cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התולעים של פטרסון
היסטוריה
המודל המקורי של קונוויי היה תולעת ברשת מאונכת, אבל שיטה זו יוצרת רק שלושה מינים שונים של תולעת, כולם עם התנהגות לא מעניינת. פטרסון חשב ליצור תולעים ברשת משולשת. התולעים של פטרסון תוארו על ידי בילר בתזכיר Al של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (# 290) והוצגו בחודש נובמבר 1973 בטור של מרטין גרדנר "משחקים מתמטיים" בסיינטיפיק אמריקן, ומאוחר יותר הודפסו מחדש בגרדנר 1986. סימולציות אלה היו שונות מגישת אוטומטים סלולריים שאחרים פיתחו בערך באותו הזמן, שהתמקדו בתאים ומערכות היחסים ביניהם. מודלים ממוחשבים פשוטים כגון אלה מופשטים מכדי לתאר את התנהגותם של היצורים האמיתיים במדויק, אבל הם מראים כי אפילו כללים פשוטים מאוד יכולים להצמיח דפוסים הדומים להתנהגות של בעלי חיים..
חוקים
התולעת מתחילה בנקודה מסוימת על רשת משולשת אינסופית. היא מתחילה לנוע לאורך אחד מששת קווי הרשת שעומדים בכל נקודה, וברגע שהיא עברה יחידה אחת של מרחק, היא מגיעה לנקודה חדשה. בשלב זה מחליטה התולעת, בהתבסס על חלוקת קווי רשת שהיא חצתה וקווי רשת שהיא לא חצתה, מה הכיוון אליו תמשיך. הכיוונים הם ביחס לנקודת המבט של התולעת. אם התולעת לא נתקלה בנקודה המדויקת הזו לפני כן היא עשויה לעזוב לאורך כל קו רשת שהיא לא חצתה. אם אין קווי רשת לא חצויים זמינים, התולעת מתה והסימולציה מסתיימת.
פירוט
ישנם סוגים רבים ושונים של תולעים, תלוי באיזה כיוון הן פונות כאשר הן נתקלות בנקודה חדשה. הסוגים השונים של התולעים יכולים להיות מסווגים באופן שיטתי על ידי קביעת הכיוון, המספר ורישום הבחירה בכל פעם שהיא פוגשת סוג חדש של צומת.
ששת הכיוונים האפשריים ממוספרים כך שכיוון 0 מציין שהתולעת ממשיכה לנסוע ישר קדימה, כיוון 1 מציין שהתולעת תעשה פניה ימינה של 60 מעלות וכן הלאה. התולעת לא יכולה לנסוע בכיוון 3 כי זה קו הרשת שזה עתה חצה. כך שתולעת עם כלל {1,0,5,1} מחליטה לנסוע בכיוון 1 בפעם הראשונה שהיא בוחרת בנקודה זו, בכיוון 0 בפעם הבאה שהיא בוחרת בנקודה זו וכן הלאה. אם יש רק קו זמין אחד, לתולעת אין ברירה אלא לפנות לקו זה, אם כי כלל זה בדרך כלל לא מופיע באופן מפורש.
תולעת שהכלל שנקבע לה מתחיל עם 0 ממשיכה בקו ישר לנצח. מדובר במקרה של מה בכך, ולכן בדרך כלל נקבע כי התולעת פונה כאשר היא נתקלת בנקודה עם קווי רשת שלא נאכלו בלבד. יתר על כן, כדי למנוע תמונות-ראי, הפנייה הראשונה של התולעת חייבת להיות ימינה. תולעת מתה אם היא חוזרת למקורה בפעם שלישית, כי אז אין לה לאן ללכת.
יש 1,296 צירופים אפשריים של תולעים. ניתן להוכיח זאת על ידי הטיעונים הבאים: יש אפוא 2 × 4 × 81 × 2 = 1,296 שילובים שונים של כללים.
רבות מאלה הן כפילויות תמונת הראי של אחרות, ואחרות מתות לפני שהן עושות את כל האפשרויות בסט הכללים שלהם, לאחר חיסור כל אלה נישארים 411 מינים שונים (412 אם תולעת הקו ישר האינסופית כלולה). 336 של מינים מתוכן מתות בסופו של דבר. 73 נכנסות לדפוס התנהגות היוצר תערוכה אינסופית, כלומר, הן נכנסות לתוך תבנית חוזרת על עצמה שאינה חוזרת למקור. שתיים נוספות הן סביר להניח אינסופיות, ואחת נשארה בלתי פתורה. עשרה כללים הפגינו התנהגות מורכבת. הן לא מתות גם לאחר מיליארדי רבים של חזרות, והן לא מאמצות דפוס ברור. גורלן לא היה ידוע עד 2003, כאשר בנימין צ'אפין פיתח שיטות חדשות לפתרונן. לאחר שעות רבות של זמן מחשב, תשע מעשרת הכללים נפתרו, כשהן משאירות את התולעים עם כללי {1,0,4,2,0,2,0} ו־{1,0,4,2,0,1,5} כבלתי פתורים היחידים. הראשון נפתר על ידי תומאס רוקיסקי, שקבע כי היא עוצרת אחרי 57,000,000,000,000 צעדים, והשאיר רק את {1,0,4,2,0,1,5} בלתי פתור. לדברי רוקיסקי, התולעת הזו עדיין פעילה לאחר 5.2 × 10^19 צעדים.
זה אפשרי עבור שני מינים שונים של תולעת לייצר אותה הדרך, למרות שהם לא בהכרח יעברו אותה באותו סדר. הדרך הנפוצה ביותר היא גם הקצרה ביותר: "סמל הרדיואקטיביות" המורכב משבע נקודות. דוגמה אחת לדרך זו מוצגת באיור האנימציה לעיל. בסך הכל יש 299 מסלולים שונים ליצירת הסמל, ו-209 מיוצרים על ידי מין אחד.
שיכון ופיתוח
שיכון ופיתוח לישראל בע"מ, בקיצור "שו"פ", הייתה חברה ציבורית לבנייה (דירות, מגרשים לבנייה עצמית, מרכזים מסחריים ומבני תרבות) באזורי פיתוח ובשכונות חדשות בכל רחבי ישראל. החברה הופרטה ונמכרה לחברת "אזורים".
היסטוריה
בסוף שנת 1985 דרש מרכז הקבלנים את מכירת החברה, בטענה שהיא מוכרת דירות מתחת למחירי השוק ויוצרת בכך תחרות בלתי-הוגנת.
בשנת 1995 רכשה חברת אזורים יחד עם החברה לישראל וקרן רנסאנס של איש העסקים צ'ארלס ברונפמן את חברת "שיכון ופיתוח" מידי מדינת ישראל במכרז. בשנת 1998 רכשה אזורים את חלקם של שותפיה, ומיזגה את אזורים ו"שיכון ופיתוח" לחברה אחת.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1986
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1986 הייתה המהדורה השלישית של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. שני חצאי הגמר של מהדורה זו של התחרות התקיימו ב-22 במאי וב-23 במאי בהתאמה, ואילו הגמר נערך ב-27 במאי. התחרות נערכה באולם "רדיוהסט" בעיר קופנהגן, דנמרק. בדומה לשאר מהדורות האירוויזיון, את התחרות הפיק איגוד השידור האירופי בשיתוף עם רשות השידור הדנית. מהדורה זו הונחתה על ידי אנט פאבור ונוצחה על ידי הנס גרף. תזמורת התחרות היא "התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק". איטליה, אירלנד, בלגיה, דנמרק, יוגוסלביה, ישראל ושוודיה השתתפו לראשונה בתחרות, ואילו נורווגיה חזרה לתחרות לאחר שפרשה מהמהדורה העוקבת. דנמרק, המדינה המארחת, לא הצליחה להעפיל לגמר.
סיבוב מקדים
בסך הכל 15 מדינות השתתפו בתחרות, מתוכן 5 מדינות עלו לשלב הגמר. המדינות שלהלן לא הצליחו לעלות לגמר:
גמר
פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה שלהלן מדגישה את אלה בעזרת סימוני זהב, כסף וברונזה. תוצאות המשתתפים שנותרו (מקומות 4–6) אינן ידועות ומעולם לא פורסמו על ידי איחוד השידור האירופי.
חבר המושבעים
להלן חבר המושבעים של האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1984:
אי הקופים 4: הבריחה מאי הקופים
אי הקופים 4: הבריחה מאי הקופים הוא משחק הרפתקה שפותח והופץ על ידי לוקאס ארטס בשנת 2000 והוא המשחק הרביעי בסדרת משחקי אי הקופים. זה המשחק השני והאחרון מבית לוקאס ארטס שהשתמש במנוע ה-GrimE, אחרי גרים פנדנגו.
תקציר העלילה
המשחק מתחיל כשגייבראש ת'ריפווד ואיליין מארלי שהתחתנו חוזרים לאי מיילי. מכיוון שנעדרו הרבה זמן הם נחשבים למתים והולכות להתקיים בחירות לתפקיד המושל. בעוד איליין רצה בבחירות, גייבראש יוצא לאי לוקה כדי לפגוש את עורכי הדין של איליין ולהביא את הירושה המשפחתית. באי הוא מופלל בשדידת בנק ויוצא לטהר את שמו. באי הוא פוגש את אוזיי מנדרול איש עסקים מאוסטרליה שרוצה לסלק את הפיראטים מהאיים הקריביים. גייבראש מצליח לטהר את שמו ולחזור לאי מיילי עם הירושה המשפחתית. כשהוא חוזר הוא ואיליין מגלים שלה צ'אק חי והוא זה שרוצה להתמנות לתפקיד המושל. גייבראש לומד על כוח וודו חזק בשם The Ultimate Insult (ההעלבה האולטמטיבית) שמורכב מגביע מוזהב, ספל כסף עם פרצוף של קוף וכובע פיראטי בצבע ברונזה שאותם ניתן למצוא באי ג'מבליה. גייבראש מגיע לאי ג'מבליה, שם כדי למצוא את החלקים הוא נאלץ לפוצץ סלעים כדי למצוא את הכובע, לגנוב את ספל כסף ממסעדה ולהשתתף בתחרות צלילה כדי לזכות בגביע הזהב. גייבראש מצליח וחוזר לאי מיילי רק כדי לגלות שלה צ'אק ואוזיי השתלטו על האחוזה, גונבים ממנו את החלקים וזורקים אותו באי הקופים. גייבראש מנסה להימלט מאי הקופים ובדרך הוא לומד שהרמן ט'ובראט (הנווד של האי) הוא בעצם סבה האבוד של איליין שאיבד את הזיכרון לפני 20 שנה והא בעצם מי שסיפר לאוזיי על הסוד של The Ultimate Insult. באי הוא גם פוגש את הנסיך ג'וג'ו קוף שיכול לדבר. ג'וג'ו מלמד את גייבראש על "מנקי קומבאט" (פארודיה על מורטל קומבט). באי גייבראש מגלה את הסוד האמיתי של אי הקופים: מתחת לראשי הקוף הענקים מסתתר רובוט ענק שמופעל על ידי קופים. גייבראש, ג'וג'ו והוראשיו מארלי (שמו האמיתי של הרמן) יוצאים עם הרובוט לעצור את אוזי ולה צ'אק. באי מיילי הם מביסים אותם בקרב "מנקי קומבאט". לאחר הקרב חוזר הוראשיו לתפקיד המושל של האיי מיילי וגייבראש ואיליין יוצאים להרפתקה חדשה.
מקפליי
מקפליי (באנגלית: McFly) היא להקת פופ-רוק בריטית שנוסדה בלונדון בשנת 2003.
חברי הלהקה הם: טום פלטצ'ר (קולות מובילים - גיטרה - פסנתר), דני ג'ונס (קולות מובילים - גיטרה), דאגי פוינטר (קולות - גיטרת באס) והארי ג'אד (תופים).
הלהקה נוהלה על ידי חברת פרסטיג ניהול (באנגלית: "Prestige Management"), והיו חתומים מ-2004 עד דצמבר 2007 בחברת התקליטים Island Records מבית Universal Music Group עד הקמת חברת התקליטים החדשה שלהם, סופר רקורדס (באנגלית: "Super Records")..
אלבום הבכורה של הלהקה, "Room On The 3rd Floor", הושק במקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי כאלבום פלטינום כפול.. הדבר הוביל לקבלת תואר הלהקה הצעירה ביותר בעלת אלבום שהושק למקום הראשון - התואר נלקח מלהקת הביטלס. כחודש לאחר השקת אלבומם, יצאה הלהקה לסיבוב ההופעות העצמאי הראשון שלה.
אלבומה השני של הלהקה, "Wonderland, הושק גם הוא הישר אל המקום הראשון בבריטניה, והופץ ב-2005.. אלבומם השלישי, "Motion In The Ocean", הופץ ב-6 בנובמבר 2006. והושק אל המקום השישי בבריטניה. מקפליי הופיעו בקומדיית הנעורים "אני והמזל שלי" (באנגלית:"Just My Luck"), בכיכובם של לינדזי לוהן וכריס פיין ב-2006. הם שיחקו בסרט בתפקיד עצמם, והוציאו אלבום, ששמו, בהתאם לסרט, הוא Just My Luck. אלבום זה שימש גם כפסקול הסרט. הלהקה הופיעה במגוון מיזמים התנדבותיים, כגון Sport Relief, Comic Relief ו-Live 8.
הקמת הלהקה
מקפליי הוקמה על ידי הזמר והגיטריסט טום פלטצ'ר, אשר גם נתן לה את שמה כמחווה לסרט המדע הבדיוני בחזרה לעתיד משנת 1985 אותו פלטצ'ר אוהב מאוד, בה לדמות המרכזית קוראים מרטי מקפליי. לאחר שביצע מבחן במה כדי להתקבל לבאסטד, הפסיד פלטצ'ר את מקומו לצ'ארלי סימפסון (שאחר-כך עזב את באסטד על-מנת להקים את להקת פייטסטאר), וכך נולד הרעיון להקים להקה משל עצמו. במקור, טום פלטצ'ר אכן התקבל להיות חלק מהרכב להקת באסטד; למרות זאת, חברת התקליטים איסלנד העריכה מחדש את המצב, והחליטה כי הלהקה תהיה מורכבת משלישייה, במקום רביעייה. פלטצ'ר אומר, כי הוא היה בלהקה "למשך 24 שעות פחות או יותר". אף-על-פי שחברת התקליטים החליטה שלא להציע לפלטצ'ר מקום בלהקה, היא הביעה עניין בכישוריו ככותב שירים. מאוחר יותר, החברה הציעה לו להיות חלק בקבוצת כותבי השירים עבור באסטד, לצידו של חבר הלהקה ג'יימס בורן (שאז כבר נודע ככותב שירים מצטיין); פלטצ'ר מצהיר, כי בורן היה זה שלימד אותו כיצד לכתוב שירים "כהלכה".
במהלך כתיבת האלבום השני לבאסטד, פלטצ'ר נתבקש לצלם, מטעם חברת התקליטים, את מבחני הבמה עבור להקה חדשה, V. אז, נפגשו פלטצ'ר ודני ג'ונס לראשונה; ג'ונס הגיע כדי להבחן, מתוך מחשבה שזו להקה בה החברים מנגנים בכלים מוזיקליים משלהם, ולא רק שרים ורוקדים, כיאה ללהקת-בנים רגילה. פלטצ'ר התרשם מסגנונו המיוחד של ג'ונס, ועל-כן הזמין אותו לכתוב שירים ביחד איתו ועם בורן. כאשר כתיבת השירים עבור באסטד הגיעה לסיומה, השלושה החלו לשתף פעולה בשביל להקה משלהם (שעדיין הייתה ללא שם). בסופו של דבר, ג'ונס ופלטצ'ר עברו להתגורר במלון InterContinental שבלונדון למשך חודשיים, כדי שיוכלו להתרכז בכתיבת שירים יחדיו.
הבסיסט דאגי פוינטר והמתופף הארי ג'אד הגיעו למבחני הבמה כתוצאה מפרסום מודעת דרושים במגזין NME. היותם שני ילידי אסקס, הגיעו השניים, במקרה, לאותו אודישן, והחלו לפתח שיחה בנוגע להערכתם המשותפת ללהקה דה סטרטינג ליין (The Starting Line), לאחר שפוינטר הבחין שהשם והלוגו שלהם היו מודפסים על חולצתו של ג'אד. השניים גם נבחרו להיות חברים בלהקה באותו היום.
לבסוף, הוחלט כי שם הלהקה יהיה מקפליי. פלטצ'ר העלה רעיון זה, בהתבסס על אהבתו לטרילוגיית סרטי המדע הבדיוני האמריקאית "בחזרה לעתיד" (Back to the Future) ולדמות הראשית מרטי מקפליי (Marty McFLY), שמגלם השחקן מייקל ג'יי פוקס. כך, מקפליי נולדה.
2003-2004
מקפליי שיתפו פעולה עם באסטד, והוציאו גרסת כיסוי לשירם של הקינק'ס, "Lola"; נוסף על כך, הם הוציאו גרסת כיסוי לשיר "Build Me Up Buttercup". גרסת הכיסוי שלהם לשיר "!Help", אשר בוצע במקור על ידי הביטלס, הופיע בסינגל של "Obviously", וגרסת הכיסוי ל"She Loves You", שגם אותו ביצעו במקור הביטלס, יצא עם הסינגל של "That Girl". שירי חג המולד, "Deck the Halls" ו-"Crazy Little Thing Called Love" שבוצעו במקור על ידי קווין, זכו גם הם לגרסאות כיסוי על ידי הלהקה, והופיעו בסינגל "Room on the 3rd Floor". בדצמבר 2004 הופיעו מקפליי עם גרסת הכיסוי לשיר "Little Saint Nick" של הביץ' בויז.
2006
ב-20 במאי 2006 מקפליי הופיעו עם גרסה לשיר של ט'ין ליזי'ס, "The boys Are Back in Town". הם הקליטו גרסת כיסוי לשיר של קווין, "Don't Stop Me Now", ששימשה כשיר הרשמי של Sport Relief ב-2006, יחד עם הסינגל "Please Please". גרסה זו נועדה לעזור בגיוס הכספים למען הארגון. במהלך סיבוב ההופעות שלהם ב-2007, הצטרף אליהם הגיטריסט של קווין, בריאן מיי, בהופעתם באצטדיון ומבלי כדי לנגן עימם את "Don't Stop Me Now". באותו סיבוב הופעות, הם ביצעו גם את "(Fight For Your Right (To Party" של הביסטי בויז, וכמו כן את שיר הנושא של "Ghostbusters". כמה שבועות לאחר-מכן, הם פתחו את המופע של "Children in Need" עם גרסת הכיסוי לשיר "I Wanna Hold Your Hand", במקור על ידי הביטלס. מקפליי ביצעו גם את "(Happy Christmas (War Is Over" של ג'ון לנון. הם הופיעו עם גרסת כיסוי לשיר "Rockin' Robin" בספיישל חג המולד של Top of the Pops; שיר זה נכנס גם לסינגל של "Sorry's Not Good Enough/Friday Night".
2007
מקפליי ביצעו גרסת כיסוי לשיר של הג'ליפיש, "Baby's Coming Back", שיצא יחד עם "Transylvania". כמו כן, הם הקליטו את השיר "You're the One That I Want" מהסרט גריז, בשביל אלבום שנמכר למטרות צדקה. מקפליי היו להקה אחת מבין ארבעים אמנים נוספים, שהקליטו גרסאות כיסוי לכבוד חגיגות יום ההולדת של Radio 1; הם החליטו לבצע את שירם הקלאסי של דה ג'אם, "Town Called Malice". להיטה של ריהאנה, "Umbrella", זכה גם הוא לגרסת כיסוי על ידי ארבעת הבנים, ויצא יחד עם הסינגל "The Heart Never Lies". בנוסף, הם ביצעו את שירו של ברוס ספרינגסטין, "Born to Run", למען רדיו BBC.
2008
השיר "The Winner Takes It All", במקור בוצע על ידי אבבא, בוצע על ידי מקפליי ב-24 באוגוסט 2008 במסיבה לכבוד האולימפיאדה, שעתידה להתקיים בלונדון בשנת 2012. גרסה אקוסטית של השיר הופיעה בסינגל שלהם, "Lies". הלהקה הופיעה עם גרסת כיסוי לשיר "I Kissed a Girl" של קייטי פרי ברדיו של ה-BBC, ב-10 בספטמבר 2008. יחד עם "Do Ya", שהיה השיר הרשמי של Children in Need, הקליטו מקפליי גם גרסת כיסוי ל-"Stay With Me". במהלך מסע ההופעות של Radio:ACTIVE, ביצעה הלהקה את "Black or White", במקור על ידי מייקל ג'קסון, אותו שר דני ג'ונס בלבד.
2009 עד 2019
בסיבוב ההופעות שלהם "Up Close... and This Time It's Personal" הופיעו מקפליי עם גרסת הכיסוי לשיר "The Promise" של "גירלז אלאוד". במהלך סיבוב ההופעות באירופה הם שרו חלק מהשיר "I Gotta Feeling" של להקת בלאק אייד פיז
בשנת 2010 ראה אור האלבום "Above the Noise". מ-2013 עד 2015 הם שיתפו פעולה עם להקת באסטד בהרכב משותף בשם McBusted. ההרכב הוציא לאור אלבום בשנת 2014 וערך מספר סיבובי הופעות גדולים. בשנת 2015 שבו מקפליי להופיע בשמם, אך לא הקליטו חומר חדש, ובשנת 2016 לקחו פסק זמן, וחברי הלהקה עבדו על פרויקטים אחרים. לדוגמה, הסולן טום פלטצ'ר פרסם מספר ספרי ילדים.
2019: האיחוד
בשנת 2019 התאחדה הלהקה, והוציאה לאור את האלבום "The Lost Songs" ובו שירים שהוקלטו בשנת 2011 אך לא פורסמו מאז. בספטמבר נערכה הופעה גדולה בO2 ארנה בלונדון. הם תכננו להופיע ברחבי העולם בשנת 2020, אך סיבוב הופעות זה נדחה עקב מגפת הקורונה.
בספטמבר 2020 ראה אור אלבום חדש של הלהקה בשם "Young Dumb Thrills".
הופעות בטלוויזיה ובסרטים
בינואר 2005, מקפליי שיחקו בהופעת אורח בדרמה הבריטית "Casualty".
ב-2006 הם השתתפו בסרט הקומדיה הרומנטית "אני והמזל שלי" בכיכובם של לינדזי לוהן וכריס פיין. בסרט זה הם מגלמים את עצמם כלהקה מתחילה שמנסה לפרוץ, ופסקול הסרט כולל מגוון שירים מתוך שני אלבומיהם הראשונים. כמו כן, הלהקה הקליטה שיר נוסף בשם "Just My Luck", אשר נושא את שם הסרט; השיר נכלל באלבומם "Just My Luck" שיצא בארצות הברית.
ב-22 באוקטובר 2007 מקפליי אירחו את הטקס של "Nickolodeon UK Kids' Choice Awards" שנערך בבריטניה בפעם הראשונה. הם לקחו חלק בתוכנית "...Ghosthunting With" ב-2007, וכן השתתפו בתוכניתו של גורדון רמזי, "The F Word" במאי 2008. ב-20 ביולי 2008 מקפליי הופיעו בתוכנית "T4 on the Beach". באוגוסט של אותה השנה, הם הופיעו בפארק האולימפי בלונדון, שנבנה לקראת אולימפיאדת 2012. בהמשך, ב-14 בדצמבר 2008 מקפליי היו המופע האמנותי המוזיקלי המרכזי בתחרות מיס עולם שבדרום אפריקה, תוכנית שזכתה לקהל של כשני ביליארד צופים מכל רחבי העולם. ב-8 במאי 2009 הם הופיעו בסדרת הנעורים "Hollyoaks" הבריטית, שם הם שיחקו בתפקיד עצמם. בנוסף, ב-31 במאי 2009 הופיעו הארבעה בתוכנית הטלוויזיה הגדולה בברזיל, "Domingão do Faustão", כחלק מסיבוב ההופעות שערכו שם במהלך השנה; קהל התוכנית היה מעל 30 מיליון צופים. ביוני וביולי 2009, מקפליי יצאו לסיבוב הופעות והופיעו בכל העיירות בבריטניה. בחודש ינואר 2010, התחרה דני ג'ונס בערוץ ITV בתוכנית הנקראת "Popstar To Operastar". לפני המופע דני אמר "אני כל כך נרגש להשתתף בכוכבי פופ הופכים לכוכבי אופרה. אני חושב שזה יכול להציג את האופרה בפני קהל חדש לחלוטין. אני מקווה לעשות אופרה מגניבה!". התוכנית החלה ב-15 בינואר, אך מזלו של ג'ונאר נגמר ב-5 בפברואר, ולפני היציאה שלו, המילים האחרונות שהוא אמר לשופטים היו: "היה לי כל כך כיף. למדתי הרבה ואני מתכוון לצאת לחופשה".
Super Records
סופר רקורדס בע"מ (.Super Records Ltd) היא חברת תקליטים/לייבל עצמאית, בבעלותה וניהולה של מקפליי. בתחילה, מקפליי היו חתומים בחברת התקליטים הידועה יוניברסל איסלנד רקורדס ( Universal Island Records), אך לאחר זמן-מה, חשו צורך בשליטה יצירתית מלאה, ולכן, לקראת סוף 2007 הקימו את סופר רקורדס. למרות עזיבתם את איסלנד, הסינגלים של הלהקה מסופקים על ידי חברה בשם "אבסולוט", שמהווה חלק מקבוצת יוניברסל.
סופר סיטי
אתר מקפלי הרשמי הפך לסופר סיטי שבו כל מעריצי מקפליי מכל רחבי העולם יוכלו להיות ביחד. האתר נותן למעריצים גישה בלעדית ללהקה, כל עדכון חדש מופיע באתר. החבר'יה עורכים גם שיחת וידאו ורק למשתשמים אשר נקראים "pioneers" ישנה האפשרות לראות זאת. כמו כן ה- "pioneers" הם הראשונים לדעת על חומר חדש שפורסם בסופר סיטי על ידי הלהקה. אתר זה של הלהקה הוא מקור של מידע שמגיע ישירות מתוך חברי הלהקה עצמם.
פרסים
2004
2005
2007
2008
עלי זית וחרב
עלי זית וחרב הוא כתב עת היסטורי לחקר תולדות כוח המגן העברי בארץ ישראל בעת החדשה.
היסטוריה
כתב העת "עלי זית וחרב" נוסד בשנת 1990, והוא יוצא לאור מטעם מרכז גלילי לחקר כוח המגן. הוצאת כתב העת ניזומה ברוח מפעלו המחקרי של ישראל גלילי לתיעוד ולחקר תולדות ארגון ההגנה, צבא "המדינה שבדרך".
כתב העת נועד לליבון סוגיות היסטוריות בתולדות כוח המגן העברי – המערכה לעצמאות, ההעפלה לארץ ישראל, ההתיישבות האסטרטגית, התגייסות היישוב העברי לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, המאבק המזוין נגד גזֵרות "הספר הלבן", קרבות מלחמת הקוממיות וגיבוש תפיסת הביטחון הלאומי – בשִלהי השלטון העות'מאני, בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל ובתקוּמת מדינת ישראל.
בשני הכרכים הראשונים פורסמו מאמרים כלליים בנושאי כוח המגן וניתוח תעודות היסטוריות. מהכרך השלישי ואֵילך נבחר לכל כרך נושא מרכזי, ולצִדו מופיעים מאמרים היסטוריים נוספים.
כתב העת "עלי זית וחרב" מוכר על ידי המועצה להשכלה גבוהה ככתב עת אקדמי שפיט.
שמונת הכרכים הראשונים של "עלי זית וחרב" הוצאו לאור בהוצאת משרד הביטחון, ושמונת הכרכים ט'–ט"ז הוצאו לאור בהוצאת כרמל. כרכים י"ז–י"ט יצאו לאור בהוצאת משרד הביטחון והוצאת מודן.
חברי המערכת
חברי מערכת 'עלי זית וחרב' לדורותיה: ד"ר מאיר פעיל, ד"ר מרדכי בר-און, אסנת שירן, נרי אראלי, שמואל סטמפלר, ד"ר עירית קינן, שלמה סלע, פרופ' אביבה חלמיש, שִמרי סלומון, פרופ' יגאל שפי, פרופ' זכּי שלום, ד"ר גד קרויזר, ד"ר איתמר רדאי, פרופ' גדעון ביגר.
הכותבים
משתתפים בולטים בכרכי עלי זית וחרב (לפי סדר כרונולוגי): ד"ר משה סנה, ד"ר פנחס עופר, ד"ר אלחנן אורן, נשיא המדינה פרופ' אפרים קציר, סא"ל יונה בנדמן, פרופ' אלון קדיש, ד"ר מוחמד יוסף סואעד, ד"ר משה ארנוולד, פרופ' מוסטפא כבהא, פרופ' ארנון גולן, ד"ר שמעון אביבי, פרופ' מאיר חזן, פרופ' תמיר גורן, פרופ' דב לוין, פרופ' יואב גלבר, פרופ' יהושע בן-אריה, פרופ' בני מוריס, ד"ר מרדכי בר-און, פרופ' מוסטפא עבאסי, הסופר מאיר שלו, פרופ' רונן יצחק, פרופ' מרדכי גיחון, אברהם עקביה, ד"ר מרדכי נאור, ד"ר יגאל אייל, אלוף שלמה שמיר, ד"ר יאיר שפיגל, ד"ר ענת גרנית-הכהן, פרופ' לילך רוזנברג-פרידמן, פרופ' יגאל עילם, ד"ר איתמר רדאי, ד"ר אופירה גראוויס-קובלסקי, ד"ר בני גשור, עו"ד חיים שנהב, פרופ' יוסי בן-ארצי, פרופ' זאב צחור, ד"ר יעקב צור, נשיא המדינה יצחק נבון, פרופ' יוסי כץ, ד"ר ענת קדרון, פרופ' משה ארנס, עו"ד דרור לין, פרופ' אבי שליים, ד"ר צבי צמרת, פרופ' אמיר גולדשטיין, פרופ' עוזי ארד, פרופ' אבי עורי, פרופ' אריה אלדד, פרופ' ערן דולב, פרופ' צפורה שחורי-רובין, פרופ' יורם אפשטיין, פרופ' יהודה דנון, ד"ר מחמד עָקְל, הסופר יהודה עציון, הסופר דודי זילברשלג, ד"ר אהרֹן עזתי, ד"ר יורם פריד, ד״ר חיים פיארברג (פיירברג), פרופ' גדעון ביגר, ד"ר אל"ם חיים סרברו, פרופ' זכּי שלום, ד"ר יוסרי ח'יזראן, ד"ר נעמה בן-זאב, פרופ' יחיעם ויץ, אל"ם פסח מלובני, נשיא בית המשפט העליון השופט מאיר שמגר, פרופ' מיכאל קרן, ד"ר לנא והבה, פרופ' יאיר זלטנרייך, האמן עאסם אבּו שקרה, פרופ' ישראל רוזנסון, אל"ם דניאל רוזן, המשורר והסופר חיים גורי, פרופ' אניטה שפירא, פרופ' מחמוד יזבק, פרופ' אסעד גאנם, פרופ' שלמה אבינרי, אלוף שלמה גזית, חוקר זמרת הארץ אליהו הכֹּהן, דברי ישראל גלילי ודוד בן-גוריון.
לאור מדיניות טיפוחם של היסטוריונים בתחילת דרכם המחקרית, מערכת "עלי זית וחרב" מעמידה לרשותם את במת הפרסום, בהתאם לכללי הבחינה (לקטוּרה) האקדמיים המחייבים.
תשישות רגשית
תשישות רגשית (באנגלית: Emotional exhaustion), היא מצב כרוני של שחיקה הנובעת מדרישות גבוהות, טרדות, ולחצים הנמשכים לאורך זמן. התשישות הרגשית מלווה במקרים רבים בעייפות פיזית ובתחושת ריקנות פסיכולוגית.
התשישות הרגשית מהווה את המרכיב העיקרי מבין שלושת המרכיבים של תסמונת השחיקה בתפקיד או בעבודה.
משאבים אישיים
משאבים אישיים, כגון סטטוס חברתי, כסף, ביטחון, או תמיכה חברתית, יכולים למתן או למנוע את תשישותו הרגשית של העובד.
הסבר תאורטי: תאוריית שימור המשאבים ותשישות רגשית
לפי תאוריית שימור המשאבים (Conservation of Resources Theory; COR's Theory), אנשים מוּנעים ופועלים מתוך מטרה להחזיק, לשמר ולהגן על המשאבים האישיים שלהם, בין אם מדובר במשאבים חומריים (כסף, מקלט, ביטחון וכיוצא בזה), חברתיים (תמיכה חברתית, סטטוס וכיוצא בזה), או פסיכולוגיים (הערכה עצמית, תחושת אוטונומיה וכיוצא בזה). תאוריה זו גורסת כי אובדן או חסך במשאבים מוביל את האדם להשקעת משאבים נוספים (לשם השגתם מחדש של המשאבים שאבדו) ובכך גורם למעין סחרור שלילי של דלדול משאבים.
תמיכה מחקרית
בקרב מדגם של עובדי מדינה, נמצאה תשישות רגשית גבוהה יותר בקרב עובדים אשר מורכבות התפקיד שלהם גבוהה יותר (מורכבות גבוהה גורמת אומנם לעובדים לפתח ביטחון ביכולתם להתמודד עם סיטואציות לא-שגרתיות, אך היא דורשת השקעת משאבים רבים יותר); אך מנגד, נמצאה תשישות רגשית נמוכה יותר בקרב עובדים בעלי אוטונומיה גבוהה יותר בתפקיד, המקבלים תמיכה רבה יותר מהמנהלים שלהם ובעלי מוקד שליטה פנימי; בעלי נטייה להאמין כי הצלחתם תלויה בגורמים פנימיים, כמו כישוריהם או מאמציהם האישיים להצליח, ולא בגורמים חיצוניים, כמו מזל או גורל).
במחקר אחר שנערך בקרב סטודנטים אמריקאים וצרפתים, מצאו כי רמות גבוהות של שימוש בויסות רגשי בתפקיד קשורות ברמות גבוהות יותר של תשישות רגשית של העובדים. עם זאת, נמצא כי בקרב עובדים בעלי אוטונומיה גבוהה יותר בתפקיד (בעלי חופש ליזום ולהפעיל שיקול דעת בתהליך קבלת ההחלטות), רמת התשישות הרגשית לא הושפעה כלל ממידת השימוש בוויסות רגשי בתפקיד
באופן דומה, נמצאו בקרב מדגם של נותני שרות במרכז פניות טלפוני, רמות נמוכות יותר של תשישות רגשית בקרב עובדים שהיו בעלי זהות מקצועית גבוהה יותר, (career identity; עבורם לקריירה יש תפקיד חשוב בזהות העצמית והמעורבות בקריירה רבה יותר, כך שחוויית הרגש הפנימית לרוב תואמת את "כללי ההצגה" של התפקיד), תחושת חוללות עצמית גבוהה יותר (תחושת מסוגלות כללית להצליח) ותמיכה רבה יותר מצד המנהלים שלהם.
אסטרטגיות התמודדות
ישנם חוקרים המניחים כי תשישות רגשית נובעת כתוצאה משימוש באסטרטגיות לא יעילות לצורך התמודדות עם סיטואציות בעייתיות במסגרת התפקיד;
ואכן ישנן עדויות מחקריות לכך שעובדים הנוטים להשתמש באסטרטגיות אפקטיביות יותר, המכונות אסטרטגיות שליטה (התמקדות בפתרון הסיטואציה; כגון: פעולה ישירה לפתרון, השקעת מאמץ או זמן רב יותר, ובקשת עזרה), חווים פחות תשישות רגשית, בהשוואה לעובדים הנוטים להשתמש באסטרטגיות פחות אפקטיביות, המכונות אסטרטגיות בריחה (הימנעות או השלמה עם המצב).
תרבות רגשית – הגדרה
בקרב תרבויות שונות ישנן נורמות שונות בנוגע להבעת רגשות וציפיות שונות בנוגע לוויסות והבעת רגשות במקום העבודה, המהוות את ה"תרבות הרגשית" (emotional culture) של אותן תרבויות. כך למשל, ישנן תרבויות שהן יותר מכוונות-ארגון (institutionally-oriented), בעלות נורמות חזקות בנוגע לוויסות רגשות ולמילוי סטנדרטים ותפקידים בארגון, בעוד שישנן תרבויות שהן יותר מכוונות-אימפולסיביות (impulsively-oriented), המוקירות הבעת רגשות לא-מווסתת; ארצות הברית נחשבת לדעת חוקרים לדוגמה לתרבות עם מכוונת-ארגון, בשל הנורמה האמריקאית החזקה להסתרת רגשות שליליים; ואילו צרפת, נחשבת לדוגמה לתרבות עם אוריינטציה יותר אימפולסיבית כלפי רגשות.
תרבות רגשית ותשישות רגשית
בעקבות כך, חוקרים בחנו את השפעתה של התרבות הרגשית על מידת התשישות הרגשית, בתפקיד הכרוך באינטראקציה עם לקוחות והדורש עבודת רגשות. הם מצאו כי אכן בקרב העובדים בתפקיד מסוג זה, אלו אשר השתייכו לתרבות יותר מכוונת-אימפולסיביות (צרפת) הראו רמות נמוכות יותר של תשישות רגשית, בהשוואה לאלו שהשתייכו לתרבות יותר מכוונת-ארגון (ארצות הברית).
דגש המנהלים על "כללי הצגה" בתפקיד
לאופן תפיסתם של המנהלים את הדרישות הבין-אישיות בתפקיד קיימת השפעה רבה על תפיסת העובדים אותן.
קיימת ההנחה בקרב חוקרים כי גם לדגש והחשיבות שנותנים המנהלים ל"כללי ההצגה" הרגשיים של הארגון (הכללים המגדירים אלו רגשות צריך או רשאי העובד להביע במסגרת התפקיד), קיימת השפעה על מידת התשישות הרגשית שחווים העובדים שלהם; כך נמצא, כי עובדים העוסקים באותו התפקיד, אך כפופים למנהלים שונים, נבדלים במידת התשישות הרגשית שהם חווים; עוד נמצא, כי עובדים הכפופים למנהלים השמים דגש רב יותר על "כללי הצגה" מדווחים על רמות גבוהות יותר של תשישות רגשית, בהשוואה לאלו הכפופים למנהלים השמים פחות דגש על "כללי הצגה", (חשוב לציין, כי מידת התשישות הרגשית של עובדים בעלי זהות מקצועית גבוהה, לא הושפעה מהדגש המנהלים על כללי ההצגה).
מודל של אינטראקציה חברתית להשפעה של ויסות רגשות על מתח בעבודה
המודלים הקיימים המסבירים כיצד ויסות (ניהול) רגשות משפיע על מתח מתמקדים בתהליכים תוך אישיים הפועלים בתוך גופו או מחשבתו של האדם המווסת את הרגש. למודלים אלה קיימות מספר מגבלות
על פי Cote (2005), פידבק בינאישי הוא בעל עוצמה גדולה יותר מאשר פידבק תוך אישי, והוא גובר במקרה ששני סוגי הפידבק מנוגדים זה לזה. המודל של האינטראקציה החברתית שהוא מציע משמש כאלטרנטיבה לדרך שבה ניתן לקדם את בניית התאוריה והמחקר העתידיים בתחום.
ההשלכות של התשישות הרגשית- ממצאי מחקרים
מעבר להשלכות השליליות של תשישות רגשית ברמת הפרט בחיי היום-יום, כגון בעיות פיזיות, דיכאון, קשיים משפחתיים וכיוצא בזה, נמצא כי יש לה השלכות בהיבט הארגוני גם כן;
כך למשל, החוקרים קרופנזנו, ראפ וביירן, בשני מחקרי שדה שביצעו, מצאו כי עובדים תשושים מגלים מחויבות ארגונית נמוכה יותר, ביצועים נמוכים יותר ופחות התנהגות אזרחית בארגון (OCB) הן כלפי הארגון (OCBO) והן כלפי המנהלים (OCBS), וכן מגלים יותר כוונות עזיבה. חוקרים אלו טענו כי תשישות רגשית יכולה להקטין, עקב המחיר שהיא גובה מהעובד, את הערך הרווחי של ההטבות המתקבלות מהארגון, ובנוסף יכולה לגרום לארגון, המביא את עובדיו למצב של תשישות רגשית, להיתפס כלא הוגן.
בדומה, מחקרי אורך הראו כי תשישות רגשית של עובדים קשורה לא רק בביצועים נמוכים יותר, אלא גם בעזיבה רבה יותר של עובדים מרצונם החופשי (שיעור תחלופה רב יותר) ובהיעדרויות רבות יותר ממקום העבודה.
לקריאה נוספת
<DIV dir=ltr> </DIV>
רקראטיבו ולבה
ריאל קלוב רקראטיבו דה ולבה (ספרדית: Real Club Recreativo de Huelva) הוא מועדון כדורגל מהעיר ולבה. רקראטיבו ולבה, שהוקם ב-1889, הוא המועדון הראשון בספרד. המועדון שיחק ברוב השנים בליגה הספרדית השנייה ובליגה הספרדית השלישית למעט מס' עונות בודדות בליגת העל הספרדית, בעונת 1978/1979, בעונת 2002/2003, ומעונת 2006/2007 ועד עונת 2008/2009.
שביתת הנשק של סלוניקי
רקע
במהלך מלחמת העולם הראשונה לחמה ממלכת בולגריה לצד מעצמות המרכז. לאחר הכרעת המערכה על סרביה, התפתח מאבק בין הצדדים הלוחמים על השליטה בגזרות הסמוכות לעיר סלוניקי והוא נודע בהמשך כחזית המקדונית.
במשך מספר שנים התחוללה באזור מלחמת התשה תוך הישגים לשני הצדדים. עם הצטרפות כוחות צבא ממלכת יוון ללחימה לצד מדינות ההסכמה מחד והעברת כוחות גרמנים לחזית המערבית מאידך, נוצר יתרון ניכר למדינות ההסכמה באזור.
ב-14 בספטמבר 1918 פתחו כוחות מדינות ההסכמה בפיקודו של לואי פראנשה ד'אספרה במתקפת הבקעה כוללת על קווי החזית המקדונית לאורך עמק הווארדאר. לאחר קרב דוברו פולה נפרצו קווי החזית, חלק מהחיילים הבולגרים התמרדו נגד המלך פרדיננד הראשון ונעו לתוך שטחי בולגריה. ב-18 בספטמבר נוצרה פרצה ברוחב 30 קילומטרים בקו החזית, תוך שכוחות מדינות ההסכמה נעים אל גבולות בולגריה.
ההסכם ותנאיו
בולגריה הייתה נתונה בסכנת הפיכה צבאית מחד ואובדן עצמאותה מאידך וראשי הממשל הבולגרי החליטו לפעול מיידית ליציאתה מהמערכה. ב-24 בספטמבר הורה ראש הממשלה הבולגרי, אלכסנדר מלינוב, לגנרל איוון לוקוב מפקד הארמייה הבולגרית השנייה, להגיע למפקדת כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי ולמסור לגנרל פראנשה ד'אספרה בקשה לשביתת נשק. למחרת הגיע השר אנדריי ליאפצ'ב לעמוד בראש צוות המשא ומתן הבולגרי, תנאי ההסכם גובשו והוא נחתם במעמד נציגי הצדדים. במסגרת ההסכם נכנעה בולגריה למדינות ההסכמה. הצבא הבולגרי חדל מכל פעילות התקפית בכל החזיתות ונסוג מכל השטחים אשר נכבשו בממלכות יוון וסרביה. בנוסף, הוטלו מגבלות על גודלו של הצבא ועל חימושו והוא חויב בהחזרת ציוד צבאי רב ליוונים. הבולגרים חויבו למסור את כל כלי השיט שברשותם לידי כוחות מדינות ההסכמה. שביתת הנשק של סלוניקי הייתה בתוקף עד חתימתו של חוזה ניי אשר קבע סופית את תנאי כניעתה של ממלכת בולגריה למדינות ההסכמה.
פסטיבל ואקן
פסטיבל Wacken Open Air (W:O:A) הוא אחד מפסטיבלי מוזיקת ההבי מטאל הפופולריים ביותר. הוא הגדול מסוגו באירופה ומתקיים מדי שנה בעיירה הקטנה ואקן שבגרמניה. פסטיבל ואקן מושך אליו עשרות אלפי מטאליסטים מכל רחבי העולם בכל שנה (כ-80,000 כרטיסים נמכרו לאירוע של שנת 2011).
הפעם הראשונה בה נערך הפסטיבל הייתה ב-1990, ומאז הוא נערך מדי שנה, בדרך כלל בשבוע הראשון של חודש אוגוסט. בהתחלה, הפסטיבל היה אירוע קטן אשר יועד ללהקות גרמניות מקומיות. עד 1998 הפסטיבל הפך לאחד המובילים בזרם המטאל באירופה וכיום הוא מארח כ-80 להקות מטאל מכל העולם בכל פסטיבל.
בין הלהקות שהופיעו בפסטיבל: Dimmu Borgir, Motörhead, In Flames, Cannibal Corpse, Nightwish, Finntroll, Helloween, Sonata Arctica, Opeth, Kreator, Slayer, Twisted Sister.
מספר להקות ישראליות הופיעו בפסטיבל, בין השאר במסגרת המטאל באטל המפורסם שנערך בפסטיבל מדי שנה. בין הלהקות הישראליות שהופיעו ניתן לציין את The Fading, Orphaned Land, Hammercult Walkways, ועוד. ב-2022 הוכרז כי הלהקות הישראליות Walkways וסקארדאסט יהיו חלק מהליינאפ הראשי של הפסטיבל באותה שנה.
יוזף שלייך
יוזף שלייך (גרמנית: Josef Schleich; 1902 - 7 בפברואר 1949) היה אוסטרי אשר הבריח ככל הנראה אלפי יהודים מן המדינה, בעיקר לכיוון יוגוסלביה, בין השנים 1938 ו-1941.
חייו
שלייך התגורר בעיר גראץ, הסמוכה לגבול דאז עם יוגוסלביה וניהל חוות תרנגולות. הוא היה בעל עבר פלילי, בתחום ההברחות, והיו לו עד 1938 16 הרשעות. ב-1938 החל לחלק לאנשי הקהילה היהודית בעיר תעודות המעידות על כך שעברו הכשרה חקלאית (תחילה אכן העביר הכשרות כאלו בחוותו, ולאחר מכן חילק תעודות ללא הכשרה), על מנת שאלו יסייעו בידם להגר. מאוחר יותר פתח משרד נסיעות בווינה אשר סייע ליהודים להימלט מאוסטריה. שלייך קיבל כסף מהקהילה היהודית בעבור פעילותו זו. בהתבסס על מסמכים בארכיון העיר גראץ, מוערך כי שלייך הצליח להבריח כ-20,000 איש.
פעילותו משכה את תשומת לב הגסטאפו ושלייך נעצר כ-13 פעמים על ידי הגסטאפו במהלך שנתיים אלו. יש המסיקים מעובדה זו כי שלייך שיתף פעולה עם הגסטאפו ומקטרגיו טוענים כי גם את הברחת היהודים והצלתם עשה בשל בצע כסף. עם זאת, שלייך לא היה חבר המפלגה הנאצית או מי מגופי השלטון.
ב-1941 נעצר שלייך על ידי הגסטאפו והועמד למשפט. ב-1944 התכוונו הנאצים להעמיד אותו למשפט ראווה, אך שלייך שמע על התוכנית מבעוד מועד וברח ליוגוסלביה, שם שהה עד סוף המלחמה. ב-1945 שב לאוסטריה.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, האשימו אותו שניים מהאנשים שהציל, כי נטל מכספם וכי לא העביר אליהם את חפציהם. שלייך הועמד למשפט ב-1947. בדצמבר 1948 קבע השופט החוקר, שהיה יהודי, כי לא קיימות ראיות המצדיקות הרשעה. חודשיים לאחר מכן, בפברואר 1949, נפטר משחמת הכבד.
חבורה אבלית
חבורה אָבֶּלִית (גם: חבורה חילופית, באנגלית: Abelian group) היא חבורה שבה התוצאה של יישום של פעולה על שניים מאברי הקבוצה לא תלויה בסדר שבה נכתבים האיברים. דהיינו, ab=ba לכל שני איברים a ו-b. עיקרון זה נקרא חילופיות. חבורות אבליות הן מכלילות את האריתמטיקה של פעולת החיבור ביחס למספרים שלמים. חבורות אבליות נקראות על שם המתמטיקאי נילס הנריק אבל, מראשוני העוסקים בתורת החבורות.
המתמטיקה שזורה בדוגמאות לחבורות אבליות, המופיעות בין היתר כתשתית למבנים מורכבים יותר, כגון מרחב וקטורי או מודול. למעשה, החבורות האבליות הן מודולים מעל חוג המספרים השלמים, ובמקרים רבים המינוח המקורי מתורת החבורות עבר בדרך זו לתורת המודולים.
הקשר לטיפוסים אחרים של חבורות
כל חבורה אבלית היא נילפוטנטית ולכן פתירה. מקור נוסף לדוגמאות הוא חבורות שאבריהן הם מספרים, כגון חבורות אוילר.
כל תת-חבורה או חבורת מנה של חבורה אבלית, גם היא אבלית; סכום ישר של חבורות אבליות הוא חבורה אבלית. כאשר מרחיבים חבורה אבלית בחבורה אבלית אחרת, התוצאה היא אמנם חבורה פתירה, אבל אינה חייבת להיות אבלית.
כמעט בכל מקרה, החלק החיבורי של מבנה אלגברי הוא חבורה אבלית. כך למשל, כל חוג (ובפרט שדה) הוא חבורה אבלית ביחס לפעולת החיבור, וכך גם כל מרחב וקטורי. שדה הוא גם חבורה אבלית ביחס לכפל, לאחר שמוציאים ממנו את איבר האפס.
סימונים
בדרך כלל מסמנים את הפעולה של חבורה אבלית M ב-"+" ולא בכפל, ואת איבר היחידה ב-0 ולא ב-1 או e. מקור סימון זה הוא מהחבורה החיבורית של חוג השלמים \mathbb{Z}. סימון זה נועד לבדל גם מפעולת הכפל, שהיא פעולה נוספת בחוג זה, וכן מפעולת חבורה אחרת G על M (כאשר G היא חבורה הפועלת על חבורה אבלית M באופן קומפטיבילי מקבלים מבנה של G-מודול).
חבורות נוצרות סופית
מבחינים בין שני סוגים של חבורות אבליות: אלו שנוצרות סופית, כלומר יש להן מספר סופי של יוצרים, ואלו שאינן נוצרות סופית. החבורות מן הטיפוס השני מעניינות בעיקר כשיש להן מבנה נוסף, למשל טופולוגיה או סדר. דוגמה לחבורה (מפותלת) שאינה נוצרת סופית:, ביחס לפעולת החיבור. על מיון החבורות האבליות הנוצרות סופית, שהוכיחו פרדיננד פרובניוס ולודוויג שטיקלברגר ב-1879, ראו להלן.
פיתול וחליקות
כל חבורה אבלית סופית היא מפותלת; גם להפך: חבורה אבלית נוצרת סופית ומפותלת היא סופית. בין החבורות הציקליות, רק החבורה הציקלית האינסופית \mathbb{Z} היא חסרת פיתול. סכום ישר של חבורות מפותלות הוא מפותל, אבל המכפלה הישרה אינה שומרת על תכונת הפיתול. לדוגמה, במכפלה הישרה יש גם איברים חסרי פיתול.
חבורה היא חליקה אם לכל איבר יש שורש מכל סדר; תכונה זו מתקיימת אם ורק אם אין לחבורה תת-חבורות מקסימליות. כל תת-חבורה חליקה היא מחובר ישר, כלומר, אם D תת-חבורה חליקה של חבורה אבלית A, אז A היא סכום ישר של D ושל תת-חבורה אחרת. אם A חליקה אז גם t(A) חליקה, ולכן אפשר לפרק כשהמרכיב השני חליק וחסר פיתול.
חבורה אבלית בעלת בסיס (סופי או אינסופי) נקראת חבורה אבלית חופשית; אלו הן החבורות שאפשר להציג כסכום ישר של עותקים של \mathbb{Z}. החבורות החופשיות הן חסרות פיתול, ולא חליקות. מאידך, \mathbb{Q} חליק וחסר פיתול, וחבורת המנה מפותלת וחליקה. כל חבורה מהצורה היא חליקה.
חבורה אבלית נקראת מצומצמת (reduced) אם אין לה תת-חבורות חליקות (פרט ל-0). עבור כל חבורה אבלית A, התמונה של ההומומורפיזם הטבעי היא תת-החבורה החליקה המקסימלית של A. בפרט, A מצומצמת אם ורק אם. הפונקטור Ext ממיין הרחבות של חבורות (ומודולים). חבורה היא קו-מפותלת (cotorsion) אם (לפעמים המונח מתייחס רק לתנאי על טריוויאליות ההרחבות). כל חבורה קו-מפותלת היא מצומצמת. לכל חבורה מצומצמת A,  הוא החבורה הקו-מפותלת הקטנה ביותר המכילה את A. חבורה בעלת אקספוננט סופי היא קו-מפותלת.
מושגים אלה ניתנים להכללה עבור מודולים מעל תחום שלמות כלשהו.
משפטי מבנה
לפי משפט המיון לחבורות אבליות נוצרות סופית, כל חבורה אבלית נוצרת סופית אפשר להציג, באופן יחיד, כסכום ישר של חבורה סופית וחבורה אבלית חופשית, שגם היא נוצרת סופית. אם החבורה מפותלת היא סופית (והחלק החופשי מתאפס), ואם היא חסרת פיתול - היא חופשית (והחלק הסופי מתאפס). חבורה סופית אפשר לכתוב כסכום ישר של חבורות ציקליות, שכולן מסדר חזקת-ראשוני.
משפטי פירוק ידועים גם עבור חבורות אבליות שאינן נוצרות סופית.
כל חבורה אבלית נוצרת סופית ניתנת לצמצום בקטגוריה של החבורות האבליות, כלומר, אם כאשר A נוצרת סופית, אז B \cong B'.
יואב צפיר
יואב צפיר (נולד ב-14 בנובמבר 1968) הוא מפיק טלוויזיה, במאי, עורך, תסריטאי, שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
צפיר נולד וגדל ברמת השרון כבן בכור ולו שני אחים קטנים. אביו הוא הקומיקאי טוביה צפיר.
פריצתו הגדולה של יואב צפיר לתודעת הקהל הייתה לפני גיוסו לצבא, כאשר כיכב בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע הישראלי מ-1987, "בלוז לחופש הגדול".
כאשר התגייס לצה"ל התקבל ללהקת הנח"ל, ושירת בה בשנים 1986 עד 1989 (לצד מומי לוי, שרון חזיז, דנה ברגר, אורי הוכמן, תומר שרון, אילה אשרוב, שרון שחל ושי זורניצר). זו הייתה הפעם הראשונה שבן של חבר בלהקה צבאית (טוביה צפיר) שירת באותה להקה. מיד עם שחרור החל להשתתף במספר מופעים במקביל, באוקטובר 1989 החל לשחק במחזמר "המבשר" שעלה בפסטיבל עכו, בדצמבר 1989 החל לשחק בתיאטרון החאן במחזה "דו-קרב" שכתבה דפנה אילת, על פי ספרו של דויד גרוסמן, בבימוי של אילן אלדד, בנוסף השתתף במופע "ציל"ה" - צוות יוצאי להקת הנח"ל" שיזם יחד עם יוצאים אחרים של להקת הנח"ל. בנוסף החל ללמוד לתואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בסוף 1991 החל לשחק בסדרת הילדים "יום יומן" בערוץ 2 הניסיוני (בתפקיד צ'סטר, בובה ענקית בצורת צ'יטה). בנוסף שיחק בדרמת הטלוויזיה בערוץ הראשון "כידונים ואורכידאות" כבנם של ריקי גל ואסי דיין.
בתחילת 1992 השתתף בהפקת ענק של ערוץ 4 הבריטי, מיני-סדרה בשם "הגדודים הגדולים" ("The Big Battalions") שהופקה בתקציב כולל של עשרה מיליון דולר בשלוש יבשות. הסדרה עוקבת אחר חייהן של שלוש משפחות, נוצרית, מוסלמית ויהודית - על פני חמש מדינות, בריטניה, אתיופיה, ערב הסעודית, ירדן וישראל. העלילה המפותלת והמסובבת מקשרת בין כל הגורלות של הנפשות הפועלות. בסדרה גילם צפיר את דמותו של קצין ישראלי מצפוני, רגיש ומיוסר, על רקע האינתיפדה הראשונה. צפיר נבחר לתפקיד לאחר מבחני בד שערכו המפיק והבמאי לעשרות שחקנים ישראלים. הסדרה צולמה בישראל ובלונדון והשתתף בה גם טוביה צפיר שגילם בה את אביו של יואב.
בשנת 1993 כיכב בסרט "מנת יתר" כחבר של צעירה (לימור גולדשטיין) בת טובים מהמעמד הבינוני-גבוה המתדרדרת לצריכת סמים קשים. באותה שנה, עם תחילת השידורים המסחריים בערוץ השני, גיוס לצוות שידורי קשת. בנובמבר 1993, החל להגיש את תוכנית הילדים "סוד כמוס", שבה אחים ואחיות מספרים סודות אחד על השני.
בשנת 1999 שיחק בתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "פאזל" ששודרה בערוץ 2.
בשנים 2004–2007 שיחק בסדרה ״השיר שלנו״ (אותה גם יצר והפיק) בתפקיד רם שגב, עוזרו של אודי שניר (דליק ווליניץ).
משנת 1994 צפיר משמש במאי, עורך ומפיק ראשי בחברת ההפקות "טדי הפקות". לאורך השנים צפיר הפיק, ביים וערך את תוכניות הטלוויזיה "ייסורי אפרים", "הקומדי סטור", "החרצופים", "שמש", "של מי השורה הזאת?", "כוכב נולד", "נולד לרקוד", "השיר שלנו", "הפיג'מות", "צה"ל 1", "לא נפסיק לשיר", "זה זה או זה זה", "דני הוליווד","תנוחי", "Oboy", "פוראבר" ו"PPS".
צפיר השתתף בדיבוב לסדרות מצוירות רבות, ביניהן: "האופנוברים ממאדים", "חבורת הצב המעופף", "צבי הנינג'ה" (מיכלאנג'לו בעונות הראשונות), "האחים סופר מריו" (מריו) ו"תום סויר".
החל מספטמבר 2013, צפיר הוא הבמאי (יחד עם אמיר אוקרייניץ) והעורך של תוכנית המציאות "הכוכב הבא", המשודרת בערוץ קשת 12.
חיים אישיים
צפיר נשוי למיכל צפיר ואב לשלוש בנות.
מתגורר ברמת השרון.
הנחיתה בגוודלקנל
הנחיתה בגוודלקנל התרחשה ב-7 באוגוסט 1942 על ידי כוחות חיל הנחתים של ארצות הברית, והייתה השלב הראשון בקרב גוודלקנל שבמערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה.
נחתים אמריקנים נחתו על האי גוודלקנל, וכבשו את רמת לונגה ואת שדה התעופה שנבנה על ידי חיילי האימפריה היפנית ששהו באי. במקביל לנחיתה בגוודלקנל, נחתו הנחתים גם באיים טולאגי, בגווטו ובטנמבוגו הסמוכים, במטרה להגן על אגפו של האי המרכזי וכדי לנטרל את בסיסי האוויר שהחזיקו שם היפנים. בניגוד ללחימה הקשה בה נתקלו הנחתים באיי נגלה, לא נתקלה הנחיתה בגוודלקנל בהתנגדות. נחיתות אלה, בטולאגי ובגוודלקנל סימנו את פתיחתו של קרב גוודלקנל, שנמשך שישה חודשים וכלל סדרה של קרבות יבשתיים וימיים באזור איי שלמה.
רקע
ב-7 בדצמבר 1941 תקפו כוחות יפניים את הצי האמריקאי בפרל הארבור, הוואי. בהתקפה השמידו היפנים מרבית צי אוניות המערכה האמריקאי ובעקבותיה נכנסו יפן וארצות הברית באופן רשמי למצב של מלחמה. המטרות הראשוניות של ההנהגה היפנית היו לנטרל את הצי האמריקאי, לכבוש אזורים עשירים במשאבים ולהקים בסיסים אסטרטגיים שנועדו להגן על האימפריה היפנית ברחבי האוקיינוס השקט ובאסיה. על מנת לקדם מטרות אלה כבשו הצבאות היפנים את הפיליפינים, את תאילנד, את מלאיה, את סינגפור, את איי הודו המזרחית (כיום אינדונזיה), את האי וייק, את איי גילברט, את בריטניה החדשה ואת גואם. לארצות הברית הצטרפו שאר בעלות הברית, שחלקן, כולל הממלכה המאוחדת, אוסטרליה, והולנד, היו מטרה להתקפות היפנים.
בעלות הברית סיכלו שני ניסיונות יפניים לשמר את היוזמה ההתקפית ולהרחיב את גבולות האימפריה במרכז האוקיינוס השקט ובדרומו בקרב מידוויי ובקרב ים האלמוגים. חשיבותו של קרב מידוויי נעוצה לא רק בעובדה שהיה זה הניצחון המשמעותי הראשון של בעלות הברית על יפן, שעד אז נותרה בלתי מנוצחת, אלא גם בעובדה שקרב זה דלדל בצורה ניכרת את עוצמת נושאות המטוסים של יפן. עד לנקודה זו היו בעלות הברית בעמדת מגננה באוקיינוס השקט, אך ניצחונות אלה סיפקו להן הזדמנות ליטול את היוזמה האסטרטגית מידי היפנים.
בעלות הברית בחרו באיי שלמה (מדינת חסות של הממלכה המאוחדת) הדרומיים - גוודלקנל, טולאגי ופלורידה - כמטרתם הראשונה. הצי הקיסרי היפני כבש את טולאגי במאי 1942 ובנה בסיס מטוסים ימיים בסמוך אליו. חששותיהן של בעלות הברית גברו לאחר שהיפנים החלו לבנות שדה תעופה בחוף הצפוני של גוודלקנל. עד אוגוסט הציבו היפנים 900 חיילים בטולאגי ובסביבותיו ו-2,800 (מתוכם 2,200 פועלים יפנים וקוריאנים) בגוודלקנל. תפקידיהם של בסיסים אלה היה לספק הגנה לבסיס היפני המרכזי ברבאול, לאיים על דרכי התקשורת והאספקה של בעלות הברית ולשמש אזור היערכות לקראת המבצעים המתוכננים כנגד פיג'י, קלדוניה החדשה וסמואה.
אדמירל ארנסט קינג, מפקד הצי האמריקאי הגה את תוכנית הפלישה לאיי שלמה. המתקפה, כך טען, תמנע מהיפנים שימוש באיים אלה וכתוצאה מכך תסיר את האיום על דרכי התקשורת והאספקה של בעלות הברית, וגם תספק להן מאחז בדרום מערב האוקיינוס השקט. אף על פי שהנשיא פרנקלין רוזוולט נתן את הסכמתו לתוכנית, נאלצו מפקדי זירת האוקיינוס השקט להיאבק על קבלת כוח אדם ומשאבים בשל תמיכת ארצות הברית במדיניות "אירופה תחילה" של וינסטון צ'רצ'יל. לפיכך התנגד גנרל ג'ורג' מרשל, ראש המטה הכללי של צבא ארצות הברית, לתוכניתו של קינג והעלה את השאלה מי יפקד על המערכה. קינג השיב שהצי וחיל הנחתים ינהלו את המערכה בעצמם, והורה לאדמירל צ'סטר נימיץ להתחיל להכין תוכניות לכך. בסופו של דבר ניצח קינג בוויכוח ותוכנית הפלישה המשיכה בברכת המטות המשולבים.
ראשית תכננו בעלות הברית לתקוף רק את טולאגי ואת איי סנטה קרוז, אך לאחר שגילה סיור שהיפנים בונים שדה תעופה בגוודלקנל, נוסף כיבושו של האי למטרות המתקפה, על חשבון כיבוש איי סנטה קרוז. היפנים, דרך שימוש במודיעין אותות, היו מודעים לפעילות רחבת ההיקף של כוחות בעלות הברית בדרום האוקיינוס השקט, אך הסיקו שהכוחות נועדו לחיזוק אוסטרליה או לחיזוק פורט מורסבי שבגינאה החדשה.
לפני הלחימה
ונדגריפט הניח שמרבית הכוח היפני בגוודלקנל נמצא באזור שדה התעופה ברמת לונגה, אך ממידע שמסרו תושבי האי לבעלות הברית עלה שחיל מצב קטן יותר שוהה בקולי פוינט, אזור בחוף הצפוני השוכן כעשרה קילומטרים מזרחית ללונגה. לפיכך בחר ונדגריפט עבור אתר הנחיתה ברצועת חוף חולית באורך 1.5 קילומטרים, הממוקמת בערך בין שתי נקודות אלה, שקיבלה את הכינוי "חוף אדום". תוכנית הנחיתה הכתיבה שקבוצת הקרב A (רגימנט הנחתים החמישי, ללא גדודו השני) תכבוש ותאבטח את חוף הנחיתה, ולאחר מכן תתקדם קבוצת הקרב B (הרגימנט הראשון) לכיוון דרום מערב ותכבוש גבעה שחלשה על רמת לונגה מכיוון דרום מזרח. לאחר שקבוצת הקרב B תעזוב את חוף הנחיתה, תתקדם קבוצה A לכיוון לונגה לאורך החוף הצפוני של האי.
היום הראשון, 7 באוגוסט
בחסות מזג אוויר סוער, התקרבו כוחות הנחיתה של בעלות הברית לטולאגי ולגוודלקנל מכיוון מערב, מבלי להיראות לפנות בוקר 7 באוגוסט. כוח הנחיתה התחלק לשני חלקים: החלק הראשון נשלח לתקוף את גוודלקנל, והחלק השני נשלח לטולאגי ולאיים הסמוכים. לאחר הפגזה קצרה של החוף על ידי המשחתות המלוות, וגיחת מטוס סיור שלא העלה כל דיווח, נחת הגדוד הראשון של הרגימנט החמישי בגוודלקנל בשעה 09:10 מבלי שנתקל בהתנגדות. הגדוד השלישי נחת זמן קצר אחריו, ויחד אבטחו הגדודים רצועת חוף באורך 1.8 קילומטרים ובעומק 550 מטרים. מיד לאחר מכן נחת הרגימנט הראשון והתחיל להתקדם לכיוון הגבעה, אך תוך זמן קצר התברר למפקד הרגימנט, קולונל קליפטון קייטס שהגבעה היא למעשה הר, ושהמרחק אליה גדול משציפה. הרגימנט הראשון המשיך בדרכו, ולאחר שחצה את נהר הטנרו נתקל לראשונה בג'ונגל של גוודלקנל, והתקדמותו הואטה במידה ניכרת.
באותה עת, עשה דרכו הגדוד הראשון של הרגימנט החמישי לכיוון לונגה במערב, אך התקדמותו הייתה איטית ביותר בשל בעיות תקשורת רבות. לרבים מהנחתים הייתה זו טבילת האש הראשונה לאחר תקופת אימון קצרה בלבד, וקצינים רבים חסרו ניסיון בשדה הקרב, דבר שהוביל לחוסר משמעת בקרב הנחתים, ובמקרים מסוימים איבדו מפקדי גדודי קשר עם הפלוגות שלהם.
בזמן הנחיתה בטולאגי, שהחלה מוקדם יותר באותו הבוקר, דיווח חיל המצב היפני באי למפקדה ברבאול אודות הגעת בעלות הברית, ובתגובה המריאו 32 מפציצי מיצובישי G4M ("בטי"), 18 מטוסי קרב A6M זירו ותשעה מפציצי אאיצ'י D3A בדרכם תקוף את שיירות בעלות הברית. בדרכו, חלף המבנה היפני מעל תחנת צופי חוף אוסטרלים, שדיווח לבעלות הברית בשעה 10:37 על המטוסים היפנים שעושים דרכם לדרום מזרח.
בשעה 13:35 הגיעו מפציצי הבטי לגוודלקנל, אך ראות מוגבלת הביאה לכך שהטייסים הטילו את כל פצצותיהם בים. 18 מטוסי F4F ויילדקט שהמריאו מנושאות המטוסים סרטוגה ואנטרפרייז יצאו ליירט את המפציצים, וקרב אוויר התפתח בינם לבין מטוסי הזירו. לאחר שמפציצי הבטי עזבו את האזור, הגיעו מפציצי הצלילה ואל, ובשעה 15:00 פגעו במשחתת "מאגפורד" והסבו לה נזק קל. בקרב האווירי איבדו היפנים חמישה מפציצי בטי, את כל תשעת מפציצי ואל (ארבעה נאלצו לנטוש בדרך חזרה מחמת מחסור בדלק), ושני זירו, בתמורה לנזק קל למשחתת ותשעה ויילדקט.
בשעה 16:00 ירדו ונדגריפט ומטהו לחוף והקימו את מפקדת דיוויזיית הנחתים הראשונה בגוודלקנל. לקראת רדת החשיכה עצרו כל הכוחות במקומם והתכוננו ללילה. מבחינת השגת היעדים הטקטיים, היה יום הנחיתה הצלחה, שכן הנחיתות התנהלו בצורה חלקה, והנחתים כבשו את ראש החוף בקלות. תרמה לכך העובדה שלאורך כל היום הראשון לא נתקלו האמריקנים בכל התנגדות יפנית, שכן כל היפנים ששהו באי ברחו להרים עם הגעת האמריקנים. לעומת זאת, פריקת הציוד והאספקה בחופים לקתה בחסר. עם התקדמות קבוצות הקרב הרחק מחוף הנחיתה, החלו אוניות התובלה לפרוק ציוד ואספקה. אולם, צוות חיילי הנדסה שהיה אמון על פריקת הציוד והעברתו מהחוף קרס תחת העומס, ופקק תנועה של ספינות הממתינות לפרוק את תכולתן נוצר מול החוף. אפילו לאחר שמפקד צי אוניות התובלה, קפטן לורנס ריפסניידר הורה לכל ספינה להפריש אנשים לחוף לטובת פריקה, לא התגבר קצב פריקת האספקה.
עם רדת החשיכה חנה הרגימנט החמישי כ-3.2 קילומטרים מערבית לחוף הנחיתה, על גדת נחל אליגטור (Alligator Creek), והרגימנט הראשון חנה 1.6 קילומטרים דרום-מערבית לחוף, בתוך הג'ונגל. בשעה 22:00 שינה ונדגריפט את תוכנית הקרב, והורה לקייטס לנטוש את כיבוש ההר ולנוע למחרת מערבה לכיוון רמת לונגה, במקביל לרגימנט החמישי שינוע לשם לאורך החוף. בשל בעיות בתקשורת, הצליח קייטס ליצור קשר רק עם הגדוד הראשון שלו, והפנה אותו ללונגה, בעוד שני הגדודים האחרים המשיכו לכיוון ההר.
היום השני, 8 באוגוסט
בשעה 09:30 חצה הגדוד הראשון של הרגימנט החמישי את נחל אליגטור, והתקדם בזהירות לכיוון רמת לונגה דרך חורשות עצי קוקוס. בשעה 15:00 חצה כוח החלוץ של הגדוד את הגשר מעל נהר לונגה, הזורם מערבית לרמה בה שכן שדה התעופה היפני. בשלב זה נתקלו הנחתים לראשונה באש יפנית, אך הייתה זו אש מבודדים ולא התקפה מאורגנת, ובשעה 16:00 נכנסו הנחתים למחנה היפני הנטוש והשלימו את כיבוש שדה התעופה.
במקביל נע הגדוד הראשון של הרגימנט הראשון במקביל לרגימנט החמישי, אך דרומית לו ובפנים האי. בניגוד לתנועה לאורך החוף, נאלץ הגדוד הראשון לעבור בתוך הג'ונגל, והתקדמותו הייתה איטית בהרבה מהתקדמות הרגימנט החמישי. למרות זאת, עד שעות הערב הגיע הגדוד לגדה המזרחית של נהר הלונגה, שהיוותה את גבולו המערבי של שדה התעופה, ואיבטח אותו. הגדודים השני והשלישי של הרגימנט הראשון לא הצליחו להתקדם כמתוכנן בג'ונגל העבות, ונאלצו לחנות למהלך הלילה דרומית לשדה התעופה.
תוצאות הקרב
הנחתים שנכנסו למחנה היפני הנטוש מצאו כלי נ"מ, ציוד תקשורת, מערכת מכ"ם, ציוד מכני כבד, כלי רכב, מצבורי אספקה ואף מסמכים מסווגים. עם זאת, הכמות הקטנה יחסית של ציוד העידה שבאי שהה חיל מצב קטן בהרבה ממה ששיערו בעלות הברית, והנסיגה החפוזה שלהם, מבלי שהשמידו דבר, הצביעה על מורל נמוך קרב החיילים היפנים באי.
לכיבוש רמת לונגה ושדה התעופה הייתה חשיבות אסטרטגית רבה. צוותי בינוי שנחתו בגוודלקנל בימים שלאחר כיבוש לונגה המשיכו את עבודתם של צוותי הבינוי היפנים, וסללו מסלול טיסה ומתקני שדה, וב-20 באוגוסט נחתו המטוסים הראשונים בשדה התעופה, שקיבל את השם שדה הנדרסון, על שם טייס הקרב מייג'ור לופטון הנדרסון, שנהרג בקרב מידוויי. הכוח האווירי שחנה בגוודלקנל, שקיבל את הכינוי כוח אוויר קקטוס, סיפק סיוע אווירי לכוחות הקרקע, ויצא למשימות יירוט כלי שיט של הצי הקיסרי היפני שהתקרבו לגוודלקנל, והיה לו גורם מכריע במערכה כולה. שדה הנדרסון הפך להיות הנקודה האסטרטגית עליה נלחמו האמריקנים והיפנים לכל אורך קרב גוודלקנל, אך האמריקנים לא איבדו את השליטה בו לאחר שכבשו אותו ב-8 באוגוסט.
אפיטופ
אפיטופ, הידוע גם כקובע אנטיגני, הוא אזור של רצף חלבוני קטן באנטיגן, שאליו נקשר נוגדן באופן ייחודי, ובכך מעורר תגובה חיסונית.
תיאור
אפיטופ החלק באנטיגן המוכר על ידי מערכת החיסון, במיוחד על ידי נוגדנים, תאי B או תאי T. לדוגמה, האפיטופ הוא החלק הספציפי של האנטיגן שאליו נקשר נוגדן. החלק של הנוגדן הנקשר לאפיטופ נקרא פאראטופ (paratope). אפיטופים הם בדרך כלל אנטיגנים, אך לעיתים הם גם רצפים הנגזרים מהמארח, שניתן לזהותם (כמו במקרה של מחלות אוטואימוניות).
האפיטופים של אנטיגנים חלבונים מחולקים לשתי קטגוריות, אפיטופים קונפורמציים ואפיטופים ליניאריים, בהתבסס על המבנה שלהם ועל האינטראקציה עם הפאראטופים. אפיטופים קונפורמציים וליניאריים מקיימים אינטראקציה עם הפאראטופים בהתבסס על הקונפורמציה התלת-ממדית שאומצה על ידי האפיטופ, אשר נקבעת על ידי תכונות פני השטח של שאריות האפיטופ המעורבות והצורה או המבנה השלישוני של מקטעים אחרים של האנטיגן. אפיטופ קונפורמציה נוצר על ידי קונפורמציה תלת-ממדית שאומצה על ידי אינטראקציה של שאריות חומצות אמינו לא סמוכות. לעומת זאת, אפיטופ ליניארי נוצר על ידי הקונפורמציה התלת-ממדית שאומצה על ידי האינטראקציה של שאריות חומצות אמינו רציפות. אפיטופ ליניארי אינו נקבע רק על ידי המבנה העיקרי של חומצות האמינו המעורבות. שאריות המאגדות שאריות חומצות אמיניות מסוג זה, כמו גם שאריות חומצות אמיניות רחוקות יותר של האנטיגן, משפיעות על יכולתן של שאריות המבנה הראשוני לאמץ את הקונפורמציה התלת־ממדית של האפיטופ. שיעור האפיטופים שהם קונפורמציה אינו ידוע.