cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיאנה אגרון
קורות חיים
אגרון נולדה בסוואנה, ג'ורג'יה שבארצות הברית. אביה, רונלד ס. אגרון, הוא מנהל בענף המלונאות וממשפחה יהודית ממוצא אשכנזי. אימה, מארי (לבית בארנס), התגיירה עם נישואיה לאביה של דיאנה. סביה מצד אביה היגרו ממזרח אירופה, ושם משפחתם המקורי ברוסית היה "אגרונסקי". אגרון גדלה גם בסן פרנסיסקו ובסן אנטוניו. לה אח צעיר בשם ג'ייסון. היא למדה בבית ספר עברי בסופי שבוע, הלכה לבית ספר יסודי יהודי עד כיתה ג', ואף חגגה בת מצווה בבית כנסת רפורמי. כשהייתה בת 15, אביה חלה בטרשת נפוצה, מה שהוביל לכך שהוריה נפרדו.
בטלוויזיה
אגרון הופיעה בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "Shark", "קרוב לבית", "דרייק וג'וש", "CSI: ניו יורק" ו"מספ7ים", ובמספר פרקים בסדרה "ורוניקה מארס". היא הופיעה בעונה השנייה של סדרת גיבורי-העל "גיבורים" בתור דבי מרשל, המעודדת הראשית בקבוצת המעודדות של תיכון ורד.
החל ממאי 2009 כיכבה בשלוש העונות הראשונות של הסדרה של רשת פוקס "Glee" בתפקיד קווין פבריי, המעודדת המרושעת. החל מהעונה הרביעית הופיעה בסדרה כשחקנית אורחת, עד סיומה בשנת 2015. אגרון הופיעה עם שחקני הסדרה בשני מסעי הופעות בצפון אמריקה והממלכה המאוחדת ב-2010 וב-2011. למסע ההופעות השני יצא גם סרט, "Glee live - 3D movie concert", בו אגרון משחקת את עצמה\קווין פבריי.
בקולנוע
אגרון השתתפה בסרטים רבים. ביניהם "TKO", "ארוחת ערב עם רפאל", "הרומנטיקנים", "הציידים" ו"Skid Marks". בנוסף, השתתפה בסרט הקצר "A Fuchsia Elephant", אותו גם ביימה וכתבה. ב-2010 היא שיחקה את נטלי בסרט "בורלסק". ב-2011 השתתפה בסרט המתח המדע-בדיוני "אני מספר ארבע". ב-2013 השתתפה אגרון בסרט "החבר'ה הרעים", לצד רוברט דנירו, מישל פיפר וטומי לי ג'ונס.
מיזמים אחרים
אגרון דגמנה לצד שחקנים מ"אחת שיודעת" ו-"Glee" בקמפיין קיץ 2010 של "אושיין פסיפיק", וכן הופיעה בשערי מגזינים מפורסמים רבים, בהם Vogue, Elle, Flaunt, Glamour, Nylon GQ, קוסמופוליטן והרולינג סטון.
אגרון נכנסה לרשימת "הנשים היפות ביותר" של מגזין "פיפל", ונבחרה למקום ה-8 ברשימת האנשים היפים ביותר של אלן דג'נרס. אגרון הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך מספר פעמים, וזכתה בו בשנת 2010.
ב-2010 ביימה את הווידאו קליפ לשיר "Body" של להקתה של חברתה הטובה תאו, "Thao with the Get Down Stay Down". ב-2013 השתתפה בווידאו קליפ "Just Another Girl" של להקת הקילרס, וב-2014 השתתפה בווידאו קליפ "I'm Not The Only One" של סם סמית'. בנוסף, הקימה אגרון אתר אינטרנט בשם "You, Me & Charlie" בו היא חושפת אמנים חדשים.
חיים אישיים
ביולי 2015 החלה לצאת עם מוזיקאי האנגלי וינסטון מרשל, חבר הלהקה "ממפורד אנד סאנז", וב-15 באוקטובר 2016 השניים נישאו במרוקו. ב-2019 עברו לגור בנפרד, ונפרדו רשמית באוגוסט 2020.
אגרון היא צמחונית ותומכת בארגון "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים". אגרון גם תומכת בזכויות להט"ב, וכן בארגון "פרויקט טרוור" למניעת התאבדויות בקרב נוער להט"ב.
התנועה המסורתית בישראל
התנועה המסורתית בישראל היא ארגון הגג של קהילות ומוסדות היהדות-הקונסרבטיבית בישראל. אגפי התנועה כוללים בין היתר כ-78 קהילות ובתי כנסת ברחבי הארץ, תנועת הנוער נוע"ם, מכון 'על משמר הכנסת' ומרכז אדרבא לצעירים בעלי מוגבלויות.
מנכ"לית התנועה היא רקפת גינסברג, יושבת הראש סופי פלמן רפלוביץ'.
אידאולוגיה
התנועה המסורתית בישראל משתייכת ליהדות הקונסרבטיבית וחולקת את ראייתה את ההלכה כציווי המחייב את כלל היהודים שהוא גם מכלול דינמי החייב להשתנות ולהתאים עצמו לנסיבות הזמן והמקום. לפי ראייה זו, ניתנות פרשנויות מודרניות להלכה מתוך לימוד המקורות העתיקים והתבססות עליהם. הזרם נשען על תפיסה של ראיית עולם פלורליסטית. התנועה תומכת בחירויות האדם בכל תחומי החיים, בהתבסס על האמונה שכל אדם נברא בצלם. התנועה המסורתית היא תנועה ציונית המאמינה כי ריבונותו של העם היהודי הכרחית להמשך קיומו.
מעמד האישה
בקהילות התנועה נערכים טקסי בת מצווה לבנות, נשים משמשות בתפקידים של שליחות ציבור וקריאה מהתורה. כמו כן נשים מוסמכות לרבנות במכון שכטר, המרכז ללימודי יהדות שליד התנועה המסורתית.
גיור
בשנת 1989 פסק בית המשפט העליון כי על המדינה להכיר בגיורים קונסרבטיביים ורפורמים שנעשו בחו"ל. גם גיורי התנועה המסורתית בישראל, הנערכים על ידי מכון לגיור של התנועה מוכרים על ידי המדינה. התנועה המסורתית הייתה גם שותפה ב"ועדת נאמן" שהוקמה ב-1997 על מנת להגיע לפתרון מוסכם בנושאי הגיור. למרות מסקנותיה של הוועדה שעל המדינה להכיר בגיורים אלו, דחו ברבנות הראשית את הפשרה שהוצעה, מכיוון שכללה הכרה רשמית בזרמים לא-אורתודוקסיים ולכן מסקנות הוועדה לא יושמו.
הקמה בישראל
הקהילה המסורתית הראשונה בארץ ישראל, "אמת ואמונה", הוקמה בירושלים על ידי יהודים מגרמניה ב-1936. היא נוסדה ברחביה, לפי המתכונת הליברלית בגרמניה, ונחשבה כמרכז תרבותי עבור משכילי העיר, ביניהם: עקיבא ארנסט סימון, גרשם שלום, מרטין בובר ועוד בין מייסדיה היה הרב ד"ר, ששימש כרב קהילה עד 1949 (שאז ירד לשוודיה, לשמש שם כרב ראשי). הקהילה הצטרפה רשמית לתנועה הקונסרבטיבית ב-1949, אחרי שהרב אהרן פיליפ מונה לעמוד בראשה.
מרבית הקהילות המסורתיות התפתחו בישראל רק כ-40 שנה לאחר מכן, בעקבות גל העלייה המאסיבי ממדינות צפון אמריקה ואירופה. בשנת 1972 היו בישראל 4 קהילות מסורתיות והתנועה קמה באופן רשמי בשנת 1979. בשנים שלאחר הקמת התנועה הוקמו קהילות נוספות בכל הארץ, וכיום קיימות כ-78 קהילות וחבורות של התנועה המסורתית בישראל. חלק ניכר מחברי התנועה הם צברים וותיקים. נוספו עליהם חברים עולים חדשים, בעיקר ממדינות אירופה ואמריקה הצפונית והדרומית.
התנועה המסורתית מנהלת מאז היווסדה מאבק פוליטי מול הממסד הדתי בישראל לטובת הכרה ממסדית בשרותי הדת שהתנועה המסורתית מעניקה לחבריה. רבני התנועה המסורתית אינם מוכרים על ידי הרבנות הראשית לישראל ולכן טקסי נישואים, גירושים וגיור שהם עורכים בישראל, אינם מוכרים בידי המדינה.
מבנה
התנועה המסורתית מורכבת ממערך מתנדבים המרכיבים 7 ועדות שונות. בראשות הוועדות עומד "ועד הפועל" של התנועה המסורתית המורכב מחברי התנועה מכל הארץ, חלקם גם רבנים של התנועה המסורתית. כיושבת ראש התנועה המסורתית מכהנת סופי פלמן-רפלוביץ מקיבוץ חנתון שנבחרה בינואר 2017. לתנועה המסורתית קיים גם צוות מקצועי המורכב מראשי אגפים. בראש צוות התנועה עומדת רקפת גינסברג, מנכ"לית התנועה המסורתית בישראל החל משנת 2020. בישראל פועלים 25 רבנים קונסרבטיביים במשרה מלאה במסגרות קהילתיות בישראל, אף שישנם 170 רבנים בישראל החברים במועצת הרבנים הקונסרבטיבית.
התנועה חברה באיגוד ההתחדשות היהודית.
קהילות התנועה המסורתית
נכון ל-2017 בישראל פעלו 78 קהילות של התנועה המסורתית בכל רחבי הארץ. 26 מתוכן מחזיקות מבנה קבע, 52 נוספות משתמשות במבנים זמניים - בעיקר בתי ספר או מרכזים קהילתיים.
כל קהילה היא עמותה נפרדת הפועלת תחת עמותת הגג של התנועה המסורתית בישראל. הקהילות מקיימות שירותי דת ותפילות במגוון תחומים. תפילות שונות בימי חול ובסופי שבוע, תפילות בימי חג ומועד, טקסי בר ובת מצווה, אירועים מיוחדים נוספים, חיי קהילה, שיעורים בנושאים שונים, פעילויות לילדים ונוער ועוד. כדוגמה, ראו את הקהילה המסורתית הקריות וקהילת אשל אברהם.
מרו"ם
מרו"ם היא תנועת הסטודנטים של התנועה המסורתית. היא הוקמה בישראל בשנת 1996. מרו"ם היא תנועה עולמית הפועלת בארצות דרום אמריקה, אוקראינה, בריטניה, צרפת ועוד. בישראל מתנהלת פעילות של מרו"ם בשבעה קמפוסים של אוניברסיטאות ומכללות. במרו"ם מקיימים פעילויות עבור צעירים ברוח יהדות פלורליסטית, בהשקפה ציונית דמוקרטית. הפעילות היא בצורת לימודים, שיעורים, הרצאות, טיולים, ופעילויות חברתיות.
תוכנית בר/בת מצווה לילד המיוחד
תוכנית בר/בת מצווה לילד המיוחד הוקמה בשנת 1996. התוכנית פועלת בכ-30 בתי ספר ומוסדות חינוכיים לחינוך מיוחד בארץ, והיא מאפשרת קיום טקסי בר מצווה (או בת מצווה) לנערים בחינוך המיוחד שהגיעו לגיל מצוות. המשתתפים בתוכנית עוברים במהלך השנה שלפני הטקס שיעורי העשרה בנושאי יהדות וטקס בר המצווה. הפעילות כוללת עבודה עם נוער חילוני ודתי כאחד. כל נער או נערה לוקח חלק פעיל בטקס בר המצווה שלהם לפי יכולתם. מתחילתה של התוכנית קיומו טקסי בר מצווה כ-2,000 נערים ונערות. צוות התוכנית מורכב מחברים בתנועה המסורתית בעלי תואר בחינוך מיוחד או בחינוך יהודי.
נונואוטי
נונואוטי (באנגלית: Nonouti) הוא אטול אלמוגים באיי גילברט ברפובליקת קיריבטי שבמרכז האוקיינוס השקט, ואחד המחוזות של קיריבטי.
אטול נונואוטי הוא האטול השלישי בגודלו באיי גילברט - אורכו כ-35 ק"מ ורוחבו כ-15 ק"מ. במרכז האטול מצויה לגונה.
אינץ'
אינץ' (מאנגלית: Inch; נכתב גם אינטש; מסומן על ידי in או ", בגרמנית: Zoll, ולעיתים גם בעברית משתמשים ב"צול") היא יחידת מידה לאורך השווה ל־2.54 סנטימטרים, חלק ממערכת היחידות המכונה "מערכת היחידות הבריטית" המשמשת בבריטניה, בארצות הברית ובמדינות בודדות נוספות.
נהוג לייצג את יחידת המידה אינץ' בעזרת תגיים (″ double prime) מימין למספר, לדוגמה 4″ הם 4 אינץ'. (בעוד שגרש בודד מציין רגל (יחידת מידה) - 12 אינצ'ים)
אורכים הקטנים מאינץ' מציינים בשברים 1/2, 1/4, 1/8, 1/64 וכו'.
המרה
אינץ' אחד שווה ל־2.54 סנטימטרים.
12 אינצ'ים הם רגל, ו־36 אינצ'ים הם יארד.
יחידת חלוקה נוספת המשמשת לעיתים למידות קטנות כגון קוטר חוטים, היא מיל (mil) החלק ה-1,000 של האינץ' השווה ל-0.0254 מילימטר או 25.4 מיקרומטר. באנגליה יחידה זו נקראת Thou או point.
שימושים מיוחדים
אינץ' משמש כיחידת מידה לצגים ברחבי העולם, גם במדינות שבהן נהוגה השיטה המטרית - גודל המסך הוא אורכו באינצ'ים מפינה לפינה באלכסון. בניגוד למדידות שונות שבהן ממירים מידות באינץ' ליחידות מידה גדולות יותר כגון רגל, כאשר מודדים מסכים לא נוהגים להמיר את יחידת המדידה וכך מופיעות מידות מסך כגון 40 אינץ'.
נהוג להשתמש באינץ' גם לציון הקוטר של כלי ירייה, בעיקר מקלעים.
בישראל מידות הבגד מופיעות לעיתים תכופות באינץ', בעיקר כשמדובר בסחורה אמריקנית ובריטית.
האינץ' כיחידת שטח
אף שהאינץ' הוא יחידת אורך, הרי במחלקות המודעות בעיתונים בישראל הוא משמש כיחידת שטח, למדידת שטחן של מודעות. זאת כיוון שרוחב המודעה קבוע (רוחב טור בעיתון), ולכן מודעה של אינץ' פירושה מודעה שגובהה אינץ' אחד, והיא משתרעת על טור אחד בעיתון. דוגמה לכך מופיעה ב, שבו נאמר על מודעות המתפרסמות בעיתונים יומיים, בשבועונים או בירחונים: "מודעה לא תהא גדולה מ־40 אינץ׳".
אינץ' וצול
צול (Zoll, המילה הגרמנית לאינץ') היא יחידת מדידה שמשמשת בעיקר למדידת קוטר חיצוני נומינלי של צינורות.
הערכים של המידות הנומינליות היו של הקוטר הפנימי של צינור שהיה סטנדרטי ובעל דופן של כ-4 מ"מ. כיום בישראל המילה "צול" משמשת רק כמידה נומינלית לקוטר חיצוני של צינור לפי הסטנדרט הבריטי המוגדר בטבלה:
מיל
בעבר הייתה מקובלת המידה מיל (mil), אלפית האינץ', כלומר 0.0254 מילימטר. מידה זו הייתה בשימוש במכניקה עדינה ובאלקטרוניקה, למשל במעגלים משולבים, מעגלים מודפסים, ולהגדרת הממדים של שבבים (המארז של מעגל משולב), בפרט לקביעת המרחק בין ה"רגליים". תעשיות אלו עברו לשימוש במידות בשיטה המטרית, והשימוש ב"מיל" נעלם כמעט לחלוטין.
סער 4.5
סער 4.5 הוא שם כולל לשלושה דגמים של ספינת טילים (סטי"ל) של חיל הים הישראלי: סער 4.5 חוחית, סער 4.5 נושב וסער 4.5 נירית. האחרונות מרכיבות, נכון ל-2015, את עיקר הכוח של שייטת ספינות הטילים. הספינות נבנו במספנות ישראל.
היסטוריה
דגמי "נושב" ו"חוחית" נכנסו לשירות חיל הים בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים.
בדגם סער 4.5 "חוחית" נוסף גם מנחת מסוקים והאנגר למסוק דולפין, שהוחלף בהמשך במסוק יורוקופטר AS-565 פנתר. שני הסטי"לים מדגם "חוחית" אח"י גאולה ואח"י עליה, הוצאו מהשירות ב-2004, לאחר שהוחלט למכור את הספינות למקסיקו.
החל מסוף שנות השמונים של המאה העשרים ועד תחילת שנות ה-2000 נקלטו בחיל הים סטי"לים מדגם "נירית".
שתיים מספינות ה"נירית" הן שתי ספינות ה"נושב".
השדרוגים העיקריים בספינות אלה לעומת סער 4 היו במערכות האלקטרוניות: שליטה ובקרה, גילוי וזיהוי, בקרת אש, מכ"ם, סונאר, לוחמה אלקטרונית וקשר.
השינוי הבולט ביותר היה בהתקנת תורן מחופה, אשר מאפשר נשיאת אנטנות ומכשור חדיש. שדרוג נוסף היה החלפת מערכת ההשטה והמנועים. הספינות מדגמי סער 4.5 הן ארוכות יותר וההדחק שלהן גדול יותר. הודות להגדלת ממדי הספינה התאפשר גם שיפור בתנאי החיים של הצוות.
אח"י חץ הייתה הספינה הראשונה מדגם "נירית" שבה הותקנו מערכות לחימה חדשות והיא שימשה כספינת ניסויים לאמל"ח העתידי (הן לספינות ה"נירית" והן לסער 5).
בהמשך הוסבו אח"י רומח ואח"י קשת שהיו מדגם "נושב" בתהליך שדרוג מקיף לדגם "נירית",
שאר ספינות "נירית" הן: אח"י כידון, אח"י יפו, אח"י תרשיש, אח"י חרב ואח"י סופה.
בשנת 2008 הוסבו שתיים מהספינות לדגם "נירית נצ"ל" - תותח ה-76 מ"מ בירכתי הספינה הוסר ובמקומו הותקן סונאר נגרר, ונוספו טורפדות נגד צוללות.
בשנת 2017 החל צה"ל בשדרוג נוסף לספינות ה"נירית": השדרוג כולל הוספת מכ"ם חדש והתקנת משגרי טילי תמוז המאפשרים פגיעה מדויקת במטרות חוף.
פעילות מבצעית
סטי"לים מדגם סער 4.5 נוטלים חלק בפעילות המבצעית של חיל הים במשך למעלה מ-40 שנה, מתחילת שנות השמונים:
שתי ספינות ה"נושב" השתתפו במלחמת לבנון הראשונה (מערכת שלום הגליל) וספינות ה"נירית" נטלו חלק בסגר הימי על לבנון במהלך מלחמת לבנון השנייה ובהפגזת יעדי חוף.
בגזרת עזה ספינות אלה פעילות באכיפת הסגר הימי על הרצועה. במהלך סבבי הלחימה השונים ברצועה (מבצעי עופרת יצוקה, עמוד ענן וצוק איתן) השתתפו ספינות ה"נירית" בהפגזת יעדי חוף שבאה לידי ביטוי בירי פגזי 76 מ"מ וגם בירי טילים מדויקים.
ספינות סער 4.5 השתתפו בעצירת המשט לעזה ב-2010 וכן בלכידת ספינות נשק שונות כדוגמת הוויקטוריה (אח"י סופה) והקלוס סי (אח"י חץ).
ילדים בעולם
ילדים בעולם (באנגלית: Big Blue Marble - "גולה כחולה גדולה" בהתייחס לכדור הארץ) היא סדרת טלוויזיה לילדים אמריקאית שהופקה בארצות הברית בין השנים 1974-1983.
הסדרה עסקה בחוויותיהם וסיפורי חייהם של ילדים ממדינות שונות בעולם. במסגרת הסדרה נוהל מועדון של חברים לעט (pen pal) שעודד קיום קשרים בין ילדים מלאומים ומגזעים שונים. הסדרה נודעה בשיר הפתיחה שלה. זכתה במספר פרסים.
בישראל שודרה הסדרה לראשונה בשם "כדור כחול גדול" בשנות השבעים במסגרת שידורי אחר הצהריים של הערוץ הראשון ושודרה בפעם שנייה בשנות השמונים בשם "ילדים בעולם" במסגרת רצועת תוכניות הילדים והנוער של הערוץ הראשון.
ארנס
ארנס
לטינית וולגרית
לטינית וולגרית הקרויה גם לטינית עממית (לטינית: Vulgare latinum או Latinum vulgare; תרגום המילה 'וולגרי': עממי, מצוי), היא השם הכולל לניבים העממיים השונים של השפה הלטינית המדוברת, אשר שימשו את ההמונים ברחבי האימפריה הרומית, כולל רומא, עד לנפילתה. ניבים אלו התקיימו לצד הלטינית הקלאסית ששימשה בעיקר כשפת הכתב ושפת ההוראה בבתי הספר. מניבים אלו התפתחו לבסוף השפות הרומאניות השונות.
התפתחותה של הלטינית הוולגרית
הלטינית הוולגרית התפתחה מן השפה הלטינית הקלאסית. היא שימשה בצורות שונות בארצות השונות שברחבי האימפריה הרומית, ניבים שהתפתחו עם הזמן לשפות הרומאניות - הנפוצות שבהן: ספרדית, איטלקית, צרפתית, רומנית, קטלאנית ופורטוגזית.
את היווצרותה של הלטינית הוולגרית מן הלטינית הקלאסית ניתן ליחס לשלושה גורמים מרכזיים: ההתפתחות הטבעית המואצת יותר של שפת הדיבור ביחס לשפת הכתב; השימוש בלטינית בקרב חיילים שגויסו מכל רחבי האימפריה, עיוותו את מבנהּ ותיבלו אותה בביטויים התואמים את שפת האם שלהם; התפשטות השפה הלטינית כחלק מהתרחבות האימפריה הרומית, אל עמים דוברי שפות אחרות, שתרמו גם הם להתפתחותה.
עם הזמן שכיחות ונפיצות השימוש בלטינית הוולגרית הביאו לדחיקת הלטינית הקלאסית אל התחום האקדמי והדתי ולמותה כשפה מדוברת של ממש. התפתחות הניבים של הלטינית הוולגרית עצמם, באופן מקומי, חרצו הבדלים עצומים יותר ויותר בין הללו, וכבר במאה השישית לספירה לא יכלו אנשים מאזורים שונים להבין זה את זה. לבסוף נעלמה גם הלטינית הוולגרית והוחלפה בשפות הרומאניות.
הבדלים בין הלטינית הקלאסית ללטינית הוולגרית
בהיות הלטינית הוולגרית השפה המדוברת, נעשו בה כמה הפשטות ושינויים ביחס לשפה הכתובה, כגון השמטת אותיות ומילות סיום והפחתת השימוש במילות יחס. בנוסף, מילים גבוהות הוחלפו בה בביטויים נפוצים יותר או במילות סלנג. את התפתחות ההבדלים בין השפות ניתן להעריך מקריאה בנספח פרובוס (המאה ה-3 עד ה-4 לספירה), המציג 227 'תיקונים' למילים מן השפה המדוברת.
וולטר סקוט
סר וולטר סקוט (באנגלית: Walter Scott; ) היה משורר וסופר סקוטי פורה שנודע בעיקר בזכות הרומנים ההיסטוריים שכתב.
ביוגרפיה
סקוט נולד באדינבורו שבסקוטלנד. בילדותו סבל מפוליו, שגרם לצליעה ברגלו הימנית למשך כל חייו. לאחר לימודי משפטים באוניברסיטת אדינבורו, הלך בעקבות אביו והיה לעורך דין. לאחר פרשיית אהבים כושלת עם ויליאמינה בלש מהכפר פטרקרן (Fettercairn). זו נישאה לוויליאם פורבס, וסקוט נשא לאישה את מרגרט שארלוט שארפנטייה, בתו של ז'אן שארפנטייה מליון שבצרפת, ב־1797. נולדו להם חמישה ילדים. ב־1799 מונה לשריף של מחוז סלקריק.
בגיל 25 החל בניסיונות ראשונים של כתיבה, תחילה בתרגום יצירות מהשפה הגרמנית, ולאחר מכן בשירה. בתווך בין שתי התקופות של הקריירה הספרותית שלו פרסם אסופה בשלושה כרכים של בלדות סקוטיות, "בלדות של הגבול הסקוטי" (The Minstrelsy of the Scottish Border). זה היה הסימן הראשון להתעניינותו בסקוטלנד ובהיסטוריה מנקודת מבט ספרותית.
לאחר שהקים בית דפוס, שירתו, החל מ־The Lay of the Last Minstrel ב־1805, הביאה לו תהילה. הוא פרסם מספר יצירות אחרות בעשר השנים שלאחר מכן, ובכללן, בשנת 1810, "גבירת האגם" (Lady of the Lake), פואמה המתרחשת בסקוטלנד. חלקים ממנה (בתרגומם הגרמני) עובדו למוזיקה בידי פרנץ שוברט. אחד מן הקטעים המוזיקליים הללו, "השיר השלישי של אלן" (Ellens dritter Gesang) מוכר כ"האווה מריה של שוברט".
לאחר שבית הדפוס נקלע לקשיים כלכליים, החל סקוט לכתוב ב־1814 ספר למטרות הכנסה. התוצאה הייתה "וייברלי" (Waverley), רומן שפורסם באנונימיות. היה זה סיפור המעשה של המרידה היעקוביטית האחרונה בממלכת בריטניה הגדולה, ה"ארבעים-וחמישה". הרומן זכה להצלחה ניכרת. בחמש השנים הבאות חיבר סקוט ספרים רבים, כולם בעלי אותו רעיון מרכזי. בדאגתו למוניטין שלו כמשורר, המשיך לפרסם את הרומנים תחת מסווה של אנונימיות. הרומנים נחתמו על ידי "מחברו של "וייברלי"", או שפורסמו כ"סיפורים של - " ("...Tales of") ללא ציון המחבר כלל. גם כשהיה ברור כי לא ייגרם כל נזק בפרסום זהותו כמחבר, שמר סקוט על המסווה, ככל הנראה מתוך חוש הומור. באותה תקופה רווח הכינוי "הקוסם מן הצפון" לציון המחבר המסתורי והמצליח. שמו של סקוט נקשר בהרחבה בשמועות שנפוצו על אודות זהות המחבר, וב־1815 זכה סקוט לכבוד שבסעודה עם הנסיך ג'ורג', לימים המלך ג'ורג' הרביעי, שרצה לפגוש את "המחבר של "וייברלי"".
ב־1820 חדל מלכתוב על סקוטלנד כשפרסם את "אייבנהו", רומן היסטורי המתרחש בממלכת אנגליה של המאה ה-12 על רקע מסע הצלב השלישי, שבייתו של ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה והחזקת כס השלטון על ידי אחיו העריץ ג'ון. הספר הצליח במהרה, וכפי שנהג עם הרומן הראשון שלו, פרסם סקוט זרם ספרים בעלי אותו רעיון מרכזי. עם התפשטות תהילתו בתקופה הזו בקריירה שלו, קיבל סקוט תואר אצולה, ברונט, ונהיה סר וולטר סקוט. באותו הזמן ארגן את ביקורו של המלך ג'ורג' הרביעי בסקוטלנד, וכשביקר זה באדינבורו ב־1822, המופע המרהיב שארגן סקוט שנועד לדמות את ג'ורג' להתגלמות שמנמנה-משהו של הנסיך צ'ארלס אדוארד סטיוארט, החזיר חצאיות סקוטיות לאופנה והפך אותן לסמל של זהות לאומית.
החל מ־1825 שוב הידרדר מצבו הכלכלי של סקוט, והחברה שלו כמעט התמוטטה. העובדה כי הוא היה מחברם של ספריו הפכה לנחלת הכלל באותו הזמן. במקום להכריז על פשיטת רגל, הוא מסר את ביתו ואת הכנסתו לידי קרן שהשתייכה לנושיו, והמשיך לפרסם ספרים על מנת לצאת מחובותיו. הוא שמר על ההספק האדיר שלו בפרסום סיפורת בדיונית (בנוסף לביוגרפיה של נפוליאון בונפרטה) עד לשנת 1831. באותו זמן בריאותו החלה להידרדר, והוא נפטר באבוטספורד ב־1832. ספריו המשיכו להימכר, ולאחר זמן-מה החזיר את כל חובותיו מהקבר. הוא נקבר במנזר דרייבורג (Dryburgh Abbey).
סקוט גם אחראי, דרך סדרת מכתבים שפורסמו תחת שמות עט שונים בעיתון Edinburgh Weekly News ב־1826, לשמירת זכותם של בנקים סקוטיים להוציא שטרות כסף משלהם, דבר המתבטא עד היום בתמונתו המופיעה על כל השטרות שמדפיס בנק אוף סקוטלנד.
רבות מעבודותיו אוירו על ידי חברו ויליאם אלאן.
חופשה בת שנתיים
חופשה בת שנתיים או שנתיים באי בודד (בצרפתית: Deux ans de vacances) הוא רומן הרפתקאות מאת ז'ול ורן שפורסם בשנת 1888. הסיפור מספר על גורלה של קבוצת תלמידי בית ספר הנקלעים לאי בודד בדרום האוקיינוס השקט, ועל מאבקם להתגבר על מצוקות. בהקדמתו לספר, מסביר ורן כי מטרותיו היו ליצור סביבה דמוית רובינזון קרוזו לילדים, ולהראות לעולם שהאינטליגנציה והאומץ של ילדים מסוגלים לעמוד במבחן.
עלילה
הסיפור מתרחש במרץ 1860 ופותח בסיפור על קבוצה של תלמידי בית הספר בגילאי שמונה עד ארבע עשרה שנמצאים על גבי מפרשית שנקראת סלות'. הם יוצאים ממעגן באוקלנד, ניו זילנד, ומתכננים לצאת לחופשה של שישה שבועות. חוץ מהבחור האמריקאי גורדון, ובריאנט וג'ק שהם שני אחים צרפתים, כל הבנים בריטים.
בעוד הצוות של המפרשית עדיין נמצאים על החוף, המעגנים מושלכים לפתע בנסיבות לא ידועות והספינה נסחפת לים, שם היא נקלעת לסערה. עשרים ושניים יום לאחר מכן, הבנים מוצאים את עצמם מטילים על חוף של אי לא נודע, שהם מכנים "יושב ראש האי". הם נקלעים להרפתקאות רבות ואפילו מצליחים לתפוס חיות בר. הם נשארים באי במשך שנתיים עד שספינה חולפת טובעת בקרבת האי. האונייה השתלטה על ידי מורדים, מתוך כוונה לעסוק בסחר עבדים. בעזרת שניים מחברי הצוות המקורי, הבנים מביסים את המורדים ונחלצים מהאי, אשר הם מגלים שהיה נמצא קרוב לחוף הצ'יליאני.
אלון אבוטבול
אלון מוני אבוטבול (נולד ב-28 במאי 1965) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מפיק קולנוע וקריין ישראלי בעל מוניטין בינלאומי. זוכה פרס אופיר לשנת 2003 ופרס האקדמיה לטלוויזיה.
ביוגרפיה
אחיו הגדול היה הזמר והשחקן אברהם אבוטבול.
עד שירותו הצבאי הופיע בארבעה סרטים. שירת כנהג בחטיבת דובר צה"ל. במהלך תקופה זו נבחר להשתתף בתפקיד ראשי בסרט הדוקו-דרמטי "שתי אצבעות מצידון", אותו יזמה יחידת ההסרטה של חטיבת הדוברות. התפקיד היווה עבורו את הפתח לקריירת המשחק בקולנוע.
קולנוע
בשנת 1980 שיחק בתפקיד קטן בסרטו של עקיבא ברקין "כוכב השחר".
עם סיום לימודיו בתיכון תלמה ילין בשנת 1983, שיחק בסרט הקולנוע, "הפנימייה", בו שר גם את שיר הנושא לסרט "לא נותר". במקביל למד בסדנה למשחק "החדר" בניהולו של אמיר אוריין. בשנת 1985 כיכב לצדם של מוסקו אלקלעי, ג'וליאנו מר וסמדר קילצ'ינסקי בסרט "בר 51", ובאותה שנה שיחק בסרט נוסף, "הקרב על הוועד", של אסי דיין לצד שלישיית הגשש החיוור. בשנת 1986 שיחק בסרט "מלכת הכיתה".
תפקידו הפופולרי הראשון היה בשנת 1986, כשכיכב בסרטו של אלי כהן, "שתי אצבעות מצידון", סרט המבוסס על אירועי מלחמת לבנון הראשונה. על משחקו בסרט זה קיבל את פרס "השחקן הטוב ביותר" בפסטיבל הקולנוע בירושלים. באותה שנה שיחק גם בסרט אמריקאי-ישראלי בבימויו של משה מזרחי בשם "אהבה גנובה" לצידם של גילה אלמגור וטום הנקס. בשנת 1987 שיחק ב"פוטו רומן", סרטו של אסי דיין ובסרט "כל אהבותי" לצד דב נבון. שנה לאחר מכן השתתף בסרט "מקום ליד הים" לצד ענת צחור ובסרט האמריקאי "רמבו 3" לצד השחקן ההוליוודי סילבסטר סטאלון.
בשנת 1989, לאחר ששיחק בסרט קצר בשם "הכלוב" ובסרט אמריקאי ישראלי בשם "רחובות האתמול", שיחק בסרט, "אחד משלנו", של האחים ברבש, לצד דן תורן ושרון אלכסנדר. על משחקו בסרט זכה שוב בפרס "השחקן הטוב ביותר" ב"פסטיבל הקולנוע ירושלים".
בשנת 1991 שיחק בסרט ההוליוודי "רחובות ההרג". שנה לאחר מכן, בשנת 1992, כיכב בסרט "רוקד על החוף".
בשנת 1993 בסרטו של אמנון רובינשטיין "הירושה" לצד אבי טולדנו, ושיחק בסרט הקצר של עודד דוידוף "אוקטן 96" בבית הספר סם שפיגל. בשנת 1994 שיחק בסרטו של מנחם גולן "סוסים רצחניים" לצד אורי גבריאל.
בשנת 1995 הפיק את הסרט "הכוכב הכחול" של גור בנטביץ' ושיחק בו בתפקיד הראשי. ב-1995 השתתף בסרטו של שמי זרחין "לילסדה", לצד גילה אלמגור וענת וקסמן, ושיחק לצד אורנה בנאי ב"החצי השני". בשנת 1997 השתתף בסרטו של רפי בוקאי "מרקו פולו: הפרק האחרון" לצד שולי רנד. ב-1998 שיחק בסרט "מזל דגים" ובסרט "ז'נטילה". בשנת 1999 השתתף בסרט "אהבה ממבט שני".
בשנת 2000 זכה בפרס "שחקן העשור בקולנוע" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה "שלום לבן דודי" בבימויו של שרון עמרני. ב־2001 שיחק בסרט ההוליוודי "סודות המסדר" לצידם של ז'אן-קלוד ואן דאם, צ'רלטון הסטון ואחרים. באותה שנה השתתף בסרטו של עודד דוידוף "מרס תורכי" לצד גל זייד ובסרט "חמש דקות בהליכה". בשנת 2002 השתתף באלבום "שירים באורמלא" לצד אלון אולארצ'יק, יוני רכטר ומיקה קרני. בשנת 2003 שיחק בסרט לצידם של איילת זורר ויורם חטב בסרטו זוכה פרס אופיר של שבי גביזון "האסונות של נינה", ועל משחקו בסרט זכה בפרס אופיר בתואר "שחקן המשנה הטוב ביותר". באותה שנה כיכב בסרטו של אייל חלפון "תיאום כוונות" בתפקיד חגי, מפקד הטנק. ב-2005 שיחק אבוטבול לצד מוני מושונוב ויובל סגל בסרטו של מרק רוזנבאום, "לרקוד", והשתתף בסרטו ההוליוודי של סטיבן ספילברג "מינכן".
בשנת 2006 שיחק בסרט עטור הפרסים "בופור" של הבמאי יוסף סידר. ב-2007 שיחק לצד מילי אביטל וענת וקסמן בסרט "נודל" של איילת מנחמי וכיכב בסרט "רק כלבים רצים חופשי", לצידם של ליאור אשכנזי ואיילת זורר. בשנת 2008 שיחק בסרטם של שלומי ורונית אלקבץ, "שבעה", ובסרטו ההוליוודי של רידלי סקוט, "גוף השקרים", בכיכובם של לאונרדו דיקפריו וראסל קרואו. בשנת 2009 כיכב בסרטו של יגאל בורשטיין "אצבע אלוהים" לצד משה איבגי ודורית בר אור. ביולי 2009 הוענק לו ביחד עם איבגי פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים על סרט זה.
בשנת 2012 יצא לאקרנים החלק השלישי בטרילוגיה אודות באטמן מבית כריסטופר נולן, הסרט "עלייתו של האביר האפל", בו מגלם אבוטבול פיזיקאי רוסי, ד"ר ליאוניד פאבל. באותה שנה שיחק בסרטו של עודד דוידוף "הדילרים".
בשנת 2013 הופיע בתפקיד הגברי הראשי, לצד טלי שרון, בסרט "ההיא שחוזרת הביתה" שביימה וכתבה מיה דרייפוס. באותה שנה גילם את במבי, התפקיד הראשי בסרטו של יוסי מדמוני "מקום בגן עדן" ושיחק בסרט "האם זה אתה?" שביים דני מנקין לתסריט של אשכול נבו.
בשנת 2015 שיחק בסרט ההוליוודי "ספטמבר בשיראז" לצידם של סלמה הייק ואדריאן ברודי.
בשנת 2016 שיחק בסרט ההוליוודי "המטרה: לונדון" לצד ג'רארד באטלר, בתפקיד טרוריסט מבוקש של ה-FBI בשם אמיר ברקאווי.
בשנת 2017 שיחק בסרט ההוליוודי "אלוף ללא עוררין 4" בתפקיד ראש המאפיה המקומית והמושחת, לצידו של השחקן הראשי סקוט אדקינס המגלם אמן לחימה אגדי בשם ״בויקה״. בשנת 2018 שיחק במותחן הפוליטי "המגשר", לצד ג'ון האם ורוזמונד פייק. באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של אורי סיון "הרמוניה". בשנת 2019 שיחק בסרטו של מרקו כרמל "פרא אציל". באותה שנה שיחק גם בסרטו של גור בנטביץ' "קצפת ודובדבנים", וכן בסרטם של חנן סביון וגיא עמיר "מחילה". בשנת 2022 שיחק בסרטו של שי כנות "אוהב אותך צ'ארלי".
בפברואר 2020 פורסם כי אבוטבול ישחק לצד ג'קי קרוז, הארווי קייטל, סאם וורת'ינגטון ומינקה קלי בסרט "לנסקי" על חייו של מאיר לנסקי המאפיונר היהודי. הסרט יצא לאקרנים ב-25 ביוני 2021.
בשנת 2021 לוהק לסרט המתח האמריקאי "MK Ultra" לצד שחקנים כמו אנסון מאונט וג'יימי ריי ניומן; הסרט אמור לצאת לאקרנים במהלך 2023.
טלוויזיה
בשנת 1997 שיחק לצד סיוון שביט וטינקרבל בדרמת הטלוויזיה "גרגר על הריס". הוא שיחק גם בדרמה "איתך לנצח" ובסרט הטלוויזיה "אהבה מדרגה ראשונה" בבימויו של עקיבא טבת.
ב-1998 שיחק בדרמה "שמפנייה" של שמואל הספרי. באותה שנה כיכב לצד רבקה מיכאלי בסרט הטלוויזיה "עם חוקים" של דובר קוסאשווילי, שהשתתף בפסטיבל קאן וזכה בפרסים ב"פסטיבל ירושלים". ההשתתפות בסרט זה הצריכה את אבוטבול לדבר בגאורגית יהודית.
בשנת 1999 החל לשחק בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "שבתות וחגים", זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה, לצד דרור קרן, מירב גרובר, ליאור אשכנזי ויעל אבקסיס. על משחקו בסדרה זו זכה בפרס מסך הזהב ובפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית "השחקן הטוב ביותר". הסדרה שודרה במשך חמש עונות עד לשנת 2004. בעונה החמישית והאחרונה של הסדרה שר אבוטבול את השיר "בואי אליי" יחד עם רומי אבולעפיה, אשר גילמה את בתו בסדרה. השיר שולב בעלילה והופץ כסינגל וכן בפסקול הסדרה. אבוטבול אף ביים את אחד מפרקי עונה זו, אשר היה הפרק היחיד בסדרה בו לא שיחק. במקביל לסדרה זו השתתף בדרמה "מצליח".
בשנת 2001 שיחק בסרט הטלוויזיה בסרט "שרמן בחורף" שכתב משה זונדר (על פי ספרו של אמנון דנקנר) וביים אורי ענבר.
ב-2004 השתתף בסרט הטלוויזיה "אגוז" ובסרט "אהבה מדרגה ראשונה". שנה אחר כך שיחק לצד יגאל עדיקא בדרמה הטלוויזיונית "מלנומה אהובתי" ששודרה בערוץ 2 וב"עור" של רם לוי. בשנת 2006 כיכב לצד מיה דגן ואורנה בנאי בדרמה הטלוויזיונית "אמא'לה" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2007 השתתף אבוטבול בעונה השלישית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" המשודרת בערוץ 2 ובמקביל הופיע בדרמה הטלוויזיונית של שבי גביזון ושל דנה מודן, "אבידות ומציאות".
בשנת 2009 השתתף אבוטבול בטלנובלה "האלופה" בעונה השלישית שעלתה בחודש ספטמבר. באותה השנה תרם את קולו לסדרה האחים דה גמה. בשנת 2010 השתתף בהופעת אורח בעונה השלישית (פרק 16) של הסדרה האמריקאית "קאסל" בתפקיד פאריק יוסף ובפרק בסדרה "המנטליסט".
בשנת 2012 השתתף בפרק הראשון בעונה הרביעית של הסדרה האמריקאית "NCIS: לוס אנג'לס", בפרק בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד" ובפרק האחרון של העונה השנייה של "הומלנד". כמו כן השתתף בסדרת הטלוויזיה הישראלית "שביתה" בYes בתפקיד מנהל המפעל, ותרם את קולו לסדרה "יחפים" ב-HOT3 שביים אורי סיון.
בשנת 2013 ביצע הופעת אורח בסדרת הדרמה והפשע האמריקאית "שמש שקרנית" של רשת AMC.
בשנת 2014 החל אבוטבול לשחק בסדרת המתח "בתולות" של HOT3, בתפקיד חפץ, חברו הטוב של עוזי. הוא שיחק בעונה הראשונה ובעינה השנייה (2017). באותה שנה התארח אבוטבול בפרק בעונה השנייה של הסדרה הרשימה השחורה של NBC. הוא נבחר באותה שנה לפרזנטור של בנק ישראל.
בשנת 2015 שיחק בלש משטרה ישראלי בגמלאות בסדרה "דיג".
החל מ-2017 משחק אבוטבול בסדרה "שלג צח" המציג את האתיקה השנויה במחלוקת של עולם הפשע, משחק אבוטבול סוחר סמים ישראלי בשם אבי דרכסלר.
ב-2018 הוא הופיע בסדרת הדרמה "הרמון" בה גילם את שבתאי צדיק, לצד חן אמסלם ואסי לוי.
בשנת 2019 השתתף בפרק 15, בעונה החמישית של הסדרה "מזכירת המדינה" כאפגני שמנהל משא ומתן עם מאט מאהוני (מגולם על ידי ג'פרי ארנד) על חייה של נערה אפגנית.
תיאטרון
אבוטבול שיחק גם בתיאטרון הבימה, בין היתר במחזות: "המלט", "קוויאר ועדשים", "סוניה מושקט", "אחים בדם", "קרוב יותר", "מחילה" ואחרים. בתיאטרון חיפה שיחק בין השאר בהצגות "המלך ליר", "אנדורה", "יאיר", "הצב צבי" ו"התינוק של בן שטרית", ובתיאטרון באר שבע ב"היהודי זיס", "הרציף המערבי" והצגות נוספות.
ב-6 באוקטובר 2022, עלה בלונדון המחזמר "ביקור התזמורת" בהפקה האירופית בבימויו של מייקל לונגהרסט ובכיכובם של אבוטבול ומירי מסיקה, אשר זכו לשבחים רבים.
מוזיקה
ב-22 במאי 2023, הוציא אבוטבול את הסינגל הראשון שלו "Password", אשר הופק על ידי גילברט וגבריאל ברויד, חברי להקת המסך הלבן.
חיים אישיים
אבוטבול כיום מתגורר בלוס אנג'לס שבארצות הברית.
הוא בן זוגה של הבמאית שיר ביליה, ולהם ארבעה ילדים.
אבוטבול ידוע במעורבותו החברתית והפוליטית. בבחירות 2006 התייצב לצד מפלגת העבודה ואף התמודד מטעמה לכנסת במקום ה-36 ברשימתה, אך לא נבחר. הוא כתב טורים מיוחדים בנושאים פוליטיים באתרים וואלה! ו־ynet. כמו כן חיבר שיר מיוחד שנקרא "תגנוב", היוצא כנגד השחיתות בחברה ובשלטון בישראל.
תוכנית אקספלורר
תוכנית אקספלורר (באנגלית: Explorer program) היא תוכנית אמריקאית לחקר החלל שמספקת מידע מדעי רב ביותר על היקום בו אנו חיים. יותר מ־90 משימות אקספלורר שוגרו מ־1958 עד ל־2011, והתוכנית עדיין פעילה כיום. החל מאקספלורר 6 התוכנית עברה לידיה של סוכנות החלל האמריקאית – נאס"א – שהסתייעה רבות בארגונים פרטיים ובארגונים של מדינות אחרות בפיתוח משימות. כיום שתי התת־תוכניות המרכזיות של תוכנית אקספלורר הם SMEX (משימות עד 120 מיליון דולר) ו־MIDEX (משימות עד 180 מיליון דולר).
המשגרים שהיו ועדיין בשימוש במהלך התוכנית הם יופיטר C/ג'ונו 1, ג'ונו 2, דגמים שונים של טילי תור, דגמים שונים של טילי דלתא וטילי פגאסוס.
היסטוריה
תוכנית אקספלורר הייתה התוכנית המוצלחת הראשונה של ארצות הברית לשיגור לוויין למסלול סביב כדור הארץ. התוכנית החלה כהצעה של צבא ארצות הברית לשיגור לוויין למסלול סביב כדור הארץ במהלך השנה הגיאופיזית הבינלאומית, אך התוכנית נדחתה לטובת תוכנית של צי ארצות הברית, תוכנית וונגארד. התוכנית הועלתה מחדש לאחר שיגור הלוויין ספוטניק 1 על ידי ברית המועצות ב־4 באוקטובר 1957 (ראו: משבר הספוטניק). אקספלורר 1 שוגר ב־31 בינואר 1958. מלבד היותו של אקספלורר 1 הלוויין הראשון של ארצות הברית, הלוויין ידוע בגילויים של חגורות ואן אלן.
התוכנית הועברה לאחריות נאס"א, שהמשיכה לשגר לוויינים תחת השם אקספלורר בשיגור לוויינים קטנים שתפקידם המרכזי הוא מחקר מדעי. במהלך השנים שיגרה נאס"א עשרות לוויינים בעלי משימות מחקר מדעיות מגוונות ביותר.
לווייני אקספלורר גילו דברים חשובים ביותר: את המגנטוספירה של כדור הארץ ואת שדה הכבידה שלו, את רוח השמש, מאפיינים של מיקרו־מטאוריטים הבאים לכדור הארץ, מידע על קרינה על־סגולה, קרינה קוסמית וקרינת X שבאו ממערכת השמש ומהיקום כולו, פיזיקה של היונוספירה ועוד. טלסקופים שונים ששוגרו כחלק מהתוכנית גילו גם הם גילויים מיוחדים, כולל את גילויו של האסטרואיד הטרויאני הראשון של כדור הארץ.
משרדי תוכנית אקספלורר הממוקמים במרכז טיסות החלל גודרד שבגרינבלט, מרילנד, מנהלים את התוכנית. משימות התוכנית מאופיינות במחירים מתונים ובזמן תכנון, בנייה והוצאה לפועל קצרים יחסית. תוכנית אקספלורר כללה וכוללת תתי־תוכניות כגון MIDEX, SMEX, UNEX ואחרים.
ליהואה
ליהואה (באנגלית: Līhu'e או Lihue) הוא יישוב באי קאואיי שבמחוז קאואיי שבמדינת הוואי שבארצות הברית. העיר היא השנייה בגודלה באי קאואיי. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 בעיר כ-5,674 איש. את העיר משרת "נמל התעופה הבינלאומי של ליהואה". בעיר גם ממוקם מרכז הקניות הגדול ביותר באי קאואיי. שטח העיר כ-18.4 קמ"ר והצפיפות בה היא כ-346.8 איש לקמ"ר. כמחצית מאנשי העיר הם ממוצא אסייתי. בעיר נמצא "הקולג' הקהילתי של קאואיי".
לוסין
לוסין (באנגלית: Lucene) היא ספריית תוכנה לאיתור ואיסוף מידע (IR) חינמית בקוד פתוח. לוסין נתמכת על ידי קרן התוכנה אפאצ'י, ומופצת תחת רישיון אפאצ'י.
רגנרציה
רגנרציה (באנגלית: Regeneration) או התחדשות היא יכולתם של יצורים מסוימים לגדל מחדש חלקי גוף (רקמות ואיברים) לאחר קטיעתם.
דוגמה קלאסית לרגנרציה ניתן למצוא אצל שממית. כאשר חותכים את זנבה היא מסוגלת לגדל במהירות זנב חדש הדומה מאוד לקודם במבנהו ובצורתו.
רגנציה בסרטנאים היא דוגמה נוספת. היא נחקרה על ידי רנה אנטואן פרשו דה ראומיר.
אצל רוב בעלי החיים יכולת ההתחדשות נחלשת עם הגיל, במיוחד אצל בעלי חיים אשר עוברים תקופת גלגול מסוים במחזור חייהם. הדבר נוגע גם לבני אדם, אשר בהיותם צעירים מסוגלים לחדש רקמות פגועות במהירות רבה יותר מאשר בהיותם מבוגרים.
גלנהאוזן
גלנהאוזן (בגרמנית: Gelnhausen) היא עיר מחוז בדרום מזרח מדינת הסן, גרמניה. העיר ממוקמת מדרום להר פוגלסברג, בערך במחצית הדרך שבין פרנקפורט ופולדה.
היסטוריה
תקופת השגשוג של העיר הייתה קצרה, כאשר בשנת 1326 היא שועבדה על ידי לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לטובת הדוכסות של הנאו. לאחר מלחמת שלושים השנים איבדה מחשיבותה. במאה ה-19 סופחה העיר לשטחה של פרוסיה וכתוצאה ממהלך הגידול הכלכלי בתקופה זו, הפכה למרכז תעשיית הגומי בגרמניה. בשנת 1974 איבדה גלנהאוזן את מעמדה כעיר מחוז אך מעמד זה הושב לה בשנת 2005.
תומיזם
תומיזם הוא אסכולה פילוסופית בנצרות הקתולית, שנוסחה על ידי תומאס אקווינס, תאולוג ונזיר דומיניקני הנחשב כפילוסוף הנוצרי החשוב ביותר בסוף תקופת פילוסופית ימי הביניים.
לעיתים קרובות רעיון זה נקרא פרשנות תאולוגית של אריסטוטליזם. כל המושגים הבסיסיים של אקווינס השתקפו בעבודתו "סכום התאולוגיה". ראוי לומר כי מחשבות אלה אינן קנוניות של אמונה, אלא כלי מעשי להבנת רעיון זה בעזרת התבונה.
גלנהאוזן
יהודים
בית הכנסת המודרני הוקם בשנת 1734 בסגנון הבארוק, והוא חודש והורחב בשנת 1834. הקהילה היהודית המשיכה להתקיים ולשגשג עד לשנת 1933 ועליית הנאצים לשלטון. המבנה שרד את פוגרום ליל הבדולח מכיוון שבתקופה זו נטשו כבר כל היהודים את העיר, והקהילה מכרה את המבנה בהתאם לחוקי נירנברג ביחד עם המבנים הצמודים אליו ששימשו כמקווה, בית ספר ובית מגורי הרב, והעיר הוכרזה כ"נקייה מיהודים". משנת 1986 משמש מבנה בית הכנסת כמרכז תרבות ומפגש עירוני.
בית הקברות היהודי בעיר נמצא מחוץ לחומות העיר העתיקה. הוא פעל מסוף ימי הביניים ועד 1938.
כיום
העיר גלנהאוזן ממוקמת על "דרך האגדות" התיירותית של גרמניה. בין השנים 2007 ועד 2013 היה המרכז הגאוגרפי של האיחוד האירופי ממוקם בשדה חיטה בפאתי העיר.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה שכן בפאתי העיר מחנה צבאי גדול של צבא ארצות הברית אשר פונה בשנות ה-90. העיר מקושרת היטב מבחינה תחבורתית הן לרשת הכבישים הארצית המהירה והן באמצעות רכבת. ממערב לעיר ממוקם שדה תעופה קטן המיועד לתעופה קלה.
בעיר שלושה מוזיאונים: להיסטוריה מקומית, לשעונים ולתעופה. ניתן לבקר בארמון הקיסרי ובמגדל המכשפות מהמאה ה-15. בעיר כנסייה פרוטסטנטית וכנסייה קתולית בתי ספר ועיתון מקומי.
ניקונאו
ניקונאו (באנגלית: Nikunau) הוא אי אלמוגים השייך לשרשרת איי גילברט ברפובליקת קיריבטי שבמרכז האוקיינוס השקט. האי מהווה את אחד ממחוזות רפובליקת קיריבטי.
באי גדלה צמחייה טרופית צפופה הכוללת בעיקר דקלי קוקוס ופנדנוס. מספר מיני צמחים במקום מצויים בסכנת הכחדה.
בקצהו המערבי של האי נמצא שדה תעופה קטן (סימן IATA: NIG, סימון ICAO: NGNU).
אל-בירה
אל-בירֶה (בערבית: البيرة) היא עיר פלסטינית השוכנת כ-15 ק"מ מצפון לירושלים. העיר שוכנת על קו פרשת המים בגובה של 884 מטרים מעל פני הים ושטחה 22.4 קמ"ר. היא צמודה ממזרח לרמאללה, ושתי הערים מהוות גוש עירוני אחד. בשנת 2007 התגוררו בעיר 39,202 תושבים. משמעות שמה של העיר הוא ה"באר" וזה מופיע בסמלה.
העת העתיקה
אל-בירה זוהתה עם העיר התנכית בארות שבנחלת שבט בנימין:
בארות יושבה גם בתקופת שיבת ציון לאחר השיבה מגלות בבל:
אוסביוס תיאר את המקום ככפר גדול בדרך לאמאוס, כמרחק של 11 ק"מ מירושלים.
ימי הביניים
בעת הכיבוש הערבי את ארץ ישראל העיר לא הוזכרה; אך הצלבנים הקימו בסביבתה מספר יישובים; בהם בירה (Birra), ו"קסטרום מהומריה" (מסגד בלטינית) או "מהומריה מיור" (Castrum Mahomeriae או Mahomeria Major), שחשיבותם במיקומם על הדרך הראשית המחברת בין ירושלים לשכם. באתר ניצבו כנסייה, אכסניה ומצודה, ולפי המסורת הנוצרית הלטינית ניצבה זו במקום בו גילו מרים, אם ישו ויוסף הקדוש, כי ישו הילד לא שב עימם לנצרת אלא נותר בבית המקדש. הם נאלצו לשוב לירושלים וגילוהו בין המורים.
לאחר קרב חיטין ב-1187 חרבה בירה, ונותרה בידיים מוסלמיות גם לאחר שירושלים שבה לידי הצלבנים ב-1229. בסוף המאה ה-12 או בתחילת המאה ה-13, הוקם על ידי הכובשים המוסלמים מסגד בסמוך להריסות הכנסייה, או שזו הוסבה למסגד, והיישוב התחדש סביבו. עוד קם במקום ח'אן אשר שימש את הנוסעים בדרך מירושלים לשכם עד שחרב. ייתכן שהיישוב שב לידיו של ריצ'רד מקורנוול ב-1241, או לידי הטמפלרים ב-1243; אך כך או כך, הוא אבד שוב ב-1244 עם פלישת הטורקים הח'וואריזמים. ב-1514 קרסו קמרונות הכנסייה, ואך קירותיה והקצה המזרחי שלה נותרו על כנם.
העת החדשה
תחת שלטון המנדט הבריטי השתייכה אל-ביר לנפת רמאללה ואוכלוסיית היישוב גדלה. ב-1922 התגוררו בו 1,479 תושבים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 541 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 2292 תושבים, מהם 248 נוצרים והשאר מוסלמים.
בשנת 1928 הוקמה באל-בירה מועצה מקומית ומונה לה ראש מועצה. ב-1961 מנתה העיר 14,510 תושבים ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21 הגיעה אוכלוסייתה לכ-40,000 נפש. יחד עם רמאללה, מהווה אל-בירה מרכז שלטוני של הרשות הפלסטינית בגדה המערבית, וחלק ממשרדי הממשלה שוכנים בה. ב-7 ביוני 1988 נדקר ראש העירייה, חסן טויל, בידי אלמונים בחזית בניין העירייה. ב-27 במרץ 2022 נבחר לראשות העירייה אסלאם אל-טויל, שבוע לאחר שהושם במעצר מנהלי.
ספורט
בשנת 2010 הושלמה בניית אצטדיון כדורגל בן 7,000 מושבים באל-בירה, במימונה של פיפ"א, כחלק מתוכנית לעידוד הכדורגל הפלסטיני. ממשלות צרפת וגרמניה השתתפו במימון בניית היציעים. תושבי ההתנחלות פסגות, הסמוכה לאצטדיון, עתרו לבית המשפט הגבוה לצדק וביקשו להרוס את האצטדיון, אך העתירה נדחתה והאצטדיון פעיל. באצטדיון משחקת קבוצת הכדורגל מרכז שבאב אל-אמערי, הוא מארח את משחק גמר גביע פלסטין.
באל-בירה נמצאים גם המרכז הפלסטיני לג'ודו, קראטה והתעמלות אירובית.
אספה
אספה בעברית פירושה התכנסות. בלועזית זהו שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
ארד סחנק
אדריאנוס "ארד" סחנק (בהולנדית: Adrianus "Ard" Schenkr; נולד ב-16 בספטמבר 1944) הוא ספורטאי הולנדי בעבר, מתחרה בהחלקה מהירה על הקרח, אלוף אולימפי, בעל 4 מדליות מהן 3 מדליות זהב שהושגו באולימפיאדת סאפורו (1972), אלוף עולם ושיאן עולם. הוא קבע 18 שיאי עולם אישיים, יותר מכל מחליק אחר בהיסטוריה ובמרץ 1971 החזיק בו זמנית ב-6 שיאי עולם מתוך 7 רשמיים.
סחנק היה למחליק הראשון ששבר את גבול 2 דקות ב-1500 מטר ואת גבול 15 דקות ב-10000 מטר.
סחנק זכה 3 פעמים באליפות העולם ו-3 פעמים באליפות אירופה בקרב רב.
סחנק דורג ראשון בעולם ב, בתוצאה של 166.241 נקודות מ-13 בינואר 1966 עד 27 בפברואר 1967 ושוב מ-13 בפברואר ועד 19 במרץ 1976 ובסך הכל 6 שנים ו-58 ימים.
סחנק זכה בשנים 1966, 1970, 1971 ו-1972 בתואר ספורטאי השנה בהולנד ו-3 פעמים ברציפות (1972-1970) בפרס אוסקר מתיסן.
אודיטוריום פאן-פסיפיק
אודיטוריום פאן-פסיפיק (באנגלית: Pan-Pacific Auditorium) היה מבנה מודרניסטי בלוס אנג'לס (מחוז פיירפקס). המבנה, שהיה אחת הדוגמאות לארכיטקטורת סטרים ליין בארצות הברית, נחנך ב-1935 כאולם להופעות שונות של מוזיקה, ריקוד וספורט וננטש ב-1972. במשך 17 שנים עמד נטוש ושומם עד שהתכלה בשרפה. המבנה עומד במרכזו של הסרט זאנאדו.
היסטוריה
ב-18 במאי 1935 נחנך האולם בתערוכה. במשך השנים הוא אירח הופעות שונות כמופעי החלקה על הקרח, קרקסים, מופעי מכוניות והארלם גלובטרוטרס, היווה את אולם הבית של קבוצות ההוקי קרח וכדורסל הגברים של UCLA ו-Los Angeles Monarchs, שימש להתכנסויות מפלגתיות ולתחרויות טניס באולם סגור. באולם התקיימו גם קונצרטי מוזיקה קלאסית (בעיקר עד 1950) ותחרויות בחירת "מלכת היופי הפאן-פסיפית".
ב-1952, חודש לפני היבחרו לנשיא ארצות הברית, נשא דווייט אייזנהאואר נאום באולם בפני 10,000 איש שגדשו אותו מעבר לקיבולתו. ב-1957 הופיע באולם אלביס פרסלי וב-1960 נשא בו סגן הנשיא דאז, ריצ'רד ניקסון נאום לאומה.
עם פתיחת מרכז הכנסים של לוס אנג'לס (Los Angeles Convention Center) נזנח האולם וננטש. במהלך השנים עלו הצעות שונות לטיפול במבנה, שהלך והתפורר. ב-1978 הוכנס לרשימת האתרים לשימור, אך הדבר לא השפיע על מצבו. ב-1980 זכה להתעניינות כאשר "כיכב" כמועדון "זאנאדו" בסרט בשם זה ועלו הצעות להפוך אותו למועדון דיסקו או לזירת גלגיליות. אף הצעה לא הוכיחה כדאיות כלכלית מספקת. בשנות השמונים אף התגוררו במקום חסרי בית. ב-1983 פגעה שרפה בצידו הצפוני של המבנה.
ב-24 במאי 1989 כילתה את המבנה שריפת ענק, שהעשן שהיתמר ממנה נראה למרחקים בכל אזור לוס אנג'לס. כיום נמצא במקום "פארק פאן-פסיפיק" ובו מודל מוקטן של המבנה.
פאנוניה
המישור הפאנוני מתוחם בין הרי הקרפטים, הרי הבלקן והרי האלפים. פאנוניה השתרעה על פני שטחים השייכים היום למדינות: הונגריה, אוסטריה, צ'כיה, סלובניה, קרואטיה, סרביה ובוסניה והרצגובינה.
במישור הפאנוני הייתה פרובינקיה רומית בשם פאנוניה שגבולה הצפון מזרחי היה על הדנובה.
יחסי כורדיסטן העיראקית–עיראק
יחסי כורדיסטן העיראקית–עיראק הם היחסים הדו-צדדיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין רפובליקת עיראק. בין שתי האומות היחסים מתוחים, בעיקר בגלל הסכסוכים הכורדים-עיראקיים (ראו הסכסוך הכורדי-עיראקי (1918–2003) והסכסוך הכורדי-עיראקי (2017)). הסכסוך החל בשנת 1919, מיד לאחר סוף מלחמת העולם הראשונה, בין עיראק המנדטורית לבין ממלכת כורדיסטן, לאחר שמחמוד ברזאנג'י, הקים את ממלכת כורדיסטן והכריז עליו כשליטה. הסכסוך המשיך גם לאחר הפיכתה של עיראק למדינה עצמאית. לאחר מלחמת המפרץ, ארצות הברית, צרפת ובריטניה הציבו אזורים אסורים לטיסה בצפון ובדרום עיראק, כדי להגן על הכורדים בצפון עיראק והמוסלמים השיעים בדרום שנרדפו על ידי ממשלת עיראק באותו הזמן, ובראשה סדאם חוסיין. בשנת 2017, החל משאל עם על עצמאות כורדיסטן העיראקית. לאחר שהתוצאות היו בעד עצמאות מהשלטון העיראקי, איראן, טורקיה ועיראק הטילו סנקציות על כורדיסטן העיראקית, בעוד שעיראק פלשה לכורדיסטן.
התקוממויות ראשונות (1919-1924)
בין השנים 1919-1924 החלו מרידות מצד הכורדים נגד השלטון הבריטי בעיראק, ובראשן שייח' מחמוד ברזאנג'י, מייסד הפשמרגה. לאחר המרד הראשון בהנהגתו במאי 1919, נכלא ברזאנג'י ולבסוף הוגלה למשך שנה. כשחזר הוא המשיך לפעול נגד השלטון הבריטי, ולבסוף, הכריז על עצמו כשליט ממלכת כורדיסטן.
הקמת ממלכת כורדיסטן (1922-1924)
ממלכת כורדיסטן התקיימה בין השנים 1922-1924, ולבסוף נכבשה בידי הכוחות הבריטיים. ברזאנג'י הוכנע לבסוף והאזור חזר לשלטון בריטי ב-1924. לאחר מכן הוא ברח אל ההרים, ובסופו של דבר הגיע להסכם עם עיראק העצמאית ב-1932, עם שובו מהמחתרת. מרידותיו של ברזאנג'י נחשבות להתחלתו של הסכסוך העיראקי-כורדי המודרני.
מרדים כורדים תחת שלטון ממלכת עיראק (1958-1931)
בין השנים 1931 ו-1941 חלו שתי התקוממויות מרכזיות מצד הכורדים: מרד אחמד בארזאני של שנת 1931, ומרד מוסטפא בארזאני, אחיו של אחמד בארזאני, בין השנים 1943 עד 1945.
מרד אחמד בארזאני החל לאחר שמספר שבטים כורדים, שבראשן אחמד בארזאני, מרדו כנגד השלטון העיראקי. לאחר מספר זמן, הצבא העיראקי, בתמיכת בריטניה, ניצחה את הצבא הכורדי החלש. בארזאני הוגלה מארצו, בהתחלה ברח לטורקיה, ולבסוף הוגלה לדרום עיראק. המרד נחשב למרד הגדול הראשון נגד השלטון העיראקי.
מרד מוסטפא בארזאני החל בתקופת סוף מלחמת העולם השנייה. המרד, בהנהגתו של מוסטפא בארזאני, אחיו של אחמד בארזאני, הופסק לאחר שנתיים של לחימה בידי הצבאות העיראקיים. שני האחים למשפחת בארזאני נסוגו לכורדיסטן האיראנית, והמשיכו להנהיג את הכוחות הכורדים משם.
משא ומתן (1958-1960)
לאחר ההפיכה הצבאית של שנת 1958, הוזמן מוסטפא בארזאני על ידי נשיא עיראק החדש, עבד אל-כרים קאסם, לחזור מהגלות, והתקבל בטוב, משום שהתנגד לשעבר למלוכה העיראקית שבוטלה כעת. במסגרת העסקה שנקבעה בין לבארזאני לקאסם, הבטיח קאסם להעניק לכורדים אוטונומיה בתמורה לתמיכתו של בארזאני במדיניותו. בעקבות ההסכם, הפך בארזאני לראש המפלגה הדמוקרטית הכורדית (KDP), אשר קיבלה מעמד חוקי ב-1960.
המלחמה העיראקית-כורדית הראשונה (1961-1970)
המלחמה העיראקית-כורדית הראשונה הייתה אירוע מרכזי בסכסוך העיראקי-כורדי, שנמשכה בין השנים 1961-1970. את המאבק הוביל מוסטפא בארזאני, כעת ראש המפלגה הדמוקרטית הכורדית, בניסיון להפוך את כורדיסטן למדינה עצמאית מלאה בצפון עיראק. לאורך הזמן התגלגל המרד למלחמה ארוכה. המלחמה הסתיימה בשנת 1970, וגרמה ל-75,000 עד 105,000 הרוגים, מכה קשה לשני הצדדים. סדרה של שיחות משא ומתן עיראקיים-כורדיים התקיימו בעקבות המלחמה במטרה לפתור את הסכסוך.
משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית
בשנת 2017, ממשלת כורדיסטן העיראקית קיימה משאל עם, ללא רשותה של ממשלת עיראק, על עצמאות כורדיסטן העיראקית. התוצאות היו 91% בעד עצמאות. בעקבות המשאל, מדינות כמו איראן וטורקיה הטילו סנקציות על כורדיסטן, בעוד שעיראק החלה לפלוש לכורדיסטן עצמה. הכוחות הכורדיים התייצבו בכירכוכ, אך לאחר בוא הכוחות העיראקיים, הכורדים נסוגו והעיר נפלה.
לאחר סיום הפלישה, הכורדים הפסידו 20% משטחם.
חמישיית כלי הנשיפה הישראלית החדשה
חמישיית כלי הנשיפה הישראלית החדשה הוא הרכב קאמרי, שחבריו הם:
החמישייה נוסדה בשנת 1993 ומאז הופיעה בקונצרטים ובפסטיבלי מוזיקה שונים בעולם, ביניהם פסטיבל ישראל. בין השאר הופיעה עם מרדכי רכטמן ועם פנחס צוקרמן. לחמישייה הקלטות רבות לתחנות רדיו שונות בישראל ובאירופה ובשנת 1995 הפיק מרכז המוזיקה בירושלים את תקליטור הבכורה שלה.
הנגנים בחמישייה זכו במלגות של קרן התרבות אמריקה-ישראל ובפרסים בתחרויות שונות, הן בארץ והן בחו"ל. הרפרטואר שלהם כולל גם מוזיקה ישראלית לצד יצירות קלאסיות.
טיסה 17 של מלזיה איירליינס
טיסה 17 של מלזיה איירליינס (MH17/MAS17), יצאה ב-17 ביולי 2014 מאמסטרדם לקואלה לומפור, אך התרסקה במזרח אוקראינה, בתחומי ראיון שחטרסקי, סמוך לכפר הרבובה, כארבעים קילומטרים מהגבול עם רוסיה. המטוס הופל בירי מכוון של טיל קרקע-אוויר לעברו, ההפלה התרחשה במהלך המלחמה בדונבאס משטח בשליטת כוחות בדלנים רוסים; הוא נפגע בהיותו בגובה 10 ק"מ והתרסק אל הקרקע. 298 הנוסעים ואנשי הצוות נספו בהתרסקות. ב-2022 בית משפט הרשיע שלושה בתיק.
חקירת האירוע
מייד לאחר הפלת המטוס הועלתה השערה לפיה הופל בידי מערכת טילי נ"מ מדגם 9K37 בוק, שדווח כי הוצבה ימים ספורים קודם לכן במסגרת משבר אוקראינה, ויש לה היכולת לשגר טילים לגובה בו נפגע המטוס. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין טען כי אוקראינה אחראית להתרסקות המטוס וכי לרוסיה אין שום קשר למאורע.
הקופסה השחורה של המטוס נמסרה בידי בדלנים למאלזים ונבדקה בבריטניה בשל כלי המדידה המדויקים שנמצאים בידיהם. לפי נתוני המקליט הנתונים נפסקו באופן פתאומי מה שרימז להם על פיצוץ. גלי קול שנשמעו רגע לפני סיום ההקלטה היוו אינדיקציה לפיצוץ שהתקיים מחוץ למטוס.
ההריסות של המטוס היו מפוזרות בשטח של 49 קמ"ר. הגישה אליו התאפשרה תחת פיקוח צבאי של כוחות בדלנים, רק לאחר ארבעה חודשים מהפיצוץ. כאשר הם הגיעו לשטח הם מצאו ראיות לפיצוץ שפגע באזור תא הטייס, כמו חלון תא טייס שמחורר מפגיעות חיצוניות. בגופו של הקברניט ובגוף תא הטייס הם מצאו רסיסי פלדה בצורת פפיון שנמצאים בטיל נ.מ. מסוג מסוים. החוקרים שיחזרו את תא הטייס והציגו אותו לציבור.
באוקטובר 2015 קבעה ועדת חקירה הולנדית שהמטוס הופל באמצעות טיל קרקע-אוויר מסוג "9K37 בוק", מתוצרת רוסיה. הטיל בעל חיישן קרבה התפוצץ כאשר חלף בצד השמאלי העליון של תא הטייס, ורסיסיו והלם הפיצוץ גרמו להיפרדות תא הטייס מגוף המטוס. החוקרים אף הצליחו לאתר את השטח הגאוגרפי שממנו נורה הטיל. שטח בגודל 320 קמ"ר באזור המזרחי של אוקראינה
בספטמבר 2016 קבע צוות חוקרים הולנדי נוסף שהמטוס הופל בטיל שנורה ממערכת "9K37 בוק" שהובאה מרוסיה ולאחר הפלת המטוס הוחזרה לרוסיה. ב-24 במאי 2018 פרסם צוות החוקרים כי המטוס הופל על ידי טיל בוק של חטיבת ההגנה האווירית ה-53 מכוחות היבשה הרוסיים. מערכת השיגור הובאה מרוסיה ביום ההתרסקות, ביצעה ירי משדה באזור שבשליטת המורדים וחזרה לרוסיה לאחר מכן.
ב-2019, נפתח משפט בהולנד. ב-2022, בית המשפט הרשיע שלושה מתוך ארבעת הנאשמים בתיק. איגור גירקין לשעבר קולונול ב-פ.ס.ב., ששימש כשר ההגנה של "רפובליקת דונצק", סרגיי דובינסקי קצין מודיעין רוסי בדימוס, ולאוניד חרצ'נקו שלחם בצד הבדלנים והיה מפקד יחידת מודיעין של "רפובליקת דונצק".
ההרוגים בהתרסקות המטוס
בין ההרוגים בהתרסקות המטוס היו חוקרי איידס אחדים, ובהם יופ לאנגה, שעשו את דרכם לכינוס ה-20 של האגודה הבין-לאומית לאיידס, שעמד להתחיל במלבורן, אוסטרליה.
אסונות נוספים
ב-2014, טיסה 370 של מלזיה איירליינס של אותה חברה, נעלמה חודשים ספורים קודם לאסון זה. היו על סיפון המטוס 227 נוסעים ו-12 אנשי צוות, שנספו כולם.
ב-2020 טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס התרסקה בדרכה לאקראינה כתוצאה מפגיעת טיל קרקע-אוויר איראני, ששוגר בטעות. על סיפונה היו 176 נוסעים ואנשי צוות, שנספו כולם.
מאראקיי
מאראקיי (באנגלית: Marakei) הוא אטול אלמוגים בצפון שרשרת איי גילברט ברפובליקת קיריבטי שבמרכז האוקיינוס השקט.
שטחו של האטול כ-14 קמ"ר. במרכז האטול לגונה גדולה שבחלקה מגיעה לעומק רב יחסית ללגונות מסוג זה. באטול שני איונים עיקריים המופרדים באמצעות שתי תעלות צרות ורדודות ביותר עד שבזמן שפל ניתן לחצות את התעלות בהליכה. התעלות נקראות מעבר בארטואה (Baretoa Pass) ומעבר רווטה ( Reweta Pass).
בית הקברות לחיילים הגרמנים בנצרת
בית הקברות לחיילים הגרמנים (בגרמנית: Deutscher Soldatenfriedhof) הוא בית קברות צבאי השוכן בנצרת, שבו קבורים 261 חיילים ומפקדים גרמנים ממלחמת העולם הראשונה, אשר נלחמו בארץ ישראל לצד האימפריה העות'מאנית במסגרת מעצמות המרכז. בית הקברות שוכן בתחומו של בית החולים המשפחה הקדושה בנצרת.
תולדות האתר
ב-1928, בהתאם לתנאי חוזה ורסאי, הגיעה ממשלת המנדט להסכם עם הקונסול הגרמני בארץ ישראל על הקמת בית קברות מרכזי שבו ייקברו כל החללים הגרמנים שנפלו בארץ ישראל (למעט אלו שנקברו בתחומי בתי קברות צבאיים בריטים).