cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זרימה פוטנציאלית מסביב לגליל
פרשנות פיזיקלית
כאשר L הוא רדיוס העקמומיות של הזרימה. אולם ו-V \approx U, לכן האינטגרל של המשוואה לתאוצה צנטריפטלית יניב תוצאה ללחץ שערכה:
הפתרון המדויק ללחץ הנמוך ביותר הוא:
הלחץ הנמוך, שחייב להיות נוכח כדי לספק תאוצה צנטריפטלית פנימה, יגביר גם את מהירות הזרימה כאשר הזורם נע מאזורים של לחץ גבוה לאזורים של לחץ נמוך יותר. לכן מוצאים איפוא את המהירות המקסימלית של הזורם, V=2U, באזורים של הלחץ הנמוך בשני צידי הגליל.
העובדה ש-V>U עקבית עם שימור המסה של הזורם (עקרון הרציפות). כיוון שהגליל חוסם חלק מהזרימה, V חייבת להיות גדולה יותר מ-U איפשהו במישור שמכיל את ציר הגליל וניצב לזרימה על מנת שהספיקה דרך חתכים מקבילים תהיה זהה.
זרימה הכוללת סירקולציה
הפתרון שהוצג הוא פתרון סימטרי, במובן שהזרימה מעל לגליל זהה לזרימה מתחתיו. עם זאת קיימים אינסוף פתרונות שמקיימים את תנאי השפה אך אינם סימטריים. פתרונות אלו נבנים באמצעות הוספת מערבולת מהצורה, מערבולת כזו מקיימת , ובפרט. משוואת לפלס היא ליניארית, ולכן מקיימת את עקרון הסופרפוזיציה, ולכן הוספת המערבולת לפתרון שמצאנו בסעיף לא תשנה את העובדה שהפתרון מקיים את תנאי השפה על שפת הגליל ובאינסוף. כלומר מתקבלים אינסוף פתרונות מהצורה:
ו-:
הזרימה הזו מקיימת שהסירקולציה מסביב לכל לולאה המכילה את הראשית היא \Gamma.
הזרימה המתקבלת היא זרימה אי דחיסה, ואי רוטציונית בכל מקום במרחב למעט בראשית. לכן הזרימה היא אי-רוטציונית בתחום שאיננו פשוט קשר ומכאן שהיא לא יכולה להיות מתארת על ידי פונקציית פוטנציאל. נשים לב ש-\phi אותה הגדרנו אינה חד ערכית ולכן אינה פונקציה. עם זאת, הפתרון שמתקבל הוא פתרון קביל למשוואת לפלס. במציאות, זרימה כזו היא קירוב לזרימה שתתקבל כאשר הגליל מסתובב סביב מרכזו, אם הגליל לא מסתובב אז הזרימה שתתקבל היא הזרימה הסימטרית.
לפתרון הכולל סירקולציה חשיבות רבה בתיאור הזרימה מסביב לכנף ז'וקובסקי, שהיא כנף אותה ניתן למפות לגליל באמצעות העתקה קונפורמית. עבור כנף זו היתן להראות שהדרך היחידה לקיים את תנאי קוטה היא להוסיף סירקולציה מסוימת לפתרון. הסירקולציה הזו היא הסירקולציה שתתגלה בזרימה מסביב לכנף ותיצור עילוי בהתאם למשפט קוטה-ז'וקובסקי.
השוואה עם הזרימה של זורם אמיתי מסביב לגליל
לסימטריה של הפתרון האידיאלי הזה יש תכונה מוזרה והיא שפועל כוח גרר כולל אפס על הגליל, תכונה שידועה כפרדוקס ד'אלמבר. שלא כמו במקרה של זרימה אידיאלית בלתי צמיגה, בזרימה צמיגה כנגד גליל תמיד תיווצר מעט ערבוליות בשכבת גבול דקה הצמודה לגליל, לא משנה כמה קטנה הצמיגות. במצב כזה, המנגנון של הפרדת שכבות זורם משפת הגליל מתחיל לשחק תפקיד, ושובל זנבי ייווצר בחלק האחורי של הגליל. הלחץ יהיה לפיכך נמוך יותר בצד של הגליל עם השובל, לעומת זה שבחזית הגליל, מה שיוצר כוח גרר בכיוון מורד הזרם.
NCIS (סדרת טלוויזיה)
NCIS (ראשי תיבות של Naval Criminal Investigative Service; ובעברית: שירות החקירות הפליליות של חיל הים) היא סדרת טלוויזיה אמריקנית, המשודרת ברשת CBS, וכיום היא נחשבת כאחת מתוכניות הדרמה המשטרתיות הנצפות ביותר בארצות הברית. הסדרה מספרת על צוות של סוכני ממשלה מיוחדים משירות החקירות הפליליות של חיל הים האמריקני וחיל הנחתים של ארצות הברית. הסדרה דומה בתוכנה לסדרה הפופולרית "CSI", העוסקת בחוקרי מז"פ במשטרת לאס וגאס.
בישראל הסדרה משודרת בלוויין ובכבלים.
עונה 1
פרקים 1–23 (23 פרקים). החלה ב־ 23 בספטמבר 2003 והסתיימה ב־ 25 במאי 2004.
עונה 2
פרקים 24–46 (23 פרקים). החלה ב־ 28 בספטמבר 2004 והסתיימה ב־ 24 במאי 2005.
בעונה זו מתגלים פרטים נוספים לגבי עברן של הדמויות. בפרק הלפני אחרון בעונה נשלחת ל- NCIS מעטפה מלאה בדבר, אשר נפתחת על ידי טוני. בפרק האחרון של העונה ארי טומן מלכודת ל- NCIS על מנת להרוג את גיבס. הוא שולח טיל אל אירוע חשוב של חיל הים, בו משתתפים המוני בכירים וראשי סוכניות רבות. גיבס וצוותו מצליחים למנוע את הפיגוע, אלא שמתברר שזו הייתה מלכודת של ארי לפגוע בגיבס. לאחר שקייט קפצה ונפגעה מכדור שנועד לגיבס ונתקע באפוד המגן שלה, ארי, בעזרת רובה צלפים מבניין אחר יורה בראשה של קייט והורג אותה במקום.
עונה 3
פרקים 47–70 (24 פרקים). החלה ב־ 20 בספטמבר 2005 והסתיימה ב־ 16 במאי 2006.
עונה זו מתחילה כהמשך ישיר לפרק האחרון של העונה השנייה, בו קייט נהרגה. בתחילת העונה פוגשים הסוכנים את המנהלת החדשה של NCIS, ג'ני שפרד (שהגיעה לאחר עזיבתו של המנהל, טום מורו, שעזב לטובת תפקיד בכיר במשרד לביטחון פנים), ובהמשך העונה מגלים שניהלה בעבר רומן עם גיבס. בנוסף מצטרפת לסדרה דמות חדשה נוספת, זיווה דויד, סוכנת מוסד שהייתה המפעילה של ארי. דויד מנסה למנוע מגיבס להרוג אותו, ומנסה לשכנע את גיבס שארי חף מפשע מרצח קייט. בהמשך הפרק, ארי מנסה להרוג את אבי עם רובה הצלפים, אך מפספס. בפרק השני, לאחר שבמוסד הבינו כי ארי היה סוכן כפול של החמאס במוסד, איליי דויד, הבוס של זיוה, אומר לה לעזור לגיבס לתפוס את ארי. לאחר שהמלכודת לתפיסתו של ארי נכשלה גיבס הולך למרתף שלו ורואה שם את ארי. ארי מספר לגיבס איך עבר לצד של החמאס לאחר שאביו, איש בכיר במוסד, גרם למותה של אימו הפלסטינית. רגע לפני שארי יורה בגיבס ברובה הצלפים של גיבס עצמו, זיוה יורה בראשו של ארי והורגת אותו. לגיבס מתברר שארי הוא בנו של איליי דויד ואחיה למחצה של זיוה, ושניהם אומרים שגיבס הוא זה שהרג את ארי. גיבס הולך ומשאיר את זיווה להתאבל על ארי, וברקע מתנגן התפילה העברית "אל מלא רחמים". הפרק מסתיים בהלוויה של קייט.
בפרק הרביעי בעונה זיוה הופכת באופן רשמי לחלק מהצוות. גיבס אינו מקבל אותה כחברה רשמית, עקב כך שהיא אומנה להיות מתנקשת ולא חוקרת. למרות זאת, לבסוף גיבס משתכנע שהיא יכולה להיות סוכנת חוקרת.
בסוף העונה גיבס הולך לפגוש מודיע על ספינה, שבידו מידע על פיגוע טרור בספינה של חיל הים. הספינה מתפוצצת, המודיע נהרג וגיבס נכנס לתרדמת. במהלך התרדמת מתוודעים לצופים פרטים על חייו של גיבס שלא היו ידועים לפני כן, כולל פציעתו במבצע סופה במדבר בעיראק ומות בתו ואשתו הראשונה. כשגיבס מתעורר הוא אינו זוכר את 15 השנים האחרונות ומבחינתו השנה היא 1991. הוא אינו מזהה את חבריו לצוות, ובכלל הוא חושב שהוא עדיין בצבא. בעזרת מפקדו לשעבר ב- NCIS, מייק, גיבס משחזר את זיכרונו עד לפני 10 שנים, כשמונה למפקד הצוות לאחר שמייק פרש. בזמן זה הצוות מנסה להבין מה קרה על הספינה ולגלות מה המודיע אמר לגיבס. זיוה מגיעה לגיבס בבית החולים וגורמת לו להיזכר בארי ובקייט, וזיכרונו של גיבס חוזר כמעט לגמרי. כשגיבס הוא היחיד שיודע על מתקפת הטרור המתוכננת הוא מנסה להזהיר את מפקד הצי האמריקני אשר לא שועה לעצתו. בעקבות זאת מתרחש פיגוע כנגד ספינה של הצי האמריקני. בעקבות הכישלון במניעת ההתקפה, מתפטר גיבס ונוסע למקסיקו עם מפקדו לשעבר, מייק. טוני הופך להיות מפקד הצוות.
עונה 4
פרקים 71–94 (24 פרקים). החלה ב־ 19 בספטמבר 2006 והסתיימה ב־ 22 במאי 2007.
העונה הרביעית מתחילה בפרק בשם "שלום" (Shalom). זיווה עדה להתנקשות שמבצע סוכן המוסד - נמיר אחל, והיא חשודה כמעורבת. זיווה נוסעת אל שגרירות ישראל ומתעמתת עם סוכן המוסד מיכאל בשן, אשר מראה לה תצלומים שלה יחד עם דינוזו. עקב חשדותיו במעורבותה בהתנקשות הוא מכריח אותה להישאר במוסד ולא ללכת. זיווה מבקשת עזרה מגיבס אשר חוזר לארצות הברית ועוזר לה. גיבס חוזר באופן זמני לעבוד ב-NCIS כדי לתפוס אסיר נמלט שתפס בעבר, ולבסוף הוא חוזר לעבוד במשרה מלאה כראש הצוות.
בהמשך העונה טוני מתאהב בז'אן בנואה וגיבס מתאהב במפקדת של צוות החקירה של צבא היבשה, הוליס מאן. אבי מתאהבת בננס אבל הרומן נגמר בסדרה כשהיא מספרת לג'ני שהוא נפרד ממנה (הפרידה התרחשה שלא על המסך בשל התאבדותו של השחקן). בנוסף הצופים מגלים בעונה זאת כי למקגי יש אחות צעירה, וכי הוא כתב ספר שהפך לרב-מכר מצליח אשר (למרות הכחשותיו) מבוסס על חיי הצוות. ג'ני שפרד מתגלה כאובססיבית בנוגע לתפיסתו של סוחר נשק, לה גרנווי, אשר בסוף העונה מתברר כי הוא אביה של ז'אן בנואה.
עונה 5
פרקים 95–113 (19 פרקים). החלה ב־ 25 בספטמבר 2007 והסתיימה ב־ 20 במאי 2008.
בפרק הראשון הזהות הכפולה של טוני מתגלה לז'אן, ולה גרנווי מבקש שג'ני תגן עליו כי הוא פורש מהמסחר בנשק. בסוף הפרק רואים הצופים את לה גרנווי מת במים.
בהמשך העונה מופיעה החקירה של ה-FBI בנוגע למות לה גרנווי. כמו כן בעונה מגלים רבות על עברו של גיבס. בגלל שביתת התסריטאים העונה קוצרה ללא עלילה מרכזית והסתיימה בפרק כפול. בפרק הסיום אנו מגלים את אחת מפעולות ההתנקשות שג'ני וגיבס ביצעו ביחד. באותה פעולה ג'ני ריחמה על אשתו של המתנקש והיא מחפשת נקמה. ג'ני בסוף מתה בקרב יריות וממונה דירקטור חדש, ליאון ואנס. ואנס אינו מרוצה מכך שהנאמנות של הצוות נתונה לגיבס ומפרק את הצוות.
עונה 6
פרקים 114–138 (25 פרקים). החלה ב־ 23 בספטמבר 2008 והסתיימה ב־ 19 במאי 2009.
העונה מתחילה בצפייה בעבודות החדשות של כל אחד מחברי הצוות. גיבס מקבל צוות חדש להנהיג, מקגי מופנה ליחידת המחשבים של ה-NCIS, דינוזו מוצב כסוכן על ספינת קרב של הצי ואילו זיוה מוחזרת לישראל לאביה שבמוסד. לגיבס מתגלה שהצוות החדש שלו מורכב מ-3 סוכנים שחשודים בבגידה בארצות הברית. לאחר מותו של החשוד כביכול הצוות מתאחד אך בהמשך העונה מסתבר כי מדובר בסיפור גדול מזה. ככל הנראה החשוד שמת אינו אשם ואילו אחד מהסוכנים האחרים הופך לחשוד מרכזי. לבסוף גיבס והמנהל ואנס תופסים את האשם ומוצאים שעשה זאת כדי לשמור על חיי אחותו.
האירוע מסתיים באזור הפרק העשירי בעונה, והעונה נמשכת כרגיל.
עונה 7
בפרק הראשון של העונה, גיבס, טוני ומקגי מצילים את זיוה משבי, זיוה חוזרת לוושינגטון, פורשת מהמוסד ומתגייסת כסוכנת מן המניין ב-NCIS. עיקר הפוקוס בעונה הוא סביב מלחמות הסמים במקסיקו וקולונל מרטון בל (רוברט פטריק) החשוד ברצח ששכר את עורכת הדין אליסון הארט שתייצג אותו. אליסון הארט מופיעה מספר פעמים בעיקר על תקן של מציקה לגיבס ולצוות שלו.
העונה מתקרבת לסיומה כאשר גיבס נחטף על ידי פאלומה רינוזה, בתו של סוחר הסמים פדרו הרננדז, בו ירה גיבס כעשרים שנה לפני כן מאחר שהרננדז היה אחראי לרצח אשתו הראשונה של גיבס, שאנון, ובתו קלי. בעוד גיבס מוחזק כאסיר, פאלומה מאיימת שעליו לעבוד בשבילה או שכל מי שהוא אי פעם הכיר ימות אם דרישותיה לא יענו.
העונה מסתיימת כאשר פאלומה נוסעת לסטילווטר על מנת לפגוע באביו של גיבס, ג'קסון גיבס, והעונה נגמרת כאשר גורל האב לא ידוע.
עונה 8
פרקים 163–187 (24 פרקים). החלה ב־ 21 בספטמבר 2010 והסתיימה ב־ 17 במאי 2011.
הפרק הראשון של העונה מתחיל כהמשך ישיר של סיום העונה הקודמת, כאשר פאלומה מנסה לפגוע באביו של גיבס. לאחר חילופי יריות בין השניים, פאלומה נכנעת ועוזבת את המקום, רק על מנת לאפשר לסוכניה להפציץ ולהרוס את המקום. לבסוף מתגלה שג'קסון ברח מהמקום טרם ההתקפה, והסתתר במרתף נגד סופות. לאחר מכן, ג'קסון עובר לגור לביתו של גיבס בנו, ובהשגחתו. הפרק הראשון של העונה נגמר בזה שאחיה של פאלומה הורג אותה בטעות כי חשב שה-NCIS הרגו אותה ושגיבס נמצא שם. רק כשעוצרים אותו הוא מבין שהוא פגע באחותו והרג אותה.
דמויות משנה
שחקנים ישראלים שהשתתפו בסדרה בתפקידים זוטרים: אלון אבוטבול, נועה תשבי, שרי גבעתי, עודד פהר, אלי דנקנר ועידו גולדברג. בשנת 2021 לצוות השחקנים הצטרף כריס בודרו.
NBA
ליגת ה-NBA (באנגלית: National Basketball Association, בעברית: התאחדות הכדורסל הלאומית) היא ליגת הכדורסל הבכירה של ארצות הברית וקנדה, ונחשבת לליגת הכדורסל הטובה בעולם. בליגה משחקות 30 קבוצות – 29 מארצות הברית ואחת מקנדה. אלופת הליגה הנוכחית היא הקבוצה דנבר נאגטס.
הקמת הליגה והמיזוג (1946–1956)
ליגת ה-BAA (Basketball Association of America, התאחדות הכדורסל האמריקנית), שהפכה מאוחר יותר ל"ליגת ה-NBA", נוסדה בשנת 1946, ומוריס פודולוף, ששימש גם כנשיא ליגת ההוקי קרח AHL, מונה לנשיאה. בשונה מניסיונות קודמים להקים ליגת כדורסל ארצית, ליגת ה-BAA הייתה הראשונה שקיימה את רוב משחקיה באולמות גדולים בערים גדולות, כגון המדיסון סקוור גארדן בניו יורק והבוסטון גארדן בבוסטון. הליגה כללה 11 קבוצות ששיחקו 60 משחקים בעונה הסדירה, לפני שהתחרו בסדרות פלייאוף שקבעו את זהות האלופה. ב-1 בנובמבר 1946, במשחק הבכורה של ליגת ה-BAA, קבוצת ניו יורק ניקרבוקרס ניצחה את טורונטו האסקיז בתוצאה 68–66 בפני 7,090 צופים במייפל ליף גארדנס שבטורונטו. אוזי שכטמן מהניקרבוקרס קלע את הסל הראשון במשחק, שנחשב לסל הראשון שנקלע בתולדות ליגת ה-NBA. באליפות הראשונה בתולדות הליגה זכתה פילדלפיה ווריורס (כיום "גולדן סטייט ווריורס"), לאחר שגברה בסדרת הגמר על שיקגו סטאגס בתוצאה 4–1.
בשנותיה הראשונות, איכות הקבוצות בליגת ה-BAA לא עלתה על זו של קבוצות בליגות כדורסל מקבילות, אך הצטרפות מספר קבוצות חזקות בעונת – פורט ויין פיסטונס, אינדיאנפוליס ג'טס, מיניאפוליס לייקרס ורוצ'סטר רויאלס – העלתה משמעותית את רמת המשחק והפכה את ה-BAA ליעד מועדף על שחקני מכללות שרצו להפוך למקצוענים.
בשנת 1949, בסיום עונתה השלישית, החליטה ליגת ה-BAA על מיזוג עם ליגת ה-NBL והקמת ליגת ה-NBA. הליגה החדשה קיבצה שש קבוצות מליגת ה-NBL, עשר קבוצות מה-BAA והוסיפה את קבוצת אינדיאנפוליס אולימפיאנס, ובכך מנתה הליגה 17 קבוצות בסך הכול. נכון ל-2015, פועלות בליגת ה-NBA שש קבוצות שלקחו חלק בליגת ה-BAA. לרוב, ליגת ה-NBA מחשיבה את ליגת ה-BAA כחלק מההיסטוריה שלה עצמה.
בעונת הצטמצם מספר הקבוצות בליגה ל-11, במגמה שנמשכה עד עונת, אשר בסיומה נותרו 8 קבוצות בלבד. בתקופה זו הפכה קבוצת מיניאפוליס לייקרס, בראשות הסנטר ג'ורג' מייקן, לקבוצה הדומיננטית הראשונה ב-NBA, כשזכתה בחמש אליפויות בשש עונות (,, –).
במטרה להגביר את קצב המשחק ב-NBA, בעונת נעשה לראשונה שימוש בשעון זריקות המחייב את קבוצת ההתקפה לזרוק לסל בתוך 24 שניות. היה זה שינוי אחד מבין מספר שינויים נוספים בחוקת הכדורסל שנכנסו לתוקף, כגון הגדרת "אזור הצבע", בו אסור לשהות יותר משלוש שניות, שיצרו מהפכה בליגת ה-NBA. ממוצע הנקודות לקבוצה בתקופה שקדמה לשעון הזריקות עמד על כ-79.5 נקודות למשחק, וכבר בעונת 1954/1955 עלה הממוצע של הקבוצות לכ-93.1 נקודות למשחק.
עלייתה של בוסטון סלטיקס והתרחבות הליגה (1957–1978)
בעונת החלה לבלוט בליגה קבוצת בוסטון סלטיקס, בעיקר בשל בחירתו בדראפט של הסנטר ביל ראסל. ראסל, יחד עם רכז הקבוצה בוב קוזי והמאמן רד אאורבך,הפכו את הסלטיקס לקבוצה הדומיננטית בליגה במהלך שנות ה-60. עד עונת זכתה בוסטון ב-11 אליפויות, מתוכן שמונה רצופות (-), שקבעו את רצף האליפויות הארוך בתולדות ה-NBA. בדראפט 1959 בחרה פילדלפיה ווריורס את הסנטר וילט צ'מברלין, שהפך לאחד השחקנים הדומיננטיים בליגה, וקבע שיאי נקודות למשחק (100) וריבאונדים למשחק (55) שלא נשברו עד היום. היריבות שהתפתחה בין ראסל וצ'מברלין, שני השחקנים הטובים באותה תקופה, אשר התמודדו זה מול זה בשמונה סדרות פלייאוף, נחשבת לאחת היריבויות הגדולות בתולדות הספורט האמריקאי. עם פרישתו של ראסל ב-1969, איבדו הסלטיקס מכוחם וחדלו לשלוט בליגה. בשנות ה-70, לראשונה מאז עונותיה הראשונות של הליגה, לא הייתה אף קבוצה דומיננטית במיוחד ושמונה קבוצות שונות זכו באליפות באותו העשור. במהלך אותה תקופה התרחבה הליגה בצורה משמעותית: בין עונות ל- הצטרפו 9 קבוצות חדשות, ובכך הגיע מספר הקבוצות   ב-NBA ל-17.
בשנת 1967 הוקמה ליגת ה-ABA, שהיוותה ליגה מקבילה ומתחרה ל-NBA. התחרות בין הליגות על צופים וחוזי שידור הובילה למאבק על גיוס מיטב הכדורסלנים. כוכב התיכונים הגדול של התקופה, לו אלסינדור (שנודע לימים כ"כרים עבדול-ג'באר"), אמנם בחר להצטרף ל-NBA, אך ליגת ה-ABA משכה אליה שחקנים מובילים רבים, כגון ג'וליוס ארווינג, ג'ורג' גרווין, ריק בארי ומוזס מלון. המאבק בין הליגות על גיוס שחקנים סייע להגדלת התחרותיות בענף, והוביל בסופו של דבר לשיפור ניכר בתנאי העסקה של הסגל המקצועי בענף, כולל השופטים. בשנת 1971, כחלק מחגיגות 25 השנים לייסוד ליגת ה-NBA, הציגה הליגה לוגו חדש, שעוצב בהשראת הלוגו של ליגת הבייסבול האמריקאית. דמותו של כוכב הלייקרס, ג'רי וסט, שימשה כמודל ללוגו המציג צללית לבנה של שחקן כדורסל על רקע אדום וכחול. ב-1976, בשל מחסור בחוזי שידור טלוויזיוניים והפסדים כספיים כבדים, חדלה ליגת ה-ABA להתקיים כגוף עצמאי והיא התמזגה לתוך ה-NBA. ארבע מקבוצות ה-ABA - סן אנטוניו ספרס, דנוור נאגטס, אינדיאנה פייסרס וניו יורק נטס - הצטרפו ל-NBA שכללה 22 קבוצות לאחר המיזוג. בסוף שנות ה-70, הפופולריות של ה-NBA הייתה בשפל שהתבטא באחוזי רייטינג נמוכים ותפוסת אולמות נמוכה, בין היתר בשל פרשיות סמים רבות שהעמידו את הליגה באור שלילי.
פריחת הכדורסל המודרני (1979–1999)
בשנת 1984 הצטרפו ל-NBA עוד שתיים מהדמויות הבולטות והמשפיעות ביותר בתולדות הליגה - הקומישינר הנכנס דייוויד סטרן, וכוכב השיקגו בולס מייקל ג'ורדן, שנחשב לשחקן הכדורסל הטוב בכל הזמנים. ג'ורדן אמנם כשל בניסיונו להוביל את הבולס לאליפות בשנותיו הראשונות בליגה, אך יכולותיו האתלטיות והווירטואוזיות הגבירו את העניין ב-NBA ברחבי אמריקה ואף מחוצה לה. דייוויד סטרן, במסגרת תפקידו כמנכ"ל הליגה החדש, החל במהפכה שיווקית וניהולית שכללה מספר יוזמות מוצלחות, כגון קביעת תקרת שכר לליגה (על מנת להגביר את השוויון בין הקבוצות), החלת בדיקות סמים נוקשות לשחקני הליגה, וקידומי מכירות אינטנסיביים בשיתוף עם חברות מסחריות.
בשנים 1988–1989 נוספו לליגה קבוצות שארלוט הורנטס, מיאמי היט, אורלנדו מג'יק ומינסוטה טימברוולבס, עובדה שהגדילה את מספר קבוצות ה-NBA ל-27 בסך הכול.
בתחילת עונת חשף מג'יק ג'ונסון במפתיע כי הוא נשא של נגיף ה-HIV, הגורם למחלת האיידס, והודיע על פרישה ממשחק. פרישתו של ג'ונסון, יחד עם זו של בירד בסיום אותה עונה, השאירה את ה"שליטה" בליגה בידי ג'ורדן והבולס, שזכו בשש אליפויות תוך שמונה שנים (–, –). את פרישתו הזמנית של ג'ורדן בין עונות 1993 ל-1995 ניצלה קבוצת יוסטון רוקטס, בהובלת הסנטר האקים אולאג'ואן, לזכייה בשתי אליפויות (–). בשנת 1996, כחלק מחגיגות יובל ה-50 לליגת ה-NBA, נבחרה רשימת 50 השחקנים הטובים בתולדות הליגה עד לשנה זו שנקראו "50 האגדות".
המאה העשרים ואחת
לאחר פרישתו השנייה של ג'ורדן ופירוק סגל הקבוצה של הבולס בסוף עונת 1998, חזרה לוס אנג'לס לייקרס להיות אחת הקבוצות המובילות בליגה וזכתה בשלוש אליפויות רצופות (–). השחקנים הבולטים בשורותיה היו הסנטר שאקיל אוניל והקלע קובי בראיינט, ומאמנה היה פיל ג'קסון, שהיה מאמנה של שיקגו בולס בשנים בהם זכתה בכל האליפויות שלה. לאחר עזיבתו של אוניל וצירופו לקבוצה של הפורוורד הספרדי פאו גאסול, זכו הלייקרס בשתי אליפויות נוספות בעונות –. קבוצה בולטת נוספת בתקופה זו הייתה סן אנטוניו ספרס, שזכתה בחמש אליפויות תחת הדרכתו של המאמן גרג פופוביץ' ובהובלתו של הפורוורד טים דאנקן. בסך הכול, הלייקרס והספרס חלקו ביניהן 10 אליפויות בין עונת ל-, ומלבדן, הקבוצה היחידה שזכתה ביותר מאליפות אחת בתקופה זו הייתה מיאמי היט, שזכתה בתואר שלוש פעמים: בעונת  הובילו דוויין וייד ושאקיל אוניל את ההיט לאליפות הראשונה בתולדותיה, ובעונת  חברו אל וייד צמד הכוכבים לברון ג'יימס וכריס בוש, שעזרו למועדון לזכות בשתי אליפויות נוספות בעונות –ׂׂׂׂ.
קבוצות נוספות שזכו באליפות בשנות ה-2000 הן דטרויט פיסטונס המאוזנת, בוסטון סלטיקס של "שלושת הגדולים" – פול פירס, קווין גארנט וריי אלן , ודאלאס מאבריקס בהובלת הפורוורד הגרמני דירק נוביצקי.
בעונת זכתה באליפות גולדן סטייט ווריורס, בהובלת ה-MVP של הליגה סטפן קרי, ובעונה העוקבת המשיכה להפגין דומיננטיות כשרשמה את מאזן העונה הסדירה הטוב בתולדות הליגה - 73–9. מאזן היסטורי זה לא סייע לה לזכות באליפות באותה עונה, שבה נוצחה בסדרת הגמר על ידי קליבלנד קאבלירס בהנהגת לברון ג'יימס וקיירי אירווינג. בעונות ו- המשיכו לבלוט בליגה גולדן סטייט, אשר זכתה בשתי אליפויות נוספות, וקליבלנד, אשר התמודדה מולה בסדרות הגמר בפעם השלישית והרביעית ברציפות.
בעונת זכתה טורונטו ראפטורס באליפות הראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה בסדרת הגמר על הווריורס בהופעתם החמישית ברציפות בגמר.
ב-11 במרץ 2020 הודיעה הליגה על השבתת יתר המשחקים בעונת עד להודעה חדשה, בעקבות הידבקותו של שחקן יוטה ג'אז, רודי גובר, בנגיף הקורונה. ב-30 ביולי חודשה הליגה, כאשר 22 הקבוצות בעלות הסיכוי להעפלה לפלייאוף ה-NBA השתתפו בשמונה משחקי עונה סדירה נוספים ב"בועה" אשר פעלה בדיסניוורלד שבאורלנדו. ב-17 באוגוסט החלו משחקי הפלייאוף, אשר נערכו אף הם בבועה שבדיסניוורלד, ובתום משחקי הפלייאוף לוס אנג'לס לייקרס זכתה באליפות ה-17 בתולדותיה בהובלת לברון ג'יימס ואנתוני דייוויס.
קבוצות ומבנה
כיום, בליגה יש בסך הכל 30 קבוצות המחולקות לשני מחוזות של שלושה בתים, כאשר בכל בית יש חמש קבוצות. בעונה הסדירה כל קבוצה משחקת 82 משחקים, 41 בבית ו-41 בחוץ. כל קבוצה משחקת 4 פעמים נגד כל קבוצה המשתייכת לבית שלה (16 משחקים מול ארבע קבוצות), נגד שאר הקבוצות מהאזור הראשי שלה- 3 פעמים (12 משחקים מול ארבע קבוצות) או 4 פעמים (24 משחקים מול שש קבוצות), ופעמיים נגד כל הקבוצות מהאזור הראשי האחר (30 משחקים מול 15 קבוצות).
בסיום העונה הסדירה, מכל מחוז מעפילות למשחקי הפלייאוף שש הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר, ושתיים נוספות לאחר משחקי ה"פליי-אין".
נציבי הליגה
רשימת נציבי הליגה לאורך השנים :
דראפט
לפני תחילת כל עונה נערך הדראפט, הליך שבמסגרתו בוחרות קבוצות הליגה שחקני כדורסל שאינם משחקים בליגה. אלו בעיקר שחקנים מליגת המכללות שגמרו ללמוד או החליטו להפסיק את לימודיהם, אך גם שחקנים אירופיים. במשך תקופה מסוימת היו מספר שחקנים, כמו קובי בראיינט וקווין גארנט, שהגישו את עצמם לבחירה בדראפט מייד לאחר התיכון. נוהג זה בוטל על ידי הקומישינר של ה-NBA, דייוויד סטרן, שחייב "שנת צינון" לפיה שחקן חייב לחכות שנה אחת לכל הפחות בין סיום התיכון לבין הצגת מועמדותו בדראפט. בעקבות ביטול נוהג זה רוב השחקנים הולכים למכללה למשך שנה אחת לפחות לפני שהם ניגשים לדראפט אך יש יוצאי דופן: ברנדון ג'נינגס, משחקני הכדורסל הצעירים המבטיחים ביותר בארצות הברית, כשל במבחני הכניסה לאוניברסיטת אריזונה ובחר לעבור לשחק באירופה ככדורסלן מקצועני בקבוצת לוטומטיקה רומא למשך שנה לפני שהגיש את עצמו לבחירה בדראפט. סדר הבחירה נקבע לפי מאזן הקבוצה בעונה הקודמת כאשר הקבוצות בעלות המאזן הגרוע ביותר עורכות הגרלה מי תבחר ראשונה. קבוצות יכולות להעביר את זכות הבחירה שלהן לקבוצה אחרת בתמורה לשחקנים. כיוון שהקבוצות שסיימו במאזן גרוע הן אלו שבדרך כלל בוחרות ראשונות, השחקנים המצטיינים בליגת המכללות מגיעים אליהן בדרך כלל.
העונה הסדירה
כל קבוצה בליגה משחקת במהלך העונה 82 משחקים, המחולקים שווה בשווה בין משחקי בית למשחקי חוץ:
כל קבוצה משחקת 4 פעמים נגד הקבוצות מהבית שלה (סה"כ 16 משחקים), 4 פעמים נגד שש קבוצות מאותו אזור, מבתים אחרים (נקבעות ע"פ הגרלה, סה"כ 24 משחקים), 3 פעמים נגד שאר ארבע הקבוצות מאותו האזור (סה"כ 12 משחקים) ושתי פעמים נגד כל קבוצה מהאזור השני (30 משחקים).
בסוף כל עונה סדירה הקבוצות יוצאות לפגרה עד לחודש אוקטובר, שבו הן מתחילות במחנות אימונים. המחנות מאפשרים לצוות המקצועי של כל קבוצה להעריך שחקנים שנבחנים בה, לאתר את נקודות החוזק והתורפה של הקבוצה, להכין את השחקנים לעונה הבאה ולגבש את 12 השחקנים שיהיו בסגל הפעיל שישחק במהלך העונה. בנוסף, בכל קבוצה יכולים להיות עד 3 שחקנים לא פעילים. לאחר שהקבוצות מסיימות את מחנות האימונים הן נוהגות לשחק ביניהן במשחקי אימון ולעיתים נגד יריבות שלא שייכות לליגה. משחקי האימון מסתיימים מספר ימים לפני תחילת העונה הסדירה בנובמבר.
משחק האולסטאר
משחק האולסטאר של ה-NBA מתקיים באמצע כל עונה, לרוב בחודש פברואר. במשחק זה משתתפים טובי שחקני הליגה. עשרת השחקנים הפותחים במשחק נבחרים על פי שקלול קולות של אוהדים, שחקני הליגה ופרשנים, ואת 14 השחקנים המחליפים בוחרים מאמני הליגה (5 שחקני חמישייה ו-7 מחליפים מכל אזור). החל מעונת המשחק אינו מפגיש בין "נבחרת המזרח" לבין "נבחרת המערב" כפי שהיה נהוג בעבר, אלא שני השחקנים בעלי מספר הקולות הרב ביותר לפתוח בחמישיות (אחד מהמזרח ואחד מהמערב) משמשים כ"קפטנים" של קבוצתם, ומרכיבים אותה מתוך יתר השחקנים שנבחרו להשתתף במשחק, במהלך "דראפט" בין הקפטנים שבו הם בוחרים את השחקנים לסירוגין.
בנוסף למשחק המרכזי מתקיימות תחרויות שונות במספר תחומים בין שחקני הליגה. האירועים והתחרויות, כגון תחרות ההטבעות ותחרות השלשות, נמשכים שלושה ימים. הנהלת הליגה קובעת בכל שנה באיזו עיר הם ייערכו.
פרסים
בסיום כל עונה מחולקים ב-NBA מספר פרסים, שנקבעים על ידי צוות בחירה המורכב מכתבי ספורט ושדרי ספורט בארצות הברית ובקנדה. הפרס שנחשב לחשוב ביותר הוא פרס ה-MVP של העונה הסדירה (למעשה, השחקן המצטיין). פרס MVP אחר מוענק ל-MVP של סדרת הגמר. עוד פרסים הם MVP של סדרת גמר המערב ו-MVP של סדרת גמר המזרח. מחולקים פרסים גם לרוקי המצטיין, למאמן השנה, שחקן ההגנה, מנהל השנה, השחקן השישי (המוענק לשחקן מצטיין שבמרבית משחקי קבוצתו במהלך העונה לא נכלל בחמישייה הפותחת ונחשב בקבוצתו כשחקן ספסל ), השחקן המשתפר, השחקן הקלאץ',ה-MVP של משחק האולסטאר, גביע האזרחות של ג. וולטר קנדי, פרס הספורטיביות והפרס לחבר הקבוצה של השנה על שם טוויימן-סטוקס. בנוסף מוכרזות בסיום העונה חמישיות העונה, המורכבות מהשחקנים המצטיינים. חמישייה ראשונה, שנייה ושלישית של כלל השחקנים המצטיינים ב-NBA. חמישייה ראשונה ושנייה של השחקנים שהצטיינו בהגנה במהלך העונה וחמישיית הרוקיז (השחקנים שזוהי להם השנה הראשונה בה הם משחקים ב-NBA).
בנוסף לפרסים המחולקים בסיום העונה, מחולקים לאורך העונה מדי שבוע תואר שחקן השבוע, אחד במזרח ואחד במערב, וכן בסיום כל חודש מחולק תואר שחקן החודש, אחד במזרח ואחד במערב. מחולקים בטקס חלוקת הפרסים גם פרסים של מהלכי העונה (כגון אסיסט העונה, הטבעת העונה, זריקת הניצחון של העונה, מהלך העונה ועוד).
הפלייאוף
פלייאוף ה-NBA הוא טורניר המתקיים בסיום כל עונה של ליגת ה-NBA, בו נקבעת אלופת הליגה.
כל עונה בליגת ה-NBA מחולקת לשני שלבים: העונה הסדירה וטורניר הפלייאוף. במהלך העונה הסדירה משחקת כל קבוצה ב-82 משחקים, ובסיומה מעפילות 8 הקבוצות בעלות המאזן הטוב ביותר בכל אחד מהאזורים – המזרחי והמערבי – אל שלב הפלייאוף. יתרון הביתיות בכל אחת מסדרות הפלייאוף שייך לקבוצה בעלת המאזן הטוב יותר בעונה הסדירה. כל אחת מסדרות הפלייאוף – רבע גמר אזורי, חצי גמר אזורי, גמר אזורי וגמר הליגה – נערכת בשיטת "הטוב משבעה משחקים", כלומר שתי הקבוצות משחקות ביניהן עד שאחת מהן מנצחת ארבעה משחקים, ובכך מעפילה לסיבוב הבא. בסדרת הגמר מתמודדות ביניהן "אלופת המזרח" ו"אלופת המערב", והמנצחת ביניהן מוכתרת כאלופת ה-NBA.
שיאי NBA
להלן שיאים שונים מליגת ה-NBA:
סולטאן (פירושונים)
{{פירושונים| תארים:
אישים:
אתרים:
אחר:
ראו גם
}}
ככוצה צ'ולוקאשווילי
כַּאיחוֹסרוֹ "כַּכּוּצָה" צ'וֹלוֹקָאשְׁוִוילִי (בגאורגית: ქაიხოსრო [ქაქუცა] ჩოლოყაშვილი; 14 ביולי 1888 – 27 ביוני 1930) היה קצין גאורגי ומנהיג תנועת גרילה אנטי-סובייטית בגאורגיה בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה.
צ'ולוקאשווילי נולד למשפחת אצילים גאורגית והיה קצין מעוטר בצבא הרוסי הקיסרי במהלך מלחמת העולם הראשונה. לאחר המהפכה הרוסית של 1917 הוא שירת בשורות צבא הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה ומפלתה של הדמוקרטיה הגאורגית קצרת המועד, נמלט צ'ולוקאשווילי יחד עם קומץ תומכים צפונה להרים ופתח במלחמת גרילה נגד השלטון הסובייטי בקאחתי. לאחר כישלון המרד באוגוסט 1924, שבמהלכו פיקד צ'ולוקאשווילי על קבוצת מורדים גדולה, הוא נמלט לצרפת. שם נפטר משחפת בשנת 1930. שרידי גופתו הועברו מבית העלמין לוויל שליד פריז ונקברו מחדש בהלוויה ממלכתית בפנתאון מתאצמינדה בטביליסי, בשנת 2005.
תחילת חייו והקריירה
צ'ולוקאשווילי נולד בשנת 1888 למשפחת אצולה גאורגית, נצר לנסיך צ'ולוקאשווילי באחוזה המשפחתית שבכפר מַאטַאני שבקאחתי, שהייתה חלק מפלך טביליסי במלכות המשנה של הקווקז. במסמכי האדמיניסטרציה הרוסיים שם משפחתו נכתב - צֶ'לוֹקַיִיב (Челокаев). צ'ולוקאשווילי למד בגימנסיית האצילים הגאורגית, שנוהלה באותם ימים על ידי ההיסטוריון אכוותימה תאקאישווילי. בשנת 1909 גויס לצבא האימפריה הרוסית ושירת ברגימנט טוורסקי ה-16 דרגונסקי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 הוחזר צ'ולוקאשווילי לשירות פעיל והוטל עליו להוביל יחידת פרשים לחזית האוסטרו-הונגרית. מאוחר יותר באותה שנה הוא נפצע והועבר לחזית הקווקז. במהלך קרב סריקמיש, בדצמבר 1914, הוא פיקד על יחידת פרשים בפיקודו של הגנרל ואסיל גבשווילי והתבלט בכיבוש ולאחר מכן בהגנה על מבצר אסטרטגי בשם "קן הנשר" נגד הכוחות העות'מאניים. שם נפצע קשה. בשנת 1916 הוענק לו עיטור הגבורה "חרב גיאורגי הקדוש". לאחר טיפול בבית חולים נינוצמינדה בטביליסי, הוא הצטרף ללגיון הפרשים הגאורגי המתפתח שצעד לפרס (איראן) במסגרת משלחת בפיקודו של הגנרל ברטוב בשנים 1915 עד 1917. זמן קצר לאחר מכן הוא הועלה לדרגת פודפולקובניק (לוטננט קולונל).
עצמאות גאורגיה
לאחר המהפכה הרוסית של 1917 חזר צ'ולוקאשווילי לגאורגיה והיה פעיל בתנועת העצמאות של גאורגיה. בתחילת 1918 הוא הצטרף לתנועה הדמוקרטית הלאומית של גאורגיה וסייע לארגון יחידות פרשים גאורגיות. לאחר שגאורגיה הכריזה על עצמאותה כרפובליקה דמוקרטית במאי 1918, נשלח צ'ולוקאשווילי לעמוד בראש פלוגת פרשים של משמר העם של גאורגיה. לאחר הכרזת העצמאות של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, במאי 1918, מונה צ'ולוקאשווילי לעמוד בראש פלוגת פרשים ביחידת הפרשים הגאורגית של משמר העם של גאורגיה, בפיקודו של פולקובניק גּוֹגִי חִימְשִׁיאַשְׁוִוילִי. בתפקיד זה שרת צ'ולוקאשווילי במערכה כנגד ארמניה (דצמבר 1918 - ינואר 1919), במערכה בסוצ'י כנגד כוחות הצבא הלבן (פברואר-אוקטובר 1919), במערכה כנגד מורדים פרו-בולשביקים בגורי (נובמבר-דצמבר 1919) ובפשיטה באובלסט בתומי (פברואר-מרץ 1920). באפריל 1920, הודחו, צ'ולוקאשווילי וכמה מעמיתיו הקצינים, משירות צבאי, לאחר שמחו כנגד מה ששנראה ביניהם כהדחה ומעצר בלתי מוצדקים של עמיתיהם באשמות פליליות.
בתחילת פלישת הצבא האדום לגאורגיה בפברואר 1921, היה צ'ולוקאשווילי במשא ומתן על חזרתו לשירות צבאי. הוא התלווה לגנרל דוד צַ'אוְוצַ'אוַואדזֶה למערב גאורגיה כדי לגייס מתנדבים לחיל הפרשים הגאורגי. עד שסיימו לגייס שתי פלוגות פרשים נכבשה הבירה טביליסי והוכרזה הרפובליקה הסובייטית של גאורגיה במאי 1921. חברי הממשלה הגאורגית יחד עם ההנהגה הצבאית של גאורגיה והאצולה הגאורגית נטשו את גאורגיה והפליגו לגלות באירופה; צ'ולוקאשווילי נותר בגאורגיה. הוא מצא מקלט במערב גאורגיה כשָׁלִישׁ המושל הכללי של מחוז בתומי, בֶּנִיַה ה צְ'חִיקְוִוישְׁוִוילִי.
מנהיג תנועת גרילה
כאשר הסובייטים עשו מאמצים לבסס את שליטתם בגאורגיה קמה תנועת אופוזיציה מחתרתית. בפברואר 1922 נעצר צ'ולוקאשווילי בסיר'נאר'י שבקאחתי על ידי השירות הביון הסובייטי באשמה של מעורבות בפעילות מהפכנית אך הוא נמלט לעמק פנקיסי, באזורים ההרריים של צפון קאחתי, בקרב הכיסטים ממוצא צ'צ'ני, והקים, יחד עם קבוצת תומכים את "הגברים שנשבעו-אמונים"  והצטרפו למורדים בהרי חבסורתי. הבולשביקים ניסו לדכא את המרידה בסיוע אווירי וארטילריה. ככותה וחבורתו, שעשו שימוש בצ'צ'ניה כמקום מפלטם, במשך שנתיים. הריגת שוטרי המשטרה החשאית הסובייטית הפכה אותו לגיבור לאומי.
על פי הדיפלומטים הזרים בגאורגיה הייתה פרשת צ'לוקייב (כפי שכונה צ'ולוקאשווילי) מקור לצרות רבות עבור מנהיגי הצבא הבולשביקי. הרשויות הסובייטיים וההיסטוריונים הסובייטיים התייחסו לתנועה כשודדים במסווה פוליטי. ההיסטוריון הסובייטי איוון טריפונוב ציין בשנת 1976 במחקרו על המרד כי הכנופיה המסוכנת ביותר במהלך המרד הייתה זו של צ'לוקייב. בסתיו 1922 מנו המורדים כ-500 איש.
באוגוסט 1924 עזב צ'ולוקאשווילי את מקלטו ההררי פעם נוספת כדי להצטרף להתקוממות אנטי-סובייטית גדולה יותר בגאורגיה. הוא קיבל פיקוד על יחידת המורדים הגדולה ביותר שפעלה במזרח גאורגיה. ב-29 באוגוסט של אותה שנה הוא פשט על העיירה מאנגליסי אבל לא הצליח להתקדם לכיוון טביליסי. הוא נסוג ותקף את הבולשביקים בדושתי. הכוחות הסובייטים ניסו ללכוד אותו והוא הצליח להימלט מספר פעמים עד שהכיר בתבוסה. בספטמבר של אותה שנה הוא נמלט דרך הגבול הפרוץ לטורקיה. משפחתו של צולוקאשווילי, אשתו ושתי בנותיו, נכלאו. חותנו הוצא להורג. אחיו הצעיר, סימון, נהרג קודם לכן במהלך המרד בקאחתי.
הגירה
לאחר שעזב את גאורגיה, עבר צ'ולוקאשווילי מטורקיה לצרפת, שם מצאו מפלטם פליטים פוליטיים רבים מגאורגיה. הוא התיישב, יחד עם חסידיו, בווירופליי. הם התקבלו בסבר פנים קריר מחברי ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בגלות שישבו בלאוויל-סור-אורג ונשלטה על ידי הסוציאל-דמוקרטים (מנשביקים). המנשביקים התייחסו בחשדנות לצ'ולוקאשווילי שהיה אציל לשעבר אבל היו להוטים לנצל את מעמדו בקרב הלאומנים הגאורגים למען מטרותיהם הפוליטיות. לעומתם, צ'ולוקאשווילי ורבים מחבריו הקצינים (כמו גִּיאוֹרְגִּי קְוִוינִיטַאדזֶה ), גינו את המנשביקים על התעלמותם לכאורה מהאינטרסים הלאומיים ואדישותם לצבא. מאוחר יותר בשנות ה-20, היה גאורגי ביחסים קרובים עם הארגון הגאורגי הלאומני-ימני תתרי גיאורגי.
וולפגנג שניידרהאן
וולפגנג אדוארד שניידרהאן (בגרמנית: Wolfgang Eduard Schneiderhan; 28 במאי 1915 - 18 במאי 2002) היה כנר אוסטרי.
ככוצה צ'ולוקאשווילי
הגירה
צ'ולוקאשווילי נקבר בתחילה בבית קברות סנט-קואן. מאוחר יותר נקבר מחדש באחוזת הקבר של הגולים הגאורגים בצרפת - בית הקברות לוויל, ובסופו של דבר, בשנת 2005, הוא הועבר לפנתאון מתאצמינדה בטביליסי.
וולפגנג שניידרהאן
ביוגרפיה
שניידרהאן נולד בווינה ולמד שם, ובשנת 1926 הופיע לראשונה בקופנהגן בנגינת הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון. הוא היה כנר ראשי בתזמורת הסימפונית של וינה משנת 1933 עד 1937, ואחר כך בתזמורת הפילהרמונית של וינה. בשנת 1940 הצטרף למפלגה הנאצית. הוא הקים רביעיית מיתרים, ניגן בשלישיית פסנתר עם אדווין פישר ואנריקו מיינרדי ועשה לו שם כסולן. עבד בהוראה בזלצבורג, וינה ולוצרן. בשנת 1956 ייסד את פסטיבל לוצרן לכלי מיתר יחד עם רודולף באומגרטנר.
ככוצה צ'ולוקאשווילי
מורשת
תחת השלטון הסובייטי צונזר שמו של צ'ולוקאשווילי מההיסטוריה של גאורגיה במשך מספר עשורים. עם התעוררות התנועות הלאומיות בגאורגיה ששאפו לעצמאות גאורגיה, בשנות השמונים של המאה העשרים, הופיע שמו של צ'ולוקאשווילי מחדש כסמל מוביל לפטריוטיות הגאורגית ולהתנגדות למשטר הסובייטי. באוקטובר 1990, חזר אַלְכֶּנְסְדֶּר סוּלְחָנִישְׁוִוילִי, ידידו הקרוב וחברו לנשק מגלותו לגאורגיה. חבר בקבוצת "הגברים שנשבעו-אמונים". סולחנישווילי בן ה-94 חזר מגלות בת 66 שנה לגאורגיה והתקבל כגיבור בטביליסי. הוא הביא עימו את שלט האצולה של צ'ולוקאשווילי. סולחנישווילי נפטר פחות מחודש לאחר שובו ונקבר בכפר הולדתו.
וולפגנג שניידרהאן
ביוגרפיה
שניידרהאן היה בעלה של זמרת הסופרן אירמגרד זיפריד. הוא מת בעיר הולדתו, וינה.
הגנרל הגרמני וולפגנג שניידרהאן הוא קרוב משפחתו וקרוי על שמו.
ככוצה צ'ולוקאשווילי
מורשת
בליל 20–21 בנובמבר 2005, הובאו שרידי גופתו של צ'ולוקאשווילי לגאורגיה ונערכה לו הלוויה ממלכתית בנוכחות בכירי הממשל הגאורגי, הכנסייה הגאורגית ואלפי גאורגים. הוא נקבר בפנתאון מתאצמינדה. בשנת 2007 הוחלט להנציח את תמונתו על השטר החדש של 200 לארי גאורגי. באותה שנה הועלתה גם הפקה מצליחה של לֶבָאן צוּלַאדזֶה בתיאטרון מרג'נישווילי בשם "ככוצה צ'ולוקאשווילי", הצגה פטריוטית אפית המבוססת על מחזה של גּוּרַאם כָּרְתְוֶולִישְׁוִוילִי.
וישליצה
תולדות היישוב
ראשיתו של היישוב באלף הראשון לספירה. במהלך המאה ה-14 נבנה בכפר מבצר, והוא הוקף בחומה, בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
בעת פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 נפגע היישוב קשות. בחלוקת פולין נכלל הכפר בשטח אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בשטח פולין הקונגרסאית.
יהודי וישליצה
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בכפר הוא משנת 1514. בשנת 1566 הוגבלו מגורי היהודים ביישוב לפרבר אחד מחוץ לחומותיו. באמצע המאה ה-17 נרצחו כ-50 משפחות יהודיות בכפר בידי חייליו של המצביא הפולני סטפן צ'רנייצקי. בין השנים 1823 ו-1862 אסרו הרוסים על ישיבת יהודים נוספים בכפר. באמצע המאה ה-19 שופץ בית הכנסת בכפר.
בשנת 1912 הופצה נגד יהודי הכפר עלילת דם, לפיה הם מתכוונים להכין מצות לפסח מדמם של נוצרים. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, נמלטו מהיישוב רבים מיהודיו, ועם הגעת החיילים הפולנים למקום, חייבו את יהודיו בתשלום סכומי כסף גדולים. לאחר המלחמה הוחמר מצבם הכלכלי של יהודי היישוב, ורבים מהם היגרו ממנו. בשנת 1921 מנו היהודים 63% מאוכלוסיית הכפר.
בין מלחמות העולם התגברה בכפר הפעילות הציונית, ופעלו בו תנועות נוער ציוניות רבות, וכן קיבוץ הכשרה. בשנים אלה נמנו בכפר 1,437 יהודים.
בשואה
ב-8 בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו העלו את בית הכנסת ביישוב באש, והטילו על יהודיו גזירות שונות, ובהן חיוב בתשלומי כופר, חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה קשות.
בשנת 1940 הגיע מספר יהודי היישוב לכ-2,200, לאחר שהגיעו למקום פליטים יהודים ממקומות שונים. במאי 1941 רוכזו יהודי היישוב בגטו שהוקם בו, בו התקיימו תנאי צפיפות קשים, תוך התפשטות מגיפות. בגטו הוחרם רכוש היהודים, והגברים היהודים בו אולצו לגלח את זקניהם.
ב-3 באוקטובר 1942 פשטו על הגטו שוטרים גרמנים ופולנים, וכינסו את יושביו. כ-2,200 יהודי המקום גורשו בעגלות לפינצ'וב, וממנה לינדז'יוב, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
הביטחון הלאומי המצרי
הביטחון הלאומי המצרי או מחלקת הביטחון הלאומי (בערבית: قطاع الأمن الوطني; בתעתיק קטאע אל-אמן אל-וטני) הוא מחלקה במשרד הפנים המצרי המהווה ארגון ביון בקהילת המודיעין המצרית. נועד להגן על המדינה מפני ריגול, חתרנות פנימית וטרור המסכנים את ביטחונה.
מחלקת הביטחון הלאומי המצרי הוקמה בשנת 2011 כיורשת שירות ביון המדינה שפעל כמשטרה חשאית. בדומה לקודמו, גם הארגון החדש ספג ביקורת על התנהלותו, ולדעת רבים מדובר באותו ארגון שרק שינה את שמו.
בראש הארגון עומד מאז מרץ 2015 צלאח פתחי חג'אזי.
I'm Good (Blue)
I'm Good (Blue) הוא סינגל שהוקלט על ידי הדי ג'יי הצרפתי דייוויד גטה ביחד עם הזמרת-יוצרת האמריקאית ביבי רקסה. השיר יצא לאור ב-26 באוגוסט 2022, על ידי חברות התקליטים וורנר מיוזיק בריטניה ו-What a DJ.
השיר דוגם את השיר Blue (Da Ba Dee) (1998) מאת אייפל 65.
רקע והכרזה
גואטה ורקסה שיתפו פעולה בעבר ב-"Hey Mama" (2015), "Say My Name" (2018) ו-"Family" (2021), שרובם זכו להצלחה מסחרית. גואטה השמיע את השיר לראשונה במהלך הסט שלו באולטרה מיוזיק פסטיבל 2017. עם זאת, רק באוגוסט 2022 קטע מהשיר הפך ויראלי. בזמן שהוא שוחרר, הוא כבר צבר 130,000 יצירות ו-500 מיליון צפיות בסך הכל בטיקטוק.
בראיון למגזין רולינג סטון, סיפרה רקסה שיא וגואטה "הרכיבו את 'הרמיקס הנוסטלגי בצורה כל כך טבעית'".
השיר תואר כ"להיט מועדוני רגשי" המשלב את "השירה הסנטימנטלית" של רקסה עם "אקורדים אופוריים לפסנתר" ו"אנרגיית רחבת הריקודים המרגשת". בריאן Bonavoglia מ-DJ Life Mag חשב שהשיר הוא "רימייק מודרני להמנון המועדון מ-1998, "Blue (Da Ba Dee)" מאת אייפל 65". הרצועה "שואלת גם את הריף הסינתי של המקור להוק הפסנתר המדורג משלו, וגם את נעימת הפזמון המדבקת להוק שמזכיר את תקופת ה-EDM שלו".
סבכי שחור-גרון
סבכי שחור-גרון (שם מדעי: Curruca ruppeli) הוא סבכי מהסוג Curruca. הוא מקנן ביוון, בטורקיה ובאיים הסמוכים. הוא מין נודד, וחורף בצפון מזרח אפריקה. זהו מזדמן נדיר למערב אירופה.
בישראל הסבכי חולף. הוא נפוץ יותר בנדידת האביב, לעיתים במספרים יפם, בעיקר בחבל המדברי ולאורך חוף הים התיכון. שיא הנדידה מתרחש בחצי השני של חודש מרץ. בסתיו נדיר הרבה יותר, ונצפה בעיקר בנגב הצפוני.
שם הסוג Curruca בא מהמילה הלטינית לציפור קטנה בלתי מזוהה שהוזכרה על ידי המשורר הרומי יובנאליס. הסוג פוצל מהסוג סבכי ברשימת ה-Howard and Moore Checklist ב-2014 לאחר מחקר פילוגנטי שפורסם ב-2011. הפיצול מוכר כיום על ידי רוב הרשימות המודרניות.
זהו סבכי "קורוקה" טיפוסי, דומה בגודלו אך רזה יותר מסבכי שחור-ראש. לבוגרים גב אפור רגיל וחלקים תחתונים בגוון אפור בהיר יותר. המקור מחודד, רגליו חומות ועיניו אדומות. הזכר ייחודי, בעל ראש וגרון שחורים, המופרדים על ידי פס שפם לבן. לנקבות גרון חיוור, והראש אפור ולא שחור. לגב האפור שלהן יש גוון חום. השירה היא טרטור איטי ועמוק יותר מזה של שחור-ראש.
יחד עם הסבכי הקפריסאי הוא יוצר מין-על עם גרונות כהים, פסי שפם לבנים ושולי אברות בהירים. זה בתורו קשור למיני סבכים בים התיכון והמזרח התיכון שלהם טבעת עין חשופה, כמו סבכי רונן, סבכי שחור-ראש וסבכי אשלים. לשתי הקבוצות יש פס שפם לבן, אך זה לא בהכרח יוצר פס ברור בקבוצה האחרונה. מעל הלבן, ראשי הזכרים כהים באופן אחיד.
ציפורים אוכלות חרקים אלה מצויות בשיחים קוצניים עבים, שם הם בונים את הקינים שלהן ומטילות ארבע עד שש ביצים.
השם האנגלי וה-ruppeli משם המין הספציפי מנציחים את הזואולוג והחוקר הגרמני אדוארד רופל (1794–1884).
עונת 1989/1990 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
המשחק הראשון התקיים ב-26 בספטמבר 1989 ומשחק הגמר התקיים ב-13 במרץ 1990. בתחרות השתתפו 21 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 8 עולות לשלב הבתים. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
במשחק הגמר של התחרות גברה קנור בולוניה על ריאל מדריד בתוצאה 74:79, וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
שלב הבתים
בית א' בית ב'
ישראל בתחרות
מכבי רמת גן הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב השני בו היא פגשה את אודנקאופונגין אורכאיליאט הפינית וניצחה 96:93, 90:95. היא העפילה לשלב הבתים, אותו סיימה במקום האחרון.
שין סאנג-אוק
שין סאנג-אוק (בקוריאנית: 신상옥; ) היה במאי קולנוע ומפיק דרום קוריאני, שנודע גם בשל חטיפתו לקוריאה הצפונית בהוראתו של קים ג'ונג-איל.
כבמאי ומפיק בקוריאה הדרומית
שין נולד ב-1926 בצ'ונגג'ין שבצפון-מזרח חצי האי הקוריאני, בצפון קוריאה של ימינו. באותה תקופה הייתה קוריאה תחת כיבוש יפני, ושין למד בטוקיו, באוניברסיטת טוקיו לאמנות.
את תפקידו הראשון בעולם הקולנוע מילא ב-1946, כששימש כעוזר הפקה בסרט "יחי החירות!", הסרט הראשון שהופק בקוריאה לאחר העצמאות מיפן. ב-1952 הפיק וביים את סרטו הראשון, "אקיה", שעסק בנשות הנוחות, הכינוי המכובס שנתנו היפנים לנשים שאולצו לשמש כשפחות מין עבור חיילי הצבא היפני הקיסרי. במהלך שנות ה-50 וה-60 ביים עשרות סרטים נוספים, וזכה לכינוי "נסיך הקולנוע הקוריאני". חברת ההפקות שהקים הפיקה כ-300 סרטים במהלך שנות ה-60. סרטיו "עד היום האחרון" ו"שער הזיכרון לאישה המוסרית" היו מועמדים לפרס דוב הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ב-1962 ו-1963, בהתאמה, ו"עד היום האחרון" אף זכה בפרס דוב הכסף.
במהלך שנות ה-70 ירד נפח פעילותו של שין באופן משמעותי, במקביל לצנזורה שהנהיג המשטר הצבאי של פארק צ'ונגהי. ב-1978 נסגרה חברת ההפקות של שין, בהוראת פארק.
החטיפה לקוריאה הצפונית
ב-1978 נחטפה לקוריאה הצפונית השחקנית צ'וי און-הי, רעייתו של שין בין 1953 ל-1975, בעת ששהתה בהונג קונג. עם היוודע דבר החטיפה, נסע שין להונג קונג כדי לברר את פרטי החטיפה. זמן קצר לאחר שהגיע להונג קונג, נחטף שין בעצמו. מבצע החטיפה נעשה בהוראת קים ג'ונג-איל, בנו של שליט קוריאה הצפונית באותה העת, קים איל-סונג, ומי שלימים היה בעצמו לשליט המדינה. ממשלת קוריאה הצפונית טענה כי השניים הגיעו לארצם מרצונם החופשי. בתחילה זכה שין לתנאי מחיה נוחים, ואולם משניסה להימלט, נכלא בבית סוהר.
ב-1983 הובא לראשונה לפיונגיאנג לפגישה עם קים ג'ונג-איל. אז נמסרה לו מטרת חטיפתו - בימוי סרטים עבור ממשלת קוריאה הצפונית. קים לא היה זקוק לשין לשם ביום סרטי תעמולה, הוא היה מעוניין בשירותיו כדי להעלות את רמתו של הקולנוע הצפון קוריאני, והבאתו לסטנדרטים שיזכו להכרה בינלאומית. באותה פגישה נפגש עם גרושתו, אז נודע לה לראשונה שאף הוא שוהה במדינה. בעצתו של קים ג'ונג-איל, נישאו השניים מחדש. במהלך שלוש השנים הבאות ביים שין שבעה סרטים, בכולם שימש קים ג'ונג-איל כמפיק הראשי. הידוע שבהם הוא פולגאסארי, סרט על מפלצת ענק בסגנון סרטי גודזילה. על אף המשטר הקומוניסטי במדינה, נהנה שין משכר גבוה במיוחד ומחופש אומנותי מסוים.
ב-1986 הצליחו שין וצ'וי להימלט, בעת ששהו בפסטיבל קולנוע בווינה. השניים הצליחו להגיע לשגרירות ארצות הברית, וזכו למקלט מדיני. לטענתו של קים, ממשלת ארצות הברית חטפה את השניים.
השנים המאוחרות
שין נמנע בתחילה מלשוב לקוריאה הדרומית, מאחר שחשש כי השירותים החשאיים במדינה לא יאמינו לסיפור חטיפתו. הוא השתקע בארצות הברית, וביים סרטים תחת הפסבדונים סיימון שין. לאחר השבת הדמוקרטיה לקוריאה הדרומית, שב אליה בסופו של דבר שין, ב-1994, והמשיך לעסוק בקולנוע. ב-2006 נפטר כתוצאה מדלקת כבד.
ב-12 באפריל 2006, יממה לאחר מותו, נשיא קוריאה הדרומית רו מו היון העניק לשין את מדליית כתר הזהב לתרבות, הפרס המכובד ביותר הניתן לאמנים קוריאניים.
יוון באירוויזיון
יוון נטלה חלק באירוויזיון כ-43 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1974, היא נעדרה מהתחרות 6 פעמים ב-1975, 1982, 1984, 1986, 1999 ו-2000 וניצחה פעם אחת ב-2005.
עם ניצחון אחד ושלוש פעמים בהן הגיעה למקום השלישי, יוון היא המדינה השנייה הכי מצליחה בתחרות בשנות ה-2000 בין התחרויות בשנים 2000-2009, כאשר לפניה נמצאת רוסיה, עם ניצחון אחד, פעמיים בהן הגיעה למקום השני ופעמיים בהן הגיעה למקום השלישי.
היסטוריה
יוון נטלה חלק בתחרות כ-43 פעמים: מתוכן פעם אחת יוון ניצחה בתחרות, ועל כן, נכון ל-, היא נמצאת בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם אזרבייג'ן, אסטוניה, לטביה, פורטוגל, פינלנד, יוגוסלביה, טורקיה, מונקו, בלגיה, סרביה ורוסיה, כשלפניהן נמצאות אירלנד שיאנית הניצחונות עם שבעה ניצחונות, שוודיה עם שישה ניצחונות, לוקסמבורג, צרפת, בריטניה והולנד עם חמישה ניצחונות, ישראל עם ארבעה ניצחונות, נורווגיה, דנמרק ואיטליה עם שלושה ניצחונות וגרמניה, אוסטריה, שווייץ, אוקראינה וספרד עם שני ניצחונות. יוון ניצחה בתחרות פעם אחת בתולדותיה ב-2005, שלושים ואחת שנים לאחר שהצטרפה לשורות התחרות, עם השיר "My Number One" של הלנה פפאריזו וקיבלה בגמר התחרות את מרב הנקודות כ-10 פעמים, ובכך השוותה עצמה לשיאה של להקת "קתרינה והגלים" עם השיר המנצח "Love Shine a Light". לאחר קיום התחרות, השיר היווני התמקם במקום הראשון בתחנות הרדיו ביוון, קפריסין ושוודיה ונכנס לרשימה כאחד מעשרת השירים המובילים ברומניה, הולנד, הונגריה, בלגיה ואף בטבלת הבילבורד האמריקאית "Dance Club Songs". ב-2005 כאשר נערכה בקופנהגן תחרות שיר היובל באירוויזיון במסגרת חגיגות 50 שנים לקיום התחרות, השיר היווני "My Number One" הגיע למקום הרביעי בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות האירוויזיון.
אלני פוריירה
אלני פוריירה (ביוונית: Ελένη Φουρέιρα; נולדה ב-7 במרץ 1987) היא זמרת, שחקנית, רקדנית, ומעצבת אופנה יוונית. פוריירה החלה את הקריירה שלה בלהקת "מיסטיק", לפני שניהלה קריירת סולו אחרי שהקבוצה התפרקה בשנת 2009. פוריירה מוכרת גם כנציגת קפריסין באירוויזיון 2018 אשר השתתפה עם השיר "Fuego", שהגיע למקום השני, דירוג שיא עבור קפריסין בתחרות.
יוון באירוויזיון
היסטוריה
טרם ניצחונה של יוון בתחרות, המקום הגבוה ביותר אליו הגיעה היה, כאמור, המקום השלישי אליו הגיעה פעמיים: בפעם הראשונה ב-2001 על ידי הצמד "אנטיק" עם השיר "I Would Die for You" ובשנית ב-2004 על ידי סאקיס רובאס עם השיר "Shake It". רובאס שוב שימש כנציגה של יוון ב-2009 עם השיר "This Is Our Night", עמו הגיע למקום השביעי עם 120 נקודות. לאחר ניצחונה בתחרות, יוון קטפה, בפעם השלישית בתולדותיה, את המקום השלישי ב-2008 עם השיר "Secret Combination" של קאלומירה. הישגה הגרוע ביותר של יוון בגמר התחרות הוא המקום ה-20 אליו היא הגיעה פעמיים בתולדותיה בתחרות: לראשונה ב-1998 עם השיר "Μια κρυφή ευαισθησία" שבוצע על ידי ת'אלסה, כאשר השיר סיים עם 12 נקודות בלבד, כולן מקפריסין, ובפעם השנייה ב-2014 עם השיר "Rise Up" שבוצע על ידי פריקי פורצ'ון וריסקי קיד. עם זאת, יוון היא אחת המדינות היחידות שמעולם לא הגיעה למקום האחרון בתחרות ולא סיימה מעולם את גמר התחרות עם אפס נקודות.
מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004, יוון הפכה לאחת המדינות המצליחות ביותר בתחרות והיא הגיעה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות כתשע פעמים משהחלה שיטת חצאי-הגמר ב-2004: מקום שלישי ב-2004, מקום ראשון ב-2005, מקום תשיעי ב-2006, מקום שביעי ב-2007, מקום שלישי ב-2008, מקום שביעי ב-2009, מקום שמיני ב-2010 ומקום שביעי ב-2011. ב-2012 נשבר הרצף כאשר יוון הגיעה בגמר התחרות למקום השבע עשרה בלבד, אך ב-2013 הגיעה למקום ה-6. ב-2014 יוון הגיעה למקום ה-20 בגמר התחרות, שהוא גם הישגה הגרוע ביותר של יוון בגמר התחרות. ב-2016, בפעם הראשונה מהחלת שיטת חצאי-הגמר, יוון כשלה לעלות לגמר התחרות לראשונה בתולדותיה כשהלהקה "ארגו" נשלחה כנציגתה עם השיר "Utopian Land".
אלני פוריירה
ביוגרפיה
פוריירה נולדה בעיר פייר שבאלבניה בשם אנטלה פורראי (Entela Fureraj). כאשר הייתה בת שמונה, בשנת 1995, משפחתה נמלטה מאלבניה ליוון, עקב מלחמת אזרחים שהתרחשה במדינת הולדתה. המשפחה התיישבה באתונה.
יוון באירוויזיון
היעדרויות
יוון נעדרה מ-6 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
היעדרותה הראשונה של יוון מהתחרות התרחשה ב-1975 כאשר יוון פרשה מהתחרות שנה אחת בלבד לאחר שהצטרפה אליה. נאמר על ידי איגוד השידור האירופי כי הפרישה הייתה "מסיבות שאינן ידועות", אולם הסיבה היא כנראה כאות מחאה על צירופה לתחרות של טורקיה באותה שנה, שפלשה לצפון קפריסין כמה חודשים לפני כן. בשנה שלאחר מכן, ב-1976, שלחה יוון לתחרות שיר שעסק בפלישה הטורקית לצפון קפריסין, ועל כן נעדרה טורקיה מהתחרות באותה שנה, כמחאה על השיר היווני. רשות השידור הטורקית אמנם שידרה את התחרות ב-1976, אך צנזרה את שידור השיר היווני ובמקומו שידרה שיר טורקי לאומי בשם "Memleketim", שהיה אחד מהסמלים של הפלישה הטורקית לצפון קפריסין. כמו כן, נעדרה טורקיה גם בשנה שאחריה וחזרה לתחרות רק ב-1978. על אף המתיחות בין יוון לטורקיה, כיום יוון נהנית מיחסים ידידותיים עם טורקיה בתחרות משהחלה שיטת הצבעת הצופים, אולם ב-2004 כאשר התחרות התקיימה בשטחה של טורקיה, נוצרה תקרית כאשר נטען כי טורקיה עיכבה, לכאורה, את הכרזתן של יוון וקפריסין כמי שעולות לגמר התחרות משלב חצי-הגמר. עם זאת, התחרות הייתה הפעם הראשונה בה טורקיה העניקה ניקוד להופעתה של קפריסין והשנה השנייה ברציפות שקפריסין העניקה ניקוד להופעתה של טורקיה.
אלני פוריירה
2010–2017: קריירה סולו
אלני חתמה על חוזה סולו עם נציגות ”יוניברסל מיוזיק” ביוון. היא הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה בשנת 2010, והוא זכה למעמד של אלבום פלטינה ביוון. מאוחר יותר היא חתמה עם חברת מינוס EMI, והמשיכה להוציא אלבומי אולפן, השני והשלישי שלה Ti poniro mou zitas ו-agapis Anemos ב-2012 ו-2014 בהתאמה. שני האלבומים התקבלו היטב ביוון ובקפריסין. פוריירה עזבה את חברת התקליטים Minos EMI בשנת 2015, וחתמה אצל Panik Records. אלבום האולפן הרביעי שלה, Vasilissa, פורסם בשנת 2017.
בשנת 2016, ניסתה לייצג את יוון באירוויזיון עם השיר טיקיטאס, אותו כתב עבורה דורון מדלי, אותה ביצעה עם הזמר MIKE אך השיר נפסל. שנה לאחר מכן ניסתה זאת שנית אך שוב נפסלה.
אירוויזיון 2018
במהלך חודש בפברואר 2018, פורסם כי פוריירה תייצג את קפריסין, והשיר שתבצע פוריירה בתחרות האירוויזיון יקרא "Fuego" ויבוצע באנגלית. ב-2 במרץ, יצא השיר "Fuego", על ידי תאגיד השידור הקפריסאי. ב-12 במרץ יצא הקליפ לשיר.
ב-8 במאי הופיעה בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון, והעפילה עם שירה לשלב הגמר. ב-12 במאי התמודדה בשלב הגמר של התחרות, ובסיומו זכתה במקום השני, לאחר שקיבלה 436 נקודות.
2018–הווה: מופע פופ אפ ו-Gypsy Woman
כחודש לאחר אירוויזיון 2018 הוציאה אלני גרסה יוונית לשיר קרמלה, שאותו כתב עבורה דורון מדלי.
כמה ימים לאחר מכן הוציאה את הסינגל ״Tómame״ איתו הופיעה בקדמים של ספרד ואיסלנד לאחר הביצוע של Fuego. השיר זכה להצלחה גדולה ביוון ואף הגיע למקום הראשון במצעד היווני.
ב-2 באוקטובר 2018, הוכרז שפוריירה תופיע במופע "פופ אפ" בישראל בחנוכה בישראל בשיתוף הזמרים עומר אדם, נינט טייב, מארינה מקסימיליאן.
ב-17 במאי 2019, יצא המיני אלבום הראשון של פוריירה שנקרא: "Gypsy Woman".
ב-18 במאי, הופיעה פוריירה בגמר אירוויזיון 2019 בתל אביב, פוריירה הייתה חלק ממחווה של כוכבי האירוויזיון מהעבר, לצידם של ורקה סרדוצ'קה, גלי עטרי, קונצ'יטה וורסט, ומונס סלמרלוב.
כמו כן, במהלך 2019, הוציאה פוריירה סינגלים נוספים: "Triumph" ,"Sirens", בו היא מתארחת לצד סנופ דוג בביצועו של הראפר KAAN. לאחר מכן יצאו השירים "El Ritmo Psicodelico", אשר הצליחו גם הם במצעד היווני.
ב-10 בספטמבר 2019 פורסם שפוריירה ומשה פרץ יבצעו דואט חדש על בימת קיסריה. ב-18 בספטמבר בהופעתו של פרץ בקיסריה שרו יחד בגרסה ישראלית לשירה של פוריירה שיצא כחודשיים לפני ההופעה "Loquita" שבמקור הוא דואט עם הזמר היווני קליידי.
ב-19 ביוני 2020, הוציאה את השיר "Temperatura", שבמקור נכתב לזמר עומר אדם ונקרא בעברית "טמפרטורה".
חיים אישיים
החל משנת 2016 פוריירה היא בת זוגו של הכדורגלן הספרדי אלברטו בוטיה. בנם של השניים נולד בפברואר 2023.
יוון באירוויזיון
היעדרויות
יוון נעדרה מהתחרות בפעם השלישית ב-1984 לאחר שרשות השידור היוונית החליטה שכל השירים שהוצגו בפניה הם ברמה סבירה ולא ברמה מספיק טובה לתחרות, ולכן היא החליטה שלא לשלוח אף אחד מהשירים ולפרוש מהתחרות באותה שנה.