cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Secure boot
רקע
חומרת המחשב איננה יכולה לפנות למערכת ההפעלה השמורה בדיסק ולהפעיל אותה ישירות. ישנו צורך בתוכנה בסיסית שתהיה צרובה במעבד על גבי זיכרון לקריאה בלבד (ROM) תוכנה זה מתחילה להתבצע מיד עם הדלקת המחשב והיא מפעילה את קושחת (firmware) ה"קדם אתחול" (Pre Boot) שצרובה במערכת. במחשב אישי ה"קדם אתחול" הוא בדרך כלל חלק מה-BIOS או UEFI. תוכנה זו עשויה להפעיל יחדות תוכנה נוספות לצורך אתחול ראשוני של החומרה. קושחה זו מפעילה את מנהל האתחול (boot loader) שינהל את העלאת מערכת ההפעלה. למשל, bootmgr במערכות מבוססות חלונות, GRUB בשרתי לינוקס, או U-boot במערכות משובצות מחשב מבוססות לינוקס. לעיתים, מנהל האתחול יפעיל מנהל אתחול משני, שיהיה אחראי על העלאת מערכת ההפעלה.(מקרה של ריבוי מערכות הפעלה במחשב אישי ה-GRUB יאפשר למשתמש לבחור במערכת הרצויה לו ).
מנהלי האתחול השונים, תוכנות שרות המשמשות אותם ומערכת ההפעלה שמורים בדרך כלל בזיכרון בלתי נדיף כגון, דיסק קשיח, התקן SSD, או זיכרון הבזק עם ממשק טורי, אמצעי אחסון אלו ניתנים לכתיבה ולכן תוכנם ניתן לשינוי.
תהליך האתחול חשוף לפגיעת נוזקות שונות, כגון Rootkit, המשתלבות בתהליך ומחליפות את מנהל האתחול. אם נוזקה כלשהי הצליחה להכניס קוד זדוני לתהליך האתחול, לא יהיה ניתן לגלות אותה באמצעות אנטי וירוסים הרצים על מערכת ההפעלה, מאחר שהנוזקה עצמה היא זו השולטת במערכת ההפעלה. לכן היא יכולה להחליף את תוכנות האנטי וירוס, לשבש את פעילותם ואף לנטרל אותן כליל.
תהליך ה-Secure boot
מטרתו של תהליך secure boot היא לאבטח את תהליך האתחול, באמצעות שימוש בחתימות דיגיטליות המאומתות על ידי המפתחות הצרובים במנהל האתחול של הקושחה. כמו כן, לצורך האימות של תוכנת האתחול הראשונית, יש צורך במפתח ציבורי שלא ניתן לשינוי. באמצעות מפתח זה תאומת החתימה הדיגיטלית של תוכנת האתחול הראשונית אשר תשמש כשורש האמון (root of trust). מפתח זה נצרב במערכת המחשב, בזיכרון שלא ניתן לשינוי, על ידי יצרן מערכת המחשב. מפתח תואם למפתח זה, משמש לחתימת תוכנת האתחול הראשונית באופן דיגיטלי.
מנהל האתחול מוודא שרק תוכנה שנחתמה על ידי רשות אמון (Certificate Authority) תופעל במהלך האתחול. מנהל האתחול המשני, בתורו, מוודא בצורה דומה את תקינותה ושלמותה של מערכת ההפעלה, כדי לוודא שהיא לא מכילה קוד זדוני.
תהליך זה יוצר את מה שמכונה שרשרת האמון (chain of trust). הקושחה, שנחתמה על ידי היצרן, משמשת כבסיס שרשרת האמון, וכל חוליה בשרשרת – מנהל אתחול – מוודאת את אמינותה של החוליה הבאה, עד לעלייה מלאה של מערכת ההפעלה.
לרוב, ניתן לשלוט על הגדרות התהליך בזמן האתחול על ידי התערבות המשתמש. למשל, באמצעות כניסה להגדרות ה-UEFI בזמן האתחול, המשתמש יכול לבטל את אכיפת החתימה הדיגיטלית בתהליך ה-Secure boot, ולאפשר לכל מערכת הפעלה לרוץ על המחשב. מנהלי אתחול מסוימים, כגון Shim, מאפשרים למשתמש להוסיף למאגר המפתחות המאושרים לשימוש מפתחות קריפטוגרפיים משל עצמו.
שימוש במערכות קוד פתוח
חברת מיקרוסופט משמשת כרשות התעודות ברוב מוחלט של יצרני החומרה למחשבים האישיים התומכים בתקן UEFI. משמעותה של עובדה זו היא שמרבית המחשבים האישיים הזמינים לצרכנים, ומגיעים עם מערכת הפעלה חלונות מותקנת, יכולים להריץ אך ורק מערכות הפעלה המאושרות על ידי חברת מיקרוסופט, וכאלה שנחתמו על ידה בלבד. דבר זה מגביל את יכולתם של יצרני ומשתמשי מערכות הפעלה מבוססות קוד פתוח, כדוגמת לינוקס, להשתמש כרצונם במחשבים הנקנים על ידם.
פתרון אחד, שמציעה חברת מיקרוסופט, הוא להגיש את מערכת ההפעלה, מנהל האתחול, או ליבת מערכת ההפעלה לאישור וחתימה על ידי מיקרוסופט. לאחר שנחתמה על ידי חברת מיקרוסופט המתפקדת כרשות התעודות, ניתן יהיה להפעיל את מערכת ההפעלה.
מאחר שפתרון זה מגביל מאוד את קהילת הקוד הפתוח, וכובל אותה למעשה לאישורה ולחתימתה של חברה פרטית, הוכנס Shim לשימוש כפתרון גמיש יותר. Shim הוא מנהל אתחול מינימליסטי שמאפשר למשתמש ליצור מאגר אישי של מפתחות מאושרים לשימוש. Shim עצמו נחתם על ידי חברת מיקרוסופט, ולכן יכול לרוץ על מחשבים אישיים ללא הפרעה, אך הוא מחזיק מאגר מפתחות עצמאי – MOK (Machine Owner Keys), המנוהל על ידי המשתמש או על ידי קהילת הקוד הפתוח. ה-MOK מאפשר למפתחי הקוד הפתוח לחתום את מערכות ההפעלה שלהם ולהפיץ אותן למשתמשים. אצל המשתמש, יוודא Shim שמקור קובצי ההפעלה הוא בקהילת מפתחי מערכת ההפעלה.
בעת השימוש ב-Shim, מנהל האתחול שבקושחה מאתחל את Shim על פי מפתח ההצפנה של מיקרוסופט. Shim מפעיל את מנהל האתחול של הלינוקס (GRUB, לדוגמה) על פי מפתח ההצפנה של קהילת הקוד הפתוח, ומנהל האתחול של לינוקס מעלה את ליבת מערכת ההפעלה. המשתמש עצמו יכול להוסיף מפתחות נוספים, אם ברצונו להריץ מערכות הפעלה אחרות או מקוריות.
הסימפוניה השמינית של בטהובן
הסימפוניה השמינית בפה מז'ור (אופוס 93) היא סימפוניה בת ארבעה פרקים שחיבר לודוויג ואן בטהובן בשנת 1812. מזג הסימפוניה הוא שמח ועליז, וקטעים ממנו הוחשבו לבדיחות מוזיקליות. כמו יצירות אחרות של בטהובן כדוגמת הסונאטות לפסנתר באופוס 27 של המלחין, הוא חורג מהדרך הקלאסית והמקובלת בתקופתו והופך את החלק הרביעי לחלק החשוב ביותר ביצירה.
תהליך ההלחנה והופעת הבכורה
בטהובן החל לעבוד על הסימפוניה השמינית בקיץ של שנת 1812, מיד לאחר סיום הסימפוניה השביעית, כשהיה בן 41. בטהובן השלים את כתיבת הסימפוניה השמינית תוך ארבעה חודשים, ובאופן חריג הוא לא הקדיש אותה לאיש.
הופעת הבכורה התקיימה ב-27 בפברואר 1814 בווינה, באולם בו הוצגה הסימפוניה השביעית רק חודשיים קודם לכן. אף על פי שבטהובן היה חירש כמעט לגמרי, הוא ניצח על היצירה בעצמו. נמסר כי "התזמורת התעלמה מעיוותיו המגושמים ועקבה אחר הכנר הראשון במקום".
אינסטרומנטציה
היצירה כתובה לתזמורת הכוללת:
צורה
הסימפוניה השמינית מורכבת מארבעה פרקים:
משך היצירה הוא 26 דקות בערך.
פרק ראשון
הפרק הראשון כתוב במשקל שלושה רבעים. כמו פרקים ראשונים ביצירות רבות אחרות של בטהובן בתקופה זו, גם פרק זה הוא בצורת סונאטה ומסתיים בקודה מסכמת. חלק זה, עם זאת, בלתי רגיל ביחס ליצירות אחרות של בטהובן מכיוון שהשיא הוא בסיכום ולא בפיתוח. לקראת הסוף, התיבות הסוגרות את הפרק הראשון יוצרות קרשנדו, והחזרה על התיבות הראשונות של היצירה מסומנות ב-fff (פורטיסיסימו), תופעה נדירה ביצירותיו של בטהובן אך נוכחת גם בסימפוניות השישית והשביעית.
המוטיב מורכב משלושה חלקים המורכבים כל אחד מארבע תיבות, לפי סדר: חזק-חלש-חזק. בתחילת הסיכום, המוטיב מודגש כאשר בטהובן שומט את ארבע התיבות האמצעיות.
פרק שני
הפרק השני הוא פרודיה על המטרונום, מכשיר אשר רק הומצא (או ליתר דיוק, שוכלל מאוד) בתקופתו של בטהובן על ידי חברו יוהאן מלצל. כבר לפני בטהובן התבדחו מוזיקלית על חשבונם של מכשירי הקצב, המפורסם שבהם הוא היידן בסימפוניית השעון (מספר 101) שלו.
פרודיית המטרונום מתחילה ממש בפתיחת הפרק, כאשר כלי נשיפה מנגנים אקורדים בקצב של שמיניות עם סטקטו-קצב שנמשך על פני כל הפרק. הטמפו בפרק זה מהיר בצורה יוצאת דופן ביחס לפרק שאמור להיות איטי בסימפוניה בתקופה של בטהובן.
בנושא השני ישנו מוטיב של מעבר מהיר עם חלקי 64, המיצג ככל הנראה מטרונום שיצא מכיוון. המוטיב הזה מנוגן על ידי כל התזמורת בסוף הקודה.
פרק שלישי
הפרק הזה הוא מעין חידוש נוסטלגי של המינואט המיושן אשר דעך ונעלם בזמן שהסימפוניה הולחנה (חידוש דומה אחר של המינואט על ידי בטהובן נכתב בשנת 1802 בסונטה לפסנתר, אופוס 31 מס. 3). המינואט שבו בחר בטהובן להשתמש אינו דומה במיוחד למינואט של המאה ה-18. כך, לדוגמה, הוא מורה על ספורצנדו על הפעימה הלא מוטעמת השנייה ועל כל חמש הפעימות שלאחריה. הדבר הופך את הפרק לדומה בסגנונו לפרקים אחרים בסימפוניה, אשר גם הם מסתמכים בין השאר על הדגשות מלאות הומור.
כמינואטים רבים אחרים, הולחן גם מינואט זה בצורה טרנרית, ובנוסף לכך מכיל גם קטעי סולו לקרנות ולקלרינט.
פרק רביעי
זהו הפרק האיתן של היצירה, אשר כתוב במפעם המהיר ביותר. הפרק מולחן בצורת רונדו סונאטה, כאשר המוטיב הפותח של הפרק מופיע שוב בשלושה מקומות שונים בהמשך הפרק: בתחילת חלק הפיתוח, בתחילת הרפריזה, ובערך באמצע הקודה. בפרק זה, בפעם הראשונה ביצירה סימפונית, הטימפני מכוונים למרווח של אוקטבה זה מזה, דבר המנבא את המרווח של האוקטבה בין פה נמוך לגבוה בטימפני בסימפוניה התשיעית, העתידה להיכתב כתריסר שנים לאחר הסימפוניה השמינית.
חלק הקודה נחשבת לאחת מהקודות החשובות והיוצאות מן הכלל בכל עבודותיו של בטהובן. לקודה שתי נקודות מפתח בולטות: תו ה-דו דיאז, אשר נשמע שלא במקומו ועם זאת מתאים בצורה הרמונית, מפריע למוטיב המרכזי ולקטע ההיצג, והסיכום לפתע מקבל את ה"הסבר": הוא מסתבר להיות השורש של הדומיננטה של הסולם המרוחק: פה דיאז מינור, והמוטיב המרכזי מנוגן בחוזקה בסולם זה מעט לאחר מכן, מופיעה מודולציה יוצאת מגדר הרגיל, בה מונחת הסולם חצי טון למטה הישר לסולם הבית (הטוניקה) בו היצירה מתחילה - פה מז'ור.
הסימפוניה תמה, בצורה הומוריסטית, באקורד מרשים ורם באקורד הטוניקה.
אתלטיקו וילה
אתלטיקו וילה (בספרדית: Atlético Huila) הוא מועדון כדורגל קולומביאני מהעיר נייבה, שבמחוז וילה. המועדון נוסד ב-29 בנובמבר 1990, והוא אחד ממועדוני הכדורגל המקצועים הצעירים ביותר בקולומביה. העונות הטובות ביותר של המועדון הגיעו בשנות האלפיים המאוחרות; הם סיימו כסגנית בשנת 2007 וב-2009. ב-סיום עונת 2019 המועדון נשר לליגה השנייה לאחר 21 שנים. הם משחקים את משחקי הבית שלהם באצטדיון גיירמו פלסס אלסיד, שמכיל 27,000 מקומות.
היסטוריה
המועדון נוסד בנובמבר 1990 במטרה שגם למחוז וילה תהיה קבוצת כדורגל מקצוענית. הקבוצה החלה את דרכה בבליגה השנייה ב-1991 וסיימה במקום הרביעי. בשנת 1992, תחת הדרכתו של המאמן אלברטו רוחאנה, הצליח להעפיל לראשונה לליגה הבכירה. באותה העונה, הצטיין גיירמו בריו וכבש 18 שערים, הכי הרבה בליגה. לאחר 4 שנים רעות בליגה הבכירה, שבה לא הצליחה הקבוצה להחלץ ממקומות התחתית בטבלה, ירדה וילה שוב לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום האחרון בעונת 97–1996.
רפאל קוראלס הפך למאמן הקבוצה בעונת 98–1997 והוא הוביל אותם בחזרה לליגה הבכירה. הפעם המועדון הצליח יותר מהקמפיין הקודם וכבר בעונת הבכורה בליגה סיימה וילה במקום ה-9, ארבע נקודות פחות מכניסה לפלייאוף. בשנת 2001 סיימה וילה במקום הלפני אחרון, כאשר השוער הוותיק, הקטור בורגס והחלוץ ברנרדו רדין (שפרש בסיום העונה) לבשו את מדיה. אף על פי שסכנת ירידה תמיד נראתה באופק, המועדון חמק מירידה בשנת 2002 עקב הפרש שערים של שער אחד בלבד מול ריאל קרטאחנה ובשנת 2006 הם היו צריכים לנצח משחק פלייאוף כדי להישאר בליגה.
ב-2005 מונה לנשיא הקבוצה ראש מחוז וילה בעבר, חיימה לוסאדה פרדומו והביא עימו את ברנרדו רדין שיאמן שוב את הקבוצה. לראשונה בתולדותיה העפילה וילה לפלייאוף כשסיימה במקום השישי עם 26 נקודות, אבל לא הצליחה להעפיל לגמר מבית שכלל את אינדפנדיינטה סנטה פה, אנביגאדו ואונסה קלדס. את טורניר הקלאוסורה סיימה וילה במקום ה-16 ונפרדה בסיום הסמסטר מהמאמן רדין. ב-3 בדצמבר עברה הקבוצה טרגדיה כשהנשיא פרדומו נרצח על ידי לוחמי גרילה של ארגון ה־FARC.
בשנת 2006 וילה החתימה את המאמן המנוסה, נסטור אוטרו, אך טורניר אפרטורה רע במיוחד הותיר אותה במקום ה-15 ועם מחויבות לשפר את התוצאות בסמסטר השני על מנת להימנע מירידה לליגה השנייה. שחקנים מנוסים כויקטור בונייה, לאונרדו רוחאנו ובלמר אגילאר הוחתמו והקבוצה השתפרה משמעותית כאשר סיימה במקום הרביעי עם 31 נקודות והעפילה לפלייאוף בפעם השנייה בתולדותיה. למרות זאת, היא סיימה במקום ה-17 בטבלה השנתית המשוקללת ונאלצה לשחק במשחקי המבחן מול ויידופר מהליגה השנייה. בסיכום המשחקים ניצחה וילה 0–3 ונותרה בליגה הבכירה.
סגנית ב-2007 ו-2009
לאחר עזיבתו של המאמן אוטרו, הוחתם חבייר אלברס, אבל לא הצליח לשפר את התוצאות והקבוצה סיימה את טורניר האפרטורה במקום ה-13. לקראת טורניר הקלאוסורה הקריטי, הוחתם המאמן גיירמו בריו, שהיה המבקיע המצטיין בהיסטוריה של המועדון וקיבל לראשונה בקריירה את הצ'אנס לאמן. הוא הצליח להוביל את הקבוצה אל הפלייאוף כשהיא מסיימת במקום השלישי ומעפילה לבית שכלל את אתלטיקו נסיונל, דפורטס טולימה ואינדפנדיינטה סנטה פה. וילה הפתיעה את כולם והעפילה שוב לגמר הפלייאוף אחרי שהביסה את סנטה פה 1–4 במחזור האחרון והפעם היריבה בגמר הייתה אינדפנדיינטה מדיין. במשחק הראשון באצטדיון גיירמו פלסס אלסיד הפסידה 0–1 ובגומלין במדיין המשחק הסתיים בתיקו 2-2, מה שגרם לוילה להפסיד הזדמנות שנייה בתוך שנתיים לזכות באליפות היסטורית. למרות ההגעה לגמר, באותה עונה העיב על ההצלחה של הקבוצה מקרה טראגי כפול, כאשר כוכבה הצעיר של הקבוצה, החלוץ הרנן קורדובה בן ה-20, נהרג בתאונת דרכים בדרך חזרה של הקבוצה ממשחק ליגה. יחד איתו נהרג גם חברו לקבוצה, הקשר מריו בלטרן. קורדובה היה אחיו הצעיר של ג'יובני קורדובה, שהיה אף הוא כדורגלן מוכשר שמצא את מותו בגיל צעיר. לאחר הטורניר המוצלח, העפילה הקבוצה לטורניר הקופה סודאמריקנה 2010. לצערה לא הגיעה רחוק כאשר גברה בסיבוב הראשון על טרוחייאנוס מוונצואלה 2-5 בסיכום המשחקים, אבל בסיבוב השני הובסה 1–5 בסיכום על ידי הקבוצה הבוליביאנית, קלוב סן חוסה.
ב-2012 הקבוצה פתחה טוב את טורניר האפרטורה וסיימה במקום הרביעי עם 29 נקודות, כאשר בשורותיה משחקים שחקנים כמו נלסון ברהונה, ג'ונתן אלברס, אדיסון פלומינו וארמנדו קאריו. המאמן שוב היה נסטור אוטרו. ב-22 במאי הגיעה לנייבה קבוצת הפאר הספרדית, אתלטיקו מדריד, למשחק ידידות ראשון של וילה מול קבוצה אירופאית במסגרת חגיגות 400 שנה לעיר נייבה. אתלטיקו מדריד ניצחה 1–3. בפלייאוף המקומי וילה כשלה כישלון חרוץ וסיימה אחרונה עם נקודה אחת מתוך 18. לטורניר הקלאוסורה וילה נאלצה לשחק עם סגל חלש משמעותי עקב קריסה כלכלית שפגעה קשה בקבוצה בעקבוצת עזיבת שחקנים רבים ובסופו של דבר וילה הצליחה לנצח רק פעמיים מתוך 18 המשחקים.
ירידה לליגת המשנה
לאחר שני טורנירים לא טובים ב-2016 ו-2017, נותרה וילה במקום לא טוב בתחתית. באפרטורה של 2018 היא עוד הצליחה להעפיל לפלייאוף לפני שהודחה בידי אתלטיקו נסיונל, אבל בטורניר הקלאוסורה שוב נותרה בתחתית וניצחה ברגע האחרון מירידה. ב-2019 לא הצליחה הקבוצה להתרומם מהתחתית למרות מספר הזדמנויות שהיו לה, כולל במחזור האחרון, להתחמק מירידה ישירה לליגת המשנה, אבל בסופו של דבר לא צלחה את המשימה וירדה לליגה השנייה לראשונה מאז 1995/96.
הסמל
הסמל של המועדון הוא בצבעי הדגל של מחוז וילה, צהוב, ירוק ולבן, עם ראשי התיבות A ו-H של שם הקבוצה.
פוינטר גרמני קצר שיער
פוינטר גרמני קצר השיער הוא גזע כלבים השייך למשפחת הכלביים. הגזע פותח במאה ה-19 בגרמניה למטרת ציד. כלב רובה זה פותח על ידי הכלאה של גזע פוינטר גרמני קודם עם פוינטר אנגלי, ליצירת גזע אתלטי, צנום ונענה. יש המחשיבים אותו לורסטילי ביותר מבין כלבי הרובה. תבונתו וחיבתו הטבעית הופכים אותו לבן לוויה נפוץ לבעלים פעילים.
מראה
הגזע צנום, בעל מראה אתלטי וחינני, אך עם זאת בעל עוצמה ורגליים אחוריות חזקות המאפשרות לו תנועה זריזה ופניות מהירות. אזניו הארוכות יחסית ממוקמות גבוה על ראשו. חוטמו הארוך, הרחב והחזק מאפשר לו להחזיר גם ציד כבד. צדודיתו צריכה להיות ישרה או מעט דמוית אף רומאי. על העיניים להיות בהירות ככל שניתן. עיניים כהות מהוות מגרעת. זנבו נקצץ בדרך כלל, אף כי הדבר אסור במדינות מסוימות (הפוינטר הוא גזע מאוד חזק ומאוד גבוה).
יחסי יפן–צרפת
תולדות היחסים בין צרפת ליפן החלו בראשית המאה ה-17, אז סמוראי ושגריר יפני שהיה בדרכו לרומא שהה במשך כמה ימים בסן טרופה ויצר סנסציה. צרפת ויפן נהנו ממערכת יחסים חזקה ומתקדמת ביותר, שנמשכה מאות שנים דרך קשרים שונים במדינות זו של זו על ידי נציגים בכירים, מאמצים אסטרטגיים וחילופי תרבות.
לאחר כמעט מאתיים שנים של הסתגרות על ידי "סאקוקו" ביפן, הפכו שתי המדינות לשותפות חשובות מאוד מהמחצית השנייה של המאה ה-19 בתחום הצבאי, הכלכלי, המשפטי והאמנותי. שוגונות טוקוגאווה חידש את צבאו באמצעות סיוע של משלחות צבאיות צרפתיות (ז'ול ברונט), ויפן הסתמכה מאוחר יותר על צרפת בכמה היבטים של מודרניזציה שלה, ובמיוחד פיתוח של ענף בניית ספינות בשנותיו הראשונות של הצי הקיסרי היפני (לאונס ורני, לואי-אמיל ברטן), ופיתוח קוד משפטי.
צרפת לקחה חלק מההשראה האמנותית המודרנית שלה מהאמנות יפנית, בעיקר דרך ג'פוניזם והשפעתה על האימפרסיוניזם, וסמכה כמעט לחלוטין על יפן לתעשיית המשי המשגשגת שלה.
היחסים בין צרפת ליפן כיום
לאחרונה צרפת הייתה מעורבת מאוד ביוזמות חילופי סחר ותרבות עם יפן. יש אנשים הרואים בכך תוצאה מכך שראש ממשלת צרפת לשעבר, ז'אק שיראק, היה יפנופיל. שיראק ביקר ביפן 40 פעמים, ככל הנראה יותר מכל מנהיג עולמי אחר מחוץ ליפן, והוא מומחה למדינה. צרפת החלה את קמפיין קידום הייצוא Le Japon, c'est possible, ואת תוכנית חילופי אנשי הקשר הבינלאומית JET.
ביוני 1996, בליון, במסגרת פסגת ה-G7 שהתקיימה בזכות התפקיד המכריע שמילא הקונסול הכללי של יפן, לואי מיכללט, רוטרו האשימוטו וז'אק שיראק החליטו לארגן את "שנת יפן בצרפת", מאפריל 1997 עד מרץ 1998 על מנת לתקן את ההבנה השטחית ולעיתים לא מדויקת של התרבות היפנית. תחילת אותה השנה חפפה עם חנוכת בית התרבות של יפן בפריז. "שנת צרפת ביפן" התקיימה אחרי "שנת יפן בצרפת", השילוב של שני האירועים הללו שחנכו את היחסים בין צרפת ליפן למאה ה-21.
צרפת ויפן פעלו גם יחד כדי לשפר את מצבי הבריאות הקשים כתוצאה מ-HIV ומפיתוח כושל בג'יבוטי, מדגסקר, אוגנדה ומדינות אחרות.
שתי המדינות משתפות פעולה הדוק בתחום ייצור האנרגיה גרעינית. בספטמבר 2013, שנתיים לאחר האסון הגרעיני בפוקושימה, קיבלה יפן רשמית עזרה מצרפת לצורך הפירוק של הכורים בפוקושימה. מיצובישי תעשיות כבדות, תאגיד יפני וערבה הצרפתית החלו לשתף פעולה בהקמת כור גרעיני בטורקיה בשנת 2013.
ביוני 2005, צרפת ויפן הודיעו על שיתוף פעולה לבניית הדור הבא של המטוסים המסחריים העל-קוליים, ממשיכי דרכו של הקונקורד. שירות מסחרי לא צפוי עד 2050.
לורן פביוס, שר החוץ הצרפתי, נפגש עם ראש ממשלת יפן שינזו אבה בשיחת נימוסין במהלך ביקור ביפן מה-5 באוקטובר ועד 6 באוקטובר 2014. בפגישה כלל אבה את תנחומיו על עריפת ראשו של התרמילאי הצרפתי הרווה גורדל על ידי המדינה האסלאמית, ושניהם סיכמו על פגישות עתידיות בנושא שיתופי פעולה ביטחוניים והתמודדות עם התחממות כדור הארץ.
ב-8 בדצמבר 2014, במהלך טקסים ציבוריים בנוכחות הרשויות יפן הכירה באנדרטת ניסן איצ'י ריו, המזכירה את ההיסטוריה ואת הקשר בין יפן לצרפת.
נציגויות דיפלומטיות
יפן מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-7 קונסוליות בבורדו, לה האבר, ליל, ליון, מרסיי, שטרסבורג וטולוז. מאידך, צרפת מחזיקה ביפן שגרירות בטוקיו ו-4 קונסוליות בפוקואוקה, הירושימה, קיוטו, נגסאקי, נגויה, נהה, ניגאטה, סאפורו וסנדאי.
מישל יאו
מישל יֶאוֹ צ'ו קאנג (בסינית: 楊紫瓊; בפין-יין: Yáng Zǐqióng; ) היא שחקנית קולנוע מלזית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ופרס גילדת שחקני המסך, אשר התפרסמה בעיקר בשל תפקידה בתור נערת בונד ויי לין (אנ') בסרט "מחר לנצח" (1997) ולאחר מכן בסרט אמנויות הלחימה "נמר, דרקון" (2000) שביים אנג לי וזכה בפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר, ובסרט "הכל בכל מקום בבת אחת" משנת 2022.
ביוגרפיה
יאו נולדה בעיר איפוה, מלזיה, למשפחה סינית-מלזית אתנית ממוצא קנטונזי. הוריה הם ג'נט יאו, ויאו קיאן טיאק (נפטר ב-5 בנובמבר 2014), שהיה עורך דין ופוליטיקאי.
בגיל 15 עברה עם משפחתה ללונדון ושם למדה בפנימייה. מאוחר יותר החלה ללמוד ריקוד ב"אקדמיית הריקוד המלכותית" עם התמחות בבלט. פגיעה בעמוד השדרה שלה מנעה ממנה מלהפוך לבלרינה מקצועית, ולכן התמקדה במשחק וכוריאוגרפיה. את לימודיה באקדמיה סיימה עם תואר בחוג לדרמה.
קריירה
בשנת 1983, כשהיא בת 20, זכתה בתואר "מיס מלזיה", ובהמשך השנה ייצגה את מלזיה בתחרות "מיס עולם" שנערכה בלונדון. מאוחר יותר באותה שנה נסעה לאוסטרליה שם זכתה בזוג נוסף של תחרויות יופי: "מלכת האוקיינוס השקט" ו"מיס מומבה". משם, היא הופיעה בפרסומת בטלוויזיה עם ג'קי צ'אן אשר משכה את תשומת ליבו ושל חברת הפקת סרטים בהונג קונג.
את קריירת המשחק שלה החלה בהונג קונג בסרטי פעולה מקומיים. הבולטים שבהם היו "סופר שוטר 3", "סופר שוטרת", "השלישייה ההירואית", "מאסטר הטאיי צ'י", ו"האחיות סונג". בשנת 1985 הצטלמה בסרט "כן מאדאם", לצד סינתיה רות'רוק.
יאו פרצה לתודעה העולמית בשנת 1997 כשלוהקה להיות נערת בונד בסרט ה-18 בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "מחר לנצח". בסרט גילמה את דמותה של קולונל וואי לין, סוכנת סינית שנשלחה על ידי ממשלתה להילחם לצדו של ג'יימס בונד (פירס ברוסנן). לין אף מצליחה במהלך הסרט להשתוות אל בונד בפטנטים ובכושר ההישרדות שלה. בנוסף לפרסום הרב הייתה יאו מועמדת לפרס ה-MTV בקטגוריית הקרב הטוב ביותר.
בשנת 2000 נבחרה יאו לשחק בתפקיד ראשי בדרמת אמנויות הלחימה המרהיבה של אנג לי "נמר, דרקון". בסרט, שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, גילמה יאו את דמותה של יו שאו לין, שותפתו ואהבתו של לוחם וו שו אגדי בשם לי מו באיי (צ'או יון-פאט). לין מתבקשת על ידי באיי לנסוע לבייג'ינג ולהעביר חרב בת 400 שנה לאדם הראוי לה, במהלך מסע פוגשת לין את ג'ן (ג'אנג דזה יי), נערה צעירה ממשפחת מלוכה הרוצה לחיות חיים עצמאיים. כאשר החרב נגנבת על ידי אדם מסתורי מתחיל מרדף מסחרר ללא גבולות על מנת להשיבה. על תפקידה בסרט הייתה יאו מועמדת לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
בשנת 2005 הופיעה יאו בדרמה התקופתית זוכת שלושה פרסי אוסקר "זכרונותיה של גיישה", בסרט המבוסס על רומן מאת ארתור גולדן מגלת יאו את מאמהה, גיישה מפורסמת המתיימרת להפוך את גיבורת הסרט צ'יו (ג'אנג דזה יי) לגיישה הגדולה ביפן.
ב-2007 שיחקה יאו במותחן ההרפתקאות הבדיוני של דני בויל "שמש", שם היא גילמה את קוראזון, ביולוגית הנשלחת לחלל בלווית צוות אסטרונאוטים, בניסיון גורלי להטיל פצצת ענק אל ליבת השמש, ובכך להציל את עתיד האנושות.
ב-2008 שיחקה יאו בחלק השלישי בטרילוגיית סרטי המומיה, "המומיה 3: שובו של קיסר הדרקון". בסרט גילמה יאו את זי יאן, מכשפה בת אלמוות שעוזרת למשפחת אוקונל במשימתה להחזיר את הקיסר האן (ג'ט לי) לקברו. בנוסף הופיעה יאו במותחן הבדיוני "בבילון לספירה".
בשנת 2017 גילמה את קפטן פיליפה ג'ורג'יו, המפקדת על החללית "שנזו" בעונתה הראשונה של סדרת המדע הבדיוני "מסע בין כוכבים: דיסקברי". היא המשיכה לגלם את דמות המראה שלה, הקיסרית פיליפה ג'ורג'יו, אותה היא מגלמת גם בעונות השנייה והשלישית של הסדרה.
בשנת 2022 נכללה ברשימת טיים 100. . בשנה זו שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "הכול בכל מקום בבת אחת", עליו זכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ובפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר.
חיים אישיים
יאו הייתה נשואה משנת 1988 לאיש העסקים מהונג קונג בשם דיקסון פון, אולם הנישואים החזיקו מעמד ארבע שנים בלבד.
בשנת 2008 אישרה את הדיווחים על אירוסיה עם מנהל קבוצת הפורמולה 1 "פרארי" ז'אן טוד.
בשנת 2023 נישאה, לאחר 19 שנות אירוסים, לז'אן טוד. השניים סיפרו כי הכירו ביוני 2004 בשנגחאי והתארסו חודש לאחר מכן.
יחסי ג'יבוטי–סומליה
יחסי ג'יבוטי-סומליה הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת ג'יבוטי לבין הרפובליקה הפדרלית של סומליה.
היסטוריה
במהלך מלחמת אוגדן בין סומליה לאתיופיה, העבירו השלטונות הג'יבוטיים מודיעין צבאי לשלטונות של סומליה.
לאחר תחילת מלחמת האזרחים בסומליה בתחילת שנות התשעים, הפכה ג'יבוטי, למשתתפת פעילה בתהליך השלום הסומלי. בשנת 2000 אירחה ג'יבוטי את ועידת ארטה, וכן את השיחות שהתקיימו בין הממשלה הפדרלית לבין הברית למען שחרור סומליה בשנים 2008–2009, שהובילו להקמת ממשלה קואליציונית. ג'יבוטי הצטרפה מאוחר יותר למשלחת האיחוד האפריקאי לסומליה בשנת 2011.
בעקבות הקמת הממשלה הפדרלית של סומליה ב-2012, השתתפה גם משלחת ג'יבוטי בטקס חנוכת הנשיא החדש של סומליה.
יחסים דיפלומטים
ג'יבוטי מחזיקה בשגרירות במוגדישו. מאידך, סומליה מחזיקה בשגרירות בג'יבוטי העיר.
נבחרת אוקראינה בכדורסל
הישג השיא שלה הוא המקום השישי באליפות אירופה בכדורסל בשנת 2013, בעקבותיו העפילה הנבחרת לראשונה בתולדותיה לאליפות העולם בכדורסל שנערכה בשנת 2014. באליפות זו אוקראינה סיימה במקום ה-18. נבחרת אוקראינה מעולם לא העפילה למשחקים האולימפיים.
סגל הנבחרת
סגל נבחרת אוקראינה לאליפות אירופה בכדורסל 2017:
התקופה האדוארדית
התקופה האדוארדית או העידן האדוארדי בבריטניה היא כינוי לתקופה החופפת בחלקה את תקופת שלטונו של אדוארד השביעי בין שנת 1901 ל-1910. לתקופה זו קדמה התקופה הוויקטוריאנית. לעיתים מרחיבים את הגדרת התקופה לאירועים מאוחרים יותר כגון אסון שקיעתה של הטיטניק למצולות ב-1912, תחילת מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ואפילו עד סיומה של המלחמה ב-1918.
התקופה התאפיינה במשיכה לפריטי אמנות ואופנה שהובאו ליבשת האירופאית, סיבה אפשרית לכך היא חיבתו של המלך למסעות.
מעמד וחברה
במהלך של העידן האדוארדי התפתחה מערכת המעמדות הבריטית והגיעה לשיאה, אף על פי שבאופן פרדוקסלי עלה בתקופה זו העניין בסוציאליזם, תוך מתן יחס מקל לעניים ועליית המודעות למעמד האישה. סוגיית זכות ההצבעה לנשים, ביחד עם הצמיחה העסקית כתוצאה מהתיעוש המהיר, הובילו לסביבה סובלנית יותר. שינוי זה הוחש מיד אחרי מלחמת העולם הראשונה.
המעמד הגבוה פיתח עניין בספורט בשעות הפנאי, ובעקבות זאת חלה התפתחות מהירה בתחום האופנה, בגלל שנשים העדיפו לעבור לסגנון לבוש גמיש ונוח. המחוך התשנה, ולבישתו היום יומית ננטשה בהדרגתיות.
אומנות
התקופה האדוארדית הקבילה בחלקה לתקופת "העידן היפה" בצרפת – ה-Belle Epoque. למרות שארכה זמן מועט, התקופה מאופיינת בסגנון אדריכלי, סגנון אופנתי וסגנון חיים ייחודיים. סגנון האר נובו היה בעל השפעה חזקה במיוחד. בארצות הברית התקופה האדוארדית הגיעה אחרי תנועת האומניות ומלאכות היד בעיצוב ואומנות אשר פעלה בהמשכיות בבריטניה.
ספרות
כמה מהשמות הידועים בתחום הספרות הם ה. ג'. ולס, ג'ון גולסוורתי, ארנולד בנט, ג'וזף קונראד, א.מ. פורסטר, פ. ג. וודהאוס. פרט לכותבים מפורסמים אלו, הייתה זו תקופה בה פורסם מספר עצום של רומנים וסיפורים קצרים, והחלה הפרדה בין ספרות אינטלקטואלית וסיפורת פופולרית. בין העבודות המפורסמות ביותר היו "הטרגדיה השייקספירית" של א. ס. בראדלי ב-1904.
ז'ורדן סבן
ז'ורדן סבן (בצרפתית: Jordan Sebban; נולד ב-6 בינואר 1997) הוא כדורגלן יהודי-צרפתי בעל אזרחות ישראלית המשחק בעמדת הקשר האחורי במ.ס. אשדוד.
קריירה
סבן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של טולוז ובגיל 17 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון במדיה שיחק 4 שנים.
ב-5 בפברואר 2021 חתם בקופס מליגת העל הפינית עד לסיום העונה. בקופס רשם 20 הופעות בליגה ו-3 נוספים בגביע הפיני בו זכה קופס בסיום העונה. בסיום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-16 באוגוסט 2022 חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל ובזכות יהדותו קיבל אזרחות ישראלית ובכך לא נחשב לזר. ב-31 בדצמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל ירושלים.
ז'אן קונפליקט
ז'אן קונפליקט הייתה להקת רוק ישראלית שפעלה בתחילת שנות השמונים. הלהקה הוציאה שני אלבומים, אחד מהם של אחת מהופעות האיחוד ב-1988, שאף צולמה בווידאו והופצה על ידי האוזן השלישית.
חברי הלהקה היו ז'אן ז'אק גולדברג (תופים), רמי פורטיס (גיטרה ושירה), רונן בן טל (סקסופון ושירה), יקי אבימור (בס) וגיל סמטנה. הלהקה הופיעה במועדון הפינגווין ובמועדונים אחרים בתל אביב ושרה באנגלית מעורבת בג'יבריש.
בן טל תיאר:
The Complete Record
בשנת 1988 יצא אלבומה המפורסם של הלהקה: "The Complete Record". האלבום שילב מוזיקה מזרחית עם מוזיקת רוק אלטרנטיבי מהמערב. האלבום זכה להצלחה רבה בישראל, לאחר כמעט שנה של עבודת הקלטות. הלהקה היא להקה ישראלית, אך למעשה הם שרים בחלקו של האלבום באנגלית, ובחלקו השני בג'יבריש. האלבום עדיין נמכר בחנויות תקליטים. באלבום כמה קטעי "לייב", אך רוב ההקלטה נעשתה באולפן. האלבום יצא מחדש תחת חברת התקליטים "זהב שחור" מבית האוזן השלישית.
דגל טביליסי
דגל טביליסי הוא דגל בירתה של גאורגיה. הדגל הוא מלבני עם צלב נורדי בצבע כחול עם פסים בצבע ענבר בשפת הצלב. במרכז הצלב ניצב ריבוע עם הסמל של טביליסי מוקף בשבעה כוכבים בצבע זהב המקיפים את הריבוע בותו נמצא הסמל בצורת חצי סהר.
אריק קפלון
אריק קפלון (נולד ב-26 באוקטובר 1958) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
קפלון נולד וגדל במוסקבה, רוסיה. בשנת 1976 החל ללמוד רפואה באוניברסיטה ברוסיה, אולם פרש מהלימודים בשנת 1978. בשנת 1980 עלה לישראל, וב-1981 החל ללמוד קולנוע באוניברסיטת תל אביב. במהלך לימודיו ולאחריהם כתב וביים מספר סרטים, חלקם סרטי עלילה קצרים, ואחרים סרטים תיעודיים. בין סרטיו מהתקופה ההיא: "סולו לטובה" (1986), "מהגרים" (1987) ו"פשע חופשי" (1990).
את סרטו הבולט ביותר, "החברים של יאנה", כתב וביים קפלון בשנת 1999. העלילה עוקבת אחר שתי משפחות של עולים חדשים, תוך התמקדות בסיפור האהבה של אלי (ניר לוי) ויאנה (אוולין קפלון, אשתו של אריק קפלון), על רקע מלחמת המפרץ. הסרט זכה להצלחה רבה ולביקורות משבחות. בטקס פרסי אופיר גרף עשרה פרסים, בהם לארבעת השחקנים הראשיים ושחקני המשנה, ולקפלון עצמו בקטגוריות הבימוי והתסריטאות הטובים ביותר. לאחר מכן זכה הסרט בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים, הופץ ברחבי העולם. הסרט זכה בפרסים מיוחדים, שרובם הוענקו לקפלון עצמו, בפסטיבלים לקולנוע בפורטוגל, צ'כיה, מונפלייה, ארצות הברית, איטליה, רוסיה ובפיליפינים, והשתתף בפסטיבלים בצרפת, סין, קנדה ובגרמניה.
קפלון לימד תסריטאות וקולנוע בבית הספר קמרה אובסקורה, אוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת תל אביב, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ואוניברסיטת אריאל בשומרון.
חייו האישיים
בשנת 1997 נישא לשחקנית אוולין קפלון.
ב-2000 עבר קפלון, יחד עם אשתו, להתגורר בלוס אנג'לס, ופיתח את הקריירה הקולנועית שלו. הזוג חזר לישראל בשנת 2003. בשנת 2001 נולדה בתם המשותפת, איה.
גביע המדינה בכדורסל 1992/1993
גביע המדינה בכדורסל לעונת 1992/1993 היא התחרות ה-33 מאז היווסדו של המפעל.
הפועל תל אביב זכתה בגביע המדינה הרביעי בתולדותיה, לאחר ניצחון בגמר על הפועל גבעתיים.
הגמר
הפועל תל אביב, תחת המאמן רלף קליין, זכתה בגביע המדינה הרביעי בתולדותיה.
יורומיקס (אתר)
יורומיקס (באנגלית: EuroMix) הוא אתר חדשות אירוויזיון הגדול ביותר בישראל בשפה העברית, הפועל ללא מטרת רווח. האתר נוסד בשנת 2001 בידי אבי זייקנר תחת השם fly.to/euromix ונסגר לאחר כשנתיים של פעילות. האתר נפתח מחדש בשנת 2018 ופועל עד היום תחת שמו החדש.
מאחורי אתר האינטרנט עומדים מספר כתבים אשר מפרסמים באופן שותף חדשות, עדכונים, הימורים וסטטיסטיקות לגבי תחרויות האירוויזיון.
היסטוריה
מאז ועד היום משמש מייסד האתר, אבי זייקנר, כעורך הראשי. כאשר נפתח האתר בשנת 2001, עסק האתר בעדכון חדשות בכל הקשור לאירוויזיון בישראל ובאירופה, האתר פעל במשך כשנתיים בהם סיקר שתי תחרויות אירוויזיון ולאחר מכן נסגר. האתר נפתח מחדש לאחר זכייתה של נטע ברזילי, נציגת ישראל באירוויזיון 2018 ופועל עד היום. ב-2018 נפתח ערוץ יוטיוב רשמי לאתר האינטרנט ובו מפורסמות כתבות מצולמות, ביקורות וסרטוני מידע. כיום, לערוץ היוטיוב יש 2.3 אלף רשומים.
בשנת 2021 נפתח עמוד הטוויטר הרשמי של האתר.
בשנת 2022 נפתח הטיקטוק של האתר, המופעל בידי אחד מכתבי האתר.
במרוצת השנים הצטרפו לאתר בהתנדבות, כתבים. וכיום האתר מופעל בידי כ-10 אנשים.
פעילות
מדי שנה מקיים האתר את "המצעד הישראלי של שירי האירוויזיון והקדם אירוויזיון" באזור חודש ספטמבר, בו קוראי האתר מצביעים בין כל שירי האירוויזיון וקדמי האירוויזיון הישראלים לשיר האהוב עליהם. במהלך חג סוכות, מקיים האתר לייב בערוץ היוטיוב ובו הוא מפרסם את תוצאות המצעד.
מדי שנה, בשבוע האירוויזיון בו מתקיימים שני חצאי הגמר ואירוע הגמר, נשלחים מספר כתבים אל המדינה המארחת של התחרות, על מנת לסקר את התחרות משם. בנוסף, שאר כתבי האתר מלווים את המתרחש מהארץ דרך אתר האינטרנט וערוץ היוטיוב. האתר מוכר בידי איגוד השידור האירופי כאתר חדשות אירוויזיוני ועל כן, מספר חברי האתר מורשים לצפות בחזרות של התחרות, אשר סגורים לקהל הרחב ופתוחים רק לכתבים מורשים.
ב-26 בספטמבר 2022 פרסם האתר שבשנה החולפת פרסמו באתר כ-1,200 כתבות.
מינה
ראו גם
}}
ועדת בכור
ועדת בכור הייתה ועדת חקירה ממלכתית בנושא חקירת רצח ארלוזורוב. הוועדה הוקמה בשנת 1982 ומטרתה הייתה לחקור את מעורבותם של אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט, ברצח חיים ארלוזורוב. מסקנות הוועדה התפרסמו בשנת 1985, 52 שנה לאחר הרצח, בקביעה שהם לא היו הרוצחים, אך לא הביאה להתקדמות פתרון בתעלומה בדבר זהות הרוצחים.
רקע
חיים ארלוזורוב, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, נרצח ביריית אקדח ב-16 ביוני 1933 בחוף הים בתל אביב במהלך טיול עם אשתו, סימה. החשד העיקרי ברצח נפל על אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, כיוון שהתנגדו בחריפות לפעילותו במשא ומתן עם הממשל הנאצי בעניין יהודי גרמניה ורכושם (הסכם ההעברה).
שני חשודים במעשה, אנשי התנועה הרוויזיוניסטית, אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט, נעצרו בחשד לרצח. כשנה לאחר הרצח זוכה רוזנבלט מאשמה ואילו סטבסקי נמצא אשם על פי עדות ראייה של סימה ארלוזורוב. בעקבות ערעור על פסק דינו, זוכה גם סטבסקי מאשמה לפי דיני הראיות בישראל המנדטורית, לפיהם אין להרשיע אדם ברצח על סמך עד ראייה בלבד, ללא עדות מסייעת. בנוסף, נאשם אב"א אחימאיר, רוויזיוניסט שייסד את תנועת ברית הביריונים כמעורב בשידול והסתה לרצח. אחימאיר זוכה גם הוא מאשמה אך הועמד לדין כמארגן של "ברית הבריונים", ונדון לשנה וחצי של מאסר בפועל.
במפא"י לא קיבלו את פסק הדין כזיכוי של הנאשמים והמשיכו במשך שנים רבות להאשים את הרוויזיוניסטים, על ההסתה שקדמה לרצח ארלוזורוב ועל המשפט עצמו. הם טענו כי פסק הדין מזכה את הנאשמים מטעמים טכניים בלבד. יהודה ארזי היה קצין בבולשת המנדטורית ומונה להיות קצין חוקר בפרשת הרצח. בחקירתו הגיע למסקנה כי לא הנאשמים הרוויזיוניסטים ביצעו את הרצח אלא שני ערבים תושבי יפו, וכי הזיהוי שנעשה לנאשמים על ידי אלמנתו של ארלוזורוב, סימה ארלוזורוב, היה מבוים. ארזי אף סייע לצוות ההגנה של סטבסקי, מה שהוביל לקרע בינו לבין אנשי ההגנה, ולפרישתו מהמשטרה.
הקמת הוועדה ופעילותה
ב-14 במרץ 1982, קרוב לחמישים שנה לאחר זיכויים של אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט, הוקמה ועדת חקירה ממלכתית לרצח חיים ארלוזורוב. הוועדה קמה בעקבות פרסומו של הספר "רצח ארלוזורוב" מאת שבתי טבת בשנת 1981 ועקב המחלוקת המתמשכת לגבי הרצח וההליכים המשפטיים. במשך עשרות שנים האמינו אנשי תנועת העבודה שמדובר ברצח פוליטי ושסטבסקי ורוזנבלט האשמים ברצח זוכו מסיבות טכניות בלבד. הרוויזיוניסטים לעומת זאת, סברו שמדובר בעלילת דם ושהרצח בוצע בידי ערבים. יש שתהו על עצם הקמת הוועדה, לאחר שמרבית גיבורי הפרשה לא היו בין החיים.
במהלך ישיבת הממשלה בנושא, התקבלה ברוב קולות של 11 שרים, ללא מתנגדים ושני נמנעים, הצעת ראש הממשלה מנחם בגין להקים "ועדת חקירה, שתחקור את האשמות והטענות המחודשות, לפיהן אברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט, או אחד מהם, היו שותפים לרצח ד"ר חיים ארלוזורוב".
ליו"ר הוועדה התמנה שופט בית המשפט העליון דוד בכור ועם חבריה נמנו מרדכי (מקס) קנת - נשיא (לשעבר) בית המשפט המחוזי בתל אביב ופרופסור אליעזר ברקוביץ.
כנגד הקמת הוועדה הוגשה עתירה לבג"ץ בטענה שחקירתה היא התערבות בלתי נאותה בפסק דין חלוט של הרשות השופטת. בית-המשפט דחה את העתירה וקבע כי אין בהקמת הוועדה התערבות שכזו.
הקמת הוועדה הייתה מושא לטענות כנגד שימוש בוועדת חקירה ממלכתית להתעסקות בעניינים שעבר זמנם.
מסקנות הוועדה
בתום שלוש שנים מהקמתה, בשנת 1985, פרסמה הוועדה דין וחשבון ובו נכתב "אנו קובעים פה אחד שאברהם סטבסקי וצבי רוזנבלט לא היו רוצחיו של חיים ארלוזורוב ז"ל ולא היה להם יד ברצח. הראיות והחומר שלפנינו לא מאפשרים לקבוע: א. מי היו הרוצחים. ב. אם היה זה רצח פוליטי מטעם מפלגה כל-שהיא או לא.". עוד קבעה הוועדה כי עדות הראייה של סימה ארלוזורוב אינה קבילה.
בדו"ח הוועדה נאמר שבגלל שחלפו 49 השנים מאז הרצח עד הקמת הוועדה לא היו בפני הוועדה הראיות הפיזיות, וכן הלכו לעולמם רבים מן העדים, ואילו אחרים, מסיבות הזמן שחלף והגיל, העידו עדויות סותרות ולא סדירות. לאור זאת קבעה הוועדה שלא עלה בידה לקבוע מי ביצע את הרצח ואם הרצח היה בעל אופי פוליטי.
לטענה כי הרוצחים היו שני ערבים שנחשדו במעשה קודם לכן לכך התייחס יו"ר הוועדה, השופט בדימוס דוד בכור בקביעתו כי "הראיות שהיו במשטרה ובמשפט, והראיות שבאו לאחר מכן מוכיחות, שזאת אחת האפשרויות המהותיות, אבל אין באפשרותי לקבוע במידה מספקת של ודאות, שהם היו הרוצחים".
וסטינגהאוס
וסטינגהאוס אלקטריק (באנגלית: Westinghouse Electric) הוא תאגיד אמריקאי רב-לאומי, שנוסד על ידי ג'ורג' וסטינגהאוס ב-1886 במטרה לייצר ולשווק חשמל ומוצרי חשמל. ב-1995 נרכשה החברה על ידי CBS, ושינתה את שמה ל-CBS Corporation ב-1997, לפני שנמכרה לחברת Viacom. בשנת 1999 הקימה החברה חברה-בת Westinghouse Electric Company העוסקת בייצור חשמל בתחנות כוח גרעיניות.
חברת וסטינגהאוס קיבלה את הזכויות על פטנט זרם החילופין שהמציא ניקולה טסלה והפעילה לראשונה גנרטור לייצור חשמל הרחק מהמקום בו השתמשו בחשמל הנוצר. החברה הייתה חלוצה בהעברת חשמל למרחקים ארוכים ובמתח גבוה. בין האנשים הידועים שהועסקו בחברה היו ג'ורג' וסטינגהאוס, ניקולה טסלה וויליאם סטנלי. החברה הייתה היריבה ההיסטורית של ג'נרל אלקטריק.
תמר ברקסטון
תמר ברקסטון (באנגלית: Tamar Estine Braxton, מבוטא "תָיימר", נולדה ב-17 במרץ 1977 ) היא שחקנית, זמרת פופ ו-R&B אמריקאית. זוכת עונת ה-VIP השנייה של תוכנית המציאות האמריקאית "האח הגדול".
ביוגרפיה
ברקסטון נולדה במרילנד למיכאל ואוולין ברקסטון, הצעירה מבין שישה ילדים. תמר התגלתה כבעלת כישרון עוד בצעירותה, ואמה, זמרת אופרה בעצמה, דאגה לטפח את כישרונה ורשמה אותה לחוגי שירה. יחד עם אחותה, טוני ברקסטון, הייתה במקהלה בכנסייה בה אביה היה כומר.
ברקסטון גדלה בבית דתי-נוצרי, ומוזיקה "חילונית" לא הייתה מקובלת אז, אך זה לא מנע מברקסטון להיחשף אליה ולהתעניין בה. יום אחד, ללא כל התכוונות, שרה אחותה טוני בתחנת דלק בזמן שמילאה דלק במכוניתה - מבלי ידיעתה, היא עשתה זאת ליד מפיק מוזיקלי. המפיק גילה את משפחת ברקסטון, בייחוד את קולה הגבוה והחד של תמר, והחליט ללכד את חמש האחיות ללהקת בנות, בניסיון לתת גרסה נשית לחמישיית הג'קסונים, כדבריו. הלהקה הוקמה ונקראה "The Braxtones" ("הברקסטוניות"), והחלה לעבוד עם מפיקים וחברות תקליטים חשובים בארצות הברית, אך למרות כל זאת, הלהקה כשלה במכירותיה והתפרקה תוך זמן קצר.
ב-1999, תמר פגשה את כריס סטיוארט, ראפר ומפיק אמריקאי. היא הקליטה איתו את אלבום הבכורה שלה, "Ridiculous" (שם האלבום נבע בגלל היותו מכיל ז'אנרים רבים של שירים). האלבום עבר עיבוד מחודש על ידי חברת התקליטים "Dreamworks" ויצא בשם "Tamar", כשם הזמרת, ב-18 בינואר 2000. חרף הציפיות, האלבום לא זכה להצלחה רבה במכירות ונחשב ככושל. מאז האלבום תמר שימשה כזמרת ליווי באלבומים "Libra" ו-"More Than A Woman" של טוני ברקסטון, אחותה, ושימשה בעבר גם כזמרת ליווי במסע ההופעות שלה. כיום היא עובדת על אלבום חדש.
בשנת 2014 קיבלה שלוש מועמדויות לפרס גראמי בקטגוריית "האלבום העכשווי הטוב ביותר" על אלבומה "Love And War", בקטגוריית "שיר ה-R&B הטוב ביותר" לשירה "Love And War", ול"הופעת ה-R&B הטובה ביותר" גם הוא על "Love And War". בשנת 2016 קיבלה מועמדות נוספת לגראמי בקטגוריית "הופעת ה-R&B הטובה ביותר" על שירה "If I Don't Have You".
בשנת 2019 השתתפה בגרסה האמריקאית של תוכנית המציאות "האח הגדול", בעונה השנייה של גרסת ה-VIP, שם זכתה במקום הראשון. זכייתה של ברקסטון עשתה היסטוריה כאשר הפכה לאפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה ב"האח הגדול". לפני שניסתה להתאבד, הוציאה ברקסטון בשנת 2020 את הסינגל השיווקי "Crazy Kind of Love".
ניסיון התאבדות
ב-16 ביולי 2020, הוזעקו הרשויות המקומיות של ארצות הברית בסמוך לשעה 21:45 למעונות בהם שהתה ברקסטון, בעקבות כך שדייוויד אדפסו (בן הזוג שלה) דיווח ש-"אישה בת 43 כנראה לקחה מנת יתר". אדפסו התקשר ל-911 וטען שמצא אותה מחוסרת הכרה והוא חושב שהיא ניסתה להתאבד. ברקסטון הובהלה באמבולנס לבית החולים והדובר שלה הצהיר כי "לתמר היה יום קשה ורגשי מאוד - המידע הנוסף יגיע בימים הקרובים, בבקשה תתפללו עבורה".
צעדת ירושלים
צעדת ירושלים היא תהלוכה מסורתית המתקיימת בירושלים מדי שנה בחול המועד סוכות. לצעדה מגיעים עשרות אלפי בני אדם מהארץ ומהעולם הצועדים ברחובות העיר. בשנותיה הראשונות אורגנה הצעדה על ידי צה"ל ונודעה בשם "צעדת ארבעת הימים " ובהמשך "צעדת שלושת הימים".
תחילת הצעדה השנתית
הצעדה החלה בשנת 1955 והתקיימה בחודש אפריל, כצעדה בת ארבעה ימים לירושלים. הצעדה התחילה כיוזמה של צה"ל, כצעדה של חיילים. בשנת 1955 השתתפו בצעדה 200 חיילים, בשנת 1956 השתתפו 1,500 חיילים, אליהם הצטרפו 70 אזרחים, ובשנת 1957 הפכה הצעדה לצעדה המונית, בה השתתפו כ-5,000 צועדים חיילים ואזרחים. במשך השנים גדלה כמות המשתתפים בצעדה. בשנת 1966 השתתפו בה כ-15,000 צועדים.בצעדה השתתפו חיילים מיחידות שונות, וכן משלחות ממדינות שונות. הצעדה התחילה מנקודת איסוף שנקבעה והשתנתה בין השנים, בחלק מהימים חזרו הצועדים לנקודת האיסוף, ולאחר מכן המשיכו לירושלים. בין נקודות האיסוף היו מחנה צריפין יער חולדה, יער בן שמן ועוד. ביום האחרון הצעדה הגיעה לירושלים. הצעדה גם כללה מסגרת תחרותית בין קבוצות שונות שהתחרו על מקומות ראשון, שני ושלישי. התחרות התחלקה בין קבוצות של יחידות צבאיות ויחידות של מתחרות של אזרחים שהתחרו מטעם גופים שונים, בעיקר מקומות עבודה. החלוקה בתחרות נעשה לפי קבוצות מתחרות של נשים, גברים וקבוצות מעורבות. בנקודות שונות בדרך ניצבו שופטים שניקדו את רמת הקבוצה בקטגוריות שונות. ביום האחרון לאחר ההגעה לירושלים פורסמו התוצאות.
בשנת 1960 החיילים צעדו 160 ק"מ, ואילו החיילות צעדו רק 120 ק"מ.
בשנת 1968 צומצמה הצעדה לשלושה ימים בלבד.
צמצום הצעדה והעברתה לסתיו
בשנת 1972 פגעו גשמים עזים בצעדה שהביאו לפיזורה לאחר שהחלה, ובעקבות פגיעה זו והמעמסה תקציבית התקיימו דיונים האם להמשיך במפעל. במאי 1973 לא התקיימה הצעדה, ובעקבות החלטת ממשלה הועברה הצעדה של שנת 1973 לחודש ספטמבר. בשנת 1974 צומצמה הצעדה מסיבות תקציביות ליום אחד בלבד. המסלול כלל עלייה לירושלים במספר צירים לפי דרגת קושי, כשבסיומו נערך מצעד בתוך ירושלים. במשך השנים צומצמה הצעדה לתוך ירושלים בלבד (בשונה מצעדות קודמות שבהן ההולכים צעדו לעבר ירושלים).
הצעדה הבינלאומית
החל מסוכות ה'תשס"ד (2003) החלו בכל שנה להצטרף למצעד גם אלפי צועדים נוצרים במסגרת השגרירות הנוצרית הבינלאומית ירושלים. על אף התנגדויות לשיתוף שתי הצעדות, היהודית והנוצרית יחד ושאילתה שהועלתה בכנסת בעניין, בידי ח"כ אברהם רביץ מיהדות התורה, המשיכה הצעדה המשותפת לצעוד גם בשנים הבאות. התקשורת החלה להמעיט בציון דתם של הצועדים הזרים, וכיום היא מכונה לעיתים גם בכינוי "צעדת ירושלים הבינלאומית המסורתית". בסוכות ה'תשע"ג (2012), גלעד שליט שוחרר ביום הצעדה, וראש עיריית ירושלים ניר ברקת שהוביל את הצעדה ציין זאת כמעמד סמלי.
חתימה
חתימה היא צורת סימון שבעזרתה מסמן אדם מסמך או יצירה שכתב, יצר או אישר. החתימה משמשת אחרים כדי לאשר את מידת האותנטיות של הפעולה.
חתימה דיגיטלית
חתימה דיגיטלית היא תת-קבוצה של מושג כללי הנקרא "חתימה אלקטרונית". מקובל לראות בחתימה אלקטרונית שם כללי לאמצעי אלקטרוני מסוים המפיק מידע כגון: סמלים (תווים או מספרים), צלילים או תמונות, משויך למדיה אלקטרונית כלשהי ומאפשר אימות המידע או זיהוי בעל האמצעי. חתימה אלקטרונית מקבילה במובנים מסוימים לחתימה פיזית כגון חתימה ידנית בכלי כתיבה או באמצעים פיזיים אחרים. חתימה דיגיטלית מתפרשת לעיתים ככלי קריפטוגרפי המספק אמצעי חיבור מתמטי של פיסת מידע דיגיטלי לזהות כלשהי.
חתימה באינטרנט
באינטרנט, המושג חתימה (באנגלית: Signature block) משמש להגדרת שורת טקסט או תמונה אשר מופיעים באופן אוטומטי בתחתית הודעות דואר אלקטרוני, הודעות בקבוצת דיון, או הודעות בפורום. בדרך כלל מקובל שהחתימה מכילה גם שורה קצרה אחת או יותר עם מידע על מחבר ההודעה.
בדרך כלל החתימה מכילה מידע על מחבר ההודעה כגון: שם המחבר, מספר הטלפון, כתובת הדואר האלקטרוני וכן פרטים נוספים ליצירת קשר, כגון כתובות URL של אתרי אינטרנט אשר בבעלות מחבר ההודעה. בצורה הנפוצה יותר בקבוצות דיון כוללת החתימה גם תמונה המזוהה עם המשתמש, ועליה כיתוב מהודר בדרך-כלל הנושא את שמו או שם אחר אשר מתקשר לתמונה. באופן כללי, לעיתים מופיע בחתימה גם ציטוט מעמיק או שנון, או ציור ASCII.
ארטור יוסופוב
ארטור יוסופוב (ברוסית: Артур Юсупов; נולד ב-13 בפברואר 1960, מוסקבה ברית המועצות) הוא שחמטאי סובייטי-גרמני בדרגת רב-אמן. התחרה באליפות העולם בשחמט. לאחר התפרקות ברית המועצות היגר לגרמניה.
נכון לינואר 2019, מדורג במקום ה-20 בגרמניה לפי מד כושר.
ביוגרפיה
ארטור יוסופוב החל לשחק שחמט בגיל 6 ולמד בבית הספר של מיכאל בוטביניק. בשנת 1977 הוא זכה בתואר אלוף העולם לנוער. בשנת 1979 לראשונה השתתף באליפות ברית המועצות וזכה במקום השני.
בשנת 1986 הוא התמודד על הזכות לשחק עם גארי קספרוב על תואר אלוף העולם. במהלך זה הוא ניצח בחצי הגמר את יאן טימן אך בגמר הפסיד לאנדריי סוקולוב.
הוא ניצח בתחרויות רבות בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ובשנות ה-90 של המאה ה-20.
במשך שנים רבות מאמנו היה מארק דבורצקי. בהמשך הם הקימו בית ספר משותף בו למדו פטר סבידלר, סרגיי מובסיאן ושחמטאים בולטים נוספים. הוא היה יועץ של וישוואנתן אנאנד ופטר לקו במהלך התמודדותם על תואר אלוף העולם.
יוסופוב הוא בוגר אוניברסיטת מוסקבה.
לאחר התפרקות ברית המועצות, בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ביתו נשדד ויוסופוב נפצע. תוך זמן קצר הוא עבר להתגורר בגרמניה.
ארטור יוסופוב באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1982 ל-2006 השתתף יוסופוב ב-10 אולימפיאדות שחמט:
כוורת - הופעה חיה, קיץ 1984
כוורת - הופעה חיה, קיץ 1984 הוא אלבום כפול של להקת כוורת שיצא לאחר שבקיץ 1984 הלהקה התאחדה לסיבוב הופעות. ההופעה המוקלטת בתקליט היא הופעה שהתקיימה בהיכל התרבות בתל אביב. ההופעה הייתה בסדר גודל שלא נראה עד אז.
סיבוב ההופעות זכה להצלחה רבה, להופעות הגיעו מעריצים שהיו ילדים קטנים בשנים שלפני הפירוק. מלבד השירים הישנים של הלהקה, בוצעו גם שירים מקריירות הסולו של חברי הלהקה, לרבות מחרוזת הומוריסטית בשם "כוורת און 45", מעין פארודיה על אוסף הדיסקו "Stars On 45" שהיה פופולרי באותה תקופה. בנוסף, כתב אלון אולארצ'יק לכבוד האיחוד את השיר "מאיר ואלון" שמדבר על חייו עם מאיר פניגשטיין בארצות הברית.
האלבום יצא באופן רשמי על גבי תקליטים וקלטות בלבד. עם העברת הקטלוג של כוורת לדיסקים ב-1989, אלבום זה לא הודפס מחדש עקב מחלוקת על זכויות ההקלטה, אותן חלקו הד ארצי ו-NMC (אשר נקראה בזמנו CBS). ב-1998, כחלק מקידום מופע האיחוד של אותה שנה, חלק מלהיטי האלבום הופצו לראשונה על דיסק שלא יועד למכירה, אותו ניתן היה להשיג כחלק ממבצע של חברת תנובה. הדיסק כלל עטיפה חדשה, שנשאה תמונה עדכנית של חברי הלהקה.
באותו סיבוב הופעות של קיץ 84, הופיעה הלהקה גם בתיאטרון קיסריה - הופעה זו תועדה אף היא והופצה לזמן קצר על גבי קלטת וידאו בצבע. מופע הסיום, שסגר את סיבוב ההופעות, נערך בפארק הירקון והיה פתוח לקהל הרחב ובחינם. בהופעה נכחו, להערכות המשטרה, כחצי מיליון איש והיא נחשבת להופעה שהביאה את כמות הקהל הגדולה ביותר להופעה בישראל. ההופעה שודרה גם בגלי צה"ל. לכבוד הופעת הפרידה הוסיפה הלהקה שירים רבים אשר לא בוצעו בשאר ההופעות בסיבוב, חלקם גם לא בוצעו מאז.
סטפני מאייר
סטפני מאייר (באנגלית: Stephenie Meyer; נולדה ב-24 בדצמבר 1973) היא סופרת אמריקאית הידועה בסדרת הרומנים פרי עטה "דמדומים".
ביוגרפיה
מאייר נולדה למשפחה מורמונית בקונטיקט וגדלה בפיניקס שבאריזונה, יחד עם הוריה וחמשת אחיה ואחיותיה. עם סיום התיכון למדה באוניברסיטת בריגהאם יאנג שביוטה לימודי ספרות לתואר ראשון, אותם סיימה ב-1997.
מאייר החלה לכתוב את הרומן דמדומים המספר על נערה מתבגרת העוברת לעיר חדשה ופוגשת גבר מסתורי המתאהב בה, אך מתגלה כערפד. הרומן זכה להצלחה רבה והניב מספר ספרי המשך וכן עיבודים קולנועים. מלבד סדרת "דמדומים" כתבה גם את הרומן "גוף מארח", העוסק בפלישת חיזרים לכדור הארץ.
ב-2008, זכתה בתואר "סופרת השנה" בעיתון היומי האמריקני "USA Today". ספרה "דמדומים" היה לספר הנמכר ביותר לאותה שנה. באיש השנה של המגזין טיים ב-2008 היא דורגה במקום ה-49. הירחון הכלכלי פורבס, דירג אותה במקום ה-26 ברשימת 100 הידוענים המשפיעים ביותר.
חיים אישיים
מאייר התחתנה עם אהוב נעוריה, כריסטיאן, ב-1994, בעודם בני 21, ולזוג 3 ילדים.
הטריאנון הגדול
הטריאנון הגדול (בצרפתית: Grand Trianon) הוא ארמון השוכן בחלקם הצפון-מערבי של גני ארמון ורסאי.
הטריאנון הגדול נבנה לבקשת לואי ה-14, מלך צרפת כמקום מנוחה עבורו ועבור פילגשו פרנסואז-אתנייז, מרקיזת מוטספאן. בארמון נערכו ארוחות קלות (collations), מבלי צורך לעמוד בכל כללי הטקס של הארוחות הרשמיות שנערכו בארמון ורסאי.
היסטוריה
במהלך השנים נפגעו האריחים העדינים, וצבעם דהה. בשנת 1687 הורה לואי ה-14 על הריסת הביתן והקמת ביתן חדש על פי תוכניות האדריכל ז'ול ארדווין מאנסאר. ארדווין-מאנסאר תכנן מבנה כפול בגודלו מהביתן שתכנן לה וו, וציפה אותו בשיש ורוד מלאנגוודו.
לאחר המהפכה הצרפתית ננטש המבנה. בעת שלטונו של נפוליאון בונפרטה שיפץ נפוליאון את המבנה, ריהט אותו מחדש, והשתמש בו כמגוריו האישיים בעת ששהה בורסאי.
בשנת 1920 נערכו במבנה הדיונים לקראת החתימה של הסכם טריאנון, שנחתם לבסוף במבנה ונקרא על שמו.
כיום משמש המבנה כמוזיאון וכן כאתר אירוח של נשיא צרפת.
תיאור מפעלותיו של אוגוסטוס האלוהי
תיאור מפעלותיו של אוגוסטוס האלוהי (בלטינית: Res Gestae Divi Augusti) היא כתובת המיוחסת לאוגוסטוס קיסר ובה דיוקן עצמי ופירוט הישגיו של אוקטוויאנוס – לימים הקיסר אוגוסטוס, הפרינקפס הראשון של רומא העתיקה, הכתובה בגוף ראשון.
הטקסט לא נכתב כאוטוביוגרפיה, אלא כתיאור תעמולתי של הפרינקפס כראשון בעם הרומי (Populus Romanus). בתחילת הכתובת יש הקדמה קצרה, גוף הכתובת מכיל 35 פסקאות ולבסוף יש נספח. הפסקאות מקובצות לפי נושאים וניתן לחלקן בצורה הבאה: פסקאות 2–14 מתארות את הקריירה הפוליטית של אוגוסטוס; פסקאות 15–24 מתארות את מעשיו ותרומתו למען הציבור; פסקאות 25–33 מתארות את הישגיו הצבאיים והדיפלומטיים; ופסקאות 34–35 מסכמות את יחסו של העם הרומי למעשיו של אוגוסטוס. הנספח (שייתכן כי לא נכתב בידי אוגוסטוס) כתוב בגוף שלישי, ומונה את ההוצאה הכספית של אוגוסטוס לטובת העם הרומי, לבניית מבני ציבור ולשיקומם וכן לעזרה לקהילות שנפלו קורבן לאסונות טבע.
הטקסט פותח בתיאור השתלבותו של אוקטוויאנוס בפוליטיקה של הרפובליקה הרומית המאוחרת בגיל תשע עשרה (לאחר רצח אביו המאמץ יוליוס קיסר), בה מילא תפקיד "על דעת עצמו" ו"על חשבונו". המהלך שהתחיל אוקטוויאנוס ביוזמתו בגיל תשע עשרה קיבל במהרה את ברכתו של הסנאט הרומי – אף כי הברכה ניתנה בכפייה ולא מרצון. משם ממשיך אוגוסטוס ומפרט את כל המשרות והתפקידים שהסנאט והעם הרומי הפקידו בידיו: אף אחד לפניו לא השיג עמדה דומה במדינה הרומית, אף אחד אחר לא השיג ניצחונות רבים כל כך, או קיבל כבוד רב כל כך.
בשנה השבעים ושש לחייו, זמן קצר לפני מותו ולאחר שסיים להכניס את התיקונים האחרונים בטקסט של הכתובת, עדיין היה אוגוסטוס הדמות הדומיננטית ללא עוררין בזירה הפוליטית.
תחת הנהגתו של אוגוסטוס הגיעה האימפריה לשיא עוצמתה, יציבותה ויוקרתה – הן בפנים והן בחוץ. לשטחיה הגיעו משלחות מעמים רחוקים כדי לחלוק לה כבוד, כגון משלחות מהרי הקווקז, מעבר לנהר דון ומהודו. הסנאט והעם הרומיים הביעו את הכרתם בהישגיו ואף יצרו תוארי כבוד במיוחד עבורו: הסנאט העניק לו את השם "אוגוסטוס" ועיטר את דלת ביתו בדפנה ובכתר האזרחי; בבית הסנאט (Curia Iulia) הוצב מגן זהב בו נחרטו מעלותיו של אוגוסטוס: גבורה (Virtus), חנינה (Clementia), צדק (Iustitia) ואדיקות (קיום החובות בין האדם לאלים ולחברו - Pietas). קיומן של מעלות אלו באוגוסטוס הן ההצדקה לדרגה הייחודית שלו במדינה, והוא אף הוכר כ"אבי האומה" (Pater Patriae). עד סוף חייו נבחר אוגוסטוס 13 פעמים לקונסול ו-21 פעמים התקבל כאימפרטור (Imperator – מפקד מנצח).
כל שרידי הכתובת נמצאו בפרובינקיית גלטיה שבאסיה הקטנה. חלק גדול מהטקסט החרות בכתובת היה מוכר להם: מעשיו העל־אנושיים של אוגוסטוס סופרו שוב ושוב. פקידי הפרובינקיה העבירו בכל מקום במחוז החלטות לכבוד שליטם הרחוק והציבו את פסליו במקומות מכובדים. ליד פסלים אלו הוקמו מזבחות, ולפניהם התכנסו תושבי המחוז מדי שנה כדי להישבע אמונים לו ולילדיו, תוך שהם מבטיחים להגן עליו ולוּ גם במחיר חייהם.
רקע היסטורי וחשיבות הכתובת
שלושת המקורות העיקריים על אודות תקופתו של אוגוסטוס הם כתביהם של קסיוס דִיוֹ (Cassius Dio), סווטוניוס (Suetonius), והכתובת הנוכחית. מקריאה בשניים הראשונים ניכר שסווטוניוס – וייתכן שאף היסטוריונים רומאים אחרים – נעזרו בכתובת המקורית, או בעותקים ממנה בארכיבים האימפריאליים ברומא, בבואם לכתוב את כתבי ההיסטוריה שלהם.