cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוחנן השביעי
יוחנן השביעי (בלטינית: Ioannes VII; 650 – 18 באוקטובר 707) היה האפיפיור מ-1 במרץ 705 עד מותו ב-18 באוקטובר 707. הוא היה יורשו של יוחנן השישי, והיה (כמו קודמו) ממוצא יווני. הוא אחד מאפיפיורי האפיפיורות הביזנטית.
ביוגרפיה
יוחנן היה יליד רוסנו בקלבריה, אביו, אפלטון היה Cura palatii Urbis Romae הקיסרי, או אוצר גבעת הפאלאטיום, מה שהופך את יוחנן לאפיפיור הראשון שהיה בנו של פקיד ביזנטי. אמו נקראה בלאטה, וסבו מצד אביו היה תאודורוס צ'ילאס, סנטור בשנת 655.
בינואר 705 מת האפיפיור יוחנן השישי, וב-1 במרץ נבחר ג'ובאני כאפיפיור יוחנן השביעי. ליוחנן השביעי היו יחסים טובים עם הלומברדים, ששלטו אז באיטליה. עם זאת, היחסים שלו עם יוסטיניאנוס השני, הקיסר הביזנטי, היו רחוקים מלהיות חלקים. יחסי האפיפיור עם ביזנטיון השתלטו על המועצה של קוויניסקט (או טרולאן) בשנת 692. ויכוח אקדמי התמודד עם עמדתו של יוחנן השביעי על הקנונים. הוא לא אישר את הקנונים, שהיו מאוד לא פופולריים באיטליה. אף על פי כן נמתחה עליו ביקורת חריפה במיוחד על ידי ליבר פונטיפיקליס על שלא חתם עליהם: "הוא [יוסטיניאנוס השני] שלח שני בישופים מטרופולינים, ושלח עמם גם מנדט שבו ביקש מהאפיפיור [יוחנן השביעי] לאסוף מועצת כנסייה אפוסטולית, ולאשר כאלה מהם כפי שאישר, ולדחות את אלה שהיו שליליים. אבל הוא, מבוהל בחולשתו האנושית, החזיר אותם לנסיך על ידי אותם מטרופוליטנים בלי שום זיכרונות כלל." כמה מונומנטים ברומא קשורים ליוחנן. הבולטת ביותר היא כנסיית מריה אנטיקה הקדושה למרגלות גבעת פלטין. עקבות של ארמון אפיסקופלי אפיסקופיום המשויך ליוחנן התגלה על הפלטיני. יוחנן השביעי גם בנה אוראט המוקדש תאוטוקוס. האולם נמצא בתוך הבזיליקה העתיקה בזיליקת פטרוס הקדוש. שברים של עיטור הפסיפס ניתן למצוא במערות הוותיקן. יתר על כן, אייקון גדול, המכונה מדונה דלה קלמנצה שוכן בסנטה מריה אין טרסטוורה, ומאמינים שהוזמן תחת חסותו של יוחנן. הוא גם שיקם את מנזר סוביאצו, שנהרס על ידי הלומברדים בשנת 601.
יוחנן השביעי מת ב-18 באוקטובר 707, ולאחר מותו נבחר סיסיניוס לאפיפיור.
ג'יבוטי במשחקים האולימפיים לנוער
ג'יבוטי משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מג'יבוטי מדליית, ארד באתלטיקה. יחד עם זאת, ההשתתפות של ספורטאי הנוער מג'יבוטי היא סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של ג'יבוטי למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור. המשלחת כללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשני ענפי ספורט. המשלחה לא הגיעה להישגים בענפים האתלטיקה והשחייה וסיימה במקומות האחרונים או לא הצליחה לסיים את המקצים בהם השתתפה. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה חמישה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. המשלחת זכתה במדליית ארד באתלטיקה בריצת 1500 מטר נערים. המשלחת לא הגיעה להישגים בטניס שולחן ושחייה וסיימה במקומות האחרונים.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
Callaíta
Callaíta הוא שיר של הראפר הפוארטו ריקני באד באני והמפיק המוזיקלי הפוארטו ריקני טייני עם דגימה מתוך שירו של זאיון, "Alocate". את השיר הוציאה לאור חברת התקליטים רימאס אנטרטיינמנט, כסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי של באד באני, Un Verano Sin Ti, ומופיע בו כרצועת בונוס.
סאו טומה ופרינסיפה במשחקים האולימפיים לנוער
סאו טומה ופרינסיפה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מסאו טומה ופרינסיפה לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער מסאו טומה ופרינסיפה היא סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של סאו טומה ופרינסיפה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט. ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים אתלטיקה, טאקוונדו וקאנו/קיאק וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפים. בדומה, לאולימפיאדת הנור סינגפור, המשלחת לא הגיעה להישגים בענפים אתלטיקה, כדורעף חופים וקאנו/קיאק וההשתתפות הייתה סמלית.
סטניה
סטניה (בצ'רקסית :Сэтэней-гуащэ) היא דמות מהמיתולוגיה הצ'רקסית, אם הנארתים הצ'רקסים. סטניה היא אימו הביולוגית של גיבור המיתולוגיה הצ'רקסית סוואסרוקו ונחשבה לאישה הנאה ביותר שידע העם הצ'רקסי.
סטניה נוצרה מפרח שגדל בהרי הקווקז, עד ליום זה הפרח נקרא על שמה, פרח סטניה. היא נודעה כאישה רזה, עדינה ויפה, נישאה לאל הברזל "לפש" (בצ'רקסית:лъэпш) וילדה את סוואסרוקו אשר אותו היא הטבילה בנהר כדי להפוך אותו לחסין. היות שידה אחזה בעקב רגלו בעת הטבילה, נקודה זו נשארה כחוליה החלשה בגופו של סוואסרוקו.
הצ'רקסים נהגו לבוא אל סטניה כדי להתייעץ איתה בכל נושא, היא נחשבה לאישה מאוד חכמה, אשר ידעה להבדיל בין טוב לרע ובעלת אסטרטגיה נכונה כאשר הנארתים הלוחמים פנו אליה לפתרונות צבאיים לקראת יציאתם לקרבות. לסטניה היו יכולות מיוחדות והם האמינו כי משאלותיה של סטניה מהאלים תמיד היו מתממשות. אחת ממשאלותיה הייתה שהשמש תאט בעת שקיעתה. האגדה מספרת שסטניה ערכה תחרות עם צעיר מבני הנארת במסגרתה ינסה הצעיר להכין אוכף לפני השקיעה ובה בעת היא תנסה להספיק לרקום גלימה צ'רקסית עד השקיעה. היות שלסטניה חסרו כמה דקות עד אשר תשלים את הגלימה, היא ביקשה מהשמש להתעכב בשקיעתה והשמש נעמדה מבלי לשקוע עד אשר סטניה השלימה את מלאכתה.
אחת מיכולותיה של סטניה הייתה לנבא אסונות וכך למנוע אסונות מבני הנארת. רבים האימנו שהיא קרובה מאוד לאלהי היקום כולו וכי פסגת הרי האלברוס היא אחת היצירות שלה כדי לקרב את עצמה לאלהים. היו כאלה אשר האשימו אותה שהיא מכשפה וכי היא משתמשת בתחבולות ערמומיות כדי לגרום לאנשים להאמין בה שהיא סוג של אלה. היא הטילה לא מעט קללות כנגד אנשים אשר התנגדו לה, דבר שגרם ללא מעט אנשים להפסיק ולהאמין בה.
לאונרדו טורנאבוני
לאונרדו טורנאבוני (באיטלקית: Leonardo Tornabuoni; יליד פירנצה, 1494? – רומא, 1540) היה מדינאי ואיש דת קתולי איטלקי.
ביוגרפיה
הוא היה בנם של לורנצו טורנאבוני, ממשפחת טורנאבוני, מהאצולה העירונית המקושרת למשפחת מדיצ'י וג'ובאנה דלי אלביצי. הוא פיתח קריירה כנסייתית בצילו של האפיפיור מבית מדיצ'י לאו העשירי.
הבישוף של סנספולקרו
ב-1 באוקטובר 1520 האפיפיור לאו העשירי הכיר בזכות הירושה של גאלאוטו גרציאני כבישוף סנספולקרו.
Anthology (אלבום של מייקל ג'קסון)
Anthology הוא אלבום אוסף כפול של מייקל ג'קסון שיצא לאור בחברת "מוטאון". מלבד שיריו של מייקל מאלבומי הסולו נכללים באוסף גם שירים שהוקלטו, אך לא נכללו באלבומים בסופו של דבר ושירים של "חמישיית הג'קסונים". האוסף ראה אור לראשונה ב-14 נובמבר 1986 ויצא מחדש ב-8 בנובמבר 1995. בשנת 2008, לקראת יום הולדתו ה-50 של הזמר, יצא האוסף בפעם השלישית במסגרת סדרת אלבומי הזהב של יוניברסל מיוזיק.
לאונרדו טורנאבוני
הבישוף של סנספולקרו
ב-15 באפריל 1522 נפטר גרציאני במהלך מגפה, ולמחרת השמרנים המפוארים, כששמעו את הידיעה, בחרו פה אחד שמונה אזרחים למסירת משרת הבישוף לידי לאונרדו טורנאבוני. ב-14 בינואר 1524, עם עיכוב ככל הנראה עקב המגפה, הוא החל את הכהונה בראש הדיוקסיה. איתו נפתחת "השושלת האפיסקופלית" של בני טורנאבוני בסנספולקו, שעל כיסאה יחליפו ארבעה מבני משפחה זו בשנים 1522 ל-1598.
Anthology (אלבום של מייקל ג'קסון)
רשימת השירים
אלבום האוסף יצא במהלך השנים בשלוש גרסאות שונות. קיימים הבדלים ברשימת השירים שנכללה בכל אחת מהגרסאות.
לאונרדו טורנאבוני
הבישוף של סנספולקרו
דיוקסיה סנספולקרו הוקם רק לפני מספר שנים ולכן טורנאבוני החל מיד ליצור את המוסדות השלטוניים של המחוז הכנסייתי. בשנת 1524 הכריז על הכנסייה הראשונה של הדיוקסיה, בראשותו של הכומר, הרופא דונאטו בוצ'י מפירנצה; בשנת 1525 ערך ביקור ראשון. באותה שנה קיבל את פני האפיפיור קלמנס השביעי שעבר בעיר ואירח אותו באפיסקופ. בשנת 1538, בעוד העיר נקרעה על ידי מאבקים מזוינים בין פלגים, קידם עבודת נחת רחבה, שהופקדה בידי נזיר הקפוצ'ין ג'וזפה דה פרמו. יתר על כן, שוב בשנת 1538 ארגן מחדש את אחת-עשרה האחוות העירוניות, והקצה לכל אחת מטלות צדקה או משימות ספציפיות.
Anthology (אלבום של מייקל ג'קסון)
רשימת השירים
שיר שליד שמו מופיע הסימן * הוא שיר שבוצע על ידי "חמישיית הג'קסונים
לאונרדו טורנאבוני
בישוף אג'אצ'יו
ב-24 במרץ 1539 העביר אותו האפיפיור פאולוס השלישי לבישופות אג'אצ'יו בקורסיקה. הוא מת ברומא בשנת 1540, בגיל 46 בערך.
יניב פולישוק
יניב (פולי) פולישוק (נולד ב-27 ביוני 1969) הוא שחקן, תסריטאי וקומיקאי ישראלי. הוא ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של גרי מנדלבאום ב"הפיג'מות" וכאחד מיוצריה ושחקניה של "סברי מרנן".
ביוגרפיה
פולישוק נולד בפתח תקווה ולמד בתיכון ברנר פתח תקווה. הוא אחיין של חברת הכנסת לשעבר מלי פולישוק-בלוך. לאחר שירותו הצבאי עבד כצלם חתונות ולמד משחק בבית צבי.
בשנת 1996 השתתף פולישוק במופע הילדים "הממלכה הקסומה של הוגו".
בשנת 1998 שיחק פולישוק בהצגת הילדים "אלאדין ומנורת הקסמים".
בתחילת שנות האלפיים השתתף כאורח בסדרה שמש.
ב-2002 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שחר" בתפקיד המורה לספורט שרון שניידר. בשנת 2004 שיחק תפקיד אורח (לכמה פרקים) בסדרה "השיר שלנו" בתור יותם, החוקר הפרטי שגבעון שכר.
משנת 2003 עד שנת 2015 השתתף פולישוק בסדרה "הפיג'מות" וגילם את דמותו של גרי מנדלבאום - בעל מסעדה כושלת בשם "המבורגרי". בשנת 2009 החל לגלם את הדמות, והפעם כדמות הראשית, בסדרת הבת "מנדלבאום בלש פרטי". כן המשיך בגילום הדמות גם בסדרות הבת הנוספות של "הפיג'מות": "הפיג'מות בקפה קר סול" ו"הפיג׳מות במופע של דובל'ה".
בשנת 2005 השתתף פולישוק בפסטיגל "גיבורי על" בתפקיד מנהל בית הספר.
בשנת 2007 שיחק פולישוק בתפקיד קבוע בסדרת המדע בדיוני "הנפילים" בתפקיד אסף חן, סגן קצין האבטחה.
בשנת 2010 שיחק בתוכנית "מה בכריש?" בתפקיד טוסיה, כרוז האונייה והעבד של גבי, הקפטנית של האונייה (בגילומה של יעל עמית).
בשנת 2011 יצר יחד עם רובי דואניאס את הסדרה "סברי מרנן" שמשודרת בקשת 12, ומאז הוא אף מגלם בה את איתמר רוזן. באותה שנה השתתף בתוכניות "הפרויקט הירוק" של HOT, התארח בתוכנית "סבבבנט", ובתוכנית "המקום האמיתי" בערוץ הילדים.
בשנת 2013 יצר וכתב יחד עם רובי דואניאס וימית סול את הסדרה "משפחה שולטת", שעלתה בשנת 2014, ואף התארח בה בעונה הרביעית.
בשנת 2016 השתתף בספיישל הטלוויזיוני "התכנית" בערוץ הראשון.
בשנת 2021 החל לשחק במחזמר "התחנה" בתיאטרון חיפה.
ג'יימס אירווין
ג'יימס אירווין (באנגלית: James Irwin; 17 במרץ 1930 – 8 באוגוסט 1991) היה אסטרונאוט אמריקאי, טייס רכב הנחיתה הירחי במהלך אפולו 15 והאדם השמיני ללכת על הירח.
יניב פולישוק
ביוגרפיה
בשנת 2022 החל לשחק בהצגה "משוגע עליה" בתיאטרון הבימה ובקומדיה "אני פה בגלל אשתי" בתיאטרון העברי.
אהמט איופ טורקאסלאן
אהמט איופ טורקאסלאן (בטורקית: Ahmet Eyüp Türkaslan; 11 בספטמבר 1994 – 6 בפברואר 2023) היה כדורגלן טורקי ששיחק בעמדת השוער.
יניב פולישוק
חיים אישיים
פולישוק רווק, אל־הורי ומתגורר בתל אביב.
אהמט איופ טורקאסלאן
קריירת מועדונים
טורקאסלאן גדל במחלקת הנוער של גזיאנטפספור. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בבוגסאשספור מהליגה הטורקית השלישית, במדיה ערך 40 הופעות ליגה. במהלך עונת הושאל למשך תקופה קצרה לאוסמנילספור מליגת העל הטורקית, ובהמשך חתם על חוזה קבוע במועדון. בסך הכל ערך 29 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הטורקית וליגת המשנה הטורקית.
ג'יימס אירווין
בצי האמריקאי
ג'יימס אירווין נולד בפיטסבורג, פנסילבניה. בוגר במדעים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית 1951. מוסמך במדעים בהנדסת אווירונאוטיקה והנדסת מכשירים מאוניברסיטת מישיגן, 1957. בתום לימודיו באקדמיית הצי, הצטרף לחיל האוויר. עבר קורס טיס בבסיס חיל האוויר "הונדו" ובבסיס ריס, בטקסס. היה ראש ענף דרישות מתקדמות במפקדת פיקוד ההגנה האווירית. בשנת 1961 סיים את בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר, וב־1963 סיים את בית הספר לטייסי מחקר אווירונאוטי של החיל. שירת במשרד הפרויקט של פיתוח הטיל AIM-47 פלקון בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון. בחיל האוויר הגיע לדרגת אלוף-משנה (קולונל).
אהמט איופ טורקאסלאן
קריירת מועדונים
ב-9 בספטמבר 2020 חתם טורקאסלאן באומרנייספור מליגת המשנה הטורקית. בסך הכל ערך 16 הופעות ליגה במדי המועדון.
ג'יימס אירווין
שירותו בנאס"א
נבחר לשירות בנאס"א באפריל 1966. היה חבר בצוות התמיכה של אפולו 10, וטייס גיבוי של מודול הירח באפולו 12.
אהמט איופ טורקאסלאן
קריירת מועדונים
ב-26 ביולי 2021 חתם טורקאסלאן על חוזה לעונה אחת בייני מלטיהספור מליגת העל הטורקית. בעונת, שהסתיימה בירידה של יני מלטיהספור לליגת המשנה הטורקית, ערך טורקאסלאן שתי הופעות ליגה. בעונת, עד למותו, שימש כשוער המחליף של הקבוצה, ולא ערך הופעות ליגה.
מותו
ב-6 בפברואר 2023 דווח כי טורקאסלאן נלכד מתחת להריסות בניין מגורים לאחר רעידת האדמה בטורקיה. גופתו התגלתה למחרת, ב-7 בפברואר.
ג'יימס אירווין
לאחר אפולו 15
לאחר חזרת הצוות לכדור הארץ התברר כי הצוות לקחו עימם ללא רשות ותיאום 398 מעטפת היום הראשון שמתוכם 100 נמכרו לסוחר בולים גרמני. כספי המכירה נועדו לשמש את ילדי הצוות ללימודי השכלה גבוהה. בעבר נאס"א העלימה עין מפעילויות דומות אולם כיוון שהפעם זה נעשה בצורה מסחרית גלויה, נאס"א נזפה באסטרונאוטים והם לא קיבלו את הכסף. אירווין הודיע על כוונתו לפרוש עוד בטרם קיבלו את הנזיפה.
מותו
לאחר חזרתו מהחלל, אירווין סבל מהתקפי לב, הראשון שנתיים לאחר הטיסה. אירווין נפטר ב-8 באוגוסט 1991 מהתקף לב, בגיל 61. הוא הותיר אחריו את אשתו מרי אלן וחמשת ילדיהם.
גבריות רעילה
המושג גבריות רעילה משמש בדיונים אקדמיים ותקשורתיים על גבריות כדי להתייחס לנורמות תרבותיות מסוימות הקשורות לפגיעה בחברה, בנשים ובגברים עצמם. סטריאוטיפים מסורתיים של גברים כדומיננטיים מבחינה חברתית, לצד תכונות הנקשרות לגברים כמו שנאת נשים והומופוביה, יכולים להיחשב "רעילים", בין השאר מפני שהם מקדמים אלימות, כגון תקיפה מינית ואלימות במשפחה. סוציאליזציה של בנים בחברות פטריארכליות מנרמלת לרוב אלימות, למשל באמירה "בנים יהיו בנים" ("boys will be boys") שיש בה מבט מאפשר וסלחני ביחס לבריונות ותוקפנות.
התנהלות המבוססת על הסתמכות עצמית ועל דיכוי רגשי מותאמת לבעיות פסיכולוגיות שכיחות בקרב גברים, כאשר בין מאפייניה ניתן למנות דיכאון, מתח, ושימוש בסמים. גבריות רעילה תואמות את קוד ההתנהגות בקרב גברים בתנאי מאסר; זאת, כתגובה לתנאים הקשים של חיי הכלא.
אטימולוגיה ושימוש
המונח "גבריות רעילה" מקורו בתנועת הגברים המיתופואטית בשנות השמונים והתשעים. כאשר מאוחר יותר הוא בא לכדי שימוש נרחב גם בכתיבה אקדמית וגם בכתיבה פופולרית. דיונים תקשורתיים בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת השתמשו במונח כדי להתייחס לנורמות מסורתיות וסטריאוטיפיות של גבריות. ובציפיות שבנים וגברים צריכים להיות פעילים, תוקפניים, קשוחים, נועזים ודומיננטיים.
התנועה המיתופואטית
כמה מחברי ספרים, הקשורים לתנועת הגברים המיתופואטית, התייחסו ללחצים החברתיים המופעלים על גברים להיות אלימים, תחרותיים, עצמאיים וחסרי רגש כצורה "רעילה" של גבריות, בניגוד לגבריות "אמיתית" או "עמוקה" שלדבריהם גברים איבדו בחברה המודרנית. אחת ההצעות היא לחזור לחקלאות כאלטרנטיבה לגבריות שעלולה להיות רעילה ולוחמנית. הסוציולוג מייקל קימל כותב כי ניתן לראות את תפישתו של בליס בדבר גבריות רעילה כחלק מתגובת התנועה המיתופואטית לתחושות של חוסר אונים בתקופה שבה התנועה הפמיניסטית אתגרה את הסמכות הגברית המסורתית.
שימוש במושג באקדמיה
בהקשר ללימודי מגדר, ריווין קונל מתייחסת לפרקטיקות רעילות העשויות לנבוע ממה שהיא מכנה גבריות הגמונית, ולא תכונות חיוניות. קונל טענה כי פרקטיקות כאלה, כמו אלימות פיזית, עשויות לשמש לחיזוק הדומיננטיות של גברים על נשים בחברות מערביות. היא מדגישה כי פרקטיקות כאלה הן מאפיין בולט של גבריות הגמונית – אם כי לא תמיד.
טרי קופרס מתאר את הגבריות הרעילה ככזו הכרוכה ב"צורך להתחרות באגרסיביות ולשלוט באחרים" וכדרך לטפח שליטה, הפחתת ערך נשים, הומופוביה ואלימות מעוותת". על פי קופרס, גבריות רעילה כוללת היבטים של "גבריות הגמונית" המהווה מקור הרס חברתי, בשל תכונות "כגון שנאת נשים, הומופוביה, בצע ושליטה של אלימות". תכונות אלו מנוגדות לתכונות חיוביות יותר כמו "גאווה ביכולתו לזכות בהישגים בספורט, לטפח סולידריות חברית, להצליח בעבודה או לדאוג למשפחה". הסופר הפמיניסטי ג'ון סטולטנברג טען כי כל הרעיונות המסורתיים של גבריות רעילים ומחזקים את דיכוי הנשים.
נורמות מגדריות
על פי תאוריית הלמידה החברתית, לימוד בנים לדכא רגשות פגיעים, כמו באמירה "נערים גדולים לא בוכים", הוא חלק משמעותי בסוציאליזציה מגדרית בחברה המערבית. על פי קופרס, נורמות גבריות רעילות הן תכונה בחיים של גברים בבתי כלא אמריקאים, שם הן באות לידי ביטוי בהתנהגות הצוות והאסירים כאחד. האיכויות של הסתמכות עצמית קיצונית, שליטה בגברים אחרים באמצעות אלימות, והימנעות מהופעת נשיות או חולשה, מהוות קוד בלתי נאמר בקרב אסירים. דיכוי רגשות פגיעים מאומץ לעיתים קרובות על מנת להתמודד בהצלחה עם התנאים הקשים של חיי הכלא, המוגדרים על ידי עונש, בידוד חברתי ותוקפנות. גורמים אלה עשויים למלא תפקיד בהתאבדות בקרב אסירים גברים.
גבריות רעילה יכולה גם ללבוש צורה של בריונות של בנים על ידי בני גילם ואלימות במשפחה המופנית כלפי בנים בבית. סוציאליזציה אלימה לעיתים קרובות של בנים מייצרת טראומה פסיכולוגית באמצעות קידום תוקפנות וחוסר קשר בינאישי. לעיתים קרובות מתעלמים מטראומה כזו, למשל באמירה "בנים יהיו בנים" בכל הנוגע לבריונות. קידום תפקידים גבריים אידיאליים המדגישים קשיחות, דומיננטיות, הסתמכות עצמית והגבלת הרגש יכול להתחיל כבר בגיל הינקות. נורמות כאלה מועברות על ידי הורים, קרובי משפחה גברים אחרים ובני הקהילה. ייצוגים תקשורתיים של גבריות באתרים כמו יוטיוב מקדמים לרוב תפקידים מגדריים סטריאוטיפיים דומים.
חלק מהתנהגויות גבריות שנקבעו באופן מסורתי יכולות לגרום לתופעות מזיקות כמו אלימות (כולל תקיפה מינית ואלימות במשפחה), הפקרות, התנהגויות מסוכנות ו / או חסרות אחריות חברתית, לרבות שימוש בסמים, ותפקוד לקוי במערכות יחסים.
השפעות בריאותיות
איגוד הפסיכולוגים האמריקני הזהיר כי "אידאולוגיית גבריות מסורתית" קשורה להשפעות שליליות על הבריאות הנפשית והפיזית. גברים המקפידים על נורמות תרבותיות גבריות באופן מסורתי, כגון לקיחת סיכונים, אלימות, שליטה, ראשוניות בעבודה, צורך בשליטה רגשית, רצון לנצח וחתירה למעמד חברתי, נוטים להיות בעלי סיכוי גבוה יותר לחוות בעיות פסיכולוגיות כגון דיכאון, לחץ, בעיות דימוי גוף, שימוש בסמים ותפקוד חברתי לקוי. ההשפעה נוטה להיות חזקה יותר אצל גברים המדגישים גם נורמות גבריות "רעילות", כגון הסתמכות עצמית, חיפוש כוח על נשים והפקרות מינית או "פלייבוי". התנהגות.
הערך החברתי של הסתמכות עצמית פחת עם הזמן ככל שהחברה האמריקאית המודרנית עברה יותר לעבר תלות הדדית. גם הסתמכות עצמית וגם חנק הביטוי הרגשי יכולים לפעול כנגד בריאות הנפש, מכיוון שהם גורמים לכך שהגברים פחות פונים לעזרה פסיכולוגית או להחזיק ביכולת להתמודד עם רגשות קשים. מחקרים ראשוניים מצביעים על כך שלחץ תרבותי לגברים להיות סטואיים ולסמוך על עצמם עשוי גם לקצר את תוחלת החיים של גברים בכך שהוא גורם להם פחות סיכוי לדון בבעיות בריאות עם הרופאים שלהם.
גבריות רעילה מעורבת גם בבעיות בריאות ציבוריות שנוצרו חברתית, כמו שיעורי אלכוהוליזם גבוהים וסוגים מסוימים של סרטן בקרב גברים, או התפקיד של התנהגות מינית "ציד גביעים" בשיעורי העברת HIV ואחרים מיניים אחרים. זיהומים מועברים. הפסיכיאטר פרנק פיטמן כתב על הדרכים בהן נפגעים הגברים מהנורמות הגבריות המסורתיות, מה שמרמז על כך שתוחלת החיים קצרה יותר, שכיחות גבוהה יותר למוות אלים ומחלות כמו סרטן ריאות ושחמת הכבד.
ביקורת פמיניסטית
המושג גבריות רעילה זכה לביקורת מנקודת מבט פמיניסטית. אנדריאה וולינג ומייקל סאלטר טענו שהמושג "גבריות רעילה" בניגוד ל"גבריות בריאה" צץ מחוסר הבנה של עבודתו של ראווין קונל משנת 1987 על גבריות הגמונית, השימוש בביטוי "רעילות" הוא בעייתי מכיוון שהיא מציגה גברים כקורבנות של פתולוגיה בלתי נמנעת גישה מהותנית המתעלמת מההקשר החברתי והחומרי שמסביב ומהאחריות האישית של גברים. וילינג טוען גם כי הוראת גברים לתרגל " גבריות בריאה" פוסלת את האנדרוגניה שלעצמה ומאמצת היבטים של נשיות כאפשרויות תקפות עבור גברים, ובכך מנציחה בינאריות מגדרית ומעניקה פריבילגיה לגבריות על פני נשיות. ווילינג גם טוען ש"גבריות רעילה" פוסל תכונות מסוימות שמתאימות באופן מסורתי לתכונות גבריות מסוימות. סאלטר מציין כי, בפירוש נכון, עבודתו של ראווין קונל מציגה אלימות גברית, לא כתוצאה מחדירת רעילות לתוך הגבריות עצמה אלא כנובעת מהסביבה החברתית-פוליטית שמסביב, אשר גורמת ל"קונפליקטים פנימיים על ציפיות חברתיות וזכאות גברית".
ביקורת מהמחנה השמרני
כמה שמרנים, כמו גם רבים באלט רייט, רואים בגבריות רעילה מושג לא קוהרנטי או מאמינים שאין דבר כזה גבריות רעילה. בינואר 2019, מתחו פרשנים פוליטיים שמרנים ביקורת על השימוש במושג. הנחיות האגודה הפסיכולוגית האמריקאית הזהירו מפני נזקים הקשורים ל"אידאולוגיה של גבריות מסורתית", בטענה שהיא מהווה התקפה על הגבריות. ראש הפרקטיקה המקצועית של APA, ג'ארד סקילינגס, הגיב לביקורת שמרנית, וקבע כי הדיון בדו"ח בגבריות מסורתית עוסק ב"תכונות שליליות כגון אלימות או תחרותיות יתר או אי רצון להודות בחולשה" וציין כי הדו"ח דן גם בתכונות חיוביות הקשורות באופן מסורתי. עם גבריות כמו "אומץ, מנהיגות, הגנה".
טטרה 158 פניקס
טטרה 158 פניקס (בצ'כית: Tatra 158 Phoenix) היא סדרה משאיות כבדות כולל משאיות סמי-טריילר מתוצרת יצרנית הרכב הצ'כית "טטרה" (באנגלית: Tatra company) אשר מיוצרת משנת 2011.
עמותת מגדלור
עמותת מגדלור היא ארגון המאגד את בוגרי ובוגרות קורס חובלים של חיל הים במטרה לפתח ולהעצים בוגרי חובלים לדורותיהם למען החברה בישראל.
יו"ר העמותה הוא רן תושיה.
מטרות ופעילויות
הארגון יוזם ומנהל מספר של תוכניות ופרויקטים למען החברה בישראל, למען חיזוק קהילת החובלים ולמען לוחמי זרוע הים.
העמותה עושה שימוש בידע ובניסיון של הבוגרים, ביניהם מייסדי חברות, שותפים ומנהלים בכירים במגזר הפרטי והציבורי, תוך הדגשת ערכי קצין הים: מקצועיות, מצוינות ועבודת צוות.
פעילות לפיתוח הבוגרים
העמותה מנהלת את רשת הנטוורקינג דרך מספר של פלטפורמות שיווק ודיוורור: קבוצת פייסבוק, אפליקציה, ניוזלטר חודשי, קבוצת ווטסאפ ודפי אינסטגרם ו-LinkedIn. כ-2500 חובלים אשר חשופים ולוקחים חלק בפעילויות העמותה השונות. רשת הקשרים הפנימית מהווה תמיכה עבור כל חובל. וכוחה ועוצמתה פתוחים לכל בוגר.
העמותה מנהלת פורומים מקצועיים שונים במגוון תחומים כדי שכל חובל יוכל למצוא את המקום הייחודי עבורו.
פעילות למען החברה בישראל
העמותה מקיימת תוכניות ייעוץ והדרכה שונות עבור החברה בישראל במגוון פלחי אוכלוסייה שונים. תוכניות עבור שילוב חרדים בהיי טק, שילוב ותמיכה בסטודנטים ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, נוער בסיכון, לוחמים משוחררים מחיל הים וחיילים בודדים.
עמותת מגדלור תומכת את קרן אייסף בכך שהיא חונכת את הבוגרים של התכנית ומעניקה להם הדרכה בצומת משמעותית בחייהם.
פרויקט משותף של מגדלור ועמותת "זיו נעורים" שנעשה בקיץ 2020. בעקבות משבר הקורונה והמצוקה בקרב עמותות ברחבי הארץ. עמותת מגדלור נרתמה לליווי נוער התוכנית התקיימה בפעילות של גלישת גלים בחוף נתניה.
עמותת מגדלור מלווה את קרן מושל החל מהקמתה לפני מספר שנים. העמותה מקיימת ארבע תוכניות שונות עבור הקרן:
סיוע למשרתים
העמותה מנהלת צוות קריירה אשר עוזר לכל חובל באשר הוא במציאת עבודה. בנוסף כל חובל שמשתחרר יכול להתחיל את תוכנית "קסנון", תוכנית אשר כל חובל מקבל חובל בוגר ותיק יותר שמלווה אותו ומסייע לו בקבלת החלטות חשובות לקראת היציאה לאזרחות. בנוסף העמותה מקיימת תוכניות מנטורשיפ שונות גם לחובלים אשר נמצאים בשלב מתקדם בקריירה אך מחפשים חיזוקים, ונמצאים בתקופה של שינויים המחייבים קבלת החלטות משמעותיות.
מוסטפא ח'ליל
בטרם בחירתו לראש ממשלה כיהן כיושב ראש מפלגת איחוד הסוציאליסטים הערבים (מפלגתם של הנשיא נאצר והנשיא סאדאת) והיה חבר בפמליית הנשיא סאדאת בביקורו בישראל בנובמבר 1977. ח'ליל היה מאדריכלי הסכמי קמפ דייוויד ב-1978, שסללו את הדרך להסכם השלום בין ישראל למצרים, שנחתם במרץ 1979 במדשאות הבית הלבן.
ביוגרפיה
ח'ליל נולד במחוז אל קליוביה שבמצרים התחתונה (צפון המדינה) ב-18 בנובמבר 1920. בשנת 1941 סיים תואר ראשון בהנדסה אזרחית באוניברסיטת קהיר. בשנת 1948 סיים תואר שני וב-1951 דוקטורט באוניברסיטת אילינוי. לאחר עבודה עם חברות רכבת בארצות הברית ובמצרים, החל ח'ליל ללמד הנדסה בין השנים 1951–1956 באוניברסיטת עין-שמס בקהיר. עם כינון הרפובליקה המצרית ב-1953 החל ח'ליל בייעוץ לממשלה החדשה, אליה הצטרף ב-1958 כשר התחבורה והתקשורת. הוא החזיק מספר משרות שרים, כולל תפקיד סגן ראש הממשלה בשנים 1964–1966, בטרם מונה לראש הממשלה של מצרים.
בעת ביקורו ההיסטורי של הנשיא אנואר סאדאת בישראל בנובמבר 1977, היה ח'ליל חבר בפמליית הנשיא סאדאת מתוקף תפקידו כיושב ראש מפלגת איחוד הסוציאליסטים הערבים של הנשיא סאדאת. ב-1978 מונה לראש ממשלת מצרים. בתקופת כהונתו נטל חלק משמעותי בהסכמי קמפ דייוויד שסללו את הדרך להסכם שלום כולל בין ישראל למצרים, שנה לאחר מכן על מדשאות הבית הלבן. מזכ"ל האו"ם לשעבר, בוטרוס בוטרוס ראלי, שהיה גם הוא חבר במשלחת המצרית שהגיעה לישראל לביקור ההיסטורי ב-1977 אמר כי: "חליל תרם את חלקו בשירות המדינה במשך למעלה מחמישים שנה והשתתף בעשיית שלום ובהנחת הבסיס לפיתוח".
בשנותיו האחרונות כיהן כסגן יושב ראש מפלגת השלטון, המפלגה הדמוקרטית הלאומית של מצרים, הוא עזב את תפקידו בנובמבר 2007. הוא נפטר בבית החולים בקהיר ממחלה ב-7 ביוני 2008. הוא הותיר אחריו אישה ושני ילדים. לח'ליל נערכה הלוויה צבאית. בהלווייתו השתתפו נשיא מצרים דאז חוסני מובארק, גמאל, בנו של מובארק, וראש הממשלה דאז אחמד נזיף.
בבלוק שלי
בבלוק שלי (באנגלית: On My Block) היא סדרת טלוויזיה מסוגת ההתבגרות שנוצרה על ידי לורן יונגריך, אדי גונזלס וג'רמי האפט. העונה הראשונה, המורכבת מעשרה פרקים, שוחררה בנטפליקס ב-16 במרץ 2018. בהרכבם של שחקנים צעירים כהים ולטינים בתפקידים הראשיים, בסדרה מככבים סיירה קאפרי, ג'ייסון גנאו, ברט גריי , דייגו טינוקו, רוני הוק וג'סיקה מארי גרסיה. הסדרה זכתה לשבחים על ידי המבקרים. ב-13 באפריל 2018 חודשה הסדרה לעונה שנייה שעלתה ב-29 במרץ 2019. ב-30 באפריל 2019 הודיעו על עונה שלישית שעלתה ב-11 במרץ 2020. ב-29 בינואר 2021 חודשה הסדרה לעונה רביעית ואחרונה.
עלילה
באחת השכונות הקשוחות בלוס אנג'לס הנקראת פרירידג' ארבעה בני נוער נבונים, מצחיקים ומלאי חוכמת רחוב הנקראים סיזר, ג'מאל, רובי ומונסיי מתחילים ללמוד בתיכון וחברותם ארוכת השנים עומדת למבחן.
דמויות ראשיות
לאחר שהוא מנסה לשכנע את אוסקר אח של סיזר להוציא אותו מהכנופיה, וכשסוף סוף סבתו עוברת לישון במקום אחר הוא שוב מאבד את החדר בשביל חברה טובה של המשפחה שבה הוא מתאהב (אוליביה), רובי מנסה לנצל כל רגע כדי לבלות עם אוליביה וכשהוא מגלה שסיזר נישק את אוליביה הוא נוטר לו טינה ולבסוף סולח לו, הוא כמו מונסי צריך להתמודד עם הזוג החדש (אוליביה וסיזר). כאשר הוא מגלה שלאוליביה עומד להיות יום הולדת 15 הוא רוצה להפוך את יום הולדתה למושלם והופך לקצת אובססיבי. וכאשר הוא מגלה שעתידו של סיזר בסכנה הוא מצטרף לגמאל בחיפוש אחרי האוצר. ובקנסיניירה של אוליביה הוא ואוליביה הופכים לזוג ורוקדים רק שאז מי שסיזר היה אמור להרוג מגיע עם אקדח ויורה באוליביה ורובי נפצע גם ושניהם שוכבים על הרצפה מדממים. אביו רוצה שהוא ישחק פוטבול אך הוא לא רוצה ולכן מזייף פציעות, גמאל מרגיש שמתעלמים ממנו קצת. גמאל מתחיל בחיפושים אחרי האוצר רק שבדרך הוא רוצח גמד גינה מכניס מישהו למיון וחופר בורות במגרש פוטבול, גמאל לא טוב בלשמור סודות וכאשר סיזר מספר לו שהוא נישק את אוליביה הוא מתאפק לא לספר לאף אחד ולמרבה ההפתעה גם מצליח. וכשמונסי ורובי מצטרפים אליו הוא מגלה שבן הדוד של ריקי הקטן (מי שהקים את כנופיית הקדושים והחביא את האוצר) שיקר לו ושאין שם כסף אלא מטבעות שוקולד אבל הוא מסרב לוותר ולבסוף הוא מוצא את האוצר. סיזר סיפר שהוא ומונסי שכבו כדי להגן על מונסי מאחיו אוסקר שרצה להתחיל איתה. כאשר הוא ומונסיי הופכים ליזיזים הוא רוצה שיהיו יותר וכשמונסי מסכימה היא בטעות אומרת לידו ליד אוליביה שהוא מסוכן והוא נפגע ומתעלם ממנה, ומנשק בטעות את אוליביה ומספר לגמאל ובגלל שגמאל לא יודע לשמור סודות אז סיזר לחוץ שהוא יספר למישהו ובסוף אוליביה מגלה למונסי והחבורה מתרחקת ואז כאשר הוא אומר לה שהוא רוצה להיות איתה היא אומרת לו שעדיף לו להיות עם אוליביה, בזמן שהוא במערכת יחסים עם אוליביה בחור בשם לטרל מאיים עליו ואוסקר רוצה שיהרוג את לטרל והוא לא רוצה לעשות את זה וכשהוא הולך לספר למונסי הם מתנשקים והיא הולכת למצוא את הכסף כדי להציל אותו ובגלל שהם לא מצליחים הוא צריך להרוג את לטרל אבל מרחם עליו בסוף ונותן לו לברוח. במסיבה של אוליביה הוא ואוליביה נפרדים והוא חוזר למונסי אך שלוקח בא לנקום ויורה באוליביה
משה אבן תיבון
משה בן שמואל אבן תיבון (נפטר ב-1283 בערך) היה מתרגם, רופא ופילוסוף במאה ה-13, בן ל.
תולדותיו
חיבר כמה ספרים שרובם לא הגיע לידינו, ומקצתם נמצא עדיין בכתבי יד. פירושו לשיר השירים נדפס בשנת תרל"ד על ידי חברת "מקיצי נרדמים".
משה אבן תיבון נהג לרשום בכל תרגום את שנת העתקתו, ומזה ניתן לשער את שנת פטירתו בסביבות 1283.
תרגומיו
בעוד סבו ואביו תרגמו רק מספר מצומצם של חיבורים, תרגם משה אבן תיבון ספריה שלימה. תרגומיו הפכו לנכס צאן ברזל לדורות של חכמים וחוקרים, ועיצבו במידה רבה את הפילוסופיה היהודית בימי הביניים.
ספריו
בניגוד לתרגומיו, רבים מחיבוריו המקוריים לא שרדו, ומאחרים נותרו רק קטעים קצרים.
במבוא לספר מונה חיים קרייסל שמות של 18 חיבורים שכתב רבי משה אבן תיבון, ועוד שניים מסופקים.
משה אבן תיבון לא הרחיק לכת אחר השקפותיו האריסטוטליות של אביו. גם את מורה הנבוכים פירש בצורה הרמונית, תוך ביקורת על הפרשנות הרדיקלית של אביו.
כפיר צ'קול
כפיר צ'קול (נולד ב-31 ביולי 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
צ'קול נולד באתיופיה ובגיל קטן עלה עם משפחתו לישראל, והחל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של מכבי נתניה. ב-25 בפברואר 2000, צ'קול ערתך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד הפועל כפר סבא. ב-20 באוקטובר 2000, צ'קול נפצע בתחילת המשחק נגד מ.ס. אשדוד. ב-14 בספטמבר 2002, צ'קול הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד בית"ר ירושלים.
בקיץ, צ'קול הושאל להפועל נצרת עילית, במדיה לא רשם דקות משחק ועזב את הקבוצה להפועל ראשון לציון בינואר. בהמשך, הושאל להפועל ירושלים, בית"ר שמשון תל אביב והפועל אום אל-פחם.
שי להב (מוזיקאי)
שי להב (נולד בטבריה ב-15 בספטמבר 1968) הוא זמר, קלידן ומפיק ישראלי. חבר בלהקת מופע הארנבות של ד"ר קספר.
ביוגרפיה
בשנות התשעים במקביל לחברותו במופע הארנבות של ד"ר קספר, כתב והלחין מספר שירים לשרון חזיז (ביניהם הלהיט: "קח אותי לשם" אותו חלק בקרדיט בכתיבה עם מאיר גולדברג). להב הפיק, הלחין ועיבד את אלבומיהם של להקת היי פייב.
ב-1998 מונה למנהל המחלקה העברית בחברת התקליטים "אן אם סי" ושימש בתפקיד עד לשנת 2000.
בשנת 2003 הקים להב עם דן תורן חברת תקליטים בשם פה גדול הפקות, במסגרתה הקליטו השניים את הדואט "אדוני הממון", שהיה שיר הנושא של אלבומו של להב "אדוני הממון" בשנת 2004, כשבמקביל אליו יצא לסיבוב הופעות. האלבום כולל 11 רצועות כאשר הרצועה האחרונה, "הקומיקאים", בוצעה במקור על ידי "מופע הארנבות של ד"ר קספר" ובגרסה זו, בנוסף לבתים המקוריים, היא קיבלה טקסט נוסף המודיע כי כל עניין הקומיקאים שבוצע בעבר היה משחק ואילו עתה אין זמן לחלום.
בשנת 2012 שי להב השתתף במיזם של הצגת פרינג' של תיאטרון באר שבע ובו הצגה מאת העיתונאי שי להב מתרחשת על הבמה ובמקביל שי להב המוזיקאי מלווה בנגנים ויפעת נוח להב (ליברה) מבצעים שירים הקשורים למתרחש בעלילה, על הבמה. המחזה אשר נקרא "משחק באש" הוקלט לאלבום והופץ במקביל ליציאת המחזה ולהצגתו. עיקרו של המחזה עוסק בזוגיות רומנטית ובשגרה היום-יומית אשר חווים זוג נשוי במשך שנות חייהם.
בשנת 2013 שימש כמעבד המוזיקלי בסדרת הריאליטי "מה שקורה באילת VIP" שם חבר לאיתי שגב, במאי ויוצר הסדרה. שיתוף הפעולה ביניהם הניב עבודה על פרויקט ייחודי ובשנת 2014 הקליטו אלבום חושפני אשר נקרא "זמנקליני".
להב הוא הקלידן של להקת אור כשדים.
פרנסואה לקואנטר
פרנסואה ז'ראר מארי לקואנטר (בצרפתית: François Gérard Marie Lecointre; נולד ב-6 בפברואר 1962) הוא איש צבא צרפתי בדימוס. כיהן כראש מטה הכוחות המזוינים של צבא צרפת מ-2017 עד 2021. מראשית אוגוסט 2016 ועד למינויו לראש מטה הכוחות המזוינים של צבא צרפת ב-2017 שימש כ פרנסואה הולנד.
כקפטן בצבא צרפת היה מעורב במבצע טורקיז ב-1994 ברואנדה. לקואנטר הוביל הסתערות ב במלחמת בוסניה במאי 1995, בהסתערות זאת היה השימוש האחרון בכידון רובה בהיסטוריה של הצבא הצרפתי.
ביוגרפיה
לקואנטר נולד ב-6 בפברואר 1962 בשרבור שבצפון-מערב צרפת. אביו, איב אורבן מארי לקואנטר (5 באפריל 1932 – 17 ביולי 1985) שירת בצי הצרפתי בתור צוללן.
לקואנטר התכונן לצבא ב בעיר. לאחר מכן למד באקדמיה הצבאית סן-סיר, האקדמיה הצבאית הצרפתית החשובה ביותר מ-1984 עד 1987 ואז למד ב, אקדמיה צבאית המאמנת קצינים ונגדים בדרגת סרג'נט מייג'ור (רב-סמל מתקדם) מ-1987 עד 1988.
לקואנטר הוצב לשרת בחיל הים הצרפתי, ושירת בו בשנים 1988 עד 1991. הוא הועלה לדרגת קפטן (סרן בצה"ל) ב-1 ביולי אותה שנה.
מ-1996 עד 1999, לקואנטר היה מדריך באקדמיה הצבאית סן-סיר, שם אימן צוערים. מ-1999 עד 2001, היה צוער באקול מיליטר. לאחר מכן שירת במשרדו של בפריז.
מ-2005 עד 2007 קולונל לקואנטר היה מפקד רגימנט הנחתים השלישי בוואן.
מ-2007 עד 2008, לקואנטר למד במכללה ללימודי צבא (CHEM).
הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ב-1 באוגוסט 2011 ופיקד על עד שנת 2013. מאוחר יותר מונה למפקד, משימת אימונים צבאית רב-לאומית של האיחוד האירופי שבסיסה במאקו, מאלי מינואר עד יולי 2013.
הוא שימש כ מ-1 באוגוסט 2016, נשיא צרפת פרנסואה הולנד העלה אותו לדרגת לוטננט גנרל ב-1 במרץ 2017.
ב-13 ביוני 2021 הודיע לקואנטר על פרישתו מהתפקיד, תיירי בורקאר החליף אותו בתור ראש מטה הכוחות המזוינים.
הפיכה עצמית
הפיכה עצמית (באנגלית: self-coup או autocoup; בספרדית: Autogolpe de Estado) או הפיכה מלמעלה הוא מונח המתאר תהליך של ביטול משטר דמוקרטי, בידי מנהיגי המדינה, שלא באמצעות אלימים. הפיכה עצמית מובלת לרוב בידי ראש מדינה או ממשלה שנבחרה כדין, שמגדילה את כוחה באמצעים חוקיים וחקיקה, עד כדי הפיכת שיטת המשטר הקיימת לאנטי־דמוקרטית. לשם כך ראשי המדינה עשויים להשעות את כוחן של הרשות המחוקקת והרשות השופטת או לבטל את החוקה. הפיכה עצמית סותרת את התרבות הפוליטית במדינות דמוקרטיות. בניגוד להפיכה "רגילה" (מלמטה), בה מבצע גורם חיצוני (דוגמת הצבא) את ההפיכה, הפיכה עצמית מתבצעת על ידי גורם ממשל.
הביטוי "Autogolpe" נטבע בשנת 1992 בעקבות ההפיכה העצמית בפרו, כאשר הנשיא אלברטו פוג'ימורי השעה באופן לא חוקי את בית הנבחרים ואת בית המשפט העליון, והעניק לעצמו סמכויות שלטוניות נוספות. עוד ניסיון להפיכה עצמית נעשה בפרו ב-2022 על ידי הנשיא פדרו קסטיו, שניסה לפזר את הקונגרס, ובסופו של דבר הודח ונעצר.
סיסיניוס
סיסיניוס (בלטינית: Sisinnius; 650 – 4 בפברואר 708) היה האפיפיור, שכיהן במשך תקופה של 3 שבועות, מ-15 בינואר 708 עד מותו 4 בפברואר 708.
ביוגרפיה
סיסיניוס נולד בצור (שבלבנון של ימינו) ושם אביו היה יוחנן. מיעוט התרומות לאפיפיורות בתקופת שלטונו (42 ק"ג זהב ו-300 ק"ג כסף, המהווים חלק קטן מהתרומות האישיות של האפיפיורים האחרים) מעידים על כך שהוא כנראה לא היה מן האצולה.
סיסיניוס נבחר לאפיפיור בתקופת האפיפיורות הביזנטית, לאחר מותו של יוחנן השביעי לאחר סבב בחירות שנערך במשך שלושה חודשים, וקודש לאפיפיור ב-15 בינואר 708.
סיסיניוס כיהן כאפיפיור רק עשרים יום. על פי האנציקלופדיה הקתולית, "אף על פי שהוא כל כך סבל משיגדון שהוא לא היה מסוגל אפילו להאכיל את עצמו, הוא היה בכל זאת אדם בעל אופי חזק, והשקיע את המחשבה לטובת העיר". בין מעשיו המעטים כאפיפיור היה קידוש הבישוף של קורסיקה. הוא גם הורה "על שריפת סיד לצורך שיקומם" של חומות רומא. שיקום החומות שתוכנן על ידי סיסיניוס בוצע לבסוף על ידי גרגוריוס השני.
סיסיניוס נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש העתיקה. כעבור פחות מחודשיים נבחר קונסטנטינוס לאפיפיור. קונסטנטינוס, גם הוא סורי במקורו, היה ככל הנראה אחיו של סיסיניוס.
אלברטו קאבוס
אלברטו קאבוס (באיטלקית: Alberto Cavos; ברוסית: Альберт Кавос; 22 בדצמבר 1800 – 22 במאי 1863) היה אדריכל רוסי-איטלקי הידוע בעיקר בזכות עיצובי התיאטרון שלו - תיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג (1859–1860) ותיאטרון בולשוי במוסקבה (1853–1856).
ראשית חייו
אלברטו קאבוס נולד בסנקט פטרבורג למלחין האופרה הוונציאני קטרינו קאבוס, ולאשתו, קמילה בליוני, שהתיישבו ברוסיה ב-1798, לאחר נפילת הרפובליקה של ונציה. קאבוס התחנך באוניברסיטת פדובה ולאחר מכן חזר לרוסיה כדי להשלים הכשרה מעשית בסדנה של קארלו רוסי. אחיו ג'ובאני הוכשר במוזיקה וסייע לאביו באופרה של סנט פטרסבורג.
תיאטרון בולשוי (סנט פטרסבורג)
בשנת 1826 קיבל קאבוס את העבודה הראשונה שלו - בנייה מחדש של תיאטרון הבולשוי. הבניין המקורי נבנה על ידי אנטוניו רינלדי ב-1770 התיאטרון נשרף ב-1811; השיקום נקטע על ידי מותו של הממונה עליו, ז'אן פרנסואה תומאס דה תומון, ב-1813. קאבוס הקדיש עשר שנים לפרויקט זה; התיאטרון נפתח מחדש כבימת האופרה המרכזית של סנט פטרסבורג בשנת 1836. עם זאת, אמנות האופרה מצאה מעט תשומת לב בחצר המלכות. אופרות של מלחינים רוסים נאסרו. ב-1843 וב-1846 היגרה להקת האופרה הרוסית לתיאטרון הבולשוי של מוסקבה, שנבנה באותה תקופה. אף על פי כן, התיאטרון שמר על החברה האיטלקית שלו והפך לבמה ביתית לבלט מריוס פטיפה ופעל עד 1886, אז בנו אותו מחדש כקונסרבטוריון של סנט פטרבורג.
תיאטרון מריאינסקי (סנט פטרסבורג)
בשנים 1847–1848 קאבוס תכנן ובנה תיאטרון וקרקס מעץ בסנט פטרסבורג, בכיכר הידועה ככיכר התיאטרון. הקרקס נפתח ב-20 בינואר 1849, ועד מהרה הפך לבמה ביתית של להקת האופרה הרוסית שחזרה ממוסקבה ב-1850. תשע שנים מאוחר יותר, ב-26 בינואר 1859, נשרף הקרקס. אלכסנדר השני הורה לקאבוס לבנות מחדש את התיאטרון "עם כל השיפורים שהיו צריכים להיעשות כאשר בניין קרקס הופך לתיאטרון. הצאר הורה עוד שהאדריכל ישמור את עיטורי הפנים כפי שהיה בעבר". קאבוס שמר על החזית הרומנסקית ​​של הקרקס, אך עיצב מחדש את חללי הפנים, והחליף את הזירה העגולה הישנה באולם אופרה "איטלקי" בצורת פרסה. התיאטרון החדש נפתח באוקטובר 1860 כתיאטרון מריאינסקי הקיסרי, על שם הקיסרית מריה אלכסנדרובנה, והפך מיד לבמת האופרה הראשית של סנט פטרסבורג.
תיאטרון בולשוי (מוסקבה)
ב-11 במרץ 1853, תיאטרון בולשוי במוסקבה נהרס בשריפה שהשאירה רק קיר חיצוני עומד. קאבוס השיג את החוזה לבנייה מחדש של התיאטרון והרחיב ושינה באופן משמעותי את התוכנית המקורית, ויצר את בולשוי כפי שהיה ידוע לפני שנסגר לצורך שחזור ב-2005. למרות השפל הכלכלי שנתלווה למלחמת קרים, העבודה זורזה במיוחד לאחר מותו של הצאר ניקולאי הראשון מרוסיה. לפי אלכסנדר בנואה, הוא שאף לפתוח מחדש את התיאטרון בזמן הכתרת יורשו של הצאר בולשוי אכן נפתח מחדש בנוכחות אלכסנדר השני מרוסיה ב-20 באוגוסט 1856, ובו אולם מפואר חדש ל-2,150 צופים. בהתאם לאקלקטיות של התקופה, תיאר קאבוס את עבודתו כ"הופכת את האודיטוריום למרהיב ככל האפשר והפיק אפקט של אור, במידת האפשר, בסגנון הרנסאנס בשילוב עם הסגנון הביזנטי: צבע לבן, וילונות הארגמן הבוהקים, משובץ בעיטורי פנים מוזהב, השונים בכל קומה, ערבסקות הגבס והאפקט העיקרי של האודיטוריום - הנברשת הגדולה שלו...".
הנרי סאתרלנד אדוארדס, עיתונאי בריטי בעת ההיא, שיבח את קאבוס כ"לא רק אדריכל, אלא גם אקוסטיקאי, אם יורשה לנו להשתמש במונח... הוא מבין את מה שלא נראה כמו בלונדון...". לדברי אדוארדס, קאבוס לעג לרעיון שלא ניתן להבטיח תכונות אקוסטיות של בניין בתכנון; הוא עיצב, בנה והרכיב את האולמות שלו בכוונה לצליל. "הוא (הבולשוי) בנוי ככלי נגינה", העיר קאבוס.
אדריכלים מודרניים הוסיפו הערת ביקורת: למרות אקוסטיקה מצוינת, הבולשוי סבל מאיכות בנייה ירודה ומתכנון לקוי של השטחים הציבוריים שלו. הבנייה הירודה עשויה להיות באשמת קבלנים מקומיים, ובלוח הזמנים של הצפוף של 16 חודשים ובתקציב צנוע של 900,000 רובל.
חיים פרטיים ומורשת
בשנת 1859 השלים קאבוס את הבנייה מחדש של תיאטרון מיכאילובסקי בסנט פטרסבורג. עבודתו האחרונה של האדריכל הייתה מועמדות לתחרות לעיצוב האופרה של פריז; לפי אלכסנדר בנואה, הטיוטות שלו אושרו על ידי נפוליאון השלישי מצרפת אך כאשר קאבוס מת, בפטרהוף, התפקיד הוענק לשארל גרנייה. מלבד תיאטראות, קאבוס זכה לעיצוב של עשרות מבנים בסנט פטרסבורג ובפרבריה. רוב המבנים הללו הורחבו ונבנו מחדש, ואיבדו את העיצוב האדריכלי המקורי שלהם.
החיים הפרטיים של אלברטו קאבוס ומשפחתו פורסמו על ידי נכדו, אלכסנדר בנואה. לדברי בנואה, קאבוס היה מוצף בחוזים רווחיים ועשה במהירות הון שאפשר לו, בנוסף לאורח החיים של סנט פטרסבורג, להחזיק בית מפואר על התעלה הגדולה בוונציה ולצבור שם אוסף אמנות עצום. לאחר מותו אוצרות אלו הובאו לסנט פטרסבורג ופוצלו בין יורשיו הרבים.
בין הילדים הללו, היו:
תומאס ברדריץ'
תומאס ברדריץ' (בקרואטית: Thomas Brdarić; נולד ב-23 בינואר 1975 בנורטינגן שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא קרואטי ששיחק בעמדת החלוץ.
שטוטגרט, פורטונה דיסלדורף ופורטונה קלן
ברדריץ' שיחק במועדון הנוער בעיר קירכהיים, ממנו עלה לבוגרים. בשנת 1993 החל לשחק בקבוצת המילואים של שטוטגרט, ובאוגוסט 1993 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה בקבוצה הבכירה של שטוטגרט, כאשר נכנס כמחליף לפריץ ואלטר במשחק מול באיירן מינכן. את שערו הראשון בבונדסליגה הבקיע כבר במחזור השני באותה עונה, כאשר שטוטגרט ניצחה 2–4 את וטנשייד 09. ברדריץ' ערך עשר הופעות באותה עונה, אך לא הצליח להשתלב בהרכב, ונמכר לפורטונה דיסלדורף מליגת הבונדסליגה השנייה. ברדריץ' סייע לקבוצה להעפיל אל הבונדסליגה. הוא שיחק בדיסלדורף במשך שתי עונות, בהן מיעט להבקיע. בשנת 1996 עבר לפורטונה קלן, גם כן מהבונדסליגה השנייה, שם הוא שיחק שלוש עונות. בקבוצה זו ברדריץ' הצליח יותר, והבקיע 24 שערים ב-80 הופעות. בעונתו האחרונה בקבוצה, 1998/99, הבקיע ברדריץ' 13 שערים ב-29 הופעות, והוא הפך לשחקן מחוזר על ידי המועדונים הגדולים. בתקופתו בפורטונה קלן, כונה ברדריץ' בשם במבי, עקב רגליו הדקיקות.
תקופת השיא בבאייר לברקוזן
בקיץ 1999 חתם ברדריץ' בבאייר לברקוזן. ברדריץ' הפך עד מהרה לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, על אף שהבקיע שערים במספרים נמוכים יחסית לחלוץ. ברדריץ' סייע לקבוצה לסיים פעמיים במקום השני בבונדסליגה, ולהגיע לגמר הגביע הגרמני בשנת 2002, בו הפסידה באייר לברקוזן לשאלקה 04 בתוצאה 2–4. במשחק זה, ברדריץ' נכנס כמחליף במקומו של אוליבר נויביל. באותה עונה, ברדריץ' הגיע עם באייר לברקוזן לגמר ליגת האלופות, בו הפסידה הקבוצה 1–2 לריאל מדריד. במשחק זה ברדריץ' פתח בהרכב, אך הוחלף בדקה ה-39 על ידי דימיטאר ברבאטוב. תקופה זו הייתה תקופת שיא עבור המועדון, על אף האכזבות הרבות, בעיקר בעונת 2002 בה סיימה הקבוצה במקום השני בכל המפעלים. השתתפות הקבוצה בליגת האלופות הפכה לעניין שבשגרה, וברדריץ' צבר 18 הופעות בליגת האלופות בסך הכל, בהן הבקיע שער אחד, נגד יובנטוס בעונת 2002. בבונדסליגה ברדריץ' צבר 82 הופעות, בהן הבקיע 14 שערים. עם זאת, בעונת 2002/03 נחלש מעמדו של ברדריץ', והוא אף ירד לקבוצת המילואים בליגות האזוריות במשך תקופה מסוימת.
ההשאלה להאנובר, המעבר לוולפסבורג והחזרה להאנובר
בעונת 2003/04 הושאל ברדריץ' להנובר 96 מהבונדסליגה, שם שיחק עונה אחת, והבקיע 12 שערים ב-28 הופעות. בתום עונה זו חזר לבאייר לברקוזן, ונמכר מיד לוולפסבורג תמורת מיליון אירו. ברדריץ' חתם על חוזה בוולפסבורג לשלוש שנים. בעונתו הראשונה של ברדריץ' בוולפסבורג, הוא הבקיע אמנם 12 שערים, אך הוחלף פעמים רבות, ולעיתים קרובות לא פתח בהרכב. ברדריץ' לא השלים עם מצב זה והסתכסך עם חבריו לקבוצה ועם הצוות הניהולי. מנהל הקבוצה תומאס שטרונץ טען אז שברדריץ' הוא אגואיסט. על אף שהחוזה עם וולפסבורג נחתם לשלוש שנים, ברדריץ' עזב בתום עונה אחת, וחזר להנובר 96, שם חתם על חוזה לשלוש שנים. לברדריץ' הייתה התבטאות שהכעיסה את מאמנו פיטר נוירורר, כאשר אמר ש"כחלוץ אתה מעוניין להבקיע כמה שיותר שערים, ולכן עדיף תיקו 4-4 עם רביעייה אישית שלך, מאשר ניצחון קטן עבור קבוצתך". התבטאות זו הביאה לספסולו של ברדריץ'. עם פיטוריו של נוירורר מהקבוצה והחתמתו של דיטר הקינג כמאמן, ברדריץ' חזר להרכב, ובעונת 2006/07 הבקיע חמישה שערים ב-11 הופעות, אך פציעה חוזרת בברך אילצה את ברדריץ' לפרוש מכדורגל בעונה זו.
קריירה בינלאומית
לברדריץ' שמונה הופעות במדי נבחרת גרמניה, בהן הבקיע שער אחד, במשחק ידידות מול נבחרת איראן בשנת 2004. ברדריץ' השתתף עם הנבחרת ביורו 2004, בו הודחה הנבחרת בשלב הבתים. הוא נכנס כמחליף לקווין קוראני בתיקו המאופס מול נבחרת לטביה. ברדריץ' נכלל בסגל הגרמני לגביע הקונפדרציות בשנת 2005, אך לא שותף בו.
קריירת אימון
ברדריץ' התנסה באימון וכמנהל ספורטיבי, באוניון זולינגן, TSG נויסטרליץ, קבוצת המילואים של וולפסבורג ו-TSV שטיינבך.
ניז'ר במשחקים האולימפיים לנוער
ניז'ר משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הניז'רים מדליית ארד יחידה בטאקוונדו. ההשתפות של ספורטאי הנוער הניז'רים היא סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של ניז'ר למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שני ספורטאים שהתחרו בסיף ושחייה. הספורטאים לא הגיעו להישגים וסיימו במקומות האחרונים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ארבעה ספורטאים שהתחרו בארבעה ענפים: אתלטיקה, ג'ודו, טאקוונדו וסיף. המשלחת לא הגיעה להישגים וסיימה במקומות האחרונים. השתתפות המשלחת הייתה סמלית.
מדליות לפי משחקים
width="20px"|
אקסל שפלר
אקסל שפלר (בגרמנית: Axel Scheffler; נולד ב-1957) הוא מאייר ואנימטור גרמני. שפלר נודע בעיקר עקב עבודתו עם ג'וליה דונלדסון, כשאייר את ספרים שכתבה, טרופותי את ספר ההמשך, טרופותי הבת ואת הספר, טרמפ על מטאטא.
ביוגרפיה
שפלר נולד בהמבורג, גרמניה המערבית. תחילה למד באוניברסיטת המבורג את היסטוריית האמנות אך עזב את לימודיו. בשנת 1982 עבר לאנגליה, בה הוא מתגורר עד היום. לאחר תקופה באנגליה, החליט לשנות כיוון, ולהפוך להיות מאייר, הספר הראשון שאייר היה "The Piemakers" מאת הלן קרוסוול. ב-1999, אייר שפלר את "טרופותי" שכתבה ג'וליה דונלדסון, באחת מהיצירות הבולטות שלו. שפלר המשיך את שיתוף הפעולה עם דונלדסון גם ב-2001, כשאייר את הספר "טרמפ על מטאטא" וב-2004, כשאייר את ספר ההמשך של טרופותי, "טרופותי הבת". מאז שפלר אייר ספרים רבים של דונלדסון.
עמנואל שחר
עמנואל שחר (מרץ 1915 - 27 ביוני 2009) היה מייסד חיל ההנדסה הישראלי וקצין ההנדסה הראשי הראשון בצה"ל, תפקיד בו כיהן בשנים 1949–1954. בהמשך כיהן גם כמנכ"ל מפעלי ים המלח.
ביוגרפיה
שחר נולד במרץ 1915 בסקובלב שברוסיה הצארית (כיום פרגנה באוזבקיסטן) וגדל בקוקנד. בן להורים ילידי ליטא ולטביה. אביו אליעזר היה רופא שיניים ובן למשפחה ציונית, ואמו רחל, בתו של הרב אברהם רזניק, עלתה לישראל במסגרת העלייה השנייה וחזרה לרוסיה אחרי שחלתה במלריה. ב-1921, לאחר מות האב עלה לארץ ישראל עם אמו, אחיו ואחותו. בראשית המסע הצטרף אליהם סבו מצד אביו, אך זה נרצח על ידי שאריות הצבא הלבן.
את שנות ילדותו ונעוריו עשה בירושלים, שם למד בבית הספר תחכמוני, בגמנסיה הריאלית ובבית המדרש למורים בית הכרם. לאחר שנת עבודה בבית הספר החקלאי כדורי עבר ללמוד הנדסה אזרחית בטכניון בחיפה. באותו זמן חבר לכוחות ההגנה בעיר. עם תום לימודיו עבד בשירות הממשלה המנדטורית בבניית מצודות טגארט באזור עזה.
בשנת 1941, לאחר קבלת רשות ממפקדיו בהגנה, הצטרף לצבא הבריטי כקצין הנדסה. במהלך שירותו הוצב באפריקה, באיטליה ובבלגיה. במהלך שנות שירותו נשא לאישה את חנה סנקביץ', בתו הבכורה של הרב יעקב חנוך סנקביץ', ראש ישיבת שפת אמת בירושלים. עם שחרורו הועסק במפעל השיכון לחיילים משוחררים של הצבא הבריטי.
עם הקמת המדינה נקרא שחר על ידי בן-גוריון להניח את היסודות להקמת חיל ההנדסה הישראלי, בהם הקמת בית הספר להנדסה צבאית ומפקדת החיל. לאחר הקמת צה"ל מונה לקצין ההנדסה הראשי הראשון (1949–1954) ובסיום תפקידו פרש מצה"ל והחל לעבוד במספנות ישראל.
ב-1958 החל לכהן כמהנדס ראשי ואחר כך כמנכ"ל מפעלי ים המלח וכיהן בתפקידו עד 1970. לאחר פרישתו מתפקיד זה היה מעורב בפרויקטים שונים בתחום ההנדסה, כגון בניית קניון דיזנגוף סנטר. בראשית שנות השמונים עמד בראש החברה שהקימה ויישבה את אלפי מנשה.
עמנואל שחר הלך לעולמו ב-27 ביוני 2009 בכפר סבא.
חיים אישיים
נכדו, גלעד קריב, הוא חבר כנסת.
צ'ס רקורדס
צֶ'ס רקורדס (באנגלית: Chess Records; כלומר תקליטי צֶ'ס או שחמט) הייתה חברת תקליטים אמריקאית משיקגו שהתמחתה בבלוז, רית'ם אנד בלוז, גוספל, הקלטות מוקדמות של רוק אנד רול ומספר תקליטי ג'אז.
היסטוריה
את החברה הקימו זוג האחים היהודים שהיגרו מפולין, לאונרד ופיל צ'ס, בשנת 1952 בשם "צֶ'קר רקורדס", על בסיס יוזמה קודמת מ-1947 בשם "אריסטוקרט רקורדס". לאחר 1955 נקראה החברה צ'ס, אך המותג צ'קר נשמר והקלטותיהם של אריתה פרנקלין ובו דידלי למשל יצאו תחת המותג צ'קר או צ'קר/צ'ס.
נגן הבס והפזמונאי וילי דיקסון היה למפיק המוזיקלי המוביל בחברה והיה מעורב ברבות מהפקותיה. בין האמנים המזוהים עם החברה ניתן למנות את צ'אק ברי, באדי גאי, האולין' וולף, אטה ג'יימס, ג'ון לי הוקר, סאני בוי ויליאמסון, ממפיס סלים, ליטל מילטון, מאדי ווטרס ואחרים. כן הקליטו בה אמני הג'אז בני גודמן וסאני סטיט.
ב-1969, מעט לפני מותו של לאונרד צ'ס, נמכרה החברה לחברת GRT תמורת 6.5 מיליון דולר. בהמשך נמכר קטלוג ההקלטות של צ'ס ליוניברסל מיוזיק גרופ. החל מ-2005 מוציאה יוניברסל הקלטות קלאסיות של אמנים כצ'אק ברי, מאדי ווטרס ובו דידלי תחת המותג "צ'ס".
בשנת 2008 יצא לאקרנים הסרט "קאדילק רקורדס", סרט ביוגרפי אודות חברת ההקלטות, בו כיכבו הזמרת ביונסה שגילמה את דמותה של הזמרת אטה ג'יימס והראפר מוס דף שגילם את דמותו של הזמר צ'אק ברי.
תומאזו מאזיני
תומאזו די ג'ובאני מאזיני (באיטלקית: Tommaso di Giovanni Masini; סביבות 1462–1520), המכונה זורואסטר דה פרטולה, היה חבר ושותפו של לאונרדו דה וינצ'י.
על פי סקיפיונה אמיראטו, הוא נולד בפרטולה, ליד פירנצה, והוא היה ילדו של גנן, אף שלדבריו היה ילדו הבלתי לגיטימי של ברנרדו רוצלאי, גיסו לורנצו איל מגניפיקו. בשנת 1505 חזר לפירנצה ועבד עם לאונרדו על קרב אנגיארי.
הוא נקבר בכנסיית סנט אגאתה די גוטי.
מדליות במשחקים האולימפיים
ספירה כוללת של המדליות באולימפיאדות הקיץ משנת 1896 ועד 2020. הספירה אינה כוללת את משחקי אולימפיאדת אתונה (1906), אשר אינם מוכרים עוד על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי כמשחקים רשמיים.
מדליות אישיות במשחקים האולימפיים, קיץ וחורף
בטבלה זו שמותיהם של הספורטאים שזכו בלפחות שש מדליות זהב במשחקים האולימפיים, קיץ וחורף.
בלתי נסלח (סרט, 1992)
בלתי נסלח (באנגלית: Unforgiven; נודע בישראל גם בשם הבלתי נסלח) הוא מערבון וסרט דרמה אמריקאי משנת 1992 בבימויו וכיכובו של קלינט איסטווד. הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר: בפרס הסרט הטוב ביותר, פרס שחקן המשנה הטוב ביותר, פרס הבימוי ופרס העריכה.
הסרט זכה לשבחים רבים מצד מבקרים כמו רוג'ר איברט ונחשב ליצירת המופת של קלינט איסטווד וכאחד מהמערבונים הטובים ביותר עד היום.
הסרט נכנס עשור לאחר מכן לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית.
את הסרט הקדיש איסטווד לשני הבמאים הנערצים עליו, דון סיגל וסרג'ו לאונה, עימם עבד כשחקן.
תקציר העלילה
הסיפור נפתח כשדמות כורה קבר למרגלות עץ, בחצר בית בודד, וכותרות פתיחה מספרות על מותה של אישה צעירה ויפה שנישאה לפושע מועד בשם ויליאם מני (קלינט איסטווד), בניגוד לאזהרות אמה כי סופה להירצח על ידיו. מתברר שדווקא אבעבועות שחורות הן אלו שגרמו למותה בטרם עת. השנה היא שנת 1878.
שנתיים מאוחר יותר, במדינת ויומינג, עיירה בשם Big Whiskey. במועדון ביליארד ובית בושת מקומי משחיתים שני בליינים שיכורים את פניה של זונה לאחר שזו לגלגה על איבר מינו הקטן של אחד מהם. שריף העיירה (ג'ין הקמן) המכונה "ליטל ביל" פוטר אותם מהצלפת שוט, וממיר זאת בפיצוי בעל המקום, במספר סוסים שיקבל מהם, על השחתת רכושו - הזונה שאינה מועילה לו עוד.
העונש מקומם את אליס, מנהיגת היצאניות במועדון, והן מגייסות את כל החסכונות שברשותן לפרס של 1,000 דולר למי שיהרוג את שני הבוקרים. אל ביתו של ויל מני שבקנזס, מגיע בחור צעיר וזחוח בשם "סקופילד קיד" (על שם אקדח הסקופילד שלו). הוא מספר לו על הפרס שהוכרז, ומציע לשתפו בחיסול הבוקרים ולחלוק בפרס המובטח. . מני, שנטש את אורח חייו הקודם בהשפעת אשתו המנוחה, שהחזירה אותו למוטב ושיקמה אותו משיכרותו, מהסס תחילה, אך מצבו הכלכלי לאחר מות אשתו דוחק בו. והוא מפקיד את שני ילדיו להשגחת עובדת החווה, ומצטרף לבחור.
בינתיים, השמועה על הפרס עשתה כנפיים, ואל העיירה מגיע יריב ותיק של השריף על מנת להתחקות אחר צמד המבוקשים. האקדוחן מכונה "אינגליש-בוב" על שם מוצאו, ומתלווה אליו ביוגרף הכותב את סיפורו, בשם בושה. ליטל ביל שאסר על נשיאת נשק בעיירה, מכה את אינגליש בוב באכזריות ומקווה להרתיע בכך מתנקשים נוספים הנוהים אחר הפרס. אינגליש בוב מגורש, ואילו הביוגרף שהתרשם ממעללי השריף, מחליט להישאר ולכתוב את זכרונותיו.