cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוגוסופיה
הוגה התפיסה הלוגוסופית ושיטתה, מתייחס לתהליך של שיפור חשיבתנו בנתיב לא שיגרתי. הוא מציע לנטוש לזמן מה את החשיבה האינטלקטואלית השכיחה אשר יסודה בספקולציה ולהפנות את המבט פנימה אם כי לא על מנת לשקוע באינטרוספקציה, הרגשנית בדרך כלל, גם כאשר היא מנסה להישאר מפוקחת. המטרה תהיה התבוננות. התבוננות בתנועות המנטליות בתוכנו, במיקרו-קוסמוס החי והתוסס בנו, והמורכב ממחשבות הנולדות, מתפתחות, קמלות, מתעצמות, מצוות...
השיטה הלוגוסופית מצמידה התנסות ולימוד תאורטי במטרה ליצור למידה משמעותית המסוגלת לתרום ללומד אותם האלמנטים החיוניים לגדילתו, שהיא ההתפתחות המודעת של פנימיותו.
משחקי כדורגל מרובי שערים
לאורך ההיסטוריה של הכדורגל נערכו משחקים שבהם הובקעו שערים רבים. משחקים אלה נערכו בכל המסגרות האפשריות (ליגה, גביע, נבחרת לאומית, משחקי ידידות וכדומה). פעמים רבות הובקעו למעלה מ-10 שערים במשחק, אך מקרים בהם הובקעו יותר מ-20 או 30 שערים במשחק נדירים ביותר, וכמעט שאינם מתרחשים עוד. הגופים האחראיים על ניהול טורנירי כדורגל, כגון פיפ"א, יצרו מערכת של משחקים שנועדה למנוע מצב בו קבוצה חזקה תפגוש קבוצה חלשה מדי ותגבור עליה בהפרש גבוה, דבר שיעקור מהמשחק את הספורטיביות והתחרותיות שלו. דוגמאות הן קביעת טורנירי מוקדמות כגון מוקדמות המונדיאל, הוספת סבבי משחקים בטורנירי גביע לקבוצות מליגות נמוכות, וכדומה. ערך זה סוקר את המשחקים בעלי מספר השערים הגבוה ביותר במסגרת ליגה, במסגרת גביע ובטורנירים בין-לאומיים.
AS אדמה נגד SOE אנטננריבו בליגת העל המלגשית
משחק זה נערך ב-31 באוקטובר 2002 במסגרת ליגת העל המלגשית, והסתיים בתוצאה 149 - 0 לטובת אדמה. עד היום נחשב מספר השערים שהובקע במשחק זה לגבוה ביותר בתולדות הכדורגל. המשחק עצמו היה חסר חשיבות מבחינה תחרותית כיוון שאדמה הבטיחה את הזכייה באליפות, ו-SOE אנטננריבו איבדה כל סיכוי במחזור הקודם של הפלייאוף.
המשחק היה חלק מטורניר פלייאוף בן ארבע קבוצות שנועד לקבוע מי תזכה באליפות מדגסקר. אדמה זכתה באליפות לאחר ש-SOE סיימה בתיקו 2 - 2 במשחק מול DSA אנטננריבו, במהלכו העניק השופט פנדל שנוי במחלוקת בשלהי המשחק לטובת DSA. בעקבות תוצאת המשחק איבדה SOE את הסיכוי התאורטי שנותר לה לזכות באליפות. לאחר שאיבדה את האליפות החליטה SOE לבצע מחאה יוצאת דופן; לפי מקורות אחדים אירע ויכוח בין מאמן הקבוצה לבין שופט המשחק עצמו. המחאה אורגנה על ידי מאמן הקבוצה ראטסימאנדרסי ראטסאראזקה שישב ביציעי האצטדיון, ובמהלכה הבקיעה SOE בכוונה תחילה 149 שערים עצמיים, כשהצופים במשחק טענו כי לאחר כל פעם שבה חודש המשחק בעטו השחקנים את הכדור לכיוון השער שלהם לנגד מבטם המשועשע של יריביהם. נטען גם כי במהלך המשחק ולאחריו הגיעו אוהדים אל קופות האצטדיון ודרשו את כספם בחזרה.
לאחר המשחק השעתה התאחדות הכדורגל של מדגסקר את מאמן SOE, זאקה בה, לשלוש שנים. בנוסף לכך החליטה ההתאחדות להשעות עד סיום העונה ולאסור על כניסתם למגרשים של המגן ממיסואה ראזאפינדראקוטו (קפטן נבחרת מדגסקר), מאניטראנירינה אנדריאניאניאה (קפטן הקבוצה), ניקולא רקוטוארימננה ודומיניק ראקוטונאנדראסאנה. יתר השחקנים, משתי הקבוצות, הוזהרו כי ייענשו בחומרה אם ישתתפו בפעולה דומה בעתיד. שופט המשחק לא נענש.
נציגי פיפ"א התקשו להאמין לדיווחים שנמסרו למטה הארגון בעיר ציריך שבשווייץ. אלאן לבלאן, דובר מטעם הארגון, אמר כי "אנו חושבים שזה מטופש. אין לנו עדיין חדשות אודות האירוע. אנו מנסים לבדוק מה קרה אך אנו חושבים שזה מעולם לא התרחש". בדיווחי סוכנות הידיעות רויטרס, שמסרה את הדיווחים הראשונים על המשחק, נטען כי "יש הרבה סיפורים מטורפים שאנו שומעים וזה מטורף כמו שהם נשמעים. אבל אנחנו בטוחים שזה אותנטי. זה לחלוטין עשוי היטב".
ארברות' נגד בון אקורד בגביע הסקוטי
ב-12 בספטמבר 1885 הביסה ארברות' מהעיר אנגוס את בון אקורד מהעיר דנדי בתוצאה 36 - 0 במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הסקוטי, וקבעה את תוצאת השיא למשחק כדורגל רשמי ומקצועני.
אף על פי שארברות' נוסדה ב-1878 היא מנוסה יותר בהשוואה לבון אקורד, שהייתה למעשה קבוצת קריקט בשם מועדון הקריקט אוריון. בון אקורד הוזמנה בטעות להשתתף בגביע הסקוטי במקום מועדון הכדורגל אוריון, שהיה מהעיר אברדין. השם "בון אקורד" שימש להנצחת קריאת הקרב שהושמעה על ידי הסקוטים במהלך ההסתערות על טירת אברדין במלחמות העצמאות של סקוטלנד. באותה תקופה יכלה כל קבוצה סקוטית להירשם לגביע, גם אם לא היה לה ניסיון קודם בכדורגל. במשך השנים נוספו דרישות ותנאים להשתתפות בגביע הסקוטי, שנועדו לצמצם את הסיכוי שתוצאה כזו תחזור על עצמה.
הפערים בין הקבוצות היו נרחבים, ולפיכך ארברות' הייתה מועמדת לניצחון בפער שערים משמעותי, אך גם באותה תקופה, שבה משחקים מרובי שערים היו נפוצים, נחשבה התוצאה לחסרת תקדים. עם השריקה לסיום המחצית הראשונה הובילה ארברות' בתוצאה 15 - 0, והבקיעה 21 שערים נוספים במחצית השנייה. העיתון סקוטיש אתלטיק ג'ורנל כתב "העור נחת בין הקורות 41 פעמים, אך חמש מתוכן נפסלו. פה ושם נצפו צופים נלהבים מחזיקים בידם נייר ועיפרון, ורושמים את מספר השערים כפי שהיו רושמים נקודות במשחק קריקט". מאוחר יותר טען שופט המשחק, דייב סטורמונט, כי המשחק היה מסתיים בתוצאה 43 - 0 לטובת ארברות' לו היה נוקט בגישה נוקשה יותר כלפי בון אקורד. הוא אמר כי "החרטה היחידה שלי היא שפסלתי שבעה שערים, כי אמנם הם נראו שנויים במחלוקת מנקודת מבט של נבדל, אך האדומים-סגולים הניעו את הכדור במהירות כה רבה ממרכז המגרש, ומסירותיהם היו כה מהירות וקצרות, שהיה זה קשה מאוד להחליט האם היה נבדל". לאחר המשחק נפוצו טענות כי שוער ארברות', ג'ים מילן האב, לא נגע כלל בכדור במהלך המשחק ובמשך חלק מהזמן הסתתר מפני הגשם תחת מטריה של אחד הצופים.
באותו יום נערך בעיר דנדי משחק נוסף בסיבוב הראשון של הגביע הסקוטי, בין דנדי הארפ לאברדין רוברס, שהסתיים בתוצאה 35 - 0 לטובת הארפ. שופט המשחק רשם בדו"ח שלו כי במהלך המשחק הובקעו 37 שערים, אך המזכיר של הארפ טען כי בוצעה ספירה שגויה וכי המספר המדויק הוא 35 שערים. השופט הכיר בכך שהיה קשה לו לספור במדויק את מספר השערים במשחק כזה, וקיבל את נכונותו של הנתון הנמוך יותר, אותו רשם בדו"ח הסופי שנשלח למשרדי התאחדות הכדורגל הסקוטית. הבלם טום אוקיין מדנדי הארפ שיחק קודם לכן בארברות', ושכנע את אנשי מועדונו לשלוח טלגרמה לחבריו לשעבר, ובה להתפאר בהישגם הנדיר. השחקנים ואנשי המועדון של דנדי הארפ לא ידעו באותה עת כי למעשה ארברות' שברו את השיא שלהם באותו אחר צהריים. כאשר קיבלו את הטלגרמה שמחו אנשי ארברות' על כך שביכולתם להגיב ולכתוב כי הישגם היה טוב יותר. שני המועדונים היו בטוחים כי מדובר בלא יותר ממתיחה, אך רק כאשר הגיע אוקיין לארברות' הוא גילה מפי תושבים מקומיים על מה שאירע במשחק מול בון אקורד. למחרת חזר אוקיין למועדונו, וסיפר להנהלה כי שיאם אכן נשבר. למרות ניסיונות מצד הארפ לשנות את התוצאה בחזרה ל-37 שערים היא נותרה על כנה.
בהמשך משחקיה בגביע הסקוטי ניצחה ארברות' את פורפאר אתלטיק בתוצאה 9 - 1 בסיבוב השני, את דנדי איסט אנד בתוצאה 7 - 1 בסיבוב השלישי, אך הפסידה להיברניאן בתוצאה 3 - 5 בסיבוב הרביעי. בסך הכל הבקיעה 55 שערים באותה עונה של הגביע הסקוטי. שנתיים לאחר מכן, ב-3 בספטמבר 1887, שיחקה ארברות' נגד מועדון הכדורגל אוריון "האמיתי" בגביע הסקוטי, והביסה אותו בתוצאה 18 - 0. בון אקורד השתתפה בגביע הסקוטי גם ב-1891 וגם ב-1903. על מנת לציין את ההישג ההיסטורי הגיש חבר הפרלמנט הסקוטי מטעם אנגוס, אנדרו ולש, הצעת חוק פרטית לסדר היום להכרה רשמית בשיא.
רקע ומהלך המשחק
במוקדמות מונדיאל 2002 שובצו ו לבית מספר 1 ביחד עם,  ו, ונקבע כי המשחקים ייערכו באפריל 2001 באצטדיון BCU בעיר קופס הארבור שבניו סאות' ויילס, אוסטרליה. ביחד עם ניו זילנד היא נחשבה לנבחרת החזקה ביותר באוקיאניה. הן היו הנבחרות היחידות שזכו בגביע אוקיאניה לאומות, והיחידות שהעפילו למונדיאל: אוסטרליה עשתה זאת ב-1974 וניו זילנד עשתה זאת ב-1982. מנגד, סמואה האמריקנית הייתה אחת הנבחרות החלשות ביותר בעולם, והפסידה בכל משחקיה הרשמיים מאז הצטרפותה לפיפ"א ב-1998. לפני המשחק דורגה אוסטרליה במקום ה-75 בדירוג העולמי של פיפ"א, וסמואה האמריקנית דורגה במקום ה-203 והאחרון.
המשחק נערך ב-11 באפריל 2001. אוסטרליה שיחקה בהרכב חלקי, כיוון שחלק משחקניה הבכירים נחו או לא יכלו לשחק בגלל סיבה אחרת. החלוצים ג'ון אלואיסי ודמיאן מורי, שהיו אחראים ל-10 שערים בניצחון 22 - 0 על טונגה, נאלצו גם כן להיעדר מהמשחק. נבחרתה של סמואה האמריקנית הוטרדה בגלל בעיות בדרכוני שחקניה, ורק אחד מבין 20 חברי הסגל הבכיר המקורי, השוער ניקי סאלאפו, היה יכול לשחק. היא גם לא הייתה יכולה לזמן שחקנים עד גיל 20, כיוון שהם היו באותה תקופה בבחינות בבתי הספר שלהם. כתוצאה מכך היא נאלצה להתייצב למשחק עם שחקני נוער, כולל שלושה שחקנים בני 15, על מנת להרכיב סגל שגילו הממוצע היה 18.
סמואה האמריקנית הצליחה להימנע מספיגת שערים עד הדקה ה-10, כאשר קון בוטסיאניס הבקיע את השער הראשון של אוסטרליה מבעיטת קרן. ארצ'י תומפסון הבקיע את שערו הראשון בדקה ה-12, והחלוץ דייוויד זדריליץ' הבקיע את שערו הראשון דקה אחת לאחר מכן. דקה אחת לאחר מכן הבקיע אורליו וידמאר את השער הרביעי של אוסטרליה. טוני פופוביץ' הבקיע שני שערים בדקה ה-17 וה-19, והעלה את אוסטרליה ליתרון 6 - 0. בדקה ה-25 השלים זדריליץ' הבקעת שלושער, והעלה את אוסטרליה ליתרון 9 - 0. לאחר מכן הבקיע תומפסון 6 מתוך 7 השערים הבאים של אוסטרליה, וקבע את תוצאת המחצית על 16 - 0 לטובתה. הוא היה המבקיע המוביל של אוסטרליה במחצית עם 8 שערים, וזדריליץ' ניצב במקום השני עם ארבעה.
בדקה ה-50 הבקיע בוטסיאניס את השער הראשון של המחצית השנייה, ומאוחר יותר השלים גם כן שלושער. תומפסון וזדריליץ' הבקיעו עוד 5 ו-4 שערים בהתאמה, והשיגו סך הבקעות של 13 ו-8 שערים בהתאמה. בוטסיאניס סיים עם שלושה שערים, ופופוביץ', אורליו וידמאר וסימון קולוסימו עם 2 שערים, והמחליף פאוסטו דה אמיצ'יס עם שער אחד. בדקה ה-86, למרות הפיגור 0 - 29, הצליחה סמואה האמריקנית לתקוף את השער האוסטרלי, אך הבעיטה של פאטי פיג'יאני נהדפה על ידי השוער מייקל פטקוביץ'. בעיטה זו הייתה הניסיון היחיד של סמואה האמריקנית במשחק. מספר השערים הגבוה גרם לבלבול בנוגע לתוצאה הנכונה. בסיום המשחק הראה לוח התוצאות באצטדיון את התוצאה 32 - 0, ולזכות תומפסון נזקפו 14 שערים. זמן קצר לאחר מכן ביצע הסטטיסטיקאי ספירה חוזרת, והכריז כי תוצאה המשחק היא 31 - 0 וכי תומפסון הבקיע 13 שערים.
שיאי המשחק ותגובות
הניצחון של אוסטרליה שבר את שיא הניצחון הגדול ביותר במשחק כדורגל בינלאומי. השיא הקודם היה הניצחון 22 - 0 על טונגה, שהושג יומיים קודם לכן. שני הניצחונות היו שבירת השיא של, שניצחה את 20 - 0 במוקדמות גביע אסיה בשנת 2000. הניצחון היה גם שבירת שיא של ניצחון במוקדמות המונדיאל, כאשר השיא הקודם נקבע על ידי בניצחונה 19 - 0 על  במוקדמות מונדיאל 2002 באסיה. משחק זה והניצחונות החד-צדדיים במשחקי המוקדמות היו חלק מהסיבות שהובילו להוספת הסיבוב המקדים לנבחרות הפחות בכירות במוקדמות מונדיאל 2006, על מנת למנוע את הישנות המקרים. הפערים הגדולים בין שתי הנבחרות הבכירות, אוסטרליה ו, לבין שאר הנבחרות באוקיאניה הובילו לכך שאוסטרליה עזבה את הקונפדרציה האוקיינית בשלהי 2006 והצטרפה לקונפדרציית הכדורגל של אסיה על מנת להגביר את התחרותיות במשחקיה. החל ממוקדמות מונדיאל 2010 היא השתתפה באזור האסייתי של טורניר המוקדמות.
מלבד השיאים הקבוצתיים נקבעו במשחק גם שיאים אישיים. האוסטרלי ארצ'י תומפסון, שעד למשחק זה רשם לזכותו שתי הופעות בנבחרת ושער אחד, הבקיע 13 שערים ושבר את שיא ההבקעות לשחקן במשחק בינלאומי. השיא הקודם היה 7 שערים, והוא הוחזק על ידי שני שחקנים: האוסטרלי גארי קול שהבקיע שביעייה נגד במוקדמות מונדיאל 1982 ב-14 באוגוסט 1981, והאיראני קארים באגרי שהבקיע שביעייה נגד  במוקדמות מונדיאל 1998 ב-2 ביוני 1997. ההישג השני בטיבו הוא 10 שערים, שהובקעו על ידי הדני סופוס נילסן באולימפיאדת לונדון ב-1908 ועל ידי הגרמני גוטפריד פוקס באולימפיאדת סטוקהולם ב-1912. תומפסון השווה את השיא העולמי להבקעת שערים על ידי שחקן במשחק בין קבוצות בוגרים, שנקבע ב-1885 כאשר ג'ון פטרי הסקוטי הבקיע 13 שערים בניצחון אברואת' 36 - 0 על בון אקורד במסגרת הגביע הסקוטי.
סמואה האמריקנית סיימה את טורניר המוקדמות במקום האחרון ובמאזן שערים של 0 - 57, שהיה הגרוע ביותר מלבד המאזן 0 - 59 של במוקדמות מונדיאל 1998. אוסטרליה ניצחה את טורניר המוקדמות של אוקיאניה, אך הודחה בפלייאוף הבין-יבשתי לאחר הפסד 1 - 3 ל בסיכום שני המשחקים.
בישראל
שיאי הכדורגל הישראלי על מפעליו השונים רחוקים משבירת שיאי עולם.
שיא השערים לזכות קבוצה אחת במשחק ליגה הוא 13, והוא נקבע פעמיים. מכבי תל אביב עשתה זאת בניצחונה 13 - 0 על מכבי ראשון לציון ב-7 בינואר 1950. עם זאת, זהו איננו משחק הליגה עם מספר השערים הגבוה ביותר. בעונת 1955 שיחקה בליגה הראשונה קבוצת הפועל בלפוריה, שספגה תבוסה 2 - 13 להפועל פתח תקווה. משחק זה הוא הניצחון הגבוה ביותר בתולדות פתח תקווה, ומצד שני גם התבוסה הגדולה ביותר בתולדות בלפוריה, שסיימה את הליגה במקום האחרון עם שיא ספיגה שלילי של 129 שערים. במשחקי הליגות הנמוכות יותר ובמשחקי ליגות הנוער נקבעו שיאים גבוהים יותר של הבקעות למשחק, וככל הנראה היו לא יותר מ-10 פעמים שבהם הובקעו למעלה מ-20 שערים במשחק. המשחק הראשון היה בניצחון של בית"ר רמת גן על בית"ר פתח תקווה בתוצאה 21 - 0 (או 23 - 0 לפי מעריב) ב-13 בינואר 1962, והגיע לשיא ב-1991 כאשר הפועל קריית גת הביסה את הפועל שתולים בתוצאה 25 - 0 במסגרת משחק בליגה ג'. שיא ההבקעות בליגה לנערים הושג כאשר הפועל רעננה הביסה את בית"ר רמת גן בתוצאה 30 - 0 ב-1970, אך גם במשחק זה לא נקבע שיא ההבקעה במשחק ליגה ישראלי. שיא זה נקבע בתאריך 11 במרץ 2006, כאשר קבוצת הילדים של מ.ס. אשדוד הביסה את זו של הפועל ערד בתוצאה 65 - 0. המידע על תוצאות משחקי הליגה בתקופה שקדמה להקמת המדינה אינו שלם, אך ידוע כי ב-9 בנובמבר 1946 גברה מכבי תל אביב על הפועל הרצליה בתוצאה 12 - 0.
שיאי ההבקעה של גביע המדינה פחותים מאלה של הליגות. מכבי חיפה קבעה פעמיים את שיא הספיגה למשחק בגביע. ב-23 בינואר 1937 היא הובסה 1 - 12 על ידי הפועל תל אביב. ב-1942 היא הצליחה להעפיל עד למשחק הגמר עקב שורה של ניצחונות טכניים על יריבותיה החל משמינית הגמר, והפסידה בו באותה תוצאה לבית"ר תל אביב, בשורותיה שיחק אליעזר שפיגל שהבקיע 8 שערים. לאחר הקמת המדינה אירעו מספר מקרים שבהם הובקעו למעלה מ-20 שערים במשחק גביע אחד, ושיאם היה ב-18 בפברואר 1971 כאשר מכבי זכרון יעקב הביסה את מכבי בית שאן בתוצאה 25 - 2. הפרש השערים שנקבע במשחק זה הוא הגבוה ביותר בתולדות הגביע, והוא שוחזר ב-8 באוקטובר 1983 כאשר מכבי טבריה גברה על הפועל סג'ור בתוצאה 24 - 1. בגביע נהוגה שיטת ההכרה בדו-קרב בעיטות עונשין אם המשחק מסתיים בתיקו, ושיא בעיטות העונשין לגביע נקבע ב-3 במרץ 2006 כאשר מכבי פתח תקווה גברה על מכבי הרצליה בתוצאה 13 - 12, לאחר שהמשחק עצמו הסתיים בתיקו 2 - 2.-- במשחק נוסף שנערך ב-11 בדצמבר 1976 נבעטו 22 בעיטות מהנקודה הלבנה, בתום המשחק בין הפועל פתח תקווה להפועל רמת גן, שהסתיים לאחר 120 דקות בתוצאה 0:0. תוצאת המשחק לאחר בעיטות ההכרעה 10:9 להפועל פתח תקווה.
לאורך כל תולדותיה לא הצליחה נבחרת ישראל להבקיע למעלה מ-10 שערים במשחק יחיד. שיא שעריה נקבע ב-23 במרץ 1988, כאשר הביסה הנבחרת את נבחרת טיוואן בתוצאה 9 - 0 במסגרת מוקדמות טורניר הכדורגל של אולימפיאדת סיאול. הייתה עוד פעם נוספת בה הובקעו 9 שערים במשחקי הנבחרת, אך זו הייתה באחד מהפסדיה הגדולים ביותר, זה היה ההפסד 2 - 7 ל ב-21 ביוני 1959 במשחקו הראשון של המאמן גיולה מאנדי. הפסד בתוצאה דומה (7-1) היה ל ב-13 בפברואר 2002, שהובילה לעזיבתו של המאמן הדני ריצ'רד מולר נילסן.
ב-12 בינואר 2023, במשחק בליגה ג' ניצחה הפועל צפרירים חולון את מכבי פרדס כץ בתוצאה 31–0, התוצאה  הגבוהה  ביותר שבה ניצחה קבוצה במשחק בתולדות הכדורגל הישראלי.
באירופה
מספר פעמים התרחשו משחקים שהובקעו בהם שערים רבים:
אג
אג (באנגלית: Eigg) הוא אחד מהאיים הקטנים באיים ההברידיים הפנימיים שבסקוטלנד. הוא שוכן דרומית לאי סקאי וצפונית לחצי האי ארדנאמורכן. אורכו של האי הוא 9 ק"מ ורוחבו 5 ק"מ. זהו האי השני בגודלו מבין האיים הקטנים, אחרי האי רם.
היסטוריה
באי אג ניתן למצוא ראיות לקיומן של התיישבויות מתקופת הברונזה ותקופת הברזל. מנזר קילדונאן נוסד על ידי מיסיונר אירי בשם דונן הקדוש (שעל שמו טירת איילין דונן). הוא ונזיריו נטבחו בשנת 617 לספירה על ידי מלכה פיקטית. בימי הביניים האי היה שייך לשבט מקדונלד. סכסוך ארוך עם שבט מקלאוד הסתיים בטבח של כל תושבי האי, לאחר שהם ברחו למערה בחוף הדרומי ונשרפו שם למוות.
במאה ה-19 התגוררו באי 500 תושבים שגידלו תפוחי אדמה, שיבולת-שועל, בקר ואצות. באמצע המאה ה-19, כשענף גידול הכבשים הפך לרווחי יותר משאר הענפים פונה האי בהגירה שנכפתה על התושבים.
לאחר שנים של בעיות של איתור בעלי האדמות נקנה האי בשנת 1997 על ידי "נאמנות המורשת של האי אג" (The Isle of Eigg Heritage Trust). הפרויקט הראשון של הנאמנות היה לבנות את בניין "אן ליימריג" המשכן כיום את חנות האי, משרד הדואר, חדר תה, חנות אומנים, שירותים ומקלחות. הפרויקט הבא הוא לחבר את האי לחשמל. כיום רק למספר חוות יש חשמל המסופק על ידי גנרטורים שעובדים על רוח, מים או דיזל. ב-2004 הוגדל הרציף של האי על מנת לאפשר למעבורות בין האי ליבשת או בין האי לאיים אחרים לעצור בו.
גאוגרפיה
היישוב הראשי באי הוא קלידייל הנמצא בחוף הצפון-מערבי. הוא ידוע בעיקר בשל חוף הקוורץ שלו, הנקרא "החולות השרים" בגלל הקול שהחול עושה כשהולכים עליו.
מרכז האי נקרא "רמת מורלנד" ובו נמצאת גם הנקודה הגבוהה באי הנקראת An Sgurr, גוש של אבן זפת – סוג של זכוכית געשית, המתנשא לגובה של 393 מטר וממנו אפשר לראות עד היבשת.
ArchBang
ארץ' בנג (באנגלית: Arch Bang) היא הפצת גנו/לינוקס הנחשבת להפצה קלה וחסכונית במשאבים ומיועדת למחשבים בעלי חומרה חלשה.
היא פותחה על ידי וילנסקי אריסטיד (Willensky Aristide), מבוססת על מערכת Arch Linux ושוחררה בתאריך 23 בספטמבר 2010.
בוריידה
בוריידה (בערבית: بريدة, תעתיק מדויק: ברידה) היא בירת מחוז אל-קסים במרכז ערב הסעודית בלב חצי האי ערב. היא נמצאת כ־330 ק"מ צפון-מערבית לבירה ריאד, כ־690 ק"מ צפון-מזרחית למכה וכ־480 ק"מ צפון-מזרחית לאל-מדינה.
ArchBang
מערכת ההפעלה ניתנת להורדה בגרסת 32 או 64 ביט ומופצת כשעליה מותקנות מראש תוכניות רבות כגון: תוכנת המסרים Pidgin, דפדפן האינטרנט FireFox, חבילת יישומים משרדיים Libre Office ועוד.
בוריידה
בבוריידה, חקלאות היא עדיין בבסיס הכלכלה, והעיר היא אחת מיצרניות המזון הגדולות בממלכה ועזרה בהפיכת ערב הסעודית ליצואנית דגנים.
ArchBang
החל משנת 2012, המערכת מתוחזקת על ידי סטן מקלארן (Stan McLaren).
בוריידה
היסטוריה וארכיאולוגיה
בוריידה מוזכרת בספר בראשית על אברהם אבינו שישב "בין קדש ובן ברד".אם קדש מזוהה עם מדאין צלאח גם היא במדבר בערב הסעודית  כשהן מחוברות בכביש ביניהן ,על ידי החוקרים בר דרומא ועוד, יש סבירות גבוהה לזיהויה של ברד  המקראית עם בוריידה.
ArchBang
רשימת גרסאות
להלן 5 הגרסאות האחרונות:
בוריידה
אוכלוסייה
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה בוריידה עיר קטנה בת פחות מ-60,000 תושבים, אך מאז גדלה האוכלוסייה בקצב מהיר במיוחד, ל-248,636 בני אדם במפקד 1992, 377,701 בני אדם במפקד 2004, 467,410 בני אדם במפקד 2010 ו-571,169 בני אדם במפקד 2022.
חוף הטבע
חוף הטבע (באנגלית: Nature Coast) הוא אזור במערב מדינת פלורידה שבארצות הברית.
גאוגרפיה
האזור כולל את המחוזות סיטרוס, דיקסי, הרננדו, ג'פרסון, פאסקו, לוי, טיילור וואקולה.
כלכלת האזור מתבססת על חקלאות ותיירות. בחופי האזור פעילות דיג תיירותי רבה, וכן שיט בסירות, ובשמורות הטבע הרבות שבאזור מבוצעים סיורי צפייה בציפורים ובתחש הנהרות הגדלים בעיקר באזור כריסטל ריוור והומוסאסי.
שטחו של האזור כ-4,000 קמ"ר.
אתרים בעלי חשיבות
במחוז סיטרוס נמצאים הפארק הארכאולוגי המדינתי קריסטל ריוור, ושמורת הטבע קריסטל ריוור, במחוז הרננדו נמצא בית מאי סטרינגר - מוזיאון מורשת מקומי, במחוז לוי נמצאים שמורת הטבע המדינתית סידר קי סקראב, הפארק המדינתי עמיינות פאנינג, הפארק המדינתי מעיינות תחש המערות ושמורת הטבע המדינתית מפרץ ואקאסאסה. במחוז מריון נמצא הפארק המדינתי מעיינות ריינבו, במחוז טיילור הפארק המדינתית פורסט קאפיטל ובמחוז וואקולה הפארק המדינתי בולד פוינט, הפארק המדינתי נהר אוצ'לוקוני, הפארק המדינתי מעיינות אדוארד בול וואקולה והפארק הלאומי סנט מרקס.
אוגוסטן ז'אן פרנל
אוגוסטן ז'אן פרנל (צרפתית: Augustin-Jean Fresnel; 10 במאי 1788 – 14 ביולי 1827) היה פיזיקאי צרפתי, מחלוצי האופטיקה, שתרם תרומה משמעותית לביסוס התאוריה הגלית של האור.
קיגאלי
קיגאלי היא המרכז הפוליטי, הכלכלי, התחבורתי והתרבותי של רואנדה, והיא העיר היחידה במדינה שמספר תושביה עולה על 100 אלף.
קיגאלי היא אחת מחמש יחידות-משנה אזוריות של רואנדה, במעמד השווה לזה של ארבע הפרובינציות שלהן מחולקת המדינה. העיר מחולקת לשלושה מחוזות.
אוגוסטן ז'אן פרנל
ביוגרפיה
פרנל נולד בברויי והיה בנו של אדריכל. התקדמותו בלימודים הייתה איטית, ועד גיל שמונה כלל לא ידע לקרוא. במלאת לו שלוש-עשרה החל ללמוד באקול סנטרל, ובגיל שש-עשרה באקול פוליטקניק, שם התבלט בכישרונותיו. משם המשיך ללימודים באקול דה פונטס. בשנים שלאחר מכן עבד כמהנדס, אך בשנת 1814, עם חזרתו של נפוליאון לשלטון, איבד את משרתו עקב תמיכתו בבית בורבון.
קיגאלי
גאוגרפיה ואקלים
העיר ממוקמת מעט מדרום לקו המשווה, במרכזה של רואנדה. היא בנויה על ארבעה רכסים, על גבעות שגובהם בין 1433 ל - 1645 מטרים מעל פני הים. בתי התושבים האמידים יותר ומבני הציבור והמשרדים מתרכזים בגבעות, והתושבים העניים מתגוררים בעמקים שביניהן. העיר מוקפת בפסגות גבוהות יותר, ובהן הר קיגאלי המתנשא לגובה 1,850 מטרים, והיא מתפשטת בהדרגה בכיוונן.
הרום הגבוה ממתן את השפעת קו הרוחב הטרופי, ולכן הטמפרטורות אינן עולות בדרך כלל על 25 מעלות צלזיוס. גשם יורד בעיקר בשתי עונות גשומות מובחנות, מאוקטובר עד נובמבר וממרץ עד מאי. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא כ-1000 מילימטרים.
אוגוסטן ז'אן פרנל
ביוגרפיה
עם החזרת המונרכיה לצרפת, השיג פרנל משרת מהנדס בפריז, בה בילה את רוב חייו באותה תקופה. מחקריו בתחום האופטיקה שנמשכו עד למותו, החלו ככל הנראה בסביבות שנת 1814, בה כתב מאמר על סטיית קרני האור, שאותו לא פרסם. בשנת 1818 כתב מאמר על עקיפה, עליו קיבל פרס מהאקדמיה הצרפתית למדעים בפריז בשנה שלאחר מכן. בשנת 1823 נבחר פה אחד להיות חבר באקדמיה, ובשנת 1825 נבחר לחבר בחברה המלכותית של לונדון, שהעניקה לו בשנת 1827, בעת מחלתו האחרונה, את מדליית רמפורד. בשנת 1819 מונה לפקח על מגדלור, ובשבילו יצר סוג חדש של עדשות, הידועות בימינו כעדשות פרנל, המהוות תחליף למראות. שמו מוכר בעיקר כממציא של עדשות אלו, וכיום נעשה בהן נעשה שימוש ביישומים רבים.
קיגאלי
היסטוריה
קיגאלי לא הייתה בירתה ההיסטורית של ממלכת רואנדה בתקופה שקדמה לקולוניאליזם. היא נוסדה בשנת 1907 בידי האימפריה הגרמנית ששלטה באזור זה. הגרמנים, שנוכחותם ברואנדה הייתה דלה, הקימו במקום תחנה מסחרית ובסיס צבאי. ב-1916 נכבשה רואנדה בידי הבלגים. תחת שלטונם התפתחה קיגאלי במידה מועטה, ואוכלוסייתה מנתה כמה אלפים כאשר רואנדה זכתה בעצמאות בשנת 1962. עם קבלת העצמאות הפכה קיגאלי לבירת המדינה, בזכות מיקומה המרכזי, ומאז התפתחה במהירות.
רצח העם ברואנדה החל ב-7 באפריל 1994 בקיגאלי, והתפשט במהירות רבה לאזורים הכפריים. בקיגאלי נמשכו מעשי הטבח עד נפילתה בידי כוחות המורדים מן החזית הפטריוטית הרואנדית בתחילת יולי. העיר ניזוקה בלחימה, אך הנזקים הפיזיים תוקנו זמן קצר לאחר המלחמה.
אוגוסטן ז'אן פרנל
ביוגרפיה
נפטר משחפת בעיירה סמוכה לפריז.
קיגאלי
תחבורה
התחבורה הציבורית בתוך עיר נעשית על ידי מוניות ומוניות שירות, וכן מוניות-אופנוע.
קיגאלי מצויה במוקד רשת הכבישים ברואנדה וקווי אוטובוס ומיניבוס מחברים אותה עם כל ערי המדינה. קווי אוטובוסים בינלאומיים מחברים את קיגאלי עם קמפאלה, בוג'ומבורה, דאר א-סלאם וניירובי, וכן עם ערים במזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
אוגוסטן ז'אן פרנל
ביוגרפיה
עבודותיו בתחום האופטיקה זכו להכרה ציבורית מעטה במהלך חייו, וחלק ממאמריו לא פורסמו על ידי האקדמיה למדעים שנים רבות לאחר מותו. הוא כתב ליאנג בשנת 1824: "אותה רגישות, או גאווה, שאותה אנשים מכנים אהבת התהילה" דעכה לה. "כל המחמאות שקיבלתי מאראגו, לפלס וביו מעולם לא נתנו לי תענוג רב כמו התגלית של אמת תאורטית, או האישור של חישוב על ידי ניסוי".
מחקרים
פיתח את המתמטיקה המתארת התקדמות של קרני אור (אינטגרלי פרנל), ובכך הצליח גם לזכות בתחרות האקדמיה הצרפתית על עקיפה וגם לחזק משמעותית את התאוריה הגלית של האור אשר בימיו (תומאס יאנג היה דמות בולטת נוספת) הפכה לתאוריה המקובלת (בניגוד לתאוריה החלקיקית אשר הייתה מקובלת מאז ימי ניוטון ועד ימי פרנל).
קיגאלי
תחבורה
בעיר שוכן נמל התעופה הבין-לאומי קיגאלי שדרכו פועלות טיסות נוסעים למדינות שונות באפריקה, באסיה, באירופה ובמזרח התיכון. החל משנת 2019 מפעילה חברת התעופה הלאומית של רואנדה, רואנדאייר, טיסות נוסעים סדירות לנמל התעופה בן-גוריון בתל אביב.
חינוך ותרבות
לצד העיר בוטרה בדרום, בה שוכנת האוניברסיטה הלאומית של רואנדה, בקיגאלי שוכנים מספר מוסדות להשכלה גבוהה:
אוגוסטן ז'אן פרנל
מחקרים
השימוש שלו בשתי מראות שטוחות ממתכת, שהוצבו במקביל זו לזו, איפשר לו להימנע מאפקט העקיפה (על ידי הסדקים) שנוצר בניסוי של גרימלדי בהתאבכות. הדבר איפשר לו לחזות את התוצאה של ההתאבכות בהתאם לתאוריה הגלית של האור.
קיגאלי
חינוך ותרבות
כמו כן, ממוקמים בעיר בתי הספר הלאומיים לרפואה, לסיוד ולבנקאות.
אוגוסטן ז'אן פרנל
מחקרים
יחד עם פרנסואה אראגו למד את חוקי ההתאבכות של קרניים מקוטבות. וביחד עם יאנג היה הראשון שטען שאור הוא מקוטב רוחבית ולא אורכית כמו גלי קול.
קיגאלי
חינוך ותרבות
בשנת 2006 קרול קרמרה הקימה בעיר מרכז לאמנות שהתפתח עם הזמן לתיאטרון הראשון בעיר.
אוגוסטן ז'אן פרנל
מחקרים
בנוסף למחקרים בעלי האופי המתמטי והפיזיקלי היו לו מחקרים הנדסיים רבים אשר הובילו למוצר של ממש. כמה דוגמאות הן:
קיגאלי
תיירות
אתר התיירות המרכזי של העיר הוא מוזיאון ההנצחה הלאומי לרצח העם בשכונת גיסוזי שנבנה בהשראה חלקית של מוזיאון יד ושם בירושלים. האתר כולל מוזיאון עם תערוכת קבע ותערוכות מתחלפות וגן שבו נבנו קברי אחים לאלפי הנרצחים.
רוב הבנייה בעיר היא מודרנית ורק מיעוט מן מבנים מהתקופה הקולוניאלית שרדו את הזמן. למרות מיעוט אתרי תיירות מובהקים, העיר אטרקטיביות לתיירים בגלל מיקומה על הגבעות, רמת הביטחון האישי הגבוהה יחסית, אפשרויות הבילוי הרבות, התשתיות הטובות, הניקיון והירק בו היא טובלת.
אוגוסטן ז'אן פרנל
מחקרים
עדשת פרנל
הוא הצליח ליצור אור מקוטב מעגלית בעזרת זכוכית בצורת מעוין, הידועה כמעוין פרנל, בעלת זווית קהה של 126 מעלות וזווית חדה של 54 מעלות.
יהושע משה אהרונסון
הרב יהושע משה אהרונסון (ה' בסיוון ה'תר"ע – י"ב בכסלו ה'תשנ"ד; 1910–1993) היה מרבני פולין בזמן השואה. יומנו האישי, תשובותיו, ומאמריו מתקופת השואה ולאחריה מהווים תיעוד אותנטי ונותנים מבט ייחודי על מאורעות השואה מנקודת מבט של רב. אחר עלייתו לישראל כיהן כרב בפתח תקווה.
ביוגרפיה
נולד בערב שבועות תר"ע למשפחה מיוחסת. למד בישיבות "תורת חיים - בריסק" ו"בית אברהם - סוכטשוב", והיה תלמידו של רבי דוד בורנשטיין, האדמו"ר מסוכטשוב. הוסמך לרבנות ונבחר לרב בעיירה קאנין ומאוחר יותר בפוזק ובסניקי הסמוכה לגוסטנין. בתחילת מלחמת העולם השנייה שהה זמן קצר בוורשה ובלודז' אך שב לעיירתו וגורש עם בני קהילתו למחנה העבודה קונין, שם עבד בעבודות כפייה שונות. את תקופת שהותו במחנה תיעד ביומן אישי אותו כתב בעברית תוך שהוא לוקח על עצמו סיכון גדול. ביומנו מתועדים חיי היום יום במחנה, קיום המצוות בתנאים הקשים, התנהגות הנאצים ודילמות מוסריות שהתעוררו בתנאים המיוחדים ששררו במחנה. לאחר חיסול המחנה הועבר למספר מחנות בהם אושוויץ, בוכנוואלד וטרזיינשטט, שם שוחרר. אשתו וילדיו נספו בשואה.
לאחר המלחמה הוא מונה לרב מחנות העקורים באזור האוסטרי, שם טיפל בנישואין, כשרות, בעיית העגונות, חינוך ועוד. אחר כך שימש כרב קהילות הפליטים בגרמניה. באותה תקופה עמד בקשרים רצופים עם הרב שלמה דוד כהנא, ושאל את פיו שאלות רבות בהלכה, בעיקר בנושא התרת עגונות. הוא נישא בשנית למלכה רחל והקים משפחה חדשה. בשנת 1951 עלה לישראל וכיהן כרב בפתח תקווה. בנוסף היה אחראי על הפרשת תרומות ומעשרות הכללית של כלל יבול החיטה בארץ, והיה נחשב כבעל ידע רב בענייני מצוות התלויות בארץ. הוא המשיך לעסוק בשימור זיכרון השואה וכתב מאמרים בנושאי אמונה נוכח השואה. בארץ עמד בקשר עם האדמו"רים מסוכטשוב: רבי חנוך העניך בורנשטיין ובנו רבי מנחם שלמה בורנשטיין, והיה בין זקני החסידים שהכתירו את האדמו"ר הנוכחי רבי שמואל יצחק בורנשטיין. עם הקמת עמנואל עבר להתגורר בה מספר חודשים בשנה והיה דמות משמעותית שהשפיעה על צביונו של היישוב.
נפטר בי"ב בכסלו תשנ"ד ונטמן בהר הזיתים. כתביו ההלכתיים יצאו לאור בספרו "ישועת משה". ספרו "עלי מרורות" יצא לאור אחר פטירתו על ידי בני משפחתו ובתוכו חיבוריו על השואה מהתקופות השונות בהם נכתבו.
עקומת לורנץ
שמאל|ממוזער|400px|באדום - עקומת לורנץ. בירוק - קו השוויון המוחלט. בכחול - אי שוויון מוחלט שמאל|ממוזער|250px|מדד ג'יני ועקומת לורנץ: מדד ג'יני מתקבל מחלוקה של השטח הכלוא בין עקומת לורנץ לאלכסון השוויון המוחלט (בכחול), בכלל השטח הכלוא מתחת לאלכסון עקומת לורנץ היא אמצעי כלכלי-סטטיסטי המשמש לתיאור דרגת השוויון במשק, בדרך כלל בהתייחס לחלוקת ההכנסות. העקומה מתארת את ההכנסה היחסית המצטברת של משקי בית, החל מבעלי ההכנסה הנמוכה ביותר.
העקומה מתארת את חלקן של הקבוצות השונות של האוכלוסייה מסך כל ההכנסה. כאשר יש שוויון מוחלט בהכנסות (כלומר, העשירון הראשון משתכר 10% מכלל ההכנסות, וכך כל עשירון נוסף), תהיה עקומת לורנץ הקו האלכסוני y = x, הנקרא גם קו השוויון המוחלט. במצב תאורטי שבו יש אי שוויון מוחלט (אדם אחד נהנה מכל ההכנסות) מקבלת עקומת לורנץ צורה של זווית ישרה, המתלכדת עם הצירים, הנקראת קו אי השוויון המוחלט. ככל שהעקומה רחוקה יותר מקו השוויון המוחלט, גדול יותר אי השוויון בחלוקת ההכנסה. העקומה נקראת על שמו של מקס לורנץ, הכלכלן האמריקני שפיתח אותה.
ססיל דה פראנס
ססיל דה פראנס (בצרפתית: Cécile de France; נולדה ב-17 ביולי 1975) היא שחקנית בלגית. אחרי שזכתה להצלחה בקולנוע הצרפתי בשוברי קופות כמו L'Art (délicat) de la séduction (2001) ו-Irène (2002), היא זכתה להצלחה בינלאומית בשל תפקידיה הראשיים בסרטים "מתיחות גבוהה" (2003) ו"מכאן והלאה" (2010).
ביוגרפיה
ססיל דה פראנס נולדה בנאמור, היא עזבה את בלגיה לפריז בגיל 17 ושם למדה אמנויות הדרמה במשך שנתיים אצל ז'אן פול דניזון (שחקן בתיאטרון בוף דו נור בבימויו של פיטר ברוק. אחרי-כן שהתה שלוש שנים (1995-98) באקדמיה למשחק ENSATT (École Nationale Supérieure des Arts et Techniques du Théâtre), בתחילה ב-Département Comédie ברחוב בלאנש ומאוחר יותר בליון. היא נתגלתה בידי הסוכן Dominique Besnehard ושיחקה בשוברי קופות צרפתיים כמו L'Art (délicat) de la séduction (2001) ו"אירן עדיין רווקה" (Irène) (2002).
פריצת הדרך הבינלאומית שלה הגיעה עם הופעתה בסרט האימה "מתיחות גבוהה" (Haute Tension) (2003, שם הסרט בבריטניה Switchblade Romance; שם הסרט בארצות הברית: High Tension), שהביאה לה הכרה ברחבי תבל. היא תפשה את תשומת לבם של המפיקים ההוליוודיים ומהר מאוד זכתה לתפקידה הראשי בסרט אמריקאי מסביב לעולם בשמונים יום (2004), בו כיכבה לצידו של ג'קי צ'אן.
היא זכתה בשני פרסי סזאר בקטגוריית השחקנית המבטיחה ביותר בסרטים L'Auberge Espagnole (2002) ובקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר ב"הבובות הרוסיות" (Les Poupées russes) (2005).
בשנת 2018 שיחקה בדרמה התקופתית "מדמואזל דה ז'ונקייר" מאת הבמאי עמנואל מורה; על תפק'ידה הייתה פראנס מועמדת לפרס לומייר לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2021 שיחקה בסרט הדרמה הצרפתי "בשלווה" של הבמאית עמנואל ברקוט; הסרט הוקרן בבכורה ב-6 ביולי 2021.
בשנת 2023 כיכבה בסדרת המד"ב הגרמנית "The Swarm" בדמותה של ד"ר ססיל רושה; הסדרה אשר שודרה ברשת ZDF, היא עיבוד לרומן בעל אותו שם מאת פרנק שצינג.
פילמוגרפיה
{{טורים
קולנוע
}}
{{טורים
סרטים קצרים
}}
{{טורים
תיאטרון
}}
שארל חילו
שארל חילו (בערבית: شارل الحلو; 25 בספטמבר 1913 – 7 בינואר 2001) היה פוליטיקאי לבנוני שכיהן כנשיא לבנון בשנים 1964–1970.
ביוגרפיה
חילו נולד בביירות למשפחה מרונית מבעבדה. סיים בהצטיינות את אוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות ב-1929 והשלים לימודי משפטים ב-1934. חילו היה איש עסקים מצליח וייסד בלבנון שני עיתונים בצרפתית - L'Eclair du Nord ו- Le Jour. ב-1936 הוא נכנס לראשונה לזירה הפוליטית כשהצטרף לפייר ג'ומאייל בהקמת מפלגת הפלנגות. חילוקי הדעות שלו עם ג'ומאייל, עם זאת, הובילו מאוחר יותר לפרישתו מהמפלגה.
תפקידו הרשמי הראשון של חילו היה כשגריר לותיקן בשנת 1947. לאחר מכן שימש כשר הבריאות והמשפטים בשנים 1954–1955, וכשר החינוך (1964). כבן טיפוחיו של פואד שהאב, הוא נבחר על ידי הפרלמנט הלבנוני להחליף אותו בנשיאות ב-1964.
את תקופת נשיאותו של חילו אפיינה צמיחה כלכלית משמעותית, שנפגמה רק בשל קריסת אינטרה בנק ב-1966, ואי יכולתה של לבנון להימנע ממעורבות בסכסוך הישראלי-ערבי. מלחמת ששת הימים ב-1967 העלתה מחדש את השסעים בחברה הלבנונית. מוסלמים רבים דרשו כי לבנון תצטרף למאמץ המלחמתי הערבי, בעוד מרבית הנוצרים ביקשו להימנע מהמלחמה. חילו הצליח לשמור את לבנון מחוץ ללחימה, למעט תקיפת אוויר אחת, אך לא הצליח להשקיט את המתחים הפנימיים שזו יצרה. בבחירות לפרלמנט של שנת 1968 נוצרו שני גושים בעלי שלושים מושבים כל אחד - האחד פרו-ערבי ובראשו רשיד כראמי, והשני פרו-מערבי בהנהגת הנשיא לשעבר כמיל שמעון, פייר ג'ומאייל וריימונד אדה.
הממשלה הלבנונית ניצבה גם מול קריאת התיגר של הארגונים הפלסטיניים בדרום המדינה, והתנגשויות בין צבא לבנון לבין כוחות אש"ף הפכו תכופות יותר ויותר. חילו ניסה להתמודד מול דרישותיהם של הפלסטינים, אך משהבין כי לא יוכל להביא לסיום ההתקוממות באופן צבאי, הסכים לחתום על הסכם קהיר ב-1969, שהתיר למחבלים הפלסטינים לתקוף את ישראל מבסיסיהם בשטח לבנון. חילו קיווה כי הסכמתו זו תגרום לפלסטינים להסתפק בתקיפת ישראל, ותסיר את לחציהם מעל ממשלתו הוא. תקוותו התבדתה והפלסטינים רק החריפו את תקיפותיהם כלפי לבנון עצמה.
ב-1970 מינה חילו את אליאס סארקיס ליורשו בתפקיד, אך הוא הפסיד בבחירות באספה הלאומית, בקול אחד, לטובת סולימאן פרנג'יה. בניגוד לנשיאים קודמים, שנותרו פעילים בזירה הפוליטית גם לאחר תום כהונתם, בחר חילו להיעלם מהחיים הציבוריים. הוא המשיך לעסוק במפעלי רווחה, ועזר לייסד רשת בתי תמחוי לקשישים.
חילו נפטר מהתקף לב ב-7 בינואר 2001, בגיל 87.
לוקי (קומיקס)
לוקי (באנגלית: Loki) הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. גרסת תור הזהב של הקומיקס תחת הוצאת טיימלי קומיקס הופיעה לראשונה בחוברת Venus #6 מאוגוסט 1949, כשגרסת תור הכסף של הקומיקס הופיעה בחוברת Journey into Mystery #85 מאוקטובר 1962, בכתיבתם של סטן לי ולארי ליבר ובאיורו של ג'ק קירבי.
דמותו של לוקי מבוססת על דמותו של אל התחבולות האסגארדי מהמיתולוגיה הנורדית, בנו המאומץ של אודין ואחיו המאומץ של גיבור-העל תור. הוא תואר לרוב כנבל-על אך גם כאנטי-גיבור. הודות לתחבולותיו הרבים, לוקי הערים על הלה להסיר את שמו מהספר של הל, מה שאיפשר לו לרמות את המוות ולהיוולד מחדש בכל פעם במקום למות. אחרי אירועי "מצור", לוקי נהרג וחזר לחיים בדמותו של ילד, קיד לוקי, ובהמשך גם לדמותו של יקול.
דמותו של לוקי מדורגת במקום השמיני ברשימת מאה נבלי העל הגדולים, לפי אתר IGN. את דמותו של לוקי בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "תור", "הנוקמים", "תור: העולם האפל", "תור: ראגנארוק", "הנוקמים: מלחמת האינסוף" ו"הנוקמים: סוף המשחק" מגלם השחקן טום הידלסטון, אשר שב לגלם את הדמות בסדרת הטלוויזיה "לוקי" כחלק משירות הסטרימינג של דיסני+.
סיפור מקורו, בגרותו
לוקי הוא בנו של לאופי, מלך ענקי הכפור - אויביהם המושבעים של האסגרדים - ומלכתו, פרבאוטי. לוקי ניצל את יכולותיו כדי לשנות את סיפור מקורו, וזאת באמצעות מסע בזמן. בקרב נגד ענקי הכפור, מלך אסגרד בור הלך בעקבות מכשף זקן ופצוע, אשר היה לוקי המבוגר במסווה. לוקי המבוגר הפך את בור לשלג בקסמיו, ובנו של בור, אודין, הגיע בזמן כדי לצפות בשאריותיו האחרונות של אביו, המתפזר ברוח ומתחנן בפני אודין שיציל אותו. שנים חלפו, ואודין נעשה מלך אסגרד בעצמו. אודין המשיך במלחמה נגד ענקי הכפור ולאופי, והרג את לאופי בקרב. בבסיס העיקרי של ענקי הכפור, אודין מצא תינוק, אותו לאופי הסתיר מאנשיו מבושה. אודין אימץ את התינוק, לוקי, וגידל אותו באסגרד. לוקי גדל לצד שישה אחים מאמצים: תור, בלדר, טיר, הרמוד, וידאר ובראגי. כמו כן, "רוחו של בור" אשר הציקה לאודין הייתה למעשה אשליה נוספת של לוקי.
העידן המודרני
לוקי התחזה לשטן בתור הזהב, מה שהוביל לכמה אירועים עם אלי האולימפוס היות שגורש לשאול. בעידן המודרני, לוקי ותור התעמתו לעיתים קרובות. בכמה פעמים, לוקי השתמש במורת רוחו של אודין כלפי יחסיהם של תור וג'יין פוסטר לטובתו. הוא כרת ברית עם מכשפת פעם נוספת, הפעם כדי לפתות את תור. כאשר אודין עצמו התערב כדי לסיים את מערכת היחסים של תור ופוסטר, לוקי ניצל זאת ונעשה שליט אסגרד. הוא שלח את הענק סקאאג ואת שד האש סירטיר להביס את שני האסגרדים, וכשנכשל, נענש לשרת את טרולי הסלע. בניסיונות להביס את תור, לוקי הפך את קארל קריל לאיש הסופג, עורר מחדש את שריון "המשמיד" ואף הרחיק לכת וניסה לשכנע את אודין לגזול מתור את פטישו, מיולניר. כמו כן, בניסיון ליצור קרב בין הענק הירוק לתור, לוקי יצר בעקיפין את קבוצת האוונג'רס.
כשחזר לאסגרד, לוקי התמודד שוב עם יחס שונה, אם כי הפעם, עזר לבלום את מתקפותיו של סירטיר על אסגרד. נובא כי במהלך הראגנארוק, "דמדומי האלים", לוקי הוא שיוביל את אויבי אסגרד. הנבואה התגשמה, והאלים נספו בקרב האחרון - פרט לתור, אשר שקע בשינה עמוקה. תור החל לחפש אחר חבריו, ומצא את היימדל ואת הלוחמים שלושה. היימדל הנחה אותו לכיוון דרום מערב, שם המשמיד כלא עשרות בני אדם. לוקי אסף את כל האסגרדים בני בריתו לשעבר, ונולד מחדש כאישה. הוא טען כי לאור העובדה שהראגנארוק אירע, אין לו תוכניות לעתיד. לאחר שסיפר לבלדר כי לעולם לא ישקר שוב, לוקי המשיך לזכות באמונם של האסגרדים. הוא סיפר כי כתור, הוא היה בנו של אודין; בתחילה בלדר לא האמין, אך כאשר תור עצמו אישר זאת, בלדר החל לחשוב על לוקי כאיש סוד אמין. במהלך פלישת הסקרולים, לוקי הצליח לשטות בקהל אסגרדים ולהאמין כי בטא ריי ביל הוא למעשה מתחזה סקרול.
מגי לוסון
מרגרט קאסידי "מגי" לוסון (באנגלית: Margaret Cassidy "Maggie" Lawson; נולדה ב-12 באוגוסט 1980) היא שחקנית אמריקאית. קיבלה את מירב פרסומה עקב תפקידה הראשי בדמות הבלשית ג'ולייט או'הרה בסדרת הטלוויזיה הקומית-משטרתית "בניחוש חוקר" ברשת USA.
לוקי (קומיקס)
שלטון אפל
במהלך שלטונו של נורמן אוסבורן, לוקי הצטרף לקאבאל המרושע אשר כלל את אוסבורן, לוקי, דוקטור דום, אמה פרוסט, הברדס ונאמור. הוא נסע בזמן לעבר כדי להרוג את בור בקרב נגד ענקי הכפור, והקים אותו לתחייה בהווה. עם זאת, הכישוף שהוטל עליו גרם לו לטעות כי כל הסובבים אותו הם אויביו, והחל לתקוף את תושבי ניו יורק. כמו כן, בור נעשה כעוס על כך שבנו לא ניסה להחיותו. כאשר תור הגיע למקום, הקסם של לוקי גרם לבור לראות את תור כמפלצת. כאשר זיהה ב"מפלצת" את כוח אודין, בור תקף אותו בניסיון לנקום בבנו. בעוד תור ובור נלחמו, לוקי הגיע לאסגרד ויידע את בלדר על העניין. השניים מיהרו למנוע מתור להרוג את בור, היות שלא היה מודע לזהותו, אך איחרו. לוקי הזכיר לבלדר כי מבחינה טכנית, תור הרג את מלך אסגרד, והעונש על כך הוא גלות. בלדר נאלץ להגלות את תור, ולאחר מכן, הוא ולוקי דנו על העברת האסגרדים מאסגרד ללאטבריה, וזאת בהזמנתו של דוקטור דום.
מגי לוסון
ביוגרפיה
לוסון נולדה לג'ודי ומייק בלואיוויל שבמדינת קנטקי, ארצות הברית. מגיל 8 שיחקה בהצגות של תיאטראות מקומיים.
היא התחנכה בבית הספר הקתולי St. Stephen Martyr, ולאחר מכן בתיכון הקתולי לבנות בלבד Assumption High School.
לוקי (קומיקס)
שלטון אפל
לוקי ובלדר סעדו ארוחת ערב עם דום, כדי לדון על העברת האסגרדים. בלדר ציין כי היות שהם עזבו את אסגרד, הם צריכים להחזיר את תור מגלותו. לוקי הצליח לגרום לבלדר לוותר על דבר זה, לפני שיעליב את דום. מאוחר יותר, לוקי הופיע בפני תור/דונלד בלייק המוגלה, וגילה לו כי יחזור לגופו הגברי תוך זמן קצר, ושהוא "רק עכשיו" הגיע להבנה שגופו הנשי היה צריך להיות של סיף. לוקי הסביר כי כאשר האסגרדים קמו לתחייה אחרי הראגנארוק, נשמותיהם השתלטו על גופים אנושיים. נשמתה של סיף השתלטה על גופה של רוז צ'יימברס, זקנה גוססת. כאשר תור קרא לאסגרדים, גופה של סיף היה חלש מדי ולא שמע את הקריאה. עם זאת, כאשר הוא קרא להם, גופה של סיף נוצר מחדש יחד עם גופם של שאר האסגרדים, אם כי נשמתה איננה יכלה להתמקם בתוכו. כך, סיף כצ'יימברס יצאה לחפש את גופה האבוד ונתקלה בלוקי. בסופו של דבר, סיף חזרה לגופה הישן, אם כי צ'יימברס מתה. כאשר הברדס הופשט מכוחותיו של דורמאמו על ידי דוקטור סטריינג', דוקטור וודו ודיימון הלסטרום, הברדס קיבל מלוקי הזדמנות שנייה. בקובה, לוקי חשף בפני הברדס ומאדאם מאסק את אבני הנורן, אשר החזירו לברדס את כוחותיו.
מגי לוסון
קריירה
לוסון החלה את קריירת המשחק שלה בילדותה בהנחיה בערוץ ילדים מקומי. בגיל 15 עברה ללוס אנג'לס כדי לקדם את הקריירה שלה.
בשנת 2000 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "Model Behavior" בסדרה "עולמו המופלא של דיסני".
בשנת 2002 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "ננסי דרו".
בשנים 2006–2014 כיכבה בתפקיד ג'ולייט או'הרה בסדרת הטלוויזיה הקומית-משטרתית "בניחוש חוקר" של ערוץ הטלוויזיה USA, בתפקיד הבלשית ג'ולייט או'הרה. ב-2017 שיחקה בסרט ההמשך "Psych: The Movie", וב-2020 שיחקה בסרט ההמשך "Psych 2: Lassie Come Home".
ב-2011 השתתפה במחזה "Greedy", בבימויו של בן זוגה באותה תקופה, ג'יימס רודיי.
בשנת 2012 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "Back In The Game".
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "מלאכית מהגיהנום", לצד ג'יין לינץ'.
חיים אישיים
בשנים 2006–2013 הייתה בזוגיות עם השחקן ג'יימס רודיי, שכיכב לצדה בסדרה "בניחוש חוקר".
ב-14 בנובמבר 2014 התארסה לשחקן בן קולדייק. השניים נישאו בטקס בחוות משפחתו של קולדייק בניו מקסיקו ב-8 באוגוסט 2015, אך הכריזו על גירושיהם בתחילת 2017.
לוסון היא חובבת בעלי חיים ומייסדת קרן "Tiger Frances Foundation" להצלת בעלי חיים.
אראגון (ספר)
אראגון (באנגלית: Eragon) הוא הספר הראשון בסדרת ספרי הפנטזיה הירושה (Inheritance) מאת הסופר כריסטופר פאוליני.
פאוליני החל בכתיבת הספר בעודו בן 15 בלבד. לאחר שכתב במשך שנה, בילה שנה נוספת בכתיבה ועריכה מחדש של הספר. הוריו של פאוליני ראו את כתב היד הסופי, והחליטו להוציא את הספר לאור בהוצאה עצמית. מאוחר יותר, התגלה הספר על ידי הסופר קרל היאסן, שהביא להוצאה מחודשת של הספר על ידי הוצאת הספרים קנופף. הספר יצא לאור ב-26 באוגוסט 2003.
הספר מספר את סיפורו של אראגון, נער חווה המוצא אבן מסתורית בהרים. מהאבן בוקעת דרקונית, לה אראגון קורא בשם סאפירה. בעקבות כך המלך המרושע גאלבאטוריקס שומע בעקיפין על קיומו של אויבו - ברום - זקן שגר ליד ארגון שבמותו מתברר כרוכב ובסוף הספר השלישי מתברר כאביו של ארגון, הוא שולח את משרתיו, הראז'אק, במטרה ללכוד את ברום. תוך כדי כך הראז'אק מתוודעים לקיומם של אראגון וסאפירה והם נאלצים לברוח מביתם יחד עם ברום, ומחליטים לחפש את הווארדן, קבוצת מורדים השואפת להפיל את המלך גאלבאטוריקס.
מבקריו של אראגון נוהגים להזכיר את הדמיון הרב בינו לבין ספרים דוגמת שר הטבעות ומלחמת הכוכבים. ביקורות אחרות שיבחו את הספר, המהווה הישג משמעותי לסופר צעיר כל כך.
הספר יצא לאור בעברית בתרגומה של יעל ענבר בהוצאת כנרת זמורה ביתן וכתר ספרים במאי 2006. בשנת 2008 יצא לאור בעברית הספר השני בסדרה, הבן הבכור, בהוצאת כנרת זמורה ביתן וכתר ספרים. בשנת 2009 יצא לאור בעברית הספר השלישי בסדרה, בריסינגר. בסוף שנת 2012 יצא לאור בעברית הספר הרביעי והאחרון בסדרה ששמו כשם הסדרה, הירושה.
מקורות והוצאה לאור
כריסטופר פאוליני התחיל לקרוא ספרי פנטזיה כשהיה בן 10, אבל הרגיש "מתוסכל" ממחסור בספרים איכותיים. בגיל 14 פאוליני ניסה להתחיל לכתוב ספר ראשון מתוך סדרה של 4 ספרים, אבל לא הצליח להתקדם מעבר לכמה העמודים הראשונים. הוא התחיל לקרוא כל מה שיכול היה למצוא בנושאי כתיבה אומנותית, ולאחר מכן החל לתכנן את סדרת ספרי הירושה. לאחר כחודש של תכנון, הוא התחיל לכתוב טיוטה ראשונית בכתב ידו. הטיוטה הושלמה לאחר כשנה, ואז פאוליני החל בכתיבת הגרסה האמיתית של הספר. לאחר שנה נוספת של עריכה, הוריו של פאוליני ראו את כתב היד. הם זיהו את הפוטנציאל הגלום בו, והחליטו לפרסם את הספר בהוצאה עצמית. פאוליני עצמו אייר את הכריכה של הספר, בה הופיעה העין של סאפירה. הוא אייר גם את המפות המופיעות בספר.
פאוליני ומשפחתו יצאו למסע שיווק של הספר ברחבי ארצות הברית. פאוליני העביר למעלה מ-135 הרצאות לקידום ומכירת הספר, חלקן תוך שהוא לבוש בתלבושת בסגנון ימי הביניים. למרות כל זאת, הספר לא זכה להכרה נרחבת. מאוחר יותר, פאוליני תיאר את חוויותיו מתקופה זו: "עמדתי מאחורי שולחן, לבוש בתחפושת שלי, ולאחר יום שלם של דיבורים ללא הפסקה היו נמכרים אולי 40 ספרים... זו הייתה חוויה מלחיצה. לא הייתי יכול להמשיך כך לעוד הרבה זמן". בקיץ של שנת 2002, הסופר האמריקאי קרל היאסן הזדמן לחופשה באחת הערים בהן פאוליני העביר הרצאה. תוך כדי השהות שם, בנו החורג קנה את הספר, והתאהב בו מיידית. הוא הראה אותו לאביו החורג, שהביא את הספר לבית ההוצאה לאור קנופף. העורך האחראי של הוצאת קנופף, מישל פריי, יצר קשר עם פאוליני ומשפחתו כדי לברר האם הם מעוניינים בפרסום מחודש של הספר תחת הוצאת קנופף. פאוליני ומשפחתו ענו שהם מעוניינים, ולאחר סבב נוסף של עריכות, הספר יצא לאור בהוצאת קנופף באוגוסט 2003. הספר קיבל גם כריכה חדשה שאוירה על ידי ג'ון ג'וד פלנקר.
השראה
הספר "אראגון" החל כאוסף דמיונות וחלומות בהקיץ של בן עשרה. פאוליני ניסה לכתוב ספר שהוא עצמו יאהב לקרוא. הפרויקט התחיל כאתגר אישי, ופאוליני לא חשב שהוא אי פעם יתפרסם. כל הדמויות הן פרי דמיונו של פאוליני, פרט לדמות המרפאה אנג'לה, המבוססת באופן רופף על אחותו של פאוליני.
המקורות המשמעותיים ביותר לכתיבתו של פאוליני הם מיתוסים עתיקים, אגדות מימי הביניים, השירה האפית ביאוולף, וכן הסופרים ג'.ר.ר. טולקין ואריק ראקר אדיסון. בנוסף, פאוליני הושפע מסופרי פנטזיה רבים, וביניהם דייוויד אדינגס, אן מק'קפרי, ריימונד א. פייסט, אורסולה לה גווין, פרנק הרברט ופיליפ פולמן. פאוליני ציין שהוא כלל בספר בכוונה תחילה מאפיינים קלאסיים של ספרי פנטזיה - מסע, נקמה, אהבה, בגידה וחרב קסומה.
השפה העתיקה בה משתמשים האלפים ב"אראגון" מבוססת כמעט לחלוטין על נורדית עתיקה, אנגלית עתיקה, גרמנית ורוסית. פאוליני העיר שהוא השקיע זמן רב במחקר כדי ליצור את השפה העתיקה. הוא הרגיש שהשימוש בשפה אמיתית, שבאמת קיימת בעולם מזה כמה מאות שנים, נותן לעולם שהוא בנה תחושה עשירה ואמיתית יותר. השפה בנויה לרוב בתחביר של השפה האנגלית, כאשר מילים בשפה הנורדית העתיקה מחליפות את המילים באנגלית. השפה, בשימוש האלפים, כוללת גם אוסף של תוארי כבוד, בדומה למערכת תוארי הכבוד בשפה היפנית. בחירת השמות המתאימים לדמויות ולמקומות המופיעים בספר הייתה לעיתים תהליך ארוך, שנמשך ימים, חודשים, או אפילו שנים. במהלך הכתיבה, פאוליני נהג להשתמש בשם חלופי, כמחזיק מקום, עד שהשם האמיתי עלה בדמיונו.
הנוף ב"אראגון" מבוסס על נופי ארץ הולדתו של פאוליני, מונטנה, ובפרט על נופי פאראדייז ואלי. פאוליני הרבה לצאת לטיולים באזורי ההרים וביער, ואמר שלעיתים קרובות, האפשרות שהייתה לו להסתכל מקרוב בפרטים הקטנים היא שעשתה את ההבדל בין תיאור סביר לתיאור ייחודי. האירועים בספר מתרחשים ביבשת הדמיונית אלגאזייה. פאוליני שירטט לעצמו בקווים כלליים את ההיסטוריה של אלגאזייה עוד לפני שכתב את הספר בפועל, אבל את המפות הוא צייר רק כשהעלילה בספר התקדמה, והיה חשוב לראות לאן אראגון נודד. לאחר מכן, הוא החל לקבל רעיונות להיסטוריה ולעלילה תוך כדי שבנה את הגאוגרפיה של אלגאזייה.
פאוליני בחר לתאר בספר את תהליך ההתבגרות של גיבורו הראשי, אראגון. הוא עשה זאת מפני שראשית, זהו מאפיין קלאסי של ספרי פנטזיה. ושנית, כי הוא הרגיש שתהליך ההתבגרות של אראגון יוכל לשקף במידת מה את תהליך ההתבגרות שלו עצמו כאדם וכסופר. סאפירה, הדרקונית של אראגון, מתוארת כהתגלמות הידיד המושלם. תכונותיה כפי שתוארו בספר כוללות נאמנות, חוש הומור, אומץ, חכמה ואצילות. פאוליני הסביר שהוא בחר לשוות לה אופי אנושי, מכיוון שהיא לא גדלה בקרב בני מינה, אלא התפתחה תוך קשר מנטלי הדוק עם בן אדם. למרות זאת, הוא ניסה להוסיף לסאפירה גוון מעט קסום, כדי להדגיש את הזרות של בני גזעה.
תקציר העלילה
הספר פותח בפרולוג, בו צל - מכשף שרוחות מרושעות השתלטו על גופו - בשם דורזה ו12 אורגלים הורגים שני אלפים ורודפים אחרי אשה אלפית ביער. האשה האלפית מחזיקה ברשותה אבן כחולה, שלאחר מכן תתגלה כביצת דרקון. הצל מצליח לשבות את האלפית, אבל האלפית מספיקה לשלוח את הביצה באמצעות קסמים לרכס הרי השדרה.
אראגון חי עם דודו גארו ובן דודו רוראן בחווה הגובלת בכפר בשם קרווהול. יום אחד, בעת ציד ביער ברכס השדרה, רכס הרים מסוכן ששוכן לאורך צידה המערבי של אלאגייזיה, מופיעה מול אראגון אבן כחולה, מלוטשת ובוהקת. לאחר מספר חודשים, בוקעת מה"אבן" דרקונית, ואראגון מבין שהאבן הייתה למעשה ביצת דרקונית. אראגון מעניק לדרקונית את השם סאפירה. סאפירה יכולה לתקשר עם אראגון באמצעות קשר מנטלי שהיא חולקת איתו. בהתחלה אראגון מצליח להסתיר את הדרקונית, ולגדל אותה ביער הסמוך. אבל עד מהרה, שניים ממשרתי המלך, הראזאק, מגיעים לקרווהול בחיפוש אחר ברום - אויב של גלבטוריקס שגר ליד אראגון. תוך כדי המצוד על ברום הראז'אק מגלים את קיומם של אראגון וספירה והולכים לתפוס אותם, אראגון וסאפירה מצליחים להימלט ולהתחבא ביער, אבל הראז'אק פוצעים את גארו אנושות ושורפים את החווה ואת ביתו של אראגון. לאחר שגארו מת, אראגון מרגיש שאין לו עוד שום סיבה להישאר בקרווהול, והוא פותח במסע נקמה אחרי הראזאק. למסע מצטרף אליו ברום, שמשום מה מתעקש לעזור לו ולסאפירה.
תוך כדי המסע, ברום מלמד את אראגון את אמנות הלחימה בחרבות, את השפה העתיקה, שפת השימוש בקסמים, ומסביר לו את דרכי רוכבי הדרקונים. המסע מוביל אותם לעיר טירם, שם הם מצליחים לעלות על עקבותיהם של הראזאק ולגלות שהם נמצאים בעיר הדרומית דראס ליאונה. בלילה לאחר שחדרו לעיר, הראזאק טומנים להם מארב. זר בשם מרטאג מציל אותם, אבל ברום נפצע אנושות. בידיעה שהוא עומד למות, ברום מגלה לאראגון שהוא עצמו היה פעם רוכב דרקונים. לדרקונית שלו קראו גם כן סאפירה, אבל רוכב דרקונים מרושע בשם מורזן הרג אותה. ברום הצליח לנקום את מותה ולהרוג את מורזן. לאחר שברום מספר לאראגון פרטים אלו, הוא מת.
מרטאג הופך לבן לוויה של אראגון במסעו. הם מחליטים ללכת לעיר ג'ילייד בעקבות מידע שברום אמר לספירה ששם נמצא איש קשר של הווארדן, בשאיפה למצוא מידע על מיקום הווארדן, קבוצת מורדים השואפת להפיל את המלך גאלבאטוריקס. תוך כדי הקמת מחנה ליד ג'ילייד, אראגון ומרטאג מותקפים. אראגון נשבה, ונכלא בכלא בו מוחזקת אשה מסוימת, שאראגון ראה בחלומותיו. כשאראגון מצליח לברוח מתאו, הוא מגלה שהיא למעשה אלפית. מרטאג וסאפירה מצליחים לפרוץ לכלא, ואראגון מצליח להימלט ולוקח איתו את האלפית חסרת ההכרה. תוך כדי הבריחה, אראגון ומרטאג נלחמים בצל דורזה, ומרטאג מצליח לקלוע חץ במצחו של דורזה. הצל נעלם במסך עשן.
לאחר הבריחה, אראגון מצליח לתקשר טלפתית עם האלפית חסרת ההכרה, ומגלה ששמה הוא אריה. אריה מסוגלת לכוון אותם למיקום המדויק בו נמצאים הווארדן: עיר בשם טרונג'הים, השוכנת בתוך ההר הענקי פארת'ן דיור. אראגון ומרטאג פותחים במסע לכיוון פארת'ן דיור, הן כדי להציל את אריה, והן כדי להימלט מזעמו של המלך גאלבאטוריקס. בכניסה לפארת'ן דיור, מפתיעים אותם כמות גדולה של אורגלים, גזע של מפלצות דמויות אדם. אנשי הווארדן מצליחים להציל אותם, והם מובלים אותם למנהיג הווארדן אז'יהוד. אז'יהוד אומר לאראגון שדורזה לא הושמד על ידי פגיעת החץ המוצלחת של מרטאג, כי הדרך היחידה להשמיד צל היא לדקור אותו בליבו.
תוך כדי כך, מתאסף בפאתי פארת'ן דיור צבא עצום של אורגלים, המונהג בידי הצל דורזה שנשלח על ידי גאלבאטוריקס. הצבא מנסה לפלוש לטרונג'הים, ומתחיל קרב. תוך כדי הקרב, אראגון פוגש שוב את דורזה, ודורזה פוצע את אראגון קשות בגבו, וכמעט מצליח לשבות אותו. תודות להסחת דעת שיצרו אריה וסאפירה, אראגון מצליח לדקור את דורזה בליבו באמצעות חרבו. לאחר מותו של דורזה, האורגלים משתחררים מהקסם שאחז בהם, ומתחילים להילחם בינם לבין עצמם. אנשי הווארדן מנצלים את המצב, ומצליחים לדחוק את האורגלים אל מחוץ לפארת'ן דיור. בזמן שאראגון חסר הכרה, מישהו בשם הנכה השלם בגופו ובנפשו יוצר קשר טלפתי עם אראגון, וקורא לו לבוא לאימונים ביער האלפים, דו וולדנוורדן.
ביקורות ופרסים
אראגון זכה לביקורות מעורבות. ליז רוזנברג, מבקרת ספרים של הניו יורק טיימס, ביקרה את הספר בשל "תיאורים קלישאתיים", "דיאלוגים מסרטים סוג ב'", וכן עלילה "שנמתחת לאורך הספר, עם חורים בהגיון ודמויות שנעלמות פתאום או מופיעות לראשונה בדקה האחרונה". למרות כל זאת, רוזנברג ציינה ש"על אף כל הפגמים שלו, אראגון הוא עבודה מקורית שבוצעה בכישרון גדול". היא שיבחה את זרימת הסיפור ואת קצבו, והתפעלה ממה שהגדירה כ"מחויבות הבולטת של פאוליני לסיפור". ביקורות אחרות כינו את העלילה "פשטנית" ו"צפויה" והעירו שקל לזהות בה אלמנטים מספרי פנטזיה אחרים, דוגמת שר הטבעות של ג'.ר.ר. טולקין. ביקורות חיוביות התרכזו בעיקר בדמויות שבספר, בעלילה הזורמת, וביכולת של פאוליני להשאיר את הקורא מרותק לספר. בזכות תכונות אלו הספר כונה "מבדר" ו"כיף לקריאה".
בקמן, כותב התסריט של הסרט שנכתב ע"פ הספר, מעריץ ספרי וסרטי פנטזיה ומדע בדיוני, אמר שהוא היה נדהם מהפריחה המוקדמת של הסופר, משליטתו בקווי העלילה והדמויות ומיכולתו ליצור מספר עולמות דמיוניים לגמרי.