cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה
דואר
לאסנשן, סנט הלנה וטריסטן דה קונה, חותמות דואר נפרדות לכל אחת, והן מהוות חלק גדול מהכנסות האיים. לאסנשן, סנט הלנה וטריסטן דה קונה גם תיבות דואר נפרדות במסגרת הדואר המלכותי הבריטי:
דגלים
בעניינים הנוגעים לכל הטריטוריה נעשה שימוש בדגל הממלכה המאוחדת, לו מעמד רשמי. עד שנת 2002 השתמשו כל שלושת חלקי הטריטוריה בדגל סנט הלנה, ובשנת 2013 הסתיים באופן רשמי תהליך אימוץ הסמלים באופן נפרד לכל חלק בטריטוריה.
דגל סנט הלנה
דגל סנט הלנה הוענק לשטח החסות ב-4 באוקטובר 1984. הדגל הוא נס כחול - בקנטון שלו (הרביע העליון הקרוב לניצב הדגל) נמצא היוניון ג'ק ובמרכז הדגל - סמל סנט הלנה המציג את החוף הסלעי של האי וספינת מפרשים המנציחה את גילוי האי.
דגל אסנשן
דגל אסנשן הוא נס כחול מושחת בסמל אסנשן. נמצא בשימוש מאז 2013. ב-3 במרץ 2009 ממשלת האי החליטה על עיצובו של דגל ייחודי לאי. ב-30 ביולי 2010 הוגשו שתי הצעות לממשלה. אחרי התייעצות עם הציבור, נבחר העיצוב הסופי שאושר על ידי המושל הכללי. שני העיצובים היו דומים – נס כחול מושחת בסמל העתידי של האי. בינואר 2012, הממשלה אישרה עיצוב סופי לסמל. הסמל קיבל אישור מלכותי באוגוסט באותה השנה. הדגל הסופי אושר בנובמבר 2012 וקיבל תוקף בצו מלכותי מאפריל 2013. ב-11 במאי 2013, הונף הדגל לראשונה בטקס רשמי.
דגל טריסטן דה קונה
דגל טריסטן דה קונה אומץ ב-20 באוקטובר 2002 בהכרזה שנשא מושל סנט הלנה, על פי צו מלכותי שניתן על ידי מלכת בריטניה אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת. קודם לכן, בהיותה שטח חסות של סנט הלנה השתמשה טריסטן דה קונה בדגל סנט הלנה. הדגל הוא נס כחול שבמרכזו סמל טריסטן דה קונה - סירה ארוכה שמעליה כתר ימי, עם מגן מרכזי בו מופיעים ארבעה אלבטרוסים. במגן תומכים שני סרטנים האופייניים לאי. בדגל, כחלק מסמל האי מופיע המוטו: "באמונתנו כוחנו" - "Our faith is our strength".
ימית
בכל אחד משלושת האיים הראשיים המרכיבים את הטריטוריה ישנו נמל הממוקם ביישובים הראשיים (ג'ורג'טאון, ג'יימסטאון ואדינבורו על שבעת הימים). בנוסף לכך, לסנט הלנה יש מזח באורך 118 מטרים שנבנה כחלק מפרויקט נמל התעופה הבינלאומי של סנט הלנה. גם למזח מגיעות אוניות נוסעים ומטען. דרך הים היא הדרך היחידה להגיע אל האי טריסטן דה קונה.
אווירית
נמל התעופה הבינלאומי של סנט הלנה החל לפעול באופן מסחרי ב-14 באוקטובר 2017. מדי יום שבת יוצאת מנמל התעופה הבינלאומי יוהנסבורג טיסה אל נמל התעופה הבינלאומי סנט הלנה, וטיסה חוזרת באותו היום. מדי שבועיים ישנה טיסה מהאי סנט הלנה אל אסנשן, ובמקרה כזה, המטוס חוזר ליוהנסבורג ביום ראשון.
באי אסנשן בסיס צבאי אווירי של הממלכה המאוחדת ושל צבא ארצות הברית.
יבשתית
לסנט הלנה יש 138 קילומטרים של כבישים, 118 קילומטרים סלולים ו-20 קילומטרים לא סלולים. לטריסטן דה קונה יש 10 קילומטרים של כבישים סלולים בקירוב ולאסנשן יש 40 קילומטרים של כבישים סלולים בקירוב. לכל אי יש לוחיות רישוי משל עצמו וצד הנהיגה הוא צד שמאל כמו בממלכה המאוחדת. גם בשתי המדינות הקרובות ביותר לאיים, דרום אפריקה ונמיביה, הנהיגה היא בצד שמאל.
אוגוסט שפר
אוגוסט שפר (בגרמנית: August Schaeffer; 30 באפריל 1833 - 29 בנובמבר 1916) היה צייר ומנהל מוזיאון אוסטרי.
ביוגרפיה
אוגוסט שפר היה בנם של המנתח קרל שפר ואשתו אליזבת שייבנבוגן. הוא נולד בפרבר ווינאי. אחותו יוזפינה מגדלנה נישאה לימים לצייר לודוויג הלוסקה, אחות נוספת לצייר קארל בורומאוס פוסט.
בין השנים 1852–1856 למד שפר באקדמיה לאמנויות וינה אצל צייר הנוף פרנץ שטיינפלד. משנת 1857 הוא יצא לנסיעות לימוד נרחבות בדרום ומערב אירופה, במיוחד לים הצפוני, להונגריה ולהרי האלפים. בשנים 1871–1874 הוא עבד בספרייה, והיה אוצר בשנים 1874–1880 של הגלריה באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. בשנים 1892–1910 היה מנהל גלריית התמונות של מוזיאון קונסטיסטורישס וינה. בתפקיד זה ארגן את המוזיאון כמוסד מדעי ומיסד היבט השימור.
כצייר, היה אוגוסט שפר מחויב לסגנון רומנטי-מאוחר, לימים לסגנון האימפרסיוניזם, והיה פעיל בעיקר כצייר נוף, בעיקר ייצוגים של נופי יער אופייניים.
שפר היה חבר באגודת האמנים איינטרכט, ומ־1861 חבר הנהלה קונסטלרהאוס, 1884–1886 ומ־1913 חבר כבוד במוסד זה. הוא כתב גם כרוניקה של 50 שנה לשיתוף הפעולה של האמנים בקונסטלרהאוס. בשנים 1889–1916 היה חבר ועד באגודת העתיקות. בשנת 1911 הוא זכה לתואר אצולה ומאז נקרא אוגוסט שפר אדלר פון וינולד. בשנת 1915 הוא הפך לחבר מועצה. שפר כתב כמה כתבים עם תוכן אמנותי-היסטורי ועל המוסדות שעבורם עבד.
נישואיו הראשונים היו בשנים 1862–1889 עם זמרת האופרה אמילי הופמן (1835–1889). לאחר מותה הוא התחתן שוב בשנים 1905–1916 עם אוגוסטה וואהרמונד.
ירוחם הירשקוביץ כהנא
רבי ירוחם ישראל בן שבתי הכהן הירשקוביץ [הירשקאויטש או גירשקאויטש] כהנא (תר"ג – י' באדר א' תרס"ח המכונה ירוחם הכהן, 1908) היה רב מורה צדק ואב בית דין בערים הונטשעשט קאושאני איזמאיל ודובסרי בבסרביה (כיום אוקראינה ומולדובה). גאון ולמדן מופלג, חיבר ספרים העוסקים בכל מקצועות התורה.
קורות חיים
ירוחם ישראל נולד לרבי שבתי בן אהרון הכהן ולאסתר בשנת תר"ג . ומשפחתו מיוחסת למשפחת צאצאי הש"ך.
אביו רבי שבתי היה גאון גדול. רבי ירוחם התייתם מאמו בגיל 19 כאשר היא נפטרה בתשעה באב תרכ"ב.
היה מלמד תינוקות בטומשפול, ושם הוא לימד את תלמידו הרב משה נחום ירושלמסקי, שבצעירותו גדל בעיר זו.
בשנת תרל"א כיהן כאב"ד בהונטשעשט במחוז קישנוב שם התגורר.
בשנת תרל"ב כיהן כמורה הוראה ואב"ד בקאושני בבסרביה ושם נשא על כתיפיו עול רבנות העיר.
עם זאת היה דחוק בפרנסתו כיוון שהעיר הייתה קטנה וענייה ולא היה בידו לפרנס את בני ביתו המרובים, ולממן את הוצאות נישואי ילדיו.
בבין המצרים בשנה זו השלטונות גירשו אותו ואת משפחתו מאיזמאיל, היות שעיר זו הייתה סמוכה לגבול, ומשם הוא גלה לעיר קישינב, שם היה מגדולי רבני העיר.
בט"ו באב תרמ"ו להיות רב ואב"ד בעיר דובוסרי השוכנת ליד נהר דניסטר במחוז בסרביה, ושם כיהן כאב"ד עד סוף ימיו. מלבד למדנותו המופלגת היה גם נעים זמירות, וגדול היה כוחו בנגינה, ולתפילתו בציבור יצאו מוניטין בדובסרי והסביבה. וכאשר היה עולה לדוכן לברכת כהנים יחד עם בניו נשמעה ברכתם כשל להקה מוזיקלית, וקהל המתפללים היו מאזינים לברכתם ולתפילותיו בהנאה מרובה. בניו של ר' ירוחם נחנו כולם בקול ערב ובכישרון מוזיקלי, ושימשו בחזנות בקהילות גדולות, בקישנוב, באודסה, ובארצות הברית.
היה פעיל ברבנות העיר דובסארי כאשר בתקופת רבנותו התגוררו בעיר יותר מ 14,000 תושבים.
כמו כן רבי ירוחם היה מעורב בהרגעת הרוחות בין היהודים לנוצרים בדובסרי ובפרט בעלילת הדם שנפלה על ראשם של יהודי דובסרי, שהביאה בסופו של דבר לפרעות קישינב.
רבי ירוחם נפטר בגיל 65 בי' באדר א' תרס"ח מתוך עיסוק בלימוד גמרא לעיני בתו רחל'ה.
ספריו
רבי ירוחם כתב חידושים רבים שחידש בכל מקצועות התורה. כתבי ידו נמצאים במכון לתצלומי כתבי יד עבריים בספריה הלאומית. הגדה זו הודפסה באודסה, אך ככל הנראה כמעט כל העותקים נעלמו מלבד כמה עותקים שנשתמרו בעולם מאוסף של הצנזורה באודסה, אחד מהם נמצא כיום בספריית חב"ד בברוקלין. הגדה זו נדפסה מחדש על ידי ספריית חב"ד מאותו עותק שנשתמר בידם. הספר מעוטר בהסכמה מרבי יצחק אלחנן ספקטור. ומכתב ברכה מרבי נתן אדלר מלונדון בעל הנתינה לגר.
בשנת תרמ"ו התלבט ר' ירוחם האם לקבץ כסף כדי שיוכל להדפיס שו"ת התשבי, ובזה יהיה לו ממון להוצאות נישואי ילדיו, אך קודם שהחליט נתמנה להיות רב בעיר איזמאיל. ולאחר מכן החליט רבי ירוחם שלא להדפיס את ספרו שו"ת התשב"י, מחמת שחשב שלא יהיו לו הרבה קונים עקב מיעוט חושקי תורה לומדי פוסקים באזור מגוריו.
חידושים נוספים מתורתו
כמו כן היה נושא ונותן בהלכה עם גדולי דורו, בספר עץ חיים תקנת עגונות ובספר כנסת חכמי ישראל לרבי אברהם יואל אבלסון, ובספר שו"ת מנחת משה לתלמידו רבי משה נחום ירושלימסקי. ובספר שדי חמד לרבי חזקיהו מדיני.
משפחתו
נשא לאשה את אדל. בת אהרן, מצאצאי הבעל שם טוב ומצאצאי הש"ך.
לאחיו של רבי ירוחם קראו אלטר הכהן ויוסף הכהן.
ר' ירוחם כותב שיש לו במשפחתו י"ב נפשות, ככל הנראה עשרה ילדים.
תאגיד השידור הישראלי
תאגיד השידור הישראלי, המוכר תחת המותג "כאן" בעברית ובאנגלית ו"מַכַּאן" בערבית, הוא תאגיד סטטוטורי ממלכתי ישראלי שהוקם בשנת 2015 מכוח חוק השידור הציבורי הישראלי, לשם החלפתה של רשות השידור, שהחוק הורה על סגירתה. התאגיד החל לשדר, בטלוויזיה וברדיו, ב-15 במאי 2017. מנכ"ל התאגיד הוא גולן יוכפז ויושב ראש מועצת התאגיד הוא גיל עומר.
תאגיד השידור מפעיל חטיבת טלוויזיה, חטיבת רדיו, חטיבת דיגיטל, חטיבת חדשות וחטיבה ערבית והוא כיום גוף התוכן הגדול בישראל.
התאגיד מפיץ את הפקותיו בפלטפורמות השונות בטלוויזיה, ברדיו, באתר האינטרנט "כאן", באפליקציות המותאמות לטלוויזיות חכמות, לרכב ולנייד, ובאמצעות הרשתות החברתיות פייסבוק, יוטיוב, אינסטגרם, טיקטוק, SoundCloud, Dailymotion, TuneIn, ואת תוכניות הפודקאסט דרך ספוטיפיי, גוגל פודקאסט, Apple Podcasts, PodTail, OmnyContent, OmnyFM, PlayerFM ו-Podcast Addict.
התאגיד נושא במותג "כאן" החל ממאי 2017, המשמש כ עבור כלל אפיקי ההפצה של השידורים וגם בחלק משמות תוכניות הרשת שמופצות בדיגיטל. לפני כן, השתמש בלוגו זמני ובשם "התאגיד" בשידורי הניסיון טרם עלייתו לשידור. בתאגיד הסבירו את הבחירה בשם "כאן" כמותג המייצג את התאגיד: "'כאן' מבטא את ההכרה שהשידור הציבורי הוא חלק מהחברה הישראלית, שייך לחברה הישראלית והוא כלי הביטוי לכל המתרחש כאן". את הלוגו יצר סטודיו "פירמה".
בעת תחילת פעילותו טרם סגירת רשות השידור באמצעות רשתות חברתיות, מיתג עצמו כ"כאן בהקמה" ובמהלך שנת השידור הראשונה שלו לאחר סגירתה מיתג עצמו כ"כאן בהרצה". תקופת ההרצה הסתיימה רשמית בשעה 22:00 ב-12 במאי 2018, עת החל שידור שלב הגמר של תחרות האירוויזיון. לכבוד סיום תקופת ההרצה הופק סרטון קצר בכיכובה של נטע ברזילי, נציגת ישראל לאירוויזיון 2018, המציין את סיום תקופת ההרצה של התאגיד.
חטיבת טלוויזיה
תאגיד השידור הישראלי משדר החל מ-15 במאי 2017 ב-2 ערוצי טלוויזיה, המשודרים דרך משדרי עידן+, דרך פלטפורמות הטלוויזיה הרב-ערוצית: HOT, yes, סלקום tv, פרטנר TV ו-FreeTV ודרך אתר האינטרנט של "כאן". ערוץ כאן חינוכית החל לפעול באוגוסט 2018. סמנכ"לית חטיבת הטלוויזיה היא טל פרייפלד. על פי החוק, כל תוכני המקור של התאגיד בטלוויזיה, למעט תוכני חטיבת החדשות, מופקים באמצעות מיקור חוץ על ידי חברות הפקה מקומיות. כאן 11 זכה במספר שיא של 33 פרסי האקדמיה לטלוויזה לשנת 2020, למגוון תוכניות דרמה, דוקו, תרבות בהן חזרות, טהרן, מנאייכ, לבנון, מהצד השני עם גיא זהר ועוד.
תוכני המקור של התאגיד היו זמינים בשירותי ה-VOD של הפלטפורמות. ב-2021, עקב דרישת התאגיד לתשלום של דמי תפעול על הפצת התכנים, yes ו-HOT החליטו להפסיק את הפצת התכנים דרכם. ב-10 במאי 2021 נחתם הסכם עם "פרטנר TV" על הפצת תכנים ובו תותר ל"פרטנר" לשדר פרסומות בתמורה לחלוקת הרווחים עם "כאן". באופן דומה, תוכני קשת ורשת הזמינים חינם דרך הפורטלים הייעודיים שלהם, זמינים בשירותי ה-VOD בתשלום. ב-9 באוגוסט 2022 פורסם שמשרד התקשורת שוקל לחייב את התאגיד להעניק את הפצת התכנים ב-VOD בחינם.
חטיבת רדיו
שידורי הרדיו של התאגיד המשיכו, בשינויים מסוימים, את תחנות הרדיו של קול ישראל כפי שהיו ברשות השידור. חלק מהתחנות נותרו בשם המקורי וחלק שונו. תחנות הרדיו בתאגיד הן:
כמו כן, בדומה לרשות השידור, מפעיל גם התאגיד את מוקד התנועה של קול ישראל בשם "כאן מוקד התנועה".
סמנכ"ל חטיבת הרדיו הוא לי-אור אברבך.
חטיבת חדשות
חטיבת החדשות של התאגיד, "כאן חדשות" (בעבר כונתה "כאן ועכשיו", אך הכינוי הוצא משימוש כמה חודשים לאחר העלייה לאוויר) הוקמה כדי לספק תוכן חדשותי לדיגיטל, לטלוויזיה ולתחנות הרדיו של התאגיד. סמנכ"ל חטיבת החדשות הוא ברוך שי.
חטיבת דיגיטל
חטיבת הדיגיטל של התאגיד, כאן דיגיטל, מהווה אחת מפלטפורמות השידור של התאגיד, ומפרסמת את התוכן שלה דרך הרשתות החברתיות, אתר ואפליקציית כאן. סמנכ"ל חטיבת הדיגיטל הוא תומר ברנד.
מועצת התאגיד
מועצת תאגיד השידור הישראלי היא הגוף המטפל במדיניות התאגיד ופיקוח על יישומה, לרבות מדיניות השידורים הכוללת, אישור לוחות השידורים ותקציביו של התאגיד. המועצה היא זו שבוחרת וממנה את המנהל הכללי, את מבקר התאגיד ואת נציב קבילות הציבור. בנוסף, המועצה מאשרת את מינויים של חברי ההנהלה הבכירה. המועצה אחראית גם לגבש את נוהליו של התאגיד, לאשר את המבנה הארגוני, את מדיניות ההעסקה, את היקף שיא כוח האדם ולדון בתוכנית העבודה השנתית של התאגיד ולאשר אותה.
מועצת תאגיד השידור הציבורי מורכבת מ-12 נציגי ציבור אשר נבחרים על ידי ועדה מקצועית בלתי תלויה בראשות שופט וממונים על ידי שר התקשורת. הרכב המועצה כולל לפחות 6 נשים ולפחות חבר אחד הנמנה עם האוכלוסייה הערבית, לרבות האוכלוסייה הדרוזית והצ'רקסית, לפי המלצת ועדת האיתור, כמתואר בחוק.
מינוי חברי המועצה הוא באחריות של שר התקשורת ובאישורו. מינוי חבר מועצה הוא לתקופה של ארבע שנים, אולם, שר התקשורת, בהמלצת ועדת האיתור, רשאי להאריך את כהונתו לתקופה אחת נוספת. ב-13 וב-16 באפריל 2016 אישר שר התקשורת וראש הממשלה, בנימין נתניהו, על פי המלצת ועדת האיתור בראשות השופט עזרא קמא, את חברי המועצה, ובראשם גיל עומר.
המנהל הכללי של תאגיד השידור הישראלי
מנכ"ל התאגיד מתמנה לתפקידו על ידי מועצת התאגיד. לשם כך, הוקמה ועדת איתור מיוחדת, בראשות השופט עזרא קמא, סגן נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים לשעבר. החוק קובע במפורש את איסור הזיקה, האישית או העסקית, בין מנכ"ל התאגיד לבין מי משרי הממשלה, עסקנים פוליטיים או מפלגתיים. מנכ"ל התאגיד ממונה לתקופה של ארבע שנים, וניתן להאריכה בעוד תקופה אחת נוספת, בלבד. בין תפקידיו, להיות אחראי לניהול השוטף, לשמש כעורך הראשי של השידורים, להעביר את לוחות השידורים לאישור המועצה, להגיש הצעות תקציב ותוכנית עבודה שנתיות ולהגיש דו"חות פעילות חצי-שנתיים. סמכויותיו כוללות ייצוג של התאגיד, חתימה על מסמכים ועסקאות וקבלת עובדים לתאגיד.
ב-19 במרץ 2019 נבחר אלדד קובלנץ לתפקיד המנכ"ל הקבוע של תאגיד השידור, לתקופה של ארבע שנים.
באפריל 2022 הודיעה מועצת התאגיד לקובלנץ על סיום העסקתו בתוך כחודש. בתאריך 28 במאי 2022 סיים קובלנץ את תפקידו בתאגיד, ובמקומו מונתה כממלאת מקום טל פרייפלד, סמנכ"לית הטלוויזיה עד למינויו של גולן יוכפז לתפקיד המנכ"ל הקבוע של תאגיד השידור באופן רשמי.
החלטה על סגירת רשות השידור
במשך השנים חלה הידרדרות במעמדה ובתפקודה של רשות השידור. ועדות ציבוריות אשר בחנו את הגורמים למצבה הקשה קבעו שהוא נובע בין היתר ממספר עובדיה הגדול, מעלויות שכרם הגבוהות, מהסכמי שכר קשיחים ומן החוק, שמקשה לנהלה במקצועיות וללא פניות בסביבה רבת ערוצי תקשורת. מחברי הדוחות המליצו בין היתר על שינויים מבניים ברשות ועל שינויים בחוק.
ביולי 2013 שכר שר התקשורת, גלעד ארדן, חברת ייעוץ חיצונית לבחינת עתיד רשות השידור, על מנת להחליט האם נכון לסגור את הרשות. לאור הנתונים הוקמה "ועדת לנדס" וזו פרסמה את החלטותיה בראשית מרץ 2014. לפי הסיכומים שהתקבלו, תבוטל אגרת הטלוויזיה החל מ-1 באפריל 2015 ובמקום רשות השידור יוקם גוף שידורים חדש.
חקיקה
לגיבוש החקיקה הנדרשת הקימה הכנסת את הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי, בראשות חברת הכנסת קארין אלהרר. הוועדה החלה את דיוניה ב-11 ביוני 2014 וקיימה מספר ישיבות רב בזמן קצר על מנת לאפשר את סיום הליך החקיקה עד תום מושב הכנסת בחודש יולי, דבר שעורר ביקורת מצד כמה מחברי הכנסת. ב-9 ביולי אושר נוסח הצעת החוק והיא הועברה למליאת הכנסת לקריאה שנייה ושלישית, שם אושר ב-29 ביולי 2014 חוק השידור הציבורי, המורה על הקמת תאגיד השידור הישראלי ועל סגירת רשות השידור. אחד מסעיפי החוק החדש קובע שרבע מעובדי הגוף החדש יגיעו מרשות השידור ומהטלוויזיה החינוכית.
מאפיין את פעילות התאגיד:
גיוס עובדים ומינויים
גיוס העובדים בתאגיד השידור נעשה בהנחיית כללי המנהל התקין והמשרות הפתוחות מפורסמות באתר התאגיד. כמו כן, מתפרסמים קולות קוראים ומכרזים. עם זאת, באוגוסט 2018 פורסם כי בתהליך הגיוס של עובדים שונים בתאגיד שולבו שיקולים זרים וביניהם דעות קדומות, הערות גזעניות, ויריבויות אישיות.
בספטמבר 2014 החל לפעול אתר האינטרנט של תאגיד השידור הישראלי ובו מכרזים לאיתור סמנכ"לים ולמיתוג. בו בזמן החלה בניית הדירקטוריון של הגוף החדש, ובמקביל נמשך תהליך סיום עבודתם של עובדים ותיקים ברשות השידור.
במרץ 2015 פורסם כי אלדד קובלנץ מונה לעמוד בראש תאגיד השידור הציבורי החדש. יו"ר דירקטוריון התאגיד הוא גיל עומר. דוברת התאגיד היא העיתונאית גילי שם טוב. לתאגיד הצטרפו מספר עיתונאים, בהם אריה גולן, אסתי פרז ומלאכי חזקיה מרשת ב'.
ב-7 ביוני 2016 מונתה שלומית אברהם גלוברזון למנהלת חטיבת החדשות. עוד באותו יום מונה למנהל כאן ב' עומר בן-רובי, שב-15 השנים האחרונות מילא תפקידי ניהול ועריכה בגלי צה"ל. למנהל רשת ג' מונה יובל גנור, שכיהן בין השנים 2008–2011 כמנהל רדיו 88FM ומשנת 2012 ערך מהדורות חדשות בקול ישראל וערך והגיש תוכניות ויומני אקטואליה ברשת ב'. כן הוחלט כי משה מורד ימשיך בתפקידו כמנהל רדיו 88FM תחת התאגיד החדש.
נכון לנובמבר 2016 גויסו כ-600 עובדים לשורות התאגיד, רובם אנשי מנהלה, כספים וטכנולוגיה. תקציב כוח האדם שהועמד לטובת גיוס עובדים מאפשר גיוס של עד 912 עובדים.
בינואר 2018 הכריז ארגון העיתונאים על סכסוך עבודה בתאגיד על רקע חששות כי ההנהלה מתכננת לפטר עשרות עיתונאים. בהודעה ששלח מנכ"ל התאגיד אלדד קובלנץ לעובדים נאמר כי "אנו מאמינים בחשיבותה של העבודה המאורגנת... נמצאים בקשר הדוק ובהידברות עם ועד הפעולה ומקפידים לעדכן אותו בכל מהלך משמעותי... עם זאת, לא נוכל לאפשר פגיעה ביכולתם של מנהלי התאגיד לקבל החלטות, אשר באות להיטיב ולייעל את העבודה בתאגיד ולהבטיח את קיומו העתידי". בתגובה לדבריו ענו בוועד העובדים כי "אנחנו ועד הגיוני. אנחנו רוצים לעבוד בגוף בריא, מקצועי ויעיל, גוף שפועל בשקיפות ולפי החוק, ביושר ובהגינות... חבל שההנהלה מצד אחד ממשיכה לנופף בדגל 'בהרצה' כדי לזכות ליחס של חמלה בציבור ובקרב מקבלי ההחלטות – אך מנגד שוכחת שיש גם עובדים בהרצה, ועליהם היא לא חסה".
לאחר סגירת הטלוויזיה החינוכית הישראלית, והקמת ערוץ ילדים תחת התאגיד במקומו, הוחלט על קליטת חלק מן העובדים מהחינוכית בארגון, בדומה לקליטת עובדים מרשות השידור, אך כיוון שהגוף החדש נועד להתנהל ארגונית כגוף יותר יעיל ולהשתמש בעיקר בגופי הפקה חיצוניים להפקות עבור ערוץ "כאן חינוכית" בשונה מה"חינוכית" שהפיקה את מרבית תכניה בעצמה, הוגבלה מכסת העובדים למתכונת הרבה יותר קפדנית ומצומצמת.
עיכובים בפירוק רשות השידור
המועד שנקבע לפירוק הרשות (31 במרץ 2015) נדחה, והוחלט כי הרשות תפורק עד אוקטובר 2015. ב-14 ביולי 2015 נדחה הפירוק פעם נוספת, עד ל-31 במרץ 2016. ב-8 במרץ 2016 נדחתה סגירת רשות השידור פעם נוספת, ל-1 באוקטובר 2016.
בהסכמה נוספת, בין נתניהו ושר האוצר משה כחלון, נקבע לפעול לדחיית שידורי התאגיד ל-30 באפריל 2017, אלא אם יודיע התאגיד כי מוכן לשידור מ-1 בינואר 2017. ב-25 באוקטובר 2016 אכן הודיע התאגיד כי יעלה לשידור ב-1 בינואר 2017. בדצמבר 2016 סיכמו נתניהו וכחלון שהתאגיד יתחיל לשדר ב-30 באפריל 2017.
במרץ 2017 פעל ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, לסגירת התאגיד, מול התנגדותו של שר האוצר, משה כחלון, על רקע מחלוקות באשר לאנשי התקשורת המועסקים בתאגיד. כפשרה חוקק חוק חדש לפיו הפעלת התאגיד תידחה ל-15 במאי וחטיבת החדשות תפוצל ממנו ותפעל כתאגיד נפרד ("תאגיד החדשות"). ב-11 במאי 2017 אישרה הכנסת את החוק לפיצול חטיבת החדשות מהתאגיד. בעקבות עתירות שהוגשו בג"ץ, ב-14 במאי הוציא בג"ץ צו ארעי המעכב את הפיצול. ארגון העיתונאים בישראל פנה לבג"ץ בבקשה לדחות את ההכרעה בנושא עד שתתברר עדותו של עד המדינה שלמה פילבר בסוגיה. ב-26 ביוני 2018 חזר בו ראש הממשלה נתניהו מדרישתו לפיצול התאגיד, לאחר שקיבל את חוות דעתו של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט לפיה פיצול התאגיד עלול לפגוע בקיום תחרות האירוויזיון 2019 בישראל, ופיצול התאגיד בוטל קודם שמומש.
הפולמוס סביב פעילות תאגיד השידור הציבורי
עוד בטרם תאגיד השידור הציבורי החל לשדר, נשמעו קריאות לסגור אותו. ראש הממשלה בנימין נתניהו ניסה לסגור את התאגיד פעמיים – בסוף 2016 ובתחילת 2017, זמן קצר לפני שהתאגיד החל לפעול, ולשקם את רשות השידור. את הקריאות לסגור את התאגיד ליווה הנימוק כי סגירתו תחסוך כספים למשלם המיסים, ובטענה כי רשות השידור התייעלה וניתן למנוע את סגירתה.
ב-15 באוקטובר 2017 העלה השר אריה דרעי הצעה לסגירת תאגיד השידור הישראלי, בטענה כי סגירת התאגיד בין היתר תממן את העלאת קצבאות הנכות. בין היתר נשמעו קריאות כי לתאגיד "1.5% רייטינג". כמו כן ניסה שר התקשורת איוב קרא לסגור את התאגיד מלבד רשת ב' ולהקים במקומו קרן לעידוד הפקות מקור. תוכניות אלו נגנזו כאשר העלו מנהלי התאגיד תוכנית התייעלות, רייטינג התאגיד עלה בהדרגה במהלך שנת 2017. המאמצים לקצץ בתקציב התאגיד המשיכו עד שנת 2019, אז ניסה נתניהו לקצץ כשני שלישים מתקציבו - 500 מיליון ש"ח מתוך 750 מיליון. בסופו של דבר קיצוץ התקציב לא יצא אל הפועל.
הקמת משרדי ההנהלה ואולפני החדשות
בחוות דעת שפורסמה במאי 2016 לאחר שהנהלת התאגיד לא מצאה מקום מתאים בשטחה של ירושלים, כפי שנדרש בחוק השידור הציבורי הישראלי, קבע המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, אבי ליכט, כי:
בהתאם לחוות הדעת, נקבע כי התאגיד יחל לפעול באופן זמני מאולפני ערוץ 9 שבמודיעין, הפרוסים על שטח כולל של 4,500 מ"ר. במקביל, חתם התאגיד על הסכם הבנות לרכישת משכן קבע בשכונת גבעת שאול שבירושלים. בהקשר זה נקבע, כי מתחם רוממה, בו מוקמה רשות השידור, אינו מתאים לצורכי התאגיד. ביולי 2016 רכש התאגיד מבנה קבע באזור התעשייה גבעת שאול בירושלים.
סניף הרדיו של התאגיד הוקם בתל אביב. משרדי התאגיד שוכנים במבנה לשעבר של אתר החדשות ynet שממוקם בצומת הרחובות יגאל אלון ונח מוזס.
במאי 2016 החל התאגיד בהפקה של שידורי ניסיון, המוצגים בדף הפייסבוק שלו, תחת שם זמני – "התאגיד". בסרטונים, על נושאים שונים בחברה הישראלית, משולבים שדרני התאגיד, ביניהם בן המגזר החרדי אלימלך זילברשלג, השדרנית המוסלמית הראשונה המופיעה עם כיסוי ראש מלא סמאח ותד, ואחרים. אחר כך נפתח גם דף טוויטר, ובהמשך נפתחו ערוצים נוספים בסנאפצ'ט, ביוטיוב ובאינסטגרם, במטרה לשנות את התדמית המיושנת שאפיינה את רשות השידור ולפנות לקהל צעיר ומגוון יותר מבעבר. באוגוסט נפתח אתר אינטרנט חדש המכיל מספר תחנות רדיו פעילות.
מעבר התאגיד לירושלים היה אמור להתקיים ב-28 באוקטובר 2018, אולם לאחר מכן בעקבות לחץ העובדים, מעבר תאגיד השידור לירושלים נדחה לנובמבר 2018. ב-19 בפברואר 2020 נחשפו האולפנים החדשים בירושלים וב-23 בפברואר 2020 החלו השידורים מהאולפנים החדשים שהוקמו בירושלים.
תקציב ההקמה
תקציב ההקמה של התאגיד עמד על סכום של 350 מיליון ש"ח – 120 מיליון לציוד מקצועי, 28 מיליון לשכר עבודה, 14 מיליון לתפעול השוטף, 128 מיליון לנדל"ן ו־60 מיליון לרכש תוכן.
הצטרפות התאגיד לאיגוד השידור האירופי
ב-24 במאי 2017 הגיש תאגיד השידור הישראלי בקשה להצטרף לאיגוד השידור האירופי. ביוני 2017 פורסם כי על פי מסמך הבנות שנחתם בין תאגיד השידור הישראלי לבין איגוד השידור האירופי, התאגיד הישראלי יחזיק בחברות זמנית באיגוד שיאפשר לו להמשיך להשתתף באירוויזיון בתנאי שהתהליך הרשמי להצטרפותו לאיגוד יימשך במקביל. ב-7 בדצמבר 2018 האספה הכללית הצביעה פה אחד בעד קבלת "כאן" כחבר קבוע באיגוד. לכבוד הצטרפותו הקבועה של התאגיד, הופק סרטון תדמית, שפורסם על ידי האיגוד. ב-2019 התאגיד הפיק את אירוויזיון 2019 שנערך בישראל, בעקבות זכייתה של נטע ברזילי.
בעקבות הזכייה הוחלט בממשלה לבטל את פיצול התאגיד, שהטיל בספק את אישור חברותו של התאגיד באיגוד השידור האירופי, הגוף האחראי על האירוויזיון.
אחריות על בחירת הנציג הישראלי בתחרות האירוויזיון
בין השנים 2018–2020 הנציג נבחר בתוכנית "הכוכב הבא" של "קשת", תחת הנהלתו של התאגיד. הסכם עם "קשת" על בחירת הנציג לאירוויזיון היה קיים עוד בתקופת רשות השידור, החל מ-2015. ב-2018 הוחלט ב"כאן" על המשך אוטומטי של ההסכם של רשות השידור עם קשת. ב-2019 נבחנו חלופות שמאפשרות את קיום התחרות על ידי ערוץ מסחרי, במסגרת תוכנית ריאליטי.
ב-2018 זכתה ישראל בתחרות האירוויזיון, ועל כן תאגיד השידור הפיק את אירוויזיון 2019.
ב-2019 בתחילה, קיום התוכנית "הכוכב הבא" כתחרות לבחירת הנציג לאירוויזיון לא סוכם בין "כאן" ל"קשת", כיוון שנבחנה אפשרות שהתאגיד יפיק בעצמו תוכנית ריאליטי לבחירת הנציג. "קשת" נתבקשה אז להפסיק בפרסום התוכנית המציג את הייצוג באירוויזיון כפרס. לאחר שב"כאן" בחנו מספר אפשרויות, שכללו בין היתר גם שיתוף פעולה עם "רשת", ובחירת הנציג בתוכנית "אקס פקטור ישראל" כאשר גם האפשרות לתוכנית "The Voice ישראל" נבחנה, ב-22 באוגוסט 2018, הכריז התאגיד כי ימשיך את שיתוף הפעולה עם "קשת" ועם התוכנית ועל כן גם בעונה זו, הזוכה בתחרות ייצג את ישראל באירוויזיון 2019.
עבור התחרויות ב-2020 וב-2021, "כאן" הפיקה תוכנית נפרדת לבחירת השיר.
ההסכם עם "קשת" כלל חבילת פרסום לקידום תאגיד השידור, השתתפות במימון ערב בחירת השיר, מימון הקליפ ומימון המשלחת הישראלית לאירוויזיון במהלך השהייה לפני התחרות ובמהלכה.
הוחלט בתאגיד שהחל משנת 2021, בחירת המועמד לאירוויזיון תוחזר לתאגיד. ב-2019 פורסם כי הוחלט בתאגיד לאמץ מודל לבחירת הנציג באמצעות הקהל והרשתות החברתיות, באופן דומה לנעשה בצ'כיה.
ב-2021 נבחנה שוב האפשרות להעביר את ההפקה לערוץ מסחרי, עקב עלויות ההפקה. ב-2021 הוחלט כי אקס פקטור ישראל ברשת 13 תבחר את הנציג לאירוויזיון. ההצעה של "רשת" כללה חבילת פרסום לתכני התאגיד, והצעות לשיתופי פעולה נוספים. כמו כן, המתמודדים בגמר יופיעו עם השירים בהם ייצגו את ישראל אם ייבחרו.
עבור אירוויזיון 2023 פורסם קול קורא בכוונה להפיק תוכנית ריאליטי גם הפעם, אך לבסוף הוחלט כי ב-2023 הנציג ייבחר על ידי ועדת איתור. ב-11 ביולי 2022 פורסם כי הוועדה בחרה בנועה קירל לייצג את ישראל באירוויזיון 2023.
פרישת התאגיד מוועדת המדרוג הישראלית
ב-29 במאי 2019 הצהיר התאגיד על כוונתו לפרוש מהוועדה הישראלית למדרוג בסוף 2019, עקב חוסר הסכמה על שינויים בשיטת המדרוג עבור תוכני הגופים המשדרים באינטרנט. ב־11 בדצמבר 2019 הודיע התאגיד על פרישתו מהוועדה. על אף פרישת התאגיד מהוועדה, הוועדה ממשיכה למדוד ולהפיץ את נתוני המדידה אודות שידורי התאגיד. התאגיד בתגובה דרש שהוועדה תימנע ממדידת הנתונים והפצתם. הוועדה חדלה מלפרסם את נתוני הרייטינג של "כאן" בטלוויזיה ב-23 ביוני 2020. החל מ-8 ביוני 2021 החלו סיקורי הרייטינג לפרסם שוב את מדד הרייטינג של שידורי "כאן 11" וחדלו להתפרסם בשנית ב-5 באוקטובר 2021. ביולי 2022 חזר התאגיד באופן רשמי להימדד בוועדת המדרוג.
החל מ-1 בינואר 2020, מפרסם התאגיד את נתוני הצפייה בתכניו באתר האינטרנט שלו. בעוד שנתוני הוועדה עבור הערוצים המסחריים מופצים בשעות הבוקר, נתוני "כאן" מתפרסמים בשעות הצהריים ולא יופיעו עם פילוח לפי תוכנית אלא ישקללו את מספר הצפיות ודקות הצפייה של התכנים של "כאן" באינטרנט, דרך הרשתות החברתיות, כאשר התוכן מסווג ל-3 מחלקות: תוכני טלוויזיה, דיגיטל ואודיו. המדידה של תוכני וידאו היא אך ורק על פי הצריכה בפלטפורמות אינטרנטיות, גם עבור תכנים שהופקו לשידור בטלוויזיה. עבור תוכני אודיו, שילוב של סקר TGI עם האזנות דרך ממשק האינטרנט והאזנות בפודקאסטים. התאגיד מפרסם נתוני צריכה יומיים ושבועיים. החל מ-2021 הפסיקו לפרסם נתונים יומיים.
ב-9 באוגוסט 2021 התאגיד פרסם מכרז למדידה אחודה לדיגיטל ולאמצעי ההפצה המסורתיים (בטלוויזיה וברדיו). מנכ"ל ועדת המדרוג בתגובה תקף את החלטת התאגיד, ואת החלטתם לפרוש מהוועדה. המחלוקת הוסברה, כי אין אפשרות לקבל מדד על פרסומים ברשתות החברתיות ללא שיתוף פעולה מצידן, אלא רק על תכנים שמפורסמים בפורטל הגופים המשדרים.
ב-10 בינואר 2023 פורסם כי מונה פרויקטור שייקדם את סוגיית המדידה האחודה של הטלוויזיה והדיגיטל.
טענות על התעמרות בעובדים והטרדות מיניות
ביולי 2021 פורסם תחקיר של "הארץ" המייחס התנהלות בעייתית ומבזה כלפי עובדי הארגון, בעיקר מצד ההנהלה, שכולל אלימות מילולית כלפי עובדים והטרדה מינית. בעקבות הפרסום ועד עובדי "כאן", הפועל תחת ארגון העיתונאים וארגון עובדי התקשורת, הגיב כי הוועד מודע לבעיות הללו ופועל לסייע לעובדים, וייפעל למיגור התופעה.
תגובה מצד ארגון העיתונאים הגיעה יומיים לאחר הפרסום וכללה הבהרה שהארגון מודע לבעיות ופועל כבר מספר חודשים בעניין.מועצת תאגיד השידור הודיעה כי תקיים דיון חירום בעקבות הפרסום.
תגובה הגיעה גם מצד שדרנית התאגיד קרן נויבך, כנגד התופעות וההתנהלות הבעייתית, וקוראת לתאגיד לפעול נגד כל המעורבים בפגיעה בעובדים.
בהמשך לטיפול בנושא, ארגון העיתונאים שלח מכתב למועצת תאגיד השידור, יחד עם ארגון עובדי התקשורת וועד עובדי התאגיד. מועצת התאגיד הציבה דרישה בפני ההנהלה להתייחס לטענות "הארץ" תוך 48 שעות, בעקבות דיון החירום שכונס.
הועדה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי בראשות עאידה תומא סלימאן קיימה שני דיונים מיוחדים תחת הכותרת "הטיפול בהטרדות מיניות בתאגיד השידור כאן" באוקטובר 2021 ובינואר 2022 במטרה לברר ליקויים באופן הטיפול בתלונות. טענות גם הופיעו נגד העיתונות שבחרה ברובה לא לסקר ולדווח על כך.
ב-8 ביוני 2022 התראיינה מיכל רבינוביץ', מגישת חדשות בחטיבת החדשות של התאגיד, אצל "הארץ" וטענה כי מעולם לא ראתה בסביבתה התעמרות בעובדים.
הדבר האחרון שהוא אמר לי (מיני סדרה)
הדבר האחרון שהוא אמר לי (באנגלית: The Last Thing He Told Me) היא מיני סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג מותחן ששודרה ב-Apple TV+. הסדרה מבוססת על רומן בעל אותו השם מאת לורה דייב. המיני סדרה פותחה על ידי לורה דייב וג'וש סינגר ומככבת בה ג'ניפר גארנר. הבכורה של הסדרה הייתה ב-14 באפריל 2023. הסדרה הופקה על ידי ריס וית'רספון.
יוכי צוקר פרלמן
יוכי צוקר פרלמן היא משוררת ישראלית.
הדבר האחרון שהוא אמר לי (מיני סדרה)
רקע
האנה יוצרת מערכת יחסים בלתי צפויה עם בתה החורגת בזמן שהיא מחפשת את בעלה שנעלם לאחרונה.
יוכי צוקר פרלמן
ביוגרפיה
יוכי צוקר פרלמן בוגרת מדעי הרוח והחברה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. חברה באגודת הסופרות והסופרים העבריים.
חברת קיבוץ יטבתה שבערבה.
הדבר האחרון שהוא אמר לי (מיני סדרה)
עלילה
בערב מגלה ביילי כי אביה השאיר לה מכתב ותיק מלא מזומנים ובו כחצי מיליון דולר.
מכיוון שג'ולס אומרת להאנה שהמרשל מגיע מאוסטין, טקסס האנה מנסה להבין אם יש לאוון קשר למקום. אחרי שבבית הספר מתעמרים בביילי, מחליטות השתיים ללכת לחפש את אוון באוסטין טקסס.
באוסטין מנסות ביילי והאנה להיזכר בילדותה של ביילי. הן מגיעות לאצטדיון ומחפשות חתונה בה השתתפה ביילי בתור ילדה. חוקר פרטי שהפעיל החבר לשעבר של האנה ג'ייק (ג'ף סטולטוס) שהוא גם עורך דין מגלה כי אוון וביילי לא היו קיימים לפני שעברו לעיר הנוכחית בה גרים, ולמעשה מדובר בשמות בדויים. השתיים נזכרות בפרופסור שלימד את אוון ומגלות שהוא מלמד עדיין באוניברסיטת אוסטין. דרך רשימת התלמידים שלו הן מנסות להגיע לשם האמיתי של אוון אך תוך כדי חיפוש מתקשרת האישה מהכנסייה ונותנת להם את השמות שהיו באותה חתונה שביילי זכרה כילדה. דרך חיפוש באינטרנט הן מגיעו לשם של בר של החתן מאותה חתונה, כאשר תמונה של אמה של ביילי מופיעה בהקשר לשם המשפחה של החתן.
לגבי ילדותה של האנה מתגלה כי היא ננטשה על ידי אמה בגיל 16 וגדלה יחד עם סבה שלימד אותה ליצור כלים.
האנה נכנסת לבד לבר וביילי מתכתבת עם החבר שלה בובי (ג'ון הרלן קים) שמוצא עבורה כתובת של הכלה מאותה חתונה. בבר רואה האנה תמונות של אמה של ביילי ומנסה להוציא מידע מבעל הבר. הוא מספר שאביו הוא עורך דין וסבו הקים את הבר. הוא מספר כי אחותו (אמה של ביילי) אכן נהרגה בתאונת דרכים. כאשר היא מראה לו תמונה של אוון הוא מתעצבן ונלחץ, באותו הרגע נכנסת ביילי לבר והוא קורא לה "קריסטין". הן בורחות ממנו ואז ביילי נזכרת שאכן שמה האמיתי הוא קריסטין.
צ'ארלס וולאס
צ'ארלס ויליאם וולאס מידגלי (באנגלית: Charles William Wallace Midgley, נולד ב-20 בינואר 1885 באנגליה, נפטר ב-13 בדצמבר 1942 בברצלונה שבספרד) היה כדורגלן אנגלי ששיחק כחלוץ בעשור הראשון והשני של המאה ה-20. נודע בשל תקופתו במדי ברצלונה.
הדבר האחרון שהוא אמר לי (מיני סדרה)
עלילה
ג'ולס מתקשרת להאנה ומספרת לה כי סבה של ביילי (אביה של אמה ואחיה, בעל הבר) הוא עורך דין ידוע של ארגון מאפיה באוסטין טקסס שישב לאחרונה בכלא. אנו מגלים כי אוון היה מעורב בענייני מאפיה, ולאחר שאשתו נהרגה, כנראה מחיסול, הוא הלשין על חברי מאפיה רבים שישבו בכלא. בעקבות האירועים הללו הוא ברח ושינה את שמו ושם בתו. האנה רוצה לברוח אך מגלה כי ביילי נעלמה. היא מגיעה למשרד המרשל ומנסה לחשוב לאן נעלמה ביילי. שם היא שומעת את כל ההסטוריה של אוון ומבינה עד כמה הם היו בסכנה, וכי הוא ברח כדי שתמונתו לא תתפרסם בטלויזיה כדי לא לסכן את חיי בתו.
צ'ארלס וולאס
קריירה
וולאס נולד וגדל באנגליה אך עבר בצעירותו עם משפחתו לברצלונה, בירת קטלוניה. ב-1905 החל לשחק כדורגל בעיר, תחילה בקבוצה המקומית אינטרנסיונל למשך שנה, ולאחר מכן לשנה נוספת בקטלה. ב-13 במאי 1906 לקח חלק במשחק ידידות בין ברצלונה לריאל מדריד כשחקן ברצלונה. וולאס כבש צמד וברצלונה ניצחה 5-2, במה שהיה המשחק השני בהיסטוריית המפגשים בין הקבוצות, שנודעו לימים בשם "הקלאסיקו". רק ב-1907 הצטרף באופן רשמי לברצלונה, בתקופת נשיאותו של ז'ולי מריאל. בברצלונה בילה במשך רוב הקריירה שלו והוא אף היה קפטן הקבוצה. בעונת 1908/1909 זכה עם הקבוצה בתואר ראשון, באליפות קטלוניה. בעונת 1909/1910 זכה עמה באליפות קטלוניה שנייה ברציפות, וכן בתואר הבינלאומי הראשון בתולדות המועדון, גביע הפירנאים. במאי 1910 הצטרף לברצלונה אחיו הצעיר של צ'ארלס, פרסיבל. בגמר הגביע הספרדי, שנערך ב-26 במאי 1910 נגד אספניול מדריד, פתחו שני האחים במשחק. צ'ארלס כבש שער, קרלס קוממלה וחוסה רודריגס הוסיפו שערים משלהם, ברצלונה ניצחה 3-2 וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הספרדי.
הדבר האחרון שהוא אמר לי (מיני סדרה)
עלילה
ג'ולס מגיעה לביתו של בובי שמגלה כי האנה הלכה לבית דודתה (אמריקה אוליבו). דודתה אנדראה ריאס היא גרושה עם שני ילדים. היא מכניסה את ביילי לביתה ומראה לה תמונות מילדותה וסרטונים ומספרת כי היא ובעלה לשעבר עזרו לה ולאביה להעלם כדי שהמאפיה לא תמצא אותם. המרשל מגיעה לאסוף אותה דקה לפני שסבה מגיע לאותו מקום על מנת להיפגש איתה.
צ'ארלס וולאס
קריירה
בעונת 1910/1911 היה שותף לזכייה שלישית ברציפות באליפות קטלוניה וכן לזכייה נוספת בגביע הפירנאים. ב-1911, בשל שינויים כלכליים במועדון, עזבו מספר שחקנים את ברצלונה, ובהם האחים וולאס. השניים עברו ליריבתה העירונית אספניול. השניים נשארו בקבוצה זמן קצר, אך הספיקו לקחת חלק בזכייתה של אספניול באליפות קטלוניה. משם עברו לקזואל, קבוצה נוספת מהעיר ברצלונה, יחד עם שחקני עבר של ברצלונה נוספים כקוממלה וחוסה קירנטה. ב-1913 התפרקה הקבוצה, והאחים וולאס שבו לברצלונה. ב-1 בנובמבר השתתף וולאס במשחק בקרר אינדוסטריה בו הביסה ברצלונה את ריאל מדריד 7-0, הניצחון בהפרש הגבוה ביותר בתולדות ברצלונה על ריאל מדריד. ב-1915 פרש וולאס מכדורגל. בסך הכול הבקיע וולאס 105 שערים ב-102 הופעות במדי ברצלונה.
הדבר האחרון שהוא אמר לי (מיני סדרה)
עלילה
לקראת הסוף מגיע אוון מחופש לגלריה של האנה ואומר לה שהוא עדיין אוהב אותה.
פיתוח
לקראת יציאתו לאור ב-4 במאי 2021, הרומן באותו השם נבחן על ידי Hello Sunshine ו-Red Om Films להפוך לסדרה. זמן קצר לאחר יציאתו, בשיתוף עם 20th Television, Hello Sunshine ו-Red Om Films העלו את הפרויקט לשוק. אפל, במלחמת הצעות, זכתה בפרויקט. לורה דייב, מחברת הרומן, כתבה את התסריט המעובד עם בעלה, ג'וש סינגר. אוליביה ניומן ביימה את פיילוט הסדרה, כאשר דניז גמזה ארגובן, דייזי פון שרלר מאייר ולילה נוגבואר יביימו את שאר הפרקים.
ליהוק
בינואר 2021, ג'וליה רוברטס נבחרה לתפקיד הראשי בסרט. בנובמבר 2021, ג'ניפר גארנר החליפה את רוברטס ככוכבת ומפיקה. אנגאורי רייס נוספה לצוות השחקנים באפריל 2022, עם ניקולאי קוסטר-ולדאו, איישה טיילר, ג'וף סטולטס, ג'ון הרלן קים ואוגוסטו אגילרה שהצטרפו במאי.
צילום
צילומי הסדרה החלו ב-3 במאי 2022.
שחרור
הסדרה שודרה בבכורה ב-14 באפריל 2023, כששני הפרקים הראשונים זמינים באופן מיידי והשאר שודרו על בסיס שבועי עד 19 במאי.
בסקטירס
בסקטירס  (באנגלית: Baskup - Tony Parker) היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים אשר משודרת. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים בדיבוב לעברית החל משנת 2012 עד שנת 2014. באולפני "דאבי דאב".
תקציר העלילה
הסדרה מספרת על רודי הקפטן של קבוצת "היי פייב" אשר עזב את ההורים שלו לסן אנטוניו שבטקסס ארצות הברית כדי לשחק בכדורסל, הם מאומנים על ידי המאמן טוני פארקר ונלחמים על המקום הראשון בטורניר ה"באסקאפ" מול קבוצות כדורסל שונות ובהן הקבוצה המרושעת "הזוחלים" והמאמן שלהם סלים.
הר ווטרמן (אנטארקטיקה)
הר ווטרמן (באנגלית: Mount Waterman) הוא הר נישא ומסיבי, ברכס יוז, בהרי המלכה מוד, בשטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,880 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 5 קילומטרים צפונית-מזרחית מהר וקלסר.
גילוי ההר
ההר התגלה וצולם מהאוויר על ידי אדמירל המשנה ריצ'רד בירד בטיסתו ב-18 בנובמבר 1929;
ההר נסקר על ידי א. פ. קרארי (A.P. Crary) בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
מקור השם
ההר נקרא על שמו של אלן טאוור ווטרמן (Alan Tower Waterman), מנהל הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית שתמך בתוכניות ארצות הברית לחקר אנטארקטיקה במסגרת השנה הגאופיזית הבינלאומית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
סוס פינטו
סוס פינטו (מספרדית: Caballo pío) הוא שם כולל לכמה גזעי סוס עם כתמים בצבעים שונים על הגוף, אחד מהם לבן.
היסטוריה
פינטו הוא נדיר יחסית, אבל הוא פופולרי, ולכן הוא הורבה בברירה מלאכותית והופיע הרבה באומנות. בהירוגליפים במצרים העתיקה נראו סוסים כאלה, ונמצאו ראיות ארכאולוגיות לסוסים כאלה גם ברוסיה העתיקה. הרנאן קורטס הביא סוסים כאלה לאמריקה, וחלקם התפראו וביותו מחדש על ידי אינדיאנים. עד היום בארצות הברית יש את מספר סוסי הפינטו הגדול בעולם.
ההבדל בין פינטו לפיינט
ההבדל בין פינטו לפיינט הוא שפיינט הוא גזע נפרד, וסוס מכל גזע שהוא בעל פרווה מתאימה יכול להיות פינטו. סוסי פיינט הם תמיד פינטו, אבל גם סוס מגזע אחר יכול להיות פינטו.
אפלוסה
ישנם כאלה הטוענים כי סוסי אפלוסה נחשבים פינטו, אבל האיגוד האמריקאי לסוסי פינטו החליט כי האפלוסה אינם פינטו.
ברירה מלאכותית
כדי להרבות את סוסי הפינטו, מקפידים להרבות אותם בינם לבין עצמם, ויש המקפידים לא להרבות סוסים מדפוסים שונים. הקפדה זו לעיתים גורמת להם לחלות.
דיאן ד'אנדואן
דִיאָן ד'אנְדוּאָן (מצרפתית: Diane d'Andoins או Diane d'Andouins; 1554–1620), המכונה "קוריסאנד היפה" (la belle Corisande), נודעה כפילגשו של אנרי, מלך נווארה (מאוחר יותר אנרי הרביעי, מלך צרפת).
דיאן ד'אנדואן נולדה בעיירה אגטמו (כיום במחוז לאנד שבחבל אקיטן בצרפת) כבתם של פול, בארון ד'אנדואן ושל מרגריט דה קאונה. ב-21 בנובמבר 1568 נישאה לפיליבר דה גראמון, רוזן גיש ומושל העיר באיון, אחרי שהיו מאורסים במשך שנתיים. ב-1580 פיליבר מת כתוצאה מפציעה ודיאן מצאה את עצמה כאלמנה בת עשרים ושש שנה. מנישואים אלה נולדו שני ילדים: אנטואן השני, דוכס גראמון, ובת בשם קתרין.
כאישה שנודעה בשל יופייה ובשל חינוכה כבת אצולה, היא הייתה אשת אהבהבים שהזדהתה עם קוריסאנדה - גיבורת ספרו של גארסי רודריגז דה מונטאלבו "אמאדי של גאליה", ואימצה לעצמה את שמה.
אנרי, מלך נווארה הפך למאהבה הנלהב, והיא השיבה לו אהבה, ונשארה נאמנה לו במשך כל ימי חייה. בתקופת מלחמות הדת בצרפת כאשר לחם נגד הליגה הקתולית ונגד אנרי השלישי, מלך צרפת, מכרה את יהלומיה והעמידה לרשותו את כל רכושה. הוא כתב לה בדמו הבטחת נישואים, אך לא קיים את הבטחתו.
זאת ועוד, ב-1584, אחרי מותו של פרנסואה, דוכס אנז'ו שהיה יורש העצר של ממלכת צרפת, דיאן ד'אנדואן שימשה כבאת כוח של אנרי, מלך נווארה שתבע לעצמו תואר זה, וייצגה אותו בשיחות שהתנהלו עם אנרי השלישי. מישל דה מונטן, מחבר המסות, שהיה ידידו של אנרי, מלך נווארה, והיה מקובל גם על אנרי השלישי, שימש לה כיועץ.
אחדים מחוקרי שושלות היוחסין מייחסים לאנרי, מלך נווארה ולדיאן ד'אנדואן בן בשם אנטואן.
ב-1620 מתה דיאן ד'אנדואן כאישה נשכחת בטירת אגטמו, שבה נולדה.
מתיאס פרייהוף
מתיאס פרייהוף (בגרמנית: Matthias Freihof; נולד ב-25 בנובמבר 1961) הוא שחקן גרמני.
ביוגרפיה
פרייהוף נולד בפלאואן, לאחר התיכון שירת בצבא העם הלאומי. הוא למד באקדמיה לדרמה בברלין ולאחר מכן החל לעבוד בתיאטרון בברלין, לאחר מכן עבר לעבוד בתיאטרון בפרנקפורט.
ב-2002 שיחק תפקיד משנה ב-"Führer Ex", סרט ביוגרפי על נאו-נאצי מברלין הקומוניסטית, הוא גילם את היינריך הימלר בסרט "מבצע ואלקירי".
הוא גם הופיע רבות בטלוויזיה והיה לו בין היתר תפקיד קבוע באופרת הסבון "Marienhof".
בדיבוב לגרמנית של הסרט "היפה והחיה" הוא דיבב את התפקיד הראשי של החיה.
שתל תת-עורי
שתל תת-עורי הוא שינוי גוף אשר במהלכו מוכנס גוף תלת־ממדי מתחת לפני העור אשר מאפשר לגוף להחלים ובמהלך תהליך זה מתחת לעור נוצרות בליטות בצורה המבוקשת אשר נתפסות כאסתטיות בעיני המבצע. שתלים אלה עשויים פעמים רבות מסיליקון אשר מקבל את הצורה הרצוייה ביציקה או בגילוף. אנשים רבים אשר ביצעו הליך זה מצרפים את השתל לשינויי גוף נוספים על מנת ליצור אפקט דרמטי רצוי. ההליך מכונה גם שתל תלת־ממדי או באנגלית "pocketing".
היסטוריה
שתל תת-עורי ראשון הושתל ב-1994. מקובל כי חלוץ תחום ההשתלות הוא Steve Haworth. בסטודיו הפירסינג שלו HTC Body Piercing, בפיניקס אריזונה. הוא ביצע לראשונה את ההליך כשביקשו ממנו צמיד. הוא הגיע למסקנה שהוא יכול לשים שרשרת של חרוזים מתחת לעור של הלקוחה שלו ליצור את האפקט שהיא חפצה בו. בהמשך, בשנת 1998 המדען קווין ווריק ניסה להשתיל שבב RFID וכמו כן, השתלה של מערך אלקטרודות. מאז השתלות אלה, אומנים רבים ביצעו סוגים מגוונים של השתלות. בין אומנים אלה ניתן לציין בין השאר את סטלארק אשר לו אוזן מושתלת בזרועו.
סוגים
קיימים שני סוגים עיקריים לשתלים, תת-עורי ועורי. סוג נוסף אשר קיים הוא שתל מגנטי תת-עורי.
תת-עורי
שתלים אשר באופן כולל טמונים בתוך הדרמיס. שתלים אלה מיועדים הן לצרכים אסתטים והן לצרכים רפואיים. בין השימושים הרפואיים שהשתל מסייע בהן הוא שחרור תרופות במשך זמן ארוך מתוך אמופלה אשר מושתלת תחת העור. מתן תרופה בצורה זו משמש בין השאר לשחרור תרופות למניעת הריון בפרקי זמן ארוכים. בגרסה האסתטית של השתלים, ניתן לעצב אותם לכל צורה רצויה. לרוב הם עשויים מסיליקון. עם כי קיימות גם גרסאות טפלון.
הליך הביצוע
על מנת להתקין את אחד משני סוגי השתלים, מבצעים חתך עד לשכבה התת עורית, מעלית עורית, מכשיר רפואי, מפריד את תת-העור והחיתולית ויוצר את הכיס בו יוכנס השתל. לאחר הנחת השתל, החתך נתפר. סרט דביק רפואי מודבק לעתים קרובות כדי למזער את התנועה בזמן שהעור חוזר לצורתו המקורית סביב השתל.
החרשנים
החרשנים (באנגלית: A.N.T Farm) היא קומדיית מצבים המשודרת בערוץ דיסני. הסדרה בעלת 3 עונות.
עלילה
כשצ'יינה פארקס עברה לבית ספר תיכון מתוכנית החרשנים היא פוגשת חברים חדשים בגילה כמו אוליב - ילדה חכמה שמתרכזת בלימודים, ופלטשר - ילד בעל כישרון אמנותי מיוחד ביותר.
לצ'יינה יש אח הלומד בתיכון, בשם קמרון שלומד איתה באותו תיכון. כשצ'יינה עברה לתיכון היא החליטה לנסות להתקבל בקהילת התיכוניסטים. היא פוגשת תיכוניסטיות בשם לקסי ופייזלי: שתי בנות, פייזלי, ילדה שאינה חכמה עד כה, ולקסי, אנוכית ומנסה להכשיל את צ'יינה.
טיתי בהטאצ'אריה
טיתי בהטאצ'אריה (נולדה ב-1971) היא פרופסור חברת סגל להיסטוריה ומנהלת התוכנית ללמודים גלובליים באוניברסיטת פרדו המתמחה בהיסטוריה דרום אסייתית מודרנית. היא פמיניסטית מרקסיסטית בולטת ואחת המארגנות של שביתת הנשים הבינלאומית ב -8 במרץ 2017. היא דוברת חריפה בתחום זכויות האדם של הפלסטינים ותומכת נלהבת של BDS.
אגף 6
אגף 6 (מוכר גם בשמות "אולם מספר 6" ו"חדר טיפולים מספר 6") הוא סיפור קצר מאת אנטון צ'כוב. הסיפור עוסק ברופא הגר בעיר נידחת, ומואס בשגרת יומו המייגעת, המתיידד עם אחד ממטופליו באגף לחולי נפש, סטודנט לשעבר הסובל מפארנויה, ומגלה בו שותף שיחה מרתק. בבסיסו של הסיפור הדיאלוג בין השניים, והצורה בה הקולגות של אותו רופא מקבלים את הדיאלוג.
רקע
ב-1890 בהיותו רופא במקצועו, נסע צ'כוב למזרח רוסיה, אל מושבת העונשין שבאי סחלין. במהלך שהותו שם ניהל אלפי ראיונות עם האסירים במטרה לערוך מפקד אוכלוסין. למסע מפרך זה, ולמראות הקשים שראה בסחלין, מייחסים את ההשראה העיקרית לכתיבת "אגף 6".
פרטי העלילה
הסיפור נפתח בתיאור מפורט, כמעט קולנועי, של האגף המטונף, הנמצא בבית חולים מבודד המוקף ביער סרפדים, בעיירה נידחת. אנחנו נכנסים אל האגף ופוגשים שם את ניקיטה, חייל בדימוס, הוא הסניטר המטפל בחולים ביד קשה ואלימה. אחריו מוצגים החולים באגף 6, חמישה במספר: המשותק האדמוני, מוישל'ה היהודי (המטופל היחידי שמותר לו לצאת ולחזור אל האגף בצורה חופשית), איוואן דימיטריץ' גרומוב – סטודנט לשעבר הסובל מפארנויה, איכר שמן במצב קטטוני, ועירוני לבקן בעל פיקסציה למדליות ואותות כבוד וגבורה.
בהמשך מוצגת דמותו של הרופא הממונה על בית החולים, אנדריי יפימיץ' ראגין. ד"ר ראגין חלם על קריירה רוחנית ככומר, אך חלומו נקטע כשאביו הודיע לו כי ינשל אותו אם יעשה זאת, ותחת זאת כיוון אותו אל המדעים המדויקים. ד"ר ראגין עושה את עבודתו בחוסר חשק, ומזמן ויתר על ניסיון לשנות או לשפר את המוסד הרפואי בו הוא עובד – מוסד מושחת וחסר אמצעים. הוא ממעט לבקר בו ככל האפשר, תחת זאת הוא מעדיף להישאר בביתו ולקרוא ספרים, או לשוחח עם ידידו מיכאל אוויריאניץ', "האיש היחיד שחברתו אינה מכבידה על ד"ר ראגין."
באחד מערבי האביב נקלע הד"ר לאגף 6, בעקבות צעקות שהוא שומע מבפנים. בתוך האגף הוא נתקל באיוואן דימיטריץ' אשר צורח עליו ומאשים אותו בנוכלות וברמאות. לאחר שהד"ר מצליח להרגיע אותו מעט, מתפתח ביניהם דיאלוג בו מגלה הד"ר שאיוואן דימיטריץ' הוא למעשה סטודנט לשעבר, וכי הוא למעשה אדם משכיל וחד מחשבה. ראגין, שלא היה לו עד כה שותף שווה ערך לשיחות פילוסופיות מגלה את השותף הנכסף באגף לחולי הנפש.
מאז מתחיל לבקר הד"ר באגף 6 לעיתים קרובות, ומבלה שם שעות בשיחות עם איוואן דימיטריץ'. סביבו, מתחילה חרושת של שמועות באשר למערכת היחסים התמוהה בין הרופא למטופלו הפאראנואיד. ד"ר חובוטוב, רופא צעיר בבית החולים אשר חותר תחת ראגין, ומעוניין במשרתו, מארגן ועדה בעירייה אליה מוזמן ראגין בתואנת שווא, ובמהלכה מגלה שאותה ועדה מיועדת למעשה כדי לבחון את שפיותו שלו. בערב מגיע ידידו מיכאל אוויריאניץ' ומפציר בו שיסע איתו לנופש במוסקבה ובוורשה. ד"ר ראגין, שכל חייו חי באותו הבית ועם אותם ההרגלים לא שש לצאת להרפתקה, אך העלבון מן הקולגות שלו מדרבן אותו לצאת בכל זאת.
מיכאל אוויריאיץ' מתגלה בטיול כאדם בלתי נסבל, רועש, מתנשא ונפוח. בוורשה הוא מפסיד במשחק קלפים 500 רובל (סכום עתק) ומבקש מן הד"ר להלוות לו את הסכום. כשחוזרים השניים לעיר, נמכר ביתו של הד"ר והוא, בהיותו חסר כול, היות שידידו אינו מסוגל להחזיר את סכום העתק שלווה ממנו, נאלץ לעבור לדירה קטנה יותר. בדיכאונו הוא שותה יותר ויותר. יום אחד, מגיעים לבקרו מיכאל אוויריאניץ' וד"ר חובטוב. הוא מתפרץ עליהם ועובר התמוטטות עצבים.
יום למחרת מקבל ד"ר ראגין בקשה להגיע אל בית החולים להתייעצות רפואית. ד"ר ראגין, השמח שהתפרצותו מאמש נשכחה, מגיע ברצון, ומגלה כי מדובר במלכודת, וד"ר חובטוב למעשה מאשפז אותו בכפייה. אחרי יומיים באגף 6 מת ד"ר ראגין.
תרגום עיבודים
הספר תורגם לעברית בשנת תשל"א בשם "האולם מספר 6" על ידי יהודה רכב וראה אור במשרד הביטחון – ההוצאה לאור בספריית תרמיל.
ב-1992 עלתה ההצגה "אולם מספר 6" בעיבודו של נוריאל טוביאס בתיאטרון חיפה.
ב-2011 עלתה ההצגה "אגף 6" בתיאטרון הסימטה. את ההצגה ביים יפים קוצר, שגם עיבד את הסיפור למחזה יחד עם עירד רובינשטיין. בהצגה עשה קוצ'ר שימוש באומנות הקומדיה דל ארטה, ובמסיכות מסוגים שונים ככלי להמחשת הטירוף המשתלט על גיבורי המחזה. ההצגה רצה כשלוש שנים ברציפות. בהצגה השתתפו: גיא אלון/אייל היינה-גלי, אבי עדוי, אלון אורבך, ניר רווח/בר פלד, ועירד רובינשטיין. ב-2012 זכו קוצ'ר ורובינשטיין בפרס "קיפוד הזהב" על עיבוד "אגף 6" לבמה.
טיתי בהטאצ'אריה
ביוגרפיה
בהטאצ'אריה גדלה בהודו. משפחתה הייתה קומוניסטית. מצד אמה במפלגה המרקסיסטית לניניסטית של הודו ומצד אביה במפלגה המאואיסטית  והיא חוותה בילדותה פשיטות של המשטרה על בית משפחתה. היא חיה ועובדת בווסט לאפייט, אינדיאנה. היא אמא לבת אחת.
קריירה אקטיביסטית וכתיבה
בהטאצ'אריה כותבת בהרחבה על התאוריה המרקסיסטית, על המגדר ועל איסלאמופוביה בפוליטיקה למגזינים וכתבי עת אקדמאים כגון המגזין ללימודי אסיה, חקר דרום אסיה , האינתיפדה האלקטרונית , ג'ייקובין , סלון. קום וסקירה שמאלית חדשה. היא חברת מערכת של המגזין ISR
היא ערכה את הספר "תאוריית הרבייה החברתית" (באנגלית: "Social Reproduction Theory") אשר יצא לאור ב-2017 בהוצאת פלוטו. זהו אוסף פורץ דרך בנושא חיי היומיום תחת הקפיטליזם. הספר מתמקד בנושאים כגון טיפול בילדים, בריאות, חינוך, חיי משפחה ותפקידים של מגדר, גזע ומיניות, שהם לטענת המחברים פקטורים מרכזיים להבנת הקשר בין ניצול כלכלי ודיכוי חברתי. היא השתתפה יחד עם כותבות אחרות כגון אנג'לה דייוויס, רסמייה עודה, קיאנגה ימטה טיילור ננסי פרייזר וצ'ינציה ארוצה בחיבור המניפסט של התנועה הפמיניסטית פמיניזם ל-99 אחוז , שהיא תנועה שורשית פמיניסטית רדיקלית אשר מכירה בהצטלביות ובפעילות אקטיביסטית עבור כל הנשים - כולל אלה שהתעלמו מהן בתנועות פמיניסטיות אחרות. המניפסט יצא לאור בעברית בהוצאת נמלה.
בהטאצ'אריה מרצה ברחבי העולם, בין היתר בקולקטה, דלהי, בלפסט, לונדון, ברלין ואמסטרדם. כתביה תורגמו לצרפתית, פולנית, ספרדית ובנגלית.
בהטאצ'אריה היא אקטיביסטית למען צדק לפלסטינים ותומכת תנועת החרם.
ישראנליטיקה
ישראנליטיקה (Isranalytica) היא סדרה של כנסים מדעיים בינלאומיים המתקיימים מדי שנה בישראל, המפגישים מדענים מתחומים מדעיים שונים כדי לדון ולשתף רעיונות, חידושים טכנולוגיים, ואת ממצאי המחקר האחרונים שלהם.
הכנס מאורגן על ידי האגודה הישראלית לכימיה אנליטית (IACS) בשיתוף עם ארגונים מדעיים נוספים.
היסטוריה
ישראנליטיקה הוכרה על ידי האגודה הבינלאומית לאלקטרוכימיה (ISE), האיגוד הבינלאומי לכימיה טהורה ויישומית (IUPAC) ושיתוף הפעולה לעקיבות בינלאומית בכימיה אנליטית (CITAC).
כנס ישראנליטיקה הראשון התקיים בשנת 1998, ומאז הפך לאחד האירועים המדעיים הגדולים בישראל, המושך אליו משתתפים מכל רחבי העולם.
במהלך השנים גדלה ישראנליטיקה בהיקפה, דבר המשקף את החשיבות הגוברת של תחום הכימיה האנליטית ושל תחומים מדעיים אחרים בעולם. לסדרת הכנסים הזו יש גם תפקיד בקידום שיתוף פעולה מדעי בין ישראל לבין מדינות אחרות.
תוכן הכנס
הנושאים המרכזיים שבהם עוסק כנס ישראנליטיקה מתרכזים בכימיה אנליטית, שהיא חקר ההפרדה, הזיהוי והכימות של תרכובות כימיות בחומרים שונים. עם זאת, התוכנית המדעית מכסה גם תחומי מדע אחרים, כולל ביוכימיה, מדעי הסביבה, ננוטכנולוגיה ועוד.
כל כנס כולל הרצאות מליאה של מדענים מהתחום, דיוני פאנל, מושבים טכניים ומצגות פוסטרים. למשתתפים מישראל ומחוצה לה ניתנת הזדמנות להציג את ממצאי המחקר שלהם, להחליף רעיונות וליצור קשרים עם מדענים אחרים בתחומם.
ישראנליטיקה כוללת גם אזור תערוכות, שבו חברות וארגונים מציגים את המוצרים ואת השירותים האחרונים שלהם הקשורים לכימיה אנליטית ותחומים מדעיים אחרים. האזור מאפשר למשתתפים ללמוד על טכנולוגיות, על ציוד ועל שירותים חדשים שיכולים להשתלב במחקר ובעבודה שלהם.
קרנוס, מלך מוקדון
קרנוס (ביוונית עתיקה: Κάρανος) היה המלך הראשון של מוקדון, מייסד השושלת הארגאידית. קרנוס שלט מתישהו במהלך המאה ה-8 לפנה"ס, אולם המקורות אודותיו סותרים מאוד, ויש אף המפקפקים בקיומו ההיסטורי.