cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בטמן (עיר)
עד שנות ה-50 של המאה ה-20, בטמן הייתה כפר שנקרא אילו עם כ-3,000 תושבים, שדות הנפט שנתגלו בסביבה בשנות ה-40 האיצו את פיתוח הכפר וגרמו לזרם גדול של תושבים אשר חיפשו עבודה במקום. ב-1957 שונה שמו של הכפר לבטמן על שם הנהר הזורם בקרבתו ושונה מעמדו של הכפר לעיר, העיר הפכה לעיר מרכזית בנפה. במהלך 50 השנים הבאות כמות האוכלוסייה גדלה פי 100, בתים רבים בעיר נהרסו ונבנו מחדש כבניינים רבי קומות. ב-1967 הונח צינור נפט באורך כולל של 511 קילומטר שקישר בין בטמן לעיר דורטיול (השוכנת בנקודה המזרחית ביותר של חוף הים התיכון).
ב-1990, בטמן הוכרה כעיר הבירה של נפת בטמן. ב-2007, נוסדה אוניברסיטה בעיר והיא צורפה לתוכנית ארסמוס של האיחוד האירופי.
שי מימון (כדורגלן)
שי מימון (נולד ב-18 במרץ 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה
מימון נולד בנתניה ובצעירותו שיחק בקבוצת הנוער של בית"ר טוברוק, ממנה עבר בגיל 16 למכבי חיפה. בשנים הראשונות בחיפה לא הרבה לשחק והושאל למכבי הרצליה ולמועדון ספורט אשדוד, עד שבתחילת עונת חזר למכבי חיפה ואף היה שותף לניצחונות על רד בול זלצבורג, בעקבותיהם עלתה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות.
בתחילת עונת עבר למכבי פתח תקווה, עמה ירד בתום העונה לליגה הלאומית ושוחרר מהקבוצה. לאחר שלא שיחק כחצי שנה, בינואר 2013 חזר לשחק במ.ס. אשדוד. ב-3 בספטמבר 2014 חתם במכבי אחי נצרת מהליגה הלאומית. לקראת עונת הצטרף לעירוני טבריה מליגה א'. אחרי עונה אחת חזר לליגה הלאומית כאשר חתם בעולה החדשה עירוני נשר.
מימון נכלל בסגל הנבחרת הצעירה של ישראל כשהעפילה לאליפות אירופה בשנת 2007, ובסך הכל רשם 20 הופעות במדי הנבחרת הצעירה. ב-26 במאי 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי, ובסך הכל ערך שתי הופעות במדי הנבחרת הלאומית.
אחיו הוא הסטנדאפיסט קובי מימון.
מזל גדי
מזל גדי הוא אחד משנים עשר המזלות שבגלגל המזלות. באסטרולוגיה המערבית "בן מזל גדי" הוא מי שנולד בין 22 בדצמבר לבין 20 בינואר (לערך). במסורת היהודית מתייחס מזל גדי אל חודש טבת. בלוח השנה במגילות קומראן משויך מזל גדי לחודש כסלו. מושג זה מתייחס לרעיון שבתקופה הנתונה מיקום השמש באזור השמיים המוקצה למזל גדי האסטרולוגי. כיום אין חפיפה בין קונסטלציית הגדי לבין אזור השמיים של מזל גדי בגלל נקיפת ציר כדור הארץ.
הגדי במיתולוגיה
במקור היה מזל הגדי מקושר אל "גדי הים", חיה מיתולוגית שחציה העליון הוא גדי וחציה התחתון הוא דג. באחד הסיפורים כאשר הותקף פאן, אל הרועים במיתולוגיה היוונית, על ידי המפלצת טיפון, ירד פאן אל הנילוס, שם פלג גופו העליון אשר היה מעל המים נשאר גדי, וחלקו התחתון אשר היה תחת המים הפך לדג.
מזל גדי באסטרולוגיה
מזל גדי הוא אחד משלושת מזלות יסוד האדמה, יחד עם מזל שור ומזל בתולה. הוא משתייך לקבוצת המזלות הקרדינליים, יחד עם מזל טלה, מזל סרטן ומזל מאזניים. הכוכב השליט של מזל גדי הוא שבתאי. הבית האסטרולוגי של מזל גדי הוא הבית ה-10 שמסמן שאפתנות אמביציה ויכולת להגיע למעמד גבוה השגת מעמד הצלחה בעבודה ובקריירה שאיפות סטטוס בחברה בכלל ובמסגרות וחוש הומור. המזלות המתאימים למזל גדי הם מזל בתולה, מזל שור, מזל עקרב, מזל דגים ומזל סרטן שזהו המזל המשלים למזל זה.
מוריץ שליק
מוריץ שליק (גרמנית: Moritz Schlick ) (14 באפריל 1882 – 22 ביוני 1936), היה פילוסוף גרמני - והאב המייסד של הפוזיטיביזם הלוגי והחוג הווינאי.
נעוריו ותחילת דרכו
שליק נולד בברלין למשפחה אמידה. למד פיזיקה באוניברסיטת היידלברג ולאחר מכן באוניברסיטת ברלין בהדרכתו של מקס פלאנק.
פרסומים ראשונים בפילוסופיה
ב-1904 השלים את מאמרו "על השתקפות האור במדיום לא-הומוגני" (Über die Reflexion des Lichts in einer inhomogenen Schicht). ב-1908 פרסם את "חכמת החיים" (Lebensweisheit), קונטרס הנוגע לאודימוניזם (תאוריה שעל פיה המוסר הוא תנאי הכרחי ולעיתים אף מספיק לאושר).
מאמרו "טבע האמת על פי הלוגיקה המודרנית" (Das Wesen der Wahrheit nach der modernen Logik) פורסם ב-1910. כתב מספר מאמרים בנוגע לאסתטיקה, כאשר הפנה את תשומת לבו אל בעיות בתורת ההכרה, הפילוסופיה של המדע ושאלות כלליות יותר בנוגע למדע. בנושא אחרון זה, שליק ייחד את עצמו על ידי פרסום מסמך ב-1915 על תורת היחסות הפרטית של איינשטיין, רק עשר שנים לאחר פרסומה. הוא גם פרסם את "חלל וזמן בפיזיקה המודרנית" (Raum und Zeit in der gegenwärtigen Physik), ייחוס שיטתי יותר לפיזיקה הפוסט-ניוטונית.
פועלו המרכזי
ב-1922 קיבל שליק משרת פרופסור לפילוסופיה ולאינדוקציה מדעית באוניברסיטת וינה, לאחר שני מפגשים לא מספקים ברוסטוק ובקיל. באותה שנה אירעו שני אירועים אשר שינו את חייו: הראשון, חבורה של פילוסופים ומדענים הציעו לשליק לערוך מפגשים קבועים כדי לדון בנושאי מדע ופילוסופיה; הקבוצה כללה את רודולף קרנפ, הרברט פייגל, קורט גדל, האנס האן, אוטו נוירת ופרידריך וייסמן. בתחילה הם קראו לעצמם "אגודת ארנסט מאך", אך לאחר מכן הם נודעו בשם החוג הווינאי. המאורע השני היה הוצאתו לאור של ה"טרקטטוס לוגיקו-פילוסופיקוס" של לודוויג ויטגנשטיין, עבודה הנחשבת לפורצת דרך, והציבה בין השאר תאוריה לוגית וסימבולית של השפה. שליק וקבוצתו הוקסמו מהיצירה והפכוה לנושא שיחה כמעט בכל מפגש. שליק עצמו יצר קשר עם ויטגנשטיין ב-1924, ושיבח אותו על החיבור והשלכותיו מרחיקות הלכת על הקבוצה. לבסוף הסכים ויטגנשטיין להיפגש עם וייסמן ושליק כדי לדון ב"טרקטטוס" וברעיונות נוספים. בהשפעתו של שליק, חזר ויטגנשטיין אל הפילוסופיה לאחר כעשר שנים. הודות לשליק החל ויטגנשטיין לרשום את מחשבותיו שהובילו לכתיבת "חקירות פילוסופיות". דיוניהם של וייסמן ושליק עם ויטגנשטיין נמשכו עד שוויטגנשטיין הרגיש שמספר רעיונות מהדיונים הופיעו במאמר של קרנפ ללא אישורו. ויטגנשטיין המשיך את הדיונים באמצעות תכתובות עם שליק אך קשריו הרשמיים עם החוג הווינאי הסתיימו ב-1932.
שליק עבד על תאוריית הידע הכללית שלו (Allgemeine Erkenntnislehre) בין השנים 1918 ו-1925. על אף התפתחויות מאוחרות בפילוסופיה שלו שהיו אמורות להתיר מספר בעיות בתורת ההכרה, ה"תאוריה הכללית" היא ככל הנראה עבודתו הגדולה ביותר בכך שהיא מציינת בהיגיון מדויק את הפגמים בתאוריית הידע האפריורי הסינתטי. בין 1926 ו-1930 עמל שליק כדי לסיים את "בעיות האתיקה" (Fragen der Ethik), חיבור שהפתיע את חבריו לחוג היות שהכיל את האתיקה כענף תקין בפילוסופיה. באותו זמן פרסם החוג הווינאי את "תפיסת העולם המדעית העולמית: החוג הווינאי" (הידוע יותר כ"מניפסט הווינאי") כהוקרה לשליק. המשמעות האנטי-מטאפיזית החזקה של המסמך חקקה את עמדתה של הקבוצה.
הירצחו
עם עליית הנאציזם בגרמניה ובאוסטריה, עזבו רבים מחברי החוג לאמריקה ולבריטניה. שליק, למרות הכול, נשאר ללמד באוניברסיטת וינה. כאשר ביקר אותו פייגל ב-1935, שליק הביע מחאה והתנגדות לאנטישמיות בגרמניה. ב-22 ביוני 1936, עלה שליק במדרגות האוניברסיטה, שם פגש בתלמידו לשעבר, יוהאן נלבוק, אשר שלף אקדח וירה בחזהו. שליק מת לאחר זמן קצר. התלמיד נשפט אבל הפך ל"אהוד הקהל" בשל האנטישמיות הגואה בעיר (מהעובדה ששליק כלל לא היה יהודי נטו להתעלם). חנינתו של נלבוק לא איחרה לבוא והוא הצטרף למפלגה הנאצית האוסטרית לאחר ה"אנשלוס". במקום בו נרצח שליק הוחלפה רצפת השיש בשלט לזכרו.
לאחר מותו
תרומתו הגדולה ביותר של שליק לעולם הפילוסופיה היא בתחום הפוזיטיביזם הלוגי. אנושיותו, רצונו הטוב, עדינותו ובמיוחד עידודו תועדו על ידי רבים מעמיתיו. הרברט פייגל ואלברט בלומברג, במבוא שלהם לתאוריית הידע הכללית, כתבו -
פנבילי
פנבילי (בלועזית: Pennabilli) היא קומונה בנפת רימיני שבמחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה, הממוקמת כ־140 ק"מ דרומית־מזרחית לבולוניה וכ־45 ק"מ דרומית לרימיני.
גאוגרפיה
שטחה של העירייה מושפע מהפארק הטבעי הבין-אזורי של סאסו סימון וסימונצ'לו והוא חלק מקהילת ההרים אלטה ולמרצ'יה. פנבילי היא העירייה השנייה בגובהה במחוז רימיני, אחרי, והעירייה השנייה הדרומית ביותר במחוז אמיליה-רומאניה, אחרי.
היסטוריה
על פי ממצאים ארכאולוגיים, בני האדם הראשונים החלו להתיישב באזור פנבילי בתקופות האטרוסקים והרומאים. במהלך הפשיטות הברבריות של אמצע האלף הראשון לספירה, שתי הפסגות שעליהן ניצבת הבירה (הנקראים כיום "רוקיונה" ו"רופה"), שימשו מקלט לאוכלוסיות שהתיישבו בסביבה ולאורך נהר ה. כך נוצרו הקהילות של "פנה" ו"בילי"; על פי חוקרי, השם הראשון נובע מהמילה הלטינית "פינה" (פסגה/קצה), והשני מ"ביליה" (ראשי עצים), והם מתייחסים למבנה אופייני של שתי גבעות. קהילת פנה התפתחה ככפר, בעוד קהילת בילי הייתה מעוז של ; הוא מוזכר כבר בשנת 962, כאשר הקיסר אוטו הגדול העניק אותו כמחנה לרוזני.
עד ל-15 באוגוסט 2009, פנבילי הייתה משויכת למחוז מארקה (נפת פזארו אה אורבינו) ממנו היא התנתקה, יחד עם עוד שש רשויות מקומיות נוספות מאזור אלטה ולמרצ'יה, בעקבות יישום תוצאת משאל עם שנערך ב-17 וב-18 בדצמבר 2006.
ב-20 במאי 2010 הצטרפה פנבילי הצטרף למועדון התיירות האיטלקי.
במחצית הראשונה של פברואר 2012 אזור העירייה היה אחד המושפעים ביותר מירידת שלגים חריגה, שהגיעו אפילו לגובה של 3 מטרים במרכז העיירה.
רדומישל על נהר סן
רדומישל על נהר סן (בפולנית: Radomyśl nad Sanem) הוא כפר במחוז סטאלובה וולה שבפרובינציית פּוֹדְקַרְפָּאטִי בפולין, על גדת נהר סן, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב
היישוב נוסד במאה ה-16 בידי אציל פולני בשם יעקב שייניאבסקי, ומספר שנים לאחר מכן הוענקו לו זכויות עיר. בשנת 1584 הוענקו ליישוב זכויות לקיים ירידים שנתיים ושווקים שבועיים.
בשנת 1935, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות.
יהודי רדומישל
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, גורשו כמה משפחות יהודיות ממנו אל מעבר לנהר סן, שנקבע כגבול עם שטחי הכיבוש הסובייטיים. על היהודים שנותרו ביישוב הוטלו גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, חובת תשלום סכומי כופר וחובת ביצוע עבודות כפייה.
בשנת 1941 רוכזו יהודי היישוב, יחד עם כ-400 פליטים יהודים מקרקוב ומקרשניק, בגטו שהוקם בו, בו מתו רבים מהם מרעב וממגפת טיפוס הבהרות. בסתיו 1942 שולחו כל יושבי הגטו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
הנרי ראולי בישופ
סר הנרי ראולי בישופ (אנגלית: Sir Henry Rowley Bishop; 18 בנובמבר 1786 - 30 באפריל 1855) היה מלחין אנגלי. הוא התפרסם בשירו !Home! Sweet Home (למילים מאת ג'ון הווארד פיין), שמקורו באופרה הקומית שלו משנת 1823, "קלארי, או הנערה ממילאנו". הוא חיבר או ערך כ-120 יצירות דרמטיות, ביניהן 80 אופרות, אופרות קלות, קנטטות ובאלטים. בישופ כתב לכל התיאטראות החשובים בלונדון של זמנו - בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, התיאטרון המלכותי, תיאטרון דרורי ליין, ווקסהול גארדנס ותיאטרון היימרקט.
יצירתו
האופרה הראשונה שלו, "הכלה הצ'רקסית" (1809) זכתה להצגה אחת ב"דרורי ליין", שאחריה נשרף התיאטרון והפרטיטורה אבדה. האופרות של בישופ נושאות דמיון רב יותר לסוגה המוקדמת, האנגלית במקורה, של האופרה באלאדה, או למחזות הזמר המודרניים מאשר לאופרה הקלאסית של אירופה הקונטיננטלית, המכילה רצ'יטטיבים. הסגנון והמתכונת שבהם כתב בישופ היו לטעמם של הקהל בתקופתו. "אלאדין" שלו (1827) מתואר לעיתים כיצירה המשמעותית ביותר שלו. היא נכתבה בהזמנת "דרורי ליין" כדי להתחרות ב"אוברון" של ובר בקובנט גארדן ותואמת יותר את הסגנון האירופאי הקלאסי - אם כי לא זכתה להצלחה בשעתה.
בישופ היה פרופסור למוזיקה, תחילה באוניברסיטת אדינבורו (1841) ואחר באוניברסיטת אוקספורד (1848); הוא היה בין מנהליה המקוריים של האגודה הפילהרמונית כשזו נוסדה ב-1813. הוא ניצח בקובנט גארדן ובקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית של לונדון.
בישופ התחתן פעמיים; הן הוא והן הנשים שנשא בזו אחר זו היו זמרים. כמה משיריו של בישופ ויצירות דומות שלו נמצאים עדיין ברפרטואר הווקאלי ואילו יצירותיו הגדולות יותר נשכחו מלב.
בישופ חיבר את המוזיקה לשורה של אופרות שייקספיריות בבימוי פרדריק ריינולדס בשנים שבין 1816 ל-1828.
בשנותיו המאוחרות פקדה אותו שערורייה, הוא נשא את אשתו השנייה, הזמרת אנה ריבייר שהייתה צעירה ממנו בעשרים וארבע שנים, בשנת 1831. ב-1839 נטשה ריבייר את בעלה ואת שלושת ילדיהם והסתלקה עם מי שהיה לה מאהב, נבלן ומלווה ניקולא-שארל בוקסה. (1789 - 1859). ריבייר עזבה את אנגליה ויצאה לסיור קונצרטים קבוע ברחבי העולם.
בישופ קיבל תואר אבירות בשנת 1842, המוזיקאי הראשון שזכה בכבוד זה. אף כי במהלך חייו נהנה מהכנסות בלתי מבוטלות, במותו היה עני אביון. הנרי ראולי בישופ נולד ומת בלונדון ושם גם נקבר, בבית הקברות פינצ'לי.
נורווגיה
נורווגיה (נקראת רשמית ממלכת נורווגיה; בנורווגית: Kongeriket Norge בנורווגית ספרותית; Kongeriket Noreg בנורווגית חדשה) היא מדינה נורדית בסקנדינביה שבצפון אירופה. לנורווגיה צורה מוארכת וקו חוף נרחב לאורך האוקיינוס האטלנטי הכולל את הפיורדים המפורסמים שלה. היא גובלת בשוודיה, רוסיה ופינלנד. היא חברה מייסדת של המועצה הנורדית וברית נאט"ו.
נורווגיה היא מדינה מודרנית מתועשת וכשכנותיה היא מובילה שוק חופשי המלווה במדיניות רווחה נדיבה, לצד מעורבות ביחסים בינלאומיים ובדגש על נושאי זכויות האדם והגנת הטבע והסביבה. יוקר המחיה בה הוא מהגבוהים בעולם, ובסקר של דירוג ערים לפי מדד יוקר המחיה לשנת 2011 הגיעו עיר הבירה אוסלו ועיר הנפט סטוונגר, למקומות השני והרביעי בעולם (בהתאמה), ולמובילות רשימת ערי יבשת אירופה. בבדיקה שבוצעה על ידי האו"ם, דורגה נורווגיה כמדינה שהכי טוב להתגורר בה בין השנים 2001–2006 ושוב בין 2009–2011. בנוסף, נורווגיה משמרת מורשת תרבותית ענפה, שמקיימת בתוכה גם ייצוג ניכר למיעוט הסאמי המתגורר בעיקר בצפון המדינה.
על פי האטימולוגיה המודרנית, משמעות השם נורווגיה (Norge) היא "הנתיב הצפוני" (Nor = צפוני, gen = דרך).
היסטוריה
עדויות לנוכחות בני אדם בנורווגיה תוארכו לסביבות שנת 8,000 לפנה"ס. מאותה תקופה התגלו עדויות של כלי אבן, כלי חרס ואף ציורי קיר המתארים את חברת הציידים של הנורווגים הקדמונים. בסביבות 3,000 לפנה"ס החל בחבל ארץ זה המעבר לעיסוק בחקלאות, כחלק מהמהפכה החקלאית.
התקופה הוויקינגית (מהמאה ה־9 עד למאה ה־11) הייתה תקופה חשובה של איחוד לאומי והתרחבות. הוויקינגים הנורווגים פשטו על שטחים נרחבים במערב אירופה, הם הקימו קשרי סחר נרחבים והתיישבו בחלק מן האזורים שאליהם הגיעו. בתקופה זו הייתה נורווגיה מחולקת למספר רב של ממלכות קטנות. במשך למעלה מ־200 שנים נמשך תהליך האיחוד של נורווגיה. מלכי ויקן (Viken), האזור הסובב את הפיורד של אוסלו, מילאו תפקיד משמעותי בתהליך האיחוד, תוך שהם משתלטים באופן הדרגתי על עוד ועוד שטחים, ממלכות, ערים וקהילות. עד שנת 1060 נראה כי תהליך האיחוד הגיע לסיומו.
במהלך המאה ה־14 קטנה האוכלוסייה בנורווגיה בשל המגפה השחורה ובעיות אקלימיות, וכתוצאה מכך החלה הידרדרות במצב הכלכלי באזור. חולשה כלכלית זו נוצלה על ידי אצילים דנים וגרמנים שהחלו תופסים עמדות כוח בתוך היבשת הסקנדינבית. טקסי נישואין שנערכו בין חברי שושלות מלכים הובילו לאיחוד המשולש של מדינות נורווגיה, דנמרק ושוודיה - איחוד קאלמאר - החל מ־1450. האיחוד עוגן בחתימת המדינות על אמנה. תקופה זו תוארה באופן לאומי־רומנטי כ"ליל 400 השנים". ב־1521 פרשה שוודיה מהאיחוד אולם נורווגיה נותרה מאוחדת עם דנמרק.
לאחר שדנמרק־נורווגיה תמכה בנפוליאון בתקופת המלחמות הנפוליאוניות, נמסרה נורווגיה למלך שוודיה שניצל את חברותו בקואליציה נגד נפוליאון על מנת לתקוף את דנמרק, שותפתה של צרפת, ולהרוויח את נורווגיה כשלל נוסף. בינואר 1814 נכנעה דנמרק ללחצי השוודים ומסרה לידיהם את נורווגיה. בזמן שהצבא השוודי היה במערכה צבאית ביבשת אירופה, אימצה לעצמה נורווגיה חוקה, הכריזה על עצמאות ובחרה לעצמה מלך ב־17 במאי 1814, כל זאת כאקט של התרסה כנגד האיחוד החדש שנכפה עליה. שוודיה, בתמיכת בעלות בריתה מתקופת המלחמות הנפוליאוניות, שיגרה כוח צבא לנורווגיה על מנת לכפות את האיחוד. המהלך צלח ונורווגיה ושוודיה אוחדו באיחוד הקרוי לעיתים שוודיה־נורווגיה. למרות האיחוד זכתה נורווגיה למידת מה של אוטונומיה.
המאות ה־20 וה־21
בשנת 1905 החל משבר עם שוודיה וממשלת כריסטיאן מיכלסן התפטרה. בהמשך בוטל האיחוד בין הממלכות, ושוודיה הכירה בעצמאות נורווגיה. ממשלת נורווגיה הציעה את כתר נורווגיה לנסיך הדני קרל. לאחר משאל עם שאישר את המונרכיה, בחר הפרלמנט בקרל למלך פה אחד. קרל שינה את שמו להוקון השביעי (Haakon VII) על שם מלכי נורווגיה העצמאית של ימי הביניים.
נורווגיה הייתה נייטרלית במלחמת העולם הראשונה. במלחמת העולם השנייה פלשו לנורווגיה כוחות גרמניה הנאצית ב־9 באפריל 1940. ההתנגדות בנורווגיה נמשכה כחודשיים והכיבוש הנאצי הושלם ב־10 ביוני. המלך והממשלה המשיכו במאבק ממקום גלותם בממלכה המאוחדת (בריטניה). הגרמנים הקימו ממשלת בובות תחת הנהגתו של וידקון קוויזלינג. הכיבוש הסתיים עם כניעת הגרמנים בנורווגיה, ב־8 במאי 1945. הכיבוש הנאצי של נורווגיה הפך את הנורווגים לספקנים לגבי מדיניות הנייטרליות.
נורווגיה הייתה בין המדינות שחתמו על אמנת נאט"ו ב־1949 ובין החברות המייסדות של ארגון האומות המאוחדות אך היא אינה חברה באיחוד האירופי, לאחר שפעמיים (בשנים 1972 ו־1994) נדחתה הצעה זו במשאל עם בפער קטן.
לקראת סוף שנות השישים של המאה העשרים התגלו מאגרי נפט בים הצפוני, ונורווגיה הפכה למפיקה העיקרית שלהם. עקב כך, החלה צמיחה כלכלית במדינה ועלייה ברמת החיים. העלייה התבטאה בשיפור מערכות החינוך והרווחה, והפיכתן למתקדמות בעולם, בנוסף להגדלת קצבאות הזקנה והאבטלה יחד עם מתן שירותים רפואיים וחינוך גבוה חינם.
ב־22 ביולי 2011 אירעה מתקפת טרור בנורווגיה שכללה פיצוץ מכונית תופת בסמוך לקריית הממשלה שהביא למותם של 8 בני אדם ולנזק רב למבנים, ופיגוע ירי כשעתיים לאחר מכן, שבו נהרגו כ־69 בני נוער ועשרות נפצעו במחנה קיץ של מפלגת העבודה הנורווגית.
גאוגרפיה
שטחה של נורווגיה מונה 385 אלף קילומטר רבוע כולל האיים המרוחקים מהיבשת (ששטחם הוא 60 אלף קמ"ר). פני השטח של נורווגיה הם הררים ברובם המכוסים בקרחונים. אורכו של קו החוף הנורווגי הוא למעלה מ־20,000 קילומטר (האורך המדויק תלוי במדידה). קו החוף משופע בלשונות חוף רבים ועמוקים הידועים בשם פיורדים. סוגנפיורד הוא הפיורד השני באורכו בעולם (204 ק"מ) והשני בעומקו. בנורווגיה למעלה מ־400 אלף אגמים, בהם אגם הורנינדל שהוא העמוק באירופה.
בנוסף לפיורדים משופעת נורווגיה באיים ואיונים רבים. מספר האיים הוא 239,057 ואם לוקחים בחשבון גם את אורך קו החוף שלהם, מתקבל כי לנורווגיה קו חוף בעל אורך כולל של 100,915 קילומטר (שני באורכו רק לקנדה). נורווגיה שוכנת לחופיו הצפוניים של האוקיינוס האטלנטי ומתוחמת על ידי שלושה ימים שונים: הים הצפוני מדרום מערב, הים הנורווגי ממערב וים ברנץ מצפון מזרח. ההר הגבוה בנורווגיה הוא גלדהפיגן (Galdhøpiggen) המתנשא לגובה של 2,469 מטר. הקרחון הגדול ביותר במדינה ואף באירופה הקונטיננטלית הוא יוסטדאלסבריין (Jostedalsbreen). אורך הקרחון כמאה קילומטר, שטחו כארבע מאות ותשעים קמ"ר והנקודה הגבוהה בו (Høgste Breakulen) מתנשאת לגובה 1,957 מטרים מעל פני הים. באי טורגט נמצא הר טורגהאטן, הנודע בחור המוזר שבמרכזו.
האיים הסמוכים, סניה, סבאלבּרד ויאן מאיין מצויים תחת ריבונותה ונחשבים כחלק מהממלכה. לעומתם, האיים בּוּבֶה שבדרום האוקיינוס האטלנטי והאי פטר הראשון שבדרום האוקיינוס השקט הם שטחי חסות נורווגיים ולא נחשבים כחלק מהמדינה על ידי הקהילה הבינלאומית. לנורווגיה תביעות טריטוריאליות גם בנוגע לארץ המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
נורווגיה ידועה בכינוי "ארץ שמש החצות", משום שחלקה הצפוני שוכן מצפון לחוג הארקטי, היכן שבקיץ השמש אינה שוקעת ובחורף רוב העמקים נותרים באפלה לתקופות ארוכות. בשל מצב ייחודי זה, היישובים הצפוניים של המדינה ובראשם טרומסה אינם מתנהלים על פי היממה המוכרת בכל העולם אלא על פי זמני עגינת והפלגת המעבורות.
האקלים הנורווגי מגוון ומתחלק לכמה סוגים; 1. אקלים ממוזג אוקייני- במיוחד לאורך החופים וזאת תחת השפעת זרם הגולף. 2. האקלים בתוך היבשה נוטה להיות קשה יותר ומתחלק בין האקלים היבשתי לח בעיקר בדרום, 3. האקלים הסובארקטי ברוב חלקיה הפנימיים, 4. ובאזורים צפוניים וגבוהים הוא אף הופך לאקלים ארקטי.
הודות לאקלים ולטופוגרפיה שלה נמצאים בנורווגיה מספר רב של בתי גידול, ובה ובסביבתה הימית חיים כ־60,000 מינים. הטורף הגדול ביותר במי נורווגיה הוא ראשתן גדול-ראש, ובסביבתה חי גם הכריש הענק. הטורף הגדול ביותר על פני היבשה בנורווגיה הוא דוב הקוטב או בגבולות נורווגיה היבשתית הדוב החום.
פוליטיקה וממשל
נורווגיה היא מונרכיה חוקתית בעלת מערכת שלטון פרלמנטרית. תפקידי המלך הם טקסיים ברובם, אולם הוא עדיין בעל השפעה כסמל לאחדות לאומית. למרות זאת, החוקה של 1814 מעניקה למלך תפקידים ביצועיים בעלי חשיבות, אלה מופעלים על ידי מועצת המדינה (הממשלה) בשמו של המלך (מועצת המלך). מועצת המדינה (היא הממשלה) או קבינט המונה את ראש הממשלה וחברי המועצה, הממונים על ידי המלך. מאז 1884, השיטה הפרלמנטרית מבטיחה שלקבינט חייבת להיות תמיכת הפרלמנט, דבר שהופך את המינוי מהמלך להליך פורמלי בלבד.
השיטה הפרלמנטרית הנורווגית היא שיטה המונה בית מחוקקים בודד הוא הסטורטינג (Storting). בסטורטינג יושבים 169 חברים, הנבחרים לכהונה של 4 שנים על ידי תושבי 19 המחוזות המוניציפליים המרכיבים את נורווגיה. חברי הסטורטינג נבחרים לפי שיטת הייצוג היחסי. החוק הנורווגי אינו מאפשר פיזור של הפרלמנט, והממשלה זקוקה לתמיכת הפרלמנט במהלכיה (כנהוג בדמוקרטיה פרלמנטרית). עד שנת 2009 חולק הסטורטינג לאחר הבחירות לשני בתים, האודלסטינג (Odelsting) והלגסטינג פורטה (Lagsting Forte), אך הדבר הופסק עקב הדמיון הרב מדי בעמדות הפוליטיות של נציגי שני הבתים. בבחירות שנערכו בשנת 2021 המפלגה הגדולה ביותר מפלגת העבודה זכתה ב־48 מושבים. המפלגה האדומה של נורווגיה הגדילה את מספר מושביה מ־1 ל־8.
מערכת המשפט הנורווגית כוללת את בית המשפט העליון, ההויסטרטט (Høyesterett) המונה 17 שופטים קבועים ונשיא, בית משפט לערעורים, בתי משפט מחוזיים ועירוניים ובית משפט לעבודה. שופטים ממונים על ידי הממשלה לאחר ששר המשפטים מציע את מועמדותם.
יחסים עם ישראל
נורווגיה תמכה בישראל בעקביות מאז הצבעת כ"ט בנובמבר באו"ם בשנת 1947. ב־1961 הוקמה בתל אביב שגרירות נורווגית. עם השנים נוצרו גם קשרי מסחר, תיירות ותרבות. יחסי המדינות נפגעו בעקבות פרשת לילהאמר ב־1973, בה התנקשו סוכני מוסד ישראלים בחייו של מלצר מקומי שטעו בזיהויו. באופן כללי, תדמיתה של ישראל בנורווגיה הייתה חיובית עד פרוץ האינתיפאדה הראשונה, אולם הדיווחים מהנעשה בשטחים פגמו בתדמית הישראלית. בשנות ה־90 לקחו דיפלומטים נורווגים, מונה יול ובעלה טריה לארסן יחד עם שר החוץ הנורווגי יוהאן יורגן הולסט, חלק בתהליך השלום הישראלי-פלסטיני. הללו תיווכו בין ישראל לנציגי אש"ף, למה שהתפתח להסכם אוסלו אשר נחתם באוסלו בסוף 1993. אי הגעה להסדר קבע, יחד עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, העצימה את הרגשות העוינים לישראל, בין היתר עם גידול אוכלוסיית המהגרים המוסלמים במדינה. בשנת 2004 ספינות סוחר ישראליות אף נתקלו בהתנגדות לפריקת מטענן בנמל אוסלו. במקביל, החלו להתפרסם בעיתונות הנורווגית כתבות אנטי ישראליות, בחלקן אף בעלות נימה אנטישמית. כנגד תופעה זו פועל הארגון "המרכז למאבק באנטישמיות" (SMA).
כלכלה
הכלכלה הנורווגית, כמו כלכלתן של שאר מדינות סקנדינביה, היא כלכלה המבוססת על משק סוציאליסטי המשלב את מודל מדינת הרווחה הסקנדינבית; כלומר על שילוב בין פעילות שוק והתערבות ממשלתית. הממשלה שולטת בשווקים מרכזיים כגון שוק הנפט והאנרגיה החיוני למדינה וזאת באמצעות שלושה תאגידים ממשלתיים. נורווגיה עשירה במשאבים טבעיים כגון: נפט, כוח הידרואלקטרי, דגה, עץ ומינרלים.
בשל הסתמכות זאת על ענף הנפט כמקור הכנסה לא התפתחה התעשייה הנורווגית והיא בעיקר מסתמכת על יבוא מוצרי תעשייה.
על אף רמת החיים הגבוהה בנורווגיה החלה הממשלה בנקיטת צעדים על מנת לדאוג לעתיד בו ידלדל מלאי הנפט הנורווגי ועל כן שומרת הממשלה רזרבות נפט המוערכות ב־114 מיליארד דולר אמריקני, וכן הוקמה קרן השקעות ריבונית אליה מופרשים חלקים מהכנסות המדינה מנפט.
נורווגיה בחרה להישאר מחוץ לאיחוד האירופי בשני משאלי עם שנערכו במדינה, ב־1972 וב־1994. נורווגיה חברה באיגוד הסחר החופשי האירופי (EFTA), מסגרת מקבילה לאיחוד שהוקמה בשנת 1960. רוב מדינות האיגוד, ונורווגיה ביניהן, מסדירות את קשרי הסחר שלהן עם האיחוד האירופי במסגרת הקרויה "האזור הכלכלי האירופי" (EEA), המבטיחה למדינות החברות בה חופש של תנועה לאנשים, סחורות, שירותים והון, אך אינה מטילה על מדינות שאינן חברות באיחוד האירופי את החובות המוטלות על חברות האיחוד.
עיקר סחר החוץ של נורווגיה מתבצע עם מדינות האיחוד האירופי.
דמוגרפיה
אוכלוסיית נורווגיה מונה 5.4 מיליון (נכון ל־2022) איש וגידול האוכלוסייה עומד על 0.8% לשנה. שיעור הילודה הוא, בדומה לארצות רווחה אחרות, כ־1.8 צאצאים לאישה.
רוב תושבי המדינה הם נורווגים אתניים. המיעוטים בצפון הם הסאמים או הקוון (Quen). מאז תחילת המאה ה־21 אחראית ההגירה ללמעלה ממחצית מגידול האוכלוסין, כש־12.2% מהאוכלוסייה הם מהגרים (נכון ל־2010): כ־5.7% ממוצא אירופי, כ־4.3% ממוצא אסיאתי (בעיקר מפקיסטן, עיראק וטורקיה) ו־5.5% ממוצא אפריקני. הגידול במספר המהגרים גרם למחלוקת פנימית בנורווגיה בדבר מדיניות ההגירה.
נכון ל־2019, כ־68.6% מתושבי נורווגיה חברים בכנסייה האוונגלית-לותרנית של נורווגיה, שהיא הכנסייה הרשמית של הממלכה. הקתולים מהווים כ־3%, וכנסיות נוצריות אחרות מונות כ־3.8% מתושבי נורווגיה. בין הדתות הלא־נוצריות האסלאם היא הדת הגדולה ביותר (כ־3.4%) ודתות אחרות מונות כ־0.7%. לכ־18.3% אין דת, כולל 1.85% מתושבי נורווגיה שמזדהים כהומניסטים חילונים.
יהדות נורווגיה
בנורווגיה קהילה יהודית המונה כ־1,500 יהודים, המרוכזים באוסלו וטרונדהיים (שם נמצא בית הכנסת הצפוני ביותר בעולם). היהודים השתלבו היטב במדינה, ואחדים הגיעו לעמדות בולטות, ביניהם ג'ו בנקוב, שהיה מנהיג המפלגה השמרנית ונשיא הסטורטינג. בנורווגיה חל איסור מסיבות הומניות על שחיטה כשרה, ולפיכך נאלצים בני הקהילה לייבא בשר כשר.
אף על פי שיהודים הגיעו לנורווגיה, ככל הנראה, לפני כ־800 שנה, הם הורשו להציג את עצמם כיהודים בגלוי רק בסוף המאה ה־15. בשנת 1687 גורשו היהודים מנורווגיה, ועד שנת 1814 חל איסור על כניסת יהודים אשכנזים לנורווגיה, אף על פי שליהודים ספרדים הותרה הכניסה בדרך כלל. בשנת 1814, נקבע בחוקה החדשה של נורווגיה איסור מוחלט על כניסת יהודים למדינה, אך לחץ ציבורי הביא בשנת 1851 לביטול האיסור ולמתן אזרחות ליהודי נורווגיה. טרם הפלישה הנאצית לנורווגיה היו במדינה כ־1,800 יהודים. 758 יהודים, כולל הרב הראשי של יהודי נורווגיה הושמדו באושוויץ, ורוב היהודים האחרים ברחו למדינות שכנות או רחוקות יותר. נכון ל־2010, מתגוררים בנורווגיה 819 יהודים.
שפות
השפה הנורווגית היא שפה צפון־גרמאנית. תחת האיחוד עם דנמרק, החליפה שפת הכתיבה הדנית את הנורווגית אך לאחר התמוססות האיחוד, יצר חוקר השפה איבר אאסן שפת כתיבה נורווגית חדשה שהתבססה על הדיאלקטים הנורווגים.
מאוחר יותר, עברה גם שפת הכתיבה הדנית תהליך של נורווגיזציה. כתוצאה מכך, נורווגיה היא כיום בעלת שתי שפות פורמליות עיקריות: נורווגית בעלת ניב בוקמול המבוססת על שפת הכתיבה הדנית ועל שפת הדיבור הדנית־נורווגית, ונורווגית בעלת ניב נינורשק המבוססת על עבודתו של איבר אאסן. בנוסף, קיימת גם תפוצה לסוג נוסף של נורווגית – נורווגית ריקסמול שמהווה וריאציה של בוקמול.
בבתי הספר בנורווגיה ובמוסדות להשכלה גבוהה מתבצעים הלימודים גם בבוקמול וגם בנינורשק.
מרבית תושבי נורווגיה (85%) עושים שימוש בבוקמול בחיי היום יום ושפה זו נפוצה בעיקר בערים הגדולות ואילו נינורשק מדוברת בעיקר באזורים הכפריים.
הדומיננטיות הרבה של הבוקמול בחברה הנורווגית מיוחסת בעיקר לעובדה שזוהי השפה העיקרית שבשימוש אמצעי התקשורת בנורווגיה.
תרבות
התרבות הנורווגית המפותחת הולידה כמה וכמה אישים שרכשו להם מוניטין בינלאומיים. בתחום האמנויות הפלסטיות התבלטו הפסל גוסטב ויגלנד והצייר אֶדוַורד מונק, שנולד במחצית השנייה של המאה ה־19, ופיתח סגנון ייחודי. באותה תקופה פעל המלחין הנורווגי הנודע אדוורד גְריג. עם הסופרים המפורסמים של נורווגיה נמנים המחזאי הֶנריק איבסֶן, המשורר הנריק ארנולד ורגלנד וקנוט האמסון, חתן פרס נובל לספרות ב־1920. במוזיקה המודרנית נודעת נורווגיה במוזיקאי הג'אז שלה, כגון הסקסופוניסט יאן גרברק, המתופף יון כריסטנסן, הבסיסט ארילד אנדרסן והגיטריסט טריה ריפדאל.
גם להקת הפופ רוק א-הא היא מנורווגיה.
ספורט
בדומה לשאר מדינות אירופה, הכדורגל הוא הספורט הפופולרי ביותר בנורווגיה. כמו כן, ענפי ספורט בקטגוריות סקי וחורף מאוד פופולריים וספורטאי העילית של נורווגיה בענפים אלו הם מהמצטיינים בעולם.
גיס התעופה המלכותי
גיס התעופה המלכותי (באנגלית: Royal Flying Corps, או בקיצור RFC) היה זרוע האוויר של הכוחות המזוינים של בריטניה במלחמת העולם הראשונה. בחלקה הראשון של המלחמה התמקד הגיס בסיוע לצבא הבריטי בתחומי הארטילריה וצילום אוויר לצורכי מיפוי. פעילות זו גררה בהדרגה את הטייסים לקרבות אוויר מול טייסי שירות האוויר הגרמני. בהמשך המלחמה מילא הגיס משימות של תקיפת כוחות רגלים, בונקרים ושדות תעופה צבאיים ומאוחר יותר, הפצצות אסטרטגיות של מפעלי התעשייה בגרמניה ומתקני תחבורה.
בסיום המלחמה פורקו גיס התעופה המלכותי של צבא היבשה ושירות האוויר של הצי המלכותי ובמקומם הוקם חיל האוויר המלכותי.
הקמה
ב-1911 הקימה ועדת ההגנה האימפריאלית ועדת משנה שתבחן את סוגיית התעופה הצבאית. ועדת המשנה המליצה על הקמת גיס תעופה שיהיה מורכב מכנף אווירית בצי, כנף אווירית בצבא היבשתי, בית ספר לטיסה ומפעל מטוסים. המלצות הוועדה התקבלו והמלך ג'ורג' החמישי הוציא צו מלכותי שהורה על הקמת הגיס. ב-13 במאי 1912 הוקם גיס התעופה המלכותי.
סדר הכוחות עם הקמת הגיס היה 133 קצינים ובסוף השנה היו מאוישים 12 כדורים פורחים ו-36 מטוסים לא חמושים. הצי המלכותי הבריטי ניהל בנפרד את כנף האוויר שלו והקים רשמית ב-1914 את שירות האוויר של הצי המלכותי. בית הספר לטיסה נשאר משותף לכל יחידות האוויר של בריטניה.
ב-5 ביולי 1912 התרסק המטוס הראשון של הגיס, אך הפקודה שיצאה הורתה ש"הטיסות ימשיכו הערב כרגיל", פקודה שהפכה לנוהג קבוע.
מלחמת העולם הראשונה
גיס התעופה המלכותי היה אחראי לאיוש ולהפעלת בלוני תצפית בחזית המערבית. באוגוסט 1914, הגיע חיל המשלוח הבריטי לצרפת ללא שום בלוני תצפית. מצב זה נמשך עד אפריל 1915, אז השאילו הצרפתים לבריטים בלון. יחידת התעופה הבריטית הראשונה הגיע לצרפת במאי 1915 וביצעה משימות תצפית בקרב ארטואה השני. עם הגידול בשימוש בבלוני תצפית, התבררה רמת הסיכון הגבוהה וחוסר היעילות היחסית הכרוכה בהפעלתם. בלון תצפית היה צפוי להנזק או להתרסק תוך 14 יום. תוצאות התצפית היו תלויות במזג האוויר, במומחיות הצופה בהפעלת הבלון ובאמצעי התצפית והצילום. מחשש שהאויב יפגע בבלון, התרחקו המפעילים מקווי החזית, ברמה שפגעה ביכולותיהם. למרות זאת, יציבותו של הבלון, הגבוהה מזו של המטוס, תרמה להעדפתם בשימוש במצלמות.
מנהיגותו האגרסיבית של יו טרנצ'רד כמפקד הגיס בצרפת ואימוץ התפיסה של התקפות רצופות במאמץ לרתק את האויב, גרמו לכמות נפגעים גבוהה - מעל 700 ב-1916. מגמה זו הלכה והחמירה עד לנקודת השפל של הגיס באפריל 1917 שכונה "אפריל העקוב מדם". למרות הכלים הפרימיטיביים והקשיים, סיפק הגיס מודיעין חיוני ומעודכן אודות עמדות וכוחות הגרמנים עד סוף המלחמה.
במשך המלחמה הייתה ממוקמת מפקדת הגיס בצרפת בסנט עומר.
תצפית וטיווח
אחת המשימות החיוניות של הגיס הייתה לסייע בטיווח הארטילריה. תוצאות ההפגזה היו קלות לזיהוי על ידי הטייסים והבעיה התעוררה בדרך התקשורת עם סוללת התותחים. בתחילה נהגו הטייסים לכתוב את הוראות הטיווח על פתק ולהשליך אותו במקום בו יוכל להיאסף. עד מהרה החל הגיס בניסויים עם משדרי רדיו. לרוע המזל, המשדרים שקלו 34 ק"ג ותפסו מושב שלם בתא הטייס. במצב זה, נאלץ הטייס להטיס את המטוס, לנווט, לתצפת על נפילות הפגזים ולשדר בקוד מורס את התוצאות לבדו. בנוסף, לא יכלו המשדרים לקלוט תשדורות, כך שלא היה ניתן לשלוח לטייס הוראות או שאלות מהקרקע. לפני הנחיתה היה צריך הטייס לאסוף ולגלול את האנטנה הנגררת בה השתמשו.
את דיווחי הטייסים קלטו אנשי תקשורת של הגיס שהיו מסופחים ליחידות הארטילריה. חיילים אלו נקלעו למאבק בין יחידות האם שלהם שלא יכלו לדאוג להם בגלל המרחק מקו החזית, לבין יחידות הסיפוח שלא ראו בהם חלק מאנשיהם וכך נותרו בלא ציוד מספיק. פעילותם נעשתה פעמים רבות תחת אש ארטילרית כבדה כשהם מוצאים מסתור במחסות זמניים. אנטנת הקליטה שלהם הייתה יעד בולט והופגזה לעיתים קרובות, כך שתוך כדי טיפול באנטנה, נמשכו הקליטה והפענוח של הוראות הטייסים וסימון בעזרת רצועות בד או פנסי איתות, אישור על קליטת השדר.
בשיטה זו השתמשו, נכון למאי 1916, 306 מטוסים ו-542 אנשי קרקע.
הפצצה
גיס התעופה לא התעלם מהפוטנציאל הגדול של הפצצה מהאוויר, למרות יכולת הנשיאה הקטנה של המטוסים. טייסים ואנשי גיס אחרים בעלי כושר המצאה פיתחו מגוון שיטות לנשיאה, כיוון והטלת פצצות. טייס אחד תקף טור חיילי אויב בהשלכת רימוני יד מתא הטייס. טייס אחר השמיד שתי משאיות בבקבוק תבערה תוצרת בית.
ב-15 במרץ 1915 בוצעה ההפצצה הראשונה המתוכננת על ידי מטוס B.E.2 שהותאם לנשיאת 4 פצצות במשקל 20 ליברות. הפצצות הותקנו על מתלים מתחת כנפי המטוס והשתחררו במשיכת כבל מתא הטייס. יעד ההפצצה היה תחנת הרכבת בקורטרייק, בלגיה וביעף נמוך הצליח הטייס לפגוע ברכבת שנשאה חיילים ולהרוג 75 מהם. באותו יום הפציץ מטוס אחר את צומת הרכבות במנן, בלגיה, בעזרת פצצות של 100 ליברות.
תקיפות קרקע
במשך שנות המלחמה, יותר ויותר מטוסים השתתפו גם בתקיפות קרקע, שמטרתן שיבוש כוחות אויב בקווי החזית או קרוב אליה או במהלך התקפה של כוחות קרקע. בעוד שהפצצות טקטיות תוכננו מראש, בוצעו על ידי מספר גדול של מטוסים והיו מכוונות בדרך כלל למטרות מסוימות, תקיפות קרקע בוצעו לרוב על ידי טייסים בודדים או קבוצות קטנות של מטוסים וכוונו נגד מטרות מזדמנות. כדי לחזק את כוח האש בתקיפות הקרקע, חומשו המטוסים בפצצות שנישאו במתלי כנף. התקיפות בוצעו מגובה נמוך ולמרות החימוש הפרימיטיבי הושגו תוצאות טובות ומדויקות. ההשפעה המורלית של תקיפות אוויר על חיילי הקרקע הייתה עצומה. למרות זאת, עד מהרה למדו חיילים להשיב אש למטוסים שהסתכנו מאוד בטיסתם האיטית והנמוכה.
שיתוף הפעולה של גיס התעופה עם כוחות היבשה הלך והשתפר ובקרב איפר השלישי השתתפו למעלה מ-300 מטוסים מ-14 טייסות שונות של הגיס. המטוסים, בהם מטוס הסופווית קאמל המפורסם, היו חמושים בפצצות 20 ליברה ותקפו לאורך הקרב חפירות, ריכוזי חיילים, עמדות ארטילריה ומוצבים, תוך שיתוף פעולה עם כוחות הרגלים והשריון.
הגנה אווירית
כוחות הגיס שהיו ממוקמים באנגליה, לא עסקו רק באימונים, אלא נאלצו לבצע משימות הגנה כנגד הפצצות הגרמנים שבוצעו על ידי בלונים ומפציצי גותה. בתחילה התקשו במשימתם כוחות ההגנה שפעלו במשותף עם שירות האוויר של הצי המלכותי, בעיקר באיתור הכוחות התוקפים ויכולותיהם המוגבלות של הכלים.
לאור העובדה שמרבית הכוחות רוכזו בצרפת, נותרו רק מעטים שיכלו להגן על אנגליה, נקראו גם טייסות אימונים להשתתף במאמץ. טיסות לילה ומשימות הגנה בוצעו פעמים רבות על ידי מדריכי טיסה במטוסים שחוקים שכבר לא היו בשימוש כמטוסי קו-ראשון, אם כי המדריכים נחשבו לטייסים מנוסים ביותר.
בדצמבר 1916 היו 11 טייסות הגנה באנגליה, וכשחיל האוויר המלכותי החליף את גיס התעופה המלכותי בסוף מלחמת העולם הראשונה, הוקמו 14 טייסות כאלו.
משימות מיוחדות
לעיתים נדרש גיס התעופה לשלוח מרגלים אל מעבר לקווי האויב. המשימה הראשונה מסוג זה בוצעה ב-13 בספטמבר 1915 והסתיימה בכישלון. המטוס התרסק והטייס והמרגל נפצעו קשה ונתפסו על ידי האויב. למרות זאת המשיך הגיס לבצע משימות כאלו ביתר הצלחה. בנוסף, נדרש הגיס לספק למרגלים יוני דואר ששימשו לשליחת המידע שנאסף בחזרה.
שושנת לנקסטר האדומה
השושנה האדומה של לנקסטר היא הפרח המסמל את מחוז לנקשייר.
הסמל מבוסס על פרח מהסוג ורד שמינו המדויק אינו ידוע, אולם מניחים כי זהו זן תרבותי של המין ורד גאליה (Rosa Gallica).
שושנה בצבע גולס",הופיעה לראשונה כסמל בית לנקסטר בקרב בוסוורת' בשנת 1485.
הפרח
ורד גאליה נחשב לאחד ממיני הוורד הראשונים שתורבתו. הוא גדל בר ברחבי דרום אירופה ומרכז אסיה וטופח על ידי הפרסים, המצרים והיוונים הקדמונים. מאוחר יותר הביאו אותו הרומאים לגאליה (צרפת של ימינו), ומכאן שמו - "ורד גאליה". שושנת לנקסטר האדומה היא כנראה אחד מזני המכלוא שפותחו ממין זה.
הסמל
השושנה האדומה שימשה כסיכתם של בני בית לנקסטר במהלך מלחמת השושנים. עם עלייתו של הנרי טיודור לכס ממלכת אנגליה אוחדו השושנה האדומה עם השושנה הלבנה של יורק ליצירת שושנת טיודור.
השושנה אינה מופיעה על שלט האצולה של דוכסות לנקסטר אך הפכה להיות סמל מחוז לנקשייר ועקב כך שולבה בסמלי הרשויות המקומיות. מאז 1974 מספר רבעים במנצ'סטר רבתי ובמרזיסייד שילבו את השושנה בסמליהם על מנת לסמל את עובדת יסודם מחלקי לנקשייר.
הסמל כסמל צבאי
מאז המאה ה-19 השושנה האדומה הייתה חלק מסמלי מספר יחידות בצבא בריטניה אשר גויסו במחוז. במלחמת העולם הראשונה השושנה נישאה בידי הדיוויזיה הבריטית ה-55 (מערב לנקשייר) במהלך המערכה בבלגיה; המוטו שלהם היה "מנצחים או מתים, אלו אשר לובשים את שושנת לנקסטר". סמל הכומתה של הרגימנט של דוכס לנקסטר אשר נוסד בשנת 2006 מציג את השושנה.
דגל לנקשייר
דגל לנקשייר המסורתי, דגל לבן עם שושנה אדומה, מעולם לא אושר בידי מכון הדגלים וכאשר הוצג בפניו נודע כי הוא רשום על שם העיר מונטרוז, סקוטלנד. משום שלא ניתן לרשום שני דגלים בעלי אותו עיצוב, הדגל הרשמי של לנקשייר כיום הוא דגל צהוב עם שושנה אדומה במרכזו.
קוביאשי מארו
ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", קוביאשי מארו (באנגלית: Kobayashi Maru) הוא תרגיל אימונים של צי הכוכבים אשר נועד לבחון את אופיים של הצוערים במסלול הפיקוד באקדמיה של צי הכוכבים. מבחן "קוביאשי מארו" נראה לראשונה בסצנת הפתיחה של סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" (1982) ומופיע גם בסרט "סטארטרק" (2009). בסרט "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת" (1991) ד"ר מק'קוי מתייחס אל המבחן בשמו, על מנת לתאר "תרחיש ללא מוצא", שהוא וקפטן קירק ניצבים בפניו. בשמה של הבדיקה נעשה שימוש לעיתים קרובות בקרב מעריצי "מסע בין כוכבים", או אלה שמכירים את הסדרה, כדי לתאר "תרחיש ללא מוצא", או פתרון שדורש הגדרה מחדש של הבעיה.
הצלתה של ספינת החלל האזרחית קוביאשי מארו היא המטרה העיקרית בסימולציית הקרב עם הקלינגונים. הספינה הניזוקה נמצאת בתוך האזור הנייטרלי שבשטח הקלינגונים, וכל ספינת צי הכוכבים אשר תיכנס לאזור זה – תפר את הסכם השלום בין הפדרציה לבין האימפריה הקלינגונית. צוותו של צוער המתקרב אל האזור צריך להחליט האם לחלץ את אנשי צוות הקוביאשי מארו – תוך סיכון ספינתם וחייהם – או האם לנטוש את הקוביאשי מארו לאבדונה הוודאי.
תוכנית האימונים שבסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" מציגה את הקוביאשי מארו כספינת משא מדגם III, המונעת עם דלק נייטרוני, תחת פיקודו של קוז'ירו וואנס, עם צוות של 81 איש ועוד 300 נוסעים. משקל נקי של הספינה: 147,943 טונה מטרית; קיבולת מטען: 97,000 טונה מטרית; אורכה: 237 מטר; גובהה: 70 מטר; מהירות מרבית: עיוות 6. שמה של הספינה הוא יפני: "קוביאשי" פירושו "חורשה קטנה", והוא שם משפחה נפוץ; "מארו" הוא סיומת נפוצה לספינות בעלות שם יפני, שמשמעותה "מעגלי" או "לחזור".
הסימולציה
אם הצוער בוחר להציל את הקוביאשי מארו, התרחיש מתקדם במהירות. קציני גשר הפיקוד יודיעו לצוער שהם מפירים את הסכם השלום בין הפדרציה לבין האימפריה הקלינגונית. כאשר ספינת החלל תיכנס אל האזור הנייטרלי, קצין התקשורת מאבד את הקשר עם הספינה הניזוקה. או אז חלליות קלינגונית תופענה, בדרכן ליירט את שתי ספינות צי הכוכבים. ניסיונות התקשרות עימם נכשלים, שכן הם בדממת אלחוט, והתגובתם היא פתיחה באש שתוצאותיה הרסניות. אין דרך לנצח בקרב שנוצר, במיוחד מאחר שלמחשב מותר "לרמות" כדי להבטיח את התבוסה; הסימולציה מסתיימת באובדן ספינתו של הצוער, על כל צוותה. מטרת ההדמייה איננה להעריך את יכולות הלחימה של הצוער, כי אם לבחון את תגובתו של הצוער ל-"תרחיש ללא מוצא", המעמיד את הצוער בפני דילמות מוסר תוך סכנת מוות לו ולצוותו.
המבחן של סאביק
סצנת הפתיחה של סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" היא בעצמה מבחן ה-"קוביאשי מארו", אבל זה לא מתגלה, אלא עד לסוף הסצנה, תוך הטעיית הקהל כי מדובר בתרחיש "אמיתי" של לחימה, בה מעורבת ספינת החלל אנטרפרייז. הנבחנת היא לוטננט סאביק, המפקדת על סימולציה של ספינת החלל אנטרפרייז. קפטן ספוק הוא בתפקידו המוכר כקצין המדע והשני בשרשרת הפיקוד, כאשר ד"ר מקוי נמצא על הגשר, כמו גם ניוטה או'הורה כקצינת התקשורת, היקארו סולו כהגאי, וכן (כפי שמתגלה מאוחר יותר) מספר צוערים הממלאים תפקידים אחרים.
הסצנה, תוך שימוש בסט שנבנה כדי לצלם את הגשר של האנטרפרייז בהמשך הסרט, הייתה דרך יעילה וחסכנית להציג את דמותה של לוטננט סאביק, בגילומה של קירסטי אלי, את הרעיון של "תרחיש ללא מוצא" שאין בו מנצחים ואת קו העלילה שעל פיו ג'יימס קירק מעולם לא באמת עמד בפני תרחיש כזה במהלך חייו והקריירה שלו.
המבחן מתחיל בסמוך לקצהו של האזור הנייטרלי שבשטח הקלינגונים, כאשר בספינה מתקבל אות מצוקה מהקוביאשי מארו. הספינה נפגעה קשות בתוך האזור הנייטרלי ומערכותיה נכשלות, לרבות מערכת התמיכה בחיים. סאביק מורה על סולו להזין מסלול טיסה על מנת ליירט את הספינה, והוא מפנה את תשומת לבה לכך שהפרת ההסכם עם הקלינגונים גלומה בכך.
זמן לא רב לאחר שהאנטרפרייז מתחילה בניסיון החילוץ, הקשר עם הספינה הניזוקה אובד ושלוש ספינות קרב קלינגוניות מופיעות כשהן במסלול יירוט. מאחר שעוצמת מערכות הנשק שלה אינו שווה ערך לזה של הקלינגונים, ומאחר והיא מפירה את הסכם השלום, סאביק מורה לספינתה לסגת, אולם הספינות הקלינגוניות עוקפות אותה במהירות, תוקפות וגורמות נזק רב לאנטרפרייז. סולו "מת" כאשר עמדת ההגאי מתפוצצת, ופיצוצים עוקבים "הורגים" גם את או'הורה, ד"ר מקוי וספוק. מונטגומרי סקוט מדווח כי האנטרפרייז "מתה בחלל", וסאביק מורה על שיגור גשושית ובה יומן הספינה, המציין כי הורתה לאנשי הצוות לנטוש את הספינה.
אדמירל ג'יימס קירק, אשר עקב אחר המתרחש מתוך חדר בקרה מחוץ, עוצר את הסימולציה. כל הקצינים "המנוחים" מתחילים לקום, וספוק (עכשיו מתגלה כמדריך הצוערים) מורה על הצוערים להתכנס בחדר התדריכים. סאביק מוחה על כך שמדובר ב-"תרחיש ללא מוצא" שלא ניתן להגיע בו למצב של ניצחון, ועל כן הוא אינו משקף כראוי את יכולות הפיקוד שלה. קירק מסביר כי הבדיקה נועדה לגלות כיצד הנבחן מתמודד מול "תרחיש ללא מוצא", שכן איך להתמודד עם מוות הוא חשוב כמו איך להתמודד בחיים. מאוחר יותר בסרט, לאחר פניות חוזרות ונשנות מצד סאביק, קירק אומר שהמבחן הוא באמת "תרחיש ללא מוצא", משום שאין לו פתרון נכון; זהו מבחן אופי.
המבחן של ג'יימס ט' קירק
על פי סיפור הרקע של ג'יימס ט' קירק, הוא ניגש לבחינה שלוש פעמים במהלך לימודיו באקדמיה של צי הכוכבים. לפני הניסיון השלישי שלו, קירק תכנת מחדש בחשאי את הסימולטור, כך שאפשר יהיה להציל את הספינה. עובדה זו נחשפת בסופו של דבר במהלך הסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", כאשר קירק, סאביק ואחרים מוצאים עצמם נטושים על כוכב שומם, קרובים למוות. תגובתה של סאביק היא: "אז אתה אף פעם לא עמדת בפני תרחיש שכזה... בפני מוות". קירק משיב: "אני לא מאמין ב-'תרחיש ללא מוצא'". אף על פי שרימה, קירק קבל ציון לשבח על "חשיבה מקורית".
מאחר שספוק לא היה צוער במסלול פיקודי באקדמיה של צי הכוכבים, הוא מעולם לא נדרש להיבחן ב-"קוביאשי מארו" במהלך לימודיו שם. בסצנת המוות שלו, בסיומו של הסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", הוא מתאר את הקרבת החיים שלו כפתרון שלו ל-"תרחיש ללא מוצא".
סרטו של ג'יי ג'יי אברהמס משנת 2009 "סטארטרק" מציג את ג'יימס ט' קירק הצעיר (כריס פיין), צוער באקדמיה של צי הכוכבים, מתכנת מחדש את הבדיקה כך שמערכות ההגנה של הספינות הקלינגוניות פתאום יחדלו מלפעול, מה שיאפשר את השמדתן של כל חמש ספינות האויב בקלות, כך שניתן יהיה להתחיל בחילוצה הבטוח של הקוביאשי מארו. תקרית זו מעלה את חמתו של ספוק, המשמש כמדריך באקדמיה אשר יצר ומתחזק את הסימולציה.
במהלך דיון משמעתי, ספוק וקירק נפגשים בפעם הראשונה ומעלים טיעונים רבים מאותם הקווים שדמויותיהם השתמשו במקור, בסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן". קירק טוען כי המבחן עצמו הוא רמאות, שכן לא ניתן לנצח את התוכנית, ולכן רמאות היא הפתרון היחיד. ספוק מעלה טיעון נגדי כי מטרת המבחן איננה לנצח, אלא להתמודד עם פחד ולקבל את האפשרות של מוות, כמו שאביו של קירק עשה. בשל התקפה על וולקן ידי הנבל של הסרט נירו, הדיון נדחה ונותר פתוח.
על פי רומן לא קאנוני המבוסס על הסרט, הפרק האחרון מגלה כי את המידע בו קירק השתמש כדי להביס את המבחן הוא השיג במהלך פגישותיו עם ילדת אוריון, שותפתה לחדר של או'הורה, אשר מדברת בשנתה.
פוג'ה (נפה)
נפת פוג'ה (באיטלקית: Provincia di Foggia) היא נפה בצפונו של מחוז פוליה שבאיטליה. הנפה משתרעת על שטח של 7,191 קמ"ר, ובשנת 2006 התגוררו בה 686,343 נפש. בירתה של הנפה היא העיר פוג'ה. היא גובלת בנפת קמפובאסו במחוז מוליזה, בנפת בנוונטו במחוז קמפניה, בנפת אבלינו במחוז קמפניה, בנפת פוטנצה במחוז בזיליקטה, בנפת בארי במחוז פוליה ובים האדריאטי ממזרח.
אהרן קפלן
אהרן קפלן (נולד ב-22 בדצמבר 1959) הוא במאי טלוויזיה, יוצר תכנים, מנחה אירועים, זמר ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
קפלן נולד בשיקגו שבארצות הברית ועלה למדינת ישראל בשנת 1969. הוא החל את דרכו בגיל 14 כשחקן בתוכניות ללימוד אנגלית "Here we are" אותה ביים אביו, אירווינג קפלן. בהמשך השתתף במספר סרטים, בהם "מחץ הדלתא" ו"השגריר". ניגן ושר עם אחיו, הזמר ירמי קפלן ועם רמי קלינשטיין בלהקה בשם "ליקוי חמה" שזכתה בתחרות כישרונות צעירים ב"עיר הנוער".
לאחר שירותו הצבאי למד קולנוע וספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב. בזמן לימודיו הגיש פינת קולנוע בתוכנית הטלוויזיה החינוכית "זהו זה!". היה תקליטן ראשי במועדון הקולוסיאום, וה"סינרמה".
הגיש פינות ושיחק דמויות עם יקיר אביב בתוכנית הרדיו "30 בצל" של יקיר אביב. הוא הביא לרדיו את חבריו לתקליטנות דידי הררי ואמיר כהן ויחד עם יקיר אביב, הוגה הרעיון, הקימו את להקת "פנצ'ר", מלהקות הנונסנס הישראליות הראשונות,אהרון היה מלחין והסולן של הלהקה, שהיו לה שירים רבים במצעדי הפזמונים, ביניהם "בשעה טובה", שנודע יותר כ- שיר החתונה - להקת פנצ'ר שהגיע לראש המצעד של קול השלום ו- שיר מולדת - להקת פנצ'ר שהגיע למקום ה-46 במצעד השנתי ב 1988. להקת פנצ'ר השתתפה בקדם אירוויזיון בשנת 1991 עם השיר בלה שכתב דידי הררי והלחין קובי אושרת.
תיפקד כיד ימינו של מנכ"ל הליקון, רוני בראון, במשך כשנה וחצי ובזמן זה הוציא עם להקת "פנצ'ר" את התקליט הראשון מתוך שלושה. כשעבד בהליקון התחיל לביים קליפים למוזיקאים והיה בין הגורמים הישירים ל"מהפכת הקליפים בישראל" בה כמעט כל אמן היה עושה קליפ. ביים עשרות פרסומות, מרכזי מבקרים, מיצגים, סרטי שיווק ותדמית ותוכניות טלוויזיה וזכה בפרסים עבור עבודתו. בנוסף, היה במאי ראשי בערוץ הילדים במשך כ-14 שנים.
ב-2006, יחד עם אשתו - סיגל קפלן יועצת למשפחות פרק ב', עיתונאית רבת שנים בנושאי משפחה, כותבת בלוגים וטורים ב- xnet ו ynet - ייצר מוצרי צריכה ותוכן לשיפור תקשורת בינאישית תחת שם המותג "do-meez".
קריין ודיבב דמויות ותוכניות רבות. בין היתר דיבב את בוב בסדרה "בוב השד מהבקבוק" ואת ברני בסדרה "ברני הכלב" בתחילת שנות ה-90.
בשנים 2007–2008 שימש מנהל קריאייטיב בחברת אורפאן המפיקה סרטי תלת מימד, ריידים וסרטים אינטראקטיביים.
אביבים
אֲבִיבִים (בתעתיק לטיני: Avivim) הוא מושב ישראלי של תנועת המושבים בגליל העליון, הממוקם סמוך לגבול ישראל-לבנון, על יד קיבוץ יראון. המושב הוא היישוב הצפוני ביותר מביו יישובי מועצה אזורית מרום הגליל.
אהרן קפלן
ביוגרפיה
בשנת 2009 שב לייצר תכנים, לביים תוכניות לטלוויזיה ומרכזי מבקרים ביניהם "הישרדות 3", רחוב סומסום", "ראש גדול", "ארץ נהדרת" ו"נשות הטייסים".
אביבים
היסטוריה
המושב הוקם בשנת 1958, ובשנת 1960 הוא יושב מחדש בידי עולים חדשים. המושב ננטש על ידי תושביו ובשנת 1962 תואר כ"בתים לבנים ריקים המחכים לאנשים שיאותו לבוא ולגור בהם". הוא יושב מחדש בשנת 1963 על ידי תנועת המושבים, שיישבה במקום עולים מצפון אפריקה.
אהרן קפלן
ביוגרפיה
ב-2010 אהרון היה במאי ראשי של התוכנית: "המקום האמיתי" בערוץ הילדים.
אביבים
היסטוריה
ב-22 במאי 1970 ירו מחבלים שלוש רקטות בזוקה אל אוטובוס שהסיע את ילדי המושב לבית הספר האזורי. 12 מהנוסעים, בהם 9 ילדים, נהרגו, ואחרים נפצעו. ילדי אביבים שנהרגו נקברו בחלקה מיוחדת בבית העלמין של צפת. ליד המושב, וגם בתוכו הוקמה אנדרטה לזכרם.
אהרן קפלן
ביוגרפיה
קפלן לימד בימוי באולפן (מולטיקאם) במכללת עמק יזרעאל.
ב-2012 ביים את העונה השלישית והאחרונה של סדרת הטלוויזיה "בית ספר למכשפים" ששודרה בערוץ לוגי, כמו כן ביים את הסדרה "מקס ומוזה" ששודרה באותו ערוץ.
אביבים
היסטוריה
ב-1 בספטמבר 2019, לראשונה מאז מלחמת לבנון השנייה, נורו לעבר היישוב 4 טילי נ"ט של חזבאללה אשר פגעו במוצב צבאי בכניסה ליישוב ובאמבולנס סמוך לגבול, נשמעו פיצוצים עזים ותושבי המקום הונחו לפתוח מקלטים, לאחר כמה שעות של לחימה הונחו התושבים לחזור לשגרה מלאה.
אהרן קפלן
ביוגרפיה
ב-2013 שימש כבמאי של תוכנית הטלוויזיה החינוכית שרגא בישגדא שעורך חיים אידיסיס בכיכובו של מוני מושונוב.
אביבים
היסטוריה
לטובת תושבי המושב והסביבה יש ספרייה, צרכניה, קופת חולים, ובית כנסת. תושבי המושב מתפרנסים מחקלאות בעיקר מענף הלול וגידול מטעים וכרמים. כמו כן, במושב ישנם צימרים וחדרי אירוח.
אהרן קפלן
ביוגרפיה
תוכניות נוספות שביים: "נשות הטייסים", "כל לילה" בהנחיית אסף הראל", "כל לילה" בהנחיית ליאור שליין, "הלילה" בהנחיית אלי יצפאן, "ינשופים", "כאן ואומן" בהנחיית טל פרידמן, "מה זה מוזה?" בהנחיית ירון לונדון, "חיות במה צוחקות", "סבא טוביה", "היכל התהילה", "צהל 1"–דרמה, קדם אירוויזיון 2013 (ת.ז.ומעברונים), הופ ילדות ישראלית - שירים, "תמוז" – טקס פרסי המוזיקה הישראלית, "פאזל" (סיטקום) בימוי מצלמות ,"מאחורי החדשות", "פיני הגדול", "בובה של לילה", ניקלאודיאון ישראל-"שטותניק", "נקניקיה", "מר למה וגברת ככה", "זהירות בדרכים"-מיכל הקטנה,"בוקר הופ"– יובל המבולבל, "שי ודרור" – תוכנית סאטירה, "ערב לא רגיל"- הומור עם גיל ססובר,"דידי טי וי"– עם דידי הררי ועוד רבים.
כבמאי פרסומות ביים עשרות פרסומות, בין היתר: רשות הדואר" - התערוכה, "אופטיקנה", "צריך שניים למנגו", "אין דבר-מחר נקנה עוד אבוקדו", "אקמול", מועצת הבקר – "מחר זה - יון זוגי", טרה - "צוציקים","- משרד ראש הממשלה, לפ"ם "נגד אלימות במשפחה", "האגודה למלחמה בסרטן", "מרכז לתרבות הדי, "פלאפון" "בנק אמריקאי-ישראלי" "האריה".
ביים עשרות מיצגים ומרכזי מבקרים בטכנולוגיות מתקדמות ותלת מימד סטריאוסקופי, ביניהם מרכזים עבור שטראוס, עלית קוקה קולה ובנק דיסקונט.
כיום קפלן יוצר תכנים, מביים, מפיק ויזם שותף בסטארט-אפ בתחום לימוד שפות.
במסגרת עבודות שעשה בתחומים שונים היה כותב תוכן מקורי עבור חברת המשחקים הדיגיטליים פלייטיקה, ומתחילת העשור משמש קופי ויצירת תוכן מצולם עבור חברת קנדגו B2C המתמחה בשיווק ומיתוג דיגיטלי עבור מוצרים וחברות בארצות הברית.
קפלן מדריך קבוצות צעירים במסגרת תוכנית קק"ל למצוינות בנוף הגליל בתחום בימוי והפקה.
לימד והרצה בבתי ספר שונים בארץ בתחום הפקות ועבודת הבמאי. לימד ב"בית ספר למשחק של ענת ברזילי".
צומת מאגבי
צומת מאגבי הוא קובץ סיפורים קצר של צ'ארלס דיקנס שנכתב בשנת 1866.
בספר מתאר דיקנס במעורפל עיירה אשר זוהתה כראגבי שבוורויקשייר, אנגליה. אחד הסיפורים מציג סאטירה על חדרי האוכל שבתחנת הרכבת, שם המארחת סירבה להעניק לדיקנס סוכר לקפה, עד אשר ישלם על המשקה. דיקנס היה משועשע מכך שהמארחת לא זיהתה אותו.
טומואקי מקינו
טומואקי מקינו (ביפנית: 槙野 智章; נולד ב-11 במאי 1987) הוא כדורגלן יפני, המשחק בעמדת הבלם בוויסל קובה.
אולימפיאדת פריז (1924)
אולימפיאדת פריז (1924) היא האולימפיאדה השמינית בעת החדשה. היא נמשכה כמעט שלושה חודשים מ-4 במאי עד 27 ביולי 1924. השתתפו בתחרויות 3,089 ספורטאים מ-44 מדינות.
היו אלו המשחקים האחרונים שאורגנו על ידי פייר דה קוברטן - מייסד התנועה האולימפית. הסיסמה האולימפית - "Citius, Altius, Fortius" (מהר יותר, גבוה יותר, חזק יותר) הושמעה בפעם הראשונה.
טומואקי מקינו
קריירת מועדונים
מקינו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של סאנפרצ'ה הירושימה, בשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בקיץ, מקינו חתם בפ.צ. קלן מהבונדסליגה.
אולימפיאדת פריז (1924)
טניס
ארצות הברית זכתה בכל מדליות הזהב האפשריות:
מדליות
המדינות שגרפו את מירב המדליות:
טומואקי מקינו
קריירת מועדונים
לאחר שמיעט לשחק בקלן, בעונת הושאל לאוראווה רד דיימונדס. בעונה זו רשם 6 שערים ב-33 משחקי ליגה. בסיום העונה, חתם על חוזה בקבוצה.
בינואר מקינו חתם בוויסל קובה.
אוזבקים
מקור השם
מקור השם 'אוזבקים' לא ידוע, אבל ישנן השערות בנוגע לכך. השערה אחת אומרת שהם נקראו על שם אוזבג חאן. השערה נוספת היא שמשמעות המילה היא "עצמאות" בשפה טורקית עתיקה.
שפה
השפה האוזבקית היא שפה טורקית. אוזבקית מודרנית נכתבת בכמה סוגים של אותיות: לטיניות, קיריליות וערביות. לאחר שאוזבקיסטן קיבלה עצמאות מברית המועצות בוטל האלפבית הקירילי ככתב רשמי.
דת
מרבית האוזבקים הם מוסלמים סונים מהאסכולה החנפית, אך קיימים כאלה שלא משויכים לאסלאם. בתקופת ברית המועצות הדת לא נשארה חשובה והוזנחה, אך כאשר ברית המועצות התפרקה התרחשה תחייה לדת. תהליך זה נמשך עד למצב כיום, שבו 96.3% מאוכלוסיית אוזבקיסטן הם אוזבקים מוסלמים.
נקודת ציון
נקודת ציון (נ.צ.) היא נקודה על גבי מפה שמציינת מיקום בשטח בעזרת קואורדינטות.
שמה של נקודת הציון מורכב משני מספרים בתוך סוגריים, לדוגמה: (276909,655437). המספר השמאלי מייצג את קו האורך במפה עליו נמצאת הנקודה, והמספר הימני מייצג את קו הרוחב במפה עליו נמצאת הנקודה.
כאשר נתונות שתי נקודות ציון אפשר למצוא באמצעותן כל נקודה אחרת במפה. בעזרת חישובים ניתן לדעת על פי נקודות הציון מרחקים מדויקים, לחשב שטחים ולחשב אזימוטים וזוויות בין נקודה לנקודה במפה. רמת הדיוק של נקודות הציון אינה מוגבלת.