cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיהאל מרטין
בין השנים 2000 ל-2004 כיהן כשר הבריאות והילד. בשנת 2004 הוביל רפורמה לאיסור על עישון במקומות העבודה באירלנד, ובכך אירלנד הייתה למדינה הראשונה בעולם בהנהיגה איסור כאמור. כן הקים מרטין את מנהל שירותי הבריאות האירי. בשנת 2004 מונה מרטין לתפקיד שר התעשייה והתעסוקה.
בשנת 2008 ממונה על ידי ראש הממשלה בריאן קוואן לתפקיד שר החוץ. במסגרת זאת ערך בשנת 2009 את הביקור הרשמי הראשון של שר אירי בקובה. באותה שנה, הוא נסע לח'רטום בעקבות חטיפת שרון קמינס והילדה קוואי. בשנת 2010 היה לשר החוץ המערבי הראשון שביקר בעזה מאז השתלטות חמאס בשנת 2007.
בינואר 2011 התפטר מרטין מתפקידו כשר חוץ ונבחר למנהיגה השמיני של מפלגת פיאנה פול, לאחר התפטרותו של בריאן קוואן ממנהיג המפלגה. בבחירות הכלליות שנערכו בשנת 2011, הוביל מרטין את המפלגה לתוצאה הגרועה בתולדותיה עם ירידה של 57 מושבים בפרלמנט וסך הכל 17.4% אחוזי הצבעה מהאוכלוסייה הכללית. לאחר הבחירות החל מרטין לכהן כראש האופוזיציה. בבחירות הכלליות לשנת 2016 הוביל מרטין את המפלגה לשיפור משמעותי והכפיל את ייצוגה בפרלמנט ל-44 מושבים (לעומת 20 מהבחירות הקודמות). לאחר מכן המשיך לכהן כראש האופוזיציה.
בבחירות הכלליות שנערכו בשנת 2020 הפכה פיאנה פול למפלגה הגדולה ביותר וקיבלה 38 מושבים בפרלמנט, מושב אחד יותר ממפלגת שין פיין. מרטין הרכיב קואליציה עם המפלגה פינה גייל והמפלגה הירוקה. ב-27 ביוני 2020 מונה מרטין לטישך החמישה-עשר של אירלנד וכיהן בתפקיד זה עד דצמבר 2022, כאשר הוחלף על ידי ליאו ורדקר במסגרת הסכם רוטציה שנחתם בין מפלגותיהם.
ראשית חייו
מיהאל מרטין נולד באזור טרנרס קרוס שבקורק. אביו היה פאדי מרטין, איש כוחות ההגנה האירים, איש מערכת התחבורה האירית הממשלתית ומתאגרף בינלאומי. אמו הייתה איילין "לנה" קורבט. מרטין הוא הילד השלישי מתוך חמשת ילדי המשפחה. אחיו הבכור, שון ואחיו התאום פודרג' נעשו לימים מעורבים בפוליטיקה המקומית של קורק. מרטין התחנך בבית ספר תיכון בקורק ולאחר מכן למד אומנות בקולג' קורק של האוניברסיטה הלאומית של אירלנד.
במהלך לימודיו החל מרטין להיות מעורב בפוליטיקה. הוא היה חבר בולט באגף הצעירים של פיאנה פול ובהמשך שימש כיושב ראש הארצי שלו. לאחר סיום לימודי התואר הראשון השלים מרטין תואר שני בהיסטוריה מדינית. לאחר מכן הוא השלים תואר בחינוך והחל ללמד היסטוריה בקולג' בקורק.
ב-2009 הוא פרסם את עבודת הגמר שלו לתואר השני כספר בשם "החופש לבחור: קורק ופוליטיקה מפלגתית באירלנד 1918–1932" (Freedom to Choose: Cork and Party Politics in Ireland 1918–1932).
ראשית הקריירה הפוליטית
הקריירה של מרטין בהוראה הייתה קצרת ימים ולאחר שנה, ב-1985, הוא פרש מעבודתו והיה לפוליטיקאי במשרה מלאה כאשר הוא נבחר למועצת העיר קורק כנציג פיאנה פול. מבסיס פוליטי מקומי זה הוא החליט שנתיים לאחר מכן לפנות לקריירה פוליטית ארצית. הוא היה אחד מארבעת המועמדים שזכו להיבחר כנציגי המפלגה במחוז הבחירה של קורק דרום-מרכז בבחירות הכלליות של 1987, אך מתוך הארבעה הוא זכה במספר הקולות הנמוך ביותר ולא נבחר. ב-1988 הוא היה לחבר הנהלת המפלגה הארצית.
בשנתו הראשונה כחבר הדאל שימש מרטין כחבר בכמה מוועדות הבית, כולל אלו שעסקו בפשע, פיננסים והשפה האירית. ב-1992 הוא כיהן כראש עיריית קורק. שנתיים מאוחר יותר, בדצמבר 1994, נבחר ברטי אהרן כמנהיג החדש של פיאנה פול, שאיבדה את כוחה ומצאה את עצמה באופוזיציה. מרטין הצטרף לשורות הספסלים הקידמיים של המפלגה וב-1995 הוא היה לדובר המפלגה לענייני חינוך ולענייני הגיילטאכט.
שר החינוך והמדע
עם שובה של פיאנה פול לממשלה לאחר בחירות 1997, מונה מרטין לתפקיד המורחב החדש של שר החינוך והמדע. בגיל 36 הוא היה צעיר השרים בממשלתו הראשונה של ברטי אהרן. כשר החינוך והמדע, התאפיינה כהונתו בהגדלת ההוצאות בכל רמות החינוך, במקביל למספר יוזמות חינוכיות, כמו בדיקה של תוכנית הלימודים של בתי הספר היסודיים והעסקתם של סייעים לבעלי צרכים מיוחדים.
שר הבריאות והילדים
על אף התנגדות נמרצת לכך, הנהיג מרטין איסור על עישון בכל מקומות העבודה באירלנד, כולל בפאבים ובמסעדות. ב-30 בינואר 2003 הוא הודיע על כוונתו להחיל את האיסור הזה החל מ-1 בינואר 2004. בספטמבר 2003 הוא ביקר בניו יורק כדי לבחון כיצד פועל שם איסור דומה וחתם על מסגרת לאמנה של האו"ם לשליטה על צריכת טבאק. איסור העישון נכנס לתוקפו ב-29 במרץ 2004, ובכך הייתה אירלנד למדינה הראשונה בעולם שהנהיגה איסור כולל על עישון במקומות עבודה. בספטמבר אותה שנה הוענק למרטין בגלאזגו פרס על ידי החברה האירופאית לנשימה עבור פועלו לאיסור העישון.
מרטין הנהיג את הרפורמה המקפת הראשונה במערכת הבריאות האירית מזה שלושים שנה. הרפורמה כללה ביטול של מועצות הבריאות ואת הקמת מנהלת שירותי הבריאות. הוא הסיר את הפיקוח על בתי המרקחת החל מ-31 בינואר 2002.
באוקטובר 2003 הבטיח מרטין לבדוק מקרים של חתך של מאחה החיק (Symphysiotomy) בבתי החולים האירים שאירעו במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, והציע טיפול רפואי לאלו שהושפעו מהם.
שר המיזמים, הסחר והתעסוקה
ב-29 בפברואר 2008 נשלחו מכתבים למרפאת פוריות בולטת בדבלין ומוענו למרטין עם איומים ברצח ועם תרמילי רובה על ידי קבוצה הקרויה "כוח ההגנה של האזרחים האירים".
שר החוץ
עם התפטרותו של ברטי אהרן מתפקיד הטישך במאי 2008 תמך מרטין במועמדותו של בריאן קוואן כמנהיג פיאנה פול.
בחילופי הגברי בקבינט שבוצעו באותו חודש בעקבות בחירתו של קוואן כטישך, מונה מרטין לתפקיד שר החוץ. אחד הנושאים הראשונים בהם הוא עסק היה משאל העם לאשרור אמנת ליסבון. הוא הוביל את המערכה של הממשלה לאשרור האמנה. על אף התמיכה הגורפת של הממשלה ומפלגות האופוזיציה שתמכו באשרור האמנה, היא לא אושרה במשאל. מרטין וקוואן כשלו בלשכנע את הציבור האירי לתמוך באמנה והצבעת מחאה זו הובעה במשאל שנערך ב-12 ביוני וכך שקעה הממשלה במשבר פוליטי קשה.
בפברואר 2009 יצא מרטין לביקור באמריקה הלטינית בפעם הראשונה. הוא ביקר במקסיקו ובקובה, שהייתה זו הפעם הראשונה בה ביקר בה שר אירי בביקור רשמי.
בספטמבר אותה שנה הוא נסע לח'רטום, בירת סודאן כדי לדון עם ממשלת סודאן בעניין חטיפתן של שרון קומינס והילדה קווקי.
במרץ אותה שנה הוא קיים פגישה בבית הלבן עם נשיא ארצות הברית ברק אובמה כאשר התלווה לטישך קוואן.
במאי אותה שנה נפגש מרטין עם מנהיגים סינים בכירים בבייג'ינג כדי לדון על יחסי אירלנד–סין. לאחר מכן הוא המשיך במסעו לשאנגחאי כדי לבקר את הביתן האירי בתערוכת אקספו 2010.
ביוני אותה שנה הוא קיים ביקור בן חמישה ימים באוגנדה ובאתיופיה.
ביקורת על הסגר על רצועת עזה
בשבוע שלאחר ביקורו הוא כתב מאמר דעה על התנסותו בניו יורק טיימס הבינלאומי.
בעת כהונתו כשר החוץ התרחש המשט לעזה. הוא הודיע לדאל אירן שהוא ביקש שממשלת ישראל תאפשר לספינה "רייצ'ל קורי" להעביר מטען סיוע לרצועה כדי שלא תהיה מעורבת ב"שפיכות דמים נוספת".
2011
בספטמבר 2010 עלו ספקות בנוגע ליכולות ולשיקול הדעת הפוליטי של בריאן קוואן כטישך וכמנהיג מפלגת פיאנה פול בעקבות ראיון הרה אסון שהוא קיים בתוכנית בוקר של תחנת הרדיו RTÉ Radio 1. בשלב הראשון שרד קוואן את מטחי הביקורת, אך באותו חודש הודה מרטין שהוא וחברי קבינט נוספים, שר האוצר בריאן לניהן ושר המשפטים דמוט אהרן, שואפים להנהיג את המפלגה אם תתפנה משרת המנהיג. בה בעת שכמה מחברי הספסלים האחוריים של המפלגה קראו לקוואן לפרוש, אף אחד מחברי הקבינט לא קרא תיגר בפומבי על מנהיגותו. תחת זאת, הביע מרטין בראיון רדיו בדצמבר אותה שנה פעם נוספת את העניין שלו להתמודד על התפקיד במידה שייתפנה.
ב-16 בינואר 2011 הכריז מרטין שהוא יצביע נגד קוואן בהצבעת האמון הבאה שתתקיים במפלגה במנהיגותו. הוא הציע להתפטר מתפקידו כשר החוץ, אך קוואן דחה את הצעתו זו. בהצבעה שהתקיימה הביעה המפלגה את אמונה בקוואן ובעקבות זאת הוא קיבל את התפטרותו של מרטין.
ב-22 בינואר הודיע קוואן כי הוא מתפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה אך ימשיך לכהן כטישך. במהדורת חדשות מיוחדת ששודרה באותו ערב ברשת הטלוויזיה RTÉ, עלו לשידור כמה מחברי הדאל אירן מטעם פיאנה פול והעניקו גיבוי למרטין כמועמד למנהיג המפלגה. מאוחר יותר באותו ערב הכריז מרטין רשמית על כוונתו לגייס תמיכה לבחירתו כמנהיג המפלגה. כבר בשלב זה הוא נראה כמי שמוביל במירוץ. עם זאת, כמה מועמדים נוספים הציגו את מועמדותם. שר האוצר לניהן נחשב כיריבו הגדול ביותר של מרטין בהתמודדות. עם זאת, מעמדו היה חלש בשל הצהרת התמיכה שלו בקוואן שבוע קודם לכן. לשר ההגנה, איימון או'קוויב ולשרת המסחר מרי הנפין, היו בסיסי תמיכה שונים מאלו של מרטין, אך מצומצמים מאוד.
ב-26 בינואר התכנסו חברי סיעת פיאנה פול בדאל אירן כדי לבחור מנהיג חדש למפלגה. מועמדותו של מרטין הוצעה על ידי שר העבודה דארה קאלרי ועל ידי שרת הגמלאים וקידום הבריאות אניה בריידי והוא קיבל בהצבעה 33 קולות. מספר זה היה כפול ממספר הקולות של או'קוויב אך עדיין לא היה מספיק כדי להיבחר. לאחר שהנפין ולניהן פרשו מהמרוץ והקולות שהם זכו בהם התפצלו בין מרטין לבין או'קוויב, גרף מרטין בסופו של דבר 50 קולות ונבחר כמנהיג השמיני של פיאנה פול. לאחר ניצחונו הוא התחייב לחדש את נעוריה של המפלגה כמפלגת מרכז, מתוך אמונה שפיאנה פול מעולם לא פנתה לציבור האירי במונחים של שמאל או ימין.
מרטין הוביל את המפלגה בבחירות הכלליות שנערכו ב-25 בפברואר 2011, בהן היא הובסה בתבוסה הקשה ביותר שנחלה מפלגת שלטון בכל תולדותיה של אירלנד. כוחה של המפלגה ירד בחצי ובסופה של ספירת הקולות התברר כי המפלגה איבדה 57 מושבים בדאל אירן, ירידה של 75%. בדאל אירן החדש שנבחר יוצגה פיאנה פול ב-20 מושבים והפכה למפלגה השלישית בגודלה בבית, הפעם הראשונה ב-79 שנים בהם היא הייתה המפלגה הגדולה ביותר.
בעוד שמרטין ואחרים בחוגי ההנהגה של המפלגה סיכמו כבר בשלב מוקדם שהם לא ייבחרו מחדש לכהונה נוספת של הממשלה, הם הופתעו מגודל התבוסה. הם קיוו שהמפלגה תזכה בלפחות 30 מושבים. בפתחו של מה שתואר כ"תבוסה בממדים היסטוריים", התחייב מרטין לגרום למפלגה לחדש את פניה בכל הדרגים.
במסע הבחירות לסנאט המליץ מרטין על עשרה מועמדים, מתוך כוונה להזרים דם חדש למפלגה. מהלך זה הוביל לתרעומת מצד הסנאטורים המכהנים של המפלגה. מתוך עשרת מועמדיו של מרטין נבחרו רק חמישה, אם כי הישגיה של המפלגה בבחירות אלו עלו על כל הציפיות.
באוגוסט חבר מרטין לגיי ביירן כמועמד אפשרי לנשיאות, אך מהלך זה גרם למחלוקת במפלגה שהעדיפה מועמד משורותיה, בריאן קראולי, שהחריף על רקע סירובו של ביירן להצעה ופרישתו של קראולי מהמרוץ. בסקר דעת קהל שנערך בספטמבר ירדה התמיכה בפיאנה פול ל-10%, קצת פחות מהישגיה בבחירות שנערכו בפברואר.
2016–2018
ב-2016 מתח מרטין ביקורת על מפלגת השלטון פינה גייל בשל תוכניותיה להורדת שיעור המיסוי באירלנד לרמה הנהוגה בארצות הברית. בבחירות הכלליות שהתקיימו באותה שנה הוביל מרטין את פיאנה פול להתאוששות צנועה ומספר מושביה בדאל אירן עלה ל-44 מתוך 158.
ב-2018 הצהיר מרטין שהוא יתמוך בהקלה בחוקי ההפלות המלאכותיות באירלנד ודיבר על "חוסר גמישות אכזרי והשלכות בלתי צפויות". הוא ציין ש"הוא יצביע בעד ביטול התיקון השמיני כדי לאפשר הפלות על פי בקשה עד לסוף השליש הראשון של ההריון", ובכך הוא גרם לעימותים פנימיים בפיאנה פול. 31 מתוך חברי הדאל אירן וחברי הסנאט של המפלגה התייצבו לצילום משותף שהראה את התנגדותם לביטול התיקון השמיני, כמחצית מכלל נציגי המפלגה.
באוקטובר אותה שנה השתררה מבוכה במפלגה כאשר סיפרה סורשה מקנספיי שמרטין הבטיח לה שהיא תהיה מועמדת המפלגה בבחירות בצפון אירלנד, בניגוד לדעת המפלגה.
בנובמבר התעמתו מרטין וליאו ורדקר בנוגע להגדלת המס על הדלקים שכמעט והוביל לפיזור הדאל אירן. בדצמבר החליט מרטין על כניסה למשא ומתן על הסכם תמיכה (confidence-and-supply). באותו חודש הוא פסל אפשרות של עריכת בחירות כלליות ב-2019.
טישך
ב-27 ביוני 2020 מרטין כטישך (ראש ממשלת אירלנד), במסגרת הסכם קואליציוני היסטורי בו חברה מפלגתו, פיאנה פול ליריבותיה ההיסטוריות, פינה גייל והמפלגה הירוקה. 93 מחברי הדאל אירן הצביע עבורו מול 63 מתנגדים. יומיים לאחר מכן התעוררה מחלוקת בין מרטין לבין שאר מנהיגי המפלגה על כך שהוא לא מינה שרים ממערב אירלנד ועל כך שדארה קאלרי מונה כמצליף הראשי ולא כשר.
חיים אישיים
מרטין נשוי למרי אושיי, שאותה הוא הכיר בתקופת לימודיו באוניברסיטה ולשניים חמישה ילדים. באוקטובר 2010 הלכה לעולמה בתו הצעירה לנה לאחר שסבלה מבעיות לבביות. 11 שנים קודם לכן נפטר בנם התינוק בלידתו.
רוי מקאיי
רוי רודולפוס אנטון מקאיי (בהולנדית: Rudolphus "Roy" Antonius Makaay; נולד ב-9 במרץ 1975 בווייכן שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
לאורך השנים שיחק מקאיי במספר קבוצות בהולנד, ספרד וגרמניה. הוא זכה פעמיים באליפות הבונדסליגה, ובאליפות הליגה הספרדית. בעונת זכה בתואר מלך השערים של הליגה הספרדית, ובתואר נעל הזהב האירופית.
ראשית הקריירה
מקאיי החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת ויטסה ארנהיים ההולנדית בעונת, כשהיה בן 18. בעונת הבכורה שלו בליגה ההולנדית הוא שותף בעשרה משחקים, וכבש שער אחד. בעונה הבאה החל מקאיי להיות בורג משמעותי יותר בקבוצה, הוא שותף בכל 34 משחקי הליגה, וכבש 11 שערים. גם בעונה הבאה, עונת כבש מקאיי 11 שערי ליגה, והמשיך לבסס את מעמדו בליגה. עונת הייתה עונתו האחרונה במועדון. הוא כבש 19 שערי ליגה, רחוק שני שערים בלבד מהכובש המצטיין בליגה, והוסיף שלושה שערים בחמישה משחקים בגביע ההולנדי.
לקראת עונת עזב מקאיי את הולנד, ועבר לשחק בשורותיה של טנריפה מהליגה הספרדית. כבר בעונתו הראשונה בספרד שותף מקאיי ב-36 משחקי ליגה, בהם הצליח לכבוש שבעה שערים בלבד. הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-16 בליגה, רק נקודה מעל המקום שמוליך למשחקי הפלייאוף על הירידה.
המעבר לדפורטיבו
עם נשירתה של טנריפה לליגת המשנה, עזב מקאיי את המועדון ועבר לשחק בשורותיה של דפורטיבו לה קורוניה, תחת המאמן חאבייר אירורטה. כבר בעונת הבכורה שלו במדי הקבוצה הפך מקאיי לכובש המצטיין של המועדון, ועם 22 כיבושים ב-33 משחקים הוביל את הקבוצה לאליפות הראשונה בתולדותיה.
גם בעונות הבאות המשיכה דפורטיבו לה קורוניה להיאבק בצמרת הליגה הספרדית. בעונת הקבוצה סיימה את הליגה במקום השני, כשמקאיי מבקיע 16 שערים, ובעונה שלאחר מכן הוא תרם 12 שערי ליגה, ושער נוסף בגביע. הקבוצה סיימה את העונה במקום השני בליגה בפעם השנייה ברציפות, וזכתה בגביע המלך הספרדי.
עונת הייתה עונת השיא האישי של מקאיי בליגה הספרדית. הוא סיים את העונה כמלך השערים של הליגה עם 29 כיבושים, הוביל את הקבוצה למקום השלישי, וזכה גם בנעל הזהב האירופית.
באיירן מינכן
לקראת עונת עבר מקאיי לשחק בשורותיה של הדאבליסטית באיירן מינכן מהבונדסליגה, אשר שילמה תמורתו שיא מועדון של 18.75 מיליון אירו. בעונת הבכורה שלו הוא הוליך את רשימת הכובשים של קבוצתו עם 23 שערי ליגה, אך הקבוצה כשלה בניסיונה לזכות באליפות כשסיימה במקום השני בליגה. גם במשחקי הגביע כשלה הקבוצה כשהודחה כבר בשלב רבע הגמר של הטורניר, ובמשחקי ליגת האלופות לא הצליחה לעבור את ריאל מדריד בשלב שמינית הגמר, על אף שישה שערים אותם כבש מקאיי בשמונה משחקים.
מקאיי המשיך להיות החלוץ המוביל של הקבוצה, ובשתי העונות הבאות היה למלך שערי הקבוצה בליגה עם 22 שערים בעונת והעפלה גם לרבע-גמר ליגת האלופות, ו-17 בעונת. מקאיי עזר לקבוצתו לזכות בשני דאבלים בעונות אלו, עם זכיות הן באליפות הליגה הגרמנית והן בגביע.
מאו מצרי
מאו מצרי הוא גזע של חתול הבית.
רוי מקאיי
באיירן מינכן
בעונתו האחרונה במועדון, עונת, אמנם היה מקאיי למלך שערי הקבוצה בליגה עם 16 כיבושים, אך הקבוצה סיימה במקום הרביעי בליגה בלבד. במשחקי ליגת האלופות הקבוצה העפילה עד לשלב רבע הגמר, בו הודחה מול מילאן. בשמינית הגמר מול ריאל מדריד קבע מקאיי שיא כשכבש את השער המהיר בתולדות המפעל 10.2 שניות בלבד מפתיחת המשחק. בסיום העונה, בעקבות החתמתם של החלוצים לוקה טוני ומירוסלב קלוסה, החליט מקאיי לעזוב את המועדון ולחזור להולנד.
החזרה להולנד
לקראת עונת חתם מקאיי בפיינורד ההולנדית, תחת המאמן בארט ואן מרוויק, שהחתים גם את ג'ובאני ואן ברונקהורסט. בעונתו הראשונה כבש 13 שערי ליגה, והוסיף שבעה שערים בחמישה משחקים בזכייתה של הקבוצה בגביע ההולנדי.
מאו מצרי
היסטוריה של הגזע
יש המאמינים כי המאו המצרי הוא צאצא של החתול שהמצרים הקדמונים סגדו לו, משום שעל מצחו יש דוגמה הדומה לחיפושית פרעה ואותה הדוגמה מופיעה גם על מצחם של פסלי חתולים עתיקים. אחרים סוברים כי המאו גודל במכוון כדי שידמה לחתול העתיק, וכי הוא איננו קרוב משפחה שלו. המאו נראה לראשונה באירופה בתערוכת חתולים ברומא בשנות החמישים. הובא לארצות הברית על ידי נטלי טרובטסקוי, נסיכה גולה מרוסיה, שהגיעה ביחד עם חתוליה בשנת 1956 ועוררה את עניינם של המגדלים האמריקאים. עד שנות השמונים, כל חתולי הגזע שחיו בארצות הברית היו צאצאיהם של אותם החתולים שהביאה נטלי. בשנות השמונים הגיעו לארצות הברית חתולים נוספים שהעשירו את מאגר הגנים.
רוי מקאיי
החזרה להולנד
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן כבש 36 שערי ליגה, בטרם הודיע על פרישה ממשחק פעיל בתום עונת
מאו מצרי
היסטוריה של הגזע
המילה "מאו" פרושה במצרית קדומה 'חתול'.
רוי מקאיי
הנבחרת הלאומית
מקאיי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הולנד כשעלה כמחליפו של ז'ורדי קרויף במשחק ידידות מול באוקטובר 1996.
מאו מצרי
מבנה כללי
משקלו של חתול המאו המצרי הוא 3–5 ק"ג.
רוי מקאיי
הנבחרת הלאומית
הוא השתתף עם נבחרתו בטורניר יורו 2000 וביורו 2004, ובסך הכל הופיע במדים הלאומיים ב-43 משחקים בהם כבש שישה שערים.
מאו מצרי
מבנה כללי
פרוותו קצרה. דוגמת הפרווה המרשימה שלו מורכבת מנקודות מוארכות שהן למעשה פסים מקוטעים. ישנם ארבעה זנים: זן כסוף - בעל גוף כסף עם כיתום אפור כהה, זן ארד - בעל גוף בצבע דבש עם כיתום חום כהה, זן עשן - שגופו אפור כהה עם פרווה תחתית לבנה וכיתום שחור, וזן בגון בדיל - בעל גוף בצבע החול עם כיתום אפור כהה או חום.
רוי מקאיי
קריירת אימון
לאחר פרישתו שימש מקאיי כעוזר המאמן בפיינורד עד גיל 13 (2010). ב-2011 נהיה מקאיי המאמן הראשי בקבוצה.
מאו מצרי
מבנה כללי
למרות מראהו הרזה והעדין, זהו חתול חזק מאוד ואתלטי. הוא נחשב לאחד מחתולי הבית המהירים, אם לא המהיר שבהם, ומסוגל להגיע לכמעט 50 קמ"ש.
בתרבות
חתול מאו מצרי מוזכר בסדרת הספרים "39 רמזים", כאחד מגיבורי הסדרה.
אמציה סמקאי
אמציה סמקאי (נולד ב-17 בפברואר 1981 בצפת) הוא מנכ"ל "סמקאי אסטרטגיה", מייסד עמותת "בצדק - עמותה למדיניות יהודית" ומרצה באוניברסיטת בר-אילן. בעבר היה בעל טור ופרשן כלכלי. כתב בישראל היום.
ביוגרפיה
סמקאי נולד בצפת, למד בבית ספר האר"י. המשיך ללמוד בישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה ובמכינה קדם-צבאית בני דוד בעלי. בצבא שירת ביחידת אגוז ולאחר קורס קצינים בגדוד הנח"ל החרדי - נצח יהודה. ב-2005 למד קופירייטינג אצל תרצה גרנות ועבד במשרד הפרסום ראובני פרידן במשך מספר חודשים. למד כלכלה ומנהל עסקים במסלול משולב לתואר ראשון ושני אותם סיים בהצטיינות.
עוד בהיותו סטודנט עבד כמנהל מחלקת הייעוץ הכלכלי בחברת הייעוץ 'תבור - כלכלה ופיננסים', הקים בה את מחלקת שוק ההון ועמד בראש החטיבה הכלכלית.
בשנת 2015 הקים את בצדק - עמותה למדיניות יהודית, ששמה לעצמה למטרה להפוך את המדיניות הציבורית של מדינת ישראל למקצועית יותר ויהודית יותר.
ב-2016 השתתף בתחרות בינלאומית לפורמטים לטלוויזיה שהתקיימה בקייב. סמקאי הציע את "A Song is Born" - פורמט שבו יעבדו יוצרים וזמרים יחדיו לכתיבת להיטים ולא יתמקדו בסיפור חייהם של הזמרים ועלה לגמר.
ב-2017 ערך סמקאי ניתוח כלכלי להצעת החוק של חבר הכנסת דודי אמסלם להארכת גיל הפרישה של נכי צה"ל לגיל 70. הניתוח העלה שישנו סיכוי שתוצאות החקיקה הזו תגרום לתוצאה הפוכה וכי יש סיכוי שמעסיקים ימנעו מלהעסיק נכי צה"ל. בעקבות כך, שונתה הצעת החוק כך שתחול רק על המדינה כמעסיקה.
בהמשך, ערך מחקר לבקשת אורית סטרוק ויואב קיש בהנחיית שמואל סלבין - מנכ"ל משרד האוצר לשעבר על העלות הכלכלית של החלת הריבונות בשטח C.
ב-2018 סיים דוקטורט בו קיבל מלגת נשיא, מלגת שופף למנהיגים צעירים ברוח הרב סולובצ'יק ומלגה לדוקטורנטים מצטיינים בחקר כלכלת ישראל מאגף התקציבים של משרד האוצר. נושא התזה שלו היה תעסוקת חרדים וערבים בשוק העבודה.
סמקאי כתב את המצע הכלכלי של מפלגת האיחוד הלאומי, את המצע הכלכלי של מפלגת ימינה ואת התוכנית שנודעה כ"תוכנית סינגפור". חבר הוועד המנהל בארגון "האינטרס שלנו!".
במסגרת סמקאי אסטרטגיה הגה תוכנית שמטרתה להפוך את העיר אילת למרכז הכלכלי הדרומי של ישראל, בין היתר באמצעות הקמת נמל סחורות בינלאומי.
חיים אישיים
סמקאי הוא מוזיקאי חובב, נשוי לענת, ולהם שלושה ילדים. מתגורר באלקנה.
סיפור שלוש אהבות
סיפור שלוש אהבות (באנגלית: The Story of Three Loves) הוא סרט רומנטי אמריקאי משנת 1953 המורכב משלושה סיפורי אהבה:
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
המאהב הקנאי
פולה צופה בהופעה מרשימה של להקת הבלט בלונדון ולאחר ההופעה היא נשארת באולם הריק ומתחילה לרקוד על הבמה. צ'ארלס צופה בה ומתרשם מאוד מהריקוד שלה. הוא מרגיש שיש בידיו כישרון גדול. הוא מזמין אותה לביתו ומצייד אותה בבגד ובנעלי בלט והיא רוקדת לפניו לצלילי הרפסודיה על נושא של פגניני מאת רחמנינוב.
צ'ארלס מתאהב בה ורוצה לנשקה אך היא מצליחה להתחמק, להגיע לביתה ולספר לדודתה על מה שקרה. לאחר זאת היא מתמוטטת ומתה.
מדמואזל
בבית מלון ברומא מתאכסנים הילד תומאס קמפבל (ריקי נלסון) ומורתו לצרפתית המכונה "מדמואזל" (לסלי קארון) שגם אחראית עליו מאחר שהוריו נמצאים בטיול. תומאס משתעמם בשעורי הצרפתית, יוצא מהמלון ומגיע לבית סמוך בו מתגורר אישה מבוגרת בשם הייזל פניקוט המכונה "מכשפה" (אתל ברימור). היא שואלת את תומאס לרצונו והוא אומר שהוא רוצה להפוך למבוגר. היא נותנת לו סרט ומבקשת שבשעה שמונה בערב, יצמיד את הסרט למצחו וילחש את שמה ואז יהפוך לגבר צעיר עד חצות.
הוא יוצא ופוגש את "מדמואזל" ומתחיל לשוחח אתה על שירה צרפתית. מתפתח ביניהם סיפור אהבה קצר מלווה בחיבוק ונשיקה. לקראת חצות הוא נפרד ממנה ואומר לה שייפגש אתה למחרת בתחנת הרכבת. הוא חוזר לחדרו, לוחש את שמה של הייזל פינקוט וחוזר להיות ילד.
"מדמואזל" מגיעה למחרת לתחנת הרכבת ומוצאת את תומאס והוריו העומדים לעלות על הרכבת. "האהוב" שלה לא הגיע. היא נתקלת בגברת פניקוט בתחנה וארנקה של פניקוט נופל ותכנו מתפזר. היא אוספת את הכל פרט לסרט שנשכח. כעת באנייה הסרט נשמט מארנקה. היא מרימה אותו ואז גבר צעיר מביט בה בחיבה ואומר כי הוא זוכר אותה מתחנת הרכבת. הם צועדים ביחד וסיפור אהבה חדש מתחיל.
שיווי משקל
פייר נרבל (קירק דאגלס) עומד ליד נהר סן בפריז. לפתע הוא שומע צעקות שמישהו קפץ מהגשר. הוא קופץ למים ומציל אישה צעירה (פייר אנג'לי). הוא מבקר אותה בבית החולים, מנסה לעודד אותה ומזמין אותה לביתו לאחר שתשתחרר.
רשיד רמזי
אלוף עולם
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכה רמזי בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:44.24 דקות, לפני יורי בורזקובסקי מרוסיה (1:44.51 דקות) וויליאם יאמפוי מקניה (1:44.55 דקות) ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:37.88 דקות, לפני עדיל קאוץ ממרוקו (3:38.00 דקות) ורוי סילבה מפורטוגל (3:38.02 דקות). בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 3:34.69 דקות ועלה מהמקום הראשון. בכך הפך לרץ הראשון שזוכה בשתי הריצות באליפות עולם, והראשון מאז 1964 שזוכה במדליית זהב בשתי הריצות באליפות עולם או אולימפיאדה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 זכה רמזי במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:35.00 דקות, אחרי ברנרד לגט מארצות הברית (3:34.77 דקות) ולפני שדראק קיבט קוריר מקניה (3:35.04 דקות) ולא הצליח להגן על תוארו. נוסף לכך, הוא סיים במקום 21 בלבד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:47.76 מטר, בשלב המוקדמות קבע תוצאה של 1:45.64 דקות ועלה מהמקום החמישי.
פרשת האימרוץ
באולימפיאדת בייג'ינג ניצח רמזי בריצת 1500 מטר, והיה לאתלט הראשון מבחריין שזכה אי פעם במדליה אולימפית, אך בבדיקת הדגימות שנלקחו מרמזי במהלך האולימפיאדה, נמצאו עדויות לסמים, מסוג CERA וגם בדיקת דגימת הבקרה שלו העלתה תוצאה דומה. לכן, הוועד האולימפי הבינלאומי החליט בנובמבר 2009 לשלול ממנו את מדליית הזהב בה זכה ונוסף לכך הוא קיבל השעיה מהתאחדות האתלטיקה הבינלאומית לשנתיים מהשתתפות בתחרויות ספורט.
קיה סורנטו
קיה סורנטו (באנגלית: Kia Sorento) היא מכונית במרכב קרוסאובר המיוצרת על ידי חברת קיה מוטורס מאז שנת 2003.
דור ראשון (2002–2009)
קיה סורנטו הדור הראשון הוצגה לראשונה בארצות הברית ב-2003, אך המכירות באירופה ובישראל החלו רק בשנת 2004. הסורנטו פותח בשיתוף פעולה עם קיה ספורטאז', והוא מבוסס על מכלולים של אוקטביה וגולף. הוא מבוסס על רכב שטח/ג'יפון.
מערכת הנעה
מנוע: V6 בנזין שמספק כ-235 כ"ס. הילוכים: 5 ידני 4 אוטומטי.
מידות
אורך: 4,570-4,590 מ"מ. רוחב: 1,865-1,885 מ"מ. גובה: 1,731-1,810 מ"מ. בסיס גלגלים: 2,710 מ"מ.
דור שני (2014-2010)
הדור השני הוצג באפריל 2009 בדרום קוריאה והייצור היה בארצות הברית. באמצע 2012 עברה הסורנטו מתיחת פנים שכללה בעיקר שינויים פנימיים אבל החזית האחורית שונתה גם היא.
מידות
אורך: 4,660-4,684 מ"מ. רוחב: 1,885 מ"מ. גובה: 1,710 מ"מ. בסיס גלגלים: 2,700 מ"מ.
בטיחות
בשנת 2011 קיבלה הסורנטו את הדירוג הגבוה מהמכון לבטיחות בדרכים (IIHS).
דור שלישי (2020-2014)
קיה חשפה את הדור השלישי של הסורנטו בדרום קוריאה ב-28 באוגוסט 2014. העיצוב החיצוני ותא הנוסעים שונו ועודכנו משמעותית מהדגם היוצא.
מנוע: V6 טורבו שמספר כ־290 כ"ס. הילוכים: 6 ידני ו-6 אוטומטי.
מידות
אורך: 4,780-4,800 מ"מ. רוחב: 1,890 מ"מ. גובה: 1,685 מ"מ. בסיס גלגלים: 2,780 מ"מ.
בטיחות
בשנת 2017 קיבלה הסורנטו את הדירוג הגבוה מהמכון לבטיחות בדרכים (IIHS).
במשטרת ישראל
הקיה סורנטו דור שלישי שימשה גם כניידת סיור במשטרת ישראל.
דור רביעי (2020-היום)
הדור הרביעי של קיה סורנטו הוצג ב-17 בפברואר 2020, והיה צפוי להשקה בתערוכת ז'נבה בחודש מרץ, שבוטלה לבסוף בשל התפרצות מגפת הקורונה.
הסורנטו הגיעה לישראל ב-17 במרץ 2021.
מערכת הנעה
בישראל משווקת הסורנטו עם ארבעה יחידות הנעה: מנוע טורבו 2.0 ליטר לצד מנוע חשמלי שמספקים בסה"כ כ־281 כ"ס ותיבת הילוכים אוטומטית עם 8 הילוכים.
מידות
בסיס גלגלים: 2,815 מ"מ. אורך: 4,810 מ"מ. רוחב: 1,900 מ"מ. גובה: 1,700 מ"מ. משקל: 1,755-1,885 ק"ג.
דניאלה רוסטיוני
דניאלה רוסטיוני (באיטלקית: Daniele Rustioni; נולד ב-18 באפריל 1983) הוא מנצח איטלקי.
ביוגרפיה
רוסטיוני נולד במילאנו, ולמד פסנתר, עוגב וקומפוזיציה בקונסרבטוריון של מילאנו. הוא שר במקהלת הבנים של לה סקאלה בצעירותו. הוא למד נגינה בצ'לו במשך 3 שנים, ולאחר מכן פסנתר ועוגב.
רוסטיוני למד ניצוח אצל ג'ילברטו סרמבה בקונסרבטוריון של מילאנו ותחת ג'אנלואיג'י גלמטי באקדמיה מוזיקאלה צ'יג'יאנה. בהיותו באקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון, בין המנטורים שלו היה ג'נאנדראה נוזדה, שנתן לו את ההזדמנות לעשות את הופעת הבכורה שלו כמנצח עם התזמורת של תיאטרו רג'יו בטורינו בשנת 2007. בשנים 2008–2009, רוסטיוני היה אמן צעיר בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן. לאחר מכן הפך לעוזר המנצח של אנטוניו פאפאנו בקובנט גארדן, וכיהן בתפקיד במשך 3 שנים. רוסטיוני ערך את הופעת הבכורה שלו בארצות הברית ביולי 2011 בניצוחו על האופרה מדיאה של לואיג'י כרוביני בפסטיבל גלימרגלאס.
רוסטיוני הפך למנצח אורח ראשי של תזמורת לה טוסקנה בשנת 2011. ביוני 2014 הפך רוסטיוני למנצח הראשי של התזמורת. הוא התפטר כמנצח הראשי של התזמורת בתום עונת 2019–2020. הוא שומר על תפקידו כמנהל אמנותי של התזמורת.
במרץ 2015, האופרה הלאומית של ליון הודיעה על מינויו של רוסטיוני למנצח הראשי הבא שלה, החל מספטמבר 2017. בינואר 2019, תזמורת אלסטר הודיעה על מינויו של רוסטיוני למנצח הראשי הבא שלה, החל מספטמבר 2019, לאחר 3 הופעות קודמות כמנצח אורח בתזמורת. בספטמבר 2022, הודיעה התזמורת במקביל על הארכת חוזהו של רוסטיוני ל-2024 ועל העלאה מיידית של התואר למנהל מוזיקלי.
לידיה ג'קובי
לידיה אליס ג'קובי (באנגלית: Lydia Alice Jacoby; נולדה ב-29 בפברואר 2004) היא שחיינית אמריקאית, האלופה האולימפית (טוקיו 2020) במשחה ל-100 מטר חזה.
ביוגרפיה
ג'קובי נולדה באנקורג', אלסקה וגדלה בסווארד אלסקה. היא החלה לשחות בגיל 6 במועדון השחייה המקומי.
2021
באליפות ארצות הברית ששימשה כמבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו (2020) שנערכו באומהה, נברסקה ביוני 2021 זכתה ג'קובי במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.28 דקות, אחרי לילי קינג (1:04.79 דקות) ולפני אנני לזור (1:05.60 דקות).
אלופה אולימפית
במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:04.95 דקות, לפני טטיאנה סקונמאקר מדרום אפריקה (1:05.22 דקות) ולילי קינג (1:05.54 דקות) מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם רגן סמית', טורי הסק ואבי וייצל בתוצאה של 3:51.73 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:51.60 דקות ולפני קנדה (3:52.60 דקות), כשחיינית חזה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:05.03 דקות. נוסף לכך היא סיימה במקום חמישי במשחה שליחות משולב 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:40.58 דקות, כשחיינית חזה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:05.09 דקות, למרות שמשקפי השחייה נפלו לה בזינוק.
2022
ג'קובי לא השתתפה באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני 2022.
2023
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות. מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.94 דקות, אחרי רותה מיילוטיטה מליטא (1:04.62 דקות) וטטיאנה סקונמאקר (1:05.84 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.40 שניות.
הסכם גואדלופה אידלגו
הסכם גואדלופה אידלגו (באנגלית: Treaty of Guadalupe Hidalgo, בספרדית: Tratado de Guadalupe Hidalgo) היה הסכם שלום שנחתם בין ארצות הברית למקסיקו ב-2 בפברואר 1848, לאחר ניצחונה של ארצות הברית במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
בהסכם נקבע בנוסף, שנהר הריו גראנדה יהיה נתיב הגבול שבין טקסס שבארצות הברית למקסיקו, הובטחה הגנה לתושבים ולרכוש המקסיקני בשטחים שעברו לשליטת ארצות הברית, הגנה משטרתית אמריקנית לאורך כל אזור הגבול, ובוררות חובה בכל סכסוך גבול עתידי בין שתי המדינות.
ההסכם נחתם בעיר גואדלופה אידלגו (צפונית למקסיקו סיטי), אליה נמלטה הממשלה המקסיקנית בעקבות התבוסות בשדה הקרב. ניקולס טריסט, מזכיר במחלקת המדינה האמריקאית שהיה נציגו הדיפלומטי האישי של הנשיא ג'יימס פולק ונלווה לגנרל וינפילד סקוט, ניסה פעמיים להגיע לחתימת ההסכם עם הנשיא המקסיקני אנטוניו לופס דה סנטה אנה, אך ללא הצלחה. כתוצאה, החליטו סקוט וטריסט לכפות משא ומתן, כצבא מנצח וכובש, על נציגי הממשלה המקסיקנית המובסת. בסופו של דבר נוהל משא ומתן, וההסכם נחתם על ידי ניקולס טריסט מצד ארצות הברית, ומהצד המקסיקני על ידי ועדה שייצגה את הממשלה המקסיקנית המובסת וכללה את דון ברנרדו קואוטו, דון מיגל אטריסטיין, ודון לואיס גונזגה קואבאס. ההסכם אושר בסנאט האמריקאי ב-10 במרץ 1848. מיד לאחר האישור בסנאט יצאו הכוחות האמריקאים מהבירה מקסיקו סיטי, ויושמו שאר סעיפי ההסכם.
ממשית
ממְשית הייתה עיר נבטית ששמשה תחנת מעבר ועיר חקלאות על ציר הדרך שירדה לערבה מהרי אדום, עלתה במעלה עקרבים והמשיכה לחברון ולירושלים, או לבאר שבע. בעיר נמצאו שרידים מכל התקופות הנבטיות שבהן התקיימה לצד שרידים מן התקופה הרומית המאוחרת במהלכה בוצרה העיר, ומן התקופה הביזנטית, שבמהלכה נבנו כנסיותיה. מקור השם ממשית הוא בשם הרומי-ביזנטי של העיר: ממפסיס. השם הערבי הוא כרנב (כורנוב), כשמו של משקה חלב, דבש ותמרים.
בממשית התגלה מטמון המטבעות הגדול ביותר שנמצא אי פעם בישראל, 10,500 מטבעות כסף. נמצאו לשון עופרת של 158 ליטראות ועליה סימני בית היציקה, אגד קטן של פפירוסים הכתובים ביוונית ועוד חפצים שונים.
בשנת 2005 הוכרזה ממשית כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ביחד עם שבטה, חלוצה ועבדת, כחלק מדרך הבשמים.
גאוגרפיה
ממשית היא העיר הנבטית המזרחית ביותר בנגב, והיא רחוקה מן הערים הנבטיות האחרות (כחמישה ק"מ דרומית-מזרחית לדימונה), מהלך יום בדיוק מהתחנה הקודמת בדרך השיירות - מצד חצבה. העיר נבנתה על סעיף של הדרך הנבטית הראשית העולה מן הערבה ומן המעלה המכונה "מעלה עקרבים הרומי". היא ממוקמת בבקעה בין רכס חתירה שבו נמצא המכתש הגדול ובין רכס אפעה בנגב.
השטח שעליו השתרעה ממשית, העיר הנבטית הקטנה ביותר בנגב, גדול רק במעט מארבעים דונם, אולם הפונקציות שמילאה ממשית בתקופה הנבטית מקנות לה מעמד של עיר. שטח העיר מחולק על ידי ערוץ צר ושטוח לשני חלקים, שבכל אחד מהם נבנו בתי העיר ומוסדותיה. ככל הנראה, החלק המערבי של העיר, הקרוב יותר לנחל, נחשב יוקרתי יותר. בלב חלק זה של העיר נבנה "הארמון".
היסטוריה
העיר הנבטית הראשונה נבנתה בממשית בתקופה הנבטית התיכונה במחצית השנייה של המאה הראשונה לפסה"נ, כאשר הושלם ייסוד הכוכב הנבטי של שש הערים בנגב. כמו שאר היישובים הנבטים בנגב, גם ממשית החלה כ"תחנת מסחר" לשיירות שחצו את המדבר מפטרה לעזה. בתקופה זו התבססה העיר על מסחר, אך גם על חקלאות בבקעה מסביבה ואף בשטחים מרוחקים עד 25 ק"מ מהעיר. בתקופה הנבטית המאוחרת מילא גידול סוסים את מקום מסחר השיירות, אבל בשתי התקופות לא היה די בבסיס כלכלי זה, והעיר הקטנה והבודדה נזקקה לעזרה נוספת. את העזרה הזאת נתן, ככל הנראה, בית הספר לאדריכלות שהוקם בעיר. מן הכתובות הנבטיות הרבות שנמצאו בעבדת ובאתרים אחרים נראה כי הנבטים נזקקו למספר רב של אדריכלים ורבי אומנים בבנייה (בניא בנבטית, ואויקודומוס ביוונית) בזמן המהפכה החקלאית הגדולה, בה החלו שוכני האוהלים לבנות בתי מגורים כמו אלה שנמצאו בממשית.
בשנת 106 אחרי שסופחה העיר לאימפריה הרומית הוצב בה חיל מצב רומי כדי לשמור על חלק מהגבול הדרומי של האימפריה והוקמו מסביבה סכרים גדולים, שניים מהם שרדו עד היום.
המאה השלישית הייתה מאה שנים של משבר ושינויים בממשית. העיר נפגעה, מן המשבר הכלכלי העולמי. צבירת המטבעות במטמון חדלה בעשור השלישי של המאה. בארץ כולה הפסיקו לבנות היפודרומים, ולא נזקקו יותר לסוסי המירוץ של ממשית. מיעוט של קרקע חקלאית לא איפשר לקיחת חלק חשוב במהפכה החקלאית, אך כמות המים הגדולה אפשרה גידול חזירים כפי שמעידות עצמות החזירים מכל הגילים שנתגלו בבדיקות.
בתקופה הביזנטית (במאה השלישית עד החמישית), בדומה לשאר ערי הנבטים התנצרה אוכלוסיית העיר שמנתה כמה אלפי בני אדם, ונבנו בה שתי כנסיות. לקראת סוף המאה השישית דעכה ממשית בעקבות הכיבוש המוסלמי והיום נותרו ממנה בעיקר חורבות. בתקופת המנדט הבריטי, ישבה במקום משטרת סיור, שאת שרידיה ניתן לראות גם כיום.
בשנת 1936 הקימו הבריטים מבנה ששימש את משטרת הרוכבים המדברית, במקום בו ניצבו חורבות מבנה נבטי. המבנה שוכן ליד המצודה שבקצה הצפון-מזרחי של האתר, ומשקיף על נחל ממשית. כיום נערכים בו אירועים.
המחקר באתר
האתר הוזכר לראשונה על ידי אולריך יאספר זטצן בעשור הראשון של המאה ה-19 ובהמשך המאה נחקר במספר הזדמנויות. סקר יסודי ראשון נערך על ידי הצ'כי אלואיס מוסיל ב-1901. ב-1937 ערכה הקרן הבריטית לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה סקר מפורט נוסף בממשית, ובשנים 1956–1957 התקיימו במקום חפירות מטעם האוניברסיטה העברית ורשות הגנים הלאומיים. בשנת 1972 נפתח המקום לביקורים.
בחפירות בשנים 1993 ו-1994 מטעם רשות העתיקות, נחשף המבנה הקדום שהיה בשימוש עד לרעידת אדמה שהתרחשה באזור בשנת 363, ועל הריסותיו הקימו הבריטים את מבנה המשטרה. עוד נתגלו שרידיהם של מבנים מהמאה ה-1, שנהרסו באופן יזום מחצית השנייה של המאה ה-2, כדי לפנות מקום למבנים מאוחרים.
אתרי העיר
השרידים הנראים כיום, נבנו במאה השנייה, שהיא התקופה הנבטית המאוחרת. הבנייה הנבטית של אותה תקופה הייתה כה טובה, שעם מעט מאוד תיקונים המתחייבים משינויים באורח החיים, יכלו בני אדם להוסיף להתגורר בעיר עד לסוף תקופת קיומה בתקופה הביזנטית. האתר הוא גן לאומי מטעם רשות הטבע והגנים.
קוקו בן 19
קוקו בן 19 הוא סרט קולנוע ישראלי מ-1985, בבימויו של דני ורטה.
עלילה
הסרט עוסק בקוקו, נער מזרחי משכונת מצוקה ירושלמית. שמו של הסרט הוא תגובה לשם הסרט נועה בת 17 העוסק בהתבגרות על רקע משבר בתנועה הקיבוצית. קוקו מנגן בלהקת רוק וחולם להיות כוכב, אך בינתיים, כדי לממן את הקלטות האלבום, מבצע מעשי שוד. אחד השירים שכתב, "קוקו בן 19" מבוצע על ידי להקה של בני עשירים וזוכה להצלחה גדולה, אך קוקו לא נהנה ממנה.
הפקה
הסרט היה סרטו הראשון של ורטה באורך מלא. הוא ליהק לסרט שחקנים לא מקצועיים, שהייתה זו להם הפעם הראשונה (והאחרונה) בה השתתפו בסרט קולנוע. פסקול הסרט יצא כאלבום במקביל להקרנתו, בהפקתו ובכתיבתו של שלמה מזרחי. בין היתר, נטלו בו חלק דני בסן, ששר את שיר הנושא שהפך ללהיט, מיקי שביב, גלעד עצמון ומאיר דדון, שגילם את דמותו של חברו ללהקה של קוקו. ב-2001 יצא האלבום בהפקה מחודשת.
לקראת צאתו של הסרט, וגם זמן רב אחרי שירד מהאקרנים, צצו ברחבי ישראל כתובות גרפיטי רבות, הנושאות את הכיתוב "קוקו בן 19". רבים יצאו נגד הפרסום הלא שגרתי, וראש עיריית ירושלים דאז, טדי קולק, אף איים להחרים את הסרט. בתגובה, הופצו צילומים של כוכבי הסרט, כשהם מוחקים את אחת הכתובות ובמאי הסרט דני ורטה טען שאין להפקה קשר לכתובות. חרף הפרסום האגרסיבי, לא זכה הסרט להצלחה מסחרית.
סצנות רבות בסרט צולמו בשכונת ממילא, כמה שנים לפני שהחלה הריסתה לקראת הקמת פרויקט ממילא אך לאחר שפונתה ממרבית התושבים. המבנים הנטושים בשכונה סיפקו תפאורה הולמת לסרט.
קישורים חיצוניים
ביקורות
צידנית
צידניות קשיחות מיוצרות משתי שכבות פלסטיק שביניהן חומר בידוד מוקצף מוקשה. הן קיימות בגדלים שונים, החל מצידנית אישית קטנה וכלה במשפחתית גדולה עם גלגלים. לרובן יש ידיות נשיאה ולעיתים גם רצועה לנשיאה על הכתף. קיימות גם צידניות רכות, שהן תיק תרמי. צידניות חד־פעמיות מיוצרות קלקר בעובי 1–2 סנטימטר.
צידניות משמשות לאחסון מזון לפעילויות כגון פיקניק, טיולים ומחנאות ולבילוי באתרי נופש כגון חופי רחצה, חורשות ויערות, פארקים ופארקי שעשעועים וכדומה.
תיקים תרמיים וצידניות עשויות לשמש גם להובלת קניות אישיות או משלוחים של מצרכים המצריכים קירור או הקפאה, כגון גלידות, מוצרי חלב ומזון קפוא.
צידניות משמשות לעיתים מוכרי מאכלי רחוב בדוכנים זמניים, ורוכלים באתרי נופש כגון מוכרי סברס וקרטיב על שפת הים.
ברפואה ובמחקר המדעי נעשה שימוש בצידניות להעברת מוצרים המצריכים קירור כגון תרופות ורקמות. חיל הרפואה בצה"ל השיק ב-2019 צידנית דם: ערכה אטומה ועמידה בתנאי שטח קשים, המיועדת ליחידות שדה בפעילות מעבר לגבול, לטיפול משופר בפצועים בשטח.
היסטוריה
את הצידנית המציא ריצ'רד ס. לארמי מג'ולייט, אילינוי. ב-24 בפברואר 1951 הגיש לאראמי בקשה למשרד הפטנטים של ארצות הברית לתיבת קרח ניידת (מספר סדרתי 212,573). הפטנט (מספר 2,663,157) הונפק ב-22 בדצמבר 1953.
הצידניות הראשונות היו עשויות פלדה ונטו להחליד. חברת קולמן הפכה את הצידנית לפופולרית לאחר ששיפרה את המפרט וייצרה בשנת 1954 צידנית מגולוונת. ב-1957 פיתחה חברת קולמן תהליך לייצור צידניות וכדים מפלסטיק.
Dangerous World Tour
The Dangerous World Tour (בעברית: "סבב הופעות מסוכן בעולם") הוא סיבוב ההופעות השני של האומן והיוצר מייקל ג'קסון, שנוצר על מנת לקדם את אלבומו הרביעי: "Dangerous". סבב ההופעות קיבל חסות מחברת פפסי קולה. סבב ההופעות כלל 70 הופעות, ועל פי ג'קסון כל הרווחים נתרמו לארגוני הצדקה " קרן " ל"לרפא את העולם", ולכיסו הפרטי של ג'קסון. הסיור התחיל בתאריך 27 ביוני 1992 בגרמניה, ונגמר ב-11 בנובמבר 1993 במקסיקו. בנובמבר 1993 סיים ג'קסון את סיבוב הופעות מוקדם מן הצפוי, בגלל מחלתו שהצריכה אשפוז. ג'קסון הודה כי ביצועיו בהופעות נעשה תלוי במשככי כאבים, לאחר שסבל מהתייבשות, מיגרנות ופציעות. במקור, סיבוב ההופעות היה אמור להתקיים עד חג המולד של 1993.
למרות ההצלחה האדירה של סיבוב ההופעות "BAD tour" (בעברית "רע בעולם"), סיבוב ההופעות הראשון של ג'קסון שאליו יצא ב-1988, ובו הרוויח 125 מיליון דולר, טען הכוכב כי הוא לא יבצע סיבוב הופעות שוב, ובמקום זאת יתרכז ביצירת סרטים ותקליטים. ב־3 בפברואר 1992, במסיבת עיתונאים של פפסי בהיכל הרדיו "סיטי מיוזיק" הכריז ג'קסון כי יצא לסבב הופעות שוב. ההכרזה הייתה במקביל לעסקה חדשה בין ג'קסון לפפסי, שדווחה בסך 20,000,000 דולר לחסות הסיור.
רקע
בראיון הצהיר ג'קסון, "הסיבה היחידה שאני יוצא לטור היא לגייס כספים עבור הקרן החדשה Heal the World, ארגון צדקה בינלאומי לילדים, שמטרתו היא לסייע לילדים ולאקולוגיה. המטרה שלי היא 100 מיליון דולר ברוטו עד חג המולד 1993. אני קורא לכל תאגיד וכל אדם שדואג לכוכב הלכת הזה ולעתידם של הילדים לעזור לגייס כסף למען הצדקה. קרן Heal the World תתרום כספים לאיידס ילדים לכבוד ידידי ראיין ווייט. אני מצפה לסיבוב ההופעות הזה מכיוון שהוא יאפשר לי להקדיש זמן לביקור ילדים בכל רחבי העולם, כמו גם להפיץ את המסר של אהבה גלובלית, בתקווה שאחרים יתרגשו לעשות את חלקם כדי לרפא את העולם."
התוכנית
ברשימת השירים המקורית משנת 1992 הוצגו "The Way You Make Me Feel" ו-"Bad", אך אלה הוצאו לאחר הקונצרט השמיני באוסלו, נורווגיה. עם זאת, שני שירים אלה הוחזרו להופעות בטוקיו, יפן.
הדיוויזיה ה-336 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-336 (בגרמנית: 336. Infanterie-Division), הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
Dangerous World Tour
התוכנית
במהלך שלב אירופה בשנת 1992, MTV הורשתה לצלם מאחורי הקלעים ולשדר שישה פרקים של חמש עשרה דקות בסיבוב ההופעות. המופע נקרא "The Dangerous Diaries" והוצג על ידי סוניה סון. MTV פרסמה צילומים של "Billie Jean" ו"Black or White" בתערוכה הראשונה במינכן. "בילי ז'אן" יצא עם 2 גרסאות שונות, האחת על ידי MTV כספיישל, והשנייה בסרט התיעודי "Dangerous Diaries". שתי הגרסאות הציבו קטע מהקלטת הקפלה המקורית של ג'קסון ל"Billie Jean" מעל השירה החיה כשג'קסון זורק את הפדורה שלו.
הדיוויזיה ה-336 (ורמאכט)
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-15 בדצמבר 1940, והועמדה תחת פיקוד יוהאן יואכים שטפר. במאי 1941 הוצבה הדיוויזיה בבלגיה, ולאחר מכן הוצבה בלה האבר ובברטאן, כחלק מהארמייה השביעית. במאי 1942 נשלחה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה במבצע מקרה כחול וחלק מיחידותיה אף השתתפו בקרב סטלינגרד. בהמשך לחמה הדיוויזיה במבצע סערת חורף כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית והארמייה השישית לסירוגין. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בחצי האי קרים, כחלק מהארמייה ה-17, וב-31 במאי 1944 הושמדה הדיוויזיה ושרידיה צורפו לדיוויזיה ה-294.
Dangerous World Tour
התוכנית
הקונצרט ב-1 באוקטובר 1992 בבוקרשט, רומניה צולם לשידור ברשת HBO ב-10 באוקטובר. ג'קסון מכר את זכויות הסרט על הקונצרט תמורת 20 מיליון דולר, אז הסכום הגבוה ביותר עבור הופעת הופעה בטלוויזיה. הספיישל זיכה את ג'קסון בפרס השני מבין שני פרסי CableACE בקריירה שלו, זה בפרס המיוחד לביצועים מוזיקליים.
טולוז, צרפת קונצרט ב-16 בספטמבר 1992 בהשתתפות מופע אינסטרומנטלי מיוחד של המחצית הראשונה של השיר "בארון" כאתנחתא בין השירים "Heal the World" ו-"Man in the Mirror". הנסיכה סטפני ממונקו, שהייתה "נערת המסתורין" בשיר האמיתי, נכחה בקונצרט זה. קונצרט זה סימן את הפעם הראשונה והיחידה בה הופיע שיר זה במהלך סיבוב ההופעות הזה, אף על פי שהוא בוצע בסיבוב ההופעות הבא שלו.
סלאש הופיע לאורח בשלוש הופעות של "Black or White": אוביידו, ספרד בספטמבר 1992, קונצרט הסילבסטר בטוקיו, יפן ב-31 בדצמבר 1992, והקונצרט האחרון בספרד, 26 בספטמבר 1993 בסנטה קרוז דה טנריף (האיים הקנריים).
הקונצרט ב-1 בספטמבר 1993 בסינגפור נקבע ל-30 באוגוסט 1993, אך הוזמן מחדש בגלל התמוטטותו של ג'קסון לפני ההופעה.
במהלך ביקורו במוסקבה בחודש ספטמבר, ג'קסון בא עם השיר "זר במוסקבה" אשר שוחרר באלבומו "HIStory: Past, Present and Future, Book I". זה היה בתקופה שג'קסון הרגיש מאוד לבד, רחוק ממשפחתו וחבריו, אך בכל לילה לאורך כל סיוריו אוהדים היו שוהים במלון שלו ותומכים בו.
סבולאדה
המאכל מורכב משמן זית, בצל, עגבניות, שום, פלפל ופטרוזיליה שאותם מערבבים יחד ומבשלים בבישול איטי.
למרק גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גם גרסאות עם יין לבן, חומץ וחמאה.
נהוג לצרוך את המאכל כארוחה עיקרית בליווי תפוחי אדמה מטוגנים, בשר בקר או דג.
קונליאנו
קְוֹנֶלְיַאנוֹ (באיטלקית: Conegliano; בונטית: Conejan) היא קומונה בנפת טרוויזו שבמחוז ונטו בצפון איטליה, כ-30 קילומטרים ברכבת מטרוויזו. נכון ל-2022 מונה אוכלוסיית העיר 34,260 נפשות. שרידי טירה מהמאה ה-10 ממוקמים על גבעה החולשת על העיירה. מה שנותר מהטירה, שהייתה שייכת בעבר לבישוף של ויטוריו ונטו, הוא מגדל פעמונים, שכיום שוכן בו מוזיאון קטן, והחומות החיצוניות.
ב-7 ביולי 2019, הוכרזו גבעות הפרוסקו של קונליאנו וואלדוביאדנה אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה
העיירה קונליאנו נוסדה במאה ה-12, כאשר קבוצה של משפחות אצילים מוונציה התיישבה על גבעה מסביב למבצר קיים. טירת קונליאנו תמיד נשארה מרכז הכוח, הן אזרחית (עם מקום מושבו של הפודסטה) והן הדתית (עם הכנסייה הקולגיאטית של סן לאונרדו). מלאכת יד ופעילויות חקלאיות התחזקו בשל ייסודם של מנזרים רבים כמו כנסיית סנטה מריה מאטר דומיני (1231), מנזר הנדכאים של סן פולו (1316), אנטוניוס הקדוש, פרנסיקוס הקדוש של הנזירים הזוטרים (1231), שלא לדבר על מרכזי הטיפול פליאטיבי וקהילות של עמאים.
בשנת 1153, הותקפה קונליאנו, אירוע שגבה קורבנות רבים. בהתחשב במיקומה המרכזי כלפי פריולי עם תחומי הפטריארכיה של אקוויליה, ההגנות של העיר חוזקו עם בנייה מחודשת של הטירה. קונליאנו נשלטה על ידי ואז על ידי  שהעניק לה ביצורים חדשים. תחת הרפובליקה של ונציה, שכבשה את טרוויזו ב-1337, נמשכו עבודות הביצור עם הקמת חומה סביב הכפר. עבודות הביצור נמשכו למרות התקפת ההונגרים ב-1411. נבנו מבנים מפוארים, אך ההידרדרות הורגשה לאחר מלחמת ליגת קמברה.
במאה ה-18, הטירה, שהייתה חרבה זמן רב, נהרסה ברובה והחומרים נוצלו לבניית מבנים חדשים, כמו בית העירייה ב-1744.
מקונגרס וינה בשנת 1815 עד 1866, הייתה העיירה קונליאנו חלק מהמונרכיה האוסטרית (ממלכת לומברדיה-ונציה).
גאוגרפיה
העיירה קונליאנו שוכנת באמצע הדרך בין טרוויזו והגבעות של פרוסקו שלפני קדם האלפים של, במקום נגיש הודות לכביש המהיר A27. זוהי גם נקודת המעבר בדרך לפריולי, מה שתמיד הפך אותה לאתר אסטרטגי.
בסביבות המאה ה-10 נבנה מבצר בשליטת הבישופים של בלונו. נראה ששם העיירה נובע מהמילה בלטינית cuniculus המציינת את המעברים התת-קרקעיים של הטירה.
חקלאות
קונליאנו היא, יחד עם, אחת משתי העיירות של יין פרוסקו בזכות הכרמים שלהם. הגידולים ממוקמים על נתיב של אחת מדרכי היין החשובות ביותר - Strada del Prosecco e Vini dei Colli Conegliano Valdobbiadene (דרך הפרוסקו והיינות של גבעות קונליאנו ולדוביאדנה) - המחברת בין שתי העיירות ועובר ברמת קוורטייר דל פיאבה (Quartier del Piave).
שמות היינות של האזור הם: "פרוסקו די קונליאנו ואלדוביאדנה" בעל ההתוויה המחמירה DOCG (Prosecco di Conegliano-Valdobbiadene DOCG), יין לבן "גבעות קונליאנו", ויין אדום "גבעות קונליאנו" (Colli di Conegliano DOC).
על מסורת גידול היין מעידה נוכחותו של בית ספר המוקדש ליין בקונליאנו, יישוב שנכלל גם במסלול "עיר היין".
תעשייה
בסביבת העיר פועלות תעשיות רבות, בעיקר בייצור מכשירי חשמל ביתיים, ציוד חשמלי וייצור חפצי נירוסטה. בין התעשיות הללו נמצאת, מובילה עולמית בייצור מכשירי חשמל, הממוקמת על הכביש הראשי 13 בין קונליאנו לעיירה השכנה שלה.
תחום היין התחיל באזור כבר לפני כמה מאות שנים ומעסיק מספר רב של אנשים. חברות אלו תורמות משמעותית לכלכלה וחלקן התמחו בייצור חביות עץ ובקבוקי זכוכית ליין.
תרבות וספורט
בכל חודש יוני, מבוצע במרכז ההיסטורי משחק שחמט או 'דמה' מיוחד שבו הכלים מיוצגים על ידי אנשים אמיתיים - הידועים בשם דמה קסטלנה (Dama Castellana). אירוע זה אינו המשך של מסורת חילונית, אבל הוצג רק לפני כמה שנים, עדיין הצליח להפוך ללוח אירועים מסורתי בקונליאנו.
קונליאנו היה מקום הולדתם של הציירים, שיצר קישוט משובח מאחורי המזבח בקתדרלה (מתוארך לשנת 1492), ו, כמו גם המלחין והמנצח בקונסרבטוריון של סינסינטי, פייר אדולפו טירינדלי (Pier Adolfo Tirindelli).
בעיירה יש קבוצת כדורגל אחת בשם F.C.D. Conegliano Calcio 1907 המשחקת כיום בפרומוציונה (Promozione), הרמה השישית של הכדורגל האיטלקי.
אתרים מרכזיים
"קונטרדה גראנדה" (Contrada Granda) הוא שמו המסורתי של הרחוב הראשי במרכז ההיסטורי של קונליאנו. הוא מוביל מ"רחוב 20 בספטמבר" (Via XX Settembre) דרך הכיכר "פיאצה צ'ימה" (Piazza Cima) לרחוב "ויה ביאטו מרקו אונגרו"(Via Beato Marco Ongaro). בנוסף לארמונות רבים, ניתן למצוא כאן את הקתדרלה ואת "בית הספר באטוטי" (Scuola dei Battuti).
הקהילה היהודית
המשפחה היהודית הראשונה השתקעה בעיר בשנת 1398 לערך, לאחר שהוזמנה להתגורר בה ולעסוק בהלוואה בריבית. בשנת 1490 הורשה יהודי בשם מנדולין להקים בביתו בית כנסת קטן, וכן לייסד בית קברות יהודי בעיר. ממקום זה התפתחה וגדלה הקהילה היהודית במקום. מועצת העיירה ניסתה לגרש את היהודים מהעיר בשנים 1511, 1518 ו-1560, אבל השלטון הוונציאני מנע זאת. ב-1637 רוכזו ונסגרו היהודים בגטו, ואז ככל הנראה נבנה בית הכנסת החדש שצורתו מוכרת היום מהמבנה בירושלים. לבית כנסת זה הוכנס ארון הקודש שהיה בבית הכנסת הקודם. הגטו הועבר למקום אחר ב-1675. בית הכנסת הנוכחי נחנך בשנת 1701, כפי הכתוב בכתובת השמורה בבית הכנסת עד היום. בתחילת המאה ה-17 פעל בעיירה תלמוד תורה תחת רב הקהילה נתן אוטולנגו (נפטר 1615). ב-1752 היו בקונליאנו 57 יהודים וב-1866 30. אחרוני היהודים בעיירה מתו בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בית הכנסת שפעל בעיירה נבנה מחדש ב-1701, אבל בעקבות האמנציפציה ליהודים שהתרחשה במאה ה-19, החלו יהודים לעזוב את הערים הקטנות ולהתיישב בערים הגדולות והחשובות יותר. כך קרה שעיירות קטנות התדלדלו מהאוכלוסייה היהודית שבהן, ובתי כנסת מפוארים התרוקנו. העיירה קונליאנו עברה אף היא תהליך דומה, וסמוך לשנת 1900 נסגר בית הכנסת, ואחת היהודיות הבודדות שנשארו לגור בעיירה הופקדה על שמירת המפתח לבניין. התפילה האחרונה בבית הכנסת נערכה בסוף מלחמת העולם הראשונה ביום כיפור של 1918 על ידי חיילים יהודים מצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית לפני נסיגתו מהאזור. ב-1951 הועבר בית הכנסת לירושלים ושוחזר בתוך מוזיאון יהדות איטליה. בית כנסת זה משמש כבית כנסת פעיל בשבתות וחגים והתפילות בו מנוהלות לפי מנהג בני רומא.
קישורים חיצוניים
•	Visit Conegliano
התלכדות עיצורים
התלכדות עיצורים או הבלעה הם מונחים המקובלים בדקדוק הלשון העברית הנלמד בבתי הספר בהתייחסות לדגש המשלים, שהוא סוג של דגש חזק.
דגש חזק מייצג מכפל, קרי רצף של שני עיצורים זהים. המכפל איננו מתקיים בעברית החדשה, להוציא מקרים שוליים, אך הוראת הלשון מבוססת בדרך כלל על המורפולוגיה והפונולוגיה של העברית הקלאסית, המשתקפות בכללי הניקוד. כאשר המכפל איננו נובע מהכפלה תבניתית של עיצור שורשי (דגש תבניתי), אלא מהידמות מלאה או כפועל יוצא מתצורת המילה, נהוג לסווג את הדגש כדגש משלים.
משיקולים של בהירות ההרצאה, כשדנים בדגש מסוג זה מקובל להתייחס לשלב מוקדם היפותטי שבו רצף העיצורים הזהים מיוצג בשתי אותיות נפרדות, הראשונה סוגרת הברה והשנייה פותחת את ההברה הבאה (להוציא את המקרה של דגש חזק בסוף מילה). לאחר שלב זה מתרחש כביכול תהליך של התלכדות שני העיצורים לעיצור יחיד, המסומן בדגש. לדוגמה, את תצורת המילה נָחַתִּי, המורכבת מצירוף הבסיס נָחַת וסיומת מדבר בזמן עבר -תִּי, מקובל לתאר כך: *נָחַתְתִּי (נָחַת+תִּי) > נָחַתִּי (התלכדות עיצורים).
לאמיתו של דבר אין לתהליך המתואר כל אחיזה במציאות הלשונית או האורתוגרפית של העברית הקלאסית: רצף העיצורים הזהים נשמר ולא "התלכד", והמכפל הוא המימוש הפונטי שלו. שני ה"שלבים" שתוארו אינם באמת שלבי התפתחות עוקבים, אלא שתי דרכים שוות ערך לייצג את המכפל. הדרך הראשונה היא היפותטית ואיננה משקפת מציאות היסטורית, ואילו השנייה תואמת את מוסכמות הכתיב והניקוד הקובעות כי מכפל יסומן בדגש באות בודדת, אחת היא מה מקורו.
הרי הזהב של אלטאי
מקורם של ההרים בפלאוזואיקון המאוחר, כאשר היבשות הקדומות לאוראסיה וגונדוונה נפגשו זו עם זו ויצרו את פנגיאה. עם זאת בהרים סלעים מוקדמים יותר מהפרקמבריון ומאוחרים יותר מהמזוזואיקון ומהקנוזואיקון. הגורם שהשפיע יותר מכל על נופם של ההרים הוא תהליכי היווצרותם ונסיגתם של קרחונים, ומבין כ-1,500 קרחונים בכל רחבי שרשרת ההרים, שוכנים רבים בשטח ההכרזה. באזור מצויים גם אגמים רבים שהידוע שבהם הוא אגם טלצקוייה. האקלים בהרים יבשתי קיצוני עם משרע טמפרטורות משמעותי בין עונת הקיץ הגשומה והחמימה לבין החורף המתאפיין במזג אוויר בהיר וקר.
רמת אוקוק
רמת אוקוק ממוקמת בדרומה של הרפובליקה של אלטאי וגובלת במונגוליה מדרום-מזרח, בסין בדרום ובקזחסטן בדרום-מערבה. האזור מתאפיין בגבעות ובערבה שבה ביצות, נהרות ואגמים. החי ברמת אוקוק כולל מספר מינים בסיכון וביניהם נמר השלג המצוי, הכבש הארגאלי, עיט הערבות והחסידה השחורה.
קנטונסקי זפובדניק
חלק זה של ההכרזה ממוקם בדרום-מערבה של הרפובליקה, לאורך הגבול עם קזחסטן. באזור ערבות, אחו אלפיני, טייגה וטונדרה בהרים שמעליו וקרחונים נרחבים. פריט הנוף הידוע ביותר באזור הוא הר בלוחה. להר שתי פסגות והמזרחית שבהן הנישאת לגובה של 4,506 מטר, היא הפסגה הגבוהה ביותר בהרי אלטאי בתחומי רוסיה. הפסגה המערבית מגיעה לגובה של 4,440 מטר.
אלטייסקי זפובדניק
אזור זה שוכן במזרחה של הרפובליקה והוא תופס את רובו של השטח המוכרז. באזור משתרעים קרחונים, שטחי טייגה, טונדרה ואחו הרריים וכן ערבות. למעלה מ-1,400 צמחים וסקולאריים נסקרו באזור וכמעט שישית מהם אנדמיים למקום. הפאונה כוללת 72 מיני יונקים ו-310 מיני עופות.
אגם טלסקוייה בצפונו של השטח המוכרז הוא האגם הגדול בהרי אלטאי ואגם המים המתוקים השני בגודלו בסיביר, לאחר ימת באיקל. שטחו של האגם הוא 233 קמ"ר, הוא שוכן בגובה של 434 מטר ועומקו המרבי הוא 325 מטר. האגם ארוך וצר וצורתו כשל האות העברית "ר". אורכו מגיע ל-78 ק"מ ורוחבו אינו עולה על 5 ק"מ לכל היותר. האגם מוקף בהרים הנישאים עד לגובה של 2,400 מטר. מוצאו היחיד של האגם הוא בקצהו הצפון-מערבי, ומימיו זורמים בסופו של דבר אל נהר אוב.