cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם בכר אברהם
חייו הפרטיים ומשפחתו
אברהם, בנו של אברהם, נולד בירושלים, לא ידועים פרטים רבים על תולדות חייו מלבד מחוץ לעסקנותו הציבורית. הוא נשא לאשה את וידה רחל, בתו של אפרים נבון, אחות בנימין מרדכי נבון. במפקד מונטיפיורי משנת תקצ"ט (1839) מצוינים בן (הוא משה בכר אברהם, חתנו של יעקב שאול אלישר) ובת מעל גיל 13, הייתה לו לפחות בת אחת נוספת שלא מוזכרת באותו מיפקד וחתניו היו הרב חיים נחום ברוך ושלמה אמזאלג.
פעילותו בכוללות ירושלים
אברהם היה פקיד כוללות ירושלים (לימים, עם התפצלות העדות, נודע המוסד בשם כוללות הספרדים), תפקיד בו, יחד עם מקבילו, יהודה נבון, היה אחראי על כל ענייניה הכספיים של הקהילה, ושימש כנציגתה אל מול השלטונות. תחילת זמן כהונתו אינה ברורה, אולם כבר בשנת תקפ"ו (1826), נשאו הוא ונבון במשרתם.
ב-1834, בעת מרד הפלאחים נגד שלטונו של מוחמד עלי, "הציל את כל עם ישראל בירושלם מהיות לבז ולמשסה".
בחודש אוקטובר של אותה שנה, לאחר שתדלנותו של אברהם, חתם עלי על אישור לשיפוצם הנרחב של ארבעת בתי הכנסת הספרדיים. על פי הכתובות שהיו קבועות בבתי הכנסת, השיפוץ, שאחראים לו יצחק טאג'יר, יהודה נבון ובכר, הסתיים שכנה ויותר מאוחר לכן, ובכר עצמו היה אחראי לשיפוץ קודם, בשנת 1903. על פי המסורת המשפחתית, בכר אף הצליח להביא להרחקתו אל מחוץ לעיר של בית המטבחיים, ששכן שנים רבות סמוך לבתי הכנסת והעיב על המתפללים בריחו. בשנת תקפ"ז (1827) בעת שקמו ערערים על זכותם של היהודים להתפלל בקבר רחל, השיג אישור מהשלטון על חזקתם של היהודים שם. כעבור תריסר שנים, בעת סיורו השני של משה מונטיפיורי בארץ ישראל השפיע עליו בכר לממן את שיפוצו והקמת המבנה החדש של קבר רחל.
מחלוקות
בשלהי שנות ה-30 רעשה וגעשה הקהילה הספרדית בירושלים במחלוקות אודות הנהגת הקהילה. בכר היה אחד ממוקדי הסכסוך, וקריאות רבות נקראו להדיחו, בעוד שמועות משמועות שונות סבבו אודות התנהלותו האישית. עם פטירתו של הרב יונה משה נבון, החריפה ביותר המחלוקת סביב מינויו של הראשון לציון הבא - יהודה נבון או חיים אברהם גאגין. כאשר בסופו של דבר, בשנת 1842, ניצח מחנהו של גאגין ואף קיבלו פירמאן סולטני המאשרר את הדבר, הועמד בכר למשפט ונגזר עליו לגלות מירושלים, ב"הסכמה" שחתמו עליה רבני ירושלים וטורקיה, נכתב כי בכר נושל מכל תפקיד ועליו לשהות בטבריה למשך שנתיים, ולאחר מכן רשאי הוא לבחור מקום אחר למגוריו, אך לא יורשה לבוא לירושלים, חברון או יפו למשך עשרים שנה.
אחרית דבר
כשנתיים מאוחר לכן, לאחר כמה ניסיונות שלא עלו יפה, הצליחו אוהביו של בכר להביא לביטולה של הגזירה ובכר הורשה לשוב לירושלים, בתנאי שימשוך את ידיו מכל עסקי הציבור. עם שובו, ניסה בכר לפייס את הרב גאגין, אולם נתקל בסירוב מוחלט, אך כמה חודשים מאוחר יותר, בתיווכו של הרב יעקב ענתיבי, הושב השלום על כנו.
ניק נרס
ניק נרס (באנגלית: Nick Nurse; נולד ב-24 ביולי 1967) הוא מאמן כדורסל אמריקאי המשמש מאז יוני 2023 כמאמן פילדלפיה 76’
קריירת אימון
נרס נולד וגדל בקארול שבאיווה, ובבגרותו למד באוניברסיטת צפון איווה.
בשנת 1989, עם סיום לימודיו האקדמיים, החל לשמש כעוזר בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת צפון איווה, והיה שותף להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות ב-1990. בסיום אותה עונה עבר לאמן את קבוצת "דרבי סטורם" מהעיר דרבי שבאנגליה, ובשנתיים העוקבות היה מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת גרנד ויו מהעיר דה מוין. בשנים 1993–1995 שימש כעוזר מאמן באוניברסיטת דקוטה הדרומית.
בשנת 1995 חזר לאנגליה כדי לאמן את קבוצת ברמינגהאם בולטס, והוביל אותה לזכייה באליפות הליגה הבריטית. לאחר שנתיים בברמינגהאם עבר לאמן את טלינדוס אוסטנדה מליגת העל הבלגית, ובשנת 1998 מונה למאמן מנצ'סטר ג'איינטס. בעונתו השנייה בקבוצה הוביל אותה לזכייתה הראשונה אי פעם באליפות הליגה הבריטית, וזכה בעצמו בתואר מאמן העונה. בעונת 2000/2001 אימן את לונדון טאוורס, ובסיומה חזר לארצות הברית לתקופה קצרה בה שימש כעוזר מאמן אוקלהומה סטורם מליגת ה-USBL. בין השנים 2001–2006 אימן את ברייטון ברס, עמה זכה בשני גביעי הליגה הבריטית בעונות 2003 ו-2005.
בשנת 2007 מונה למאמנה הראשי של קבוצת איווה אנרג'י, לקראת עונת הבכורה שלה בליגת הפיתוח של ה-NBA. בעונתו הרביעית והאחרונה בקבוצה, 2010/2011, הוביל את איווה למאזן הניצחונות הטוב בליגה (37–13) וזכה עמה באליפות. כמו כן הוענק לנרס בסיום אותה עונה פרס מאמן העונה בליגת הפיתוח. בעונת 2011/2012 עבר לאמן את ריו גראנדה ואלי וייפרס, ובעונה העוקבת הוביל אותה לזכייה באליפות ליגת הפיתוח.
טורונטו ראפטורס
בעונת מונה לעוזר מאמן טורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA, תחת דוויין קייסי. בכל 5 עונותיו כעוזרו של קייסי העפילה טורונטו לשלב הפלייאוף, ובעונת אף הובילה את האזור המזרחי עם מאזן הניצחונות הטוב בתולדות הקבוצה, 59–23 (72.0%).
לקראת עונת מונה נרס למאמנה הראשי של טורונטו, כמחליפו של קייסי אשר פוטר. את העונה סיימו הראפטורס במקום השני באזור המזרחי, עם מאזן 58–24, והעפילו לגמר ה-NBA לראשונה בתולדות המועדון לאחר שגברו על מילווקי באקס (4–2) בסדרת גמר המזרח. בסדרת גמר ה-NBA גברה טורונטו על גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 4–2, וזכתה באליפות הראשונה בתולדותיה.
בעונת זכה בתואר מאמן השנה ב-NBA, לאחר שהוביל את הראפטורס למאזן ניצחונות 53–19.
בתום עונת 2022/2023, לאחר שקבוצתו סיימה במקום התשיעי במזרח, במאזן 41-41 והפסידה את משחקה הראשון בטורניר הפלייאין לבולס שסיימו במקום העשירי, פוטר נרס מאימון הראפטורס לאחר 5 שנים בתפקיד.
אתגר מיליון הדולר להוכחת העל-טבעי
היסטוריה
בשנת 1968, בתוכנית אירוח שבה השתתפו הקוסם והספקן המדעי ג'יימס רנדי והפאראפסיכולוג סטנלי קריפטר, בתגובה על קריאת תיגר על טענותיו של רנדי (הכופר בקיומן של תופעות על־טבעיות), הציע רנדי 100 דולר מכספו לאדם הראשון שיספק לו הוכחה אובייקטיבית לקיום תופעה על־טבעית.
עם הזמן גדל הסכום, תחילה ל־1000 דולר, אחר כך ל־10,000 דולר; עם תרומתם של 90,000 דולר נוספים על ידי חברת שירותי השידור לקסינגטון לצורך הפקת תוכנית טלוויזיה גדל הפרס ל־100,000 דולר ולבסוף עם תרומתו של משקיע עתיר נכסים הגיע הפרס לגודל הנוכחי של מיליון דולר.
עם הקמת הקרן לחינוך ע"ש ג'יימס רנדי ב־1996 עבר ניהולו של אתגר מיליון הדולר לידי הקרן, אשר מטרתה המוצהרת היא חינוך הציבור להכרת הסכנות שבקבלתן של טענות בלתי מוכחות ועידוד מחקרן של טענות על קיום תופעות על־טבעיות תחת תנאים מדעיים מבוקרים.
בשנות ה־90 הציע רנדי לאורי גלר להשתתף באתגר ולזכות בפרס הכספי. גלר השיב כי אין לו רצון לערוך את המבחן משום שאינו מחבב את רנדי. על כך השיב רנדי: "אם הוא לא מחבב אותי זו סיבה מספיק טובה לעבור את המבחן ולקחת ממני מיליון דולר, לא?".
כדי לאפשר שימוש פורה ותורם יותר של משאבי הקרן וחשיפה תקשורתית גדולה יותר לפעולותיה, הוחלט על כך שהחל מ-1 באפריל 2007 רק מועמדים, שהם ידועים בתקשורת (ולכן אשר, אם הם ישתתפו בקריאת התיגר, יהיו לכך השלכות תקשורתיות משמעותיות) ושיכולים לספק גיבוי של אקדמאי בעל מוניטין, זכאים להגיש את מועמדותם לקריאת התיגר.
ב־4 בינואר 2008 הוכרז שהאתגר יופסק ב־6 במרץ 2010 כדי לאפשר שימושים אחרים בכסף. אחת הסיבות לכך שהוחלט לבטל את האתגר היא אכזבתם של מנהלי הקרן מכך שאנשים מפורסמים הטוענים כי הם בעלי יכולות על־טבעיות נמנעו עד היום מהגשת מועמדות, וכי רובם של אלה המגישים את מועמדותם הם "אנשים אשר בכנות משלים את עצמם בנוגע ליכולותיהם ואשר הקרן השקיעה מאמץ בניסיון לעזור להם להכיר בבעיותיהם". לבסוף האתגר הומשך.
תנאי האתגר
תנאי האתגר קובעים כי על קורא התיגר, אשר טוען שביכולתו להוכיח את קיומה של תופעה על־טבעית, להגיע להסכמה עם הקרן על נוהל לעריכת הבדיקה הניסויית של אמיתות טענתו, להדגים בניסוי מקדים (שעל טיבו הסכימו גם קורא התיגר וגם רנדי) שקיים סיכוי סביר לכך שטענתו אמיתית, ולבסוף להדגים את אמיתות טענתו בניסוי תחת תנאים מבוקרים מדעית בפני עדים נייטרליים.
בתקנות הקבועות בנוהל האתגר מובהר שגם קורא התיגר וגם רנדי חייבים להסכים מראש על התנאים, אשר משמעות מילויים תהיה הצלחה בקריאת התיגר. כמו כן, כל הדגמה מוצעת, אשר עלולה לגרום למותו של קורא התיגר או לפציעה קשה שלו, נידחית.
נכון להיום, מעל 1,000 מועמדים הגישו טופסי פניה לקרן, אבל אף מועמד לא עבר את שלב ההדגמה הראשונית, אשר כאמור מתבצע באופן שעליו הסכים מראש קורא התיגר.
הערות שוליים
James Randi Educational Foundation
קאזה רוקה פיקולה
קאזה רוקה פיקולה (מלטזית: Casa Rocca Piccola) הוא ארמון ומוזיאון השוכן ברחוב הרפובליקה, רחובה הראשי של העיר ולטה, בירת מלטה.
מבנה
בארמון התגוררו משפחות אצולה וגם כיום מתגורר בו המרקיז דה פירו, אשר פתח חלק ממנו למבקרים. במבנה חמישים חדרים בסך הכל, ואלה הפתוחים לקהל מציגים את אורח חייה של האצולה המקומית במשך 400 השנים האחרונות, החל מהקמת העיר על ידי ההוספיטלרים. המוזיאון מכיל אוסף עשיר של רהיטים, יצירות האמנות, כלי כסף, תשמישי קדושה, וכן תצוגת בגדים אופייניים.
במבנה שוכנת קפלה בסגנון פלדיאני. קירותיה עשויים עץ, אשר עובד כך שידמה לשיש. על קירות הקפלה תלויות תמונות גבירתנו של המכאובים וצליבת ישו, ומוצג בה פסלון קדוש שהוענק במתנה לאפיפיור לאו השמיני.
תקרת האולם הגדול (Sala Grande) היא הגבוהה במבנה, ותולה בה נברשת נרות מסוף המאה ה-18, אשר יוצרה בבוהמיה. באולם שמור שולחן עבודה מהמאה ה-18, שהוא למעשה קפלה נפתחת. קפלות כאלה נועדו להילקח עם בעליהן לבתי הנופש בעת חופשת הקיץ ולעיתים הועברו לחדר השינה לאחר לידה, כדי שהיולדת תוכל להיות נוכחת בטבילת הוולד.
בארכיון (Archivum de Piro) שמורים מסמכים משפחתיים ממאות ה-17 וה-18 בענייני תביעות משפטיות, עסקים, סחר בעבדים מוסלמיים ונישואין. בארכיון ניצב פסלו של פאולוס הקדוש, הקדוש המגן של מלטה.
תצוגת הביגוד כוללת כ-15 חליפות, ששימשו לנשפים, נישואין ולביקור בחצר השליטים, וכן אוסף של משקפיים, מקטרות, קופסאות לטבק הרחה, מקלות הליכה ועוד.
שלושת מרתפי המבנה, אשר שימשו כמקלטים בעת ההפצצות האוויריות על מלטה במלחמת העולם השנייה פתוחים גם הם לביקור. הם נחצבו בסלע ושמשו תחילה כמחצבה לאבן בנייה בעת הקמת המבנה, ולאחר מכן כבארות מים. ב-1940 נחפרו מנהרות בין המרתפים מתחת לבניין, ומנהרות אחרות קישרו בינו לבין מבנים סמוכים. המרתף הגדול בין השלושה היה נגיש גם מהרחוב, ויכלו להסתתר בו כ-150 איש. בזמן המלחמה הוא שימש ככנסייה בימי ימי ראשון, והוצב בו מזבח זמני.
בריירס
בריירס (בפורטוגזית: Barreiras) היא עיר במערב מדינת באהיה שבברזיל. העיר מהווה את המרכז העירוני, הפוליטי, הטכנולוגי והכלכלי החשוב ביותר במערב המדינה. כלכלתה מבוססת על חקלאות ועל משק החי. בשנים האחרונות חווה בריירס צמיחה כלכלית מואצת והיא אחת מהערים שצומחות בקצב המהיר ביותר בבאהיה, אם לא בברזיל כולה.
גאוגרפיה
בריירס שוכנת במרחק של 853 ק"מ ממערב לבירת המדינה סלבדור ו-622 ק"מ מצפון-מזרח לבירה הפדרלית ברזיליה. העיר מהווה צומת דרכים חשוב בין חלקים שונים של ברזיל. מבחינה גאוגרפית ממוקמת העיר בתוך אגן ההיקוות של נהר הריו גרנדה, אחד מיובליו של נהר הסאו פרנסיסקו. כמו כן עוברים בתחומי העיר נהרות נוספים.
היסטוריה
טרם תחילת ההתיישבות האירופאית היה האזור נחלתם של שבטי ילידים שהוכחדו במחלות ובמלחמות והוא היה ידוע כאזור בו היו חוות בקר רבות. ההתיישבות התקדמה במעלה הנהר ובמקום בו חסמו סלעים (barreiras, בפורטוגזית: "מחסום") את נתיבם של המתיישבים, הוקם יישוב קטן. במעלה נהר הריו גרנדה ניתן היה להפליג בסירות קטנות ועד מהרה הגיעו לאזור סוחרים כדי להוביל אספקה לחוות הבקר. הכפר היה למרכז לשטחים החקלאיים בהם גודלו טבק, שעועית, תירס ומאניוק. כל אלה יוצאו מהאזור יחד עם דבשה, ועורות בשעה שקרוסין וקפה יובאו מאירופה. כל הסחר התנהל דרך הנהר.
ב-1850 כלל היישוב מספר קטן של בקתות והוא נקרא סאו ז'ואאו דה בריירס. ב-1880 היישוב כלל עדיין רק עשרים בקתות עשויות ענפים וטיט. השפע שהיה ביערות בדמותם של העצים, שמהם הופק הגומי הטבעי, היה הגורם שזירז את התפתחותו של האזור. הגומי הושט במורד הנהר לסלבדור. ב-1902 זכתה בריירס למעמד של עיר כאשר מספר הבתים בה עמד על 630 ואוכלוסייתה מנתה 2500 תושבים.
ב-1928 נבנתה במקום תחנת הכוח ההידרואלקטרית השנייה בבאהיה והתעשייה החלה להתפתח. העיר שעד אז חוותה קיפאון בהתפתחותה החלה להתמלא בבתי אריזה, במפעלים לאריזת יבול האורז, במנפטות כותנה, במפעלי טקסטיל ובמפעלי עורות. ב-1943 פתח את שעריו סניף הבנק הראשון בעיר.
תקופת הפריחה הכלכלית של בריירס המשיכה עד ל-1964. באותה שנה הפסיקה תחנת הכוח את פעילותה והעיר נכנסה לתקופה של שפל כלכלי. עקב בידודה התחבורתי של העיר היא נותרה מנותקת יחסית במשך כעשור עד אשר הושלמה סלילתו של הכביש המהיר בין סלבדור לבין ברזיליה. זמן קצר לאחר מכן החלו להגיע השקעות ממשלתיות במיזמי השקיה והתפתחותה של העיר חודשה.
החל משנות השבעים ועד היום גדלה אוכלוסייתה של העיר מ-20,000 תושבים ל-120,000 תושבים וחלו בה שינויים רבים. השקעות ציבוריות ופרטיות זרמו אליה ואלה שינו את הפרופיל הכלכלי והחברתי שלה.
כלכלה
בריירס היא יצרנית דגנים חשובה, כמו סויה ותירס וכן של קפה, כותנה ופירות. ענף כלכלי חשוב נוסף הוא גידול הבקר.
ההשקיה, האדמה המישורית והאקלים היבש בצד העונות הגשומות הקבועות, הפכו אותה לאזור חקלאי מוביל. מתוך סך של 10,000 קמ"ר של שטחים חקלאיים, תופסים גידולי הסויה 67%, בהם 900 יצרנים מפיקים 1.5 מיליוני טונות של יבול, המהווה 4.5% מהיבול הלאומי של הסויה. ענפי גידול נוספים הם התירס, אורז, כותנה, קנה סוכר, שעועית, מאניוק, ודורה.
בשנות התשעים פינה גידול הבקר בשיטות המסורתיות את מקומו לשיטות גידול מודרניות ומבוססות טכנולוגיה. שטחי המרעה טופחו, הוכנסו גזעי בקר משופרים, שיטות תחזוקת העדרים השתפרו והוכנס שימוש בחיסונים ובהזרעה מלאכותית. 55,000 ראשי הבקר שמגודלים באזור מחולקים בין כ-70% לבשר ול-30% לחלב.
באל
ראו גם
}}
טומאת ידיים
בהלכה, טומאת ידיים היא טומאה שגזרו חכמים במקרים מסוימים על ידיו של אדם. מסכת ידיים בסדר טהרות עוסקת בהלכות טומאה זו ובדרכי הטהרה ממנה. אחת מגזירות שמונה עשר דבר.
רקע
מן התורה, בלתי אפשרי שגוף מסוים יהיה טהור בחלקו וטמא בחלק אחר. כאשר חפץ טמא נוגע בחפץ אחר הוא הופך את כולו לטמא.
במקרים מסוימים, גזרו חכמים שרק ידיו של אדם שנגע בדבר טמא יהפכו לטמאות, ולא כל גופו. על פי תקנת חכמים, רמת הטומאה של ידיו של מי שנגע בדבר טמא הן שניות לטומאה, ולכן אם הוא יגע במאכלים של תרומה או קודש הם יטמאו ברמת טומאה מרמה נמוכה יותר - שלישי לטומאה. אם הוא יגע במאכלי חולין הם לא יטמאו, מכיוון שחולין אינם נעשים שלישי לטומאה.
מן התורה, אדם שנגע בראשון לטומאה הוא טהור, שכן אדם אינו נעשה שני לטומאה. גזרת חכמים על טומאת הידיים היא שגופו נותר טהור, אך ידיו הופכות להיות שניות לטומאה. לדעת רבי יהושע, גם מי שנגע בשני בטומאה הופכות ידיו להיות שניות לטומאה, אך חכמים חולקים עליו וסוברים שרק מי שנגע בראשון בטומאה ידיו נטמאות, והלכה כחכמים. אולם חכמים גזרו גזירה מיוחדת בטומאת כתבי הקודש, שלמרות שכתבי הקודש הן רק שניות לטומאה, הן מטמאות את הידיים להיות שניות לטומאה. הטעם לגזירה זאת המובאת בתלמוד היא כדי למנוע מאנשים לגעת בידיהם בכתבי הקודש, דבר שאינו מכובד.
כחלק מגזירת הטומאה על הידיים תקנו חכמים שטומאת ידיים אינה צריכה טבילה במקווה לכל גופו של האדם, וכאשר האדם שופך על ידיו מים מכלי או טובל את ידיו במקווה הן נטהרות.
סתם ידיים
על פי חז"ל, גם "סתם ידיים", כלומר ידיים שאדם לא השגיח מה עשה איתן אך אינו יודע שנטמאו בוודאות, הן שניות לטומאה. על פי תיאור חז"ל, שלמה המלך תיקן שידיים יהיו שניות לקודש, והלל ושמאי הוסיפו שידיים יהיו שניות גם לתרומה, אך תקנתם לא התקבלה. רק כאשר באו תלמידי שמאי והלל וגזרו שידיים תהיינה טמאות לעניין תרומה, כחלק מגזירת י"ח דבר, התקבלה הגזירה.
טעם איסור סתם ידיים הוא משום ש"ידיים עסקניות הן", ונוטות לגעת במקומות מלוכלכים מזיעה או מלכלוך, וכאשר אדם נוגע בתרומה או בקודש בידיים מלוכלכות בתרומה או קודש הוא גורם להם לגנאי והם עשויים להפוך להיות בלתי ראויים לאכילה. גזרת הטומאה גורמת לכך שאנשים יהיו חייבים ליטול את ידיהם לפני אכילת קודש או תרומה, וממילא הידיים יתנקו.
נטילת ידיים לסעודה
פירות וירקות שהוטבלו באחד משבעת המשקים הוכשרו לקבל טומאה ויש גם כן ליטול ידיים לפני אכילתם.
יהודה מאיר אברמוביץ
יהודה מאיר אברמוביץ (ר"ח מנחם אב תרע"ד; 24 ביולי 1914, לודז', פולין – ב' באייר ה'תשס"ז; 20 באפריל 2007) היה יושב ראש ועד הפועל העולמי של אגודת ישראל בין השנים 1980–2007 והמזכיר הכללי של אגודת ישראל בזמן הקמת מדינת ישראל וחבר הכנסת מטעמה בכנסות השביעית, השמינית והתשיעית.
קורות חייו
נולד בפולין, ובגיל צעיר התייתם וגדל בבית דודו. הרב מאיר שפירא מלובלין הבחין בו בעת שהיה במסע התרמה ואיתור תלמידים לישיבתו באירופה. הוא לקחו עִמו והכניסו לישיבתו ישיבת חכמי לובלין. הוסמך לרבנות.
בכ"ח תשרי תרצ"ה נשא את חנה, בת ישראל זאב וידסלבסקי, שהיה חתנו של מנדל קמינר (בנו של הרב יהודה קמינר וגיסו של האדמו"ר השפת אמת מגור). לאחר נישואיו עלה לארץ ישראל בשנת 1935. במשך חמש שנים שימש מורה לגמרא. היה חבר בוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל וראש הוועדה המדינית שלה. הוא מונה למזכיר הכללי של אגודת ישראל בארץ ישראל בשנת 1940.
היה נוכח בעת הכרזת העצמאות בתור נציגה הבכיר של אגודת ישראל, וזאת מכיוון שמנהיג המפלגה יצחק מאיר לוין היה בארצות הברית באותו זמן. בזמן מלחמת העצמאות היה חבר הוועדה הדתית שליד משרד הביטחון. ב-1948 נבחר כחבר המועצה הדתית בתל אביב, ובהמשך שימש סגן יו"ר המועצה הדתית.
משנת 1950 היה חבר מועצת העיר תל אביב. בשנת 1955 היה לשון המאזניים שהכריע מי יהיה ראש עיריית תל אביב. הוא בחר בחיים לבנון, מכיוון שלא רצה לתמוך בגולדה מאיר, אשה, לראשות העיר. בספרה 'חיי' גולדה מאיר עצמה טוענת שהבינה כי הסיבה האמיתית להתנגדות אגודת ישראל לבחירתה לא נבעה מהיותה אשה, אלא מיחסי כוח פוליטיים. מ-1955 ועד כניסתו לכנסת ב-1971 שימש סגן ראש עיריית תל אביב.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
הקו האדום הוא הקו הראשון מבין שמונת קווי הרכבת הקלה בירושלים, וקו הרכבת הקלה הראשון בישראל. הוא עובר במסלול שבין פסגת זאב בצפון ועד הר הרצל בדרום דרך רחוב יפו שבמרכז העיר. אורכו של הקו האדום הוא 13.8 קילומטר והוא כולל 23 תחנות. בשנת 2018 נסעו בו בממוצע 162,000 נוסעים ביום.
הקו נפתח לציבור ב-19 באוגוסט 2011.
יהודה מאיר אברמוביץ
קורות חייו
ב-1951 הוצב במקום ה-5 ברשימת "עם התורה – אגודת ישראל" לכנסת, אך הרשימה קיבלה 3 מנדטים והוא לא נכנס לכנסת. הרב אברמוביץ נכנס לכנסת באוגוסט 1971, באמצע כהונת הכנסת השביעית, בעקבות מותו של הרב יצחק מאיר לוין. הוא כיהן בכנסת עד 1981 כנציג חסידות גור, ובכנסת התשיעית כיהן כסגן יושב ראש הכנסת. העביר שבע הצעות חוק פרטיות, בהן חוק חובת חגירת חגורות בטיחות, וחוק המחייב שהמדינה תסדר חופים נפרדים.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
מימון הקו
הקו האדום נבנה וממומן בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT) שקובעת כי הזכיין יממן ויבנה את הקו ויהנה מן הרווחים לתקופה של 30 שנה אשר לאחריהן הוא יחזיר את הזיכיון ויעביר את האחריות על תפעול הקו בחזרה למדינה. סך היקף ההשקעה של הזכיינית, חברת סיטיפס, בפרויקט היה כ-2.3 מיליארד ש"ח ומורכב מהלוואות בעלים של בעלי המניות בסיטיפס בסכום של כ-200 מיליון ש"ח, הלוואות בנקאיות, מבנק הפועלים ומבנק לאומי, בסך כולל של כ-2.1 מיליארד ש"ח. בנוסף הייתה סיטיפס זכאית למענקים שהמדינה התחייבה לשלם בגין הקמת הפרויקט, ששולמו בשלבים עם התקדמות הפרויקט בהתאם לעמידה באבני דרך שנקבעו בהסכם הזיכיון, בסך כולל של כ-1.6 מיליארד ש"ח. כמו כן, המדינה העניקה לחברת סיטיפס התחייבות לכמות נוסעים שנתית ובנוסף עיריית ירושלים התחייבה לפינוי התוואי מתשתיות מפריעות והקמת מערכים מזינים (כמו קווי אוטובוס והקו הכחול) לכל אורך התוואי. את מחיר הנסיעה תקבע הממשלה ותעדכנו בהתאם למדד ולמצב המשק, אך לחברת סיטיפס מובטחות תשואות נאות. מתנגדי הקו הצביעו על כך שחברת סיטיפס קיבלה מענק של 1.6 מיליארד שקל.
מסלול הקו
אורכו של הקו האדום הוא 13.8 קילומטר. הקו מתחיל בשדרות משה דיין שבפסגת זאב, עובר ברחוב יקותיאל אדם, ממשיך בדרך שועפאט, שדרות בר-לב, חיל ההנדסה ורחוב הצנחנים, דרך כיכר צה"ל, לכל אורך רחוב יפו החותך את מרכז העיר, עובר דרך התחנה המרכזית של ירושלים וגשר המיתרים וממשיך בשדרות הרצל עד לתחנתו האחרונה בהר הרצל. בשלב שני יוארך הקו עד שכונת נווה יעקב בצפון ועד בית החולים הדסה עין כרם בדרום.
יהודה מאיר אברמוביץ
קורות חייו
ב-1980 מינתה אותו הכנסייה הגדולה השישית של אגודת ישראל ליושב ראש ועד הפועל העולמי, תפקיד שבו כיהן עד פטירתו.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
מסלול הקו
ביולי 2014 הפסיקה הרכבת לפעול באופן זמני בשכונות פסגת זאב, בית חנינא ושועפאט, בשל נזקים שנגרמו לתשתית הרכבת במהלך הפגנות אלימות שנערכו בירושלים בעקבות רצח מוחמד אבו ח'דיר. הנזקים שנגרמו לתשתיות הוערכו בעשרות מיליוני שקלים. בשל כך תנועת הרכבות הסתיימה זמנית בתחנת גבעת המבתר.
יהודה מאיר אברמוביץ
קורות חייו
כל חייו עסק בהפצת רעיונו של רבו, הרב יהודה מאיר שפירא מלובלין: לימוד הדף היומי בגמרא.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
מסלול הקו
בין 22 ביוני עד ל-22 באוגוסט 2022 הופעלה הרכבת במתכונת שירות חלקי מתחנת חיל האוויר בפסגת זאב לתחנה המרכזית, בשל עבודות בצומת הרב צבי יהודה ושדרות הרצל, ליצירת מפגש מסילות שיחבר בין התוואי האדום והירוק.
יהודה מאיר אברמוביץ
קורות חייו
נפטר בשנת 2007, ונקבר בהר המנוחות, בסמיכות לקבר של רבו, שאת עצמותיו דאג להעלות לארץ.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
התחנות
בקו האדום 23 תחנות - כולן מעל האדמה. המרחק בין התחנות נע בין 100 ל-500 מטרים (התחנות המודגשות מוגדרות כתחנות עיקריות):
יהודה מאיר אברמוביץ
משפחתו
אשתו חנה בת הרה"ח ר' ישראל זאב וידסלבסקי ואסתר ביילא לבית קמינר מוורשה, נפטרה בט"ז תמוז תשע"ו, ונטמנה לצידו בהר המנוחות.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
תדירות הפעלת הקו
קו הרכבת פועל החל מ־5:30 בבוקר ועד חצות. בשלב ראשון, תדירות הקו היא כל 12 דקות, ובשלב שני התדירות תהיה בין 4–5 דקות בשעות השיא לבין 8–12 דקות בשאר היום. הקו לא פועל בשבתות ובחגים, אך פועל במוצ"ש.
גשר המיתרים - גשר קלטרווה
כחלק מתוכנית הקו האדום, נאלצו המתכננים למצוא פתרון למעבר התוואי בין רחוב יפו ושדרות שז"ר לשדרות הרצל בצומת הכניסה לירושלים. לבסוף הוחלט ואושר, לאחר התנגדויות רבות של תושבי האזור, על בניית גשר מיתרים שעוצב על ידי סנטיאגו קלטרווה הידוע בעיצוב גשרים בכל רחבי העולם (בפתח תקווה הוקם מספר שנים קודם לכן גשר הולכי-רגל דומה, אך קטן יותר, שתוכנן על-ידו). פרסומים רשמיים של העירייה מכנים אותו "גשר הכניסה לעיר" או "גשר המיתרים". במרכז גשר המיתרים עומד עמוד פלדה מעוקם שמתנשא לגובה של מעל ל־130 מטרים וממנו נמתחים המיתרים הנושאים את הגשר.
יהודה מאיר אברמוביץ
משפחתו
בנו, הרב צבי יצחק אברמוביץ, כיהן כרבם של חסידי גור בחצור הגלילית, ואחר כך כרבה של חצור הגלילית, מחבר הספר טעם הצבי. נפטר בי"ג באדר א' תשס"ח. בנו, הרב גבריאל מנחם, מכהן תחתיו כרב הקריה החסידית בחצור הגלילית.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
ציוד נייד
בקו האדום מופעלים קרונות מסוג "Citadis 302" מתוצרת חברת אלסטום המוזנים מקו עילי במתח של 750 וולט זרם ישר.
השפעת הקו האדום על פני העיר
כחלק מתוכנית בניית הקו האדום עברה ירושלים שיפוצים ושדרוגי תשתיות בכל העיר. במסגרת שיפוץ רחובות העיר, רחוב יפו, הרחוב המרכזי בירושלים, בו עברו בעבר למעלה מ-280 אוטובוסים מדי שעה, עבר שיפוץ כללי וחלקים נרחבים ממנו הפכו למדרחוב. המדרחוב מתחבר למדרחוב בן-יהודה במרכז העיר ומאפשר גישה רגלית מן העיר העתיקה למדרחוב מרכז העיר כמעט ללא חציית כבישים.
יהודה מאיר אברמוביץ
משפחתו
בנו, חנוך, ערך את הספר "איש חי רב פעלים" - על תולדות חייו ופועלו של יהודה מאיר אברמוביץ.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
השפעת הקו האדום על פני העיר
בנוסף, תשתיות רבות לאורך התוואי ובסביבתו הוחלפו והרחובות שופצו כולל בניית מספר מדרחובים והרחבת מדרכות. בין השאר כיכר צה"ל הונמכה כך שהרכבת הקלה תוכל לעבור בתחומה. תושבי ירושלים חוו את חוויית החלפת התשתיות בחפירות חוזרות ונשנות בכל רחבי העיר בעבודות שנמשכו לאורך מספר שנים בשעות היום ובשעות הלילה. עלות החלפת התשתיות עד 2011 נאמדת בכ-1.5 מיליארד שקלים (פי 20 מהערכת העלויות כפי שחושבו ואושרו על ידי הגורמים המקצועיים בתחילתו של הפרויקט).
הארכה צפונית לנווה יעקב
במרץ 2009, אישרה הוועדה המחוזית את התוכניות להארכת הקו משדרות משה דיין בפסגת זאב עד לשכונת נווה יעקב. מדובר בהארכת המסלול ב-2.7 ק"מ והקמת ארבע תחנות חדשות. התחלת הנחת המסילות במקטע זה החלה בינואר 2021 . נכון לינואר 2023, הנחת המסילות והחשמול הסתיימו, ומתבצעות עבודות פיתוח נופי ובניית סביבת התחנות. במאי 2023, החלו נסיעות מבחן. הארכה זו צפויה להיפתח בספטמבר 2023.
הארכה דרומית להדסה עין כרם
ביוני 2013, אושרה התוכנית להארכת הרכבת הקלה עד בית החולים הדסה עין כרם. הקטע הנוסף שאושר יתחיל מתחנת הר הרצל וימשיך לאורך שכונות בית וגן, קריית היובל, קריית מנחם, מושב אורה, בית הספר לרפואה ועד למרכז הרפואי הדסה עין כרם ויכלול חמש תחנות חדשות.
יהודה מאיר אברמוביץ
משפחתו
נינו הוא העיתונאי ישראל פריי.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
הארכה דרומית להדסה עין כרם
אורכו של הקו יעמוד על 22.5 קילומטרים לאחר הארכתו המלאה. בעתיד מתוכננת הפעלה של קו מקוצר נוסף על גבי המסילה בין התחנה המרכזית להדסה עין כרם.
יהודה מאיר אברמוביץ
חזון ומעש באגודת ישראל
סדרת "חזון ומעש באגודת ישראל" כוללת את מגוון מאמריו, מכתביו ונאומיו שפרסם במהלך פעילותו באגודת ישראל, אשר מקיפים את כלל תולדותיה.
הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים
הארכה דרומית להדסה עין כרם
בשנת 2013 החלה חברת מוריה העירונית בעבודות להתאמת התשתיות למען הארכת הקו האדום. בנובמבר 2020, לאחר עיכוב של חמש שנים, החלו העבודות להנחת מסילות הרכבת הקלה ברחוב הנטקה. נכון למרץ 2023, הנחת המסילות והחשמול נמצאות בשלב מתקדם אך עדיין לא הושלמו. הקטע היחיד שהושלם כמעט במלואו, למעט עבודות פיתוח נופי, הוא קטע הר הרצל-טהון. במאי 2023, החלו נסיעות מבחן. הארכה זו צפויה להיפתח בספטמבר 2023.
מכרז והחלפת הזכיין המפעיל את הקו
בשנת 2015, החלו משרדי האוצר והתחבורה לנהל משא ומתן עם סיטיפס, וקבלנית העבודות אלסטום על ביצוע העבודות להארכת הקו, הכוללות: סלילת מסילות, הגדלת מספר הקרונות ואספקת מערכות לפרויקט. בשנת 2016 נפסק המשא ומתן, הצעתה של סיטיפס עמדה על כ-340–355 מיליון אירו, והמדינה הייתה מוכנה לשלם רק כ-310 מיליון. כמו כן, העלתה סיטיפס דרישה להגדלת הפיצויים שתקבל מקופת המדינה, אם זו תחליט לרכוש מידיה את הפרויקט.
בסופו של דבר, עקב חילוקי הדעות עם סיטיפס, הוחלט להוציא מכרז חדש להפעלת רשת ה-J-NET הכוללת את הקו הירוק של הרכבת שנמצא עדיין בשלב עבודות התשתית, וכן את הקו האדום המוארך. בינתיים ביצעה חברת מוריה את עבודות התשתית להארכת הקו באמצעות חברת האחים ברזני שהיא הקבלן המבצע שנבחר לעבודות אלו. בשנת 2018 פורסם מכרז בינלאומי לבחירת זכיין שיניח את המסילות ומערכות החשמל ויפעיל את קווי הרכבת בירושלים, בו זכתה באוגוסט 2019 חברת TransJerusalem J-Net LTD הפועלת תחת השם "כפיר"- חברה ייעודית בבעלות משותפת של קבוצת שפיר הנדסה הכוללת את סופרבוס, ושל חברת CAF הספרדית כזכיינית ניהול מערך הרכבות הקלות בירושלים. כפיר החליפה את סיטיפס כמפעילת הקו ב-16 באפריל 2021.
יחסי אזרבייג'ן–קוסטה ריקה
יחסי אזרבייג'ן–קוסטה ריקה הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין רפובליקת קוסטה ריקה. היחסים בין המדינות כוננו רשמית ב-15 בינואר 1997.
פאיאליט
פאיאליט (Fayalite) הוא מינרל נזוסיליקטי (סיליקט במבנה דמוי איים) השייך לקבוצת האוליבין.
תכונות
נוסחת המבנה הכימי של פאיאליט טהור היא Fe2SiO4, והוא הקצה העשיר בברזל של האוליבין, שורת מינרלים איזומורפיים (כלומר תרכובות דומות בהרכבן), שבהן כמויות משתנות של מגנזיום וברזל. בקצה השני של השורה האיזומורפית מצוי הפורסטריט העשיר במגנזיום (Mg2SiO4). שורה איזומורפית נוספת קיימת בין הפאיאליט לטפרואיט (Mn2SiO4). יסודות נוספים כדוגמת ניקל, וסידן יכולים להחליף את המגנזיום והברזל באוליבין, אבל רק בכמויות זעירות כשהתופעה מתרחשת בטבע.
להרכבים מסוימים של פאיאליט ניתנו בעבר שמות ייחודים, שנפסלו אחר כך על ידי האגודה הבינלאומית למינרלוגיה.
כמו שאר המינרלים בקבוצת האוליבין הפאיאליט מתגבש במערכת האורתורומבית (חבורת סימטריות מרחבית Pbnm) כשהפרמטרים של תא היחידה הם: Åa=4.798, b=10.387Å, c=6.055Å.
הפאיאליט מופיע בטבע בדרך כלל במקבצים גרגריים או חסרי צורה. גבישים מפותחים הם נדירים. צורתם פריזמות לוחיות שטוחות או דמויות תיבה, שפאותיהן מקווקוות, המסתיימות בפירמידה כפולה. גבישים תאומים נדירים, אבל כשהם מופיעים בשלושה (טרילינגים) נוצרת לעיתים צורת כוכב. הפאיאליט נשבר בצורת קונכייה. הקשיות של המינרל בינונית-גבוהה, 7-6.5 בסולם מוס, והמשקל הסגולי הוא בממוצע 4.4.
אופטית המינרל הוא דו-צירי שלילי והוא ניחן בשבירה כפולה. מקדם השבירה של הפאיאליט נע בין 1.82ל-1.87, והוא ניחן בדיכרואיזם (עד כמה משתנה צבע המינרל בהתאם לזווית בה מסתכלים בו) חלש. מזווית אחת הוא נראה צהוב-כתום, חום-אדמדם ומשתי הזוויות האחרות הוא נראה צהוב חיוור. צבעם של גבישי הפאיאליט נע מצהוב חיוור, ענבר, ירוק צהבהב, חום ירקרק עד שחור (גוני ירוק בהירים מעידים על נוכחות מגנזיום שככל שריכוזו עולה יש להתייחס למינרל כאל פורסטריט).
המינרל נתגלה לראשונה ב-1840 על ידי הכימאי הגרמני כריסטיאן גוטלוב גמלין (Christian Gottlob Gmelin; 1860-1792), וקרוי על שם המקום בו נתגלה, האי פאיאל (בפורטוגזית: ilha do Faial, באנגלית מתועתק שם האי כ-Fayal, ולכן תעתיק שם המינרל באנגלית הוא Fayalite) בקבוצת האיים האזוריים השייכים לפורטוגל. המינרל מצוי בסלעים הוולקנים המקומיים, אך הדוגמה עליה התבסס גמלין נלקחה כנראה מזיבורית של ספינה.
שימושים
בשל נקודת ההיתוך הגבוהה של הפאיאליט נעשה לעיתים שימוש בו בלבנים חסינות אש, וכחול לטש. גבישי פאיאליט, כמו מינרלים אחרים, נמכרים בחנויות לאספנים.
מקור ותפוצה
הפאיאליט הוא מרכיב נפוץ בסלעי יסוד אולטרה-מאפיים כדוגמת אובסידיאן, ריוליט, טרכיט, פונוליט ובמחדרים של סיאניט שם הוא מצוי בלוויית מינרלים מקבוצת האמפיבול. בשל נקודת ההתכה הגבוה של האוליבין הוא המינרל הראשון המתגבש ראשון בשורת בואן, תחילה הפורסטריט ואחריו הפאיאליט. הפאיאליט מצוי גם בסלעים מותמרים של סלעים עשירים בברזל שעברו התמרה בחום בינוני. פאיאליט הוא מרכיב ראשי ב"תצורות ברזל מפוספס" שעברה התמרה. מקור נוסף לפאיאיליט הם מטאוריטים של ברזל וניקל שבהם יש דבישים גדולים של פאיאליט התופשים לעיתים 50% מנפח המטאוריט.
בלחצים נמוכים הפאיאליט יציב בנוכחות קוורץ, לעומת זאת אוליבין המכיל מגנזיום אינו יציב, בשל התגובה אוליבין + קוורץ = אורתופירוקסן. ברזל מייצב את הצמד אוליבין + קוורץ. ניתן לחשב את המגבלות על הלחצים בהם נוצרת התערובת אוליבין + קוורץ על סמך התלות בהרכב האוליבין. פאיאליט יכול גם להגיב עם חמצן על מנת ליצור מגנטיט + קוורץ. שלושת המינרלים ביחד יוצרים את מאגר החמצן הקרוי "FMQ" (ראשי תיבות של פאיאליט, מגנטיט וקוורץ). בתגובה כימית זו נעשה שימוש בניסויי מעבדה על מנת לשלוט על פונקציית המצב החולף (fugacity) של החמצן. ניתן גם לעשות שימוש בתגובה זו על מנת לחשב את פונקציית המצב החולף של חמצן כפי שהוא נמדד במקבצים של מינרלים בתהליכי התמרה וביצירת סלעי יסוד.
פאיאליט טהור הוא מינרל נדיר למדי. מקומות לדוגמה בהם ניתן למצוא את המינרל כוללים את מונטה סומה שסמוך להר הגעש וזוב שבמחוז קמפניה, שבאיטליה; מסביב לברוקן (Brocken) בהרי ההארץ בגרמניה; רפטסונד (Raftsund) שבנורווגיה; במחדרים של סאקרגארד (Skaergaard) ואילימאוסק (Ilimaussaq) בגרינלנד; בסטרלינג היל שבניו ג'רזי, באזור כיפת סנט פיטר (St. Peters Dom ) בסמוך לפסגת פייק (Pikes Peak) בקולורדו, ובצוק אובסידיאן (Obsidian Cliff) בפארק הלאומי ילוסטון בויומינג שבארצות הברית.
בישראל ניתן למצוא פאיאליט בתצורת חתרורים (למשל בבקעת חתרורים מזרחית לערד).
מולה (אנטומיה)
מחלות טרופובלסטיות הריוניות (Gestational trophoblastic diseases) הן גידולים שמקורם בהפריה לא תקינה של ביצית וזרעונים, המתפתחים ברחם באופן אבנורמלי. מולה הידטידיפורמית (ידועה כ- "מולה") היא הצורה השכיחה ביותר של מחלות אלו, והיא מתרחשת יותר אצל נשים הצעירות יותר מגיל 20 או המבוגרות יותר מגיל 40. הסיבה להיווצרותה של מולה יכולה להיות הפריה של ביצית ושני זרעונים או זרעון שעבר הכפלה, באופן בו הביצית המופרית איננה מכילה עובר אלא חלקי עובר וחלקי שליה. התסמינים הקליניים כוללים במרבית המקרים דימום בטרימסטר ראשון, רחם הגדל במהירות וגדול יחסית לשבוע ההריון, רמות BetaHCG גבוהות מאוד ולעיתים תופעות מוקדמות של רעלת היריון המתחילות בטרימסטר הראשון. הטיפול במולה הוא שאיבה וריקון של תוכן הרחם ומעקב, היות שחלק מן המולות נוטות להיות פרסיסטנטיות ואף להפוך ממאירות- במקרים כאלו, הטיפול הוא מתן כימותרפיה. יצוין, כי גם כאשר הגידולים הללו שולחים גרורות, הרי שבטיפול נכון שיעור הריפוי עומד על כ־90%, ולכן קיימת חשיבות לערוך בדיקות BetaHCG לנשים שבעברן היריון מולרי, הפלה, או היריון רגיל, אשר מתלוננות על דימום ווגינלי או הימצאות של גידול במקום כלשהו בגוף, אשר עלול לרמז על גרורות.
אופן היווצרות גידולים טרופובלסטיים
מולה מחולקת לשני סוגים- מולה שלמה ומולה חלקית.
בדיקות מעבדה
בדיקת המעבדה העיקרית היא בדיקת ההורמון BetaHCG, המשמש הן לאבחנה, הן לטיפול והן למעקב אחר המחלה. רמת הירידה בהורמון עצמו לאחר הטיפול אמורה לרדת בתוך 14 שבועות ממועד סיום ההריון.
טיפול במולה
ראשית יש לאבחן שאכן מדובר במולה, וכן לבצע בדיקות דם מלאות, בדיקות תפקוד כבד וכליה וכן צילום חזה.
הטיפול עצמו כולל ריקון של הרחם- suction curettage. יש לתת אוקסיטוצין תוך וורידי לאחר הוצאת חלק נכבד מהרקמה לצורך כיווץ הרחם. יש לשלוח את הרקמה לפתולוגיה. ניתן לעשות שאיבה וריקון של הרחם גם כאשר הרחם הוא בגודל של 28 שבועות, אולם בכל מקרה בו הרחם גדול מ-12 שבועות יש להכין מראש ציוד לפתיחת בטן לכל מקרה של דימום בלתי נשלט. עד לשימוש הנוכחי כיום בשאיבה וריקון, ביצוע כריתת רחם היה האופציה בה בחרו להשתמש במקרים בהם הרחם היה גדול מ-12-14 שבועות. כיום כריתת רחם מומלצת רק במקרים בהם האישה סיימה את תוכניות הילודה וכן נשים מבוגרות יותר, אשר אצלן הסיכוי לממאירות גבוה יותר. הסיבוכים הכרוכים בפעולות אלו כוללים מעבר של חלקי רקמה ותאים דרך מחזור הדם השלייתי לשאר חלקי הגוף ובעיקר לריאות, המהוות את המקום הראשוני לשאריות תאים של הריונות מולריים. במרבית המקרים תהיה רגרסיה ספונטנית של רקמה זו, אולם בחלק מן המקרים עלולה להתפתח אי ספיקה נשימתית, המאופיינת כקוצר נשימה וכיחלון תוך 4-6 שעות לאחר ביצוע הריקון והשאיבה.
ביצוע מעקב
מאחר שקיים סיכון לממאירות לאחר היריון מולרי, יש לעקוב בקפדנות אחר רמות BetaHCG החל מיומיים לאחר ביצוע השאיבה, ולאחר מכן מדי שבוע עד שלא ניתן לאתר רמות אלו בדם במשך שלוש בדיקות רצופות. (להלן- "תקופת המעקב"). אם במהלך תקופה זו קיימת רמיסיה ספונטנית בתוך 14 שבועות, או ש- BetaHCG איננו יורד ונכנס לפלטו, יש להמשיך ולחזור בכל חודש על רמות BetaHCG לפחות שנה מלאה. התקופה הקריטית לצורך מעקב אחר רמות BetaHCG היא בין שבוע 4-6 לאחר הריקון.
יש לערוך בדיקה גניקולוגית תוך שבוע ממועד השאיבה והריקון וכן להעריך את גודל הרחם ואיברים גניטליים נוספים למקרים של גרורות. יש לחזור על הבדיקה מדי 4 שבועות עד לתום תקופת המעקב.
במידה ותצלום חזה שהתבצע טרום השאיבה של ההריון המולרי הראה נוכחות לגרורות, יש לערוך צילומי חזה כל 4 שבועות עד להיעלמות ספונטנית של נגעים אלו, ולאחר מכן כל שלושה חודשים עד לתום תקופת המעקב.
קיימים כמה ממצאים קליניים המקושרים לעליה בסיכון לממאירות. באופן כללי, ככל שרמות BetaHCG גבוהות יותר וככל שהרחם גדול יותר, כך הסיכון לממאירות גבוה יותר. שילוב של ציסטות תקה-לוטאניות בשחלה ורחם מוגדל, מגדיל מאוד את הסיכון לממאירות.
יש לתת אמצעי מניעה (למשל, גלולות למניעת היריון) למשך תקופת המעקב, כאשר אישה אשר נכנסה לרמיסיה ספונטנית, ואשר הבדיקות כולן שליליות למשך שנה, יכולה להיכנס להריון מתום שנה זו.
האינדיקציות למתן כימותרפיה במהלך תקופת המעקב כוללות:
טיפול בממאירות
מחלות טרופובלסטיות ממאירות יכולות להיות מולה חודרנית, כוריוקרצינומה, PSTT, או מצב בו לאחר היריון מולרי אין ירידה בערכי BetaHCG או שקיים פלטו בערכים אלו.
ממאירות ללא גרורות
מחלה ממאירה המוגבלת לרחם בלבד היא השכיחה ביותר מבין המחלות הממאירות הטרופובלסטיות. הטיפול במצב כזה הוא מתן מתוטרקסט כטיפול כימותרפי יחידני, או מתן אקטינומיצין במקום. תגובה מלאה לטיפול נעה בין 60% ל-98%, כאשר במקרים של חוסר תגובה או תופעות לוואי לא נסבלות, ניתנת כימותרפיה אלטרנטיבית. יש להמשיך בקבלת קורס נוסף של כימותרפיה לאחר תוצאות שליליות של BetaHCG. אין לתת מתוטרקסט במקרים של מחלת כבד או כאשר תפקוד הכליות אינו תקין. חלון הזמן בין כל טיפול הוא מינימום של 7 ימים ויש לעקוב אחר ספירת דם וספירת תאי דם לבנים. לרוב, ניתנים בממוצע 3-4 קורסים של טיפול. לאחר הטיפול והשגת רמיסיה, יש לערוך בדיקות BetaHCG למשך שנה, מדי חודש.
ממאירות עם גרורות
הטיפול במחלה מטסטטית יכול להיעשות או על ידי מתן מתוטרקסט, בדומה לטיפול במחלה שאינה גרורתית, או טיפול כימותרפי משולב בכמה תרופות. כדי להעריך איזו מטופלת תזדקק לטיפול משולב, פותחו מספר כלים להערכת רמת הסיכון הגלומה בגידול עצמו:
Some Nice Things I've Missed
Some Nice Things I've Missed הוא אלבום מאת הזמר האמריקני פרנק סינטרה. זהו אלבום האולפן ה-59 של סינטרה וה-32 הרואה אור בחברת ההקלטות רפרייז רקורדס. האלבום ראה אור בשנת 1974.
לאחר שחזר לאור הזרקורים עם האלבום, Ol' Blue Eyes Is Back, המשיך סינטרה את הקאמבאק שלו עם האלבום Some Nice Things I've Missed. כשמו האלבום מורכב משירים שזכו להצלחה במהלך הפרישה הקצרה שלו. ביניהם שירים של סטיבי וונדר, וניל דיימונד.
את האלבום הפיק דון קוסטה, שאימץ את רוב השירים לסגנון הביג בנד. שאר הביצועים היו בסגנון הדומה יותר למוזיקת הפולק. האלבום לא נחל הצלחה קופתית מרשימה וחלק ממבקרי המוזיקה רואים זאת בניסיונו הלא מוצלח של קוסטה להעביר חלק מהשירים, שמבחינה לירית היו פשוטים למדי, אל הסגנון המורכב של מוזיקת הביג בנד.
צ'ה דו-רי
צ'ה דו-רי (הנגול: 차두리; ) הוא כדורגלן עבר דרום קוריאני ששיחק בעמדת המגן הימני בקבוצת סיאול, בנו של הכדורגלן צ'ה בום-קון.
קריירה
צ'ה, יליד פרנקפורט, התחיל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצות ארמיניה בילפלד ואיינטרכט פרנקפורט, איתה ירד לליגת המשנה בעונתו הראשונה אך חזר עונה לאחר מכן. אמנם כרטיס השחקן היה שייך לבאייר לברקוזן. את עונת עשה במיינץ 05, אך לא הצליח למנוע מהקבוצה לרדת לליגה השנייה. את השנתיים הבאות עשה בטוס טובלנץ מהליגה השנייה בגרמניה. לאחר שנתיים עבר לפרייבורג. בקיץ 2010 עבר ביחד עם חברו לנבחרת קי סונג-יונג לסלטיק הסקוטית לאחר 8 שנים בגרמניה. בשנת 2012 חזר לגרמניה ושיחק בקבוצת פורטונה דיסלדורף. בשנת 2013 עבר לשחק בקבוצת סיאול.
ב-2001 נהייה צ'ה לשחקן בינלאומי. ב-20 באפריל 2002 כבש את שערו הראשון בנבחרת נגד. צ'ה שיחק במדי הנבחרת בשני מונדיאלים (2002 ו-2010), בגביע הזהב אחד (2002) ובגביע אסיה אחד (2004). פרש מהנבחרת לאחר גביע אסיה 2015 בה נבחרתו סיימה כסגנית.
נהר קרוס
נהר קרוס הוא הנהר העיקרי בדרום מזרח ניגריה. על שמו נקראת מדינת נהר קרוס.
גאוגרפיה
אף על פי שאינו ארוך במונחים אפריקניים, הוא מנקז כמות רבה של מי גשמים ובאזורים מסוימים נעשה רחב מאוד. ב-80 הקילומטרים האחרונים שלו הוא זורם דרך ביצות ויערות גשם ויוצר דלתה ברוחב 20 ק"מ ובאורך 50 ק"מ בין הערים אורון בגדה המערבית וקלאבר בגדה המזרחית. שפך נהר קרוס חובר למספר נחלים נוספים ואורכו כ-30 ק"מ. הוא נשפך אל האוקיינוס האטלנטי.
נהר קרוס יוצר גבול בין שני אזורי יערות גשם טרופיים – יערות קרוס-ניז'ר, שנמצאים מערבית לנהר בינו לבין נהר ניז'ר ויערות קרוס-סנגה-ביוקו הנמצאים מזרחית לנהר, בינו לבין נהר סנגה בקמרון.
קישורים חיצוניים
Riu Cross
יחסי גיאנה–הודו
יחסי גיאנה–הודו הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין גיאנה להודו. שתי המדינות היו בעבר חלק מהאימפריה הבריטית. ישנם כ-327,000 אזרחים גיאניים ממוצא הודי. הודו-גיאנים מהווים את הקבוצה האתנית הגדולה ביותר בגיאנה.
היחסים בין הודו לגיאנה מאז עצמאותה של גיאנה במאי 1966 היו לבביים. הלבביות ביחסים לא מושפעת מהשינויים בממשלות בהודו או בגיאנה. אינדירה גנדי, ראש ממשלת הודו, ביקרה בגיאנה ב-1968; ד"ר שנקר דייאל שארמה, סגן נשיא הודו, ביקר בגיאנה ב-1988; ובהיירון סינג שחוואט, סגן נשיא הודו הגיע לביקור בגיאנה בשנת 2006.
שיתוף פעולה כלכלי
שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בשיתוף ניסיון התפתחותי מנותב בעיקר דרך שיתוף פעולה הודי טכני וכלכלי (ITEC) במסגרתו ניתנות ארבעים מלגות מדי שנה בקורסים שונים. חוץ מזה, כמה מומחים נשלחים גם לגיאנה מעת לעת לפי בקשה בתחומי פעילות מוגדרים. מספר מלגות אחרות זמינות גם לגיאנים כדי להמשיך בקורסים ארוכי טווח, להכיר את הודו וללמוד שפת הינדית בהודו.
הודו הציעה לגיאנה מסגרות אשראי לשימוש בתחומים מוסכמים הדדיים, ביניהם חקלאות וטכנולוגיית מידע. חברות הודיות גם הביעו עניין בדלק ביולוגי, אנרגיה, מינרלים ותרופות. סך מחזור המסחר נותר נמוך, אם כי המגמה חיובית.
קשרי תרבות
מרכז התרבות ההודי בג'ורג'טאון הוקם בשנת 1972 במטרה לחזק את יחסי התרבות וההבנה ההדדית בין הודו לגיאנה. המרכז מפעיל שיעורים קבועים ליוגה וריקוד (קטאק). למרכז יש אודיטוריום מאובזר היטב בו מאורגנים אירועי תרבות על בסיס קבוע. המורים והתלמידים של ICC משתתפים באירועים של הקהילה המקומית בהזדמנויות שונות במהלך השנה. במרכז יש ספרייה עם ספרים/פרסומים בנושאי היסטוריה, ספרות, אמנות, תרבות, מיתולוגיה ויצירות של חוקרים וסופרים בולטים.
קשר תרבותי חשוב בין הודו לגיאנה הוא קריקט. עם כניסתה של ליגת העל ההודית, שחקנים רבים בגיאנה שיחקו בהודו.
אאוטו אביו קוסטרוזיוני 815
אאוטו אביו קוסטרוזיוני 815 (באיטלקית: Auto Avio Costruzioni 815, קרוי גם: AAC Tipo 815 וגם: AAC 815 וגם: Ferrari 815) היא מכונית הספורט הראשונה שנבנתה על ידי אנצו פרארי, מייסד ומנהל יצרנית רכבי הספורט וולטר בראון שמאוחר יותר שינה את שמה לפרארי
נוישטאדט
נוישטאדט (גרמנית: עיר חדשה) הוא שמן של ערים רבות בגרמניה ובאזורים דוברי גרמנית.
תעשייה
תעשייה, היא אותו חלק בכלכלה העוסק בייצור, בעיבוד ראשוני או המשכי בהיקפים גדולים של חומרי גלם והפיכתם לסחורה בעלת ערך. העוסק בתעשייה נקרא תעשיין.
מרקסיזם ותעשייה
השליטה בתעשייה הפכה לנקודת המפתח של תאוריית המרקסיזם. תאוריית הערך של העבודה אומרת כי ערכו של עצם מסוים קיים אך ורק הודות לעבודה שנעשתה על מנת להביאו למצבו או צורתו הנוכחית. לעצמים בלתי מעובדים, כגון עצים ואבנים, אין בדרך כלל ערך. אך אם עץ מגולף לפסנתר, או אבנים הופכות ללבנים לבית, אזי לעצם הסופי יש לפתע ערך בשל העמל שנעשה.
מרקסיסטים מאמינים כי היחסים הקיימים בין המעמד הבורגני הקפיטליסטי, אלו העשירים מספיק להשקיע הון ניכר בתעשייה, לבין מעמד הפועלים אשר עובדים עבורם, הוא פרזיטי מיסודו - כך לדוגמה, הקפיטליסט מקבל סכום כסף הגדול בהרבה מהשקעתו המקורית, על ידי תשלום לעובדיו שהוא נמוך בהרבה מערכה האמיתי של התוצרת. לכן, מרקסיסטים תומכים בכך שעל הפועלים עצמם להחזיק באמצעי הייצור ונכסי ההון, כגון מפעלים וציוד המשמשים לייצור. במדינות לניניסטיות כגון ברית המועצות לשעבר, תוכנית זו יושמה על ידי הפיכת כל נכסי ההון לנכסי המדינה, ועל ידי כך, תאורטית, לנכסי העובדים עצמם.
מאואיזם, הכלכלה הפילוסופית של המנהיג הסיני הקומוניסטי מאו דזה-דונג, מסכימה עם המרקסיזם בנוגע לתעשייה, אך ממליצה על פתרון חלופי. במקום שהעובדים או המדינה יחזיקו במפעלים, מאואיזם תומכת ביישוב מחדש של פשוטי העם באזורים כפריים וחזרה לדרך חיים חקלאי.
סטלין כפה תיעוש מהיר בברית המועצות לשעבר במהלך השנים טרם ולאחר מלחמת העולם השנייה באמצעות תוכניות החומש שלו, דבר שזירז את הפיכתה של ברית המועצות למעצמת על.
סרביט אל-ח'אדם
סרביט אל-ח'אדם (בערבית: سرابيط الخادم; סַרָאבִיט אַל־חָ'אדִם) הוא אתר ארכאולוגי במערב סיני, שימש בימי קדם כמכרה לאבן הטורקיז של ממלכת מצרים.
בשנת 1761 גילה במקום החוקר הגרמני קרסטן ניבור (Carsten Niebuhr), שיצא לחקור את המזרח התיכון במשלחת מדעית מטעם המלך הדני פרדריק החמישי, מקדש ובו כתובות ופסלים מצריים. בשנת 1905 נעשו במקום חפירות על ידי הארכאולוג האנגלי פלינדרס פיטרי, שגילה מכרות עתיקים, ומקדש לאלה המצרית חתחור. גולת הכותרת של תגליותיו היו כתובות בכתב פרוטו-סינאי. זאת העדות המוקדמת ביותר של התפתחות כתב ההירוגליפים המצרי, שכלל מאות ואף אלפי סימנים, לכתב אלפביתי, שכולל מספר מצומצם של אותיות. מכתב זה התפתחו האלפבית של שפות אירופה (האלפבית היווני, האלפבית הלטיני, האלפבית הקירילי) והמזרח התיכון (האלפבית העברי, האלפבית הערבי). הכתובות נכתבו ככל הנראה על ידי עובדים מקומיים ממוצא שמי שעבדו במכרות בראשות אדם בשם חבדד, שהיה "אחיו של נסיך רזנו (אזור בכנען)".
פרופ' רפאל גבעון מאוניברסיטת תל אביב שלמד את המקום כתב עליו בספרו 'אבני סיני', ובו הוא קורא לכתב הפרוטו-סינאי ההישג התרבותי הגדול ביותר בחצי האי סיני. ד"ר צבי אילן הציע לזהות את סרביט אל-ח'אדם עם הר סיני, זיהוי שלא מקובל על מרבית החוקרים.
אברהם קורלנד
אברהם קורלנד (בדנית: Abraham Kurland; 10 ביוני 1912 – 14 במרץ 1999) היה מתאבק יהודי דני, סגן אלוף אולימפי (לוס אנג'לס 1932) אלוף אירופה (סטוקהולם 1934), אלוף המכביה הראשונה (1932) ו-12 פעמים אלוף דנמרק (1932–1949)
ביוגרפיה
קורלנד נולד באודנסה וגדל בקופנהגן. הוא התאמן במועדון הכח קופנהגן. אחיו הצעיר, שמעון (1926–2016), אף הוא היה מתאבק מצטיין.
אלוף המכביה
ב שנערכה בתל אביב באפריל 1932 הוא זכה במדליית זהב בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל קל.
סגן אלוף אולימפי
ארבעה חודשים לאחר מכן באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) הוא זכה במדליית כסף בהיאבקות בסגנון יווני-רומי במשקל קל. בתחרות השתתפו 6 מתאבקים שהתמודדו כולם נגד כולם. בקרב הראשון הוא ניצח את יוניצ'י ימזקי מיפן בהפלה, בקרב השני הוא הפסיד לסגן אלוף האוליפמי היוצא אדוארד שפרלינג מגרמניה בנקודות שכה בארד. הקרב השלישי מול סילביו טוצי מאיטליה לא התקיים לאחר שהאיטלקי פרש מהטורניר לאחר הסיבוב הראשון. בקרב הרביעי הוא הפסיד בנקודות לאריק מלמברג משוודיה שזכה בזהב.
אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה באוקטובר 1934 זכה בשתי מדליות במשקל קל, זהב וארד. מדליית זהב בסגנון יווני-רומי ומדליית ארד בסגנון חופשי.
באליפות אירופה שנערכה בבריסל, בלגיה בספטמבר 1935 זכה במדליית כסף במשקל קל בסגנון יווני-רומי, אחרי לורי קוסקלה מפינלנד ולפני וולפגנג ארל מגרמניה. בטורניר עצמו הוא ניצח בכל ששת הקרבות שלו כולל את לורי קוסקלה וללא ספק היה המתאבק הטוב בביותר במשקל שלו, אבל בגלל שיטת הניקוד באותה העת זכה קוסקלה.
למרות היותו מועמד מוביל למדליית זהב באולימפיאדת ברלין (1936) הוא וחבריו היהודים בחרו להחרים את המשחקים האולימפיים בשל יחסם של הנאצים ליהודים. בהיעדרו זכה במדליית הזהב לורי קוסקלה.
מאותה שנה ובכל תקופת מלחמת העולם השנייה הוא לא התחרה בתחרויות בינלאומיות.
הבריחה מדנמרק
בשנת 1943 ברח עם מספר מתאבקים יהודים לשוודיה בסירה ושם התגוררו אצל משפחותיהם של מתאבקים שוודים. בשנת 1945 חזר למולדתו והחל לעבוד כמאמן עד 1962.
בהיותו בן 36 באולימפיאדת לונדון (1948) הוא סיים במקום תשיעי במשקל קל בסגנון יווני-רומי. בסיבוב הראשון הוא ניצח את אלפרד יאוך מאוסטריה בהפלה, בסיבוב השני הוא הפסיד לשריף דמג' מלבנון בהחלטת שופטים ובסיבוב השלישי הוא הפסיד לגוסטב פריי משוודיה בהחלטת שופטים.
מאמן
בשנת 1962 הוביל את חניכו ביארן אנסבול לתואר סגן אלוף העולם בטולדו, אוהיו.
חיווט חשמלי
חיווט חשמלי או תיול חשמלי הוא מונח המתאר הן את כלל הרכיבים המיועדים להולכת זרם חשמלי בתוך מערכת, והן את הפעולה הנעשית להתקנתם. אדם העוסק בחיווט נקרא "חווט". המונח מתאר מוליכים אשר מורכבים בנפרד מהמערכת ועל פי רוב ניתנים לפירוק והתקנה מחדש (להבדיל, למשל, מקווי ההולכה במעגל מודפס).
מבנה החיווט
החיווט עשוי מתילים מוליכים מבודדים או חשופים. התיילים מקשרים בין הרכיבים השונים שבמערכת ומאפשרים את הגעת הזרם החשמלי אליהם, על פי תוכנית או תרשים קבועים מראש של המערכת.
התקנה
צורת ההתקנה של החיווט תלויה בעיקר בסוג המערכת אותה הוא משמש.
במוצרי מדף החיווט מורכב ומחובר במקום הייצור, בדרך כלל המוליכים החשמליים מחוזקים באמצעים פשוטים לדפנות המוצר. לעיתים נעשה שימוש בתיילים מחומר קשיח יחסית כגון אלומינים או נחושת עם שטח חתך משמעותי, ועצם הקשיחות של המוליך מונעת את תזוזתו בתוך המוצר.
במוצרים טרומיים עשוי החיווט להיות מורכב על המוצר בכל אחד מהשלבים של בניית המוצר - תלוי בצרכן. לדוגמה, אוטובוס עשוי להמכר כמוצר מושלם הכולל את החיווט החשמלי המלא, או שהחיווט החשמלי יותקן בו על ידי המשתמש הסופי בהתאם לצרכיו הייחודיים. במוצרים כאלה החיווט מותקן בדרך כלל בתוואי ייעודי עבורו, לעיתים בתעלות סגורות, שנועד לחזק אותו לגוף המוצר ולמנוע השפעה הדדית בינו לבין מערכות אחרות או פגיעה פיזית בו.
במבנים, ישנן מספר דרכים להתקנת חיווט. הדרכים נחלקות לשלושה סוגים עיקריים:
תוואי
תוואי החיווט מושפע מאוד ממבנה המערכת. על אף שחיבור כל שני רכיבים בקו הקצר ביותר האפשרי הוא החסכוני ביותר הן בעלות המוליכים והן בהפסדי הספק חשמלי (שעלולים להיות משמעותיים במערכות שעובדות בזרמים נמוכים במיוחד), הרי שברוב המערכות זה בלתי אפשרי טכנית, אם כי לתכנון טוב נחשב חיווט בתוואי הקצר ביותר האפשרי בהינתן המגבלות של המערכת. על פי רוב, נבחר תוואי החיווט בצורה שתמזער ככל האפשר את ההפרעה לרכיבי המערכת, ושתקל ככל האפשר על התקנתו. מגבלה נוספת על התוואי היא המבנה של המוליכים שעשוי להגביל את רדיוס הכיפוף האפשרי שלהם - בעיה נפוצה מאוד בפתילי הזנה של מכשירי חשמל קטנים.
במוצרים, תוואי החיווט קבוע ומתוכנן מראש. במבנים, חלקים מהתוואי נקבעים מראש, וחלקים נקבעים אד-הוק במהלך ביצוע העבודה, בהתאם למצב המתקן בפועל ועל פי כללים מחייבים.
במערכות בהן נדרשת כמות משמעותית של חיווט, מתוכנן התוואי בדרך כלל בתצורת עץ - כלומר רוב החיווט מרוכז במובל אחד גדול, וממנו מתפצל ל"ענפים" ההולכים וקטנים עד לרכיבים השונים.
הפרדת מערכות
במערכות בהן קיימים רכיבים בעלי יעוד מסוים, נדרש לעיתים לבצע הפרדה ולחווט את הרכיבים בתוואים נפרדים. דוגמה לכך הוא מתקן בו קיימות מערכות חשמל במתחים שונים, מערכות המשמשות לשגרה או לשעת חירום, ועוד.
תהליך החיווט
לתהליך החיווט שני שלבים עיקריים: לעיתים קרובות מתווסף שלב ביניים של עיבוד קצות המוליכים.
התקנת המוליכים נעשית על ידי הכנסתם או השחלתם בתוואי המיועד להם. במערכות המיוצרות באופן סדרתי יוכנו בדרך כלל המוליכים מראש - יחתכו באורך המתאים בדיוק ליעודם והקצוות יעובדו מראש. במערכות אחרות המוליכים מגיעים ארוזים כסליל, נמשכים מתוך הסליל לאורך התוואי ונחתכים באופן שיאפשר את עיבוד הקצוות וחיבורם לאחר מכן. במקרים רבים, התקנת החיווט במערכת מתבצעת הרבה לפני התקנת שאר האביזרים, וזאת מכיוון שהחיווט קל יחסית להתקנה, תופס נפח קטן ומהווה אילוץ משני בלבד למערכת. מיד לאחר התקנת המוליכים הם מסומנים בסימון ברור שיאפשר זיהוי של תפקיד המוליך ואת שני קצותיו.
עיבוד קצה המוליך תלוי במבנה המוליך. מטרת העיבוד לוודא שחיבור המוליך לאביזר יהיה בר קיימא, לא יתרופף ולא יתנתק. רוב המוליכים עשויים מסגסוגות של נחושת או אלומיניום, שהן רכות יחסית ולכן עשויה צורתן להשתנות. שיטות העיבוד הנפוצות הן התקנת שרוול או נעל כבל. בשלב הראשון, יקולף הבידוד מקצה המוליך באופן שיחשוף את המוליך עצמו, ובשלב השני יחובר רכיב מקבע באמצעות צימות או הברגה, המנצלים את הרכות היחסית של המוליך לקיבוע הרכיב אליו (הרכיב ננעץ במוליך כמו שקרס דיג ננעץ בדג).
השלב האחרון הוא חיבור המוליכים לאביזרים השונים. החיבור יכול להעשות על ידי נעיצת המוליך במָחבַּר מהיר, הלחמה, ריתוך, הידוק באמצעות בורג או מהדק, השחלה על מוט הברגה והידוק על ידי אום, ועוד.
מכיוון שלעיתים המחווט אינו יכול לראות את המוליך לכל אורכו, בין אם משום שמדובר במערכת גדולה מאוד, או שחלק מהמוליכים מוסתרים או אף מוליכים רבים מותקנים ביחד כ"צמה", יש חשיבות רבה בשלב החיבור לסימון הברור של המוליכים.
המפשייר
המפשייר (באנגלית: Hampshire) הוא אחד ממחוזות הממלכה המאוחדת. לפעמים, מסיבות היסטוריות, קוראים לו "מחוז המפטונשייר הדרומי" או "המפטונשייר". מחוז זה נמצא בחופה הדרומי של אנגליה וגובל (בכיוון השעון החל מהגבול המערבי) בדורסט, בווילטשייר, בברקשייר, בסארי ובסאסקס מערב. גודלו של המחוז כ-3,800 קמ"ר. בירתו היא העיר וינצ'סטר.
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2001 מספר התושבים בתחום השיפוט המנהלי של המחוז עמד על כמיליון ורבע. מלבדם, גרים בשתי ערים עצמאיות מבחינה מנהלית, פורטסמות' וסאות'המפטון, עוד כמה מאות אלפי בני אדם, כך שסך הכול גרים במחוז כ-1,600,000 בני אדם. העיירות קרייסטצ'רץ' ובורנמות' שהיו חלק מהמחוז בעבר, עברו למחוז דורסט ב-1974. המפשייר הוא אתר נופש פופולרי לבריטים ולתיירים כאחד הפוקדים את נופיו ואת בתי המלון הפזורים לחופיו.
גאוגרפיה וגאולוגיה
מבחינה גאולוגית מחולק המחוז לשני חלקים. בדרומו, לאורך החוף, נמצא אזור בעל קרקע המורכבת בעיקר מחומר שהשתמר עוד מתקופות האוליגוקן והאאוקן. הקרקע מוגנת מהשפעתו הארוזית של הים על ידי מספר איים. המישור הנמוך מתאפיין בצמחייה רבה, חורשות ויערות. יערות המחוז הם חלק מיער גדול המוכרז כפארק לאומי ומוכר בשם "היער החדש". חלקים רבים ביער משמשים למרעה.
צפון המחוז ומזרחו מאופיינים בקרקע עשירה באבן גיר. גבעות מאבן גיר נמשכות עד דרום המחוז, שם הנוף מתחלף בקרקע עשירה בחומר. הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא פיילוט היל (גבעת הנווט) שגובהה כ-300 מטרים. השפלה מתאפיינת בקרקע בעלת מרכיבים בסיסיים רבים הטובים לפרחי בר וחרקים רבים.