cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הקרב מול נורדהינדר בנק
הקרב מול נורדהינדר בנק (באנגלית: Battle off Noordhinder Bank), שרטון בדרומו של הים הצפוני, בין אנטוורפן ואוסטנד לבין שפך התמזה, היה קרב ימי שנערך ב-1 במאי 1915, בין כוחות של הצי המלכותי הבריטי לכוחות של הצי הקיסרי הגרמני, במהלך מלחמת העולם הראשונה. בקרב השתתפו מן הצד הבריטי ארבע משחתות וארבע ספינות מכמורת מוסבות, ומן הצד הגרמני שתי ספינות טורפדו מצי פלנדריה. לגרמנים אבדו שתי ספינות הטורפדו, ולבריטים אבדה ספינת מכמורת אחת, ועוד ספינת מכמורת ניזוקה.
טיריבזוס
טיריבזוס (המאה ה-4 לפנה"ס) היה אציל פרסי. סטרפ סרדיס שהיה בין היוזמים של שלום אנטלקידס.
הקרב מול נורדהינדר בנק
רקע
ב-28 באוגוסט 1914, התחולל קרב מפרץ הלגולנד, הקרב הימי הראשון במלחמת העולם הראשונה. הצי הגרמני הובס בקרב זה, ואיבד שלוש סיירות קלות, משחתת ושתי ספינות טורפדו. בעקבות הקרב ניתנה לצי הגרמני הקיסרי הוראה להימנע מעימות עם כוח אויב גדול יותר, כדי לא לספוג אבדות נוספות ולפגוע במורל. מדיניות זו הותירה את הים הצפוני בשליטת הצי הבריטי, שסייר באופן קבוע באזור. יחד עם זאת, באזור פעלו כוחות ימיים גרמניים קלים, 'צי פלנדריה', אשר יצאו לסיורים ולפשיטות באזור.
ב-17 באוקטובר 1914, נגרמו לאותם כוחות גרמניים קלים אבדות רציניות בעת הקרב מול חוף טסל, שנסתיים כמעט בלא אבדות לבריטים. הגרמנים הגיעו למסקנה שצי פלנדריה זקוק לתגבורת ולאחר כמה חודשים העבירו אליו ספינות טורפדו נוספות וצוללות.
טיריבזוס
ביוגרפיה
טיריבזוס מת לבסוף כאשר ניסה ליזום קשר נגד המלך.
הקרב מול נורדהינדר בנק
אירועים טרם הקרב
ב-1 במאי 1915 הבחינו שני מטוסי ים גרמניים בארבע ספינות מכמורת בריטיות, שהוסבו לצורכי הצי, מול נורדהינדר בנק. אחד המטוסים נאלץ לבצע נחיתת אונס, ושתי ספינות טורפדו גרמניות נשלחו הן לחלץ את צוות המטוס, הן להטביע את הספינות הבריטיות שנתגלו.
בינתיים, הטביעה צוללת גרמנית את המשחתת הבריטית 'רקרויט' (Recruit, "גיוס") אשר פטרלה ליד גודווין סנדס (Goodwin Sands), שבסמוך לקצהו הדרומי מזרחי של האי הבריטי. הבריטים ערכו סריקות כדי לאתר את התוקף, ולחיפושים הצטרפו ארבע ספינות המכמורת. כך, שתי ספינות הטורפדו הגרמניות וארבע ספינות המכמורת הבריטיות הגיעו לטווח תצפית ומגע הדדיים בערך בשעה 15:00, מול נורדהינדר בנק. ספינות המכמורת היו חמושות, כל אחת, בתותח שלוש ליטראות. ספינות הטורפדו היו חמושות, כל אחת, בתותח ארבע ליטראות ובצמד צינורות טורפדו.
הקרב
מיד כשהבחינו בספינות המכמורת הבריטיות, ירו לעברן ספינות הטורפדו הגרמניות שני טורפדו כל אחת, וסך הכול ארבעה. אחד הטורפדו פגע בספינת המכמורת 'קולומביה' (Columbia) והטביע אותה. 13 מאנשי צוות ה'קולומביה' נספו. כיוון שכך, ולנוכח נחיתות חימושה, נגחה ספינת מכמורת אחרת, 'ברבדוס' (Barbados), את אחת מספינות הטורפדו הגרמניות, ואם כי 'ברבדוס' ניזוקה, הספינה הגרמנית נפגעה קשה עד כדי כך שהגרמנים החליטו להפסיק את הלחימה ולסגת מן המקום. בדרכם החוצה מן הקרב עוד הספיקו הגרמנים למשות מן המים לוטננט ושני נערי סיפון מצוותה של 'קולומביה', ולקחת אותם בשבי. עוד נער סיפון נמשה על ידי הבריטים.
ספינות המכמורת דיווחו על ההתקלות ל"כוח האריץ'" (Harwich Force), כוח ימי ובו מספר סיירות קלות וכמה עשרות משחתות, שבסיסו היה בנמל האריץ', ואבטח את הנתיבים לנמלי דרום מזרח אנגליה. "כוח האריץ'" שיגר ארבע משחתות לאזור הקרב. המשחתות נהנו מעליונות מספרית ומעליונות בחימוש, שכלל שלושה תותחי ארבעה אינץ', ושניים או ארבעה צינורות טורפדו בכל אחת מהספינות. הן השיגו את הגרמנים אשר ניסו לסגת לחופי בלגיה, ולאחר מרדף שארך כשעה הטביעו את שתי ספינות הטורפדו, ללא אבדות לעצמן. אבדות הגרמנים היו 13 הרוגים ו-46 אנשי צוות שנישבו. בהמשך נודע מחקירת השבויים כי הבריטים השבויים מצוות ה'קולומביה' נותרו נעולים מתחת לסיפון וטבעו. להגנתם טענו השבויים הגרמנים כי לא נותר להם זמן לחלץ את הבריטים השבויים, ושלמעשה הספיקו בדוחק להיחלץ בעצמם.
אחרית דבר
לקרב מול נורדהינדר בנק היו כמה השלכות טקטיות באשר לזירת הים הצפוני ותעלת למאנש: הקרב הראה לגרמנים שספינות הטורפדו אינן מתאימות למשימות התקפיות ואלה נשלחו למשימות של שמירת חופים. כמו כן, תגברו הגרמנים את צי פלנדריה בכלי שיט חזקים יותר.
האספה המחוקקת של קרליה
האספה המחוקקת של קרליה היא גוף החקיקה העליון ברפובליקה של קרליה.
האספה המחוקקת מורכבת מ-36 צירים שנבחרים על בסיס זכות בחירה אוניברסלית שוויונית וישירה בהצבעה חשאית. תקופת כהונת צירי האספה המחוקקת היא חמש שנים.
מבנה האספה ממוקם בפטרוזבודסק, בבניין בצומת הרחובות קויבישב וגרמן טיטוב (בבניין ששימש בעבר את הוועדה האזורית של המפלגה הקומוניסטית בקרליה).
היסטוריה
האספה המחוקקת הוקמה בשנת 1994, באופן היסטורי היא מהווה לממשיכת דרכה של המועצה העליונה של הרפובליקה של קרליה שהתקיימה קודם.
הופעתה של האספה המחוקקת הייתה תוצאה של הרפורמה במערכת הפוליטית כולה ברוסיה. בהתאם לחוקת הפדרציה הרוסית שאומצה בשנת 1993, הוכרז על הפרדת הרשויות לסמכויות ביצועיות, חקיקתיות ושיפוטיות בכל רמות הממשל הממלכתיות, המרכזיות והמחוזיות כאחד.
האספה המחוקקת כללה שתי לשכות: בית הרפובליקה ובית הנבחרים. צירי שני הבתים נבחרו לתקופה של ארבע שנים.
ב-17 באפריל 1994 נערכו בחירות למושב הראשון של האספה המחוקקת. 42% ממצביעי הרפובליקה השתתפו בבחירת צירים.
בינואר 2000 הציג סרגיי קטננדוב, ראש ממשלת הרפובליקה של קרליה, בפני האספה המחוקקת של הרפובליקה של קזחסטן טיוטה לחוקה חדשה. הפרויקט הציע מבנה חד-ביתי של האספה המחוקקת, המורכבת מ-57 צירים.
ב-26 במרץ 2000 התקיים ברפובליקה משאל עם בנושא הרפורמה בפרלמנט - הפיכתו מפרלמנט דו-ביתי לחד-ביתי. בעד הצביעו 69.79% מכלל המצביעים (271,328 איש).
בתחילת 2001 אומצה הגרסה החדשה לחוקה של הרפובליקה של קרליה על ידי שני בתי האספה המחוקקת.
ב-28 באפריל 2002 התקיימו בחירות לאספה המחוקקת - הפעם כפרלמנט חד-ביתי המונה 57 צירים. הפרלמנט החדש הכריז על עצמו כגוף המחוקק הייצוגי והיחיד של הרפובליקה של קרליה, ממשיך דרכם של בית הרפובליקה ובית הנבחרים.
בנובמבר 2014 הופחת אחוז החסימה מ-7% ל-5%.
הרכב
כיום הפרלמנט מורכב מ-36 צירים שנבחרים במערכת מעורבת בהצבעה ישירה וחשאית של תושבי הרפובליקה. תקופת כהונת הצירים היא חמש שנים.
זכויות להט"ב במזרח התיכון
לאזרחים המוגדרים כלהט"ב (לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) קיים מעמד זכויות אדם מוגבל ביותר ברובו המכריע של המזרח התיכון נכון ליולי 2023 שנתון לעיתים קרובות לקבלת עוינות מצד הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כפלילית ב-9 מתוך 18 המדינות המרכיבות את האזור בעוד עונש מוות (נאכף ולא נאכף בפועל) נוכח ב-5 מתוכן (כולל רצועת עזה). החירויות האזרחיות של אזרחי להט"ב באזור מושפעות מאוד מהמסורות התרבותיות והמוסר הדתי של האנשים החיים באזור המוגדר כאסלאם והשריעה. פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית בבחריין, קפריסין, ישראל, ירדן, טורקיה ושטחי הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון (שטחי A ו-B), הבסיסים הצבאיים של הממלכה המאוחדת אקרוטירי ודקליה והמדינה דה פקטו של צפון קפריסין.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כפלילית ונענשת במאסר בכווית, מצרים, עומאן, לבנון וסוריה. ברחבי איראן, ערב הסעודית, קטר ואיחוד האמירויות הערביות קיים עונש מוות על רקע קיום פעילות הומוסקסואלית. בתימן ורצועת עזה העונש על מורשעים עשוי להיות שונה בין מוות למאסר בהתאם למעשה שבוצע.
מדינות המזרח התיכון זכו לאורך השנים לביקורות בינלאומיות חריפות מצד ארגוני זכויות אדם על רדיפת אזרחי להט"ב בשטחיהן על ידי שימוש בין היתר במתן גזרי דין מוות, מאסרי עולם, קנסות, עינויים, אלימות פיזית, הוצאות להורג, הוצאות להורג ללא משפט, רציחות על חילול כבוד המשפחה, טיפולים פסיכיאטריים כפויים, בדיקות אנאליות כפויות, הזרקות הורמונים כפויות, סירוסים כימיים וענישות גופניות על רקע נטייתם המינית או זהותם המגדרית.
היסטוריה
ניתן לאתר עדויות קדומות להומוסקסואליות במזרח התיכון עד לתקופת מצרים העתיקה ומסופוטמיה. באשור העתיקה, פשעים על רקע מין נענשו באופן זהה בין אם נעשו בקרב הומוסקסואלים או הטרוסקסואלים. עם זאת, אדם לא עמד בפני עונש על כך שעסק במין אנאלי עם מי ששויך למעמד חברתי השווה לו, לזונה מקרב כת, או עם אדם שתפקידיו המגדריים לא נחשבו גבריים "באופן מוצק". בלוח אכדי, "Šumma ālu" - הכותרת לסדרה של מספר אסופה של כתבי יתדות של מסופוטמיה העתיקה בהיקף של מאה ועשרים לוחות חימר, נכתב: "אם אדם מזדווג עם השווה לו מהחלק האחורי, הוא הופך למנהיג בין בני גילו ואחיו". עם זאת, יחסים הומוסקסואלים עם עמיתים בין חיילים, עבדים, מלווים מלכותיים, או אלה שנחשבו ממעמד חברתי גבוה יותר, יוחסו באופן שלילי. בקוד הפלילי האשורי המתוארך לשנת 1075 לפני הספירה התקיים חוק די חריף נגד הומוסקסואליות בצבא, אשר כלל את הכיתוב כי: "אם אדם מקיים יחסי מין עם אחיו לנשק, יהפכו אותו לסריס".
על פי הפרשנויות המקובלות לתורה, ויקרא י"ח 3 רומז לנוהג שמצרים העתיקה התירה לשתי נשים או שני גברים להינשא זה לזה. המקרה הידוע ביותר של הומוסקסואליות אפשרית במצרים העתיקה הוא זה של שני הפקידים הגבוהים בהיררכיה, קנום-הוטפ וניאנק קנום . שני הגברים חיו ושירתו תחת פרעה ניוזר במהלך השושלת החמישית של מצרים (2494–2345 לפני הספירה). לקנום-הוטפ וניאנק קנום היו משפחות משלהם עם ילדים ונשים, אך לאחר שנפטרו, החליטו ככל הנראה משפחותיהם לקבור אותם יחד באותו קבר מסטבה אחד. במסטבה זו, מספר ציורים מתארים את הזוג מחבקים זה את זה ונוגעים בפניהם אף על אף. תיאורים אלה משאירים הרבה מקום לספקולציות, כיוון שבמצרים העתיקה נגיעה באף אחד של השני על ידי אף אחר ייצגה בדרך כלל נשיקה. אגיפטולוגים והיסטוריונים חלוקים בדעתם כיצד לפרש את הציורים של קנום-הוטפ וניאנק קנום. מספר חוקרים מאמינים שהציורים משקפים דוגמה להומוסקסואליות בין שני גברים נשואים ומוכיחים שהמצריים הקדמונים היו בעלי קבלה חברתית כלפי מערכות יחסים חד-מיניות. חוקרים אחרים אינם מסכימים עם הטענה ומפרשים את הציורים כראיה לכך שקנום-הוטפ וניאנק קנום היו תאומים, או אף תאומים סיאמיים. לא משנה איזו פרשנות היא הנכונה, הציורים מוכיחים לכל הפחות שקנום-הוטפ וניאנק קנום היו קרובים מאוד זה לזה בחיים כמו במוות.
הקלף האשמולי 940.1981 מהמאה ה-6 או ה-7 המצוי במוזיאון אשמוליאן, מספק את הדוגמה היחידה בשפה הקופטית של כישוף אהבה בין גברים. פיסת הקלף מכילה לחש של אדם בשם אפפולו, בנו של נח, כדי לחייב את נוכחותו ואהבתו של אדם אחר, פלו, בנו של מור, בעוד שאפפולו יחווה חוסר מנוחה עד שימצא את פלו אשר יספק את רצונו בקלף. בסביבות שנת 250 לפני הספירה, בתקופת האימפריה הפרתית, נכתב הטקסט הזורואסטרי - ונדידד. הטקסט מכיל הוראות שהן חלק מהקוד המיני המאפיין מיניות מולדת שמתפרשות כאוסרות על קיום יחסים חד-מיניים אותם מכנות כ-"חטאים". פרשנות עתיקה על קטע זה מציעה כי העוסקים ב-"מעשי סדום" יכולים להיות מוצאים להורג ללא ציווי מכהן גדול (דאסטור, באנגלית: dastūr). עם זאת, היסטוריונים יוונים מהמאה ה-5 ואילך מעידים על מסורת הומוסקסואלית חזקה באיראן בזמנו, שכתוצאה מכך, לאיסור ככל הנראה הייתה השפעה מועטה על עמדות איראן או התנהגות מינית מחוץ לשורות ההזורואסטריות האדוקות בכפרי מזרח איראן.
היחס כלפי לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) וחוויותיהם בעולם המוסלמי הושפעו מההיסטוריה הדתית, המשפטית, החברתית, הפוליטית והתרבותית שלו לאורך ההיסטוריה. הקוראן מספר את סיפורם של "עם לוט " שנהרס על ידי זעמו של האל האסלאמי כיוון שגבריו עסקו "בינם לבין עצמם במעשי תשוקה". אם כי בתוך הקוראן, הוא אף פעם לא קובע עונש מוות על פעילות הומוסקסואלית בעוד היסטוריונים מודרניים מסיקים שהנביא ומייסד האסלאם מוחמד מעולם לא אסר על קיום מערכות יחסים הומוסקסואליות, אף על פי שהוא חלק תחושת בוז כלפי המבצעים אותן לצד בני דורו.   עם זאת, מספר אוספי חדית' מגנים קיום מעשים הומוסקסואלים וטרנסג'נדריות,   וקובעים עונש מוות הן לבני הזוג האקטיביים והן לבני הזוג הפסיביים המקיימים יחסי מין הומוסקסואלים גבריים.
ישנן עדויות מועטות לנוהג הומוסקסואלי בחברות אסלאמיות במאה וחצי הראשונות של ההיסטוריה המוקדמת של האסלאם, אף על פי שמערכות יחסים הומוסקסואליות בין גברים היו ידועות. עם זאת, היו נתונות ללעג, אך לא הוגדרו תחת עונשים, בחצי האי ערב.
בתקופת תור הזהב של האסלאם, השושלת העבאסית הייתה ידועה בהיותה ליברלית יחסית כלפי הומוסקסואליות. יחס זה נבע ממגוון גורמים, אשר כללו בעיקר את המעבר לשלטון אסלאמי בירוקרטי יותר והתרחקות מדבקות מילולית בכתבי קודש.
דיאמונד
דיאמונד (Diamond) הוא שם משפחה שמקורו באנגלית ומשמעותו יהלום.
זכויות להט"ב במזרח התיכון
היסטוריה
מעשים הומוסקסואלים אסורים (חראם) בפסיקה האסלאמית המסורתית (פיקה) ועלולים להוביל להטלת עונשים שונים, לרבות עונש מוות, בהתאם למקרה ולמד'הב. עם זאת, יחסים הומוסקסואלים היו נסבלים בדרך כלל בחברות אסלאמיות פרה-מודרניות, ורישומים היסטוריים מצביעים על כך שחוקים אלה הופעלו לעיתים רחוקות, בעיקר במקרים של אונס או הפרה בוטה אחרת של "המוסר הציבורי". עמדות הציבור כלפי הומוסקסואליות בעולם המוסלמי עברו שינוי שלילי ניכר החל מסוף המאה ה-19, דרך התפשטות הדרגתית של תנועות פונדמנטליסטיות אסלאמיסטיות כגון סלאפיזם ווהאביזם באמצע שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20,   והשפעת המושגים המיניים והנורמות החברתיות שרווחו ביבשת אירופה וחוקי האימפריה הבריטית בפרט באותה תקופה. במשך עשרות השנים לאחר מכן, מדינות בעלות רוב מוסלמי שמרו על העונשים הפליליים שאסרו על קיום פעילות הומוסקסואלית שנחקקו בתקופת השלטון הקולוניאלי האירופאי.
דיאמונד
{{פירושונים| אישים: אחר:
זכויות להט"ב במזרח התיכון
היסטוריה
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, פעילות הומוסקסואלית הייתה נפוצה יחסית במזרח התיכון, בין היתר בשל הפרדה מגדרית נרחבת, שהקשתה על מפגשים הטרוסקסואלים מחוץ לנישואים. בכתיבתו, גאורג קלודה, מציין כי "אין ספור סופרים ואמנים כמו אנדרה ז'יד, אוסקר ויילד, א.מ. פורסטר וז'אן ז'נה עלו לרגל במאות ה-19 וה-20 מאירופה ההומופובית לאלג'יריה, מרוקו, מצרים ומדינות ערב שונות, בהן מין הומוסקסואלי הוגדר כלא רק נתון לאי אפליה או גטואיזציה תת-תרבותית כלשהי, אלא, בנוסף, כתוצאה מהפרדה נוקשה בין המינים, נראה היה זמין בכל פינה". הומוסקסואליות הוצאה אל מחוץ לחוק בלבנון בשנת 1943, כדי להתאים את עצמה לשלטון משטר וישי בצרפת. ההפללה נודעה כסעיף 543 בחוק העונשין של המדינה. באיראן, גברים יכלו להיות בעלי אינטימיות עם גברים אחרים מבלי להיות מוגדרים כמי שנמצאים במערכת יחסים רשמית. גברים צעירים ללא שיער פנים נחשבו לנאים וגברים מבוגרים היו נמשכים אליהם באופן רומנטי.
דיאמונד
ראו גם
}}
זכויות להט"ב במזרח התיכון
היסטוריה
תושבי נווה המדבר סיווה, אשר צוינו על ידי היסטוריונים כמי שהוגדרו עם קבלה חברתית רחבה באופן היסטורי כלפי הומוסקסואליות, היו נתונים למספר מחקרים על ידי אנתרופולוגים בתחילת המאה ה-20. האגיפטולוג הגרמני גיאורג שטיינדורף חקר את נווה המדבר בשנת 1900 ודיווח כי יחסים הומוסקסואלים "היו נפוצים" ולעיתים קרובות התרחבו לסוג של נישואים: "הסעודה לחיתון נער נחגגה בפאר רב, והכסף ששולם עבור נער הסתכם לפעמים בחמישה עשר לירות בעוד שהכסף ששולם עבור אישה היה קצת יותר מפאונד אחד". מחמוד מוחמד עבד אללה, שכתב את מנהגי סיווה עבור המוזיאון הפיבודי לארכאולוגיה ואתנולוגיה ב-1917, העיר שאף על פי שגברים בסיווה יכלו לקחת עד ארבע נשים "מנהגי סיווה אפשרו לגבר לקחת רק נער אחד שהוא מחויב אליו בקוד מחויבויות מחמיר". בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, סוחר בסיווה הצהיר לסופר הבריטי המבקר רובין מוהם כי נשות סיווה "הוזנחו קשות" בעוד שגברי סיווה "יהרגו זה את זה עבור נער. אך לעולם לא עבור אישה", אם כי כפי שציין מוהם, נישואים עם נערים הפכו כבר ללא חוקיים באותה תקופה. רק במאה ה-19, כאשר האירופאים החלו לבקר באיראן, הפכה ההשקפה על יחסים בין גברים הומוסקסואלים לשלילית בחברה הפרסית בעוד גברים אירופאים טענו שהיחסים הרומנטיים הקיימים בין גברים איראנים "לא מוסריים". נקודת מבט אירופאית זו אומצה באופן נרחב על ידי החברה הפרסית. תפיסה זו על קוויריות במזרח התיכון החמירה ככל שממשלות טוטליטריות, החל משנות ה-70 של המאה ה-20, עלו לשלטון והצדיקו את יחסיהן נגד הנושא על רקע פונדמנטליזם אסלאמי.
טרנסג'נדרים החלו להתמודד גם כן עם קבלת דחייה חברתית במזרח התיכון מאז סוף המאה ה-19 אשר נכללה בחשש כי מאחר שלא ניתן להבדיל בין גברים טרנסג'נדרים לנשים טרנסג'נדריות על סמך המראה החיצוני שלהם, נושא זה יגרום ל-"אי יציבות בחברה". אם כי לפני כן, ניתוחים להתאמה מגדרית הוכללו והפכו נגישים ונפוצים בקרב נשים טרנסג'נדריות באיראן. בשנת 1976, המועצה הרפואית של איראן הוציאה אל מחוץ לחוק את הנוהג לאחר שראתה את הגדלת מספר קיום ההליכים בקרב נשים טרנסג'נדריות. עם זאת, הפסיקה שונתה מאז בעוד כיום, איראן מדורגת כמדינה השנייה בעולם בכמות קיום הניתוחים בשטחה לאחר תאילנד במקום הראשון.
לפני תחילתה של הגלובליזציה והתפשטותה במזרח התיכון, גברים הומוסקסואלים ונשים לסביות מהאזור שניהלו יחסים חד-מיניים לא ראו את עצמם כ-"הומוסקסואלים" או "לסביות". עקב חילופי המושגים בין העולם המערבי למזרח התיכון, הרעיון של המונח "הומוסקסואליות" הוצג לאזורים במזרח התיכון, ולאחר מכן התרחב השימוש בו בקרב תחושת שייכות והגדרה עצמית של הומוסקסואלים לצד המונחים: "לסבית" "הומוסקסואל", "טרנסג'נדר" ו-"ביסקסואל". לפני השימוש במונחים אלה, אזרחי להט"ב באזור לא סיווגו את נטייתם המינית או זהותם המגדרית בצורה כזו.
המזרח התיכון בהווה
כיום, באיראן, ערב הסעודית, קטר, איחוד האמירויות הערביות ותימן חוקי העונשין קובעים כי אם אדם יימצא אשם בקיום פעילות מינית יחד עם אדם נוסף מאותו המין, יוטל עליו עונש מוות. על פי דוחות מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית על רקע מעמד זכויות האדם באזורים, דיווחים על אפליה רשמית וחברתית על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית נותרו לא ברורים במדינות אלה בשל לחץ חברתי חזק שלא לדון כלל בנושאים של זכויות להט"ב. בעיראק, ניתן להאשים הומוסקסואלים על פי חוק "מגונה בציבור 401" שמעניש קיום פעילות הומוסקסואלית עד 6 חודשי מאסר בתוספת קנסות. לאורך השנים, דווח כי אזרחי להט"ב במזרח התיכון מתמודדים גם עם הוצאות להורג, מכות, עינויים, התקפות על ידי המשטר, פסיקות עונשי מוות מטעם בתי דין שרעים, טיפולים פסיכיאטרים כפויים, הזרקות הורמונים כפויות, סירוסים כימיים, רציחות על רקע חילול כבוד המשפחה ורדיפות מאת המדינה האסלאמית ללא קשר למעמדה החוקי של הומוסקסואליות בשטחי המדינה דה יורה. ירדן ובחריין מוגדרות כמדינות הערביות היחידות שבהן הומוסקסואליות מוגדרת כחוקית באופן רשמי במזרח התיכון נכון ליולי 2023.
ישנן הערכות שונות לגבי מעמד זכויות להט"ב ברשות הפלסטינית. דו"ח של ארגון זכויות האדם "Human Rights Watch" ביחס לנטייה מינית וזהות מגדרית במזרח התיכון ציין באומרו בשנת 2017 כי "פקודת החוק הפלילי של המנדט הבריטי, מס' 74 משנת 1936, נותרה בתוקף ברצועת עזה. בגדה המערבית ומזרח ירושלים חל חוק העונשין הירדני משנת 1960, אשר אינו מכיל הוראות שאוסרות על פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין מבוגרים. ברצועת עזה, קיום "מגע לא טבעי" בעל אופי מיני, המובן ככולל יחסים חד-מיניים, הוא פשע שדינו עד 10 שנות מאסר. בפברואר 2016 הזרוע המזוינת של ארגון הטרור חמאס הוציאה להורג את אחד מלוחמיה ברצועת עזה בגין "הפרות התנהגותיות ומוסריות" לכאורה שאנשי הארגון הכירו שמשמעותן "קיום יחסים חד-מיניים". השקפות ערביות ומוסלמיות על הומוסקסואליות כיצירה "מערבית" נחקרו בסרט "Dangerous Living: Coming Out in the Developing World" משנת 2003 על ידי מפיק הסרטים ג'ון סקגליוטי. קו ההתחלה של הדיאלוג במהלכו שנאמר על ידי גבר מצרי הומוסקסואל שטרם הוצג, מצהיר באומרו כי "האשמתי את עצמי בהתמערבות" לאחר שגילה את נטייתו החד-מינית. הסרט עוסק גם כן בפרשת קהיר 52, שכללה קבוצה של 52 גברים מצריים שנעצרו על סיפון מועדון לילה צף ב-2001 בחשד שעסקו בתוכו בפעילות הומוסקסואלית, ומתאר את חייהם של גברים הומוסקסואלים במצרים על רקע הפרשה.
למרות שבמדינות רבות במזרח התיכון ישנם חוקי עונשין נגד קיום יחסים הומוסקסואלים בהסכמה, אלה נאכפים לעיתים רחוקות בשל הקושי של הרשויות להוכיח את קיומם אלא אם כן נתפסו בני הזוג במהלכם. בערב הסעודית, נהוגה הפרדה מגדרית כדי לשמור על "טוהר הנשים" אשר כתוצאה מכך, חלק מהנשים והגברים מחפשים בגלוי חברות הומוסקסואלית במרחבים פתוחים כגון בתי קפה, משקי בית ושירותים ציבוריים. כדי לנווט את המיניות שלהם, גברים רבים שעוסקים במעשים הומוסקסואלים בערב הסעודית אינם רואים בהם כמעשים הומוסקסואלים אלא אם כן הם מוגדרים בעמדה פסיבית, עמדה מינית הנחשבת "נשית יותר" בעת קיום יחסי מין בעוד שעמדה אקטיבית נחשבת כ-"גברית". במזרח התיכון כיום במדינות רבות טרם ישנה קודיפיקציה של הומוסקסואליות כזיהוי של נטייה מינית.
באיראן ישנה בינאריות מגדרית קפדנית בעוד הממשלה אוכפת את המדיניות על ידי דיכוי מידע על נושאי הומוסקסואליות ועידוד אנשים המפקפקים במיניות שלהם לעבור ניתוח להתאמה מגדרית. כיוון שהניתוח מתקבל על ידי הממשלה והמוסדות הדתיים כאחד עם קבלת מימון לביצוע שלו מהממשלה, איראנים רבים שנמשכים לבני אותו המין רואים בכך דרך להצהיר בפומבי על נטייתם המינית מבלי להירדף על ידי החברה והממשלה, אף על פי שאינם חווים דיספוריה מגדרית בפועל. כיוון שלחיות כהומוסקסואל גלוי זו לא צורת חיים המוצגת לאיראנים באופן בו יוכלו לחיות את חייהם ללא קבלת רדיפה, אלימות או בריונות והטרדה, במשך השנים חלה עלייה בכמות האיראנים שהחלו לעבור ניתוח להתאמה מגדרית שנטייתם המינית נמשכת באופן רומנטי למין השני מזה שהתאימו את מגדרם אליו. הליך זה מעודד על ידי אנשי דת, פסיכולוגים והממשלה שכן הומוסקסואליות מוגדרת כפלילית וניתנת לעונשים רבים בין ענישה גופנית של הלקאות עד עונש נפוץ יותר של הוצאה להורג. עם זאת, איראנים רבים שעוברים הליך להתאמה מגדרית עדיין מסווגים כמי שמנודים לעיתים קרובות מהמשפחות שלהם ומופלים לרעה בשוק העבודה, אשר כתוצאה מכך, נאלצים לעבוד בזנות טרנסג'נדרית כפרנסה למחייתם.
ארגוני זכויות להט"ב אזוריים
להלן מספר ארגונים שהשפיעו במידה רבה באזורים אלה במזרח התיכון בנוגע לשיפור מעמד זכויות אזרחי להט"ב:
Rainbow Street
"Rainbow Street" - ארגון לא ממשלתי בעל מטרה לתמיכה באזרחי להט"ב באזורי המזרח התיכון וצפון אפריקה בנושאים שונים הכוללים "עבודה עם ספקי בריאות מקומיים עבור קידום בריאות נפשית ופיזית של חברי קהילת הלהט"ב המקומית" ו-"הענקת קצבאות קבועות במזומן לאזרחי להט"ב פגיעים במיוחד עבור הקלה על אתגרים של מעמד חסרי בית, חוסר ביטחון תזונתי וחסמים אחרים לכבוד ולהגדרה עצמית".
OutRight Action International
Helem
"Helem" - ארגון לא ממשלתי שבסיסו בלבנון שהוקם בעשור הראשון של המאה ה-21 אשר מטרתו העיקרית היא לבטל את סעיף 534 בחוק העונשין של המדינה המעניש "מגע מיני לא טבעי" המשמש לרוב עבור רדיפת אזרחים שאינם תואמים את מערכת הבינאריות המגדרית של החברה והומוסקסואליות. מטרות נוספות של הארגון כוללות את הפיכתה של החברה הלבנונית לבעלת מודעת גבוהה יותר למגפת האיידס ולמחלות המועברות במגע מיני והגנה על זכויותיהם של אזרחי להט"ב לבנונים. שמו של הארגון, "Helem", משמש כראשי תיבות של המשפט "Himaya Lubnaniya lil Mithliyeen wal Mithliyat" - "הגנה לבנונית על הומוסקסואלים ולסביות".
דעת קהל
ב-22 בפברואר 2022 חברת יוביסופט הודיעה על הסרת הטורניר שלה "Six Invitational 2022" מלהתקיים באיחוד האמירויות הערביות, מספר ימים לאחר שפעילי זכויות להט"ב בינלאומיים, השחקנים וקהל המעריצים של המשחק מחו נגד בחירתה של המדינה לאירוח הטורניר לאור יחסה לזכויות להט"ב בשטחה. בעקבות זאת, קיום הטורניר הועבר למדינה אחרת.
סרטים
כתוצאה מהחוקים הקיימים שמפלילים הומוסקסואליות במדינות רבות באזור, סרטים רבים עם דמויות או נושאים שהציגו סוגיות להט"ב צונזרו או נאסרו להקרנה במדינות המזרח התיכון לאורך השנים ומדינות המפרץ הפרסי בפרט. להלן מספר דוגמאות בולטות:
מוקשים באנגולה
המוקשים באנגולה הם בעיה צבאית וסביבתית חמורה, המשפיעה על כל היבטי החיים במדינה ומכבידים עליהם במידה ניכרת. הם הונחו במהלך מלחמת האזרחים באנגולה ושנים לאחר סיומה עדיין מצויים בה עשרות אלפים מהם, העושים את אנגולה למדינה השלישית הממוקשת ביותר בעולם (אחרי אפגניסטן וקמבודיה). הניסיונות לפינוי המוקשים שנעשו עד כה לא היו מספקים והם מוסיפים להעמיד בסיכון אוכלוסייה של 2 עד 4 מיליון בני אדם.
מלחמת האזרחים באנגולה
ב-1961 פרצו מחאות כנגד הפורטוגלים ששלטו במדינה. ההתקוממות הלאומית נמשכה עד לשנת 1974. ב-1975 השיגה אנגולה את עצמאותה, אך לאחר הסתלקות הפורטוגלים פרצה מלחמת אזרחים בין שלוש התנועות הלאומיות במדינה.
המוקשים הופעלו (הונחו) על ידי כל הצדדים למלחמת האזרחים, כמו גם על ידי קובה ודרום אפריקה, כאשר אנגולה הפכה לשטח מחלוקת של המעצמות במהלך המלחמה הקרה. קודם לכן נעשה במוקשים שימוש במסגרת המאבק לעצמאות נגד פורטוגל. בכל המקרים השימוש במוקשים היה התקפי במונחים של אסטרטגיה צבאית. בהיעדר כוח אש חזק, מוקשים שימשו תחליף לארטילריה. המוקשים תוכננו כאמצעים הגנתיים בעבור קונפליקטים מערביים, אך באנגולה, הן במהלך התקופה הקולוניאלית והן במהלך מלחמת האזרחים, הם שימשו ככלי נשק לכל דבר.
ב-1994, שני הצדדים הלוחמים במלחמת האזרחים של אנגולה (לאחר שאחד מהשלושה פרש מהלחימה), חתמו על הסכמי השלום "לוסקה", וכתוצאה מכך נסוגו אט אט מעמדותיהם המבוצרות.
נכון ל-2011, תשע שנים לאחר סיום מלחמת האזרחים באנגולה, עשרות אלפי מוקשים עדיין פזורים ברחבי המדינה.
נזקים והשפעה
מניין הנפגעים ממוקשים באנגולה איננו ידוע במדויק. הדבר נובע מכך שבתי החולים חדלו מלתעד את המקרים לפני כמה שנים. בנוסף לכך, רבים מהפצועים אינם מגיעים לבתי החולים, אלא מטופלים במקום או מתים מפצעיהם.
המוקשים משפיעים על אנגולה על בסיס יומיומי וניכרים בכל היבט של החיים. אלפי קילומטרים של גדות נהר ועשרות אלפי דונמים של שטחים חקלאיים, שטחי מרעה ויערות במדינה נעשו בלתי שמישים בשל המוקשים. הדבר פגע גם בפרנסתם של חלקים מן האוכלוסייה הכפרית שלה, שעסקו בעיקר בגידולי שדה. לעיתים קרובות פליטי המלחמה אינם יכולים לשוב לבתיהם ולעיבוד אדמותיהם. רבים מהאנשים המנסים לבנות את חייהם מחדש באזורים הממוקשים נהרגים בגללם. גם בעלי החיים נפגעים קשות מן המוקשים, שנמצאים באזורי המחיה ובסמיכות למקורות המזון והמים שלהם.
בנוסף, המוקשים יצרו תמורה דמוגרפית משמעותית בכך שהובילו להגירה גדולה של אנשים מן הכפרים לעיירות ולערים. כך נוצרה צפיפות אוכלוסין באזורים מסוימים של המדינה, אשר יוצרת עומס על משאבי הקרקע. אזורים שאליהם נאלצו פליטים לעבור התרוקנו מעצים, ומאגרי המים התרוקנו והזדהמו והובילו לעלייה ניכרת בדיווחים על דיזנטריה, מלריה וכולרה. ההערכה היא כי אזורים אלו נוטים למדבור כתוצאה מן המפגעים הסביבתיים שיצרו התנודות הדמוגרפיות באוכלוסייה.
בשל החוסר בתשתיות קשה למצוא נתונים על היקף הנזק שגרמו המוקשים לסביבה, אך דו"ח של מחלקת המדינה האמריקאית, מעריך כי בשנת 1993, בעקבות הסלמה בלחימה, פחת הקציר באנגולה כ-30%. כלכלת אנגולה נפגעה באופן חמור כתוצאה מן המוקשים, כאשר מרבית הדרכים והגשרים נפגעו או נהרסו מן המוקשים והעבודות הציבוריות הופסקו. פגיעה זו הובילה להפחתת התנועה בתוך המדינה בעבור כל אותם אנשים שאינם בעלי גישה לתחבורה אווירית. מסילת הרכבת "בנגולה" מוקשה בצורה כה קשה עד שהוצאה מכלל שימוש. זוהי המסילה היחידה של אנגולה, ששימשה אותה ואת שכנותיה, זאיר וזמביה, כנתיב תחבורה מרכזי ומשמעותי לייצוא סחורות לעולם הרחב. כל הגורמים המגבילים הללו שנגרמו כתוצאה מן המוקשים, מפחיתים באופן משמעותי את יכולתה של אנגולה למשוך משקיעים זרים ולשקם ולהמריץ את הכלכלה והמסחר.
הניסיונות לפינוי שדות המוקשים
ניסיונות הפינוי של שדות המוקשים נתקלו בקשיים רבים, בעיקר בשל העדר מיפוי שלהם. תמר גולן, שגרירת ישראל באנגולה לשעבר, סייעה כמומחית מטעם האו"ם בכינון הוועדה האנגולית הלאומית ללוחמה במוקשים. לדבריה "לא ניתן היה לנקות את השטח עם מכונות כבדות ומתוחכמות, משום שהפריסה הייתה פראית והגשם הכבד, 3,000 מ"מ בשנה, גרם לסחף גדול. לכן נעשה שימוש בשיטות הישנות של כלבים ומכשירי גילוי מתכות. העלות הכספית הייתה כבדה מאד". על אף המאמצים הרבים נותרו יותר מ-240 קמ"ר במדינה כמסומנים כשדות מוקשים.
בשנת 2007 נעשה ניסיון למפות את שדות המוקשים. מסקנות המיפוי היו שהמוקשים מעמידים בסיכון מיידי שניים עד ארבעה מיליון תושבים, וזאת משום שהם פזורים בקרבת אזורי מגורים. מרבית התקציבים לסילוק המוקשים באנגולה הגיעו מחברות היהלומים המערביות, שביקשו לכרות יהלומים בשטחים הממוקשים.
ההגנה האזרחית הסורית
ההגנה האזרחית הסורית (באנגלית: Syrian Civil Defence ובקיצור SCD; בערבית: الدفاع المدني السوري. מוכר גם בשם: הקסדות הלבנות), הוא ארגון הגנה אזרחית הפעיל במלחמת האזרחים בסוריה באזורים שבשליטת המורדים וכוחות האופוזיציה ומורכב ממתנדבים. ההג"א הסורית נתמכת כספית על ידי קרן Mayday Rescue שממומנת בעיקר על ידי ממשלות מערביות. הארגון היה מועמד לקבלת פרס נובל לשלום בשנת 2016.
הקמה
את הרעיון להקמת ארגון מתנדבים אזרחי יזם יועץ אבטחה וקצין בריטי לשעבר בשם ג'יימס לה מסורייה (James Le Mesurier) בשנת 2013, בעיקר כדי לתת תגובה הולמת להפגזות חסרות ההבחנה שבוצעו על ידי חיל האוויר הסורי על יישובים אזרחיים באזורים שבשליטת המורדים. ההדרכה והקורסים למתנדבים הסורים הראשונים נמסרו על ידי מתנדבים טורקיים מארגון AKUT אשר גם הקים עבור כך מחנות אימונים בשטחה של טורקיה יחד עם ארגון ARK מאיחוד האמירויות הערביות. לאחר אימונים אינטנסיביים שבהם המתנדבים תרגלו חיפוש והצלה בשטח בנוי כמו גם מתן עזרה ראשונה ושירותי רפואה, הם נשלחו חזרה לסוריה. בתחילה, פעלו בעיקר צוותים מקומיים לא מאורגנים ברחבי סוריה, אולם לבסוף, הארגון נוסד רשמית ב-25 באוקטובר 2014 לאחר שכלל הצוותים הצביעו על הקמת ארגון משותף. הציוד של מתנדבי הארגון כולל מגני מרפקים וברכיים, מדים בצבע בז', מכשירי קשר, ציוד ומכשור רפואי קל לנשיאה ולשימוש אשר לא תלוי בחשמל, וקסדות לבנות אשר הפכו לסימן הזיהוי הבולט של הארגון.
מאז הקמתו, הארגון גדל בהדרגה כשתחתיו פועלים כבר 2,850 מתנדבים ו-114 מרכזים מקומיים של ה-SCD ב-8 המחוזות בסוריה (חלב, אידליב, חמאת, חומס, לטקיה, דמשק, ריף דמשק ודרעא). חלק גדול מהמתנדבים החדשים הוכשרו על ידי המתנדבים הראשונים שהגיעו מטורקיה. בחודש ינואר 2016, ה-SCD הצהיר שמתנדביו הצילו את חייהם של למעלה מ-40,000 אנשים במהלך מלחמת האזרחים, וכי למעלה מ-7 מיליון אזרחים הסתייעו בשירותיו. נכון 2015, התקציב השנתי של ה-SCD הוא בסביבות 30 מיליון דולר. אף על פי שהפעילות בארגון מוגדרת כ"התנדבות", בפועל, כל מתנדב במשרה מלאה מקבל קצבה חודשית של 150 דולר.
פעולות
המשימה של SCD היא "להציל כמה שיותר חייהם של אנשים במשך הזמן הקצר ביותר שאפשר כדי למזער פגיעה נוספת באנשים ונזק לרכוש". העבודה של הארגון כוללת כ-15 משימות הגנה אזרחיות אשר מפורטות במשפט ההומניטרי הבינלאומי (IHL). עיקר פעילותם של המתנדבים בסוריה מורכבת מחיפוש והצלה בסביבה עירונית בנויה לאחר הפצצות, ובמקביל, כיבוי אש, פינוי וטיפול רפואי, פינוי אזרחים מאזורי סכנה ומתן שירותים חיוניים כמו מזון ותיקון קווי חשמל.
עד אוקטובר 2015, התפקיד הבולט ביותר של ה-SCD היה חילוץ אזרחים מהריסות שנוצרו בעקבות חביות נפץ ומטעני חבלה מאולתרים שהוטלו על ידי מסוקים סורים כמו מיל מי-24 ומיל מי-17 של חיל האוויר הסורי. החל מתחילת המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה ב-30 בספטמבר 2015, מרבית העבודה של ה-SCD היא תגובה מהירה לתקיפות של מטוסי חיל האוויר הרוסי אשר מפציצים באופן קבוע אזורים עירוניים ועושים שימוש גם בפצצות מצרר.
העבודה של מתנדבי ה-SCD מתוארת לפעמים כעבודה המסוכנת ביותר בעולם, והפעילות שלהם כרוכה בסיכון רב ממגוון איומים בשל המלחמה בסוריה. כ-130 מתנדבים נהרגו מאז היווסדו של הארגון.
בתקשורת
ה-SCD מצוטט באופן נרחב בתקשורת האזורית והבינלאומית, וזוכה לסיקור גדול בקרב כלי התקשורת בנוגע למלחמת האזרחים בסוריה. בתור מגישי העזרה המגיעים ראשונים לאזור המפוצץ, מתנדבי הקסדות הלבנות מספקים את מקורות מידע והצילומים או הסרטים העדכניים ביותר לגבי תקיפות על מטרות אזרחיות לעומת מקורות אחרים. כלי תקשורת רבים כמו הגרדיאן, Medium, Men's Journal, ה-CNN עסקו בהרחבה בפעילות הארגון.
מנהל הארגון - ראאד על-סלאח, פנה מספר פעמים למועצת הביטחון של האו"ם וגופים בינלאומיים אחרים לעצור את ההפצצות חסרות ההבחנה נגד אזרחים. ביוני 2014, אחד ממתנדבי הארגון - חאלד עומר פארח, זכה לתהילה בינלאומית כאשר נראה בווידאו בו הוא חילץ מההריסות בחלב תינוק שהיה לכוד שם במשך מספר שעות. פארח נהרג בתקיפה אווירית בחלב ב-2016.
ב-16 ביולי 2016, חברת הסטרימינג נטפליקס, הפיצה סרט תיעודי בשם "הקסדה הלבנה" על פעילות מתנדבי הארגון. יוזם ומקים הארגון - ג'יימס לה מסורייה - קיבל את אות מסדר האימפריה הבריטית מידי הממשלה על "הקמת שרותי הגנה אזרחית בסוריה", והארגון קיבל גם את פרס הקיום הנכון. במהלך 2016, הארגון פתח בעצומה מקוונות באינטרנט הקוראת להעניק לפעילי הארגון את פרס נובל לשלום.
השתייכות פוליטית
ה-SCD טוען שהוא ארגון הומניטרי נייטרלי ללא זיקה רשמית לכל שחקן פוליטי או צבאי, והמתנדבים שלו מחויבים לתת שירותים לכל האנשים הזקוקים לכך ללא קשר להשתייכותו האתנית, הדתית או הפוליטית. ה-SCD אינו קשור לארגון ההגנה האזרחי הבינלאומי של המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות או להגנה האזרחית של הצבא הסורי, והוא אינו פועל בשטחים שבשליטת צבא סוריה אשר מתנגד לפעילות הארגון. בדומה לארגונים אחרים הפועלים באזורים שבשליטת המורדים הסורים, ה-SCD עובד בשיתוף פעולה עם מועצות מקומיות, מועצות מחוזיות וקבוצות חמושות, כשהיחסים משתנים מנפה לנפה. לקרן Mayday Rescue שדרכה הארגון מקבל את מרבית מימונו יש משרדים בדובאי, אמסטרדם, ירדן וטורקיה.
מימון
ה-SCD נתמך על ידי סוכנויות הסיוע של מספר ממשלות וכן תורמים חיצוניים. בעת הקמת הארגון, משרד החוץ הבריטי היה מקור המימון הגדול ביותר של הארגון באמצעות סיוע לקרן Mayday Rescue שהוקמה לצורך זה.
ה-SCD מקבל גם תרומות פרטיות באינטרנט עבור "קרן הגיבורים" שלה, אשר מספקת טיפול למתנדבים שנפצעו ותומכת במשפחותיהם.
ביקורת
מתנגדי הארגון מקרב משטרו של בשאר אל-אסד טוענים שהארגון מורכב מסוכנים של המערב תומכי ארגונים ג'יהאדיסטים אשר רוצים לעורר אהדה כלפי ארגוני הטרור בסוריה ולהגדיל את התמיכה הכספית עבורם. לטענתם, הארגון מייצג את המלחמה בסוריה באופן חד-צדדי ומציג רק את המשטר הסורי באופן שלילי, ויש לו קשר הדוק עם הג'יהאדיסטים. הממשלות של רוסיה וסוריה מאשימות את הארגון כזרוע של ארגון הטרור הסוני ג'בהת א-נוסרה, ואף הפציצו מרכזים של הארגון מספר פעמים בחלב.
חילוץ
ב-22 ביולי 2018, חילץ צה"ל מסוריה כ-800 פעילי ארגון "הקסדות הלבנות" ובני משפחותיהם (מרביתם ילדים). תחת אבטחה של צה"ל ובניהול שכנות טובה, הפליטים הועברו מגבול סוריה באוטובוסים לירדן. ירדן הסכימה לקלוט את הפליטים למשך שלושה שבועות כמאמץ הומניטרי עד להעברת הפליטים למדינות צד שלישי שהתחייבו לקלוט את הפליטים ביניהן: בריטניה, גרמניה וקנדה.
מבצע החילוץ בוצע לבקשת ראש ממשלת אנגליה תרזה מיי אל נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, שהעביר את הבקשה לישראל באמצעות דייוויד פרידמן שגריר ארצות הברית בישראל.
חטיבה 130
חטיבה 130 (לשעבר חטיבת "עשת" 767, חטיבה 645, חטיבה 277, חטיבה 520, חטיבה 217) המכונה גם "עוצבת הבזקה" הייתה חטיבת מילואים משוריינת בצה"ל.
תולדות החטיבה
מפקדה הראשון – אל"ם אריה וינברג החל במיון וגיוס חיילים מזרועות ויחידות צה"ל השונות תוך הסבה מקצועית למקצועות השריון ושיבוצם הקרבי להשלמת התקנים הדרושים.
במשך השנים חל שיפור ניכר ביכולותיה תוך כדי אימונים בפיתוח החשיבה הטקטית והשפה המקצועית המשותפת בין הלוחמים והמפקדים. וכן ביצוע תעסוקות מבצעיות ושמירה על גבולותיה של המדינה.
עקב התגברות פעולות טרור על ידי ארגוני המחבלים הפלסטינים מלבנון בתחילת שנות ה-80. החל צה"ל להיערך לפגוע במרכזי המחבלים. ואכן ב-8 ביוני 1982, יומיים לאחר פריצת כוחות צה"ל ללבנון במסגרת מלחמת לבנון הראשונה, גויסה החטיבה בפיקודו של אל"ם חיים כץ והצטרפה לכוחות הפועלים בגזרה המזרחית תוך לחימה בכוחות סוריים ובסיוע למשימה האוגדתית בחילוץ גדוד צה"ל שנקלע למארב נ"ט.
במהלך מלחמת שלום הגליל ולאחר הפסקת האש, קיבלה החטיבה את משימת החזקת קו סולטאן יעקוב בואכה כביש ביירות-דמשק ושהתה באזור כ-40 יום, תוך ניהול קרב עם כוחות שריון סורים הכולל השמדת תריסר טנקים, חלקם חדישים ביותר מסוג T-72.
כמו כן פעלו יחידות החטיבה במניעת חדירת מחבלים בניסיונותיהם לפגוע בכוחות צה"ל. בהמשך, שיפרה החטיבה את הכלים והאמצעים הטכנולוגיים, בנתה שדרת פיקוד איכותית תוך הקניית ידע וניסיון מבצעי מצטבר.
באפריל–מאי 2002 השתתפה החטיבה בלחימה כנגד ארגוני החבלה ביהודה ושומרון וגויסה בצו 8 למבצע חומת מגן - סבב ב'. כשיחידותיה פועלות בג'נין, טולכרם, קלקיליה, שכם ורמאללה, במטרה למגר ולהשמיד תשתיות טרור המופעלות כנגד אזרחי ישראל.
באפריל 2004 לאור רה ארגון סד"כ צה"ל ופירוק חטיבה 277, שונה שם העוצבה מ"עשת" ל"הבזקה". סמל היחידה שונה לסמל סוס החד-קרן וכן קיבלה החטיבה את האחריות על שימור מורשת חטיבה 277 והנצחת חלליה. חטיבה 277, ששמה הקודם היה חטיבה 645, הוקמה במסגרת עוצבת עידן ב 1974, החטיבה קיבלה את אחריות על שימור המורשת והנצחת חלליה של חטיבה 217 שהחלה את דרכה בשנת 1962 כחטיבה 520. החטיבה השתתפה במלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת שלום הגליל וספגה אבדות רבות בנפש – 135 חללים.
במרץ 2014, בעקבות השינויים האסטרטגיים והקיצוצים בתקציב הביטחון, החליטו בצה"ל על סגירת החטיבה. ב-8 באפריל 2014, התקיים בלטרון טקס סגירת החטיבה.
פעילות החטיבה במלחמות ישראל
במלחמת לבנון הראשונה חטיבה 130 (בתקופת המלחמה נקראה: חטיבת עשת 767) בפיקודו של אל"ם חיים כץ התגייסה ב-8 ביוני 1982, יומיים לאחר פרוץ הקרבות והצטרפה למאמץ הצבאי להרוס את תשתיות הטרור של ארגוני החבלה בלבנון.
בתוך 24 שעות החטיבה הייתה ערוכה ומוכנה למשימה, כשגדוד 711 ביצע היסע על גבי מובילים וסמי-טריילרים ושאר כלי הרק"מ של יחידות החטיבה הוסעו על גבי קרונות רכבת מאשקלון לקריית מוצקין ומשם למשטח גיבור שמצפון לקריית שמונה.
לאחר הערכות וציוות כוחות, נכנסה החטיבה בשער פאטמה בדרכה צפונה דרך מרג' עיון בגזרה המזרחית בעקבות יחידות עוצבת עידן. התנועה צפונה התעכבה עקב פיצוץ מכוון של הצירים ההרריים על ידי האויב, לכיוון הבקאע שבין חצביה לאגם קרעון, בציר הפיתולים אשר נקרא במפות הקוד של צה"ל – "ציר מיכה".
בבוקר ה-11 ביוני השתתפה החטיבה במאמץ הגייסי, ובסיוע לחלץ את גדוד 362 מאוגדה 90 שנקלע למארב נ"ט סורי. ואכן הגדוד חולץ אך במחיר יקר של נפגעים רבים ושלושה נעדרים – זכריה באומל, יהודה כץ, וצבי פלדמן.
החטיבה קיבלה אחריות על הגזרה "במתחם טובלנו" שמדרום לסולטאן יעקוב, בואכה כביש ביירות–דמשק, תוך שיפור עמדות בשטח וחילופי אש עם כוחות סוריים שהתמקמו ברכס הממשיך מג'בל ערבה צפונה - מסולטאן יעקוב א-פוקא (עילית) לבין הכפר סולטאן יעקוב א-תחתא (תחתית) ומזרחה. החטיבה שהתה באזור כ-40 יום, תוך ניהול קרב עם כוחות שריון סורים שכלל השמדת תריסר טנקים, חלקם חדישים ביותר מסוג T-72.
בלילה האחרון בגזרה, חדרה חולית מחבלים לכיוון המוצב בו שהו כוחות החטיבה תוך חפיפה עם יחידת שריון סדירה מאוגדה 252, לצורך קבלת אחריות על הגזרה. סמ"פ פלוגת הסיור,, התרוצץ במוצב תוך מתן הנחיות לחיילים כיצד לפגוע במחבלים. אחד החיילים הסדירים סבר שבן יוסף הוא אחד המחבלים שחדר למוצב וירה בו צרור ארוך מהמא"ג המותקן על הטנק והרגו. למחרת בבוקר יצאה החטיבה מלבנון לאחר שביצעה את משימתה אך במחיר כבד.
במבצע חומת מגן (2002) גויסו יחידות חטיבה 130 בצו 8 בפעימה השנייה והוצבו למלא את השורות בערים טולכרם, קלקיליה, שכם, רמאללה וג'נין. הגדודים פעלו לכיתור הערים, להגנה על יישובי השומרון, לחיפוי לכוחות החי"ר הפועלים בתוך הערים ופעולות נוספות. במבצע בלט במיוחד גדוד ההנדסה 710, שהוביל את כיבוש העיר ג'נין. פלוגת הצמ"ה, שהפעילה דחפורי D9 משוריינים, הייתה חוד החנית של כוחות צה"ל במחנה הפליטים ג'נין וקיבלה צל"ש על פעילותה.
במבצע עמוד ענן השתתף גדוד ההנדסה 710 של חטיבה 130.
גדוד שריון - 708
במלחמת לבנון הראשונה התגייס הגדוד יחד עם שאר החטיבה ביום שלישי, 8 ביוני, הגדוד חצה את הגבול בלילה שבין חמישי לשישי, ונע בעקבות יחידות האוגדה בגזרה המזרחית בציר "מיכה" (ציר הפיתולים). משימת הגדוד הייתה לשלוט ולאבטח את ציר מיכה באזור שמדרום למשולש טובלנו בואכה סולטאן יעקב, ולהוות עתודה חטיבתית בהחזקת קו הגבול בין יחידות צה"ל לכוחות הסוריים שבמרחב.
ביום שישי נכנסה לתוקפה הפסקת האש בשעה 12:00. בימים שלאחר הפסקת האש, הגדוד ניהל אש עם הסורים על מנת למנוע מהם בניסיונותיהם לשפר עמדות, וכן פעל לשפר עמדות ולתפוס שטחים שולטים בגזרה.
הגדוד שהה בלבנון כ-45 יום, וחזר ללא נפגעים למחנות הקבע בחסה. במשך השנה שלאחר מכן, ביצע הגדוד החזרה לכשרות ונערך למשימות הבאות הצפויות לו.
בשנות השמונים והתשעים נערכו הסבות ושדרוגים משמעותיים בטנקי המגח והצל"מ ובהתאם החל הגדוד באימונים ותרגילים אשר הביאו לשיפור גדול ביכולות אשר באו לידי ביטוי בתעסוקות המבצעיות ובשמירה על גבולותיה של המדינה.
בשנת 2002 השתתף הגדוד במבצע חומת מגן, הגדוד התגייס במסגרת הפעימה השנייה ויצא למשימה בערים טול כרם וקלקיליה וכן קבלת אחריות על הציר שבין אבני חפץ ועינב שהיה מועד לפורענות. הגדוד לחם לצד כוחות חי"ר והנדסה באיתור והשמדה של מקומות לייצור אמצעי לחימה, פגיעה במחבלים וארגוני הטרור שפעלו במרחב.
גדוד שריון - 711
גדוד 711 מורכב משלוש פלוגות טנקים, פלוגת חרמ"ש, ופלוגת מפקדה. הגדוד הוקם ביוני 1974, וביצע בקיץ אותה השנה אימון הקמה בצאלים בפיקוד סא"ל משה כהן.
במלחמת לבנון הראשונה התגייס הגדוד יחד עם שאר החטיבה ביום שלישי ה-8 ביוני, בליל יום חמישי ה-10 יוני, נכנס הגדוד ללבנון דרך שער "פטמה" והתקדם בגזרה המזרחית דרך מארג' עיון ועיירות סמוכות ובציר הכפרים - "ציר מיכה" בואכה סולטאן יעקב.
בבוקר יום שישי, העביר הגדוד נגמ"שים לפלס"ר החטיבתי אשר השתתף במאמץ הגייסי לחלץ את גדוד 362 מאוגדה 90, אשר נקלע למארב נ"ט וטנקים סוריים ששלטו במרחב.
לאחר הפסקת האש, התייצב הגדוד על קו הגבול החדש בין הכפרים מדוחה וכאמד א-לוז באזור "משולש טובלנו" שמול סולטאן יעקב אשר מדרום לכביש בירות – דמשק ובשליטה על ציר "מיכה" וניהל אש עם הסורים למנוע מניסיונותיהם לשפר עמדות והן על מנת לשפר עמדות כוחותינו ולתפוס שטחים שולטים בגזרה. במהלך ימי קרב אלה פגעו כוחותינו במספר טנקי T-72 חדישים. הגדוד שהה בלבנון כ-50 יום וחזר ללא נפגעים למחנות הקבע בחסה.
בשנים שלאחר המלחמה ולאחר החזרה לכשרות, הכשיר הגדוד דור חדש של מפקדים מוכשרים אשר יצרו את שדרת הפיקוד של החטיבה והאוגדה עד לעשור השני של המאה ה-21. במקביל לאימונים ותעסוקות ברחבי המדינה וביהודה ושומרון באירועי "גאות ושפל" (האינתיפאדה השנייה) שהחלו באוקטובר 2000 בגזרת גוש עציון באחת התקופות הסוערות של ירי בלתי פוסק על ציר 60, כביש המנהרות ושכונת גילה. במהלך התעסוקה הפעיל הגדוד טנקים בגזרה ועל הצירים. בוצעה הכניסה הראשונה לשטחי A במסגרת מבצע "בית מוגן". הגדוד היה אחראי לכניסה לאל חאדר.
גדוד שריון - 719
גדוד 719 מורכב משלוש פלוגות טנקים, פלוגת חרמ"ש, ופלוגת מפקדה.
עם קבלת פקודת הארגון להקמת החטיבה, החלו המג"ד עגמון, הסמג"ד אלישע ומפקדים אחרים שהגיעו ברובם מגדוד השרמנים להרכיב צוותים מתאימים לשיבוץ הקרבי הגדודי עד לאימון ההקמה בקיץ 1974 בשטחי צאלים שבנגב.
ב-6 יוני 1982 פרצה מלחמת לבנון הראשונה, הגדוד התגייס בצו שמונה יחד עם כל החטיבה והאוגדה יומיים לאחר תחילת פרוץ הקרבות והצטרף למאמץ הצבאי בגזרת בקעת הלבנון על מנת להרוס את תשתיות הטרור של ארגוני החבלה בלבנון. בליל יום חמישי - 10 יוני, נכנס הגדוד בפיקוד אלישע שפירא והסמג"ד שמעוני ללבנון דרך שער "פטמה" והתקדם בגזרה המזרחית דרך מארג' עיון בציר הכפרים - "ציר מיכה" בואכה סולטאן יעקב. בהגיעו לקו המגע עם הכוחות הסוריים, קיבל המג"ד אלישע פקודה לנוע בתנועה מאובטחת ומהירה לאזור הכפר א-טייחה, לתפוס עמדות ולחפות על תנועת החטיבה הסדירה צפונה ולהשתלב בהתקפה על צומת "ינטא". ההשתלטות על הצומת נועדה לחסום הגעת תגבורות של כוחות סוריים נוספים לכיוון "משולש טובלנו", אזור ההסתבכות של כוחות צה"ל ליד סולטאן יעקב. הכל במגמה לאפשר המשך תנועה צפונה, להגיע לציר ביירות-דמשק ולמנוע הזרמת כוחות סוריים נוספים לעבר בירות. בשלב זה – בבוקר יום שישי, היה גדוד 719 הכוח הצה"לי הצפוני ביותר בגזרה המזרחית ועמד בכל המשימות שהוטלו עליו. כמו גם בימים שלאחר הפסקת האש, בו הגדוד אבטח את הגזרה המזרחית של החטיבה ומנע מהכוחות הסוריים שהתייצבו מולו, בחסות הפסקת האש לשפר עמדות ולתפוס שטחים שולטים בגזרה. לאחר כ 45 יום בלבנון, חזר הגדוד למחנות הקבע בחסה והחל בתהליך ארוך של החזרה לכשירות.
בשנים שלאחר המלחמה, החל תהליך חילופי דורות של לוחמים ומפקדים. היה צורך לשמר את היכולות ואף לשפרם על ידי אימונים ותרגילים בשטחי האימונים וכן בתעסוקות הרבות ברחבי המדינה ובגבולותיה כמו למשל עצירת אוטובוס קו 300 עם מחבלים שהשתלטו עליו, פעילות הגדוד בעסקת ג'יבריל, אירועי האינתיפאדה הראשונה ועוד.
הגדוד בפיקוד אמנון בן דהן התגייס בצו 8 במסגרת הפעימה השנייה ויצא למשימה בעיר שכם ובכל גזרת חטמ"ר שומרון. ת"פ הגדוד היו גם פלוגת ההנדסה החטיבתית וכן הפלס"ר החטיבתית אשר פעלו באיתור והשמדה של מקומות לייצור אמצעי לחימה, פגיעה במחבלים וארגוני הטרור שפעלו במרחב.
גדוד הנדסה - 710
גדוד 710 הוא גדוד הנדסה קרבית במילואים, הכפוף מבצעית לחטיבה 130.
מפקדת החטיבה
מפקדת החטיבה - הכולל את הפלחי"ק, פל' הסיור, והמפקדה העיקרית.
שמואל טשרנוביץ
שמואל טשרנוביץ (צ'רנוביץ'; נודע בשם העט "ספוג"; 13 בדצמבר 1879, כ"ח בכסלו תר"מ – 30 ביולי 1929, כ"ב בתמוז תרפ"ט) היה סופר, עיתונאי ופעיל ציבור.
קורות חיים
נשא את בלה בת יעקב פרידמן, ולזוג נולדו שלושה ילדים: הסופרת ימימה אבידר-טשרנוביץ, יעקב צור (אביו של מוקי צור), שגריר ישראל בארגנטינה ובצרפת, ואלכסנדר.
ב-1910 חידש עיתון "הצפירה" את הופעתו לאחר שהיה סגור כמה שנים בשל קשיים כלכליים, וטשרנוביץ הוזמן על ידי עורך העיתון, נחום סוקולוב, לשמש כסגנו. במסגרת העיתון פרסם את המונוגרפיה על "בני-משה ותקופתם" (סיפור תנועת חיבת ציון). הוא כתב גם ב"השילוח" וב"העולם". בתרע"ד התגורר זמן קצר בפינסק ומשם עבר למוסקבה.
בזמן המהפכה הרוסית עבר להתגורר באומסק שבסיביר ועסק שם במסחר, מאחר שהעיתונות העברית נסגרה על ידי הממשלה הצארית. כן עבד שם בוועד העזרה לפליטים. לאחר המהפכה חזר למוסקבה, השתתף בעריכת השבועון "העם" ופרסם בו סדרת מאמרים על מצב הפליטים היהודים מחוץ לתחום המושב; כשהפך העיתון ב-1917 ליומון, היה טשרנוביץ לעורכו. אחרי סגירת העיתון על ידי השלטונות עבר לקייב, וערך שם את הביטאון הציוני "דאס אידישע פאלק" (יידיש: "העם היהודי"). בשנת תרפ"א עבר טשרנוביץ לפולין, ובראשית שנת תרפ"ב (1921), אחרי הקונגרס הציוני ה-12, עלה לארץ ישראל למושבה בית-גן שבגליל התחתון (שלימים הסתפחה למושבה יבנאל). ב-1925 עברה המשפחה לתל אביב. טשרנוביץ היה חבר מערכת "הארץ", ונתמנה למזכיר הוועד הלאומי. בנוסף היה פעיל בארגון כנסת ישראל ובכתיבת חוקתה. הוא יצא בשליחות קרן היסוד לפולין, ליטא ולטביה, ולאחר מכן עבד בקרן הקיימת לישראל.
טשרנוביץ נפטר מקדחת שבה נדבק בהיותו בחדרה בנסיעה מטעם כנסת ישראל, שנה וחצי אחרי מותה של אשתו (בט"ז בשבט תרפ"ח) ממחלה ממושכת. נקבר בבית הקברות טרומפלדור. על שמו רחוב בחיפה.
פרשת קלקולוס
פרשת קלקולוס (בצרפתית: L'Affaire Tournesol) הוא הספר השמונה עשר בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" אשר נכתב ואויר על ידי הסופר והצייר הבלגי ארז'ה. ייחודו של ספר זה הוא בהכרות עם אחת הדמויות בסדרה: ז'וליון וואג. הספר תורגם לעברית על ידי הקומיקסאי אורי פינק. הוא מופץ על ידי הוצאת ספרים מ. מזרחי.
עלילת הספר
טינטין, האדוק ושלג חוזרים לביתם לאחר טיול קצר ומגלים כי כלי זכוכית וחרסינה התנפצו לרסיסים. בתחילה משוער כי הברק פגע בחפצים אך לאחר מכן מתגלה שהם התנפצו בעקבות ניסוי שערך פרופסור קלקולוס במעבדה שלו.
טינטין והאדוק שומעים יריות, ומגלים את קלקולוס חוזר ממעבדתו כשבכובעו חורי כדורים. טינטין, שלג והאדוק יוצאים לסרוק את האחוזה, ומגלים מישהו שוכב, פצוע. האדוק מתקשר למשטרה והם אומרים שישלחו ניידת ואמבולנס. כשהוא יוצא החוצה, הוא פוגש את טינטין שרץ להביא לפצוע מים. כשהם חוזרים למקום שבו היה הפצוע, מתגלה כי הלך מהמקום. המשטרה מגיעה והאדוק מספר כי הפצוע נעלם.
למחרת, קלקולוס יוצא מהאחוזה, כדי לטוס לז'נבה לכנס בנושא פיזיקה גרעינית. בדרכו מנסה מכונית לחוטפו, אבל רגע לפני הוא עולה על רכב לעיר, והחוטפים מפספסים אותו.
טינטין והאדוק מבינים שקלקולוס נמצא בסכנה ומחליטים לנסוע בעקבותיו לז'נבה. השניים לוקחים מונית לכתובת שאליה קלקולוס נסע.
השניים מגיעים לבית, נכנסים ומבינים כי מישהו נעול במרתף כששמעו נקישות ממערכת ההסקה. הם יורדים למרתף ומוצאים שם את פרופ' טופולינו, בעל הבית, על ערימת פחם. הוא מתנקה והם יושבים לשיחה. מתברר להם שקלקולס מעולם לא היה במקום.
לפתע, מחריד פיצוץ אדיר את הבית, וכל החלק שבו היו טינטין והשאר נהרס לחלוטין. כוחות ההצלה מוציאים את השלושה, כשטינטין וטופולינו מחוסרי הכרה.
טינטין והאדוק משתחררים מבית החולים וצועדים ברחוב, כשמכונית עם לוחית דיפלומטית עוברת לידם, ואנשיה משליכים סיגריה בוערת לרחוב, ליד טינטין והאדוק. טינטין מזהה את סוג הסיגריה כשראה אחרות ממקומות שונים. בלילה, טינטין, האדוק ושלג עולים על סירת משוטים, בדרכם לעיר רול, לשגרירות הבורדורית שבה, דרך אגם ז'נבה. הם מבחינים במסוק הנוחת בסמוך להם, בתוך גינה. הם עולים לראות מה קורה, ורואים את קלקולוס מובל לתוך המטוס. לפתע, מסתערים כמה אנשים כדי להציל את קלקולוס, טינטין והאדוק רצים לעזור, והאנשים, המתבררים כבורדורים וכסילדאבים, נאבקים זה בזה. לבסוף, מצליחים 3 סילדאבים ביחד עם טינטין הסבור שהסילדאבים רוצים להציל את הפרופ', לחטוף את קלקולוס מידי הבורדורים. הסילדאבים מבחינים בטינטין ומהממים אותו. האדוק מגיע אחרי שהסילדאבים מעלים את קלקולוס לסירה. האדוק, טינטין ושלג עולים על המסוק של הבורדורים, ועוקבים אחרי הסירה.
יוזף רוט (גנרל)
יוזף פרייהר רוט פון לימנובה-לאפאנוב (12 באוקטובר 1859 – 9 באפריל 1927) היה גנרל-אוברסט בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
פרשת קלקולוס
עלילת הספר
הסילדאבים יורים על המסוק.
יוזף רוט (גנרל)
תחילת דרכו
רוט נולד ב-12 באוקטובר 1859 בעיר טריאסטה שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום נמצאת העיר בתחומי איטליה המודרנית. אביו היה קצין בצבא בדרגת אוברסט-לויטננט שהוצב בטריאסטה. הוא למד במכללה הצבאית בסנקט פלטן, ולאחר מכן באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט.
פרשת קלקולוס
עלילת הספר
הסירה מגיעה לחוף והסילדאבים מעבירים את קלקולוס לרכב, ואילו המסוק ממשיך לעקוב אחריהם. אספקת הדלק למנוע השתבשה בעקבות היריות, והמסוק נאלץ לנחות בכביש שבו נוסעת המכונית בתוכה נמצא קלקולוס. המכונית מצליחה לעבור בצד הכביש, והאדוק וטינטין הולכים בתקווה לתפוס טרמפ. הם מגיעים לעיר וטינטין, האדוק ושלג עולים על מונית ומשיגים את הרכב של החוטפים.
הם מאלצים אותו לעצור, אבל אינם מוצאים את קלקולוס. כשהמכונית מסתלקת, טינטין מעלה את ההשערה שקלקולוס היה מוחבא במושב האחורי.
יוזף רוט (גנרל)
תחילת דרכו
ב-4 באפריל 1879 הוא התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי והוצב כלוטננט ברגימנט ה-21. ב-1 במאי 1884 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, ולמד בקריגשולה (Kriegsschule) - בית הספר להכשרת קציני מטה. ב-1 בנובמבר 1886 הוא הוצב במטה הכללי. לאחר מכן הועבר למטה הבריגדה ה-71, ולאחר מכן לבריגדה ה-13 ואז לקורפוס ה-12. ב-1 בנובמבר 1889 הועלה לדרגת האופטמן.
ב-1891 נישא למלאני לסנקי אשר ילדה לו שני בנים ושתי בנות.
פרשת קלקולוס
עלילת הספר
לפתע, רואים טינטין והאדוק מטוס נוחת באמצע האחו, והמכונית חונה לידו. הם פותחים בריצה לעבר המטוס, אבל הסילדאבים מצליחים להמריא רגע לפני שטינטין טיפס על המטוס. טינטין, האדוק ושלג חוזרים לז'נבה, ומזמינים שני מקומות בטיסה לקלאו שבסילדאביה. האדוק הולך לקנות עיתון ולהתקשר למרלינספייק, ומגלה שהמעבדה של קלקולוס רוקנה מתכולתה. הוא מראה לטינטין ידיעה בעיתון, שהמטוס הסילדאבי יורט על ידי בורדוריה, וקלקולוס נמצא בידי הבורדורים. הם רוצים להחליף את יעד הטיסה לז'והוד שבבורדוריה, אבל הפקיד אומר להם ששני המקומות האחרונים נקנו, אך הם בוטלו זמן קצר לאחר מכן. טינטין והאדוק עולים לטיסה לז'והוד. הם מגיעים לשם ומגיעים למלון. טינטין והאדוק חושדים שהם נכלאו במלון וכי עוקבים אחריהם. לאחר שברחו, הם יוצאים מהמלון לבית האופרה הסמוך, שם מופיעה הזמרת ביאנקה קסטאפיורה. בסוף ההופעה הם ניגשים אליה, ומסתגרים בחדרה. הממונה על ה"זאפ", המשטרה החשאית, קולונל ספונס, מבקש להיכנס. טינטין, האדוק ושלג מתחבאים בארון הבגדים, וספונזי מכניס אף הוא את מעילו לשם. הוא מספר לקסטאפיורה שקלקולוס מוחזק במצודת באקינה, והוא ההולך להשתחרר. שני האישורים לשני נציגים של הצלב האדום לשחררו, וכן אישור השחרור נמצאים בכיס מעילו. טינטין והאדוק לוקחים את האישורים.
למחרת בבוקר, במצודת באקינה, מתחזים טינטין והאדוק לנציגים של הצלב האדום, ומשחררים את קלקולוס. ברגע שיוצאת המכונית משער הבאקינה, מתגלה התרמית ונעשים ניסיונות לעוצרם, אולם הם מגיעים לגבול בשלום, וחוזרים לביתם.