cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוס מקדונלד
רוס מקדונלד הוא שם העט של הסופר האמריקאי-קנדי קנת' מילר (13 בדצמבר 1915 - 11 ביולי 1983), שכתב בעיקר ספרי בלשים. נודע במיוחד בסדרה בה יצר את הבלש האפל (Hard Boiled Detective) "לו ארצ'ר". בתחילת דרכו השתמש גם בשם העט ג'ון מקדונלד, מה שגרם לבלבול בינו לבין הסופר ג'ון ד. מקדונלד.
מקדונלד נחשב ליורשם של שני גדולי ספרות הבלש האמריקאית, דשיל האמט וריימונד צ'נדלר, אבל ספריו נחשבים לבעלי עומק פסיכולוגי רב יותר. עלילותיו המורכבות מתארות לעיתים קרובות משפחות מרובות סודות, שאותם על הבלש לחשוף. אחד המוטיבים החוזרים בעלילות הוא דמות בן או בת אובדים. הבלש שלו, לו ארצ'ר, שבראשיתו היה דומה מאוד לפיליפ מרלו, גיבורו של ריימונד צ'אנדלר, הופך להיות רגיש ואמפתי באופן גלוי בהמשך. לנקודת המפנה נחשב בדרך כלל הספר The Doomsters מ-1958.
ספרו המטרה הנעה עובד ב-1966 לסרט הקולנוע הארפר, בכיכובו של פול ניומן. ספריו עובדו למספר סרטים נוספים, וכן, ב-1975, לסדרת טלוויזיה בת שישה פרקים.
סימנים על החול
האלבום הוקדש לדודתה של מסיקה, טליה, שנפטרה כשנה לפני צאת האלבום.
מרסדס רוהל
מרסדס ג' רוהל (באנגלית: Mercedes J. Ruehl; נולדה ב-28 בפברואר 1948) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב על תפקידה בתור אנה נפוליטנו בסרט "פישר קינג" (1991) ובאותה שנה זכתה אף בפרס טוני על תפקידה במחזה "אבודים ביונקרס" (1991).
ביוגרפיה
רוהל נולדה ברובע קווינס, ניו יורק למרסדס (שם האם זהה לשם בתה) ולאביה שהיה סוכן FBI. מוצאה גרמני, אירי וקובני והיא חונכה כקתולית. היא למדה ב"מכללת ניו רושל" וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1969.
קריירה
רוהל התחילה את קריירת המשחק שלה ב"מרכז דנבר לתיאטרון", והגיעה להכרה עולמית בשנת 1985 בתחום התיאטרון, כשקיבלה את פרס אובי על תפקידה במחזה "הנישואים של בת' ובו". ב-1988 קיבלה רוהל את ההכרה הקולנועית הראשונה הגדולה שלה כשגילמה את אמו של ג'וש באסקין (טום הנקס) בדרמה הקומית מועמדת 2 פרסי אוסקר "ביג". ב-1991 היא זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובפרס גלובוס הזהב על תפקידה בדרמה הקומית של טרי גיליאם "פישר קינג", שם גילמה רוהל את דמותה של אן נפולטינו, מנהלת ספריית סרטי וידאו וחברתו התומכת של גיבור הסרט שדר הרדיו המיוסר ג'ק לוקאס (ג'ף ברידג'ס). בנוסף לפרסים אלה זכתה באותה שנה גם בפרס טוני על תפקידה במחזה "זכרונות מרירים מתוקים", מחזה ששנתיים מאוחר יותר עובד לקולנוע, עיבוד בו השתתפה רוהל.
בשנת 1995 כיכבה רוהל לצד ג'יימס וודס בסרט המותחן זוכה שני פרסי גלובוס הזהב, "אישום: המשפט של מק'רתין", וב-1998 שיחקה רוהל לצד אנג'לינה ג'ולי בסרט הטלוויזיה הביוגרפי "ג'יה".
חיים אישיים
רוהל נישאה לדייוויד גייסר, צייר במקצועו, וביחד הם אימצו ב-1997, בן. לרוהל יש בן נוסף אותו היא מסרה לאימוץ בשנת 1976.
ארץ ישראל הישנה והטובה (אלבום)
"ארץ ישראל הישנה והטובה" הוא אלבום הסולו התשיעי של הזמר הישראלי אריק איינשטיין, שיצא בשנת 1973.
האלבום, ששמו הפך למטבע לשון בשפה העברית, מורכב מחידושם של שירים עבריים מהקלאסיקה הישראלית, בעיבודיו של שם טוב לוי.
הפקה
לבד משמונת השירים הישנים, הכיל האלבום שני שירים נוספים, שבהם ניגנה להקת הצ'רצ'ילים, שכללה את מיקי גבריאלוב, עמי טרייביש, רוני דמול ושמוליק בודגוב. שני השירים הנוספים הם "יכול להיות שזה נגמר", שהפך ללהיט מהאלבום וביטא יותר מכל את המשך שיתוף הפעולה בין איינשטיין לשם טוב לוי, שהלחין את השיר למילותיו של יהונתן גפן, והשיר "הבלדה על יואל משה סלומון", שנכלל כבר בעיבוד אחר באלבומם של איינשטיין ושלום חנוך "שבלול".
אליהו בן חיים (ראנ"ח)
רבי אליהו בן חיים, המכונה גם ראנ"ח (ה'ר"צ, 1530 [בקירוב] - השע"ג, 1613) היה רב טורקי, חכם באשי, ומראשוני האחרונים.
ביוגרפיה
נולד בסביבות שנת ר"ץ באדריאנופול, לאביו רבי ברוך בן חיים. למד בעירו אצל רבי מרדכי מטלון, ונודע כאחד התלמידים החכמים והמיוחדים. לאחר מכן לימד תורה בבתי מדרש שונים בעיר.
עמד בקשרים טובים עם חכמי דורו, ובהם רבי יוסף מטראני, מהרשד"ם, רבי שמואל יפה-אשכנזי, מהרש"ך, ועוד.
נפטר בשנת שע"ג ונטמן בקושטא.
בתו נישאה לרבי משה בנבנשתי. בנו יחידו נפטר בחיי אביו.
כתביו
רוב כתביו נשדדו ואבדו. מבין ספריו שרדו:
הרקולס (פירושונים)
{{פירושונים|
קולנוע ובטלוויזיה
}}
קומיוניטי
קומיוניטי (באנגלית: Community; בתרגום חופשי: "[מכללה] קהילתית") היא קומדיית מצבים אמריקאית, שיצר דן הרמון ושודרה ב-NBC וב-Yahoo! Screen, מ-17 בספטמבר 2009 ועד ה-2 ביוני 2015.
בספטמבר 2022 הוכרז כי סרט המשך יעלה לשירות הסטרימינג Peacock במהלך 2023.
רקע כללי
ג'ף וינגר (ג'ואל מקהייל), עורך-דין חמקמק, מגלה שהוא מושעה ממשרד עורכי הדין שבו הוא עובד לאחר שהתגלה כי הוא זייף את התואר האקדמי שלו. הוא נרשם ללימודים במכללה הקהילתית גרינדייל שבקולורדו, ומקים קבוצת לימוד לספרדית במטרה למשוך את תשומת הלב של בריטה (גיליאן ג'ייקובס), סטודנטית אקטיביסטית שנשרה מהתיכון.
חברים נוספים בקבוצת הלימוד הם: עאבד נדיר (דני פודי), סטודנט בעל אספרגר, האובססיבי לקולנוע ולתרבות הפופולרית, שירלי בנט (איווט ניקול בראון), אמא גרושה ויחידנית בגיל העמידה שרוצה להקים עסק, אנני אדיסון (אליסון ברי), תלמידה מצטיינת צעירה ונאיבית, טרוי ברנס (דונלד גלובר), כוכב פוטבול בתיכון לשעבר, ופירס הות'ורן (צ'בי צ'ייס), קשיש סרקסטי ומיליונר. למרות ההבדלים ביניהם, חברי הקבוצה הופכים במהרה לחברים קרובים.
לעיתים קרובות חברי הקבוצה נוהגים לעזור לדיקן של המכללה, קרייג פלטון (ג'ים ראש), בתוכניותיו לגרום לבית הספר להראות מכובד יותר, כמו גם להתמודד עם המורה המשוגע שלהם לספרדית סניור בן צ'אנג (קן ג'ונג).
רוב פרקי הסדרה מתרחשים בקמפוס, וחלק מהעלילות שואבות השראה מהתרבות האמריקאית ובעיקר מסרטי קאלט ומסדרות עכשוויות.
עונה 1
העונה שודרה החל מ-17 בספטמבר 2009 והסתיימה ב-20 במאי 2010. פרקים 1–25 (25 פרקים).
ג'ף הוא עורך דין שנאלץ לחזור על התואר שלו בקולג' הקהילתי גרינדייל, שם הוא יוצר קבוצת לימוד לספרדית, תחילה כדי למשוך את תשומת הלב של בריטה אך לבסוף מתיידד עם שאר הקבוצה. בריטה עוזרת לעאבד לגשת לקורס הקולנוע בגרינדייל. אנני מארגנת מסיבת יום המתים בקולג' שיוצאת משליטה בעקבות פירס. ג'ף ואנני נבחרים לייצג את גרינדייל בקרב דיבייט ומעניקים לגרינדייל את הגביע הראשון שלהם אי-פעם. בינתיים, ג'ף שמנסה להתגבר על בריטה שלא מעוניינת בו, יוצא עם גברת סלייטר, מורה לסטטיסטיקה בגרינדייל, מערכת יחסים שהם מנסים להסתיר אך בסוף זה מתגלה. בפרק מיוחד שעושה מחווה לסרטי מאפיה, קבוצת הלימוד ועאבד משתלטים בסגנון משפחת פשע על אצבעות העוף הנחשקות בקפיטריה של גרינדייל, ובפרק מחווה לסרטי פעולה הדיקן פלטון מכריז על קרב פיינטבול בגרינדייל, שמי שיישאר בו אחרון יזכה בהרשמה מועדפת לסמסטר הבא, והמשחק יוצא משליטה. בסוף העונה מתגלה שסניור צ'אנג זייף את תעודת ההוראה שלו ועכשיו הוא צריך לחזור ללימודים בגרינדייל כסטודנט. בנשף סיום השנה, בריטה מתוודה על אהבתה לג'ף, וג'ף, שצריך לבחור בינה לבין פרופ' סלייטר, עוזב את הנשף, נתקל באנני והשניים מתנשקים.
עונה 2
העונה שודרה החל מ-23 בספטמבר 2010 והסתיימה ב-12 במאי 2011. פרקים 26–49 (24 פרקים).
העונה נפתחת בסמסטר חדש בגרינדייל, וקבוצת הלימוד מתאחדת מחדש לאחר הקיץ ומתחילה ללמוד אנתרופולוגיה ביחד. בריטה, שג'ף עדיין לא נענה לשאלתה, נהפכת לפופולרית, למורת רוחו של ג'ף, שלא נפגש עם אנני מאז הנשף. בריטה וג'ף הופכים לזוג מזויף, מה שמעצבן את אנני, ובסופו של דבר ג'ף ובריטה נפרדים, וכל שאר קבוצת הלימוד מתפייסים. במסיבת ליל כל הקדושים הסטודנטים הופכים למעין זומבים בגלל הרעלת אוכל במסיבה. שירלי נכנסת להיריון לאחר שחזרה לזוגיות עם אנדרה זמן קצר לפני כן. הדיקן פלטון וצבא ממשלתי מוחקים את הזכרונות של כולם מהמסיבה. ג'ף וטרוי מגלים טרמפולינה קסומה בגינה של גרינדייל. ג'ף שמשקר על קורס שלא קיים, המוביל לסדרת קונספירציות מערבת את הדיקן פלטון, אנני וג'ף. עאבד חווה הזיות בחג המולד בפרק מיוחד באנימציית סטופ-מושן. קבוצת הלימוד מארגנת משחק "מבוכים ודרקונים" במטרה לעזור לסטודנט בקמפוס שלועגים לו. טרוי, שקיבל הודעה קולית מצ'אנג מליל כל הקדושים האומרת שהוא ושירלי "לגמרי עשו את זה", אומרת שאולי צ'אנג הכניס את שירלי להיריון ולא אנדרה. בבחינת הגמר לאנתרופולוגיה שירלי יולדת ונותנת לו את השם "בן", על שם צ'אנג. בסוף העונה, בפרקים שעושים מחווה ל"בעבור חופן דולרים" ו"מלחמת הכוכבים", קרב פיינטבול שני מתחולל בגרינדייל. לאחר הקרב, פירס מכריז שהוא עוזב את הקבוצה.
עונה 3
העונה שודרה החל מ-22 בספטמבר 2011 והסתיימה ב-17 במאי 2012. פרקים 50–71 (22 פרקים).
בפתיחת שנה חדשה בגרינדייל, קבוצת הלימוד בוחרת בביולוגיה כקורס משותף ופירס חוזר לקבוצת הלימוד. עאבד וטרוי עוברים לגור יחד בדירה משותפת, ומאוחר יותר גם אנני מצטרפרת לגור בדירתם. בריטה מתחילה ללמוד קורס פסיכולוגיה בגרינדייל, ובפרק מיוחד לליל כל הקדושים, בריטה מגלה שמבחנים פסיכולוגיים שעשתה לקבוצה מרמזות שלאחד מחברי הקבוצה יש נטיות רצחניות. צ'אנג הופך למאבטח בקמפוס. הדיקן פלטון מצלם פרסומת לקמפוס, והפרסומת יוצאת משליטה. אנדרה מציע נישואים לשירלי והשניים מתחתנים. מלחמת כריות ענקית בגרינדייל מתרחשת בין טרוי לעאבד. בפרק מחווה לסדרה "חוק וסדר", החבורה מנסה לגלות מי מהתלמידים הרס את המשימה בביולוגיה של קבוצת הלימוד. בפרק פרודיה על הסדרה המוזיקלית הפופולרית "Glee", המנהל של מקהלת גרינדייל גורם לקבוצת הלימוד להצטרף למקהלה בחג המולד, ובפרק שכולו מעוצב בסגנון משחק וידאו, החבורה מתחרה מי יקבל את הירושה של אביו המנוח של פירס. סטאר-ברנז, אחד מהסטודנטים בגרינדייל, מת במפתיע. קבוצת הלימוד מגורשת מגרינדייל, ברצף אי-הבנות שנגרם על ידי צ'אנג. לאחר חודש מחוץ לגרינדייל, הם מגלים שצ'אנג שולט בגרינדייל וחטף את הדיקן. בסוף העונה הם מצילים את הדיקן מצ'אנג ומחזירים את גרינדייל לקדמותה.
עונה 4
העונה החלה ב-7 בפברואר 2013 והסתיימה ב-9 במאי 2013. פרקים 72–84 (13 פרקים).
שנתו האחרונה של ג'ף ללימודים בגרינדייל מתחילה, והפעם קבוצת הלימוד לומדת ביחד היסטוריה. בריטה וטרוי מתחילים לצאת, מה שמעיב על הקשר בין טרוי לעאבד. צ'אנג, שנעלם מגרינדייל לאחר אירועי העונה הקודמת, חוזר לגרינדייל, הפעם הוא קורא לעצמו "קווין" ומשכנע את כולם סביבו שיש לו מחלת שכחה הנקראת "צ'אנגנזיה". למעשה, הוא מתכנן תוכנית עם הדיקן של סיטי קולג' המתחרה, להפלת גרינדייל. בפרק ליל כל הקדושים, הקבוצה מבקרת באחוזה הגדולה והמסתורית של פירס. ג'ף חוגג את חג ההודיה אצל אביו שעזב אותו שהיה קטן. גרינדייל מאמצת את קווין (צ'אנג) לחיקה תמורת סכום כסף שיינתן למכללה על חקירת המחלה של קווין. בנשף שמתקיים בקולג' עאבד מכיר את רייצ'ל, והם הופכים לזוג. בפרק מיוחד, החבורה מספרת דרך בובות את החוויות האחרונות שעברו עליהם. בריטה וטרוי נפרדים. עאבד מגלה שהחבורה "נועדה להיפגש" באמצעות צירוף מקרים גורלי של אירועים בשנת 2008. צ'אנג מבטל את התוכנית שלו בסופו של דבר. ג'ף מסיים את הלימודים מוקדם (ביחד עם פירס), והחברים חוגגים להם בסוף העונה.
עונה 5
העונה החלה ב-2 בינואר 2014 והסתיימה ב-17 באפריל 2014. פרקים 85–97 (13 פרקים).
לאחר זמן רב מאז סיום התואר מגרינדייל, ג'ף שמשרד עורכי הדין שלו מעוקל, חוזר לגרינדייל ופוגש מחדש את קבוצת הלימוד. הדיקן מייעץ להם להקים את "הוועד להצלת גרינדייל", שאמור לטפל בבעיות הרבות שיש למכללה. לוועד מצטרפים גם צ'אנג (שכעת הוא מורה למתמטיקה בגרינדייל), באז היקי (ג'ונתן בנקס), המורה לקרימינולוגיה של גרינדייל והמורה לפסיכולוגיה איאן דנקן (ג'ון אוליבר). החבורה מקבלת הודעה על כך שפירס נפטר, והוא מוריש משהו לכל אחד מחברי קבוצת הלימוד. טרוי מקבל בירושה מפירס סכום כסף גדול במיוחד, אך כתנאי לקבלתו הוא חייב להיפרד מחבריו ולצאת למסע בעולם. טרוי מחליט לעזוב את גרינדייל, וכמתנת פרידה עאבד מארגון לו "משחק לבה" ענקי ברחבי הקמפוס, ובסופו החבורה נפרדת מטרוי. בפרק מיוחד, אפליקציה חדשה משתלטת על הקמפוס וגורמת לחלוקה בין מעמדים שונים. באז, שמתקשה להתחבר עם בנו, מקבל עזרה מחבריו על ידי ארגון משחק נוסף של מבוכים ודרקונים. בפרק מחווה ל"כוח המחץ", ג'ף מתכחש להיותו בן 40. לקראת סוף העונה סאבווי מתכננים להשתלט על גרינדייל אך הוועד להצלת גרינדייל מציל את המכללה לבסוף במציאת אוצר חבוי בתוך המכללה.
עונה 6
העונה החלה ב-13 במרץ 2015 והסתיימה ב-2 ביוני 2015. פרקים 98–110 (13 פרקים).
בעקבות קריסת גג המכללה מכנס הדיקן מחדש את הוועדה להצלת גרינדייל ושם בראשה את פרנקי דארט (פאג'ט ברוסטר), יועצת ארגונית חדשה. חברי הוועדה פוגשים את אלרוי פטשניק (קית' דייוויד), מדען וממציא שמתגורר בקרוואן בחניון המכללה. הוא מצטרף לוועדה ומתמנה לאחראי ה-IT של גרינדייל. מועצת המנהלים של גרינדייל מציעה לדיקן להצטרף אליהם, אך מתנה זאת בכך שיצא מהארון באופן פומבי כדי שהמועצה תצטייר כליברלית וסובלנית, ולדיקן לא נוח עם זה. צ'אנג ואנני מלוהקים לתפקידים הראשיים בעיבוד בימתי מקומי ל"קראטה קיד". צ'אנג הופך לכוכב קולנוע בעקבות פרסומת בה השתתף, ובעקבות כך החבורה מנסה לעשות סרט מדע בדיוני עם צילומים ישנים של צ'אנג. חברי הוועדה יוצאים למסע בדרכים בקרוואן של אלרוי. הרפתקת פיינטבול חדשה ואחרונה סוחפת את גרינדייל. גארט מתחתן והחבורה מגיעה לשמוח בשמחתו אבל בלי להתכוון מסבכים את העניינים. שנת הלימודים מסתיימת ופרנקי מודיעה שהוועדה להצלת גרינדייל הצליחה במשימתה באופן סופי. חברי הקבוצה מסכמים שש שנים בגרינדייל ומתחילים לחשוב על העתיד ואיך הקבוצה תמשיך להיפגש גם שהוועד סיים את פעילותו, ועם קצת עזרה מעאבד, כל אחד מנסה לדמיין איך תראה ה"עונה השביעית" האידיאלית שלו. מה שמקשה על הענייניים הם אנני, שמקבלת התמחות ב-FBI וצריכה לעזוב את גרינדייל, ועאבד שמקבל עבודה בלוס אנג'לס, וזה מקשה על ג'ף שקשה לו להיפרד מהחבורה. בסופו של דבר ג'ף נפרד מאנני ומעאבד ונשאר בגרינדייל עם שאר החבורה.
הפקה
דן הרמון, יוצר הסדרה, ביסס את "קומיוניטי" על החוויות האמיתיות שלו בזמן שניסה להציל את הקשר עם החברה שהייתה לו באותו זמן. הוא נרשם למכללה הקהילתית "גלנדייל" שבלוס אנג'לס (בסדרה המכללה נקראת "גרינדייל"), בה למד ספרדית יחד איתה. הרמון הצטרף לקבוצת למידה ומבלי שהתכוון הפך הקשר עמם לקרוב מאוד. הרמון ביסס את הדמות הראשית בסדרה, ג'ף וינגר, על עצמו. שניהם היו מרוכזים בעצמם עד שהבינו את חשיבות הקשר עם אנשים אחרים. במהלך הצילומים לסדרה, השחקנים ובעיקר צ'בי צ'ייס אלתרו באופן חופשי. לגבי צ'ייס, אמר הרמון שהוא "נוטה להמציא משפטים שאתה יכול לסיים איתם סצנה לפעמים."
יוצר הסדרה, דן הרמון, היה המפיק האחראי של הסדרה למשך שלוש העונות הראשונות, אך פוטר לפני תחילת הפקת העונה הרביעית והוחלף בתסריטאים דוויד גואראסיו ומוזס פורט. במהלך הפקת העונה הרביעית עזב השחקן צ'בי צ'ייס את הסדרה, עקב בעיות עם הפקת הסדרה והאופן שבו התפתחה דמותו בסדרה, עקב הביקורות על איכות העונה הרביעית, הכותבים החליטו לכנות את המאורעות בשנה זו כ-Gas Leak Year, כלומר - דליפת גז "מסתורית" שהובילה לירידה המדוברת. הרמון חזר להפקת העונה החמישית (במהלכה דונלד גלובר עזב את הסדרה על מנת להתמקד בקריירת המוזיקה שלו), ואחריה NBC ביטלה את הסדרה, אך שירות הסטרימינג של יאהו, Yahoo! Screen, חידש את התוכנית ובו שודרה העונה השישית והאחרונה של הסדרה, שהסתיימה ב-2 ביוני 2015.
מעלה לבונה
מַעֲלֵה-לְבוֹנָה היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי בגוש שילה שבדרום-מזרח השומרון. היישוב ממוקם כ-3 ק"מ צפונית לסינג'יל ו-15 ק"מ דרומית לעיר אריאל. היישוב מנוהל בידי המועצה אזורית מטה בנימין ונמצא על גבעה נישאת מעל כל הסביבה, בגובה ממוצע של 750 מ'.
שמו של היישוב על שם היישוב המקראי "לבונה", ומזוהה ביישוב הערבי לובאן א-שרקיה, שנמצא בעמק לבונה, מצפון ליישוב. השם לבונה מאזכר גם את הצמח הריחני "לבונה" שהיה אחד המרכיבים בקטורת הסמים במקדש שהיה בשילה, המזוהה עם תל שילה, מרחק של כעשר דקות נסיעה מהיישוב.
היסטוריה עתיקה
מעלה לבונה נמצאת סמוך למעלה מפותל הנושא את אותו שם, על כביש 60 הישן, מירושלים לשכם. על המעלה, שהוא חלק מדרך עתיקה המכונה דרך האבות, מצוי חאן בשם חָא'ן אָ-לֻובָּאן.
בתוך היישוב ובסביבתו ישנן עדויות רבות ליישוב הקדום אשר היווה מרכז התיישבותי באותם ימים. קרב מעלה לבונה, הקרב הראשון בין צבאו של יהודה המכבי לבין הצבא הסלאוקי, ניטש בקרבת מקומו של היישוב המודרני.
תולדות היישוב
מעלה לבונה החלה כהיאחזות נח"ל שהוקמה ב-1 באוגוסט 1983, וביום העצמאות תשמ"ד (1984) אוזרח היישוב.
תחבורה ליישוב
עד שנות ה-90 הכביש הראשי בין רמאללה ושכם, כביש 60, עבר בסמוך ליישוב, אך בשנת 1994 נפתח כביש עוקף ארוך יותר, אך מהיר יותר דרך שילה ועלי וכל קווי התחבורה הוסטו לשם. כתוצאה מכך נוצר מחסור בתחבורה ציבורית. הדבר עצר את התפתחות היישוב לטובת התפתחותם של עלי ושילה. עד נובמבר 2014 הפעילה חברת אגד את קו 148 בין אריאל וירושלים, ואת קו 477 בין אלון מורה וירושלים. בעבר עברו דרך היישוב גם קו אגד 577 בין אריאל ותל אביב, קו אגד 473 בין ירושלים-אריאל-נתניה, וקו אגד 474 בין ירושלים-אריאל-כפר סבא. כיום פועלים ביישוב הקווים 461 ו-462 של אגד תעבורה מירושלים ומאריאל.
מוסדות חינוך ביישוב
ביישוב קיימים מספר מוסדות חינוך לרווחת התושבים. ביישוב מעון תמ"ת לילדי הגיל הרך וגני ילדים. ילדי בית הספר לומדים ברובם בבית הספר האזורי "אוהל שילה", הנמצא ביישוב שילה במרחק כ-10 דקות נסיעה. בית הספר נותן מענה לילדים מכיתה א' ועד כיתה ח'. בנוסף, קיימים בתי ספר פרטיים ביישובים השכנים אליהם ניתן להירשם בצורה פרטנית.
שירותים לתושב
ביישוב ניתן למצוא סופרמרקט, מרפאה של לאומית שירותי בריאות, ספרייה, משחקייה, פינת חי ועוד. היישוב מתנהל כאגודה שיתופית ופעילויות התרבות בו מנוהלות על ידי רכזת תרבות לפי צורכי הקהילה והתושבים.
מוח'תאר
מֻח'תאר (בערבית:  مختار ) או מוכתר הכפר הוא מוסד מתקופת האימפריה העות'מאנית. המוח'תאר הוא פקיד ממשלתי הממונה על ידי השלטונות ונאמן להם. הוא מקבל משכורת מהרשות השלטונית. בין תפקידיו לשפוט בסכסוכים קלים בין איש לרעהו, ולייצג את הכפר בפני השלטונות. בתקופה העות'מאנית הוא היה אחראי על רישום הלידות, הנישואין והפטירות, ועל הגיוס לצבא. לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, צומצמו מאוד זכויות המוח'תאר.
בימי השלטון הבריטי נתמנה בכל כפר ערבי ובכל יישוב יהודי מוח'תאר שתפקידו היה לדאוג ליחסים התקינים עם ממשלת המנדט ועם היישובים השכנים. ביישובים היהודים, לקראת המינוי נדרש המוח'תאר הנבחר להשתתף בקורס שהתקיים מטעם הסוכנות היהודית (בדרך כלל בחווה הפרסית סמוך למוצא). במהלך הקורס למדו ערבית מדוברת, חוקים הקשורים לסכסוכי קרקעות וכדומה. לדוגמה, משה (דרוויש) צורי נבחר בתחילת המאה ה-20 להיות "מוח'תאר" היהודים בעכו. במסגרת תפקידו טיפל בענייני הכספיים של הקהילה, בבית הכנסת, בכרם זיתים שהיה בבעלות הקהילה, בבית הקברות שלה, ובקשר השוטף עם הרשויות.
בר-הלל
{{פירושונים|
You Must Love Me
You Must Love Me (בעברית: אתה חייב לאהוב אותי) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה. הוא נכתב על ידי אנדרו לויד ובר וטים רייס, עבור "אוויטה" – העיבוד הקולנועי משנת 1996 של המחזמר "אוויטה", המבוסס על חייה של המנהיגה הארגנטינאית אווה פרון. השיר הופץ ב-27 באוקטובר 1996, על ידי האחים וורנר כסינגל המוביל של הפסקול של הסרט. לאחר שנים שלא עבדו יחד, בשל הפרויקטים האישיים שלהם, ובר ורייס חזרו לשתף פעולה ביצירת שיר חדש עבור סרט הקולנוע, בתקווה לקבל מועמדות לפרס אוסקר עבור השיר המקורי הטוב ביותר. על פי ובר, השאיפה העיקרית מהשיר הייתה הצגת המצב הרגשי של אווה פרון באותו הזמן, כמו גם מערכת היחסים המורכבת שלה עם בעלה, חואן פרון.
השיר הפך ללהיט שהגיע לראשי מצעדי פזמונים במספר מדינות, כגון איטליה, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת ופינלנד. איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA) העניק לשיר תעודה על מכירות על מכירת 500,000 עותקים של הסינגל במדינה. וידאו קליפ של השיר, בבימויו של אלן פארקר, יצא כאמצעי לקידום מכירות עבור הסינגל. מדונה ביצעה את השיר בטקס פרסי האקדמיה ה-69 וכן במהלך סיבוב ההופעות "Sticky & Sweet" שקיימה בשנים 2008–2009.
רקע ופיתוח
לאחר כעשר שנים שלא עבדו יחד, בשל הפרויקטים האישיים שלהם, אנדרו לויד ובר וטים רייס חזרו לשתף פעולה ביצירת "You Must Love Me" עבור סרט הקולנוע "אוויטה". השיר נכתב במיוחד עבור הסרט, על מנת שהסרט יכלול חומר חדש, ובכך להיות זכאי להתמודד על פרס האוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. מדונה ציינה כי שיר זה הוא האהוב עליה ביותר מבין כל שירי הסרט, וציינה כי הרעיון לשיר עלה כאשר פארקר שינה את סדר האירועים המתרחשים בסוף הסרט (ביחס לסדרם המקורי במחזרה), עם התקווה כי ובר ורייס יתאחדו, על מנת ליצור את אותו שיר חדש.
על פי ובר, השאיפה העיקרית מהשיר הייתה הצגת המצב הרגשי של אווה פרון באותו הזמן, כמו גם מערכת היחסים המורכבת שלה עם בעלה, חואן פרון; לדבריו, אוויטה "גוססת, ואף יודעת שהיא גוססת. זו אחת הסיבות לכך שהיא אומרת 'אהוב אותי'. מתוך ייאוש. היא גם אומרת, 'אתה ודאי אוהב אותי, כי אתה ודאי תמיד אהבת אותי', אז זה משחק מילים קטן, אני מניח, שטים רייס כתב". השיר פורסם כסינגל הרשמי הראשון של הפסקול ב-27 באוקטובר 1996. מאז השקתו, השיר נכלל בכמה הפקות של המחזה, לרבות בהפקת לונדון המחודשת משנת 2006 ובהפקת ברודוויי המחודשת בשנת 2012.
הלחנה מוזיקלית והקלטה
הקלטות השירים של הסרט והפסקול החלו בספטמבר 1995, והתקיימו באולפני CTS בלונדון עם מדונה, בליווי עמיתיה לסרט – השחקנים אנטוניו בנדרס וג'ונתן פרייס. עם זאת, התעוררה בעיה כאשר מדונה לא חשה בנוח להקליט את ביצועיה בו-זמנית עם תזמורת של 84 נגנים בתוך האולפן. היא הייתה רגילה להקלטות בהן המוזיקה מוקלטת מראש, ואין מוזיקאים שמקשיבים לה. כמו כן, בניגוד להקלטות קודמות בהן נטלה חלק, הפעם הייתה לה מעט מאוד, אם בכלל, שליטה על הפרויקט; "אני רגילה לעבוד על השירים שלי וכשאני נכנסת לאולפן, לבחור את הנגנים ולומר מה נשמע טוב או ומה לא [...] לעבוד על ארבעים ושישה שירים עם כל כך הרבה אנשים מעורבים, כשאין לי מילה – נדרשתי להתרגל לזה", היא נזכרת. לפיכך, התקיימה פגישת חירום בין פארקר, ובר ומדונה, שבה הוחלט שהזמרת תקליט את ביצועיה באולפן אחר מזה שבו תוקלט התזמורת. כמו כן, הוחלט על ההפסקות שתיקח בין הקלטות.
אחד מכלי הנגינה הבולטים בשיר הוא צ'לו, שמנוגן כחלק מתזמורת חיה. כאשר השיר מתקרב אל הפזמון, מנגינת הפסנתר מפסיקה, ונשמעת מנגינת הצ'לו, כרקע לשירתה של מדונה את המילים הבאות: "עמוק בליבי אני מסתירה / דברים שאני משתוקקת לומר / חוששת להודות איך אני מרגישה / פוחדת שתחמוק ממני", כאשר הפסנתר והתזמורת נשמעים שוב. כך זה ממשיך באותו האופן, ובהדרגה נמוג.
ביקורות
"You Must Love Me" זכה לשבחים מצד המבקרים, בדרך כלל. גיי' רנדי טרבורל, מחבר הספר Madonna: An Intimate Biography, כתב: "מי יכול להכחיש שיש לה קול מדהים ונוכחות שאין לטעות בה כאשר נשמע השיר 'You Must Love Me'?". לוסי או'בריאן, מחברת הספר "מדונה: כמו אייקון", התייחסה בחיוב לצירוף השיר החדש לפסקול, וציינה כי יש "פאתוס" בשירתה של מדונה. סטיבן תומאס ארלוויין (AllMusic) כתב כי הרגיש ש"גם עם הפגמים, "אוויטה" היא הפקה ראויה, לרבות הבלדה "You Must Love Me", שנכתבה במיוחד עבור הסרט".
לארי פליק (בילבורד) כינה את השיר "אירוע מוזיקלי חשוב [...] בלדה תיאטרלית מרירה ושקטה [נכתבה] במיוחד עבור מדונה". קתלין גואדו (בילבורד), כתבה כי "[מדונה] מספקת את מה שהוא ללא ספק אחת מההופעות הקוליות החזקות ביותר של הקריירה שלה, בנוחות רבה היא מגיעה לקול הסופרן הגבוה שהשיר דורש, תוך שילוב של רגש עדין, קורע לב. הדבר מבשר טובות לעוצמה היצירתית של שאר הפסקול". מתיו ג'ייקובס (הפינגטון פוסט) דירג אותו במקום 61 ברשימתו "הדירוג הסופי של הסינגלים של מדונה". הוא הסביר כי "פיתוח הקול שמדונה עברה לקראת צילומי הסרט השתלמו, עבור סרנדת-סופרן זו", אך ציין כי הסינגל "לא עומד בפני עצמו, מחוץ לסרט". אנני זאלצקי (Spin) ציינה כי "[מדונה], בפסקול הסרט אוויטה, מפגינה את צמיחתה האסטרונומית כסולנית", תוך שהיא משתמשת לביצוע התחנונים השביר בשיר זוכה פרס האוסקר "You Must Love Me" כדוגמה לכך.
בסקירתה של "אוויטה", ג'נט מסלין (הניו יורק טיימס) ציינה כי "מר ובר ומר רייס תרמו שיר חדש, "You Must Love Me", שמתאים לחתונות באותה מידה שהוא מתאים לניהול מדינות דרום-אמריקאיות". דייוויד בראון (אנטרטיינמנט ויקלי) נתן לשיר דירוג של B וחיווה דעתו כי "["You Must Love Me"] הוא לא "Live to Tell" או "Take a Bow". אבל שיר פשוט זה מ"אוויטה", המעובד באופן אלגנטי, נועד לקדם הן את הסרט ואת תדמיתה הבוגרת, המטריארכלית [של מדונה]". ג'יי. די. קונסידין (The Baltimore Sun) כתב ששיר זה הוא אחד מ"השירים הגדולים" של הפסקול. פיטר טרוורס (רולינג סטון) טען כי זהו שיר "המתחנן לסימפתיה". השיר זכה בפרס גלובוס הזהב עבור השיר המקורי הטוב ביותר, בטקס ה-54 שהתקיים ב-19 בינואר 1997. כעבור כחודשיים, זכה השיר בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
מצעדי פזמונים
בארצות הברית, השיר "You Must Love Me" הושמע לראשונה ברדיו ב-9 באוקטובר 1996. השיר זכה לאהדה, שהביאה אותו ל-118 השמעות ברדיו בשבוע הראשון, ולמקום ה-55 במצעד האיירפליי הוט 100. הסינגל יצא על גבי תקליטור ב-29 באוקטובר, בעקבות הביקוש הרב שעלה בקרב הציבור; השיר "Rainbow High", גם הוא מפסקול הסרט, נוסף בתור הבי-סייד. השיר נכנס לראשונה למצעד בילבורד הוט 100 במקום 22, בשבוע שאירע ב-14 בנובמבר 1996, ובסופו של דבר הגיע לשיא של מקום 18 במצעד לאחר שבועיים במצעד. במצעד השנתי לשנת 1997, השיר דורג במקום 99. על פי בילבורד, השיר "You Must Love Me" זכה להישג הרביעי בחשיבותו מבין כל הסינגלים שבקריירה של מדונה, אחרי "You'll See" (מקום 8 בשנת 1995), "Erotica" (מקום 13 בשנת 1992) ו-"Rescue Me" (מקום 15 בשנת 1990). כמו כן, היה זה ההישג הגבוה ביותר במצעד הפזמונים עבור צמד היוצרים ובר-רייס, מאז הביצוע של הלן רדי לשיר "I Don't Know How to Love Him", שהגיע למקום 13 בשמת 1971. ב-22 באוקטובר 1998 השיר זכה להפוך ל"סינגל זהב" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), על שהגיע להישג של מכירת 500,000 עותקים. בקנדה, השיר נכנס למצעד הפזמונים של RPM היישר למקום 36, ועלה עד למקום ה-11, בשבוע של ה-16 בדצמבר 1996. בסך הכל, השיר הופיע במצעד במשך 14 שבועות.
בממלכה המאוחדת, השיר הגיע עד למקום 10, במצעד הסינגלים הבריטי, בשבוע של ה-2 בנובמבר 1996, ונשאר ברשימת 100 השירים הטובים ביותר במשך 9 שבועות. באוסטרליה, השיר "You Must Love Me" הגיע למקום 11 במצעד הסינגלים של ARIA, בשבוע של ה-10 בנובמבר 1996, והצליח לשמור על מקומו למשך שבוע אחד נוסף. בסך הכל, השיר הופיע במצעד במשך 9 שבועות. באיטליה, השיר הגיע עד למקום 4 במצעד הסינגלים FIMI. במצעדי סיכום השנה האיטלקים, השיר דורג במקום 39. השיר "You Must Love Me" הגיע לשיא של מקום 4 בפינלנד, ולשיא של מקום 21 באירלנד, שם נשאר במשך שבועיים נוספים. בגרמניה, שיר זה היה לאחד מהישגיה הנמוכים ביותר של מדונה במדינה, לאחר שהגיע עד למקום 78 בלבד במצעד הגרמני.
קידום וגרסאות כיסוי
בווידאו קליפ עבור השיר "You Must Love Me", אשר בוים על ידי אלן פארקר, נראית מדונה כשהיא מבצעת את השיר בתוך חדר קטן; תוך שילוב קטעים וסצנות מתוך סרט הקולנוע "אוויטה". מאחר שמדונה הייתה בחודש השמיני להיריונה עם בתה לורדס מריה, היה צורך להסתיר את בטנה מאחורי פסנתר. הווידאו קליפ נכלל כבונוס במהדורת השנה ה-15 של הסרט, שפורסמה על גבי בלו-ריי ב-19 ביוני 2012. ב-24 במרץ 1997, מדונה ביצעה את השיר בטקס פרסי אוסקר ה-69 לבושה בשמלת סטרפלס שעיצב כריסטיאן דיור. לדברי הכוריאוגרף אוטיס סאליד, הם רצו להציג את הזמרת באופן מאופק, ומכאן שהזמרת עמדה על הבמה לבדה, יחד עם אור הזרקורים שעליה ועם פסנתר לשמאלה. מבקר הקולנוע קארי ריקי (פילדלפיה אינקוויירר) כתב כי מדונה "נתנה ביצוע מאופק של השיר".
קרדיטים
רשימת הקרדיטים - מתוך הערות המצורפות לסינגל.
מכשפות מייפייר
מכשפות מייפייר (באנגלית: Anne Rice's Mayfair Witches) היא סדרת דרמת אימה גותית אמריקאית שנוצרה ונכתבה על ידי אסטה ספלדינג ומישל אשפורד, על פי טרילוגיית הרומנים "חייהן של מכשפות מייפייר" מאת אן רייס.
תקציר העלילה
לאחר שהנוירוכירורגית ד"ר רואן פילדינג מגלה שהיא נצר לשושלת מכשפות רבות-עוצמה הרדופה על ידי ישות מרושעת, היא נאלצת לשוב לביתה ולהתמודד עם שדים מעברה של משפחתה.
פיתוח
בדצמבר 2019, נמסר לראשונה כי הסופרת אן רייס שוקדת על קידום מכירת זכויות העיבוד עבור ספריה, בעסקת חבילה שתכלול את זכויות הפקתם של עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים עבור שני הסדרות שכתבה, "תולדות הערפדים" ו"חייהן של מכשפות מייפייר", זאת על אף שזכויות ההפקה עבור טרילוגיית "חייהן של מכשפות מייפייר" עודם היו תחת רשות אולפני האחים וורנר. על פי הדיווחים, רייס ביקשה עבור הזכויות בין 30 ל-40 מיליון דולר, בתוספת רכישת הזכויות מאולפני האחים וורנר בסך 2.5 מיליון דולר, תוך הבטחה כי רוכשי הזכויות יחזיקו בזכויות לנצח, ולא רק זמנית. במאי 2020, נמסר כי רשת "AMC" רכשה את הזכויות. עוד נמסר כי אן וכריסטופר רייס ישמשו כמפיקיו בפועל של כל פרויקט שיפותח בערוץ; על מכירת הזכויות, הצהירה רייס:
בדצמבר 2021, נמסר על ידי "דדליין הוליווד" כי לסדרה הוזמנה עונה ראשונה בת שמונה פרקים על ידי "AMC", זאת במקביל להפקת הסדרה "ראיון עם הערפד", שגם היא מבוססת על ספר באותו השם מאת רייס. עוד נמסר כי על יצירת וכתיבת הסדרה יהיו אמונות אסטה ספלדינג ומישל אשפורד, ועל הפקתה בפועל, מארק ג'ונסון.בהצהרתן, אמרו ספלדינג ואשפורד כי "עולם המכשפות ריתק ומפחיד במשך מאות שנים, ובכל זאת העדשה המיוחדת של אן רייס על מכשפות חקרה משהו חדש לגמרי – נשים שהן חזקות, ולעיתים קרובות אכזריות, ותמיד מחויבות לחתור תחת היררכיות הכוח הנוכחיות שלנו". ג'ונסון הוסיף כי "מזלי הטוב כמפיקהּ בפועל של 'ראיון עם הערפד' הוכפל כעת יותר עם מה שאסטה ספלדינג ומישל אשפורד מתכננות עבור 'מכשפות מייפייר'. אמנם שתי הסדרות לא יכלו להיות שונות יותר אחת מהשנייה, והן בכל זאת מוצאות את עצמן כבולות תחת אותה מטריה מכשפת ומרתקת."
ליהוק
במרץ 2022, נמסר על ידי "וראייטי" על ליהוקה של אלכסנדרה דדריו לדמותה של ד"ר רואן פילדינג, הפרוטגוניסטית הראשית של הטרילוגיה. נשיא "AMC Studios", דן מקדרמוט, הצהיר כי "אלכסנדרה היא כישרון מיוחד שהאירה את המסך בכל מה שהיא הייתה בו, ולא יכולנו להיות מאושרים יותר מכך שהיא מובילה את צוות השחקנים של הסדרה. זה יהיה מרכז ההתרחבות של היקום של אן רייס ב-'AMC+' ו-'AMC'. מצאנו את רואן שלנו ואנחנו לא יכולים לחכות עד שהיא תפגוש את הצופים בהמשך השנה". בשלהי מרץ 2022 נמסר על ליהוקו של הארי המלין לצוות השחקנים הראשי. באפריל 2022, נמסר מ-"AMC" על ליהוקו של טונגאיי צ'יריסה, אנבת' גיש, בת' גרנט, אריקה גימפל וג'ן ריצ'רדס. במאי 2022, נמסר על ליהוקו של ג'ק יוסטון לדמותו של לאשר, האנטגוניסט הראשי וישות רבת-עוצמה ובעלת יכולות שינוי-צורה הרודפת את מכשפות מייפייר במשך מאות שנים.
צילומים
במאי 2022, נמסר כי צילומי הסדרה התחילו ומתקיימים בניו אורלינס.
שידור
הסדרה עלתה לשידור בערוץ "AMC" ב-8 בינואר 2023. עוד נמסר כי לאחר שידוריהם המקוריים, הפרקים יהיו זמינים גם בשירות הזרמת המדיה של "AMC", "AMC+".
תקוות גדולות (מיני-סדרה, 1989)
תקוות גדולות (באנגלית: Great Expectations) היא מיני-סדרה בריטית המבוססת על רומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס. הסדרה בת השישה פרקים שודרה לראשונה ברשת ITV בשנת 1991, אם כי היא הופצה בארצות הברית על גבי קלטות וידאו כבר ב-1989.
המיני-סדרה שנמשכת חמש שעות אפשרה להראות יותר תוכן מהסיפור המקורי מאשר העיבודים הקולנועיים של הרומן. התאפשר גם להציג דמויות שהושמטו בגרסאות אחרות כגון וופסל ואורליק, והרחבה נוספת בתפקידים של דמויות אחרות כגון בידי, דראמל, מיס האווישם ואסטלה הבוגרת. התוצאה היא פיתוח עלילה מובן יותר, וגילוי של נושאים שנשארים מעורפלים בגרסאות הקצרות יותר. עיבוד זה נאמן יותר למקור הספרותי ותואם לסיום של הרומן של דיקנס כפי שיצא לאור.
אתרי צילומים
הכנסייה של הכפר הארטי באייל אוף שיפי שבמחוז קנט שימשה לצילום של הילד היתום פיפ שמבקר בקברם של הוריו ופוגש את האסיר הנמלט אייבל מגוויץ'. הכפר אפנור שימש לצילומי ביתה של קלרה, ארוסתו של הרברט פוקט. המגדלור של אפנור נראה ברקע כאשר פיפ מגיע לכפר.
ויליאם לי (יזם סיני)
לי בין או בכינויו המערבי ויליאם לי (בסינית: 李斌; פין-יין: Lǐ Bīn; נולד ב-9 באוגוסט 1974) הוא מיליארדר ויזם היי-טק סדרתי סיני. לי ידוע בעיקר כמייסד ומנכ"ל חברת הרכבים החשמליים החדשנית ניאו, אשר בשלה הוא מכונה "אילון מאסק הסיני".
בדצמבר 2020 פורבס העריך את שוויו בכ-7.8 מיליארד דולר. לי ייסד, והשקיע במעל 40 חברות בתחום האינטרנט, ותעשיית רכב.
לי נולד ב-1974 באנחויי בחווה לייצור חלב, הוא עבד בזמן שלמד בבית הספר. מגיל 7 הוא ומשפחתו חסכו כסף כדי שיוכל ללמוד באוניברסיטה. הוא אכן למד לבסוף באוניברסיטת בייג'ינג וסיים עם תואר ראשון בסוציולוגיה ומשפט.
עמידר
עמידר, החברה הלאומית לשיכון בישראל בע"מ (המכונה עמידר החדשה מאז ספטמבר 2016), היא חברה ממשלתית לדיור ציבורי שנוסדה בשנת 1949. לחברה תפקיד היסטורי בבניין הארץ ובשיכון מיליוני העולים שהגיעו במהלך שנות קיום מדינת ישראל, וככלי חשוב במימוש מדיניות הרווחה והשיכון של ממשלות ישראל לדורותיהן, תפקיד בו היא נושאת עד היום.
היסטוריה של החברה
החברה נוסדה בשנת 1949. בשנים אלו התמודדה מדינת ישראל הצעירה עם העלייה ההמונית של ניצולי השואה מאירופה, ושל היהודים שסבלו מאנטישמיות בזמן השואה בארצות ערב. היה צורך למצוא לבאים פתרונות דיור. חלק מן העולים שוכנו בבתים שבהם גרו ערבים לפני מלחמת העצמאות, ואשר נמסרו לניהולה של עמידר על ידי הממשלה, אך מספרן של דירות אלו היה מצומצם ולא התאים לצורכי העלייה ההמונית. מרבית העולים שוכנו בתחילה במעברות, אך פתרון זה נחשב לזמני, והממשלה יזמה, החל מראשית שנות ה-50, הקמת שיכונים בני אלפי דירות ברחבי הארץ. לעמידר היה חלק נכבד בהקמת השיכונים וביישוב העולים בשיכונים אלו (לרוב בשכירות בלתי מוגנת), כמו גם בניהולם ותחזוקתם מאז הקמתם ועד היום. בכך שימשה עמידר ככלי עיקרי ביישום מדיניות הממשלה כלפי העולים. שיכונים אלו הפכו בחלקם לריכוזים של אוכלוסייה חלשה מבחינה סוציו אקונומית, ותפקידה ההיסטורי של עמידר, במרוצת השנים, היה גם מימוש מדיניות רווחה, ומתן אפשרות לדיור בשכר דירה סוציאלי שיענה על צורכי אוכלוסייה זו. ב-1949 (שנת ההקמה של החברה) היו בבעלותה כ-10,000 דירות, ב-1958 125,000 דירות וב-1962 היה מספר הדירות בניהולה של החברה 200,000. מראשית פעילותה בשנות ה-50 הושפע מלאי הדירות ממדיניות שעודדה את דיירי הדיור הציבורי לרכוש את הדירות מראשית שנות ה-50 עד שנת 1989 נמכרו כ־180 אלף דירות בניהול עמידר בלבד לדיירים. כבר בשנות ה-60 קנו כ-50% מהדיירים את דירותיהם.
ב-1961 הוקמו שתי חברות ממשלתיות נוספות, "חלמיש" ו"חברת פרזות", שהיו חברות עירוניות לשיכון בתל אביב ובירושלים. ב-1972 הביאו מאורעות פוליטיים לפיצול החברה. הסוכנות היהודית הקימה חברה פרטית בשם "עמיגור", אליה הועברו כרבע מן הנכסים שהיו בטיפול עמידר.
פרויקט שיקום שכונות עליו הכריזה ממשלת ישראל השמונה עשרה בראשות מנחם בגין ב-1977 הביא, בשנת 1978, משימות חדשות לחברה, בשיפוץ הבתים, וביצירת סביבת מגורים יפה יותר ומרווחת יותר.
לקראת סוף שנות ה-80 היה מעמדה של החברה בירידה, שכן בניהם של הדיירים הוותיקים עזבו את בתי החברה, והייתה ירידה משמעותית בביקוש לדירותיה, כאשר מרבית עיסוקה של החברה היה טיפול במצוקתם של הדיירים הוותיקים. העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 החייתה את החברה, והשיבה אותה לייעודה ההיסטורי. החברה השתתפה בטיפול בקליטה החל מהקמתם של מגורונים באתרים שהוקמו לכך ברחבי הארץ, ולאחר מכן פינויים של המגורונים ומתן מענה של קבע לצורכי הדיור של העולים.
בסוף שנות ה-90 נחקקו שני חוקים שבאו לעגן את מצבם החוקי של הדיירים. המצב בו הדייר הוותיק התגורר כל ימי חייו בשכירות, ולא קנה בדירה זכות הניתנת להורשה לילדיו, קיבל משמעות, כאשר החל הדור הוותיק של הדיירים שעלו בשנות ה-50 להגיע לגיל מתקדם. חוק הדיור הציבורי (זכויות רכישה), התשנ"ט-1998, אותו יזם חבר הכנסת רן כהן, קבע תנאים בהם יכול דייר, או קרוב משפחתו שגר עמו בדירה, לרכוש את הדירה בהנחה משמעותית. חוק זכויות הדייר בדיור הציבורי, התשנ"ח-1998, אותו יזמה חברת הכנסת תמר גוז'נסקי, קבע תנאים וקריטריונים למתן הזכות לקרוב משפחתו של דייר להמשיך ולגור בדירה בתנאי השכירות של הדייר המקורי, גם לאחר פטירתו או עזיבתו למוסד סיעודי של אותו הדייר. כן קבע החוק זכויות רבות נוספות לדיירי החברות המשכנות הממשלתיות, ועיגן, לראשונה, את מערכת היחסים בין הדייר ובין החברה, שעד אז הייתה נתונה לשרירות המחליטים במשרד השיכון או בחברה הממשלתית.
חוק הדיור הציבורי נועד לחולל מהפכה בדיור הציבורי בישראל, וליצור מצב בו רובן של הדירות, בהן החזיקו הדיירים במשך שנים רבות ועבורן שילמו שכר דירה בסכומים המצטברים לסכומים גבוהים, תהפוכנה לרכושם הפרטי. עם זאת, החוק מעולם לא נכנס לתוקף. מדי מספר שנים, לרוב במסגרת חוק ההסדרים, דוחה הכנסת את יישום החוק. עמידר נוהגת, עם זאת, להציע לדייריה הוותיקים את רכישת דירותיהם במבצעי רכישה, שתנאיהם קרובים לתנאים אותם קבע חוק הדיור הציבורי. בניגוד לחוק הדיור הציבורי הכסף שהתקבל ממבצעי מכירה אלו לא יועד לבניה ציבורית חדשה. מלאי הדירות שבידי עמידר אינו עונה על צורכי חסרי הדיור ומשך ההמתנה לדירה של זכאי הדיור עשוי להיות שנים רבות. כך למשל דיווח מנהל עמידר באזור השרון על עשרות מועמדים לכל דירה פנויה של עמידר באזורו. בשנת 2013 ניהלה עמידר כ-41,000 דירות ציבוריות ועוד כ-1,300 בבעלותה נמסרו לגופים אחרים כמשרד הביטחון ועמותת איילים.
עמידר החדשה משקיעה בשנים האחרונות משאבים ביצירת פעילות קהילתית בשיתוף הדיירים מתוך מטרה להעניק כלים להעצמה וחיזוק אישי משפחתי וקהילתי, במטרה לשפר את איכות חייה ולצמצם את תלותו של הדור הבא בדיור הציבורי.
בשנים האחרונות הוקמו 10 מרכזים קהילתיים בהן מתקיימים פעולות חינוכיות, חברתיות ומעצימות לילדים, נוער ומבוגרים "מתחת לבית", בבנייני המגורים בשכונות. המרכזים מעודדים מעורבות תושבים, מהווים אבן שואבת לילדי השכונה ומקום מפגש היוצר קהילה פעילה ותומכת. במקביל, מפעילה עמידר החדשה קבוצות כדורגל וספורט ב 30 ערים ברחבי הארץ בשיתוף עם מפעלות חינוך וחברה, קבוצות העצמה כלכלית לנשים, הדרכה לניהול פיננסי חכם, קבוצות יזמות עסקית לנוער, מלגות לסטודנטים דיירי הדיור הציבורי ועוד.
בשנת 2019 היו הכנסות עמידר 476 מיליון שקלים, ההשקעות בשיפוצים ואחזקה 235 מיליון והרווח כ 55 מיליון שקלים
בשנת 2020 היו הכנסות עמידר 401 מיליון שקלים, ההשקעות בשיפוצים ואחזקה 171 מיליון והרווח כ 33 מיליון שקלים
בשנת 2021 היו הכנסות עמידר 396 מיליון שקלים, ההשקעות בשיפוצים ואחזקה 148 מיליון והרווח כ 83 מיליון שקלים
מבקר המדינה מצא כי הסכומים שהשקיע עמידר מדי שנה בתחזוקת הדיר הציבורי: 125 מיליון שקלים בשנת 2018 ו 156 מיליון בשנת 2019 היו נמוכים משמעותית מהסכום הדרוש לפי הערכות החברה עצמה: כ-400 מיליון שקלים. בספטמבר 2021 החזיקה עמידר דירות ב35 מבנים שהא הגדירה כמסוכנים, בבניינים אלו 138 דירות בניהול החברה
פינוי דיירים מדירות עמידר
הירידה במלאי הדירות הציבוריות מאז שנות ה-90 והעלייה בביקוש הביאה לתופעה של פלישת חסרי דיור לדירות עמידר ריקות. רוב הדיירים הפולשים הם צאצאים מעוטי יכולת של דיירים שנפטרו או חסרי דיור אחרים בשנת 2010 הייתה עלותו הכוללת של פינוי דייר מדירה 50,000 שקלים ועמידר הוציאה כ-20 מיליון שקלים על פינוים. מנכ"ל החברה התריע באותה שנה על הצורך הדחוף בבנייה חדשה להקלת מצוקתם של חסרי הדיור בשנת 2010 דיווחה עמידר על 28 פינויי דיירים, בשנת 2011 על 61 ובשנת 2012 על 85 פינויים, בתחילת שנת 2013 התנהלו 506 הליכים משפטיים נגד פולשים לדירות עמידר.
בשנת 2013 ניהלה עמידר 7,086 הליכים משפטיים נגד דייריה (17% מהדיירים). כ-500 מההליכים התנהלו נגד מי שעמידר מגדירה כ"פולש" לנכס והשאר בשל חובות שכר דירה בשלהי שנת 2016 ניהלה עמידר 4355 הליכים משפטיים נגד דייריה ונגד 3,749 דיירים הושגו פסקי דין לפינוי. בשנת 2021 הוגדרו 767 דירות מכלל 38,262 דירות שבניהול עמידר "דירוש פלושות"
התחדשות עירונית
ההתחדשות העירונית היא תוספת בנייה באזורים מבונים. תוספת בנייה זו חשובה לאור המחסור במשאב הקרקע בישראל. כמו כן יש בכך תרומה גם להחייאת המרקם הבנוי, להכנסת שימושי קרקע חדשים, למניעת הזדקנות האוכלוסייה, לניצול יעיל יותר של תשתיות ומוסדות ציבור מתרוקנים ולשמירה על שטחים פתוחים.
כחלק ממהלכים יזמיים, עמידר פעילה ומובילה את תחום ההתחדשות העירונית בישראל. ב-2016 נעשו 20 פרויקטים בתחום שכללו 1,300 אכלוסם. בעשור הקרוב צפויים להשקיע בתחום ההתחדשות העירונית 6.9 מיליארד שקל.
מבנה החברה
החברה היא חברה ממשלתית, ולה מערכת ארגונית מסועפת, הפרושה על פני כל הארץ, מקריית שמונה ועד אילת.
בראש החברה עומד דירקטוריון, הקובע את מדיניות החברה באופן כללי. בראש הדירקטוריון עמדו בעבר דמויות מפתח בחיי המדינה כלוי אשכול וגולדה מאיר.
הנהלת החברה מרכזת בידיה את הפעולות הנוגעות לכלל החברה כמינהל וכוח אדם, רישום הנכסים בלשכת רישום המקרקעין, מיחשוב ובקרה, וענייני הכספים. משרדי הנהלת החברה מצויים בבניין גדול בלב תל אביב. בשנת 2007 מונה כמזכיר החברה, ערן כהן שהיה יועצה האישי של השרה ציפי לבני בכל שנות פעילותה.
אגף מיוחד הפועל במסגרת החברה, במקביל לפעילותה של החברה במישורים אחרים הוא אגף ר"פ, רשות הפיתוח. אגף זה פועל לניהולן של יחידות דיור שהיו בעבר רכוש נפקדים, ועברו לבעלות מדינת ישראל, באמצעות גוף הקרוי רשות הפיתוח. לדירות אלו מאפיינים משפטיים וארגוניים מיוחדים, והן מצויות לרוב במרכזי הערים. אגף ר"פ פועל במסגרת שני מרחבים - מרחב חיפה והצפון (המפעיל אף את סניפי עכו וטבריה), מרחב ר"פ מרכז, הפועל בתל אביב, יפו וירושלים.
פעילותה העיקרית של החברה היא במסגרת המרחבים, המעניקים את השירותים לכלל דיירי החברה, שאינם דיירים המתגוררים ברכוש ר"פ. כל מרחב מפעיל מספר סניפים, ומשרדים עירוניים, בהן מתבצעת הפעילות השוטפת. המרחבים הם: מרחב הגליל המערבי, מרחב הגליל התחתון, מרחב הגליל העליון, מרחב חיפה שומרון, מרחב דן, מרחב לודים, מרחב השפלה, מרחב ירושלים ויו"ש, מרחב השרון, מרחב איילון, מרחב לכיש, מרחב באר שבע, מרחב נגב דרומי. בסך הכול מנהלת החברה כארבעים סניפים.
משנת 2006 מטפלת חברת עמידר בכל נושא הסיוע בשכר דירה הניתן על פי קריטריונים של משרד השיכון. השירות הזה ניתן אף הוא בכל רחבי המדינה.
בשנת 2015 זכתה עמידר במכרז משרד הבינוי והשיכון להפעלת סניפים להרשמה לפרויקט הממשלתי מחיר למשתכן ובשנת 2016 החלה בהפעלת סניפים אלו. נכון לספטמבר 2016 נרשמו דרך עמידר לפרויקטים אלו 8000 איש.
בספטמבר 2016 הודיעה עמידר על שינוי שם החברה ל- עמידר החדשה. באותו החודש אושר המיזוג של עמידר יחד עם חברת פרזות - לדיור ציבורי בירושלים. בשנת 2018 גיסה עמידר כמיליארד שקלים בהנפקת איגרות חוב, בכסף זה נרכשו כ 800 דירות
יחידת חרמ"ש
יחידת חרמ"ש (חיל רגלים ממוכן ומשוריין) או יחידת "ברדלס" היה שמה של יחידת חי"ר מסוערבת מובחרת שפעלה בשטחי יהודה שומרון ועזה, והייתה תחת פיקוד המרכז ודרום בצה"ל.
היחידה עסקה במגוון פעילות מבצעית שכוללים:
פעילות מסוערבת, זיקיות (התחפשות למתיישבי יו"ש ונסיעה בצירים ברכבים אזרחיים בכדי ללכוד חוליות טרור), וגם פעילות מתגנבת (לבוש שחורים וכניסה רגלית לאזורי הפס"ד בלילה ללכוד מפריעי סדר).
כמו כן עסקו היחידות בביטחון שוטף, מעצר מבוקשים, סיכול הפגנות ופעולות טרור בלב שטחים עוינים.
היסטוריה
היחידה הוקמה כיחידה ניסיונית בשנת 1988, בעקבות צורך בשוטף ביחידת חי"ר ייעודית ללוחמה בעומק שטחי יהודה, שומרון ועזה בתקופת האינתיפאדה הראשונה ובחירום, שתפעל כיחידת חי"ר שתהיה זמינה לצד כוחות שריון ללוחמה בתוך שטח בנוי. לצורך כך קבעו כוחות היחידה את מושבם בתוך השטח, לצורך הכרת ולמידת הגזרה שבאחריותם, כדי להופכה ל"ביתם השני" ובכך להקשות על האויב ולהצר את צעדיו בביצוע פעולות טרור או כל פעולה נגד אזרחים ויישובים יהודיים. הרעיון הוכיח את עצמו ונוכחותם של הלוחמים בגזרות השונות נחשבה רצויה ומבורכת בחטיבות המרחביות. חיילי היחידה היו בקיאים מאוד בגזרות הפעולה שלהם, לעיתים עד כדי היכרות אישית עם התושבים, והיו מיומנים יותר בביצוע המשימות ובהפעלת אמצעי הלחימה הייעודיים מחיילי המילואים ומחיילים סדירים שהגיעו לתעסוקות מבצעיות לפרקי זמן קצרים.
לאחר שש שנות פעילות ובעקבות הסכמי אוסלו והיציאה משטחי יש"ע, צומצמה פעילות היחידה ולבסוף הוחלט להופכה לגדודים גדוד חרוב ושמשון, שהיוו שניים מהגדודים שהרכיבו לימים את חטיבת כפיר.
אשר בן לולו, לימים מח"ט כפיר, התחיל את שירותו בפלוגת אלון מהיחידה. בן לולו עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר מטעם היחידה, ועם סיום קורס הקצינים שימש כמפקד מחלקה בה.
מבנה היחידה
בתחילה, הורכבה היחידה משלוש פלוגות שמוקמו בשלוש גזרות שונות ופעלו באופן עצמאי תחת פיקוד אופרטיבי של החטיבה המרחבית:
במהלך השנים הבאות בהן הוכתר הניסיון בהצלחה, הוקמו שתי פלוגות נוספות:
ייעוד
לפלוגות החרמ"ש היו שני ייעודים שונים, האחד בשגרה והאחד בזמן חירום. בשגרה, ייעוד היחידה היה פעילות מיוחדת בשטחי יהודה, שומרון ועזה וגם פעילות בט"ש, אולם בזמן חירום סופחה כל פלוגה לחטיבת שריון אחרת ותפקדה כפלוגת חי"ר חטיבתית רכובה על נגמש"ים (מדגם "ברדלס") המאבטחת את החטיבה, מספקת פתרונות חי"ר ללוחמה בשטח בנוי או פתוח ומאפשרת תנועה רציפה של השריון. פלוגות "אלון" ו"אשוח" שויכו לחטיבה 500, "אשבל" ו"אשחר " שויכו לחטיבה 401, ופלוגת "אורן" שויכה לחטיבה 188. לצורך כך, עברו הלוחמים במהלך המסלול שארך כשנה וחצי הכשרה המתאימה לשני הייעודים.
בהקמת יחידת חרמ"ש ניסה לפתור צה"ל שתי בעיות, האחת הצורך בכוח ייעודי וייחודי ללוחמה באינתיפאדה והשנייה, הצורך המחודש בכוחות חי"ר זמינים לכוחות השריון כלקח ממלחמת יום הכיפורים.
סיכות לוחם של הפלוגות (סוף מסלול)
בכל הסיכות מופיעה דמות הברדלס כמשתמע משמה השני של יחידת חרמ"ש.
חאזקאיס, קיסר אתיופיה
חאזקאיס (חזקיהו), קיסר אתיופיה 26 ביולי - 1789 ינואר 1794, היה בנו של ייאסו השלישי. נפטר ב-13 בספטמבר 1813.
חאזקאיס שוחרר מבית הכלא הקיסרי בוואחני על ידי אזג' דנגל וקנטיבה איאדר והכתירו אותו לקיסר בזמן שהקיסר המכהן תקלה גיורגיס הראשון ניהל מערכה צבאית כנגד מורדים. הקיסר ששמע זאת מיהר לחזור לבירה ולדכא את המרד. ראשית כבש את אריגו ובמקביל הדאג'זמץ אמאדה ועלי בורש עם חיילים ששלח להם עליגז נעצרו בעיירה סלם והקיפו את הקיסר גיורגיס והתקיפו אותו. גיורגיס הצליח להימלט ולברוח דרך הנילוס הכחול לגוג'אם.
במשך שנותיו המוקדמות בכתר חאזקאיס נתן מקלט לסאלסי שפשט עם כוחותיו בתיגראי. בהמשך חאזקאיס פשט עם כוחותיו על עבר הגבול עם סנאר. למרות הכוח הצבאי שהיה לו כוחו היה מוגבל מכיוון שאחד מהמצביאים הדאג'זמץ וולדה גבריאל נכנס לגונדר וקיים פגישות ללא אישור הקיסר. לאחר כמה חודשים הצבא גירש את גבריאל ובלחימה נהרס חלק ממתחם פאסיל גמב.
הנרי סלט שביקר באתיופיה מזכיר שהוא עדיין היה חי כאשר ביקר שם ב-1809/1810.
צ'ארלס בייץ
'''צ'ארלס ר. בייץ (באנגלית: Charles R. Beitz'''; נולד ב-20 ביולי 1949) הוא פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת פרינסטון. הגותו של בייץ מתייחסת בעיקר לתאוריה פוליטית בינלאומית, תאוריה של הדמוקרטיה ותאוריה של זכויות אדם. הוא גם עורך כתב העת "Philosophy & Public Affairs".
בייץ סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון. בין 1987 ל-1988 היה עמית מחקר בתוכנית הבינלאומית של מרכז בלפר למדע ויחסים בינלאומיים, בבית הספר לממשל על שם ג'ון פ. קנדי באוניברסיטת הרוורד. לפני שהצטרף למחלקת מדע המדינה בפרינסטון לימד בסוורצמור קולג' וקולג' בואודין, שבהם שימש גם דיקן לעניינים אקדמיים. בשנים 2007–2009 היה פרופסור אורח למדע המדינה בתוכנית ללימודי הצדק הגלובלי, במכון פרימן ספוגלי ללימודים בינלאומיים באוניברסיטת סטנפורד.
בייץ נמנה עם ההוגים מסוגם של בריאן ברי, של תומאס פוגי ושל הנרי שוהה שעסקו בעניין הצדק הגלובלי, או הדרך הנכונה לחלוקת המשאבים הגלובלית. בהגותו ניסה ליישם את עקרונות "הצדק כהגינות" שהגה ג'ון רולס. עקרונות אלו התייחסו לקהילה פוליטית סגורה, ובייץ ניסה לבחון דרכים ליישומם במישור הגלובלי של היחסים בין אומות ועמים. עבודתו החשובה ביותר היא ספרו משנת 1979 "תאוריה פוליטית ויחסים בינלאומיים" (Political Theory and International Relations) (1979), שזכתה לתהודה רבה ולסימפוזיון בכתב העת "Review of International Studies" בשנת 2005. רולס עצמו התייחס לתאוריה של בייץ בספרו "חוק העמים" (1999), ושלל אותה לטובת עקרונות סיוע מצומצמים יותר, אותם הצדיק בספרו.
לו ריד
יצירתו של ריד זכתה לראשונה להכרה בזכות פעילותו כגיטריסט, הסולן וכותב השירים המרכזי של "הוולווט אנדרגראונד". הלהקה זכתה לתשומת לב מועטה יחסית במשך תקופת קיומה (1965–1973), אך נחשבת כיום לזרע ממנו נבטו להקות רוק אלטרנטיבי רבות. כמה מן השירים שכתב ריד ל"הוולווט אנדרגראונד" עסקו בנושאים שנחשבו לטאבו, כמו סאדו מאזו ("Venus in Furs"), טרנסווסטיטים ("Sister Ray") וטרנסקסואליות ("Lady Godiva's Operation"). כגיטריסט הוא השתמש בדיסטורשנים פרועים, בפידבקים רועשים ובכיווני גיטרה לא מקובלים.
ב-1971 פתח ריד בקריירת סולו ארוכה ומגוונת שהניבה במהירות את להיטו הראשון כאמן יחיד, "Walk on the Wild Side". למרות זאת, במשך תקופה של למעלה מעשור יצר ריד תחושה שהוא נמנע בכוונה תחילה מהגעה אל הזרם המרכזי ומהצלחה מסחרית. הוא פיתח לעצמו תדמית משוחררת ופרועה ויצר אלבומים נסיוניים שתיסכלו מבקרים רבים וגרמו להם להביע את צערם על התפרקותה של "הוולווט אנדרגראונד". הדוגמה הבולטת ביותר היא אלבומו הידוע ביותר לשמצה של ריד מ-1975 שכלל הקלטות של לולאות פידבקים וזכה לשם "Metal Machine Music". ריד עצמו העיר מאוחר יותר על הוצאת האלבום כי "אף אחד לא אמור להיות מסוגל לבצע דבר שכזה ולשרוד". למרות התנהלותה הבלתי שגרתית של הקריירה שלו, עד לשנות השמונים המאוחרות הצליח ריד להשיג הכרה נרחבת כאחד מאמני הרוק החשובים והמשפיעים ביותר.
מגזין "רולינג סטון" דירג אותו במקום ה־81 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים, וחברת "גיבסון" דירגה אותו במקום ה־38 ברשימת 50 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים.
נעוריו ותחילת דרכו
ריד נולד למשפחה יהודית בברוקלין וגדל בכפר פריפורט שבעיר הניו-יורקית המפסטד. אביו, יועץ מס במקצועו, שינה את שם המשפחה מרבינוביץ לריד. הוא פיתח עניין ברוק אנד רול וברית'ם אנד בלוז וניגן במספר להקות במקביל ללימודיו התיכוניים. הקלטותיו הראשונות התבצעו במסגרת להקה בשם The Shades שהושפעה מדו-וופ.
הוא למד באוניברסיטת סירקיוז וסיים תואר בספרות אנגלית. שם התחבר עם המשורר הניו-יורקי דלמור שוורץ, שלימד באוניברסיטה. שוורץ עודד את ריד להתרכז בכתיבה, והשפיע על החלטתו לשלב מרכיבים של שיחה בשיריו ולנסות להחדיר רגישויות של רומן ספרותי אל מוזיקת הרוק. מאוחר יותר יכתוב ריד "כה שנון היה הדדאלוס שלי לבלום שלך". בתקופת לימודיו גם פיתח ריד משיכה לג'אז חופשי ולמוזיקה אקספרימנטלית.
ב-1963 עבר ריד לניו יורק והחל לעבוד ככותב שירים בחברת ההקלטות פיקוויק רקורדס. ב-1964 זכה "The Ostrich" ("היען") שלו, פרודיה על סוגי הריקודים שהיו פופולריים באותה התקופה, להצלחה יחסית. החברה הרגישה שלשיר יש פוטנציאל להיות להיט והרכיבו להקה סביב ריד לשם קידומו של השיר. הלהקה, שכונתה The Primitives, כללה את חברו בוולווט אנדרגראונד לעתיד ג'ון קייל, שהגיע לניו יורק למטרת לימודי מוזיקה וניגן עם המלחין לה מוטה יאנג. קייל הופתע כשגילה שטרם הקלטתו של שיר הומוריסטי ריד כיוון את כל מיתרי הגיטרה שלו לאותו התו, דבר שיצר אפקט של צליל מתמשך שהזכיר את הסאונד שלהקת האוונגרד של קייל התנסתה בו. לאחר ששמע את יתר ההקלטות שברפרטואר של ריד שכללו בין השאר את אחד מלהיטיה לעתיד של הוולווט אנדרגראונד, "Heroin", החליט קייל לחבור אל ריד מבחינה מוזיקלית.
הוולווט אנדרגראונד
ריד וקייל שכרו חדר בלואר איסט סייד שבמנהטן, ובצוותא עם סטרלינג מוריסון (מכר של ריד מן הקולג') ומורין טאקר הקימו את הוולווט אנדרגראונד (המתופף המקורי אגנוס מק'ליז עזב את הלהקה עוד לפני ההופעה הראשונה ב-11 בדצמבר 1965). על אף חוסר יציבותה התמידית (קייל עזב ב-1968 וריד ב-1970) ועובדת היותה בלתי רווחית בתקופת קיומה, הלהקה נחשבת היום ללהקת הרוק האלטרנטיבי הראשונה בעיני מבקרים רבים ולאחת מהלהקות המשפיעות ביותר בהיסטוריה.
בעת שהופיעה במועדוני דאונטאון הלהקה משכה את תשומת לבו של אנדי וורהול, שהתקשרות שמו עם הלהקה הובילה לעלייה מיידית בפופולריות שלה ולהיסחפותו של ריד אל תוך סצנת אמנות מתפתחת ורבגונית. ריד כמעט שלא העניק ראיון מבלי להזכיר את וורהול כהשפעה גדולה עליו. למרות זאת, קונפליקט נוצר בין הלהקה לבין וורהול כאשר הוא העלה רעיון שהלהקה תנגן בסגנון השאנסון ותצרף אליה את הדוגמנית-לשעבר והזמרת הגרמניה ניקו. למרות הסתייגותו, ריד כתב לניקו מספר שירים שהפכו מאז לקלאסיקות ונכללו באלבום הבכורה של הלהקה שכונה "The Velvet Underground and Nico" כמחאה על הניסיון לצרף את ניקו ללהקה. ריד וניקו אף היו נאהבים למשך תקופה קצרה.
עד ליציאתו של האלבום "White Light/White Heat" וורהול וניקו כבר לא היו קשורים אל הלהקה, ומנהלה החדש והשמרני יותר סטיב ססניק הורה לריד לפטר את קייל. מוריסון וטאקר לא היו מרוצים מהעזבתו של קייל אך המשיכו עם הלהקה. את קייל החליף דאג יול בעל האישיות הפחות דומיננטית, אותו תיאר ריד בהופעות בצחוק כאחיו הקטן. מרגע עזיבתו של קייל הפכה הלהקה למוחצנת פחות ותיפקדה בעיקר ככלי לשיפור יכולות הכתיבה של ריד, כפי שמעידים אלבומיה הבאים, האלבום השלישי והאינטימי מאוד "The Velvet Underground" והאלבום הרביעי "Loaded" שכלל את שתי קלאסיקות הרוק הנושאות את חתימתו המוזיקלית המובהקת של ריד, "Sweet Jane" ו-"Rock and Roll".
ריד עזב את הוולווט אנדרגראונד ב-1970 אך הלהקה המשיכה בלעדיו שלוש שנים נוספות. ריד מאס מן הדרישה כלפיו וכלפי ססניק להצלחה מסחרית גדולה, כאשר משך זמן הקלטתו של האלבום "Loaded" היה ארוך יותר מאלה של שלושת האלבומים הראשונים יחד. האלבום תוכנן להיות "עמוס בלהיטים" ("Loaded with hits") אך הלהקה לא זכתה למעריצים חדשים בעקבות יציאתו. ריד החליט לנוח מעשיית המוזיקה ופרש אל בית הוריו בלונג איילנד.