cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
העברה (פסיכולוגיה)
העברה נגדית
העברה נגדית היא תגובה של המטפל להעברה אותה עושה המטופל כלפיו, או הזדהות המטפל עם הרגשות של המטופל שאינו מודע להם. בתחילה פרויד ראה בהעברה נגדית מכשול שגורם למטפל לאבד את האובייקטיביות שלו, אך מאוחר יותר הכיר בה ככלי טיפולי חשוב. כיום כל השיטות מתייחסות להעברה הנגדית ככלי משמעותי בהבנת המטופל ובתהליך הטיפול. למעשה, פרויד הכיר בכך שאנליזה מערבת תקשורת בין הלא מודע של המטופל ללא מודע של מטפל ושתקשורת זו של מסרים בלתי מודעים היא חלק בלתי נפרד מהתהליך האנליטי. ראייה זו סללה את הדרך להתבוננות בהעברה נגדית כתהליך שיכול לסייע באופן משמעותי לתהליך הטיפולי.
ברוך מצליח
ביוגרפיה
בשנת 2004 מונה לראש ענף מיגון בפרויקט מרכבה סימן 4. במסגרת תפקידו עסק בתחקור כלל הרק"ם שנפגע במלחמת לבנון השנייה ובהובלת פרויקט "מעיל רוח" ושילובו בטנקי המרכבה סימן 4.
העברה (פסיכולוגיה)
העברה בין-דורית
העברה בין-דורית היא תופעה המתארת דפוסי הורות המשתחזרים מדור לדור. אדם שחווה התנהגות מסוימת או סגנון יחסים כלשהו עם הוריו, נוטה במסגרת יחסיו עם ילדיו לשחזר את אותה התנהגות. אותם דפוסים וזיכרונות שנשמרו אצל האדם בבית הוריו, עולים כאשר הוא מתמודד עם אתגר חינוכי. כאשר ההורה לא מודע אליהם, סביר שהוא ישחזר את הדפוסים של הוריו.
ברוך מצליח
ביוגרפיה
בשנת 2007 קודם לדרגת אלוף-משנה, ונכנס לתפקיד ראש הרשות לפיתוח טנקים (רפ"ט). במסגרת תפקידו זה הוביל את פיתוח הנמ"ר וקליטתו המבצעית והשלים את פיתוח מערכת "מעיל רוח" וקליטתה המבצעית בטנקי סימן 4.
העברה (פסיכולוגיה)
העברה ארוטית
העברה ארוטית היא תופעה שכיחה, משמעותית ולרוב חיובית בטיפול, אם היא מתקיימת תוך שמירה על גבולות הטיפול, באחריות המטפל. בתחילת התהליך הטיפולי, לאחר היכרות עם המטפל, הוא עשוי להיות מוערך ונערץ על ידי המטופל, מכיוון שהוא מקשיב למטופל ומסייע לו, מבטא כלפיו סובלנות ואהבה. בשל כך, המטפל יכול להיתפס על ידי המטופל כבן או בת הזוג האידיאליים, על פי האידיאל של כל מטופל - העברה אירוטית. המטפל אוהב את המטופל ומקדיש לו את מלוא תשומת לבו למשך פגישה אחת בשבוע, אך המטופל עשוי לדמיין שהקשר הוא קרוב ותמידי כמו אצל בני זוג, ושיש להם עתיד משותף. במצב זה צריך המטפל לסייע למטופל להבין את מערכת היחסים ביניהם לאשורה.
בהעברה אירוטית הפוכה, המטפל מתאהב במטופל, למשל עקב שלל תכונות טובות או מושכות במטופל, על פי האידיאל של כל מטפל. באחריות המטפל להיות מודע להעברה זו, ולשמור עליה בגבולות הטיפול. מטפל שלא מודע להעברה הפוכה חזקה מדי שמתבטאת בהתנהגותו, ולא מצליח לעצור את עצמו מהתחברות למטופל מעבר לגבולות הטיפול, מפר בכך באופן חמור את כללי האתיקה המקצועית, עובר על החוק, מסכן את המטופל ופוגע מאוד בטיפול.
ברוך מצליח
ביוגרפיה
בשנת 2013 קודם לדרגת תת-אלוף והתמנה לראש מנת"ק - מנהלת טנק המרכבה והרק"ם. במסגרת תפקידו, הוביל את מנת"ק לפיתוח הנגמ"ש איתן, נמר הנדסה, צריחון 30 מ"מ והתנעת פרויקט מרכבה 4 ברק. בשנת 2014 זכה ביחד עם צוות מצה"ל, רפאל ואלתא בפרס ביטחון ישראל על פיתוח מערכת "מעיל רוח". בשנת 2017 סיים את תפקידו ואת שירותו הצבאי.
העברה (פסיכולוגיה)
העברה ארוטית
המונח נטבע על ידי זיגמונד פרויד, בהתייחס למקרה אנה או, שהביעה רגשות אהבה כלפי המטפל שלה יוזף ברויר; פרויד טען כי רגשות אלו מהווים העברה אירוטית של רגשותיה של אנה או כלפי אביה.
ברוך מצליח
ביוגרפיה
לאחר השירות, מצליח לומד לימודי דוקטורט בפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב, בקבוצתו של עירד בן-גל. כמו כן, משמש כיועץ בתחום פיתוח מערכות ביטחוניות בחברת אלביט מערכות.
מצליח נשוי ואב לשני ילדים, מתגורר בראש העין.
העברה (פסיכולוגיה)
העברה בטיפול באמנויות
בטיפול באמנויות מקובלת השיטה בה המטפל בוחן את ההעברה הנגדית באמצעות האמנות, על ידי ביטוי אמנותי של המטופל, של הקשר הטיפול או של היבט מסוים בקשר ובחינתו באופן שמסייע למטפל לגלות תובנות נוספות אודות המטופל.
רוע (סרט)
רוע (בשוודית: Ondskan) הוא סרט דרמה שוודי משנת 2003 המבוסס על הרומן של יאן גילו משנת 1981 הנושא את אותו שם. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
עלילה
אריק פונטי, נער בן חמש עשרה, מתגורר בסטוקהולם עם אמו ואביו החורג המתעלל, כל יום לאחר ארוחת הערב נוהג אביו החורג להכותו, אמו הכנועה מתעלמת מהתנהגותו הסדיסטית של בעלה ומאפשרת את המשך קיומם של מעשים אלימים בביתה. בבית הספר אריק נוהג באלימות ומעורב פעמים רבות בקטטות. עקב התנהגותו הוא מסולק מבית ספרו ומנהל בית הספר מגדיר אותו כילד רע וטוען שמעשיו נובעים מרוע טהור. על מנת להבטיח לבנה התחלה חדשה במקום חדש ולהעניק לו הזדמנות לסיים תיכון מוכרת אמו מספר חפצים יקרי ערך שקבלה בירושה ושולחת את אריק לפנימייה יוקרתית.
לאחר שאריק מגיע לפנימייה שזאת הזדמנותו האחרונה לסיים תיכון ולקבל תעודת בגרות הוא מנסה להיגמל מנטיותיו האלימות. בפנימייה שישה חברי מועצת התלמידים מקיימים בבית הספר מספר חוקים סדיסטיים שהעובר עליהם מוענש פיזית ופסיכולוגית, דבר הזוכה להתעלמות מצד צוות בית הספר. לאחר שאריק מסרב לציית לבקשה מגוחכת של שני חברים במועצת התלמידים, אוטו סילברהיאלם וגוסטאב דאלן, הוא נהפך להיות מטרה לבריונות. הוא מתחבר עם שותפו לחדר, פייר. במטבח של בית הספר פוגש אריק את מריה, עובדת קפיטריה בעלת אשרת עבודה מפינלנד ומתפתחת ביניהם מערכת יחסים רומנטית. הוא גם מצטרף לנבחרת השחייה של בית ספרו, לבסוף הוא מביס את חבורת מועצת התלמידים
לאחר ששנות התיכון מסתיימות אריק חוזר הביתה ומוצא את אמו מוכה על ידי אביו החורג, האב מנסה להכות גם אותו אך הוא מודיע שזה נגמר ושלא תהיה יותר אלימות בבית, ותוקף אותו בחזרה.
פלימות' קרנברוק
פלימות' קרנברוק (באנגלית: Plymouth Cranbrook) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1951–1953.
בשנת 1953 עבר דגם ה"פלימות' קרנברוק" מתיחת פנים יסודית.
הדגם יוצר גם באוסטרליה. בין השנים 1951-1953 יוצרו באוסטרליה 4,382 יחידות.
אדולף הירמי-הירשל
אדולף הירמי-הירשל (בהונגרית: Adolf Hirémy-Hirschl, 31 בינואר 1860 טמשוואר – 1933 רומא) היה צייר אוסטרי ממוצא יהודי-הונגרי שהתיישב באיטליה.
ילדותו ושנות לימודיו
אדולף הירמי-הירשל נולד ב-1860 כאדולף הירשל במשפחה ממוצא יהודי בעיר טימישוארה (בימינו ברומניה), אז טמשוואר, בחבל באנאט -("הוויבודות הסרבית והבאנאט של טימיש") שהשתייכו באותה תקופה לאימפריה האוסטרית. כבר בגיל 14, בשנת 1874 הוא נרשם ללימודים באקדמיה לאמנויות בווינה, אותם סיים בשנת 1882. עם מוריו נמנו אוגוסט אייזנמנגר וצייר האוריינטליסט לאופולד קרל מילר. בעזרת מלגה בשווי 3,000 קרונות נסע בהמשך למצרים כמלווה של מורו, מילר, ובשנים 1884-1882 בזכות פרס רומא ביקר לראשונה בבירת איטליה. התגורר במגדל של ארמון ונציה שהייתה בניין השגרירות ההבסבורגית שליד הכס הקדוש. ביקר בהזדמנות זו בשנת 1883 בתערוכה הבינלאומית של רומא.
הקריירה האומנותית
הירשל זכה בשלהי המאה ה-19 בפרסים רבים בתערוכות בווינה, בין השאר בפרס הקיסר בשנת 1891 וב"מדליית הזהב הממלכתית הגדולה" בשנת 1898. בשנת 1901 קיבל מדליית זהב גם ב"תערוכת האמנות הגדולה" של ברלין. בשנות ה-1890 היה להירשל רומן עם אשה נשואה מן החברה הגבוהה של וינה, איזה רוסטון (בשמה המלא איזבלה אנרייט ויקטוריה רוסטון), מה שגרם להדרתו. בסופו של דבר, ב-1898 האישה התגרשה מבעלה ונישאה לאהובה הצייר. לזוג נולדה בת, מוד. מתוך תרעומת על יחס החברה הווינאית כלפיו החליט הירשל לשוב לאזרחותו ההונגרית והוסיף לשם משפחתו את השם ההונגרי "הירמי". הוא עזב את וינה והתיישב ברומא, בה השתתף בשנים 1908-1904 בתערוכות של האמנים המקצוענים והחובבים" (Amatori e Cultori delle Belle Arti). בשנת 1904 70 תמונות שלו הוצגו בתערוכה רטרוספקטיבית לכבודו. בשנת 1911 התקבל באקדמיה די סן לוקה. ב-1915-1913 כיהן הירמי-הירשל כיושב ראש אגודת האמנים הגרמנים (Deutscher Künstlerverein) ברומא בימי מלחמת העולם הראשונה ואחריה, בשנים 1915–1920 נאלץ לעזוב את רומא. בחלק מהזמן עבד כצייר מלחמה בערי הנמל האוסטריות דאז טריאסט וקאטארו.
הירמי הירשל נפטר בשנת 1933 ברומא. הוא הובא לקבורה בבית הקברות הפרוטסטנטי של רומא.
יצירותיו
הוא צייר תמונות בעלות ממדים גדולים בנוסח קארל פון פילוטי בנושאים דרמטיים היסטוריים ומיתולוגיים כגון:"מעברו של חניבעל את האלפים", פלישת הוונדלים ברומא" או "הדבר ברומא" (1884, יצירה שאבדה) ,שזיכו אותו בהצלחה רבה בצומת בין המאה ה-19 ומאה ה-20. בתמונות אלה בולטות דמויות בעירום או שגופותיהן עטויות במעטה שקוף כחלחל. בגין התמונה "תהלוכת נישואים ברומא הקדומה" זכה בפרס הקיסר בשנת 1891. (שנה קודם לכן הזוכה הראשון בפרס זה היה גוסטב קלימט). ברומא הוא יצר הירמי-הירשל גם תמונות נופים ים תיכוניים ודיוקנאות. נותרו אטיודים רבים של הירמי-הירשל בפחם או גיר, על דמויות ובדים שנועדו להיות הכנה לציוריו. האמן הצטיין בהם כרב אמן של רישום. האטיודים שלו לציורים כמו "נשמות על גדת אכרון" ו"Sic Transit..." בוצעו תכופות על נייר בצבע כחול, לוונדר או כתום שהעצימו את משחקי האור ביחס לצורות שצייר. דמויות העירום שצייר נודעו בחושניותם ו"מיניותם הישירה והגלויה". אחד המאפיינים לרישומיו הוא ה"פרגמנטציה", "ניסיון מתמיד לשכלל חלק מסוים", שנחשב באותו זמן "אמצעי לחמוק מהשלמה וסינתזה". כמה מציוריו נחשבים "סימבוליסטים". נושא החוזר בציוריו הוא הים ועולם המים, גם כן בסצנות קשורות למיתוסים או לדת, שבהם יש סוברים כי הושפע על ידי ארנולד בקלין. כך למשל בציור על פרומטאוס (1892) המנוחם על ידי אונדינות, "הפנטסיה הימית" (1894) שבו הופיע משורר במנגן בנבל רכוב על דולפין ומסביבו סירנות, "אפרודיטה" (1893), "בית קברות על שפת הים", "גלים נשברים". הירמי-הירשל צייר מאוחר יותר גם תמונות המוקדשות למצבי רוח טהורים כמו "בדידות", "המתנה", "שעות עצובות", או לשלבים שונים של השינה.
הירמי-הירשל יצר גם אטיודים של תמונות נוף בפסטל, צבע מים וגואש. הוא היה גם חבר באגודת החרתים של רומא (Gruppo Romano Incisori Artisti). היה מיודד עם הצייר מקס רדר (1866–1947) ועם היסטוריון האמנות והאוצר פדריקו הרמנין דה רייכנפלד (1868–1953)
הציור "אחשוור בקץ העולם" משנת 1888 בוצע על ידי לוח מוגבל של צבעים – כחול, אפור, שחור, לבן, עם נגיעות של זהוב ובגוונים החמים השמורים בייצוג בשר הגוף העירום של האישה שבקדמת התמונה. בכותרת התמונה צוין כי מדובר ב"דמות האדם האחרון בתוך שממה קוטבית, הלכודה בין מלאך התקווה לשלד המייצג את המוות. לפניו נשכבת דמות אשה, גילום האנושות המתה המוקפת בעורבים מאיימים.... האור הקדום נראה קורן מהמלאך המרוחק, המרחף על פני הרקיע הסוער". בתמונה חשובה אחרת של הירמי-הירשל – "הנשמות המתות על גדת אכרון" נראה המון נשמות מתים הממתין להיות מועבר מעבר לנהר אכרון. מרחוק נראית הסירה של כארון. באמצע הציור רואים את דמותו המרשימה של האל הרמס פסיכופומפוס שקהל רב של נשמות מתחנן אליו לחסוך מהן את דרכן האחרונה אל השאול.
אוטו גאורג טירק
אוטו גאורג טירק (בגרמנית: Otto Georg Thierack; 19 באפריל 1889 – 26 באוקטובר 1946) היה משפטן ופוליטיקאי נאצי גרמני, שר המשפטים של גרמניה הנאצית בין 20 באוגוסט 1942 ל-30 באפריל 1945.
ביוגרפיה והקריירה
טירק נולד בוורזן שבסקסוניה, בן לסוחר מקומי. בשנת 1910 החל לימודי המשפטים באוניברסיטת מרבורג וקיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1914 מאוניברסיטת לייפציג.
הוא התנדב לצבא גרמניה במלחמת העולם הראשונה בשנים 1914–1918 והגיע לדרגת לוטננט. הוא סבל מפגיעת פנים ועוטר בצלב הברזל, דרגה שנייה.
לאחר תום המלחמה הוא חזר ללימודי המשפטים שהפסיק וסיים אותם בשנת 1920 בבחינות השומה (עורך דין זוטר). באותה שנה, הוא נשכר כשמאי בבית משפט בסקסוניה.
לאחר מכן הוא נכנס לשירות המשפט של סקסוניה, ובשנת 1921 מונה לתובע ציבורי בבית המשפט המחוזי בלייפציג. בשנת 1926 התמנה לתובע בבית המשפט העליון בדרזדן.
הצטרפות למפלגה הנאצית
ב-1 באוגוסט 1932 הצטרף טירק למפלגה הנאצית. הוא מונה להיות מנהיג ארגון המשפטנים הנאציונל-סוציאליסטי, מה שמכונה "רכטוואהרבונד". תפקיד זה סייע לו רבות בהמשך כדי לעלות גבוה בעולם המשפט בגרמניה. לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, הוא הפך לשר המשפטים הסקסוני. בשנת 1935 מונה לסגן נשיא בית המשפט הרייך בלייפציג. במקביל, הוא ייצג את שר המשפטים בתיאום שילוב סמכות השיפוט של הנאצים ברייך.
שר המשפטים של סקסוניה
ב-12 במאי 1933, לאחר שמונה לשר המשפטים של סקסוניה, היה זה תפקידו של טירק להעביר את מערכת המשפט תהליך נאציפיקציה שהטאל עליו להוציא לפועל בסקסוניה. לאחר שעבר מספר תפקידים מקצועיים בינוניים, הוא התמנה לסגן נשיא בית המשפט ברייך בשנת 1935 ובשנת 1936 לנשיא בית הדין העממי, שהוקם רק בשנת 1934. כנשיא, התרכז טירק התרכז בהידוק סמכויותיו. בית משפט זה העמיד לדין אנשים המואשמים בפשעים נגד הרייך השלישי בדיונים סגורים וללא זכות ערעור. הוא מילא את תפקיד זה עד 1942, אז הוחלף על ידי רולנד פרייזלר.
שר המשפטים של הרייך
ב-20 באוגוסט 1942, טירק נכנס לתפקידו כשר המשפטים של הרייך. אחד הצעדים הראשונים שלו כשר המשפטים היה לכוון את נשיא בית הדין העממי כי בהליכים פליליים נגד היהודים, הגורם המכריע תמיד צריך להיות יהדותם ולא אשמה. בהליכי אינטרס ציבורי, נשיאי בתי המשפט הגבוהים במדינה נאלצו לדון לפחות אחת לשבועיים עם פרקליטות המדינה כיצד יש להכריע בתיק - לפני החלטת בית המשפט.
שנה לאחר מכן שינה הרייך השלישי שוב את החוקים, והפעם הוציא יהודים מכל סמכותו של בית המשפט לחלוטין והשאיר את גורלם בידי המשטרה או האס אס. בספטמבר אותה שנה הוא גרם לכל מי שנמצא במעצר מקרב ה"יהודים, צוענים, אוקראינים, פולנים שנידונו ליותר משלוש שנים, צ'כים או גרמנים המרצים עונש של למעלה משמונה שנים" לסווגם כ"גורמים א-סוציאליים" ובכך להעבירם לסמכות הרייכספיהרר אס אס היינריך הימלר. האס אס דאגו לשילוחם למחנות ריכוז במזרח ומשם אל מותם במחנות העבודה.
בכהונתו כשר המשפטים של הרייך, טירק דאג לכך שהניירת הארוכה הכרוכה בהליכי חנינה עבור נידוני המוות תתקצר מאוד. לאחר התערבותו של היטלר הורה טיירק לאכוף מיידית עונשי מוות. בחוות דעתו של בית משפט קמא, התובעים, היועץ המשפטי לממשלה וגופים אחרים. לפיכך, עתירות לבקשות חנינה ורחמים כבר לא היו נחוצות עוד. הוצאות להורג המוניות החלו ב-7 בספטמבר 1943. עקב המהירות שלהן נתלו כמה אסירים "בטעות". טירק התייחס לכך בביטול, הוא טייח מקרים אלה ודרש את המשך התלייה. הוא הוכר כחסר רחמים במהלך הקריירה שלו, תאב כוח ושאפתן. צוות התמיכה שלו תיאר אותו כקשיח וחסון אך גם אוטוקרט השולט ביד רמה.
בצוואתו הפוליטית של אדולף היטלר הורה האחרון להשאירו בתפקיד שר המשפטים בקבינט שהורה להקים יחד עם שרים נוספים המוזכרים בצוואה לצידו של טירק.
מותו
בעלות הברית עצרו את טירק בתום מלחמת העולם השנייה. הוא נכלא על ידי ארמיית הריין הבריטית במחנה שבוי המלחמה. ב-22 בנובמבר 1946, לפני שניתן היה להעמידו לדין במשפט השופטים שבמשפטי נירנברג, טירק התאבד בכלא בזנלגר, פדרבורן, בכך שהרעיל את עצמו.
פרפרים (שיר של אורי בנאי)
פרפרים הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע אורי בנאי. השיר יצא לאור בשנת 2000.
רקע
השיר נכלל באלבום הבכורה של אורי בנאי. הוא יצא כסינגל ראשון מהאלבום שנקרא "פרפרים". השיר למצליח ביותר של בנאי מתוך האלבום, שהניב גם סינגל מצליח אחר בשם "הזמנה לחתונה". חברת "הד ארצי" שבה הופק התקליט, שילבה את השיר באחד מאלבומי סדרת "היטמן" (שכללו להיטים לועזיים בלבד), מה שפגע במכירות אלבומו של בנאי.
השיר נכתב על ידי בנאי על לני שחף, זוגתו ולימים אשתו, בתחילת ההיכרות איתה.
בית רבקה גרינוולד
בית רבקה גרינוַולד, הממוקם ברחוב שד"ל 4 בלב העיר תל אביב, הוא אחד מ"בתי החלומות" שנבנו בתל אביב בשנות ה-20 בתכנון האדריכל יהודה מגידוביץ', עבור בני הזוג שלום אריה ויקטור גרינוולד ורבקה לבית שפירא, שנישאו בשנת 1929.
בעלי הבית
בראשית שנת 1923 עלה לארץ ישראל. בארץ התמחה אצל עורכי דין בירושלים ובתל אביב וקיבל רישיון לעיסוק במקצועו בארץ. אולם בתחילה לא עסק במקצועו אלא שימש משנת 1925 כמנהל המסחרי של בית החרושת למשי של דלפינר, ששכן על חוף הים. לאחר שסגר דלפינר את בית החרושת באותה שנה, התמנה גרינוולד כיועץ המשפטי של בנק אפ"ק. החזיק במשרה זו עד שנת 1932, ומאז עסק בפרקטיקה פרטית כעורך דין.
רבקה נולדה בשנת 1907, בתם של שרה ומיכאל שפירא, בעלי אדמות ממייסדי פתח תקווה. דודה היה "זקן השומרים" אברהם שפירא. למדה בפיק"א ובבית הספר "נצח ישראל" לבנות. בהיותה בת 16 נפטר אביה והיא זכתה בירושה גדולה של שטחי פרדס. בשנת 1925, לפני נישואיה לגרינוולד, מכרה את הפרדס ובחלק מן הכספים שקיבלה קנתה את המגרש ברחוב שד"ל. רבקה נחשבה לאשת חברה זוהרת שידעה ליהנות ממיטב מנעמי העולם שיכלה לרכוש בכספה, וביתם של בני הזוג היה מרכז חברתי בתל אביב. נפטרה בשנת 1993.
בני הזוג היו הורים לשלושה: מיכאל, יוספה ועדנה.
הבית
פנים הבית עוצב בידי מעצב פנים (דבר נדיר ביותר לתקופה) והיה מפואר במיוחד. כל חדר נצבע בצבע אחר והיה בעל יחוד סגנוני משלו. רהיטים ושטיחים יוקרתיים מבדים משובחים הובאו מרחבי העולם ושימשו את בעלי הבית ואת אורחיהם הרבים. בשנת 1981, שלוש שנים לאחר מות בעלה, מכרה רבקה גרינוולד את הבית לחברת "כלל" אך כחלק מחוזה המכירה הוסכם כי תוכל להמשיך ולהתגורר בו עד יום מותה.
משקה טופח אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה
משקה טוֹפֵחַ אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה הוא כלל יסוד בהלכות טומאה וטהרה, ומשמעותו המילולית: טיפות משקה - נוזל לח, שמכונס בכמות שהוא "טופח" מרטיב את הנוגע בו (אך לא יותר), אין טיפות המשקה השוכנות זה ליד זה נחשבות כגוף אחד, לעניין שנגיעה בטיפה אחת תשפיע על הטיפה השנייה.
החידוש שבכלל זה הוא, למרות שכאשר מים מכונסים יחד במקווה, בשלולית או בכל מאסף מים ("אשבורן" בלשון המשנה) הם נחשבים כגוף אחד, הן לעניין טומאת משקין שהנוגע בטיפת מים אחת נטמאים כל הטיפות מים האחרות והן לעניין טהרה שכאשר מקצת מהמים מושקים למקווה נטהרים כל המים הן מטומאתם והן מפסול המים שאובים, הרי שכאשר המים מועטים כל כך עד שאין בהם אלא כדי שכבה אחת של מים שהיא "טופח" כדי להרטיב את הנוגע בה, לא ניתן להחשיב את טיפות המים שבצידם כמחוברים אליהם, כיוון שאין הם מכונסים יחד. כלל זה מופיע במסכת טהרות.
טופח על מנת להטפיח
ככלל, ההלכה מבדילה בין שתי דרגות של רטיבות מועטת: "טופח על מנת להטפיח", שהם מים שהנוגע בהם יכול לחזור ולהרטיב דבר אחר, ו"טופח" רגיל, שהמים מסוגלים להרטיב את הנוגע בהם, אך היד הנוגעת לא מסוגלת להרטיב חפץ אחר.
בתלמוד הסתפקו בקשר לכלל זה ש"הטופח אינו חיבור לא לטומאה ולא לטהרה" האם מדובר גם בטופח על מנת להטפיח או רק בטופח רגיל. אך ברור שלעניין מקוואות, טופח על מנת להטפיח חיבור, כלומר כאשר ישנן שני מאגרי מים שבאף אחת מהם אין ארבעים סאה שהוא השיעור הראוי לעשות ממנו מקווה, ובין שני מאגרי המים, ישנם טיפות מים מועטות בשיעור של "טופח על מנת להטפיח", ניתן להחשיב את שני מאגרי המים כמאגר אחד שיש בו ארבעים סאה ונחשב מהתורה ל"מקווה".
יש מהאחרונים שמסבירים, כי לעניין טומאה וטהרה אנו זקוקים שהמים יחשבו כגוף מחובר אחד, ועל כך טופח אינו מועיל להחשב כמחובר, מכיוון שאינו מכונס במקום אחד, אך כדי לחבר שני מקוואות די בכך שישנם ארבעים סאה במקום אחד.
אטול נונו
אטול נונו (בדיבהי: މިލަދުންމަޑުލު ދެކުނުބުރި) הוא אטול באיים המלדיביים, נמצא במחוז צפון. האטול כולל 71 איים מתוכם 13 מיושבים, בירת האטול היא האי מאנאדהו, מדרום לו נמצא האטול לביאני מצפון האטול שאביאני וממערב האטול ראה. באטול 14,502 תושבים ובראשו עומד הצ'יף פרואט אלי.
גאוגרפיה ואקולוגיה
הערוץ ממערב לאטול נונו נקרא באראבלי קאנדו. באראבלי הוא סרטן נזיר בשפת המקום, דיבהי.
באטול נונו קיימת הכמות הרבה ביותר של להקות הדגים במלדיביים, ואף פרטים רבים של סטנלה ארוכת-חרטום.
שונית האלמוגים בסלע-חד המולד היא אתר צלילה פופולרי, כמו גם אורימאס טילה, שם ניתן לצפות בכרישון לבן-קצוות.
משחק תפקידים ממוחשב
משחק תפקידים ממוחשב (נקרא גם RPG, קיצור של role-playing games) הוא סוגה של משחקי מחשב המשלבת אלמנטים של משחקי הרפתקה או פעולה במשחק תפקידים. הסוגה נוצרה בהרשאת משחקי התפקידים השולחניים, דוגמת מבוכים ודרקונים, ומהפכת המחשוב האישי של שנות ה-80 המוקדמות. השחקן מגלם דמות משחק בעולם-מערכה בעל יכולות המתפתחות לאורך המשחק.
עקב התפתחות המדיה האלקטרונית נמצאת הסוגה בתהליך מתמיד של רביזיה. מראשוני המשחקים, שהיו על טהרת הטקסט, עד לגרפיקה ברזולוציה גבוהה וממשק מתוחכם.
מבין משחקי התפקידים הממוחשבים בולטים משחקי תפקידים המוניים ברשת הידועים כ-MMORPG. דוגמה למשחק שכזה הוא המשחק המצליח וורלד אוף וורקראפט של חברת בליזארד.
מאפייני משחקי תפקידים
ניתן למנות כמה מאפיינים של משחקי-תפקידים ממוחשבים הכוללים ביניהם:
הגדרות משחקי תפקידים
קיימות דעות חלוקות לגבי מה ניתן להגדיר כמשחק תפקידים ומה לא. ההגדרה הרחבה ביותר כוללת כל משחק פעולה או הרפתקאות בו קיימת עלילה כלשהי, ובו מופיעים מאפייני הסוגה. משחקי מכות דוגמת מורטל קומבט אינם נחשבים כמשחקי תפקידים, כיוון שאין בהם כל התייחסות לעלילה ואין התפתחות של הדמויות.
גיימרים אחרים טוענים שכדי שמשחק-מחשב יוכל להחשב למשחק תפקידים, משחק צריך לכלול דיאלוג בין הדמויות, כאשר לשחקן אפשרות בחירה מה לומר. זוהי ההגדרה הנפוצה בקרב שחקני משחקי התפקידים השולחניים, כיוון שמשחקי מחשב שעונים על הגדרה זו הם דומים יותר למשחקי תפקידים הקלאסיים. עיקר המשחקים העונים על הגדרה זו מבוססים על שיטות משחקי-תפקידים קיימות, כגון באלדורז גייט ונוורווינטר נייטס אשר מבוססים על שיטת מבוכים ודרקונים.
המחמירים ביותר עם ההגדרה טוענים, שמשחק תפקידים צריך להתמקד במשחק האופי של הדמות, ולא בקרבות. לפעולותיו של השחקן צריכה להיות השפעה ממשית על עלילת המשחק, דמויות צריכות להתייחס אליו באופן שונה בהתאם לפעולות שהוא מבצע, ו"התפתחות הדמות" צריכה להיות יותר עמוקה מאשר הפיכתה למהירה או חזקה יותר. ישנם הטוענים שמשחקים כגון פליינסקייפ: טורמנט ופולאוט הם בין היחידים שראויים באמת להיקרא משחקי-תפקידים ממוחשבים.
הפילהרמונית של ברגן
הפילהרמונית של ברגן התזמורת הפילהרמונית של ברגן היא מן התזמורות הוותיקות ביותר בעולם. היא מבצעת כ-110 קונצרטים בשנה. אולם הבית שלה הוא אולם גריג בן 1500 המושבים שבברגן, נורווגיה.
תולדות התזמורת
אחרי מלחמת העולם הראשונה התעורר עניין בערי נורווגיה הראשיות, ברגן וכריסטיאניה (ששינתה את שמה לאחר זמן לאוסלו בקיום תזמורות גדולות ובשנת 1919 התארגנה התזמורת ברגן מחדש להעסקת 40 נגנים מקצועיים במשרה מלאה. נכון לשנת 2006, תזמורת ברגן מעסיקה 98 נגנים.
לתזמורת מסורת ארוכה של נגינת מוזיקה עכשווית. הסימפוניה השנייה של בטהובן בוצעה בברגן בשנת פרסומה, 1804, עוד לפני שבוצעה בברלין. המלחין יליד ברגן, אדוורד גריג, עמד בקשרים קרובים עם התזמורת והיה המנהל האמנותי שלה בשנים 1800 - 1802. הוא אף ציווה חלק מעזבונו לקרן, הממשיכה לספק תמיכה כספית לתזמורת. עוד מלחינים כיהנו כמנצחים ראשיים של התזמורת, ביניהם ארוויד פלדמו, יוהאן הלוורסן, איוור הולטר, ריכרד הנברג, אולאף קילנד ופר וינגה. המלחין הראלד סוורוד הוזמן לעיתים קרובות לנצח על יצירותיו הוא, והתזמורת ממשיכה להזמין ולבצע בקביעות יצירות חדשות. מלחינים נוספים שניצחו על יצירותיהם בביצוע התזמורת הם אהרן קופלנד, קרל נילסן, ז'אן סיבליוס, ויטולד לוטוסלבסקי, לוקס פוס וקשישטוף פנדרצקי. בשנת 1953 נפתח ה-Festspillene i Bergen (פסטיבל ברגן) ולאופולד סטוקובסקי התמנה לנצח על התזמורת. מנצחים אחרים בפסטיבל היו יוג'ין אורמנדי וסר תומאס ביצ'ם.
המנצח האמריקאי אנדרו ליטון התמנה למנצח ראשי בשנת 2003 ולמנהל אמנותי ב-2005. בשנת 2002 החלה התזמורת, כתזמורת הנורווגית הראשונה מאז ומעולם, להקליט את מכלול היצירות התזמורתיות של אדוורד גריג. מנהלה המוזיקלי לשעבר. המנצח הנורווגי אולה כריסטיאן רוד והתזמורת הקליטו את האחרון בסדרה של 7 תקליטורים לחברת BIS בשנת 2005. באותה שנה הקליטו אנדרו ליטון והתזמורת מוזיקה מן הבלט "רומיאו ויוליה" של פרוקופייב לאותה חברה. הייתה זו ההקלטה הראשונה של ליטון עם התזמורת.
נגנים רבים מן התזמורת מלמדים באקדמיה למוזיקה על שם גריג שבמסגרת האוניברסיטה של ברגן.
לאוס במשחקים האולימפיים לנוער
לאוס משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010). היא מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער. עד כה, אף ספורטאי נוער מלאוס לא זכה במדליה אולימפית לנוער. ההשתפות של ספורטאי הנוער מלאוס היא סמלית.
משחקי הקיץ
המשלחת הראשונה של לאוס למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט: אתלטיקה, בדמינטון ושחייה. הספורטאים לא הגיעו להישגים. המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג מנתה ששני ספורטאים שהתחרו בענף האתלטיקה. בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, המשלחת סיימה במקומות האחרונים והשתתפותה היא סמלית.
קעקועים בע"מ
קעקועים בע"מ (אנגלית: Miami Ink) היא תוכנית מציאות אמריקנית העוקבת אחר הנעשה במכון קעקועים הנמצא בחוף מיאמי בפלורידה. לסדרה יש כמה סדרות בת. לפני תחילת התוכנית מכון הקעקועים נקרא "305 דיו" (305 הוא אזור החיוג של מיאמי), ומאוחר יותר שינה את שמו ל"קעקועי אהבה-שנאה".
המכון בבעלות משותפת של עמי ג'יימס וכריס נונייז.
משה ענבר (ניסלבאום)
משה ענבר (ניסלבאום) (נולד ב-1932) הוא פרופסור אמריטוס בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה. ב-1965, לאחר עלייתו לישראל, עברת (כפי שהיה נהוג אז אצל עולים רבים) את שם משפחתו לשם עברי - ענבר.
ביוגרפיה
ענבר נולד וגדל בבואנוס איירס, ארגנטינה, להניה (לבית חומסקי) ולקופל ניסלבאום, שמוצאם מהעיירה מלץ' בבלארוס. אמו שהתה בצעירותה תקופה קצרה בארץ ישראל כחלוצה, והייתה בין מקימי מושב בית עובד. מכיוון שאביו לא קיבל סרטיפיקט לעלייה לארץ-ישראל, היגרו שני ההורים לארגנטינה, עד שעלו שניהם לישראל כ-30 שנה מאוחר יותר. ענבר הוא הבן האמצעי בין אחיו הגדול ממנו, יצחק ניסלבאום, ואחותו הקטנה, דינה אבני-באב"ד.
בשנת 1949, בהיותו בגיל 17 הגיע לישראל לשנת לימודים ב"מכון למדריכי חוץ לארץ" בירושלים, ועם סיום הכשרתו שנמשכה כשנה, חזר לארגנטינה.
בשנת 1953, לאחר שנתיים של פעילות תנועתית בארגנטינה, עלה לישראל, ולאחר שירות צבאי בנח"ל, הצטרף (יחד עם חברי הגרעין שלו מתנועת הנוער), לקיבוץ נאות מרדכי.
בהיותו בקיבוץ היה מדריך ומורה לנוער עולה, לאחר מכן עבד כמורה בבית הספר עמק החולה - התיכון האזורי בכפר בלום, וגם היה תקופה מסוימת מזכיר קיבוץ נאות מרדכי.
בשנת 1957 למד שנה אחת בסמינר הקיבוצים אורנים.
בשנים 1959–1961 למד במכון אבשלום.
בתחילת שנות ה-60 החל ללמוד באוניברסיטה העברית: הוא למד לתואר ראשון בגאוגרפיה-גאולוגיה-קלימטולוגיה (גג"ק), ולתארים שני ושלישי בגאוגרפיה וגאומורפולוגיה. עבודת המוסמך שלו עסקה בנחל משושים ברמת הגולן והוא סיים לכתוב אותה ב-1970, בהנחייתו של אשר שיק. את הדוקטורט שהתמקד באגן ההיקוות של הירדן והכנרת, כתב שוב בהנחייתו של אשר שיק, והוא סיים את כתיבתה ב-1977.
עם סיום לימודיו לתואר שני, ובמקביל ללימודיו לתואר שלישי, התמנה בשנת 1969 כמדריך בחוג לגאוגרפיה באוניברסיטת חיפה. לאחר סיום הדוקטורט התמנה כמרצה בחוג, ובשנת 1997 התמנה כפרופסור מן המניין.
בשנות עבודתו באוניברסיטת חיפה מילא גם את התפקידים הבאים:
בשנת 2000 פרש לגמלאות, אך המשיך לחקור וללמד.
עבודתו המדעית
תחומי מחקרו העיקריים של ענבר הם: מורפולוגיה נהרית, במיוחד תנועת הסחופת והגאומטריה ההידראולית בנהר ות, תחום שבו עסק באנטארקטיקה ואוסטרליה. כמו כן היה שותף במחקר גאו-ארכאולוגי בדרום אפריקה וביצע עוד כ-10 מחקרים בתחום הפליאו-סביבה בגולן ומישור החוף בישראל.
במשך כ-10 שנים חקר תהליכי סחיפה בטרסות חקלאיות קדומות ופעילות בפרו ובגליל המערבי. בעקבות המחקר בנופים הוולקניים בגולן לקח חלק במחקרים מורפולוגיים באזורים וולקניים שונים, במיוחד במורפומטריה של קונוסי געש צעירים בארצות כמו: מקסיקו, דרום ארגנטינה וקמצ'טקה. מחקרו, הראשון מסוגו על תופעת ה - עיצוב על ידי הרוח - במסלע געשי זכה לתהודה בעולם המדע. בשנים האחרונות מתמקדים מחקריו באסונות טבע בישראל ובמקומות אחרים בעולם.
חיים אישיים
היה נשוי פעמיים. אב לבת.
בן דודו הוא צזר חיים חומסקי, ממייסדי תחום הייעוץ ארגוני בישראל, ומומחה ישראלי לשיווק ולהתרמה.
מתגורר בכרכור.
פרסומיו
ענבר ערך 13 ספרים, כתב כ-150 מאמרים מדעיים בכתבי עת ופרקים מספרים, כ-250 מאמרים כלליים, ביקורות ספרים ודוחות מדעיים.
מבחר ממאמריו
Science, U.S.A, 76(6), 2515-2517,1979.
ואסילה
ואסילה צברה תשומת לב בינלאומית כאשר שרה פיילין, שהייתה בעברה ראש העיר של ואסילה ומושלת אלסקה ונבחרה על ידי ג'ון מקיין להיות סגניתו במסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008.
היסטוריה
בתקופת עידן הקרח האחרונה של לפני 26,500 עד 10,000 שנים, חצי הכדור הצפוני היה מכוסה בקרח. בעבר נמצאו עדויות לכך שהאדם הקדמון עבר באזורים אלו. אזור זה יושב לראשונה על ידי ילידי אלסקה שניצלו את האדמות הפוריות ואת אפשרויות הדיג באזור. משנת 1741, אלסקה נכבשה והייתה שייכת לרוסים עד אשר האמריקאים רכשו את אלסקה בשנת 1867. בשנת 1974 נוסדה העיר ואסילה.
אקלים
האקלים בוואסילה דומה לזה שבאנקורג', אך בשעות אור היום מזג האוויר מעט יותר חמים. בממוצע, במהלך השנה כולה, יש 30–31 ימים בטמפרטורה של 18− °C לעומת 37–38 ימים של 21 °C ו-1.4 ימים של 27 °C. כמות המשקעים הממוצעת השנתית היא 430 מ"מ וממוצע של 132 ס"מ של שלג יורד בשנה.
אוכלוסין
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 בארצות הברית, היו בעיר 5,469 תושבים, 1,979 משקי בית ו-1,361 משפחות. צפיפות האוכלוסייה הייתה 180.2 נפש לקמ"ר. היו 2,119 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 69.8 דירות לקמ"ר. 85.5% מתושבי העיר הם לבנים, 0.6% שחורים או אפרו אמריקאים, 5.3% אינדיאנים, 1.3% אסיאתים, 1.3% מגזע אחר ו-5.9% משני גזעים או יותר.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $48,226, ההכנסה החציונית למשפחה הייתה $53,792. ההכנסה החציונית של גברים הייתה $41,332 לעומת $29,119 לנשים. ההכנסה לנפש בעיר הייתה $21,127. בערך 5.7% משפחות ו-9.6% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, מתוכם 12.6% מתחת לגיל 18 ו-9.7% מגיל 65 ומעלה.
סבב טריטון
סבב טריטון (באנגלית: Triton Series; נקרא גם Triton Super High Roller Series) הוא סבב טורנירי פוקר. במסגרת הסבב מתקיימות מספר סדרות טורנירי פוקר במקומות שונים בעולם. הסבב מתרכז בטורנירים בעלי עלויות כניסה גבוהות, המתחילים ב-20,000 דולר, ובמסגרתו משוחקים טורנירי טקסס הולדם ו-Short Deck, ועבור כל אחד מהם מתקיים אירוע מרכזי.
היסטוריה
סבב טריטון הוקמה ב-2015 על ידי אנשי העסקים ושחקני הפוקר המלזים פול פואה וריצ'רד יונג. הטורניר הראשון כחלק מהסבב התקיים ב-2016 בפרניאקה בפיליפינים, והיה בעל עלות כניסה של 490 אלף דולר הונג קונגי, כ-62.5 אלף דולר, ובו זכה בנו של יונג, ואי קינג יונג.
ייחודו של הסבב הוא בעלויות הכניסה הגבוהות לטורנירים, הנעים בין 20,000 דולר ל-100,000 דולר, ולעיתים אף יותר. במהלך השנים סדרות הטורנירים התקיימו במונטנגרו, מקאו, קוריאה הדרומית, אנגליה, ספרד, צפון קפריסין ווייטנאם.
ב-2019 התקיים טורניר מיוחד לצדקה בלונדון, בעל עלות כניסה של כמיליון ליש"ט. מכל אחד מ-54 השחקנים שנרשמו נלקחו 50,000 ליש"ט, ובסך הכל נתרמו 2.7 מיליון ליש"ט
במהלך הטורנירים מתקיימים גם משחקי כסף מהגבוהים בעולם, עם סכומי כניסה של כמיליון דולר ובלינדים של אלפי דולרים.
גביע סבב טריטון
הזוכים בכל אחד מהטורנירים בסבב טריטון מקבלים בנוסף לפרס הכספי גביע המציין את זכייתם. החל מ-2019 הגביע מיוצר על ידי חברת EFX בצורת סמל הסבב, טרידנט המכוסה זהב. בנוסף, הזוכים מקבלים צמיד Shamballa ייחודי. הזוכים באירועים המרכזיים מקבלים גביע גדול יותר, ושעון מיוחד המייצג את הזכייה.
שחקן השנה
בכל שנה מוענק פרס השחקן של השנה (POY) לשחקן שצבר הכי הרבה נקודות במהלך הסבב, אשר נקבעים לפי כמות המשתתפים בטורניר, עלות הכניסה אליו, מיקום השחקן ופרמטרים נוספים. הזוכה בתואר שחקן השנה זוכה בפרס של 200 אלף דולר. לאחר פטירתו של איבן לאו ב-2022, אשר היה אחד מראשי הסבב, נקרא תואר שחקן השנה על שמו.
שידור
הטורנירים משודרים בערוצי היוטיוב וטוויץ' הרשמיים של הסבב. במהלך השידור מתחלפים השדרנים והפרשנים, ובראשם עלי נג'אד, רנדי לו והנרי קילביין.
ג'קסון פורוסו
קריירת מועדונים
פורוסו גדל במחלקות הנוער של ליגה דה קיטו, סנדינו, מאנטה ואינדפנדיינטה דל ואיה. הוא ערך 18 הופעות ליגה והבקיע שער אחד במדי מאנטה במסגרת ליגת המשנה האקוודורית.
ב-23 במרץ 2018 חתם פורוסו בסנטוס מליגת העל הברזילאית, והחל לשחק במחלקת הנוער של המועדון.
ב-1 באוקטובר 2020 חתם פורוסו על חוזה לחמש עונות בבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית. ב-22 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על ויזלה במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע הפורטוגלי לעונת. ב-16 בינואר 2021 ערך פורוסו את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 3-1 לטונדלה במסגרת המחזור ה-14 לעונת. ב-13 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד פורטו במסגרת המחזור ה-19 בליגה. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 35 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-24 ביוני 2022 חתם פורוסו על חוזה לחמש עונות בטרואה מליגת העל הצרפתית. ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-2 למונפלייה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. ב-2 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד סטאד ריימס במסגרת המחזור התשיעי בליגה.
קריירה בינלאומית
ב-10 בספטמבר 2019 ערך פורוסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בניצחון 3-0 על נבחרת בוליביה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר מונדיאל 2022.
פורסט ויטאקר
פורסט סטיבן ויטאקר (באנגלית: Forest Steven Whitaker; נולד ב-15 ביולי 1961) הוא שחקן קולנוע, תסריטאי ובמאי קולנוע אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 2006 על תפקידו בתור אידי אמין בסרט "המלך האחרון של סקוטלנד".
ביוגרפיה
ויטאקר נולד בלונגוויו, טקסס ללורה פרנסיס, מורה בבית ספר לחינוך מיוחד, ולפורסט ויטאקר האב, סופר. לוויטאקר שני אחים צעירים יותר, קן ודיימון, ואחות גדולה בשם דברה.
בגיל 4 עזב עם משפחתו את טקסס ועבר למערב לוס אנג'לס בעקבות הגזענות ששררה במדינה ב-1965. הוא למד בתיכון פאליסדס בקארסון סיטי שבמחוז לוס אנג'לס שם שיחק פוטבול. הוא לקח שיעורים בפיתוח קול והופיע במופעים מוזיקליים מקומיים.
ויטאקר הופיע בתפקיד ראשי במחזה של דילן תומאס "תחת חורש חלב". הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 1979. למד ב"אוניברסיטת פומונה" בקליפורניה וקיווה לקבל מלגת פוטבול, אך לרוע מזלו הוא נפצע בגבו במהלך אימון ונאלץ לפרוש מהקבוצה.
הוא התקבל לאוניברסיטת דרום קליפורניה, ושם למד אופרה; לאחר זמן קצר התקבל גם לחוג לדרמה באותה אוניברסיטה. הוא סיים את לימודיו בשנת 1982.
קריירת משחק
ב-1982 שיחק ויטאקר בסרטו הראשון: הוא קיבל תפקיד קטן בקומדיה "נעורים בקצב מהיר". ב-1986 השתתף בדרמת הספורט של מרטין סקורסזה "צבע הכסף" לצד פול ניומן וטום קרוז, ובדרמת המלחמה זוכת 4 פרסי אוסקר של אוליבר סטון על מלחמת וייטנאם, "פלאטון", לצד צ'ארלי שין ווילם דפו. בסרט גילם ויטאקר את דמותו של הרולד הגדול.
בסוף שנות ה-80 שיחק לצד רובין ויליאמס בדרמה הקומית של בארי לוינסון "בוקר טוב וייטנאם", בסרט הפעולה "ספורט הדמים" לצד ז'אן-קלוד ואן דאם ובדרמה הביוגרפית של קלינט איסטווד "בירד", שם גילם את דמותו של נגן הג'אז צ'ארלי פארקר. על תפקידו הביוגרפי קיבל ויטאקר את פרס השחקן הטוב ביותר מטעם פסטיבל הקולנוע בקאן, ואף קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
בשנות ה-90 שיחק ויטאקר בסרטים "משחק הדמעות" לצד מירנדה ריצ'רדסון, "מין מסוכן" לצד בן קינגסלי, "פנומן" לצד ג'ון טרבולטה ובדרמת הפשע של ג'ים ג'רמוש "גוסט דוג: דרכו של סמוראי", שבה גילם את אחת מדמויותיו המוכרות ביותר - גוסט דוג - מתנקש מקצועי. גוסט דוג גר בבניין נטוש ורואה עצמו כסמוראי המשרת את אדונו, לאחר שזה הציל פעם את חייו.
בשנת 2003 קיבל את פרס אמי על תפקידו בסדרה "מדלת אל דלת". בשנת 2006 גילם ויטאקר את דמותו של הדיקטטור הצבאי של אוגנדה אידי אמין בסרט "המלך האחרון של סקוטלנד". על תפקידו זה קיבל את פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, את פרס גלובוס הזהב ואת פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
ב-2007 קיבל ויטאקר מועמדות שנייה לפרס אמי על תפקיד האורח שעשה בסדרה "ER".
ב-2008 שיחק לצד איילת זורר ודניס קווייד במותחן "שמונה צדדים לאמת", בסרט הפעולה "מלכי הרחוב" לצד קיאנו ריבס, ובסרט הדרמה "אנשים שבורי כנפיים" לצד קייט בקינסייל, גאי פירס וג'ניפר הדסון.
בשנת 2019 כיכב בסדרת הטלוויזיה "הסנדק של הארלם" בתפקיד באמפי ג'ונסון.
חיים אישיים
בשנת 1996 נשא ויטאקר את השחקנית קישה נאש, אותה הכיר על סט הסרט "Blown Away", לזוג ארבעה ילדים. ויטאקר סובל מצנחת בעינו השמאלית, הוא טוען שזה תורשתי אצלו במשפחה ושהוא מתכוון לטפל בעניין מפני שזה פוגע ביכולת הראייה שלו. הוא צמחוני. הוא הופיע לצד בתו בתשדיר שירות למען ארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים". לומד יוגה ובעל חגורה שחורה בקראטה.
שמעון בן שטח
שמעון בן שַטָּח (או בן שֶטָּח) היה מראשי החכמים בתקופת אלכסנדר ינאי. הוא ויהודה בן טבאי היוו את הזוג השלישי.
קורות חייו
ברוב המקורות התלמודיים מוזכר שמעון בן שטח כנשיא הסנהדרין, אולם במשנה במסכת חגיגה פרק ב', מוטל ספק בדבר. בתוספתא מסכת סנהדרין (מהדורת צוקרמאנדל) פרק ו הלכה ו, נכתב שבעקבות מקרה שבו הוציא יהודה בן טבאי להורג עד זומם שלא כדין, "קיבל עליו יהודה בן טבאי שלא יהא מורה הלכה אלא על פי שמעון בן שטח".
ממספר מקורות משתמע שהיה אחיה של שלומציון המלכה, אך בין החוקרים היו שהטילו בכך ספק והציעו קריאות אחרות למקורות אלה.
על פי המסופר בתלמוד הבבלי, היה זה שמעון בן שטח שהקים מחדש את עולם התורה לאחר שינאי המלך הרג את החכמים.
שמעון בן שטח, כמו גם יהודה בן טבאי, שותפו לזוג השלישי, מוצג במספר מקרים כעוסק בענייני דין ועדות. במסכת אבות הוא אומר: "הוי מרבה לחקור את העדים; והוי זהיר בדבריך, שמא מתוכן ילמדו לשקר". הוא ידוע בהוראתו לדיינים לדון דיני נפשות על פי עדים בלבד. מסופר עליו שאף על פי שראה אדם רץ אחרי חברו עם סכין שלופה והראיות הנסיבתיות הראו בבירור שהוא רצח אותו, לא דן אותו למוות בהיעדר עדים שראו את הרצח.
לפרנסתו עבד שמעון במלאכת הפשתן.
שמעון בן שטח נזכר כמי שלחם בכיתות הכישוף שהיו נפוצות באותה תקופה. ב, מסופר שכשראה צורך בכך נהג על פי הוראת שעה ויזם מאבק כולל בתופעת כיתות הכישוף, שבמהלכו באשקלון הוצאו להורג שמונים מכשפות ביום אחד, למרות ההלכה הרגילה האוסרת להוציא להורג יותר מאדם אחד ביום. בעקבות מעשה זה, העלילו קרובי אותן נשים על בנו של שמעון בן שטח שעבר עבירה שחייבים עליה סקילה, והוציאו אותו לסקילה על פי עדותם, אף על פי שהעדים הודו בעלילה עם קבלת פסק הדין. ייתכן שדבריו על הצורך בחקירה מרובה של העדים, נאמרו לאחר העלילה על בנו. בעקבות מעשה המעגל של חוני המעגל כדי להוריד גשמים, נאמר במשנה "שלח לו שמעון בן שטח: אלמלא חוני אתה, גוזרני עליך נידוי". ככל הנראה משום שמעשה חוני עשוי היה להתפרש כמעשה מאגיה.
במסכת סנהדרין מסופר שהמלך אלכסנדר ינאי הוזמן לדין בפני הסנהדרין לאחר שעבדו הרג אדם. הורה שמעון בן שטח למלך לעמוד, ונענה: "לא כשתאמר אתה, אלא כמה שיאמרו חבריך". אלא שחבריו של שמעון בן שטח כבשו פניהם בקרקע. אמר להם שמעון בן שטח: "בעלי מחשבות אתם, יבא בעל מחשבות ויפרע מכם". מיד בא גבריאל וחבטן בקרקע ומתו.
מסופר על שמעון בן שטח, שתלמידיו קנו לו חמור מישמעאלי כדי שיהיה פנוי ללמוד, ומצאו אבן טובה תלויה בצווארו. אף על פי שמצד הדין היה פטור מלהחזיר אותה, הוא סירב להצעת תלמידיו לשמור את האבן בנימוק שהוא איננו ברברי, והשיב את האבן לישמעאלי.
קברי מלכי בוגנדה בקסובי
קברי מלכי בוגנדה בקסובי (באנגלית: Tombs of the Buganda Kings at Kasubi; בסוואהילי Makaburi ya Kasubi ya wafalme wa Buganda) שבצפון-מערב קמפלה באוגנדה הוא אחוזת קבר השוכנת בארמונם המסורתי של מלכי בוגנדה, ואשר בה נקברו מאז 1884 כל מלכי הממלכה. המקום הוא סמל לאומי לבני הבגנדה ואתר תיירות, ומאז שנת 2001 הוא מוכרז כאתר מורשת עולמית.
ב-16 במרץ 2010 עלה המתחם באש ונשרף כמעט כליל.
היסטוריה
שבטי הבַּגנדה משתייכים לעמי הבנטו וההיסטוריה הפוליטית שלהם החלה במאה ה-13. כיום בני הבגנדה הם הקבוצה האתנית הגדולה במדינה ובמפקד האוכלוסין של 2002 מנו 4.1 מיליון איש, שהוו 17.7% מתושבי אוגנדה. הבגנדה יושבים בעיקר בתחומי בוגנדה ששטחה 66,350 קמ"ר, בדרום-מזרחה של אוגנדה.
לפי המסורת, שלטו בבוגנדה 36 מלכים שתוארם המסורתי הוא קַבּקַה. אלה נמנים החל במלך האגדי קינטו ועד למלך הנוכחי, אולם מידע מדויק קיים רק החל משלטונו של המלך סואונה השני (1836-1856), אשר קבע את ארמונו בקסובי. בנו, מוטֵסה הראשון, הקים את מבנה הקבר הנוכחי בארמונו ב-1882 והיה לקבקה רב עוצמה. הוא היה הראשון מבין הקבקה שהושפע ממדיניות חוץ, לאחר שפגש באירופאי ג'ון ספיק (John Hanning Speke) ב-1862. הוא אף פגש בהנרי מורטון סטנלי ב-1875 וביקש ממנו מורים לתרבות ולדת האירופאיות ואימץ מספר מנהגים איסלמיים אליהם נחשף מסוחרי שנהב ועבדים מזנזיבר.
עם מותו של מוטאסה הראשון ב-1884 נקברה גופתו באופן תקדימי בשלמותה ובחלקת הקבר בארמון. משנקברו גם שני יורשיו באתר ב-1904 וב-1939 היה הדבר לנוהג והמקום הפך לאתר קבורתם של הקבקה. המלך הבא, מוטסה השני, היה לנשיא אוגנדה ב-1962, אך הוא הודח ארבע שנים לאחר מכן ויצא לגלות. עם זאת, ב-1971, שנתיים לאחר מותו ב-1969, הובאו עצמותיו למולדתו ונטמנו בקסובי. בסך הכל נקברו בקסובי ארבעה קבקה ששרידיהם שוכנים במבנה העיקרי, וכן כל בניהם ובנותיהם, אשר נקברו באתר מאחורי המבנה המרכזי.
החל ב-1967 ועד 1993 נוהל המקום על ידי ממשלת אוגנדה, אולם כאשר בוגנדה שבה והייתה למונרכיה חוקתית במסגרת אוגנדה, הושב האתר לניהולם של הבגנדה. הקבקה הנוכחי של בוגנדה, רונלד מואנדה מוטבי השני, הוכתר באתר.
ב-16 במרץ 2010 הוצת המתחם והושמד כמעט לחלוטין, אם כי מבנה הקבורה המרכזי ושרידי הקבקה הקבורים בו לא נפגעו. זהות המציתים איננה ידועה, ושלטונות בוגנדה הבטיחו לקיים חקירה עצמאית לצד חקירת המשטרה. למחרת השרפה, בעת ביקור נשיא אוגנדה והקבקה רונלד מואנדה מוטבי השני באתר, פרצו במקום מהומות ושני בני אדם נהרגו מאש המשטרה. שלטונות בוגנדה הבטיחו לקומם את האתר וממשלת אוגנדה מסרה כי תסייע בכך. בישיבתה השנתית בשנת 2010 החליטה ועדת המורשת העולמית להכריז על המקום כאתר בסיכון. עבודות השיקום החלו בשנת 2014.
האתר
האתר שוכן על גבעה בצפון-מערבה של קמפלה, בירת אוגנדה, ועל מורדותיה המזרחיים. צורתו של השטח כצורת מניפה שקודקודה בצידה המערבי והיא נפרסת על פני 30 הקטאר. באתר שלושה אזורים עיקריים:
האתר המרכזי
הכניסה לאתר היא בצידו המערבי, בו ניצב מבנה השער מכונה "בוג'בוקולה" (Bujjabukula). המבנה עשוי מעמודי עץ שביניהם קירות לבֵנים שרופות וגגו עשוי קנה מצוי. השער מוביל אל חצר קטנה, בה ניצבים קופת הכניסה וה"נ'דוגה-אובוקאבה" (Ndoga-Obukaba), המבנה בו מאוכסנים התופים המלכותיים. מעבר לאלה משתרעת ה"אולוגיה" (Olugya), החצר המרכזית בצורת האות D, שרוחבה כ-55 מטר ואורכה 100 מטר.
החצר מוקפת בחומת קנים וסביב לה ניצבים תשעה מבנים, חמישה מהם נועדו עבור אלמנותיהם של הקבקה ואילו האחרים הם חדר מתים ומבני הקברים עצמם. המבנים עשויים עץ וטיח ולבנים שרופות, שלושה מהם עגולים והיתר רבועים. את החצר חוצה שביל אבנים המוליך אל מבנה הקבר המרכזי - "מוזיבו אזאלה מ'פאנגה" (Muzibu-Azaala-Mpanga) בו קבורים ארבעת הקבקה.
"מוזיבו אזאלה מ'פאנגה" הוא מבנה עגול וקוטרו 31 מטר. גגו נבנה בצורת כיפה מחודדת ששיפוליה מגיעים כמעט עד לקרקע, וגובהה הפנימי הוא 7.5 מטר. גג העשבים נישא על ידי 52 טבעות דקל המייצגות את 52 שבטי הבגנה. כניסה נמוכה מוליכה אל תוככי המבנה ובה יריעה גדולה המסתירה את "החורש הקדוש" - בו שוכנים קברי הקבקה עצמם. הכניסה לחלק זה של המבנה מוגבלת לנכבדים בלבד ולאלמנות הקבקה. גג המבנה נתמך בעמודי עץ וחללו מעוטר בציורי תופים, מגנים ותמונות הקבקה הקבורים בו. על הרצפה שטיחים עבים מעשב לימון ומענפי דקל.
יתר חלקי האחוזה
מאחורי החצר המרכזית מפוזרים מבנים רבים שבהם שוכנים קברים של בני משפחת המלוכה והלאה משם משתרע השטח החקלאי שמהווה את רוב שטחו של האתר. אזור זה נחשב קדוש וסגור למבקרים. בעבר שכנו בו בתי מגורים, אך לאחר מכן הוא חולק בין אלמנות הקבקה. כיום השטח מושכר לשימושים חקלאיים והכניסה אליו מותרת למקומיים המעבדים אותו.
דריגה נזרבייבה
דריגה נורסולטנגיזי נזרבייבה (בקזחית: Дариға Нұрсұлтанқызы Назарбаева; נולדה ב-7 במאי 1963) היא מדינאית קזחית ובתו של נשיא קזחסטן לשעבר נורסולטן נזרבאייב. מכהנת כנשיאת הסנאט הקזחי מאז 20 במרץ 2019 ובעבר כיהנה כסגנית ראש הממשלה בשנים 2015–2016.
קריירה
נזרבייבה נולדה בטמירטאו. עבדה כראש סוכנות הידיעות הרשמית הממשלתית, ח'באר. הקימה את המפלגה הקזחי "אסר" ותנועת "הכל ביחד". "אסר" התמזגה בהמשך עם מפלגתו של נזרבייב האב, "אוטאן" ביולי 2006.
אנליסטים רבים האמינו שהנשיא נזרבייב הכין את בתו כיורשת, עם פרישתו או מותו. יחסיה עם אביה התדרדרו מאז 2007, בין השאר בשל הביקורת שהיא נטתה להביע כנגד ממשלו.
נזארבייבה היא זמרת אופרה חובבת נלהבת. למרות היעדר הכשרה ווקלית רשמית, היא מבצעת לעיתים קרובות אריות אופרה בקונצרטים ובאירועים.
ב-13 במאי 2013, היא ערכה קונצרט, שאורגן על ידי הרוזן פייר שרמטייב, בתיאטרון שאנז אליזה בפריז, עם תזמורת לאמורו בהנחיית דמיטרי יבלונסקי ולהקת סאזגן סאזי בהנהגת בגדט טילגנוב ועם כמה אמנים כמו הפסנתרן טימור אורמנצ'ייב ואחרים. בין הנוכחים היו אלכסנדר אורלוב, שגריר רוסיה בצרפת, שגרירים, דיפלומטים או משקיעים אחרים והסופר הצרפתי ז'אן-פייר טיולה.
בשנת 2017 היא יזמה הפקת סרט, טומיריס, על חייה של מלכה עתיקה.
במרץ 2019 מונתה ליושבת ראש הסנאט הקזחי.
חיים אישיים
לנזרבייבה היו נישואים ארוכים לאיש העסקים והפוליטיקאי הקזחי רחאט אלייב עד לגירושין ביוני 2007. אלייב טוען כי הגירושין הוצאו לפועל ללא הסכמתו וכי הוא נכפה לכך על ידי הנשיא נזרבאייב. לנזרבאייבה שני בנים מאלייב, נוראלי ואיסולטן, ובת בשם ונרה. היא גם סבתא לנכדה, אחרי שאשתו של נוראלי ילדה את לורה אלייבה בשנת 2003.
קנג' מנסור
קנג' מנסור (1933 – יוני 2021) היה פעיל ציבור דרוזי ישראלי, שכיהן כראש מועצת עספיא.
קורות חיים
קנג' מנסור היה בנם השני של נג'יב וכמלה. במשפחתו היו שלושה בנים נוספים ובת. נג'יב מנסור היה מוכתר עספיא בשנים 1931–1948. בקיץ 1947 החביא אביו בביתם לוחם פלמ"ח, שהשתתף במבצע לפיצוץ תחנת הרדאר הבריטית שעל הכרמל. נג'יב מנסור כיהן כראש המועצה המקומית עספיא בשנים 1959–1965.
אחרי סיום לימודיו בבית הספר היסודי בעספיא החל ללמוד בבית הספר התיכון המקצועי בסמ"ת בחיפה. הוא קיבל שם תואר הנדסאי מכונות. מנסור החל לעבוד בבתי הזיקוק בחיפה. היה פעיל בוועד העובדים במפעל.
משפחתו
בשנת 1955 נישא מנסור לחוסן. נולדו להם חמישה ילדים.
אחיו הבכור של מנסור, כמאל, היה יועץ לענייני ערבים בלשכתו של נשיא המדינה. הוא מילא את התפקיד תחת שבעה נשיאים, מזלמן שזר ועד שמעון פרס.
בנו של מנסור, בהיג', מכהן כראש המועצה המקומית עספיא. לפני כן שירת בצבא הקבע ועבד במשרד החוץ, שם שימש כשגריר באנגולה וברפובליקה הדומיניקנית, כחבר במשלחת ישראל באו"ם וכראש המחלקה הבין-דתית.
קיימן איירווייז
קיימן איירווייז (באנגלית: Cayman Airways) היא חברת תעופה שבסיסה בגראנד קיימן, איי קיימן, והיא חברת התעופה הלאומית של איי קיימן. היא מפעילה בעיקר מטוסי נוסעים ליעדים מקומיים ובינלאומיים, עם אפשרות לשירותי מטען לכל יעד ושירות טיסות צ'רטר מוגבל. בסיס החברה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי אואן רוברטס, גראנד קיימן. קמע החברה הוא סיר טרטל, הנמצא ליד הלוגו.
היסטוריה
החברה הוקמה ביולי 1968 כדי להחליף את קיימן בראק איירוויז, והולאמה בשנת 1977. החברה הפעילה טיסות אזוריות משדה התעופה הבינלאומי אואן רוברטס בג'ורג' טאון, גראנד קיימן לשדה התעופה הבינלאומי ג'ררד סמית' בקיימן בראק. החברה הפעילה בתחילה מטוסי DC-3. טיסות בינלאומיות החלו בשנות ה-70, עם מטוס DC-6 אחד מושכר למיאמי. החברה רכשה את מטוס הסילון הראשון שלה, BAC One-Eleven, ב-1976, והתחילה לטוס ליעדים שונים בארצות הברית. חברת התעופה שדרגה לבואינג 727 ב-1982, והגדילה עוד יותר את היכולות האזוריות והבינלאומיות. מטוסים אלה הוחלפו בסופו של דבר על ידי מטוסי בואינג 737-200. חברת התעופה נאבקה במהלך שנות ה-90 המוקדמות, אך למרות זאת סיוע כלכלי מהממשלה, ארגון מחדש, צי חדש ויעדים חדשים כמו בוסטון, שיקגו, פורט לודרדייל והוואנה עזרו לחברה להתמודד עם הקשיים הכלכליים.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2018:
ברוך שטיינברג
ברוך שטיינברג (Baruch Steinberg; 17 בדצמבר 1897, פרמישלן – 21 באפריל 1940, קאטין) היה רב פולני, אשר שימש כרב צבאי ראשי של הצבא הפולני בשנים 1936–1939.
חייו
ברוך שטיינברג נולד בעיירה פרמישלן שהייתה אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית (מאז פירוק ברית המועצות חלק ממחוז לבוב של אוקראינה). אביו היה הרב שמעיה שטיינברג, רב העיירה. סבו היה הרב אברהם מנחם הלוי שטיינברג מברודי. גם שלושת אחיו של ברוך שטיינברג היו לרבנים.
הוא קיבל חינוך יהודי מסורתי בעיירת הולדתו. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזבה משפחת שטיינברג את פרמישלן ועברה לבירה וינה. במהלך שהותו שם עבר סמיכה לרבנות, ולאחריה חזר לפרמישלן.
עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית וכינון פולין העצמאית בנובמבר 1918, הצטרף שטיינברג אל שורות הארגון הצבאי הפולני ושימש כרב של הלוחמים היהודים בארגון. בשנת 1919 הוא השתתף בקרבות להגנת לבוב מפני כוחות הצבא של הרפובליקה העממית של מערב אוקראינה במהלך מלחמת פולין-אוקראינה.
בשנת 1922 התגייס באופן רשמי לשירות המילואים של הצבא הפולני. הצבא סירב לגייסו כקצין דת לשירות קבע בגלל שלא הייתה לו תעודת בגרות רשמית. הוא התקבל לצבא הקבע בשנת 1928, כאשר השלים את בחינות הבגרות והחל לימודי מזרחנות באוניברסיטת לבוב.
תחילה שירת כרב ראשי של גיס מס' 3 בהורדנה ולאחר מכן של גיס מס' 5 בקרקוב וגיס מס' 1 בוורשה. בשנת 1933 הועלה לדרגת "רב בכיר מדרגה שנייה" (המקבילה לרב-סרן בצבא) ומונה לתפקיד ממלא מקום הרב הצבאי הראשי. בשנת 1936 מונה באופן רשמי לתפקיד הרב הראשי של הצבא הפולני.
לאחר הפלישה הנאצית לפולין מונה לתפקיד קצין דת ראשי של חיילים בני דתות אחרות (לא קתולים) של ארמיית קרקוב, בנוסף לתפקידו כרב צבאי ראשי. ב-17 בספטמבר 1939 פלש הצבא האדום למזרח פולין והרב שטיינברג נפל בשבי הסובייטי יחד עם שאר קציני המטה של הארמייה.
שטיינברג הוחזק תחילה במחנה מעצר סטרובלסק שליד לוהנסק. במהלך שהותו במחנה ארגן תפילות לעצירים היהודיים, בהן השתתפו גם עצירים לא-יהודיים. בליל חג המולד של 1939 נלקח מהמחנה ביחד עם שאר אנשי דת ונאסר בכלא בוטירקה במוסקבה. במרץ 1940 הועבר למחנה קוזלסק. ב-12 באפריל 1940 נרצח שטיינברג ביער קאטין יחד עם קצינים פולנים אחרים.
סאקז
סאקז (, בתעתיק מדויק: סקז; ) היא עיר בפרובינציית כורדסתאן שבצפון-מערב איראן. העיר שוכנת כ-403 ק"מ מערבית לבירה טהראן בגובה 1,476 מטרים. על פי מפקד האוכלוסין האחרון של איראן משנת 2016 אוכלוסיית העיר מנתה 165,247 בני אדם, רובם כורדים והעיר היא אחד האזורים העתיקים ביותר בכורדיסטן.
דמוגרפיה
העיר מאוכלסת בכורדים דוברי סוראני. דוד ד'בית הלל (נפטר בשנת 1846) ציין כי בעיר הייתה ביתם של קהילה יהודית עם בית כנסת אחד בסביבות 1827/28.
היסטוריה
סאקז היא אחת הערים והאזורים העתיקים ביותר ב, בה התגלו אוצרות, שרידים וחפצים היסטוריים רבים ונשמרו במוזיאונים מרכזיים באיראן וברחבי העולם. ההיסטוריה של סאקז חוזרת לאלף השביעי לפני הספירה. בהתבסס על חורבות היסטוריות ועתיקות שנמצאו בסאקז, כמו האוצרות ההיסטוריים של מטמון זיוויה במצודת זיוויה, מומחים מאמינים שהעיר המודרנית סאקז הייתה הבירה העתיקה של ממלכת מדי.
נאמדי קאנו
נאמדי אוקוו קאנו (באנגלית: Nnamdi Okwu Kanu) הוא ניגרי בריטי ופעיל פוליטי של ביאפרה אשר נולד ב-25 בספטמבר 1967. הוא מנהיג אנשי הילידים של ביאפרה (IPOB). המטרה העיקרית של IPOB היא להקים מדינה עצמאית לתושבי אזור המזרח הישן של ניגריה באמצעות משאל עם. קאנו הוא מנהל תחנת רדיו רשומה בבריטניה בשם רדיו ביאפרה. קאנו נעצר בלגוס, ניגריה באשמת בגידה, ב־14 באוקטובר 2015 ועוכב יותר משנה, למרות צווי בית משפט שונים שקבעו לשחרורו. כאשר היה בבית המשפט הופיע קאנו כשהוא לבוש בטלית יהודית וכיסוי ראש. הוא אמר בבית המשפט כי הוא "מאמין ביהדות" ורואה את עצמו יהודי ולא פעם הוביל את בני ביאפרה לתפילות יהודיות שונות ולקיום מצוות ההלכה. ב־28 באפריל 2017 שוחרר קאנו מהכלא בערבות.
ראשית חייו
קאנו נולד באומואיה, מדינת אביה, הרפובליקה של ביאפרה. קאנו למד באוניברסיטת ניגריה, נסוקה ועבר לבריטניה לפני שסיים את לימודיו.
מרי אזרחי
לפני הבחירות לנשיאות בניגריה ב-2019, איים ארגון ה-IPOB בראשותו של קאנו בהחרמת הבחירות. "זו [=החרם] היא גישה רבת פנים. זהו אי ציות אזרחי, התנגדות פסיבית, זה ביטוי לאיבה שלנו לניגריה ולמה שהיא מייצגת", טען קאנו. עמדתו בנוגע להחרמת בחירות זכתה לביקורת נרחבת מצד פוליטיקאים ניגרים מקומיים שטענו כי מהלך זה פסול ואף מחטיא את מטרתו. בערב הבחירות קאנו חזר בו מעמדתו בעד החרם.
מעצר
ב-18 באוקטובר 2015 דווח כי קאנו נעצר במדינת לאגוס על ידי המשטרה החשאית של ניגריה. מעצרו של קאנו גרם להפגנות רבות בכל רחבי אזור ביאפרה.
ריתוק
ב־20 באוקטובר 2015 הודיע עיתון ואנגארד הניגרי כי קאנו שוחרר בערבות.