cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוג'ק הורסמן
עונה 1
בפרק 11, אף על פי שהתגובות לפרסום הטיזר מצד דיאן מקבלות ביקורות טובות, בוג׳ק מעליב את דיאן ואת עבודתה. לאחר מכן, בוג׳ק, טוד ושרה לין לוקחים סמים ומנסים לכתוב בעצמם את האוטוביוגרפיה של בוג׳ק. בהשפעת הסמים, בוג׳ק הוזה חיים שבהם חי יחדיו עם ידידתו בעבר, שארלוט, בהם יש להם בת ומשפחה וחיים ביחד. לאחר מכן, בוג׳ק פוגש בדיאן בכנס של סופרי צללים, מתנצל בפניה ומאשר לה לפרסם את הספר. בפרק 12, לאחר שהספר פורסם, בוג׳ק מקבל הזדמנות לשחק בסרט את הסוס סקרטריאט, אותו העריץ בילדותו. בוג׳ק מבין שהספר החיה את קריירת המשחק שלו מחדש, אך גם עשוי לפגוע במערכות היחסים בחייו. בינתיים, טוד ומיסטר פינאטבאטר רוקמים תוכניות עסקיות יחדיו.
עונה 2
בפתח העונה ה-2, בוג׳ק מאזין לקלטת מוטיבציה, מה שגורם לו להאמין כי אם יאמץ גישה חיובית יותר לחיים, הדבר יוביל לשיפור בחייו. עם זאת, הדבר פוגע בהופעתו בסרט סקרטריאט. בינתיים, מיסטר פינאטבאטר לובש קונוס רפואי כדי למנוע ממנו לנשוך את התפרים על ידיו, שנגרמו מכך שבטעות תקף מראה עם דמותו המשתקפת. בפרק ה-2, בוג׳ק פוגש בינשופה בשם וונדה פירס (ליסה קודרו), אשר התעוררה מתרדמת בה הייתה שרויה שלושים שנה. בוג׳ק כמעט מחבל במערכת היחסים ביניהם, כאשר הוא מגלה שאדם נוסף שהתעורר כעת מתרדמת של 30 שנה הוא למעשה סוכן KGB. בינתיים, טוד פותח פארק שעשועים בסגנון דיסנילנד וזוכה להצלחה, עד שנתבע על ידי תאגיד דיסני. בפרק ה-3, הרב קזז מגלה כי הסרטן שלו בנסיגה, אלא שהוא מת דווקא מאלרגיה לבוטנים בתאונת דרכים בה התנגש במשאית בוטנים. בוג׳ק מגיע להלווייתו, יחד עם פרינסס קרולין, דיאן, טוד ומיסטר פינאטבאטר. בהלוויה נוכחים גם השחקן ג'ייק ג'ילנהול, השחקנית מגי ג'ילנהול, השחקן הנרי וינקלר ועוד.
בפרק 7, צילומי הסרט סקרטיריאט נפסקו, לאור מותו של שחקן בסרט, קורדורוי ג׳קסון ג׳קסון, גם הוא מחניקה אוטו-ארוטית. לכן, בוג׳ק ודיאן מתפנים לקידום האוטוביוגרפיה של בוג׳ק. דיאן מוצאת עצמה בסיטואציה בעייתית אשר היא אומרת שהאמת היא דבר חשוב, כמו במקרה של ידוען בשם האנק היפופופלוס (פיליפ בייקר הול), אשר נאשם בהטרדות מיניות בעבר. היא מציעה לחפש את זה בגוגל והפרשייה מקבלת המון תשומת לב. מיסטר פינאטבאטר מבקש מדיאן לא להתייחס לנושא, כדי לא שזה לא יפגע בתוכנית אותה החל להנחות, ״ידוענים וכוכבי הוליוו: מה הם יודעים, הם יודעים דברים? בואו נברר״ עם ג׳יי די סלינג׳ר. טוד מחליף בטעות מקומות עם נסיך מדינת קורדוביה שסועת הקרבות. בסוף הפרק, דיאן מחליטה לנסוע לקורדוביה לאחר שקיבלה איומי מוות בעקבות ״התחקיר״ על האנק היפופופלוס, ולאחר שיחה קשה בינה לבין מיסטר פיאנטבאטר.
בפרק 8, מצלמים פיילוט של השעשועון החדש של מיסטר פיאנטבאטר, בהשתתפות בוג׳ק והשחקן דניאל רדקליף. בינתיים, טוד רוצה להראות לג׳יי די סלינג׳ר שהוא בוגר, ומנסה להתחרות עם מיה מקיבין. בפרק 9, חלק מן הדמויות מנסות, בשיתוף שחקנית האופי מרגו מרטינדייל, לצלם סצנה שנויה במחלוקת לסקרטריאט. הסצנה לא מתקבלת יפה על ידי מפיק הסרט, לני טרטלטאוב, ובמאית הסרט איתה בוג'ק מיודד, קלסי, מפוטרת. בפרק 10, דיאן מתנחלת בביתו של בוג׳ק, לאחר שעזבה את עבודתה בקורדוביה עם סבסטיאן סיינט קלייר. בוג'ק לא מרוצה מהבמאי החדש של הסרט, ונקלע איתו לוויכוח שמאפיל על צילומי הסרט. המצב מבלבל את בוג׳ק, שמצוי במערכת יחסים עם וונדה, שאף טוענת שדיאן היא השפעה רעה עליו. וונדה ובוג'ק נפרדים אחרי שיחה קשה. טוד מצטרף ללהקת אלתורים. בפרק 11, בוג׳ק לוקח הפסקה מהוליוו, ונוסע לניו מקסיקו, לבקר את שארלוט (אוליביה ויילד), ידידתו משכבר הימים, ומגלה כי היא הקימה משפחה. בפרק 12, בוג׳ק חוזר להוליוו, ומגלה שסיימו את סקרטריאט בלעדיו, תוך שהשתמשו בהנפשה ממוחשבת כדי להחליף אותו.
עונה 3
בפרק ה-1 של העונה ה-3, בוג׳ק משועמם מקידום הסרט סקרטריאט בכיכובו בניו יורק. הוא כמעט מנהל רומן עם עיתונאית, אשר מקליטה אותו מתוודה על כך שאינו באמת סקרטריאט, ולמעשה מדובר בהדמיה ממוחשבת. בינתיים, פרינסס קרולין מתקשה בסוכנות החדשה שלה, ודיאן מצייצת בטעות את הביטוי "Spujb״. הפרק ה-2 מראה את התרחשות הזמנים שלפני ציר הזמן של הסדרה, וליתר דיוק, בשנת 2007: פרינסס קרולין סידרה לבוג׳ק פגישה עם במאי נחשב בנוגע לפיילוט לסדרה, ואילו בוג׳ק התעקש לעשות שינויים רבים בתסריט, מה שגורם לסדרה להיכשל מבחינה מסחרית. מיסטר פינאטבאטר התחתן עם השחקנית ג׳סיקה בייל, ופגש בדיאן, שאז עבדה בבית קפה תחת השם ״Blarn״. בפרק 3, חוזרים לציר הזמן המקורי של התרחשות הסדרה. הפרק נפתח בפרסומת למועדון חשפנות, בו החשפניות הן נקבות לווייתן. המועדון מנוהל על ידי ריצ׳י אוסבורן, אשר בצעירותו גילם דמות בשם ״גובר״ בתוכנית ״על הסוס״. בוג׳ק הגיע יחד עם דיאן לפגישה עם במאי בביתו, כאשר הגיעו, ראו שהבית נטוש. כאשר נכנסו פנימה, מצאו גופה של חשפנית-לוויתן בבריכה. בפרק ה-4, בוג׳ק צולל מתחת למים כדי להשתתף בפסטיבל הסרטים של האוקיינוס השקט, לרגל הקרנה של הסרט סקרטריאט. הוא נתקל בבמאית קלסי ג׳נינגס בהקרנה, ומנסה להתפייס איתה. כמו כן, הוא מנסה להשיב תינוק של סוסון ים שהלך לאיבוד. מרבית הפרק הוא ללא דיאלוג.
בוג׳ק ושרה לין יוצאים למסע של הרס עצמי ושימוש בסמים. בוג׳ק מחליט לנסות לתקן את הפגיעות שגרם לאנשים, אולם נסיונותיו לתיקון נעצרים על ידי התקפי שכחה שנגרמו מצריכת סמים. לאחר שהסניף הרואין בשם בוג׳ק, הם הולכים לפלנטיריום, שם שרה לין מתה. אחרי שמיסטר פינאטבאטר מציל את העיר מתקרית פסטה, אשתו לשעבר קתרינה יוצרת עמו קשר, ומציעה לו להתמודד לראשות מדינת קליפורניה. טוד הופך למיליונר בזכות העסק שהקים, אולם בטעות נותן את כל הכסף שהרוויח כטיפ למלצרית. הוא משלים עם אמילי ומודה שהוא לא נמשך אליה מבחינה מינית, ושלמעשה הוא א-מיני. דיאן מקבלת משרה ככותבת בבלוג פמיניסטי, ופרינסס קרולין רודפת אחר החלום שלה להפוך למנהלת. בוג׳ק נוטש את הסט של סיטקום ההמשך לעל הסוס, כאשר הוא חושש שילדה נוספת תגדל לחיים טראגיים כמו שהיו לשרה לין. הוא נוסע למדבר להתבודד. בינתיים, רואים סוסה בגיל הנעורים המנסה ליצור קשר עם בוג׳ק, ואנו למדים שלבוג׳ק אולי יש בת שהוא לא ידע עליה.
עונה 4
בפרק הראשון של העונה ה-4, הקמפיין של מיסטר פינאטבאטר למשרת מושל קליפורניה מקבל תפנית, כאשר הוא מבקש מן המושל המכהן, המרמיטה וודצ׳אק קודצ׳אק-ברקוביץ׳ (אנדרה בראואר), להתחרות בתחרות סקי. הדבר מתברר כמגוחך אף יותר, כאשר מיסטר פינאטבאטר מספר שהוא כלל לא יודע לגלוש. דיאן מתמקמת בעבודתה באתר התוכן לבנות גירל קרוש. פרינסס קרולין שוקלת להקים משפחה עם בן זוגה ראלף. בוג׳ק בשלב זה אינו בנמצא. בפרק ה-2, הצופים מבינים כי לאחר שבוג׳ק ראה סוסים רצים בחופשיות במדבר, הוא מחליט לחזור לבית הישן של אמו במישיגן. הוא מתיידד עם חבר שפירית, לו הוא עוזר לשקם את ביתו הרעוע שנמצא בסמוך. בפרק מוצג פלאשבק לימי ילדותה של אמו של בוג׳ק, ביאטריס, כילדה בתקופת מלחמת העולם ה-2. אמה של ביאטריס, האני שוגרמן (ג'יין קרקובסקי) נכנסת לדיכאון קשה, לאחר שבנה קראקרג׳ק מת במלחמה. בעלה של האני, ג׳וזף (שהוא אביה של ביאטריס וסבו של בוג׳ק. מדובב על ידי מתיו ברודריק), כופה עליה לעבור ניתוח לכריתת אונה, לאחר שהיא משתכרת ומכריחה את ביאטריס לנהוג במכונית, מה שגורם לה לעשות תאונה.
הפרק ה-3 מתרכז בטוד. בעודו עובד בקמפיין הבחירות של מיסטר פיאנטבאטר, נתקל טוד בהוליהוק, הנחשדת לכאורה כבתו הביולוגית של בוג׳ק. כמו כן, מסתבך טוד ברומן מפוברק עם השחקנית המפורסמת קורטני פורטנוי (שרון הורגן). טוד מתוודה בפני בוג׳ק כי הוא א-מיני. בפרק 4, רואים כי הנישואים של דיאן ומיסטר פינאטבאטר פוגעים בקמפיין הפוליטי, כאשר נוצרה מחלוקת ביניהם בשאלת הלגיטימיות של סדיקה הידראולית. בינתיים, בוג׳ק מנסה לעזור להוליהוק לאתר את אמה הביולוגית. בפרק 5, מתרחש ירי המוני המשפיע על צילום סרטה של קורטני פורטנוי. בוג׳ק והוליהוק מבקרים את אמו של בוג׳ק, ביאטריס, בבית אבות. ביאטריס סובלת בשלב זה מדמנציה ואינה יכולה לזהות את בוג׳ק. דיאן כותבת לבלוג שלה על אקדחים, ומביאה לשינוי חוקי הנשק במדינת קליפורניה. בפרק 6, בוג׳ק מתוסכל מכך שאמו הדמנטית עברה להתגורר איתו. פרינסס קרולין מחליטה לזייף מערכת יחסית בין טוד לקורטני פורטנוי לצרכים תדמיתיים. טוד חש בלבול מכל העניין, בהיותו א-מיני.
בפרק 9, המתרחש בעתיד, צאצאית ביולוגית של פרינסס קרולין בשם רותי׳ (מדובבת על ידי קריסטן בל), מספרת על יום שהתרחש בעבר בחייה של פרינסס קרולין, ובו היא גילתה שהיא הפילה את העובר שלה. כמו כן, שרשרת בעלת חשיבות משפחתית שחשבה שהיא יקרה ובעלת ערך רב, התבררה כתכשיט פלסטיק זול. קורטני פורטנוי פיטרה אותה מתפקידה כסוכנת שלה. כמו כן, היא גילתה שהעוזר של ג׳ודה מנע מיזוג אפשרי לסוכנות, היא פיטרה אותו. היא פונה לשתיית אלכוהול, ואומרת לראל, שיעזוב אותה. בינתיים, בוג׳ק מנסה לאתר את תעודת הלידה של הוליהוק.
עלילת פרק 10 מסופרת בצורה לא-ליניארית. הוליהוק שותה בטעות מהקפה של ביאטריס שסומם לפני כן, ומובהלת לבית החולים. שמונה האבות המאמצים של הוליהוק (אשר מנהלים מערכת יחסים פוליאמורית), אוסרים עליה לפגוש שוב בבוג׳ק. וודצ׳אק קודצ׳אק-ברקוביץ׳ גובר על ג׳סיקה בייל במירוץ למשרת המושל. פרינסס קרולין מציעה ללני טרטלטאוב סדרה חדשה בשם פילברט, שנכתבה על ידי התסריטאי פליפ מקוויקר (רמי מאלק). בפרק 11, נחשפים זיכרונותיה של ביאטריס, בהם רואים שאביה דוחק בה להתחתן עם באטרסטוץ׳ הורסמן, סופר מתחיל. היא נכנסת להריון מבאטרסטוץ׳ (ממנו נולד בוג׳ק), והם עוברים לסן פרנסיסקו. הנישואים שלהם מתפרקים כאשר החלומות שלהם נכשלים. ביאטריס שותה רבות, ומוציאה את התסכול שלה על בוג׳ק. באטרסטוץ׳ מנהל רומן עם עוזרת בשם הנרייטה, השואפת ללמוד להיות אחות, ומכניס אותה להיריון. ביאטריס משכנעת את הנרייטה למסור את הילד לאימוץ, ולרדוף אחר החלום שלה להיות אחות.
בפרק 12, פרינסס קרולין מציעה את התוכנית החדשה שלה לאתר בשם ״מה השעה עכשיו״. העסק של טוד, ליצנים העושים טיפולי שיניים, עולה על שרטון, כאשר הליצנים חולים מתנהגים כזומבים. דיאן ומיסטר פינאטבאטר קונים בית חדש, אך רבים על הנישואים שלהם. דיאן אומרת שהיא מתוסכלת ואינה מאושרת מן הנישואים. בוג׳ק מגלה שהוליהוק היא בעצם אחותו, ומספר זאת לאבותיה של הוליהוק. הוליהוק פונה לבוג׳ק בתור אחיה, מה שגורם לבוג׳ק להתרגש.
עונה 5
בוג'ק משחק בתפקיד הראשי בסדרה פילברט. הוא מתחיל רומן עם עמיתתו החדשה, ג'ינה. פרינסס קרולין רוצה לאמץ ילד, אבל נתקלת בבעיות. דיאן מנסה למצוא את עצמה שוב לאחר שנפרדה ממיסטר פינאטבאטר. טוד הופך למנכ"ל ויו"ר חברה ובכך לבוס החדש של בוג'ק ודיאן, שעובדת כתסריטאית של הסדרה פילברט. לבוג'ק יש הזיות מההתמכרות שלו למשככי כאבים והוא כמעט חונק את ג'ינה בזמן צילומי סצנה של הסדרה. הרובוט של טוד הופך בטעות למנכ"ל החדש של החברה, אך מפוטר לאחר האשמות על הטרדה מינית והסדרה מבוטלת עקב כך, נמסרת הצהרה שזהו יום גדול למין הנשי, עקב ההתפטרות הרובוט המטריד מינית ולאחר מכן נמסר שכולן וכולם יפוטרו. בסופו של דבר דיאן לוקחת את בוג'ק למכון גמילה כדי לעזור לו להתאושש מההתמכרות שלו, בוג'ק נכנס למכון הגמילה ודיאן נוסעת לעבר יעד לא ידוע ובוכה.
עונה 6
בוג'ק מתחיל את טיפול הגמילה. פרינסס קרוליין מטפלת ברותי, התינקות החדשה שלה ומתקשה לשלב את האימהות יחד עם הקריירה. דיאן, שעורכת סדרת ראיונות ברחבי ארצות הברית מתחילה קשר רומנטי עם הצלם שלה ועוברת איתו יחד לשיקגו, בוג'ק מתקשה לצאת מהגמילה, אחד המטפלים, סוס שמתגלה כאלכוהליסט לשעבר, מתחיל לשתות עקב טעות של בוג'ק. טוד מכיר מישהי דרך אפליקציית ההכרויות לא-מיניים שפתח. מיסטר פינאטבאטר ממותג כ"כלב עצוב" בתור "מם אינטרנטי" כחלק ממסע של פרינסס קרוליין להצלת שמו הטוב (הוא כמעט "בוטל" אחרי שהתגלה בציבור שבגד בפיקלס). הוא מגלה לפיקלס שבגד בה עם דיאן, מספר דקות לפני חתונת ההפתעה שערכו להם טוד וחבריהם, לאחר שהאורחים התפזרו, הם מחליטים שפיקלס תשכב עם גברים אחרים כדי "לאזן" את התמונה. במהלך העונה מסופר ששכבה עם 32 גברים, אך אם אף אחד לא נוצר קשר רגשי, לכן אותו "איזון" לא התרחש, לבסוף היא שוכבת עם מוזיקאי שצוות למיסטר פינאטבאטר לקמפיין "הכלב העצוב". לבסוף פיקלס עוזבת את מיסטר פינאטבאטר ומצטרפת לסיבוב ההופעות של המוזיקאי אחרי שהם מתאהבים במהלך עבודה במסעדה שבוג'ק מכר להם כדי להסדיר את חובותיו.
אחרי שבוג'ק יוצא מהגמילה הוא מתחיל ללמד משחק באוניברסיטה בקונטיקט בה לומדת הוליהוק, הוא מצליח להעמיד מופע סוף שנה מוצלח, אך בינתיים הוליהוק מתחמקת ממנו, כי היא מגלה, דרך חבר שפגש את בוג'ק ושרה לין, על התנהגותו. במקביל, עיתונאית מתחילה תחקיר על בוג'ק בדגש על סיפור שרה לין ומותה בפלנטריום. אחרי שהתחקיר מתפרסם בוג'ק מתראיין לטלוויזיה ומצליח להציל את תדמיתו, אך בראיון נוסף, בערב שלאחר מכן, אליו הלך עקב הצלחת הראיון הראשון ולמרות התנגדות פרינסס קרוליין, הוא מותקף בשאלות, הסתבר שהסוס המטפל ממכון הגמילה סיפר בינתיים לעיתונאים את הסודות שבוג'ק גילה לו בטיפול. לאחרי הראיון בוג'ק מוחרם ונאלץ לשלם 5 מיליון דולר למשפחתה של שרה לין. במקביל הוא מגורש מביתו בגלל דברים שאמר בראיון בגינם הוא נתבע בסך 100 מיליון דולר. הוא מכיר חונך בעל עבר בעייתי שלוקח אותו למסיבת סטודנטים בה הוא משתכר, מאבד את הכרתו ושוקע בהזיות על מותו. לבסוף הכרתו חוזרת אליו ובשכרותו הוא פורץ לביתו הקודם וצולל לבריכה, הוא מתגלה ונאסר ל14 חודשים בעוון פריצה. בכלא הוא מאגד סביבו קבוצת תיאטרון ומעלה איתה את הדה גאבלר של איבסן, לאחר 12 חודשים הוא משתחרר לחופשה קצרה בה הוא פוגש את דיאן, הסדרה נגמרת בסצנה בהם דיאן ובוג'ק מדברים בגילוי לב ונגמרת בשתיקה הדדית.
מוזיקה
שיר הפתיחה של הסדרה הולחן על ידי פטריק קרני, המתופף של להקת הבלוז-רוק The Black Keys ביחד עם דודו ראלף קרני. הצליל העיקרי, שנשמע מתחילת השיר, הוא מסינטיסייזר אנלוגי מסוג Roland Jupiter-4.
שיר הסיום שנשמע מתחילת הקרדיטים הוא שיר הנושא של הסדרה, "Back in the 90s", המבוצע על ידי להקת האינדי-פופ Grouplove.
פסקול
פסקול הסדרה שוחרר באמצעות חברת התקליטים Lakeshore Records ב-8 בספטמבר 2017, בצמוד לשחרור העונה הרביעית של הסדרה. הפסקול כולל כמה שירים, ביניהם הגרסה המלאה של שיר הנושא, גרסת קאבר לשיר "A Horse with No Name" של להקת אמריקה ושיר הנושא של הסדרה הבדיונית Horsin' Around.
לטרר
לֶטֶרֶר (מאנגלית: letterer) – מעצב אותיות – הוא חבר בקבוצה של קומיקסאים האחראי על ציור הטקסט בקומיקס. הלטרר משתמש בגופנים, בקליגרפיה, בגודל אות ובפריסת דף. כל זה כדי לתרום להשפעתו של הקומיקס. הלטרר מעצב את תצוגת הלטרינג: הלטרינג של כותר הסיפור וכתוביות מיוחדות אחרות וקרדיטים המופיעים בדרך כלל בעמוד הראשון של הסיפור. הלטרר גם כותב את האותיות בבועות הדיבור ומצייר את אפקט הקול. לטררים רבים גם מעצבים את הלוגו של החברה עבור ספרי הקומיקס שהיא מפיקה.
מקורות
כשספרי קומיקס הגיעו לבשלות בשנות ה-40 כמות הפרסומים הגדולה שנדרשה על ידי המוציאים לאור עודדה קו ייצור המחלק את התהליך היצירתי למשימות מובחנות: סופר, מצייר בעיפרון, לטרר, אינקר וצובע. בסוף שנות ה-40 אפשר היה להתפרנס רק מלטרינג של רצועות קומיקס וספרי קומיקס עבור אמנים, אולפנים וחברות שלא היה להם זמן או רצון לעשות זאת בארגון עצמו. בשנות ה-50 אמני לטרינג כמו גספר סלדינו (Gaspar Saladino), סם רוזן (Sam Rosen) ובן אודה (Ben Oda) בנו קריירה שלמה כלרטררים עבור חברות מארוול קומיקס, DC קומיקס ואחרות. הלטרר ומעצב הלוגו איירה שנאפ (Ira Schnapp) קבע את המראה של DC קומיקס במשך קרוב לשלושים שנים. החל מ-1940 הוא עיצב או שכלל לוגואים אייקוניים כמו סופרמן, פלאש, ליגת הצדק של אמריקה ואחרים. מ-1966 ובמשך שנות ה-70 היה גספר סלדינו הלטרר הראשי של כל ספרי DC. עבודתו של גספר הייתה כל כך חשובה עד שמו"לים עצמאיים של ספרי קומיקס שקמו בשנות ה-70 וה-80 כמו Atlas/Seaboard Comics ו-Eclipse Comics שכרו אותו כדי לעצב את הלוגואים עבור כל הכותרים שלהם.
לטרינג ממוחשב
הוצאה לאור שולחנית המופעלת על ידי מחשבים, במיוחד כאלה שיוצרו על ידי אפל התפתחה בשנות ה-80 והחלה להשפיע על לטרינג בקומיקס זמן קצר אחרי כן. אחד מהמשתמשים הראשונים בלטרינג מבוסס מחשב היה הכותב/אמן ג'ון ברן (John Byrne) שיצר גופנים מלטררינג קיים. (הוא עשה גם שימוש בלטרינג של אמנים אחרים כמו דייב גיבונס בלי רשותם) כיום הוא משתמש בגופן מחשב המבוסס על כתב ידו של הלטרר ג'ק מורלי – באישורו של מורלי. לטרינג במחשב התחיל להשפיע באמת עם הזמינות של הגופן המסחרי הראשון לקומיקס Whizbang (נוצר על ידי אולפן דדלוס (Daedalus) בסביבות 1990.
בתחילת שנות התשעים הלטררים ריצ'רד סטארקינגס ושותפו ג'ון רושל (לשעבר גאושל) החלו ליצור גופנים המיועדים לקומיקס והקימו את חברת קומיקראפט, שהפכה מאז למקור העיקרי לגופני קומיקס (אם כי יש להם תחרות מאחרים, כמו למשל Blambot).
מתוך כבוד למסורת הודפס הלטרינג הממוחשב בתחילה ואחרי כן הודבק ליצירה המקורית, אבל אחרי כמה שנים, אחרי שגם צביעת הקומיקס עברה להוצאה לאור שולחנית התחילו להשתמש בקובצי לטרינג דיגיטליים בצורה יעילה יותר על ידי שילובם ישירות לקובצי היצירה הדיגיטליים כשנפטרים משלב העתק-הדבק הפיזי לגמרי. חברת Wildstorm Comics הייתה הראשונה שהשתמשה בכלים אלה. בהפרש זמן ניכר, משתמשות בכלים אלו גם חברות אחרות כמו מארוול קומיקס ו-DC לצורך לטרינג.
על שולחן העבודה
הלטרר שעובד בשיטות המסורתיות אינו זקוק ליותר מתבנית הלטרר, עט או מברשת, דיו הודי וצבע לבן לתיקונים. במצבים אחדים צריך הלטרר להשתמש בקלף כציפוי על עבודת האמנות המקורית.
לטרינג ממוחשב
ברוב הספרים שיוצאים לאור על ידי מארוול ו-DC משתמשים בלטרינג שעושה שימוש בתוכנות גרפיקה כמו אדובי אילוסטרייטור או אדובי פוטושופ ובגופן הדומה ללטרינג הנכתב ביד. לטרינג ממוחשב מספק קיצורי דרך טכניים רבים, במיוחד בשילוב של יצירת הלטרינג ישירות לקובצי האמנות הדיגיטליים ובכך נמנעים מהמלאכה המיגעת של העתק-הדבק פיזי. יש גם אמני קומיקס שמעדיפים שהלטרינג יהיה ישירות על הדפים שלהם. א. זה חוסך זמן ציור (לא צריך לצייר במקום בו תהיה כתובית גדולה). ב. קומיקס מספר סיפור ודף של אמנות קומיקס בלי הלטרינג מהווה רק מחצית מן הסיפור.
הפגישה בלשכת הקאנצלר
ועידת הרייכסלייטרים והגאולייטרים של המפלגה הנציונל-סוציאליסטית ב-12 בדצמבר 1941 (בגרמנית: Tagung der Reichs- und Gauleiter der NSDAP, 12. Dezember 1941) הייתה ישיבה בהשתתפות פקידים בכירים וראשי מחוזות ב שנערכה ביום האמור בברלין. מספר היסטוריונים סברו שבישיבה הזו נתן אדולף היטלר פומבי להחלטתו להשמיד את יהדות אירופה, ולכן היא מהווה את ציון הדרך בו הורה על "הפתרון הסופי", אם כי רוב החוקרים דוחים טענה זו.
הכינוס
כינוס הגאולייטרים והרייכסלייטרים של המפלגה היה אחד הפורומים היוקרתיים ביותר (אך חסרי החשיבות הממשית בכל זאת) בממשל הפנימי הכאוטי של גרמניה הנאצית, שבו תהליך קבלת החלטות אחיד או מדרג סמכות ברור לא היו בנמצא, והיטלר, מוקף בכמה מקורבים בכירים, הפריד ומשל ביעילות משתנה בין סוכנויות ופקידים מתחרים שתחומי אחריותם חפפו. הפגישה האמורה נקראה ב-9 בדצמבר 1941, ונועדה להתקיים בתחילה ב-10 בו. היא נדחתה פעמיים בו ביום, ל-12 בחודש. הפגישה נפתחה לבסוף בשעה ארבע אחר הצהריים ונסתיימה בשבע, ונערכה בחדר האוכל בחדריו הפרטיים של היטלר בלשכת הקאנצלר הישנה, ברחוב וילהלמשטראסה 77 בברלין. כחמישים או שישים איש היו אמורים לנכוח בפגישה, ראשי המחוזות וראשי הארגון של מפלגת השלטון. אין פרוטוקול של הוועידה, ולכן אין אפשרות לקבוע בוודאות מי נכח, אך כמעט ואין ספק שלצד היטלר נמצאו במקום גם היינריך הימלר, יוזף גבלס, מרטין בורמן, פיליפ בוהלר, אלפרד רוזנברג, הנס פרנק, ארתור גרייזר, פריץ ברכט, פריץ זאוקל, הינריך לוזה ואריך קוך. הרמן גרינג וריינהרד היידריך לא נכחו בוודאות.
התיעוד המקיף היחיד של הוועידה מצוי ביומנו של גבלס, שכתב על כך למחרת היום, ב-13 בדצמבר. לדברי גבלס, היטלר פתח בהבעת שמחה על פרוץ המלחמה בין יפן וארצות הברית, שסיפקה לו עילה להכריז בעצמו מלחמה נגד אמריקה ב-11 בחודש. היטלר הסביר כי מזה חודשים שרצה בכך, משום שבלעדי כן לא הייתה אפשרית לוחמת צוללות בלתי-מוגבלת נגד בריטניה והטבעת כל ספינה שנשאה אספקה אליה, אך דעת הקהל הגרמנית הייתה מגיבה באופן שלילי למלחמה בארצות הברית ללא עילה או צידוק מספקים. היטלר הוסיף ש"העימות במזרח אסיה נפל לחיקנו כמו מתנה" ושעתה, האינטרסים של 'הגזע הלבן' מול 'הגזע הצהוב' האסיאתי יצטרכו להיות מושעים' משום שהאינטרס הלאומי הגרמני קודם להם. לאחר מכן עבר להרצות על הנסיבות החמורות בחזית הסובייטית, ועל ההכרח להסיג את הצבא מסביבות מוסקבה, להגביל את המאמץ הצבאי בחורף בעיקר ללנינגרד ולסבסטופול, ולהתכונן למתקפה רבתי חדשה בקיץ 42' שתביא את הצבא הגרמני עד להרי אורל. כמו כן, הצהיר היטלר על אמונתו בגורל, ובכך שהכשלונות שספג הוורמאכט במזרח גם הם היו לטובה: מאחר שנקודת התורפה העיקרית הייתה קווי האספקה, הרי שניצחון במוסקבה היה מאריך את אותם קווים במאות קילומטרים וגורר סיכון חמור עוד יותר. לאחר מכן עבר לסקירת המתרחש בצפון אפריקה, תוך שהוא מותח ביקורת חריפה על האיטלקים, אותם ראה כבעלי-ברית עלובים שביצעו שגיאות צבאיות חמורות. בנוסף, אמר לגאולייטרים שיש לשמר את המוראל הלאומי גם באמצעות מיזמי רווחה נרחבים, ושהכלכלה הגרמנית צריכה לנצל את שבויי המלחמה ואזרחי השטחים שנכבשו בתור עבדים. היטלר התווה, בקווים כלליים, תוכנית לשיקום ול"סדר חדש" לאחר המלחמה (להערכתו, בסוף המערכה הייתה גרמניה צפויה להיות בחוב של עד כ-300 מיליארד רייכסמארק) שנועדה להתבסס על ביזה ושעבוד נרחבים. מרחבי ברית המועצות האירופית נועדו להיות "הודו שלנו" ולעבור קולוניזציה מלאה בידי העמים הנורדיים בתוך שלושה-ארבעה דורות; אירופה משופרת ומחודשת, כקהילייה אורגנית, נועדה לקום לאחר המלחמה בהנהגת גרמניה. היטלר תהה גם אודות שאלת הכנסייה בעתיד, תוך שהוא מעיר כי ישנו ניגוד בסיסי בין השקפת הנצרות להשקפה ההירואית הגרמאנית, כי אומץ ליבם של היפנים ושל הצבא האדום מוכיח כי אין צורך בנצרות כדי להיות לוחם אמיץ הנכון להקרבה, ומהרהר אודות האפשרות שהנאציזם יהווה מעין דת חלופית. הוא חתם את דבריו, לפי גבלס, בכך שאין סיבה לדאגה על אף הנסיבות הקשות, ושהם שולטים במצב.
במרוצת דיווחו של גבלס ישנו גם קטע קצר (שמונה שורות, בטקסט המקור, מתוך כשישה עמודים) אודות אמירותיו של היטלר לגבי היהודים:
השפעות
ב-14 בדצמבר, כתב השר לשטחים הכבושים במזרח מטעמה ו"האידולוג" של המפלגה הנאצית, אלפרד רוזנברג ביומנו שאמר להיטלר שעתה, מש"נפלה ההחלטה", יש לעדן את ההצהרות שכוונו גם לאוזני יהדות ארצות הברית בנאומים הפומביים, והמליץ "להימנע מלדון בהשמדת היהודים." ב-16 בדצמבר, הודיע הנס פרנק לסגל הבכיר שלו בקרקוב כי נאמר לו שגירוש היהודים לשטחי ברית המועצות, שתוכנן בעבר (בדיון שנערך באוקטובר, הזכיר זאת פרנק כאפשרות ממשית), איננו אפשרי עוד. הוא אמר כי שמע בברלין ש"עליכם להשמיד אותם בעצמכם!" והסביר כי יש למצוא דרכים להיפטר מן היהודים, במקומות הימצאם, ולנקוט בצעדים ש"יביאו בדרך כלשהי להשמדה." ב-18 כתב הימלר ביומנו, לאחר פגישה עם היטלר: "השאלה היהודית/להשמיד בתור פרטיזנים." קצין ס"ד שערק לשווייץ ב-1944, שחיבר דיווח מפורט על מדיניות הרצח ההמוני הנאצית, כתב שבמחצית השנייה של 1941 החלו הכנות להשמיד את כל יהודי המזרח, אך לאחר כניסת ארצות הברית למלחמה בדצמבר, הוחלט על השמדת יהדות אירופה כולה.
ההיסטוריון כריסטיאן גרלאך טען ב-1997, בהתבסס על הממצאים המפורטים למעלה ועוד שכמותם, שכניסת ארצות הברית למלחמה ב-7 בדצמבר היא זו שהביאה את היטלר להחליט על רצח עם כולל של היהודים. בראיית העולם שלו, המלחמה באירופה הפכה למלחמת עולם של ממש, כל אפשרות לנצל את היהודים כבני-ערובה לצורך הרתעת יהדות ארצות הברית כדי שתשפיע על הממשל לשמור על השלום נגוזה, והיהודים בשטחי השליטה הגרמניים יכלו עתה רק לשמש כחבלנים וגיס חמישי בשירות האויב. לדעת ההיסטוריון, הפור נפל בימים שאחרי ה-7 בחודש, והכינוס ב-12 בדצמבר היה לפיכך המקום והזמן בו הורה היטלר למעשה להנהגה הנאצית להוציא לפועל את "הפתרון הסופי" – הפקודה (על אף שגרלאך הגדיר את שהתרחש כ"גילוי דעת" יותר מאשר הוראה מפורשת) החסרה להשמדת היהודים, שהיסטוריונים חיפשו אחריה, או דנו בשאלה אם אמנם ניתנה. סברתו של גרלאך התקבלה על ידי מעט חוקרים אחרים. מתנגדיו הצביעו על חוסר החשיבות של הפורום שלא הצדיק העברת החלטה כזאת דווקא שם, על האופי המעורפל והגחמני של תהליך קבלת ההחלטות במשטר הנאצי, ובעיקר על כך שהראיות שהביא היו קלושות וניתן היה לפרש אחרת את דברי הפקידים שציטט. העובדה שגבלס כמעט ולא התייחס לאמירה אודות היהודים ביומנו, ומעולם לא הזכירה אחר כך, הובאה כדוגמה אחת מני רבות. גץ עלי ורבים אחרים סברו שמעולם לא ניתנה הוראה יחידה ומפורשת על ידי היטלר, שהתאפיין בדרך כלל ברטוריקה מעורפלת ועמומה, שהותירה מרווח רב לדרגים הממונים לגבש החלטות.
רור
היסטוריה
משנת 1795 עד 1814 היה האזור חלק מצרפת, בימי הרפובליקה הצרפתית הראשונה עד הקיסרות הראשונה, מה שנתן את לו את שמו הצרפתי, מחוז (departement) הרור.
הרור ייצג חזית חשובה בהתקדמותה של בעלות הברית לכיוון גרמניה בסוף מלחמת העולם השנייה. אזור מבוצר המכונה משולש הרור, שהוקם על ידי הערים רורמונד וסיטארד שבהולנד והיינסברג שבגרמניה, היה זירה לקרבות כבדים בתחילת 1945.
בין 16 בדצמבר 1944 ל-23 בפברואר 1945, לא הצליחו חיילי הארמייה התשיעית של ארצות הברית להתקדם ברחבי הכפרים שבאזור, מכיוון שהכוחות הגרמניים שלטו בסכרים הסמוכים לנהר באזור היער הצפוף של הוה-וון. פירוש הדבר, שכוחות הציר עלולים היו לפוצץ את הסכרים, לשחרר כמות מים גדולה, ובכך למנוע מהארמייה התשיעית להתקדם, ולעצור את תקיפת בעלות הברית. בסופו של דבר, התקיפה הנגדית הוצפה והמהנדסים הגרמנים, בתמיכת הפגזות מהאוויר וארטילריה, שיחררו הגרמנים את הסכרים. עם דעיכת השיטפון, כוחות בעלות הברית חצו את הרור ברפסודות בשעות המוקדמות של 23 בפברואר 1945.
ב-1960 וב-1970 זיהמה עופרת שמקורה בכריית פחם את חלקו הצפוני של הנהר בצורה קשה. לא ניתן היה לאכול דגים מהנהר וגם היה מסוכן לשחות בנהר. פתיתי קצף רעילים הציפו באופן קבוע חלקים מהנהר שבאזור רורמונד. לאחר סגירת המכרות, הטיפול בשפכים בגרמניה ובהולנד השתפר מאוד. רק החלק התחתון של הנהר עדיין מזוהם מעט. כיום, המים בחלקו העליון של הנהר נקיים כל כך, עד כי טרוטה ויותר מ-30 מיני דגים חזרו להימצא בנהר. בשנת 2004, לאחר היעדרות של 125 שנה, חזר דג האלתית (סלמון) לרור.
גאוגרפיה
הרור זורם תחילה באזור הביצות הגבוהות, בסמוך לפסגה הגבוהה בבלגיה, סיניה דה בוטרנז' בגובה 696 מטר, בגובה של 660 מטר מעל פני הים. מדרום למונשאו הוא זורם לגרמניה, דרך נורדריין-וסטפאליה. הנהר זורם גם דרך החלק הצפוני של הרי אייפל. לאחר 39 ק"מ הוא מתאחד עם מאגר רור, האגם המלאכותי השני בגודלו בגרמניה. לאחר כ-160 ק"מ הוא זורם להולנד, וכשהוא מגיע לנקודת ה-170 הקילומטרים מתחילתו, הוא מתחבר לנהר המז שבעיר רורמונד.
הנתיבים הגדולים של הרור עוברים בערים הגרמניות היינסברג, היקלהופן, ליניך, ייליך, דירן, נידגן, היימבאך, וברורמונד שבהולנד.
שיפוד כהוצאה להורג
שיפוד כהוצאה להורג היא פעולת החדרה מכוונת של חפץ זר, מוארך ומחודד, כגון מוט או חנית, לגופו של אדם, במטרה להוציאו להורג. פעולה זו גורמת לפגיעה טראומטית קשה וכואבת ומביאה בדרך-כלל לניקוב מלא של מסת הגוף המרכזית.
מאחר שהפועלה עשויה להימשך זמן רב עד שכתוצאה ממנה מת הקורבן לאחר ייסורים רבים, הרי ששימשה לא רק כהליך המיועד להרוג את הקורבן אלא כדרך לענותו.
פעולת שיפוד כהוצאה להורג הייתה מקובלת כפעולה לגיטימית במספר תרבויות ברחבי העולם החל מן העת העתיקה. אולם, בשל אכזריותה הרבה, נזנחה בעת המודרנית.
שיטות
שיפוד, כשיטה של עינויים והוצאה להורג נעשה על ידי הכנסת מוט ארוך, בדרך כלל גזע של עץ צעיר, קיבוע של קצה אחד בקרקע והשחזת הקצה השני ושימונו. את הנידון למוות היו מעלים על המוט, כשהקצה המחודד מוחדר דרך פי הטבעת, דרך הנרתיק או דרך הפה של הנידון. כדי לבצע שיפוד אנכי השכיבו את הנידון, כפות, על הארץ והחדירו את המוט לתוך גופו על ידי הכאה בקצה השני של המוט עם פטיש עץ. לעיתים אף השתמשו בשיפוד קהה ונזהרו שהמוט לא יפגע בכבד או בלב, כדי לגרום למוות איטי בייסורים. לאחר מכן הניפו את הקורבן המשופד לתנוחה אנכית בה כובד גופו היה ממשיך באיטיות את החדרת המוט לתוך הגוף, עד ליציאתו בחלק העליון של גופו. פרט לשיפוד האנכי, היו גם מקרים של שיפוד מאוזן, על ידי תקיעת הקצה המחודד של המוט במרכז גופו של הנידון. המוות האיטי, שלעיתים נמשך ימים, המלווה בסבל רב, נועד להטיל אימה על הנותרים בחיים.
השיטה מוכרת עוד מימי קדם ושימשה כנראה את חיילי סנחריב לצורכי הריגת מגיני לכיש שנפלו לידיהם. ולאד המשפד התפרסם במיוחד בשימוש הנרחב שעשה בשיפוד יריביו ופושעי ארצו. מספרים שבתקופתו אפשר היה להשאיר שקית מטבעות זהב ברחוב ואיש לא היה מעז לגעת בה מפחד העונש הצפוי.
היסטוריה
השימוש הראשון הידוע של שיפוד כהוצאה להורג, התרחש בתרבויות העתיקות של המזרח הקרוב, כמו האימפריה האשורית החדשה, והתגלה בגילופים ופסלים מן המזרח הקרוב הקדום.
מצרים
השיפוד נמנה עם העונשים החמורים ביותר אצל המצרים הקדומים, לצד שרפה, הטבעה, עריפה, מכות קשות, כריתת איברים ואכילה על ידי חיות. יש עדויות על קיומו של סימן בכתב חרטומים המציין את עונש ההעלאה על שיפוד, המתבסס על המילון הגדול מצרי-גרמני של האניג.
הכובשים הצרפתים של מצרים נקטו שיטה זו של הוצאה להורג כלפי סולימאן אל-חלבי, סטודנט סורי כורדי שהתנקש בגנרל ז'אן-בטיסט קלבר. זהו המקרה היחיד של שיפוד במשפט הצרפתי, ובוצע מתוך "כבוד" למנהגי המקום.
הזולו בדרום אפריקה השתמשו בשיפוד (ukujoja) כעונש לחיילים שנכשלו בביצוע חובתם, לאנשים שהואשמו בכישוף, או לפחדנים.
אמריקה
ראש המפוצ'ה, קאופוליקאן, סבל ממוות זה כאסיר במהלך הכיבוש הספרדי של צ'ילה. בשנת 1578, חואן דה לבו הוצא להורג באותו האופן.
דרום מערב אסיה
הרודוטוס הזכיר שיטת הענשה זאת כאופיינית ל"ברברים" מאסיה, למשל למדיים. ("היסטוריות" 1.128.1) כשהפועל שהשתמש בו בתיאורו היה ἀνεσκολόπισε.
בחוקי חמורבי (המאה ה-18 לפנה"ס) מוצאים אזכור ראשון של שיפוד על צלב כשיטת ענישה. סעיף 153 מציין כי אם אשת איש הביאה לידי מות בעלה בגלל גבר אחר, אותה אשה יש לשפד. האשורים נהגו להעלות על שיפוד שבויי מלחמה.
יפן
שיפוד היה בשימוש רק לעיתים רחוקות על ידי המנהיגים הסמוראים במהלך תקופת סנגוקו. בתחילת 1561, כוחות הברית של טוקוגאווה איאיאסו ואודה נובונאגה הביסו את הצבא של שבט אימאגאווה במערב מחוז מיקאווה, וכך עודדו את שבט סאיגו ממזרח למחוז מיקאווה, לערוק לפיקוד של איאיאסו. זועם עקב בגידתו של השבט המרדני, נכנס אימאגאווה אוגיזאנה למצודת אימביאשי, עצר את סאיגו מאסאיושי ושנים עשר אחרים, ושיפד אותם אנכית בפני השער של מקדש ריודאן, ליד טירת יושידה. לגורם ההרתעה לא הייתה כל השפעה, ועד שנת 1570, שבט אימאגאווה איבד את כוחו.
בנוסף נטען כי חיילים יפנים במהלך מלחמת העולם השנייה ביצעו "עינויי במבוק" על שבויי מלחמה. לכאורה הקורבן היה קשור בבטחה מעל במבוק צעיר במשך כמה ימים, שהיה צומח במהירות ומנקב את הקורבן, ולבסוף חודר לחלוטין לגופו.
איי המלאי
על פי החוק המלאי, העונש המסורתי בעוון ניאוף לפני העידן המודרני היה שיפוד, הידוע במלאית כ- Hukum Sula.
דרום אסיה
ידוע כי השתמשו בשיפוד בכמה אזורים בדרום אסיה, ביניהם באזור בנגל, שם הוא כונה שול (בנגלית: শূল), ובטאמיל נאדו העתיקה בהודו, שם הוא כונה Kazhuvetram. שיפוד היה גזר הדין הקבוע בעוון בגידה במלך.
בנוסף השתמשו בשיפוד בקרלה של ימי הביניים כשיטת הוצאה להורג.
אנגליה
עד תחילת המאה ה-19, קורבנות התאבדויות וכל מי שנהרגו במהלך ביצוע פשע שופדו לאחר מותם. הגוף נקבר במקום סודי, ללא טקס, בלילה, ושיפוד היה מוחדר דרך הלב של הגופה.
הדבר נעשה כדי להטיל בושה על מה שנראה כמעשה מחפיר, וכן כדי למנוע מרוחו של המת לרדוף את החיים.
בזמן שלטונו של המלך הנרי הראשון, אחד מאויביו, רוברט מבלמה, הידוע באכזריותו, העדיף לענות את האסירים שלו למוות, במקום לקחת מהם דמי כופר, כפי שהיה נהוג באותה עת.
בין הצורות האחרות של ענישה, החביבה עליו הייתה שיפוד.
האימפריה הרומית
ברומא העתיקה, "צליבה" יכלה להתייחס גם למונח שיפוד. זה נובע בין השאר משום שהמונח היווני "סטאברוס" (בלטינית - crux) עבור חלק אחד של הצלב הוא שם נרדף למונח מוט, כך שכאשר נזכרת במקורות היסטוריים ללא הקשר ספציפי, השיטה המדויקת של ההוצאה להורג, בין אם בצליבה או בשיפוד, עלולה להיות לא ברורה. גם המילונים של השפה היוונית של הברית החדשה מציינים את המשמעות הראשונית הזאת של המילה "סטאברוס", שציינה מאוחר יותר את הצלב המוכר בנצרות. אצל הרומים ה-crux במובן של "מוט מחודד" נקרא לפעמים בלטינית "crux acuta" (בפי מקנאס באגרות י"ז, א,י של סנקה או crux simplex (מוט פשוט)
הסלאבים והאימפריה הביזנטית
פרוקופיוס מקיסריה תיאר בשנת 550 לספה"נ ב"היסטוריה של המלחמות" שלו (ז, ל"ח, כ) את השימוש בעונש השיפוד על ידי הסלאבים שפלשו לשטחי האימפריה הביזנטית. השיפוד צוין כאחת השיטות להוצאה להורג של שבויי המלחמה: . אחרים טוענים כי אטילה הביא שיטה זו של הוצאה להורג בפלישתו לאירופה בראש ההונים במאה ה-4 לספה"נ. יש סבורים כי הביזנטים למדו את השיטה מהסלאבים. ההוצאות להורג הפומביות שהתקיימו בבירה קונסטנטינופול בהיפודרום או בככר אמאסטריאנום כללו העלאה על מוקד, עריפת ראש, תליה ושיפוד. בעונש השיפוד הוצא להורג ארסניוס, השומרוני, יליד בית שאן ואיש שלומה של הקיסרית תאודורה בפקודת מושל אלכסנדריה, ליבריוס.
גרמניה ואוסטריה
עונש ההעלאה על שיפוד נפוץ בגרמניה ושרד באימפריה ההבסבורגית עד למאה ה-18.
רומניה
במהלך המאה ה-15, ולאד המשפד, וויווד ולאכיה, נהג לשפד את קורבנותיו, והיה ידוע לשמצה על השימוש התדיר שלו בשיטה זו, ומכאן כינויו. שימוש בשיפוד הייתה צורת העינוי וההוצאה להורג המועדפת עליו. ולאד לעיתים קרובות היה מסדר את הקורבנות בתבניות גאומטריות שונות. דפוס הפעולה הנפוץ ביותר היה טבעת של מעגלים קונצנטריים בפאתי העיר אשר הייתה היעד שלו. גובה החנית העיד על דרגת הקורבן; הגופות הושארו לעיתים קרובות במשך חודשים.
מספר עלונים גרמניים מסוף המאה ה-15 ותחילת המאה ה-16 מציגים את ולאד סועד ב"יער של יתדות" עם קורבנותיו מחוץ לבראשוב, בעוד תליין סמוך חותך קורבנות אחרים. פורסם כי בשנת 1462 הסולטאן מהמט השני, כובש קונסטנטינופול, שהיה מוכר בטקטיקות הלוחמה הפסיכולוגית שלו, נסוג לקונסטנטינופול למראה 20,000 הגופות המשופדות מחוץ לעיר הבירה של ולאד, טרגובישטה.
הדפסי עץ מאותה תקופה מציגים את קורבנותיו משופדים מלפנים או מאחור, אך לא בצורה אנכית.
האימפריה העות'מאנית
האימפריה העות'מאנית השתמשה בשיפוד כהוצאה להורג במהלך כיבוש קונסטנטינופול בשנת 1453, אם כי ככל הנראה גם מוקדם יותר. בהמשך גם במהלך המאות ה-18 וה-19 החיילים העות'מאנים והרשויות השתמשו בשיפוד לעיתים קרובות באותו האזור, במיוחד במהלך הדיכויים האכזריים של מספר תנועות לאומיות, וכפעולות תגמול בעקבות התקוממויות ביוון ובמדינות אחרות בדרום מזרח אירופה.
בתקופת הכיבוש של יוון העות'מאנית, שיפוד הפך לכלי חשוב של לוחמה פסיכולוגית, שגרמה למורא באוכלוסיית האיכרים. עד המאה ה-18, שודדים יווניים שהפכו למורדי גרילה (המכונים klephts) הפכו למטרד מתעצם עבור האימפריה העות'מאנית. קלפטים שנתפסו שופדו לעיתים קרובות, וכך גם איכרים שהחביאו אותם או שסייעו להם. הקורבנות שופדו בפומבי ומוקמו בנקודות בולטות מאוד, וגרמו לכך שכפרים רבים לא רק שסירבו לסייע לקלפטים, אלא אפילו הסגירו אותם לרשויות. העות'מאנים פתחו במצוד אחר המורדים בשנים 1805-1806, ואף הצליחו לגייס את תושבי הכפרים היוונים, במצוד אחר בני ארצם פורעי החוק.
במהלך המהפכה הסרבית (1804-1835) נגד האימפריה העות'מאנית, כ-200 סרבים שופדו בבלגרד בשנת 1814, כעונש על ההתפרעות בעקבות המרד של Hadži Prodan.
בהמשך החמירו את ייסורי השיפוד באמצעות העלאה על המוקד: השיפוד משמש כשיפוד צלייה, כך שהקורבן המשופד יכול להיצלות בחיים. בין מעשי זוועה אחרים, עלי פאשה, אציל עותמ'אני יליד אלבניה, ששלט ביואנינה, גרם לכך שהמורדים, הפושעים, ואפילו הצאצאים של אלה אשר עשו לו או למשפחתו בעבר עוול, ישופדו וייצלו בחיים. במהלך מלחמת העצמאות היוונית (1821-1832), Athanasios Diakos, קלפט ומאוחר יותר מפקד צבא המורדים, נתפס לאחר קרב אלאמנה (1821), ליד תרמופילאי, ולאחר שסירב להתאסלם ולהצטרף לצבא העות'מאני הוא שופד, נצלה מעל לאש, ומת לאחר שלושה ימים. אחרים טופלו באופן דומה. Diakos היה לוחם למען עצמאות יוון וכובד מאוחר יותר כגיבור לאומי.
קישורים חיצוניים ומקורות
Constantin Rezachievici Punishments with Vlad Tepes - Punishments in Europe, Common and Differentiating Traits, Journal of Dracula Studies nr.8, 2006 ?Abdullah David &Elias Karim Saifullah -Crucifixion or Crucifiction in the Ancient Egypt on the site Islamic Awareness, 1999-2009 גישה ב-6.2.2012
שבועה (פירושונים)
{{פירושונים|
מתחילים מחדש
מתחילים מחדש הוא שיר ישראלי-מסורתי, שהופק ביוזמת פרויקט "ותן חלקנו" והשדרן מושיקו שטרן ויצא לאור ב-25 בספטמבר 2019. בהקלטת השיר השתתפו 24 זמרים ישראלים.
רקע
השיר נכתב והולחן על ידי תלמידי ותן חלקנו והופק על ידי מתן דרור. הרווחים מן השיר נתרמו לפעילות עמותת "אור בבית".
האמנים המשתתפים
(על פי סדר הא"ב של השמות הפרטיים):
הצלחה
השיר זכה להצלחה רבה ברשתות החברתיות וברדיו. הקליפ הרשמי שבוים על ידי עוזי ג'ורג' נכון לספמבר 2021 עומד על 20 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
ליאור אקרמן
ליאור אקרמן (נולד ב-12 בספטמבר 1964) הוא בכיר בשב"כ בדימוס, פרשן לענייני טרור, אסלאם, מודיעין וערבים, ובעל טור במספר עיתונים ותוכניות טלוויזיה, יועץ ומאמן אישי וניהולי, סופר ומרצה. ממקימי תנועת "הדור בקצה המנהרה", וממייסדי "מועצת העם החדשה" לשינוי שיטת ומבנה הממשל בישראל. חוקר בכיר וראש תחום החוסן הלאומי במכון למדיניות ולאסטרטגיה באוניברסיטת רייכמן.
ביוגרפיה
אקרמן נולד בפתח תקווה להורים ניצולי השואה. בוגר ישיבת בני עקיבא נחלים ותנועת הנוער בני עקיבא בה שימש כמדריך וכקומונר מספר שנים. בצה"ל שירת בחיל התותחנים. לאחר קורס קצינים שובץ בגדוד שריון 34. הוא נמנה עם הצוות המצומצם (יחד עם המג"ד ציון ספיר וארבעה קצינים נוספים) שהקים בשנת 1984 את יחידת הנ"ט "דוכיפת" שפעלה אז בעיקר בדרום לבנון, (כיום גדוד 94 בכפיר) והיה אחראי על עיצוב סמל היחידה. בהמשך שימש כקצין בשירות קבע במפקדת פיקוד הדרום.
ממלכת העולם האחר
ממלכת העולם האחר ( The Other World Kingdom-OWK) הייתה מדינה לכאורה בעלת אופי מטריאכלי ששכנה בתוך מתקן נופש מסחרי גדול, שנפתח בשנת 1996 בבניינים שניטען שהיו חלק מטירה מהמאה ה-16 הממוקמת בעיירה Černá בצ'כיה. אמנם המדינה לא הוכרה על ידי אף מדינה אחרת, אך היה נהוג בה מטבע מקומי, דרכונים, משטרה, בתי משפט, המנון ודגל לאומי. המשטר במדינה היה מונרכיה אבסולוטית כשאורח החיים של הנתינים היה סאדו-מאזוכיסטי בסגנון Femdom (שליטה נשית). הממלכה מתקיימת כיום כאתר אינטרנט בלבד.
ליאור אקרמן
ביוגרפיה
אקרמן בעל תואר ראשון בתקשורת ובמדעי המדינה ובעל תואר שני במשפטים, שניהם בהצטיינות מאוניברסיטת בר-אילן. במסגרת הכשרותיו בשירות השלים  גם לימודי פסיכולוגיה ומזרחנות. כמו כן, במסגרת לימודי מנהלים באוניברסיטת בר אילן, השלים קורס במנהל עסקים.
ממלכת העולם האחר
היסטוריה
ממלכת העולם האחרת נוסדה באופן רשמי ב -1 ביוני 1996, בידי המלכה פטרישיה הראשונה והייתה פתוחה למבקרים באביב 1997.
הקרקע והמבנים הוצעו למכירה בשנת 2008 במחיר של שמונה מיליון אירו.
פוליטיקה
חוקת הממלכה קובעת שהיא מונרכיה הנשלטת בידי נשים. המטרה של המדינה "להשיג כמה שיותר יצורים זכרים תחת שלטון בלתי מוגבל של נשים נעלות על שטח גדול ככל האפשר." OWK תמיד הגדירה את עצמה כמדינה, על אף שלא זכתה לאף הכרה ממדינה ריבונית והייתה רשומה בצ'כיה כבית עסק.
OWK נשלטה כביכול על ידי המלכה פטרישיה הראשונה, שליטה אבסולוטית אשר הוכתרה ב-30 במאי 1997 אשר חוקקה חוקים ופסקה בסוגיות משפטיות.
בממלכה הייתה סדרה של מעמדות שונים. הראשון היה "הגבירות הנעלות" המהווה את האצולה של הממלכה. כדי להפוך לאזרחית, אישה צריכה לעמוד בקריטריונים מסוימים. אלה היו:
המעמד הבא היה נתיני המלכה. אלה היו גברים שעקבו אחרי חוקי OWK, ציותו למלכה ושילמו מיסים, אבל יש להם כמה זכויות כגון "חופש לנוע, להחזיק ולטפל ברכוש, להיות אבות לילדים, חופש תעסוקתי ועוד" המעמד הנמוך ביותר הוא מעמד "העבדים". זה היה מעמד זכרים שאבדו את כל הזכויות, הם היו נכס של המלכה או של הגבירות הנשגבות ונחשבו לכאורה "במעמד של חיית משק".
ליאור אקרמן
בשירות הביטחון הכללי
בשנת 1987 סיים אקרמן את שירות הקבע בצה"ל והחל את שירותו בשב"כ. במסגרת הכשרתו למד באולפן לערבית ובקורס המודיעין, החקירות וההפעלה של השב"כ, ומאוחר יותר סיים את הקורס הבכיר לפיקוד ומודיעין של קהיליית המודיעין הישראלית.
שימש במגוון תפקידי שטח מודיעיניים במגזר הערבי בשטחי יהודה ושומרון, ומאוחר יותר כממונה על החקירות לסיכול טרור במרחב ישראל. בתפקידים אלו היה אמון על מבצעים מודיעיניים במגזר הערבי ובשטחים, באינתיפאדה הראשונה ולאחריה.
בשנים 1999–2000 שימש ראש לשכת סגן ראש השב"כ, והיה אחראי על ארגונו מחדש של מבנה המטה המבצעי שפעל תחת פיקודו של סגן ראש השב"כ. משנת 2000 שימש בתפקיד ראש לשכת ראש השב"כ, אבי דיכטר. בשנת 2001 יזם והקים את מערך הדוברות והתקשורת של הארגון, וכן יזם והחל בהקמת מערך קשרי החוץ. התהליך צוין בהרחבה בעבודת הדוקטורט של נחמן שי.
בין השנים 2000–2003, עם הפסקת המגעים הדיפלומטיים בין ממשלת ישראל לרשות הפלסטינית על רקע מאורעות האינתיפאדה השנייה, השתתף במגעים שהתנהלו מול הנהגת הרשות הפלסטינית ומול גורמים מצריים, ירדנים ואמריקאים אשר הובילו את התיווך במשא ומתן בין ישראל לרשות הפלסטינית. במהלך שנים אלו היה אחראי על קשרי שב"כ בפרט וישראל בכלל עם המודיעין המצרי, עם ראשי מנגנוני הביטחון הפלסטיניים ועם גורמי המודיעין הזרים שפעלו בישראל.
בשנת 2000, לבקשת ראש הממשלה אהוד ברק, ועל רקע אי-סדר תפקודי בלשכה, הגיש הצעת לשינוי מבני בלשכת ראש הממשלה, שכללה מינוי ראש מטה לראש הממשלה וארגון כלל הפעילות תחתיו. הצעה זו התקבלה ויושמה חלקית בתקופתו של אריאל שרון ובתקופתו של אהוד אולמרט בראשות הממשלה.
בשנים 2003–2006 שימש ראש מחלקת משאבי אנוש בשב"כ.
בשנים 2006–2011 שימש ראש חטיבה וסגן ראש מרחב צפון. בשנים אלו עמד בראש המנהלה הביטחונית לסיוע, שהייתה אחראית על שיקום כל סוכני קהילת המודיעין ובכירי צד"ל בישראל ומחוצה לה.
בשנת 2011 פרש בדרגת סגן ראש אגף.
אחרי הפרישה מהשב"כ
בשנת 2011, עם פרישתו, הצטרף לקבוצת Runup בה שימש כדירקטור והקים וניהל חברת בת בשם סקויה, שפיתחה מערכות מחשב מוצפנות לניהול מערכי אבטחה בחברות וארגונים.
בשנים 2014–2017 היה פעיל בתחום השלטון והשינוי החברתי, באמצעות תנועת "הדור בקצה המנהרה".
בשנת 2020 החל ביוזמה פוליטית אזרחית הנקראת "מועצת העם החדשה", להקמת ממשל, הפועל בתיאום עם אזרחי המדינה ובשליחותם. במסגרת זו הוא פועל לאיחודם של כלל הכוחות האזרחיים במדינת ישראל, ליצירת כוח פוליטי שיהווה תחליף לממשל הקיים ויקדם ממשל יציב, אמין וישר הפועל בשם אזרחי המדינה ולמענם במטרה לשקם את המערכות האזרחיות במדינת ישראל. למיזם צורפו ארגונים ומובילי דעה.
במאמר שבו יצא נגד "שוברים שתיקה" כתב גם על עדויות "בצלם": "הארגון מציג את פרסומיו ואת העדויות בפורמט רשמי ואף אקדמי לעתים, המאוגד כדו"ח מסודר ומחקרי. ואולם בפועל מדובר בעבודה ברמה חובבנית המבוצעת כולה על ידי פלסטינים חסרי הכשרה מחקרית, למען פלסטינים ובמימון פלסטיני או פרו־פלסטיני. חלק גדול מאותן עדויות ורובן הגדול של טענות בצלם כלפי כוחות הביטחון, נבחנו לעומק בערכאות משפטיות לאורך השנים והוכחו כבלתי אמינות ובלתי מבוססות".
כפרשן באמצעי התקשורת
החל משנת 2022 משמש אקרמן כחוקר בכיר וכראש תחום החוסן הלאומי במכון למדיניות ולאסטרטגיה, בבית הספר לממשל ומדיניות באוניברסיטת רייכמן. בתפקידו זה הוא אחראי על כתיבת ניירות עמדה, הובלת פעילות המכון והכנת כנס הרצליה אותו הוא מארגן, בתחומי החוסן הלאומי.
פעילות ציבורית
משנת 2016 הוא חבר במועצה הציבורית של ארגון "פתחון לב" ביחד עם העומד בראשו אלוף במיל' והשר לשעבר יוסי פלד.
משנת 2017 משמש אקרמן כחבר דירקטוריון ופורום הנהלה מצומצם ב"קרן לחקר הסרטן בישראל" בה הוא מוביל יחד עם העומד בראשה, עו"ד תמיר גילת, איסוף תרומות לחיזוק חקר הסרטן בישראל על ידי חוקרים ישראלים.
בינואר 2018 הודיע אקרמן על כוונתו להתמודד על ראשות עיריית פתח תקווה מטעם מפלגת הליכוד בעיר. בעקבות פטירת אביו נאלץ לפרוש מההתמודדות.
חיים אישיים
אקרמן גרוש ואב לשלושה ילדים.
מאוריקיוס, קיסר האימפריה הביזנטית
פלביוס מאוריקיוס טיבריוס אוגוסטוס (ביוונית: Φλάβιος Μαυρίκιος Τιβέριος Αύγουστος) היה קיסר של האימפריה הביזנטית. נולד בשנת 539, הוכתר בשנת 582 והוצא להורג ב-27 בנובמבר 602. תקופת שלטונו הייתה סוערת והתאפיינה בלחימה בלתי פוסקת בכל החזיתות שעל גבולות האימפריה וחוסר שקט מבית.
קורות חיים
מאוריקיוס נולד בקפדוקיה בשנת 539, מעט ידוע על מוצאו ואגדות מאוחרות מייחסות לו מוצא ארמני ואילן יוחסין עד לימי האימפריה הרומית. מאוריקיוס הגיע לקונסטנטינופול כנוטריון ושימש כמזכיר עבור גדוד המשמר המלכותי הביזנטי האקסקוביטורס (בלטינית: Excubitores, ביוונית: ἐξκουβίτορες) כאשר הוכתר מפקד המשמר כטיבריוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית תפס מאוריקיוס את התפקיד.
המלחמה בפרס ועליה לשלטון
בשנת 577 וללא ניסיון כמפקד צבאי מונה מאוריקיוס כמגיסטר מיליטום למזרח (Magister Militum per Orientem), כלומר המפקד הצבאי העליון של הצבא הביזנטי במזרח, וזכה לקבל את התואר פטריקיוס - תואר כבוד עבור אנשים שהפגינו שירות נאמן לאימפריה. מספרם של הפטריקים בממלכה הוגבל, בדרך כלל שימש התואר את האדם שהחזיק בכוח מאחרי הקלעים באימפריה. בשנת 581 הצליח מאוריקיוס לנצח את הפרסים ושנה לאחר מכן הוא התחתן עם בתו של הקיסר קונסטנטינה. מצבה של האימפריה הידרדר והקיסר טיבריוס הביא אותה לסף פשיטת רגל במדיניות פזרנית וחסרת ריסון, הוא נפטר - ככל הנראה הורעל - ביום 13 באוגוסט 582 וחתנו מאוריקיוס קיבל מידיו את השלטון. על פי ההיסטוריונים הביזנטיים מילותיו האחרונות של טיבריוס למאוריקיוס היו: "עשה את שלטונך תפארת לזיכרוני". מאוריקיוס קיבל את השלטון על אימפריה מוכה ובמצב של פשיטת רגל. האימפריה שילמה מס כבד לאווארים לשמור על שקט בגבולות בעוד הסלאבים עורכים פשיטות שוד בבלקנים. פעולתו הראשונה נועדה להקל את הלחץ על הגבול המזרחי ובשנת 586 הוא הביס את צבא האימפריה הסאסאנית בקרב שנערך בסמוך לעיר דארה.
האימפריה הסאסאנית עמדה על סף מלחמת אזרחים, והמלך הורמיזד הרביעי הודח מכסאו. בנו - ח'וסרו השני הפסיד במאבק על השלטון ומצא מקלט מדיני בביזנטיון. מאורסיוס הפקיד בידיו צבא של 35,000 חילים ואיתם חזר כוסרו לפרס הביס את מתחרהו והצליח לעלות לכס המלכות הסאסאני. כוסרו, שככל הנראה אומץ טקסית על ידי מאוריקיוס, נשא לאישה את מרים בתו הבכורה של הקיסר הביזנטי ובתמורה העביר לריבונות ביזנטית את ארמניה ובירתה העתיקה דוין, חלקים ממסופוטמיה, ימת ואן, איבריה הקווקזית ובירתה טביליסי. בכך השיג מאוריקיוס סטטוס קוו עם האימפריה הסאסאנית, הרחיב את השטח שבשליטת האימפריה הביזנטית וחסך כסף רב לאוצר האימפריה בייצוב הגבול המזרחי.
המלחמה בבלקן
עם סיום מצב הלחימה במזרח הפנה מאוריקיוס את משאביו לאזור הבלקנים. באזור זה נאחזו שבטים סלביים לאחר שבמשך תקופה ארוכה שדדו ותקפו מרכזים ומבצרים ביזנטיים, והגיעו על לפלופונסוס שביוון. האווארים כבשו את הנמל סירמיום (בימינו העיר סרמסקה מיטרוביצה בשטח סרביה). וממנו ערכו פשיטות הרס וביזה על נמלי הדנובה ובשנת 586 צרו על סלוניקי. בשנת 591 יצא הצבא הביזנטי בראשות מאוריקיוס למתקפת נגד ושנה לאחר מכן נכבשה העיר המבוצרת סינגידונום (בלגרד של ימינו) מידי האווארים ובשנת 593 הביס הצבא הביזנטי קואליציה אווארית-סלבית בוולאכיה, ניצחון זה וסדרת קרבות שבאו בעקבותיו הוביל לחתימת הסכם בין שני הצדדים בשנת 598. מאוריקיוס לא הרפה מהלחץ על האווארים ובשעת הכושר הראשונה התעלם מההסכם וערך מסעות מלחמה נוספים שהעבירו את הדנובה לשליטה ביזנטית מוחלטת.
סוף שלטונו
ח'וסרו השני ניצל את רצח בן בריתו על מנת לשחרר עצמו מכבלי הסכם השלום עם ביזנטיון, אסף צבא ויצא לסדרת קרבות מול האימפריה הביזנטית, מערכה שתביא לידיו את כל אזור הלבנט ותביא אותו לשערי קונסטנטינופול.
מורשתו
חולשתו הגדולה היה עיוורונו לעם וחוסר יכולתו לשפוט את העוינות הציבורית להחלטותיו. החלטות אלו שיהירות בבסיסן הביאו בסיכומו של דבר לנפילתו. כישלונו ומותו סימנו נקודת מפנה בהיסטוריה של האימפריה הביזנטית והעולם, העימות המתחדש בין הביזנטים לסאסאנים הביא לתשישות של שני היריבים ולהצלחה המסחררת של הכוח העולה החדש - האימפריה המוסלמית שבמחצית השנייה של המאה השביעית תשמיד ותמחוק את האימפריה הסאסאנית ותכווץ את שטחי האימפריה הביזנטית. הסלבים יחזרו לבלקן, יתיישבו בו דרך קבע ואיטליה תשתחרר מאחיזת הביזנטים.
רולף הכלב
רולף הכלב (באנגלית: Rowlf the Dog) הוא דמות מסדרת החבובות, הוא כלב חום פרוותי שמומחה בנגינה על פסנתר בעל מראה מוזנח מגזע לא מוגדר עם אף שחור מעוגל ואוזניים ארוכות. נוצר על ידי ג'ים הנסון. רולף החל את דרכו בתוכנית "המופע של ג'ימי דין" ולאחר 20 שנה הצטרף אל החבובות.
אודותיו
רולף רגוע ושקט, אוהב מוזיקה קלאסית (בעיקר בטהובן) ומחזות זמר.
Guilty Pleasure (אלבום)
Guilty Pleasure הוא אלבום האולפן השני של הזמרת והשחקנית האמריקאית אשלי טיסדייל. הוא יצא ב-12 ביוני 2009 על ידי וורנר רקורדס.
הצלחה מסחרית
האלבום הגיע למקום ה-12 במצעד הבילבורד 200 עם 25,000 עותקים שנמכרו בשבוע הראשון לצאתו.
אמה-גי
אָמַה-גִי היא מילה מהשפה השומרית, הנכתבת כ𒂼𒄄 או 𒂼𒅈𒄄. משמעותה, בתרגום חופשי, היא "לחזור אל האם", והיא משמשת בהתייחסות אל "שיקום של אדם או רכוש אל המצב המקורי שלהם" (כולל מחיקת חובות).
סמואל נח קרמר, אשורולוג מהמאה ה-19, הגדיר את מילה זו כביטוי הכתוב הראשון למושג "חירות". בהקשר למשמעות המילולית "לחזור אל האם", כתב בשנת 1963 כי "אנחנו עדיין לא יודעים מדוע ניב ציורי זה שימש כדי לבטא "חירות"".
מספר ארגוני זכויות אדם אימצו את כתב היתדות כסמל החברה.
דמיטרי בוסוב
דמיטרי בוריסוביץ' בוסוב (27 במרץ 1968, ברנאול — 6 במאי 2020, אוסובו, מחוז מוסקבה, רוסיה) היה יזם רוסי. מייסד, בעל שליטה ויו"ר דירקטוריון קבוצת אלטק. הנכסים העיקריים של דמיטרי בוסוב היו - קבוצת Sibanthracite וחברת הניהול VostokUgol. משנת 2008 עד 2020, הוא היה ראש חבר הנאמנים של מועדון ההוקי קרח סיביר נובוסיבירסק.
בשנת 2020 דורג במקום ה-86 בדירוג אנשי העסקים העשירים ברוסיה של פורבס עם הון מוערך של 1.1 מיליארד דולר.
ביוגרפיה
בשנת 1991 סיים את לימודיו בהצטיינות בפקולטה לאלקטרוניקה של רדיו וטכנולוגיית לייזר על שם באומן. למד כלכלה. לאחר סיום לימודיו באוניברסיטה הטכנית של מוסקבה נכנס לעסקי האלומיניום.
התאבד בירייה מאקדח גלוק 19 בגיל 52 בליל 6 במאי 2020 באחוזתו בכפר אוסובו הסמוך למוסקבה, שם התגורר.
קריירה
בשנת 1991 הקים את AOIF PIF, הנציגות במוסקבה של מפעל קריסטל, שם עבד במשך שנתיים כסגן מנהל ואחר כך כמנהל. בשנת 1993 התמנה לנשיא חברת Polyexport LLP.
מאז 1995 היה מנהל לשכת הייצוג במוסקבה של קבוצת טרנסוורלד (אז נקראה סחורות טרנסוורלד).
בשנים 1997–2000 היה אחד מבעלי המניות וחברי הדירקטוריון של מפעל האלומיניום של קרסנויארסק (KrAZ).
בשנת 2000 מכר את מניותיו ב-KrAZ. לאחר מכן, הוא לקח פרויקטים של השקעות ברוסיה, בראש קבוצת אלטק, ומאז 2005 הוא הפך ליו"ר הדירקטוריון. בין הפרויקטים שעודד ניתן למנות איחוד ומכירה נוספת בשנת 2006 לחברת Renova של מפעלי האלקטרודות הגדולים ברוסיה . בתחילת 2004 רכשה קבוצת ALLTEK למעלה מ-20% ממניות חברת הנפט West Siberian Resources Ltd. החברה הגדילה משמעותית את הייצור, במשך 4 שנים, שווי ההון של החברה גדל פי 18, בשנת 2008 החברה התמזגה עם חברת NK Alliance.
עם כניסתו לעסקי הפחם החל ברכישת מניות ב-JSC Siberian Anthracite (חברה ממחוז נובוסיבירסק הנחשבת ליצרנית הגדולה בעולם של אנתרציט UHG), שם היה דמיטרי בוסוב יו"ר הדירקטוריון של חברת הניהול ווסטוקוגול.
משנת 2008 ועד התאבדותו הוא היה ראש חבר הנאמנים של מועדון ההוקי סיביר.
בשנת 2015 הוא הקים את קבוצת Blackspace של חברות באינדונזיה, לאחר שקיבל רישיונות לאתרי כריית פחם, ניקל, מנגן ובוקסיט. מאז הוא ביצע שני פרויקטים מרכזיים - פיתוח אחסון פחם במרכז קלימנטן ובניית מפעל ניקל- פראו באי קבאן באינדונזיה.
כמה כלי תקשורת ייחסו את מערכת היחסים של בוסוב עם בוריס ברזובסקי, איתו תמך ביושצ'נקו וטימושנקו במהלך מערכת הבחירות לנשיאות באוקראינה. בוסוב עצמו הכחיש את הדברים ואמר כי "העסק היחיד שהשתתפתי בו עם ברזובסקי היה חברת האינטרנט סיטי-ליין. הוא היה הראשון שהשקיע בזה. החברים שלי ימליאן זכארוב, דמיאן קודריאבצב ואחרים ניהלו את החברה. בשנת 1999 הם הזמינו אותי להיות משקיע משותף. בשנת 2001 מכרנו את החברה והרווחנו כהוגן".
תיק פלילי
באפריל 2018 נפתח תיק פלילי נגד הנהגת חברת הכרייה הארקטית, בבעלות דמיטרי בוסוב, בשל ביצוע כרייה ומכירה בלתי חוקית של פחם מהמכרה בטיימירסק.
חיים אישיים
הוא היה נשוי, הותיר מאחוריו ארבעה ילדים.
טיק טק טכנולוגיות
טיק טק טכנולוגיות בע"מ  היא חברה פרטית ישראלית שהוקמה בשנת 1995 ועוסקת בשחזור מידע ושחזור חקירתי. במשך השנים החברה מיצבה את עצמה כאחת מחברות שיחזור המידע הגדולות בישראל.
החברה מפעילה שתי חברות בת:
בין המקרים בהם טיפלה טיק טק במהלך השנים:
יחסי הרפובליקה של קונגו–יוון
סקירה כללית
ליוון יש קונסוליית כבוד בברזוויל, בירת הרפובליקה של קונגו. ראש הקונסוליה הוא מר ניקוס פריס, איש עסקים מקומי והאזרח היווני היחיד שנותר במדינה. האינטרסים של יוון ברפובליקה של קונגו מיוצגים בשגרירות היוונית בקינשאסה, בירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
יחסים פוליטיים
היחסים בין שתי המדינות טובים, ושיתוף הפעולה הדו-צדדי והרב-צדדי משביע רצון.
יחסי תרבות
יוון העניקה מלגות לסטודנטים מהרפובליקה של קונגו על מנת לבצע את לימודיהם באוניברסיטאות יווניות ובבתי ספר צבאיים.
סרט מידה
סרט מידה (נקרא לפעמים מטר, רולטה או רולטקה. בעברית: מַגְלוּל) הוא סרגל גמיש הניתן לקיפול או גלילה, עשוי בדרך כלל סרט בד או מתכת ומשמש למדידת אורכים ומרחקים.