cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפלקון וחייל החורף
סקירה
בהמשך לעלילות "הנוקמים: סוף המשחק", סאם וילסון/פלקון מנסה להיכנס לנעליו הגדולות של סטיב רוג'רס בהסתגלותו לתפקידו החדש כקפטן אמריקה, לאחר שהסכים לקבל את הכבוד ואת נטל התפקיד הכה חשוב הזה מידיו של רוג'רס המזדקן שפרש מתפקידו בסוף אירועי "הנוקמים: סוף המשחק", אירוע שגם התרחש בקומיקס. במקביל, ג'יימס "באקי" בארנס, לאחר שחברו הטוב ביותר פרש מתפקידו, יאלץ להסתגל לעולם המודרני והחדש ולנסות להסתדר ולהתמודד עם דברים שונים שיעברו עליו ועם הרצון לנסות לפתוח דף חדש ונקי לאחר שמרבית חייו שירת את ארגון הידרה תחת זהות של שכיר חרב בשם "חייל החורף".
שחקנים ודמויות
דון צ'ידל שב לגלם את דמותו של ג'יימס "רודי" רודס בהופעת קמע מסרטי היקום הקולנועי. בנוסף, דזמונד צ'יאם, דני דיט ואינדיה בוסי מגלמים את חברי מרסקי הדגלים דוביץ', גיגי ודידי. איימי אקינו מגלמת את ד"ר ריינור, הפסיכולוגית של בארנס. קליי בנט מגלם את למאר הוסקינס/באטלסטאר, שותפו של ג'ון ווקר. קארל למבלי ואלייג'ה ריצ'רדסון מגלמים את איזאיה בראדלי ואת נכדו, איליי בראדלי, בהתאמה.
קישורים חיצוניים
ביקורות:
פוסום זנב-מברשת מצוי
פוסום זנב-מברשת מצוי (שם מדעי: Trichosurus Vulpecula), מין של חית כיס ממשפחת הקוסקוסיים.
תיאור המין
לפוסום גודל כשל חתול (במשקל של כ-2–4 ק"ג) ולו זנב סבוך, ציפורניים חזקות עם אף מחודד, עיניים חומות ואוזניים בולטות וחלקות מבפנים. אזור מחייתו באזורים חקלאיים, בעיירות חוף, ביערות טבעיים ומלאכותיים, בשיחים ובאזורים עירוניים.
אסטרטגיה של פלישה
הפוסום היה בין החיות הראשונות שהובאו ופלשו אל ניו זילנד על ידי מתיישבים מאירופה. הוא הובא לראשונה מאוסטרליה ב-1837 על מנת להקים תעשיית פרווה. עד 1922 שלושים ושש קבוצות של פוסומים יובאו בעיקר מטסמניה, שם הפוסומים היו גדולים יותר ולרובם הייתה פרווה שחורה, שהייתה עדיפה על סוחרי הפרווה. הפוסומים וצאצאיהם שוחררו ביותר מ-450 מקומות ברחבי ניו זילנד עד 1930.
בזמנו, תפוצתם של הפוסומים נחשבה למועילה, אך לאחר שנת 1900 היו מספר דיווחים על נזקים שנגרמו ליבול, לפרדסים וליערות.
שחרור פוסומים נאסר על ידי משרד הפנים וצייד ומכירת עורות הוסדרו ברגולציות מקומיות. למעשה חקיקה זו גרמה רק לתוצאה הפוכה והביאה להתפשטות לא חוקית וחסרת מעצורים של הפוסום במדינה.
במהלך שנת 1940 עלה מספר המקרים של נזק ביערות ניו זילנד שנגרם על ידי הפוסום. ב-1947 סולקה כל הגבלה על צייד הפוסום והוגדלו הקנסות על שחרור לא חוקי של הפוסום. הצורך לפעולה נגד הפוסום ברמה הלאומית עלה וחדר למודעות המדינה והתושבים. ב-1951 הוצאו כבר פרסים של כ-6 דולר עבור פוסום ובמהלך 11 השנים לאחר מכן שולמו יותר מ-8 מיליון פרסים, אך ללא הועיל. בסוף שנות ה-40 הראה הסקר הראשון אודות תפוצתו של הפוסום בניו זילנד שהוא נפוץ כבר במחצית שטחי ניו זילנד. בין 1961–1963 הפוסום התפשט ל-84% משטחי המדינה.
מספר הפוסומים בניו זילנד הסתכם ב-70 מיליון, בערך כמו מספר הכבשים. בגלל העדר טורף טבעי בניו זילנד והתאמתם למגוון תנאי האקלים השוררים במדינה, לא היה דילול טבעי של הפוסומים. הפוסומים התפשטו לכל הסוגים של היערות המקומיים והאקזוטיים, חוות, מדשאות ואזורי תבואה באזורים מסביב לערים ולכפרים.
בשנת 2015 הוצעה תוכנית שאפתנית על ידי מחלקת השימור, הממשלה והמועצות המקומיות – להדברה וחיסול כל אוכלוסיית הפוסומים עד לשנת 2050.
ההדברה מתבצעת על ידי פיזור רעלים, מלכודות ופתיונות ריח מסוגים שונים המדבירות את הפוסום.
השפעתם על המגוון הביולוגי המקומי
היום המין נחשב לחיה המזיקה העיקרית למגוון הביולוגי בניו זילנד. הנזקים כוללים:
פוסומים אוכלים בערך 210,000 טונות של צמחייה ליום, (300 גרם לפוסום * 70 מיליון פוסומים). פוסומים גורמים לכל היערות להתייבש בתקופה קצרה. התייבשות יערות שויכה להתפשטות הפוסומים. פוסומים מסירים באופן סלקטיבי חלק מהצמחייה במהלך כמה עשורים. התוצאה היא יערות שחלקם הרוסים וחלקם לא.
שליטה ביולוגית על מספר הפוסומים
ניסיונות להקטין את מספרם של הפוסומים על ידי שימוש במלכודות וברעל היו בעלי השפעה קצרת טווח בלבד והרעלים שבהם השתמשו הזיקו בעצמם לסביבה. סיבות לשליטה ביולוגית:
שליטה ביולוגית בפוסומים עשויה להתאפשר בעתיד על ידי שימוש בחיסונים המבוססים על חלבון המצוי במעטפת העוטה את ביצית הפוסום המופרית. שימוש בחיסון זה גורם למערכת החיסונית של רחם הפוסום לתקוף את מעטפת הביצית, החיונית להשרשה תקינה של הביצית והתפתחותה לכדי בלסטוציסט. בדרך זו התרבות הפוסום תקטן באופן משמעותי. חיסוני השליטה הביולוגית המבוססים על חלבון המעטפת יוכנסו לפיתיונות אשר הפוסומים יאכלו בתחנות האכלה. הפיתוחים הנוכחיים של חיסונים להפחתת ההתרבות הם בעלי שיעור הצלחה של 60% וישנו עדיין פיתוח ומחקר רב שצריך להיעשות. בנוסף עדיין בוחנים כיצד להפיץ את החיסונים לפוסומים.
ארנון צדוק
ארנון צדוק (נולד ב-13 ביוני 1949) הוא שחקן ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה
צדוק נולד ברמת גן, למשפחה יוצאת תימן. בגיל שמונה איבד את עינו כשירה אבן ברוגטקה, והאבן שפגעה באחד ממוטות הרוגטקה חזרה ונכנסה לעינו. למרות זאת כשגדל התגייס לצה"ל, הוציא רישיון נהיגה ושירת כנהג בקריה. כשהשתחרר למד משחק בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" ולאחר מכן הצטרף לפרויקט התיאטרון של נולה צ'לטון בעיר קריית שמונה.
בתיאטרון
בשנת 1983 שיחק במחזה של יהושע סובול “מרד הימאים”, שעלה בתיאטרון בית לסין.
בקולנוע
ב-1995 החל לשתף פעולה עם המפיק דורון ערן, וביים והפיק את סרטו הראשון "לילה לבן", דרמת בית כלא נוספת, אותה כתב יואב הלוי ובה כיכבו של שרון אלכסנדר ועידן אלתרמן. צדוק עצמו שיחק בתפקיד משני בסרט זה. כעבור שלוש שנים ביים את הסרט "צדק מוחלט", ובו כיכב לצד עפרה חזה שעסק בפרשת ילדי תימן החטופים. חזה ואמרגנה בצלאל אלוני סירבו להשתתף בקידום יחסי הציבור של הסרט וביטלו את הקלטת הפסקול המתוכנן, כיוון שלטענתם צדוק לא עמד בהבטחותיו אליהם וערך את הסרט בצורה מגמתית המשרתת את רצונותיו בלבד. סרטו השלישי "אינג'יל" (2001) עסק בנערים הנמצאים במוסד לנוער עבריין. בסרט שיחקו כמה שחקנים בראשית דרכם כמיקי גבע, עומר ברנע ומיכאל הנגבי לצד שחקנים ותיקים כיונתן צ'רצ'י ולימור גולדשטיין. סרט זה צולם במצלמת וידאו, ליצירת ממד אותנטי. ב-2003 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "להיות כוכב". ב-2008 שיחק בסרטו של עמוס קולק "חסר מנוחה".
ב-2010 ביים את הסרט "ניקה". הסרט היה מעומד לפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר, אך לא זכה.
בטלוויזיה
ב-1975 שיחק לצד אורי גבריאל בפרק "הטרנזיסטור", שהיה הפרק המשודר ביותר מהסדרה גם אנו שופטים. ב-1979 שיחק לצד עפרה ויינגרטן בדרמת הטלוויזיה "חתום לכל החיים" שכתב ערן פרייס וביים אורי ברבש. בשנת 1981 שיחק במספר פרקים של התוכנית "ארץ מולדת" ששודרה בטלוויזיה החינוכית. ב-1988 השתתף בפרק "יום המזל של דויד" בסדרה סיפורים לשעת לילה מאוחרת. כמו כן כיכב צדוק, בשנת 1991, בסדרת הטלוויזיה על פי ספרה הידוע של בתיה גור: "רצח בשבת בבוקר". צדוק גילם את דמותו הכריזמתית של פקד מיכאל אוחיון, גיבור הסדרה הפופולרית של גור. ב-1999 שיחק בסדרה הקומית "משפחת עזאני" אותה גם ביים. בנוסף ביים צדוק לערוץ הראשון את "חלומות מתוקים" (2003), סדרה קומית בה השתתפו רובי פורת-שובל וסבטלנה דמידוב. ב-2010 גילם עובד חברה קדישא בסדרה "עספור". בשנת 2012 השתתף בסדרת הטלוויזיה "תנוחי" בתפקיד משיח בן דוד לצידן של גילת אנקורי, חנה לסלאו, צופית גרנט ואוולין הגואל. בשנת 2020 השתתף בסדרה "קיבוצניקים" בתפקיד הרב צברי.
חיים אישיים
צדוק נשוי לאסתר ואב לשלוש בנות, נעם, יעל ואביגיל.
היסטוריה של הסוציולוגיה
היסטוריה של הסוציולוגיה היא סקירת התפתחותו של ענף הסוציולוגיה לאורך השנים, החל בהגות הרעיונית המוקדמת בנושא ועד ההתבססות כדיסציפלינה מדעית והתמורות שהגיעו לאחריה. הסוציולוגיה היא תורה אקדמית חדשה יחסית, כמו שאר מדעי החברה הכוללים כלכלה, מדע המדינה, אנתרופולוגיה ופסיכולוגיה. לרעיונות מאחוריה יש, לעומת זאת, היסטוריה ארוכה ואפשר לייחס את מקורם לשילוב מוקדם של ידע אנושי, מחקרי ופילוסופי.
מקורות הסוציולוגיה
אבן ח'לדון, היסטוריון ערבי, כתב במאה ה-14 את ה"אקדמות למדע ההיסטוריה", אשר נחשב לאחד הספרים הראשונים המדברים על מדעי החברה, על לכידות חברתית וקונפליקט חברתי. הספר רחב היריעה נכתב כ-150 שנה לפני שבכלל צצו מדעי החברה באירופה, ועד היום רעיונות סוציולוגים רבים שמקורם בכתביו של אבן ח'לדון.
מקורות מאוחרים יותר של הסוציולוגיה צצו בעידן הנאורות. פילוסופים רבים - ביניהם תומאס הובס, ג'ון לוק וז'אן-ז'אק רוסו - החלו לעסוק במבנה החברה, בסיבות צמיחתה ובאפשרות קיומה של חברה אחרת.
מנפרד ביטאק
מנפרד ביטאק (בגרמנית: Manfred Bietak; נולד ב-1940 בווינה) הוא פרופסור אמריטוס לאגיפטולוגיה באוניברסיטת וינה. הקים וניהל את המכון האוסטרי לארכאולוגיה בקהיר בין 1973 ל-2009. כעת הוא יושב ראש המכון הווינאי למדעי הארכאולוגיה באוניברסיטת וינה ויושב ראש הקומיסיון למצרים והלוונט באקדמיה האוסטרית למדעים. ב-1997 ו-2006 היה פרופסור אורח בקולז' דה פראנס, וב-2004 היה פרופסור אורח במכון צרתה ויטקומב באוניברסיטת הרווארד.
היסטוריה של הסוציולוגיה
הסוציולוגיה המודרנית
בעקבות המהפכה המדעית, הרעיון של מדע העוסק בחברה, כדיסציפלינה נפרדת מהפילוסופיה, היה נפוץ מהמאה ה-19. אך הראשון שיישם רעיון זה בצורה מקיפה היה אוגוסט קונט, שאף טבע את המונח סוציולוגיה בשנת 1838 כהלחם המילה הלטינית socius, שמשמעותה חבר/עמית והמילה היוונית logia - תורה. קונט קיווה לאחד את רוב תחומי המדע של הטבע האנושי - כולל פסיכולוגיה, היסטוריה, וכלכלה. הסכמה הסוציולוגית שלו הייתה סטריאוטיפית למאה ה-19; הוא האמין כי כל חיי בני האדם עברו דרך אותם מכשולים היסטוריים ולכן, אם יוכל אדם לתפוס את התוכנית, הוא יוכל לדעת כיצד לתקן בעיות חברתיות.
במקביל לאוגוסט קונט, פעל באירופה קרל מרקס, שלא הגדיר עצמו כסוציולוג אך אבחנותיו לגבי החברה האנושית השפיעו על רבים מהסוציולוגים שבאו בעקבותיו.
מנפרד ביטאק
חפירות נודעות
ביטאק נודע כמנהל המשלחות האוסטריות לחפירות בשני אתרים בדלתת הנילוס: תל אל-דבע, שזוהה כאווריס, הבירה בתקופת החיקסוס; ובפר-רעמסס, שהייתה בירת השושלת ה-19 של מצרים. נראה שהאתר גם היה הבסיס הימי של פרו-נפר של תחותמס השלישי ושל אמנחותפ השני. ארמון של מלכים אלו, מעוטר בפרסקו מינואי הוא אחד מהתגליות החשובות ביותר. ביטאק ניהל גם חפירות בתבאי המערבית (לוקסור) ושם גילה קבר ענק של אנך-חור, המנהל הראשי של האשה האלוהית של אמון ניקטוריס (השושלת ה-26).
גיזלה בוק
ביוגרפיה
בשנות השבעים הייתה בוק ממנהיגות תנועת הנשים שדרשו שנשים יתוגמלו כספית עבור עבודתן כעקרות בית. בוק נחשבת לאחת מחלוצות העיסוק ההיסטוריוגרפי בנשים ובמגדר.
היסטוריה של הסוציולוגיה
הסוציולוגיה המודרנית
הסוציולוגיה כתורה מדעית הגיחה בתחילת המאה ה-19 כתגובה אקדמית לאתגר המודרניות. סוציולוגים קיוו לא רק להבין מה מחזיק קבוצות חברתיות יחד, אלא גם לפתח 'תרופת נגד' להתרחקות החברתית.
גיזלה בוק
מחקריה
עבודתה הידועה ביותר של בוק הוא ספרה מ-1986, "עיקור כפוי בנאציזם" (Zwangssterilisation im Nationalsozialismus), מחקר שהקיף כ-400,000 מקרים של עיקורים כפויים שבוצעו בגרמניה הנאצית בשנים 1934–1945. בוק ערכה מחקר מעמיק על ההיסטוריה של העיקור בגרמניה הנאצית. לטענתה אפליה מינית וגזענות בנאציזם היו קשורים באופן כה הדוק עד שלא ניתן להבדיל ביניהם. בוק גם טענה שמדיניות העיקור הנאצית לא היוותה מבוא למדיניות רצח העם של השלטון הנאצי אלא היוותה חלק אינטגרלי ממדיניות האכלוס של השלטון. לבסוף, מחזיקה בוק בדעה שלא מדיניות הילודה המבוקרת עמדה בראש מעייניהם של קובעי מדיניות הנאצית כלפי נשים, כי אם המדיניות המתנגדת לרבייה. לדעתה מדיניות השלטונות שלפיה יש לעקר נשים או לחייבן לעבור הפלה, אם הן אינן מביאות ילדים "ראויים לגזע", הביאה לידי כך שהשלטון ניצל את כל הנשים.
מנפרד ביטאק
קריירה אקדמית
ביטק נבחר למספר מכונים מדעיים: חבר כבוד במכון הארכאולוגי האמריקאי; חבר מן המניין באקדמיה האוסטרית למדעים; חבר באקדמיה הבריטית; חבר מלא במכון הארכאולוגי הגרמני; חבר במכון המצרי; חבר חוץ באקדמיה המלכותית השוודית לספרות; חבר במכון של צרפת: האקדמיה לכתבים וספרות יפה; חבר בחברה לעתיקות; חבר חוץ בחברה המלכותית לאומניות ומדעים בגטנברג; חבר חוץ באקדמיה הפולנית למדעים. כמו כן הוא חבר במקומות הבאים: מועצת האיחוד הבינלאומי לאגיפטולוגים; הוועדה המדעית של הקונגרס הבינלאומי לארכאולוגיה של המזרח הקדום; חבר אורח של האגף המצרי במוזיאון המטרופוליטן לאמנות של ניו יורק. בנוסף הוא השגיח או בחן לפחות 40 תזות לדוקטורט ו-18 תיזות למאסטר באוניברסיטאות של אמסטרדם, ברלין, קיימברידג', קופנהגן, גטינגן, המבורג, חילוואן (מצרים), לונדון ו-וינה.
גיזלה בוק
מחקריה
הטענה האחרונה שהתווספה לטענתה של בוק שנשים שעוקרו סבלו יותר מגברים שעוקרו וכי הכאב שנגרם לאותן נשים שעוקרו היה בעל השלכה על כלל אוכלוסיית הנשים בגרמניה הנאצית, היא שנויה במחלוקת. היסטוריונים רבים כמו קלודיה קונץ, טענו שהמדיניות הנאצית הייתה בעד רבייה, לא פחות מאשר בעד הגבלתה, ולפיכך, אין זה סביר כי מדיניות העיקור השפיעה על כלל הנשים בתקופת הרייך השלישי.
מנפרד ביטאק
קריירה אקדמית
ב-2006, פורסם ספר יובל של שלושה כרכים לכבודו. הספר כלל את רשימת הפרסומים שפרסם עד 2006: 21 מונוגרפים, 164 מאמרי מחקר ו-17 מאמרי רוויו. כמו כן ביטאק ערך 8 כתבי עת מדעיים ובהם הז'ורנל האגיפטולוגי של מצרים והלוונט. ביטק ניהל קשרים אקדמאיים ושיתופי פעולה גם עם ארכאולוגים ישראליים, ביניהם לדוגמה הפרופסור אליעזר אורן, שחקר את מערב הנגב בתקופת הברונזה התיכונה 2. אזור שהיה לו קשר הדוק למזרח הדלתה בתקופת החיקסוס.
היסטוריה של הסוציולוגיה
הסוציולוגיה המודרנית
הספרים הראשונים עם המושג 'סוציולוגיה' בכותרתם נכתבו באמצע המאה ה-19 בידי הפילוסוף האנגלי הרברט ספנסר. בארצות הברית ספר זה נלמד לראשונה בקורס 'יסודות הסוציולוגיה' באוניברסיטת לורנס, קנזס ב-1890.
הקמת מחלקות לסוציולוגיה:
איסתרא בלגינא קיש קיש קריא
"אִסְתְּרָא בִּלְגִינָא קִישׁ קִישׁ קָרְיָא" הוא פתגם בארמית שמופיע בתלמוד הבבלי. פירושו המילולי של הפתגם הוא 'מטבע בכד קורא "קיש קיש"', כלומר, מרעיש יותר מכד מלא מטבעות, והוא משל לאדם טיפש המתפאר במעט החוכמה שיש לו. הטיפש משול בכך לכד ריק מתוכן, לעומת הפיקח, המלא בחוכמה.
"איסתרא" היה מטבע פעוט ערך של המושבה היוונית אִיסטרוֹס שליד הדלתה של הדנובה בים השחור, שהונפק בסביבות המאה ה-5 לפנה"ס. הפתגם מופיע בתלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, שם מבואר במשל הגלום בפתגם זה הפסוק מספר משלי: . הפסוק מתפרש באמצעות משל זה, שבעוד החכמה הנמצאת בלב חכם - תנוח, הרי שזאת המצויה בלב הכסיל, הטיפש, תיוודע ותפורסם. בילקוט שמעוני על ספר משלי (רמז תתקנז), מוזכר הפתגם בהקשר של הפסוק.
על אף שבדרך כלל נאמר פתגם זה על טיפש שמעורר מהומה, הרי שהגמרא מבחינה באמצעות פתגם זה בין תלמיד חכם בנו של תלמיד חכם לבין תלמיד חכם שאביו עם הארץ.
כלכלה התנהגותית
כלכלה התנהגותית (באנגלית: Behavioral Economics) היא ענף במחקר הכלכלי המשלב פסיכולוגיה קוגניטיבית וקבלת החלטות כלכליות. הכלכלה ההתנהגותית מאתגרת הנחות יסוד בכלכלה הקלאסית, המניחה כי "האדם הכלכלי" פועל בצורה רציונלית למקסם את התועלת האישית שלו. המחקר בכלכלה ההתנהגותית, לעומת זאת, מצביע על רציונליות מוגבלת, הטיות קוגניטיביות ובעיות אחרות הכרוכות בקבלת ההחלטות.
התאוריה הקלאסית
התאוריה הכלכלית הקלאסית, במיוחד בעקבות אדם סמית', גרסה כי בני־אדם פועלים בשוק כדי לקדם את מטרותיהם. ידיעותיו של כל אדם חלקיות ומוגבלות, כשהמידע המנחה העיקרי העומד לרשותו הוא מחירם של המוצרים או השירותים בהם הוא מעוניין. פיתוחן של תאוריות התועלת השולית של ג'בונס, ואלרה ומנגר, בשנות ה-70 של המאה התשע עשרה הוביל להדגשה של דירוג העדפות הצרכן באופן סובייקטיבי, אך ממשיכו של ג'בונס, אלפרד מרשל, הוסיף לאלו את ההבחנה החשובה, שעיצבה את פניה של התפישה הנאו־קלאסית, בהבחנה בין הטווח הקצר, בו מושלים שיקולים סובייקטיביים, מוגבלים ומוטים של צרכנים; ובין הטווח הארוך, בו השוק אכן פועל, באופן כולל, באופן קרוב יותר לאופטימלי.
הזרם המרכזי בהגות הכלכלית בעולם האנגלו-סקסי הלך בעקבותיהם של ג'בונס ומרשל, בהעמיקו את ההבחנה בין התנהגות הפרט לבין התנהגות השוק בכללותו, ובהדגשה הולכת וגוברת של רמת ה"מקרו" של השוק בכללותו, על חשבון העיסוק ברמת ה"מיקרו" של הפרט. דגש זה בלט במיוחד בעיוניהם של ממשיכי דרכו המוניטריים של מרשל, כמו קנוט ויקסל, אירווינג פישר וראלף ג'ורג' האוטרי.
משנות ה-20 של המאה ה-20 בלטה הנטייה למתמטיזציה בתחום החקר הכלכלי והתפתחה ההנחה כי כדי לאפשר שימוש במודלים מתמטיים ניתן לזנוח את ההעדפות הסובייקטיביות ואת ידיעותיו המוגבלות של הפרט, ולהניח קיומו של "אדם כלכלי" (הומו אקונומיקוס) הנהנה מידיעה מושלמת על פעולת השוק בכל נקודת זמן, ושהחלטותיו מבוססות על שיקול רציונלי טהור המכוון להעצמת (מיקסום) הרווח. החשיבה האקונומטרית, שראשיתה בהגותו של לאון ואלרה, הובילה כלכלנים כווסילי לאונטיף, פרנסיס אדג'וורת', וילפרדו פארטו לפתח דגמים מתמטיים מורכבים של פעולת השוק. בעקבות פועלם פותחה תורת המשחקים מיסודם של ג'ון פון נוימן ואוסקר מורגנשטרן. במקביל, הופיעה גם ביקורת על דגמים אלו, מכלכלנים (ומתמטיקאים) כמו פיירו סראפה, אדוארד צ'מברלין, היינריך פון שטאקלברג וג'ואן רובינסון, שהצביעו על בעיות קשות ועל קיומה של "תחרות לא מושלמת."
שילוב מסוים של התפישה הנאו-קלאסית, הביקורת עליה והתפישות המוסדיות ניתן למצוא בהגותו של ג'ון מיינרד קיינס. לגישתו של קיינס, פעולתו של הפרט בזירה הכלכלית שונה מאוד מזו של "האדם הכלכלי" ומונחית על ידי חשיבה לא רציונלית, אינטואיציה, ידע מוגבל ו"אינסטינקטים חייתיים". קיינס, הנחשב אבי הגישה ה"מקרו-כלכלית", גרס כי פעולתו הבלתי-רציונלית והמוטית של הפרט ניכרת גם ברמת השוק בכללו, ומאפשרת לממשלות לפעול כדי לחולל מניפולציות ארוכות-טווח באופן הפעולה הכלכלי.
סיימון, פון נוימן ומורגנשטרן
תרומה חשובה להתפתחות הכלכלה ההתנהגותית הובאה בשנות ה-40 ובשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי הסוציולוג ואיש מדע המדינה הרברט סיימון, זוכה פרס נובל לכלכלה, שהתמקד בתחום קבלת ההחלטות בתנאי אי ודאות. סיימון, שביקש למזג את התאוריה הכלכלית עם מתמטיקה וסטטיסטיקה, הצביע על כך שלא ניתן להראות כי היזם בשוק פועל באופן רציונלי המכוון למיקסום רווחים. היזם בשוק ניצב בפני מצבים של אי ודאות ביחס לעתיד ומול קשיים ועלויות הכרוכים בקבלת מידע בהווה. מסיבה זו, היכולת שלו לקבל החלטה רציונלית לחלוטין מוגבלת. במצב של רציונליות מוגבלת יעדיף אדם לבחור פתרון שאינו אופטימלי, אך מספק מבחינתו.
במקביל לתאוריה זו התפתחה תאוריית התועלת הצפויה (Expected Utility Theory) של פון נוימן ומורגנשטרן משנת 1947. תאוריה זו התבססה על כך שאנשים מקבלים החלטות אופטימליות, כלומר בעלות תועלת גבוהה, באמצעות משקולות החלטה במקום הסתברויות, כפי שהיה נהוג לחשוב בתפיסת ה"אדם הכלכלי". בסוף שנות השבעים ובתחילת שנות השמונים, על בסיס עבודתם של הרברט סימון ופון נוימן ומורגנשטרן, החלו חוקרים להתמקד בבניית מודלים תיאוריים שונים של החלטה אינדיבידואלית תחת סיכון, המשלבים את ההסתברות של הסתברויות של תוצאות בודדות עם משקלות החלטה.
כהנמן וטברסקי
בשנת 1979, פרסמו הפסיכולוגים דניאל כהנמן ועמוס טברסקי את המאמר "תורת הסיכויים: ניתוח קבלת החלטות בתנאי סיכון" (Prospect Theory: An Analysis of Decision under Risk), מאמר משמעותי ופורץ דרך בתחום המעניק לאותן משקלות החלטה היבטים פסיכולוגיים במה שנודע כתורת הערך. השניים פרסמו מאמר המשך שחיזק את התאוריה בשנת 1992 ובו שילבו כהנמן וטברסקי דרגות שונות של קבלת החלטה בתנאי אי ודאות וקבעו, בין היתר, כי הסתברות התוצאה בקבלת ההחלטות תלויה לא רק בהעדפות הראשונות אלא גם בהעדפות בהשוואה לתוצאות הפוטנציאליות האחרות.
על מאמר זה ועבודות נוספות בתחומי פיתוח תורת הערך והכלכלה ההתנהגותית זכה דניאל כהנמן בפרס נובל לכלכלה בשנת 2002 (טברסקי כבר לא היה אז בחיים).
שנות ה-2000
חוקר נוסף שעסק בתחום הוא ורנון סמית' שזכה בפרס נובל לכלכלה ב-2002 יחד עם כהנמן. מחקריו עסקו אף הם בהשפעת תהליכי קבלת החלטות על תהליכי השוק.
הכלכלן האוסטרי ארנסט פהר, שעוסק בתהליכי קבלת החלטות אף הוא, היה בין מפתחיו של תת-תחום בשם נוירו-כלכלה, ענף הבוחן את ההשפעות הביולוגיות והפסיכולוגיות על קבלת החלטות בכלכלה. אחד ממחקריו הראה כי אנשים יעדיפו להעניש כספית משתתפים בניסוי שאינם משתפים פעולה להעלאת התועלת הקבוצתית, גם אם הדבר כרוך באובדן תמורה כלכלית עבור עצמם, מכיוון שהם זוכים ל"תמורה פסיכולוגית" - הדמיות PET באנשים אלו הראו כי חלק המוח האחראי לתחושת הסיפוק, פעיל יותר כאשר הושגה נקמה על ידי ענישה מעין זו.
עם פרוץ משבר הסאבפריים בארצות הברית וביתר שאת עם פרוץ המשבר הכלכלי העולמי של 2008 בעקבותיו, עלו שאלות בדבר התנהגות הצרכנים והמלווים והתעוררו תאוריות הניזונות מגישת הכלכלה ההתנהגותית. אחת השאלות החשובות העולות לדיון היא השאלה מדוע האמינו האמריקאים כי, למרות ניסיון העבר, מחירי הנדל"ן ימשיכו לעלות.
ב-2017 זכה חוקר כלכלה התנהגותית נוסף, ריצ'רד ת'יילר בפרס נובל לכלכלה. ת'יילר טבע את המונח "חשבונאות נפשית" (Mental accounting), אשר נועד לציין את הדרך בה שיקולים רגשיים משפיעים על קבלת החלטות כלכליות. תיילר הדגיש גם את אפקט הבעלות, המסביר פער בין סכום הכסף שאנשים מוכנים לשלם על מוצר לבין סכום הכסף שהם מוכנים לקבל על אותו מוצר. ב-2008 פרסם ת'יילר יחד עם המשפטן קאס סאנסטיין ספר רב השפעה בשם "Nudge" ( "דחיפה קטנה"), המתאר כיצד חברות וארגונים ציבוריים ופרטיים יכולים לעודד אנשים לקבל החלטות מושכלות יותר בחיי היום-יום שלהם על ידי "דחיפה" או תזכורת מפורשת או מרומזת לכיוון התנהגות מסוים.
כלכלה התנהגותית ככלי לעיצוב מדיניות ציבורית
עם התבססותו של התחום, בוצעו ניסיונות שונים להיעזר בכלים של כלכלה התנהגותית כחלק מגישה הנקראת "עיצוב מדיניות מבוסס ראיות". צוות שפעל לקידום הנושא בבריטניה העריך כי ניתן להיעזר בכלכלה התנהגותית למספר מטרות מרכזיות: פישוט הפעולה הנדרשת מהאזרחים מול גורמים ציבוריים; איתור העיתוי האפקטיבי והאופן האפקטיבי לפניות לאזרחים באופן שיגביר את שיתוף הפעולה; שימוש בתכנים מושכים יותר, שיסייעו לתפוס את תשומת ליבם של האזרחים.
בדו"ח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת משנת 2015 סקר המרכז את השימושים הנפוצים במדינות העולם לשימוש בכלים ומחקרים מתחום הכלכלה התנהגותית :
בשנת 2010 הוקם בבריטניה "צוות תובנות התנהגותיות", בראשותו של דייוויד הלפרן, האנליסט הראשי של יחידת האסטרטגיה של משרד ראש הממשלה. הצוות היה אחד הצוותים הראשונים בעולם שפעל בתוך ממשלה במטרה להסתייע בקביעת מדיניות בכלים של כלכלה התנהגותית ופסיכולוגיה חברתית. על פי חברי הצוות, בשנת ההקמה הושקע לפעילות הצוות תקציב של מיליון ליט"ש, ובתוך שנה ההחזר עבור קופת האוצר היה פי עשרה בזכות ההתייעלות שהצוות גרם לה. בדו"ח ביקורת פנים ממשלתי זכה הצוות לשבח על הניסיון להשתמש בניסויים מבוקרים לבחינת מידת האפקטיביות של הצעדים של הצוות, אולם ספג גם ביקורת לגבי מספר נושאים, בעיקר אלו הקשורים לשקיפות. בהמשך פעילותו של הצוות הופרטה והמשיכה לספק לשירותים לממשלת בריטניה במחיר מופחת.
צוות בעל תפקיד דומה הוקם בשנת 2014 גם בארצות הברית, ובשנים אלו החלו מדינות האיחוד האירופי ומדינות נוספות להגביר את ההסתייעות שלהן בכלים של כלכלה התנהגותית.
ביקורת
סקירה של כ-300 מאמרים בכלכלה התנהגותית מצאה שכ-20% מהמאמרים ממליצים על מעורבות שלטונית כלשהי על מנת להתגבר על הבעיות שנמצאו בשיקול הדעת של הפרטים. מעל 95% ממאמרים אלו לא בחנו את האפשרות שגורמים שלטוניים עלולים לסבול מהטיות רציונליות.
לקריאה נוספת
* Carmen M. Reinhart & Kenneth S. Rogoff, This Time Is Different: Eight Centuries of Financial Folly, Princeton University Press, 2009
אידו (שפה)
אִידוֹ (Ido, באספרנטו: צאצא) היא שפה מתוכננת שמקורה באספרנטו, ותוכננה באופן דומה במטרה להיות שפת עזר בינלאומית לאנשים בעלי רקע מגוון. תכליתה להיות השפה השנייה של כל אדם לצד שפת האם שלו. בשביל להגיע לייעודה אידו תוכננה במיוחד כדי להיות יעילה וקלה ללימוד, היא סדירה מבחינה דקדוקית, אורתוגרפית ולקסיקוגרפית. אידו היא המוצלחת ביותר מבין השפות הרבות שנגזרו מאספרנטו, הנקראות Esperantidoj.
אידו נוצרה בשנת 1907 מתוך רצון לתקן פגמים באספרנטו, שפה שנוצרה עשרים שנים קודם לכן על מנת להקל על התקשורת הבינלאומית המתרחבת. שמה של השפה מקורו במילה באספרנטו ido: "צאצא", שכן השפה היא "צאצא" של שפת אספרנטו. לאחר היווצרותה, אידו זכתה לתמיכה מכמה אספרנטיסטים. אך פיצולים בתנועה ומלחמת העולם הראשונה הובילו לדעיכתה, ורק עם עליית האינטרנט היא חוותה פריחה מחודשת.
האלפבית של שפת אידו מורכב מאותן 26 אותיות כמו האלפבית האנגלי, ללא סימני הבחן. אידו שואבת את אוצר המילים שלה מאנגלית, צרפתית, גרמנית, איטלקית, לטינית, רוסית, ספרדית ופורטוגזית, והיא מובנת במידה רבה למי שלמד אספרנטו.
מספר יצירות ספרותיות תורגמו לאידו, ביניהן הנסיך הקטן, ספר תהילים והבשורה על-פי לוקאס. נכון לשנת 2000, היו כ-150 דוברי אידו בעולם, אם כי הערכות עדכניות יותר מציבות את מספר הדוברים קרוב יותר ל-1,000-5,000. בשנת 2020, לאידו היו 24 דוברים ילידיים בפינלנד.
היסטוריה
הרעיון של שפת עזר בינלאומית אינו חדש, ושפות מתוכננות אינן תופעה יחידאית. השפה המתוכננת הראשונה הידועה הייתה השפה המסתורית לינגוואה איגנוטה (Lingua ignota) שהמציאה הנזירה הילדגרד מבינגן במאה ה-12. הרעיון לא עורר עניין רב עד שנוצרה השפה וולאפיק ב-1879. וולאפיק הייתה פופולרית במשך זמן מה וככל הנראה צברה כמה אלפי דוברים, אך אספרנטו, שנוצרה כעשור לאחר מכן, ב-1887, עקפה אותה. כמה שפות אחרות, כמו לטינו סינוס פלקסיון (Latino sine Flexione) ואידיום ניוטרל (Idiom Neutral), נוצרו גם כן באותה תקופה. לאור ריבוי השפות שתכליתן לשמש שפת עזר בינלאומית הקים המתמטיקאי הצרפתי לואי קוטוראט את המשלחת לאימוץ שפת עזר בינלאומית שתבחר מבין השפות את הטובה ביותר. משלחת זו הגישה בקשה רשמית לאיגוד האקדמיות הבינלאומי בווינה לבחור שפת עזר בינלאומית ולאשר אותה; הבקשה נדחתה במאי 1907. בעקבות זאת התכנסה המשלחת כוועדה בפריז באוקטובר 1907 כדי לדון באימוץ שפת עזר בינלאומית סטנדרטית. בין השפות שהועלו הייתה שפה חדשה שהוגשה בעילום שם ברגע האחרון (ולכן בניגוד לכללי הוועדה) תחת שם העט ido, המורכב מ-I.D ראשי התיבות של Internacia Delegacio, באספרנטו: המשלחת הבינלאומית, וסיומת שמות העצם באספרנטו: 'o'. בנוסף, משמעות המילה ido באספרנטו היא צאצא. "אידו" הציע לבצע כמה רפורמות נדרשות ומהותיות באספרנטו עד שהצעתו הפכה לשפה חדשה. בין הרפורמות: הסרת סימני ההבחן מהאותיות, ביטול הסופית "o" המחייבת ושינוי הסופית בלשון ברבים מ-j ל-i. הרפורמות אושרו על ידי נציגה של אספרנטו בוועדה, דה בופרונט.
הוועדה החליטה לאמץ את האספרנטו באופן עקרוני, אך עם הרפורמות שכתב "אידו". הוקמה ועדה קבועה כדי לוודא את יישום הרפורמות. "אידו" האנונימי, מחבר הצעת הרפורמה, התגלה מאוחר יותר כלא אחר מלואי דה בופרונט עצמו, נציגה של שפת האספרנטו בוועדה, שפעל בשיתוף פעולה עם לואי קוטוראט. תגלית זו הכעיסה את שאר חברי הוועדה שחשו מרומים ופגעה בלגיטימיות של ההצעה.
ההערכה היא שכ-20% ממנהיגי האספרנטו ו-3-4% מהאספרנטיסטים הרגילים עברו לאידו בזמנו, אלא שמאז ואילך סבלה השפה משינויים מתמידים בשאיפה לשכלל ולשפר אותה, מה שבסופו של דבר גרם לדוברים לוותר על הניסיון ללמוד את השפה ולעמוד בקצב השינויים בה. למרות שיצירת אידו פיצלה את תנועת האספרנטו, הפילוג העניק לאספרנטיסטים הנותרים את החופש להתרכז בשימוש וקידום השפה שלהם כפי שהיא. במקביל, זה נתן לאידואיסטים חופש להמשיך לעבוד על השפה שלהם עוד כמה שנים לפני שהם מקדמים אותה באופן פעיל. איגוד ידידי השפה הבינלאומית הוקם יחד עם אקדמיית אידו כדי לעבוד על פרטי השפה החדשה.
קוטוראט, שהיה התומך המוביל של אידו, נהרג בתאונת דרכים ב-1914. תקרית זו יחד עם מלחמת העולם הראשונה, השעתה למעשה את פעילותה של אקדמיית אידו מ-1914 עד 1920. בשנת 1928 פרש התומך האינטלקטואלי הגדול של אידו, הבלשן הדני אוטו ג'ספרסן, לטובת השפה החדשה שיצר, נוביאל. תקריות אלו גרמו לנסיגה בפופולריות של השפה
פונולוגיה
לאידו יש חמש פונמות תנועתיות. האותיות e ו-ɛ ניתנות להחלפה בהתאם להעדפת הדובר, וכך גם o ו-ɔ. הרצפים האורתוגרפיים au ו-eu מציינים דיפתונגים בשורשי מילים אך לא כשהם נוצרים על ידי הלחם. כל המילים הרב-הברתיות מוטעמות בהברה הלפני-אחרונה למעט שמות פועל, המודגשים בהברה האחרונה, לפיכך: skolo kafeo ו-lernas עבור "בית ספר", "קפה" ו-"לומד", אבל irar savar ו-drinkar עבור "ללכת", "לדעת" ו-"לשתות".
אורתוגרפיה
אידו משתמשת באותן 26 אותיות כמו האלפבית האנגלי והאלפבית הלטיני הבסיסי של ISO עם שלושה דיגרפים וללא צירופי אותיות או סימני הבחן. כאשר הטבלה שלהלן מפרטת שתי הגיות, כל אחת מהן מקובלת לחלוטין. הדיגרפים הם:
דקדוק
חלק מהסיומות הדקדוקיות מוגדרות כך: רובן של הסיומות הדקדוקיות האלו זהות לאספרנטו מלבד ir, i ar, or ו-ez. אספרנטו מסמנת את שמות העצם ברבים בסיומת-j (כך ששמות רבים מסתיימים ב-oj), משתמשת ב-i עבור שמות פועל, ומשתמשת ב-u עבור צורת הציווי. לעומתה, באידו שמות העצם ברבים מסומנים בסיומת הקצרה יותר-i, ולכן שמות פועל מסומנים ב-r (וב-a, i או o בהתאם לנטיית הזמן), כך גם צורת הציווי מסומנת בסיומת המובחנת יותר ez.
הבדלים גדולים יותר נוצרים, עם זאת, בדרך גזירתן של מילים רבות. לדוגמה, באספרנטו, שם העצם krono פירושו "כתר", ועל ידי החלפת ה-o ב-i גוזרים את הפועל kroni "להכתיר". עם זאת, אם היו מתחילים עם הפועל kroni, "להכתיר", ומחליפים את ה-i ב-o על מנת ליצור שם עצם, המשמעות המתקבלת לא תהיה "הכתרה", אלא ה"כתר" המקורי. הסיבה לכך היא שהשורש kron הוא מטבעו שם עצם. כדי לקבל את שם הפעולה, יש צורך להשתמש בסיומת המיוחדת - ado. אם כן, בשביל להטות נכון שורשים יש לדעת לאיזה חלק מחלקי הדיבר שייך כל שורש אספרנטו. אידו פתרה בעיה זו בכך שהציגה מספר סיומות בניסיון להבהיר את המורפולוגיה של מילה נתונה, כך שאין צורך לשנן את חלק הדיבר של השורש המקורי. לדוגמה במקרה של המילה krono "כתר", מתווספת הסיומת - izar "לכסות עם" כדי ליצור את הפועל kronizar "להכתיר". מפועל זה ניתן להסיר את הסיומת-ar ולהחליף אותה ב-o, וכך ליצור את המילה kronizo "הכתרה". על ידי חסימת האפשרות להטיה ישירה של שם עצם לפועל, כמו באספרנטו, ניתן לזהות שורשים באידו ללא צורך לשנן אותם.
עבור המילה השימושית "להיות", שמוצבת לפני כל תואר, אידו מאפשרת או esas או קיצור נוח של המילה, es בזמן הווה; עם זאת, יש להשתמש בצורות המלאות לזמן עבר esis וזמן עתיד esos. שמות תואר מושווים באידו באמצעות המילים plu = יותר, maxim = הכי הרבה, min = פחות, miniim = הכי פחות, kam = מאשר/כמו.
קיימות באידו שלוש קטגוריות של תואר הפועל: הפשוט, הנגזר והמורכב. תוארי הפועל הפשוטים אינם צריכים סיומות מיוחדות, למשל: tre = מאוד, tro = יותר מידי, olim = קודם, nun = עכשיו, nur = רק. לתוארי הפועל הנגזרים והמורכבים, שאינם במקור כאלה אלא נגזרים משמות עצם, תארים ופעלים, יש את הסיומת -e.
אספרנטו מושפעת מסמנטיקה ופונולוגיה סלאבית, ואילו אידו תואמת יותר ממנה לשפות הרומאניות.
תחביר
סדר המילים של אידו זהה ברובו לעברית ( נושא–נשוא–מושא ), ולכן המשפט Me iras al la skolo זהה למשפט "אני הולך לבית הספר", הן במשמעות והן בסדר המילים. עם זאת, ישנם כמה הבדלים אחרים:
בדומה לעברית, לעומת אנגלית, השלילה באידו מתבצעת פשוט על ידי הוספת ne לפני הפועל: Me ne iras al la skolo פירושו "אני לא הולך לבית הספר". אופן ביצוע השלילה גם לא משתנה בהתאם לגופו של הנושא או בהתאם לנטיית הזמן של הפועל.
כינויי גוף
כינויי הגוף של אידו תוקנו כדי שיהיו קלים יותר להבחנה בשמיעה מאלו של אספרנטו, בה כולם מסתיימים ב-i. במיוחד כינויי הגוף בגוף ראשון יחיד ורבים mi ו-ni עשויים להישמע דומה, אז לאידו יש me (מֵה) ו-ni במקום זאת. אידו גם מבחינה בין כינויים אינטימיים ( tu ) לפורמליים ( vu ) בגוף שני יחיד. יתר על כן, לאידו יש כינוי גוף שלישי פאן-מגדרי, lu (שיכול לשמש כ"הוא", "היא", או "זה", בהתאם להקשר) בנוסף לזכר il, נקבה el, וכינוי גוף שלישי נייטרלי ol.
כינוי הגוף ol, כמו it באנגלית ו-ĝi באספרנטו, אינו מוגבל לחפצים דוממים בעברית, אלא ניתן להשתמש בו "עבור ישויות שהמין שלהן אינו מוגדר: תינוקות, ילדים, בני אדם, נוער, זקנים, אנשים, יחידים, בהמות, חתולים, וכדומה."
מילות שאלה
שאלות כן/לא נוצרות על ידי הוספת המילית ka בתחילת השאלה. "אני הולך לבית הספר" Me iras al la skolo הופך ל-Ka me iras al la skolo? "האם אני הולך לבית הספר?. ניתן להציב ka גם לפני שם עצם ללא פועל כדי ליצור שאלה פשוטה, ka mark? יכול לבטא, "אתה מארק?", "זה מארק?", "האם אתה מתכוון למארק?" בהתאם להקשר.
יצירת הלחמים
לפיכך, בעוד באספרנטו שם תואר, למשל papera, שנוצר באמצעות שם העצם papero, יכול לבטא גם תכונה (papera enciklopedio "אנציקלופדיה עשויה מנייר") וגם יחס ( papera fabriko "מפעל לייצור נייר"), אידו תבחין בתכונה papera ("מנייר" ) ו-paperala ("ייצור נייר").
לפי קלוד פירון, כמה שינויים שהביאה אידו הם בפועל בלתי אפשריים לשימוש והורסים את התבטאות הספונטנית:
אוצר מילים
אוצר המילים של אידו נגזר מצרפתית, איטלקית, ספרדית, אנגלית, גרמנית ורוסית. ביסוס אוצר המילים על שפות נרחבות ושונות נועד לעשות את אידו קלה ככל האפשר ללימוד בשביל המספר הגדול ביותר של אנשים. בשלב מוקדם, נותחו 5,371 שורשי מילות האידו הראשונות בהשוואה לאוצר המילים של שש שפות המקור, ונמצאה התוצאה הבאה:
ניתוח אחר הראה כי:
טבלת השוואה לדוגמה בין אוצר המילים של אידו לשש שפות המקור שלה, בנוסף לאספרנטו ולטינית: אוצר המילים של אידו נוצר לרוב באמצעות מספר תחיליות וסיומות רשמיות שמשנות את משמעות המילה. דבר זה מאפשר למשתמש לקחת מילים קיימות ולשנות אותן ליצירת תחדישים בעת הצורך, ומאפשר טווח רחב של ביטוי ללא צורך בלימוד אוצר מילים חדש. למרות שמספרן של התחיליות והסיומות גדול מכדי להיכלל במאמר אחד, הנה כמה דוגמאות כוללות:
מילה חדשה יכולה גם להיווצר דרך שאילה משש שפות המקור. אך אם ניתן ליצור את המילה, תוך הוספת מוספיות, באמצעות אוצר המילים שכבר קיים בשפה אז היא תאומץ בדרך כלל ללא צורך ביבוא שורש זר חדש. כגון wikipedio עבור ויקיפדיה, המורכבת מ-wiki + enciklopedio עבור אנציקלופדיה. המילה alternatoro (גנרטור) למשל אומצה ב-1926, ככל הנראה בגלל שחמש מתוך שש שפות המקור השתמשו ברובן באותו כתיב עבור המילה, ומכיוון שהיא הייתה ארוכה מספיק כדי להימנע מהתנגשות במילים אחרות באוצר המילים הקיים. אימוץ מילה נעשה בהסכמה, ולאחר מכן המילה תהפוך לרשמית על ידי האיגוד. יש להקפיד גם להימנע ממילים הומונימיות במידת האפשר, ובדרך כלל מילה חדשה עוברת דיון כלשהו לפני שהיא מאומצת. מילים זרות בעלות משמעות מוגבלת שספק אם ישמשו אי פעם בחיי היומיום (כגון intifada (אינתיפאדה), המתייחסת לסכסוך הישראלי-פלסטיני בלבד) נותרות לרוב בלי מוספיות ונכתבות בכתב נטוי.
דגימות
תפילת האדון :
ספרות ופרסומים
לאידו יש מספר פרסומים שניתן להירשם אליהם או להוריד בחינם ברוב המקרים. Kuriero Internaciona הוא מגזין המופק בצרפת מדי כמה חודשים עם מגוון נושאים. Adavane! הוא מגזין המופק על ידי אגודת אידו הספרדית מדי חודשיים ובו מגוון נושאים, וכן כמה עשרות עמודי תרגול מתורגמים משפות אחרות. Progreso הוא הביטאון הרשמי של תנועת אידו וקיים מאז הקמת התנועה ב-1908. ניתן למצוא אתרים נוספים עם סיפורים, אגדות או פתגמים שונים יחד עם מספר ספרי תנ"ך שתורגמו לאידו בקנה מידה קטן יותר. באתר publikaji יש כמה הסכתים באידו יחד עם שירים שונים וחומרים מוקלטים אחרים.
ויקיפדיה כוללת מהדורה בשפת אידו (המכונה באידו בשם Wikipedio ); בינואר 2012 זו הייתה הוויקיפדיה ה-81 בדירוג הפופולריות.
סמלים
כוכב אידו או כוכב ז'נקו הוא הסמל העיקרי של אידו. זהו כוכב בעל שש קצוות, כאשר הנקודות מייצגות את שש שפות המקור של אידו: אנגלית, צרפתית, איטלקית, גרמנית, ספרדית ורוסית. לחלופין, שש הנקודות מייצגות את שש היבשות (למעט אנטארקטיקה). הסמל היה במקור כוכב לבן בעל שש קצוות על רקע כחול עגול, המורכב משני משולשים שווי צלעות קונצנטריים, כאשר אחד מתהפך אנכית. עם זאת, זה השתנה עד מהרה בשל הדמיון למגן דוד, שכן על שפת עזר בינלאומית להיות נייטרלית מבחינה דתית.
לאחר חיפוש אחר סמל חדש מתאים, החליטו באקדמיה של אידו על הסמל הנוכחי, שנוצר על ידי המזכיר שלהם, פול פון ז'נקו (ומכאן השם החלופי כוכב ינקו). כוכב-אידו הנוכחי הוא משושה איזוטוקסלי קעור, עם משולש שווה-צלעות מתהפך במאונך מעליו.
יאן סמיט
יאן סמיט (בהולנדית: Jan Smit; נולד ב-31 בדצמבר 1985) הוא זמר, מנחה טלוויזיה ושחקן הולנדי, חבר הנהלת קבוצת הכדורגל של וולנדם. סמיט שר בעיקר שירים הולנדיים בז'אנר המכונה מוזיקת וולנדם. בנוסף לקריירת הסולו שלו, בשנת 2015 הצטרף לשלישיית KLUBBB3, ובשנת 2017 ללהקת Toppers.
2005: Just Jan Smit
החל מ-25 במרץ 2005 הופיע יאן סמיט בתוכנית הריאליטי שלו "Just Jan Smit", שעקבה אחר חיי היומיום שלו. מאוחר יותר באותה השנה זכתה התוכנית בפרס "Golden Televizier Ring".
ב-15 במרץ 2006 הוענק ליאן סמיט פרס אדיסון במלקווג באמסטרדם כזמר הלאומי הטוב ביותר על אלבומו Jansmit.com. ב-8 בספטמבר 2006 הושקה העונה השנייה של Just Jan Smit. בעונה זו, בניגוד לראשונה, עיקר תשומת הלב הופנתה לסביבתו של הזמר.
בשנת 2006 זכו מספר להיטים של יאן סמיט במקום הראשון במצעד ההולנדי. "כשהגיע הבוקר", אחד משיריו, נשאר 6 שבועות בראש הטבלה.
מספטמבר 2006 יצאו למכירה בחנויות C&A מגוון בגדים על שם יאן סמיט. האוסף נקרא J ועוצב על פי העדפותיו האישיות.
בשנת 2007 הוציא סמיט את הסינגל החמישי הראשון שלו: בדרך לאושר. בסוף ספטמבר 2007, חזר סמיט לתוכנית הריאליטי שלו.
בסתיו 2007 הוציא יאן סמיט סינגל חדש. הסינגל נכנס למצעדים בנובמבר, ובכך הפך ללהיט השישי במקום ראשון במצעד הפזמונים ההולנדי. הסינגל נקרא קליפסו, ולמעשה היה דואט עם הזמר האמריקאי ג'ון דנבר. בשנת 2008, סמיט ערך מסע הופעות בהולנד. הסיור נקרא יאן סמיט מגיע אליך.
2007: בעיות במיתרי הקול
באמצע אוקטובר פורסם כי סמיט לא יכול להופיע לפחות עד סוף נובמבר בגלל בעיה בריאותית במיתרי הקול. כל ההופעות בוטלו עד 29 בנובמבר. בגלל בעיות הבריאות שלו, החמיץ סמיט את הופעותיו המתוזמנות בסימפוניקה ברוסו ואת פרסי ה- TMF, אך הוא הצליח להרים דברים ולהופיע בפרס הפופ-אקטיב ההולנדי הטוב ביותר. בנובמבר 2007 עבר סמיט ניתוח, ולא הופיע עד סוף השנה. פירוש הדבר היה כי גם ההופעות וגם אלבומו החדש הוקפאו. הסיור שיאן סמיט מגיע אליך תוכנן גם הוא מחדש.
2008–2015
מלבד בהולנד, סמיט צבר פופולריות גם בגרמניה. בינתיים הפסיק סמיט להופיע בתוכניות טלוויזיה. ביולי 2009 הוא ערך דואט עם הזמר סורינמי דמארו, מי רוזו (טווינטיה בלבי), ששוחרר עבור כפרי הילדים של SOS, הן בסורינאם והן בהולנד, גם שיר זה שהגיע גם למקום הראשון.
ב-3 בספטמבר 2009 הנחה סמיט את הפרק הראשון של התוכנית, "אני יודע מה עשית". בנוסף הוא החל את העונה השלישית של התוכנית "יאן סמיט". הסינגל Back בימי אלבומו Live הגיע ב -19 ביוני 2010 והגיע למצעדים כעבור שבוע, וטיפס למקום השני, המיקום הגבוה ביותר שלו. השיר הבא שלו הגיע ב -25 בספטמבר 2010, עלה למקום הראשון במצעד מגה 100 הגדולים.
משנת 2011 הוא הפרשן של שידורי האירוויזיון בהולנד.
בשנת 2012 נחגג יום השנה ה-15 לקריירה של יאן סמיט. באוגוסט הוציא את האלבום "חברים", שזכה לתקליט פלטינה. לסמיט היו גם שלושה להיטים במקום ראשון בשנת 2012:
כמו כן בשנת 2011, התארח סמיט אצל The Toppers, להקת הווקאל המצליחה בהולנד, בארנה של אמסטרדם. באוקטובר 2012 יום השנה ה -15 בינואר הרביעי שלו עם חמישה קונצרטים בלול Ahoy רוטרדם, ג'רארד ג'ולינג, Yes-R, Carola Smit ו- Damaru. בשנת 2012 פרסם ביוגרפיה על חייו של יאן סמיט. בסוף 2012 שיחק בסרט "ההפצצה". הסרט זכה לביקורות שליליות. מאז שנת 2012 מציג סמיט בתוכנית את מיטב הזמרים של הולנד. בכל פרק, הוא זמר מרכזי אחד, שבחר שיר לכל אדם אחר שישיר.
בסוף פברואר 2013 פורסם ה-DVD והתקליטור הכפול וה-DVD Live.
בשנת 2012 החל לעבוד עם מנהלו ג'אפ בויס, חברת התקליטים Vosound Records.
למעלה מ-70 שירים מאת יאן סמיט הגיעו למצעד Volendam Top 1000.
כמו בשנת 2011, סמיט עשה שלושה לילות בזירה באמסטרדם במהלך ההופעה של The Toppers בקונצרט 2013. בשנת 2014 מילא סמיט תפקיד משנה ב"שוטרים מאסטריכט".
2016–הווה: KLUBBB3 ו-Toppers
הופיע בהרכב KLUBBB3. ההרכב זכה להצלחה גם בגרמניה.
The Toppers היא להקת הווקאל המצליחה ביותר מהולנד, ובשנים 2011 ו-2013 היה סמיט אמן אורח שישה לילות בארנה באמסטרדם במהלך ההופעה של The Toppers.
מנחה טלוויזיה
סמיט הוא המארח של TROS. הוא גם אחד הפרשנים של הטלוויזיה ההולנדית לצד קורנלד מאס לאירוויזיון. ב-4 בדצמבר 2019, הוכרז כי הוא יהיה אחד משלושת המגישים של אירוויזיון 2020 ברוטרדם לצד שנטל יאנזן ואדסיליה רומבלי. לאחר ביטול האירוויזיון 2020 עקב מגפת הקורונה, אושר שהוא ינחה את התחרות בשנת 2021, לצד יאנזן, רומבלי, רומבליי וניקי דה יאחר.
חיים פרטיים
לסמיט שתי אחיות, אחת מהן מוניק, שכמו אחיה גם היא זמרת.
בין השנים 2007 עד 2009 הוא ניהל מערכת יחסים עם השחקנית והמנחה יולנטה קבאו. הוא אף גר עמה מספר חודשים. מאז 2009, סמיט מנהל מערכת יחסים עם ליזה פלאט. השניים התחתנו ב-11 בנובמבר 2011 באי סנט מארטן. לסמיט ופלט שני ילדים, בת ובן.
בדצמבר 2013 הצטרף סמיט לדירקטוריון של קבוצת הכדורגל פ.ס וולנדם. הוא אחראי ליחסי הציבור של המועדון.
ד"ר פישר
ד"ר פישר היא קבוצת חברות פרמצבטיקה וקוסמטיקה רב-לאומית הנחשבת לאחת הגדולות הפועלות בישראל בתחומה. מעבדות התשלובת פועלות במגוון תחומים תוך התבססות על טכנולוגיה וידע פרמצבטיים.
נכון לשנת 2015, מונה תשלובת מפעלי ד"ר פישר כ-800 עובדים. מדי חודש מייצרת התשלובת כחמישה מיליון יחידות של מוצרים שונים, ביניהם מוצרים לטיפול בעור, טיפות עיניים, מוצרי היגיינה ותוספי תזונה. מלבד המוצרים הנמכרים בישראל, משווקת תשלובת ד"ר פישר את תכשיריה לכ- 35 מדינות ברחבי העולם.
היסטוריה
תשלובת מפעלי ד"ר פישר נוסדה בשנת 1965 על ידי דבורה ואלי פישר. ד"ר אלי פישר, בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת הרווארד ואוניברסיטת קליפורניה בארצות הברית, פיתח תרופה לטיפול במחלת העיניים גלאוקומה כבר בעבודת הדוקטורט שלו. המפעל ייצר תרופות למחלות עיניים ועור. 80% ממכירות המפעל היו של פיתוחים ישראליים. המפעל הכניס את השימוש בבקבוקי פלסטיק לטיפות עיניים. כן פותח במפעל תרופה בשם אונקוזן לטיפול בעיוורון הנהרות.
בשנת 1969 נפתח במפעל אגף חדש לייצור ארוסולים.
בשנת 1975 החל פיתוח וייצור תרופות ותכשירים לטיפול בעור ללא מרשם (OTC) ובהם סדרת תכשירים לטיפול בתינוקות. בפתח מלחמת יום כיפור, הסתיים פיתוח סדרת פולידין לטיפול בפצעים אשר סייעה לפצועי המלחמה. בשנת 1982, בתום עשר שנות מחקר בנושא סכנות החשיפה לשמש, החלו לייצר את סדרת תכשירי אולטרסול להגנה מהשמש. תכשירי אולטרסול היו הראשונים בארץ ובין הראשונים בעולם אשר הגנו מפני קרינת UVA בנוסף לקרינת UVB. בשנת 1993 הוקמה רשת Body-Shop Israel - רשת חנויות קוסמטיקה טבעית, המונה 45 חנויות. בשנת 1996 רכשה תשלובת ד"ר פישר מפעל לייצור מגבונים לחים בגליל.
בשנת 1995 זכו דבורה וד"ר אלי פישר בפרס התעשייה הישראלי. בשנת 1999 קבלה תשלובת ד"ר פישר את תו תקן משרד הבריאות האמריקאי FDA, ובשנת 2000 השלימה החברה תהליך בניית זהות תאגידית, שבמסגרתו שונה לוגו החברה. תשלובת ד"ר פישר מקיימת פעילות אחריות חברתית במסגרת פעילותה העסקית.
בשנת 2007 יוסדה קרן לזכרה של דבורה פישר, מייסדת התשלובת לצד ד"ר אלי פישר, שבמסגרתה נתרמים תכשירים וסכומי כסף לעמותות נזקקות. בנוסף, התשלובת ועובדיה פעילים ב"ילדים בסיכוי - המועצה לילד החוסה".
קו העצים
קו העצים הוא קו גבול התוחם את בית גידול העצים באזור מסוים. מעבר לקו זה, אין ביכולתם של עצים להתקיים, עקב שילוב של תנאי גידול בלתי-הולמים, כגון: טמפרטורה, לחץ אטמוספירי ולחות. לכן, באזורים אלו ניתן למצוא רק עשבים, טחבים וחזזיות. קו העצים בולט במיוחד במקומות שבהם ישנם שינויים חדים בגובה מעל פני הים, למשל בקרבת הר גבוה ותלול - עד לגובה מסוים מכוסים מורדות ההר בעצים, ואילו מעבר לגובה זה אין העצים יכולים להתקיים, וההר חשוף. באזורים מסוימים קו העצים מבדיל בין היער לטונדרה, ויש המגדירים את גבולו הדרומי של האזור הארקטי בקו העצים.
קו עצים אלפיני
קו עצים אלפיני הוא הרום המרבי בו מתאפשר צימוח עצים; למעלה ממנו קר מדי, או שמשך כיסוי השלג במהלך השנה ארוך מכדי לאפשר קיום עצים. האקלים מעל קו העצים בהרים נקרא אקלים אלפיני, וניתן לתאר את הנוף שם כטונדרה אלפינית. קווי עצים במפנים צפוניים, בחצי הכדור הצפוני, נמוכים מאשר במפנים הדרומיים, בגלל הצל המרובה, המאט את המסת מצבורי השלג, ומקצר את עונת הצימוח של העצים. בחצי הכדור הדרומי, המפנים הדרומיים הם אלה אשר בהם עונת הצימוח קצרה יותר.
קו העצים האלפיני מופיע בדרך כלל בהדרגה: לרוב יש אזור מעבר בין היער הסגור שמלמטה, לבין הטונדרה האלפינית חסרת העצים שמלמעלה. שיחים בעלי מופע גמדי הנובע מעקות סביבתיות (מופע קרומהולץ) מהווים את הגבול העליון שלו.
אברהם למפל
אברהם לֶמְפֶּל (Lempel; 10 בפברואר 1936, לבוב, פולין – 3 בפברואר 2023, ישראל) היה מדען מחשב ישראלי, שפיתח, יחד עם יעקב זיו, את אלגוריתם למפל-זיו לדחיסת נתונים.
ביוגרפיה
למפל נולד ב־10 בפברואר 1936 בלבוב שבפולין (כיום באוקראינה). בנם של יצחק ופרידה למפל. בשנת 1948 עלה לישראל. למד בטכניון וקיבל תואר בוגר אוניברסיטה ב-1963, מוסמך ב-1965 ודוקטור בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל ב-1967.
נפטר ב־5 בפברואר 2023.
קריירה
החל מ-1977 כיהן כפרופסור בטכניון ושימש כראש הפקולטה למדעי המחשב בין 1981 ל-1984.
עבודותיו ההיסטוריות החשובות מתחילות בהצגת האלגוריתם LZ77 במאמר שכותרתו "אלגוריתם אוניברסלי לדחיסת נתונים עוקבים" בשיתוף עם יעקב זיו. האלגוריתם משיג דחיסה על ידי החלפה של מופעים חוזרים של מידע, במצביע לעותק יחיד של אותה פיסת מידע, במופע הראשון שלו בקלט הרצפים הלא דחוס. הרעיון בבסיס הקידוד הוא כי כל מילה בקידוד היא המילה הארוכה ביותר שנראתה עד לאותה נקודת זמן, בתוספת של אות אחת.
ב-1993 הצטרף למעבדות היולט פקארד (HP). שנה לאחר מכן הקים את השלוחה הישראלית של המעבדות בחיפה וניהל אותן עד 2007. המעבדה שהקים למפל היא אחת משבע מעבדות מחקר בכל העולם של חברת HP והיא נחשבת לאחד ממוקדי המחקר החשובים בתעשייה הטכנולוגית.
על שמו של למפל רשומים שמונה פטנטים בארצות הברית.
תרומתו למחקר
האלגוריתמים LZ77 ו-LZ78, אשר נכתבו על ידי למפל ויעקב זיו, הובילו למספר עבודות נגזרות, ובזכותם נולד ענף כיווץ הקבצים.
אחת העבודות שנוצרו בעזרת האלגוריתמים LZ77 ו-LZ78 היא אלגוריתם Lempel–Ziv–Welch המשמש בתבנית GIF של תמונה, ואלגוריתם שרשרת Lempel–Ziv–Markov  אשר נעשה בו שימוש ב-7-Zip ו Xz (ארכיונים וירטואליים של קבצים). האלגוריתמים שימשו גם כפי שפורסמו במקור בפורמטים כגון ,DEFLATE המשמש בפורמט PNG לתמונות.
פג'ר 27
פג'ר 27 (פרסית: فجر ۲۷) הוא תותח ימי מתוצרת משרד ההגנה האיראני, המבוסס על תותח אוטו מלרה 76 מ"מ.
המערכת נחשפה לתקשורת בספטמבר 2006. על פי הצהרות שר ההגנה האיראני, מוסטפא מוחמד נג'ר, התותח מסוגל לירות 85 פגזים (בקוטר 76 מילימטר) בדקה לטווח של עד 17 קילומטרים.
יחסי הולנד–שווייץ
יחסי הולנד–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת הולנד לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
לאחר שזכתה בעצמאות, שווייץ כוננה נציגות דיפלומטית בברן בשנת 1814. הנציגות שודרגה למעמד קונסוליה כללית בשנת 1832. שנה לאחר מכן פתחה שווייץ קונסוליה באמסטרדם וקונסוליה נוספת נפתחה ברוטרדם בשנת 1847. בשנת 1894 פתחה הולנד צירות בברן.
ב-1904 החליטה מועצת הברית של שווייץ להאמין את השגריר שלה ללונדון על הממשלה ההולנדית, ובשנת 1917 הקימה שווייץ צירות בהאג. בשנת 1957 שידרגו שתי המדינות בהחלטה משותפת את הצירויות שלהן במדינה השנייה למעמד שגרירות.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה שווייץ מעצמה מעניקת חסות עבור הולנד ב, בבולגריה ובצרפת. בשנת 1993 ביקרה בשווייץ ביאטריס, מלכת הולנד. בשנת 2004 ביקר בהאג ז'וזף דייס, נשיא הקונפדרציה השווייצרית.
שווייץ מיוצגת בהולנד באמצעות שגרירותה בהאג. בנוסף היא מחזיקה קונסוליות ברוטרדם ובאמסטרדם. שווייץ מחזיקה קונסוליות כבוד בארובה ובקוראסאו. הולנד מחזיקה שגרירות בברן, קונסוליה כללית בז'נבה ואחת נוספת בציריך, וקונסוליות נוספות בבזל ובלוגאנו.
שווייצרים בהולנד
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו בהולנד שבעת אלפים שמונה מאות ותשעים אזרחים שווייצרים.
פרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה
בתקופת המועצה התשיעית של עיריית תל אביב-יפו הוחלט להעניק פרס עירוני על שם פרץ נפתלי לעידוד המחקר במדעי הכלכלה והחברה.
ויסבאדן
ויסבאדן (גרמנית: ) היא עיר בדרום מערב גרמניה, המשמשת כבירת מדינת הסן. העיר ממוקמת על גדתו הימנית של נהר הריין. מצידו השני של הנהר, ממול לעיר, נמצאת העיר מיינץ. העיר קרובה גם לעיר פרנקפורט. בוויסבאדן התגוררו נכון לשנת 2014 כ-273,871 תושבים, ועוד כ-14,000 תושבים מארצות הברית (שרובם מתגוררים בה מטעמים צבאיים). העיר היא חלק מהאזור המטרופוליטני של הריין, שבו נמצאות יחד איתה גם מיינץ ופרנקפורט, ובו מתגוררים כ-5.8 מיליון תושבים. העיר ידועה במעיינות החמים שבה, באתרי הנופש ובמרכזי תרבות ופסטיבלים. עיר זו ידועה גם כמקום קבורתו של הברון האדום, אחד מגדולי הטייסים במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
העיר הוזכרה לראשונה בשנת 830. בשנת 1232 היא הוכרזה עיר קיסרית חופשית. בשנת 1270 היא חזרה לשליטת בית נסאו אך נהרסה בשנת 1283. בעקבות השתתפות תושבי העיר במלחמת האיכרים הגרמנית, העיר איבדה את זכויותיה לתקופה של 40 שנים. בשנת 1815 האזור סופח לקונפדרציה הגרמנית ובירת נסיכות נסאו עברה לעיר. במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה נסיכות תמכה באוסטריה ולאחר תבוסתה סופחה לפרוסיה. אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג שאיבד את הנסיכות התמנה בשנת 1890 לדוכס לוקסמבורג. במהלך המאה ה-19 העיר התפתחה לאזור ספא.
הבניין הישן ביותר בעיר הוא בית העירייה הישן שנבנה בשנת 1610. בית העירייה החדש של ויסבאדן נבנה בסוף המאה ה-19.
יהודי ויסבאדן
כבר במסמכים מהמאה ה-14 מוזכר קיומם של יהודים בוויסבאדן, שהייתה אז בירת דוכסות נאסאו. במאה ה-16 התיישבו המשפחות היהודיות המעטות בשלושה רחובות שכונו "סמטת היהודים". יהודים שהגיעו לוויסבאדן להתרפא זכו ב"סמטת היהודים" לאכסניה, בתי מרחץ ומזון כשר. בתחילת המאה ה-17 הגיעו יהודים נוספים לעיר; כעבור שנים מעטות הוגלו היהודים מוויסבאדן, אך עד סוף המאה שבו להתיישב בעיר.
עם מינוי הרב גייגר, ממנהיגי הרפורמים, לרב העיר בשנת 1832, נפרדה הקהילה האורתודוקסית, שנשמעה לרש"ר הירש, מהקהילה הכללית. הקהילה האורתודוקסית קיימה טקסי תפילה נפרדים, מוסדות חינוך נבדלים וגם קבורה בבית קברות עצמאי.
אל ויסבדאן הגיעו מתרפאים מכל אירופה כדי לרחוץ במעיינות המים ולשתות ממימיהם, ומעמדה כעיר קיט אִפשר לפליטים מן המזרח להתגורר בה מבלי שנדרשו לאישורי שהייה; וכך הקהילה היהודית בוויסבאדן גדלה במהלך מלחמת העולם הראשונה ובין שתי מלחמות העולם כשהפכה למקלט ליהודים חסרי נתינות גרמנית.
בראשית המאה ה-20 נפרדו היהודים המזרח-ארופאים מהקהילה האורתודוקסית, והקימו קהילה אוטונומית בתוך הקהילה הרפורמית. כך שבמאה ה-20 התקיימו שלוש קהילות יהודיות זו לצד זו בעיר: קהילה רפורמית, קהילה אורתודוקסית וקהילה גדולה של מהגרים ממזרח אירופה, שכונו "אוסטיודן".
אורן חד-מחטי
אורן חד-מחטי (שם מדעי: pinus monophylla), הקרוי באנגלית Singleleaf pinyon, או Nut pine, או Piñon, הוא עץ אורן הגדל באמריקה הצפונית. תחום תפוצתו הוא: בארצות הברית: בקצה הדרום-מערבי של איידהו, במערב יוטה, באריזונה, בדרום-מערב ניו מקסיקו, בנבדה ובדרום ובמזרח קליפורניה, ובמקסיקו: בצפון באחה קליפורניה. השם מנציח את התכונה, הייחודית למין זה, מחט בודדת מהנדן.
העץ גדל בגבהים בינוניים שבין 1,200 ל-2,300 מטרים מעל גובה פני הים, לעיתים רחוקות נמוך יותר, מגובה 950 מטרים או גבוה יותר, עד גובה 2,900 מטרים מעל פני הים. בתחום התפוצה שלו יוצר העץ חורשות פתוחות נרחבות, לעיתים קרובות מעורבות בעצי ערער בחברת הצומח "חורשות פיניון-ערער". מין אורן זה מאריך ימים ועצים בני 350 שנים ויותר נפוצים על קרקעות דלות. עם זאת, עצים בגיל זה נדירים בשל כריתת עצים, שרפות ופעילות בעלי חיים. בתנאים אופטימליים יכול העץ לחיות 800 שנים.
אורן חד-מחטי הוא העץ הרשמי של מדינת נבדה.
תיאור
אורן חד-מחטי הוא עץ אורן מחטני ירוק עד הצומח לאט, ומגיע לגובה בין 6 ל-12 מטרים, ובמקרים יוצאי דופן עד 16 מטרים. קוטר בגובה חזה הוא בין 0.3 ל-0.5 מטרים, במקרים יוצאי דופן עד 1.3 מטרים. קצב הגידול השנתי של הצמח הצעיר הוא רק כ-5 סנטימטרים בשנה, ולכן פרטים בגובה שני מטר וגיל 60 שנה אינם נדירים. קוטר הגזע גדל בממוצע בין מילימטר ל-5 מילימטרים בשנה. הגזע יכול להתפצל לשניים או לשלושה גזעים. הנוף של אורן חד-מחטי הוא חרוטי כשהוא צעיר, והופך מעוגל ופתוח יותר כשהעץ מזדקן.
מערכת השורשים של האורן רדודה. העץ מפתח שורש שיפודי קצר ודחוס, המוגבל מאוד בייחוד במצעים רדודים. השורשים הצדדיים יכולים להגיע לאורך של יותר מפי שלושה מגובה העץ. השורש של נבטים יכול לגדול לאורך של 15 סנטימטרים ב-10 הימים הראשונים. למין זה יש מיקוריזה (מוטואליזם (הדדיוּת) בין תפטיר של פטרייה ובין שורשי העץ) עם מין הפטרייה: Cenococcum geophilum.
קליפת הגזע של עצים צעירים דקה (בעובי בין 1 ל-2 סנטימטרים) בגוון אפור בהיר, והיא חלקה או מכוסה קשקשים. עובי קליפת הגזע של עצים בוגרים הוא כ-2.5 סנטימטרים, גונה חום כהה עד אדום כהה, והיא חרוצה בתלמים. בקליפת העצים העתיקים נוצרים רצועות צרות ושטוחות כמו גם קשקשים דקים, הדוקים, חומים כהים עד אדמדמים. הענפים מכוסים בהתחלה במוך ובהמשך בבליטות.