cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מגדל טריביון
המגדל הוא ביתם של מערכת העיתון שיקגו טריביון, טריביון מדיה וטרונק בע"מ. ידוע גם בשמו הקודם "הוצאת טריביון" (Tribune Publishing). המגדל משמש את מרכז פעילותם של תחנת הרדיו והטלוויזיה WGN, המשרדים הראשיים של ה-"CNN שיקגו" והמסעדה הגדולה האוולס והוד (Howells & Hood), על-שם האדריכלים של הבניין, נמצאת בקומה שבמפלס הרחוב והפטיו שלה משקיף על שדרות מישיגן.
תחרות אדריכלית
בין השנים 1921-1922 פורסמה ונערכה תחרות אדריכלית לתכנון מטה משרדים חדש למערכת העיתון שיקגו טריביון, עיתון מטרופוליני נפוץ בארצות הברית. התחרות פורסמה באופן נרחב, הזמינה את כלל הציבור להשתתף בה וליצור את "בניין המשרדים היפה והמיוחד בעולם". בנוסף, התחרות נשאה פרסים כספיים בסך 100,000 דולר אמריקאי כאשר הפרס למקום הראשון היה 50,000 דולר אמריקאי. לתחרות, שנוצרה כתרגיל שיווקי ופרסומי למערכת העיתון שיקגו טריביון, הוגשו יותר מ-260 מה שנחשב כנקודת מפנה ייחודית בהיסטוריה האדריכלית האמריקאית.
ההצעה הזוכה, שתוכננה בידי האדריכלים, ג'ון מיד האוולס (John Mead Howells) וריימונד הוד (Raymond Hood), הציגה גורד שחקים בסגנון נאו-גותי הכולל קשתות תומכות בראשו. הצעה זו נבנתה בין השנים 1923-1925.
למקום השני הגיעה הצעתו של האדריכל הפיני, אליאל סארינן, שאף זיכתה אותו בפרס בשווי 20,000 דולר אמריקאי, אך זו מעולם לא נבנתה. לדעת רבים, ביניהם האדריכל לואיס סאליבן, הייתה זו ההצעה הטובה ביותר בתחרות. אף על פי שלא זכתה, הייתה לה השפעה רבה על פרויקטי בנייה וגורדי שחקים רבים בעשורים שלאחר התחרות, כולל בניין מקגרו היל של ריימונד הוד (הזוכה בתחרות) ומרכז רוקפלר. בניין המפרץ מ-1929 שביוסטון, טקסס של האדריכלים אלפרד צ'ארלס פין, קנ ת' פרנזהיים, וג'יימס אדווין רוטין קרפנטר ג'וניור הוא מימוש קרוב של העיצוב של סארינן. בניין וסט מדיסון 181 של סזאר פלי משנת 1990 נחשב אף הוא לתכנון בהשראת ההצעה של אליאל סארינן, 7 עשורים מאוחר יותר.
חומרים ארכיוניים לגבי התחרות והבניין מוחזקים בידי "ריברסיון & ברנהם ספריות" במכון האמנות של שיקגו.
תכנון
ב-1922 הניסיון הנצבר בעיצוב גורדי שחקים נאו-גותיים היה כה רב שהתוצאה הסופית הייתה בשלה ומבוססת דיה. למעשה, אחד מגורדי השחקים בהם התפתח ה"סגנון האנכי האמריקאי" הוא בניין וולוורת' של האדריכל קאס גילברט משנת 1913. הייתה זו דוגמה מאוחרת, אולי הדוגמה החשובה האחרונה, וביקורת על ההיסטוריציזם הנתפס בה. בשל כך, הצעות בסגנון נאו גותיות נחשבו ל"ההצעה הבטוחה" לזכייה. בניית מגדל טריביון הושלמה בשנת 1925 ובסיומה התנשא לגובה של 141 מטרים מעל הקרקע. הקשתות המעוטרות המקיפות את ראש המגדל בולטות במיוחד בלילה כאשר המגדל מואר.
טרטוס (מחוז)
מחוז טרטוס (בערבית: مُحافظة طرطوس) הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה, משתרע במערב סוריה. שטחו של המחוז 1,892 קמ"ר, אוכלוסייתו הוערכה בשנת 2010 בכ-785,000 תושבים כאשר רובם עלווים. המחוז מחולק לחמש נפות ובירתו היא העיר טרטוס. חלקו הדרומי של המחוז גובל עם לבנון ובמערב יש לו רצועת חוף על הים התיכון.
מגדל טריביון
תכנון
כמו ברוב הפרויקטים של הוד, הפסלים והעיטורים בוצעו על ידי האמן האמריקני רנה פול צ'מבלן. המגדל כלל עיטורים של רובין הוד (הוד) וכלב מיילל (האוולס) ליד הכניסה הראשית כדי להנציח את האדריכלים. חלקו העליון של המגדל תוכנן בהשראת המגדל הדרומי בחזית המערבית (מגדל Tour de beurre) של קתדרלת רואן בצרפת, האופייני לסגנון הגותי המאוחר, כלומר ללא צריח אך עם "כתר" בראשו.
טרטוס (מחוז)
בעיר סאפיתא השוכנת במחוז נתגלו שרידים ליישוב פניקי השרידים הארכאולוגים באתר תל קאזל זוהו כעיר הפיניקית צומור המוזכרת במכתבי אל-עמארנה.
מגדל טריביון
תכנון
האמן רנה פול צ'מבלן תרם את כישרון הפיסול שלו לייצור הקישוט והפיתוחים בבניין, לגרגוילים ולתבליט מעל דלתות הכניסה הראשיות. האמן עבד גם בפרויקטים אחרים עם ריימונד הוד, כולל בניין אמריקן רדיאטור ומרכז רוקפלר בניו יורק. כמו כן, בין הגרגוילים של מגדל טריביון אחד בעל צורת צפרדע, שנוצר במטרה לייצג את מוצאו הצרפתי.
טרטוס (מחוז)
נפות
המחוז מחולק לחמש נפות:
מגדל טריביון
אוסף של שברי מבנים מפורסמים
לפני בניית מגדל טריביון, כתבים של השיקגו טריביון הביאו עימם שברי סלעים, לבנים ותבליטים ממגוון אתרים היסטוריים חשובים מכל רחבי העולם, בהוראתו של רוברט מקקורמיק (Robert R. McCormick), הבעלים של העיתון. רבים מאלו שולבו בקומות הנמוכות של הבניין והם מתויגים עם מקור מוצאם. באבנים ששולבו בבניין נמצאים בין היתר: קתדרלת סטפנוס הקדוש, קתדרלת נידארוס, טאג' מהאל, Clementine Hall, הפרתנון, מגדל דוד, איה סופיה, Corregidor Island , ארמון וסטמינסטר, עץ מאובן ממערכת הפארקים רדווד, הפירמידה הגדולה של גיזה, The Alamo , קתדרלת נוטרדאם, קבר אברהם לינקולן, החומה הגדולה של סין, היכל העצמאות של ארצות הברית, פורט סנטיאגו , אנגקור ואט, טה פרום , טירת ואוול , באנטי סריי , מגדל Tour de beurre של קתדרלת רואן, אשר היווה גם את ההשראה לעיצוב הבניין כולו. לחלקם היה קשר פוליטי או חברתי כגון האבן מחומת ברלין ושבר עמוד מטירת ואוול, הממוקם בפינה השמאלית העליונה של הכניסה הראשית, כמחווה לקהילה הפולנית של שיקגו, הקהילה הגדולה ביותר מחוץ לפולין. סך הכל קיימים בבניין 149 מייצגים מסוג זה. בנוסף, הוצג באופן זמני סלע שהובא מהירח בחלון הראווה של חנות המתנות בבניין (נאס"א לא נתנה אישור להוסיף את הסלע לאוסף הקבוע בבניין). לאחר פיגועי 11 בספטמבר, נוספה לאוסף הקבוע חתיכת פלדה ממרכז הסחר העולמי.
מבנים שהושפעו מהמגדל
מספר מבנים ברחבי העולם הושפעו מתכנון מגדל טריביון, בעיקר באוסטרליה. דוגמאות לכך הם הצריח של בניין גרייס (Grace Building) בסידני ובניין אחדות מנצ'סטר (Manchester Unity Building) במלבורן.
מוזיאון החירות
ב-11 באפריל 2006 נפתח מוזיאון החירות על-שם מקקורמיק, המתפרס על פני שתי קומות בבניין, כולל המיקום הקודם של חנות המתנות היוקרתית Hammacher-Schlemmer. המוזיאון נסגר ב-1 במרץ 2009 והפך למוזיאון מקוון.
בתוך לואין דיוויס
בתוך לואין דיוויס (באנגלית: Inside Llewyn Davis) הוא סרט דרמה שנכתב ובוים על ידי האחים כהן. הסרט, בכיכובם של אוסקר אייזק, קארי מאליגן וג'סטין טימברלייק, מספר את סיפורו של זמר-יוצר שעושה את דרכו בסצנת מוזיקת הפולק של ניו יורק בשנות ה-60 של המאה ה-20. הסרט מבוסס באופן חלקי על ספר זיכרונות של דייב ון רונק (Dave Van Ronk), שפורסם לאחר מותו.
עלילה
פברואר 1961. לואין דייוויס (אוסקר אייזק), זמר פולק כושל נאבק על מחייתו בגריניץ' וילג' בניו יורק. שותפו המוזיקלי, מיק טימלין, התאבד בקפיצה מגשר ג'ורג' וושינגטון; אלבומו האחרון, "בתוך לואין דיוויס" לא נמכר; אין לו כסף והוא ישן על ספות בבתים של חברים ומכרים. לילה אחד הוא מנגן בבית הקפה הגזלייט, ולאחר מכן מותקף בסמטה שמאחורי בית הקפה על ידי אלמוני.
שבוע קודם לכן, לואין מתעורר בבוקר בדירה של שניים מידידיו האמידים יותר, בני הזוג גורפיין המבוגרים. כשהוא עוזב, החתול של בני הזוג מתחמק החוצה. בלית ברירה, לואין לוקח איתו את החתול לדירה של חבריו ג'ים וג'ין ברקי. ג'ין מסכימה בחוסר רצון לתת ללואין ללון אצלם בלילה, ומספרת לו שהיא בהיריון, כשקיימת אפשרות שלואין עצמו הוא האב של התינוק המיועד. למחרת בבוקר, החתול בורח שוב. מאוחר יותר, ג'ין מבקשת מלואין לממן את ההפלה.
לואין מבקר את אחותו בתקווה ללוות ממנה כסף, אך מתאכזב כשהוא מבין שזה לא אפשרי. השיחה עם אחותו מבהירה לו היטב שהם חיים בעולמות שונים לגמרי. היא נותנת לו קופסה המכילה חפצים ישנים שלו, אבל הוא אומר לה להיפטר מהם. היא מזכירה שהוא יכול להרוויח כסף בכך שיחזור לצי הסוחר.
בהזמנה מצד ג'ים, שאינו מודע לרומן בין לואין לג'ין, לואין מוזמן להקלטת שיר שעוסק במשימה בחלל ביחד עם ג'ים ומוזיקאי בשם אל קודי (אדם דרייבר). בשל הצורך המיידי שלו בכסף לטובת ההפלה של ג'ין, לואין מסכים לקבל מיד תשלום על ההקלטה בסך 200 דולר תוך ויתור על התמלוגים. לואין מגיע לפגישה עם הגינקולוג כדי לדאוג לסידורים להפלה. במהלך הפגישה מתחוור לו שחברה קודמת שלו שנשלחה גם היא להפלה שנתיים קודם לכן, בחרה ללדת את הילד ועברה לאקרון, אוהיו.
תוך כדי שיחה עם ג'ין בבית הקפה, לואין רואה בחוץ את החתול של בני הזוג גורפיין ומחזיר אותו להם בערב. בני הזוג מארחים חברים אחרים שלהם ומבקשים ממנו לנגן בגיטרה, והוא בחוסר רצון מנגן להם את אחד מהשירים שביצע בעבר עם מייק. כשגברת גורפיין מצטרפת ללואין בהרמוניה קולית, לואין מתרגז וצועק עליה. היא נוטשת את השולחן בוכה וחוזרת בכעס עם החתול שלואין הביא וטוענת שזה לא החתול שלהם מכיוון שמדובר בחתולה, ולואין נאלץ לעזוב עם החתולה.
למחרת לואין נוסע לשיקגו עם שני מוזיקאים שהכיר- משורר הביט הלאקוני ג'וני פייב (גארט הדלונד) ומוזיקאי הג'אז רולנד טרנר (ג'ון גודמן). כשהם עוצרים בפונדק דרכים, רולנד מתמוטט בשירותים ממנת יתר של הרואין. לואין וג'וני פייב מעלים אותו למכונית וממשיכים בדרכם, עד שעוצרים אותם שוטרים בחשד שג'וני פייב נהג תחת השפעת אלכוהול. ג'וני מתנגד למעצר ונלקח על ידי השוטרים. בלית ברירה נוטש לואין את המכונית ומשאיר בתוכה את החתולה ואת רולנד טרנר המעולף. בשיקגו, לואין נבחן בפני מנהל מועדון בשם באד גרוסמן (פ. מארי אברהם), שאומר לו לאחר האודישן שלואין לא מתאים להיות אמן סולו ומציע לו להשתלב בשלישיית מוזיקאים שהוא מרכיב. לואין דוחה את ההצעה וחוזר בטרמפים לניו יורק. תוך כדי נהיגה במכונית של אדם שאסף אותו בדרך, הוא בטעות מתנגש בחתול שנראה כמו החתול של בני הזוג גורפיין.
בחזרה בניו יורק, כשהוא נוכח לגלות שאין בפניו עוד אופציות, הוא משתמש ב-148 הדולרים האחרונים שלו כדי לשלם את דמי החבר לאיגוד של צי הסוחר, ומבקר אצל אביו החולה בבית האבות. לואין מחפש את רישיון המלח שלו כדי שיוכל לחזור לצי, אבל הרישיון נמצא בקופסה שהוא ביקש מאחותו לזרוק, ועליו לשלם 85 דולר נוספים כדי לחדש את הרישיון. לואין מבקר את ג'ין והיא מספרת לו שהיא מופיעה בערב בגזלייט.
בגזלייט, הוא לומד שמנהל בית הקפה, פאפי (מקס קסלה) גם כן קיים יחסי מין עם ג'ין. מעוצבן על התגלית הזו, לואין מעליב אישה שמופיעה על הבמה ונזרק החוצה. הוא הולך לדירה של בני הזוג גורפיין שמקבלים אותו בחום. שם הוא לומד שהשיר שהקליט עם ג'ים ואל קודי הפך ללהיט, אך הוא לא זכה ליהנות מהתמלוגים. לתדהמתו, הוא לומד שהחתול האמיתי של בני הזוג, יוליסס, חזר לבדו הביתה.
בחזרה לסצנה הפותחת של הסרט, לואין מופיע בגזלייט. פאפי מקניט את לואין על מה שהתרחש בלילה הקודם ומספר לו שחבר שלו ממתין לו בסמטה מאחורי בית הקפה. לואין עוזב וצופה בהופעה של בוב דילן הצעיר והאלמוני אז. בסמטה הוא מותקף ומוכה על ידי אדם בחליפה שנוקם בו על כך שהפריע להופעתה של אשתו בלילה הקודם. לואין צופה באיש נכנס למונית ומאחל לו "להתראות" בצרפתית.
הפקה
המפיק סקוט רודין, שעבד עם האחים כהן בסרטים "ארץ קשוחה" ו"אומץ אמיתי", שיתף עימם פעולה גם בסרט זה. המוזיקאים מרקוס ממפורד (Marcus Mumford) וטי-בון בורנט (T-Bone Burnett) היו אחראים על ההפקה המוזיקלית של הסרט. בורנט הפיק מוזיקלית את סרטם של האחים כהן, "אחי, איפה אתה?".
גליי
גליי (Glay, נכתב לעיתים כ־GLAY) היא להקת רוק מהוקאידו שביפן, שהוקמה על ידי הגיטריסט Takuro והזמר Teru בשנת 1988, בהיותם בבית ספר תיכון. גליי מלחינה בעיקר מוזיקת פופ ורוק, אך לעיתים משתמשת במרכיבים מסגנונות מוזיקליים שונים, ביניהם רגאיי וגוספל. נכון ל־2008, הלהקה מכרה כ־28 מיליון תקליטים של 43 סינגלים ו־23 מיליון עותקים של 14 אלבומים. נכון לאוגוסט 2010, גליי מכרה כ־37.5 מיליון עותקים ביפן, ועל פי נתוני אוריקון שהוצגו בתוכנית הטלוויזיה ”Music Station“, היא ממוקמת במקום השביעי מבחינת המכירות ביפן.
1988–1994
גליי הוקמה כלהקת תיכון בשנת 1988, כשביקש Teru מ־Takuro, חברו לכיתה, לנגן בתופים. השניים מצאו בסיסט אך לא הצליחו למצוא זמר ללהקה. Teru הקליט את עצמו שר ונתן את ההקלטה ל־Takuro. יחד הם החליטו שהוא יהיה הסולן, והחליטו למצוא אדם אחר לנגן בתופים. בחיפושם אחר גיטריסט, דחה Hisashi את הצעתם מכיוון שהיה חבר בהרכב פאנק/רוק בשם ”ארי“, שהתאים יותר לטעמו במוזיקה. בסופו של דבר, לאחר התפרקותה של ארי, הוא הצטרף ללהקה כגיטריסט הראשי.
עד לסיום לימודיהם של Takuro ו־Teru נהנתה הלהקה מהצלחה מקומית מסוימת. לאחר סיום הלימודים של Hisashi בשנת 1990, עברה הלהקה לטוקיו בניסיון להרחיב את הקריירה המוזיקלית שלהם. עם זאת, הבסיסט והמתופף נשארו ב־Hakodate. אף על פי שהיו להקה די מצליחה ב־Hakodate, לא היה קל להתחיל קריירה מוזיקלית בטוקיו. ההופעות שלהן משכו מספר מועט של אנשים, והיו להם אף הופעות אליהן לא הגיע אף אדם. מועדוני הופעות חיות רבים לא קיבלו אותם מכיוון שהם לא התאימו לסגנון המוזיקלי שלהם. חברי הלהקה נאלצו לשלב את קריירת המוזיקה שלהם עם משרות עבודה חלקיות, והם נתקלו בקשיים כלכליים רבים.
חברי הלהקה קידמו אותה על ידי חלוקת פליירים ברחוב, וחלוקת הקלטות דמו. בסופו של דבר הם הפכו למוכרים יותר במועדוני ההופעות בטוקיו, וקהל רב יותר החל להגיע להופעותיהם. לאחר שראה אחת מההופעות שלהם (באוקטובר 1993), הציע להם Yoshiki, המתופף והפסנתרן של להקת X Japan חוזה עם חברת התקליטים שלו אקסטזי רקורדס. ב־1994 הם הוציאו את אלבומם הראשון Hai to Diamond ואת הסינגל הראשון Rain.
1995–2000
מאז, הלחינה גליי מספר להיטים, כאשר רובם הגיעו לפסגת המצעדים ביפן. בין 1997 ל־2000 הוציאה גליי שישה סינגלים שמכרו מעל מיליון עותקים, והייתה ללהקה השלישית במספר הלהיטים שלה שמכרו מעל מיליון עותקים ביפן. הסינגל ”Yuuwaku“ שלהם דורג במקום הראשון במצעד השנתי של 1998 של חברת אוריקון. ב־1999, דורג הסינגל ”Winter, Again“ של הלהקה במקום השני במצעד השנתי, וזכה בפרס ”Grand Prix“ בטקס פרסי התקליטים היפני, פרס שנחשב לפרס החשוב ביותר מפרסי המוזיקה היפניים. האלבומים שלהם הצליחו גם כן; Pure Soul, Heavy Gauge ואף אלבום האוסף Drive: Glay Complete Best מכרו כל אחד יותר משני מיליון עותקים.
הצלחת הלהקה הייתה גדולה עד כדי כך שב־1998, קרסה חברת טלפון יפנית בגלל כמות המעריצים הגדולה שניסו להזמין כרטיסים לסיבוב ההופעות הבא שלהם. באותה תקופה, זכתה הלהקה במספר פרסים. אלבומם ”Review - Best of Glay“ נשאר במקום הראשון של מצעדי אוריקון במשך חמישה שבועות רצופים, והיה לאלבום הנמכר ביותר ביפן עד אז. הסינגל-וידאו שלהם ”Survival“ מכל כ־900,000 עותקים, והוא ה־DVD/וידאו הנמכר ביותר ביפן בכל הזמנים. באותה שנה, ההופעה ”Expo“ שלהם הביאה קהל של כ־200,000 אנשים.
Takuro תיאר את Expo כחלום הגדול ביותר שלהם שהתגשם. כשאלבומם ”Heavy Gauge“ יצא לאור באוקטובר 1999, כתב Takuro באתר הרשמי שלהם קטע מיומן, בו הוא אומר שהאלבום מתאר את רגשותיו באותה העת. הוא לא הרגיש שמחה, אלא ריקנות, ולא ידע מה לעשות לאחר שהלהקה עשתה כל מה שהם רצו. האלבום סימל תחילתה של דרך חדשה עבור הלהקה. בשנת 2000, שקלה הלהקה להתפרק, לאחר שהוציאו את אלבום האוסף השני שלהם. האוסף יצא בעקבות המלצתה של הזמרת יוקו איסויה, שלהקתה, ג'ודי ומארי התפרקה.
2001–2004
לאחר התקופה הזו, בה הצליחה הלהקה מאוד, ושמרה על סגנון מוזיקלי דומה בשיריה, חלק מהמעריצים התאכזבו מאלבומם ”One Love“, בעיקר בגלל השוני שלו ביחס לאלבומיהם הקודמים. האלבום שילב מוזיקת פופ, אקספירימנטל, ואף R&B. אלבומם ”Unity Roots and Family, Away“ כלל בעיקר שירים בעלי קצב איטי, והושפע מסגנונות מוזיקליים נוספים (גוספל, ראפ), והאלבום כונה באינטרנט ”האלבום הגרוע ביותר אי פעם“.
על אף התגובות על האלבומים האלו, הגיעה גליי אל המקום הראשון עם שני האלבומים, וסיבוב ההופעות שלהם ביפן המשיך להצליח. ב־2003, חתמה הלהקה על חוזה עם חברת התקליטים EMI מיוזיק יפן על סך 4 מיליארד ין. תחת חברת התקליטים הזו, הוציאה גליי את הסינגל-DVD הראשון שלה ”Itsuka“, ואת שני אלבומי הבי-סייד הראשונים שלהם. בנוסף, הוקם ב־2003 מוזיאון אומנות ”Art Style of Glay“ שהוקדש להם. המוזיאון נשאר פתוח עד שנת 2007.
בשנת 2004, חגגה גליי 10 שנים לתחילת פעילותה. ללהקה היו מספר חגיגות לציון התאריך. הלהקה הציגה את סיבוב ההופעות ”Rock Shock vol. 3“ לרגל החגיגות בשנת 2003. במרץ של 2004, הוציאה הלהקה לאור את האלבום ”The Frustrated“, שלווה בסיבוב ההופעות ”Glay Concert Tour 2004 X-Rated“, ומאוחר יותר ”Glay Arena Tour 2004 "The Frustrated" -Extreme-"“.
Re-Birth
בקיץ של שנת 2005, הקים ג'יירו להקה יחד עם הגיטריסט של הלהקה ”The Pillows“ והמתופף של ”Straightener“. שמה של הלהקה היה ”The Predators“. הלהקה ניגנה בפסטיבלים בקיץ, ואף הוציאה מיני-אלבום בשם ”Hunting!“. Teru ו־Hisashi הקימו להקה בשם ”Rally“ יחד עם מתופף הלהקה ”The Mad Capsule Markets“ והבסיסט של ”Thee Michelle Gun Elephant“. הלהקה הקליטה גרסת כיסוי לשיר ”Aku no Hana“ של ”Buck-Tick“ עבור דיסק מחווה.
על אף שנטען שהלהקה לקחה הפסקה למנוחה, מאוחר יותר התברר שחברי הלהקה התפצלו מהסוכנות הקודמת שלהם. עובדה זו עיכבה במידה מסוימת את עבודתה של הלהקה.
בפברואר 2006, שברה הלהקה את השקט, והופיעה ב־Zepp Tokyo וכן בבודוקן. חברי הלהקה הופיעו עם השירים הישנים שלהם, וכן הציגו חלק מהחומרים החדשים שהם כתבו. זו הייתה התחלה של מסע פרסום בשם ”Re-Birth“ לקידום חזרתה של הלהקה למוזיקה. ב־12 ביולי 2006 הוציאה הלהקה סינגל בשם ”G4“. בחודש שלאחר מכן, הקליטה הלהקה שיתוף פעולה יחד עם הסולן לשעבר של הלהקה ”Boøwy“, Kyosuke Himuro. השיר נקרא ”Answer“ והוא יצא לאור כסינגל.
לאחר יציאת הסינגלים החדשים שלהם, החלה הלהקה בסיבוב הופעות בשם ”Rock 'n' Roll Swindle -Re-Birth-“ שנמשך מ־2006 עד 2007.
2007–2008
ב־31 בינואר 2007 הוציאו גליי את אלבום האולפן העשירי שלהם, ”Love Is Beautiful“. האלבום הגיע למקום הראשון ביפן, והיה העשירי שלהם להגיע להישג זה. עד אז, הייתה גליי להקת הבנים עם מספר האלבומים הגדול ביותר שהגיעו אל פסגת המצעד, אך מאוחר יותר עקפה אותם הלהקה Mr. Children.
באותה תקופה, הופיעו חברי הלהקה בהופעות חיות רבות. גם הלהקות שהקימו ג'יירו ו־Teru ו־Hisashi הופיעו בפסטיבלים שונים.
אורית פוגל-שפרן
אורית פוגל-שפרן (נולדה ב- 31 בדצמבר 1954) היא המייסדת והמנכ"לית של תזמורת סימפונט רעננה.
ביוגרפיה
פוגל-שפרן נולדה וגדלה בחיפה להורים יקים. למדה בבית הספר הריאלי ובטכניון, הוריה שמו דגש רב על ההיבטים התרבותיים של חינוכה ובכלל זה על החינוך המוזיקלי- לימודי נגינה וריקודי בלט.
ב-1984, לאחר שהות של שנתיים בפריז, הצטרפה פוגל-שפרן ל"פורום הישראלי" שמטרתו קידום המודעות ועזרה בקליטה של עולים חדשים, שם נתקלה לראשונה במוזיקאים העולים, שהתקשו להתערות בשוק העבודה הישראלי ובפוטנציאל הגדול שטמון במוזיקאים העולים.
בשנת 1991 ייסדה פוגל-שפרן את תזמורת סימפונט רעננה בשיתוף עם יעקב ישראלי, לימים יו"ר הנהלת תזמורת סימפונט רעננה, וראש עיריית רעננה זאב בילסקי. התזמורת בניהולה חרתה על דגלה מטרות חברתיות ומוזיקליות כאחד: קליטתם של מוזיקאים עולים, הגברת המודעות למוזיקה קלאסית בקרב חלקים נרחבים של הציבור בכל הגילאים וקידום מוזיקה ישראלית ויהודית.
תחת ניהולה, פתחה התזמורת שערים לאוכלוסיות שהמוזיקה הקלאסית זרה להן, על ידי יצירת שילובים מקוריים של מוזיקה מערבית ומזרחית, כמו היצירה "בקצה מערב" לסנטור ותזמורת שנכתבה על ידי המלחין יוני רכטר, היצירה "ילדי האלוהים" שנכתבה לדוד ד'אור על ידי המלחין יוסף ברדנשווילי, "כתר אתן לך" שנכתב על ידי אלה מילך-שריף לזמרת יסמין לוי. כמו גם קונצרט לתינוקות הראשון בעולם בשיתוף ערוץ בייבי, קונצרט תיאטרון לילדים בשיתוף מדיטק חולון.
סימפונט רעננה תחת ניהולה, זכתה בפרס אנגל "ליצירה ולעשייה מוזיקלית ישראלית מקומית" לשנת 2007. בהחלטת השופטים נכתב כי התזמורת זכתה בפרס על שום "תרומתה הייחודית בטיפוח מורשת המוזיקה היהודית לדורותיה, במיוחד על כל אותם גדולי המלחינים שנספו בשואה".
חיים אישיים
נשואה לעו"ד משולם שפרן ואם לשניים. מתגוררת בתל מונד.
All My Hits Vol. 2
All My Hits Vol. 2 (בעברית: כל הלהיטים שלי כרך 2) הוא אלבום להיטים של הזמרת המקסיקנית-אמריקאית סלינה. אלבום הלהיטים יצא לאור ב-29 בפברואר 2000, על ידי חברת התקליטים EMI לטין. החלק הראשון שלו All My Hits Vol. 1, יצא לאור שנה קודם לכן.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הלטיניים.
הצלחה מסחרית
האלבום יצא לאור חמש שנים לאחר מותה של סלינה. האלבום מכיל בתוכו את מיטב להיטיה כמו "Bidi Bidi Bom Bom" ו-"Techno Cumbia". האלבום הפך לאחד מאלבומי הלהיטים הלטיניים המצליחים ביותר בכל הזמנים בארצות הברית (בדומה לקודמו), עם מכירות מאושרות (על ידי ה-RIAA), של למעלה מ-200,000 עותקים שנמכרו ממנו.
במצעדי הבילבורד זכה להצלחה רבה, כאשר דורג במקום הראשון במצעד האלבומים הלטיניים, במצעד האלבומים המקסיקניים האזוריים ובמצעד אלבומי הפופ הלטיניים.
ג'יימס ברגמן
ג'יימס "ג'ים" סטיבן ברגמן (באנגלית: James "Jim" Steven Bregman; נולד ב-17 בנובמבר 1941) הוא ג'ודוקא יהודי-אמריקאי. זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 1964) ומדליית ארד באליפות עולם (ריו דה ז'ניירו 1965). הוא אלוף פאן-אמריקה (גואטמלה סיטי 1965), אלוף המכביה (1965) ואלוף ארצות הברית (1964). מייסד ומנהל איגוד הג'ודו בארצות הברית וכיהן 3 קדנציות כנשיא האיגוד.
ביוגרפיה
ברגמן נולד וגדל בארלינגטון וירג'יניה. הוא החל להתאמן בג'ודו בגיל 12. בהמשך הוא התאמן בקולג' ביפן.
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת טוקיו (1964) נערכו לראשונה תחרויות ג'ודו במשחקים האולימפיים והוא זכה במדליית ארד.
ברגמן זכה במדליית זהב במכביה השביעית באוגוסט 1965. באוקטובר אותה שנה הוא זכה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה בריו דה ז'ניירו ובכך היה לאמריקאי הראשון שזכה במדליה באליפות עולם בג'ודו ובמדליית זהב באליפות פאן אמריקה בג'ודו.
בשנת 1966 הסתיימה הקריירה הספוטיבית שלו לאחר שעבר ניתוח בברך.
בשנת 1968 היה בין מייסדי איגוד הג'ודו בארצות הברית וכיהן 3 קדנציות כנשיא האיגוד.
רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות
רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות (סינית מפושטת: 阅微草堂笔记, סינית מסורתית: 閱微草堂筆記, פין-יין: yuè wēi cǎo táng bǐ jì) הן אוסף של סיפורים קצרים מוזרים מתקופת שושלת צ'ינג. האוסף חובר החל משנת 1789, השנה ה-54 לשלטונו של הקיסר צ'יינלונג, ועד שנת 1798, השנה השלישית לשלטונו של הקיסר ג'יאצ'ינג, בידי גִ'י יוּ'ן הקרוי גם גִ'י שְׂיָאולָאן, בן למשפחת מתלמדים מצטייני בחינות מאקדמיית האנלין.
הספר מורכב ממקטעים קצרים, וזכה לתהילה דומה לזו של ספר אחר הכתוב באותה צורה: "החכם לא ידבר" של יְוֵּ'אן מֵיי. למעשה הספרים קיבלו את השם המשותף "יו'אן מהדרום וג'י מהצפון". שני הספרים גם כוללים לא מעט סיפורים זהים.
"רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות" התרכז באיסוף מעשיות התקופה העוסקות בשדים ורוחות, בענייני קארמה ובצדק פואטי, כמו גם סיפורים בעלי אופי יוצא דופן על עניינים שונים אשר שמע המחבר מפי מקורביו. התפוצה הגאוגרפית המוצגת בסיפורים נרחבת מאוד, ומגיעה מיִינִינְג בקצה צפון מערב סין של היום, ועד לדְייֵנְצְ'ייֵן בדרום סין של היום, ולטאיוון וארצות דרום-מזרח אסיה במזרח.
ביקורת ספרותית
ב"קווים להיסטוריה של הרומן בסין" מביע לו שו'ן הערכה רבה כלפי "רשימות היכל הקש לבחינת הדקויות", וטוען כי סגנון הכתיבה של ג'י יו'ן מחושב, מתוחכם, לעיתים אף משעשע, וכולל תובנות. השפה הטבעית והשפע המרתק תרמו, לדבריו למקום המשמעותי של היצירה בדורות מאוחרים יותר.
חלקי היצירה
היצירה מתחלקת לחמישה ספרים, בעשרים וארבע מגילות. ישנם בספר 1208 מקטעים המורכבים מ-400 אלף סימנים.
אלו הם חמשת החלקים:
תרגומים
סיפורים מתוך הספר תורגמו לאנגלית בשני ספרים אשר מכילים מאה סיפורים כל אחד. ישנו גם תרגום לאיטלקית של חלק מהסיפורים.
מעולם לא יצא לאור תרגום של הספר לעברית.
ארדהאן (נפה)
נפת ארדהאן (בטורקית Ardahan ili, בגאורגית: არტაანი, ארטאאני) היא נפה בצפון מזרח טורקיה. בירת הנפה בעיר ארדהאן, והיא מחולקת מבחינה מנהלית לשש יחידות. הנפה גובלת בגאורגיה מצפון ומזרח, בנפת קארס מדרום ובנפת ארזורום ונפת ארטווין ממערב. שטחה של הנפה 5,576 קמ"ר וברובו הררי. במזרחה של הנפה שוכן אגם צ'ילדיר המהווה את האגם הגדול בצפון מזרח טורקיה. בנפת ארדהאן מתגוררים 121,616 תושבים, רובם טורקים, אך ישנן גם קבוצות של גאורגים, לאזים, כורדים וצ'רקסים.
היסטוריה
העדות הקדומה ביותר אודות האזור היא בכתבים מתקופת אוררטו שנמצאו בצ'ילדיר. הכימרים פלשו לאזור במאה השמינית לפנה"ס בדרכם מהקווקז לאנטוליה והתעמתו עם האוררטים. החל בשנת 650 לפנה"ס לערך, ועם שקיעתה של ממלכת אוררטו, שלטה מדי באזור, אך כמאה שנים בלבד לאחר מכן תפסה ממלכת פרס את השליטה בו. השליטה בארדהאן עברה לידי היוונים, הרומאים והגאורגים, עד שבשנת 1069 השתלטו עליה הסלג'וקים. העות'מאנים כבשו את ארדהאן בשנת 1551 והחזיקו בה במשך למעלה משלוש מאות שנה, עד שנכבשה בידי הרוסים במהלך מלחמת רוסיה טורקיה בשנים 1877–1878. במסגרת הסכם קארס מ-23 באוקטובר 1921 ויתרה ברית המועצות (בשם ארמניה) על השליטה בארדהאן, והיא הושבה, יחד עם קארס ואיאדיר לשליטת טורקיה. הנפה הייתה חלק מנפת קארס עד לשנת 1994, עת הופרדה ממנה והייתה לנפה עצמאית.
קייט קארו
מרי ויליאמס ( באנגלית:Mary Williams ; 27 ביוני 1869 – 11 בפברואר 1961), שכתבה בשם הספרותי קייט קארו- Kate Carew, הייתה עיתונאית וקריקטוריסטית אמריקאית.
ביוגרפיה
בשנים 1891 עד 1895 קיבלו היצירות שלה פרסים ביריד מדינת קליפורניה. היא הציגה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשיקגו בשנת 1893.
לאחר מותו של בעלה הראשון, בשנת 1897 הפכה, בחסותו של אמברוז בירס, למאיירת בצוות של רישומי פורטרטים בעיתון "סן פרנסיסקו אקזמינר". בשנת 1899 עברה מרי ויליאמס דייוויסון לניו יורק וגרה ברחוב 24. היא נשכרה על ידי ג'וזף פוליצר כדי לפרסם את הקריקטורות שלה ואת הראיונות של אנשים מפורסמים תחת השם הספרותי "קייט קארו" במגזינים שלו בניו יורק.
בשנת 1901 התחתנה עם העיתונאי והמחזאי האוסטרלי הנרי קלט צ'יימברס. בספטמבר 1910 היא ילדה בן, קולין צ'יימברס, ובשנה שלאחר מכן התגרשה מבעלה על בגידותיו עם הסופרת המקסיקנית מריה כריסטינה מנה. בשנת 1911 היא נשלחה לאירופה על ידי המגזינים כדי לפרסם את כתבותיה וציוריה משם. היא נסעה ללונדון ולפריז, שם ראיינה מפורסמים כמו פבלו פיקאסו, ג'ורג' מור, אמיל זולא, ברט הארטה ליידי סאקוויל-ווסט ורבים אחרים. היא כתבה כ -500 יצירות עבור עיתוני העיר ניו יורק ומאוחר יותר עבור עיתונים בלונדון.
היא הייתה בין אלו שאירחו את עבד אל-בהאא, שהיה אז ראש הדת הבהאית, במהלך ביקורו בארצות הברית ונסעה עמו מספר ימים. ב־16 באפריל 1912, כשמרי ויליאמס עדיין נסעה עמו, עבד אל-בהאא ביקר בניו-יורק. מרי ויליאמס ציינה כי התרשמה מנדיבותו של המנהיג הדתי ומכך שהוא נתן כסף לעניים במקום לקבל תרומות מהם.
בזמן שערכה ראיונות בהוליווד היא פגשה והתחתנה עם ג'ון א' ריד יליד בריטניה בדצמבר 1916.
באביב שלאחר מכן הם עברו לכרמל-על-הים, קליפורניה. היא הפכה לחברה מציגה במועדון האמנויות והאמנות של כרמל והעלתה תערוכת יחיד במלון דל מונטה של מונטריי עם למעלה משני תריסר קריקטורות, כולל אלה של וודרו וילסון, מארק טוויין ואתל ברימור, שזכו לביקורות טובות.
החל בראשית שנות העשרים, כאשר פציעה קשה בפרק כף היד הגבילה זמנית את הקריירה שלה, היא התגוררה בעיקר באיי התעלה או בצרפת. היא הציגה בפריז בשנים 1924 וב־1928
ג'ון ריד נפטר ביוני 1941 בסנטוריום בסנט הלנה.
מרי ויליאמס חזרה למונטריי באביב 1943, רכשה את ביתה לשעבר של הציירת לוסי ולנטיין פירס, והתמסרה לציור נופי ים.
היא נפטרה בגיל 91 וקבורה באוקלנד.
Super Gremlin
Super Gremlin הוא סינגל של הראפר האמריקאי קודאק בלאק, שיצא לאור ב-30 באוקטובר 2021, מתוך אלבום האוסף של הלייבל סניפר גאנג, Sniper Gang Presents Syko Bob & Snapkatt: Nightmare Babies, פרויקט המזוהה עם חג ליל כל הקדושים. הוא נשלח לרדיו האורבני האמריקאי ב-11 בינואר 2022, והגיע בשיאו למקום השלישי במצעד הבילבורד הוט 100. השיר נכלל גם באלבום האולפן הרביעי של קודאק בלאק, Back for Everything.
רקע
השיר לקוח מאלבומם של הראפרים מסניפר גאנג סייקו בוב וסנאפקאט Sniper Gang Presents Syko Bob & Snapkatt: Nightmare Babies, פרויקט בן 11 רצועות, בו קודאק בלאק מופיע בשמונה שירים. ארון א. מ-HotNewHipHop ציין כי המעריצים שיבחו את השיר כ"חזרה לשגרה" של קודאק.
ב-3 בדצמבר 2021, היוטיוברים זיאס ובי. לו פרסמו סרטון של קודאק מצטרף אליהם לצפייה בקליפ של "Super Gremlin". קטעים מהסרטון הפכו לוויראלים בעקבות התנהגותו ה"מוזרה". זה הוביל לכך שקודאק הגיב לאנשים שטענו כי היה מסומם, כשצייץ "Lol אני מזייף שאני ישנוני, אני לא מסטול חברים, אני עובר בדיקות סמים באופן עקבי".
הדגימה הווקאלית המופיעה בתחילת השיר ובסופו במהלך הפזמונים נקראת "Errror" מאת להקת האינדי רוק הגרמנית How to Loot Brazil.
קבלה ביקורתית
ג'ון פאוול מ-Revolt ראה את השיר כבולט ב-Nightmare Babies. ברשימת מפיקי ההיפ הופ הטובים ביותר לשנת 2021, קמת היי מ-XXL שיבח את עבודתו של המפיק ATL ג'ייקוב במהלך השנה וטען: "הכי חשוב, ג'ייקוב עזר לקודאק בלאק להבקיע את להיטו האחרון עם 'Super Gremlin', שיר שמאז שהתפרץ יותר מאשר בקבוק קוקה קולה עם חופן מנטוס שנפל לתוכו".
וידאו קליפ
הווידאו קליפ, שיצא לאור ב-1 בנובמבר 2021, הוא בסגנון ליל כל הקדושים, והוא משלב סצנות של קודאק בלאק מסתובב עם תמונות של חדרים מוכתמים בדם, תא מרופד, קלטת זירת פשע ודומינטריקס.
גרסות נוספות
הראפרית האמריקאית לאטו פרסמה את "Super Gremlin Freestyle" ב-27 בדצמבר 2021, אותו הקליטה באולפן שלה באטלנטה. השיר נלווה בווידאו קליפ.
לטקיה (מחוז)
מחוז לָטָקִיָה (בערבית: مُحافظة اللاذقية; א-לָּאדִ'קִיַּה) הוא אחד מ-14 מחוזותיה של סוריה, משתרע במערב סוריה. שטחו של המחוז 2,297 קמ"ר, אוכלוסייתו הוערכה בשנת 2010 בכ-991,000 תושבים כאשר רובם עלווים. המחוז מחולק לארבע נפות ובירתו היא העיר לטקיה. חלקו הצפוני של המחוז גובל עם טורקיה ובמערב יש לו רצועת חוף על הים התיכון.
נפות
המחוז מחולק לארבע נפות:
סוכי הלהבה
סוכי הלהבה (שם מדעי: Sericulus aureus) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הסוכיים החיה בטבע ביערות הגשם של גינאה החדשה והוא קרובו של המין סוכי ארדנט שלעיתים מכונה גם "סוכי הלהבה".
סוכי זה קיבל את שמו ממראהו הכתום הבוהק, כמו להבה. הזכרים מגיעים לאורך 25 ס"מ והוא בעל ראש וצוואר כתומים עם גוף צהוב וראש שחור והוא בעל כתר גדול על ראשו. הנקבות לעומתם חומות דהויות. עקב צבעיו השופעים וריקוד החיזור שלו הוא נחשב בעבר למין של עדני, אך בנוסף על החיזור הוא גם בונה סוכה כמו שאר מיני המשפחה וסביבה הוא יוצר את המחול שלו.
קוסקוס גמדי פלנג
קוסקוס גמדי פלנג (שם מדעי: Strigocuscus pelengensis; קרוי גם קוסקוס בנגאי), הוא מין של יונק כיס קטן-בינוני בסוג קוסקוס גמדי שאנדמי למספר איים במרכז אינדונזיה. מעט מאוד ידוע על מין זה, וחרף תפוצתו המצומצמת מצב שימורו נחשב ליציב בשל העדר איומים משמעותיים.
טקסונומיה
הקוסקוס הגמדי הפלנגי תואר מדעית בשנת 1945 על ידי הזואולוג האמריקני ג'ורג' הנרי המילטון בתור תת-מין של קוסקוס גמדי סולאווסי ובהמשך קיבל מעמד של מין עצמאי. השניים הם המינים היחידים בסוג קוסקוס גמדי שלו קרבה פילוגנטית עם הסוג קוסקוס דובי - גדול הקוסקוסים. למרות הדעה הרווחת שהקוסקוס הפלנגי משויך לסוג קוסקוס גמדי, יש הסבורים שהוא מהווה מין בסוג קוסקוס וקרוב למינים קוסקוס מקושט, קוסקוס אובי וקוסקוס ג'ב החולקים עימו קווי דמיון חיצוניים.
לקוסקוס הפלנגי שני תת-מינים השוכנים על קבוצות איים נפרדות:
תיאור
מבנה גופו של הקוסקוס הפלנגי גוצי ועגלגל, וראשו המעוגל חרוטי בקצהו. עיניו ואפו גדולים ואוזניו זעירות. זנבו הארוך והגמיש מסוגל ללפות ענפים בחוזקה ומשמש כרגל חמישית. בכפות ידיו ורגליו של הקוסקוס יש כריות הצמדה וטפרים חזקים המסייעים לו לטפס על העצים. הקוסקוס הפלנגי קטן יחסית למינים במשפחה: אורך ראשו וגופו 35–37 ס"מ, אורך זנבו: 30-25 ס"מ ומשקלו 1.2-1.1 ק"ג. הוא דומה מאוד לקרובו מהאי סולאווסי, אך צבעו רבגוני יותר.
הפרווה של הקוסקוס הפלנגי צפופה ורכה. צבעה הכללי נע בין חום אדמוני לכתום או חום זהוב בחלק העליון, וצהוב עז או צהבהב בחלק התחתון (החזה, הגרון, הבטן והמפשעה). הפס השחרחר בגב שמאפיין קוסקוסים רבים נעדר אצל מין זה. ראשו של הקוסקוס הפלנגי בצבע צהוב-כתום, עם חריץ שחור על המצח, כתמים אפלים סביב העיניים וכתם אפור סביב הלוע. האף, פנים האוזניים והכפות בצבע ורוד כהה. הזנב זהוב בבסיסו, וחלקו הקירח בצבע כתמתם או בורדו.
תפוצה וביולוגיה
קוסקוס פלנג אנדמי לאינדונזיה; הוא מוגבל למספר איים בשתי קבוצות נפרדות שממוקמות בין ים מולוקה לים בנדה: איי בנגאי הנמצאים במפרץ טולו בסמוך לחצי האי המזרחי של סולאווסי, ואיי סולה הנמצאים בקצה הצפון-מערבי של איי מאלוקו. באיי בנגאי הוא מצוי באי הגדול פלנג, ובאיי סולה בשני האיים הגדולים: טאליאבו ומנגול. טרם נודע האם קוסקוס זה מצוי גם באיים הקטנים יותר שפזורים בין איי בנגאי לאיי סולה.
שמעון שדמי
שמעון שדמי (חיטריק) (ה' בתמוז תרנ"ט, 13 ביוני 1899, ליוזנה שבמחוז ויטבסק בבלארוס – ו' באייר ה'תשמ"ח, 23 באפריל 1988, תל יוסף, ישראל) היה מנצח, מנהל ומייסד תזמורת תל יוסף. כמו כן ניהל את בית הספר למוזיקה בעפולה ובכפר יחזקאל.
קורות חיים
שמעון נולד למשפחה דתית, בן לנחום ולרייזל (שושנה) שדמי (חיטריק). היה אחד משבעה ילדים.
עד גיל 13 למד בתלמוד תורה. בגיל 13 הצטרף ללהקת מכבי האש בעיר הולדתו ליוזנה. לאחר שנתיים עבר ללמוד בעיר יקטרינוסלב, שם למד ארכיטקטורה כ-3 שנים. לאחר מכן הצטרף למקהלת הצבא האדום ובמקביל הצטרף לקבוצה חלוצית ציונית, מעשה שהיה לצנינים בעיני המשטר הסובייטי. עקב כך עבר ללטביה, שם הצטרף לארגון החלוץ של יוצאי העיר קובנא. במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא בריטניה, ושירת משנת 1914 עד סוף המלחמה. בשנת 1921 (תרפ"א) עלה לארץ ישראל באונייה אבצייה.
עם הגיעו לארץ הצטרף למשק חלוצי ברחובות ואחר בדגניה א', שם נשאר עד שנת 1924 (תרפ"ד), אז עבר עם אחיו דוד לקיבוץ תל יוסף ועסק בייבוש ביצות. כן עבד במאפיה המקומית לפרנסתו.
הקמת תזמורת תל יוסף
בשנת 1926 הקים את "תזמורת הפועל" תל יוסף שהוקמה חמש שנים לאחר ראשית ההתיישבות בעמק חרוד. דמות המפתח בהקמת התזמורת ומנצחה במשך עשרות שנים היה שמעון שדמי. הוא ניצח על התזמורת, הכין את העיבודים ושימש גם מורה פרטי. בהמשך השתתפה התזמורת בכל החגים והמועדים בקיבוץ תל יוסף, אך לא קיימה פעילות סדירה. בחג ה-60 של הקיבוץ חודשה פעילות התזמורת, ביוזמת בוגריה, בעיקר להנאתם.
נישואים וחיים אישיים
בשנת 1928 נישא לאיילה פלדמן. לזוג נולדו 3 ילדים. נפטר בגיל 88 שנים ונטמן בתל יוסף.
קוסקוס גמדי פלנג
תפוצה וביולוגיה
המידע על המין מועט מאוד. ידוע שהקוסקוס הפלנגי הוא יונק פעיל לילה שמבלה את היום בשינה על העצים. הוא ניזון בעיקר מפירות ועלים. אין עונת רבייה קבועה, והקוסקוסית ממליטה גור יחיד מדי שנה שמבלה מספר חודשים בכיס המכיל 2–4 פטמות.
מצב
הקוסקוס הפלנגי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), שכן למרות טווח התפוצה המצומצם שלו הוא שכיח למדי, חסר איומים משמעותיים ולא צפויה ירידה במספריו לעת עתה. התושבים המוסלמים באיים אינם צדים את הקוסקוס למאכל מאחר שהוא נחשב בעיניהם למין קוף שאכילתו אסורה על פי האסלאם. איום אפשרי הוא הכנסה של קוסקוס מקושט לאיים (כפי שאירע באיים שכנים) שעלול להוביל לתחרות על מקורות מזון. הקוסקוס הפלנגי מצוי במספר שמורות טבע ברחבי האיים.
נדרשים מחקרים נוספים אודות התפוצה, הביולוגיה והאיומים המרחפים עליו.
ארטווין (נפה)
נפת ארטווין (טורקית Artvin ili) היא נפה בצפון מזרח טורקיה. הנפה גובלת בגאורגיה מצפון, בנפת ארדהאן ממזרח, בנפת ארזורום מדרום ובנפת ריזה ובים השחור ממערב. שטחה של הנפה הוא 7,493 קמ"ר. בנפת ארטווין מתגוררים 172,241 תושבים, רובם טורקים, אך באזור מתגוררות גם קבוצות של לאזים, המשנים, ארמנים וגאורגים. מבחינה אדמיניסטרטיבית מחולקת הנפה לשמונה יחידות משנה.
הזירה האווירית במלחמת ההתשה
הזירה האווירית במלחמת ההתשה התאפיינה בפעולות תקיפה רבות של ישראל ובפעולות התגוננות של מצרים. העליונות האווירית של ישראל הובילה לשימוש נרחב בחיל האוויר הישראלי, משום שבלחימה הקרקעית, שכללה ירי ארטילרי ופשיטות קומנדו, נמצאה ישראל בעמדת נחיתות.
בחודשים הראשונים של המלחמה מול מצרים נמנעה ישראל מהכנסת מערך התקיפה של חיל האוויר ללחימה אינטנסיבית, אך ריבוי ההרוגים בקרב החיילים שבקו תעלת סואץ הביא לשינוי מדיניות זו. פעילות חיל האוויר הישראלי כללה הפצצות אוויריות, קרבות אוויר, הובלות פשיטות מוסקות והטלת אימה על אזרחים במצרים באמצעות בום על קולי. חיל האוויר המצרי ערך פעולות הפצצה מעטות, ורבים ממטוסיו שיצאו לקרבות אוויר הופלו. עיקר המאמץ המצרי בזירה האווירית התמקד חיזוק מערך טילי קרקע-אוויר בסיוע אינטנסיבי של ברית המועצות, שאלפים מחייליה השתתפו בלחימה במצרים.
במהלך המלחמה ביצע חיל האוויר הישראלי 12,850 גיחות, שבהן הוטלו יותר מ-50,000 פצצות. חיל האוויר המצרי איבד 92 ממטוסיו, ולחיל האוויר הישראלי אבדו 15 מטוסים.
המעורבות הנרחבת של ברית המועצות בהגנה האווירית המצרית, ואמצעי הלחימה הרבים שסיפקה ארצות הברית לחיל האוויר הישראלי, הפכו את מלחמת ההתשה למלחמה באמצעות שליח בין שתי המעצמות (או לפחות בין הטכנולוגיות של כל אחת מהן), ללא עימות ישיר ביניהן.
בישראל
בצד הישראלי הובילו את הלחימה: ראש הממשלה, גולדה מאיר, שר הביטחון, משה דיין, הרמטכ"ל, חיים בר-לב, אלוף פיקוד הדרום, אריאל שרון, מפקד חיל האוויר, מרדכי הוד.
מפקדים נוספים בחיל האוויר הישראלי:
במצרים
במצרים הובילו את הלחימה נשיא מצרים, גמאל עבד אל נאצר, שר ההגנה, מוחמד פאוזי, מפקד צבא מצרים, עבד אל-מונעם ריאד שנהרג בתחילת המלחמה, ומחליפו אחמד איסמאעיל עלי.
מפקד חיל האוויר המצרי בתחילת מלחמת ההתשה היה מוסטאפה שאלבי אל חינאווי. בעקבות בום על-קולי של מטוס ישראלי מעל קהיר הוא הודח, ובמקומו מונה עלי מוסטפא בגדאדי.
חיל האוויר הישראלי
בתחילת מלחמת ההתשה התבסס חיל האוויר הישראלי בעיקר על המטוסים מתוצרת צרפת ששימשו אותו במלחמת ששת הימים. מרבית מטוסים אלה היו מיושנים, ואלה שהתאימו לזירת הלחימה במלחמת ההתשה היו מטוס הקרב מיראז' 3 ומסוק הסער סופר פרלון. מעט לפני מלחמת ההתשה החל החיל להצטייד במטוסים מתוצרת ארצות הברית.
ב-5 בספטמבר 1969 הגיעה לישראל רביעייה ראשונה של מטוסי פנטום. היו אלה מטוסים מדגם F-4E שהיוו פריצת דרך בחיל: המטוס היה מהיר יותר מהמיראז' 3, נשא כמעט פי 6 יותר חימוש, צויד במערכות מכ"ם מתקדמות ביותר, היה לו מגוון נרחב טילי אוויר–אוויר וטווח הטיסה שלו היה כמעט כפול מזה של המיראז'. השם שניתן למטוס בחיל האוויר הישראלי הוא "קורנס" והטייסת הראשונה שהוקמה הייתה טייסת 201, בפיקודו של שמואל חץ. כחודש לאחר מכן יצאו מטוסי הפנטום הישראליים לתקיפה הראשונה שלהם - סוללת SA-2 ליד פורט סעיד. בהמשך המלחמה נשלחה שמיניית פנטומים למשימת התקיפה הארוכה ביותר שידע עד אז חיל-האוויר הישראלי, לראס-בנאס במצרים, סמוך לגבול סודאן.
המסוק העיקרי של חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה היה איירוספסיאל SA 321 סופר פרלון, שנקלט בחיל החל משנת 1966.
החל מסוף 1967 נקלטו בטייסת 124 ובטייסת 123 מסוקים מדגם בל 205, שנועדו לתובלה כללית, פינוי נפגעים, חיפוש והצלה, ומשימות תובלת סער בשיתוף עם יחידות מובחרות.
עוד סיפקה ארצות הברית לחיל האוויר טילי אוויר-אוויר, טילי אוויר-קרקע, מערכות מכ"ם ואמצעי לוחמה אלקטרונית.
מערך הנ"מ הישראלי היה מפוצל בין שני חילות: טילי MIM-23 הוק הופעלו על ידי חיל האוויר ואילו תותחי נ"מ הופעלו על ידי חיל התותחנים. ביוזמה בעת מלחמה, הרכיב חיל האוויר תותחי 20 מ"מ שהורדו ממטוסי אורגן ישנים על משוריינים שהיו בבסיסי חיל האוויר ומהם הקים את סוללת תותחי הנ"מ המתנייעים הראשונה בצה"ל.
הצבא המצרי
מטוס הקרב העיקרי של חיל האוויר המצרי היה מיג 21. כמפציצים שימשו מטוסי טופולב Tu-16 ואיליושין Il-28, שלקחו חלק בגיחות תקיפה וצילום מעל שטח ישראל והופעלו בתגובה למבצעים ישראליים. במהלך המלחמה קיבל חיל האוויר המצרי שלושה מטוסי מיג 25 ששימשו לטיסות סיור מעל סיני, בלי שלחיל האוויר הישראלי הייתה יכולת לירטם. בנוסף היה חיל האוויר המצרי מצויד במסוקי מיל מי-8.
מערכת SA-3 נפרסה בשלב ראשון סביב קהיר. זמן קצר לפני הגעתה החלו המצרים בהקמת מחפורות לסוללות בסמוך ממערב לתעלת סואץ שצורתן שונה מהמחפורות המוכרות של סוללות טילי SA-2. מפקד חיל האוויר הישראלי, מרדכי הוד ביקש בישיבת מטכ"ל לתקוף את הסוללות ולהשמידן מהאוויר אך בקשתו נדחתה מחשש לפגיעה בצוותים הסובייטיים שהפעילו אותם. במקום זאת התקבלה החלטה למנוע מהמצרים מלקדם את הסוללות למרחק קטן מ-30 ק"מ מהתעלה כך שלא יפגע חופש הטיסה של חיל האוויר מעל לתעלה. ב-1 במרץ 1970 החל חיל האוויר הישראלי בתקיפת תחנות מכ"ם החטיבתיות שעמן עתידות לפעול הסוללות וכן הופצצו המחפורות שהיו בבניה. הפצצות חיל האוויר עיכבו את הקמת המחפורות והעתקת הסוללות אל התעלה אך לא מנעו אותה.
לקראת סוף מלחמת ההתשה הגיעו למצרים גם סוללות טילי קרקע-אוויר ניידות מדגם SA-6, ואלה הופעלו לראשונה נגד מטוסי חיל האוויר הישראלי במבצע "שיער 265".
תקיפות אוויריות של חיל האוויר הישראלי בזירת מצרים
פעילות חיל האוויר היוותה את עיקר הפעילות ההתקפית של צה"ל במלחמת ההתשה, בעוד שבלחימה היבשתית בקו התעלה קיים צה"ל מגננה סטטית.
פשיטות מוסקות
בחודשים אפריל עד אוגוסט 1969 ערך צה"ל את סדרת מבצעי בוסתן, של פשיטות בעומק מצרים שנועדו לפגוע במטרות צבאיות או אסטרטגיות ובכך להביא לרגיעה בחזית התעלה:
ב-26 בדצמבר 1969 נערך מבצע תרנגול 53, שבו נגנב המכ"ם המצרי החדש P-12, שהיה ממוקם ק"מ אחד מראס-ערב אשר לחוף מפרץ סואץ. כוח הצנחנים שהשתתף במבצע הובל בשלושה מסוקי סופר פרלון, וקרונות תחנת המכ"ם הועברו לישראל במסוקי "יסעור".
ב-22 בינואר 1970 נערך "מבצע רודוס", שבמסגרתו כבש כוח צנחנים ישראלי, שהונחת ממסוקים, את האי שדואן שבמפרץ סואץ, מדרום לשרם א-שייח', תוך גרימת אבדות כבדות למצרים. מטוסי תקיפה ישראלים הטביעו שתי טרפדות ואוניית עזר מצרית. הפשיטה נמשכה יותר משלושים שעות, ובסיומה חזרו הכוחות הפושטים לישראל.
בלילה שבין 21 ל-22 במאי 1970 ערך צה"ל את מבצע רובינזון וששת, שנועד להשיג מודיעין טכנולוגי על טילי קרקע-אוויר מדגם SA-3, שהפילו אחדים ממטוסי חיל האוויר הישראלי. ישראל פנתה לארצות הברית בבקשה לקבלת מודיעין טכנולוגי אודות מערכת SA-3, אולם גם האמריקאים לא הכירו את המערכת, שלא השתתפה במלחמת וייטנאם. לנוכח הקושי באיסוף מודיעין אודות הטילים החדשים ממקורות אחרים, ובעיקר היעדר נתונים אלקטרוניים, ביקש חיל האוויר לבצע פשיטה שבה יובאו לישראל חלקים מהמערכת, מסמכים ולשבות מפעילים שלה. ביצוע הפשיטה הוטל על סיירת מטכ"ל ונבחרה סוללה מבודדת באזור ספאגה, דרומית לע'רדקה במצרים. שני צוותים יצאו בשני מסוקי סופר פרלון למשימה של מיקוש כביש צפונית לספאגה ופיצוץ חמישה עמודי טלפון בסמוך, לשם עיכוב בהגעת תגבורת אל הסוללה המותקפת. צוות שלישי יצא במסוק יסעור אל סוללת ה-SA-3, אך הוחזר ללא ביצוע המשימה לאחר שעלה חשש שהתגלה על ידי המצרים.
הפצצה אווירית
בארבעת החודשים הראשונים של מלחמת ההתשה, עד יולי 1969, היה חיל האוויר הישראלי מעורב בפשיטות מוסקות למצרים, אך לא עסק בהפצצות אוויריות במצרים. ביולי 1969 החלה מעורבות נרחבת של החיל בהפצצות במצרים, וזו נמשכה עד סוף המלחמה. בנוסף להפצצות טקטיות באזור התעלה עסק חיל האוויר הישראלי בהפצצות אסטרטגיות בעומק מצרים, שנועדו להביא לסיום הלחימה.
ב-20 ביולי 1969 החל מבצע בוקסר, שנמשך עד 28 ביולי וכלל תקיפה מסיבית של חיל האוויר הישראלי על יעדים לאורך התעלה, בהם סוללות טילי קרקע-אוויר, סוללות תותחי נ"מ, מתקני מכ"ם, סוללות ארטילריה, מוצבים וטנקים. כ-300 חיילים מצרים נהרגו בתקיפה זו, שבה החלה מעורבותו ההולכת וגוברת של מערך התקיפה של חיל האוויר הישראלי במלחמה זו, עד להפיכתו לגורם העיקרי הנושא בעול הלחימה. תקיפות אלה הביאו לצמצום ניכר במספר הנפגעים בכוחות היבשה של צה"ל.
בסוף 1969 יזם המטכ"ל הסלמה בלחימה, בדמות הפצצות בעומק מצרים. לאחר שתוכנית ההפצצות בעומק מצרים אושרה במטכ"ל, היא הובאה לאישור ועדת השרים לענייני ביטחון, ולאחר דיון אושרו שתי התקיפות הראשונות. כצעד מקדים נערכה ב-25 בדצמבר תקיפה גדולה של חיל האוויר הישראלי, שבמהלכה הושמדו שתים עשרה סוללות של טילי קרקע-אוויר ששימשו להגנה על אזור קהיר. ב-7 בינואר 1970 החלה ישראל בסדרת "מבצעי פריחה". ההפצצה האחרונה בסדרה זו נערכה ב-13 באפריל 1970. בסך הכל ביצע חיל האוויר עשרים "מבצעי פריחה" שבמסגרתם נערכו 80 גיחות של מטוסי פנטום מטייסת 69 ומטייסת 201 ושמונה גיחות של מטוסי סקייהוק. במבצעים הופצצו 16 בסיסים עורפיים של צבא מצרים. בכל בסיס נבחרו היעדים בעלי ההשפעה המרבית על הצבא המצרי או כאלה בעלי השפעה ישירה על הלחימה בתעלה. חלק מהבסיסים הותקפו מספר פעמים. בנוסף הותקפו שש מערכות מכ"ם ושלוש סוללות טילי קרקע אוויר.
ב-6 בפברואר 1970 תקפו 18 מטוסי סקייהוק את הנמל המצרי בע'רדקה, במסגרת מבצע זיקוקית ב, והטביעו מקשת מצרית, כתגובה על מבצע של הקומנדו הימי המצרי בנמל אילת יום לפני כן, שבה נפגעו אוניות חיל הים הישראלי אח"י בת גלים ואח"י בת שבע.
ב-12 במאי 1970, במהלך גיחת הפצצה באזור הר דב, הצליח סגן-אלוף עזרא דותן להפיל שני מטוסי מיג 17 סוריים מעל לבנון, אחד מהם באמצעות רקטות נגד טנקים והשני באש תותחים.
ב-30 במאי 1970 חדרה יחידת קומנדו מצרית לצד הישראלי של התעלה, ובשתי היתקלויות נהרגו 18 חיילי צה"ל ושלושה נשבו. בתגובה הפציץ חיל האוויר במשך שלושה ימים ובמאות גיחות מטרות מצריות רבות בגזרה הצפונית והמרכזית של תעלת סואץ, ניתק את פורט סעיד מתעבורה יבשתית ופגע קשה בכוחות קרקעיים שבגזרה.
כאקורד סיום של המלחמה ערכה ישראל ב-3 באוגוסט 1970 את מבצע "שיער 265" לתקיפת סוללות טילים מצריות וסובייטיות. המבצע שהיה האחרון מסוגו במהלך מלחמת ההתשה ובו הופל מטוס פנטום אחד ואחר נפגע, הוכיח כי לחיל האוויר הישראלי אין מענה טקטי למערך הנ"מ הצפוף שהוקם לאורך במצרים בהתאם לדוקטרינה הסובייטית. ב-7 באוגוסט 1970 נענתה ישראל בחיוב להצעת ארצות הברית להפסיק את האש, והפסקת האש נכנסה לתוקף למחרת. דקות לפני כניסת האש לתוקף, הופצצו מספר יעדים במצרים ובהם גשר פירדאן.
כמה ממטוסי חיל האוויר הישראלי אבדו במשימות אלה, בהם מטוס סקייהוק של מפקד טייסת 102, רס"ן ניסים אשכנזי, שהופל ב-19 באוגוסט 1969 במהלך הפצצת מטרות מצריות בתעלת סואץ. אשכנזי צנח ונפל בשבי המצרי. מטוס סקייהוק אחר הופל במהלך מבצע רביב, ב-9 בספטמבר 1969. המטוס נפגע מאש נ"מ ליד ראס זעפרנה, ונפל למפרץ סואץ. טייסו,, לא נמצא והוכרז נעדר.
ב-30 במאי 1970 הופלו שני מטוסי F-4 פנטום ישראלים באמצעות טילי קרקע-אוויר, ולאחר מכן הופלו מטוסים נוספים.
ב-18 ביולי 1970, באחד מניסיונות התקיפה של סוללות הנ"מ שנעשה תוך שימוש בפודי לוחמה אלקטרונית ובמבנה תקיפה מיוחד, הופל מטוס פנטום של מפקד טייסת 201, שמואל חץ, שנהרג, ומנחם עיני, שנפל בשבי.
קרבות אוויר
ב-11 בספטמבר 1969, בתגובה למבצע רביב, יזמו המצרים סדרה של הפצצות של יחידות צה"ל במערב סיני באמצעות כ־60 מטוסי קרב. כנגדם הזניק חיל האוויר מטוסי ירוט. בקרבות האוויר שהתפתחו הופלו 11 מטוסים מצריים ומטוס ישראלי אחד.
בקרבות אוויר שנערכו בחודש מרץ 1970 הופלו לפחות 11 מטוסי מיג מצריים.
ב-23 ביולי 1970 נענתה מצרים בחיוב להצעת ארצות הברית להפסיק את האש, אך בפועל המשיכה בהפגזותיה. כאקורד סיום ללחימה נערך ב-30 ביולי 1970 מבצע "רימון 20" – קרב אוויר באזור התעלה שבו הפילו טייסי חיל האוויר הישראלי חמישה מטוסי קרב שטייסיהם רוסים.
בומים על-קוליים
ב-17 ביוני 1969 ביצעו שלא במתכוון מטוסי מיראז' 3 שהיו במשימת צילום מעל קהיר בום על קולי וגרמו לנזק למבנים ולניפוץ שמשות באזורי המגורים. זעם על אירוע זה, ולאחר דיון עם מפקדי הצבא הדיח את מפקד חיל האוויר מוסטאפה שאלבי אל חינאווי, שהספיק לכהן כשמונה חודשים בלבד, ומינה במקומו את עלי מוסטפא בגדאדי. הוא הדיח מפקדים נוספים ובהם מפקד ההגנה האווירית, חסאן כאמל, והעניש אחרים. מפקד חיל האוויר הישראלי, מוטי הוד, ראה אירוע זה כאמצעי נוסף להפעלת לחץ על המצרים, ולכן יזמה ישראל הרעשות דומות מעל קהיר, שנעשו במטוסי פנטום שהיו גדולים יותר מהמיראז'ים ולכן גרמו להדף חזק יותר, וגרמו נזק רב למבנים ברובעי היוקרה של קהיר.
תקיפות אוויריות של חיל האוויר המצרי
פעילות התקיפה של חיל האוויר המצרי הייתה מצומצמת מאוד יחסית לזו של חיל האוויר הישראלי.
בסוף ספטמבר 1969 חדרו שני מסוקי מיל מי-8 מצריים לסיני ותקפו מבנים נטושים, האחד ממזרח לבלוזה והאחר בחוף מפרץ סואץ, בלי שגרמו נזק.
ב-21 בינואר 1970 תקף מטוס Il-28 מצרי את כוחות צה"ל אשר כבשו את האי שדואן במבצע רודוס, ומטוס נוסף הוזנק לחיפוש אחר כוחות צה"ל במסגרת מבצע בוסתן 25א, בין 1 ל-2 ביולי של אותה שנה. במרץ אותה שנה הופל Il-28 שהיה במשימת גרירת מטרות כתוצאה מ"אש ידידותית", כאשר סוללת טילי קרקע-אוויר מדגם SA-3, שהייתה מאוישת בצוות סובייטי, זיהתה אותו בטעות כפנטום ישראלי. ב-25 באוקטובר של אותה שנה הופל Il-28 בטיל MIM-23 הוק ישראלי מעל האגם המר הגדול.
בתגובה למבצעי פריחה, תקיפות העומק של חיל האוויר בעומק מצרים ב-1970, ביצעו מטוסי Il-28 מצריים שתי תקיפות עומק בסיני: בליל 23 באפריל הפציץ מטוס בודד באזור נח"ל ים ופצצותיו נפלו באזור חולי ולא גרמו לנפגעים או לנזק. הפצצה של זוג מטוסים באל עריש בליל 25 באפריל שפגעה בבית חרושת לקרח והרגה כ-30 ראשי צאן, הסתיימה בהפלתם על ידי מטוס F-4 פנטום (בהפלה ראשונה של מטוס מצרי בטיל "לביד") ומטוס מיראז' 3 של חיל האוויר הישראלי.
ב-15–16 במאי 1970 נערכו תקיפות אחדות של מטוסי מיג 17 בקו התעלה. ארבעה מהמטוסים התוקפים הופלו בקרבות אוויר.
ב-21 ביולי 1969 הופלו שני מטוסי חיל האוויר המצרי על ידי אש תותחי נ"מ של צה"ל. ב-11 בספטמבר 1969, במהלך יום קרב אווירי שהתחולל לכל אורך אותו היום, יירטו כוחות הנ"מ של צה"ל שלושה מטוסים מצריים, אחד מהם על ידי סוללת הוק.
המעורבות הסובייטית
בפברואר 1970 התרחבה המעורבות הישירה של ברית המועצות לצד מצרים, בדמות כוחות נ"מ (ובהם טילי קרקע-אוויר מתקדמים מדגם SA-3), שלוש טייסות יירוט של מטוסי מיג-21 וארבעה מטוסי סיור מדגם מיג-25, שהוצבו על אדמת מצרים והשתתפו באופן פעיל בלחימה. הכוחות הסובייטיים הוצבו בעומק מצרים, באזורי קהיר, אלכסנדריה וסכר אסואן, והביאו להפסקת ההפצצות הישראליות בעומק מצרים. לאחר מכן החלו לקדם את מערך טילי הנ"מ מזרחה, לכיוון התעלה, תוך שהם מצמצמים את השליטה הישראלית במרחב האווירי. חיל האוויר השקיע מאמץ רב בעצירת התקדמותם של טילי הנ"מ, ובהפצצותיו נהרגו 4,000 פועלים שעסקו בהקמת עמדות הטילים.
כאמור לעיל, ב-30 ביולי 1970 ערכה ישראל את מבצע "רימון 20" – קרב אוויר באזור התעלה שבו הפילו טייסי חיל האוויר הישראלי חמישה מטוסי קרב שטייסיהם רוסים.
קידום סוללות טילים בסיום הלחימה
סעיף 3 בהסכם הפסקת האש קבע: "שני הצדדים יימנעו מלשנות את הסטטוס קוו הצבאי בתוך האזורים המשתרעים 50 קילומטר מזרחה ומערבה לקו הפסקת האש. אף צד לא יכניס או יקים מתקנים צבאיים חדשים כלשהם באזורים אלה". סעיף זה הופר על ידי מצרים מיד ביום כניסתו לתוקף (ראו גיחות צילום אמריקאיות בסיני 1970), בצורת קידום סוללות טילי קרקע-אוויר לקרבת התעלה. צעד זה נתן למצרים ביטחון ביכולתם לחצות את תעלת סואץ מבלי שיופרעו על ידי חיל האוויר הישראלי, ואיפשר להם להתקדם בתכנון מלחמת יום הכיפורים.
הערכת הלחימה האווירית
סגן הרמטכ"ל, האלוף ישראל טל, סיכם מלחמה זו:
עם זאת, שמואל גורדון עמד על המהפך שהביאה המעורבות הסובייטית:
תקיפות אוויריות של חיל האוויר הישראלי בזירת ירדן
הפעילות ההתקפית של צה"ל במלחמת ההתשה בבקעת הירדן הייתה בדרך של הפצצות אוויריות ופשיטות רגליות ומוסקות מעבר לנהר הירדן. פעולות עיקריות:
ציאלינגוזאורוס
ציאלינגוזאורוס (שם מדעי: Chialingosaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת סטגוזאוריים, שחי במשך היורה העליון שלפני 160 מיליון שנה באסיה. המאובנים שלו התגלו בתצורת ששימיאו שבסצ'ואן שבסין. הוא תואר בידי החוקר יאנג ג'ונגג'יין ונקרא על שם הנהר ג'יאלינג  (המכונה "Chialing River") שהוא יובל של הנהר יאנגצה הגדול. הסוג הוגדר ב-1959 ונכלל בו מין יחיד - Chialingosaurus kuani. מין נוסף - Chialingosaurus guangyuanensis הוכרז כטקסון מוטל בספק. סטגוזאור זה דמה בצורתו לקנטרוזאורוס, וכמה מהחוקרים הכלילו אותו באותו הסוג, אך מבנה הלוחיות ועצמות הזנב עזרו להכלילו כסוג נפרד לבסוף.
סוג זה הוא אחד מהמוקדמים שבסטגוזאורים, כשישנם חוקרים שסוברים שהוא שייך למשפחה דומה, אך לבסוף הניחו שהוא קרוב מספיק לשאר הסטגוזאוריים. כמותם היה זה יצור אוכל צמחים שניזון בעיקר מציקסיים ומשרכים למורדות הנהרות הקדומים. בדומה לקנטרוזאורוס היו לו זיזים בולטים מעל כתפיו שנועדו להגנה.
על פי הממצאים החלקיים שנמצאו (לשרידים המקוריים חסרה הגולגולת, אך היא נמצאה בשרידים מאוחרים יותר מהאזור) הגיע הסטגוזאור לאורך 4 מטרים, והיה בעל שורות לוחיות משולשות כשעל הגב התחתון והזנב בלטו בעיקר זיזי עצם מחודדים. הזנב הסתיים בדוקרים ארוכים, איתם הוא היה יכול לפגוע קשה בטורפים אפשריים כמו היאנגצ'ואנוזאורוס והסינרפטור.
גוראן פאנדב
גוראן פאנדב (נולד ב-27 ביולי 1983 בסטרומיצה, מקדוניה הצפונית) הוא כדורגלן עבר מקדוני ושיאן ההופעות ומלך השערים בכל הזמנים בנבחרתו.