cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרד קבוצת וגנר
רקע
המחלוקת בין פריגוז'ין לבכירי משרד ההגנה הרוסי נהפכה לפומבית יותר ויותר בצל מספר האבידות העצום במהלך הקרב על באחמוט וסביבתה הקרובה. פריגוז'ין התעמת שוב ושוב עם שר ההגנה הרוסי, שויגו, ועם הרמטכ"ל הרוסי, גרסימוב. לטענתו, הם מעכבים בכוונה את משלוחי הציוד והתחמושת, להם כוחתיו זקוקים בכדי לכבוש סופית את באחמוט, במטרה להכשיל אותו. פריגוז'ין ניצל את מעמדו והצלחות אנשיו בחזית כדי לדווח מהחזית, תוך הפרה של חוקי הצנזורה הרוסיים, והציג את עצמו וחיליו כעדיפים על ממסד הצבאי הרוסי. דבריו הביאו לו פרסום ועלו חששות שהוא מנסה למצב את העצמו כשחקן פוליטי. ב-27 במאי, מילבלוגר ושר ההגנה לשעבר של הרפובליקה העממית של דונייצק, איגור "סטרלקוב" גירקין, האשים את פריגוז'ין בקשירת קשר להעסיק את קבוצת וגנר כדי לתזמר הפיכה בתוך רוסיה.
בתחילת יולי המתיחות הסלימה, פריגוז'ין טען כי הצבא ניסה לתקוף את כחות וגנר, ופרסם סרטון בו הקבוצה עצרה את סגן אלוף רומן ונוויטין, מפקד חטיבה ה-72 של רוסיה, אומר כי הורה לחייליו לפתוח באש על שירה של כוחותיו, לכאורה כשהוא שיכור. ב-10 ביוני, ההגנה הרוסי הורה לקבוצת וגנר לחתום על חוזים עם הצבא לפני 1 ביולי, ולמעשה לשלב את וגנר ככפוף במבנה הפיקוד הרגיל ולצמצם את השפעתו של פריגוז'ין. פריגוז'ין סירב להוראה. לפי מודיעין האמריקאי, פריגוז'ין, החליט לאתגר את ההנהגה הצבאית ברוסיה מספר ימים לפני 23 ביוני.
הכרזה של פריגוז'ין
ב-23 ביוני 2023 פרסם פריגוז'ין בטלגרם כי חיילי משרד ההגנה הרוסי הפגיזו את עמדותיו, והבטיח לנקום בהנהגת משרד ההגנה הרוסי. והפיץ סרטון בערוצי טלגרם המזוהים עם קבוצת וגנר, אשר תועד במחנה וגנר שהותקף על ידי טיל רוסי. הדבר אומת על ידי כלי תקשורת נוספים ברוסיה. מנגד משרד ההגנה הרוסי הכחיש את ההאשמות בדבר התקיפה נגד וגנר. באותו ערב הודיע פריגוז'ין על תחילתו של סכסוך מזוין עם משרד ההגנה והצהיר שיש לעצור את ה"רוע" בהנהגה הצבאית, והבטיח "לצעוד למען הצדק". וציין כי לא הייתה הצדקה לפלישה הרוסית לאוקראינה, והאשים את שר ההגנה, סרגיי שויגו, בכישלון המערכה ובמותם של חיילי צבא רוסיה בשדה הקרב.
כיבוש רוסטוב על הדון
במהלך הלילה שבין 23 ל-24 ביוני פורסמה הקלטת שמע בקולו של פריגוז'ין, בטענה שכוחות וגנר נכנסים לרוסטוב על הדון וקוראים לכוחות הצבא הסדיר לא להתנגד. בהקלטה נוספת אמר כי ראש המטה הכללי הורה לחיל האוויר לתקוף את כוחותיו וגנר הנעים בדרכים בין כלי רכב אזרחיים, תוך שהוא מאשים את המטכ"ל בהתעלמות מחיי חפים מפשע. ומתן עדיפות להרג האוכלוסייה והודה לטייסים שסירבו, לדבריו, לבצע את הפקודות.
כוחות וגנר טענו כי השתלטו על מבני צבא בעיר. הניו יורק טיימס דיווח על צילומים מאומתים המציגים את פריגוז'ין בחצר בניין המטה של המחוז הצבאי הדרומי פריגוז'ין נפגש עם סגן שר ההגנה יונוס-בק יבקורוב במפקדה, במהלכה ניסה יבקורוב לשכנע את פריגוז'ין להסיג את חייליו ללא הצלחה. צילומי עדי ראייה תיעדו שיירה ארוכה של כלי רכב צבאיים ואזרחיים בכיוון העיר, המורכבת לכאורה מקדירוביטים אשר באו להילחם במורדים. אך לא דווח על קרבות ולכאורה הם לא נכנסו לעיר או נכנעו למורדים. שלטונות מחוז רוסטוב המליצו לתושבים להישאר בבתיהם, על אף זאת ניכרה צפיפות משמעותית במרכז העיר.
פריגוז'ין הפציר בכל מי שרוצה להצטרף לסכסוך נגד משרד ההגנה לעשות זאת. והאשים את שויגו בשימוש בארטילריה ובמסוקים כדי להשמיד את קבוצת וגנר, וטען ששויגו "ברח בפחדנות מרוסטוב בתשע בערב".
לדברי בכיר במשרד ההגנה האמריקני, סוכנויות הביון האמריקאיות זיהו כי לוחמים רוסיים רבים ערקו והצטרפו לכוחות המורדים. וכי חיילים וקצינים רוסים שנפרסו בתוך אוקראינה וכן בשטח הרוסי ובבסיסים הסמוכים לגבול אוקראינה תמכו במהלכים.
ההתקדמות לכיוון מוסקבה
לאחר כיבוש רוסטוב על הדון, החלו המורדים להתקדם לעבר מוסקבה מרחק של כ-1,100 קילומטרים מרוסטוב על הדון. ב-24 ביוני, לאחר קרבות קבוצת וגנר השתלטה על כל המתקנים הצבאיים בעיר וורונז', יותר מחצי הדרך לבירה, בקרבות על וורונז' הותקפו המורדים על ידי חיל האוויר ובתגובה הפילו 6 מסוקים ומטוס פיקוד והרגו לפחות 15 חיילים.
לאחר מכן המשיכו לתוך מחוז ליפצק, כ-400 קילומטרים ממוסקבה. ויחידה מיוחדת התפצלה מהכוח הראשי כדי להגיע למחוז ריאזאן. בעקבות דיווחים על טורים צבאיים ועימותים לאורך הכביש המהיר M4, הכביש המהיר המחבר את הבירה עם מחוזותיה הדרומיים של רוסיה נסגר לתנועה כ-400 ק"מ מדרום למוסקבה מושלי מחוז ליפצק ומחוז וורונז' קראו לאזרחים להסתגר בבתים. צבא רוסיה והמשמר הלאומי פרס משוריינים במוסקבה וכן ברוסטוב
ראש עיריית מוסקבה סרגיי סוביאנין, הכריז על משטר מבצעי ללוחמה בטרור בעיר. הרשויות העירוניות שקלו להכריז על עוצר, ושלטי חוצות הקוראים לגיוס לקבוצת ווגנר נראו מפורקים בחיפזון. דר שפיגל דיווח כי כל המקומות הפנויים בטיסות היוצאות ממוסקבה אזלו כאשר אנשים ניסו לברוח מהכוח המתקרב. לפי אתר פלייטרדאר24, המטוס הנשיאותי של רוסיה יצא ממוסקבה לסנקט פטרסבורג אך דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב, הכחיש כי פוטין היה על המטוס.
גם במחוז קלוגה, הסמוך למוסקבה, הרשויות הכריזו על הגבלות נסיעה כאשר המושל ולדיסלב שפשה אמר לתושבים "להימנע מנסיעה ברכב פרטי בכבישים אלה אלא אם כן הכרחי לחלוטין".
לטענת פריגוז'ין, כוחותיו הגיעו למרחק של כ-200 ק"מ ממוסקבה לפני שחזרו על עקבותיהם.
תגובות ופעולות מנע
בעקבות המרד נשא נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, נאום לאומה, בו האשים אותם ב"בגידה" וב"נעיצת סכין בגב" האומה והבטיח תגובה קשה. פריגוז'ין השיב כי הנשיא טעה עמוקות בנוגע לבגידה במולדת, והם הפטריוטים של המולדת. והוסיף כי אף לוחם של קבוצת וגנר אינו מתכוון לבקש סליחה מהנשיא, משירות הביטחון הפדרלי או ממישהו אחר. כמו כן אמר כי המדינה לא תמשיך לחיות בשחיתות, מרמה וביורוקרטיה. נשיא צ'צ'ניה רמזן קדירוב, הודיע כי כוחותיו יסייעו לשלטון הרוסי לדכא את מרד קבוצת וגנר.
שירות הביטחון הפדרלי הרוסי (FSB) פשט על מטה וגנר בסנקט פטרבורג. דיווחים לא מאומתים בתקשורת הרוסית אמרו כי קופסאות קרטון המכילות 4 מיליארד רובל (47 מיליון דולר) הוחרמו. פריגוז'ין אמר שהכסף נועד לתשלום משכורות לעובדים והוצאות אחרות של החברה. כמו כן דווח שנפתח בהליך פלילי נגד פריגוז'ין לפי סעיף 279, באשמת מרד מזוין.
אולגה רומנובה, עיתונאית ומנהיגת ארגון זכויות האזרח הרוסי רוסיה מאחורי הסורגים, האשימה את ה-FSB באיומים על קרובי משפחה של מורשעים שגייס וגנר מאז בוקר 24 ביוני. גנרלים רוסים, בהם סרגיי סורוביקין, פנו פומבית ללוחמי וגנר ודחקו בהם "לעצור".
רוסיה חסמה את אתר גוגל חדשות.
נסיגה
בערב 24 ביוני הודיע נשיא בלארוס לוקשנקו כי נפגש עם פריגוז'ין לבקשתו של פוטין. לפי הודעת לשכתו לעיתונות, תיווך לוקשנקו עסקה בה פריגוז'ין יסכים לעצור את התקדמותו ולחזור לבסיסיו בתמורה להבטחה רוסית להגנה על ביטחון כוחותיו. בהודעה קולית שנשלחה בערוץ הטלגרם שלו, מסר פריגוז'ין כי קיבל את ההסכם על מנת למנוע שפיכות דמים. פריגוז'ין אמר כי כוחותיו "יפנו אחורה את טוריהם, ויחזרו לבסיסי השדה לפי התוכנית". מספר שעות לאחר מכן, דיווח הערוץ הרוסי RT כי כוחות וגנר החלו לעזוב את רוסטוב, כאשר בהודעה ראשונה מטעם הקרמלין נמסר כי פריגוז'ין יוגלה לבלארוס, תוך סגירת תיק החקירה נגדו והבטחה כי יתר משתתפי ההתקוממות לא יועמדו לדין. בהמשך הערב נודע כי פריגוז'ין אכן יעבור לבלארוס.
תוכן ההסכם שהוביל לנסיגה לא פורסם על ידי הצדדים באופן רשמי. עם זאת, להערכת שירות המודיעין הבריטי, נסיגת פריגוז'ין ואנשיו היא בעקבות איומי שירות המודיעין הרוסי לפגוע במשפחות בכירי קבוצת וגנר, בהם פריגוז'ין עצמו. ב-27 ביוני פורסם כי האישומים נגד פריגוז'ין וכוח וגנר הוסרו.
בנייה תואמת אקלים
בנייה תואמת אקלים תחום בקלימטולוגיה היישומית. המטרה של העוסקים בתחום היא התאמת הבנייה לתנאי הסביבה.
בנייה תואמת אקלים מוכרת ממקומות שונים בעולם, בעיקר בבנייה מסורתית: במדבריות נבנו הבתים תוך התחשבות בכיווני השמש, הרוחות וסופות האבק. האינואיטים, למשל, יצרו את האיגלו - מבנה המותאם לתנאי האקלים הקוטבי. באזורים מסוימים בסין נבנו מבנים תת-קרקעיים ועוד.
דוגמאות לתכנון אקלימי לקוי:
הפרמטרים בהם מתחשבים בבנייה תואמת אקלים:
שיפור איכות החיים בבנייה תואמת אקלים וסביבה נעשה באמצעים אחדים:
אך מעט שכונות ובתים נבנים בהתאם לעקרונות אלו. בישראל ישנם מספר מקומות בהם יושמו עקרונות אלו: כמה מבסיסי צה"ל (שיזפון, שדה בוקר), קיבוצים ויישובים קטנים: יטבתה, נאות סמדר, לוטן, כליל, שיקום שכונות בירוחם ובבית שאן ובשכונה הקהילתית נווה צין בשדה בוקר.
הסיבות לקשיים ביישום עקרונות הבנייה תואמת האקלים קשורות בראש ובראשונה בעלות בנייה גבוהה בהרבה, בפגיעה בנוחות השימוש במבנים, וחוסר רצון של הרוכשים להיות "שפני ניסיון". יש המציעים כפיית בנייה תואמת אקלים באמצעות חקיקה שתאלץ קבלנים להתמודד עם האתגר הזה ורוכשים לשלם את העלות הנוספת.
לאיוש שטיינר (שחמטאי)
לאיוש שטיינר (בהונגרית: Steiner Lajos; 14 ביוני 1903, אוראדיה – 22 באפריל 1975, סידני) היה שחמטאי יהודי-הונגרי-אוסטרלי, אחיו של אנדרה שטיינר ובן דוד של הרמן שטיינר.
ביוגרפיה
לאיוש שטיינר למד הנדסת מכונות בבודפשט ובגרמניה.
בשנת 1939 שטיינר עבר לאוסטרליה. הוא ניצח באליפות אוסטרליה בשנים 1945, 1947, 1953 ו-1959. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שטיינר חזר להשתתף בתחרויות באירופה. בשנת 1948 הוא סיים במקום ה-19 בתחרות בינאזורית (חלק של תהליך העפלה לקרב על אליפות העולם).
בשנת 1950 הוענק לו תואר אמן בינלאומי.
לאיוש שטיינר באולימפיאדת השחמט
בין השנים 1931 ל-1936 השתתף לאיוש שטיינר ב-3 אולימפיאדות שחמט:
אירנה ואייחו
אירנה ואייחו (בספרדית: Irene Vallejo, נולדה ב-1979 בסרגוסה, ספרד) היא פילולוגית וסופרת ספרדית. היא זוכת פרסים רבים על כתיבתה, בין היתר הפרס הלאומי לספרות עיון בספרד (Premio Nacional de Ensayo), על ספרה "הנצח בקנה הסוף: המצאת הספרים בעולם העתיק" (El infinito en un junco: la invención de los libros en el mundo antiguo) . הספר (באנגלית: Papyrus: The Invention of Books in the Ancient World) תורגם ליותר מ-20 שפות.
ביוגרפיה
ואייחו כתבה עבודה בפילולוגיה קלאסית שהקנתה לה תואר דוקטור באוניברסיטת סרגוסה ולאחר מכן באוניברסיטת פירנצה. לאחר מכן השתקעה במחקר ובכתיבה על תפוצת הספרות בעת העתיקה. בנוסף לכך מפרסמת ואייחו מאמרים בעיתון הספרדי "אל פאיס" בנושאי אקטואליה ולקחי העולם העתיק עבור ימינו. ואייחו פרסמה שני ספרים ובהם קבצים ממאמריה.
בשנת 2020 קיבלה ואייחו את הפרס הלאומי הספרדי למאמר עיוני על ספרה "הנצח בקנה הסוף" - האישה החמישית שקיבלה פרס זה מאז תחילת הענקתו, ב-1975. בשנת 2021 קיבלה מממשלת אראגון את פרס אראגון. ביום קבלת הפרס נשאה בברצלונה את נאום הפתיחה של שבוע הספר הספרדי, בנוכחות ראשת העיר אדה קולאו.
ויליאם אליס
תחילת חייו
אליס נולד בלונדון להורים בני מעמד הפועלים ב-24 באוגוסט 1794. אביו ואחיו הבכור (שנפטר זמן קצר לאחר שנולד) נקראו אף הם ויליאם. לא הרבה ידוע אודות אימו, מלבד שם נעוריה (בדבורו (Bedborough)), מקום לידתה (רדינג) ותאריך נישואיה (13 באוגוסט 1792). אליס פיתח בנעוריו אהבה לצמחים והפך לגנן, תחילה במזרח אנגליה, לאחר מכן עבד בחממה צפונית ללונדון ולבסוף הועסק בשירות משפחה עשירה בשהתגוררה ברובע סטוק ניואינגטון (חלק מרובע האקני של ימינו) שבלונדון. בשל אופיו הדתי הגיש אליס בקשה להתקבל ללימודים במסגרת אגודת המיסיונריות של לונדון והחל ללמוד בבית הספר של האגודה.
מיסיונריות בפולינזיה
לאחר לימודיו בקולג' של הומרטון (Homerton) הוסמך אליס כמיסיונר ב-8 בנובמבר 1815 ולמחרת נשא לאישה את מרי מרסי מור (Mary Mercy Moor). אליס הוצב בפולינזיה יחד עם אשתו ועזב את אנגליה ב-23 בינואר 1816. הזוג הגיע למוריאה שבאיי החברה דרך סידני, בחברת משפחות מיסיונרים נוספות, ב-13 בפברואר 1817, בנו באי כנסייה, הקימו בית דפוס ולמדו את השפה המקומית. במהלך שהייתם ביקרו באי מספר צ'יפים מאיים שכנים והזמינו את הזוג לביקור אצלם, יחד עם שני זוגות מיסיונרים נוספים. שלושת הזוגות הגיעו לאי הואהינה ב-20 ביוני 1818 ומשכו קהל רב מאיים שכנים, ביניהם מלך האי ראיטיאה.
אליס ועימו קבוצה קטנה הפליגו על גבי הסקונר מיירמייד אל איי הוואי שהיו מכונים באותה תקופה "איי סנדוויץ". למסע צורפה הסקונר פרינס רגנט החמושה בשישה תותחים כמתנה עבור המלך קמהאמהה השני. האוניות הגיעו להונולולו ב-16 באפריל 1822 ואף על פי שהתוכנית הייתה להמשיך לאיי מרקיז שבה הקבוצה לטהיטי ב-27 באוגוסט. אליס הוזמן להישאר בהוואי, הביא לשם את משפחתו ב-5 בפברואר 1823 וביוני של אותה שנה הצטרף למיסיונרים האמריקאים אסה טורסטון, ארטמס בישופ וג'וזף גודריץ' לסיור באי הגדול של הוואי על מנת לחפש מקומות מתאימים להקמת מיסיונים. בדרכו עצר אליס במאווי ופגש את המלכה קאופולאני (Keōpūolani). תחנתם הראשונה באי הוואי הייתה בקאילואה-קונה (Kailua-Kona), שם פגשו את מושל האי קואקיני (Kuakini) שלאחר התנצרותו בחר בשם האמריקאי "ג'ון אדמס" על שמו של נשיא ארצות הברית באותה תקופה.
הקבוצה סיירה במפרץ קלאקאוקה (Kealakekua) ובמקומות היסטוריים נוספים, הגיעו להר הגעש מאונה לואה והיו בין המערביים הראשונים לחזות בקלדרה של הר הגעש קילוואה, אשר היה פעיל באותה תקופה. בצידו המזרחי של האי סיירה הקבוצה בעמק ואיפיאו (Waipio) וחלק המשיך אל פסגתו המושלגת של המאונה קיאה. על בסיס הנתיב של סיור זה נוסדו כמה מהמיסיונים החשובים בהוואי.
בשובו להונלולו למד אליס את השפה המקומית, תעתק את צליליה לאלפבית לטיני וסייע בהקמתו של בית דפוס.
באנגליה
בספטמבר 1824 עזבו אליס ומשפחתו את הוואי בשל בריאותה הרופפת של מרי ושבו ללונדון דרך ארצות הברית. אליס פרסם בלונדון את תיאור מסעותיו באיים בהם ביקר, סייר והרצה עליהם ברחבי האיים הבריטיים ובמסגרת תפקידו שימש גם כמטיף בשם אגודת המיסיונריות של לונדון. ב-1831 נקרא לשוב ללונדון ממסעותיו והתמנה לעוזרו של המזכיר הזמני לענייני חוץ של האגודה ובמאי 1833 התמנה למזכיר. מרי אליס מתה ב-11 בינואר 1835 לאחר שילדה ארבעה ילדים ואליס כתב ופרסם ביוגרפיה לזכרה.
האוניברסיטה האמריקאית של הקריביים
האוניברסיטה האמריקאית של הקריביים (באנגלית ובצרפתית: American University of the Caribbean; בראשי תיבות: AUC) היא אוניברסיטה, הממוקמת בלה קאיה שבהאיטי. האוניברסיטה הוקמה בשנת 1983, כמוסד ללא כוונת רווח המאורגן אך ורק למטרות חינוכיות ומדעיות.
ויליאם אליס
באנגליה
לאחר כשנתיים נישא אליס מחדש לשרה סטיקני (Sarah Stickney), שגדלה כקווייקרית ומאוחר יותר בחרה להצטרף לכנסייה עצמאית או קהילתית, זאת בדומה לרבים באגודת המסיונריות של לונדון אשר לא השתייכו לזרם דתי מסוים. בנוסף, חלקה שרה גם את אהבתו של בעלה לספרים ולכתיבה. אליס החל בינתיים להתפרסם כסופר מצליח כאשר כתב על הטופוגרפיה, ההיסטוריה, הבוטניקה והאתנוגרפיה של אזור פולינזיה מאז חזר משליחותו באזור ושרה הייתה גם היא סופרת מצליחה בזכות ספרים שכתבה על תפקידן של נשים בחברה. על אף מחלתה של מרי, ביתו הבכורה של אליס, נערך טקס נישואין צנוע ב-23 במאי 1837 בכנסייה כפרית. מרי מתה ממחלתה זמן קצר לאחר מכן, בגיל 21.
האוניברסיטה האמריקאית של הקריביים
האוניברסיטה פתחה את שעריה והחלה בתוכניות הוראה בשנת 1986.
בשנת 1989, עברה האוניברסיטה למקומה הנוכחי ולקמפוס מרווח של כ-5,700 מ"ר, שבנייתו מומנה על ידי אגודת בתי הספר ובתי החולים האמריקאים בעולם.
ויליאם אליס
באנגליה
עבודתו החשובה ביותר של אליס הייתה "חוקרים פולינזיים" (Polynesian Researches) אשר ביססה את המוניטין שלו כסופר אתנוגרף וגאוגרף מוכשר. הספר ופרסומי אחרים זכו לתשבחות שתרמו להפחתת יחסם העוין של משקיעים במיסיונרים ובעיקר בנציגי אגודת המיסיונריות של לונדון, אשר תוארו לרוב כמעלים בצורה נאיבית את הציפיות לרמת החינוך, החירות ושיפור מצבם של עבדים ושל עמים ילידים במקום לקיים את הגישה השמרנית והלא מתפשרת של עסקים ומסחר.
שליחות במדגסקר
בריאותו של אליס השתפרה והוא קיבל את הצעת האגודה לנסיעה למדגסקר כשליחם הרשמי, והפליג ליעדו ב-14 באפריל 1853. עם הגיעו לנמל טאמאטאבה שבאי ב-18 ביולי של אותה שנה נדחתה שליחותו וכניסתו לעיר הבירה נאסרה על ידי המלכה רנבלונה הראשונה. אליס שהה במשך כשנה במאוריציוס הסמוכה, שהייתה בשליטה בריטית, שב לטאמאטאבה פעם נוספת ב-12 ביוני 1854 בניסיון להשיג אישור כניסה לאי ולבירתו ונדחה שוב. מאורציוס, שסבלה באותה תקופה ממגפת כולרה קשה, לא הייתה עוד מקום נוח לשהייה, ואליס הפליג למושבת הכף, אליה הגיע בתחילת 1855, ושב לאנגליה ב-18 ביולי של אותה שנה. בקשתו לאישור כניסה לאי התקבלה ב-1856, אך מלכת מדגסקר אישרה לו לשהות באי למשך חודש אחד בלבד ובקשתו להאריך את ביקורו בתשעה חודשים נוספים נדחתה והוא שב לאנגליה ב-20 במרץ 1857. על מסעותיו וחוויותיו בתקופה זו כתב אליס ספרו "שלושה ביקורים במדגסקר, 1858" לציון המאורע.
מותה של המלכה ב-16 באוגוסט 1861 ועלייתו לשלטון של רדמה השני הביא לשינוי במדיניות שלטונות האי כלפי זרים, וכלפי הנצרות הפרט, ואליס קיבל הזמנה רשמית לביקור נוסף והגיע למדגסקר ב-22 במאי 1862. ייתכן שהסיבה לכל העיכובים אותם חווה בעבר נבעו ממאבקי הכוחות בין בריטניה לצרפת והשפעתה של האחרונה באזור. בזמן שהותו באי קיבל את הידיעה על מותה של ביתו האחרונה ב-10 בספטמבר 1862. אליס נשאר במדגסקר עד 1865, ייסד כנסיות ובהדרגה סייע להרחיב את השפעת הנצרות באי. עם שובו לאנגליה ב-14 באוקטובר של אותה שנה זכה לקבלת פנים מרשימה והוזמן להרצות במקומות רבים אודות מסעותיו וההשפעה הדתית שהשאיר מאחור. ארבע שנים מאוחר יותר, ב-1869, המירו המלכה רנבלונה השנייה (Ranavalona) ואנשי חצרה את דתם לנצרות.
אליס כתב שני ספרים נוספים על חוויותיו במדגסקר ועל ההיסטוריה והגאוגרפיה של האי: "ביקור חוזר במדגסקר, 1867" (Madagascar Revisited, 1867) ו"הכנסייה הקדושה המעונה של מדגסקר, 1870" (Martyr Church of Madagascar, 1870).
מותו
ב-3 ביוני 1872 לקה אליס בדלקת ריאות כאשר נסע בחזרה אל ביתו מפגישה עם הוועד המנהל של האגודה ומת ב-9 ביוני. שרה אליס מתה ב-16 ביוני של אותה שנה; לאחר 35 שנות נישואין מתו בני הזוג בהפרש של שבוע זה מזו.
אליס נקבר במיקום מכובד בבית הקברות של הכנסייה הקהילתית באבּני פארק (Abney Park Cemetery), בו קבורה גם ביתו הצעירה, שבלונדון. על המצבה שעל קברו תגליפים מורכבים והיא נבנתה כך שתקביל בצורה מושלמת למבנה הכנסייה הסמוך. אשתו העצמאית בחרה להיקבר סמוך לביתם הכפרי. ביוגרפיה לזכרו, שנכתבה בידי בנו ג'ון והדוקטור לתאולוגיה הנרי אלון (Henry Allon), פורסמה זמן קצר לאחר מותו.
תאוריית גילוי איי הוואיי על ידי הספרדים
קיימת תאוריה הגורסת כי איי הוואי נתגלו על ידי הספרדים לפני שהגיע אליהם ג'יימס קוק, מכיוון שהאיים ממוקמים לא הרחק מנתיבי הגליאון של מנילה אשר קישרו בין אקפולקו שבמקסיקו למנילה שבפיליפינים. תאוריה זו קיבלה חיזוק על פי אגדות עם בהן מסופר על ביקורי זרים בהוואי בתקופה שקדמה להגעתו של קוק, אשר אליס תיעד בספרו "Narrative of a tour through Hawaii" מ-1827. אליס עצמו מסביר בספר כי לדעתו, גם אם הבחינו הספרדים באחד האיים אין זה סביר שנחתו בהם, מכיוון שאירוע כה מסעיר לא היה נעלם מהמסורות המקומיות הנוטות להכיל אירועים הרבה פחות חשובים. בנוסף, קשה להניח שאם אכן גילו הספרדים את האיים לא היו מנסים לנצל את המשאבים המקומיים לצורכיהם.
קית' ריצ'רדס
קית' ריצ'רדס (באנגלית: Keith Richards; נולד ב-18 בדצמבר 1943) הוא גיטריסט אנגלי, מלחין, פזמונאי, וזמר. ידוע ביותר כחבר בלהקת הרוק הרולינג סטונז, במשך כל שנות קיומה, כשישים שנה - ואף היה בין מייסדיה.
קית' ריצ'רדס הוא דמות איקונית בינלאומית בתרבות העכשווית ובמוזיקה הפופולרית כגיטריסט, זמר, מלחין ואיש ציבור. הוא מדורג במקום הרביעי ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים" של מגזין הרולינג סטון. ארבעה עשר מהשירים שכתב יחד עם הסולן מיק ג'אגר מופיעים בין "500 השירים הגדולים בכל הזמנים" של מגזין רולינג סטון.
ילדות ונעורים
קית' ריצ'רדס נולד כבן יחיד להוריו ברט ודוריס ממוצא ולשי בבית-החולים ליבינגסטון שבדרתפורד, קנט, ב 18 בדצמבר 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה. כשהיה תינוק, משפחתו נאלצה להתפנות באופן זמני מביתם במהלך ההפצצה הנאצית בשנת 1944. אמו ואביו של ריצ'רדס, היו עובדי מפעל ואביו נפצע במהלך המלחמה. אמו חשפה אותו למוזיקת ג'אז, וגם עודדה את הופעותיו במקהלת הכנסייה. סבו וסבתו של ריצ'רדס היו סוציאליסטים ומנהיגים אזרחיים, וסבו אוגוסטוס תיאודור דופרי הופיע ברחבי בריטניה כנגן ביג בנד/ג'אז. ריצ'רדס חזר וסיפר שסבו היה למקור השפעה עליו, בתור מתבגר.
אמו של ריצ'רדס קנתה לו את הגיטרה הראשונה שלו, גיטרה אקוסטית רוזט ב-7 ליש"ט, בה היה מנגן שעות רבות. כילד היה מאזין אובססיבי לאמני בלוז של אותה תקופה כמו צ'אק ברי, מאדי ווטרס, בו דידלי ועוד. אחד מגיבורי הגיטרה הראשונים של ריצ'רדס היה סקוטי מור (הגיטריסט של אלביס). ריצ'רדס למד בבית-הספר היסודי 'וונטוורת' עם מיק ג'אגר והיה השכן שלו עד 1954, אז עברו הג'אגרים דירה. כילד נקרא ריצ'רדס על ידי מנצח המקהלה של דרתפורד לשיר בשלישיית boy sopranos ובין היתר גם ב- Westminster Abbey למלכה אליזבת השנייה.
בעיות התנהגות של ריצ'רדס, בבית-הספר התיכון, הובילו לגירושו משם בשנת 1959. מנהל בית-הספר חשב שהוא עשוי למצוא את הנישה שלו כאמן, ולפי כך נשלח לבית הספר לאמנות Sidcup. הוא בילה זמן רב בנגינה עם חבריו ולמד כמעט את כל סולואי הגיטרה של צ'אק ברי. בבית-ספר זה ריצ'רדס פגש את הגיטריסט דיק טיילור, אשר באותה עת ניגן בלהקת בלוז עם ג'אגר. תוך גילוי תחום העניין המשותף החדש שלהם, ריצ'רדס וג'אגר חידשו את ידידותם, וריצ'רדס הצטרף אל הלהקה מיד אחר-כך. במהלך השנים הבאות התפתחה הלהקה לרולינג סטונז, אשר הופיעו לראשונה באופן רשמי על במה בקיץ 1962 (בזמן זה ריצ'רדס עזב את בית הספר). בתקופה זו הוריו התגרשו. הגירושים הובילו לתקופה ארוכה של ניכור בינו לבין אביו, שהסתיימה רק בשנת 1982 ובה גם התקרב מאוד לאמו.
עם האבנים המתגלגלות
בשנת 1963 הקימו ג'אגר וריצ'רדס, יחד עם חבריהם בריאן ג'ונס, ביל ויימן, איאן סטיוארט וצ'ארלי ווטס את להקת הרולינג סטונז  (האבנים המתגלגלות). השם נבחר בהשראת שיר של אמן הבלוז מאדי ווטרס, "בלוז האבן המתגלגלת". סטיוארט נופה בסופו של דבר מההרכב מאחר שלא תאם לתדמית שרצה מנהל הלהקה, אנדרו לוג אולדמן. אולדמן היה זה שהסיר את ה "ס" משם משפחתו של ריצ'רדס כדי לדמות את השם לשמו של כוכב הפופ קליף ריצ'רד; ריצ'רדס השיב מאוחר יותר את ה "ס" לשם משפחתו.
בהתחלה נגנה הלהקה גרסאות כיסוי ללהיטי רית'ם אנד בלוז ישנים, ולאט לאט האבנים הוסיפו חומר מקורי פרי עטם של ג'אגר וריצ'רדס. לצמד לקח קצת זמן ותרגול על מנת להתפתח לכותבי שירים באיכות מקצועית, ומשנת 1965 הם נכנסו לשותפות בכתיבה. (I Can't Get No) Satisfaction הפך אותם לכוכבים בארצות הברית, כמו גם בבריטניה, והשיר התפאר באחד מ"ריפי" הגיטרה הגדולים של הרוק בכל הזמנים. עם התדמית המינית האגרסיבית המאיימת שלהם, האבנים הפכו ליעד תכוף עבור המשטרה הבריטית במלחמתה על ההגינות הציבורית.
בשנים הבאות, זכו חברי הלהקה להכרה בזכות התדמית השערורייתית שלה, לרוב בהקשר להוללות מינית ושימוש ניכר בסמים. השנים 1968–1972 היו שנות השיא של הלהקה, בהן הוציאה את ארבעת האלבומים המצליחים ביותר שלה: Beggars Banquet, Let It Bleed, Sticky Fingers ו- Exile On Main Street המצליח שנחשב עד היום לאלבום הטוב ביותר של הלהקה. מהאלבומים יצאו להיטים רבים כמו: Street Fighting Man, Gimme Shelter, Brown Sugar, Sympaty For The Devil, Wild Horses ו-You Can't Always Get What You Want. אולם, ב-1969 הרגלי השימוש בסמים של ג'ונס החלו לפגוע בלהקה, כאשר כמעט ולא היה יכול היה לתפקד או לנגן. בסופו של דבר, סולק ג'ונס מהלהקה ביוני 1969 וכעבור פחות משבוע, נמצא מת בברכת ביתו ככל הנראה מטביעה.
קולות הליווי של ריצ'רדס נשמעים בכל אלבום של האבנים, והחל מהאלבום משנת 1969 Let It Bleed, כל אלבום של האבנים כלל בדרך-כלל שיר אחד בו ריצ'רדס הוא הזמר המוביל. מלבד נגינה בגיטרה, תרם מדי פעם גם תפקידי בס, קלידים וגיטרת סלייד. ריצ'רדס היה מעורב תמיד בתהליך ההקלטה, בדיסקים של הלהקה, בדרך כלל בשיתוף פעולה עם מיק ג'אגר ומפיקים חיצוניים.
כך המשיכו האבנים להוציא אלבומים ששלטו במקומות ראשונים במצעדים ובמכירות בכל רחבי העולם במשך שנות ה-70 עד תחילת שנות ה-80. אלבום השיא היה Some Girls ב-1978 שזכה לביקורות הטובות ביותר מאז 1972. בשנות ה-80, ריצ'רדס וג'אגר הסתכסכו על הכיוון המוזיקלי של הלהקה. ג'אגר רצה לעבור לכיוון של פופ ודאנס ואילו ריצ'רדס רצה להישאר נאמן לשורשיה של הלהקה בבלוז ורוקנרול.
בשנת 1986, הלהקה הוציאה את האלבום Dirty Work. בשנים הקרובות, ג'אגר וריצ'רדס בקושי דיברו אחד עם השני וצלפו האחד על השני בעיתונות. בשנת 1989 הוציאו האבנים המתגלגלות את האלבום המצליח Steel Wheels  ויצאו למסע הופעות מצליח אחרי שלא יצאו כשבע שנים ברציפות.
בשנות ה-90 התאחדו האבנים המתגלגלות והוציאו את האלבום Voodoo Lounge, ויצאו למסע הופעות בינלאומי נרחב נוסף. בשנת 1997, האבנים התארגנו מחדש לאלבום חדש, Bridges to Babylon, ומסע הופעות של אצטדיונים מלאים ברחבי העולם.
בשנת 2005, יצא האלבום A Bigger Bang שגם הוא לווה במסע הופעות עצום, ובו 1.5 מיליון מעריצים צפו בהופעה בחוף קופקבנה ב-2006, מה שהפך אותה להופעת הרוק הגדולה ביותר אי פעם. במסגרת סיבוב הופעות זה, הופיעו 144 פעמים בין 2005 ל-2007, והוא גרף 558.2 מיליון דולר והיה לסיבוב ההופעות המכניס בהיסטוריה עד שב-2011 גבר עליו סיבוב ההופעות 360° של להקת U2.
איאן סטיוארט טוען שריצ'רדס הוא מנהיג הלהקה של הרולינג סטונז, ואילו ריצ'רדס טוען שעבודתו היא להיות "שימון המכונות". ביל ויימן ורוני ווד אמרו שברוב הלהקות בדרך כלל עוקבים מוזיקלית אחר התופים כמובילים, אך ברולינג סטונס אין אפשרות שלא לעקוב אחרי הגיטרה של ריצ'רדס כמובילה.
כגיטריסט
ריצ'רדס שאב רבות מסגנונו המוקדם של צ'אק ברי, שעבודת הגיטרה שלו נשארה אבן בֹּחַן בהמשך הקריירה של ריצ'רדס. בזמן שהאבנים המתגלגלות נחשבו כלהקת רית'ם אנד בלוז, ריצ'רדס היה אחראי במידה רבה להיכרות של הלהקה עם הרוקנרול של בו דידלי וצ'אק ברי. ביחד עם הגיטריסט ומייסד הלהקה בריאן ג'ונס, ריצ'רדס פיתח סגנון בו הוא וג'ונס התחלפו ביניהם בתפקיד הליווי - שאחראי על ההרמוניה; וההובלה - שאחראי על המלודיה. ריצ'רדס שיבח את עצמו על-כך שהצליל שנוצר מהחלפת התפקידים בין שתי הגיטרות הוא אחד מההישגים החשובים של הלהקה. ג'ונס הוחלף בשנת 1969 בנגן הגיטרה הווירטואוז מיק טיילור, שתרם לכמה מהקלטותיה המוערכות ביותר של הלהקה, אך צירוף זה גם גרם להפרדה מוחלטת בין תפקיד הגיטרה המובילה לתפקיד הגיטרה המלווה. טיילור הוחלף בשנת 1975 בנגן הגיטרה רון ווד, ששם דגש רב יותר על נגינה קצבית.
נגינת הגיטרה של ריצ'רדס בולטת בכיוון הפתוח, בשימוש התכוף בסינקופות, והאקורדים המצלצלים בכמה מהלהיטים הבולטים ביותר של האבנים, ביניהם: Honky Tonk Women ,Brown Sugar ו-Start Me Up. הוא עדיין משתמש בכיוונים רגילים, אך ריצ'רדס ציין את האימוץ של הכיוון הפתוח כנקודת מפנה בנגינת הגיטרה שלו.
פזמונאות והלחנה
בעקבות הדוגמה של לנון-מקרטני מהביטלס - ודירבון בידי מנהל הלהקה אנדרו לוג אולדהם, שראה מעט עתיד בלהקה שמבצעת גרסאות כיסוי לשירי רית'ם אנד בלוז, ושזיהה את האפשרויות הגלומות בזכויות על שירים מקוריים - החלו ג'אגר וריצ'רדס לכתוב שירים ביחד. לאבנים היו מספר להיטים פרי עטם של הצמד בשנים 1964–1965, אך היה זה הסינגל משנת 1965 (I Can't Get No) Satisfaction שביסס את מעמדה של הלהקה, כאשר הוא מגיע למקום הראשון במצעדים רבים בעולם.
במשך שנות ה-60 השותפות של ג'אגר-ריצ'רדס התרחבה מעבר לבלוז, רית'ם אנד בלוז ורוקנרול, כאשר הם גם מתעניינים גם במוזיקת נשמה, מוזיקה עממית, פופ, קאנטרי, גוספל, רוק פסיכדלי, ופרשנות חברתית שבוב דילן הבליט. עבודתם החל משנות ה-70 שילבה אלמנטים של פאנק, דיסקו, קליפסו, רגאיי ופאנק.
עם יוצאי דופן שמפוזרים פה ושם, כל אלבומיהם של האבנים המתגלגלות החל משנת 1966 הכילו שירים עליהם היו חתומים ג'אגר/ריצ'רדס. הקרדיט לשירים שכתבו שניהם עבור האבנים ניתן לשניהם באופן שווה בלי התחשבות במידת שיתוף הפעולה שלהם. עבור הקלטות הסולו שלו, ריצ'רדס תמיד מעניק קרדיט למשורר שותף, בדרך כלל למתופף סטיב ג'ורדן.
קריירת סולו
אחרי שג'אגר מנע מהאבנים לצאת למסע הופעות כדי לקדם את אלבומם הטרי, Dirty Work, ריצ'רדס ייסד את X-Pensive Winos בשנת 1988. ההרכב כלל גם את המתופף סטיב ג'ורדן, שניגן בתופים ב-Dirty Work, ובקונצרט שחגג יום הולדת 60 לצ'אק ברי, יחד עם אמנים נוספים. הייסוד של X-Pensive Winos היווה הכרה בכך שהאבנים עלולים שלא להקליט או להופיע במשך זמן מסוים. ריצ'רדס התנגד ליוזמות פרטיות מחוץ ללהקה, כי חשש שהן עלולות לגרום להידרדרותה. כתוצאה מכך, הקלטות הסולו שלו מועטות מאלו של ג'אגר, צ'ארלי ווטס, ואפילו של רון ווד.
אלבומה הראשון של הלהקה נקרא Talk is Cheap, ואף על פי שאף אחד מהסינגלים שיצאו ממנו לא הגיע למקום גבוה ממקום ארבעים במצעד כלשהו, הביקורות היו מאוד מחמיאות. הוא קיבל מעמד של אלבום זהב והמשיך להימכר באופן קבוע. זו הייתה הצלחה גדולה בהרבה מ-primitive Cool של ג'אגר באותה התקופה. האלבום לווה בסיבוב הופעות בארצות הברית - אחד משני סיבובי ההופעות שריצ'רדס קיים אי-פעם כאומן יחיד. מסע זה מתועד באלבום Live at the Hollywood Palladium, December 15, 1988. בשנת 1992 יצא האלבום Main Offender שלווה גם הוא בסיבוב הופעות בדרום וצפון אמריקה, כמו גם באירופה. קריירת סולו והופעות סולו לא סיפקו את ריצ'רדס כפי שהוא חווה יחד עם שותפו, ג'אגר. בסופו של דבר, ג'אגר וריצ'רדס התכנסו בברבדוס והתחילו לכתוב שירים חדשים לאלבום הבא של האבנים Dirty Work. ריצ'רדס - שציין את המחויבות שלו ושל חברי להקת X-Pensive Winos אחרים ללהקותיהם הנוכחיות כמכשול לאיחוד - לא הוציא אלבום סולו מאז שהאבנים חזרו לפעול בשנת 1994.
ריצ'רדס השתתף ב"האמנים מאוחדים נגד אפרטהייד" פרויקט צדקה, והשתתף בקונצרטי צדקה רבים יותר מאז.
הקלטות עם אמנים אחרים
הופעותיו של ריצ'רדס עם להקות ואמנים אחרים מלבד האבנים התגלגלות נעשו תכופות יותר לקראת סוף הקריירה שלו, מה שכמעט לא היה קיים בשנות ה-60. הוא ניגן באלבומים של אומנים רבים, בהם: טום וייטס, אריתה פרנקלין, לס פול, ובונו מ U2. בשנת 2001 הוא הפיק את אלבום הסולו של ג'ון פיליפס (מלהקת האמהות והאבות) Pay, Pack & Follow, שהוקלט בין השנים 1973–1979, ובו ריצ'רדס גם מנגן בגיטרה בכל השירים. בשנות ה-90 המוקדמות, ריצ'רדס הפיק וניגן בדיסק עבור ג'מקיינים ראסטפארניים. הדיסק נקרא The Wingless Angels ויצא בחברת התקליטים הפרטית שלו. הוא גם הקליט עם טום וייטס שיר שנקרא That Feel.
הקלטות נדירות וכאלו שלא יצאו בכלל
האבנים הוציאו ב-2006 את האלבום Rarities, שכולל שש-עשרה הקלטות נדירות ומוגבלות. ריצ'רדס כינה את ההוצאה הזו "קצה הקרחון". שירים רבים שלא יצאו ואלתורי אולפן שלהם, כולל ההקלטות שלהם ברשת ה-BBC משנות ה-60, הן בין ההקלטות הכי מבוטלגות בהיסטוריה של הרוקנרול. מאחר שהקלטות שכאלו יוצאות בדרך-כלל בסוף הקריירה של האמן, או לאחר מותו, מסחר בהקלטות האלו מתבצע לעיתים קרובת ברשתות קצה לקצה כמו קאזה וביטורנט.
תדמית ציבורית וחיים אישיים
לציבור הרחב, ריצ'רדס ידוע יותר בשל התדמית של פורע החוק המסומם מאשר בשל יכולת ההלחנה. ריצ'רדס והאבנים טיפחו תדמית מנוונת ואנטי-תרבותית במשך שנות ה-60 וה-70, ווידויו גלוי-הלב שהוא משתמש בסמים, שהפכו אותו לדמות לחיקוי עבור מתבגרים ומבוגרים שחיפשו מפלט - כפי שריצ'רדס מבטא בשירו Before They Make Me Run - "במשקאות חריפים וגלולות ואבקות". בראיון מפורסם בשנת 1971 למגזין רולינג סטון, הוא דן בשימוש בסמים. עשר שנים מאוחר יותר, בראיון נוסף למגזין, הוא הביע צער מועט על ההתמכרות להרואין שכמעט הרסה את הקריירה המוזיקלית שלו ואת חייו. הצריכה האדירה שלו בסמים ואלכוהול תועדה היטב, והיא עשויה להרוס כל אחד עם רמת סיבולת פחות מדהימה משלו. עד היום, ריצ'רדס עונד צמיד שמדמה צמד מטפחות, כתזכורת לכך שהוא לא רוצה להיעצר פעם נוספת. הוא עונד גם טבעת בדמות גולגולת של אדם ללא לסת, מתנה שקיבל מחבר תכשיטן; הוא הסביר שהטבעת מייצגת את העובדה "שהיופי עמוק רק כמו העור".
שני מעצרים מפורסמים התרחשו במרחק של עשר שנים אחד מהשני. הראשון היה בשנת 1967, כאשר ריצ'רדס וג'אגר נעצרו והואשמו באחזקת סמים, לאחר חיפוש משטרתי מתוקשר בבית הכפר של ריצ'רדס, כשבנוסף, הזמרת וזוגתו לחיים של ג'אגר באותה תקופה, מריאן פיית'פול, נמצאה עירומה לחלוטין עטופה בשטיח פרווה. החיפוש, מסתבר, התקיים לאחר שכתב מהעיתון ניוז אוף דה וורלד יעץ למשטרה לחפש בביתו של ריצ'רדס, כחלק ממגמת העיתון להפיץ את הידיעה על שימוש בסמים בקרב קהילת מוזיקת הפופ. ריצ'רדס וג'אגר הורשעו, והושת עליהם גזר דין קשה:מאסר ועבודות כפייה. חומרת העונש גרמה להד רב ולזעם ציבורי. המשפט הפך לנושא מאמרו של עורך מגזין "טיים", ויליאם ריס מוג, אשר טען שרק בגלל היותם מפורסמים "סומנו" ג'אגר וריצ'רדס כמטרה בעיני הרשויות, והעונש שקיבלו חמור יותר משל כל אדם אנונימי אחר. הערעור שהגישו השניים התקבל והם שוחררו מהכלא, אם כי האדם השלישי שנעצר איתם, סוחר האומנות רוברט פרייז'ר, ריצה את עונשו עד תומו.
המעצר השני אירע בפברואר 1977, במלון בטורונטו שבקנדה. ריצ'רדס נרשם במלון בשם בדוי - "רדלנדס" - אך משטרת קנדה הצליחה למצוא אותו ולעצור אותו בעוון אחזקת הרואין וקוקאין. ברשותו נמצאו שתי אונקיות מכל אחד מהם. הוא הואשם ביבוא של סמים לקנדה, עבירה עליה העונש הנמוך ביותר הוא שבע שנות מאסר לפי החוק הקנדי.
בשלוש השנים הבאות חי ריצ'רדס באיום מתמיד של ענישה, כאשר הוא מנסה להיגמל מסמים במרכז רפואי בארצות הברית למכורים להרואין. לאחר שבית המשפט אישר את עונשו המקורי של ריצ'רדס - קונצרט צדקה עבור המכון הלאומי הקנדי למען העיוור - ריצ'רדס יצא ממוסד הגמילה בריא ומאוהב בדוגמנית ניו יורקית צעירה. פטי הנסן הייתה דוגמנית-על כאשר היא וריצ'רדס נפגשו. ריצ'רדס ראה אותה רוקדת במועדון סטודיו 54 והזמין אותה לשמפניה, אבל הדוגמנית לא גילתה עניין. עם זאת, תשעה חודשים לאחר מכן נענתה להזמנתה של ג'רי הול (לבקשתו של ריצ'רדס), אז חברתו של מיק ג'אגר, והגיעה למסיבת יום ההולדת ה-36 של סולן הלהקה. ריצ'רדס ניצל את ההזדמנות, והשניים הפכו לזוג. לאמה של הנסן הבטיח שהוא ישמור עליה וידאג תמיד שהיא תאכל מספיק, כך היא סיפרה בראיון למגזין באזאר, בנובמבר 2011. הם נישאו בעיר החוף קאבו סן לוקאס במקסיקו, ב-18 בדצמבר 1983, יום הולדתו הארבעים. היום הם מתגוררים באחוזה רחבת ידיים בקונטיקט. יש להם שתי בנות, תיאודורה ואלכסנדרה שגם הן דוגמניות.
ריצ'רדס מעולם לא התרחק מאמם של שלושת ילדיו הראשונים, אניטה פלנברג, ולעיתים קרובות מתייחס לעניין כאילו יש לו שתי נשים, אף על פי שהוא ופלנברג מעולם לא נישאו באופן רשמי. הוא החל לנהל רומן עם פלנברג במהלך חופשה של האבנים במרוקו כאשר הייתה חברתו של בריאן ג'ונס. הרומן של קית' ואניטה לא היה התאהבות קצרה, הם נשארו יחד במשך עשר שנים. יש להם בן משותף, מרלון ריצ'רדס, שנקרא כך על שם מרלון ברנדו, ובת נוספת בשם אנג'לה (על שמה נכתב השיר Angie). הילד השלישי, שנקרא על שם חברו הקרוב של ריצ'רדס, טרה בראון, נפטר ממוות בעריסה מספר שבועות אחרי לידתו בשנת 1976.
במהלך השנים, זכו ג'אגר וריצ'רדס בפרסים על שותפות בכתיבת השירים כגון כניסה להיכל התהילה של הכותבים בשנת 1993, וניצחון בפרס המיוחד 'אייבור נובלו' לכתיבת שירים בשנת 2005.
ב-27 באפריל 2006, בזמן שריצ'רדס היה בחופשה באי פיג'י, הוא נפצע בראשו. האבנים הכריזו על לוח זמנים מתוקן למסע ההופעות שלהם, שכלל הכרזה על שתי הופעות מבוטלות ודחייה של עוד מספר הופעות.. בהכרזה הייתה כלולה התנצלות קצרה מריצ'רדס על כך שהוא "נפל מהעץ".
באוגוסט 2006 הוענקה לריצ'רדס חנינה בידי מושל ארקנסו מיק הוקבי, על כך שבשנת 1975 נהג ברשלנות.
נכון ל-2012, הונו עומד על כ־280 מיליון דולר.
בורנו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
גל שרעבי דמאיו
גל שרעבי דמאיו (נולד ב-21 באוקטובר 1975) הוא המשנה לראש עיריית תל אביב-יפו (רון חולדאי) ויו"ר התאגיד הסטטוטורי איגודן - איגוד ערים דן לתשתיות איכות הסביבה, המפעיל, בין היתר את השפד"ן.
הוא יו"ר הקואליציה במועצת העיר תל אביב, וממונה על החינוך העל יסודי.
ביוגרפיה
שרעבי נולד, גדל ומתגורר בשכונת התקווה. במהלך שנות ילדותו לקח חלק בפעילות ועד שכונת התקווה. לאחר שסיים את שירותו הצבאי בבה"ד 12, עסק כרכז נוער בשכונת התקווה וחבר וועד השכונה.
משנת 2012 מונה למנהל פרויקטים מיוחדים ותחום גמו"ש ב.
פעילות ציבורית
שרעבי שימש כרכז נוער בשכונת התקווה וכמזכ"ל ועד שכונת התקווה.
יזם את הנצחתה של הזמרת עפרה חזה בעיר בקריאת בית ספר בשכונת ליבנה על שמה.
בעיריית תל אביב יפו
באוקטובר 2013, הצטרף לרשימת "תל אביב 1" וכיהן כחבר מועצת העיר תל אביב, האחראי על תחום הרווחה החינוכית. במסגרת כהונתו בתפקיד, הוצאו לפועל תוכניות בתחום, ביניהן הקמת מרכזים עירוניים מסובסדים ללקויות למידה.
בשנת 2018, הצטרף בשנית לרשימת "תל אביב 1", ומאז הוא מכהן כמשנה לראש עיריית ת"א-יפו ויו"ר הקואליציה.
שרעבי מחזיק בתיק מרכזי הקהילה והמרחבים הקהילתיים. הוא מכהן כיו"ר הוועדה למרחבי קהילה והמרכזים הקהילתיים, יו"ר ועדת לרווחה חינוכית, חבר ועדת נכסים וחבר ועדת החינוך.
באיגודן
לאחר 7 שנים כחבר דירקטוריון, באוגוסט 2021, נבחר שרעבי דמאיו ליו"ר איגודן.
לוריס איטי בנגלי
לוריס איטי בנגלי (שם מדעי: Nycticebus bengalensis) הוא מין של פרימט לילי מהסוג לוריס איטי החי בטווח שבין תת-היבשת ההודית ועד תאילנד.
אורכו של לוריס זה 26–38 ס"מ ומשקלו 1–2.1 ק"ג, מה שעושה אותו לגדול שבמיני הלוריס האיטי. ללוריס ראש עגול עם עיניים גדולות זהובות, אף לח עם חוש ריח טוב, אוזניים קטנות וגוף כדורי בעל זרועות ארוכות וזנב קטנטן. הפרווה צמרית וצבעה אפור-חום בפלג הגוף העליון ולבן בפלג התחתון. ליונק זה ישנו ארס הנוצר בידי בלוטות ריחניות על זרועותיו, אותם הוא מלחלח עם רוקו. מטרת הבלוטות לתקשר באמצעות ריח עם לוריסים אחרים על מעמדו, גילו, מינו וכו'.
הלוריס חי רק ביערות הגשם של דרום-מזרח אסיה והוא חי באזורים הצפופים ביערות עד לצמרת. כמו כן הוא מצוי גם בכמה יערות במבוק. תפוצתו מצפון הודו, בנגלדש (ממנה קיבל את שמו), קמבודיה, לאוס, בורמה, וייטנאם, דרום סין ותאילנד.
הלוריס מצוי בסכנת הכחדה בטבע. הסכנה נובעת מכריתת היערות בהם חי ומציד לטובת רפואה עממית סינית המשתמשת בעצמותיו. למרות היותו מין מוגן, השמירה עליו לא נעשית בצורה יעילה מספיק.
טובי סבסטיאן
'''סבסטיאן טובי מ. פיו (באנגלית: Toby Sebastian נולד ב-26 בפברואר 1992), הידוע בשם הבמה טובי סבסטיאן''', הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ומוזיקאי בריטי. הוא ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של טריסטאן מארטל בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס".
ראשית חייו
סבסטיאן נולד באוקספורד אך גדל באנדלוסיה, ספרד, עם שלוש אחיותיו (כולן שחקניות): פלורנס פיו, אראבלה ורפאלה. אביו, קלינטון פיו, הוא מסעדן ומעצב. אמו דבורה היא מורה למחול.
קריירה
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 2012 בסרט, "הפילוסופים". הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה "האוהל האדום" המבוססת על רומן מאת הסופרת אניטה דיאמנט. לאחר מכן שיחק בסרט "משימה סוף" (לצד היילי סטיינפלד, סופי טרנר ותומאס מאן) בתפקיד קאש פנטון. באותו סרט תרם סבסטיאן לפסקול חמישה שירים מקוריים.
בשנת 2015 לוהק סבסטיאן לעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" בתפקיד טריסטאן מארטל.
בשנת 2017 גילם סבסטיאן את אנדראה בוצ'לי בסרט הביוגרפיה "המוזיקה של השתיקה", לצד אנטוניו בנדרס וג'ורדי מולה בבימויו של מייקל רדפורד. באותה שנה שיחק בסרט העלילתי "Trading Paint", דרמת ספורט בכיכובם של ג'ון טרבולטה, מייקל מדסן ושאניה טוויין, ובבימויו של קרזן קאדר.
בשנת 2019 הוציא סבסטיאן מיני אלבום בשם "Hamliar" בהפקתו של מתיו בנברוק, מפיק שהפיק לאמנים כמו דיידו, פאולו נוטיני ואד דרויט.
איליה נסטסה
איליה נסטסה (נולד ב-19 ביולי 1946) הוא טניסאי רומני, אשר בשיאו דורג ראשון בעולם, והיה אחד מהטניסאים המובילים בשנות ה-70 של המאה ה-20. זכה בשני תוארי גראנד סלאם ביחידים, 2 תארים בזוגות גברים ו-2 תארים בזוגות מעורבים וב-4 תוארי אליפות סבב המאסטרס העולמי. הוא אחד מחמישה טניסאים בהיסטוריה שזכו ביותר מ-100 תוארי ATP (57 ביחידים ו-45 בזוגות). נוסף לכך, הוא חיבר מספר רומנים בשפה הצרפתית.
ביוגרפיה
נסטסה נולד בבוקרשט, רומניה.
בשנת 1971 הגיע לשלב הגמר באליפות צרפת הפתוחה. בשנת 1972, במשחק הגמר באליפות וימבלדון, הפסיד לסטן סמית' מארצות הברית ב-5 מערכות. חודשיים לאחר מכן, זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה לאחר ניצחון ב-5 מערכות על ארתור אש מארצות הברית. בשנת 1973 זכה באליפות צרפת הפתוחה בלא שהפסיד מערכה בטורניר (ביורן בורג קבע הישג זה בשנים 1978 ו-1980 וכן רפאל נדאל בשנים 2008 ו-2010).
כשחקן נבחרת רומניה בגביע דייוויס, הגיע נסטסה 3 פעמים לשלב הגמר בשנים 1969, 1971 ו-1972.
נסטסה שיחק במספר טורנירים גם בישראל.
בשנות ה-80 פנה לקריירה ספרותית בצרפתית, ובשנות התשעים נכנס לפוליטיקה הרומנית. בשנת 1996 היה מועמד לראשות עירית בוקרשט.
הרחקות הנידה
הרחקות הנידה הן חלק מדיני טהרת המשפחה שבהלכות נידה, המגדירים את ההרחקות שאיש ואישה צריכים לנהוג בהם כל זמן שהאישה נידה. סיבת ההרחקות הם על מנת למנוע מצב של קרבה שיכול לגרום למשכב עם הנידה, דבר האסור מהתורה.
רק מקצת מהרחקות נאסרו מהתורה, אך חז"ל בתלמוד הוסיפו וגזרו איסורים נוספים שיכולים לגרום לקרבה ולהגיע למצב של קיום יחסי מין עם אשתו בזמן שהיא נידה. כמו כן בראשונים ובאחרונים הוסיפו אף הם הרחקות שונות.
עיקר ההרחקות, הם להרחיק את האיש והאישה זה מזה ממעשים שיש בהם חיבה או קרבה, או חשש נגיעה של אחד בשני, מחשש שמא הדבר יגרום להם להיכשל בתשמיש בזמן שהאישה נידה.
רקע
מהתורה נאסר במפורש רק קיום יחסי מין עם אישה בזמן נידתה: העונש לעובר על איסור זה (במזיד) הוא כרת:.
בתורה מבואר כי מלבד איסור ביאה בזמן שהאישה נידה, ישנה אף טומאה הנוצרת על ידי מגע בין הגבר לאישה הנידה אשר מטמאת את הגבר.
אך מהמילים למדו חז"ל שלא רק אסור לאיש ולאשתו לקיים יחסי אישות בזמן שהאישה נידה, אלא גם אסור לאיש לגעת "נגיעה של חיבה" באישה נידה. הרמב"ם והרמב"ן נחלקו בגדר האיסור זה של חיבוק ונישוק לנידה, לדעת הרמב"ם האיסור הוא מהתורה וחייבים עליו מלקות, אך לדעת הרמב"ן איסור זה הוא מדרבנן, והפסוק הוא אסמכתא.
סוגי ההרחקות ודיניהם
כאמור, לדעת ראשונים רבים מהתורה נאסרו רק קיום יחסי אישות עם אשה נידה, אך לדעת הרמב"ם אף חיבוק ונישוק נאסר מהתורה. מוסכם ששאר ההרחקות אסורות רק מדרבנן.
לפי ספר החינוך, על אף שחז"ל פירטו מהם ההרחקות הנדרשות, כל אדם צריך לראות בעצמו האם ישנם מצבים או מעשים מסוימים שגורמים לו לקרוב הדעת ולהרגל דבר, ובאם ישנם כאלו - עליו להימנע מהם, כדין שאר דיני הרחקות. אמנם אותם הרחקות שמנו חז"ל אין להקל בהם אף אם לדעתו אין הדבר גורם לו לקרבה, מאחר שהדבר נאסר באופן מוחלט על כולם.
גדר האיסור
כאמור לעיל יש שכתבו שנגיעה של חיבה כגון חיבוק ונישוק אסור מהתורה. בכל מקרה אסרו חכמים לגעת באשתו נידה אפילו באצבע קטנה, אפילו במגע שאינו לשם חיבה.
על בסיס איסור מסירה מיד ליד מחשש שתגרם נגיעה בטעות, יש מהאחרונים שהרחיבו חשש זה לעוד מקרים:
מקור האיסור
איסור מסירה מיד ליד נזכר לראשונה בשמם של תלמידי רש"י כדוגמת רבי שמעיה ורבי שמחה מוויטרי, שהעידו שכך היה מנהגו של רש"י שלא מסר מפתח מידו ליד אשתו. בראשונים האריכו לבאר מהו המקור התלמודי לאסור זה. בראשונים נחלקו על איסור זה ולדעתם יש לאסור רק מסירת כוס יין - הדבר הגורם חיבה.
להלכה נפסק האיסור בשולחן ערוך:
בטעם איסור מסירה, כתב השולחן ערוך שהוא משום חשש שמא יבוא לגעת בטעות זה בזה. אמנם לדעת הרשב"א שכתבו שהוא מטעם 'הרגל דבר' - שמא הדבר יגרום לחיבה ולביאה אסורה בזמן נידותה.
בספרי ההלכה נדונה השאלה כאשר בני הזוג אסורים ונמצאים במקום ציבורי - האם ניתן להקל בכך ולמסור מיד ליד. יש שהקלו בזה, מפני שבשעת הדחק ניתן לסמוך על הראשונים הסוברים שאין איסור בהושטה. ויש שהחמירו אף במקום בושה ואי נעימות.
מקור הרחקה זו נכתב בתלמוד לעניין הרחקת זב וזבה בזמן אכילתם:
פרטי דינים
בראשונים נחלקו מהם המקרים הכלולים באיסור אכילה על שולחן אחד:
חז"ל התירו אכילה משותפת על שולחן אחד כאשר נעשה היכר בזמן אכילתם, שיזכיר להם שהם אסורים בביאה, בפוסקים נמנו אפשריות שונות של היכר:
קערה אחת
מלבד איסור אכילה בשולחן אחד, ישנו איסור נוסף לאכול מקערה או צלחת אחת, אף כאשר אינם יושבים ואוכלים בשולחן אחד, או אפילו במקרה שהותר להם לאכול על שולחן אחד כגון שעשו היכר או בחברת אנשים.
איסור אכילה מקערה אחת הוא למנוע מצב של 'הרגל דבר' שיבואו לידי איסור. איסור זה הוא הן על הבעל והן על האישה.
בפוסקים כתבו מספר אופני היתר לאכול מקערה אחת:
שיירי מאכלה
איסור נוסף הנזכר בפוסקים, הא איסור אכילה ממאכל ששיירה אשתו הנידה. איסור זה הוא רק על הבעל, אך לאישה מותר לאכול משייריה בעלה.
בפוסקים כתבו כמה אופנים שבהם מותר לאכול משייריה, מאחר שבמקרים אלו אין חשש חיבה והרגל דבר:
מזיגת הכוס
איסור על האישה בזמן נידתה למזוג כוס לבעלה כוס, מאחר שהדבר יכול לגרום להרגל דבר, איסור זה הוא אף על הבעל למזוג לאשתו בזמן נידתה.
גדר האיסור
בפרטי דיני איסור מזגית הכוס רבו הפרטים והמחלוקות. להלן הובאו עיקרי השיטות שנאמרו להלכה.
להלכה נקטו רבים מהפוסקים שאיסור מזיגת הכוס נאמר לא רק על יין אלא הוא הדין על כל שאר המשקים מלבד מים, וכל כל המאכלים.
אסור לאישה נידה למזוג לבעלה בכוס שמונחת לפניו, או להגיש לו כוס שנמזגה זה מכבר. אמנם מותרת למלאות כוסו כשאינה לפניו ובלבד שלא תגיש לו.
גם בהרחקה זו ישנם מקרים בהם הותרה מזיגת הכוס:
שילוח כוס יין
מלבד איסור מזיגת הכוס, ישנו איסור נוסף על הבעל לשלוח לאשתו כוס יין, אפילו הוא כוס של מצווה כגון של קידוש וכדומה. בהרחקה זו לא מועיל שינוי בהגשה, ואפילו שלא בפניה כל זמן שיודעת שנשלח מבעלה. אמנם יכול להניח הכוס ותיקח בעצמה. כאמור איסור זה הוא רק על הבעל, אך האישה מותרת לשלוח לאיש כוס יין.
הצעת המיטה
מקרים בהן אין איסור זה:
רחיצת פניו ידיו ורגליו
נאסר על האיש או האישה לרחוץ את פניו ידיו ורגליו של הבן זוג, בראשונים מבואר שאיסור זה כולל שפיכת מים על ידיו ורגליו או להביא לפניו כלי עם מים לצורך רחיצה, שהרי נגיעה אסורה אף ללא רחיצה.
שכיבה וישיבה על מיטתה
נאסר על האיש לשכב או לשבת על מיטתה אפילו שאין אשתו רואה.
מקור האיסור
איסור זה לא נזכר בתלמוד, אך בראשונים למדו כן מק"ו מאיסור הצעת המיטה שגורם הרהור, וודאי שישיבה או שכיבה על מיטת האישה יגרום הרהור.
שכיבה על מיטה אחת
בתלמוד הסתפקו מהו לישן איש ואישה על בזמן נידותה על מיטה אחת. למסקנת הסוגיה הדבר אסור אפילו שניהם לבושים בבגדיהם.
בזמן שהאישה אינה במיטתה מותר לאיש לשכב על מיטתו אף כשהיא מחוברת למיטתה.
לדעת הרמ"א שכשם שאסור לישן במיטה אחת, כמו כן נאסר לישון כשהמיטות נוגעות זו בזו. לא נתבאר בפוסקים האם יש מרחק מסוים שצריך להפריד, ומעיקר הדין נראה שדי בכך שהמיטות אינן נוגעות . ויש שכתבו שיש צורך להרחיק כמרחק הושטת יד . בתקנה שנעשתה בעיר לבוב תיקנו שהמרחק בין המיטות יהיה לפחות אמה (60 ס"מ).
המנהג היום הוא שלכל אחד מבני הזוג מיטה משלו (מיטה יהודית), כך שניתן להרחיקן כשהאישה נידה.
ייחוד
בטעם הדבר שלא נאסר ייחוד בנידה מהתורה, אף שהיא אסורה לו כעת בביאה, כתבו התוספות, שלא נאסר ייחוד אלא רק בערווה שאסורה לו לעולם ואין היתר לאיסורה, אבל בנידה מאחר שהיא תהיה מותרת לו לאחר זמן אינה אסורה בייחוד.
על אף שמדאורייתא לא נאסר ייחוד, תהו הראשונים מדוע חז"ל לא מצאו לנכון לאסור ייחוד כשם שאסרו את שאר ההרחקות. יש שכתבו שחז"ל העדיפו לא לאסור יחוד של איש עם אשתו, ובמקום זאת העדיפו לתקן ולחייב 'דיני הרחקות', דבר שיזכיר להם כל העת שהם אסורים בביאה.
הסתכלות ושמיעת קול
רבים מהראשונים אוסרים להסתכל באיברים מוצנעים שבגוף האישה שבדרך כלל מכוסים בבגדים, בשעה שהיא נידה. אמנם באבריה המגולים מותר, על אף שנהנה בראייתה. יש אחרונים שסוברים שההגדרה של מקומות המכוסים היא כמו בדיני צניעות הכלליים, ולכן האישה צריכה להתלבש בביתה בעת שהיא נידה כמו שהיא מתלבשת ברשות הרבים, כולל כיסוי השיער. ויש אחרונים שסוברים שרק איברים שהיא רגילה לכסות בביתה בימי טהרתה אסורים בהסתכלות, אבל איברים שהיא רגילה לגלות בעת שהיא בביתה בימי טהרתה - מותר לה לגלות גם כשהיא נידה, ולכן אינה צריכה לכסות שיערה וכדומה, כל אישה כפי הרגלה.
לבישת בגדים מיוחדים
בראשונים כתבו להוכיח מהתלמוד שבזמנם נהגו שאישה נידה תלבש בגדים שיהיו מיוחדים רק לימי נידותה, על מנת שהבעל יזכור כל העת שהיא נידה ואסורה בביאה. לדעת הט"ז די בלבישת בגד אחד שמיוחד לימי נידותה.
כיום רבים אינם נוהגים לייחד בגדים לימי נידות, וכתבו בפוסקים שיש להם על מה לסמוך.
Wet
Wet (בעברית: רטוב) הוא סינגל רשמי של הזמר ההיפ הופ סנופ דוג מתוך אלבום האולפן האחד עשר שלו "Doggumentary". הגרסה הרשמית של הסינגל נוצר על ידי The Cataracs. הסינגל הרוויח את המקום ה-40 במצעד האמריקאי של בילבורד Hot R&B/Hip-Hop Songs, ואת המקום ה-18 בHot Rap Songsand, ו-13 במצעד Bubbling Under Hot 100 Singles. לשיר יצא גרסת רמיקס אשר נקרא "Sweat", אשר יצא לאור עם הזמר והדי ג'יי הצרפתי דייוויד גטה בתאריך 4 במרץ 2011, אשר נכלל באלבום האולפן החמישי שלו Nothing but the Beat.
רמיקס
הרמיקס השני - והראשון שיצא לאור עם הפקתו של הזמר הצרפתי והדי ג'יי דייוויד גטה - נקרא "Sweat", יצא לאור ב-4 במרץ 2011. הרמיקס הופק על ידי גטה והדי ג'יי וחברו הטוב אפרוג'ק. הרמיקס למעשה מבוסס על השיר "Don't You Want Me" משנת 1992 של הדיג'יי והמפיק הבריטי פליקס.
הצלחה
בבריטניה, הרמיקס הרוויח בשבוע הראשון לצאתו את המקום ה-16, שבועיים לאחר מכן טיפס ועלה לטופ 10, והגיע למקום ה-4. השיר קיבל גם את המקום הראשון בבלגיה, בשלושה שבועות לא רצופים. השיר הגיע למקום ה-5 בפינלנד, גרמניה ואירלנד. בתאריך 14 במרץ 2011, הרמיקס עם גטה הרוויח לראשונה את המקום ה-60 במצעד ARIA Singles Chart, ושבוע לאחר מכן טיפס למקום ה-9, שלושה שבועות לאחר מכן נכנס לראש המצעדים וקיבל את המקום הראשון לשבוע אחד, אשר הופך את השיר של סנופ דוג לשיר השלישי שעושה זאת באוסטרליה.
יוסף גולדברג (שופט)
יוסף גולדברג (נולד בשנת 1936) הוא שופט ישראלי בדימוס. כיהן בבית משפט השלום ובבית המשפט המחוזי בתל אביב. כמו כן כיהן במינוי זמני בבית המשפט העליון.
ביוגרפיה
יוסף גולדברג נולד בבלגיה ועלה לישראל בשנת 1949. הוא סיים את לימודי התיכון בבית הספר גבע.
ב-1961 סיים גולדברג את לימודי המשפטים בשלוחת תל אביב של האוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1964 החל לעבוד כעורך דין. בשנים 1974–1977 היה סגן ראש עיריית פתח תקווה. מ-1975 ועד 1978 היה חבר מועצת לשכת עורכי הדין.
בשנת 1978 מונה גולדברג לשופט בבית משפט השלום. כעבור שלוש שנים קודם למינוי של שופט בבית המשפט המחוזי. בשנת 2000 היה לסגן נשיא בבית המשפט המחוזי בתל אביב ומונה גם לסגן נשיא לעניינים מנהליים.
במשך חצי שנה, מספטמבר 1997 ועד מאי 1998, כיהן גולדברג כשופט בפועל בבית המשפט העליון.
בשנת 2006 פרש גולדברג מכס השיפוט.
ידידיה שלמה ישראל
הרב ידידיה שלמה ישראל (? - 1831) היה רבה של אלכסנדריה שבמצרים.
ביוגרפיה
נולד לאסתר מזרחי ולרב אליהו ישראל, שהיה אב בית הדין ורבה של אלכסנדריה שבמצרים, בן למשפחת הרבנים ישראל. בצעירותו התייתם מהוריו, ועשירי הקהילה לקחו אותו תחת חסותם.
הרב ישראל למד אצל בן דודו, הרב משה בן אברהם ישראל, ואצל הרב יהונתן גלאנטי.
בשנת 1812 (ה'תקע"ב) מונה לכהן כרבה הראשי של אלכסנדריה, עד לפטירתו במאי 1831 (ג' בסיוון ה'תקצ"א).
חיבוריו
מפעלו הספרותי העיקרי היה הוצאת ששת חיבורי אביו לאור. בחיבורים אלו נמצאים גם חידושים, תשובות והגהות שכתב בעצמו.
מיכאיל גרומוב
מיכאיל לאונידוביץ' "מישה" גרומוב (בשם מלא ברוסית: Михаи́л Леони́дович Гро́мов; באנגלית: Mikhael Leonidovich "Misha" Gromov; נולד ב-23 בדצמבר 1943) הוא מתמטיקאי רוסי-צרפתי-יהודי. פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת ניו יורק.
קורות חייו
גרומוב נולד בעיירה בוקסיטוגורסק בברית המועצות. אביו היה לאוניד גרומוב, ואמו לאה רבינוביץ הייתה יהודייה; שניהם פתולוגים. אמו הייתה דודנית של השחמטאי הרב-אמן סובייטי-יהודי מיכאל בוטביניק. גרומוב סיים לימודי מתמטיקה באוניברסיטת סנקט פטרבורג בשנת 1965 ותוך זמן קצר סיים את ההסמכה לתואר שלישי. בשנת 1970 הוא הוזמן לכנס מתמטיקאי לפריז, אך שלטונות ברית המועצות לא איפשרו לו לנסוע לכנס.
במטרה להקל על קבלת אפשרות לעזוב את ברית המועצות גרומוב הפסיק לעסוק במחקר. בסופו של דבר, בשנת 1974 הוא קיבל אישור יציאה והחל ללמד בארצות הברית. בשנת 1981 הוא עזב לצרפת ובשנת 1982 התמנה לפרופסור במכון למחקרים מדעיים ליד פריז בו עובד עד היום.
גרומוב ידוע בעקבות מחקריו בתחום הגאומטריה ובפרט בגאומטריה סיסטולית. הוא היה שותף להשערת גרומוב-לוסון-רוזנברג.
על מחקריו בתחום גרומוב זכה במספר פרסים כולל פרס וולף בשנת 1993, פרס קיוטו בשנת 2002 ופרס אבל בשנת 2009.
הוא חבר באקדמיה הלאומית של ארצות הברית, אקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, החברה המלכותית ואקדמיה צרפתית למדעים.
האוניברסיטה לשפות של אזרבייג'ן
האוניברסיטה לשפות של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Dövlət Dillər Universiteti) ממוקמת בעיר באקו, בירת אזרבייג'ן, והיא אוניברסיטה ממשלתית הכפופה למשרד החינוך של המדינה.