cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גלונאס
לפני השיגורים שבוצעו במהלכה של 2007, עמדה תפקודיות המערכת ברוסיה, צפון אירופה וקנדה על 94% (משמע שב־94% מהזמן זמינים לפחות ארבעה לוויינים). אך מאז 2007, עם 18 לוויינים פעילים, מתקרבת המערכת לפריסה מקסימלית (בעלת 24 לוויינים). בפריסה זו ניתן לקלוט לפחות ארבעה לוויינים בכ־80% מכלל כדור הארץ ולמעשה היא מתפקדת באופן כמעט מלא. בפברואר 2008, מערכת GLONASS תוקצבה בכשלושה מיליארד דולרים.
נכון ל־2010 כיסתה המערכת את כל שטח רוסיה, המדינה הגדולה בעולם, וכיום תוכנית GLONASS היא המערכת היקרה ביותר של סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה, רוסקוסמוס.
באפריל 2011, חברת SWEPOS השוודית, רשת לאומית לתחנות לוויינים, הייתה לחברה הזרה הראשונה מחוץ לרוסיה שעשתה שימוש במערכת.
FDMA
לווייני גלונאס משדרים שני סוגי אותות: אותות "פתוחים" L1OF/L2OF בדיוק רגיל, ואותות "מעורבלים" (Obfuscated) L1SF/L2SF, בדיוק גבוה.
האותות משתמשים באפנון DSSS ו־BPSK, כמו אותות GPS. כל לווייני גלונאס משדרים את אותו קוד בתור קוד דיוק רגיל אולם בתדירות משתנה, עם 15 ערוצי תדירות לריבוב FDMA, בתדר באזור 1602 MHz (הידוע גם כ־L1 Band) + n × 562.5 kHz, כאשר n הוא מספר הערוץ של הלוויין (ערכי n נעים בין 6 ל־7).
צבא ההתנגדות העממי
צבא ההתנגדות העממי היה ארגון גרילה צבאי אשר פעל בשנות ה-80 באוגנדה. בראש הארגון עמד יוורי מוסווני.
במהלך עשור זה קיים הארגון מלחמת גרילה נגד שלטונו של מילטון אובוטה, ובינואר 1986 הארגון הצליח להדיח מהשלטון את טיטו אוקלו לאחר 5 שנים של מלחמה עקובה מדם. לאחר הבחירות הנשיאותיות ב-1996, אשר נתפסו כמתן לגיטימציה לשלטונו של מוסווני, שינה הארגון את שמו ל"כוח ההגנה העממי של אוגנדה".
בין תומכי הארגון ניתן למנות את מנהיג לוב לשעבר מועמר קדאפי.
ולדימיר (מחוז)
מחוז ולדימיר (ברוסית: Владимирская область, בתעתיק: ולדימירסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי כ-200 ק"מ ממוסקבה.
דמוגרפיה
בערים מתגורר כ-79% מכלל אוכלוסיית המחוז.הרוסים מהווים כ-89% מאוכלוסיית המחוז.
בעיר הגדולה ולדימיר מתגוררים כ-340 אלף תושבים.
היסטוריה
במאה ה-12 הוקמה נסיכות ולדימיר. במהלך המאות ה-12 וה-13 הייתה ולדימיר למרכז התרבותי של רוסיה. הנסיכות סבלה קשות מפלישת המונגולים ולא שבה לגדולתה.
כלכלה
במחוז ממוקמים מספר מפעלים בעלי חשיבות כלל-ארצית. במיוחד בתחום בניית מכונות וזכוכית.
אלברט פיש
הווארד המליטון "אלברט" פיש (19 במאי 1870 – 16 בינואר 1936) היה רוצח סדרתי וקניבל אמריקאי. הוא היה ידוע גם כ"מטורף הסהר", "האיש האפור", וכ-"הערפד מברוקלין".
פרצטמול
פרצטמול (באנגלית: Paracetamol) או אצטאמינופן (Acetaminophen) היא אחת התרופות הידועות והנמכרות ביותר בעולם. בישראל נמכרת תרופה זו, בין היתר, תחת השמות אקמול, דקסמול, אברולט (פתילות), רוקסט, אברול, פראמול, נובימול (טיפות מרוכזות), רוקמול, פנדול ומכבימול.
אלברט פיש
לעיתים סירס בלי הרדמה את קורבנותיו הזכרים לפני שרצח אותם.
פרצטמול
פרצטמול הוא משכך כאבים (תרופה אנלגֵזית) ותרופה מורידת חום (תרופה אנטי-פּירֵטית).
אלברט פיש
ביוגרפיה
הוא נולד בשם המילטון פיש בעיר וושינגטון, למשפחה בעלת היסטוריה של מחלות נפש. פיש גדל בבית יתומים, שם עבר התעללות קשה. בשנת 1898 הוא נישא לאישה צעירה ממנו בתשע שנים איתה הוליד חמישה ילדים, אך היא עזבה אותו לטובת גבר אחר.
פרצטמול
מבנה כימי
השם הכימי של פרצטמול, לפי כללי IUPAC, הוא פארא-אצטיל אמינופנול או N-אצטיל פארא-אמינופנול. ההדגשה מראה כיצד שני שמותיו הגנריים נובעים מהשמות הכימיים. השם אצטאמינופן נפוץ בעיקר בארצות הברית. נוסחתו הפשוטה של פרצטמול היא C8H9NO2 ונוסחת המבנה שלו: OH-C6H4-NH-COCH3.
אלברט פיש
ביוגרפיה
פיש נדד ברחבי ארצות הברית ותקף מינית ועינה קטינים בכל מדינה שביקר בה. רוב קורבנותיו היו זכרים ממשפחות עניות ושחורות, שהיעלמותם, כך סבר, לא תטריד את גורמי החוק בשל הגזענות שהייתה שכיחה באותם ימים בארצות הברית.
פרצטמול
מבנה כימי
מהשם ומתרשים המבנה ניתן לראות שפרצטמול מכיל כמה קבוצות פונקציונליות: במרכז המולקולה נמצאת טבעת בנזן, ולכן המולקולה היא ארומטית; לטבעת קשורה קבוצת הידרוקסיל (OH), ולכן מדובר בפנול. בנוסף מכיל הפרצטמול קבוצת אצטיל (בדומה לאספירין; אצטיל (COCH3) הוא נגזרת של חומצה אצטית) הקשורה לקבוצת אמין (NH) בקשר אמידי. המונח "פארא" שבשם המולקולה מציין את מיקומן היחסי של הקבוצות הקשורות לטבעת הארומטית. במקרה שלנו, מדובר במיקומה של קבוצת ההידרוקסיל יחסית לקבוצת האמינו-אצטיל: בפרצטמול נמצאות שתי הקבוצות האחת מול השנייה, תצורה המכונה "פארא".
אלברט פיש
ביוגרפיה
כפי שדווח, פיש נהג להטיל מומים בעצמו, לנעוץ סיכות ומסמרים בגופו, בעיקר באזור איבר מינו, ולמלא את פי הטבעת שלו בכדורי כותנה ספוגים בנוזל דליק ולהצית אותם. כמו כן, אכל לא רק את בשר קרבנותיו, אלא גם את השתן, את הדם ואת הצואה שלהם. הוא ייחס את מוזרותו, את אכזריותו, ואת ההיסטוריה הרצחנית שלו, לילדותו הקשה.
פרצטמול
מבנה כימי
פרצטמול הוא מוצק גבישי לבן הניתך בטמפרטורה של 170 מעלות צלזיוס. המסה המולרית שלו היא 151.16 גרם למול וצפיפותו - 1.293 גרם לסמ"ק. קבוצת ההידרוקסיל הופכת את הפרצטמול לחומצה חלשה.
אלברט פיש
ביוגרפיה
בסופו של דבר, נתפס פיש. זאת משום שלאחר שהרציחות וההתעללות הפכו אצלו להרגל, הוא החל להשתעמם והחל לפזר רמזים על אודות זהותו בשביל ליצור ריגוש מהמרדף המשטרתי אחריו, ומן הסיכון הכרוך באפשרות שהוא עלול להיתפס ולהיות מוצא להורג. פיש גם החל לשלוח מכתבים למשפחות הנרצחים.
פרצטמול
היסטוריה
עד לסוף המאה ה-19 נהוג היה להשתמש בקליפת עץ הצינכונה (Cinchona) לשם הורדת חום; מעץ זה הופק גם כינין, תרופה מסורתית לטיפול במלריה. במשך הזמן התמעטו עצי הקינכונה ונדרשה מציאתה של תרופה חדשה. ב-1886 פותח האצטאניליד (Acetanilide), אשר נוסחתו זהה לפרצטמול למעט קבוצת ההידרוקסיל החסרה בו, וב-1887 פותח הפנאצטין (Phenacetin), אשר במקום קבוצת הידרוקסיל מכיל קבוצת אתאוקסי (OCH2CH3). פרצטמול עצמו סונתז לראשונה כבר ב-1873, אך רק עשרים שנה מאוחר יותר שווק באופן מסחרי.
אלברט פיש
ביוגרפיה
לאחר שנתפס, פיש נשפט והוצא להורג בכיסא החשמלי בכלא סינג סינג. הוצאתו להורג הייתה מסובכת מבחינה טכנית, משום שפיש גרם לעצמו לנכות שלא אפשרה לו לשבת. כפי שהובהר בצילום רנטגן, נהג להחדיר מחטים לשרירי עכוזו.
פרצטמול
היסטוריה
ב-1955 הוחל לשווק פרצטמול בארצות הברית תחת השם המסחרי טיילנול (Tylenol). בבריטניה, באסיה ובאוסטרליה נפוץ יותר השם המסחרי פנדול (Panadol).
פרצטמול ואספירין
בין שתי התרופות קיימים קווי דמיון רבים, אך גם הבדלים. שתי התרופות, אשר להן מבנה כימי דומה, פועלות לדיכוי האנזים ציקלואוקסיגנאז (COX; ראו ערך אספירין להסבר מפורט). אנזים זה אחראי במידה רבה לתפיסת תחושת הכאב במוח, ודיכוי האנזים מביא לשיכוך כאבים.
לפרטים נוספים על היווצרותו של מימן על-חמצני ביצורים חיים ראו: אל-אווירני.
היות שבתאים שהוזכרו לעיל קיים ריכוז גבוה של מימן על-חמצני, שכאמור משבש את פעולתו של הפרצטמול על האנזים COX, השפעתה של התרופה על תאים אלה מזערית. עקב כך, בניגוד לאספירין, לפרצטמול אין תכונות אנטי-דלקתיות (בדלקת משתתפים הנויטרופילים) ולא יכולת לדילול הדם (טסיות הדם אחראיות לתהליך קרישת הדם). בנוסף נעדרת בפרצטמול תופעת הלוואי העיקרית של אספירין: נזק לקיבה ובעיות במערכת העיכול; לפיכך השימוש בפרצטמול לשיכוך כאבים חלשים עד בינוניים מומלץ יותר מאשר השימוש באספירין.
מנגנון פעולה
הפרצטמול כמעט ואינו משפיע על דלקות ומנגנון התרופה לא לגמרי ידוע ונתון בוויכוח עד היום. ההערכה הרווחת היא שהוא פועל כנראה בעיקר על COX3 (מייצר פרוסטגלנדינים במוח), ומשום כך אינו גורם לתופעות הלוואי שקיימות בתרופות ממשפחת ה- NSAID'S.
ב-2011 העלתה קבוצה מקינגס קולג' בלונדון השערה כיצד הפרצטמול פועל. לפי מחקרם הפרצטמול פועל על חלבון הנמצא בתאי עצב, שבעבר חשבו שהוא גורם לתגובה לחומרים מגרים כמו בצל, חרדל, ואפילו גז מדמיע. המחקר שפורסם זיהה שחלבון הנקרא TRPA1 הנמצא על פני השטח של תאי עצב, מהווה גורם מרכזי באפקטיביות של פרצטמול. נמצא שעכברים שאין להם את המולקולה הזאת בתאי העצב, לא הראו הקלה בכאב בניסויי מעבדה שהשתמשו בפלטה חמה, ומדדו את הזמן שלקח לעכברים להסיר את רגליהם מעל המשטח החם.
בישראל
במשך שנים היה המותג "אקמול" של חברת טבע הצורה היחידה של פרצטמול שנמכרה בארץ. השם אקמול הוא שילוב של שם התרופה באירופה: Paracetamol ובארצות הברית: Acetaminophen, כך שהוא כולל את שתי האותיות הראשונות בשם האמריקאי (Ac) ואת הסיומת האירופית‫.
בשנות ה-80 נכנסה לשוק הישראלי "דקסמול" - מותג פרצטמול מתוצרת חברת דקסון. שני המותגים נמכרים כיום בווריאציות רבות, ובתוספת חומרים שונים, כדוגמת קוד אקמול, המכיל קודאין לשיכוך כאבים מוגבר, דקסמול סינוס לטיפול בהצטננות, ועוד. פרצטמול נמצא גם בעשרות תרופות אחרות, בהן מוסקול (להקלה על כאבי שרירים), קולדקס (להקלת הצטננות), ברונכולאט ואלגוליזין-פורטה (תרופה ששיווקה הופסק בישראל).
השם אקמול הפך בישראל למעין כינוי כללי למשכך כאבים. תפיסתו בציבור כתרופת פלא המסוגלת לעזור בכל מחלה, גרמה להיותו מוזכר לעיתים קרובות באופן היתולי בסאטירות ובמופעי בידור, בהקשר של הקלות המוגזמת שבה נוטים רופאים, במיוחד בצה"ל, לפתור בעיות רפואיות באמצעות מתן תרופה זאת.
מינון
התרופה משווקת כיום בעיקר בצורת גלולות בנות 500 מ"ג פרצטמול, אך גם בצורת סירופ ונרות, אותם צורכים בעיקר ילדים. המינון המקסימלי המומלץ של פרצטמול הוא 0.5-1 גרם ליום למבוגרים (3-4 פעמים ביום), לילודים: 10-15 מיליגרם לקילוגרם משקל גוף, ו-15 מ"ג ביום לילדים עד גיל 12. מינון העולה על 143 מ"ג לק"ג משקל גוף (כ-10 גרם (עשרים גלולות אקמול) לאדם השוקל 70 ק"ג) נחשב לרעיל. צריכה קבועה של אלכוהול מורידה את עמידות הגוף לפרצטמול, זאת עקב התפקוד הלקוי של הכבד; הרעלה עלולה אם כן להתרחש באלכוהוליסטים במינונים נמוכים יחסית.
תופעות לוואי
פירוט תופעות לוואי ניתן למצוא בעלון לצרכן שבאתר משרד הבריאות. תופעות הלוואי עלולות להיות חמורות יותר בקשישים. אחת השכיחות היא סחרחורת. פרצטמול נספג בעיקר במעי הדק ומפורק בכבד; אי לכך מתרכזות רוב תופעות הלוואי של תרופה זו בנזק לכבד. הכבד מסוגל לנטרל כמות מסוימת של רעלים וכימיקלים ביחידת זמן נתונה. כשעבודתו של הכבד רבה - למשל לאחר שתיית אלכוהול, אשר מפורק בכבד - לא עומד האיבר בעומס ולא מסוגל לפרק את כל הרעלים. הללו מצטברים בו וגורמים נזק לתאיו. לפיכך, אין ליטול פרצטמול כדי לשכך כאבי ראש לאחר השתכרות (חמרמורת); במצב זה עדיף ליטול אספירין.
פרצטמול עלול לגרום למספר תופעות לוואי אחרות: בחילה, תגובה אלרגית, אדמומיות או פריחה בעור, הזעה מרובה וירידה בלחץ הדם. לעיתים נדירות מאוד עלולה התרופה לגרום להתכווצויות של הסרעפת, דבר הגורם לסוג של אסתמה. תופעה נדירה נוספת היא שיבוש הייצור של מספר סוגים של תאי דם - מצב הקרוי תרומבוציטופניה (שיבוש בייצור טסיות דם) או לויקופניה (שיבוש בייצור תאי דם לבנים). בשנת 2011 קבוצה מאוניברסיטת וושינגטון פרסמה תוצאות של מחקר פרוספקטיבי שהראה ששימוש כרוני בפרצטמול (יותר מ-4 פעמים בשבוע למשך 4 שנים או יותר) מגדילה פי-שניים את הסיכוי לחלות בסרטן הדם.
למרות האמור לעיל נחשב הפרצטמול למשכך הכאבים הבטוח ביותר. במינון מתאים, פרצטמול בטוח כתרופה לילדים ואף תינוקות, וזאת בניגוד לאספירין, המומלץ לבוגרים מעל גיל 18.
בנוסף לכל אלו, כמו עם כל משככי הכאב, עלול להיגרם נזק מעצם שיכוך הכאב. זאת כיוון שלכאב יש תפקיד חיובי בהתרעה על סכנה לפגיעה גופנית וכיוון שהכאב מסייע בהחלמה מפציעה בכך שהוא מאלץ מנוחה לאיבר הפגוע.
הרעלת פרצטמול
פירוק רגיל של פרצטמול בכבד מתבצע בשלושה מסלולים; שניים מהם מביאים ליצירת תרכובות המפונות בשתן, ואילו השלישי מביא ליצירת תרכובת ביניים רעילה הקרויה NAPQI (ראשי תיבות של N-אצטיל-p-בנזוקינון אימין). תרכובת זו מנוטרלת על ידי הפפטיד גלוטתיון, שאחראי לנטרול חומרים מחמצנים רבים בתא. כשאדם צורך כמות גדולה של פרצטמול מתכלה מלאי הגלוטתיון ו-NAPQI מתחיל להגיב עם המולקולות המרכיבות את התאים. הראשונים להיפגע הם תאי האזור הצנטרילובולרי בכבד, אזור אנטומי שבו נמצאים התאים הרחוקים ביותר מוורידי הדם המביאים את החומר מהמעי. בתאים אלה קיים הריכוז הגבוה ביותר של האנזים המפרק את התרופה ל-NAPQI, והוא מצטבר בריכוזים גבוהים. מות התאים מתפשט במהרה לכל הכבד, דבר המהווה סכנת חיים.
במקרה של הרעלת פרצטמול משתמשים ב-N-אצטילציסטאין (בקיצור: NAC) לסתירת הרעל. תרכובת זו, המשמשת בעיקר כנגד שיעול וברונכיטיס, היא נגזרת פשוטה של חומצת האמינו ציסטאין, אליה קשורה קבוצת אצטיל. ציסטאין היא אחת משלוש חומצות האמינו המרכיבות את הגלטתיון, כך שתוספת הציסטאין מקלה על הגוף לייצר גלוטתיון. בנוסף, ל-NAC עצמו ישנן יכולות אנטי-מחמצנות, והוא מגיב במידת מה עם NAPQI ומנטרל אותו. מתן NAC צריך להתבצע תוך 8 עד 10 שעות מזמן ההרעלה (אך במקרה של ספק יש לטפל ב-NAC בכל אופן), רצוי באופן תוך-ורידי.
רק 4% מהחולים שמפתחים נזק בכבד אמנם מתים מאי-ספיקה כבדית. רבים אחרים יסבלו מנזק כרוני בכבד, משתנה בחומרתו, עד כדי אי-ספיקה כרונית כבדית ושחמת הכבד. הגורם הראשי לכשלי כבד בארצות הברית הוא הרעלת פרצטמול.
בשנת 1982 מתו בשיקגו שבעה בני אדם לאחר שנטלו כמוסות פרצטמול, אך בדיקה מהירה העלתה כי אלמוני החליף את תוכן הכמוסות בציאניד, רעל קטלני ביותר, במינון של 65 מ"ג. החברה המייצרת, ג'ונסון אנד ג'ונסון, מיהרה להסיר מהמדפים גלולות פרצטמול מתוצרתה. המבצע עלה לחברה כ-100 מיליון דולר; החברה זכתה לשבחים על תגובתה המהירה והיעילה. הרוצח מעולם לא נתפס.
פעפוע
פִּעְפּוּעַ (בלועזית: דִּיפוּזְיָה) הוא פיזור של חומר (עצם פיזיקלי, כמו מולקולות) במורד מפל ריכוזים, מריכוז גבוה שלו לריכוז נמוך שלו. הפעפוע הוא תנועה עצמית של חלקיקים, תהליך הנגרם בשל תנועתם המתמדת והאקראית של חלקיקי החומר, שנובעת מהאנרגיה הקינטית שיש להם. תוצאת הפעפוע היא ערבוב הדרגתי של החומר עד להגעה לריכוז אחיד על פני הנפח העומד לרשות החומר.
קצב הפעפוע תלוי בטמפרטורה, כלומר באנרגיה הקינטית של חלקיקי החומר, בצמיגות הזורם שבו מתרחש הפעפוע ובכמות החלקיקים של החומר. חוק הדיפוזיה של פיק מסביר בצורה מתמטית את תופעת הפעפוע. פעפוע מתרחש באופן בולט בגזים ובנוזלים, אולם גם במוצקים מתרחש פעפוע איטי. פעפוע של גזים הוא מהיר יותר מפעפוע של נוזל. פעפוע בנוזלים עשוי לגרום לפיזור של חלקיקים המומסים בנוזל או לחלופין לפעפוע של הנוזל עצמו (תהליך הנקרא אוסמוזה).
הפעפוע מתואר במספר דיסציפלינות בפיזיקה, בכימיה ובביולוגיה. להלן דוגמאות:
אפיון פיזיקלי
לצורך המחשת התופעה, נניח כי קיימים שני חללים אטוּמִים, שביניהם מחיצה נעה. פעפוע נוצר כתוצאה מתנועה הנגרמת עקב אנרגיה קינטית של המולקולות. המולקולות נעות ומתנגשות במחיצות ובינן לבין עצמן. כאשר המחיצה נייחת במקומה המולקולות יוצרות אחידות בצפיפותן בחלל בו הן נמצאות. כאשר מסירים את המחיצה המולקולות המתנגשות יכולות לנוע בכל המרחב החדש ולכן המולקולות מתפזרות מהאזור הצפוף לאזור הצפוף פחות. מכאן שניתן להגדיר את המונח פעפוע כך: "מעבר מולקולות ממקום שבו מספר ההתנגשויות של המולקולות גדול למקום שבו מספר ההתנגשויות של המולקולות קטן".
ניתוח כמותי של פעפוע חומרים
עם השנים התפתחו מודלים מתמטיים המאפשרים הערכה כמותית של תהליכי הדיפוזיה. החוקים הבסיסיים ביותר העומדים בבסיס התופעה נקראים חוקי הפעפוע של פיק הם שני חוקים שנתקבלו לראשונה על ידי הרופא והפיזיולוג הגרמני אדולף פיק ב־1855. פיק הראה כי התופעה של פעפוע מקבילה להתפזרות חום, ולכן באמצעות אימוץ משוואות החום ניתן לתאר באופן כמותי את הפעפוע.
החוק הראשון של פיק
חוק זה קובע כי הקשר בין השטף של חומר מסוים לריכוז שלו הוא קשר של נגזרת - השטף עומד ביחס ישר לגרדיאנט (נגזרת מרחבית) של הריכוז. במערכת בעלת מימד אחד נקבל:כאשר \ J הוא השטף הדיפוזיוני של כמות החומר, \ D הוא קבוע הדיפוזיה, \ \phi הוא ריכוז החומר כתלות במקום, ו-\ x הוא המיקום.
במערכות בהן ריכוז החומר משתנה במספר ממדים, יש צורך להשתמש בפונקציות \ \nabla אשר מכלילה את הנגזרת הראשונה ולקבל:, כאשר הוא הגרדיאנט של הריכוז.
קבוע הדיפוזיה \ D הוא קבוע ניסיוני, אשר בתנאים המצייתים למשוואת איינשטיין-סטוקס הוא מתכונתי למהירות החלקיקים הדיפוזיוניים. מהירות החלקיקים תלויה בטמפרטורה, בצמיגות הנוזל ובגודל החלקיקים.
החוק השני של פיק
החוק השני של פיק מתאר מערכות שבהן ריכוז של חומר משתנה בזמן. ניסוחו:
כאשר \ \phi הוא ריכוז החומר, \ t הוא הזמן, \ D הוא קבוע הדיפוזיה ו-\ x הוא המיקום. ניתן לגזור את החוק השני של פיק מתוך החוק הראשון תוך שימוש במשוואת רציפות:
בהנחה שקבוע הדיפוזיה D אינו משתנה במרחב, ניתן לקבל את ניסוחו של חוק פיק השני, כפי שמופיע בראשית הפסקה.
במקרה הכללי בו הדיפוזיה איננה חד-ממדית אלא בעלת שני ממדים או יותר, החוק ינוסח בעזרת אופרטור הלפלסיאן:
כאשר קבוע הדיפוזיה קבוע במרחב, המשוואה הדיפרנציאלית תצטמצם לצורה הפשוטה יותר:.
חשיבות ושימושים
ישנן דוגמאות רבות לפעפוע ולחשיבותו בתעשייה הכימית והחומרים:
לתהליך הפעפוע חשיבות רבה בתחומי הביולוגיה כמאפשר מעבר חומרים הכרחיים וקיום החיים. לדוגמה החמצן שאנו נושמים אל תוך הריאות עובר בפעפוע מהנאדיות אל כלי הדם ומעשיר אותם בחמצן. פעפוע נוסף קורה בתהליך של נשימה תאית בכל התאים בגוף אשר קולטים חמצן מנימי הדם ובמקביל פולטים פחמן דו-חמצני. פינוי פסולת שונה כגון פחמן דו-חמצני נעשית גם היא באמצעות פעפוע.
תופעות רבות מחיי היום-יום נגרמות בשל פעפוע: התפזרות של עשן בחלל החדר, התפזרות של טיפת צבע במים ותפיחה של פירות וירקות לאחר שהושרו במים.
פעפוע במוצקים
לדוגמה שכבת עופרת ושכבת זהב בטמפרטורת החדר ולאחר 20 שנה יפעפעו ביניהן ותיווצר שכבת תערובת בעובי של כ-1 מילימטר.
גורמים לקצב הדיפוזיה
ישנם מספר גורמים לקצב הדיפוזיה, להלן הגורמים המרכזיים:
מארק בליצשטיין
מארק בליצשטיין (באנגלית: Marc Blitzstein; 2 במרץ 1905 – 22 בינואר 1964), היה מלחין, מחזאי ופסנתרן יהודי-אמריקאי. נולד בפילדלפיה, פנסילבניה והיה תלמידם של ארנולד שנברג ונדיה בולאנז'ה.
בין יצירותיו ופעילותו היה חבר ב"קבוצת התיאטרון (Group Theater), כתב את האופרות "העריסה תתנדנד" (1937) עם בימוי של אורסון וולס, "התשובה היא לא" (עם לברית משלו), ואת האופרה "רג'ינה" (1949) (על פי המחזה "שועלים קטנים" מאת ליליאן הלמן) עם כוריאוגרפיה של אנה סוקולוב, תרגם והתאים לשפה האנגלית את אופרה בגרוש (1952) של ברטולט ברכט וקורט וייל בכיכובה של לוטה לניה, השלים תרגום והתאמה לאנגלית של "אמא קוראז' וילדיה" של ברכט (את המוזיקה הלחין פאול דסאו), השלים תרגום והתאמה לאנגלית של "עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני" מאת ברכט ווייל, הלחין עבור ג'רום רובינס ולהקת בלט העיר ניו יורק את "האורחים" (1949) וחיבר את השירים והלחין את המחזמר "יונו" בעיבוד משותף עם ג'וזף שטיין על פי "יונו והטוס" מאת המחזאי האירי שון או'קייסי (את הכוריאוגרפיה יצרה אגנס דה מיל). חברו הטוב ליאונרד ברנשטיין הקליט את יצירתו Airborne Symphony עם קריינות של אורסון וולס. בליצנשטיין אף הלחין לסרטים, ביניהם - "עיר העמק" ו-"ארץ מולדת".
ב-2 במרץ 1933 נישא בליצשטיין לסופרת אווה גולדבאק, על אף שהיה הומוסקסואל מוצהר. לשניים לא היו ילדים. בהמשך עזב את המפלגה הקומוניסטית האמריקאית שאליה השתייך, וייחס זאת לנטייתו המינית, אשר לא עלתה בקנה אחד עם אידאולוגיית המפלגה. בנוסף, חילופי גבראי בראשות המפלגה שינו את אופייה והביאו לעזיבתם של אינטלקטואלים ואנשי רוח רבים נוספים.
בשנת 1964 הוא נשדד והוכה בפור-דה-פראנס שבמרטיניק על ידי שלושה ספנים פורטוגלים עימם בא במגע מיני. הוא זיהה את תוקפיו, ולאחר שמת מפצעיו השלושה הורשעו בהריגה. שתיים מיצירותיו, ביניהן סאקו וונצטי, הושלמו לאחר מותו על ידי המלחין לאונרד לרמן. ליאונרד ברנשטיין אמר עליו לאחר מותו כי מורשתו "בלתי ניתנת לשיעור".
ב-20 בספטמבר 2005 פורסמה ביו-ביבליוגרפיה אודותיו שכתב לרמן, והיא נחשבת למקיפה מסוגה. בנוסף, בסרטו של טים רובינס "העריסה תתנדנד" ניתנה לדמותו תפקיד נכבד.
Rainmaker
"Rainmaker" (מוריד הגשם בתרגום חופשי) הוא שיר של הזמרת הדנית אמילי דה פורסט. השיר יצא לאור ב-24 בפברואר 2014. "Rainmaker" הוא השיר הרשמי של אירוויזיון 2014 שבקופנהגן. השיר נכתב על ידי אמילי דה פורסט, ג'אקוב שאק גלסנר, פרדריק סונפורס.
רקע
כשנשאלה על השיר ענתה דה פורסט, "השיר מדבר על שבט שמתאגד ביחד בשביל לקרוא ל'מוריד הגשם' שיחזיר את הפריחה לאדמותיהם שוב. אבל מבחינה כללית יותר, "מוריד הגשם" יכול להיות כל דבר או כל אחד- זה פשוט להתאגד ביחד ולעזור אחד לשני". היא גם דיברה על הנאתה מההצלחה לאחר ניצחונה באירוויזיון 2013, "אני מסתובבת ברחבי אירופה ומופיעה עם השירים שלי, הוצאתי את אלבום הבכורה שלי, וכתבתי הרבה מאוד שירים- למען האמת, אני חייה את החלום שלי!"
השיר היה ללהיט גדול בדנמרק כשהגיע למקום הראשון במצעדי המוזיקה והוא אף הפך למיני להיט באירופה, כשהחמיץ בקושי את הtop 20 בשוודיה ונכנס למקום ה23 ואף הצליח להיכנס לtop 75 במצעד הבריטי. זו הייתה הפעם השנייה בה שיר של דה פורסט הגיע למעמד כזה, אחרי "Only teardrops" שזכה באירוויזיון 2013.
הופעה חיה
במאי 2014, דה פורסט הופיעה עם השיר במהלך גמר האירוויזיון באצטדיון "B&W Hallerne" שבבירת דנמרק, קופנהגן.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1848 היו הבחירות השש-עשרה בתולדות ארצות הברית, ונערכו ביום שלישי, 7 בנובמבר 1848. בבחירות ניצח זאכרי טיילור מטעם המפלגה הוויגית, שהתחרה מול לואיס קאס שייצג את המפלגה הדמוקרטית ומול מרטין ואן ביורן, הנשיא לשעבר, שייצג את מפלגת הארץ החופשית. הנשיא היוצא ג'יימס פולק, שהשיג את כל הישגיו הרבים בכהונה אחת וסבל מבריאות לקויה, קיים את הבטחתו ולא ניסה להיבחר לכהונה שנייה.
זאת הייתה מערכת הבחירות הראשונה שהתרחשה ביום אחד בכל המדינות, ובפעם הראשונה יום הבחירות נקבע כיום שלישי.
הוויגים ריכזו בין השנים 1846–1847 את מאמציהם בגינוי המדיניות המלחמתית של פולק. אך הם נאלצו לשנות כיוון: בפברואר 1848, פולק הפתיע כשחתם על הסכם גואדלופה אידלגו שסיים את מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ונתן לארצות הברית אדמות חדשות (כולל קליפורניה, נבדה, יוטה וחלקים מאריזונה, ויומינג, קולורדו, וניו מקסיקו). הוויגים בסנאט הצביעו ואישרו את ההסכם. בקיץ, הוויגים בחרו כמועמד את גיבור המלחמה, זאכרי טיילור. הוא הבטיח קץ למלחמות, אך לא גינה את המלחמה או את פולק, והוויגים נאלצו לסור למרותו. הם נאלצו להתעסק בהתרה או איסור של העבדות באדמות החדשות.
קריסטלוגרפיה
קריסטלוגרפיה (מיוונית κρυσταλλος - קרוסטאלוס, קרח או חומר שקוף, המקור למילה קריסטל (גביש) + γραφειν - גרפין, לכתוב) מוגדרת כיום כמדע ניסויי העוסק בקביעת סידור האטומים במוצקים. על פי ההגדרה הקודמת קריסטלוגרפיה היא המחקר המדעי של גבישים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
בחירת טיילור הייתה כמעט מתוך יאוש – הוא לא התחייב למדיניות הוויגית אך היה פופולרי לאחר המלחמה. הדמוקרטים הצליחו לקבל קרדיט על הניצחון, השגשוג, ועל השגת אורגון ודרום-מערב ארצות הברית. הם נראו כמנצחים הוודאיים עד שהוויגים בחרו בטיילור. הניצחון של טיילור עשה אותו אחד משני וויגים שנבחרו לנשיאות לפני שהמפלגה חדלה להתקיים בשנות ה-50 של המאה ה-19. הוויגי האחר שנבחר היה ויליאם הריסון, שגם הוא היה גנרל וגיבור מלחמה, אך מת כחודש לאחר כניסתו לתפקיד.
קריסטלוגרפיה
בטרם פותחה הקריסטלוגרפיה המבוססת על עקיפה באמצעות קרני רנטגן, התבסס חקר הגבישים על הגאומטריה של גבישים. השיטה כללה מדידת הזוויות של פאות הגביש יחסית לצירי ייחוס תאורטיים (צירים קריסטלוגרפיים) וקביעת הסימטריה של הגביש הנבדק. מדידת הזוויות נעשתה באמצעות גוניומטר. מיקום כל פאה במרחב התלת-ממדי משורטטת על רשת סטריאוגרפית, כדוגמת רשת וולף או רשת למברט. כל נקודה על הרשת מסומנת בערכי אינדקס מילר שלה. השרטוט הסופי מאפשר לקבוע את הסימטריה של הגביש.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
מועמדים וויגים
שתי המפלגות הגדולות חיזרו אחרי הגנרל במלחמת ארצות הברית–מקסיקו, זאכרי טיילור מלואיזיאנה, שמעולם לא הצביע בבחירות אך היה פופולרי בגלל הצלחותיו בשדה הקרב. טיילור הכריז שהוא ויגי וניצח בהצבעה בקלות, כשהוא זוכה ב-171 צירים ועוקף בכך את הנרי קליי, ווינפילד סקוט, דניאל ובסטר ואחרים. אחרי שוובסטר סירב להסתפק במועמדות לסגנות הנשיאות, מילרד פילמור נבחר כשותף של טיילור. הוא ניצח את אבוט לורנס, שהיה פוליטיקאי ממסצ'וסטס שהתנגד לעבדות בהתנגדות רפה.
קריסטלוגרפיה
שיטות קריסטלוגרפיות תלויות כיום באנליזה של תבניות עקיפה המתקבלות כאשר קרינה מסוג כלשהו מכוונת על הדגימה הנבדקת. לא תמיד הקרינה היא קרינה אלקטרומגנטית, אף על פי שהשימוש הנפוץ ביותר הוא בקרני רנטגן. למטרות מסוימות נעשה שימוש בהקרנת אלקטרונים או נייטרונים, דבר המתאפשר בשל תכונות הגל של החלקיקים. קריסטלוגרפים (אנשים שעיסוקם בקריסטלוגרפיה) נוהגים לציין לעיתים קרובות את סוג ההקרנה בה השתמשו באמצעות מונחים כדוגמת עקיפה באמצעות קרני רנטגן, עקיפה באמצעות נייטרונים ועקיפה באמצעות אלקטרונים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
מועמדים דמוקרטיים
הנשיא לשעבר מרטין ואן ביורן ניסה שוב להיות המועמד הדמוקרטי, אולם לואיס קאס נבחר בסיבוב הרביעי. קאס היה מושל וסנאטור מטעם מישיגן, וגם מזכיר המלחמה אצל אנדרו ג'קסון, מ-1836 עד 1842 היה השגריר בצרפת. הגנרל ויליאם באטלר נבחר כשותפו, והשיג 169 קולות, כשהוא גובר בדרך על סגן הנשיא לעתיד, ויליאם רופוס קינג, ומי שיהיה בעתיד נשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה, ג'פרסון דייוויס.
קריסטלוגרפיה
שלושת סוגי קרינה אלו מגיבים עם הדגימה בדרכים שונות. קרני רנטגן פועלות על האלקטרונים בקליפת הערכיות, בעוד שאלקטרונים הם חלקיקים בעלי מטען חשמלי ולכן מושפעים מסך כל פיזור המטען החשמלי הן של גרעין האטום והן של האלקטרונים הסובבים אותו. נייטרונים מתפזרים על ידי גרעין האטום בהשפעת הכוח הגרעיני החזק, אבל בנוסף, המומנט המגנטי של נייטרונים איננו אפס. משום כך הם מתפזרים גם בהשפעת שדות מגנטיים. בשל צורות התגובה השונות, שלוש צורות הקרינה מתאימות למחקרים קריסטלוגרפיים שונים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
מועמדים דמוקרטיים
המצע הדמוקרטי לא נקט עמדה בנוגע לעבדות, ומכיוון שקאס נחשב לתומך בעבדות, דמוקרטים מתנגדים לעבדות עזבו את בולטימור כדי ליצור את מפלגת הארץ החופשית. ואן ביורן לא הצליח לזכות במועמדות, אז הפך למועמד של מפלגת הארץ החופשית.
קריסטלוגרפיה
עד תחילת המאה ה-20
קריסטלוגרפיה מוגדרת כיום כמדע ניסויי העוסק בקביעת סידור האטומים במוצקים. זו הגדרה מודרנית מתחילת המאה ה-20 למדע ששורשיו במאה הראשונה לספירה ועסק במחקר של גבישים טבעיים בלבד. אזכור לגבישים מופיע כבר אצל פליניוס הזקן בספרו תולדות הטבע, אבל ההתייחסות הראשונה בספרות לצורה הסדירה של הגבישים מופיעה אצל הבלגי אנסלמוס בואטיוס דה בודט (Anselmus Boetius de Boodt 1632-1550), רופאו האישי של הקיסר רודולף השני, שתיעד את אוסף המינרלים ואבני החן של הקיסר. המילה קריסטל (גביש) יוחדה לקוורץ השקוף עד המאה ה-17, ואז, בהדרגה, התרחב השימוש בה וכלל גופים אחרים.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
מפלגת הארץ החופשית
מפלגת הארץ החופשית הוקמה בבחירות אלו כדי להתנגד להרחבת העבדות מערבה. המפלגה הובלה על ידי דמוקרטים שהתנגדו לעבדות, כולל ואן ביורן. עוד מחבריה המובילים היו סלמון צ'ייס וג'ון הייל. הוועידה שלה התרחשה בבאפלו, וב-22 ביוני, הנשיא לשעבר מרטין ואן ביורן ניצח את הייל עם 154 צירים לעומת 129 כדי לזכות במועמדות, כשצ'ארלס פרנסיס אדמס, הבן והנכד של ג'ון קווינסי אדמס וג'ון אדמס בהתאמה, נבחר כמועמד לסגנות הנשיאות.
קריסטלוגרפיה
עד תחילת המאה ה-20
הצעד החשוב הראשון במחקר הגבישים נעשה על ידי הרופא והחוקר הדני ניקולאוס סטנו ב-1669. כשהוא מסתמך על מחקר גבישי הקוורץ גילה סטנו שאף על פי שהפאות של גבישים שונים של קוורץ שונות במידה ניכרת בצורה ובגודל היחסי, הזוויות בין צמדים של פאות מקבילות בגבישים מאותו חומר זהות בכל הדגימות של המינרל או החומר, עקרון הקרוי על שמו "חוק סטנו".
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
מפלגת הארץ החופשית
ואן ביורן ידע שאין לו סיכוי לנצח, אז קיווה שיוכל לפגוע בדמוקרטים ולתת את הבחירות לוויגים. בגילו המתקדם, לואן ביורן לא היה אכפת לפגוע במפלגה שעזר להקים. הוא תיעב את לואיס קאס.
קריסטלוגרפיה
עד תחילת המאה ה-20
לקראת סוף המאה ה-18 חלה התקדמות ממשית בתחום. תוך שהוא מתבסס על תגליותיו של סטנו על הזוויות של הקוורץ פרסם הקריסטלוגרף הצרפתי רומה דה ל'איל בספריו "מסה על הקריסטלוגרפיה", ו"קריסטלוגרפיה, או תיאורן של הצורות הנקיות של כל הגופים בממלכת המינרלים" את תגליתו החשובה ביותר, שצורות שונות של גבישים של אותו חומר טבעי או מלאכותי קשורות בקשר הדוק האחת לשנייה. יותר מכך, על ידי מדידת הזוויות בין פאות הגבישים על ידי גוניומטר, הוא קבע את העיקרון הבסיסי שזוויות אלו זהות לאותו סוג חומר ומאפיינות אותו.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
מפלגת החופש
למרות שדי הצליחו לפני הבחירות, כמה אירועים גרמו לכך שמפלגת החופש תפסיק להתקיים.
קריסטלוגרפיה
עד תחילת המאה ה-20
בספריו "מסה על התאוריה של מבנה הגבישים" מ-1784 ו"מסה על מינרלוגיה" מ-1801 תמך הקריסטלוגרף הצרפתי רנה ז'יסט אאיאי (René Just Haüy) ברעיונותיו של רומה דה ל'איל ואף הרחיב אותם.
בעשור השני של המאה ה-19 קיבץ הקריסטלוגרף הגרמני כריסטיאן סמואל וייס בספריו "קביעת האופי הגאומטרי העיקרי של צורות גבישיות" ו"סקירה של המחלקות הטבעיות השונות של מערכות הקריסטליזציה. רשימות האקדמיה למדעים של ברלין" את הגבישים לארבע מחלקות, בהתאם לארבע המערכות "קובייתי", "טטרגונלי", "הקסגונלי" ו"אורתורומבי" ב-1822 הוסיף אליהן המינרלוג הגרמני פרידריך מוס שתי מערכות נוספות בעלות זוויות שאינן ישרות ה"מונוקלינית" וה"טריקלינית".
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
מפלגת החופש
המפלגה רצתה להכריז על המועמדים שלה בסתיו 1847 בבאפלו. הם בחרו בג'ון הייל, ובלייכסטר קינג, שופט לשעבר וסנאטור מאוהיו, להיות סגנו. הוויגים והדמוקרטים שהתנגדו לעבדות יצרו את מפלגת הארץ החופשית עם כמה מחברי מפלגת החופש. הייל וקינג פרשו לטובת ואן ביורן, ורוב חברי מפלגת החופש עשו זאת גם כן. קבוצה קטנה סירבה לתמוך בואן ביורן, וביוני 1848 התכנסו כ"מפלגת החופש הלאומית". הם בחרו בגארט סמית' כמועמד לנשיאות, ובצ'ארלס פוט, כומר דתי ממישיגן, כסגנו.
קריסטלוגרפיה
עד תחילת המאה ה-20
בשנת 1818 מצא סר דייוויד ברוסטר שעל בסיס התכונות האופטיות ניתן לחלק את כל הגבישים לשלוש מחלקות והן: איזוטרופיים (לדוגמה מלח), חד־ציריים (לדוגמה קלציט) ודו־ציריים (לדוגמה נציץ).
כתוצאה מתבקשת מ"חוק האינדקסים היחסיים של פאות הגביש" של אאיאי הוכיח הקריסטלוגרף הגרמני יוהאן פרידריך כריסטיאן הסל (Johann Friedrich Christian Hessel 1871-1796) ב-1830 שבגביש יכולים להיות שלושים ושניים מחלקות סימטריה, או בשמן כיום חבורות סימטריות נקודתיות.
ב-1848 הראה הפיזיקאי והמתמטיקאי הצרפתי אוגוסט בראבה כי בשלושת הממדים של המבנה הגבישי קיימות 14 משפחות של סריגים. ארבע-עשרה המשפחות שתיאר קרויות על שמו - "סריגי בראבה".
ב-1867 פיתח הפיזיקאי הגרמני לאונרד זונקה את מושג החבורות הסימטריות המרחביות ופירט 65 חבורות. בדיעבד התברר כי רשימת החבורות המרחביות של זונקה הייתה חלקית משום שלא לקח בחשבון אלמנטים של סימטריה. את ההשמטה גילו שני אנשים שעבדו במקביל על מחקר אותו נושא מבלי שהיו מודעים תחילה זה לעבודתו של זה. המתמטיקאי הגרמני יהודי ארתור מוריץ שנפליס והמתמטיקאי והקריסטלוגרף הרוסי יבגראף סטפאנוביץ' פיודורוב. לאחר שהתברר להם כי הם עובדים על אותו נושא החלו חילופי מכתבים ביניהם וב-1891 הם הגיעו להסכמה כי יש להוסיף עוד 165 חבורות על הרשימה של זונקה, על מנת לקבל את סך כל 230 חבורות הסימטריות המרחביות המוכרות כיום.
קריסטלוגרפיה בעזרת קרני רנטגן
ב-1912 הצליחו אסיסטנטים באוניברסיטת מינכן (LMU) ליצור תבנית עקיפה של קרני רנטגן בהקרנה על נחושת גופרתית. בעל הרעיון לניסוי היה הפיזיקאי הגרמני מקס פון לאואה שזכה עקב כך בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1914. שנה אחר כך הצליח ויליאם לורנס בראג, פיזיקאי אנגלי יליד אוסטרליה, למצוא את הקשר בין המרחק שבין מישורי האטומים בגביש לבין הזווית שבין הכיוון המקורי של הקרניים המוקרנות לכיוונן של הקרניים המוחזרות, באמצעות נוסחה הקרויה כיום על שמו - חוק בראג. תגלית זו פתחה תחום חדש לחלוטין של מחקר המבנה הפנימי של החומר, הקרוי קריסטלוגרפיה באמצעות קרני רנטגן. תגלית זיכתה את בראג בפרס נובל לפיזיקה לשנת 1915.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
מסע הבחירות
מסע הבחירות היה חסר התלהבות, ובלי נושאים מרכזיים. המפלגות הגדולות לא ניסו לגרום לאנשים לעמוד לצד עקרונות חשובים.
קריסטלוגרפיה
קריסטלוגרפיה בעזרת קרני רנטגן
עם סיום מלחמת העולם הראשונה התחדש המחקר הקריסטלוגרפי באמצעות קרני רנטגן. מכיוון שהייתה זו השיטה הטובה ביותר לפענח מבנים של מולקולות, בתנאי שניתן לגבשם, צצו מרכזים למחקר בשיטה זו בגרמניה, בשווייץ, בצרפת, בארצות הברית, ובייחוד בבריטניה. השימוש בשיטה לא הוגבל יותר למחקר מבנה מינרלים. מכיוון שניתן לגבש תרכובות אי-אורגניות, ואפילו תרכובות אורגניות החל פענוח המבנה המרחבי של תרכובות אלו בשיטה זו. תהליך הפענוח השתפר בעקבות גילויים וניסוחם של סדרת כללים וחוקים פיזיקליים, ועקב המצאת שיטות שקיצרו את הזמן הנדרש לפענוח המבנה. ב-1913 ניסח המינרלוג והקריסטלוגרף הצרפתי ז'ורז' פרידל את חוק פרידל המתאר תכונה של התמרת פורייה של פונקציות ממשיות. ב-1934 הציע ארתור לינדו פטרסון תבנית המשמשת לפתרון בעיית הפאזה הקרויה פונקציית פטרסון על שמו. פאול פטר אוואלד הציע קשר בין אורך הגל זווית העקיפה והסריג ההופכי הקרוי על שמו כדור אוואלד. עד המצאת המחשב היה צריך לבצע סדרה של חישובים מסובכים והומצאו שיטות לקיצור התהליך כדוגמת רצועות ביוורס-ליפסון.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
מסע הבחירות
וויגים, כמו אברהם לינקולן ורתרפורד הייז, דיברו על איך שטיילור הוא אנטי-מפלגתי, והתנגד למינויים מפלגתיים ופיטורי עובדים מהממשל הקודם. בדרום, הם הדגישו שהיה בעל עבדים, ובצפון הם הדגישו את רצונו להישמע לקונגרס בעניינים חשובים (דבר שטיילור לא עשה כנשיא).
הוויגים הדגישו את עברו הצבאי של טיילור. טיילור נשאר מעורפל בנוגע לנושאים רבים, ומסע הבחירות היה רווי השמצות אישיות. הדמוקרטים קראו לטיילור וולגארי, לא מחונך, אכזרי ותאב בצע, בעוד שהוויגים תקפו את קאס, וטענו שהוא מושחת ושקרן. הפילוג הדמוקרטי בנוגע לעבדות נתנה לטיילור שליטה בצפון-מזרח המדינה.
תומכי מפלגת הארץ החופשית נרשמו רק ב-17 מהמדינות, ואמנם היה לואן ביורן סיכוי תאורטי להיבחר, אולם הוא מעולם לא היה מועמד רציני. למרות זאת, המפלגה השקיעה מאמץ רב במעוזים הדמוקרטיים בצפון-מזרח המדינה.
חלק מתומכי המפלגה רצו לזכות במספיק מדינות כדי שהבחירות יוכרעו בידי בית הנבחרים, אולם ואן ביורן ידע שזה בלתי אפשרי ושעדיף שמפלגתו תכין את הקרקע לקראת 1852.
תוצאות
הוויגים ניצחו בפעם השנייה עם טיילור, והאחרונה. טיילור השיג 163 מתוך 290 אלקטורים. אולם מבחינת הקולות, הקרב היה צמוד יותר. טיילור ניצח את קאס ב-138,000 קולות, אבל היו חסרים לו 79,000 קולות כדי להשיג רוב בקרב הציבור. לכן, עם 47% מהקולות, טיילור נבחר כנשיא מטעם מיעוט.
מפלגת הארץ החופשית לקחה קולות מהמפלגות הגדולות לפי מחוזות. בצפון-מזרח המדינה, רוב הכוח שלהם בא מהוויגים. לעומת זאת, במיד-אטלנטיק, הם הצליחו למשוך קולות מהדמוקרטים. ואן ביורן הצליח לגרום לטיילור לנצח בניו יורק. מספיק דמוקרטים תמכו בואן ביורן כדי שהוויגים ינצחו בכל המחוזות פרט לשניים שהלכו לדמוקרטים.
בניו אינגלנד, הדמוקרטים איבדו 33,000 קולות, והוויגים רק 15,000. פי שלושה יותר אנשים הצביעו למפלגות אחרות. בפעם הראשונה מאז הקמת המפלגה, הוויגים לא הצליחו להשיג רוב במסצ'וסטס ובורמונט. בנוסף, הדמוקרטים לא הצליחו להשיג רוב במיין; רק ניו המפשייר (דמוקרטית) ורוד איילנד (וויגית) נתנו רוב מוחלט במחוז שלהן.
קריסטלוגרפיה
קריסטלוגרפיה בעזרת קרני רנטגן
השיטה אפשרה פענוח מבנה של המינרלים הטבעיים, סייעה במטלורגיה בפענוח המבנה של מתכות, ואפשרה פענוח של המבנה המרחבי של מולקולות רבות. מעל ל-99% ממבני המולקולות המתועדים במאגר המידע המבני של קיימברידג', מאגר מידע ממוחשב המכיל, נכון ל-2010, מעל ל-400,000 מולקולות קטנות, פוענחו באמצעות עקיפה בקרני רנטגן. בנוסף, השיטה הובילה להבנה טובה יותר של מהות הקשרים הכימיים, ובאמצעותה נתגלו סוגי קשרים רבים נוספים. הקריסטלוגרפיה הייתה השיטה העיקרית לפענוח המבנה המרחבי של תרכובות אורגניות, ובאמצעותה פוענחו המבנים של חומצות אמינו וחלבונים. ההצלחה הגדולה ביותר של הקריסטלוגרפיה הייתה ב-1953 שעה שפוענח המבנה המרחבי של ה-DNA באמצעותה. הקריסטלוגרפיה שימשה גם לפענוח מבנים ביולוגיים מורכבים כדוגמת נגיפים או הריבוזום.
התפתחות הענף הובילה באופן טבעי להתאגדות בין המדענים העוסקים בענף. האיגוד הבינלאומי לקריסטלוגרפיה הוקם בשנת 1948, והוא אחראי להוצאת כתב העת Acta Crystallographica (שעם השנים הוחלט שבשל כמות המאמרים הגדולה שהגיעה למערכת יש לפצלו, ונכון ל-2010 הוא כולל שישה כתבי עת שונים), להוצאת ספרים בתחום, ליזום תקינה של שיטות, מונחים ויחידות מידה, ולארגן כנס בינלאומי המתרחש אחת ל-3 שנים במדינה אחרת.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1848
תוצאות
היסטוריון אחד אמר בציניות שהדבר היחיד שהוכרע בבחירות היה שגנרל וויגי צריך להיות הנשיא כי הצליח במלחמה דמוקרטית.
קריסטלוגרפיה
קריסטלוגרפיה בעזרת קרני רנטגן
עדות לשימוש הנרחב בשיטה אפשר לראות במספר הגדול של זוכי פרס נובל בשל תרומתם לקריסטלוגרפיה או שתגליותיהם התבססו על הקריסטלוגרפיה, נכון ל-2011 מונה אתר האיגוד הבינלאומי לקריסטלוגרפיה 40 שמות של זוכים הקשורים לתחום.
תאוריה
בדרך כלל נוהגים ליצור הדמיה של עצם קטן מאוד באמצעות עדשות שבעזרתן ממקדים קרניים של האור הנראה וקבלת ההדמיה במיקרוסקופ. אורך הגל של האור הנראה (בין 4,000 ל-7,000 אנגסטרם) גדול בשלושה סדרי גודל מאורך קשר כימי טיפוסי ומהאטומים עצמם (בערך בין אחד לשני אנגסטרם). לפי כך, על מנת לקבל מידע על הגביש הנבדק חייבים להשתמש בקרינה בעלת אורך גל קצר יותר, כדוגמת קרינת רנטגן. השימוש באורכי גל קצרים אינו אפשרי במיקרוסקופ, משום שלא קיים חומר שממנו ניתן לייצר עדשות המסוגלות למקד קרינה מסוג זה. (בניגוד לטענה מקובלת זו השיגו מדענים הצלחה חלקית במיקוד קרני רנטגן בטבלת טבעות על שם פרנל (Fresnel zone plate) מצופה בזהב). שימוש בדימות מבוסס עקיפה נעשה שימוש באורכי גל קצרים מדי מכדי שניתן יהיה למקדם על מנת ליצור הדמיה, יש לשחזר את המבנה מתוך תבניות העקיפה.
גבישים הם החומר האידיאלי לניתוח מבנה של מוצקים, בשל מבנם המסודר מאוד והמחזורי הגורם לכך שבתבניות העקיפה שלהם מופיעים סימנים בולטים. פוטון יחיד של קרינת רנטגן העוקף עננת אלקטרון אחת לא ייצר אות חזק מספיק על מנת שציוד יוכל לחוש בו. לעומת זאת, קרני רנטגן מרובות העוקפות עננות אלקטרונים רבות, בערך באותו מיקום וכיוון יחסיים דרך הגביש, ייצרו התאבכות (בונה או הורסת) ולכן ייווצרו סימנים על תבנית העקיפה שניתן להבחין בהם, ולנתח מהם את מבנה הגביש.
טכניקה
כמה מהתרכובות שנחקרו בעזרת קריסטלוגרפיה, לדוגמה, חלבון, אינן מופיעות באופן טבעי כגבישים. לכן בדרך כלל נוהגים להשרות תרכובות אלו בתמיסה על מנת לאפשר להן להתגבש במשך ימים, שבועות, או חדשים באמצעות פעפוע (דיפוזיה) של אדים. טיפת תמיסה המכילה את המולקולות אותן רוצים לחקור, ממברנה וחומר מגבש נחתמים בתוך מכל יחד עם מאגר המכיל חומר היגרוסקופי (סופח מים). המים בתמיסה מפעפעים באיטיות למאגר ובהדרגה ריכוז החומר עולה ומתאפשרת יצירת גביש. אם הריכוז היה מתגבר בקצב מהיר יותר היו המולקולות שבתמיסה מתגבשות בצורת גרגרים חסרי סדר במקום הגביש המסודר המאפשר את המחקר.
החל מהרגע שנוצר מהחומר גביש ניתן לאסוף עליו מידע בעזרת הקרנת החומר. אף על פי שלאוניברסיטאות רבות העוסקות במחקר קריסטלוגרפי יש ציוד המייצר קרני רנטגן, נעשה בדרך כלל שימוש בסינכרוטרון כמקור לקרני רנטגן משום שהוא מייצר קרניים בעלות אורכי גל קצרים יותר, אשר מאפשרות קביעת דיפרקציה של מולקולה ברזולוציה גבוהה יותר. בנוסף, הסינכרוטרון פולט קרני רנטגן בעוצמה גבוהה הרבה יותר ולכן זמן איסוף המידע מתקצר בצורה משמעותית בהשוואה לשימוש במקורות רגילים הפולטים קרינה חלשה הרבה יותר.
יצירת תדמית מתבנית עקיפה דורשת מתמטיקה מורכבת ולעיתים תהליך חוזר ונשנה של "הכנת מודל ועידונו". בתהליך זה תבניות העקיפה החזויות של מבנה המודל ההיפותטי שנבנו מתמטית מושוות לתבניות העקיפה בפועל שהופקו מדגימת הגביש. במצב האידיאלי מציעים החוקרים כמה ניחושים ראשוניים שבתהליך עידון מתלכדים לאותו הפתרון. את המודלים משפרים עד שהתבניות החזויות שלהם תואמות את התבנית בפועל במידה הגדולה ביותר הניתנת ליישום מבלי לבצע תיקון רדיקלי במודל. זהו תהליך ממושך ומייגע שנעשה קל יותר כיום בעזרת השימוש במחשבים.
השיטות המתמטיות לאנליזה של המידע על העקיפה פועלות רק על "תבניות", המתקבלות רק אם הגלים עוקפים מערכים מסודרים, ולכן קריסטלוגרפיה ניתנת ליישום לרוב רק על גבישים, או מולקולות שניתן לגרום לגיבושן למטרת המדידה. למרות זאת, ניתן להסיק כמות מידע מסוימת על המולקולות בעזרת תבניות הנוצרות מסיבים ומאבקות, שאף על פי שאינם מושלמים כמו גביש מוצק מפגינים מידה מסוימת של סדר. מידת סדר זו מספיקה על מנת להסיק את המבנה של מולקולות פשוטות, או לקבוע באופן גס את המבנה של מולקולות מסובכות יותר (את מבנה הסליל הכפול של ה-DNA למשל הסיקו מתוך תבנית עקיפה של קרני רנטגן שנוצרה מדגימה סיבית).
קריסטלוגרפיה בהנדסת חומרים
קריסטלוגרפיה היא כלי שבו עושים חוקרים במדע החומרים שימוש תדיר. בגבישים בודדים קל לעיתים קרובות לראות בעין בלתי מזוינת את הסידור הגבישי של האטומים משום שהצורה הטבעית של הגבישים משקפת את המבנה האטומי. בנוסף, התכונות הפיזיות נקבעות לעיתים קרובות על ידי פגמים בגביש. הבנת מבני הגבישים הוא תנאי הכרחי חשוב להבנת פגמים קריסטלוגרפיים. לרוב, החומרים אינם מופיעים כגבישים בודדים, אלא כתצורה מרובת גבישים שבה שיטת תבניות עקיפה של אבקה משחקת את התפקיד החשוב ביותר בקביעת מבנה החומר.
כמה תכונות פיזיקליות נוספות נבדקות בעזרת קריסטלוגרפיה. לדוגמה, המינרלים בחרסית יוצרים מבנים קטנים שטוחים דמויי לוחית. ניתן לעוות חרסית משום שהחלקיקים דמויי הלוחיות יכולים להחליק אחד על גבי השני במישור של הלוחיות, ועם זאת הוא נשארים מחוברים בקשר חזק בניצב ללוחיות. ניתן לחקור מנגנונים מסוג זה בעזרת מדידות קריסטלוגרפיות של "המרקם הגבישי".
בדוגמה נוספת, כשמחממים ברזל הוא עובר התמרה ממבנה קובייה ממורכזת גוף (body-centered cubic או bcc) למבנה של קובייה ממורכזת פאה (face-centered cubic או fcc) המכונה אוסטניט. fcc הוא מבנה ארוז בצפיפות בעוד שה-bcc אינו כזה, דבר זה מסביר מדוע נפח הברזל קטן כשהתמרה כזו מתרחשת.
קריסטלוגרפיה שימושית בזיהוי מופעים, כלומר, כאשר מבצעים עיבוד כלשהו על חומר, לעיתים קרובות רצוי למצוא איזה רכיבים ואילו מופעים מצויים בחומר. לכל מופע יש סידור אופייני של אטומים. ניתן להשתמש בטכניקות כדוגמת עקיפה של קרני רנטגן על מנת לזהות תבניות הנוכחות בחומר, ומכך אילו מרכיבים מצויים בו (הערה: אין לטעות בין קביעת ה"מופעים" בתוך החומר לבין הבעיה הכללית יותר של "קביעת המופעים" המתייחסת למופע של גלים כשהם עוקפים מישורים בתוך הגביש, שהם שלב חשוב בפענוח תבניות עקיפה מסובכות).
הקריסטלוגרפיה כוללת גם את רשימת תבניות הסימטריה שיכולים להיווצר על ידי אטומים בגביש ומסיבה זו יש לה קשר לתורת הקבוצות ולגאומטריה. ראו חבורת הסימטריות.
ביולוגיה
עקיפה של קרני רנטגן היא השיטה העיקרית בקביעת המבנה המולקולרי של מקרומולקולות, בייחוד חלבונים וחומצות גרעין כגון DNA ו-RNA. למעשה מבנה הסליל הכפול של ה-DNA הוסק ממידע קריסטלוגרפי. המבנה הגבישי הראשון של מקרומולקולה פוענח ב-1958 (ג'ון קנדרו ועמיתיו), מודל תלת־ממדי של מולקולת המיוגלובין שהושג בעזרת אנליזה של קרני רנטגן. בנק מידע החלבונים (Protein Data Bank או בראשי תיבות PDB) הוא מאגר חופשי של מבני החלבונים ומקרומולקולות ביולוגיות אחרות. ניתן להשתמש בתוכנה הגרפית RasMol על מנת לדמיין מבנים ביולוגיים מולקולריים.
בקריסטלוגרפיה בעזרת אלקטרונים נעשה שימוש על מנת לקבוע כמה מבני חלבונים, בייחוד חלבוני ממברנה וקפסידים נגיפיים (הקליפה החיצונית של הנגיף).
אנה מרסלה קוניה
אנה מרסלה ז'זוס סוארס דה קוניה (נולדה ב-23 במרץ 1992) היא שחיינית מים פתוחים ברזיאלית, האלופה האולימפית (טוקיו 2020) בשחייה במים פתוחים ל-10 ק"מ, 4 פעמים אלופת העולם (שנגחאי 2011, קאזאן 2015, בודפשט 2017 וקוואנגג'ו 2019) במשחה ל-25 ק"מ.
ביוגרפיה
קוניה נולדה וגדלה בסלבדור.
2008
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה קוניה במקום חמישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:59:36.8 שעות
2009
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ביולי 2009 סיימה קוניה במקום 22 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:06.4 שעות.
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין ביולי 2011 זכתה קוניה במדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:29:22.9 שעות, לפני אנגלה מאורר מגרמניה (5:29:25.0 שעות) ואליצ'ה פרנקו מאיטליה (5:29:30.8 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 1:00:46.7 שעות ובמקום 11 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 2:02:22.2 שעות.
2013
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד ביולי 2013 זכתה קוניה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:58:19.5 שעות, אחרי בת ארצה פוליאנה אוקימוטו (1:58:19.2 שעות) ולפני אנגלה מאורר (1:58:20.2 שעות). מדליית ארד במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:44.4 דקות, אחרי היילי אנדרסון מארצות הברית (56:34.2 דקות) ופוליאנה אוקימוטו (56:34.4 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:07:23.4 שעות, 3 שניות איטי ממדליית ארד.
2015
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה ביולי 2015 זכתה קוניה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:13:47.3 שעות, לפני אנה אולס מהונגריה (5:14:13.4 שעות) ואנגלה מאורר (5:15:07.6 שעות). מדליית כסף ביחד עם הולנד במשחה הקבוצתי ל-5 ק"מ ביחד עם אלן דו קרמו ודיוגו וילרינו בתוצאה של 55:31.2 דקות, אחרי גרמניה (55:14.4 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של ה, אחרי אורלי מולר מצרפת (1:58:04.3 שעות) ושרון ון רוונדאל מהולנד (1:58:06.7 שעות).
2017
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה קוניה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד. מדליית זהב במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:21:58.4 שעות, לפני שרון ון רוונדאל (5:22:00.8 שעות) ואריאנה ברידי מאיטליה (5:22:08.2 שעות). מדליות ארד, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 59:11.4 דקות, אחרי אשלי טוויצ'ל מארצות הברית (59:07.0 דקות) ואורלי מולר (59:10.5 דקות) ובמשחה ל-10 ק"מ ביחד עם אריאנה ברידי בתוצאה של 2:00:17.2 שעות, אחרי אורלי מולר (2:00:13.7 שעות) וסמנטה ארוולו מאקוודור (2:00:17.0 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה שליחים 4x1250 מטר חופשי בתוצאה של 55:19.6 דקות.
2019
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה קוניה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 57:56.0 דקות, לפני אורלי מולר (57:57.0 דקות) והאנה מור מארצות הברית ולאוני בק מגרמניה (57:58.0 דקות) ובמשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:08:03.0 שעות, לפני פיניה וונראם מגרמניה (5:08:11.6 שעות) ולארה גראנז'ון מצרפת (5:08:21.2 שעות). נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:54:50.5 שעות, איטי ב-6 עשיריות השנייה ממדליית ארד ובמקום רביעי במשחה שליחים 4x1250 מטר חופשי בתוצאה של 54:24.5 דקות.
שבועיים לאחר מכן, במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה, פרו באוגוסט אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בשחייה במים פתוחים ל-10 ק"מ.
חיים אישיים
קוניה הייתה מאורסת לשחקנית הכדורמים מברזיל, דיאנה אבלה.
מעבר לנהר
מעבר לנהר הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית קרן פלס, בשיתוף עם הזמר רון בוחניק. השיר יצא לאור ב-2 באפריל 2019, כסינגל השני מתוך האלבום שקופים, על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-8 במצעד של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קרן פלס, הולחן על ידי פלס ואמיר דדון והופק על ידי גלעד שמואלי.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של קרן פלס ב-2 באפריל 2019. צילומי הידאו הקליפ נעשו ארצות הברית שבניו יורק.
המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה
המשחקים האולימפיים (ביוונית: Ολυμπιακοί Αγώνες) היו חגיגה אתלטית ודתית, שנערכה בעיר היוונית אולימפיה בעת העתיקה. המשחקים נשאו אופי פאן-הלני (כלל יווני) והיוו גורם מאחד לעמי יוון ושבטיה. הם נערכו לפחות 293 פעמים, החל משנת 776 לפנה"ס ועד לשנת 393, שאחריה בוטלו בידי הקיסר תאודוסיוס הראשון בשל דמיונם לעבודת אלילים.
מקורות
המקורות ההיסטוריים של המשחקים האולימפיים ביוון אינם ידועים, אך ישנם מספר אגדות ומיתוסים הנוגעים לנושא. אחת מהם היא האגדה על פלופס, מלך אליס והפלופונסוס, אליו הופנו הצעות בזמן המשחקים. במיתוס מסופר כיצד גבר פלופס על המלך אוינומאוס וזכה בידה של בתו היפודאמיה בעזרת פוסידון ותחבולת רמיה שבה היה שותף הרכב של אוינמאוס, מירטילוס.
מיתוס אחר מדבר על הגיבור הרקלס, שזכה במרוץ באולימפיה ופסק כי צריך לערוך את המרוץ מחדש כל ארבע שנים. מיתוס נוסף טוען כי זאוס קבע את החג לאחר שהביס את הטיטאן קרונוס. אגדה אחרת מספרת על המלך איפיטוס מאליס שנועץ בפיתיה, האורקל מדלפי, כיצד להציל את אנשיו ממלחמה במאה התשיעית לפנה"ס. הנביאה ייעצה לו לארגן משחקים לכבוד האלים. האויב הספרטני של איפיטוס החליט לעצור את המלחמה בזמן המשחקים, שנקראו אולימפיים על שם העיר אולימפיה בה נערכו. אגדה אחרת מספרת כי יום אחד שחרר זאוס שני נשרים אשר הקיפו את העולם ונחתו באולימפיה. סיפור נוסף גורס כי הרקולס ערך את המשחקים כחלק מטקסי ההשכבה של המלך אוגיאס שאותו הרג לאחר שסירב לשלם לו את שכרו לאחר שניקה את רפתותיו.
משמעות התחרותיות ביוון העתיקה
אגוניסטיקה הוא השם שנתנו היוונים לתחום תחרויות הספורט. מקור השם - "אגון" - משמעו סבל ויגון, מה שמבטא את מאמצי הספורטאי להגיע לשלמות, הן באימונים, הן בתחרויות והן בתקופה שלאחר המשחקים, לביטוי זה יש לא רק משמעות פיזית אלא גם נפשית, ורק זה המצליח להתמודד כראוי מול מגבלה כפולה זו הוא האתלט האמיתי.
התחרותיות כערך הובלטה בגימנסיונים ובאפביונים והשתקפה גם בתחומי חיים שונים: הן בהישגים מדעיים, והן בדרמה ובתיאטרון. הטרגדיה היוונית, למשל, שדוגמתה לא נמצא ביצירות ספרותיות מחוץ ליוון, מתבססת על מאבק טרגי (כזה שתוצאותיו ידועות מראש) בין הגיבור לבין גורלו. תחרויות הספורט היוו חלק בלתי נפרד מהתרבות היוונית, הניצחון, ולא ההנאה, היו הגורם המניע להן, ומשמעותן הייתה רבה מעבר לניצחון הפיזי.
היסטוריה
המשחקים נערכו באולימפיה שביוון, מקום קדוש לאלים היווניים. במקדשו של זאוס, מלך האלים, בעיר עמד פסל בדמותו בגובה 12 מטרים. הפסל הוא אחד משבעת פלאי העולם העתיק. פסלו הגדול של זאוס היה במצב של ישיבה, ועליו היה מונח גג ההיכל המרכזי שבאולימפיה. מול פסלו של זאוס היו מקיימים את טקס שבועת הספורטאים, ועל פי אחד המיתוסים פחדו הספורטאים להישבע שבועת שקר, שכן אז היה זאוס קם ממקום מושבו וגורם בכך לקריסת הגג על המשתתפים והצופים.
המשחקים הוקדשו לזאוס, אבי משפחת האלים, והיו דתיים ופולחניים, מה שהתבטא במבנים, בטקסים ובאמונות.
המשחקים האולימפיים נערכו במחזור של ארבע שנים, אך המשחקים כונו בשם "משחקי שנת החמש", זאת מכיוון שאת שנת עריכת המשחקים היו סופרים פעמיים - פעם כשנה הפותחת את המשחקים ופעם כשנה הנועלת את המחזור הקודם. מאוחר יותר, נבעה השיטה היוונית לספירת שנים ממחזור זה, כשהמושג אולימפיאס משמעותו התקופה בין שני משחקים. המחזור היווה בסיס לקביעת תאריכים בקרב היסטוריונים קדומים. ההיסטוריון אפורוס שחי במאה הרביעית לפנה"ס נחשב לראשון שהשתמש באולימפיאדות לספירת שנים, בדומה לאופן שבו משתמשים בספירת הנוצרים. קודם לשיטה זו, קבעה כל מדינה יוונית את מערכת התאריכים שלה, מה שהוביל לבלבול בקביעת אירועים בין-מדיניים.
דיודורוס כתב שליקוי חמה התרחש בשנה השלישית לאחר האולימפיאדה ה-117, ואירוע זה מזוהה עם ליקוי החמה של 310 לפנה"ס. על פי זיהוי זה, נערכה האולימפיאדה הראשונה בשנת 776 לפנה"ס. למרות חישוב זה, ישנו ויכוח בין היסטוריונים האם המשחקים אכן התחילו בזמן זה. משחקי 776 לפנה"ס היו המשחקים הראשונים המתועדים, אם כי לפי העדויות הארכאולוגיות התקיימו המשחקים הרבה קודם לכן, אולי אף במהלך האלף השני לפנה"ס.
התחרות היחידה שנערכה אז, על פי הגאוגרף היווני פאוסניאס, הייתה מרוץ הסטדיון, תחרות ריצה לאורך כ-190 מטרים. המילה האנגלית "סטאדיום" (stadium) נגזרת משם זה.
המשחקים האולימפיים היו גם המקום בו החלה המסורת היוונית של תחרויות בעירום מלא.
מספר קבוצות נלחמו על השליטה באירוע, שמשמעה היה יוקרה ורווח פוליטי. פאוסניאס כותב כי בשנת 668 לפנה"ס שלחה העיר פיסה את פיידון מארגוס לתפוס את השליטה על המשחקים מידי העיר אליס, הוא הצליח, ובאותה שנה פיקח אישית על המשחקים. בשנה שלאחר מכן תפסה אליס את השליטה בחזרה.
הסופר האתונאי קסנופון תיעד את תקיפת האלנים (בני העיר אליס) בשנת 364 לפנה"ס בגמר הפנטאתלון של המשחקים, בזמן שהפיסאנים שלטו. האלנים דחפו את המגינים כמעט עד למזבח, אך נסוגו עקב חצים שנורו עליהם ממבואות המזבח. באותו הלילה הקימו המגינים גדר סביב האזור, ובבוקר המחרת ראו האלנים את עוצמתם של הכוחות המגנים ונסוגו סופית.
המשחקים האולימפיים היו חלק מהמשחקים הפאן-הלניים, ארבע תחרויות שנערכו פעם בשנתיים או בארבע שנים כך שלפחות תחרות אחת תיערך כל שנה. המשחקים האולימפיים היו החשובים והיוקרתיים ביותר מבין הארבע. פסגת עולמו של כל ספורטאי מצטיין באותם ימים הייתה לזכות בכל ארבע התחרויות, שכונו "פריודוס" (מחזור/סיבוב).