cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת טמרין
פיטורי ד"ר טמרין
מחקרו של טמרין, אשר פורסם לראשונה באנגלית בשנת 1963, החל לעורר דיון פומבי רק שלוש שנים מאוחר יותר, עם פרסום עיקריו בעיתון "למרחב". היו שערערו על מהימנותו האקדמית, היו שחלקו על מסקנותיו והיו שראו בו תמרור אזהרה למחנכים. ביוני 1966, זמן קצר לאחר פרסום המחקר, פורסם בעיתונות היומית כי בעקבות סכסוך אישי בין ד"ר טמרין לראש החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת ת"א, ד"ר הנס קרייטלר, העלה הראשון טענות כנגד ההתנהלות האדמיניסטרטיבית של האחרון.  לאור טענות אלו הוחלט על הקמת ועדת חקירה פנימית, שסיכמה את מסקנותיה בדו"ח סודי. בעקבות מסקנות חסויות אלו, התבקשו השניים להתפטר מתפקידם. קרייטלר ביקש לסיים את תפקידו כראש החוג לפסיכולוגיה ואילו טמרין התנגד לפיטוריו. בעיתון "העולם הזה" נטען כי סיבת הפיטורים אינה הסכסוך האישי, אלא דרישה של משרד החינוך, בעקבות מחקרו של טמרין על הוראת ספר יהושע.
הדיון הציבורי
הסטודנטים בחוג לפסיכולוגיה תמכו בדרישתו של טמרין להישאר בסגל החוג ודרשו לפרסם את מסקנות ועדת החקירה. כחודש לאחר שנדרש על ידי הנהלת האוניברסיטה להתפטר, הוגשה לחברי הוועד המנהל של האוניברסיטה עצומה חתומה על ידי פרופסורים, פסיכולוגים ואישי ציבור, שתבעו לפרסם את ממצאי ועדת החקירה, בטענה שהסיבה לפיטורים לא נובעת משיקולים אקדמיים. עמדת הנהלת האוניברסיטה הייתה שד"ר טמרין היה מרצה זמני בחוג לפסיכולוגיה והפסקת עבודתו נבעה מארגון מחדש של החוג, עם זאת האוניברסיטה תמשיך לשלם לו שכר מלא, תאפשר לו לעשות את מחקריו מהבית, אך נאסר עליו להרצות בפני סטודנטים. באוגוסט 1966, פורסמו בעיתון "דבר" טענותיו של טמרין נגד פיטוריו ואי פרסום הנימוקים לכך. בהקדמה לדברים אלו נכתב: "בגלל חשיבותה הציבורית והעקרונית של 'פרשה' זו אנו רואים צורך לפרסם את דבריו של ד"ר טמרין, הרואה עצמו נתקף בלי שניתן הסבר פומבי מלא לצעדיה של האוניברסיטה".
בתגובה על מחקרו של תמרין התפרסם בעיתון הארץ באפריל 1967 מאמרו של עקיבא ארנסט סימון, חתן פרס ישראל לחינוך לשנת 1967, שהודה לד"ר תמרין על כך ש"העז לנגוע בשאלות עדינות מאד, שהן משמעותיות [...] ולפיכך אינן זוכות במחקרים מספיקים". סימון טען כי אין ללמד את ספר יהושע בכיתה ד', ולא לפני כיתה ח'. לטענתו, הוראת ספר יהושע בכיתה ד' עלולה לחדד את הניגודים הגזעיים, הלאומיים והדתיים בחברה הישראלית.
טמרין ניהל את המאבק על זכותו ללמד הן בזירה האקדמית על ידי פניות לפרופסורים בארץ ובקשת עזרה מהארגון הבינלאומי של פרופסורים ומרצים אקדמאיים והן בבית המשפט. הנהלת האוניברסיטה טענה שאין קשר בין המחקר על ספר יהושע להפסקת עבודתו של טמרין.
סיום הפרשה
הפרשה המשיכה להעסיק את הציבור, את בית המשפט ואת האקדמיה, כולל ועדת חקירה שלישית בעניין. באוגוסט 1969, הושגה בבית המשפט פשרה בין הצדדים, לפיה טמרין יחזור ללמד באוניברסיטה ולאחר שנה יפרוש מרצונו ויקבל פיצוי כספי בגין הפגיעה בשמו הטוב ומענק לשנת שבתון בחו"ל.
מלחמתו בכפייה הדתית והתובענה לרישום 'לאום ישראלי' בתעודת הזהות
לאחר פיטוריו הקדיש טמרין את מרצו למלחמה בכפייה הדתית. בשנת 1971 הוא יזם את "יום הממזר" כחלק מהמאבק למען נישואים אזרחיים בישראל. בעקבות פרשת בנימין שליט ושינוי "חוק השבות", הוא פנה לבית המשפט בדרישה לרשום בתעודת הזהות כי הלאום שלו הוא ישראלי. עניין זה הגיע לבית המשפט העליון, שאישר את החלטת בית המשפט המחוזי לסרב לבקשתו של טמרין. תביעתו החלוצית של טמרין, מכונה "פרשת טמרין" בפסק דין שניתן ארבעה עשורים מאוחר יותר בעתירה שדרשה מהמדינה להכיר בלאום "ישראלי".
קישורים חיצוניים
גליה זלמנסון-לוי, הוראת ספר יהושע והכיבוש, מתוך חגית גור (עריכה) מיליטריזם בחינוך
פולקסווגן קונספט בלו-ספורט
פולקסווגן קונספט בלו-ספורט (באנגלית: Volkswagen Concept BlueSport) היא מכונית קונספט, בתצורת מכונית ספורט רודסטר, מתוצרת קונצרן הרכב הגרמני פולקסווגן שיוצרה בשנת 2009.
אליה סזאר
אליה סזאר (בצרפתית: Alya Césaire) היא דמות בדיונית, שיצר תומאס אסטרוק מהסדרה "המופלאה: הרפתקאות ליידי באג".
מראה חיצוני
אלייה היא נערה קריאולית-צרפתית מרטיניקאנית בעלת גוף עקום. יש לה שפתיים בצורת לב, עיני זהב אפרפר ושומה מעל מצחה. שיערה גלי וחום אדמדם, צומח מעט מעבר לכתפיה ובעל קצות טאנג'לו מבריקים.
אליה
היא מרכיבה משקפיים שחורים עם מסגרת קרן, עם כתם לבן בכל צד. התלבושת שלה מורכבת מגופיה לבנה מתחת לחולצה משובצת עם שרוולים קצרים עם פסים לבנים, בז', כתומים וסגולים; ג'ינס תכלת, וסניקרס לבנות עם עליוניות שחורות. היא לובשת שפתון ארגמן מבריק.
מפרק "מפלצת רגש" ועד סוף עונה 4, היא לבשה פאוץ' על מותניה בצבע זהה לחולצתה כדי להסתיר את הקוואמי שלה, טריקס, והיא מחביאה את מופלא השועל שלה מתחת לחולצה.
רינה רוז'
כאשר אליה משנה צורה, שערה של רינה רוז' מתארך, הופך לאומברה תלת גוונים, כשהשורשים הופכים לחום אדמדם/בריק, מתערבבים לכתום כשהקצוות לבנים, והיא עונדת את שיערה בחזרה לקוקו גבוה עם סרט כתום. גופה נראה רזה יותר מצורתה הרגילה. השכבה העליונה של הסרבל של רינה רוז', דומה למעיל עם צווארון ברבור כתום עם חלק שחור על הצוואר, חזית לבנה וזרועות שחורות וכפפות עד אמצע זרועותיה העליונות. שכבת המעיל מתחברת למרכז הקדמי האנכי עם רוכסן, ומופלא השועל הופך לרוכסן. למעיל יש גם זנב פרווה ארוך דמוי זנב שועל שמסתיים קצת מתחת לברכיה בקצה לבן חד. השכבה התחתונה של החליפה שלה היא כתומה עם מרכז לבן בקדמת הגוף ורגליים שחורות שמתחילות בנקודה באמצע רגליה העליונות. היא גם נועלת מגפיים שחורים עם סוליות כתומות וסימוני טביעת כפות שועל שחורות. רינה רוז' לובשת מסכה כתומה עם חצי תחתון לבן וסימן שחור מעל כל עין הדומה לגבות. שתי אוזני שועל כתומות מזויפות עם פנים לבן, קצוות שחורים וקצוות שחורים מחוברות לחלק העליון של ראשה. היא מצמידה את החליל שלה באלכסון על גבה כדי ליצור אשליה של משהו.
רינה החמקנית
לרינה החמקנית יש מראה זהה לרינה רוז' פרט לכך שיש לה שיער כחול כשהתלבושת שלה בעלת עיצוב הדפס הסוואה כחול כזה, יחד עם עיניים כחולות קורנפלוריות חיוורות ואפרפרות בהירות.
זהות בדיונית
בת הזוג של נינו וחברתהּ הטובה ביותר של מרינט. היא יודעת על אהבתהּ של מרינט לאדריאן ומנסה לעזור לה להתוודות בפניו ובסוף מרינט בת זוגו של אדריאן. אליה היא מעריצה גדולה של החיפושית, וכן מנהלת בלוג המוקדש לה בשם "בלוג החיפושית". הבעלים הקבוע של מופלא השועל בתור רינה רוז', וכוח העל שלה הוא יצירת אשליות. בהמשך מגלה את זהותה של מרינט כחיפושית, והופכת למחזיקה קבועה במופלא השועל. החזיקה זמנית במופלא החיפושית. בסוף עונה 3 נעקצה על ידי צרעה של מלכת הפלאים ונשלטה על ידה. בעונה 4 הפכה לרינה החמקנית לאחר שגבריאל אגרסט משוכנע שהיא לא רינה רוז' יותר. בסוף העונה הרביעית מחזירה לחיפושית את מופלא השועל. הייתה המגויסת השנייה למחתרת הרטבים של נינו. בעונה 5 קיבלה שוב את מופלא החיפושית והפכה לבאגאבלה בפרקים 10 - 11, 20. השנייה שהצליחה להיתנגד לאקומה של אש אפלולי.
חפץ המופלא שלה הוא שרשרת ולקוואמי שלה קוראים טריקס, שניזונה מכל מאכל שיתנו לה. לאחר שאליה משנה צורה (ורק לאחר שהשתמשה בכוחה) היא צריכה להאכיל את טריקס על מנת שתיצבור אנרגיות להמשיך במשימה.
כוח העל של הרינה רוז' הוא כוח האשליה, שפועל באמצעות האמירה: ״מיראז'״. כאשר היא אומרת זאת מתאפשר לה ליצור כל אשליה שתרצה, אך היא תוכל לנצל את כוחה רק פעם אחת, ולאחר מכן יש לה רק 5 דקות עד שתשתנה חזרה לזהותה האזרחית.
אישיות
היא אנרגטית למדי, נלהבת, מצחיקה, בטוחה בעצמה, הרפתקנית, אך עם זאת על נמצאת על הקרקע. יש לה בלוג שנקרא "בלוג החיפושית". כשזה מגיע לכל דבר שקשור לחיפושית וחתול שחור, היא בקלות ממש מתרגשת ויש לה מטרה אחת לעדכן את הבלוג שלה במהירות, למשל כשהיא נחטפת על ידי פרעה והייתה הקורבן שלו ועדיין בכל זאת היא מתעדת את עצמה ומשדרת את הסרטון בשידור חי בבלוג שלה. לפעמים היא הולכת קצת יותר מדי רחוק, כמו שהיא ריגלה אחרי הלוקר של קלואי בניסיון לגלות אם היא החיפושית, מה שגרם לה להיענש על ידי מר דמוקלס.
אליה לא אוהבת שאחרים מפקפקים בה, במיוחד כשזה מגיע לעבודתה. אם מישהו מציין לה משהו לא בסדר, היא עקשנית מכדי להודות שהוא צודק. למרות שהמחקר שלה צודק בדרך כלל כשהיא לוקחת את הזמן שלה, אליה נוטה לקפוץ למסקנות, כמו לחשוד במהירות בקלואי שהחיפושית לאחר שראתה את קלואי עם חליפת חיפושית משלה וצעצוע יו-יו ולטעות בהם כאל האמיתיים. יש לה גם הרגל של אף פעם לא לבדוק את המקורות שלה או לבצע חקירה אתית של הפוסטים בבלוג שלה, בעוד שהיא דורשת מאחרים לספק הוכחות לטענותיהם, היא לא עושה זאת בעצמה לעתים קרובות.
נדמה שהחוד של הכתב שלה נרגע בזכות האלטר אגו שלה כשהיא רינה רוז' היא מודעת לכך שיש קווים בכל מה שקשור לחשיפת סודות או זהותה.
זכויות להט"ב בבונייר
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) ברשות המוניציפלית כחלק מממלכת ארצות השפלה של האי בונייר תחת שלטון הולנד מעבר לים, מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים ובין המתקדמות ביותר בקריביים. פעילות הומוסקסואלית של גברים או נשים היא חוקית בבונייר, בעוד נישואים ואימוץ משותף על ידי זוגות חד מיניים מוכרים מאז 2012. ישנו איסור על אפליה על רקע נטייה מינית בעודו מצוין בחוק כאיסור אפליה על רקע "נטייה הטרוסקסואלית והומוסקסואלית".
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בין גברים או נשים בבונייר היא חוקית, וגיל ההסכמה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים מוגדר כזהה.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
נישואים חד מיניים בבונייר הפכו לחוקיים ב-10 באוקטובר 2012 בעקבות כניסתו לתוקף של חוק המאפשר לזוגות חד מיניים להינשא ברחבי הולנד הקריבית שנחקק על ידי הפרלמנט של הולנד.
הנישואים החד מיניים הראשונים אשר התרחשו בבונייר קוימו ב-18 במאי 2013 בין אזרח ארובי לוונצואלי.
הגנה מפני אפליה
הקוד הפלילי BES (בהולנדית: Wetboek van Strafrecht BES), החל על בונייר והאיים סאבא וסנט אוסטטיוס, מפליל אפליה על בסיס "נטייה הטרוסקסואלית והומוסקסואלית" בעוד סעיף 144 קובע עונשים הנעים מקנסות ועד שנתיים מאסר על הפרתו.
סעיף 1 של חוקת הולנד חל על סאבא בו נאמר כי "כל האנשים בהולנד יטופלו באופן שווה בנסיבות שוות. לא תותר אפליה על רקע דת, אמונה, דעה פוליטית, גזע או מין או מכל סיבה אחרת שהיא".
המכון ההולנדי לזכויות אדם אשר הוקם בשנת 2010, הוא מכון מחקר אשר "מגן, מקדם ומפקח על זכויות אדם" הפועל ברחבי הולנד האירופית והולנד הקריבית הפועל למען שוויון זכויות להט"ב ברחבי האזורים.
תנאי מחיה
בשל אוכלוסייתה המצומצמת של בונייר המונה פחות מ-20,000 איש, אין סצנת להט"ב גלויה באי, בעוד לא ידועים מקומות או ברים הומוסקסואלים, אם כי רבים אכן דוגלים בהצהרתם כי הם עסקים "ידידותיים עבור להט"ב" ומסבירי פנים. עם זאת, ישנה עמותת להט"ב אחת באי, המכונה "EQ Bonaire". הקבוצה שואפת "לקדם רפורמות חברתיות ובכך להשיג קבלה חברתית של הומוסקסואליות בבונייר".
אפליה נגד הומוסקסואלים כמעט ולא נשמעת בבונייר, אם כי בריונות והומופוביה בבתי ספר מוגדרת כבעיה נוכחת, בעוד מספר חברי קהילה מקומיים טענו כי דחייה חברתית, המכוונת למקומיים ולא לתיירים, אכן נוכחת.
סוזן וולטרס
סוזן וולטרס (באנגלית: Susan Walters; נולדה ב-28 בספטמבר 1963) היא שחקנית ודוגמנית עבר אמריקאית.
ביוגרפיה
סוזן וולטרס נולדה באטלנטה, ב-1981 זכתה כנציגת ג'ורג'יה ב-Miss Teen All American, תחרות יופי לנערות מרחבי ארצות הברית.
קריירה
ב-1983 החלה לשחק באופרת הסבון התאהבות והיא השתתפה במספר הפקות של אהרון ספלינג וביניהם במיני סדרה "אלביס ואני", בה גילמה את פריסיליה פרסלי ובמלרוז פלייס. היא שיחקה תפקיד אורח בסדרה CSI: מיאמי ובשני פרקים של סיינפלד.
ב-1999 שיחקה בסרט של ערוץ דיסני "חוש סוס". בין השנים 2001 ועד 2004 השתתפה בתפקיד קבוע בסדרה צעירים חסרי מנוח, ב-2009 שיחקה בדרמת הנעורים "מגרש ביתי" כמנהלת בית הספר בו לומדים גיבורי הסדרה ובאותה שנה החלה לשחק בסדרה יומני הערפד.
משנת 2011 משחקת וולטרס בסדרת הנוער "זאב צעיר" בתפקיד המורה לביולוגיה ואימה של הדמות הראשית לידיה. באותה שנה שיחקה בקומדיה "ביג מאמא 3: הבן כמו האבא" בכיכובו של מרטין לורנס.
בשנת 2018 התארחה בסדרות הטלוויזיה "NCIS", משפחת פוסטר" ו-"הפלאש" בתפקיד של ד"ר קרלה טאנהאוזר.
חיים אישיים
נישאה ללינדן אשבי בשנת 1986 ושיחקה לצידו בסדרת הנוער "זאב צעיר", לזוג שתי בנות.
ולנטין קרבוני
חיים אישיים
קרבוני הוא בנו של כדורגלן העבר אסקיאל קרבוני, ואחיו של כדורגלן מונצה פרנקו קרבוני.
קריירת מועדונים
קרבוני גדל במחלקות הנוער של לנוס, קטניה ואינטר מילאנו. ב-1 באוקטובר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אינטר מילאנו, בהפסד 2-1 לרומא במסגרת המחזור השמיני בסרייה א' לעונת 2022/2023. ב-1 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 2-0 לבאיירן מינכן במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
Close to Me
Close to Me הוא שיר של הזמרת האנגלית אלי גולדינג, המפיק המוזיקלי האמריקאי דיפלו, והזמר האמריקאי סוואה לי, השיר יצא לאור ב־24 באוקטובר 2018. הוא הושמע בבכורה על ידי אנני מק ברדיו ה-BBC בתור "התקליט החם ביותר בעולם". הוא ייכלל באלבומה הרביעי של גולינג, Brightest Blue.
הרכב השיר
השיר מוקלט במפתח של E major עם קצב של 72 פעימות לדקה. השיר עוקב אחר התקדמות האקורדים של E–C♯m7–G♯–A והשירה נעה בין E 3 ל- C♯5.
וידאו קליפ
ב-14 בנובמבר יצא וידאו קליפ לשיר הוא צולם בבודפשט, הונגריה ודיאן מרטל ביים אותו.
קידום
גולדינג השתמשה בחשבונות המדיה החברתית שלה והחלה לקדם את הסיגנל ב-22 באוקטובר 2018, כשהיא שיתפה לראשונה תמונה מצוירת שלה עם זרועותיהם של דיפלו וסוואה לי נעולות במשולש, מציגות את הקעקועים שלהן על רקע הדפס ברדלס, וכיתוב “Colse to Me". בהמשך היא אישרה שזה יהיה שם השיר ופרסמה קטע אודיו של השיר, והודיעה על תאריך ושעת השחרור.
גרסאות אחרות
באפריל 2019, אלי גולדינג הוציאה גרסה נוספת לשיר בה הוצגה הקבוצה הנשית הקוריאנית רד וולווט ששרה את החלקים של סוואה לי בשיר.
הופעות חיות
גולדינג ביצעה גרסה אקוסטית לשיר במהלך "On Air עם ריאן סיקרסט" ב-16 בנובמבר 2018. בהמשך היא ביצעה את השיר במהלך חודש ה-Lounge Lounge של רדיו BBC ב-28 בנובמבר. הביצוע הטלוויזיוני הראשון שלה לשיר היה בגמר ה-X Factor ב-2 בדצמבר.
אקסל ריימונד
אקסל ריימונד (נולד ב-13 בפברואר 1994) הוא שחיין צרפתי, פעמיים ברציפות אלוף העולם (בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019), פעמים ברציפות אלוף אירופה (ברלין 2014 והורן 2016) ו-6 פעמים ברציפות אלוף צרפת (2012 - 2017) בשחייה במים פתוחים במשחה הארוך ביותר ("המרתון" של השחייה) ל-25 ק"מ.
ביוגרפיה
ריימונד נולד בפריז. הוא החל לשחות בגיל 6. בגיל 14 החל להשתתף בתחרויות בשחייה במים פתוחים. אותה שנה הוא זכה במדליית כסף באליפות צרפת לגילו במשחה ל-10 ק"מ.
2012
באליפות אירופה בשחייה במים פתוחים שנערכה בפיומבינו, איטליה ב-2012 זכה ריימונד במדליית ארד, במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:04:06.30, לפני פטר סטוייצ'ב מבולגריה וארסני לברנטייב מפורטוגל. נוסף לכך, הוא סיים במקום 15 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:59:57.80 שעות.
2013
באליפות העולם שנערכה בברצלונה שבספרד ב-2013 סיים ריימונד במקום 20 במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 4:53:47.2 שעות ובמקום 40 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:50:33.0 שעות.
2014
באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט 2014 זכה ריימונד מדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 4:59:18.8 שעות, לפני יבגני דרצב מרוסיה (4:59:31.2 שעות) ואדוארדו סטוקינו מאיטליה (5:08:51.0 שעות). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:50:07.6 שעות.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן שברוסיה ב-2015 סיים ריימונד במקום רביעי במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 4:55:55.8 שעות, במקום 12 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:50:28.4 שעות ובמקום 22 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 55:31.8 דקות.
2016
באליפות אירופה בשחייה במים פתוחים שנערכה בהורן, הולנד ביולי 2016 זכה ריימונד במדליית זהב, במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:02:22.00 שעות, לפני מטאו פורלן ואדוארדו סטוקינו שניהם מאיטליה.
אלוף עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכה ריימונד במדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:02:46.4 שעות, לפני מטאו פורלן (5:02:47.0 שעות) ויבגני דרצב מרוסיה (5:02:49.8 שעות).
2019
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2017 זכה ריימונד במדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 4:51:06.2 שעות, לפני קיריל בלייב מרוסיה (4:51:06.5 שעות) ואלסיו אוקיפינטי מאיטליה (4:51:09.5 שעות) ובכך הגן על תוארו.
סינואורניתומימוס
סינואורניתומימוס (שם מדעי: Sinornithomimus; מילולית: "מחקה עוף סיני") הוא סוג של דינוזאור מהיר ממשפחת האורניתומימיים שחי בסין במשך הקרטיקון העליון שלפני 92 מיליון שנה מזמננו. הסוג תואר למדע ב-2003 בידי החוקרים יושיטסוגו קובאיאשי (Yoshitsugu Kobayashi) ולו ג'ונצ'נג (Lü Junchang). הסוג מכיל מין אחד - Sinornithomimus dongi.
תגלית
הדינוזאור התגלה לראשונה בתצורות אולנשאי שבמונגוליה הפנימית, צפון סין בידי משלחת של החוקר הסיני דונג ג'ה-מינג. במשלחת התגלו ממצאים של שלושה בוגרים ועוד 11 צעירים שנקברו בשכבת חרסית. ככל הנראה הם טבעו בבוץ של נהר קדום שהתייבש בהמשך. ממצאים נוספים התגלו ב-2001 לא רחוק משם.
מאפיינים
הסינואורניתומימוס היה אורניתומימי בינוני באורך של 2.5 מטרים ומשקל מוערך של 91 ק"ג. הוא היה בעל רגליים חזקות שעזרו לו לרוץ במהירות מטורפיו וככל הנראה הוא היה מכוסה נוצות. מקורו היה חסר שיניים והוא היה אוכל כל.
ישנם חוקרים שרואים בו סוג פרימיטיבי שהשתיך לקבוצה דמויי-אורניתומימיים והיה קרוב של ההרפימימוס. אחרים רואים בו קרוב יותר לארכיאורניתומימוס והאורניתומימוס מאמריקה הצפונית.
נובה אודסה
נובה אודסה (באוקראינית: Нова Одеса) היא עיר במחוז מיקולאייב, אוקראינה.
הוקמה ב-1776 בתור כפר בשם פיודורובקה. ב-1832 שמו שונה לנובה אודסה, וב-1976 קיבלה מעמד של עיר.
יעקב לייב מינצברג
יעקב לייב (לייבֶּל'ה) מִינְצְברג (בכתיב יידי: מינצבערג; Jakub Lejb Mincberg; 19 ביולי 1884, ראדום – יולי 1943, ביאליסטוק) היה תעשיין יהודי פולני, מראשי אגודת ישראל בפולין, חבר הסיים הפולני וראש הקהילה היהודית בלודז'.
ביוגרפיה
יעקב לייב מינצברג נולד בראדום ב-19 ביולי 1884 לבנציון וחנה מינצברג. מינצברג קיבל חינוך יהודי מסורתי לצד חינוך כללי, ובנוסף למד מספר שפות אירופיות. לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בראדום ב-1902, נישא לבת חסידות אוסטרובצה, רבקה כהן (אחותו של הרב פישל כהן, החם של שמואל אבידור הכהן) ועבר להתגורר בלודז', שם פתח ב-1906 את מפעלו הראשון. ב-1915 הצטרף לאגודת ישראל (שנקראה אז בשמות "אגודת האורתודוקסים" ו"שלומי אמוני ישראל") והיה לחבר בוועד המנהל של האגודה בעולם בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. הקריירה הפוליטית שלו החלה באופן רשמי ב-1921 עם היבחרו למועצת העיר לודז'.
לקראת בחירות 1922 לסיים ארגן יצחק גרינבוים את מרבית מפלגות המיעוטים בפולין (שהיו מורכבות בעיקר מאוקראינים, בלארוסים, גרמנים ויהודים) להתמודדות במסגרת גוש פוליטי משותף שנקרא "גוש המיעוטים הלאומיים" (בפולנית: Blok Mniejszości Narodowych), זאת על מנת להתגבר על חוקת הבחירות הפולנית, שנועדה לנטרל, באמצעות יצירת מחוזי בחירה מורכבים, את כוחם של כלל המיעוטים במדינה. במסגרת הגוש לבחירות שולב גם מינצברג, ששימש כנציג מטעם אגודת ישראל. "גוש המיעוטים" זכה להצלחה כבירה בבחירות 1922 לסיים, והשיג 66 מושבים, שמהם 35 היו של צירים יהודים, בהם מינצברג. תקופת כהונה זו של הסיים תמה ב-1927.
בבחירות 1928 לסיים לא השתתפה אגודת ישראל ב"גוש המיעוטים", ועל כן נותר גם מינצברג מחוץ לסיים.
ב-1928 תפסו מינצברג וסיעת אגודת ישראל את ההנהגה של הקהילה היהודית בלודז'. למרות אישיותו המחוספסת והדיקטטורית במידת-מה, לכאורה, שגרמה לעוינות כלפיו הן מצד אויביו הפוליטיים והן מצד בעלי בריתו, הוסיף מינצברג למלא את תפקיד ראש הקהילה היהודית בלודז' עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה, לצד תפקיד סגן ראש העירייה.
בבחירות 1930 נבחר שוב לסיים, הפעם מטעם "הגוש הבלתי מפלגתי לשיתוף פעולה עם המפלגה" - מפלגת הסנאציה. בבחירות 1935 (גם כן מטעם "הגוש הבלתי מפלגתי לשיתוף פעולה עם המפלגה") ו-1938 נבחר מינצברג שוב לסיים, כאחד מחמישה צירים יהודים בלבד, ושימש כציר עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. במסגרת תפקידו היה מינצברג חבר קבוע בוועדה לענייני מסחר ותעשייה, והקדיש חלק ניכר מזמנו לסיוע למוסדות וליחידים שסבלו מאפליה בידי פקידים פולנים לא יהודים.
בחודש נובמבר 1933, כ-10 חודשים לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ובעקבותיה, היה מינצברג ממקימי המועצה היהודית להחרמת סחורות גרמניות שהקימה ועידה נרחבת של אישים יהודים כאמצעי לוחמה במשטר הנאצי.
במאי 1935 הותקף מינצברג במסגרת קטטת דמים המונית על רקע פוליטי בישיבת עיריית לודז': נציגים של מפלגת הימין, מפלגת האנדקים, בעירייה תקפו את הנציגים היהודים והסוציאליסטים כאשר במסגרת דיון על ההקצבה לתיאטרון העירוני בלודז', שאותה שאפו חברי מפלגת האנדקים לבטל (בשל היותו של התיאטרון "שמאלני מדי" לטעמם), קרא לעברם חבר המפלגה הסוציאליסטית הפולנית: "תחי התרבות הפולנית! יחי התיאטרון הפולני! הלאה ההיטלריסטים הפולנים!". בעקבות הדברים תקפו נציגי מפלגת האנדקים באגרופים את הנציגים הסוציאליסטים ואת הנציגים היהודים, ופצעו פציעה חמורה את איש מפלגת הבונד גוטקביץ' ופצעו פציעה קלה יותר את מינצברג ועוד שני נציגים יהודים ושני סוציאליסטים פולנים.
שנתיים לאחר מכן, קיבל אות הצטיינות מראש ממשלת פולין סקלאדקובסקי, על שירותיו הציבוריים.
ב-6 בספטמבר 1939, חמישה ימים לאחר פלישת גרמניה לפולין בפעולה שפתחה את מלחמת העולם השנייה, עזב מינצברג את פולין יחד עם משפחתו הקרובה והגיע לעיר וילנה, שנכבשה לא מכבר על ידי ברית המועצות על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. משם ניסה להימלט לחו"ל יחד עם משפחתו, אך לא הצליח לקבל מן הפקידים הסובייטים אשרת יציאה. בעודו בווילנה סיפק מינצברג סיוע לפליטי המלחמה.
בעקבות ההתקפה הגרמנית על ברית המועצות במסגרת מבצע ברברוסה וכיבושה של וילנה, נרצחה אשתו של מינצברג, וכעבור כמה חודשים הוא עצמו הועבר לגטו ביאליסטוק, שם הופקד על אחד המפעלים בגטו. יעקב לייב מינצברג נספה במהלך חיסול הגטו ביולי 1943.
תיקנים
תיקנים (שם מדעי: Blattaria; ביחיד: תיקן; גם: מַקָּק; בלשון הדיבור: ג'וּק) היא קבוצה של חרקים בעלי גלגול חסר בסדרת התיקנאים, הכוללת כ-4,600 מינים אשר רובם מצויים באזור הטרופי. חלק מן המינים הסתגלו לסביבת האדם, ותפוצתם הפכה לכלל עולמית בצמוד לתפוצת האדם. הם נחשבים כמזיקים לאדם, בעיקר משום שהם מעבירים מחלות ופוגעים בצמחים. הם אוכלי כל. רגליהם בנויות מחמישה פרקים, מחושיהם ארוכים וגפי פיהם נושכות-לועסות. גופם לרוב שטוח, ובדרך כלל כנפי הנקבות מנוונות או חסרות. לתיקנים יכולת הישרדות גבוהה מאוד. הם מסוגלים לחיות בביוב, וכן שבוע בלי מזון. התיקנים לא השתנו גנטית (או כמו שנהוג לומר – לא התפתחו אבולוציונית) כבר 250 מיליון שנים.
הנקבות מייצרות תיק אשר לתוכו הן מטילות את הביצים (מכאן נגזר שם הסדרה). הן מטילות 14–16 ביצים בתיק ביצים, נושאות אותו עמן (בקצה הבטן) במשך כיומיים, ואז מניחות אותו בסביבת מזון. תיק הביצים בצבע חום (הופך לכהה לאחר מספר ימים). אורכו כ-8 מ"מ וגובהו כ-5 מ"מ. מן הביצים בוקעים הצעירים (נימפות) שהם בעלי מופע דומה לבוגר רק קטן יותר וללא כנפיים, ולאחר מעבר של מספר שלבי התפתחות כנימפה הם הופכים לבוגרים. סך כל משך ההתפתחות של פרט מביצה לבוגר הוא כ-60 ימים. תוחלת החיים שלו היא כ-15 חודשים.
עמידות מפני קרינה
תכונה אחרת שבזכותה התפרסם התיקן האמריקני היא עמידותו לקרינה רדיואקטיבית. טענה זו אומנם הוכחה כנכונה עבור מינים שונים של חרקים, אך דווקא עבור התיקנים היא התגלתה כשגויה - הללו עמידים רק מעט יותר מבני אדם לקרינה רדיואקטיבית.
תוצאות מחקרים שנערכו הראו שבני אדם ימותו לאחר חשיפה למנת קרינה של 4–10 גריי, ומקקים – ברמה של 70–100 גריי. עובדה זאת הופכת את המקק לעמיד פי 6–16 לקרינה מאשר אדם, אך הוא עדיין ימות הרבה לפני חרקים אחרים. מקור ההנחה השגויה, על פי העיתונאי ריצ'רד שוויד (Richard Schweid), הוא שלאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי נפוצו שמועות שמקקים שרדו בתנאים ששררו לאחריה. הנושא קיבל חיזוק משמעותי בסוף שנות ה-60 במהלך מסע תעמולה נגד מרוץ החימוש הגרעיני. אחת הכרזות המפורסמות ביותר הייתה: "אם תתרחש מלחמה גרעינית, לא האמריקאים או הרוסים או הסינים ינצחו... אלא המקקים".
תיקנים והאדם
בחלק מהתרבויות נתפס התיקן כמבהיל או מעביר מחלות.
ממחקרים רבים שנערכו בקרב עקרות בית התברר כי הפחד מתיקנים גובר על מרבית המזיקים אשר מצויים בבתים (למעט עכברים).
ישנן תרבויות שבהן תיקנים משמשים למאכל.
פקונדו רונקגליה
פקונדו סבסטיאן רונקגליה (בספרדית: Facundo Sebastián Roncaglia; נולד ב-10 בפברואר 1987 בצ'חארי שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת אריס לימסול. יודע לשחק גם כבלם.
קריירת מועדונים
רונקגליה נולד בצ'חארי שבמחוז אנטרה ריוס, ארגנטינה, להורים ממוצא איטלקי. הוא גדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס. ב-21 באוקטובר 2007 ערך רונקגליה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הארגנטינאית בתיקו 1:1 נגד אסטודיאנטס לה פלאטה. הוא לקח חלק בזכייתה של בוקה ג'וניורס באליפות ארגנטינה באפרטורה.
ב-27 ביולי 2009 הושאל רונקגליה לאספניול מליגת העל הספרדית. ב-30 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 1:0 לאתלטיק בילבאו במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-29 בנובמבר הורחק לראשונה בקריירה, לאחר שספג כרטיס צהוב שני בהפסד 4:0 לאתלטיקו מדריד במסגרת המחזור הרביעי בליגה. הוא חזר לבוקה ג'וניורס בתום העונה, לאחר שערך 21 הופעות ליגה באספניול.
עם חזרתו הושאל רונקגליה לאסטודיאנטס לה פלאטה מליגת העל הארגנטינאית. ב-8 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 1:0 על ניואל'ס אולד בויס במסגרת המחזור הראשון בליגה. הוא ערך 25 הופעות ליגה במועדון וזכה איתו באליפות ארגנטינה באפרטורה.
בחודש יולי 2012 הצטרף רונקגליה לפיורנטינה מהסרייה א' בהעברה חופשית. ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 2:0 על נוברה במסגרת הגביע האיטלקי. ב-25 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', כששיחק 90 דקות בניצחון על אודינזה במסגרת המחזור הראשון. ב-22 בספטמבר הבקיע רונקגליה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-20 בתיקו 1:1 נגד פארמה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך רונקגליה 24 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, ובעונתו השנייה הוסיף 13 הופעות ליגה.
לקראת עונת הושאל רונקגליה לגנואה, גם היא קבוצה מהסרייה א'. ב-14 בספטמבר 2014 ערך רונקגליה את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק ליגה נגד קבוצת האם שלו, פיורנטינה, במסגרת המחזור השני. הוא הורחק בדקה ה-72 של המשחק לאחר שספג שני כרטיסים צהובים. בעונת ההשאלה שלו בגנואה ערך רונקגליה 32 הופעות ליגה. בתום העונה חזר לפיורנטינה.
ב-31 בינואר 2019 הושאל לוולנסיה עד לתום העונה. ב-10 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בתיקו 0-0 נגד ריאל סוסיאדד. בסיום העונה זכה עם הקבוצה בגביע הספרדי.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם באוססונה לעונה אחת. ב-25 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 2-0 לריאל מדריד. ב-5 באוקטובר כבש את שערו הראשון בניצחון 2-1 על ויאריאל.
ב-24 באוגוסט 2021 חתם באריס לימסול הקפריסאית.
קריירה בינלאומית
ב-16 בנובמבר 2013 ערך רונקגליה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה, כששיחק 63 דקות בתיקו 0:0 נגד נבחרת אקוודור במשחק ידידות. הוא היה חלק מהסגל של המאמן חרארדו מרטינו לקופה אמריקה 2015, ושיחק במשחק הפתיחה בו סיימה נבחרת ארגנטינה בתיקו 2:2 נגד נבחרת פרגוואי. נבחרת ארגנטינה סיימה את הטורניר כסגנית הזוכה.
The Big Street
The Big Street (באנגלית: "הרחוב הגדול") הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1942, בכיכובם של הנרי פונדה ולוסיל בול. הסרט עוסק ביחסי אהבתו החד צדדיים של מפנה שולחנות לזמרת יפהפייה וקרת לב, והוא עיבוד קולנועי לסיפורו הקצר של דיימון ראניון, "Little Pinks" ("פִּינְקְס הקטן"), סיפור שהופיע לראשונה ב-1940, באחד מן הטורים השבועיים של ראניון בשבועון "Collier's" ("של קולייר" ). מאוחר יותר הסיפור הופיע גם באסופת כתביו "Runyon from First to Last" ("ראניון מתחילה ועד סוף") בַּחלק "Stories à la Carte" ("סיפורים על המפה"). ראניון, כותב הסיפור, הפיק גם את הסרט. אירווינג רייס היה הבמאי. לאונרד ספיגלגאס כתב את התסריט, המבוסס באופן רופף על הסיפור המקורי. השיר העברי המוכר "פנקס הקטן" והסיפור "פינקס קטינא", הם עיבוד ותרגום, בהתאמה, לסיפורו המקורי של ראניון.
מקור שם הסרט
"The Big Street" ('הרחוב הגדול') היה כינוי לַבּרודוויי (מילולית ניתן לתרגם 'The Broadway' ל'הדרך הרחבה' או ל'הרחוב הרחב'). ראניון רימז בשם זה, למקום שבו מתחילה עלילת הסרט, ולמקום שסביבו נסובים כל סיפוריו.
עלילה
הסרט מתמקד בדמותו של אוגוסטוס פינקרטון השני, 'פִּינְקְס הקטן' (בגילומו של הנרי פונדה), המועסק כמפנה שולחנות ('פיקולו') במסעדה, ובמערכת יחסיו עם גלוריה לַיוֹנְס (בגילומה של לוסיל בול), זמרת יפהפייה וקרת לב. עלילת הסרט מתחילה בברודוויי. קייס אייבּלס (ברטון מקליין), בעליו של מועדון לילה בניו יורק, דוחף את גלוריה בת זוגו במורדו של גרם מדרגות, בהתקף של קנאה. בעקבות הנפילה בגרם המדרגות, גלוריה ניזוקה קשות והופכת לנכה המרותקת לכיסא גלגלים. גלוריה שנותרת חסרת פרוטה בשל ההוצאות המרובות ובשל חוסר ההכנסות שמסבה לה נכוּתה, נאלצת להיסמך על חסדיו של פינקס, המזמין אותה להתגורר עימו בדירתו הצרה והעלובה.
כאשר ידידתו של פינקס, ויולט שׁוּמבֶּרג (אגנס מורהד), נישאת ל'ג'ונסון הנחמד נחמד' ('Nicely Nicely Johnson', יוג'ין פַּלֶה) והזוג עוקר לפלורידה, גלוריה פוקדת על פינקס לקחת אותה לשם, מתוך תקווה שבמזג האוויר החם של פלורידה ישתפר מצבה הבריאותי. לפינקס לא נותר כסף לצורך המסע הארוך, והוא דוחף את כיסא הגלגלים של גלוריה במסע רגלי כל הדרך עד למיאמי שבפלורידה. במיאמי פוגשת גלוריה באהובהּ משכבר הימים דיקייטר (ויליאם ט' אור) ומנסה לשוב אליו, אלא שהוא מאבד בה עניין מיד כשהוא מגלה כי היא נכה. גלוריה משתלחת בכעס בפינקס, והוא נוטש אותה ומוצא עבודה במועדון במיאמי בבעלותו של קייס. אלא, שלאחר זמן ויולט מספרת לפינקס שגלוריה חולה מאוד והוא שב אליה.
מתוך דיכאון וייאוש, גלוריה מספרת לפינקס כי היא משתוקקת להיות לבושה ולו רק לערב אחד בשמלת ערב מעוטרת באבני חן. כאשר פינקס רואה שהידוענית מִימִי וֵנוּס (מריון מרטין) לבושה בשמלת ערב כמו זו שגלוריה רצתה, הוא פורץ לביתה של מימי על מנת לגנוב את שמלתהּ, ושומע במקרה את אחד מבריוניו של קייס הסוחט אותה ומאיים שאם היא לא תיתן לו את תכשיטיה, הוא יפרסם ברבים את חוסר נאמנותה לבעלה. פינקס מסווה את זהותו, ומצליח באומץ רב להשיב את התכשיטים למימי. לאחר מכן הוא מודיע לקייס שידווח על מעשיו למשטרה, אלא אם כן יסכים לארח את גלוריה כאורחת של כבוד, במסיבה שהוא עורך.
בליל המסיבה המשטרה עוצרת את פינקס. כרטיס הביטוח הלאומי שלו נמצא בארון הבגדים של מימי שבו הוא הסתתר בזמן הפריצה לביתהּ. אלא, שכאשר בעלה של מימי, סמואל (ג'ורג' קליבלנד), שומע מדוע פרץ פינקס אל הבית הוא מתמלא רחמים עליו, ומבטל את תלונתו. גלוריה נוכחת לדעת לבסוף אילו קורבנות פינקס היה מוכן להקריב למענה, והוא נושא אותה בזרועותיו אל רחבת הריקודים כדי שיוכלו לרקוד. גלוריה אומרת לפינקס שהיא רוצה לראות את האוקיינוס ואז מתה בזרועותיו. בהתעלמות ממותה, הוא נושא אותה במדרגות המועדון כדי להביאה אל האוקיינוס ולמלא בכך את משאלתה האחרונה.
הפקה
דיימון ראניון רצה ללהק את צ'ארלס לוטון ואת קרול לומברד לתפקידים הראשיים בסרט, אלא ששני השחקנים לא היו מעוניינים בכך. לומברד הציעה לראניון לבחון את מועמדותה של חברתה לוסיל בול, וכך, בניגוד לעמדתם של RKO, משווקי הסרט, שלחצו עליו לאייש בתפקיד הראשי שחקנית ידועה ומוכרת יותר, כברברה סטנוויק או כג'ין ארתור, ראניון הציע את התפקיד ללוסיל בול. מאוחר יותר, בול ציינה כי באותה שעה כבר מלאה תפקיד בסרט אחר. בול נזכרת, "היה נדמה ששום דבר לא קורה לי בסטודיו. הצ'קים השבועיים של אלף הדולר המשיכו להגיע כרגיל, אך עדיין הייתי שחקנית רגילה בסרטים מדרג ב'".
צילומיה של בול לא זרמו על מי מנוחות. הבמאי אירווינג רייס היה 'טירון', ואילו עמיתהּ לגילום התפקידים הראשיים, הנרי פונדה, בן זוג לשעבר של בול שנשלף לצורך הסרט מפוקס המאה ה-20, לא נתן לה די סיוע והדרכה. דסי ארנז, שבאותו זמן היה בעלהּ של בול, חשש כי אשתו תצית מחדש את יחסיה עם פונדה, ונכח לעיתים קרובות על הסט כדי לפקח עליה מקרוב. למרות כל המהמורות הללו, בול החשיבה את הסרט כאחד הסרטים האהובים עליה.
דמותו של 'ג'ונסון הנחמד נחמד' מופיעה במחזמר ברודוויי ברנשים וחתיכות ואף בסרט בשם זה. מיותר לציין, שהן המחזמר והן הסרט מבוססים על סיפוריו הקצרים של ראניון.
ביקורות
מבקר הסרטים של הניו יורק טיימס אמר שהסרט "בעל קצב מתוחכם וצבעוני" וכי הוא "מבוים באופן תמציתי", אך סבר מצד שני, כי "בשל החריגות התכופות מן הקו הקומי הכללי של העלילה, הסרט עובר אובר-דרמטיזציה עד כדי יצירה של מצבים בלתי מתקבלים על הדעת ושל אפקט בכייני". הוא ציין, שהנרי פונדה "מגלם את דמותו של הגיבור ה'נורא נחמד' בניגוד להתאמתה של מיס בול לגילום דמות הזמרת" הקרה והאכזרית.
בווראייטי סברו שהתסריטאי לאונרד ספיגלגאס ביצע "עבודה טובה בהעברת רוחהּ של היצירה אל המסך, ועיטורהּ בהומור ראניוני טיפוסי", חשו שלוסיל בול "התגברה על משוכות גבוהות" וטענו שהנרי פונדה "היה במיטבו".
ב-Time Out הלונדוני סברו שהסרט "הצליח לתפוס את רוב הרוח הראניונית של חיי הרחוב, ואף את שׂפת הרחוב הצבעונית המקומית שלו". אף על פי כן, נכתב שם שהסרט "מקלקל הכול לעיתים קרובות, כשהוא מתפלש בסנטימנטליות מיותרת". על בול נאמר שם, שהיא "מהממת בתפקידהּ הנדיר בכנותו".
ההוצאה לאור של ה-DVD
חברת "Turner Entertainment" הוציאה את הסרט ב-DVD של אזור צפייה 1 ב-19 ביוני 2007. רצועת השמע של הסרט הייתה באנגלית, והייתה אפשרות לבחור כתוביות באנגלית או בצרפתית. התקליטור הכיל גם את הבונוסים הבאים: הפרק "החתול הֶפּ" מסדרת לוני טונס והמחזמר הקצר "Calling All Girls".
בעברית
אף שהסרט גופו, לא תורגם מעולם לעברית ולא הופיע מעולם בעברית, הסיפור, שעל בסיסו נכתב הסרט, תורגם ועובד פעמים אחדות בעברית: "Little Pinks" הופיע כַּסיפור "פינקס קטינא", בתוך קובץ סיפורי ראניון, "טיפוסים קשוחים", שתרגם אליעזר כרמי. השיר העברי הידוע, "פנקס הקטן", הוא עיבוד שירי לסיפורו של ראניון. השיר הופיע במחזמר "עיר הגברים", מחזמר שכתב דן אלמגור והלחין מתי כספי, והוקדש לסיפוריו של ראניון.
אליה אודוקסיה
אֶליָה אֶוּדוִקסִיָה (ביוונית: Αἰλία Εὐδοξία; בלטינית: Aelia Eudoxia; מתה ב-6 באוקטובר 404) המלכה רעיה של ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
ביוגרפיה
אביה, פלאוויוס באוטו, היה מגיסטר מיליטום ממוצא פרנקי בצבא רומא המערבית, ואין כל פרטים על אמה, אם כי משערים כי הייתה ממוצא ברברי.
אביה מת בין השנים 385–388, ואאליה אודוקסיה עברה להתגורר בביתו של מגיסטר מיליטום של צבא רומא המזרחי, דבר המרמז על קשרי ידידות בין המשפחות או ברית פוליטית.
ב-27 באפריל 395, נישאה לארקדיוס. פלביוס אאטיוס, מי שהיה באותה עת מגיסטר מיליטום במערב, לא ראה בעין יפה את התחזקותו של ארקדיוס אחרי נישואים אלו.
לאאליה אאודוקסיה הייתה השפעה גדולה על בעלה, ועד למותה הייתה אחת הדמויות החזקות והמשפיעות בממלכה.
לבני הזוג נולדו: תאודוסיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית ומי שמילא את מקום אביו, אחותו הגדולה פולכריה ומי ששימשה דה פקטו כקיסרית עד להגיעו לבגרות וילדים נוספים שרובם לא הגיעו לבגרות.
אליה אודוקסיה מיוצגת ב"ארוחת הערב" של ג'ודי שיקגו, כאחת מ-999 השמות המופיעים במיצג.
ג'ושוע וינדר
ג'ושוע ליאם וינדר (באנגלית: Joshua Liam Wynder; נולד ב-2 במאי 2005 בלואיוויל שבקנטקי, ארצות הברית) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת לואיוויל סיטי מה-USL.
קריירת מועדונים
וינדר גדל במחלקת הנוער של לואיוויל סיטי. בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ה-USL, ליגת המשנה האמריקאית.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
הפסיכופת
הסדרה עוסקת ברווק חביב, רב קסם ומעט בודד, המחליט כי הגיע הזמן למצוא כלה. הרווק שבילה יותר מידי שעות מול תוכניות ריאליטי מחליט לצלם ריאליטי משלו, ריאליטי שבסופו הוא ימצא את האחת. סדרת הריאליטי שלו מתבצעת במחיר חטיפת 12 נשים וכליאתן במקלט מבודד, תוך כדי בחינתן מי מתאימה להינשא לו ואת מי הוא יאלץ להדיח.
בית הכנסת בדופניצה
בית הכנסת בדופניצה היה בית כנסת, אשר פעל בעיר דופניצה בבולגריה מ-1860 ועד 1947. המבנה נהרס באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20.
היסטוריה
יהודי דופניצה היו מיועדים לגירוש למחנה ההשמדה טרבלינקה בראשית מרץ 1943, בעיר נערכה אקציה וחברי תנועת בראניק פרצו לבתי הקהילה והכו את יושביהם. הגירוש לא יצא אל הפועל. מרבית יהודי העיר עלו לישראל במהלך העלייה ההמונית. ב-28 במאי 1949 בשלהי גל העלייה לישראל, ערך הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה מפקד אוכלוסין ובדופניצה נמנו 382 יהודים. בראשית המאה ה-21 התגוררו בעיר יהודים ספורים.
המבנה
בניית בית הכנסת החלה ב-1859 והוא נחנך שנה מאוחר יותר. לתקופתו, היה בית הכנסת מהמפוארים בבולגריה. המבנה היה בין שתי קומות, כאשר קומתו השנייה שימשה לעזרת נשים. שער הכניסה אליו היה מצידו המערבי, ולצד המבנה שכנה חצר מרכזית גדולה. את המבנה עיטרה כיפה והותקנו בו שתי שורות בנות שישה חלונות. בית הכנסת שכן בסמוך למסגד המרכזי שבעיר והתפילות נוהלו בו בנוסח הספרדים.
בחזית בית הכנסת מעל דלת הכניסה נחקקה באבן כתובת הקדשה:
.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הותקנו על קיר בית הכנסת שני לוחות זיכרון ועליהם נחקקו שמות הנופלים מקרב בני הקהילה ממלחמת הבלקן הראשונה, ממלחמת הבלקן השנייה וממלחמת העולם הראשונה. ב-1947 הגיע לעיר הרב אשר חננאל לצורך תיעוד הקהילה ומורשתה. הוא מצא שבית הכנסת אינו פעיל והעביר ממנו לסופיה תשמישי קדושה שהמוקדמים מהם תוארכו לאמצע המאה ה-18. ככל הנראה התשמישים אבדו ברבות השנים. באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 נהרס המבנה ובמקומו הוקם מועדון נוער של המפלגה הקומוניסטית. שני לוחות הזיכרון הועתקו מהמקום לרחבה אשר שכנה בסמוך למסגד. לאחר תום העידן הקומוניסטי בבולגריה הוחזרו הלוחות אל חצר מועדון הנוער, שם שכן בעבר בית הכנסת. במקום מתקיימים טקסי זיכרון עירוניים מטעם עיריית דופניצה, לזכר הנופלים וציון הצלת יהודי העיר מהשמדה.
Google Analytics
Google Analytics (בעברית גוגל ניתוחים) הוא שירות שמוצע על ידי חברת גוגל, לאיסוף ויצירת נתונים סטטיסטיים מפורטים על תנועות גולשים באתרי אינטרנט כולל פירוט על מקורות התנועות ואמצעי מכירות. השירות מיועד למשווקים ובייחוד למנהלי אתרים ואנשי טכנולוגיה הקשורים לענף ניתוחי אינטרנט. זהו השירות הנפוץ ביותר כמנתח סטטיסטיקות. השירות הבסיסי הוא ללא תשלום וישנה גרסה משופרת בתשלום. Google Analytics יכול לעקוב אחר מבקרים מכל המקורות כולל מנועי חיפוש ורשתות חברתיות, ביקורים ישירים ואתרים מפנים. הוא גם מודד את יעילותן של הפרסומות לאתר, כמו פרסומות בתשלום ללחיצה, שיווק בדואר אלקטרוני ואף מודד כניסות מתוך קישורים ממסמכים דיגיטליים כמו מסמכי PDF.
קריסטופר האלבורסן
קריסטופר האלבורסן (באנגלית: Kristoffer Halvorsen; נולד ב-13 באפריל 1996) הוא רוכב אופני כביש נורווגי בקבוצת אונו-איקס.
ביוגרפיה
האלבורסן נולד בקריסטיאנסנד. בתור חובבן, הוא סיים במקום ה-7 במרוץ הפריז - רובה עד גיל 23. ב-2016 רכב האלבורסן בקבוצת ג'וקר הנורווגית, שאינה מקצועית. הוא סיים שני במרוץ נוקר-קורס בבלגיה ובהמשך סיים שלישי באליפות נורווגיה. הוא ניצח קטע אחד בטור דה ל'אווניר ולאחר מכן ניצח את המרוץ הראשון שלו כמקצוען בבוגרים, Grand Prix d'Isbergues - Pas de Calais בצרפת. אך הישגו הבכיר ביותר באותה עונה הגיע כשהתחרה באליפות העולם, במקצה עד גיל 23, וזכה במדליית זהב במרוץ לאחר שניצח מתוך ספרינט רב משתתפים, מקדים את פסקל אקרמן הגרמני ואת יאקוב מרצ'קו האיטלקי.
ב-2017 ניצח האלבורסן את קלאסיקת הנדזאמה, מרוץ חד יומי למאיצים בבלגיה. הוא סיים במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 23 וניצח את קטגוריית הנקודות בטור דה ל'אווניר. הוא לא שיחזר את הישגו מ-2018 כשסיים במקום ה-85 באליפות העולם עד גיל 23.
קבוצת סקיי (2018–2019)
האלבורסן הפך למקצוען עם הצטרפותו לקבוצת סקיי הבריטית ב-2018. לאחר שניצח את קלאסיקת האנדזמה ב-2017, ב-2018 הוא איבד את התואר כמנצח המרוץ לאלבארו הודג' הקולומביאני שניצח במרוץ, כשהאלבורסן מסיים שני.
ב-2019 סיים האלבורסן שני בקלאסיקת ברדנה–קוקסייד, ובמקום השישי בשלושת הימים של ברוז'-דה פאנה. לפני כן התחרה באוסטרליה וניצח את הקטע החמישי בהראלד סאן טור. הוא התחרה בטור של נורווגיה וניצח את הקטע השישי והאחרון במרוץ, כשהוא מקדים בספרינט את קייס בול ואת אלכסנדר קריסטוף. בדירוג הכללי של המרוץ, סיים האלבורסן שני, כ-3 שניות אחרי אותו קריסטוף.
EF Pro Cycling (2020)
ב-2020, הצטרף האלבורסן ל-EF Pro Cycling האמריקאית.
מבצע שיילוק: וידוי
מבצע שיילוק: וידוי, (באנגלית: Operation Shylock: A Confession) הוא רומן מאת הסופר היהודי-אמריקאי המפורסם פיליפ רות. הספר יצא לאור ב-1993 וזכה לביקורות חיוביות. הספר זכה בפרס פוקנר היוקרתי לשנת 1993.
הרומן נכתב בסגנון של ספר זכרונות. פיליפ רות כותב את קורותיו כביכול בזמן ביקורו בירושלים בשנת 1988. בסיום הספר רות מדגיש שמדובר ביצירה בדיונית. במהלך הביקור, המספר (פיליפ רות) מוצא את עצמו מעורב במשימת ביון – "מבצע שיילוק".
עלילה
בזמן שהותו בישראל, המספר נתקל באדם שמתחזה לו וגונב את זהותו. הכפיל זהה לרות מבחינה חיצונית וחולק עמו את אותו שם. המתחזה משתמש בשמו של רות כדי לקדם את רעיון הדיאספוריזם (Diasporism) שבו הוא דוגל, רעיון אנטי-ציוני, שטוען שהחיים היהודיים במהותם הם חיי גלות. הכפיל קורא לחזרתם של ישראלים ממוצא אשכנזי לארצות מוצאם באירופה ומנסה לגייס מנהיגים אירופיים ליוזמה הזאת. רוב הסיפור סובב סביב היריבות שמתפתחת בין רות לכפיל שלו (רות מכנה אותו בשם "מוישה פופיק"). הסיפור כאמור מתרחש ברובו בירושלים בשנת 1988, וברקע נוכחים אירועי התקופה: משפט דמיאניוק והאינתיפאדה הראשונה.
רם שטראוס
רם שטראוס (נולד ב-28 באפריל 1992) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער במכבי אחי נצרת.
קריירת מועדונים
שטראוס התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה, וערך 12 הופעות במדי נבחרת הנוער של ישראל. בגיל 19 הצטרף שטראוס לקבוצה הבוגרת של מכבי עירוני בת ים מהליגה הלאומית, ובסוף העונה ירד עמה לליגה א'. בקיץ הצטרף למכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית, ושנה לאחר מכן חתם בהפועל רמת-גן מאותה הליגה. ב-1 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במוקדמות הליגה האירופית, בתיקו 0–0 נגד אשטוריל. בתום העונה זומן לנבחרת הצעירה, ובמדיה ערך שתי הופעות.
ב-21 בינואר 2016 חתם בעירוני קריית שמונה עד לסיום העונה, אך ערך רק הופעה אחת במדיה וכעבור שבועיים חתם בפולי טימישוארה מליגת העל הרומנית. ב-17 באוגוסט 2016 חתם בקבוצת לוון מליגת המשנה בבלגיה. בלוון לא זכה לדקות משחק וב-2 בפברואר 2017 חזר לישראל חתם בהפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית.
ב-25 ביוני 2017 חתם שטראוס בהפועל עכו, ולראשונה שימש כשוער ראשון בליגת העל, אך בתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית ועזב את המועדון.
ב-16 ביוני 2019, לאחר שנה שלא שיחק, חתם שטראוס בהפועל עפולה מהליגה הלאומית, אך שוחרר לפני תחילת העונה ובספטמבר 2019 חזר לקדנציה שנייה במכבי אחי נצרת.
בסוף העונה באחי נצרת נפצע בגבו,עבר שני ניתוחים שלא צלחו והוא נאלץ לפרוש מכדורגל.
נבחרות ישראל
שיחק בכל נבחרות הנוער ובנבחרת הצעירה של ישראל.
רומן וגה
רומן גבריאל וגה (בספרדית: Román Gabriel Vega; נולד ב-1 בינואר 2004 בבואנוס איירס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, בהשאלה מארחנטינוס ג'וניורס.
קריירת מועדונים
וגה גדל במחלקת הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס. ב-9 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על אסטודיאנטס לה פלאטה במסגרת המחזור ה-13 בליגת העל הארגנטינאית לעונת.
בחודש ספטמבר 2022 הושאל וגה למשך עונה אחת לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה.
קריירה בינלאומית
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023.
בסלון של עמירן
בסלון של עמירן היא תוכנית אירוח מוזיקלית ישראלית, המשודרת בערוץ הידברות (ערוץ 97) בהנחייתו של עמירן דביר. התוכנית עלתה לראשונה לשידור באוגוסט 2020.
את התוכנית הפיקו ישראל כהן, דקל פלד ויהודה אהרוני וביים בשיטת מערך מרובה מצלמות.
התוכנית משודרת בערוץ הידברות (yes, HOT, פרטנר tv, סלקום tv), ערוץ צופיה, אתר הידברות ובדף הפייסבוק וערוץ היוטיוב של הידברות.
ג'ורג' מורלנד
ג'ורג' מורלנד (באנגלית: George Morland; 26 ביוני 1763 – 29 באוקטובר 1804) היה צייר אנגלי. מיטב היצירות שלו מתמקדות בסצינות כפריות: חוות, צייד, מבריחים, צוענים, ונופים עשירים ומרקמים שנוצרו בציור תור הזהב ההולנדי.
ביוגרפיה
ג'ורג' מורלנד נולד בלונדון ב-26 ביוני 1763. הוא היה בנו של הצייר הנרי רוברט מורלנד, ונכדו של הצייר ג'ורג' הנרי מורלנד. מורלנד החל לצייר בגיל שלוש שנים, ובגיל עשר (1773) שמו מופיע כמציג בתערוכה באקדמיה המלכותית.
כישרונותיו טופחו על ידי אביו, שנטען שהוא מכריח אותו לצייר למטרות רווחים שלו, ואף סגר את הילד כדי ליצור רישומים שעבורם השיג מכירה מוקדמת.
אביו הטיל עליו להעתיק תמונות מכל הסוגים, אך בעיקר של המאסטרים ההולנדים והפלמיים. הוא התוודע גם לסר ג'ושוע ריינולדס, וקיבל אישור להעתיק את תמונותיו. לפני שהיה בן שבע עשרה השיג כבר מוניטין רב אצל הסוחרים, ובקרב אמני מפורסמים. הוכחה משכנעת למיומנות ביצירת קומפוזיציה מקורית אותה השיג היא החריטה המשובחת של ויליאם וורד, לתמונתו "The Angler's Repast" שפורסמה בנובמבר 1780 על ידי ג'ון רפאל סמית. בשנת 1784, הציע רומני להכניס אותו לביתו, בשכר של 300 ליש"ט, למשך שלוש שנים, לאחר קרע עם אביו הוא עבר לביתו של סוחר תמונות. עד מהרה מורלנד הפך ל"עבד" של הסוחר עמו התגורר. חבריו היו רוכבי סוסים, מלווים בריבית, מתווכים, פאנקיסטים. בחברה זו האמן הצעיר ויפה התואר הסתובב לבוש במעיל ירוק, עם כפתורים צהובים גדולים, מכנסי עור ומגפיים גבוהים. ראשו, היה מעוטר לפי טעמו האישי, דמה לכדור שלג. אופיו החזק אפשר לו להתאושש במהירות והשיג רווחים יפים מציוריו, וגם לימד את עצמו לנגן בכינור. הוא הצליח, להשתחרר מסוחר התמונות ונמלט לאזור קנט, שם צייר מיניאטורות זמן מה. בשנת 1785 ביקר בצרפת בביקור קצר ולא חסרה לו עבודה.
כשחזר ללונדון, הוא שהה בבית בקנסל גרין, בסמוך לוויליאם וורד, והתחבר עם משפחתו באופן קבוע. המפגש הזה הביא לנישואיו עם אן וורד (ננסי), אחותו של חברו הצייר ויליאם וורד, ביולי 1786, והקשר בין המשפחות התחזק חודש לאחר מכן בגלל נישואיו של ויליאם וורד ומריה אחותו של מורלנד.
שני הזוגות לאחר נשואיהם הקימו בית ביחד ברחוב מרילבו והתפרסם עוד על ידי חריטות תמונותיו.
בערך בתקופה זו הוא אהב לבקר באי וייט, שם צייר את סצינות החוף שלו. בשנת 1786 הוא צייר את "הרס האסוול", ציור שמן על בד. ציור המראה נשים וילדים אוחזים בשרידי ספינה שנשארו על פני המים בעוד עיניו של איש צוות טובע מספרים את גורלו. הציור מעביר בבירור את האימה וחוסר התקווה שאוחזים באנשים כשהם יודעים שהם נושמים את נשימתם האחרונה.
חיים מאוחרים
צירות האמנות שלו היו פופולרית, והוא קיבל מחירים טובים. הוא יכול היה לחיות בקלות שבוע ברווחים של יום. הסוחרים הגיעו אליו, עם ארנק ביד אחת ובקבוק ביד השנייה. כמות העבודות שייצר הייתה מדהימה. הוא היה מצייר תמונה אחת או שתיים ביום, ופעם אחת צייר נוף גדול עם שש דמויות במהלך שש שעות.
קריירה
משנת 1788 ועד 1792 פורסמו למעלה ממאה תחריטים של מורלנד. הם כללו את 'ביקור בפנימייה', ומספר סצינות מקסימות של ענפי ספורט לילדים, 'ילדים וקיני ציפורים ',' ניווט נעורים '. 'העפיפון הסתבך','ילדים משחקים בחיילים'.
הוא צייר בעיקר נושאים אלגנטיים ומעודנים מסצינות חיים בעיר, וכן בחוף הים עם דייגים, מבריחים, סצנות ספורטיביות. לעיתים רחוקות צייר מראות כפריים, חיים בקוטג', האורווה, החצר הפנימית, עם דמויות של גברים ונשים, סוסים, חמורים, כלבים, חזירים, עופות ובעלי חיים אחרים. במהלך חייו הופיעו כ -250 תחריטים נפרדים מיצירותיו.
ההכנסה של מורלנד, איפשרה לו לחיות בצורה ראוותנית, אבל הוא הלך רחוק מדי בהנאות החיים. ככל שחלף הזמן חובותיו הלכו וטפחו והנושים נעשו רבים יותר. הוא נירדף והצליח להימלט מהפקידים על ידי הכרתו את לונדון וסיוע שקיבל מידידים וסוחרים. הוא דילג מבית לבית - בין המקומות שהתגורר היו למברת', רחוב המלכה אן, קנזינגטון והאקני.
סך התפוקה שלו מוערך בלא פחות מ-4000 תמונות.
ויליאם ארמפילד הובדיי היה חבר קרוב של מורלנד וצייר את הדיוקן שלו.
מותו
הוא חלה בשיתוק ואיבד את כושר השימוש ביד שמאל, כך שלא יכול היה להחזיק את לוח הצבעים שלו. עם זאת, נראה שהוא המשיך לצייר עד הרגע האחרון, ונפטר ב-27 באוקטובר 1804.
אשתו נפטרה שלושה ימים לאחר מכן, שניהם נקברו יחד בקבר בכנסיית סנט ג'יימס בהמפסטד.
פטריק ג'. מרפי
פטריק ג'וזף מרפי (באנגלית: Patrick Joseph Murphy; נולד ב-19 באוקטובר 1973) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כתת-מזכיר הצבא של ארצות הברית. הוא הראשון מבין אלה שלחמו במלחמת עיראק שנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, שם הוא ייצג את פנסילבניה בין השנים 2007–2011. מרפי הוא המנחה לשעבר של תוכנית החדשות והפרשנות Taking the Hill של רשת הטלוויזיה MSNBC וכיום הוא שותף במשרד עורכי הדין הארצי Dilworth Paxson LLP שבסיסו בפילדלפיה.
ראשית חייו
פטריק מרפי נולד בפילדלפיה וגדל בחלק הצפון-מזרחי של העיר. הוא בנם של קצין המשטרה העירונית ושל מזכירה משפטית. בתקופת לימודיו בבית הספר התיכון עבד מרפי כמאבטח באצטדיון הווטרנים בפילדלפיה במהלך משחקיהן של פילדלפיה איגלס ושל אוניברסיטת טמפל.
מרפי סיים את לימודיו בבית הספר התיכון על שם הארכיבישוף ראיין שבצפון-מזרח פילדלפיה. הוא למד בקולג' הקהילתי של מחוז באקס ולאחר מכן בקינגז קולג', שם הוא היה הקפטן של קבוצת ההוקי של המוסד, נשיא אגודת הסטודנטים וחבר באחווה "סיגמא-קאפא-סיגמא". הוא היה קדט ב"גיס אימון קציני המילואים" (ROTC) מטעם צבא ארצות הברית באוניברסיטת סקרנטון השכנה, וסיים את הכשרתו ב-1996.
לאחר שקיבל תואר בוגר אוניברסיטה מקינגז קולג' הוצב מרפי כלוטננט-משנה בכוחות המילואים של הצבא. במקום לעבור ישירות לצבא הסדיר במינוי של קצין מילואים, הוא נשאר בשירות מילואים לא פעיל כשבמקביל הוא למד בבית ספר למשפטים ועבד במשרה חלקית כעוזר משפטי של חבר בית המחוקקים של פנסילבניה. את לימודי המשפטים שלו למד מרפי בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וידינר שבהאריסברג וב-1999 סיים תואר JD במשפטים.
במהלך לימודי המשפטים עבד מרפי במשרד התובע המחוזי של פילדלפיה ומאוחר יותר הוא היה הוא ניהל את החברה לסיוע משפטי של האריסברג ובמקביל שירת כפרקליט צבאי בכוחות המילואים הוא גם שימש כעוזר המשפטי של תומאס טנגרטי, חבר מטעם המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים של פנסילבניה. הוא לימד ממשל ופוליטיקה של ארצות הברית באוניברסיטת מאונט סנט מרי שבמרילנד. לאחר שסיים את שירותו הפעיל הצטרף מרפי למשרד עורכי הדין הגדול מפילדלפיה, "קוזן אוקונור".
קריירה צבאית
בשנת 2000 עבר מרפי אל הכוחות הסדירים של צבא ארצות הברית ושירת כפרקליט צבאי ולאחר מכן הצטרף לסגל של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, שם הוא לימד משפט חוקתי. הוא גם לימד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית, במכון הבינלאומי לזכויות אדם בסן רמו, איטליה, ובאוניברסיטת וידינר. לאחר פיגועי 11 בספטמבר התנדב מרפי להיות מוצב מעבר לים, ושירת בבוסניה ב-2002 ובבגדאד במהלך מלחמת עיראק בשנים 2003–2004.
בעת שהותו בבגדאד כפרקליט צבאי עם הדיוויזיה המוטסת ה-82, פעל מרפי לשקם את המערכת המשפטית וסייע בניהול התביעה של שייך מוחמד עלי חסן אל מועייד, סגנו של מוקתדא א-סאדר. קודם להצבתו בדיוויזיה ה-82 סיים קורס צניחה וקורס לתקיפה אווירית. על שירותו בעיראק הוא עוטר בכוכב הארד. לאחר תום הצבתו בעיראק שב מרפי לפורט בראג ושירת שם כפרקליט צבאי לפני ששוחרר משירות פעיל ב-2004.
בחירות 2006
ב-2005 החליט מרפי להתמודד בבחירות מול חבר בית הנבחרים הרפובליקני מייק פיצפטריק במחוז הבחירה השמיני של פנסילבניה. הוא היה אחד מקבוצה של יותר מ-60 מועמדים, יוצאי צבא, לבית הנבחרים ולסנאט שהתמודדות בבחירות אלו וזכו לכינוי "הדמוקרטים הלוחמים" (Fighting Dems). הוא בנה את מערכת הבחירות שלו סביב ססמתו "התוכניות של מרפי" בנוגע לעיראק, טוהר המידות, הגנה מפני סכנות ברשת וזכויות החיילים.
ב-16 במאי 2006 ניצח מרפי בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ב-65% מהקולות, כשהתמודד מול אנדרו וורדן, נציב מחוז לשעבר ורפובליקני לשעבר שפיגר אחר מרפי במימון מסע הבחירות שלו.
בסקרים שנערכו באוקטובר 2006 נראה שהמירוץ בין השניים צמוד. ביום הבחירות, קיים צוות מסע הבחירות של מרפי, בניהולם של סקוט פרצ'יילד ומנהל קמפיין ההמרצה ברנט ולדר, קמפיין בו היו מעורבים יותר מ-2,000 מתנדבים שנקשו על דלתותיהם של 160,000 מצביעים.
תקופת כהונתו הראשונה
במהלך כהונתו בקונגרס היה מרפי חבר בוועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים ובוועדת המודיעין של הבית. בהמשך הוא היה חבר בוועדת ההקצבות. מרפי היה חבר בקואליציית "הכלבים הכחולים", קבוצה של נציגים דמוקרטים מתונים עד שמרנים. ב-2008 הוא היה ראשון התומכים בקונגרס בברק אובמה במירוץ שלו לנשיאות.