cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרדריק לו אולמסטד
קריירת אדריכלות הנוף
ב-1890 התמנה על ידי אנשי העסקים של שיקגו לתכנן את התערוכה העולמית של 1893, הוא בחר את השטח בדרום-מזרח העיר לחופי ימת מישיגן, תכנן את גופי המים המלאכותיים שאפיינו את שטח התערוכה ואת פארק השעשועים במידויי פלזנס. יחד עם האדריכל דניאל ברנהם, היה אולמסטד לאחראי על עיצוב התערוכה.
אחד מעיצוביו האחרונים היה המבנה המרהיב של אחוזת בילטמור, אותה הזמין המיליונר ג'ורג' ו. ואנדרבילט השני.
ב-1895 אובחן אולמסד כלוקה בשיטיון (דמנציה, סניליות) ופרש. את שנותיו האחרונות בילה בבית חולים גריאטרי בבלמונט, מסצ'וסטס, שאת שטחי הגנים שלו תכנן בשעתו. בניו (בנו הקרוי בשמו ובנו המאומץ ג'ון צ'ארלס) הקימו את חברת Olmsted Brothers שפעלה עד 1980.
חי ב-LA LA לנד
סקירה כללית
שישה זמרים ישראלים, שרובם משתייכים לז'אנר המוזיקה הים תיכונית, נשלחים ללוס אנג'לס שבארצות הברית במטרה להתחרות על הפקת סינגל בחברת התקליטים הגדולה גפן רקורדס ומתוך תקווה להגשים חלום ולפצוח בקריירה בינלאומית. השישה מתגוררים יחדיו בווילה, מרושתת במצלמות למשך חודש ימים, שם הם מתמודדים עם חיים משותפים תחת עין המצלמה ועם התחרות ההדדית אל מול בכירי תעשיית המוזיקה בארצות הברית. בנוסף הם עוברים מסכת אימונים עם מפיקים בכירים ומצליחים.
הבמאי אורי פסטר היה מנטור בעונה הראשונה. תוכנית הגמר שודרה ב-6 בספטמבר 2011, ובה הוכרז המנצח, אלון דה לוקו, שנבחר על ידי רון פייר, מנכ"ל חברת התקליטים גפן רקורדס ואחד ממפיקי התוכנית "אמריקן איידול".
העונה השנייה כוללת את המתמודדים שיר לוי, ליאת בנאי, שרית אביטן, מאיה בוסקילה ואלי זולטא. במקור כללה הנבחרת גם את מושיק עפיה אך זה לא הגיע לטיסה מפאת פחד טיסה מוצהר, ולכן הצטרף הראפר הערבי סאז במקומו. לאחר מספר ימים הצטרף קובי פרץ לתוכנית כזמר אורח ומנטור. שידור העונה השנייה החל מ-11 בנובמבר 2012.
משתתפי העונה הראשונה
מנטור:
הזוכה בעונה הראשונה:
משתתפי העונה השנייה
הזמרים:
מנטור:
הזוכה בעונה השנייה:
קישורים חיצוניים
מידע וכתבות:
ביקורות:
יוהאן לודוויג קראפף
יוהאן לודוויג קראפף (בגרמנית: Johann Ludwig Krapf; 11 בינואר 1810 - 26 בנובמבר 1881) היה מיסיונר גרמני במזרח אפריקה, כמו כן חוקר, בלשן וסייר. קראפף מילא תפקיד חשוב בחקר מזרח אפריקה עם יוהנס ריבמן. הם היו האירופאים הראשונים שראו את הר קניה בעזרת אנשי הקיקויו שגרו במורדותיו ובהר הקילימנג'רו. קראפף מילא תפקיד מפתח בחקר קו החוף של מזרח אפריקה.
ראשית החיים
קראפף נולד למשפחת איכרים לותרנית בדרום-מערב גרמניה. מימי בית הספר ואילך פיתח את הכישרון שלו לשפות. תחילה למד לטינית, יוונית, צרפתית ואיטלקית. שפות נוספות למד בהמשך חייו. לאחר סיום הלימודים הצטרף לסמינר למיסיון של בזל בגיל 17 הפסיק את לימודיו מכיוון שהיה לו ספק לגבי ייעודו המיסיונרי. הוא למד תאולוגיה באוניברסיטת טיבינגן וסיים את לימודיו בשנת 1834. בעת שעבד ככומר עוזר בכפר, פגש מיסיונר מבזל שעודד אותו לחדש את ייעודו המיסיונרי.
אתיופיה
בשנת 1836 הוזמן על ידי החברה המיסיונרית של הכנסייה האנגליקנית (CMS) להצטרף לעבודתם באתיופיה. המסיון בבזל העביר אותו לאנגליקנים ובשנים 1837–1842 עבד בארץ נוצרית קדומה זו. הוא הכין את עצמו על ידי לימוד שפת הגעז (Ge'ez) הקדומה והשפה האמהרית של רמות אתיופיה. כשהוא נחת בדיג'ובטי, עבר קראפף את הדרך אל ממלכת שבא, שבמרכז אתיופיה. הוא הציג את עצמו בפני השליט, מרידאזמאך סאיה סלסי, ובהמשך ליווה אותו במערכה צבאית בדרום שבא. הרקע הבפטיסטי של קראפף לא עזר לו להבין ולהעריך את הנצרות האתיופית המסורתית, במיוחד את הדגש שלהם על קדושים, ליטורגיה ושימוש בשפת געז, שפה שאיננה מדוברת עוד. כשעזב את שבא בשנת 1842, הוא מצא שדרכו לגונדר חסומה בעקבות קרב דברה תבור. הוא חזר על עקבותיו לחצר של אדארה ביל, מפקד אחד השבטים ששדד אותו. קראפף הצליח לברוח עם משרתיו, ועשה את דרכו למאסאווה בתמיכת התושבים המקומיים.
לאחר מכן הוא ריכז את התעניינותו באנשי אורומו בדרום אתיופיה, בתקופתו המכונה "גאלה", כשהיו מאמינים בדת מסורתית. הוא למד את שפתם והחל לתרגם לשפה זאת חלקים מהברית החדשה. קראפף קיבל דוקטורט מאוניברסיטת טובינגן בשנת 1842 על מחקרו בשפות אתיופיה. לאחר מכן גורשו כל המיסיונרים המערביים מאתיופיה, וכך הסתיימה עבודתו שם. בשיתוף עמיתו קרל וילהלם איסנברג, הוא פרסם ספר זכרונות על תקופתו באתיופיה, בשנת 1843. הוא תיקן את תרגומי התנ"ך של אבו רומי לאמהרית.
קניה
קראפף בילה זמן מה באלכסנדריה, מצרים, בה התחתן. משם יצא למזרח אפריקה בתקווה להגיע לאורמו מכיוון שהוא החוף הקנייתי. רוב קו החוף במזרח אפריקה היה אז בשליטת הסולטנות מזנזיבר. הסולטאן סייד סעיד נתן לו היתר להקים תחנת מיסיון בעיר החוף מומבסה. קראפף התחיל שוב בלימוד השפות של אנשי מיג'קנדה המקומיים וגם סוואהילי שהיא שפת נפוצה במזרח אפריקאית.
זמן קצר לאחר ההגעה למומבסה מתו אשתו ובתו הצעירה ממלריה. קראפף עבר לרמות הגבוהות של רבאי בהרי החוף והקים את תחנתו החדשה ראבאי, כ 20 ק"מ צפון מערב למומבסה. כאן הוא כתב את המילון והדקדוק הראשון של השפה סוואהילי. הוא גם החל ללמוד שפות אפריקניות אחרות, לערוך מילונים ולתרגם קטעים מהתנ"ך. בעבודה עם שופט מוסלמי בשם עלי בן מודין, הוא תרגם את ספר בראשית. הוא המשיך לתרגם את הברית החדשה, כמו גם את ספר התפילה המשותפת. עם זאת, רוב החומר שתרגם לא פורסם, אם כי לאחר מכן הוא שימש בתיקון התרגום בגרסה הדרומית יותר של הסוואהילית.
בשנת 1846 הצטרף אליו יוהנס ריבמן, לותרני גרמני נוסף מדרום-מערב גרמניה שהיה בשירות המסיון. קראפף וריבמן יצאו לחקור את פנים מזרח אפריקה והם היו האירופאים הראשונים שראו את ההרים הגבוהים של קילימנג'רו והר קניה. הם שלחו דיווחים לגביהם לאירופה, שהמומחים לעגו להם. הוא גם סייע ביצירת המפה של מזרח אפריקה, "מפת השבלול" שמיפתה בעיוות גדול את אגם אונימאסי.
מצבו הבריאותי המידרדר של קראפף אילץ אותו לחזור לגרמניה בשנת 1853. הוא הביא עמו מספר כתבי יד סוויהליים ישנים, כולל עותקים של ספר קרב טמבוקה, כתב היד הקדום ביותר של הסוויהלים. הוא המשיך בלימודי השפה ועבודות הייעוץ למשימות הנוצריות.
פסק זמן (ממתק)
פסק זמן הוא חטיף שוקולד של קרם אגוזים וופל מתוצרת שטראוס-עלית, המיוצר על ידי יורם וולשטיין מאז שנת 1982. במהלך שנת 2022 ייצורו הופסק באופן זמני בעקבות פרשת הסלמונלה.
מראה החטיף
אורכו של החטיף בגרסתו השטוחה המקורית הוא כעשרים סנטימטרים, רוחבו כארבעה סנטימטרים, ועוביו כסנטימטר אחד. החטיף המקורי מורכב משתי שכבות: ופל וציפוי שוקולד, כאשר על הוופל מרוח קרם שוקולד. בשנת 2008 הוחלף קרם השוקולד בקרם אגוזים.
החטיף מסומן לחיתוך לחמישה ריבועים, ועל הריבועים מוטבעת דוגמה הנדסית של קווים מצטלבים.
גרסאות שונות
החטיף פותח על ידי יורם וולשטיין והוצג לראשונה ב־1982. מאז נוצרו לו גרסאות רבות ושונות.
גרסאות עונתיות
במועדים שונים הוציאה עלית מהדורה מוגבלת של המוצר המקורי בתוספת טעמים או מרכיבים שונים במקצת, אך בפורמט דומה. הטעמים שהוצאו לשוק בעבר בגרסה מוגבלת מנו ריבת חלב, תפוז, חמאת בוטנים, לימונענע וחלבה.
טעמים חדשים יותר הם פטל, אגוזי לוז וקפה לאטה.
פרסום
פסק זמן הוא מותג פופולרי של עלית, וככזה זכה לפרסומות רבות ומושקעות בתקציבים גדולים. הסלוגן המוביל הוא "קח פסק זמן – רגע מתוק בחיים". הפרסום מתמקד בעיקר בקונוטציות ספורטיביות.
כשהוצג החטיף הוא אזל מן החנויות. עלית, שהתקשתה לספק את הביקוש, פרסמה מודעת התנצלות. לדעת מומחה לשיווק היצרנית ניצלה את החוסר למשך כמה חודשים כדי להעלות את קרנו של הממתק.
גדי אגמון
גדי אגמון (נולד ב- 18 בספטמבר 1969) הוא תת-אלוף בצה"ל. בתפקידו האחרון כיהן כראש מטה אגף כוח האדם בצה"ל.
ביוגרפיה
אגמון נולד, גדל והתחנך בחיפה. בשנת 1987 התגייס לצה"ל במסגרת מסלול ייעודי לקצונה של חיל השלישות. בתום קורס קצינים שובץ במערך השדה וביצע מגוון מתפקידי הליבה של החיל. הוא שימש כקצין השלישות של חטיבת גבעתי, קצין הסגל של פיקוד המרכז, פיקד על ענף המפקדים של חיל השלישות והיה קצין השלישות של אוגדת איו"ש תחת פיקודו הישיר של מפקד אוגדת איו"ש, בני גנץ, וכן בתקופת מבצע חומת מגן. בשנת 2004 נבחר לתפקיד סגן ראש מנהל הגיוס לצה"ל, הממונה על מערך המיון והשיבוץ לצה"ל ובמסגרת זו היה שותף בצוות האיחוד של מנהל הגיוס ובסיס קליטה ומיון לגוף אחד והגה את שמו "מיטב - מתגייסים לשירותך". עם השלמת האיחוד הועלה אגמון לדרגת אלוף-משנה ונבחר לכהן כקצין השלישות הפיקודי של פיקוד העורף. בתום כהונה של שנה וחצי בפיקוד העורף, אשר התמקדה בבניין הכוח לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה לכהן כמפקד מיטב. בשנת 2012 מונה אגמון לראש חטיבת התכנון ומנהל כוח האדם באכ"א והועלה לדרגת תת-אלוף, ומאז חודש יולי 2014 משמש כראש מטה אכ"א.
מפקד מיטב
בתפקידו כמפקד מיטב התמקד, בין השאר, בהגדלת פוטנציאל המתגייסים לצה"ל בין היתר על ידי העלאת היקף הבנות המשרתות בצבא וזאת באמצעות צמצום תופעת הכרזות כזב של בנות חילוניות המצהירות כי בשל אמונתן אינן יכולות לשרת בצבא, ופעל לפתיחת מסלולי גיוס ייחודיים לחרדים. בתקופת כהונתו השתנתה שיטת המיון והשיבוץ לבנות ולבנים אשר אינם מיועדים למערך הלחימה בצבא, לשיטת המאתרת את המועמדים לתפקידים על-פי יכולותיהם ולא רק על-פי נתוני האיכות שלהם. כמו כן הקים את מרכז המידע והלשכה המקוונת על מנת לתת שרות איכותי, מהיר וזמין למיועדים לשירות ביטחון (מלש"ב) באמצעים טכנולוגיים מתקדמים. במהלך תפקידו האיץ את היציאה של לשכות הגיוס לקהילה כדי להשפיע על מנהלי בתי ספר, מחנכים, ראשי רשויות וגורמים משפיעים נוספים במרחב הקהילתי על המוטיבציה לשירות, דבר שהביא למוטיבציית שיא בגיוס הקרבי.
ראש חטיבת התכנון ומנהל כוח האדם
בראשית שנת 2012 נכנס לתפקידו כראש חטיבת התכנון ומנהל כוח האדם. במסגרת תפקידו היה אמון על מימוש וישום התיקון לחוק שירות ביטחון שעסק בגיוס בני ישיבות לצה"ל. ושימש כנציג צה"ל בוועדות העוסקות בגיוס בני ישיבות לצה"ל, תחילה ב"וועדת פלסנר" ומאוחר יותר ב"וועדת פרי" וב"וועדת שקד". אגמון עמד בקשר עם נציגי העדה החרדית ופעל למניעת משבר ביחסים בין החברה החרדית לצה"ל. כמו כן, ריכז אגמון את עבודת המטה לקיצור השירות הסדיר בארבעה חודשים בהתאם להחלטת ועדת פרי, והוביל את ההערכות לקראת גיוס נוצרים לצה"ל. בנוסף לכך, עסק אגמון בנושא מיצוי כוח האדם ללחימה והגדלת פוטנציאל הגיוס לצה"ל.
השכלה וחיים אישיים
אגמון בעל תואר ראשון במדע המדינה והמזרח התיכון מטעם אוניברסיטת חיפה, בעל תואר שני במינהל עסקים למנהלים מטעם אוניברסיטת תל אביב, ובוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה של צה"ל. אגמון, מתגורר במודיעין, נשוי לחנית (אלוף-משנה במיל') ואב לארבעה ילדים.
מכבי וילנה
מכבי וילנה (בליטאית: Makabi Lietuvos žydų sporto klubas) היה מועדון ספורט יהודי בעיר וילנה שבליטא, אשר הוקם בשנת 1916. המועדון כלל ספורטאים במגוון ענפי ספורט - כדורגל, חתירה, שחמט, אופניים, סקי, אגרוף, הוקי, אתלטיקה, ריצה, קפיצה לגובה וקפיצה לרוחק.
תולדות המועדון
בתקופת שלטון הצאר הרוסי ליהודי וילנה לא הותר להקים מועדון ספורט יהודי. אך בשנת 1916, עם הכיבוש הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה, אישרו השלטונות הגרמנים ליהודים להקים את מועדון מכבי, אשר נודע בשמו הרשמי - "החברה היהודית להתעמלות ולספורט". המועדון נוסד רשמית ב-23 באוקטובר 1916, וכלל תזמורת עם 25 נגנים ומקהלה, בה היו חברים כ-70 איש.
המועדון כלל מגוון רחב של ענפי ספורט: כדורגל, חתירה, שחמט, אופניים, סקי, אגרוף, הוקי וענפים שונים באתלטיקה קלה. רבים מחבריו החזיקו בשיאים לאומיים של הליטאים.
זה היה מועדון גדול ופעיל. בשנים הראשונות, בשנות ה-20, הוא מנה כ-500 ספורטאים. בשנת 1938 הוא כלל כבר כ-1,300 חברים.
בשנים 1921–1938 יו"ר המועדון היה הרופא אליהו גלובוס (1872-1938). לתקופה מסוימת סגן היו"ר היה גם הוא רופא, ד"ר לייב הלט (Liev helt). לאחר מותו של גלובוס ב-1938 ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה כיהן כיו"ר המועדון דויד קפלן-קפלנסקי, שהיה גם חבר הנהלת YIVO (המוסד היהודי המדעי) וגם חבר בוועדת החינוך המרכזית בווילנה. דויד קפלן-קפלנסקי בין היתר לקח חלק ממפלגת העם שראתה ברעיון הציוני להקמת מדינה יהודית בפלשתינה כרעיון לא ריאלי.
במועדון היה ויכוח בין "היידישאים" וה"ציונים". שני הזרמים פעלו במסגרת האגודה, אך היו ביניהם מחלוקות. בתקופה שבין מלחמות העולם, המועדון לא נוהל על ידי ציונים, אך קיבל לשורותיו יהודים ציוניים.
ב-1940 וילנה נכבשה והפכה לחלק מברית המועצות וכך המועדון חדל מלהתקיים, עד לפתיחתו המחודשת בשנת 1989, ומאז פעיל המועדון עד היום.
ענף החתירה
בשנת 1925 נפתחה במועדון מחלקת חתירה והפכה לענף הספורט המרכזי במועדון. לענף הצטרפו יהודים ממגוון מקצועות כגון רופאים, עורכי דין, מהנדסים ועיתונאים. מחלקת החתירה של המועדון הייתה כחלק נפרד ועצמאי תחת אותו שם מכבי וילנה, והחזיקה כ-50 כלי שיט, בריכת שחיה ומאות חברים (כ-800).
ענף האתלטיקה
סוניה לוין (שמוקלר) הייתה אתלטית במועדון מכבי וילנה ואלופת פולין בהדיפת כדור ברזל. השתתפה במכביה השנייה ובסיום התחרויות נשארה בארץ. היא הגיעה למכביה עם בעלה, שהיה שחקן כדורגל במכבי וילנה ועם בנה שמעון בן ה-3.
ענף הכדורגל
מועדון הספורט של וילנה כלל גם קבוצת כדורגל. מתועד משחק בין "מכבי וילנה" ל"הכוח וינה". דרך המשחק רואים את הכבוד שהיה לענף הכדורגל בעיר - הקבוצה האורחת התקבלה בכבוד רב על ידי משלחות ציוניות ורוכבי אופניים. תזמורת "מכבי" ניגנה לכבודם. עקב הצלחת המשחק, קבוצת וינה חזרה למשחק נוסף בעיר. גם כדורגלנים מארץ ישראל "הפועל", הגיעו לשחק בווילנה כנגד "מכבי" ובשנת 1927, זכתה "מכבי וילנה" באליפות הכדורגל בווילנה. בענף זה, גם היידישאים וגם הציונים שתפו פעולה על מנת לסייע בקבלת מגרש ומועדון. הם אף גייסו אגודות אחרות לטובת העניין, לרבות אגודת הסוחרים והנשים.
קשיי המועדון וסגירתו
מועדון הספורט של וילנה שידע פריחה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20,  עמד בפני שני קשיים עיקריים, אשר גרמו לסגירתו: שנות מלחמת העולם השנייה והשואה ובתקופת השלטון הסובייטי.
בתקופת השואה, בשנת 1941, נכבשה וילנה על ידי הנאצים. רבים מהיהודים נרצחו, ואלו שנותרו בחיים, היו נתונים תחת הגבלות קשות. בתנאים אלה לא היה ניתן לקיים מועדון ספורט יהודי.
פתיחה מחודשת של המועדון
המועדון נפתח מחדש רק בשנת 1989 ונשיאו הוא סמיונס פינקלשטיין (Semionas Finkelšteinas).
בשנה זו שלח המועדון נבחרת למכביה שהתקיימה בישראל, ואף הניף שם את דגל המדינה, על אף שליטא טרם קיבלה עצמאותה מברית המועצות.
המועדון המחודש הצליח לגרוף גם מדליות במכביות: בשנת 1989 היה זה שחמטאי אדוארד רוזנטליס (Eduardas Rozentalis) במדליית הארד. שחקנית הבדמינטון, אלנס פלבינס (Alanas Plavinas) זכתה ב-2013 במדליית כסף, ובאותה השנה זכתה אלקסס מולודציס (Aleksas Molodeckis) במדליית ארד בג'ודו.
הכרה והנצחה
לרגל ציון מאה שנה לייסוד אגודת הספורט "מכבי" בליטא, התקיים אירוע במרכז הקהילה היהודית בו הושק ספר חדש אודות תולדות "מכבי". הספר,  “Lietuvos sporto klubas ‘Makabi’ 1916-2016”, הוא פרי מאמץ משותף של גורמים רבים והוא מהווה אבן דרך לקהילה היהודית בווילנה ונועד להנציח ולכבד את מועדון מכבי, שהוא מועדון האתלטיקה הוותיק ביותר בליטא. הספר סוקר את ההיסטוריה של "מכבי", פעילותה בליטא, חידושו של המועדון לאחר קבלת העצמאות מברית המועצות וכן את סיפור פעילות המועדון ב-25 השנים האחרונות.
ארמון שרלוטנבורג
ארמון שרלוטנבורג (בגרמנית: Schloss Charlottenburg - "שלוס שרלוטנבורג") הוא הארמון הגדול ביותר שקיים כיום בתחומי העיר ברלין. הארמון ממוקם ברובע שרלוטנבורג במערב ברלין, ושימש את שושלת הוהנצולרן הפרוסית.
הקמת הארמון
הארמון הראשון שהוקם במיקום זה היה ארמון ליצנבורג (בגרמנית: Lietzenburg). ארמון זה תוכנן בסגנון אדריכלות הבארוק על ידי האדריכל ארנולד נרינג לבקשתה של סופיה שרלוטה מהנובר, רעייתו של הנסיך הבוחר מברנדנבורג פרידריך השלישי (לימים מלך פרוסיה פרידריך הראשון). לאחר הכתרתו של פרידריך כמלך פרוסיה בשנת 1701, והכתרתה של שארלוט כמלכה לצידו, הורחב הארמון שיועד במקורו להיות "ארמון קיץ" (Sommerhaus) על ידי האדריכל אאוזנדר פון גתה. לאחר מותה של סופיה שרלוטה בשנת 1705 קרא פרידריך את הארמון, את גניו ואת כל האזור בו הוא שוכן, לזכרה, על שמה.
בין השנים 1709 ו-1712 הורחב הארמון, ונבנו אגפים משני צדדיו היוצרים את חצר הכבוד וכן חממת ההדרים (האורנז'רי) בפיקוח האדריכל אנדראס שליטר. במסגרת הרחבה זו נבנה בארמון חדר הענבר המפורסם.
לאחר מותו של פרידריך הראשון בשנת 1713 הרחיב המלך פרידריך וילהלם הראשון את הארמון. פרידריך וילהלם נתן במתנה את חדר הענבר לצאר פיוטר הגדול כמתנה, והחדר הועבר לרוסיה.
המבנים האחרונים שנוספו לארמון היה התיאטרון והאורנז'רי, בתקופת שלטונו של פרידריך וילהלם השני, על פי תוכניותיו של האדריכל קארל גוטהארד לאנגהאנס.
פנים הארמון
הגלריה המוזהבת (Goldene Galerie) - נבנתה על ידי פרידריך הגדול בשנת 1746 ומעוצבת בסגנון הרוקוקו הפרדריכסיאני שבהם מאופיינים ארמונות פרוסיה של התקופה. הגלריה עצמה מצופה בשיש ירוק ובקישוטים מרובים בסגנון הרוקוקו, ומהווה דוגמה כסימן דרך חשוב באדריכלות הפרוסית בהיסטוריה ובכך נחשבת לאחד מהחדרים היפים באירופה על פי דעת רבים.
גלריית החרסינה (Porzellan-Kabinett) - חדר קטן ועמוס בקישוטים המכיל בתוכו אוספי חרסינה חשובים מהמזרח הרחוק (מיפן וסין) ומצופה מראות מרובות ובוהקות.
שלוסקפלה, מילולית - קפלת הארמון (Sclosskapelle) - מקום התפילה של מלכי פרוסיה ובני לוויתם שהתגוררו בארמון. הקפלה עצמה מעוטרת בקישוטים מרובים, שכמעט כולם (חוץ מחלק מסוים מדוכן המטיף) נהרסו במלחמת העולם השנייה.
גני הארמון
גני הארמון תוכננו במאה ה-17 על ידי אדריכל הגנים סימֵאון גודו בסגנון צרפתי פורמלי שהושפע מסגנונו של אדריכל הגנים הצרפתי אנדרה לה נוטרה. בסוף המאה ה-18 שונו הגנים לסגנון גן אנגלי בהדרכתו של פטר יוזף לנה. בגן הארמון נבנתה בשנת 1788 בלוודרה - בית תה המשמש כמצפור, על ידי האדריכל קארל גוטהרד לאנגהאנס. בשנת 1810 נבנה המאוזולאום עבור המלכה לואיז, ובשנים 1824–1825 נבנתה הווילה הנפוליטנית בגני הארמון. במהלך מלחמת העולם השנייה נשרפו גני הארמון בהפצצות חיל האוויר המלכותי, ובהמשך ניזוקו הגנים במהלך הקרב על ברלין.
הארמון לאחר מלחמת העולם השנייה
בארמון הוקמו מספר מוזיאונים, ובאורנג'רי הוקמה מסעדה. במוזיאון הוצגו בין השאר תמונות של אנטואן ואטו ומארק שאגאל. בשנת 1970 הוצגה בארמון תערוכה על מצדה. בארמון אירחו הגרמנים אורחים רמי מעלה, בהם נשיא מדינת ישראל, חיים הרצוג.
גני הארמון משמשים את תושבי האזור כגן ציבורי שהכניסה אליו חופשית. מתנהל מאבק ציבורי נגד תוכניות לדרוש תשלום בגין הכניסה לגנים.
בין השנים 2004–2006 שימש הארמון כבית מגוריו של נשיא גרמניה בעת שנערכו בארמון בלוו שיפוצים.
הפטריוט (סרט)
הפטריוט (באנגלית: The Patriot) הוא סרט מלחמה היסטורי אפי משנת 2000 שנכתב על ידי רוברט רודאט, בבימויו של רולנד אמריך ובכיכובם של מל גיבסון, כריס קופר, הית' לדג'ר וג'ייסון אייזקס. הסיפור מתרחש בעיקר במחוז ברקלי הכפרי שבדרום קרולינה ומתאר את בנג'מין מרטין (גיבסון). מרטין הוא מתיישב אמריקאי המתנגד ליציאה למלחמה כנגד האימפריה הבריטית, שיחד עם בנו הבוגר (לדג'ר) נסחף להשתתפות אקטיבית במלחמת העצמאות. זאת לאחר שאחד מבניו נרצח על ידי קצין בריטי אכזר (אייזקס). התסריטאי רודאט טען שדמותו של מרטין התבססה על ארבעה דמויות היסטוריות ובהם הקצין דניאל מורגן.
עלילה
במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית בשנת 1776, קפטן בנג'מין מרטין הוא וטרן ממלחמת הצרפתים והאינדיאנים ואלמן עם שבעה ילדים. הוא נקרא לצ'ארלסטון כדי להצביע באספה הכללית של דרום קרוליינה על היטל התומך בצבא הקונטיננטלי. מחשש למלחמה נגד ממלכת בריטניה הגדולה, מרטין נמנע. למרות זאת ההצבעה עברה. בניגוד לרצונו של מרטין, בנו הבכור גבריאל מתגייס לצבא.
שנתיים לאחר מכן, העיר צ'ארלסטון נופלת בידי הבריטים וגבריאל הפצוע חוזר לביתו. במקביל, בני הזוג מרטין מטפלים בפצועים בריטים ואמריקאים. במקום מתפתח עימות עם חיילים בריטיים ובסופו תומאס (בנו של מרטין) נהרג על ידי הבריטים וגבריאל נעצר על ידם. לאחר התקרית הבריטים מציתים את בית המשפחה והורגים את כל האמריקנים הפצועים. לאחר עזיבת הבריטים, בנג'מין ושני בניו אורבים לשיירת הבריטית. הם הורגים מספר חיילים בריטים ומשחררים את גבריאל. בסופו של דבר גבריאל חוזר לצבא ובנג'מין הופך ללוחם גרילה.
המיליציה של בנג'מין מבצעת מארבים אכזריים על סיורים בריטים ושיירות אספקה, ואפילו לוכדת כמה מהחפצים האישיים של הגנרל הבריטי קורנווליס. בנוסף על כך, המיליציה שורפת את הגשרים והמעבורות הדרושים לקורנווליס ולכוחות הבריטיים. כנקמה, הכוחות הבריטיים מכנסים את כל תושבי העיירה של מרטין בכנסייה ומציתים אותה. לאחר מכן גבריאל נהרג בעימות עם הבריטים.
בקרב האחרון טווינגטון ומרטין מתעמתים באופן אישי. שניהם נפצעים במהלך הקרב ובסופו של דבר מרטין הורג את טווינגטון. בקרב זה האמריקאים מנצחים והבריטים נסוגים.
הפקה
התסריטאי רוברט רודאט כתב שבע עשרה טיוטות של התסריט לפני ההפקה.
האריסון פורד דחה את התפקיד הראשי של בנג'מין מרטין כי חשב שהסרט "אלים מדי", וש"צימצם את המהפכה האמריקאית לבחור אחד שרוצה נקמה". בסופו של דבר, גיבסון גויס לתפקיד וקיבל שכר שיא של 25 מיליון דולר. ג'ושוע ג'קסון, אלייז'ה ווד, וג'ייק ג'ילנהול הוצעו לגלם את גבריאל מרטין. המפיקים והבמאי צמצמו את הבחירות שלהם לתפקיד גבריאל לראיין פיליפה והית' לדג'ר, כשהאחרון נבחר בסופו של דבר.
הסרט צולם כולו במקום העלילה שבדרום קרוליינה וכלל את צ'ארלסטון ורוק היל. הצילומים עצמם נערכו באמצע 1999. המפיק דין דוולין ומעצבי התלבושות של הסרט בחנו את מדי מלחמת העצמאות במכון סמית'סוניאן טרם הצילומים.
הפצה וביקורות
הסרט הרוויח 22,413,710 דולר בסוף השבוע הראשון שלו, ונפל מעט מהציפיות (התחזיות היו שהסרט ירויח בתקופה זו כ-25 מיליון דולר). ב-16 באוקטובר 2000 הסרט כבר הרוויח 113,330,342 דולר מקומי, שבקושי כיסה את תקציבו שעמד על כ-110 מיליון דולר. הסרט הכניס 101,964,000 דולר מחוץ לארצות הברית. בסך הכל הסרט הרוויח כ-215,294,342 דולרים.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר: הצילום, המוזיקה המקורית והסאונד הטוב ביותר.
אותנטיות היסטורית
במהלך הפיתוח, אמריך וצוותו התייעצו עם מומחים ממכון הסמית'סוניאן על התפאורה, האביזרים והתלבושות. בנוסף על כך, התסריטאי רוברט רודאט קרא בכתבי עת רבים ומכתבים של מתיישבים כחלק מהכנת התסריט.
המפיק מארק גורדון טען כי אכן העלילה הייתה בדיונית אך הרקע ההיסטורי נכון לחלוטין. התסריטאי רודאט הסביר כי הגנרל ויליאם טווינגטון מבוסס באופן רופף על הקולונל בנסטר טרלטון, שהיה ידוע במיוחד במעשיו האכזריים.
חירות האדם
חירות האדם היא עקרון יסוד בחשיבה המדינית והפוליטית, המכתיבה כי אין לראות אדם כאמצעי, עליו רשאי אדם אחר לכפות את מטרותיו, אלא כי כל אדם מהווה "מטרה" בפני עצמו. הפילוסוף ג'ון לוק ראה את הזכות לחירות כזכות טבעית של כל אדם. משמעותה של הזכות לחירות היא שהאדם הוא יצור עצמאי שמנהל את חייו באוטונומיה. לכל אדם יש זכות לקבל החלטות לגבי חייו באופן עצמאי וללא התערבות של גורם חיצוני ולחיות את חייו באופן שהוא רואה לנכון. הזכות לחירות היא זכות טבעית שמוענקת לאדם מעצם היותו אדם, לשלטון אסור לשלול את הזכות הזו כיוון שלא הוא המעניק אותה לאדם. עם זאת, ישנם מקרים בהם יש צורך להגביל את חירותו של האדם: אם הוא מהווה סכנה לעצמו, במקרה שהוא פוגע בזכויות של אדם אחר (או בחברה ובסדר הציבורי).
היסטוריה
במשטרים רבים בעולם, התקיים לאורך שנים רבות מצב שבו חלק מבני האדם אינם בני חורין, אלא נחשבו לרכושם של בני אדם אחרים. שלילת החירות יכולה להיות אבסולוטית (במצב שבו אלה שהיא נשללת מהם, הם עבדים), או משתמעת מקיומם של חוקים ותקנות השוללים חירויות ספציפיות, כמו חופש העיסוק, חופש הדת, חופש הביטוי, החופש לבחור ולהיבחר, וזכות הקניין. מצב נפוץ של שלילת חירות משתמעת, הוא במקומות שבהם מתקיימת חברה פאודלית.
בעת החדשה, החל מאמצע המאה ה-18, התפתח מושג "הזכויות הטבעיות" ביחס לזכויות שיש לכל אדם באשר הוא אדם. הזכות לחירות נחשבת לאחת מזכויות טבעיות אלה, וחלה חובה מוסרית על כל מדינה, להעניקה לנתיניה. למרות זאת, מדינות רבות (בעיקר דיקטטורות), פוגעות בחירות נתיניהן, לעיתים בניגוד אף לחוק המקומי, המגן דה יורה על זכויות אלו.
לאורך השנים, עקרון חירות האדם בא לידי ביטוי במקורות אחדים:
בישראל מוזכר עיקרון חירות האדם כבר במגילת העצמאות כאחד מהיסודות עליהם מושתתת המדינה. עיקרון זה עוגן בחקיקה בשנת 1992 בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.
זכויות הכלולות בזכות לחירות
בפיתוחיה השונים, יש הכוללים בזכות לחירות מספר סוגי זכויות:
חירות האדם במסורת היהודית
העם היהודי שנוצר מתוך יציאה מ"שעבוד מצרים", ביטא מיומו הראשון יחס מיוחד לערך "חירות האדם". על אף שחוקי התורה אינם אוסרים עבדות באופן מוחלט, הרי שהם מעניקים זכויות רבות לעבד עברי לרבות הזכות לצאת לחירות לאחר מספר שנים,עד כדי כך שאמרו חז"ל "כל הקונה עבד עברי כקונה אדון לעצמו"
את ההבחנה הפילוסופית המודרנית בין "חירות חיובית" לבין "חירות שלילית", או בין "חופש מ-" (במובן של היעדר דיכוי) לבין "חופש ל-" (כלומר האפשרות לממש שאיפה מסוימת), ניתן לזהות כבר במשנה בקביעה במסכת פרקי אבות "וְהַמִּכְתָּב מִכְתַּב אֱלֹהִים הוּא חָרוּת עַל הַלֻּחֹת", אַל תִּקְרָא חָרוּת אֶלָּא חֵרוּת, שֶׁאֵין לְךָ בֶּן חוֹרִין אֶלָּא מִי שֶׁעוֹסֵק בְּתַלְמוּד תּוֹרָה", כלומר חירות אמיתית מושגת רק באפשרות להגשים את המטרה התכליתית של האדם - בענייננו לימוד התורה.
אזור התהומות
אזור התהומות הנקרא גם האזור האביסלי (Abyssal zone) או אזור המים העמוקים מאוד, הוא שכבת המים העמוקים באוקיינוסים ובימים שמתחת ל-4,000 מטרים מתחת לפני הים.
באזור זה שורר חושך נצחי שכן קרני השמש והאור אינן מגיעות אליו. זהו החלק התחתון של אזור החשכה התת-מימי, המתחיל בעומק של כ-1,000 מטרים מתחת לפני הים ועד לקרקעית האוקיינוס. הטמפרטורות השוררות בעומקים אלה אינן עולות על 4 מעלות צלזיוס וכמות המזון הזמין מעטה במיוחד.
המחקר המדעי בעומקים אלה מועט ונובע מן הקושי הטכנולוגי של החוקרים להתמודד עם תנאי הסביבה העוינת. רק בשנות ה-70 של המאה העשרים פותחו כלי מחקר המאפשרים הגעה לתהומות הים. עד כה בוצעו צלילות מאוישות ספורות לעומקים אלה באמצעות בתיסקפה, ומחקרים נוספים בוצעו באמצעות רובוטים בלתי מאוישים. למעשה, כמות הידע שיש כיום בידי המדענים אודות הירח, גדולה מזו הקיימת על אזור המים העמוקים מאוד באוקיינוסים.
Grand Theft Auto III
Grand Theft Auto III או GTA III (בתרגום חופשי – "גניבת מכוניות מקצועית 3") הוא משחק פעולה-הרפתקה, השלישי בסדרת משחקי המחשב והוידאו GTA שפותחה על ידי חברת Rockstar Games.
משחק זה הוא הראשון בסדרה, בו הוצגה גרפיקה תלת־ממדית. המשחק מתמקד בדמותו של פושע אנונימי, המנסה לעלות בהיררכיה של עולם הפשע בעיר "ליברטי סיטי". ב-2011 יצא המשחק בגרסאות המותאמות למערכות ההפעלה IOS ואנדרואיד.
פורמט
השחקן יכול לבצע פעולת שונות שעוזרות לו להתקדם במשחק, כגון: תקיפה (בנשק חם או קר), גנבת מכוניות ונהיגה. ככל שהשחקן מבצע יותר פשעים, כך הוא צובר יותר "כסף", ונהיה מבוקש יותר על ידי כוחות הביטחון. קיימות שש דרגות חומרה בפשעים, ובהתאם למצב הפושע, כוחות גדולים וחזקים יותר ינסו לעצור או להרוג אותו.
העיר פתוחה לתנועה בפני השחקן והוא בוחר את סדר המשימות שברצונו לבצע. ככל שהשחקן מבצע יותר משימות ומתקדם בעלילה, כך נפתחים בפניו אזורים חדשים של העיר ומשימות חדשות.
ישנן שני סוגי משימות עיקריות: משימות הקשורות במישרין לעלילה ויש לבצען כדי להתקדם במשחק, ומשימות צדדיות שביצוען מוסיף כסף ונשק לשחקן. המשימות מגוונות ובהן פעילויות פליליות רבות, כגון: תקיפה, שוד, סחיטת דמי חסות, סחר בסמים, רצח, גנבת מכוניות, איומים ועוד.
כמו כן, במשחק ניתן להשתמש במגוון רחב של כלי נשק: אקדחים, תת-מקלעים, רובי סער, חומרי נפץ מסוגים שונים, רימונים ואפילו משגר רקטות אישי.
עלילה
סיקור קצר : העלילה מתרחשת ב-2001. קלאוד, הדמות הראשית, שודד בנק יחד עם חברתו קטלינה והקרטל הקולומביאני, אך היא בוגדת בו והוא נשלח לכלא והוא ושני חברים שלו בורחים ולאחר מכן הוא מחסל מאפיונרים שלה ואחר כך הורג אותה
סיקור ארוך : קלאוד, הדמות הראשית, שודד בנק יחד עם חברתו קטלינה והקרטל הקולומביאני, אך היא בוגדת בו והוא נשלח לכלא ברכב משוריין ביחד עם עוד שני אסירים: "8-בול", מומחה לפצצות, ואסיר אסייתי זקן עלום שם. בדרכו לכלא, מותקף הרכב בו הוא מובל על ידי הקרטל הקולומביאני, כדי לחטוף אסיר אחר שנמצא יחד עמו באותה שיירה. קלאוד חובר לאייט בול (8ball) ויחדיו הם נמלטים לכיוון רובע פורטלנד. כתוצאה מהפיצוץ מושמד הגשר המחבר את פורטלנד לרובע סטאונטון, הנקרא גשר כלאהן. קלאוד מתחיל לעבוד עם לואיג'י גוטרלי ומיקי האמפיסט, זוג גנגסטרים של משפחת הפשע "ליאוני" שמנהלים מועדון חשפנות הנקרא "מועדון סקס 7". לואיג'י מכיר את קלאוד לג'ואי ליאוני, בנו של סלבטור ליאוני ראש משפחת הפשע, שעובד בתור מוסכניק במוסך של עצמו. אחרי שקלאוד מסיים לעבוד בשביל לואיג'י (מיקי לא עבד עם קלאוד כל כך הרבה ולא דיבר איתו) ג'ואי מכיר לו את טוני סיפריאני (הפרוטגוניסט של GTA:LCS), סגנו של סלבטור, שמעוניין בהשמדת כנופיית ה"טריאדס" ונעזר בקלאוד. טוני מרגיש שקלאוד מוכן להיפגש עם סלבטור ליאוני ומזמין אותו למפגש של חברי המאפיה. סלבטור מתחיל להעסיק את קלאוד בעבודות שונות על מנת להשמיד את הקרטל הקולומביאני, ובאותו זמן פוגש את מרייה לאטור, אשתו של סלבטור. בסופו של דבר קלוד מתעמת עם קטלינה, חברתו לשעבר אשר בגדה בו במהלך שוד הבנק שפתח את המשחק, וזוכה לנקמתו.
ליברטי סיטי
המשחק מתרחש בעיר "ליברטי סיטי" (גרסה וירטואלית של ניו יורק) המתוארת כ"מקום הנורא ביותר באמריקה". העיר מוצגת כמקום מושחת, המלא במאפיונרים, הומלסים, זונות ופוליטיקאים מושחתים. כמו כן, העיר מחולקת לשלושה אזורים: "פורטלנד" (אזור התעשייה, "סטנטון איילנד" (רובע העסקים) ו"שרווד וייל" בה יש את נמל התעופה ורובע המגורים בעיר (פרברים). בעיר ישנן כנופיות רחוב רבות השולטות באזורים שונים ותוקפים חברי כנופיות אחרות ובהן את הגיבור עצמו.
כנופיות
Leone
The Colombian cartel
פסקול
בדומה למשחקים הקודמים בסדרה, גם משחק זה הציג פס-קול מושקע ביחס למקובל למשחקי מחשב בתקופה. המשחק מציג 9 תחנות רדיו שונות שלהן ניתן להאזין כאשר נוהגים ברכבים השונים. המוזיקה בחלקה הוקלטה במיוחד עבור המשחק ובחלקה שירים אמיתיים מוכרים. לכל תחנה יש די ג'יי המנחה את השידורים בסגנון מוזיקלי ספציפי. התחנות משדרות גם מבזקי חדשות ופרסומות שהוקלטו במיוחד, העוסקות באירועים שונים בעולם המשחק. בנוסף ישנה תחנת רדיו המשדרת תוכניות ראיונות ודיבורים שאליהן מתקשרות דמויות מהמשחק ומספרות על הבעיות שלהן.
ביקורת
המשחק ספג ביקורת קשה על שימושו המופרז באלימות ויחסי מין, למשל בדריסה של הולכי רגל בעזרת מכונית, גדיעת גפיים בעזרת ירי, חיסול שוטרים וניידות משטרה, חיסול אזרחים וגנבת כספם ועוד. יתר על כן, הפעולות הללו מזכות את השחקן בכסף ועוזרות לו להתקדם במשחק. הגיבור גם יכול לקיים יחסי מין עם זונות, דבר המעלה לו את "מדד הבריאות" ועוזר לו להתקדם. במדינות רבות הוגבל המשחק להפצה מעל גיל 18, ובחלקן אף צונזר (הורדה כמות הדם המוצג על גבי המסך ובוטלו האפשרויות לביצוע פעולות מסוימות).
בשנת 2003 נרצחו שני אנשים על ידי בני נוער שטענו בחקירתם כי ביצעו את הרציחות בהשפעת המשחק. משפחות הנרצחים תבעו סכום 246 מיליון דולר מיצרנית המשחק, מהחנות שהפיצה את אותו ואף מהחברה שייצרה את קונסולת הפלייסטיישן 2. החברות טענו להגנתן, כי אין למנוע הפצת תכנים אלה מפני שהם מוגנים בחוקה האמריקאית תחת התיקון הראשון.
משחקים קשורים
בשנת 2005 יצא המשחק "Liberty City Stories". אירועי המשחק מתפתחים בשנת 1998, לפני המאורעות של GTA 3.
ב-"Liberty City Stories" מופיעים גם האופנועים, שלא היו קיימים ב-GTA 3.
טבלטורה לכלים שונים
טַבְּלָטוּרָה (או בקיצור טאב – TAB) היא שיטה לכתיבת מוזיקה לגיטרה וגיטרה בס ולפעמים גם לתופים. שיטה זו מהווה חלופה לשיטת התווים, המצריכה תרגול רב.
לכתיבה בטבלטורה היסטוריה ארוכה, וראשיתה בתקופת הרנסאנס המוקדם, אז הייתה נפוצה כשיטת תיווי לא רק לכלי פריטה כמו לאוטה, תיאורבו וגיטרה, אלא אף לכלי קשת וכלי מקלדת. עם השנים התפתחו שיטות טבלטורה רבות ושונות מאוד זו מזו, אך כולן מבוססות על עיקרון דומה, עקרון של תיאור גרפי של מיקום האצבעות. השיטה אמנם בעייתית מבחינות רבות, אך רוב נגני הגיטרה המתחילים משתמשים בה, בשל פשטותה והיכולת לרשום אותה בתווי ASCII.
שיטת הכתיבה בטבלטורה לגיטרה
בשיטה זו, שישה קווים אופקיים מייצגים את ששת המיתרים של הגיטרה, מהגבוה לנמוך (כמובן, המספר משתנה בין סוגים שונים של גיטרה – בס, שבעה מיתרים וכו'). על כל קו נרשם מספר השריג עליו יש ללחוץ - משמאל לימין. לכל טכניקה בה יש להגיע אל הצליל - מתיחה (Bend), החלקה וכדומה - ישנו סימון מיוחד. את התיבות (Bar) מפרידים באמצעות קו אנכי, כמו בתווים. באמצעות שיטה זו ניתן לייצג הן מלודיות והן הרמוניות (האקורדים נרשמים, על פי רוב, מעל לתיבה בצד שמאל).
יתרונות וחסרונות
הן יתרונותיה והן חסרונותיה של השיטה נובעים מהיותה ספציפית לגיטרה. השיטה מצטיינת בפשטות, ביכולת להעביר בה כל סוג של טכניקה ובהיותה זמינה ברשת האינטרנט.
חסרונותיה של השיטה הן, בעיקר, הקושי הרב להעביר בה כל מה שקשור לזמן ביצירה, לדוגמה את משך התו (רבע, חצי וכו') (כתוצאה מכך בלתי אפשרי ללמוד באמצעותה יצירה לא מוכרת), וכן אי היכולת לתקשר בעזרתה עם מוזיקאים המנגנים על כלים שונים. כמו כן, ידע בקריאת תווים מקל בהרבה על למידת התאוריה של המוזיקה, יתרון שאינו קיים בטאבלטורה.
שני פתרונות אפשריים לבעיה הראשונה, הם תוספת של צוואר תו (עם הדגלים שמציינים שמינית, חלק 16 וכו') בצורה כזאת שבמקום עיגול התו מופיע מספר השריג. פתרון נוסף הוא לכתוב את הטאבים לצד המנגינה בתווים, כך יכול הגיטריסט לדעת איזה תו הוא מנגן, ולא רק איך לנגן אותו.
טבלטורה לעוגב
הטבלטורה לעוגב היא צורת תיווי מוזיקלי, שהייתה בשימוש באסכולת העוגב הבארוקי של צפון גרמניה, אף כי צורות של טבלטורת עוגב היו קיימות גם בארצות אחרות כמו איטליה, ספרד, פולין ואנגליה. חלקים מהספרון לעוגב (Orgelbüchlein) של יוהאן סבסטיאן באך כתובים בטבלטורה, כמו גם מספר רב של כתבי יד ששרדו מיצירות העוגב של דיטריך בוקסטהודה ומלחינים צפון-גרמנים אחרים מתקופת הבארוק.
הדוגמה הראשונה הקיימת לטבלטורת מקלדת, שנועדה כמעט בוודאות לעוגב, נמצאה ב"קודקס רוברט ברידג'", מסביבות שנת 1360. אף כי טבלטורה זו היא אנגלית, היא קרובה מאוד לטבלטורות הגרמניות המאוחרות יותר. דוגמה מוקדמת ואולי ראשונית של טבלטורות העוגב הללו נמצאה ב"ספר העוגב של בוקסהיים" (Buxheim Organ Book), שקובץ במינכן בשנות ה-60' של המאה ה-15. קובץ זה משקף את יצירתו של קונרד פאומן, מלחין עיוור, נגן עוגב ולאוטה. טבלטורת העוגב הגדולה ביותר, שהיא גם אחת הקדומות ביותר בעולם, היא של יאן מלובלין (1537 - 1548) אחת מכ-20 טבלטורות עוגב שנוצרו בין 1520 ל-1700.
מאפיין טבלטורת העוגב המבדיל אותה מכתב התווים המודרני הוא שאין בה לא חמשות, לא ראשי תווים על רגליות ולא סימני סולם. לסימון גובה הצליל משתמשים בשמות אותיות הרשומים בכתב היד ואת משך הצליל בדגלים (בדומה לתיווי המודרני), אם כי בתיווי קדום הוצגו משכי הזמן בתווים מדודים (mensurable notes) והזחות אוקטבה בשרטוט קווי אוקטבה מעל אות. גיוון מסוים היה בתיווי סימני ארעי (דיאז או במול המופיעים ליד תו ולא ליד סימן המפתח), אבל לפעמים צוינו הדיאזים בתוספת לולאה לקצה האות. סי בקר וסי במול יוצגו באותיות "h" ו-"b" בהתאמה. בקר איננו מסומן, כיוון שסימני ארעי אינם נשמרים לאורך תיבה שלמה כמו בתיווי מודרני. סולמות אינם מצוינים במפתח; הם משתמעים מסימוני הדיאזים. ביצירות רנסאנס הקו המלודי העליון מובא בתיווי מדוד רגיל על גבי חמשה, והטבלטורה מובאת נמתחת לכל תו.
מאז תום תקופת הבארוק, אין עוד שימוש בעל משמעות בטבלטורת עוגב. רפרטואר שנכתב במקורו בטבלטורה מתורגם לתיווי מודרני. עם זאת, התרגום הזה איננו נקי מחשש טעות. בכתבים גרמניים עלול לחול בלבול בין A ל-E, כמו גם בין F ל-G. בדומה לכך, ראשיתו וסיומו של קו אוקטבה מעל שורת תווים עלולות להיות דו-משמעיות. עורכים שונים נותנים פתרונות שונים, וזהו אחד הביטויים למסורת האלתור של ביצועי עוגב תקופתיים.
פסנתר לבן
פסנתר לבן הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דיקלה, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, חופשייה. השיר יצא לאור ב-24 ביוני 2018, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום הראשון במצעד של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דיקלה, הולחן על ידי דיקלה ועידו אוחיון והופק על ידי עדי רותם, דיקלה ועידו אוחיון גם כן.
מהליקון מיוזיק נודע כי השיר הולך לתפקד כסינגל השלישי מתוך אלבומה השישי, אשר את שמו עוד לא פרסמה דיקלה. הסינגל הראשון מתוכו הוא "אתי", שיצא כבר בינואר 2018, והשני מתוך האלבום הוא "תודה", שיצא במאי באותה השנה.
ב-15 באוגוסט 2018, פרסמו אקו"ם כי השיר הוא השיר המושמע ביותר בישראל ביולי באותה השנה.
וידאו קליפ
טרם יצא הוידאו קליפ המלא של השיר, העלתה דיקלה לערוץ היוטיוב הרשמי שלה אודיו מלא של השיר, המציג בתוכו גם את עטיפת הסינגל. בנוסף לכך, העלתה דיקלה את האודיו גם לאפל מיוזיק, ולספוטיפיי.
היפוך זמן
היפוך זמן היא פעולה מתמטית או פיזיקלית של החלפת הביטוי לזמן, בשלילה שלו בנוסחאות או במשוואות, כך שיתארו אירוע בו הזמן רץ לאחור או כל התנועות מתהפכות. הנוסחה או המשוואה המתקבלת שנשארה ללא שינוי על ידי פעולה זו, טוענים שהוא מהווה היפוך זמן, מה שמרמז שאותם חוקי פיזיקה חלים באותה מידה בשני המצבים שבהם האירוע השני (ההפוך) אינו ניתן להבחנה במקור ושלזרם של הזמן אין כיוון. מעודף באופן טבעי במקרה של אינטראקציות (הדדיות) יסודיות. היפוך זמן מציין את היפוך התקדמות הזמן. מתמטית, היא מיוצגת על ידי הפעולה T:t -> -t
היסטוריה
היפוך הזמן התגלה על ידי שני פיזיקאים אמריקאים, ג'יימס קרונין וואל פיץ', שקיבלו על כך פרס נובל בשנת 1980. בשנת 1955 הכיר ג'יימס קורנין את ואל פיץ' אשר הביאו בשנת 1958 לאוניברסיטת פרינסטון. בשנת 1980 זכו השניים בפרס נובל לפיזיקה, על גילוי ההפרה של עקרונות סימטריית הבסיסים (סימטריית CP היא סימטריה מקורבת בין חלקיקים לאנטי חלקיקים). בעבר חשבו שהסימטריה מדויקת ושעולם שמורכב מחומר יהיה זהה בתכנותיו לעולם של אנטי חומר אך בשנות ה-60 ג'יימס קורנין וואל פיץ' גילו זאת. גילוי זה תרם לתאוריה של המפץ הגדול.
מגפת הקורונה באוסטרליה
מגפת הקורונה הגורמת לתחלואה ולמותם של רבים, התפרצה לראשונה באוסטרליה ב-25 בינואר 2020.
נכון ל-17 באוגוסט 2021, אוסטרליה הגיעה לגל נוסף, וניו סאות' ויילס שברה שיא של 627 מאומתים ביום.
בתחילה הוטלו מגבלות ואז סגר ארצי ששוחרר. בהמשך הופעלו צעדים אזוריים. האסטרטגיה במדינה כוללת מדיניות מחמירה, במטרה להגעה לאפס הדבקה בקהילה, תוך שימוש בסגרים ארוכים לכלל האוכלוסייה, כשהנדבקים היחידים שוהים בבידוד. תוכנן לוותר על המדיניות בעת הגעה לרף התחסנות מסוים.
ינואר 2020
ב-23 בינואר, גורמים רשמיים בביו-ביטחון של אוסטרליה החלו לבדוק את כניסותיהם של שלוש הטיסות השבועיות לסידני מווהאן. לנוסעים נמסר דף מידע וביקשו להציג את עצמם אם יש להם חום או שאולי הם חולים במחלה.
ב-25 בינואר דווח על המקרה הראשון של זיהום ב-SARS-CoV-2, של אזרח סיני שהגיע מגואנגג'ואו ב-19 בינואר. המטופל קיבל טיפול במלבורן. באותו יום, שלושה חולים אחרים נבדקו חיובי בסידני לאחר שחזרו מווהאן.
ב-27 בינואר דווח על מקרה חמישי באוסטרליה. היה זה גבר בן 21 שחזר מווהאן ועבר טיפול בבית החולים ווסטמד שבסידני.
ב-29 בינואר דווח על שני מקרים נוספים: תושב בן 60 שהיה המקרה השני בוויקטוריה, ובאותו יום דווח המקרה הראשון בקווינסלנד - אזרח סיני בן 44 מווהאן.
ב-30 בינואר, שני אזרחים סינים נוספים נמצאו חיובים לנגיף, אחד בוויקטוריה ואחד בקווינסלנד.
ב-31 בינואר הודיעה הממשלה כי אזרחים זרים שחזרו מסין נדרשים לשהות שבועיים במדינה שלישית לפני שיותר להם להיכנס לאוסטרליה.
פברואר 2020
ב-1 בפברואר דווח על המקרה העשירי באוסטרליה: אישה בשנות ה-20 לחייה בוויקטוריה שחזרה מווהאן.
ב-2 בפברואר דווח על שני מקרים בדרום אוסטרליה, גבר בן 60 ואישה בת 60 שחזרו מווהאן ב-20 בינואר.
עד 6 בפברואר מספר המקרים עלה ל-15 איש עם שלושה מקרים נוספים בקווינסלנד, שמורכבים מקבוצה של שלושה שחזרו מווהאן.
בשאר פברואר היו עוד אחד עשר מקרים. מתוך 24 האוסטרלים שנדבקו בספינת השייט של "דיימונד פרינסס", שמונה נשלחו לדרווין לשבועיים של הסגר.
ב-28 בפברואר דיווחה קווינסלנד על מקרה חדש: אישה בת 63 שחזרה מאיראן שלושה ימים לפני כן.
מרץ 2020 ואילך
ב-1 במרץ, אוסטרליה דיווחה על המוות הראשון כתוצאה מנגיף הקורונה, גבר בן 78, שהיה אחד הנוסעים בדיימונד פרינסס, ופונה וטופל במערב אוסטרליה.
באותו יום אושרו עוד שלושה מקרים, עם שניים ב-NSW ואחד בוויקטוריה, כל המקרים הגיעו מאיראן. במקרים של NSW, גבר בשנות ה-40 לחייו ואישה בשנות ה-50 לחייה היו בשתי טיסות שונות לפני שפיתחו תסמינים. המקרה הוויקטוריאני הייתה אישה בשנות ה-30 לחייה שהגיעה למלבורן ב-27 בפברואר.
ב-2 במרץ דווח על ארבעה מקרים חדשים, שניים מהם הם המקרים הראשונים של העברת הנגיף מאדם לאדם. שני המקרים היו ב-NSW: האחד קיבל מקרוב משפחה והשני עובד שירותי בריאות במערב סידני. שני המקרים הנוספים הגיעו מאיראן גבר בשנות ה-30 לחייו שחזר דרך מלזיה ב-29 בפברואר והיה מבודד בבית החולים המקומי. המקרה הנוסף היה גבר בן 40 מלונסטון שחזר ב-29 בפברואר מטיסה שעזבה את מלבורן ונחתה בלונסטון באותו יום. הוא טופל בבית החולים הכללי בלונסטון כשהפך למקרה הראשון בווירוס הקורונה בטסמניה.
ב-3 במרץ אושרו שמונה מקרים נוספים באוסטרליה, בקווינסלנד היו שני מקרים שבהם האחד סטודנט בינלאומי שנסע מדובאי ב-23 בפברואר לפני שחש לא כשורה יומיים לאחר מכן. השני היה גבר בן 20 מסין שטופל בבית החולים רויאל בריסביין לנשים.
ב-5 במרץ דווח על שני מקרים חדשים בדרום אוסטרליה. המקרה השישי בס.א. והמקרה ה-52 במדינה היה תינוק בן 8 חודשים. אמו הייתה המקרה הרביעי המאושר של SA. הם נסעו יחד מאיראן. המקרה ה-7 בס.א. והמקרה ה-53 במדינה היה גבר בן 58, המזוהה כברט דין. דין הוא מלחין וטייל לאחרונה בטאיוואן.
באותו יום, NSW Health הכריזה על שלושה מקרים חדשים, שהביאו את המדינה ל-57 נדבקים. הם כללו מטופל בן 94 במלון דורותי הנדרסון ללא היסטוריה של נסיעות אחרונות, גבר בן 52 שהיה תושב גולבורן שנסע לדרווין ונבדק לאחר שהתברר שהוא קשר קרוב של בן המקרה אישר מוקדם יותר, ותלמיד בן 11 בבית הספר התיכון אפינג בנים בצפון סידני.
ב-6 במרץ, בית הספר התיכון "אפינג בויז" היה סגור ליום אחד, על פי ייעוץ הבריאות של NSW, במאמץ להתחקות אחר הקשרים ולהכיל את הנגיף. NSW Health אישרה גם שלושה מקרים חדשים שהביאו את הסכום ל-28 במדינה באותו שבוע. המקרים ה-26 וה-27 היו אישה בת 24 וגבר בן 21, ששניהם היו אנשי צוות במלון דורותי הנדרסון, ללא היסטוריה של נסיעות אחרונות. המקרה ה-28 הייתה אישה בת 18 שהייתה בקשר קרוב של מקרה אחר שאושר לאחרונה במערב סידני. מקרים אלה הפכו לתיקים 60, 61 ו-62 במדינה. Qld רשם גם את המקרה ה-14 שלה ואת ה-63 במדינה, גבר בן 28 שנסע לאחרונה מאיראן והועבר לבית החולים הנסיכה אלכסנדרה.
ב-7 במרץ, שר הבריאות הוויקטוריאני ג'ני מיקאקוס אישר במהלך מסיבת עיתונאים כי רופא בוויקטוריה נמצא חיובי לנגיף הקורונה. הרופא בשנות ה-70 לחייו חזר לאוסטרליה מארצות הברית ב-29 בפברואר. מ-2 עד 6 במרץ, הרופא התייעץ עם כ-70 חולים במרפאת טוראק במלבורן ושני מטופלים במתקן טיפול בגילאים. המרפאה נסגרה בסוף השבוע והחולים הוכנסו לבידוד עצמי. גורמי הבריאות ביקשו להודיע לנוסעים בטיסות הרופא. הרופא היה המקרה ה-64 במדינה.
ב-8 במרץ נפטר גבר בן 82, שהיה המקרה ה-16 של NSW. הוא היה המוות השני במתקן לטיפוח זקנה של דורותי הנדרסון, והמוות השלישי במדינה. המקרה ה-37 היה עובדת בתחום שירותי הבריאות בשנות ה-30 לחייה בבית החולים רייד והיוותה קשר עם מקרה שקודם אושר בדורותי הנדרסון לודג'. המקרה ה-38 היה אישה בשנות ה-50 לחייה שהייתה בקשר אם אדם שאובחן קודם לכן. על פי הדיווחים, שני אנשי כוח ההגנה האוסטרלי (ADF) נדבקו בנגיף.
בהמשך אותו יום, אישה בת 38 הפכה למקרה המאושר ה-15 בכיל. היא נסעה מלונדון דרך דובאי והוכנסה להסגר בבית החולים האוניברסיטאי סאנשיין קוסט. היא הייתה המקרה ה-76 של המדינה.
ויקטוריה רשמה את המקרה ה-12 שלה, המקרה ה-77 במדינה. אישה מאינדונזיה בשנות ה-50 לחייה טסה מג'קרטה לפרת' ב-27. לאחר מכן טסה מפרת' למלבורן ב-2 במרץ בטיסת וירג'ין איירליינס VA682. היא התאוששה בבידוד ביתי, שטופלה על ידי בני משפחה.
WA דיווחה על המקרה הרביעי שלה, המקרה ה-78 במדינה. אישה בשנות ה-70 לחייה שנסעה מקובה לפרטה דרך לונדון ב-6 במרץ. פיתחה תסמינים ב-7 במרץ, נבדקה בביתה ואז נכחה באירוע התזמורת הסימפונית של מערב אוסטרליה, אף על פי שהיא נדרשה לבודד את עצמה בזמן שהמתינה לתוצאות.
ב־13 במרץ הוקם הקבינט הלאומי(אנ'), סוג של קבינט משבר לאומי הדומה לקבינט מלחמה, לאחר פגישה של מועצת ממשלות אוסטרליה (COAG). זו הפעם הראשונה שהוכרז על קבינט כזה מאז מלחמת העולם השנייה, והפעם היחידה בהיסטוריה האוסטרלית שקבינט משבר כלל מנהיגי מדינות וטריטוריות.
בישיבתו הראשונה, הקבינט הלאומי קבע כי יש לבטל את התכנסויות של יותר מ -500 איש החל מה- 15 במרץ. המלצות אלה לא נכללו בתי ספר, אוניברסיטאות, מקומות עבודה, תחבורה ציבורית ושדות תעופה. ב-22 במרץ הוחלט לסגור מקומות עבודה לא-חיוניים, פאבים, ובתי קפה. החל מ-26 במרץ מרכזי קניות ושירותי יופי וטיפוח כמו קוסמטיקה ומספרות נסגרו.
ב-29 במרץ הסכים הקבינט על סגר: מגבלה על התכנסות פנים וחוץ של שני אנשים למעט חתונות (5) הלוויות (10) ואנשים מאותו משק בית או משפחה; הנחה חזקה לכל התושבים להישאר בבית אלא אם יש צורך בקניות, בטיפול, פעילות גופנית ועבודה ולימודים שאי אפשר לעשות מרחוק; מתקני שעשועים ציבוריים, פארקי החלקה וחדרי כושר חיצוניים ייסגרו. הוטל על המדינות והטריטוריות של אוסטרליה לאכוף הנחיות אלה. הסכימו גם על הקפאה של פינוי למשך שישה חודשים הן למגורים מסחריים והן למגורים הסובלים ממצוקה כלכלית.
בהמשך, אוסטרליה הסירה את ההגבלות שהוטלו בעקבות הקורונה ופתחה מחדש את הכלכלה. צעדי ההקלות וההגבלות שבוצעו לא רוחביים בכל היבשת, אלא ממוקדים ושונים מעט בכל מדינה ואפילו בכל עיר. למשל, בנובמבר הוטל סגר בן 6 ימים באוסטרליה הדרומית, ואחריו שבוע של הגבלות מחמירות, זאת בניסיון להימנע מגל שני של התפרצות קורונה. בלטה מלבורן, העיר השנייה בגודלה, בה הוטל סגר ארוך. לעיתים אף הוגבל המעבר בין המדינות והטריטוריות באוסטרליה. באזורים מסוימים לא אותרו נדבקים בקהילה במשך זמן רב. למשל, בפרת' אותרה הדבקה בקהילה (שאינה מחוץ למדינה) לאחר 10 חודשים.
אוסטרליה הודיעה באוקטובר 2021 כי אוסטרליה תפתח מחדש את הגבולות מנובמבר, ותקל על מגבלות הנסיעה בת 18 חודשים. העיתוי המדויק של פתיחת הגבול מחדש יהיה תלוי בהגעת מדינות אוסטרליה ליעדי חיסון של 80 אחוזים, ובעיקר באישור ראשיהן. בחלק מהמדינות נקבעו הגבלות על האוכלוסייה שלא חוסנה במשך תקופה.
בנובמבר 2021, אחרי 19 חודשים, זנחה אוסטרליה את ההגבלות על כניסה ויציאה של אזרחים. הערים סידני ומלבורן היו שתי הערים הראשונות במדינה שבהן התאפשר לאזרחים אוסטרלים, לראשונה זה כמעט 600 ימים, להיכנס למדינה וגם לצאת ממנה.
בדצמבר 2021, היו התפרצויות בניו סאות' ויילס ובויקטוריה. באוסטרליה המערבית למשל מספרים שדווחו היו נמוכים.
רוב המדינות הקלו את ההגבלות במקביל לעליית שיעור המתחסנים. אוסטרליה המערבית הייתה המדינה היחידה באוסטרליה ששמרה על גבולותיה סגורים בתחילת 2022. גבולות אוסטרליה נפתחו לתיירים ב-21 בפברואר 2022.
ניו סאות' ויילס
ניו סאות' ויילס המונה מיליוני תושבים הגרים בסידני הפכה למוקד התפרצות מגפת הקורונה באוסטרליה לאור העובדה כי מספר הנדבקים במדינה הוא חצי ממספר הנדבקים באוסטרליה כולה. גם עיר הבירה קנברה הפכה למוקד משמעותי.
החל מ-16 באוקטובר, תיירים מניו זילנד יכלו לבקר בניו סאות' וויילס ובטריטוריה הצפונית.
ב-17 באוגוסט, ניו סאות' ויילס שברה שיא חדש של כ-627 מאומתים ביום.
ויקטוריה
מקרה ההידבקות הראשון באוסטרליה היה תייר סיני שביקר באזור. בהמשך הוטלו מגבלות ואז סגר.
ביולי 2020, הרשויות הורו על סגירת 300 אלף מוסדות בפרברי העיר מלבורן, בשל הזינוק בנתוני התחלואה בימים האחרונים במדינת ויקטוריה, בה נמצאת העיר. הוחלט שיותר מ-30 שכונות יהיו בסגר מוחלט בחודש הקרוב, משום שזוהו כאזורים נגועים.
טזמניה
הממשלה הטזמנית הודיעה כי היא תעניק חבילת סיוע של 420 מיליון דולר לעסקים ועובדים אשר יפגעו מנגיף הקורונה.
ב-17 במרץ הודיע ראש הממשלה הטזמני, פיטר גוטווין, כי זהו השלב הראשון בחבילת הסיוע וכי צעדים נוספים יכללו בתקציב המדינה.
ב-19 במרץ הכריזה טזמניה על מצב חירום במדינה וסגרה את גבולותיה. מ-20 במרץ כל אדם אשר ירצה להיכנס למדינה יצטרך לעבור שיקוף ויהיה חייב לשהות בהסגר במשך 14 יום.
בסוף מרץ הממשל הטזמני הורה על כל המבקרים והתיירים הנמצאים בטזמניה ושוהים בבתי המלון, הוסטלים, אתרי מחנאות וצימרים לעזוב את המדינה עד 29 במרץ.
דרום אוסטרליה
המקרה הראשון שאובחן במדינה הוא של אישה הנמצאת בשנות ה-60 לחייה שחזרה מארצות הברית.
ב-15 במרץ הכריזה דרום אוסטרליה על מצב חירום בריאות ציבורי.
כלכלי
ב-3 במרץ הפך הבנק המרכזי באוסטרליה לבנק המרכזי הראשון שהוריד את הריבית בתגובה להתפרצות. הריבית הרשמית הופחתה ב-0.25% לשפל שיא של 0.5%.
ב-12 במרץ הודיעה הממשלה על חבילה של מיליארד דולר, הראשונה מאז המשבר הכלכלי העולמי ב-2008. החבילה מורכבת ממספר חלקים, תשלום חד פעמי בתשלום של 750 דולר לסביבות 6.5 מיליון מקבלי רווחה כבר ב-31 במרץ 2020, סיוע בעסק קטן עם 700,000 מענקים עד 25,000 $ וסבסוד שכר של 50% עבור 120,000 חניכים או חניכים עד 9 חודשים, מיליארד דולר לתמיכה במגזרים, אזורים וקהילות המושפעות כלכלית, ו-700 מיליון דולר להגדלת מחיקת המס ו-3.2 מיליארד דולר לתמיכה בהשקעות עסקיות קטנות ובינוניות לטווח קצר.
במרץ 2020 החלה הלשכה האוסטרלית לסטטיסטיקה לשחרר מספר מוצרים סטטיסטיים נוספים כדי להעריך את ההשפעות הכלכליות על ההתפרצות על הכלכלה האוסטרלית. הנתונים על מחזור המסחר הקמעונאי הצביעו על עלייה של 0.4% במחזור בפברואר 2020. השפעות שליליות על אזורים מסוימים בענף הקמעונאות (בעיקר עסקים אשר תלויים בתיירות).
אוסטליה נכנסה למיתון. התמ"ג של אוסטרליה נסוג ברבעון השני של 2020 - הנסיגה החדה בהיסטוריה. הצריכה הפרטית צנחה ב-12.1% ברבעון השני. הוצאות הממשלה ירדו ב-2.9% וההשקעות בדיור ירדו ב-7.3%. שיעור החיסכון של האוסטרלים עלה ל-19.8% - הרמה הגבוהה ביותר מאז 1974. הבנק המרכזי והממשלה פעלו להמריץ את הכלכלה.
ספורט
הליגות הספורטיביות הגדולות (AFL, AFL נשים וליגת הרוגבי הלאומית) הצהירו כי העונות לא יושעו אלא ימשיכו ללא קהל.
ההכנות לאליפות אוסטרליה הפתוחה התקיימו תוך התמודדות עם בידודים. האירוע אושר כשגודל הקהל הוגבל ל-30 אלף.
תומאס ברבוסקה
תומאס ברבוסקה (באנגלית: Thomas Barbusca; נולד ב-3 במרץ 2003) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ממוצא איטלקי. הוא ידוע בזכות גילום צ'יפ פמברטון, אחד משלושת הילדים בקומדיית המצבים "המיק".
ביוגרפיה
ברבוסקה נולד בשנת 2003 בטומס ריבר, ניו ג'רזי, ומתגורר בקליפורניה. לברבוסקה אחות גדולה בשם בריאל, גם היא שחקנית.
קריירה
בשנת 2012 שיחק בפרק בסדרה "קונן" ובפרק בסדרה "הנורמלים החדשים".
בשנת 2016, ברבוסקה לוהק לתפקיד ראש בקומדיית המצבים "המיק". הוא גילם את אחד מילדי המשפחה "צ'יפ פמברטון". בשנת 2016 שיחק בסרט "חטיבת הביניים או שנות חיי הגרועות ביותר" המבוסס על רומן מ-2011 באותו שם מאת ג'יימס פטרסון וכריס טבטס.
בשנת 2018 שיחק בסרט "חיפוש". שנה לאחר מכן שיחק בסרט "מבוגר אחראי" לצד פיט דייווידסון ובתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "משפחה בהפרעה".
בשנת 2020 שיחק בשני פרקים של הסדרה "הפכים סולארים".
בשנת 2021 דיבב בסרט "הבאג של רון" ובסדרות הטלוויזיה "נפילות חדות" ו"צ'אד". ביולי אותה שנה, לוהק ברבוסקה, לתפקיד בסרט הקולנוע "הנערה הכי בת-מזל בעולם".
נורוז (חג בהאי)
נורוז (פרסית نو روز - "יום חדש") הוא ראש השנה בלוח השנה הבהאי, החל ביום השוויון האביבי בחצי הכדור הצפוני, ב-21 במרץ.