cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סלובקיה
חינוך
בסלובקיה חייבים הילדים בתשע שנות חינוך חובה. רוב בתי הספר שייכים למבנה לימודים של תשע שנות חינוך יסודי (עד 1990 שמונה שנים) וארבע שנות לימוד תיכוני. עם זאת, ישנם בתי ספר על פי מבנה של ארבע שנות לימוד יסודי ושמונה שנות לימוד בגימנסיה. הגימנסיות הם בתי ספר סלקטיביים המקבלים רק מועמדים בעלי יכולות גבוהות. הם מוכוונים להכנת התלמידים ללימודים אקדמיים. חלק מהגימנסיות הם בעלי דגש לנושא מסוים דוגמת שפות או מתמטיקה. שבוע הלימודים הוא בן חמישה ימים, מיום שני עד יום שישי. לפני שנות השמונים התקיימו לימודים גם בשבת. חופשת הקיץ מתקיימת בחודשים יולי ואוגוסט. התלמידים לומדים כשישה שיעורים של 45 דקות ביום לימודים. תעודות עם ציונים בין 1 (הגבוה ביותר) ל-5 (הנמוך ביותר) מוענקות פעמיים בשנה. מקובל בסלובקיה להעניק ציונים גבוהים יחסית למדינות מערב אירופה.
רוב בתי הספר שייכים למדינה המספקת חינוך חינם, כולל השאלה של ספרי לימוד. קצת יותר מ-5% מבתי הספר הם פרטיים, רובם כנסייתיים.
תורת הכאוס
תורת הכאוס (או התוהו) היא ענף במתמטיקה, בחיזוי מזג אוויר, בפיזיקה, בכלכלה ובפילוסופיה, המתארת מערכות רבות, שגם כאשר ידועים כל החוקים השולטים בהן, לא ניתן לחזות את התפתחותן לטווח ארוך. מערכות אלו מכונות מערכות דינמיות, והן בעלות רגישות גבוהה לשינויים מזעריים בתנאי ההתחלה. תופעה זו מכונה בלשון ציורית "אפקט הפרפר". דוגמאות למערכות כאלה הן האטמוספירה ומערכות כלכליות מסוימות.
החידוש הגדול בתורת הכאוס היה ההדגמה כי גם במערכות פשוטות ודטרמיניסטיות קיימים מצבים בהם התנהגות המערכת אינה ניתנת לחיזוי באופן אפקטיבי, משום שלשם כך יש צורך בידיעת התנאים ההתחלתיים בדיוק אינסופי - שאינו אפשרי.
בניגוד למה שהשם מרמז, "התנהגות כאוטית" אינה התנהגות שיש בה אי סדר מוחלט, אלא התנהגות חסומה; כלומר, מוגבלת לאירועים מסוימים, ושואפת למושך – אוסף יציב של מצבים. לפני פיתוחה של תורת הכאוס, המושכים היחידים הידועים היו ההתכנסות לנקודת איזון (אקוויליבריום), ההתכנסות למסלול מחזורי, וההתכנסות למסלול כמעט מחזורי. תורת הכאוס הוסיפה לרשימה מושך מוזר; מסלול שהמערכת מתכנסת אליו, בעל אופי פרקטלי.
מערכות בהן מתקיימת התנהגות כאוטית הן לא ליניאריות בהכרח. עבור משוואות הפרש, התנהגות כאוטית יכולה להופיע כבר במשוואה יחידה, כמו ההעתקה הלוגיסטית. עבור משוואות דיפרנציאליות רגילות, התנהגות כאוטית יכולה להופיע רק ממערכת בה לפחות שלוש משוואות אוטונומיות מסדר ראשון (כגון משוואות לורנץ), או מערכת של שתי משוואות עם תלות ישירה בזמן.
תיאור של התאוריה
מערכת דינמית לא-ליניארית יכולה באופן כללי להתנהג באחד או יותר מהאופנים הבאים:
סוג ההתנהגות של המערכת תלוי במצב ההתחלתי שלה ובערכי הפרמטרים שלה. סוג ההתנהגות הקשה ביותר לחיזוי ולאפיון הוא הכאוטי, תנועה מורכבת לא-מחזורית שנתנה את שמה לתאוריית הכאוס.
תנועה כאוטית
מערכת כאוטית מוגדרת כבעלת המאפיינים הבאים:
הרגישות למצב ההתחלתי מתבטאת בכך שהבדל זעיר במצב ההתחלתי של שתי נקודות במערכת מוביל לשינוי משמעותי בהתנהגותן לאורך זמן. המערכות יתנהגו באופן זהה אם ורק אם התנאים המוקדמים שלהן זהים לחלוטין, דבר שאיננו ניתן ליישום. דוגמה לרגישות שכזו היא "אפקט הפרפר", המשמשת להמחשת הסיבה בגינה לא ניתן לחזות בדייקנות את מזג האוויר שיתקיים בעתיד הרחוק (מעבר לשבוע). אף על פי שתנועת כנפי הפרפר יוצרת שינויים זעירים באטמוספירה, די בהם על מנת ליצור שינוי משמעותי במזג האוויר עם חלוף הזמן. ההבדל העתידי בין המערכת נטולת-הפרפר והמערכת בעלת-הפרפר עשוי לגדול עד כדי כך, שכאשר באחת יתקיים יום שמש בהיר, בשנייה תתחולל סופת טורנדו. דוגמאות מוכרות אחרות לתנועה כאוטית הן הערבוב של צבעים נוזליים (חיתחות) ומערבולות אוויר.
מושכים
לעיתים קרובות, דיאגרמות פאזה מראות כי המצבים שמתוארים בהן מתקרבים בעקיבות לגבול מסוים. גם אם המסלולים שונים זה מזה בתכלית, כולם מסתיימים לבסוף באותה הנקודה. לכאורה, המערכת נמשכת אליה, ועל כן היא נקראת "המושך של המערכת". לדוגמה, מטוטלת אשר מאטה בהדרגה כתוצאה מחיכוך או מהתנגדות האוויר, תשרטט ספירלה המתכנסת אל נקודת האמצע, בה איבדה את כל האנרגיה שלה וחלדה מלנוע. נקודה זו, אליה תתכנס כל תנועת מטוטלת באשר היא, היא "המושך".
במערכות פשוטות לניתוח, המושך נקודתי לרוב, אך לא תמיד. מושכים אחרים עשויים לשרטט לולאות פשוטות (תנועה מחזורית); לולאות כפולות, בהן יותר משתי דרגות חופש (תנועה מחזורית-למחצה); ומבנים פרקטלים, המאפיינים "מושכים מוזרים" (תנועה כאוטית).
בכל נקודה של דיאגרמת הפאזה, המערכת תיטה להתפתח למצב שכן בצורה דטרמניסטית. אם המטוטלת שלנו נמצאת בנקודה מסוימת ויש לה מהירות מסוימת, ניתן לחשב את הנקודה הבאה ואת מהירותה. דיאגרמת הפאזה מייצגת שדה וקטורים, ועל כן ניתן להבין אותה באמצעות אנליזה וקטורית.
מושכים מוזרים
תנועה כאוטית מתכנסת למושכים מוזרים, שהם בעלי מורכבות ופירוט אינסופיים. לדוגמה, מודל תלת־ממדי של מערכת מזג האוויר של לורנץ יוצר את "מושך לורנץ" המפורסם. הדיאגרמה של מושך זה היא אחת הדיאגרמות הידועות ביותר במערכות הכאוטיות, הן משום שהייתה מהראשונות שהתפרסמו, והן בשל צורתה האלגנטית, המזכירה כנפי פרפר.
מושכים מוזרים קיימים במערכות דינמיות רציפות (כמו מערכת לורנץ) ובמערכות דיסקרטיות, בדידות (כמו מפת הנון). למערכות דינמיות דיסקרטיות אחרות יש מבנה דוחה שקרוי קבוצת ז'וליה, שנוצר בגבול בין אזורי משיכה בנקודות קבועות. אפשר לחשוב על קבוצת ז'וליה כ"דוחה מוזר". הן למושכים והן לדוחים המוזרים יש מבנה פרקטלי.
הדפוס של מערכת עם "מושך מוזר" הוא שונה. מערכות עם "מושכים מוזרים" מציגות התנהגות כאוטית. מיפוי המושך המוזר מראה, שהתנהגות המערכת בלתי צפויה, נראית "משונה" או "מוזרה", ואינה עקבית וסדירה כמו ה"מושך". מכיוון שהמערכת פתוחה לסביבה החיצונית שלה, היא מסוגלת להפגין גוונים רבים של תנועה. בכל אורגניזם בריא קיים "מושך מוזר", והוא עצמו "מושך מוזר" המתפתל, מתנועע, משתנה, רווי מעגלי משוב חיוביים הדוחפים את המערכת לכיוונים חדשים, ומעגלי משוב שליליים הדואגים לכך שהתהליך לא יגלוש לאקראיות צרופה, שתהרוס אותו.
היסטוריה
שורשיה של תאוריית הכאוס בשנת 1900 לערך, במחקריו של אנרי פואנקרה על בעיית שלושת הגופים, העוסקת בתנועה של שלושה גופים בחלל, בהשפעת הכבידה. פואנקרה גילה שיכולים להתקיים מסלולים לא-מחזוריים, שאינם מתרחקים או מתקרבים לנקודה קבועה. מחקרים מאוחרים יותר, גם בנושא של משוואות דיפרנציאליות לא ליניאריות, נעשו על ידי ג'ורג' בירקהוף, אנדריי קולמוגורוב, מרי קרטרייט, ג'ון אדנזור ליטלווד וסטפן סמייל. מלבד סמייל (המתמטיקאי הטהור הראשון שחקר את הדינמיקה הא-ליניארית), העניקה הפיזיקה את ההשראה למחקר - בעיית שלושת הגופים במקרה של בירקהוף; מערבולות ובעיות אסטרונומיות במקרה של קולמוגורוב; והנדסת רדיו במקרה של קרטוויט וליטלווד. אף על פי שתנועה כאוטית של כוכבי-לכת טרם נצפתה, לא הייתה בנמצא תאוריה שיכלה להסביר את חוסר הסדר בתנועת נוזלים ואת השינוי הלא-מחזורי במעגלי רדיו.
תאוריית הכאוס תפסה תאוצה לאחר אמצע המאה העשרים, כאשר מדענים החלו להבין שתורת המערכות הליניאריות, התאוריה המערכתית המובילה באותו זמן, לא יכולה להסביר את התנהגותם של ניסויים מסוימים, כדוגמת ההעתקה הלוגיסטית. הזרז העיקרי להתפתחות של תאוריית הכאוס היה המחשב האלקטרוני, שכן פתרון בעיות מתמטיות בתאוריית הכאוס מצריך מספר אסטרונומי של חישובים, אותו לא ניתן לבצע ידנית בפרק זמן סביר. אחד המחשבים האלקטרוניים הראשונים, ה-ENIAC, שימש לעריכת מודלים פשוטים של מזג האוויר.
חלוץ מוקדם של התאוריה היה אדוארד לורנץ, שהתעניינותו בכאוס באה בדרך מקרה בזכות מחקריו על חיזוי מזג אוויר ב-1961. לורנץ השתמש במחשב בסיסי, עליו הריץ את הסימולציה האקלימית שלו. הוא רצה לחזור ולראות נתונים שראה קודם לכן, ובמטרה לחסוך זמן, הזין נתונים שהתקבלו באמצע סימולציה קודמת. להפתעתו, המחשב חזה כעת מזג אוויר שונה לחלוטין. לורנץ הבין שהשינוי נבע מכך שהזין נתונים החדשים בדרגת דיוק של שלוש ספרות אחרי הנקודה, ולעומת החישוב הקודם שנשען על דיוק של חמש ספרות אחרי הנקודה. כך נתגלה כי כל דרגת דיוק הנמוכה מאינסוף תוביל להעמקה בלתי נמנעת של ההבדלים בין שתי המערכות, עד לכדי כך שלא יהיה ביניהן עוד כל דמיון. גילוי זה סתר את הקונצנזוס השגוי שקדם לו, לפיו הבדל זעיר שכזה יהה זניח וחסר משמעות.
המונח כאוס במתמטיקה נטבע על ידי המתמטיקאי ג'יימס א. יורק. עם עליית כוח העיבוד של המחשבים בני זמננו, תאוריית הכאוס מהווה כיום תחום מחקר פעיל ביותר.
יום העצמאות
יום העצמאות של מדינת ישראל הוא חג לאומי ומועד ממלכתי במדינת ישראל, המציין את ההכרזה על הקמת מדינת ישראל בתום תקופת המנדט הבריטי. יום העצמאות חל בתאריך העברי ה' באייר (או בסמוך לתאריך זה; ראו פירוט), מייד בצאת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
ביום שישי, ה' באייר תש"ח (14 במאי 1948), בשעה 16:00, כ-8 שעות לפני סיום המנדט הבריטי, ובהתאם להחלטת החלוקה של עצרת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947, הכריז יושב ראש מנהלת העם, דוד בן-גוריון, בטקס חגיגי על הקמת מדינת ישראל, ונחתמה מגילת העצמאות. ההכרזה הוקדמה לצהרי יום ו', מספר שעות קודם לפקיעתו הרשמית של המנדט (15 במאי בשעה 00:00) בשל כניסת השבת והרצון להימנע מחילול שבת. התאריך העברי שבו נערכה ההכרזה נקבע ליום העצמאות.
יום העצמאות מתבטא בשורת טקסים ואירועים רשמיים, ובהם טקס הדלקת המשואות, לצד מנהגים דתיים ואירועים עממיים שהתפתחו במהלך השנים. יום העצמאות הוא יום שבתון, ואנשים רבים מנצלים אותו לנופש, לפיקניקים ומנגלים, לטיולים וביקור בתערוכות צה"ל ובאתרים שונים.
חוק יום העצמאות והעיגון החוקתי
יום העצמאות נקבע כיום חג ב"חוק יום העצמאות", ה'תש"ט-1949, שנחקק על ידי הכנסת הראשונה לקראת מלאת שנה להקמת המדינה ופורסם בספר החוקים ב-13 באפריל 1949. במסגרת הדיונים לחקיקת החוק נקבע שמו של יום זה כיום העצמאות (ולא בשמות 'יום הקוממיות' או 'יום המדינה', ביוזמתו של חבר הכנסת אברהם אלמליח ונוספים), תאריך יום העצמאות נקבע לתאריך העברי של הכרזת המדינה (ולא לתאריך הלועזי), ונקבע שבתון ממלאכה ביום החג.
מועדו המדויק של החג
במהלך מלחמת העצמאות, בכ' בתמוז תש"ח (27 ביולי) נחגג "יום המדינה", שכלל מצעד צה"ל בתל אביב. היה זה חג העצמאות הראשון של מדינת ישראל הצעירה. התאריך הזה נבחר מפני שזהו יום פטירתו של בנימין זאב הרצל.
בחוק יום העצמאות, התש"ט-1949, נקבע כי "הכנסת מכריזה בזה על יום ה' באייר כעל 'יום העצמאות' שיוחג מדי שנה בשנה כחג המדינה". כבר בשנה השנייה לעצמאות ישראל, ה'תש"י-1950, נתקלו ראשי המדינה בבעיה: ה' באייר חל באותה שנה בשבת, והיה חשש שחגיגות יום העצמאות יגרמו לחילול שבת. בהתייעצות בין הרב שלמה גורן, שהיה אז הרב הראשי בצה"ל, ובין ראש הממשלה, דוד בן-גוריון, הוחלט כי יש לשנות את החוק, ולקבוע כי יום העצמאות ידחה משבת, ה' באייר, ליום ראשון ו' באייר. באותה השנה החליט משרד הביטחון, בהתייעצות עם נציגי המשפחות השכולות, לערוך את טקסי הזיכרון לחללי מלחמת העצמאות לפני יום העצמאות, ולא ביום העצמאות עצמו כפי שהוצע מלכתחילה. כיוון שיום העצמאות של אותה שנה חל בשבת (ונדחה ליום ראשון), הוקדמו טקסי הזיכרון ליום חמישי, ג' באייר תש"י.
בשנה שלאחר מכן, ה'תשי"א-1951, שוב עלתה הבעיה, משום שה' באייר חל ביום שישי, והיה חשש לחילול שבת בחגיגות. אז תיקנה הכנסת בשנית את החוק, והחליטה כי אם ה' באייר יחול ביום שישי – יוקדם יום העצמאות ליום חמישי ד' באייר, ויום הזיכרון יוקדם אף הוא ביום אחד, ליום רביעי ג' באייר.
בשנת ה'תשי"ד-1954 שוב חל ה' באייר בשבת, אך הרב הראשי לצה"ל, הרב שלמה גורן התנגד לדחיית יום העצמאות ליום ראשון (כפי שהיה בשנת ה'תש"י-1950) עקב חילולי השבת שהיו בהכנות ליום העצמאות. הכנסת החליטה לתקן את החוק בשלישית, ולקבוע כי אם יחול ה' באייר בשבת – יוקדם יום העצמאות ליום חמישי, ג' באייר (ויום הזיכרון ליום רביעי ב' באייר).
נושא קביעת יום הזיכרון בערב יום העצמאות, על כל השינויים כתוצאה מתזוזת יום העצמאות, עוגן בשנת ה'תשכ"ג-1963, ב"חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל", שעיגן את המסורת שנוצרה ב-15 שנותיה הראשונות של המדינה, ואשר על-פיה טקסי הזיכרון מתקיימים יום לפני יום העצמאות.
בשנת ה'תשנ"ז-1997 חל יום השואה ביום ראשון. גורמי ביטחון טענו שאין אפשרות לעמוד בסידורי האבטחה המחמירים שנקבעו אחרי רצח ראש הממשלה יצחק רבין בפרק הזמן הקצר שבין צאת השבת לטקס הפותח את יום השואה במוצאי שבת. לפיכך תיקנה הכנסת את חוק יום הזיכרון לשואה ולגבורה, כך שהוא יידחה תמיד מיום ראשון ליום שני, אך לא קיבלה תיקון דומה לגבי יום הזיכרון. המחשבה כי יום הזיכרון יידחה ליום ה' באייר, עוררה אי נחת בקרב אישי ציבור רבים. הבעיה עלתה מחדש לפני יום העצמאות של שנת ה'תשס"ד-2004, שחל באותה שנה ביום שני. הקושי הטכני לקיים את טקסי יום הזיכרון במוצאי שבת גבר בסופו של דבר, והכנסת קיבלה שני תיקונים נוספים לחוק יום העצמאות ולחוק יום הזיכרון שעל פיו יידחו שניהם ביום אחד אם ה' באייר חל ביום שני.
לפי חוק יום העצמאות, יום העצמאות חל בתאריך ה' באייר, אלא אם כן מתקיימים התנאים הבאים:
על־פי כללי הלוח העברי, ה' באייר יכול לחול רק בימים שני, רביעי, שישי או שבת. בהתאם לכללים לעיל, יום העצמאות חל בה' באייר רק כאשר ה' באייר חל ביום רביעי בשבוע, אחרת הוא מוקדם או נדחה.
לקראת יום העצמאות ה-50 קבעה הכנסת, שבנוסף ליום העצמאות שחל בשנת תשנ"ח ביום חמישי ד' באייר, יהיה גם יום שישי, ה' באייר תשנ"ח יום שבתון.
עיגון החג בחוק יסוד
בשנת ה'תשע"ח-2018 חוקקה הכנסת את חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, ובמסגרתו נקבע כי "יום העצמאות הוא יום החג הלאומי הרשמי של המדינה". בכך עוגן יום העצמאות בחוק יסוד וניתן לו מעמד חוקתי.
מנהגי החג
מנהגי החג העיקריים הם:
קביעת יום העצמאות כחג והשלכות הלכתיות
שאלת קביעתו של יום העצמאות כחג, לאחר כאלפיים שנה שבהן לא קבעה ההלכה חגים חדשים, הביאה לדיונים הלכתיים רבים בנושא. הדיונים נסבו אודות עצם האפשרות לקבוע חג חדש, על אמירת ההלל ביום זה ואמירת ברכותיו, על האפשרות לאומרו גם בליל יום העצמאות, על ברכת שהחיינו ביום זה, על אמירת ברכת שעשה ניסים ואמירת תפילת על הניסים ביום זה, על הקריאה בתורה ועל קריאה בהפטרה ביום זה, על דחיית צום ואבלות ביום זה, ועל ההנהגות שצריכות להיות לגבי יום העצמאות שחל בשבת. יום העצמאות חל בזמן ספירת העומר במהלכה נוהגים בימינו מנהגי אבלות שונים, ולפעמים חלה בו אחת מתעניות בה"ב. לפיכך שאלת הצורך לדחות מנהגי אבלות ביום העצמאות משמעותית מאוד בקרב הציבור הדתי-לאומי. בהתאם לכך, בקרב הציבור הדתי לאומי, ביום העצמאות נהוג שלא חלים מנהגי האבלות של ספירת העומר.
כאשר נקבע יום העצמאות ציין הרב יהודה לייב פישמן מימון כי הוא משתלב בין שאר חגי ישראל בסימני המועדים שיצרו חז"ל לפי ימי הפסח.
מנהגי החג ביהדות החרדית
בראשית ימי המדינה צוין יום העצמאות כמעט בכל חוגי היהדות הדתית והחרדית במדינת ישראל, למעט חוגים קיצוניים כדוגמת נטורי קרתא. בעקבות מאבקים על רקע דתי בין הציבור החרדי לממשלות ישראל בשנים הראשונות להקמת המדינה, חל פיחות במעמדו של יום העצמאות, וכיום מרבית החרדים אינם מציינים כלל את יום העצמאות, ואינם אומרים הלל באותו יום, מטעמים הלכתיים ואידאולוגיים. ישנם אף שמציינים את יום העצמאות כיום אבל וצום (בעיקר בקרב העדה החרדית), ובמקרים שונים אומרים תחנון אף כאשר על פי המנהג אין אומרים אותו (כדוגמת יום בו נערכת ברית מילה), על מנת להדגיש את ההתנגדות לחגיגת היום.
עם זאת, בקרב קבוצות חרדיות שונות ישנו ציון מצומצם של היום, כדוגמת הנפת דגל ישראל על גג ישיבת פוניבז' בעקבות הוראת מייסדה הרב יוסף שלמה כהנמן, והוראת האדמו"ר מבוסטון בשנת תש"ע (2010) כי בבית מדרשו לא יאמר תחנון ביום העצמאות.
החלטות הרבנות הראשית
בשנים הראשונות למדינת ישראל, ברוב בתי הכנסת של הציבור הדתי-לאומי נתקבלה עמדת הרבנות הראשית. מועצת הרבנות הראשית והרב שלמה גורן תיקנה את אמירת הלל בברכה בליל יום עצמאות, בישיבתה ביום כ"ה בניסן תשל"ד ושנתה את משנתה בשנת תש"מ . ההחלטה נקבעה על ידי הרבנים הראשיים הרב הרצוג והרב עוזיאל, הרב שלמה גורן גם נכח. בשל הרצון למזער את המחלוקת עם חוגים חרדיים רבים. למרות זאת, עדיין היו רבנים (כדוגמת הרב עובדיה יוסף) שהורו למי שמעוניין לומר הלל - לומר אותו ללא ברכה ובסוף התפילה, מחמת מספר סיבות בהן בשל אי השלמתו של הנס. דיון שהתקיים במועצה ביום ב' בניסן תשמ"ג נאמרו שלוש דעות: היה מי שרצה לבטל את התקנה; היה מי שרצה להותירה על כנה; והייתה הצעת הפשרה שהתקבלה, והיא: להורות לציבור "סדרי התפילה הידועים והמקובלים מדי שנה בשנה יהיו כפי שנקבעו ונהגו בעבר ". לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות צצו קולות הקוראים לביטול אמירת הלל בברכה ביום העצמאות. למרות זאת, מרבית הרבנים הדתיים והחרדים לאומיים הורו להמשיך לומר הלל בברכה.
במהלך השנים הועלתה ההצעה להוסיף לסדר התפילה נוסח על הניסים ייעודי עבור יום העצמאות. במסגרת זאת, הרב פרופ' עזרא ציון מלמד טען כי לאורך הדורות כל המאורעות הלאומיים שפקדו את עם ישראל מצאו ביטויים בתפילה, ולאור זאת היה הראשון שחיבר תפילת על הניסים עבור יום העצמאות. בהתאם לכך, מספר חוגים בציונות הדתית נוהגים להוסיף את הברכה. לרגל יום העצמאות ה-70 למדינה הוציא ארגון רבני בית הלל איגרת בה מופיעה ברכה זו, שהודפסה גם בסידור פעמי גאולה. כמו-כן בקהילות רפורמיות וקונסרבטיביות נוהגים להוסיף את הברכה. עם זאת, הרבנות הראשית ומרבית הרבנים בחוגי הציונות הדתית לא תמכו בהוספה זו מחשש הפסק בתפילה. כמו כן, הרבנים בחוגים החרדיים כלל לא נדרשו לסוגיה עקב עמדתם השלילית ביחס להודאה על הקמת המדינה.
בזרמים הלא-אורתודוקסים
סידור ואני תפילתי, הסידור של התנועה המסורתית (קונסרבטיבית) בארץ ובחו״ל כולל הלל עם ברכה (בחלק מהקהילות גם בערב), ״על הניסים״ מיוחד לתפילת העמידה, אמירת ״שהחיינו״, קריאה בתורה מיוחדת לחג, וקריאת ההפטרה עם ברכה. בארצות הברית בתי הספר של התנועה הקונסרבטיבית מקפידים לחגוג את יום העצמאות, אולם בחלק מהקהילות ניתן פחות תשומת לב לאירועי היום.
הסידור של התנועה הרפורמית במדינות דוברות האנגלית כולל סדר מיוחד ליום העצמאות הכולל הדלקת מנורה בעלת 7 קנים והקראת חלקים ממגילת העצמאות. על פי רוב נוהגים בבתי הכנסת הרפורמים בעולם לקרוא הלל עם ברכה, בבוקר היום או בשבת שלפני (במקרה שבית הכנסת לא מקיים תפילת ציבור בבוקר יום העצמאות) קוראים בהפטרה שנהוגה לשמיני של פסח עם ברכות הפטרה. בנוסף ישנו 'יעלה ויבוא' מיוחד כתוספת לתפילת העמידה ו'על הניסים' שנוסף לברכת המזון ביום זה. נוסחים של אלו משתנים בין התנועות הרפורמיות במקומות השונים כאשר הישראלית מעניקה ליום העצמאות משמעות משיחית-ניסית, האמריקנית מעניקה לו משמעות דתית אך לא משיחית (בדומה לחנוכה או פורים) והתנועות האירופאיות נמצאות בין קטבים אלו. במספר קהילות של התנועה הרפורמית נהוג לציין בשבת שלפני יום העצמאות "שבת תקומה". במסגרת תפילות שבת זו מוסיפים קטעים הרלוונטיים לחג.
כרזות ובולים
לקראת החג הופקה כרזת יום העצמאות כחלק מחגיגות העצמאות, משנת 1949 ועד שנת 2017. את הכרזה הפיק מטה ההסברה שבמשרד החינוך, שערך לשם כך תחרות בין מעצבים. הכרזה הכילה ציור סמלי, המשקף את שמחת החג או אחד מערכיה של מדינת ישראל, וכתובת המציינת את השנה שבה הופקה הכרזה.
בולי יום העצמאות הם סדרת בולים שמנפיק השירות הבולאי לקראת יום העצמאות. החל משנת תש"י (1950) ועד לשנת תשל"ג (1973) הונפקה סדרה מדי שנה, ובשנים שלאחר מכן מונפקת הסדרה רק אחת לכמה שנים, בדרך כלל בשנת עשור.
פטרוגליף
פטרוגליף הוא ציור חרות בסלע, לרוב על ידי תרבויות פרהיסטוריות. מקור המילה הוא מיוונית: "פטרוס" (petros) פירושו אבן ו"גליף" (glyph) פירושו לגלף.
בדרך כלל החריתה נעשתה באמצעות חרט מאבן צור, שעליו הכו באבן ששמשה כפטיש. תהליך זה קילף מהסלע את הפטינה הנוצרת כתוצאה מתהליכי בלייה (חשיפה לשמש ורוחות) ופעילות של חזזיות, וחשף את השכבה שמתחתיה שהיא בדרך כלל בגוון אחר (לרוב בהיר יותר). עם השנים התכסו גם הציורים בפטינה. רוב הפטרוגליפים הם שרטוטים של קווים (בצורת דמויות אדם או בעלי חיים), אך קיימים גם פטרוגליפים שבהם הושקעה עבודה רבה יותר על מנת ליצור תבליטים.
יש שטועים ומשתמשים במונח זה על מנת לתאר כל עבודת אמנות שנעשתה על אבן בידי האדם הקדמון, כולל הציורים המפורסמים על קירות מערות במערב אירופה. המונח המתאר ציור על סלע הוא "פיקטוגרף". המונח "אמנות סלע" (Rock Art) מאחד את המושגים פטרוגליף ופיקטוגרף.
לציורים החרותים בסלע הייתה משמעות תרבותית ודתית עמוקה עבור האנשים בחברות שיצרו אותם. במקרים רבים, משמעות זו עברה בירושה גם לצאצאיהם. עד היום יש משמעות דתית לפטרוגליפים עבור ילידי אוסטרליה האבוריג'ינים.
ניתן למצוא פטרוגליפים בכל היבשות (פרט לאנטארקטיקה) וכן באיי פולינזיה.
ארמון ברולו
ארמון ברולו (בספרדית: Palacio Barolo) הוא גורד שחקים למשרדים הממוקם בשדרת מאי 1370, בואנוס איירס, ארגנטינה. הבניין מתנשא לגובה של 100 מטרים והוא בעל 22 קומות. הוא תוכנן בידי האדריכל מריו פלנטי בסגנון אקלקטי ונבנה בין השנים 1923-1919. עם סיום בנייתו היה לבניין הגבוה בעיר ובדרום אמריקה כולה.
בשנת 1997 הוכרז הבניין כאתר היסטורי לאומי.
היסטוריה
האדריכל האיטלקי מריו פלנטי הוזמן לתכנן את הבניין על ידי איש העסקים האיטלקי לואיס ברולו, שהיגר לארגנטינה בשנת 1890 ועשה את הונו מבדים סרוגים. התכנון הבסיסי שאב השראה מהאר נובו, אר דקו והגותיקה. הבניין תוכנן ועוצב בהתאם לקוסמולוגיה המשולשת של "הקומדיה האלוהית", המונעת על ידי ההערצה של האדריכל לדנטה אליגיירי. קומת המרתף וקומת הכניסה מייצגות את הגיהנום, קומות 14-1 מייצגות את כור המצרף וקומות 22-15 את גן עדן. גובהו (100 מטרים) תואם את מספר בתי השיר (קנטו) ביצירה.
המגדל בראש הבניין נראה ממונטווידאו, אורוגוואי. בעלי הבניין תכנן להשתמש בשלוש קומות, בעוד שאר הבניין יועד להשכרה.
עם סיום בנייתו בשנת 1923 היה לבניין הגבוה בעיר ובדרום אמריקה כולה – עד שנת 1936, בה הושלמה בנייתו של בניין קוואנה.
אלבניה
רפּוּבְּלִיקַת אַלְבַּנְיָה (באלבנית: Republika e Shqipërisë; פירוש השם הוא "ארץ העיטים") היא מדינה בדרום-מזרח אירופה. אלבניה גובלת במדינות מונטנגרו בצפון, קוסובו בצפון-מזרח, מקדוניה הצפונית במזרח, יוון בדרום, וחוף הים האדריאטי במערב. בשנת 2009 הצטרפה אלבניה לברית נאט"ו. אלבניה היא גם מולדת העם האלבני. עיר בירתה היא טירנה.
רוב אזרחי אלבניה הם מוסלמים-סונים, ומיעוטם הם נוצרים-קתולים או נוצרים-אורתודוקסים-מזרחיים. אלבניה היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה
בעת העתיקה הייתה אלבניה חלק מאפירוס ואיליריה וישבו בה שבטים אילירים ותראקיים שהגיעו לאזור הבלקן. במאה ה-2 לפנה"ס נכבשה איליריה בידי הרומאים, ובמרוצת המאות שלטו באזור עמים שונים, ביניהם הביזנטים, הנורמנים, הוונציאנים והסלאבים.
האלבנים כקבוצה אתנית נזכרים לראשונה במאה ה-11 בכתביו של מיכאל אטאליאטס, כרוניקן בן המאה ה-11, המזכיר קבוצה בשם זה בנפת דיראכיון (דורס של ימינו) באימפריה הביזנטית.
בשנת 1479 האימפריה העות'מאנית כבשה את אזור אלבניה של ימינו, ו-500 שנות שלטונם באזור הביאו להתאסלמות רוב האלבנים. במהלך המאה ה-19 התנהלה האימפריה העות'מאנית בסלחנות כלפי האלבנים ואפשרה להם ליהנות מזכויות שלא היו לעמים אחרים ברחבי האימפריה. אלבנים מוסלמים השתלבו בתפקידים שונים בצבא ובשלטון העות'מאני, וכן כיהנו 40 ווזירים גדולים ממוצא אלבני.
במלחמת הבלקן הראשונה
באוקטובר 1912, במסגרת מלחמת הבלקן הראשונה שבה מדינות הבלקן ביקשו להשתלט על רומליה, השטחים של האימפריה העות'מאנית באירופה, פלשה סרביה לאלבניה וכבשה את כל צפון אלבניה ובהמשך גם חלקים ממרכזה. ב-29 בנובמבר 1912 כבשה סרביה את דורס והכריזה על אזורי אלבניה שכבשה כמחוז בממלכת סרביה. במקביל, מונטנגרו הטילה מצור על שקודרה שנכבשה באפריל 1913. יוון מצידה, כבשה שטחים בדרום אלבניה לעצמה ואף הטילה מצור על ולורה החל מדצמבר 1912.
ב-28 בנובמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, הכריזו האלבנים על עצמאותם ועל נייטרליות במלחמה בין העות'מאנים ומדינות הבלקן. אולם לאור כיבוש חלקים נרחבים מאלבניה, נלחמו האלבנים בפעילות גרילה לצד העות'מאנים במטרה לשחרר את ארצם. בלחץ המעצמות אוסטריה ואיטליה שדרשו שאלבניה תהיה עצמאית וגדולה כמנע בפני השאיפות הסרביות להשתלט עליה, נקבע בהסכם לונדון שאלבניה תהיה עצמאית וכך סרביה ומונטנגרו נאלצו לסגת משטחיה.
מדינה עצמאית
בראשית מלחמת העולם הראשונה כבשה איטליה את ולורה. ביוני 1915 נכנסו כוחות של סרביה ומונטנגרו וכבשו חלקים של אלבניה.
ביוני 1920 החל כוח של עשרת אלפים מתנדבים אלבנים בפיקודו של צ'אזים קוצולי לצור על ולורה ולאחר כשלושה חודשים הסכימה איטליה להסיג את כוחותיה מהעיר, וויתרה על דרישותיה לריבונות בה.
בשנת 1925 נעשה אהמט זוגו נשיא וב-1928 הכריז על עצמו למלך זוג הראשון. בשנת 1939 פלשה איטליה הפשיסטית לאלבניה והמלך זוגו נמלט מן המדינה. אלבניה הפכה למדינת חסות איטלקית, ובמדינה הוקמה ממשלת בובות. בשנת 1943 נכנעה איטליה הפשיסטית לבעלות הברית, ובתגובה כבשה גרמניה הנאצית את איטליה וגרורותיה. גם אלבניה הפכה למדינת חסות גרמנית, עד לשחרורה בנובמבר 1944.
לקראת סיום מלחמת העולם השנייה תפס את השלטון מנהיג הפרטיזנים, הקומוניסט אנוור הוג'ה, והנהיג משטר קומוניסטי רודני. שמה של אלבניה הוסב ב 1946 ל"הרפובליקה העממית של אלבניה" ומ-1976 עד לראשית שנות ה-90 היא נקראה "הרפובליקה העממית הסוציאליסטית של אלבניה". המדינה הייתה בקשרים הדוקים עם ברית המועצות וסין, אך במשך השנים נוצר קרע בין המדינות והאלבנים ניסו לעצב גרסה חדשה של קומוניזם, תוך שהם מבודדים עצמם משאר אומות העולם. מחשש לפלישה הורה הוג'ה על בניית יותר מ-700,000 בונקרים באלבניה. המשטר נאבק בדתות וכנסיות ומסגדים הוחרבו.
ב-1981 ננקטו צעדים לפיתוח אלבניה, ואלה הואצו ב-1985 אחרי מותו של הוג'ה, ששלט במדינה במשך למעלה מארבעים שנה. במרץ 1990, בעקבות התסיסה במדינות הקומוניסטיות, פקד את אלבניה גל של הפגנות ושביתות, שבישרו את תחילתן של רפורמות כלכליות גם במדינה זו. בינואר 1991 בלנדי פווזיו החל להוציא לאור עיתון שלא קשור למפלגה הקומוניסטית, לראשונה לאחר 70 שנות שלטון קומוניסטי. במרץ 1991 התקיימו במדינה בחירות רב-מפלגתיות, אך בהן עדיין ניצחו הקומוניסטים (והועלו חשדות לגבי זיופן). מקץ שנה נוספת, ב-1992, התקיימו בחירות חדשות, שבהן זכתה האופוזיציה הרפורמיסטית בהנהגת המפלגה הדמוקרטית, הוקמה ממשלה רב-מפלגתית, והחל תהליך של הפרטת חברות ממלכתיות והחזרת אדמות לאיכרים. כמו כן, חודשו היחסים הדיפלומטיים עם מדינות המערב.
בשנות התשעים החל להיות נפוץ במדינה "משחק הפירמידה" שסחף את התושבים בהבטחות להתעשרות מהירה. המשחק התברר כתרמית רחבת היקף ובתחילת 1997 התמוטטות מזימת הפירמידה הביאה חורבן כלכלי על המדינה, לאחר שאזרחים רבים הפסידו את כל חסכונותיהם. תושבים נזעמים פרצו למחסני נשק ותחמושת ממשלתיים, גנבו כמיליון רובים, ופתחו במהומות עקב כך השתרר באלבניה מצב של כאוס - מרכזי הערים הפכו לאזור של ירי פראי באוויר, ואזרחים תמימים רבים קיפחו בשל כך את חייהם. המפלגה הסוציאליסטית (לשעבר הקומוניסטית) עלתה לשלטון. המהומות הופסקו רק בהתערבות של כוח בינלאומי בחסות איטלקית, שהצליח להשיב מעט סדר למדינה.
בבחירות שהתקיימו במדינה ביוני 1997, ממשלת הימין המרכזי בראשותו של סאלי ברישה, שהיה לו חלק בשערוריית השחיתות של תרמית הפירמידה, ירדה מהשלטון והחלה מלחמת האזרחים האלבנית. במקומה עלתה לשלטון קואליציה סוציאליסטית בראשותו של פאטוס נאנו, קומוניסט לשעבר. אולם המהומות לא שככו, ובספטמבר 1998, אחרי ההתנקשות בחייו של עזם האג'דארי, תומך נלהב של ברישה, נאלץ גם נאנו לפרוש מכהונתו, כשהוא מפנה את מקומו לפנדלי מג'קו.
בראשית 1999 פרצה באזור מלחמת קוסובו, במהלכה נמלטו רבבות פליטים מחבל קוסובה, אז בשליטה סרבית, לאלבניה. לפי הערכות מסוימות מספרם הגיע ל-300,000, כ-10% מהאוכלוסייה הכללית.
פוליטיקה
צורת השלטון היא רפובליקה פרלמנטרית. הגוף המחוקק העליון הוא "האספה הלאומית" ובה 140 צירים.
הנשיא נבחר על ידי האספה הלאומית, וראש הממשלה ממנה את שריו בכפוף לאישור הנשיא.
צבא וביטחון
אלבניה הצטרפה לנאט"ו ב-1 באפריל 2009.
כלכלה
התוצרים העיקריים של אלבניה הם חיטה, תירס, סלק סוכר, תפוח אדמה, ירקות, וענבים. במשקי החי האלבנים מייצרים מגוון מוצרי בשר: בשר בקר, בשר כבש, בשר חזיר, בשר עוף, ובשר עז, וכן חלב וביצים.
המדינה נתברכה במגוון אוצרות טבע: נפט, גז טבעי, פחם, עופרת, ברזל, ניקל וכרום.
תחומי הייצור העיקריים בתעשייה האלבנית הם: עיבוד מזון, טקסטיל ובגדים, עץ, נפט, מלט, כימיקלים, כרייה, מתכות ואנרגיה הידרואלקטרית.
אלבניה מייבאת מכונות, מוצרי מזון, כימיקלים, וטקסטיל מאיטליה, בולגריה, יוון, טורקיה, גרמניה ומקדוניה הצפונית בשווי של 4.625 מיליארד דולר. אלבניה מיצאת טקסטיל, נעליים, אספלט, מתכות, עופרת, נפט גלמי, ירקות, פירות וטבק לאיטליה, יוון, גרמניה, הולנד, בלגיה וארצות הברית בשווי של 1.210 מיליארד דולר.
לאחרונה החל להתפתח במדינה ענף התיירות.
גאוגרפיה
אלבניה ממוקמת בדרום מזרח אירופה וגובלת במקדוניה הצפונית, קוסובו, מונטנגרו ויוון.
מבחינה אדמיניסטרטיבית אלבניה מחולקת ל-12 מחוזות. המחוזות מחולקים למספר נפות.
דמוגרפיה
המיעוט היווני באלבניה נמצא בעיקר בדרום המדינה (באזור צפון אפירוס). אוכלוסיית מוערכת בכ-300 אלף אנשים על-ידי ממשלת יוון, אולם גורמים אחרים מעריכים את האוכלוסייה בכ-200 אלף. אזרחים אלבנים ממוצא יווני הקימו את ארגון אומונויה שפועל למען זכויות מיעוטים ליוונים ולקבלת אוטונומיה באזור. מפלגת האיחוד למען זכויות אדם פועלת בפרלמנט האלבני למען המיעוט היווני.
תוחלת החיים באלבניה עומדת על 80.5 שנים לאישה ו-77.4 שנים לגבר. שיעור הפריון הוא 1.6 צאצאים לאישה.
התפלגות דתית - 59% הם מוסלמים סונים, 17% הם נוצרים (מתוכם 10% קתולים, 6.8% יוונים אורתודוקסים ו-0.2 פרוטסטנטים), 8% חסרי דת ו2.5% אתאיסטים.
אלבניה היא מדינה חילונית, וישנה הפרדה מוחלטת בין דת למדינה. החברה האלבנית מחולנת מאוד, מורשת השלטון הקומוניסטי: בנוסף לשיעור ניכר של אתאיסטים מוצהרים וחסרי השתייכות דתית, רוב המוסלמים באלבניה רחוקים מאדיקות ומייחסים לדתם הרשמית חשיבות מעטה.
יהודים
במאה ה-16 הגיעו לאלבניה יהודים ממגורשי ספרד. ב-1930 חיו בה כ-200 יהודים בלבד. השואה באלבניה התחוללה בהיקף קטן יחסית. למדינה הגיעו כאלפיים פליטים יהודים מגרמניה, אוסטריה, וצ'כוסלובקיה וצורפו אליה טריטוריות של יוגוסלביה, ויחד עם היהודים האלבנים מצאו מקלט אצל משפחות מקומיות ובקרב הפרטיזנים, לאחר שהמדינה נכבשה על ידי גרמניה הנאצית ב-1943.
בתקופת מלחמת העולם השנייה חיו במדינה המוסלמית כמה מאות בודדות של יהודים, רובם ממדינות סמוכות שהגיעו בשל סיבות כלכליות ובעקבות רדיפות הנאצים. לאלבניה נקשרו מיתוסים של הצלת יהודים על ידי האוכלוסייה המקומית.
חלק קטן מהאוכלוסייה האלבנית שיתפו פעולה עם השלטונות הנאציים, בעידוד המופתי הירושלמי חג' אמין אל-חוסייני, והצטרפו לדיוויזיית אס אס הררית ה-21. דייווזיה זו איתרה כמאתיים יהודים והסגירה אותם לידי הנאצים. יהודים אלה נרצחו.
מצד שני, אלבנים רבים הסתירו יהודים בבתיהם, תוך סיכון ניכר, ולעיתים גם דאגו להנפיק להם תעודות זהות מזויפות עם שמות מוסלמיים. סייע בכך ה"בסה", קוד הכבוד המסורתי שיש בו מרכיב מרכזי של הכנסת אורחים. לפי ההערכות, היו באלבניה 1,800 יהודים עם תום המלחמה, פי שבעה ממספרם ב-1939. בספטמבר 1946 כשנה לאחר המלחמה, נותרו בה 157 יהודים, זאת לאחר שהפליטים, בייחוד אלה שבאו מיוגוסלביה, שבו לביתם.
אלבניה הייתה המדינה היחידה תחת שלטון גרמני שמספר היהודים גדל בה בתקופת המלחמה. זאת בין היתר בשל המיעוט המספרי של היהודים והקושי לאתר חלק מהם בשטח הטופוגרפי ההררי ובכפרים המרוחקים. לצד זה ניתן למנות אינטרסים של נושאי תפקידים - הן אלבניים והן גרמניים. כן ניתן לציין את הצורך של הגרמנים להיעזר בכוחות מקומיים שהיו חסרי מוטיבציה ומיומנות צבאית וניצלו את המצב לתועלתם.
רוב יהודי אלבניה היגרו עם עליית הקומוניזם. כ-300 נשארו בה עד תחילת שנות ה-90. ב-1991 הותר לשארית הקהילה היהודית להגר ורובם המכריע עלו לישראל. ב-1991 כוננו קשרים דיפלומטיים בין אלבניה לישראל.
שפה
האלבנית שייכת לקבוצת השפות ההודו-אירופיות ומהווה משפחה בפני עצמה בקבוצת השפות.
האלבנית המדוברת באלבניה שונה מזו המדוברת על ידי האלבנים שבקוסובו (יוגוסלביה לשעבר) ובאיטליה. ניביה העיקריים של השפה האלבנית הם גֵג (במחציתהּ הצפונית של הארץ) וטוֹסְק (במחציתהּ הדרומית), כאשר הנהר שקומבין נחשב, בדרך-כלל, כקו-החלוקה הגאוגרפי ביניהם. בקרב האלבנים שבדרום איטליה, מדובר ניב ארכאי של הטוסק, המכונה "אַרְבְּרֵשׁ".
ספרות אלבנית
עד המאה ה-19 לא נוצרה ספרות של ממש בלשון אלבנית חוץ מתרגום כתבי הקודש. במאה ה-19 קמו לאלבניה כמה יוצרים חשובים בהם ג'ירולאמו דה ראדה, אבי הספרות האלבנית שנולד וחי באיטליה אך יצירתו שירי מילוסאו תרמה להתפתחות הספרות האלבנית. ונאים פראשרי בנו של קצין טורקי שחיבר שירה לירית ואפית. בין הבולטים שביוצרי אלבניה במאה ה-20 והמאה ה-21 הם המשורר ג' פישטא, הסופר והמתרגם פ' ס' נולי, המשורר והמחזאי ק' יעקובה, המשורר ג'טון קלמנדי והסופר איסמעיל קאדרה.
מוזיקה אלבנית
המוזיקה האלבנית היא בעלת מסורת ארוכה וידועה במגוון הרחב שלה. היא מהווה חלק בלתי נפרד מהזהות הלאומית ומושפעת מההיסטוריה של המדינה.
ישנו מספר רב של סגנונות, מוזיקה מקהלתית, אינסטרומנטלית וקולית. לכל אזור מסורת מוזיקלית ייחודית המשקפת את ההיסטוריה שלו. המוזיקה מושפעת בנוסף מהאימפריה הרומית והעותמאנית שהשאירו את חותמם בעת שליטתם באזור. סצנת הפופ והרוק המקומית מפותחת מאוד. ישנם פסטיבלי מוזיקה רבים ונוכחות המדינה בתחרות האירוויזיון בולטת ומשמעותית. אחד הפסטיבלים המרכזיים הוא “Kenga Magjike” המתקיים בסוף כל שנה במתכונת דומה לאירוויזיון- שני חצאי גמר וגמר. בתחרות משתתפים מעל 40 שירים ביניהם אמנים בינלאומיים מוכרים וחדשים המתחרים בקטגוריות שונות.
דיסקוגרפיה של קייטי פרי
הדיסקוגרפיה של הזמרת האמריקאית קייטי פרי כוללת ארבעה אלבומי אולפן, אלבום הופעה, מיני-אלבום, עשרים ואחד סינגלים וארבעה סינגלים שיווקיים. עד אוגוסט 2015 מכרה פרי בארצות הברית מעל ל-80.5 מיליון עותקים דיגיטליים של סינגלים, ואלבומיה נמכרו במעל ל-6 מיליון עותקים. לפי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), פרי היא האמנית השלישית שמכרה הכי הרבה סינגלים באופן דיגיטלי בארצות הברית. עד נובמבר 2013 אלבומיה של פרי נמכרו במעל ל-11 מיליון עותקים ברחבי העולם, והסינגלים שלה נמכרו במעל ל-81 מיליון עותקים. פרי מחזיקה בשיא של האמנית עם הכי הרבה סינגלים שנמכרו במעל ל-5 מיליון עותקים בארצות הברית, עם שישה סינגלים: "Hot n Cold", "California Gurls", "Firework", "E.T.", "Roar", ו-"Dark Horse".
פולחן
פולחן (מהשורש הארמי פל"ח, המקביל לשורש העברי עב"ד; בלועזית: ריטוּאָל) הוא מכלול הפעולות שאנשים מצווים או נוהגים לבצע במהלך טקס דתי או טקס מסורתי כלשהו.
הפולחן יכול לכלול צורה קבועה מראש לביצוע עבודת האל בדת מסוימת או בכת דתית. הפולחן יכול להתבטא כחלק מדוקטרינה חברתית רחבה או כאמונה אישית.
על אף שנהוג להשתמש בביטוי "פולחן" בהקשר של טקסים המתבצעים בבתי תפילה כגון בתי כנסת או כנסיות, הקשר שבין הדוקטרינה של דת מסוימת לפולחנים המבוצעים בגינה משתנה במידה ניכרת בין דת לדת. לעיתים קרובות יש קשר ישיר בין דבקות דתית לבין פולחן, ובכך ברוב המקרים הפולחן מבטא הערצה לאלוהות.
אחת מצורות הפולחן הנפוצות ביותר בין הדתות הקדומות (שאף הייתה קיימת בתחילת דרכן של הדתות המונותיסטיות הגדולות) הייתה העלאת קורבנות. בדתות מסוימות היה אף נהוג להקריב קורבן אדם, או צורות אחרות של רצח פולחני. הדוגמה הבולטת לכך הייתה אצל האצטקים.
פולחן שאינו קשור לדת
אף על פי שבהגדרתו הפולחן נושא אופי דתי, נהוג לעיתים לכנות תופעות שאינן קשורות לדת "פולחן".
יעל כהן-פארן
יעל כהן-פארן (נולדה ב-12 באוקטובר 1973) היא פוליטיקאית ופעילה סביבתית ישראלית, שכיהנה כחברת הכנסת מטעם סיעת המחנה הציוני, ובנוסף כיו"ר משותפת של מפלגת התנועה הירוקה וחברת הכנסת הראשונה ממפלגה זו.
ביוגרפיה
פארן גדלה ברמת גן ולמדה בתיכון בליך. היא שירתה בצה"ל כקצינה ביחידת המודיעין 8200 והשתחררה בדרגת סגן.
למדה פיזיקה באוניברסיטה העברית, במסגרת תוכנית אמירים לסטודנטים מצטיינים. עם תום לימודי התואר הראשון, החלה בלימודי התואר השני בפיזיקה, במרכז הלאומי לאנרגיית השמש בקמפוס שדה בוקר של אוניברסיטת בן-גוריון. היא לא סיימה את לימודיה אלה, לאחר שפנתה בשנת 1999 להוביל את המאבק הציבורי נגד סלילתו של כביש חוצה ישראל. בהמשך, השלימה תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב.
את פעילותה בתחום הסביבה החלה בשנות ה-90 של המאה העשרים כסטודנטית פעילה בארגון "מגמה ירוקה", ואף שימשה כמנהלת הארגון בין השנים 2002 עד 2006, בהן התמקד הארגון בקידום התחבורה הציבורית, הוצאת כלובי-הדגים ממפרץ אילת ושמירה על השטחים הפתוחים.
בשנת 2007 הקימה את עמותת "פורום ישראלי לאנרגיה" במטרה לקדם אנרגיה בת קיימא בישראל, ושימשה מנכ"לית הארגון. כמנכ"לית הפורום לקחה חלק פעיל במספר מאבקים חברתיים בולטים כנגד ייצוא הגז הישראלי, פירוק מונופול הגז וקידום אנרגיה מתחדשת, וייצגה את ישראל בכינוסים בינלאומיים של האו"ם בנושאי פיתוח בר-קיימא ומשבר האקלים (ועידת קופנהגן ב-2009, ועידת באלי 2007, יוהנסבורג 2002).
נמנית עם מייסדי מפלגת "התנועה הירוקה", שימשה כחברת הנהגה נבחרת, ומאז יולי 2013 משמשת יו"ר משותפת של המפלגה. בשנת 2013 נבחרה על ידי TheMarker לאחת מ-"100 האנשים המשפיעים" בישראל.
בשנת 2015, לקראת הבחירות לכנסת העשרים, הצטרפה כמועמדת יחידה מטעם "התנועה הירוקה" לרשימת "המחנה הציוני", במקום ה-25 המשוריין לנציגי מפלגת "התנועה" בראשות ציפי לבני. רשימת "המחנה הציוני" זכתה ב-24 מנדטים וכהן-פארן לא נבחרה לכנסת. לאחר התפטרותו של דני עטר מהכנסת העשרים לאור בחירתו לתפקיד יו"ר קק"ל, התמנתה כהן-פארן ב-25 בנובמבר 2015 לחברת הכנסת במקומו. לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת, הודיעה יו"ר התנועה ציפי לבני כי המפלגה לא תתמודד בבחירות. כיומיים לאחר מכן, יו"ר מפלגת העבודה אבי גבאי החליט לשריין את כהן-פארן במקום ה-16 ברשימת המפלגה. עם זאת, העבודה זכתה ב-6 מנדטים בלבד וכהן-פארן לא נבחרה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 החליטה "התנועה הירוקה" להתמודד במסגרת "המחנה הדמוקרטי". כהן-פארן שובצה במקום השמיני ברשימה ולא נבחרה לכנסת.
יוליה מלינובסקי
יוליה מלינובסקי קונין (ברוסית: Юлия Малиновская; נולדה ב-5 בספטמבר 1975) היא פוליטיקאית המכהנת כחברת הכנסת מטעם מפלגת ישראל ביתנו; לשעבר חברת מועצת העיר חולון. בכנסת העשרים וארבע הייתה יו"ר ועדת מיזמי תשתית לאומיים מיוחדים ושירותי דת יהודיים.
ביוגרפיה
מלינובסקי היא עורכת דין בעלת תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה הממלכתית של אוקראינה, ובמשך תקופה מסוימת אף שירתה במשטרת אוקראינה כקצינת כוח אדם.
פעילות פוליטית
במערכת הבחירות לכנסת ה-18 דורגה מלינובסקי במקום ה-18 ברשימת ישראל ביתנו ולא נכנסה לכנסת. במערכת הבחירות לכנסת ה-19 דורגה מלינובסקי במקום ה-37 ברשימה המשותפת של הליכוד - ישראל ביתנו ולא נכנסה לכנסת.
במערכת הבחירות לכנסת ה-20 דורגה מלינובסקי במקום ה-9 ברשימת ישראל ביתנו ולא נכנסה לכנסת בהיבחרה, אך הייתה לחברת הכנסת ב־1 ביוני 2016, לאחר שאביגדור ליברמן התמנה לשר הביטחון והפסיק את חברותו בכנסת במסגרת "החוק הנורווגי הקטן". עם השבעתה כחברת הכנסת, הייתה הכנסת העשרים לכנסת עם מספר הנשים הגבוה ביותר: 33 חברות כנסת; סיימה את כהונתה בכנסת לאחר התפטרותו של אביגדור ליברמן מתפקיד שר הביטחון וחזרתו לכהן כחבר הכנסת.
מלינובסקי העבירה יחד עם ח"כ אורן חזן את חוק המאבטחים - לראשונה יוסדרו התנאים הפיזיים של המאבטחים והשומרים בחקיקה. למאבטחים רבים מדי ברחבי ישראל אין תנאים עבודה מינימליים, והם חשופים לפגעי מזג האוויר. חוק זה נועד להסדיר את התנאים הבסיסיים המגיעים לכל עובד.
בבחירות לכנסת העשרים ואחת שובצה במקום החמישי ברשימת ישראל ביתנו ונבחרה לכנסת. בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 שובצה מלינובסקי שוב במקום החמישי ברשימת ישראל ביתנו ונבחרה לכנסת. בכנסת העשרים ושלוש הייתה חברה בוועדת הפנים, בוועדה להתמודדות עם נגיף הקורונה, ובוועדה לזכויות הילד.
בכנסת ה-24 כיהנה מלינובסקי כיו"ר ועדת מיזמי תשתית לאומיים מיוחדים ושירותי דת יהודיים. במהלך כהונתה יצאה מלינובסקי רבות נגד הרבנות הראשית לישראל ונגד חברי הכנסת החרדים, ותמכה ברפורמה במערך הכשרות שהציגו שר האוצר ליברמן והשר לשירותי דת מתן כהנא.
חיים אישיים
מלינובסקי נשואה, ואם לשניים. מתגוררת בחולון.
אסף אמדורסקי וקרני פוסטל בהופעה
אסף אמדורסקי וקרני פוסטל בהופעה הוא אלבום הופעה משותף של אסף אמדורסקי וקרני פוסטל ובו הקלטות חדשות לשירים שהקליט אמדורסקי במהלך עשרים שנות פעילותו המוזיקלית.
האלבום כולל 12 שירים שאת כולם כתב והלחין אמדורסקי או השתתף בכתיבתם. ההקלטות התקיימו במסגרת ארבע הופעות חיות ב"תרבותא" ביקנעם, "אז'סליבן" במודיעין, זאפה תל אביב ובאולם התרבות בקיבוץ עין החורש. את עטיפת האלבום עיצב אורן מרזם בליווי צילומים מאת יניב אדרי.
חסידת עצים
חֲסִידַת עֵצִים (שם מדעי: Mycteria americana) היא עוף מים גדול ממשפחת החסידתיים בעלת ראש וצוואר שחורים וגוף לבן. היא חיה בטבע באמריקה הדרומית וגם באמריקה המרכזית. אורכה 83-115 ס"מ ומשקלה 2.5-3.3 ק"ג. היא מזכירה מעט מגלן אך שייכת למשפחה אחרת.
היא שולה את טרפה שכולל חרקים, דגים, תולעים וצפרדעים מהמים או מצמחייה נמוכה.
בני הזוג של החסידות בונים קן עשוי ענפים בעיקר ומטילים 3-5 ביצים שבוקעות אחרי 27-32 יום. האפרוחים עלולים ליפול מהקנים הבטוחים אל הקרקע שם מחכים להם טורפים כמו ראקונים, פומות ואליגטורים או קיימנים בדרום אמריקה. בשל הרעשנות של הקהילה היא מושכת את הטורפים שממתינים לרגע נפילתו של אפרוח מהקן.
בלאק סטאר ליין
בטווח הארוך, אחרי הצלחתו המוגבלת של הקו הראשון של "בלאק סטאר ליין" בספינה יארמות', תכנן גארבי להפוך את החברה לצי ספינות שיעזור במימוש חלום החזרה לאפריקה.
למעשה, נחלה החברה הצלחה מוגבלת מאוד בשנות פעילותה (1919–1920), והיא התפרקה בעקבות תביעת משקיעים נגד גארבי באשמת מרמה. למרות זאת, ולמרות שבפועל לא הובילה החברה, ולו שחור אחד לחופי אפריקה, נחשבת "בלאק סטאר ליין" כסמל מרכזי עבור חסידי רעיון החזרה לאפריקה.
קישורים חיצוניים
96 שנים לבלאק סטאר ליין, 27 ביוני 2015
חמסן חום
חמסן חום (שם מדעי: Stercorarius antarcticus; לשעבר בסוג Catharacta) הוא מין עוף טורף גדול ממשפחת החמסניים החי בחצי הכדור הדרומי. הוא מצוי בעיקר בדרום האוקיינוסים ומקנן על היבשה באזורים כמו ניו זילנד ודרומה של אמריקה הדרומית בצ'ילה וארגנטינה והוא גם נמצא בקיץ ביבשת אנטארקטיקה.
הוא ניזון בהתקפה מלמעלה וחטיפה מוצלחת של טרפו מהמים או מהקרקע. טרפו מורכב מדגים, עופות קטנים, יונקים קטנים וגם מנבלות. החמסנים האנטארקטיים מחכים לאפרוחי פינגווין אדלי או פינגווין לבן אוזן ובלהקה גדולה מתבייתים על האפרוח וטורפים אותו במהירות. הם נפוצים לאורך כל אנטארקטיקה אך נמצאים שם רק באביב ובקיץ החמימים.
אינפיניט H
אינפיניט H (בקוריאנית: 인피니트 H, באנגלית: Infinite H) היא תת-הלהקה הרשמית הראשונה של להקת הבנים מקוריאה הדרומית, Infinite, אשר הורכבה תחת Woollim Entertainment ב-2013. התת-להקה מורכבת מהחברים ג'אנג דונג-וו והו-יא. הם ביצעו את הופעת הבכורה שלהם עם הוצאתו לאור של המיני אלבום שלהם, Fly High. האות H בשם של הצמד מסמלת היפ-הופ, מה שמאפיין מאוד את המוזיקה שהצמד יוצרים. דונג-וו והו-יא, שניהם ראפרים וזהו תפקידם גם באינפיניט. אך הצמד בנוסף לכך, נחשבים כרקדנים מעולים וכן גם בעלי יכולת לשיר. שניהם אף מוסמכים ככותבי שירים רשמיים.
לפני הופעת הבכורה
לפני הופעת הבכורה שלהם כתת-להקה, הצמד ביצעו שירים חדשים כמו "Crying" ו"You Look Good" במהלך המופעים של אינפיניט ובעקבות כך קיבלו הרבה תשומת לב. למרות הביצועים של השירים הללו במהלך המופעים, חברת התקליטים הודיעה רשמית כי הצמד הולכים לקדם ביחד כתת-להקה ב-2013 לאחר סיום הפעילות של אינפיניט ביפן. הם ביצעו את השיר "Without You", שיר מאלבום הבכורה שלהם במופע “Infinite Concert That Summer” ב-8 באוגוסט 2012. ב-20 בדצמבר 2012, הם הופיעו בפעם הראשונה כצמד במופע מיוחד בתוכנית של M!Countdown.
2013-2014: הופעת בכורה עם האלבום Fly High
ב-11 בינואר 2013, אלבום הבכורה שלהם Fly High יצא לאור. מהר מאוד לאחר השקתו, שיר הנושא של האלבום, "Special Girl" דורג במקום הראשון במספר מצעדי מוזיקה כמו למשל Naver, Daum, Nate ומצעדי מוזיקה מכובדים, ובכך השיגו את התואר "All-Kill" (תואר הניתן לשירים/אלבומים אשר מדורגים במקום הראשון ברוב מצעדי המוזיקה אם לא בכולם). שירים נוספים מהאלבום כמו "Victorious Way", "Without You", "I Can't Tell You" ו"Fly High" גם כן דורגו בעשרת המקומות הראשונים במצעדי המוזיקה. הצמד החל בקידומי האלבום ב-10 בינואר 2013 בתוכנית M!Countdown.
דיסקוגרפיה
האלבום Fly High:
האלבום Fly Again
חמסן צ'יליאני
חמסן צ'יליאני (שם מדעי: Stercorarius chilensis) הוא מין של חמסן החי בחצי הכדור הדרומי בעיקר סביב חופי צ'ילה וארגנטינה ולעיתים גם מגיע לחופי ברזיל ופרו וכמו רוב בני משפחתו זהו עוף ימי אגרסיבי שלא מהסס לחטוף עופות קטנים יותר או לחטוף להם מזון. עקב הרגלים אלה קיבל את השם חמסן.
חמסן זה חי בדרום האוקיינוס השקט והאטלנטי ומול חופי דרום אמריקה. הוא בעל מוטת כנפיים מרשימה של 130-138 ס"מ, משקלו 1,100-1,700 גרם והוא מזוהה בעיקר עם צווארו והחלק התחתון של הפנים בעל הנוצות בצבע קינמון. שאר הגוף חום והוא בעל קרומי שחייה בין האצבעות ויכול לשחות. הוא קרוב מעט לחמסן החום וישנם בני כלאיים משניהם.
החמסן קטן יחסית לעופות קוטביים כמו האלבטרוס והפינגווינים אך הוא מפצה על כך בתוקפנות מרשימה. הוא מחפש בלהקות פינגווינים או אלבטרוסים פרטים חלשים כמו אפרוחים ותופס אותם לפני שההורה מגיב. הוא ניזון גם מדגים בים וכן מנבלות.
גאץ'
גאץ' (בפולנית: Gać; ביידיש: גאטש) הוא כפר במחוז לומז'ה שבפרובינציית פודלסיה בפולין, כ-15 ק"מ דרומית מזרחית ללומז'ה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
הכפר, היושב על גדת אחד מיובליו של נהר נרב, נזכר לראשונה בשנת 1438 כרכוש משפחת אצולה. במאה ה-19 שימש היישוב כמרכז קהילתי וכנסייתי לכפרי הסביבה.
יהודי גאץ'
קהילה יהודית מאורגנת בכפר מתועדת מראשית המאה ה-19. בסוף המאה ה-19 היגרו רבים מיהודי היישוב לארצות הברית, ובשנת 1892 אף הוקמה בניו יורק אגודה של יוצאי הכפר.
בשנת 1921 נמנו בכפר כ-230 יהודים, כמחצית מתושביו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לכפר פליטים יהודים רבים מהסביבה, בשל מיקומו על הדרך לביאליסטוק, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם. עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים במחצית ספטמבר 1939 נרצחו כ-50 מיהודיו במקום, והיתר גורשו ליישובי הסביבה, שם רובם נספו.
פיל ניל
פיליפ ג'ורג' ניל (באנגלית: Philip George Neal; נולד ב-20 בפברואר 1951) הוא כדורגלן ומאמן עבר אנגלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
ניל זכה לכינוי זיקו, על שמו של הכדורגלן הברזילאי, בשל יכולתו לכבוש שערים ברגעים מכריעים עבור הקבוצה למרות היותו מגן.
קריירת משחק
פיל ניל החל את קריירת המשחק בקבוצת נורת'המפטון טאון מאזור הולדתו, בליגה השלישית בעונת, וכבר בעונה זו ירד עימה לליגה הרביעית. הוא נותר לשחק בקבוצה עד לפתיחת עונת, וצבר קרוב למאתיים הופעות ליגה במדיה.
ב-9 באוקטובר 1974 היה ניל לרכש הראשון של מאמנה החדש של ליברפול, בוב פייזלי, תמורת כ-66 אלף ליש"ט. ב-16 בנובמבר, חודש לאחר מכן, רשם ניל את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, בדרבי המרזיסייד בגודיסון פארק מול אברטון, במשחק שהסתיים בשוויון 0:0. חודש אחר כך החל ברצף שיא של 365 הופעות ליגה רצופות במדי הקבוצה, הארוך ביותר בהיסטוריה של המועדון, שנמשך עד לספטמבר 1983, כשהחמיץ משחק ליגה בגלל פציעה – משחק הליגה היחיד שהחמיץ בכל אותה עונה.
לאחר שלא זכה עם הקבוצה בתארים בעונת הבכורה שלו בקבוצה, החל ניל לצבור זכיות כבר מעונת, בה זכה לראשונה באליפות אנגליה, וכן בגביע אופ"א. עונה אחר כך שמרה הקבוצה על כתר האליפות, וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות. ניל כבש במשחק הגמר מול בורוסיה מנשנגלדבך את שערה השלישי של ליברפול בפנדל בדקה ה-82, בדרך לניצחון 3:1 וזכייה בתואר. עונה אחר כך אמנם נעצר רצף הזכיות של ליברפול באליפות, אך היא השלימה זכייה שנייה ברציפות באליפות אירופה. בשתי העונות הבאות זכתה ליברפול פעמיים נוספות באליפות ובכך עלה מאזנו של ניל לארבע זכיות, ובעונת היה ניל שותף לזכייה שלישית באליפות אירופה. החל מעונת  החלה ליברפול ברצף של שלוש אליפויות אנגליה נוספות, והגיעה לשיאה עם זכייה רביעית באליפות אירופה בעונת , לאחר ניצחון במשחק הגמר על רומא. ניל כבש את השער הראשון במשחק כבר בדקה ה-13, ולאחר 1:1 בסיום ההארכה גם כבש את הפנדל השני של קבוצתו בדו-קרב הפנדלים בדרך לזכייה בתואר. בכך היה ניל לשחקן היחיד שהיה שותף לכל ארבע הזכיות בגביע אירופה, וכן ליחיד שכובש ביותר ממשחק גמר אחד.
לאחר שעזב את ליברפול, הצטרף ניל לבולטון וונדררס, אז בתחתית הליגה השלישית כמאמן-שחקן. הוא פרש ממשחק בשנת 1989 בגיל 38, אך המשיך לשמש כמאמן הקבוצה עד 1992.
נבחרת אנגליה
ניל החל את הקריירה הבינלאומית תחת המאמן דון ריווי, ב-24 במרץ 1976 במשחק ידידות מול, שהסתיים בשוויון 0:0. שער הבכורה שלו בנבחרת הגיע מעל לשנתיים אחר כך, ב-16 במאי 1978 בניצחון 1:0 על במסגרת אליפות הבית הבריטית.
ניל הפך לשחקן הרכב קבוע תחת המאמן רון גרינווד, שגם זימן אותו לסגל לקראת טורניר יורו 1980. ניל פתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים של אנגליה בשלב הבתים, בהם סיימה בשוויון 1:1 מול ונוצחה 1:0 על ידי. הוא לא שותף במשחק השלישי בו ניצחה אנגליה 2:1 את, שלא עזר לנבחרת לעלות לשלב הבא והיא הודחה בסיום שלב הבתים.
במסגרת משחקי ההכנה לטורניר מונדיאל 1982, שימש ניל כקפטן הנבחרת בפעם היחידה בקריירה. היה זה במשחק החוץ מול שהסתיים בשוויון 1:1. לטורניר המונדיאל זומן ניל כשחקן מחליף. הוא עלה מהספסל בדקת הסיום של משחק הפתיחה של אנגליה, בו ניצחה 3:1 את, ופתח בהרכב במשחק האחרון של שלב הבתים, בו גברה אנגליה 1:0 על. ניל לא שותף בשלב הבתים השנים, שבסיומו הודחה אנגליה מהטורניר.
עם מינויו של בובי רובסון לתפקיד המאמן לאחר הטורניר, חזר ניל להרכב הפותח של אנגליה. משחקו האחרון במדי אנגליה היה ב-21 בספטמבר 1983, במסגרת מוקדמות יורו 1984, בהפסד הביתי 1:0 ל.
בשבע שנות הקריירה הבינלאומית רשם ניל 50 הופעות בינלאומיות, בהן כבש חמישה שערים.
קריירת אימון
פיל ניל מונה לתפקיד מאמן-שחקן בבולטון וונדררס זמן קצר לאחר פתיחת עונת. בעונתו הראשונה בקבוצה ניצלה בולטון מירידה, וניל רשם 20 הופעות ליגה כשחקן. עונה אחר כך ניל רשם 28 הופעות ליגה, אך כמאמן לא הצליח לשרוד עם קבוצתו בליגה והיא ירדה בפעם הראשונה בתולדותיה לליגה הרביעית. בעונת ניל רשם שמונה הופעות ליגה בלבד, אך הוביל את קבוצתו כמאמן למקום השלישי וחזרה לליגה השלישית לאחר עונת היעדרות אחת. הוא רשם שמונה הופעות בלבד גם בעונת בה סיימה הקבוצה במרכז הטבלה, ואז פרש ממשחק והתמקד בקריירת האימון. לאחר שתי עונות בהן התקרבה הקבוצה להעפלה לליגה השנייה, כשהגיעה פעמיים לפלייאוף ההעפלה, אך נכשלה. בעונת סיימה בולטון במקום ה-13 בלבד, ובסיום העונה פוטר ניל מתפקידו. מחליפו בבולטון, ברוס ריוק, היה זה שהעלה את בולטון עד לפרמייר ליג.
לאחר פיטוריו מבולטון, התמנה ניל לתפקיד עוזר המאמן בנבחרת אנגליה, תחת המאמן גרהאם טיילור. טיילור נכשל להעפיל עם הנבחרת למונדיאל 1994, וספג ביקורת ציבורית ותקשורתית אדירה, שהובילה להתפטרותו, יחד עם עוזרי המאמן וביניהם ניל, מתפקידם בנבחרת בנובמבר 1993. בעקבות סרט תיעודי שליווה את צוות האימון במוקדמות מונדיאל 1994, שנקרא משימה בלתי אפשרית בהפקתו של ערוץ 4 הבריטי, ספג ניל בעצמו ביקורת על תפקודו, ובין היתר על התרפסותו בפני המאמן וחוסר בדעה אישית.
ב-23 באוקטובר 1993, זמן קצר לפני התפטרותו מאנגליה, מונה ניל לתפקיד המאמן בקובנטרי סיטי מהפרמייר ליג. למרות פתיחה קשה לדרכו בקבוצה, הוא הוביל אותה למקום ה-11 בסיום העונה. למרות ששבר את שיא ההעברות של הקבוצה עם רכישתו של דיון דבלין ממנצ'סטר יונייטד תמורת שני מיליון ליש"ט, לא הצליח ניל להתחמק מקרבות התחתית עם הקבוצה, עד שפוטר ב-15 בפברואר 1995.
לקראת עונת התמנה ניל לתפקיד עוזרו של בארי פריי בקבוצת פיטרבורו יונייטד שירדה לליגה הרביעית, אך פוטר על ידי פריי כחודשיים לסיום העונה.
אלכסנדר להר
אלכסנדר להר (בגרמנית: Alexander Löhr; 20 במאי 1885 – 26 בפברואר 1947) היה גנרל-אוברסט בלופטוואפה, ואחד משלושה אוסטרים שקיבלו את הדרגה הזו (האחרים הם לותר רנדוליץ וארהרד ראוס). להר ששימש לאחר מכן כמפקד קבוצת ארמיות E בבלקן, היה אחראי לפשעי מלחמה שנעשו שם, ובשל כך הוצא להורג לאחר המלחמה.
קריירה מוקדמת
להר נולד בטורנו סברין שהשתייכה לממלכת רומניה ב-20 במאי 1885. אביו יוהאן פרידריך להר שירת כקצין שני בספינת בית חולים במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) בים השחור, וכך פגש את אמו קתרין לבית היימן מאודסה, שהייתה אחות רחמנייה ובתו של מיכאיל אלכסנדרוביץ' היימן שהיה רופא צבאי רוסי, והם נישאו לאחר המלחמה ב-1879, ועברו לגור בטורנו סברין שבממלכת רומניה. אחיו פרידריך נולד ב-1880, ואילו אחיו מיכאל נולד ב-1882.
להר ואחיו ידעו על בוריין ארבע שפות - גרמנית, רוסית, צרפתית, ורומנית, כיוון שהאב בקושי דיבר רוסית, ואילו האם כמעט ולא ידעה גרמנית, ומשום כך השפה המשותפת בבית הייתה צרפתית.
בעקבות עסקי האב, עברה המשפחה לווינה, שם השלים להר את לימודיו. הוא ניסה להתקבל לצי האוסטרו-הונגרי, אך נדחה מטעמי בריאות. בינואר 1896 החל להר את לימודיו באקדמיה הצבאית בקושיצה, בה למד עד 1900, ושם למד גם את השפה ההונגרית. לאחר מכן למד להר בבית ספר לקצינים בטימישוארה עד 1903, ולאחר מכן למד באקדמיה הצבאית בוינר נוישטאדט, ובשנת 1905 נסע עם אחיו במהלך חופשת הקיץ לטיול באימפריה הרוסית, באימפריה העות'מאנית, ביוון, ובמצרים, במהלך ביקור קרובים באודסה, היה עד למרד על אוניית הקרב פוטיומקין.
בשנת 1906 התגייס להר לרגימנט הרגלים ה-85 בצבא האוסטרו-הונגרי, עמו השתתף בסיפוח בוסניה ב-1908. ב-1909 הועלה לדרגת אובר לוטננט.
מלחמת העולם הראשונה
ב-26 ביולי 1914 מונה להר כקצין במחלקת המבצעים במפקדת הארמייה החמישית. ב-31 באוגוסט נשלח בתור משקיף בטיסת סיור, ובעקבות הצלחתו נשלח בימים הבאים לטיסות נוספות.