cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדריס נופרט
קריירת מועדונים
ב-16 במאי 2022 חתם נופרט על חוזה לשתי עונות בהירנפיין מליגת העל ההולנדית.
קריירה בינלאומית
ב-21 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת סנגל במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של מונדיאל 2022.
יעקב מלץ (בן פישל)
יעקב (בן פישל) מלץ (1891- 8 במרץ 1980) היה ראש התנועה הציונית סוציאליסטית "צעירי ציון" ואחר כך "פועלי ציון" בעיר פיוטרקוב טריבונלסקי בשנות העשרים והשלושים. חבר מועצת העיר פיוטרקוב וועד הקהילה היהודית. דוברם של פשוטי עם, פועלים ונצרכים מול המוסדות היהודיים והכלליים, מחנך דורות של צעירים לעליה לארץ, ומנהל פנימית "הבורסה" ליתומי הפרעות ברוסיה. חבר מועצת הסוכנות היהודית וחבר וועד קרן היסוד בפולין. ממקימי "ארגון יוצאי פיוטרקוב טריבונלסקי והסביבה" בישראל, והיושב ראש הראשון שלו. חוקר, מתעד, יוזם ועורך ראשי של "ספר יזכור" על העיר.
ראשית חייו
יעקב מלץ נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי, פולין, לאפרים פישל מלץ ודבורה ניימן. (אביו היה נינו של האדמו"ר הרופא הפרופ’ רבי חיים דוד ברנהרד הידוע כ"בעל התשובה" מפיוטרקוב, ומצאצאי האדמו"ר אפרים פישל מסטריקוב, אח אמו של אברהם מברך בנצ’קובסקי). קיבל חינוך יהודי חרדי, אך היה גם בעל השכלה עברית וכללית רחבה אותם רכש בעצמו; הצטיין במשחק השח מט.
מלץ פעל בתנועת "צעירי ציון" בפיוטרקוב, מאז הקמתה בוורשה ב-1918. כנציג התנועה לקח חלק פעיל בוועידת היסוד של המפלגה הציונית הסוציאליסטית בפולין ב-1921. בשנה זו, התקיימו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות לרשויות המקומיות בפולין העצמאית. ומאז נעשתה תנועת "צעירי ציון" גורם עצמאי בחיים הציבוריים, הכלכליים, הפוליטיים והציונים בעיר ומלץ היה מנהיגה. בשנת 1924 וב-1931 נבחר מלץ לוועד הקהילה היהודית מטעם "צעירי ציון" ולסגן היושב ראש שלה. במשך שנות העשרים היה חבר הוועד של סניף המשרד הארץ ישראלי בעירו. בשנת 1930 היה ממארגני הפגנת מחאה נגד הממשלה בריטניה שגזרה נגד העלייה היהודית לארץ.
משנת 1926 ניהל מלץ את "הבורסה" של פיוטרקוב, פנימייה לעשרות נערים יתומים, בעיקר קורבנות הפוגרום שערכו גייסות גנרל ראול באלאכוביץ בקהילות היהודים בערים ובעיירות בגבול פולין-רוסיה. שימש גם כמורה ומחנך לנערי הפנימייה, ודאג כי יקבלו חינוך והשכלה יהודית וכללית, והכשרה מקצועית במסגרת בית הספר המקצועי "אורט". משנת 1932 עבד בסניף המרכזי בוורשה. התנדב כאחראי הניהולי של המטבח לנזקקים שהיה ברחוב גרשה 14.
מלץ היה חבר במועצת העיר מ-1919. בשנת 1925 וב-1928 נבחר שוב להיות חבר המועצה העירונית של פיוטרקוב, כנציג "פועלי ציון" - צ"ס. הוא מונה ליושב ראש "הוועדה להיגינה ושמירת בריאות הציבור", וכשופט בבית משפט השלום. העבודה המשותפת של המפלגות הסוציאליסטיות היהודיות והפולניות במועצה הובילו לשיתופי פעולה רחבים. בין השאר, אורגנו הפגנות משותפות באחד במאי ברחבי העיר שכללו השמעת שירים ביידיש ובעברית, והופעת נואמים פולנים ויהודים שדיברו על סולידריות בין עמים. מלץ היה מעורב במועצה העירונית בקידום יוזמות מטיבות עם מצב היהודים בעיר ומוסדותיהם, מונעות ומוחות נגד יוזמות אנטישמיות ואנטי-ציוניות. במהלך כהונתו יזם בהצלחה קריאת רחוב בעיר על שם י"ל פרץ.
ב- 1933 נבחר מלץ על ידי הקונגרס הציוני העולמי הי"ח בפראג לחבר מועצת הסוכנות היהודית.
ב- 1934 נבחר מלץ לחבר וועד קרן היסוד בפולניה.
בארץ ישראל
עלה לארץ עם משפחתו ב-7 בספטמבר 1936 באניה "ירוזלמה". וחי את מרבית שנותיו בתל אביב. התפרנס כפקיד בתנובה אקספורט, שהוקמה בסמוך להגעתו, ואחר כך בסולל בונה. הוא שרת במשמר האזרחי, שימש כשופט בבית משפט עירוני בתל אביב, והיה פעיל זמן מה במפא"י. אולם מרכז עולמו הייתה הקהילה בפולין: ביתו שימש בית חם ומקום התוועדות לכל יוצאי פיוטרקוב, והוא נחשב כ"מוכתר" של יוצאי עירו.
משנתגלה לו עומק האסון, שפקד את העם היהודי ואת משפחתו בשואה נשבר ליבו והוא קיבל על עצמו לדאוג לפליטי עירו ולשמר את זכר הקהילה. לשם כך הוקם, ב-21 באפריל 1943 "ארגון יוצאי פיוטרקוב והסביבה בישראל", שהוא היה מיוזמיו ומקימיו. ב-18 במאי 1943 נבחר מלץ ליו"ר הראשון של הארגון ושימש בתפקיד זה שנים רבות. במהלך שנים אלו שקד על איסוף מסמכים, תיעוד ומידע בנוגע לעיר ולבניה, יזם את מה שהפך למפעל חייו: "ספר יזכור" של העיר אשר יצא לאור ב-1965 בעריכתו, יחד עם נפתלי לאו-לביא, לשימור הזיכרון של הקהילה שנחרבה בשואה. מלץ גם יזם את הקמת ארכיון קהילת פיוטרקוב, המצוי כיום במרכז לחקר התפוצות ע"ש גולדשטיין- גורן באוניברסיטת תל אביב.
משפחתו
אשתו פריידה לבית הורוביץ, שהייתה כל השנים שותפה נאמנה לפעילותו, נולדה ב-30 במרץ 1890 בפיוטרקוב טריבונלסקי, ונפטרה בתל אביב ב-10 באוקטובר 1973. בתו הבכורה מרי אשת נפתלי רוזנהוך, הייתה אמנית, שרתה ב-ATS ובהגנה בתל אביב, ולמדה במכללת לוינסקי לחינוך. בתו השנייה רות הייתה אחות במקצועה, בתחום בריאות הנפש, בוגרת המחזור הראשון של בית ספר לאחיות בבית החולים הדסה ברחוב בלפור בתל אביב, ובעלת תואר ראשון בסיעוד מאוניברסיטת תל אביב. שרתה כאחות ב"הגנה" בתל אביב. נכדתו זוהר הנה קלינאית תקשורת ופעילה חברתית. גרה בתל אביב.
נביל אבו רודיינה
ביוגרפיה
אבו רודיינה נולד בבית לחם למשפחה נוצרית אורתודוקסית. הוא בעל תואר בוגר במשפטים מאוניברסיטת קהיר (1968). בין השנים 1968–1988 שימש כעוזרו של ח'ליל אל-וזיר אבו ג'יהאד. לאחר חיסול אבו ג'יהאד בידי ישראל בשנת 1988, הוא שימש כדובר ויועץ של נשיא הרשות, יאסר ערפאת, עד למותו של זה ב-2004. אבו רודיינה המשיך לעבוד תחת נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס כדובר, ובשנת 2018 מונה לשר ההסברה וכממלא מקום ראש ממשלת הרשות הפלסטינית. בספטמבר 2009 נפוצו שמועות כי אבו רודיינה חולה במחלה דומה מאוד לזו של שלקה בה יאסר ערפאת, אך הרשות הפלסטינית הכחישה טענה זו.
Honey
Honey היא מילה באנגלית שפירושה "דבש". {{פירושונים|
סרטים
}}
.my
MYNIC מנהלת את שטח השם עבור הדומיין .my top level (TLD). זה כולל רישום שמות דומיינים וכן תחזוקה ותפעול של רישום שמות מתחם (בסיס נתונים מרכזי לשמות דומיין .my).
אחריות
בנוסף, MYNIC אחראית על פיתוח מדיניות תחום ברמה העליונה, ומבצעת פרויקטים של מחקר כגון:
מנכ"לים
להלן מנכ"לים של MYNIC:
קטגוריות שמות מתחם
MYNIC מנהלת 8 קטגוריות שמות דומיינים, כלומר:
הערות שוליים
Toppdomän
מרינה אברמוביץ'
מרינה אברמוביץ' (בסרבית: Марина Абрамовић; נולדה ב-30 בנובמבר 1946) היא אמנית מיצג סרבית. עבודותיה חוקרות את היחסים בין אמן מופיע וקהל, גבולות הגוף ואפשרויות המוח האנושי. אברמוביץ' כונתה לא פעם "הסבתא של אמנות המיצג" בשל פעילותה הארוכה בתחום - מאז תחילת שנות השבעים. אברמוביץ' אף הצהירה כי שמה לעצמה למטרה ליצור קאנוניזציה של אמנות המיצג כמדיום מקובל בשדה האמנות בכלל ובשדה האמנות העכשווית. בשנת 2013 הקימה אברמוביץ' את "מוסד מרינה אברומוביץ", חלל מוזיאלי שנועד לשמש חממה ליוצרים בתחומים שונים: מוזיקה, קולנוע, תיאטרון, מדע, אמנות מיצג ועוד.
ביוגרפיה
אברמוביץ' נולדה בבלגרד ביוגוסלביה (כיום בסרביה). אחיו של סבה היה ברנאבה, פטריארך של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית, ואחרי מותו הוכרז כקדוש. גופתו נחנטה והושמה ב"כנסיית סאבה הקדוש" בבלגרד. שני הוריה, יליד מונטנגרו היו פרטיזנים במהלך מלחמת העולם השנייה. אביה, ווֹיה, היה מפקד שהוכרז כגיבור לאומי אחרי המלחמה ואמה, דניצה שימשה רב-סרן בצבא ובאמצע שנות השישים עבדה כדירקטורית של מוזיאון המהפכה והאמנות בעיר בלגרד.
אביה של אברמוביץ עזב את המשפחה בשנת 1964. בראיון שפורסם בשנת 1998 תיארה כיצד "אמא לקחה אחריות צבאית מוחלטת עלי ועל אחי. לא הורשתי לעזוב את הבית אחרי שעה 22:00 עד גיל 29... כל פרפורמנס שעשיתי ביוגוסלביה היה עד השעה 22:00 בלילה, כי בשעה זו כבר הייתי צריכה להיות בבית. זה מטורף לגמרי. אבל כל זה שאני חותכת את עצמי, מצליפה בעצמי, שורפת את עצמי וכמעט מאבדת את חיי על הבמה בתיאטראות, כל זה נעשה עד 22:00".
בין השנים 1965–1970 למדה אברמוביץ' באקדמיה לאמנויות בבלגרד. היא סיימה את לימודיה באקדמיה לאמנות בזגרב קרואטיה ב-1972. מ-1973 לימדה באקדמיה לאמנויות בנובי סאד. בשנת 1976 עזבה את יוגוסלביה ועברה להתגורר באמסטרדם.
Rhythm 10, 1973
בהופעתה הראשונה אברמוביץ בחנה אלמנטים של טקסים ומחוות. היא השתמשה בעשרים סכינים ושני טייפ-ריקרדרים. היא שיחקה במשחק רוסי בו להב הסכין מכוונת בקצב אל בין האצבעות הפסוקות של כף ידה. בכל פעם שחתכה את עצמה, היא הייתה מרימה סכין חדשה מהשורה של עשרים הסכינים שהכינה, הקליטה את עצמה וחזרה על הפעולה. אחרי שחתכה את עצמה 20 פעמים, היא השמיעה מחדש את הקלטת, הקשיבה לקולות וניסתה לחזור על אותן התנועות, בניסיון לחזור על הטעויות, תוך שילוב העבר וההווה. היא הייתה נחושה לחקור את הגבולות הפיזיים והמנטאליים של הגוף – הכאב וקולות הדקירה, בקולות הכפולים מההיסטוריה ומהשחזור. החל מיצירה זו אברמוביץ החלה לקחת בחשבון את מצב התודעה של אמן המיצג, הפרפורמר. "ברגע שאתה מכניס את עצמך לתוך הפרפורמנס, אתה יכול לעשות עם הגוף שלך דברים שלא היית עושה במצב נורמלי."
ג'ון דיקסון קאר
ג'ון דיקסון קאר (באנגלית: John Dickson Carr; 30 בנובמבר 1906 – 27 בפברואר 1977) היה סופר מתח אמריקאי, שפרסם ספרים גם תחת שמות עט נוספים - קרטר דיקסון (Carter Dickson) ורוג'ר פאירברן (Roger Fairbairn). הוא נחשב לאחד מגדולי סופרי המסתורין של "תור הזהב" של ספרות הבלשים, שאופיינה בעלילות מורכבות בהן הפתרון המפתיע מובא בסוף העלילה.
מרינה אברמוביץ'
Rhythm 5, 1974
ביצירה זו אברמוביץ חיפשה לעורר מחדש את האנרגיה של סף הכאב של הגוף, במקרה זה על ידי שימוש בנפט אותו שפכה בצורת כוכב על הבמה, אותו האמנית הציתה בתחילת המופע. בעומדה מחוץ לכוכב, אברמוביץ חתכה את ציפורני ידיה, רגליה ושערה. כשסיימה עם כל אחד מהם, היא זרקה את מה שגזרה לתוך הלהבות, כך יצרה התפרצות של אור בכל פעם. שרפת המחומש הקומוניסטי יצג עבורה היטהרות פיזית ומנטלית, תוך התייחסות למנהגים הפוליטיים של עברה. בשלב האחרון של ההיטהרות, קפצה אברמוביץ לתוך הלהבות, ודחפה את עצמה לעמוד באמצע המחומש הגדול. בגלל האור והעשן שנוצרו מהאש, הקהל המתבונן לא הבין, שהאמנית שהרגע קפצה לתוך הכוכב, איבדה את ההכרה בגלל מחסור בחמצן. חלק מהנוכחים בקהל הבינו את מה שהתרחש רק כאשר הלהבות הגיעו קרוב מאוד לגופה אך היא נותרה ללא תנועה. רופא ומספר צופים התערבו וחילצו אותה מהכוכב הבוער. מאוחר יותר אברמוביץ הגיבה על ההתנסות: "כעסתי מאוד כי הבנתי שיש מחסום פיזי: כשמאבדים הכרה, אתה לא נוכח, אתה לא יכול להופיע".
ג'ון דיקסון קאר
קאר היה אומן הסיפור של "החדר הנעול", בו הבלש פותר תעלומות רצח בלתי אפשריות לכאורה. דוגמאות לתעלומות כאלו הן רצח בחדר נעול או רצח בה הגווייה מוטלת בשלג או בחול, כשרק עקבותיה מתגלות בו.
ב-1950 זכה בפרס אדגר היוקרתי לספרות בלשית, ובשנת 1963 זכה בו בשנית על כתיבה של 40 שנה בתחום.
מרינה אברמוביץ'
Rhythm 2, 1974
על מנת לבחון אם מצב של חוסר הכרה יכול להיות משולב בתוך מיצג, אברמוביץ המציאה פרפורמנס בשני חלקים. בחלק הראשון, היא לקחה כדור לקטטוניה, זהו מצב פסיכיאטרי של קהות חושים ונוקשות שרירים. במצב זה האדם נותר במשך שעות ללא תנועה, כיוון ששריריו לא יכולים לזוז. בהיותה בן אדם בריא, גופה של אברמוביץ הגיב באלימות לכדור, תוך התקפים ותנועות בלתי נשלטות של הגוף, לאורך כל המחצית הראשונה של המופע. בזמן שאין לה כל שליטה על תנועות גופה, היא עצמה ומוחה נותרו צלולים, כך שהיא יכלה להתבונן במתרחש. 10 דקות אחרי שהשפעת הכדור תמה, אברמוביץ בלעה כדור נוסף, הפעם בעל השפעה הפוכה. כדור שניתן לאנשים תוקפניים ודיכאוניים שמביא לידי חוסר תנועה כללי של הגוף. גופנית היא נכחה שם, אך נפשית היא לא הייתה שם בכלל (יותר מכך היא לא זוכרת דבר מהזמן שנעלם). פרויקט זה היה מרכיב ראשוני בחקירתה את הקשר בין הגוף והנפש, שמאוחר יותר הובילו אותה לטיבט והמדבר האוסטרלי. בעקבות מיצג זה היא התחילה לפתח במרץ את שאר המופעים שלה ככאלה הבוחנים את הסיבולת וכח הסבל.
Rhythm 0, 1974
על מנת לבחון את גבול מערכת היחסים שבין האמן לבין הקהל, אברמוביץ פיתחה את אחד המופעים הכי מאתגרים (וידועים) שלה. היא הקצתה לעצמה תפקיד פסיבי, כאשר הציבור יהיה הכוח האקטיבי שיפעל. אברמוביץ' שמה על גבי שולחן 76 חפצים שאנשים יכלו להשתמש בהם עליה בכל דרך שיבחרו (היה שלט שיידע אותם על כך). חלק מהאובייקטים הללו יכלו לענג ואחרים יכלו להכאיב ביעילות רבה או להזיק לה. בין החפצים היו: מספריים, סכין, שוט והמסוכן מכולם, אקדח ובו קליע אחד. במשך שש שעות האמנית הרשתה לקהל הנוכחים לעשות מניפולציות על גופה ומעשיה. בתחילה, הקהל הגיב בזהירות וצניעות, אך ככל שעבר הזמן (והאמנית נותרה אדישה) מספר אנשים החלו לפעול די באלימות. כפי שאברמוביץ' תארה זאת מאוחר יותר:
ג'ון דיקסון קאר
ספריו תורגמו לעברית בהוצאת מ. מזרחי וספריית מסתורין וכן בהוצאת כתר.
מרינה אברמוביץ'
Rhythm 0, 1974
"ההתנסות לימדה אותי שאם משאירים החלטות בידי הציבור, אפשר להיהרג.... הרגשתי מחוללת: הם גזרו ממני את הבגדים, תקעו לי קוצי ורדים בבטן, אדם אחד כיוון את האקדח לראשי, ואחר לקח אותו ממנו. זה יצר אווירה טעונה. אחרי שש שעות בדיוק, כמתוכנן, נעמדתי והתחלתי ללכת לעבר הקהל. כולם רצו החוצה על מנת להימנע מעימות אפשרי".
העבודה עם אוליי 1976–1988
באמסטרדם פגשה מרינה את אוליי לאייסיפן (Ulay Laysiepen), אמן פרפורמנס גרמני, שהיה ידוע בשמו הפרטי אוליי. שניהם נולדו באותו יום (הוא בשנת 1943), אם כי במשטרים שונים לחלוטין: תעודת הלידה שלה הוחתמה בכוכב מחומש, ושלו בצלב קרס. כאשר החלו את שיתוף הפעולה ביניהם, התמקדו השניים בחקירת מושגים מסוימים; אגו וזהות אמנותית. זו הייתה תחילתו של עשור של עבודה משותפת שהתאפיינה בהשפעה הדדיות של שני האמנים, זה על יצירתו של זו ולהפך. כל פרפורמר התעניין במסורות שמקורן בירושות התרבותיות שלהם והתשוקה לטקסיות. כתוצאה מכך, החליטו ליצור ישות משותפת הקרויה בשם "האחר", ודיברו על עצמם כעל חלק מ"גוף דו ראשי". הם התלבשו והתנהגו כמו תאומים, ובין השניים שררה מערכת יחסים של אמון מוחלט.
בשעה שהגדירו את זהותו של "האחר", נעשו הזהויות האינדיבידואליות שלהם פחות נגישות. בניתוח של זהויות אמנותיות של הרוח, צ'ארלס גרין ציין כי מעשה זה - העבודה המשותפת - איפשר הבנה עמוקה יותר של האמן כפרפורמר - כאמן מייצג, כיוון שזה הוביל ל"בחינה קפדנית של עצמי הניתן להשגה דרך האני האמנותי". על פי הציטוט “Having the artistic self made available for self-scrutiny”. בדיון על התקופה הזו ביצירתה, אברמוביץ' אומרת: "הבעיה העיקרית במערכת היחסים הזאת הייתה השאלה- מה לעשות עם האגואים של שני האמנים. הייתי צריכה למצוא דרך להשקיט את האגו שלי, כפי שגם הוא עשה, כדי ליצור משהו כמו מצב אנדרוגני, לו קראנו 'מוות העצמי'". על מנת ליצור את המצב הזה של "מוות העצמי", שני האמנים יצרו מיצג במסגרתו חיברו בין הפיות שלהם תוך כדי שאיפת החמצן האחד מגופו של השני, עד שלא נותר בריאותיהם חמצן לנשימה. לאחר 17 דקות בדיוק מתחילת הפרפורמנס נפלו השניים לרצפה ללא הכרה כשריאותיהם מלאות בפחמן דו-חמצני. יצירה זו ביקשה לבחון את רעיון היכולת של היחיד לספוג את חייו של אדם אחר, תוך כדי תחלופה ויצר ההרס העצמי של היחיד.
"Seven easy pieces" נובמבר 2005
בשנת 2005 הופיעה אברמוביץ במוזיאון גוגנהיים במיצג של ברוס נאומן הנקרא "Body pressure". היא הציגה את היצירה החל מ-9 בנובמבר 2005 במשך שבעה לילות רצופים. בלילות אלו היא החייתה את עבודתם של חמישה אמנים משנות ה-60 וה-70, בנוסף להצגת שתי עבודות נוספות שלה, האחת "Lips of Thomas" שהוצגה בשנת 1975 והאחרת "Entering the Other Side" נוצרה במיוחד עבור התערוכה.
רשימת האמנים המלאה של המוצגים שהוצגו על ידי מרינה אברמוביץ בגוגנהיים:
האמנית נוכחת: מרץ 2010 - מאי 2010
בין התאריכים 14 במרץ ל-31 במאי 2010, התקיימה במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, תערוכת רטרוספקטיבה והצגה מחודשת של מופעי פרפורמנס של אברמוביץ'. זו הייתה התערוכה הגדולה ביותר של אמנות פרפורמנס שאי פעם התקיימה במוזיאון ה-MoMA. במהלך התקופה בה התקיימה התערוכה, הציגה אברמוביץ' את "האמנית נוכחת", מופע בן 730 שעות ו-30 דקות, בהן ישבה האמנית בשקט מוחלט וללא תנועה ומבקרים הוזמנו להתיישב מולה למשך מספר דקות בכל פעם. הצלם האיטלקי מרקו אנלי (Marco Anelli) תיעד את המבקרים ויצר פורטרטים של כל אדם שביקר בתערוכה ובחר לקחת חלק במופע ולהתיישב מול אברמוביץ'. התמונות הללו פורסמו באתר התמונות "פליקר" (Flickr), קובצו בספר והוצגו כתערוכה בפני עצמה בגלריית דנציגר בניו יורק. אברמוביץ' העידה כי הצגת המופע שינתה "לגמרי" את חייה וטענה כי העובדה שליידי גאגא הגיעה לבקר בתערוכה סייעה בהעלאת הפופולריות של התערוכה בקרב קהל צעיר. "קהל שלרוב לא מבקר במוזיאון, שכלל לא אכפת לו מאמנות פרפורמנס ואפילו לא יודע במה מדובר החלו להגיע בזכות ליידי גאגא". בן זוגה לשעבר, אוליי לאייסיפן (Ulay Laysiepen), הגיע במפתיע לערב הפתיחה של התערוכה. התערוכה כולה תועדה בסרט התיעודי "Marina Abramović: The Artist is Present", העוסק בחייה ובמיצג. הסרט שודר ברשת הטלוויזיה האמריקנית HBO.
2009 עד היום
ב-2009 כיכבה אברמוביץ' בסרטה של קיארה קלמנט "Our City Dreams" ובספר הנושא את אותו שם. חמשת האמנים שהוצגו בספר, ביניהם:סוון (Swoon), גאדה עמר (Ghada Amer), קיקי סמית' (Kiki Smith) וננסי ספרו (Nancy Spero), "אוחז כל אחד בתשוקה ליצירה בלתי נפרדת מהמחויבות שלהם לניו יורק", לטענת העורך. בינואר 2011, כיכבה אברמוביץ' על שער המגזין ELLE בסרביה, כפי שצולמה על ידי הצלם דוסאן רלג'ין (Dušan Reljin). בספר מדע בדיוני ושמו "2312" שחיבר קים סטנלי רובינסון (Kim Stanley Robinson) הוא מכנה מיצגי אמנות בשם "אמרבמוביצ'ים" (abramovics).
מחוזות רואנדה
מבחינה מנהלית רואנדה מחולקת ל-5 מחוזות (intara), כאשר כל מחוז מחולק לנפות. חלוקה זו נכנסה לתוקף בשנת 2006.
מרחב כוויץ
כל מרחב כוויץ הוא פשוט קשר וקשיר מסילתית.
הגדרה ואפיון
יהי X מרחב טופולוגי. נאמר ש-X כוויץ אם קיים איבר x_0 \in X וקיימת הומוטופיה כך ש-.
להלן שני תנאים שקולים:
מרחב כוויץ מקומית
נאמר שמרחב טופולוגי הוא כוויץ מקומית (Locally contractible) אם לכל נקודה יש בסיס מקומי של מרחבים כוויצים. מרחביים כוויצים מקומית גם הם n-קשירים לכל n, ובפרט הם קשירים מקומית וקשירים מקומית מסילתית.
מרחב כוויץ איננו בהכרח כוויץ מקומית, וגם ההפך לא תמיד נכון.
סוכנות החלל הצבאית (הודו)
סוכנות החלל הצבאית, רשמית סוכנות החלל ההגנה (באנגלית: Defence Space Agency, בראשי תיבות DSA) היא סוכנות של הכוחות המזוינים ההודים, שהמטה שלה ממוקם בבנגלור, קרנאטקה, הודו. הסוכנות מופקדת על הפעלת נכסי לוחמת חלל והמודיעין הלווייני של הודו. הסוכנות מגייסת כוח אדם מכל אגפי הכוחות המזוינים. הסוכנות צפויה להפוך בעתיד לפיקוד צבאי מלא.
היסטוריה
כוח המשימה נארש צ'אנדרה הוקם ביולי 2011 על ידי היועץ לביטחון לאומי, שיבשנקר מנון, כדי לבחון את המלצות ועדת הבדיקה של קרגיל, להעריך את התקדמות היישום ולהציע עוד רפורמות חדשות הקשורות לביטחון הלאומי. את כוח המשימה הוביל נארש צ'אנדרה, קצין הודי בדימוס, והורכב מ-13חברים אחרים. הוועדה ערכה את הבדיקה ההוליסטית הראשונה בתחום הביטחון הלאומי מאז ועדת הבדיקה של קרגיל והגישה את הדו"ח המסווג שלה לראש הממשלה מאנמוהאן סינג ב-23.במאי2012. בין המלצותיה, הומלץ כי צוות המשימה יהווה גרעין ליצירת פיקוד סייבר, פיקוד אוויר וחלל ופיקוד מבצעים מיוחדים. כל שלוש היחידות הוצעו כגופים תלת-שירותיים. סוכנות החלל הצבאית הוא יישום מוקטן של הצעה זו.
הקמת סוכנות החלל ההגנה (DSA), סוכנות הסייבר (DCA) ואגף המבצעים המיוחדים של הכוחות המזוינים (AFSOD) אושרו על ידי ראש הממשלה נרנדרה מודי במהלך ועידת המפקדים המשולבים בתחנת חיל האוויר ג'ודפור ב-28 בספטמבר 2018. מרכז עיבוד וניתוח תצלומי ההגנה בדלהי ומרכז בקרת הלוויינים בבופאל הוכנסו כגופים של הסוכנות החדשה. חודשים לפני הפעלתה של סוכנות החלל ההגנה, ערכה הודו ניסוי בנשק נגד לוויינים (ASAT) במרץ 2019. הבדיקה נועדה להדגים את יכולתה של הודו בתחום הלוויינים.
ניתן לייחס את תוכנית ASAT ההודית לתוכנית הטילים הבליסטיים שלה, שהחלה בשנת 1999 בתגובה לאיומים שהטילו הטילים הבליסטיים של פקיסטן וסין. בשנים 2006 ו-2007, הודו בדקה את המיירט האקסמוספרי הראשון שלה ומאז פיתחה מיירטים רבים. ב-18 במרץ 2008, ראש DRDO ו. סאראסוואט רמז שהודו מחזיקה בטכנולוגיה הנדרשת לטיל ASAT, וחזרה על כך בפברואר 2010. הודו פיתחה במסגרת תוכנית הטילים הבליסטיים מערך חוץ-אטמוספירי הניתן לשילוב עם טיל ASAT כדי ליירט לוויינים. באפריל 2012, סאראסוואט אמר שוב כי הודו מחזיקה בטכנולוגיות הקריטיות לכלי נשק ASAT ממכ"מים ומיירטים שפותחו לתוכנית ההגנה ההודית מפני טילים בליסטיים. הודו החלה לעבוד על ASAT זמן קצר לאחר ניסוי הטילים הסיני ב-2007.
החל מאפריל 2019, הודו עבדה על נשק ASAT עם אנרגיה מכוונת, כלי נשק ASAT במסלול משותף, לייזרים ונשקי ASAT מבוססי דופק אלקטרומגנטי. היכולת להגן על נכסי שטח מפני התקפות אלקטרוניות ופיזיות עוינות פותחה גם היא על ידי הודו.
מטה הסוכנות ממוקם בבנגלור והיא פועלת תחת צוות ההגנה המשולב. כוח האדם מגויס מתוך כל שלושת אגפיו של צבא הודו
הסוכנות מפעילה מערכות להגנה על האינטרסים ההודים בחלל החיצון ומתמודדת עם לוחמת חלל אפשרית. הסוכנות אחראית לפתח אסטרטגיה של לוחמת חלל והיא מפעילה יכולות מודיעין אותות (SIGINT), מודיעין אלקטרוני (ELINT), מודיעין תקשורת (COMINT) ובתחומים כמו מערכות מעקב מבוססות שטח והיא מהווה סוכנות לתשתיות חלל ומודיעין.
סוכנות ההגנה לחקר החלל (The Defence Space Research Agency, DSRA) היא הארגון המדעי האחראי על פיתוח מערכות וטכנולוגיות לוחמת חלל עבור סוכנות החלל ההגנה. DSRA אושרה על ידי ממשלת הודו ביוני 2019 והיא מורכבת ממדענים העוסקים במחקר ופיתוח בתיאום הדוק עם צוות ההגנה המשולב. סוגים שונים של מערכות נשק נגד לוויינים נמצאות כעת בפיתוחה.
רפאלי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
חצי האי מיול
חצי האי ממוקם בין פיורד אליס, ופיורד קרוק; בחלק הדרומי של גבעות וסטפולד.
גילוי ומיפוי האזור
אזור הגבעות ובהן חצי האי, מופו באמצעות תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן (1937–1936).
מקור השם
הקרטוגרפים הנורווגיים קראו לחצי האי "Breidnesmulen" - "נקודת החוטם הרחבה" - שם תיאורי.
השם הנוכחי ניתן לחצי האי על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה.
השם הוא תיאורי - והוא למעשה מתרגם את השם הנורווגי, ומתאר את חצי האי. "מיול" באנגלית משמעה "פרד", וחצי האי מזכיר ראשו של פרד.
לקריאה נוספת
• DAMIAN B. GORE, I. SNAPE and M.R. LEISHMAN, Glacial sediment provenance, dispersal and deposition, Vestfold Hills, East Antarctica, Antarctic Science 15 (2): 259–269 (2003), DOI: 10.1017/S0954102003001263
• BROLSMA, HENK, Survey Report Vestfold Hills, Australian Antarctic Territory 1984-85, 1985-86 summer season, Australian Antarctic Data Centre
Invasion of Privacy
Invasion of Privacy (בעברית: חדירה לפרטיות) הוא אלבום הבכורה של הראפרית האמריקאית קארדי בי, אשר יצא לאור ב-5 באפריל 2018, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס. מתוך האלבום יצאו חמישה סינגלים.
באלבום נכללים שני להיטיה של קארדי "Bodak Yellow" ו-"I Like It", והם יצאו כסינגלים מתוכו.
האלבום נכלל במספר רשימות שפרסמו גופי תקשורת שונים לסיכום האלבומים הטובים ביותר לשנת 2018, וסיכום האלבומים של העשור השני. מגזין התרבות רולינג סטון דירג את אלבום הבכורה זה ברשימתם "100 אלבומי הבכורה הטובים ביותר בכל הזמנים" במקום ה-20. כתב העת בילבורד דירג את האלבום במקום ה-13 ברשימתם "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני".
מגזין פיצ'פורק דירג את האלבום ברשימת "200 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" במקום ה-73. בשנת 2019, מגזין הרולינג סטון ערך את רשימת "100 האלבומים הטובים ביותר של העשור השני" ודירג את האלבום במקום ה-34. בשנת 2022 האלבום דורג במקום ה-16 ברשימת 200 אלבומי ההיפ-הופ הטובים ביותר בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.
רקע והפקה
מפיקי האלבום טרם נודעו, אך נודע כי חברת התקליטים שאלבום הבכורה עתיד לצאת דרכה, תהיה אטלנטיק רקורדס, ולא KSR שדרכה הוציאה קארדי בי את שני המיקסטיפיים שלה Gangsta Bitch Music, Vol. 2 ו-Gangsta Bitch Music, Vol. 1.
על תאריך יצאתו של האלבום הודיעה קארדי בי באינסטגרם שלה. האלבום הועמד לפרס גראמי לאלבום השנה, ואף זכה בפרס גראמי לאלבום הראפ של השנה.
ג'אן פיירו גספריני
קריירת מועדונים
גספריני החל לשחק בקבוצת הילדים של יובנטוס בגיל 9. במהלך שהותו בקבוצת הנוער שיתף פעולה עם שחקנים דוגמת פאולו רוסי וסרחיו באריו. לאחר ששיחק מעט משחקים בקופה איטליה עם הקבוצה הראשונה, הושאל גספריני לרג'אנה וב-1978 נמכר לפלרמו מהסרייה ב'. גספריני שיחק בפלרמו חמש עונות, כולן בסרייה ב'. בשנת 1979 הגיע עם הקבוצה לגמר הקופה איטליה אך הפסיד עם הקבוצה ליובנטוס.
אחרי שתי עונות עם קאביס (סרייה ב') ופיסאטיס (ליגה פרו), עבר גספריני לפסקארה, בפסקארה, בשנת 1987, בגיל 29, זכה סוף סוף לקבל דקות משחק בסרייה א'. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' במשחק ביתי מול פיזה משחק שהסתיים בניצחון קבוצתו 1–2. בשנת 1990 עזב את פסקארה והצטרף לסלרניטנה. גספריני פרש ממשחק בשנת 1993, בגיל 35 אחרי שתי עונות עם ויס פיזארו.
יובנטוס (נוער)
בשנת 1994 חזר גספריני למערכת הנוער של יובנטוס, הפעם כמאמן. בתחילה אימן את "הג'יוואניסימי" (U-14) במשך שנתיים, לאחר מכן אימן שנתיים את "האליאבי" (U-17). בשנת 1998 מונה למאמן "הפרימוורה" (U-20).
קרוטונה
בשנת 2003 עזב את יובנטוס על מנת להיות מאמן ראשי בליגה השלישית באיטליה בקבוצת קרוטונה. הוא עלה יחד עם קבוצתו לסרייה ב' לאחר עונה אחת. גספריני אימן בקרוטונה עוד שתי עונות נוספות במסגרת הסרייה ב'. הוא פוטר בעונת 2004/2005 אך התבקש לחזור לאחר זמן קצר.
גנואה
בשנת 2006 מונה גספריני למאמן גנואה ועלה עמה לסרייה א' כבר בעונתו הראשונה בתפקיד. בעונת 2008/2009 הוביל גספריני את גנואה למקום החמישי בליגה, מיקומה הגבוה ביותר ב-19 השנים האחרונות ובכך הבטיח עמה את השתתפותה בליגה האירופית. גספריני זכה לשבחים רבים על הופעת הקבוצה בעונה זו בכל איטליה ואפילו ז'וזה מוריניו, מאמן האלופה אינטר, הצהיר שגספריני היה המאמן שהציב אותו בפני הקושי הגדול ביותר. עם זאת, פתיחת עונה גרועה בעונת 2010/2011, עם 11 נקודות ב-10 משחקים למרות החתמות פופולריות כגון לוקה טוני, ראפיניה אלקנטרה, מיגל ולוזו וקאחה קאלדזה הובילו לפיטוריו של גספריני ב-8 בנובמבר 2010.
אינטר
ב־24 ביוני 2011, מאסימו מוראטי, הבעלים של אינטר, אישר שגספריני יחליף את לאונרדו כמאמן הקבוצה. עם זאת, כבר ב-21 בספטמבר, פוטר גספריני לאחר ריצה עגומה של חמישה משחקים ללא ניצחון, הכוללים ארבעה הפסדים. גספריני הוא המאמן היחיד בתולדות המועדון שלא השיג אף ניצחון במהלך תפקידו.
פלרמו
ב-16 בספטמבר 2012 מונה גספריני למאמנה של פלרמו, קבוצתו לשעבר כשחקן.
ב-4 בפברואר 2013 פוטר מתפקידו בעקבות הפסד 1–2 בבית לאטאלנטה. 10 ימים לאחר מכן הוחזר גספריני לתפקיד מאמן פאלרמו, והחליף את אלברטו מלסני לאחר שלושה משחקים בלבד. ב-11 במרץ 2013, גספריני פוטר שוב מתפקידו.
גנואה
ב-29 בספטמבר 2013, הודיעה גנואה כי גספריני חוזר לקדנציה שנייה במועדון לאחר שלוש שנים.
בשתיים משלוש העונות שלו כמאמן הקבוצה סיים עמה בחלק העליון של הטבלה. בעונתו השנייה במועדון, עונת 2014/2015, סיים עם גנואה במקום ה-6 בליגה ובכך העפיל עמה לליגה האירופית, אולם בשל בעיות תקציביות, אופ"א לא אישרה למועדון להשתתף בתחרות. גם ניסיונות הערעור של המועדון עלו בתוהו.
אטאלנטה
ב-14 ביוני 2016 מונה גספריני למאמנה של אטאלנטה.
בעונתו הראשונה בתפקיד, סיים עמה במקום הרביעי בסרייה א' ובכך העפיל עמה לליגה האירופית.
ב-26 במאי 2019, סיימה אטאלנטה את עונת 2018/2019 במקום השלישי בסרייה א' ובכך העפילה לליגת האלופות לראשונה בתולדותיה. אטאלנטה גם הגיעה לגמר הגביע האיטלקי בעונה זו אך הפסידה בגמר 0–2 ללאציו.
נוסף להעפלה הראשונה בהיסטוריה של המועדון לליגת האלופות, העפילה הקבוצה לשלב שמינית הגמר לאחר שסיימה במקום השני בבית המוקדם של התחרות. המשחק הראשון של גספריני במשחקי שמינית הגמר בליגת האלופות הסתיים בניצחון ביתי 4–1 על ולנסיה. אטאלנטה העפילה גם לשלב רבע הגמר לאחר ניצחון חוץ 4–3 במשחק הגומלין שנערך ב-10 במרץ 2020, תוצאה שהעניקה לאטלנטה ניצחון מצטבר של 4–8. לאור התפשטות מגפת הקורונה באירופה, משחקי השלב הבא בליגת האלופות לעונת 2019/2020 נדחו לאוגוסט 2020 שם הפסידה 1–2 לפריז סן ז'רמן לאחר שהובילה 0–1 עד לדקה ה-90. את העונה בליגה, עונת 2019/2020, סיימה הקבוצה במקום השלישי כשהיא כובשת תשעים ושמונה שערים. הכי הרבה בליגה.
גם בסיום עונת 2020/2021 העפילה הקבוצה לליגת האלופות שנה השלישית ברציפות, ואף הגיע לגמר הגביע בו הפסידה ליובנטוס.
לאחר שלוש שנים בהן השתתפה הקבוצה בליגת האלופות ובמפעלים האירופיים, בעונת 2021/2022 הציגה הקבוצה יכולת פושרת בסרייה א' וסיימה במקום השמיני. בליגת האלופות באותה העונה הודחה הקבוצה בשלב הבתים, כשמנצ'סטר יונייטד וויאריאל מקדימות אותה. לאחר שהודחה, ירדה לשחק בליגה האירופית, וגם שם הודחה ברבע הגמר על ידי ר.ב. לייפציג, לאחר שהדיחה בשמינית בגמר את באייר לברקוזן.
סטטיסטיקות כמאמן
נכון ל-29 במאי 2022
חיים אישיים
גספריני נשוי לכריסטינה, ולהם שני ילדים, דויד ואנדראה. ב-9 בספטמבר 2019, קיבל גספריני תואר אזרח כבוד בברגמו. (העיר אותה מייצגת אטאלנטה).
גם סרטים
גם סרטים היא חברת הפקה של סרטי קולנוע וטלוויזיה עלילתיים ודוקומנטריים אשר הוקמה על ידי יואב רועה ואורית זמיר.
היסטוריה
גם סרטים הוקמה בשנת 2008 על ידי שני בוגרי בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סם שפיגל בירושלים, יואב רועה ואורית זמיר. החברה הפיקה את הסרטים העלילתיים: "העדות"/עמיחי גרינברג, "מנפאואר"/נעם קפלן, "אורחים לרגע"/מאיה קניג, את הסדרות: "המקוללים"/חגי לוי, בשיתוף עם לירן עצמור, "עוד סיפור אחד ודי" מאת ענת זלצר, ואת הסרטים הדוקומנטריים: "גוף שלישי"/שרון לוזון, "המעבדה"/יותם פלדמן, "חברים"/רגב קונטס ועוד. בימים אלה מפיקה החברה סדרת דרמה בלשית בשם תיק נעדר המבוססת על ספריו של דרור משעני.
החברה הפיקה תכנים בשיתוף גופים רבים בארץ ובעולם ביניהם: שידורי רשת, שידורי קשת, HOT ,YES, TV5, RTBF, CBC, BBC, DR, הרשות לפיתוח ירושלים, קרן הקולנוע הישראלי מיסודו של משרד התרבות, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וכדומה.
סנגל הצרפתית
סנגל הצרפתית הייתה מושבה צרפתית באפריקה, ששכנה באזור נהר סנגל, והייתה המושבה הוותיקה ביותר של צרפת באפריקה. בשנת 1946 הצטרפה המושבה לאיחוד הצרפתי, ובשנת 1959 היא התמזגה עם סודאן הצרפתית ליצירת הפדרציה של מאלי, שקיבלה עצמאות בשנת 1960.
היסטוריה
בשנת 1624 סוחרים צרפתים, מדייפ ורואן ייסדו את Compagnie Normande, שהייתה אחראית לניצול סנגל וגמביה. בשנת 1634, הפכה החברה ל- Compagnie du Cap-Vert וקיבלה את המונופול של סחר העבדים. בשנת 1659, נוסדה סן-לואי, ובשנת 1664 הועברו הנחלות ל-Compagnie des Indes occidentales, שהוקמה על ידי ז'אן בטיסט קולבר.
בשנת 1677 במהלך מלחמת הולנד–צרפת, השייטת בפיקודו של אדמירל ד'אסטר הרסה את המבצרים ההולנדים שהוקמו באי גורה. ז'אן דו קאס, הקפטן של דייפ שפיקד על שייטת Baleine, ניצל את ההזדמנות כדי להרחיב את השליטה הצרפתית על חופי סנגל והקים מבצרים ב-Rufisque, Portudal ו-Joal, על ידי דיכוי המרידות של מלכים אפריקאים שתוחזקו על ידי ההולנדים, מה שהביא להקמת המושבה הצרפתית הראשונה בסנגל. ז'אן דו קאס תפס והרס את המבצר ההולנדי של ארגוין בשנת 1678, לפני חתימת אמנת ניימכן. במהלך מסע זה חדר דו קאס עמוק מספיק לנהר גמביה באוקטובר 1678. בשנת 1679 חברת סנגל השיגה את הזכות לסחור בין קאפ בלאן לגמביה, והקימה עמדת מסחר בפתח הנהר באלברדה. האי גורי שימש אז כבסיס לסחר העבדים.
בשנת 1758, האנגלים גירשו את הצרפתים מסנגל. הם לא חזרו לסן-לואי עד 1779. בשנת 1809 שוב השתלטו האנגלים על המושבה, והיא הוחזרה לצרפת בשנת 1814.
ב-1 בנובמבר 1854 הוקמה את המושבה גורי ובנותיה, מושבה נבדלת מזו של סנגל. היא כללה, בנוסף לאי גורי, את שפכי הנהרות הדרומיים, חוף הזהב וגבון. הוחלט לצרף מחדש את גורי לסנגל בשנת 1859. בשנת 1890 המושבה הגיעה כמעט לגבולותיה הסופיים.
בשנת 1895, סנגל צורפה למערב אפריקה הצרפתית. היא נשארה מושבה עד 1946, אז הפכה לטריטוריה מעבר לים של סנגל. בשנת 1958, היא הפכה לרפובליקה אוטונומית בתוך הקהילה הצרפתית. באפריל 1959, סנגל הפעה לחברה ב שזכתה לעצמאות ביוני 1960. סנגל התנתקה באוגוסט 1960 והפכה לרפובליקה הנוכחית של סנגל.
Sojourner
Sojourner הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפרית האמריקאית רפסודי בשיתוף הראפר האמריקאי ג'יי קול. השיר יצא לאור ב-26 באוקטובר 2018, כסינגל הראשון מתוך אלבומה השלישי של רפסודי, Eve, על ידי חברת התקליטים ג'מלה רקורדס.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי רפסודי, ג'יי קול, ג'רמי פייג', קנדרה מוריס, פטריק דאות'יט והופק על ידי 9th Wonder. לאורך השיר, רפסודי מאזכרת זמרים שונים, ביניהם סוואה לי, מיק מיל ואליה. השיר נכלל גם באלבום האוסף של חברת התקליטים ג'מלה רקורדס, Jamla Is the Squad II, אשר יצא לאור בנובמבר 2018.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הצלחה
נכון לאפריל 2020, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כ-9 מיליון.
יאן קודש
יאן קודש (בצ'כית: Jan Kodeš; נולד ב-1 במרץ 1946) הוא טניסאי עבר צ'כי. אחד הטניסאים הבולטים בעולם בשנות ה-70, הוא זכה 3 פעמים בטורנירי גראנד סלאם כולם בתחרות יחידים.
יאן קודש הופיע לראשונה בתחרויות בין-לאומיות בשורות נבחרת גביע דייוויס של צ'כוסלובקיה בשנת 1966 ובאותה שנה הוא ניצח באליפות צ'כוסלובקיה והשתתף בטורניר גראנד סלאם.
בשנת 1973 טניסאים מקצוענים רבים החרימו אליפות וימבלדון ויאן קודש זכה בתחרות יחידים. באותה שנה הוא הפסיד בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה וזכה בתואר "ספורטאי השנה" בצ'כוסלובקיה.
בשנת 1975 הוא היה שותף לזכייה בגביע דייוויס.
לאחר סיום הקריירה הוא ניהל נבחרת גביע דייוויס של צ'כוסלובקיה והנבחרת הייתה מגיעה עד חצי גמר. יאן קודש היה בין יוזמי אליפות צ'כוסלובקיה הפתוחה וניהל אותה עד לשנת 1998.
מגרלים
המגרלים (בגאורגית: მეგრელები, מֶגרֶלֶבּי) הם קבוצה אתנוגרפית של הגאורגים המתגוררים בעיקר במחוז ההיסטורי סמגרלו שבגאורגיה. ריכוז גדול של המגרלים נמצא גם באבחזיה ובטביליסי. בעקבות הסכסוך הגאורגי-אבחזי, בתחילת שנות ה-90, והטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה הבדלנית, גורשו מאבחזיה כ-180,000 - 200,000 צאצאי מגרלים.
בני הקבוצה דוברים הן מגרלית והן גאורגית, אך משתמשים לכתיבה רק באלפבית הגאורגי.
טקס פרסי אוסקר ה-57
טקס פרסי אוסקר ה-57 (באנגלית: 57th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 1984 נערך בדורותי צ'נדלר פביליון שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-25 במרץ 1985. השחקן ג'ק למון הנחה את הטקס בפעם הרביעית והאחרונה שלו.
מגרלים
היסטוריה
עד שנת 1930 המגרלים והסוואנים נספרו כקבוצות אתניות נפרדות במפקד האוכלוסין, שנערכו בברית המועצות ולפני כן באימפריה הרוסית, אבל לאחר מכן קוטלגו ביחד עם קבוצת הגאורגים.
טקס פרסי אוסקר ה-57
סרט הדרמה הביוגרפי "אמדאוס" היה מועמד ל-11 פרסים וזכה ב-8, ביניהם פרסי הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (מילוש פורמן), התסריט המעובד הטוב ביותר (פיטר שאפר) והשחקן הטוב ביותר (פ. מארי אברהם). כמו כן בלטו הסרטים "המעבר להודו", אשר היה מועמד ל-11 פרסים (זכה ב-2), ו"דמעות של שתיקה" (3 זכיות) ו"מקום בלב" (2 זכיות) אשר היו מועמדים ל-7 פרסים כל אחד.
מגרלים
היסטוריה
הנשיא הראשון של הרפובליקה של גאורגיה, ד"ר זוויאד גמסחורדיה, היה מגרלי. לכן, בתקופת ההפיכה האלימה של 21 בדצמבר 1991 - 6 בינואר 1992, סמגרלו הפכה למרכז של מלחמת אזרחים, שהסתיימה בתבוסת כוחות תומכי גמסחורדיה.
טקס פרסי אוסקר ה-57
סרטים עם מספר זכיות ומועמדויות
width="20px"|
זיכרון בסלון
זיכרון בסלון הוא מיזם חברתי של התכנסויות לא פורמליות בבתים פרטיים סביב יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
אפיון המיזם
בערב יום השואה, או בימים הסמוכים לו, מתקיימים במקביל מאות אלפי התכנסויות בסלונים פרטיים, בישראל ומחוצה לה, שבהן מקשיבים יחד המשתתפים לעדויות של ניצולי שואה ודור שני, חולקים ומשתפים זה את זה בשירים, קטעי קריאה ומחשבות ומקיימים דיונים פתוחים.
המיזם הוקם על ידי עדי אלטשולר ונדב אמבון בשנת 2011. מאז השתתפו במיזם למעלה מ-2 מיליון איש בישראל ומחוצה לה. לפי המארגנים, ״היוזמה מיועדת לאנשים המחפשים דרכים נוספות לציין את יום השואה, לצד הטקסים הממלכתיים והצפייה המסורתית בתוכניות הטלוויזיה המוקרנות בערב זה. היא מאפשרת לכל אחד לקחת מחדש בעלות ואחריות על עיצוב זיכרון השואה, להבטיח המשך הדיון בה גם אחרי שלא יישארו בינינו ניצולים והשפעה על דרך שבה נזכור ונלמד מהשואה.״
אזכורים בתקשורת
זיכרון בסלון זכה לסיקור תקשורתי נרחב בישראל וברחבי העולם. בין השאר הארגון הוזכר בכתבות בכל ערוצי הטלוויזיה והעיתונים המרכזיים בישראל, כמו גם בכתבה במגזין TIME, משדר בערוץ קשת בשנת 2020 ועוד.
אחד הפרקים בתוכנית הקומדיה צומת מילר נקרא 'זיכרון בסלון' ובו מוזכרים ערב הזיכרון והמיזם.
פסקול שלישי
פסקול שלישי הוא אלבום מוזיקלי, יוזמת זיכרון בסלון ובשיתוף פעולה של תחנת הרדיו הישראלית גלגלצ, שיצא לקראת יום הזיכרון לשואה ולגבורה בחודש מרץ 2023. האלבום, בהשתתפות מגוון רחב של יוצרים ישראליים: מוזיקאים, מעבדים ומפיקים, כולל 14 שירים חדשים מקוריים, שנכתבו מבעד לעיניהם של בני הדור השלישי, ובהשראת סיפוריהם וחוויותיהם האישיות של שורדי שואה עמם הם נפגשו במפגש קרוב ואינטימי.
בין האמנים המשתתפים באלבום: איה זהבי פייגלין, אלון עדר, אליאנה תדהר, בניה ברבי, גיא מזיג, דורון מדלי, הראל סקעת, טל קסטיאל, יונתן רזאל, לי בירן, האחיות כרקוקלי, משה קלוגהפט, סיון טלמור, סתיו בגר, עברי לידר, פטריק סבג, קובי אוז, רון ביטון, ריטה, שי צברי ותמיר גרינברג.
ביאטריס האריסון
ביאטריס האריסון (באנגלית: Beatrice Harrison; 1892, הודו - 1965, סארי, אנגליה), צ'לנית בריטית, שהייתה פעילה במחצית הראשונה של המאה ה-20. היא ניגנה ביצועי בכורה של כמה יצירות אנגליות חשובות, בייחוד משל דיליוס, והקליטה אחרות בהקלטה ראשונה או תקנית.
הכשרה ראשונית
משפחת האריסון שבה לאנגליה מהודו בתקופת ילדותה של ביאטריס. האריסון למדה בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון ובהמשך אצל הוגו בקר, ובבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין. בשנת 1910 זכתה בפרס מנדלסון והופיעה לראשונה באולם בכשטיין בברלין.
משפחה מוזיקלית
ביאטריס הייתה אחות למאי האריסון, כנרת, תלמידתו של ליאופולד אאואר, מרגרט האריסון, פסנתרנית ומוניקה. כמו במשפחתו של מארק המבורג, גם במשפחת האריסון לימדו את הבנות לנגן בכלים שונים, כדי שתוכלנה לנגן מוזיקה קאמרית בצוותא. מאי החליפה פעם את פריץ קרייזלר בקונצרט מיצירות מנדלסון בהלסינגפורס, פינלנד. מאי וביאטריס זכו שתיהן במדליית הזהב של המועצה המאוחדת לכינור ולצ'לו. ב-11 במרץ 1918 ניגנה ביאטריס את הקונצ'רטו של דבוז'אק עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית, בניצוח תומאס ביצ'ם.
הוגו בקר דיבר עם סר הנרי ווד על התפעלותו מנגינתה של ביאטריס האריסון עוד לפני הופעת הבכורה שלה. הן אלגר והן ווד היו שותפים להתרשמותו החיובית. מאי וביאטריס הופיעו יחדיו תחת שרביטו של ווד בקונצ'רטו הכפול של ברהמס.
קריירה
ביאטריס האריסון ניגנה בביצוע בכורה את הסונאטה לצ'לו של דיליוס ב"אולם ויגמור" בלונדון ב-31 באוקטובר 1918. אחותה, מאי, ביצעה לראשונה את הסונאטה לכינור שלו, שהקליטה בהמשך עם הפסנתרן ארנולד באקס. ביאטריס ומאי ביצעו בהופעות בכורה את הקונצ'רטו הכפול של דיליוס, שנכתב בשנת 1915 "לזכר כל האמנים הצעירים שנפלו במלחמה", בינואר 1920, בנוכחות המלחין. את הקונצ'רטו לצ'לו כתב דיליוס בהזמנת ביאטריס, שניגנה אותו בביצוע בכורה.
בנובמבר 1925 ניגנה ביאטריס את הקונצ'רטו לצ'לו של אלגר עם הפילהרמונית המלכותית, בניצוח המלחין ומאוחר יותר אף ניגנה בהקלטה ה"רשמית" של הקונצ'רטו לחברת "HMV", גם הפעם בניצוח אלגר עצמו. יצירה זו נקשרה יותר מכל אחת אחרת בשמה, כפי שקרה שנים אחר כך לצ'לנית בריטית אחרת, ז'קלין די פרה. האריסון ניגנה את הקונצ'רטו בניצוחו של הנרי ווד בראשית מלחמת העולם השנייה, בהופעה שזכתה לשבחים מיוחדים מן המנצח.
ביאטריס האריסון החזיקה ברשותה צ'לו גוארנרי שבנה פייטרו גוארנרי (פייטרו דה ונציה).
הקלטות
(רשימה חלקית)
ביאטריס האריסון בספרות
הופעותיה של ביאטריס האריסון עם זמירים היוו נושא לשיר "שידורי הזמיר" מאת רוברט סקסטון, שזכה בפרס "האגודה לשימור זכרם של קיטס ושלי". ו-
לקריאה נוספת
(ניו יורק 1936)
פרנץ וידמן
פרנץ וִידֶמַן (בגרמנית: Franz Wiedemann; 23 בינואר 1821, ויטגנסדורף, קמניץ – 30 באוקטובר 1882, דרזדן) היה מחנך וסופר ילדים גרמני. מפורסם כיום בעיקר כמחבר השיר "Hänschen klein", המוכר בגרסתו העברית "יונתן הקטן".
ביוגרפיה
נולד בעיירה ויטגנסדורף (Wittgensdorf, כיום חלק מהעיר קמניץ). משנת 1848 שימש מורה בבית הספר הממלכתי בדרזדן, ומאוחר יותר מורה בכיר. פרש לגמלאות ב-1881 ומת בשנה שלאחריה. היה סופר פורה מאוד, שחיבר ספרי לימוד, סיפורים, פזמונים וכתבים פדגוגיים.
אמן אנדום
אמן מיכאל אנדום (21 ביוני 1924 - 23 בנובמבר 1974) היה פוליטיקאי אתיופי, כיהן כשליט אתיופיה הראשון לאחר הפלת מוסד הקיסרות ב-15 בספטמבר 1974 ועד לרציחתו ב-23 בנובמבר 1974 בשבת הדמים. קודם להיותו שליט אתיופיה, כיהן כמפקד החטיבה השלישית בצבא אתיופיה והתפרסם בתור המפקד שהיה אחראי על הדיפת הצבא הסומלי מגבולות אתיופיה בראשית שנות השישים.
קורות חייו
אנדום נולד בשנת 1924 באריתריאה, אז קולוניה איטלקית.
כאיש צבא
אנדום פיקד על החטיבה השלישית האתיופית, התפרסם בזכות פועלו בחיל המשלוח האתיופי שצורף לצבאות האו"ם במלחמת קוריאה, וכמי שמנע פלישה סומלית לארצו בתחילת שנות השישים. ב-1964 הודח מתפקידו על ידי היילה סלאסי, קיסר אתיופיה, לאחר שנתן פקודה לכוחותיו לתקוף את שטחה הריבוני של סומליה. לאחר מכן שירת אנדום כחבר בסנאט הקיסרי. בתחילת פברואר ומרץ 1974, החל אנדום לקשור קשרים עם הקצינים שיזמו את מרד החטיבה הרביעית ותמך ב"וועדה לתיאום הכחות המזוינים, המשטרה וצבא היבשה" ("הדרג") שבראשה עמדו קצינים זוטרים, באותה השנה בחודש יולי אנדום מונה ליושב ראש אותה הוועדה ודרש מהקיסר המכהן היילה סלאסי לוותר על סמכויות רבות. אנדום שנטר טינה עמוקה לקיסר הדיח אותו באופן רשמי ב-12 בספטמבר 1974 כאשר נתן פקודה לאסור את הקיסר במפקדת החטיבה הרביעית. לאחר שנכלא הקיסר, היה אנדום שליט אתיופיה דה פקטו ושלושה ימים מאוחר יותר, הוכרז באופן רשמי כיושב ראש "המועצה הצבאית המנהלית הזמנית" (החונטה הצבאית האתיופית או ה"דרג") ושליט אתיופיה.
מאבקים
מיומו הראשון כיושב ראש החונטה, אנדום המתון בדעותיו היה בקונפליקט תמידי עם הקיצוניים שבחונטה אודות ארבעה נושאים מרכזיים.
אנדום, אריתראי במוצאו, מצא עצמו תחת מתקפה בכל הקשור למלחמה האריתראית. אנדום, ששאף לנהל משא ומתן עם הבדלנים, היה תחת מתקפה מהצד הנצי בחונטה האתיופית שדרש להשמיד את הארגון הבדלני הג'אבחה. למרות התקפות אלו מצד חבריו, אנדום ביצע שני ביקורים באריתראה הראשון בין ה-25 באוגוסט - 6 בספטמבר והשני כחודשים לאחר מכן בנובמבר, ביקוריו באריתריאה היו מלווים בנאומים סוחפים לאריתראים על סיום המשטר הקיסרי, החזרת האוטונמיה שבוטלה על ידי הקיסר היילה סלאסי לאריתריאה וענישת אנשי ממשל לשעבר שביצעו פשעי מלחמה באריתראים.
אוקטובר הדמים
במקביל להתעסקותו של אנדום בפתרון הבעיה באריתריאה, החלו הקבוצות הקיצוניות ב"דרג" לתת הוראות לאנשי השטח שלהם להתחיל להיפטר מאנשי הביטחון הפרו-קיסריים, מערכה שנודעה בכינוי אוקטובר הדמים. שלוש זרעות ביטחון וצבא מרכזיות היו על הכוונת, המשמר הקיסרי, חיל האוויר וחיל ההנדסה, המערכה הראשונה כנגד המשמר הקיסרי וחיל האוויר הצליחה אך המערכה העיקשת ביותר הייתה כנגד חיל ההנדסה, בסופו של דבר חיילי הדרג הבקיעו את ההגנות של חיל ההנדסה ב-7 באוקטובר הרגו חמישה חיילים פצעו מספר מהם והשאר נכלאו, מהלך זה גרר מאבק מזוין בין חברי הדרג.
באמצע נובמבר המאבק בין אנדום לשאר חברי הדרג עלה מדרגה כאשר התנגד להעלאת שכר החיילים, בליל ה-23 בנובמבר, המכונה "שבת הדמים", נורה אנדום לאחר שהתנגד למאסרו על ידי קבוצת חמושים. ונרצחו 59 אסירים פוליטיים תומכי הקיסר, האסירים שהיו כלואים בבית הכלא מנליק נלקחו לבית הסוהר המרכזי אקקי ושם הוצאו להורג ונקברו בקבר אחים. בעקבות הירצחו של אנדום התמנה מנגיסטו היילה מריאם ליושב ראש זמני עד ל-28 בנובמבר אז נבחר השוואני טפרי באנטי לתפקיד יושב ראש הדרג ושליט המדינה.
התנהגות ארגונית
התנהגות ארגונית הוא תחום מדעי העוסק בצבירת ידע על התנהגויות של אנשים, במסגרות ארגוניות על ידי חקירה שיטתית של תהליכים אישיים, קבוצתיים וארגוניים. מטרתה היא שיפור יעילותם של ארגונים ואיכות חייהם של העובדים בסביבת עבודתם. המחקר עוסק בעיקר בארגוני עבודה גדולים, כגון מפעלים, בתי-חולים, בתי ספר, משרדי ממשלה, צבא, אוניברסיטאות ובנקים, ופחות בארגונים קטנים כגון חנויות, מספרות,  מוסכים קטנים וכדומה. התחום אינו מרבה לעסוק במערכות מאורגנות אחרות, כגון קהילות מגורים, אגודות וולונטריות, תנועות פוליטיות וכדומה.
באמצעות המושגים והכלים של תחום ההתנהגות הארגונית, אפשר לחקור ולהבין לא רק את התנהגותם של יחידים וקבוצות בתוך ארגון, אלא גם את התנהגותם ביחסים בין ארגונים ועם סביבתם (ספקים, קהלי לקוחות, רשויות השלטון וכו'). מחקר ההתנהגות הארגונית מבקש לשפר את הביצועים של הארגונים, מנסה להבין את האלטרנטיבות המעשיות העומדות בפני מקבלי החלטות בתוך ארגונים וחוזה את תוצאות הכרעותיהם בפתרון קונפליקטים ובעיות.
הידע של התנהגות ארגונית מבחין בין תהליכים בשלוש רמות:
הגישות
חקר התנהגותם של היחיד או קבוצות העבודה בארגונים נעשה בכלים מושגיים מפותחים, השאולים מתחומים אחרים של מדעי החברה והניהול:
התפתחות החשיבה הניהולית
מתחילה בסוף המאה ה-19, תחילת המאה ה-20 לאחר המהפכה התעשייתית.
תאוריה ארגונית קלאסית - מקס ובר
אבי התאוריה הוא מקס ובר כלכלן פוליטי, סוציולוג ופילוסוף גרמני. על פיה המבנה הארגוני היעיל ביותר הוא בירוקרטיה אידיאלית המבוססת על חוקים ותקנות פורמליים, טיפול אחיד ולא פרטני, חלוקת עבודה, מבנה היררכי מוגדר, משרה קבועה, גיוס, קידום ושכר מבוססים על וותק וכישורים, רציונליות. דגש על אי התעסקותו בפרט אלא הסתכלות קבוצתית ארגונית.
בעיות: גמישות מוגבלת, קבלת החלטות איטית, חוקים מקודשים כך שהפכו למטרה, התעלמות מיחסים בינאישיים.
תיאורית הניהול המדעי - פרדריק וינסלאו טיילור
מפתח הגישה הטיילוריסטית (ניהול מדעי) הוא פרדריק וינסלאו טיילור. מהנדס אמריקאי שעסק בעקרונות הניהול. על פיה הדרך היעילה לביצוע העבודה על ידי העובד היא בהתאם לשיקולים כלכליים והנדסיים כך חלוקת העבודה ברורה ומוגדרת, ניתן תגמול ותמריץ כספי על ביצוע אישי-מעודד יעילות, הפיקוח צמוד.
לתורה שני דגשים עיקריים:
בעיות: אין התייחסות להשפעות סביבתיות, אין התייחסות ליחסים בינאישיים ולצורכי מימוש עצמי של העובד, בעלי ההון התנגדו להגדלת שכר העובדים, נוצרו ועדים.
תיאורית יחסי האנוש
הפיזיולוגיים והפסיכולוגיים התעשייתיים הראשונים מתחו ביקורת על עבודותיו של טיילור. בניגוד אליו הם הדגישו את היעילות האנושית ולאו- דווקא את היעילות הכלכלית וההנדסית. הם הציעו קריטריונים אחרים ליעילות האנושית, אשר מכוונים:
סוציולוגים באותה תקופה גילו כי לקבוצות העבודה ולרקמת היחסים הבלתי פורמלית בארגון השפעה מכרעת על התנהגותו הביצועית של היחיד.
ניסויי הות'ורן (1927) סדרת ניסויים בחקר יחסי אנוש החל במפעל הותורן, שהשתייך ל"חברת החשמל המערבית לציוד חשמלי" בשיקגו, והן נקראו "ניסויי הותורן". בניסויים אלו, החוקרים גילו כי יחסים ואמון בעבודה הם המפתח להבנת התנהגותן היצרנית של הפועלות. עוד עמדו החוקרים וגילו כי המבנה הבלתי פורמלי של קבוצת העבודה, לא חפף את המבנה הפורמלי ואת חוקי המפעל. הם עמדו על העובדה שלפיה יש לקבוצה חוקים משלה, ואלה מכתיבים מידה רבה של אחידות בהתנהגות הפרטים שבה. כך, למשל, התברר כי היה קיים תקן ברור, בלתי רשמי, של כמות התפוקה שיש לייצר, למרות קיומה של מערכת שכר עידוד. עובדים שקצב עבודתם מהיר דיווחו על פחות תפוקה מזו שייצרו בפועל, ועובדים שקצב עבודתם איטי נטו לא אחת לדווח על יותר תפוקה מזו שייצרו למעשה. נורמות הקבוצה לא אפשרו לעובדים שקצב עבודתם איטי מדי להתעצל, אך גם גינו בצורות רבות ומגוונות, מקצתן מילוליות ומקצתן פיזיות, עובדים שקצב עבודתם מהיר מדי. התפוקה הוגבלה למה שנתפס בעיני חברי הקבוצה כתפוקה הולמת, בלי כל קשר למדיניות ההנהלה ולשיטות העידוד שננקטו.
בעיה עיקרית בתיאורית יחסי האנוש היא שתאוריה זו התעלמה לחלוטין מאילוצי הטכנולוגיה והארגון, הקיימים ברוב מקומות העבודה. כמו כן, התעלמה מתלותם של כל הארגונים בסביבה כלכלית פוליטית וחוקית, שאינה מאפשרת תמיד להנהלת הארגון לעצב מתכונת של יחסי אנוש בעבודה מן הסוג המשתף והמעשיר את תחום עיסוקו של העובד. גם תאוריה זו עוררה את התנגדותם של האיגודים המקצועיים. הם גילו חשדנות כלפי ניסיונם של מצדדי התאוריה הזו להציג יחסי אנוש במקום העבודה כתחליף לייצוג עובדים. מחקרים חדישים יותר גם הראו, שלא כל העובדים מסוגלים להיות מעורבים בעבודה או רוצים בכך. כמו כן לא כל העובדים מסוגלים לבצע תפקידים מרובי אתגרים ואחריות, כהמלצתו של הרצברג. במשך הזמן גם התברר, כי בניית יחסי אנוש תקינים בארגון, שאיננה מלווה בשינויים מהותיים במבנה הסמכויות, התגמולים וכללי המשחק שבקבלת החלטות, אין בה כדי לבנות אמון בקרב העובדים, ואיננה מסוגלת להגביר בעצמה את המוטיבציה והפריון בעבודה. מתנגדים אחרים טוענים כי מנהלים מטפחים שביעות רצון של עובדים בעניינים פעוטים על מנת שהעובדים לא יתנגדו בעניינים מהותיים יותר.
הממד האישי בהתנהגות ארגונית
לכל אדם יש אוסף של מאפיינים ותכונות המקבעים אופי ואישיות אשר איתם נדרשת הסתגלות הדדית של יחיד- ארגון. בתהליך זה של הסתגלות הדדית נראה, כי אין הארגונים יכולים "ללוש" בנקל את היחיד ולעצב את התנהגותו על- פי רצונם. כאשר הם מנסים לעשות זאת, עליהם להתמודד עם חמש קבוצות לפחות של גורמים אישיים.
הממד הארגוני בהתנהגות ארגונית
האנשים העובדים בארגון הם אמצעים לקיומו של הארגון. לכן לארגון יש ישות עצמאית גם כאשר מתחלפים חבריו. לארגונים אינטרס משלהם אשר אינו חופף בהכרח לאינטרסים של חבריו. ארגונים מוקמים כדי להגשים מטרות כלשהן, לשם כך הם נזקקים למשאבים חומריים ואנושיים, המצויים בסביבתם. כל הארגונים תלויים במידה מכרעת בסביבתם, הן לשם קבלת משאבים והן כשוק פוטנציאלי לתפוקותיהם. היכולת לגייס משאבים, וביניהם משאבי אנוש, מותנית בגורמים רבים – מקצתם כלכליים (מצב השווקים השונים), מקצתם טכנולוגיים (קיומם וזמינותם של ידע וכלים מתאימים), מקצתם חברתיים (הרכבן ואופיין של הקהילות המצויות בסביבה) או פוליטיים (נכונותם של גורמים פוליטיים לתמוך במטרותיו של הארגון, ולעיתים אף בעצם קיומו). את הארגון, כמו את היחידים העובדים בו, מאפיינים דפוסי מבנה ותרבות מגובשים, הטומנים בחובם מחויבויות פנימיות (לחברי הארגון ולמטרותיו) וחיצוניות (לסביבה, המספקת משאבים ותמיכה). דפוסים אלה אינם משתנים בנקל, משום שנוצרו והתגבשו מתוך אילוצים ומגבלות של משאבים ויכולות אנושיות וטכנולוגיות. לפיכך, בדומה לבעיות הסתגלותו של היחיד לארגון, גם לארגון יש בעיית הסתגלות לשינויים ולדרישות פנימיות וסביבתיות. קשיי הסתגלות קיצוניים הם בעצם בעיית הישרדות. כל ארגון נאבק, במידה זו או אחרת, כדי לשרוד בסביבתו, שכן נכונות הסביבה לספק לו משאבים ותמיכה איננה מובטחת, אלא מותנית בהחזר של תפוקות מועילות מן הארגון לסביבה. למעשה, המטרות העומדות בפני הארגון והטכנולוגיה העומדת לרשותו מכתיבות במידה לא מבוטלת את המבנה שלו.
כיצד לקיים סדר ארגוני אפקטיבי
ארגונים מצליחים – כלומר, ארגונים המשיגים, במחיר סביר, את המטרות שלשמן הוקמו ומספקים את שאיפות חבריהם – הם ארגונים המתאפיינים ביכולת גבוהה לגשר על ניגודים ואי- התאמות בין האינטרסים והיכולות של היחידים והקבוצות לבין האינטרסים והדרישות של הארגון. ארגונים לא מוצלחים מנסים לכפות את רצונם על חבריהם. ארגונים לא מוצלחים הם גם ארגונים, שאינם מצליחים לאכוף משמעת מינימלית כלשהי על חבריהם. בארגונים כאלה הניגודים הבין- אישיים והקבוצתיים מעמיקים, עד כדי החלשת הכושר לפעול בצורה מתואמת, כדי להשיג את המטרות שלשמן הוקמו. יכולתו של הארגון לעצב דפוסים יציבים של שיתוף פעולה והרמוניה מותנית במורכבות מטרותיו, בטכנולוגיה ובידע העומדים לרשותו ובגיוון המשאבים האנושיים הדרושים לו. ככל שגוברים המורכבות והגיוון בתוך הארגון ובסביבתו, קטנה יכולתו להגיע לתיאום ולשיתוף פעולה מלאים, וגדל הסיכוי שדפוס היחסים בתוך הארגון ועם הסביבה יהיה פחות שתפני ויותר תחרותי וקונפליקטואלי. "התניות" – מסכת של אילוצים, מגבלות וגם הזדמנויות המשפיעים על האפקטיביות של הארגון ושל ההתנהגות בארגון.
התנהגות הארגון והתנהגות חברי הארגון
התנהגות הארגון – אוסף התנהגויות של יחידים, המצויים בסביבה ארגונית ונושאים תפקידים ארגוניים. יש לצפות לשני כוחות מנוגדים, המשפיעים על עיצוב ההתנהגות הארגונית : מחד- גיסא, כוח הדוחף לאחידות ולתיאום ההתנהגות של נושאי תפקידים שונים בארגון, כדי ש"עגלת הארגון" תיסע, במאמץ משותף, למטרה המיועדת. מאידך- גיסא, כוח הדוחף לשונות ולבידול בהתנהגויות, אם מפני שמשימות הארגון דורשות התמחות וגיוון מקצועי, ואם מפני שחברי הארגון, בעיקר אלה המוצבים בעמדות השפעה, שונים זה מזה בדעותיהם, במזגם האישי, בנטיותיהם וביכולת התעסוקה והניהול שלהם.