cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ק דאגלס
Your Grammar Sucks
הסדרה הכי פופולרית בערוץ של דאגלס היא (Your Grammar Sucks YGS) .הפרק הראשון של הסדרה יצא ב-20 ביוני 2011, זאת לאחר בקשה מאחד מן המעריצים לג'ק, שייצור "סרטונים שעושים צחוק מהתגובות ביוטיוב". על הסדרה נכתב בעיתון האינטרנטי Huffington Post. בסדרה ג'ק צוחק על דקדוק שגוי, איות לא נכון ופיסוק מתגובות ביוטיוב ובטוויטר שהוא מקבל. בשנת 2014, דאגלס החל להעלות בתדירות גבוהה יותר סרטונים, דבר שהיווה נקודת מפנה בערוץ. לשיר הפתיחה של פרקי YGS, דאגלס בחר להלחין תגובות קצרות שמתחרזות עם עצמן ותגובות ארוכות שמהן הכין שירי ראפ. לפרק ה-100 של YGS דגלאס החל לאסוף תגובות כבר ב-2013, החל לעבוד על שירים בפברואר, והתחיל לצלם בחודש יולי. הפרק נועד לעלות במקור ליוטיוב בסוף שנת 2014, אך לבסוף הפרק הועלה ב-20 בנובמבר 2015, כסרטון באורך של כשעה בהשתתפות של למעלה מ-50 יוטיוברים שונים. הפרק כולל מעל 60 מערכונים, 7 שירים ו-5 סרטים מצוירים. דגלאס קרא לפרק "huuuge hodgepodge" של פרודיות, מוזיקה, קטעי וידאו ומערכונים.
נכון ליולי 2021 בסדרה יש 138 פרקים.
הסדרה YGS טומנת בחובה את המקור לסלנג שבאמצעותו דגלאס פונה למעריצים שלו כ-biches, שגיאת איות של bitches שהופיעה בפרק הראשון של Your Grammar Sucks.
JackAsk
ב-8 בינואר 2014, דגלאס יצר סדרה חדשה בשם JackAsk, שבה הוא עונה על שאלות הצופים בדרך סאטירית. הפתיח והלוגו עבור הסדרה מהווים כמעין קריצה לסדרת טלוויזיה בעלת שם דומה, ג'קאס. נכון ליולי 2021, בסדרה ישנם 117 פרקים.
Yesterday I Asked You
באוגוסט 21, 2017 דאגלס פרסם "שרשרת מחמאות" עבור הסרטון ה-351 של YIAY כתגובה לדיס טראק.
פארודיות, סרטוני מוזיקה ומערכונים
ב-21 במרץ 2016, דגלאס העלה סרטון פארודיה ל iPhone SE שבו הוא לועג לטלפון על גודל המסך הקטן. במרץ 2017, דגלאס העלה סרטון שכותרתו Galaxy S8 מבט ראשון (פרודיה) אשר צבר יותר ממיליון צפיות. בספטמבר, דאגלס עשה ל- iPhone X סרטון פרודיה שלו יש מעל 3 מיליון צפיות  דגלאס גם עשה מספר רפרנסים למשחקי הכס בסרטונים שלו.
ב-24 באוקטובר 2016, יצר דאגלס פארודיה ויראלית למחזה הזמר המילטון. ב-1 במאי 2017, דאגלס העלה סרטון בשם ההתנצלות שלי, שבו הוא עושה צחוק מDaddyOFive. דאגלס עשה צחוק מיוטיוברים אחרים הכוללים מביניהם את Leafyishere ומייקל סטיבנס.
ב-30 בינואר 2017, דגלאס התייחס ל Emoji הסרט בפעם הראשונה בסרטון שלו "איך ניתן לתקן את YouTube? (YIAY" #309). דגלאס התייחס לסרט זה לעיתים קרובות ב-2017, הוא עשה פארודיה על הטריילר והתחיל למכור מרצ'נדייז של הסרט שהוא ייצר, בהתמקדות על תאריך השקתו, 28 ביולי. הסרטונים שלו, "ניתוח הטריילר של סרט האימוג'י פריים לאחר פריים", "EMOJI הסרט - טריילר #2", ו -"ספירה לאחור לקראת אימוג'י הסרט תוך כדי סיבוב 15 ספינרים ועשיית דאב כל 60 שניות" בעלי יותר מ-5 מיליון צפיות ביחד, עד נובמבר 2017. ב-20 ביולי, דגלאס קיבל חבילה מצוות השיווק בחברת Sony Pictures Animation, ובו מכתב שמודה לו על היותו "אוהד מספר אחת של Emoji הסרט". בחבילה צורפה הזמנה לבכורה העולמית של הסרט ב-23 ביולי, החבילה לוותה באביזרים נלום מקוריים של הסרט הכוללים מביניהם ספינרים מעוצבים, מסכות סקי בצורת הדמויות, ובובות ממולאות של הדמויות. הסרטון בו דגלאס פותח את החבילה ומספר על ההזמנה קיבל מעל 2 מיליון צפיות. ב-28 ביולי, דגלאס העלה סקירה של הסרט, רומז על כמויות גדולות של פרסומות סמויות, אבל בעיקר סיפר (בצורה צינית) שהוא נהנה מהסרט. הביקורת קיבלה מעל 6 מיליון צפיות.
ערוצים ותוכן נוסף
לדאגלאס שלושה ערוצים נוספים- jackisanerd, featuredfridays ו SHUTUPDENNIS. הוא משתמש בערוץ jackisanerd בעיקר עבור וולוגים. הוא השיג מעל ל-30 מיליון צפיות וידאו ושוב 371,000 מנויים נכון ל-14 בדצמבר 2016. על פני כל ארבעת הערוצים שלו, יש לו מעל ל-1,000 סרטונים עד פברואר 2017. featuredfridays הייתה במקור סדרה של דאגלאס בערוץ הראשי לפני שקיבלה את הערוץ משלה לתקופה קצרה. הערוץ אניו פעיל מאז 11 במרץ 2011. הערוץ SHUTUPDENNIS גם נחשב כלא פעיל.
ב-20 בנובמבר 2015, דגלאס התחיל סדרה חדשה בערוץ היוטיוב Regal Cinemas הנקראת Jack Talks Trailers, בסדרה הוא נותן סיכום קצר של טריילרים של סרטים שיצאו לאקרנים במהלך השבוע האחרון. בסוף של כל פרק דגלאס קורא דעות של אנשים ומחשבות אודות הטריילר שמוצג בפרק.
בשנת 2012 הוא העלה סרטון בו היו שותפים יוטיוברים נוספים לרבות סטיב קרדינל.
אירועים
ביוני 2011, דגלאס ביקר בכנס E3 ( Electronic Entertainment Expo 2011) כדי לעזור לטובי טרנר לצלם קטע וידאו עבור סרטון. ב-2012, דגלאס השתתף ב-E3, זאת כדי לקדם את GREE, חברה המפתחת משחקי סלולר. מאוחר יותר באותו חודש, במהלך VidCon 2012, דגלאס ביצע בשידור חי את הסדרה שלו Your Grammar Sucks. כמו כן, דאגלס, לצד טובי טרנר ושון קליטצנר, ביצע בשידור חי את השיר שלהם Sideburns ב VidCon 2012, בנוסף. דאגלס הופיע ב - YouTube Rewind 2016 ו-YouTube Rewind 2017.
קריירה חיצונית
דגלאס ידוע על חלקו בסרט מתמחה 2 ב MyMusic,. תוכנית שהתפרקה אשר מומנה על ידי YouTube במהלך השיווקי של גוגל- $1000000 דולר במאבק על הבאת תוכן מקורי ליוטיוב.ל- MyMusic יש מעל 436,000 מנויים ומעל 48.1 מיליון צפיות וידאו (נכון ל-22 במרץ 2018).
בשנת 2014 דגלאס החל לדבב את ג ' ימי, דמות מ16-bit high, סדרה מצוירת מונפשת שהושקה על ידי Smosh משחקים. באוקטובר 2015, דגלאס שיחק את "פיפן" בסרט בוב רעם: מתנקש אינטרנטי.
חיים אישיים
ב-1 בינואר 2017, דגלאס התארס לבת זוגו ארין אליזבת' ברסלין. הזוג התחתן ב-21 באפריל 2018. לדגלאס שלושה כלבים מגזע אסקימו אמריקאי בשמות קלונדייק, סאנדיי וצ'יפוויץ' (קינוחים).
Cappelletti
"Cappelletti" היא מוסכמה (קונבנציה ) בברידג' להתערבות בהכרזה אחרי פתיחה של 1NT של היריב. המוסכמה קרויה של שמו של שחקן הברידג' האמריקאי Mike Cappelletti (אפריל 1938 - נובמבר 2013), שהיה אחד השחקנים שפיתחו אותה. שחקן אמריקאי השני שפיתח את אותה קונבנציה היה Fred Hamilton, שנולד בשנת 1936. גם השחקן הבריטי John F. Pottage פיתח את אותה קונבנציה.
יש המכנים את הקונבנציה בשמם של אחד משני המפתחים האחרים. הקונבנציה מאפשרת התערבות עם יד עם שתי סדרות ארוכות, יד עם אורך בסדרה אחת ויד חזקה.
למה משמשת הקונבנציה?
בידיים חלוקתיות עם סדרה אחת ארוכה או שתי סדרות ארוכות היא משמשת כהכרזת הפרעה או כהכרזה המתחרה על משחק חלקי.
בידיים מאוזנות עם 15–18 נקודות היא משמשת לצורך הענשת הפותח.
תנאים להכרזה
המוסכמה מגדירה שלושה מצבים של התערבות: יד עם סדרה ארוכה של שישה קלפים, יד עם שתי סדרות ארוכות שבאחת לפחות חמישה קלפים ובשנייה לפחות ארבעה קלפים ויד מאוזנת עם 15–18 נקודות. ההחלטה האם להתערב עם סדרה אחת ארוכה או שתי סדרות ארוכות היא לרוב עם עד 14 נקודות. היא תלויה בגורמים הבאים:
הכרזה
מתארת יד מאוזנת עם 15–18 נקודות. הכרזת הכפל עשויה להיות הכרזת כפל מעניש. מתארת שישייה בסדרה לא ידועה. מתארת יד דו סדרתית בסדרות המייג'ור עם לפחות 5 קלפים באחת הסדרות ולפחות 4 קלפים בסדרת המייג'ור האחרת. מתארת יד דו סדרתית עם חמישה קלפים לפחות בסדרת ה וחמישה קלפים לפחות בסדרת מיינור לא ידועה. מתארת יד דו סדרתית עם חמישה קלפים לפחות בסדרת ה וחמישה קלפים לפחות בסדרת מיינור לא ידועה. מתארת יד דו סדרתית בסדרות המיינור עם לפחות חמישה קלפים בכל אחת מהסדרות.
גרסה הכרזה אחרת
משמעות ההכרזה של 2 בגרסה האחרת היא שישה קלפים בסדרת ה-. הכרזת התערבות זו מונעת מרחב הכרזה מהכרוז ושותפו. היות שהכרזת 2 מראה שישה קלפים בסדרה כלשהי, כולל סדרת ה-, הכרזת 2 מראה יד חלשה יותר מאשר הכרזת 2 ואחריה 2.
תשובות שותפו של המתערב אחרי כפל
הכרזת 1NT הראתה 15–17 נקודות. גם הכרזת הכפל של המתערב הראתה מספר נקודות דומה. כך שנשארו לשני השחקנים האחרים בין 6 נקודות ל-10 נקודות.
תשובות שותפו של המתערב אחרי 2
יש המכריזים 2 בסדרת מייג'ור עם חמישה קלפים לפחות.
הערה: במצבים בהם אין שלושה קלפים באף אחת מסדרות המייג'ור, מכריזים סדרת מייג'ור עם שני קלפים.
הכרזה של שותפו של הפותח אחרי התערבות על פי מוסכמת Cappelletti
אחרי התערבות ב-2 שיטת ההכרזה היא systyem on, כלומר: מכריזים כאילו היריב לא התערב במכרז. החריג היחיד הוא הכרזת כפל המשמשת למוסכמת סטיימן.
במצבים בהם ידועה הסדרה הארוכה של המתערב או ידועה אחת מהסדרות הארוכות שלו או ידועות שתי הסדרות הארוכות שלו אפשר להשתמש בהכרזות הכלולות במוסכמת Lebensohl.
דוקרן נמרי
דוקרן נמרי (שם מדעי: Plectropomus leopardus) הוא מין של דג שונית ממשפחת הדקריים החי ב מאוסטרליה, יפן וחצי האי המלאי לאיי שלמה, איי קרוליין ופיג'י.
אורכו של הדקר 20-60 ס"מ ובעל גוף ארוך עם סנפירים רחבים. צבעו אדום עד אפור ומנומר בנקודות לבנות. הפה גדול וחזק ומכיל שיניים רבות והעיניים גדולות ושחורות עם גבות אדומות. דבר מיוחד אצל דג זה הוא שכל הפרטים נולדים כנקבות וחלקם מחליפים מין לזכרים. הסיבה לכך לא ברורה.
הדג פעיל במשך היום בשוניות האלמוגים ומחפש דגים קטנים בין האלמוגים. הוא מהיר מאוד ויתפוס כל דג שיצא החוצה. הוא ניזון בעיקר משוניתיים ומכחליים וגם מאדרוניים, סרטנים ורכיכות שונות. הדקר גם לא יהסס לקניבליות. דרך הציד שלו היא להמתין לטרף מטווח קרוב ולחכות לרגע מוצלח לתקוף. בנוסף דקר זה ינסה לחפש בני ברית לציד בדמות של ניבן ענקי, תפאר ענק או תמנון עינוני אשר יכולים להגיע לסדקים צרים מדי לדקר ולחלץ משם דגים היישר למלתעותיו.
הוא עצמו דג מאכל חשוב ודבר זה גורם לירידה במספרו בטבע.
ערן קרקו
ערן קרקו (נולד בשנת 1962) הוא שחיין ישראלי בעבר, שיאן ישראל וחבר נבחרת ישראל בשחייה.
1977
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף חודש ספטמבר 1977 זכה קרקו בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:30.27 דקות, אחרי חברו לאגודה אבי כרמל (2:20.22 דקות) ולפני איתן רותם מהפועל גבעת חיים (2:32.61 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.88 דקות, אחרי אבי כרמל (1:04.28 דקות) ורון קרמן ממכבי חיפה (1:04.98 דקות).
1978
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף יולי 1978 זכה קרקו במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.70 דקות, אחרי אבי כרמל (1:04.28 דקות) ולפני יזהר שנהר מהפועל שמיר (1:06.70 דקות)
1979
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט 1979 זכה קרקו במדליית ארד משחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:00.89 דקות, אחרי בן אגודתו יורם כוכבי (59.36 שניות) ומייק גרינשפן מהפועל חולון/בת ים (1:00.33 דקות).
שיאן ישראל
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד ב-29 ביוני 1980 סיים קרקו במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 58.50 שניות, שיפור לשיא בן ה-4 שנים של עדי פרג (58.99 שניות) ובמקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם אבי כרמל, רון קרמן וניר שמיר בשיא ישראלי חדש של 4:02.49 דקות, שיפור לשיא הקודם בן ה-3 שנים (4:04.03 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף אוגוסט אותה שנה זכה קרקו במדליית כסף משחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.61 שניות, אחרי יורם כוכבי שקבע שיא ישראלי חדש של 58.34 שניות, שיפור לשיא בן החודשיים של קרקו (58.50 שניות) ולפני ירון אילתי מהפועל גליל עליון (59.54 שניות).
פטי הרסט
פטרישה קמפבל הרסט (אנגלית: Patricia Campbell Hearst; נולדה ב-20 בפברואר 1954) היא אמריקאית שהייתה קורבן חטיפה, וזמן קצר לאחר מכן הפכה לפושעת בעצמה כששדדה בנק ונשלחה לכלא.
ילדות ונעורים
הרסט היא בתם השלישית מתוך חמשת ילדיהם של רנדולף אפרסון הרסט וקתרין ווד קמפבל, ונכדתו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט. נולדה בסן פרנסיסקו שבקליפורניה. היא בילתה את שנות נעוריה בפרבר הילסבורו ולמדה בבית הספר לבנות "קריסטל ספרינגס" ובבית הספר "סנטה קטלינה" במונטריי. היא למדה במכללת מנלו באתרטון, קליפורניה, לפני שעברה לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
אביה היה רק אחד ממספר יורשיו של הרסט, ולא היה מעורב בעסקי המדיה של המשפחה, ולכן הוריה לא ראו צורך לנקוט באמצעים לביטחונם האישי של ילדיהם. בזמן חטיפתה, הרסט הייתה בשנת הלימודים השנייה בברקלי, שם למדה תולדות האמנות. היא גרה עם ארוסה, סטיבן וויד, בדירה בברקלי.
החטיפה
על פי עדותה המאוחרת של הרסט, היא הוחזקה במשך שבוע בארון, מכוסת עיניים ועם ידיה קשורות, ובמהלכה מייסד ומנהיג הארגון (דונלד דפריז) איים עליה שוב ושוב במוות. היא הוצאה מהארון לארוחות עם כיסוי העיניים, ובהמשך החלה להצטרף לדיונים הפוליטיים של הארגון. היא קיבלה פנס לקריאה ומסמכים פוליטיים של צבא השחרור הסימביונזי. הרסט הייתה כלואה בארון במשך שבועות ארוכים, ואחריה אמרה, "דפריז אמר לי שמועצת המלחמה החליטה או חושבת להרוג אותי או שאני אשאר איתם, וכדאי שאתחיל לחשוב על זה כאפשרות". הרסט גם אמרה כי הוצעה לה הבחירה להשתחרר או להצטרף לארגון.
כשנשאלה להחלטתה, הרסט אמרה שהיא רוצה להישאר ולהילחם עם צבא השחרור הסימביונזי. כיסוי העיניים הוסר, מה שאיפשר לה לראות את שוביה בפעם הראשונה. לאחר מכן קיבלה שיעורים יומיומיים על תפקידיה, במיוחד תרגילי נשק. אנג'לה אטווד אמרה להרסט כי האחרים חושבים שהיא צריכה לדעת מהו החופש המיני ביחידה; על פי עורך דינה, הרסט נאנסה על ידי ויליאם "ווילי" וולף ומאוחר יותר על ידי דפריז.
ב-3 באפריל 1974, חודשיים לאחר שנחטפה, הרסט הודיעה בקלטת אודיו כי הצטרפה לצבא השחרור הסימביונזי ולקחה את השם "טניה" (בהשראת הכינוי של תמרה בונקה, חברתו של צ'ה גווארה).
שוד בנק היברניה
ב-15 באפריל 1974 צולמה הרסט מנופפת ברובה סער במהלך שוד סניף סאנסט של בנק היברניה. מסרים שהגיעו ממנה מאוחר יותר הבהירו שהיא שינתה את שמה ל"טניה", והפכה נאמנה למטרות ה-SLA. הוצא צו למעצרה והיא אכן נעצרה ב-18 בספטמבר 1975 בדירה יחד עם חברים נוספים של הארגון. בינתיים, הותקף ונשרף מטה נוסף של הארגון על ידי 500 שוטרים, ובמהלך אותה פשיטה נהרגו רוב חברי הארגון. במשפטה, שהחל ב-20 במרץ 1976, טענה הרסט שהיא נכלאה בארון ועיניה כוסו, חוותה התעללות פיזית ומינית, וכתוצאה מכך נאלצה להצטרף ל-SLA. נטען שהיה מדובר במקרה חמור של תסמונת סטוקהולם, שבו חטופים מגלים סימפתיה לחוטפיהם. הרסט טענה עוד שהיא הוכרחה לבצע את חלקה בשוד באיומים.
ההגנה במשפטה לא הצליחה לזכותה והיא הורשעה בשוד בנק. עונשה הופחת לאחר 22 חודשים על ידי הנשיא ג'ימי קרטר. הרסט השתחררה מהכלא ב-1 בפברואר 1979. הנשיא קלינטון העניק לה חנינה בחודש ינואר 2001, במהלך השבועות האחרונים של כהונתו.
לאחר השחרור מהכלא
חודשיים לאחר שחרורה מהכלא התחתנה הרסט עם ברנרד לי שו (1945–2013), שוטר שהיה חלק מהצוות ששמר עליה בזמן ששוחררה בערבות. נולדו להם שני ילדים, גיליאן ולידיה הרסט-שו. הרסט השתתפה בקרן המסייעת לילדים עם איידס, והיא פעילה בפעולות צדקה אחרות ופעילויות גיוס כספים.
הרסט פרסמה את ספר הזיכרונות "כל דבר חשאי", שנכתב יחד עם אלווין מוסקבה, בשנת 1981. אחר כך הפיקה עבור ערוץ הנסיעות סרט תיעודי שכותרתו "סודות סן סימאון עם פטרישיה הרסט", בו הציגה את אחוזת טירת הרסט של סבה.
הרסט לוהקה למספר סרטים, ביניהם סרטיו של הבמאי ג'ון ווטרס: "נער שוליים", "אמא סדרתית", "פקר" ו"ססיל בי. דמנטד". האחרון שברשימה עוסק, למרבה העניין בכוכבת הוליוודית בשם האני וויטלוק (מלאני גריפית) שנחטפת על ידי קבוצת טרוריסטים קולנועיים השואפת להופכה לשחקנית הראשית בסרט הגרילה שלהם. במהלך הסרט עוברת וויטלוק מהפך מפנים יפות ומפונקות לכדי אידאולוגית מהפכנית המוכנה גם להפר את החוק למען המטרה. עם זאת בסיפור זה, המקביל לסיפורה של הרסט, משחקת פטי הרסט עצמה דווקא את האם המודאגת של פידג'ט, הצעיר בקבוצת המהפכנים. במסגרת תפקידה היא קוראת לבנה שוב ושוב לנתק עצמו מהגרילה התרבותית ולשוב סוף סוף הביתה.
פלוקסוס
הפלוקסוס (בלטינית: Fluxus) הוא זרם אמנותי שפעל בשנות ה-60. שמו של הזרם נגזר מ-"Flow" - מילה בלטינית שמשמעותה "זרימה".
היסטוריה
אמני הפלוקסוס הושפעו מתנועת הדאדא ונתפסו לעיתים כממשיכיה. הם עבדו במגוון רחב של מדיה וניסו ליצור עבודות בין תחומיות – בתחומי האמנות הפלסטית, ההלחנה, הכתיבה, העיצוב, הארכיטקטורה, הוידאו ארט והמיצג.
ג'ורג' מצ'ונס (Maciunas) היה המקים הרשמי של תנועת הפלוקסוס. הוא ארגן אותה ואסף אמנים מרחבי העולם. כאשר פגש אותם מצ'ונס הם כבר היו אמנים עובדים. הקשר בין אומני הפלוקסוס היה קשר של מורים וסטודנטים באוניברסיטאות שונות. אמנים מסוימים העבירו קורסים לאמנים אחרים ועם הזמן זרם הפלוקסוס משך אליו מספר רב יותר ויותר של אנשים. בימיו הראשונים הופיע הפלוקסוס בעיקר באירופה, אך גם ביפן ובארצות הברית. האמנים הגיעו מתחומים רבים כמו מוזיקה, ספרות ואומנות פלסטית.
הפלוקסוס תמכו ב"עשה זאת בעצמך" והעדיפו פשטות על תחכום. בדומה לתנועת הדאדא, האמנים עסקו באנטי-התמסחרות וזלזלו בשוק האומנות המיינסטרימי שהיה קיים עד לתקופתם. ההבדל בינם לבין תנועת הדאדא הוא ההתייחסות החיובית שלהם לנפש האמן ולשאיפות האישיות שלו.
חברי הפלוקסוס העדיפו להתעסק בכל חומר גלם שיש ברשותם ולא להתמקד בחומרים ספציפיים. הם נלחמו במסחור ונמנעו ממנו – את היצירות שלהם הם הפיצו במחירים שלא נועדו להשתכרות אלא להפצה הוגנת.
ההיבט האמנותי
שני הדברים המזוהים ביותר עם אומנות הפלוקסוס הם הקופסאות והמיצגים. קופסאת הפולקסוס, הנקראת גם "fluxboxes", היא קופסה בה אוגד האומן רעיונות, רישומים, תמונות, משחקים, כתבים ועוד. את הרעיון של הקופסאות המציא אבי הפלוקסוס ג'ורג' מצ'ונס. מיצגי הפלוקסוס, היו רעיון שהתחיל הנרי קוול, שהיה מורה של מספר אמני פלוקסוס נוספים כמו ג'ון קייג' ודיק היגינס. המיצגים היו קשורים במוזיקה והרעיון מאחוריהם היה להראות שכל אדם יכול להציג מיצג מוזיקלי אם הוא רק יעשה את זה בעצמו.
מיצגי פלוקסוס הם מיצגים שעוסקים במוזיקה אבל נוגעים בה ממקום אחר. הם מציגים משהו שנוגד את ההתייחסות למוזיקה שהייתה מקובלת עד אותה התקופה, ומשחקים על הגבול בין העבודה לבין החיים. מיצגי הפלוקסוס הם פשוטים בדרך כלל ולא מנסים להשתייך לאומנות גבוהה. לדוגמה, במיצג "מוזיקת הטפטוף" של ג'ורג' בכט, האמן או האמנים עולים על הבמה בלבוש פורמלי של נגנים, אבל במהלך המיצג הם מטפטפים מים מתוך שפכטל אל מיכל בהפרשי גבהים שונים. בכט ניסה להציג את המוזיקה שהוא מוצא ליפה, הוא ניסה ליצור מוזיקה חדשה שלדעתו לגיטימית כמו כל מוזיקה אחרת.
אמני פלוקסוס רבים ניסו שילוב של כמו סוגי מדיות, חדשות וישנות, בשביל להעביר את רעיונותיהם. הם שילבו בין מיצגים, וידאו-ארט, שירה ועוד. הם הציגו בהפנינגים שארגנו עבודות של הקראת טקסטים, פוליטיים וספרותיים, יחד עם מדיות נוספות. הם הושוו מדי פעם לפופ ארט ולדאדא אבל בשונה מזרמים אלו, הפלוקסוס שמו דגש על כוונות האומן. חבריה של קבוצת "פלוקסוס" דגלו בהתנסות אמנותית ובטכניקות חדשות בשילוב אקטביזפ פוליטי, החברים היו מפוזרים בכמה מדינות והתקשורת ביניהם נעשתה באמצעות הדואר, כך התפתחה אצלם מה שהם כינו "אמנות הדואר" ׁMAIL ART. הם יצרו בולים ומכונות ביול, הפיצו את האמנות בשליחת הדואר כשהם בוחרים את הקהל ומכינים עבורם קיטים בכוונה לעודד "עשה זאת בעצמך" וברצון להעביר ערכים של פשטות והתנגדות למסחור מערבי.
מאפיין בולט של זרם הפלוקסוס היה אופיו התמציתי והמינימליסטי בדרך כלל, שכן אורך ביצוען של היצירות נטה להיות קצר למדי (כמה דקות בודדות), והוראות הביצוע עבור יצירות פלוקסוס היו גם הן קצרות ולעתים אף הכילו מילה בודדה אחת.
התפתחות לאחר 1978
לאחר מותו של ג'ורג' מצ'ונס נוצר פער בין נקודת המבט של האוצרים ובין נקודת המבט של האמנים על זרם הפלוקסוס. האוצרים ראו בפלוקסוס זרם שאפשר לתחום במסגרת של זמן, משנת 1962 עד שנת 1978, ואילו האמנים ראו בפלוקסוס זרם רעיוני שממשיך עם האמן המשתייך אליו לאורך כל חייו. בימים אלה השאלה נעשית עוד יותר מסובכת כאשר רב האמנים שהשתייכו לקבוצת הפלוקסוס כבר אינם בין החיים.
האוצר ג'ון הנדריקס טוען שאמני פלוקסוס שפעלו לפני 1978 ולאחר מכן יכולים עדיין להיקרא אמני פלוקסוס, אך אמנים שהחלו לפעול אחרי 1978 אינם יכולים לשייך את עצמם לזרם זה. למרות טענה זו, שבה מחזיק גם המוזיאון הבינלאומי לאמנות מודרנית, אמנות הפלוקסוס משפיעה עד היום על אמנים צעירים העוסקים במופעי אמנות דיגיטלית.
אחרים טוענים שגם אחרי מותו של מצ'ונס בשנת 1978 היו אמנים רבים, ביניהם גם שאר מייסדי הפלוקסוס, שנשארו נאמנים לזרם. אמנם אין קהילה מרכזית של זרם הפלוקסוס הנמצאת במקום אחד, אך בעקבות התפתחות האינטרנט הצליחו אנשי הפלוקסוס הוותיקים ליצור קשר עם אומני פלוקסוס חדשים. האומנים הוותיקים תומכים באומנים הצעירים להמשיך וליצור בדרך הפלוקסוס ולהיפגש גם מעבר לרשת האינטרנט.
פילוסופיה אמנותית
רעיונותיהם של חברי הפלוקסוס היו דומים מאוד לרעיונותיהם של חברי תנועת הדאדא שקדמו להם. הפלוקסוס ניסו להתנגד לאומנות המודרנית השמרנית ויצרו אנטי-אומנות. הם השתדלו לשמור על מינימליזם והשתמשו הרבה ברדי מייד, חומרים שהיו מוכנים מראש, כמו עבודותיו של מרסל דושן. במיצגיהם, אומני הפלוקסוס הציגו דברים הקיימים במציאות כבר מראש בצורה אחרת והציגו את הכיוון החדש. השילוב של הקהל במיצגי הפלוקסוס הביא לידי ביטוי את הרעיון שהעלה דושן – הקהל כחלק משמעותי ביצירה.
האמנים
למרות שכל אומני הפלוקסוס התאפיינו ברוח מסוימת, לא הייתה להם זהות מאוחדת של קהילת אמנים. הקבוצה כללה מגוון רחב של אמנים ואי אפשר לשים את האצבע על איזשהו מאפיין ספציפי שמאחד בין כולם. הפלוקסוס הייתה התנועה האומנותית עם מספר האומניות הנשיות הרב ביותר, פרט חשוב מכיוון שעד לאותה התקופה האומנות הייתה גברית כמעט לחלוטין. עם זאת, למרות הגיוון הרב באומני הפלוקסוס, מקים התנועה מצ'ונס ניסה ליצור אחדות מסוימת בין האומנים, ולכן הוא הואשם במספר הוצאות של אומנים מן הזרם מהסיבה שהם לא התאימו לתבנית אותה ביקש.
ציפורני חתול
צִפָּרְנֵי-הֶחָתוּל (שם מדעי: .Calendula L ; לעיתים נקרא קלנדולה) הוא סוג של צמחים ממשפחת המורכבים, בעל פרחים צהובים או כתומים. הסוג מכיל 12 מינים ו-14 תת-מינים של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים. הם גדלים מאירופה עד מערב ההימלאיה, ממקרונזיה (Macaronesia), עד המזרח התיכון, חצי האי ערב וסהרה. בארץ ישראל גדלים בבר 4 מינים כשהמין הנפוץ ביותר הוא ציפורני-חתול מצויות, ומין נוי תרבותי שמוצאו מספרד - ציפורני-חתול תרבותיות (Calendula officinalis). מספר לרוות ("זחלים") של פרפראים ניזונים מציפורני-חתול.
מאפיינים
פרחיו של ציפורני-החתול נמצאים, לפי מומחי גינון רבים, בין הפרחים הרב-תכליתיים ביותר, בעיקר משום שהם עמידים לקור ומשום שקל לגדל אותם. הזרעים נזרעים באביב, בכל סוג אדמה, והם ינבטו בחופשיות באזור מואר או מואר-למחצה. עם זאת, הם יגדלו באופן הטוב ביותר כאשר יישתלו במקום בעל עוצמת הארה גדולה ואדמה מנוקזת היטב. העלים מסודרים על הגבעול בצורה לוליינית (מסורגים), אורכם נע בין 5 ל-18 סנטימטרים. הם פשוטים, והם מכוסים במעט שערות. פרחי התפרחת הם צהובים - כתומים; קוטרה של התפרחת נע בין שלושה לשבעה סנטימטרים. היא מכילה הן פרחים צינוריים במרכז, והן פרחים לשוניים בהיקף. יש להם ניחוח פיקנטי, והם צומחים בין האביב לסתיו באזורים בעלי אקלים ממוזג.
מקור שמו העברי של הצמח, "ציפורני-החתול", נובע מהעובדה שפירותיו של ציפורני-החתול, הנוצרים רק בפרחים הלשוניים, כפופים כלפי המרכז ודומים בצורתם זו לציפורניים שלופות של חתול. שמו המדעי של הצמח, Calendula, נגזר מהמילה הלטינית "kalendae", שמשמעותה "היום הראשון בחודש". שם זה ניתן לצמח כנראה בשל העובדה שהוא פורח בתחילתם של מרבית חודשי השנה. סברה אחרת מייחסת את השם המדעי, הקשור למושג הזמן, לנטייתו של הצמח לסגור או לפתוח את הקרקפת בהתאם לשעת היום.
ציפורני חתול בישראל
בישראל גדלים בבר ארבעה מינים מהסוג ציפורני-החתול:
המינים דומים מאוד ויזואלית זה לזה וניתן להבחין ביניהם רק באמצעות בחינת הפרי. המין הנפוץ ביותר בישראל הוא ציפורני-חתול מצויות וכל שאר המינים נדירים יחסית בארץ ישראל. הם פורחים החל מתחילת החורף ועד אמצע האביב (חודשי דצמבר-אפריל).
סגולות ריפוי
ברפואה עממית פרחיהם של צמחי ציפורני-החתול נחשבים לבעלי סגולות מרפאות כגון חידוש עור ואיחוי פצעים. ותכונות אנטי-דלקתיות, המגנות מפני חיידקים ופטריות. נעשה בו שימוש גם לטיפול באי-סדירות של הווסת אצל נשים. הוא מכונה "צמח עזרה ראשונה" בשל סגולות נוספות רבות המיוחסות לו.
השימוש בצמח יכול להיעשות בעזרת מיצוי אלכוהולי, במהלכו משרים את הפרח במשך שלושה שבועות באלכוהול 70% כאשר החומרים הפעילים של הפרח עוברים לתמצית.
ז'וזף דה וילאל
ז'וזף דה וילאל (בצרפתית: Joseph de Villèle; 14 באפריל 1773 – 13 במרץ 1854) היה פוליטיקאי צרפתי ששימש כראש ממשלת צרפת בין השנים 1821–1828.
ראשית חייו
ז'אן-בטיסט גיום ז'וזף מארי אן סראפין, הרוזן הראשון של וילאל נולד בטולוז ב-14 באפריל 1773, כבן הבכור למשפחה בעלת שורשים בעיר, שקיבלה תואר אצולה במהלך המאה ה-17.
בשנת 1788 החל ללמוד בבית הספר הימי של אלס, וב-1790 נשלח למאוריציוס תחת פיקודו של תת-אדמירל ארמנד דה סנט פליקס, שם השתתף בקרבות ימיים נגד אנגליה. הוא התקדם והפך לקצין בצי הצרפתי ולא שהה בצרפת בזמן המהפכה. בשל עוינותו לעקרונות המהפכניים, הוא היה במאסר בין מאי לאוקטובר 1794, ולאחר מכן התיישב בראוניון. בזכות עבודתו, רכש באי אחוזה וצבר הון על ידי גידול קפה תוך שהוא מתנגד לביטול העבדות. בשנת 1822 מונה לרוזן וילאל.
ב-1807, חזר דה וילאל לצרפת והשתלט על ההון המשפחתי במורוויל-באס. על אף התנגדותו למשטר נפוליאון, הוא נשבע אמונים לאימפריה ופתח בקריירה פוליטית. הוא התמנה לראש העיר של מורוויל ב-1808, ולחבר המועצה הכללית ב-1811. מ-1813 הפך לאחד המנהיגים הבולטים של המלוכנים בטולוז.
קריירה פוליטית
במסגרת הרסטורציה הצרפתית, הביע ז'וזף דה וילאל את התנגדותו למונרכיה החוקתית, ומתח ביקורת על הצ'רטר של 1814 כליברלי מדי. בתחילת הרסטורציה השנייה מונה על ידי לואי ה-18 לראש עיריית טולוז ב-7 באוגוסט 1815. לאחר שנבחר ברוב דחוק כנציג גארון עילית בבית התחתון של הפרלמנט, הוא הצטרף לנבחרים האולטרה–מלוכנים. כאחד מהם, תמך ז'וזף דה וילאל בצעדי דיכוי קשים נגד המהפכנים והבונפרטיסטים שמילאו תפקיד פעיל במהלך שלטון מאה הימים, מחה נגד השארת תומכי נפוליאון בעמדות מפתח ותמך בביזור סמכויות ובצעדים שהיו דומים למשטר הישן. יכולותיו כדובר, כישוריו הפיננסיים והמיומנויות שרכש הפכו אותו במהירות למנהיג האולטרה–מלוכנים. כמתנגד חריף למדיניות המרכז בהנהגת רישלייה, הוא תמך באופן באופן פרדוקסלי בליברליזם הימני ודגל בהרחבת זכות הבחירה וחופש העיתונות.
עלייה לשלטון
לאחר נפילת ממשלת רישלייה, בדצמבר 1821 לואי ה-18 מינה את דה וילאל לשר האוצר, וזמן קצר לאחר מכן הוא מונה לראש הממשלה, שנקרא גם נשיא מועצת השרים. בנוסף, ב-19 בספטמבר 1822 קיבל את התואר ויקונט. בתפקידו כנשיא מועצת השרים, ביסס את מעמדו במועצה שמנעה את הסחף הליברלי בצרפת.
צנזורה
בתקופת שלטונו העיתונות הייתה נתונה לפיקוח קפדני. חוק שעבר ב-1822 דרש קבלת אישור מוקדם מהממשלה לפרסום ידיעות והתיר לה לאסור על עיתונים להתפרסם בשל עבירות של פגיעה באינטרסים של המדינה, זאת חרף התנגדותו.
החינוך הציבורי
וילאל פתח במדיניות של התאוששות שהחלה באוניברסיטה שהייתה בעיניו חממה מסוכנת של תסיסה, ולשם כך נסגרה הפקולטה לרפואה למשך שלושה חודשים, גורשו 75 סטודנטים והוטלו סנקציות על פרופסורים ומרצים. בנוסף, הוחלט שעל החינוך היסודי יפקחו בישופים ובחינוך העל-יסודי כמרים ישמשו כמורים לפילוסופיה.
התערבות בספרד
במדיניות החוץ הממשלה השיגה הצלחות וחיזקה את מעמדה, לדוגמה בעת המשלחת של מאה אלף בני לואי הקדוש לספרד. המערכה בספרד נגד המורדים הליברלים הסתיימה בהצלחה והחזירה את צרפת לרשימת המעצמות האירופיות. אחרי ההצלחה הצבאית, פיזר דה וילאל את הפרלמנט ובבחירות השיגו המלוכנים רוב מוחלט, כשרק 15 מתוך 430 נציגים היו מהליברלים.
ימי השיא
בספטמבר 1824 נפטר לואי השמונה עשר וירש אותו שארל העשירי, שהוכתר בקתדרלת ריימס ב-29 במאי 1825.
חוקים שנויים במחלוקת
ב-1825, בהשפעת הכנסייה, הועבר חוק שעודד הקמת קהילות דתיות וקבע עונש מוות למי שהואשם בחילול הקודש. דה וילאל עשה מאמצים לרכך את נוסח החוק, והוא מעולם לא יושם, למעט במקרה בו אדם אחד נשפט לעבודות פרך לכל החיים על גניבה.
באפריל 1825 הועבר חוק לפיצוי המהגרים שעזבו את המדינה במהלך המהפכה ורכושם הולאם, ובסך הכל סכום הפיצויים עמד על 650 מיליון פרנק.
תקופת הדמדומים
החל מ-1826 החלה הפופולריות של הרוזן דה וילאל לרדת, והלוויות של מנהיגים ליברליים הפכו למפגן מחאה נגד הממשלה. במקרה אחר, המשמר הלאומי השתתף גם הוא במחאה, מה שהוביל לפירוקו המיידי, והגדיל את הפער בין הממשלה למעמד הביניים העירוני. כדי לתקן את המצב, ב-1827 רצה להרחיב את הפיקוח על העיתונות ודרש שמאמרים יועברו לאישור הממשלה חמישה ימים לפני פרסומם.
בנובמבר נערכו בחירות חדשות לפרלמנט, ותומכיו של ז'וזף דה וילאל איבדו את הרוב, תוך שהליברלים השיגו את ראשות בית הנבחרים. דה וילאל פינה את מקומו לטובת הליברל המתון ז'אן בטיסט דה מרטינק ב-4 בינואר 1828.
פרישה מהפוליטיקה
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים, הפסיק לקחת בה עוד חלק פעיל, ואף סירב להצעה להתמנות לראש ממשלת הפיוס. עם זאת, הוא הוסיף לייעץ לחברי פרלמנט רבים שפנו אליו. גם לאחר מהפכת יולי ועלייתו לשלטון של לואי פיליפ, הוא נותר נאמן לבית בורבון, והתנגד לכל ניסיון להרחיב את זכות ההצבעה.
מותו
ז'וזף דה וילאל נפטר ב-13 במרץ 1854 בגיל 80 באחוזתו בטולוז. הלווייתו התקיימה בקתדרלת טולוז.
חיים אישיים
ז'וזף דה וילאל התחתן ב-13 באפריל 1799 למלאני פאנון דבאסיוף בתם של מתיישבים עשירים בראוניון, ונולדו להם חמישה ילדים.
סיירת ממוגנת
סיירת ממוגנת (באנגלית: protected cruiser) היא סוג של סיירת שהייתה בשימוש בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
בשנת 1880 מצאו מהנדסי אוניות פתרון לדילמה: כיצד לבנות אוניות מהירות ובעלות יכולת לפעולה עצמאית, המוגנות די הצורך כדי לשרוד בקרב. מעטה שריון עשוי מפלדה סיפק הגנה רבה יותר משריון עשוי מברזל, ובאותו משקל. המתכננים הגיעו למסקנה, שניתן להגן על האונייה באמצעות שריון דק יחסית של פלדה מעל האזורים החיוניים שבה. שכבת מגן נוספת הושגה באמצעות מיקום מחסני הפחם בצורה שבה יוכלו לבלום פגיעות. בדרך זו, ניתן היה לספק לאונייה מיגון ללא פגיעה רבה מדי במהירותה.
עם עליית טיבו של שריון הפלדה, ניתן היה להגיע למיגון טוב יותר במשקל קל יותר; מנועי האוניות השתכללו, והדלק השתנה מפחם לנפט, דבר שהפך את מחסני הפחם למיותרים. הסיירות המשוריינות היו איטיות יותר, ולקראת 1910 יצאו משירות והוחלפו בסיירות בעלות שריון קל יותר.
כיום ידוע על שלוש סיירות ממוגנות, שנשמרו בתור אוניות מוזיאון. "אברורה" הרוסית, שעוגנת בסנקט פטרבורג, "אולימפיה" האמריקאית שעוגנת בפילדלפיה ו"פוליה" האיטלקית, שחלקיה הוצבו בפארק Vittoriale degli italiani באיטליה.
טטרודוטוקסין
מסה מולרית: 319.268 CAS: 4368-28-9]]
מקור החומר בטבע
למרות שהנפוחיתאים העניקו לחומר את שמו, ישנם בעלי חיים נוספים המצוידים בו, כגון דגים, סרטני פרסה, דו-חיים (כמה מיני טריטונים וקרפדות), תמנונים, תולעים, כוכבי ים, ואפילו ישנם חיידקים כפסאודומונס וויבריו המייצרים אותו. בבעלי חיים הרעל מתפקד כארס, ומשמש הן להגנה והן לציד.
פעילות ביוכימית ופיזיולוגיה
טטרודוטוקסין נקשר לאתר מוגדר בצד החוץ-תאי של תעלת נתרן על קרום תא עצב. כל קישור לאתר זה יחסום מעבר יונים דרך התעלה: כמה רעלנים אחרים פועלים באמצעות אותו מנגנון. הרעלן חוסם את זרימת יוני הנתרן בתעלות נתרן מהירות בתאי העצב השולטים בכיווץ השרירים וכך מונע את תנועתם. תאי העצב הקוצבים את פעולת הלב אינם נפגעים משום שהם מופעלים על ידי תעלות נתרן איטיות. הנפגע מת, לפיכך, לא מהפסקת פעולת שריר הלב אלא מחנק בשל שיתוק הסרעפת.
שימושים רפואיים
לחסימת תעלות הנתרן המהירות יש שימוש בהפרעות קצב הלב. כמו כן החומר הוכח כיעיל בטיפול בכאב אצל חולים הגוססים מסרטן, טיפול במיגרנה וגמילה מהרואין.
הרעלת טטרודוטוקסין
רוב ההרעלות נגרמות מאכילת דגים השייכים לסדרת הנפוחיתאים ובפרט דג הפוגו. בעור ובאיברים הפנימיים של דג הפוגו יש די טוקסין לגרום שיתוק של הסרעפת ומוות. הרעילות משתנה בהתאם למין הדג, העונה והמקום הגאוגרפי ובשרם של דגים רבים אינו מסוכן. הדיווח הראשון על הרעלת טטרודוטוקסין בקרב אנשי המערב נמצא ביומניו של ג'יימס קוק: כמה מאנשי צוותו אכלו דג טרופי מקומי ונתנו את השאריות לחזירים שהוחזקו על הסיפון. המלחים סבלו מאובדן תחושה וקוצר נשימה והחזירים שקיבלו את האיברים הפנימיים מתו. הטוקסין בודד לראשונה על ידי המדען היפני יושיזומי טהרה (Yoshizumi Tahara) בשנת 1909.
טיפול
הטיפול תומך, מבוסס על סימני ההרעלה וכולל הנשמה. לטטרודוטוקסין אין אנטידוט (סותר רעלים) מתאים לרעל, משום שהרעל מהיר והקישור שלו לתעלות הנתרן חזק וקשה לניתוק. נפגע ששרד ב-24 השעות הראשונות, לרוב יתאושש ללא סימני לוואי לאחר מספר ימים.
ניליקס
רקע
ניליקס הוא חייזר מגזע הטלאקסיאנים, במקור מרינאקס, ירחו של כוכב הלכת טלאקס שברביע דלתא. סבא של סבא שלו הוא מגזע המיילינים. כל משפחתו נהרגה בעימותים עם "סדר ההרקוניאן". ניליקס נרדף לנצח, למרות שהוא מסווה זאת באישיותו הקלילה והעליזה תמידית. יש לו מראה פיזי אופייני לטלאקסיאני, עם רכסים מנומרים באזור רקותיו ו"צינור שיער" בלונדיני, המסודר בקפידה על פדחתו.
מסע בין כוכבים: וויאג'ר
בפרק הפיילוט "Caretaker", ניליקס, יחד עם שותפתו קס האוקמפה, מחולצים על ידי ספינת החלל וויאג'ר מידי הקייזון, ומצטרפים לצוות הספינה. ניליקס מציע את שירותיו לקפטן קתרין ג'יינוויי כמדריך לרביע הדלתא. הוא מייד ממנה את עצמו ל-"קצין מורל ראשי" ועד מהרה משתלט על חדר האוכל והופך לטבח, שכן השימוש במשכפלים מוגבל, לאור משאבי הכוח של וויאג'ר. למרות שבתחילה ג'יינוויי לא מעריכה את ניליקס במיוחד, בסופו של דבר היא חולקת לו כבוד ומעריכה אותו כחבר חשוב בצוות שלה, ואף ממנה אותו לבסוף לשגריר הלא-רשמי של הספינה, לאחר שהוא מוכיח את יכולותיו הדיפלומטיות.
כאשר הם מגיעים לראשונה לוויאג'ר, ניליקס וקס נמצאים במערכת יחסים רומנטית, אולם זו מסתיימת על ידי קס, הנמצאת תחת השפעתו של חייזר מורד במהלך משימה מחוץ לספינה. עם יישוב הסכסוך, קס מחליטה שלא לחדש את האינטימיות ביניהם (הרציונל המקורי של החייזר היה מבוסס על התת-מודע של קס עצמה), אם כי השניים עדיין נותרו חברים טובים לאחר מכן.
ניליקס רואה בקצין האבטחה הראשי טובוק חבר, והוא תמיד מנסה לעודד את הוולקני. טובוק, מצידו, סובל את נוכחותו של ניליקס; גישה אשר לא השתנתה אפילו לאחר שהשניים התמזגו יחיד ליצירת כלאיים בשם "טוביקס", בעקבות תקלת טרנספורטר. בסופו של דבר, השניים מיישבים את הבעיות שלהם, והופכים לחברים. ניליקס מיודד גם עם סמנתה וויילדמן והבת שלה נעמי. במהלך אירוע, כאשר טובוק נפצע קשה ואיבד את יכולתו לשלוט ברגשותיו, הוא בילה כל רגע עם ניליקס, ואמר לו שהוא מכבד אותו ורואה בו ידיד עמוק. בתחילה, הוא סירב לעבור הליך כדי להשיב את שליטתו, ואומר לניליקס שהוא לא רוצה לחזור לפשוט "לסבול" אותו אלא להיות החבר שלו. כאשר ניליקס מחליט לעזוב את הספינה, להישאר עם בני-מינו, טובוק מפגין בפניו כבוד והערכה על ידי פיזוז קטן ברגלו, לאחר שמוקדם יותר ניליקס הכריז כי בכוונתו "לגרום לוולקני לרקוד" בטרם מסתיים מסעם.
ההשקפות הדתיות של ניליקס מעולם לא נידונו באופן מלא, אבל במהלך רוב הסדרה הוא מאמין בגרסה הטלאקסיאנית של החיים שלאחר המוות. בפרק "Mortal Coil" אמונתו מתערערת, לאחר שהוא נמצא מצב של מוות קליני במשך כמה שעות, ובמהלכם לא היה לו חזון של חיים שלאחר מוות. לאחר שהובא חזרה לחיים, עם טכנולוגיית בורג שהופעלה על ידי שבע מתשע, ניליקס כל כך נסער מכך והוא שוקל לבצע התאבדות, אבל צ'קוטי משכנע אותו ששווה לחיות את החיים, ללא קשר לחיים בעולם הבא.
ניליקס עוזב את וויאג'ר לקראת סוף העונה האחרונה, בפרק "Homestead", בו הוא עובר לגור על אסטרואיד בו נמצאת מושבת טלאקסיאנים גולים. קפטן ג'יינוויי ממנה את ניליקס לשגריר "הרשמי" של צי הכוכבים לרביע דלתא, והוא נפרד בידידות מכל חברי הצוות. בפרק סיום הסדרה, "Endgame", ניליקס חוזר, ונראה כי מי שאכן נשאר בקשר עם חבריו.
ההיסטוריה של גורדי השחקים הגבוהים ביותר
הבניין הגבוה בעולם, נכון ל-2022 הוא הבורג' ח'ליפה. התואר של "הבניין הגבוה בעולם" ניתן לגורדי שחקים ומבנים רבים, כגון קתדרלת רואן ובניין האמפייר סטייט.
גורד השחקים הראשון נבנה בשיקגו בשנת 1884, כאשר בניין הום אינשורנס נבנה באמצעות מסגרת פלדה עם קירות מסך במקום קירות נושאים. במאה השנים הבאות, הבניין הגבוה בעולם היה תמיד בארצות הברית, והוא היה בניו יורק במשך 86 שנה, ובשיקגו במשך 30 שנה. לאחר קצת יותר ממאה שנים (1885–1998), השיא עבר לחצי הכדור המזרחי. מלזיה הייתה המדינה הראשונה ששברה את שיאה של ארצות הברית בבניית הבניינים הגבוהים בעולם עם השלמת מגדלי פטרונס ב-1998. טאיפיי 101 בטייוואן היה הבניין הבא שהחזיק בשיא, החל משנת 2004.
הפירוש של "בניין"
המבנים הקדומים ביותר הידועים כיום כגבוהים בעולם היו הפירמידות במצרים, ובמיוחד הפירמידה הגדולה של גיזה, שהתנשאה לגובה של 146.5 מטר, והייתה למבנה מעשה ידי אדם הגבוה ביותר בעולם במשך למעלה מ-3,800 שנה, עד להקמת קתדרלת לינקולן בשנת 1311. מאז ועד השלמת אנדרטת וושינגטון (שבנייתה הסתיימה בשנת 1884) הבניינים הגבוהים בעולם היו כנסיות או קתדרלות. מאוחר יותר, מגדל אייפל, ועוד יותר מאוחר, כמה תרני רדיו ומגדלי טלוויזיה היו המבנים הגבוהים בעולם.
עם זאת, אף על פי שכל אלה הם מבנים, חלקם אינם מבנים במובן של אכלוס או תפוסה באופן קבוע. במובן זה של אכלוס או תפוסה באופן קבוע, משתמשים בדרך כלל במונח "בניין" כאשר קובעים מהו הבניין הגבוה בעולם. הארגון הבינלאומי ללא מטרות רווח, המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH), השומר על מערך קריטריונים לקביעת גובהם של מבנים גבוהים, מגדיר בניין כ-"מבנה המיועד למגורים, לעסקים או למטרות ייצור "ו"יש רצפות".
כנסיות וקתדרלות גבוהות תופסות דרך ביניים: האזורים התחתונים שלהן תפוסים באופן קבוע, אך חלק ניכר מגובהם נמצא במגדלי פעמונים ובצריחים שהם לא מאוכלסים. בין אם כנסייה או קתדרלה הם "בניין" או סתם "מבנה" לצורך קביעת התואר "הבניין הגבוה בעולם" הוא עניין סובייקטיבי של הגדרה (מאמר זה מתייחס לכנסיות ולקתדרלות כאל מבנים).
קביעת הגובה
המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית שבסיסה בשיקגו משתמשת בשלושה קריטריונים שונים לקביעת גובהו של בניין גבוה, שכל אחד מהם עשוי לתת תוצאה שונה. "גובה הקומה הגבוהה ביותר" הוא קריטריון אחד, ו"גובה לראש כל חלק של הבניין" הוא אחר, אך קריטריון ברירת המחדל בו משתמש ה-CTBUH הוא "גובה החלק העליון האדריכלי של הבניין", הכולל צריחים אך לא אנטנות, תרנים או מוטות דגל.
הבניינים הגבוהים ביותר (לפני המאה ה-7)
לפנתאון ברומא, שבנייתו הסתיימה בתחילת המאה ה-2 לספירה, יש גובה מהרצפה ועד הקצה של 43.45 מטר, המתאים בדיוק לקוטר החלל הפנימי שלו. האיה סופיה, שנבנתה בשנת 537 לספירה בקונסטנטינופול, מגיעה לגובה 55 מטר. הסטופה ההודית העתיקה של קנישקה, שהושלמה במאה ה-2 לספירה, הייתה בגובה של בין 120 ל-170 מטר. החוקר הסיני שואנצ'אנג תיאר זאת כבניין הגבוה בעולם בספרו "רשומות האזורים המערביים". הסטופה של סרי לנקה, ג'טוואנאראמאיה שנבנתה באותו המאה, גם היא בגובה של 122 מטר.
הבניינים הגבוהים ביותר (המאה ה-7–ה-12)
הוואנגניונגסה, או מקדש הוואנגניונגסה (גם מאוית הוואנגריונגסה) הוא שמו של מקדש בודהיסטי לשעבר בעיר גייאונגג'ו, דרום קוריאה. המבנה העצום בן 9 הקומות, שהושלם במאה השביעית, נבנה כולו מעץ בעיצוב משתלב ללא מסמרי ברזל. גובהו עמד על 68 או 80 מטר, מה שהופך אותו למבנה הגבוה ביותר במזרח אסיה ולמבנה העץ הגבוה בעולם בזמן הקמתו.
מקדש בריהדיסווארה בתאנג'אבור, הודו הושלם בשנת 1010. זהו מגדל בן 16 קומות שגודלו 66 מטר. הוא עדיין עומד עד היום.
הצריחים המזרחיים של קתדרלת ספייר הרומנסקית, שהושלמו בשנת 1106, מגיעים לגובה של 71.3 מטר.
מסגד קוטוביה במרקש, מרוקו. המינרט שגובהו הוא 77 מטר כולל צריח וכדורים. הוא הושלם תחת שלטונו של הברבר האל מוואחיד, הח'ליף יעקוב אל-מנסור (1184 עד 1199).
כנסיות וקתדרלות
מהמאה ה-13 ועד 1894, הבניין הגבוה בעולם היה תמיד כנסייה או קתדרלה. קתדרלת סנט פול הישנה עם צריחיה הושלמה במאה ה-13. הצריח המרכזי של קתדרלת לינקולן עלה על סנט פול הישנה בתחילת המאה ה-14. הצריח של קתדרלת לינקולן התמוטט בשנת 1549, והתחיל פרק זמן ארוך שבו מעמד הבניין הגבוה בעולם היה שייך על ידי בניינים קצרים יותר. כנסיית מריה הקדושה בשטרלזונד הפכה לבניין הגבוה בעולם לאחר קריסת הצריח של קתדרלת לינקולן. המגדל המרכזי של קתדרלת סנט פייר בבווה היה הגבוה ביותר משנת 1569, כשגובהו הוא 153 מטר, עד שהתמוטט בשנת 1573, והפך את כנסיית מריה הקדושה לגבוהה ביותר. בשנת 1647 נשרף מגדל הפעמונים של מריה הקדושה והפך את קתדרלת שטרסבורג הנמוכה יותר לבניין הגבוה בעולם.
רק עם השלמתו של המינסטר של אולם בשנת 1890, הבניין הגבוה בעולם היה שוב גם הבניין הגבוה ביותר שנבנה אי פעם, העולה על התצורה המקורית של קתדרלת לינקולן. גובהה של קתדרלת לינקולן שהיה 159.7 מטר היה שנוי במחלוקת על ידי חלק, אך מקובל על ידי רוב המקורות. מועד סיום בניית הצריח נקבע כ-1311 ולא 1300 על ידי מקורות מסוימים. גם ה-149 מטרים של הצריח של קתדרלת סנט פול הישנה, שנהרסו על ידי ברק בשנת 1561, שנויים במחלוקת, למשל כריסטופר רן (1632–1723) שפט כי זאת הערכת יתר ושיער גובה של 140 מטרים.
הצריח של מולה אנטונליאנה בטורינו, שהושלם בשנת 1889, נטען שהיה בגובה של 167.5; עם זאת, החלק העליון של המבנה נהרס על ידי טורנדו בשנת 1953 ונבנה מחדש. הבניין תוכנן במקור כבית כנסת, אך נמכר במהלך הבנייה ושימש כמוזיאון.
גורדי השחקים הגבוהים ביותר
מבנים חילוניים שונים מוזכרים כגורדי השחקים הראשונים, כולל:
הרשימה הבאה של הבניינים הגבוהים ביותר מבוססת על מדד ברירת המחדל של המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית (CTBUH), המדד לאלמנט האדריכלי הגבוה ביותר. קריטריונים אחרים ייצרו רשימה אחרת. המרכז הפיננסי העולמי בשנגחאי אינו מופיע ברשימה שלעיל, אך הוא עלה על טאיפיי 101 בשנת 2008 והפך לבניין עם הקומה המייושבת הגבוהה ביותר. באמצעות הקריטריון של הקצה הגבוה ביותר (כולל אנטנות), מרכז הסחר העולמי בניו יורק היה הבניין הגבוה בעולם בין השנים 1972 ל-2000, עד למגדל סירס בשיקגו (שכבר היה בו קומה תפוסה גבוהה יותר ממרכז הסחר העולמי). האנטנה שלו הורחבה כדי לתת לבניין הזה את הקצה הגבוה בעולם; תואר שהחזיק עד להשלמתו של הבורג' ח'ליפה בשנת 2010. מגדלי פטרונאס וטאיפיי 101 מעולם לא היו הבניינים הגבוהים בעולם לפי קריטריון הקצה הגבוה ביותר. מאז 2010, בורג' ח'ליפה הוא הבניין הגבוה ביותר בכל קריטריון. יש לו את האלמנט האדריכלי הגבוה ביותר, קצה וקומה תפוסה, והוא אכן המבנה הגבוה ביותר מכל סוג שנבנה אי פעם, לאחר שעבר את אנטנת הרדיו של ורשה שהייתה בגובה של 646.38 מטר וכעת נהרסה.
מאז השלמת אנדרטת וושינגטון בשנת 1884, הבניין הגבוה בעולם לא היה בדרך כלל גם המבנה הגבוה בעולם. היוצאים מן הכלל הם 1930–1954, כאשר בניין קרייזלר ואז בניין האמפייר סטייט עקפו את מגדל אייפל (שלאחר מכן נעקפו על ידי רצף של תרני שידור, החל ממגדל הטלוויזיה גריפין באוקלהומה), ומשנת 2010 עם השלמתו של בורג' ח'ליפה.
1300 –הווה
בתרשים זה הזמן מתקדם מימין לשמאל. שימו לב לבניינים המוקדמים שאיבדו את התואר כשצריחיהם קרסו.
היסטוריה של תוספת בגובה גורדי שחקים
לאחר בנייתו של בניין הום אינשורנס בשיקגו במאה ה-19, החלה התוספת בשיא גורדי השחקים בבניית בניין קרייזלר, ואחריו בניין האמפייר סטייט, בעיר ניו יורק. בניין קרייזלר היה הבניין הראשון בעולם שפרץ את מחסום ה-300 מטר, ובכך היה הראשון שחשב כסופר-גבוה, ובניין האמפייר סטייט היה הבניין הראשון שמנה יותר מ-100 קומות. גובהו 381 מטר ובו 102 קומות. גורד השחקים הבא הגבוה ביותר היה מרכז הסחר העולמי, שהושלם בשנת 1971. המגדל הצפוני היה 417 מטר והדרומי 415 מטר. הוא עלה על גובה בניין האמפייר סטייט ב-36 מטר. שנתיים לאחר מכן נבנה מגדל סירס בשיקגו, ועמד על 442 מטר עם 110 קומות, ועלה על גובהו של מרכז הסחר העולמי ב-25 מטר. מגדלי פטרונס התנשאו לגובה של 10 מטרים מעל מגדל סירס, בגובה של 452 מטר ולכל אחד מהם 88 קומות.
בשנת 2004, בנייתו של טאיפיי 101 הביאה את גובה גורדי השחקים לרמה חדשה, כאשר עמד על 509 מטרים והיה בעל 101 קומות. זה 59 מטרים גבוה יותר מבעלי השיאים הקודמים, מגדלי פטרונס. בורג' ח'ליפה עלה על גובה טאיפיי 101 ב-319 מטר בשנת 2009, מה שהופך אותו לגבוה ב-60%. הוא שבר כמה שיאי גורדי שחקים, והוא כמעט גבוה פי שניים מבניין האמפייר סטייט. בורג' ח'ליפה גם שבר את שיא המבנה הגבוה בעולם. עם זאת, רוב העלייה בגובה (29%) הושגה מגובה ההבלים, הקומה הגבוהה ביותר של בורג' ח'ליפה היא רק מעל פני האדמה. זה עדיין יהפוך אותו לבניין הגבוה בעולם, אך רק 2 מטרים מעל מגדל שנגחאי, מרווח קטן בהרבה מאשר מקודם.
היסטוריה של גורדי שחקים סופר גבוהים לפי מיקום
מאז תנופת גורדי השחקים המוקדמת שהתרחשה בצפון אמריקה, המספר המשמעותי של גורדי השחקים בצפון אמריקה שלט ב-100 הבניינים הגבוהים בעולם. בשנת 1930, 99 מתוך 100 הבניינים הגבוהים בעולם היו בצפון אמריקה. בעתיד, אחוז זה צפוי לרדת ל-22 אחוזים בלבד. הדומיננטיות של גורדי שחקים בצפון אמריקה הולכת ופוחתת בגלל בניית גורדי שחקים באזורים אחרים בעולם, במיוחד באסיה.
באסיה חלה עלייה במספר גורדי השחקים הסופר גבוהים החל מהקמת מגדלי התאומים של פטרונס. כיום ישנם שישים בניינים במאה הגבוהים בעולם שנמצאים באסיה (כולל המזרח התיכון).
עלייה בשימוש בגורדי שחקים
מאז שהחל עידן גורדי השחקים, רובם הגדול של גורדי השחקים שימש בעיקר שטחי משרדים. בין השנים 1930 ל-2000 מעולם לא נפל אחוז מגדלי המשרדים מתחת ל-86 אחוז, אך בעתיד הוא צפוי להיות נמוך עד 46 אחוזים. עד שנת 2010 פחות ממחצית ממאה הבניינים הגבוהים בעולם היו מגדלי משרדים, כאשר הרוב שימשו למגורים ולשימוש מעורב. רק ארבעה מתוך עשרת הבניינים הגבוהים בעולם ועשרים ושמונה מתוך חמישים הגבוהים בעולם שימשו בעיקר כמשרדים.
בניין גבוה לשימוש מעורב מכיל שתי פונקציות (שימושים) או יותר, כאשר כל אחת מהפונקציות תופסת חלק ניכר מכלל הבניין. אזורי תמיכה כמו חניונים ושטח צמחים מכני אינם תורמים למעמד של שימוש מעורב.
גורדי שחקים המשמשים בעיקר או באופן בלעדי כמלונות או שטחי מגורים הם בדרך כלל קצרים יותר מבנייני משרדים ושימוש מעורב, כאשר רק כמה בנייני סופר גבוהים מסוגי המגורים או המלונות נמנים עם 100 גורדי השחקים הגבוהים ביותר. בניין המגורים הגבוה ביותר (מינימום 85% מגורים) הוא שדרת פארק 432 בניו יורק, ואחריה מגדל הנסיכה ו23 מארינה, שניהם בדובאי. המלונות הגבוהים ביותר (בעיקר שטחי בתי מלון) הם מלון גבורה, מגדלי התאומים JW מריוט מרקיז דובאי, מגדל הוורד ובורג' אל ערב, כולם ממוקמים בדובאי.
לילי ניר
קורות חיים
ניר נולדה בפתח תקווה. בנעוריה למדה בקיבוץ עין החורש. שירתה בצה"ל בתפקידי הדרכה, תחילה כמפקדת כיתה, ולאחר שהוכשרה בקורס קצינות שירתה כקצינת הדרכה. בתפקידה האחרון שירתה כמפקדת פלוגה. לאחר שחרורה מצה"ל, בשנת 1970, החלה ללמוד לתואר ראשון במדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 1973, המשיכה לתואר שני בפסיכולוגיה חינוכית באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמקביל התגייסה למשטרת ישראל, בתור פסיכולוגית ארגונית של המטה הארצי בירושלים. במסגרת תפקידה, הקימה את המדור למדעי ההתנהגות של המשטרה. בתפקידה האחרון כיהנה כראש היחידה להנחיה פסיכולוגית, אשר עסקה בייעוץ ופיתוח ארגוני במשטרה, ועסקה בהנחיית סדנאות ניהוליות לכל שדרת הפיקוד של המשטרה. סיימה את עבודתה במשטרת ישראל בשנת 1979 בדרגת רב-פקד.
לאורך כל חייה הבוגרים, ניר נאבקה ופעלה רבות למען שוויון בין המינים בישראל. הייתה חברה בהנהלת שדולת הנשים בישראל ובהנהלת איגוד נשים אקדמאיות בישראל. הייתה חברה פעילה בארגוני נשים רבים: ויצו, פורום נשים לתקציב הוגן, גרנית - עמותה לסיוע לנשים בהליכי גירושין, העמותה לקידום נשים בספורט בישראל, עמותת כ"ן - כוח נשים לקידום מנהיגות נשים בישראל, וכן קידמה בעבור ארגון נעמת פרויקטים של "שילוב אזורי" להעצמת נשים ברחבי הארץ. פעלה על מנת להכניס את נושא השוויון בין המינים לספרי הלימוד במערכת החינוך, ולהעלאת המודעות לנושא הטרדות מיניות. פעילות זו תרמה לקידום החקיקה בנושא הטרדה מינית בחוק השיפוט הצבאי ובהמשך גם במשפט האזרחי. במסגרת היותה חונכת עסקית מוסמכת מטעם משרד הכלכלה, הדריכה נשים יהודיות וערביות בנושא קידום עסקים משותפים. כמו כן, הדריכה חברי סגל של בתי ספר כיצד להתמודד עם אלימות.
בשנת 1999 חלתה ניר במחלת הסרטן. בעקבות תובנותיה מהמחלה ומההתמודדות עמה, ייסדה ניר בשנת 2002 את "פמיננסי" - מכללה כלכלית לנשים. המכללה הכשירה מאז אלפי בוגרות.
מחלת הסרטן שבה ותקפה מספר פעמים, עד שלבסוף, בדצמבר 2011, נפטרה ניר. לאחר מותה, ילדיה המשיכו את פועלה בפמיננסי, והמכללה ממשיכה להכשיר נשים לעצמאות כלכלית עד היום. מאז פטירתה, מכהנת ביתה, ענת ניר, כיושבת ראש דירקטוריון המכללה.
הנצחה
במאי 2021 נחנך משעול על שמה של לילי ניר בפתח תקווה, עיר הולדה.
הממלכה האחרונה
הממלכה האחרונה (באנגלית: The Last Kingdom) היא סדרת דרמה היסטורית המתרחשת באנגליה של המאה ה-9 במהלך התקופה האנגלו-סקסונית. העלילה מגוללת את סיפורו של אותרד, בן למשפחת אצולה אנגלו-סקסונית אשר נלקח בילדותו בשבי הוויקינגים הדנים, אשר פלשו אל ארצו באותן השנים. בבגרותו יוצא אותרד לדרך עצמאית ומשתתף במאבק של ממלכת וסקס בראשות אלפרד הגדול לסילוק הדנים מאנגליה.
הסדרה הופקה על ידי אולפני "Carnival Film and Television" עבור רשת BBC ונטפליקס, והיא מבוססת על סדרת הספרים של ברנרד קורנוול, "הסיפורים הסקסוניים" (The Saxon Stories) שספר "הממלכה האחרונה" נכלל בסדרה. הפרק הראשון של הסדרה שודר ב-10 באוקטובר 2015 בארצות הברית, וב-22 באותו החודש הפרק הראשון זכה להקרנת בכורה גם בבריטניה. לאחר שהעונה הראשונה, אשר הייתה בת שמונה פרקים, זכתה להצלחה, הזמינו BBC ונטפליקס עונה שנייה בת שמונה פרקים אשר שודרה בתחילת 2017. עונה שלישית הוזמנה לאחר מכן והיא עלתה במלואה בנובמבר 2018 לשרתי נטפליקס. העונה הרביעית עלתה ב-26 באפריל 2020. העונה החמישית עלתה ב-9 במרץ 2022.
רקע
הסדרה מגוללת את קורות המתרחש בשטחי אנגליה דהיום בשלהי המאה התשיעית, כאשר סבל האי מפלישות ויקינגים מאזור דנמרק של ימינו. זוהי תקופת ההפטרכיה, שבה התקיימו שבע ממלכות קטנות: נורת'מבריה, מרשיה, מזרח אנגליה, אסקס, קנט, סאסקס ווסקס.
הסדרה מתחילה בשנת 872. בשנים אלה היו הוויקינגים בשיא פלישתם לארצות רבות בעולם וממלכות רבות באנגליה כבר נכבשו על ידם. רק ממלכת וסקס נותרה לעמוד כנגדם.
עונה 1
שנת 872. לורד אותרד, מנהיג הכפר בבנבורג ומהאצילים הבכירים בממלכת נורת'מבריה נהרג בקרב מול הוויקינגים הדנים בעוד בנו בן העשר, אותרד, וילדה בשם ברידה נלקחים כעבדים על ידי מנהיג הוויקינגים, ארל רגנאר. אותרד מציל את בתו של רגנאר, תירה, מידי סוון, בנו של קיירטן, מבוני הספינות של רגנאר. קיירטן מגורש בעוד רגנאר מעוור את סוון בעין אחת. אותרד וברידה מתבגרים כוויקינגים דנים לכל דבר. בהתבגרותם רואים ברידה ואותרד את ארל רגנאר נהרג כשתירה נלקחת בשבי בידי סוון וקיירטן. אותרד מחליט לצאת למשימה להשגת אדמותיו מחדש מדודו, שכרת ברית עם הדנים לאחר מות הלורד אותרד. ברחבי הממלכות נפוץ סיפור מותו של רגנאר והמרידה האנגלית בצפון מתפרסמת כמרידה שהונהגה על ידי אותרד. בניסיונו לרכוש את אמונם של אבה (בנו של רגנאר לודברוק) וגות'רום, אותרד חוזה במותו של המלך אדמונד, מלך מזרח אנגליה. כאשר בקשתו לחנינה נדחית, נמלטים אותרד וברידה לווינצ'סטר, בירת וסקס, הממלכה האנגלית האחרונה. אלפרד, אחיו של המלך אתלרד, סולד מנטייתם הפגאנית של אותרד וברידה וכאשר אותרד מספק מידע על בואה של מתקפת ויקינגים, אלפרד מייעץ למלך אתלרד לכלוא את השניים.
המלך אתלרד ואלפרד מצליחים לנצח בקרב מול הוויקינגים הדנים, אך המלך נפצע קשה ועל ערש דוויי מתעדף את אחיו על בנו, אתלווד, וממליך את אלפרד ליורשו. אותרד וברידה משוחררים מכלאם בעוד אלפרד יוזם הסכם שלום עם הדנים, במטרה לאפשר לממלכה להתארגן לקראת הקרבות הבאים. אותרד מאמן את האנגלו-סקסונים, לאחר שהוא נשבע אמונים לאלפרד, ומבטיח לשרת אותו במשך שנה, כשבתמורה המלך ישיב לו את תוארו אותרד מבבנבורג וישיב לו את אדמות אביו. ברידה, שנכנסת להריון מאותרד, מפילה את בנם, כאשר בנו של ארל רגנאר, רגנאר הצעיר, מופיע. כשהיא מבינה שאותרד נשאר נאמן למלך אלפרד היא עוזבת עם רגנאר הצעיר. אלפרד משכנע את אותרד לשאת לאישה את מילדרית', כצעד לקראת השגת אדמות משלו, אך עד מהרה אותרד מגלה כי עליו לשאת גם בנטל החובות של אבי הכלה, אשר חייב לכנסייה 2,000 שילינג. אותרד מבין שרומה, אך חרף זאת מתנה אהבים עם מילדרית' וזאת נכנסת ממנו להריון.
הדנים, בהנהגת גות'רום ורגנאר הצעיר, כובשים את וורהאם. בעת משא ומתן להסכם שלום, אותרד ותשעה אחרים, לרבות נזיר, נשלחים כבני ערובה בעסקת חילופי שבויים עם הדנים. אותרד פוגש שוב את רגנאר הצעיר וברידה, כשבינתיים מילדרית' יולדת את בנו, אותרד בנו של אותרד. כאשר קורס הסכם השלום, עם שובו של אבה מאירלנד, פוקד גות'רום להרוג את כל בני הערובה, אך אותרד מורשה לעזוב לאחר התערבותו של רגנאר. אותרד מגלה צי דני גדול מתקרב ומדליק את המשואה המכריזה על פלישה, על מנת להזהיר את ממלכת וסקס מפני הפלישה הקרבה.