cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביו דיזל
שימוש ברכבים ומוכנות יצרני הרכב
ישנם מקומות מסוימים בעולם המעודדים את השימוש בדלקים חלופיים כדי להקטין את השימוש בדלקים לא מתכלים ובכך להקטין את היקף הפליטות של הרכבים, לדוגמה בעיר הליפקס (נובה סקוטיה) שבקנדה, אוטובוסים עירוניים מונעים בעזרת ביו דיזל המיוצר משומן דגים. אומנם בתחילת פעילות המיזם, בשנת 2004, נתקלו המפעילים במספר תקלות טכניות אך כיום כל מערך האוטובוסים מתפקד בצורה מוצלחת. אף בתעשיית המזון המהיר נעשים מאמצים לנצל את פסולת שמן הטיגון כדי לייצר ביו דיזל. בבריטניה, רשת מקדונלד'ס הכריזה בשנת 2007 על ביצוע תהליך ייצור ביו דיזל מפסולת השמן לצורך הפעלת מערכות שונות בסניפי הרשת.
רכבות ומטוסים
חברת הרכבות הבריטית וירג'ין רייל אשר טוענת כי היא המובילה בתחום השימוש בביו דיזל, מפעילה רכבות המונעות על ידי ביו דיזל בריכוז של 20%. כמו כן נציגי החברה טוענים כי המעבר לביו דיזל מסוג זה מקטין את היקף הפליטות של הרכבות ב-14%. החל משנת 2007 הרכבות של חברת Royal Train מונעות בעזרת ביו דיזל טהור המסופק על ידי חברת Green Fuels בע"מ. בדומה לחברה הבריטית גם חברת הרכבות הממשלתית במזרח וושינגטון ביצעה במהלך קיץ 2008 נסיעת מבחן עם ביו דיזל בהרכב של 25% עשוי מקנולה. חברת תעופה צ'כית ביצעה טיסת מבחן במטוס סילון מונע על ידי ביו דיזל. כמו כן, חברות אחרות ביצעו טיסה דומה תוך שימוש בדלק חלופי מסוגים אחרים. בנובמבר 2011, חברת יונייטד איירליינס ביצעה את הטיסה הראשונה של מטוס מסחרי המונע על ידי 40% דלק מטוסים ביולוגי מבוסס אצות ו-60% דלק מטוסים מחצבי. טיסת המבחן ארכה כשעתיים וחצי – מנמל התעופה שבעיר יוסטון אל העיר שיקגו.
המצב בישראל
בישראל ניתן לרכוש ביו-דיזל בצורה מסחרית. החברה הראשונה העוסקת בייצור מסחרי של ביו-דיזל היא גרין-בי (GreenBe). בנוסף, קיימות סדנאות להכנת ביו-דיזל על ידי מיחזור שמן בישול משומש.
גם בישראל השימוש בשמנים בכמויות גדולות זול מאשר השימוש בסולר. עלות ייצור ביו-דיזל משמן צמחי נקי היא כ-1 שקל לליטר. עלות הייצור משמן טיגון משומש היא כ-4 שקלים לליטר.
שפמנוני חשמל
שפמנוני חשמל (שם מדעי: Malapteruridae), היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים. אלו הם דגי חשמל החיים במים מתוקים באפריקה שמדרום לסהרה. הגדול בשפמנוני החשמל יכול להגיע לאורך 1.2 מ' ולמשקל 20 ק"ג אך רוב המינים קטנים בהרבה.
שפמנונים אלה בעלי שפמות קשיחים לבנים וקצרים הבולטים מתחת לפיהם. הם בעלי גוף לבן או אפור עד כתום ועיניהם קטנות ביותר. במקום העיניים הם מסתמכים על ראיית חשמל שהם פולטים סביבם ללא הרף. לשפמנונים אלה אין סנפירי גב או זנב. את החשמל הם מפיקים מאיבר הקרוב לסנפירי החזה היכול לפלוט חשמל עד ל-350 וולט.
תפוצתם באגמי אפריקה ובנילוס הלבן. הם פעילים בלילות וצדים דגים, ביצי דגים, וחסרי חוליות באמצעות החשמל שהם פולטים.
The Best of Celine Dion & David Foster
The Best of Celine Dion & David Foster (בעברית: הטוב ביותר של סלין דיון ודייוויד פוסטר) הוא אלבום אוסף של הזמרת הקנדית סלין דיון. אלבום האוסף יצא לאור ב-19 באוקטובר 2012 על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, במדינות נבחרות באסיה.
האלבום כולל את השירים עליהם עבדה דיון במשך השנים עם המפיק והכותב דייוויד פוסטר. והאלבום יצא לרגל 20 שנה של עבודה משותפת בין השניים.
רקע ותוכן
האלבום הופץ במספר מדינות נבחרות באסיה 20 שנה לאחר שפוסטר ודיון החלו לעבוד ביחד. האלבום כולל להיטים כמו: "Because You Loved Me," "The Power of Love," "All by Myself," "Tell Him" ו-"To Love You More". בנוסף לכך, האלבום גם כולל דואט עם אלביס פרסלי אשר לא פורסם מעולם, בשם, "If I Can Dream". השיר הוקלט עבור הקמפיין "Idol Gives Back", ודיון אף ביצעה אותו באפריל 2007, בתוכנית הטלוויזיה "אמריקן איידול", אך הוא לא שוחרר אף פעם באופן רשמי.
האלבום מכיל דואטים נוספים עם זמרים כמו פרנק סינטרה, ברברה סטרייסנד ואנדראה בוצ'לי. באלבום ישנם גם שירי פסקול מצליחים אשר דיון הוציאה בעבר; "Because You Loved Me", מתוך הפסקול לסרט "צמודים אישית", "When I Fall in Love", מתוך הפסקול לסרט "נדודי שינה בסיאטל", ו-"The Prayer" מתוך הפסקול של הסרט "החרב הקסומה". האלבום אינו כולל שירים מהאלבום Unison, שם הפיק פוסטר 5 שירים.
הצלחה ועטיפת האלבום
בשונה מאלבום האוסף All the Way... A Decade of Song שמכר למעלה מ-17 מיליון עותקים ברחבי העולם, אלבום האוסף הזה לא זכה להצלחה רבה, אך בשיאו הצליח להגיע אל המקום ה-3 במצעד האלבומים שבטאיוואן, ואל המקום ה-9 במצעד האלבום הבינלאומיים של קוריאה הדרומית.
עטיפת האלבום צולמה על ידי הצלם של מגזין "ניובו", ג'רי מטלוס בלאס וגאס.
אירווינג פישר
אירווינג פישר (באנגלית: Irving Fisher; 27 בפברואר 1867, ניו יורק – 29 באפריל 1947) היה כלכלן אמריקאי בולט מתחילת המאה ה-20. הוא היה פעיל למען הבריאות, ותומך באיגניקה. הוא היה אחד הכלכלנים הנאו-קלאסיים האמריקאים הראשונים, וזכה לפרסום רב בימי חייו וכיום. ישנם כמה מושגים הקרויים על שמו כולל "משוואת פישר", "השערת פישר" ו"תאוריית ההפרדה של פישר". פישר הוא גם ההוגה של תוכנית שיקגו לרפורמה מוניטרית במערכת הבנקאית שעיקרה זניחה של בנקאות ברזרבה חלקית ומעבר לבנקאות ברזרבה מלאה. הכלכלן מילטון פרידמן החשיב את פישר לאחד מאבות התאוריה המוניטרית.
השקעות והתנהגות אנשים בבורסה
פישר פיתח תאוריה לגבי השקעות. תאוריה זו משמשת כבסיס לתאוריות השקעה מודרניות. הוא נכשל בחיזוי השפל הגדול של 1929, וגם לאחר תקופה קצרה אל תוך השפל הוא חשב שמדובר ב"תיקון קטן" שיסתדר בתוך זמן קצר כחלק ממחזור עסקים. הוא הפסיד את כל רכושו בשפל, ושרד אותו תודות לתמיכתם של בני משפחה.
לאחר השפל, פישר פיתח תאוריה שונה לגבי השקעה, אולם זו זכתה להתעלמות מצד רוב הכלכלנים. בניגוד לתאוריה הקודמת שהסתכלה על סוכן רציונלי שמשווה ביצועים של פירמות שונות, פישר התחשב בכך שהתנודות בבורסה מושפעות לא רק מהתבוננות וניתוח רציונלי של ביצועי הפירמות, אלא מהתבוננות במעשים ובציפיות של שאר המשקיעים. הכלכלן סטיב קין מתייחס לתאוריה זו בספרו הכלכלה במערומיה.
כסף ורמת המחירים
התאוריה של פישר אודות רמת המחירים של המוצרים היא תאוריה להסברת כמות הכסף הקיימת במשק. M מייצג את כמות כסף במשק, P מייצג את רמת המחירים, T מייצג את כמות העסקאות (טרנסאקציות) שמתבצעות באמצעות הכסף, ו-V מייצג את מהירות מחזור הכסף. פישר טען כי משתנים אלה קשורים זה לזה באמצעות משוואת מסחר:
כלכלנים מאוחרים יותר החליפו את המשתנה T שקשה להגדירו במשתנה Q שמייצג תפוקה ראלית, שמודדים אותה כמעט תמיד באמצעות תוצר מקומי גולמי.
משוואת פישר
פישר היה גם הכלכלן הראשון שהבדיל באופן ברור בין ריבית ריאלית לבין ריבית נומינלית:
כאשר r מייצג את שער הריבית הראלי, i מייצג את שער הריבית הנומילי, והאינפלציה היא העלייה ברמת המחירים. כאשר האינפלציה נמוכה מספיק, הריבית הראלית קרובה לערך של הריבית הנומינלית פחות קצב האינפלציה הצפוי. משווה זו נקראת משוואת פישר.
אשליית הכסף
אשליית הכסף היא הנטייה האנושית לחשוב על כסף במושגים נומינליים במקום ריאליים. פישר פיתח את המושג בספרו "אשליית הכסף", אולם מושג זה הוכחש לאחר מכן על ידי כלכלני הזרם הנאו קלאסי, היות שדבר זה מנוגד לתאוריה של רציונליות, היות שסוכן רציונלי יתחשב רק ברמה הראלית, או בכמות המוצרים שהכסף יכול לספק.
הכנסה ורווחה לפי פישר
בספרו המפורסם "טבעו של ההון וההכנסה" (Nature of Capital and Income. A. M. Kelly, New York, 1906), יוצא פישר נגד הרעיון שעומד בבסיס של חישוב התוצר המקומי הגולמי. לפי פישר, הרווחה הלאומית לא מורכבת מהמוצרים שיוצרו באותה שנה, אלא מהשירותים שהצרכנים הסופיים נהנו מהם כתוצאה מסחורות שמקורן אנושי. פישר כינה את השירותים האלה "הכנסה נפשית" (psychic income). רוב הכלכלנים מתייחסים למושג זה כשהם מתייחסים ל"סיפוק תועלת".
היות שהתהליך הכלכלי כולל פעולות טורדניות ומזיקות ניתן להרחיב את המושג כך שיהיה מושג גם של "הוצאה נפשית" של התהליך הכלכלי (לדוגמה העלות של זיהום, רעש, עלות של נסיעות יוממות לעבודה, עלות של פשיעה ושל הרס משפחות). דבר זה מאפשר להשיג את הרעיון התאורטי של "הכנסה נפשית נטו" – סך ההיבטים החיובים פחות סך ההיבטים השליליים.
כלכלנים אחרים שתומכים ברעיונות אלה כוללים את ארתור פיגו, דיילי, ג'ורג'סקיו רוגן ומנפרד מקס ניף.
H&M
Hennes & Mauritz AB, המוכרת בעיקר בראשי התיבות H&M (אייץ' אנד אם), היא רשת אופנה שוודית רב-לאומית, המוכרת בגדים לגברים, לנשים ולילדים. הרשת גם מציעה מגוון רחב של נעליים, תכשיטים, תיקים, אקססוריז למיניהם ומוצרי איפור וטיפוח. החברה היא חברה הממוצבת כזולה. לחברה כ-3,500 חנויות ב-57 מדינות ברחבי אירופה, צפון אמריקה, המזרח התיכון, אפריקה ואסיה. החברה מעסיקה מעל ל-132,000 עובדים ברחבי העולם.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1947 בעיר וסטרוס שבשוודיה, על ידי ארלינג פרסון. באותה העת החברה מכרה רק בגדי נשים ונקראה "Hennes" (פירוש המילה בשוודית הוא "שלה"). בשנת 1968 רכש פרסון את המלאי של חנות ציוד ציד בסטוקהולם בשם "Mauritz Widforss". המלאי של החנות כלל גם בגדי גברים, ובשל כך החליט פרסון שתחת המותג יימכרו גם בגדי גברים, ושמה של החנות שונה ל-"Hennes & Mauritz", מאוחר יותר השם קוצר ל-"H & M. Erling". בנו של ארלינג, סטפן פרסון, הפך למנכ"ל החברה בשנת 1990 וליו"ר מועצת המנהלים של החברה בשנת 1998. כיום רוב הסחורה של הרשת מיוצרת באסיה ובאירופה.
בישראל
זכיינית H&M בישראל היא חברת "מאצ' ריטייל בע"מ", חברה מקבוצת יוניון שבשליטת ג'ורג' חורש. במרץ 2010 נפתחו שלוש החנויות הראשונות של הרשת בישראל, בתל אביב בירושלים ובחיפה, במרץ 2011 נפתחו עוד חנויות בנתניה, כפר סבא ופתח תקווה ובאוגוסט 2011 נפתחו עוד חנויות ברחובות ובהרצליה. שנה לאחר מכן, באוגוסט 2012, נפתחה חנות נוספת בקניון העיר בת ים. במאי 2013 נפתח סניף בבאר שבע ובאוגוסט של אותה שנה נפתח סניף חדרה בקניון "לב חדרה".
במרץ 2015 נפתח סניף אשדוד במרכז הקניות ביג FASHION אשדוד ובאוגוסט של אותה שנה נפתח סניף רמלה בקניון עזריאלי. במרץ 2017 נפתח סניף ראשון לציון בקניון עזריאלי ראשונים הממוקם על מחלף ראשונים במזרח העיר. באפריל 2019 נסגר סניף טבריה וביולי 2019 נפתח סניף אילת בקניון אייס מול. בסה"כ 22 סניפים בארץ.
זכיינית H&M חברת מאצ' ריטייל מייבאת לישראל גם מותגים הנוספים של H&M בהם H&M הום ו-COS.
מותג
המותג H&M מוצב במקום ה-21 בעולם, בין המותגים הגלובליים. שוויו מוערך בכ-15 מיליארד דולר. במקום שמה המלא של החברה, Hennes & Mauritz, נעשה שימוש בראשי התיבות H&M מטעמי פשטות.
בשנת 2011 בית האופנה ורסצ'ה עיצב קולקציית קפסולה לרשת H&M. קולקציה זו הושקה ב-17 בנובמבר בכ-300 חנויות הרשת מסביב לעולם. בישראל נבחר סניף H&M הממוקם בקניון עזריאלי להיות הסניף הראשון בישראל שימכור את קולקציית ורסצ'ה ביום ההשקה העולמי. הקולקציה אזלה ממדפי הסניף בעזריאלי ביום ההשקה לאחר כארבע שעות בלבד.
בנובמבר 2018 הודיע על סגירת מותג הבגדים השוודי צ'יפ מאנדיי
אדוארד אוורט הייל
אדוארד אוורט הייל (באנגלית: Edward Everett Hale; 3 באפריל 1822 - 10 ביוני 1909) היה סופר, היסטוריון וכומר אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות מאמריו שפורסמו ב-Atlantic Monthly, בתמיכה באיחוד, במהלך מלחמת האזרחים.
ביוגרפיה
הייל נולד ב־3 באפריל 1822, בבוסטון, מסצ'וסטס, בנו של נתן הייל (1784–1863), בעלים ועורך של העיתון: Boston Daily Advertiser. אחיהם של לוקרטיה פיבודי הייל, סוזן הייל וצ'ארלס הייל. אדוארד הייל היה אחיינו של אדוארד אוורט, הנואם והמדינאי, ואחיינו של נייתן הייל (1755-1776), גיבור מלחמת המהפכה שהוצא להורג על ידי הבריטים באשמת ריגול. אדוארד אוורט הייל היה גם הוא צאצא של ריצ'רד אוורט וקשור להלן קלר.
הייל היה ילד פלא שהפגין כישורי ספרות יוצאי דופן. הוא סיים את בית הספר הלטיני בבוסטון בגיל 13 ונרשם למכללת הרווארד מיד לאחר מכן. שם, הוא זכה בשני פרסי בודין ונבחר למשורר הכיתה. הוא סיים שני בכיתתו בשנת 1839 ואז למד בבית הספר לדתות בהרווארד.
הייל קיבל רישיון להטיף ככומר בשנת 1842 על ידי אגודת הכמרים של בוסטון. בשנת 1846 הפך לכומר של כנסיית האחדות בווסטר, מסצ'וסטס.
הייל התחתן עם אמילי בולדווין פרקינס בשנת 1852. היא הייתה אחייניתם של מושל קונטיקט והסנטור האמריקני רוג'ר שרמן בולדווין ואמילי פיטקין פרקינס מצד אביה ולימן ביצ'ר, הרייט ביצ'ר סטו והנרי וורד ביצ'ר מצד אמה. נולדו להם תשעה ילדים: אלכסנדר, שנת 1853; אלן דיי, 1854–1939; ארתור, 1859–1939; צ'ארלס אלכסנדר, 1861–1867; אדוארד אוורט, הבן, 1863–1932; פיליפ לסלי הייל, 1865–1931; הרברט דודלי, 1866–1908; הנרי קידר, 1868–1876; רוברט בוורלי, 1869-1895.
הייל עזב את כנסיית האחדות בשנת 1856 כדי להיות כומר בכנסייה הקונגריציונלית הדרומית בבוסטון, שם שימש עד 1899.
הייל התפרסם לראשונה כסופר בשנת 1859, כאשר פרסם את הסיפור הקצר "הכפיל שלי ואיך הוא הסיר אותי" ל-"Atlantic Monthly". עד מהרה פרסם סיפורים אחרים באותו כתב עת. יצירתו הידועה ביותר הייתה "האיש ללא מדינה", שפורסם בשנת 1863 ונועד לחזק את התמיכה בעניין "האיחוד" בצפון.
כמו בחלק מהסיפורים האחרים הלא רומנטיים שלו, הוא השתמש בריאליזם דק שהביא את קוראיו להניח שהנרטיב הוא תיעוד של עובדות. שני הסיפורים האלה והאחרים כמו "איש ואשת הסמרטוטים" ו"השלד בארון ", העניקו לו מקום בולט בקרב סופרי הסיפורים הקצרים של אמריקה מהמאה ה-19. סיפורו הקצר "ירח הלבנים", שהתפרסם בהמשכים ב"באטלנטיק מנסלי", הוא התיאור הבדיוני הראשון הידוע של לוויין מלאכותי. ייתכן שהייתה זו השפעה על הרומן של "האוצר של בוגום" מאת ז'ול ורן. הוא נבחר עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ומדעים בשנת 1865. כהוקרה על תמיכתו באיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית, הייל נבחר כחבר המסדר הצבאי של הלגיון של ארצות הברית.
הייל סייע להקמת העיתון " Christian Examiner " בשנת 1869 והפך לעורך שלו. בסיפור שלו "עשר פעמים" (1870) הגיבור הארי וודסוורת', הוא כתב את המשפט המפורסם בשנת 1869: "הסתכל למעלה ולא למטה, הסתכל קדימה ולא אחורה, התבונן החוצה ולא פנימה ותן יד." המוטו הזה היה הבסיס להקמת מועדוני Lend-a-Hand, Legion-Look Legions ומועדוני הארי וודסוורת' לצעירים.
בשנת 1875, העיתון "קריסטיין אקזמינר" התמזג עם מגזין "סקרייבנר". בשנת 1881 פרסם הייל את הסיפור "ידיים כבויות" ב"הרפר מנסלי". בסיפור, המספר חוזר אחורה בזמן כדי לשנות אירועים בעבר, ובכך ליצור ציר זמן חלופי. פול ג'יי נהין כתב כי סיפור זה הופך את הייל לחלוץ בתחום המדע הבדיוני, מסע בזמן והסיפורים על שינוי העבר.
לאורך חייו תרם מאמרים רבים במגוון נושאים לכתבי העת הוא היה המחבר או העורך של יותר משישים ספרים - ספרות, מסעות, דרשות, ביוגרפיה והיסטוריה.
בשנת 1903 התמנה לתפקיד הכומר הראשי של הסנאט של ארצות הברית והצטרף לחברה הספרותית בוושינגטון. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר כחבר באקדמיה לאמנויות ומדעים.
הייל חי משנת 1869 ועד מותו בבית אדוארד אוורט הייל ברוקסברי.
אדוארד הייל נפטר ברוקסברי, שהייתה אז חלק מבוסטון, בשנת 1909.
הוא נקבר בבית העלמין פורסט הילס, מחוז סופוק, מסצ'וסטס.
דמותו בגודל טבעי נחקקה בפסל ברונזה המנציח את זכרו של האיש ויצירותיו שניצב בגן ציבורי של בוסטון.
דעות
בהייל היה שילוב של אישיות כוחנית, יכולת ארגון גבוהה ותאולוגיה מעשית ליברלית, הייל היה פעיל בהעלאת המורל האמריקני במשך חצי מאה. היה לו אינטרס עמוק בתנועה נגד העבדות, כמו גם בחינוך המעמדות הנמוכים.
הוא פרסם מגוון רחב של יצירות בתחום הבדיוני, ההיסטוריה והביוגרפיה. הוא השתמש בכתביו ובשני המגזינים שהקים, כדי לקדם מספר רפורמות חברתיות, כולל סובלנות דתית, ביטול העבדות וחינוך רחב יותר. הסופרת-מחנכת מרי לואי דיקינסון שימשה כעורכת המשנה של הייל.
הייל תמך בהגירה האירית באמצע המאה ה-19, כיוון שהרגיש שהעובדים החדשים משחררים את האמריקנים מביצוע עבודות כפיים. בסדרת מכתבים ב- Boston Daily Advertiser, הוא ציין את "נחיתותם" של המהגרים לעומת האמריקאים עצמם.
פיטר זימן
פיטר זימן (בהולנדית: Pieter Zeeman; 25 במאי 1865 – 9 באוקטובר 1943) היה פיזיקאי הולנדי, זכה בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1902 יחד עם הנדריק לורנץ על גילוי אפקט זימן הקרוי על שמו ועל התרומה למחקר על השפעת המגנטיות על תופעת הקרינה.
זימן נולד בעיר זונמייר שבהולנד. כבר מגיל צעיר התעניין בפיזיקה. בהיותו תלמיד תיכון צפה בתופעת זוהר הקוטב בהולנד בשנת 1883 ושרטט תיאור של התופעה שפורסם במגזין Nature. לאחר סיום הלימודים בתיכון החל ללימוד שפות קלאסיות בעיר דלפט, אז דרישה מקדימה ללימודים באוניברסיטה, שם פגש לראשונה בהאיקה קמרלינג אונס, לימים המנחה בעבודת התזה שלו.
קריית נוער
קריית נוער היא ישיבה תיכונית עיונית השייכת לזרם הציוני דתי ומשכנה בשכונת בית וגן שבירושלים. ראש הישיבה הוא הרב משה לינצ'נר.
היסטוריה
בראשית דרכה של קריית נוער היא נקראה מתיבתא "מרום ציון". היא הוקמה בירושלים בשכונת בית וגן, באותה המתכונת של "מתיבתא תורה ודעת" בארצות הברית. מייסד הישיבה היה הרב אלכסנדר לינצ'נר, תלמידו וחתנו של הרב שרגא פייבל מנדלוביץ מייסד ישיבת "תורה ודעת". חזונו של הרב מנדלוביץ היה להקים ישיבה כדוגמת תורה ודעת גם בישראל, חתנו הרב לינצ'נר פעל להגשמת חזונו אחרי מותו.
בשנת 1961 נחנך בית כנסת חדש בקריה במקום בית הכנסת הישן שהיה צר מלהכיל את 300 תלמידי הקריה. בשנת תשכ"ב הייתה קריית נוער לישיבה התיכונית הראשונה לפתוח מגמה ריאלית. בשנות ה-60 היו בקרית נוער שתי ישיבות: ישיבה תיכונית עיונית, מרום ציון, וישיבה מקצועית של אורט. מגמות הישיבה המקצועית היו נגרות, מכניקה, דפוס, אלקטרוניקה ואלקטרומכניקה בנוסף הפעילה קריית נוער מדרשה להכשרת מורים למלאכה.
המתיבתא קלטה תלמידים רבים ממעברות וערי פיתוח ברחבי ישראל. הישיבה הציגה את תלמידיה כיוצאי משפחות מקופחות בעלי אינטליגנציה גבוהה יחסית ושללה את הטענה שהיא קולטת "נוער שוליים".
רוב מוריה ורבניה של הקריה משתייכים לזרם החרדי או לזרם החרדל"י והייחוד שלהם מתבטא בזה שלמרות דעותיהם הם מחנכים לציונות דתית.
ראש הישיבה הראשון היה הרב אליהו קושלבסקי, שעלה לצורך כך מארצות הברית. בשנת 1959 הוא מונה לרב העיר באר שבע. בשנות ה-60 כיהן כראש הישיבה הרב אברהם רביץ. בצוות הישיבה כיהנו גם הרב ישעיהו הדרי, הרב שלמה זלמן הבלין, הרב יוסף סגל והרב אריה וינברג. מנהל הקריה היה יעקב לישנסקי. בשנת 1958 הצטרף לצוות המחנכים הרב רפאל דוד אוירבך, אחיו של הרב שלמה זלמן אוירבך. בהמשך, אחרי עזיבת הרב רביץ, הוא מונה לראש הישיבה התיכונית, שכיהן בו עד שנת 1979. במקביל כיהן הרב משה לינצ'נר, בנו של מייסד הישיבה הרב אלכסנדר לינצ'נר, בתפקיד ראש הישיבה המקצועית.
אוריה (עיר)
אוריה (באיטלקית: Oria, ביוונית עתיקה: Ὑρία – היריה, בלטינית: Uria וגם Orra; במקורות עבריים: אוּירִי) היא עיר בנפת ברינדיזי במחוז אפוליה שבדרום איטליה. העיר שוכנת על הדרך מברינדיזי לטאראנטו. אוכלוסיית אוריה מנתה ב-2021 כ-15,000 נפשות. הקהילה היהודית של אוריה, ששִׂגשׂגה בימי הביניים וכלתה במאה ה-15, נחשבת לאחת העתיקות באירופה.
תולדותיה
אוריה נוסדה באלף השני לפנה"ס, לפי הרודוטוס, על ידי יוונים, מאנשי כרתים, והייתה אחד ממרכזי המסאפינים שנושבו בחצי האי סלנטו ומוצאם כמשוער היה אילירי. אוריה נפלה לידי הרפובליקה הרומית ב-266 לפנה"ס, ובעקבות זאת נמחו ההבדלים בין השבטים השונים באזור. מעמדה כמרכז שלטוני בא לביטוי בטביעת מטבעות משלה בשנים 217 עד 85 לפנה"ס. ב-90 לפנה"ס זכו תושביה, ככל תושבי איטליה, לזכויות פוליטיות שוות לאלה של הרומאים. אחרי פיצול האימפריה הרומית בסוף המאה ה-4 ועד המאה ה-11 נשארה בתחומי השליטה הביזנטית ובמאות ה-7 וה-8 עמדה בקו העימות עם הלומברדים. אוריה סבלה במהלך הפשיטות המוסלמיות במאה ה-10. באמצע המאה-11 הפכה אוריה לחלק מממלכת סיציליה הנורמנית, ובתקופת פרידריך השני הוהנשטאופן חוזקו חומותיה ונבנתה בה המצודה. מסוף המאה ה-13 עד אמצע המאה ה-15 נכללה אוריה בממלכת נאפולי בשליטת בית אנז'ו, ובסוף המאה ה-15 הייתה לנחלת כתר אראגון הספרדי. ב-1713, בתום מלחמת הירושה הספרדית, נמסרה ממלכת נאפולי לידי בית הבסבורג האוסטרי, במהלך העשורים הבאים המשיכה להיות מוקד לסכסוכים וב-1759 חזרה לידי ספרד. ב-1799, בעקבות ניצחונות המהפכה הצרפתית, הפכה ממלכת נאפולי לרפובליקה, ועם מפלת נפוליון ב-1816 אוחדו ממלכת נאפולי וממלכת סיציליה והיו לממלכת שתי הסיציליות, וזו נבלעה ב-1861 בממלכת איטליה המאוחדת. האזור היה מהראשונים ששוחררו מידי הנאצים בפלישת בעלות הברית לאיטליה בספטמבר 1943.
יהדות אוריה
קהילת יהודי אוריה הייתה מהעתיקות באירופה. העיר נקראת במקורות עבריים בשם אוּיְרִי וגם אוריא ואורס. אחימעץ בן פליטיאל, בספר היוחסין שלו, ייחס את ייסוד הקהילה היהודית באוריה לגולים בעקבות חורבן הבית השני בשנת 70 לספירתם. בנימין קלאר מציין בביאוריו למהדורה המדעית שהתקין למגילת אחימעץ כי "ייתכן מאוד שיש גרעין של אמת היסטורית בסיפורים השונים של מוצאם הארץ-ישראלי של יהודי דרום איטליה. על כל פנים עמדה איטליה מימים קדומים תחת מרותה של ישיבת ארץ ישראל". ולחיזוק הטענה הוא מצטט קלאר מספר יוסיפון:. ובמגילת אחימעץ נכתב כי.
אוריה היהודית שגשגה בעיקר בין המאה ה-7 והמאה ה-10. היא נודעה בהוגי דעות, משוררים, מקובלים ורופאים: "חכמים ונבונים, דעתנים ופייטנים", וגם "מביני סודים" ו"יודעי רזים". עם אישיה נמנו בני משפחת אחימעץ – הפייטן והרופא שפטיה בן אמיתי ובנו אמיתי בן שפטיה, שירש את מקומו של אביו כראש הישיבה באוריה ונחשב לאחד ממעצבי הפיוט המרכז-אירופי, שניהם אנשי המאה ה-9, וכן הרופא שבתי דונולו שנולד באוריה ב-913. פשיטות הסרקנים מאיפריקיה במאה ה-10 שמו קץ לשגשוגה של קהילת יהודי אוריה, וחורבנה אירע בכיבוש העיר ב-4 ביולי 925 בידי אבו אחמד ג'עפר אבן עוביד. רוב יהודי העיר נהרגו במצור או נפלו בשבי ונמכרו לעבדוּת בסיציליה ובאיפריקיה. שבתי דונולו עצמו נשבה ונפדה בעזרת בני משפחתו בטאראנטו. כתובת מ-1035 היא השריד הגשמי הידוע האחרון לישות יהודית באוריה. אוריה כלל אינה נזכרת בספר מסעותיו של בנימין מטודלה, שעבר בדרום איטליה ("בארץ פוליאה") בדרכו מבנוונטו לטראני. גורל היהודים שעדיין נאחזו באוריה היה בוודאי כגורל בני הקהילות השכנות בתקופת שלטון בית אנז'ו בממלכת נאפולי שבה נרדפו "הנוצרים החדשים". קִצהּ בא בתחילת המאה ה-16, כאשר צו גירוש היהודים הורחב ב-1507 גם על דרום איטליה, סיציליה וסרדיניה אחרי שהפכו לנחלות בית אראגון.
זכר הקהילה ניכר בכינוי "שער היהודים" (Porta degli Ebrei) שניתן לשער בחומת העיר וכן בשם "כיכר דונולו" שהוענק לרחבה הסמוכה לשער. השער, שעיצובו הנוכחי מתוארך למאה ה-17 והוא נקרא גם "שער טאראנטו", מוליך לרובע ההיסטורי של יהודי אוריה. שרידי בית עלמין יהודי נתגלה בסביבות אוריה בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי ההיסטוריון צ'זרה קולפמינה, שמצא בו מצבה כתובה עברית המתוארכת למאה ה-7. כמו כן נמצאה כתובת דו-לשונית בעברית ובלטינית המתוארכת למאה ה-11.
טמרה פרס
טמרה נתנובנה פרס (ברוסית: Тамара Натановна Пресс, באוקראינית: Тамара Натанівна Пресс; 10 במאי 1937 – 26 באפריל 2021) הייתה אתלטית סובייטית-יהודייה. הייתה אלופה אולימפית פעמיים ברציפות בהדיפת כדור ברזל ואלופה אולימפית בזריקת דיסקוס, בעלת 4 מדליות אוליפיות, שיאנית עולם בזריקת דיסקוס ובהדיפת כדור ברזל, האישה הראשונה בעולם שהדפה מעל 17 ו-18 מטר ואלופת אירופה בשני הענפים.
קורות חיים
לאחר סיום הקריירה הספורטיבית היא הייתה עסקנית ספורט במסגרות שונות. גם באחרית ימיה הייתה פעילה במסגרת קרנות למתן מלגות לספורטאים גמלאים.
אלופת אירופה
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה בשנת 1958 זכתה פרס בשתי מדליות. מדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 53.32 מטר ומדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 15.53 מטר.
שיאנית עולם
בתחרות שנערכה בנלצ'יק באפריל 1959 קבעה פרס בהדיפת כדור ברזל שיא עולמי חדש של 17.25 מטר, שיפור לשיא העולם של בת ארצה גלינה זיבינה (16.76 מטר).
אלופה אולימפית
באולימפיאדת רומא (1960) זכתה פרס בשתי מדליות, מדליית זהב בהדיפת כדור ברזל בשיא אולימפי חדש של 17.32 מטר, לפני יוהנה לוטגה מגרמניה (16.61 מטר) ואירלן בראון מארצות הברית (16.42 מטר) ומדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 52.59 מטר בזריקה האחרונה שלה, אחרי נינה רומשקובה בת ארצה שקבעה שיא אולימפי חדש של 55.10 מטר ולפני ליה מנוליו מרומניה (52.36 מטר).
שבוע לאחר האולימפיאדה בתחרות שנערכה ברומא, איטליה קבעה פרס בזריקת דיסקוס שיא עולם חדש של 57.15 מטר שיפור לשיא בן ה-8 שנים של בת ארצה נינה דובמדזה (57.04 מטר).
באוניברסיאדה שנערכה בסופיה בולגריה בשנת 1961 זכתה פרס בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל (17.12 מטר) ובזריקת דיסקוס בשיא עולם חדש של 58.06 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבלגרד, (לשעבר יוגוסלביה) בשנת 1962 זכתה פרס בשתי מדליות זהב. בזריקת דיסקוס לאחר שהגנה על תוארה בתוצאה של 56.91 מטר ובהדיפת כדור ברזל בשיא עולם חדש של 18.55 מטר.
באוניברסיאדה שנערכה בפורטו אלגרה ברזיל בשנת 1963 זכתה פרס שוב בשתי מדליות זהב בהדיפת כדור ברזל (17.29 מטר) ובזריקת דיסקוס (55.90 מטר).
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פרס בשתי מדליות זהב, בהדיפת כדור ברזל היא הגנה על תוארה בשיא אולימפי חדש של 18.14 מטר בהדיפה האחרונה, לפני רנטה קולמברגר מגרמניה (17.61 מטר) וזיבינה (17.45 מטר) ובזריקת דיסקוס בשיא אולימפי חדש נוסף של 57.27 מטר, לפני אינגריד לוץ מגרמניה (57.21 מטר) ומנוליו (56.97 מטר).
לאחר סיום הפעילות הספורטיבית היא עבדה במח' הספורט של האיגודים המקצועיים בברית המועצות.
שאלה בדבר המגדר
הייתה שאלה בדבר זהותן המגדרית של האחיות פרס. אחת מהטענות הייתה שהן אנדרוגינוס ודעה אחרת סברה שמדובר בהזרקת הורמונים זכריים על מנת לחזקן. המלעיזים כינו אותן "האחים פרס". שתי האחיות נעלמו מזירת הספורט לאחר שנת 1966 שבה הוחלט על חובת בדיקת המגדר (בוטלה בסידני 2000).
טמרה פרס נפטרה ב-26 באפריל 2021.
קנצ'נה מנדיס
קנצ'נה מנדיס (באנגלית: Kanchana Mendis, נולדה ב-24 ביוני 1980 בתור කාංචනා මෙන්ඩිස්) [סינהלה]) היא שחקנית קולנוע בסרי לנקה, משחקת על במת התיאטרון ומופיעה בטלוויזיה. היא ידועה בעיקר בזכות התפקידים שעשתה בסרטים Rajaya Sewaya Pinisai, רוזה Wasanthe סדרות טלוויזיה Damini ו Sakman Maluwa.
חיים אישיים
אביה נפטר כשהייתה בת שנתיים. היא נישאה לרואשן רנאווקה בשנת 2009. לזוג שני בנים - סנוקה ראיין, נמנה רואן, ובת אחת קיישה ריילי. כיום היא גרה בלונדון עם משפחתה.
קריירה
היא הפכה פופולרית כשככבה בפרסומת הטלוויזיה Ninja Mosquito Coil יחד עם שחקן הקולנוע והתיאטרון סנת' ווימלאסאררי. בגיל 12 היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה סובה אנאגאתאיאק (Suba Anagathayak) בבימויו של במאי הקולנוע והתסריטאי דארמאסנה פתירג'ה. היא נכנסה לזרם המרכזי של תעשיית הקולנוע כאשר שיחקה בסרט הסינהלה בשנת 2000 רג'איה סויהיה פיניסאי (Rajaya Sewaya Pinisai)בבימויו של התסריטאי והכותב אודאקאנטה וורנסוריה בדמותה של מזכירה פרטית "פרבשאווארי". היא הופיעה גם בסרטי אימה ומתח טמיליים בשם Varnajalam, שם בוצעו התפקידים העיקריים על ידי השחקנית Sadha והשחקן הטמילי - Srikanth וכן בסרט- Kanagalal Kai Rasi. היא אף שיחקה במספר דרמות בימתיות כמו דהרמה סנגרמה של סאמן תושארה ואנגה בממברו מאת ריצ'רד מנאוואדו.
בשנת 2003 נבחרה מנדיס כ"נציגת המותג " לכרטיס הגרלה מיוחד לציון 40 שנה ל"מועצת ההגרלות הלאומית" בסרי לנקה. באותה שנה, היא זכתה בפרס Sumathi Tele ב Artscope לשחקנית הפופולרית ביותר.
פרסים
היא זכתה במספר פרסים בפסטיבלי הקולנוע המקומיים ופסטיבלי הטלוויזיה. בשנת 2000, היא זכתה בפרס עבור שחקנית המשנה הטובה בסרט הבכורה Rajaya Sevaya Pinisai בטקס פרסי הנשיאות. בשנת 2001 היא זכתה בפרס הוקרה על התפקיד ברוזה וואסנטה בפסטיבל סרסאוויה.
Entrez
Entrez (מבוטא ɒnˈtreɪ) הוא מנוע חיפוש ושליפה אינטרנטי המאפשר למשתמשים לחפש במסדי נתונים רבים מתחומי הבריאות השונים השייכים למרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי - ה-NCBI. משמעות השם היא ברכה בצרפתית המזמינה אדם להיכנס, נבחר כדי לשקף את רוח קבלת הפנים המזמינה את הציבור הרחב להשתמש בתכני המאגרים.
מנוע החיפוש המספק גישה לכל מסדי הנתונים במקביל וממשק משתמש אחד. Entrez יכולה שולפת ביעילות רצפים (של DNA, RNA וחלבונים), מבנים והפניות רלוונטיות. המערכת מספקת תצוגות של רצפי גנים, חלבונים ומפות של כרומוזומים. ישנם ספרי לימוד זמינים גם באופן מקוון דרך מערכת זו.
היסטוריה
בשנת 1991 Entrez הושק על דיסק. בשנת 1993 היה ניתן לגשת לגרסה אינטרנטית באמצעות שרת, וב-1994 הושק אתר האינטרנט.
מאפיינים
העמוד הראשי של Entrez מספק כברירת מחדל גישה לשאילתה הגלובלית, המחפשת בכלל מאגרי המידע הזמינים. ניתן להיעזר בשאילתה בקשרים לוגיים, ובנוסף ניתן להגביל את מרכיבי החיפוש השונים לשדות מסוימים. דף התוצאות מציג את התוצאות הרלוונטיות ביותר מתוך המאגרים עצמם, וכן רשימת המאגרים ומספר ההתאמות לחיפוש בכל אחד ממאגרי המידע, המהווים קישור לתוצאות החיפוש בפועל עבור כל מאגר.
ל-Entrez ממשק דומה לחיפוש בכל מאגר בפני עצמו. בכל מאגר ניתן להשתמש בשדות חיפוש ייעודיים, כגון הגבלת אורך הרצף המבוקש במאגר הנוקליאוטידים. במאגרים אלו ניתן להשתמש באפשרות החיפוש המתקדם, ולבנות שאילתות בצורה אינטראקטיבית. בעמוד זה ניתן גם לצפות בהיסטורית החיפושים, המוצגת כטבלה עם שאילתת החיפוש, מספר התוצאות ותאריך החיפוש. בנוסף, ניתן להוסיף את החיפוש להיסטוריה מבלי להיכנס לתוצאות עצמן. את התוצאות ניתן לייצא כקובץ, או להעתיק ללוח העתקה. ניתן לייצר התראה לדואר האלקטרוני אם נוסף למאגר פריט חדש המתאים לשאילתה המבוקשת. כלי זה נמצא בשימוש נרחב בכל תחומי הביולוגיה ככלי עזר לסטודנטים ולאנשי מקצוע כאחד.
מאגרי מידע כלולים
המאגרים הכלולים מחולקים לשש קטגוריות:
בלאנקו (זמר)
ריקרדו פאבריקוני (נולד ב-10 בפברואר 2003), הידוע בשם הבמה בלאנקו (באיטלקית: Blanco), הוא זמר-יוצר איטלקי.
ביוגרפיה
פאבריקוני נולד בקלבג'זה דלה ריביירה ועבר בילדותו לברשה, שם גדל והתחנך בבית הספר המקומי. כילד, הוא הקשיב בעיקר למוזיקה של לוצ'ו בטיסטי, לוצ'ו דאלה ופינו דניאלה. במהלך תקופת התיכון החל לחבב את מוזיקת ההיפ הופ.
ב-18 ביוני 2021 הוציא בלאנקו לאור, בשיתוף עם ספרה אבסטה, את הסינגל "Mi fai impazzire". הוא הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האיטלקי, ונמכר בכ-420,000 עותקים ברחבי איטליה. ב-10 בספטמבר 2021 יצא אלבום הבכורה של בלאנקו, Blu celeste, הכולל תשע רצועות שהוקלטו על ידו ולא יצאו לאור במרוצת השנים. לאלבום, שהגיע בשבוע הראשון לצאתו למקום הראשון במצעד האלבומים האיטלקי, הוענק תואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות במדינה. הוא עלה לתואר פלטינה שבוע לאחר מכן.
בלאנקו זכה בפסטיבל סן רמו, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2022, עם השיר "Brividi" בהשתתפות מחמוד. מבקרי המוזיקה האיטלקיים ראו בשיר כאחד מחלוצי השימוש באהבה הומוסקסואלית במוזיקה במדינה. הם טענו כי האווירה הרומנטית בווידאו קליפ של השיר, שצבר למעלה מ-3.3 מיליון צפיות ביממה, דומה לזו הנמצאת במערכת יחסים הטרוסקסואלית. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים האיטלקי. הוא ייצג את איטליה, ביחד עם מחמוד בגמר אירוויזיון 2022 וזכו במקום השישי.
אלברט אברהם מייקלסון
אלברט אברהם מייקלסון (באנגלית: Albert Abraham Michelson; 19 בדצמבר 1852 - 9 במאי 1931) היה פיזיקאי יהודי אמריקני יליד פולין, אשר יחד עם אדוארד מורלי הוכיח שגלים אלקטרומגנטיים (ובהם אור) נעים בריק, מדד את מהירות האור בדיוק חסר תקדים בעזרת האינטרפרומטר שהמציא ונקרא על שמו "אינטרפרומטר מייקלסון-מורלי", והוכיח שמהירות האור אינה תלויה במערכת הייחוס שבה היא נמדדת - תגלית שהובילה לפיתוח תורת היחסות הפרטית. האמריקני הראשון שזכה בפרס נובל והיהודי הראשון שזכה בפרס נובל לפיזיקה.
חייו
אלברט מייקלסון נולד בפרוסיה (בעיר שנמצאת עתה בתחום פולין). אביו היה יהודי שמשלוח ידו היה סחר. המשפחה היגרה לארצות הברית כאשר הוא היה בן שנתיים. הוא גדל בקליפורניה ונבדה.
לאחר לימודיו בתיכון, החל ללמוד באקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס. בעקבות הישגיו במדעים ועל אף שלא הצטיין בימאות, הוצע לו לשמש כמדריך למדעים של האקדמיה. בשנים 1880–1882 השתלם אצל הרמן פון הלמהולץ ובפריז.
ב-1881 התפטר משירותו בצי האמריקאי והצטרף כפרופסור למכון הטכנולוגי ע"ש קייס שבקליבלנד במדינת אוהיו. שם ערך ב-1887 יחד עם אדוארד מורלי את הניסוי הקרוי על שמם, שנחשב לאחד מן הניסויים החשובים ביותר בהיסטוריה של הפיזיקה. הוא פורש כראיה המוצקה הראשונה נגד נכונות תאוריית האֶתֶר, אשר הייתה התאוריה השלטת בקרב הפיזיקאים עוד מתחילת המאה ה-18. מטרת הניסוי הייתה לבדוק את מהירות כדור הארץ באתר. מטרתם לא הייתה להוכיח או להפריך את קיום האתר, משום שקיומו נחשב במאה ה-19 לעובדה מדעית שמעטים פקפקו בה. כדי למדוד את מהירות כדור הארץ הם השתמשו בשיטה אופטית-התאבכותית הידועה בשם "אינטרפרומטריה". הרעיון מאחורי הניסוי היה לצרף שתי קרני אור, אשר אחת מהן נעה בכיוון התקדמות כדור הארץ, והשנייה נעה בניצב. בהנחה שהאור מתקדם בתווך כלשהו-באתר- ושכדור הארץ נע ביחס אליו, צריך להיות הבדל במהירויות שתי הקרניים, והאינטרפרומטר של מייקלסון מורלי היה רגיש מספיק בשביל למדוד הבדל זה. ממדידת ההבדל ניתן היה להסיק את מהירות כדור הארץ. חשיבותו של הניסוי התבטאה בין היתר גם בקבלת תורת היחסות של אלברט איינשטיין ובפיתוח האינטרפרומטריה. על עבודה זו, לצד פיתוח ענף האינטרפרומטריה, הוענק בשנת 1907 פרס נובל לפיזיקה למייקלסון.
בשנת 1892 התמנה לפרופסור לפיזיקה הראשון באוניברסיטת שיקגו.
הוא נפטר בפסדינה, קליפורניה.
דיוויזיית הצי המלכותי
דיוויזיית הצי הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בתחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 בפקודת לורד האדמירליות הראשון, וינסטון צ'רצ'יל, והורכבה מאנשי הצי המלכותי שלא הועסקו בספינות של הצי. הדיוויזיה חוותה את הפריסה הגדולה הראשונה שלה בהגנה על המבצר הבלגי של אנטוורפן. החטיבה הראשונה נחתה באוסטנדה ב-26 באוגוסט 1914. הדיוויזיה הייתה בפיקודו של מייג'ור גנרל ארצ'יבלד פריז ותגברה את הבלגים בפיקודו של גנרל ויקטור דגיז בהגנה על מבצר אנטוורפן בתחילת אוקטובר. ההתקפה המאסיבית של קורפוס המילואים הגרמני ה-3 אילץ את חיל המצב לפנות את המבצר ב-9 באוקטובר.
לאחר הנסיגה לבריטניה, החיילים נשלחו בתחילה למצרים, ולאחר מכן ששימשו כאחת משתי דיוויזיות בריטיות כדי לתמוך בהנחתת יחידות ה-אנזא"ק (אוסטרליה/ניו זילנד) בגליפולי (אפריל 1915) ובהתכתשויות הבאות בהלס ובקריתיה. הדיוויזיה ספגה אבדות כה כבדות בהתכתשויות אלו, במיוחד של אנשי הצי במקור, עד שאחרי פינוי הכוחות הבריטיים מגליפולי, המשיכה הדיוויזיה לשמש ככוח חי"ר בלבד.
הדיוויזיה הועברה לחזית המערבית בצפון צרפת, שם לחמה בשלב האחרון של הקרב על הסום. ב-19 ביולי 1916, הדיוויזיה קיבלה את המספר 63 במקום הדיוויזיה ה-63 (נורת'מבריה ה-2) שפורקה, וגם שלוש החטיבות הימיות הקודמות שונו באותו זמן לחטיבות ה-188, ה-189 וה-190.
הדיוויזיה ה-63 נלחמה בקרב על אנקר בין ה-13 ל-18 בנובמבר 1916. ב-17 באוקטובר 1916, גנרל פריז נפצע קשה בלחימה על אנקר, והפיקוד על הדיוויזיה עבר למייג'ור גנרל קמרון שוטה. באביב 1917 הייתה הדיוויזיה מעורבת בקרב אראס. ההתקפות על הסקרפ (23/24 באפריל) גררו אחריהן השתלטות על Gavrelle ולחימה בארלו (28/29 באפריל). בקרב איפר השלישי, הדיוויזיה הייתה מעורבת בקרבות פאשנדל מ-26 באוקטובר 1917.
בתחילת מתקפת האביב הגרמנית ב-1918, הדיוויזיה ה-63 הייתה חלק מהקורפוס ה-5 בפיקודו של גנרל אדוארד פאנשווה, שהובס בין 21 ל-23 במרץ בסן קנטן. הדיוויזיה ניסתה לבלום את הגרמנים בבפאום, אולם נכשלה ונאלצה לסגת לעבר אלבר. לאחר מתקפת מאה הימים, לחמה הדיוויזיה בקרב דרוקור-קוואנט (2–3 בספטמבר), השתתפה בחציית תעלת דו נורד (27 בספטמבר - 1 באוקטובר) ובקרב קמברה השני (8 באוקטובר - 9 באוקטובר). הדיוויזיה פורקה בצרפת באפריל 1919.
מגדל AZ
מגדל AZ (בצ'כית: AZ tower) הוא המגדל הגבוה ביותר בצ'כיה. הוא ממוקם בעיר ברנו וגובהו 111 מטרים. יש בו 30 קומות.
היסטוריה
בניית המגדל החלה באפריל 2011. בתחילה תוכנן המגדל להגיע לגובה 85 מטרים, בהמשך עודכנו התוכניות וגובהו העתידי היה אמור להיות 109.5 מטרים. בהמשך עודכן גובהו הסופי – 111 מטרים. עם השלמת גובהו ב־2013 הוכרז כבניין הגבוה במדינה.
גופיף בר
גופיף בר (באנגלית: Barr body, על שם המגלה מורי בר) או כרומטין-X הוא גרסה לא פעילה של כרומוזום X בתא בעל יותר מכרומוזום X אחד אשר הפך ללא פעיל בתהליך הנקרא ליוניזציה (באנגלית: Lyonization) במינים עם קביעת מין XY (כולל בני אדם). השערת ליון קובעת כי בתאים עם כרומוזומי X מרובים, כולם פרט לאחד אינם פעילים. תהליך האינאקטיבציה הוא אקראי וקורה מוקדם בהתפתחות העוברית ביונקים, מלבד בחיות כיס ובכמה רקמות חוץ-עובריות של כמה יונקי שליה שבהם כרומוזום X שמקורו בזרע תמיד מושבת.
בבני אדם אאפלואידים, לנקבה גנוטיפית (קריוטיפ 46, XX), יש גוף בר אחד לכל גרעין תא סומטי, בעוד שלזכר גנוטיפי (46, XY) אין כזה. ניתן לראות את גופיף הבר בגרעין בשלב ה- interphase כמסה קטנה בצורת כתם כהה הבא במגע עם קרום הגרעין. ניתן לראות גופיפי בר בנויטרופילים בשולי הגרעין.
בבני אדם עם יותר מכרומוזום X אחד, מספר גופיפי בר הנראים ב-interphase הוא תמיד אחד פחות מהמספר הכולל של כרומוזומי ה-X. לדוגמה, לאנשים עם תסמונת קלינפלטר (47, XXY) יש גופיף בר יחיד ולאנשים עם קריוטיפ 47, XXX יש שני גופיפי בר.
מנגנון
למישהו עם שני כרומוזומי X (כמו רוב הנקבות האנושיות) יש רק גופיף בר אחד לכל תא סומטי, בעוד שלמישהו עם כרומוזום X אחד (כמו רוב הזכרים האנושיים) אין כזה.
השבתת כרומוזום X של יונקים מתחילה ממרכז האינאקטיבציה של X או Xic שנמצא בדרך כלל ליד הצנטרומר. המרכז מכיל שנים-עשר גנים, שבעה מהם מקודדים לחלבונים, חמישה ל- RNA לא מתורגם, מתוכם ידוע כי רק שניים ממלאים תפקיד פעיל בתהליך האינאקטיבציה של Xist :X ו- Tsix. נראה כי המרכז חשוב גם בשמירת כמות הכרומוזומים, הוא מבטיח כי השבתה אקראית מתרחשת רק כאשר קיימים שני כרומוזומי X או יותר. מתן Xic מלאכותי נוסף בשלב עוברי מוקדם יכול לגרום לאינאקטיבציה של ה-X היחיד שנמצא בתאים זכריים.
נראה שהתפקידים של Xist ו- Tsix הם אנטגוניסטיים. אובדן ביטוי Tsix בכרומוזום X הלא פעיל העתידי, מביא לעלייה ברמות ה- Xist סביב ה-Xic. בזמן זה, נשמרות רמות ה- Tsix של ה-X שיישאר אקטיבי ולכן הרמות של Xist נשארות נמוכות. שינוי זה מאפשר ל- Xist להתחיל לצפות את הכרומוזום הלא פעיל העתידי ולהתנתק מה- Xic.
הפעלה מחדש של גופיף הבר אפשרית גם היא ונראתה בחולות סרטן שד. מחקר אחד הראה כי התדירות של גופיפי בר בקרצינומה של השד הייתה נמוכה משמעותית בהשוואה לביקורות בריאות, מה שמעיד על הפעלה מחדש של כרומוזומי X שפעם הושבתו.
הנערים הספנים
הנערים הספנים הוא שיר שכתב נתן אלתרמן והלחין משה וילנסקי. אלתרמן כתב את השיר ב־1950 לתוכנית מס' 18 של תיאטרון לי־לה־לו, וביצעה אותו מרים פריש. אהלה הלוי הקליטה את השיר לראשונה ב־1957. לעיקר פרסומו זכה השיר בביצועה של עפרה חזה, שהקליטה אותו, בעיבודו של שם טוב לוי, לאלבומה "שירי מולדת ב'", שהתפרסם ב־1985. השיר בביצוע חזה זכה להצלחה ודורג במקום ה־36 במצעד הפזמונים העברי השנתי (תשמ"ו) של רשת ג'.
על השיר
אלתרמן כתב את השיר לתוכנית מס' 18 של תיאטרון "לי־לה־לו", "תשבץ: פתרון אקטואלי ב־9 משבצות", תוכנית שעמדה בסימן חיפושים: קצין בצבא מחפש בחורה מהפלמ"ח שהצילה את חייו וילד עזוב מחפש את אחיו מהגולה. הצגת הבכורה של התוכנית נערכה ב־2 בנובמבר 1950 באולם "יאשה חפץ" (שבהמשך הפך ל"קולנוע מתמיד"). השיר לקוח מתמונה ח' המתרחשת במכביה. תאריך ההלחנה לפי כתב היד של וילנסקי הוא 25 באוקטובר 1950. השיר נדפס בשם "שיר הספנים". מרים פריש (לימים מרים פריש־הלר. היגרה לברזיל) ביצעה את השיר. ביצועהּ זכה לשבחים: בעיתון "הבקר" השיר בביצועהּ תואר כ"יפה" ו"נוגע עד הלב", וב"דבר השבוע" נכתב: "ראוי שייקלט ויהדהד על פני המים". אהלה הלוי הקליטה את השיר לראשונה ב־1957. לעיקר פרסומו זכה השיר בביצועה של הזמרת הישראלית עפרה חזה, שהקליטה אותו בעיבודו של שם טוב לוי לאלבומה "שירי מולדת ב'", שהתפרסם ב־1985. אהלה הלוי ועפרה חזה שרו שתיהן גרסה זהה ומקוצרת של השיר, בדילוג שני בתים.
אלתרמן אהב את הים אהבה עזה ועסק בו ביצירתו. הוא אף קבע פעמיים את ביתו בקִרבת הים: לאחר נישואיו הוא התגורר ברחוב הגליל (כיום מאפו) בתל אביב, ממש על חוף הים, ואחר-כך ברחוב נורדאו 30 היורד אל הים. הוא תרגם את הרומן לבני הנעורים "רֶדי הזקן" מאת פרדריק מריאט  על קורותיו של ימאי ותיק. הוא כתב שירים רבים על הים ועל יורדי הים, לרבות שירי ילדים ופזמונים. אפילו יצירתו הגדולה האחרונה – "המסכה האחרונה" (1968) – מתרחשת בחלקה על סיפון של אונייה.
אלתרמן הרבה גם לכתוב על תל אביב, אולם בשיר הזה (בגרסתו המלאה) מוזכרת דווקא חיפה.
שירים אחרים בשמות ובנושאים דומים שכתב אלתרמן
אין להתבלבל בין "הנערים הספנים" ("שיר הספנים") בלחן של וילנסקי לשני שירים אחרים שכתב אלתרמן בשמות דומים או זהים ב־1936 וזכו ללחנים אחרים. אלתרמן כתב את השיר "הספנים" (מוכר גם בשמות "דוב המים" ו"דוב הים"), שהלחין וביצע יוסף גולנד. השיר חודש למופע "צץ וצצה", שהועלה ב־1969. בנוסף כתב אלתרמן שיר בשם "שיר הספנים" עם לחן מאת יואל ולבה. אלתרמן כתב את השיר לכבוד תחילת הפעילות בנמל תל אביב ב־1936, אירוע שגרם להתרגשות רבה והוליד "שירי נמל" רבים (של לאה גולדברג, אלתרמן, לוין קיפניס, מנחם ברגר ואחרים). השיר נועד לעודד את האוחזים בהגה הספינה לצאת לדרכם ללא מורא. השיר בלחן של ולבה זכה לביצועו של מרדכי רוט עוד ב־1936. השיר בביצוע יהודה שתיל היה גם שיר הנושא של סרטו התיעודי של נתן גרוס "הדיג בישראל" (על דיג בארץ ישראל), שהתפרסם ב־1954. השיר זכה לביצועים נוספים ומאוחר יותר גם לביצועו של שלמה ארצי.
הצלחה במצעדים
"הנערים הספנים" בביצוע עפרה חזה הוצג ב"פינה לשיפוטכם" כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־10 בדצמבר 1985 והגיע בשיאו למקום השני ב־11 בפברואר 1986. בסך הכל צעד השיר במשך 14 שבועות, עד 25 במרץ 1986. במצעד הפזמונים העברי השנתי (תשמ"ו) של התחנה השיר דורג במקום ה־36.
אינוורארי
אינוורארי (באנגלית: Inveraray; בגאלית סקוטית: Inbhir Aora) היא עיירה במעמד של רויאל בורו (royal burgh) במחוז ארגייל וביוט (Argyll and Bute) בסקוטלנד, על חופו המערבי של מפרץ לוך פיין בסמוך לתחילתו, ועל כביש A83. העיירה היא בירת נפת ארגייל (Argyll) ומשכנם ההיסטורי של הדוכסים לבית ארגייל.
היסטוריה
ההיסטוריה של אינוורארי קשורה לתולדות הקלאן של קמפבל, שמהם יצאו הדוכסים של ארגייל. במקום נבנה ב-1453 בית ומגדל מבוצרים על ידי הרוזן (Earl) הראשון של ארגייל. סביב המבצר קמה עיירה קטנה והיא הוכרזה כבורו (Burgh – ישות אוטונומית) של הברונות ב-1474, וב-1648 העניק צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה (שהיה ממוצא סקוטי) לעיירה מעמד של רויאל בורו.
ב-1744 החליט ארצ'יבלד קמפבל, הדוכס השלישי של ארגייל (Archibald Campbell, 3rd Duke of Argyll) להרוס את הטירה הקיימת ולבנות אותה מחדש. לפני בניית הטירה מחדש הייתה העיירה אוסף של בקתות צנועות בסמוך לאתר הטירה והדוכס הורה לפנות את התושבים על מנת לשפר את חזות ביתו, ולהקים את העיירה במקומה הנוכחי. עוד ב-1747 הכין ויליאם אדם (William Adam) תוכניות להקמת אינוורארי החדשה, אך עד 1770 כמעט שלא נעשה דבר, והיה זה הדוכס החמישי שהחליט לבנות את העיירה מחדש במתארה הנוכחי. מבנים רבים באינוורארי המחודשת היו פרי תכנונו של ג'ון אדם, ובהם מלון ארגייל ברחוב פרונט (Front Street), ובית המידות (Town House). עם זאת, מרבית מבני העיירה, כולל הכנסייה, תוכננו על ידי רוברט מיילן (Robert Mylne; 1811-1733), יליד אדינבורו שהיה ארכיטקט ידוע מתקופה זו, ונבנו בפיקוחו בין השנים 1772 ל-1800. התוצר הסופי הייתה עיירה חביבה שכללה בתים עבור העובדים באחוזה, מפעל לטווית צמר, ומזח לנצל את דיג המליחים, שעתיד היה לפרוח בשנים שבאו אחר כך ולשחק תפקיד מרכזי בכלכלת העיירה. התוצאה הסופית היא אחת הדוגמאות הטובות ביותר לערים חדשות שנבנו בסקוטלנד של המאה ה-18, ומרבית המבנים במרכז אינוורארי ראויים לשימור בשל החשיבות הארכיטקטונית של העיירה. המסאי הנודע ד"ר סמואל ג'ונסון, שהיה ידוע בסלידתו מסקוטלנד, כתב על אינוורארי החדשה.
שלט האצולה של העיירה
בשלט האצולה של העיירה מתאר רשת דייגים המוטלת על האוקיינוס, שבתוכה לכודים חמישה מליחים.
הסופר הבריטי ארתור צ'ארלס פוקס-דייוויס (Arthur Charles Fox-Davies; 1928-1871) שהתמחה בהרלדיקה ציין בספרו "המדריך השלם להרלדיקה" (A Complete Guide to Heraldry) כי אין ספק כי השלט קדום וכי הוא אחד משלטי האצולה היוצאים מהכלל שפגש.
העיירה בימינו
אינוורארי היא עיירה שעיקר פרנסתה על תיירות. תיירים נמשכים למקום הן בשל מיקומה על שפת המפרץ כשמאחוריה הגבעות המיוערות של המחוז והן בשל מבניה הג'ורג'יאניים. העיירה נהנית גם מתקנה שקבע הממשל בסקוטלנד ב-2004 המחייבת נהגי אוטובוסים לנוח אחרי כל שעתיים נהיגה. תקנה זו הפכה את העיירה לנקודת עצירה מרכזית לאוטובוסים שכן היא נמצאת במרחק של שעתיים נסיעה מגלאזגו, וכל קווי האוטובוסים מגלזגו לקמפבלטאון, אובן ופורט ויליאם עוצרים בעיירה למשך 20 דקות.
קבוצת השינטי (ענף ספורט ייחודי לסקוטלנד הדומה להוקי שדה) המקומית (Inveraray Shinty Club) זכתה באליפות סקוטלנד בענף ב-2004.
ב-2005, לאחר הפסקה בת 70 שנים, הוקמה בעיירה תזמורת חמת חלילים. כבר בשנתה הראשונה זכתה התזמורת (Inveraray and District Pipe band) בפרס בכל תחרות שבה השתתפה. ב-2009 זכתה התזמורת בכל התחרויות ברמה השנייה (Grade 2) שבה השתתפה וקודמה לרמה הראשונה (Grade 1), וב-2011 זכתה במקום הרביעי באליפות העולם לתזמורות חמת חלילים (World Pipe Band Championships).
אתרי תיירות
אינוורארי היא יעד תיירותי פופולרי. הבניינים הלבנים המיוחדים של העיירה על שפת המפרץ כשמאחוריהם גבעות מיוערות מצטלמים היטב. אתרי התיירות העיקריים באינוורארי הם:
תיאטרון נוצר
תיאטרון נוצר הוקם ב-1991 על ידי קבוצת יוצרי תיאטרון שהתרכזה בעיקר בהעלאת מחזאות מודרנית וקלאסית בפרשנות פוליטית-רדיקלית בחללי הצגה לא רגילים. בראש הקבוצה עמדו הבמאי והמחזאי אבישי מילשטיין והיוצרת, השחקנית והבמאית דלית מילשטיין.
דוויל מוטורס
דוויל מוטורס (באנגלית: Devel Motors) היא יצרנית מכוניות-על, שבסיסה בדובאי שבאיחוד האמירויות הערביות. היא הוקמה בשנת 2013 על ידי רשיד אל-עטרי. היא ידועה בשל המכונית העל הראשונה שלה דוויל סיקסטין השואפת להיות המכונית המהירה ביותר בעולם בעלת 5,000 כ"ס.
תיאטרון נוצר
רקע על עמותת תיאטרון נוצר
אבישי מילשטיין, ביחד עם דלית מילשטיין (אין קשר משפחתי) וקבוצה של כ-15 אמנים, גיבשו שפה תיאטרונית שבאמצעותה יכולה המציאות הישראלית המורכבת והמסוכסכת להדהד ביצירתם. במקביל ליצירתם התיאטרונית, יזמו והשתתפו אמני הלהקה בפעילות לשינוי חברתי ולקידום דיאלוג רב תרבותי בחברה הישראלית - ועל כך זכו בפרס הקרן החדשה לשינוי חברתי 7–1996. במשך קרוב לעשור פעלה הלהקה ביפו במבנה אלהמברה ההיסטורי והייתה אחת מלהקות התיאטרון העצמאיות הראשונות בארץ שהצליחה לתפעל חלל בית ייחודי לאורך זמן רב. גם קודם לכניסתם למבנה אלהמברה התאפיינה הלהקה בבחירת חללים לא רגילים ליצירותיה, בהם חלל רדינג א' של חברת החשמל שפתח לראשונה את שעריו לקהל הרחב עם העלתם של 'מחזות מלחמה' - חלק ב', אנשי קופסאות השימורים' מאת אדוארד בונד ב-1994. בעשור האחרון בעקבות תחושת מיצוי העבודה ביפו, התגבשה מתוך גרעין המייסדים של התיאטרון להקה חדשה בניהולה של דלית מילשטיין. סימן ההיכר של הלהקה הוא אוונגרד פוליטי על בסיס מחזאות ישראלית מקורית. רוב המחזות עליהם עובדת הלהקה נכתבים במיוחד עבור שחקניה בתהליכים ארוכי טווח תוך דיאלוג עם יוצרים משדות אמנות נוספים. העמותה עברה לבית חדש בבת ים, ובו היא ממשיכה את פעילותה כלהקת תיאטרון חדשנית יחד עם שילוב מעורבות קהילתית בתוך כותלי העיר.
דוויל מוטורס
היסטוריה
הרעיון לפתיחת החברה והצגת מכונית על שתהיה המכונית המהירה ביותר בעולם החל עוד בשנת 2006 על ידי רשיד אל-עטרי, בשנת 2013 הציגה את מכונית העל שלה הכוללת מנוע בנזין V16 צילינדרים בנפח 12.3 ליטר עם ארבעה מגדשי טורבו המספק 5,000 כ"ס עם תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש האורכת 1.8 שניות ומהירות מרבית של למעלה מ-560 קמ"ש.
תיאטרון נוצר
החיבור עם בת ים
לתיאטרון נוצר יש חזון בו מתגבשת בארץ קבוצה משמעותית של יוצרי תיאטרון אקטיביסטים הרואים עצמם כבעלי ייעוד ושליחות לקחת חלק בגיבוש פניה של החברה שהם חלק ממנה.
החיפוש אחרי שפת תיאטרון הניזונה מהחללים הפיזיים והמרחבים החברתיים בתוכם פועלת הלהקה, הוליד קשר יוצא דופן בין להקת תיאטרון ייחודית לעיר בת-ים - אחת הערים המשקפות באופן הצלול ביותר את אופייה הרב תרבותי של החברה הישראלית. הממשק בין אמני התיאטרון לעיר בא לידי ביטוי גם בהשפעה על יצירת הלהקה וגם בתוכניות שונות שמקדמים אמני הלהקה בתוך הקהילה עצמה: איתור צעירים מוכשרים בתחומי אמנות שונים מרחבי מדינת ישראל שבאים לבת-ים טרם גיוסם לצבא על מנת ליצור יצירות מקוריות בהנחיה אישית של אמני הלהקה ובמקביל להתנדב לפעילות קהילתית, מפגשי אמן במסגרות שונות ברחבי העיר, יצירות תיאטרון מיוחדות שמוצגות בתוך חללים של בתי מגורים משותפים. בשנת 2010, בחר ראש עיריית בת ים, שלומי לחיאני, בלהקת תיאטרון נוצר והעניק לה בית במתחם העסקים, אזור התרבות המתפתח בעיר. את המהלך הובילו דלית מילשטיין וגיא כהן אשר כיהן כמנכ"ל התיאטרון בשנים אלו.
מנהלת אמנותית
דלית מילשטיין - יוצרת תיאטרון ויזמית תרבות. בוגרת הסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב, בית הספר לתיאטרון רחוב של אברהם דנא, תואר ראשון במדעי הרוח והחברה בהצטיינות באוניברסיטה הפתוחה ובימים אלה כותבת דוקטורט על התפר שבין תיאטרון, לשון ואידאולוגיה בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. מאז שנת 2004 המנהלת האמנותית והיוצרת המרכזית של הלהקה.
מנהל מוזיקלי
בועז ברקת - אמן רב-תחומי, בוגר בית הספר רימון בקומפוזיציה וניצוח מקהלות. יוצר, מבצע ומלחין מוזיקה לסרטים, סדרות טלוויזיה, משחקי מחשב הפקות אנימציה, שירים, קרקס והצגות תיאטרון שונות. מייסד מרכז המוזיקה בבית הספר הדמוקרטי בכפר-סבא. המנהל המוזיקלי של להקת תיאטרון נוצר מ-1997. בין עבודותיו: פנטסילאה, הגבול והשיבה, ירמה, ארץ בושת.
כוריאוגרף ומנהל טכני
ערן לביא - לוליין קרקס וממייסדי תחום הקרקס בישראל; רקדן וחבר לשעבר בלהקתה של רות זיו אייל ובלהקתו של יורם בוקר; בוגר החוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב ובית הספר לתיאטרון רחוב של אברהם דנא; כוריאוגרף לתיאטרון ולקרקס. משמש ככוריאוגרף הבית של הלהקה מיום היווסדה, ניהל את המעבר לבת-ים לרבות שיפוץ המקום ומשמש כיום גם כמנהל הטכני.
עיצוב תלבושות ותפאורה
מיכל לאור - מעצבת הבית של תיאטרון נוצר מ-1996. משרד ואדמיניסטרציה: הדי גינת ניהול והפקה : שירי שחר שיווק: עדנה ברנר יו"ר ועד המנהל: דלית מילשטיין
צבי איצקוביץ
צבי איצקוביץ (1926 – י"א בטבת תשס"ט, ינואר 2009) היה ראש עיריית לוד מנובמבר 1965 עד 1978.
ביוגרפיה
צבי איצקוביץ נבחר לראשונה למועצת העיר הרביעית ולתפקיד ראש העירייה בנובמבר 1965, מטעם מפלגת מפא"י. בדצמבר 1969 הוא נבחר בשנית לראשות העיר מטעם המערך. בפברואר 1974 הוא הצליח להיבחר בפעם השלישית לתפקיד, גם הפעם מטעם המערך. הוא כיהן עד 1978.
כראש עיר הוא הקים והרחיב שכונות, כמו את שיכון חב"ד בעיר. הוא גם היה בקשר טוב עם רבנות חב"ד העולמית. בתקופתו, האוכלוסייה שהגיעה לעיר כבר לא הייתה אוכלוסייה חסרת כל, כמו זו שהגיעה בשנות החמישים. הוא היה צריך לדאוג לאוכלוסייה לצרכים מתקדמים יותר מאשר קורת גג ועבודה בסיסית.
משה עזריאל
משה עזריאל (1881 – 14 באפריל 1916) היה מייסד דפוס עזריאל ומוציא לאור ירושלמי, עורך ומייסד העיתון "איל ליביראל", וממייסדי ומו"ל עיתון החרות.
קורות חיים
בסיום לימודיו למד את מקצוע הסדר, ובשנת 1900 (ה'תר"ס) נישא לסולטנה מלכה בת הרב חיים דוד סורנאגה, שהיה אב בית הדין של העדה הספרדית בירושלים. לאחר שנישא הקים בירושלים בית דפוס שעם השנים הפך לאחד מבתי הדפוס הגדולים בעיר, ובהמשך התרחב גם לסניף בתל אביב שהקימו ילדיו. בבית הדפוס, שלצידו הקים גם הוצאה לאור, הוציא לאור קונטרסים, ספרי מקרא בלאדינו, ירחונים ושבועונים, בהם כתב העת הספרותי "טריזורו די ירושלים" והלוח הספרותי "קאלינדאריו די ירושלים".
בחודש ינואר 1909 (טבת ה'תרס"ט) יזם והוציא לאור את עיתון הלאדינו "איל ליביראל", וצירף את חיים בן-עטר כשותף בעיתון, כששניהם שימשו בו בתחילה כעורכים. בחודש מאי 1909 (אייר ה'תרס"ט) החל להוציא לאור גם את עיתון "החרות" כשותף עם משה חי בן נאים, ובחודש נובמבר אותה השנה, לאחר שסגר את "איל ליביראל" התמקד רק ב"החרות".
הלך לעולמו בירושלים ב-14 באפריל 1916 (י"א בניסן ה'תרע"ו) לאחר שנדבק במגפת טיפוס הבהרות.
לאחר שנפטר, המשיך בנו יוסף עזריאל את תפעול בית הדפוס. גיסו היה הרב וידאל סורנאגה.
בריוני האנה
בריוני האנה (באנגלית: Bryony Hannah; נולדה ב-1984) היא שחקנית אנגלייה שהייתה מועמדת לפרס אוליבייה.
ביוגרפיה
האנה נולדה בפורטסמות', בתם של מורה ושל מפקד בדימוס בצי המלכותי הבריטי. אחרי שסיימה את הלימודים עבדה בפאב בסאות'המפטון. היא התקבלה ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וקיבלה מענק לימודים מקרן על שם לורנס אוליבייה (Laurence Olivier Bursary).
קריירה
האנה כיכבה בסדרה הקומית "מי רצח את הבוס?" בתפקיד כריסטין. היא מוכרת בעיקר מהופעתה בסדרת הטלוויזיה "מיילדת". בעונות הראשונות הדמות שגילמה הייתה אחות מיילדת ונקראה סינתיה מילר. בהמשך הסדרה מחליטה סינתיה לפנות לחיים דתיים ולהיות נזירה, אז משנה את שמה לאחות מרי סינתיה. היא חיה בבית נונאטוס יחד עם שאר הנזירות וממשיכה לעבוד כאחות.
חיים אישיים
ב-2014 ילדה האנה את הילד הראשון שלה.
Sold Out בלב
Sold Out בלב (מעוצב באותיות גדולות: SOLD OUT בלב, מוכר גם בתעתיק העברי: סולד אאוט בלב) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת הישראלית אגם בוחבוט. את האלבום הוציאה לאור ב-4 ביולי 2023 חברת התקליטים גאגא בוקינג, והוא מונה שש רצועות חדשות.
רקע
ב-9 בפברואר 2022 הוציאה בוחבוט לאור את אלבום הבכורה שלה, אין קונספט. במהלך הכנתו עבדה עם ג'ורדי, רון ביטון, איתי שמעוני, גיל ויין, דולי ופן ומשה פרץ. מתוכו נמנה הלהיט "שחור תלתן" שדורג בעשרת השירים הפותחים במצעד הפזמונים השבועיים השונים בישראל, מדיה פורסט, גלגלצ והעשירייה.