cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שיקוקו
גאוגרפיה
האי בעל שטח של 18,800 קילומטר רבוע, המדרג אותו במקום ה-50 בעולם, אחרי האי איליה דו בננל שבברזיל ולפני האי הלמהרה שבאינדונזיה. אוכלוסייתו, כ-4.2 מיליון בני אדם, יותר גדולה מזו של האי פוארטו ריקו, אך קטנה מאוכלוסיית האי סינגפור.
רכס הרים החוצה את האי ממזרח למערב מחלק אותו לשני אזורים. מרבית אוכלוסיית האי מרוכזת באזור הצפוני, ובאזור זה נמצאות הערים הגדולות של האי, כולל מצויאמה, העיר הגדולה של האי המונה (נכון ל-2005) 512,982 תושבים. מישורי אדמת סחף בצפון-מזרח האי מאפשרים גידולי אורז, חיטה, שעורה ופירות שונים. התעשייה באזור מפותחת יחסית וכוללת מחצבי נחושת. האזור הדרומי, הגדול בשטחו, הררי ברובו ובקושי מאוכלס. היערות באזור משמשים את תעשיית הנייר. הנקודה הגבוהה של האי היא הר אִישִיזוּצִ'י בגובה 1,982 מטר.
האי מחובר לאי הונשו השכן בעזרת רשת גשרים. החלק המרכזי של האי, בו נמצא מחוז קגאווה, מחובר למחוז אוקיאמה בעזרת רשת גשרים אשר הוקמו בשנת 1988. העיר נרוטו בצפון-מזרח מחוברת לעיר קובה ולאזור קנסאי כולו בעזרת שני גשרים תלויים דרך האי אוואג'י, המפורסם ביניהם הוא גשר אקשי-קייקיו. בנוסף, על האי ארבעה שדות תעופה פנימיים, והוא מחובר לאיים השכנים בדרכים ימיות.
תיירות
המסורת המפורסמת של שיקוקו היא העלייה ל-88 מקדשים בודהיסטים, בהם ביקר במאה ה-9 קובו דאישי, מקים אסכולת שינגון בודהיזם ביפן (למרות שקובו דאישי עצמו מזכיר רק שניים מהמנזרים בכתבים שלו). המסלול הכולל של העלייה לרגל הוא באורך של כ-1,200 קילומטר, ומסורתית יש לעשותו ברגל, כאשר המסע לוקח בין 30 ל-60 יום. היום, מרבית העולים משתמשים בכלי רכב ותחבורה ציבורית כדי לעשות את מסלול העלייה. מלבד 88 המקדשים הכלולים במסורת, מפוזרים ברחבי שיקוקו עוד כ-200 מקדשים.
אתרים תיירותיים באי כוללים אתרים גאוגרפיים, ביניהם מצרי נָרוּטוֹ - אזור עם הזרמים המהירים ביפן וגם בין המהירים בעולם, אשר יוצרים מערבולות של ממש במי המצר; מצר דוֹפוּצִ'י - מצר ברוחב 9.93 מטר בין שני איים קטנים בסביבת שיקוקו, אשר ככל הנראה מהווה את המצר הצר היותר בעולם; מוזיאון אלמוגים בדרום-מערב האי, נהר השימנטו ועוד. בנוסף, תיירים רבים מבקרים את האי כדי ליהנות מיופיו של הים הפנימי סטו.
אסיר
אסיר הוא אדם שעבר על החוק ונקבע כי גזר דינו הוא שהייה בבית סוהר, או אדם שנפל בשבי. המונח אינו חל על נאשמים הנמצאים במעצר.
היסטוריה
העדויות המוקדמות ביותר לקיומם של אסירים נמצאו בקברים פרהיסטוריים במצרים התחתונה ותוארכו לשנת 8,000 לפני הספירה. עדויות אלו מצביעות על כך שתושבי לוב שיעבדו את אנשי שבט הסן.
סוגי אסירים
קיימים סוגים שונים של אסירים, בהם:
זכויות האסיר
בכל מדינה קיימים חוקים שונים המסדירים את .חוקת ארצות הברית, למשל, מציינת במפורש שלאסירים אין זכויות מלאות, ועם זאת מספקת להם הגנה על פי התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית האוסר על.
בפסק דין של בג"ץ משנת 1979 אמר השופט אהרון ברק:
מקובל לחלק את זכויות האסיר לשלושה סוגים:
תרבות האסירים
מחקרים סוציולוגיים ואתנוגרפיים שנעשו בארצות הברית במחצית המאה ה-20 גיבשו את התפיסה לפיה קיימת תרבות ייחודית לאסירים, בעלת ערכים ונורמות המנוגדים הן לערכי החברה והן לערכי מוסד הכליאה. תרבות זו כונתה "קוד האסירים".
לא כל האסירים מאמצים באותה מידה את הנורמות של "קוד האסירים", שבמרכזו אנטגוניזם לסוהרים ולמוסד הכליאה. מידת האימוץ תלויה בעוצמת ההזדהות של כל אסיר עם ערכי החברה הכללית.
סוציולוגים באירופה מצאו ש"קוד האסירים" חלש מכפי שמקובל לחשוב, ושלעיתים קרובות קשרי האסירים עם החברה הכללית חזקים יותר מהקשרים הנרקמים בין האסירים בבית הסוהר.
הקוד נועד להקניית רגש קבוצתי לאסירים, באמצעות התנגדות לפעולות צוות בית הסוהר והגברת סולידריות חברתית בין האסירים. הקוד כולל שורת הוראות, בהן:
כליאה בבידוד
כליאה בבידוד למשך תקופה ארוכה פוגעת קשות בבריאותו הנפשית של האסיר, עקב חסך חושי והיעדר קשר חברתי. כמו כן, כליאה בבידוד עלולה להוביל לדיכאון ולשינויים בפיזיולוגיה של המוח. על מנת להסתגל לחיי הכלא, אסירים זקוקים לקשר חברתי ותמיכה חברתית מאסירים נוספים.
באופן פרדוקסלי, לאחר תקופות ארוכות של בידוד, בהן מתפתח אצל אסירים צורך עז למגע חברתי, הם מתחילים לחשוש ממגע כזה. הם עלולים להפוך לרדומים ואדישים, וחסרי יכולת לשלוט בהתנהגותם לאחר שהם משתחררים מהבידוד.
לאחר שהות ארוכה בבידוד עלול להתפתח אצל אסירים דיכאון קליני וכן והתמכרויות. חלקם נמצאים בסיכון לפתח תסמינים פסיכיאטריים, בהם פגיעה עצמית, נטיות אובדניות ופסיכוזה.
בקרב אסירים בבידוד נצפה מצב פסיכופתולוגי המכונה "תסמונת SHU", שבין מאפייניו נמנים בעיות ריכוז וזיכרון, עיוותים בתפיסה, הזיות, הפרעת חרדה מוכללת, הפרעת פאניקה ואמנזיה.
תסמונת סטוקהולם
אסירים רבים סובלים מהפרעה פסיכולוגית המכונה תסמונת סטוקהולם, המתארת תופעה פרדוקסלית שבה לאחר זמן-מה בני ערובה מפתחים רגשות חיוביים כלפי שוביהם.
שיקום אסירים בישראל
בתי המשפט בישראל גוזרים עונשי מאסר למטרת הרחקה מהחברה, הרתעה וענישה. בבתי הסוהר קיימות תוכניות לשיקום אסירים המבוצעות על ידי שרות בתי הסוהר. לאחר השחרור קיימות תוכניות דומות של הרשות לשיקום האסיר.
בין זכויות האסירים בישראל נמנות תוכניות שיקום, שיתוף פעולה עם משרד הרווחה, טיפול פרטני וקבוצתי, שיקום תעסוקתי, פרויקטים ייחודיים, ובמידת הצורך שיכון בהוסטלים וקבלת קצבה מביטוח לאומי.
בחינת בגרות (פירושונים)
{{פירושונים|
בנק דיסקונט לישראל
בנק דיסקונט הוא חברה ציבורית, הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב וכל מניותיו נמצאות בידי הציבור ללא גרעין שליטה. הבנק מציע ללקוחותיו שירותים בנקאיים מקיפים בכל תחומי הפעילות הפיננסית, באמצעות רשת סניפים בפריסה ארצית ובאמצעות שירותי בנקאות ישירה ובנקאות מקוונת. לבנק פעילות בנקאית בארצות הברית, באמצעות חברת בת - IDBNY, וממוקד בתחומים עסקיים-מסחריים ובנקאות פרטית. בנוסף לבנק מספר חברות בנות בתחומי הפיננסים - בנק מרכנתיל דיסקונט, כרטיסי אשראי לישראל, דיסקונט קפיטל, PayBox.
חברות בנות
החברות הבנות העיקריות של דיסקונט:
הקמה וביסוס
דיסקונט הוקם בתאריך 5 באפריל 1935 כ"בנק ארץ ישראל לדיסקונט בע"מ" על ידי ליאון רקנאטי ושותפיו יוסף אלבו ומשה קרסו, והתמקם בימיו הראשונים בבית מלון קטן ברחוב נחלת בנימין בתל אביב. לימים עבר למשכנו הקבוע ברחוב יהודה הלוי 39. הבנק החל לפעול בשנים של פריחה כלכלית בארץ ישראל, כתוצאה מהון זר שהגיע יחד עם בני העלייה החמישית בשנת 1935 וצמח משמעותית כבר בשנים הראשונות לקיומו.
הפריחה הכלכלית בארץ נקטעה עם פרוץ המרד הערבי הגדול ב-1936 והמצב הכלכלי החריף עוד יותר שלוש שנים אחר כך, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה. למרות ההתדרדרות במצב המשק בשנים אלו, הצליח בנק דיסקונט להגדיל את רווחיו, בעיקר בזכות תרומתו ליישוב במתן הלוואות בתנאים נוחים כמענה לחקיקה נוקשה מצד שלטון המנדט הבריטי שהגביל משיכת פיקדונות מחשש לקריסה כלכלית. לצד פעילותו הפיננסית, תרם הבנק לחיזוק היישוב באמצעות הקמת ארגון "קדימה" שהעניק מלגות לימוד, פתיחת מרכז סיוע לנצרכים וסיוע בהקמת יישובים חקלאיים לעולים ממדינות ערב בשיתוף הסוכנות היהודית.
בשנת 1944 רכש בנק דיסקונט את בנק מרכנתילהחיפאי, וכעבור שנים אחדות גם את הפעילות הארצישראלית של בנק עותומן, בנק ברקליס ובנק הולנד.
בשנת 1945 מייסד הבנק ליאון רקנאטי נפטר וזכויות הניהול עברו לבניו.
ציוני דרך לאחר קום המדינה
בשנת 1949 פתח הבנק נציגות ראשונה בניו יורק ובראשית שנות ה-50 פתח סניפים נוספים באירופה, והחל להשקיע בחברות ישראליות באמצעות "החברה הישראלית למימון והשקעות" אותה רכש. בשנים אלו, הודות לפתיחת מואצת של סניפים ברחבי הארץ והארכת שעות השרות לאחר הצהריים, צמח הבנק להיות השני בגודלו בישראל. בראשית שנות ה-60 הרחיב הבנק את פעילותו בישראל ומחוצה לה. בשנת 1961 לראשונה בבנקאות, הוקמה חברת ההשקעות "דיסקונט השקעות" שהשקיעה בתעשייה, חברות הייטק בבנייה ובסחר. כמו כן, בשנים הללו הוקמו בנק דיסקונט ניו יורק ובנק לפיתוח ולמשכנתאות, כחברות בנות של בנק דיסקונט. בנוסף, קבל הבנק זיכיון להנפקת כרטיסי אשראי דיינרס, והיה לבנק הראשון שהנפיק מניותיו לציבור. בשנת 1964 זכה הבנק בפרס קפלן על שהיה לבנק הראשון למחשב את פעילויותיו.
במהלך שנות ה-70 המשיך הבנק בתנופת עשייה והתרחבות, הטמעה של טכנולוגיות מתקדמות ומערכת מחשוב מודרנית ושיפור השרות ללקוחותיו. בשנת 1970 רכש הבנק 50% מבנק ברקליס ושם הבנק הוסב לבנק ברקליס-דיסקונט, בשלב מאוחר יותר נרכשה מלוא הבעלות. כמו כן, נמכר בנק מרכנתיל לבנק ברקליס דיסקונט
בשנת 1974 נפתח ה"דיסקונומט" – הכספומט הראשון בישראל שאפשר משיכת כספים. והוקמה חברת ויזה כאל בשנת 1979 בשותפות עם בנק לאומי.
בשנת 1981 הוקם סניף הבנק הווירטואלי "טלבנק דיסקונט"- חלוץ הבנקאות הטלפונית (call center) הראשון בישראל. באותה שנה החל הבנק להפעיל גם את "הבנקונית" – בנק נייד שפעל מספר שנים בחבל לכיש.בשנת 1983 מוקמים לראשונה בישראל "לוויינים" המאפשרים ביצוע פעולות בנקאיות בשירות עצמי מעבר לשעות העבודה הרגילות.
בשנת 1987 הקימה קבוצת דיסקונט את גוף ההשקעות 'תכלית בית השקעות' אשר עסק בין היתר במכירת מוצרים פיננסיים, בניהול תיקי השקעות ועוד.
המאה ה-21
בשנת 2010 הושק כרטיס אשראי מפתח דיסקונט, המשלב תוכנית חיסכון המאפשרת לחסוך על כל רכישה בכרטיס האשראי, לצד הטבות והנחות למחזיקי הכרטיס.
בשנת 2012 נאלץ הבנק למכור את תכלית תעודות סל לחברת דש בית השקעות לאחר שהמפקח על הבנקים הורה לו למכור את ההחזקות שלו בחברה (20%) עד שנת 2013.
בשנת 2015 יצא הבנק במבצע חדשני לגיוס בני משפחות תחת הכותרת "דיסקונט טוב למשפחה" ומציע להם מגוון הטבות המבוססים על הקשר המשפחתי.
בשנת 2017 רכש הבנק את אפליקציית התשלומים PayBox ושילב את פעילותה בבנק, במטרה לשפר את שרותי התשלומים ולהציע שירותים ללקוחות כלל הבנקים. באותה שנה היה לבנק הראשון בישראל שמשיק יכולות ושיתופי פעולה על בסיס תשתית הבנקאות פתוחה.
בשנת 2019 השיק הבנק את "עסקים +" – אפליקציה ייעודית ללקוחות עסקיים. מהלך זה משתלב בשורה של שירותים דיגיטליים מתקדמים ללקוחות פרטיים ועסקיים, אשר הקנו לבנק הכרה ארצית ועולמית, בזכייה בפרסים בתחרויות שונות. ביניהם, בתחרות EMEA Gartner Eye on Innovation 2018, תחרות מצטייני המחשוב, IT Awards, של אנשים ומחשבים לשנת 2017 ו- 2018.
בשלהי דצמבר 2021 הודיע הבנק על קמפיין רחב ששם דגש על השירות האישי של הבנק. רותם סלע החלה לשמש כפרזנטורית של הבנק כחלק מקמפיין רחב של השקת השפה החדשה של בנק דיסקונט. בין היתר הוצבו בכל רחבי הארץ שלטי חוצות עם תמונתה, תחת הכיתוב "רוצים אותך יותר".
ב-2022 הוציא הבנק את פעילות פייבוקס לחברה נפרדת והכניס את שופרסל כשותפה לפעילות.
יום שני השחור (1987)
יום שני השחור הוא יום שני, 19 באוקטובר 1987, שבו קרסו המדדים בבורסות העולם בשיעורים גבוהים, שהיו חסרי תקדים מאז 1914, פתיחת מלחמת העולם הראשונה. בארצות הברית צנח מדד דאו ג'ונס ב-22.6%, ואילו בהונג קונג ובאוסטרליה התקרבה הירידה ל-50%.
בניגוד ליום שלישי השחור ב-1929, לא בישר יום שני השחור על תקופת שפל מתמשכת, אלא היווה תיקון קצר-טווח למחירי מניות מוגזמים בתקופה שקדמה לו. בעוד שבשפל הגדול נדרשו 25 שנה עד שמדד המניות חזר לרמתו הקודמת, במשבר ב-1987 נדרשו לכך פחות משנתיים.
עד היום לא התבהרה הסיבה לנפילה הגדולה. יש המעריכים שיד הגורל האקראי הצמידה מספר רב של פקודות מכירה זו לזו. התוצאה הייתה ירידה במדדים שיצרה אפקט דומינו, כאשר ברוקרים אשר חזו בירידה, הזדרזו אף הם למכור. לירידה סייע השימוש הנרחב בתוכנות ניהול מסחר, אשר אסטרטגיות המכירה האוטומטית שלהן החריפו את המצב.
1982 בקולנוע
פרסים
פרסי אוסקר:
סונצ'ינו
אוכלוסיית העיר היא כ-8,000 נפש.
ליילנד Sherpa
ייצור דגמי "ליילנד Sherpa" במספר תצורות
משנת 1982-1984 יוצר הדגם על ידי חברת המכוניות "Freight Rover", (סדרת Sherpa K2 Series).
משנת 1984-1989 הדגם יוצר על ידי "Freight Rover" ונקרא "Freight Rover 200 Series".
משנת 1989-1993 הדגם יוצר על ידי חברת "Leyland DAF" והיה קרוי "Leyland DAF 200 Series".
משנת 1993-2006 הדגם יוצר על ידי חברת "LDV Group" (בבעלות חברת המכוניות "Rover Group" וחברת המכוניות "Leyland DAF ") ונקרא "LDV Pilot".
דגל איווה
דגל מדינת איווה (באנגלית: Flag of Iowa) מורכב משלושה פסים אנכיים בצבעים כחול, לבן ואדום, כאשר הפס הלבן האמצעי רחב יותר מהפסים האחרים, כמו בפס קנדי. בתוך הפס הלבן נראה תמונה מתוך סמל המדינה בה מוצג עיטם לבן-ראש המחזיק במקורו סרט ארוך עליו כתוב באנגלית: "את חירותינו אנו שומרים ועל זכויותינו נגן". שם המדינה מופיע באדום מתחת לעיטם.
צבעי הפסים האנכיים משקפים את היותה של איווה חלק מהטריטוריה הצרפתית של לואיזיאנה. הדגל תוכנן על ידי דיקסי גבהרדט בשנת 1917 ואומץ רשמית ב-29 במרץ 1921.
גוצ'י מיין
ביוגרפיה
בעקבות הצלחת המיקסטייפים של גוצ'י מיין בביקורתיות ומסחרית, ב-2009 הוציא את אלבום האולפן השישי שלו, The State vs. Radric Davis, אלבומו הראשון שזכה במעמד אלבום זהב.
גוצ'י מיין הוציא 13 אלבומי אולפן ומעל ל-70 מיקסטייפים לאורך הקריירה. כמו כן, שיתף פעולה עם אמנים כמו דרייק, ליל ויין, כריס בראון, סלינה גומז, מריה קארי ומרילין מנסון. נוכחותו רבת השנים כמוזיקאי טראפ ביססה אותו כהשפעה מרכזית על ראפרים צעירים כמו יאנג ת'אג, מיגוס ו-21 סבאג'.
סוציולוגיה של הספורט
סוציולוגיה של הספורט היא תת-תחום של סוציולוגיה המתמקד בספורט כתופעה חברתית. זהו תחום מחקר העוסק בקשר בין סוציולוגיה וספורט, וכן מבנים, דפוסים וארגונים חברתיים-תרבותיים שונים, או קבוצות העוסקות בספורט. תחום מחקר זה דן בהשפעה החיובית שיש לספורט על אנשים בודדים ועל החברה כולה מבחינה כלכלית וחברתית. הסוציולוגיה של הספורט מציגה את הפעולות ואת ההתנהגות של קבוצות ספורט והשחקנים/ות דרך עיניו של סוציולוג.
הספורט מנוהל באמצעות תקנות וכללי התנהגות, מגבלות זמן ומרחב, ומוסדר על ידי איגודים. הספורט מושתת על מטרה ברורה אשר בהשגתה חושפת את המנצח ואת המפסיד. הספורט במהותו תחרותי. כל ענפי הספורט ממוצבים תרבותית ושזורים במערכות ערכים וביחסי הכוחות בחברה המארחת.
רקע הסטורי
התגבשותה של הסוציולוגיה של הספורט (אם כי לא השם עצמו) החלה בסוף המאה ה -19, בה התרחשו ניסויים פסיכולוגיים חברתיים ראשונים העוסקים בהשפעות קבוצתיות של תחרויות. מלבד תחום האנתרופולוגיה ועניינה במשחקים בתרבות האנושית, אחד המאמצים הראשונים לחשוב על ספורט באופן כללי יותר נעשתה על ידי הומו לודנס של יוהאן הויזינגה או תורת מחלקת הפנאי של תורשטיין וובלן. הומו לודנס דן בחשיבותו של אלמנט המשחק בתרבות ובחברה. הויזינגה מציע כי משחק, בייחוד ספורט, הוא ראשוני ותנאי הכרחי ליצירת תרבות. עבודות כתובות אלו תרמו להתפתחות חקר הסוציולוגיה של הספורט. בשנת 1970 הסוציולוגיה של הספורט זכתה לתשומת לב משמעותית כתחום לימוד מאורגן ולגיטימי. האגודה הצפון אמריקאית לסוציולוגיה של ספורט הוקמה בשנת 1978 במטרה לחקור את התחום. התוצר המחקרי שלה, ירחון הסוציולוגיה של הספורט, נוצר בשנת 1984.
תיאוריות גזעניות היסטוריות
מאז ומעולם התאפיין הספורט ביחסים חברתיים גזעיים. ההתייחסות המדעית הראשונה לנושא הגזע הופיעה בסוף המאה ה -19, כאשר הרוזן ארתור דה גוביניו ניסה להוכיח את עליונותו הפיזית והאינטלקטואלית של הגזע הלבן. תורת הברירה הטבעית של דרווין שימשה גם היא לחיזוק רעיונות אלו. לאחר שהוכחה יכולתם הספורטיבית של אתלטים שחורים, התיאוריה עברה לעסוק ביכולת הפיזית הבאה על חשבון האינטלקט. מספר תאוריות גזעניות המשיכו להתפתח. למשל, שאנשים שחורים היו מפותחים מבחינה ספורטיבית כי בעלי חיים אכלו את כל אלו שהיו איטיים. מיתוס "מעבר הביניים" טען שרק האנשים השחורים המסוגלים ביותר מבחינה אתלטית הצליחו לשרוד את עבודות הסחר והמטעים. התיאוריה המטריארכלית העלתה כי אבות נעדרים גרמו לאנשים שחורים לתעל את כעסם לספורט, כאשר המאמנים הפכו לדמויות אב. תאוריית המנדיגו הניחה כי הגברים השחורים החזקים ביותר מבחינה פיזית נישאו לנשים השחורות החזקות ביותר. התיאוריה הפסיכולוגית טענה כי לספורטאים שחורים אין יכולת אינטלקטואלית לתפוס עמדות מנהיגות בספורט. "תאוריית הספורטאי המטומטם" טוענת שאנשים שחורים נרשמו למלגות ספורט מכיוון שלא הצליחו למצוא הצלחה באקדמיה. לבסוף, התיאוריה הגנטית העלתה כי לאנשי ספורט שחורים יש יותר סיבי שריר מסוג מסוים.
סוציולוגיה עכשווית
צעירים אפרו-אמריקאים רואים בספורט אמצעי לעלייה במעמד החברתי, דבר הנשלל מהם באמצעות תעסוקה קונבנציונלית. גזע משתלב לעיתים קרובות עם המעמד, המגדר והאתניות. יחד, אלה קובעים עד כמה נגישים ענפי ספורט מסוימים וכיצד נתפס הספורטאי. לדוגמה, גולף אינו נגיש לאפרו-אמריקאים פחות בגלל גזע, ויותר בגלל ההון הכלכלי והחברתי הגבוה הנחוץ.
גזע קשור לרוב למגדר, כאשר לנשים יש פחות הזדמנויות לגשת ולהצליח בספורט. ברגע שאישה מצליחה, השפעת הגזע שלה מופחתת והמיניות שלה מודגשת. בתרבויות מסוימות, בעיקר מוסלמיות, נמנעת מהנשים גישה לספורט.
בספורט קבוצתי, שחקנים לבנים משחקים לעיתים קרובות בעמדות ותפקידים מרכזיים הדורשים אינטליגנציה, החלטיות, מנהיגות ורוגע. שחקנים שחורים נמצאים בתורם בתפקידים שדורשים יכולת אתלטית, כוח פיזי, מהירות ונפיצות. למשל, שחקנים לבנים בתפקיד קשרים מרכזיים ושחקנים שחורים בכנף.
מגדר בספורט
השתתפות נשים בספורט מושפעת מאידאולוגיות פטריארכליות סביב הגוף, כמו גם מרעיונות של נשיות ומיניות. מאמץ גופני מוביל בהכרח להתפתחות שרירים, המיוחסים לגבריות, מה שמנוגד לתפיסה החברתית לגבי נשים ונשיות כפי שמוצגת על ידי תרבות הצריכה המודרנית. נשים שנכנסות לספורט מוקדם נוטות יותר לסתור את הסטריאוטיפים הללו.
רשתות טלוויזיה ותאגידים מתמקדים בהצגת ספורטאוית הנחשבות לאטרקטיביות, מה שמקטין את הישגיהן של נשות הספורט הללו. ספורט נשים פחות מכוסה על ידי חדשות מאשר ספורט גברים ומשחקים רבים בכלל לא משודרים בערוצי הספורט. במהלך אירועי ספורט, המצלמה מתמקדת במיוחד בנשים שנחשבות למושכות. אלן גוטמן טוען כי לא ניתן להפריד את המרכיב האירוטי מספורט הנשים, וככזה, הוא נותר אחד ממרכיביו המרכזיים. יתר על כן, ספורטאים וספורטאיות מושכים תמיד יהיו מבוקשים יותר. יש לחקור את המרכיב האירוטי בספורט, במקום לדחותו על הסף.
ג'ניפר הרגרבס רואה שלוש אסטרטגיות פוליטיות לנשים בספורט:
פונקציונליות
תיאוריות פונקציונליסטיות מבניות רואות בחברה מערכת מורכבת שחלקיה פועלים יחד לקידום סולידריות ויציבות. הספורט עצמו התפתח מטקסים ומנהגים דתיים, ששימשו לקידום סולידריות חברתית ומוסרית של הקהילה.
בהתחשב בעובדה שלא כל הפעולות תומכות במבנה החברתי הקיים, ראה רוברט ק. מרטון חמש דרכים בהן אדם יכול להגיב למבנה הקיים, שניתות ליישום גם בספורט: קונפורמיזם, חדשנות, טקסיות, נסיגה ומרד.
ארווינג גופמן התבסס על תפיסתו של דורקהיים לגבי טקסים חיוביים, והדגיש את המעמד הקדוש של "פניו" של הפרט. טקסים חיוביים (מחמאות, ברכות וכו') ושליליים (הימנעות מעימות, התנצלויות וכו') משמשים להגנה על פניו. עיתונאיי ספורט, למשל, משתמשים בטקסים החיוביים והשליליים כאחד כדי להגן על פניו של הספורטאי איתו הם רוצים לשמור על קשר טוב. בנוסף, בירל מציין כי אירועי ספורט הם תחרויות פולחניות בהן ספורטאים מראים את אופיים באמצעות שילוב של אומץ, משחק טוב ויושר. ביצועים טובים משמשים לחיזוק פניו הטובות של הספורטאי.
סוציולוגיה פרשנית
סוציולוגיה פרשנית בוחנת את קשרי הגומלין של פעולה חברתית למעמד חברתי, סובייקטיביות, משמעות, מניעים, זהויות ושינוי חברתי. היא נמנעת מהסבר על קבוצות אנושיות באמצעות חוקים והכללות, ומעדיפה את מה שמקס וובר כינה verstehen - הבנה והסבר של מניעים אישיים. זה מאפשר הבנה מלאה יותר של משמעויות חברתיות מגוונות, סמלים ותפקידים בתוך הספורט. הספורט מאפשר יצירת זהויות חברתיות שונות במסגרת משחק יחיד, אשר עשויים להשתנות במהלכו או במהלך משחקים מרובים. תפקידם של ספורטאים משפיעים עוד יותר על האופן בו הם פועלים מחוץ למשחק, לדוגמה: לפעול בתפקיד אתלט שהוא גם סטודנט.
וובר הציג את מושג הרציונליזציה. בחברה המודרנית, מערכות יחסים מאורגנות להיות יעילות ככל האפשר, על בסיס ידע טכני, במקום עקרונות מוסריים ופוליטיים. זה יוצר ביורוקרטיות יעילות, לא אישיות והומוגניות. אלן גוטמן זיהה כמה היבטים מרכזיים של רציונליזציה, שאותם ניתן ליישם גם בספורט:
ניאו מרקסיזם
חלוקה מיוחדת של אתלטים בכוח העבודה לבצע כל הזמן את אותן התנועות, במקום לשחק באופן יצירתי וחופשי. הספורטאי אם לעיתים קרובות באשליה של חופש, לא מודע לאבדן השליטה על כוח העבודה שלו. בנוסף, הצופים עצמם תומכים בניכור עבודת הספורטאים באמצעות תמיכתם והשתתפותם.
גישה זו זכתה לביקורת על נטייתה לאקונומיזם גולמי, והניחה שכל המבנים החברתיים הנוכחיים מתפקדים לצורך שמירה על הסדר הקפיטליסטי הקיים. תמיכה בקבוצות ספורט אינה בהכרח סותרת את התפתחות התודעה המעמדית וההשתתפות במלחמת המעמדות. באירועי ספורט יש מספר דוגמאות למחאה פוליטית. ניתוח ניאו מרקסיסטי של ספורט לרוב מזלזל גם בצד האסתטי בספורט.
לימודי תרבות
מחקר הגמוני מתאר את יחסי הכוח, כמו גם את השיטות והטכניקות בהן משתמשים קבוצות דומיננטיות להשגת הסכמה אידאולוגית, מבלי לנקוט בכפייה פיזית. הסכמה אידאולוגית זו נועדה לגרום לסדר החברתי הסקרן להיראות טבעי, ומבטיח שהקבוצות הכפופות ימשיכו לחיות את חייהן בכפייה. הגמוניה פתוחה תמיד למחאה, וכך עשויות להתעורר תנועות נגדיות.
הקבוצות הדומיננטיות עשויות להשתמש בספורט כדי לכוון את השימוש במעמד הכפוף לעבר הכיוון הרצוי, או לקראת צרכנות. עם זאת, ההיסטוריה של הספורט מראה כי התרבויות שעברו קולוניזציה לא בהכרח עברו מניפולציות באמצעות ספורט, בעוד שהתמקצעות בספורט, ובתרבות הפופולרית שלהם, סייעו למעמד הפועלים להימנע מכפיפות המונית לערכים הבורגניים.
התנגדות היא מושג מרכזי בלימודי תרבות, המתאר כיצד קבוצות כפופות עוסקות בפרקטיקות תרבותיות מסוימות כדי להתנגד לשליטתן. ההתנגדות יכולה להיות גלויה ומכוונת או סמויה ולא מודעת, אך תמיד נוגדת את הנורמות והמוסכמות של הקבוצות המשליטות. ג'ון פיש הבדיל בין סמיוטיקה של התעמתות לבין הימנעות.
גוף וספורט
הגוף נהפך לנושא מחקר בשנות ה-80, עם עבודתו של מישל פוקו. מבחינתו, כוח הוא התעמלות בשתי דרכים שונות - באמצעות ביו-פאוור וכוח משמעתי. ביופ-אוור מתרכז בשליטה בהיבטים ביולוגיים מרכזיים בגוף האדם ובאוכלוסיות שלמות, כגון לידה, רבייה, מוות וכו'. כוח משמעתי מופעל באמצעות משמעת גופנית יומיומית, במיוחד באמצעות שליטה בזמן ובמרחב.
אייכברג רואה בשלושה סוגים שונים של גופים המדגישים את ההבדל בין גופים דיספלינרים ובין לא דיספלינרים בספורט: הגוף הדיאלוגי, בעל צורות וגדלים שונים, הניתנות לשם שחרור השליטה. אלה היו הטיפוס העיקרי בפסטיבלים ובקרנבלים טרום-מודרניים. הגוף המעוצב, המשופר והמאומן להישגים ותחרות בספורט. הגוף הבריא והיישר, המעוצב באמצעות משטרים של כושר ותזונה. ניתן היה לראות את הגוף הגרוטסקי בפסטיבלים ובקרנבלים טרום-מודרניים, לדוגמה: בהיאבקות עממית או במירוץ שלוש רגליים. פדגוגיית הספורט המודרנית סובבת סביב הקפדה וחופש, משמעת ושליטה, אך יחסי הכוח והידע ההיררכיים בין המאמן לספורטאי נותרו.
סגל טען כי העלייה התרבותית בספורט משקפת את התפנית הרחבה של החברה המודרנית לכיוון ביטוי פיזי, שהחייתה מחדש את המיליטריזם, המלחמה והפשיזם. כמה מנציגי בית הספר בפרקפורט, ראו בספורט פולחן גופני ופשיסטי. טננסחו טען כי החמאת יתר ליכולת ספורטיבית משקפת את האלמנטים הפשיסטיים בחברה, מכיוון שהיא מנרמלת את הלעג לחלשים ולמובסים.
ספורט ופציעות
איגרוף מאפשר מחקר על הגוף האלים. מתאגרפים מסכנים את גופם במטרה לזכות בתהילה, מעמד ועושר. גופם מנוצל על ידי האמרגנים שלהם והמתאגרפים מתארים את עצמם לחלופין כזונות, עבדים סוסי רבייה. מתאגרפים מודעים לנזק השגרתי שנגרם לגופם, ובמקביל חוששים מההשפעות של נזק שכזה. תגובה תכופה לכך היא ניסיון להפוך את עצמם דמויות הרואיות. בכל ענפי הספורט המגע, האלימות היא חלק מהאסטרטגיה במידה מסוימת. אלימות בספורט אינה אינדיבידואלית, אלא היא תוצר של סוציאליזציה. פין רואה בכדורגלנים חברים בתופעה תרבותית של מעין אלימות, שמדגישה ערכים שונים מאלה שבחיים הרגילים. זה הופך אלימות לחלק מרכזי ומקובל במשחק.
התיאוריה "חברת הסיכון" של אולריך בק, נוגעת בפגיעה גופנית של ספורטאים. חברת סיכון מאופיינת במודרניות רפלקסיבית, בה החברה מושכלת, ביקורתית ומשתתפת בעיצוב מבנים חברתיים. בניגוד לסיכון השגרתי של החברה המסורתית, חברות מודרניות מזהות ומצמצמות סיכונים. המודרניות הרפלקסיבית בספורט מתבטאת בבידוד, תוך צמצום והסרת הגורמים לפציעה גופנית, ובמקביל לשמירה על הטכניקות והאסטרטגיות המיוחדות לאותם ענפי ספורט. למעמדות הנמוכים יש אפשרות פחותה להעריך ולהימנע מסיכון, וכתוצאה מכך יש שיעור השתתפות גבוה יותר בספורט מסוכן יותר ממעמדות אלו.
רגש בספורט
הרגש, מאז ומעולם, היה חלק בלתי נפרד מהספורט, כיוון שהוא משפיע גם על הספורטאים וגם על הצופים עצמם. תאורטיקנים וסוציולוגים החוקרים את השפעת הרגשות בספורט ניסו ואף מנסים עד היום, לסווג רגשות לקטגוריות. שנויות במחלוקת, ונדונות באינטנסיביות, סיווגים אלה אינם סופיים או חקוקים באבן. הרגש חשוב מאוד בספורט; ספורטאים יכולים להשתמש ברגשותיהם כדי להעביר מידע ספציפי ומשמעותי לחבריהם לקבוצה ולמאמנים שלהם, והם יכולים להשתמש ברגש גם כדי לשלוח אותות כוזבים כדי לבלבל את יריביהם. בנוסף לספורטאים המשתמשים ברגש לטובתם, לרגש יכולה להיות השפעה שלילית על הספורטאים ועל ביצועיהם. לדוגמה, פחד במה, או עצבנות וחששות, יכולים להשפיע על ביצועיהם, בין אם בצורה חיובית או שלילית.
בדרך כלל, כשרמת הספורט עולה, כך גם רמת הרגש עולה. בספורט המקצועי, הרגשות יכולים להיות עזים ביותר מכיוון שיש הרבה יותר אנשים בתפקידים רבים ושונים אשר מעורבים. סביב הספורטאים המקצועניים יש את החברהם לקבוצה, צוות האימון, השופטים, צוות הטלוויזיה, הפרשנים, ואחרונים חביבים, האוהדים והצופים. יש סביבם ריגוש, והרבה יותר עיתונות ציבורית, לחץ ולחץ עצמי. קשה מאד לא להשקיע רגשית בספורט; הספורט טוב מאוד בהוצאת הרע ביותר בקרב המשתתפים. לאורך ההיסטוריה, בענפי ספורט שונים, ובמדינות וליגות שונות, היו קטטות אלימות כאשר קבוצה אחת מנצחת קבוצה אחרת במשחק אינטנסיבי, ולחימה קולנית וצעקות, וגם ויכוחים מילוליים עזים מתפרצים בסיומו. הרגש גם מדבק מאוד, במיוחד אם ישנם אנשים רגשיים רבים במרחב אחד.
חטיבות בינאריות בתחום הספורט
ניתן לצפות בספורט דרך מגוון רחב של נקודות מבט, לכן לעיתים קרובות חלק מהחלוקה הבינארית נלחצת, וסוציולוגים רבים בתחום הספורט הראו כי חלוקות אלו יכולות ליצור קונסטרוקציות בתוך האידאולוגיות המגדר ולהשפיע על היחסים בין המינים, כמו גם לתמוך או לערער מערכות חברתיות וגזעיות. חלק מהחטיבות הבינאריות הללו כוללות: מקצוען לעומת חובבן, מסה לעומת אחוזון עליון, פעיל מול פסיבי/צופה, גברים מול נשים, ספורט מול משחק (כאנטיתזה לפעילות מאורגנת וממוסדת).
לא רק שניתן לראות חלוקות בינאריות בתוך הספורט עצמו, אלא הן מתגלות גם בחקר הספורט. תחום המחקר נשלט בעיקר על ידי גברים מכיוון שרבים מאמינים שמחקר אשר נעשה על ידי נשים אינו אותנטי בהשוואה למחקר שנעשה על ידי גברים. חלק מחוקרות הספורט חשות שהן צריכות "להרוויח" את מקומן בתחום מחקר הספורט ואילו גברים, לרוב, לא. בעוד שנשים חוקרות בתחום זה אכן צריכות להתמודד עם נושאים הקשורים למגדר בכל הנוגע למחקר שלהן, זה לא פוגע ביכולתן לאסוף ולהבין את הנתונים שהן אוספות. סוציולוגי ספורט מאמינים שלנשים יכולה להיות נקודת מבט ייחודית כאשר הן חוקרות על ספורט, שכן הן מסוגלים להסתכל ולהבין מקרוב את צדן של האוהדות באירועי ספורט שונים.
בעקבות פרדיגמות פמיניסטיות או רפלקסיביות ושוברות מסורת אחרות, ספורט נלמד לעיתים כפעילויות שנויות במחלוקת, לדוגמה, כפעילות במרכז אינטרסים שונים של אנשים/קבוצות (חיבור של ספורט ומגדר, תקשורת המונים או מדיניות פוליטית). נקודות מבט אלו מספקות לאנשים דרכים שונות לחשוב ולהביט על ספורט ולהבין את ההבדלים בין החטיבות הבינאריות. ספורט היה תמיד בעל השפעה עצומה על העולם כולו, כמו גם על חברות בודדות ועל האנשים הבודדים בתוכם. יש כל כך הרבה היבטים חיוביים בעולם הספורט, במיוחד בספורט המאורגן. ספורט כולל ערכים קהילתיים, וניסיון לבסס ולהשתמש במוסר טוב ואתיקה. ספורט מספק לצופים חוויה מחייה באמצעות ערכי חברה מרכזיים ה"מוצגים" במשחק. תוך אהדת ספורט, ניתן ללמוד מגוון גדול של מיומנויות שהן חלק חשוב מאוד בחיי היומיום במשרד, בבית ובדרכים. חלק מהמיומנויות הללו כוללות עבודת צוות, מנהיגות, יצירתיות ואינדיבידואליות.
נועה רבן
ביוגרפיה
נועה רבן נולדה בחיפה לאמנית המיצג תמר רבן ולגיל רבן - סוכן נסיעות. גדלה בתל אביב. למדה משחק בבית הספר תלמה ילין ובסטודיו למשחק של ניסן נתיב. השתתפה בין היתר בהצגה "מיתוס" של אנסמבל עיתים והתיאטרון הקאמרי, בבימוייה של רנה ירושלמי. כמו כן השתתפה במחזה "הלו" בתיאטרון תנועה ובמחזה "שד היער" בתיאטרון קרוב.
ביימה וכתבה את המחזה "ג'שה פנילה דקי", אשר בזכותו זכתה בשנת 2000 בפרס הבמאית המבטיחה בפסטיבל עכו. הצגה נוספת שביימה הייתה הצגה "סינמה" בתיאטרון קרוב, את "סופה של בדיחה" בתיאטרון הבימה, ואת פרויקט "אורקסטרא" - עבור פסטיבל עכו והמשכן לאמנויות הבמה בתל אביב.
בשנת 2007 שיחקה בסרט "מדוזות" של שירה גפן ואתגר קרת. באותה שנה עלתה גם ההצגה "סופה של בדיחה" - שיתוף פעולה בין "הבימה" לתיאטרון "צוותא", בבימויה של רבן.
בשנת 2007 הצטלמה לסדרה "בובות" בתפקיד קרן רוזין, ובשנת 2009 גילמה את ליליאן שלייפר, אמו של תום שלייפר, בעונה השלישית של "האלופה".
באמצע 2009 העתיקה את מגוריה יחד עם משפחתה לדימונה. ההצגה הראשונה שלה, "צירי דגים", הועלתה בנובמבר 2009.
בשנת 2015 עזבה את תפקידה כמנהלת האמנותית של תיאטרון דימונה והפכה למנהלת האומנותית של "רדליין" באר שבע, מעבדה חברתית לאמנות עכשווית, מקום בו אמנות קהילה וחינוך נפגשים.
באפריל 2016 עלתה הצגה בבימויה בתיאטרון חיפה, בשם "ליל העשרים", על פי מחזהו של יהושע סובול.
חיים אישיים
הייתה נשואה לשחקן אוהד קנולר, ולהם בן בשם פטר. בשנת 2017 נישאה בשנית לאיש ההייטק אלעד אברהמי.
סודו של סיסרא
גויי הים
גויי הים הם שבטים קדומים שפלשו לאזור מזרח הים התיכון בתקופת התנחלות השבטים, מוצאם של השבטים אינו ידוע אולם השפעתם באזור הייתה רבה - הם מוטטו את הסדר השלטוני הקיים ויסדו תחתיו מערכת רופפת של ערי מדינה, ערים עצמאיות ששלטו באזור קטן הסובב אותן וקיימו ביניהן קשרים תרבותיים וצבאיים. אין מידע רב על השבטים ואף מספרם המדויק אינו ידוע, למעט מכתב אחד בו נמנים תשעה שבטים שונים. אחד משבטים אלו מוזכר במכתבי אל-עמארנה בשם שרדנה, מוצאו של השבט עלום כמו גם אזור מחייתם במזרח התיכון. בספרו מקשר אדם זרטל בין שבט זה לבין ממצאים שהתגלו בחפירות ארכאולוגיות.
אל-אחוואט
אתר אל-אחוואט (בערבית: "החומות" או "החצרות") התגלה במסגרת סקר הר מנשה בנובמבר 1992, ליד היישוב קציר בצפון מערב השומרון. במקום נמצאו חרסים שתוארכו לשתי תקופות נפרדות שבהן לכאורה הייתה העיר מיושבת - תקופת הברזל הראשונה (1250 עד 1000 לפנה"ס) והתקופות הרומית המאוחרת והביזנטית (המאות הרביעית והחמישית). שטחה של העיר כשלושים דונמים, היא מוקפת חומה חריגה ברוחבה לעומת ערים אחרות באותה תקופה והיא מחולקת לארבעה רבעים ששימשו לצרכים שונים.
החפירות בעיר החלו ב-1993 ובראשן עמד אדם זרטל, הן נמשכו שמונה עונות חפירה שלמות והסתיימו בשנת 2000. עם תחילתן הבחינו החופרים שהמקום בנוי בצורה שונה מהמקובל בשאר הערים בארץ ישראל ובמזרח הים התיכון, התגלה גם כי מקור החרסים המאוחרים יותר הוא לא מקומי כי אם מעפר וזבל שהובאו בתקופה הרומית ממקום שכן על מנת לכסות את שרידי העיר ולהכשיר את השטח לחקלאות. שיטת הבנייה התבררה כשונה לחלוטין מערים בצורות כדוגמת מגידו או חצור, במיוחד לאור העובדה שהמקום נבנה תוך תכנון קפדני מראש ובאזור בו לא שכן אף ישוב קודם לכן.
הקשר לתרבות הנוראגית ולתרבות הטוראנית
בתחילה סברו החוקרים כי בוני העיר היו ישראלים, אולם שרידי עצמות חזיר בר וממצאים רבים אחרים הכוללים כור לעיבוד ברזל שלא מאפיין את האזור בתקופה בה היה האתר מיושב, שללו אפשרות זו כמו גם את האפשרות שהיו אלה בני עם מקומי והעלו תמיהות בקרב החוקרים באשר למוצאם. רק ב-1995 הציג ההיסטוריון פרופסור מיכאל הלצר מאוניברסיטת חיפה את הקשר האפשרי בין הארכיטקטורה במקום לתרבות הנוראגית, ששלטה בסרדיניה בין המאה ה-18 לפנה"ס למאה השנייה לספירה.
בספטמבר 1995 ביקר אדם זרטל בסרדיניה על מנת לבדוק את הקשר בין סגנון הבניה של הנוראגים באתרים הפזורים באי לסגנון הבניה באל-אחוואט. הוא גילה כי סגנון הבניה דומה מאוד, ואף מצא קווי דמיון בין עיצובם של עיטורים על כלי חרס שנמצאו באל-אחוואט לעיטורים שהיו מקובלים בסרדיניה באותה תקופה. ביולי 2004 ביקר זרטל בקורסיקה ומצא שיטות בניה זהות בין המבנים שאוכלסו לכאורה על ידי בני השרדנה לבין מבנים שהוקמו באי בתקופת התרבות הטוראנית שהתקיימה במחצית השנייה של האלף ה-2 לפנה"ס.
השרדנה ומוצאו של סיסרא
השרדנה הוא אחד משבטי גויי הים. לא הרבה ידוע על קיומו והמקורות העיקריים שמספקים עליו מידע הם תבליטי קיר במדינת האבו שבמצרים העליונה, בהם מסופר ששבט זה היה חלק מקואליציית השבטים שתקפה את המזרח הקדום. לאחר שנחלו תבוסה מידי המצרים הפנו השרדנה עורף לבעלי בריתם והחלו לשתף פעולה עם המצרים. סיפור זה מתקשר עם ממצאים מצריים רבים שהתגלו באל-אחוואט ומהווים עדות לקשר שהיה בין יושבי המקום לבין מצרים. בעבר הועלתה השערה כי השרדנים התיישבו באזור עמק עכו אולם השערה זו נשללה ועלתה השאלה היכן ישבו בני השבט.
במהלך החפירות באל-אחוואט בסוף שנות התשעים התגלה קשר בין המקום ובין שלושה אתרים נוספים המרוחקים כעשרים קילומטרים דרומית לשם, סמוך לכרם מהר"ל. התברר כי ארבעת המקומות השתייכו לאותה תרבות והיו נושבים באותה תקופה. ההשערה הייתה שיישובים אלה תוחמים טריטוריה שנשלטה על ידי בני השרדנה.
השערה נוספת שמעלה זרטל בספר, היא האפשרות שמוצאו של סיסרא שר צבא יבין היה בסרדיניה ומשם גם הגיע שמו. חוקרים רבים תהו באשר למקור שמו, הבלתי שמי בעליל, של סיסרא, וזרטל מציע ששורש השם הוא באזור סאסארי שבצפון מערב סרדיניה. סימוכין לכך הוא מוצא בשמות דומים שהתגלו במושבות שרדניות בכרתים ובאוגרית.
חרושת הגויים והקרב בין ישראל לכנען
בספר מציע זרטל את העיר שהתגלתה באל-אחוואט כמיקומה של העיר התנ"כית חרושת הגויים. אין מסורת לגבי מיקומה של העיר וחוקרים הציעו מקומות שונים שייתכן ושם הייתה העיר, אולם אף אחד מהאתרים המוצעים לא אומת. זרטל מעלה טיעונים הקושרים את חרושת הגויים עם גויי הים, ובפרט עם שבט השרדנה, והיות שלדעתו ישנן הוכחות שהשרדנה ישבו באזור של אל-אחוואט הרי שאפשר לקבוע ששם הייתה חרושת הגויים.
זרטל מציע כי הקרב המתואר בספר שופטים בין שבטי ישראל בפיקוד ברק בן אבינעם לכנענים בפיקוד סיסרא התרחש לא הרחק מאל-אחוואט. לפי סברה זו, בסיסו של צבא סיסרא היה באל-אחוואט, משם הם התקדמו לעבר הישראלים שנעו מכיוון הר תבור, נלחמו באזור נחל קישון, ניגפו ונסוגו בחזרה לעירם. בזמן נסיגת הכנענים ברח סיסרא, רגלית, לאוהלה של יעל אשת חבר הקיני שנמצא כשני קילומטרים מזרחית למקום הקרב, שם מצא את מותו.
פיראטים של המאה ה-20
פיראטים של המאה ה-20 (ברוסית: Пираты XX века) הוא שמו סרט קולנוע סובייטי שצולם בשנת 1979 וזכה לפופולריות רבה. לדעת מספר מבקרי קולנוע הוא נחשב לסרט פעולה הסובייטי הראשון. במהלך שנת 1980 כ-90 מיליון אנשים ראו את הסרט בבתי הקולנוע והוא נחשב לשיאן הצפיות בקולנוע הסובייטי. בסרט זה, לראשונה בקולנוע הסובייטי צולם הקרטה ובעקבות צפייה בסרט בכול רחבי המדינה נפתחו מועדוני קרטה וילדים רבים החלו באימוני היאבקות בסגנון זה.
הרעיון לכתיבת התסריט בא לסטניסלב גובורוחין לאחר קריאת כתבה בעיתון על תפיסת אוניה איטלקית בלב ים. הוא פנה לבמאי בוריס דורוב אותו הכיר מהסרטים הקודמים וביחד הם כתבו את התסריט. הסרט הופק על ידי "אולפני הקולנוע על שם גורקי" והצילומים נערכו בחצי האי קרים. לאחר סיום הצילומים, ראשי הממסד של הקומסומול התנגדו לתחילת ההקרנות בטענות שונות, לבסוף העתק מהסרט הועבר לידי ליאוניד ברז'נייב שלאחר הקרנת הסרט במעונו הפרטי הוא נתן את ברכתו והותרה ההקרנה לציבור הרחב.
תקליטור הסרט יצא לאור רק כעבור 22 שנה, בשנת 2001.
תקציר עלילת הסרט
אוניית משא סובייטית שיצאה מנמל בפיליפינים עם מטען של אופיום לצורכי תעשיית התרופות החלה בהפלגה לכיוון ולדיווסטוק, כשבמהלך ההפלגה ימאי האונייה מושים מהים ניצול שמספר להם שאונייתו נפגעה משרפת כותנה והצוות נאלץ לעזוב אותה.
הימאים הסובייטים משנים את נתיב ההפלגה במטרה להגיע לאוניה הפגומה. כאשר הם מתקרבים לאוניה שנראית עזובה, רב החובל שולח אליה צוות לבדיקת מצבה. בעיתוי זה, כאשר חלק משמעותי מהצוות הסובייטי נמצא בסירות, מנוע האוניה הפגומה החל לפעול וזו התקרבה לאונייה הסובייטית, שודדי ים יוצאים ממנה ומשתלטים על האונייה הסובייטית. הם מעבירים לאונייתם את מטען האופיום ומכינים את האונייה הסובייטית לפיצוץ. הימאים הסובייטים הצליחו זמן קצר לפני הפיצוץ להשתחרר ולעזוב את אונייתם בטרם זו הוטבעה.
בהמשך צוות האונייה הסובייטי מגיעים לאי בו נמצאים הפיראטים ולאחר סדרת מאבקים, הם מצליחים לפוצץ את האוניה הפיראטית, לשלוח קריאת עזרה ברדיו ולעזוב את האי על סירת מנוע.
הפקה וצילומים
צילומי הסרט נערכו מאפריל ועד אוגוסט 1979 באולפני ההסרטה בעיר יאלטה שבחצי האי קרים ובמקומות שונים בחצי האי. הסצנות מתוך הנמל ובו נראה האופיום כשהוא מועמס על האונייה הסובייטית צולמו בנמל העיר ז'דאנובה. הצילומים הימיים נעשו בים אזוב.
חוסה חואן בראה
'''חוסה חואן "ג'יי. ג'יי." בראה (באנגלית: José Juan "J. J." Barea'''; נולד ב-26 ביוני 1984) הוא כדורסלן פוארטו ריקני, המשחק בעמדת הרכז.
ראשית חייו
חוסה חואן בראה הוא בנם של ג'יימי בראה ומרתה מורה. הוא נולד במאיאגואס, פוארטו ריקו וגודל שם עד שהיה בן 17. במהלך הזמן הזה הוא היה חלק מגדוד 790 של הצופים באמריקה במשך 7 שנים. אחר כך הוא עבר למיאמי, פלורידה. הוא הצטרף לתוכנית "מיאמי טרופיקס" שאורגנה על ידי ארטורו אלוורז ומיגל מרקאדו.
כחלק מתוכנית מיאמי טרופיקס, נרשם בראה ל"בית ספר הנוצרי במיאמי", שם הוא שיחק בקבוצת הכדורסל בשנתו האחרונה בתיכון. במהלך העונה השיג בראה ממוצע נקודות של 24.8 למשחק. בסיומה של העונה הוא נבחר לחמישיית אול-פלורידה סטייט ולשחקן השנה באזור Miami-Dade’s.
במכללת נורת'איסטרן
בראה שיחק בעונת 2001-2002 בקבוצה אינדיאוסדה מאיאגואס שבליגה הפורטוריקנית, ולאחר מכן עבר לשחק באוניברסיטת נורת'איסטרן 4 שנים, בין 2002-2006. באינדיאוס בראה לא בלט, וקלע 2.1 נקודות בממוצע למשחק. בשתי עונותיו האחרונות הוא הגיע לשלב האחרון בדרך ל, אך לא זכה בתואר בשתיהן.
בעונתו הראשונה, עונת 2002/2003, בראה הוביל את קבוצתו והיה שלישי באזור שלו בנקודות בממוצע כשקלע 17.0 למשחק. הוא הפך לראשון מהאוניברסיטה שקלע 400 נקודות ומסר 100 אסיסטים כבר בעונתו הראשונה. בעונה זו הוא השיג דאבל פיגרס 25 פעמים.
בעונת 2003/2004, עונתו השנייה של בראה, הוא הוביל את קבוצתו בנקודות והיה שני באזור עם 20.7 בממוצע למשחק. בכך הוא הפך לשחקן הראשון בנורת'איסטרן מאז רג'י לואיס בעונת 1986/1987 שקולע יותר מ-20 נקודות בממוצע למשחק. הוא השיג דאבל דאבל כשקלע 19 והוסיף 10 אסיסטים בניצחון על מכללת מערב וירג'יניה.
בעונת 2004/2005 דורג בראה במקום השני באזור ובמקום השמיני במדינה בנקודות בממוצע, עם 22.2 למשחק. הוא הוביל את האזור שלו והיה חמישי במדינה באסיסטים כשמסר 7.3 בממוצע למשחק. הוא השווה את שיא המכללה בנקודות למשחק אחד כשקלע 41 נגד מכללת סטוני ברוק.
בעונתו הרביעית והאחרונה במכללה הוא השיג 8.4 אסיסטים בממוצע למשחק. בעונה זו הוא נבחר לשחקן העונה באזור ה-CAA (Colonial Athletic Association). הוא הוביל את קבוצתו בנקודות בממוצע למשחק כשקלע 21.0.
במהלך כל קריירת המכללות שלו נבחר בראה פעמיים לחמישיית אול-אמריקן. בראה סיים את הקריירה שלו בנורת'איסטרן כקלעי השנייה בהיסטוריה של המכללה, עם 2,209 נקודות, שני רק לרג'י לואיס. בנוסף הוא מוסר האסיסטים השני בטיבו בהיסטוריה של המכללה עם 721 אסיסטים וקלעי השלשות הטוב ביותר במכללה עם 255 סלי שלוש.
השנים הראשונות
בראה החל לשחק באופן מקצועי בגל 17 בלבד, בליגת העל הפורטוריקנית בקבוצה אינדיאוס דה מאיאגואס. הוא שיחק בה 13 משחקים וקלע 2.1 נקודות בממוצע למשחק. הוא חזר לקבוצה ב-2002 ושיחק 14 משחקים בהם קלע 2.8 נקודות בממוצע למשחק. לאחר מכן עבר לשחק במכללת נורת'איסטרן בין השנים 2002-2006. ב-2006 הוא חזר לשחק בפוארטו ריקו, הפעם בקבוצה קנגרחרוס דה סנטורסה. בקבוצה זו הוא שיחק תשעה משחקים וקלע 10.4 נקודות בממוצע למשחק.
אחרי שבראה סיים את קריירת המכללות שלו מגלי הכישרונות הגיעו למסקנה שבראה הוא ריבאונדר טוב יחסית לגובהו, מוסר טוב, וקלעי גמיש. בראה החליט להתמודד על בחירתו בדראפט 2006 של ליגת ה-NBA. הוא לא נבחר כלל, והחל לשחק בליגות הקיץ כשחקן חופשי וקיווה לקבל חוזה. בראה היה חלק מקבוצת גולדן סטייט ווריורס בליגת הקיץ בלאס וגאס. אחר כך הוא שיחק עם דאלאס מאבריקס בליגת קיץ אחרת. ביחד איתם הוא קלע 12.0 נקודות עם 6.7 אסיסטים ב-25.0 דקות בממוצע למשחק.
2006–2011: דאלאס מאבריקס
ב-30 באוקטובר 2006 חתם בראה בצורה רשמית בדאלאס מאבריקס על חוזה לעונה אחת. לבראה היו משחקי קדם-עונה מוצלחים, מה שעזר לו להשיג את החוזה בו הוא מקבל 400,000 דולר. הופעת הבכורה שלו בקבוצה הייתה ב-4 בנובמבר, ותפקידו היה מחליף שני בעמדת הרכז. ב-17 בינואר 2007 נשלח בראה לליגת ה-NBDL, ליגת הפיתוח של ה-NBA. שם הוא ישחק בקבוצה פורט וורת' פליירס. בראה הספיק לשחק בפליירס 8 משחקים לפני שהוחזר לדאלאס.
בפליירס קלע בראה יותר מ-40 נקודות בשני משחקים. לבראה הייתה ההופעה הטובה ביותר ב-NBDL בעונה זו, כשקלע 43 נקודות (שיא עונה בליגה) ב-18 מ-24 מהשדה בהפסד לאיידהו. הוא השיג 41 נקודות ב-16 מ-23 מהשדה בניצחון על דקוטה וויזארדס. בשני המשחקים הבאים השיג בראה דאבל דאבל פעמיים. הראשון היה כשקלע 17 והוסיף 10 אסיסטים בניצחון על איידהו, והשני כשקלע 25 והוסיף 11 אסיסטים בניצחון על דקוטה. בעקבות זאת הוא נבחר לתואר שחקן השבוע ב-NBDL ב-29 בינואר 2007. ממוצעיו של בראה בשבוע הזה היו 31.5 נקודות, 7.5 אסיסטים ו-6.0 ריבאונדים בממוצע למשחק. המספר היחידי שאין בו שימוש בקבוצה פורט וורת' פליירס הוא 11, מספרו של בראה.
אחרי שהרשים בליגת הפיתוח הוחזר בראה לשחק במאבריקס. ב-12 במרץ קלע בראה את השלשה הראשונה בקריירת ה-NBA שלו במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס. יומיים לאחר מכן הוא השיג את החסימה הראשונה שלו בליגה, על ליאנדרו ברבוסה במשחק נגד פיניקס סאנס. לקראת סיום העונה הוא קיבל יותר דקות משחק ממאמנו. ב-11 באפריל באותה שנה השיג בראה את שיא הקריירה שלו בנקודות עד אז כשקלע 13 במשחק נגד מינסוטה טימברוולבס. הוא הוסיף 3 ריבאונדים ו-3 אסיסטים במשחק זה. משחק אחד לאחר מכן הוא שבר את השיא שלו כשקלע 16 נקודות נגד יוטה ג'אז. ב-17 באפריל פתח בראה לראשונה בקריירת ה-NBA שלו בחמישייה במשחק נגד גולדן סטייט. במשחק זה הוא קלע 13 נקודות עם 10 ריבאונדים, שיא קריירה עד אז ודאבל דאבל ראשון ב-NBA. את עונת 2006/2007 סיים בראה עם ממוצע של 2.4 נקודות בממוצע למשחק ב-33 משחקים.
בראה שיחק בליגת הקיץ בלאס וגאס במאבריקס ביחד עם פופס מנסה-בונסו ומוריס אגר מקבוצתו. הוא נבחר לחמישיית הליגה כשהשיג ממוצעים של 14.4 נקודות עם 6.2 אסיסטים ו-3.0 ריבאונדים בממוצע למשחק. בראה הוביל את המאבריקס בנקודות ובאסיסטים, ועזר להם לסיים את המשחקים במאזן 5 ניצחונות וללא הפסדים.
במשך כמה זמן מתוך עונת שיחק בראה כרכז הפותח של המאבריקס, בעקבות פציעתו של הגארד הפותח דווין האריס. בהופעת הבכורה שלו בחמישייה קלע בראה 25 נקודות, כשהוא מדייק ב-9 מתוך 11 זריקותיו מהשדה. בעונה זו הוא שיחק 44 משחקים, ופתח בחמישייה 9 פעמים. הוא השיג ממוצע נקודות של 4.3 למשחק. במשחק הראשון של סדרת הפלייאוף הראשונה נגד ניו אורלינס הורנטס קלע בראה 8 נקודות, הנקודות הראשונות שלו בקריירה בפלייאוף. הוא השתתף בפלייאוף הזה במשחק אחד בלבד, כך שממוצע הנקודות שלו הוא 8.
בעונת גדל תפקידו של בראה במאבריקס באופן משמעותי. בעונה זו נפצעו ג'ייסון טרי, ג'רי סטקהאוס וג'וש הווארד, שפינו לבראה את דקותיהם. בעונה זו קיבל בראה הרבה יותר דקות מאשר בעונות הקודמות. בעונה שעברה קיבל בראה 10.5 דקות בממוצע, בעונה זו הוא קיבל 20.3 בממוצע, כמעט כפול. המאמן ריק קרלייל התחיל לפתוח בחמישייה באופן קבוע עם שלושה גארדים, שהיו ג'ייסון קיד (שהגיע בטרייד), ג'ייסון טרי ובראה. ב-20 בפברואר 2009 קלע בראה שיא קריירה בנקודות, עם 26 בהפסד ליוסטון רוקטס.
בעונה זו שיחק בראה ב-79 משחקים, ופתח בחמישייה ב-15 מהם. הוא קלע 7.8 נקודות עם 2.2 ריבאונדים בממוצע למשחק. בסדרת הפלייאוף הראשונה נגד סן אנטוניו ספרס פתח בראה לראשונה בחמישייה בפלייאוף, זאת בעקבות פציעתו של אנטואן רייט. על בראה הוטלה המשימה לעצור את הרכז של הספרס, טוני פארקר. במשחק הבכורה שלו בחמישייה בפלייאוף הוא קלע 13 נקודות והוסיף 7 אסיסטים.
ביוני 2010 ניצלו המאבריקס את האופציה שלהם על בראה והחתימו אותו לעונת. הוא קיבל 1,800,000 דולר. בעונה זו הוא פתח ב-2 משחקים בלבד בחמישייה, ושיחק ב-81. הוא השיג ממוצעים של 9.5 נקודות עם 3.9 אסיסטים למשחק. בנוסף הוא קלע בעונה זו שיא קריירה של 29 נקודות במשחק נגד מילווקי באקס. את חודש פברואר הוא סיים עם ממוצעים של 13.6 נקודות עם 5.0 אסיסטים למשחק.
במשחק הרביעי בסדרה ניצחו המאבריקס גם כן, והדיחו את הלייקרס בסוויפ, 4-0. במשחק זה בראה היה הקלעי השני בטיבו במאבריקס, כשקלע 22 והוסיף 8 אסיסטים. במהלך הרבע הרביעי שלח אנדרו ביינום מרפק לעברו של בראה במהלך שבראה ניסה לקלוע צעד וחצי. בראה נפל בצורה קשה וביינום הורחק באופן מיידי. בראה התאושש מהמכה ושיחק כבר בהמשך המשחק. לאחר מכן התנצל ביינום בפני בראה, אך הליגה השעתה אותו בכל זאת מחמשת משחקי הליגה הראשונים של העונה הבאה. בגמר של העונה הזו התמודדו המאבריקס נגד מיאמי היט, וניצחו 4-2. זוהי האליפות הראשונה שלוקח בראה בקריירה. במשחק האחרון בסדרה נגד ההיט הוא קלע 15 נקודות.
2011–2014: מינסוטה טימברוולבס
אחרי עונת האליפות עם דאלאס בראה והקבוצה לא הסכימו על אפשרות לחידוש חוזהו. אחרי שביתת השחקנים בתחילת עונת חתם בראה במינסוטה טימברוולבס על חוזה לארבע עונות בשווי 19 מיליון דולרים. עקב פציעות בקרסול ובירך שיחק בראה רק 44 משחקים, בעונה שהתקצרה בגלל השביתה. בעונה זו השיג בראה את הטריפל דאבל הראשון שלו, ובחלקים מהעונה פתח בחמישייה של הקבוצה אחרי פציעות של שחקנים כריקי רוביו וקווין לאב.
בעונת נפצע בראה בכף רגל שמאל ופספס כמה משחקים, אך סיים את העונה עם ממוצעים של 11.3 נקודות, 4 אסיסטים ו-2.8 ריבאונדים. בעונה הבאה בראה היה הרכז המחליף של הקבוצה, שלא העפילה לפלייאוף בכל תקופתו שם. בסיום העונה נופה בראה מסגל מינסוטה.
2014–2021: דאלאס מאבריקס
בסתיו 2014 חתם בראה שוב בדאלאס לעונה אחת, שהוארכה לחוזה לארבע עונות בשווי 16 מיליון דולרים בסיום עונת. בעונה זו בלט בראה בדאלאס, גם עקב פציעת הרכז הפותח דרן ויליאמס, אך שוב נפצע, הפעם ברצועת הירך, פציעה שהטרידה אותו במהלך העונה וגם בפלייאוף, בו הקבוצה הודחה בסיבוב הראשון. בעונת שיחק ב-35 משחקים בלבד בשל פציעה בשריר הסובך השלש ראשי, ובעונת  הוגבל ל-38 משחקים לאחר שנפצע בגיד האכילס. על אף שהיה כשיר לשחק בעונת, שותף בראה ב-29 משחקים בלבד, וקלע 7.7 נקודות ב-15.5 דקות בממוצע למשחק. בדצמבר 2020 שוחרר מהמאבריקס.
2021-הווה: אסטודיאנטס ספרד
בינואר 2021 חתם בקבוצת אסטודיאנטס הספרדית עד תום העונה.
נבחרת פוארטו ריקו
ב-2007 השתתף בראה באליפות אמריקה, שהתקיימה בארצות הברית. הוא זכה ביחד עם נבחרתו במדליית הארד. ב-2008 השתתף בראה במספר טורנירי הכנה לקראת אולימפיאדת בייג'ינג. במשחקים האלו הוא תורגל בעמדת הרכז הפותח. תחרות מוקדמות האולימפיאדה החלה ב-14 ביולי, ותפקידו של בראה היה לשמש כמחליף לשחקן קרלוס ארויו. בסופו של הטורניר הפוארטו ריקנים לא הצליחו להעפיל לאולימפיאדה. בראה קלע בטורניר זה 12.4 נקודות עם 3.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בראה המשיך לשחק בתפקיד הרכז המחליף גם בטורניר Centrobaske 2008. הוא קלע 31 נקודות נגד נבחרת פנמה ו-30 נגד הרפובליקה הדומיניקנית. בשני המשחקים האחרונים של הטורניר חזר בראה לשחק בחמישייה. נבחרתו זכתה במדליית הזהב, ובראה נבחר ל-MVP של משחק הגמר. ב-2009 קבוצתו, דאלאס מאבריקס, לא הרשו לו להשתתף באליפות אמריקה 2009. החלטה זו הייתה מבוססת על העובדה שבראה ערך ניתוח בכתפו השמאלית במהלך הקיץ, והם לא רצו שבטורניר מצב הפציעה יוחמר.
בראה חזר לשחק בנבחרתו בטורניר Centrobaske 2010, בו הוא שימש כרכז הפותח. קרלוס ארויו הוצב מחדש בעמדת הקלע הפותח. נבחרת פוארטו ריקו זכתה שוב במדליית הזהב. בראה מסר 7.0 אסיסטים בממוצע למשחק והוביל את הטורניר בקטגוריה הזו. בנוסף, הוא קלע 13.8 נקודות בממוצע למשחק ונבחר לחמישיית השחקנים הטובים ביותר לאורך הטורניר.ב-10 בדצמבר 2011 הוא חתם עם מינסוטה חוזה לשנתיים בהם יקבל 30 מיליון דולר.
חייו האישיים
ב-2011 הגיעו דיווחים שבראה נמצא במערכת יחסים עם מיס תבל בפוארטו ריקו ובעולם לשנת 2006, זולייקה ריברה.
נסיגת צה"ל מסיני ומעזה (1956–1957)
נסיגת צה"ל מסיני ומעזה היה אירוע בו פינה צה"ל את השטחים שכבש במלחמת סיני. ב-5 בנובמבר 1956 הסתיימה מלחמת סיני, לאחר שצה"ל כבש את רצועת עזה וחלק ניכר מחצי האי סיני. שלושה ימים לאחר מכן הודיע ראש ממשלת ישראל, דוד בן-גוריון, בעקבות לחץ מדיני שהופעל על ישראל מצד ארצות הברית, על נסיגת צה"ל מכל השטחים שכבש. תהליך הנסיגה החל ב-15 בנובמבר 1956 והסתיים ב-8 במרץ 1957. לשטחים שפונו נכנס כוח החירום של האו"ם, ובגבול ישראל-מצרים השתרר שקט למשך עשר שנים.
ניצחון במלחמת סיני
ב-5 בנובמבר 1956 הסתיימה מלחמת סיני. כוחות חטיבת הצנחנים הגיעו באותו יום לראס נצרני בדרום חצי האי סיני וכוחות חטיבה 9 שיצאו מאילת הגיעו באותו יום, לאחר מסע קרקעי ממושך, לשארם א-שייח' וכבשו אותה.
במדינת ישראל השתררה תחושת ניצחון. בתום מלחמת העצמאות נוצר המושג "הסיבוב השני", שביטא מחד את רצון מדינות ערב לנקום על תבוסתן במלחמה, ומאידך את תחושת המצור במדינה קטנה המוקפת מכל צדדיה במדינות עוינות העלולות לפתוח במלחמה חדשה. בראשית שנות החמישים התדרדר המצב בגבול עם ממלכת ירדן למערבולת של פעולות הסתננות וכנגדן פעולות תגמול של צה"ל. בגבול רצועת עזה הפעילו המצרים, מאז מבצע "חץ שחור" בראשית שנת 1955, פעולות טרור של פדאיון ביישובי הדרום. החל מרוץ חימוש ששיאו היה בעסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית, שבה קיבלה מצרים כ-40 מפציצים ארוכי טווח, כ-150 מטוסי קרב סילוניים מדגם מיג-15, וטנקים מסוג T-34; והנה בתוך מאה שעות הגיעו כוחות צה"ל לקרבת תעלת סואץ ותוך שבעה ימים סיים צה"ל לכבוש חלק ניכר מחצי האי סיני ורצועת עזה, השמיד את ארסנל הנשק הסובייטי שבידי המצרים, לקח שלל מאות כלי רכב, טנקים, תותחים ואספקה, ואפילו ספינת מלחמה אחת, המשחתת אבראהים אל-אוול, ופתח את מצרי טיראן. כל זאת במספר מועט של הרוגים ותוך לקיחה בשבי של כ-6,000 שבויים.
במקביל לפעולת צה"ל פתחו בריטניה וצרפת במבצע מוסקיטר לכיבוש אזור תעלת סואץ. המבצע הסתיים ללא תוצאה סופית מכריעה ולא השיג את מטרתו המשנית, מיגור שלטונו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר. כישלונן של שתי המעצמות העצים את תחושת הניצחון בישראל.
מבצע סיני התקבל בקונצנזוס מימין ומשמאל, מתנועת החרות ועד מפ"ם, למעט מן השוליים השמאליים שהמבטאת שלהם הייתה מק"י. מחוץ לכנסת רק אורי אבנרי הביע בשבועונו "העולם הזה" ביקורת על חבירתה של ישראל לבריטניה וצרפת הקולוניאליסטיות, לדבריו, אך גם הוא תרם חלקו לאווירה הכללית בשתי סדרות של כתבות, האחת "האפוס של טיראן" על מסעה של חטיבה 9 לשארם א-שייח' והשנייה "נופלים ההולכים ראשונה" על חללי צה"ל שנפלו בקרב.
חדוות הניצחון שחשו אזרחי ישראל התבטאה ביחס לו זכה שירם של יחיאל מוהר ומשה וילנסקי "מול הר סיני", שחובר אז, שנתפס כ"המנון המלחמה", בדומה ליחס לו זכה השיר "ירושלים של זהב" בתקופת מלחמת ששת הימים ולאחריה. הבית הבא מבטא את רוח השיר והתקופה:
הרמטכ"ל משה דיין הספקן חש בלבו רגש של חשש מפני הבאות. ביומנו כתב אז:
"מלכות ישראל השלישית"
דוד בן-גוריון, שידע לבטא אופוריה, אך היה גם שקול וזהיר, נסחף באווירת הניצחון וכתב איגרת לחיילי חטיבה 9 ומפקדיה, לרגל מסדר הניצחון של החטיבה שנערך בשארם א-שייח' ב-6 בנובמבר 1956. את האיגרת מסר לידי הרמטכ"ל רב-אלוף משה דיין, שהגיע למסדר עם כל אלופי צה"ל. הטקס היה קצר, ושני קומנדקרים שהועמדו גב אל גב שימשו כבמה. החיילים בבגדי קרב הסתדרו בצורת האות ח' מסביב לבמה. מפקד החטיבה נאם קצרות ומשה דיין קרא את איגרתו של בן-גוריון ופקודת יום לכיבוש סיני. באיגרתו כתב בן-גוריון:
בסיום נאומו קבע בן-גוריון מספר עמדות עקרוניות שיש "להביא אותן לדעת הקהל העולמית בכל התוקף המוסרי וההחלטיות הנחרצת", וביניהן: