cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ננסי ברינקר
קורות חייה
ברינקר, בתם של אלי ומרווין גודמן, נולדה בפאוריה שבאילינוי. ב-1980 נפטרה אחותה הגדולה סוזאן לאחר מאבק של שלוש שנים במחלת סרטן השד. ב-1981 נישאה לאיש העסקים נורמן ברינקר. בתמיכתו הקימה ב-1982 את הארגון שלימים יקרא " Susan G. Komen for the Cure" על שם אחותה, לסיוע לחקר סרטן השד, העלאת המודעות למחלה, תמיכה בחולים, ניצולים ובני משפחותיהם. היא עצמה חלתה במחלה ב-1983 ונאלצה לעבור כריתת שד כפולה.
ברינקר מונתה על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לשגרירת ארצות הברית בהונגריה וכיהנה בתפקיד מספטמבר 2001 עד יוני 2003. בספטמבר 2007 מונתה לראש הטקס במחלקת המדינה של ארצות הברית ושימשה בתפקיד עד ינואר 2009 כאשר קפריסיה מרשל החליפה אותה.
ב-2008 נבחרה לרשימת טיים 100 כאחת מהאישים המשפיעים בעולם על פי מגזין טיים. ב-2009 העניק לה הנשיא ברק אובמה את מדליית החירות הנשיאותית וב-2015 נבחרה להיכל התהילה הלאומי לנשים.
ברינקר נישאה והתגרשה פעמיים. היא אם לבן מנישואיה הראשונים.
הורסט זהופר
הורסט זהופר (בגרמנית: Horst Seehofer; נולד ב-4 ביולי 1949) הוא פוליטיקאי גרמני שמרן שהיה יושב ראש המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה משנת 2008 עד 2019. זהופר כיהן בשנים 2021-2018 בממשלת אנגלה מרקל כשר הפנים, הבינוי והקהילה של גרמניה. הוא שימש בעבר ב-1992 – 1998 כשר הבריאות של גרמניה, בממשלתו של הלמוט קוהל, וב-2008-2005  כ-שר הפדרלי של המזון, החקלאות והגנת הצרכן בממשלתה של אנגלה מרקל. ב-2012-2011 כיהן כיושב ראש הבונדסראט ובשנים 2018-2008 היה ראש ממשלת בוואריה. זהופר הוא איש מנהל וכלכלן בהכשרתו. בעת כהונתו כיושב ראש הבונדסראט מילא זמנית את תפקיד ראש המדינה - נשיא בפועל של גרמניה - בתקופה שבין התפטרות הנשיא כריסטיאן וולף ב-17 בפברואר 2012 ובחירתו של יואכים גאוק כנשיא החדש ב-18 במרץ 2012.
ביוגרפיה
הורסט זהופר נולד בשנת 1949 באינגולשטאדט כבן לאב שעבד כנהג משאית וכפועל בניין. בשנים 1965-1961 למד במסגרת המסלול Mittlere Reife בתיכון הריאלי לבנים ע"ש פרייהר פון איקשטאט בעיר הולדתו. עבד אחר כך כנער שליח במנהל המקומי ולמד שנתיים לימודי פקידות. באותה תקופה שיחק גם כדוריד בקבוצה מקומית. בשנת 1967 סיים בגרות בבית הספר למנהל הבווארי. בשנת 1979 סיים תואר במנהל וכלכלה באקדמיה למנהל ולכלכלה במינכן. בשנים 2008-1980 היה הורסט זהופר חבר הבונדסטאג, הבית התחתון של הפרלמנט הגרמני.
בממשלתו של הלמוט קוהל כיהן כשר הפדרלי לבריאות והביטוח הלאומי 1992–1998. לאחר מכן באוקטובר 1998 הפך לסגן היושב ראש של סיעת ה-CDU/CSU בבונדסטאג. הוא התפטר מתפקידו זה ב־22 בנובמבר 2004, אך נשאר סגן היושב ראש של ה-CSU. בבחירות הפדרליות בשנת 2005 קיבל 65.9 אחוזים מהקולות במחוז שלו.
בשנים 2011–2012 כיהן כיושב ראש הבונדסראט. לאחר התפטרות הנשיא כריסטיאן וולף שימש זהופר כנשיאה הזמני של גרמניה במשך חודש.
סוגיית הפליטים
זהופר הצטיין בהתנגדותו הנחרצת למדיניותה של הקנצלרית אנגלה מרקל בסוגיית קליטת הפליטים בגרמניה והוא מתנגד לקבלתה של טורקיה לאיחוד האירופי. בגלל מעמדה כחלק מן "העולם המוסלמי". כשר הפנים בשנת 2018 תבע זהופר מהקנצלרית לקבוע מכסה פדרלית מוגבלת למספר הפליטים הנקלטים בגרמניה. ב-2 ביולי 2018 הודיע כי הגיע לפשרה במחלוקת שלו עם מרקל בסוגיית הפליטים והידוק הפיקוח על קליטתם.
חיים פרטיים
הורסט זהופר נשוי בשנית החל משנת 1985 עם קרין גבריאלה לבית שטארק, והזוג הוליד שלושה ילדים. בנוסף בשנת 2007 נולדה לו בת מקשר מחוץ לנישואים עם עוזרת פרלמנטרית של חבר בונדסטאג אחר. אחר כך שיקם את קשר הנישואים עם אשתו. בשנת 2002 בתקופה של עבודה מאומצת שרד זהופר התלקחות של מיוקרדיטיס חריף. בהתחלת 2015 סבל מהתמוטטות בעת נאום האירוע מפלגתי.
Das Boot
Das Boot הוא אלבום הבכורה של הרכב המוזיקה האלקטרונית גרמני U96, שיצא לאור בשנת 1992. שם האלבום לקוח משמו של הסרט הגרמני Das Boot שיצא לאקרנים בשנת 1981 ועסק בצוללת U96, עליה מבוסס שם ההרכב.
סינגלים
שיר הנושא של האלבום היא גרסת כיסוי בסגנון טכנו למנגינת הנושא של הסרט שהלחין קלאוס דולדינגר לפסקול הסרט העלילתי באותו השם. הסינגל יצא בשנת 1991 והיה ההצלחה המסחרית הגדולה הראשונה של תרבות הטכנו הצעירה עדיין בגרמניה, שם מכר הסינגל למעלה מ -500,000 עותקים ועמד בראש מצעד הסינגלים במשך 13 שבועות. בקליפ הסינגל הוצגו גם סצנות מהסרט העלילתי. השיר הגיע לראש המצעדים גם באוסטריה, נורווגיה, שווייץ וישראל.
הסינגל השני מתוך האלבום היה "I Wanna Be a Kennedy". השיר דומה לשיר "Fade to Grey" של להקת ויסאג' הבריטית שיצא לאור בשנת 1980. הסינגל הגיע למקום הרביעי במצעד הגרמני ולמקום השלישי בשווייץ. הווידאו קליפ שליווה את השיר כלל צילומים של ג'ון פ. קנדי.
כריסטיאן ואנדה ולדה
כריסטיאן ואנדה ולדה (נולד ב-22 במאי 1976 באילינוי, ארצות הברית) הוא לשעבר רוכב אופניים אמריקאי שרכב עבור קבוצת גרמין-סרוולו.
קריירה
ואנדה ולדה הפך למקצוען בשנת 1998, עת הצטרף לקבוצת רשות הדואר האמריקאית. ב-1999 הוא הוביל למשך שישה קטעים את דירוג החולצה הלבנה של הרוכב הצעיר המוביל בטור דה פראנס - מרוץ האופניים הגדול בעולם. בשנים 1999 ו-2001 הוא סייע למוביל הקבוצה לאנס ארמסטרונג לזכות במרוץ. הוא עבר לקבוצת ליברטי-סגורוס ב-2004, והשתתף במדיה פעם נוספת בטור דה פראנס.
בשנת 2005 עבר ואנדה ולדה עבר לקבוצת CSC, במדיה שימש בתחילה בעיקר כפועל של הרוכבים הבכירים. המרוץ הראשון בו זכה במדי הקבוצה היה הטור של בנלוקס ב-2005, וכמו כן הוא השתתף בשנה זו בג'ירו ד'איטליה ובוואלטה אספניה, שניים משלושת הגרנד טורס. הוא ויתר בשנה זו על השתתפות בטור דה פראנס. ב-2006 זכה ואנדה ולדה בטור של לוקסמבורג, ואף הגיע למקום ה-24 בטור דה פראנס, מיקום השיא שלו באותה עת במרוץ זה. באותה שנה הוא סיים גם במקום התשיעי בטור של קליפורניה. ב-2007 הוא סיים במקום השני בטור של ג'ורג'יה.
ב-2008 חתם ואנדה ולדה בקבוצת סליפסטרים-צ'יפוטל (כיום גרמין-סרוולו), והיה לרוכב המוביל שלה. בשנה זו הוא הגיע להישג השיא בקריירה שלו, מקום חמישי בדירוג הכללי של הטור דה פראנס. בנוסף, הוא הוביל למשך קטע אחד את דירוג החולצה הוורודה של המוביל הכללי בג'ירו ד'איטליה. הוא זכה באותה שנה גם במקום הראשון בטור של מיזורי, וסיים במקום השלישי בטור של קליפורניה.
בשנים 2009 ו-2010 פקד אותו מזל ביש. ב-2009 הוא ניצח קטע במרוץ פריז-ניס אך בהמשך, פרש מהג'ירו ד'איטליה בקטע השלישי לאחר שנפצע בנפילה. באותה שנה סיים במקום השמיני בדרוג הכללי בטור דה פראנס. ב-2010 פרש שוב מהג'ירו ד'איטליה (גם כאן בקטע השלישי) לאחר פציעה שנגרמה מנפילה. גם בטור דה פראנס הוא פרש בשלב מוקדם (הקטע השני) לאחר שנפצע בנפילה שנגרמה מכתם שמן על הכביש.
באוקטובר 2012 הושעה ליפהיימר על ידי ה-USADA (הסוכנות האמריקאית למלחמה בסמים בספורט) למשך 6 חודשים בשל מעורבותו בפרשת השימוש בחומרי אמרוץ בקבוצת הדואר האמריקאי.
משפט הצפיפות של צ'בוטרב
משפט הצפיפות של צ'בוטרב הוא משפט מרכזי בתורת המספרים האלגברית. עבור הרחבת גלואה נתונה של שדות מספרים, עם חבורת גלואה G, המשפט מתאר כיצד מתפלגת בין איברי G העתקת פרובניוס המתאימה לראשוני הנבחר, כביכול, באקראי. משפט הצפיפות מהווה הכללה משותפת למשפט דיריכלה על ראשוניים בסדרות חשבוניות ולמשפט פרובניוס על פירוק פולינום שלם מודולו ראשוניים שונים. בין המסקנות החשובות מהמשפט: בכל שדה מספרים, האידיאלים הראשוניים מתפלגים באופן אחיד (במובן של צפיפות דיריכלה) בין המחלקות השונות של חבורת מחלקות האידיאלים.
משפט הצפיפות: תהי K/F הרחבת גלואה של שדות מספרים, עם חבורת גלואה. עבור כל מחלקת צמידות C של G, לקבוצת הראשוניים p שעבורן העתקת פרובניוס שייכת ל-C יש צפיפות דיריכלה השווה ל-. יש להבחין שהעתקת פרובניוס המתאימה לראשוני p (של F) אינה מוגדרת היטב כאיבר של G, אלא עד כדי הצמדה. לכן קובע המשפט למעשה שהעתקת דיריכלה מקבלת כל ערך אפשרי בחבורה, ב"הסתברות" אחידה.
אם f הוא פולינום מתוקן בעל מקדמים בחוג השלמים האלגבריים \ O_F של F, אז העתקת פרובניוס המתאימה לראשוני p (שהוא אידיאל ראשוני בחוג השלמים) פועלת על שורשי הפולינום בשדה השאריות \ O_K/P באמצעות העלאה בחזקת. לפי תורת גלואה של שדות סופיים, מבנה המחזורים של פעולה זו שווה לתבנית הפירוק של הפולינום f מעל השדה \ O_F/p. כך אפשר להסיק ממשפט הצפיפות של צ'בוטרב את משפט פרובניוס.
צ'בוטרב (1894-1947) הוכיח את המשפט ב-1922, באמצעות רדוקציה של הרחבת שדות כללית להרחבה ציקלוטומית. כדי להוכיח את המשפט עבור הרחבה ציקלוטומית K/F, הוא פירק את פונקציית זטא של השדה K כמכפלה של פונקציות L של השדה F, בדומה לאופן שבו הוכיח דיריכלה את המשפט שלו. ההוכחה פורסמה ב-1923 ברוסית, ואז ב-1925 בגרמנית. שנתיים אחר-כך נעזר אמיל ארטין בשיטת הרדוקציה של צ'בוטרב כדי להוכיח את משפט ההיפוך שלו, ושיטה זו היא עדיין צעד חיוני בכל הוכחה של משפט ההיפוך. את המשפט של צ'בוטרב, לעומת זאת, גוזרת הספרות המודרנית ממשפט ההיפוך, המטפל באופן ישיר בכל הרחבת שדות אבלית.
ויטה קלאב
מועדון הכדורגל ויטה קלאב הוא מועדון כדורגל מהעיר קינשאסה שברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. קבוצת הכדורגל של המועדון היא אחת מהגדולות במדינה וזכתה ב-13 אליפויות ו-9 גביעים לאומיים. גם במסגרות האפריקאיות הקבוצה השיגה הישגים נאים לאורך השנים - היא זכתה בגביע אפריקה לאלופות בעונת 1973 וסיימה כסגנית המחזיקה בעונת 1981 ו-2014.
הופעות מרכזיות באפריקה
שתי עונות העילית של הקבוצה במעפלים האפריקאים היו בגביע אפריקה לאלופות. הראשון בעונת 1973, אז גברה בסיבוב השני על קבוצת מייטי ג'טס מניגריה וברבע הגמר על קבוצת סטאד מליאן ממאלי. בחצי הגמר גברה הקבוצה על קבוצת לאופרדס דואלה מקמרון ובצמד משחקי הגמר ניצבה מולה קבוצת הפאר מגאנה, אסאנטה קוטוקו. במשחק הראשון, שנערך בגאנה, ניצחה אסאנטה בתוצאה 2–4 אך במשחק הגומלין בקונגו ניצחה ויטה קלאב 0–3 וזכתה בתואר בפעם הראשונה והיחידה כיום בתולדותיה.
בעונת 1981 שיחקה הקבוצה פעם נוספת בטורניר זה, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת פרימירו דה אגוסטו מאנגולה ובסיבוב השני על קבוצת סילורס מוולטה עילית (כיום בורקינה פאסו). ברבע הגמר חלפה הקבוצה על פני נצ'נגה ריינג'רס מזמביה ובחצי הגמר על קאלום סטאר מגינאה אך הפסידה בצמד משחקי הגמר לקבוצת טיזי אוזו מאלג'יריה, כאשר המשחק באלג'יריה נגמר בניצחון 0–4 והמשחק בקונגו נגמר בהפסד 0–1.
With Oden on Our Side
With Oden on our Side הוא האלבום השישי של להקת הדת' מטאל המלודי השוודית אמון אמארת'. האלבום יצא לאור בספטמבר 2006.
מבצעים
אמון אמארת'
תורוואלד סטאונינג
תורוולד אוגוסט מארינוס סטאונינג (בדנית: Thorvald August Marinus Stauning; 26 באוקטובר 1873 – 3 במאי 1942) היה פוליטיקאי דני מן הסוציאל-דמוקרטים אשר כיהן כראש ממשלת דנמרק בשנים 1924–1926 ומשנת 1929 ועד מותו בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה. נחשב לאחד הפוליטיקאים הנערצים בדנמרק במאה ה-20. סטאונינג מחזיק בשיא פוליטי לאחר שנבחר מחדש כשלוש פעמים לתפקידו (1932, 1935, 1939).
על שמו נקרא קרחון בגרינלנד.
ביוגרפיה
בשנת 1929 סטאונינג חזר לשלטון וניסה לשקם את דנמרק מתוך המשבר הכלכלי העולמי שפרץ באותה השנה. שלטונו של סטאונינג התאפיין בבנייתה של דנמרק כמדינת רווחה וכהפיכתה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למפלגה עממית יותר. בשנת 1939 ניסה להוביל שינוי בחוקה אך נכשל. כישלון זה כמעט הוביל אותו להתפטר מהתפקיד.
סטאונינג נשאר בפועל בתפקידו עד כיבוש דנמרק בידי גרמניה הנאצית ב-9 באפריל 1940. הוא בחר להישאר בדנמרק ולא לגלות. הוא נפטר ב-3 במאי 1942, בזמן שהיה שרוי בדיכאון כתוצאה ממצבה של אירופה. הוא זכה ללוויה מלכותית, מה שלא נהוג בנוגע לראשי ממשלה בדרך כלל.
ז'אן דה בריין
ז'אן דה בריין (בצרפתית: Jean de Brienne; 1170 (או על פי גרסה אחרת בשנת 1158) 27 במרץ 1237) היה אציל צרפתי שהוכתר כמלך ירושלים בזכות נישואיו למריה ממונפראטו נושאת הזכות לכתר ממלכת ירושלים.
ז'אן דה בריין נשא בתואר מלך ירושלים משנת 1210 עד לשנת 1225. מצד אשתו השנייה סטפני מארמניה הוא היה מועמד לכתר ממלכת קיליקיה הארמנית ואף ניסה לממש זכות זאת. עם ויתורו הכפוי על כתר ממלכת ירושלים הוא נקרא לקבל את כתר האימפריה הלטינית שנוסדה לאחר מסע הצלב הרביעי ונשא את הכתר משנת 1229 עד ליום מותו. דמותו של ז'אן דה בריין מתוארת כרבת ניגודים - אציל נודד המחפש את מזלו, לוחם מהולל אך חסר-כל.
אציל בצרפת
ז'אן מבריין היה בנו השני של אררד השני, רוזן בריין עיר במחוז שמפן-ארדן. מתחילה ייעד אותו אביו לחיי כומר קתולי אך הוא בחר בחיים של אביר. עד גיל ארבעים השתתף ז'אן דה בריין בתחרויות אבירים ורכש לעצמו מוניטין של לוחם אמיץ ומוכשר.
מלך ירושלים
לאחר מסע הצלב השלישי נתערער מעמד כיסא מלכות ירושלים, ובהיעדר יורש עבר הכתר לנשים - בנות משפחת המלוכה ולבעליהם השונים. לאחר רצח קונרד ממונפראטו ביום ה-28 באפריל 1192 התחתנה אשתו, יורשת העצר איזבל הראשונה, מלכת ירושלים עם אמלריך דה ליזיניאן מלך קפריסין ועם מותם בשנת 1205 עבר התואר מלכת ירושלים לידי מריה ממונפראטו והיא בת 13. בעיית הכתר - או היעדר מלך בראש ממלכת ירושלים, דרשה פתרון ואצילי הממלכה פנו בהתאם למסורת ונטיית לבם לפיליפ השני, מלך צרפת. הוא הועיד לתפקיד את ז'אן מבריין. ז'אן דה בריין קיבל עליו את התפקיד והפליג לארץ הקודש כשבידו מענק כספי נדיב ממלך צרפת בסך 40,000 לירות כסף, סכום שהושווה במענק נוסף על ידי האפיפיור. מלווה בגדוד אבירים נחת ז'אן דה בריין בעכו ביום 13 בספטמבר 1210 ונתקבל על ידי האוכלוסייה המקומית הצלבנית ואף האוכלוסייה היהודית הקטנה של ממלכת ירושלים, שקיבלה את פניו עם ספר תורה בידם בסמוך לשפך נחל נעמן.
ב-14 בספטמבר 1210 התחתנה מריה עם ז'אן מבריין בעכו. וביום 3 באוקטובר הוכתר למלך ירושלים. בתם היחידה של ז'אן דה בריין ומריה ממונפראטרו איזבל השנייה מירושלים נולדה בשנת 1212. מריה נפטרה זמן קצר לאחר הלידה, ככל הנראה מסיבוכים או רעלת הריון. עם מותה איזבל ירשה את הזכות לכיסא המלוכה של ממלכת ירושלים ואביה ז'אן מלך בשמה כעוצר.
בשנת 1214 נשא ז'אן דה בריין לאישה את סטפניה (ריטה) מארמניה. בתו של לאו הראשון, מלך ארמניה. בשנת 1216 נולד לזוג בן אחד בשם ז'אן, שנפטר כ-4 שנים לאחר מכן, בשנת 1220, ובסמוך לכך באותה שנה נפטרה גם סטפניה.
עליית בעלי התוספות
מצבה של הקהילה היהודית הקטנה של ממלכת ירושלים השתפר בזמן מלוכתו של ז'אן דה בריין, ויהודים עלו לארץ הקודש.
מבתי המדרש של בעלי התוספות, מרביתם מחוג תלמידי רש"י באשכנז ובצרפת ומיעוטם באנגליה ובאיטליה יצאה תנועת העלייה לארץ ישראל הידועה גם בשם "עליית הרבנים מצרפת ומאנגליה". העולים היהודים זכו, בבואם לארץ לכתב זכויות חתום מז'אן דה בריין במעמדו כמלך ירושלים.
בגל הראשון, בין השנים 1211-1209 עלו לארץ ישראל כשלוש מאות תלמידי חכמים, בהם כמה ממנהיגיו הרוחניים של הדור ובראשם רבי שמשון משאנץ ורבי יהונתן מלוניל - הוא "הכהן הגדול, רבנו יונתן הכהן". הם התיישבו בעכו, מרכז המדינה הצלבנית, ויסדו בה בית מדרש ברוח בעלי התוספות. מסורות שונות מצביעות על מספר קברים בחיפה ובגוש חלב של העולים בעלייה זו. בהמשך הם גם הגיעו לירושלים.
מסע הצלב החמישי
תפיסת כיסא מלכות ירושלים על ידי ז'אן דה בריין הבשילה את התנאים למסע צלב מחודש, וביוזמת האפיפיור הונוריוס השלישי יצאו צבאות צלבנים בפיקודו של לאופולד השני, דוכס אוסטריה ואנדרש השני, מלך הונגריה לממלכת ירושלים, אך נכשלו בהשגת הכרעה צבאית ולא הצליחו לכבוש את ירושלים. שלב שני של מסע הצלב כוון - ביוזמת ז'אן דה בריין - אל מצרים, מתוך מחשבה כי היא המפתח לביטחונה ושלומה של ממלכת ירושלים. לאחר גיוס כוחות יצא בשנת 1218 צבא גרמני וצבא מעורב של הולנדים, פלמים ופריזיאנים עם כוחות של המסדרים הצבאיים והקומונות האיטלקיות ונחת בדמיאט שבדלתת הנילוס.
לאחר מצור מיגע שנמשך שנה וחצי הציע סולטאן מצרים הסכם שביתת נשק, שהיה מביא את רוב ארץ ישראל לשליטת הצלבנים. ההצעה נדחתה בעיקר על ידי נציג האפיפיור ומפקד מסע הצלב בפועל, הליגאט פלגיוס מאלבנו, ובניגוד לדעתו של ז'אן דה בריין. ביום 5 בנובמבר 1219 נפלה העיר דמיאט לידי הצלבנים. על פי החלטת נציג האפיפיור נמסרה העיר לשלטון ז'אן דה בריין, שאף הטביע מטבעות מיוחדים לכבוד האירוע ועליהם רשום "מלך דמיאט" - תואר ריק מתוכן שמטרתו להכריז בפומבי על קניין העיר כרכוש מלכותי.
מעמדו של ז'אן דה בריין בדמיאט הלך והתערער כאשר נציג האפיפיור תובע זכויות מיוחדות לכנסייה הקתולית ולקומונות האיטלקיות בעיר. בחודש פברואר 1220 הודיע האפיפיור כי הוא ממנה את פלאגיוס למפקד עליון של מסע הצלב.
באותו חודש נודע לז'אן דה בריין כי חותנו, לאו מארמניה, מת והשאיר את ארמניה תחת שלטונה של גיסתו - אחותה למחצה של סטפניה. זמן קצר לאחר מכן עזב ז'אן דה בריין את דמיאט על מנת לנסות ולתבוע את זכותו במדינה הארמנית של קיליקיה. בהגיעו לארץ ישראל נפטרו אשתו ובנו ובכך נסתם הגולל על חוקיות דרישתו לכתר ארמניה.
במהלך שהותו בארץ ישראל התברר כי הנסיכים האיובים החריבו באופן שיטתי מבצרים וערים בארץ ישראל ובראשם את ירושלים בה נותרו מבנים מועטים מלבד הר הבית ומגדל דוד.
בהיעדרו של ז'אן דה בריין לא זז המחנה בדמיאט ואבירי המסדרים והצלבנים האירופאים, שעתה לא עמד בראשם אביר כמפקד, סירבו להשמע להוראות נציג האפיפיור. ניסיונות למשא ומתן עלו על שרטון. בחודש יולי 1221 הופיע ז'אן דה בריין במחנה הצלבני בדימיאט לאחר שקיבל הבטחה מפלאגיוס לפרוע את חובותיו לאחר שהתרושש לחלוטין. עתה יצאו הצלבנים למהלך צבאי דרומה לכוון קהיר. נרדפים על ידי הגאות השנתית של הנילוס וכוחות מצריים וסוריים, נאלצו הצלבנים להגיע לעיר אלברמון תוך כדי לחימה מתמדת, בה הוכיח - שוב- ז'אן דה בריין את יכולתו כלוחם. ביום 30 באוגוסט, לאחר משא ומתן של 3 ימים, הסכימו הצלבנים לסגת לחלוטין ממצרים ללא כל הישג נוסף מלבד שמירת חייהם.
מסע הצלב השישי
ביום 30 באוגוסט 1221 נחתם הסכם אלברמון בין צלבני מסע הצלב החמישי לבין הסולטאן המצרי אלמלך אלכאמל, שהביא לידי סיכום את ההרפתקאה הצבאית במצרים. הצבא הצלבני יצא ממצרים ופינה את העיר המבוצרת דמיאט, שביתת נשק לתקופה של 8 שנים הוכרזה בין מצרים האיובית לממלכת ירושלים.
האפיפיור הונוריוס השלישי, יוזם מסע הצלב החמישי, המשיך ללחוץ על פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לממש את הבטחתו ולצאת בראש מסע צלב חדש. במהלך השנים 1221- 1222 מנהל האפיפיור סדרת פגישות, מגובה במכתבים, עם הקיסר ונציגיו על מנת להבטיח את ארגון מסע הצלב בתיאום עם המסדרים הצבאיים ומלך ירושלים ז'אן דה בריין. בפגישה שנערכה בשנת 1222 בעיר האיטלקית ברינדיזי הוסכם בין האפיפיור, הקיסר ומלך ירושלים על השקת מסע צלב חדש. בפגישה נוספת שנערכה בשנת 1223 הציעו מלך ירושלים והאפיפיור - ככל הנראה כתמריץ - שהקיסר יישא לאישה את איזבל, בתו בת ה-11 והיורשת של מלך ירושלים, ובכך יהפוך פרידריך למלך ירושלים משיתפנה כיסא המלכות.
ויתור על כיסא מלך ירושלים
פעולתו הראשונה של הקיסר בדרכו "המחודשת" למסע הצלב הייתה מימוש הצעת הנישואים לאיזבל, וארבע עשרה אוניות יצאו לנמל עכו. לאחר שנציג הקיסר ניהל טקס אירוסים ושם טבעת על אצבעה של איזבל בכנסייה בעכו – כנסיית הצלב הקדוש ולאחר מכן הוכתרה איזבל למלכת ירושלים בכנסייה בקתדרלה של צור ששימשה תחליף לכנסיית הקבר בירושלים – מקום הכתרתם המסורתי של מלכי ממלכת ירושלים. משם הפליג הצי הקטן אל ברינדיזי בה נערך טקס הנישואים ב-9 בנובמבר 1225 בהשתתפות אביה ואצילי ממלכת ירושלים. עם מימוש הסכם הנישואים הפכה ממלכת ירושלים לחלק מקיסרות רומא. פרידריך השני דרש - וקיבל את ויתורו של ז'אן דה בריין על תוארו כמלך ירושלים, ובהמשך דרש וקיבל את שבועת הנאמנות של אבירי הארץ. כך הפך -שוב- ז'אן דה בריין ממלך לאביר חסר כל.
נישואים שלישיים
בשנת 1223 ערך ז'אן דה בריין מסע של עלייה לרגל בדרך סנטיאגו אותו סיים בסנטיאגו דה קומפוסטלה. במהלך מסע זה הוא קיבל הצעה לשאת את אחת מבנותיו של אלפונסו התשיעי, מלך ארגון. ובשנת 1224 נשא ז'אן דה בריין בטולדו את ברינגואלה דה קסטיליה ילידת 1204, נישואים שהעמידו את ז'אן דה בריין או צאצאיו מנישואים אלו בין בעלי הזכות לכיסא המלכות של קסטיליה.
מלך האימפריה הלטינית
בשנת 1229, לאחר שירות כמפקד הכוחות של האפיפיור בדרום איטליה, במהלכו השתתף בקרבות כנגד טריטוריות הכפופות לקיסר פרדריך השני וכניסה כחבר למסדר הפרנציסקני, הוזמן ז'אן דה בריין לשמש כמלך של האימפריה הלטינית. על פי ההסכם עם אבירי האימפריה, ז'אן יחתן את בתו השנייה מריה דה בריין עם בודואין (בלדווין) מקוטרטניי- אז נער צעיר כבן 12 שלא הגיע לפרקו. ז'אן דה בריין יקבל את כתר המלכות, אותו יחלק עם בולדווין בהגיעו לגיל עשרים. במותו של דה-בריין יעבור השלטון במלואו לבולדווין. הסכם הנישואים נערך בשנת 1229. ז'אן הוכתר בשנת 1231 ונישואי הזוג הצעיר נערכו בשנת 1234, בהיות מריה כבת תשע ובולדווין בן 16.
תשע שנים מלך ז'אן דה בריין על האימפריה הלטינית. התקוות שתלו בו ברוני הממלכה, לפיהן יוכל דה בריין להפוך את הקערה והמומנטום ולהציל את האימפריה משקיעתה, לא התממשו.
כמעט מפורסמים (מחזמר)
כמעט מפורסמים (באנגלית: Almost Famous) הוא מחזמר עם מוזיקה מאת טום קיט, מילים מאת קמרון קרואו וקיט ותסריט מאת קרואו. המחזמר מבוסס על סרט בעל אותו שם משנת 2000, שנכתב ובוים על ידי קרואו.
המחזמר מספר את סיפורו של נער שהופך לעיתונאי מטעם מגזין הרולינג סטון בשנות ה-70 (מבוסס באופן רופף על חייו של קרואו).
"כמעט מפורסמים" הוצג לראשונה בברודוויי ב-3 בנובמבר 2022, בתיאטרון ברנרד ב. ג'ייקובס וקיבל בעיקר ביקורות שליליות. רוב השחקנים מההפקה בסן דייגו שבו לגלם את תפקידיהם בהפקה בברודוויי. ההצגות המקדימות החלו ב-3 באוקטובר. ההפקה נסגרה ב-8 בינואר 2023 לאחר 30 הצגות מקדימות ו-77 הופעות רגילות.
ברקאי (פירושונים)
{{פירושונים|
אישים ששמם ברקאי:
ראו גם
}}
Sea Dragon (רקטה)
Sea Dragon הוא מחקר תכנוני קונספטואלי (שלא יצא לפועל) מ-1962, עבור רקטה דו-שלבית משוגרת ים לשיגור מטענים כבדים מאוד. את הפרויקט הוביל רוברט טרואקס בזמן שעבד ב-Aerojet. הרקטה הייתה אמורה להיות משוגרת מהים על ידי הצפת הרקטה באוקיינוס. אף על פי שהביעו עניין מסוים ברקטה גם בנאס"א וגם במספנות טוד, הפרויקט לא יצא אל הפועל.
המידות המאסיביות של הרקטה היו 150 מטרים ארוך ו-23 מטרים קוטר, זו הייתה אמורה להיות הרקטה הגדולה ביותר שנבנתה אי פעם, עבור מטען למסלול לוויני נמוך (LEO). הרקטה הייתה שווה בגודלה למערכת התחבורה הבין-כוכבית (קודמתה של SpaceX Starship) בתצורה מתכלה, שתיהן מיועדות למשקל של 550 טון.
שלב ראשון
השלב הראשון היה אמור להיות מופעל על ידי מנוע דחף בוער שמוזן ב-RP-1 ו- LOX (חמצן נוזלי). הדלקים נדחפו למנוע על ידי חנקן נוזלי, שסיפק לחץ של עבור RP-1 ו- עבור ה- LOX, המספק לחץ כולל במנוע של  בהמראה. כאשר הרקטה טיפסה הלחצים ירדו, ובסופו של דבר נשרפו לאחר 81 שניות. בשלב זה ה-reyv היה בגובה מעלה ו- למטה, טסה במהירות של. פרופיל המשימה הרגיל הרחיב את הבמה במהירת של כ- למטה. נחקרו גם תוכניות לשימוש חוזר.
שלב שני
השלב השני של הרקטה היה מצויד במנוע יחיד גדול מאוד, מנוע דחף בוער מימן נוזלי ו-LOX. המנוע הוזן בלחץ נמוך קבוע של לאורך כל 260 שניות של בעירה שנייה, ובשלב זה הייתה  למעלה ו- למטה. כדי לשפר את הביצועים, המנוע הציג פעמון מנועי מתרחב והשתנה מ-1:7 ל-1:27 הרחבה בעת טיפוסו. גובה הרקטה הכללי קוצר מעט בכך שה"אף" של השלב הראשון היה מחודד, כשהוא מונח בתוך פעמון המנוע השני.
רצף שיגור טיפוסי התחיל עם שיפוץ הרקטה וחיבור למיכלי המטען והנטל שלה על החוף. RP-1 והחנקן היו מוטענים בשלב זה. לאחר מכן תגרר לאתר שיגור, שם יופקו ה-LOX וה- LH2 במקום באמצעות אלקטרוליזה; טרואקס הציע להשתמש בנושאת מטוסים מונעת גרעין כספק כוח בשלב זה. מיכלי הנטל, ששימשו גם ככובע והגנה על פעמון המנוע בשלב הראשון, יתמלאו אז במים, וישקיעו את הרקטה למצב אנכי כשהשלב השני מעל קו המים. לאחר מכן ניתן היה לבצע בדיקות, והטיל ישוגר.
הרקטה הייתה מסוגלת לשאת מטען של עד או  לתוך LEO. עלויות המטען, בשנת 1963, נאמדו בין 59 ל-600 דולר לק"ג (בערך 500 עד 5,060 דולר לק"ג בשנת -2020 ). TRW (מעבדות טכנולוגיית החלל, בע"מ) ערכה סקירת תוכנית ותקפה את התכנון והעלויות הצפויות. לחץ תקציבי הוביל לסגירת האגף לפרויקטים עתידיים בנאס"א, והביא להפסקת העבודה על המשגרים הכבדים שתוכננו לצורך משימה מאוישת במאדים.
הערות שוליים
<references group="NB" />
וינסנט קנבי
ביוגרפיה
קנבי נולד בשיקגו שבאילינוי לקטרין אן ולויד קנבי. בשנת 1969 הפך למבקר הקולנוע הבכיר בעיתון "הניו יורק טיימס" וכתב בעיתון על יותר מ-1,000 סרטים. הוא היה תומך נלהב של כמה במאים, בהם וודי אלן שאף הגדיר את הביקורת על סרטו "קח את הכסף וברח" כנקודת מפנה בקריירה שלו. קנבי העביר ביקורת קשה על סרטים עטורי שבחים כגון "רוקי", "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית", "היו זמנים באמריקה", "צ'יינהטאון", "שגעון של לילה", "מגרש השדים", "קן הקוקייה", "הסנדק חלק שני", "הנוסע השמיני" ו"מלתעות" שעליו כתב בסגנונו האופייני: "45 שניות אחרי שהסרט יסתיים לא יהיה צופה אחד שלא יחוש שהוא צפה בקשקוש".
קנבי נפטר ממחלת הסרטן במנהטן שבניו-יורק. שלוש שנים לאחר מותו של קנבי, הופיעה בעמוד הראשי של "ניו יורק טיימס" ידיעה פרי-עטו על מותו של בוב הופ. כחלק מתיק חבצלת כתב קנבי כתבת-הספד על הופ שנים רבות לפני כן.
דפנה ודודידו
דפנה ודודידו היא סדרת טלוויזיה ישראלית, הסדרה הראשונה ששודרה בערוץ הופ!.
הסדרה עוסקת בדפנה דקל, שגרה עם דודידו בבית בשכונה של ערוץ הופ!. דודידו, שאותו הפעילו במהלך השנים גיא פרידמן ואחרים, הוא בובה בגודל אדם בוגר, וביחד עם דפנה הוא יוצא להרפתקאות רבות. הסדרה מעלה נושאים יומיומיים שנוגעים לכל הילדים ומעניקה לבני הגיל הרך כלים ראשוניים להתמודדויות במצבים שונים. בחלק מהפרקים בסדרה השתתף גם דליק ווליניץ בתפקיד הקריין.
לאור ההצלחה הרבה של התוכנית, הוחלט להרחיב את הפורמט הקיים שלה לסדרה חדשה ששמה "דפנה, דודידו וחברים", בה מופיעות גם הדמויות גומי (עדי טופול), גולה (אור אזולאי) וקוץ וצנונית (הפעלה: אבי יקיר וז'יל בן דוד, קולות: מיקי קם). בנוסף, שולב בסדרה "נחשון המנחש" (שמחזיק גם בתוכנית משלו – "נחשון כל יכול") בגילומו של אסף אשתר. דמות נוספת היא תוכי מבולבל, בשם "תיקתוכי" אשר מופיעה בסדרה "דפנה, דודידו ותיקתוכי". בעקבות הסדרה יצאו גם מופעים והצגות בחנוכה, בהם "יום הולדת לדודידו" (עם חן חגי ועומר רבין בתפקידים הראשיים) ו"הופ! בעיר - חגיגה עם דודידו" כמופע נודד בין ערים בפריפריה.
לנצ'יה מגגמה
לנצ'יה מגגמה (באיטלקית: Lancia Megagamma) היא מכונית קונספט בתצורה של מיניוואן קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב לנצ'יה חברת בת של פיאט אשר הוצגה בשנת 1978 באיטליה
"לנצ'יה גמא" מבוססת על הפלטפורמה של מכונית הסלון לנצ'יה גמא. היה לדגם גוף מסוג מיניוואן קומפקטי. מבחינה מכנית היא תפסה את אותה מתווה הנעה קדמית של "לנצ'יה גמא", עם מנוע הבוקסר בעל 4 הצילינדרים בעל הציר היחיד בנפח 2.5 ליטר הקדמי עם מערכת הזרקה אלקטרונית של "Bosch L-Jetronic". הודות לגג שהועלה ב -25 ס"מ בהשוואה ל"לנצ'יה גמא", מגגמה הציעה מרווח רב יותר, גם ביחס למושב הנהג, המאופיין בלוח דוושות מתקדם, כדי לאפשר תנוחת נהיגה זקופה וארגונומית יותר, המאפשרת באותו הזמן כדי להשיג יותר מקום לברכיים.
אי-סבילות עצמית בצמחים
אי-סבילות עצמית (מכונה גם אי-התאם עצמי, באנגלית: self-incompatibility או בקיצור SI) היא שם כולל למספר מנגנונים פיזיולוגיים הקיימים במכוסי הזרע, שתפקידם למנוע רבייה שמקורה בהפריה עצמית ורביית קרובים, ולעודד רבייה בין צמחים בעלי מטענים גנטיים שונים זה מזה. בצמחים בעלי אי-סבילות עצמית, כאשר גרגר אבקה שנוצר בצמח מסוים, נוחת על צלקת של אותו צמח, או של צמח אחר בעל מטען גנטי דומה, התהליך של נביטת גרגר האבקה על הצלקת, צמיחת נחשון הנביטה דרך עמוד העלי, הפריית הביצית, והתפתחות והעובר, נעצר באחד משלביו, ובסופו של דבר לא נוצרים זרעים. אי-סבילות עצמית היא אחד האמצעים החשובים ביותר למניעת הפריה עצמית וליצירת גנוטיפים חדשים בצמחים, והיא נחשבת לאחד הגורמים שהביאו לשגשוגם של צמחי הפרחים על כדור-הארץ.
כללי
המנגנונים הנפוצים והנחקרים ביותר של אי-סבילות עצמית, פועלים על ידי עצירת הנביטה או הצמיחה של נחשון הנביטה בגרגר האבקה. מנגנונים אלה מבוססים על אינטראקציות חלבון-חלבון, כאשר כל מנגנון נשלט על ידי לוקוס בודד המכונה S, שבו קיים מגוון גדול של אללים בין פרטים שונים באוכלוסיית המין. למרות הדמיון שקיים בדפוסים המורפולוגיים והגנטיים שלהם, מנגנונים אלה התפתחו באופן עצמאי מספר פעמים במהלך האבולוציה, והם מבוססים על מרכיבים תאיים שונים (Charlesworth et al. 2005); בהתאם לכך, לכל מנגנון ישנו לוקוס S ייחודי משלו.
לוקוס S מכיל שני גנים בסיסיים של אי-סבילות עצמית - אחד המבוטא בעלי, ושני המבוטא במאבק ו/או בגרגר האבקה. גנים אלו מכונים הדטרמיננטה הנקבית והדטרמיננטה הזכרית, בהתאמה. בגלל הקרבה הפיזית ביניהם, שני הגנים נמצאים בתאחיזה, ומתייחסים אליהם כאל אלל אחד. תוצרי התרגום של שני הגנים מאותו האלל, הם שני חלבונים שאינטראקציה ביניהם תביא לעצירת הצמיחה של נחשון הנביטה בגרגר האבקה, וכך לאי-סבילות עצמית ולמניעת ההפריה. אולם כאשר דטרמיננטה נקבית פוגשת דטרמיננטה זכרית שאינה מאותו אלל, אין אי-סבילות עצמית, ותתרחש הפריה. זהו תיאור פשטני של מנגנון אי-הסבילות העצמית, ובדרך-כלל תלוי בנוכחותם של מספר אללים, ולא אלל בודד
להלן פירוט של המנגנונים השונים של אי-סבילות עצמית בצמחים.
אי-סבילות עצמית גמטופיטית (GSI)
באי-סבילות עצמית גמטופיטית (gametophytic self-incompatibility, GSI), פנוטיפ אי-הסבילות העצמית של גרגר האבקה נקבע על ידי גנוטיפ ה-S ההפלואידי של גרגר האבקה עצמו, הוא הגמטופיט. צורה זו של אי-סבילות עצמית היא הנפוצה יותר בקרב מכוסי הזרע, והיא קיימת במשפחות: סולניים, ורדיים, קטניות, פעמוניתיים, פרגיים, לועניתיים, נר-הלילה, ומשפחות נוספות (Franklin et al. 1995). שני מנגנונים שונים ועצמאיים של אי-סבילות-עצמית גמטופיטית תוארו באופן מפורט ברמה המולקולרית, והם יתוארו להלן.
מנגנון ה-S-RNase בסולניים
מנגנון זה תואר במשפחת הסולניים, אולם התגלה אחר-כך גם בורדיים ובלועניתיים. במנגנון זה, צמיחת נחשון הנביטה נעצרת כאשר הספיק להתקדם כשליש מהדרך לאורך עמוד העלי (Franklin-Tong and Franklin 2003).
הדטרמיננטה הנקבית של מנגנון זה היא ריבונוקלאז (McClure et al. 1989) המכונה S-RNase. אנזים זה גורם ככל הנראה לפירוק של ה-RNA הריבוזומלי (rRNA) בתוך גרגר האבקה, במקרה של התאמה בין אללי ה-S בעלי ובאבקה, וכך לעצירת הצמיחה של גרגר האבקה, ולמותו (Franklin-Tong and Franklin 2003).
הדטרמיננטה הזכרית נתגלתה רק לאחרונה (Sijacic et al. 2004), והיא החלבון PiSLF, מקבוצת חלבוני ה-F-box. החלבונים בקבוצה זו מתפקדים על-פי רוב כיוביקויטין-ליגאזות (ubiquitin ligases); לפיכך, ייתכן ש-PiSLF פועל על ידי הכוונת מולקולות S-RNase הטרואלליות, לפירוק בפרוטאזום.
מנגנון אי-הסבילות העצמית בסוג פרג
המנגנון שלהלן תואר באופן מפורט במין Papaver rhoeas. במנגנון זה, התפתחות גרגר האבקה נעצרת תוך דקות ספורות מרגע נחיתתו על הצלקת (Franklin-Tong and Franklin 2003).
בהמשך, החלבון הציטוזולי p26, שהוא אנזים מסוג פירופוספאטאז (pyrophosphatase), מעוכב על ידי זירחון (Rudd et al. 1996), אירוע שכנראה מוביל להפסקת הסינתיזה של אבני בניין הדרושות להתארכות נחשון הנביטה. סיבי האקטין בשלד התא של גרגר האבקה עוברים דה-פולימריזציה וארגון מחדש (Geitmann et al. 2000; Snowman et al. 2002). כעבור 10 דקות מהמפגש עם הצלקת, גרגר האבקה כבר נמצא בתהליך בלתי-הפיך שיביא לבסוף למותו. בשלב מאוחר יותר (כעבור 3–4 שעות), ה-DNA של גרגר האבקה מתחיל לעבור קיטוע (Jordan et al. 2000) (fragmentation), ולבסוף (כעבור 10–14 שעות) התא מת במנגנון אפופטוטי (Franklin-Tong and Franklin 2003; Thomas and Franklin-Tong 2004).
אי-סבילות עצמית ספורופיטית (SSI)
באי-סבילות עצמית ספורופיטית (sporophytic self-incompatibility, SSI), פנוטיפ אי-הסבילות העצמית של גרגר האבקה נקבע על ידי גנוטיפ ה-S הדיפלואידי של המאבק (הספורופיט) בו נוצר גרגר האבקה. צורה זו של אי-סבילות עצמית זוהתה במשפחות (Goodwillie 1997): מצליבים, מורכבים, חבלבליים, ציפורניים, סטרקוליים, שדריים, ופולמוניים (Polemoniaceae). עד היום, רק מנגנון אחד תואר בפירוט ברמה המולקולרית, בצמח הכרוב (משפחת המצליבים).
מכיוון שאי-הסבילות נקבעת על ידי גנוטיפ דיפלואידי, גרגר האבקה והצלקת מבטאים כל אחד את תוצרי התרגום של שני אללי S שונים, כלומר שתי דטרמיננטות זכריות ושתיים נקביות. בין תוצרים אלה ייתכנו יחסי דומיננטיות-רצסיביות, המכתיבים לעיתים דפוסים מורכבים ביותר של יחסי סבילות ואי-סבילות עצמית בין אללי S שונים. יחסי הדומיננטיות מאפשרים גם יצירה של צאצאים הומוזיגוטיים לאלל S רצסיבי (Hiscock and Tabah 2003).
בהשוואה לאוכלוסייה שבה כל אללי ה-S הם קו-דומיננטיים, נוכחותם באוכלוסייה של יחסי דומיננטיות-רצסיביות בין אללי S שונים, מגדילה את אחוז ההפריות ה"סבילות", כלומר את אפשרויות ההכלאה, בין פרטים שונים (Hiscock and Tabah 2003). על-פי אוקנדון (Ockendon 1974), יחס השכיחויות בין אללי ה-S הרצסיביים לבין אלו הדומיננטיים, משקפים מאזן דינמי בין הצורך בהבטחת רבייה מוצלחת (לה תורמים האללים הרצסיביים), לבין התועלת שבהימנעות מהפריה עצמית (לה תורמים האללים הדומיננטיים).
מנגנון אי-הסבילות העצמית בסוג כרוב
כאמור, פנוטיפ ה-S של גרגר האבקה נקבע על ידי הגנוטיפ הדיפלואידי של המאבק. בסוג כרוב, דופן גרגר האבקה, שמקורה ברקמת הטפטום (tapetum) של המאבק, נושאת את תוצרי התרגום של שני אללי ה-S. אלו הם חלבונים קטנים, העשירים בחומצה האמינית ציסטאין. הגן המקודד לחלבונים הללו מכונה SCR או SP11, והוא מבוטא ברקמת הטפטום של המאבק (היינו, בספורופיט), וכן במיקרוספורה ובגרגר האבקה (היינו, בגמטופיט) (Schopfer et al. 1999; Takayama et al. 2000).
הדטרמיננטה הנקבית של תגובת אי-הסבילות העצמית בצמח הכרוב, היא חלבון עבר-קרומי המכונה SRK, שחלקו התוך-תאי בעל פעילות של קינאז, וחלקו החוץ-תאי משתנה בין אללים שונים (Stein et al. 1991; Nasrallah and Nasrallah 1993). חלבון ה-SRK מבוטא בצלקת, ומתפקד ככל הנראה כקולטן (רצפטור) לחלבון ה-SCR/SP11 שבדופן גרגר האבקה. לחלבון נוסף המבוטא על-גבי הצלקת, המכונה SLG, רצף חומצות אמינו הדומה מאוד ל-SRK, ומתפקד ככל הנראה כקו-רצפטור לחלבון ה-S שבאבקה, המגביר את תגובת אי-הסבילות העצמית (Takasaki et al. 2000).
האינטראקציה בין החלבונים SRK ו-SCR/SP11 גורמת לזירחון עצמי של החלק התוך-תאי בחלבון הצלקתי (Schopfer and Nasrallah 2000; Takayama et al. 2001), וסיגנל מועבר אל תוך תא הצלקת. חלבון נוסף החיוני לאינטראקציה הוא MLPK, אנזים מסוג serine-threonine kinase, המעוגן אל קרום התא מצדו התוך-תאי (Murase et al. 2004). טרם פוענחו האירועים המולקולריים והתאיים המתרחשים בהמשך ומביאים בסופו של דבר לעצירת ההתפתחות של גרגר האבקה.
אי-סבילות עצמית הטרומורפית
בצמחים בעלי פרחים הטרוסטיליים (heterostylous), קיים מנגנון ייחודי של אי-סבילות עצמית, המכונה אי-סבילות עצמית הטרומורפית (heteromorphic self-incompatibility). ככל הנראה, מנגנון זה אינו קשור מבחינה אבולוציונית, למנגנונים הנפוצים והמוכרים יותר (Ganders 1979), שמבדילים אותם בכינוי אי-סבילות הומומורפית (homomorphic self-incompatibility).
כמעט בכל הטקסונים ההטרוסטיליים קיימת אי-סבילות עצמית במידה כלשהי. הלוקוסים הקובעים את אי-הסבילות העצמית בצמחים הטרוסטיליים, נמצאים בתאחיזה חזקה עם הלוקוסים הקובעים את הפולימורפיזם בפרחים, ותכונות אלה עוברות יחדיו בתורשה, באלל אחד. הדיסטיליות נקבעת על ידי לוקוס יחיד, שלו שני אללים; הטריסטיליות נקבעת על ידי שני לוקוסים, שלכל אחד מהם שני אללים. אי-הסבילות העצמית ההטרומורפית היא ספורופיטית, כלומר שני האללים של צמח האם של גרגר האבקה, קובעים את תגובת הסבילות/אי-הסבילות שלו. הלוקוסים הקובעים את אי-הסבילות העצמית תמיד מכילים רק 2 אללים שונים באוכלוסיית המין, כאשר אחד מהם דומיננטי על השני, גם בצלקת וגם בגרגר האבקה. השונות בין האללים מקבילה לשונות בין צורות הפרחים, ולכן אבקה מפרח בעל צורה מסוימת תוכל להפרות רק פרח מצורה אחרת. בפרחים טריסטיליים, כל פרח מכיל 2 סוגים של אבקנים; כל אבקן מייצר אבקה שיכולה להפרות רק צורה אחת של פרח, מתוך השלוש הקיימות (Ganders 1979).
אוכלוסייה של צמח דיסטילי מכילה 2 גנוטיפים שונים של אי-סבילות עצמית: ss ו-Ss. הפריה תיתכן רק בין שני הגנוטיפים; כל גנוטיפ לא יכול להפרות את עצמו (Ganders 1979). הגבלה זו יוצרת מצב של שיווי-משקל קבוע בין שני הגנוטיפים באוכלוסייה, וקיים ביניהם יחס של 1:1; מבחינה מרחבית, שני הגנוטיפים על-פי רוב מפוזרים בצורה אקראית (Ornduff and Weller 1975; Ganders 1976). צמחים טריסטיליים מכילים, בנוסף ללוקוס S, את הלוקוס M, שגם לו שני אללים (Ganders 1979). מספר הגנוטיפים האפשריים כאן גדול בהרבה, אך גם כאן דפוסי הסבילות/אי-סבילות מכתיבים יחס שווה של צאצאים, מכל אחד מטיפוסי אי-הסבילות (Spieth 1971).
אי-סבילות עצמית קריפטית (CSI)
אי-סבילות עצמית קריפטית (cryptic self-incompatibility, CSI) היא מנגנון הקיים במספר מצומצם של צמחים (למשל ישנן עדויות לקיום CSI במין ציפורנית נפוחה, ממשפחת הציפורניים - Glaettli 2004), שבו נוכחות בו-זמנית של אבקה ממקור זר ואבקה ממקור עצמי, מביאה לאחוזי הפריה גבוהים יותר על ידי האבקה הזרה (Bateman 1956). בניגוד לאי-סבילות עצמית 'אמיתית' או 'מוחלטת', באי-סבילות עצמית קריפטית, האבקה עצמית ללא נוכחות של אבקה זרה מתחרה, מביאה להפריה מוצלחת וליצירת זרעים (Bateman 1956); באופן זה, הצלחת ההפריה מובטחת, גם בהיעדר אבקה זרה. אי-סבילות עצמית קריפטית פועלת, לפחות בחלק מהמינים, בשלב צמיחת נחשוני הנביטה, והיא מביאה להתארכות מהירה יותר של נחשוני נביטה בגרגרי אבקה ממקור זר, בהשוואה לגרגרי אבקה ממקור עצמי. עד היום לא תוארו המנגנונים התאיים והמולקולריים האחראיים לאי-סבילות עצמית קריפטית.
ניתן להגדיר את העוצמה, או החוזק, של אי-הסבילות הקריפטית, כיחס הביציות המופרות מאבקה זרה לעומת אבקה עצמית, כאשר כמויות שוות של אבקה משני המקורות, מונחות על הצלקת; במינים שנחקרו עד כה, יחס זה נע בין 3.2 ל-11.5 (Travers and Mazer 2000).
אי-סבילות עצמית מאוחרת (LSI)
אי-סבילות עצמית מאוחרת (late-acting self-incompatibility, LSI), מכונה גם אי-סבילות עצמית שחלתית (ovarian self-incompatibility, OSI). במנגנון זה, גרגרי אבקה ממקור עצמי נובטים ומגיעים עד לביצית, אך אין חנטה של פירות (Seavey and Bawa 1986; Sage et al. 1994). תיתכן אי-סבילות עצמית מאוחרת שהיא פרה-הפרייתית (למשל התנוונות שק העובר לפני כניסת נחשון הנביטה, הקיימת במין מסוים של נרקיס - Sage et al. 1999), או פוסט-הפרייתית (התנוונות הזיגוטה או העובר, הקיימת למשל במינים שונים של אסקלפיאס ובמתחלית פעמונית - Sparrow and Pearson 1948; Sage and Williams 1991; Lipow and Wyatt 2000; Bittencourt et al. 2003).
קיומו של המנגנון בקרב טקסונים שונים ובכלל, נתון לוויכוח מדעי (Klekowski 1988; Waser and Price 1991; Nic Lughadha 1998). הספקנים טוענים, שהיעדר חנטת הפירות הוא תוצאה של הפלת הזיגוטה או העובר בשל פגמים גנטיים הנובעים מעצם ההפריה העצמית (הומוזיגוטיות לאללים רצסיביים לתאליים), תופעה המכונה inbreeding depression. מאידך, התומכים בקיום המנגנון, טוענים לקיומם של מספר קריטריונים בסיסיים, המבדילים בין מקרים של inbreeding depression, לבין מקרים של אי-סבילות מאוחרת (Seavey and Bawa 1986; Lipow and Wyatt 2000).
שעה של אור
שעה של אור הוא אלבום האוסף הראשון של הזמר עמיר בניון. האלבום מסכם את עשר שנות פעילותו במוזיקה, והוא יצא לאור בשנת 2009 כאלבום כפול. באלבום מופיעים להיטיו הגדולים של בניון, ובהם ביצועים חדשים לשבעה מהם, ביניהם "רק את", "ניצחת איתי הכל", ו"כשאת עצובה". בנוסף, מופיעים באלבום מספר שירים חדשים. ביום השקת האלבום הופיע בניון בבריכת הסולטאן בירושלים, תחת הכותרת "עשור ליצירתו". בהופעה ניגנה תזמורת כלי קשת ביחד עם נגניו הקבועים. ההופעה זכתה להצלחה רבה ועל פי הערכות נכחו בה למעלה מ-4,000 אנשים. באלבום הוקלטו גם שירים חדשים שלא יצאו לפני כן. אחד מהביצועים החדשים הוא השיר "געגועים לדמיון", שיצא לתחנות הרדיו וזכה להצלחה. בנוסף מופיע השיר -"בחייאת", המדבר על אוסף שמועות ומשפטים ששמע בניון מפגישות שונות עם מעריצים.
דיסק 1
שירים 1-7 מופיעים באוסף בביצועים חדשים
דיסק 2
שירים 5-11 לראשונה על גבי אלבום
קונפדרציית הכדורגל של אסיה
קונפדרציית הכדורגל של אסיה (באנגלית: Asian Football Confederation, ראשי תיבות AFC) היא הגוף העליון של הכדורגל ביבשת אסיה, ואחת משש הקונפדרציות האזוריות במסגרת פיפ"א.
הקונפדרציה נוסדה ב-1954 והיא מארגנת תחרויות הן ברמת הנבחרות - גביע אסיה (מקביל לאליפות אירופה בכדורגל) ותחרות העבר גביע האתגר של ה-AFC, והן ברמת הקבוצות - ליגת האלופות האסיאתית (מקביל לליגת האלופות) וגביע AFC, וגביעי העבר גביע אסיה למחזיקות גביע והסופר קאפ האסיאתי.
בנוסף הקונפדרציה מחלקת כל שנה את פרס כדורגלן השנה באסיה לכדורגלן האסיאתי הטוב ביותר.
בשנת 1978 גורשה ישראל מהקונפדרציה, עקב החרמת ישראל בספורט על-ידי מדינות מוסלמיות וערביות (ולצדן גם צפון-קוריאה).
לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנות ה-90 של המאה ה-20, צורפו לקונפדרציה גם מדינות עצמאיות חדשות מסוימות שהיו לפני כן רפובליקות בשטחה האסיאתי של ברית המועצות לשעבר, ביניהן קזחסטן שב-2002 עזבה את הקונפדרציה האסיאתית - והצטרפה לאופ"א האירופאית.
לעומתם, בשנת 2005 החליטה אוסטרליה באופן עצמאי להצטרף לקונפדרציה האסיאתית, ולעזוב את זאת של אוקיאניה.
חברות בארגון
ל-AFC ישנן 47 חברות:
דירוג נוכחי לנבחרות AFC
להלן דירוג הנבחרות ב-AFC לפי הדירוג העולמי של פיפ"א לנבחרות גברים ולנבחרות נשים:
יאנקי
יאנקי (באנגלית: Yankee) הוא כינוי לאדם ממוצא מסוים, לרוב מהמדינות הצפון-מזרחיות של ארצות הברית, בעיקר מניו אינגלנד, ובפרט לצאצא של המתיישבים הבריטיים במדינות אלו. לעיתים משתמשים במושג זה כלפי אנשים ממוצא בריטי-אמריקני, אף שאינם מארצות הצפון ההיסטורי.
השימוש הראשוני במונח "יאנקים" כוון כלפי התושבים ממוצא אנגלי שהתגוררו בניו אינגלנד. כך למשל בספרו של מארק טוויין "יאנקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור".
מקורו של הביטוי אינו ידוע בוודאות, אף שישנן כמה השערות בנוגע לכך. על פי אחת הטענות, השימוש הידוע הראשון בכינוי "יאנקי" מיוחס לגנרל הבריטי ג'יימס וולף, שכינה בכינוי זה בשנת 1758 את תושבי שלוש עשרה המושבות הבריטיות בצפון אמריקה. בעת מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, כשפיקד הגנרל על חיילים ממושבות אלו אמר, "העמדות שלי כה מבוצרות, שאני יכול לספק לך שתי פלוגות של יאנקים, ואף יותר" (My posts are now so fortified that I can afford you two companies of Yankees, and more).
ברסט (מחוז משנה)
מחוז משנה ברסט (בבלארוסית: Брэсцкі раён) הוא אחד מ-16 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז ברסט בבלארוס. בירתו שהיא גם בירת המחוז כולו היא העיר ברסט, אך העיר עצמה היא יחידה מנהלית עצמאית שאינה כפופה למחוז המשנה.
דמוגרפיה
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009), מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה בלארוס 39,426 בני אדם. ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 83.0% בלארוסים, 8.1% רוסים, 6.9% אוקראינים ו-0.9% פולנים. שפות הדיבור הנפוצות: רוסית (54.8%) ובלארוסית (40.4%).
שאול חיון
שאול שמעון חיון (נולד ב-19 באפריל 1976) הוא שחקן, זמר ובדרן חרדי ישראלי. בנובמבר 2022 גזר עליו בית המשפט עשר שנות מאסר לאחר שהורשע באונס בתו בת ה-13.
ביוגרפיה
בגיל 17 התחתן, והחל ללמוד בכולל. לאחר תקופה קצרה החל לעבוד כמנהל תחזוקה בישיבת זיכרון דוד, לאחר מכן עבד כמנהל בישיבת עטרת הלויים שבפתח תקווה ובארגון אשל שרה.
בשנת 1999 החל לשדר תוכנית פיוטים ברדיו "קול צופייך", ולהופיע בערבי צדקה לחולים בבתי החולים של ארגון תל"ל של הרב יעקב חשין. באותה תקופה פגש במקרה את יהודה ואברהם גרובייס, שהציעו לו לעבוד אצלם באופן זמני. הוא קיבל תפקיד בסרט "צדקה תציל ממות", שהיה הסרט הראשון בו שיחק. לאחר מכן שיחק תפקיד קומי בסרטים "דמעה של שבת" ו"נשמה של ילד".
בשנת 2006 הקים את חברת ש"ח הפקות, שהפיקה יותר מ-30 סרטים ותוכניות וידאו. בנוסף הפעיל תזמורת במגוון סגנונות, מזרחי, חסידי, ובעיקר חאפלות תוניס, לוב, וערבי.
לאחר שמכירות תקליטי הסרטים שלו כשלו, נקלע לחובות של מאות אלפי שקלים כלפי אנשים מהשוק האפור שאף איימו על חייו. לאחר שלוש שנים של עזרה מחברים ומשפחה וקיבוץ נדבות הצליח להחזיר את ההלוואות.
חיים אישיים
בגיל 17 התחתן חיון בשידוך, והתגרש לאחר הולדת ילדם הראשון. בשנת 2000 התחתן בשידוך עם גרושה וחוזרת בתשובה שעבדה בגן ילדים. לזוג נולדו שמונה ילדים משותפים, ולאחר שהגיעו שמועות על אלימות בבית משפחת חיון לגני הילדים ולבתי הספר שבהם למדו ילדיו, הוצא נגדו צו הרחקה מביתו לתקופה של חודשיים בעקבות התערבות של שירותי הרווחה בשנת 2013. לאחר מכן שב לבית המשפחה.
אונס בתו בת ה-13
על פי גזר הדין, בערב יום שישי של קיץ 2017, בזמן שאשתו שהתה עם בנה בבית החולים לאחר שזה חש ברע, פגע חיון מינית בבתו בת ה-13. למחרת, לאחר שזו סירבה לישון איתו, אנס אותה חיון בכוח, במוצאי השבת סיפרה הנערה על המעשים לאמה שהתלוננה בתחנת משטרת שדרות. למחרת מסרה הנערה את עדותה לצוות משטרתי בבית החולים, ובאותו ערב חיון נעצר. שבועיים לאחר המעצר התגרשה ממנו אשתו.
ב-24 בנובמבר 2022, לאחר שבית המשפט הרשיעו באונס, נגזרו על חיון עשר שנות מאסר בניכוי ימי המעצר, שנת מאסר על תנאי ופיצוי לנאנסת בסך של 126 אלף ש"ח   . השופטים ציינו כי בדבריו של חיון לא נמצאה כל הבעת חרטה או צער על מעשיו, וכי הוא הפך את בתו לחפץ מיני. ב-16 במאי 2023 התיר בית המשפט לפרסם את גזר הדין יחד עם שמו.
הקבר
הקבר (באנגלית: The Tomb) הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.פ. לאבקרפט אשר נכתב ביוני 1917 ופורסם לראשונה במרץ 1922 במגזין המשוטט.
עלילת הסיפור מגוללת את תולדותיו של הרפתקן צעיר בשם ג'רבאס דאדלי, המפתח אובססיה כלפי אולם קבורה מסתורי בו הוא נתקל ביערות הסמוכים לביתו. בחלוף הזמן מתחילים ביקוריו התכופים במקום לעורר אצלו התנהגות משונה של אדם זר, ואף מובילים אותו להאמין כי הוא נתון תחת חסותו של כוח על-טבעי כלשהו, כל זאת למרות הפצרותיו של בני משפחתו וחבריו, הדוחקים בו להשלים עם הדעה הרווחת כי השתגע.
עלילה
העלילה מסופרת מפיו של ג'רבאס דאדלי, הרפתקן צעיר בעל נטייה לחלום בהקיץ, המבקש לגולל בפני הקוראים את האירועים אשר הובילו לאשפוזו הכפוי בבית חולים פסיכיאטרי. בצעירותו לא נמצא מתאים לקבל חינוך רשמי או להשתתף באירועים חברתיים בדומה לשאר בני גילו, וזאת מפאת סיבות בריאותיות. בלית ברירה, מצא מפלט בעולם הספרים הדמיוני שלתוכו שקע, ונטה לשוטט מעת לעת בשדות וביערות הסמוכים לבית משפחתו.
כל האמור לעיל לא גרם לו לחוש בודד כמצופה, מאחר שלדבריו. ברוח זו העביר את מרבית ימי ילדותו, והמשיך לקרוא, לחשוב ולחלום, במהלך טיוליו הארוכים ביערות.
בצהרי קיץ אחד, כאשר היה בן עשר, נתקל הלה לראשונה במאוזוליאום עתיק ומכוסה צמחייה אשר עתיד היה לשנות את חייו לעד. בין עצי היער מצא מבנה עתיק עשוי אבן גרניט שדלתותיו ננעלו בחוזקה ונחתמו היטב לבל יחולל בידי זרים. דאדלי חש זיקה עזה ופתאומית למקום, ומהשמועות שהגיעו לאוזניו בימים הבאים למד כי באולם נקברו בני שושלת הייד, משפחה אמידה שאחוזתה נפגעה ממכת ברק והוצתה באש שנים רבות קודם לכן.
כעבור שנה של ניסיונות עקרים להיכנס פנימה נתקל הצעיר בעותק ישן של ספרו של פלוטרכוס, חיי אישים, בעליית הגג של ביתו, בו הוא קורא את סיפורו של תסאוס, אשר נאלץ להרים סלע ענק כדי למצוא את כלי הנשק לו היה זקוק על מנת לטעון לזכותו לכתר. באותה צורה בה המתין הגיבור האגדי עד שצבר מספיק כוח והפך לחזק דיו כדי לעמוד במבחן המיועד לו, כך מחליט גם דאדלי לחכות בסבלנות עד שיהיה בשל ומוכן להיכנס מבעד לשערי המאוזוליאום. בחיפוש אחר דבר-מה שימלא את זמנו הפנוי, עושה הלה מנהג לעצמו להשכים כל לילה בחצות, ויוצא לשוטט בבתי הקברות המקומיים. להפתעתם הרבה של חבריו ובני משפחתו, לאחר כל אחד מטיוליו הליליים משתנה אישיותו באופן תמוה, והוא אף מתחיל להפגין ידע נרחב בנושאים שמעולם לא למד, ושכמעט ונשכח לחלוטין לאורך הדורות שחלפו במרוצת השנים.
הרפתקאותיו החדשות, עם זאת, אינן עוזרות לו להוציא מראשו את אולם הקבורה הנכסף, עד שהוא נכנע וחוזר אליו שוב בניסיון להאזין למתרחש בתוכו מבעד לפתח הצר שבין דלתותיו הנעולות.
לילה אחד, לאחר שנרדם מחוץ למקום מרוב תשישות, מתעורר דאדלי ושומע קולות חלושים בעלי ניב ומבטא המזכירים את לשונם של תושבי ניו אינגלנד. כאשר הוא קם לבסוף על רגליו, מבחין הלה באור עמום הבוקע מתוך חדר הכניסה, אשר נכבה במהרה.
אף על פי שהוא עוזב את המקום בידיים ריקות חש דאדלי כי עבר שינוי כלשהו, ועם שובו הביתה מוליכות אותו רגליו בצורה כמעט אוטומטית לאחת מתיבות העץ שבעליית הגג, בתוכה הוא מוצא מפתח ישן אותו הוא מזהה באופן אינטואיטיבי כבעל חשיבות רבה למטרותיו.
למחרת היום מגיע דאדלי למאוזוליאום ומצליח סוף כל סוף לפתוח את שעריו בעזרת המפתח החלוד. עם כניסתו פנימה הוא נתקף בתחושה של היכרות מוקדמת, ויורד בבטחה במורד גרם מדרגות ארוך המוביל לחלל תת-קרקעי מלא בתאים של ארונות קבורה. למרבה הפתעתו, הוא מגלה כי אחד הארונות נושא את שמו האישי, ונרדם בתוכו.
עם עלות השחר עוזב דאדלי את הקבר ומדשדש חזרה לביתו לנגד מבטיהם החשדניים של אנשי הכפר החולפים על פניו. הוא מתחיל לפקוד את המאוזוליאום מדי לילה, בתוכו מתגלים לעיניו מחזות מוזרים אשר לדבריו, אין להעלות על הכתב. התנהגותו הופכת ליותר ויותר משונה, והוא רוכש מבטא זר, בקיאות יוצאת דופן בתחומי ידע נשכחים, ופחד בלתי מוסבר מסופות רעמים ואש.
הוריו המודאגים מחליטים לרדת לעומקם של פעיליויותיו הליליות, ושולחים את אחד המקומיים כדי שיעקוב אחריו מטעמם. בוקר אחד, כאשר הוא עוזב את הקבר, מזהה דאדלי דמות חבויה בשיחים הנמלטת במהירות. עם הגעתו לביתו הוא מאזין לאדם זר המשוחח עם הוריו, ומספר להם כי ראה אותו ישן באחת הסוכות הסמוכות למאוזוליאום, אם כי לא בתוכו. באנחת רווחה, מסיק הלה כי כוח על-טבעי כלשהו מגן עליו מפני עיניהם החטטניות של אנשי הכפר.
בימים הבאים יוצא דאדלי להרפתקה אחת אחרונה, אך במקום לשוב למקום משכנו הקבוע במאוזוליאום, הוא יוצא עם רדת הלילה לבקר בחורבה השרופה של בית משפחת הייד, אלא שעם הגעתו הוא חוזה, להפתעתו, באחוזה השלמה מתנשאת השמימה במלוא הדרה, מוארת כולה במאות נרות ששלהבתם בוהקת מעבר לחלונות הראווה הארוכים.
במעלה הגבעה המובילה לשערי הכניסה נבלע דאדלי בקהל רפאים של מכובדים אשר הגיעו מבוסטון ושאר האחוזות הסמוכות כדי להשתתף במאורע, ועם כניסתו הוא נקלע לחגיגה מרהיבה ומלאה באורחים הסועדים בשר ויין כיד המלך לצלילי המוזיקה והשמחה.
המשתה נפסק בפתאומיות כעבור זמן-מה למשמע רעש אדיר, כאשר מכת ברק עוצמתית פוגעת בגג האחוזה ומשלחת לשונות אש לכל עבר. האורחים המבוהלים נמלטים באימה מהאש הקטלנית, אך דאדלי הופך משותק ונעצר במקומו בזמן שגופו מתכלה ונשרף לאפר. ברגעיו האחרונים הוא נתקף בפחד משתק, וחרד שמא לא יספיק לשוב חזרה אל ארון הקבורה שיועד עבורו במאוזוליאום, כך שבלית ברירה תיאלץ נשמתו להמשיך להסתובב בעולם עד שתיתקל בגוף מתאים עמו תוכל לשוב למקום מנוחתה הנצחי.
עם שריפתה של האחוזה עד היסוד מתפוגג המחזה כולו לנגד עיניו, והוא מוצא את עצמו עומד במרתף החורבה, אחוז בידיהם של שני גברים חסונים בעודו צורח באימה כי יחזירו אותו לקבר. אביו עומד לצדם ומביט בו בעצב, וכמה מהמקומיים מוציאים תיבה מתוך האדמה המושחרת בה פגעה מכת הברק לפני עידנים. בין המכתבים והחפצים הנשלפים מתוכה נמצאת מיניאטורה של אדם צעיר הנושאת את ראשי התיבות '''ג'יי. ה.''' ודומה באופן מפליא לדאדלי.
למחרת הוא נלקח ל, משמע בית המשוגעים, ולומד מאביו כי כל אנשי הכפר ידעו מזה שנים רבות על מנהגו להירדם לצד המאוזוליאום. על אף כן, נשבע בפניו אביו כי מעולם לא נכנס לתוכו, שכן המנעול הכובל את שעריו לא נפתח בחמישים השנים האחרונות.
מתוך כותלי חדרו שולח דאדלי את משרתה הוותיק של משפחתו, היראם, לבדוק האם דבריו של אביו נכונים. הלה פורץ את דלתות של המאוזוליאום לבקשתו ושב לדווח כי נתקל בארון קבורה ריק עליו נכתב שם יחיד: ג'רבאס.
השראה
הסיפור נולד כתוצאה מביקור שערך לאבקרפט ב בפרובידנס, רוד איילנד, יחד עם דודתו ליליאן קלארק, ביוני 1917. השניים נתקלו במצבה המתוארכת ל-1711, ככל הנראה בחלקת הקבורה של בית משפחת קלארק, כך שהמנוח היה למעשה אחד מאבותיה של ליליאן, דבר שהשפיע על לאבקרפט עמוקות.
במכתב ששלח ל ולמוריס וו. מו, הרהר הלה בנושאים המתוארים לעיל:.
משה צבי פולין
הרב משה צבי פולין (פאלין; באנגלית: Milton Harold Polin; ט"ו בתשרי ה'תרצ"א, 7 באוקטובר 1930 – כ בתמוז ה'תשע"ח, 2 ביולי 2018) היה רב אמריקאי ומחבר ספרי "המצפה" על הרמב"ם. שימש ברבנות בארבע קהילות בארצות הברית, ועמד בראש מועצת הרבנים של אמריקה (RCA).
הקבר
עדות
המוטיב הבולט ביותר בסיפור הוא הדרך לפיה מכתיב אותו לאבקרפט לקוראים, כלומר דרך מתן עדות של אדם מטורף או לכל הפחות כזה אשר נתפש בידי החברה כאחד. אף על פי שמרבית סיפוריו של לאבקרפט המשתמשים במוטיב המתואר מציגים דמויות שנטרפה עליהן דעתן כתוצאה מהניסיונות הטראומתיים שחוו, במקרה הנוכחי מביע הפרוטגוניסט ביטחון רב בשלמותה של בריאותו הנפשית ואף מנסה להביא הוכחות לכך, ואילו בני משפחתו וחבריו הם אלו שמטילים בכך ספק.
משה צבי פולין
ביוגרפיה
נולד בשיקגו שבמדינת אילינוי בשנת 1930. בשנת 1950 נסמך לרבנות בבית המדרש לתורה של שיקגו, שנמצא היום בסקוקי, אילינוי, אצל הרבנים חיים קרייזווירטה, חיים דוד רגנשברג ודוד כהנוב. קיבל תואר שני בחינוך מאוניברסיטת שיקגו.
הקבר
קבורה
השוואות אפשריות לכך עשויות להיות עם הסיפור כלב השמירה, העוסק בשני שודדי קברים הנרדפים בידי רוח מרושעת לאחר שחיללו את קברה. סיפור נוסף, הרברט וסט – מחיה המתים, מגולל את תולדותיו של ממציא מטורף המשיב את המתים לחיים.