cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דת ממלכתית
הממלכה המאוחדת
כנסיית סקוטלנד היא הכנסייה הממלכתית של סקוטלנד מאז המהפכה המהוללת, אך היא עצמאית לחלוטין מהמדינה. מעמדה הוענק לה כאשר המלך וויליאם השלישי ואשתו מרי השנייה הגיעו לאנגליה והחליפו את ג'יימס השני, וקבעו שכנסיית סקוטלנד תוכר כגוף נפרד.
ארצות צפון אירופה
החוקות של המדינות דנמרק, איסלנד ונורווגיה מגדירות את הנצרות הלותרנית כדת המדינה.
יוון
החוקה של יוון מגדירה את הנצרות יוונית-אורתודוקסית כדת המדינה.
ישראל
למרות שלישראל אין דת ממלכתית רשמית, לדת היהודית יש מעמד חזק ביותר בחיים הציבוריים בישראל. לדת ביטויים שונים בחוק, כמו קביעת תבחינים דתיים להגירה בחוק השבות וקיומה של עדה דתית (מילת) מוכרת ובעלת אוטונומיה מסוימת תחת הרבנות הראשית, שכל האזרחים היהודים משויכים אליה מלידה, לצד מילתים נוספים למספר כנסיות נוצריות. המדינה גם תומכת במוסדות הדת כלכלית, בין היתר בתקציבים המועברים למפלגות האורתודוקסיות, ואף מממנת חינוך דתי ליהודים במדינות זרות.
יחסי לאוס–צרפת
יחסי לאוס–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של לאוס לבין הרפובליקה הצרפתית.
היסטוריה
בסוף המאה ה-18, סיאם השתלטה על החלק שכיום הוא לאוס. בעקבות הפיכת וייטנאם למושבה צרפתית, צרפת החליפה את סיאם והחלה לשלב את לאוס בתוך האימפריה הצרפתית. החוזה הצרפתי-סיאמי של 1907 הגדיר את התחום הנוכחי של לאוס עם תאילנד.
בזמן מלחמת העולם השנייה, כבשה האימפריה היפנית את הודו-סין, שכללה את לאוס. המלך סיסוואנג ונג של לואנג פראבאנג, שוכנע להכריז עצמאות מצרפת ב-1945, קצת לפני כניעתה של יפן. בתחילת 1946, כוחות צרפתיים כבשו מחדש את המדינה והעניקו לה אוטונומיה מוגבלת.
בזמן מלחמת הודו-סין הראשונה בין צרפת לבין התנועה הקומוניסטית בווייטנאם, הנסיך סופהנובונג יסד את ארגון ההתנגדות פאת'ט לאו (אדמות לאוס) שהתחייבה למאבק הקומוניסטי נגד הקולוניאליזם. ללאוס לא הוענקה ריבונות מלאה עד אשר צרפת הפסידה לווייטנאם ובעקבות ועידת ז'נבה לשלום ב-1954 אשר הובילו לעצמאות.
יחסי חינוך ותרבות
בלאוס קיים בית ספר תיכון צרפתי, והמכון הצרפתי ובית הספר הצרפתי למזרח הרחוק ממוקמים בו. צרפת ולאוס הן חברות מלאות בארגון הבינלאומי של לה פרנקופוני. חלקם של דוברי הצרפתית בלאוס מוערך בכ-3%, ונתון זה נמצא בצמיחה.
אנטון חסינק
אנתוניוס יוהאנס חסינק (בהולנדית: Anthonius Johannes Geesink; 6 באפריל 1934 - 27 באוגוסט 2010) היה ג'ודוקא הולנדי בדרגת דאן 10. אלוף אולימפי (טוקיו 1964), פעמיים ברציפות אלוף עולם (פריז 1961 וריו דה ז'ניירו 1965) ואלוף אירופה, זכה ב-21 מדליות זהב (1952–1967). הוא היה הג'ודוקא הלא-יפני הראשון שזכה במדליית זהב באליפות העולם.
ג'ודו
חסינק השתתף לראשונה באליפות אירופה בשנת 1951 כאשר היה בן 17 וזכה במדליית הכסף בקטגוריה שבה השתתף לאחר שהגיע עד הגמר והפסיד למישל דופרה הצרפתי. באליפות אירופה שנה לאחר מכן הוא זכה במדליית הזהב. עד שנת 1967 הספיק לזכות ב-21 מדליות זהב, 2 מדליות כסף ושתי מדליות ארד באליפויות אירופה. חסינק הגיע לשיא זה מאחר שיכל להשתתף כמעט כל שנה בשתי קטגוריות, (קטגוריית המשקל מעל 80 ק"ג וקטגוריית המשקל הפתוח).
באליפות העולם בשנת 1956, אשר הייתה אליפות העולם הראשונה בג'ודו, הייתה רק קטגוריית משקל אחת, קטגוריית המשקל הפתוח. חסינק הגיע עד שלב חצי הגמר והפסיד ליפני יושיהיקו יושימאטסו אך זכה במדליית הארד.
באליפות העולם בשנת 1961 בפריז, חסינק כבר היה בדרגת דאן 5. הוא זכה במדליית הזהב לאחר ניצחון בגמר על אלוף העולם המכהן, היפני קוג'י סונה. הוא הפך לג'ודוקא הלא-יפני הראשון שזוכה בתואר אלוף העולם.
תחרויות ג'ודו נערכו לראשונה במסגרת המשחקים האולימפיים באולימפיאדת טוקיו 1964, במדינה בה נולד ענף הספורט. בתחרות היו ארבע קטגוריות משקל ולמרות שיפן זכתה בשלוש מהם בזהב (קל, בינוני וכבד), אנטון חסינק היה זה שזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל הפתוח לאחר שניצח בגמר את אקיו קמינאגה היפני לעיני הקהל הביתי שלו.
אנטון חסינק היה ג'ודוקא בדרגת דאן 10 ומהמעטים שהוכרו בזאת על ידי איגוד הג'ודו העולמי. לעומת זאת, הקודוקאן לא הכיר בזאת. קידומים מדרגת דאן 6 ועד דאן 10 הוענקו על שירות ותרומה לענף הג'ודו. הקודוקאן לא העניק את דרגת דאן 10 למישהו מחוץ ליפן.
היאבקות
באוקטובר 1973, ג'יאנט באבא, הבעלים של טורניר ההיאבקות היפני הפופולרי 'All Japan Pro Wrestling' גייס את חסינק להצטרף לטורניר. באבא שלח אותו לאמרילו שבטקסס, שם קיבל אימונים מטרי פאנק במשך כחודש. חסינק השתתף בתחרויות 'All Japan Pro Wrestling' המקצועי בין השנים 1973-1978 כמתאבק אורח פופולרי.
בין יריביו הבולטים של חסינק בתחום ההיאבקות נמנים: ברונו סמרטינו האיטלקי, גורילה מונסון, דיק מורדוך, דורי פאנק, בובי דאנקום, הסמל סלוטר, דון ליאו ג'ונת'ן וג'אמבו צורוטה.
עבודתו בוועד האולימפי הבינלאומי
בשנת 1987, הוא הפך לחבר בהנהלת הוועד האולימפי בהולנד ולחבר הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC).
חסינק היה בין חברי הוועד האולימפי הבינלאומי שנחשדו בקבלת שוחד במהלך הסקנדל סביב בחירת סולט לייק סיטי כעיר המארחת של אולימפיאדת החורף 2002. שמו של חסינק נוקה על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי אשר בכל זאת נתן לו אזהרה בגין מראית העין לניגוד אינטרסים, דבר אשר יכל לפגוע במוניטין של הוועד האולימפי הבינלאומי.
הוקרה
בשנת 1997, ממשלת יפן העניקה לחסינק את עיטור מסדר האוצר הקדוש.
בעיר הולדתו אוטרכט, נקרא רחוב על שמו - זהו הרחוב בו התגורר חסינק זמן מה עד מותו באוגוסט 2010.
ב-29 בינואר 2000, אוניברסיטת קוקושיקן מטוקיו, הידועה בחינוך הספורט שלה ואשר ארבעה מבוגריה הם זוכי מדליית זהב אולימפית בג'ודו, העניקה לו את התואר דוקטור לשם כבוד לצד דברי השבח:
"ヘーシンク氏は、一九六四年東京オリンピックにおいて、柔道無差別級で外国人選手として初めて金メダルを獲得し、その後、武道精神をもって国際平和に貢献するとともにオランダ・日本両国民の文化交流・友好関係の促進に努め、また柔道を教育学や生体学的角度から研究し、その普及発展のために尽力された. 武道の精神を重視する本大学は、柔道の国際的普及における同氏の功績を讃え、国士舘大学名誉博士の学位を贈呈した. "
"במשחקים האולימפיים בטוקיו 1964, מר. חסינק זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל הפתוח כלא-יפני הראשון. מאז, ועם רוח הבודו, הוא תרם לשלום הבין-לאומי ועודד חילופי תרבויות וחברויות בעמים של הולנד ויפן. יתר על כן, הוא חקר את הג'ודו לאור החינוך והסומטולוגיה והיה מסור להתרחבותו והתפתחותו. לאות הוקרה על תרומתו להתרחבות העולמית של הג'ודו, אוניברסיטה זו, כגוף שמוקיר את רוח הבודו, העניקה לו את התואר דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת קוקושיקן."
כדור טניס
כדור טניס הוא כדור המיועד למשחק בענף הטניס, הכדור מזכיר מאוד את כדור הבייסבול, אך הוא שונה בצבעו, משקלו והרכבו. כדורי הטניס המודרניים נשמרים בלחץ (על פי תקן) בקופסתם עד לפתיחתם הראשונית, זאת מכיוון שכדי לשמור על הקפיציות שלהם כדורי הטניס ממולאים באוויר. הנפח של הכדורים קטן יחסית, ולא ניתן לנפח אותם מחדש - כך שאריזת הלחץ מונעת מהאוויר שבהם לברוח בטרם השתמשו בהם.
כדור הטניס הוא אחד ממרכיבי הציוד הבסיסיים בטניס, יחד עם מחבט טניס ובלעדיו המשחק אינו יכול להתקיים כלל. כדורים אלו מיוצרים בצבעים ירוק, צהוב ולבן, ויכולים לשמש למטרות נוספות פרט למשחק עצמו.
היסטוריה
בתחילת דרכו של הטניס, כדוריו היו עשויים לרוב מעור אשר היה עטוף בשיער או בצמר. מי שהיו מייצרים את הכדורים באותה תקופה היו בעלי מלאכה סקוטים (הענף הומצא בבריטניה) ועבודה זו נחשבה כמורכבת מאוד כך שרק מעטים ידעו לבצע אותה בצורה נכונה, במיוחד שספורט זה נחשב אז כ"ספורט של עשירים". על פי הסיפורים, גם המלך הנרי השמיני אהב לשחק טניס ובהוראתו בעלי המלאכה חויבו לייצר את הכדורים בצבע ירוק בלבד.
כדורי טניס מודרניים
כדורי הטניס המודרניים מיוצרים בצבע ירוק זוהר או בצבע לבן, שהם גם הצבעים היחידים המאושרים על ידי ה-ITF. כמו כן, הכדורים צריכים גם לעמוד בקריטריונים של גודל, משקל, הרכב ייצור ועוצמת קפיצה, כדי שיוכלו לשמש במשחקים רשמיים.
הבדיקה הראשונית והחשובה ביותר שעושה כל שחקן, אפילו חובב, כדי לבחון כדורים שאינם חדשים היא בדיקת הקפיציות שלהם. אם הכדור לא קופץ מספיק, כנראה הוא לא מתאים למשחק. רוב שחקני הטניס מעדיפים כדורים קופצניים מספיק, שמתאימים לרוב סוגי המשטחים (קשים, חימר ודשא). השיטה המקובלת בקרב השחקנים לבדיקת הכדורים מתבצעת כך שלוקחים את אחד הכדורים, מפילים אותו מגובה של 2.5 מטר בקירוב ואם הוא קופץ חזרה מהרצפה לגובה של 1.35-1.50 מ', סימן שהוא תקין למשחק.
צבעו של כדור הטניס הוא בתדר גל של Hz 555-560, המהווה את שיא הרגישות של תאי המדוכים בעין האנושית
טנק מרכבה סימן 1
טנק מרכבה סימן 1 הוא הדור הראשון של טנק המרכבה. כבר בטנק זה ניתן לראות את יישום העקרונות המנחים בסדרת טנקי המרכבה: המנוע ממוקם מלפנים, ומשמש כחלק מההגנה על הצוות. מחשבה רבה הושקעה בעיצוב הפנים והנדסת האנוש שלו איכותית, ביחס לטנקים בני דורו. סימן הזיהוי הבולט ביותר שלו הוא ה"חצאית" או "האוזניים" - הבליטה המעוגלת בצידי הצריח, בחיבור לתובה. מאחר שגם למרכבה סימן 2 "חצאית" דומה, קשה להבדיל ביניהם, אך אפשרי לעשות זאת לפי חוליות זחל וכבל גרירה המחוברים ל"חצאית". סממן חיצוני נוסף המאפשר זיהוי מרחוק הוא העדרם של סלי תובה (סלי חי"ר) וקיומה של מרגמה חיצונית על דופן הצריח בצד המפקד (בשאר סימני המרכבה המרגמה היא פנימית). מרכבה סימן 1 עבר שינויים רבים בטרם הושק סימן 2. בתחילה מחשב הירי היה ללא מערכת לומדת ואמצעי ראיית הלילה הותקן רק בעמדת המפקד. תריס הפליטה לגזי המנוע היה בעל שני פתחים משני צידי הטנק והצריח היה כמעט ללא מיגון. עם השנים חלק מטנקי המרכבה סימן 1 הוסבו למרכבה סימן 2. בגרסתו האחרונה, מספר גדודי מילואים השתמשו במרכבה סימן 1 שנערכו בו מספר שינויים: אמצעי ראיית לילה פאסיבי הותקן לתותחן ובחלק מהטנקים הותקן אף אמר"ל תרמי. מחשב הירי שודרג ומספר מערכות נוספות בתוך הצריח שופרו אף הן. מספר הפגזים המקורי, 62, הופחת ל-54 לטובת תחמושת נוספת למרגמה; זרקור הקסנון, שהיה אמצעי הכינון בלילה, הוסר. שערות שולמית הוספו וכיום ההבחנה החיצונית בין סימני 1 ו-2 היא רק על בסיס סלי חי"ר (שאינם קיימים בסימן 1), סל צריח (קטן יותר בסימן 1), כבל גרירה והמרגמה. חלק מאנשי הצוות ששירתו על מרכבה סימן 2 הוסבו לשירות מילואים על גבי סימני 1.
מרכבה סימן 1 השתתף במבצע שלום הגליל, שכלל לחימה של צבא מול צבא, לחימה של צבא מול גרילה בשטח פתוח ולחימה בשטח בנוי. בעקבות המלחמה התקבל משוב רב על ביצועי הטנקים ואילו שיפורים ותיקונים יש לבצע בהם. חלק גדול מהתיקונים והשיפורים בוצע בדגם הבא מרכבה סימן 2 וחלק אחר בוצע בדגם של שנות התשעים: מרכבה סימן 3.
מיגון הטנק שופר משמעותית כבר בעת שירותו: לטנק הוספו פלטות בזוקה (התקני מיגון המגנים על המזקו"ם): בתחילה פלטות פלדה דקות ולאחר מכן פלטות עבות בעלות מיגון מרוכב סודי בהרכבו. מיגון נוסף הוסף לצריח, ושערות שולמית, שרשראות ברזל היוזמות את הגביש הפיאזואלקטרי ברש"ק חלול, הותקנו בחלקו האחורי של הצריח, בשל הקושי למגן אזור זה.
אלכסנדר דוברובינסקי
אלכסנדר אנדרייביץ' דוברובינסקי (ברוסית: Александр Андреевич Добровинский; נולד ב-25 בספטמבר 1954) הוא עורך דין רוסי, מומחה בדיני משפחה, שותף מנהל במשרד עורכי דין במוסקבה "אלכסנדר דוברובינסקי ושותפים". דוקטור למשפטים.
דוברובינסקי זוכה לסיקור תקשורתי קבוע וידוע כמי שהשתתף בתיקים פליליים ואזרחיים מתוקשרים של אנשי עסקים גדולים, נציגי עולם הפוליטיקה, עולם הבידור, הספורט והאמנות.
ביוגרפיה
אלכסנדר דוברובינסקי נולד במוסקבה ב-1954. בשנים 1972–1975 למד בפקולטה לכלכלה של המכון לקולנוע על שם גרסימוב, אך לא סיים אותה. ב-1976 עזב אלכסנדר לפריז, שם התגוררה אמו, לוסי רובנובנה, צרפתייה ממוצא ארמני.
שלוש שנים לאחר מכן, עזב לארצות הברית, שם לקח קורס במשפטים (הסמכה כעו"ד) בפקולטה למשפטים שנפתחה לאחרונה (ב-1976) באוניברסיטת פייס. עם זאת, הוא לא השלים את לימודי המשפטים שלו באמריקה.
מאז 1988, דוברובינסקי החל להגיע באופן קבוע לברית המועצות, ולבסוף חזר בתחילת שנות ה-90. קיבל תואר במשפטים וב-1992 פתח את משרד עורכי הדין הראשון שלו. מתמחה בדיני חברות וכן בהליכי גירושין.
עורך דין ופעילות יזמית
השתתף בתהליכים שסוקרו בעיתונות בנושא חלוקת הרכוש במהלך הגירושים של איש העסקים לאוניד צ'רניי ב-1999, והבעלים של סברסטל אלכסיי מורדשוב ב-2001.
ב-2007 ייצג את האינטרסים של מיכאל קשולינסקי, העורך הראשי של הגרסה הרוסית של מגזין פורבס, בתיק על תביעתה של חברת אינטקו, בבעלות אשתו של ראש עיריית מוסקבה דאז, ילנה באטורינה.
בשנת 2009, ייצג את האינטרסים של איש העסקים רוסלן בייסרוב, בעלה בפועל לשעבר של הזמרת כריסטינה אורבקאייטה , בסכסוך ביניהם על בנם דניה.
ב-2010 ייצג את האינטרסים של הזמר פיליפ קירקורוב, שהואשם בהכאת עוזרת במאי מרינה יבלוקובה.
לא בכל המחלוקות, דוברובינסקי לקח את הצד של אישי ציבור. כך ביולי 2011, הוא ייצג את האינטרסים של צלמת של העיתון קומסומולסקאיה פראבדה יקטרינה גוסבה, דוברובינסקי שלח בקשה למשטרה בדרישה לפתוח תיק פלילי נגד הזמר ולרי מילדזה באשמת הכאת עיתונאי.
בשנת 2012 פתחה לשכת עורכי הדין דוברובינסקי סניף בלונדון, אשר ישרת לקוחות בעלי אינטרסים עסקיים ואישיים בבריטניה.
דוברובינסקי הוא יו"ר הדירקטוריון לשעבר של חברת ארבאט פרסטיג' . במרץ 2013 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת פוטוק, וחודש לאחר מכן הפך לבעלים משותף של בנק פושקינו.
ב-29 באוקטובר 2020 נשלל מדוברבינסקי רישיון עורך הדין על ידי מועצת לשכת עורכי הדין במוסקבה למשך שנתיים בעקבות בחינת התנהגותו במהלך החקירה והמשפט בתיק נגד מיכאיל יפרמוב.
ליגת העל הדרום-אפריקאית
ליגת העל הדרום-אפריקאית (באנגלית: South African Premier Division), או בשמה המסחרי DStv Premiership, היא ליגת הכדורגל הבכירה בדרום אפריקה, אשר הוקמה ב-1996. הליגה מכונה לעיתים בשם PSL, כראשי התיבות של מִנְהֶלֶת הליגה: "ליגת הכדורגל הבכירה" (The Premier Soccer League), המנהלת את הטורניר, והיא גם כפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
עונת הליגה מתחילה בדרך כלל באוגוסט-ספטמבר, ומסתיימת במאי-יוני של העונה העוקבת (אולם עקב דחיית העונה האחרונה מפאת נגיף הקורונה, הליגה לעונת 2019/2020 הסתיימה רק בספטמבר). נכון לעונת 2020/2021, בליגה 16 קבוצות, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצה שמסיימת במקום ה-3 מעפילה לגביע הקונפדרציה האפריקאי. הקבוצות שמסיימות במקומות 15 ו-16 יורדות ל"GladAfrica צ'מפיונשיפ", ליגת המשנה בדרום אפריקה.
נכון ל-2021 קבוצת ממלודי סאנדאונס מממלודי היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר בדרום אפריקה, עם 9 זכיות באליפות הליגה. שניות בדירוג הן הקבוצות אורלנדו פירטס וקייזר צ'יפס עם 4 אליפויות, ובצוותא הן הקבוצות העיקריות המוצלחות ביותר בכדורגל הדרום אפריקאי.
הליגה מדורגת באופן קבוע בין עשרת המקומות הראשונים בדירוג הליגות ה-5 שנתי של ה-CAF (דירוג הליגות האפריקאי).
היסטוריה
בעונת הבכורה כללה הליגה 18 קבוצות: להלן הרכב ליגת PSL בשנת 1996: אומטטה בוש באקס, אורלנדו פירטס, אמזולו, בלומפונטיין סלטיק, ג'ומו קוסמוס, הלניק, ואל פרופשיונלס, ווינבנק אסס, וויטס יוניברסיטי, מורוקה סוולואוס, מיכאו ווריורס, ממלודי סאנדונס, מנינג רנג'רס, סופרספורט יונייטד, קווה קווה סטארס, קייזר צ'יפס, קייפטאון ספורס, ריל רוברס. האלופה הראשונה בשנת 1997 הייתה מנינג רנג'רס מהעיר דרבן.
פוקנה מצויה
פוֹקֵנָה מְצוּיָה או פוקנת המפרץ (שם מדעי: Phocoena phocoena) היא מין יונק ימי המשתייך לסוג פוקנה שבמשפחת הפוקניים. כפי שמשתמע משמו, פוקנת המפרץ נוטה להישאר סמוך לחופים או לשפכי נהרות, כך שהוא אחד מהפוקנות הידועות ביותר לחובבי צפייה בלווייתנים. הפוקנה המצויה נפוצה בחצי הכדור הצפוני, במים קרים הקרובים אל החוף, בעיקר באזורים שממוצע הטמפרטורה בהם עומד על בסביבות 15°C.
ליגת העל הדרום-אפריקאית
היסטוריה
בשנת 2001 אירעה טרגדיה שנרשמה בהיסטוריה של הכדורגל הדרום אפריקאי כאשר 33 אוהדים נרמסו למוות באצטדיון אליס פארק ביוהנסבורג במשחק דרבי של קייזר צ'יפס מול אורלנדו פירטס. האצטדיון יכול להכיל 60,000 אוהדים אך נדחקו לתוכו 120,000 אוהדים. בסוף עונת 2001/02 צומצמה הליגה מ-18 קבוצות ל-16 קבוצות.
פוקנה מצויה
פוקנה מצויה היא אחד ממיני הפוקנות הקטנים יותר. בלידה אורכה הוא בסביבות 75 ס"מ. זכרים בוגרים גדלים עד לאורך של 1.6 מטר ונקבות גדולות עד ל-1.7 מטר. הנקבות בדרך כלל שוקלות יותר מהזכרים: המשקל המרבי של נקבה הוא 76 ק"ג, לעומת משקל מרבי של 61 ק"ג בזכרים.
ליגת העל הדרום-אפריקאית
היסטוריה
מאז 2019 קבוצת הבנקאות Absa Group Limited היא נותנת החסות של הליגה.
פוקנה מצויה
רוב הגוף הוא אפור כהה, כשהצדדים מנומרים באפור בהיר. החלק התחתון של הגוף בהיר, עם פסים כהים לאורכו.
לאחר היריון בן 11 חודש מולידה האם צאצאים. הצאצאים נולדים לרוב מתקופת האביב ועד אמצע הקיץ ומונקים עד הגיעם לגיל 7–8 חודשים. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל חמש או אף לפני כן. תוחלת החיים של הפוקנה המצויה היא כ־25 שנה.
מספר יונקים ימיים מתקיפים את הפוקנות מבלי לטרוף אותם, אך יכולים להרוג אותם, כמו דולפינן מצוי וכלב ים אפור.
פוקניים
פוקניים (שם מדעי: Phocoenidae) היא משפחה של לווייתנאים קטנים הדומים בגודלם לדולפינים. קיימים שני הבדלים בולטים בין הפוקנות לדולפינים: חוטמן של הפוקנות קצר ושטוח יותר, ושיניהן אינן קוניות כשל הדולפינים (צורתן כצורת את חפירה). ככל לווייתני השיניים, הפוקנות הן טורפות, המשתמשות ביכולת איכון הד על-מנת לאתר טרף ולתאם ציד קבוצתי. הן ניזונות מדגים, מדיונונים ומסרטנאים.
משפחת הפוקניים כוללת שישה מינים החיים בכל האוקיינוסים, לרוב בסמוך לחופים. בנוסף, קיימות אוכלוסיות של אחד המינים, פוקנה הודית, החיות במים מתוקים. המין הידוע ביותר הוא ככל הנראה פוקנת המפרץ, שנפוץ בחצי הכדור הצפוני.
מיון ואבולוציה
הפוקנות, לצד הלווייתנאים והדולפינים, הן צאצאים של פרסתנים יבשתיים שנכנסו חזרה למים לפני כ-50 מיליוני שנים. במהלך תקופת המיוקן (לפני 23 עד 5 מיליוני שנים), הלווייתנאים החלו להתפצל למשפחות ולמינים שונים. לפי עדויות מאובנים, נראה כי הדולפינים והפוקנות התפצלו אלה מאלו לפני כ-15 מיליוני שנים.
הפוקניים מתחלקים לשבעה סוגים, מהם שלושה חיים כיום:
ליגת העל הדרום-אפריקאית
פורמט
הזוכה באליפות וסגניתה משחקות בליגת האלופות האפריקאית, כאשר המסיימת שלישית בליגה ומחזיקת הגביע הדרום אפריקאי בכדורגל משחקות בגביע הקונפדרציה האפריקאי (מפעל משני, המקביל לטורניר הליגה האירופית.
פוקניים
מבנה והתנהגות
הפוקנות הן קבוצת הלווייתנאים הקטנה ביותר. אורך גופן מגיע עד ל-2.5 מטרים; הואקיטה, שהיא הפוקנה הקטנה ביותר, מגיעה לאורך של 1.5 מטרים בלבד. הפוקנה הקלה ביותר היא הפוקנה ההודית, שמשקלה נע בין 30 ל-45 קילוגרמים; הכבדה ביותר היא פוקנת דאל שמשקלה נע בין 130 ל-220 קילוגרמים. סנפירי הצד צרים ומחודדים יחסית.
ליגת העל הדרום-אפריקאית
זכויות שידור
לליגה הסכם זכויות שידור בשווי 277 מיליון דולר למשך 5 שנים עם מפעילת הטלוויזיה בלוויין במדינה, חברת SuperSport המופעלת על ידי קונגלומרט התקשורת Naspers. העסקה שנחתמה בשנת 2007, הוארכה מספר פעמים בעלות נוספת של 200 מיליון דולר (המהווים 1.6 מיליארד ראנד). חברת SuperSport מעניקה אפשרות צפייה למספר משחקי ליגה לתאגיד השידור הדרום אפריקני (South African Broadcasting Corporation ,SABC).
פוקניים
מבנה והתנהגות
בשל קוטנן, הפוקנות מאבדות חום בקצב גבוה יותר מיתר הלווייתנאים. לכן, עליהן לאכול באופן תדיר, ואין הן יכולות לסמוך על מאגרי שומן. בהיבט זה, ייתכן כי מבנה גופן החסון, המקטין את שטח פני הגוף, נועד לפצות על הגודל ולמזער את איבוד החום. בנוסף, לפוקנות שכבת שומן עבה שתפקידה לשמור על חום הגוף.
הפוקנות ניזונות בעיקר מדגים, מדיונונים ומסרטנאים. אף שהן מסוגלות לצלול עד לעומק של 200 מטרים, לרוב הן צדות במים רדודים בסמוך לחופים. הן נמצאות על-פי רוב בקבוצות קטנות המונות פחות מעשרה פרטים. לעיתים רחוקות, כמה קבוצות ייצרו להקה גדולה המונה מאות פרטים, אך באופן זמני בלבד. שחייתן מהירה; כך, פוקנת בורמייסטר היא אחת מהמהירות ביותר בכל סדרת הלווייתנאים, בהגיעה למהירות של כ-55 קילומטרים בשעה.
אופטיקנה
אופטיקנה - האופטיסטור הראשון בע"מ, המוכרת במותג "אופטיקנה", היא רשת האופטיקה הוותיקה בישראל, המשווקת מוצרי אופטיקה, משקפיים, משקפי שמש, עדשות מגע ועזרי שמיעה.
בחנויות אופטיקנה נמכרים למעלה מ-40 מותגים שונים של משקפי שמש וראייה, ובהם: גוצ'י, ריי באן, פראדה, ורסצ'ה, ג'ימי צ'ו ועוד.
היסטוריה
הרשת הוקמה בשנת 1988 על ידי שרית ומאיר רסין. מאיר רסין הוא דור שני לאופטומטריסטים, בעל תואר ראשון ושני באופטומטריה מאוניברסיטת קלן בגרמניה. לאחר עשור בקליניקה פרטית, יסד רסין את אופטיקנה.
החנות הראשונה הוקמה בדיזנגוף סנטר.
בשנת 2005 החלה אופטיקנה לייצא לחו"ל את מותגי הבית של הרשת, ומ-2006 הרשת החלה למכור לחנויות עצמאיות פרטיות בישראל את מותג הבית KOYA, ומותגים בינלאומיים אחרים שהרשת ייבאה ביבוא מקביל לישראל.
בשנת 2005 עתרה הרשת לבג"ץ בשיתוף עם מועצת האופטומטריסטים, על מנת שיורה לאסור מכירת עדשות מגע ללא מרשם מרופא עיניים או מאופטומטריסט. העתירה נדחתה אך בעקבותיה בג"ץ הורה למשרד הבריאות להסדיר את נושא מכירת עדשות המגע בתקנות. ועדה שהקים משרד הבריאות המליצה כי מכירת עדשות מגע ללקוח, תתבצע רק בצמוד למרשם.
בשנת 2007 נכנסה הרשת לתחום עזרי השמיעה, בלמעלה מ-15 סניפי אופטיקנה מופעל מכון שמיעה. מכוני השמיעה מעניקים שירותי בדיקת שמיעה, ייעוץ לשיקום שמיעה, התאמה ומכירה של מכשירי שמיעה ואביזרי עזר. אופטיקנה היא אחת מספקיות מכשירי השמיעה הנבחרות של קופת חולים כללית.
בשנת 2011 פתחה הרשת מכללה להכשרת אופטיקאים ואקוסטיקאים, אך סגרה אותה בשנת 2016.
בשנת 2013 השיקה הרשת את מותג הצעירים SEVEN.
בשנת 2016 נפתח במתחם שרונה "מוזיאון אופטיקנה" העוסק בעולם האופטיקה.
נכון לשנת 2019 הרשת מפעילה 81 סניפים בישראל וסניף אחד בלימסול, קפריסין.
החל משנת 2018, כחלק מהפעילות החברתית שלה, מקדמת הרשת חלוקת משקפי ראייה לילדים אחת לשנה בחינם, במטרה להגדלת המודעות לחשיבות בדיקות ראייה בקרב ילדים. עדשות הייצור באופטיקנה מיוצרות ב-SEIKO שבגרמניה, מותג שנוסד בשנת 1881 ביפן, ובשנת 1942 נכנס לתחום האופטיקה.
לרשת ניידת ייעודית שבה אופטומטריסטים ונציגי מכירות. הניידת מציעה את שירותיה ברחבי ישראל ובמקרים יוצאי דופן בבית הלקוח.
מנכ"ל החברה הוא רו"ח אלרועי תורג'מן. הרשת מעסיקה למעלה מ-550 עובדים, בהם 150 אופטומטריסטים.
מוזיאון האופטיקה, משקפיים ותרבות חזותית
מוזיאון האופטיקה, משקפיים ותרבות חזותית הוקם על ידי משפחת רסין. המוזיאון ממוקם במתחם שרונה בתל אביב, ובו תערוכה עם כ-300 פריטי אספנות המספרים את סיפורו של ההיסטורי, האומנותי והאופנתי של עולם האופטיקה. המוזיאון מארח מפגשים ופעילויות העוסקים בנושאים בראיה, אופטיקה ועיצוב. במתחם פועל חדר בריחה ייחודי עם תעתועי אופטיקה ברוח המותג.
המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)
המשחקים הפאראלימפיים (אולימפיאדת הנכים) ה-11 נערכו בסידני, אוסטרליה בשנת 2000.
באולימפיאדה התקיימו תחרויות ב-20 ענפים: אופניים, אתלטיקה, בוצ'יה (דומה לפטאנק), ג'ודו, הרמת כוח, חץ וקשת, טניס, טניס שולחן, כדור שער, כדורגל (7 שחקנים בקבוצה), כדורסל, כדורסל (לבעלי פיגור שכלי), כדורעף, סייף, קליעה, רוגבי בכיסאות גלגלים, רכיבה, שחייה שייט והטלת כידון.
ראו גם
ישראל במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000)
אשכר ארבליך בריפמן
אֶשְׁכָּר ארבליך בריפמן (נולדה ב-3 באוגוסט 1976) היא סופרת נוער ישראלית. ידועה בעיקר בזכות סדרת הספרים שכתבה, "ווינטר בלו, ילדת פיות".
ביוגרפיה
נולדה ומתגוררת עד היום בחיפה. בתיכון, למדה במגמה לאמנות פלסטית בבית-הספר התיכון לאמנויות ויצו חיפה. גדלה כבת יחידה להורים גרושים. אמה הייתה דוקטור לספרות ובצעירותה של אשכר חלתה אמה במחלה קשה.
בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה, מטעם האוניברסיטה הפתוחה. בשעות הפנאי שלה היא מציירת ומצלמת. נשואה לדורון ארבליך, מהנדס תוכנה, ואם לשלוש בנות.
יצירתה
ארבליך בריפמן חיברה את סדרת ספרי הנוער המצליחה "ווינטר בלו, ילדת פיות", המגוללת את סיפורה של ילדה בת 14 החיה במקביל בשני עולמות: עולם בני האדם, בו היא חיה ככל ילדה אחרת בת גילה, ועולם סודי ופלאי - ארץ קסם. בשנת 2004 ראה אור הספר הראשון: "ווינטר בלו ילדת פיות - אבני הכוח", ונכון ל-2017 יצאו שבעה ספרים מהסדרה. הסדרה כולה התפרסמה בהוצאת ידיעות ספרים, במסגרת "פרוזה עשרה".
ארבליך בריפמן כתבה גם ספרים שאינם שייכים לסדרת "ווינטר בלו" כגון: "אניס, מכשפה מתחילה" ו"ליר הדרקון ושעון החול". כמו כן, הוציאה לאור ספרים שאינם מתחום הפנטזיה, בהם "כוכבים נופלים", שראה אור ב-2008, בהוצאת ידיעות ספרים, וכן ספר לפעוטות בשם "אמא, נכון?", שנכתב בהשראת בתה, אשר כתבה ואיירה, וראה אור בהוצאת "ידיעות אחרונות".
ספרה הראשון למבוגרים "עיני אוניקס" ראה אור בהוצאת "דני ספרים" בשנת 2017.
יום שישי ה-13 (סדרת סרטים)
יום שישי ה-13 (באנגלית: Friday the 13th) הוא זיכיון סרטי אימה אמריקנים פופולריים, המורכב משנים עשר סרטי קולנוע, סדרת טלוויזיה, רומנים וחוברות קומיקס. הסרט המקורי נכתב על ידי ויקטור מילר והופק ובוים על ידי שון ס. קנינגהאם.
הנרי שלזניאק
הנרי שלזניאק (8 בספטמבר 1938, מדינת ניו יורק, ארצות הברית – 5 בנובמבר 1980, תל אביב) היה אמן, צייר, צלם ויוצר סרטים ישראלי.
ביוגרפיה
הנרי שלזניאק (Henry Shelesnyak) נולד בשנת 1938 במדינת ניו יורק, בנם של פרופ' משה חיים שלזניאק (1909–1994), פיזיולוג, ורוזלין שלזניאק (1905–1987), ציירת. ב-1951, כשהיה כבן 13, עלה לישראל יחד עם משפחתו, שהשתקעה במכון ויצמן למדע ברחובות. את לימודיו השלים בלונדון ולאחר מכן בשנת 1960 שב ארצה והתגורר בכפר האמנים עין הוד. ב-1962 נישא לעדנה גבעוני, ולזוג נולדו שתי בנות: אילת (1965) ועדי (1969). בשנת 1966 עבר להתגורר בתל אביב, בה חי ופעל עד למותו ממחלת הסרטן בנובמבר 1980. לפרנסתו עבד בשירותי הטלפוניה של תל אביב והמרכז (משרד התקשורת).
יום שישי ה-13 (סדרת סרטים)
עלילת הסרטים מתמקדת בדמותו של ג'ייסון וורהיס, אשר טבע בהיותו ילד במחנה "אגם קריסטל" עקב רשלנות של המדריכים. כמה שנים לאחר מכן, מופצת השמועה שהמחנה מקולל, לאחר כמה מקרי רצח שהתרחשו באזור.
הנרי שלזניאק
ביוגרפיה
בראשית דרכו פעל בעיקר כצלם ניסיוני, בכך יצר צילומים מטופלים וקולאז'ים, וזאת במקביל לעבודתו במעבדות הצילום במכון ויצמן למדע. את עיקר פרסומו כאמן קיבל שלזניאק הודות לציוריו המתאפיינים במה שמכונה באמנות הישראלית "דלות החומר" ואשר הוא אחד ממייצגיה המרכזיים לצד אמנים כדוגמת רפי לביא ויהודית לוין. כחלק מזה, הוצגו יצירותיו בתערוכה "כי קרוב אליך הדבר מאוד: דלות החומר כאיכות באמנות הישראלית" (אוצרת: שרה בריטברג-סמל), אשר הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 1986.
יום שישי ה-13 (סדרת סרטים)
בשנת 2009, יצא סרט חדש בסדרת הסרטים שמהווה למעשה אתחול מחודש של שלושת הסרטים הראשונים. הסרט בוים על ידי מרכוס ניספל, והופק על ידי מייקל ביי, ניו ליין סינמה וסרטי פרמאונט. בנובמבר 2015, יצא לרחבי קונסולות המשחקים PS4, XBOX360 ועוד משחק תלת-ממדי מגוף שלישי המאפשר לשבעה שחקנים להיות נערי המחנה שמנסים לשרוד את הלילה, ואילו השחקן האחר יכול לבחור לשחק את ג'ייסון ולהרוג את הנופשים
הנרי שלזניאק
ביוגרפיה
בשנת 2005 אצרה גליה בר אור במשכן לאמנות על שם חיים אתר בעין חרוד תערוכה רטרוספקטיבית לשלזניאק. התערוכה לוותה בקטלוג אשר הכיל מאמרים מאת בר אור, המשוררים יאיר הורביץ ומאיר ויזלטיר, והאמן והמורה יאיר גרבוז. יאיר הורביץ הקדיש לשלזניאק שירים בספרו "יחסים ודאגה". ויזלטיר הקדיש לו את שירו "מצוררים".
יום שישי ה-13 (סדרת סרטים)
יום שישי ה-13 (1980)
עלילת הסדרה מתחילה בקיץ של שנת 1957, שבו טובע ילד בשם ג'ייסון וורהיס במהלך מחנה קיץ באגם קריסטל. הילד, שהיה מעוות וחריג, נרדף על ידי יתר הילדים בשל מראהו ונדחף למים כשמדריכיו עוסקים בענייניהם ואינם משגיחים. גופתו של הילד לא נמצאה מעולם (לא הופיע בסרט, הסרט הופיע רק משנת 1980). שנה לאחר מכן נרצחים שניים מהמדריכים במחנה ובעקבות האירועים הוחלט לסגור את המחנה. 21 שנים אחר כך, כאשר חבורת צעירים מחליטה לפתוח את המחנה מחדש, מתחילה שרשרת רציחות מסתורית של מדריכי המחנה החדשים. בזה אחר זה נרצחים המדריכים הצעירים במגוון דרכים ואמצעים, ובסוף הסרט מתגלה הרוצח כרוצחת - אישה בשם פמלה וורהיס, אמו של הילד שטבע 21 שנים קודם לכן. גיבורת הסרט, מדריכה צעירה בשם אליס הארדי, מצליחה להתגבר על האם ולהרוג אותה.
הנרי שלזניאק
תערוכות יחיד
לאחר מותו:
יום שישי ה-13 (סדרת סרטים)
יום שישי ה-13 (1980)
הסרט יצא לאקרנים ב-1980 בבימויו ובהפקתו של שון ס. קנינגהאם, לפי תסריט מאת ויקטור מיילר. בתפקידים הראשיים מככבים אדריאן קינג כאליס הארדי, הארי קרוסבי כביל, לורי בארטרם כברנדה, ג'נין טיילור כמרסי, קווין בייקון כג'ק ובטסי פאלמר כפמלה וורהיס.
יום שישי ה-13 חלק 2
חודשיים לאחר אירועי הסרט הראשון, ג'ייסון וורהיס מתגלה כחי, ולאחר שרצח את אליס, המדריכה שאחראית למותה של אימו, הוא חוזר לאגם קריסטל כדי לשמור עליו מפני פולשים. חמש שנים לאחר מכן, מחנה קיץ חדש הוקם ליד מחנה קריסטל לייק, והמדריך פול הולט מעביר קורס למדריכים במקום. ג'ייסון יוצא ממחבואו ורוצח את סקוט, טרי, מארק, ג'ף, סנדרה וויקי. בעוד ג'יני פילד, אחת משני המדריכים שנשארו בחיים (השני הוא פול), בורחת מג'ייסון, היא מסתתרת בבקתה ביער, שם היא מגלה את ראשה הכרות של גברת וורהיס יחד עם כמה מקורבנותיו של ג'ייסון (ביניהם אליס). ג'יני לובשת את הסוודר של גברת וורהיס ומתחזה אליה כדי שג'ייסון יחשוב שמדובר באימו. תרגיל זה לא עוזר הרבה וממש רגע לפני שג'ייסון מצליח להרוג את ג'יני, פול מגיע ונאבק בג'ייסון. ג'יני לוקחת את המצ'טה של ג'ייסון ותוקעת אותה בכתפו וגורמת למותו. ג'יני ופול מגיעים לבקתה הראשית של המחנה אך ג'ייסון מגיע ומתקיף אותם. אך כל זה מתגלה כסיוט כשג'יני מתעוררת על אלונקה ושהיא שואלת את החובשים היכן פול. גורלו של פול לא ידוע לנו עד היום.
הסרט יצא לאקרנים ב-1981 בבימויו של סטיב מיינר. בתפקידים הראשיים מככבים איימי סטיל כג'יני פילד, ג'ון פוריי כפול הולט, אדריאן קינג כאליס הארדי, ובטסי פאלמר כפמלה וורהיס.
יום שישי ה-13 חלק 3
הסרט יצא לאקרנים ב-1982 בבימויו של סטיב מיינר. בתפקידים הראשיים מככבים דיינה קימל ככריס היגינס, פול קרטקה כריק, טרייסי סאבאג' כדבי, ג'פרי רוג'רס כאנדי וריצ'רד ברוקר כג'ייסון וורהיס.
יום שישי ה-13 חלק 4: הפרק האחרון
הסרט יצא לאקרנים ב-1984 בבימויו של ג'וזף זיטו. בתפקידים הראשיים מככבים קימברלי בק כטריש ג'רביש, אריק אנדרסון כרוב דייר, קורי פלדמן כטומי ג'רביש וטד וייט כג'ייסון וורהיס.
יום שישי ה-13: התחלה חדשה
טומי ג'רביש נשלח לבית חולים לחולי נפש לאחר אירועי הסרט הרביעי, עם הפחד החוזר ושב שג'ייסון יחזור. רוי בורנס משתמש באישיותו של ג'ייסון וורהיס והופך לרוצח חקיין במוסד שבו טומי שוהה. טומי ופאם רוברטס, עוזרת המנהל מצליחים להביס את רוי. הם מגלים שלרוי היה בן ששהה במוסד ונרצח על ידי אחד המטופלים, מה שגרם לרוי להתחזות לג'ייסון ולהרוג את כל מי שהיה במוסד. בסוף הסרט, פאם שומעת קול זכוכית מתנפצת מחדרו של טומי המאושפז בבית החולים והיא נכנסת בבהלה אל החדר. לפתע, הדלת שמאחוריה נסגרת באיטיות, וטומי מתגלה עם מסכת ג'ייסון על פניו כשבידו סכין. הסרט מחשיך ומשאיר את מצבה של פאם לא ברור.
הסרט יצא לאקרנים ב-1985 בבימויו של דני סטיינמן. בתפקידים הראשיים מלאני קינמן כפאם רוברטס, ג'ון שפרד כטומי ג'רביש, שאבר רוס כרג'י ודיק וויאנד כרוי בורנס.
יום שישי ה-13 חלק 6: ג'ייסון בחיים
טומי ג'רביש מגיע לקברו של ג'ייסון וורהיס לאחר שהשתחרר מהמוסד, על מנת להשמיד את קברו במחשבה שזה יפסיק את ההזיות של טומי לגבי ג'ייסון. אך טומי גורם בטעות לכך שג'ייסון קם לתחייה. ג'ייסון עושה את דרכו בחזרה לאגם קריסטל והורג אנשים שפתחו מחנה חדש. טומי, יחד עם החברה שלו, מייגן גאריס, מצליחים לקשור את ג'ייסון לסלע ומשליכים אותו לקרקעית האגם בעוד מייגן הורגת אותו עם מנוע של סירה.
הסרט יצא לאקרנים ב-1986 בבימויו של טום מקלכלין. בתפקידים הראשיים טום מת'יוז כטומי ג'רביש, ג'ניפר קוק כמייגן גאריס, דייוויד קגין כשריף מייקל גאריס וסי. ג'יי גרהאם כג'ייסון וורהיס.
יום שישי ה-13 חלק 7: הדם החדש
זמן קצר לאחר אירועי הסרט השישי, ג'ייסון מתעורר שוב, הפעם על ידי טינה שפרד, נערה בעלת כוח להזיז דברים בעזרת המחשבה (טלקינזיס), אשר ניסתה להחיות את אביה שטבע באגם כשטינה הייתה ילדה. ג'ייסון מתחיל שוב במסע רציחות באגם קריסטל, ולאחר מאבק עם טינה, ג'ייסון מוחזר בחזרה לקרקעית האגם.
יום שישי ה-13 חלק 8: ג'ייסון לוקח את מנהטן
ג'ייסון מוער שוב, ועוקב אחרי קבוצת תלמידים אשר נוסעת לשיט בים לכבוד סיום לימודיהם. ג'ייסון רוצח את צוות הספינה וכמה תלמידים. בהגיעם למנהטן, ג'ייסון רודף אחר רני וויקהאם והחבר שלה, שון רוברטסון, שני התלמידים השורדים הנותרים, בביוב. לבסוף, ג'ייסון מתמוסס על ידי פסולת רעילה שרני זורקת עליו.
הסרט יצא לאקרנים ב-1989 בבימויו של רוב היידן. בתפקידים הראשיים מככבים ג'נסן דאגט כרני וויקהאם, סקוט ריבס כשון רוברטסון, ברברה בינגהם כקולין ון דוזן, פיטר מארק ריצ'מן כצ'ארלס מקולוק וקני הודר כג'ייסון וורהיס.
ג'ייסון הולך לגיהנום: יום שישי האחרון
ג'ייסון וורהיס נרדף על ידי ה-FBI באגם קריסטל. הם מציבים מלכודת כדי להרוג את ג'ייסון ומצליחים. ג'ייסון עובר מגוף לגוף. מסתבר, שלג'ייסון יש אחות ואחיינית, ושהוא צריך אותן כדי להשיב אליו את גופו (אשר התפוצץ לחתיכות על ידי ה-FBI). ג'ייסון לבסוף מצליח להחיות את עצמו, אך אחייניתו, ג'סיקה, דוקרת אותו בלב עם פגיון קסמים, וג'ייסון נגרר בחזרה לגיהנום. בסצנה הסופית של הסרט מציגים בהפתעה את ידו של פרדי קרוגר פורצת מן הקרקע ולוקחת את המסכה של ג'ייסון לגיהנום.
ג'ייסון אקס
בשנת 2008, ג'ייסון וורהיס נלכד על ידי הממשל הפדרלי של ארצות הברית. רואן, מנהלת המחקר, מנסה ללא הצלחה להשמיד אותו. כעבור שנתיים, ג'ייסון מצליח להשתחרר והורג שבעה חיילים. רוואן מצליחה לנטרל אותו, כאשר היא מובילה אותו למקפיא ענק ומקפיאה אותו, אך הוא דוקר אותה דרך הדלת, ומקפיא אותה יחד איתו. כעבור שנים ארוכות, בשנת 2455, כדור הארץ נהפך למקום מזוהם ולא ראוי למגורים, ולכן בני האדם הלכו להתגורר על כוכב לכת, אשר נקרא "כדור הארץ 2". חמישה סטודנטים מגיעים למקום הימצאם של רוואן וג'ייסון, בהנהגתו של פרופסור לואו, לוקחים אותם איתם בחזרה לספינתם ומפשירים את רוואן. לרוע מזלם, ג'ייסון גם מתעורר משנתו ופותח במסע רציחות מחודש על הספינה.
הסרט יצא לאקרנים ב-2002 בבימויו של ג'יימס אייזק. בתפקידים הראשיים מככבים לקסה דויג כרואן, ליסה ריידר כ-KAY-EM 14, צ'אק קמפבל כטסונרון, דייוויד קרוננברג כד"ר ווימר וקני הודר כג'ייסון וורהיס.
פרדי נגד ג'ייסון
סרט זה מתעלם מאירועי שני הסרטים הקודמים. תושבי העיירה ספרינגווד מצליחים להיפטר מפרדי קרוגר. הם מוחקים כל זכר לקיומו מרישומים שונים, אוסרים על הגיית שמו, ומאשפזים במוסד מיוחד את כל הילדים שעדיין זוכרים אותו. פרדי מתוסכל ממצב זה ומעוניין לחזור ולרצוח את הילדים. על מנת לעשות זאת הוא מגייס את ג'ייסון וורהיס, מסדרת יום שישי ה-13, על ידי כך שהוא נכנס לחלומו ומתחפש לאימו. באותו חלום הוא שולח אותו להרוג את ילדי ספרינגווד וזאת על מנת שילדי העיירה יחזרו לפחד מפרדי וכך כוחו יחזור אליו. ג'ייסון מגיע לספרינגווד ופותח במסע רציחות. בעקבות מסע זה, מתעוררים חשדות בעיירה שפרדי קרוגר חזר ופוקד את חלומות הילדים. בשלב זה פרדי מורה לג'ייסון להפסיק את רציחותיו, כדי שיוכל לרצוח את הילדים בעצמו, אך ג'ייסון אינו מציית לפרדי והשניים נלחמים ביניהם.
הסרט יצא לאקרנים ב-2003 בבימויו של רוני יו. בתפקידים הראשיים מככבים רוברט אנגלונד כפרדי קרוגר, קן קריזינגר כג'ייסון וורהיס, מוניקה קינה כלורי קמפבל, ג'ייסון ריטר כויל רולינס, קלי רולנד כקיה ווטרסון וכריס מרקט כצ'ארלי לינדרמן.
יום שישי ה-13 (2009)
הסרט נפתח כשפמלה וורהיס, אימו של ג'ייסון, מנסה לרצוח את אליס, המדריכה האחרונה שנשארה בחיים ממסע הרצח של פמלה. חייה של אליס ניצלים כאשר היא כורתת את ראשה של פמלה עם מצ'טה ובורחת לתוך היער. ג'ייסון היה עד למקרה זה. 29 שנים אחר כך, קבוצת חברים הכוללת את וויד, אמנדה, ריצ'י, וויטני ומייק, מקימים מחנה. ג'ייסון רוצח את כולם למעט וויטני מכיוון שהיא מזכירה לו את אימו בצעירותה. שישה שבועות אחר כך, אחיה של וויטני, קליי, מגיע ליערות אגם קריסטל, למרות אזהרותיהם של המשטרה והאזרחים, כדי לחפשה. בינתיים, טרנט וחברתו ג'נה, יחד עם חמשת חבריהם, נולאן, צ'לסי, צ'יווי, לורנס וברי, נוסעים לבלות בביתן הקיץ של טרנט, אשר ממוקם ליד אגם קריסטל. כאשר קליי מגיע לביתן של טרנט ומבקש עזרה במציאת אחותו, ג'נה מסכימה לעזור לו, ושניהם הולכים לחפשה בצידו השני של האגם. בעוד השניים מחפשים אחר וויטני, ג'ייסון יוצא ממחבואו ורוצח את שאר החבורה. קליי וג'נה מצליחים להגיע למקום מסתורו של ג'ייסון ושם הם משחררים את וויטני. אחרי מרדף קצר, ג'ייסון מצליח להרוג את ג'נה ומיד לאחר מכן, וויטני וקליי הורגים אותו. השניים מגיעים למזח וזורקים את גופתו של ג'ייסון, מסיכת ההוקי שלו, והשרשרת של אימו למים. כשהשניים חושבים שהסיוט נגמר, ג'ייסון קופץ מן המים ותוקף אותם. לא ידוע אם השניים שרדו את ההתקפה או שזה בעצם חלום.
הסרט יצא לאקרנים ב-2009 בבימויו של מרכוס ניספל. בתפקידים הראשיים מככבים ג'ארד פדלקי כקליי מילר, אמנדה ריגטי כוויטני מילר, דניאל פנאבקר כג'נה, טרוויס ואן וינקל כטרנט, ג'וליאנה גויל כברי ודרק מירס כג'ייסון וורהיס. אדריאן קינג הייתה אמורה לגלם בתפקיד אורח את אליס בפתיח של הסרט. אך בסופו של דבר תפקיד זה ניתן לסטפני רודוס.
הנס קרבס
גנרל הנס קרבס  (בגרמנית: Hans Krebs; 4 במרץ 1898 – 2 במאי 1945) היה ראש המטה הכללי האחרון של צבא היבשה הגרמני (ה-OKH) במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
קרבס נולד בעיר הלמשטדט ב-4 במרץ 1898, והתנדב לשירות בצבא הגרמני בשנת 1914. הוא שירת במלחמת העולם הראשונה בדרגת לוטננט ואחריה בחר להמשיך בקריירה צבאית. הוא הצטיין בתפקידי מטה. לפני פרוץ המלחמה בין גרמניה לרוסיה הוא שימש כנספח צבאי בשגרירות גרמניה במוסקבה ולשם כך למד לדבר רוסית. באפריל 1941 פגש אותו סטלין, והשניים דיברו על יחסי הידידות שבין המדינות.
עם פרוץ המלחמה במבצע ברברוסה חזר קרבס לגרמניה ושימש בתפקידי ראש מטה של הארמייה התשיעית וקבוצת ארמיות מרכז בחזית המזרחית וקבוצת ארמיות B בחזית המערבית. הוא היה קצין מטה ולא קצין קרבי וקבל את דעות הממונים עליו ללא עוררין. בתחילת 1945 הוא הועלה לדרגת גנרל של חיל רגלים וקודם לתפקיד סגן מפקד ה-OKH, תחת פיקודו של היינץ גודריאן.
ב-28 במרץ 1945 נערכה ישיבה סוערת בבונקר של היטלר בברלין. היטלר זעם על כך שמפקד הארמייה התשיעית, גנרל תאודור בוסה נכשל בניסיונו לפרוץ את המצור הרוסי מעל העיר קיסטרין. גודריאן לימד סנגוריה על בוסה, ובעקבות זאת פיטר היטלר אותו ומינה את קרבס לראש המטה של ה-OKH. זה היה מינוי נוח להיטלר באותה שעה כי קרבס היה קצין נוח שקיבל את כל דרישות הממונים עליו ללא מחלוקת. הוא היה בעל לשון חלקלקה וחסיד נלהב של היטלר.
גנרל גוטהרד היינריצי, מפקד קבוצת ארמיות ויסלה שתפקידו היה להגן על ברלין בחזית נהר האודר חש כי כעת לא יהיה מי שיתמוך בו בשעה שידון עם היטלר בבעיות חזית האודר. חשש זה התאמת עד מהרה. היטלר סבר כי ריכוז הכוח הרוסי בחזית האודר מול ברלין אינו אלא תכסיס הטעיה וכי ההתקפה העיקרית תיערך דרומה באזור סקסוניה שהיה תחת פיקודו של גנרל פרדיננד שרנר. הוא הורה להעביר יחידות שריון מחזית האודר לפיקודו של שרנר והשאיר את היינריצי ללא כוח עתודה. כאשר פנה היינריצי לקרבס וביקש ממנו להשפיע על היטלר לשנות את החלטתו, ענה לו קרבס כי הוא לא חולק על הערכת המצב של הפיהרר.
עם כיבוש מפקדת ה-OKH בצוסן נמלט משם קרבס ברגע האחרון והשתכן בבונקר של היטלר בברלין שם הפך חבר בחבורה הקרובה שהקיפה את היטלר. היטלר עסק באותה תקופה בתכנון התקפות ובהזזת כוחות וירטואליים. השפעתו של קרבס על מהלכים אלה הייתה אפסית.
ב-29 באפריל 1945 כתב היטלר את צוואתו וביקש מיוזף גבלס, מרטין בורמן, גנרל וילהלם בורגדורף (שלישו של היטלר) וגנרל הנס קרבס להיות עדים בחתימתו על התעודה ולהטביע עליה את חתימתם. בצוואתו חילק היטלר את תפקידו ל"נשיא הרייך" (Reichspräsident) שאותו הועיד לגנרל קרל דניץ ולראש ממשלה (Reichskanzler), אותו הועיד לגבלס.
גבלס שימש בתפקיד זה יום אחד בלבד, עד להתאבדותו. בעצה משותפת עם מרטין בורמן הוא החליט לשלוח את קרבס דובר הרוסית, לדון עם הרוסים על תנאי שביתת נשק. הגרמנים שלחו הודעות לרוסים ובהן בקשה להפסקת אש זמנית כדי לאפשר לקרבס ומלוויו מעבר בטוח. גנרל וסילי צ'ויקוב גיבור קרב סטלינגרד שהיה מפקד ארמית המשמר השמינית שלחמה במרכז ברלין, נתן אישורו לכך.
לפנות בוקר ב-1 במאי 1945 הוכנסו קרבס ומלוויו למפקדתו של צ'ויקוב. קרבס חשף את צ'ויקוב לכך שהיטלר שלח יד בנפשו ב-30 באפריל ביחד עם אשתו אווה בראון. לאחר מכן קרא קרבס את צוואתו הפוליטית של היטלר וכן הצהרה של גבלס הדוחקת ברוסים למצוא "מוצא מניח את הדעת לאומות שסבלו יותר מכל במלחמה".
קרבס אמר שכניעה מלאה לא תוכל להתקיים מפני שהנשיא החדש דניץ לא נמצא אותה שעה בברלין. הוא אמר שבתחילה על ברית המועצות להכיר בממשלת דניץ ורק אז תוכל גרמניה להיכנע לצבא האדום, ובכך למנוע מ"הבוגד הימלר" להגיע להסכם נפרד עם האמריקאים והבריטים.
צ'ויקוב התקשר לז'וקוב ועדכן אותו בפרטי השיחה. ז'וקוב התקשר לסטלין ובישר לו על התאבדותו של היטלר. סטלין הורה לא לדון בשום הסכם אלא רק על כניעה ללא תנאי. צ'ויקוב הודיע זאת לקרבס ושלח אותו בחזרה לבונקר בהודעה שאם לא יקבל תשובה עד 15:10, תחודש ההתקפה. קרבס הודיע לגבלס על החלטת הרוסים אבל גבלס סירב בכל תוקף לכניעה ללא תנאי. 25 דקות אחרי פקיעת האולטימטום פתחו הרוסים בהתקפה האחרונה על מה שנשאר ממרכז ברלין.
באותו יום התאבדו גבלס ואשתו לאחר שהרעילו את ילדיהם. שוכני הבונקר התכוננו לפריצה אך קרבס לא הצטרף אליהם. הוא התאבד בירייה ביחד עם גנרל וילהלם בורגדורף.
ב-2 במאי 1945 נכנסו הרוסים לבונקר של היטלר והגופות הראשונות שגילו היו של בורגדורף וקרבס. הם נמצאו במסדרון חדר הישיבות כשהם יושבים ליד שולחן ארוך שעליו כוסות ובקבוקים וזוהו בעזרת מסמכים שנמצאו בכיסיהם.
הבלון השחור
הבלון השחור (באנגלית: The Black Balloon) הוא סרט דרמה רומנטית אוסטרלי-בריטי משנת 2008, בכיכובם של ריס וייקפילד, לוק פורד, ג'מה וורד, טוני קולט ואריק תומסון. זהו הסרט הראשון שביימה הבמאית האוסטרלית אליסה דאון, אשר גדלה עם שני אחים אוטיסטים.
הקרנת הבכורה התקיימה במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין לשנת 2008, שם זכה הסרט בפרס דב הבדולח עבור הסרט העלילתי הטוב ביותר בקטגוריית Generation 14plus. הסרט יצא לאקרנים ב-6 במרץ 2008 באוסטרליה וב-16 באוקטובר 2008 בארצות הברית. בישראל "הבלון השחור" נבחר כסרט הפתיחה בסינמטקים חיפה ותל אביב במסגרת פסטיבל הקולנוע האוסטרלי לשנת 2009, שהתקיים זו השנה השישית בישראל בין התאריכים 21 ביוני-5 ביולי.
המשפחה ובמיוחד תומאס מתקשים להתאקלם בסביבה החדשה. תומאס אינו מצליח להתיידד עם בני גילו במקום החדש, למעט עם נערה בשם ג'קי, איתה הוא מפתח קשר רומנטי. ג'קי, שהתייתמה מאמה ומוזנחת על ידי אביה, נמשכת אל קשרי המשפחה החזקים שבמשפחת מוליסון והתמיכה הרבה שלהם בצ'רלי מוצאת חן בעיניה.
עלילה
תומאס מוליסון (ריס וייקפילד) בן ה-15 ומשפחתו עוברים להתגורר במקום חדש לאחר שאביו סיימון (אריק תומסון) מוצב בבסיס אחר במסגרת שירותו הצבאי, אשר כבר אילץ את בני המשפחה מספר פעמים בעבר לשנות מיקום. מלבד ההסתגלות לבית ספר חדש וסביבה חדשה, תומאס בנוסף צריך להתמודד עם המצב הייחודי של משפחתו; אחיו הגדול צ'רלי (לוק פורד) הוא אוטיסט, שאובחן בנוסף כבעל הפרעת קשב וריכוז, והוא נוהג לתקשר עם סביבתו באמצעות שפת הסימנים אותה למד במסגרת הלימודים בבית הספר לחינוך מיוחד. אביו הוא כאמור איש צבא שנעדר רוב שעות היום, אמנם רעלת ההיריון ממנה סובלת אמם של השניים, מגי (טוני קולט), משאירה אותה מרותקת לביתה ותחת שמירת הריון, וכעת תומאס נדרש לעזור בטיפול ובשמירה על צ'רלי.
הטיפול בצ'רלי מעיק על תומאס, שמסתיר את קיומו בפני חבריו ואף מנסה לגרום לאחיו "להחלים" מהלקות, זאת בשל הקושי שלו להשלים עם העובדה שאחיו לעולם לא יהיה "ילד נורמלי" לדבריו. בוקר אחד צ'רלי בורח מהבית וגורם לתומאס לרדוף אחריו, כאשר בשיא המרדף צ'רלי נכנס לאחד הבתים כדי להשתמש בשירותים. זה הרגע בו תומאס פוגש לראשונה בחברתו לספסל הלימודים ג'קי (ג'מה וורד), שמתברר כי היא נמצאת באמצע המקלחת, ותומאס מוצא עצמו מושפל מהנסיבות. יתר על כן תומאס מגלה שבית הספר החדש דורש מכל תלמידיו לזכות בתעודת הצלה, ובכך ניצב בפניו אתגר נוסף נוכח העובדה שהוא אינו יודע לשחות. בהמשך ג'קי מגיעה אל תומאס הביתה כדי להחזיר את אוזני הקוף של צ'רלי שכנראה נשכחו אצלה בבית, אולם תקרית מביכה נוספת גורמת לג'קי להסתלק במהרה מבלי להחזיר את הכובע של צ'רלי. במהלך שיעור שחייה משותף בבית הספר תומאס מגלה שג'קי הביאה את הכובע לשיעור והוא חושש שהיא תגלה לחבריה על התקרית הלא נעימה, אולם ג'קי שומרת על כך בסוד ומחזירה לו את הכובע בסוף השיעור בטענה שחייו הפרטיים הם "לא עניינו של אף אחד". עד מהרה השניים מתקרבים זה לזו וג'קי, שמתעניינת בצ'רלי, לומדת מתומאס עוד ועוד פרטים על מצבו.
בינתיים מגי מזלזלת במצבה העדין, כשהיא מתעקשת לדאוג לצורכי בני הבית מתוך מחשבה שבלעדיה הכל יתמוטט, ובשלב מסוים סיימון המודאג מחליט עבורה להתאשפז בבית חולים להשגחה. כתוצאה מכך לסיימון אין זמן ללמד את תומאס נהיגה מרוב מטלות ואילו תומאס נדרש להקדיש את רוב זמנו לאחיו, אולם השהות הרבה במחציתו של צ'רלי גורמת לתומאס להתעצבן עליו לעיתים קרובות, והשיא מתרחש כשפעם אחת צ'רלי מתעצבן בחזרה וגורם לחלון להישבר. באותו הזמן תומאס שואל את אביו אם הוא אי פעם חשב שהמצב של צ'רלי לא הוגן כלפיו, והוא עונה לו אף על פי שבהתחלה הוא חשב כך היום הוא חושב שמי שאינו דואג ואף מפקיר את משפחתו הוא כנראה בנאדם שלא שווה כלום. יום למחרת שירותי הרווחה מגיעים אל בית המשפחה לאחר תלונות שהתקבלו מאחת השכנות ביום בו צ'רלי שבר את החלון. סיימון מתעמת עם השכנה על כך ומגן על צ'רלי בפני תומאס.
תומאס וג'קי מתקרבים יותר ויותר אחד אל השנייה, וככל שהקשר ביניהם מתחזק כך גם הקשר של תומאס וצ'רלי. יום אחד אחרי שעות הלימודים תומאס, ג'קי וצ'רלי מתגנבים לבסיס הצבאי בו משרת סיימון. הם מגיעים אל אגם וג'קי מנצלת את ההזדמנות כדי ללמד את תומאס איך לשחות, כשלבסוף יורד גשם והם נאלצים למצוא מחסה. בעודם מחכים שהגשם ייפסק, תומאס מעניק לג'קי שרשרת עם קליע שמצא בסביבת הבסיס יום אחד, והיא מצדה נפתחת אליו ומדברת על התחושות שלה בנוגע לאובדן אמה. תומאס מזדהה איתה ומספר על תחושות דומות בהקשר של צ'רלי, ועד מהרה נוצר בין השניים רגע אינטימי שבסופו הם מתנשקים לראשונה. אחרי שהגשם נפסק תומאס מלווה את ג'קי לביתה, ולפני שהם נפרדים הוא מזמין אותה לחגוג את יום הולדתו ה-16 איתו ועם משפחתו. בשובם הביתה תומאס וצ'רלי מגלים שנולדה להם אחות.
בסוף התקרית ובמבט לאחור תומאס מביע חרטה על מעשיו והוא מודה בטעות בפני אמו ובפני ג'קי. לאחר מכן תומאס מקבל מצ'רלי סימן שהוא סולח לו ושעדיין אכפת לו ממנו והוא משנה את גישתו; הוא הופך סובלני יותר כלפי צ'רלי, משתף איתו פעולה בגחמות שלו, ואף משכנע אותו להופיע בהצגת בית ספר כשהוא מציע לעלות לבמה במקום חברו ראסל (פיראס דיראני) אחרי מריבה של השניים. זאת ועוד, נראה כי שינוי הגישה משפר לחיוב גם את חייו של תומאס עצמו; בזכות ג'קי תומאס יודע לשחות ויכול כעת לקבל את תעודת ההצלה שלו מבית הספר, וכמו כן אביו סיימון מנצל כל הזדמנות כדי ללמד את בנו נהיגה. בסצנה האחרונה תומאס נראה מתקלח באמבטיה ביחד עם צ'רלי אחיו בזמן שהוא מתוודה בפניו על כל הרגשות הקשים שחש כלפיו בתקופה האחרונה. הסיטואציה מזכירה לתומאס סיטואציה דומה מהעבר והוא מנסה להעביר את הזיכרונות אל צ'רלי, שבדרכו שלו מראה לו שהוא מבין את דבריו, זוכר את הרגעים ועדיין אוהב אותו.
פסקול
אלבום הפסקול של הסרט יצא לאור בשנת 2008 בפורמט CD. האלבום מכיל 16 שירים שנכתבו ובוצעו ברובם על ידי הפזמונאי מייקל יזרסקי. השיר "Fall at Your Feet" בוצע במקור על ידי הלהקה Crowded House ובאלבום הוא מבוצע כגרסת כיסוי של הזמר גלן ריצ'רדס. בטקס Screen Music Awards האוסטרלי לשנת 2008 זכה האלבום בפרס אלבום הפסקול הטוב ביותר, ובנוסף באותו הטקס השיר "When We Get There" שנכתב על ידי יזרסקי במשותף עם הזמר המבצע אותו ג'וש פייק, זכה בפרס השיר המקורי הטוב ביותר. ב-1 ביוני 2015 האלבום הפך זמין להורדה באייטונס.
ביקורות
הבלון השחור התקבל בקרב רוב המבקרים בצורה חיובית; בשבוע הראשון ליציאתו הסרט התמקם במקום העשירי ברשימת הסרטים המרוויחים ביותר באוסטרליה עם פתיחה של חצי מיליון דולר בקופות. באוסטרליה בלבד הסרט הכניס $2,265,689 מיליון דולר אוסטרלי.
דבר (עיתון)
דָּבָר היה עיתונה היומי של ההסתדרות הכללית, אשר יצא לאור בין 1 ביוני 1925 עד ל-21 במאי 1996.
בימי המנדט הבריטי
העיתון נוסד בידי ברל כצנלסון ומשה בילינסון, וגליונו הראשון ראה אור ב-1 ביוני 1925, בשם "דבר - עיתון פועלי ארץ ישראל". ההצעה לשם העיתון מיוחסת בדרך כלל לחיים נחמן ביאליק, אך יש המייחסים אותה לברל כצנלסון. על כל פנים, ביאליק היה האיש שהכריע ובחר בשם "דבר". את הצורה הגרפית של כותרתו עצבה לילי צדק. כצנלסון ראה את העיתון כמכשיר בידי תנועת העבודה, לקידום חזונה הסוציאליסטי והלאומי. העיתון יצא באמצעות הוצאת דבר שהוקמה במיוחד לשם כך והוציאה לאור גם ספרים. בין הכותבים הקבועים בתחילת ימי העיתון גם זלמן שזר, לימים נשיא מדינת ישראל, אשר התמנה לעורך העיתון לאחר מותו של כצנלסון בשנת 1944.
ציפי חוטובלי
ביוגרפיה
חוטובלי נולדה ברחובות. הוריה, גבריאל ורוזיקו, עלו לישראל מגאורגיה הסובייטית. למדה באולפנית בני עקיבא תל אביב.
דבר (עיתון)
בימי המנדט הבריטי
טרם הוצאת העיתון נתחוללה שערורייה. באביב 1924 הוחלט במועצת ההסתדרות העשירית על בחירתו של כצנלסון לעורך, לצדם של שני חברי מערכת נוספים. הפועל הצעיר הציע את יצחק לופבן, אולם כצנלסון הודיע שלא יסכים לעבוד איתו. לופבן פרסם בתגובה מאמר בו האשים את כצנלסון בשימוש בבימת ההסתדרות להשמצת הפועל הצעיר. כצנלסון נעלב ושלח לוועד הפועל של ההסתדרות מכתב התפטרות מתפקיד עורך העיתון. בעקבות זאת, החליט הוועד הפועל לתבוע את לופבן למשפט ההסתדרות. במועצת ההסתדרות הי"א שנערכה בינואר 1925, הוכר כצנלסון כנציג כלל הציבור ונתמנה לעורך יחיד. כמו כן, התקבל רצונו שהעורך ייבחר אישית בוועידת ההסתדרות ולא על ידי הוועד הפועל שלה.
עוד בקיץ 1924 פנה כצנלסון אל משה שרתוק, וביקש שישוב לארץ ישראל כדי להיות חלק ממערכת העיתון. שרתוק היה היחיד במערכת שידע אנגלית ויכול היה לתרגם ידיעות ממרכז השלטון הבריטי, ולכן ערך את ה"טלגרמות" מחוץ לארץ. ב-1931 עזב את העיתון לטובת פעילות פוליטית.
ציפי חוטובלי
ביוגרפיה
שירתה בשירות לאומי במשך שנתיים, כמדריכה בבית הרב קוק וכשליחת הסוכנות היהודית באטלנטה.
דבר (עיתון)
בימי המנדט הבריטי
העיתון כלל בתחילה ארבעה עמודים בימי חול וששה עמודים בסופי שבוע ולא היה לו בית דפוס משלו, ותמונות לא הדפסו תחילה עקב חוסר יכולת טכנית. מחיר העיתון היה חצי גרוש, אך ציבור הפועלים הדל התקשה לעמוד גם בהוצאה זו ו"דבר" הוצרך להישען על החתמה מרוכזת של מנויים כבר מתחילת קיומו. בין השאר על עשרות קיבוצים הוטלה מכסה של רכישת גיליון אחד או שניים. והוא צבר בסיס של 3,000 מנויים. העיתון החל לצאת כעיתון צהריים, אולם מאחר שהיה צריך לשלוח אותו לנקודות יישוב מרוחקות, ולעיתים לאחר עיכוב בהדפסה הוא היה נשלח באיחור, הוחלט להוציא אותו כעיתון בוקר.
בימי מאורעות תרפ"ט עלתה התפוצה ל-15 עד 18 אלף עותקים. ב-1936 החל "דבר" להוציא גם עיתון ערב בשם "אֹמֶר", שפעל עד 1942.
ציפי חוטובלי
ביוגרפיה
סיימה בהצטיינות תואר ראשון ושני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן. התמחתה במשרדו של עורך הדין רם כספי, המתמחה בדיני תאגידים ובשנת 2003 הוסמכה כעורכת דין. בשנים 2003–2005 ערכה את כתב-העת המשפטי של אוניברסיטת בר-אילן "מחקרי משפט", והחלה בלימודי דוקטורט באוניברסיטת תל אביב, בנושא הכיסא הדתי בבית המשפט העליון, אולם פרשה מהם בעקבות כניסתה לחים הפוליטיים. בנוסף למדה יהדות במדרשת לינדנבאום ובמדרשה לבנות באוניברסיטת בר-אילן. במהלך לימודיה הייתה פעילה באיגוד הסטודנטים היהודים העולמי (WUJS) וייצגה את הארגון בוועידה בדרום אפריקה. שימשה גם כנציגת תנועת בני עקיבא העולמית בצרפת.
דבר (עיתון)
בימי המנדט הבריטי
בתקופת היישוב, כאשר תנועת העבודה על מפלגותיה ובראשן מפא"י, הנהיגה את היישוב, ולהסתדרות הכללית היה מעמד-על, נתפס "דבר" ככלי הביטוי של הנהגת היישוב. דבר היה העיתון הנפוץ ביותר בקרב היישוב היהודי בארץ ישראל ובמיוחד בקרב אנשי ההתיישבות העובדת שראו בו את ביטאונם.
ציפי חוטובלי
ביוגרפיה
בשנת 2006 ראיין אותה דן מרגלית בתוכנית "ערב חדש", בנושא רווקות מאוחרת (היא הייתה אז בת 28). בעקבות הראיון היא צורפה כחברת פאנל לתוכנית "מועצת החכמים" של מרגלית בערוץ 10. עם חברי הפאנל באותה תקופה נמנו העיתונאים אמנון דנקנר, טומי לפיד, ארי שביט וגדעון לוי. חוטובלי ייצגה בתוכנית עמדות ימין והייתה בין מבקריה של ממשלת אולמרט בעקבות מלחמת לבנון השנייה. היא הביעה תמיכה בהפגנות חיילי המילואים וקראה להנהגת המדינה להתפטר.
דבר (עיתון)
בימי המנדט הבריטי
עוז אלמוג מציין כי העיתון "עוצב בעיקרו במתכונת העיתונות המודרנית, אך היה שונה ממנה בחד-צדדיות המובהקת שלו שהתבטאה בנאמנות כמעט עיוורת למפא"י ולתנועה הציונית, בתקיפת יריבים מבית ומחוץ, ובטשטוש גבולות שכיח ובלתי מוסתר בין דיווח להבעת דעה". העיתון ידע מאבקים רבים בין כותבים שביקשו חופש פעולה וסיקור לבין עסקני התנועה שהכתיבו את הקו.
ציפי חוטובלי
ביוגרפיה
באותה שנה החלה לכתוב טור דעה ב"מעריב" על הסוגיות הפוליטיות העכשוויות, ובשנים 2007–2008 הייתה בעלת טור ב-"nrg יהדות", אשר קישר בין נושאים ביהדות לבין האירועים העכשוויים. היא השתתפה במספר תוכניות טלוויזיה בערוץ 2: "עושים סדר" בהנחיית בן כספית, "מדברים אקטואליה" עם דליה נוימן ו"מדינת הלכה" עם אורי אורבך ושהרה בלאו. כן השתתפה כמנחה אורחת בתוכנית "הבית היהודי" בערוץ 1.
דבר (עיתון)
היחסים עם הצנזורה הבריטית
מספר פעמים נסגר העיתון על ידי שלטונות המנדט, במיוחד על רקע מאמרים כנגד מדיניות שלטונות המנדט ביחס להעפלה.