cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עם עולם
בין עם עולם לתנועת ביל"ו
מנקודת מבטה של הנהגת התנועה, שעת החירום הקשה הוציאה מתוכה גלגל הצלה אחד ויחיד: הגירה לאמריקה. ההגירה המבוהלת נתפסה בעיני הצעירים כפסיכוזת המונים שלא הותירה מקום לוויכוח הרעיוני בדבר שאלת יעד ההגירה – ארץ ישראל או אמריקה. הנחת היסוד המשותפת לתנועת "עם עולם" ולתנועת ביל"ו, הייתה בראש ובראשונה שלילת הגלות - אותה תפיסה כי הגלות היא מצב קבוע של מצוקה, המעוגן ביסודותיו של הקיום היהודי באירופה. הנחת היסוד המשותפת של שתי התנועות גרמה לשאלת יעד ההגירה להיתפס באור משני, שהוכרעה על ידי גורמים חיצוניים ולעיתים שרירותיים לחלוטין. חברי "עם עולם" ראו את זרם ההגירה לאמריקה ושמעו את השמועות המאכזבות בדבר כושרה העלוב של ארץ ישראל לקלוט חקלאים יהודים. לעומתם, חיים חיסין, מראשי תנועת "ביל"ו" בארץ ישראל, ומי שארגן בעצמו סניף מקומי של "עם עולם" במוסקבה, שמע במקרה כי אדמת ארץ ישראל דווקא פורייה, והסיט עצמו לארץ ישראל. בסופו של דבר בחר חיסין דווקא בתנועה הקטנה מבין השתיים, אך הזכורה יותר בקאנון הציוני. אחד המניעים המרכזיים בבחירתו היה רומנטי: פאני אהובתו הייתה "חברה באגודה אחת המתכוננת לנסוע לארץ ישראל"; עד כדי כך היה חיסין להוט לנסוע לארצות הברית, שלפני שהחליט בדבר ארץ ישראל, קונן על כך שהוא עשוי לוותר על אהבת האמת שלו רק למען אמריקה.
בית לחם יהודה
בספטמבר 1882 עלתה על הקרקע במדינת דקוטה הדרומית הקומונה החקלאית הראשונה של "עם עולם", שזכתה לשם 'בית לחם יהודה'. 32 מייסדי המושבה, רובם בחורים, זכו לחלקת אדמה חינם בעזרתו של ראש ועד העזרה החדש, מיכאל היילפרן. זה החליף את אלינגר הפסימיסט בראשות הוועד, ומדיניותו ביחס ל"עם עולם" הייתה אוהדת הרבה יותר. לא רחוק מ'בית לחם יהודה' הוקמה המושבה 'כרמיה' בהנהגתו של הרמן רוזנטל. הלה היה מראשוני "עם עולם" שהגיעו לאמריקה, ועמד לפני כן בראשה של המושבה קצרת הימים 'סיסלי איילנד' בלואיזיאנה; זו הייתה אמנם ניסיון נפל ראשון של חברים שהושפעו מרעיונות "עם עולם", לצד מהגרים נוספים מיליסבטגרד, אך היא התפרקה בתוך כמה חודשים. 'כרמיה' קלטה אליה חברים של "עם עולם", ושתי המושבות קיימו קשרים הדוקים של חברותא ותרבות משותפת. בעיני אחד ממנהיגיה הרעיוניים של 'בית לחם יהודה' שאול סוקולובסקי, הייתה זו לא פחות מתחייתו של העם היהודי באמריקה.
אולם הקשיים המרובים והאופייניים שארבו לשתי המושבות לא אחרו להגיע. החברים לא חדלו מלריב ביניהם, המסגרת הקולקטיבית הייתה בלתי נוחה עבור מרביתם, ולמושבות לא היה בסיס כלכלי איתן שיחזיקן בשעות משבר. בדומה לרוזנטל, הסיק סוקולובסקי כי היסוד הקומונלי נחוץ רק בראשית דרכה של המושבה החקלאית; הוא סבר כי הפרודוקטיביזציה של המהגרים היהודים, שהייתה תכלית ההתיישבות החקלאית, אינה צריכה להיעשות באמצעים קואופרטיביים.
אודסה החדשה
המושבה השנייה של "עם עולם", וזו שהאריכה ימים יותר מכל מושבה יהודית אחרת בארצות הברית, הייתה זו שהוקמה על ידי קבוצות "עם עולם" מאודסה. זו זכתה ליותר תשומת לב מחקרית משום הדינמיקה הפנימית הסוערת שלה, ומשום שהאריכה ימים יותר מכל התארגנות אחרת של "עם עולם". שוב בעזרתו של היילפרן, נמצאה חלקת אדמה באורגון שבמערב ארצות הברית, במטרה לייסד בה קומונה חקלאית בעלת אופי מחמיר וטוטאלי. מרבית יוצאי אודסה, בהנהגתו של פול קפלן, היו יהודים מתבוללים שעברו רוסיפיקציה עמוקה, ודגלו בסוציאליזם מהפכני וקוסמופוליטיות.
בקיץ 1882 עלה חיל החלוץ של "עם עולם" האודיסאי, שמנה 26 חברים וחברות, על אדמת המושבה "אודסה החדשה" (New Odessa), כיום בתחומי היישוב גלנדייל (Glendale) במחוז דאגלס, צפונית למדפורד. לפני כן עבדו מרבית החברים בעיר ניו-יורק ובסביבתה הכפרית, וחיו בקומונה משותפת בעיר. ייתכן והכשרתם החקלאית קודם להקמת המושבה הייתה אחד הגורמים להצלחתה ביחס למושבות האחרות של "עם עולם". לאחר שנה גדל מספר חברי המושבה לכ-70 חברים, ברובם צעירים בגילאי 20 עד 30.
הצביון של 'אודסה החדשה' לא היה יהודי. כעבור זמן קצר הצטרף אליה האוטופיסט הרוסי ויליאם פריי, שהטיף ל"דת האנושות" שלו ברוח הפילוסופיה הפוזיטיביסטית. במהרה הפכו קפלן ופריי ליריבים מרים בכל הנוגע להנהגת המושבה, והאחרון נאלץ לעזוב את 'אודסה החדשה'. המציאות החקלאית הסיזיפית לא היטיבה עם הבחורים והבחורות היהודים העירוניים. התמשכות העבודה הקשה הפיגה עם הזמן את ההתלהבות הראשונית, והיחס המעוות במספרם הגדול של הגברים לעומת מיעוט הנשים, יצר מתחים רומנטיים קשים שגרמו לאווירה בלתי אפשרית. סיבות חיצוניות דוגמת היעדר בסיס כלכלי יציב, שאפיינו את שאר המושבות החקלאיות היהודיות באמריקה, תרמו גם הן לפירוק המושבה. ב-1887 התפרקה 'אודסה החדשה', וחבורה מתוך אנשיה הלכה בעקבות קפלן לסן פרנסיסקו, שם החזיקה מכבסה קואופרטיבית שהתקיימה 4 שנים נוספות, וסימלה את שירת הברבור של "עם עולם" הקומונלית. כיחידים, חברו אנשי "עם עולם" למושבות חקלאיות יהודיות נוספות שקמו בשנות ה-80 במקומות שונים באמריקה – בעיקר בחוף המזרחי (דוגמת "אליאנס", "כרמל", "וויינלנד"), אך גם בארקנסו וקנזס.
המגמה הקומונלית של חברי "עם עולם" סתרה כביכול, גם בעיני חלק מהם עצמם, את הפעולה הסוציאליסטית בשדה האיגוד המקצועי והפוליטיקה המפלגתית. הרדיקליזם המהפכני הרוסי, וחלום האוטופיה החקלאית הקומונלית לא עלו בקנה אחד עם הסוציאליזם המערבי, שהחל בסוף המאה ה-19, באירופה ובארצות הברית, ללבוש צורה מפלגתית וטרייד-יוניוניסטית. אולם דווקא חברי "עם עולם" הם שעברו טרנספורמציה עמוקה בדפוס הפעולה הסוציאליסטי שלהם. בהגירתם לאמריקה, קל וחומר לאחר פירוקן של שתי המושבות היחידות שהוקמו באופן רשמי על בסיס אנשי התנועה, עברו אנשי התנועה מסוציאליזם אנרכי, קומונלי באופיו, לסוציאליזם מעמדי, בעל אופי ציבורי ופוליטי. הקולקטיביזם של "עם עולם", ותביעותיה בדבר תיקון המציאות, באו לידי ביטוי בפעולתו המעשית של אייב קאהאן; זה גרס כי על חברי התנועה שהיגרו לאמריקה מוטלת האחריות לפעול לשיפור מצבו של הקיבוץ היהודי ההולך וגדל, בעיקר בחוף המזרחי, אך לא רק. מנהיגי "עם עולם" החלו לייסד ארגוני פועלים יהודיים קטנים החל מקיץ 1882. ב-1888 הוקם האיגוד היהודי המאוחד ("פאראייניגטע אידישע געווערקשאפטען") על ידי קאהאן ומנהיגים נוספים. הייתה זו במובנים רבים יריית הפתיחה של תנועת הפועלים היהודית, ופריצתה לתוך תנועת העבודה האמריקאית הכללית, בה זכתה למקום של כבוד.
אחרית דבר
העובדה כי מפגשם המטלטל של חברי "עם עולם" עם זרם המהגרים הגדול - שהביאם למסקנה בדבר נחיצותה של מגמת הפרודוקטיביזציה - מעידה על כך שהם הבינו לעומק את בעיית הקיום היהודי בתחום המושב, מעבר לפרעות הזמניות: כאוכלוסייה עירונית, סבלו היהודים יותר בתקופות משבר, והקיום הכלכלי שלהם התבסס על 'מקצועות אוויר' בלתי פרודוקטיביים ובלתי יציבים. הפרעות היוו זרז למגמה קריטית שהייתה נחוצה בלי קשר להתפרצותן. הדבר מאיר באור שונה את האידיאליזציה של "עם עולם": הייתה זו הגירה קולקטיבית לאמריקה, המאורגנת תחת אתוס שיתופי וחקלאי, שבא להציל את חבריה משכפול הקיום היהודי של תחום המושב - בעת שהיה זה על סף-רעב.
נהירתם של מאות אחר "עם עולם", גם אם עשו זאת רק בדרכי ההגירה מערבה, נבעה מתוך הדחייה הכפולה: הראשונה על רקע הקיום היהודי המעורער, כלכלית ופיזית, והשנייה על רקע אי-הצלחתו של הסוציאליזם הרוסי לחולל את תנועת המהפכה הנכספת. בימי הצאר הקמת קומונות הייתה מעשה חתרני, ומי שביקש להגשים את הרעיון שומה הייתה עליו לעזוב לארץ אחרת.
בציטוט שהביאה מרגלית שילה מדבריו הכנים של חיים חיסין, עולה כי ההתלבטות בין א"י לאמריקה טמנה בחובה מניע עומק נסתר: נערי האינטליגנציה היהודית-רוסית, בוגרי הגימנסיות והסטודנטים באוניברסיטאות, ראו באמריקה מחוז חפץ לשתי שאיפות סותרות: הקמת קומונות למספר מוגבל של שנים, וסיום הלימודים האקדמיים. בארץ ישראל אי אפשר היה להגשים את שתי השאיפות יחד, בשל מצבה הבלתי מתקדם של הארץ. באמריקה לעומת זאת, 'יתגשמו כל התקוות': לא צריך לבחור בין הקמת קומונה או בין סיום הלימודים - אפשר לעשות את שניהם גם יחד, בזו אחר זו. מנקודת מבט זו, הנחשפת מבלי משים בדבריו של חיסין, ההגירה האידאולוגית לאמריקה מסתירה שאיפה שהוסיפה והתקיימה בקרב חברי "עם עולם", חרף שאיפותיהם הקומונליות. גם טורטל מציינת כי האינטליגנציה היהודית-רוסית השליכה "אחרי גווה 'קריירות' ומעמד כלכלי איתן". במבחן התוצאה, השתלבו הצעירים הנלהבים במסגרות התעסוקה והאקדמיה האמריקניות, כאשר פרק הקומונה בחייהם חלף לו.
רעיונות שמיזגו תפיסות סוציאליסטיות ושאיפות יהודיות היו קיימות עוד קודם לשנות ה-80, אולם רק בסיטואציה כה משברית נולד ציבור שהיה מוכן לאמצן. התבוננות ב"עם עולם" תוך היפוך נקודת המבט, מלמטה למעלה, מראה כי לרעיונות הללו היה דורש – הם הרי לא הומצאו באביב 1881 – והיו מאות שהיו מוכנים לאמץ את אתוס העלייה לאמריקה, ולהקים בה מסגרות קומונליות, עירוניות וחקלאיות. הסוציאליזם הקומונלי באמריקה הכזיב בסופו של דבר; יעקב עובד ציין כי שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19 היו באופן כללי תקופה בלתי מוצלחת לניסיונות התיישבות שיתופית ברחבי ארצות הברית.
רוב רובם של שני המיליונים ושבע מאות אלף היהודים שהיגרו לארצות הברית בין 1924-1875 לא הלכו לעבוד בחקלאות. "עם עולם" והאתוס האגררי שלה דיברה למעטים, אולם היסוד הסוציאליסטי שלה יצר דפוסי התארגנות בקרב חבריה, שתורגמו לאחר מכן להקמתה של תנועת הפועלים היהודית בארצות הברית; חלק ניכר מחבריה הבולטים של "עם עולם" לקחו חלק בייסוד מסגרותיה של תנועת הפועלים היהודית האמריקנית. אנשיה נשאו את הקולקטיביזם שבהגירתם אל תוך החברה הפועלית היהודית, והשכילו להחדיר את היסוד הזה לקהילה היהודית בכללה, תוך מיזוג ייחודי של "סוציאליזם, לאומיות יהודית-עממית ודמוקרטיה אמריקאית".
אלחנדרו מלדונאדו אגירה
אלחנדרו מלדונאדו אגירה (בספרדית: Alejandro Maldonado Aguirre; נולד ב-6 בינואר 1936) הוא פוליטיקאי גואטמלי וסגן נשיא גואטמלה. הוא היה ממלא מקום נשיא גואטמלה לאחר קבלת התפטרותו של הנשיא הקודם אוטו פרס מולינה שהוגשה לקונגרס ב-2 בספטמבר 2015. באוקטובר 2015 נבחר ג'ימי מוראלס לנשיא.
מלדונאדו נבחר כסגן נשיא בידי הקונגרס ב-14 במאי 2015, לאחר התפטרות קודמתו רוקסנה בלדטי בשל פרשת שחיתות. לפני מינויו כסגן הנשיא שירת מלדונאדו בשורה של תפקידים במגזר הציבורי: שופט חוקתי, שר החינוך ושגריר באו"ם. הוא היה מועמד לנשיאות ב-1982 ונכשל.
לינסנג אפריקני
לינסנג אפריקני (שם מדעי: Poiana richardsonii) הוא מין טורף קטן ממשפחת הגחניים, והוא המין הקטן ביותר במשפחה. הוא חי בטבע במערב אפריקה.
הלינסנג שוכן עצים ויערות שונים בקמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, קונגו, גינאה המשוונית, גבון והרפובליקה של קונגו. הם יכולים לחיות גם בהרים עד גובה 950 מטרים כמו בקונגו.
הלינסנג ניזון מיונקים קטנים, עופות, חרקים שונים ומפירות, שורשים ואגוזים.
ללינסנג אין טורפים רבים בטבע, למעט האדם. טורפים מסוימים יצליחו לתפוס ולהפתיע אותם כמו נחשים, ינשופיים וחתולים, אך לא נצפו מקרים כאלה.
זבד דקל מפוספס
זבד דקל מפוספס (שם מדעי: Hemigalus derbyanus) הוא מין של זבד בינוני השייך למשפחת הגחניים. הוא המין היחיד בסוגו והוא חי בטבע ביערות גשם בדרום-מזרח אסיה באזור איי סונדה וכן במינמאר, חצי האי המאלאי, תאילנד, ואינדונזיה בסומטרה ובבורנאו. הוא גולה ב-1937 על ידי החוקר Claude Jourdan.
הזבד מצוי בסכנת הכחדה עקב פגיעה באזור המחיה וכריתת יערות וכן מגידול יתר של האוכלוסייה. אוכלוסיית הזבד ירדה ב-30% ב-3 הדורות האחרונים.
תיאור
גודל הזבד הוא בגודל של חתול בית ואורכו הממוצע 41-5 ס"מ כשמשקלו 1-3 ק"ג. הוא בעל גוף מוארך עם רגליים קטנות ופרוותו בצבע שמנת או צהבהבה כהה עם פסים כהים וקצה הזנב שחור. כפי ששמו מציין הוא בעל פסים: 4-5 פסים גדולים על הגב ו2 בתחילת הזנב. הראש מוארך ובעל אף מחודד ועל המצח 2 פסים גדולים המשתרעים עד העורף. הלסת כהה ובעלת שיניים חדות ובין העיניים ישנם 2 פסים דקים, אחד מלמעלה ואחד מלמטה.
נתן חרובי
ילדותו
נתן חרובי נולד כנתן בוקסור ב-1887 ליוסף ופסיה בוקסור. היה אח ל-7 אחים ואחיות. נתן נולד בכפר קטן ובילדותו עברה המשפחה לעיירה פאהוסט שברוסיה. בנעוריו נשלח נתן ללמוד בישיבה פינסק שם נחשף לספרות ציונית ועם חזרתו לפאהוסט יסד בבית הוריו מועדון ציוני עבור הנוער של העיירה. כשהצטרפותו לחוגים להגנה עצמית נחשפה הוא ברח לאודסה. ב-1908 גויס לצבא הרוסי ולאחר אימון בסיסי עודכן שיחידתו מיועדת להישלח ללמזרח הרחוק ולכן החליט לערוק מהצבא. בסיוע קרוב משפחה מצא מקום מסתור עד שהסתיימו החיפושים אחריו.
רוקסנה בלדטי
אינגריד רוקסנה בלדטי אליאס (בספרדית: Ingrid Roxana Baldetti Elías; נולדה ב-13 במאי 1962) היא פוליטיקאית גואטמלית, האישה הראשונה שכיהנה במשרת סגן נשיא גואטמלה, משנת 2012 עד להתפטרותה על רקע שערוריית שחיתות בשנת 2015.
נתן חרובי
המעבר לגליל התחתון
ב-1908, בזמן שהותו ביפו, פגש איכר ממסחה שהסכים להעסיק אותו במשק שלו. נתן עבר למסחה והחל לעבוד כחקלאי במושבה.
רוקסנה בלדטי
ביוגרפיה
בלדטי, בת למשפחה קתולית שמרנית מגואטמלה סיטי, סיימה לימודי תואר ראשון בעיתונאות באוניברסיטת סן קרלוס בגואטמלה, ועבדה במספר גופי תקשורת. במקביל הייתה אשת עסקים ויזמית, והקימה חברה למוצרי טיפוח ורשת סלוני שיער.
נתן חרובי
המעבר לגליל התחתון
ב-1909 הצטרף נתן לארגון "עבודה" שפעל לכיבוש העבודה העברית ועבר לעבוד באום ג'וני וחוות כנרת.
רוקסנה בלדטי
ביוגרפיה
היא נכנסה לפוליטיקה הגואטמלית ב-1990 בפעילויות שונות, ונבחרה לקונגרס ב-2004. באוגוסט 2011 התפטרה מהקונגרס לקראת התמודדותה לתפקיד סגן הנשיא לצד המועמד לנשיאות אוטו פרס מולינה, ולאחר ניצחונו בבחירות החלה בכהונתה כאישה הראשונה במשרת סגן נשיא המדינה.
נתן חרובי
המעבר לגליל התחתון
ב-1910 עמד בראש קבוצה של 12 פועלים שהוזמנו לחוות מגדל על ידי מנהל החווה משה גליקין. בתקופת שהותו במגדל התמקד בגידול ירקות וב-1911 נשלח לדמשק להתמחות בתחום זה וניצל את שהותו שם לטוות קשרים שם. ב-1913 החל לייצא ירקות ושתילי ירקות מחוות מגדל לערי הגליל (טבריה, צפת וחיפה) ולדמשק. לאור הצלחתו הוזמן נתן לדגניה ולביתניה תחתית על מנת לסייע להם בייצוא ירקות.
רוקסנה בלדטי
ביוגרפיה
ב-2013 פרסם עיתון גואטמלי תחקיר ממנו עלה כי בלדטי רכשה בתים ומוצרי יוקרה אחרים המעידים על עושר רב ובלתי מוסבר, התחקיר מצא כי בלדטי מחזיקה בחמישה נכסים בשווי כולל של מעל 13 מיליון דולר, סכום שאותו לא יכלה לחסוך משכרה ומשכרו של בעלה. בתגובה לחקירה שנפתחה נגדה, הפתחה חקירה גם נגד עורך העיתון שפרסם את התחקיר, פעולה שזכתה לגינוי של ארגוני עיתונאים כצנזורה וסתימת פיות.
במאי 2015 התפטרה בלדטי מתפקידה ונעצרה, היא עומדת למשפט בגין פרשיית השחיתות שבה נכרך שמה.
נתן חרובי
ההתיישבות בחמארה
ב-1919 עלה נתן עם עוד 14 חלוצים להתיישב בחמארה (בהמשך הוקמה במקום מעיין ברוך). התיישבות זו שרדה עד 1920 אז נחרב המקום על ידי פורעים ערבים ותושביו נטשו ועברו, לאחר מסע חתחתים, לטבריה. לאחר תקופה בטבריה התארגנו חלק ממפוני חמארה, ונתן ביניהם, והתיישבו ב"עין טבעון" ששמה שונה בהמשך לכפר יחזקאל.
סלילת כביש טבריה-צמח
ב-1919, לאחר מלחמת העולם הראשונה, החל נתן לעבוד במשרד לעבודות ציבוריות. ב-1920 זומן נתן למשרדי המרכז החקלאי בירושלים והוטלה עליו המשימה לחתום על חוזה לסלילת כביש טבריה-צמח מול שלטונות המנדט בשם המרכז החקלאי. על מנת ללמוד לעומקו את הנושא עיכב נתן את החתימה על החוזה על מנת להצטרף, למשך שבוע, לקבוצת פועלים ערבים בכביש ירושלים-יריחו כדי ללמוד את יסודות סלילת הדרכים. ביוני 1920 חתם על החוזה והחל לארגן את העבודות ולגייס עובדים.
בהמשך חתם נתן על חוזים לפרויקטים נוספים ברחבי הארץ: ועוד.
שכונת בורוכוב
ב-1922 היה נתן בין מייסדי שכונת בורוכוב בגבעתיים שם רכש מגרש של 2.5 דונם, בנו את ביתם והקימו משק עזר. בנוסף היה פעיל בצרכניה של השכונה וב "מיסעד" (קרן כספית לעזרה הדדית).
פעילותו הציבורית
ב-1932 פרש מפעילות ציבורית ועבר לעסקים פרטיים.
משפחתו
ב-1917 נשא נתן לאישה את חווה פסח (בת אפרים ושרה פסח) אותה פגש כשהצטרפה ב-1913 לחווה במגדל. לזוג נולדו 2 בנות ו-2 בנים. נפטר ב-1963 בזמן ששהה במטולה והובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול. זוגתו חווה נפטרה ב-1979 והובאה למנוחות לידו.
יהודה עמיחי
יהודה עמיחי (3 במאי 1924, כ"ט בניסן ה'תרפ"ד, וירצבורג, גרמניה – 22 בספטמבר 2000, כ"ב באלול ה'תש"ס, ירושלים, ישראל) היה משורר, סופר, מחזאי ומתרגם ישראלי, חתן פרס ישראל לשירה (1982). נחשב לפורץ דרך ומחולל מהפכה בשירה העברית החדשה, ונמנה עם הבולטים בשירה הבינלאומית במאה ה-20.
ביוגרפיה
יהודה עמיחי נולד בשם לודוויג - יהודה  פּפוֹיְפֶר (Ludwig- Yehuda   Pfeuffer) בווירצבורג שבדרום גרמניה למשפחה יהודית אורתודוקסית. בילדותו למד בגן-ילדים ובבית-ספר יהודי בשפות עברית וגרמנית. המשפחה עלתה לארץ-ישראל כשהיה בגיל 11. תחילה התגוררו כשנה בפתח תקווה, ואחר כך עברו לירושלים. עמיחי סיים לימודיו בבית הספר התיכון הדתי מעלה בירושלים.
במלחמת העולם השנייה, עם סיום לימודיו בבית הספר התיכון, בשנת 1942 התנדב לצבא הבריטי, ושירת במצרים. בין השאר עסק בהברחת נשק ובהעפלה. לאחר שחרורו למד הוראה בסמינר בית הכרם בירושלים בכיתה מיוחדת לחיילים יוצאי הצבא הבריטי. עם פרוץ מלחמת העצמאות ב-1948 התגייס ושירת כלוחם ב"חטיבת הנגב" של הפלמ"ח עד תום המלחמה. בין השאר השתתף בקרב חוליקאת הקשה, בו נהרג חברו ומפקדו – אירוע ששב והופיע בשירתו ובסיפוריו, בהם בשירו המפורסם "גשם בשדה קרב".
לאחר שחרורו מצה"ל למד ספרות ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים, ועסק בהוראה בגימנסיה העברית בירושלים, בסמינר למורי חו"ל ובבית הספר לתלמידי חו"ל באוניברסיטה העברית. כמו כן, היה משורר אורח והרצה על כתיבה יוצרת באוניברסיטאות שונות בעולם, בהן אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ואוניברסיטת ייל.
עמיחי הוא המשורר הישראלי המתורגם ביותר והידוע ביותר בעולם ונחשב לאחד המשוררים הבולטים והחשובים במחצית השנייה של המאה העשרים. הוא זכה להכרה בינלאומית רחבה וספריו תורגמו ל-40 שפות. כנסים בינלאומיים בעניין שירתו נערכו, בין השאר, באוניברסיטאות אוקספורד ב-1994 ובייל ב-2007. עמיחי היה מועמד מספר פעמים, ברשימה הסופית, לפרס נובל. שיריו של עמיחי נכללים בתוכניות הלימודים של בתי-הספר התיכוניים הכלליים בארצות הברית וביפן, וכמו כן נלמדים בקולג'ים ואוניברסיטאות ברחבי בעולם. יצחק רבין, ראש הממשלה שזכה בשנת 1994 בפרס נובל לשלום, הזמין את עמיחי לקרוא משיריו בטקס הענקת הפרס באוסלו. בין השאר קרא עמיחי את שירו "אלוהים מרחם על ילדי הגן". רבים משירתו המתורגמת הושמעו בתחנות רדיו שונות ברחבי תבל ושיריו פורסמו בשפות שונות במגזינים רבים בעולם, בהם: New Yorker, New Republic, New York Times.
ארכיונו הספרותי של עמיחי נמכר לאוניברסיטת ייל והופקד בספרייה לספרים עתיקים וכתבי יד של המחלקה לשירה עולמית.
עמיחי הותיר אחריו בן מנישואיו הראשונים עם תמר ושני ילדים מנישואיו השניים עם חנה סוקולוב. התגורר בשכונת ימין משה בירושלים.
יהודה עמיחי חולל תמורה מהפכנית בשירה העברית בשנות החמישים. הוא הדגיש את שירת "האני" בדור שהדגיש את שירת "האנחנו", את האידאולוגיה הקולקטיבית ואת המיתוס. הוא השתמש בדימויים מודרניים מקוריים לתיאור רגשות ומצבים של היחיד. שני קובצי שיריו הראשונים של עמיחי, 'עכשיו ובימים האחרים' (1955) ו"במרחק שתי תקוות" (1958) מסמלים שינוי זה.
עמיחי הפך במהרה למשורר פופולרי וידוע בציבור. שירתו שיקפה איפוא הלכי רוח של שינוי בקרב קוראי השירה שחיפשו ביטוי חדש למציאות עולמם. חוקר הספרות גרשון שקד אמר עליו "למדנו ממנו שאפשר להגיד דברים עמוקים ורגישים במילים פשוטות, וללא הגבהה פאתטית: שאין צורך להרעים בתותחים ומוטב לדבר בלשון בני-אדם." בנוסף לספרי שיריו, פרסם עמיחי גם כמה רומנים, מחזות וכמה תסכיתי רדיו.
יצירתו תורגמה לשפות רבות (כ-40 במספר), ובהן אנגלית, ספרדית, צרפתית וגרמנית.
מחזות ותסכיתים
התסכיתים: "פעמונים ורכבות", "היום בו נקבר מרטין בובר" ו"להרוג אותו" הוצגו בניו יורק ובטורונטו 2000–2001.
התסכית "פעמונים ורכבות" מועלה שוב בשנת 2020 במסגרת סדרת ערבי ספרות.
שיריו שזכו ללחן
עמיחי הוא מהמשוררים המולחנים ביותר בארץ, והמשורר הישראלי המולחן ביותר בעולם. יותר מ-160 משיריו הולחנו, ויצירות מוזיקליות נכתבו ובוצעו על-פי שיריו בארץ ובעולם. ביניהם: ,Performance Called Future ,Remembrance of Love: Vision ,Water Surface ,Rain on a Battle Field ,Accompany Me Jerusalem,
פרסים שהוענקו לו
Poetry books of all time 15 " בעיתון The Telegraph לונדון, 20 אפריל* ספרו "The selected poetry of Yehuda Amichai" בהוצאת University of California Press היה מועמד ברשימה של "15 ספרי השירה הטובים בכל הזמנים" "Best 2014. התיאטרון הקאמרי ערך, הפיק וביצע מחווה לעמיחי בשנת 2007.
קישורים חיצוניים
ראיונות: מכּתביו:
ציטופלזמה
בביולוגיה של התא, ציטופלזמה (באנגלית: Cytoplasm) או פלזמת התא היא החלק הכולל את כל החומר שבתוך התא פרט לגרעין. בתא פרוקריוטי (שאינו מכיל גרעין) כל האברונים מצויים בתוך הציטופלזמה, בעוד שבתא איקריוטי גרעין התא מופרד מהציטופלזמה, ותוכנו מכונה נוקלאופלזמה. הציטופלזמה מכילה בין 70% לבין 90% מים, ולרוב נראית שקופה.
החלק של הציטופלזמה שלא כולל את האברונים עצמם מכונה ציטוזול. הציטוזול הוא תמיסה צמיגית עם מרקם הדומה לג'לי קרוש למחצה, הכולל בתוכו שלד תא, מולקולות תוך-תאיות מסיסות, ומים, התופסים את רוב נפח התא.
בצמחים, תנועה של הציטופלזמה מסביב לחלוליות קרויה ציקלוזיס (Cyclosis).
הרכב הציטופלזמה
הציטופלזמה מכילה שלושה מרכיבים עיקריים: ציטוזול, אברוני התא ו-Cytoplasmic inclusion.
אברוני התא
אברוני התא (המכונים לעיתים גם "אורגנלות") הם מבנים ציטופלזמתיים בעלי תפקוד מוגדר בתא העטופים בקרום משל עצמם. בין המבנים החשובים ביותר, ניתן למצוא בציטופלזמה את המיטוכונדריה, את הרשתית התוך פלסמית, את הגולג'י ואת הליזוזום.
Cytoplasmic inclusion
חלקיקים קטנים ובלתי מסיסים המרחפים בתוך הציטוזול וחסרי כל פעילות מטבולית מכונים Cytoplasmic inclusions. ישנו מגוון רחב מאוד של חומרים אלו בציטופלזמת תאים שונים, כגון צורן דו-חמצני המצוי בציטופלזמת תאי צמח. כמו כן, משפחת חומרים זו כוללת את כל החומרים האוגרים אנרגיה בתא, כגון גליקוגן, עמילן ופוליהידרוקסיבוטיראט (PHB). גם הליפידים המצויים בתא משתייכים לקבוצה זו. הליפידים נאגרים לרוב בתאי אדיפוציט, המתמחים באגירת שומן, אך ניתן למצוא אותם בכל התאים הפרוקריוטים והאיקריוטים והם עוברים תהליכי פירוק לצורך הפקת אנרגיה זמינה לתא.
אסתר בלנדה נורדסטרום
אסתר בלנדה אליזבת נורדסטרום (בשוודית: Ester Blenda Elisabet Nordström; 31 במרץ 1891 – 15 באוקטובר 1948) הייתה עיתונאית, סופרת והרפתקנית שוודית. כתיבתה העיתונאית התאפיינה בתחקירים בעלי אופי חברתי ומגדרי שעוררו תשומת לב ציבורית רבה בשוודיה. נהגה לפרסם חלק גדול מעבודותיה תחת שם העט "באנסאי". הרבתה לצאת למסעות ממושכים ברחבי העולם. פרסמה סדרת ספרי ילדים בהם הגיבורה היא דמות של ילדה עצמאית ומשוחררת. מחקר משנת 2011 מעלה את הסברה שדמות הגיבורה מספריה של אסתר בלנדה שימשה השראה לסופרת אסטריד לינדגרן בעיצוב דמויותיהן של הילדות פיפי (בילבי) ומאדיקן.
ראשית דרכה
אסתר בלנדה נולדה בסטוקהולם לאביה דניאל יוהאן יוהנסון נורדסטרום ולאימה שרלוטה וילהלמינה. אביה היה צייר שהפך לאיש עסקים מצליח ומבוסס. למשפחה נולדו חמישה ילדים. אסתר בלנדה הייתה בת הזקונים. אחיה, ד"ר פריטהויף נורדסטרום, היה אנטומולוג (חוקר חרקים) ורופא שיניים. כבר בילדותה התאפיינה בהתנהגות נערית, רצה ורכבה על אופניים בפראות, אך במקביל הוציאה מרץ רב גם בכתיבה. אסתר בלנדה לא ביקרה בבית ספר אלא למדה בביתה בעזרת מורים פרטיים. היא הייתה תלמידה גרועה ובעייתית שנענשה רבות. בהיותה בגיל 13 הורחקה מהבית לפנימייה של הכנסייה בניהולו של דודה הכומר, בתקווה שהמשמעת שם תשפר את התנהגותה והישגיה בלימודים. הכומר המלומד התגלה כמחנך גרוע והיא הוחזרה לביתה ולידי מורה פרטי חדש, אך ציוניה לא השתפרו. לאחר גיל 16 החלה ללמוד בבית ספר לבנות שם סיימה את לימודיה כראוי ואף הצטיינה בכתיבת חיבורים. במהלך שנות ילדותה המשפחה התעשרה הודות להצלחת עסקי אביה. שרכש נכסים רבים, ובנה בית מפואר עם סטודיו לציור.
תחילת עבודתה העיתונאית
ב-1911, בגיל 20, החלה לעבוד בהתנדבות בעיתון סטוקהולם דאגבלד. היו במערכת עוד שלוש עיתונאיות שקיבלו אותה בברכה. מאמר ראשון שלה פורסם תחת שם העט "הנער". היא פיתחה סגנון כתיבה שכלל ציטוטים בסלנג ובניבים שונים של שוודית. בתחילת דרכה נפגשה עם הסופרת והעיתונאית הפמיניסטית אלין וגנר שהפכה ידידתה הקרובה ומודל חיקוי עבורה. בהמלצת וגנר, היא הצטרפה לפעילות פורום נשים שפעל למען שיפור שכרן ותנאי עבודתן של נשים. ב-1912 ניתנה לה הזדמנות לכתוב בחתימת שמה בעיתון דאגנס ניהטר. שם יזמה חידוש, והחלה לשלב בכתבותיה תמונות שצילמה בעצמה. לאחר כששה חודשים הוצעה לה משרה בסוונסקה דאגבלדט על ידי העורך הראשי באותה עת, שחתר לפתח את סגנון העיתונות החוקרת. היא החלה לחתום בשם העט "באנסאי" (Bansai), קריאת הקרב והניצחון היפנית שנשמעה פעמים רבות במהלך המשחקים האולימפיים בסטוקהולם, בשנת 1912, בהם היא נכחה. כתבותיה הפכו פופולריות וצוטטו במהלך מסע הפרסום של העיתון. עם התבססות מעמד הביניים והגידול שחל במספר הקוראות בראשית המאה ה-20, החל העיתון להקדיש יותר ויותר תכנים ומידע הפונים לנשים. אסתר בלנדה שאפה להתרחק מעיתונות המיועדת לנשים בלבד. בניסיונה להימנע מכתיבה בסגנון העיתונאי השולט באותה עת, שהתבסס בעיקר על העברת מידע באמצעות ראיונות קצרים, היא פיתחה סגנון כתיבה בו היא דיווחה, על אירועים וחוויות שהיא עצמה התנסתה בהם באופן בלתי אמצעי. באביב 1914 תכננה בעזרת אלין וגנר משימה עיתונאית בשיטה חדשנית שטרם נוסתה קודם לכן בשוודיה. היא הגישה מועמדות בזהות בדויה והתקבלה לעבודה כפועלת בחווה גדולה. זאת במטרה לחקור את תנאי עבודתן של הנשים המועסקות במשק, וכדי להבין מדוע רבות כל כך נמלטו ממקום עבודתן והיגרו לאמריקה. במאי 1914 אסתר בלנדה החלה לעבוד בחווה במחוז בסודרמנלנד, מערבית לסטוקהולם, על מנת להתנסות מקרוב באורח חייהן של העובדות. המשימה ארכה כחודש והיא הניבה תשעה מאמרים (הראשון התפרסם ביום בו נורה יורש העצר האוסטרי בסארייבו) שהתפרסמו כסדרה עד ספטמבר 1914, בשם "חודש כפועלת בחווה". הוצאת ספרים הציעה לאסתר בלנדה להוציא לאור את המאמרים כספר, והיא הוסיפה טקסטים נוספים שצורפו לקובץ. הספר "נערה בין משרתות" (בשוודית En piga bland pigor) יצא בחתימת שמה המלא, הפך לרב מכר שהודפס ב-15 מהדורות ונמכר ב-35,000 עותקים. בשנת 2012 יצא הספר במהדורה חדשה. הספר עובד למחזה שהועלה 175 פעמים בתיאטרון בגטבורג, ואף לסרט באורך 56 דקות שהוקרן ברחבי שוודיה בשנת 1924. שיטת עבודתה העיתונאית, ובמיוחד ההתחזות, חשפה את אסתר בלנדה לביקורת חריפה שפגעה בה. כמו כן נגע לליבה הסבל שנגרם לנערות מהחווה, בעקבות פרסום עדויותיהן בעיתון. בעל החווה, שהייתה במוקד הסיקור העיתונאי, פרסם להגנתו ספר, שנכתב עלי ידי סופר צללים ב-1915, ובו התקפה על אסתר בלנדה ועל עבודתה העיתונאית. אסתר בלנדה נמלטה מהביקורת הציבורית לבית אימה ונמנעה מלהופיע בציבור לתקופת מה.
בתקופה זאת הכירה את קארין פריסל (בשוודית Carin Waern Frisell) שהייתה בתו של תעשיין אלומיניום עשיר מאוד. אמה הייתה בת למשפחת אצולה דנית. אסתר בלנדה וקארין פריסל נפגשו ככל הנראה באחד מהמפגשים הפוליטיים של חוג הליברלים, שאמה של קארין ארגנה בביתם, ואשר אליו השתייכה גם אלין וגנר. קארין הייתה בת תפנוקים, ללא מקצוע או עבודה. ובעלת יצר הרפתקנות שתאם את מזגה של אסתר בלנדה. השתיים הירבו לטייל על אופנוע בנסיעות ארוכות מחוץ לעיר. יחסי האהבה שהתפתחו ביניהן נמשכו לכל אורך חייה של אסתר בלנדה - זאת בתקופה בה יחסי אישות חד מיניים הוגדרו כמחלה וכמעשים בני-ענישה.
ספר הילדים הראשון
ביוני 1917 התפטרה מהעיתון והחלה ללמוד חקלאות בית הספר החקלאי באופסלה במטרה להפוך לחוואית. בשנת 1918 במהלך לימודיה כתבה את ספר הילדים הראשון שלה שבו דמות הגיבורה היא ילדה מאומצת, עצמאית ושובבה בשם אן-מארי לינדלוף (בשוודית Ann-Mari Lindelöf) הספר "פרחחית" (בשוודית En rackarunge) יצא לאור בסתיו 1919 ומאז הודפס במהדורות רבות, וזכה להצלחה בקרב קוראים ומבקרים שהגדירו אותו כחדשני. דמות הילדה השובבה אן-מארי לינדלוף הפכה לגיבורה בסדרת ספרים שאף עובדה לסדרת רדיו. בשנת 1923 הופק סרט באורך מלא בשם "פרחחית" (בשוודית En rackarunge) על בסיס כמה מהסיפורים בספרה של אסתר בלנדה. בסרט, אן-מארי בורחת מביתה במסע רכבת, שטה ברפסודה עם פושע נמלט ומבצעת מתיחות ומעשי קונדס שונים.
מסע לפינלנד
כשפרצה מלחמת האזרחים בפינלנד, על רקע הכרזת עצמאותה, בדצמבר 1917, התחולל במדינה משבר מזון נרחב שהביא למחסור ולרעב בקהילות מבודדות. במרץ 1918, הודות לשליטתה בשפה הפינית, נשלחה אסתר בלנדה לפינלנד, על מנת לדווח על המצב בחוות המרוחקות בהן שרר מחסור במזון. מאמרה על הרעב התפרסם כעבור כשבוע ועורר מיד זרם של תרומות שסייע לממן מספר משלוחי מזון ועזרה ראשונה לנזקקים. אך המשימה לא הושלמה כיוון שהממשלה השוודית סירבה להמשיך לנפק רישיונות יצוא למרות הרעב המתמשך בפינלנד.
מסע לדרום אמריקה
בעקבות פגישה עם המשורר והמלחין השוודי אברט טאובה הושפעה להמשיך בנדודיה ואף להרחיק למקומות מחוץ לשוודיה. ב-1920 יצאה לביקור בדרום אמריקה והבטיחה לשלוח כתבות לעיתון ממסעה, כפרילנסרית. היא תכננה לחצות את האנדים, מארגנטינה לצ'ילה במסע על גב פרדה. בשל החשש לביטחונה בדרכים, והודות להתערבות הנציג השוודי בארגנטינה אצל השלטונות, צורף למסעה ליווי של אנשי משמר חמושים. במהלך המסע חלתה אסתר בלנדה, ונאלצה לשוב לבואנוס איירס למנוחה. בקיץ אותה שנה חזרה לשוודיה וברשותה תוכי וקופים שהביאה מדרום אמריקה.
במהלך 1921 כתבה ספר המשך בסדרה על אן-מארי לינדלוף בשם "15 שנה - דפים מחיי פרחחית" (בשוודית år – några blad ur en rackarunges liv rascal 15).
הספר על המסע בארצות הברית
הפרויקט הבא של אסתר בלנדה, בשנת 1922, היה סיור בעקבות מהגרים שוודים בצפון אמריקה. בבואה לאליס איילנד היא נשלחה למעצר לאחר שדרכונה עורר חשד בקרב שלטונות ההגירה. היא חולצה מהכלא הודות להתערבות כומר לותרני ממוצא שוודי מניו-יורק. בכתבות ששלחה היא דיווחה על הבדיקות המחמירות שעל ההמהגרים היה לעבור הן לפני עלייתם לספינות לארצות הברית, והן באליס איילנד. היא התרשמה רבות מהחופש והחיוניות הרבה שהפגינו נשות ניו-יורק ברחובות הכרך ובמקומות העבודה שלהן. תחנתה הבאה הייתה שיקגו שבה היה ריכוז גדול של מהגרים שוודים. משם המשיכה למינאפוליס לבקר קרובי משפחה. היא נשדדה ברכבת ונאלצה לעבוד כמלצרית ובקטיף דובדבנים כדי לממן את המשך המסע. היא נסעה בטרמפים לסולט לייק סיטי, נשארה זמן מה בקרב המורמונים, ושלחה כתבות מחמיאות מאוד על הקהילה. משם חזרה לשיקגו ועבדה כעוזרת במטבח באחת האחוזות בעיר. לאחר 6 חודשים התגעגעה הביתה ושבה לשוודיה. בעקבות המסע בארצות הברית פרסמה, בנובמבר 1923 את ספרה "אמריקני" (בשוודית Amerikanskt) שנמכר בכ-10,000 עותקים והוכתר כספר המצליח של השנה.
הספר על השהות בקמצ'טקה
בין השנים 1925–1929 הייתה נשואה לאנטומולוג השוודי רנה מאליי שהיה חברו של אחיה פריטהוף. כשהכירו השניים, רנה מאליי התאהב בה ורצה לשאתה. הם תכננו לשהות ביחד בקמצ'טקה שם עמד רנה מאליי לבצע עבודת מחקר ממושכת. אך לפני שהצטרפה אליו למסע לסיביר, היא יצאה עם קארין פריסל לנסיעה ארוכה, שנמשכה 5 חודשים. הן ביקרו בספרד, בניו-יורק, בסן פרנסיסקו, בהוואי וביפן. ביפן הן נקלעו לרעידת האדמה קיטה טאג'ימה בשנת 1925. אסתר בלנדה שלחה כתבה ותמונות מכפר שנפגע קשות ברעידה. באוגוסט 1925 היא הגיעה לקמצ'טקה ונישאה לרנה מאליי. במשלחת המחקר היא שימשה כצלמת, נהגת מזחלות שלג, ואחראית על משק הבית. הם התגוררו בכפר והתיידדו מקרוב עם תושביו. לאחר כשנה וחצי בסיביר, ביוני 1927, היא החלה במסעה לשוב הביתה בעוד רנה מאליי נשאר בסיביר. באותה שנה אמה נפטרה והוחלט למכור את ביתה. עם שובה לשוודיה כתבה את ספרה "הכפר בצל הר הגעש" (בשוודית Byn i vulkanens skugga) על תקופת שהייתה בסיביר. בשנת 1929 התגרשה מרנה מאליי, שחזר בינתיים לשוודיה. בספר על קמצ'טקה שיצא לאור בשנת 1930 היא כמעט ואינה מזכירה אותו. תצלומיה מסיביר מצויים בחזקת המוזיאון הממלכתי השוודי לתרבויות עולם בגטבורג.
סוף דרכה
מצבה הבריאותי התדרדר בזמן שהותה בסיביר והתברר שחלתה בשחפת. בשובה לשוודיה שהתה כשמונה חודשים בסנטוריום לטיפול בחנקן שריפא אותה. עם זאת, התגברה בעיית השתייה שלה שהחלה כבר בתחילת דרכה, עם פרסום ספרה הראשון. ב-1930 עברה להתגורר בחווה בדרום שוודיה. היא החלה להשתמש באופיום כדי להקל על כאבים בחזה והמשיכה לשתות. ב-1931 וב-1933 פרסמה ספרי המשך בסדרה על הגיבורה אן-מארי לינדלוף "אן-מארי הופכת לחוואית" (בשוודית Patron Ann-Mari: rackarungen blir bonde) ואחריו "מאורסת" (בשוודית Patron förlovar sig). בפברואר 1933 אושפזה שוב בעקבות בעיית השתייה שלה. בספטמבר 1934 היא נטלה מנת יתר של תרופות הרגעה, ולאחר אשפוז הבטיחה לבני משפחתה כי תטפל בבעיות ההתמכרות שלה. אך בהגיעה לגיל 45 התמכרותה לאופיום הביאה גם לקריסתה הכלכלית. היא שקעה בחובות ואף פנתה לאקדמיה השוודית בבקשת עזרה כספית (כתבה לסלמה לגרלף) אך לא זכתה לקבל תמיכה. בינואר 1937 לקתה בשבץ מוחי ורותקה למיטתה למשך חודשים ארוכים. בהמשך אותה שנה עברה לגור עם קארין פריסל, אך בריאותה הייתה רופפת וסבלה מהתקפים אפילפטיים. בראשית 1938 מונה אחיה כאפוטרופוס שלה. היא התגוררה בדירת חדר קטנה בסטוקהולם ונעזרה באחות. באוקטובר 1948 היא נפטרה לאחר שלקתה בדלקת ריאות. (107)
חלוצה ספרותית
אסתר בלנדה הייתה גם חלוצה בתחום ספרות הילדים ובמיוחד בספרים המיועדים לילדות. גיבורת ספריה, אן-מארי לינדנלוף, בדומה לסופרת, היא פעילה חברתית ובעלת מודעות עצמית גבוהה. ספריה של אסתר בלנדה מתארים את התפתחות אופייה של נערה צעירה לעבר ביטחון עצמי, אי-תלות, ועצמאות, אשר אינה מציבה את הנישואין כמטרה מרכזית בחייה. אך התהילה על המצאת דמות ספרותית מודרנית מסוג זה בספרות הילדים נקטפה דווקא על ידי אסדטריד לינדגרן בזכות דמותה של פיפי ב-1945.
מחקר שהתפרסם באוניברסיטת גטבורג בשנת 2011, על ידי אווה וולסטרומס (בשוודית Eva Wahlströms), עורך לראשונה השוואה בין הכתיבה לילדים של אסתר בלנדה לבין זו של אסטריד לינדגרן וגיבורותיה, פיפי ומאדיקן. עד אז נחשבה שנת 1945, בקרב חוקרי הספרות השוודית, כשנת ההופעה של סוגה חדשה בספרות הילדים בשוודיה. באותה שנה הופיעו מספר ספרים המתארים דמות נערית רעננה ומשוחררת, כשהבולטת ביניהם היא פיפי לנגסטרומפ של אסטריד לינדגרן (בילבי בתרגום העברי). ספרה נחשב לחדשני הודות לדמות הילדה החופשית, המורדת בעולם המבוגרים ובחוקי הנימוס הנוקשים. החוקרת אווה וולסטרומס הניחה כי הדמות החדשה הזאת לא הגיעה ללא רקע מוקדם. לאחר קריאה נרחבת בספרות ילדים מהתקופה שבין מלחמות העולם היא גילתה כי תוארו בספרות השוודית דמויות כמו אלה המיוחסות לספרות מהתקופה שלאחר 1945. היא ערכה ניתוח מפורט והשוותה בין פיפי של אסטריד לינדגרן לבין אן-מארי לינדלוף של אסתר בלנדה (וכמו כן לדמות מספריה של הסופרת הדנית קארין מיכאליס). הניתוח ההשוואתי של וולסטרומס מראה כי הדמויות הראשיות בספריהן של אסתר בלנדה ומיכאליס, ובאותה מידה פיפי לנגסטרומפ עוסקות בילד השובר נורמות ועצמאי. החוקרת מציגה במחקרה מגוון רחב של מאפיינים משותפים המביאים אותה למסקנה כי אסתר בלנדה היא למעשה החלוצה בתחום זה, והתפיסה כי 1945 הייתה השנה בה נולד ספר הילדים המודרני אינה רלוונטית עוד.
ראו גם
נלי בליי - העיתונאית האמריקאית הנערצת על ידי אסתר בלנדה והיוותה עבורה מודל לחיקוי.
ישראל דוידזון
ישראל דוידזון (באנגלית: Israel Davidson, בליטאית: Izraelis Davidsonas; כ"ו באייר ה'תר"ל, 27 במאי 1870, יאנובה – י' בתמוז ה'תרצ"ט, 27 ביוני 1939, גרייט נק, מדינת ניו יורק) היה ממובילי חקר הפיוט העברי בזמנו ופרופסור בבית המדרש לרבנים בניו יורק. נודע ביצירתו הגדולה "אוצר השירה והפיוט".
ראשית חייו בסביבה הליטאית
ישראל דוידזון נולד ב-1870 בעיירה יאנובה או יונאבה שבליטא באימפריה הרוסית לדוד וולף מובשוביץ ולרבקה מובשוביץ, בת לבית כהן. בגיל שנתיים מת אביו ובגיל שש מתה אמו והוא נשלח ללמוד בעיר גרודנה ולחיות אצל דודו הרב ישראל תנחום קלבנסקי. למד בצעירותו בישיבת וולוז'ין וישיבת כנסת ישראל (סלובודקה). מעולם לא נאמר לו מה שמו, ושהוא היה הילד השלושה עשר ואף אחד מאחיו ואחיותיו לא שרד. קראו לו "אלטר", כלומר שהוא יזכה להגיע לגיל זקנה. בתום לימודיו התורניים הוסמך לרב ב-1888, בגיל 17 וחצי, הוא ברח מרוסיה לניו יורק, וכששאלו אותו במחלקת ההגירה מה שמו הוא בחר בשם ישראל דוידזון להראות שהוא יהודי (בן דוד). הוא עבד למחייתו בעבודות שונות כרוכל, בסופרמרקט 17 שעות ביום, ושומר לילה בחנות. הוא התפלל ולמד בבית כנסת באיסט סייד במנהטן וחברי הקהילה מסרו לו את ילדיהם שלימד אותם עברית.
חייו באמריקה
בו בזמן הוא למד עד שנת 1895 בסיטי קולג' של ניו יורק, והמשיך באוניברסיטת קולומביה עד לקבלת תואר דוקטור ב-1902, בגיל 25. בשנים 1899–1905 שימש כרב בכלא סינג סינג והיה חבר בארגון העובדים הסוציאליים. לאחר מכן החל משנת 1905 לימד בבית המדרש לרבנים בניו יורק עד מותו.
התחיל כמדריך לספרות עברית מימי הביניים ובשנת 1916 קודם למשרת פרופסור. הוא כיהן זמן מה כסגן ספרן, כמזכיר וכקצלר של הבית המדרש, לימד שיעורי ערב. בשנים 1909–1917 כיהן גם כמנהל "בית הספר העברי" של בית היתומים היהודי Hebrew Orphans Asylum. פעמיים הוצע לו לעבור ללמד במחלקה למזרחנות של המכון סמית'סוניאן אך בחר להישאר בבית המדרש לרבנים. רק בשנת תרפ"ה (1925) עשה הפסקה כשהוזמן לסדרת הרצאות באוניברסיטה העברית בירושלים. לאחר שזכה בשנת שבתון אקדמית מאת הסמינר לרבנים בניו יורק בשנת תרפ"ו (1926) חזר לארץ ישראל. בדרכו לארץ ישראל ובחזרתו ממנה ערך מסע באירופה - באיטליה, צרפת, וינה, פראג, גרמניה ואנגליה ונפגש לראשונה עם קוראי ספריו, מוקיריו ומעריציו, חכמים וסופרים אתם עמד עד אז בקשר בכתב בלבד.
לצידם של נשיא בית המדרש שניאור זלמן שכטר והפרופסורים ישראל פרידלנדר, לואי גינצברג, מרדכי קפלן ואלכסנדר מרכס חינך דוידזון את הדורות הראשונים של היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית. פרופ' דוידזון כתב עשרות ספרים ופרסם מאות שירים ופיוטים מכתבי יד והגניזה הקהירית מכל סוגי השירה העברית של ימי הביניים. כמו כן כתב מחקרים בתחומים נושקים וקרובים - על פרודיות, פתגמים וספרות פולמוסית בין הקראים והרבנים. לספריו בעברית נהג לכתוב מבוא באנגלית.
ב-1906 הוא נישא לקרי (גיטל בת חיים) דרייפוס (1879–1953), שהפכה לעורכת הביטאון "אאוטלוק" של "הליגה הלאומית האמריקאית של נשות "ק"ק כנסת ישראל"/
וביתו ברחוב מורניג סייד אוניו היה למקום מפגש לשוחרי יהדות, במיוחד בסעודות לילות שבת.
נולדו לו שתי בנות: גלדיס וג'סיקה - אחת הייתה חוקרת והשנייה עורכת דין.
דוידזון נפטר בי' בתמוז תרצ"ט בשנת 1937 בגרייט נק, ניו יורק, ונקבר בבית הקברות הר נבו בגלנדל, קווינס, ניו יורק.
עם תלמידיו נמנה שלום שפיגל.
מבחר כתביו
דוידזון הוציא לאור בין השאר, גם את הפולמוס של רב סעדיה גאון נגד חיוי הבלכי
שמשון מקוצי
רבי שמשון בן שמשון מקוצי הידוע בכינויו הש"ר מקוצי היה רב מן הראשונים, בן המאה ה-12, מבעלי התוספות.
היה מצאצאיו של רבי יוסף טוב עלם. אביו רבי שמשון היה בן דודם של האחים רבי ידידיה ממלאן ורבי שמשון. נינו של רבי שמשון הזה, היה רבי שמשון מקינון.
חי ופעל בקוּצִי (קוסי; Coucy ) שבחבל פיקרדי. בכינויו "השר" נכרכה אגדה על מינויו לשר העיר קוצי שזכתה לגרסאות ספרותיות נפוצות מאת סופרים כמו מאיר להמן ומיכה יוסף ברדיצ'בסקי, אך הגורם הפשוט לכינוי זה הוא הרצון להימנע מלכנותו "הר"ש", כינוי בעל משמעות שלילית; ולכן הפכו את ראשי התיבות לכינוי בעל משמעות מכובדת, "הש"ר".
הוא היה תלמידו של ר"י הזקן וגיסו של רבי משה מקוצי בעל הסמ"ג. תלמידו הידוע הוא רבי יצחק מווינה מחבר "אור זרוע". ורבי אהרן בן יוסי הכהן, מחבר ספר הג"ן על התורה. בשני מקומות הוא מביא את מורו וקורא לו "מורי רבינו שמשון בן רבי שמשון".
דוד הובר
דוד הובר (פלמית: David Hubert; נולד ב-12 בפברואר 1988) הוא כדורגלן בלגי המשחק בזולטה ורכם בעמדת הקשר.
קריירה
הובר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גנק ובשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת נגד וסטרלו. בעונת הפך לשחקן בקבוצה הבוגרת עימה זכה בגביע הבלגי. ב-13 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד סרקל ברוז'. בעונת עלה עם הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שגברה 1-4 בדו-קרב בעיטות הכרעה נגד מכבי חיפה.
בינואר הושאל לגנט עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו ל-4 שנים. בתום העונה מימשה גנט את ההצעה והוא חתם ל-4 שנים במועדון.
את עונת התחיל כשחקן סגל בגנט ואף זכה עימה בסופר קאפ הבלגי, אך לקראת סיום מועד ההעברות האחרון הושאל לרויאל מוסקרון-פרוולץ.
בקיץ חתם בלוון.
ב-10 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה בתיקו 0-0 נגד.
אריק גורדון
תיכונים ומכללות
גורדון נולד וגדל בעיר אינדיאנפוליס, ובנעוריו נהג לשחק במגרשי הכדורסל של מתחם ה-JCC המקומי. נבחרת הכדורסל של התיכון בו למד, "נורת' סנטרל", הגיעה בשנת 2007 עד גמר טורניר התיכונים של אינדיאנה, בו הפסידה למרות יכולת מצוינת של גורדון. באותה עונה, האחרונה של גורדון בתיכון, העמיד השחקן ממוצעים של 29 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק. בסיום העונה הוכרז גורדון כ"שחקן התיכונים המצטיין של אינדיאנה" (Indiana's Mr. Basketball) וכן זומן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
בנובמבר 2005, במהלך שנתו השלישית בתיכון, נענה גורדון לחיזוריה של אוניברסיטת אילינוי וסיכם שישחק בשורותיה בתום לימודיו התיכוניים. עם זאת, כשנה לאחר מכן הודיע השחקן כי שינה את דעתו, והחליט ללמוד באוניברסיטת אינדיאנה. בעונת ה שלו במכללה קלע גורדון 20.9 נקודות למשחק, וזכה בפרס "הפרשמן המצטיין של מחוז ה-Big 10". באותה עונה קלע גורדון 669 נקודות בסך הכול, יותר מכל פרשמן אחר בתולדות אוניברסיטת אינדיאנה והמחוז כולו.
לוס אנג'לס קליפרס
כבר בסיום עונתו הראשונה במכללה העמיד עצמו גורדון לבחירה בדראפט ה-NBA, והוא נבחר בבחירה השביעית בדראפט 2008 על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס. ב-23 בינואר 2009 קבע גורדון שיא מועדון לשחקן רוקי, כשקלע 41 נקודות בניצחון קבוצתו על אוקלהומה סיטי ת'אנדר. גורדון סיים את עונתו הראשונה ב-NBA כקלע השלישי בטיבו מבין הרוקיז בליגה, עם ממוצע של 16.1 נקודות למשחק. בסיום העונה נבחר גורדון לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה וסיים במקום החמישי בהצבעה לפרס רוקי העונה.
בעונת המשיך גורדון להציג יכולת טובה, ואף נבחר להשתתף במשחק הרוקיז ובתחרות ההטבעות במסגרת סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA. הפריצה הגדולה בקריירה של גורדון הגיעה בעונת, בה הוביל את קלעי הקליפרס עם 22.3 נקודות למשחק, אך פציעות חוזרות בשורש כף היד הגבילו אותו ל-56 משחקים בלבד.
ניו אורלינס הורנטס/פליקנס
בתחילת עונת נשלח גורדון בטרייד לניו אורלינס הורנטס, יחד עם כריס קיימן ואל-פארוק אמינו, בתמורה לכוכב ההורנטס כריס פול. כבר במשחקו הראשון במדי ההורנטס, נגד פיניקס סאנס, כיכב גורדון כשקלע 20 נקודות, כולל סל ניצחון 4.2 שניות לסיום המשחק שנגמר בתוצאה 85-84. כעבור מספר משחקים נחבל גורדון בברכו ונזקק לניתוח ארתרוסקופיה שהשבית אותו עד לסיום העונה.
ביולי 2012, עם סיום העונה והחוזה של גורדון עם ההורנטס, חתם השחקן בפיניקס סאנס על הצעת חוזה ל-4 שנים, עבור 58 מיליון דולר. כעבור שלושה ימים השוו ההורנטס את ההצעה והשאירו את גורדון בניו אורלינס. בעונתו השנייה בקבוצה הוביל גורדון את קלעי ההורנטס עם 17 נקודות למשחק, אך הפציעה בברך המשיכה להפריע לו והגבילה אותו ל-42 משחקים בלבד. בעונות ו- המשיך גורדון לשמש כקלע הפותח של הקבוצה, אך תרומתו נחלשה מעט (14.4 נקודות למשחק) ופציעות חוזרות בשתי ברכיו ובכתפו הגבילו אותו ל-64 ו-61 משחקים בעונה, בהתאמה.
יוסטון רוקטס
לקראת עונת חתם גורדון על חוזה לארבע עונות ביוסטון רוקטס, עבור כ-53 מיליון דולר. ב-16 בדצמבר 2016 קלע גורדון 7 שלשות בניצחון קבוצתו על ניו אורלינס פליקנס, ובכך עזר לרוקטס לקבוע שיא NBA של 24 שלשות במשחק בודד. בסוף שבוע האולסטאר 2017 זכה גורדון בתחרות השלשות, לאחר שגבר על קיירי אירווינג בסיבוב הגמר. את אותה עונה סיים עם 180 שלשות בסה"כ, אשר היוו שיא NBA לשחקן ספסל. בסיום עונת 2016/2017 זכה בתואר השחקן השישי של העונה, לאחר שקלע 16.2 נקודות בממוצע למשחק כשחקן ספסל. בפלייאוף 2018 העפיל עם הרוקטס לגמר המערב, בו הפסידו לגולדן סטייט ווריורס בתוצאה 3–4.
לוס אנג'לס קליפרס
בתשיעי לפברואר עבר גורדון בטרייד לקליפרס
לאו הניתן לאזהרת מיתת בית דין
לאו הניתן לאזהרת מיתת בית דין הוא מצוות לא תעשה אשר יש עליה עונש של מיתת בית דין, כגון לא תנאף או חילול שבת. לדעת רבי עקיבא אין לוקים על לאו זה אף במקרה שאינו מתחייב מיתה (כגון שלא התרו בו). וכן נפסק להלכה, שאין לוקים על לאו זה.
דינו
בדין העובר על לאו זה שיש בו מיתת בית דין, נחלקו בתלמוד, התנאים רבי עקיבא ורבי ישמעאל:
בדעת הרמב"ם, כתב הרב איסר זלמן מלצר בספרו אבן האזל שחולק על התוספות וסובר שבמקום כזה לא נחשב שניתן לאזהרת מיתת בית דין.
קרום התא
קרום התא או ממברנת התא (באנגלית: Cell membrane) הוא ממברנה ביולוגית העוטפת את התא, הוא הקרום של התא המורכב מדו-שכבה ליפידית ומחלבונים שונים. קרום התא מפריד בין הציטופלזמה ובין הסביבה החוץ-תאית ומאפשר רק לחלק מהחומרים לעבור דרכו פנימה והחוצה. בכך מאפשר הקרום לתא לקיים בתוכו תנאים השונים מאשר מחוצה לו ולתפקד כיחידה עצמאית. לקרום התא אופי נוזלי ולרוב אינו סימטרי; תכונות אלו חיוניות לתפקודו המלא של התא. קרום התא נמצא בכל התאים של כל היצורים החיים.
פוספוליפידים
הפוספוליפידים הם מרכיביה העיקריים של הממברנה. פוספוליפידים הם ליפידים בעלי ראש הידרופילי, "אוהב מים", ושני זנבות של חומצות שומן הידרופוביות, "שונאות מים". הפוספוליפידים מסתדרים בשתי שכבות כאשר הראשים נמצאים כלפי חוץ, לכיוון הציטופלזמה והנוזל החוץ תאי; והזנבות ביניהם, כלפי פנים הממברנה. בזכות מבנה זה מהווה הממברנה חיץ הידרופובי בין שתי תמיסות מימיות, פנים התא והסביבה החיצונית, אשר מאפשר מעבר בררני של חומרים דרך הממברנה וכן שמירה על צורתה על אף נוזליותה. המבנה הדו-שכבתי ממזער את חשיפתן של הקבוצות ההידרופוביות למים, ולכן מבנה הממברנה רצוי מבחינה אנרגטית, ונקב בממברנה החושף קבוצות הידרופוביות למים שבסביבה ייאטם במהרה.
תנועת הפוספוליפידים
הפוספוליפידים יכולים לשנות את מיקומם. ידוע על שלוש תנועות עיקריות: תנועה לטרלית שהיא תנועה לצדדים (Lateral diffusion), קפיצה (למעלה ולמטה) (Flip-flop) ותנועה סיבובית (Rotation). תנועות אלה מסייעות לממברנה לשמור על נוזליותה, שכן הן מונעות מהליפידים להידחס לשכבה מוצקה.
סטרולים
סטרולים דוגמת הכולסטרול הם ליפידים הבנויים מארבע טבעות קשיחות של פחמן. התפקיד שלהם זה לייצב את קרום התא, בשביל שיפגם פחות בקלות. בנוסף, הסטרולים מייצבים גם חלבונים שונים בקרום התא, כגון: תעלות, נשאים ומשאבות.
ליפידים נוספים
בממברנה סוגי ליפידים נוספים. בהם הגליקוליפידים ועוד סוגי גליצרידים.
מעבר חומרים דרך קרום התא
לערך מורחב יותר על מעבר חומרים דרך קרום התא, ראו מנגנוני מעבר דרך ממברנות ביולוגיות.
קרום התא מאפשר מעבר סלקטיבי של חומרים. קצב מעברם נשלט ויכול להתגבר או להיחלש לפי הצורך. חומרים יכולים לעבור באופן סביל, עם כיוון מפל הריכוזים שלהם, בפעפוע דרך הקרום ודרך תעלות בקרום, ובפעפוע מסויע דרך נשאים בקרום. נשאים מסוימים יכולים להעביר חומרים דרך קרום התא באופן פעיל, נגד מפל הריכוזים שלהם.
תהליכי המעבר הסבילים והפעילים יוצרים ריכוזים מסוימים של חומרים מחוץ לתא ובתוכו, המאפשרים לתא לתפקד.
הובלה סבילה
מעבר חומרים בפעפוע פשוט הוא המעבר הפשוט ביותר דרך קרום התא. הוא מתבצע על ידי הפרשי הריכוזים (מפלי הריכוז) של החומרים המומסים בתא ומחוץ לו. בצורה זו חומר נע מאזור שבו ריכוזו גבוה לאזור שבו ריכוזו נמוך.
מולקולות לא קוטביות או קוטביות וקטנות כמו: חמצן, חנקן, פחמן דו-חמצני (וכן מים) יכולות לעבור בפעפוע את הממברנה הליפידית. מולקולות גדולות יותר או מולקולות קוטביות, וכן יונים, אינם יכולים לעבור בפעפוע דרך הליפידים בממברנה אלא עוברים דרך החלבונים החוצים את הקרום בתהליך המכונה פעפוע מסויע.
אוסמוזה היא מקרה פרטי של דיפוזיה, שבו מתרחש מעבר של מים דרך הממברנה במורד מפל ריכוזם, דהיינו, מתמיסה שבה ריכוז המומסים נמוך יותר לתמיסה שבה ריכוז המומסים גבוה יותר. האוסמוזה מושפעת מיחס ריכוזם של כלל המומסים בין שני צדי הממברנה. בתהליך הפלסמוליזה מתכווץ התא עקב איבוד מים כתוצאה מהאוסמוזה.
הובלה פעילה
הובלה פעילה מתארת רתימת אנרגיה לשם הובלת חומרים דרך קרום התא, עם מפל הריכוזים ולסך הכוחות הפיזיקליים המשפיעים על מעבר אותם חומרים. הובלה פעילה מתבצעת בעזרת חלבונים טרנסממברנלים המנצלים אנרגיה כימית זמינה באופן ישיר או עקיף, כדי לקשור אליהם חומרים ולהובילם דרך קרום התא.
לאנרגיה הנדרשת להובלה פעילה שני מקורות אפשריים. המקור הראשון הוא שימוש ישיר באנרגיה הכימית הגלומה במולקולות ATP (אדנוזין תלת-זרחתי). הובלה מסוג זה מכונה הובלה פעילה ראשונית. מקור אנרגיה נוסף להובלה גלום במפל הריכוזים שיוצרת הובלה פעילה ראשונית. הובלה מסוג זה מכונה הובלה פעילה שניונית.
אנדוציטוזה ואקסוציטוזה
באנדוציטוזה נוצר שקע בממברנה אשר שוקע לאט אל תוך התא ונוצרת בועית אשר מתנתקת מהקרום ונכנסת לתא. בועית זו נקראת בועית מייבאת והיא בדרך כלל מתאחה עם הרשת האנדופלסמתית, עם הליזוזום או עם מנגנון גולג'י.
באקסוציטוזה בועית מייצאת מתאחה עם הממברנה ותוכנה יוצא מן התא. הבועית מייצאת חומרי פסולת וחומרים אחרים מן התא החוצה ממנו. תהליכי האנדוציטוזה והאקסוציטוזה משלימים זה את זה לתנועה מחזורית של הליפידים המרכיבים את הממברנה. האנדוציטוזה גורעת ליפידים מהממברנה, בעוד שהאקסוציטוזה תורמת לממברנה ליפידים.
תוחלת
בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, התּוֹחֶלֶת (באנגלית: Expected value, ערך צפוי או Mean, מסומנת: E או μ, בהתאמה) של משתנה מקרי היא ממוצע הערכים אותם צפוי המשתנה לקבל, משוקלל על-פי ההסתברויות לקבלת הערכים השונים. לפי החוק החזק של המספרים הגדולים, התוחלת היא הערך אליו שואפת התוצאה הממוצעת של ניסוי כשמספר החזרות שואף לאינסוף.
לתוחלת יש שימוש נרחב בפיזיקה סטטיסטית, בפיזיקה קוונטית ובהנדסה.
רקע
בניגוד לממוצע החשבוני הרגיל, המחושב על ידי סיכום סדרת ערכים וחלוקת הסכום למספר הערכים, התוחלת היא ממוצע משוקלל של כל הערכים האפשריים, כשכל ערך משוקלל בהסתברות שלו. בזכות חוק המספרים הגדולים, התוחלת מהווה קירוב לממוצע של סדרת תוצאות ארוכה, ויכולה לסייע בתחזיות של רווח והפסד וכדומה. בהתאם לכך, משחק מזל נחשב להוגן אם תוחלת הזכייה בו, בניכוי דמי ההשתתפות, היא אפס - דבר זה מצביע על כך שבטווח הארוך מחולקים כל דמי ההשתתפות בין השחקנים, ללא רווח או הפסד למארגנים. רולטה היא דוגמה למשחק מזל שאינו הוגן - משום שבגלגל הרולטה יש 38 תוצאות אפשריות, אבל כשהמהמר על אחד המספרים זוכה, משלמים לו פי 35 מדמי ההשתתפות. לפיכך, תוחלת ההפסד של המהמר היא  או 5.26 אחוזים מגובה ההימור בכל סיבוב של הרולטה, היינו, הפסד של כ-5.26 שקלים בהימור על מאה שקלים.
התוחלת מייצגת תוצאה "צפויה" (Expected) של ניסוי זהה החוזר על עצמו פעמים רבות. מכאן מקורו של המונח בלועזית. אך אפשר שהערך של התוחלת עצמו לא יהיה תוצאה "צפויה" במובן המקובל, הוא עשוי להיות נדיר או אפילו בלתי אפשרי (ראו דוגמה להמחשה).
הגדרה
התוחלת מסומלת על ידי ולעיתים.
בצורה הכללית, אם X הוא משתנה מקרי המוגדר על מרחב הסתברות, אזי התוחלת של X מוגדרת על ידי כאשר האינטגרל הוא אינטגרל לבג. בדומה למקרה הבדיד, התוחלת קיימת רק כאשר האינטגרל מתכנס בהחלט.
מומנטים: המומנט מסדר n של משתנה מקרי X הוא התוחלת של החזקות ה-n-ית של X, כלומר.
כלומר במקרה הבדיד
או במקרה הרציף
המומנט מסדר n סביב התוחלת של X מוגדר כ-, כאשר n=2 הוא שווה לשונות.
אמידה: כדי לאמוד את התוחלת של משתנה מקרי באופן אמפירי, מבצעים מדידות חוזרות של המשתנה ומחשבים את הממוצע החשבוני של התוצאות (חוק המספרים הגדולים מבטיח שאומדן זה מתכנס בהסתברות לתוחלת). לאומדן זה יש התכונה שהוא ממזער את סכום ריבועי השגיאות ביחס לתוחלת.
דוגמה 1
הדגמת חישוב התוחלת של משתנה מקרי בדיד. כאשר מטילים קובייה הוגנת (בעלת שש פאות) ההסתברות לקבלת כל מספר מ־1 עד 6 שווה ל-1/6. המשתנה המקרי הוא תוצאת ההטלה של הקוביה והתוחלת של משתנה מקרי זה תחושב באופן הבא:
ניתן לתת לתוחלת את הפירוש הבא: אם משלמים למהמר לפי תוצאות הטלת הקובייה, דהיינו במקרה שייצא 1 - יקבל 1 ש"ח, במקרה שייצא 6 - יקבל 6 ש"ח, הרי שהסכום הממוצע שהמהמר צפוי לקבל לאחר 10 הטלות של הקובייה הוא ש"ח.
דוגמה 2
לצורך הדוגמה נעזר בטבלה הבאה: (בהנחה שאלו פרסים קבועים שאינם משתנים, מספר המשתתפים בהגרלה הוא 16,273,488 והמחיר להשתתפות בהגרלה הוא 2.9 ₪).
כלומר, אם לדוגמה עלות השתתפות במשחק זה היא 2.9 ₪ אזי תוחלת אחוז הרווח הצפוי שווה ל-40.1371575% (2.9 / 1.163977569) מההשקעה.
תוחלת ההפסד הצפוי מן ההשתתפות בהגרלה היא 1.736022431 = 2.9 (עלות ההשתתפות=תוחלת עלות ההשתתפות) פחות 1.163977569 (תוחלת הרווח הצפוי).
תוחלת ההפסד הצפוי מהווה 59.8628425% מעלות ההשתתפות בהגרלה (1.736022431 חלקי 2.9, או 100% פחות 40.1371575%).
דרך נוספת לחישוב תוחלת הרווח הצפוי: 1.163977569 ≈ 15,594,054/16,273,488 * (0-2.9) + 539,400/16,273,488 * (10-2.9) + . . . 6/16,273,488 * (500,000-2.9) + 1/16,273,488 * (4,000,000-2.9) + 2.9
דרך נוספת לחישוב אחוז תוחלת הרווח הצפוי (אחוז ההחזר) 40.1371575% ≈ 15,594,054/16,273,488 * 0/2.9 + 539,400/16,273,488 * 10/2.9 + . . . 6/16,273,488 * 500,000/2.9 + 1/16,273,488 * 4,000,000/2.9
יש להבדיל בין תוחלת הזכייה/תוחלת ההפסד (שבה הערך המתקבל מייצג את סכום הרווח/ההפסד) לבין תוחלת הרווח הצפוי/תוחלת ההפסד הצפוי (שבה הערך המתקבל מייצג את הסכום הממוצע שמוחזר בכל הגרלה) הנובעות מההשתתפות בהגרלה, בשני המקרים האחוז זהה אך התוחלת שונה.
תכונות התוחלת
אופרטור התוחלת E הוא ליניארי, ולפיכך (כאשר X,Y משתנים מקריים המוגדרים על אותו מרחב הסתברות, ו-a,b מספרים ממשיים):
תוחלת של זמן המתנה
אם X הוא משתנה מקרי המקבל רק ערכים טבעיים, אז התוחלת שלו מקיימת (לנוסחה זו יש גם גרסאות כלליות יותר). ביטוי זה לחישוב התוחלת שימושי במקרה שהמשתנה מייצג את זמן ההמתנה עד להתרחשותו של מאורע (כגון הופעתה הראשונה של המלה "אנציקלופדיה" בסדרה של תווים אקראיים).
אליפות צרפת הפתוחה 1991
אליפות צרפת הפתוחה 1991 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-27 במאי והסתיימו ב-9 ביוני. זו הייתה האליפות ה-90 מאז ייסודה.
הפרסים
סך הפרסים היה 2,699 אלף $.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן: