cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נימה גלקטית
גילוי של מבנים גדולים מצבירי-על החל בשנות ה-80 של המאה ה-20. ב-1987 האסטרונום ר. ברנט טולי מאוניברסיטת הוואי זיהה קבוצות של צבירי-על. ב-1989 התגלתה הנימה הגלקטית CfA2 Great Wall שאורכה כ-500 מיליון שנות אור, ואחריה ב-2003 הנימה הגלקטית Sloan Great Wall שאורכה 1.37 מיליארד שנות אור. ב-11 בינואר 2013 גילו חוקרים קבוצת קוואזרים עצומה בשם Huge-LQG. זוהי קבוצה של 73 קוואזרים הנמשכת לאורך 4 מיליארד שנות אור. בנובמבר 2013, בעזרת מעקב אחר התפרצויות גמא, גילו אסטרונומים את הקיר הגדול של הרקולס-כתר צפוני, "הקיר הגדול" הגדול ביותר שהתגלה, נכון ל-2018. זהו המבנה הגדול ביותר ביקום ואורכו 6 עד 10 מיליארד שנות אור.
יפעת ביטון
יפעת ביטון (נולדה ב-10 במאי 1971) היא פרופסור למשפטים, ונשיאת המכללה האקדמית אחווה. קודם לכן הייתה פרופסור חבר בבית-הספר למשפטים של המסלול האקדמי המכללה למינהל. ביטון עוסקת בנושאי שוויון, מניעת אפליה ונזיקין ועוסקת בביקורת המשפט הפרטי מהזווית הפמיניסטית-חברתית. בנוסף, היא פעילה חברתית-משפטית, ממייסדות תמורה - המרכז המשפטי לקידום השוויון ויו"ר המרכז.
קורות חיים
נולדה בקריית מלאכי. אביה עלה ממרוקו ואמה מתימן. אביה היה איש חינוך, ובין היתר מנהל בית ספר מקצועי בקריית-מלאכי, עובד מנח"י במשרד החינוך ומנהל בית-הספר היסודי בבית חורון. אמה הייתה מורה. בגיל 15 עברה עם משפחתה לבית אל. למדה במדרשיית עמליה לבנות בירושלים.
בשנים 1992–2004 למדה לתואר ראשון, שני ושלישי במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. עבודת הדוקטורט שלה, שכותרתה "Re‐reading Tort Law from an Egalitarian Perspective", עסקה בדיני הנזיקין המסורתיים, תוך הצגת מערכת הפיצויים הנזיקית כבלתי-שוויונית כלפי נשים, במיוחד נשים השייכות לאוכלוסיות מוחלשות בחברה, כגון נשים מזרחיות, ערביות ואתיופיות. בשנים 1996–1997 התמחתה בבית המשפט העליון בירושלים, תחת פיקוחו של השופט מישאל חשין.
בשנת 2009 השלימה בהצטיינות יתרה (Honors) תואר שני נוסף במשפטים באוניברסיטת ייל שבארצות הברית. בשנת 2004–2005 בילתה שנה כעמיתת מחקר לאחר שקיבלה את מלגת פולברייט, במסגרת פוסט-דוקטורט בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, בהנחייתו של פרופ' דאנקן קנדי.
החל משנת 2009 ועד לשנת 2020 שימשה ביטון כחברת סגל בבית הספר למשפטים ע"ש שטריקס של המסלול האקדמי המכללה למינהל. בשנת 2017 הועלתה לדרגת פרופסור חבר. היא לימדה קורסים העוסקים בדיני נזיקין ובביקורת המשפט, בין היתר דרך עולם הקולנוע. שימשה כמרצה מן החוץ באוניברסיטה העברית כ-15 שנים. בשנים 2009–2014 הייתה מרצה אורחת בבית הספר הטרנסלאומי למשפטים שבאוניברסיטת בייג'ינג בסין. לימדה באוניברסיטת תל אביב וב-אוניברסיטת חיפה. היא חוקרת וכותבת בתחומי דיני הנזיקין, שוויון ומשפט ומגדר. פרסמה מאמרים בעניין הביקורת הפמיניסטית והחברתית של דיני הנזיקין וחקרה את דיני האפליה בארצות הברית ובישראל. עוסקת בתאוריית איסור אפליה נגד מזרחים במשפט ובתביעות הפיצויים בנזיקין על פגיעות מיניות ועל מעשי אפליה בישראל.
בשנים 2001–2004 נמנתה עם המייסדות והייתה חברת הוועד המנהל של עמותת איתך - משפטניות למען צדק חברתי, הפועלת ברוח הפמיניזם החברתי ומגישה סיוע משפטי לנשים מאוכלוסיות חלשות. בשנת 2004 הייתה ממקימות מרכז נגה לליווי משפטי לקרבנות עבירות חמורות. היא שימשה כמנהלת-משותפת של המרכז עד לשנת 2006.
הייתה מיוזמות הקמת מרכז תמורה ב-2006 ומאז הקמתו היא עומדת בראשו. המרכז מתמקד בשני תחומים עיקריים: ייצוג משפטי של נשים – תוך דגש על נפגעות תקיפה מינית, וייצוג משפטי של 'אוכלוסיות מוחלשות הסובלות מאפליה שיטתית על רקע מוצאן'. הנחת המוצא לפעולה של תביעות נזיקיות-חברתיות היא כי הכוח הכלכלי הטמון בפסיקת פיצויים דרך דיני הנזיקין הופך אותם לכלי חשוב במאבק החברתי לשוויון.
ביטון הייתה חברה בוועד המנהל של הקרן החדשה לישראל בשנים 2006–2014 ויו"ר ועדת המענקים לצדק חלוקתי של הקרן. היא חברה בוועדת ההיגוי של תוכנית המשפטנים של הקרן.
הייתה חברה בעמותת "קרן אייסף - הקרן הבינלאומית לחינוך" וכן בוועדה לחלוקת עזבונות של משרד המשפטים (2013–2015),
הייתה חברת דירקטוריון ויו"ר ועדת הביקורת בחברה הממשלתית תשתיות נפט ואנרגיה (2013-2017). הייתה יו"ר ועדת הביקורת וחברת המועצה המנהלית של בנק ישראל (2017–2018).
חיברה דו"ח המציע רפורמה בביטוח לאומי כדי להגן על כספי הציבור (2018)
חברת בורד בארגון אימפקט - !IMPACT - ארגון ידידי צה"ל בארצות הברית (2017–2018).
פרסמה מאמרים בנושא קידום שוויון באמצעות תביעות נזיקיות לפיצוי קורבנות אפליה. בשנת 2007 הייתה אחת מעורכות המשנה של הספר "עיונים במשפט פמיניזם ומגדר", בהוצאת נבו, בעריכת דפנה ברק-ארז.
בחודש נובמבר 2016 ובחודש ינואר 2018 נכללה ביטון ברשימת המועמדים לכהונת שופטת בבית המשפט העליון.
פעילות פוליטית
בפברואר 2019 הצטרפה למפלגת גשר והוצבה במקום השלישי ברשימה לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת. המפלגה לא עברה את אחוז החסימה.
ביוני 2019 הודיעה על הצטרפותה למפלגת ישראל דמוקרטית של אהוד ברק במהלך הבחירות לכנסת העשרים ושתיים. בבחירות ספטמבר 2019 הוצבה במקום ה-7 ברשימת "המחנה הדמוקרטי" ולא נבחרה לכנסת.
פרסים והוקרה
ביטון קיבלה פרסים ואותות הוקרה בישראל ובחו"ל על עבודתה האקדמית והמעשית לקידום שוויון באמצעות המשפט:
חיים אישיים
אחותה הצעירה היא הד"ר ריי ביטון, יו"ר "מרשם" הארגון הארצי של הרופאים המתמחים בישראל.
קישורים חיצוניים
מכּתביה:
סמל רונה
הסמל הוענק לרונה רשמית על ידי מלך דנמרק בשנת 1562. עם זאת, במסמך המציין את מעמד קביעת הסמל משנת 1562, מצוין כי הוא למעשה אושרר, כלומר מקורותיו קדומים יותר.
הסמל כולל שלושה דגי בקלה הניצבים אחד מעל השני בטור, ומסמלים את חשיבות ענף הדיג לכלכלת העיר.
חותמת משנת 1584 שנמצאה מראה את הקדוש המגן של הדייגים - הקדוש ניקולס (על שמו הוקמה גם הכנסייה המרכזית ברונה) - מאחורי מגן עליו חרוט סמל העיר.
Barmherziges Herze der ewigen Liebe, רי"ב 185
היסטוריה ומילים
באך עבד כמלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708, ובמרץ 1714 קודם לתפקיד הממונה על המוזיקה. בתפקיד זה היה אחראי להלחנה של יצירה חדשה מדי חודש, בעיקר של קנטטות, כשמטרתו הייתה להלחין תוך כמה שנים קנטטה עבור כל מועד בשנה. לפי הידוע כיום, קנטטה זו הייתה השלישית שהלחין באותה שנה, לאחר רי"ב 31 ורי"ב 165.
סדר הקריאה לאותו יום כולל פסוקים מהאיגרת אל הרומאים ופסוקים מהבשורה על-פי לוקאס, העוסקים בדרשה על ההר. הלברית נכתבה על ידי סלומון פרנק (Salomon Franck), משורר החצר שכתב את הלברית לקנטטות נוספות של באך בתקופה זו. היא עוסקת ביחסים שבין אדם לחברו וכוללת התייחסויות לרעיונות מתוך הדרשה על ההר, כגון משל העיוור, המשפטים "במידה שאתם מודדים יימדד לכם", ו"טול קורה מבין עיניך". הקטע האחרון בקנטטה לקוח ממזמור לותרני שכתב יוהאנס אגריקולה (Johannes Agricola), משורר גרמני בן המאה ה-16.
1715 היא השנה המצוינת בכתב ידו של באך על הפרטיטורה ששרדה. התזמור הכלי מועט וקאמרי, ומשך ביצוע הקנטטה קצר יחסית - כ-16 דקות.
מבנה והרכב מוזיקלי
הקנטטה נכתבה לארבעה סולנים, סופרן, אלט, טנור ובס, למקהלה בת ארבעה קולות ולתזמורת הכוללת אבוב, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו שכולל גם בסון. לקנטטה שישה חלקים:
הקלטות
היצירה לא הוקלטה רבות, רק כ-12 פעמים, בהן על ידי מנצחים ידועים כגון ניקולאוס הרנונקור (ב-1989), טון קופמן (ב-1994), מסאקי סוזוקי (ב-1996) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
מרק פיני
היסטוריה
בנק פינלנד החל להנפיק את המרק ב-1860. פינלנד הייתה אז בשליטת האימפריה הרוסית, וערכו של המרק הוצמד לרובל הרוסי, בשער של ארבעה מרקים לרובל. ב-1865 נותק הקשר בין המטבעות, ושער המרק נקבע בהתאם למחיר הכסף. לאחר שפינלנד הכריזה על עצמאותה ב-1917, הוצמד שער המרק לערך הזהב. תקן הזהב נזנח ב-1940. במהלך מלחמת החורף סבלה פינלנד מאינפלציה, וערך המטבע נשחק. בסופו של דבר, הוחלף המטבע ב-1963 במרק חדש, שהיה שווה ל-100 מרקים ישנים.
ב-1948 הצטרפה פינלנד להסכם ברטון-וודס, ושער המרק נקבע על 320 מרק לדולר אמריקאי אחד. עם חילופי המטבע ב-1963, ירד השער ל-3.20 מרק לדולר. ב-1967 בוצע פיחות חד בשער המרק, והוא נקבע על 4.20 מרק לדולר, עד לביטולו של הסכם ברטון-וודס, ב-1971. נשיא פינלנד בשנות ה-80, מאונו קויביסטו, הנהיג מדיניות מוניטרית ששמרה על שער המרק גבוה. בשנות ה-90 סבלה פינלנד ממיתון, כתוצאה מגידול בחוב החיצוני, מהתפרקות ברית המועצות עמה היו לפינלנד קשרים כלכליים ענפים, ומירידה בייצוא למדינות המערב. בעקבות זאת עברה פינלנד לשיטה של שער חליפין נייד, ושער המרק ירד בשיעור חד של 13%.
ב-1999 הצטרפה פינלנד לגוש האירו, וב-2002 החליף האירו את המרק הפיני. המועד האחרון בו הבנקים בפינלנד היו מחויבים לקבל את המרק הפיני ולהמירו לאירו היה 28 בפברואר 2012.
שטרות ומטבעות
הסדרה האחרונה של שטרות הונפקה ב-1986, וכללה שישה שטרות בערכים של 10, 20, 50, 100, 500 ו-1,000 מרק. בשלב מסוים תוכנן להנפיק שטר נוסף, בערך של 5,000 מרק, בעקבות האינפלציה שפקדה את המדינה, אך בסופו של דבר הרעיון נגנז. השטרות נשאו מצדם האחד דמויות פיניות בולטות, ומצדם השני נושאים הקשורים בתרבות הפינית.
סדרת המטבעות האחרונה כללה חמישה סוגי מטבעות:
מאצ'י טאווארה
מאצ'י טאווארה (ביפנית: 俵万智; 31 בדצמבר 1962) היא סופרת, מתרגמת ומשוררת יפנית עכשווית. פרסומה העיקרי הגיע עם חידושה את שירת הטנקה לקהל יפני צעיר.
קורות חייה
מאצ'י טאווארה נולדה במחוז אוסקה בשנת 1962, ובהיותה בת 14 עברה למחוז פוקוי. בשנת 1981 סיימה את לימודיה בהתמחות בספרות יפנית באוניברסיטת וואסאדה שבטוקיו. תחת השפעתו של המשורר סאסקי יוקיצסונה החלה לכתוב שירי טנקה. עד שנת 1989 הייתה מורה בבית ספר תיכון במחוז קנגאווה.
עבודתה
מאצ'י טאווארה כתבה רצף של חמישים שירים, אוגוסט בוקר (八月 の 朝), שקיבל את פרס קאדוקאווה לשירי טנקה. בהמשך, היא שילבה אוסף שירים זה עם שירים נוספים שכתבה והוציאה את יום השנה לסלט (サ ラ ダ 記念 日) בשנת 1987. הוא הפך לרב מכר, שמכר מעל 2.6 מיליון עותקים, ותורגם, לעברית על ידי יעקב רז. מאצ'י טאוורה שולטת היטב במיומנות של שירי טנקה, וסוד הצלחתו של הספר הוא בשילוב שהוא יוצר בין סגנון השירה העתיק של יפן, הטנקה, לבין ההוויה העכשווית של אישה צעירה החיה בכרך ענק – טוקיו. באמצעות הצורה השירית העתיקה והשמרנית, של שירת הטנקה בת 31 ההברות, מצליחה מאצ'י טאווארה להעניק משמעות אינטימית, אישית, לשגרת החיים היומיומית, האנונימית, של חיי הכרך המתועשים בתחילת המאה העשרים-ואחת. היא משלבת נושאים יפניים מודרניים עם צורות קלאסיות פיוטיות ומבנים דקדוקיים של השירה היפנית המסורתית. שירתה נשמעת כמו חזרה לימים של תקופת נארה ובו בזמן הופכת את שירת הטנקה לנגישה לבני הנוער של יפן המודרנית.
בזכות אוסף זה זכתה בפרס של האגודה היפנית לשירה מודרנית.
בעבודות התרגום היא מתרגמת כתבים יפניים קלאסיים ליפנית מודרנית. בין הבולטים בתרגומיה – מאניושי (万葉集) בתרגום מילולי "אוסף עשרת אלפים העלים" ומעשיית טאקטורי (竹取物語) בתרגום מילולי "מעשיית חוטב הבמבוק".
חבלבל השדה
הפריחה בישראל בין מרץ לנובמבר בצבעי ורוד או לבן. הפרחים הם בצורת פעמון, וקוטרם 1-2.5 ס"מ. העלים הם בצורת לב או חץ, ומסודרים באופן לולייני. גודלם 2-5 סנטימטרים. חבלבל השדה נחשב לעשב שוטה, המזיק לחקלאות, ומסיבה זו משתמשים להכחדתו בקוטלי עשבים. בארצות הברית גורם הצמח לנזקים ליבול הנאמדים בסך של 377 מיליון דולר בשנה
נטען כי הצמח עשוי לסייע במניעת סרטן, שכן הוא מכיל פרוטאוגליקנים, הניתנים למיצוי, והמשווקים בשם המסחרי vascustatin. החומר מסייע בדיכוי צמיחה של כלי דם החיוניים לגידולים סרטניים.
מאפיינים
חבלבל השדה בעל קנה שורש מעוצה פחות או יותר, דהיינו הוא בעל גבעול תת-קרקעי שמצמיח עלים ממפרקיו וגבעולים כלפי מעלה ושולח שורשים כלפי מטה ולצדדים. קנה השורש חודר לקרקע עד לעומק של 2 מ'. חבלבל השדה הוא בן חלוף - החלקים העל-קרקעיים רכים ומתייבשים בסתיו לקראת החורף ובאביב קנה השורש מתחדש, צומח ומסתעף.
הגבעולים דקים מתפתלים, משתרעים על הקרקע או משתרגים ומטפסים עד מטר אחד. הם קירחים או מכוסים בדלילות רבה בפלומה קצרה ורכה. הגבעולים הצעירים בדרך כלל פלומתיים ובעלי מוהל חלבי. מובילי מוהל חלבי הם פרוקים פשוטים ולא מסועפים שעשויים שורות תאים מוארכים.
העלים מסורגים (אחד בכל מפרק) וערוכים באופן לולייני לאורך הגבעול. הפטוטרת ארוכה למדי, 0.3 עד 3 ס"מ, וללא לוואים. טרפי העלים ירוקים, תמימים, קירחים לגמרי, מוארכים צרים יחסית, אורכם 1.5 עד 5 ס"מ ורוחבם 1 עד 4 ס"מ. צורת הבסיס שלהם כשל חוד חנית בעל צורה משולשת צרה, או דמויי ראש חץ עם שתי אונות אחוריות מחודדות (אך העלה עצמו אינו מחולק לאונות) או דמויי לב. צורת הקודקוד קהה עם נקודה חדה בקצהו. בצמח אחד ניתן למצוא צורות עלים שונות. טרפי העלים בעלי 3 עורקים בולטים, שיוצאים מנקודה משותפת בבסיס העלה, ובחלקיהם העליונים ישנם עורקים משניים מנוצים.
התפרחות חיקיות, מסוימות, הפרחים בודדים או בקבוצות של 2 עד 3. אורך הציר 3 עד 8 ס"מ. החפים מוארכים וצרים מאוד, אורכם כ-3 מ"מ ורחוקים מן הפרח. עוקץ הפרח דק, כ-4 מ"מ, וארוך כמו הגביע.
הפרחים בעלי עטיף כפול, מאוחי עלים, נכונים דו-מיניים. הכותרת דמוית משפך לבן עד ורוד בהיר בגודל 1.5 עד 2.5 ס"מ. הגביע בן 5 עלים שאינם מאוחים, אינם שווים ואורכם 3.5 עד 5 מ"מ. אוגן הכותרת מורחב דמויי חצוצרה בעל 5 אונות או קיפולים ואז צורתם צורת כוכב עם 5 פסי אורך מודגשים. בפקעית מקופלת הכותרת ב-5 קפלים.
השחלה עילית חלקה (עלי העטיף יוצאים מתחת לשחלה),
עמוד עלי 1 בעל שתי אונות ו-2 צלקות גליליות דקות.
האבקנים אינם שווים. הם גבוהים מעט מעמוד העלי ואינם בולטים מהכותרת.
בית גידול ותפוצה
חבלבל השדה מעדיף קרקעות עשירות בנוטריינטים, צמח שתפוצתו קשורה להשפעת הפרעות האדם באזורים חקלאיים, בצדי דרכים על אדמות כבדות (למשל, בשדות שהצומח החורפי בהם רוסס בקוטלי עשבים), קשה למצוא בישראל בתי גידול שהוא גדל בהם בבר. גדל בשדות ובגינות מושקות בקיץ גדל בקרקעות שאינן מלוחות.
תפוצתו רב-אזורית והיא משתרעת באזורים ממוזגים עד טרופיים משני צדי קווי המשווה כל היבשות.
מקור השם
שמו המדעי של הסוג, Convolvulus, נגזר מלטינית: convolo, דהיינו "מפותל", משום שהגבעולים מתפתלים ומשתרגים.
שם הסוג חבלבל ושם המשפחה נלקח משמו של מין זה. שמו העברי חבלבל נגזר מהשורש חבל מגבעוליו המתפתלים כחבל ומשמו הערבי סורי בערבית לבלאב אלחקל לצמח bindweed.
השם חבלבל ניתן במילון "ילקוט הצמחים" (עמוד 14, הערה 243) משנת 1930 ואושרר במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 249-250 בעמ' 18.
מרסל ורטש
מרסל וֶרְטֶש (במקור מנו (עמנואל) וייס, בצרפתית: Marcel Vertès, בהונגרית: Vértes Marcell; אויפשט, 10 באוגוסט 1895 – פריז, 1 בנובמבר 1961) היה צייר, גרפיקאי, מאייר הונגרי-יהודי, זוכה בשני פרסי אוסקר: פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ולעיצוב התלבושות הטוב ביותר בשנת 1952 עבור הסרט מולן רוז', ובעל עיטור לגיון הכבוד הצרפתי.
קורות חיים
מרבל ורטש נולד במשפחה יהודית באויפשט (כיום רובע 4 של העיר בודפשט, אז יישוב נפרד בגבולות הצפוניים של בודפשט, כבנם של הסוחר יוז'ף וייס וארנסטינה ריפר. הוא למד תחילה הנדסה זמן מה ואז נרשם לאוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות. כבר קודם לכן פורסמו איוריו בכתב העת ההומוריסטי בורשסם ינקו ב"חמור" (Szamár), בכתב העת הסאטירי "פידיבוס" (Fidibusz). מורו באוניברסיטה היה הצייר קארוי פרנצי. הוא גויס לצבא בשנת 1915, אך גם שם לא הפסיק לצייר. המגזין "חיי התיאטרון" ( 14-21 ביולי 1917) פרסם סדרת איורים מצחיקים שלו תחת הכותרת "תיאטרון חזית". הספר הראשון שהוא הכין עבורו איורים היה בשנת 1916, לספרו של פרידייש קארינתי "אדוני המורה, בבקשה". בשנים 1918–1919 הוטל עליו לבצע כמה פוסטרים פוליטיים, שאחד הידועים שבהם נקרא "לוקאצ'יץ'! איתי או נגדי".
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא ברח לווינה, שם זכה בשנת 1920 בתחרות פוסטרים. אלבומו, שכותרתו הייתה "ציורים מהגיהנום ההונגרי" היה אלבום שהציג את מעשי הטרור הלבן בהונגריה (1921). עוד באותה השנה הוא ביקר בפריז, שם נרשם לאקדמיה ג'וליאן. משנת 1922 פורסמו רישומיו בעיתון הסאטירי ריר (Rire). הוא הציג לראשונה תערוכה בשנת 1925 בגלריה Devambes בפריז, ובשנת 1932 הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי. משנת 1935 עבד גם עבור עיתונים אמריקאים (Vanity Fair, Vogue, Esquire). עם כיבוש צרפת על ידי הנאצים בשנת 1940 הוא נמלט לניו יורק, גם שם אייר כמה ספרים והופיעו גם עיצובי מרבדי הקיר שלו בגיליון מיוחד של ה"הרפר'ס בזאר (Harper's Bazaar) בשנת 1942.
בסוף מלחמת העולם השנייה חזר לפריז ובשנת 1946 הציג בגלריה שארפנטייה (Charpentier) את התמונות שצייר במהלך שהותו בארצות הברית. בשנת 1947 העניקה לו "האגודה פאל סינאי מרשה" את הגרנד פרי לגרפיקה על שם מיהאי זיצ'י. בשנת 1948 ההוא תכנן לקיים תערוכה בבודפשט, אולם זו לא התקיימה מהסיבה שפקיד המכס מצא את ציוריו שהועברו מניו יורק לאירופה לא מוסריים ומנע את העלאתם על סיפון האוניה. ורטש צייר גם דיוקנאות של אדית פיאף, ז'ולייט גרקו ומפורסמים אחרים. בשנת 1950 פרסם דיוקנאות ילדות דמיוניות של עשרים אישים מפורסמים (למשל ז'אן קוקטו, איינשטיין, צ'רצ'יל) שכותרתו הייתה אכן "דיוקנאות דמיוניים". בשנת 1961 היה חבר בחבר השופטים של פסטיבל קאן; הוא הכין תפאורות עבור האופרה הלאומית של פריז, הקומדי פראנסז לתיאטרון-פראנסז, לתיאטרון אדלפי בלונדון, ומספר עיצובי תפאורה ותלבושות לסרטים (הגנב בבגדאד, המולן רוז') ועיצובי תלבושות עבור קרקס האחים רינגלינג וברנום את ביילי האמריקאי. הוא כאמור קיבל אוסקר בשנת 1952 על עיצובי הסרט מולן רוז'. הוא גם עיצב עמודי כותרת של ספרי תווים, ציורי קיר, קישוטי מלונות, בתי קפה ודירות בורגניות. הוא היה חבר באגודה לאומני הספרים והפרסום ההונגריים ובאגודת מאיירי הספרים בניו יורק. מוזיאון פילדלפיה הקים מלגה לזכרו. ורטש תרם יצירות אמנות משמעותיות לגלריה הלאומית של הונגריה.
לקריאה נוספת
לקסיקון יהודי הונגרי. מרסל ורטש.
חסידות האדאס
תולדות החסידות
רבי אהרן ישעיהו היה נכדו של רבי יעקב פיש מקאליב שעוד ראה את הבעל שם טוב שהיה דודו שברכו באריכות ימים ואכן נפטר כשהיה למעלה בן 100 שנה. רבי אהרן ישעיהו היה תלמיד מובהק של רבי אליעזר צבי מקומרנה. בזיווג שני נישא לאלמנת רבי יעקב משה ראטה אב"ד מיידנק. חיבר את הספר "קדושת אהרן". נפטר בו' בטבת תרפ"ח.
בנו היה רבי חזקיה ממאטסלקה. נולד בשנת תרמ"ה. לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות. סבל כל חייו. נרצח בשואה בכ"ח באדר תש"ד. חתנו של רבי חזקיה היה רבי חיים אורי יעקוביץ שכיהן בשנת תרצ"א כאב"ד פבינזה ואחר כך כאדמו"ר במאטסלקה.
בן נוסף של רבי אהרן ישעיהו היה, רבי צבי אביגדור אב"ד ניר אדאני.
חתנו של רבי אהרן ישעיהו, רבי יחזקאל רוטר כיהן כאדמו"ר מהאדאס בקלויזנבורג. היה תלמידם של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא ושל רבי יהושע רוקח מבעלז. נפטר בשנת תרצ"ח.
החסידות לאחר השואה
רבי אליעזר פיש בנו של רבי חזקיה, שהיה חסיד ויז'ניץ, כיהן באדמו"רות מאטסלקה בווילאמסבורג שבברוקלין, ארצות הברית.
בנו רבי אביגדור דניאל, חתן רבי משולם פייש מטאש, מכהן כאדמו"ר מהאדאס בווילאמסבורג.
חתנו רבי אברהם שפיצער מכהן באדמורו"ת מאטסלקה בירושלים.
חסימת אגיוס דמטריוס
בשנת 1978 ארגון הפת"ח בסיוע סורי הכין את אניית התופת אגיוס דמטריוס במטרה לבצע מגה פיגוע. האונייה חומשה ברקטות ונשאה כמות רבה של חומר נפץ. המטרה הייתה להפגיז ברקטות את אילת ולשלוח את האונייה להתפוצץ בחוף הומה מבקרים בראש השנה תשל"ט, 1978. האונייה הפליגה מסוריה, השלימה את חימושה בלבנון, ועברה בתעלת סואץ ובמצרי טיראן. בהיותה בדרום מפרץ אילת היא נעצרה על ידי נחתת חיל הים לתשאול. החשד גבר ולאחר ירי לעברה, התפוצצה רקטה מהתחמושת שהייתה על סיפון האניה. צוות האונייה נכנע ונלקח בשבי בידי צוות הנחתת. הסטי"ל אח"י רשף הגיע לסייע. צוות השתלטות מצא על האונייה חומר נפץ ורקטות מוכנים לפעולה. משהחלה האונייה להסחף לעבר החוף הסעודי, היא טובעה בירי תותח מהסטי"ל.
רקע מדיני
ב-1978 התנהל משא ומתן בין מצרים לישראל לחתימת הסכם שלום. מצרים הייתה במצב מלחמה עם ישראל מאז הקמתה והייתה המדינה הגדולה ביותר עם הצבא החזק ביותר מבין המדינות שגבלו עמה. בתחילת ספטמבר אותה שנה התכנסו מנהיגי ישראל ומצרים לוועידת קמפ דייוויד בארצות הברית במטרה לסיים את המשא ומתן. לאחר יותר מעשרה ימי שיחות נערך טקס חגיגי בבית הלבן, ב-17 בספטמבר 1978, ובו חתמו מנחם בגין ואנואר סאדאת על הסכם שלום בנוכחות הנשיא האמריקאי ג'ימי קרטר.
סוריה ואש"ף, אשר עמדו בראש המתנגדים למשא ומתן לשלום עם ישראל, החליטו ליזום פיגוע גדול אשר יסכל את מאמצי השלום ויוכיח שאין תועלת בביצוע מהלכים מדיניים ללא הסכמתם.
התוכנית וההיערכות לפיגוע
התוכנית הייתה לבצע את הפיגוע בראש השנה תשל"ט, על ידי ירי רקטות אל העיר אילת מאונייה במסווה אזרחי ולאחר מכן לכוון את האונייה לעבר החוף על מנת שתתפוצץ שם. אנשי הצוות היו אמורים לנטוש את האונייה לפני הכוונתה לעבר החוף ולהימלט לעבר החוף הירדני.
לצורך הפיגוע נרכשה האונייה אגיוס דמטריוס, שהפליגה בדגל קפריסין. ב-21 בספטמבר 1978 עגנה אגיוס דמטריוס בנמל לטקיה שבסוריה. הצוות הוחלף והאונייה חומשה במטולי רקטות שהוסוו בארגזי מטען שהונחו על הסיפון. ב-23 בספטמבר האונייה עגנה בנמל טריפולי שבצפון לבנון לטעינת רקטות 122 מ"מ וחביות חומר נפץ. האונייה הפליגה לדרכה, אך נאלצה לעגון בקפריסין ב-25–26 בספטמבר על מנת לתקן את ההגה האוטומטי שהיה לו תפקיד חשוב בתוכנית הפיגוע.
ב-28 בספטמבר 1978 עברה האגיוס דמטריוס בתעלת סואץ מבלי שעוררה חשד בדרכה לעבר מפרץ אילת.
זירת ים סוף
ב-1978 זירת ים סוף כללה מרחב ים ארוך שהשתרע מאזור א-טור בדרום מפרץ סואץ, דרך ראס כניסה, מצרי יובל, שארם א-שייח', מצרי טיראן ומפרץ אילת, בואכה אילת. התקופה הייתה לאחר נסיגת צה"ל ממערב סיני ומצפון ומרכז מפרץ סואץ במסגרת הסכם הביניים בין ישראל למצרים 1975, והמשא ומתן המדיני לקראת חתימת הסכם שלום עמה.
מפקדת זירת ים סוף של חיל הים שכנה בשארם א-שייח' – בבסיס מרחב שלמה (במ"ש), בצמוד למפקדת הפיקוד של מרחב שלמה (מרש"ל). ליד בניין מפקדת הזירה, אשר ניצב על גבעה נישאת מעל המפרץ הטבעי של שארם ומעגן חיל הים, מוקמו חדר המבצעים ו בבונקר ממוגן במעמקי הגבעה.
בסיס מרחב שלמה היה הבסיס המרכזי של חיל הים בזירה הדרומית. בבסיס עגנו שישה סטי"לים (פלגה 45), שש נחתות (פלגה 921), וסיירת בת ארבעה דבורים של פלגה 915. משרדי הפלגות של כלי השיט היו ליד מפקדת הזירה. לחיל הים היו בזירת ים סוף בסיסים נוספים בא-טור ובראס כניסה שבמפרץ סואץ, ובאילת שבה הייתה המספנה הזירתית.
מערך הגילוי הזירתי
מערך הגנת החוף הזירתי כלל מספר תחנות מכ"ם ותצפיות עין, וכן ספינות סיור לביטחון שוטף מפלגת הדבורים 915. לאורך החוף מוקמו בסיסי מכ"ם ותצפית שבהם עגנו סיירות הדבורים. בא-טור – כ-35 מיל מצפון לשארם א-שייח', ובראס כניסה – כ-20 מיל מצפון לשארם א-שייח', הותקנו תחנות המכ"ם על נחתות ישנות, מדגם שכונה "אבו נפחא", שהוצאו מהשירות. התחנות הופעלו על ידי חיילות חיל הים ושלטו בתצפית מכ"ם ועין על כל החלק הדרומי של מפרץ סואץ, עד מצרי יובל. בנוסף עגנה בכל אחד מבסיסים אלה סיירת בת ארבעה דבורים מפלגה 915. הדבורים קיימו דרך קבע סיורי בט"ש, בעיקר במפרץ סואץ.
בהר צפרא אשר נישא מעל הבסיס בשארם א-שייח', מוקמה תחנת מכ"ם חופי של חיל הים בסמוך לתחנת מכ"ם של חיל האוויר. גם מכ"ם צפרא הופעל על ידי חיילות חיל הים. מכ"ם צפרא צפה על דרום מפרץ אילת עד למצרי טיראן, מימי דרום סיני וצפון הים האדום. עקב התנאים הטופוגרפיים, לא הייתה למכ"ם בצפרא תצפית על מפרץ אילת צפונית למצרי טיראן. עובדה זו השפיעה על האירוע המתואר כפי שיוסבר בהמשך.
במצרי טיראן מוקמה תצפית עין קבועה של חיל הים, עליה הוטל לזהות כל כלי שיט המפליג במצרי טיראן צפונה או דרומה. תצפית זו אוישה בדרך כלל על ידי אנשי מילואים של חיל הים. התצפית צוידה בזרקור רב עוצמה אשר אפשר זיהוי גם בחושך. ממצרי טיראן ועד אילת, מרחק כ-120 מיל, לא היה לחיל הים בסיס תצפית נוסף.
בבסיס אילת הייתה תחנת מכ"ם ותצפית. כמו כן עגנו שם דרך קבע שניים-שלושה דבורים של פלגה 915. למכ"ם אילת הייתה תצפית טובה למדי עד אזור נואיבה, למעלה משליש הדרך בין אילת לשארם א-שייח'. גם באזור אילת התקיימו סיורי בט"ש קבועים של דבורים.
נתן ישראל (כלבו)
היסטוריה
בשנת 1848, נפטר נתן ישראל, ואת ניהול הכלבו ירשו בניו מוריץ (1830–1895) ויעקב (1823–1894). לאחר מותו המוקדם של יעקב ישראל, ירשו אותו בנו ברתולד ישראל (Berthold Israel) (1868–1935) בניהול חנויות כלבו. ברתולד היה נשוי לנכדת הרב נתן מרקוס אדלר, הרב הראשי לבריטניה.
משנת 1899 ואילך הרחיב ברתולד ישראל את בית הכלבו, שפעל בחמש עד שש קומות.
חסימת אגיוס דמטריוס
מערך הגילוי הזירתי
מפרץ סואץ - נפח תנועת כלי השיט במפרץ סואץ דרומה וצפונה היה גדול למדי. במפרץ סואץ הפליגו אניות דרומה מתעלת סואץ אל הים האדום וצפונה מהים האדום אל התעלה. מרבית המטרות אשר התגלו למערך הגילוי החופי זוהו כאניות סוחר. הזיהוי נעשה בתצפיות עין מהחוף או על ידי הדבורים בסיוריהם. חלקן לא זוהו וסומנו כמטרות חשודות עד שהתרחקו ונעלמו מטווח הגילוי.
נתן ישראל (כלבו)
היסטוריה
בשנת 1925 מנה סגל הכלבו כ-2,000 עובדים. בשנות ה-30 של המאה ה-20 ניהלו את החנות שני בניו של ברתולד, וילפריד ישראל והרברט ישראל. ב-1 באפריל 1933 הכריזו הנאצים חרם על הכלבו "נתן ישראל" ועל כלל חנויות היהודים.
בשנת 1938 נאלצו בני המשפחה למכור את בית-המסחר לחברת Emil Köster AG, ובשנת 1939 נפתח הכלבו מחדש בשם "Das Haus im Zentrum" ("הבית שבמרכז").
חסימת אגיוס דמטריוס
מערך הגילוי הזירתי
מפרץ אילת - מספר קטן של כלי שיט הפליג צפונה מאזור ראס מוחמד שבדרום חצי האי סיני אל מפרץ אילת. חלק מכלי השיט הפליג דרומה מתעלת סואץ בטרם פנה צפונה אל מצרי טיראן וחלקם הגיעו מהים האדום ישירות צפונה אל מצרי טיראן.
נתן ישראל (כלבו)
היסטוריה
לאחר מלחמת העולם השנייה נותר בית המסחר בשטחה של מזרח גרמניה.
חסימת אגיוס דמטריוס
מערך הגילוי הזירתי
במצרי טיראן עברו לא יותר מ-10 כלי שיט ביום עמוס. כל כלי שיט שעבר במצרי טיראן צפונה או דרומה זוהה ביום ובלילה זיהוי מלא על ידי תצפית חיל הים אשר הייתה בראס נצרני, במרחק כ-200 מטר בקו ראייה מכלי השיט. כלי שיט אשר זוהו, סומנו במערך הגילוי כמטרות כחולות או ירוקות בטרם חצו את מצרי טיראן צפונה. מרבית כלי שיט אלה הפליגו לנמל עקבה ומקצתם הפליגו לנמל אילת.
מהלך שיבוש הפיגוע
בתקופת חגי תשרי, מפרץ אילת עד בואך דרום סיני, היה הומה מטיילים ונופשים ישראלים. לפיכך, נהוג היה לתגבר את מערך הגילוי החופי באזור, על ידי פריסת ספינות של חיל הים. בשבת, 30 בספטמבר 1978, יום לפני ערב ראש השנה תשל"ט, עגנה ליד דהב נחתת הטנקים (נט"ק) אח"י אשדוד פ-61 (מדגם 60 מ' ובאורך 60 מ') מפלגה 921, בפיקודו של אבי רוטמן, והסטי"ל אח"י "רשף", בפיקודו של הרצל שחף, עגן בקרבת נואיבה. הספינות שימשו כתחנות מכ"ם ותגברו את מערך הגילוי החופי.
המודיעין הימי הפיץ למערך הגילוי וליחידות החיל, רשימת אניות בשירות המחבלים. אחת מהן הייתה "אגיוס דמטריוס" תחת דגל קפריסאי. למודיעין הימי לא היה מידע עדכני על תנועות ה"אגיוס דמטריוס" או על כוונות לפיגוע רצחני בראש השנה תשל"ט באילת. ב-30 ספטמבר 1978, בבוקר השבת שלפני ראש השנה, עברה האונייה את מצרי טיראן, אך שמה לא זוהה על ידי תצפיות החוף בעת המעבר, כנראה עקב סינוור השמש ממזרח. האונייה הסבה את תשומת לב המפקד התורן בזירת ים סוף, מאחר שהאטה ולא המשיכה בהפלגה צפונה.
מאוחר יותר, כשזוהתה האונייה בשמה, התנהל דו-שיח בין המשמרת התורנית בזירת ים סוף לבין המודיעין הימי במפקדת חיל הים. המידע במפקדה היה שאונייה בשם הזה נמצאת בים התיכון. אנשי הזירה החזיקו בדעה כי מדובר באונייה מרשימת החשודות.
פעילות הנחתת
בתחילה חשבו אנשי מערך הגילוי כי זו אונייה שזקוקה לעזרה. הנחתת אח"י "אשדוד" (פ-61), בפיקודו של אבי רוטמן, שהייתה בסיור בדרום מפרץ אילת, נשלחה . האונייה לא ענתה לקריאות והעלתה את חשד המפקד התורן. קמ"ן זירת ים סוף הודיע שמדובר באונייה חשודה. על הסיפון נראתה סירת גומי מהירה עם שני מנועים. כאשר האונייה סירבה לעצור, הפך החשד לוודאי. האונייה עצרה רק לאחר יריות לתוך גשר האונייה. מהמכולה על הסיפון פרצה רקטה. לאחר ירי נוסף, הניפו אנשי הצוות סדין לבן והאונייה נכנעה. צוות השתלטות מהנחתת, עלה על האונייה והעביר לנחתת את שבעת אנשי הצוות – שישה פלסטינים ורב חובל הודי.
בים גלי ובחשיכה, נחת מסוק על סיפון הנחתת ופינה את השבויים לחקירה במפקדת מרחב שלמה. שלושה פצועים קיבלו טיפול במרפאת מרחב משלמה. בשלב מסוים קיבל מפקד הנחתת הוראה לגרור את האונייה שצפה בלי שליטה. הוא הודיע שהתנאים בשטח אינם מאפשרים לעשות זאת. הנחתת נשארה במקום האירוע עד גמר הטיפול על ידי אח"י רשף.
לאחר האירוע, המשיכה הנחתת במשימותיה בהתאם לתוכנית סיורי הביטחון השוטף במפרץ אילת. כעבור ארבעה ימים, שבה הנחתת לבסיסה הקבוע בשארם א-שייח'.
פעילות ספינת הטילים
הסטי"ל אח"י רשף, בפיקודו של הרצל שחף, הופנה גם הוא לאזור. צוות ההשתלטות מהסטי"ל, עלה על ה"אגיוס דמטריוס", החליף את צוות ההשתלטות מהנחתת, שהיה פחות מאומן בפעולת השתלטות, על מנת למנוע כפילות, וגילה רקטות מוכנות לשיגור וחביות חומר נפץ מוכנות לפיצוץ. התברר שהכוונה הייתה לירות רקטות על העיר אילת, להפנות את האונייה בהגה אוטומטי לכיוון חוף אילת, ולפוצץ שם בהשהייה, את מטען חומר הנפץ.
ה"אגיוס דמטריוס" נעזבה בים כשהגלים והרוח מקרבים אותה לחוף הסעודי. מפקד חיל הים מיכאל ברקאי הורה להשמידה. ירי פגזי תותח מאח"י "רשף" גרמו להתפוצצות מטען חומר הנפץ והאונייה טבעה.
משמעות חסימת האונייה אגיוס דמטריוס
הסורים ואש"ף תכננו לבצע מגה פיגוע שכלל ירי רקטות מהים לעבר אילת ופיצוץ אונייה בחוף הומה מבקרים בראש השנה תשל"ט, 1978. תוכנית פיגוע זה הייתה שונה מפיגועי ההרג-מיקוח שעלה לעיתים בידי המחבלים לבצע באותה תקופה בחופי ישראל בים התיכון (הפיגוע בנהריה (1974), הפיגוע במלון סבוי ופיגוע כביש החוף), במיקום – לראשונה נעשה ניסיון פיגוע בזירת ים סוף, בהיקף – הרג והרס בממדים גדולים ללא מיקוח, ובשיטה – ירי על עיר מהים ופיצוץ אניית תופת בחוף.
למרות העדר מודיעין עדכני לגבי היותה של האונייה אגיוס דמטריוס בים סוף, או כוונה לבצע פיגוע חבלני שם, כוחות חיל הים בזירה הדרומית – מערך הגילוי, כלי השיט שהוצבו במפרץ אילת ומפקדת הזירה – פעלו כראוי ומנעו פיגוע גדול. מניעת הפיגוע נטרלה גם את כוונת סוריה ואש"ף להעיב על הסכם שלום עם מצרים, שנחתם מספר ימים לפני כן, ולעורר ספקות לגבי התועלת שבו.
בליל חסימת האגיוס דמטריוס התקבל מברק שנשלח משר הביטחון עזר ויצמן ובו הוא הודה לכל המשתתפים בסיכול הפיגוע. כעבור כחודש ממועד האירוע, עיריית אילת בשיתוף גורמי התיירות יזמו יום אירוח ופינוק בעיר, כתודה והערכה לכל החיילים והחיילות אשר השתתפו הסיכול הפיגוע: מתחנות החוף ומהמי"ק הזירתי, מהנט"ק ומהסטי"ל.
אולכסנדר טימצ'יק
אולכסנדר ואסיליוביץ' טימצ'יק (נולד ב-20 בינואר 1997 בכפר קריקליבץ שבמחוז ויניצה) הוא כדורגלן אוקראיני, המשחק בעמדת המגן בקבוצת דינמו קייב מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירה
החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דינמו קייב. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2016 קודם לקבוצה הבוגרת. בשנת 2017 הושאל למשך חצי עונה לקבוצת סטאל קמנסקה. בהמשך הושאל לקבוצת זוריה לוהנסק.
בעונת 2020/2021 שולב בהרכב הראשון של דינמו קייב.
נבחרת
טימצ'יק שיחק בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה (עד גיל 17) ובהמשך גם בהנבחרת הצעירה.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק טימצ'ק מאז ספטמבר 2020. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה מול במסגרת ליגת האומות. טימצ'יק נכלל בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2020, אך לא שותף באף אחד משחקי הנבחרת בתחרות.
הלאדיוס (מדקדק מצרי)
הלאדיוס (ביוונית: Ἑλλάδιος; בלטינית: Helladius), המכונה "בסנטינויס", "בסנטינוס" או "ביסנטינוס" (Besantinoiis, Besantinus, Bisantinus), היה מדקדק יליד מצרים, שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-4 לספירה.
הלאדיוס חיבר ארבעה ספרים הכוללים קטעים מצוטטים שונים, תחת השם πραγματεία χρηστομαθειῶν (פרגמטייה כריסטומתיאון). חיבור זה נכתב בצורת מקראה (ביוונית: כרסטומתיה), במשקל טרימטר יאמבי. פוטיוס שימר בביבליותקה שלו קטע מתוכו (קודקס 279), בפרפרזה בפרוזה. ציטוטים מן החיבור מופיעים באטימולוגיקום מאגנום, הלקסיקון היווני מן המאה ה-12.
פוטיוס מציין כי הלאדיוס התייחס בחיבורו למשה וכותב: "איש זה גם דובר שטויות באומרו שמשה נקרא 'אלפא' משום שבגופו דבקה צרעת. עבור שקר זה הוא מסתמך על פילון" (כפי הנראה פילון איש גבל).
נחום שריג
נחום ("סרגיי") שריג (וייספיש) (25 בנובמבר 1915 – 27 ביולי 1999) היה ממפקדי הפלמ"ח הבולטים ומפקד חטיבת הנגב במלחמת העצמאות, שלאחריה פרש מצה"ל ושב לקיבוצו, בית השיטה. שימש כמזכיר הקיבוץ המאוחד וכראש המועצה האזורית הגלבוע.
ביוגרפיה
שריג נולד בירושלים, על גבול שכונת מאה שערים, לשרגא ויוכבד וייספיש, משפחה חרדית, דור שביעי בירושלים, מצאצאי הרב נחום לעוי משאדיק. אביו יצא לארצות הברית לצורכי פרנסה ונחום גדל ללא אביו. מצעירותו נמשך אל פעילות ההגנה ותנועות הנוער החילוניות. בנעוריו הצטרף לתנועת המחנות העולים, במסגרתה יצא להגשמה ב"קבוצת החוגים" שייסדה את קיבוץ בית השיטה. נישא לסופרת תקוה שריג, בתו של הרב ד"ר יוסף הלוי זליגר, מייסד תחכמוני. אחד ממנהיגי נטורי קרתא, לייב וייספיש, היה בן דודו. שריג ווייספיש שמרו על קשר בבגרותם ובמקביל, ניהלו ויכוחים על הנושאים בהם היו חלוקים בדעותיהם.
במלחמת העצמאות
עם פרוץ מלחמת העצמאות, קיבל שריג את האחריות על פעילות הפלמ"ח בנגב ומאוחר יותר, כשאורגנה חטיבת הנגב, קיבל את הפיקוד עליה והיה מפקדה במשך כל מלחמת העצמאות. בעת פלישת הצבא המצרי והקרבות הקשים שהתחוללו סביב נקודות היישוב העבריות בנגב, התנגד שריג לפינוי הילדים והנשים מהנקודות שבמצור מחשש שצעד כזה יביא לירידה בכושר העמידה של היישובים.
Grace
Grace, שיצא לאור ב-23 באוגוסט 1994, היה אלבום הסטודיו המלא היחיד של הזמר והגיטריסט ג'ף באקלי. אף על פי שהאלבום לא נחל תחילה הצלחה מסחרית, והגיע בדירוג השיא למקום ה-149 בדירוג 200 האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית, היחס אליו השתנה בחלוף השנים והוא זכה לביקורות מהללות ברחבי העולם.
נחום שריג
במלחמת העצמאות
שלושת המבצעים הגדולים בהם נטלה חלק חטיבת הנגב בפיקודו היו: מבצע יואב בו הצליחו כוחות החטיבה וכוחות נוספים לפרוץ את המצור על הנגב ולכבוש את באר שבע, מבצע חורב בו השתלטה החטיבה על קו ביר עסלוג'-עוג'ה אל-חפיר ועל חלקים במזרח חצי האי סיני ומבצע עובדה בו נכבש הנגב הדרומי בואך אילת.
Grace
מספר מוזיקאים ידועים, בהם תום יורק מרדיוהד ומת'יו בלאמי ממיוז, מציינים את האלבום כמקור השפעה. האלבום זכה לתשבחות מפי אמנים בולטים כגון ניל פירט מראש, ג'ימי פייג', רוברט פלאנט, פול מקרטני, דייוויד בואי, מוריסי ובוב דילן.
הגרסה של ג'ף באקלי ל-"Hallelujah" (הללויה) של לאונרד כהן הייתה לאחד משיריו המוכרים ביותר. גרסה זו הושמעה בסדרות טלוויזיה ובסרטים אמריקאיים, בהם "הבית הלבן", "ה-O.C" ו"מחשבות פליליות".
נחום שריג
במלחמת העצמאות
עם הגעת החטיבה לחופי הים האדום השתתף נחום שריג בטקס הנפת דגל הדיו באום רשרש. הוא היה זה שפקד על חייליו להכין את הדגל לקראת סיום מבצע עובדה, ומסר אותו לאברהם אדן (ברן) על מנת שיגיע רגלית לאום רשרש ויניף אותו שם. נחום שריג יצא אחריו עם שני ג'יפים, חצה את גבול מצרים תוך הסתכנות בתקרית צבאית, ואסף את אדן עם שניים מחייליו על מנת שיגיעו ראשונים לאום רשרש.
לאחר המלחמה
בתום מלחמת העצמאות שוחרר מצה"ל ושב לקיבוץ בית השיטה. בשנת 1962 הוענקה לו אזרחות כבוד של באר שבע.
Grace
במגזין Q Magazine דורג האלבום, על פי הצבעות הקוראים, במקום ה-75 ברשימת האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים. אותה הצבעה נערכה שוב לקראת סוף שנת 2005, והפעם הוצב האלבום במקום ה-13. ב-2003 דורג "Grace" במקום ה-303 ברשימת "500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים" של מגזין רולינג סטון. ב-2006 דירג מגזין Mojo את "Grace" כאלבום מספר 1 ברשימת "קלאסיקות רוק מודרניות של כל הזמנים". הוא גם דורג כאלבום השני הכי אהוב על אוסטרליה ב-"My Favourite Album", ספיישל טלוויזיוני שהופק על ידי "Australian Broadcasting Corporation" ושודר ב-3 בדצמבר 2006. בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום במקום ה-147 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים המחודשת.
נחום שריג
לאחר המלחמה
בין תפקידיו בשנים שלאחר מכן: כהונה כמזכיר תנועת הקיבוץ המאוחד (בשנים 1967–1972) וכהונה כראש המועצה האזורית הגלבוע. כמו כן, מילא בקיבוצו את תפקיד המזכיר ב-10 קדנציות.
Grace
רשימת שירים
רשימת שירים מקורית
נחום שריג
לאחר המלחמה
לאחר מלחמת יום הכיפורים, בה נהרג בנו, המשורר והמלחין יוסף שריג, היה היוזם המרכזי להקמת התנועה ההתנדבותית שכונתה אז "הבריגדה הכחולה" ופעלה בבסיסי צה"ל לשיקום מערך הלוגיסטיקה. כמו כן, יזם הקמת תנועה התנדבותית נוספת, "אביץ", לסיוע בביצור יישובי הצפון.
בן נוסף של נחום שריג הוא רן שריג, מפקד חטיבה 179 במלחמת יום הכיפורים, ולאחר מכן סגן מפקד אוגדה.
Grace
רשימת שירים
רשימת שירים - דיסק בונוס 2004 Legacy Edition
נחום שריג
לאחר המלחמה
ב-1984 היה ממקימי עמותת דור הפלמ"ח שמטרתה הייתה הנצחת פעולות הפלמ"ח ואף שימש כיושב ראש שלה עד פטירתו.
נחום שריג נפטר בי"ד באב תשנ"ט ונטמן לצד רעייתו תקוה בקיבוצו בית השיטה.
הנצחתו
העיר באר שבע קראה רחוב על שמו בשכונת רמות
מגדל תצפית על שמו ברמות יששכר, מעל קיבוץ בית השיטה
חילוק מודולרי
חילוק מודולרי הוא פעולת חילוק המתבצעת בין מספרים שלמים בחשבון מודולרי. הפעולה מוגדרת היטב אם ורק אם המחלק זר למודולוס.
לדוגמה, משום ש-.
קיום ויחידות
משמעותו של הביטוי היא "המספר היחיד, z, הפותר את המשוואה ". מספר כזה קיים, כאמור, רק כאשר b,m זרים.
עם זאת, ייתכן שלמשוואה יהיו פתרונות גם כאשר b,m אינם זרים. למשוואה יש פתרונות אם ורק אם המחלק המשותף המקסימלי של b,m מחלק את a; ובמקרה כזה, תוצאת החילוק מוגדרת היטב מודולו (אבל לא מודולו m).
באופן כללי, אם אז לכל מספר שלם k, מתקיים כי .
חישוב
ניתן לחשב חילוק מודולרי על ידי חישוב הופכי כפלי מודולרי של המחלק b, אם הוא קיים. בפרט, אם \ b^{-1} הוא ההופכי הכפלי המודולרי של b מודולו m, אז על-פי ההגדרה:
ומכאן אפשר לחשב את z (תוצאת החילוק של a ב-b):
אולם, ישנם מקרים שבהם ההופכי הכפלי המודולרי אינו קיים - כאשר ל-b ול-m ישנו מחלק משותף גדול מ-1 (ראו הופכי כפלי מודולרי), ועדיין ניתן לבצע חילוק. לפיכך טוב יותר לבצע חילוק ישירות בעזרת אלגוריתם אוקלידס המורחב. אלגוריתם זה מוצא את הממג"ב של שני מספרים נתונים (במקרה זה: b ו-m), ובנוסף לכך מחשב שני מספרים x, y המקיימים את המשוואה:
במקרה זה ניתן להכפיל את המשוואה הקודמת ב-q ולקבל:
מכאן, על-פי הגדרת החשבון המודולרי:
ומכאן ש- qx הוא תוצאת החילוק.
לפניכם מימוש מעשי של האלגוריתם בשפת C++:
פרשת אום אל-חיראן
בליל 18 בינואר 2017, נערך מבצע לפינוי והריסת בתים בכפר בדואי בלתי מוכר אום אל-חיראן, בנגב. במהלך המבצע שוטרים פתחו בירי לעבר רכב שבו נהג תושב הכפר, יעקוב מוסא אבו אל-קיעאן. לאחר הירי הרכב פגע בשוטרים שאבטחו את הפינוי. שוטר אחד נהרג ושוטר נוסף נפצע באורח קל. נהג הרכב נורה בידי שוטרים אחרים, נמנע ממנו טיפול רפואי, והוא מת בשל איבוד דם.
משטרת ישראל הודיעה כי מדובר בפיגוע דריסה, אחרים הציגו גרסה לפיה הנהג נפגע מירי, איבד שליטה על רכבו שהידרדר באיטיות, ופגע בשוטרים בשגגה. האירוע נבדק במח"ש ופרקליט המדינה פסק שאין חשד לעבירה פלילית מצד השוטרים שהרגו את אל-קיעאן, אולם לא הכריע בשאלה האם היה מדובר בפיגוע. שופט בית המשפט העליון עופר גרוסקופף העיר ב-2021 על הפרשה: "אם לא ניתן להכריע במידה גבוהה של ודאות שפעל בכוונת מכוון, הרי שמשמעות הדברים היא כי מבחינה משפטית יעקוב אבו עלקיאן ז"ל היה ונותר חף מפשע".
התקרית
ב-18 בינואר 2017 החל פינוי של חלק מבתי אום אל-חיראן, בהשתתפות שוטרים רבים. במהלך ההכנות לפינוי התושבים והריסת המבנים אירעה תקרית שבה נדרסו שוטרים על ידי מכוניתו של יעקוב מוסא אבו אל קיעאן, מורה למתמטיקה תושב הכפר. אחד השוטרים, ארז עמדי לוי, נהרג, אחר נפצע ונהג המכונית נורה ומת. בסרטון שצולם ממסוק משטרתי נראית המכונית נוסעת באיטיות, ושוטר בצד הדרך יורה מספר יריות. מיד אחר כך המכונית מאיצה לעבר שוטרים שנמצאים בהמשך הדרך ופוגעת בהם.
האירוע הוגדר על ידי המשטרה כפיגוע דריסה, בידי "מחבל תושב האזור, פעיל התנועה האיסלאמית" והיא פרסמה שהירי הראשוני היה באוויר. אדם שהיה במקום העלה אפשרות שהדריסה התרחשה לאחר שהנהג נפגע ואיבד שליטה על רכבו. נתיחת גופתו של הנהג העלתה כי הוא נפגע מקליע בחזה ומקליע בברך ימין. על פי דיווח בערוץ 10 הוא מת מדימום פנימי שנמשך 20–30 דקות, במשך פרק זמן זה לא טופל אבו אל קיעאן.
בעקבות התקרית
באותו יום התייחסו לתקרית השר לביטחון פנים גלעד ארדן ומפכ"ל המשטרה רוני אלשיך כפיגוע טרור, ואף טענו לקשר בין אבו אל קיעאן לארגון דאעש. גם ראש הממשלה, בנימין נתניהו, התייחס לאירוע כפיגוע דריסה.
השבת גופת הנהג למשפחה עוכבה, בנימוק של חשש ל"פגיעה של ממש בסדר הציבורי". נטען כי למחרת האירוע הסכימה המשטרה למסור מיידית את הגופה, אך בכפוף לתנאים שישמרו על הסדר הציבורי. אלא שהמשפחה לא הסכימה לתנאים, בהם מועד קצוב להלוויה, הגבלת כמות המשתתפים וללא נאומים פוליטיים. לאחר שישה ימים פסק בג"ץ לשחרר את גופתו של הנהג לקבורה ללא תנאים.
מחקירת האירוע עולה כי אל קיעאן לא קיבל טיפול רפואי מהשוטרים ומהצוות הרפואי במקום. בדו"ח המכון לרפואה משפטית נכתב כי הוא מת מאיבוד דם עשרות דקות אחרי הירי, ושאף גורם רפואי לא קבע את מותו.
מיד לאחר האירוע ניתחה הסוכנות לארכיטקטורה פורנזית בגולדסמית'ס, אוניברסיטת לונדון, את האירוע. התחקיר הראשוני השווה את הסאונד שהוקלט על ידי הצלמת קרן מנור, ששהתה במקום בזמן האירוע, לבין הצילום התרמי שצולם ממסוק משטרתי ושוחרר לתקשורת. התחקיר העלה שבניגוד לגרסת המשטרה, הירי הראשוני לא כוון לאוויר אלא לעבר הרכב של אבו אל-קיעאן, עוד לפני הדריסה, ושאבו אל-קיעאן נורה שוב לאחר עצירת הרכב. בעניין טענות המשטרה שאבו אל-קיעאן האיץ את רכבו לעבר השוטר ארז לוי כדי לדרוס אותו, הסוכנות לארכיטקטורה פורנזית ואקטיבסטילס העלו כי לנוכח המדרון התלול במסלול שבו נע הרכב לא היה צורך ללחוץ על דוושת ההאצה כדי להאיץ. הסוכנות פרסמה מסקנות דומות שוב ביוני 2019, הפעם תוך כיול של ממצאיה עם סרטונים ממצלמות גוף שנשאו השוטרים.:
כחודש לאחר האירוע התפרסם בכמה כלי תקשורת כי מחקירת המחלקה לחקירות שוטרים, שעדיין לא הסתיימה, עולה שההתנהלות של המשטרה באירוע מצביעה על "כשל תפקודי חמור", וכי סביר שהתאונה לא הייתה אירוע של פיגוע חבלני. באותה עת הגדיר השר ארדן את התקרית כ"אירוע קשה ומצער" שנהרג בו אזרח. אמנם בסוף דצמבר 2018 אמר ארדן שוב שלתחושתו יש הסתברות גבוהה שהדריסה הייתה פיגוע.
ב-28 בפברואר 2018 שלח ראש מח"ש, אורי כרמל, לפרקליט המדינה שי ניצן מכתב שבו כתב, בין היתר "עמדתי היא שיש בסיס עובדתי ומשפטי איתן לקביעה כי התנהגות הנהג המנוח הייתה תמימה, ונבעה מאובדן שליטה ברכב, כאשר אין יסוד סביר לחשד שהוא בקש לבצע פיגוע".
ב-1 במאי 2018 פרסם פרקליט המדינה שי ניצן את החלטתו לסגור את התיק נגד השוטרים שירו באבו אל-קיעאן ולא לנקוט בהליכים פליליים משום שפעולתם נבעה מתחושה של סכנת חיים. הוא העביר לטיפול פיקודי או משמעתי את הבדיקה האם נפלו ליקויים מקצועיים בהתנהלות השוטרים היורים, אם נפל פגם בטיפול הרפואי באל קיעאן ועוד. עוד פרסם ניצן כי לא ניתן להכריע ברמה גבוהה של ודאות האם אל קיעאן התכוון לבצע פיגוע, או שהוא איבד שליטה על כלי הרכב בעקבות הירי. משפחתו של אבו אל קיעאן עתרה לבג"ץ נגד החלטתו של פרקליט המדינה לסגור את התיק, אך עתירתה נדחתה.
ביוני 2018 פורסם כי רכז של השב"כ חיבר דוח ששלל את האפשרות של פיגוע מתוכנן, והעריך כנמוכה את האפשרות של פיגוע ספונטני. השב"כ לא אימץ את עמדתו וקבע שלא ניתן לדעת האם היה מדובר בפיגוע. עוד פורסם שלדעת ראש מח"ש והמשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים הסבירות שמדובר בפיגוע קלושה.
בספטמבר 2020 פרסם עמית סגל כי בנובמבר 2017, לאחר שמפכ"ל המשטרה רוני אלשיך תקף את המחלקה לחקירות שוטרים בפרשה, הורה פרקליט המדינה שי ניצן לראש המחלקה אורי כרמל, שלא להגיב למתקפות. לדברי סגל, אף שניצן סבר שהתנהגותו של אלשיך הייתה "שערורייתית", עמדתו הייתה שטיהור שמו של אל-קיעאן יגרום לערעור האמון במשטרת ישראל, יזיק לאינטרסים של מדינת ישראל ויועיל "למי שרוצה ברעת מערכת אכיפת החוק. ודי לחכימא". בתגובת הפרקליטות נטען שהוראתו של ניצן לכרמל נבעה מכך שסבר כי "יחסים הולמים בין הרשויות אינן עולים בקנה אחד עם התקפות פומביות". בעקבות הפרסום דרשה הרשימה המשותפת הקמת ועדת חקירה לבחינת הפרשה.
יום לאחר הפרסום התנצל ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בפני משפחת אל קיעאן על הצהרתו סמוך לאירוע, שיעקוב היה מחבל שביצע פיגוע דריסה. לדברי נתניהו, דבריו נאמרו בזמנם בהתאם למידע שמסרה ואימתה לבקשתו משטרת ישראל. נתניהו ליווה את התנצלותו במתקפה על המשטרה והפרקליטות. הפרקליטות והיועץ המשפטי לממשלה דחו את טענותיו של נתניהו כלפי הפרקליטות גם נשיא המדינה רובי ריבלין, התייחס לפרשה ולפרסום, ואמר כי גם על ארגונים ממשלתיים מוטלת האחריות להתנצל. "גם אחרי שעובר זמן, ניתן לומר טעינו."
ב-18 בספטמבר 2020 פרסם אבנר בן-זקן עדויות שלפיהן גורמי המודיעין שהיו בשטח טענו ברגעים הראשונים כי מדובר בתאונה טרגית. על-פי העדויות אלשיך טען באופן אינסטנקטיבי כי אל-קיעאן הוא איש דאעש ותבע להשתיק את הקולות שסברו אחרת.
משה סעדה, שהיה סגן ראש מח"ש בעת התקרית, טען ביולי 2022 שהמפכ"ל אלשיך שיבש את חקירת השוטרים ושנמנעה חקירה יסודית של התנהלות המשטרה. סעדה ייחס את הגנת הפרקליטות על אלשיך לרצון להגן על תיקי נתניהו, אך טענה זו נדחתה עוד בשנת 2020 על ידי נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, דוד רוזן.
המכון האוקיינוגרפי בוודס הול
המכון האוקיינוגרפי בוודס הול (באנגלית: The Woods Hole Oceanographic Institution, בראשי התיבות: WHOI) הוא מכון לחקר ימי במסצ'וסטס, ארצות הברית. המכון מתמחה בנושאים ימיים רבים ביניהם, למשל, חקר האוקיינוסים (אוקיינוגרפיה), ומפתח רובוטים ומכשירים אחרים המשמשים לחקר ההיסטוריה האקלימית של האוקיינוסים ונושאים נוספים הקשורים בים. המכון פועל מאז 1930 ומעניק תארים בשיתוף עם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
פיתוחים
להלן כמה מפיתוחי המכון:
צוללת גלים מאוישת
צוללת גלים מאוישת, ה-DSV Alvin, הבנויה בצורה מתאימה לעומק רב, ומשקלה הוא 16 טון. צוללת זו נבנתה על ידי צי ארצות הברית ומופעלת על ידי מכון ה-WHOI. צוללת זו נקראה על שם המהנדס אליין וין (Allyn Vine) שפיתח אותה.
הצוללת החלה לפעול ב-5 ביוני שנת 1964 בפעילות מחקר אוקיינוגרפי בכל רחבי העולם. הצוללת פועלת כאשר היא מגיעה למצולות הים, ונתמכת על ידי ה-Atlantis, צוללת בבעלות הצי האמריקני המופעלת על ידי המכון.
בצוות הראשון שצלל באמצעותה באוקיינוס, היו שני מדענים ונווט אחד. הצוללת בנויה משתי זרועות מכניות רובוטיות, וכוללת מערכת הילוכים משוכללת. במשך השנים, עברה הצוללת שיפוצים רבים בהם שופר הציוד שלה, מטרתם הייתה להאריך כמה שיותר את משך החיים של הצוללת. השיפוץ האחרון נעשה בשנת 2001. מלבד זאת, לאחרונה הוסיפו לה ציוד נרחב של כלים מוטוריים משוכללים, ומערכות מחשב חדישות ומשוכללות.
ב-6 באוגוסט 2004, הכריזה קרן המדע הלאומית על כלי רכב חדש שימלא את מקומו של ה-DSV Alvin. כלי הרכב החדש יוכל להגיע לעומק גדול יותר ויצויד בציוד משוכלל יותר מזה שב-DSV Alvin. גורלה של ה-DSV Alvin אינו ידוע, ויש אומרים שצוללת גלים זו תיכנס למוזיאון, או שתשמש למחקר ימי במים רדודים (באופן יחסי לכלי הרכב החדש שימלא את מקומה). נכון לשנת 2016, DSV Alvin עדיין בשימוש.
רובוט תת-ימי
רובוט זה יכול לחקור גם תנאים סביבתיים משתנים כגון רעידות אדמה והתפרצויות געשיות ימיות.
רובוט תת-ימי זה פועל בשני מישורים:
1. הוא משמש כרובוט מחקר ימי עצמאי לשטחים גדולים, ובמצב זה, הוא אוסף מידע, מצלם תמונות תת-ימיות, וממפה את קרקעית הים, כל זמן שהוא בתוך הים. ה-HROV יכול להגיע לעומק מקסימלי של 10–11 קילומטרים מתחת לקרקעית הים, ולפעול 36 שעות ברציפות. לאחר מכן, הוא עולה למעלה מפני שטח האוקיינוס לניתוח הנתונים.
2. על פי התכנון, הרובוט צפוי לשמש גם כרובוט מחקר, שאינו עצמאי אלא יחובר לכבל, שעל ידי מלחוץ (כלי שימש כתגבורת נגד זרמי המים החזקים בתחתית האוקיינוס) ועוגן, יוכל להחזיק מעמד בתוך הים לתקופות ארוכות. לאחר שהרובוט יגיע עם הכבל לקרקעית האוקיינוס, הוא יתנתק מהכבל, ויוכל להגיע עד ל-20 קילומטרים מתחת לקרקעית האוקיינוס.
אברהם יהושע פריינד
רבי אברהם יהושע פריינד (תרט"ז - י"א באלול תרצ"ב) מנאסויד היה רב ואדמו"ר בהונגריה.
תולדותיו
נולד לרבי משה אריה ראש הקהל סיגט. היה חתן רבי מרדכי יהודה לעוו אב"ד אינטרדם (אינטערדאם). היה תלמידם של רבי חיים הלברשטאם מצאנז ושל רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים מסיגט. כיהן ברבנות בנאסויד ובאינטרדם. הוא נהג בקדושה וסגפנות גדולה ובפזרנות כספו לצדקה. הוא נודע כקנאי גדול וכבעל מופת ורוח הקודש.
משפחתו
בניו היו:
יחסי ליטא–קוסובו
יחסי ליטא–קוסובו הם יחסי החוץ בין קוסובו לליטא. קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, וליטא הכירה בה ב-6 במאי 2008. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו ב-16 ביולי 2008.
שיתוף פעולה צבאי
בשנת 2009 היו 36 חיילים מליטא ששירתו בקוסובו כמשמר שלום בכוח קוסובו בראשות נאט"ו.
באותו יום חיזקו קוסובו וליטא את הקשרים הצבאיים כאשר שרי ההגנה שלהם נפגשו במהלך ביקור בן שלושה ימים בליטא.
מודלים של תורשה, סביבה והתפתחות
מודלים של תורשה, סביבה והתפתחות (ויחסי הגומלין ביניהם) מתייחסים לסוגיה רחבה יותר המוכרת כסוגיית "תורשה מול סביבה" אשר שורשיה נעוצים בוויכוח פילוסופי ארוך-שנים אודות מהות טבע האדם וסוגיית הלוח החלק (למשל, לוק מול רוסו). זרמים פילוסופיים אלה הניחו את התשתית הרעיונית לסוגיית תורשה-סביבה שעוסקת בשאלה האם גורמי התורשה (הגנים) הם שאחראים על ההתפתחות או שמא גורמי הסביבה ולמי מהם יש משקל רב יותר בהשפעה על הנתיב ההתפתחותי של הפרט. לעומת גישות מנוגדות אלו, התפיסה העכשווית על התפתחות האדם גורסת כי גורמי התורשה והסביבה פועלים בשילוב זה עם זה, ויחסי הגומלין המורכבים ביניהם והאינטראקציה שהם יוצרים משפיעים על ההתפתחות ומהלכה ביחד.
מודל יחסי הגומלין בין תורשה וסביבה
מודל התפתחותי שפותח על ידי סנדרה סקר וקטלין מקרטני  מתייחס אל הגנים, הסביבה והאינטראקציה ביניהם, כמרכיבים בתהליך ההתפתחותי של האדם. על פי המודל, שונות בגנוטיפ (מטען גנטי) משפיעה על שונות בפנוטיפ (הביטוי של הגן) גם באופן ישיר וגם באופן עקיף על ידי ההתנסויות הסביבתיות. על פי המודל, הגנוטיפ של ההורה (Gp) קובע את הגנוטיפ של הילד (Gc) שמשפיע על הפנוטיפ של הילד (Pc). כלומר, תכונותיו הנצפות של הילד (Pc), הנם פונקציה של הגנוטיפ (Gc) ושל הסביבה שהוא גדל בה (Ec). יחודו של המודל הוא בכך שגם הפנוטיפ של הילד (Pc) וגם הסביבה (Ec) בה הוא גדל, מושפעים מהגנוטיפ של הילד (Gc). במודל מתוארים 3 סוגי קשרים של גנים-סביבה: המודל מתייחס לכך שהשפעות הסביבה על הפרט משתנות במהלך ההתפתחות: ההשפעה של דפוס הקשר הפאסיבי יורד במעבר מהינקות להתבגרות לטובת עלייה בדפוס הקשר האקטיבי. בנוסף, השפעת הגנוטיפ על הסביבה עולה עם ההתפתחות והמעבר מקשר פאסיבי לקשר אקטיבי.
מודל מערכתי-אקולוגי
המודל המערכתי-אקולוגי של דנטה שיקטי וקריסטין וולנטינו (Kristin Valentino) מהווה גרסה עדכנית למודל הביו אקולוגי של יורי ברונפנברנר (Urie Bronfenbrenner). המודל מציג ארבע מערכות שונות המרכיבות את הסביבה של הפרט: המודל כולל שני מרכיבים נוספים: א. גורמי סיכון -גורמים המעצימים (Potentiating) את הסיכוי לסיכון התפתחותי ב. גורמי מגן- גורמים מפצים (Compensatory) המקטינים את הסיכוי לסיכון התפתחותי. גורמי הסיכון וגורמי המגן יכולים להיות חולפים או מתמשכים ולהשתנות במהלך ההתפתחות. המודל מתייחס למאזן הכולל של גורמי הסיכון וגורמי המגן השונים הפועלים על הילד ולהשפעתם על התפתחות הפרט לאורך זמן. לתהליכים המתרחשים במערכות אקולוגיות קרובות יותר לילד (מרמת המאקרו אל ההקשר האונטוגני) יש השפעה גדולה יותר על התפתחות הפרט אולם תהליכים אלה פועלים באופן מורכב וכוללים יחסי גומלין גם בתוך המערכות השונות.
מודל של תלות הדדית (Interdependence) בין גנים לסביבה GxE
המודל של מייקל רטר (Rutter Michael) מייצג תפיסה עכשווית של מחקרים בתחום של אינטראקציית גנים -סביבה הטוענת כי לא רק השונות הגנטית בין הפרטים או השונות בהשפעות הסביבה בה הם גדלים אחראים לשונות באופן שבו תכונות הגן באות לידי ביטוי (הפנוטיפ) אצל הפרט, כי אם התלות ההדדית (Interdependence) והאינטראקציה בין הגנים לסביבה משמעותיים להתפתחות הפרט. רטר מתאר ארבעה מצבים שונים של תלות הדדית בין גנים לסביבה: