cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרידריך הרביעי, רוזן צולרן
ביוגרפיה
פרידריך נולד בשנת 1188, לפרידריך השלישי, רוזן צולרן ולסופיה מראבס, בתם של קונראד השני מראבס והידלגארד מאבנברג. בשנת 1191 מת סבו קונראד השני מראבס ללא בנים, ובעקבות כך הפך אביו לרוזן העיר נירנברג. בשנת 1200 מת אביו, ואחיו קונראד ירש את רוזנות צולרן, בעוד קונראד ירש את רוזנות העיר נירנברג כפרידריך השני. בשנת 1218 חולקו שוב הנכסים וקונראד קיבל את הנחלות בפרנקוניה, ואת התואר של רוזן העיר נירנברג, ואילו פרידריך קיבל את הנחלות בשוואביה, ובכך נחשב למייסד הקו השוואבי של בית הוהנצולרן.
יום הטיגריס הבין-לאומי
יום הטיגריס הבין-לאומי, המוכר גם כ-יום הטיגריס העולמי, הוא חגיגה שנתית להעלאת המודעות לשימור טיגריסים, שנערכת מדי שנה ב-29 ביולי. היום נוסד ב-2010 במסגרת ה-Tiger Summit בסנקט פטרבורג. מטרת היום היא לקדם מערכת גלובלית להגנה על בתי גידול טבעיים של הטיגריסים ולהעלות את המודעות והתמיכה בקרב הציבור לנושא שימור הטיגריסים.
אל-קניטרה
אל-קניטרה (בערבית: القنيطرة) היא עיר נמל בצפון מערב מרוקו בעלת 359,142 תושבים נכון לשנת 2004.
בשנים 1932–1956 העיר הייתה ידועה בשם "פורט ליוטה" (Port Lyautey), על שם הגנרל הצרפתי ליוטה שהקים את הנמל של העיר לחופי האוקיינוס האטלנטי בשנת 1912. ארצות הברית החזיקה בסיס צבאי בעיר החל ממבצע לפיד ועד שנת 1991.
הקהילה היהודית בעיר
באל-קניטרה התקיימה קהילה יהודית במשך שנים רבות (בפיהם כונתה העיר "קניטרא"). אחד הרבנים ששימשו כרבה של העיר קנטירא הוא הרב יחייה בן הראש.
תערוכת הרכב של פריז
תערוכת הרכב של פריז (בצרפתית: Le Mondial de l'automobile de Paris; באנגלית: The Paris Motor Show) היא תערוכת רכב דו־שנתית המתקיימת בפריז. התערוכה מאורגנת על ידי הארגון הבינלאומי של יצרני הרכב (OICA) ונחשבת לאחד האירועים המרכזיים של עולם הרכב.
התערוכה התקיימה לראשונה בשנת 1898. עד לשנת 1976 האירוע היה שנתי, מאז עבר להתקיים אחת לשנתיים. האירוע מתקיים בשטח אקספו פריז פורט דה ורסאי ומתפרס על פני שטח בגדול 125,000 מ"ר. בשנת 2016 ביקרו בתערוכה 1,253,513 איש, שיא מבקרים לתערוכות רכב.
היסטוריה
ז'ול-אלבר די דיון, מחלוצי תעשיית הרכב באירופה, יזם את התערוכה הראשונה בשנת 1898. תערוכה זאת הייתה תערוכת הרכב הראשונה בעולם. המציגים נדרשו להוכיח את יכולותיהם של הרכבים על ידי כך שינהגו מורסאי לפריז. בשנת 1910 עברה התערוכה למוזיאון הגרנד פלה בשדרות שאנז אליזה. מלחמת העולם הראשונה הביאה להשעיית התערוכה, שחודשה שוב רק באוקטובר 1919. בשנת 1925 לא התקיימה התערוכה עקב התנגשות עם התערוכה הבינלאומית לאמנויות דקורטיביות ותעשייתיות מודרניות שהתקיימה באותו המקום. מלחמת העולם השנייה הובילה לביטול התערוכה בשנת 1939, זמן קצר לפני קיומה. התערוכה שבה והתחדשה בשנת 1946.
בינואר 1977 הוכרז כי עקב "המצב הכלכלי הקשה" התערוכה לא תתקיים באותה השנה, אך הוכרז כי היא תתקיים שוב בשנת 1978. מאז הפכה התערוכה לאירוע המתקיים פעם בשנתיים. מיקום התערוכה החל משנת 1978 הוא באקספו פריז פורט דה ורסאי. עד לשנת 1986 נקראה התערוכה "סלון הרכב" (Salon de l'Automobile), מאז שונה שמה ל"תערוכת הרכב" (Mondial de l'Automobile).
The Idan Raichel Symphonic Project (Live In Buenos Aires)
הוא אלבום ההופעה השני של עידן רייכל, אותו הקליט בשיתוף התזמורת הסימפונית בארגנטינה (Ensamble Sinfonico 21 Orchestra). האלבום יצא לאור ב-22 באוגוסט 2021, על ידי חברת התקליטים הליקון.
רקע
רייכל סיפר על הרקע ליצירת האלבום בסרטון שליווה את צאתו, בו סיפר כי האלבום הוקלט בעקבות פנייה של פרננדו קגואל, איש עסקים מבואנוס איירס, בסוף הופעה של הפרויקט של עידן רייכל בניו יורק, שהציע לרייכל לבקר בבואנוס אייריס וליצור עם נגני התזמורת שלו מופע משירי הפרויקט.
אייר אסיה אינדונזיה
אייר אסיה אינדונזיה (באנגלית: Indonesia AirAsia) היא חברה לטיסות חסך אינדונזית, שבסיסה בנמל התעופה הבינלאומי סוקרנו האטה שבג'קרטה. החברה היא חברה-בת של אייר אסיה, והיא מפעילה טיסות בין יעדים באינדונזיה, אוסטרליה, מלזיה, סינגפור, ותאילנד.
עד יולי 2010 נאסר על החברה לטוס למדינות האיחוד האירופי, בשל בעיות בטיחות. בשנת 2011 שלטה החברה ב-41.5% משוק הטיסות הבינלאומיות באינדונזיה .
תולדות החברה
החברה הוקמה בתחילה בשנת 1999 תחת השם Awair (Air Wagon International), על ידי נשיא אינדונזיה לשעבר עבד א-רחמן וחיד. בידי וחיד היו 40% ממניות החברה, אותם מכר עם בחירתו לנשיא באוקטובר 1999. החברה החלה להפעיל טיסות ב-22 ביוני 2000, באמצעות מטוסי איירבוס A300 ו-A310, ובמרץ 2002 השעתה החברה את פעילותה. Awair שבה לפעול בדצמבר 2004, כשותפה של אייר אסיה.
ב-1 בדצמבר 2005, שינתה Awair שינה את שמה לאייר אסיה אינדונזיה, והחלה להשתלב בפעילות הקבוצה. כיום מחזיקה אייר אסיה ב-49% בלבד ממניות החברה, כיוון שחוקי המדינה אוסרים על חברות זרות לשלוט בחברות תעופה מקומיות. 51% הנותרים מוחזקים בידי קבוצת ההשקעות האינדונזית Fersindo Nusaperkasa.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019:
קישורים חיצוניים
מדיה וקבצים בנושא אייר אסיה אינדונזיה באתר Airliners.net
קונבאייר מודל 116
קונבאייר מודל 116 (באנגלית: Convair Model 116) הוא אב טיפוס של אמצעי תחבורה המוגדר כסוג של "מכונית מעופפת" המשלב יכולת טיסה של כלי טיס עם אפשרות לנסוע בדרכים.
דגם "קונבאייר מודל 116" תוכנן על ידי Consolidated Vultee Aircraft ויוצר על ידי יצרנית כלי הטיס קונבאייר לאחר מלחמת העולם השנייה בשנת 1946.
בשנת 1943 יצרנית כלי הטיס האמריקאית "Consolidated Vultee Aircraft" אוחדה עם יצרנית כלי הטיס "קונסולידייטד איירקראפט" ו-"Vultee Aircraft" והוקמה חברת ייצור כלי הטיס קונבאייר. שמה האחרון נוצר מקיצור שמות החברות שהתמזגו ליצירתה: Con-V-Air.
היסטוריה
דגם "קונבאייר מודל 116" היא מכונית קטנה דו מושבית עם גוף קופה, בעל 2 דלתות המונע על ידי מנוע אחורי קרוסלי המפיק 26 כ"ס (מנוע המניע את גוף המכונית) עם כנף נשלפת וזנב.
המטוס הונע על ידי מנוע 4 צילינדרים מתוצרת יצרנית מנועי המטוסים "פרנקלין" ("Franklin Engine Company" ) מקורר אוויר, דגם מנוע "4A4" שהפיק 90 כ"ס עם מדחף עץ דו להבי. באוגוסט 1946 הוחלף המנוע במנוע "פרנקלין" מדגם "4AL" המפיק 95 כ"ס.
טיסות ניסוי
ב-12 ביולי 1946 בוצעה טיסת הניסוי הראשונה על ידי טייס הניסוי ראסל רוג'רס. הנוסע היה מהנדס הטייס לורנס ג. פיליפס. מהטיסה השלישית הטיס את המטוס הטייס ביל מרטין. בוצעו 66 טיסות ניסוי. הדגם לא הגיע לייצור סדרתי.
המהירות הקרקעית של ה-"קונבאייר מודל 116" הייתה 95 קמ"ש. באוויר הגיע דגם "קונבאייר מודל 116" למהירות של 180.1 קמ"ש. טווח הטיסה המרבי היה 480 ק"מ.
את הדגם עיצבו האחים "Ted Hall" ו-"Tommy Thompson".
רישום אזרחי של דגם ה-"קונבאייר מודל 116" בוצע ב-12 ביולי 1946. מספר הדגם: "NX90654".
נסים זרחיה אזולאי
רבי נסים זרחיה אזולאי (ירושלים - צפת כ"ו בטבת ה'תקצ"ז) היה רב דיין מקובל ומחבר ספרות תורנית. מחכמי ירושלים, טורקיה וצפת. נכדו של הרב חיד"א.
ביוגרפיה
נולד לרבי אברהם אזולאי בנו של הרב חיד"א. בצעירותו למד בירושלים אצל רבי דוד פארדו. בערך בשנת ה'תקנ"ה שימש כראש ישיבה בירושלים, ולאחר מכן היה רב במניסה שליד איזמיר. שם התיידד עם רבני איזמיר, רבי פנחס רפאל יהושע די שיגורה ורבי חיים פלאג'י. בהיותו בטורקיה שלח גט לאשתו רבקה שנותרה בירושלים. לאחר מספר שנים חזר לארץ והיה מרבני העיר צפת ודייניה. בין היתר תיקן שבסעודת ברית מילה בצפת לא יאכלו בשר אלא דגים, כדי לא לבייש את מי שאין ביכולתו לממן סעודה בשרית. רבי ישראל משקלוב קורא לו "אח נפשי", ומזכירו באגרתו אל החת"ם סופר.
ככל הנראה ירש ספרים רבים מספריית סבו החיד"א.
ניצל בפרעות שהיו בצפת בשנת ה'תקצ"ד, וקבע יום פורים בי' בתמוז לזכר התשועה.
נפגע קשה מאוד ברעידת האדמה בצפת (1837) ונפטר מפצעיו כעבור יומיים, בכ"ו בטבת ה'תקצ"ז.
אחד מספריו הוא "שולחן הטהור" ובו סדר לימוד קצר כדברי תורה לסעודה.
ברכת כהנים בכותל המערבי
מעמד ברכת כהנים המוני בכותל המערבי הוא מנהג שמונהג מאז שנת תשל"א (1970) ומתקיים פעמיים בשנה - בחול המועד של חג הסוכות ושל חג הפסח. הוגה ויוזם המנהג הוא הרב מנחם מנדל גפנר.
התפתחות המנהג
המעמד הראשון תוכנן לתאריך א' באב של אותה שנה. יום זה נחשב בעל סגולה מיוחדת, בשל היותו יום פטירת אהרן הכהן, שהוא תאריך הפטירה היחיד המוזכר בתורה. אולם זמן קצר קודם לכן חלה הרב גפנר והדבר לא יצא לפועל ונדחה למועד אחר.
המועד הבא נקבע ליום שלישי ג' בכסלו תשל"א, שגם הוא נחשב לתאריך בעל סגולה מיוחדת, בשל היותו היום השלישי בשבוע ביום השלישי של החודש השלישי. הפרסום היה מינימלי וכלל מודעה קטנה ביומון "המודיע", שהיה אז היומון החרדי היחיד, וכן מעט מודעות רחוב.
במעמד הראשון שנקבע לשבע בבוקר נכחו אלפי יהודים. לפני התפילה נשא הרב גפנר דברי התעוררות בפני הנוכחים. כשהגיע שליח הציבור בחזרת הש"ץ לברכת כהנים, התפרסו מאות כהנים לאורך אבני הכותל ובירכו את המוני המתפללים. הרב מאיר יהודה גץ, רב הכותל, הקריא ברמקול את מילות הברכה עליהם חזרו הכהנים. מעמד נוסף של ברכת כהנים התקיים לאחר קרוב לחודשיים בערב ראש חודש שבט.
בין השנים תשל"א - תשל"ח (1970–1978) נערך מעמד ברכת הכהנים ההמונית בכותל המערבי חמש פעמים בשנה: בחול המועד של סוכות ופסח, באחד מימי השבוע שלאחר חג השבועות, בראש חודש אב ובאחד מימי החנוכה. משנת תשל"ח ואילך הוחלט לקיים את המעמד פעמיים בשנה: בחול המועד של סוכות ושל פסח.
במשך שנים היה הרב גפנר הרוח החיה בעריכת המעמדות ההמוניים של ברכת הכהנים בכותל המערבי. הוא קיבל מכתבי תודה רבים ובהם גם סיפורים אישיים על ישועות של אנשים שהשתתפו במעמד. הרב גפנר נפטר בי"ח בטבת תשמ"ח. בצוואתו התייחס למנהג שיזם, ואת דבריו חתם: "וגם הברכת כהנים בעזרת ה' יתברך יימשך עד ביאת הגואל צדק, ויהי ברכת ה' עליכם, אמן כן יהי רצון".
עם השנים גבר מספר המשתתפים במעמד הדו-שנתי של ברכת הכהנים בכותל המערבי, ונוכחים בו עשרות אלפי איש. המשטרה נערכת למניעת התפרעויות ויידויי אבנים של מוסלמים מהר הבית ופורסת באזור אלפי שוטרים. לאחר התפילה נערכת קבלת פני העולים לרגל על ידי הרבנים הראשיים לישראל ורב הכותל.
המעמד נערך בסיוע הקרן למורשת הכותל המערבי.
מקורות וסיבת המנהג
בתורה נאמר אחרי הציווי על ברכת כהנים "ואני אברכם", כלומר שברכת כהנים נעשית על ידי הקדוש ברוך הוא, ולכן ניתן משקל רב לברכה זו. בספר דברי הימים כתוב שברכת הכהנים מתקבלת בשמים:.
בספר הרקח (פרשת תצווה) לרבי אלעזר מוורמייזא מובא:"אם היו שלוש מאות כהנים עומדים בהר הזיתים והיו אומרים ברכת כהנים, היה בא המשיח".
בספר חסידים (דפוס ברלין, סימן תר"ל) מסופר שרב האי גאון אמר לתלמידו שאליהו הנביא אמר לו שאם יקיפו הכהנים את הר הזיתים יבוא המשיח. על סיפור זה של רב האי גאון הועלו פקפוקים.
כיוון שלכהנים אסור לעלות להר הזיתים המלא בקברים, הועתק המנהג לכותל המערבי.
פרננדו הראשון, מלך פורטוגל
ביוגרפיה
פרננדו נולד בקוימברה בפורטוגל ב-31 באוקטובר 1345, לפדרו הראשון, מלך פורטוגל וקונסטנסה מנואל, בתם של חואן מנואל, נסיך ויאנה וקונסטנס מאראגון, נסיכת ויאנה.
בשנת 1367 מת אביו פדרו הראשון, מלך פורטוגל, ופרננדו עלה לשלטון במקומו. בשנת 1369 מת פדרו, מלך קסטיליה, ובמקומו עלה לשלטון אחיו אנריקה השני, מלך קסטיליה - בנו הלא חוקי של אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה. פרננדו ערער על זכותו של אנריקה, ותבע את כתר קסטיליה לעצמו. בעקבות כך פרצה מלחמה בין קסטיליה לפורטוגל, ובשנת 1371 חתמו השניים על הסכם בתיווכו של האפיפיור גרגוריוס האחד עשר, שאנריקה ישלוט בממלכת קסטיליה, ואילו פרננדו יתחתן עם בתו של אנריקה - לאונור מקסטיליה. אולם עוד קודם קיום ההסכם התחתן פרננדו עם לאונור טלס, בתם של מרטין אפונסו טלו דה מנסס ואלדונסה אאנס דה ואסקונסלוס. כעבור זמן קצר התחדשה המלחמה בעקבות תככיו של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר, והיא נמשכה עד לשנת 1373.
לאחר מותו של אנריקה השני, מלך קסטיליה בשנת 1379, שוב התחדשה המלחמה בעקבות תככי ג'ון מגונט, ובשנת 1382 נחתם הסכם בדחוס, ובו הוחלט שבתו של פרננדו - ביאטריש תתחתן עם חואן הראשון, מלך קסטיליה, ולאחר מותו של פרננדו יירשו שניהם את פורטוגל.
ב-14 במאי 1383 התחתנו השניים, וב-22 באוקטובר אותה שנה מת פרננדו, ולפני מותו חתם על הסכם שחואן וביאטריש יירשו אותו. אולם, האצולה הפורטוגזית לא קיבלה את ההסכם, אשר משמעותו הייתה העברת השלטון בפועל לשושלת החדשה, ולמעשה השתלטות של מלכי קסטיליה על פורטוגל, וגם מעמד הסוחרים העשירים של ליסבון התנגד לו.
סדרת מעשי עוינות הדדים החלה מיד עם מותו של המלך בדצמבר 1383. קרב משמעותי ראשון, "קרב אטולירוס", התרחש באפריל 1384 בין קבוצת קרב קסטיליאנית לכוח פורטוגזי בפיקודו של הגנרל נונו אלוורש פריירה (Nuno Álvares Pereira), אשר נתמך בכוחות סיוע אנגלים. הקרב הסתיים בניצחון פורטוגזי ללא נפגעים. כוח קסטיליאני גדול יותר, בפיקודו של המלך עצמו, הטיל מצור על ליסבון, אך נאלץ לסגת לאחר כ-4 חודשים כתוצאה משיבושי ההספקה והטרדות מצד כוחות פורטוגזים אשר זינבו בו.
באפריל 1385 הכריז על עצמו ז'ואאו, דוכס אביש, בתמיכת ממלכת אנגליה, כמלך ז'ואאו הראשון מפורטוגל. הוא החל במסע לגיוס תמיכה עממית גם בערים אשר הביעו את תמיכתם בעבר בנסיכה ביאטריש והמלך חואן הראשון מקסטיליה, והעביר את תמיכתם אליו. בעקבות ככך פרצה מלחמה בין פורטוגל לקסטיליה, אולם ז'ואאו נשאר בשלטון, והקים את שושלת בית אביש אשר שלטה בשנים הבאות בפורטוגל.
משפחתו
בשנת 1340 התחתן פרננדו עם לאונור טלס, בתם של מרטין אפונסו טלו דה מנסס ואלדונסה אאנס דה ואסקונסלוס, ממנה היו לו 3 ילדים:
וייסלב מניאק
וייסלב יאן מניאק (בפולנית: Wiesław Jan Maniak; 22 ביוני 1938 – 28 ביוני 1982) היה אתלט פולני, אלוף אירופה (בודפשט 1966) בריצת 100 מטר.
ביוגרפיה
מניאק נולד בלבוב, אך את מרבית תקופת נעוריו העביר בבריטניה ובאירלנד. רק ב-1963 שב לפולין. הוא נכלל בסגל הפולני לאולימפיאדת טוקיו (1964), וזכה במדליית הכסף עם נבחרת השליחים במירוץ ל-100X4 מ'. באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבודפשט ב-1966 זכה במדליית הזהב בריצת 100 מטר, בזמן של 10.5 שניות. באליפות אירופה באולמות סגורים שנערכה במדריד ב-1968 סיים במקום הרביעי בריצת 50 מטר. באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) העפיל עם נבחרת השליחים לשלב הגמר, בו דורגו במקום השמיני.
מניאק היה אלוף פולין בריצת 100 מטר בשנים 1965, 1966, 1967 ו-1971 ובריצת 200 מטר ב-1965. ב-1965 גם קבע שיא לאומי חדש, 10.1 שניות, שהחזיק מעמד עד 1984.
מניאק מת בברית המועצות ב-1982. אצטדיון האתלטיקה בשצ'צ'ין נקרא על שמו.
סלמון במדיח כלים
סלמון במדיח כלים היא מנת דג אמריקאית המתבשלת בחום של מדיח הכלים. עיקר הבישול מתרחש בשלב הייבוש של המדיח. דרך בישול זו איננה מומלצת, ועלולה להביא לאכילת דגים שאינם מבושלים כראוי, להרעלת מזון, לבחילות ולהקאות.
אופן ההכנה
חתיכות סלמון מתובלות עטופות היטב בשתי שכבות לפחות של רדיד אלומיניום מוכנסות למדיח כלים. מגדירים את מדיח הכלים לבצע שטיפה וייבוש. הסלמון נצלה, מאודה ונאפה. היתרון בשיטה הוא שהבישול נטול ריח.
סיכונים
למדיח כלים אין טמפרטורות מוגדרות כמו כיריים ותנור ולכן יש סיכון שהדג לא יתבשל לגמרי.
היסטוריה
מקור המנה בארצות הברית, הכנה זו של דגים הודגמה על ידי וינסנט פרייס בשנת 1975 כאשר הופיע ב-The Tonight Show עם ג'וני קרסון. פרייס הציג אותה כ"מנה שכל טיפש יכול להכין".
הכנת המנה הוצגה בתוכנית הקנדית The Surreal Gourmet בהנחיית בוב בלומר בשנת 2002. דיווחים על המנה פורסמו על ידי וול סטריט ג'ורנל, NBC,  BBC, ווג,  CHOICE ו-CBS News אשר ראיינו את קים דאגלס על הספר The Black Book of Hollywood Diet Secrets היכן שהמנה מוצגת.
אחיעזר בן השמעה הגבעתי
אֲחִיעֶזֶר בֶּן־הַשְּׁמָעָה הַגִּבְעָתִי היה מגבורי דוד.
יחוסו וקורות חייו
על פי רד"ק אחיעזר היה מקרובי שאול, ועל פי רש"י אחיעזר היה רק משבטו של שאול – בנימין. אחיעזר נולד בעיר גבעה. אחיעזר הצטרף אל דוד כשהיה בצקלג, יחד עם חבורת הגיבורים משבט בנימין שבאו איתו. על פי המצודות, אחיעזר פיקד על הגבורים משבט בנימין שנספחו אל דוד בהיותו בצקלג, ועל פי המלבי"ם, אחיעזר פיקד על עשרה מהם.
אסופת התקינה הפדרלית
המהדורה השנתית של CFR היא אסופת החוקים הכלליים והקבועים שפורסמו על ידי משרד המרשם הפדרלי (חלק מהמינהל הלאומי לארכיונים ולרשומות, או NARA) והמשרד הממשלתי להוצאה לאור. בנוסף למהדורה שנתית זו, ה-CFR מתפרסם בפורמט לא רשמי באופן מקוון באתר ה-CFR האלקטרוני, המתעדכן באופן קבוע ולפעמים מדי יום.
מבנה
ה-CFR מחולק ל-50 כותרים המייצגים תחומי נושא רחבים, כדלהלן:
True Colors (שיר של סינדי לאופר)
True Colors (בתרגום מילולי מאנגלית: צבעים אמיתיים, ובמשמעות הפנים האמיתיות או הזהות האמיתית) הוא שיר שנכתב על ידי צמד כותבי השירים האמריקאי בילי סטיינברג וטום קלי. הוא יצא לאור ב־1986 כשיר הנושא והסינגל המוביל מתוך אלבומה הנושא את אותו שם של הזמרת האמריקאית סינדי לאופר. השיר היה להיט ששהה שבועיים בראש מצעד בילבורד הוט 100 והיה הלהיט האחרון של לאופר שהגיע לצמרת המצעד. הוא היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע הפופ הקולי הנשי הטוב ביותר".
כתיבה
בילי סטיינברג כתב את השיר במקור על אמו. טום קלי חשב שהשיר יכול להיות אוניברסלי יותר ושינה את הבית הראשון, בהסכמת סטיינברג. הצמד שלח את השיר לזמרת הקנדית אן מארי, שוויתרה עליו, והשניים הציעו את השיר ללאופר. העיבוד המקורי של גרסת הדמו ששלחו ללאופר היה בלדת גוספל מבוססת פסנתר בסגנון "Bridge over Troubled Water". סטיינברג סיפר לאתר "Songfacts":. שירים אחרים שהשניים כתבו ללאופר כללו את "I Drove All Night" ו־"Unconditional Love".
לאופר סיפרה לימים שכאשר היא קיבלה את השיר, הוא היה בסגנון גוספל וקאנטרי שהיא לא התחברה אליו. אז היא ישבה עם הקלידן פיטר ווד, והשניים ניסו לעבד ולנגן את השיר אחרת:
הקשר להט"ב
השיר "True Colors" (שכאמור נכתב במקור על אמו של כותב המילים, בילי סטיינברג) היה נטול הקשר מסוים בזמן יציאתו לאור. לאופר הקדישה שיר אחר באלבום הנושא את אותו שם, "Boy Blue", לזכרו של גרגורי נטל, חברהּ הקרוב שמת מאיידס. אומנם מילות "True Colors" עוסקות בקבלה באופן כללי, והיו שפירשו אותו לגבי קבלת נטייתם המינית: לאופר סיפרה שכעשור לאחר יציאת השיר היא קיבלה מיילים רבים ממעריצים שכתבו לה שסבלו התנכרות מבני משפחותיהם ומחבריהם ואף איבדו את עבודתם כשסיפרו על נטייתם המינית, ובשל כך אף חשבו על התאבדות, ושהשיר "הציל את חייהם". ב־2007 יצאה לאופר לסיבוב הופעות שנקרא "True Colors tour" ובו דיברה בזכות זכויות זוגות חד מיניים. ב־2008 היא הקימה קרן לעיסוק בנושא:, בהשראת זכרו של גרגורי נטל.
וידאו קליפ
הכוראוגרפית האמריקאית ביימה את הווידאו קליפ של השיר, שהוקרן פעמים רבות בערוץ MTV. בקליפ יושבת לאופר ושרה על במה חשוכה מאחורי תוף. באותו זמן, ילדה עורכת סיור בחוף ים, סיור שמסתיים בצפייה שלה בשתי נשים שותות תה על ספינה. לאופר מופיעה על החוף אוחזת בקונכייה, כשלראשה כיסוי ראש מתוחכם משובץ תכשיטים. אז היא נראית שוכבת על סדין לבן, שאותו מתחיל למשוך גבר ארוך שיער (דייוויד וולף). בהמשך מגיעה הנשיקה המיוחלת בין השניים. לאופר נראית אז הולכת על החוף, לבושה בחצאית עשויה מעיתונים ועוברת ליד כיתת בית ספר. בסוף הקליפ היא נשענת מעל בריכה, בתמונה שמשחזרת את צילום עטיפת האלבום (צילום אותו צילמה אנני ליבוביץ'). הקליפ מסתיים כמו שהתחיל, כשלאופר מתופפת על התוף.
הוצאה והצלחה
הסינגל הגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100 ב־25 באוקטובר 1986, תוך שחלף על פני "Typical Male" של טינה טרנר, שהגיע למקום השני. הסינגל הגיע למקום ה־12 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום השלישי באוסטרליה ובניו זילנד.
הסינגל נכלל בקדימון של PBS Kids.
רשימת השמעה
סינגל 7 אינץ'
אברהם אבוחצירא
הרב אברהם אביחצירא (כונה: 'בבא הנא', תרע"ה 1915 - כ"ב בכסלו תשל"ד, 17 בדצמבר 1973) היה רב הערים יבנה ורמלה. בנו של הרב יצחק אבוחצירא (ה'בבא חאקי'), וחתן דודו הבבא סאלי.
תולדות חייו
נולד במרוקו בעיר ריסאני, לרב יצחק אבוחצירא (ה'בבא חאקי'), בנו של רבי מסעוד אבוחצירא, בנו הגדול של רבי יעקב אבוחצירא. ולאסתר, אחיינית בעלה, בתו הבכורה של אחיו הרב דוד אביחצירא. הסנדק שלו היה סבו הרב דוד אבוחצירא. כבר בצעירותו למד אצל סבו רבי דוד בבית הכנסת ובבית המדרש ונקשר בו מאוד. הבבא סאלי התבטא על כך פעם: "רבי אברהם היה ממש זיו איקונין של סבו הגדול עט"ר רבי דוד, שהיה דומה לו מאוד בתואר פניו ובקומתו, בצלמו כדמותו". במשך שנים למד חברותא עם גיסו ובן דודו רבי מאיר אבוחצירא בישיבה בבודניב, ואחר כך בישיבה בארפוד.
בה' בתמוז התר"צ (1 ביולי 1930), בהיותו כבן 15, נשא לאשה את בת דודו רחמא, בתו הגדולה של הבבא סאלי, שהייתה אז כבת עשר שנים, החתונה התקיימה בעיר בודניב שבמחוז תאפילאלת.
בשנת התש"ט (1949), בהיותו בן 34 עלה יחד עם אביו רבי יצחק ובני משפחתו לארץ ישראל, התגוררו ביבנה, אז עיירה, ומיד החל לכהן כרב המקום כעשרים שנה. בשנת תשי"א כשעלה דודו וחמיו הבבא סאלי לארץ ישראל הוא התגורר בסמוך אליו ביבנה. בעידוד ובתמיכת הבבא סאלי הקים תלמוד תורה וישיבה ע"ש אבותיו בשם 'בית צדיקים יעמוד' בהם למדו עשרות תלמידים. כמו כן הקים רבי אברהם גם חדרי לימוד ומדרשיות 'תורה אור' וכוללים לאברכים, ומשם יצאו תלמידי חכמים גדולים. רבי אברהם היה גם מוהל מומחה ורבים הכניס בבריתו של אברהם אבינו.
לאחר מות אביו, בכ"ה באדר ב' ה'תש"ל (2 באפריל 1970), נענה להפצרות הרבות שישב על כסאו של אביו ויבא למלאת את מקומו, ואכן עבר להתגורר בעיר רמלה, והחל לכהן שם כרב העיר תחתיו. ברבנות ביבנה החליף אותו הרב יוסף אבוחצירא.
הרב אברהם כיהן בתפקידו עד לפטירתו בכ"ב בכסלו תשל"ד, לאחר פטירתו התמנה אחיו, הרב יחיאל אבוחצירא, לרבה של רמלה.
בנו, רבי יעקב, הקים ישיבה וכולל ברמלה לזכרו בשם 'אשל אברהם', וכולל 'אברהם אוהבי' בירושלים. בנו רבי דוד, הקים את בית כנסת ובית מדרש 'אשל אברהם' בעיר רחובות ובו כולל אברכים.
משפחתו
אשתו רחמא נולדה בחודש טבת התר"פ בעיר תאפילאלת, כחודש אחרי שדודה, הרב דוד אבוחצירא נהרג, בעקבות מלחמת המוסלמים המקומיים בצבא צרפת הכובש, ואביה לא היה בעיר. היא נפטרה בסיומו של חג סוכות התשע"א (ספטמבר 2010).
מקסים שאפובל
מקסים שאפובל (ברוסית: Максим Михайлович Шаповал; 6 ביולי 1978 – 27 ביוני 2017) היה קצין בכיר (קולונל) בצבא האוקראיני וראש הכוחות המיוחדים של אגף המודיעין הצבאי האוקראיני. לאחר מכן, קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
שאפובל חזר מאזור הסכסוך במזרח אוקראינה, וב-27 ביוני 2017 הוא נרצח בפיגוע מכונית תופת במרכז קייב. בזמן מותו חקר שאפובל את המעורבות הרוסית במזרח אוקראינה. הוא אסף חומר מודיעיני על מיקומם וכלי הנשק שלהם, שהצליחו לבסס את עמדתה של אוקראינה בבית משפט הפלילי בהאג על התוקפנות המזוינת של רוסיה. באותה תקופה הוא היה אחד הבכירים האוקראינים הבכירים ביותר שנהרגו.
חיים מוקדמים
מקסים שאפובל נולד במחוז ויניצה בבית של טייס אזרחי והיה בן יחיד. אביו של מקסים, מיכאילו, מפקד צוות מטוסי AN-2, עבד בשדה התעופה ויניצה, שם מת בשנת 1985 בשנתו ה-33.
מקסים שאפובל סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית ובחר בקריירה צבאית כמו סבו, ליאוניד. דודו שירת גם בכוחות המזוינים בקייב, פרש בדרגת אלוף-משנה. שאפובל הצטרף למכללה להנדסת רדיו בקייב, ובשנת 1999 הפך לחבר במכון הצבאי שהוקם לאחרונה ובפקולטה להצפנה וסיים את לימודיו בשנת 2000.
קריירה צבאית
שאפובל התחיל את שירותו הצבאי כקצין במטה לתקשורת מוצפנת וביטחון של אגף המודיעין הצבאי של משרד ההגנה של אוקראינה. הוא השתתף גם במשימה לשמירת שלום בסיירה לאון. עם שובו שימש כקצין בכיר, מפקד קבוצת צוללנים. בשנים 2010–2012 שימש במחלקה להגנת המדינה לאבטחת הנשיא. לאחר שירותו בשירות האבטחה הממלכתי, הוא חזר לתפקידו כראש שירות המדריכים ומונה לאחר מכן לסגן מפקד יחידה צבאית ואז הפך למפקד יחידה צבאית.
מעורבות במלחמת האזרחים
שאפובל שירת 3 שנים בכוחות המיוחדים במשימות קרב במזרח אוקראינה, כמפקד היחידה המיוחדת העשירית של אגף המודיעין הראשי של משרד ההגנה של אוקראינה. ליחידה "עשרה" יש את השם הלא רשמי של "האי", שמבוסס על אי ריבסקי. שאפובל היה מפקד יחידה מיוחדת, שהחזירה במאי 2014 את שדה התעופה של דונצק משליטת הבדלנים הפרו-רוסיים.
הוא היה מעורב ישירות בתכנון ובניהול פשיטות סיור לעורף האויב, תוך שימוש באמצעים לתיעוד נוכחותם של כוחות רוסים, תנועותיהם, זמינותם של דגמים עדכניים של מערכות שבשימוש ונשקים. כולל בצורה שיכולה הייתה לשמש הוכחה מוחלטת לתוקפנות המזוינת של רוסיה נגד אוקראינה, במיוחד בשימוש במכשירי ובמערכות מודרניות, המיוצרות רק ברוסיה. כמה פעולות מודיעין עסקו בהודעות בזמן על פריסת התותחנים הרוסים, כולל ארטילריה ארוכת טווח, שהפחיתה משמעותית את הנפגעים בקרב צבא אוקראינים ואזרחים. הוא שימש גם כמפקד כוחות מיוחדים בחזית במצור על סלוביאנסק במהלכו נדחקו בסופו של דבר המורדים הפרו-רוסיים מהעיר סלוביאנסק לאחר כמעט שלושה חודשי לחימה, ביולי 2014.
התנקשות
ב-27 ביוני 2017 נרצח אלוף-משנה מקסים שאפובל בפיצוץ מכונית תופת במרכז קייב. בשעה 8:16 (UTC) רכב מרצדס בנץ בו נסע התפוצץ בפיצוץ מפצצה שהוטמנה מתחת לרכב והרגה אותו מייד ופצע שני עוברי אורח עוברת אורח שנפצעה מרסיס ברגלה וגבר בן 71 עם פצעים בצווארו. משטרת קייב מיתגה את האירוע כ"פיגוע"; על פי החשד, המודיעין הרוסי עמד מאחורי הפיצוץ.
באותו יום, בהתקפה לא קשורה התפוצצה מכונית תופת דומה בקוסטיאנטיניווקה, במחוז דונצק שהביאה למותו של אלוף-משנה אחר ופצעה עוד שלושה קצינים בשירות הביטחון של אוקראינה. קולונל יורי ווזני, ראש מחלקת הריגול הנגדי, נהרג כתוצאה מכך. המודיעין הרוסי אף הואשם במתקפה זו.
זמן קצר לאחר ההתנקשות החלה התקפת סייבר. יועץ הממשלה לשעבר בגאורגיה ומולדובה מולי מק'יו סברה שההתנקשות בשאפובל קשורה בהתקפת הסייבר הזו. היא גם הצהירה כי שאפובל היה "נכס ענק" למנגנוני הביטחון של אוקראינה.
שאפובל הותיר מאחוריו את אשתו אירינה, בת בת חמש ותינוק בן שנתיים.
חקירה ואחריה
ב-17 באפריל 2019, הודיע ראש שירות הביטחון האוקראיני ואסיל הריצק על שמו של המחבל שביצע את הפיצוץ; אולג שוטוב, שהיה תושב דונייצק, עובד מרכז הפעולות המיוחדות של "משרד ההגנה האזרחית של הרפובליקה העממית של דונצק". שוטוב שכר דירה באותו בית בו התגוררה משפחת שאפובל. לאחר הפיגוע הוא עזב לדונייצק.
אוקראינה החזיקה ברשותה את ראש מחלקת מבצעי המודיעין הנגדי של שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית דמיטרי מינייב, שהיה אחראי לדעתם באופן אישי על ההוראה על התנקשויות בשני קצינים: שאפובל ואולכסנדר חרבאריוש משירות הביטחון האוקראיני ב־31 במרץ 2017. הוא נכח באותה תקופה בדונבס במרכז לפעולות מיוחדות של "משרד ההגנה האזרחית" במהלך פיצוצי מכוניותיהם של חרבאריוש ושאפובל.
אריק שקד
אריה (אריק) שקד (נולד ב-29 בנובמבר 1949) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד על חטיבה 519.
ביוגרפיה
שקד (במקור מנדלמן) נולד בטבריה ולמד בבית הספר החקלאי כדורי.
את שירותו הצבאי החל בסיירת שריון, במלחמת יום הכיפורים פיקד על פלוגת חרמ"ש שהורכבה מחניכי קורס מ"כים של חטיבה 460. הפלוגה שלחמה תחת אות הקריאה "מקנס" לחמה בחזית המצרית. תחילה סופחה לחטיבה 14 ולחמה תחילה בגזרת גדוד 184 בפיקוד שאול שלו ולאחר מכן בגזרת גדוד 79/196 בפיקוד עמרם מצנע. היא הופעלה במשימות סיור, תצפית, אבטחה ופינוי נפגעים. ב-12 באוקטובר עברה הפלוגה תחת פיקוד חטיבה 421 והופעלה במשימות אבטחה, לחימה בכוחות קומנדו מצריים והגנה על מאמצי צליחת התעלה. לאחר המלחמה המשיך שקד בשירות בחיל השריון, בשנים 1979 עד 1980 פיקד על גדוד טנקים ולאחר מכן השתחרר משירות הקבע.
במלחמת לבנון הראשונה פיקד על גדוד שריון במילואים שהשתתף בלחימה בגזרה המזרחית. לאחר המלחמה חזר לשירות הקבע למשך כעשר שנים. בשנים 1984 עד 1988 פיקד על חטיבה 519 ובהמשך פיקד על מגמת יבשה בפו"ם ושירת כסגן מפקד עוצבת עמוד האש.
שימש דירקטור בחברת אית"ם (כיום סטאר נייט טכנולוגיות), יצרנית ציוד אלקטרואופטיקה ודירקטור בחברת רילון. היה הבעלים של קבוצת האבטחה "אנוש" שקרסה בשנת 2005. מכהן כסגן נשיא לפיתוח עסקי בקבוצת ברן. ב-2012 התמודד בפריימריז של מפלגת העבודה אך לא זכה להצלחה.
שקד בעל תואר ראשון בהיסטוריה ומדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במדעי החברה מאוניברסיטת חיפה.
היה נשוי פעמיים והוא אב לארבעה: שתי בנות מרעייתו הראשונה ותאומים מרעייתו השנייה, מיכל מירון-שקד, ממנה התאלמן ב-2007.
Hearts Ain't Gonna Lie
Hearts Ain't Gonna Lie הוא סינגל של הזמרת-יוצרת הבריטית, ארליסה, ושל הדיג'יי והמפיק המוזיקלי הבריטי, ג'ונאס בלו, שיצא, על ידי וירג'ין EMI רקורדס, ב-5 בינואר 2018.
נכון לנובמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-27 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של ארליסה ב-18 בינואר 2018. נכון לנובמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-5 מיליון פעמים.
טירת בודלווידן
טירת בודלווידן (בוולשית: Castell Bodelwyddan; באנגלית: Bodelwyddan Castle) נבנתה בסביבות שנות ה-60 של המאה ה-15 על ידי משפחת המפריס באנגלסי, קרוב לכפר בודלווידן, על יד מחוז דנבישייר שבוויילס, כאחוזה. האחוזה הייתה בבעלות משפחת ויליאמס-ווין במשך כ-200 שנה מאז 1690. בהמשך, נפתחה טירת בודלווידן לציבור כמוזיאון בית היסטורי, והוכרזה כבניין רשום בדרגה II. החל משנת 2019, הטירה עומדת למכירה.
היסטוריה
הטירה נקנתה ממשפחת המפריס על ידי סר ויליאם ויליאמס, יושב ראש בית הנבחרים הבריטי בין השנים 1680–1681.
הטירה העומדת כיום שופצה ושוחזרה בין השנים 1830–1832 על ידי סר ג'ון היי ויליאמס, שהעסיק את האדריכלים ג'וזף הנסום (ממציא מונית ההנסום) ואדוארד ולש כדי לשפץ ולהרחיב את הבית. הונם של משפחת ויליאמס החל לפחות בשנות ה-50 של המאה ה-19, בעקבות אובדן מקור ההכנסה העיקרי של האחוזה, כריית עופרת. הטירה תוארה כאחד הפרויקטים הגדולים ביותר של הנסום.
טירת בודלווידן שופצה שוב בשנות ה-80 של המאה ה-19 על ידי סר הרברט, הברונט השביעי, שירש את טירת בודלווידן מבן דודו. במלחמת העולם הראשונה הפכה הטירה לבית חולים, להתאוששות של חיילים פצועים.
מכללת לותר
כשנגמרה המלחמה, עלויות אחזקת הטירה והאחוזה הלכו ונעשו כבדות יותר ויותר, ומשפחת ויליאמס-וין נאלצה להשכיר את בודלווידן למכללת לותר, בית ספר פרטי לבנות. בית הספר הוקם בשנת 1896 בלנקשייר על ידי פלורנס לינדלי. מכללת לותר רכשה את הנכס בשנת 1925. בית הספר נחשב לאחד מבתי הספר הפרטיים הראשונים לבנות עם בריכת שחייה, וכן מסלול גולף פרטי. החל משנת 1977, נערים הורשו ללמוד במכללה. בית הספר נסגר בשנת 1982 עקב בעיות כלכליות.
מוזיאון ומרכז לאמנויות
בשנות השמונים האתר נרכש על ידי מועצת מחוז קלוויד במטרה לפתח את הטירה כאטרקציה למבקרים. הבית והשטחים ההיסטוריים נפתחו לציבור ומנוהלים על ידי Bodelwyddan Castle Trust, ארגון צדקה עצמאי.
בהמשך שיתפה המועצה פעולה עם גלריית הדיוקנאות הלאומית והאקדמיה המלכותית לאמנויות, כך שהטירה תוכל לשמש להצגת פריטים ממקומות אלה. על מנת לאכלס פריטים אלה, שוחזרו חלקים פניים בטירה על ידי רודריק גריידג', מומחה לאדריכלות ויקטוריאנית. גלריית הדיוקנאות נפתחה בשנת 1988 ונבחרה למוזיאון השנה בשנת 1989. שיתוף הפעולה של הטירה עם גלריית הדיוקנאות הלאומית הגיע לסיומו בשנת 2017, לאחר שמועצת המחוז של דנבישייר הפסיקה לממן אותה.
מלון טירת בודלווידן
חלק מהאתר הושכר לארגון ראנק בשנת 1994, לצורך פיתוחו למלון יוקרה, מלון טירת בודלווידן, אשר כיום בבעלות מלונות וורנר לייסר. הבית והשטח ההיסטורי אינם חלק מהמלון, אם כי וורנר שקלה לרכוש את האתר בשנת 2017.
אהרן יפה'ן
הרב רפאל אהרן יפה'ן (תש"ה, 1945 - ה' באדר ב' תשנ"ב, מרץ 1992) היה ר"מ בישיבת חברון ומהדיר תורת הראשונים.
ביוגרפיה
בשנות ה-80 חלה בלבו ושהה בארצות הברית לצורכי ריפוי. נפטר בשנת תשנ"ב, בגיל 47. אחר פטירתו הוציאו תלמידיו את שיעוריו על מסכת יבמות בספר "שיעורי רבי אהרן".
בית החולים אבן סינא
אבן סינא הוא בית חולים בבגדד, עיראק שנבנה על ידי ארבעה רופאים - מודפאר אל שאת'ר, קדים שובאר, קסים עבדול מג'יד וקלמנט סרקיס - באמצע שנות ה-60. בית החולים נרכש במחיר נמוך מערכו על ידי הממשלה העיראקית לשימושו של סדאם חוסיין, למשפחתו ולצמרת של מפלגת הבעת'. עודאי חוסיין, בנו הבכור של סדאם חוסיין מאשתו הראשונה, אושפז שם באמצע שנות ה-90 אחרי שנפצע בניסיון רצח שכשל.
בית החולים נמצא באזור הבינלאומי של בגדד ('האזור הירוק') ונתפס על ידי כוחות ארצות הברית זמן קצת אחרי הפלתו של סדאם חוסיין ב-2003. הצבא האמריקאי היה שם עד 30 בספטמבר 2009. רוב הצוות של בית החולים היה מצבא ארצות הברית ויחידות הצלה ניידות (בית חולים שדה) הנספחות לשדות הקרב כדי להגיש עזרה לחיילים ולאזרחים שנפצעו אנושות, כולל מורדים או תומכים במורדים. במהלך התקופה שבה ניהל צבא ארצות הברית את בית החולים הגיעו לחדר המיון שלו כ-300 מקרי טראומה בחודש.
ב-1 באוקטובר 2009 הוחזר  בית החולים באופן רשמי לממשלה העיראקית כחלק מהסגת כוחות צבא ארצות הברית מבגדד.
בית החולים אבן סינא התפרסם לאחר הקרנת הסדרה הדוקומנטרית של ערוץ ה-HBO על המלחמה בעיראק דרך סצינות מבית חולים צבאי שם. הסדרה התמקדה בצוות הרפואי של הקרב ה-86 שבסיסו בפורט קמבל, קנטוקי, שהוא הבסיס של הדיוויזיה המוטסת ה-101 והייתה אחת ממספר יחידות רפואיות שאיישו את בית החולים.
המפלגה הקומוניסטית הישראלית
המפלגה הקומוניסטית הישראלית, או בראשי תיבות מק"י (בערבית: الحزب الشيوعي الاسرائيلي), היא מפלגת שמאל רדיקלית קומוניסטית ששורשיה נעוצים עוד בתקופת היישוב העברי בארץ ישראל, במפלגת פועלים סוציאליסטית עברית, שנוסדה ב-1919 ואשר בשנת 1924 שינתה את שמה למפלגה הקומוניסטית של פלשתינה. כיום מק"י מהווה חלק מהחזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון (חד"ש). נקראה בעבר בשם רשימה קומוניסטית חדשה או בקיצור רק"ח.
היסטוריה
בשנת 1948, לאחר מלחמת העצמאות, הקימו המנהיגים הקומוניסטים הערבים שנשארו בישראל יחד עם הפק"פ היהודית את מק"י - המפלגה הקומוניסטית הישראלית. עם זאת, כיום המפלגה מכירה בתאריך ההקמה של הפק"פ - 1919, כתאריך הווסדה, בכך היא המפלגה הוותיקה ביותר בישראל. בימי המנדט הבריטי הוצאה המפלגה הקומוניסטית מחוץ לחוק ורק לאחר הקמתה של מדינת ישראל ניתנה לה האפשרות לפעול בגלוי.
הפילוג
ביוני 1965 חל פילוג במפלגה והיא התפצלה לשתי מפלגות חדשות. למרות שהפלג בראשות משה סנה ושמואל מיקוניס היווה מיעוט בתוך המפלגה, הוא היה רוב בין חמישה חברי הכנסת של המפלגה. לכן, ובהתאם לחוק, ניתנו השם מק"י, רוב נכסי המפלגה, כמו גם פתק הבחירות "ק'" לפלג הפורש בראשות סנה ומיקוניס. חברי הפלג בראשות מאיר וילנר ותופיק טובי עתרו לבית המשפט העליון בעניין, וזה החליט שלא להפוך את ההחלטה. לאור כך, הוחלט בפלג בראשות וילנר וטובי על אימוץ השם "רשימה קומוניסטית חדשה" (רק"ח). עם זאת, המפלגה המשיכה להשתמש בשם המפלגה הקומוניסטית הישראלית במפגשיה הפנימיים כל עוד אין הכרח חוקי שלא להשתמש בשם זה. לדוגמה, בספרים בהוצאת המפלגה נרשם: הוצאת הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית (רק"ח).
1989-1965: רק"ח
רשימה קומוניסטית חדשה (רק"ח) היה שמו של פלג בעל רוב ערבי שהתפלג מהמפלגה הקומוניסטית הישראלית בשנת 1965 ופעל תחת שם זה עד 1989. בשנת 1989 חזר לשמו הקודם, "המפלגה הקומוניסטית הישראלית".
רק"ח הוקמה בשנת 1965 כאשר התפלגה המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י). המתח בין קבוצת שמואל מיקוניס ומשה סנה, לבין תופיק טובי, אמיל חביבי ומאיר וילנר הגיע לשיאו בשנת 1964, כשברית המועצות העניקה את פרס לנין לשלום למנהיג אלג'יריה אחמד בן-בלה. אחמד בן-בלה קרא להשמדת ישראל עם קבלת הפרס, דבר שעורר ויכוח חריף במפלגה. ב-20 בספטמבר 1964 פרסם מיקוניס מאמר בעיתון המפלגה, "קול העם", ובו גינה את הענקת הפרס למנהיג ערבי המצהיר בראש חוצות על מחויבותו להשמדת ישראל. סירובו של אל-איתיחאד, עיתון המפלגה בערבית, לפרסם את המאמר העמיק את השסע. אירוע נוסף שתרם לפילוג - ב-8 בדצמבר 1964 נהרג אברהם ג'ורי, חייל בגרעין נח"ל מתנועת הנוער בנק"י, בשדות קיבוץ יד חנה בתקרית גבול עם חיילים ירדניים. קיומן של שתי ועידות מפלגתיות נפרדות באוגוסט 1965 הוכיח, כי הפילוג במק"י היה לעובדה מוגמרת. החברים הערבים במפלגה, ועמם חלק מהחברים היהודים אשר התנגדו לציונות הקימו את רק"ח. השם מק"י נשאר בידי הפלג הלאומי-יהודי משום שרוב חברי הכנסת של מק"י היו מן הפלג הזה. בבחירות לכנסת השישית, מיד לאחר הפילוג, השיגה רק"ח 3 מושבים בכנסת ומק"י רק אחד, ומאותו רגע ואילך רק"ח הלכה והגבירה את כוחה.
רק"ח ראתה בציונות תנועה לאומית בורגנית המשרתת את האימפריאליזם ואת מלחמת ששת הימים כאקט של תוקפנות ישראלית. מאפיין נוסף של רק"ח היה נאמנותה הבלתי מתפשרת לברית המועצות, היא הייתה בין המפלגות הקומוניסטיות הבודדות במערב שתמכה בפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה ונשארה נאמנה לקרמלין עשרות שנים לאחר שרוב המפלגות הקומוניסטיות ניערו את חוצנן משליטת מוסקבה. רק"ח תמכה בפוטש של אוגוסט כנגד מיכאיל גורבצ'וב ובדיון שעסק בשאלה למה ברית המועצות התמוטטה ניכרה אי הסכמה. לאחר ויכוחים רבים העמדה הרשמית הייתה שנפילתה של ברית המועצות הייתה כתוצאה מבגידת המנהיגים. דעת המיעוט הייתה שהסיבה הייתה בחוסר הדמוקרטיה. כיום יותר ויותר חברי מפלגה תומכים בעמדה השנייה.
למרות שבאופן רשמי הגדירה את עצמה כמפלגה קומוניסטית יהודית-ערבית, רובם המכריע של חבריה ומצביעיה היו ערבים ורבים מהם הכריזו שלמרות שאינם קומוניסטים הם מצביעים לרק"ח מכיוון שהיא המפלגה הלאומית-ערבית היחידה שפועלת בפוליטיקה הישראלית. מנגד, הואשמה רק"ח על ידי כוחות משמאלה, כגון מצפן שנטשה את השאיפה למהפכה סוציאליסטית. מבחינה אידאולוגית גם החברים היהודים וגם החברים הערבים קיבלו את האידאולוגיה הקומוניסטית ולפיה פעלו במעגל הפנימי של המפלגה, וכך לדוגמה מזכ"ל המפלגה היה יהודי ובמוסדותיה נשמר רוב יהודי לפי העיקרון שמפלגה קומוניסטית צריכה לשקף את המצב הדמוגרפי בארצה, אולם כאשר המפלגה הפיצה תעמולה והתמודדה במעגלים ציבוריים, היא הדגישה את הפן הלאומי-פלסטיני תוך צמצום דרסטי של התעמולה המעמדית-סוציאליסטית עד כמעט להיעלמותה בתקופות מסוימות.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים, ועל רקע התהדקות הקשר בין ברית המועצות לבין אש"ף, תבעה רק"ח בפומבי להכיר בזכות הפלסטינים למדינה עצמאית בשטחים הכבושים. רק"ח הצהירה כי זכותה של אומה הנמצאת תחת כיבוש ללחום נגדו ולהתנגד לו, וראתה את הפעולות נגד צה"ל בתוך השטחים כלגיטימיות ונובעות ממצב הכיבוש. בפרסומיה כונה צה"ל "צבא הכיבוש". עם זאת, רק"ח גינתה את פעולות הטרור שפגעו באזרחים בתוך ישראל ומחוצה לה. רק"ח גם התנגדה בתוקף לכל מעורבות של מי מחבריה בפעולת טרור, הן מבחינה עקרונית והן בשל החשש מהוצאתה אל מחוץ לחוק. את מלחמת יום הכיפורים הסבירה רק"ח כתוצאה של הכיבוש הישראלי המתמשך. תפיסתה כי המלחמה הסתיימה בהישג ערבי ובשיקום הכבוד שנפגע שש שנים קודם לכן, באה לידי ביטוי בהתבטאויות הפעילים הערבים בכתב ובעל פה. המפלגה תמכה בהסכמי ההפרדה של 1974 ו-1975. זאת ועוד, מנהיגי רק"ח הם שקראו ליום האדמה בשנת 1975 והם שהובילו להקמת חזית נצרת הדמוקרטית בשנת 1976, במסגרתה נבחר תאופיק זיאד לשמש כראש עיריית נצרת.
רק"ח התמודדה לראשונה באופן עצמאי בבחירות לכנסת השישית בנובמבר 1965 (3 מנדטים), במהלך מערכת הבחירות היא זכתה לתמיכה פוליטית מצדה של מצרים, שבאותו הזמן הייתה במצב מלחמה עם ישראל והשלטונות המצריים שידרו שידורי תעמולה לערביי ישראל שקראו להצביע לרק"ח. בבחירות לכנסת השביעית בנובמבר 1969 זכתה רק"ח ב-3 מנדטים, ובבחירות לכנסת השמינית בדצמבר 1973 זכתה ב-4 מנדטים. לקראת הבחירות לכנסת התשיעית ב-1977 לחצה מפא"י על הערבים ליצור רשימה ערבית מאוחדת שכללה מוסלמים, דרוזים ובדואים; רשימה זו קיבלה רק מנדט אחד. אחרי המהפך השלטוני של הליכוד בשנת 1977 התמודדה רק"ח בבחירות במסגרת החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון (חד"ש), עד הכנסת ה-12. בשנת 1989 שינתה את שמה שוב למק"י והמשיכה להיות חלק מרשימת חד"ש.
שנות ה-90 של המאה ה-20
בשנת 1989 שינתה רק"ח את שמה חזרה למק"י - המפלגה הקומוניסטית הישראלית. בשנת 1990, נבחר לראשונה במפלגה מזכ"ל ערבי, ח"כ לשעבר תופיק טובי.
מק"י כיום היא חלק מהחזית הדמוקרטית לשלום ושוויון (חד"ש), אותה הקימה כרק"ח באמצע שנות השבעים והיא הרוב במוסדותיה כך שמבין 470 חברי מועצת חד"ש 370 הם חברי מק"י. ביטאונה בעברית של המפלגה נקרא "זו הדרך". עיתונה של המפלגה בערבית נקרא אל-איתיחאד.
עם קריסת ברית המועצות נקלעה המפלגה למשבר פוליטי וכלכלי עמוק, כאשר במפלגה התגבשו שתי קבוצות: האחת שהאמינה שבגידת המנהיגים היא הסיבה לקריסת ברית המועצות והאחרת שהאמינה שברית המועצות קרסה בגלל היותה לא דמוקרטית. בשנת 1993 עלה הוויכוח לדיון בוועידה ה-22 של מק"י. מאיר וילנר נאם בשם הקבוצה הראשונה, ובשם הקבוצה השנייה נאם דוד חנין. בהצבעה ניצחה הקבוצה הראשונה וחנין הודח לראשונה מהוועד המרכזי של המפלגה.
בעקבות מלחמת המפרץ, הפך ביטאונה של מק"י מעיתון שבועי לעלון קטן ומצומצם, וניטשו ויכוחים מרים על גבי ביטאון פנימי נוסף בשם "דפי עיון". פרסום הספר "אדומים - המפלגה הקומוניסטית בארץ ישראל", על ידי ההיסטוריון שמואל דותן, עורר במק"י כעס רב בעקבות הטענות שהועלו בו בנוגע לעברה עד 1948, לרבות מגעי החברים הערבים עם המופתי, חאג' אמין אל-חוסייני, צידוד בלאומנות הפלסטינית, תמיכה בהסכם ריבנטרופ–מולוטוב והתנגדות (לפני הפרת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב) לגיוס תושבי ארץ ישראל למלחמה בגרמניה הנאצית בטענה שמדובר במלחמה אימפריאליסטית.
הוועידה ה-23 של המפלגה התכנסה ביוני 1997 בצל החרמת אנשי וילנר את הוועידה, תוך האשמת יורם גוז'נסקי, מבכירי המפלגה, בזיוף תוצאות הבחירות לצירים בסניפי המפלגה בתל אביב ובגוש דן. בוועידה נשא נאום, לראשונה בתולדות המפלגה, יושב-ראש ההסתדרות דאז, עמיר פרץ. עוד לפני כן, הקרע במפלגה העמיק עם סגירת ביטאונה הרעיוני בעברית, "ערכים", בשנת 1996, והביטאון המקביל בערבית, "א-דארב". בשנת 1999 פרשו אנשי וילנר מן המפלגה והקימו את הפורום הקומוניסטי הישראלי. במהלך הפילוג פוטרו וסולקו חברי הפורום הקומוניסטי הישראלי מהמפלגה, ולראשונה בתולדותיה ניהלה מק"י מגעים עם חברים לשעבר באמצעות בתי המשפט. מאיר וילנר עצמו סירב לפרוש מן המפלגה ונותר חבר מק"י עד למותו, ביוני 2003. משנת 1999 מכהן כיו"ר הפורום הקומוניסטי הישראלי, מחמוד מחאמיד, מאום אל-פחם, לשעבר חבר לשכת מק"י ומזכיר מחוז אום אל-פחם של מק"י.
המאה ה-21
בבחירות לכנסת שנערכו בשנת 2003, חד"ש זכתה ב-93,819 קולות, מתוכם (לפי ההערכות) כ-8,000 קולות של אזרחים יהודים. מועצת מק"י (גוף ייצוגי הכולל כ-250 צירים) קבעה בסוף שנת 2005 שבשלושת המקומות הראשונים ברשימתה חד"ש חייבים להיות יהודים וערבים ושחד"ש תשמור על משקלה המנדטורי. אחרי כן, בתחילת שנת 2006, קיבלה מועצת חד"ש (גוף ייצוגי הכולל כ-500 נציגים) באופן מעשי את ההחלטה כשהחליטה שחד"ש תרוץ לבדה לבחירות לכנסת ה-17 וכשהעמידה את ד"ר דב חנין במקום השלישי.
המזכיר הכללי הנוכחי של מק"י הוא עאדל עאמר שנבחר בשנת 2015, והחליף את חה"כ לשעבר מחמד נאפע שהחזיק בתפקיד מאז שנת 2002. עאמר הוא תושב אום אל-פחם ומהווה את המזכ"ל הראשון של המפלגה מיישובי המשולש הדרומי..
בשנת 2009 חגגה המפלגה 90 שנה להווסדה.
בשנת 2011 בעקבות ההתקוממות בסוריה מזכ"ל המפלגה, מוחמד נפאע, הביע תקווה שהממשלה הסורית תנקוט בצעדי רפורמה מידיים כדי שלא יימשך מרחץ הדמים. קומוניסטים בעולם הערבי, וגם חברים במק"י מתחו ביקורת על התגובה הזו וראו בה תמיכה עקיפה במשטרו של בשאר אל-אסד. עם זאת, במק"י הרבו להדגיש שלא זה המצב וכי אין הם תומכים במשטרו של אסד או במעשיו.
פעילויות מק"י בשנים האחרונות
כיום מובילה מק"י מאבקים חברתיים, סביבתיים, למען השלום ונגד המלחמה, בעד שיויון האוכלוסייה הערבית בישראל, נגד אפליה ובעד השיויון לכלל קבוצות האוכלוסייה.
בין המאבקים בהם השתתפו פעילי מק"י בשנים האחרונות:
פרנסיס טרשם
פרנסיס טרֶשַם (באנגלית: Francis Tresham; 1567 – 23 בדצמבר 1605), בנם הבכור של סר תומאס טרשם מראשטון הול ומריאל ת'רוקמורטון, היה חבר בקבוצת הקתולים המחוזיים האנגליים שתכננה את מזימת אבק השרפה של 1605, מזימת התנקשות בחיי ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, שהידוע מבין קושריה היה גאי פוקס.
טרשם הצטרף למרד הכושל של הרוזן מאסקס נגד הממשלה ב-1601, ובשל כך נכלא. רק התערבות משפחתו וכספו של אביו הצילו אותו משלילת זכויות עקב מאסר או עונש מוות. למרות זאת, נעשה מעורב בשתי משלחות לספרד הקתולית שיצאו להשיג תמיכה לקתולים האנגליים (שבאותה עת נרדפו קשות), וכן לקושרי "אבק השריפה".
אדלידיי
אדלידיי או אדלירי (באיסלנדית: Elliðaey או Ellirey) הוא אי קטן מדרום לאיסלנד. האי הוא האי הצפון-מזרחי ביותר של הארכיפלג וסטמאנאאיאר.
פרנסיס טרשם
על פי הודאתו, טרשם הצטרף למזימה באוקטובר 1605. מנהיגה, רוברט קטסבי, ביקש ממנו לספק 2,000 £, ואת השימוש בראשטון הול, אבל טרשם ככל הנראה לא סיפק אף אחד מהשניים, ובמקום זאת נתן 100 £ לעמיתו הקושר תומאס וינטור. טרשם גם הביע חשש כי אם המזימה תצליח, שניים מגיסיו ייהרגו. מכתב אנונימי שנמסר לאחד מהם, וויליאם פרקר, הברון מונטיגל ה-4 מצא את דרכו אל מזכיר המדינה, רוברט ססיל, אירוע אשר בסופו של דבר היה מכריע בכישלון הקשר.
היסטוריונים חושדים מזה זמן כי טרשם הוא זה שכתב את המכתב, אך השערה זו לא אומתה. קטסבי ווינטור חלקו את אותו חשד, ואיימו להרוג אותו, אך הוא הצליח לשכנע אותם שלא הוא זה שכתב. הוא נעצר ב-12 בנובמבר ונכלא במצודת לונדון. בווידויו, ניסה לשכך את החשדות בקשר למעורבותו בעלילה, אולם מעולם לא הזכיר את המכתב.
אדלידיי
גאוגרפיה
שטח האי הוא 0.45 קמ"ר (110 אקר או 45 הקטאר). הוא האי השלישי בגודלו בארכיפלג וסטמאנאאיאר. על האי אין אוכלוסייה קבועה של בני אדם . חיים עליו בעיקר תוכיי ים.
על האי קיימים שני מבנים. אחד מהם הוא בקתת ציד שנבנתה ב-1953 על ידי אגודת הציד של אדלידיי. השני הוא צריף אחסון ובית מלאכה שנבנה בגבעה שמול בקתת הציד. ברשתות החברתיות, בקתת הציד מכונה לעיתים קרובות "הבית הבודד ביותר בעולם".
פרנסיס טרשם
איגרת מונטיגל
טרשם היה האחרון שגויס למשימה. ב-14 באוקטובר 1605 הוזמן להצטרף לקשר על ידי מנהיג המזימה, רוברט קטסבי, שהיה בן דודו – השניים התחנכו יחד. טרשם היה גם יורשו של הונו הגדול של אביו, שדולדל כתוצאה מקנסות שהוטלו על מתנגדי הכנסייה האנגליקנית, טעם יקר, ומעורבותם של הדודנים, פרנסיס טרשם ורוברט קטסבי, במרד אסקס.
פרטי התוכנית הושלמו באוקטובר בטברנות ברחבי לונדון ודבנטרי. אך כמה מהקושרים הביעו דאגה לביטחונם של עמיתיהם הקתולים שיהיו נוכחים בפרלמנט ביום המתוכנן לפיצוץ, 5 בנובמבר 1605. טרשם הביע דאגה לגיסיו שאחד מהם היה וויליאם פרקר, הברון מונטיגל ה-4.
בשבת ה–26 באוקטובר קיבל הברון מונטיגל מכתב אנונימי בעת שהיה בביתו, ונכתב בו כך:
"אדוני, מתוך האהבה שאני חש לכמה מחבריך, יש בי דאגה לביטחונך. לכן הייתי מייעץ לך, כשם שאתה חס על חייך, להגות תירוץ כלשהו ולהעתיק את נוכחותך מפרלמנט זה; שכן אלוהים ואדם חברו להעניש את הרשעות בת הזמן. ואל תחשוב אפילו מעט על הודעה זו, אלא תפרוש לאזורך שבו תוכל לצַפּוֹת לאירוע בבטחה. שכן אף שלא תופיע כל תסיסה, עדיין אני אומר שהם יקבלו מכה נוראה בפרלמנט זה, ובכל זאת לא יראו מי פוגע בהם. תוכנית זו בל תגונה, שכן היא עשויה לעשות לך טוב, ולא תוכל לגרום לך כל נזק; שכן הסכנה תחלוף ברגע שתשרוף את האיגרת. ואני מקווה שאלוהים ייתן לך חסד לעשות בה שימוש טוב, לאלה שעל הגנתם המקודשת אני ממליץ."
הברון מונטיגל העביר את האיגרת לרוברט ססיל (הרוזן סולסברי), מזכיר המדינה, והמזימה נחשפה וסוכלה. טרשם לא ברח מלונדון כשאר הקושרים ברגע שנודע להם כי גאי פוקס נתפס. הוא נשאר, נעצר ונכלא במצודת לונדון, שם מת ב–23 בדצמבר 1605 מזיהום בדרכי השתן.
תפילת נדבה
בהלכה, תפילת נדבה היא תפילה שבאה מרצונו של המתפלל מעבר לשלוש התפילות הקבועות (שחרית, מנחה וערבית). בפרטי ההלכות קשורה תפילת הנדבה לקרבן נדבה.
מקורות ופרטי דינים
המקור לתפילת הנדבה הוא בדברי רבי יוחנן לפיהם אדם רשאי להוסיף תפילות ככל שירצה:
בפרטי הדינים של הלכה זו כתבו הראשונים כמה חילוקים:
תפילת תשלומים כתפילת נדבה
במקרים מסוימים יש להתפלל תפילות התשלומים כתפילת נדבה:
פטרוס קומסטור
פטרוס קומסטור (בלטינית: Petrus Comestor; בצרפתית: Pierre le Mangeur מילולית: פטר הזולל, בהוראת "זולל ספרים", מרוב תאוותו לקריאה; מת ב-1178) היה תאולוג נוצרי יליד צרפת. חיבר את ספר הלימוד המרכזי בהיסטוריה באוניברסיטאות ימי הביניים, ה-Historia Scholastica ("היסטוריה לימודית"). קטעים רבים מהספר בתרגומו לצרפתית נוספו כפרשנות בשולי תרגום התנ"ך והברית החדשה לצרפתית, ה-Bible Historiale שחובר ב-1291 והפכו אותו לאחד הטקסטים הנפוצים לפני עידן הדפוס.
תולדות חייו
נולד בטרואה. בשנת 1148 קיבל בנפיקיום (נחלה פיאודלית) וב-1160 התמנה לקאנצלר אוניברסיטת פריז וממונה הפקולטה לתאולוגיה באוניברסיטה זו. במכתב אל האפיפיור אלכסנדר השלישי מוזכר שמו של פטרוס כאחד משלושת המלומדים הצרפתים הגדולים של זמנו.
כינויו "הזולל" ניתן לו בימי חייו בשל תאותו הגדולה לקריאה ולימוד כ"תולעת ספרים". הוא-עצמו התייחס לכינויו באפיטף שחיבר על עצמו לקריאה לאחר מותו: "Petrus eram ... dictusque comestor, nunc comedor" (פטרוס הייתי... הזולל כינו אותי, כעת אני נזלל בעצמי).
Historia Scholastica
החיבור המרכזי עליו עמל כל חייו היה תיאור היסטורי, כרונולוגי ועקבי של העולם מבריאת העולם ועד סוף הספר מעשי השליחים, שנועד לתלמידים. הספר מחולק כרונולוגית ל-12 כרכים.
לכל אירוע המוזכר בספרים חיבר פטרוס נספח הכולל מידע גאוגרפי, קוסמולוגי, פיזיקלי, בלשני, פילוסופי ותאולוגי, אותו קיבץ, ארגן וערך ממגוון מקורות, בהם מהווים ספריו של יוספוס פלביוס מקור עיקרי. בנוסף למידע מוצק צירף פטרוס לנאמר גם אגדות ומקורות חיצוניים ומקבילים.
הספר מוזכר בכל קטלוג של כל ספרייה בימי הביניים והופיע בתרגומים למספר לשונות עוד לפני המאה ה-15. ב-1291 שולבו קטעים רבים ממנו כפרשנות בתרגום לצרפתית של התנ"ך והברית החדשה.
מחקר מראה שמאיירי אירועים תנ"כיים בימי הביניים ואף אחריהם שאבו את המידע לאיורים לא רק מהטקסט התנכי אלא במידה רבה גם מן ה-Historia Scholastica.
פנחס אבוחצירא
הרב פנחס אבוחצירא (נולד בכ"ו בשבט תשל"ז, 14 בפברואר 1977) הוא רב שכונה ה' בבאר שבע וראש כולל בעיר. לאחר הירצחו של אביו המקובל רבי אלעזר אבוחצירא, מונה למלא את מקומו ולנהל את מוסדות החצר.
תולדות חייו
הוא חונך מילדותו במוסדות ליטאים-אשכנזים: תלמוד תורה במושב תפרח, ישיבת "אבן האזל" בנתיבות (שהייתה בנשיאותו של הרב יששכר מאיר) וישיבת תפרח, שם למד בין היתר מהרב אביעזר פילץ ומרב המושב הרב אליהו אליעזר יעקובזון שאותו הוא מחשיב כרבו. הוא מיעט לצאת מהישיבה ולדברי חבריו כשהיה זקוק למשהו, עוזרים נסעו אליו לישיבה. נישא לתמר בת מאיר אוחנה מירושלים ולזוג מספר ילדים. לאחר נישואיו התמנה כרב שכונה ה' בבאר שבע.
ממשיכו של אביו
לאחר רצח אביו, בכ"ז בתמוז תשע"א, הוכתר כיורשו ובמסע ההלוויה קרא הרב עובדיה יוסף המנוח "הניח בן צדיק שיגדיל את התורה של אביו".
בניגוד לאביו, שלבש גלימה מרוקאית מסורתית וכיסה את עיניו בכל מקום ציבורי, הרב פנחס לובש חליפה קצרה ומגבעת פשוטה הנפוצה אצל בחורי ישיבות. הוא מוסר שעורים ברבים, דבר שאביו נמנע ממנו. סגנון לימודו נוטה לכיוון הליטאי.
הרב אבוחצירא ירש את מוסדותיו של אביו. ערכם הוערך בשנת 2011 על פי דה מרקר ומעריב בין שמונים מיליון דולר למאה מיליון דולר. יוסי בר מוחא העריך בשנת 2012 את שווי הונו בלמעלה ממיליארד ש"ח. פורבס העריך את ההון באותה שנה בכ-1.3 מיליארד שקל.
ספר תולדות ההגנה
ספר תולדות ההגנה הוא גוף ידע מקיף שראה אור בשלושה חלקים (ובשמונה כרכים), בהוצאת "מערכות" של צה"ל והוצאות נוספות כגון דבר, בשנות החמישים והשבעים של המאה ה-20. כתבו אותו, על סמך מחקריהם וידיעותיהם, היסטוריונים ישראלים בשנות ה-50 של המאה ה-20. עורכו הראשי היה ההיסטוריון בן-ציון דינור.
על הספר
ספר תולדות ההגנה מתאר את תולדות כוח המגן העברי בארץ ישראל מתקופת העלייה הראשונה עד מלחמת העצמאות והקמת מדינת ישראל. הוא נכתב סמך על עבודת מחקר מסועפת, ועריכה של קבוצת היסטוריונים ופעילי מחתרות עבריות בארץ ישראל, ובמיוחד חברי השומר, גדוד העבודה, ההגנה והפלמ"ח.
פרקי המבואות ההיסטוריים נחשבים עד היום למקורות חשובים להבנת המצב בארץ ישראל בתקופות הנידונות. יחד עם זאת, נשזרה בספר זיקה אידאולוגית חזקה לתנועת העבודה הסוציאליסטית על גלגוליה השונים; ומתאר לפי הסיפר הציוני מבית מדרשה של מפא"י את הדמויות בעלילה ההיסטורית של היישוב: הערבים, הבריטים, הרוויזיוניסטים, האזרחים והאיכרים.
בהקדמה לכרך הראשון הציג בן-ציון דינור את תפיסתו עולמו כהיסטוריון ציוני מחויב לאמת ההיסטורית; את התפעלותו כבן התקופה וכחוקר תולדותיה, ומאידך גיסא את מקומה כ"מבוא" בלבד לתקופת המדינה החדשה:
לקראת הכנת הספר נערך איסוף רב של מסמכים ותעודות. חומרים אלו היו הבסיס להקמתו של הארכיון לתולדות ההגנה, השייך לארכיון צה"ל ומערכת הביטחון.