cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דלפיניום
גידול הדלפיניום
הפרח מתאים לשתילה באביב, במקום שבו הוא יכול להיחשף לכמה שיותר שעות אור. בנוסף יש להשקות את הצמח בכמות גדולה, במיוחד בקיץ. דישון הצמח עוזר בגדילה וביצירת פרחים גדולים כך שהצמח מתאים לגידול הידרופוני. יש לשמור על גידול רטוב לכל אורך חיי הדלפיניום במשך שנים רבות. במהלך העונה, כל צמח צורך עד 65 ליטר מים. זה חייב להיות מובטח כי הקרקע מתחתיה הוא תמיד רטוב. לכן, מתחת לשיחים שפכו כמה דליי מים מדי שבוע. אם הקרקע מתייבשת, הוא השתחרר לעומק של ס"מ 4–5. דלפיניום קצר, חייב להיות רטוב במיוחד בזהירות מתחת לשורש. מים לא צריכים ליפול על העלווה, אחרת עלולה לצרוב.
מחלות של הדלפיניום הרב שנתי
הגן הדליפיום הוא אחד לטווח ארוך, אשר הגידול מתבצע עם הפרות של הטכנולוגיה החקלאית, יכול להיות חולה או נתון להתקפות מזיקים. הבעיות העיקריות בטיפוח: 1.	טחב אבקתי. זהו זיהום פטרייתי המכסה את העלים עם ציפוי לבן. בעת התרחשות יש צורך להשקות בוש עם הבסיס או הרכב "טופז". 2.	שחור מאתר. מופיע בחלק התחתון של הגבעולים, בשלב מוקדם יש צורך לרסס את הצמח עם טטרציקלין (1 כמוסה לכל 1 ליטר מים). 3.	טבעת נקודה. הוא מכסה את העלים עם סימונים צהובים. זהו וירוס שלא ניתן להיפטר ממנו - יש להסיר את השיחים המושפעים. 4.	כנימות. למניעת הצמח מרוסס "פחמימות" או "Actellikom". 5.	שבלולים. הם מפחדים מהריח של סיד, אשר ממוקם במיכלים בין השיחים. 6.	דלפניום לעוף. היא מטילה ביצים בתוך inflorescences, נלחם איתה חרקים.
בנק אגוד לישראל
בנק אִגוד לישראל (שמו נכתב בכתיב חסר) היה הבנק השביעי בגודלו במערכת הבנקאות בישראל, וסיפק שירותי בנקאות מלאים ללקוחות פרטיים ועסקיים. הבנק הוקם בשנת 1951, פעל באמצעות 36 סניפים והעסיק למעלה מ-1,200 עובדים.
בספטמבר 2020 רכש בנק מזרחי טפחות את כל מניות הבנק, ולכן משפטית מ-1 באוקטובר 2020 חדל בנק אגוד מלהתקיים כחברה ציבורית נסחרת והפך לחברה בת של בנק מזרחי טפחות. במסגרת זאת, מזרחי מינה 4 דירקטורים מטעמו לדירקטוריון הבנק וכן את מנכ"ל בנק מזרחי משה לארי כיו"ר הדירקטוריון במקומו של זאב אבלס. עד ל-15 בנובמבר 2022 הועברו כלל לקוחות בנק איגוד אל מזרחי-טפחות. ב-31 בדצמבר 2022, הושלם הליך המיזוג לחלוטין ו"אגוד" חדל להתקיים כתאגיד.
היסטוריה
בנק אגוד לישראל נוסד ב-1951 בידי החברה הכלכלית לארץ ישראל מניו יורק והאגודה הארצישראלית מלונדון. בכך הם המשיכו את פעילות המחלקה הבנקאית של האגודה הארצישראלית שהחלה בפעילותה בארץ ישראל עוד בשנת 1922. באפריל 1954 רכש בנק לאומי את רוב מניות האגודה הארצישראלית, ובכך עבר בנק איגוד לבעלות משותפת של בנק לאומי והחברה הכלכלית. במרץ 1958 הוסכם על מיזוג עם בנק פויכטוונגר, אולם המשא ומתן על פרטי המיזוג נכשל והוא לא יצא אל הפועל. בשנת 1961 רכש בנק לאומי את שאר מניות הבנק והוא עבר לבעלותו המלאה.
משנת 1983, בעקבות משבר מניות הבנקים ועד 17 במאי 1993, הייתה השליטה בבנק אגוד בידי מדינת ישראל ובידי בנק לאומי. בעקבות ההסכם למכירת גרעין השליטה בבנק, הועברו 60% ממניותיו לשלמה אליהו אחזקות, לישעיהו לנדאו אחזקות (1993), ולנכסי דוד לובינסקי (אחזקות) 1993. אלה מחזיקים בגרעין השליטה בבנק. עם זאת, הבנק ממשיך להתנהל עד היום עם מערכת תוכנה של בנק לאומי. בשנת 1996 הוקם אימפקט בית השקעות כחברת בת של הבנק.
באפריל 2001 רכש הבנק את בנק כרמל.
מיזוג מזרחי טפחות עם בנק אגוד
באוגוסט 2017 פורסם על מגעים למיזוג הבנק עם בנק מזרחי טפחות, צעד שגרם להסתדרות להכריז על סכסוך עבודה בבנק. ביוני 2018 הודיע הממונה על ההגבלים העסקיים על התנגדותו למיזוג. בעלי השליטה בשני הבנקים הגישו ערעור לבית המשפט, ובדיון שנערך בבית הדין לתחרות בנובמבר 2019, נדחה הערעור והמיזוג אושר. בסוף אוגוסט 2020 פרסם בנק מזרחי הצעת רכש רשמית לבעלי 25% מניות המיעוט בבנק איגוד הכוללת הסכם חליפין תמורת כ-8% ממניות מזרחי. בסוף ספטמבר 2020 פורסם כי רוב בעלי המניות הביעו את הסכמתם למתווה העסקה בסך כולל של כ-1.4 מיליארד ש"ח.
העילה המרכזית של הממונה על התחרות להתנגדות למיזוג היא שוק האשראי לענף היהלומים הישראלי. בנק מזרחי מחזיק בכ-40% מהשוק, ואיגוד מחזיק בכ-22% ומיזוגם היה יוצר מונופול, ולכן הערעור של שני הבנקים התקבל בנובמבר על תנאי שהם ידללו את שליטתם בשוק זה. ביולי 2020 פרסם בנק מזרחי שהוא חתם על הסכם למכירת תיקי האשראי שלו בשוק זה לחברת "פנינסולה", וכך התקרב הבנק שלב נוסף להשלמת המיזוג.
שירותי הבנק
ב-2014 היה נתח השוק של בנק אגוד כ-3% ממערכת הבנקאות, והבנק התמקד בפעילות קמעונאית לעשירונים העליונים.
מגזר ייחודי שהבנק פועל בו הוא מגזר היהלומים. כאשר קמה בורסת היהלומים, נעשה המסחר ביהלומים גם בבניין שנמצאו בו משרדי הנהלת הבנק בתל אביב, ומאז נמשך הקשר בין מגזר זה לבנק. נתח השוק של הבנק במגזר היהלומים עומד על כ-22%, שגבוה משמעותית מחלקו היחסי של הבנק בשוק הבנקאות הכללי. במסגרת הליך המיזוג עם הבנק מזרחי נמכר תיק האשראי של הבנק בענף היהלומים לחברת "פנינסולה".
יעקב ניצן
ילדות ומשפחה
האב אהרון מינץ, עלה לארץ ישראל מרוסיה כאן פגש את אסתר ממשפחת אוסטרובר נשאו וחיו בנס ציונה. במלחמת העולם הראשונה גויס מינץ לצבא הטורקי ושרד את המלחמה. לזוג נולדו שלוש בנות: שושנה, יפה, עטרה והבן יעקב שנולד ב-14 באוגוסט 1936 בבית היולדות ברחובות.
בעת מלחמת העולם השנייה התנדב אהרון מינץ לצבא הבריטי ושימש כנהג משאית בפלוגות התובלה. האם אסתר מינץ גידלה את הילדים תוך שהיא עובדת בסלילת כבישים וכתופרת. המשפחה עברה לנתניה בשנת 1946.
לימודים ושירות ימי
בנתניה הרבה מינץ לבלות בים ובמיוחד הצטיין בצלילה. בגיל 10 הצטרף לפלוגה הימית של הפועל בנתניה ורכש ניסיון בתחילה בחתירה ובהמשך בסירות מפרש. בשנת 1950 החל מינץ ללמוד בבית הספר הימי בחיפה במגמת סיפון וסיים עם מחזור י' ביוני 1953.
בתום הלימודים עלה מינץ כימאי לאניית צים "מאיר דיזנגוף" א/ק 42 ולאחר שנה עבר לאנית הנוסעים "ירושלים"
בחיל הים
בשנת 1955 התגייס יעקב מינץ לצה"ל ולאחר 3 חודשי טירונות עבר לחיל הים. בנובמבר 1955 נשלח ניצן לבריטניה במסגרת קליטת המשחתות לחיל הים הישראלי. לצורך הנסיעה נדרש לעברת את שם משפחת ובחר בשם "ניצן". ב למד ניצן את המקצוע הצבאי בקרת האש לתותחי המשחתת. שובץ לאח"י יפו בליברפול, עבר את אימוני ההיבנות. בחודש יוני הגיע עם המשחתת לישראל 1956.
קורס חובלים
ניצן זכה להערכת מפקד המשחתת סא"ל יוחאי בן נון. בעקבות המלצתו ועל סמך הלימודים בבית הספר הימי צורף ניצן בתחילת אוקטובר 1956 לקורס חובלים ה' שהיה כבר במחציתו. במהלך הפעילות ב התפזר המחזור לכלי השיט וניצן חזר לתפקידו הקודם כבקר אש באח"י יפו כולל בקרב חיפה בו הוכנעה המשחתת המצרית איבראהים אל-אוול.
שירות בטרפדות ומשחתות
עם סיום הקורס, ב-5 בדצמבר 1957, הוצב ניצן בפלגת הטרפדות 914 בחיפה בתפקיד סגן מפקד טרפדת ט-203 בפיקודו של סגן יוסף הררי. במהלך השירות עבר קורס צלילה למים רדודים. בשנת 1960 עבר קורס קציני תותחנות בבה"ד חיל הים ובסיומו הוצב שוב לפלגת הטרפדות 914 כמפקד טרפדת ט-204.
ב-24 בנובמבר 1960 יצא ניצן כמפקד מחליף על טרפדת ט-203 בתרגיל. במהלך הלילה קיבלה הטרפדת חדירת מים בתחתית והייתה בסכנת טביעה. במהלך בקרת הנזקים צלל ניצן מתחת לספינה יחד עם סגן מפקד הספינה יהודה סמברג וביחד הם אטמו את החור שנפער בתחתית ומנעו את טביעת הספינה. על פעולה זו קיבל צל"ש הרמטכ"ל שהומר מאוחר יותר לעיטור המופת.
בסוף שנת 1961 הוצב ניצן למשחתת אח"י אילת תחת פיקודו של סא"ל יואב יסעור בתפקיד קצין תותחנות. בשנת 1962 נתמנה גם כקצין תותחנות שייטתי ועלה לדרגת רס"ן. מחלקת תותחנות כוללת את מרבית הימאים במשחתת ובאחריותה גם סירות המנוע והמפרש. במסגרת תפקידו ערך ניצן הכשרת מפרשים לימאים/תותחנים משייטת המשחתות כולל הפלגה במפרשיות עד אשקלון וחזרה.
בית ספר לקציני ים
בשנת 1965–1966 עבר ניצן קורס פו"ם זרוע ים. ולאחריו החליף את סא"ל שמשון עדן כמפקד קדטים בבית הספר לקציני ים עכו,
ב-19 במאי 1967, תקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים, הושקה הנחתת אח"י אשקלון (פ-63) במספנות ישראל וניצן קיבל עליה את הפיקוד במינוי חירום. לאחר תרגול מועט עם צוות הנחתת נערך בבסיס אשדוד בכוננות לפעולת נחיתה בחוף סיני. הנחיתה לא יצאה לפועל וניצן עם הנחתת קיימו סיורי אבטחה לאורך חוף ישראל.
עם תום הקרבות חזר ניצן לתפקידו כמפקד הקדטים. עקב המלחמה נמנע מהקדטים להפליג באניית סוחר בחופשת הקיץ כפי שהיה מקובל בשנים קודמות. ניצן לא ויתר ובחופשת הקיץ שלאחר המלחמה לקח ניצן את הקדטים במחזור י"ג ויצא עם שתי מפרשיות וספינת מנוע אחת להפלגת חופים ארוכה שהייתה הראשונה להפליג לאורך חופי סיני שרק נכבשו. ההפלגה ארכה שלשה שבועות.
ספינות סער
בשנת 1968 יצא ניצן לקורס טקטי ב ב, אנגליה. משם עבר לשרבורג והצטרף לצוות שקלט את ספינות סער. כמשימה ראשונה באוקטובר 1968 הפליג כקצין משמרת גשר באח"י חיפה (סער 2) שיצאה בפיקודו של רס"ן אלי רהב משרבורג לישראל. ניצן חזר לשרבורג וקיבל פיקוד על אח"י עכו. ב-2 בינואר 1969 נגמרה בניית הספינה וניצן יצא עם אח"י עכו לישראל. מפקד השייטת הדר קמחי הצטרף להפלגה. בדיעבד הייתה זו הספינה האחרונה שיצאה משרבורג בתהליך של פרידה מסודרת.
בגיברלטר קיבל ניצן הוראה להמתין במקום. למרדכי לימון ראש המשלחת בפריז הגיעו ידיעות על החמרת האמברגו הצרפתי על ישראל. סא"ל משה טבק בשרבורג הכין במהירות את הספינה השביעית אח"י סער ובשבת 4 בינואר 1969 יצא להפלגה לישראל. בגיברלטר נפגשו שתי הספינות, הפליגו יחד והגיעו לישראל ב-10 בינואר 1969.
אח"י עכו בפיקודו של ניצן הייתה הספינה השנייה בה הותקנה מערכת טילי גבריאל. וניצן עם צוותו קלטו והפעילו את המערכת בזמן קצר.
מפקד בית ספר חובלים
בחודש מאי 1970 מסר את הפיקוד על אח"י עכו לרס"ן מאיר נוי. ועבר לבה"ד חיל הים כמפקד בית הספר לקצינים. בתקופת פיקודו הוכנס שלב הלימודים האקדמאיים באוניברסיטת חיפה לתוכנית הקורס. ניצן שימש בתפקיד זה עד פברואר 1973 ואז מסר את התפקיד לסא"ל שאול סלע.
מלחמת יום הכיפורים
במרץ 1973 קיבל ניצן את פיקוד על פלגה 32 שכללה 4 ספינות סער והועלה לדרגת סא"ל. בהיותו בתפקיד זה פרצה מלחמת יום הכיפורים וניצן פיקד על כוח ספינות סער בקרבות הטילים הפגזות ואבטחת השיט שהתחוללו ב, בין היתר בקרב פורט סעיד.
לאחר מלחמת יום הכיפורים קיבל ניצן תפקיד מפקד פו"ם זרוע ים והועלה לדרגת אל"ם.
נספח ימי בוושינגטון
בקיץ 1977 נעשה ניצן נספח ימי בוושינגטון המואמן גם לקנדה והחליף את משה טבק. המעמד של חיל הים הישראלי היה גבוה וזכרו את הקרבות המוצלחים ב. בחודש מרץ 1978 ליווה את מפקד צי ארצות הברית אדמירל ג'יימס הולוווי בביקורו בישראל.
בשנת 1979 טיפל בבקשת חיל הים הישראלי להתערבות אנשי הצי האמריקאי לקבל את אישור המצרים בחיפושים אחרי הצוללת דקר בחופי מצרים. בשנת 1980 מסר ניצן את תפקיד הנספח הימי בוושינגטון לאל"ם אורי הר. ניצן יצא לחופשת שחרור ופרש לגמלאות בשנת 1981.
תפקידים אזרחיים
בחברת אלביט - במאי 1981 פרש ניצן לגמלאות ונעשה ראש מחלקת שיווק הנושאים הימיים בחברת אלביט. בתפקיד זה ניצל את הקשרים שבנה בעת תפקידו בוושינגטון עם קציני צי מדרום אמריקה ומזרח אסיה ושיווק מתקנים לאימון טקטי ומערכות שליטה ובקרה.
במקסיקו וארגנטינה - בשנים 1991–1995 שימש נציג של איש העסקים מרכוס כץ במקסיקו. המשימה העיקרית שלשמה נשלח הייתה מכירת ספינות סער לצי מקסיקו. ניצן לא הצליח לממש מכירה בתקופת עבודתו. אך נראה שעבודת השכנוע שלו נקלטה בצי מקסיקו, שרכש בשנת 2004 את אח"י עליה ואח"י גאולה. הקשרים בין צי מקסיקו למרכוס כץ עלו על שרטון ועבודתו של ניצן הופסקה. בשנים 1996–1997 היה ניצן נציג של קרן היסוד בארגנטינה. בתפקיד זה אסף תרומות לישראל ועודד צעירים ומשפחות לעלייה.
משרד התחבורה - בשנים 1998–2001 שימש ניצן כראש מחלקת כלי שיט קטנים באגף הספנות והנמלים במשרד התחבורה. עסק בענייני ההסמכה של משיטי הסירות למיניהן. בנוסף שימש חבר בבית הדין המיוחד לענייני ימאות.
תחביבים
דייג  - בנוסף לשייט היה לניצן תחביב של דייג לשימוש עצמי ב, השלל מצא את דרכו ישר למחבת. צילום - תחביב אחר שהיה לניצן כל השנים צילום סרטים ותמונות. מדי פעם היה מפתיע חברים עם סרט המזכיר הפלגות נשכחות.
קישורים חיצוניים
9.
משוואת קורטווג דה וריז
משוואת קורטווג דה וריז (אנגלית: Korteweg-de Vries Equation) או משוואת ה-KdV היא משוואה דיפרנציאלית חלקית, לא ליניארית, מסדר שלישי. המשוואה פותחה כמודל של גלי ים במים רדודים. בנוסף, יש לה יישומים לסריגים המתוארים על ידי קפיצים לא ליניארים וקווי העברה לא ליניארים ועוד. למשוואה זו פתרונות יציבים הנקראים סוליטונים. למרות האי-ליניאריות של המשוואה, המשוואה פתורה אנליטית, על ידי שימוש בטרנספורמציית ה inverse scattering. המשוואה הוצגה לראשונה על ידי המתמטיקאי הצרפתי בוסינסק (Joseph Valentin Boussinesq) ב-1877, ונתגלתה מחדש על ידי גוסטאב דה-וריז ודידריק קורטווג בשנת 1895
הצורה הסטנדרטית של המשוואה:
צורות שונות של המשוואה
המשוואה המקורית של קורטווג ודה וריז שפורסמה ב-1895 ומתארת גלי ים ארוכים בעלי אי-ליניאריות חלשה היא:
כאשר
הסימון נועד להבדיל בין הגל שנע שמאלה וימינה.
T - הוא מתח הפנים של המים.
\rho - הוא צפיפות הנוזל.
g - תאוצת הכובד.
h - עומק המים.
על ידי שימוש בטרנספורמציות :
שהן מקרה פרטי של חבורת לי ומשחק בערכים של k_0 ...k_5 נוכל להגיע לצורות השקולות הבאות:
התופעה הליניארית מסדר גבוהה
אם נשתמש בקירוב של אמפליטות נמוכות, כלומר אי ליניאריות חלשה נקבל כי
לה יחס הנפיצה (דיספרסיה) הבא : ולכן מהירות פאזה ומהירות חבורה  ולכן חבילת גלים תשאף להתרחב.
התופעה הלא ליניארית
כעת נתעלם מהאיבר בסדר גבוהה במשוואה, אך לא מהחלק הלא ליניארי כלומר:
כלומר ההפרעה נעה במהירות שפרופורציונלית לאמפליטודה שלה, חלקים גבוהים ינועו מהר ונמוכים ינועו לאט, כך שהחלקים הגבוהים בהפרעה יגשרו על הפער ההתחלתי והפונקציה תהפוך תלולה יותר עד שהקירוב של המשוואה ישבר או ייווצר גל הלם (בדומה לשבירה של גלי ים)
כלומר הסדר הגבוה במשוואה יגרור התרחבות ואילו החלק הלא ליניארי יגרור היצרות, שילוב של השניים יהיה זה שמייצב צורות מסוימות בסוליטונים.
פתרונות יציבים ל-KdV פיתוח
נחפש עבור המשוואה הסטנדרטית פתרונות מהצורה יש לשים לב כי כרגע c איננו מוגדר בתור מהירות אבל קל להשתכנע כבר עכשיו שהוא יהיה מהירות הגל.
נציב את הפתרון במשוואה הסטנדרטית:
על ידי העברת אגפים וביצוע אינטגרל נקבל
הכפלה ב-f' וביצוע אינטגרל פעם נוספת
אם נניח כי
נוכל לקבל כי וע"י שימוש בהצבה
הפתרונות היציבים יהיו מהצורה :
והם נקראים סוליטונים. פתרונות יציבים נוספים, שלא תחת ההנחה שהקבועים הם אפס, יכולים להכתב על ידי פונקציות אליפטיות, ובפרט גל קונאידלי (cnoidal wave) המתואר על ידי הפונקציה האליפטית cn.
פתרון נומרי
מתברר שאת המשוואה אפשר לפתור נומרית על ידי שימוש בעזרת טרנספורם פוריה ב"שיטת השלבים" כלומר קודם את החלק הליניארי ואז את הלא ליניארי.
לכן הטרנספורם פורייה של המשוואה יהיה בשיטת השלבים נעסוק בחלק הליניארי בלבד ונפתור במדויק. בולאחר מכן בחלק הלא ליניארי את החלק הלא ליניארי נפתור בצורה נומרית על ידי קידום בזמן בשיטת אוילר, הרעיון מאחורי שיטת השלבים הוא שפתרון שתי בעיות אלו במקביל, באופן בלתי תלוי במהלך הקידום בזמן בין t ל t+\Delta t, לא משנה משמעותית את הפתרון.
ולכן סדר הפעולות מפורשות על ידי פורייה יהיה:
במשוואה קיימים גם u וגם \hat{u} אולם הקשר ביניהם הוא פשוט טרנספורם פורייה. והמשוואה הופכת ל:
מימוש במטלאב
מימוש לדוגמה במטלאב של הפתרון הנומרי בשיטת אוילר, תוך שימוש ב'שיטת השלבים'.
פס ערכיות
בפיזיקה של מצב מוצק, פס הערכיות הוא הטווח האנרגטי הגבוה ביותר המאוכלס באלקטרונים בטמפרטורת האפס המוחלט.
הערכיות האלקטרונית קשורה לאטומים בודדים, בניגוד לאלקטרוני הולכה (הנמצאים במוליכים ומוליכים למחצה), אשר יכולים לנוע בחופשיות בתוך הסריג האטומי של החומר.
בגרף של מבנה פסים של חומר, פס הערכיות ממוקם מתחת לפס ההולכה.
בחומרים מבודדים ומוליכים למחצה, פער אנרגיה מפריד בין פס ההולכה לבין פס הערכיות שתחתיו.
במתכות, לפס ההולכה אין פער אנרגיה שמפריד אותו מפס הערכיות. אלקטרונים יכולים לצאת מפס הערכיות ולהגיע לפס ההולכה עקב עירורים תרמיים בטמפרטורות גבוהות יותר ולהשאיר בו חורים. האלקטרון והחור יכולים לנוע בחופשיות כיוון שלאחר העירור הם נמצאים בסביבה ריקה מאלקטרונים או מחורים ולכן הם אינם מוגבלים על ידי עקרון האיסור של פאולי, וכך מתבצעת מוליכות חשמלית.
מבנה פסים במוליך למחצה
טרון (סרט)
טרון (באנגלית: TRON) הוא סרט מדע בדיוני של חברת וולט דיסני משנת 1982, בכיכובם של ג'ף ברידג'ס בתפקיד קווין פלין (והתוכנה קלו) וברוס בוקסלייטנר בתפקיד אלן בראדלי (והתוכנה טרון). הסרט מתהדר בעיצובים ויזואליים ייחודיים לשנה בה יצא, והוא בין הראשונים שנעשה בו שימוש נרחב בגרפיקת CGI על ידי אולפני הסרטה. הסרט הוא אב הטיפוס של כל סרטי "מטריקס" ודומיו.
בשנת 1997 קיבל האנימטור קן פרלין פרס אוסקר בקטגוריית ההישג הטכני על המצאתה של שיטת מיפוי פרוצדורלית בשם "Perlin Noise", שהומצאה במיוחד עבור הסרט "טרון" ומאז שימשה בעשרות סרטים ומשחקי מחשב.
תקציר העלילה
קווין פלין הוא מתכנת משחקי וידאו צעיר ומוכשר העובד בחברת התוכנה ENCOM. הוא מפתח מספר משחקי וידאו בשעותיו הפנויות ושומר אותם על המחשב המרכזי של החברה במטרה לפתוח יום אחד חברת משחקים משלו, אך המשחקים נגנבים על ידי עובד אחר בחברה, אד דילינג'ר (דייוויד וורנר), אשר מונע מפלין גישה לשרת ומציג אותם כאילו הם שלו וזוכה לקידום. בעקבות זאת פלין מתפטר (או מפוטר, זה לא ברור). דילינג'ר יוצר תוכנת מחשב (Master Control Program או MCP) בעלת בינה מלאכותית אשר מפתחת מודעות עצמית ומשתלטת על עולם המחשב ועל התוכנות שבו.
שלוש שנים אחר כך, פלין מנסה שוב ושוב לפרוץ למחשב הראשי כדי למצוא הוכחות שהמשחקים הם פרי פיתוחו אך ללא הצלחה. הוא מתגנב לתוך החברה בעזרת ידידיו הוותיקים כדי לנסות למצוא הוכחות אך נשאב לתוך עולם המחשב על ידי התוכנה הראשית (ה-MCP) וגם סארק (עוזרו של ה-MCP). שם הוא נאלץ להתחרות בסדרת משחקים כמו מרוץ אופנועים וירטואלי נגד תוכנות אחרות (בדומה לגלדיאטורים). הוא מתחבר לתוכנה אבטחה בשם טרון (שהיוצר שלה הוא ידידו אלן בראדלי) וביחד הם יוצאים כדי להשמיד את התוכנה הראשית.
השפעת הסרט
הסרט היה הסרט הראשון באורך מלא שעשה שימוש בטכנולוגיית CGI ליצירת דמויות ועצמים ממוחשבים. בקופות הסרט לא עמד בצפיות של דיסני למרות שמכר הרבה כרטיסים ואף קיבל ביקורות טובות, הוא נחשב לסרט חשוב בהתפתחות הגרפיקה הממוחשבת הקולנועית ולסרט קאלט בקרב קהילות האקרים וגיקים למיניהם.
האמנית היטו שטיירל לוקחת השראה מהסרט בעבודה Factory of the Sun (מפעל השמש) מ-2015.
אחת הסיבות לכישלון הסרט נעוצה בעובדה שהוא יצא ב-1982, בתקופה שלרוב האנשים לא היה הרבה ידע במושגים שונים שמופיעים בסרט כגון RAM ווירוס מחשב. רק בתחילת שנות ה-90 הסרט חזר לתודעה הציבורית. בשנת 2004 יצא משחק המחשב "טרון 2.0" כמשחק המשך לסרט. הרבה סרטים (כדוגמת "מטריקס") שאבו ממנו אלמנטים עלילתיים על מציאות מדומה.
סרט המשך
בכנס קומיק-קון שנערך בסן דייגו ב-24 ביולי 2008 שוחרר קדימון לסרט המשך ל"טרון", בשם "טרון: המורשת".
טלץ'
טלץ' (צ'כית: Telč) היא עיירה בדרום מוראביה שבצ'כיה. העיירה נוסדה במאה ה-13 כמבצר המגן על הצומת שדרכה עברו נתיבי מסחר עמוסים שחיברו בין בוהמיה, מוראביה ואוסטריה. כיום מונה אוכלוסיית העיירה כ-6,000 תושבים, והיא מפורסמת בזכות הארמון בסגנון הרנסאנס שנבנה במאה ה-17 והגן האנגלי הסמוך לו, בכיכר העירונית שהיא כיכר ארוכה עם בנייני בארוק ורנסאנס שלהם גמלונים וארקדות גבוהים. המרכז ההיסטורי של העיירה, לרבות הכיכר, הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1992.
היסטוריה
טלץ' והטירה שלה המשיכו לשגשג תחת שלטונו של איש האצולה זכריאס מהראדץ, שנטה לסגנון אדריכלות הרנסאנס ושיפץ מחדש את הטירה הגותית ברוח זו וחיבר אותה לשאטו חדש שנבנה אף הוא בסגנון רנסאנסי. הבנאים שהובאו מאיטליה עבדו גם אצל סוחרי העיר, שיפצו את בתיהם הגותיים ובנו אותם מחדש עם חזיתות וארקדות. תנופת הבנייה באותה תקופה כללה גם את הקמתם של בריכות מים ובית חולים. זכריאס מת ללא יורשים זכרים. יורשו היה וילם סלאבאטה, שהיה בעלה של לוצי אוטיל, אחותו של זכריאס. תקופת שלטונה של משפחת סלאבאטה הייתה במקביל למלחמת שלושים השנים, במהלכה ספגה טלץ' נזקים רבים מהצבאות של שוודיה ושל האימפריה הרומית הקדושה ואף הייתה נתונה לשלטון כיבוש קצר-ימים ב-1645. אף שהגברים למשפחת סלאבאטה שלטון בטירה ובעיירה, נודעה גם השפעה חשובה לרוזנת פרנטישקה ממגאו, אלמנתו של השליט יאצ'ים. פרנטישקה הביאה לעיירה חברים אחדים מהמסדר הישועי, ב-1655 בנתה עבורם מכללה ישועית בסמוך לטירה וכעבור שנתיים הקימה עבורם כנסייה חדשה. תמיכתה בישועים נמשכה גם בשנים הבאות, והיא הקימה עבורם מבנים ומוסדות נוספים. שלטונה של משפחת סלאבאטה הסתיים מאחר שגם לה לא היו יורשים זכרים לאחר מות יאן קארל יאצ'ים, בנה האחרון של פרנטישקה.
המשפחה שירשה את הסלאבאטים הייתה משפחת ליכטנשטיין-קסטלקורן. השליט הראשון והיחיד ממשפחה זו, פרנטישק אנטונין, בנה את הכנסייה המקומית על שם יאן מנפומוק והרחיב את קפלת וויטצ'ך הקדוש, אך בדומה לשליטים הקודמים של טלץ' הוא מת ב-1761 ללא יורשים ממין זכר. יורשו היה קרובו הרחוק הרוזן אלויס מפודסטאטסקי, שייסד שושלת שליטים ששלטה בטלץ' עד 1945 עת גורשה המשפחה לאוסטריה. שליטי העיר בתחילת המאה ה-18 דיכאו את התושבים המקומיים, אך למרות זאת מעמד הביניים המקומי החל לצבור כוח ועשירי העיר מימנו תנופת בנייה שבמסגרתה הוקמו קפלות חדשות, פסלים ומזרקות ציבוריות. במחצית השנייה של המאה הושפעה טלץ' מהרפורמות של הקיסר ההבסבורגי יוזף השני, שכללה ביטול מוסדות דת, חיזוק השלטון המרכזי דובר הגרמנית וגרמניזציה כוללת של חיי העיר.
בתחילת המאה ה-19 חוותה טלץ' תנופת תיעוש. בחצר סלאבאטה שבטירת טלץ' הוקם מפעל לייצור אריגים, שבשיא פריחתו העסיק למעלה מ-600 עובדים. במחצית השנייה של המאה החלה טלץ' למלא תפקיד פעיל יותר בפוליטיקה הלאומית של דרום-מערב מוראביה, וראשוני בתי הספר שהוקמו בה ב-1852 הובילו בזכות המורים שבהם להקמת איגודים שונים. לאורך ההיסטוריה שלה הייתה טלץ' מבודדת יחסית מבחינה גאוגרפית, וזאת עד לבנייתה ב-1898 של מסילת רכבת שחיברה בין טלץ' ובין קוסטלץ. טלץ' המשיכה להתפתח מבחינה כלכלית ותרבותית, אך למרות זאת המרכז ההיסטורי של העיר לא השתנה במידה רבה ממראהו בימיו של זכריאס. אזור זה אף הוכרז על ידי אונסק"ו ב-1992 כאתר מורשת עולמית.
הכיכר המרכזית
הכיכר המרכזית מתוחמת על ידי בתי מגורים הבנויים בסגנון בארוק ורנסאנס, והיא המוקד העיקרי של מרכזה ההיסטורי של טלץ'. הסגנון המקורי של בתי הכיכר עם בנייתם כבתי מסחר היה הסגנון הגותי, ומרביתם השתמר התכנון המקורי של קומת הקרקע והקומה הראשונה. הכניסה מהכיכר אל הבתים הייתה דרך שער עם משקוף אבן וקשת, שהשתמרה בחלק מהבתים בכיכר. אולם הכניסה של הבתים היה בדרך כלל בעל תקרה בצורת קמרון, ואורכו היה ברוב המקרים כשני שלישים מאורכו הכולל של הבית שעמד בדרך כלל על 8.25 עד 10 מטרים. רוחב אולם הכניסה היה מגוון, ורוחבם הכולל של הבתים היה כשלושים מטרים. מאולם הכניסה הדיירים היו יכולים להגיע לכל חלקי הבית האחרים. במאה ה-15 נקבעה תוכנית מתאר אחידה שלפי נבנו לבתים חזיתות, גמלונים וארקדות. חלק מחזיתות הבתים נבנו מחדש במאות השנים הבאות ולא שמרו על המראה הרנסאנסי המקורי שלהן, וכיום רוב החזיתות והגמלונים מעוצבים בסגנון בארוקי ובסגנונות אחרים.
להלן דוגמאות אחדות לתפקידם של אחדים מבתי הכיכר:
הטירה
טירת טלץ' היא הסמל המרכזי של העיירה, והחלק הפנימי שלה השתמר במידה רבה ועוצב על ידי אדריכלים מאיטליה. הטירה נבנתה במקור כטירה גותית, ובתקופת שלטונו של זכריאס מהראדץ שונתה המראה שלה למראה רנסאנסי. זכריאס ירש את נחלותיו במוראביה מאביו, אדם הראשון. ב-1551 הוא ביקר בג'נובה ביחד עם אצילים צ'כים נוספים, ובדיווח על אותו מסע הוא מוזכר כאציל הרביעי בחשיבותו. זכריאס התרשם לחיוב מסגנון הרנסאנס האיטלקי, ועם חזרתו החל לבנות מחדש את בית מגוריו ברוח זו. שיפוץ הטירה והפיכתה לטירה רנסאנסית התבצע בשני שלבים, אך למרות זאת חלקים מהקמרונות והקישוטים המקוריים בשאטו של הטירה השתמרו. שיפוץ הטירה על חלקיה השונים היה כרוך בהוצאות כספיות ניכרות, שהיו אפשריות הודות למצב הכלכלי הטוב ששרר בנחלותיו של זכריאס, ובעיקר הודות לרווחים הגבוהים ממכרות הכסף שניתנו לזכריאס כנדוניה במסגרת נישואים לקטרינה מוולנשטיין. עבודות השיפוץ בוצעו בטירה בעיקר ב-1553, השנה שבה נישאו זכריאס וקטרינה.
החדר הגדול ביותר בטירה הוא אולם הזהב, המשתרע לכל אורכו של אחד מאגפי ארמון הרנסאנס הצפוני. בארמון זה נמצא גן נוי המוקף בארקדות נמוכות. עבודות הבנייה הסתיימו עם הקמתה של קפלת כל הקדושים ב-1580. מראה הטירה כמעט ולא השתנה מאז עבודות הבנייה הללו, ולפיכך טירת טלץ' היא אחת הטירות הצ'כיות והמורבות היחידות שנבנו בסגנון הרנסאנס ולא השתנו. הטירה עברה תמיד בירושה. בתחילת המאה ה-17 הייתה טלץ' בבעלותה של משפחת סלאבאטה, שאחת מבנותיה, לוצי אוטיל, נישאה לווילם סלאבאטה. חלק מהציורים שצוירו בתקופת שלטונם עדיין תלויים על קירות הטירה, לרבות דיוקנאות של הזוג. בקרבת השאטו שוכנת כנסיית ישו הישועית הבנויה בסגנון בארוקי, שהיא עדות לשאיפתה של משפחת סלאבאטה להמיר את דתם של תושבי העיירה לנצרות קתולית. המשפחות האחרונות שהחזיקו בבעלות על הטירה לא ביצעו בה שינויים משמעותיים כלשהם, והתמקדו יותר בפיתוח הפארק.
יהדות טלץ'
ראו את הספר: טלץ', מאת: יחזקאל הרפנס, הוצאת ספרים פלדהיים, ירושלים, שנת תש"ן.
מרצדס-בנץ W120
מרצדס-בנץ W120 (בגרמנית: Mercedes-Benz W120) היא מכונית סלון, 4 דלתות סדאן, אשר יוצרה על ידי חברת מרצדס-בנץ ה-גרמנית בין השנים 1953–1962. בנוסף, הדגם היה קרוי : "מרצדס-בנץ 180".
יוצרו 271,217 יחידות.
גמל (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
נקודה חמה (אינטרנט)
נקודה חמה (Hotspot) היא מתחם או אזור בו קיימות נקודות גישה אלקטרוניות ומתאפשרת גישה לחיבור אלחוטי לאינטרנט, באמצעות מחשב נייד או מחשב כף יד המצוידים בכרטיס רשת אלחוטי.
התאחדות חברות התעופה הערביות
התאחדות חברות התעופה הערביות (בערבית: الاتحاد العربي للنقل الجوي; באנגלית: Arab Air Carriers Organization או AACO) היא ברית חברות תעופה, התאחדות אזורית של חברות תעופה ערביות שהוקמה על ידי הליגה הערבית בשנת 1965 ומרכזה בביירות. החברות בהתאחדות איננה חובה, אך היא פתוחה בפני כל חברת תעופה שמרכזה באחת מהמדינות החברות בליגה. בשנת 2008 היו 24 חברות תעופה אשר היו חברות בהתאחדות, ואלה מקיימות מפגשים שנתיים.
בשנת 2017 עקב הסכסוכים עם המדינות הסוניות וקטר הוציאו את קטאר איירוויז מההתאחדות.
נקודה חמה (אינטרנט)
המידע מועבר בתקשורת אלחוטית בתדרי רדיו בין הכרטיס האלחוטי המצוי במחשבים לנקודות הגישה המבוססות על שידור דו כיווני, על פי תקני 802.11.
התאחדות חברות התעופה הערביות
פעילות ומטרות
מטרותיה של ההתאחדות הן לקדם את שיתוף פעולה בין החברות בה ולשפר את תקני הבטיחות והשירות שלהן. עוד עוסקת ההתאחדות, בין היתר, בשיתוף פעולה עם מערכות ההזמנה והמכירה העולמיות כמו גלילאו ואמדאוס, בשיתוף פעולה בין החברות בנמלי תעופה שונים וברכישה משותפת של דלק. להתאחדות מרכז הכשרה שהוקם בשנת 1996 והשוכן בעמאן, ובנוסף היא מקיימת השתלמויות גם בביירות ובקהיר. יוזמה נוספת של ההתאחדות כוללת את השלמת הקמתה של ברית חברות תעופה ערביות בשם "ערבסק" (Arabesk Airline Alliance) אשר החלה בשנת 2006. בברית חברות תשע חברות תעופה הפועלות בתיאום ובשיתוף פעולה כמקובל בבריתות דומות.
נקודה חמה (אינטרנט)
נקודות גישה של נקודות חמות מאפשרות אימות נתונים ותשלום באמצעות פורטל פנימי הנכלל בהן. לעיתים מסופק השירות בחינם.
התאחדות חברות התעופה הערביות
פעילות ומטרות
התאחדות חברות התעופה הערביות פועלת בתיאום עם יאט"א והארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית של האומות המאוחדות.
נקודה חמה (אינטרנט)
בישראל העיר הראשונה שרושתה בנקודות חמות הייתה ירושלים (ב־20 באוקטובר 2004), ובעקבותיה רושתה גם תל אביב. באפריל 2005 נמצאו בישראל, על פי נתוני חברת מפה, 309 נקודות גישה.
נירומה
נֵירוֹמַה או נוירומה (neuroma, ממילים יווניות המתארות גידול עצב) היא שם כללי לצמיחה או גידול ניאופלסטי של רקמה שמקורה בתאים של מערכת העצבים. מידע מודרני בהיסטולוגיה וציטולוגיה הביא לכך שתופעות שכונו בעבר נירומות, מכונות במונחים ספציפים יותר לפי מקורן המדויק יותר כגון גַּנְגְּלִיּוֹנֵירוֹמָה (ganglioneuroma, גידול של תאי גנגליון) או שְׁוָנוֹמָה (schwannoma, גידול של תאי שוואן). מספר הפרעות שימרו את המונח נירומה למרות שהסתבר שהן לא הולמות את ההגדרה לנירומה.
נירומות ניאופלסטיות לדוגמה הן: נירומות לא ניאופלסטיות הן:
רמזי סלימאן
רמזי סלימאן (נולד ב-23 ביוני 1947) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, ועמד בראשו.
ביוגרפיה
סלימאן נולד בנצרת למשפחה ערבית נוצרית. למד לתואר ראשון (1968) ושני (1972) בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון (היה אסיסטנט של פרופ' משה זכאי) ולתואר שני (1982 ושלישי (1989) בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה. סלימאן הוא ממייסדי ומעורכי כתב העת האקדמי "Journal of Artificial Societies and Social Simulation". הוא עוסק בעיקר בפסיכולוגיה חברתית, ותחומי מחקרו כוללים מחקרי זהות, דילמות חברתיות וסימולציות ממוחשבות של תופעות חברתיות.
סלימאן הוא העורך של כתב העת בנושאי היסטוריה וסוציולוגיה פלסטינית "Palestinian Review of Society and History" בהוצאת מרכז מדה אל-כרמל. שימש כנשיא אגודת הגליל.
קרלו קוסטלי
קרלו יאיר קוסטלי מולינה (בספרדית: Carlo Yaír Costly Molina; נולד ב-18 ביולי 1982), הוא כדורגלן הונדורסי המשחק בעמדת החלוץ במרתון.
מועדונים
קוסטלי נולד בעיר סן פדרו סולה שבהונדורס. בגיל 14 הוא עבר למקסיקו סיטי וחי שם ב-11 השנים הבאות. הוא שיחק בקבוצות נוער מקסיקניות שונות לפני שחזר להונדורס. הוא התחיל את הקריירה המקצועית שלו בפלאטנסה ובשנת 2007 עבר לבלחטוב הפולנית. בינואר 2009 הוא הושאל לקבוצת הצ'מפיונשיפ ברמינגהאם סיטי עד לסיום עונת. בתקופתו בבלחטוב כבש 16 שערים ב-68 הופעות.
ב-24 בינואר 2010 קוסטלי נרכש על ידי וסלוי. לאחר תקופה קצרה בקבוצה הוא עבר לאטלס המקסיקנית. בשנת 2011 הושאל לקבוצת ה-MLS יוסטון דינמו. ב-2012 הוא עבר למועדון היווני וריה. ב-24 ביולי 2013 קוסטלי עבר לקבוצה הסינית גויז'ו ז'יצ'נג. ב-2 בינואר 2014 קוסטלי חזר להונדורס, לקבוצת ריאל אספניה. לאחר מונדיאל 2014 הוא חתם בקבוצת גזיאנטפספור הטורקית שם שיחק עונה אחת, בסיומה חזר לקבוצת נעוריו אולימפיה טגוסיגלפה.
נבחרת הונדורס
קוסטלי היה חלק משמעותי בהרכב הונדורס בטורנירי גביע הזהב בשנים 2009 ו-2011, כאשר סייע לנבחרת להגיע לחצי הגמר. הוא סייע לנבחרת להעפיל למונדיאל 2010, אך הוא לא שיחק בטורניר עצמו עקב פציעה.
קוסטלי הבקיע שבעה שערים ב-13 משחקים במוקדמות מונדיאל 2014, כולל שלושער נגד. בטורניר עצמו קוסטלי כבש במשחק מול את השער הראשון של נבחרתו בגביע העולם מאז מונדיאל 1982.
סמיון דבויריס
סמיון דבויריס (ברוסית: Семён Двойрис) (נולד ב-2 בנובמבר 1958 בצ'ליאבינסק) הוא שחמטאי סובייטי-ישראלי בדרגת רב אמן.
ביוגרפיה
סמיון דבויריס השתתף מספר פעמים בתחרויות לאמנים צעירים של רוסיה (המקום הגבוה היה בשנת 1981 - המקום החמישי) ובאליפות ברית המועצות בשחמט (הישגו הטוב ביותר היה חלוקת מקומות 10–11 בשנת 1990). פעמיים הוא זכה במקום השני באליפות רוסיה הסובייטית בשחמט (1981 ו-1989).
בשנת 1993 הוא העפיל לתחרות בינאזורית (שלב מוקדם להעפלה למשחק על התואר נגד אלוף העולם המכהן).
בשנת 1996 דבויריס חלק מקומות 2–3 במשותף עם אלכסיי דרייב באליפות רוסיה בשחמט.
בשנת 2013 הוא זכה בתחרות השחמט של המכביה (הקדים את אלכסנדר פינקל, שסיים במקום השני).
הוא זכה באליפות ישראל לגיל 50+ בשנת 2015.
משחק בליגה הלאומית בקבוצת מועדון באר שבע והיה שותף לזכייתה באליפות ישראל מספר פעמים.
בשנת 2021 הוא השתתף בתחרות בינלאומית בראשון לציון וזכה במקום השמיני (אותו מספר נקודות כמו טל אברג'יל שזכה במקום השביעי).
קרוזינג
קרוזינג (מאנגלית: Cruising for sex) הוא כינוי לפרקטיקה של חיפוש יחסי מין מזדמנים, בדרך כלל אנונימיים, במקומות ציבוריים.
קרוזינג יכול להיעשות ברגל או ברכב ומתקיים לרוב באזורים מסוימים הידועים כאתרי קרוזינג. אתרים כאלה עשויים להיות פארקים ציבוריים או שירותים ציבוריים.
מקור המילה ומשמעותה
מקור המונח בסלנג הפנימי של הקהילה ההומוסקסואלית האמריקאית במחצית הראשונה של המאה ה-20. באותה תקופה, יחסי מין הומוסקסואליים לא היו חוקיים בארצות הברית, כך שהיה בטוח יותר לקיים אותם באנונימיות מחוץ לבית ולדבר עליהם באמצעות מונח סלנג פנימי, שלא יובן על ידי מי שמחוץ לקהילה.
משמעות המושג (שפירושו המילולי הוא "שִׁיוּט" – להשיט כלי שיט בים הפתוח, לרוב ללא יעד מוגדר) היא שיטוט (wandering) או הסתובבות (walking around) באזור מצומצם מסוים, לרוב לא שיטתית, על-מנת "לראות מה (או ליתר דיוק – מי) יִקָרֵה בדרך".
בישראל
בישראל, אתר קרוזינג היסטורי מפורסם הוא גן העצמאות בתל אביב, המשמש ככזה (במידה מצומצמת) עד היום. נוסף עליו, אתרי קרוזינג נודעים במיוחד הם: חוף הים בגעש ("חוף הנודיסטים"), החוף הנפרד בתל אביב (נורדאו – "חוף הדתיים"), גן העצמאות בירושלים, גן הזיכרון בחיפה גן רמז בבאר שבע וחוף עתלית.
ויליאם בלייק
ויליאם בלייק (באנגלית: William Blake; 28 בנובמבר 1757 – 12 באוגוסט 1827) היה משורר, מיסטיקן, צייר ואמן תחריטים בריטי. בלייק, שהיה בלתי מוכר ובלתי מוערך במהלך רוב ימי חייו, נחשב כיום כדמות מרכזית במסגרת המחקר ההיסטורי של השירה והאמנויות החזותיות בעידן הרומנטי. "ספרי הנבואה" רחבי היריעה שלו הביאו את מבקר הספרות בן המאה העשרים, נורת'רופ פריי, לומר לגביהם ביחס לציוריו ותחריטיו, מוערך כיום בלייק כ"אמן הגדול ביותר שבריטניה אי פעם הצמיחה, עד כמה שניתן להרחיק ולומר", זאת לפי טענתו משנת 2005, של מבקר האמנות ג'ונתן ג'ונס, במאמר הגרדיאן "גן העדן של בלייק". בשנת 2002, בסקר שבוצע על ידי ה-BBC, הוצב בלייק במקום ה-38 ברשימת 100 האישים הבריטים החשובים ביותר בהיסטוריה. על אף שבלייק התגורר בלונדון במשך כל ימי חייו (למעט 3 שנים בהן בילה בפלפהאם). הוא הפיק עבודות אמנות מגוונות ביותר מבחינה נושאית ועשירות בסמלים, אשר אימצו אל חיקן את מושג הדמיון היוצר "כלבושו הגשמי של האל" או "כקיום האנושי עצמו"..
על אף שבלייק נחשב כמטורף בעיני בני זמנו, בשל השקפת עולמו האקסצנטרית, הוא מוערך מאוד על ידי מבקרים מאוחרים בני זמננו, זאת בשל כושר הביטוי והיצירתיות הגבוהים שלו, מצד אחד ומן הצד השני, בשל שילובן המוצלח של אותן המגמות, המיסטיות והפילוסופיות, בהן האמין, במסגרת עבודותיו. ציוריו ושיריו סווגו לא אחת, כשייכים לזרם התנועה הרומנטית. על אף היותו חסיד נלהב של התנ"ך הוא גילה יחס עוין ביותר כלפי הכנסייה האנגלית (למעשה, כלפי הממסד הדתי בכללותו), כאשר הוא העלה על נס ביצירתו, גם אם בצורה חלקית, את רעיונותיהן ומטרותיהן של המהפכות הצרפתית והאמריקאית. אף על פי שמאוחר יותר, הוא דחה רבים מהרעיונות הללו, בעיקר עקב האכזבה מהכיוון האלים אליו פנתה המהפכה הצרפתית, אשר לה הקדיש יצירה שלמה בשם זה, בעלת תשעה חלקים, הוא שמר על יחסי החברות שלו עם הוגה הדעות תומאס פיין והכיר מקרוב את חיבוריו הרדיקליים של המדען והפילוסוף האנגלי ג'וזף פריסטלי. לצד אנשי מחשבה ליברליים אלו, בלייק הושפע מהוגה הדעות והמדען השוודי עמנואל סוודנבורג, אשר על בסיס כתביו האזוטריים נוסדו מספר זרמים נוצריים, סוודנבורגיאניים, ומהמיסטיקן הגרמני יאקוב במה. על אף השפעות ידועות אלו, הייחוד של יצירתו של בלייק הופך את הניסיון להגדירו מבחינה אמנותית לקשה מאוד. חוקר הספרות והאמנות בן המאה ה-19, ויליאם מייקל רוזטי, אפיין אותו כ"מאור מהולל"..
תחילת חייו
ויליאם בלייק נולד ב-28 בנובמבר 1757, ברחוב ברוד 28 (כיום ברודוויק) שבסוהו, לונדון למשפחה ממעמד הביניים. היה השלישי בין שבעה ילדים, שניים מתוכם נפטרו בינקותם. הוריו השתייכו לכנסייה פורשת, ייתכן שלכנסייה המוראבית ("האחווה הבוהמית") שנוסדה על ידי ניקולאוס צינצנדורף. אביו עסק ביצור גרביים. בלייק נשלח לבית הספר, אולם שהה שם פרק זמן קצר, במהלכו הספיק ללמוד קרוא וכתוב ובגיל 10 החל לקבל חינוך ביתי מאמו קת'רין בלייק (רייט). אף על פי שמשפחת בלייק השתייכה לכנסייה המוראבית,, ויליאם התינוק נטבל כאנגליקני בכנסיית סט. ג'יימס בלונדון. הכיר היטב את התנ"ך ואת הברית החדשה מילדותו וכתבי הקודש נתנו לו השראה ביצירתו האמנותית ובכתיבתו.
כישרונו האמנותי בלט כבר בנעוריו. בגיל 10 החל בחריטת תמונות של עתיקות יווניות, שנרכשו עבורו על ידי אביו, שיטה שהייתה מועדפת בזמנו על ציור. במהלך חריטת תמונות אלו, בלייק נחשף לראשונה לעיצובים בסגנון הקלאסי, באמצעות יצירתם של האמנים רפאל, מיכלאנג'לו בואונרוטי, מרטן ואן הימסקרק ואלברכט דירר. כמות ההדפסים והספרים אשר ג'יימס וקת'רין היו יכולים לרכוש עבור ויליאם הצעיר, מלמדת שהמשפחה נהנתה מרווחה כלכלית ומעושר יחסי, לפחות לפרק זמן מסוים. בהגיעו לגיל 10, הוריו כבר הבחינו בעקשנותו ובנטייתו המרדנית, דבר שהניעם להפסיק לשלוח אותו לבית הספר ובמקום זאת הוא נרשם ללימודים בבית הספר לציור על שם פארס שבסטרנד. הוא קרא בשקיקה על נושאים שנגעו ללבו באופן אישי בלבד, דבר שהצביע על דרך התעניינותו הייחודית והבלתי שגרתית. במהלך אותו הזמן, בלייק החל להסתקרן משירה; יצירתו המוקדמת משקפת את הידע אותו רכש מקריאה על משוררים כגון בן ג'ונסון ואדמונד ספנסר וכמו כן את היכרותו עם הטקסט המקראי של ספר תהילים.
חניכותו אצל ג'יימס באסייר
ב-4 באוגוסט 1772, בלייק החל לשמש כשוליה בסדנתו של החרט ג'יימס באסייר ( James Basire Sr), אשר הייתה ממוקמת בגרייט קווין סטריט, לונדון, תמורת סכום של £52.10, לפרק זמן של 7 שנים. בסוף תקופת חניכותו, בלייק הפך לתחריטאי מקצועי. יצוין שאין בנמצא שום תיעוד המצביע על מחלוקות או חוסר הסכמות שהתעוררו בין השניים במהלך כל תקופת הכשרתו של בלייק. אולם על פי הביוגרפיה שחיבר פיטר אקרויד, בלייק הוסיף את שמו של באסייר לרשימת יריביו האמנותיים - אולם אז החליט למחוק אותו מהרשימה. לצד זאת, סגנון החריטה בקווים של באסייר כבר נחשב באותו הזמן למיושן בהשוואה לסגנונות חריטה מקובלים יותר כגון סגנון המצוטינט או סגנון החריטה בנקודות. הועלתה השערה שההתמחות של בלייק בסגנון חריטה מיושן זה, אותו למד אצל באסייר, עמדה בעוכריו כשניסה לקבל עבודות חדשות או הכרה בשלב יותר מאוחר. כעבור שנתיים, באסייר שלח את חניכו כדי שיצייר העתקים של איורים שהיו תלויים על קירותיהן של הכנסיות הגותיות שבלונדון (ואולי במטרה ליישב מחלוקת שצצה בין ג'יימס פארקר, חניך אחר של באסייר, לבין בלייק). החוויות שעבר בלייק במנזר וסטמינסטר סייעו בגיבוש סגנונו האמנותי ורעיונותיו. מנזר וסמינסטר של ימיו, היה מעוטר בחליפות שריון, בדמויות מצוירות של אנשים מתים ובדמויות שעווה רבגוניות. אקרויד מציין: אולם לא כך היה: הלימוד לפרטי פרטיו של הסגנון הגותי (אשר אותו הוא החשיב כ"סגנון בעל חיות") השאיר חותם ברור באמנותו. באותן שעות אחר צהריים ארוכות, כאשר בלייק בילה את זמנו מצייר סקיצות במנזר, פעילותו הופרעה לעיתים על ידי הילדים מבית הספר וסטמינסטר הסמוך, אשר הורשו להיכנס למתחם המנזר. הילדים נהגו באופן תדיר להטריד את בלייק וכשאחד מהם ייסר אותו באופן כה בולט, בלייק הכה בילד נמרצות והפילו מאחד הפיגומים לקרקע לאחר שבלייק העלה קבילתו בפני המנהל, הוחלט לאסור על הילדים להיכנס למתחם המנזר. בכותלי המנזר, החלו להתגלות לפניו של בלייק מראות חיזיון רבים כאשר באחד מהם נראו ישו ושליחיו, לצד תהלוכה ענקית של נזירים וכמרים אשר למזמוריהם האזין כביכול בלייק.
האקדמיה המלכותית לאמנויות
ב-1771 התחיל ללמוד באקדמיה המלכותית שבלונדון, אחד ממוסדות האמנות המכובדים בעיר, שם הוא מרד ב"סגנון הלא-גמור" של ציירים בני דורו, כגון רובנס. הוא העדיף את הדייקנות הקלאסית כגון זו של מיכלאנג'לו ורפאל.
ב-1782 התחתן בלייק עם קתרין באוצ'ר. קתרין הייתה ילדה ענייה שלא ידעה קרוא וכתוב (על הסכם הנישואין חתמה בסימון X). בלייק לימד אותה קרוא וכתוב ואף חנך אותה בחריטה.
בלייק עסק גם בשירה ואוסף השירים הראשונים שלו, Poetical Sketches, יצא לאור ב-1783, בהוצאה עצמית. בלייק ככל הנראה האמין שבעזרת הוצאה לאור עצמית יוכל לחמוק מהרודנות והצנזורה הכנסייתית. ב-1788, בגיל 31, התחיל בלייק להשתמש בטכניקת "חריטת לוחות", השיטה בה הוציא לאור את רוב ספריו. השיטה אפשרה לבלייק להדפיס בעצמו את ספריו ולכלול בתוכם איורים וכתב. בין ספרים אלו נמנים: The Book Of Thel, The Marriage Of Heaven And Hell, Songs of Innocence And Experience ו-Jerusalem. ספריו התבלטו כיצירות אמנות ייחודיות והיוו פריצת דרך רדיקלית בזמנן, לאו דווקא בסגנון ההדפסה הייחודי, אלא בזכות השיח הפואטי והפילוסופי המאפיין אותם.
בלייק כתב את השיר הקצר "ירושלים", שיצא לאור לראשונה בשנת 1808, ולאחר שהולחן על ידי המלחין האנגלי הוברט פרי בשנת 1916 הפך להמנון אנגלי פופולרי, וגם במדינות נוספות דוברות אנגלית.
שירי תום ונסיון
"שירי תום וניסיון" הוא ספר שירה לירית בן שני חלקים המתייחסים זה לזה באופן דיאלקטי, כך שלכל שיר בחלק הראשון יש שיר מקביל בחלק השני. שירי התום הם שירים שמחים על הדברים הפשוטים ביותר מנקודת המבט התמימה, הלבבית, הרעננה, והספונטנית של ילד; ומשקפים את המצב שלפני חטאו של האדם הראשון. שירי הנסיון שירים נוגים על דברים דומים כפי ניסיון החיים של מבוגר, ומשקפים את המצב האנושי לאחר חטאו של האדם הראשון.
בשירי התום הילד והשיבה לטבע לראשונה קיבלו מקום מרכזי בשירה האנגלית, והם בישרו את השירים הרומנטיים של וורדסוורת' (בספרו "בלדות ליריות"). כתב סטופפורד ברוק: "לחבר שיר נעים זה מהדברים הנדירים ביותר בעולם... להצליח לחבר שירים רבים כאלה, או אפילו חצי תריסר באיכות טובה, שייך רק ליקירי הטבע... בלייק חי בעולם חזיוני משלו בו כל הדברים שמחו ושרו. כל הדברים הנפלאים היו ממשיים עבורו ממש כמו ארץ פיות לילד".
בשירי הנסיון בלייק עוסק בסבל האנושי, ותוך שימוש באירוניה מגנה כל דבר, הסותר את אושרו וטובו של האדם: אכזריות (ההיפך מחסד), קנאה (ההיפך מרחמים), אימה (ההיפך מאהבה), חשאיות (ההיפך משלום), ואת הביטויים הדתיים והחברתיים שלהן. בשירים אלו יש ניצנים של המיתולוגיה שתשמש אותו בספרי הנבואה.
משנתו הדתית והפוליטית
בלייק התאפיין בנקודת מבט ייחודית על הדת הנוצרית. ב-1789 הצטרף יחד עם אשתו לכנסייה החדשה של המדען השוודי עמנואל סוודנבורג. בלייק האמין שהאמת נרכשת על ידי התגלות עצמית בחזיונות, ולא על ידי לימוד. "חזיונות" אלה, אשר היו על גבול ההזיה, היו להתנסויות שהדריכו אותו בחייו. חזיונות אלה החדירו בו אמונה איתנה בדרכו האמנותית, אבל גם הובילו אחרים לכנותו מוזר ואף משוגע.
בספרו נישואי העדן והשאול, התחיל בלייק לפתח מיתולוגיה משלו, שהכילה שלל רב של דמויות כדוגמת אורק, משיח ו-Urizen, האל הרשע. בלייק אהב את שיריו של ג'ון מילטון וניסה כמוהו ליצור הגדרות משלו לגן-עדן ולגיהנום. התשוקה ליצור מחדש את הקוסמוס היא לב עבודתו. המיתולוגיה שלו תיארה לעיתים קרובות את המאבק בין הארה ואהבה חופשית מצד אחד, לבין חינוך נוקשה וערכים מצד שני. בלייק ראה את עצמו כנביא של עידן חדש, וההזדהות שלו עם אהבה חופשית ודמוקרטיה הפכה אותו לגיבור של אומנים מודרניים רבים. ביצירתו The Last Judgement מסכם בלייק במילים ואיורים את המיתולוגיה שכתב.
ז'וזה מנואל ברוזו
ז'וזה מנואל דוראו ברוזו (בפורטוגזית: José Manuel Durão Barroso, באלפבית פונטי בינלאומי: ; נולד ב-23 במרץ 1956) הוא פוליטיקאי פורטוגזי שכיהן כנשיא הנציבות האירופית מ-23 בנובמבר 2004 ועד 2014. שימש ראש ממשלת פורטוגל מ-6 באפריל 2002 עד 17 ביולי 2004.
הקריירה האקדמית
ז'וזה מנואל ברוזו הוא בוגר תואר במשפטים מהפקולטה למשפטים של אוניברסיטת ליסבון ובעל תואר שני בכלכלה ותואר ראשון נוסף במדעי הסביבה מאוניברסיטת ז'נבה אשר נמצאת בשווייץ. הקריירה האקדמית שלו המשיכה בכך שהוא היה מרצה בכיר בפקולטה במשפטים של אוניברסיטת ליסבון. את פעילותו הפוליטית החל ברוזו עוד בימיו כסטודנט, לפני מהפכת הציפורנים. הוא היה אחד ממנהיגי המחתרת המאואיסטית MRPP והיה במפלגה הקומוניסטית של פורטוגל ומתח ביקורת קשה על התארגנות החינוך במדינה. בשנת 1967 הצטרף ברוזו למפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שבמסגרתה הוא פועל כיום.
חיים אישיים
ז'וזה מנואל ברוזו הוא בנם של לואיש אנטוניו ברוזו ומריה דה פרייטש. בשנת 1980 התחתן ברוזו עם מריה מרגרידה פינטו ויש להם שלושה ילדים: לואיש, גיליירמה ופרנסישקו.
ברוסו דובר: פורטוגזית, צרפתית, אנגלית וגרמנית.
תארים לשם כבוד
הידרופוניקה
הידרופּוניקה (בעברית, "צמחים באוויר") היא צורת גידול צמחים במצע מנותק, ללא שימוש בחמצן באמצעות קרקע. קיימות מספר שיטות לעשות זאת.
היסטוריה
הפרסום המוקדם ביותר המוכר לנו על גידול צמחים שלא באווירהוא הספר Sylva Sylvarum ("היסטוריה טבעית") של פרנסיס בייקון שיצא לאור בשנת 1627, שנה אחרי מות המחבר. הספר עורר מחקר רב בגידול צמחים במים. בשנת 1699, פרסם ג'ון וודוורד תיאור של נסיונותיו בגידול נענע קרחת במים וציין שצמחים במים פחות נקיים התפתחו יותר מצמחים שגדלו במים מזוקקים. רשימה של תשעה מרכיבים הנדרשים לגידולים במים הייתה קיימת לפחות משנת 1842. וילהלם קנופ ויוליוס פון סאקס, בוטנאים גרמנים, ערכו בשנים 1859–1875 ניסויים שקבעו כללים מקובלים לגידול צמחים ללא קרקע. בשנת 1929 החל ויליאם פרדריק גיריקה, מאוניברסיטת ברקלי להפיץ את הרעיון של שימוש בגידול צמחים בתערובת ייעודית בחקלאות. הוא גידל בחצר ביתו עגבניות בגובה 7.5 מטר בתוך תמיסות. תחילה הוא קרא לשיטה "aquaculture", אולם לאחר שהתברר לו שהמילה כבר בשימוש במשמעות אחרת הוא עבר בשנת 1937 להשתמש במונח "הידרופוניקה". במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש בהידרופוניקה באי וייק ובפיליפינים במקומות שבהם לא הייתה קרקע מתאימה לגידול ירקות.
עקרון פעולה
חוקרים של חילוף החומרים בצמחים גילו כי החומרים המזינים שצמחים סופגים הם יונים פשוטים במים. בתנאים טבעיים, האדמה היא בעצם מאגר החומרים המזינים, אך האדמה עצמה אינה חיונית לגידול הצמחים. בעזרת השורשים, הצמחים יכולים לספוג את החומרים המזינים שבאדמה כשהם מומסים במים. כאשר החומרים המזינים הדרושים לצמח מוספים באופן מלאכותי למי ההשקיה של הצמח, הצמח אינו זקוק למצע אדמה עשיר כדי להתקיים.
ניתן לגדל כמעט כל צומח בעזרת הידרופוניקה, אך צמחים מסוימים מתאימים לכך יותר מאחרים.
שימושים
ישנם שני שימושים עיקריים להידרופוניקה. ראשית, היא מאפשרת ליצור סביבה מבוקרת לגידול צמחים, ובכך מסירה משתנים רבים מניסויים מדעיים. שנית, מיני צמחים רבים מניבים יותר תפוקה בפחות זמן, ולעיתים באיכות יותר גבוהה; בכך הופכת ההידרופוניקה לכלי רווחי עבור החקלאים בתנאים כלכליים וסביבתיים שונים. כשמשתמשים בהידרופוניקה אין מחלות הבאות מן הקרקע, צמחי בר שיש לחסל, או אדמה שיש לעבד. ניתן לגדל צמחים בצפיפות רבה, ובכך לחסוך שטח (ניתן אפילו לגדל צמחים במספר קומות). ההידרופוניקה גם חסכונית במים, אם המכלים בהם גדלים הצמחים משתמשים במערכת מים סגורה הממחזרת מים. מערכות מעין אלה צורכות כמות מים מזערית לעומת חקלאות מסורתית.
מעבר לכך, מערכות הידרופוניות משמשות לעיתים כפתרון לגינון אנכי, כאשר ישנו צורך לגדל צמחים זה מעל זה.
יתרונות
להלן חלק מהסיבות לכך ששיטת הגידול ההידרופונית מתחילה להיות בשימוש נרחב לצורכי ייצור מזון ברחבי העולם:
בישראל
בשנים 1939–1940 הביא זליג סוסקין את ההידרופוניקה של גיריקה לארץ ישראל בשתי תחנות ניסיונות בנהריה ולחוף ים המלח. בשנת 1945 הקים סוסקין מכון להידרופוניקה בארץ ישראל בחסות מסדר בני ציון. בשנת 1951 (התשי"ב) נעשה שימוש בהידרופוניקה בהנהגת החבר מאיר שורץ בקיבוץ חפץ חיים הדתי שנמנע מעבודות בקרקע בשל שנת השמיטה. בשנת 1955 התקין סוסקין תחנה הידרופונית בחצר הגימנסיה העברית רחביה. במאי 1957 נוסדה בקיבוץ חפץ חיים האגודה הישראלית להידרופוניקה.
בישיבת צביה באילת יש חממות של גידולים הידרופוניים. בכפר הנוער החקלאי בן שמן, מגדלים התלמידים חסה, בצל ירוק, נענע ופטרוזיליה על מצע מים במנותק מקרקע. בכפר הנוער ע"ש ב.צ. מוסינזון מגדלים התלמידים תות שדה ורוזמרין על קירות וגגות בית הספר.
בקיבוץ חניתה אשר בגליל המערבי, במסגרת מו"פ של חקלאות חניתה, מגדלים בחממות אשר בעמק הקורן, מספר רב של גידולים עליים בשיטה ההידרופונית.
כיום מגדלים בישראל מינים שונים של גידולים בשיטת ההידרופּוניקה, ובהם עלים מסוגים שונים, סוגים שונים של חסות, ונבטים.
השימוש בשיטת הגידול ההידרופוני בישראל הופך ליותר ויותר מצוי בקרב מגדלי הצמחים בבית ולכן הוקמו רשתות כגון https://hydrostar.co.il/ המתמחות במתן פתרונות ואביזרי הידרופוניקה לשימוש פרטי ומסחרי, רשתות ההידרופוניקה נמצאות בפריסה ארצית ומכונות גם "חנויות הידרו" הן שונות באופי המוצרים הנמכרים בהן ממשתלות רגילות ומספקות תמיסות דישון ייחודיות לערבוב במים וכן כלי מדידת רמת מוליכות וחומציות במים מסוגים שונים. צמחים בגידול הידרופוני גדלים על מצע אנרטי- מצע גידול בסיסי ללא אלמנטים ומיקרו אלמנטים ולכן יש להזין בצורה מלאכותית את המים במערכות ההידרופוניות בדשנים נוזליים, לאיזון רמת המולכות במים וכן תמיסות ph+ ו-ph לאיזון רמת החומציות במים.
בהלכה
ישנם פוסקים הסבורים כי על צמחים הגדלים במים אי אפשר לברך בורא פרי האדמה, כיוון שאינם גדלים באדמה ולכן הברכה עליהם היא שהכל.
נמו
נמו (Nemo) היא מילה לטינית שפירושה "אף אחד".
פארק הילדים (באר שבע)
פארק הילדים הוא אזור מרגוע ומשחק בשכונת נווה מנחם בבאר שבע, למרגלות מוזיאון הילדים "לונדע".
היסטוריה
הפארק הוקם בשנת 2017 על ידי עיריית באר שבע בעלות שנאמדה בכ-35 מיליון שקלים, שחלקם הגיעו מתרומות וכן מתקציבי הפיס.
את הפארק תכנן האדריכל ישראל צויק. ישראל ובתו, ממשרד "צויק אדריכלות ועיצוב הסביבה בע‟מ", זכו בתחרות מול הגדולים במשרדי התכנון בארץ, כשהגישו לוועדה הבוחרת תוכנית שצוירה ונצבעה ביד של פארק חלומותיהם ובכך כבשו את לבם. ישראל צויק נפטר ב-3 ביולי 2015, בשבוע בו החלו עבודות ההקמה של הפארק.
הגלריה הלאומית החדשה (ברלין)
הגלריה הלאומית החדשה (בגרמנית: נויה נאציונלגאלרי - Neue Nationalgalerie) של גרמניה, ממוקמת באזור הקולטורפורום שבמרכז ברלין. בשל חלוקת ברלין, ובשל הימצאותה של הגלריה הלאומית הישנה במזרח העיר נבנתה בשנת 1968 גלריה חדשה על פי תכנונו של האדריכל לודוויג מיס ון דר רוהה. המבנה משמש להצגת תערוכות מתחלפות של אמנות מודרנית ואמנות המאה ה-20.
פארק הילדים (באר שבע)
היסטוריה
שטח הפארק הוא 60 דונם ובמרכזו אגם המשתרע על פני 5,500 מ"ר, אליו הובאו בעלי חיים כגון דגי נוי וברווזים. הפארק כולל מתקני משחק, מתקני משחק נגישים לבעלי צרכים מיוחדים, הצללות, אמפיתיאטרון, מפל מים, מתקן אומגה, מתחם אניות פיראטים, שביל אופניים, שביל הליכה ואטרקציות נוספות.
הגלריה הלאומית החדשה (ברלין)
תיאור המבנה
כל שטחי התצוגה של המוזיאונים נמצאים מתחת לפני הקרקע. מעל לפני הקרקע נמצאת קומת הכניסה של המוזיאון המשמשת אך ורק כאולם כניסה. קופות מכירת הכרטיסים נמצאות בביתן שנמצא בסמוך למבנה. אולם המבואה הוא המרשים שבאולמות המבנה. כל קירות האולם עשויות זכוכית, והאור החודר דרך קירות אלה משתקף מהרצפה המבריקה והשחורה של המבנה. תקרת המבנה עשויה ממוטות מתכת שחורה המעוטרות בתאורת LCD אדומה - התאורה היחידה באולם הכניסה.
פארק הילדים (באר שבע)
היסטוריה
לרשות באי הפארק ארבעה חניונים זמינים: שני חניוני הפארק, חניון בית ספר התיכון ע"ש דוד טוביהו וחניון מוזיאון "לונדע" ואף ניתן ומומלץ להגיע לפארק באמצעות תחבורה ציבורית
הגלריה הלאומית החדשה (ברלין)
תיאור המבנה
האולם עצמו לא נועד להציג יצירות אמנות (אף שלעיתים מוצגים בו פסלים), והוא משמש בעצמו יצירת אמנות אדריכלית שנועדה להפתיע את המתבונן (המצפה למבנה מסוג אחר בבואו למוזיאון) בהיעדר הקירות, המוצגים, ואמצעי התאורה.
פארק הילדים (באר שבע)
היסטוריה
מכיוון שברחובות הסמוכים לפארק מתגוררים תושבים, ויש כוונה לאפשר להם לנהל את שגרת חייהם ללא הפרעה, חל איסור מוחלט לחנות בניגוד להסדרי חנייה ותנועה המופעלים באזור.
ג'ימי מקדונלד
ג'ון ג'יימס "ג'ימי" מקדונלד (באנגלית: John James "Jimmy" MacDonald; 19 במאי 1906 – 1 בפברואר 1991) היה אמן פולי, מדבב, מוזיקאי ומנצח אמריקאי. הוא היה ראש מחלקת האפקטים הקוליים של דיסני, והיה גם המדבב הרשמי השני, לאחר וולט דיסני, לדמותו של מיקי מאוס משנת 1947 עד 1976 ושוב ב-1978.
שנותיו הראשונות
מקדונלד נולד ב-19 במאי 1906 בקרו, צ'שייר. הוריו היו ריצ'רד ויליאם מקדונלד ומיני הול. המשפחה היגרה לאמריקה כשמקדונלד היה בן חודש. הם הפליגו באונייה מליברפול, אנגליה, והגיעו לפנסילבניה כעבור חמישה עשר ימים.
אפקטים קוליים
כבחור צעיר, מקדונלד קיבל עבודה כמוזיקאי ב-Doller Steam Ship Lines, מה שהוביל ב-1934 להזדמנות להקליט מוזיקה לסרט מצויר של דיסני. הוא הלך להשיג חוזה קבוע עם דיסני, והפך לראש מחלקת השמע.
בנוסף לבימוי צלילים לסרטי הנפשה קצרים מסובכים מבחינת שמע כמו "הטריילר של מיקי" (1938), הוא פיתח המצאות ומכשירים מקוריים רבים כדי להשיג צלילים אקספרסיביים לדמויות כמו קייסי ג'וניור, קטר הקיטור מהסרט "דמבו הפיל המעופף" (1941); הדבורים ב"פו הדוב ועץ הדבש" (1966); אווינרוד השפירית מ"הרפתקאות ברנרד וביאנקה" (1977); ובאז-באז (לימים נקרא "ספייק"), הדבורה שגובר על דונלד דאק בסרטיו הקצרים משנות החמישים. הוא גם יצר את אפקט הקול של התנין מהסרט "פיטר פן" (1953) והדרקון (מליפיסנט) ב"היפהפייה הנרדמת" (1959) באמצעות קסטנייטות.
עד מותו, הוא התכונן לעבוד על הצלילים עבור המתקן הר הרסס שבדיסנילנד טוקיו ובדיסניוורלד.