cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פולחן האישיות של אדולף היטלר
עקרון הפיהרר
האידאולוגיה שעומדת מאחורי עקרון הפיהרר או כל ארגון היררכי, גורסת שלכל מנהיג יש אחריות מוחלטת בתחומו והוא דורש צייתנות מוחלטת מכל הכפופים לו ונענה רק לממונים עליו. הצייתנות והנאמנות המוחלטת למנהיג פירושה גם התעלמות מחוקי המוסר של מותר ואסור. ה"מנהיג העליון", הפיהרר, אדולף היטלר, נענה רק לאלוהים ולעם הגרמני. הפילוסוף האיטלקי ג'ורג'ו אגמבן טען שהיטלר ראה את עצמו כהתממשות הרשות השלטת, וכן כחוק חי או החוק הגבוה ביותר, ושילב תפישות אלה להפיכתו לרשות המחוקקת, הרשות השופטת והרשות המבצעת בעת ובעונה אחת. לאחר ליל הסכינים הארוכות, היטלר אמר: "בשעה זו, אני הייתי אחראי לגורל הלאום הגרמני, ולכן הייתי השופט העליון של העם הגרמני!".
עקרון הפיהרר מקביל לשרשרת הפיקוד בארגונים צבאיים, בראשם עומד מפקד אחד שהכל כפופים לו (ראש מטה, גנרל וכדומה). גם הפרייקור, הארגונים הצבאיים למחצה בגרמניה שהיו מורכבים מחיילים שלחמו במלחמת העולם הראשונה ולא רצו לחזור לחייהם האזרחיים, התנהלו לפי עקרון המנהיג. חלקם, היו בנעוריהם בתנועות נוער גרמניות-צבאיות בשנים 1904–1913. גם תנועות אלה התבססו על אותו עקרון. ההצדקה לשימוש בעקרון המנהיג בעולם האזרחי הייתה שצייתנות לא עוררין על הממונים תוביל לסדר ולשגשוג אותו יקצרו "הראויים להנהיג".
במקרה של הנאצים, עקרון הפיהרר נהפך לחלק אינטגרלי של המפלגה הנאצית ביולי 1921, כאשר היטלר כפה על עימות עם מנהיגי המפלגה הראשונים לאחר שהבין כי בכוונתם למזג את המפלגה לתוך מפלגה סוציאלית כל-גרמנית גדולה. מששמע על כך, וביודעו שמיזוג כזה יחליש מאוד את כוחו במפלגה, היטלר עזב אותה. אנטון דרקסלר, שהבין שהמפלגה תאבד את כל כוחה בלי היטלר פתח עימו במשא ומתן. היטלר הציב אולטימטום אחד: על כולם להכיר בו כמנהיג היחידי של המפלגה ולתת לו שליטה מוחלטת עליה. ועדת המפלגה נכנעה לדרישתו והוא חזר להנהיג את המפלגה הנאצית לאחר מספר ימים כשליט הקבוע שלה, ובתגובה מינה את דרקסלר להיות יושב ראש המפלגה לצמיתות.
קרחון אליס
קרחון אליס (באנגלית: Alice Glacier) הוא קרחון במזרח אנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון מזרח מרכס המלכה אלכסנדרה, והמהווה יובל של קרחון בירדמור. אורכו של הקרחון כ-21 ק"מ.
היסטוריה ומקור השם
הקרחון התגלה על ידי משלחת נמרוד הבריטית (שחקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909) בפיקודו של ארנסט שקלטון. שקלטון קרא לקרחון על שם אליס, אמו של אריק מרשל, חבר במשלחת של שקלטון.
משפט התיכון
שמאל|ממוזער|AD תיכון ל-BC שמאל|350px|ממוזער| השטח הירוק ועוד השטח הכחול שווה לשטח האדום
בגאומטריית המישור, משפט התיכון קובע שסכום ריבועי שתי צלעות במשולש, שווה לסכום מחצית ריבוע הצלע השלישית, ופעמיים ריבוע התיכון לה.
כלומר, אם במשולש ABC הנקודה D היא אמצע BC, מתקיים:
משפט התיכון הוא מקרה פרטי של משפט אפולוניוס הקובע: אם במשולש ABC הנקודה D נמצאת על BC ומחלקת אותו ביחס n:m (כלומר mBD = nDC), מתקיים:
במקרה של משפט התיכון, הנקודה D מחלקת את BC ביחס של 1:1.
הוכחה
נסמן את היטל AB על BC ב-p (אם אז p<0)
במשולש ABC, נקבל, על פי משפט הקוסינוסים:
נעביר אגפים, ונקבל:
במשולש ABD, נקבל, על פי משפט הקוסינוסים:
נציב, ונקבל:
נעביר אגפים ונכפיל ב-2, ונקבל:
על פי כלל המעבר, נקבל:
לאחר העברת אגפים, נקבל:
הוכחה גאומטרית
נסמן. כמו כן נסמן AD = x
אם a=b, המשולש שווה שוקיים והתוצאה מתקבלת מידית מהפעלת משפט פיתגורס.
אחרת, a\neq b, נחשב את שטח המשולש \Delta ABD לפי נוסחת הרון:
נחשב את שטח המשולש \Delta ACD ונקבל באותו אופן את התוצאה הבאה:
התיכון מחלק את המשולש לשני משולשים שווי שטח, כלומר. נשווה ביניהם ונמצא את x
נכפיל פי 4 ונעלה את שני האגפים בריבוע:
נסדר את המשוואה:
נצמצם ב a^2 - b^2 (זו פעולה חוקית מכיוון שהנחנו כי a\neq b) ונקבל את התוצאה:
בבטן הלווייתן
בבטן הלווייתן (באנגלית: Inside the Whale) הוא אוסף מאמרים מאת ג'ורג' אורוול שפורסם בשנת 1940.
תוכן הספר
האוסף כולל שלושה מאמרים. הראשון שבהם, "בבטן הלווייתן" (Inside the Whale) הוא סקירה מעמיקה של התפתחות הספרות האנגלית והפוליטיקה של השמאל באנגליה עד סוף שנות ה-30 של המאה ה-20, עם צאת ספרו השערורייתי של הנרי מילר, "חוג הסרטן". מאמר זה הופיע בעברית גם באוסף המאמרים "מתחת לאף שלך" בהוצאת דביר ב-2005.
המאמר השלישי, "שבועונים לנוער" (Boys Weeklies), הוא ניתוח, חדשני לזמנו, של מקומם של שבועונים כאלה בתרבות הפופולרית.
ספיידרמן (סדרת טלוויזיה, 2017)
ספיידרמן (באנגלית: Spider-Man) ידועה גם כספיידרמן של מארוול (באנגלית: Marvel's Spider-Man) היא סדרת אנימציה המבוססת על גיבור העל "ספיידרמן" מבית מארוול קומיקס. הסדרה מחליפה את הסדרה הקודמת "ספיידרמן איש העכביש" והיא העלתה לשידור בארצות הברית ב-19 באוגוסט 2017 ובישראל ב-8 באוקטובר 2017.
עלילה
לאחר מותו של הדוד בן, נער חכם בשם פיטר פרקר הופך לגיבור על במסכה בעקבות נשיכה על ידי עכביש בטיול אל מעבדות אוסקורפ (מנהלו של מוסד זה הוא אביו של חברו הטוב ביותר הארי אוסבורן) וכתוצאה מכך קיבל כוחות על.
הפקה
הסדרה הוכרזה לראשונה באוקטובר 2016 כתחליף לסדרה הקודמת לה ספיידרמן איש העכביש שהסתיימה בינואר 2017. הסדרה עלתה ב-19 באוגוסט 2017. העונה הראשונה הסתיימה בארצות הברית ב-18 בפברואר 2018.
ב-24 בינואר 2018 הוכרז כי העונה השנייה תעלה לשידור בהמשך 2018.
ההורים שלי חייזרים
ההורים שלי חייזרים היא סדרת ילדים בריטית, אשר הופקה לשידור בין השנים 1999 עד 2006 בערוץ הבריטי CiTV. בישראל הסדרה שודרה מספר שנים בערוץ הילדים. התוכנית מספרת על שלושה אחים יתומים, מלאני, ג'וש ולוסי אשר מאומצים על ידי זוג חייזרים שנחת במקרה על פני כדור הארץ. עקב הצלחתה הרבה בבריטניה, לסדרה הופקו 8 עונות על ידי חברת ההפקות "Granada Kids".
עלילה
לא עובר זמן רב עד שהשניים מגלים שמשהו לא כשורה - שלא כמו שאר המשפחות ברחוב, להם כלל אין ילדים. לכן הם מבקרים בבית יתומים מקומי ומחליטים לאמץ את מל, ג'וש ולוסי שמאושרים מאוד להתאחד מחדש במסגרת היחידה המשפחתית החדשה.
בריאן וסופי חושפים בפני הילדים את האמת שלהם - שניהם חייזרים אמיתיים והם תקועים על כדור הארץ עד אשר ארגון ה-AA הבין-גלקטי יגיע על מנת לתקן את החללית הניזוקה ולגרום לה לפעול מחדש. לאחר שהילדים מתאוששים מההלם, הם מבינים כי זו הזדמנות שאינם יכולים לפספס, לנצל את הבורות של הוריהם החדשים לטובתם.
תוך כדי הילדים זוכים להכיר מחדש את החוקים של חיי משפחה והחייזרים לומדים לראשונה את החוקים הבסיסיים של החיים על פני כדור הארץ.
העונה השמינית והאחרונה
בפרק האחרון של העונה השביעית בריאן וסופי נוטשים את כדור הארץ בחזרה לכוכב שלהם, אך גם הפעם בריאן לוחץ בטעות על הכפתור האדום הגדול והחללית נוחתת שוב על כדור הארץ, הפעם במקום בסמוך לחוף ים. בפרק הראשון של העונה השמינית הם מגלים שעקב הכישלון במשימתם הם יאלצו להתאייד, אך מסתבר שישנה אפשרות שתמנע זאת - למחוק את זכרונם ולזכור אך ורק את משימתם ואת השפה. אחרי לבטים רבים, בריאן וסופי בוחרים למחוק את זכרונם ולשכוח את כל מה שעבר עליהם במשך שבע העונות הקודמות. בריאן וסופי המאופסים הופכים מחדש את החללית לביתם ומאמצים ארבעה אחים יתומים: ג'ק (ג'קלין), דן, בקי ואדי בנט.
העונה גררה תגובות שליליות רבות מאלפי המעריצים המושבעים של הסדרה שלפי טענתם הייתה אמורה להסתיים בעונה השביעית, שכן העונה השמינית "הרסה" את הסדרה.
פונטון
פונטון (מצרפתית: ponton) הוא מבנה חלול ואטום דמוי מכל, המלא באוויר ולכן יכול לצוף במים. הפונטון משמש כאמצעי הציפה של סירות מדגמים אחדים, כמו סירת פדלים, במבדוקים צפים, וכן בגשרים צפים המכונים גם גשרי פונטונים ומשמשים לרוב לצרכים צבאיים.
הפונטון משמש לדברים רבים נוספים, כמו בתים צפים, וכלי שיט ויבשה שיצופו על המים.
שלמה רייכנשטיין
שלמה רייכנשטיין (1902–1942) היה סופר עברי.
ביוגרפיה
שלמה רייכנשטיין היה מהסופרים העבריים הראשונים של התנועה הקיבוצית. חרף הקשיים הגדולים של חיי חלוץ בארץ באותן שנים, מצא את הכוח והזמן לכתוב סיפורים מראשית ההתיישבות הקיבוצית בעמק. היה בעל לשון ייחודית, רומנטית אך לא מליצית, והיה בין המתארים הראשונים של הנוף הארץ ישראלי מתוך מגע ישיר, ולא מתוך אוצר מליצות מקובל.
ספרו הראשון, "ראשית", סיפור, יצא כבר לאחר מותו, בשנת 1943. בשנת 1948 יצא לאור קובץ סיפוריו "בשבילי שדות". שלמה רייכנשטיין נזכר גם בספרי הזיכרון לקהילה היהודית של זאמושץ'.
רייכנשטיין חלה, נותח, ונפטר בקיבוץ עין חרוד בשנת תש"ב 1942. היה בן ארבעים במותו.
יעקב דוב רפפורט
הרב יעקב דוב בער רפפורט (ה'תרכ"ב, 1862 – י"ז בחשוון ה'תרפ"ח, 12 בנובמבר 1927) היה רב ליטאי, רבן של רבינשוק וזיימל במשך עשרות שנים, ובסוף ימיו רבה הראשון של כפר סבא.
ביוגרפיה
נישא לחיה קיילא בתו של הרב יוסף זכריה שטרן ונכדתו של הרב מרדכי גימפל יפה. כיהן ברבנות העיירה רבינשוק בלטביה ובשנת ה'תרנ"ו (1896) התמנה במקום הרב אברהם יצחק הכהן קוק כרבה של העיירה זיימל, תפקיד בו נשא במשך קרוב לשלושים שנה. בתו יוכבד נישאה בשנת תרנ"ט, 1899, לרב אשר ניסן לויטן.
בשנת ה'תרפ"ו, 1926, עלה לארץ ישראל והיה לרבה הראשון של כפר סבא, עד לפטירתו בשנת ה'תרפ"ח.
לאחר פטירתו נישאה בתו הצעירה רחל גיטל לרב אברהם ריניק (רניק), תלמיד ישיבת חברון יוצא וילנה, והוא התמנה תחת חמיו כרבה של כפר סבא. בכפר סבא יש רחוב שנקרא על שמו.
מכללת אפרתה
מכללת אפרתה שבירושלים (בית המדרש למורות של 'המזרחי') נוסדה בשנת תרפ"ד (1924) על ידי תנועת המזרחי כדי להכשיר מחנכות ברוח החינוך הציוני-דתי.המכללה מוסמכת להעניק לבוגרותיה תואר .B.Ed ותואר .M.Ed במגוון חוגים והתמחויות. כמו כן מנפיקה המכללה לבוגרותיה תעודת הוראה בהתמחות שלמדו.
היסטוריה
חמש שנים לאחר שנוסד 'בית המדרש למורים של המזרחי' (מכללת ליפשיץ כיום) הוחלט בוועידת תנועת 'המזרחי' בקרלסבד לייסד בית מדרש למורות ברוח ציונית-דתית ונקבעו עיקרי תוכנית הלימודים, אולם יישום ההחלטה התעכב. לבסוף הזמין המרכז העולמי של 'המזרחי' את ד"ר אהרון ליברמן שהיה רב ומחנך במוסדות 'עדת ישראל' בברלין, לנהל את המוסד.
שמות המוסד
בשנת 1994 עם קבלת ההסמכה מהמועצה להשכלה גבוהה להעניק תואר ראשון (B.Ed) לבוגרות המוסד - שונה שמו ל'אפרתה - המכללה האקדמית לחינוך'.
בשנת 2010 התאחדה המכללה עם מכללת 'אמונה' תחת השם בית הספר 'אמונה' לאומנויות ובית הספר 'אפרתה' לחינוך ולהוראה. שמה של המכללה המאוחדת כיום הוא 'מכללת אמונה-אפרתה - המכללה האקדמית לחינוך ולאמנויות'.
'אפרתה' כיום
בשנת תשע"ט (2019) לומדות במכללה כ-1,300 סטודנטיות במגוון המסלולים והתוכניות וסגל המורים מונה כ-200 מרצים.
מנהלי המוסד
בשנות קיומו של המוסד ניהלו אותו אישים שונים:
תוכניות הלימודים לתואר ראשון (.B.Ed) ותעודת הוראה
במכללה יש ארבעה מסלולי לימוד לתואר ראשון:
הלימודים לתואר ראשון נמשכים ארבע שנים ובסופן מקבלות הסטודנטיות תואר ראשון (.B.Ed) ותעודת הוראה בחוג (או בחוגים) שבהם התמחו.
תוכניות הלימודים לתואר שני (M.Ed)
מתקיימות שתי תוכניות של הלימודים לתואר שני:
הסבת אקדמאים להוראה
מסלול זה מיועד לבעלי תואר ראשון המעוניינים לקבל תעודת הוראה. במסלול אפשר לקבל תעודת הוראה במסלולים: גן, חינוך מיוחד ועל יסודי (חוג לימודים אחד מהחוגים הבאים: תנ"ך, ספרות, אזרחות, היסטוריה, לשון, חינוך חברתי קהילתי ותושב"ע).
לימודי השלמה ל-B.Ed.
התוכנית מיועדת לבעלי תעודת הוראה (או תעודת מורה מוסמך בכיר) המעוניינים להשלים את לימודיהם לתואר .B.Ed.
התוכנית כוללת שלושה תחומי לימוד על פי מתווה המל"ג החדש:
מסלולי הלימוד בתוכנית: גיל הרך, חינוך מיוחד, על יסודי בהתמחויות: תנ"ך, תושב"ע, לשון, היסטוריה, אזרחות וספרות.
יחידת ההתמחות והכניסה להוראה
במכללה קיימת יחידת ההתמחות (סטאז') המקיימת סדנאות סטאז' לסטודנטיות המתמחות בהוראה במסלולים השונים. בסיומה של הסדנה הסטודנטית מקבל רישיון הוראה מטעם משרד החינוך.
מ.ב. גלאט עוף למהדרין
חברת '''מ.ב. גלאט עוף למהדרין בע"מ''' נוסדה בשנת 1993 והיא עוסקת ביצור ושיווק מוצרי מזון בתחום הבשר והעוף, הדגים והירקות הקפואים.
מוסה קזם קראבקיר
מוסה קזם קראבקיר (בטורקית Musa Kâzım Karabekir; 1882 - 26 בינואר 1948) היה איש צבא ומדינאי טורקי, חבר ויושב ראש האספה הלאומית הגדולה של טורקיה.
אטא (אי, אנטארקטיקה)
האי אטא (באנגלית: Eta Island) הוא אי, שנמצא בסמוך ומצפון לאי אומגה באיי מלכיור, בארכיפלג פאלמר, שלמול חופי חצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה.
מ.ב. גלאט עוף למהדרין
היסטוריה
החברה החלה את דרכה כמשחטת עופות אשר נועד לתת מענה לציבור החרדי שהלך וגדל באותה תקופה. המשחטה נבנתה על פי הוראות הרב מאיר ברנדסדורפר, אשר היה אחראי על השחיטה בגוף הכשרות "העדה החרדית". הרב ברנדסורפר, שהיה מחמיר גדול, תכנן את המשחטה באופן שיוכלו לקיים את חומרותיו בנוחות. כך למשל סודר סרט נע שמסתובב לפני הבודקים, שיוכלו לבדוק ביישוב הדעת כל עוף, ולא כנהוג במשחטות אחרות שלכל בודק יש ארון בו מניחים את כל העופות המחכים לבדיקה. כשנתיים לאחר מכן הקימה החברה בצמוד למשחטה, מפעל למוצרים בתחום עיבוד בשר, עוף והודו. עם התפתחות המפעל תוך זמן קצר לאחר מכן, הקימה החברה בשנת 1997 מפעל לנקניקים ופסטרמות וחברת זוגלובק החלה להפיץ את המוצרים תחת המותג "כל טוב" ברחבי הארץ. ב-2007 הקימה מ.ב גלאט משחטה על שטח של 10 דונם בצמוד למפעל היצור.
אטא (אי, אנטארקטיקה)
האי, שאורכו 2.8 קילומטרים, הוא הגדול באיי מלכיור.
גילוי האי
האי התגלה על ידי משלחת החקר הגרמנית בפיקודו של אדווארד דאלמאן. דאלמאן לא נתן לאי שם.
האי התגלה מחדש ומופה באופן גס על ידי המשלחת הצרפתית האנטארקטית בפיקודו של ז'אן-בטיסט שארקו מחיל הים הצרפתי. לימים התברר כי האי שכונה על ידי שארקו "האי מלכיור" ( Île Melchior) הוא למעשה שני איים - האי אטא והאי אומגה, והשם מלכיאור הפך לשמה של קבוצת האיים כולה.
מוסה קזם קראבקיר
ראשית חייו
קראבקיר נולד באיסטנבול בשם קזם זיירק (Kazım Zeyrek). הוא היה בנו של קצין צבא עות'מאני ובשנותיו הראשונות נדד באזורים שונים באימפריה לרגל שירותו של אביו. עם מות אביו ב-1893 הוא שב לאיסטנבול עם אימו וקיבל חינוך בבתי ספר צבאיים. ב-1902 סיים את לימודיו בקולג' הצבאי באיסטנבול בהצטיינות.
מ.ב. גלאט עוף למהדרין
אחזקות נוספות
בשנת 2000 הקימה החברה מפעל חדש לעיבוד מוצרי דגים (געפילטע פיש) בשם "דג דלישס" שנה לאחר מכן רכשה את חברת "הדג המיוחד" ואיחדה אותה תחת אותה קורת גג. בשנת 2010 התאחדה דג דלישס עם חברת אקסטרה פוד שהייתה מאוד דומיננטית בשוק הדגים המעוקרים והחברה שינתה את שמה ל"דג טעים". כיום היא חולשת על רוב שוק הדגים המעובדים בארץ עם המותגים "קלאסי דג", "דג דלישס" ו"הדג המיוחד".
בנוסף החברה משווקת תחת המותג "גלאט פרוסט" ירקות קפואים מתוצרת סנפרוסט מקבוצת תנובה וירקות קפואים ביבוא מחו"ל.
מוסה קזם קראבקיר
שירות צבאי
ימין|ממוזער|200px|קראבקיר לפני כיבוש אלכסנדרופול את שנותיו הראשונות בצבא העות'מאני עשה בעיקר בבלקן ולקח חלק במלחמת הבלקן הראשונה שבמהלכה נפל בשבי הבולגרי. במלחמת העולם הראשונה הוא השתתף בקרב גליפולי ב-1915 ושנה לאחר מכן נשלח לחזית העיראקית והשתתף במצור על כות שהסתיים במפלה מבישה של הצבא הבריטי. במהלך 1917 נלחם בקרב כות השני ובהמשך אותה שנה שירת במערכה בקווקז ונלחם נגד צבא רוסיה ולוחמים ארמנים. למרות קידומו המהיר עד שלב זה והעובדה שזכה לשבחים, את עיקר תהילתו קנה במהלך מלחמת העצמאות של טורקיה. קראבקיר סירב להוראתו של הסולטאן מהמט השישי להיכנע למדינות ההסכמה, ונותר במזרח אסיה הקטנה.
מ.ב. גלאט עוף למהדרין
תחרות
עד לשנת 2008 לא הייתה תחרות ממשית לחברה במגזר החרדי אשר דורש את ההשגחה של העדה החרדית מפני שהבד"ץ נמנע בטענה שאין מספיק ביקוש למוצרי העוף והבשר מעבר למה שגלאט עוף מסוגל לייצר. אבל בשנת 2008 עקב הביקוש ההולך וגובר הופעל לחץ רב מטעם וועד הכשרות שרצה לפתוח את השוק לתחרות כפי שיש במוצרי הבסיס האחרים שבהם אין הגבלה על חברות וכל מי שעומד בקריטריונים מקבל השגחה מטעמה אבל וועד השחיטה של הבד"ץ לא היה מעוניין מחשש שהדבר עלול לפגוע בשוחטים. קריטריון נוסף שיש בוועד השחיטה אומר כאשר משחטה מעוניינת לקבל את ההשגחה של וועד השחיטה מטעם הבד"ץ, היא חייבת לייעד משחטה שתשמש בבלעדיות את הבד"ץ ולא תשמש השגחות אחרות ולכן אין משחטה שתעמוד בזה מלבד חברת גלאט עוף שמקיימת את התנאי הזה כבר שנים ארוכות. בסופו של דבר לאחר מחלוקת ודיון בבית הדין של הבד"ץ, וועד השחיטה נכנעו ללחץ והם החלו לתת את ההשגחה גם לחברת הידורים מקבוצת נטו מלינדה.
אטא (אי, אנטארקטיקה)
מקור השם
בדומה לאיים אחרים באיי מלכיאור, לאי ניתן שם מהאלפבית היווני והוא נקרא על שם האות אטא, על ידי משלחות המיפוי הארגנטינאיות.
מוסה קזם קראבקיר
שירות צבאי
כאשר נפתחה ועידת ארזורום של התנועה הלאומית הטורקית ביולי 1919, הופקד קראבקיר על הגנת הוועידה ובאיה. הוא הצטרף לתנועה הלאומית הטורקית והופקד על החזית המזרחית. תחת פיקודו של קראבקיר הביסו הטורקים את הארמנים במלחמת טורקיה–ארמניה. ב-7 בנובמבר 1920 כבש קראבקיר את אלכסנדרופול היא גיומרי בארמניה של ימינו והציג לארמנים אולטימטום לפיו אם לא יכנעו יכבוש את ירוואן. הארמנים נכנעו ותנאי הכניעה נדונו בין קראבקיר לשר החוץ של ארמניה. בסופו של משא ומתן נחתם הסכם אלכסנדרופול ב-2 בדצמבר 1920, ולפיו אולצה ארמניה לוותר על כל השטחים שניתנו לה מכוח הסכם סוור. קראבקיר חתם גם על הסכם קארס בין רוסיה הבולשוויקית לאספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-23 באוקטובר 1921. ב-26 באוקטובר 1924 סיים קראבקיר את שירותו הצבאי וזכה ב"מדליית העצמאות" (İstiklal Madalyası) לאות הוקרה על תרומתו.
מ.ב. גלאט עוף למהדרין
תחרות
בשנת 2011 הרב דוד שווימער מראשי וועד הכשרות ורב המשחטה של חברת מ.ב גלאט עוף, יצא נגד חברת הידורים וקרא לציבור שלא לרכוש את העופות שנשחטים במפעל בטענה שהם אינם כשרים. הבד"ץ אילצו אותו שיחזור מדבריו וביקשו שישמש רב בשתי המשחטות אך הוא סירב ופוטר מתפקידו.
מוסה קזם קראבקיר
כמדינאי
עם תום מלחמת העצמאות של טורקיה, הגיע קראבקיר לאנקרה והיה לחבר האספה הלאומית מטעם אדירנה ולאחר מכן מטעם איסטנבול. קראבקיר תמך במוסטפא כמאל בהחלטתו לבטל את הח'ליפה ב-1924, אך סבר כי טרם בשל הזמן לכך. על רקע זה נגלתה יריבות בין השניים, וקראבקיר ייסד את "מפלגת הרפובליקה הפרוגרסיבית" (Terakkiperver Cumhuriyet Fırkası) ב-17 באוקטובר 1924 והיה למנהיגה. לאחר ניסיון ההתנקשות במוסטפא כמאל והמרד הכורדי שבשניהם האשים האחרון את קראבקיר, פוזרה מפלגתו ב-5 ביוני 1925 ופעולתה נאסרה. קראבקיר וחלק מחברי מפלגתו נאסרו, והוא נאלץ לפרוש מהפוליטיקה והושם במעצר בית משך 13 שנה. הוא התמסר לכתיבה אך הממשלה הטורקית התנכלה לו וכתביו הועלו באש. רק עם מותו של מוסטפא כמאל אטאטורק ב-1938 ומינוי איסמט אינני שהיה ידידו של קראבקיר לנשיא, הוא היה יכול לשוב אל החיים הפוליטיים. בשנת 1939 שוב נבחר קראבקיר לאספה הלאומית וב-1946 אף היה ליושב ראש האספה, אך הוא נפטר לאחר כשנה וחצי בעודו נושא בתפקיד. גופתו הועברה ב-1988 אל בית העלמין הממלכתי של טורקיה באנקרה.
מ.ב. גלאט עוף למהדרין
כשרות
החברה מיצרת ומשווקת את כל מוצריה תחת ההשגחה של הבד"ץ העדה החרדית.
אל-כרמל
מיקום
הכפר ממוקם במקומה של "חירבת אל-כרמל", כפר בת של הכפר הפלסטיני הגדול באזור - יטא. במפקד האוכלוסין שנערך בימי המנדט הבריטי בשנת 1931 היישוב לא היה קיים. בסקר מיפוי מטעם הצבא הבריטי שנערך בשנת 1944 נכתב כי במקום מצויה "חורבה". במפקד האוכלוסין שנערך על ידי ממלכת ירדן בנובמבר 1961 היה מספר התושבים 146. במפקד הישראלי משנת 1967 ירד מספר התושבים ל-76 נפש. כיום, כאמור, מספרם 2,934 תושבים.
גורם חשוב שהייתה לו השפעה על מיקומו של היישוב בעבר היה המעיין - עיון אל-כרמל - מצפון לחורבה. בשוליו של מכתש טבעי נובעים כמה מעיינות נקרה קטנים שניקזו מימיהם לבריכת ביטון שנבנתה על ידי שלטונות המנדט הבריטי. כיום הבריכה מלאה מי גשם - מכוסה ירוקת - ומהווה מקום שתייה לעדרי הצאן. המעיינות מטפטפים משכבות חוואר מתקופת הטורון - כמו מעיינות אחרים מסוג זה בהרי חברון.
תולדות המקום
שם המקום מופיע בתנ"ך כמקום בו הציב שאול המלך מצבה לאחר ניצחונו על העמלקי -.
מדרום למעיין מתנשאת חורבה בולטת: שרידי כנסייה מהתקופה הביזנטית ומגדל צלבני קדום. מחלקת העתיקות הירדנית מצאה מדרום ליישוב שרידים של שתי כנסיות נוספות, המעידות על קהילה נוצרית גדולה כאן בתקופה הביזנטית
בתקופות הרומית, ביזנטית וגם בתקופה צלבנית היה לבסיס צבאי, מינהלי וכלכלי חשוב - יחד עם היותו צומת דרכים חשוב.
מקס פאולי
שמאל|ממוזער|200px|מקס פאולי מקס פאולי (בגרמנית: Max Pauly; 1 ביוני 1907 – 8 באוקטובר 1946 המלין) היה קצין אס אס בדרגת שטנדרטנפיהרר. שימש כמפקד מחנה הריכוז שטוטהוף מספטמבר 1939 עד אוגוסט 1942, ומפקד מחנה הריכוז נוינגמה ותתי המחנות הנלווים מספטמבר 1942 עד לשחרור המחנה במאי 1945.
ביוגרפיה
פאולי נולד ב-1 ביוני 1907 בוסלבורן, לבעל חנות לחומרי בנין, ולאחר סיום לימודיו הצטרף לחנותו של אביו. בשנת 1928 מת אביו, ופאולי ירש את החנות, ובאותה שנה הוא הצטרף למפלגה הנאצית. בשנת 1930 הוא הצטרף לאס אס, והיה אחד מהלוחמים הוותיקים. בשנת 1933 הוא הועלה לדרגת האופטשטורמפיהרר, ובשנת 1934 הוא הועלה לדרגת שטורמבאנפיהרר. בשנת 1936 הוא מונה למפקד יחידת התקיפה ה-53 של האס אס, ובשנת 1937 הוא מונה למפקד היחידה ה-71 של האס אס, והועלה לדרגת אוברשטורמבאנפיהרר.
בספטמבר 1939 הוא מונה למפקד מחנה הריכוז שטוטהוף, ובספטמבר 1942 הוא מונה למפקד מחנה הריכוז נוינגמה. בעת שפיקד על מחנה נוינגמה אירעו במחנה זוועות רבות, ביניהם עריכת ניסויים רפואיים על אסירי המחנה. בשנת 1944 הרופא הנאצי קורט הייסמאייר ערך ניסויים על עשרים ילדים במטרה למצוא תרופה לשחפת. ילדים אלו הובאו במיוחד מאושוויץ לצורך הניסוי הרפואי. הילדים והמלווים שלהם נרצחו בתלייה באפריל 1945 מווים שנתלו על קיר במרתף בית ספר בהמבורג. בית ספר זה היה תת-מחנה של מחנה נוינגמה הגדול.
פאולי הועמד לדין בגין פשעי מלחמה יחד עם עוד 13 נאשמים על ידי הבריטים בהמבורג. המשפט נמשך מיום 18 במרץ עד 13 במאי 1946. הוא נמצא אשם ונידון למוות יחד עם 11 מהנאשמים האחרים, וב-8 באוקטובר 1946 הוצא להורג בתלייה בכלא המלין.
כביש 653
כביש 653 הוא כביש רוחב אזורי בבקעת הנדיב, שמתחיל בצומת בנימינה, עובר דרך בנימינה-גבעת עדה ונגמר בכניסה לקיבוץ רגבים, לאחר מעבר מתחת לגשר עליו עובר כביש 6. אורכו הכולל של הכביש הוא כ-11 ק"מ.
היסטוריה
לקראת סוף 1929 הוחל בסלילת הכביש על ידי פיק"א, כדי להקל על החיבור בין גבעת עדה לבנימינה, והוא נסלל במהלך שנת 1930. בין סוללי הכביש היו חברי קיבוץ השומר הצעיר בבנימינה.
אברהם ריניק
הרב אברהם ריניק (ה'תרנ"ח, 1898 - כ"ו בתשרי ה'תשכ"ח, 30 באוקטובר 1967) היה רבה השני של כפר סבא, משרה בה נשא במשך ארבעים שנה.
ביוגרפיה
נולד בווילנה, למד בישיבת חברון בעיר חברון, והיה ממקורביו של הסבא מסלבודקה בשנות חייו האחרונות.
בשנות השלושים ייסד את ישיבת "עזרא" בכפר סבא ועמד בראשה.
הוא נפטר בכ"ו בתשרי ה'תשכ"ח, 30 באוקטובר 1967 בגיל 69, ונקבר בבית הקברות בכפר סבא. הניח אחריו אשה וארבע בנות.
שנתיים לאחר פטירתו התמודדו אחד עשר רבנים על משרת הרב הראשי האשכנזי לכפר סבא, בה זכה הרב יעקב פנחס שיר, רבה של נשר.
רודולף קוך-ארפאך
גנרל רודולף קוך-ארפאך (בגרמנית Rudolf Koch-Erpach; 9 באפריל 1886 – 27 בנובמבר 1971) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
קוך-ארפאך נולד ב-9 באפריל 1886 במינכן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1904 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט האולנים הבווארי ה-2 (המלך), ובשנת 1910 הועבר לרגימנט הפרשים הבווארי ה-6 (אלברכט, נסיך פרוסיה). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה לקצין חימוש בקורפוס הבווארי ה-3, ולחם בשורותיו במהלך המלחמה, וב-28 בנובמבר 1914 הועלה לדרגת ריטמייסטר. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קוך-ארפאך לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באוקטובר 1923 מונה קוך-ארפאך למפקד פלוגה 6 ברגימנט הפרשים ה-17 (הבווארי), וב-1 בנובמבר 1924 הועלה לדרגת מיור. באביב 1927 מונה לקצין מטה בדיוויזיה ה-7 של הרייכסווהר, ובאביב 1929 מונה לקצין מטה בפיקוד התותחנים ה-7. ב-1 בספטמבר 1929 מונה למפקד רגימנט הפרשים ה-17 (הבווארי), וב-1 באוקטובר 1929 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באפריל 1932 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 בנובמבר 1932 מונה לראש מטה של דיוויזיית הפרשים ה-1. ב-1 באפריל 1934 מונה למפקד פיקוד הפרשים בברסלאו, וב-1 בינואר 1935 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במאי 1935 מונה למפקד פיקוד התותחנים ה-3, ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד הדיוויזיה ה-8, וב-1 באפריל 1937 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
מלחמת העולם השנייה
עם פרוץ המלחמה היה קוך-ארפאך מפקד הדיוויזיה ה-8, ופיקד עליה במהלך הפלישה לפולין כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת לחם קוך-ארפאך עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה הרביעית. ב-24 ביוני 1940 קיבל קוך-ארפאך על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-15 באוקטובר 1940 מונה למפקד הקורפוס ה-60. ב-1 בדצמבר 1940 הועלה קוך-ארפאך לדרגת גנרל חיל הפרשים, וב-1 באפריל 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-35. ב-1 במאי פרש קוך-ארפאך מתפקידו, ובאמצע יולי מונה למפקד אזור ברסלאו. ב-1 במאי 1942 מונה קוך-ארפאך למפקד המחוז הצבאי ה-8, וב-24 בנובמבר 1944 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בכסף.
ב-26 בינואר 1945 מונה קוך-ארפאך למפקד קורפוס הפאנצר ה-56, שהיה חלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות ויסלה, וב-10 באפריל הועבר למפקדת הOB West. ב-6 במאי מונה קוך-ארפאך למפקד הארמייה הראשונה במקום הרמן פוירטש שנפל בשבי, ויומיים לאחר מכן נכנע בראש כוחותיו לבעלות הברית.
לאחר המלחמה
קוך-ארפאך שוחרר מהשבי בשנת 1948. לאחר שחרורו התגורר בעיר קרלסרוהה, עד למותו ב-27 בנובמבר 1971, והוא בן 85 שנים.
פרו (פירושונים)
פְּרוֹ- – להיות בעד משהו מסוים, ולתמוך בו בצורה כזו או אחרת. ההיפך מאַנְטִי- (להיות נגד משהו).{{פירושונים| אישים:
איתן הבר
איתן הַבֶּר (12 במרץ 1940 — 7 באוקטובר 2020) היה עיתונאי, סופר ופובליציסט ישראלי, מנהל לשכתו של ראש הממשלה יצחק רבין בתקופת ממשלתו השנייה (1992-1995). שימש כתב צבאי של העיתון "ידיעות אחרונות" במשך 26 שנים.
ביוגרפיה
איתן הבר נולד בתל אביב בשנת 1940 ליהודה וטובה הבר. למד בבית הספר הדתי ביל"ו בתל אביב. את דרכו בעיתונות החל בגיל 9 בכתיבת שירים בעיתון "הצופה לילדים" וככתב נוער ב"חרות לנוער". בגיל 14 נמנה עם צוות עובדי עיתון "חרות". ביולי 1957 יצא לסיור באירופה והביא את רשמיו בעיתון חרות.
ביום שיחרורו מצה"ל, בשנת 1960, הצטרף ל"ידיעות אחרונות" ומאז ועד 1985, היה הכתב הצבאי, וסיקר עבור העיתון את כל האירועים החשובים בתולדות המדינה באותה תקופה, כולל אירועים מדיניים, פוליטיים וחברתיים.
לאחר מלחמת יום הכיפורים חבר לישעיהו בן-פורת, יהונתן גפן, אורי דן, אלי לנדאו, חזי כרמל ואלי תבור לכתיבת הספר "המחדל", במטרה שההנהגה המדינית והצבאית במלחמת יום הכיפורים תפנה את מקומה. נמנה עם ראשוני העיתונאים הישראלים במצרים בשנת 1978. שימש כתחקירן ראשי בתוכניות הטלוויזיה הפופולריות ביותר בשנות ה-70: "חיים שכאלה" ו"זה הסוד שלי". ערך והגיש עשרות תוכניות בגלי צה"ל.
בסוף 1985 מונה כיועצו המיוחד וכיועץ לענייני תקשורת של יצחק רבין כשר הביטחון בממשלת ישראל העשרים ואחת. ליווה אותו מקרוב בפעילותו במשך כחמש שנים, לרבות בימי האינתיפאדה הראשונה, אחת התקופות הסוערות במדינת ישראל. שירת לצד שר הביטחון בהחלטותיו ועשייתו הביטחונית והמדינית. פרש מתפקידו עם רבין בעקבות כישלון "התרגיל המסריח" והקמת ממשלת שמיר בשנת 1990, וחזר ל"ידיעות אחרונות".
כאשר נבחר רבין כראש הממשלה ושר ביטחון ב-1992, מונה כיועץ ראש הממשלה ומנהל לשכת ראש הממשלה. בתפקיד זה ניהל משך כשלוש שנים את לשכתו של רבין, עד להירצחו ב-1995. הופקד על החלק הציבורי, התקשורתי, ובחלקו גם המדיני בלשכת ראש הממשלה וכתב את רוב נאומיו של ראש הממשלה. נמנה עם הצוות המדיני המצומצם שהכין בחשאי את הסכם השלום בין ישראל לירדן. היה אחראי על כל המסעות המדיניים והביטחוניים של רבין מחוץ לישראל, לרבות מדינות שלראשונה פתחו שעריהן בפני ראש ממשלה ישראלי (אינדונזיה, מרוקו, עומאן, סין, יפן, קוריאה הדרומית ורבות אחרות). עם זאת, הבר לא היה שותף לשיחות על הסכמי אוסלו.
איתן הבר כתב חלק מנאומיו בתקופת כהונתו של יצחק רבין, לרבות בימי המהלכים שהביאו לחתימת הסכם השלום עם ירדן, ובהם הנאום שנשא רבין בוושינגטון שנאמר בו, בין השאר: "אני יצחק רבין, מספר אישי 30743, רמטכ"ל בדימוס, חייל בצבא השלום".
איתן הבר נמנה עם האחראים לארגון כל האירועים החגיגיים לחתימת ההסכמים עם ירדן ועם הפלסטינים, בארצות הברית ובערבה, הסכם אוסלו, הענקת פרס נובל לשלום ופרס אונסק"ו. בליל הרצח ב-4 בנובמבר 1995 שהה ליד מיטת רבין, ועם מותו של רבין, הקריא בשם ממשלת ישראל את ההודעה על מותו: "ממשלת ישראל מודיעה בתדהמה, בצער רב וביגון עמוק, על מותו של ראש הממשלה ושר הביטחון, יצחק רבין, אשר נרצח בידי מתנקש הערב בתל אביב. יהי זכרו ברוך".
בתפקידו האחרון בלשכת ראש הממשלה, היה ממארגני מסע הלוויה של רבין אל הר הרצל בירושלים.
עם פרישתו מלשכת ראש הממשלה (1995), המשיך בכתיבת מאמרים בעיתון "ידיעות אחרונות", הכנת תוכניות טלוויזיה ותוכניות-רדיו בגלי צה"ל.
בספטמבר 2019 חשף כי הוא חולה בסרטן המעי הגס ובפרקינסון ושבעקבות מצבו הבריאותי הוא פרש מעבודתו בידיעות אחרונות. ב-7 באוקטובר 2020 הלך לעולמו. נטמן בבית הקברות נחלת יצחק
היה נשוי לגילה (ג'ויס) לבית נול שנפטרה בשנת 1985. השניים הותירו אחריהם שני ילדים.
דיוקן תיאודור הרצל
דיוקן תיאודור הרצל (בגרמנית: Bildnis Theodor Herzls) הוא תחריט שנוצר בשנת 1903 בידי האמן הגרמני-יהודי הרמן שטרוק.
בעקבות פגישתו עם הרצל בווינה במאי 1903, יצר שטרוק סדרה של רישומים בביתו של הרצל בווינה, אשר שימשו כבסיס להכנת היצירה. המניע ליצירת העבודה היה כנראה התרשמותו של שטרוק מאישיותו של הרצל ומאמונתו הציונית העמוקה. בזמן הקונגרס הציוני העולמי ה-6, אשר נערך בבזל, חתם הרצל על כמה מעותקי התחריט.
התחריט מציג את ראשו של הרצל, המתואר בפרופיל על רקע כהה. פניו הבהירות מגיחות מבין הגוונים הכהים של התחריט. מבטו של הרצל מופנה קדימה ונדמה כי הוא מהרהר או שקוע במחשבות. שטרוק יצר את התחריט בטכניקה של קרומית רכה. טכניקה זו מאפשרת לאמן לשמור על בהירות וחדות קווי התחריט בעת ההדפסה.
שטרוק תיאר את פניו של הרצל בדיוקן במונחים מיסטיים: "קלסתר פניו היפים של המנהיג נחרשו בו ברבות הימים חריצים, שכן היה מפעלו כבד אחריות עד ללא נשוא, ואף נוספו בו אותות עמוקים של כמה ניסיונות מרים. רק עיניו התעמקו וקיבלו אופי חדש: מבט של החוזה לאחרית הימים." גם ד"ר קרל שוורץ, חוקר אמנות ומנהלו הראשון של מוזיאון תל אביב, פירש תחריט זה במונחים מטאפיזיים: "כנראה, שאף האמן ליצור דמות אידיאלית של אחד מנביאי ישראל, ודבר זה הצליח בידו. תיאודור הרצל חי בלב כולנו באותו דיוקן שטבע האמן שטרוק; זו הייתה תמונתו של הרצל בה"א הידיעה: ההוזה השקוע במשאת-נפשו, שעיניו צופות אל העתיד".
בשנת 2004 הוציאו ישראל, הונגריה ואוסטריה בול לציון 100 שנה למותו של הרצל, ועליו הופיע דיוקן נוסף של הרצל שיצר שטרוק בשנת 1915.
סטרוקטורליזם (פסיכולוגיה)
בפסיכולוגיה, המונח סטרוקטורליזם מתייחס בעיקר לעבודתם של וילהלם וונדט ואדוארד טיצ'נר, שחקרו את התודעה על ידי עידוד אנשים לאינטרוספקציה (התבוננות עצמית) ותיעוד דיווחיהם של אנשים אלה.
מטרת האסכולה - לאתר ולזהות מבנים מנטליים. במבנה מנטלי הכוונה למבנה "החוויה המודעת". לדוגמה: כאשר אנחנו נמצאים במעגל שיחה, אנו עוקבים אחר חלק מן השיחות. בעוד הפיזיולוג ינסה להבין איך האוזן קולטת קול שמע, הפסיכולוג מתמקד בעיקר בחוויה האינדיבידואלית. כדי לעמוד על מהות החוויה חיפשו הסטרוקטורליסטים את היחידות הקטנות המרכיבות אותה. טיצ'נר זיהה שלוש קטגוריות: תחושות, רגשות ודימויים. איתור מרכיבים אילו יעשה באמצעות האינטרוספקציה, שכן החוויה נתפסת באופן הטוב ביותר בידי האדם שחווה אותה.
סטרוקטורליסטים ביקשו למצוא קווים כלליים משותפים לכלל בני האדם ולא שמו דגש על מקורות השוני.
אלפרד פאלמר
אלפרד פאלמר (באנגלית: Alfred T Palmer; 1906 – 1993) היה צלם אמריקאי אשר נודע בעיקר בשל התמונות שצילם עבור משרד המידע המלחמתי של ארצות הברית בו עבד בין השנים 1941–1943.
קורות חיים
פאלמר נולד בסן חוזה שבמדינת קליפורניה. במהלך רעידת האדמה הגדולה בשנת 1906 שאירעה חודש לאחר לידתו של פאלמר, נהרס בית הוריו. לאחר רעידת האדמה פתחה אימו, הרייט, מלון ומסעדה, וסיפקה מזון לנפגעי רעידת האדמה.
בשנת 1912 עברה המשפחה ללונג ביץ' והקימה מעדנייה ומאפייה אשר נוהלה על ידי הארייט. בשנת 1916 התקבלה הרייט לעבוד כמבשלת במחנה קיץ (מחנה קרי - Camp Curry) ביוסמיטי, ואלפרד שהה עימה בחודשי הקיץ בהם בישלה במחנה, וצילם את הנופשים בפארק. בין הנופשים בפארק היה הצלם אנסל אדמס אשר לימד את פאלמר שיטות צילום, וטייל עמו ברחבי הפארק, וכך למד פאלמר מניסיונו של אדמס.
בגיל 16 נסע פאלמר לאריזונה במטרה להפוך לארכאולוג. פאלמר סבל מהחום הרב בחפירות הארכאולוגיות, ולכן עזב את החקירות ונסע לג'קסון הול שבויומינג, שם עבד בצלמניה של קרנדל.
בשנת 1932, בגיל 19 החל פאלמר לעבוד על ספינות בלונג ביץ', והיה לצלם הרשמי של קו הספנות דולר ליין (Dollar Line), ולאחר מכן של קווי הספנות מטסון ומור-מקורמק (Matson and Moore-McCormack Lines).
בשנת 1938 שב לנדוד ברחבי ארצות הברית ברכבו, כשהוא מצלם את שראה בדרכו - חקלאים, חוות, בעלי חיים, עובדי תעשייה, עובדי שירות, זבנים וכו'. פאלמר התפרנס ממכירת התצלומים שצילם עבור ספרי לימוד.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, בשנת 1940 הקים נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט את מועצת ההגנה הלאומית המייעצת (National Defense Advisory Commission) ואת המשרד לניהול בשעת חירום (Office of Emergency Management). פאלמר מונה לתפקיד ראש מחלקת הצילום של משרד זה. ממשלת ארצות הברית הבינה את חשיבותן של התמונות בגיבוש מצב הרוח הלאומי וליכוד האוכלוסייה, ופאלמר נשלח לצלם את התעשייה הביטחונית והאזרחית האמריקאית.
בשנת 1941, לאחר הצטרפות ארצות הברית למלחמה, בעקבות המתקפה על פרל הארבור מונה פאלמר לתפקיד הצלם הרשמי של משרד המידע המלחמתי של ארצות הברית, ותפקידו היה לצלם את התכוננות ארצות הברית למלחמה - הן בגדר התעשיות הביטחונות והן לצלם אזרחים. תמונותיו של פאלמר התמקדו בצילום עובדי בניין, עובדי תעשייה ובעיקר נשים העובדות בתחומים אלה על מנת לעודד נשים לצאת ולסייע למאמץ המלחמתי. תמונותיו הציגו גברים נשים מתוך רצון לעורר רגשות פטריוטיים, ולהאדיר ולהעצים את חשיבות עובדי התעשייה, ובייחוד את הנשים בתעשיות אלה. פאלמר צילם נשים העובדות על פסי יצור צבאיים, כשהן מייצרות רכיבים צבאיים מחד, אולם בתמונות מיוצגות הנשים כנשים יפות, זוהרות וגאות - כפרסומת המעודדת הצטרפות נשים לפסי ייצור אלה. בנוסף, פאלמר צילם תמונת רבות של עובדי תעשייה שחורים, במטרה להעצים ולשפר את מעמדם של עובדים אלה.
בשנת 1942 מונה פאלמר, במקביל לתפקידיו האחרים, לעמוד בראש מחלקת הצילום של המנהל לביטחון החקלאות (Farm Security Administration), ופאלמר החל לצלם את החקלאים ועובדי הבניין בארצות הברית, בתמונות שנועדו לשפר את מצב הרוח הלאומי בתקופת המלחמה, תוך הדגשת העוצמה של ארצות הברית של אזרחיה.
תמונותיו של פאלמר זכו להכרה אמנותית, ובשנת 1942 הוצגו תמונותיו בתערוכה שנקראה "הדרך לניצחון" (Road to Victory) במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
לאחר תום המלחמה החל פאלמר לצלם עבור מגזין החברה הגאוגרפית הלאומית של ארצות הברית (נשיונל ג'יאוגרפיק) והתמקד בצילום סרטים עבור החברה (עד אז התמקדה החברה בצילומים תמונות). בנוסף פאלמר הפיק סרטים עבור מחלקת המדינה של ארצות הברית, וחברות ספנות.
פאלמר צילם במהלך חייו אלפי תמונות אשר פורסמו בספרים, עיתונים וכתבי עת ברחבי ארצות הברית ורחבי העולם, וזכו להצלחה רבה. מרבית תמונותיו שמורות בספריית הקונגרס של ארצות הברית.
אמיר נוה
אמיר נוה (נולד ב-11 באפריל 1974 בבאר שבע) הוא אמן ישראלי.
פרס בחירת הנוער לבחירת סרט – דרמה
להלן הזוכים והמועמדים לפרס בחירת הנוער לבחירת סרט – דרמה (באנגלית: Teen Choice Award for Choice Movie – Drama), שמוענק במסגרת פרסי בחירת הנוער החל משנת 1999. סרט הדרמה האחרון שזכה בו היה "אחרי ש...", שזכה בטקס פרסי בחירת הנוער 2019.
אמיר נוה
ביוגרפיה
נוה החל את דרכו בעולם האמנות ב-2006, בשנים האחרונות הוא חי ויוצר בישראל, בפריז ובניו יורק. התמות המרכזיות בעבודותיו עוסקות ביחס בין העבר לשקיעתה של החברה האנושית ולתפיסות של נצח; ביחסי הכוחות בין בני אדם ובתוך נפש האדם עצמו; בחיבור בין האנושי לחייתי; בכאב הכרוך בתודעה ובערות. ההרס והכאוס מתחוללים בציור עצמו, וניכר מאבק בין מלאות המתפקעת מגופים וראשים לבין ריק מצמית ומדויק.
במהלך שנת 2022 הציג נוה טרילוגיית תערוכות בישראל ובצרפת, תחת הכותרת "עידן העבד". גוף העבודה הרחב שנוה החל ליצור בתקופת מגפת הקורונה הוא מיצב המורכב מציורים ופסלים גדולי ממדים, ומתאר התעוררות של פרטים בתוך החברה האנושית של ימינו. חלקה הראשון של הטרילוגיה הוצג 	במשכן לאמנות עין חרוד בין החודשים ינואר-מאי 2022. בטקסט התערוכה כותב נוה: "האין־מקום הנצחי הזה שבו צועדת השיירה נפגש עם מגבלות התנועה שחסמו באחת את האפשרות לנדודים ולקיום נוודי. הגבולות המוחשיים דחקו את התודעה עמוק יותר וכדרכה של מטמורפוזה נברא העבד הראשון ללא אדון". חלקה השני של הטרילוגיה, "הנשימה האחרונה לפני ההירדמות", הוצג ביוני 2022 בגלריה In Situ - Fabienne Leclerc בפריז, ואילו חלקה השלישי - "שירת העבדים" - פתח בחודש ספטמבר 2022 את החלל החדש של גלריה שלוּש ביפו העתיקה.
עבודותיו של נוה הוצגו בין היתר במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, מוזיאון הרצליה, גלריה זומר, גלריה In Situ - Fabienne Leclerc בפריז, גלריה Shin בניו יורק, גלריה Continua - Les Moulins בצרפת וכן בירידי אמנות חשובים כגון Asia Now, ארט בזל, Fiac בפריז ו-Frieze בניו יורק. הן נרכשו לאוספי אמנות חשובים בישראל ובעולם. נוה מיוצג על ידי גלריה In Situ - Fabienne Leclerc בפריז, גלריה שלוּש לאמנות עכשווית בישראל, ובניו יורק על ידי גלריה Shin.
על יצירתו
היסטוריון האמנות גדעון עפרת כותב כי הציור של נוה נע "באזור הדמדומים המסוכן שבין אמנות ללא-אמנות, בין שפיות לאובדן. מעטים האמנים אצלנו שמסתכנים בשטח-הפקר זה, בלימבו שבין גן-עדן לגיהנום".
חוקר ומבקר האמנות שאול סתר כתב בטקסט על התערוכה "עד אפס מקום" שהוצגה ב-2016 במוזיאון הרצליה, כי בציורים נעשה ניסיון "להשיב את הראש לדמות, לציור – וממנו להרות העולם. לא לדמיין שהראש עדיין לא נערף – כפי שהציור בעולם הדימויים הטכניים עדיין עושה לעיתים – אלא להתחיל מרגע העריפה, אך לסרב לה; לנסות להשיב לציור את הראש – שיבה מוטה, צידית. דומה כי תהליך הציור כולו נתון במאמץ זה: לחבר ראש קטוע לגוף רוטט. וכך הציורים גדושים, אך לא מלאים; דחוסים ולא חתומים; גבריים ועם זאת לא פטריארכליים".
הקורפוס ה-11 (האימפריה העות'מאנית)
הקורפוס ה-11 (בטורקית: 11 nci Kolordu or On Birinci Kolordu) היה קורפוס של צבא האימפריה העות'מאנית אשר לחם בחזית הקווקזית.
היסטוריה
ב-1911 עבר צבא האימפריה העות'מאנית רפורמה אשר במסגרתה הוקמו בו קורפוסים. הקורפוס ה-11 הוקם גם כן כחלק מתהליך זה, והוצב בעיר ואן. מפקדו הראשון היה גאליפ פאשא. עם כניסתה של האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה, מונה אבדילקרים פאשא למפקדו. ביולי 1915, בסמוך לעיר מלזגירט, לחם הקורפוס ה-11 ביחידות הארמייה הקווקזית של צבא האימפריה הרוסית תחת פיקודו של ניקולאי יודניץ'. קרב מנזיקרט הסתיים ללא הכרעה ברורה, תוך מניין נפגעים רב לשני הצדדים. במהלך מתקפת ארזורום נחל הקורפוס תבוסה קשה ואבדילקרים פאשא הועבר מתפקידו. כמפקדו החדש של הקורפוס מונה סלהאטין עדיל, אר פיקד עליו עד פירוקו באוקטובר 1916.
ג'קאס: הסרט
ג'קאס הסרט (באנגלית: Jackass: The Movie) הוא סרט מסוגת קומדיה אקסטרים שיצא לאקרנים בשנת 2002 המציג פעלולים של חברי התוכנית ג'קאס, לסרט סגנון זהה לסדרה ג'קאס. את הסרט ביים ג'ף טרמיין.
מבנה הסרט
בתחילת הסרט מוצג הפתיח שמציג את כל הפעלולנים, כשהם נוסעים בעגלת סופר, כשבדרך מוצבות להם מלכודות ובסוף קטע הפתיחה, ג'וני נוקסוויל אומר את המשפט (שנאמר בכל הסרטים וכל פרקי הסדרה): "שלום קוראים לי ג'וני נוקסוויל וברוכים הבאים לג'קאס" ואז החבורה נזרקים מהעגלה אל דוכן.
במהלך הסרט מוצגים מספר פעלולים ביניהם: צפירת צופר שמטרתו להפריע לאנשים לשחק גולף, השתנה על קרחון ואז אכילתו, הסנפת ואסאבי, ריקוד בעירום חלקי בציבור בתוך חנות ביפן, הדלקת זיקוק כשהוא קשור לישבן של הפעלולן, מלחמת מכוניות גולף, זחילה על מספר רב של מלכודות עכברים, מתיחה שמצולמת במצלמה נסתרת שבמהלכה ג'וני נוקסוויל מתחפש לאיש זקן שמרבה לקלל (על המתיחה הזו נוצר הסרט ג'קאס מציגים: חרא סבא) ועוד מספר רב של פעלולים מסוכנים.
בסוף הסרט מוצגים חברי ג'קאס כשהם אנשים זקנים וריפ טיילור אומר: זה הסוף של ג'קאס.
הפעלולנים בסרט
הפעלולנים הראשיים בסרט שהשתתפו גם בכל פרקי הסדרה:
בנוסף בסרט משתתפים עוד פעלולנים ושחקנים בתפקידים קטנים, כמו:
ביקורות והכנסות
הסרט קיבל ביקורות מעורבות של 48% ביקורות חיוביות לפי אתר Rotten Tomatoes, כשרוב הביקורות ציינו שהסרט קשה לצפייה ויש בו הרבה קטעים מגעילים. למרות זאת, הסרט היה הצלחה קופתית.
וינצ'י (פירושונים)
{{פירושונים|
ג'קאס: הסרט
המשך
בשנת 2006 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס 2" שממשיך עם הסגנון של הסרט הראשון. בשנת 2007 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס 2.5", המכיל קטעים שירדו בעריכה מ"ג'קאס 2" וכן קטעים מאחורי הקלעים.
בשנת 2010 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס 3D", שגם הוא באותו הסגנון של שני הסרטים הראשונים אך היה בתלת-ממד. בשנת 2011 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס 3.5", המכיל חלקים של "ג'קאס 3D" שירדו מהעריכה.
בשנת 2013 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס מציגים: חרא סבא" שמבוסס על המערכון הקבוע בסרטי ג'קאס, ובשנת 2014 יצא לאקרנים הסרט "ג'קאס מציגים: חרא סבא.5" המכיל קטעים מג'קאס מציגים: חרא סבא שירדו בעריכה וקטעים מאחורי הקלעים.
חלק מחברי הצוות וההפקה דיברו על אפשרות לסרט רביעי בסדרת "ג'קאס" בעתיד, והסרט עתיד לצאת לאקרנים בתאריך 3 בספטמבר 2021.
המנון צרפת
היסטוריה
ההמנון חובר בשנת 1792, בעיצומה של המהפכה הצרפתית, בידי קצין צבא בשם רוז'ה דה ליל. ההמנון נקרא "המרסֵיֶיז" משום שהראשונים שאימצו אותו היו חיילים בני מרסיי. במשך השנים שימש ההמנון, בנוסף לצרפת, גם את הרפובליקה הרוסית. יש לו מסר לאומני ברור (כולל לפחות 11 התייחסויות לאלימות) - מסר מהפכני שנועד לסחוף את הצרפתים למלחמה נגד העריצות. תחת הסיסמה "סכנה למולדת!" התבצע גיוס המוני של תומכי המהפכה.
לאחר נפילתו של נפוליאון נאסרה שירת "המרסייז", והוא נחשב להמנון השמאל הצרפתי. בתקופת הרפובליקה השלישית (החל משנת 1879) הוא הפך להמנון הצרפתי. בסוף המאה ה-19 הוחלף ההמנון הצרפתי ב"אינטרנציונל", ואילו "המרסייז" הפך להמנון של הימין הצרפתי. בתחילת המאה ה-20 היו לצרפת שני המנונים, ולאחר שוך הקרבות של מלחמת העולם השנייה חזר "המרסייז" לשמש כהמנון הלאומי של צרפת.
מנגינת ההמנון הצרפתי שימשה גם כהמנון הרפובליקה הרוסית.
קלאסית
המנון צרפת שולב בחלקו מספר פעמים ביצירות קלאסיות, ביניהן:
גשר צף
גשר צף או גשר פונטונים הוא גשר נייד הבנוי משורה של מצופים הנקראים פונטונים. מצופים אלה קשורים אחד לשני ומעוגנים לקרקעית ועליהם מונח הגשר, משטח ארוך המאפשר מעבר בין שתי הגדות. גשרים אלו הם לרוב ארעיים ומוקמים לצורך אזרחי או צבאי זמני, אך יש וגשרים מסוג זה נותרים במקומם למשך שנים רבות. גשר צף הוא פתרון הנדסי טוב למצב בו מסיבה זו או אחרת קשה לעגן גשר לאחת מגדות הנהר.
השימוש העיקרי בגשרי פונטונים הוא צבאי. יתרונם של גשרים אלו הוא בניידותם, בכך שהכוח הצולח יכול לשאת אותם עמו לקראת חציית הנהר הבאה, וביכולת להשמידם במהירות על מנת שלא ייפלו בידי האויב. במהלך השנים נעשה בגשרים אלו שימוש רב. במהלך מבצע אבירי לב במלחמת יום כיפור נעשה שימוש בגשר הגלילים לצליחת תעלת סואץ. גשר זה היה מעין גשר פונטונים, אלא שבניגוד לגשר פונטונים רגיל היה גשר הגלילים עשוי מראש כיחידה אחת והוכנס למים בשלמותו, ולא הורכב מסירות או מצופים סטטיים המורדים למים כל אחד בנפרד.
במדינת וושינגטון קיים גשר מסוג זה על נהר וושינגטון המכונה SR 520 והוא כיום הארוך ביותר בעולם, 2,350 מטרים וברוחב של 35 מטרים. הגשר נחנך באפריל 2016 והחליף את הגשר הקודם שהיה בסמוך לו. הוא כולל 3 נתיבים לכל כיוון, וכן נתיב כפול להולכי רגל ורוכבי אופניים.
התשיעית (סרט)
התשיעית (ברוסית: Девятая) הוא שמו של סרט מותחן, הרפתקאות ופעולה רוסי בבימויו של ניקולאי חומריקי. בסרט מככבים יבגני ציגאנוב, דייזי הד, מריה סקוראטובה ודמיטרי ליסנקוב.
הסרט מתרחש באמצע המאה ה-19, בבירת האימפריה הרוסית ומתמקד בקורותיו של קצין מחלקת המשטרה רוסטוב, המסתייע במדיום בריטית בחקירת הירצחן של נערות צעירות. הסרט יצא לאקרנים ב-7 בנובמבר 2019.
תקציר עלילת הסרט
סנקט פטרבורג בסוף המאה ה-19 היא עיר עטופה בתשוקה מסיבית למדעי הנסתר. המדיום הבריטית אוליביה ריד מגיעה לבירת האימפריה הרוסית לסבב הופעות בפני קהל מעריצים נלהב. באותו זמן, סדרת רציחות מסתוריות פולחניות מתרחשות בעיר. נערות נחטפות ברחובות, גופותיהן המוטלות נמצאות בחלקים שונים של העיר. על החקירה אמונים השוטר הצעיר סרגיי רוסטוב ועוזרו גאנין. עם כל קורבן חדש, הדברים נעשים מסובכים יותר והחשד מוביל את רוסטוב לאוליביה והוא מחליט לפנות אליה בתקווה כי היכולת האמיתית או הדמיונית שלה לזמן את רוחות המתים תוכל לעזור לעלות על עקבות הרוצח.
טים מקלראת'
טימות'י ג'יימס "טים" מקלראת' (באנגלית: Timothy James "Tim" McIlrath; נולד ב-3 בנובמבר 1978 באינדיאנפוליס, אינדיאנה) הוא מוזיקאי פאנק רוק אמריקאי.
הוא הזמר, כותב השירים והגיטריסט של להקת הפאנק רוק האמריקאית רייז אגאינסט, וכן אחד ממקימיה. מקלראת' ידוע בתמיכתו בזכויות בעלי חיים, ומקדם באופן אקטיבי את ארגון PETA עם להקתו. מקלראת' הוא טבעוני ומעיד על עצמו כסטרייט אדג'.
ותק
ותק הוא משך הזמן שבו אדם חבר בארגון מסוים (כגון ותק במקום העבודה), עוסק בפעילות מסוימת (כגון ותק מקצועי) או מתגורר ביישוב או באזור מסוים. במקרים רבים ניתנות זכויות בהתאם לוותק.
ביחסי העבודה
ביחסי העבודה בישראל ניתן משקל רב לוותק במקום העבודה, בדמות זכויות התלויות בוותק שנקבעו בדיני העבודה ובהסכמים קיבוציים. זכויות אלה כוללות:
פסלי הארד המוזהבים מקרטוקטו די פרגולה
פסלי הארד המוזהבים מקרטוקטו די פרגולה (באיטלקית: Bronzi dorati da Cartoceto di Pergola) היא סדרת פסלים של קבוצת רוכבים, העשויים מארד מוזהב. סדרת הפסלים הזו היא הסדרה הרומית היחידה שקיימת עד היום, אשר עשויה מארד מוזהב. במקור הסריה הייתה מורכבת משני אבירים, שני סוסים, ושתי נשים עומדות. מבין פסלי האבירים והסוסים, נשאר רק פריט אחד מכל סוג. כיום קיימים ארבעה פריטים מהסדרה, וכל אחד מהם במצב שימור שונה.
גילוי ושיקום
ביוני 1946, מאות של חתיכות קטנות של ארד מוזהב, חלקן שוקלות מאות קילוגרמים, נתגלו בסנטה לוסייה די קלמלו (Santa Lucia di Calamello), ליד קרטוקטו די פרגולה שבאיטליה. הגילוי עצמו נזקף לזכותו של קנון ג'ובאני ורנארצ'י (Canon Giovanni Vernarecci), שהיה באותו זמן האחראי הארכאולוגי של פוסומברונה (Fossombrone), ונסיבות ואופן הגילוי ידועים מעדותו הכתובה.
הפסלים שוקמו וחוברו מחדש על ידי ורנארצ'י ונראו אלפירי (Nereo Alfieri), המפקח האזורי על ה- Soprintendenza alle Antichità delle Marche. השיקום החל ב-1949 ונערך בהפסקות, עד שהסתיים ב-1988. בכל שלבי השיקום יחד, חוברו 318 חלקים שהרכיבו את ארבעת הפסלים הקיימים כיום.
מיקום הפסלים
מקום מציאת הפסלים, המבודד מכל מרכז עירוני, הוביל להשערה כי היצירות הוזזו ממקומן המקורי והושלכו למקום מבודד מתישהו בשלהי העת העתיקה, או לפני תקופת האימפריה הביזנטית. שוער כי אם מעשה כזה נעשה, אז הוא נעשה כדומנטיו ממוריאה - פירוש: "הכחדת הזיכרון" - פעולה של חיסול זיכרון של בוגדים ודומיהם שהנהיגו השלטונות הרומיים.
זיהוי
ההשערה המקובלת ביותר כיום מתארכת את זמן פיסול הפסלים לתקופה שבין ה-50 ל-30 לפנה"ס, ומזהה את האנשים כמשפחת של לגאטוס מכובד שמוצאה באזור בו הפסלים נמצאו, אגר גליקוס (Ager Gallicus). האפשרויות שהוצעו לזהותם היו: משפחתו של דומיטיוס אהנוברבוס (Domitius Ahenobarbus); משפחתו של מרקוס סטריוס (Marcus Satrius), חבר-סנאט בסנטינום (Sentinum); ומשפחתו של לוקיוס מינוסיוס בסילוס (Lucius Minucius Basilus), מייסד הקוֹמוּנֶה קופרה מריטימה - Cupra Maritima.
לפי השערה אחרונה, הקבוצה היא משפחתו של מרקוס טוליוס קיקרו, ואחד הפרשים הוא קיקרו עצמו, ובנוסף לכך - מקום מוצאם הוא האי סאמוס.
אנה פרנק (מחזה)
אנה פרנק הוא מחזה מאת מאיר לוין, שנכתב על פי יומנה של אנה פרנק, שנספתה בשואה.
באמצע שנות ה-50 קרא לוין את יומנה של אנה פרנק בצרפתית, ומיד הבין את חשיבותו. הוא הביא לתרגום הספר ולרכישתו על ידי בית הוצאה אמריקני גדול, דאג לביקורות משבחות, ועיבד את הספר למחזה. מלכתחילה הבין לוין כי הספר יכול להוות בסיס למחזה ולסרט קולנוע שיצליחו מבחינה מסחרית, אך חשוב מכך, יביאו את קולה של אנה פרנק, וקולו של הילד היהודי שנספה בשואה, אל ההמונים בארצות הברית ובעולם. לאחר שעמד במשא ומתן מתקדם עם מפיקים ובעלי הזכויות, הופקה לבסוף גרסה אחרת למחזה ולסרט, שכתבו פרנסס גודריץ' ואלברט האקט.
לוין נפגע מאוד מההתרחשות. בשני ספרים שכתב "הקנאי" (1964) ו""האובססיה" (1972) הוא טוען כי נפגע עקב התנגדותו הנחרצת לקומוניזם, שלא מצאה חן בעיני מפיקי הסרט והמחזה, כמו גם בשל היות המחזה "יהודי מדי".
בשנת 1957 הועלה המחזה בתיאטרון היהודי בבוקרשט ואת אנה פרנק גילמה ליא קניג. המחזה עלה גם בנורווגיה באותה עת, שאת אנה פרנק גילמה השחקנית ליב אולמן.
בשנת 1966 הועלה המחזה בישראל, בתיאטרון הדרמטי של צה"ל, בתרגומן של שולמית גבעולי ועדנה שביט ובבימויו של פיטר פריי.
האחת (ספר)
ספרי הסדרה זכו פעם אחר פעם לעמוד בראש רשימות רבי המכר במדינות רבות, מה שהיווה עדות להצלחתם הרבה. יתר על כן, חברת הקולנוע האחים וורנר רכשה את הזכויות להפקת סרט בעקבות הספרים.
עלילת הספר
תחרות "הבחירה" ממשיכה לשלביה הסופיים ביותר עד להכרעתו של הנסיך מקסון. בתחרות נותרו ארבע בנות בלבד: אמריקה, קריס, סלסט ואליס. הבנות שחשות במתח הגבוה שנבנה סביבן, מוצאות לבסוף נחמה אחת בשנייה ומצליחות להתחבר כחברות טובות ככל שעלילת הספר מתקדמת.
במקביל לתחרות "הבחירה" קיים מתח פוליטי מכיוון שההתפרעויות של קבוצות המורדים השונות (הדרומיים והצפוניים) הולכות וגוברות. דרך קריאת יומנו של גרגורי איליאה, אמריקה מתחילה להבין מדוע מורדים ומתחילה בעצמה לסלוד מדרך ההתנהלות של מלך איליאה הנוכחי, אביו של מקסון.
בהמשך, הבנות בארמון נדרשות למבחן חשוב נוסף שנקרא "טקס ההרשעה". בטקס ארבע המועמדות צריכות להרשיע פושעים ולדון אותם לעונש מאסר. במהרה מתברר כי הפושעים הם תושבי איליאה מהמעמד הנמוך שהתנגדו למלך ונתפסו בעוון פשעים מזעריים, כדוגמת גנבת אוכל או בגדים לילדיהם בשל עוני מוחשי. אמריקה נגעלת מהמעמד, ולמרות התנכלותו של מלך איליאה וניסיונו להפילה בפח על ידי הבאת "פושע" שיש לדון אותו למאסר עולם בכלא, היא מוצאת דרך יצירתית לקיים את הטקס בלי לוותר על אמונותיה וערכיה.
אמריקה ומקסון יוצרים קשר סמוי ללא ידיעת המלך והמלכה עם מנהיגי המורדים הצפוניים שמעוניינים במקסון כמלכם על פני אביו, ובאמריקה כמלכתם לצידו. מנהיגי המורדים, אוגוסט וג'ורג'יה, הם זוג צעיר שמטרתם היא לבטל את המעמדות ולהחזיר את השוויון בין כל תושבי איליאה.
במבחן נוסף של המועמדות ב"בחירה", הבנות נדרשות להביא אורחים חשובים למסיבת תה מתוקשרת שמצולמת למשדר "הריפורט" השבוע. במבחן זה מצליחה אמריקה לקשר בין ג'ורג'יה ובין ניקולטה הנסיכה, ולהביא לשיתוף פעולה שיביא למורדים הצפוניים כסף במזומן לרכישת נשק שעמו יוכלו להצטייד כנגד המורדים הדרומיים ובתקווה לקדם את המלכות של מקסון ואמריקה לטובת הכלל. התוכנית נרקמת בסודיות מוחלטת, כאשר מקסון תומך באמריקה באופן מוחלט למרות האיום המתמיד מאביו.
לקראת סוף הספר, אמריקה מקבלת הודעה קשה על מות אביה, ונאלצת להתמודד עם אובדן אמיתי לראשונה בחייה. היא חוזרת לביתה באמצע תחרות "הבחירה" כדי להתאחד עם משפחתה. השיבה הביתה והניתוק הפתאומי מהארמון גורמים לה להבין כמה דברים על חייה החדשים, על המשמעות שהיא מעוניינת ליצוק בהם ובעיקר - על עומק רגשותיה למקסון. כשהיא חוזרת לארמון היא מתוודה בפניו על רגשותיה, זאת מבלי שהסבירה לאהוב נעוריה אספן שהיה השומר לג'ר בארמון המלוכה לגבי ההתפתחויות האחרונות.
ערב לפני ההכרזה הגורלית של הנסיך מקסון על הבחירה בבת זוג, כשכבר הודה בפני אמריקה שהוא מתכוון להציע לה את המלוכה, השניים ישנים במיטתה יחדיו אך מתעוררים למציאות אחרת לגמרי. זאת מפני שאספן תופס את השניים ישנים יחדיו, וכשמקסון עוזב את המקום אמריקה ממהרת לבוא אליו בהסברים ובהתנצלויות. מקסון מוצא במסדרון הסמוך את קריס, המועמדת השנייה שגם מצאה לה מקום בלבו, וכשהוא שב לאמריקה הוא מוצא אותה קרובה מאוד לאספן. בשנייה אחת הכול מתהפך, מקסון מבטל ההצעה לאמריקה ומחליט בו במקום להתחתן דווקא עם קריס.
במעמד ההכרזה בסיום הספר, מתרחש באופן פתאומי אירוע טרור גדול של קבוצת המורדים הדרומיים שמלווה ברצח של אנשים רבים, גם במעמדות גבוהים וחשובים. שוב הכול מתהפך כשמקסון ואמריקה מצויים בסכנת חיים ממשית יחד עם שאר המועמדות שהוזמנו לאירוע, משפחת המלוכה ואנשים חשובים אחרים.
הספר מסתיים עם חתונתם של אמריקה והנסיך מקסון.
ספרים נוספים בסדרה
הספר השלישי מהווה סגירת מעגל לסיפורם של אמריקה והנסיך מקסון שהתחיל בספר הראשון. החל מהספר הרביעי והלאה, הספרים יתארו את חייהם של ילדיהם של אמריקה ומקסון.