cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התעללות רגשית
מחקרים
מחקר משנת 2003 מצא כי 80% ממדגם יחסית גדול (3,370) של קרבנות אלימות במשפחה דיווחו כי הם חוו התעללות נפשית לפני שהם חוו אלימות פיזית. במחקר זה, רק לעיתים רחוקות אלימות פיזית התרחשה בהיעדר אלימות נפשית קודמת, וצוין כי התעללות נפשית, שלא הייתה קשורה לאלימות פיזית, הייתה קשורה באופן משמעותי לתוכניות של הקורבנות להפסיק את הקשר הזוגי.
גורמים
מודלים תאורטיים רבים ושונים מנסים לאתר את גורמי הסיכון והגורמים לאלימות בין בני זוג, כולל אלה המבוססים על גורמים ביולוגיים, פסיכולוגיים, תרבותיים, וחברתיים בין המינים. גורמי סיכון מסוימים מזוהים באופן עקבי במחקרים ממדינות רבות ושונות, בעוד שאחרים הם ספציפיים להקשר מסוים ומשתנים בין מדינות ואזורים (למשל, אזור כפריים ועירוניים). עוד נמצא כי נשים או גברים אלימים היא קבוצה הטרוגנית של אנשים. לכן, סביר מאוד להניח שגורם ספציפי אחד אינו יכול להסביר את התנהגותם של כולם.
מחקרים מצביעים על מספר גורמי סיכון עקביים המגבירים את הסיכוי להתנהגות אלימה (כתוקף) וכקורבן:
גורמים דמוגרפיים: גיל צעיר, הכנסה נמוכה, השכלה נמוכה ואבטלה.
גורמים בהיסטוריית הילדות: חשיפה בילדות לאלימות בין ההורים, חווית הורות לקויה, התעללות והזנחה כולל אלימות מינית.
גורמים ברמת הפרט: גורמים שעלולים להוביל להתנהגות אלימה בזוגיות הם דחק, חרדה, הפרעות אישיות, תקשורת והיסטוריה של מערכות יחסים משפחתיות דוחות.
גורמי סיכון הקשורים לעמדות: עמדות שעוסקות בשימוש באלימות במערכות יחסים ואמונה קפדנית ונוקשה בחלוקת תפקידי מגדר במערכת היחסים.
גורמי סיכון התנהגותיים: ביצוע וקורבנות לאלימות זוגיות במערכות יחסים קודמות, בריונות, היסטוריה של שימוש בסמים או אלכוהול, עבר פלילי, וסגנון תקשורת עוין.
גורמי סיכון ברמת הקהילה והסביבה: יעילות קולקטיבית נמוכה בשכונות (collective efficacy) למשל, נכונות נמוכה של שכנים להתערב כאשר הם רואים אלימות, ונורמות מגדריות מזיקות. כלומר, אמונות וציפיות לגבי תפקידם של והתנהגותם של גברים ונשים בחברה. עם זאת, הראיות לגבי גורמי סיכון אלה הם מוגבלות בשל המחקר המצומצם בנושא.
תאוריית ההיקשרות
לפי תאוריית ההתקשרות, להתקשרות המוקדמת בילדות עם דמות המטפל העיקרי, יש השפעה מכרעת על אופיים ואיכותם של הקשרים הרומנטיים בבגרות. לפי ג'ון בולבי, כאשר המטפל העיקרי (שהיא לרוב האם), הוא עקבי, יציב, אמין, ורגיש לצורכי התינוק, יפתח הילד תחושה של ביטחון ויחוש בנוח ביחסי אהבה. אולם, אם המטפל העיקרי אינו כזה והוא נוטש או דוחה את התינוק, יפתח הפרט בבגרותו יחס של חרדה ואמביוולנטיות ביחס לאהבה, או שינסה להימנע לחלוטין מהסכנות הכרוכות בה.
ממצאים אמפיריים מאוששים הנחות תאורטיות אלה. נמצא, גברים אלימים, הן פיזית, מינית או נפשית, מאופיינים בדפוס התקשרות לא-בטוח באופן מובחן בהשוואה לגברים לא-אלימים, וכי דפוס זה קשור באופן מובהק לקיומם של רגשות זעם, עוינות, וקנאה לצד תלותיות מוגזמת, המוסברים על רקע של התקשרות מוקדמת בעייתית שמקורה בהורים דוחים ועוינים, או כתוצאה מנטישה רגשית או התעללות פיזית שהאדם חווה בילדותו.
עוד נמצא, כי ביטויי אלימותם של משתתפים במחקר בעלי דפוס התקשרות מסוג "חרד" התרחשו בתגובה לחרדות הנטישה שחשו בקשר, בעוד שמשתתפים בעלי דפוס "נמנע" נקטו באלימות במטרה להוכיח עליונות ושליטה על בת הזוג.
גברים אלימים נמצאו מובחנים מגברים לא-אלימים גם בהיעדר מיומנויות יעילות תקשורת בין-אישית בקרבם, שלא אפשרו להם להשיג כוח ושליטה אלא באמצעים כוחניים. מאפיין רגשי נוסף נמצא קשור לדימוי עצמי נמוך בקרבם, כאשר לשם העלאת דימויים העצמי, נקטו הגברים באלימות שהציגה אותם בעיני בנות-זוגם כחזקים ושולטים. ממצאים אלה מוסברים בכך, שהגבר האלים זקוק לבת-זוגו לצורך הגדרתו העצמית עד כדי טשטוש זהויות בינו לבינה.
מכאן, שהרפרטואר הרגשי של גברים אלימים כולל בעיקר רגשות שליליים ואגרסיביים. אולם, בעוד שהגבר האלים בעל דפוס התקשרות מסוג "נמנע" משתמש באלימות ביחסיו האינטימיים כאמצעי לשליטה וכפייה על בת-הזוג, ה"חרד-אמביוולנטי" משתמש באלימות כלפי בת-זוגו בעיקר במצבים רגשיים מעוררי חרדה כמו פרידה, המתקשרים אצלו עם כאבי הנטישה שחווה בילדותו המוקדמת.
היבטים חוקיים ומשפטיים
בספרד, אלימות נפשית שגרתית במסגרת יחסים משפחתיים היא עבירה פלילית שבצידה עונש מרבי של שלוש שנות מאסר.
בצרפת, בשנת 2010 לראשונה לקוד הפלילי עבירה של אלימות פסיכולוגית או הטרדה נפשית בין בני זוג (או בני זוג לשעבר). עבירה זו מתקיימת כאשר מדובר בהתנהגויות ומילים חוזרות ונשנות שמטרתן או תוצאתן פגיעה באיכות החיים של הקורבן ובנסיבות מסוימות העונש בגינה יכול להסתכם בחמש שנות מאסר או קנס בסך 75,000 אירו. חוק מס' 2010-769 עוסק באלימות נגד נשים, באלימות נגד בין בני זוג (נשואים ושאינם נשואים) ובהשפעותיהן על ילדים. חוק זה בין השאר, הכניס לראשונה לקוד הפלילי הצרפתי עבירה של אלימות פסיכולוגית (violence psychologique) או הטרדה נפשית (harcèlement moral) בין בני זוג (או בני זוג לשעבר). בנוסף חוק זה הוא למעשה אחד משלושה סעיפי-משנה בקוד הפלילי שעוסקים בעבירות של הטרדה נפשית. הסעיף הראשון, שקדם בחקיקתו לסעיף העוסק בהטרדה בין בני זוג, הוא הסעיף שעוסק בהטרדה נפשית במקום העבודה.
סעיף זה מדבר על הטרדת אחרים באמצעות התנהגויות ומילים חוזרות ונשנות, הטרדה שמטרתה או תוצאתה הרעת תנאי העבודה של הקורבן באופן שעלול לפגוע בבזכויותיו או בכבודו, לערער את מצבו הפיסי או הנפשי או לסכן את עתידו המקצועי. עבירה זו דינה עד שנתיים מאסר או קנס בסך 20,000 אירו. יש שטענו בצרפת כי החוק מוגדר בצורה רחבה ומעורפלת מדי, וכי יהיה קשה מאוד להגדיר איזו התנהגות מהווה אלימות פסיכולוגית וכי מדובר בעבירה שקשה מאוד להוכיחה.
אגם וטרן
אגם וָטֶרְן (בשוודית: Vättern) הוא אגם עמוק של מים מתוקים, הנמצא בארץ יטאלנד, בדרומה של שוודיה. אגם וטרן הוא השני בגודלו בשוודיה (אחרי אגם ונרן), והחמישי בגודלו באירופה כולה. במרכזו של האגם ניצב האי ויסינגאֶה. האגם משמש עורק ראשי לתחבורה הימית (ובמיוחד מאז חציבת תעלת יטה ), וישנן ספינות העוברות דרכו בדרכן מדנמרק לפינלנד.
מעניינת העובדה שצורתו של האגם מזכירה את צורת שוודיה בהגדלה, ואת צורת האי שבמרכזה בהקטנה.
מקור השם
ישנן מספר תאוריות לגבי מקור שמו של האגם. בשוודית נקרא האגם "vättren". לכן, יש המניחים כי השם שובש מהמילה "vatten" (ללא הנקודות מעל האות), שפירושה "מים". יש גם הגורסים כי המקור הוא דווקא משחק מילים: השם "vättren" בשוודית (מבחינת דקדוק) הוא "ה-vätter". זאת, מאחר שסיומת ה-n בסיום שם עצם יכולה להתפרש כה"א הידיעה בעברית. ולכן, אם השם נקרא "ה-vätter", בנורדית עתיקה (Old Norse) הוא יכול להיכתב כ"Vættir", שפירושו "רוח האגם", או "רוח הטבע".
איים
האי ויסינגאֶה ("האי ויסינג") ממוקם בחלקו הדרומי של האגם. האי ממוקם במרחק של 30 ק"מ צפונית לינשפין ו- 6 ק"מ מערבית לגְרֵנַה, שתי הערים המרכזיות שמהן ניתן להגיע לאי. אורכו של האי הוא 14 ק"מ, רוחבו 3 ק"מ, כך ששטחו הכולל הוא כ-24 קמ"ר.
במאות ה-12 וה-13, היוותה הטירה "נאס" (Näs) בקצהו הדרומי של האי את מקום מגוריהם של המלכים השוודים המוקדמים. ארבעה מלכים נפטרו בטירה: קרל השביעי, אריק העשירי, יוהאן הראשון ומגנוס השלישי. בנוסף, בשלהי המאה ה-17 קבעו את מיקומם משפחת האצולה באי, בטירה אחרת ושמה "ויסינגבורג", שנמצאת בחלקו המזרחי של האי. כיום עומדות שתי הטירות בחורבתן, ועם זאת הן משמשות מקור משיכה עיקרי למטיילים ומקום ציון באי.
במהלך המאה ה-19 נטעו חיילי הצי השוודי עצי אלון רבים ברחבי האי, על מנת שניתן יהיה להשתמש בעץ כחומר בנייה איכותי לבניית ספינות בעתיד. ואמנם עצי האלון נמצאים היום מוכנים לבניית ספינות, אך מאחר שכיום כבר לא בונים ספינות מלחמה מעץ, הם נותרו על האי. לפיכך חלקו הגדול של האי מכוסה ביערות עצי אלון (שאר שטחו משמש לחקלאות).
בנוסף לאי המרכזי, ישנם מספר איים בחלקו הצפוני של האגם.
מפלים
בדרום האגם, מעט מזרחית לינשפין, ישנם מפלי הוּסְקְוָוארְנַפוֹלֵן (Huskvarnafallen). המפלים הם למעשה רצף של שמונה מפלים, המתפרשים לאורך של כקילומטר, כשהגובה המצטבר שלהם הוא גם הגבוה ביותר בשוודיה (116 מ'). הגבוה מביניהם נקרא מפל סְלִיפּסְטֶנְסְפוֹלֵט (Slipstensfallet), והוא מתנשא לגובה של 21 מ'. לאורך המפלים ישנם מספר אזורים גאולוגיים מיוחדים, מערות תת-קרקעיות, שנוצרו מתקופת הקרח והלאה. הידוע שביניהם הוא "הקומקום של הענק" (Giant's kettle).
פיטר לילי
פיטר לילי (באנגלית: Peter Lely; 14 בספטמבר 1618 – 7 בדצמבר 1680) היה צייר ממוצא הולנדי, שכמעט כל הקריירה שלו בילה באנגליה, בה הפך לצייר הפורטרטים הדומיננטי בחצר המלכות.
ביוגרפיה
הוא הגיע ללונדון בסביבות 1643, ציוריו האנגלים המוקדמים, היו בעיקר סצינות מיתולוגיות או דתיות, או דיוקנאות בנוף פסטורלי, מראים השפעות של אנתוני ואן דייק והבארוק ההולנדי. הדיוקנאות של לילי התקבלו היטב, והוא הצליח להחליף את אנתוני ואן דייק (שנפטר בשנת 1641) כאמן הדיוקנאות האופנתי ביותר באנגליה. הוא היה אמן הפורטרטים של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, והמשיך במעמדו גם לאחר הוצאתו להורג ושירת את אוליבר קרומוול, אותו צייר. לאחר השיקום האנגלי בשנת 1660, לילי מונה לצייר הראשי של צ'ארלס השני בשנת 1661, עם קצבה של 200 ליש"ט לשנה, כפי שנהנה ואן דייק בתקופת סטיוארט הקודמת. הוא קיבל אזרחות בריטית ב 1662. רוברט הוק הצעיר הגיע ללונדון כדי להיות תלמיד אצל לילי.
לאחר שלילי היה מצייר את ראשו של "היושב", תלמידיו היו משלימים את הדיוקן לעיתים קרובות בכמה סדרות של תנוחות ממוספרות. כתוצאה מכך, לילי הוא הצייר האנגלי הראשון שהשאיר "מסה עצומה של עבודות", אם כי באיכות משתנה.
בין ציוריו המפורסמים ביותר היא סדרה של עשרה דיוקנאות של נשים מהחצר המלכותית, הידועות בשם "יפהפיות וינדזור", בעבר טירת וינדזור אך כעת ארמון המפטון קורט. סדרה דומה עבור אלת'ורפ. סדרה של 12 מהמעריצים והקברניטים שלחמו במלחמת אנגליה-הולנד השנייה, המכונה "אנשי הדגל של לואוסטופט", בבעלות המוזיאון הימי הלאומי בגריניץ'. וכן הציור "סוזאנה והזקנים" שנמצא בבית בורגלי.
עבודתו שאיננה דיוקן, המפורסמת ביותר היא ככל הנראה "נימפות ליד מזרקה" בגלריית התמונות של דוליץ'.
לילי מילא תפקיד משמעותי בהכנסת ההדפסים בשיטת המצוטינט לבריטניה, שכן הבין את האפשרויות הנוספות לפרסום דיוקנאותיו. הוא עודד את אמני המצוטניט ההולנדים להגיע לבריטניה כדי להעתיק את עבודתו, והניח את היסודות למסורת ההדפסים האלה באנגליה.
לילי התגוררה בערך 1651 עד 1680 בכיכר הגדולה בקובנט גארדן. הוא קיבל תואר אביר בשנת 1679.
לילי נפטר זמן קצר לאחר מכן בקובנט גרדן, בזמן שצייר דיוקן של הדוכסית מסומרסט.
סר פיטר נקבר בכנסיית סנט פול בקובנט גארדן.
מורשתו
בחייו, לילי הייה ידוע כמיומן באמנות. אוסף הציורים שאסף של המאסטרים הישנים, כולל טיציאן, קלוד לוריין ורובנס, ואוסף הציורים של עצמו, פורק ונמכר לאחר מותו, וגייס סכום עצום של 26,000 פאונד. כמה פריטים שנרכשו על ידי לילי מאוספי האמנות של צ'ארלס הראשון, נרכשו מחדש על ידי האוסף המלכותי.
בין התלמידים של לילי היו ג'ון גרינהיל וילם ויסינג.
הוא הוחלף כצייר חצר המלכות על ידי סר גודפרי נלר, גם הוא הולנדי יליד גרמניה, שסגנונו היה דומה לזה של לילי אך שיקף מגמות קונטיננטליות מאוחרות יותר. ביניהם הם ביססו את סגנון הדיוקן האנגלי הבסיסי ואחריו ציירים פחות אופנתיים במשך עשרות שנים.
גרגורי דלברג
גרגורי רוברט דלברג (באנגלית: Gregory Robert Dahlberg; נולד ב-23 בנובמבר 1951) הוא פקיד ממשל אמריקאי לשעבר, שכיהן כתת-מזכיר הצבא של ארצות הברית בין השנים 2000–2001.
ביוגרפיה
גרגורי דלברג נולד בפיקסטאון, דקוטה הדרומית וגדל באזור מיניאפוליס-סיינט פול. לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון הוא למד בקולג' לותר שבאיווה וב-1973 הוא קיבל תואר בוגר אוניברסיטה במנהל עסקים ובמדע המדינה. לאחר מכן הוא למד באמריקן יוניברסיטי וב-1976 קיבל תואר מוסמך אוניברסיטה במינהל ציבורי.
לאחר סיום לימודיו החל דלברג לעבוד במחלקת התחבורה של ארצות הברית במשרדו של סגן המזכיר לתקצוב ותכנון, כשעבודתו התמקדה בבניית כבישים ובנושאי תקציב ופיננסים הקשורים לתחבורה. ב-1981 הוא הצטרף לצוות של וועדת ההקצבות של בית הנבחרים של ארצות הברית לתחבורה, שיכון, פיתוח עירוני וסוכנויות קשורות, שהיא ועדת משנה לוועדת ההקצבות של הבית. שם הוא עבד בנושא התקציבים של מנהל הכבישים הפדרלי, מנהל הבטיחות בדרכים הלאומי, מנהל הסעות ההמונים העירוני, חברות הרכבות אמטרק וקונרייל, ומשמר החופים של ארצות הברית. ב-1990 הוא הצטרף לצוות של ועדת ההקצבות הכללית. במהלך דיון על "חוק השלמת התקציב הכוללני" של 1990 (שבו הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש נסוג מהבטחת הבחירות שלו "קראו את שפתי, לא עוד מיסים"), סייע דלברג לנסח את "חוק אכיפת התקציב" של 1990. בעת היותו חלק מצוות הוועדה הוא גם עבד על תוכנית "המסלול המהיר" של מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ועל תוכנית המימון המהיר של מלחמת המפרץ. ב-1995 הוא היה למנהל הצוות הדמוקרטי של ועדת ההקצבות להגנה של בית הנבחרים, ובתפקיד זה הוא היה מעורב בכל הדיונים הקשורים לתקציב של מחלקת ההגנה.
ב-2000 מינה הנשיא ביל קלינטון את דלברג כתת-מזכיר הצבא ובתפקיד זה הוא שימש ממאי 2000 ועד מרץ 2001. מה-20 בינואר ועד ה-4 במרץ 2001 כיהן דלברג גם כמזכיר הצבא בפועל.
לאחר פרישתו הממשל הפדרלי, עבד דלברג בלוקהיד מרטין כסגן נשיא בכיר למיזמים אסטרטגיים. באוגוסט 2015 הוא פרש ומאז הוא עובד כיועץ עצמאי.
ואסיליס טורוסידיס
ואסיליס טורוסידיס (ביוונית: Βασίλης Τοροσίδης; נולד ב-10 ביוני 1985 בקסנתי, יוון) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים
טורוסידיס ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה היוונית הבוגרת של קסנתי באמצע אפריל 2003, כשהיה בן 17 והבקיע את שערו הראשון בליגה שנתיים וחצי לאחר מכן. לאחר שהרשים במהלך ארבע וחצי שנותיו בקבוצה, הוא משך את עיניהם של שלוש הקבוצות הגדולות של הליגה היוונית, אולימפיאקוס, פנאתינאיקוס וא.א.ק. אתונה. בסופו של דבר טורוסידיס חתם לחמש שנים באולימפיאקוס.
כאמור, בתחילת שנת 2007 טורוסידיס היה כבר חלק מהסגל של אולימפיאקוס וכעבור שלושה שבועות בלבד הבקיע את שערו הראשון במדי הקבוצה. הוא הבקיע את שערו האירופי הראשון במדי הקבוצה בעונת 09–2008 בשלב הפלייאוף לקראת ההעפלה לשלב הבתים במסגרת הליגה האירופית נגד נורשלאנד הנורווגית. הוא הפך להיות הקפטן של הקבוצה אחרי פרישתו של השוער, אנטוניוס ניקופולידס. טורוסידיס הפך להיות חלק חשוב בנבחרת ובאולימפיאקוס בעקבות החוזק הפיזי והטכניקה שלו. בסיום חוזהו, חתם טורוסידיס בקבוצה האיטלקית, רומא.
ב-23 בינואר 2013 טורוסידיס הגיע לסרייה א' וחתם ברומא לשנתיים וחצי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד בולוניה שהסתיים בתוצאה 3-3, והבקיע את שערו הראשון בניצחון החוץ 2–3 על אטאלנטה. ב-31 באוגוסט 2018 חתם בבולוניה לשנתיים. ב-11 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 2-1 על קליארי. ב-28 ביולי 2018 חזר לאחר שש שנים לאולימפיאקוס.
נבחרת יוון
טורוסידיס ערך את ההופעה הבינלאומית הראשונה שלו במוקדמות יורו 2008 נגד נבחרת טורקיה וממשחק זה הפך להיות חלק חשוב בנבחרת כמגן ימני. בעקבות ההעפלה של נבחרת יוון ליורו 2008 מהמקום הראשון בבית שלה, טורוסידיס נבחר להיות חבר סגל לקמפיין זה.
גוגנהיים
גוגנהיים (Guggenheim) הוא שם משפחה גרמני-יהודי שמשמעותו .
{{פירושונים|
ראו גם
}}
עכבר אוגר
עכבר אוגר (Calomyscus) הוא סוג של מכרסמים דמויי עכבר יחידים במשפחתם - משפחת עכברים אוגריים (Calomyscidae). הם נפוצים בטבע במרכז אסיה והמזרח התיכון לרבות בסוריה, איראן, אזרבייג'ן, טורקמניסטן, אפגניסטן ופקיסטן והם חיים באזורי סלעים ואזורים הרריים.
עכברי האוגר אינם אוגרים אמיתיים, והם חסרי הלחיים המפותחות והזנבות הקצרים של האוגרים האמיתיים, אך בעלי שיניים חותכות בצורתם של האוגרים האמיתיים. מינים אלה התפתחו בזמן מאוחר מקבוצת העכברים וקרוביהם הם בני המשפחה הנכחדת Cricetodontidae. כפי ששמם אומר הם מיני ביניים בין עכבר לאוגר ובני הסוג הקיים הם היחידים הקיימים במשפחה ונחשבים למאובנים חיים.
רחוב אורניינבורגר
רחוב אורניינבורגר (בגרמנית: Oranienburger Straße) הוא רחוב במרכז ברלין, ברובע מיטה, צפונית לנהר שפרה, הנמשך מדרום-מזרח מפרידריכשטראסה להאקשר מארקט (Hackescher Markt).
הרחוב פופולרי בקרב תיירים וברלינאים בשל חיי הלילה שלו והמסעדות והברים שבו. בעבר היה מרכז החיים היהודיים בברלין. ברחוב בית הכנסת החדש המשוחזר. ציון דרך תיירותי נוסף הוא בית האנמנות תכלס, מרכז אמנות אלטרנטיבי ומועדון לילה. במלחמת העולם השנייה נרצחה אוכלוסייתו היהודית של הרחוב בשואה, רובה ממעמד הביניים, והרחוב התרוקן מיושביו, הרחוב הפך לפופולרי בקרב אנרכיסטים ואמנים צעירים והיה ידוע גם בזנות הרחוב שבו, שהיא חוקית בגרמניה.
ישנם גם שני רחובות פחות מוכרים בשם "אורניינבורגר שטראסה" בברלין, ברייניקנדורף ובליכטנריד. השם נגזר מהעיר הסמוכה אורניינבורג.
היסטוריה
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היה הרחוב האזור היהודי העיקרי בברלין. יש מספר אנדרטאות לתושבי האזור היהודים, לרבות אתרים של בתי ספר יהודיים לשעבר, בתי יתומים, בתי אבות ובתי קברות. כל המוסדות הללו נסגרו בתקופת המשטר הנאצי, ורוב תושבי האזור היהודים גורשו למותם במחנות ההשמדה בפולין הכבושה. בשכונה נמצא גם ארמון מונביו, בפארק מונביו (Monbijou).
בית הכנסת החדש
ברחוב אורניינבורגר נמצא בית הכנסת החדש (Neue Synagoge), שעם פתיחתו ב-1866 היה בית הכנסת הגדול ביותר בברלין. בית הכנסת ניצל מהרס בידי הנאצים בליל הבדולח בשנת 1938 על ידי אוטו בלגארדט, קצין משטרה מקומי, שלאחר מכן חיפה על פעולותיו הממונה עליו וילהלם קריצפלד (Wilhelm Krützfeld). הוא נהרס ברובו בהפצצות בעלות הברית ב-1943, ורוב ההריסות נהרסו ב-1958 על ידי שלטונות גרמניה המזרחית. החלק הקדמי המשוחזר של בית הכנסת נפתח מחדש בשנת 1995 כמרכז קהילתי יהודי המכיל בית כנסת ומוזיאון.
הכנסייה האנגלית של סנט ג'ורג'
הכנסייה האנגלית של סנט גיאורג, או סנט ג'ורג' (Kirche zu St. Georg) הוקמה בשנת 1885 תחת חסותה של הנסיכה המלכותית ויקטוריה, נסיכת הכתר של פרוסיה ושל האימפריה הגרמנית. היה פולחן אנגליקני בברלין מאז 1830, ומשנת 1855 השתמשה הקהילה האנגליקנית בבית השער של ארמון מונביו בתור הקפלה האנגלית. קפלה זו הייתה קטנה מדי לשירותי הקהילה, ולטקס בו השתתפה באופן קבוע נסיכת הכתר ויקטוריה. בשנת 1883 נסיך הכתר פרידריך ו-ויקטוריה העבירו אתר של הפארק של ארמון מונביו קרוב לרחוב מונביו (Monbijoustraße) ולדומקאנדידאטשטיפט (Domkandidatenstift). יוליוס קרל רשדורף, אדריכל קתדרלת ברלין שנבנתה מאוחר יותר בברלין, הוזמן לפתח את התוכניות לכנסייה בשיתוף פעולה עם נסיכת הכתר ויקטוריה, ונשלח לסיור לימודי באנגליה.
אבן הפינה הונחה ב-24 במאי 1884, יום הולדתה של המלכה ויקטוריה. הבנייה מומנה באמצעות תרומות לזוג המלכותי לרגל חתונת הכסף שלו. הכנסייה נבנתה מגרניט שלזי ומסלעים תועים וכוסתה בחיפוי גג צפחה מעוצב. קרובי משפחה בריטים של הנסיכה תרמו את חלונות הוויטראז'. הכנסייה, שמכילה 300 מבקרים, נחנכה ב-19 בנובמבר 1885, יום הולדתה של הנסיכה ויקטוריה. מלכי פרוסיה וקיסרי גרמניה החזיקו בחסות על הכנסייה. בביקוריהם בברלין ביקרו המלכה ויקטוריה והמלך ג'ורג' החמישי בכנסייה ב-1888 וב-1913, בהתאמה. במהלך מלחמת העולם הראשונה הייתה זו הכנסייה האנגליקנית היחידה בגרמניה שהורשתה להישאר פתוחה, כי וילהלם השני היה הפטרון שלה.
לאחר המלחמה התפתחה הקהילה שוב ושירתה בין היתר אוכלוסיית אומנים גדולה ילידי בריטניה וכן נוצרים אמריקאים, גרמנים, הודים, סינים, פינים ורוסים. בשנת 1921 הגיע צ'ארלס אנדרו שנברגר לגרמניה ופתח סניף של העדות הנוצרית העברית האנגליקנית לישראל בברלין, מול סנט ג'ורג' ברחוב אורניינבורגר 20/21. היו יהודים בברלין שהתגיירו והצטרפו לקהילה האנגליקנית. כאשר הרדיפה הנאצית של יהודים ומתנצרים הוחמרה, ויתרה העדות הנוצרית העברית לישראל על מבניה ברחוב אורניינבורגר 20/21 לטובת ארגון העזרה של היינריך גריבר. ב-7 בדצמבר 1938. גרובר פעל עם הבישוף ג'ורג' בל שגיסתו לורה ליווינגסטון ניהלה את המשרד בברלין של ועדת הסיוע של הכנסייה הבינלאומית לפליטים גרמנים. שלט בבניין החדש ברחוב אורניינבורגר 20/21 מנציח את המאמצים המשותפים של הכנסייה האנגליקנית והכנסייה המתוודה.
חנן קרן
חנן קרן (נולד ב-2 בספטמבר 1952) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.91 מטרים, ששיחק בעמדת קלע במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל. מאמן כדורסל ישראלי.
רחוב אורניינבורגר
הכנסייה האנגלית של סנט ג'ורג'
כנסיית סנט ג'ורג' נסגרה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ונפגעה מהפצצות בעלות הברית ב-1943 וב-1944. מאז 1945 הכנסייה הייתה בחלק הסובייטי של ברלין. היא נהרסה על ידי מזרח גרמניה לאחר 1949. בשנת 1950 בנתה הקהילה את כנסיית סנט ג'ורג' החדשה בשכונת נוי-וסטנד (Neu-Westend) שבחלק הבריטי של העיר. בשנת 1987 התגלה כסף הכנסייה המקורי, שנתרם על ידי נסיכת הכתר ויקטוריה, במרתף עירוני, ומאז הוא משמש בפולחן השבועי.
חנן קרן
ביוגרפיה
חנן קרן גדל בקיבוץ רמת השופט, ובלט ביכולת הקליעה שלו. בנערותו שיחק בקבוצת הכדורסל של המועצה האזורית מגידו.
רחוב אורניינבורגר
חומת הרפאים
באורניינבורגר שטראסה ניצב "קיר הרפאים" ('Gespenstermauer'), ביתה של אחת מאגדות הרפאים הבודדות של ברלין. על פי האגדה, לפעמים אפשר לראות את רוחותיהם של שני ילדים דוהרים לרחוב ונעלמים ליד רחוב אורניינבורגר 41 (ממערב לבר X-terrain ומזרחה וממול לרחוב תכלס, Tacheles). זהות הילדים אינה ידועה, וכך גם פרק הזמן שבו נראים (נראים צללים קטנים ומעורפלים, מהר ובזווית העין). בכמה גרסאות של הסיפור הפופולרי בתקופת מזרח גרמניה, ילדי הרפאים מגשימים משאלות בתמורה לממתקים. לא ברור מתי התחילה האגדה, אבל היא הייתה ידועה לפני שנות ה-90 בקרב תושבי מזרח ברלין לשעבר. הנוהג הוא לנעוץ פרוטה בחומה הישנה המתפוררת ליד רחוב אורניינבורגר 41 ולהביע משאלה. אם המשאלה צנועה (כזו ששני ילדי רפאים יוכלו להגשים) ובלתי אנוכית, היא תתקבל כביכול. בקיר יש הרבה פרוטות שהוכנסו לחומה המתפוררת.
חנן קרן
ביוגרפיה
לאחר שסיים את התיכון התגייס לנח"ל כספורטאי מצטיין.
שחקן
בשנים 1968–1970 שיחק בנבחרת הצעירה של ישראל.
בעונת הכדורסל 1970/1971, במהלך שירותו צבאי שיחק בקבוצת הפועל מגידו. בתקופה זו חילק את הזמן בין הנסיעות הרבות למשחקים בחו"ל לבין שירות כמד"ס טירונים במחנה 80.
בעונת 1974/1975 עם שיחוררו מצה"ל, עבר לקבוצת הפועל רמת גן.
בעונת 1977/1978 עבר למכבי תל אביב. מעבר זה גרר ביקורת על כך שמכבי תל אביב מחתימה שחקנים ממניעים של החלשת יתר הקבוצות, כדי לשמור על ההגמוניה שלה.
במהלך תקופתו במכבי תל אביב היה שותף לזכייה בחמש אליפויות ישראל ובשני גביעי מדינה. עם זאת, מלבד עונתו הראשונה, תקופתו במכבי תל אביב התאפיינה בעיקר בישיבה על הספסל. נמנה עם סגל הקבוצה הגדולה שבעונת 1980/1981 זכתה בכל התארים האפשריים תחת שרביטו של המאמן רודי ד'אמיקו.
בעונת 1983/1984 עבר למכבי קריית מוצקין. בעונת 1984/1985 עבר לאליצור קריית אונו, בעונתה היחידה אי פעם של הקבוצה בליגה הבכירה. בסיום עונה זו חדל לשחק בליגה הראשונה והמשיך לשחק בליגות הנמוכות, עד שנת 1988 המשיך לשחק בקרית אונו. לאחר מכן היה מאמן/שחקן בהפועל אילת. בהמשך בתחילת שנות התשעים חזר לשחק בקרית אונו.
שיחק בנבחרת ישראל בין השנים 1970–1978, במהלכם רשם 101 הופעות בהן קלע 911 נקודות.
מאמן
לאחר הפרישה, בעונת 1999/2000 החליף את משה ויינקרץ בתפקיד מאמן מכבי ראשון לציון. בעונת 2000/2001 פוטר מתפקידו לאחר חמישה משחקים והוחלף על ידי רוני בוסאני.
בנוסף, אימן בקבוצות בין היתר בקבוצות: רמת השרון, רמת אפעל, קריית אונו, הפועל גבעתיים, מכבי שוהם ואילת. כן היה אחראי על קורסי מאמנים ומדריכי כדורסל במכון וינגייט.
בשנת 2004 הוביל מחאה בנוגע להליכי קבלת תעודת המאמן וההסמכה לעודד קטש.
למד בטכניון הנדסה אזרחית. מתגורר בקריית אונו, נשוי, אב לשניים וסב לשלושה. כיום בין היתר אחראי על תחום הנדסה ותשתיות במועצה מקומית סביון.
ב-2004 השתתף בתפקיד עצמו בסרט הטלוויזיה "לנצח עם מיקי ברקוביץ'".
סטטיסטיקות קריירה
סה"כ נקודות בקריירה: 4,321
סה"כ משחקים בקריירה: 273
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים: 25
עונות בליגה: 14
סה"כ נקודות בפלייאוף בקריירה: 118
סה"כ משחקי פלייאוף בקריירה: 16
מקום ברשימת קלעי כל הזמנים בפלייאוף: 290
ג'אקומו בולגרלי
ג'אקומו בולגרלי (באיטלקית: Giacomo Bulgarelli; 24 באוקטובר 1940 - 12 בפברואר 2009) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת הקשר.
בולגרלי הוא מגדולי שחקניה של בולוניה 1909 בכל הזמנים. הוא מחזיק בשיא ההופעות בקבוצה עם קרוב ל-500 משחקים רשמיים במדיה, והיה לקפטן הקבוצה במשך עשר שנים. יחד עם בולוניה זכה בולגרלי בין היתר באליפות איטליה ובשני גביעים. בולגרלי ייצג את נבחרת איטליה בשני טורנירי מונדיאל, ואף היה בסגל שזכה בטורניר יורו 1968, זכייתה הראשונה של איטליה בטורניר אליפות אירופה. בסך הכול לזכותו 29 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש שבעה שערים.
קריירת משחק
בולגרלי החל את דרכו בקבוצת הנוער של בולוניה 1909, ובעונת עלה לשחק בשורות הקבוצה הבוגרת. את הופעת הבכורה שלו ערך בניצחון קבוצתו 1-0 על ויצ'נצה ב-19 באפריל 1959.
לאחר שהשתלב בסגל הקבוצה בעונותיו הראשונות, החל בולגרלי לתפוס מקום של קבע בהרכב תחת המאמן פולביו ברנרדיני בעונת. תחת המאמן החדש הצליחה בולוניה להשתלב בצמרת הסרייה א', ואף זכתה בגביע מיטרופה, התואר הראשון של בולגרלי בקריירה, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על סלובן ניטרה. בעונת, לאחר שתי עונות רצופות במקום הרביעי, זכתה בולוניה באליפות איטליה לראשונה לאחר 23 שנים. בולוניה סיימה את העונה עם מאזן זהה לזה של אינטר מילאנו של המאמן הלניו הררה, והאליפות הוכרעה במשחק פלייאוף בסטאדיו אולימפיקו ברומא, שם גברה בולוניה על אינטר בתוצאה 2-0.
בולגרלי היה לקפטן הקבוצה בשנת 1965, ונותר בתפקיד זה עד לסיום דרכו בקבוצה עשר שנים אחר כך. בעונת, הוביל בולגרלי כקפטן את קבוצתו לזכייה בקופה איטליה לראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה ראשונה בבית הגמר. הזכייה הקנתה לקבוצה מקום בגביע הליגה האנגלו-איטלקי, שם גברה על מנצ'סטר סיטי האנגלית בסיכום שני מפגשים. בעונת הניף בולגרלי פעם נוספת את הגביע האיטלקי. הוא העפיל עם קבוצתו לגמר מול פלרמו, ופתח בהרכב במשחק שהסתיים בשוויון 1-1 לאחר הארכה. המשחק הוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין, בו כבש בולגרלי את הבעיטה הראשונה של קבוצתו בדרך לניצחון 4-3.
בולגרלי לבש את מדיה של בולוניה במשך 17 עונות, עד לסיום עונת. הוא שותף ב-391 משחקי ליגה (כולם בליגה הבכירה) וכבש במהלכם 43 שערים. בסך הכול עומד מאזנו על 488 הופעות במדי בולוניה, והוא שיאן ההופעות במועדון בכל הזמנים. לקראת פרישתו, עבר לשני משחקים במדיה של הארטפורד ביסנטניאלס מה-NASL, בטרם פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
נבחרת איטליה
על אף שלא ערך אף הופעה במדי נבחרת איטליה, זומן בולגרלי לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1962 על ידי צמד המאמנים פאולו מאצה וג'ובאני פרארי. הוא זכה להופעת בכורה בנבחרת במשחקה השלישי והאחרון בשלב הבתים, שסיים את דרכה בטורניר, כשעלה בהרכב מול. כבר במשחק הבכורה שלו כבש בולגרלי צמד, לאחר שהכפיל את יתרון נבחרתו בדקה ה-65, ושתי דקות אחר כך קבע את תוצאת הסיום, 3-0 לאיטליה.
לאחר שהיה שותף לשישה משחקים בטורניר מוקדמות מונדיאל 1966, זומן בולגרלי על ידי אדמונדו פאברי לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1966 באנגליה. ב-18 ביוני 1966, במשחק ידידות לקראת הטורניר, עלה בולגרלי לראשונה עם סרט הקפטן בניצחונה של איטליה 1-0 על. בטורניר עצמו פתח בולגרלי בכל משחקי שלב הבתים, כשאיטליה גברה 2-0 על, הפסידה 1-0 ל, ונוצחה באופן מפתיע 1-0 על ידי במשחק שגרם להדחתה מהטורניר. במשחק זה עלה בולגרלי בפעם השנייה והאחרונה בקריירה עם סרט קפטן הנבחרת.
מאמנה הבא של הנבחרת, פרוצ'ו ולקארג'י, לא העניק קרדיט רב לבולגרלי. מאז טורניר המונדיאל שותף בולגרלי פעמיים נוספות בלבד במדי הנבחרת, האחרונה שבהן ב-25 ביוני 1967 בניצחון החוץ 1-0 על במסגרת מוקדמות יורו 1968. בולגרלי זומן על ידי ולקארג'י לסגל איטליה לקראת יורו 1968 הביתי, אך לא שותף בשני משחקיה של איטליה בטורניר, שהסתיימו בזכייתה הראשונה אי פעם באליפות אירופה.
בסך הכול ערך בולגרלי 29 הופעות במדי איטליה, ובהן כבש שבעה שערים.
לאחר הפרישה
בתחילת שנות השמונים פיתח בולגרלי קריירה כמנהל ספורטיבי במספר קבוצות באיטליה, בהן מודנה, פיסטוייסה, קטניה, פלרמו וגם בקבוצתו לשעבר בולוניה 1909.
בשנות התשעים החל לפתח קריירה מצליחה פרשן וככותב טורים, בין היתר בעיתון הספורט הנפוץ לה גזטה דלו ספורט. בנוסף, תרם בולגרלי את קולו כפרשן בדיבוב האיטלקי לסדרת המשחקים FIFA מבית EA Sports, בין השנים 1998 ל-2002.
בולגרלי נפטר ב-12 בפברואר 2009 לאחר מאבק במחלה ממושכת. בשנת 2014, חמש שנים לאחר מותו, זכה להיכלל בהיכל התהילה של הכדורגל האיטלקי.
חטיפת אומרו דיקו
פרשת חטיפתו של אומרו דיקו הייתה ניסיון כושל לחטוף את השר הניגרי אומרו דיקו (Umaru Dikko) בלונדון ב-1984, במטרה להביאו לניגריה בדואר דיפלומטי. בפרשה היו מעורבים שלושה ישראלים, שנשכרו על ידי שירותי הביון של ניגריה.
החטיפה
ב-4 ביולי 1984, במהלך טיול רגלי, נחטף דיקו לתוך רכב מסחרי, נהוג על ידי ניגרי ושמו מוחמד יוסופו. מלבדו נכחו בחטיפה שלושה ישראלים: אלכס ברק, שארגן את החטיפה, ד"ר אריה שפירא, רופא הצוות, ופליקס אביטל, לשעבר אבוטבול (אביו של אסי אבוטבול). החוטפים התנפלו על דיקו, סיממו אותו והכניסוהו לארגז שהיה מיועד למשלוח בדואר הדיפלומטי.
מזכירתו האנגלייה של דיקו מיהרה לדווח לסקוטלנד יארד, שפתח בחקירה. לפקידים שבדקו את המשלוח לא הוצגו המסמכים הרלוונטיים לדואר דיפלומטי, הארגז נפתח ודיקו נמצא בו כפות ומסומם, עם אמצעים להבטחת המשך נשימתו. הוא הועבר לבית חולים ונמצא בריא. המטוס הניגרי קורקע עד לגמר החקירה. בתגובה הורו שלטונות התעופה הניגריים למטוס של חברת התעופה הבריטית בריטיש קלדוניאן לחזור על עקבותיו לאחר שכבר המריא משדה התעופה של לאגוס. המטוס שוחרר רק לאחר שחרור המטוס הניגרי.
סוף דבר
שלושת הישראלים הועמדו לדין. ברק נידון ל-14 שנות מאסר ושני האחרים לעשר שנים. שלושתם ריצו מספר שנים מעונשם, ואז שוחררו וגורשו לישראל. פליקס אבוטבול, שישב בכלא הבריטי עד לשחרורו ב-1993, נרצח בשנת 2002 על רקע פלילי. אלכס ברק נפל קורבן להתנקשות, שבה נפצע קשה. דיקו חי בגלות עוד כעשר שנים, וב-1995 חזר לניגריה וייסד מפלגה חדשה.
הפרשה גרמה למשבר חמור ביחסי בריטניה-ניגריה. בריטניה אף הודיעה על גירושם מבריטניה של שני בכירים ניגריים. ישראל הכחישה כל קשר לפרשה, למרות ניסיונות מצד אמצעי תקשורת בריטיים לייחס את החטיפה ל"מוסד".
אוכלוסיית היהודים בעולם לאורך ההיסטוריה
ריכוזי האוכלוסייה היהודיים השתנו מאוד עם הזמן, בשל זרמי פליטים יהודים בלתי פוסקים שנוצרו כתוצאה מגירושים, רדיפות והרג יהודים במקומות שונים בזמנים שונים. בנוסף, התבוללות והמרות כפויות השפיעו גם על גודל האוכלוסייה היהודית לאורך ההיסטוריה היהודית.
במאה העשרים נרשמה שינוי גדול באוכלוסיות היהודיות, כתוצאה מהגירה לארצות הברית ועלייה לארץ ישראל בגלל פוגרומים ביהודי רוסיה באימפריה הרוסית ואחריה השואה. עצמאותה של ישראל עוררה עליות המוניות וגירוש יהודים מהעולם הערבי.
ימי קדם וימי הביניים
התורה מכילה מספר אמירות באשר למספר העברים (בוגרים, זכרים) שיצאו ממצרים, צאצאי שבעים בניו ונכדיו של יעקב אשר ישבו במדינה זו. בסך הכל, כולל הלויים, המספר שניתן הוא 611,730. באשר ללא-לויים, זה מייצג את הגברים הכשירים לשירות צבאי, כלומר בין גיל עשרים לשישים; בקרב הלויים המספר הרלוונטי הוא אלו המחויבים בעבודת המקדש (גברים בין גיל עשרים לחמישים). זה מצביע על אוכלוסייה של כ-3,000,000. מספרים שהמפקד של דוד תיעד 1,300,000 זכרים מעל גיל עשרים שנה, מה שמצביע על אוכלוסייה של למעלה מ-5,000,000. מספר הגולים שחזרו מבבל מוזכר כ-42,360. טקיטוס מכריז שירושלים בנפילתה הכילה 600,000 נפשות; יוסף בן מתתיהו, שהיו עד 1,100,000 הרוגים בחורבן ירושלים בשנת 70 לספירה, יחד עם 97,000 שנמכרו כעבדים. עם זאת, יוסף בן מתתיהו גם מסייג את הספירה הזו, ומציין שירושלים הייתה נצורה במהלך הפסח. רובם של 1,197,000 לא היו תושבי העיר, אלא היו מבקרים בחג. אלו נראים (על פי ג'ייקובס) ככל הדמויות המצויות בתקופות קדומות, ומהימנותן שנויה במחלוקת. 1,100,000 זהה לאוכלוסיית הערים הגדולות ביותר שהיו קיימות בכל מקום בעולם לפני המאה ה-19, אבל מבחינה גאוגרפית העיר העתיקה של ירושלים היא רק כמה אחוזים מגודלן של ערים כמו רומא העתיקה, קונסטנטינופול, טוקיו בתקופת אדו ושיאן תחת שושלת האן. ג'ון וויליאם קולנסו הצביע על כך שישנם קשיים בנוגע לקיום קומיסריון במדבר סיני עבור מספר כמו 3,000,000.
מירנדה קר
שנותיה הראשונות ומשפחתה
קר נולדה בסידני שבאוסטרליה, למשפחה נוצרית ממוצא בריטי וצרפתי. גדלה בעיר קטנה בגאנדה, ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה. הוריה הם טרזה וג'ון קר ולה אח צעיר ממנה ששמו מתיו. במהלך ילדותה קר "רכבה על אופנועים וסוסים בחוותה של סבתה." היא מתארת את צעירותה באזורי הכפר האוסטרלי כ"מאוד אמיתית... לא הייתה שום העמדת פנים ולאף אחד לא היה אכפת מה אתה לובש. יכולת פשוט להיות עצמך." משפחתה עברה לבריזביין כדי לאפשר לקר ולאחיה להתנסות בחיי העיר. היא סיימה את בית הספר All Hallows' School בעיר, ותכננה ללמוד תזונה לפני שפנתה לדוגמנות.
דולי מגזין
בגיל 13, זכתה קר בתחרות השנתית של דולי (Dolly) מגזין/אימפולס מודל לשנת 1997. היא טסה לסידני שבוע לפני יום הולדתה ה-14 על מנת להצטלם עבור המגזין. עם זכייתה של קר, הביעה התקשורת המקומית "דאגה רבה" מגילה הצעיר. המחלוקת עוררה חשש מהערצת נערות צעירות בתעשיות האופנה, היופי והבידור. כלי תקשורת שמרניים טענו שצילומי Dolly שלה (בכללם כאלה של קר בת ה-14 בבגדי ים) מהווים סוג של פורנוגרפיית ילדים. תגובתה של קר על כך הייתה: "התקשורת באותו זמן ניסתה להיתלות בכל דבר שיש לו קשר רופף לפדופיליה. דולי הוא מגזין לנערות בנות עשרה, לא לגברים זקנים. ואני הייתי לבושה לגמרי! צילמתי תמונות לחורף! הם פשוט הקימו מהומה על לא דבר."
קר חתמה בסוכנות צ'יק בסידני. היא זכתה לחשיפה מסחרית רבה בסדרת בגדי ים וחוף עבור רשת הגלישה האוסטרלית בילבונג, שלה קר דיגמנה את מותגי הגלישה Tigerlily, Roxy, Billabong Girls ו- One Teaspoon. הדבר העלה את הפרסום שלה בשווקים האוסטרלי והאסיאתי, בעקבות זאת קר עברה לגור בניו יורק.
קריירה
בהיותה בפריז ב-2003, חתמה קר עם סוכנות מדיסון. היא הופיעה במסע פרסום ל-Ober Jeans עם הצלם אריק סבאן-מאייר.
כשהייתה בניו יורק דיגמנה קר בתצוגות אופנה רבות ואז חתמה עם סוכנות הדוגמנות נקסט בראשית 2004. מאז ואילך, היא הופיעה על המסלול ובפרסומות למותגים מובילים, בכללם אלקס פרי, Ayyıldız, Baby Phat, ליסה הו, Voodoo Dolls, לוי'ס, בטינה ליאנו, ניקולא פינטי, L.A.M.B., Heatherette, בטסי ג'ונסון, טרליז קופר, Jets, ג'ון ריצ'מונד, Blumarine Swimwear, ניימן מרקוס, Seafolly Swimwear, אנה מולינארי, Rock and Republic ורוברטו קוואלי. היא גם דיגמנה במגזינים כמו Elle, ווג האוסטרלי והרפרס בזאר, והופיעה בפרסומות לטלוויזיה עבור מותגים כמו Portmans, Bonds ו-Veet.
בראשית 2006 הופיעה קר בפרק הסיום של תוכנית הטלוויזיה פרויקט מסלול, דיגמנה בגדים עבור הקולקציה האחרונה של המועמד דניאל ווסוביץ'. היא הייתה האשה הראשונה שירדה ממסלול הדוגמנות.
ב-2006 פרצה קר לשוק האמריקני כשחתמה על חוזה דוגמנות רווחי קוסמטיקה עם מייבלין ניו יורק. הפרסומת הופיעה במגזיני יופי לנשים ברחבי תבל בכללם קוסמופוליטן, קליאו, Elle ולבסוף היא דיגמנה לקטלוג של ויקטוריה'ס סיקרט.
בעקבות הצלחתה עם מייבלין, נהפכה קר לדוגמנית האוסטרלית הראשונה שהוצע לה חוזה עם ויקטוריה'ס סיקרט ב-2007, בהחליפה את ג'יזל בונדשן והיא הייתה לדוגמנית האוסטרלית הראשונה שהייתה אנג'ל של ויקטוריה'ס סיקרט. היא הצטרפה לדוגמניות ידועות שכבר עבדו עם ענק לבני הנשים, בכללן אלסנדרה אמברוזיו, קרולינה קורקובה, אדריאנה לימה, סליטה איבנקס, איזבל גולארט והיידי קלום. לפני שנהייתה אנג'ל ב-2007, כבר נבחרה קר כיורשתה של אלסנדרה אמברוזיו כפנים של PINK ב-2006. הפופולריות של קר המשיכה לגדול כאחת מהאנג'לס המוכרות ביותר בעולם כשהיא הופיעה בתוכניות הטלוויזיה של ויקטוריה'ס סיקרט בשנים 2006, 2007, 2008 ו-2009, ששודרו בארבע יבשות. מאז דיגמנה קר למגזין PINK FHM, דולי מגזין, הארפרס' באזאר אוסטרליה ומדיסון מגזין.
ב-2007, קר חתמה על חוזה להיות הפנים של קמעונאי האופנה הקליפורני Arden B. אחרי שהופיעה לראשונה בפרסומות שלהם לאביב וקיץ, שבה קר לדגמן בפרסומת לסתיו 2007, אותן צילם צלם האופנה דיאגו אוצ'יטל. היא גם הייתה הפנים החדשות של Happy Clinique וחתמה על חוזה בן שש ספרות להיות הפנים החדשות של חנות הכלבו האוסטרלית דייוויד ג'ונס, ובכך החליפה את הדוגמנית מגאן גייל.
ב-2008, היא הרוויחה סכום הנאמד בכ-$3.5 מיליון דולר בתריסר החודשים שחלפו, פורבס דירג אותה במקום העשירי ברשימת הדוגמניות המשתכרות את השכר הגבוה ביותר.
קר (ביחד עם כמה מדוגמניות ויקטוריה'ס סיקרט וסוכנות הדוגמנות נקסט) הופיעה בקליפ הווידאו לסינגל ההיפ-הופ האמריקני Number One בביצועם של קניה וסט ופארל.
קר שיחקה בתפקיד קטן בסיטקום How I Met Your Mother של רשת CBS לצידן של עמיתותיה האנג'לס אדריאנה לימה, מריסה מילר, אלסנדרה אמברוזיו, היידי קלום וסליטה איבנקס.
מאז 2009 הופיעה קר על שער המגזין רולינג סטון אוסטרליה, הארפרס' באזאר אוסטרליה, CS magazine, Sunday Magazine, Tempo magazine Turkey ,קוסמופוליטן מגזין ספרד וGQ מגזין גרמניה. קר גם דיגמנה ללוח השנה של פירלי לשנת 2010 וכן קולקציית אביב-קיץ 2009 של XOXO ,V מגזין, ווג יפן, ווג רוסיה, גלאמור מגזין גרמניה והארפרס' באזאר אוסטרליה.
קר גם הופיעה בתצוגת אופנה לאביב-חורף של באלנסיאגה, תצוגת האופנה הראשונה שלה מאז 2007, פרט לוויקטוריה'ס סיקרט, מאז 2007.
היא חתומה כיום בסוכנות הדוגמנות IMG, בסוכנות הדוגמנות נקסט פריז, בטראפיק מודלס ובצ'יק מנג'מנט.
בראשית פברואר 2010 נקלעה קר לעמודי החדשות בלא כוונה, כשדייוויד קילי, בנקאי מסידני, נתפש צופה בתמונות נועזות של דוגמנית במחשבו, הוא נראה ברקע של ראיון טלוויזיה חי של קולגה שלו. בתוך יום, הועלה סרטון וידאו של הריאיון ליו טיוב וזכה ללמעלה מ-1.3 מיליון צפיות. כשקילי הושעה ונערך מסע על גבי המרשתת בשמו להשיב לו את עבודתו, קר תמכה בו: "נאמר לי שישנה עצומה לשמור על עבודתו, וכמובן שחתמתי עליה." המאורע הביא לגידול של 100% בחיפוש שמה של קר בגוגל. ימים מעטים אחרי כן, הוכרז שקילי יוכל להחזיק בעבודתו במקווארי (Macquarie).
ב-2010, צעדה קר על המסלול בעת תצוגת האופנה של פראדה עבור קולקציית סתיו 2010 בשבוע האופנה במילאנו לצד עמיתותיה האנג'לס דואוצן קרוס ואלסנדרה אמברוזיו. ולבסוף חתמה על חוזה להופיע בקמפיין סתיו/חורף לצדה של אנג'לה לינדוול. בפברואר 2017, כיכבה בפרסומת לביואיק לצידו של קאם ניוטון.
תדמית ציבורית
קר כונתה "מקפירסון הבאה". סימן ההיכר הדוגמני של קר הוא גומות החן שלה. צלם הידוענים ראסל ג'יימס אמר על קר: "ארצות הברית התאהבה בה. אנחנו אוהבים אותה משום שהיא בת השכן הנפלאה ביותר והיא גם יפה מאוד. נשים אינן מאוימות מהמראה שלה וגברים חושבים שהם יכולים לדבר איתה. זהו צירוף נהדר... אנשים רוצים להיות בסביבתה, מהנה לצלם אותה... והיא לא טיפשה, מה שיכול להיות תכונה מרגיזה מאוד אצל כמה דוגמניות." סוכנת הדוגמניות אורסולה הופנאג מתארת את קר כ"משווקת המושלמת", מציינת את יכולתה "למכור באמת מוצר."
עבודות הצדקה של קר כוללות את Wildlife Warriors Worldwide ואת Children International. ביוני 2009, דיגמנה קר בעירום, כבולה לעץ, עבור הגיליון האוסטרלי של מגזין רולינג סטון, על מנת להסב את תשומת לב ציבורית לצורך בהגנה על הקואלה.
חייה האישיים
קר מתרגלת ניצ'ירן בודהיזם – ענף יפני של בודהיזם – כחברה של Soka Gakkai International (SGI) ומאמינה ש"מוטלת עלינו אחריות להביא שלום והרמוניה לחיינו ולעולם." כחלק מאמונות ניצ'ירן שהיא מחזיקה בהן, קר שרה מדי בוקר ולילה במשך 20 דקות, מתרגלת יוגה, עושה מדיטציה, וקוראת הרבה על רוחניות.
לפי הדיוקן של קר המופיע בוויקטוריה'ס סיקרט, ומצוי ביוטיוב של רשת CBS, מתוארת קר כמי שמתייחסת אל חייה "נהנית בכל מקום שאני נמצאת בו ומנסה לחיות את הרגע ככל האפשר." ב-2007 נמסר שקר ניסתה לכתוב ספר הדרכה לעזרה עצמית המכונה Treasure Yourself שייועד לבנות הנעורים. קר אומרת, "באופן בסיסי, יש בו הרבה מידע שלמדתי, ועזר לי. אם זה יוכל לעזור לנערה אחת אז מילאתי את ייעודי."
בעבר היא ניהלה מערכת יחסים ארוכה עם ג'יי ליון (בעבר נודע כברנט טאטן), הסולן של להקת Tamarama, שהופיע בעונה הראשונה של הסדרה The City. ברשת MTV. קר הופיעה בוידאו קליפ של "Everything To Me". השניים יצאו כארבע שנים אבל סיימו את הקשר באמצע 2007.
בשלהי 2007, החלה קר לצאת עם השחקן אורלנדו בלום. ביולי 2010 הם התחתנו, ובינואר 2011 ילדה בן.
ב-12 בפברואר 2009 השתתפו קר ובלום בגיוס כספים עבור "Australia Unites" למען קורבנות שריפת היערות באוסטרליה ב-7 בפברואר 2009.
באוקטובר 2013 הודיעו קר ובלום שהם נפרדו כמה חודשים לפני כן ובכוונתם להתגרש.
ביולי 2016 התארסה קר ליזם האינטרנט אוון שפיגל, ממייסדי סנאפצ'ט. ב-7 במאי 2018 ילדה בן בשם הארט. ובאוקטובר 2019, ילדה ילד נוסף.
הוטה
קמין קרסטי (הוטה) היא תופעה גאולוגית, שבה נוצר בור עמוק בסלע, אשר לעיתים מגיע לעומק של עשרות מטרים. בארץ ישראל התופעה קיימת בעיקר באזור הגליל העליון אך גם באזור השומרון ויהודה.
ההוטות נוצרות מתהליך קרסטי (המסתי) של סלעי דולומיט (לעיתים נדירות נוצר גם באבן גיר) המשוכבים בשיכוב גס. סלעי הדולומיט, עקב היותם סלעים צפופים וקשיחים, נסדקים אך לא מתפוררים. מי גשם זורמים על פני הסלע ומחלחלים באותם סדקים. מי המשקעים במסלולם מהאטמוספירה החיצונית אל חללי הסלע עוברים בקרקע דרך אטמוספירה עשירת CO2 (פחמן דו-חמצני). מקורו של ה-CO2 בקרקע הוא בפעילות הביוגנית. המים ממיסים את ה-CO2 וחומציותם עולה. המגע בין המים לסלע והחומציות מאפשרת המסה והרחבה של הסדקים. במקום שבו יש מפגש סדקים, תהיה ההתרחבות מהירה יותר. מידת הפתיחה של הסדקים אינה קבועה. מים העוברים בזרימה לאורך מפגש סדקים עשויים להגיע לנקודה בה הסדקים מתרחבים עם העומק. המים זורמים בפילם דק על פני הסלע ומתחיל להתפתח קמין שצורתו כעין חרוט ההולך ומתרחב כלפי מטה. התרחבות הקמין גורמת לגידולו כלפי מעלה וסחיפה על פני השטח או התמוטטויות עשויים לגרום לפתיחת הקמין בקצהו העליון. פעמים רבות נוצרים נטיפים בתוך אותם קמינים. המרכז לחקר מערות בישראל (מלח"מ) עורך סקרי שטח ומחפש עוד הוטות, נכון ל-10 באוגוסט 2013 נמצאו ומוספרו 250 הוטות רק באזור הר פקיעין. שתיים מההוטות היותר גדולות בארץ ישראל הן הוטה 6 וההוטה בהר מירון. ההוטה הגדולה ביותר נכון ל-3 בספטמבר 2014 היא ההוטה שנתגלתה ליד מושב שתולה ביולי 2014, (מערת רהב).
בן שושן
בן שושן הוא שם משפחה יהודי הנפוץ בעיקר בקרב יהדות צפון אפריקה פירושו ככל הנראה נגזר מן המילה העברית שושנה שנהפכה לשם פרטי ולא העיר הפרסית שושן הבירה, השם, ככל הנראה, משתייך למגורשי ספרד כיוון שבאנדלוסיה ישנה קידומת "בן" לשמות משפחה עם יחוס לשם האב או אם.
שם זה מופיע בתקופת הראשונים.
הגרסאות של שם משפחה זה בלועזית: Ben Soussan, Bensussan, Bensusan, Ibn Shushan. Xuxen.
נקודת שוויון 2
נקודת שוויון 2 (באנגלית: The Equalizer 2) הוא סרט מתח-פעולה אמריקאי משנת 2018 בבימויו של אנטואן פוקואה. זהו סרט המשך לסרט "נקודת שוויון" משנת 2014, שהתבסס על סדרת טלוויזיה באותו שם. בסרט מככבים דנזל וושינגטון, פדרו פסקל, אשטון סנדרס, מליסה לאו, ביל פולמן ואורסון בין בתפקיד הקולנועי האחרון שלו. העלילה עוקבת אחר איש חיל הנחתים בדימוס וסוכן הסוכנות הביון הצבאית לשעבר רוברט מק'קול כשהוא יוצא למסע נקמה לאחר שידידתו נרצחת. הסרט הוא שיתוף הפעולה הרביעי בין וושינגטון לפוקואה, לאחר יום אימונים מסוכן (2001), "נקודת שוויון" ו"שבעת המופלאים" (2016).
הדיונים לסרט המשך החלו שבעה חודשים לפני יציאת הסרט הראשון. הפרויקט הוכרז רשמית באפריל 2015. הצילומים החלו בספטמבר 2017 והתקיימו בבוסטון כמו גם באזורים אחרים במסצ'וסטס. זו גם הפעם הראשונה שוושינגטון מככב בסרט המשך לאחד מסרטיו. הסרט שוחרר בארצות הברית ב-20 ביולי 2018 על ידי Sony Pictures Releasing. הסרט הרוויח 190 מיליון דולר ברחבי העולם וקיבל ביקורות מעורבות, כשהמבקרים שיבחו את ביצועיו של וושינגטון ואת רצפי הפעולה של הסרט, אך מתחו ביקורת על ההתקדמות ומספר עלילות המשנה.
עלילה
איש חיל הנחתים לשעבר וקצין הביון הצבאי רוברט מק'קול מתגורר במתחם דירות מגוון ברוקסברי, בוסטון. הוא עובד כנהג ומסייע לחברתו הקרובה ועמיתתו לשעבר, סוזן פלאמר. מק'קול נוסע לאיסטנבול כדי להחזיר את בתו של בעל חנות ספרים בבוסטון, שנחטפה על ידי אביה. הוא גם עוזר לסם רובינשטיין, ניצול שואה קשיש שמחפש ציור של אחותו; האחים הופרדו במחנות ההשמדה הנאציים והציור נמכר במכירה פומבית. לאחר שגילה שחצר הדירה הושחתה, מק'קול מקבל הצעה מאת מיילס וויטקר, תושב צעיר עם רקע אמנותי אך מטריד, לצבוע מחדש את הקירות. מאוחר יותר מציל מק'קול את מיילס, שהובל על ידי חבורה מקומית.
סוזן וקצין סוכנות הביון הצבאית, דייב יורק, שותפו לשעבר של מק'קול, נקראים לחקור את רצח או התאבדותו של סוכן ואשתו בבריסל. במלון שלהם, סוזן מותקפת בחדרה ונהרגת; ההערכה היא שהיא מתה במהלך שוד על ידי שני גברים שירדו מהמעלית בקומתה. כשהוא מקבל את החדשות, מק'קול מתחיל לחקור הן את מותה והן את המקרה עליו עבדה. מק'קול קובע כי זה היה רצח מכוון. הוא גם מאשר כי האירוע שסוזן בדקה בו הוצג כביכול נראה כמו התאבדות רצח, וכי ככל הנראה מותה של סוזן קשור אליו. מק'קול יוצר קשר עם יורק, שחשב שהוא מת במשך שנים, ומודיע לו על ממצאיו.
במהלך אחת מנסיעותיו, מק'קול מותקף על ידי נוסע. הוא הורג את התוקף ומאחזר את הטלפון שלו, מגלה שיורק נמצא ברשימת השיחות של הטלפון. הוא מתעמת עם יורק בביתו. יורק מודה שהוא הפך לשכיר חרב לאחר שהרגיש שהממשלה השתמשה בו ומוסיף שהוא עצמו הרג את סוזן, מאחר שהיא הייתה מגלה שהוא עומד מאחורי הרצח בבריסל. מק'קול עוזב את הבית בו ממתינים שאר חבריו לשעבר של מק'קול - חברי הקבוצה הנוכחיים של יורק, קובאש, ארי ורזניק. מק'קול מבטיח להרוג את כל הצוות לפני שהוא בורח בבטחה באמצעות נסיעה עם אשתו וילדיו של יורק.
רזניק וארי פונים לביתה של סוזן כדי להרוג את בעלה בריאן, אך מק'קול עוזר לו לברוח. יורק וקובאש פורצים לדירתו של מק'קול, שם מיילס מצייר את הקירות. במקביל למעקב באמצעות מצלמות רשת, מק'קול מורה למיילס לחווט קטע שהוסתר מאחורי מדף ספרים; כשנראה כי יורק נתפס במראה הדו-כיוונית של המעבר, מק'קול מתקשר אליו כדי להתגרות בו. מיילס יוצא מהמסתור זמן קצר לאחר יורק ונדמה כי קובאש עוזב, אך נלכד כשפותח את דלת הכניסה של הדירה.
יורק מסיק כי מק'קול הלך לעיר הולדתו על חוף הים, שפונתה בעקבות הוריקן מתקרב. קובאש, ארי ורזניק מתחילים לחפש את העיירה ברוחות החזקות, בעוד יורק מציב את עצמו על מגדל השמירה של העיירה בעמדת צלף. קובאש נכנס לחנות לציוד ונהרג. כאשר ארי פונה לכיוון חוף הים, הוא נתקל בתמונות של סוזן שהוא רואה לאורך הדרך; כשהוא מוציא אותו ממשמר, מק'קול הורג אותו בסכין.
לאחר מכן מק'קול נכנס למאפיה הישנה של אשתו המנוחה כדי לפתות את רזניק, שנשרף בפיצוץ קמח שיצר רימון הלם משלו. יורק מגלה שמיילס נקשר בתא המטען של מכוניתו ומתחיל לירות בו כדי לפתות את מק'קול. עם הסערה ההולכת ומתחזקת, יורק מוכהממשב רוח לפני שהוא מספיק להתעמת עם מק'קול בראש המגדל. מק'קול הורג את יורק באותו אופן שבו נהרגה סוזן ואז משליך אותו אל הסלעים שמתחתיו, שם גופתו נשטפת לאוקיינוס.
שוב בבוסטון, המידע של סוזן על הציור של סאם עוזר למקק'ול לאחד את סם עם אחותו האבודה. מיילס מסיים לצייר את ציור הקיר שלו על קיר הלבנים של מתחם הדירות, חוזר לבית הספר ומתמקד באמנות שלו. לאחר שחזר לביתו הישן, מק'קול מביט אל הים הרגוע.
הפקה
ב-22 באפריל 2015 הודיעה סוני רשמית על סרט המשך, כאשר וושינגטון חוזר לתפקידו כרוברט מק'קול. חזרתו של פוקואה טרם אושרה תחילה. בספטמבר 2016 חשף המפיק טוד בלאק כי התסריט של הסרט הושלם, וכי פוקואה ישוב לביים, כשהצילומים יתחילו בספטמבר 2017.
ב-21 באוגוסט 2017 לוהק פדרו פסקל לתפקיד בסרט יומיים לאחר מכן אושרו מליסה לאו וביל פולמן כי ישובו לגלם את תפקידיהם מהסרט הראשון, בתור סוזן ובריאן פלאמר, ודווח כי הסרט יופק על ידי ג'ייסון בלומנטל, בלאק, וושינגטון, סטיב טיש, מייס נויפלד, אלכס סיסקין וטוני אלדרידג'. ב-24 באוגוסט 2017, אשטון סנדרס הצטרף לסרט כדי לשחק דמות שתהווה למק'קול דמות אב. ב-25 במרץ 2018, נחשף כי סקינה ג'פרי הצטרפה לצוות.
הצילומים החלו באזור הדרום אנד בבוסטון, מסצ'וסטס, ב-14 בספטמבר 2017. הצילומים התרחשו גם בלין שור דרייב, מסצ'וסטס, גשר פוינט פאודר וכן בברנט רוק, מסצ'וסטס.
בעוד שסוני ופרסומים אחרים דיווחו כי הסרט נוצר בתקציב הפקה נטו של 62 מיליון דולר, דדליין הוליווד הצהירה כי מקורותיהם התעקשו שהעלות הייתה "בטווח הגבוה [70 מיליון דולר]" לאחר זיכוי מס שהעניקה מדינת מסצ'וסטס.
הסכם השלום החתי-מצרי
הסכם השלום החתי-מצרי נחתם על פי ההשערה בשנת 1259 לפנה"ס, בין פרעה מצרים רעמסס השני, לבין מלך החיתים חתושיליש השלישי. הוא למעשה הסכם השלום הכתוב העתיק ביותר ששרד עד ימינו. העתק מההסכם נמצא באוסף המוזיאונים לארכאולוגיה של איסטנבול.
רקע
ההסכם נחתם על פי ההשערה בשנת 1259 לפנה"ס, כ-16 שנים לאחר קרב קדש, קרב גדול בין המצרים לחיתים. הקרב הסתיים למעשה בתיקו ומאז התנהלה בין הצדדים מלחמת התשה בה כל צד ניסה להתיש את אויבו. רעמסס תקף עוד מספר פעמים את האדמות החיתיות באזור סוריה של ימינו, אולם בכל פעם החיתים שבו וכבשו אותם מחדש. רעמסס הבין שהמלחמה עם החיתים אינה מועילה לו, והחליט להגיע להסכם שלום עם המלך החיתי חתושיליש. שני הצדדים איבדו כוחות רבים במהלך הקרב, ואף צד לא היה יכול להרשות לעצמו להמשיך להילחם, בגלל איומים נוספים מבחוץ: מצרים העתיקה ניצבה בפני המשימה להגן על גבולה המערבי מפני פלישתם של שבטי לוב על ידי בניית שורת מבצרים לאורך הגבול, ואילו החתים ניצבו בפני איום גדול יותר בדמות אימפריית אשור, שכבשה את השטחים הסמוכים להם.
ההסכם
שתי הגרסאות המקוריות של ההסכם נכתבו על גבי לוחות כסף, לפיכך כונה ההסכם "הסכם הכסף" או "שלום הכסף". כן הוכנו העתקים של ההסכם על גבי חרס. הגרסה הראשונה, המצרית, נכתבה בכתב הירוגליפי ונשמרה על מצבה במקדשו של אמון בכרנך. עותקים שלה נמצאו גם בלוקסור ואבידוס. הגרסה השנייה של ההסכם נכתבה באכדית, ונשמרה בארכיון בחתושש בירת החיתים.
ההסכם מכיל את התנאים הבאים:
לאחר ההסכם
בחפירות בפר-רעמסס בירתו של פרעה רעמסס השני נמצאו תבניות אבן ששימשו ליצור חלקי שריון שהיו נהוגים על ידי הצבא החתי ושימשו בקרב קדש. ממצאים אלה מראים שלאחר הסכם השלום החתי-מצרי ונישואי רעמסס השני עם נסיכה חתית בתו של חתושיליש השלישי, חיילים ובעלי מלאכה חתים שהו בפר-רעמסס והיו בקשר עם המצרים.
גילוי
לוחות עם נוסח ההסכם התגלו בידי ז'אן-פרנסואה שמפוליון במצרים בשנת 1828. בשנת 1906 מצא הארכאולוג הגרמני הוגו וינקלר עותק של ההסכם בארכיון בחתושש.
העתק של ההסכם מוצג במטה האומות המאוחדות.
הספרייה המרכזית ע"ש ארן
הספרייה המרכזית על שם זלמן ארן, היא הספרייה המרכזית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בבאר שבע. מבנה הספרייה תוכנן בסגנון הברוטליזם על ידי האדריכלים מיכאל ושולמית נדלר, שמואל ביקסון ומשה גיל.
תולדות הספרייה
בראשית שנות השישים החלו ההכנות להקמת המכון להשכלה גבוהה נגב בבאר שבע, מכון שהפך לימים לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בבניין הראשון של המכון הוקמה בשנת 1965 ספרייה והמנהלת הראשונה הייתה ד"ר נורית רויטברג. הספרייה החלה את דרכה עם אוסף של כ 1500 ספרים, בעיקר בנושא אזור הדרום, עם השנים גדל אוסף הספרים בספרייה עד שבשנת 1971 מנה כ- 71,000 ספרים ובעשור השני של המאה ה-21 מנה למעלה ממיליון כותרים. גודל הספרייה השפיע על ההחלטה על הפיכת המכון לאוניברסיטה בשנת 1969. קטלוג הספרייה זמין לציבור הרחב באינטרנט.
מבנה הספרייה
בסוף שנות השישים התקיימה תחרות לבניית הספרייה שבה זכה משרד "נדלר, נדלר, ביקסון, גיל אדריכלים". קודם לכן תכנן המשרד בבירת הנגב את בניין קולנוע קרן ואת בניין העירייה בעיר. אבן הפינה למבנה הספרייה הונחה בשנת 1971 והבניין נחנך בשנת 1972. הבניין היה המבנה הראשון בקריית האוניברסיטה.
המתכננים רצו להקים ספרייה שמתמודדת עם האקלים והרעיון של הקמת קמפוס אקדמי באמצע המדבר. המבנה בנוי בטון חשוף, בחזיתות הפונות לכיוון דרום ומזרח, החשופות לשמש שעות רבות ביום, עוצב הבטון בצורה ש"תשבור" את קרני השמש ותמנע התחממות מיותרת.
אולם הקריאה המרכזי של הספרייה הוא חלל גדול המחולק למפלסים שונים לקבלת פרטיות מצד אחד והמשכיות מצד שני. בתקרת הספרייה עשרות חלונות המכניסים אור טבעי פנימה ומייתרים את השימוש בתאורה מלאכותית בשעות היום.
אגדה אורבנית טוענת שחזית המבנה אמורה לדמות ינשוף כשזוג חלונות עגולים מדמים עיניים והחלונות שבגג מדמים נוצות.
חדרי קריאה ואוספים מיוחדים
בספרייה קיימים אולמות קריאה לפי נושאים וכן אוספים מיוחדים כגון:
תצפיתנות כלי טיס
תצפיתנות כלי טיס היא פעילות פנאי הכוללת תצפית, צילום ורישום מספרי זנב של כלי טיס, ביניהם מטוסים, דאונים, כדורים פורחים, ספינות אוויר, מסוקים וכלי טיס זעירים.
התפתחות תצפיתנות כלי הטיס
חובבי תעופה נהגו לצפות במטוסים וכלי טיס אחרים מאז שהם הומצאו. תצפיתנות כלי טיס התמסדה כתחביב לקראת סוף המאה ה-20.
במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן, בתקופת המלחמה הקרה, היו מדינות שעודדו את אזרחיהן לבצע תצפיות על כלי טיס במסגרת הגנה אזרחית, מטעמי ביטחון הציבור. בבריטניה פעל גוף תצפיתני כלי טיס אזרחי בשם "חיל התצפיתנים המלכותי" משנת 1925 עד 1995. הגוף פרסם כתב עת ובו מונחים מקצועיים הקשורים לכלי טיס, המשמשים תצפיתני כלי טיס גם בימינו.