cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איגנסיו סוקו
נבחרת ספרד
סוקו החל את דרכו בנבחרת ספרד עוד כשהיה שחקן אוסאסונה, ב-19 באפריל 1961, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1962, בניצחון ספרד 2-1 על. למרות הופעותיו בשלבי המוקדמות, סוקו לא זומן על ידי הלניו הררה לסגל ספרד למונדיאל 1962.
ב-1 בדצמבר 1963 כבש סוקו את שערו היחיד במדי ספרד, בהפסד 2-1 ל במשחק ידידות. כחצי שנה אחר כך, זומן סוקו על ידי המאמן חוסה וייאלונגה לסגל ספרד לקראת יורו 1964. סוקו פתח בהרכב והפגין יכולת גבוהה בשני משחקיה של ספרד בטורניר, בהם ניצחה את ואת  בדרך לזכייה ראשונה בתולדותיה באליפות אירופה. על יכולתו הגבוהה, זכה להיכלל בנבחרת הטורניר, לצד חמישה מחבריו לנבחרת.
סוקו זומן על ידי וייאלונגה גם לסגל ספרד למונדיאל 1966 באנגליה, אך אלופת אירופה איכזבה בטורניר והודחה כבר לאחר שלב הבתים. סוקו פתח בהרכב בכל משחקיה של ספרד בטורניר. ספרד פתחה בהפסד 2-1 ל, ומשחק אחר כך גברה בתוצאה זהה על. במשחק השלישי והאחרון של ספרד בטורניר, שימש סוקו כקפטן הנבחרת במקומו של פרנסיסקו חנטו שלא שותף, בהפסד 2-1 ל.
Made in Heaven
Made in Heaven (בעברית: נוצר בגן עדן) הוא האלבום החמישה עשר של להקת הרוק הבריטית קווין. האלבום יצא בשנת 1995. זהו אלבומם האחרון בהרכבם המקורי ויצא לאור כ-4 שנים לאחר מותו של פרדי מרקיורי בשילוב קטעים שהוקלטו לפני מותו.
לאחר מותו של פרדי מרקיורי בשנת 1991, חברי הלהקה הנותרים, בריאן מיי, רוג'ר טיילור וג'ון דיקון אספו את שארית ההקלטות שהוקלטו במשך השנים והרכיבו מהן את האלבום. האלבום הגיע למקום הראשון בבריטניה ומכר בה כמיליון וחצי עותקים (6 פלטינום) ובכך נהפך לאלבום הנמכר ביותר של הלהקה בבריטניה. האלבום הגיע למקום הראשון במדינות נוספות באירופה: גרמניה, איטליה, ספרד, הולנד, שווייץ, פורטוגל, אוסטריה ושוודיה ולמקום השני בצרפת. בארצות הברית האלבום הגיע רק למקום ה-58. בעיצוב האלבום היה רשום, Dedicated to the immortal spirit of Freddie Mercury ("מוקדש לרוחו האלמותית של פרדי מרקיורי").
It's A Beautiful Day
מספר שנים לפני שפרדי מרקיורי החל בקריירת סולו, הוא יצר קליפ קול עצמי, החל באלתור עם פסנתר באולפני Musicland במינכן, 1980. בהמשך, קליפ קול זה נכנס לאלבום, השיר הוארך עד שתי דקות ו-32 שניות. קטע קלאסי, ללא אלתור של מרקורי, הולחן והורכב על ידי ג'ון דיקון.
Made In Heaven
השיר במקור מאלבום הסולו של פרדי מרקיורי Mr. Bad Guy. שיר זה (יחד עם השיר "I Was Born to Love You"), נערך על ידי שאר חברי הלהקה עבור האלבום לאחר מותו של פרדי. הלהקה ביצעה עיבוד מחדש לשיר.
Let Me Live
שיר זה הוא בלדת רוק שהשירה המובילה מבוצעת על ידי כל חברי הלהקה (מלבד ג'ון דיקון) ועוד כמה זמרים אורחים. השיר במקור בוצע על ידי קווין ורוד סטיוארט ב-1984, בעת הקלטת האלבום The Works. הפזמון שכולל את המשפט: "Take a piece of my heart" ("קחי חתיכה מלבי"), הושפע משירה של אריתה פרנקלין Piece of My Heart.
Mother Love
שיר זה היה השיר האחרון שפרדי מרקיורי ובריאן מיי כתבו יחד והשיר האחרון שפרדי מרקיורי שר בעודו בחיים.
My Life Has Been Saved
השיר היה בהתחלה רצועה אקוסטית מ-1987–1988 שבוצעה על ידי ג'ון דיקון. המפיק דייוויד ריצ'רדס, סייע לו עם הקלטת הדמו והקלידים. לאחר מכן מרקיורי שר את השיר, ואחר כך כל הלהקה הקליטה את השיר. גרסת האלבום שונה מזו של 1989. השיר מבוצע על ידי פרדי מרקיורי וג'ון דיקון שניגן על גיטרות, קלידים וגיטרה בס.
I Was Born To Love You
השיר במקור הוא מאלבום הסולו של פרדי Mr. Bad Guy. הלהקה שינתה את השיר והפכה אותו לשיר רוק (בעיקר רוק כבד על ידי בריאן מיי). השיר הפך לפופולרי ביפן בשנת 2004 לאחר שהפך לשיר הפתיחה של התוכנית היפנית "גאווה" (プライド).
Heaven For Everyone
שיר זה נכתב על ידי רוג'ר טיילור והפך לאחד השירים הבולטים באלבום. הפעם הראשונה שבוצע השיר הייתה עם להקתו "The Cross" באלבום הבכורה (כשמרקיורי שר את השיר). לאחר 8 שנים פורסם השיר גם ב-Made in Heaven.
Too Much Love Will Kill You
השיר במקור מאלבומו של בריאן מיי Back To The Light, והוא כתב אותו יחד עם פרנק מוסקר ואליזבת ליימרס. לאחר מכן, בוצע על ידי קווין עם שירתו של מרקיורי. הגרסה של קווין היא בלדת רוק.
You Don't Fool Me
שיר זה הוא אחד השירים האחרונים שהוקלטו ל-Made in Heaven. מיי סיפר באתרו שדייוויד ריצ'רדס ביצע עריכה לשיר, בעת הקלטת האלבום.
A Winter's Tale
זהו השיר האחרון שמרקיורי כתב, בריאן מיי העיד שהשיר "מתאר עד כמה החיים יפים", מרקיורי כתב אותו כשישב על שפת אגם תוך כדי התבוננות על ההרים.
(It's A Beatiful Day (Reprise
שיר זה הוא גרסת רוק כבד לשיר הראשון באלבום. הוא מתחיל באותה התחלה של השיר ואז הופך לרוק כבד. השיר כולל קטעים מ-Seven Seas Of Rhye, ואת השיר Yeah שיופיע עוד פעם אחריו.
Yeah
הסוף של השיר הקודם שבו פרדי מרקיורי אומר "יה!" (סימפול מתוך השיר Action This Day). הקטע נמשך 4 שניות. הקטע גם לא הופיע ברשימת השירים יחד עם Untitled.
Untitled
שיר זה היה ניסוי של המפיק דויד ריצ'רדס עם מכשיר סימפול. השיר מתחיל עם תחילתו של השיר It's a Beautiful Day בלולאה חוזרת עם קולותיו של מרקורי עם אפקטי תהודה שונים. מיי וטיילור הוסיפו רעיונות נוספים לשיר זה. שיר זה היה זמין רק בגרסאות ה-CD ובחלק מן הקסטות ולא היה רשום תחת רשימת השירים. בגרסת בוויניל החדשה והכפולה של האלבום, מופיע הקטע כצד שלם של התקליט השני.
אורכו של שיר זה הוא 22 וחצי דקות, ובמהלכו נשמעים קטעים של 22 שנות עשייה של קווין החל מהאלבום 'Queen' עד ל-'Made in Heaven'.
קונצרט (אלבום)
קונצרט הוא אלבום הסולו השני של המוזיקאי והזמר הישראלי שלמה גרוניך. האלבום הוקלט בהופעה חיה והוא משלב בין סגנונות מוזיקליים רבים, דבר אופייני לגרוניך.
הפקה
באלבום מבצע גרוניך את השיר "אל מלא רחמים" שהלחין למילים של המשורר יהודה עמיחי, וכן שני שירים מוכרים מאלבומו הראשון: "רוזה מרציפן" ו"אל נא תלך". שירים 6–11 מושרים באנגלית ונלקחו מתוך המחזה "אמריקה" שהלחין גרוניך בסוף שנות ה-70 בעת שהותו בניו יורק. את המחזה כתב המחזאי והמשורר יורם לוי פורת. המחזה מבוסס על יצירתו של פרנץ קפקא באותו שם.
האלבום הוקלט במהלך הופעה חיה במועדון צוותא בתל אביב בספטמבר 1979, ויצא ביוני 1980. היוזמה להקלטת האלבום הייתה של המפיק נעם סמל, שהבחין בהתלהבות בה התקבלה הופעה של גרוניך ב'צוותא' באוגוסט 1979, בעת חופשת קיץ בישראל בזמן שהיה בלימודים בארצות הברית. והתקבלה החלטה לקיים הופעות נוספות ולהקליט אלבום המנציח אותם. גרוניך חזר ללימודים בארצות הברית ולכן לא היה מעורב בהחלטה על עיצוב עטיפתו של האלבום.
בשנת 1993 יצא האלבום לראשונה על גבי תקליטור.
גופים קטנים במערכת השמש
גופים קטנים במערכת השמש (באנגלית: Small solar system bodies או בקיצור SSSB) הוא מונח שנקבע באוגוסט 2006 על ידי האיגוד האסטרונומי הבינלאומי כדי לתאר גופים במערכת השמש אשר אינם כוכבי לכת ואינם כוכבי לכת ננסים.
כיום לא ברור אם יוגדר גבול תחתון כחלק מההגדרה של גופים קטנים במערכת השמש, או אם הוא יקיף את כל החומר (material) עד לרמה של מטאוריטים, הגופים המאקרוסקופיים הקטנים ביותר הסובבים את השמש. (ברמה מיקרוסקופית יש גם גופים קטנים יותר כגון אבק בין-כוכבי, חלקיקים של רוח שמש וחלקיקים חופשיים של מימן.) ירחים שונים מגופים קטנים במערכת שמש לא בגודלם, אלא במסלולם. מסלולי ירחים אינם מרוכזים סביב השמש אלא סביב אובייקטים אחרים במערכת השמש, כגון כוכבי לכת, כוכבי לכת ננסים, ואף סביב גופים קטנים במערכת שמש (SSSB). חלק מהגופים הגדולים יותר עשויים להיות מסווגים מחדש בעתיד ככוכבי לכת ננסים, עד בדיקה נוספת כדי לקבוע אם הם נמצאים בשיווי משקל הידרוסטטי. הרוב המכריע של גופים קטנים במערכת שמש נמצא בשני אזורים נפרדים, חגורת האסטרואידים וחגורת קויפר. שתי חגורות אלה מחזיקות במבנה פנימי כלשהו הקשור להפרעות על ידי כוכבי לכת הגדולים (במיוחד יופיטר ונפטון, בהתאמה), ויש להם גבולות שהוגדרו באופן רופף למדי. אזורים אחרים של מערכת השמש גם מוקפים על ידי גופים קטנים אך בריכוזים קטנים יותר. אלה כוללים את האסטרואידים קרובים ארץ, קנטאורים, שביטים ואובייקטי דיסק מפוזרים.
רקע
מאז שנת 1930, בה התגלה פלוטו, הוא נחשב ככוכב לכת התשיעי למרות שהיה הרבה יותר קטן משאר כוכבי הלכת. כאשר התגלה אריס, גוף שמימי שהיה גדול מפלוטו, בשנת 2005, ביקשו מגליו לרשום אותו ככוכב הלכת העשירי. הדבר עורר ויכוח בקהילה האסטרונומית בנוגע לשאלה האם יש להוסיף כוכב לכת נוסף או לשלול את מעמדו של פלוטו ככוכב לכת.
באוגוסט 2006, עדכן האיגוד האסטרונומי הבינלאומי את ההגדרה של "כוכב לכת", והוסיף הגדרה חדשה בשם "כוכב לכת ננסי", המתאימה לגופים קטנים יותר כמו פלוטו ואריס. כמו כן נקבע כי כל אותם הגופים שלא עומדים בשתי ההגדרות הללו יכונו "גופים קטנים במערכת השמש".
סיווג הגופים הקטנים במערכת השמש
יש חלוקה לפי סוג הגופים:
לורי (פירושונים)
{{פירושונים| אישים: סוג בעל חיים: גאוגרפיה:
ראו גם
}}
גריז (מחזמר)
גריז הוא מחזמר אמריקאי משנת 1971 שנכתב על ידי ג'ים ג'ייקובס ווורן קייסי. המחזמר זכה להצלחת ענק, שבר את שיא ההופעות בזמנו בברודוויי, ובשנת 1978 גם הפך לסרט באותו שם. בשנת 2022 החלו צילומי סדרה "גריז: עלייתן של הנערות בוורוד".
עלילת המחזמר מתרחשת בשנת 1959 בתיכון ריידל, ועוסקת בבני נוער ממעמד הפועלים המגלים את המורכבות של האהבה ומתמודדים עם נושאים כמו עבריינות, מרד נעורים, חקר מיני בגיל ההתבגרות ומקובלות חברתית. המחזמר מאזכר את כנופיות הנוער ממעמד הפועלים בשנות החמישים שנקראו "גריזרס" משום שנהגו לשמן את שערם בחומרי סיכה, ומבוסס על חוויותיו של ג'ים ג'ייקובס בתיכון "ויליאם טאפט" בשיקגו. וורן קייסי שיתף פעולה עם ג'ייקובס בכתיבת המילים והמוזיקה, המנסה לשחזר את הצלילים המוקדמים של הרוק אנד רול.
בברודוויי
"גריז" בוצע לראשונה בשנת 1971 בתיאטרון קינגסטון בשיקגו, הממוקם באסם ישן. צמד מפיקים ראו את ההצגה וחתמו עם היוצרים על עסקה כדי להעלות אותו מחדש באוף ברודוויי. הוא עלה שם ב-1972 וכעבור זמן קצר עבר לברודוויי, זכה להצלחה כבירה ועד להורדתו ב-1980, רץ 3,388 הופעות, מספר הפעמים הרב ביותר בהיסטוריה של ברודוויי עד אז (את השיא שבר לאחר מספר שנים המחזמר "שורת המקהלה"). את התפקיד הראשי של דני זוקו שיחק בארי בוסטוויק, ועם צוות השחקנים נמנו עם השנים פיטר גלאגר, פטריק סווייזי, ג'ון טרבולטה וטריט ויליאמס. ריצ'רד גיר כיכב כדני זוקו בהפקה הלונדונית המצליחה בווסט אנד ב-1973. המחזמר זכה ב-1978 לגרסה קולנועית שוברת קופות, וחודש בהצלחה בברודוויי ב-1994 וב-2007. כמו כן הוא הוצג במקומות רבים בעולם בהפקות גדולות ונוצצות ובקבוצות חובבים, כולל בבתי ספר רבים.
על מנת להתאים את המחזמר המקורי לקהלים צעירים, ג'ייקובס החליט לכתוב למחזמר "גרסה לבתי הספר". בגרסה זו הוסרו כל האזכורים והשימושים של סיגריות ואלכוהול, ירדו כל הקללות וניבולי הפה ומרבית השירים עברו שינויים.
בישראל
ב-2006 פורסם כי המחזמר יעלה בכיכובם של נינט טייב ויהודה לוי אך לבסוף הדבר לא יצא לפועל, ב-2008 עלתה בערוץ 2 תוכנית המציאות "גריז" בה הפרס שניתן לזוכים הוא לככב במחזמר כדני וסנדי. לפרויקט לוהקו גם מיכל אמדורסקי וצביקה פיק, אך לבסוף המחזמר לא הועלה עקב מכירה נמוכה של כרטיסים. שירי המחזמר תורגמו לעברית מספר פעמים, בין היתר בפסטיגל 1999 בו הופיעו יעל בר זוהר וגיל ססובר במחרוזת שירי גריז. ב-2020 פורסם שהמחזמר יעלה ב"תיאטרון תל אביב" בכיכובם של עומר חזן ואנה זק ובבימויו של צדי צרפתי.
עלילה
עלילת המחזמר מתרחשת בשנות החמישים. סנדי, נערה מחונכת וביישנית, ודני זוקו, המנהיג הכריזמטי של חבורת "ארמון בויז בורגר" מתחילים להכיר זה את זה במהלך חופשת הקיץ. בסתיו, סנדי עוזבת. לבסוף היא מגיעה לאותו בית הספר שבו דני לומד, תיכון ריידל. היא מצטרפת לקבוצת חברות קטנה של תלמידות מקובלות שקוראות לעצמן "הנערות בוורוד". היא מספרת להן על אהבת הקיץ שלה, ודני באותו זמן לא יכול להימנע מלהיזכר בחופשתו עם סנדי. כשסנדי אומרת לחברותיה את שמו של האהוב, הן מביאות אותה ישר לדני. זהו המפגש הראשון של דני עם סנדי, אבל הוא עצמו מגיב באיפוק וב"קוליות" על מנת לעשות רושם על חבריו.
כמה ימים לאחר מכן, "הנערות בוורוד" חוגגות מסיבת פיג'מות. הבנות מעשנות ושותות אלכוהול ורוצות לנקב לסנדי חורים באוזן, מה שעושה לה בחילה. בעוד סנדי נמצאת בחדר האמבטיה, בטי ריזו, המנהיגה של הנערות, מחקה אותה עם פאה ולועגת לתמימותה. סנדי מצליחה לגרום לדני לקנא לה. סנדי ודני מתקרבים לאט לאט, ולתחרות הריקודים הגדולה של בית הספר הוא מגיע יחד איתה. כאשר סנדי עוזבת את רחבת הריקודים, דני רוקד צמוד עם צ'ה צ'ה, חברתו לשעבר, רקדנית סלסה חמה. סנדי בורחת בצער מהמסיבה ואומרת שהיא לא רוצה לראות אותו שוב.
ייצוג לשוני של קולות בעלי חיים
בעברית
להלן ייצוגים לשוניים של קולות בעלי חיים המקובלים בעברית של ימינו:
גריז (מחזמר)
עלילה
דני מעניק לסנדי טבעת כהוכחה לאהבתו, אבל כשהוא מנסה להתקרב אליה, היא מתרחקת ממנו. לדני כעת ברור כי סנדי היא אהבתו הגדולה. הוא מחליט לשנות את דרכו ומתחיל להקדיש את זמנו לתחרות ספורט בבית הספר. בסוף שנת הלימודים סנדי מגיעה במראה חדש, נשי ומושך. כאשר דני רואה אותה הוא נרגש, מביע בפניה את אהבתו ובני הזוג מוצאים שוב זה את זה.
ייצוג לשוני של קולות בעלי חיים
לקריאה נוספת
על ייצוגי קולות בעלי חיים בעברית:
קישורים חיצוניים
מחקר:
ייצוגי קולות בעלי חיים בעברית:
גייל אומבדט
גייל אומבדט (באנגלית: Gail Omvedt; 2 באוגוסט 1941 – 25 באוגוסט 2021) הייתה סוציולוגית, סופרת ופעילת זכויות אדם ממוצא הודי שנולדה בארצות הברית.
אומבדט הייתה פעילה אקטיביסטית בתנועות כנגד מנהג הקאסטות בהודו, ולחמה למען זכויות נשים קשות יום בקהילה "הדלית", הנקראת גם המנודים, בהודו. אומבדט הייתה בעלת פעילות אקדמית ענפה ובין היתר כתבה ספרים ומאמרים רבים בנושא מעמדות, קאסטות ומגדר. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בקריאה למרד במעמדות החברתיים המקובלים כיום בהודו. היא הייתה חברת סגל בכיר במספר אוניברסיטאות בארצות הברית ובהודו. עבודתה לאורך השנים זכתה למספר פרסים, הבולט מבניהם היה פרס מפעל חיים של האגודה הסוציולוגית בהודו.
ביוגרפיה
גייל אומבדט נולדה בעיר מיניאפוליס שבארצות הברית בשנת 1941. היא למדה בקולג' קרלטון למשך שנה ולאחר שקיבלה את מלגת "פולברייט" בשנת 1963 היא טסה להודו לראשונה בחייה למשך שנה ועבדה כמורה לאנגלית.
לאחר השלמת תואר ראשון ושני באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, אומבדט חזרה להודו בשנת 1973 ושם ביצעה מחקר לעבודת הדוקטורט שלה בנושא "מרד תרבות בחברה הקולוניאלית – התנועה הלא ברהמנית במערב הודו". בעבודת הדוקטורט היא חקרה את תרבות הקאסטות בהודו והמאבק שמתנהל כנגד המעמד הגבוה המכונים "ברהמן".
באותה תקופה בהודו היא הכירה את בעלה לעתיד, בהרט פטנקר, ואת אימו הפעילה החברתית, אינדומטי פטנקר. לאחר שנישאה לפטנקר, היא התגוררה עם בעלה ומשפחתו המורחבת בכפר בשם "קאסיגן" במדינת מהרשטרה ההודית ובשנת 1983 הפכה לאזרחית הודו.
בשנים שלפני מותה עבדה כסוציולוגית מייעצת בנושאי פיתוח כפרי, סביבה ומגדר עבור ארגונים ממשלתיים ופרטיים בניהם: "קבוצת הפיתוח של האו"ם, ו"אוקספם".
אומבדט הייתה פרופסורית אורחת במגוון אוניברסיטאות וקולג'ים ברחבי העולם ושם לימדה לימודי אסיה וסיפרה על עבודת הדוקטורט שלה ומאבקה למען הצדק בהודו.
אומבדט מתה ב-25 באוגוסט 2021 במהרשטרה בגיל 80.
אקטיביזם
אומבדט עבדה עם תנועות חברתיות בהודו, ביניהן תנועות "דלית" ואנטי-קאסטות, תנועות סביבתיות, תנועות איכרים ובעיקר עם נשים כפריות. היא הייתה פעילה בעמותה שעוזרת לנשים נטושות במחוזות "סאנגלי" ו"סאטארה" בדרום מהרשטרה וגם בעמותה שמקדמת זכויות קרקע וכוח פוליטי לנשים.
מחלוקת וביקורת
הביקורת שאומבדט העבירה על שיטת הקאסטות זכתה להתנגדות ממשלת הודו וסוציולוגים במדינה. כך למשל, הסוציולוג אנדרה בטייה, אמנם הודה בכך שקיימת אפליה, אך התנגד עמוקות להתייחסות של אומבדט לקאסטה כסוג של גזענות. הוא תיאר את עבודתה כהסתה פוליטית וניסיונות "שובבים" להציג לעולם המערבי את הודו בצורה קיצונית. אומבדט ספגה ביקורת על הטיה "אנטי-סטטיסטית" בכתיבתה וכן על אהדה כלכלית "נאו-ליברלית". חוקרים גם הטילו ספק בכנות טענותיה בנוגע ל"אותנטיות" של עבודתה.
עבודתה האקדמית
הכתיבה האקדמית של אומבדט כוללת ספרים ומאמרים רבים בנושאי מעמד, קאסטות ומגדר. בין העבודות הבולטות שלה:
ג'רמיה בלאק
ג'רמיה סאליבן בלאק (באנגלית: Jeremiah Sullivan Black; 10 בינואר 1810 – 19 באוגוסט 1883) היה משפטן אמריקני שכיהן כתובע הכללי ומזכיר המדינה של ארצות הברית.
ביוגרפיה
בעקבות התפטרותו של לואיס קאס מתפקיד מזכיר המדינה, מונה בלאק כמחליפו ושימש בתפקיד זה בחצי השנה האחרונה לכהונת הנשיא ביוקנן. לקראת סיום כהונתו הוא היה מועמדו של הנשיא למשרת שופט בבית המשפט העליון, אך זו נדחתה על חודו של קול בהצבעת הסנאט.
לאחר סיום תפקידו מונה בלאק לרשם בית המשפט העליון של ארצות הברית. מתפקידו זה התפטר כעבור שנתיים והתמסר לעבודתו כעורך דין פרטי. לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית, בלאק היה ממתנגדיה הנחרצים של תוכנית הקונגרס האמריקני לתקופת השיקום וניסח את הודעת הוטו שהטיל הנשיא אנדרו ג'ונסון בנושא זה (1867). כמו כן הוא ייעץ לנשיא ג'ונסון במשפט ההדחה שהתנהל נגדו בסנאט.
סמל קזחסטן
סמל קזחסטן משמש כסמל רשמי של המדינה לאחר התפרקותה של ברית המועצות. הסמל התקבל באופן רשמי ב-4 ביוני 1992.
תיאור הסמל
הסמל מעגלי בצורתו. רקע הסמל כחול ועליו כיתוב בצהוב. הכחול מסמל את השמיים, והצהוב מסמל את החקלאות שהיוותה מרכיב חשוב בכלכלת המדינה במהלך התקופה הסובייטית.
הסמל כולל שני חדי קרן מכונפים, המביטים לכיוונים מנוגדים. בחלקו העליון של הסמל מופיע כוכב. במרכז הסמל מופיע השאנגרק - הכתר הקזחי, המסמל את המסורת, עושר וכן תקווה לעתיד טוב יותר.
בתחתית הסמל מופיע שם המדינה בשפה הקזחית. כשהסמל התקבל ב-1992 נכתב שם המדינה באותיות קיריליות: "ҚАЗАҚСТАН". בעקבות ההחלטה מ-2017 לעבור לכתוב קזחית באותיות לטיניות, שונה הסמל החל מ-1 בנובמבר 2018, כך ששם המדינה נכתב כך: "QAZAQSTAN".
ליינץ
לִיֵינְץ (בגרמנית: Lienz) היא עיר במדינת טירול שבאוסטריה, והעיר העיקרית באזור מזרח טירול (חלק מטירול). העיר נמצאת על גדות הנהרות איסל ודראו, ואוכלוסייתה מונה 11,844 תושבים נכון ל-2018.
העיר ממוקמת על צומת כבישים חשוב המחבר אותה לאלטו אדיג'ה (דרום טירול) ולקרינתיה.
בעקבות צמיחתה של העיר, כמה כפרים קטנים שהיו בעבר מחוץ לעיר הפכו לפרבריה.
ערים תאומות
ליינץ היא עיר תאומה של:
הר וורן (רכס סנטינל)
הר וורן (באנגלית: Mount Warren) הוא הר ברמת גרומשין, צפונית לקרחון ניוקאמר, בצידו המזרחי של רכס סנטינל בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,340 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא מעל קרחון ניוקאמר שמדרום וממערב לו, ומעל קרחון ויצ'ה שמצפון מזרח לו.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
ההר נקרא על שם סמל ססיל או. וורן (Cecil O. Warren) מחייל הנחתים של ארצות הברית, שהיה נווט של טייסת VX-6 של צי ארצות הברית, בעת ביצוע טיסות צילום מעל הרכס בין ה-14 וה-15 בדצמבר 1959.
בי.סי. דונצק
מועדון הכדורסל דונצק (באוקראינית: Баскетбол Клуб Донецьк) הייתה קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר דונצק, שהתמודדה בליגת העל האוקראינית בכדורסל ובליגת VTB.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 2006 ביוזמתם של שחקני עבר ותיקים בראשות ואלרי פוליכאנוב. והחלה לשחק בסופרליגה בעונת 2008/09. באותה עונה הגיעה למקום השלישי בעונה הסדירה, ולגמר הפלייאוף, בו הפסידה לאזובמאש מאריופול. במקביל, הפסידה במוקדמות היורוצ'לנג'.
בינואר 2010 הוקפאה הקבוצה בסופרליגה. והשתתפה רק בליגה המאוחדת של VTB. באותה עונה הפסידה הקבוצה במוקדמות היורוקאפ לבילבאו באסקט. ובמסגרת היורוצ'לנג' לא עברה את שלב הבתים.
בענת 2010/11 הגיעה הקבוצה שוב לגמר הפלייאוף והפסידה לבודיוולניק קייב את האליפות.
בתחילת עונת 2011/12 השתתפה הקבוצה במוקדמות היורוליג ללא הצלחה. והמשיכה לשלב הבתים של היורוקאפ, בו הגיעה עד לשלב רבע הגמר. בסיום העונה זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה באליפות הסופרליגה האוקראינית כשניצחה בסדרת הגמר את קבוצת אזובמאש מאריופול 0-4.
בשנת 2013 חדלה מלהתקיים.
ממסר רדיו
מערכת ממסר רדיו היא אמצעי שתפקידו לקלוט אות רדיו בנקודה מסוימת, להגביר אותו ולהפיץ אותו לנקודה אחרת, נקודות אחרות או לאזור אחר.
המונח "תחנת ממסר" איננו מתייחס דווקא לתחנה המבצעת ממסר רדיו, אך השימוש המקובל במילה מתייחס דווקא לממסר כזה. זאת כיוון שהסיבה העיקרית לשימוש בממסר היא הדעיכה של האות בתווך, מה שבולט במיוחד באות אלקטרומגנטי עליו משפיעים (בנוסף לבליעה באוויר) גם עצמים בדרך והעובדה שהוא מתפשט על פני כדור ולכן נחלש ביחס הפוך לריבוע המרחק. זאת לעומת אות הנע בתווך קווי, שמושפע באופן כמעט בלעדי ממידת הבליעה של התווך ולכן דועך באופן ליניארי.
סוגי ממסרים
דרך מקובלת להבדיל בין סוגי הממסרים השונים היא על פי תווך הקליטה והשידור:
כמו כן ניתן להבדיל בין נוהלי עבודה שונים של ממסר:
שימושים צבאיים
בנוסף לשימושים מקבילים לשימושים האזרחיים, השימוש בממסרי רדיו נפוץ בצבאות בעולם בעיקר בשל החיוניות של קשר רדיו טקטי ללחימה ולשליטה בשדה הקרב.
מערכת ממסר מטיפוס F1-F1 משמשות להתגברות על בעיות של טווח שידור, מחסומים (כגון הרים), וכן להתגברות על חסימה אלקטרונית עוינת: תחנת ממסר שתהיה קרובה אל כוח עליו מתבצעת חסימה שכזו עשויה לאפשר תקשורת עם הכוח. לשימוש בתחנת ממסר רדיו בלחימה יש גם חיסרון: כאשר מתבצעת חסימה אלקטרונית באזור התחנה בתחום הקליטה שלה, התחנה מפיצה את החסימה הלאה ובכך עוזרת לאויב. מה שהופך שימוש באמצעים שונים להימנעות מחסימות לחיוניים.
מערכת ממסר מטיפוס "קווי-F1" משמשות למטרות דומות, בשני הבדלים עיקריים: הן על פי רוב אמינות יותר, והן נייחות, ולכן משמשות בעיקר מפקדות מרחביות. בצה"ל אמצעי הנעזר בממסר כזה נקרא ש"ט. מערכת כזאת כוללת על פי רוב אמצעי קלט-פלט, הנמצא בחמ"ל, ממיר את האותות (על פי רוב דיבור ושמע) לאותות חשמליים ומעביר אותם דרך תווך קווי (או עורקי תקשורת) אל תחנה הממוקמת באזור בעל כיסוי רדיו אפקטיבי. שם מומר האות לגלי רדיו ומשודר החוצה. המסלול ההפוך זהה.
בנוסף לאמור לעיל, שימוש בממסרי רדיו מקשה על האויב לבצע איכון שידורים לצורך פגיעה בכוחות לוחמים או במפקדות.
תפיסת ממסר
בתחנה מטיפוס F1-F2, כאשר השידור נעשה בתדר קרוב מספיק (או כאשר הרמוניה כלשהי של תדר השידור קרובה מספיק) לתדר הקליטה של התחנה, ועוצמת האות חזקה יותר מעוצמת האות המגיע מתחנת המקור, תתרחש תפיסת ממסר (שהיא סוג של משוב חיובי): האות שיצא מהתחנה ייקלט בה שוב, וישודר שוב, וחוזר חלילה. כתוצאה מכך התחנה לא תבצע יותר ממסר אלא חסימה אלקטרונית. התופעה דומה (ולמעשה זהה מרוב הבחינות) לתופעה המתרחשת כאשר מקרבים מיקרופון אל המגבר אליו הוא מחובר, מה שגורם לצפצוף חזק וצורם.
הערות שוליים
Relaisstation Relaiszender
חרונינגן (כדורגל)
מועדון הכדורגל חרונינגן (הולנדית: FC Groningen) הוא מועדון כדורגל מהעיר חרונינגן שבהולנד, המשחק בליגת העל ההולנדית. צבעי הבית של המועדון הם ירוק ולבן.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-16 ביוני 1971 על ידי אגודת "איגוד הכדורגל והאתלטיקה של חרונינגן" ("GVAV", שנוסד בשנת 1921). הקבוצה שיחקה בליגה הבכירה במרבית שנות קיומה, אף על פי ששלוש שנים מאז שנוסדה ירדה ליגה.
מאז המועדון העפיל בחזרה לליגת העל ההולנדית בעזרתם של האחים המגנים רונאלד קומאן וארווין קומאן, והקשר ההגנתי יאן ואן דייק. הסגל המרשים של הקבוצה, סייע לה גם להעפיל לראשונה למפעל כדורגל אירופי בעונת 1983–1984. הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א והגיעה לשלב שמינית גמר. בעונות 1986–1987, 1988-1989 הקבוצה הגיעה שוב לשלב שמינית גמר גביע אופ"א. עונתה הטובה ביותר של חרונינגן בליגה הבכירה הייתה 1990–1991, בה סיימה במקום השלישי. בשנת 1996 הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו בבית אחד עם הקבוצות נרבה טרנס מאסטוניה, ליירסה מבלגיה, וסס מהונגריה וגזיאנטפספור מטורקיה.
לאחר עונת 1991/1992, חרונינגן החלו שנים פחות טובות מצידה של הקבוצה, והיא לא השתתפה במפעלים האירופאיים ב-14 השנים הבאות (לא כולל גביע האינטרטו). למועדון נותרו משאבים כספיים מועטים, ולמעט עונת 1995/1996 בה סיימה במקום ה-9, סיימה הקבוצה בחלק התחתון של הליגה, וב-1997/1998 ירדה ליגה בפעם השנייה בתולדותיה. כאשר פ.ק. חרונינגן ירדה לדרג ב' בפעם השנייה בתולדותיה.
המועדון חזר לליגה הראשונה לאחר שנתיים, וסיים קרוב לתחתית הטבלה בארבע העונות שלאחר מכן, אך הצליח להימנע בכל הפעמים על ידי ניצחון במשחק הפלייאוף. השחקן הבולט ביותר בקבוצה בשנים אלה היה אריין רובן, שעם השנים הפך לאחד מגדולי השחקנים בתולדות הולנד.
בעונת השיגה את התואר הראשון בתולדותיה, כאשר זכתה בגביע ההולנדי לאחר ניצחון 0–2 על זוולה.
לאחר הזכייה בגביע ההולנדי, העפילה הקבוצה לשלב הבתים של בליגה האירופית בעונת 2015/2016, אך הודחה בשלב הבתים בבית שכלל את אולימפיק מרסיי, ספורטינג ברגה וסלובן ליברץ.
את עונת 2016/2017 פתחה חרונינגן בצורה הגרועה ביותר בתולדותיה, אך הצליחה להתאושש וסיימה את העונה במקום השמיני.
בעונת 2022/2023 סיימה במקום האחרון בליגה ונשרה לליגת המשנה בפעם השלישית בתולודתיה לאחר שניצחה 4 משחקים ב-34 משחקים.
אצטדיון
המועדון משחק את משחקיו הביתיים באצטדיון אורובורג, המכיל 22,550 מקומות ישיבה. בדצמבר 2005, הקבוצה שיחקה את משחקה האחרון באצטדיונה הקודם, אצטדיון אוסטרפארק, אשר הכיל 12,500 מקומות, ובו היא שיחקה במשך 72 שנים. ממוצע האוהדים שהגיעו למשחקי הבית של הקבוצה בעונת 2004–2005 היה 12,500, כלומר האצטדיון היה מלא בכל משחקי הבית של חרונינגן. הממוצע עלה לקצת פחות מ-20,000 אוהדים, באצטדיונה החדש.
ב-13 באפריל 2008 פרצה שרפה ביציע הצפוני של היורובורג כאשר אלפי גלילי נייר טואלט, שהושלכו מהיציע בכוריאוגרפיה לפני המשחק בין חרונינגן לאייאקס, עלו באש וגרמנו לפציעתם של 28 בני אדם. המשחק נדחה והתקיים כעבור שלושה ימים. לאחר קיץ 2008, אצטדיון אורובורג הורחב לתכולתו הנוכחית, לאחר שהוספו לו 2,200 מקומות ישיבה.
סגל הקבוצה
(קפטן)
(בהשאלה מויאריאך)
(בהשאלה מא.י.ק סולנה) (בהשאלה מפארמה) (בהשאלה מיורגודן)
אדוארד גרנוויל בראון
תולדות חייו והשכלה
בראון נולד ב-7 בפברואר 1862 בגלוסטרשייר, בריטניה לאביו, בנג'מין בראון. בראון למד בתיכון בגלנאלמונד קולג' בסקוטלנד ובאיטון קולג' תוך כוונה ללמוד הנדסה. אולם, לאחר תקופה של שנה וחצי של לימודים בתחום, החליט ללמוד מדעי הטבע באוניברסיטת ניוקאסל ולאחר מכן במכללת פמברוק שבאוניברסיטת קיימברידג'.
במהלך לימודיו בפמברוק, התחיל בראון ללמוד ערבית, טורקית ופרסית מתוך עניין בטורקיה עקב המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). הוא הזדהה עם הצד האות'מאנית ואף רצה לסייע להם ולשרת כקצין בצבא העות'מאני, ולכן לימד את עצמו את השפה הטורקית מאיש דת אירי.
היכרותו עם האוריינט ככלל ועם פרס בפרט
בראון למד רבות אודות פרס ממורה פרטי, פרסי בשם מירזא מוחמד באקר ובגללו התעניין בסופיות ובהמשך בדרך של הבאב.
אף על פי שבראון למד פרסית עד לרמה גבוהה מאוד, הוא לא מצא את הזמן לבקר בפרס תוך כדי לימודי רפואה בפמברוק. בשנת 1887, לאחר סיום לימודיו, הוא יצא לפרס על מנת לחקור אותה מקרוב ולהמשיך ללמוד את השפה הפרסית. בראון שהה באימפריה כשנה ובניגוד לאירופאים אחרים אשר נסעו לפרס, הוא התערבב היטב עם מגוון גורמים באוכלוסייה הפרסית. לאחר מסעו כתב ספר, “A Year Amongst The Persians” אודות חוויותיו בפרס. הספר פתח את התרבות הפרסית בפני העולם האקדמי ודוברי אנגלית בצורה חסרת תקדים. אולם בפועל, הספר לא קיבל תשומת לב ציבורית נרחבת עד ההדפסה השנית שלו, אחרי מותו של בראון ב-1926.
בהמשך החיים שלו, שילב בראון את אהבתו עם האוריינט עם הרקע הרפואי שלו והעביר הרצאות בנושא רפואה בעולם הערבי ופרסם ספר על בסיס הרצאות אלו. מדובר בנושא שולי מבחינתו שכן עיקר עבודתו התמקדה בהיסטוריה וספרות פרסית.
הוא איגד כתבי יד פרסים ואסלאמיים והוציא את סדרת ספרים בת ארבעה כרכים בשם “Literary History of Persia”. הספר מבוסס על חומרים שבראון הצליח לאסוף בעת שהותו בפרס והוא עשה בו שימוש בגישה החדשה שפיתח לחקר ספרות וגם ניתח מספר רב של מקורות ראשוניים, דבר שהתאפשר בזכות שליטתו בשפה הפרסית, הערבית ועוד. הספר ממשיך להוביל בתחום, מעל 95 שנה לאחר הדפסת המהדורה האחרונה.
כתביו לגבי הבאבים והבהאים
בראון נתקל לראשונה בבאביזם כאשר קרא את כתביו של הסופר הצרפתי ארתור דה גובינו אודות פרס. לכן, בראון רצה ליצור קשר ולחקור את הבאבים בפרס בזמן שהייתו באזור אך גילה כי רוב הבאבים הפכו לבהאים. כאשר הוא היה באיספהאן, פגש בראון את אחד ממקורביו של בהאא אללה, ח'אג'י מירזא חידאר עלי ובהמשך פגש ודיבר עם עוד אנשי הדת בערים יזד ובשיראז. בעיר כרמאן הוא גם פגש באבים
לאחר ששב מפרס, התחיל בראון לתרגם כתבי יד באבים ובהאים ובכך היה הראשון לתרגם אותם לאנגלית ולהנגיש אותם לעולם האקדמי ולמערב. לקראת סוף המאה ה-19 הפסיק להתעניין בבהאיזם ובאביזם, ככל הנראה בגלל ביקורת שקיבל באקדמיה והפלגים בתוך העולם הבאבי-בהאי. בנוגע לפילוג בין הבהאים והאזלים, הוא סבר כי האזלים מייצגים את המסורת האמיתית של הבאב והאשים את הבהאים באלימות כלפי האזלים. הפילוג בין שני הזרמים, יחד עם ביקורת נוקבת שספג מאקדמאים באוקספורד, שכנע אותו לנטוש את מחקריו על הבאב.
פעילות פוליטית
בראון התחיל להתעניין בפוליטיקה של איראן כבר ב-1890 בתקופה של מרד הטבק באיראן, עת היה בקשר עם איראנים בולטים בלונדון. הוא הפך לפעיל ב-1908 על רקע המהפכה החוקתית הפרסית והקים את וועדת פרס בשיתוף עם ה.פ.ב. לינץ'. מטרת הוועדה הייתה להשפיע על דעת הקהל בבריטניה לתמוך בתנועת החוקה הפרסית ובזכותו של העם הפרסי להגדרה עצמית, בהתאם לפילוסופיה שלו שתמך ללא סייג בתנועות חירות. לפי בראון, אובדן עם ייחודי הוא רע מאוד, במיוחד פרס. לכן הוא לחם למען העם הפרסי על מנת לשמור את הציוויליזציה המיוחדת שלה. כמו כן, הוא התייחס לאיראן כמדינה האהובה עליו אחרי בריטניה. בראון היה בקשר הדוק עם בכירים בתנועה הלאומית הפרסית בתוך פרס ובגולה והיווה מוקד ידע למבקרים רבים של הממשלה הבריטית בנוגע למדיניותה מול האימפריה הפרסית. הוא כתב ספרים ומאמרים ונשא נאומים אשר היללו את העם הפרסי וביקרו את המאמצים של הבריטים והרוסים לדכא את המהפכה. כתוצאה מכך, זכה לתמיכה ואהדה בקרב הפרסים. הוא ספג ביקורת מכמה בכירים איראנים, כולל אנשים שהיו המקורות שלו, על כך שהוא כתב רבות על המהפכה בלי לחקור אותה מקרוב. לבסוף, אחרי שהמהפכה החוקתית נכשלה, הפסיק בראון את כל פעילויותיו הפוליטית.
במסגרת ספרו The Persian Revolution, בראון ביקר את הבהאים ואת מנהיגם עבד אל-בהאא' על כך שהם לא יצאו בפומבי בעד המהפכה ונמנעו מנקיטת עמדה ברורה בנושא. הוא התעלם מהעובדה שתמיכה של הבהאים במהפכה הייתה עלולה לחסל אותה שכן רוב הציבור הפרסי היו נגד הבהאים. הוא גם לא התייחס לרדיפה של הבהאים על ידי המשטר הקיים באותו שנים. דבריו של בראון פגעו בעבד אל-בהאא' והוא לעולם לא סלח לבראון.
תרומתו לעולם האקדמי
באוניברסיטת קיימברידג' ייסד בראון את בית הספר ללימודי שפות מודרניות של המזרח ושימש כפרופסור לשפה ערבית. בתפקיד זה הוא שם פחות דגש על לימוד דקדוק ויותר על תרגום של כתבי יד ומקורות ראשוניים. הוא גם הקים בית ספר בו למדו עובדים של שירות החוץ הבריטי ובהמשך גם סטודנטים הודיים. הוא קטלג את כל כתבי היד האסלאמיים בספרייה של אוניברסיטת קיימברידג' וספריות נוספות. בנוסף, הוא ערך וקידם את עבודתו של אליאס ג'ון ווילקינסון גיב על ההיסטוריה של שירה עות'מאנית.
כתיבתו
חוץ מספריו על רפואה ערבית, כלל כתביו עסקו בפרס בתחומים של דת, היסטוריה וספרות, או פוליטיקה ועיתונאות. בתחילת הקריירה שלו, בראון כתב אודות דת בפרס. לאחר מכן הוא התמקד בהיסטוריה ספרותית ולקראת סופה כתב גם אודות פוליטיקה ועיתונאות.
בנוגע לדת, הוא לא התייחס בכלל לזרם הסוני והתעסק עם הזרמים הקטנים יותר של השיעה. יש כאלה שטוענים כי מחקרו על הבאביזם הוא המחקר המקיף ביותר על הנושא שיוכל להיות אי פעם. בתחום של היסטוריה ספרותית, הספר The Literary History of Persia היה השיא של מחקרו האקדמי. לקח לו מעל 22 שנים להוציא לאור את כלל הכרכים והם מהווים עבודה מרכזית בחקר של פרס.
חיים אישיים
עד שהוא התחתן עם אליס קורוליין בלאקבורן-דניאל בשנת 1906, בראון היה נחשב לפעיל מאוד בחיים החברתיים בקיימברידג'. בזמנו הפנוי היה משחק טניס, סקוואש ושיט; ותמיד ראה לנכון לסייע בכל דבר לתלמידיו, עמיתיו וכל מי שביקש. אליס הייתה קתולית ופעילה בתנועה לעצמאות אירית והשפיעה עליו בשני הנושאים. לזוג נולד שני בנים. בראון קיבל התקף לב חמור בשנת 1924 ובכך סיים את הקריירה האקדמית שלו. הוא נפטר ב-5 בינואר 1926 בביתו בקיימברידג' ונקבר בעיר ניוקאסל.
דייוויד קופרפילד (סדרה, 1966)
דייוויד קופרפילד (באנגלית: David Copperfield) היא סדרת טלוויזיה של ה-BBC בכיכובו של איאן מקלן בתפקיד דייוויד בעיבוד לרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. שידור הסדרה החל בינואר 1966. עוד משתתפים בסדרה טינה פאקר בתפקיד דורה, פלורה רובסון בתפקיד בטסי טרוטווד, גורדון גוסטלו בדמות ברקיס, וכריסטופר גארד בתפקיד דייוויד בילדותו. את התסריט כתב וינסנט טילסלי.
בשידור הראשון צפו בסדרה יותר מ-12 מיליון צופים. נותרו רק ארבעה פרקים מתוך 13 פרקי הסדרה.
על פתית השלג המשושה
על פתית השלג המשושה (ליתר דיוק שי לראש השנה או על פתית השלג המשושה; בלטינית: Strena Seu De Nive Sexangula) הוא מאמר של יוהאנס קפלר שניתן כשי ראש השנה ב-1611 לידידו ופטרונו ג'ון מתיו ווקאר. במאמר, חקר קפלר את הסיבה לצורתו המשושה של פתית השלג. בדרך הוא העלה רעיונות רבים והסברים אפשריים, שאת כולם דחה בעצמו, כך שהמאמר נותר ללא תשובה. בכל זאת, המאמר נחשב כמבשר בגישתו המדעית את מדע הקריסטלוגרפיה, והוא מפורסם גם בכך שבו נתן קפלר את ההשערה הידועה כהשערת קפלר לגבי הריצוף הדחוס ביותר של כדורים במרחב (השערה שהוכחה על ידי מחשב רק בשנת 1998).
פתיחה והצגת השאלה
קפלר ידע עד כמה חובב ידידו את ה"אין" (כלומר את ה-"לא כלום") ובכל מקרה שכרו של קפלר (שעבד כמתמטיקאי חצר של הקיסר רודולף השני) לא איפשר לו להעניק מתנה גדולה יותר, ולכן חיפש שי הקרוב ביותר ל"אין". הוא בדק את ארבעת היסודות (אבק, אש, אוויר, ומים) אך חשב שבכולם יש "משהו". לבסוף, בעודו חוצה את גשר קארל בפראג, נפל על מעילו פתית שלג, והוא נראה לו נושא מתאים לשי לעונת החגים, היות שירד מהשמיים בצורת כוכב. יש כאן גם משחק מילים, מכיוון שהמילה Nix משמעה שלג בלטינית (שפת המאמר) ומשמעה גם "לא כלום" בגרמנית עממית של אז. קפלר הציע לברר "למה פתיתי השלג בראשית נפילתם, ולפני שהם מסתבכים זה בזה לגושים, הם תמיד בעלי שישה קודקודים עם שישה מקלות דמויי נוצה".
סקירת רעיונות הקשורים לשאלה
הסבר אפשרי אחד הוא שניתן לרצף את המישור על ידי משושים. אלא שבעצם אפשר גם עם רבועים ומשולשים.
כדי להכיר טוב יותר את הבעיה, חקר קפלר כמה מקרים של דברים משושים בטבע וניסה להגיע לסיבת צורתם: הוא בחן את תאי הדונג בחלת הדבש של הדבורים. הוא שם לב שבעוד שלפתח התא יש צורת משושה הרי שחלקו האחורי נסגר על ידי שלושה מעוינים (כל מעוין נשען על שתים מצלעות המשושה וכולם נפגשים בקודקוד אחד - ראו איור). קפלר תוהה אם קיים פֵּאוֹן דומה לפאון הארכימדי או לאפלטוני המורכב רק ממעוינים. הוא מצהיר שמצא שניים כאלה, כשאחד מהם, הדודקהדרון-המעוין המוקף ב-12 מעוינים, יכול לרצף את המרחב התלת-ממדי ללא רווחים, כמו שהמשושה יכול לרצף את המרחב הדו-ממדי. הוא העלה כמה סיבות אפשריות לצורת המשושה של תאי הכוורת: המשושה הוא המרווח ביותר בין הפאונים המרצפים את המישור, הוא המותאם ביותר למבנה גופם הרך של הדבורים, וניתן לחסוך בעבודה כשכל קיר משרת שני תאים, במקום למשל תאים עגולים שהיו מותירים רווחים מבוזבזים. מכאן קפלר עבר לתהות לגבי הסיבה לצורת גרעיני הרימון דמויי הדודקהדרון-המעוין הממלאים את חלל הפרי. הגרעינים קטנים בתחילה ועגולים כל עוד יש להם מקום. אבל כשקרום הרימון מתקשה והגרעינים מתמלאים בעסיס הם מסתדרים ומתכווצים זה לצד זה כך שכל גרעין מתיישב בין שלושה גרעינים של השכבה הבאה. קפלר טען שאם יושמו כדורים רכים באופן חופשי בתוך כלי שאחר כך יכווץ מכל עבריו אזי הכדורים יקבלו את צורת הדודקהדרון-המעוין. אם לעומת זאת הם יסודרו בזוויות ישרות וזה מעל זה אזי הלחץ יגרום להם לקבל צורת קוביות.
השערת קפלר
אם מפזרים כדורים במישור ולוחצים עליהם כדי לקרבם זה לזה הם יסתדרו באחת משתי צורות - ראו סידורים A ו-B בדיאגרמה שבמסגרת בראש ערך זה. בסידור A לכל כדור ארבעה שכנים ובסידור B לכל כדור שישה שכנים. אם נשים שכבה מסוג A ישירות על שכבה מסוג A (או B מעל B) ונלחץ – יתקבלו קוביות. אם לעומת זאת נמקם כל כדור בשכבה B העליונה בין שלושה כדורים בשכבה B התחתונה יתקבל סידור בעל צפיפות גבוהה יותר (כלומר יותר כדורים לנפח כולל נתון). בסידור זה לכל כדור שישה שכנים בשכבה שלו ועוד שלושה מלמעלה ושלושה מלמטה. במקרה זה לחץ על הכדורים יוביל לדודקהדרונים-המעוינים. קפלר טוען שאין סידור אחר של כדורים (לא לחוצים) שיתן צפיפות גבוהה יותר. קפלר לא הוכיח את הטענה הנקראת "השערת קפלר". ניתן להראות שלמעשה ישנם סידורים רבים המביאים לאותה צפיפות מקסימלית. מעל שתי שכבות B שתוארו ניתן להוסיף שכבה B שלישית בדיוק מעל השכבה B התחתונה, או בהזזה כך שכל כדור נמצא מעל מרווח בשכבה התחתונה. ראו איור. כיוון שבכל שכבה הנוספת מלמעלה יש שתי אפשרויות כאלה יוצא שיש אינסוף סידורים צפופים אפשריים של המרחב. בכל מקרה הצפיפות המתקבלת היא של בהשוואה לצפיפות של כ-0.65 המתקבלת כשמכניסים כדורים באופן אקראי לתחום מוגבל.
הרקע להשערה והוכחתה
את בעיית דחיסת הכדורים קיבל קפלר במהלך התכתבות שערך ב-1606 עם המתמטיקאי האנגלי תומאס הריוט, שבתורו עסק בשאלה שהציג לו וולטר ראלי בהקשר של מציאת הדרך היעילה ביותר לסדר כדורי תותח על סיפון הספינה. אחרי פרסום ההשערה על ידי קפלר ניסו רבים להוכיחה. בשנת 1831 הוכיח קרל פרידריך גאוס את ההשערה למקרים בהם הכדורים מסודרים בסריג סדור. אחרי גאוס לא הייתה עוד התקדמות במאה ה-19, וב-1900 דויד הילברט כלל את ההשערה כאחת מ-23 הבעיות הפתוחות במתמטיקה. בשנת 1953, הראה המתמטיקאי ההונגרי László Fejes Tóth שניתן להכריע את השאלה בעזרת מספר גדול אך סופי של חישובים. בשנת 1992 פתח תומאס קליסטר האלס (מאוניברסיטת מישיגן באותם ימים) בתוכנית מחקר שבה הראה בעזרת מחשב שכ-5000 סידורים מייצגים הם בעלי צפיפות שאינה גבוהה מהגבול של קפלר. ב-1998 הסתיימו החישובים, וההוכחה הארוכה התקבלה על ידי ועדת מומחים ב"99%" ודאות. בשנת 2015 האלס שיפר את הפתרון כשפרסם הוכחה פורמלית שיכלה הפעם בעצמה לעבור בדיקת נכונות על ידי מחשב ובכך להסיר כל ספק בנכונותה.
סיום המאמר
קפלר ממשיך לסקור צורות נוספות בטבע, כמו החלוקה המחומשת של הפרחים, הפירות, וגם תאי הזרעים בכמה צמחים. כאן הוא חושב שה"מניע נותן הצורה" (facultas formatrix) קשור איכשהו באסתטיקה. המחומש עצמו ניתן לבנייה בעזרת יחס הזהב הקשור גם הוא באסתטיקה ובצמחים. אך מה המניע לגבי פתית השלג המשושה? השלג נוצר מאדים המתקררים לפתיתים (בניגוד לקרח הנוצר ממים שקפאו). מדוע אבל פתיתי השלג הם שטוחים ולא בעלי נפח ככדורים? אולי כיוון שהמשושה הוא מישורי במהותו כיוון שהוא המצולע המשוכלל הראשון שאינו מרכיב לבדו פאונים תלת־ממדיים? או מפני שהמאבק בין קור לחום מתרחש קודם כל במשטחים? בכל אופן, כדי לכסות את המישור במשושים יש צורך שיהיו באותו גודל, והרי פתיתי השלג הם בגדלים שונים. מכאן שהם נוצרים לא בבת אחת אלא כהרכבה והרחבה של יחידות קטנות יותר. לסיום, לגבישים במכרות יש צורות שונות ולא רק משושות, מכאן שהמשושה לא הכרחי אלא מאפיין את החומר. אולי יש במים מעין מלח המתגבש במשושים? בנקודה זאת קפלר סוגר את הדיון ומעביר את השאלה אל הכימאים, ואל ידידו ווקאר.
ההסבר המודרני לצורה המשושה של פתיתי השלג
קפלר, כאמור, לא הגיע לפתרון מספק לשאלה שהגדיר. אף על פי שהבין שצורת הגביש נובעת מהרכבה והרחבה של צורות בסיסיות דומות, הוא לא תמך בתורה האטומית של החומר, ולמשל בפתיחת המאמר כשחיפש נושא "קרוב לאין" הוא פסל את האטום כיוון שהוא שווה ממש לאין ולא סתם קרוב אליו. בכל זאת, ההסבר המקובל כיום לצורת הגבישים, ופתיתי השלג ביניהם, הוא במבנה האטומי של המולקולות המרכיבות את הגביש. בקריסטלוגרפיה, המערכת הגבישית ההקסגונלית (מיוונית הקסגון = משושה; נקראת גם המערכת הגבישית המשושה) היא אחת משבע המערכות הגבישיות. במקרה של מים,, שני אטומי המימן יוצרים זווית של כ-104.45° סביב גרעין החמצן. מולקולת מים היא קוטבית עם קטבים חיוביים באטומי המימן ושליליים בחמצן, כך שמימן של מולקולת מים אחת נמשך לחמצן של מולקולה שכנה (קשר מימן). סידור יציב מתקבל כאשר שישיית מולקולות נקשרות בקשרי מימן זו לזו במעגל (כלומר במשושה) כמו גם למולקולות מים שכנות. פתית השלג נוצר מהצטברות של עוד ועוד מולקולות מים סביב הגרעין המשושה המקורי. ההסתברות של מולקולות להצטבר בפינות גדולה מאשר בשאר האזורים. הצורה שבה המולקולות הנוספות מצטברות תלויה בתנאי מזג אוויר מקומיים. למשל, ב.ג. מייסון מראה אילו סוגי משושים מתקבלים בכל תחום טמפרטורות. תנאי מזג האוויר זהים בכל פינות הגביש ולכן צורתן זהה. הפתיתים אבל שונים זה מזה ועדיין אין הסבר מלא לצורתם.
ריצת 5000 מטר
ריצת 5000 מטר היא אחת מריצות המסלול הארוכות בהן מתחרים ספורטאים במשחקים האולימפיים ובאליפויות העולם באתלטיקה. מאחר שאורך מסלול הריצה הוא בן 400 מטרים, מקיפים אותו הרצים 12 פעמים וחצי. ריצת 5000 מטר לגברים נערכה לראשונה באולימפיאדת סטוקהולם (1912), ולנשים מאז אולימפיאדת אטלנטה (1996). האלוף האולימפי הראשון היה הנס קולמיינן, והאלופה האולימפית הראשונה הייתה ואנג ז'ונגחיה ( סין). ריצת 5000 מטר הראשונה לגברים נערכה בהלסינקי 1983, ולנשים נערכת הריצה מאז גטבורג 1995. אלופי העולם הראשונים היו אימון קופלן וסוניה או'סאליבן.
ניקולאי איגנאטייב
הרוזן ניקולאי פבלוביץ' איגְנאטְיֶיב (ברוסית: Николай Павлович Игнатьев; 29 בינואר 1832, סנקט פטרבורג האימפריה הרוסית – 3 ביולי 1908, קרופודרינצי, פלך קייב, האימפריה הרוסית), היה פוליטיקאי ודיפלומט רוסי. הוא גם נשא בדרגת גנרל של צבא האימפריה הרוסית.
ראשית הקריירה
איגנאטייב נולד למשפחת אצולה בסנקט פטרבורג. סבו היה בן למשפחת האצולה הגאורגית אֶגנאטָשווילי (ეგნატაშვილი). הצאר ניקולאי הראשון השיב טובה לאביו של ניקולאי, קפטן פאבל איגנאטייב, לאחר שהלה נותר נאמן לו במהלך מרד הדקבריסטים ב-1825.
הדוכס הגדול אלכסנדר השני אף היה פטרון הטבילה של ניקולאי. ניקולאי נשלח להכשרה צבאית-מנהלית לבני האליטה, הקור דה פאז' והפך בגיל 17 לקצין במשמר הרוסי (הגווארדיה). לאחר שלחם במלחמת קרים מונה ב-1856 לתפקיד הנספח הצבאי בלונדון, הממונה בפועל על איסוף מודיעין. הוא גורש לאחר מבצע כושל. לאחר מכן, מונה כעוזרו הדיפלומטי של ניקולאי ניקולאייביץ' מוראביוב, שהיה מושל סיביר. ב-28 במאי 1858 הוא הגיע להסכמה עם הסינים על חוזה אייגון, שקבע חלוקת אזור מחלוקת, האמור ונסיגה מאזור הנהר. הוא גם הצליח להגיע להסכמי מסחר חשובים עם בוכרה ועם חיווה.
המשבר בבלקנים
בין 1864 ל-1877 כיהן איגנאטייב כשגריר האימפריה הרוסית לאימפריה העות'מאנית והוצב באיסטנבול. בתפקידו פעל לחיזוק מוסדות הכנסייה בבולגריה ולהגברת ההשפעה הרוסית באזור. באפריל 1876 פרצו מהומות ברחבי בולגריה שהתפתחה לכלל מלחמת אזרחים בין מיליציות נוצריות למיליציות מוסלמיות וכ-12,000 נוצרים נהרגו. בעקבות האירועים ובלחץ המעצמות האירופיות, כונסה ב-23 בדצמבר 1876 ועידת קונסטנטינופול, בה כיהן איגנאטייב כנציג האימפריה הרוסית. הוועידה דנה במתן אוטונומיה לבולגריה, אך לא הגיעה להסכמה על גבולות הישות האוטונומית. איגנאטייב המשיך במאמציו הדיפלומטיים והשיג את הסכמת האימפריה האוסטרו-הונגרית לרעיון האוטונומיה לבולגרים. ב-21 במרץ 1878 בעקבות משא ומתן שניהל איגנאטייב נחתמה על ידי המעצמות האירופיות "הצהרת לונדון" שחזרה על הצהרות ועידת קונסטנטינופול.
לאור התעלמות האימפריה העות'מאנית מדרישת המעצמות היה איגנאטייב ממובילי הקו הלוחמני נגדה וב-24 באפריל הכריז הצאר הרוסי מלחמה על העות'מאנים. המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הסתיימה בניצחון רוסי ואיגנאטייב מונה לראש צוות המשא ומתן הרוסי שכפה על העות'מאנים את חתימת חוזה סן סטפנו. הלחץ שהפעילה האימפריה הבריטית שחששה מהתחזקות מעמדם של הרוסים בבלקנים, גרם לצאר אלכסנדר השני להסכים לכינוסו של קונגרס ברלין וזאת למורת רוחו של איגנאטייב אשר פרש משירות פעיל בצבא. כפועל יוצא מפועלו, נחרט איגנאטייב בנרטיב ההיסטורי הבולגרי כאחד מהאישים הבולטים שסייעו לכינונה מחדש של המדינה הבולגרית והוא הונצח בשמותיהם של מספר יישובים כגון איגנטייבו.
שלהי הקריירה ואחריתו
לאחר פרישתו מונה למושל אזור ניז'ני נובגורוד. לאחר רציחתו של הצאר אלכסנדר השני מונה לשר הפנים של האימפריה והוביל קו לאומני ואנטישמי במדיניותו. כדי להסיח את דעת הקהל מהמשבר הפוליטי ברוסיה בעקבות רצח אלכסנדר השני, עודד איגנאטייב פגיעה פיזית ביהודים, עניין שהוביל לסופות בנגב. הצאר אלכסנדר השלישי שחשש מהתחזקות מעמדו של איגנאטייב, אילץ אותו ביוני 1882 לפרוש מתפקידו.
איגנאטייב הלך לעולמו ב-3 ביולי (20 ביוני בלוח היוליאני) 1908 והוא בן 76 שנים. בנו פאבל איגנאטייב כיהן כשר החינוך בממשלתו של הצאר ניקולאי השני ונינו הוא מייקל איגנטייף, שהיה יושב-ראש האופוזיציה בפרלמנט הקנדי.
שחייה תחרותית
שחייה תחרותית היא ענף ספורט אולימפי שמתבסס על שחייה עממית. המטרה בשחייה תחרותית היא לקבוע את הזמן המהיר ביותר. שחייה, יחד עם אתלטיקה והתעמלות, נחשבים לענפי הספורט הפופולריים ביותר במשחקים האולימפיים.
הפדרציה הבינלאומית לשחייה תחרותית בעולם היא פינ"א, אשר מנהלת גם את ענפי השחייה האמנותית, שחייה במים פתוחים, קפיצה למים, קפיצה למים מגובה וכדורמים.
חוקים בסיסיים
בשחייה תחרותית מקובלים ארבעה סגנונות: חופשי (חתירה), חזה, גב ופרפר, אליהם נוספים משחי מעורב ושליחים. החלוקה למשחים מתבצעת על ידי כמה קריטריונים: מרחק, מין, סגנון ולעיתים גיל. בשחייה תחרותית (למעט בסגנון הגב) הזינוק נעשה מאדן הזינוק, שהוא למעשה משטח המוגבה כ-0.5 עד 0.75 מטר מעל שפת הבריכה. שחיין שבעת המשחה עובר על אחת מן התקנות של הסגנון אותו הוא שוחה (התקנות מפורטות בחוקת השחייה הבינלאומית), נפסל ותוצאתו נמחקת. ישנן כמה תקנות שתקפות לגבי כל הסגנונות:
מידות ומבנה הבריכה
שאלת מידות ומבנה הבריכה היא בעלת משמעות רבה בשחייה, מכיוון שהיא יכולה להשפיע על תוצאות המשחה. בין כל בריכות השחייה נדרשת אחידות כדי שתוצאות זמן בבריכות שונות תוכלנה להיות בנות השוואה. בנוסף, נדרש שמרחקי השחייה בתחרויות הרשמיות בענף יהיו כפולה שלמה של אורך הבריכה. האולימפיאדה ורוב התחרויות הגדולות נערכות בבריכת 50 מטר (הנקראת גם בריכה אולימפית או בריכה ארוכה). בריכות אלה יקרות ודורשות יותר תחזוקה, ולכן אינן רווחיות תמיד למתקני ספורט מסחריים שיכולים לרצות את קהל המנויים שלהם גם בבריכות קטנות וזולות יותר. מסיבה זו רוב הבריכות בעולם הן באורך של 25 מטר (הנקראת גם בריכה קצרה). תוצאות בבריכות קצרות הן מהירות יותר מתוצאות בבריכות ארוכות מכיוון שבמשחים הנערכים בבריכות קצרות יש יותר פניות ויציאות מהירות וחסכניות באנרגיה.
חופשי
בסגנון החופשי (Freestyle) המתחרים יכולים לבחור לשחות בכל צורה שהם רוצים. מכיוון ששחיית חתירה (Front crawl) נחשבת לצורת השחייה המהירה ביותר, שחייני החופשי נוהגים להשתמש בה בתחרויות. בשחיית החתירה החותר גורף את המים בעזרת שתי הידיים לסירוגין כך שתמיד יד אחת גורפת את המים, ומזיז את הרגלים, כל אחת בנפרד, למעלה ולמטה. הנשימה מתבצעת לצדדים (אין חובה לנשום כל מספר תנועות קבוע).
כאשר שוחים את משחה המעורב מותר לבצע את הקטע החופשי בכל צורת שחייה השונה מפרפר, גב וחזה.
סגנון החופשי הוא הסגנון הראשון שאושר לשחייה בתחרויות. במשחקים האולימפיים מתחרים בסגנון החופשי בשישה מרחקים: 50, 100, 200, 400, 800 ו-1500 מטר.
חזה
סגנון החזה (Breaststroke) נחשב לסגנון השחייה הקשה ביותר מבחינה טכנית והוא האיטי ביותר. לעומת זאת, בשחייה עממית חזה נחשב לסגנון קל למדי, משום שהוא נוח ואפקטיבי כשהמטרה אינה התקדמות מהירה.
סגנון החזה נחשב להתמחות מיוחדת בשחייה תחרותית.
במשחקים האולימפיים מתחרים בסגנון החזה בשני מרחקים: 100 ו-200 מטר. באליפויות אחרות מתחרים גם במרחק של 50 מטר.
גב
סגנון הגב (Backstroke) הוא הסגנון היחיד אשר נשחה על הגב. לשחיין הגב יש יתרון בכך שאין צורך להוציא את הראש מן המים כדי לנשום בזמן השחייה, אך מנגד, קיים החיסרון של קושי בראיית כיוון ההתקדמות. זהו גם סגנון השחייה התחרותי היחידי שבו הזינוק נעשה מתוך המים. בסגנון הגב מיישר השחיין את ידיו וגורף איתן לסירוגין כך שתמיד יד אחת גורפת מים. הרגליים בסגנון הגב עולות ויורדות לסירוגין בדומה לשחיית החתירה. גב הוא הסגנון השני האיטי ביותר, אחרי סגנון חזה.
סגנון הגב הוא השני שאושר לשחייה לאחר הסגנון החופשי. בזמנו, נשחה סגנון הגב כשהידיים ישרות, אך בזמנים המודרניים, הוא כמעט תמיד נשחה עם ידיים מכופפות מתחת למים.
במשחקים האולימפיים מתחרים בסגנון גב לשני מרחקים: 100 ו-200 מטר. באליפויות אחרות מתחרים גם למרחק של 50 מטר.
פרפר
סגנון הפרפר (Butterfly) הוא סגנון קשה מבחינה טכנית והסגנון השני במהירותו אחרי סגנון חופשי. הסגנון דורש תיאום רב בין חלקי הגוף. לסגנון עקומת למידה תלולה, משום ששחיין שאינו מבצע את התנועה כהלכה יתקשה לנשום, ולכן יתקשה לבצע כהלכה את התנועה הבאה, דבר ההופך אותו לסגנון מאוד לא פופולרי בשחייה עממית. שחיין הפרפר מבצע גריפה של המים על ידי שתי הידיים במקביל, תוך כדי גריפת המים מבצע יתר גופו תנועת "דולפין" אשר מעלה אותו למעלה כדי שיוכל לנשום. בזמן מחזור הגריפה של הידיים מבצעות הרגליים שתי "בעיטות" ברגליים צמודות - "בעיטה" אחת לפני הגריפה כשהידיים מושטות קדימה ואחת לאחר הגריפה כשהידיים מושטות לאחור.
במשחקים האולימפיים מתחרים בסגנון הפרפר בשני מרחקים: 100 ו-200 מטר. באליפויות אחרות (כמו אליפות העולם בשחייה) מתחרים גם במרחק של 50 מטר.
מעורב
סגנון מעורב (Medley) הוא סוג משחה מיוחד המשלב את כל הסגנונות (פרפר, גב, חזה וחופשי). משחה מעורב נחלק לשני סוגים: "מעורב אישי" (מ"א) ו"מעורב קבוצתי" (מ"ק) על מעורב קבוצתי יורחב בהמשך. במשחה מעורב אישי על השחיין לבצע מרחק שווה בכל סגנון לפי הסדר הבא: פרפר, גב, חזה, חופשי. כל סגנון מקבל מרחק שווה בתוך משחה המעורב. לדוגמה במשחה 200 מטר מעורב יבצע השחיין 50 מטר בכל סגנון לפי סדר המעורב. שחיין המעורב חייב לעמוד בכל התקנות של כל סגנון בנפרד.
יוצא מן הכלל הוא סגנון חופשי שבתוך משחה מעורב, שנוספת לו מגבלה נוספת - איסור על שחייה בסגנונות פרפר, גב וחזה.
במשחקים האולימפיים מתחרים בשחיית מעורב בשני מרחקים: 200 מטר ו-400 מטר. באליפויות אחרות שנשחות בבריכות קצרות מתחרים גם במרחק של 100 מטר.
זינוקים, פניות, יציאות ונגיעות
בתחילת כל משחה בשחייה תחרותית מתבצע זינוק בו קופצים השחיינים ומתחילים לשחות. הזינוק בכל הסגנונות זהה למעט בסגנון הגב שעליו יפורט בהמשך. הזינוק הרגיל מתבצע בשלבים הבאים:
הקפיצה בזינוק היא קפיצת ראש. בעת הקפיצה מנסים השחיינים לקפוץ כמה שיותר רחוק ולהיכנס למים בחדות המרבית. צורת הקפיצה הזאת נחשבת לצורת הקפיצה הכי הידרודינמית, ולכן היא נחשבת לצורת הקפיצה האופטימלית. נוסף לכך, צורת קפיצה זו מאפשרת לשחיין להתחיל יציאה מימית במצב אופטימלי. ניתן להבדיל בין שני סוגי קפיצה עיקריים: קפיצה דו-רגלית וקפיצה חד-רגלית (או "זינוק פסיעה"). בקפיצה דו-רגלית מציב השחיין את שתי רגליו על שפת אדן הזינוק, גופו יוצר זווית של כ-90° בין השוק לירך. פלג גופו העליון מתקפל קדימה מהאגן ומעלה וידיו יורדות בין הרגליים בכיפוף קטן, כאשר הן נוגעות בשפת האדן. בהישמע אות הקפיצה (האות השלישי), דוחף השחיין את האדן עם שתי רגליו יחד והוא יכול גם להיעזר בידיו. לאחר הדחיפה מעביר השחיין את ידיו למצב "חץ", מצב בו הידיים מתוחות לגמרי וכפות הידיים נמצאות אחת על השנייה. בקפיצה חד-רגלית מציב השחיין רגל אחת על שפת האדן ואת השנייה כחצי מטר מאחוריה. השחיין מכופף את הברכיים בזווית של כ-100° מעלות ופלג גופו העליון מתקפל קדימה מהאגן ומעלה. השחיין תופס את אדן הזינוק עם ידיו ומותח את כל גופו אחורנית כמו קפיץ. בהישמע אות הקפיצה (האות השלישי) מושך השחיין את שפת האדן ודוחף את האדן עם רגליו. לאחר הדחיפה מעביר השחיין את ידיו למצב "חץ" כמו בקפיצה הדו-רגלית.
פנייה היא נגיעה בקיר שהשחיין מבצע לאחר שסיים אורך בריכה כדי להחליף כיוון ולשחות שוב את אורך הבריכה. לכל סגנון ישנן תקנות שונות בקשר לפנייה. כל פנייה שיש בה גלגול נקראת "קיפר". הפניות של שחיית החתירה וסגנון הגב וגם הפנייה שבין הגב לחזה בשחיית מעורב נחשבים קיפרים. כל הפניות מסתיימות בדחיפה מהקיר עם הרגליים ויציאה מימית.
יציאה מימית (מכונה גם יציאה תת-מימית) היא רצף תנועות צלילה שמבוצעות לאחר זינוק ולאחר פנייה. לאחר סיום הזינוק או פנייה נמצא גופו של השחיין מתחת למים. במצב זה מבצע השחיין רצף פעולות, המשתנה מסגנון לסגנון, שמטרתן לנצל את התנופה של הדחיפה מהקיר ולהביא את השחיין כמה שיותר רחוק מהקיר בכמה שפחות זמן ובניצול מינימלי של אנרגיה. יציאת ה"דולפין" המימית של שחיית החופשי, סגנון הגב ופרפר נחשבת למצב ההידרודינמי ביותר שגוף השחיין יכול להיות בו. לפי חוקת פינ"א, המרחק המקסימלי של יציאה מימית הוא 15 מטרים למעט בסגנון החזה. התקנה חוקקה בטענה שהשחיינים עלולים להתעלף מחוסר חמצן ובזבוז האנרגיה של היציאה המימית.
נגיעה היא הפעולה שמבצע השחיין כשהוא מגיע לקיר בסוף המשחה. הנגיעה משתנה מסגנון לסגנון ועליה לעמוד בכל התקנות של הסגנון שבו היא מבוצעת. לעיתים קרובות קורה שהשחיין "מפספס" את הנגיעה. הכוונה למצב בו השחיין מגיע למצב בו הוא רחוק מדי מהקיר בשביל לגעת בו אבל קרוב מדי אל הקיר בשביל לבצע עוד תנועת ידיים. לרוב במצב כזה נותן השחיין בעיטה חזקה במים שמביאה אותו לקיר, הבעיטה חייבת לעמוד בתקנות של הסגנון אותו השחיין שוחה. ברגע הנגיעה נעצר שעון העצר שמודד לשחיינים את התוצאה.