cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי החוץ של ישראל
ניו זילנד
ישראל–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין ניו זילנד. היחסים בין שתי המדינות ידעו עליות ומורדות לאורך השנים. בכ"ט בנובמבר, הצביעה ניו זילנד בעד הקמת מדינת ישראל באו"ם אף על פי לחץ כבד מאת בריטניה ומדינות חבר העמים הבריטי שקראו למדינה להימנע בהצבעה. ניו זילנד העניקה הכרה דה פקטו למדינת ישראל במקביל לבריטניה ב-29 בינואר 1949, והכרה דה יורה ב-28 ביולי 1950. מהקמת המדינה ועד תחילת המאה ה-21, שמרו המדינות על יחסים יציבים, עד שבשנת 2002, נסגרה שגרירות ישראל בניו זילנד, כחלק מקיצוצים תקציביים במשרד החוץ. מאותה שנה התערערו היחסים בין המדינות, עם "פרשת הדרכונים", שבה הואשמה ישראל כי עשתה שימוש בדרכונים של ניו זילנד לצורך הסוואת פעילות של המוסד בשנת 2004, שגררה אחריה גל אנטישמיות בניו זילנד, התנצלות ישראלית, וחידוש היחסים ליחסים דיפלומטיים מלאים בשנת 2011 עם חניכת השגרירות הישראלית החדשה בוולינגטון. בשנת 2009, במהלך מבצע עופרת יצוקה ועם סיומה והכרזת הפסקת האש, התקיימו בניו זילנד הפגנות רבות בגנותה של ישראל על ההתנהלות שלה ברצועת עזה. המצב התדרדר עד לכדי סירוב שירות ישראלים בחנויות ובתי קפה במדינה .לקראת סוף 2016 ניהלה ישראל מאבק דיפלומטי, מחשש להעברת החלטה אנטי-ישראלית במועצת הביטחון של האו"ם, הנוגעת לאיסור הבנייה הישראלית בשטחי יהודה ושומרון. החשש גבר לאחר שלפי מקורות מערביים ארצות הברית לא התכוונה להפעיל את זכות הוטו על החלטה שכזו. לאחר מאמצים רבים מצד גורמים ישראליים נדחתה ההצבעה לגבי ההחלטה למועד לא ידוע, אולם גורמים בממשלת ניו זילנד הודיעו כי בכוונתם ליזום הצעה דומה אם לא תחדש מצרים את כוונתה להעביר החלטה דומה. בדצמבר 2016 הורה ראש הממשלה בנימין נתניהו על החזרת שגריר ישראל יצחק גרברג מניו זילנד בעקבות תמיכת המדינה בהחלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם אשר קבעה כי ההתנחלויות בשטחי יהודה ושומרון ומזרח ירושלים אינן בעלות תוקף חוקי. לאחר תום המשבר בין המדינות ביוני 2017 שב גרברג למקום כהונתו בניו זילנד.
למרות ההתעניינות הרבה של ניו זילנד בטכנולוגיות חדשות, תחום שישראל מתמחה בו, המשקיעים הישראליים לא קופצים על ההזדמנות להשקיע בניו זילנד, מכיוון שהיא רחוקה מדי גאוגרפית ואוכלוסייתה קטנה מדי. עקב הסיבות הללו, מדורגת ניו זילנד במקום ה-61 ברשימת יעדי היצוא של ישראל. בין ישראל לניו זילנד לא קיימים הסכמי סחר כלכליים נכון לשנת 2014 .במרץ 2011, אישרה ממשלת ניו זילנד ביחד עם ישראל את הסכם "טיול-עבודה", ובו בכל שנה יוכלו כ-200 ישראלים לקבל אשרות עבודה במדינה במהלך טיול.
מקום המדינה עד לשנות התשעים
הכרזת העצמאות של ישראל במאי 1948 נתקלה בהתנגדות רחבה בעולם הערבי, שהביאה לפריצת מלחמת העצמאות, בה השתתפו שבעה מדינות ערביות-מוסלמיות שפלשו לתחומי המנדט הבריטי. עם סיום מלחמת העצמאות סירבו מדינות ערב לחתום על הסכמי שלום והסכימו רק להסכמי שביתת נשק על מנת שהלחימה לא תעבור לגבולם (עיראק, שאין לה גבול משותף עם ישראל, סירבה לחתום על הסכמי שביתת הנשק).
כתוצאה ממצב זה לא קיימה ישראל יחסים משמעותיים עם מדינות ערב (למעט ירדן) עד לסוף שנות השבעים. במהלך השנים היו מגעים בלתי רשמיים מעטים בין הצדדים, בעיקר בוועדות שביתת הנשק שהוקמו כתוצאה מההסכמי שביתת הנשק.
עם ירדן קיימה ישראל קשרים משמעותיים, שהיו המשך לקשרים עם המלך עבדאללה הראשון לפני קום המדינה. קשרים אלו אף הבשילו בתחילת שנות החמישים לחתימה על הסכם שלום בראשי תיבות, אולם המגעים נפסקו לאחר רצח המלך עבדאללה בעת ביקורו בהר הבית ב-1951. לאחר הפסקה בת עשור, התחדשו המגעים עם ירדן בתחילת שנות השישים, ואף על פי שקשרים אלו לא הצליחו למנוע את השתתפות ירדן במלחמת ששת הימים, הרי שלאחריה נמשך שיתוף הפעולה וישראל אף סייעה לירדן למנוע פלישה סורית לתחומה במהלך ספטמבר השחור. כתוצאה מקשרים אלו נמנעה ירדן מהשתתפות משמעותית במלחמת יום כיפור ולאחר מכן קיימה שלום דה פקטו עם ישראל.
לאחר התבוסה במלחמת ששת הימים וחוסר ההצלחה של מלחמת ההתשה ניסתה מצרים להחזיר את כבודה, על ידי קבלת סיני מישראל. חוסר ההצלחה שלה להשיג זאת באמצעים מדיניים בשל המדיניות הקשוחה של ממשלת גולדה מאיר היה בין הסיבות לפרוץ מלחמת יום כיפור. לאחר המלחמה החלו מגעים מדיניים בין ישראל ומצרים שהתנהלו תחת המטרייה של שיחות הפרדת הכוחות. הסכם הביניים שהושג ב-1975, הביא להמשך המגעים, לביקורו של אנואר סאדאת בישראל ב-1977 ולבסוף להסכם השלום ב-1979. עם זאת מצב השלום החם יחסית של השנים הראשונות התדרדר במהלך מלחמת לבנון הראשונה לשלום קר.
בתקופה זו ישראל קשרה יחסים עם מדינות מוסלמיות שאינן ערביות כגון ניגריה, ניז'ר, מאלי וצ'אד. יחסים אלו נותקו בעקבות חרם של האיחוד האפריקני על ישראל. חלק מהיחסים שוקמו בשנות התשעים.
כמו כן, מדינות מוסלמיות כמו איראן (עד למהפכה) או קטר קיימו בעבר יחסים דיפלומטיים וקשרי מסחר משמעותיים עם ישראל.
מדינה מוסלמית נוספת שקיימה קשרים עם ישראל מ-1950 היא טורקיה, עמה יש ליישראל יחסים מורכבים מאז ועד היום.
החל משנות התשעים
ישראל נמצאת ביחסי איבה מתוחים עם סוריה ועם לבנון.
בשנים אלו הוחרפו היחסים עם איראן, שלאחר המהפכה האיראנית ועליית רוחאללה ח'ומייני לשלטון ניתקה את יחסיה עם ישראל. איראן תמכה באופן פעיל בחזבאללה בזמן מלחמת לבנון השנייה. היחסים של ישראל עם הרשות הפלסטינית יודעים עליות וירידות, שחלקן מביאות לפרצי אלימות קשים.
מדינות ערב שאינן מקיימות קשרים עם ישראל הן אלג'יריה, לוב, תימן, ולא ניתן לבקר בהם עם דרכון ישראלי או דרכון שהוחתם בישראל. גם מדינות מוסלמיות שאינן במזרח התיכון כמלזיה ואינדונזיה אינן מקיימות יחסים עם ישראל. מדינות ערב שמקיימות יחסים חמים יותר עם ישראל הן ערב הסעודית, ג'יבוטי ועומאן.
אלבניה גם היא שדרגה את יחסיה עם מדינת ישראל בתקופה זו, כמו חלק מהמדינות המוסלמיות במרכז אסיה שנוצרו מהתפוררות ברית המועצות.
המאה ה-21
היריבות הפנים-מוסלמית בין איראן ובעלות בריתה מול סעודיה ומדינות נוספות במזרח התיכון, הוביל ליצירת אינטרס משותף בין ישראל לבין יריבותיה של איראן. אינטרס משותף זה הביא לגל של חיבורים בין ישראל למדינות המפרץ.
בשנת 2020 החלו היחסים בין ישראל ומדינות ערביות שונות לצאת לאור בהדרגה (שעד כה היו חשאיים, אם בכלל קוימו באופן ישיר) ובכך שברו את המוסכמה הכוללת בעולם הערבי שהחרימה את ישראל. ראשונה לחתום על הסכם נורמליזציה הייתה איחוד האמירויות הערביות. לאחר מכן הצטרפה בחריין וחתמה על הסכם במקביל לזה עם האמירויות.
ב-4 בספטמבר 2020, קוסובו חתמה על הסכם סרביה–קוסובו, ובנוסף לכך חתמה על הסכם לנורמליזציה עם ישראל. ב-1 בפברואר, קוסובו כוננה יחסים דיפלומטיים מלאים עם ישראל בטקס וירטואלי. ב-14 במרץ, נחנכה שגרירות קוסובו בירושלים, ובכך הפכה קוסובו למדינה השלישית שפתחה שגרירות בירושלים (אחרי ארצות הברית וגואטמלה).
ב-23 באוקטובר 2020, הכריזו ישראל וסודאן על הסכם נורמליזציה בתיווך ארצות הברית. ב-6 בינואר 2021, סודאן הצטרפה להסכמי אברהם על ידי חתימת ההצהרה.
ב-10 בדצמבר 2020, הכריזה ארצות הברית על הסכם נורמליזציה בין מרוקו וישראל, בתיווכה. ב-22 בדצמבר 2020 ההסכם נחתם ברבאט, בירת מרוקו. ב-26 בינואר 2021 פתחה ישראל מחדש את משרד הקישור ברבאט (עליו מונה דוד גוברין), וב-9 בפברואר באותה השנה נפתח משרד הקישור המרוקאי בישראל.
בין הסיבות לשבירת החרם על ישראל הן: בנוסף לכך, נוצרה התחממות ביחסי ישראל עם מצרים, ירדן וטורקיה.
בפברואר 2023 נחנכה שגרירות צ'אד בישראל, במעמד ראש ממשלת ישראל נתניהו ונשיא צ'אד מחמוד דבי איטנו.
טורקיה
לישראל היו יחסי מסחר וצבא מיוחדים עם טורקיה, שמהווה סיוע אסטרטגי מול השכנה המשותפת, סוריה. גם לאחר עלייתה לשלטון של מפלגת הצדק והפיתוח הפרו-אסלאמית בטורקיה, נותרו היחסים המיוחדים, שחלקם נעשו ישירות מול הצבא. ב-2010 יצא מטורקיה משט לעזה, שנעצר על ידי חיל הים הישראלי, ובעקבותיו הוקפאו היחסים בין ישראל לטורקיה כמעט לחלוטין, כשבין היתר, הוקפא קו הטיסות בין נמל התעופה בן-גוריון ואנטליה (שהיה פעיל במשך 20 שנה ברציפות ונחשב לאחד מקווי התעופה הישראלים הפעילים ביותר) וכן החלו חילופי האשמות חריפים בין ממשלת טורקיה לממשלת ישראל. ב-2016 נחתם הסכם פיוס בין המדינות, והחוזרו השגרירים. אולם במאי 2018 על רקע המהומות בגבול עזה במאי 2018, גרשה טורקיה את השגריר הישראלי, ובתגובה גרשה ישראל את קונסול טורקיה. היחסים שוקמו בתחילת שנות העשרים של המאה ה-21.
ב-11 באוקטובר 2019 גינה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו את המבצע הטורקי בצפון-מזרח סוריה נגד הכוחות הכורדים.
באוגוסט 2020 טורקיה התנגדה לחתימת הסכם נרמול היחסים בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות. משרד החוץ הטורקי הוציא מסר בו נאמר כי "ההיסטוריה לא תסלח לאיחוד האמירויות על ההסכם" וכי לפלסטינים יש זכות להגיב להסכם בעוצמה בה יחפצו. בהמשך אף הודיע המשרד כי תישקל האפשרות לסגור את השגרירות באיחוד האמירויות. בתגובה, ישראל הודיעה על תמיכתה ביוון על רקע הפלישות הטורקיות למים הטריטוריאליים שלה.
בדצמבר 2020 ארדואן אמר: "המדיניות הישראלית לא מתקבלת על הדעת, אך מעוניינים בהידוק היחסים". עם כניסתו של יצחק הרצוג לתפקיד נשיא מדינת ישראל, התקשר ארדואן לברך אותו.עם הפשרת היחסים בין המדינות, ב-9 במרץ 2022 ביקר נשיא מדינת ישראל יצחק הרצוג באנקרה ונפגש עם נשיא טורקיה ארדואן. זהו הביקור הרשמי הראשון של נשיא מדינת ישראל בטורקיה מזה 15 שנים.
איחוד האמירויות הערביות
היחסים הבליטרליים בין מדינת ישראל לאיחוד האמירויות הערביות. היחסים הדיפלומטיים בין המדינות החלו בסוף שנת 2020, בעקבות הסכמי אברהם. שגרירות ישראל באיחוד האמירויות פועלת באבו דאבי, ולצידה קונסוליה הפועלת בדובאי. שגרירות איחוד האמירויות בישראל פועלת בתל אביב.על אף צעירותם של היחסים, הם מתאפיינים ב"שלום חם" בניגוד ליחסי ישראל עם חלק ממדינות ערב אשר איתן היא מקיימת יחסים דיפלומטיים. לאחר הסכמי אוסלו, האמירויות נמנעה מיחסים גלויים עם ישראל בניגוד לשכנותיה, עומאן וקטר, אבל סחר בין הצדדים ויחסים ביטחוניים התקיימו מתחת לרדאר. ב-2000 דווח שהמדינה מקיימת יחסים כלכליים שקטים ועקיפים עם ישראל. צוין שהמדינה הזדהתה רשמית עם מדינות המפרץ, שנטו לגנות את ישראל ונמנעות מכל קשר ישיר איתה. בסוף פברואר 2009 הייתה הטניסאית הישראלית שחר פאר אמורה להשתתף בטורניר דובאי, אך היא לא קיבלה אשרת כניסה למדינה המארחת.
ב-19 בינואר 2010 נמצא בכיר חמאס מחמוד אל-מבחוח מת בחדרו במלון בדובאי. משטרת דובאי האשימה את המוסד הישראלי בביצוע מבצע לחיסולו בשטחה ובזיוף דרכונים כדי להיכנס למדינה, וביקשה מהאינטרפול לעצור את ראש המוסד מאיר דגן, אך הבקשה נדחתה. ישראל לא אישרה ולא הכחישה מעורבות בפרשייה שגרמה למתח בין המדינות.
בספטמבר 2019 גינה שר החוץ של איחוד האמירויות את אוזלת ידה של לבנון כלפי תוקפנות החזבאללה. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בירך על הדברים.
במאי 2020, בעקבות מגפת הקורונה, נחת בנתב"ג לראשונה מטוס של חברת איתיחאד איירווייז, חברת התעופה הלאומית של אבו דאבי, ללא סמלי המדינה והחברה. המטוס נשא ציוד הומניטרי שיועד לסייע לרשות הפלסטינית ולרצועת עזה במאבק בקורונה, אך הפלסטינים סירבו לקבלו בשל הנחיתה בישראל. ביוני 2020 לראשונה נחת בישראל מטוס של איתיחאד איירווייז, עם הסמלים הלאומיים. ב-13 באוגוסט 2020, פרסם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי שתי המדינות הסכימו על נורמליזציה גלויה ביחסיהן, לקראת כינון יחסים דיפלומטיים כחלק מהסכמי אברהם. ב-16 באוגוסט דיווחה רשת אל-ערביה הפועלת מדובאי כי איחוד האמירויות ביטלה את החסימה שהפעילה נגד אתרי אינטרנט ישראליים ותאפשר קיום שיחות טלפון לישראל. כמו כך, דווח כי שר החוץ גבי אשכנזי ושר החוץ באיחוד האמירויות שוחחו והחליטו על פתיחת קו טלפון ישיר בין המשרדים. ב-15 בספטמבר 2020 נחתם בבית הלבן הסכם ההנורמליזציה בין שר החוץ האמירתי עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן, ראש הממשלה בנימין נתניהו ונשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ. לצדו נחתם גם הצהרת השלום בין ישראל לבחריין. באותו תאריך נחתם גם מזכר הבנות לשינוע נפט בין ים סוף לים התיכון.
ב-20 באוקטובר, נחתם הסכם תעופה בין איחוד האמירויות, שמאפשר 28 טיסות נוסעים שבועיות בין נתב"ג לנמלי התעופה באיחוד האמירויות הערביות.
ב-24 בינואר 2021 נפתחה נציגות דיפלומטית ישראלית באבו דאבי, במבנה זמני. באותו היום אישרה ממשלת אמירויות האמירויות פתיחת שגרירות בישראל. יומיים לאחר מכן פתחה ישראל קונסוליה כללית בדובאי. הדיפלומט אילן שטולמן מונה לקונסול.
בינואר של אותה שנה סיכמו המדינות על אמנה למניעת כפל מס.פברואר 2021 מונה מוחמד מחמוד אל-חאג'ה לשגריר איחוד האמירויות הראשון בישראל.בפברואר 2021 מונה מוחמד מחמוד אל-חאג'ה לשגריר איחוד האמירויות הראשון בישראל. ב-1 במרץ הגיש אל-חאג'ה את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין.
ב-29 ביוני 2021 נחנכה ונפתחה באופן רשמי שגרירות ישראל באבו דאבי על ידי שר החוץ הישראלי, יאיר לפיד, יחד עם שרת התרבות האמירתית נורה אל קאעב (אנ'). יום לאחר מכן נחנכה באופן רשמי הקונסוליה הישראלית בדובאי. ב-11 באוקטובר 2021 הגיש השגריר אמיר חייק את כתב אמנתו לתת-שר החוץ האמירתי, חאליד בולהול.
ב-12 בדצמבר 2021 נפגש לראשונה ראש ממשלת ישראל, נפתלי בנט, עם שליטה בפועל של האמירויות, מוחמד בן זאיד. היה זה הביקור הראשון של ראש ממשלה ישראלי באמירויות. ב־30 בינואר 2022 ערך נשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג, ביקור דומה, גם הוא לראשונה בהיסטוריה של נשיאי ישראל.
בחריין
מאז קיבלה עצמאות מידי הבריטים בשנת 1971 לא הכירה בחריין בישראל. כחברה בליגה הערבית השתתפה בחרם הערבי ואסרה על ישראלים להיכנס לתחומה, אך בשנות ה-90 נרשמה התחממות קלה ביחסים. בחריין שלחה נציגים לועידת מדריד. בעקבות חתימת הסכמי אוסלו, ביקרה לראשונה בספטמבר 1994, משלחת ישראלית רשמית בבחריין.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הפכו המגעים בין המדינות לגלויים. בשנת 2005, בעקבות יישום תוכנית ההתנתקות ועם חתימת הסכמי סחר מול ארצות הברית ביטלה בחריין את החרם הישיר על סחורות מישראל, ובשלב מסוים אף נדונה האפשרות לקיים יחסים דיפלומטיים מלאים. לאורך השנים היו דיווחים לא רשמיים על ביקורים של גורמים ישראלים בממלכה.
בשנת 2011 פרסם אתר ההדלפות ויקיליקס מסמכים המוכיחים כי בחריין קיימה שיתוף פעולה ביטחוני חשאי הדוק עם ישראל. אולם בחריין הכחישה את הפרסומים הללו.
בחריין הייתה למדינה הערבית הראשונה שהכריזה על חזבאללה כארגון טרור ובשנת 2014 הייתה בחריין המדינה היחידה במפרץ הפרסי שגינתה את הפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה. בשנת 2016 שלחה בחריין משלחת מצומצמת להלוויית שמעון פרס בישראל.
בספטמבר 2017, אמר מלך בחריין חמד בן עיסא אאל ח'ליפה, כי הוא מגנה את החרם הערבי על ישראל וכי נתיניו רשאים לבקר בה, למרות זאת, בעלי דרכון ישראלי לא היו רשאים לבקר בבחריין באותה תקופה.במרץ 2019, בחריין נמנעה לראשונה בהצבעה אנטי-ישראלית במועצת זכויות האדם של האו"ם. ב-26 ביוני 2019 פנה שר החוץ של בחריין ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה אל הציבור הישראלי בריאיון לתקשורת. בספטמבר 2020 פורסם כי בחריין תחתום על הסכם כינון יחסים דיפלומטים מלאים עם ישראל. המדינות חתמו על הסכם אברהם ועל הסכם שהוגדר כהצהרת שלום. ב-23 בספטמבר נחתה משלחת של צוותי ביטחון ואנשי עסקים ישראלים בטיסה ישירה של חברת ישראייר מנתב"ג לנמל התעופה הבינלאומי בחריין. באותו היום, הודיע משרד התקשורת כי ממשלת בחריין הורתה למפעילות הסלולר במדינה להתיר קבלת שיחות טלפון מישראל.
ב-18 באוקטובר נחתם במנאמה, בחריין, הסכם ביניים לכינון יחסים דיפלומטיים בין המדינות. למחרת נחתם מזכר הבנות לשיתוף פעולה עסקי בין איגוד לשכות המסחר בישראל לבין איגוד לשכות המסחר בבחריין. ב-10 בנובמבר 2020 אושר ההסכם על ידי הכנסת ברוב של 62 תומכים מול 14 מתנגדים.
בסוף מרץ 2021 מינתה בחריין את ח'אלד יוסף אל-ג'לאהמה לשגרירה הראשון בישראל. באוגוסט 2021 נפגש תת-שר החוץ הבחרייני, השייח' עבדאללה בן אחמד אל ח'ליפה, עם ראש אגף אסטרטגיה בצה"ל, האלוף טל קלמן. תת-השר אף הצטלם עם האלוף וזאת בניגוד לעבר, בו במדינות ערביות הקפידו שלא להצטלם עם חיילי צה"ל.
ב-31 באוגוסט הגיע אל-ג'לאהמה לישראל לקראת הגשת כתב האמנתו. ב-14 בספטמבר הגיש אל-ג'לאהמה את כתב האמנתו לנשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג. ב-30 בספטמבר, הגיע שר החוץ הישראלי יאיר לפיד לביקור מדיני בבחריין, שכלל את חניכת שגרירות ישראל במנאמה.
ב-14 בפברואר 2022 ביקר ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט בבחריין. זהו ביקורו הראשון של ראש ממשלה ישראלי במדינה, במהלכו נפגש בנט עם שרי החוץ, התחבורה והתשתיות, והתעשייה המסחר והתיירות של בחריין, ראשי הקהילה היהודית בבחריין, כמו גם עם מלך בחריין, חאמד בן עיסא אאל חליפה, ויורש העצר של בחריין, סלמאן בן חאמד אאל חליפה.
ב-4 בדצמבר 2022 הגיע לבחריין לביקור מדיני נשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג, לביקור במסגרתו ניפגש עם שורת בכירים בממשלת בחריין, מלך בחריין, חמד בן עיסא אאל חליפה, ועם אנשי הקהילה היהודית בבחריין. בנוסף, ביקר הרצוג ברשות לפיתוח כלכלי של בחריין.
מצרים
היחסים של מדינת ישראל ומצרים הם היחסים הדיפלומטיים בין ישראל למצרים. היחסים בין שתי המדינות ידעו ברבות השנים תהפוכות רבות – החל מיחסי עוינות ומלחמה דרך הסכם שלום היסטורי וראשון בסכסוך הישראלי-ערבי וכלה בקיומם של יחסים דיפלומטיים מלאים, אך קרירים, בין המדינות
השלום עם מצרים נשמר בקפדנות לאורך השנים אך נחשב ל"שלום קר", לאור העובדה שבמצרים קיימת עוינות רבה כלפי ישראל, הבאה לידי ביטוי בעיקר בתקשורת ארסית כנגד ישראל, ובהגבלות פורמליות ובלתי פורמליות על כל קשר שמקיים מצרי עם ישראל או ישראלים. מדיניות השלום הקר המצרית באה לידי ביטוי בהחרמה מוחלטת שמטילים שלל האיגודים המקצועיים במצרים על כל קשר עם ישראל וישראלים.
ב-2013 עם עלייתו של נשיא מצרים עבד אל פתאח א-סיסי חל מפנה ביחסי ישראל-מצרים. שנת 2018 עמדה בסימן התגברות פעילות דאעש בחצי האי סיני, דבר שהוביל להתגברות הלחץ הצבאי המצרי נגד פעילי הטרור בחצי האי, תוך תגבור כוחות משמעותי. תגבור הכוחות אף נעשה בניגוד להסכם השלום עם מצרים, תוך הסכמה ישראלית יוצאת דופן. במסגרת שיתוף הפעולה בין שתי המדינות, תקפו מל"טים ישראלים פעילי טרור בחצי האי, תוך הסכמה מצרית ושיתוף פעולה מודיעיני קרוב.
ב-15 בינואר 2020 הודיעה ישראל, על תחילת ייצוא גז טבעי ממאגר לווייתן הישראלי למצרים.ב-13 בספטמבר 2021, נפגשו ראש הממשלה נפתלי בנט והנשיא עבד אל-פתאח א-סיסי בביקור פומבי ראשון זה עשור של ראש ממשלה ישראלי במצרים. ב-8 בנובמבר 2021 נחתם הסכם "המסדיר את נוכחותם של כוחות משמר באזור רפיח, לטובת הגברת האחיזה הביטחונית של צבא מצרים באזור זה".
עמאן
בין מדינת ישראל לסולטנות עומאן מתקיימים מגעים לא רשמיים. עומאן כמדינה ערבית תומכת באופן רשמי במדינות ערב במסגרת הסכסוך הישראלי-ערבי ארוך השנים. עם זאת, החל מראשית שנות ה-70 של המאה ה-20, התקיימו קשרים חשאיים בין ישראל לעומאן, אשר כללו בין היתר ביקורי גומלין חשאיים של בכירים במשטר הישראלי עם מקביליהם במשטר העומאני. קשרים חשאיים אלו, וכן חתימתו של הסכם אוסלו בשנת 1993, הביאו להתחממות היחסים ולכינון יחסים מסחריים בין השתיים. פרוץ האינתיפאדה השנייה, אשר לוותה בהקצנה משמעותית של דעת הקהל בעולם הערבי כנגד ישראל, הביאה לניתוקם הרשמי של היחסים הרשמיים בין המדינות, ולסגירת הנציגויות המסחריות.
בשנת 1994 ביקר בעומאן ראש ממשלת ישראל יצחק רבין. באפריל 1996 ביקר במדינה ראש הממשלה שמעון פרס. באוקטובר 2018 ביקרו בעומאן ראש הממשלה בנימין נתניהו וראש המוסד יוסי כהן.
לאחר הפרסום על הסכם נרמול היחסים בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות באוגוסט 2020, וההודעה הפומבית על נרמול יחסים בין ישראל לבחריין בספטמבר 2020, פרסמה עומאן הודעה רשמית על תמיכה בנורמליזציה בין ישראל לאמירויות ועל תקוותה כי התהליך יוביל להסכם גם עם הפלסטינים. בהמשך, שוחחו שר החוץ הישראלי גבי אשכנזי עם מקבילו העומאני יוסף בן עלאווי.
ביוני 2021 שוחח שר החוץ הנכנס יאיר לפיד עם שר החוץ העומאני. עם זאת, חודש לאחר מכן הכריזו בעומאן כי הם דוגלים בקיום יוזמת השלום הערבית ואינם מתכוונים לנרמל בזמן הקרוב את היחסים עם ישראל. בפברואר 2023 הודיעה עומאן כי היא מאשרת לחברות תעופה ישראליות לטוס דרך המרחב האווירי שלה. שר החוץ של ישראל, אלי כהן, הגדיר את המהלך כ-"החלטה היסטורית" והודה לראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ולסולטאן עומאן היית'ם בן טארק אאל סעיד על קידומה.
ירדן
יחסי הממלכה הירדנית ומדינת ישראל היו עוינים עם הקמת מדינת ישראל ב-1948 ועד להסכם השלום בין ישראל לירדן בשנת 1994. עד לשנה זו היו המדינות במצב רשמי של מלחמה, ולחמו זו בזו במלחמת העצמאות, במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה. במלחמת ששת הימים ישראל אף כבשה מירדן את שטחי יהודה ושומרון וכן את מזרח ירושלים. למרות זאת התקיים יחס דואלי מסוים, והתקיים ביניהם שיתוף פעולה ודו-שיח בלתי רשמי, לאור האינטרסים המשותפים של שתי המדינות, גם לפני הסכם השלום. ב־26 באוקטובר 1994 נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן בטקס במעבר ערבה, בנוכחות נשיא ארצות הברית. ההסכם כלל תיקוני גבול קלים, הסכמים בדבר השימוש במים, והסכמה על נורמליזציה מלאה בין הצדדים. במהלך השנתיים שלאחריו נחתמו עוד שישה-עשר הסכמים מפורטים בין הצדדים בנושאים שונים. בעקבות הסכמי השלום נפתחו הגבולות, עשרות אלפי ישראליים ביקרו באתרים שונים בירדן, ואף הועברו מפעלים לירדן שם כוח העבודה זול יותר. קיימות מספר יוזמות עסקיות כגון מפעלי טקסטיל ישראלים (דלתא גליל תעשיות) בירדן, התוכנית לעשות שימוש בשדה התעופה הבינלאומי בעקבה על ידי טיסות הנוחתות בישראל, ויוזמות נוספות באזור הסחר הישראלי - ירדני החופשי, בבקעת הירדן.
למרות ההתחייבות לנורמליזציה שהיוותה חלק מהסכם השלום, רוב הציבור הירדני אינו מוכן לקבל קשרים תרבותיים עם ישראל. ביקור בישראל גורם להכרזת המבקר כאישיות בלתי רצויה במרבית ארגוני האינטליגנציה בירדן (סופרים, עורכי דין וכו') וכן לגירוש מאגודותיהם. במהלך השנים ניסו ישראל ובית המלוכה הירדני לשנות מצב זה ללא הצלחה מרובה.
שיתוף הפעולה המודיעיני בין ירדן וישראל החל עוד לפני ששתי המדינות זכו לעצמאותן. לאורך השנים נחשב המודיעין הירדני לשותף של המודיעין הישראלי בעיקר נגד הטרור הפלסטיני. שיתוף פעולה זה מוצנע, בעקבות התנגדות המיעוט הפלסטיני הגדול שבירדן. עם זאת, התקיימו מלחמות בין שתי המדינות, וכן התנגשויות צבאיות כמו פעולות התגמול.
לפני מלחמת ששת הימים, ראתה ישראל בכניסת צבא זר ממערב לנהר הירדן כעילה למלחמה. מאז כיבוש יהודה ושומרון, ישראל רואה בכניסת צבא זר לממלכת ירדן כעילה למלחמה. מצב זה מהווה מבחינת ירדן חלק מהבסיס של מצבה הביטחוני, במיוחד בתקופה שלפני נפילת סדאם חוסיין. בפועל, הפעילה ישראל את מדיניותה זו פעם אחת עם כניסת צבא סוריה לירדן במהלך ספטמבר השחור.
לישראל יש אינטרס בשמירת השושלת ההאשמית בשלטון, הנחשבת ליציבה ושומרת שלום. לצד הירדני אינטרס לשמור על שיתוף פעולה עם ישראל, שלה כלכלה חזקה יותר, וכן מודיעין איכותי נגד ארגוני טרור אשרים לא פעם מתנגדים לשלטון ההאשמי, המלוכני והחילוני.
קטאר
יחסים בין מדינת ישראל לקטאר ידעו עליות ומורדות. עד לשנת 2009 קיימו המדינות יחסים כלכליים, אולם לאחר מבצע עופרת יצוקה ניתקה קטר לאות מחאה את יחסיה עם ישראל באופן מרבי. היחסים התבטלו רשמית ב-2011 כאשר ישראל החליטה לסגור את משרדיה בקטר עקב עמדותיה האנטי ישראליות ותמיכתה בחמאס.
ב-2020 לאחר שאיחוד האמירויות הערביות הכריזה כי בכוונתה לחתום על הסכם נרמול יחסים עם ישראל אמרה עוזרת שר החוץ הקטרי כי "דוחה לא תצטרף לשכנותיה ברכבת הנורמליזציה ותיחפז לכונן יחסים דיפלומטיים עם ישראל, עד שיושלם פתרון הסכסוך עם הפלסטינים".
ב-2021 פורסם כי על אף התנגדותה לנרמול יחסיה של ישראל עם מדינות ארצות ערב במסגרת הסכמי אברהם החליטה קטאר לחתום על הסכם מסחר עם ישראל בענף סחר היהלומים. במסגרת ההסכם, ישראל תאפשר לקטאר להיכנס לרשימת המדינות הזכאיות לסחור ביהלומים בשטחה. קטאר התחייבה לאפשר לסוחרים ישראלים להיכנס ללא קושי ואף להקים נציגות אם ירצו בכך, אף שבין המדינות אין יחסים דיפלומטיים.בשנת 2022 ביקר הרמטכ"ל אביב כוכבי את ראש הכוחות המזוינים של קטר בתיווך אמריקאי בקטר על פי פרסומים זרים במטרה להציב מכ"מים ישראלים בקטר.
מרוקו
השלטון המרוקאי ידוע ביחסו האוהד ליהודים, עוד מלפני קום מדינת ישראל, ועד היום. במשך שנים רבות התקיימו קשרים גלויים וחשאיים בין ישראל לבין מרוקו. המלך חסן השני תמך בפיוס ובפשרה בסכסוך הישראלי-ערבי ותיווך בין הצדדים בהסכם השלום בין ישראל למצרים ובמשא המתן בין ישראל לפלסטינים. בשנת 1995 כוננו יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות. בשנת 2000, בעקבות אירועי האינתיפאדה השנייה, ניתקה מרוקו את יחסיה עם ישראל, אך ישראלים יכולים להיכנס למרוקו ולטייל בה. בסוף 2020 במסגרת הסכמי אברהם, הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על כינון היחסים בין ישראל למרוקו. ב-22 בדצמבר 2020 נחתם ברבאט הסכם בין המשלחת הישראלית לנציגים המרוקנים (הסכם ישראל–מרוקו). ההסכם כלל מסגרת לחידוש היחסים הדיפלומטים; הסכם לשיתוף פעולה בתחום המים, הסכם בריאות, והסכם כלכלי הכולל שיתופי פעולה בתחומי ההשקעות והפיננסים.לאורך השנים מרוקו התאפיינה בכך שהיא אחת ממדינות ערב היחידות שנחשבת לידידותית לתייר הישראלי ומהווה יעד תיירות עבור ישראלים. תיירים ישראלים ביקרו במרוקו עוד משנות ה-70 ושנות ה-80.
בנובמבר 2021 חתם שר הביטחון הישראלי, בני גנץ, על הסכם שיתוף פעולה ביטחוני עם מרוקו בביקור רשמי במדינה. היה זה הביקור הפומבי הראשון של קציני צה"ל על אדמת מרוקו. ב-במאי 2022 נחתם מזכר הבנות לשיתוף פעולה בתחום החדשנות בין ישראל למרוקו. שיתוף פעולה זה כולל טכנולוגיות חקלאות, מים ומזון, טכנולוגיות אקלים ולוגיסטיקה, וגם, פתרונות לגבי מחסור בהון אנושי. באותו היום, נחתמה אמנה לשיתוף פעולה בין לשכת עורכי הדין הישראלית ללשכת עורכי הדין של מרוקו.
ב-27 במאי נחתם הסכם שיתוף פעולה בתחום החדשנות והטכנולוגיה בין המדינות, הכולל שיתוף פעולה בתחומי בינה מלאכותית, טכנולוגיות חקלאיות, ניהול מים והתפלת מים, מדבור, טכנולוגיות לעיבוד מזון, ביוטכנולוגיה, אנרגיות מתחדשות, טכנולוגיות רפואיות ותעשיית התרופות, ערים חכמות ותעשיית הרכב, טכנולוגיית מידע, חלל, מדעי הרוח והחברה וסביבה. ב-4 באפריל 2022 דווח על הפקה משותפת של סרט קולנוע בין ישראל מרוקו וארצות הברית, אשר ייקרא בשם "Autisto", ויעסוק באישה המתגוררת בתל אביב ביחד עם בנה, הלוקה באוטיזם ובאפילפסיה. לפי הדיווח, ההסכם על ההפקה המשותפת פורסמה לקראת סוף 2020, ובנוסף, הסרט קיבל תמיכה ממרכז הקולנוע המרוקאי (צר') ומחברת הפקות מרוקנית בשם "Valkyries Productions".
ב-26 באפריל, נחתם הסכם שיתוף פעולה אקדמי נוסף בין הטכניון לאוניברסיטת מוחמד השישי המרוקאית. ביולי 2023 נחתם הסכם הבנות לשיתוף פעולה בין ארכיון המדינה למקבילו המרוקאי.
החרם הערבי
החרם הערבי הוכרז בינואר 1946 על ידי הליגה הערבית, והוא כלל איסור על קשרים כלכליים ישירים של חברות הליגה עם ישראל וחרם שניוני על חברות המקיימות קשרים כלכליים עם מדינת ישראל. החרם הערבי הגיע לשיאו בשנות השבעים והשמונים, והוא פגע בסחר הישראלי. השפעת החרם על הסחר הישראלי התפוגגה בשנות ה-90, כשהתחילו להופיע בישראל מוצרים חדשים של מותגים בינלאומיים, כמו מכוניות מיצובישי וטויוטה, פחיות פפסי קולה וסניפים של רשת מקדונלד'ס וברגר קינג, ובראשית המאה ה-21 התפוררה השפעתו על מדינות ערב ונוצרו קשרי סחר בין מדינות ערב השונות וישראל.
מדינות העולם השלישי
עד מלחמת יום הכיפורים, ישראל עשתה ניסיונות להיחלץ מהבידוד העולמי ביצירת קשרים עם מדינות עולם שלישי מתפתחות בדרום אמריקה, אסיה ואפריקה כמו בורמה ואוגנדה. היחסים עם מדינות אפריקה נפסקו בין השאר בגלל מה שראו ככיבוש ישראלי באפריקה (כיבוש סיני במלחמת ששת הימים) ובשל הבטחות לסיוע ערבי. כדי להיחלץ מהבידוד ישראל קיימה יחסים מיוחדים עם מדינות מבודדות, כמו דרום אפריקה וטאיוואן. חלק מקשרים אלו, עם מדינות שפוגעות בזכויות אדם, גרמו לנזקים נוספים בהיבטים שונים. באופן מסורתי, ישראל נוטה לתמוך באו"ם באינטרסים של המעצמות הגדולות על חשבון מדינות העולם השלישי, ועל כך היא זוכה לביקורת באותן מדינות.
האו"ם
מאז הקמת המדינה ב-14 במאי 1948, ידעו יחסי ישראל והאומות המאוחדות עליות ומורדות. רוב המחלוקות נוגעות בסכסוך הערבי-ישראלי (והסכסוך הישראלי-פלסטיני). מצבה של ישראל באו"ם רחוק מלהיות נוח. בעצרת האו"ם חברות 60 מדינות מוסלמיות, מהן 24 מדינות ערביות. מדינות אלה מתייצבות לעיתים קרובות נגד עמדות ישראל. פעמים רבות מדינות העולם השלישי מתנגדות גם הן לעמדה הישראלית, הנתפשת קשורה לארצות הברית. בנסיבות אלה התקבלו במוסדות האו"ם החלטות רבות שנוגדות את עמדת ממשלת ישראל. ישראל נהנית מתמיכה עקבית בהצבעות באו"ם של ארצות הברית, המטילה לעיתים קרובות וטו במועצת הביטחון על החלטות שאינן אוהדות לישראל. מדינות אירופה מצביעות בנושאים שונים של הסכסוך הישראלי-ערבי על פי העניין העומד לדיון. לעיתים, הן תומכות בצד הישראלי, לעיתים נמנעות ולעיתים מצביעות נגד. בשנים 1961–2000 לא הייתה ישראל חברה באף קבוצה אזורית באו"ם, בשל התנגדות המדינות האסלאמיות בקבוצה האזורית של אסיה. בשנת 2000 קיבלה ישראל חברות מוגבלת בקבוצת מערב אירופה ואחרות (WEOG).
לאו"ם היה תפקיד מכריע בהקמת ישראל, כשבעקבות קבלת תוכנית החלוקה על ידי העצרת הכללית ב-29 בנובמבר 1947 פינתה בריטניה את המנדט והוקמה מדינת ישראל. התכונית קראה לחלוקת שטחי המנדט בין שתי מדינות: יהודית וערבית ובינאום ירושלים. ההחלטה התקבלה בתמיכת 33 קולות, 13 מתנגדים ו-10 נמנעים. זו הייתה הפעם הראשונה שהוקמה מדינה בעקבות החלטת האו"ם.
במהלך מלחמת העצמאות פעלו בישראל שני מתווכים מטעם האו"ם, שניסו להשיג הפסקת אש בין ישראל לשכנותיה: פולקה ברנדוט, שנרצח בירושלים, וראלף באנץ', שנתמנה במקומו והביא לבסוף לחתימת הסכמי שביתת הנשק ב-1949.
היחסים הישירים בין ישראל לאו"ם החלו בדצמבר 1948, בדיון ראשון על קבלת ישראל לארגון. ב-17 בדצמבר נדחתה במועצת הביטחון בקשתה של ישראל להתקבל לאו"ם. במרץ 1949 אישרה מועצת הביטחון את קבלתה של ישראל לאו"ם בהחלטה 69 שלה, שאשרורה על ידי העצרת הכללית בהחלטה 273 ב־11 במאי 1949 קבלה את ישראל לאו"ם כחברה ה-59, ולמחרת הניפו שר החוץ משה שרת ושגריר ישראל באו"ם אבא אבן את דגל ישראל בפתח הבניין.
על אף שישראל חבה את קיומה להחלטת האו"ם, אין היא נהנית בו מתמיכה, ובישראל קיימת חשדנות קשה כנגד האו"ם, שהתבטאה באמרתו של דוד בן-גוריון, "או"ם שמום".
לשפל חסר תקדים הגיעו יחסי ישראל והאו"ם בהחלטה 3379 של העצרת הכללית, שהתקבלה בנובמבר 1975, בתמיכת המדינות הקומוניסטיות ומדינות ערב, שהגדירה את הציונות כגזענות. בדצמבר 1991 קיבלה העצרת הכללית את החלטה 4686 שביטלה את החלטה זו.
החלטות רבות של מועצת הביטחון של האו"ם עוסקות בישראל ובשכנותיה (החלטה 181, החלטה 242, החלטה 338 ועוד רבות אחרות).
האו"ם מחזיק במספר משלחות לישראל ושכנותיה: אונר"א (1949 - היום), כוח החירום של האומות המאוחדות (בין 1957 ו-1967), אונדו"ף (1974 - היום), יוניפי"ל (1978 - היום).
האיחוד האירופי
היחסים הכלכליים בין ישראל לאירופה מבוססים על קרבה גאוגרפית ושוק דומה. לאיחוד האירופי וישראל היסטוריה משותפת ארוכה, המתאפיינת בתלות הדדית ובשיתוף פעולה הולכים וגוברים - שניהם שותפים לאותם ערכי דמוקרטיה, כבוד לחירות ושלטון החוק, ושניהם מחויבים למערכת כלכלית קפיטליסטית בינלאומית פתוחה המבוססת על עקרונות השוק. מובילים ישראלים בתחום הפוליטיקה, התעשייה, המסחר והמדע עומדים בקשרים הדוקים עם אירופה.
ביוני 1964 נחתם הסכם כלכלי בן שלוש שנים בין הקהילה הכלכלית האירופית (הגרעין הראשון של האיחוד האירופי) לבין ישראל. אולם לקראת מועד חידוש ההסכם ב-1967 פרצה מלחמת ששת הימים שהביאה לקרע בין מדינות האיחוד ביחסן לישראל. בעוד גרמניה, בלגיה, הולנד ואיטליה הביעו תמיכה ואהדה בישראל ובקשו לקשור קשרים כלכליים מיוחדים עם ישראל בסוף 1967, צרפת, שהאשימה את ישראל בפרוץ המלחמה וגילתה כלפיה יחס עוין, התנגדה. כתוצאה מכך לא חודש ההסכם עד יוני 1970, כשבעקבות הסכמה בין צרפת והולנד, על פיה צרפת הסירה את התנגדותה ליחסים עם ישראל והולנד הסכימה לקשרים עם מדינות המגרב ולבנון, נחתם הסכם איחוד מכסים בן חמש שנים בין ישראל והקהילה האירופית. במהלך שנים אלו צרפת השקיעה מאמצים רבים לשכנע את שאר חברות האיחוד האחרות לנקוט ביחס עוין כלפי ישראל. במאי 1971 הביאה צרפת לקריאה לא רשמית של מדינות האיחוד שקרא לנסיגה ישראלית לגבולות שלפני מלחמת ששת הימים עם תיקוני גבול קלים, לבינאום ירושלים והחזרת הפליטים או פיצויים. מסמך זה הביא לקירור היחסים עם ישראל ומנהיגים אירופאים השמיעו הצהרות על הבעיה הפלסטינית וזכותם למדינה.
בשנת 1973 הצטרפו לאיחוד האירופי דנמרק, בריטניה ואירלנד, וישראל בקשה מגרמניה לוודא שהצטפותן לא תפגע באינטרסים מדיניים או כלכליים של ישראל.
ב-1995 נחתם הסכם ההתאגדות בין ישראל והאיחוד האירופי, המכונה "הסכם האסוציאציה" ההסכם, אשר נחתם ב-20 בנובמבר 1995 ונכנס לתוקף ב-1 ביוני 2000, נהיה למסגרת משפטית ליחסים בין הצדדים. ההסכם יצר משטר מקיף וכוללני ביחס לרוב תחומי הסחר הבינלאומי ואף ביחס לתחומים מדיניים, חברתיים ותרבותיים.
החל ממרץ 2003, מתקיימת השותפות בין האיחוד האירופי לישראל במסגרת מדיניות השכנות האירופית, שנועדה לאפשר למדינות שכנות שאינן חברות באיחוד להצטרף לאזור הסחר החופשי האירופי. תוכנית הפעולה הראשונה של האיחוד וישראל במסגרת זו נחתמה בדצמבר 2004.
בשנת 2008 החליטו האיחוד האירופי וישראל על שדרוג נוסף ביחסים ביניהם. על פי ההחלטה, ישראל תצטרף לתוכניות של האיחוד האירופי בתחומים שונים וכן תוקם קבוצת עבודה משותפת לישראל ולאיחוד האירופי במטרה לצרף את ישראל לשוק האירופי האחיד (EU Single Market). עבודה זו תניח תשתית לשדרוג נוסף של היחסים בעתיד. ההחלטה על שדרוג היחסים עם ישראל התקבלה פה אחד על ידי שרי החוץ של 27 המדינות שהיו חברות באיחוד האירופי אז, ולמרות התנגדותם של גורמים בעולם הערבי וברשות הפלסטינית.
מספר פוליטיקאים הן באיחוד האירופי והן בישראל העלו את הרעיון שישראל תצטרף לאיחוד האירופי. בין התומכים ברעיון - ראש ממשלת איטליה, סילביו ברלוסקוני, ראש ממשלת ליטא, אנדריוס קוביליוס וכן מספר חברי הפרלמנט האירופי. באיחוד האירופי יש המתנגדים לרעיון צירופה של ישראל לאיחוד בשל סיבות פוליטיות או בשל מיקומה הגאוגרפי. בין המתנגדים יש המתנים את צירופה של ישראל לאיחוד בהתקדמות המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים ולמדינות ערב. גם המתנגדים לצירוף ישראל כחברה מן המניין באיחוד, בדרך כלל תומכים ברעיון של צירוף ישראל לשוק האירופי האחיד ובהענקת מעמד מיוחד לישראל, מעמד הדומה לזה של שווייץ באיחוד האירופי (שאינה חברה באיחוד אך שותפה מלאה בשוק האחיד, המבוסס על "ארבע החירויות" של האיחוד האירופי (Four Freedoms) - מעבר חופשי של סחורות, הון, שירותים ואנשים).
ארגונים נוספים
ישראל חברה באיחוד מדינות הים התיכון, והיא חברה מייסדת בפורום הגז של מזרח אגן הים התיכון.
גופים בינלאומיים וארגונים לא ממשלתיים רבים, כמו אמנסטי והצלב האדום, מבקרים את ישראל על הפרת זכויות אדם ביהודה ושומרון. בישראל קיימת ביקורת על גופים אלה.
יהדות העולם
יהדות העולם היא מוקד כוח פוליטי, דיפלומטי וכלכלי של ישראל בקרב מדינות רבות, בעיקר באלה שבהן שולטת שיטה דמוקרטית. יהדות ארצות הברית נחשבת לכוח מרכזי מאוד בפוליטיקה האמריקאית בזכות הלובי היהודי, שעוקב אחרי חברי סנאט, קונגרס ומועמדים לנשיאות ויחסם לישראל מול יחסם למדינות ערב.
יהדות העולם, שבמערב היא בעלת אמצעים רבים, מהווה מקור לתמיכה כספית בישראל וסייעה לבניית התעשייה הישראלית ולהכנסת כסף זר בתקופה שישראל הייתה זקוקה לו מאוד. לעיתים, יהדות העולם עומדת בפני דילמה בין נאמנות למדינה ונאמנותה לישראל. מקרים חריגים לכך הם פרשת פולארד או עסק הביש במצרים, פרשות שבסופן נפגעה הקהילייה היהודית המקומית בשל הסיוע לאינטרס הישראלי.
הכרה במדינת ישראל
מספר המדינות המכירות בישראל על פי שנים:
שיתופי פעולה ביטחוניים
ישראל מפעילה שיתופי פעולה בינלאומיים רבים בתחום הביטחון, עם דגש על תחומי הסייבר, מודיעין ולוחמה בטרור.
שיתוף הפעולה הביטחוני מוביל במקרים רבים להידוק הקשרים הקיימים בין ישראל לאותן מדינות, ולעיתים אף מוביל ליצירת קשרים עם מדינות שקודם לכן סירבו לקיים קשרים כלשהן עם מדינת ישראל.
ביולי 2021 דלף מידע לשורה של כלי תקשורת בעולם, לפיו ממשלות שונות בעולם משתמשות בתוכנת "פגסוס" של חברת קבוצת אן. אס. או. טכנולוגיות הישראלית.
נציגויות ישראל בעולם
מדינת ישראל מפעילה ברחבי העולם כמאה משלחות דיפלומטיות, מתוכן 77 שגרירויות, 20 קונסוליות ו-5 משלחות מיוחדות ב-159 מדינות וארגונים בינלאומיים שיש להם יחסים רשמיים עם ישראל. רבות מהנציגויות מואמנות בנוסף למדינות שיש להן יחסים דיפלומטיים עם ישראל אך אין בהן נציגות ישראלית תושבת.
במשך השנים אירעו מספר תקיפות נגד נציגויות ישראל בעולם. המפורסם שבהם הוא הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה ב-1994 ותקיפת שלמה ארגוב, שגריר ישראל בממלכה המאוחדת ב-1982.
לקריאה נוספת
מאמרים
ת'ורנטון צ'ייס
ת'ורנטון צ'ייס (באנגלית: Thornton Chase; 22 בפברואר 1847 - 30 בספטמבר 1912) היה קצין פעיל בצבא ארצות הברית בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית, ונחשב למערבי הראשון שהמיר דתו לדת הבהאית, למענה פעל עד יומו האחרון.
לאחר התוודעותו לתורת הדת הבהאית, פעל צ'ייס רבות להפצת רעיונותיה ועשה נפשות ברחבי ארצות הברית במטרה להביאה לידי ערים רבות. במסגרת פעילותו זו, היה ממקימי ומנהיגי הקהילה הבהאית בשיקגו, וסייע בהקמת וחיזוק קהילות בהאיות רבות ברחבי היבשת כולה.
ראשית חייו
ג'יימס בראון ת'ורנטון צ'ייס נולד בעיר ספרינגפילד, מסצ'וסטס, ב-22 בפברואר 1847, בה העביר את צעירותו. אביו, ג'ות'אם גולד צ'ייס, ואימו, שרה קאטס ת'ורנטון צ'ייס, חיו באזור ניו אינגלנד. אביו, איש עסקים עשיר, גידל אותו לאחר שאימו מתה מעט לאחר לידתו. צ'ייס תיאר את ילדותו כ"בודדה ומחוסרת-אהבה".
עם סיום הלימודים בבית הספר, והוא בן 16, התגייס ביולי 1863 לכוחות צבא האיחוד ולחם במלחמת האזרחים האמריקנית כמה שנים. בעת יום הולדתו ה-17, היה צ'ייס בבית הספר לקצינים של יחידות הרגלים השחורות בפילדלפיה. במאי 1864, כבר היה שני בפיקוד על יחידה בת מאה איש. הוא הוביל יחידות רגלים אפרו-אמריקאיות שונות במסגרת הקרבות נגד כוחות הדרום, במסגרתם גם נלחם בקרוליינה הדרומית, או-אז נפצע קלות מהתפוצצות תותח. עד סיום המלחמה, באפריל 1865 קודם צ'ייס לדרגת קפטן ועמד בראש גדוד D ברגימנט חיל הרגלים האפרו-אמריקאי ה-104. בנובמבר 1865 פרש משירותו הצבאי, וחידש לימודיו באוניברסיטת בראון, מהם פרש במהירות, מבלי להשלים את חובותיו לטובת תואר אקדמי.
חייו לאחר שירותו הצבאי
עם סיום שירותו הצבאי ב-1865, חזר צ'ייס לספרינגפילד, עיר הולדתו, והצטרף לעסק העצים המשפחתי, ובמהרה אף פתח עסק עצמאי משלו בתחום העצים. לאחר שעסקיו לא צלחו בתחום זה, ובחיפוש אחר עבודה שתאפשר לו לפרנס את משפחתו, התנייד צ'ייס ברחבי ארצות הברית, ובכלל זאת גר בבוסטון (מסצ'וסטס), פורט האווארד (ויסקונסין), שיקגו (אילינוי), ודל נורטה (קולורדו). במהלך חייו, עסק גם בתחום הבידור – הן כשחקן וזמר בעצמו, והן בניהול הופעות ומקהלות מקומיות, ואף שימש כמורה בבית ספר במשך תקופה.
הוא נישא ב-11 במאי 1870 לאנני אליזבת' אליין (Annie Elizabeth Allyn), מרוד איילנד, ונולדו לשניים זוג ילדים, שרה ת'ורנטון (1908-1871) וג'סמין אליין (1947-1874). אשתו נשארה עם בנותיהם בספרינגפילד למשך תקופה, אולם בהמשך עברה איתן לבית הוריה, ברוד איילנד, ולבסוף אף ביקשה להתגרש ממנו בחודש מרץ 1878. לאחר שחווה משבר בעקבות הגירושים, התחתן צ'ייס בשנית בשנת 1880 לאלינור פראנסיסקה הוקט (Eleanor Francesca Hockett Pervier) (5 בינואר 1858 – 12 באוגוסט 1933), והשניים גרו יחדיו בפואבלו, קולורדו. הוא החל לעסוק באומנות, ופרסם קטעי שירה שכתב בעמודי עיתונים וכתבי עת מקומיים, חלקם בעלי אופי דתי-נוצרי.
בשנת 1882, עבר צ'ייס לדנוור, קולורדו, והצטרף לשורות הכנסייה החדשה (המכונה גם "הכנסייה הסוודנבורגית", The Swedenborgian church), שתורתה מדגישה את הפירושים המטאפוריים של הברית החדשה והברית הישנה, ומציגה גישה מיסטית לישו בפרט ולנצרות בכלל, בשונה מהכנסייה הבפטיסטית אליה נולד וגדל צ'ייס. אולם דעותיו ואמונותיו לא תאמו לגמרי את תורתה של הכנסייה החדשה, וכעבור כמה שנים נטש לגמרי את הנצרות, והחל בחיפוש דתי רחב, במסגרתו קרא ספרים רבים בנושאי דת ואמונה.
בשנת 1888, הוא התקבל לעבודה בתור סוכן ביטוח ב-Union Mutual Life Insurance Company, ובמהרה הפך למנהל כל פעילות החברה במדינת קולורדו. בשנת 1889, החברה קידמה אותו והעבירה אותו למשרדיה בקליפורניה - תחילה בסנטה קרוז ואז בסן פרנסיסקו. בנו היחיד של צ'ייס, ויליאם ג'ונתן ת'ורנטון צ'ייס (1967-1889), נולד בסנטה קרוז, תוך שהוא ממשיך בחיפושיו הרוחניים אחר תשובה לתהיותיו.
כניסתו אל הדת
לצד חמישה אנשים נוספים מכיתתו, צ'ייס נמשך במהרה אל נבכי הדת הבהאית, ועוד לפני סוף שנת 1894, החליט להצטרף אל שורותיה ולהמיר את דתו. בהקשר זה, יש לומר כי ידוע שאמריקאים נוספים נחשפו בכיתת לימוד זו לרעיונות שהביאו עימו ח'יראללה אל ארצות הברית, ואף המירו דתם לזרם הבהאי באופן רשמי לפני ת'ורנטון צ'ייס, אולם אלה חזרו בהם בהמשך ונטשו את הדת, ומכאן שהוא מוכר כמערבי הראשון שהמיר דתו אל הדת הבהאית ונשאר נאמן לה עד יומו האחרון, תוך שפעל רבות למענה כל חייו. מאחר שצ'ייס נחשב לאבן דרך בהגעתה של הדת הבהאית אל המערב, הזכיר אותו שוקי אפנדי בספרו הנה ה' עובר, כמאמין חשוב של הדת בארצות הברית, לצד אחרים. הוא סיפר בספרו כי עבד אל-בהאא' כינה אותו "ת'אבת" (בערבית: ثابت), כלומר "האיתן באמונתו", וכי האחרון אמר עליו שהוא "האמריקאי המאמין הראשון".
הפצת הדת הבהאית
לאחר שקיבל על עצמו את הדת הבהאית במלואה, החל ת'ורנטון צ'ייס להפיץ את דברה בכל מקום אליו הגיע. במסגרת עבודתו בחברת הביטוח, הוא טייל רבות ברחבי ארצות הברית, לצורך פגישות עבודה, וניצל כל נסיעה שכזו לטובת פרסום תורתו של בהאא אללה. המטרה הדתית החדשה שאימץ לו, הפכה במהרה לחלק משמעותי מאוד מחייו, והוא אף ביכר אותה לעיתים על פני חובותיו המקצועיות. הוא השקיע זמן רב בהצגת רעיונות הדת הבהאית בפני אנשים רבים, וכן קיים מפגשי לימוד מצומצמים עם אנשים מתעניינים במיוחד, תוך שהוא מייחד זמן גם למענה על מכתבי שאלות שנשלחו אליו מרחבי היבשת.
בשנת 1899, הביאו איתם עולי רגל שחזרו מביקור במקומות הקדושים לדת הבהאית במרחב הארץ-ישראלי את רעיונותיו של עבד אל-בהאא' בעניין הארגון האדמיניסטרטיבי של הדת הבהאית. צ'ייס לקח חלק במיסוד וארגון הקהילה הבהאית בשיקגו, בה גר. הוא נבחר למשרות בכירות בגופים הניהוליים שהוקמו אז. בהקשר זה, ניתן לציין כי בשנת 1898 דרש אבראהים ג'ורג' ח'יראללה שיכירו בו כמנהיג המאמינים הבהאים בארצות הברית, והדבר לא עלה בעין יפה. צ'ייס היה בין המתנגדים לו, וכן היה גורם מרכזי בארגון-מחדש של הקהילה הבהאית האמריקאית כולה, תוך התרחקות מח'יראללה.
אחרי שמיצב מעמדו בקהילה הבהאית בשיקגו, ולמד רבות מנציגים פרסים שהגיעו למדינה בשליחותו של עבד אל-בהאא', ארגן צ'ייס בשנת 1901 בחירות בקהילה הבהאית בעיר שתפקידן להסדיר את פעילותו של בית הצדק של שיקגו (באנגלית: Chicago House of Justice) שלימים הפך לבית הרוחניות של שיקגו (באנגלית: Chicago House of Spirituality). ב-1902 החל לעמוד צ'ייס בראש בית הרוחניות של שיקגו, והחזיק במשרה זו עד שעזב את העיר ועבר לקליפורניה בשנת 1909. צ'ייס גם היה ממחברי חלק מהאגרות ששלח "בית הרוחניות" של שיקגו לקהילות בהאיות ברחבי ארצות הברית וקנדה, בהן הסביר על החגים הבהאים ותקופות הצום המקובלות בדת, והדבר התקבל בהתעניינות רבה בקרב הקהילות, שהחלו לקיים את הוראות הדת כהלכה.
לצד זאת, ניתן לציין כי בשנת 1900 ייסדו כמה אנשי עסקים בהאים, וביניהם גם צ'ייס, את "הוועד הבהאי להספקה והוצאה לאור של שיקגו" (Bahais Supply and Publishing Board of Chicago). בהמשך, התמסד הארגון והפך לאגודה רשמית וחוקית בשם "חברת ההוצאה לאור הבהאית" (The Bahá'í Publishing Society), שהיוותה גורם ומוציא לאור חשוב של ספרות בהאית ברחבי כל העולם דובר-האנגלית.
בשנת 1907, עלה לרגל צ'ייס אל ארץ ישראל. הוא טייל רבות ברחבי הגליל ושהה בערי החוף. בעכו, הוא שהה במשך שלושה ימים עם עבד-אלבהאא, שהתרשם מידיעותיו הרבות. עבד אל-בהאא' הדגיש בפניו את החשיבות שבאחדות בין כלל המאמינים הבהאים, והביע את תמיכתו בעניין הקמת בית תפילה בהאי באמריקה, שלדעתו יוכל לסייע בכינון אחדות זו (בית תפילה זה הוקם בהמשך בשיקגו, והוא מוכר היום כבית התפילה הבהאי בשיקגו). עם חזרתו לארצות הברית, כתב צ'ייס ספרון בשם "בגליל" (In Galilee), במסגרתו תיאר את מסעו, ובכלל אלה רשמיו על יפו, חיפה, הגליל ופגישותיו ושהותו עם עבד-אלבהאא בעכו – אישיותו, חייו ומשפחתו.
נוסף על ספרון זה, כתב צ'ייס ספר מבוא לדת הבהאית בשם The Bahai Revelation, שפורסם בשנת 1909. הספר מציג בפרוטרוט את הדת הבהאית ורעיונותיה, לצד מידע על התפתחותה וההיסטוריה שלה, תוך שהוא טוען באמצעות שפה גבוהה וספרותית בזכות היכולת של התורה הבהאית להביא לשינוי רוחני בלבו של המאמין. כך למשל נכתב בספר:
בשנת 1909, חברת הביטוח העבירה את צ'ייס למשרדיה בלוס אנג'לס, בתקווה שהמעבר יגרום לו להשקיע פחות זמן בפעילותו הדתית, שעד כה מילאה את רוב ימיו בשיקגו. הוא שקל לפרוש מהחברה, אך הבין שלא ימצא מקום עבודה אחר בגילו (62 ד'אז), והרי הוא חייב להמשיך לתמוך כלכלית במשפחתו. בהתאם לכך – הוא קיבל את העברתו למשרה החדשה, וניצל את מעברו לחוף המערבי של ארצות הברית על מנת לפעול למען תורת בהאא אללה בקרב הקהילות הבהאיות הקיימות בערים השונות באזור, כך למשל בלוס אנג'לס, פורטלנד, סיאטל ודנוור, ממש עד ימים האחרונים. עקב ריחוקן הגאוגרפי ממרכז הפעילות הבהאית בצפון אמריקה, שישב בשיקגו, קהילות אלו קיבלו התייחסות מועטה יותר מאשר הערים במרכז היבשת ובחוף המזרחי, ופעילותו של צ'ייס וביקוריו בהן עשו רבות לחיזוק קהילות אלה.
מותו בקליפורניה
במהלך אחת מנסיעותיו בחוף המערבי בחודש ספטמבר 1912, חלה צ'ייס באופן מפתיע. הוא עבר ניתוח בבטנו, ושכב על ערש דווי בבית חולים בלוס אנג'לס.
המידע על מחלתו הפתאומית של צ'ייס הועברה לעבד אל-בהאא', שהיה אז בקולורדו במסגרת מסעו לביקור הקהילות הבהאיות בארצות הברית, והוא הצטער מאוד לשמוע על הדבר. עם ההודעה על מותו של צ'ייס, וכחלק מסיורו בקרב הקהילות הבהאיות בחוף המערבי של ארצות הברית, עבד אל-בהאא' החליט לנסוע ללוס אנג'לס ב-18 באוקטובר על מנת לפקוד את קברו של צ'ייס. במקום, בפני 25 מאמינים בהאים, הוא השתטח על האדמה למרגלותיו של הקבר, ואז נעמד – ובעודו פונה מזרחה, הרים ידיו לשמיים ונשא תפילה. הוא שיבח את צ'ייס באומרו:
באותו הערב, דיבר עבד אל-בהאא' על ת'ורנטון צ'ייס בפני חברי הקהילה הבהאית בלוס אנג'לס, וקרא להם לפקוד את קברו של צ'ייס לפחות פעם בשנה. כך אמר:
שוקי אפנדי, בספרו God Passes By, שבו סקר את מאה השנים הראשונות של הדת הבהאית, ציין את ביקורו של עבד אל-בהאא' בקברו של צ'ייס כאירוע משמעותי ובלתי נשכח.
שגרירות צרפת בישראל
שגרירות צרפת בישראל היא השגרירות, הנציגות הדיפלומטית ומקום משכן שגריר ממשלת צרפת בישראל. השגרירות נמצאת בתל אביב, במקביל לקונסוליה הצרפתית בירושלים.
היסטוריה
הנציגות הדיפלומטית הצרפתית הראשונה בארץ ישראל היא הקונסוליה הצרפתית בירושלים, שהוקמה כדי לייצג את האינטרסים הצרפתיים בירושלים בפני שלטונות האימפריה העות'מאנית. הקונסוליה פעלה גם בימי המנדט הבריטי, ועם הקמת מדינת ישראל הקימה צרפת שגרירות בתל אביב. מכיוון שצרפת לא מכירה בירושלים כבירת מדינת ישראל לא אוחדו הנציגויות. השגרירות בתל אביב ממונה על יחסי ישראל–צרפת בעוד הקונסוליה בירושלים מספקת שירותים לאזרחי צרפת בירושלים ובשטחי הרשות הפלסטינית.
השגרירות ייצגה בעבר את ענייני סנגל בישראל.
קונסוליות
קונסוליות נוספות של צרפת נמצאות בירושלים ובחיפה, וקונסולי כבוד יש בבאר שבע ובאילת.
ויקטור גונארסון
ויקטור גונארסון (בשוודית: Victor Gunnarsson; 31 במרץ 1953 – 3 או 4 בדצמבר 1993) היה פעיל ימין קיצוני שוודי. ב-1986 התפרסם בתור חשוד ברצח ראש הממשלה אולוף פלמה. היגר לארצות הברית ושם נרצח בידי שוטר אמריקני.
רצח אולוף פלמה
ב-28 בפברואר 1986 נרצח ראש הממשלה אולוף פלמה ביריות במרכז סטוקהולם. הרוצח נמלט ולא הותיר עקבות. בימים הבאים, משטרת שוודיה ביצעה גל מעצרים. ב-8 במרץ נעצר גונארסון לראשונה לאחר שעדי ראייה טענו שראו אותו בזירת הרצח. בדירתו נמצאו עלונים נגד פלמה וממשלתו. גונארסון שוחרר עד מהרה לאחר סכסוך בעניינו בין המשטרה לפרקליטות. עם זאת, משטרת שוודיה המשיכה לעקוב אחריו ולהאזין לטלפונים שלו. בהתאם למדיניות התקשורת השוודית של אי-חשיפת שמות חשודים, הוא נודע לציבור בשם הקוד "הבן ה-33" (33-åringen). בשלב מסוים, גונארסון מאס בתשומת הלב הציבורית והמשטרתית, והיגר לארצות הברית.
מותו
החקירה התמקדה בשוטר לשעבר בשם למונט סי אנדרווד. אנדרווד היה מאורס בזמנו לאשה בשם קיי וודן, אשר עזב אותו לטובת גונארסן. זמן קצר לפני כן, אנדרווד רצח גם את קתרין מילר, אמה של קיי. הוא נידון למאסר עולם פלוס 40 שנה.
בינואר 2010, שופט בבית המשפט המחוזי במחוז המערבי של צפון קרולינה קבע כי אנדרווד סבל מייעוץ לא יעיל והורה להעניק לו משפט חדש או לשחרר אותו מהכלא תוך 180 יום. החלטה זו בוטלה והמשפט החדש נדחה על ידי בית המשפט לערעורים בארצות הברית בינואר 2011. בית המשפט לערעורים קבע כי גם אם עורכי דינו של אנדרווד היו לא יעילים כפי שטען, הראיות נגדו היו כה מכריעות עד שחוסר הכשירות, לכאורה, של עורכי הדין, לא היה רלוונטי. אנדרווד היה כלוא עד מותו ב-23 בדצמבר 2018.
ברנד פרייטג פון לורינגהובן
ברנד פרייטג פון לורינגהובן (בגרמנית: Bernd Freiherr Freytag von Loringhoven ; 6 בינואר 1914 – 27 בפברואר 2007), היה קצין שריון בוורמאכט וסגן מפקד הבונדסוור. בתפקידו כשליש בוורמאכט היה בין הבודדים שראו את היטלר עד יום לפני התאבדותו.
KTM
KTM (KTM Sportmotorcycle AG) היא יצרנית אוסטרית של מכוניות, אופנועים וטרקטורונים. בשנת 2012 היא הייתה יצרנית האופנועים הגדולה באירופה, ויצרנית אופנועי השטח (עם התמקדות באנדורו) ואופנועי הראלי הגדולה בעולם.
ברנד פרייטג פון לורינגהובן
בצעירותו
פון לורינגהובן נולד ב-6 בינואר 1914 בעיירה קורסארה באסטוניה, למשפחה גרמנית בעלת תואר אצולה מדורות רבים. בילדותו נאלצה משפחתו להגר לגרמניה, שם גדל וקבל את חינוכו. הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת קניסברג אך הפסיק את לימודיו והתגייס לרייכסווהר בשנת 1933, לדבריו כי בתור איש צבא לא היה חייב להצטרף למפלגה הנאצית, ובשנת 1937 הועלה לדרגת לוטננט.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה השתתף פון לורינגהובן במערכות בפולין ובצרפת, כקצין מטה בדיוויזיית הפאנצר ה-1, ובמבצע ברברוסה שימש כקצין מטה בארמיית הפאנצר השנייה בפיקודו של היינץ גודריאן. בשנת 1942 מונה פון לורינגהובן למפקד פלוגה ברגימנט הפאנצר ה-2 בדיוויזיית הפאנצר ה-16, ולאחר קרבות קשים הגיע עם יחידתו לוולגה. פון לורינגהובן השתתף בקרבות הקשים בסטלינגרד, ובדצמבר 1942 עזב את סטלינגרד על פי הוראה מפורשת של היטלר. ברגשות מעורבים על שעזב את חבריו, הצליח לעלות על מטוס היינקל מלא פצועים בשדה התעופה גומראק, זמן קצר לפני שנכבש על ידי הרוסים. הוא הגיע למפקדתו של אריך פון מנשטיין, ושם נאמר לו שעליו להסתפח למטה המיוחד שהקים הפילדמרשל ארהרד מילך כדי לשפר את הרכבת האווירית. כשראה אותו מילך הזדעזע ממראהו; הוא היה כחוש, לחייו שקועות, שיער וזקן פרועים, סרבלי הפאנצר השחורים שלו היו מלוכלכים וקרועים, מגפי השדה שלו היו עטופים סמרטוטים להגנה מפני הכפור, והוא שרץ כינים. לאחר תקופת התאוששות קצרה הועלה לדרגת מיור, וביולי 1944 מונה לשלישו של היינץ גודריאן.
KTM
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1934 על ידי המהנדס האנס טארנקפולץ בעיר מאטינגהופן שבאוסטריה. ההתחלה הייתה כסדנת מתכת ועל כן נקראה "Kraftfahrzeuge Trunkenpolz Mattighofen" (או בקיצור: KTM). רק בשנת 1953 החלה החברה בייצור אופנועים. עם 20 עובדים בכל החברה, עמדה התפוקה על שלושה אופנועים ביום בלבד. בשנת 1955, הפך איש העסקים ארנסט קרונריף למחזיק מניות בחברה ולכן שונה שמה ל"Kronreif & Trunkenpolz Mattighofen" (כשראשי התיבות של השם החדש נשארו זהים). באותם ימים, כל מכלולי הכלים והחלקים יוצרו במלואם על ידי KTM.
במשך כל שנות קיומה, הייתה KTM למובילה מבחינה טכנולוגית בתחום האופנועים. היא הייתה לחברה הראשונה שייצרה מנוע 4 פעימות מקורר מים לשימוש באופנועי שטח (שנת 1982), טכנולוגיה שהועתקה על ידי כל היצרניות העוסקות בתחום (סוזוקי רכשה מ-KTM רדיאטורים בתחילת דרכה עם מנועים מקוררי מים לאופנועים). ב-1986 הייתה KTM ליצרנית הראשונה שהציעה בכלים מתוצרתה בלמי דיסק הן מלפנים והן מאחור לאופנועי שטח. ב-1998 הציגה KTM בולמי זעזועים ללא מערכת מנופים, בשם PDS, ובכך הורידה באופן משמעותי את המשקל הבלתי מוקפץ של הבולם (סדנת הנישה הייעודית ATK עשתה זאת כבר בשנת 1987, אך KTM הייתה ליצרנית הגדולה הראשונה שמייצרת זאת באופן סדרתי). בהמשך, הייתה KTM ליצרנית הראשונה ששילבה מערכות מצמד הידראוליות בכל דגמיה, ולראשונה שהציגה אופנוע סופרמוטו ייעודי למרוצים, בייצור סדרתי.