cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריפ טורן
קריירת משחק
בשנת 1985 השתתף טורן בסדרה "ילדי הרצח של אטלנטה". ב-1991 גילם בתפקיד ראשי את הארכאולוג קארל רזניק, אשר הציל את אליוט ווייד אדם שנפל קורבן לבובות רוצחות בסרט "בובתי דולי היקרה".
6 באוקטובר
6 באוקטובר הוא היום ה-279 בשנה (280 בשנה מעוברת), בשבוע ה-40 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 86 ימים.
יוניון פסיפיק
רשת המסילות של יוניון פסיפיק מכסה את רוב מדינות מרכז ומערב ארצות הברית, החל ממערב לקו העובר בין הערים שיקגו וניו אורלינס. נכון ל-31 בדצמבר 2008, יוניון פסיפיק מפעילה 51,518 קילומטר של מסילות, מתוכן 42,118 ק"מ נמצאים בבעלות החברה. בשני מדדים אלה זוהי חברת הרכבות הגדולה ביותר בארצות הברית. יוניון פסיפיק הגיעה לגודלה הנוכחי לאחר שרכשה מספר גדול של חברות רכבת, ביניהן את החברות: מיזורי פסיפיק, שיקגו אנד נורת' וסטרן, וסטרן פסיפיק, מיזורי-קנזס-טקסס, וסאת'רן פסיפיק. נכון לשנת 2009. בבעלות יוניון פסיפיק אף 26% מתוך חברת Ferromex שהיא תאגיד הרכבות הגדול ביותר במקסיקו.
המתחרה העיקרית של יוניון פסיפיק היא חברת הרכבת BNSF המפעילה מסילות באזור גאוגרפי דומה.
ריפ טורן
קריירת משחק
בשנת 1992 החל טורן לשחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "המופע של לארי סנדרס", בה גילם את ארתור, מפיק התוכנית המנהל את הצוות בתבונה ובערמומיות. על תפקידו בסדרה קיבל פרס אמי בשנת 1996. טורן השתתף גם בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "שיקגו הופ".
יוניון פסיפיק
היסטוריה
חברת יוניון פסיפיק התאגדה ב-1 ביולי 1862, על רקע כניסתו לתוקף של חוק המסילות הפסיפיות משנת 1862 (באנגלית: Pacific Railway Act of 1862), אשר נועד לסייע לסלילת מסילות והקמת רשת טלגרף ממערב לנהר מיזורי. תחת הנהגתו של מחזיק המניות העיקרי בחברה, ד"ר תומאס דורנט, נסללה המסילה הראשונה בעיר אומהה בנברסקה. בשנת 1869 נוצר חיבור בין מסילותיה של יוניון פסיפיק, לאלו של חברת סנטרל פסיפיק, בפיסגת פרומוטורי ביוטה, ובכך לראשונה בהיסטוריה של ארצות הברית, קם קשר מסילתי רצוף החוצה את יבשת צפון אמריקה, דרך ארצות הברית. בהמשך השתלטה חברת יוניון פסיפיק על שלוש חברות רכבת מורמוניות וכך רכשה מסילות מדרום לסולט לייק סיטי ולתוך עמק יוטה, ואף מצפון ליוטה אל איידהו. החברה המשיכה לסלול והגיעה לדנוור ולפורטלנד במדינת אורגון. החברה רכשה את חברת קנזס פסיפיק ואף החזיקה במסילה צרה אשר הובילה ללב הרי הרוקי בקולורדו.
ריפ טורן
קריירת משחק
ב-1997 שיחק בסרט הפעולה "גברים בשחור" בו גילם את צ'יף זד, ראש סוכנות הביון. כמו כן דיבב בסרט האנימציה "הרקולס" את דמותו המיתולוגית של זאוס, אבי האלים.
יוניון פסיפיק
היסטוריה
בשנת 1872 הייתה החברה מעורבת בשערוריית שוחד של חברי בית הנבחרים האמריקאי, הידועה בשם סקנדל קרדיט מובילייה (באנגלית: Crédit Mobilier scandal). מצוקותיה הכלכליות של החברה הובילו למצב של חדלות פרעון בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-19, אחריו עברה החברה ארגון מחדש ושמה שונה מ- Union Pacific Railroad ל- Union Pacific Railway ב-24 בינואר 1880. מאותה עת היה מחזיק המניות העקרי בה ג'יי גולד. גם חברה חדשה זו הכריזה על חדלות פרעון בשנת 1893, אולם ב-1 ביולי 1897 קמה החברה לתחיה ושבה לשמה המקורי. בתקופה זו מכרה החברה חלק מנכסיה, אולם בתחילת המאה ה-20 התאוששה החברה ורכשה מחדש את אותם נכסים שמכרה. בשנת 1936 ייסדה החברה עיירת נופש וסקי בשם סאן ואלי במדינת איידהו לרווחת עובדיה. בשנות ה-80 של המאה ה-20 שבה החברה לרכוש חברות רכבת קטנות יותר ובשנת 1996 רכשה את חברת הרכבות סאותרן פסיפיק.
ריפ טורן
קריירת משחק
ב-2004 שיחק טורן בקומדיה של בן סטילר "דודג'בול", בתפקיד אגדת דודג' בול בשם פאטצ'ס האוליאן, המרותק לכיסא גלגלים ומאמן קבוצה חובבנית. ב-2007 התארח בחמישה פרקים של הסדרה "רוק 30", והיה מועמד לפרס אמי על תפקידו בה. באותה שנה דיבב בסרט האנימציה "כוורת בסרט".
יוניון פסיפיק
היסטוריה
מטה החברה שוכן בעיר אומהה בנברסקה מאז היווסדה. מטה החברה עבר לבניין משרדים חדש בשנת 2003. בעיר פועלים גם מוסכי ציוד נייד של החברה וחצר עיתוקים גדולה.
ריפ טורן
חיים אישיים
טורן היה נשוי לשחקנית זוכת פרס טוני אן וודג'וורת' מ-1956 עד 1961. לזוג נולדה ילדה. לאחר מכן נישא טורן לשחקנית זוכת פרס אוסקר ג'רלדין פייג'. השניים היו נשואים עד למותה של פייג' בשנת 1987, ונולדו להם שלושה ילדים. טורן נישא בפעם השלישית לשחקנית הקולנוע איימי רייט, להם נולדו שני ילדים.
נפטר ב-9 ביולי 2019 בביתו בלייקוויל, קונטיקט, בגיל 88.
קביה (סוג)
קַבְיָה (שם מדעי: Cavia) הוא סוג של מכרסמים ממשפחת הקביתיים בעלי גוף עגלגל החיים באמריקה הדרומית.
מיני הקביה הם יצורים קטנים בעלי פרווה עבה ורגליים קטנות. הם ניזונים בעיקר מצמחייה הררית הנפוצה באזורי חיותם. הקביות חיות בין הסלעים בחבורות.
בסוג זה 8 מינים כשהמפורסם מכולם הוא המין שרקן או חזיר ים (Cavia porcellus) שבוית וכיום מצוי בבתים רבים כחיית מחמד.
מלודיה (חברת תקליטים)
מלודיה (ברוסית: Мелодия) היא חברת תקליטים סובייטית ורוסית, החברה הוותיקה ביותר בתעשיית ההקלטות ברוסיה. החברה הוקמה בשנת 1964 כחברת תקליטים של כל ברית המועצות. שילבה את המפעלים העיקריים של תקליטים ואולפני הקלטות שהיו קיימים באותה תקופה בברית המועצות, והפכה לארגון המדינה לייצור, אחסון והפצה של הקלטות קול.
מרגע הקמתה ועד למחצית השנייה של שנות השמונים, מלודיה הייתה הארגון הממלכתי היחיד במדינה לייצור המוני והפצה של פונוגרמות. הקלטות של "מלודיה", שיוצאו ליותר מ-90 מדינות, זכו להכרה עולמית וזכו בפרסים בינלאומיים. מלודיה פרסמה הקלטות ברישיון של חברות זרות. בתחילת שנות התשעים הייתה החברה אחת משש חברות ההקלטות הגדולות בעולם.
המוצרים העיקריים של מלודיה בשנות השישים והשמונים היו תקליטים. בתחילת שנות השבעים שלטה בייצור הפונוגרמות על סרט מגנטי (קלטות שמע), ועד תחילת שנות התשעים בתקליטורים. בסך הכל, עד 1991 פורסמו כ־49,000. למלודיה יש את הזכויות על כל ההקלטות הפונוגרפיות שנעשו על ידיה, למעט אלה שלמשרד לא היו זכויות בתחילה.
בשנות התשעים, בתהליך של דמונופוליזציה, בוטלו חלק מארגוני המלודיה, חלקם קיבלו עצמאות. מאז 1993 החברה היא מפעל יחידתי ממלכתי.
נזראן
נזראן (ברוסית: Назрань; באינגושית: Наьсара) היא עיר ברפובליקת אינגושטיה שבדרום הפדרציה הרוסית.
העיר שימשה כבירת הרפובליקה בין השנים 1991–2002, אז הוחלפה בעיר מגאס שנבנתה במיוחד למטרה זו.
נזראן היא העיר המאוכלסת ביותר באינגושטיה; בשנת 2014 התגוררו בעיר 105,823 תושבים.
ספורט
העיר מיוצגת בענף הכדורגל באמצעות מועדון הכדורגל אנגושט נזראן.
ערים תאומות
לנזראן הסכם ערים תאומות עם:
דנה ורון
דנה ורון (נולדה בכ' באלול ה'תשל"ז, 2 בספטמבר 1977) היא עיתונאית, פובליציסטית ואשת תקשורת חרדית-ישראלית.
ביוגרפיה
ורון נולדה בשכונת נווה אביבים בתל אביב, ללאה וליעקב פרידמן. למדה במגמת תקשורת ועיתונאות בתיכון צייטלין. בשנת 1996 חזרה בתשובה והצטרפה לחסידות חב"ד. עשתה שירות לאומי בבית מיח"א לילדים חירשים. בוגרת לימודי פיתוח קול אצל הודיה בונאר.
קריירה
החל מ-2012 מגישה ברדיו ירושלים את תוכנית "לא מה שחשבתם" במשך שעתיים בכל מוצאי שבת עם בעלה. החל מ-2018 מגישה ברדיו קול ברמה תוכנית שבועית בת שעתיים בשם "דנה בסוגיה" ומאז 2019 היא משדרת פעמיים בשבוע.
כותבת טורים באתר "כיכר השבת", ynet ו-חרדים10. מגישה תוכנית נשים בערוץ הידברות בשם "סטטוס" וטורים מצולמים ל"דיבור" של רשת 13, והשתתפה ככתבת של נגה ניר נאמן בתוכנית "ברקוד" רשת 13.
ורון מביעה את דעותיה בסרטונים שהיא מצלמת בתוך רכבה ומעלה לרשת הטיקטוק. היא גם מופיעה ושרה עם סיפורה האישי ומנחה אירועים ופאנלים. עוסקת גם בהגשת סרטי תדמית ומעבירה סדנה לעמידה מול קהל ומצלמה.
בספטמבר 2021 החלה לעבוד בחברת החדשות N12.
במאי 2023 החלה להגיש תוכניות אקטואליה בערוץ TOV ולהשתתף בפאנל "הפטריוטים" בעכשיו 14. מאוחר יותר נבחרה להגיש לצד שי גולדן את תוכנית הבוקר בערוץ.
חיים אישיים
ורון נשואה למשה ואם לחמישה ילדים, מתגוררת בביתר עילית.
אלווירה פופסקו
אלווירה פופסקו (ברומנית: Elvira Popescu, בצרפתית: Elvire Popesco; 10 במאי 1894 – 11 בדצמבר 1993) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע ובמאית רומנייה שפעלה ברומניה ובעיקר בצרפת. השחקן, הבמאי והמחזאי סאשה גיטרי אמר עליה: "היא איננה צרפתייה, אבל היא פריזאית". במהלך הקריירה ארוכת השנים שלה שיחקה במחזות רבים בעיקר מן ה"ז'אנר" הקרוי "קומדיית בולוואר" וכו'. ובחמישים סרטים. כונתה, בין היתר, "נוטר דאם של התיאטרון "Notre Dame du Théâtre או "מלכת הבולוואר" La reine du boulevard..באמצעות נישואיה האחרונים הייתה לרוזנת דה פואה (De Foy).
טיימיר
טיימיר (ברוסית: Таймыр) {{פירושונים| גאוגרפיה:{{ש}} ספינות:{{ש}} אחר:{{ש}}
אלווירה פופסקו
תחילת דרכה
נולדה בבוקרשט בדיוק בחג הלאומי של רומניה באותם הזמנים, 10 במאי, בשנת 1894. הוכיחה כישרונות בימתיים מילדותה - זריזות ודיוק בדיקציה, כישרון חיקוי חריף ומשעשע, תנועות מלאות חן, הליכה אלגנטית. דוד שלה, השחקן יון ניקולסקו, עודד אותה לממש כישרונות אלה וללמוד את אמנות המשחק. סיימה בהצטיינות את לימודיה ב"קונסרבטוריון" (האקדמיה) לאמנויות הבמה בבוקרשט אצל מורים כמו קונסטנטין נוטארה ואריסטיצה רומנסקו. בגיל 16 התקבלה לעבוד בתיאטרון הלאומי של בוקרשט. מהר זכתה לשחק בתפקידים ראשיים - כמו איליאנה במחזה "Înşir-te mărgărite" מאת ויקטור ייפטימיו (1912) או טופאנה ב"תשוקה האדומה" מאת מיכאיל סורבול.
בשנת 1914 כבר הייתה חברה קבועה בלהקת התיאטרון הלאומי. יחד עם עמיתיה יון מנולסקו ואלכסנדרו מיכאילסקו ייסדה בשנת 1919 את התיאטרון "אקסלסיור". כעבור שנתיים, ב-1921 הקימה וניהלה גם את "התיאטרון הקטן" ("תיאטרול מיק") בבוקרשט. בשנת 1912 הופיעה בסרט ראינוע פטריוטי רומני "עצמאות רומניה" בבימוי השחקן אריסטיד דמטריאדה ובהפקתו של גריגורה ברזיאנו. בשנת 1923 שיחקה בסרט רומני נוסף, "הצוענייה מחדר המיטות" בבימויו של אלפרד האלם.
אלווירה פופסקו נישאה שלוש פעמים. מנישואיה לבעלה הראשון, אורל אתנאססקו (1965-1890), נולדה בת, טטיאנה. כעבור שנים אחדות התגרשה פופסקו והתחתנה עם הפוליטיקאי הליברלי יון מנולסקו-סטרונגה (1889–1951) שכיהן, בין השאר, כשר התעשייה והמסחר בשנים 1934- 1935) (נפטר בכלא הקומוניסטי בסיגט בשנות החמישים). אחרי 13 שנים של חיים בצוותא עם המחזאי והשחקן לואי קולן די בוקאז', שהיה ידוע בשם העט "לואי ורני" (1893-1952) ממנו נפרדה זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. בעלה הרשמי השלישי היה הברון, אחר כך הרוזן, הצרפתי, מקסימיליאן סבסטיאן דה פואה (1900 - 1967). רכילויות סיפרו שבזמנו מלך רומניה פרדיננד הראשון התאהב בה נואשות.
פעילותה בתיאטראות צרפת. הקשר עם לואי ורניי
החל משנת 1924 הפכה לאחת מהכוכבות המבוקשות של תיאטרון "קומדיות הבולוואר" הצרפתי תוך הצטיינות בתפקידים מלודרמטיים במחזות של לואי ורניי ("הדודנית שלי בוורשה", "טובאריש", 1933 בבימויו של ז'אק דיבאל), "מכונית התופת", 1954), אנרי ברנסטיין ("נינה", 1949) ואנדרה רוּסן ("לה מאמה", 1957 תפקיד שנכתב במיוחד בשבילה ושהיא שיחקה בו עד שנת 1974), "מגדת העתידות", (1971). ניצלה את חן שיערה הבלונדיני העדין ומבטאה האקזוטי בגילום תפקידים של אצילות זוהרות אך מרוּששות שהתגלגלו מרוסיה הרחוקה למרכז עיר האורות. למעשה המחזאי לואי ורניי Louis Verneuil היה זה שהתלהב מהמשחק שלה במחזה "התשוקה האדומה" (של המחזאי הרומני מיכאי סורבול) בתיאטרון דה ל'אוור (Théâtre de l'Oeuvre) בפריז.
בין השנים 1956–1965 הייתה אלווירה פופסקו מנהלת שותפה של ה"תיאטר דה פארי" ואחר כך - החל מ-1965 - של ה"תיאטרון מריניי" (Théâtre Marigny) היא פרשה סופית מהבמה בגיל 86, עקב מחלת פרקים, כשמשחקה האחרון היה ב"לה מאמה" מאת אנדרה רוסן.
על מסכי הקולנוע
בקולנוע זכתה בפחות הצלחה: שיחקה בסרטים רבים, רובם מבוססים על מחזות צרפתים:
כמו "הזרה" לפי מחזה של אלכסנדר דיומא הבן (1930), "הדודנית מוורשה" (לאוי ורניי) (1931), "אֶסֶבּ חבר בפרלמנט" לפי מחזה של טריסטן ברנאר, (1937) בבימוי אנדרה ברטומייה, "הנשיאה" של פרנאן ריוור (1938), "טריקוש וקאקולה" בבימוי של פייר קולומבייה, (1938), "הם היו תשעה רווקים"- של סאשה גיטרי, "גן העדן האבוד", 1938. הפסיקה לשחק בסרטים בשנת 1942, פרט להופעתה בקטעים של אוסטרליץ של אבל גאנס, 1959, וב"שמש מלאה" - של רנה קלמאן, 1959.
אשת סלון
בין השנים 1930 - 1988 הייתה לאלווירה פופסקו וילה מודרנית ביישוב מזי-סיר-סן (מחוז איוולין) על יד פריז (Mézy-sur-Seine). בווילה זאת ובסלון שלה בשדרות פוש בפריז הייתה מארחת את "כל המי ומי" של החברה עד לשנת 1985, לרבות ולרי ז'יסקאר ד'אסטן, ז'אק שיראק, פייר קרדן, המחזאי אנדרה רוסן, הבנקאי גי דה רוטשילד.
אלווירה פופסקו נפטרה בפריז בגיל 99 ב-11 בדצמבר 1993 והובאה לקבורה בבית הקברות פר לשז. בלווייתה ב-14 בדצמבר 1993 השתתף נשיא צרפת לשעבר, ז'יסקאר ד'אסטן.
ג'יימס הינקל
ג'יימס פילדינג הינקל (20 באוקטובר 1862 – 26 במרץ 1951) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושלה השישי של מדינת ניו מקסיקו.
שנותיו הראשונות
הינקל נולדה במחוז פרנקלין, מיזורי ב-20 באוקטובר 1862. כנער, למד באוניברסיטת מיזורי, ובשנת 1885 עבר לניו מקסיקו.
קריירה פוליטית
בין השנים 1891–1893 כיהן הינקל כחבר במועצה העליונה של מחוז לינקולן בניו מקסיקו. אחר, עבד במשך שלוש שנים בבית הנבחרים במדינה. בשנת 1904, ניצח הינקל בבחירות לראשות העיר רוזוול ומונה לראש העירייה, תפקיד שכיהן בו עד שנת 1906. בין השנים 1912–1917, כיהן בסנאט של ניו מקסיקו.
ב-7 בנובמבר 1922, ניצח בצבעה לתפקיד מושל ניו מקסיקו, וב-1 בינואר 1923, נשבע לתפקיד. במהלך כהונתו כמושל, קידם את פטור מתשלום ארנונה עבור ניצולי מלחמת העולם הראשונה. הוא סיים את כהונתו ב-1 בינואר 1925. בשנת 1931, כיהן הינקל במשך שנתיים כשר הקרקעות של ניו מקסיקו.
מותו
הינקל נפטר ברוזוול ב-26 במרץ 1951. בשנת 1964 הוא נכנס להיכל אנשי מערב ארצות הברית במוזיאון הלאומי של ניו מקסיקו.
קוד דיווח נאט"ו
קודי הדיווח של נאט"ו הם שמות קוד לציוד הצבאי של ברית המועצות והרפובליקה העממית של סין. הם נוצרו כדי לסייע להעברת מידע בין יחידות הצבא של המדינות החברות בברית נאט"ו, אשר חייליהן דוברים שפות שונות, וכן בשל העובדה שבמקרים רבים השם האמיתי של הציוד לא היה ידוע.
צבאות נאט"ו ניהלו את רשימות השמות. המשימה לבחור את השמות הוטלה על ה-Air Standardization Coordinating Committee (ASCC), שבה היו חברות אוסטרליה, ארצות הברית, בריטניה, ניו זילנד וקנדה.
האות הראשונה של השם ציינה מידע לגבי השימוש של הציוד. כך למשל מטוסים בעלי מנוע בוכנה קיבלו שמות בעלי הברה אחת, ומטוסים בעלי מנוע סילון קיבלו שמות בעלי שתי הברות.
משרד ההגנה האמריקאי הרחיב את רשימת קודי הדיווח של נאט"ו. למשל, ברשימה של נאט"ו זכו מערכות טילי קרקע-אוויר המשוגרים מספינות ומצוללות באותו שם כמו המערכות המשוגרות מפני האדמה. משרד ההגנה הקצה לאותן מערכות סיומת שונה (SA-N לעומת SA), אולם השאיר את אותם שמות כמו למערכות היבשה. באותם מקרים שבהם לא הייתה מערכת קרקעית מקבילה, הומצא שם אחר.
בברית המועצות לא נבחרו שמות עממיים לכלי הטיס, אך בקרב אנשי חיל האוויר הסובייטי נפוצו כינויים לא-רשמיים. במהלך רוב תקופת המלחמה הקרה לא השתמשו הטייסים הסובייטים בקודי הדיווח של נאט"ו (או בתרגום שלהם). בנאט"ו נזקקו למאות שמות עבור סוגי הציוד השונים. חלק מהשמות היו לא מחמיאים, וחלק מהשמות הסתירו משמעויות כפולות ורמזים. במקרים נדירים (כמו למשל הפולקרום – Fulcrum והבר – Bear) השמות נשאו חן בעיני הרוסים ואומצו גם ברוסיה.
<!--
Since there are only so many words that start with a given letter, many aircraft (and other equipment as well) had unusual names. For example, to the layman, Backfire sounds like a reference to a plan "backfiring", but in aeronautics, a backfire is a dangerous explosion of fuel out the back of a running jet engine (which can be deadly to ground crews). The bombers had names starting with the letter B and names like Badger and Bear were also used. Frogfoot, the reporting name for the Sukhoi Su-25, references the aircraft's close air support role. Transports had names starting with C, which resulted in names like Careless as they progressed through the alphabet.
Submarines
-->
לבווה
לבווה זכתה בשלטון-עצמי ב-2 באוקטובר 1972, חזרה לשלטון דרום אפריקאי ב-1994 וכיום מהווה חלק מפרובינציית לימפופו. לאורך רוב התקופה שלט סדריק פאטודי במדינה.
מבצע קלעת
רקע לפעולה
ב-11 באפריל 1966, הונחו שני מטעני נפץ באזור עין יהב שבערבה. מטען אחד חיבל במשאבת המים אשר במטע התמרים של המשק, ומטען שני פוצץ מתחת למעביר מים בכביש הערבה. כעבור שבועיים ב-25 באפריל 1966, חיבלו אנשי הפת"ח בשלושה בתי מגורים, בית משאבה ודיר כבשים במושב בית-יוסף שבעמק בית שאן. כתוצאה מהפיצוצים נפגע זוג מבני המושב . עקבות ברורים של המחבלים, בנעלי גומי, הובילו לעבר הכפר הירדני קלעת. בעת ההליכה אחר העקבות נמצא פתק בערבית ובו היה כתוב "זו ברכתנו הבאה לאחל לכם לחג עצמאוכם המדומה, גיבורי העאסיפה ("פתח")". הירדנים, בניגוד לפעמים קודמות, סירבו לקבל את פניית ישראל ולהמשיך בבדיקת העקבות בתוך שטחם.שלושה ימים לאחר מכן ב-28 באפריל, מוקשה משאית צבאית בדרך ערד-מצדה.
בעקבות מעשי חבלה אלו, צה"ל קיבל אישור מראש הממשלה לוי אשכול, לבצע פעולה נגד הכפר קלעת, שאליו היה הכיוון הכללי של העקבות, וכן כי היו ידיעות ודאיות על איש פת"ח שגר באחד הבתים ועוד בתים של משתפי פעולה.
במקביל אושרה יציאה של כוחות מחטיבת הצנחנים ל"מבצע אלפא", פשיטה לחירבת ראפאת בדרום הר חברון לא רחוק ממשטרת רוג'ום אל-מדפע, לשם הובילו עקבות המחבלים בפעולת המיקוש בכביש ערד-מצדה.
מטרת הפעולה בקלעת הייתה להיכנס לכפר, פיצוץ חמישה בתים בכפר קלעת, ביניהם בית המוכתר וביתו של איש אל-פתח תוך פגיעה באנשי אל-פתח ומשתפי פעולה אשר יזוהו.
כוחות ומשימות
הכוחות הורכבו מסגל הפיקוד בחטיבה - קצינים, סמלים ומ"כים.
סדר הפעולה
לוח הזמנים: 24:00 - חדירה לכפר, 00:30 - פיצוץ הבתים, 01:00 - סיום טיפולים ובדיקות לאחר הפיצוץ, 01:45 - חצייה חזרה לארץ.
פרשת הפקס
פרשת הפקס הוא הכינוי שניתן להדחתה של מכבי חיפה מהשתתפות במפעלים האירופיים בעונת בגין שיתופו שלא כחוק של ואליד באדיר המורחק, בעקבות הבנה שגויה של פקס שהגיע למשרדי המועדון מאופ"א.
הפרשה זכורה כסמל לניהול לא מקצועי בכדורגל הישראלי, אף על פי שמכבי חיפה נחשבה כבר בתחילת שנות האלפיים למועדון המנוהל באופן מקצועי הדומה לאופן בו מנוהלים מועדונים באירופה, ודורגה בין חמשת המחדלים הגדולים ביותר בעשור זה בכדורגל הישראלי.
השתלשלות העניינים
ב-14 בספטמבר 2000, ראשית עונת, יצאה מכבי חיפה למשחק חוץ נגד ויטסה ארנהם במסגרת מוקדמות גביע אופ"א. חיפה הפסידה 3:0 וסיימה את המשחק בתשעה שחקנים בעקבות הרחקתם של ואליד באדיר ואדורם קייסי. בנוסף להשעיה מהמשחק, הורחק באדיר משלושה משחקים נוספים בעקבות הפגיעה הגסה בשחקן היריבה ההולנדית ולכן לא שותף במשחק הגומלין שנערך באצטדיון קריית אליעזר שבועיים לאחר מכן בו ניצחה חיפה בתוצאה 2:1 אך הודחה בסיכום תוצאת שני המשחקים.
את העונה סיימה מכבי חיפה כאלופת המדינה, תואר המקנה מקום במוקדמות ליגת האלופות בעונה הבאה וחיפה הוגרלה לשחק בשלב המוקדמות השני נגד האקה מליגת העל הפינית. במשחק הראשון שנערך בפינלנד ובו לא שותף באדיר ניצחה חיפה בתוצאה 1:0. במשחק הגומלין שנערך בחיפה שבועיים לאחר מכן באדיר שותף, חיפה ניצחה בתוצאה 4:0 ואמורה הייתה לפגוש את ליברפול לצמד משחקים שיקבע את זהות העולה לשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-2 באוגוסט 2001, יממה לאחר המשחק, שלחה אופ"א מכתב למשרדי מכבי חיפה ובו הודעה לפיה שיתופו של באדיר נעשה שלא כחוק ולכן מוטל על חיפה הפסד טכני בתוצאה 3:0 שפירושו הפסד בסיכום שני המשחקים והדחה מהמשך ההשתתפות במפעלים האירופיים באותה עונה. ההודעה התקבלה בשעה שמאמן חיפה, אברהם גרנט, היה בדרכו לאנגליה כדי לצפות במשחקה של ליברפול לקראת ההתמודדות הצפויה. בדיקה שנערכה בקרב ההנהלה האדמיניסטרטיבית של המועדון העלתה כי לפני המשחק הראשון מול האקה התקבל במשרדי המועדון פקס מאופ"א שבו נכתב: "Wallid Badir is suspended for two more games" (ואליד באדיר מושעה משני משחקים נוספים), אך הגורם שטיפל בנושא ההרחקות העביר מידע לפיו באדיר מורחק משני משחקים. המסר השגוי הביא לכך שהצוות המקצועי סבר כי לבאדיר נותר משחק אחד שבו לא יוכל לשחק לאחר שכבר ריצה את עונשו במשחק הגומלין מול ויטסה ארנהם, בעוד שלמעשה עונש ההרחקה היה תקף גם למשחק הגומלין מול האקה.
מכבי חיפה הגישה ערעור על ההחלטה ונשיא המועדון, יעקב שחר, טס לשווייץ על מנת להשתתף בדיון הערעור שהתקיים ב-7 באוגוסט. בדיון טענה חיפה כי האשמה נופלת על ההתאחדות לכדורגל שכן היא זו שהעבירה את המידע השגוי למועדון ולכן יש לפטור את המועדון מעונש. הערעור נדחה והאקה היא זו שהעפילה לשלב הבא ובו היא נוצחה על ידי ליברפול שהעפילה לליגת האלופות.
אחרית דבר
מלבד הנזק התדמיתי, הנזק הכלכלי שנגרם לחיפה מאובדן הכנסות צפויות ממכירת כרטיסים למשחק שאמור היה להיערך באצטדיון רמת גן הגדול מזכויות השידור ומהמענקים נאמד בכ-2 מיליון דולר, וזאת מבלי לחשב הכנסות אפשריות מהעפלה לליגת האלופות במקרה שבו חיפה הייתה גוברת על ליברפול בסיכום שני המפגשים. בנוסף, כחלק מההכנות לקראת ההתמודדות על העפלה לליגת האלופות התחזקה הקבוצה בשחקני רכש בולטים ויקרים דוגמת השוער דודו אוואט והקשר הקרואטי ג'ובאני רוסו אך היא איבדה את ההזדמנות להתמודד על ההעפלה בנסיבות לא ספורטיביות, לאכזבתה.
חיפה זכתה באליפות גם בתום עונת והשתתפה במוקדמות ליגת האלופות בתחילת עונת. בשלב האחרון לפני ההעפלה לשלב הבתים של ליגת האלופות שיחקה חיפה נגד שטורם גראץ וניצחה 5:3 בסיכום שני המשחקים כשבאדיר כובש את השער האחרון במשחק שנערך באוסטריה. בכך, הייתה חיפה לקבוצה הראשונה מישראל המעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות.
לאחר שזכתה באליפות בעונת, שוב השתתפה חיפה במוקדמות ליגת האלופות וגם הפעם הוגרלה לשחק בשלב האחרון לפני ההעפלה לשלב הבתים נגד ליברפול. חיפה הפסידה 3:2 בסיכום שני המשחקים, הודחה לגביע אופ"א והגיעה בעונה זו עד לשלב שמינית הגמר.
פרשות דומות
בכדורגל הישראלי ובליגות נוספות קרו מקרים דומים שבהם נפסק ניצחון טכני בעקבות שיתוף שחקן שלא כחוק בשל אי הבנה בין המועדון שבו משחק השחקן לגוף המנהל. בדיווחיה על מקרים מעין אלה, תקשורת הספורט בישראל נוהגת להזכיר את פרשת הפקס של מכבי חיפה.
לדוגמה, בישראל, הודחה הפועל באר שבע מגביע האינטרטוטו בעונת לאחר ששיתפה את תומר חליבה שלא כחוק. בספרד, ריאל מדריד הודחה מגביע המלך לאחר ששיתפה את דניס צ'רישב שלא כחוק.
דייב שאפל
קריירה
שאפל נולד בוושינגטון די.סי. למשפחה אפרו-אמריקאית. שאפל החל את דרכו כסטנדאפיסט מועדונים בוושינגטון הבירה. ב-1992 החל להופיע בתוכנית הטלוויזיה דף קומדי ג'אם ובהמשך המשיך להופיע בתפקידי משנה שונים בטלוויזיה ובקולנוע. הפריצה הגדולה הגיעה ב-1998 כאשר כיכב בקומדיה הקולנועית "חברים בכל מחיר" (Half baked), הקומדיה אשר נכתבה על ידי שאפל עצמו והתסריטאי ניל ברנן. הקומדיה מספרת את סיפורם ההזוי של ארבעה סטלנים. הסרט הפך להיות סרט קאלט בקרב קהילת צרכני המריחואנה ושאפל פרץ לתודעה האמריקנית. באותה שנה גם המיר שאפל את דתו לאסלאם.
בשנת 1999 שיחק בקומדיית האקשן "הנוכל המבריק" של הבמאי לס מייפילד ובכיכובו של מרטין לורנס.
המופע של שאפל
ב-2003 החל שאפל לככב בתוכנית מערכונים שבועית של הערוץ "קומדי סנטרל" אשר נקראה בפשטות - "המופע של שאפל" (Chappelle's show). התוכנית, אותה יצר שאפל בשיתוף עם התסריטאי ניל ברנן, עסקה בצורה סאטירית בנושאים של מתח בין-גזעי בארצות הברית, פוליטיקה והתרבות העכשווית. התוכנית צברה לעצמה מעריצים רבים והייתה לתוכנית הפופולרית ביותר של "קומדי סנטרל" אחרי סאות' פארק. בין הבדרנים שהתארחו בתוכנית ניתן למנות את ויין בריידי, פול מוני וארסיניו הול. הפרק הרביעי בעונה השנייה של התוכנית של שאפל היה, לדעת רבים, פסגת היצירה של שאפל. בפרק זה, במקום שורה של מערכונים בלתי תלויים כמו בפרקים אחרים, הוצגו שלושה מערכונים אשר כולם עסקו בעלילותיהם של הזמר ריק ג'יימס והתסריטאי צ'ארלי מרפי, אחיו הגדול של הקומיקאי אדי מרפי. בפרק, המוצג כזכרונותיו של מרפי, משחק שאפל את ג'יימס כבעל שיגעון גדלות, אגוצנטרי, מכור לקוקאין וחוזר על הציטוט: "אני ריק ג'יימס, כלבה!!" ("!!I'm Rick James, bitch"). ג'יימס מתעמת בכל מערכון בצורה אלימה עם צ'ארלי ו/או אחיו. ג'יימס עצמו הופיע בתוכנית, אישר חלק מהפרטים והכחיש את השאר. כעבור מספר חודשים נפטר ג'יימס ממנת יתר של סמים ותרופות.
חזרה לבמה
בשנת 2017 חזר דייב אל הבמה, כשעשה ארבעה מופעים חדשים, בתור ספיישלים בנטפליקס.
בשנת 2018 שיחק בסרטו של בראדלי קופר, "כוכב נולד" כאשר גילם את נודלס. דייב שאפל עוסק גם במוזיקה.
התרחקות מאור הזרקורים
ב-2005, לאחר שתי עונות מוצלחות, הוצע לשאפל חוזה חסר תקדים של 50 מיליון דולר על מנת להמשיך לשתי עונות נוספות. הצילומים לעונה השלישית החלו אך שאפל ביטל אותם במפתיע ושמועות בדבר בריאותו הנפשית החלו לצוץ במדיה האמריקנית. בפברואר 2006, בריאיון לאופרה וינפרי, אמר שאפל שבניגוד לשמועות, הוא אינו משוגע אלא רק נמאס לו "להרגיש כמו פרוצה של עסקי השעשועים" ויש אף אתרים מסוימים ברשת שטוענים כביכול ששאפל פרש מהתוכנית כי פחד ממזימה שנועדה לחסל לו את הקריירה. שאפל לא פסל חזרה לתוכניתו, אך התנה זאת בשינוי אווירת העבודה ומתן חצי מרווחי ה-DVD לצדקה.
התאסלמות
ב-1991 שאפל המיר את דתו לאסלאם.
Ramnit
ראמניט (באנגלית: Ramnit) היא תולעת מחשב אשר התגלה בחודש ספטמבר 2011.
ראמניט מיועדת למערכות הפעלה חלונות מבית מיקרוסופט ובשיא פעילותה הדביקה יותר מ-3.2 מיליון מחשבים ממדינות שונות.
התולעת הופצה באמצעות החסן ניד המכיל קובצי HTML מתחזים וקובצי xls, exe, dll, scr ו-docx זדוניים ומופעלת באופן אוטומטי במחשבו של הקורבן באמצעות תכונת Autorun.
לאחר ההפעלה הראשונית התולעת מאפשרת לתוקף חיצוני להשתלט על מחשבו של הקורבן ולבצע פעולות בשמו וכמו כן משכפלת את עצמה בתיקיית סל המחזור (Recycler).
ויקטור צ'ורביה
ויקטור צ'ורביה (ברומנית: Victor Ciorbea; נולד ב-26 באוקטובר 1954) הוא פוליטיקאי רומני, כיהן כראש עיריית בוקרשט בשנים 1996–1997 ולאחר התפטרותו מראשות העירייה נבחר לראש ממשלת רומניה וכיהן בתפקיד מ-12 בדצמבר 1996 ועד 30 במרץ 1998. עבר בהמשך למפלגה הלאומית ליברלית ובסוף שנת 2012 נבחר מטעמה לסנאט. ב-2014 נבחר לתפקיד "סניגור העם" (מבקר המדינה) של רומניה
ויק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
המכון למחקרי ביטחון לאומי
המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) הוא מכון מחקר עצמאי חיצוני של אוניברסיטת תל אביב ושוכן במתחם האוניברסיטה. המכון עוסק בתחומים הקשורים בעיקר לביטחון הלאומי של ישראל.
המכון מקיים ימי עיון, כנסים, וכן מפיק פרסומים בהם ניירות עמדה, מחקרים וכתבי עת. בראש המכון עומד פרופסור מנואל טרכטנברג. המכון דורג לשנת 2020 במקום הראשון בין מכוני החשיבה בישראל, במקום הראשון במזרח התיכון ובמקום ה-12 בעולם בתחומו - לפי מדד Global Go To Think Tank Index Report של אוניברסיטת פנסילבניה.
יעוד ומטרות
מטרתו המרכזית של המכון היא לבצע מחקר בתחומי הביטחון הלאומי של ישראל, המזרח התיכון והמערכת הבינלאומית תחת אמות מידה אקדמיות. מטרות נוספות הן תרומה לדיון הציבורי ולעבודת הממשל בנושאים הנמצאים – או נדרשים להימצא – בראש סדר היום הביטחוני של ישראל, וכן הצעת המלצות למדיניות למקבלי ההחלטות ולמובילי דעת קהל בישראל ומחוצה לה.
חוקרי המכון צברו את ניסיונם באקדמיה, בצה"ל או במערכות הממשל של ישראל.
המכון עוסק בתחומים מסורתיים כמו הגנה, דוקטרינת ביטחון ומדיניות, אך גם במרכיבים "רכים" יותר של ביטחון לאומי כגון: דעת קהל, יחסי הגומלין בין החברה לצבא וכן היחסים בין הדרג הצבאי והאזרחי.
כמכון חיצוני של אוניברסיטת תל אביב שומר המכון על קשר עם סביבתו האקדמית, ובמקביל מקיים קשרי עבודה עם הממסד הפוליטי והצבאי.
קורות המכון
ה"מרכז למחקרים אסטרטגיים" (מל"א) הוקם בשנת 1977 באוניברסיטת תל אביב ביוזמת פרופסור חיים בן שחר מאוניברסיטת תל אביב ואלוף (מיל') אהרן יריב, שגם עמד בראש המכון מיום הקמתו ועד פטירתו בשנת 1994. המרכז שימש פורץ דרך בישראל בהגדירו את תחום לימודי הביטחון ובכך שמיסד את סוגיית ההגנה והביטחון הלאומי כתחומי מחקר.
בשנת 1983 שינה המכון את שמו ל"מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים" (the Jaffee Center for Strategic Studies), בעקבות תרומה ממלווין יפה מקליפורניה.
באוקטובר 2006 הוקם "המכון למחקרי ביטחון לאומי" על בסיס צוות החוקרים של מרכז יפה למחקרים אסטרטגיים, ובאופן רשמי הוא כולל את מרכז יפה. הקמת המכון התאפשרה בעזרת תרומתו של פרנק לואי. במתכונתו החדשה מהווה המכון למחקרי ביטחון לאומי מוסד חיצוני לאוניברסיטת תל אביב. הוא משויך אקדמית לאוניברסיטה, אך שומר על עצמאות כספית וארגונית. בדצמבר 2006 העתיק המכון את משכנו מבניין גילמן שבאוניברסיטה לבניינו החדש – ברחוב חיים לבנון 40 בתל אביב. ראש המכון כיום הוא פרופ' מנואל טרכטנברג, שהחליף את אלוף (מיל') עמוס ידלין.
המכון מאוגד כחברה לתועלת הציבור ומועסקים בו 67 עובדים.
למכון ועד מנהל שבו מכהנים – בנוסף ליושב ראש פרנק לואי וסגניו – נציגי הציבור ונציגי אוניברסיטת תל אביב. כמו כן יש למכון גם חבר נאמנים בינלאומי, שחבריו שוחרים את טובת המכון ומסייעים לו בכל תחומי פעילותו.
חברי הוועד המנהל: איתמר רבינוביץ, מרטין אינדיק, אריאל פורת, אלפרד אקירוב, אייל זיסר, דוד קוליץ, דורון לבנת, חנינא ברנדס, יעקב פרנקל, מנואל טרכטנברג, רקפת רוסק עמינח, דייוויד לואי, זאב פלדמן, פרנק לואי ודורית ביניש.
תקציב המכון, בסך כ-23 מיליון ש"ח (נכון ל-2018) מתבסס על תרומות חיצוניות, שרובן מחו"ל. משכורות מנהלי המכון גבוהות בשיעור ניכר מהמקובל בתפקידים דומים באקדמיה, והובעה על כך ביקורת ציבורית.
המחקר והפרסומים
המכון למחקרי ביטחון לאומי יוזם ומנהל מחקרים במגוון של תחומים, תוך התמקדות בסוגיות הרלוונטיות לביטחונה הלאומי של ישראל. המכון מפרסם את תוצאות מחקריו בספרים, במאמרים, וכדו"חות מיוחדים ותזכירים; רוב הפרסומים רואים אור בעברית ובאנגלית, במקביל. הם מופצים בדפוס לרשימת מנויים, וכמו כן מועלים בצורה אלקטרונית לאתר האינטרנט של המכון. כמו כן מקיים המכון ימי עיון וכנסים בנושאים שונים, הפתוחים לקהל ברובם הגדול. חלק מכנסים אלה מצולמים ומוקלטים, וניתן לצפות בהם באתר המכון.
ג'ון בארנוול
ג'ון בארנוול (באנגלית: John Barnwell; נולד ב-24 בדצמבר 1938) הוא שחקן ומאמן כדורגל אנגלי לשעבר.
ביוגרפיה
בארנוול נולד בניוקאסל, ולפני שהצטרף לארסנל ב-1955 הוא שיחק במועדון החובבני בישופ אוקלנד; בנובמבר 1956 הוא חתם על חוזה מקצוען עם ארסנל. הוא שיחק באופן קבוע בקבוצת הנוער של ארסנל ובנבחרת הנוער של אנגליה, ואת הופעת הבכורה בסגל הבוגר של ארסנל הוא ערך במשחק מול סנדרלנד ב-13 באפריל 1957.
תוך זמן קצר לאחר משחק זה הוא זומן לשירות לאומי, וחזר לשחק בארסנל רק באמצע עונת 1958/1959. בשש העונות הבאות הוא שיחק לסירוגין. בתחילת התקופה הוא הוצב בעמדת החלוץ השני מאחורי חלוצי החוד, אך בעונת 1961/1962 הועבר לעמדת הקשר ההגנתי. הוא לא הצליח לשמור על מקומו בהרכב, ולבסוף הודח ממנו.
אולם, בעונת 1962/1963 חזר בארנוול להרכב והשתתף ב-37 משחקים כקשר, כאשר בעונה שלאחר מכן הוא שוב מאבד את מקומו בהרכב ומודח ממנו. בפעם הזו הוא לא הצליח לחזור להרכב, ולפיכך הועבר לנוטינגהאם פורסט במרץ 1964 תמורת סכום של 40,000 לירות שטרלינג. בסך הכל הוא השתתף ב-151 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 24 שערים.
בארנוול שיחק בפורסט במשך שש עונות, בעיקר בחלק ההגנתי של חוליית הקישור; הוא לא זכה עם הפורסט בתואר משמעותי כלשהי, אם כי הישגי המועדון בתקופה זו היו בעונת 1966/1967 שבה סיים במקום השני בליגה הראשונה והעפיל לחצי גמר גביע ה-FA. במדי פורסט הוא השתתף ב-186 משחקים, והבקיע בהם 22 שערים. הוא עזב לשפילד יונייטד ב-1970, אך פרש מכדורגל לאחר תשעה משחקים ושני שערים בעקבות פציעת קרסול חוזרת.
לאחר פרישתו הוא החל לעסוק באימון, והתמנה לתפקיד העוזר של נואל קנטוול בפטרבורו יונייטד. במהלך הקדנציה שלו שם הוא הצליח ביחד עם קנטוול להוביל את המועדון להעפלה אל הליגה השלישית הישנה. הוא עזב את יונייטד ב-1978 בעקבות מחלוקת עם הנהלת המועדון, ותוך זמן קצר הצטרף לוולבס. ב-1979 הוא סבל מסדק בגולגולת בעקבות תאונת דרכים קשה שבה היה מעורב. לאחר שהחלים הוא חזר לתפקידו, ובספטמבר קבע שיא בריטי להעברת שחקן כששיחרר את סטיב דליי למנצ'סטר סיטי תמורת 1,437,500 לירות שטרלינג. שלושה ימים לאחר העברתו של דליי הוא רכש את כרטיס השחקן של אנדי גריי מאסטון וילה תמורה סכום של 1,150,000 לירות שטרלינג. הוא הוביל את מועדונו החדש להפסד בחצי גמר גביע ה-FA מול ארסנל ב-1979, ולניצחון בגמר גביע הליגה של 1980 מול נוטינגהאם פורסט.
אולם, הוא לא הצליח להוביל את וולבס להישגים נוספים ולשמירה על היכולת הטובה, והתפטר לאחר שהמועדון סיים במקום ה-18 בעונת 1980/1981 ובמקום האחרון בעונה שלאחר מכן. הוא עזב את אנגליה ואימן בערב הסעודית לפני שהתמנה לתפקיד המאמן של המועדון היווני א.א.ק. אתונה (1983–1984). לאחר מכן הוא חזר לאנגליה ואימן את נוטס קאונטי (1987–1988), וולסול (1989–1990) ונורת'המפטון טאון (1993–1994). לאחר שעזב את נורת'המטפון הוא המשיך לעסוק באימון באופן חלקי, ובפברואר 1996 התמנה לתפקיד המאמן של המועדון גרנת'ם טאון.
חמישה חודשים לאחר שהתמנה לתפקיד המאמן של גרנת'ם הוא הכל לנהל התאחדות מאמני הליגה. כיום (2009) הוא מכהן בתפקיד סגן-נשיא לכל החיים של ההתאחדות. בתפקידיו בהתאחדות הוא סייע לקידומה של ההתאחדות ולהפיכתה לגורם משפיע בכדורגל האנגלי. הוא אחד מהתורמים העיקריים לכך שלהתאחדות המאמנים יש ייצוג ברוב הגופים הביצועיים של הכדורגל האנגלי, והוא זוכה להערכה רבה על הישגיו השונים. כמו כן, הוא היה אחד ממנסחי קוד ההתנהגות של המאמנים באנגליה.
באר אסנת
באר אסנת (בערבית: "ביר אבו סנע") היא באר מים בגדתו הצפונית של נחל הבשור, כ-1.5 קילומטרים ממזרח למפגש נחל הבשור עם נחל באר שבע וכ-5 קילומטרים ממזרח לקיבוץ צאלים.
ויק גרובס
ויקטור ג'ורג' "ויק" גרובס (אנגלית: Victor George "Vic" Groves; נולד ב-5 בנובמבר 1932) הוא כדורגלן עבר אנגלי.
חייו
גרובס נולד בטאוור האמלטס שבלונדון. הוא החל את הקריירה שלו במועדונים החובבנים לייטונסטון ווולטהאמסטו אווניו. גרובס שיחק בטוטנהאם הוטספר תחת חוזה חובבן למשך תקופה קצרה, וב-1954 חתם בלייטון אוריינט. הוא שיחק בעמדת החלוץ השני, והשערים הרבים שהבקיע זיכו אותו בתשומת הלב של המועדון הלונדוני ארסנל, שהחתים אותו בנובמבר 1955 תמורת סכום של 23,000 לירות שטרלינג. הוא הבקיע כבר בהופעת הבכורה שלו, שהייתה בניצחון 2 - 1 על שפילד יונייטד במסגרת מחזור הליגה הראשונה שנערך ב-12 בנובמבר 1955.
בעונתו הראשונה בארסנל הוא נפצע (בברך ובגב) ולא הצליח למלא את הציפיות שתלו בו. רק בעונת 1958/1959 הוא זכה למקום קבוע בהרכב הראשון של ארסנל. גרובס הבקיע עשרה שערים בעונה זו, ושיתף פעולה באופן מוצלח עם שחקן ההתקפה דייוויד הרד. בעונה שלאחר מכן הוא עבר לעמדת הקשר, שבה שיחק בשאר הקריירה שלו; גרובס זכה לענוד את סרט הקפטן של ארסנל בעקבות עזיבתו של דייב בואן. הוא נפצע מספר פעמים נוספות, שהעיבו על הקריירה שלו בארסנל; עם זאת, בפעמים שהוא כן שיחק הוא הפגין יכולת טובה שבזכותה זומן לסגל של קבוצת לונדון XI ששיחקה (והפסידה) מול ברצלונה במשחק הגמר הראשון של גביע ערי הירידים.
גרובס הודח מההרכב במהלך עונת 1961/1962, ושיחק בארסנל באופן חלקי עד קיץ 1964. לאחר מכן הוא עזב לקנטרברי סיטי מהליגה הדרומית. בסך הכל הוא הבקיע 37 שערים ב-201 משחקים במדי ארסנל. הוא השתתף במשחקים אחדים במדי נבחרת הנוער ונבחרת החובבים של אנגליה, אך לא בנבחרת אנגליה הבוגרת.
לאחר פרישתו הוא עזב את תחום הכדורגל לחלוטין. הוא החל לנהל פאב ולעסוק בביטוח. ויק גרובס הוא אחיינו של פרי גרובס, ששיחק בארסנל בשנות ה-80 ובשנות ה-90.
ביולוג
ביולוג הוא מדען המבצע מחקרים בביולוגיה. ביולוגים עוסקים בהוראה, במחקר ובתעשייה בענפי הביולוגיה הרבים. רוב הביולוגים פונים לאקדמיה, כלומר לאוניברסיטאות ומכוני מחקר. חברות מסחריות מציעות תחומי עיסוק רבים לביולוגים בתעשיית התרופות, תעשיית המזון, תכנון וייצור של ציוד ומכשור מדעי ובתחום הביוטכנולוגיה (חברות המתמחות בייצור אנזימים, נוגדנים וכימיקלים לשימוש במחקר הביולוגי).
לימודי ביולוגיה
רוב הביולוגים מחזיקים בתואר אקדמי בביולוגיה. רוב האוניברסיטאות בעולם, וכן מכללות רבות, מציעות לימודי תואר בוגר אוניברסיטה (תואר ראשון) בביולוגיה. הלימודים אורכים בין שלוש לארבע שנים. במדינות מסוימות, בעיקר באירופה, לא קיים תואר בוגר והתואר הנמוך ביותר שניתן להשלים בביולוגיה הוא מוסמך אוניברסיטה (תואר שני; נכון לשנת 2007 קיימת באירופה מגמה של ביטול נוהג זה והכנסה הדרגתית של תואר בוגר). לימודים ישירים לתואר שני אורכים כחמש שנים. לימודים נפרדים לתואר שני (למחזיקי תואר ראשון) אורכים כשנתיים.
בישראל מתקיימים לימודי ביולוגיה לתואר ראשון בכל האוניברסיטאות, מלבד מכון ויצמן, בו מתקיימים רק לימודים לתואר שני ומעלה בנושא.
לאחר רכישת התואר השני ניתן להמשיך ללימודי תואר דוקטור (תואר שלישי). לימודים אלו אורכים כשלוש שנים. בארצות הברית, בקנדה ובמדינות אחרות נהוג לרכוש תואר ראשון ולאחר מכן ללמוד ישירות לתואר שלישי, כשהתואר השני משולב בלימודים לתואר השלישי. זמן רכישת התואר השלישי (למחזיקי תואר ראשון) נע בין חמש לשש שנים.
כבמקצועות אחרים קיימים הבדלים מהותיים בין התארים השונים:
נושאים בסיסיים לא-ביולוגיים
בשלושת הסמסטרים הראשונים (בדרך כלל) ללימודי הביולוגיה נלמדים מספר מקצועות בסיס לא-ביולוגיים. נושאי חובה אלו זהים, פחות או יותר, בכל תוכניות הלימודים באוניברסיטאות השונות. הקשר של מקצועות אלו לביולוגיה נראה בתחילה לסטודנטים רבים מעורפל, אך חיוניותם מתבררת לכל בהמשך הלימודים והקריירה המדעית:
מספר אוניברסיטאות מציעות חלק מהנושאים שלעיל, או את כולם, כנושאים מיוחדים ללומדי ביולוגיה (לדוגמה, "פיזיקה לביולוגים"). בקורסים אלו מושם דגש על הקשר בין הנושא ובין הביולוגיה, תוך הימנעות מפירוט יתר אשר חיוני ללומדי המקצוע עצמו בלבד (פיזיקה, בדוגמה שלעיל).
באוניברסיטאות רבות קיימים נושאים לא-ביולוגיים נוספים כחלק מלימודי הבסיס: מדעי המחשב; כתיבה וקריאה מדעית; כלכלה ומנהל עסקים. בתחילת המאה ה-21 קיימת מגמה של שילוב מקצועות אלו, אשר חיוניים, לדעת רבים, להשתלבות מוצלחת בעולם המדע.
נושאים ביולוגיים בסיסיים
במקביל ללימודים שפורטו לעיל מתחיל הסטודנט כבר מהסמסטר הראשון בלימודי ביולוגיה, למרות שנושאים רבים דורשים רקע לא-ביולוגי שעדיין חסר. בתחילה נדמים הנושאים לסטודנטים רבים כמנותקים מאוד האחד מהשני; במרוצת הסמסטרים מתבהרת התמונה הכוללת והקשר האמיץ בין הנושאים.
לאחר לימוד הקורסים הבסיסיים שפורטו לעיל עובר הדגש ללימוד הביולוגיה ברמת הייצור השלם. הסטודנט נדרש לקורסים בזואולוגיה, בוטניקה, מיקרוביולוגיה ופיזיולוגיה (בחלק מתוכניות הלימוד, במיוחד בביולוגיה טכנית ותעשייתית, מושמטים לימודי הצומח כליל). במסגרת לימודי הזואולוגיה, אך לעיתים כקורס נפרד, נלמדת הפיזיולוגיה של האדם עם נגיעה בנושאים רפואיים.
במקביל לומד הסטודנט עשרות שיטות ביולוגיות המשמשות במחקר. חלק מהשיטות נלמד במסגרת הקורסים השונים; מספר תוכניות לימוד מציעות קורסים נפרדים לשיטות ("אנליזה אינסטרומנטלית", "שיטות חלבונים").
סיכונים מקצועיים
העבודה הביולוגית טומנת בחובה מספר סיכונים, אך שמירה על כללי זהירות ובטיחות מפרי הניסיון מבטיחה הימנעות מתאונות עבודה אפשריות:
אורים
אוּרִים הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, כ-9 קילומטר ממערב לאופקים. משתייך לתנועה הקיבוצית המאוחדת ולמועצה האזורית אשכול.
היסטוריה
קבוצת אורים הוקמה במוצאי יום כיפור ה'תש"ז, 1946, במבצע עליית 11 הנקודות בנגב. הגרעין המייסד, שהורכב ברובו מנוער יוצא בולגריה, חניכי תנועות הנוער גורדוניה והמכבי הצעיר, ישב ברעננה מספר שנים לפני העלייה לקרקע. תחילה, הם התיישבו באזור גריין ליד קיבוץ גבולות, אך עקב קשיים המתיישבים עברו מאוחר יותר לנקודה הסמוכה לצאלים. בשנת 1948 עברו למקום הקבע במשטרת עימארה שנתפסה על ידי חטיבת הנגב לאחר שהשוטרים הבדווים ששרתו בה, נטשו את המשטרה עם סיום המנדט הבריטי במאי 1948.
בראשית שנות החמישים נקלטו בקיבוץ גרעיני נוער, יוצאי צפון אמריקה, של תנועת הבונים והחל מאמצע שנות החמישים ועד ראשית שנות השמונים נקלטו בקיבוץ גרעינים של התנועה המאוחדת, הנוער העובד והלומד וגרעינים נוספים של תנועת הבונים.
בתחילה השתייכה הקבוצה לתנועת חבר הקבוצות. לאחר מכן לאיחוד הקבוצות והקיבוצים, לתק"ם ועתה - לתנועה הקיבוצית. בתחילת שנות השישים היה אורים אחד מראשוני הקיבוצים אשר בהם עזבו הילדים את הלינה המשותפת, בניגוד לעמדת התנועה. עימות נוסף של הקיבוץ עם הנהגת התנועה היה באמצע שנות השישים, עת נשלחו נערי הקיבוץ ללמוד באשל הנשיא (שבו למדו באותה עת בני מושבי האזור וילדי פנימייה) ולא בבית ספר קיבוצי.
בשנות השבעים עבר הקיבוץ מהמועצה האזורית מרחבים, אליה השתייך עד אז, למועצה האזורית אשכול. בעקבות צעד זה לומדים היום ילדי הקיבוץ בבתי הספר הקיבוציים שבאזור המועצה האזורית אשכול.
תעסוקה
הענפים הכלכליים העיקריים בקיבוץ הם:
הבחירות הפרלמנטריות בקנדה 1891
הבחירות הפרלמנטריות השביעיות במספרן בקנדה מאז הקמתה באיחוד קנדה התקיימו ב-5 במרץ 1891 והיו בחירות לבית הנבחרים הקנדי, הבית התחתון בפרלמנט של קנדה. במהלכן של הבחירות התחרו שלוש מפלגות מרכזיות: המפלגה השמרנית של קנדה; בראשות ראש הממשלה המכהן, ג'ון אלכסנדר מקדונלד, שהיו בשלטון עוד מאז הבחירות הפרלמנטריות של 1878, המפלגה השמרנית-ליברלית של קנדה שהייתה בת חסותה של המפלגה השמרנית והריצה כמו כן את מקדונלד בתור מועמד לראשות הממשלה והמפלגה הליברלית של קנדה, אשר בראשותו של וילפריד לורייה, ראש האופוזיציה, שהחליף את אדוארד בלאק בהנהגת המפלגה הליברלית. במהלך הבחירות היו מספר מועמדים עצמאיים, חלקם נוטים למפלגה הליברלית וחלקם נוטים למפלגה השמרנית. כמו כן, היו מספר מפלגות קטנות נוספות שהתחרו: המפלגה הלאומנית, המפלגה הלאומנית השמרנית (שהשיגה 1,271 קולות בלבד), המפלגה הפרוגרסיבית (שהשיגה 468 קולות) ומפלגת שוויון הזכויות (שהשיגה 2,455 קולות). הבחירות הסתיימו בניצחון שמרני ובהישארותו של מקדונלד בתור ראש ממשלה לקדנציה שישית. השינוי בהצבעה היה מינורי אך היטיב עם המפלגה הליברלית, שהשיגה 10 מושבים נוספים בבית הנבחרים. לורייה נשאר יושב ראש המפלגה הליברלית עד הבחירות הפרלמנטריות של 1921. לעומתו, ראש הממשלה מקדונלד נפטר בתפקידו עקב שבץ מוחי זמן קצר לאחר ניצחונו בבחירות.
גרגנטואה ופנטגרואל
גרגנטואה האב ופנטגרואל, האוהבים לשתות יין ולסבוא, נקלעים להרפתקאות שונות ולמסעות משונים. הספר מכיל סיפורים קצרים יחד עם פרקים ארוכים יותר.
הספרים בעברית
הספרים תורגמו והוצאו לאור בעברית שלוש פעמים:
ורוניקה וואל
ורוניקה וואל (באנגלית: Veronica Whall; 1887–1967) הייתה אמנית ויטראז'ים חשובה, ציירת ומאיירת הקשורה לתנועת האומנות והמלאכה. אביה, כריסטופר וואל, היה מנהיג תנועת האומנויות והמלאכה בזכוכית צבעונית. היא התחנכה בטכניקות של ציור ויצירת ויטראז'ים בסטודיו של אביה. בשנת 1922, וול ואביה הקימו יחד סטודיו לוויטראז'ים, אותו ניהלה במשך כמעט שלושים שנה לאחר מותו בשנת 1924.
ביוגרפיה
ורוניקה וואל נולדה בשנת 1887 בסטונברידג', ליד דורקינג, סארי. היא גילתה כישרון אמנותי בגיל צעיר מאוד והייתה בת 13 בלבד כאשר ציירה את קתרין הקדושה כחלק מחלון לקפלת ליידי של קתדרלת גלוסטר. אמה ואחיה היו משמשים לעיתים קרובות על ידי אביה כמודלים לעיצוביו של הויטראז'ים.
וואל השתתפה בשעורי בית הספר המרכזי לאומנות ומלאכה, כולל שיעורים שהעביר אביה. כמו תלמידים מוכשרים אחרים בבית הספר, וואל עבדה כשולייה בסדנת הסטודיו של אביה.
קריירה
וואל הועסקה על ידי אביה, כריסטופר וואל כעוזרת סטודיו לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר המרכזי לאומנויות ומלאכות. היא ועוזרים אחרים עבדו עם כריסטופר וואל בהשלמת עבודות הויטראז'ים הרבות שיצרו בסדנת הסטודיו של וואל. בנוסף לקריירה המצליחה כאמנית ויטראז'ים, היא גם ציירה. אחת מיצירותיה, שעת האלפים, הייתה ציור בצבעי מים פיות ויקטוריאניים. בשנת 1907 הוצג במהלך הקיץ בגלריה החדשה בלונדון.
כמו אביה, היא שיתפה פעולה עם צ'ארלס סידני ספונר, שלימד בבית הספר המרכזי לאמנות. בשנת 1916 הוביל ספונר את הצוות שעבד על קפלת אפסידל לתצוגה בתערוכת ה -11 של החברה לתערוכת אומנויות ומלאכות באוקטובר – נובמבר 1916 באקדמיה המלכותית לאמנויות. וואל ואביה עבדו על אפריז הקפלה. היא קודמה למעצבת בסטודיו של אביה בשנת 1914, ועבדה כמעצבת עד 1918.
בשנת 1953 עברה וואל להנטדונשיר, והקדישה חלק ניכר מזמנה להחזקת עזים.
היא נפטרה בשנת 1967.
עבודות ויטראז'ים
ורוניקה וואל הייתה אמנית ויטראז'ים בולטת ומכובדת במהלך הקריירה שלה. היא השלימה עבודות ויטראז' רבות. רבות מיצירותיה מחוץ לבריטניה נמצאות בניו זילנד, כמו אלה שבקפלת הזיכרון לאחיות בכרייסטצ'רץ', שהוזמנו על ידי ג'וזף דייוויס, חלונות אלה הן בין יצירותיה הטובות ביותר.
חטיבת בני המושבים
בני המושבים היא חטיבה בתנועת הנוער העובד והלומד, הפועלת במרחב ההתיישבותי בכלל ומשויכת לתנועת המושבים בפרט. החטיבה פועלת במועצות אזוריות ומקומיות, בדגש על המרחב הכפרי וההתיישבות. בתחילה פעלה החטיבה אך ורק במושבי תנועת המושבים, אך בגלל פניות מועצות אזוריות ויישובים, יחד עם שינויים שחלו בכל המרחב הכפרי, החלה החטיבה לפעול גם ביישובים קהילתיים ובקיבוצים.
היסטוריה
כבר בוועידה הראשונה של הנוער העובד בשנת 1926 השתתפו נציגים של מושבי עמק יזרעאל כחלק מצירי הוועד המחוזי של עמק יזרעאל. בדברי הפתיחה שלו לוועידה דיבר מזכיר הנוער העובד ישראל גלילי על חשיבות הקשר בין הנוער העובד להתיישבות העובדת בכלל ועם הנוער שלו בפרט:
בין הדוברים בוועידה היו גם שמריהו גוטמן ממרחביה, אשר דיבר על הצרכים הייחודיים של הנוער במושבים ודויד, פנחס וצפורה מנהלל אשר דיברו על ההתלבטות בנהלל האם להצטרף לנוער העובד. בני נוער מהמושבים היו פעילים מרכזיים גם בוועד המחוזי עמק יזרעאל של הנוער העובד, ביניהם שמריהו גוטמן ממרחביה וצבי גרינשפן וסמיק שטרנברג מבלפוריה. נציגים ממושבי עמק יזרעאל אף הצטרפו למזכירות הארצית של הנוער העובד. חלקם נשלחו לתפקידי הדרכה בנוער העובד בעיר. בשנת 1930 הקימו בבלפוריה חברי הנוער העובד מהמושבים בלפוריה, כפר יחזקאל, מרחביה ותל עדשים את "ארגון בוגרי הנוער העובד למושב עובדים", לימים "קבוצת העבודה של ארגון אפרים" (בקיצור ארגון אפרים). באותה שנה התכנסה הוועידה השנייה של הנוער העובד. ועידה זו עסקה בשאלת יעדי ההגשמה של הנוער העובד. בוועידה זו דיברו צבי גרינשפן וסמיק שטרנברג, שניהם ממושב בלפוריה, בזכות המושב כיעד הגשמה בנוער העובד. בהחלטות הוועידה נרשם: זאת כחלק מההכרה במושב העובדים כאפיק הגשמה בנוער העובד.
בשנת 1933 הוקמה תנועת המושבים והארגונים בארץ ישראל. תנועה זו איגדה את המושבים ואת הארגונים המיועדים להתיישבות מושבית. ועידת תנועת המושבים בשנת 1935 עסקה גם בשאלת החינוך במושב. את נושא הנוער במושבים הציג חבר מושב כפר יהושע דוד ברש. לוועידה הוזמנו מזכיר הנוער העובד ישראל גלילי ונציגים של הנוער במושבים גואל לויצקי (ירקונה), יגאל הורוביץ (נהלל), סמיק שטרנברג (ארגון אפרים) ומשה דיין (נהלל). אשר הציגו בדבריהם את פעילות הנוער העובד במושבים. בוועידה החליטה תנועת המושבים שכלל הנוער במושבים צריך לפעול במסגרת הנוער העובד. עוד החליטה הועידה על הקמת ועדת הנוער במושבים והנחתה אותה לשתף פעולה עם הנוער העובד. בפועל ועדת הנוער הוקמה רק בשנת 1938.
בשנת 1936 הקים ארגון אפרים את מושב בית שערים, המושב הראשון מיסודה של הסתדרות הנוער העובד.
בשנת 1951 בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד, הוקמו במסגרת הנוער העובד והלומד חטיבות נפרדות לבני איחוד הקבוצות והקיבוצים ולבני הקיבוץ המאוחד. עם הקמת המדינה והעליות הגדולות של שנות ה-50, בייחוד מארצות האסלם, שילשה עצמה תנועת המושבים והפכה לכוח המוביל ביישוב הארץ. בני המושבים הוותיקים ובני איחוד הקבוצות והקיבוצים נענו לקריאתם של דוד בן-גוריון ושמואל דיין לסייע להתיישבות העולים החדשה ולשלוח מדריכים למושבי העולים החדשים. בתחילה מפעל השליחות כלל כ-15 מדריכים שהדריכו ב-45 מושבי עולים, אולם עם הזמן התרחב המפעל. ההדרכה כללה פעילות נוער, וכן הכשרה חקלאית ואידאולוגית לערכי המושב. בהמשך הוכשרו מדריכים חדשים מקרב בני העולים עצמם. הצלחת הפעילות הובילה לכך שבשנת 1957 רוב גדול של הנוער במושבי העולים התחנך בנוער העובד. הגידול המהיר של פעילות הנוער העובד במושבי העולים בשיתוף עם ועדת הנוער במושבים יצר צורך במרכז חינוכי שילווה את התהליכים החינוכיים הייחודיים במושבים בכלל ובמושבי העולים בפרט. ב-1959 כינסה ועדת הנוער של תנועת המושבים את ועידת הנוער המושבי. הוועדה החליטה לקרוא לנוער העובד להקים חטיבה נפרדת לנוער במושבים, בדומה לחטיבות הקיבוציות. בשנת 1959, התקיימה הוועידה השביעית של הנוער העובד. בוועידה זו הוחלט על הצטרפות הבונים-התנועה המאוחדת לנוער העובד, על שינוי שמה של התנועה ל"הסתדרות הנוער העובד והלומד העברי בארץ ישראל" ועל מעבר לפעולה באמצעות חטיבות: חטיבה חינוכית, חטיבה מקצועית, חטיבת בני איחוד, חטיבת בני הקיבוץ המאוחד, הבונים וחטיבת בני המושבים. בכך קיבל הנוער העובד את הבקשה של ועידת הנוער במושבים. הקמת החטיבה נועדה בין השאר לייצר במה משותפת לפעילות בני המושבים הוותיקים והחדשים (מושבי העולים), ברוח מחלקת ההדרכה של ועדת הנוער ובניהולה.
ניסיונות פרישה מהנוער העובד והלומד
בסוף שנת 2006 הודיעה תנועת המושבים, כחלק משינויים ארגוניים כלליים, כי ברצונה להפריד את חטיבת בני המושבים מתנועת הנוער העובד והלומד החל מ-28 בדצמבר 2006, מתוך כוונה להתאים את צורכי בני המושבים לצורכי המרחב הכפרי האקטואליים כפי שראו אותם.
תנועת הנוער העובד והלומד פתחה במגעים להשארת בני המושבים כחלק מהתנועה האם. כמו כן, כמהלך קונסטרוקטיבי שנועד לחזק את השותפות בין התנועות, נכנסו מדריכים מתנועת הבוגרים של התנועה להדרכה בבני המושבים והעסקת הצוות המרכזי של התנועה עברה להיות תחת המעטפת הארגונית של הנוער העובד והלומד, תוך הבטחה להמשך האוטונומיה זאת, בתיווך שלום שמחון ובתיאום עם מזכ"ל חטיבת בני המושבים, אייל עוזון.
ב-3 באוקטובר 2018 החליטה מועצת תנועת המושבים לפעול לפיצול בני המושבים מהנוער העובד והלומד ולהקים תנועה עצמאית בשם "תנועת הנוער בני המושבים" עקב טענות על כך שתנועת הנוער העובד והלומד לא נהגה בשקיפות בהקצבות שקיבלה עבור חניכי חטיבת בני המושבים. בתגובה לדברים אלו טענה תנועת המושבים ש"לא הייתה כל אמת שהיא בהשמצות שהופצו כנגד הנוער העובד והלומד".
במשך מספר חודשים פעלו במקביל שני גופים תחת השם בני המושבים: "חטיבת בני המושבים" בנוער העובד והלומד ו-"תנועת בני המושבים" של תנועת המושבים. במאי 2019 קיבלה הנהלת תנועת המושבים החלטה לחזור לשתף פעולה עם תנועת הנוער העובד והלומד בהפעלת חטיבת בני המושבים.
לאחר מאבק ארוך בין שני הגופים הוקמה התנועה החדשה על ידי ראשי המועצות האזוריות בוגרי בני המושבים וארגון השומר החדש. שירי ארדיטי, מנהלת החטיבה עד אותה הנקודה סיימה פעילותה בעמותת בני המושבים ועברה עם הצוות המרכזי של התנועה לארגון השומר החדש. במעבר זה התפצלו אלפי חניכים, מעשרות מועצות ומאות יישובים.
סמלים ואידאולוגיה
חמשת ערכי התנועה הם: שוויון ערך האדם, דמוקרטיה מהותית, סוציאליזם, ערך העבודה וציונות.
ערכים אלו זוקקו באמצעות תהליך דמוקרטי שערכה התנועה בשנים 2017–2018 והתבססו על עקרונות המושב בהלימה לאתגרי המציאות המודרנית הקמת המושב - מקור לאידאולוגית בני המושבים' המושב הראשון, נהלל, הוקם בשנת 1921 בעמק יזרעאל. את חברי הקבוצה הוביל אליעזר יפה שניסח את רעיון המושב ועקרונותיו עוד בתקופת העלייה השנייה. במושב ניסו החברים לשלב בין רעיונות השיתופיות והשוויון (שהתקבלו מהתנועה הסוציאליסטית) עם רעיונות של חלוציות, עבודה וחקלאות (שאפיינו את התנועה הציונית) הקמת המושב יצרה שתי צורות חיים שיתופיות שהיו שונות ביניהן במידת השיתוף בין האנשים ובמקומו של הפרט בכל אחת מהן. צורות התיישבות אלה, המושב והקיבוץ הובילו במקביל את הקמת המדינה שבדרך, כל אחת עם האפיונים שלה.
עקרונות המושב הם:
פעילות
פעילות הקינים מרוכזת על ידי הגרעינרים (מדריכים בשנת שירות) ומד"בים (מדריכים בוגרים). המדריכים הבוגרים הם בדרך כלל שכירים של המועצה או היישוב בו הם עובדים. פעילות החטיבה מופנית לכלל הילדים והנוער ביישוב מכיתות ד' עד כיתה י"ב. עד כיתה ח' החניכים מודרכים על בסיס שבועי ביישוב. החל מכיתה ט' הם נחשבים "טרום-פעילים" (בקיצור, טרומ"פ). בשנה הזו הם עוברים הכשרות לקראת השנים הבאות, בהן ייקחו תפקידים וישתלבו בצוות ההדרכה ביישוב. כמו כן, בשנה הזו הם מצטרפים למפעלי החטיבה הארציים.
בין כיתה י' (מד"צים - מדריך צעיר) ועד י"א (מד"מ - מדריך מתקדם) החניכים לוקחים על עצמם תפקידים בצוות ההדרכה בתור מדריכי קבוצה או פעילים. בכיתה י"ב ("מש"צ" - מלווה שכבה צעירה) החניכים לוקחים אחריות על צוות ההדרכה בליווי צוותי ההדרכה ובתפקידים אחרים.
גרעין עודד
עודד שחר שוורץ, בן קיבוץ ניר עם, נהרג ב-10 ביולי 1967, ביום השלושים לנפילת אחיו עמוס שחר, במלחמת ששת הימים. באותם ימי מלחמה התנדב הנוער לצאת לשדות ולעבוד בחקלאות במקום הגברים המגויסים לצה"ל. עודד יצא לעבודה בשדות הקיבוץ שעל קו הגבול, שם עלה על מוקש ונהרג. עודד היה בן 18 במותו.
בשנה זו נוסד גרעין ראשון של החטיבות הקיבוציות בנוער העובד והלומד (חטיבת בני הקיבוץ המאוחד וחטיבת בני האיחוד) שיצא לשנת שירות בשכונת קטמון בירושלים. בין חברי הגרעין היה אהוד גלעד שלמד בכיתתו של עודד שחר. בעקבות מות חברו הטוב, החליט אהוד יחד עם חבריו לקרוא לגרעין ע"ש עודד שחר שוורץ - "גרעין עודד" - ובכך להנציח את שמו.
אחד ממיסדיו של גרעין עודד ומנהלו היה עופר ישראלי.