cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שירות הביטחון הנשיאותי של רוסיה
היסטוריה
במהלך שנת 1996 סוכם על שליחתו לפנסיה של אלכסנדר קורז'אקוב והכפפת שירות הביטחון הנשיאותי לארגון אחר וביטול מעמדו כארגון עצמאי. שנה לאחר מכן הוקם שירות האבטחה הפדרלי.
באפריל 2001 הפך שירות הביטחון הנשיאותי ליחידת סמך בשירות האבטחה הפדרלי, ואבטחת הנשיא ובני משפחתו נשארה תפקידו העיקרי.
נבחרת ספרד בכדורסל נשים
נבחרת ספרד בכדורסל נשים היא קבוצת כדורסל נשים הלאומית של ספרד. הנבחרת מתחרה באליפות העולם בכדורסל נשים משנת 1994.
משחקים אולימפיים
נבחרת ספרד בכדורסל נשים השתתפה בשלוש אולימפיאדות אך לא זכתה במדליה. באולימפיאדת ברצלונה (1992), היא השתתפה בזכות היותה מארחת המשחקים. היא שיחקה 3 משחקים בסיבוב הבתים, ניצחה אחד והפסידה בשניים וסיימה במקום השלישי בבית. במשחקי הדרוג היא ניצחה בשני משחקיה וסיימה במקום חמישי בטורניר. באולימפיאדת אתונה (2004), היא שיחקה 5 משחקים בסיבוב הבתים, ניצחה ב-4 משחקים והפסידה משחק אחד, לארצות הברית שזכתה במדליית הזהב. היא סיימה את שלב הבתים במקום השני. במשחק רבע הגמר היא הפסידה לברזיל שסיימה במקום רביעי וסיימה את הטורניר במקום השישי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008), היא שיחקה 5 משחקים בסיבוב הבתים, ניצחה ב-3 משחקים והפסידה שני משחקים, לארצות הברית שזכתה במדליית הזהב וסין שסיימה רביעית. היא סיימה את שלב הבתים במקום השלישי. במשחק רבע הגמר היא הפסידה לרוסיה שזכתה במדליית ארד וסיימה את הטורניר במקום החמישי.
אליפויות עולם
הנבחרת השתתפה ב-7 אליפויות עולם, בהן זכתה במדליית כסף (2014) ופעמיים במדליית ארד (2010, 2018).
אליפויות אירופה
הנבחרת השתתפה ב-18 אליפויות אירופה, בהן זכתה שלוש פעמים במדליית זהב (1993, 2013, 2017 ו-2019), במדליית כסף אחת (2007) ו-4 פעמים במדליית ארד (2001, 2003, 2005 ו-2009).
שנת החא
שנת החא היא אחת מארבעה עשר סוגי השנים בלוח העברי הקבוע. שנה מסוג החא היא שנה המתחילה ביום חמישי (ה), היא חסרה (ח) ועל כן גם בחשוון וגם בכסלו יש רק 29 ימים, וחג הפסח חל ביום ראשון (א). שנה מסוג החא היא שנה מעוברת ומכילה שני חודשי אדר. אורך שנת החא היא 383 ימים ויש בה 55 שבתות.
בין השנים ה'ת"ש-ה'תת"ן חלה קביעות זו בשנים: ה'תשי"ד, ה'תשמ"א, ה'תשס"ה, ה'תשס"ח, ה'תתי"ב, ה'תתל"ט.
קריאה בתורה והפטרות
שנת החא מתייחדת בכך שאין בה אף שבת בה קוראים שתי פרשות מחוברות, לא בארץ ישראל ולא בחוץ לארץ. בשנת החא 55 שבתות כאשר בשלוש מתוכן לא קוראים פרשה: שבת יום הכיפורים, שבת חול המועד סוכות ושבת של שביעי של פסח. בשנת החא לא קוראים כלל את פרשת וילך, מכיוון שהיא נקראת לפני ראש השנה בשנה הקודמת ואחרי ראש השנה בשנה הבאה.
פרשות בהן לא קוראים את ההפטרה הרגילה:
בשנת החא יש כמה קריאות יחסית נדירות. בשנה מסוג זה קוראים את ההפטרות הרגילות של פרשת משפטים על שילוח עבדים מספר ירמיהו, של פרשת ויקהל, של פרשת צו (חוץ מבירושלים, וכנ"ל) ושל פרשת פינחס על ביקור אליהו בהר חורב. כמו כן, קוראים את פרשת אחרי מות לפני חג הפסח.
ליחני
ליחני (בגאורגית: ლიხნი, באבחזית: Зу́пу, פוּזוּ, ברוסית: Лыхны) הוא כפר בנפת גודאותה שבאבחזיה, רפובליקה בדלנית בצפון-מערב גאורגיה. הכפר ממוקם לאורך המישור הצר שלחוף הים השחור באבחזיה. בגובה של 50 מטר מעל פני הים. ליחני ממוקמת במרחק של 5 ק"מ מהעיר שמהווה את המרכז המנהלתי של הנפה, ואוכלוסייתה מונה כ-15,000 איש (הכפר הגדול באבחזיה).
היסטוריה
הכפר שימש כמרכז של המחוז האבחזי ההיסטורי, בזיב בתחילת האלף הראשון לספירה. בשנים 1808-1864 שימשה ליחני כמקום מושבם הרשמי של הנסיכים האבחזים ובירת המחוז. בשנת 1952 נתגלו בליחני ממצאים ארכאולוגיים המיוחסים ליישוב מהמאה ה-14 עד המאה ה-17.
במאי 1978 התאספו 12,000 איש כדי לתמוך בחותמי המכתב שדרשו לאפשר לאבחזיה לפרוש מגאורגיה. ב-18 במרץ 1989 נערכה עצרת לאומית של האבחזים בליחני, בהנהגת הפורום הלאומי של אבחזיה - אג'דגולרה, בשפה האבחזית. על פי ההערכות נע מספר המשתתפים בעצרת 30,000-37,000 איש.
ממלכת וירטמברג
היסטוריה
בשנת 1803 שודרגה דוכסות וירטמברג למעמד של נסיכות הבוחר, וסופחו אליה שטחים כחלק מחילוט נכסי הכנסייה באימפריה.
בשנת 1805 הצטרפה וירטמברג לנפוליאון במלחמותיו כנגד מדינות הקואליציה השלישית, וכהוקרה על כך שודרגה הנסיכות בחוזה פרסבורג למעמד של ממלכה.
ב-1 בינואר 1806 הוכתר פרידריך הראשון למלך וירטמברג, ולאחר מכן סיפח פרידריך את נכסי הכנסייה במדינה וביטל את החוקה הישנה. פרידריך צירף את ממלכתו לקונפדרציה של הריין, ושלח את צבאו להילחם לצד נפוליאון. לאחר קרב לייפציג בשנת 1813 נטש פרידריך את נפוליאון ועבר להילחם לצד מדינות הקואליציה השישית, בתמורה לשמירה על תאריו ונחלותיו.
בקונגרס וינה אושרו תאריו ונחלותיו של פרידריך, והמדינה הצטרפה לקונפדרציה הגרמנית.
בשנת 1816 הציג פרידריך בפני נתיניו חוקה חדשה, אך היא נדחתה על ידם. במהלך המהומות שנוצרו כתוצאה מכך, מת פרידריך ב-30 באוקטובר 1816, ובמקומו עלה לשלטון בנו וילהלם הראשון, מלך וירטמברג.
לאחר עימותים רבים, הציג וילהלם בשנת 1819 חוקה חדשה, שהייתה בתוקף עם שינויים מסוימים עד לשנת 1918.
במהלך מהפכות אביב העמים בשנת 1848 נאלץ וילהלם לפטר את ראש ממשלתו, ולהסכים על חוקה יותר ליברלית, אולם לאחר שוך המהפכה הצליח וילהלם להרכיב דיאט כנוע באוקטובר 1849, ובשנת 1851 החזיר את החוקה הישנה.
קרל עמד לצידה של אוסטריה במאבק על השליטה בגרמניה, ואף השתתף במלחמת אוסטריה–פרוסיה לצד אוסטריה. וירטמברג הובסה במהירות, יחד עם שאר בעלות הברית של אוסטריה, וחלקה הצפוני נכבש על ידי הפרוסים. בשלום פראג נאלצה וירטמברג לשלם לפרוסיה 8 מיליון גולדן בתור פיצויים, אך לא איבדה שטחים מהממלכה. לאחר מכן חתם קרל על הסכם הגנה והתקפה חשאי עם פרוסיה, ובשנת 1870 לחמה וירטמברג לצד פרוסיה במלחמת צרפת–פרוסיה.
בשנת 1871 וירטמברג הפכה למדינה בתוך האימפריה הגרמנית, אבל שמרה על השליטה שלה בתחומי הדואר, הטלגרף ומסילות ברזל. כמו כן, היו לה גם זכויות מיוחדות בתחום המיסוי והצבא. במהלך השנים הבאות, נעשו רפורמות חשובות רבות במדינה, בעיקר בתחום הכספים. בשנת 1879 נעשו שינויים קלים בחוקת המדינה, וב-6 באוקטובר 1891 מת קרל, ובמקומו עלה לשלטון אחיינו וילהלם השני, מלך וירטמברג.
ילדי השמש
ילדי השמש הוא סרט קולנוע ישראלי של הבמאי רן טל, אשר יצא בשנת 2007, בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי. הסרט זכה בשנת 2008 בפרס סרט התעודה הטוב ביותר בתחרות ע"ש וולג'ין בפסטיבל הסרטים של ירושלים.
מנהל קבצים
מנהל קבצים היא תוכנה המציגה בפני המשתמשים ממשק משתמש לעבודה עם מערכת קבצים. יתרונות תוכנה מעין זו היא האצת העבודה עם הקבצים ומתן אפשרות לביצוע כל או רוב הפעולות הבאות הן על קובץ בודד והן על טווח קבצים:
לחלק מתוכנות אלו יש יכולת עבודה ברשת מחשבים ואף ברשת האינטרנט כולל יכולות ftp ,nfs, smb הן על ידי מתן גישה לשרתים והן על ידי מתן גישת רשת.
נובל ואג
נוּבל ואג (צרפתית: Nouvelle Vague - "גל חדש") הוא קולקטיב מוזיקלי צרפתי הפעיל משנת 2003. כל שירי הקולקטיב הם גרסאות כיסוי בסגנון בוסה נובה לשירי פאנק, פוסט-פאנק והגל החדש משנות השמונים. שם הקולקטיב הוא משחק מילים משולש המתייחס בו זמנית גם לסגנון המוזיקלי של הביצועים המקוריים (new wave - גל חדש באנגלית), גם לסגנון המוזיקלי של הביצועים החדשים (בוסה נובה - גל חדש בפורטוגזית), וגם לגישה האמנותית של הגל החדש בקולנוע הצרפתי.
אסכולת המדריגל האנגלי
אסכולת המדריגל האנגלי מגדירה את תקופת השגשוג הקצרה אך האינטנסיבית של המדריגל המוזיקלי באנגליה, שנמשכה בעיקר משנת 1588 עד 1627, ומלחיני המדריגלים שפעלו בתקופה זו. המדריגלים האנגליים היו א-קפלה, שירה ללא ליווי, בסגנון קליל, ובראשית הדברים הסתמכו ברובם, אם כהעתקים ואם תרגומים ישירים, על מדריגלים איטלקיים. רובם נכתבו לשלושה עד שישה קולות.
סגנון ומאפיינים
סביר להניח, שהמניע לכתיבת מדריגלים נולד בהשפעתו של אלפונסו פראבוסקו, שעבד באנגליה בשנות ה-60' וה-70' של המאה ה-16 בחצר המלכה אליזבת; הוא כתב יצירות רבות בצורה זו, ולא זו בלבד, שהמדריגלים שלו היו פופולריים אלא שאף היוו השראה לחיקוי מצד מלחינים מקומיים. ההתפתחות שחוללה את פרץ כתיבת המדריגלים באנגליה הייתה, מכל מקום, התפתחות השירה בשפת המקום - בייחוד הסונטה - שהוליכה לכתיבת מוזיקה בסגנון האיטלקי. כשניקולאס יונג הוציא לאור את "מוזיקה טרנסאלפינה" בשנת 1588, זכה האוסף לפופולריות עצומה ופתח את השער לאופנה החדשה של הלחנת מדריגלים.
מוזיקה טרנסאלפינה היה קובץ של מדריגלים איטלקיים, רובם משל פראבוסקו ומארנציו, שהותאמו להם מילים אנגליות. הציבור אהב אותם וכמה אנתולוגיות דומות יצאו לאור מיד לאחר הצלחתה של הראשונה. יונג עצמו הוציא לאור "מוזיקה טרנסאלפינה" שנייה בשנת 1597, בתקווה לחזור על הצלחת הקובץ הראשון.
בעוד שוויליאם בירד, שהיה כנראה המלחין האנגלי המפורסם ביותר בזמנו, ניסה את כוחו בצורת המדריגל, הרי בפועל לא כינה מעולם את יצירותיו מדריגלים, וזמן קצר לאחר שכתב כמה שירים חילוניים בסגנון מדריגלי, חזר לכתיבת מוזיקה דתית ברובה הגדול.
מלחיני המדריגלים המשפיעים ביותר באנגליה, אלה שיצירותיהם שרדו במירב ההצלחה עד לימינו, היו תומאס מורלי, תומאס וילקס וג'ון וילביי. מורלי הוא המלחין היחיד מאותה תקופה, שהמוזיקה שכתב לבתי שיר של שקספיר שרדה עד היום. סגנונו מלודי, נוח לזמרה ועודנו מקובל על קבוצות של שירת א-קפלה. תפוקת ההלחנה של וילביי הייתה קטנה מאוד, אבל המדריגלים שלו בולטים בייחודם במבע רגשי ובכרומטיות; בשום פנים אי אפשר לטעות בינם לבין קודמיהם האיטלקיים. גם וילקס הלחין מוזיקה עתירת מבע ולעיתים כרומטית (והיה גם מלחין מיומן של מוזיקה כנסייתית, אבל לרוע מזלו כילה את עצמו בגיל צעיר, כשהפסיד במאבק עם אלכוהוליזם ודיכאון.)
השורה האחרונה של "ברבור הכסף" מאת אורלנדו גיבונס (1612):
נחשבת לעיתים קרובות לקינה על מות המסורת האנגלית.
אחד הקבצים החשובים ביותר של מדריגלים אנגליים היה "ניצחונות אוריאנה", אוסף מדריגלים שכינס תומאס מורלי, שהכיל 25 מדריגלים מאת 23 מלחינים שונים. הקובץ התפרסם בשנת 1601 כביטוי הוקרה לאליזבת הראשונה, מלכת אנגליה; כל אחד מן המדריגלים מכיל אזכור לאוריאנה, שם שהתייחס למלכה.
חיבור מדריגלים נמשך באנגליה עד שנות ה-20' של המאה ה-17, אבל השיר (air) ו"מוזיקת הרצ'יטטיב" עשו אותו למיושן; באיחור מה, הופיעו לבסוף מאפייני סגנון הבארוק באנגליה. בעוד המוזיקה של אסכולת המדריגל האנגלי כתובה בדרך כלל באיכות גבוהה ועודנה פופולרית גם כיום. התפוקה הכוללת של מלחיניה קטנה יחסית: לוקה מארנציו האיטלקי לבדו הוציא לאור יותר ספרי מדריגלים מסך כל פרסומי המדריגלים באנגליה, ופיליפה דה מונטה כתב יותר מדריגלים (מעל 1100) משנכתבו באנגליה במשך כל התקופה.
מלחינים
הרשימה הבאה כוללת כמעט את כל מלחיני אסכולת המדריגלים האנגלית שיצירותיהם התפרסמו. רבים מהם היו מלחינים חובבים, מהם שנודעו רק בספר מדריגלים יחיד, ואחרים בתרומות קטנות עוד יותר.
צ'ארלי וילסון
צ'ארלס "צ'ארלי" נסביט וילסון (אנגלית: Charles Nesbitt Wilson; 1 ביוני 1933 – 10 בפברואר 2010) היה פוליטיקאי אמריקאי, ששירת כקצין בצי האמריקני וכחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם טקסס.
וילסון נודע הודות למעורבותו במבצע ציקלון, מבצע חשאי של ה-CIA לחימוש המוג'אהדין במלחמת אפגניסטן-ברית המועצות. סיפורו הונצח בספר "מלחמתו של צ'ארלי וילסון", שגם הפך לסרט.
חייו
צ'ארלי וילסון נולד בעיירה טריניטי שבטקסס. ב-1951 סיים את לימודיו בתיכון טריניטי והמשיך ללימודים באוניברסיטת סאם יוסטון, במהלכם עבר לאקדמיה הימית של ארצות הברית. את צעדיו הראשונים בפוליטיקה עשה וילסון בגיל 13, כשהוביל קמפיין נגד שכנו, חבר מועצת העיר צ'ארלס האזארד; זאת לאחר שכלבו של וילסון נכנס לחצרו של האזארד, ובתגובה הכניס חבר המועצה זכוכית מרוסקת לאוכל של הכלב, שגרם לדימום פנימי ולבסוף למותו. ביום הבחירות הסיע וילסון לקלפיות 96 מצביעים פוטנציאליים, בעיקר שחורים משכונות עניות. בכל פעם שעזבו את מכוניתו לכיוון הקלפי, אמר להם שהוא לא רוצה להשפיע על הצבעתם, אך שייקחו לתשומת לבם שהאזארד הרג את כלבו במתכוון. בסופו של דבר הפסיד האזארד בפער של 16 קולות.
בשנים 1956–1960 שירת בצי האמריקני והגיע לדרגת לוטננט (מקבילה לסגן בצה"ל). לקראת סוף שירותו הצטרף לפנטגון, כחלק מיחידת מודיעין החוקרת את כוחה הגרעיני של ברית המועצות. ב-1960 נרשם לבחירות לבית הנבחרים הטקסני מטעם מחוז מגוריו. זאת כנגד חוקי הצבא, לפיהם חיילים בשירות פעיל מנועים מלהחזיק במשרות ציבוריות. וילסון חזר לשירות, אך בזכות משפחתו וחבריו, שעברו מדלת אל דלת, נבחר לתפקיד. ב-1961, בגיל 27, נשבע לתפקיד באוסטין, בירת טקסס. ב-12 השנים הבאות נודע וילסון בבית הנבחרים כ"ליברל מלאפקין". במהלך כהונתו הוא פעל למען סיוע רפואי והקלות מס לקשישים, לקבלת תיקון לחוקת ארצות הברית שיבטיח זכויות שוות לנשים ולחקיקת חוק שכר מינימום. כמו כן, היה מהפוליטיקאים הטקסנים היחידים שהאמין כי הבחירה האם להמשיך היריון או לעבור הפלה צריכה להיות בידי האישה ההרה. בפן האישי, היה ידוע וילסון בחיי ההוללות שלו, שכללו גם שתיית משקאות משכרים מרובה ואף שימוש בקוקאין.
ב-1980 החל לפעול למען המוג'אהדין באפגניסטן במסגרת מבצע ציקלון: בתוקף תפקידו כחבר ועדת המשנה לתקציב ההגנה, שאחראית על מימון מבצעים של ה-CIA, הורה להכפיל את הסיוע שניתן ללוחמים האפגנים. ב-1983 הגדיל את הסיוע ב-40 מיליון דולר נוספים, כש-17 מיליון מתוכם הוקצו לרכישת נ"מ נגד מסוקי המיל מי-24 הסובייטים. שנה לאחר מכן, בניגוד למדיניות הסוכנות, פנה לוילסון סוכן ה-CIA גאסט אברקוטוס בבקשה להגדיל את התקציב ב-50 מיליון דולר. וילסון הסכים ושכנע את הקונגרס כשאמר "לארצות הברית אין שום קשר להחלטת האנשים הללו להילחם... אך נהיה ארורים אם ניתן להם להילחם עם אבנים". בהמשך השנה, העביר לאפגנים גם כ-300 מיליון דולר מכספי הפנטגון. על מאמציו אלו, קיבל וילסון מדליית הוקרה מה-CIA, והיה האזרח הראשון לקבלה.
ב-1997 פרש וילסון מהקונגרס ועבר לגור בלאפקין שבטקסס. בפברואר 1999 נישא לברברה אלברסטדט. בספטמבר 2007, לאחר חודשיים ברשימת ההמתנה, הושתל בגופו לב של תורם בן 35. וילסון נפטר כתוצאה מדום לב ב-10 בפברואר 2010.
האזור הצפון-מזרחי (ברזיל)
האזור הצפון-מזרחי של ברזיל (בפורטוגזית: Região Nordeste do Brasil) הוא אחד מחמשת האזורים הרשמיים והפוליטיים של ברזיל על פי המכון הברזילאי לגאוגרפיה וסטטיסטיקה. מתוך 26 המדינות של ברזיל, האזור הצפון-מזרחי של ברזיל כולל את תשעת המדינות הבאות - מרניאו, פיאאוי, סיארה, ריו גראנדה דו נורטה, פאראיבה, פרנמבוקו, אלגואס, סרז'יפה ובאהיה, יחד עם הארכיפלג פרננדו די נורוניה.
אזור זה, אשר נודע בברזיל גם בכינוי "נורדסטה" (בפורטוגזית: Nordeste), היה האזור הראשון בברזיל שיושב על ידי הפורטוגזים ועמים אירופיים אחרים, ומילא תפקיד מכריע בהיסטוריה של ברזיל.
האזור הצפון-מזרחי של ברזיל משתרע בסך הכל על פני כ-18% משטחיה של ברזיל, וכולל נכון ל-2022 53.6 מיליון תושבים, המהווים כ-28% מכלל אוכלוסיית ברזיל. קרוב לשלושה רבעים מאוכלוסיית האזור הצפון-מזרחי של ברזיל מתגוררים באזורים עירוניים המקובצים לאורך החוף האטלנטי. כ-43.5% מאוכלוסיית האזור הצפון-מזרחי של ברזיל חי מתחת לקו העוני, המוגדר ככל מי שמרוויח פחות מ-2 דולרים ביום.
קלין פופסקו-טריצ'אנו
קלין קונסטנטין אנטון פופסקו-טריצ'אנו (ברומנית: Călin Constantin Anton Popescu-Tăriceanu; נולד ב-14 בינואר 1952 בבוקרשט) הוא פוליטיקאי ליברלי רומני וראש ממשלת רומניה בשנים 2008-2004, ה-11 במניין אחרי מהפכת 1989. בשנים 2019-2014 כיהן כיושב ראש הסנאט של רומניה.
עם ניצחונו של טראיאן בססקו, בבחירות 2004 לנשיאות, מינה בססקו את פופסקו-טריצ'אנו לראש הממשלה. המינוי בוצע בהתאם להסכם ביניהם טרם הבחירות.
בין שני האישים, בעלי הברית לשעבר, קיימת יריבות מתמדת. הנשיא בססקו אף סירב לאשר מינוי שרים שהוצעו על ידי ראש ממשלתו, פופסקו-טריצ'אנו, וביצע לכאורה עברות נוספות כנגד החוקה. בשל כך יזם פופסקו-טריצ'אנו את הדחתו של בססקו על ידי הפרלמנט. בססקו הושעה מתפקידו, אך לאחר משאל עם שנערך ב-19 במאי 2007, זכה לאמון מחדש.
פופסקו-טריצ'אנו כיהן כראש ממשלת רומניה עד שהוחלף בידי אמיל בוק ב-22 בדצמבר 2008.
תתרי גיאורגי (סמל)
תתרי גיאורגי היה דמות מרכזית בסמל גאורגיה בשנים 1918–1921, 1990-2004, ומשנת 2004.
חוק לאנג
חוק לאנג (בצרפתית: Loi Lang) הוא כינויו של חוק בצרפת שמספרו 81-766, אשר נחקק ב-10 באוגוסט 1981, המסדיר את מחירי הספרים במדינה. החוק קובע מחיר אחיד לספרים הנמכרים בצרפת, ומגביל את גובה ההנחה על מחיר הספר ל-5%. כינויו של החוק נגזר משמו של שר התרבות הצרפתי, ז'ק לאנג, אשר כיהן בעת החקיקה.
חוק לאנג פועל על פי העיקרון הבא: חוק לאנג נחקק בצרפת כתוצאה מלחץ של בעלי חנויות הספרים הקטנות, אשר נפגעו כתוצאה מהנחות משמעותיות על מחירי ספרים שניתנו ברשתות הספרים הגדולות. חוקים דומים לחוק לאנג נחקקו אף במספר מדינות אחרות באירופה: אוסטריה, דנמרק, גרמניה, יוון, הונגריה, איטליה, הולנד, פורטוגל, וספרד. במדינות אחרות נכרתים הסכמים בין הוצאות הספרים לחנויות הספרים.
בישראל בה התעצמה בשנת 2009 היוזמה לחקיקת חוק דומה, זכה החוק לכינוי "החוק הצרפתי".
איתי סבירסקי
איתי סבירסקי (נולד ב-11 בספטמבר 1974) הוא פעיל חברתי ישראלי, ממייסדי ומנהיגי ארגון כוח לעובדים.
ביוגרפיה
איתי סבירסקי נולד בשנת 1974, בן לשלמה ולברברה סבירסקי.
הוא קצין קרבי (חטיבת הצנחנים) במילואים, והיה ממקימי ומנהיגי תנועת "אומץ לסרב", אשר פעלה במהלך השנים 2002 עד 2005 למען סיום הכיבוש הישראלי ביהודה ושומרון וחבל עזה.
התמחה באגודה לזכויות האזרח בפעילות משפטית וציבורית. עבד שלוש שנים במשרד עורכי דין בתחום דיני עבודה (משרד רובין-שמואלביץ), שם ייצג עובדים, מעבידים וועדי עובדים.
עבד כראש הקליניקה לזכויות עובדים באוניברסיטת תל אביב (החל משנת 2005). במסגרת זו הקים בשנת 2006 את פרויקט "התארגנות עובדים", שפעילותו לארגון עובדים לא-מאוגדים שימשה בסיס להקמת ארגון כוח לעובדים. בקליניקה קידם את תחום התאגדות העובדים ואת פיתוח הידע והיכולות הנדרשות בו, תוך סיוע משפטי וארגוני להתאגדויות הראשונות בארץ של עובדי קבלן ושל מלצרים, וליווי התאגדויות תקדימיות כמו של מטפלות המשפחתונים הציבוריים, עובדי חינוך ורווחה מופרטים, מורים מן החוץ באוניברסיטה הפתוחה ובמכללות הציבוריות, ועוד רבים אחרים. כעורך-דין בקליניקה השיג סבירסקי פסקי-דין תקדימיים רבים אשר קידמו את זכויות העובד, בעיקר ביחס לעובדי קבלן ועובדים מוחלשים אחרים, וביחס לזכות ההתאגדות ולהסדרת כללי התחרות בין ארגוני עובדים.
נמנה עם יוזמי ארגון העובדים "כוח לעובדים", המייצג כ-35,000 עובדים (נכון למרץ 2017). סבירסקי מכהן כחבר הנהגת הארגון; כמשפטן הארגון – האחראי על כלל הפעילות המשפטית בארגון; וכמלווה של מטות, התאגדויות, משאים ומתנים ומאבקים מרכזיים במסגרת כוח לעובדים.
מרצה במספר מוסדות אקדמיים, בהם המרכז האקדמי למשפט ולעסקים, והמכללה החברתית-כלכלית.
בנובמבר 2010 בחר העיתון "גלובס" בסבירסקי לאחד מ-40 הצעירים המבטיחים של עולם העסקים הישראלי. בספטמבר 2012 נבחר סבירסקי לאחד ממאה המשפיעים של העיתון TheMarker.
מתרגמים עבריים
מתרגמים עבריים יהודים ומבני דתות ואומות העולם השונות, עסקו מאז העת העתיקה בתרגום חבורים וכתבים נחשבים בתקופתם, מעברית ולעברית, משלל שפות. תרגומיהם, פרשנותם הבחירה במילים ובניסוחים, לקחו חלק בהנחלת החיבורים לציבור הרחב ולהפצתם.
העת העתיקה
תרגום חיבורים נבחרים מעברית לשפות לעז, החל בימי עזרא ונחמיה, בתקופת שיבת ציון וראשית תקופת בית שני, במאה ה-5 לפנה"ס. באותה עת, השפה המדוברת אצל חלק ניכר מהפזורה היהודית הייתה ארמית, ששימשה גם כלינגואה פרנקה של הממשל הפרסי. חלק מחז"ל לא רוו נחת מהתרגומים; וכך למשל, רבי יהודה הכריז: "המתרגם פסוק כצורתו הרי זה בדאי והמוסיף עליו הרי זה מחרף ומגדף" (קידושין מ"ט א). על פי מסורות, שונות תורגם המקרא למספר שפות שרווחו באזור הסהר הפורה: מצרית עתיקה, עילמית, מדית, ארמית ויוונית; מהם שרדו התרגומים בארמית ויוונית.
מפעל תרגום המקרא ליוונית המדוברת, הגדול והנודע בעת העתיקה הוא תרגום השבעים (הקרוי ביוונית: Μετάφραση των Εβδομήκοντα) החל באלכסנדריה במאה ה-3 לפנה"ס. ככל הידוע, המתרגמים היו יהודים שהתגוררו באלכסנדריה. "תרגום השבעים" הציל מכליה מספר חיבורים עבריים במקורם, שנשתמרו אך ורק במהדורתם המתורגמת, ולפעמים המקוצרת, כגון ספר מכבים ב'. עקילס הגר, אשר היה תלמידם של רבי אליעזר, רבי יהושע בן חנניה ורבי עקיבא, יצר תרגום מקרא ליוונית נוסף, שהתאפיין במחויבותו למסורות חז"ל; רק קטעים ממנו שרדו. המתרגם אונקלוס תרגם את המקרא לארמית, על פי רוב ללא פרשנות; תרגום אונקלוס זכה להתקבלות אצל האמוראים בבבל. בארץ ישראל נכתבה סוגת תרגומים פרשניים אשר שילבו וציטטו מספר חיבורי תרגום. כאלו "התרגומים הירושלמים" של יונתן בן עוזיאל ותרגום ירושלמי, מהם שרדו חלקים.
ימי הביניים וראשית העת החדשה
חלק ניכר מהפילוסופיה של ימי הביניים נכתבה במרחב השפה הערבית, ממרכז אסיה עד חצי האי האיברי. על כן, תורגמו חיבורים וחלקים נבחרים ממנה לעברית במשך ימי הביניים ועד ראשית העת החדשה. רוב המתרגמים היו יהודים, שבחרו את החיבורים הנחשבים בתקופתם בתחומי הפילוסופיה, הרפואה והאסטרונומיה. מעברית ללועזית, לרוב ערבית, תורגמו חיבורים בספרות ההלכה.
רבי סעדיה גאון תרגם את המקרא לערבית במאה ה-10. חיבור-תרגום זה הקרוי תרגום התפסיר הוא בדרך כלל פרשני. הוא התקבל בקרב קהילות היהודים במרחב דובר הערבית בימי הביניים.
יחסי איי מרשל–הודו
יחסי איי מרשל–הודו הם היחסים הדו-צדדיים בין הודו לאיי מרשל.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים בין הודו לאיי מרשל כוננו באפריל 1995. הודו הייתה בין המדינות הראשונות שכוננו קשרים דיפלומטיים עם איי מרשל. המדינה חברה בפורום איי הפסיפיק, שהודו היא שותפה רשמית לדיאלוג. היחסים הבילטרליים קיבלו דחיפה בעקבות יוזמת הפורום לשיתוף פעולה בין הודו-איי האוקיינוס השקט (FIPIC) על ידי ממשלת נרנדרה מודי ב-2014. משלחת מאיי מרשל הכוללת את שר החוץ טוני דברום השתתפה בפסגת הודו-פורום למדינות האי השקט (FIPIC) הראשונה שהתארחה בסובה, פיג'י ב-19 בנובמבר 2014 על ידי ראש הממשלה מודי.
איי מרשל הצביעו בעד מועמדותה של הודו למושב לא קבוע במועצת הביטחון של האו"ם לשנה 2011–2012, וכן תמכו בהחלטת ה-G4 לרפורמה במועצת הביטחון של האו"ם.
ביקורים רמי דרג
יושב ראש הפרלמנט קסאי נוטה ומשלחת פרלמנטרית ביקרו בהודו בסוף שנות ה-90. שגריר הודו באיי מרשל (הממוקם במנילה) אמיט דסגופטה הוביל משלחת הודית להשתתף בפורום הדיאלוג של פוסט פורום שהתקיים במג'ורו בספטמבר 2013. דסגופטה גם ניהל שיחות עם שר החוץ של מרשל ויו"ר הפרלמנט. שר הפנים וילבור היינה ביקר בניו דלהי באוקטובר 2013 כדי להשתתף בשיתוף פעולה דרום-דרום למען זכויות הילד באסיה ובאוקיינוס השקט, שאורגן על ידי המשרד ההודי להתפתחות נשים וילדים. השר לעבודות ציבוריות הירושי יממורה ורשות העיבוד של Tobolar Copra של מנכ"ל RMI, ג'מי נאשיון, ביקרו בקוצ'י בפברואר 2015 כדי להשתתף במושב/פגישת השרים ה-51 של קהילת קוקוס אסיה פסיפיק.
הנשיא כריסטופר לואק הוביל משלחת מרשל להשתתף בפסגת ה-FIPIC השנייה שהתקיימה בג'איפור ב-21 באוגוסט 2015. בפסגה, Loeak דיבר על ועידת שינויי האקלים הקרובה של האו"ם ושיבח את תפקידה של הודו במאבק בשינויי האקלים. לואק אמר, "אין מדינה מרכזית יותר להצלחה בפריז מאשר הודו. עם הכלכלה המשגשגת שלה, כושר ההמצאה הטכנולוגי שלה והתיאבון הגדול שלה לאנרגיה נקייה, הדמוקרטיה הגדולה בעולם ערוכה היטב למנהיגות חזקה ונראית לעין בנושא שינויי אקלים. למרבה המזל, יש מעט צלבנים באנרגיה נקייה כמו ראש הממשלה מודי." הוא גם קיים דיונים דו-צדדיים עם ראש הממשלה מודי בשולי הפסגה. לואק היה ראש המדינה המרשלי הראשון שביקר בהודו.
תיק נשק גרעיני
ב-24 באפריל 2014, איי מרשל הגישו תיקים נגד הודו ושמונה מדינות נוספות שהכריזו או מאמינים שיש ברשותן נשק גרעיני, לבית הדין הבינלאומי לצדק (ICJ) בטענה שהמדינות לא מילאו את "התחייבויותיהן עם כבוד להפסקת מרוץ החימוש הגרעיני במועד מוקדם ולפירוק מנשק גרעיני". ממשלת איי מרשל טענה כי המדינות הפרו את האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני (NPT). עם זאת, הודו לא חתמה על ה-NPT. איי מרשל נועדו להפציר במדינות לחדש את המשא ומתן למיגור מצבורי הנשק הגרעיני שלהן. שש מתוך תשע המדינות לא הגיבו לתביעה והתיקים נגדן לא המשיכו.
רק הודו, פקיסטן ובריטניה קיבלו את סמכותו של ה-ICJ, והגיבו לתביעה בטענה כי יש לדחות את התיקים נגדן מכיוון של-ICJ לא הייתה סמכות השיפוט בעניין. 16 ספסל השופטים של ICJ שדן בתיק קיבל את הטיעון של הודו ומסר את פסק דינה עם תשעה קולות בעד ושבעה נגד. התיק נגד הודו נדחה ב-5 באוקטובר 2016; שופט בית הדין הבינלאומי רוני אברהם קבע, "בית המשפט מאשר את ההתנגדות לסמכות שיפוט שהועלתה על ידי הודו. לפיכך אין בית הדין יכול להמשיך לגופו של עניין."
זה היה המקרה הראשון של הודו ב-ICJ, מאז תיק משנת 1999 שהגישה פקיסטן בטענה שאחד ממטוסי הצי שלה הופל על ידי חיל האוויר ההודי. כמו המקרה של איי מרשל, הודו טענה בהצלחה שיש לדחות את התיק של פקיסטן מכיוון של-ICJ לא הייתה סמכות שיפוט בנושא. זה היה גם המקרה הראשון בנושא נשק גרעיני שנשמע על ידי בית הדין הבינלאומי מאז פרסם חוות דעת מייעצת בנושא ב-1996.
יחסי סחר
בפסגת ה-FIPIC השנייה, ראש הממשלה מודי הודיע כי ייפתח משרד סחר של FIPIC בשטחי ה-FICCI בניו דלהי. משרד הסחר, שנקרא FIPIC Business Accelerator, נפתח רשמית ב-7 בספטמבר 2015. הקונפדרציה של התעשייה ההודית (CII) הקימה גם מחלקה ייעודית במטה שלה בניו דלהי המתמקדת בהגברת הסחר עם מדינות האוקיינוס השקט.
שתי המדינות חתמו על הסכם לחילופי מידע מס (TIEA) ב-18 במרץ 2016 במג'ורו. ההסכם נכנס לתוקף החל מ-21 במאי 2019.
יחסי תרבות
נכון לדצמבר 2016, כ-8 משפחות ממוצא הודי מתגוררות באיי מרשל. הקהילה עוסקת בעיקר בתעשיות הביגוד, המכוניות והאנרגיה הסולארית. הודי אחד עובד כרופא בבית החולים מג'ורו.
ישנם כמה אזרחים מרשלים שנרשמו כסטודנטים במוסדות שונים בהודו, כגון המכון הלאומי לאנרגיה סולארית בגורגאון, APTECH, ליד דלהי, והמרכז למצוינות בטכנולוגיה וניהול טלקום במומבאי.
סיוע חוץ
הודו סיפקה 242,500 דולר לאיי מרשל בשנת 2005 עבור רכישת פאנלים סולאריים ומכשירי רדיו דו כיוונים עבור מרכז הבריאות של האיים החיצוניים, ו-100,000 דולר ביוני 2008 להתקנת פנסי רחוב המופעלים על ידי שמש במג'ורו. לבקשת ממשלת מרשל, הודו תרמה שני מיני טנדרים, מחשבים וציוד תקשורת בשווי 163,000 דולר בשנת 2013, וכן תרמה סט ספרים על ספרות הודית עכשווית לספריית המכללה של איי מרשל. זה היה האוסף הראשון של ספרים על הודו בספריית המכללה. מאוחר יותר באותה שנה, בעקבות הכרזת מצב חירום ובצורת על ידי נשיא איי מרשל, הודו תרמה 100,000 דולר לסיוע באסון על בצורת שהשפיעה על איי מרשל. בספטמבר 2015 תרמה הודו סט ספרים על תפקודו של הפרלמנט ההודי לפרלמנט של איי מרשל.
הודו הודיעה כי תעניק מענק סיוע בסך 100,000 דולר בשנה לכל אחת מ-14 מדינות האי האוקיינוס השקט, כולל איי מרשל, בפגישת השותפים של Post Forum Dialogue בשנת 2006. הסכום הוגדל ל-125,000 דולר בשנה משנת 2009. בפסגת ה-FIPIC הראשונה ב-19 בנובמבר 2014, ראש הממשלה מודי הכריז על צעדים רבים שהודו תנקוט כדי לשפר את היחסים עם מדינות האוקיינוס השקט, כולל איי מרשל, כגון הקלת מדיניות הוויזות, הגדלת מענק הסיוע למדינות האוקיינוס השקט. ל-200,000 דולר כל אחד מדי שנה, ומספר צעדים להגברת הסחר הדו-צדדי והסיוע בפיתוח מדינות האוקיינוס השקט.
מענק סיוע בסך 100,570 דולר ניתן בינואר 2015 למימון אסטרטגיית הייצוא הלאומית הראשונה של האי מרשל. הודו העניקה מענק מיוחד של 150,000 דולר בשנים 2015–2016 כדי לסייע לאיי מרשל לארח את הפסגה השנתית של מנהיגי איי האוקיינוס השקט במג'ורו. הודו סיפקה מענק בסך 200,000 דולר עבור "פרויקט אלמוגים ורוגע של קהילת Atoll", ומענק נוסף בסך 100,000 דולר לסיוע באסון והתאוששות ב-18 במרץ 2016.
פסטל שמן
פַּסְטֵל שמן (מכונה בישראל "צבע פנדה") הוא גליל קטן ונוח לאחיזה, המורכב משעווה, שמן ופיגמנט. משמש בעיקר כאמצעי ציור, ונחשב נוח לשימוש. אף על פי שניתן להשתמש בפסטל שמן על מצעי ציור שונים, השימוש המקובל בימינו הוא על נייר.
פסטל שמן הוא גליל צבע מוצק למחצה, וחלק מקטגוריה של מדיומים לציור בשם זה (הכוללת גירי פסטל, פסטלים רכים ועוד). שמה של הקטגוריה נובע מהמילה האיטלקית פסטלו (Pastello) שמשמעותה גליל. בעברית טרם סופק שם תואם, אם כי היו מספר ניסיונות, שכשלו מסיבות שונות. גיר מייצג את המחצב, או מקלות קטנים המיוצרים ממנו; מקלון מרמז על הצורה ואופי האחיזה, אך בעל הקשר של עץ; עיפרון מרמז על אופן האחיזה והשימוש ככלי-ציור, אך מהווה בעיה במושג "עפרון פסטל". לפיכך, על מנת לא ליצור בלבול, השימוש כיום הוא במושג הלועזי.
שימושים
ניתן לצייר בפסטלי שמן בטכניקות שונות, החל ממריחה ישירה של הפסטל על דף מחוספס ועד המסה חלקית של הפסטלים בטרפנטין ומשיחת הצבע הנוזלי במכחול. ערכת פסטל שמן לציור לרוב תכלול את פסטלי השמן (בתצורה מלבנית או גלילית), עפרון לבן ושחור (נטולי גרפיט) לסימון קווי מתאר, חרטים וספוגיות למריחה וערבוב של גוונים על הדף, ממס כגון שמן פשתן או טרפנטין לאפקטים נוזליים, ושימוש רב באצבעות על מנת למזג את השכבות זו בזו. את הציור הסופי יש לשמר בורנית כמו ציור שמן, היות שמרבית פסטלי השמן ברמת אמנים אינם מתייבשים לחלוטין. מקובל בנוסף למסגר ציורים בפסטל שמן מתחת לזכוכית, בדומה לצבעי מים, כדי למנוע מריחה של הציור.
סוגים
פסטלי שמן מורכבים משלושה מרכיבים עיקריים, אך שינוי במינון החומרים או תכונותיהם יכולים ליצור מגוון מוצרים. השעווה בפסטל אחראית על מידת רכותו ואופן מריחתו, ושימוש בשעווה מסוגים שונים יכולה להשפיע על תגובת הפסטל לחום, עמידות של המריחה על הדף ועובי המריחה. השמן מטרתו לתת לפסטל אפשרות מריחה חלקה, לאפשר מסיסות בממיסים שונים (לרוב טרפנטין או ספירט), להבליט את הגוונים השונים ולהשפיע על זמן הייבוש של הציור. יש שימוש בשמנים רבים בתעשיית פסטלי השמן, ושילוב של מספר שמנים במינונים שונים הוא נפוץ מאוד, על מנת להשיג פסטל רך, קל לערבוב במגע, ושאינו מתייבש במהירות (ולעיתים, אינו מתייבש כלל). ולבסוף, השימוש בפיגמנט במינונים שונים קובע את איכות הפסטל, את מידת דהייתו עם הזמן, ואת גוונו.
חומרים שונים אלו יכולים ליצור פסטל שמן רך (הרבה שמן לא מתייבש, מעט שעווה ופיגמנט) המשמש לגני-ילדים ולציירים מתחילים; פסטל שמן איכותי (מעט שעווה, שמן בעל ייבוש בינוני עד לא-מתייבש, כמות גדולה של פיגמנט) לציירים מומחים; מקלות שמן קשים (מעט שעווה, שמן מתייבש, פיגמנט רב) שניתן להשתמש בהם רק בטבילה בממיס; וכל שילוב אחר, בהתאם לקושי, איכות הגוון, עמידותו ועוד.
ג'רט קולבר
ג'רט קולבר (באנגלית: Jarrett Culver; נולד ב-20 בפברואר 1999) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA, בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
קריירת תיכונים ומכללות
קולבר נולד וגדל בעיר לאבק שבטקסס, ובשנתו האחרונה ב"תיכון קורונאדו" המקומי קלע 30 נקודות בממוצע למשחק כשחקן קבוצת הכדורסל שלה.
בשנת 2017 החל קולבר ללמוד באוניברסיטת טקסס טק. בעונת 2017/2018 היה שותף להעפלתה הראשונה אי פעם של קבוצת האוניברסיטה לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), בו הודחה על ידי האלופה שבדרך, אוניברסיטת וילאנובה. לאורך אותה עונה היה קולבר הקלעי השלישי של קבוצתו, עם ממוצע של 11.2 נקודות למשחק.
בעונתו השנייה בטקסס טק ניצל את עזיבתם של קינאן אוואנס וזאיר סמית' ל-NBA, והפך לשחקן המוביל של הקבוצה. במשחק הראשון של טורניר אליפות המכללות התעלה על עצמו עם 29 נקודות, 8 ריבאונדים ו-7 אסיסטים בניצחון על אוניברסיטת צפון קנטקי. במשחק שמינית הגמר קלע קולבר 22 נקודות מול אוניברסיטת מישיגן, וברבע הגמר הוביל את קבוצתו לניצחון מול אוניברסיטת גונזגה העדיפה, בה שיחק רוי הצ'ימורה, עם 19 נקודות. בכך העפילה טקסס טק לשלב הפיינל פור, לראשונה בתולדותיה. במשחק חצי הגמר מול אוניברסיטת המדינה של מישיגן התקשה קולבר כשקלע 3 בלבד מתוך 12 הזריקות שלקח, אך קבוצתו ניצחה בתוצאה 61–51 והעפילה לגמר טורניר המכללות. במשחק הגמר שוב הציג קולבר יכולת חלשה, כאשר קלע 15 נקודות ב-22.7% בלבד מהשדה (5 מ-22), וקבוצתו הפסידה מול אוניברסיטת וירג'יניה בתוצאה 77–85.
לאורך אותה העונה הוביל את שחקני קבוצתו בממוצעי נקודות (18.5), ריבאונדים (6.4) ואסיסטים (3.7) למשחק, ובסיומה זכה בתואר שחקן העונה של "מחוז ה-BIG 12" ונבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות. באפריל 2019, לאחר שתי עונות בטקסס טק, עזב קולבר את האוניברסיטה והעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
מינסוטה טימברוולבס
בדראפט ה-NBA 2019 נלקח קולבר על ידי פיניקס סאנס בבחירה השישית, ומיד הועבר למינסוטה טימברוולבס בתמורה לדריו שאריץ' וקמרון ג'ונסון. לאורך עונת הרוקי שלו פתח ב-35 מתוך 64 משחקי קבוצתו, וקלע 9.2 נקודות בממוצע למשחק.
ממפיס גריזליס
באוגוסט 2021 הועבר עם חואן הרננגומס בטרייד לממפיס גריזליס, תמורת פטריק בוורלי.
אטלנטה הוקס
ב-12 בספטמבר 2022 חתם באטלנטה הוקס.
קבוצת השווים
השפעות על תהליך החיברות בתקופת ההתבגרות
לגיל ההתבגרות יש תפקיד בגיבוש הזהות האישית, ברכישת מעמד שונה במשפחה ורכישת אוטונומיה רבה יותר בעולם שמחוץ למשפחה. על תהליך החיברות של נערים בגיל ההתבגרות משפיעים ארבעה "סוכני חיברות": הוריו (משפחתו), בית הספר, אמצעי התקשורת וקבוצת השווים. עד גיל בית הספר, ההשפעה הרבה ביותר היא של המשפחה, מגיל הכניסה לבית הספר מתחלקת ההשפעה בין המשפחה לבית הספר בתוספת השפעה מהחברים הקרובים ובגיל ההתבגרות עולה השפעתה של קבוצת השווים על חשבון המשפחה ובית הספר, אם כי גם להם יש תפקיד.
קבוצת השווים שונה ממשפחה בכך שהיא מאפשרת לילדים לפעול ללא השגחתם הישירה של ההורים, תוך עצמאות (חלקית). סוד קסמה של קבוצת השווים היא מתן היכולת לחבריה לעסוק בפעילויות שנאסרו עליהם על ידי עולם המבוגרים (לרוב הורים ומורים).
פעילות במסגרת חברת השווים מאפשרת לילדים ליצור לעצמם זהות עצמית המנותקת מהזהות השיוכית שקיבלו במשפחתם ומכשירה אותם ליצור לעצמם מארג של יחסים חברתיים בכוחות עצמם.
יחד עם זאת יש לזכור שהשפעת המשפחה על חבריה הצעירים נשמרת לרוב, ולכן המשפחה וחברת השווים מסוגלות לחיות בכפיפה האחת עם השנייה.
יש מקרים בהם קבוצת השווים הופכת לתחליף מלא (או כמעט מלא) למשפחה, והמתבגר רואה בה את קבוצת ההתייחסות הבלעדית שלו, התופעה מודגשת בחברות מהגרים, דוגמה היא תיאור המצב במחזמר סיפור הפרברים בו נוצרה חבורת רחוב בעלת תת-תרבות משלה.
ישנם מקרים בהם קבוצת השווים מפתחת לעצמה סוציולקט (שפה ייחודית).
יוהאן רודולף תורבקה
יוהאן רודולף תורבקה (בהולנדית: Johan Rudolf Thorbecke; 14 בינואר 1798 – 4 ביוני 1872) היה פוליטיקאי הולנדי וליברל. הוא כיהן כראש ממשלת הולנד במשך שלוש כהונות לא רצופות באמצע המאה ה-19. נחשב לאחד הפוליטיקאים ההולנדים החשובים ביותר במאה זו. בשנת 1848 היה תורבקה ממתקני החוקה ההולנדית, תיקון שהפך את המדינה להרבה יותר ליברלית בכך שכוחו של הפרלמנט חוזק מאוד על חשבון כוחו של מלך הולנד.
ראשית דרכו
תורבקה נולד בזוולה בשנת 1798. אביו היה יצרן טבק לותרני ממוצא גרמני ואמו הגיעה מעיר אוסנבריק שבסקסוניה התחתונה. בשנת 1803, אביו של תורבקה, פרדריק ווילם, פשט את הרגל כתוצאה מהמדיניות הכלכלית של השלטון הצרפתי. לאחר פשיטת הרגל, פרדריק ווילם לא מצא מקור תעסוקה נוסף, ולכן עסק בחינוך בנו, אשר בלט בחכמתו מגיל צעיר.
האקדמיה
תורבקה למד לסירוגין בזוולה ובאמסטרדם. בשנת 1820 סיים את לימודי הפילוסופיה והלימודים הקלאסיים באמסטרדם ובליידן. התזה שלו נגעה למדינאי ההרומי גאיוס אסיניוס פוליו. בשנים שלאחר מכן לימד גם באוניברסיטת גטינגן שבגרמניה. בשנת 1824 חזר להולנד והתגורר באמסטרדם, שם החל לפרסם יצירות אקדמיות. יצירות אלו קיבלו תשומת לב ציבורית רחבה, ותורבקה הפך במהרה לפרופסור. הוא נאלץ להתפטר מתפקידו בשנת 1830 לאחר המהפכה הבלגית. כשנה לאחר מכן החל ללמד דיפלומטיה והיסטוריה מודרנית באוניברסיטת ליידן. בתקופה זו תמך בשלטון השמרני של וילם הראשון, מלך הולנד, אך בהמשך פיתח כלפי שלטון זה עמדות ביקורתיות ופיתח אידאולוגיה ליברלית.
קריירה פוליטית
ב-21 במאי 1844 תורבקה נבחר לראשונה לבית הנבחרים של הולנד מטעם מחוז ברום המדינה. בבית הנבחרים הפך תורבקה למנהיג האופוזיציה הליברלית. בתקופה זו התחבר לשמונה חברי פרלמנט נוספים על מנת לכתוב חוקה שתוכל להחליף את זו הקיימת. ארבע שנים לאחר מכן אירופה סערה בעקבות אביב העמים. כתוצאה מתקופה סוערת זו, הסכים וילם השני, מלך הולנד להקמתה של ועדה לתיקון החוקה. ב-17 במרץ תורבקה מונה לנהל את הוועדה. רוב רעיונותיו אושרו על ידי הוועדה. החוקה החדשה אושרה והוכרזה ב-3 בנובמבר של אותה השנה. בחוקה זו הורחבו זכויות האדם והאזרח במדינה, החילה בחירות ישירות לפרלמנט, ולמעשה הפכה את הולנד באופן סופי למונרכיה חוקתית.
באוקטובר 1849 המלך מינה ללא רצון את תורבקה לתפקיד ראש הממשלה, והקבינט הראשון שלו התכנס ב-13 בנובמבר. בקבינט זה (ובשתי ממשלות תורבקה הנוספות), הוא שימש גם כראש ממשלה וגם כשר הפנים. בכהונתו הראשונה כראש ממשלה, תורבקה לא ביצע מעשים רדיקליים מדע, אך ביצע רפורמות והסדרים בתחום השלטון המקומי. בתקופה זו תורבקה היה נתון לביקורת על יחסיו המותחים עם המלך ועל יושרו. הכנסייה הקתולית דרשה להחזיר את המבנה הדתי המסורתי לממשל, דבר שיצר משבר בין הזרמים הדתיים. תורבקה נשאר פסיבי אל מול משבר זה, ובסופו של דבר אולץ להתפטר בשנת 1853.
תורבקה המשיך להנהיג את האופוזיציה בפרלמנט במשך 9 שנים. בשנת 1854 הוא התנגד להשתתפות הולנדית במלחמת קרים ובשנת 1857 התנגד להכנסת תכנים דתיים למערכת החינוך. קריסת הממשלה השמרנית ב-1862 החזירה את תורבקה לשלטון. ב-31 בינואר 1862 הוא החל את כהונתו השנייה כראש הממשלה וכשר הפנים. יחסיו של תורבקה עם המלך השתפרו משום שתורבקה התמקד ברפורמות כלכליות ולא שלטוניות. ממשלה זו הייתה נתונה לביקורת מצד כמספר גורמים ליברלים והחזיקה על כנה בזכות גורמים קתוליים. בכהונה זו, תורבקה פעל למען הפרדת הדת מהמדינה, בניית תעלות, ורפורמות במערכות החינוך והבריאות הציבוריים. הממשלה התפרקה בשנת 1866 כתוצאה ממשבר פוליטי הנוגע לחוק הפלילי באיי הודו המזרחיים ההולנדיים.
תורבקה חזר להנהיג את האופוזיציה בבית הנבחרים. בינואר 1871 תורבקה בן ה-73 הקים את ממשלתו השלישית, אך לא האריך בה ימים. בדצמבר של אותה השנה הוא חלה ולא התאושש. ב-4 ביוני 1872 נפטר בביתו שבהאג.
בעירה
בעִירה היא תהליך כימי בו חומר (יסוד או תרכובת) מגיב עם חומר מחמצן, ובמהלכו משתחררת אנרגיה.
החומר עמו מגיב המחמצן מכונה דלק. כל אחד מהאטומים בדלק יוצר תרכובת נפרדת עם החומר המחמצן. הבעירה הידועה ביותר היא זו שבה החומר המחמצן הוא חמצן (O2). כל התרכובות האורגניות מסוגלות לבעור בנוכחות חמצן. כאמור, כל אחד מאטומי התרכובת האורגנית יוצר תרכובת עם חמצן: אטומי הפחמן יוצרים פחמן דו-חמצני (CO2) או חד-חמצני (CO), ואילו אטומי המימן יוצרים מים (H2O). לדוגמה, ניסוחה של תגובת הבעירה המלאה של פרופאן, מרכיב עיקרי בגז בישול, הוא:
כשתהליך הבעירה מתרחש במהירות, משתחררת אנרגיה בצורת חום ואור; השילוב של השניים מוכר לנו כאש, ותהליך בעירה זה מכונה שרפה. הפחמן הדו-חמצני והמים (בצורת אדים) מופיעים כגזים, אשר נפלטים בעת שרפה. הפחמן שלא הספיק להתרכב עם החמצן נותר בצורת פחם.
שיטות רבות להפקת אנרגיה באופן מלאכותי מתבססות על בעירה של חומרים אורגניים שונים - החל בשריפת עץ באח לצורך חימום וכלה בשריפת דלק להנעת כלי רכב.
בעירה מלאה ובעירה חלקית
בבעירה מלאה, החומר הבוער מגיב עם חמצן ליצירת מספר מוגבל של תחמוצות יציבות. עבור פחמימן (תרכובת של פחמן ומימן), לדוגמה, תוצרי בעירה מלאה יהיו פחמן דו-חמצני ומים. אלה הן התחמוצות היציבות של אטומי הפחמן והמימן.
התוצרים לאו דווקא יהיו בעלי מספר החמצון הגבוה ביותר האפשרי, כלומר לאו דווקא יהיו בעלי היחס הגבוה ביותר בין אטומי חמצן לאטומי החומר הבוער. זאת עקב האנרגיה הגבוהה הדרושה ליצירת חלק מהחומרים. לדוגמה, אם כי החנקן שבאוויר עשוי להגיב עם חמצן ליצירת תחמוצות חנקן (חנקן חמצני וחנקן דו-חמצני), דרושה לכך טמפרטורה גבוהה כדי לספק את האנרגיה הדרושה לפירוק מולקולות החנקן, לפני שיוכלו להגיב עם חמצן.
בעירה ביולוגית
אין הכרח כי בעירה תתרחש במהירות. תהליך בעירה ביולוגי מתרחש ביצורים חיים רבים (כל היצורים האווירניים, ובהם האדם), והוא קרוי נשימה תאית. בתהליך זה מתרכב המזון שאנו צורכים (ובו גלוקוז, חומצות שומן ועוד) עם חמצן (שמקורו באוויר). האנרגיה אינה משתחררת בצורת אש, כמובן, אלא מנוצלת בתא לבניית מולקולות עתירות אנרגיה (בעיקר ATP), אשר מאוחר יותר מנוצלות להתנעת תהליכים ביולוגיים הדורשים אנרגיה. גם בנשימה התאית מודגם העיקרון של התרכבות כל אחד אטומי הדלק עם חמצן:
זרע יעקב, קיסר אתיופיה
זרע יעקב (געז: ዘርአ ያዕቆብ, זרא יעקב) היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב. יעקב נולד בטילק שבפטגר ב-1399 והיה בנו הרביעי של הקיסר ניואיה קראסטוס מאשתו השלישית וויזרו יגזי כברה. זרע יעקב ירש את אחיינו עמדה ייאסוס במאי 1434 והוכתר בעיר אקסום שבתיגראי תחת שם ההכתרה "עמדה ציון" ב-1439, מאוחר יותר אימץ את שם המלכות "קונסטנטינוס" על שמו של קיסר האימפריה הביזנטית קונסטנטינוס הגדול.
ההיסטוריון אדוארד אולנדורף מסכם, שזרע יעקב:
תקופת מלכותו
בעקבות מות הקיסר דווית הראשון, כלא אחיו הגדול תוודרוס הראשון את זרע יעקב באמבה גישן ב-1414. במשך 20 שנים הבאות הייתה תחלופה רבה של אחיו הגדולים על כס הקיסרות עד שהגיע תורו.
החוקר דוויד בוקסון מציין את ההשפעה שהייתו על זרע יעקב עקב היותו מרותק ומבודד באמבה גישן:
בוקסון ממשיך וכותב כך:
למרות שזרע יעקב מלך בשנת 1434 הוא לא הוכתר (על ידי האבונא) עד לשנת 1436 בה הוכתר רשמית באקסום. לאחר ההכתרה הוא נשא לאישה את הלני שהמירה את דתה מהאסלאם לנצרות. הלני הייתה ביתו של מלך ממלכת האדייה אחת ממלכות הסידאמים הנמצאת מדרום לנילוס הכחול. הלני לא הביאה ילדים לעולם אבל נהייתה לאישיות פוליטית חזקה בחצר והייתה עוצרת או יועצת של הקיסרים באדה מריאם הראשון, אסכנדר ונהואד.
אחרי שיום אחד נראה אור משונה בשמי אתיופיה (שרוב היסטוריונים זיהו אותו כשביט היילי, בשנת 1456), זרע יעקב הקים את העיר דברה ברהן וקבע אותה כבירת ממלכתו.
כעבור מספר שנים שלטונו של זרע יעקב נעשה רודני יותר. כאשר תקלה האוואריאט, ראש מנזר דברה ליבנוס, יצא כנגד הרציחות וההכאות של גברים בממלכה, הקיסר כלא אותו, והוא מת בכלאו אחרי חודשים ספורים. כאמור, לקראת סוף שנות שלטונו הוא החל להיות פרנואיד ובשנת 1453 הוא היה משוכנע שישנה עלילה כנגדו, מה שגרם ליותר פעולות אכזריות כנגד תושבים רבים בממלכה. כאשר בשנת 1445 סולטנות אדאל ומנהיגה באדלאי אבן סעד א-דין מרדו בקיסר הוא יצא לאזור המרידות עם צבאו, הביס את צבא אדאל בקרב גומיט וגיבש את שליטתו על הממלכות של הסידמאים בדרום, ועל הממלכות המוסלמיות החלשות שמעבר לנהר האוואש.
מרד היהודים
זרע יעקב היה איש נוצרי אדוק ולא סבל דתות אחרות, ולכן, תחת שלטונו הורע מצבם של יהודי אתיופיה. הקיסר דרש מכלל תושבי ממלכתו ובכללם היהודים, להתנצר, והיה אם יסרבו דינם יהיה מוות. אחת מנשות הקיסר -ציון ציפורה (או "ציון מורגשה" -על פי מקורות נוצריים) הייתה יהודיה שהוכרחה להתנצר ולהינשא לקיסר לאחר שהוא התאהב ביופיה. היא שינתה את שמה ל"ולטה קדיסן", וילדה לו שלושה בנים: אסקאל, באדה מריאם הקיסר לעתיד ומאדאם.
כשהקיסר היה במערכה צבאית כנגד המוסלמים בדרום, ניצלו יהודי אתיופיה את ההזדמנות ומרדו בקיסר בהנהגת אשת הקיסר ציפורה. היהודים, שסבלו רבות משלטון הקיסר, תכננו להכתיר לקיסר את בנו הבכור של זרע יעקב אסקאל. כאשר הקיסר שמע כי היהודים מרדו בו, וכי אשתו היהודייה, היא למעשה מנהיגת המרד, הוא הפנה את צבאו צפונה אל עבר מחוזות היהודים, השמיד כפרים יהודיים רבים, הרג את אשתו ציון ציפורה ולקח רבים בשבי. בעקבות זאת זרע יעקב כינה את עצמו "משמיד היהודים". למרות הטבח שביצע ביהודים הוא לא הצליח להביס אותם לחלוטין, מאחר שהם התבצרו בהרי סאמיאן.במרד השני כוחות היהודים הביסו את צבאו והוא בקושי הצליח להימלט.
מרד נוסף שדוכא על ידי זרע יעקב בצפון היה של האגאווים.
זרע יעקב והכנסייה האתיופית
זרע יעקב ראה בכנסייה ובנצרות את הכלים הראשיים לגיבושה של מדינה ולקידומה של לאומיות אתיופית. הקיסר הבין כי מספר הולך וגדל של אתיופים בעלי רקע דתי ותרבותי שונה החלו לאמץ לחיקם את הדת הנוצרית, עד אשר באמצע המאה ה-14, האחריות הנוספת אשר הוטלה על הכנסייה האתיופית הייתה מעל ומעבר לכוחותיה ויכולותיה וכי המתקנים החינוכיים והארגוניים שלה, לא יכלו להמשיך ולספק שירותים לכל המאמינים החדשים. לשם כך, היו חייבים להתבצע צעדים דרסטיים בארגונם מחדש של מוסדות הכנסייה, וכתיבה מחדש של חוקים בממלכה. בתקופה קריטית זו תפס זרע יעקב את השלטון והציב לעצמו את המטרה לבצע את הרפורמות בכנסייה האתיופית. תשומת לבו הופנתה מהר מאוד לנושא אשר במשך זמן רב היווה מחלוקת בין קבוצות דתיות רבות באתיופיה ובין הבישוף באלכסנדריה, והוא שמירת השבת. נוהג שמירת השבת התפשט בין קהילות רבות ואף בחצר המלכותית באתיופיה, כל זאת בניגוד לעמדת הבישוף ממצרים אשר ראה בנוהג שמירת השבת השפעה יהודית אשר יש לעקור אותה מן השורש. אולם גם זרע יעקב, כמו אביו לפניו, היה בעד שמירת נוהג זה, לא רק בגלל אמונות דתיות אלא גם בגלל סיבות פוליטיות. העובדה כי זרע יעקב המשיך בנוהג שמירת השבת הביאה לכך שכוחו של הבישוף המצרי ונאמניו, המעטים וחסרי הכוח בממלכה, נשארו בעמדה נחותה זו, כך שהם לא היוו סיכון על שלטונו.
נושא נוסף אשר העסיק את מחשבתו לאורך כל תקופת שלטונו, הייתה העובדה כי אתיופיה הייתה מוקפת בפגאנים ומוסלמים ממזרח וממערב, אשר עלולים להשפיע לרעה על אנשיו -המאמינים הנוצרים אשר בממלכה. כדי לפתור בעיה זו, הוא החל בסדרה של פעילויות אנרגטיות אשר באו כדי לבצע רפורמות דתיות, ואשר הוכיחו כמה קטנה הייתה השפעתה של הכנסייה במחוזות הנרחבים של הממלכה. הוא דרש ואף קיבל מהבישוף של מצרים שני אבונאות שיבואו לאתיופיה כדי להשתלט על כמות המאמינים אשר גדלה בה (דבר אשר מעולם לא נעשה לפני כן, שכן הבישוף ממצרים הסתפק תמיד באבונא אחד שישרת את הקהילה באתיופיה).
נראה היה כי זרע יעקב, בניגוד לקיסרים האחרים של השושלת הסולומונית, היה היחיד אשר הצליח להבין את גודל הבעיה אשר הביאו עימם הפגאנים והמוסלמים לעדת המאמינים הנוצרים יותר מכל דבר אחר. בעקבות הבנה זו הוא תכנן את תוכנית הרפורמות שלו עוד לפני שהוא תפס את שלטון הכתר בממלכה.
אין ספק כי ניסיונותיו של זרע יעקב לשלב את השטחים הכבושים, להטמיע את תושביהם בתרבות האתיופית הנוצרית ולספק בסיס איתן הן לכנסייה והן למדינה, עלו על אלה של קודמיו או של יורשיו, והפכו אותו לשליט הבולט בתקופה הסולומונית כולה.
יחסי חוץ
זרע יעקב שלח משלחת דיפלומטית לאירופה בשנת 1450, שהובלה על ידי הסיציליני פיאטרו רומבאלו, שעוד לפני משימה זו, נשלח להודו בשליחות דומה, והצליח שם. אנשי המשלחת, בראשות פיאטרו רומבאלו, נפגשו עם מספר אנשים חשובים, ביניהם האפיפיור ניקולאוס החמישי, ופגישתם העיקרית הייתה עם אלפונסו החמישי מלכה של ממלכת אראגון.
ספריו
הקיסר זרע יעקב ידוע בכתיבת יותר מ-20 ספרים והגשתם לדורות הבאים. ספרים אלה מיוחסים אליו ללא וודאות מוחלטת. ביניהם: ספרים אלו הם דתיים באופיים.
קלינטק
קלינטק או קלין טק (Cleantech - קיצור של "טכנולוגיה נקייה") הוא מונח כללי המציין מוצרים או שירותים שמשפרים את הביצועים התפעוליים, היעילות או היצרנות בעודם מפחיתים עלויות, תשומות, צריכת אנרגיה, ייצור פסולת או זיהום הסביבה.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 גבר העניין בקלינטק בקרב צרכנים, בתעשייה, בקרב משקיעים ומחוקקים. בפרט נעשתה התקדמות בפיתוח אנרגיות חלופיות ואנרגיה מתחדשת. זאת עקב עליית מחירי הנפט והמודעות הגוברת לחשיבות איכות הסביבה ולנזקי ההתחממות העולמית.
קלינטק כולל מגוון רחב של מוצרים, שירותים ותהליכים שנועדו:
בין החברות העוסקות בתחום, ניתן למנות את סימנס, ג'נרל אלקטריק ושארפ, כמו גם את קלינטק גרופ. מבחינת ריכוז החברות בתחום הקלינטק ביחס לגודל האוכלוסייה, נחשבת ישראל למדינה בולטת בתחום הקלינטק, עם חברות בולטות כגון אורמת (בתחום האנרגיה הגאותרמית). ממשלת ישראל מעודדת ותומכת בחברות בתחום, ולשם כך הקים משרד התמ"ת את "התוכנית הלאומית לקידום תעשיות המים והאנרגיה המתחדשת".
Feel So Close
Feel So Close (בעברית: מרגיש כל כך קרוב) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הסקוטי קלווין האריס, אשר פורסם בתור הסינגל השני מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, . האריס חזר לבצע את שיר זה, על אף שקבע בעבר שהוא יפסיק לכלול אותו בהופעות. בשבועו הראשון, הגיע השיר למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לשיר השישי שלו שנכנס לעשרת הראשונים משיריו כאמן סולו. השיר אף נכנס למצעד הבילבורד הוט 100 כאשר בשיאו הגיע למקום ה-12, והפך לשיר הראשון של האריס שנכנס למצעד כאמן סולו, ולשיר השני באופן כולל, כאשר הראשון היה We Found Love של ריהאנה, בו הוא משתתף. מכירות השיר עלו להיקף של כ-2.17 מיליון עותקים בארצות הברית עד סוף 2012.
בתרבות הפופולרית
"Feel So Close" הושמע בסדרות הטלוויזיה המעגל הסודי ויומני הערפד, במשחק הווידאו "Guitar Hero Live", ובטריילר לסרט הדרכה הורית.
ב-2013, כוכב היוטיוב קורט הוגו שניידר וחברת קוקה-קולה התחברו כדי ליצור קליפים עם עטיפות יצירתיות של שני להיטים משנת 2013. אחד מהם היה "Feel So Close", והשני היה "Little Talks" של אוף מונסטרס אנד מן, עבור קמפיין בשם "הקולות של AHH". "Feel So Close" מציג את שניידר מנגן בבקבוקי קוקה-קולה, כוסות ופחיות. ב-14 בינואר 2014, גרסה של הווידאו שודרה בפרק הבכורה של עונה 13 של הריאליטי אמריקן איידול ברשת הטלוויזיה FOX.
קרב עקבה
בקרב עקבה במלחמת העולם הראשונה, כבשו כוחות חג'אזיים-ערביים, אשר פעלו לצד הבריטים וכנגד העות'מאנים, את העיירה עקבה (כיום בממלכת ירדן). הכוחות הערביים היו מודרכים בידי לורנס איש ערב ומונהגים בידי השייח' עאודה אבו טאי. עיקר הקרב על עקבה נערך ב-2 ביולי 1917, באבו אל-ליסל, המרוחקת כמה עשרות ק"מ מן העיירה. בסופו של הקרב נטבחו רבים מן המגינים לאחר שנכנעו. עקבה עצמה נכבשה ללא קרב ב-6 ביולי.
רקע
באביב 1917 עמדה המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה במצב קפאון, שחל למעשה למן קרב רפיח (1917), בינואר של אותה שנה. באותה העת פנו הכוחות המקומיים, בני חצי האי ערב, אשר נטלו חלק, לצד מדינות ההסכמה, במהלך המרד הערבי, ועשו דרכם צפונה מערבה, כדי להשתלט על הנמלים ינבוע וואג'. עקבה, אשר הייתה כפר קטן באותה עת, נתפסה כבסיס לאיום על כוחות האימפריה הבריטית בחזית עזה, בין אם כבסיס צי בין אם כבסיס יבשתי. מצד שני, אם תיכבש, עקבה עשויה לשמש כנמל להעברת אספקה לכוחות הנוטלים חלק במרד הערבי. כיוון שכך, שכנע לורנס את פייסל אבן חוסיין (לימים האמיר פייסל הראשון, מלך עיראק), מנהיג המורדים, לתקוף את עקבה. התנועה מואג' לכיוון עקבה החלה ב-9 במאי, למרות שהדבר נעשה בחום הקיץ, כאשר לורנס עמד בראש כ-1,100 מורדים ערבים. מן הצד השני, בסמוך לעקבה חנה חיל מצב ובו כ-300 איש, אשר הגן על המקום מפני התקפה מכיוון חצי האי סיני. עם זאת, ההגנה על עקבה ממזרח, מכיוון מדבר נפוד, הוזנחה, כיוון שדרך המדבר נחשבה כמעט בלתי עבירה. בשלבים קודמים של המלחמה הפגיז הצי המלכותי הבריטי את עקבה מדי פעם, ובסוף 1916 אף הנחית לזמן קצר חיילים במקום.
התוקפים, שבחרו בנתיב עוקף, פגעו בדרכם מספר פעמים במסילת הרכבת החיג'אזית. הם נתקלו מדי פעם בבני שבטים ערביים עוינים, ובנוסף, התגברו על תלאות הדרך. בהגיעם אל ואדי סירחאן, המקשר בין צפון ערב הסעודית למזרח ממלכת ירדן של ימינו, הם שיחדו, בכסף בריטי שלורנס נשא עמו, את הבדווים המקומיים על מנת שיאפשרו להם לעבור. דרך עוקפת זו נבחרה, בין היתר, כדי להטעות את העות'מאנים שיעדם הוא דמשק או אף חלב. כדי לחזק רושם זה, יצא לורנס לבדו לסיור הרחק מן המסלול של הכוח התוקף, ובמהלכו הרס גשר רכבת באזור בעלבכ. בנוסף, פגעו התוקפים בגשר רכבת ליד דרעא וערכו פשיטות נוספות בסוריה ובירדן של ימינו. בתגובה, העות'מאנים שיגרו כוח ובו כ-400 פרשים בעקבות התוקפים, אולם אלה האחרונים חמקו.
אחרית דבר
לאחר כמה ימים בהם שהו כוחות המרד הערבי (ושבוייהם) במקום, החלה לאזול האספקה, ולורנס החליט לדווח אישית על מצבו. הוא חצה לצורך כך את מדבר סיני בדרכו למפקדה הבריטית באסמאעיליה. כיבוש המקום בידי כוחות המרד הערבי איפשר אכן לבריטים לספק את צורכיהם דרך הנמל שנתפס.
תתרי גיאורגי (פוליטיקה)
תֶתרי גיאורגי (בגאורגית: თეთრი გიორგი) הוא שמו של ארגון לאומי פוליטי שנוסד על ידי גולים גאורגים בשנת 1924 ואשר נקרא על שמו של תתרי גיאורגי - סמל גאורגיה.
המייסדים והמנהיגים העיקריים של הארגון היו מיכאיל צרתלי, לאו קרסלידזה, שלווה מגלקלידזה, אלכסנדר מנוולישווילי, גריגול רוביכדזה, ויקטור נוזדזה, קליסטרטה סליה ונציגים מפורסמים אחרים של הגולים הפוליטיים הגאורגים. אחת ממטרותיו העיקריות של הארגון הייתה שחרור גאורגיה מעול הכיבוש הסובייטי. במהלך מלחמת העולם השנייה שיתף הארגון פעולה עם הוורמאכט.
ג'ורג'ו באסאני
ג'ורג'ו באסאני (באיטלקית: Giorgio Bassani; 4 במרץ 1916 – 13 באפריל 2000) היה יהודי-איטלקי, סופר, משורר, מסאי, עורך ואינטלקטואל. מחבר סדרת "הרומנים של פרארה" ובהם הרומן "גן פינצי-קונטיני".
ביוגרפיה
באסאני נולד בבולוניה שבצפון איטליה, אך ילדותו ונעוריו עברו עליו בפרארה. את השכלתו הגבוהה רכש באוניברסיטת בולוניה אצל המרצה לתולדות האמנות רוברטו לונגי, וכן למד באופן פרטי אצל ההיסטוריון והפילוסוף בנדטו קרוצ'ה.
משנת 1937 עסק בפוליטיקה והיה פעיל במחתרת האנטי-פשיסטית, פעילות שבגינה נאסר בפרארה במאי 1943 ושוחרר ביולי של אותה שנה. לאחר מכן עבר לרומא ושם ערך את כתב העת הספרותי בוטגה אוסקורה, מאז ייסודו בשנת 1948 עד 1960. כמו כן ערך את פאראגון, כתב עת שייסדו לונגי ואשתו אנה בנד.