "אהבה מדרגה ראשונה" בבימויו של עקיבא טבת. בשנת 1998 שב לגלם את דמותו של מנחם, בסדרת הבת של "המוסד", "תיק דנבר", ששודרה בערוץ 2.
וינסטון צ'רצ'יל (משחתת)
'''וינסטון ס. צ'רצ'יל (DDG-81) היא משחתת טילים מסדרת ארלי בורק''' בשירות צי ארצות הברית. הצ'רציל היא המשחתת ה-31 במספר מתוך 77 ספינות מדגם זה. המשחתת קרויה על שם וינסטון צ'רצ'יל, ראש הממשלה הבריטי בזמן מלחמת העולם השנייה. בסיס האם שלה הוא בסיס הצי בנורפוק אשר במדינת וירג'יניה, ארצות הברית.
זאב שמשוני
טלוויזיה
בשנים 2001–2002 שיחק באופרת הסבון "סיטי טאוור". בשנת 2002 שיחק בסדרת הדרמה של הערוץ הראשון "כנפיים". בשנים 2007–2009 גילם את דמותו של אפרים גולדמן, אביה של קוקי (נטע גרטי), בסדרת הדרמה "הבורר" ב-HOT3.
וינסטון צ'רצ'יל (משחתת)
מאפיינים
'''וינסטון ס. צ'רצ'יל''' היא המשחתת הראשונה מדגם "ארלי בורק", מסדרת IIA, התצורה הסופית לספינות מדגם זה, אשר מצוידת בתותח 5 אינץ' חדש בעל קנה באורך 62 קליברים (זאת לעומת אורך קנה של 54 קליברים בלבד בספינות קודמות בסדרה). הקנה המוארך מאפשר שרפה טובה יותר של חומר הנפץ ההודף, מקטינה את הרשף ומגבירה את מהירות הלוע ואת כח האש. צריח התותח תוכנן מחדש כדי להקטין את חתימת המכ"ם שלו.
שם המשחתת
ב-29 בנובמבר 1995, במהלך ביקור רשמי בבריטניה הכריז נשיא ארצות הברית ביל קלינטון, במהלך נאום שנשא בפני שני בתי הפרלמנט, כי המשחתת החדשה תקרא על שמו של ראש הממשלה הבריטי לשעבר, סר וינסטון צ'רצ'יל. הצ'רצ'יל היא ספינת המלחמה הראשונה מאז 1975 הנקראת על שמו של מי שאינו אזרח ארצות הברית, וכן המשחתת הראשונה, וספינת המלחמה הרביעית, הנקראת על שמו של אזרח בריטי.
ספינות מלחמה אמריקאיות נוספות אשר נקראו על שמם של אנגלים היו ספינת צי ארצות הברית אלפרד, על שם אלפרד הגדול, ספינת מלחמה ("Man-o'-War") של הצי הקונטיננטלי שנבנתה ב-1774; ספינת צי ארצות הברית ראלי, על שם וולטר ראלי, פריגטה של הצי הקונטיננטלי מ-1776 וספינת צי ארצות הברית אפינגהאם, פריגטה נוספות של הצי הקונטיננטלי מ-1777, שנקראה על שמו של תומאס הווארד השלישי, הרוזן של אפינגהאם, אשר התפטר מתפקידו כדי שלא יאולץ להילחם במלחמת העצמאות האמריקאית. משחתת נוספת שנקראה על שמו של אזרח חבר העמים הבריטי היא הפריגטה הארולד הולט, הקרויה על שם ראש ממשלת אוסטרליה הרולד הולט, אשר נעלם בנסיבות מסתוריות ב-1967.
תיאור
החוזה לבניית הצ'רצ'יל הוענק למספנות "באת' אירון וורקס" (Bath Iron Works), מספנה אמריקאית הממוקמת בעיר באת' במדינת מיין שבארצות הברית (ומכאן שמה), ב-6 בינואר 1995. השדרית הונחה ב-7 במאי 1998, בניית המשחתת הושלמה ב-17 באפריל 1999 והיא נמסרה לצי ארצות הברית ב-13 באוקטובר 2000. הצ'רצ'יל הושקה בטקס רשמי ב-10 במרץ 2001, בנוכחות הברונית סואמס, בתו של וינסטון צ'רצ'יל, וגברת ג'נט כהן, אשתו של מזכיר ההגנה ויליאם כהן. מפקדה הראשון של הצ'רצ'יל היה קומנדר מייקל פרנקן.
הצ'רצ'יל היא המשחתת היחידה של צי ארצות הברית עליה משרת קצין של הצי המלכותי הבריטי. במקביל, הוצב קצין צי אמריקאי על ספינת הצי המלכותי מרלבורו, עד שזו הוצאה משירות ב-8 ביולי 2005. הצ'רצ'יל היא ספינת צי ארצות הברית היחידה המניפה נס ימי זר - הנס הלבן של הצי המלכותי מונף יחד עם הדגל האמריקאי.
בלאזון הסמל
סמל המשחתת מופיע על אובל לבן, מוקף בגבול כחול כהה עם שולי חבל בצבע זהב, עליו רקומות שם המשחתת "USS Winston S. Churchill" למעלה וסימנה "DDG 81" בתחתית.
במרכז הסגלגל מופיע סמל בעיצוב שלט אצולה. הסמל כולל מגן אדום עם צ'יף לבן, כאשר הגבול בין השדות הוא גבול גלי. הצ'יף מוטען בצלב ג'ורג' הקדוש ובמרכזו מופיע פלר דה ליס כחול. במרכז השדה האדום מוטען אריה פוסע ומתחתיו ספר פתוח. מתחת למגן מופיע המוטו של המשחתת: "In war: Resolution" ו "In peace: Good Will" באותיות זהב על קלף אדום. כתומך למגן, מופיעה בירית כחולה עליה מופיע שמו של המסדר האצילי ביותר של הבירית באותיות זהב. כציצה מופיע קלשון בעל שלוש שיניים בצבעי כסף וכחול כצורת שברון על עטרה של ארז'ן ואזור. הציצה מוקפת זר של עלי דפנה ואלון בצבע זהב.
הסמליות
הסמל מציג התקנים רבים המסמלים את צ'רצ'יל והלקוחים מתוך שלט האצולה שלו, כצלב והפרח המופיעים בצ'יף. הצבע האדום מסמל אומץ, גבורה והקרבה, צלבו של ג'ורג' הקדוש מופיע לשם אזכורו כקדוש מגן מסדר הבירית משנת 1348. האריה הפוסע מסמל את מורשתה של בריטניה (האריה הוא אחד מסמליה) כמו כן מיצג האריה כוח, אומץ ונחישות. הספר מיצג את המוניטין אותו רכש צ'רצ'יל לא רק כאיש ממשל ומנהיג בזמן מלחמה, אלא גם כאיש ספר וחתן פרס נובל לספרות.
הקלשון מיצג את היכולות הימיות ומדגיש את יכולות השיגור האנכיות של המשחתת. שלוש השיניים מיצגים את שלושת המישורים בהם פועלת המשחתת: תת-ימית, לוחמת שטח ולוחמה אווירית. הקלשון מחולק בצורת שברון היוצר את האות V המסמלת ניצחון במלחמה (בעיקר את סימנו המפורסם של צ'רצ'יל המציג שתי אצבעות בצורה זו). עלה הדפנה מסמל כבוד והשגיות בעוד עלה האלון מסמל כוח ועוצמה.
ברקעו של המגן מופיעה בירית כחולה לציון חברותו של צ'רצ'יל במסדר האבירות הגבוה ביותר בממלכה המאוחדת, מסדר הבירית.
ליליאן רוט
ליליאן רוט (באנגלית: Lillian Roth; 13 בדצמבר 1910 – 12 במאי 1980) הייתה זמרת ושחקנית יהודייה-אמריקאית הידועה בעיקר בזכות האוטוביוגרפיה שלה "מחר אזיל דמעה" (I'll cry tomorrow), המתארת את תהליך הגמילה מאלכוהול שעברה.
ביוגרפיה
רוט נולדה בבוסטון כליליאן רוטשטין (Lillian Rutstein) לזוג יהודים אוהבי תיאטרון, שקראו לה ליליאן על שמה של הזמרת ליליאן ראסל.
בהיותה בת שש אמה לקחה אותה לחברת "סרטים חינוכיים" בה נשכרה לשמש מודל לסמל של החברה שהציגה תמונה של ליליאן נושאת את פנס הידע. מיד לאחר מכן החלו רוט ואחותה להופיע בתפקידים זוטרים בסרטים של סמואל גולדווין. באוגוסט 1917 הופיעה רוט בברודוויי וזכתה לביקורות חיוביות שהכתירו אותה ככוכבת הצעירה ביותר בברודוויי. בהמשך הקימה האם את להקת "האחיות רוט" שכללה אותה ואת אחותה הקטנה אן. בתקופה זו הוזמנו האחיות רוט לפגישה עם נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. את הלהקה דרבנה בעיקר אמהּ השאפתנית של רוט, שהייתה נחושה כי בתה תהפוך לשחקנית מפורסמת.
ב-1929 חתמה רוט על חוזה בן שבע שנים עם אולפני סרטי פרמאונט והופיעה בסרטים רבים שהפכו אותה לכוכבת בימים ההם. בסופו של דבר עזבה רוט את פאראמונט ועברה לשחק בברודוויי שבניו יורק. בתקופה מסוימת הוצגו במקביל שלוש הפקות שבהם השתתפה.
אך חייה האישים העיבו על הצלחתה. לאחר שאיבדה את אהובה דייוויד, התמכרה רוט לטיפה המרה בעוד כל קרוביה, כולל רופאיה שהיו עדים לסבלה, יעצו לה להמשיך ולשתות דווקא, כדי להקהות את הכאב. בתקופה ההיא לא הייתה מודעות לנזקי האלכוהול.
בשנים אלה הגיעה רוט לשפל המדרגה. לעיתים לנה ברחוב, ובמעט הכסף שעליה בידה להשיג קנתה משקאות משכרים. הרופאים הזהירו אותה שאם לא תפסיק לשתות, ייהרס הכבד שלה. אמה אשפזה אותה במרכז גמילה רפואי, אך כמה חודשים לאחרי שחרורה חזרה רוט לשתות. בשיאם של אותם ימים אף ביצעה ניסיון אובדני.
רוט הצליחה להיגמל שוב בעזרת אגודה בלתי מוכרת בימים ההם - אגודת האלכוהוליסטים האנונימיים. ב-1953 חזרה רוט לחיי הזוהר כשהופיעה בתוכניתו של רלף אדוארדס "אלה הם חייך". היא חזרה אמנם לקריירת הזמרה, אך הופיעה בעיקר בברים, ומדי פעם גם בסרטים ובברודוויי.
על סיפור חייה כתבה רוט ספר הנקרא "מחר אזיל דמעה" (באנגלית: I'll Cry Tomorrow) - שאף הפך לסרט, שבו גולמה דמותה בידי השחקנית סוזן הייוורד. הספר הפך לרב מכר עולמי, ונמכרו יותר משבעה מיליון עותקים ממנו. הספר אף תורגם לכעשרים שפות. ב-1958 פרסמה רוט ספר שני הנקרא Beyond My Worth, שלא הצליח כקודמו.
ההפקה האחרונה המפורסמת ביותר שלה היא ההצגה "I Can Get It for You Wholesale", שבה שיחקה לצד ברברה סטרייסנד. ההצגה הועלתה 301 פעמים.אך מירב תשומת הלב הופנתה אל השחקנית החדשה סטרייסנד, ורוט התקשתה להשלים עם כך וחזרה לשתות. עד מותה המשיכה ליליאן רוט להיאבק בטיפה המרה ולהיות חברה ב-A.A (אלכוהוליסטים אנונימיים).
מריאן גורצקי
קורות חיים והשכלה
גורצקי נולד להלנה (לבית וגמן) ויונה קליינר בבוריסלב, עיירה פולנית תחת הכיבוש הרוסי, כיום בשטח אוקראינה. אביו גויס להצבא האדום ואמו נשארה בעיירה עם התינוק. כאשר הגרמנים כבשו את העיירה האם החליטה למסור את בנה בן השנה לאישה פולניה על מנת להצילו. מיכאלינה טושקביץ (סודיק) קיבלה את הילד וגידלה אותו כפולני קתולי. היא הוכרה ב־18 בפברואר 1982 על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם.
בתום מלחמת העולם השנייה מריאן הוחזר לאמו והתגורר איתה ועם בעלה השני תאודור הרצל שמר, אשר בסוף המלחמה שינה את שמו לגורצקי. המשפחה עברה לוורשה וגרה שם עד עליית האם האלמנה והבן לישראל, ב־1958, במסגרת עליית גומולקה. רק כשנה לפני עלייתם לישראל, גילה את זהותו היהודית. בארץ התקבל לטכניון למחלקה לכימיה. שם סיים תואר אקדמי של בוגר אוניברסיטה.
לאחר מכן שירת שירות חובה בצה"ל ככימאי, במדור דלקים בחיל ההספקה, כיום חיל הלוגיסטיקה.
אחרי השרות הצבאי סיים תואר אקדמי שלמוסמך אוניברסיטה בטכניון ותואר אקדמי של דוקטור במחלקה לביופיזיקה במכון ויצמן למדע בהדרכת פרופסור אברהם פצ'ורניק ופרופסור מאיר וילצ'ק. את ההשתלמות במסגרת פוסט-דוקטורט עשה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס MIT וחזר למכון ויצמן למדע כאיש סגל אקדמי.
עבודתו המדעית
מחקריו של פרופסור גורצקי התמקדו בתחומי ביולוגיה מולקולרית והנדסה גנטית. הוא כתב למעלה מ-75 מאמרים.
קידום תחום הביוטכנולוגיה
ב-1980, הצטרף לעמיתו פרופסור חיים אביב בהקמת חברת "ביוטכנולוגיה כללית בע"מ" (BTG), הראשונה בארץ שפיתחה חלבונים רקומביננטים בשיטות הנדסה גנטית. הוא שימש בשלב ראשון כמדען ראשי ואחראי לענייני מו"פ ואחר כך כמנהל כללי, עד שנת 2000.
ביוזמתו ובפיקוחו פיתחה BTG מספר תרופות ביולוגיות ביניהן: הורמון גדילה לטיפול בילדים נמוכי קומה (BioTropin); חומצה היאלורונית לטיפול בניתוחי עיניים (Biolon); תרופה לטיפול בשחיקת סחוס במפרק (Arthease); ותרופה ביולוגית לטיפול במחלת השיגדון (Puricase). תרופות אלה אושרו לשימוש ברחבי העולם, וכיום מיוצרים בישראל בחברת Ferring Pharmaceuticals.
בנוסף, פיתחו גורצקי וצוותו, בBTG, תהליכים חדשניים [ ליצור סוגים שונים של אינסולין לסוכרת וכן חיסון חדשני לצהבת ויראלית מסוג B - הנמכרים במספר ארצות בעולם.
בשנת 2000 גורצקי ביחד עם ליאור רוזנברג היה שותף להקמת חברת הזנק Mediwound - שפיתחה תרופה לטיפול בכוויה (Nexobride).
פרופסור גורצקי שימש כחבר בוועדות ממשלתיות לקידום הביוטכנולוגיה בישראל וכ - 18 פטנטים רשומים על שמו בתחום הביוטכנולוגיה.
משפחה
למריאן ואלכסנדרה (אולה) גורצקי יש שני ילדים: עורך דין גיא גורצקי, סגן מנהל כללי ולין טכנולוגיות, בעבר היה מנהל כללי של פארמה ישראל, וד"ר נטע תמיר – רופאת משפחה, ושישה נכדים.
הרוח לא יקח
הרוח לא יקח הוא ספרו של אריה אליאב, "סיפור על אדם - חייל צעיר - במלחמה. אדם ומשפחתו, אדם וחבריו, אדם ואהבותיו... במערבולת הגדולה והנוראה שנקראה מלחמת העולם השנייה". הספר כולל פרקי אוטוביוגרפיה על שנות שירותו של אליאב כמתנדב ארץ-ישראלי לצבא הבריטי בזמן המלחמה, בחיל התותחנים המלכותי, באמצע לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
רקע הספר הוא ימי שלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל, התנדבות יהודים מארץ ישראל לשירות בצבא הבריטי, המאבק על פיקוד עברי והנפת הדגל העברי בצבא, המפגש עם "ילדי טהראן", עם יהודי בנגזי ועם שארית הפליטה באירופה. האירועים המתוארים בו מתרחשים בירושלים, בחיפה, בסיני, על תעלת סואץ, בקהיר, באלכסנדריה, במדבר המערבי ובאיטליה ההרוסה של שלהי מלחמת העולם השנייה. פרק מיוחד מקדיש אליאב ל"בית אבא" ולחליפת המכתבים עם אביו ובני משפחתו במהלך שירותו בצבא הבריטי.
הסיפור מתחיל בביקור בבית חולים רמב"ם בשכונת בת גלים בחיפה אצל פצועי מלחמת יום הכיפורים. מבית החולים הוא הולך לחוף הים ומגלה כי עדיין יש שרידים למתקנים של תותחי החוף אשר אותם אייש בשנות מלחמת העולם השנייה להגנת מפרץ חיפה מפני מדינות הציר. מכאן הוא משחזר את מהלכיו מאז שנפרד מלימודיו באוניברסיטה העברית בהר הצופים, גיוסו לצבא הבריטי ושובו לקראת סיום המלחמה לתל אביב להלוויית אביו.
ההתחלה
בבית חולים רמב"ם הוא מבקר חייל פצוע, לפי בקשת בנו שעדיין בחזית רמת הגולן. הוא פוגש אלוף-משנה פצוע מימי ההגנה וזוג הורים אשר מספרים לו על בנם שנפל. ביציאה הוא מבחין במחנה הצבא הבריטי לשעבר "הפנינסולה ברקאקס" - היום מחנה של חיל הים. הוא ממשיך ומגיע לבית נטוש, שהוחרם על ידי הצבא, ובו הוא התגורר בעת שרותו הצבאי ומסיים במשטח בטון על החוף בו היו מוצבים התותחים, אשר אותם הוא אייש.
מפקדת ה"הגנה" הייתה בדעה שרצוי שצעירי היישוב יתגייסו לחיל התותחנים. בתחום זה לא היה להננה ניסיון קרבי. לפי-כך הורו לסטודנטים להתגיס, מתוך הנחה כי למקצוע התותחן ייבחרו דווקא בעלי השכלה. ואכן כך קרה, אבל רק אחרי שרות מפרך כמו שמצופה מ"נטיבס" - הילידים.
השירות במפרץ חיפה
בכתיבה ציורית הוא מתאר כיצד מפקד הבסיס מכין את המחנה לביקורו של אחיו של מלך אנגליה. הוא מתוודע לחכמת החיים של המפקד. במקום שכל הבסיס יועסק באירוע, הוא בוחר לעשות אירוע סמלי מרשים וזוכה מהמבקר לכל המחמאות האפשריות.
השלטונות הבריטיים הסכימו לאשר לבקשת ראשי היישוב היהודי כי ייערך בארץ "יום גיוס" על מנת לעודד התנדבות לצבא הבריטי. הוחלט כי התותחנים יצעדו בתל אביב. אבל אליאב וחבריו טרם חשו במהות התותח. הם מגלים שני תותחים במחסן גרוטאות, מנקים ומברישים אותם ובמצעד בתל אביב התותחנים והתותחים זוכים למחיאות כפיים.
כאשר נרקמת תוכנית המבצר האחרון במאתיים ימי חרדה היה חשש לגורל ארץ ישראל אם תכבש בידי הגרמנים, לתותחנים היה תפקיד מפתח בתוכנית. אליהו גולומב מראשי ההגנה כינס נציגים מיחידות הצבא ויחד עימם תכנן את התוכניות. לובה אליאב היה נציג "התותחנים הכבדים". הסכנה חלפה וההגנה נוכחה לדעת בחשיבות התותחנים. הוחלט להתחיל לייצר פגזים. את חומרי הנפץ סיפקו אליאב וחבריו בליל חג המולד.
אליאב מספר על מפקד בריטי, מיוחד במינו שהגיע לבסיס. הוא היה נוצרי אדוק והבין במהרה למה היהודים התגייסו לצבא הבריטי. הוא החליט לסייע וכך הדריך אותם בלחימה בלתי שגרתית, אימוני לילה והכל כדי שנהיה מוכנים לצבא של המדינה העברית שבדרך. הם יוצרים קשר בינו לבין ראשי ההגנה וידיד חשוב מצטרף ליישוב היהודי. בשנת 1953 הוא בקר אותו באנגליה והודה לו על הכל. הוא מציין שהוא היה אחד מ"חסידי אומות העולם, מצניעי דרך".
מצרים
בשנת 1942 אורגנה יחידה שכללה מהנדסים, טכנאים ופועלים מסולל בונה חיפה - יחידת 745 - והם בדרך למה שאמור להקרא קרב אל-עלמיין. שוב הוא חש בהרגשה המוכרת כי הוא הולך לקראת המוות. הם מגיעים לאזור תעלת סואץ, אשר כולה מלאה בבסיסי צבא. ערי מצרים בפריחה. בעקבות הצבא זרם הכסף. בתי המלון מלאים, הרחובות גדושים ושוקקים חיים. היחידה מקבלת משימה לבנות נמל ומזח חדש בפורט תאופיק - בדרום התעלה מול פורט פואד. לקראת ההתקפה באל-עלמיין נדרש ציוד רב והיה זה הנמל שעמד לפרוק אותו.
ופתאום מפגש חריג, מגיעים לנמל ילדי טהראן בדרכם לארץ ישראל. הם התרגש: " ראיתי את עיני הילדים שהיו לי (יליד הארץ) כה חדשות: עיניים יהודיות, שחורות, עצובות, חכמות ונפחדות, עיני איילה נרדפות" - כאלה הראה בשנים הבאות לאלפים ולרבבות. אליאב החל להבין את הרקע היהודי של המלחמה. הוא נפגש עם הפועלים המצריים העושים את המלאכה השחורה: רעבים ומתים ממחלות. לאיש לא אכפת מהם. הם מתנפלים על מטען שהתפזר, שמים בפה ומסתבר שהוא גליצרין. מנהלי העבודה שלהם, המצריים, מפנים אותם ישר לבית קברות. למחרת יעמדו לרשותם איכרים עניים נוספים לעבודה השחורה. אליאב וחבריו מתפנים לביקור בקהילה היהודית בפורט סעיד. הוא מגלה את טיבה של הקהילה ובמבצע קדש הוא נבחר להגיע אליה ולהעבירה למדינת ישראל.
הגיע היום והיחידה יוצאת לשדה המערכה, אל "המדבר המערבי". אליאב מתנדב לקורס פירוק פצצות. מסתבר כי לגרמנים הגיעו חוברות ההדרכה הבריטיות לפירוק פצצות ובנו את הפצצות כך שמי שיפעל לפי ההוראות יתפוצץ. "האווירה בקורס הייתה מתוחה" - היה ברור שחלק מהמשתתפים בו ימות בתרגול "הרטוב" בקורס או בשעת פירוק הפצצות. מאז, כאשר הוא שומע ברדיו על "חבלן שפירק פצצה" הוא נזכר בהרגשה.
היטמן
עידן נאמן, ידוע בתור היטמן, ראפר ויוצר ישראלי בן 19 מתל אביב.
ברייתא דרבי ישמעאל
Baraita of Rabbi Ishmael
מודול חופשי
באלגברה, מודול חופשי הוא מודול שיש לו בסיס. מודולים חופשיים משקפים את מבנה החוג הבסיסי באופן הטהור ביותר, ומכלילים באופן הפשוט ביותר את התורה הליניארית של מרחבים וקטוריים. כל מודול חופשי הוא פרויקטיבי, אבל ההפך אינו נכון, אלא בחוגים מיוחדים.
קבוצה פורשת ובסיס
מודול שמאלי M מעל חוג R, נפרש על ידי תת-קבוצה אם כל איבר m\in M אפשר לכתוב כסכום  שבו  הם מקדמים מהחוג ו- הם איברי הקבוצה. אם ההצגה של כל איבר של M באופן הזה היא יחידה, אז S מהווה בסיס של M. בניגוד למצב במרחבים וקטוריים, לא לכל מודול יש בסיס (לדוגמה: חבורה אבלית סופית היא מודול מעל חוג השלמים, אבל לא יכולה להיות בה הצגה יחידה, משום שבחוג יש אינסוף סקלרים). מודול שיש לו בסיס נקרא מודול חופשי.
הדרגה
עוצמת הבסיס של מודול חופשי נקראת הדרגה של המודול. כל המודולים החופשיים מאותה דרגה הם איזומורפיים. הדרגה של מודול מעל חוג קומוטטיבי מוגדרת היטב (כלומר: כל שני בסיסים של מודול חופשי מעל חוג קומוטטיבי הם בעלי אותה עוצמה). מאידך, יש דוגמאות למודולים מעל חוגים לא קומוטטיביים עם בסיסים בגדלים שונים. כל חוג אפשר לראות כמודול (שמאלי) מעל עצמו. כאשר יש לחוג יחידה, הוא חופשי מדרגה 1, וכך הסכום הישר של n עותקים, R^n, הוא מודול חופשי מדרגה n.
פעולות במודולים חופשיים
סכום ישר של מודולים חופשיים הוא חופשי (גם כאשר אין מדובר בסכום סופי). מאידך, המכפלה הישרה בדרך-כלל אינה חופשית. לדוגמה, המכפלה הישרה של מספר בן מניה של עותקים של החבורה \mathbb{Z},, אינה חופשית.
גם המכפלה הטנזורית של מודולים חופשיים היא מודול חופשי.
חוגי אידיאלים חופשיים
חוג שבו כל אידיאל שמאלי הוא חופשי בעל דרגה מוגדרת היטב, נקרא חוג אידיאלים חופשיים.
בלן (ליסבון)
סנטה מריה דה בֶּלֶן (בפורטוגזית: Santa Maria de Belém) או בֶּלֶן היא פרגזיה (רובע), חלק מליסבון בירת פורטוגל, ששמה נגזר מהכינוי הפורטוגזי לבית לחם. הרובע שוכן בשפך הנהר טז'ו כשישה קילומטרים מערבית למרכז ליסבון וכשני קילומטרים מערבית לגשר 25 דה אבריל.
מנזר ז'רונימוש ומגדל בלן שבבלן הם אתרי מורשת עולמית ומוקדי המשיכה לתיירים, והיא גם מקור למאפה הפורטוגזי "פשטאיש דה בלן".
היסטוריה
על פי ממצאים ארכאולוגיים שנתגלו לאורך שולי הנהר מתוארכת ההתיישבות הראשונה באזור לתקופה הפלאוליתית.
ימי הביניים
זמן לא רב אחרי הקמת ממלכת פורטוגל, בתקופת מלכותו של המלך אפונסו השלישי היו באזור יישובים קטנים שבתיהם מפוזרים בין השדות. לחיזוק הקשר עם ליסבון נבנה גשר מעל לנהר אלקנטרה (Alcântara). הקרבה של בלן לנהר הטז'ו תרמה להתפתחות פעילויות כלכליות בכפר הקטן רסטלו שמשך אליו ספנים ונוסעים שהעדיפו אותו על נסיעה לליסבון. במאה ה-14 עיבדו חקלאים מורים את השדות וסיפקו מזון לעיירה. מורים אחרים, עבדים ועבדים משוחררים, עבדו בתעשיית הדיג. היישוב רסטלו גדל באיטיות כלפי ליסבון.
האינפנטה אנריקה הספן שהיה נושא משרה בכיר במסדר ישו (מסדר אבירים שהוקם בפורטוגל כהמשך למסדר אבירי היכל שלמה), החליט לבנות בסמוך לכפר הדייגים, כנסייה קטנה לתפילות לסנטה מריה, במטרה "לספק תמיכה דתית ורוחנית". בנוסף הורה האינפנטה לבנות מזרקת מים לשתייה ושוקת במטרה לספק מים לאדם ולבהמות (18 בספטמבר 1460). המלך מנואל הראשון (שלט 1495–1521) הורה לבנות באתר שבו הייתה הכנסייה כנסייה חדשה ומנזר, והבעלות הועברה ממסדר ישו לנזירים ממסדר הירונימוס הקדוש, והמכלול קיבל את השם "סנטה מריה דה בלן" (Santa Maria de Belém – מרים הקדושה מבית לחם). בניית המנזר הייתה מיזם שעליו החליט מנואל הראשון זמן קצר לאחר שעלה על כס המלכות, ולפני שואסקו דה גאמה יצא למסעו ההיסטורי, במטרה להקים פנתאון למלכי פורטוגל שהאמין כי ילכו בדרכו. בפועל, הבנייה התעכבה, עברה שינויים והושלמה, אבל המבנה לא הפך למקום קבורתם של בני משפחת המלוכה הפורטוגזית.
אותו מלך הורה על פי דבריו של הפילוסוף דמיאו דה גויאש לבנות על הסלעים שהושקעו בפתח שפך הטז'ו "מגדל מארבע בימות". המגדל, כיום מגדל בלן, נבנה בשנים 1514 עד 1520.
לאחרי שני מפעלי בנייה אלו החלו לצוץ באזור אחוזות, הן אחוזות חקלאיות והן בתי קיץ. ככל שהאוכלוסייה גדלה כך החלו להיבנות מנזרים נוספים. אופיו של הרובע החל להשתנות, ואפילו הכומר ניקולאו דה אוליביירה (Nicolau de Oliveira; 1634-1566) החל לציין ב-1620 שהאזור נמצא בתחומי העיר. בין 1551 ל-1559 נוסדה הפרגזיה נוסה סיניורה דה אז'ודה על פני שטח נרחב, ואחדים מאנשי הכמורה ישבו במנזר בלן.
מלוכה
האזור הפך בהדרגה לפופולרי לאחר שהמלך ז'ואאו החמישי רכש אחוזות ונכסים באזור, מתוך כוונה לבצר את האזור. קרווליו דה קושטה ציין כי
ב-1770 הוקמה הפרגזיה סאו פדרו דה אלקנטרה שכללה את השטחים מזרחית לנהר האלקנטרה שנלקחו מאז'ודה. בתקופת שלטונו של ז'וזה הראשון (שלט 1750–1777) כונן הרובע בלן רשמית (מבחינה משפטית ומנהלית), והוא כלל את הפרגזיה אז'ודה, חלק מאלקנטרה וסנטה איסבל, כמו גם הפרגזיות בנפיקה, בלאש, ברקרנה וקרנאשידה.
במהלך רעידת האדמה בליסבון ב-1 בנובמבר 1755 היו בלן ואז'ודה האזורים שנפגו בצורה הקלה ביותר מרעידת האדמה ומהצונאמי. למעשה, רבים מהניצולים שאיבדו את בתיהם שוכנו באוהלים ובבקתות באזור. המלך ז'וזה העביר את החצר המלכותית לבתקתות שברחבי האחוזות המלכותיות באזור שאחר כך נבנה בו הארמון הלאומי אז'ודה. המעבר של המלך, ראש הממשלה ושר הממלכה (סבשטיאאו דה מלו מרקיז פומבל) לאזור, הפכה את הציר אז'ודה-בלן למרכז המנהל בשליש מהמאה ה-18 ולמרכז מסחרי. נוכחות צבאית גם היא הייתה חשובה, בתקופה זו פעלו באזור שני קסרקטינים: של גדוד של חיל רגלים, בפיקודו של הרוזן מליפה וגדוד פרשים בפיקודו של מקלנבורג (Mecklenburg). אירועים אלו זירזו את שילובם של בלן-אז'ודה בעיר ליסבון.
בשלהי המאה ה-18 החלה משפחת המלוכה לעקור באיטיות מאזור בלן-אז'ודה. ב-1794 נשרפה הבקתה המלוכותית באז'ודה, ואלצה את משפחת המלוכה לנטוש את האתר ולעבור להשתכן בטירת קואלוז'. גם בניית הארמון הלאומי אז'ודה לא סייעה בחזרתם של בני המשפחה לאזור. מאחר שקשיים פיננסיים עכבו את השלמתו והפלישה הצרפתית לפורטוגל ב-1807 גרמה לבריחה של המשפחה המלכותית לריו דה ז'ניירו. אבל, אפילו כשהם חזרו (ב-1821) המלך ז'ואאו השישי שיכן את משפחתו בארמונות נססידאדש ובמפוסטה.
רפובליקה
בלן הייתה אתר פיתוח לפרויקטים אורבניים רבים, כדוגמת בניית מטמנה, בניית מזחים רבים ופתיחת קו רכבת לקסקאיש, שיצא תחילה מפדרוסוש. חברתית, הוקמו ארגוני הנופש והתרבות הראשונים, והאזור שימש מקום לפעולות הפנאי. במעבר למאה ה-20 גדלה בלן באופן ניכר, יחד חשמול האזור ובייחוד עם פתיחת התערוכה המוקדשת למושבות פורטוגל בעולם בין ה-23 ביוני ל-2 בדצמבר 1940. לשם התערוכה נהרס הגרעין הישן של בלן, הפרסה דו אימפרו והחל השלב של הקמת המבנים המונומטליים, שיחד עם המבנים ההיסטוריים שהיו קיימים קודם לכן (כדוגמת מנזר ז'רונימוש, מגדל בלן וארמון בלן), השתלטו על קו החוף. בהם נכללה אנדרטת התגליות והמרכז התרבותי של בלן שסייעו לקדם תיירות מצפון לטז'ו.
גאוגרפיה
בלן מהווה את גבולה הדרומי של העיר ליסבון. היא גובלת מדרום בשפך הנהר טז'ו ובנהרות אלז'ש ואלקנטרה, ממערב וממזרח בהתאמה. ממזרח לה שוכנת הפרגזיה אלקנטרה, מצפון מזרח אז'ודה, מצפון סאו פרנסישקו שווייר ובמערב העיר אויראש.
בנוסף למבנים ההיסטוריים שוכן בבלן הגן הבוטני הטרופי, כמה רחובות של אזורים ירוקים הכוללים את הגנים של כיכר האימפריה , את גן ואסקו דה גאמה , ואת כיכר אפונסו דה אלבוקרקי. גנים אלו מכסים חלק גדול מאזור קו החוף כשהם מקיפים את המבנים של רחוב בלן, ומאחוריהם הגנים של ארמון בלן, כיום משכן נשיא פורטוגל.
חופשת לידה
חופשת לידה (חל"ד) היא חופשה, פעמים רבות בתשלום, הניתנת לעובדת (ולעיתים גם לעובד) בעקבות לידה או אימוץ. לחופשת הלידה מגוון מטרות, ביניהן מתן תקופת התאוששות מההיריון ומהלידה לאישה בתקופת משכב הלידה, תמיכה בהנקה, מתן אפשרות להורים להעניק טיפול פרטני ליילוד בתקופה הראשונה לחייו ולאחרונה עידוד ילודה.
בלן (ליסבון)
אדריכלות
בלן ידועה בשל ריכוז המונומנטים הלאומיים והמרחבים הציבוריים, כולל תערובת של מבנים היסטוריים וסמלים מודרניים של התרבות הפורטוגזית. תערובת זו של סמלי תרבות מפורסמים מקורה במיקומה הצבאי החשוב של בלן לאורך השפך של הטז'ו; תפקידה בחקר הודו והמזרח (Caminho das Índias "קמינו דאש אינדיאש" - הדרך להודו) ובניית המשכנות המלכותיים ואחוזות האצילים במאות ה-17 וה-18 בעקבות ההרס שמקורו ברעידת האדמה ובצונאמי של 1755.
הרחוב הראשי ההיסטורי של בלן הוא "רואה דה בלן" (Rua de Belém – רחוב בלן), רצועה של מבנים בני 160 שנים ששרדו שנים רבות של שינויים ומודרניזציה. אלו כוללים את בית המאפה הידוע "פבריקה דה פשטאיש דה בלן" (Fábrica de Pasteis de Belém – מפעל הפסטלים של בלן) המוכר בשל קינוח פורטוגזי ייחודי: "פשטאיש דה בלן" (Pasteis de Belém – הפסטל של בלן), טארט ביצים עשוי מבצק פתיתים.
חופשת לידה
מבנה חופשת הלידה
בעולם נהוגות מגוון רחב של חופשות הניתנות לאחר לידת ילד, השונות זו מזו בצורה משמעותית במאפיינים שלהן. נהוג להבחין בין שלושה סוגים עיקריים של חופשות:
בלן (ליסבון)
אדריכלות
בלב בלן שוכנת כיכר האימפריה, שדרה של שטחים פתוחים וגנים, ובמרכזה מזרקה, שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה. ממערב לגנים שוכן "סנטרו קולטורל דה בלן" (Centro Cultural de Belém – המרכז התרבותי של בלן) שנבנה ב-1992 בתקופה שפורטוגל שימשה נשיאת האיחוד האירופי. כיום זהו מרכז אמנות, הכולל את מוזיאון אוסף בררדו לדרום מזרח הגנים שוכן ארמון בלן (1770), המשכן הרשמי של נשיא פורטוגל. חמש מאות מטרים ממזרח לפראסה דו אימפריו שוכנת הכיכר המרכזית האחרת של בלן - כיכר אפונסו דה אלבוקרקי.
חופשת לידה
מבנה חופשת הלידה
חופשת אמהות (Maternity Leave): חופשה הניתנת לאם בלבד (אם כי לעיתים ניתנת להעברה לאב או לגורם שלישי), בדרך כלל לפני הלידה או מיד לאחריה. נתפסת לרוב כאמצעי להגנה על בריאותם ורווחתם של היולדת ושל הילוד.
בלן (ליסבון)
אדריכלות
בלן היא משכן לכמה מוזיאונים: מוזיאון החשמל, "מוזיאון התרבות של מקאו" , "מוזיאון האמנות העממית" , מוזיאון המרכבות ומוזיאון נשיא הרפובליקה.
חופשת לידה
מבנה חופשת הלידה
חופשת אבהות (Paternity Leave): חופשה הניתנת לאב בלבד, בסמוך ללידה, במטרה לאפשר לו לסייע ליולדת ובטפול בילוד ובילדים גדולים יותר.
בלן (ליסבון)
אדריכלות
בלננסש הוא מועדון ספורט ידוע מליסבון שמשכנו בבלן.
חופשת לידה
מבנה חופשת הלידה
חופשת הורות (Parental Leave): חופשה הניתנת לשני ההורים באופן שווה, במטרה לאפשר להם לטפל בילדם, כל עוד הוא בטיפול ביתי ולא במסגרת חינוכית. החופשה יכולה להינתן באופן אישי לכל אחד מבני הזוג, ללא אפשרות העברה; באופן אישי אך עם אפשרות העברה בין בני הזוג; או באופן משפחתי, תוך הקצאת תקופת זמן לשני בני הזוג ומתן אפשרות חלוקה חופשית. בחלק מהמקרים, ניתן לקחת את חופשת ההורות בחלקים או במשרה חלקית, במקביל לעבודה.
עם זאת, הגיוון הרב בסוגי החופשות מביא לכך שהאבחנה בין סוגי החופשות מיטשטשת. כך, למשל, בארצות בהם נהוג 'חודש אב' (חודש מחופשת ההורות השמור בלבדית לאב, וראו להלן), קשה לדעת האם זוהי חופשת הורות המוקדשת לאב, או חופשת אבהות.
מחקרים בנושא
לפי מרגרט מהלר חופשת הלידה אמורה לספק את צורכי האם והתינוק גם יחד. בששת החודשים הראשונים אחרי הלידה קיימת תקופה אותה היא מכנה"תקופה סימביוטית" בה מתרחשת הלידה נפשית של התינוק תוך הקשר ההדוק עם האם. אי לזאת חופשת הלידה צריכה להתחשב גם בצרכי האם וגם בזה של התינוק, בעצם בצרכים המשותפים שלהם. היא אמורה להיות לפחות שישה חודשים. יש צורך שחופשת הלידה תיתן מענה לצרכים הרגשיים ופיזיים של התינוק.
מחלקת המחקר של הביטוח לאומי יחד עם החוג לסיעוד של בית ספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ערכו מחקר גדול בנושא בשנת 1979. הממצא המרכזי של המחקר הוא שרוב הנשים ביקשו להאריך את חופשת הלידה עד שישה חודשים עם אופציה עד 24 חודשים והעלת דמי הלידה ל-100%. רק כשליש (35.2%) מהנשים חזרו לעבודה, היתר האריכו את חופשתן. רוב האימהות שחזרו לעבודה היו במצב כלכלי קשה.
כבר בעת עריכת המחקר, הייתה חופשת הלידה במספר מדינות באירופה ארוכה יותר מאשר בישראל. היום, ברוב מדינות אירופה חופשת הלידה ארוכה יותר מאחר שקיימת מגמה של עידוד ילודה - בהונגריה ורומניה לדוגמה, חופשת הלידה אורכה שנתיים.
בישראל
אב זכאי לצאת לחופשת לידה במקרה שבת זוגו ויתרה למענו על חופשת הלידה לה היא זכאית או במקרה שהילד נמצא בחזקתו ובטיפולו הבלעדי של האב, עקב נכות או מחלה של בת הזוג, שבעטיים היא אינה יכולה לטפל בילד.
ביולי 2016 נוספה זכאות לאב לחמישה ימי היעדרות לאחר הלידה, מתוכם שלושה ימים על חשבון החופשה השנתית שלו ושניים על חשבון זכות המחלה שלו.
דמי לידה, שהם תחליף לשכר שאינו משולם בעת חופשת הלידה, משולמים על ידי המוסד לביטוח לאומי, אם היולדת עבדה 10 מתוך 14 החודשים שלפני הלידה או 15 מתוך 22 החודשים שלפניה. כאשר בן הזוג יוצא לחופשת לידה במקום האם, משולמים לו דמי הלידה.
היולדת זכאית גם למענק לידה חד פעמי, המשולם ליולדת בין אם עבדה לפני הלידה ובין אם לא עבדה.
במהלך חופשת הלידה המעביד פטור מלשלם שכר לעובדת, אך נצברות לה זכויות אחדות, כגון זכות לדמי הבראה ועוד. כמו כן בתקופת חופשת הלידה המזכה בדמי לידה, על המעביד והעובדת להמשיך להפריש לקופות גמל, כפי שנהגו לפני היציאה לחופשת לידה.
זכות לחופשת לידה ולדמי לידה נתונה גם להורים מיועדים (באמצעות הליך של פונדקאות הנערך בישראל), הורים באומנה והורים מאמצים. במרץ 2009 שילם לראשונה המוסד לביטוח לאומי דמי לידה לאב הביולוגי של תינוק שנולד בהודו באמצעות אם פונדקאית לזוג חד-מיני. ביולי 2010 אישר המוסד לביטוח לאומי לזוג גברים להתחלף בחופשת הלידה שלהם.
על המעסיק חל איסור לפטר עובד/ת במהלך חופשת הלידה, או להרע את תנאי העבודה שלו עם חזרתו לעבוד. איסורים אלה בתוקף גם בתקופה של 60 יום מתום חופשת הלידה. מעסיק שרוצה לפטר עובד/ת ב-60 יום שאחרי כן יוכל לעשות זאת רק באישור של משרד הכלכלה, ואישור זה לא יינתן אם הפיטורים קשורים בהריון או בלידה.
באפריל 2022 דווח על יוזמת השרה לשוויון חברתי מירב כהן ובשיתוף השבועון "לאשה" והשרה מירב מיכאלי, על תיקון לחוק שיאפשר לאב לצאת לחופשת לידה של חודש בשכר מלא, בנוסף ולאחר תום חופשת האם ועם חזרתה לעבודה
במדינות אחרות
ברוב מדינות המערב החופשה מוענקת לאלו שעבדו עבור המעסיק הנוכחי בתקופת זמן מסוימת. שוודיה היא אחת המדינות המעניקות חופשת לידה נדיבה במיוחד: כל ההורים העובדים זכאים לחופשה בתשלום בת 18 חודשים עבור כל ילד; העלות מתחלקת בין המדינה למעסיק. אחד ההורים, בדרך כלל האב, חייב לנצל 3 חודשים מתוך ה-18.
בארצות הברית אין זכאות חוקית לחופשת לידה בתשלום, ואין השתתפות של המדינה. חברות מסוימות מעניקות חופשה כזאת על חשבונן. עם זאת, הורים יכולים לקחת חופשה של עד 6 שבועות ללא תשלום תחת הנחות מסוימות.
בגרמניה יכולה האם לצאת לחופשה של 14 שבועות בשכר מלא ועוד 12 עד 14 חודשים בשכר חלקי עד תקרה מסוימת, האב יכול לקחת חופשה דומה. בצרפת ואיטליה התנאים דומים עם שינויים מסוימים באורך החופשה והחלוקה בין האם לאב.
ביפן מאושרת חופשה של 14 שבועות ב-60% מהשכר.
טכיקרדיה חדרית
טכיקרדיה חדרית (Ventricular tachycardia, או בראשי תיבות VT; לפי מונחי האקדמיה ללשון העברית: אוץ-לב חדרי) היא טכיקרדיה שמקורה באחד מחדרי הלב, ולא בקשר הגתי-עלייתי אשר באופן נורמלי אחראי על העברת האות החשמלי. באופן כללי, טכיקרדיה מוגדרת כקצב לב העולה על 100 פעימות בדקה. באופן מסורתי, סווגו הפרעות הטכיקרדיה כצרות מכלול QRS (בהן משך ה-QRS הוא פחות מ-0.12 שניות) המאפיינות טכיקרדיה על-חדרית, או כרחבות מכלול, אשר יכולות לנבוע ממקור חדרי (אך גם ממקור על-חדרי). טכיקרדיה חדרית היא מצב רפואי אשר עלול לסכן חיים, היות שהוא יכול להוביל לפרפור חדרים ולמוות לבבי פתאומי.
סיווג
סוגי הטכיקרדיות החדריות נחלקות לפי המורפולוגיה כפי שהיא נראית באק"ג:
דרך נוספת לאפיין את סוגי הטכיקרדיות החדריות היא על פי משך האפיזודות:
קיימות דרכים נוספות לסיווג טכיקרדיות ממקור חדרי.
פתופיזיולוגיה
בטכיקרדיה חד-צורנית, כל הפעימות נראות אותו הדבר, מאחר שהאות החשמלי מגיע ממוקד מסוים בחדר, כפעימה חדרית מוקדמת ומבודדת. הסיבה העיקרית לטכיקרדיה חד-צורנית היא היווצרות של צלקת בשריר הלב כתוצאה מאוטם שריר הלב. צלקת זו אינה מסוגלת להעביר פעילות חשמלית, ונוצר מעגל חשמלי הסובב סביב הצלקת במנגנון של Reentry ומוביל לטכיקרדיה.
אבחון
האבחנה של טכיקרדיה חדרית מבוססת על המקצב כפי שנצפה באק"ג. לעיתים קשה להבדיל בין טכיקרדיה חדרית לבין טכיקרדיה על-חדרית (בעיקר טכיקרדיה על-חדרית שמקורה בהולכה לקויה). ככלל, כאשר לחולה היה בעבר אוטם בשריר הלב, תעוקת לב או אי-ספיקת לב, נהוג להניח כי מקור הטכיקרדיה הוא חדרי. גם כאשר יש ספק לגבי מקור הטכיקרדיה, מקובל להניח, עד אשר יוכח אחרת, כי מדובר בטכיקרדיה חדרית. זאת, מאחר שאבחנה שגויה עלולה להביא להחמרת הפרוגנוזה, כתוצאה מטיפול שגוי בחולה.
טיפול
הטיפול מותאם לכל חולה באופן ספציפי, ומתייחס לשאלות שונות, כגון השפעת אירועי הטכיקרדיה ותכיפותם. באופן כללי קיימות מספר שיטות טיפוליות עיקריות למניעה ראשונית ושניונית של טכיקרדיה חדרית:
באופן כללי יש לציין כי השתלת דפיברילטור יעילה יותר מאשר טיפול תרופתי בכל הקשור למניעת מוות פתאומי, אולם יש לשקול את התועלת הרבה שבהשתלת דפיברילטור אל מול ההיבטים המעשיים הרפואיים והכלכליים, במיוחד במניעה ראשונית – השתלת דפיברילטורים במטופלים שאינם צפויים להפיק מכך תועלת רבה, למשל מטופלים החולים בנוסף במחלות סופניות עם תוחלת חיים קצרה, עלולה לחשוף אותם לסיכון העולה על התועלת הצפויה. בנוסף על כך, עקב מחירם הגבוה של הדפיברילטורים יש להביא בחשבון סוגיות עלות תועלת במסגרת ההחלטה האם להשתיל אותם. השתלת דפיברילטור מאופיינת גם בסיבוכים שעלולים לקרות, כגון זיהום, דימום וטמפונדה של קרום הלב.
אדווין הולגייט
אדווין הולגייט (באנגלית:Edwin Holgate; 19 באוגוסט 1892 – 21 במאי 1977), היה אמן, צייר ואמן חיתוך עץ קנדי. הולגייט מילא תפקיד מרכזי בקהילת האמנות של מונטריאול, ובמוזיאון מונטריאול לאמנויות יפות, שם למד וגם לימד.
ביוגרפיה וקריירה
הולגייט נולד באלנדייל, אונטריו, קנדה, בנם של בסי בל (האדלי) והנרי הולגייט. משפחתו של הולגייט עברה לג'מייקה בשנת 1895 שם עבד אביו כמהנדס. בשנת 1897 הוא נשלח לטורונטו לבית הספר. בשנת 1901 משפחתו חזרה מג'מייקה והתיישבה במונטריאול.
הולגייט למד באגודת האמנות במונטריאול בהנהגתו של ויליאם ברימר שלימד גם את אלכסנדר יאנג ג'קסון, אלברטה קלילנד ומאוחר יותר מוריס קולן. בשנת 1912 למד בפריז. הוא נסע לאוקראינה בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונאלץ לחצות את אסיה כדי לחזור לקנדה. הוא שב לצרפת עם הצבא הקנדי.
התערוכה הראשונה של הולגייט התקיימה במועדון לאמנויות במונטריאול בשנת 1922. הוא לימד חריטת עץ באקול דה ביו-ארטס במונטריאול בין השנים 1928 ל-1934.
הולגייט היה החבר התשיעי בקבוצת השבעה - הוא הוזמן להצטרף לקבוצה במרץ 1929. בשנת 1934 הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית לאמנויות. הוא נבחר לחבר מלא בשנת 1935. הוא התפטר בשנת 1945 אך חזר בשנת 1953. הוא היה גם חבר מייסד בקבוצת הציירים הקנדית.
בשנת 1954 הוא היה אחד משמונה עשרה אמנים קנדיים שהוזמנו על ידי הרכבת הפסיפית הקנדית לצייר ציור קיר בתוך הקרונות החדשים שנכנסו לשירות ברכבת הקונטיננטלית. בכל ציורי הקיר תואר פארק לאומי או פרובינציאלי אחר. הולגייט צייר את הפארק הלאומי מונט טרמבלנט. הולגייט נפטר בשנת 1977 ונקבר בבית הקברות מאונט רויאל במונטריאול.
הגלריה הלאומית של קנדה ערכה רטרוספקטיבה ליצירתו בשנת 1975. מוזיאון מונטריאול לאמנויות יפות ארגן רטרוספקטיבה שנייה בשנת 2005.
אליפות צרפת הפתוחה 2004
אליפות צרפת הפתוחה 2004 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-24 במאי והסתיימו ב-6 ביוני. זו הייתה האליפות ה-103 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה 5,982 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו. להלן ה-16 הראשונים של הדירוג:
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
מנצחת תחרות 2003 ז'וסטין הנין הודחה בסיבוב השני. במשחק הגמר אנסטסיה מיסקינה נפגשה עם ילנה דמנטייבה  וניצחה בשתי מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
מנצחי תחרות 2003 בוב בריאן ומייק בריאן הודחו בחצי הגמר. במשחק הגמר הזוג הלא מדורג קסבייה מליס ואוליבייה רוקוס נפגשו עם מיכאל לודרה ופבריס סנטורו  וניצחו בשתי מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות החזקות שזכו בדירוג:
מזוג מנצחות תחרות 2003 רק אי סוגיאמה השתתפה בתחרות. במשחק הגמר וירחיניה רואנו פסקואל ופאולה סוארס  נפגשו עם סבטלנה קוזנצובה וילנה ליחובצבה  וניצחו בשתי מערכות. באותה שנה הן ניצחו גם באליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות ארצות הברית הפתוחה.
ישראל ברולאן גארוס
אנה סמשנובה השתתפה בתחרות הנשים וזכתה במקום 19 בדירוג. בסיבוב הראשון והשני היא ניצחה בשתי מערכות. בסיבוב השלישי היא שיחקה נגד ילנה דמנטייבה מרוסיה והפסידה ב-3 מערכות.
הראל לוי השתתף בתחרות הגברים והפסיד בסיבוב הראשון.
אנדי רם ויוני ארליך השתתפו בתחרות זוגות גברים וזכו למקום 11 בדירוג. בסיבוב הראשון והשני הם ניצחו ב-3 מערכות. בסיבוב השלישי הם שיחקו נגד ויין בלק וקווין אולייט שהיו מדורגים מס' 7 בתחרות והפסידו בשתי מערכות.
אנדי רם השתתף גם בתחרות זוגות מעורבים לצד פטרה מנדולה מהונגריה. בסיבוב הראשון והשני הם ניצחו ב-3 מערכות. בסיבוב השלישי הם הפסידו בשתי מערכות.
יחסי ברזיל–ניו זילנד
יחסי ברזיל–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים בין ברזיל לניו זילנד. שתי המדינות הן חברות הדדיות בקבוצת קיירנס ובאו"ם.
היסטוריה
במהלך הקולוניאליזם האירופי, ברזיל וגם ניו זילנד היו בקשר כאשר אוניות פורטוגזיות שנשאו סחורות מברזיל סחרו עם אוניות בריטיות שהובילו סחורות מניו זילנד. כבר בשנת 1874, מפקד ניו זילנד הראה כי ברזילאים התגוררו בניו זילנד. במהלך מלחמת העולם השנייה, חיילים מברזיל ומניו זילנד נלחמו יחד במהלך הקמפיין האיטלקי (1945-1943). שתי המדינות הן חברות מייסדות של האו"ם.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין ברזיל לניו זילנד כוננו בשנת 1964. בשנת 1997 פתחה ברזיל שגרירות בוולינגטון וניו זילנד פתחה שגרירות בברזיליה בשנת 2001. בשנת 2010, הסכם על אשרת עבודה וחופשה נחתם בין שני העמים. בשנת 2013, הברזילאים היוו את הקהילה הגדולה ביותר מאמריקה הלטינית בניו זילנד.
ביקורים רשמיים
ביקורים רמי דרג מניו זילנד לברזיל
יחסי סחר
בשנת 2014 הסתכם המסחר הכולל בין שתי המדינות בכ-282 מיליון דולר. יצוא ברזיל לניו זילנד כולל: טבק, סוכר קנים וסוכרוז טהור, פירות וירקות. הייצוא של ניו זילנד לברזיל כולל: כימיקלים (כמו מתאן), מכונות ומוצרי חלב.
חרארד פיליפס
חרארד לאונרד פרדריק פיליפס (בהולנדית: Gerard Leonard Frederik Philips; 9 באוקטובר 1858 - 26 בינואר 1942) היה תעשיין הולנדי יהודי ומייסד משותף, ביחד עם אביו פרדריק פיליפס, של חברת פיליפס. וחסיד אומות העולם