cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מבצע מאסטרדום
פעולות פתיח
גראסיי הכריז מיד על מצב מלחמה רק בהגעתו לעיר. כוחותיו התפשטו ברחבי העיר סייגון, לקחו את מרכזי הכוח בעיר ואילצו את הוויט מין לפנות את מקומם למנהלים הצרפתיים החוזרים של המושבה. גראסיי הרחיק לכת ולכך על עצמו את הכוחות היפניים הבדלנים שנותרו כדי לעזור לחייליו להחזיר את הסדר נגד הוייט מין. התרחשה סדרת מערכות דמים עם תומכי הקומוניזם. אך עד 23 בספטמבר, הרשויות הצרפתיות הקימו מחדש את הנהלתן בעיר, בהגנת הבריטים וההודים. שבויי מלחמה צרפתים וקולוניאליים התחדשו ויוצרו לגדודים שיעזרו בביטחון.
גרילה
הדברים התגלגלו בעיקר על פי התוכנית עד 25 בספטמבר. אז הוייט מין הכה בחזרה. בעוד לא היה מוכן לסחור בכובשים יפנים אשר נשבו תמורת אימפריאליסטים אירופיים, הוייט מין החל מלחמת גרילה חדשה נגד השלטונות הצרפתיים ומגיניה הבריטיים.
התקפות מורדים פרצו בכל רחבי סייגון. הגרילה אף פתחה בפשיטה נגד כוחות בריטים בשדה התעופה טאן סון נהוט, שם התעמת הוייט מין עם המגנים הבריטים בתקיפה שלפני עלות השחר ואיבדה בתהליך שישה לוחמים. כמו כן לוחם בריטי אחד נהרג במאבק. זו הייתה רק ההתחלה. התקפות נוספות הגיעו בימים לאחר מכן. לרוב, חיילים בריטים והודים, רובם היו מאלו אשר נלחמו נגד היפנים בבורמה בזמן מלחמת העולם השנייה, הפילו את כוחות הגרילה אשר פגשו בהם. נפגעי בעלות הברית היו קלים, אולם הקומוניסטים איבדו חיילים רבים. בתחילת אוקטובר הסכימה הנהגת הוייט מין עם גראסיי להפסקת אש. עד מהרה הסדר זה נשבר. ב-10 באוקטובר טבח קומוניסטים בידי יחידת מהנדסים בריטים הביאה להסלמה קיצונית.
עם הידרדרות מהירה של המצב הביטחוני, הביאו הבריטים תגבורת: חטיבת חיל רגלים 32 וגדוד שריון קל הודי הצטרפו למשימה לייצוב האזור. וכל עוד מתקפות הוייט מין מנעו מהבריטים את העברתם הסדירה של בדלני הצבא היפני הקיסרי לשבי ביפן בתקופת הכיבוש האמריקאי, גראסיי המשיך להסתמך עליהם לסיוע בעבודות פרך. כפי שהתברר בהמשך, הוא נדרש לכל העזרה שיכל היה לקבל.
ב-13 באוקטובר שחררו המתקוממים סדרה חדשה של פשיטות על מטרות בסייגון וסביב העיר. שוב הם נהדפו על ידי חיילים בריטים, הודים, צרפתים ואפילו יפנים אשר גויסו. על פי ההערכות 500 חיילי וייט מין נהרגו בסבב ההתקפות החדש הזה. בעלות הברית, שהכירו בצורך להחזיר את היוזמה, יצאו למתקפת נגד. בסוף אוקטובר ארגן גראסיי מבצע לטיהור טבעת של מורדים מרחבי העיר. המשימה להסרת המצור כללה רגלים הודיים, ארטילריה ושריון, כמו גם גדוד של כוחות יפניים. במבצע המשולב נהרגו יותר מ-200 מורדים בעוד הפסדי בעלות הברית היו מינימליים.
העימותים יימשכו לאורך כל נובמבר ודצמבר באזור הרמות המרכזיות שמצפון לסייגון. המפגש הגדול ביותר של הפלישה הבריטית-צרפתית נגד הוייט מין בווייטנאם התרחש ב-3 בינואר 1946, 40 ק"מ צפון מזרחית לסייגון בביאנה הואה. כמעט 1,000 חיילי גרילה קומוניסטים פתחו בתקיפה במעוז בריטי והודי שם, אך נהדפו בקרב התשה שנמשך כל הלילה. כמעט 100 מורדים נפלו מירי מקלע ללא אובדן של חייל בעל ברית אחד.
סוף הפעולה
ככל שהחורף עבר, כוחות בריטים נסוגו בהדרגה והצבא הצרפתי השתלט על מערך הביטחון לאחר שהוסדרה הרפובליקה הצרפתית הרביעית. גם החיילים היפנים פורקו מנשקם ונשלחו הביתה. עד מאי, האחרון מכוחות הלחימה ההודים והבריטים עזב והביא לסיומו של מבצע מאסטרדום. מאותה נקודה ועד 1954, המלחמה בווייטנאם תהיה סכסוך קולוניאלי צרפתי בלבד (ראו מלחמת הודו-סין הראשונה).
מצידם איבדו הבריטים 40 חיילים. נפגעים יפנים וצרפתים היו שווים בערך לנפגעים הבריטים. הוייט מין לעומתם סבל יותר מ-2,500 הרוגים. הם היו הראשונים ליפול במאבק של וייטנאם. במהלך 30 השנים הבאות, יותר מ-2 מיליון ימותו במלחמה הבלתי נסבלת ששטפה את כל הודו-סין.
זכרון דברים (סרט)
התסריט מבוסס באופן חפשי על הרומן "זכרון דברים" של יעקב שבתאי משנת 1975. העלילה מתמקדת בשלושה גברים, צברים ישראלים בני כארבעים, החיים בתחושת החמצה.
הסרט הוצג בפסטיבל ונציה 1995 (Corsia di sorpasso), בפסטיבל שלוש היבשות בנאנט 1997, צרפת (זוכה פרס העיר נאנט) ובפסטיבל הקולנוע בקליבלנד ובריו דה ז'אנירו.
תקציר העלילה
סטיפנה גולדמן (ליא קניג) מקריאה לבנה גולדמן (עמוס גיתאי) את צוואתו של האב שמבקש לא למכור את אוסף הבולים היקר שלו. מנחמים באים לשבעה וסטיפנה מגישה להם תה וכיבוד. הם דנים במה כדאי יותר להשקיע לאחר מכירת הבולים. בין המנחמים גם מנפרד (צבי שטולפר), חבר קרוב של סטיפנה.
לגולדמן יש שני חברים צעירים ממנו שגרים יחד: צזאר (אסי דיין) וישראל (עמוס שוב). הם טעו בבית הקברות, הגיעו לבית הקברות בנחלת יצחק והפקיד (שמואל וולף) אמר להם שגולדמן לא מופיע בפנקס הנפטרים.
צזאר הוא צלם, גרוש מתרצה (שרון הכהן) ואב לילד שמואל (יובל חבקין). תרצה מנהלת קשר עם אדם עשיר בכוונה להינשא. צזאר הוא רודף נשים ואהובתו הנוכחית היא אליעזרה (מיכל זוארץ) שרוצה להתחתן אתו אבל הוא מהסס. הוא מבקר אצל אביו החולה ארווין (עזריה רפפורט) המנהל ויכוח פוליטי עם ידיד המשפחה בש (שמואל קלדרון).
ישראל הוא מוזיקאי ופסנתרן חברתו הנוכחית היא אלה (גליה שפרינג). הם מקיימים יחסים והיא מודיעה לו שהיא בהריון. ישראל לא מעוניין בהריון הזה ותוהה מה לעשות.
רוחמה (ריקי גל) היא ידידה של השלושה ומתפרנסת משירה בבר.
גולדמן נמצא בדיכאון ומנהל שיחות ארוכות על מהות החיים עם אמו. הוא לוקח את ישראל למסעדה של נלו (מנחם גולן) כדי להתאושש. הוא אינו מתגבר על הדיכאון ומתאבד בבליעת כדורים. צזאר וישראל מקבלים את מותו בהפתעה, יושבים ואוכלים זה מול זה ולא מוציאים מילה.
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-15
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-15 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1962, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1961.
הסרט הטוב ביותר
אדי פלסון בלדה לחייל
הסרט הבריטי הטוב ביותר
קורטוב של דבש
השחקן הזר הטוב ביותר
פול ניומן – אדי פלסון
השחקן הבריטי הטוב ביותר
פיטר פינץ' – ג'וני מבקש אהבה
השחקנית הבריטית הטובה ביותר
דורה בריאן – קורטוב של דבש
השחקנית הזרה הטובה ביותר
סופיה לורן – לה צ'וצ'ארה
התסריט הבריטי הטוב ביותר
היום בו הוצת העולם – וולף מנקוביץ וואל גסט קורטוב של דבש – טוני ריצ'רדסון ושילה דלייני
פאנג קאנג
פאנג קאנג (בסינית: 庞康, פיניין: Páng kāng; נולד ב-1956) הוא מיליארדר סיני, ויו"ר חברת פושאן האיטיאן טעמים ומזון.
ביוגרפיה
פאנג קאנג עבד כבכיר בחנות הרטבים הקולקטיבית האיטיאן. בשנת 1995 הוא תרם להתאגדות הקולקטיב כחברה בע"מ והפך לבעל מניות עם השקעה ראשונית של 60 אלף דולר. החברה הפכה ל"פושאן האיטיאן טעמים ומזון" והונפקה בבורסת שאנגחאי בשנת 2014.
בשנת 2014 הונו הוערך בכ-2.5 מיליארד דולר. ובינואר 2021 הוערך במעל 34 מיליארד דולר.
לפאנג אין ילדים.
אמנון לב
ביוגרפיה
לב נולד בביתניה וגדל בכפר ויתקין, בנם של יהודית ויצחק לב ממייסדי המושב. ב-1947 הצטרף לפלי"ם ושירת בפלוגת הנמל בחיפה. הוא השתתף בפעולות הפלי"ם בניסיון שנכשל לפוצץ שני גשרים על נהר הליטני שבלבנון, ובפעולה לאיתור מקום מתאים לנחיתת חבלנים שיפוצצו גשר במטרה לעכב את התקדמות צבא מצרים במהלך מלחמת העצמאות. לאחר כישלון הפעולות עבר לשרת כסמל חימוש בגדוד הפשיטה (גדוד 89) של חטיבה 8. במלחמת סיני שימש סמל חימוש בכוח שריון. במלחמת ששת הימים שירת כקצין חימוש גדודי בחטיבת אגרוף הברזל שלחמה בחזית הדרום.
במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין החימוש של גדוד 61 בחטיבת אגרוף הברזל. על פועלו במלחמה עוטר בעיטור העוז. הוא קצין החימוש היחיד שעוטר בעיטור זה.
לב היה בעל משק חקלאי בכפר ויתקין. היה נשוי ואב שני ילדים.
האגודה לפיתוח בין-לאומי
רשת הקשרים של הארגון
מה שהופך את הארגון לשחקן ייחודי בזירת הפיתוח הבינלאומי הוא רשת הקשרים הענפה שלו המונה למעלה מ-3000 חברים הנפרסים על גבי כ-80 מדינות וכ-45 שלוחות ברחבי העולם. הארגון עובד עם למעלה מ-100 עמותות, רשתות ומוסדות אקדמיים, חברי פרלמנט, סטודנטים, מנהיגים פוליטיים ומומחים לפיתוח, הן ברמה המקומית והן ברמה הבינלאומית. רשת ענפה זו היא שמיצבה את SID כארגון בעל גישה הוליסטית, רב-תחומית ורב-מגזרית לפיתוח ויצירת שינוי חברתי.
המעמד המייעץ של הארגון
במהלך השנים, הארגון עמד בחזיתו של תחום הפיתוח הבינלאומי, ותרם רבות לעיצוב של תאוריות ופרקטיקות הנוגעות לתחום. ארגון סיד העולמי, זוכה למעמד מייעץ מיוחד בארגונים בינלאומיים רבים כגון UNFPA, UNICEF, ILO, FAO,ECOSOC, UNEP ועוד.
פעילות
בסיד ישראל עורכים סדנאות והכשרות בתחומים מגוונים המיועדים לקהל הרחב בחברה הישראלית שמטרתם היא הגברת המודעות הציבורית לתחום הפיתוח הבינלאומי. הארגון הישראלי פועל במספר רבדים שונים:
שלומית כרמלי
שלומית כרמלי (נולדה ב-27 בספטמבר 1976) היא יוצרת דוקומנטרית. צלמת וידאו וסטילס, עורכת, מפיקה ובמאית ישראלית.
ביוגרפיה
שלומית כרמלי גדלה בשכונת שיכון המזרח בראשון לציון ולמדה במגמת המוזיקה בתיכון עירוני א' לאמנויות בתל אביב-יפו.
החל מ-1999 למדה במחלקת הקולנוע בקמרה אובסקורה. במסגרת לימודיה התמחתה בבימוי דוקומנטרי ועריכה. מורתה האהובה הייתה ערה לפיד, שלזכרה הקדישה את סרטה על גבריאל מוקד. לאחר סיום לימודיה השתלבה בתעשיית הטלוויזיה והקולנוע הדוקומנטרי. סרטים שביימה, צילמה או ערכה הוקרנו מספר פעמים בפסטיבל דוקאביב ובערוצי הטלוויזיה המסחריים.
החל מ-2002, מהיום בו הקים ישראל טוויטו את "כיכר הלחם" בכיכר המדינה, מתעדת בווידאו ובסטילס פעולות ומחאות חברתיות בתל אביב-יפו, הנלחמות לצמצום הפערים החברתיים, ולמתן זכויות אדם לקהילות שוליים, מחוסרי דיור, להט"בים, פליטים ועוד.
ב-2010 הוקרן סרטה "איש המרתף", על השחקן אשר צרפתי בפסטיבל דוקאביב.
באותה השנה החלה לצלם צילומי סטילס של חבריה בבית קפה תמר. משם המשיכה לצלם את עיר מגוריה, תל אביב-יפו, בעיקר את רחובות דרום העיר. עבודותיה הוצגו בתערוכות יחיד, תערוכות קבוצתיות, בעיתונות המודפסת, ובאתרי אינטרנט שונים.
ב-13 בנובמבר 2014 נפתחה תערוכת צילומים של כרמלי, בשם "אנשי תמר". התערוכה, אותה אצר שוקי קוק, תיעדה התרחשויות בקפה תמר, והוצגה למשך חודש בגלריה של סטודיו שוקי קוק ביפו.
ב־28 ביוני 2016 נפתחה תערוכת הצילומים העירוניים של כרמלי "תל אביב-יפו בשחור לבן" במוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן. את התערוכה אצר מנהל המוזיאון, מאיר אהרונסון. את המאמרים שכתבו נתן זהבי, יענקל'ה רוטבליט, רוני סומק, ד"ר קציעה עלון ורות דר על עבודותיה ניתן לקרוא בקטלוג התערוכה.
ב 2019 הוקרן סרטה "איש החרב: גבריאל מוקד" בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
סטריט
{{פירושונים|
ראו גם
}}
רועי סבירסקי
רועי סבירסקי (נולד ב-4 במאי 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה. כיהן כמפקד חטיבה 188 וסגן מפקד אוגדת עזה.
ביוגרפיה
סבירסקי נולד ב-1978 בקיבוץ בית השיטה לעמיקם סבירסקי ונורית לבית שגב, אח בכור לעופרי ועדן. האב עמיקם שירת גם הוא בתפקידים פיקודיים בחיל השריון (מג"ד, מפקד חטיבה 395 וסגן מפקד אוגדה 370) וכיהן כראש החטיבה להתיישבות וראש האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון.
ג'ורג' אדמונד סטריט
ג'ורג' אדמונד סטריט (באנגלית: George Edmund Street; 20 ביוני 1824 – 18 בדצמבר 1881) היה ארכיטקט בריטי, איש סגנון התחייה הגותית הוויקטוריאנית. המבנה החשוב ביותר שתכנן הוא מתחם בתי המשפט המלכותיים במרכז לונדון.
תולדות חייו
סטריט נולד בלונדון ולמד אדריכלות באקסטר ובוינצ'סטר. בראשית דרכו עבד במשרדו של ג'ורג' גילברט סקוט בשיקום ושחזור מבנים ישנים, בעיקר כנסיות בלונדון ובקורנוול. ב-1849 פתח משרד אדריכלות משלו. ב-1850 התמנה לאדריכל הדיוקסיה של אוקספורד, שם שיקם ותכנן מבנים עבור הכנסייה והאוניברסיטה של אוקספורד. בין היתר תכנן את כנסיית סנט פיליפ וסנט ג'יימס בעיר (כיום משמשת את המרכז ללימודי המיסיון). ב-1855 שב סטריט ללונדון.
ב-1868 נבחרה תוכניתו של סטריט, שהיה אחד מ-11 אדריכלים שהגישו הצעות להקמת בתי המשפט המלכותיים בלונדון. סטריט התמנה לאדריכל היחיד של המתחם (פנים וחוץ). העבודות להקמת המבנה החלו ב-1873 והתקדמו באיטיות תחת פיקוחו. סטריט לא זכה לראות בהשלמת המבנה, שנחנך בדצמבר 1882, כשנה לאחר מותו.
סטריט נקבר במנזר וסטמינסטר.
פרסים ומשרות כבוד
ב-1866 נבחר לעמית האקדמיה המלכותית לאמנויות וב-1871 התקבל כחבר מלא ופרופסור לאדריכלות ולהיסטוריה של האדריכלות בימי הביניים. היה נשיא המכון המלכותי של האדריכלים הבריטיים (Royal Institute of British Architects), חבר האקדמיה האוסטרית למדעים (דאז, האקדמיה המלכותית של וינה) וחבר לגיון הכבוד הצרפתי, עבור שרטוטיו לתערוכה העולמית של פריז (1878).
יונס גר סטיורה
יונס גר סטיורה (בנורווגית: Jonas Gahr Støre; נולד ב-25 באוגוסט 1960 באוסלו נורווגיה) הוא ראש ממשלת נורווגיה החל מ-14 באוקטובר 2021. בעבר כיהן כמנהיג האופוזיציה ושר החוץ של נורווגיה.
ביוגרפיה
יונס גר סטיורה בוגר המכון למדע המדינה פריז משנת 1985. לאחר סיום הלימודים הוא לימד בבית הספר הרווארד למשפטים ולאחר שנה חזר לנורווגיה.
בשנת 1989 הוא התמנה ליועץ של גרו הרלם ברונדטלנד והצטרף לשורות של מפלגת העבודה. לאחר מספר שנים הוא התמנה לשגריר נורווגיה בארגון האומות המאוחדות.
בשנת 2005 יונס גר סטיורה התמנה לשר החוץ וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2012. בשנת 2012 הוא הועבר לתפקיד שר הבריאות בו כיהן כשנה עד שהוחלף על ידי בנט הויה.
יונס גר סטיורה מכהן כחבר סטורטינג משנת 2009.
בשנת 2008 הוא היה בבית מלון בקאבול בזמן בו המלון הותקף על ידי מתאבד. במהלך האירוע מספר אנשים נהרגו, אך סטיורה לא נפצע.
למרות שמפלגת הלייבור קיבלה מ-1% פחות קולות, ואיבדה מנדט אחד, המרכז-שמאל זכה ברוב בבחירות לפרלמנט 2021. כמנהיג המפלגה הגדולה ביותר, סטיורה היה המועדף מובהק לתפקיד ראש הממשלה. יומיים לאחר התפטרות ארנה סולברג וממשלתה ב-12 באוקטובר 2021, מונה סטורי כראש ממשלת נורווגיה על ידי המלך האראלד החמישי, והוביל ממשלת מיעוט עם מפלגת המרכז. ב-14 באוקטובר נכנס לתפקיד.
סמית'סון טננט
סמית'סון טננט (אנגלית: Smithson Tennant 30 בנובמבר 1761 - 22 בפברואר 1815). היה כימאי אנגלי, שנודע בזכות גילוי היסודות אירידיום ואוסמיום.
קורות חייו
טננט נולד ב-1761 בעיירה סלבי (Selby) שבמחוז יורקשייר שבאנגליה. הוריו היו הכומר קלברט טננט ומרי דונט. אביו נפטר כשהיה בן 10, אמו נהרגה בתאונת רכיבה כשהיה בן 20. בגיל 21 ירש את אחוזת הוריו שהכנסותיה פטרו אותו מדאגות פרנסה. כנראה בשל כך לא עבד מעולם כרופא. ב-1793 עבר לגור בלונדון. ב-1796 רכש אחוזה חקלאית בעיירה במחוז סאמרסט, ומאז חלק את זמנו בין ביתו בלונדון לאחוזתו הכפרית. ב-1813 התמנה לפרופסור לכימיה באוניברסיטת קיימברידג'.
טננט לא נישא מעולם.
ב-1815 נהרג במהלך חופשה בצרפת, בתאונת רכיבה בעת סיור עם הגנרל בילוב בבולון-סור-מר שבמחוז פה-דה-קאלה.
השכלתו
ב-1781 החל לימודי רפואה באוניברסיטת אדינבורו. אולם באוקטובר 1782 עבר ללמוד באוניברסיטת קיימברידג' בקריסט קולג'. בקיימברידג' היה במעמד של Fellow Commoner כלומר תלמיד שזכאי להטבות של חבר fellow למשל ישיבה ליד ה"שולחן הגבוה" (High table). בסוף-1786 עבר לעמנואל קולג'. שם למד כימיה ובוטניקה. ב-1788 קיבל תואר MB, וב-1796 השלים למודי רפואה וקיבל תואר MD. בקיימברידג' הכיר את ויליאם הייד וולאסטון שאתו קיים כל חייו שיתוף פעולה מדעי הדוק.
גילוי היסודות אוסמיום ואירידיום מקבוצת הפלטינה
עניינו של טננט בפלטינה החל עוד בהיותו סטודנט בקיימברידג'. מאוחר יותר עבד יחד עם ידידו וולאסטון על מחקר קבוצת הפלטינה. לשם כך רכשו יחד, בשנת 1800, כמות גדולה של בצר פלטינה. וולאסטון עבד על מרכיבי הבצר המסיסים במי מלך וגילה את היסודות פלדיום ורודיום. טננט עבד על האבקה השחורה שנשארה לאחר הטיפול במי המלך. הדעה המקובלת הייתה שהיא מורכבת מגרפיט, אולם טננט הסיק על פי הצפיפות הגבוהה שלה, שמדובר במתכת ולא בגרפיט. בקיץ 1803 גילה שמדובר בשני יסודות מתכתיים, בלתי מוכרים עד אז, האוסמיום והאירידיום. את הגילוי הציג בפגישה של החברה המלכותית ב-21 ביוני 1804.
תרומות עיקריות נוספות
חקר היהלום. ב-1796 (לפי מקור אחד ב-1797) טננט מצא שיהלום הוא פחמן ולא תרכובת של פחמן מאחר שתוצר שריפתו הוא פחמן דו-חמצני בלבד, במשקל זהה למשקל היהלום שנשרף. טננט גם הראה שיהלום ופחם עץ הם זהים כימית (אלוטרופים במונחים עכשוויים) כי כששורפים כמויות זהות מקבלים כמות זהה של פחמן דו-חמצני.
מחקרים חקלאיים. באחוזתו שבסאמרסט עסק במחקרים חקלאיים. בין השאר הראה שאבן גיר מגנזית (magnesian limestone) . אינו יעיל כדשן.
התגלית שאבדה. על פי מכתבו של נשיא החברה המלכותית, המודיע על מותו של טננט, הוא עמד להודיע על גילוי חשוב נוסף אולם הדבר נמנע עקב מותו הפתאומי.
קשרים מדעיים
טננט עמד בקשר עם גדולי הכימאים של תקופתו. ב-1784 נפגש עם הכימאים השוודיים המובילים קרל שלה ויוהאן גאן ועם הכימאי הגרמני לורנץ פון קרל. ב-1786 נפגש עם הכימאי הצרפתי קלוד ברטולט, שהיה שותף עם לבואזיה בהמצאת השיטה למינוח חמרים כימיים. ואולי גם נפגש עם לבואזיה עצמו. ב-1812 הכימאי השוודי הידוע ברצליוס ביקר אצלו בחווה בסומרסט.
הדיאץ'
הדיאץ' (אוקראינית: Гадяч; יידיש: האַדיטש) היא עיר במחוז פולטבה, אוקראינה. היא שוכנת על גדות נהר הפְּסֶל.
היסטוריה
תושבי הדיאץ' לקחו חלק פעיל במרד חמלניצקי. לאחר צירופה של הדיאץ' לאימפריה הרוסית העיר ושטח שסביבה הוענקו לבוגדן חמלניצקי.
ב-1726 העיר הועברה לבעלותו של אלכסנדר מנשיקוב על ידי יקטרינה הראשונה.
ב-1897 בעיר התגוררו כ-8,000 תושבים, מתוכם 73 אחוזים אוקראינים ו-24 אחוזים יהודים.
העיר נכבשה על ידי הוורמאכט ב-27 בספטמבר 1941 ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-26 בספטמבר 1943.
בהדיאץ' נטמן לאחר פטירתו רבי שניאור זלמן מלאדי   שהיה מייסד תנועת חסידות חב"ד וכן בתו הרבנית פריידא
התקכ"ד ( 1764 ) ,נפטרה י"ז סיון  התקע"ג (1813) וקבורה לידו. אביה, האדמו"ר הזקן ,התבטא עליה כי נשמתה היא מעלמא דדוכרא, רק שמסיבה מסוימת התלבשה נשמתה  בגוף של אישה.
אוכלוסייה
אוכלוסיית הדיאץ' באלפים לפי שנים:
עונת 1979/1980 בפוטבול ליג
עונת 1979/1980 הייתה העונה ה-81 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-18 באוגוסט 1979 והסתיימה ב-19 במאי 1980. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה, בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. קריסטל פאלאס (בפעם הראשונה בתולדות המועדון), ברייטון אנד הוב אלביון (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) וסטוק סיטי היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון הפרש שערים דורגה במקום גבוה יותר.
ליברפול זכתה באליפות בפעם ה-12 בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו בריסטול סיטי, דרבי קאונטי ובולטון וונדררס. במקומן לליגה הבכירה עלו לסטר סיטי, סנדרלנד ובירמינגהאם סיטי.
כדורגלנים מצטיינים
פיל בוייר מסאות'המפטון כבש 23 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
טרי מקדרמוט מליברפול זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
טרי מקדרמוט מליברפול זכה בפרס כדורגלן השנה שהוענק על ידי התאחדות שחקני הכדורגל.
לראשונה התואר הוענק לאותו כדורגלן.
יחסי ישראל–מקסיקו
יחסי ישראל–מקסיקו מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין המדינות המקסיקניות המאוחדות.
לישראל יש שגרירות במקסיקו סיטי, ולמקסיקו יש שגרירות בתל אביב. שגריר מקסיקו בישראל (מספטמבר 2021) הוא מאוריסיו אסקנרו.
היסטוריה
במסגרת ההצבעה על תוכנית החלוקה בשנת 1947, על חלוקת המנדט הבריטי למדינה יהודית וערבית, מקסיקו הייתה אחת מעשר המדינות שנמנעו בהצבעתן. היו שהסבירו את ההימנעות בריחוקה של מקסיקו מאזור המזרח התיכון, ומספרם המועט של היהודים אשר התגוררו בה. אחרים כתבו שהדבר נבע מההשפעה של מהגרים לבנונים עשירים שהיו להם קשרים עם ההנהגה של מקסיקו.
מקסיקו הצביעה בעד החלטה 3379 של העצרת הכללית של האו"ם שקבעה כי "ציונות היא צורה של גזענות ואפליה גזעית". בדצמבר 1991, כ-16 שנה לאחר העברת ההחלטה, הצביעה מקסיקו יחד עם 110 מדינות נוספות בעד החלטה 4686 של העצרת הכללית שחזרה בה מקודמה.
היחסים בין שתי המדינות החלו להתפתח לקראת סופה של המאה ה-20, הן בעקבות שגשוגה הכלכלי של מקסיקו, אשר גרם לה לתור אחר שווקים המתאימים לתוצרתה, והן בעקבות עלייה בהיקפה של התיירות בין שתי המדינות (בעיקר תיירים ישראלים, שהחלו להגיע למקסיקו במספרים גדלים והולכים), אשר הביאה לצורך במיסוד נוהלי עבודה משותפים בתחומי התיירות והמסחר. היחסים הכלכליים ההולכים ומתגברים הובילו לחתימה על הסכם סחר הדדי בין שתי המדינות בשנת 2000 במהלך פגישתו של נשיא מקסיקו ארנסטו סדייו עם הנשיא עזר ויצמן בישראל, אשר הביא לעלייה ניכרת בהיקף הסחר שבין שתי המדינות.
בשנת 2008 רכשה מקסיקו ציוד צבאי ישראלי בשווי 210 מיליון דולר. נכון לשנת 2012, ישראל היוותה את שותפת הסחר ה-42 בגודלה של מקסיקו, והגדולה ביותר באזור המזרח התיכון, כאשר היקף הסחר ההדדי שבין שתי המדינות נאמד בסך של 600 מיליון דולר בשנה. בשנת 2018, הסחר הדו-צדדי בין ישראל למקסיקו הסתכם ב-955 מיליון דולר. השקעות זרות ישירות המצטברות מישראל במקסיקו, במהלך השנים 1999–2016, הגיעו ל-2 מיליארד דולר. חברות רב לאומיות מקסיקניות כגון: "Altos Hornos de México" (תנורי הפיצוץ של מקסיקו) וחברת חומרי הבניין "Cemex" פועלות בישראל. מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה והתעשייה מפעיל נספחות מסחרית במקסיקו סיטי. החל משנת 2020 הנספח הכלכלי במקסיקו הוא ליאור יפה. כמו כן, שתי המדינות חברות בארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ("OECD").
בשנת 2013, אזרחי מקסיקו היוו את אחת הקבוצות הגדולות ביותר המבקרות בישראל למטרות תיירות ועלייה לרגל. באוקטובר באותה שנה, הקונגרס המקסיקני התקין במשכן שלו אזור מיוחד שהוקדש עבור יחסי החברות בין מקסיקו וישראל.
בספטמבר 2016, נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו השתתף בהלווייתו של נשיא ישראל לשעבר שמעון פרס, שנערכה בבית העלמין הלאומי הר הרצל בירושלים. פניה נייטו לווה על ידי מזכירת יחסי החוץ, קלאודיה רואיז מאסיו, וכן חברי הקהילה היהודית במקסיקו. ב-13 בספטמבר 2017 ערך ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ביקור רשמי בן שלושה ימים במקסיקו ונפגש עם הנשיא פניה נייטו ועם חברי הקהילה היהודית במדינה. בכך, הפך נתניהו לראש ממשלת ישראל הראשון שביקר במקסיקו ובאמריקה הלטינית. ימים ספורים לפני הביקור, שלחה סוכנות הסיוע הלאומית של ישראל (מש"ב) משלוח של סיוע הומניטרי למדינות מקסיקו ואחאקה וצ'יאפס שנפגעו בעקבות רעידת האדמה בפואבלה. בנובמבר 2017, שר החוץ של מקסיקו, לואיס וידגאריי קאסו, העביר לממשלת ישראל את החלטת הקבינט המקסיקני לשנות את קו ההצבעה של ארצו באו"ם ובארגונים בינלאומיים נוספים על החלטות לגבי ישראל.
בינואר 2017 נקלעו היחסים בין שתי המדינות למשבר בעקבות ציוץ תמיכה של ראש הממשלה נתניהו ביוזמת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לבנות חומה על גבול ארצות הברית-מקסיקו. שגריר ישראל במקסיקו ננזף, ושר החוץ המקסיקני אמר כי דברי נתניהו הם "מעשה תוקפנות" כלפי ארצו. התבטאות נתניהו כללה ביקורת גם מצד ראשי הקהילה היהודית במקסיקו. לאחר שיחת טלפון בין הנשיאים ראובן ריבלין ואנריקה פניה נייטו דווח על סיום המשבר.
לפני התפרצות מגפת הקורונה, ביקרו בישראל כ-30 אלף מקסיקנים ובמקסיקו ביקרו כ-40 אלף ישראלים מדי שנה.
ביולי 2022 ציינו שתי המדינות 70 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן במספר פעילויות דיפלומטיות, תרבותיות ואקדמיות. באותה שנה, עמד היקף הסחר בין ישראל ומקסיקו על יותר ממיליארד דולר.
בספטמבר 2022 זומן שגריר מקסיקו בישראל מאוריסיו אסקנרו, לשיחת נזיפה, בעקבות השחתת קירות מבנה השגרירות הישראלית במקסיקו על ידי מפגינים. הרקע לכך היה הגעתו של התובע תומאס סרון, המבוקש במקסיקו בחשד לטיוח חקירת טבח הסטודנטים, לישראל.
שגרירי ישראל במקסיקו
בטרם מינוי שגריר ישראלי במקסיקו, מונה אדולפו פאסטליכט בשנת 1951 לקונסול כבוד של ישראל במקסיקו. בענייני הקשרים עם מקסיקו טיפל במשרד החוץ משה טוב.
מרים המצרית
מרים המצרית (ביוונית: Μαρία ἡ Αἰγυπτία בקופטית: Ϯⲁⲅⲓⲁ Ⲙⲁⲣⲓⲁ Ⲛⲣⲉⲙⲛ̀ⲭⲏⲙⲓ בלטינית: Maria Aegyptiaca; 344 – 421 לערך) היא קדושה נוצרית. פטרונית החוזרים בתשובה. לפי המסורת מרים הייתה אישה חוטאת שהגיעה לירושלים מאלכסנדריה באנייה. כשניסתה להיכנס לכנסיית הקבר, דחפה אותה הרוח החוצה והדלתות נסגרו עליה. משהבינה כי איננה יכולה להיכנס למקום הקדוש בשל חטאיה, חזרה בתשובה, גידלה את שיערה פרא והפכה למודל של אישה סגפנית.
הסיפור המסורתי
סיפורה של מרים המצרית הובא לראשונה בהגיוגרפיה (סיפור-חיי-קדושים) שחיבר סופרוניוס, פטריארך ירושלים בראשית המאה השביעית. לפי המסורת היא נולדה באלכסנדריה שבמצרים. מגיל צעיר עסקה בזנות, כאשר חטאה הגדול ביותר הייתה שלא עשתה זאת על מנת להתפרנס בלית-ברירה, אלא מתוך תשוקה ותאווה. היא עסקה בכך במהלך 17 שנה, עד שהחליטה להצטרף לעולי רגל שיצאו בספינה לירושלים לרגל חגיגות הצלב האמיתי, במטרה לזנות עם הצליינים הרבים. על המסע הספינה שילמה על ידי כך ששכבה עם המלחים. עם הגיעה לרחבת כנסיית הקבר, ביקשה להיכנס, אך נהדפה לאחור ודלתות הכנסייה נסגרו בפניה. כאשר הסתובבה ללכת משם, נתקלה באיקונה של הבתולה והכירה בכך שחטאיה מנעו את כניסתה. בו ברגע התפללה, קיבלה על עצמה לחזור בתשובה ולפנות לחיי סיגוף. כאשר פנתה לשוב ולהיכנס אל הכנסייה, נפתחו הדלתות בפניה. בתוך הכנסייה, לצד הצלב האמיתי, נגלה לה חזון לפיו עליה לעבור את הירדן ולחיות חיי נזירות במדבר.
מיד יצאה מרים מירושלים וקיבלה את האוכריסטיה במנזר על גדות הירדן שיוחס ליוחנן המטביל (מזוהה כדיר חג'לה) לפני שעברה אל המדבר למחרת היום, כשהיא נושאת שלושה ככרות לחם כצידה לדרך. במדבר חיה בתנאי פרישות וסיגוף, האריכה את שיערה פרא, על מנת שיכסה את גופה לאחר שבגדיה התבלו וניזונה מתמרים וגרגרים. כעבור מספר שנים פגש אותה נזיר בשם זוסימוס, אשר בתחילה כלל לא זיהה אותה כבת-אנוש. תחילה העניק לה גלימה ולאחר מכן שמע את סיפורה והתחייב להדריכה בדרכי הנצרות. אך כאשר שב לבקרה ביום החמישי של השבוע הקדוש (שחל להיות באותה שנה ב-1 באפריל) מצא אותה מתה ואריה ניצב ושומר על גופתה מפני עופות דורסים וצבועים. זוסימוס קבר אותה במדבר. זוסימוס סיפר את סיפורה וזה עבר בעל-פה עד שהועלה על הכתב על ידי סופרוניוס.
איקונוגרפיה
מרים המצרית מתוארת באיקונוגרפיה כבעלת שיער סבוך המכסה את כל גופה או לובשת בלויי-סחבות. לעיתים מוצגת יחד עם שלוש ככרות לחם או לצד אריה או לצד זוסימוס המעניק לה את הגלימה. לעיתים היא מוצגת כגלגול של מריה מגדלנה ולצידה או לצד מרים, אם ישו.
פולחן
בכנסיית הקבר בירושלים ממוקמת קפלה לשמה מתחת לקפלת הפרנקים, ממזרח לשערי הכניסה. הקפלה סגורה לציבור ומשמשת כמשרדי הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים בכנסיית הקבר.
כנסיות לשמה נמצאות ברחבי העולם הנוצרי, בהן:
פיגוע הירי בצומת זיף
פיגוע הירי בצומת זיף הוא פיגוע ירי ורצח שאירע ב-26 ביולי 2002 (י"ז באב ה'תשס"ב) בצומת זיף שבדרום הר חברון, במסגרת האינתיפאדה השנייה. בפיגוע נרצחו בני הזוג יוסי וחנה דיקשטיין, בנם בן ה-9 שובאל, והחייל אלעזר ליבוביץ'.
מקום הפיגוע
צומת זיף ממוקם על כביש 365 בדרום הר חברון, ומחבר בין הכביש לעיירה יטא. התל החולש על הצומת מזוהה כמקום היישוב היהודי המקראי זיף. צמוד לצומת נמצא הכפר הפלסטיני זיף. בתל החולש על הצומת ממוקמת עמדת תצפית של חיילי מילואים בצה"ל, ומצוי בה גם כוח כוננות ממונע. עם זאת, הצומת נחשב לנקודת תורפה, מפני שבתי הכפר מצויים במרחק מטרים ספורים ממנו, ומאפשרים מנוסה מהירה ויעילה.
כחודשיים וחצי לאחר הפיגוע, ב-8 באוקטובר 2002, אירע בצומת פיגוע ירי נוסף. בפיגוע זה נרצח עודד וולק, מדריך טיולים תושב מודיעין בן 51, ונפצעו שלושה. לאחר שהתברר שהמחבלים הסתתרו בין עצי זיתים סמוך לכביש, הוחלט לעקור אותם. חמישה חודשים קודם לכן בוצע במקום פיגוע ירי נוסף, בו נפצע אזרח ישראלי כבן 16. שלושת הפיגועים בוצעו בידי אותה חוליה טרור של תושבי יטא, אשר השתייכה לארגון הטרור פת"ח.
לאורך שנים בוצעו במקום פיגועי דקירה, מטעני חבלה, אבנים, בקבוקי תבערה ועוד. סמוך למקום נמצא מצפה זי"ו.
הפיגוע
פיגוע הירי בצומת זיף אירע ביום שישי, 26 ביולי 2002 (י"ז באב ה'תשס"ב), סביב השעה 18:00 אחר הצהריים, סמוך לכניסת השבת.
יום קודם לכן, ערכו שלושת חברי החוליה – חליל אבו עראם, טאלב מוסא עיד שחאדה מחאמרה (בן חמולת מח'אמרה), ומחמוד אבו חוסה – פגישה בהרים הסמוכים לכפרם יטא בדרום הר חברון, בה תכננו את הפיגוע. למחרת, ביום שישי, פגש טאלב את בכר חליל שחאדה נג'אר, אשר ביקש להצטרף לפיגוע אולם להקדימו ליום שישי. השנים אספו את מחמוד, הצטיידו בכלי נשק שונים (בהם רובה AK-47), והגיעו אל צומת זיף סביב השעה 18:00. טאלב נותר ברכב על מנת להבטיח מילוט מהיר, בעוד בכר ומחמוד יצאו חמושים אל הכביש והתמקמו במקביל בשני צדדיו.
סמוך לאחר מכן הגיעה אל המקום מכוניתו של סמ"ר אלעזר ליבוביץ', חייל צה"ל בצבא קבע ביחידת עורב של חטיבת הנח"ל, תושב היישוב היהודי בחברון בן 21. שני המחבלים פתחו באש לעבר הרכב וליבוביץ' נפגע מהירי ואיבד שליטה על הרכב. באותה עת התנדב להסיע בני זוג שנישאו באותו שבוע, אל שבת שבע ברכות שנערכה לכבודם בחברון. השניים ישבו בספסל האחורי ולא נפגעו, והגבר נריה בן יצחק תפס את ההגה תוך כדי ירי. במקביל ניסה לסמן למכוניות החולפות שלא להגיע אל הצומת.
אז התקרב למקום מצפון ג'יפ צבאי, והמחבלים נמלטו מן המקום ברכב המילוט.
בעקבות הפיגוע
לאחר הפיגוע פתח צה"ל במצוד הנרחב אחר הרוצחים שביצעו את הפיגוע. כן הטיל צה"ל עוצר על העיירה הפלסטינית יטא. חברי החוליה קיבלו מסתור ומקלט אצל צלאח תעמרי, חבר המועצה הלאומית הפלסטינית ומבכירי הרשות הפלסטינית.
מעצר חברי החוליה והמשפט
באוקטובר 2002, כחודשיים לאחר הפיגוע, לכד כוח יחידת דובדבן וגדוד לביא את נאג'י טאלב, אשר היה מעורב מרכזי בתכנון הפיגוע. לאחר שדחפור D-9 החל לפגוע בביתו, נכנע ויצא מביתו בידיים מורמות. קודם לכן נעצרו חברי תנזים נוספים. חודש לאחר מכן חשף שב"כ את שאר חברי החוליה. כל חבריה הם פעילי תנזים תושבי הכפא יטא.
ביולי 2004 לכדו לוחמי סיירת אגוז וגדוד לביא את מחמוד אבו חוסה, אחד משני חברי החוליה שביצעו את הרצח, בביתו. הוא פתח באש, אולם לאחר מכן הסגיר את עצמו. בדצמבר אותה שנה גזר בית המשפט על בכר חליל שחאדה נג'אר, השני מבין חברי החוליה שביצעו את הרצח, שישה מאסרי עולם. טאלב מחאמרה, נהג הרכב ומראשי החוליה, נידון לשבעה מאסרי עולם. הוא דודם של חאלד ומוחמד מחאמרה, שני המחבלים בני חמולת מח'אמרה שביצעו את פיגוע הירי במתחם שרונה.
בספטמבר 2003, במסגרת הריסת בתי מחבלים, הרס צה"ל את ביתו של טאלב מחאמרה, בינואר 2004 נהרס ביתו של בכר חליל שחאדה נג'אר, ובאוגוסט 2011 נהרס ביתו של חליל אבו עראם, ראש החוליה.
ביוני 2018 הופצה ברשתות החברתיות הפלסטיניות תמונתו של חליל אבו עראם, ראש החוליה, מכין עוגיות בכלא נפחא. בעקבות שליחתו לצינוק פרצו מהומות בבית הכלא.
שחרור בעסקת שליט
מחמוד אבו חוסה, אחד מחברי החוליה שביצעו את הפיגוע, שוחרר בעסקת שליט.
אחריות הרשות הפלסטינית לפיגוע
בשנת 2019 קבע שופט בית המשפט המחוזי בירושלים משה דרורי, כי מכיוון שהפיגוע בוצע בידי חברי חוליית תנזים של ארגון הטרור פת"ח, הפועל תחת חסותו של ארגון הטרור אש"ף, הרשות הפלסטינית – אשר אש"ף פועל תחת סמכותה ואחריותה – אחראית גם לפיגוע. אשר על כן, פסק בית המשפט המחוזי כי הרשות הפלסטינית תשלם פיצויים כספיים גדולים לבני משפחות דיקשטיין וליבוביץ'.
תגובות ברשות הפלסטינית
שר העבודה בממשלת הרשות הפלסטינית, ד"ר רסאן אל-חטיב, הגיב כי הפיגוע היה "בלתי נמנע", זאת בעקבות חיסול רב המחבלים סלאח שחאדה, ראש הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חמאס בעזה, ארבעה ימים קודם לכן בסיכול ממוקד. לדבריו, "אלימות גוררת אחריה רק אלימות נוספת".
הנצחה
במקום הפיגוע הוצב גלעד, המציין את ארבעת הנרצחים במקום. לאחר הפיגוע הוקם כתגובה בסמוך לו מצפה זי"ו.
על שמו של אלעזר שמאי ליבוביץ' הוקמה ברמת גן ישיבת א"ש קודש.
לאחר הפיגוע הוקם המאחז יחי"ש ציון בדרום בנימין על שם המשפחה ובו התגוררה משפחה אחת במשך תקופה עד שפונתה. בשנת ה'תשפ"ב במסגרת מבצע 'מקימים יישובים חדשים' של תנועת נחלה עלה גרעין משפחות מהאזור להתיישב בקרקע. למחרת העלייה גרעין המשפחות פונה ומאז נמצאים במקום בני נוער. המאחז נהרס והוקם מחדש מספר פעמים מאז העלייה לקרקע.
דולפין פראסר
דולפין פראסר (שם מדעי: Lagenodelphis hosei) הוא מין דולפין יחידי בסוג Lagenodelphis, החי באוקיינוסים שונים, בעיקר באוקיינוס השקט וגם באוקיינוסים האטלנטי וההודי הרחק מהחוף. הוא קרוב יחסית לבני הסוג דולפין ולסוג דולפין בקבוקי. קרוי ע"ש הביולוג הימי שגילה אותו - "פרנסיס צ'ארלס פראסר" (1903-1978).
הדולפין התגלה כמין עצמאי לאחר שנשלחה גולגולת מוזרה שלו למוזאון הבריטי ושם נחקר על ידי פרנסיס פראסר שנתן לו את שמו המדעי. דולפינים שלמים התגלו רק ב-1971 מדגימות גופות באיי קוקוס, באוסטרליה ובדרום אפריקה.
הארמייה השנייה (סרביה)
הארמייה הראשונה של צבא סרביה (בסרבית: Српска Друга Армија) הייתה ארמייה סרבית, שלחמה במלחמת הבלקן הראשונה ובמלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הארמייה הוקמה במקור בשנת 1912 במהלך מלחמת הבלקן הראשונה והורכבה מיחידות סרביות ובולגריות כאחת. כמפקדה מונה סטפה סטפנוביץ', והיא הנחילה תבוסה מוחצת לצבא האימפריה העות'מאנית בקרב קומנובו. הארמייה המשיכה להיות פעילה בתחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, ולצד הארמייה השלישית לקחה חלק נכבד בקרב צר שבסופו נהדפה הפלישה הראשונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית אל סרביה. הארמייה השתתפה גם בקרב דרינה במהלכו ניצחה את האוסטרים אולם במחיר אבדות כבדות. הארמייה השתתפה בהדיפת הפלישה האוסטרית השלישית, ונלחמה בקרב קולובארה בדצמבר של אותה שנה, שכמו קודמיו הסתיים בניצחון סרבי מוחץ.
אמיל פאיול
אמיל פאיול (בצרפתית: Marie Émile Fayolle; 14 במאי 1852 – 27 באוגוסט 1928) היה מצביא צרפתי במלחמת העולם הראשונה שפיקד על הארמיות הרביעית, השישית, והראשונה.
קריירה מוקדמת
אמיל פאיול נולד ב-14 במאי 1852 בלה פוי-אן-ולה. בשנת 1873 התגייס פאיול לצבא הצרפתי ושירת בחיל התותחנים. בשנת 1914 פרש פאיול מהצבא בדרגת גנרל של חטיבה.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ המלחמה מונה פאיול למפקד דיוויזיית המילואים ה-70, ופיקד עליה במהלך הקרב על המארן. במאי 1915 מונה פאיול למפקד הקורפוס ה-33, ופיקד עליו במהלך קרב ארטואה השני. ב-26 בפברואר 1916 מונה פאיול למפקד הארמייה השישית, ופיקד עליה במהלך הקרב על הסום. ב-19 בדצמבר 1916 מונה פאיול למפקד הארמייה הרביעית, וב-31 בדצמבר מונה למפקד הארמייה הראשונה. ב-4 במאי 1917 מונה פאיול למפקד קבוצת הארמיות המרכזית, וב-16 בנובמבר באותה שנה מונה למפקד חיל המשלוח הצרפתי באיטליה. ב-14 בפברואר 1918 מונה פאיול למפקד קבוצת הארמיות של המילואים, ופיקד עליה בבלימת מתקפת האביב הגרמנית, ובמהלך מתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה
בשנת 1920 מונה פאיול כחבר במועצת המלחמה העליונה, ובשנת 1921 מונה למפקח הכללי על התעופה. ב-19 בפברואר 1921 קיבל פאיול את דרגת מרשל צרפת, כאות הוקרה על פעולותיו במהלך המלחמה.
ב-27 באוגוסט 1928 מת פאיול בביתו שבפריז.
קפיטנס דה סיודד דה מקסיקו
קפיטנס דה סיודד דה מקסיקו (בספרדית: Capitanes de Ciudad de México) היא קבוצת כדורסל מקסיקנית ממקסיקו סיטי המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA. הקפיטנס התחרו בליגת העל המקסיקנית בכדורסל (LNBP) עד עונת 2019/20. הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה בגמנסיו חואן דה לה באררה במקסיקו סיטי.
העונות הראשונות
בעונתם הראשונה בליגה הפתיעו הקפיטנס כשסיימו במקום הראשון אחרי סולס דה מקסיקלי במאזן זהה של 26-14. הקפיטנס ניצחו ברבע הגמר את קורקאמינוס UAT ויקטוריה 3-2 בסדרת הטוב מ-5 ואת פוארזה רגיה 4-1 בסדרת הטוב מ-7. בגמר הם פגשו את סולס דה מקסיקלי והפסידו להם 1-4. בעונה הבאה סיימו במקום הראשון בדרום עם מאזן 27-13, ניצחו ברבע הגמר את אבחוס דה לאון 4-0 בסדרת הטוב מ-7 ואת סולס דה מקסיקלי 4-2 בחצי הגמר, אך שוב הפסידה בגמר, הפעם לאלופת האזור הצפוני פוארזה רגיה 2-4. באותה העונה היא השתתפה גם בליגת האמריקות של FIBA, סיימה את שלב הבתים במקום השני במאזן 2-1, הפסידה בחצי הגמר 66-81 לגווארוס דה לארה מוונצואלה ובמשחק על המקום השלישי לפאוליסטאנו הברזילאית 78-100. בעונת 2019/20 סיימו הקפיטנס במקום השני באזור הדרומי במאזן 25-11, אך הפסידה לאגואקטרוס דה מיצ'ואקאן 1-4 ברבע הגמר. באותה שנה השתתפה הקבוצה גם בליגת האלופות בכדורסל של אמריקה והודחה בשלב הבתים.
המעבר לליגת הפיתוח של ה-NBA
בדצמבר 2019, נציב ליגת ה-NBA, אדם סילבר, הודיע כי הקפיטנס יצטרפו לליגת הפיתוח של ה-NBA, במשך חמש עונות לפחות החל מהעונה 2020/21. עם זאת, בעקבות מגפת הקורונה בארצות הברית, הקבוצה לא שיחקה בעונת הבועה של 2020/21 והקבוצה הודיעה שתצטרף בעונת 2021/22.
Go2Sky
Go2Sky היא חברת תעופה סלובקית שבסיסה בנמל התעופה ברטיסלאבה אשר נוסדה בפברואר 2013. החברה מפעילה טיסות שכר של נוסעים, מטען ודואר. בנוסף, החברה מציעה חכירה של מטוסיה עבור חברות תעופה אחרות.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה, נכון לנובמבר 2019:
אברם גמז
אברם גמז (באנגלית, Abram Games; 29 ביולי 1914 – 27 באוגוסט 1996) היה מעצב גרפי יהודי-בריטי, מגדולי המעצבים הגרפיים במאה ה-20. יצירתו החדשנית והמשפיעה נמשכה יותר מ-60 שנה, בזמן מלחמת העולם השנייה, לפניה ואחריה. יצירתו היא תיעוד של תקופה היסטורית וחברתית וכוללת גם ביטוי לשואת יהודי אירופה ולתקומת מדינת ישראל.
ביוגרפיה
אברם גמז נולד ב-1914 במזרח לונדון למשפחה יהודית, בן לצלם יוסף גמז, יליד לטביה, ולשרה גמז, ילידת פולין. בגיל 16, מכיוון שקיבל ציונים נמוכים באמנות, החליט לסיים את לימודיו בתיכון ועבר ללמוד ב-Saint Martin's school of Art שם למד שני סמסטרים ועזב כשהתאכזב משיטות הלימוד ומכיוון שלא יכול היה לעמוד בעלות הגבוהה של שכר הלימוד.
מ-1932 עבד במשך ארבע שנים, בסטודיו לאמנות מסחרית Askew-Young בעיצוב כרזות ועזר לאביו בסטודיו שלו לצילום, זאת אף על פי שלא אהב צילום, מכיוון שלדעתו הצילום היה יותר מדי מכני. בנוסף, למד באותה תקופה, בקורס לרישום גוף האדם, בשיעורי ערב. ב-1935 זכה בפרס השני ממועצה אזורית בלונדון, על כרזה שהכין בנושא ניקיון ובריאות. ב-1936 זכה בפרס ראשון מעיריית לונדון, בתחרות לעיצוב כרזה לתוכנית של לימודי ערב. באותה שנה פוטר מעבודתו בשל מעשה קונדס שעשה בסטודיו המסחרי ובשל דעותיו ה"עצמאיות למדי".
ב-1937 פנה לסוכנות פרסום לאמנים Crawford. המנהל של הסוכנות שהבחין בכישרונותיו לעיצוב, הכיר אותו להוצאה לאור של החוברת היוקרתית Art and Industry אשר כתבה עליו מאמר. בעקבות כתיבת מאמר זה, אברם גמז התפרסם ורכש לקוחות חשובים כמו: General Post Office, London Transport, Co-operative Building Society. עד פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939 פורסמו 24 כרזות שלו.
תקופת מלחמת העולם השנייה
ב-1940 גויס גמז לחיל הרגלים בצבא הבריטי והכין עבורו כרזות בנושאי בריאות וניקיון בחיי היום-יום של החיילים.
ב-1942 משרד המלחמה בלונדון חיפש מעצב גרפי לעיצוב כרזות תעמולה לגיוס ליחידותיו השונות, המשרד הבחין בכישוריו של אברם גמז ונתן לו את התפקיד. הוא מונה לקצין והוענק לו התואר "מעצב כרזות רשמי של משרד המלחמה". אברם גמז הוא האמן הראשון והיחיד בהיסטוריה שקיבל תואר מסוג זה. הוא קיבל סטודיו לעבודה וחופש פעולה אומנותי נרחב ועיצב 100 כרזות עד סוף המלחמה, ברבות מהן הופיעו דמויות והדמיות בולטות, לעיתים עם מרכיבים סוריאליסטיים.
בכרזה אחת בולטת מ-1941 שכונתה "הפצצה הבלונדינית", הוא ביקש לשנות את התדמית המשעממת של חיל הנשים וצייר בה דמות של אישה בלונדינית זוהרת, יפה ומאופרת. רשויות הצבא חששו שנשים ירצו להצטרף לחיל מהסיבות הלא נכונות ולכן גנזו את הכרזה. על הכרזה שפורסמה במקומה על ידו, אמר וינסטון צ'רצ'יל שהיא "סובייטית" מדי.
בכרזה בולטת אחרת מ-1942 בשם "דיבורך עלול להרוג את חבריך", שהייתה חלק מסדרה בנושא "דיבור חסר אחריות בצבא", צייר ספירלה שיוצאת מפיו של חייל והופכת להיות חלקו הפנימי של קנה רובה ואחר כך לכידון שהורג שלושה מחבריו לנשק.
בציור הכרזות השתמש בטכניקות של צילום שלמד מאביו וגם נעזר, כמוהו, בטכניקה של ריסוס צבע באמצעות מכחול אוויר לרקע של הכרזות.
באותה שנה ב-1942, עיצב סדרת כרזות שנקראו "בריטניה היא שלך, לחם למענה עכשיו", עבור התערוכה "כרזות מעוצבות בבריטניה בזמן המלחמה" והציג בהן מבנים חדשים ומאחוריהם דמויות הסובלות מעוני, חולי ומחסור. כרזה אחת שבה הוצג מרכז בריאות חדשני, שמאחוריו שרידי בניינים מופצצים וביניהם נראה ילד הסובל מתת תזונה, הכעיסה את וינסטון צ'רצ'יל, שראה בה הוצאת דיבה על מצב האזרחים בבריטניה שלאחר המלחמה. סדרת הכרזות כולה הוסרה מהתערוכה בהוראת השר, ארנסט בווין, בממשלתו של צ'רצ'יל.
יצירה מאוחרת
ב-1945 התחתן עם מריאן סלפלד ובשנים שלאחר מכן נולדו להם שלושה ילדים.
ב-1946 לאחר שחרורו מהצבא חידש את עבודתו העצמאית ועבד עבור חברת הנפט Shell, העיתון Financial Times, החברה לבירה Guinness, חברות תעופה בריטיות ורשות התחבורה הלונדונית London Transport.
בנוסף לכרזות, אברם גמז עיצב גם סמלים שונים שעל חלקם זכה בפרסים. הוא זכה לעצב את הסמל לפסטיבל בריטניה שהתקיים ב-1951, ב-1953 את הסמל החדשני הנע לטלוויזיה הממלכתית הבריטית BBC, וב-1965 את סמל הפרס המלכותי לתעשייה. בנוסף עסק בעיצוב בולים עבור בריטניה, אירלנד, ג'רסי, פורטוגל וישראל.
תחום נוסף ביצירתו היה, המצאת מכונות תעשייתיות שלא הגיעו לידי שימוש המוני, כמו: מכונת קפה ב-1950 שעיצובה שופר ב-1962, שואב אבק ב-1953 ומכונת הדפסה לחברת גסטטנר בתחילת שנות ה-60.
בשנים 1946–1953 שימש כמרצה אורח במחלקה לעיצוב גרפי, בקולג' המלכותי לאמנות Royal College of Art.
בשנים 1956–1957 היה המנהל האמנותי של כריכות הספרים של הוצאת פינגווין.
ב-1957 קיבל מאליזבת מלכת אנגליה, על תרומתו לעיצוב הגרפי בבריטניה, את מדליית מסדר האימפריה הבריטית: Order of the British Empire
ב-1959 קיבל את התואר מעצב תעשייתי מלכותי (אנ') Royal Designers for Industry
ב-1960 פרסם את ספרו האישי Over My Shoulder ובאותה שנה עיצב את הכרזה החופש מרעב עבור ארגון האוכל והחקלאות של האום. ב-1962 הכין כרזות לעיתון Times ובאותה שנה קיבל גם מדליית כסף של אגודת האמנויות המלכותית.
ב-1965 עיצב מטבע זהב לחצי יובל לקרב האווירי הבריטי.
ב-1975 עיצב כרזה ל-100 שנה לתיאטרון השקספירי.
בשנים 1990–1996 התקיימה התערוכה הנודדת המסכמת שלו "אברם גמז, שישים שנות עיצוב" ברחבי בריטניה, בארצות הברית ובישראל.
ב-1992 פורסמה הכרזה האחרונה שעיצב לתערוכה "ציור בריטי במאה ה-20" שהתקיימה במוזיאון ישראל בירושלים.
עבודתו הצטיינה בצבעים בולטים ובעיצוב אמנותי גרפי נועז וחדשני, ברעיונות ובמסרים ברורים בעלי חשיבות חברתית.
המוטו שלו היה "משמעות מרבית, באמצעים מועטים" : Maximum Meaning, Minimum Means.
יצירתו בנושאי יהדות וישראל
בסוף מלחמת העולם השנייה ב-1945, בזמן שרותו במשרד המלחמה הבריטי, נחשף אברם גמז לצילומים שצולמו על ידי חיילים בריטים בגרמניה, ובם נראו העדויות הראשונות לזוועות שנעשו במחנה הריכוז ברגן-בלזן. ביטוי לשואת יהודי אירופה ביצירתו אפשר לראות בכרזה שלו מאותה השנה, "תרום בגדים ליהודים המשוחררים".
בשנות החמישים עיצב בולים לדואר ישראל וביניהם הבול לתערוכת "כיבוש השממה".
ב-1956 העביר קורס בהדפסת בולי דואר עבור שרות הבולים של דואר ישראל ועיצב כרזה ללשכת התיירות המרכזית בישראל.
דרור חריש
דרור חריש (נולד ב-27 ביולי 1946) הוא טייס קרב לשעבר בחיל האוויר הישראלי. שימש גם קברניט באל על וכיום עוסק ביזמות ובפרויקטי בנייה ייחודיים. חריש הוא אלוף הפלות בעל הישג של הפלת 11 מטוסי אויב.
אברם גמז
יצירתו בנושאי יהדות וישראל
ב-1957 עיצב את הסמל של אוניברסיטת בר-אילן והכין כרזה עבור חברת אלעל.
דרור חריש
ביוגרפיה
דרור חריש נולד בתל אביב. גדל בירושלים ומתגורר כיום במושב בהרי יהודה. בן לשרה בוכמן ויוסף חריש, לימים שופט מחוזי והיועץ המשפטי לממשלה. דרור גדל בשכונת רחביה בירושלים ולמד בגימנסיה העברית רחביה. כבר מנעוריו שאף להיות טייס. בגיל 12 הצטרף למועדון התעופה, בנה מודלים, הטיס טיסנים, ואז הצטרף לגדנ"ע אוויר שם עבר קורס טיסנאות, קורס דאייה וקורס טיס על מטוס פייפר, עליו צבר שעות טיסה וניסיון לקראת קורס הטיס.
אברם גמז
יצירתו בנושאי יהדות וישראל
ב-1964 עיצב סמל למגבית הלאומית היהודית.
דרור חריש
ביוגרפיה
דרור התגייס למחזור 50 של קורס טיס וסיים כטייס קרב. עם סיום הקורס עבר במשך ארבעה חודשים אימון מבצעי על מטוס אוראגן, ואז שובץ בטייסת מטוסי מיסטר בתל נוף. כארבעה חודשים לאחר הצבתו בטייסת, פרצה מלחמת ששת הימים. ביומה הראשון של המלחמה, בגיחתו השלישית, המריא חריש כמספר 2 במבנה שהופנה לתקיפת שדה התעופה של רבת עמון. במהלך התקיפה, במעבר האחרון מעל השדה, נפגע מטוסו וכדור פגע בתא הטייס, חדר את החופה וחרץ את קסדתו של חריש. למרות פציעה חודרת בכתף, הצליח להשתלט על המטוס והנחיתו בבסיס נחיתת חרום. למחרת כבר חזר לטוס על אף הפציעה עד לסוף המלחמה.
אברם גמז
יצירתו בנושאי יהדות וישראל
ב-1965 הכין חלון ויטראז' לבית הכנסת בלונדון.
ב-1965–1991 עיצב את דפי השער לעיתון היהודי שיצא בבריטניה Jewish Chronicle
ב-1968 שימש כיועץ גרפי של הארגון לפיתוח תעשייתי של האו"ם, במחלקת העיצוב הגרפי של בית הספר לאמנות בצלאל'.
דרור חריש
ביוגרפיה
במקביל לשירותו כטייס מבצעי במהלך מלחמת ההתשה, למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וכלכלה בבאר שבע.
אברם גמז
יצירתו בנושאי יהדות וישראל
ב-1969 עיצב את הכריכה לאנציקלופדיה Judaica וגם בול באותו נושא.
דרור חריש
ביוגרפיה
בשנים 1969–1971 היה מדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר, רוב הזמן כמפקד שלב מתקדם קרב (השלב הסופי של קורס הטיס). במקביל היה חבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר הישראלי והשתתף במפגנים רבים.
אברם גמז
יצירתו בנושאי יהדות וישראל
ב-1970 עיצב סדרת גלויות לציון חצי יובל לשחרור ממחנות הריכוז.
דרור חריש
ביוגרפיה
בתום מלחמת ההתשה, בקיץ 1970, הוסבה טייסת 119 למטוסי מקדונל דאגלס F-4 פנטום. לחריש הוצע לעבור הסבה למטוסים החדשים אולם הוא העדיף להישאר לטוס על המיראז' ובשל כך עבר לבסיס חצור לטייסת 101 ("הקרב הראשונה"). בשנת 1971 פרש מצה"ל ובשנת 1972 סיים בהצלחה את לימודי המשפטים.
אברם גמז
יצירתו בנושאי יהדות וישראל
ב-1977 הכין עמודים לספרי תפילה לבתי כנסת רפורמיים.
דרור חריש
ביוגרפיה
במלחמת יום הכיפורים שירת כאיש מילואים תחת פיקודו של סא"ל אבי לניר, מפקד טייסת הקרב הראשונה בחצור. ב-9 באוקטובר הוביל חריש מבנה באזור קוניטרה תוך כדי לחימת שריון עזה שהתנהלה מתחתם. אז הבחין חריש בזוג מיגים התוקף את כוחות צה"ל. הוא הפיל את שני המיגים כאשר מפקד הטייסת אבי לניר שנתן לו להוביל את הגיחה, שומר על הזנב שלו. במהלך מלחמת יום הכיפורים הפיל חריש שישה מטוסים. לאחר המלחמה המשיך לטוס כאיש מילואים בטייסת 101 על מטוס הכפיר.
אברם גמז
תערוכות
החל מ-1943 התקיימו (ועדיין מתקיימות) תערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות של יצירותיו של אברם גמז, בבריטניה, באירופה, בארצות הברית ובישראל.
דרור חריש
ביוגרפיה
בשנת 1977, במקביל לעבודתו כעורך דין, התחיל חריש לעבוד בחברת אל על ועבד שם עד לפרישתו כקברניט בשנת 2013.
אברם גמז
תערוכות
התערוכות שהתקיימו בישראל:
דרור חריש
ביוגרפיה
ב-10 ביולי 1981 טס חריש במבנה עם, חברו הקרוב, בטיסת אימונים מעל הים. בעקבות תקלת מנוע נאלץ קלכמן לנטוש ועקב תקלה בכיסא המפלט נהרג. חריש ייצג את משפחת קלכמן בתביעתם מול יצרני כיסא המפלט.
במרץ 1990 הושעה מטיסות מסחריות בעקבות תקרית מעל האוקיינוס האטלנטי שבה המטוס שבו היה טייס משנה סטה ממסלולו והתקרב בצורה מסוכנת מטוס אחר
דרור הוא חובב ימאות, "טרקים" בישראל ובחו"ל והשתתף במרתונים רבים ברחבי העולם מאז שנת 2006.
נשוי לשרה ולהם שלושה ילדים ונכדים.
בנות ברשת
בנות ברשת (באנגלית: Cyber Girls או A gURLs wURLd) היא סדרת נוער גרמנית-אמריקאית-סינגפורית, שעוקבת אחר שלישית בנות שנפגשות בחדר צ'אט, לאחר שנפרדו. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים בתרגום עברי.
עלילת הסדרה
אלי, אמה וג'קי הן שלוש חברות טובות שלומדות יחד בבית ספר בסינגפור. בסוף השנה נפרדות הבנות שמשפחותיהן חיות בארצות שונות: אמה חוזרת לגרמניה, המבורג, עם משפחתה, ואלי חוזרת לסידני שבאוסטרליה. אחיה הגדול של ג'קי, ג'וש, מומחה למחשבים, והוא נותן לבנות מתנת פרידה, חדר צ'אט שבו הן יוכלו לשוחח מכל מקום בעולם באמצעות המחשב או הטלפון. כשהבנות חוזרות כל אחת לביתה הן מזינות את הקוד שקיבלו מג'וש ביחד, אך במקום שיוכלו לתקשר דרך הטלפון מופיע מעין הבזק חשמלי חזק ושואב אותן לתוך חדר הצ'אט - חדר לבן וריק. הן מבינות שהן נמצאות בחלל הסייבר ומצליחות לבסוף לחזור הביתה באמצעות הזנת הקוד שלהן במהופך. תוך כדי כך הן מגלות שאם הן מזינות את הקוד של מישהי מהן בטלפון הן מסוגלות לעבור לבית שלה. בשיטה הזאת הן ממשיכות להיפגש לכל אורך הסדרה כדי לטייל בארצות השונות ולרקוד ביחד. הן שומרות על חדר הצ'אט בסוד בעזרת שקרים רבים.
בתחילת הסדרה אביה של ג'קי לא מעוניין שהיא תמשיך לעשות את מה שהיא אוהבת, לרקוד, בטענה שזה מפריע לה בלימודים. ג'קי רוצה להמשיך לרקוד ואמה מעלה רעיון - שלושת הבנות ישתתפו בתחרות חשובה בריקוד בסינגפור וישנו את דעתו של אבא של ג'קי. הן מבקשות ממישל, המורה שלהן למחול, ללמד אותן את הכוראוגרפיה וממשיכות להיפגש בסתר על מנת לעבור את כל השלבים ולהגיע לגמר. בכל פרק כמעט עומדות הבנות מול בעיה חדשה שהן צריכות להתמודד איתה כדי להשאיר את חדר הצ'אט בסוד, להצליח לחזור לבתיהן, ולנצח בתחרות. בסוף הסדרה הן מגלות שחדר הצ'אט יעלם חודש מוקדם ממה שהן ציפו ונאלצות להיפרד. הן ממשיכות לשמור על קשר דרך המחשב באופן רגיל.
אישטוואן זאדור
אישטוואן זאדור (במקור וייס, בהונגרית: Zádor István; קיקינדה, 15 בינואר 1882 – בודפשט, 24 במאי 1963) היה גרפיקאי, צייר, צייר דיוקנאות יהודי-הונגרי, ניצול שואה. זוכה פרס קושוט.
ביוגרפיה
זאדור נולד במשפחה יהודית כבנם של דיולה וייס ושרולטה יוקלי (1863–1903). לאחר שסיים את לימודיו בתיכון עבד עד 1906 כפקיד בנק. בנוסף לעבודתו, החל משנת 1901 ללמוד בקורסי בית הספר לעיצוב בבודפשט. בשנים 1906 עד 1909 התגורר בפריז, שם למד בבית הספר לאמנויות יפות. שטיינלן היה המורה שלו. בשנים 1909 עד 1910 היה סטודנט באקדמיה בפירנצה. ב־27 בדצמבר 1910 נשא לאישה בבודפשט את ברטה זוננברג, בתם של דוד זוננברג וינקה פישל.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, היה צייר כתב צבאי ביחד עם מיקלוש ואדאס ויאנוש ואסארי וב־1918–1919 הכין ציורי כתבות מהפכניים. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית התגורר בוויימר ואחר-כך במינכן.
כשחזר להונגריה, הפך לאחד החברים המייסדים של אגודת פאל סיניאי מרשה. הוא ביקר במושבת האמנים של סולנוק מספר פעמים בשנות ה-30. בשל האנטישמיות שהתגברה בהונגריה וחקיקת חוקים אנטי יהודיים הוא עזב חי ועבד בהולנד משנת 1938 וחזר להונגריה רק אחרי מלחמת העולם השנייה. לאורך הקריירה שלו, אך בעיקר בשנות החמישים, היה מעורב רבות באיור ספרים. לדוגמה: קלמן מיקסאט: הרומן "שני הקבצנים" ואייר את התרגומים להונגרית של כמה סופרים קלאסיים רוסים, בהם אלכסנדר פושקין, לב טולסטוי.
אומנותו הושפעה מסגנון הפְּלֶנְאֶר (ציור באוויר הפתוח) של מושבת האמנים בבאיה מארה, מהעולם הסמלי בעל הגוון הכהה של האר נובו ושל אדולף פניאש. הוא מוכר בעיקר כצייר דיוקנאות, אך יצירתו בעלת משמעות גם כגרפיקאי, הוא גם צייר את אחד הדיוקנאות הידועים ביותר של השחקנית גִיזִי בַּיוֹר. ציור הדיוקנאות שלו מאופיין בריאליזם.
אשלי מדקוויי
אשלי מדקוויי (באנגלית: Ashley Madekwe; נולדה ב-6 בדצמבר 1983) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה בריטית. היא ידועה בתפקידיה כ"במבי", נערת ליווי בסדרה "וידוייה הסודיים של זונת צמרת", "אשלי דבנפורט" בסדרת הדרמה של ABC "נקמה", ו"המכשפה טיטובה" בסדרת הטלוויזיה "סאלם".
ביוגרפיה
מדקוויי נולדה בדרום לונדון, אנגליה למשפחה מעורבת. אביה ניגרי ואמה אנגלייה. היא גדלה בדרום לונדון ולמדה בבית הספר "בריט" בגיל 14. היא למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון שם סיימה תואר ראשון במשחק. היא הופיעה בהפקות בימתיות רבות בהן "הנרי החמישי" בתפקיד "הנסיכה קתרין" וב"אנקת גבהים" בתפקיד "קתרין".
פאסו אוסקורו
הבתים מאופיינים בבניה נמוכה, בני 1–2 קומות, חלק לא מבוטל מהבתים הם בתי נופש.
אשלי מדקוויי
קריירה
מדקוויי החלה את קריירת המשחק שלה בסרט "Storm Damage". מאז, היא הופיעה בתפקידים אורחים בסדרות רבות, בין היתר ב"מורים", "רופאים" ו"נפגעים". סרטה הראשון היה סרטו של וודי אלן "חלומה של קסנדרה" משנת 2007, מול קולין פארל ויואן מקגרגור. בעקבות אותה הצלחה, היא שיחקה את אלישה בפיילוט הדרמה החד פעמי "West 10 LDN", והופיעה בשישה פרקים בסדרות הטלוויזיה "Trexx" ו- "Flipside" בתפקיד "אולי".
פאסו אוסקורו
סצנת הסיום של הסרט האיטלקי לה דולצ'ה ויטה בבימוי פדריקו פליני צולם בחופי "פסו אוסקורו".
אשלי מדקוויי
קריירה
משנת 2008 גילמה את "במבי" בסדרת הדרמה "וידוייה הסודיים של זונת צמרת", באותה שנה כיכבה בסרט הקומדיה "איך לאבד חברים ולהרחיק אנשים" משנת 2008.