cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אימו
הגל הראשון (1985 - 1994)
עם הזמן, הסגנון היותר הארדקור באימו החל להיעלם כשרוב להקות המקור המוקדמות התפרקו. לעומת זאת, היבטי הצליל נשארו עם להקות כמו Four Hundred Years ו-Yaphet Kotto. בנוסף, להקות רבות ממשיכות לשקף את הצד של ההארדקור באימו המקורי עד היום, בכללן להקות כמו Circle Takes the Square, Hot Cross, City of Caterpillar, Funeral Diner ו-A Day in Black and White.
לאחר התפרקות Embrace ב-1986, מק'קיי הקים את הלהקה רבת-ההשפעה Fugazi, ומיד לאחר מכן הצטרף אליו פיקיוטו. בעוד Fugazi עצמה לא מקוטלגת כאימו, המוזיקה של הלהקה נזכרת כמקור השראה ללהקות הגל השני של האימו כמו Sunny Day Real Estate, Braid, וJimmy Eat World.
השפעות מוקדמות של האימו
בנוסף, בשנות ה-90 המוקדמות, להקות כמו Lifetime הגיבו בדרכן לכישלון סגנון הסטרייט אדג' הארדקור של ה-Youth Crew ורצו לחפש כיוון חדש. בזמן שהמוזיקה שלהן הוגדרה לפעמים כאימו, היא הוגדרה גם כהארדקור מלודי. כתגובה לכיוון היותר מטאלי שחבריהם לקחו, Lifetime החליטו בתחילה להאט ולרכך את המוזיקה שלהם ולכתוב בצורה יותר אישית. הלהקה הוסיפה לאחר מכן שילוב של מהירות, אגרסיביות, ומלודיה שהגדירה את הצליל שלהם. הצליל, המילים והסגנון של Lifetime היוו מודל עבור להקות אחרות, כגון Saves the Day, Taking Back Sunday ו-The Movielife.
באופן דומה, להקות כמו Converge, להקה רבת השפעה על המטאלקור המודרני, שאבה השראה מלהקות האימו מהחוף המזרחי של ארצות הברית.
הגל שני (1994 - 2000)
בזמן ש-Fugazi וסצנת Dischord Records החלו להיות יותר ויותר פופולריות בסצנת האינדי המחתרתית של תחילת שנות ה-90, להקות חדשות החלו לצוץ. בשילוב של Fugazi עם השפעות מהפוסט פאנק של Mission of Burma ו-Hüsker Dü, התהווה סגנון חדש של אימו.
בזמן שאנשים רבים החלו ללמוד על הלהקה, במיוחד דרך האינטרנט, הלהקה קיבלה את התיוג "אימו". אפילו במקומות שבהם Fugazi לא נחשבו לאימו, הדור החדש של המעריצים שאל את המושג מסגנון ההארדקור המוקדם לסגנון האינדי המסוים הזה של האימו.
בשנים שלאחר מכן התהוו אזורי "אינדי אימו" רבים. המשמעותי ביותר ביניהם היה במערב התיכון של ארצות הברית באמצע שנות ה-90 שם רבות מהלהקות הושפעו מאותם המקורות, אך עם צליל יותר עצבני. הסגנון הזה של האימו מוגדר כ"אימו מערב-תיכוני" לפי המיקום הגאוגרפי של הלהקות, כשרבות מהן באות מאזורי שיקגו, קנזס סיטי, אומהה ומילווקי. הלהקות שתויגו כאימו מערב-תיכוני כללו בין היתר את Boy's Life ו-Cap'n Jazz. בשנים הבאות, להקות כגון The Promise Ring, Braid, Elliott, Bright Eyes, Cursive ו-The Get Up Kids פעלו באותו סגנון וקיבלו תשומת-לב לאומית.
סצנת פניקס, אריזונה הפכה לסצנה גדולה ומוכרת. מושפעים מ-Fugazi ומ-Sunny Day Real Estate, החלו Jimmy Eat World, שניגנו בתחילה פאנק, להכניס השפעות של אימו למוזיקה שלהם, ולבסוף הוציאו את האלבום Static Prevails ב-1996. ניתן לומר כי אלבום זה היה תקליט האימו הראשון שהוצא לאור על ידי לייבל מיינסטרים - Capitol Records, אצלם חתמו ב-1995.
להקות נוספות שהמשיכו את האינדי אימו כללו בין היתר את Christie Front Drive מקולורדו, Texas is the Reason ו-Rainer Maria מניו יורק, Knapsack ו-Sense Field מקליפורניה, Cross My Heart מבולטימור, Mineral מאוסטין ו-Pinebald ו-Jejune מבוסטון.
כשהמושג אינדי אימו החל להיות נפוץ, תויגו מספר להקות כ"אימו" אך ורק בגלל הצליל הדומה בין האימו לסגנונם שלהם. דוגמה לכך היא האלבום של Weezer משנת 1996 - "Pinkerton", אלבום שלאחר כמה שנים החל להחשב לאחד האלבומים הבולטים של האימו של שנות ה-90.
כשטווח הלהקות הרחב של האימו החל למשוך תשומת לב ברמה לאומית, מספר לייבלי אינדי ניסו לתעד את הסצנה. להקות אימו רבות של שנות ה-90 המאוחרות נרשמו ללייבלי אינדי, שכוללים את Jade Tree Records, Saddle Creek וBig Wheel Recreation. ב-1997, Crank! Records מקליפורניה הוציאו אוסף הנקרא "(Don't Forget to) Breathe", שכלל שירים של להקות אינדי אימו. ב-1998, Deep Elm Records הוציאו את החלק הראשון בסדרת האוספים שנקראה Emo Diaries, שכלל שירים של להקות כמו Jimmy Eat World, Samiam ו-Jejune. ב-1999, לייבל האוספים המפורסם משנות ה-70, K-tel, הוציא אוסף אימו שנקרא "Nowcore: The Punk Rock Evolution".
בזמן שסצנת האימו של שנות ה-90 המאוחרות הייתה ברמה כלל ארצית, לייבלי מיינסטרים החלו להתמקד בהחתמת להקות אימו בתקווה לנצל את הפופולריות של הסגנון. רבות מהלהקות התנגדו לפיתוי והצהירו על הנאמנות שלהן למנטליות העצמאית של הסצנה. הקונפליקט הורגש בלהקות אימו שסופן היה בהתפרקות, כמו Texas is the Reason ו-Mineral.
לקראת סוף המאה העשרים, המילה אימו הופיעה גם במיינסטרים. בקיץ 1998, מגזין Teen People פרסם מאמר בו הוכרז שאימו הוא הסגנון "הבא" של המוזיקה, וציינו את The Promise Ring כלהקה המסמלת זאת. הטבע העצמאי של סצנת האימו נסוג עם קבלת תשומת הלב מצד המיינסטרים, ולהקות אימו רבות שינו את הצליל שלהן במטרה לבודד את עצמם מהסגנון. בשנים הבאות, Sunny Day Real Estate העדיפו לשנות את הסגנון לכיוון של פרוגרסיב רוק, Jejune כיוונו ל פופ-רוק, ו-The Get Up Kids ו-The Promise Ring הוציאו אלבומים בסגנון רוק קל.
בזמן שהאינדי אימו כמעט חדל מלהתקיים בסוף המאה, להקות רבות עדיין הושפעו מהסגנון של Fugazi ו-Hüsker Dü, כגון Thursday, The Juliana Theory ו-Sparta.
הגל השלישי (2000 - הווה)
בסוף שנות ה-90, סצנת האימו המחתרתי נעלמה כמעט לגמרי. לעומת זאת, המושג אימו עדיין היה בשימוש על ידי תקשורת מיינסטרים, כמעט תמיד בהקשר של להקות משנות ה-90 שנשארו קיימות, כמו Jimmy Eat World.
לקראת סוף שנות ה-90, Jimmy Eat World החלו להשתנות לכיוון המיינסטרים. בתחילת הקריירה שלהם הם ניגנו מוזיקה בסגנון אימוקור, אך עד להוצאת האלבום Bleed American ב-2001, הלהקה איבדה כמעט לגמרי את השפעת האימו אך כיוון שהציבור היה מודע למושג אימו וקישר את הלהקה אליו, הלהקה המשיכה להקרא להקת אימו. גם להקות חדשות יותר שנשמעו כמו Jimmy Eat World (ובמקרים מסוימים, כמו להקות אימו מלודי אחרות משנות ה-90 המאוחרות) הוכללו בסגנון.
בשנת 2003, כריס קברה, הסולן הקודם של Further Seems Forever והפרויקט האישי שלו Dashboard Confessional זכו להצלחה גדולה. המוזיקה של קברה כללה ליריקה מלאה ברגשות. בזמן שהאימו המוקדם כלל ליריקה בכיוון יותר אפל וכואב, הליריקה של קברה עסקה יותר במנצחי ומפסידי האהבה וחוסר היכולת להתמודד. לאימו החדש, שהוא ללא ספק אמוציונלי מאוד, הייתה את ההצלחה הגדולה ביותר בקרב בני-נוער, הרבה יותר מזו שהייתה למקורותיו.
בעקבות ההצלחה של Dashboard Confessional ו-Jimmy Eat World, לייבלי מיינסטרים החלו לחפש אחר להקות בעלות צליל וסגנון דומה. בעוד להקות רבות מתחילת ואמצע שנות ה-90 הוכנסו שלא כרצונם תחת המטרייה הרחבה של מוזיקת הגראנג', לייבלים מסוימים רצו לשווק את הצליל החדש תחת המושג אימו.
במקביל, המושג אימו הורחב והפך ליותר מאשר סגנון מוזיקלי בלבד, מה שהוסיף לבלבול ששורר עד היום סביב המושג. המילה אימו הפכה למקושרת לכל דבר שהיה בו רגש מוחצן. סגנונות אופנה והתנהגות משותפים למעריצים של להקות אימו החלו להיות מקושרות גם הן למושג אימו.
בנוסף, בצורה אפילו יותר רחבת ידיים משנות ה-90, האימו כלל בתוכו טווח רחב עוד יותר של להקות, להן יש מעט מאוד במשותף. המושג הפך לרחב ידיים עד שהגדרתו ואפיונו הפכו כמעט בלתי אפשריים. בצדק או שלא בצדק, המושג אימו שימש לעיתים לתיאור להקות כמו: AFI, Alexisonfire, Lostprophets, Brand New, Bright Eyes, Coheed and Cambria, Death Cab for Cutie, Fall Out Boy, Tokio Hotel, From First to Last, Funeral for a Friend, Hawthorne Heights, Panic! at the Disco, מיי כמיקל רומנס, Senses Fail, Something Corporate, The Starting Line, Story of the Year, Taking Back Sunday, Thursday, The Used, דה ספיל קאנבס ו-Underoath. חלק מהלהקות שצוינו כמו Taking Back Sunday ו-My Chemical Romance דוחות את הקטלוג שלהן כאימו.
הגדרת להקה כאימו הוא דבר שנתון לוויכוח. מעריצים של הלהקות הללו נרתעו מהשימוש במושג אימו, וניסו להסביר ולהדגים מדוע הלהקה המדוברת אינה אימו. במקרים רבים, המושג פשוט הודבק ללהקה בגלל דמיון בצליל, אופנה משותפת, או בגלל פופולריות גדולה בקרב מעריצי האימו, ולא משום שהלהקה עומדת בעקרונות ובמאפיינים של הסגנון המוזיקלי.
בדיעבד הסתבר כי שאלת הגדרת האימו הייתה בעייתית כבר מראשיתה. בראיון משנת 2003 של גאי פיקוטו מ-Fugazi ו-Rites of Spring, נשאל פיקוטו כיצד הוא מרגיש בנוגע ל"היותו יוצר המושג אימו". תשובתו הייתה כי "אני לא מכיר בעובדה הזאת. מעולם לא הגדרתי את האימו כסגנון מוזיקה. תמיד חשבתי שזה המושג הכי דפוק שיכול להיות. אני יודע שיש את הקטע הנדוש הזה שכל להקה שמקטלגים אותה כאימו - שונאת את המושג. הם מרגישים שזה לא נכון ושגוי. אבל בכנות, חשבתי שכל הלהקות שניגנתי בהן היו להקות פאנק רוק. הסיבה שאני חושב שזה מפגר היא שכאילו מה, הלהקה Bad Brains לא היו אמוציונליים? מה, הם היו רובוטים או משהו? אני לא מוצא את ההיגיון פה."
אימו בישראל
לתרבות הפופולרית בישראל חדרו להקות אימו מחו"ל. עם זאת, הז'אנר עדיין לא זכה למייצג ישראלי בולט בתחום המוזיקה הפופולרית (למעט UselessID). בישראל אימצו אנשים שמגדירים את עצמם כ"אימו" את הצבעים המלנכוליים, את הפוני וכמה אלמנטים מתוך הגותיקה, הפאנק וההארדקור. כמו כן, ישנן מספר להקות ישראליות שאינן מוכרות לציבור הרחב כמו "Anny" ,"This Means You", “Bare Dreams”,"Bonjour Machines" ו-"I 4 N I" אשר שרות בסגנון, מגדירות את עצמן כלהקות אימו ומופיעות בארץ.
1949 במדע
רשימת אירועים מדעיים עיקריים שהתרחשו ב-1949.
ספרות הודיות-ערביות
הספרות ההודיות-ערביות התפתחו מהספרות הברהאמיניות, כאשר הסימן לספרה 0 הומצא בהודו בסביבות המאה ה-6. הספרות ההודיות והשיטה העשרונית אומצו על ידי הערבים בסביבות המאה ה-8, בין השאר, בעקבות ספר שפרסם המתמטיקאי הפרסי מוחמד אבן מוסא אל-ח'ואריזמי בשנת 825. לאירופה הגיעו הספרות רק במאה ה-11, דרך אנדלוסיה, כאשר התיעוד הראשון לשימוש בהן נעשה על ידי המלומד ז'רבר (גרבר) מאורייאק, לימים האפיפיור סילבסטר השני, בשלהי המאה העשירית. דחיפה נוספת לשימוש באירופה בספרות אלה נתן פיבונאצ'י בספרו ספר החשבונייה (Liber abbaci), שפורסם בשנת 1202.
הספרות ההודיות-ערביות ממוקמות בקוד ASCII (וגם יוניקוד) במקומות 48 עד 57.
כדור מים (מתקן)
כדור מים או כדור וואזו הוא מתקן מתנפח המאפשר לאדם שבתוכו להתהלך על גבי מאגרי מים. הכדור משמש בדרך כלל כמתקן לילדים, כאשר הילד נכנס לכדור דרך פתח מיוחד שאחר כך נסגר ברוכסן אטום ואז מפעיל המתקן מנפח את הכדור באוויר. לאחר מכן הילד נכנס לבריכה מיוחדת שבה הוא יכול ללכת.
אי-שוויון הסכומים של צ'בישב
במתמטיקה, אי-שוויון הסכומים של צ'בישב קובע שאם ו-  הן שתי סדרות של מספרים, המסודרות באותו כיוון, אז ממוצע המכפלות חוסם את מכפלת הממוצעים, כלומר.
האי-שוויון קרוי על שמו של המתמטיקאי הרוסי פפנוטי צ'בישב, שהציג אותו.
הכללות
למשפט ידועות כמה הוכחות, והכללות רבות. למשל,
הוכחת האי-שוויון
מכיוון שהמספרים סדורים באותו כיוון, לכל \, i,j מתקיים, כלומר. סיכום לכל i ולכל j נותן.
רנסאנס (פירושונים)
המונח רנסאנס מתייחס בדרך כלל לתקופת ההתחדשות שהתרחשה באירופה בין המאות ה-14 ל-17
מארקו יאריץ'
מארקו יאריץ' (בסרבית קירילית: Марко Јарић; נולד ב-12 באוקטובר 1978 בבלגרד, יוגוסלביה) הוא כדורסלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקלע באירופה וב-NBA, וייצג גם את נבחרת הכדורסל של יוגוסלביה.
קריירה
יאריץ' שיחק לראשונה בצורה מקצוענית בקבוצה פריסטרי מיוון. לאחר שנתיים ביוון, יאריץ' עבר לקבוצת טים סיסטם בולוניה מאיטליה. בשנת 2000 הוא נבחר במקום ה-30 בדראפט על ידי הלוס אנג'לס קליפרס אך החליט להישאר באירופה ועבר אל היריבה העירונית של טים סיסטם, קינדר בולוניה. יאריץ' הפך לשחקן היחיד בתולדות הליגה האיטלקית שהיה שותף פעמיים ברציפות לזכייה באליפות בשתי קבוצות שונות, עם טים סיסטם ב-2000 ועם קינדר ב-2001. לאחר שנתיים בקינדר, יאריץ' חתם בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס שבחרה בו בדראפט. לאחר שלש עונות במדי הקליפרס, יאריץ' עבר בטרייד למינסוטה טימברוולבס תמורת סם קאסל. בדצמבר 2009, עבר לשחק בקבוצת הכדורסל הספרדית ריאל מדריד.
יאריץ' שיחק בנבחרת יוגוסלביה באליפות אירופה בכדורסל 2001 ובאליפות העולם 2002, ועזר לה לזכות במדליית הזהב בשתי התחרויות, כאשר באליפות הראשונה הוא נבחר לחמישיית הטורניר. הוא שיחק גם בנבחרת יוגוסלביה באליפות אירופה עד גיל 22 בשנת 1998, וזכה איתה בזהב.
יאריץ' התחתן עם הדוגמנית אדריאנה לימה בשנת 2009, ולהם נולדו שני ילדים. בשנת 2016 התגרשו.
בוליבר (מחוז בקולומביה)
בוליבר (בספרדית: Bolívar) הוא מחוז בקולומביה. הוא נקרא לפי שמה של אחת מתשע המדינות המקוריות שהרכיבו בזמנו את ארצות הברית של קולומביה. מחוז בוליבר ממוקם בצפון קולומביה, ומשתרע מכיוון צפון לדרום: מאזור העיר קרטחנה שבחוף הים הקריבי, ליד שפך הנהר מגדלנה, דרומה לאורך הנהר עד לגבול עם מחוז אנטיוקיה. במערב הוא גובל במחוזות סוקרה וקורדובה, בדרום-מערב במחוז אנטיוקיה, בדרום מזרח במחוז סנטנדר, במזרח במחוזות ססאר ומגדלנה ובצפון-מזרח (לרוב באמצעות תעלת דיגה) במחוז אטלאנטיקו. בירת המחוז היא קרטחנה. ערים חשובות אחרות בו הן אל כרמן דה בוליבר, מגנגה, סנטה קרוס דה מומפוס וטורבקו.
דגל מחוז בוליבר דומה לדגל ליטא.
שידורי קשת
"שידורי קשת בע"מ", המוכרת במותג הטלוויזיה "קשת", היא קבוצת תקשורת ישראלית שהוקמה ב-1993, אחת מקבוצות המדיה הגדולות בישראל הכוללת את ערוץ קשת 12, הזרוע הבינלאומית קשת אינטרנשיונל והזרועות הדיגיטליות mako ו-N12 בשיתוף עם חדשות 12. אבי ניר מכהן כמנכ"ל הקבוצה משנת 2002.
החברה הייתה זכיינית שידור בערוץ 2, יחד עם רשת, חברת החדשות והטלוויזיה החינוכית (ועד 2005, גם לצד טלעד), וגם האחרונה ששידרה בערוץ זה. בעקבות פיצול ערוץ 2, עברה החברה ב-1 בנובמבר 2017 להפעיל את ערוץ קשת 12. מה-16 בינואר 2019, חברת החדשות ("החדשות 12") משדרת באופן בלעדי בערוץ 12 של קשת שרכשה את חלקה של רשת בחברה, והפכה לבעלת השליטה היחידה בה.
קשת מפיקה, מייצרת, משדרת ומפיצה בישראל ובעולם תוכן מקורי במגוון ז'אנרים – ריאליטי, דרמה, דוקו, שעשועונים ועוד. בין התוכניות הנצפות ביותר של "קשת", הן בערוץ 2 והן בערוץ 12 ניתן למנות את "עובדה", "ארץ נהדרת", "חתונה ממבט ראשון", "בית ספר למוסיקה", "הכוכב הבא לאירוויזיון", "כוכב נולד", "להיות איתה", "פלפלים צהובים", "רמזור", "צומת מילר", "מאסטר שף", "חטופים", "בשבילה גיבורים עפים", "נינג'ה ישראל" ועוד. מרבית התוכניות דורגו בין עשרת המקומות הראשונים בטבלאות מדרוג הצפייה בטלוויזיה הישראלית לאורך השנים.
השותפים בחברה הם החברה המרכזית לייצור משקאות קלים בע"מ באמצעות קשת – קבוצת שירותי תקשורת (64.6%), משפחת למלבאום (10%), מ. ורטהיים אחזקות בע"מ (9.3%), ענבר ומריוס נכט (8%), משפחת גלעדי (6.5%), וויליאם נגל באמצעות Punchline pc (1.4%).
קשת 12
קשת 12 הוא ערוץ טלוויזיה מסחרי ישראלי. מנכ"ל הערוץ הוא חיליק שריר. עם עליית "ערוץ 2" המסחרי, ב-4 בנובמבר 1993, נמנתה "קשת" יחד עם שתי זכייניות נוספות, "רשת" ו"טלעד". בעקבות פיצול ערוץ 2, הערוץ "קשת 12" הושק ב-1 בנובמבר 2017, והחל מינואר 2019, משדר באופן בלעדי את תוכני חברת החדשות. בערוץ משודרות תכניות טלוויזיה מז'אנרים שונים, בהם ריאליטי, סאטירה, סדרות דרמה וקומדיה, ותכניות בידור ומגזין, והוא הערוץ המוביל בישראל במדדי רייטינג (צפייה).
קשת אינטרנשיונל
קשת אינטרנשיונל (Keshet International) היא הזרוע הבינלאומית של קשת, העוסקת במכירת והפקת תכנים מחוץ לישראל. הוקמה בשנת 2012 ובראשה עומד המנכ"ל אלון שטרוזמן. מדורגת כאחת מ-3 ספקיות התוכן הבינלאומיות הזרות הגדולות לשוק האמריקאי, ובין 10 חברות ההפצה לטלוויזיה המובילות בעולם.
בשנת 2011, החלה קשת לפעול בעולם והרחיבה פעילותה עם השנים. באוקטובר 2011, סדרת הדרמה זוכת פרסי גלובוס הזהב והאמי "הומלנד" (במקור: "חטופים" של קשת), הושקה בארצות הברית ברשת הכבלים Showtime והמשיכה ל-7 עונות. שר הכלכלה והתעשייה לשנת 2012, שלום שמחון, בירך את קשת על זכייתה של "הומלנד" באמי ואמר כי "הזכייה מהווה הישג חשוב לתעשיית הטלוויזיה הישראלית והוכחה כי לישראל יש מה להציע גם בתחום הזה". בשנת 2014, רשת BBC הבריטית רכשה את הסדרה "פלפלים צהובים" של קשת לעיבוד מקומי, ושידרה אותה במשך 3 עונות. בשנת 2016, זכתה קשת באות לשכת המסחר ישראל-ארצות הברית, במעמד נשיא המדינה, ראובן ריבלין ושגריר ארצות הברית בישראל, דן שפירו. בנימוקי הלשכה להענקת האות לקשת נאמר כי "קשת זכתה בשל פריצת הדרך התרבותית ושבירת תקרת הזכוכית במכירת תכניות ומיזמים טלוויזיוניים ישראליים לשוק הבינלאומי בכלל והאמריקאי בפרט". באותה שנה, פורסם כי קשת ו-HBO יפיקו יחד סדרה. באוגוסט 2019 היא עלתה לשידור בפלטפורמות HBO בישראל ובעולם תחת השם "הנערים". ב-29 באפריל 2020, זכתה בפרס הדרמה הטובה ביותר וב-13 פרסים נוספים בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
בדצמבר 2019, הניו יורק טיימס בחר במקום הראשון ברשימת הסדרות הבינלאומיות של העשור את "חטופים" של קשת בגרסתה המקורית בעברית.
בין תכניות קשת הישראליות הנוספות שנמכרו והופצו בעולם על ידי קשת אינטרנשיונל: "בשבילה גיבורים עפים", "כפולים", "להיות איתה", "מסודרים", "רמזור", "סברי מרנן", "האקס המיתולוגי", "הכספת", "הכוכב הבא", "בית ספר למוסיקה", "רק רוצים לרקוד", "לאהוב את אנה" ועוד.
בעשור השני של שנות ה-2000, מאות תכנים ישראליים מקוריים של קשת נמכרו לעולם, אלפי פרקים הובאו לשידור בערוצים המרכזיים ברחבי הגלובוס.
mako
"mako" הוא אתר חדשות עצמאי ישראלי מבית קשת, אשר עלה לאוויר באוקטובר 2008 ומהווה את אחד מ-3 אתרי התוכן המובילים בישראל, לצד "וואלה" ו-"ynet". באתר מתפרסמות כתבות ומאמרים בנושאי חדשות, תרבות וספורט וכן תוכני וידאו של קשת, של "חדשות 12" ושל דסק חדשות עצמאי המופעל על ידי האתר. מנכ"ל mako הוא אורי רוזן.
החדשות 12 - חברת החדשות
החדשות 12 ממומנת מכספי שידורי קשת שהיא גם הבעלים היחידי שלה, זאת החל מה-16 בינואר 2019. תוכניות החברה זוכות למדרוג גבוה יחסית למתחרים האחרים, ומקיימות תחרות עם החדשות 13 (בעבר "חדשות 10"). מהדורת החדשות המרכזית, שמוגשת על ידי יונית לוי ודני קושמרו, היא מהדורת החדשות הנצפית ביותר בישראל. בעקבות נתוני המדרוג הגבוהים, הפכו רבים מהמשתתפים בה, בהם מגישים, כתבים ופרשנים, לאישים מוכרים המזוהים עם האקטואליה בישראל.
N12
בפברואר 2020 קשת וחדשות 12 השיקו את "N12" - אתר חדשות ישראלי שמטרתו להוות זרוע דיגיטלית של חברת החדשות, שתספק דיווחים חדשותיים על פני כל היום, זאת בדומה לחברות החדשות אחרות הפועלות ברחבי העולם.
ערוץ ההומור
ערוץ ההומור, בבעלות קשת, החל את שידוריו ב-10 בפברואר 2019 ופועל 24 שעות ביממה עם תכניות סאטירה, קומדיות, מופעי סטנד-אפ ותוכניות בידור ישראליות. בין התוכניות ניתן למנות את "ארץ נהדרת", "הפרלמנט", "רמזור", "החמישייה הקאמרית" והסדרה התיעודית "במדינת היהודים". הערוץ משודר ב-yes (אפיק 15) וב-HOT (אפיק 22).
ערוץ 24
בחודש ספטמבר 2008 רכשה קשת 40% ממניות ערוץ המוסיקה 24, כאשר 60% נותרו בידי חברת מימד. בעקבות הרכישה מונה צביקה ליבליך, סמנכ"ל השיווק של קשת, לממלא-מקום מנכ"ל הערוץ. כמו כן, עבר הערוץ מיתוג מחדש ושינוי לוגו, והוא נפתח במתכונת מחודשת ב־24 במרץ 2009. בשנת 2011 רכשה קשת 50% נוספים ממניות הערוץ וכך החזיקה ב-90% ממניותיו. בקיץ 2018 קשת העמידה את הערוץ למכירה, והערוץ נרכש על ידי טלעד.
ערוץ ביפ
בשנים 2001–2010 הפעילה קשת גם את ערוץ "ביפ" ששודר בחברת הכבלים HOT. בין התוכניות ששודרו בביפ ניתן למצוא תוכניות שהופקו בישראל לצד תכנים שנרכשו ממדינות אחרות. חלק מתכני ערוץ זה שודרו בקביעות גם בשידורי הזכיינית בערוץ 2.
MOOMA
אתר MOOMA הוקם במסגרת חברה-בת של קשת, בין היתר כחלק מהיערכותה להתמודדות במכרז על ערוץ המוזיקה. במרכזו של האתר הייתה אנציקלופדיה מקוונת בנושא מוזיקה ישראלית ויוצרים מקומיים. לאחר הקמת אתר mako בשנת 2008, אוחד אתר MOOMA עם מגזין המוזיקה של mako. הדף הראשי של MOOMA הפך להפניה ל-mako, ועדכוני האנציקלופדיה והדיסקוגרפיה פסקו. באפריל 2018 נסגר האתר באופן רשמי וקישורים אליו מפנים לעמוד המוזיקה באתר mako.
פודקאסטים
קשת מפרסמת מספר פודקאסטים: "אחד ביום" בהנחייתו של שליח חברת החדשות לאירופה אלעד שמחיוף, "Unholy" בהנחיית מגישת החדשות יונית לוי וג'ונתן פרידלנד מעיתון הגרדיאן הבריטי, "בזמן שעבדתם" - וידאוקאסט בהנחייתם של דרור גלוברמן ודני פלד. פודקאסטים נוספים שקשת מפיקה הם "אמא, אבא ואני" בהנחייתה של רינה מצליח, "Wako", "הקלט כסדרה" ועוד.
RGE
ב-18 במרץ 2021, שידורי קשת, הודיעה על רכישה מסתמנת של 49% ממניות חברה RGE והיתכנות להקמת שירות סטרימינג וטלוויזיה משותף. העסקה מותנית באישור הרשות השנייה, רשות התחרות ומועצת הכבלים והלוויין. ב-2 בספטמבר 2021 נודע כי הממונה על התחרות אישרה את המתווה לפיו קשת ו-RGE יקימו במשותף פלטפורמת שידורים על גבי האינטרנט אך איפשרה לקשת לרכוש רק 25% מחברת RGE. ב-25 בספטמבר 2021 נודע כי יעקב נדברוני יהיה המנכ"ל החדש של שירות הסטרימינג של קשת ו-RGE והשירות עצמו צפוי להיכנס במהלך 2022. ב-14 בפברואר 2022 שם חברת הסטרימינג החדשה תיקרא בשם "FreeTV" של קשת ו-RGE. ב-20 במרץ 2022 הכריזה כי פרטנר תשתף פעולה עם חברת FreeTV.
היסטוריה
עם עליית "ערוץ 2" המסחרי, ב-4 בנובמבר 1993, במסגרת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, נמנתה "קשת" (או "שידורי קשת") יחד עם שתי זכייניות נוספות, "רשת" ו"טלעד". שלוש הזכייניות קיבלו חוזה לעשור יחיד של שידורים, במסגרתו החליפו מספר פעמים בשנה את ימי השידור, כך ששתי זכייניות קיבלו שני ימי שידור, ואחת שלושה (לרוב בסוף השבוע). "קשת" החלה לשדר בערוץ ב-5 בנובמבר.
בשנים 1993–1995 שימש אלכס גלעדי כמנכ"ל החברה. בשנת 1995 אורי שנער מונה למנכ"ל ובשנת 2001 הפך לנשיא החברה עד שנת 2005. ב-2002 מונה אבי ניר למנכ"ל החברה, וב-2005 מונה אלכס גלעדי לנשיא החברה.
באפריל 2005, החליטה ועדה שרק שתיים מתוך שלוש הזכייניות תקבלנה אישור לחידוש זיכיון השידור שלהן. קשת, כמו גם רשת וטלעד, ששידרו בערוץ 2 מהקמתו התמודדו במכרז. בנוסף, הוקמה קבוצת כאן במטרה להתמודד על זיכיון שידור בערוץ 2, והיא הייתה קבוצה חדשה אשר לא שידרה קודם לכן. בתום דיוני המכרז, נבחרו "קשת" ו"רשת" להוביל את הערוץ במשך העשור העוקב. "קשת", שהגיעה למקום הראשון במכרז, קיבלה ארבעה ימי שידור ו"רשת" קיבלה שלושה ימים. בשנת 2008 התחלפו ימי השידור של הזכיינות ואלה שבו והתחלפו מאז בימים שלוש פעמים נוספות: בראשית 2010, בתחילת 2012 וב-1 בינואר 2014, אז חזרה "קשת" לשדר בארבעה ימי שידור (רביעי עד שבת) ושידורי "רשת" התקיימו בשלושת הימים הנותרים. בנובמבר 2014, התחלפו שוב ימי השידור של הזכייניות, וקשת חזרה לשדר בימים ראשון-שלישי. קשת שידרה בימים אלה עד אוקטובר 2015, ואז עברו הזכייניות לשיטת הרישיונות, או המשך פעילות ערוץ 2 במתכונתו הנוכחית, תוך החלפת ימי שידור בין הזכייניות. שתי הזכייניות הודיעו כי הן מעוניינות להישאר בשיטת הזיכיונות עד 2017.
באוקטובר 2016 פורסם כי קשת ורשת הגישו בקשות רישיון למעבר ל-7 ימים בשבוע. בחצות הלילה שבין 31 באוקטובר ל-1 בנובמבר 2017 חתמה "קשת" את שידורי ערוץ 2 ועברה לאפיק 12 בשלט, בו החלה לשדר שבעה ימים בשבוע. בדצמבר 2017 נחשף כי ערב פיצול ערוץ 2 ניסתה קשת לרכוש מידי רשת את חברת החדשות תמורת 150 מיליון שקל. מימוש העסקה סלל את הדרך למיזוג בין רשת לערוץ עשר. החל מינואר 2019, משדר ערוץ קשת 12 באופן בלעדי את תוכני חברת החדשות. ב-2017 רשמה החברה הפסד נקי של 117.6 מיליון שקל, כשעיקר ההפסד נוצר מהיערכות הזכיינית לפיצול ערוץ 2.
כאמור, בנוסף לשידורים בערוץ 2 ובערוץ 12, משנת 2008, מפעילה קשת גם את אתר האינטרנט mako, וכן מחזיקה מ-2012 בזרוע ההפצה וההפקה הבינלאומית קשת אינטרנשיונל. בעבר, הפעילה החברה את ערוץ המוזיקה "ערוץ 24", את ערוץ "ביפ" ואת אתר "MOOMA".
בשנת 2020 הוחלט בשידורי קשת לעשות שינויים במבנה הארגוני שלה, שבו נערכת החברה לפעול כקבוצת תקשורת. אחד מהשינויים הבולטים שיתבצעו הוא הקמת הנהלה עצמאית לערוץ 12, כאשר סמנכ"ל התוכניות של קשת, חיליק שריר, מונה למנהל הערוץ. ערוץ 12 יפעל כחברה עצמאית בתוך הקבוצה, בדומה ל-mako ולקשת אינטרנשיונל.
כנס INTV לחדשנות בטלוויזיה
מנכ"ל קשת, אבי ניר, יזם ופתח את הכנס הבינלאומי השנתי של קשת לחדשנות בטלוויזיה, INTV, אשר נערך בירושלים מאז שנת 2012. בכנס בן היומיים משתתפים מדי שנה בכירי תעשיית התוכן, הבידור, החדשנות והטלוויזיה הבינלאומית ועוסקים במגמות המובילות בעתידה של תעשיית התוכן העולמית. הכנס נערך שש פעמים, כאשר האחרון נערך במרץ 2019.
לאורך השנים, השתתפו בכנס INTV בכירי התעשייה העולמית, בהם נשיא HBO ריצ'רד פלפלר, נשיא NBC בוב גרינבלט, נשיא CNN ג'ף צוקר, נשיאת FOX דנה וולדן, סגנית נשיא התוכן המקורי בנטפליקס סינדי הולנד, סגנית נשיא CNN איימי אנטליס, נשיא CBS NEWS דייוויד רודס, נשיא פירמת הפרסום העולמית מק'קאן האריס דיימונד, הסוכן האמריקאי ארי עמנואל, השחקן יו לורי, יוצר "משפחת סימפסון" מקס פרוס, תסריטאית הסדרה "בנות" תמי זגהר, מפיק "משפחת קרדשיאן" גיל גולדשיין ונוספים. במסגרת הכנס, נפגשו האורחים הבינלאומיים עם נשיא המדינה לשעבר שמעון פרס ועם נשיא המדינה ראובן ריבלין, וכן נערכו אירועי בכורה עולמיים לסדרות ישראליות בינלאומיות כמו "דיג" ו"אוטונומיות".
השקעה בקולנוע
קשת השקיעה בשנות ה-2000 בהפקת סרטים שונים בתעשיית הקולנוע הישראלית. החברה מימנה בין היתר את הסרטים "ביקור התזמורת", "לבנון", "רוקדים ביפו" ו"גט - המשפט של ויויאן אמסלם" שיצרו שלומי אלקבץ ורונית אלקבץ, ואשר הועמד לפרס גלובוס הזהב בשנת 2015. בין הסרטים הנוספים בהשקעת קשת: "יוסי וג'אגר", "זוהי סדום", "אדם בן כלב", "עיניים פקוחות", "קירות", "אדמה משוגעת", "חתונה מאוחרת", "המוסד", "מחילה", "אחד בלב" ועוד.
עמותת "רואים רחוק"
במסגרת העמותה, יוצרים ובמאים ישראלים, בהם טלי שמש, רן טל, דוד אופק, רני בלייר ושלומי אלקבץ, מכשירים את בני הנוער ליצור אמנות ולעסוק בתקשורת, במספר מרכזים ברחבי הארץ: רמלה לוד, שכונת דורה בנתניה, באר שבע, ירושלים, אשדוד, שפרעם ונצרת. בהמשך, מממנת העמותה מלגות מחיה ולימודים אקדמאים. עם סיום התואר מסייעת להם העמותה להשתלב בתעשייה ובשוק התעסוקה בתחום. בין בוגרי העמותה: השחקנים פיראס נאסר ("פאודה"), שאדי מרעי ("פאודה"), מאור לוי ("בתולים") ושירז אדרי ("להעיר את הדב").
נכון לשנת 2019, למדו בפרויקט ובעמותה אלפי בני נוער, כאשר מאות בני נוער סיימו את המסלול ועברו את ההכשרה. עשרות בוגרים קיבלו מלגות למוסדות להשכלה גבוהה בתקשורת ואמנות, בהם "סם שפיגל", האקדמיה למוסיקה בירושלים, ניסן נתיב, בית הספר למוסיקה "רימון", אוניברסיטת תל אביב והאקדמיה לאמנות "בצלאל".
הקריאה לחרם מצד ראש הממשלה על חברת "קשת" ותגובות של גופי שידור מתחרים
באוגוסט 2019, פרסם העיתונאי גיא פלג במהדורת החדשות 12 תמלילי שיחה בין שלמה פילבר, לשעבר מנכ״ל משרד התקשורת, לבין ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו. ערב השידור ניסה נתניהו למנוע אותו, אך בקשתו נדחתה וזמן לא רב לאחר מכן קרא נתניהו לציבור להחרים את ערוץ קשת 12 בהקשר של הסדרה שהפיקה - "הנערים", תוך שהוא מכנה את הערוץ כ"ערוץ תעמולה" וכי. מתקפתו של נתניהו על שידורי הערוץ אינה חדשה, שכן בעבר נהג לתקוף את כתבי חברת החדשות אמנון אברמוביץ' וגיא פלג (כאשר האחרון כונה על ידי בנו של נתניהו, יאיר, "דמבו") אך בשונה מהפעמים הקודמות נתניהו התבטא גם נגד מנכ"ל חברת החדשות, אבי וייס, וכנגד מנכ"ל שידורי קשת, אבי ניר, ובהמשך אף נגד בעלי המניות של החברה - יצחק תשובה ודרורית ורטהיים.
בתגובה לקריאתו לחרם על הערוץ, התבטאו עיתונאים בערוץ המתחרה "רשת 13" נגד קריאתו של נתניהו לחרם על "קשת", וביניהם איילה חסון, שקיימה ראיון בתכניתה "המטה המרכזי" עם יו"ר כחול לבן, בני גנץ, והוסיפה כי כפי שראש הממשלה מחרים את שידורי קשת ועיתונאים מסוימים, גם מספר 2 ברשימתו, יאיר לפיד, מחרים אותה. בתאגיד השידור הציבורי פרסמו ציוץ בטוויטר שבו עודדו את הצופים לעבור לצפות בערוץ 12 של קשת, זאת בזמן שבאותה העת שודרה בערוץ כאן 11 תכניתו של יעקב אחימאיר, "רואים עולם". בריאיון לינון מגל ורון קופמן ב-103FM אמר אחימאיר כי הוא כועס מאוד ומתפלא, והמגישים עודדו את המאזינים לצפות בתכניתו בשבת בעוד שאחימאיר קידם את ההאזנה לרדיו 103 במקום ל"כאן רשת ב'".
למרות קריאתו של נתניהו לחרם על ערוץ 12 של "קשת", התראיין נתניהו לאותו ערוץ, במסגרת שידורי חברת החדשות (שגם אותה תקף), בתכנית "פגוש את העיתונות" שלפני הבחירות החוזרות של 2019 ששודרה ב-14 בספטמבר.
תביעות
במרץ 2021 חייב בית המשפט המחוזי בתל אביב את "שידורי קשת" לפצות ב-50,000 ש"ח את יו"ר ועד מתיישבי השומרון, בני קצובר, על שבתוכנית "ארץ נהדרת" הציגה את תמונתו עם הכיתוב "סבא פוגרום". בית המשפט קבע שהפרסום ביחס לקצובר אינו נכנס לגדר סאטירה.
בינואר 2022 חויבה חברת "שידורי קשת" לפצות את אדל בספלוב ב-50,000 ש"ח (ועוד 18,500 ש"ח הוצאות משפט ושכר טרחת עורך דין), לאחר שנפסק שאתר "מאקו" פגע בפרטיותה של בספלוב כאשר פרסם את דבר הריונה בניגוד לרצונה.
תוכניות ילדים
במהלך שנות ה-90 הפיקה קשת תוכניות ילדים, ששודרו בין שעות הצהריים לערב, בניסיון להתחרות בערוץ הילדים. בתחילת שנות ה-2000 זנחה "קשת" מגמה זו, מתוך כוונה להתמקד בשידורי הפריים טיים, המכוונים לכל המשפחה, והשידורים שודרו בשעות הבוקר. בהמשך, החלה קשת לשדר שידורי רכש מערוץ הופ!, כגון: "באלי דליק ושלוק" ו"סיפורי סומסום".
קרונוע
קרונוע הוא כינוי לקרון רכבת בעל יחידת הנעה עצמית ולכן יכול לנוע ללא קטר. המילה היא הלחם בסיסים של המילים קרון ונע.
ישנם מאות דגמים של קרונועים ברחבי העולם, רובם מונע באמצעות הנעה חשמלית. בעבר השימוש בהם נעשה בעיקר בתוך תחומים עירוניים כרכבות תחתיות ופרבריות, אולם בימנו מחליפים הקרונועים אט אט ציוד מו-דו וקרונות הנגררים על ידי קטר עקב יתרונותיהם. כיום הרכבות המהירות ביותר הן מסוג קרונוע.
יתרונות הקרונועים
לקרונועים חשמליים יתרונות ביחס לציוד מו-דו וקרונות הנגררים על ידי קטר שבאו לידי ביטוי עם התפתחות הטכנולוגיה בתחומי אלקטרוניקת ההספק הגבוה והבנייה באלומיניום. המשקל הנמוך של מערך קרונועים חשמליים ביחס לקרונות וקטר באורך דומה, מאפשר חיסכון בצריכת האנרגיה והגדלה משמעותית של תאוצת הרכבת, מה שמאפשר קיצור זמני נסיעה, בנוסף עקב פיזור יחידות ההנעה לאורך צירים רבים (במקרה של רכבת המורכבת ממספר מערכים עם מספר מועט של יחידות ביניים) יעילות הבלימה הרגנרטיבית גבוהה יותר ועם כך גם החיסכון בצריכת האנרגיה.
יתרונות נוספים הם הקלות הרבה בה אפשר לפצל מערכי קרונועים ולשנות את גודלם בהתאם לביקוש הנוסעים והעובדה שניצול אורך הרכבת לצורכי הנוסעים גבוה יותר מסיבת העדרו של הקטר.
ברכבת ישראל
ברכבת ישראל נעשה עד היום שימוש בשלושה סוגי קרונועים המונעים בדיזל; שניים מהם בשירות סדיר ואחד, מסוג קרונוע-רכינה, הובא לישראל לשם נסיעות ניסיון בקווים המפותלים לירושלים ולבאר שבע.
קרונועים מתוצרת חברת "אסלינגן" הגרמנית שנרכשו בכספי שילומים בין השנים 1956 ו–1958, היו בעבר בשימוש סדיר ברכבת ישראל. מערך מתוצרת אסלינגן היה מורכב משלוש או ארבע יחידות: יחידת מנוע וניהוג, יחידת ביניים או שתי יחידות ביניים ויחידת ניהוג ללא מנוע. אורכו של מערך שלם היה 69.5 או 91.5 מטרים והיו בו 248 או 354 מקומות ישיבה, בהתאם למספר יחידות הביניים, והיה ניתן לצרף שני מערכים לרכבת אחת. הקרונועים שירתו בצורה זו ברכבת ישראל באופן סדיר בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ובתחילת שנות ה-60. עקב תקלות וקשיי תחזוקה, פורקו המנועים מקרונועים אלה והפכו לקרונות נוסעים שנגררו על ידי קטר. השימוש במערכי הקרונועים באופן זה נמשך עד סוף שנות ה-70. בתחילת שנות ה-90, בעקבות מחסור בציוד נייד, שופצו שבע יחידות ביניים על מנת לשמש כקרונות נוסעים ברכבות גרורות קטר. השימוש בהם בצורה זו נמשך עד לתחילת המאה ה-21.
הקרונוע המשמש בתחילת המאה ה-21 את רכבת ישראל הוא מדגם IC3 (ראשי תיבות של Inter City 3) תוצרת דנמרק, שמשרת באופן קבוע חלק מהקווים הקיימים בישראל. קרונוע זה מורכב ממערך בן שלושה קרונות כאשר שני הקרונות הקיצוניים מכילים את המנועים ואת תאי הניהוג וניתן לחבר עד חמישה מערכים לרכבת אחת. אורכו של כל מערך הוא 58.80 מטר ויש בו 167 או 177 מקומות ישיבה (תלוי בדגם). הרכבת אשר התנגשה במשאית באסון רבדים הייתה מסוג קרונוע IC3.
במרץ 1998 נוסה בישראל קרונוע הרכינה, מתוצרת חברת "Adtranz", אשר הושאל לרכבת ישראל על ידי הרכבת הגרמנית. הקרונוע נוסה על קטעי מסילה מפותלים: מסילת הרכבת יפו–ירושלים והמסילה לבאר שבע. למרות שהניסוי הוכתר בהצלחה וזמן הנסיעה בין תל אביב ובין ירושלים ובאר שבע היה קצר משמעותית לעומת זמן הנסיעה של הציוד הרגיל, קרונועי רכינה לא נרכשו על ידי רכבת ישראל.
בספטמבר 2017, זכתה חברת סימנס במכרז לאספקת 330 קרונועים בעלי הנעה חשמלית (EMU - Electric multiple unit) מסוג Desiro HC. הקרונועים פועלים בשילוב של קרונות קומתיים ("דאבל-דק") וחד-קומה ("סינגל-דק"). בכל מערך של ארבעה או שישה קרונות, הקרונות המרכזיים הם דו־קומתיים והשניים שבקצוות בעלי קומה אחת. ניתן לחבר שני מערכים יחד. בניגוד לקרונועי ה-IC3 ובדומה לרכבות המהירות, רק הקרונות בקצוות מונעים, בעוד שאר הקרונות הם חסרי מנוע.
שולחן עבודה
שולחן עבודה הוא שולחן שהותאם במיוחד לביצוע מלאכה מסוימת על גביו. ההתאמה של שולחן למלאכה נועדה לייעל את ביצועה, ולפיכך משפיעה על מאפייניו של השולחן. בין המאפיינים העיקריים: גובה, משקל, חומרים, זווית המשטח, עזרים מבניים כמדפים, מגירות ולוחות לתליית כלים, מערכות כחלק מהשולחן כמערכות פנאומטיקה, חשמל ותקשורת, ועוד. ייעול העבודה באמצעות שולחן נובע מהתאמה ארגונומית ונגישות לכלים ואביזרים הנדרשים לביצוע המלאכה. קיימים גם שולחנות עבודה על גלגלים, המאפשרים ניידות של השולחן.
סוגי שולחנות עבודה
מגוון שולחנות העבודה הקיימים רחב מאוד. להלן מספר סוגי שולחנות עבודה נפוצים:
שולחן כתיבה
שולחנות כתיבה השתנו מעט במהלך מאה השנים האחרונות על מנת להתאימם לשינויים הטכניים בכתיבה - מכתיבה בקולמוס, המעבר לעפרונות ועטים, דרך מכונת הכתיבה ועד למקלדות, עכברים וצגים החל מסוף המאה ה-20. בעוד שהמבנה העקרוני לא השתנה, הרי שאמצעי העזר השתנו לחלוטין: כתיבה בקולמוס דרשה כסת דיו על השולחן ואמצעים להסרה מיידית של כתמים, עפרונות דרשו מחקים ומחדדים, מכונות כתיבה דרשו ניירות פחם, עידן הכתיבה מממוחשבת דורש חור בשולחן להעברת כבלים, וכיוצ"ב.
שולחן נגרים
משמש לעבודות בעץ. השולחן מותאם לעבודה בעמידה, ומכיל אמצעים לקיבוע לוחות העץ לצורך עיבודם. ישנם סוגים רבים של שולחנות נגרים, שכל אחד מהם משקף את סוג העבודה שיש לבצע או את דרך עבודתו של בעל המלאכה. לרוב השולחנות יש שתי תכונות משותפות: הם כבדים ונוקשים מספיק על מנת שלא לזוז בזמן עיבוד העץ, ויש שיטה כלשהי להחזיק את החלק המעובד במקום ובגובה נוחים, כך שהעושה במלאכה חופשי להשתמש בידיים ובכלים. ההבדל העיקרי בין שולחנות הוא האופן בו העבודה מתבצעת עליו. לרוב השולחנות יש יותר מדרך אחת לעשות זאת, תלוי בטכניקת העבודה הנדרשת. מרבית השולחנות עשויים מעץ, העשוי לספוג פגיעות כתוצאה מחפצים כבדים ככלי עבודה או מעצם תהליך העיבוד - פגיעות של חיתוך, פגיעת מסמרים, סטיות בקידוח וכדומה. שולחנות נגרות מעץ קשה נחשבים לטובים יותר.
שולחן הכנת מזון
בתעשיית המזון שולחנות העבודה נועדים בדרך כלל לעבודה בעמידה. השולחנות עשויים על פי רוב נירוסטה, והמשטחים נוטים בזוויות המתאימות לניקוז נוזלים ולניקוי וחיטוי באמצעות כימיקלים. שילוב של כיורים בשולחנות נפוץ מאוד, ציוד נוסף שניתן למצוא משולב הוא כיריים, גריל, מתקן לטיגון (צ'יפסר), ועוד.
שולחן ניתוח
משמש לביצוע ניתוחים. שולחנות אלו מכילים יכולות טכנולוגיות רבות. שולחנות ניתוח ניתנים לכיוון - הנמכה והגבהה, הטיה וקיפול. משטח השולחן מיועד לתמוך במנותח ואף לקבע את גופו בתנוחה המתאימה לניתוח. השולחנות מאפשרים גישה נוחה לביצוע ניתוח, לחיטוי, ועשויים ממגוון רחב מאוד של חומרים.
שולחן מחשב
מותאם לעבודה עם מחשב אישי והציוד הנלווה אליו. השולחן כולל חלקים שמיועדים לספק נוחות שימוש ומראה אסתטי של אזור העבודה, בין השאר על ידי הסתרת חלק מהציוד ההיקפי והכבילה.
יהודה אופן
יהודה אוֹפֶן (4 באפריל 1922 – 24 באפריל 1997) היה משורר עברי, פזמונאי, עורך, עיתונאי, מתרגם ומלחין ישראלי.
ביוגרפיה
יהודה אופן נולד בעיר אלטונה שבגרמניה בשנת 1922. התחנך בגימנסיות בקיל ובהמבורג. בשנת 1938, בימי גרמניה הנאצית, היה בין היהודים שהוגלו מגרמניה לזבונשין שבפולין ועלה לארץ ישראל כמעפיל צעיר בשנת 1939. הוא שהה שנתיים בקיבוץ נען בהכשרת הנוער העובד, עד שנת 1941. התנדב לצבא הבריטי ושירת בעת מלחמת העולם השנייה למשך כמה שנים. התגייס לצה"ל ושירת גם בצבא הקבע תקופה קצרה. לאחר שחרורו ניסה מזלו בחקלאות, בפקידות ובליטוש יהלומים ולבסוף הגיע לעיתונאות, והיה עיתונאי ועורך בכיר ב"על המשמר" במשך שנים רבות, 1960–1980. החל לפרסם שיריו בכתב העת "גליונות" של יצחק למדן.
בשנת 1975 השלים תואר ראשון מאוניברסיטת לונדון, ובשנת 1977 תואר שני בספרות השוואתית מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1946 נישא לטובה ארביסֶר, והיה אב לבת.
אופן נפטר בתל אביב בשנת 1997. נקבר בבית העלמין ירקון (כעבור שנה נקבר לידו בן-ציון תומר).
יצירתו
יהודה אופן נודע באופי הביקורתי שלו ובשיריו העשויים מחומרים שהביא עמו מהתרבות הגרמנית. כתב שירים למוזיקאים ולזמרים, ביניהם לזמר אריס סאן את השירים "אם אתה צעיר בלב", "יש אהבה אתה אומר", "נערה ממש אוצר" ו"תל אביב". שיר מוכר נוסף שכתב הוא "פרידת מלח", שהלחין ושר בני ברמן. כמו כן תרגם מספריו של אריך קסטנר. פרסם כעשרה כרכי שירה וכחמישה קובצי סיפורים. בסוף ימיו קבל על כך שדור הקוראים הצעיר אינו מכיר את שירתו.
קישורים חיצוניים
מפרי עטו:
באטריצ'ה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות
באטריצ'ה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (באיטלקית: Beatrice di Borbone-Due Sicilie; נולדה ב-16 ביוני 1950), היא בתו של פרדיננדו, דוכס קסטרו, ואשתו לשעבר של שארל, נסיך נפוליאון.
ביוגרפיה
בשנת 1997 מת חמיה לשעבר לואי, נסיך נפוליאון, ובצוואתו הוא כתב שבנה ז'אן-כריסטוף, נסיך נפוליאון יירש את תאריו, אולם בעלה לשעבר התנגד לכך. בשנת 2008 מת אביה, ואחיה קרלו, דוכס קסטרו ירש את תאריו.
משפחתה
ב-19 בדצמבר 1978 התחתנה באטריצ'ה עם שארל, נסיך נפוליאון, ונולדו להם שני ילדים:
משמרת חזיר
משמרת חֵזִיר (נקראת גם: משמרת ממלח) היא המשמרת ה-17 מבין כ"ד משמרות כהונה ששירתו בבית המקדש בתקופת בית ראשון ונזכרות בתנ"ך (ב). המשמרת חזרה מגלות בבל והמשיכה להתקיים ולעבוד בבית המקדש גם בתקופת בית שני.
השם "חזיר"
בתלמוד הירושלמי, (מסכת תענית, פרק ד', הלכה ב') מובא הסבר לשם חזיר, לפיו מקור השם הוא השורש ח.ז.ר. כלומר; שמואל הנביא ("שמואל הרואה" בלשון התלמוד הירושלמי - כלשון הפסוק) ודוד המלך הוסיפו עוד שש-עשרה משמרות כהונה על שמונה המשמרות הקיימות שהעמיד משה. לכל אורך תהליך הוספת המשמרות הקפידו על חלוקה שווה של משמרות, חציין מבני אלעזר הכהן וחציין מבני איתמר הכהן, אך כאשר הגיעו לשמונה האחרונות, לא היו מספיק צאצאים לאיתמר, כך שכל שמונה המשמרות האחרונות היו מבני אלעזר והפרו את השוויון. ממקרה זה נגזר השם חזיר, בכך שסבב חלוקת המשמרות 'חזר' להיות מבני אלעזר עקב חוסר בבני איתמר.
על פי ה, לא נכללה משמרת זו בין ארבע משמרות הכהונה שעלו מן הגולה בתחילת תקופת בית שני (שמהן ייסדו עשרים וארבע משמרות על פי גורל), ולכן נקבע אז שאפילו אם מאוחר יותר היא תעלה היא תהיה טפלה למשמרות שעלו בראשונה.
השם "חזיר" נזכר גם בספר נחמיה, אך שם מדובר ברשימת שמות של ראשי משפחות שעלו מבבל, ואין לכך קשר למשמרת חזיר.
כפר ממלח
מצפון לכביש 65, כקילומטר ומחצה דרומית לצומת צלמון, נמצאים שרידי "כפר ממלח" - מקום מושבה של משפחת חזיר מירושלים, לאחר שעברו משפחות הכהונה לגליל. במקום מערות קבורה קדומות, מאגרי מים, מערכת מחילות מסתור מימי המרידות ברומאים ומבני ציבור שונים. בראש גבעת ממלח נמצאים שרידי בית הכנסת המזוהה עם בית הכנסת של משפחת חזיר.
קבר בני משמרת חזיר
קבר בני חֵזיר הוא מערת קבורה של משפחת כוהנים מבני חֵזיר הנמצא בנחל קדרון שמתוארך לתקופת החשמונאים, והוא חצוב כולו בתוך הצוק. כתובת בעברית שנחקקה מעל המערה מלמדת כי המערה שימשה את בני חֵזיר במשך כמה דורות (וגם מלמדת על שמות הנפוצים בתוך בני המשמרת: אלעזר, יוסף, חניה - שמוזכרים פעמיים):  ניתן גם ללמוד מכתובת זו על חשיבותה של משמרת זו (יחסית לשאר 24 משמרות הכהונה), שזכתה לחציבת קבר במקום מרכזי - מול הר הבית.
משפחת סופר-על (זיכיון)
משפחת סופר-על (באנגלית: The Incredibles) הוא זיכיון המבוסס על סדרת סרטי הנפשה של חברת וולט דיסני. עלילת הסרטים עוסקת במשפחה בעלת כוחות על טבעיים. הסדרה כוללת שני סרטי קולנוע: "משפחת סופר-על" (2004) ו"משפחת סופר-על 2" (2018).
משפחת סופר-על
הסרט עוסק במשפחה של גיבורי על אשר מנסה לחיות חיים רגילים, מאחר שגיבורי על הוצאו מהחוק, נאלצו לצאת לפעולה להציל את העולם.
הסרט הכניס $631,442,092 והופץ על ידי חברת וולט דיסני.
משפחת סופר-על 2
על מנת להשיב את תמיכת גיבורי העל, הלן פאר, הידועה בתור "נערת הגומי", נבחרה בידי וינסטון דיבור, מעריץ גיבורי-על, טייקון טלקומוניקציה והבעלים של דבטק לצאת למבצעי הצלה בעוד בוב נשאר בבית ושומר על הילדים, בינתיים ג'ק-ג'ק מקבל כוח חדש.
הסרט הכניס $1,242,805,359 והופץ על ידי חברת וולט דיסני וחברת פיקסאר.
המתקפה של ג'ק ג'ק
הסרטון עוקב אחרי האירועים שקרו בזמן שקארי השמרטפית שמרה על ג'ק-ג'ק (בסרט משפחת סופר-על). הסיפור מסופר על ידי קארי בזמן שהיא נחקרת על ידי ריק דיקר, הסוכן הממשלתי לענייני גיבורי על, כשקארי עונה על השאלות יש פלאשבקים שבהם רואים את האירועים.
מר סופר-על וחברים
הסרטון מתחיל בכך שמר סופר-על, פרוזון ומיסטר סקיפרדו מספרים לצופים על האירועים הקודמים, בהם אישיות מרושעת בשם ליידי לייטבוג גנבה את גשר נהר המערב והתירה מכוניות תקועות משני צידי הנהר. בשביל לתקן את מצב זה, פרוזן בונה גשר קרח. כשמר סופר-על מגיע לכינוס נטוש, הוא מחפש שם את ליידי לייטבוג באמצעות הרמת חפצים שונים בזמן שהוא מציין שהיא לא נמצאת תחת אף אחד מהם. מיסטר סקיפרדו מקפץ כדי לציין שהגשר החסר נמצא מאחוריו. לפתע, ליידי לייטבוג עפה החוצה ומודיעה לכולם על התוכנית הרעה שלה לגנוב את גשרי העולם וליצור פקקים שיגרמו להשמדת הכלכלה. במהלך הסרט רואים מה גיבורי העל עושים בשביל לחסל את התוכנית המרושעת של ליידי לייטבוג.
דודה עדנה
הסרט עוקב אחרי האירועים שקרו בזמן שעדנה שמרה על ג'ק-ג'ק (בסרט משפחת סופר-על 2).
ביקורת
שני הסרטים זכו לביקורות חיוביות בשני האתרים. באתר Rotten Tomatoes שני הסרטים קיבלו בממוצע ציון 96%, שהוא ציון טוב במיוחד.
חרן
היסטוריה
בין המאה ה-16 לפנה"ס ועד המאה ה-13 לפנה"ס נשלטה העיר בידי ממלכת מִיתָנִי והיא הייתה העיר המרכזית והחשובה בצפון מסופוטמיה (ראו גם ארם נהריים). בתקופה זו ישבו בחרן השֵׁמִים-המערביים. כמו אור, גם חרן הייתה בתקופה זו מרכז דתי גדול, ובו התקיים פולחן לאל הירח סין. היא הייתה ידועה גם כעיר מסחר בציר הסוחרים נינוה-חרן-כרכמיש-חלב-דמשק-כנען.
בסביבות שנת 1270 לפנה"ס נכבשה העיר בידי שלמנאסר הראשון מלך אשור. בתקופת דעיכת ממלכת אשור נשלטה העיר בידי האֲרָמִים, ועם התחזקות ממלכתם שבו האַשׁוּרִים והשתלטו עליה. בשנת 612 לפנה"ס, העביר המלך האשורי האחרון אשור-אובליט השני את עיר הבירה לחרן, וזאת לאחר שהבירה הקודמת נינוה נכבשה על ידי הבבלים. לאחר נפילת ממלכת אשור הייתה העיר תחת שלטון בבל, ועם נפילתה של זו במאה השישית לפני הספירה עברה העיר לשלטון המַדִים והכַּשְׂדִים.
בסביבות חרן נשתמר זכר לתקופת המקרא בשמות היישובים: תל תרח, תל נחר, שרג. בתל נחר עמדה, כנראה, עיר נחור, ואילו בתל תרח נשאר זכר למשפחת תרח, שככל הנראה הייתה מהמשפחות הידועות בסביבה ההיא. לפי רשימות בבליות מתקופת האבות מסתבר, שדרך חשובה הוליכה מדרום מסופוטמיה, מסביבות אור כשדים, עד לחרן, וממנה דרך כרכמיש וחלב לדמשק ולחצור שבארץ כנען.
חרן במקרא
על פי ספר בראשית, תרח, אביו של אברהם, השתקע בחרן לאחר שיצא מאור כַּשְׂדִּים. אברהם ואחיינו לוט נדדו מחרן לארץ כנען ואילו נחור אחיו נשאר בחרן. אברהם ראה בחרן את מולדתו, ולשם חזר עבד אברהם, כדי לחפש אישה ליצחק ושם נשא יעקב את נשותיו לאה ורחל, בנות לבן, נכד נחור, ואילך. לחרן ברח יעקב מפני עשו אחיו ושם נולדו ליעקב אחד-עשר מתוך שנים-עשר בניו שהיו לראשי שבטי ישראל. בעיר חרן ישבו ארמים, כפי שעולה מהסיפור המקראי: וַיְהִי יִצְחָק, בֶּן-אַרְבָּעִים שָׁנָה, בְּקַחְתּוֹ אֶת-רִבְקָה בַּת-בְּתוּאֵל הָאֲרַמִּי, מִפַּדַּן אֲרָם--אֲחוֹת לָבָן הָאֲרַמִּי, לוֹ לְאִשָּׁה (בראשית כה, כ). בשפה החתית פדן (pēdan) פירושו 'מקום', מכאן ייתכן כי פדן-ארם פירושו מקום-ארם, כלומר מקום מושבם של הארמים, בני מולדתו של אברהם.
יש המזהים את מקום מוצאו של אברהם בחורן ליד רמת הגולן המבוטא חַוְרָן ומסבירים את הבלבול בדמיון הפונולוגי של השמות.
הייסורים בגן
הייסורים בגן, או ליל הייסורים, הוא אירוע בתולדות ישו בלילה האחרון לחייו הארציים, החל בסעודה האחרונה ועד מעצרו. במהלך פרק זמן זה, שהה ישו בגת שמנים (שם גם נעצר), התפלל והתעמת עם האל האב לגבי גורלו, ולבסוף השלים עם גורלו.
האירוע
האירוע מתואר בכל ארבע הבשורות, ולפי התיאור, מיד לאחר הסעודה האחרונה יצא ישו והלך להתפלל. על פי הבשורות על פי מתי ומרקוס, מקום התפילה היה גת שמנים:
הייסורים בגן מדגישים את צידו האנושי של ישו: האדם המתייסר והדואב אל מול גורלו החתום, ובנוסף את בדידותו ואת בגידת השליחים המסמלת את התכחשות העם ואת דחיית הבשורה. כפי שכתוב, ישו לווה בפטרוס ובאחים יוחנן ויעקב בן זבדי, ואף שביקש מהם להישאר ערים ולהתפלל עמו, הם בגדו בו ונרדמו בשלוש הזדמנויות. על פי הבשורה על-פי לוקאס ירד מלאך מן השמיים כדי לחזק את רוחו של ישו, אך כשנפלו עליו חבלי מוות, "הִתְפַּלֵּל בְּיֶתֶר חָזְקָה וְזֵעָתוֹ הָיְתָה כְּנִטְפֵי דָּם יוֹרְדִים עַל הָאָרֶץ".
צ'ארלסטון (קרוליינה הדרומית)
צ'ארלסטון (באנגלית: Charleston) היא עיר במחוז צ'ארלסטון בקרוליינה הדרומית בארצות הברית. זוהי עיר המחוז והעיר הגדולה ביותר במחוז. בין השנים 1670 ל-1790 שימשה העיר כבירתה של פרובינציית דרום קרוליינה.
שם העיר ומיקומה
שמה של העיר בעת היווסדה היה קרלופוליס (Carolopolis), שם שמובנו בלטינית הוא: "עירו של צ'ארלס". בשנת 1670 שונה שמה של העיר ל"צ'ארלסטאון" (Charlestown או Charles Towne) ובשנת 1680 שונה מיקומה המקורי, על גדתו המערבית של נהר אשלי, למיקום הנוכחי באויסטר פוינט. בשנת 1783 שונה שמה של העיר פעם נוספת לשמה הנוכחי.
היסטוריה
בשנת 1690 הייתה צ'ארלסטון העיר החמישית בגודלה בצפון אמריקה, והיא נותרה בין עשר הערים הגדולות בארצות הברית עד למפקד האוכלוסין בשנת 1840. צ'ארלסטון ידועה בכינויה "העיר הקדושה" בזכות כנסיותיה הרבות, אשר מגדלי פעמוניהן בולטים מתוך נוף הבניינים הנמוך בעיר, וכן בזכות העובדה שהייתה זו אחת מן הערים הבודדות בשלוש עשרה המושבות אשר גילו סובלנות דתית כלפי הכנסייה הצרפתית הוגנוטית. עד היום היא אחת מן הערים הבודדות בארצות הברית שבה כנסייה הוגנוטית. צ'ארלסטון אף הייתה אחת מן הערים הראשונות במושבות הבריטיות בצפון אמריקה אשר התירה ליהודים לקיים את מנהגי דתם ללא הגבלות. קהילת בית הכנסת ק"ק "בית אלוהים", אשר נוסדה בשנת 1749, היא הקהילה היהודית הרביעית בגילה בין מדינות ארצות הברית. בית הכנסת "ברית שלום בית ישראל" הוא בית הכנסת האורתודוקסי העתיק ביותר בדרום ארצות הברית ונוסד על ידי יהודים מקהילת אשכנז (יוצאי גרמניה ומרכז אירופה) במחצית המאה ה-19.
בשנת 2007 חיו בצ'ארלסטון 118,492 נפש, והיא הייתה העיר השנייה בגודלה בקרוליינה הדרומית. לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 צ'ארלסטון היא העיר בעלת הגידול המהיר ביותר בקרוליינה הדרומית. בשנת 2016 הוצפה העיר בשל ההוריקן "מת'יו" שפגע בה בדרגה 1.
בעיר בית ספר יהודי על-שם אדלסטון, בו לומדים תלמידים מכיתות גן - ח'.
ישעיהו אוסטרי-דן
ישעיהו אוסטרי-דן (אויסטריאק) (ב' בטבת תרע"ב, 23 בדצמבר 1911–ט' בכסלו תשס"א, 6 בדצמבר 2000) היה סופר עברי, מתרגם, מחנך ועורך.
ביוגרפיה
ישעיהו אוסטרי-דן נולד באוסטרוב מזובייצק, פולין בשנת 1911. למד ברשת החינוך "תרבות", והיגר עם הוריו, כנער צעיר, לבלגיה. שם השלים את לימודיו הגבוהים. הצטרף לתנועת השומר הצעיר והיה שליח, מדריך ופעיל במסגרות החינוך הציוניות. מלחמת העולם השנייה סיכלה את תוכניתו לעלות לישראל. בשנת 1942 היגר למקסיקו. הוא התגלגל שנים רבות בדרום אמריקה, ולימד בקובה ובמקסיקו.
הוא פרסם באותן השנים את יצירותיו גם ביידיש. בשנת 1961 עלה לישראל, הצטרף למפ"ם ופעל גם במסגרתה. היה בין עורכי "הד החינוך" ותרגם ספרים רבים מספרדית. תרגם את ענקי הספרות הלטינו אמריקאית: גבריאל גארסיה מארקס, אלחו קרפנטייר הקובני, חוליו קורטסר, קאמילו חוסה סלה הספרדי וקרלוס פואנטס המקסיקני.
גולת הכותרת של יצירתו היא טרילוגיית הענק "מתושלח", סיפור חייו של פליט יהודי בעת מלחמת העולם השנייה, לפניה ואחריה. על יצירה זו זכה אוסטרי-דן בפרס אקו"ם לשנת תש"ם.
ישעיהו אוסטרי-דן נפטר בט' בכסלו תשס"א, 6 בדצמבר שנת 2000 בגיל 88.
בנחמין ויקוניה
בנחמין ויקוניה לוקו (בספרדית :Benjamín Vicuña Luco; נולד ב-29 בנובמבר 1978) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון, טלוויזיה ואיש עסקים צ'יליאני שפיתח את הקריירה שלו בספרד, ארגנטינה ובצ'ילה יחד עם גונזלו ולנזואלה, הוא יסד מרכז מורי תרבותי.
ביוגרפיה ולימודים
ויקוניה נולד בסנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה, הוא הצעיר מבין ארבעת הילדים של חואן פאבלו ויקוניה פארוט ואיזבל לוצ'ו מורנדה. הוריו נפרדו כשהיה בן 4 ואמו נישאה מחדש למיליונר אוסאמה אבוגזאל.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר, הוא החל בקריירת תיאטרון באוניברסיטת צ'ילה שם למד בין היתר תיאטרון רחוב. שם גם פגש את חבריו שעזרו לו בהקמת חברת תיאטרון El Hijo.
טלוויזיה
בגיל 21 שיחק בסדרה Vivir la dia ("לחיות את היום") אשר נגעה בנושאים רגישים עבור החברה, כגון הומוסקסואליות ותרופות, בין שאר הנושאים המאפיינים את הנוער הצ'ילאני של העשור של 1990.
בהמשך הופיע בסדרת הטלוויזיה קינמון פיל בערוץ 13. וגילם את גבריאל וולחוס בן זוגה של מרסלה פז בוסקן שבזמנו היה איתה במערכת יחסים רומנטית. למרות שסדרת הטלוויזיה הייתה כישלון היא סייעה לוויקוניה להתפרסם בעולם הטלוויזיה, ולעבור לתחום הדרמה בטלוויזיה הלאומית של צ'ילה (TVN). עבודתו הראשונה ב-TVN הייתה דמותו של "רפאל קאלאסיס", אחת הדמויות המרכזיות באופרת הסבון של פורסנגרה.
בשנת 2003 שיחק בסדרה הקומית El Piruja בתפקיד עבריין שמעמיד פנים שהוא כומר בתוכנית הטלוויזיה "החוטאים".
בשנת 2004 שיחק בטלנובה "יעדים חוצים" בתפקיד פרנקו ניתן הרבה מה לדבר עליו כשהראה את ויקוניה ואת השחקנית גלוריה מונשמאייר בסצנות של נשיקות ומין משתמע בגורל של צללים. באותה שנה הוא היה חלק ממחזה שהביא אותו יחד עם "אריות" צ'יליאנים
בשנת 2005 "הסימולטורים", מתחזה לגבריאל מדינה. בנוסף, הוא פתח את אולם התיאטרון הראשון של מרכז התרבות מורי שלו.
באמצע 2006 החל להשתתף בסדרה "Huaiquimán ו Tolosa" במשך שתי עונות במקביל. בשנת 2007 הוא חזר לככב במחזה "המאהב" שנכתב על ידי זוכה פרס נובל הרולד פינטר.
בשנת 2008 קיבל את התפקיד הראשון שלו בסדרה הארגנטינאית "דון חואן" לצד חואקין פוריאל, רומינה גאטני ואיסבל מסדו ששודרה על ידי טלפה באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה "הליגה" בספטמבר אותה שנה הוא נסע לאי דוסון כדי לשחק את הפוליטיקאי הצ'יליאניני סרג'יו ביטר  באחת התפקידים החשובים ביותר בקריירה שלו בסרט "דוסון האי 10" בדצמבר הופיע לראשונה, יחד עם מרסייל טאגל ,בסרט Doll, Sex Question
בשנת 2009 חזר לצ'ילה לשחק בדרמה הקומית "כיתה 3" (Matías Lira), וחזר לתיאטרון. במקביל, הוא פתח את הסניף השלישי של מרכז התרבות שלו עם הבכורה של לה גרן נושה הצגה מוצלחת שלה הגיעה לשיאה בסיבוב הופעות נרחב בצ'ילה. בשנת 2009 שיחק בסדרה הספרדית של אנטנה 3 ובסדרה "הגברים של משפחת פאקו" שהפיקה חברת גלובומדיה. הסדרה שודרה שוב בשנת 2010 ובהמשך "דקר", הדמות שאפיינה את בנג'מין ויקוניה, סימנה את ההבדל, וזכתה לאהדה רבה הציבור שצפה בסדרה. יחד עם הופעתו ב -2008 בסרט הספרדי "בתוך מכתב" הובילה את ויקוניה לחתום על חוזה עם חברה חשובה בשם קורנדה  הכוללת סלבריטאים כמו פנלופה קרוז וגווינת פאלטרו, לייצג אותו מתוך כוונה לנצל את הקריירה שלו בקולנוע ובטלוויזיה באירופה.
בשנים 2011-2013 שיחק את התפקיד הראשי במשך שתי עונות בסדרת הדרמה הצ'יליאנית "Prófugos" בתור ויסנטה פארגוט; הסדרה שודרה ברשת HBO ברחבי אמריקה הלטינית. בשנת 2011 חזר לארגנטינה ושיחק את בנסיו איצ'גואה בטלנובלה "יורשי הנקמה" בכיכובם של לוסיאנו קסטרו ורומינה גאטאני. בתיאטרון הוא כיכב במחזה "חגיגה" עם גונזאלו ולנזואלה וחואנה ויאלה.
בשנת 2012 כיכב בסדרה הארגנטינאית "הבעלים" בכיכובה של מירטה לגראנד .בשנת 2013 שיחק בסדרה הארגנטינאית "Farsantes" שהופקה על ידי פולקה  עבורו הוא היה מועמד עבור פרסי טאטו ומרטין פיירו בתיאטרון, הוא מככב במחזה לוס אלגידוס, יחד עם חורחה מראל בשנת 2014 הוא כיכב בסדרה "Sitiados", שבאמריקה הלטינית, בשיתוף פעולה של TVN ופוקס. בשנת 2015 כיכב לצד נטליה אורריו וחואקין פוריאל בסדרה הארגנטינאית "נקמתה של אריאנה" של ערוצי טלפה ופוקס לייף. בשנת 2016 שיחק בסדרת הפעולה הקולומביאנית "2091" בתור לודי לצדו של כריסטופר אוקרמן.
בשנת 2018 שיחק בטלנובלה הארגנטינאית "100 ימים" בתפקיד של אמילינו.
בשנת 2019 שיחק בעונה הרביעית של סדרת הפשע הספרדית "בפנים" בתור אנטוניו הררו, סוהר בכלא "קרוז דל נורטה". באותה שנה כיכב בתפקיד הראשי בטלנובלה התקופתית הארגנטינאית "ארץ אהובה" (Argentina, tierra de amor y venganza).
בשנת 2021 גילם את אחת הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "Terapia alternativa" בשירות הזרמת המדיה Star+ אשר פעילה ברחבי אמריקה הלטינית.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד ראשי בטלנובלה "הראשון מבינינו" לצדם של מרסדס פונס, ניקולאס ריירה ולוסיאנו קסטרו.