cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אגן ויטווטרסראנד
מקור גאולוגי
ההתרוממות של צפון קראטון קאפוואל, בנוסף לתהליך האורוגנזה (בניית הרים), לקראת סוף השקעת המשקעים של "חבורת וסט רנד" גרמה לנסיגת ים ויטווטרסראנד. האזור של הקראטון שעל חלקו העליון שוכנת כיום יוהנסבורג, הפך למישור רחב שבו זרמו נהרות רבים, שהשתרע לאורך כל החוף הצפוני והמערבי של הים שהתכווץ, בקשת שהשתרעה מאוונדר (Evander) במזרח, דרך יוהנסבורג, קרלטונוויל (Carletonville) ואז דרומה לקלרקסדורפ (Klerksdorp) וולקום (Welkom) בדרום מערב. הנהרות יצרו דלתאות רחבות של נהרות פְּזָרוֹת (braided deltas), שבהם היו ערוצים משתלבים רבים שבהם זרמו המים לאיטם ושבהם שקעו כל החומרים הכבדים שהגיעו יחד עם זרם המים מההרים: חלוקי נחל גדולים, ומינרלים כבדים, כדוגמת זהב, פיריט ואורניניט. הזהב היה במצב של יסוד חופשי (כלומר לא כחלק מתרכובת). אצות כחוליות שגשגו במים עשירים במינרלים אלו. הקרוגן או הביטומן, אותם מוצאים בצמוד למשקעי הזהב מייצגים קרוב לוודאי את השרידים של אותם מיקרו-אורגניזמים מבצעי הפוטוסינתזה מעידן הארכאיקון.
ידוע שבמהלך 200 השנים הבאות הוצף מישור ההצפה שוב ושוב, לעיתים הוא עבר סחיפה, לעיתים הצטברו עליו משקעים מחדש. התוצאה הייתה שכבה בעובי 2,500 מטרים המכונה "חבורת סנטרל רנד". חבורת סנטרל רנד הצעירה יותר היא שמכילה את מרבית הקונגלומרטים המכילים זהב שכיום הם בעלי חשיבות כלכלית רבה.
יצירת "חבורת סנטרל רנד" הופסקה בחטף על ידי קילוחי לבה מסיביים שיצרו את לבות ונטרסדורפ (Ventersdorp lavas) מהתפרצויות שהתחוללו לפני 2,715 מיליון שנים. על מקור קילוחי הלבה יש כמה השערות. ייתכן שמקורם בהתנגשות בין קראטון קאפוול לבין קראטון זימבבווה, שבסופו של דבר התחברו על מנת ליצור יחידה יבשתית אחת.
המאורע האחרון שהייתה לו השפעה עיקרית על הגאולוגיה של אגן ויטווטרסראנד והחשיפה שלו באזור יוהנסבורג היה פגיעה רבת עוצמה של מטאוריט או אסטרואיד כ-110 קילומטרים מדרום מערב ליוהנסבורג לפני כ-2,020 מיליון שנים. מרכז הפגיעה היה קרוב לכפר פרדפורט (Vredefort) של ימינו, והוא נתן את שמו לשריד הגאולוגי של המאורע הכביר: מכתש פרדפורט. לא רק שהשרידים מפגיעה זו הם העתיקים ביותר על פני כדור הארץ, אלא שהוא גם מכתש הפגיעה הגדול ביותר שהותיר את רישומו בגאולוגיה של כדור הארץ כיום. מטאוריט או אסטרואיד שקוטרו בין 10 ל-15 קילומטרים יצר מכתש בקוטר של 300 קילומטרים, תוך עיוות של כל שכבות הסלע בתוך מעגל זה. יוהנסבורג שוכנת בקרבת השוליים החיצוניים של מכתש פגיעה זה. בקרבה המיידית לפגיעה התרוממו והתהפכו כל שכבות הסלע התת-קרקעיות, וכך נחשפו הסלעים של ויטווטרסראנד בקשת במרחק 25 קילומטרים ממרכז הפגיעה. לרוע המזל אין מרבצי זהב במחשופים אלו. עם זאת, פגיעת המטאוריט הנמיכה את אגן ויטווטרסראנד בתוך המכתש. תהליך זה הגן עליו מסחיפה מאוחר יותר, אבל חשוב יותר, ייתכן שהרימה אותו קרוב לפני השטח קרוב לשפת המכתש בקרבת יוהנסבורג. למעשה, מלבד מחשופי ויטווטרסראנד (המקומות שבהם נחשפו הסלעים בפני השטח) בקרבה למכתש פרדפורט, כל יתר המחשופים מופיעים בקשת במרחק של 80–120 קילומטרים ממרכז מכתש הפגיעה, ממערב לו, מצפון-מערב, מצפון ומצפון-מזרח. כך שסביר להניח שאלמלא פגיעת המטאוריט בפרדפורט לפני למעלה משני מיליארד שנים, לא היינו מגלים מעולם את מרבצי הזהב העשירים מתחת לאדמת דרום אפריקה, או שהם היו נסחפים במהלך תהליך יצירת הרמה של דרום אפריקה בעבר הגאולוגי הקרוב: מלפני 150 מיליון שנים, ויותר מכך במהלך 20 מיליון השנים האחרונות.
מקור הזהב
מרבית הזהב והמתכות הכבדות האחרות מרוכזים בגלעין כדור הארץ. עדויות המבוססות על מחקרים באיזוטופים של טונגסטן הוכיחו שמרבית הזהב המצוי בקרום כדור הארץ מקורו במעטפת כדור הארץ לשם הגיע לפני כ-3.9 מיליארד שנים (בערך בזמן בו נוצר קראטון קאפוואל) כתוצאה מהפגזת כדור הארץ במטאוריטים. הפגזה זו של המטאוריטים מכילי הזהב התרחשה מיליוני שנים לאחר שנוצר הגלעין כשהברזל ואיתו המתכות הכבדות האחרות שקעו למרכז הכדור. הזהב באזור אגן ויטווטרסראנד הושקע בדלתאות של נהרות הארכאיקון לאחר שנשטף מהחגורות הירוקות העשירות בזהב מצפון וממערב. מחקרים על איזוטופ רניום-אוסמיום מלמדים שהזהב במרבצי מינרלים אלו הגיעו ממחדרים בני 3 מיליארד שנים יוצאי דופן שמקורם במעטפת המכונים קומטיט המופיעים בחגורות ירוקות.
פרשת בלק
פָּרָשַׁת בָּלָק היא פרשת השבוע השביעית בספר במדבר. הפרשה עוסקת בעיקרה בסיפור ניסיונו של בלק מלך מואב לקלל את עם ישראל באמצעות בלעם בן בעור, במטרה להחליש את ישראל ולגרשם מגבולו. לבסוף אלוהים מאלץ את בלעם לברך את עם ישראל במקום לקלל. בסוף הפרשה מופיע גם חטא בעל פעור בו ישראל חוטאים עם בנות מואב ונענשים במגפה, פעולת הקנאות של פנחס מסיימת את המגפה. לרוב קוראים את הפרשה בשבת שלפני שבעה עשר בתמוז.
בחוץ לארץ, בשנים שבהן יום טוב שני של שבועות חל בשבת קוראים את פרשת בלק ביחד עם פרשת חוקת. לפי מנהג תימן המקורי, שמקורו מהגאונים, במקום לחבר את מטות ומסעי (ברוב השנים), מחלקים את פרשת חוקת לשניים ומחברים את חציה הראשון (עד פרק כ', פסוק כ"א) לפרשת קרח, ואת חציה השני, "פרשת ויסעו מקדש" (משם ואילך), לפרשת בלק. כיום מעטים מבני יהדות תימן משמרים מנהג זה בארץ ישראל, אך נפוץ יותר בקהילות התימנים בארץ ישראל לחבר חוקת ובלק, ויש נוהגים לחבר מטות ומסעי, כשאר הקהילות.
לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב.
משלחת בלק אל בלעם
בלק מודאג מבואם של בני ישראל לתחום ארצו ושולח שליחים להזמין את בלעם לקלל את ישראל. בלעם מסרב לשליחים בטענה שאלוהים מתנגד ללכתו איתם. בלק שולח שליחים נוספים ובלעם עונה להם: לבסוף יוצא בלעם לארץ מואב לאחר שקיבל את התנאי שהציב לו אלוהים באותו לילה, לפיו יאמר רק את אשר ישים אלוהים בפיו.
אתונו של בלעם
בדרך למואב מופיע מלאך הניצב בדרכו של בלעם. המלאך אוחז חרב בידו במטרה להרוג אותו אך בלעם אינו רואה אותו וממשיך לרכב לכיוונו. אתונו לעומת זאת רואה את המלאך ומפחדת, כתוצאה מכך היא סוטה מהדרך. בלעם, שאינו מבין את פשר התנהגותה המוזרה, מכה אותה כדי להשיבה אל הדרך. המלאך מוסיף וחוסם את דרכו שוב, גם בפעם השנייה והשלישית האתון מנסה להתחמק ובלעם מוסיף להכותה. בפעם השלישית מתרחש מחזה ניסי כאשר אלוהים פותח את פי האתון אשר מסבירה לבלעם את פשר התנהגותה המוזרה. שיחת האתון ומפגש בלעם עם המלאך כפי שמופיעה בתורה:
משלי בלעם
בלעם נפגש עם בלק ומורה לו לבנות שבעה מזבחות ולהקריב עליהם שבעה פרים ושבעה אילים, כדי שרוח הנבואה תשרה עליו. למורת רוחו של בלק ובניגוד לתוכניותיו, בלעם מרעיף על עם ישראל נבואות ברכה ושבח במקום לקללם. לאחר שבלק מביע תרעומת, בלעם מודיע שוב ושוב על כוונתו לומר רק את הדברים שאלוהים שם בפיו. התרחשות זו חוזרת על עצמה שלוש פעמים. לאחר שבלק מצהיר על אכזבתו בפעם השלישית, מוסיף בלעם עוד נבואה שעיקרה תחזיות על עתיד העמים באזור.
חטא בעל פעור וקנאת פינחס
בסיום הפרשה מתואר חטא בעל פעור: בני ישראל חוטאים וזונים עם בנות מואב ואף משתחווים לאלוהי מואב. בעקבות כך פורצת מגפה בעם. פנחס מקנא לאלהים ודוקר ברומח מנהיג ישראלי שזנה עם מדיינית לעיני העם, ובעקבות כך נעצרת המגפה.
מבנה הפרשה
בפרשת בלק יש 104 פסוקים, אשר מאוגדים בפרשיה אחת פתוחה ועוד אחת סתומה. הפרשה מכילה 3 סדרים, כאשר הפרשה מתחילה בתחילת סדר ומסתיימת בסוף סדר וזאת בניגוד לכך שהיא מתחילה באמצע פרק ומסתיימת באמצע פרק לפי החלוקה לפרקים.
תאריכי הקריאה
השבת בה קוראים את פרשת בלק יכולה לחול בשבעה תאריכים שונים:
הפטרה
ההפטרה היא בספר מיכה, מ (האיטלקים מתחילים ב) עד. מיכה מזכיר בנבואתו את פרשת בלעם:
תניסתרופאוס
תניסתרופאוס (שם מדעי: Tanystropheus; פירוש השם: "מתלים ארוכים") הוא סוג של זוחל ימי קדום ממשפחת התניסתרופאיים, שדמה לפליוזאורים וחי בתקופה טריאס תיכון, לפני 228–245 מיליון שנה. מאובני יצור זה נמצאו בדרום אירופה (באיטליה ושווייץ), המזרח התיכון וסין.
מאפיינים
התניסתרופאוס היה זוחל ארוך צוואר שהגיע לאורך שישה מטרים, כשצווארו רב החוליות היווה כשלושה מטרים מאורכו. תחילה סברו שיצור זה קרוב לפטרוזאורים, אך בהמשך הניחו שהוא חי בים, והיה שייך לקבוצת זוחלים קדומה - פרוטורוזאוריה. מהסוג נמצאו שלושה מינים.
בדומה לאריות ים מודרניים, ככל הנראה, היה התניסתרופאוס נח על החופים והסלעים, ושוחה בים במרדף אחרי דגים. ייתכן שהוא הסתער על טרפו במהירות באמצעות צווארו בדומה לאנפות.
יצורים אלה נכחדו לאחר תור הטריאס.
בתרבות
זוחל ימי זה מופיע בסדרה "מפלצות ים" ובסרט "Sea Rex 3D".
וילהלם השלישי, רוזן תורינגיה
וילהלם השלישי, רוזן תורינגיה (בגרמנית: Wilhelm III. der Tapfere von Sachsen; 30 באפריל 1425 - 17 בספטמבר 1482), היה מרקיז מייסן בין השנים 1445–1464, ורוזן תורינגיה בין השנים 1445–1482.
ביוגרפיה
בשנת 1428 מת אביו פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, ואחיו פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו, יחד עם וילהלם ואחיו זיגיסמונד מסקסוניה והיינריך מסקסוניה. לאחר מותו של היינריך בשנת 1435 ומינויו של זיגיסמונד בשנת 1440 לבישוף וירצבורג, חילקו ביניהם פרידריך ווילהלם את הנחלות בשנת 1445, פרידריך קיבל את נסיכות הבוחר מסקסוניה, ואילו וילהלם קיבל את רוזנות תורינגיה. ב-2 ביוני 1446 התחתן וילהלם עם אנה מאוסטריה, רוזנת תורינגיה, בתם של אלברכט השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואליזבת מלוקסמבורג, ממנה נולדו לו שתי בנות. סכסוכים על החלוקה הובילו בשנת 1446 למלחמת האחים הסקסונית, שהסתיימה בשנת 1451 בשלום נוימבורג. בשנת 1459 חתמו פרידריך ווילהלם על אמנת אגר יחד עם גאורגה פודבראדי, מלך בוהמיה, ובה סוכמו הגבולות בין בוהמיה לסקסוניה בשיא הרי ההארץ ובאמצע נהר האלבה, ואלו הגבולות עד ימינו בין צ'כיה לגרמניה.
ב-7 בספטמבר 1464 מת וילהלם בויימאר, ומכיוון שהיו לו רק בנות, ירשו את נחלותיו אחייניו ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה ואלברכט השלישי, דוכס סקסוניה. בשנת 1485 פוצלה הנחלה בין האחים; ארנסט קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה).
משפחתו
ב-2 ביוני 1446 התחתן וילהלם עם אנה מאוסטריה, רוזנת תורינגיה, בתם של אלברכט השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואליזבת מלוקסמבורג, ממנה נולדו לו שתי בנות:
עין הבשור (מעיין)
מעיין הבשור או עין הבשור המכונה בערבית עין שלאלה, הוא מעיין שופע הנמצא בתחום גן לאומי אשכול שבנגב המערבי.
גאוגרפיה
מקור מי הנביעות באזור נחל בשור הוא במי נגר תת-קרקעיים המתפרצים החוצה לאורך קטע הנחל: בחורף מי הגשמים חודרים לקרקע ונעצרים בשכבת איטום (אקוויקלוד) המורכבת מקירטון, מחרסיות או מחווארים. האזור שבו נוצרים מי התהום (האקוויפר) הוא בשכבת החלוקים שהיוותה בעבר את תשתיתו של נחל קדום שזרם בעוצמה רבה - הבשור הקדמון. תוואי נחל בשור, אשר חתר את ערוצו באזור התוואי העתיק של הבשור הקדמון, חשף את מי התהום, דבר שמביא לפריצה של המים החוצה.
אינטרגאמא
אינטר גאמא חברה להשקעות בע"מ היא חברת החזקות ישראלית שנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
היסטוריה
אינטרגאמא נוסדה בשנת 1965 בידי איסר פן ויצחק אלמוג שריכזו בבעלות החברה את דלתה קולור שייצגה את חברת קודאק בישראל, את דלתה פילם שעסקה בשירות פיתוח תמונות, את דלתה חברה למסחר שייצגה את אוליבטי את דלתה ציוד הנדסי שעסקה ביבוא ציוד ביטחוני לישראל. בשנת 1973 רכשה החברה לישראל את השליטה בחברה, אולם היא מכרה את החזקותיה בשנת 1976 לקבוצת שאול אייזנברג. הרכישה בוצעה באמצעות חברת ההשקעות "פריון" שהייתה בבעלות אייזנברג, אך בפועל נוהלה על ידי מקרבו מיכאל אלבין. באותה עת מונה תנחום אורן כמנכ"ל החברה, הוא גם החזיק בכ-16% מהמניות.
בשנת 1983 היו עיקר רווחיה של החברה מענף הצילום. באותה שנה ביקשה החברה להנפיק מניות בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אולם ההנפקה נדחתה למרץ 1984 בעקבות קריסת הבורסה באותה שנה.
בשנת 1988 רכשה שוב החברה לישראל 57% ממניות החברה מקבוצת אייזנברג (אייזנברג באותה עת גם החזיקה בשליטה בחברה לישראל). באותה שנה רכשה גם אינטרגאמא את "איפריה של קולנוע", חברת הפצה לסרטי קולנוע ורשת ספריות וידאו. אולם אחרי שנתיים יצאה מההשקעה ברשת ספריות הווידאו.
בשנת 1998 רכש מנכ"ל אינטרגאמא, תנחום אורן, 69% מהמניות מידי "החברה לישראל" תמורת 23 מיליון דולר. שאר המניות שהחזיקה החברה לישראל נמכרו למשפחת ספרא באמצעות חברת פ.י.ב.י. אחזקות. פיבי מכרה את המניות בשנת 2010.
בסוף שנת 1999 חברת הבת דלתא פילם רכשה והתמזגה עם הלקוחה הגדולה ביותר שלה, רשת חנויות הצילום אוריינט קולור.
בשנת 2017, בעקבות חקיקת החוק לקידום התחרות ולצמצום הריכוזיות, חילקה החברה את מניות חברת הבת רפק תקשורת ותשתיות שגם נסחרה בבורסת לניירות ערך בתל אביב כדיבידנד בעין. זאת מאחר שהחוק חייב לצמצם את פירמידות השליטה בבורסה למבנה של עד שתי שכבות של חברות ציבוריות עד לסוף 2019.
תחומי פעילות
נכון לשנת 2021 לחברה תחום פעילות אחד, השקעה בנדל"ן מניב. הכולל שטחי משרדים שמשכירה החברה בהרצליה ובכפר נטר.
בעבר החזיקה החברה במספר חברות בת:
הממונה על הביטחון במערכת הביטחון
הממונה על הביטחון במערכת הביטחון (בראשי תיבות: מלמ"ב, באנגלית: Director of Security of the Defense Establishment) הוא אגף במשרד הביטחון שאחראי על אבטחת משרד הביטחון, תעשיות הנשק הישראליות והגופים בישראל העוסקים בפיתוח וייצור של נשק להשמדה המונית וכן האמצעים להתגוננות מנשק שכזה, בהם הקריה למחקר גרעיני, המכון למחקר ביולוגי וכן יחידות צה"ל העוסקות בתחומים אלו.
המלמ"ב הוא מהאגפים החשאיים ביותר במשרד הביטחון. באתר האינטרנט של המשרד מוזכר המלמ"ב, אולם בניגוד לגופים רבים במשרד, לא מוזכר תקציבו, פעולותיו או כל פרט אחר בדו"ח השנתי המוגש בהתאם לחוק חופש המידע. למלמ"ב קשר הדוק עם השב"כ, ששותף בוועדה לבחירת המלמ"ב. בשל היקף פעילותו ועצמאותו, מתואר המלמ"ב לעיתים כסוכנות המודיעין הרביעית (לצד אמ"ן, המוסד והשב"כ).
במסגרת תפקידו, מבצע המלמ"ב תחקור של העובדים, ביקורות אבטחה, אישור על חשיפת טכנולוגיה, חקירות למציאת שחיתות ומניעת דליפת מידע מסווג. כמו כן אחראי המלמ"ב להפעלת סוכנים העוסקים בהשגת מודיעין טכנולוגי במדינות זרות. תחום זה היה באחריות הלשכה לקשרי מדע (לק"ם), אך בשנת 1986, לאחר פרשת פולארד, הועברו סמכויות הלק"ם למלמ"ב.
היסטוריה
העומד בראש המלמ"ב (המכונה גם הוא המלמ"ב) היה מאז הקמתו חיים כרמון, ובשנת 1986 החליפו יחיאל חורב, שעמד בראש המלמ"ב עד פרישתו לגמלאות ביולי 2007. החליפו אמיר קין, שהיה קודם לכן עוזר מנכ"ל משרד הביטחון. חורב והמלמ"ב הותקפו רבות לאורך השנים על גישתם הקיצונית לאבטחת סודות, אפילו כאלה שנחשפו באופן חלקי. לטענת מקטרגיהם, דרכי הפעולה של המלמ"ב אינן עולות תמיד בקנה אחד עם אופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל והטיפול הקיצוני הזה גורם להעצמת אנשים כגון מרדכי ואנונו ומגביר את העניין בהם.
פרשיות ריגול שבטיפול בהן היה מעורב המלמ"ב הן פרשיות מרדכי ואנונו ומרקוס קלינגברג. כתב אישום שהוגש ביוזמת המלמ"ב נגד תת-אלוף יצחק יעקב (יצה) בטענה שחשף סודות ביטחוניים הסתיים בזיכויו בשני סעיפים והרשעתו בשלישי. בשנת 2009 הוגש לאישור הצנזורה הסרט הדוקומנטרי "ממלכת הסוד" העוסק בתפקוד המלמ"ב בפרשה זו. הצנזורית הראשית פסלה חלקים מהסרט לאחר שהתייעצה עם המלמ"ב, אולם הסרט הוקרן לבסוף במלואו בערוץ 2 ב-12 בספטמבר 2010.
בדצמבר 2015 מונה ניר בן משה לכהן כראש המלמ״ב. סמוך לכניסתו לתפקיד הוביל להדחתו של ראש מנהלת חומה, יאיר רמתי, בשל עבירת ביטחון מידע.
ביולי 2019 פורסם תחקיר של מכון "עקבות" לחקר הסכסוך הישראלי-פלסטיני ושל העיתון "הארץ", שלפיו המלמ"ב סורק ארכיונים בישראל ומורה למנהליהם להסתיר בכספות מסמכים שלפי שיקול דעתו עלולים לפגוע בביטחון המדינה, או ביחסי החוץ שלה. מסמכים אלה עוסקים בין היתר בנושאי גרעין ובפשעי מלחמה שהתרחשו במהלך מלחמת העצמאות.
שלום קורן
שלום קורן (נולד ב-1951) הוא קצין צה"ל בדימוס, ששימש כקצין חימוש ראשי.
ביוגרפיה
קורן נולד בישראל וסיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "בויאר" בירושלים.
קריירה צבאית
בשנת 1969 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת חרוב. בסיירת עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר. קורן שימש בשורת תפקידים פיקודיים בסיירת, בהם מפקד פלוגה. בשנת 1973 פיקד קורן על כוח הפריצה למטוס בואינג 707 לבנוני שנחטף על ידי אזרח לובי והונחת בנמל התעופה בן-גוריון. קורן ואנשיו השתלטו על החוטף, החמוש באקדח, ושחרורו את בני הערובה. במלחמת יום הכיפורים הוביל קורן את פלוגתו בצליחת תעלת סואץ, בטיהור החיץ החקלאי ובחילוץ הצנחנים הנצורים במהלך הקרב בעיר סואץ.
בשנת 1974 הוא סיים את שירותו ולמד הנדסת מכונות בטכניון. לאחר סיום לימודיו חזר קורן לשירות קבע בחיל החימוש. הוא מילא תפקידי מטה שונים בתחומי אחזקה ופיתוח ובשנת 1984 קודם לדרגת סגן-אלוף ומונה לראש ענף תובה ברשות לפיתוח טנק המרכבה. בשנת 1989 מונה קורן למנהל מפעל המרכבה במרכז שיקום ואחזקה ובשנת 1991 קודם לדרגת אלוף-משנה ולתפקיד ראש הרשות לפיתוח המרכבה.
קורן למד שנת לימודים במכללה לביטחון לאומי וסיים לימודי תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. לאחר העלאתו לדרגת תת-אלוף הוא שימש ראש מנהלת המרכבה והרק"ם (מנת"ק). בתפקיד זה הוא היה שותף לזכייה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1997 על פיתוח מערכת בקרת האש "ברק זוהר" לטנק המרכבה.
בשנים 1998–2000 כיהן קורן כקצין חימוש ראשי. במהלך תקופת כהונתו החל ארגון מחדש של החיל במסגרת היחידה הטכנולוגית שהוקמה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
קריירה אזרחית
לאחר פרישתו מהצבא מונה לראש פרויקט ההשבחה בתעשייה הצבאית של טנקי M60 פטון של צבא טורקיה - טנק "הסברה". אחר כך שימש יושב ראש חברת "אימקו תעשיות", חברה ציבורית העוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק של מוצרים בתחומי האלקטרוניקה, והמכניקה המיועדים בעיקר לשימוש צבאי.
מאט מקגורי
ביוגרפיה
מקגורי נולד וגדל במנהטן, ניו יורק, והחל להופיע בגיל תשע. לאחר שסיים את לימודי התיכון בניו יורק, החל ללמוד באמרסון קולג' בבוסטון, מסצ'וסטס. לפני שפתח בקריירת משחק, מקגורי עבד בין היתר כמאמן אישי, כותב טור דעה בענייני בריאות במזין הלייפסטייל "Men's Journal" ומפתח גוף.
מאט מגדיר עצמו כפמיניסט ומתעניין בנושאים חברתיים שונים, כמו גם חבר בתנועה הפוליטית "התנועה לפירוק המשטרה".
קריירה
בשנת 2011 מקגורי עשה את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה באופרת הסבון של רשת ABC, "לחיות את החיים". הוא מאוחר יותר הופיע עם תפקידי אורח קטנים בסדרות "מבוקש", "אחת שיודעת", "רופא להשכיר" ו"אלמנטרי".
ב-2013, קיבל תפקיד משנה בתור הסוהר ג'ון בנט בסדרת הדרמה קומית של נטפליקס, "כתום זה השחור החדש" שנוצרה על ידי ג'נג'י כהן ומבוססת על ספרה האוטוביוגרפי של פייפר קרמן. דמותו שבה לתפקידי אורח בעונה השנייה והשלישית של הסדרה.
בשנים 2014-2020 הוא גילם במשך שש עונות את דמותו של הסטודנט למשפטים אשר מילסטון בסדרת הדרמה המשפטית "המדריך לרוצח" שיצרה והפיקה שונדה ריימס עבור רשת הטלוויזיה ABC.
בשנת 2018 שיחק בסרט הקומדיה "סטפ סיסטרס"; סרט מקורי של הזרמת המדיה נטפליקס.
בשנת 2020 שיחק בסרט הדרמה של הבמאי פרנטיס פני "בוסר"; גם הוא סרט של נטפליקס, שם שיחק בתפקיד של הרווארד, חברו ללימודים של אלייז'ה (מאמדו אצ'יי). לאחר מכן, המשיך לשחק בהפקות מקוריות של נטפליקס, בין היתר בקומדיה הרומנטית משנת 2021; "טוב על הנייר" בדמותו של בראט, דודן של אנדראה (אלייזה שלזינגר).
בשנת 2022 כיכב בסדרת האימה והמסתורין "ארכיון 81" בדמותו של מארק היגינס, מנחה פודקאסט הפאונד פוטג' העל-טבעי "אותות מסתוריים". הסדרה עלתה לסטרימינג של נטפליקס ב-14 בינואר וקיבלה ביקורת אוהדות לרוב.
מפה ימית
מפה ימית הוא ייצוג גרפי של אזור ים ואזורי חוף סמוכים. היא עשויה להראות עומקי מים וגבהים של יבשה מפה טופוגרפית, מאפיינים טבעיים של קרקעית הים, פרטי קו החוף, סכנות ניווט, מיקומים של עזרים טבעיים ומעשה ידי אדם לניווט, מידע על גאות וזרמים, פרטים מקומיים על השדה המגנטי של כדור הארץ, ותוצרת אדם מבנים כגון נמלים, מבנים וגשרים. מפות ימיות הם כלים חיוניים לניווט ימי. מדינות רבות דורשות מספינות, במיוחד ספינות מסחריות, לשאת אותן. מפות ימיות עשויות להיות מודפסות על נייר או מפות ניווט אלקטרוניות ממוחשבים. הטכנולוגיות האחרונות הפכו מפות נייר אשר מודפסות "לפי דרישה" עם נתונים קרטוגרפיים שהורדו לבית הדפוס המסחרי עוד בלילה שלפני ההדפסה. עם כל הורדה יומית, נתונים קריטיים כגון הודעות מקומיות לשייטים, מתווספים לקובצי מפות לפי דרישה, כך שמפות אלו יהיו מעודכנים בזמן ההדפסה.
מקורות ופרסום מפות ימיות
מפות ימיות מבוססות על סקרים הידרוגרפיים. מכיוון שהסקר מחייב עמל רב וגוזל זמן, נתונים הידרוגרפיים עבור אזורי ים רבים עשויים להיות ישנים ולעיתים אינם אמינים. עומקים נמדדים במגוון דרכים. בעת המודרנית, הדהוד משמש למדידת קרקעית הים בים הפתוח. כאשר מודדים את עומק המים הבטוח מעל מכשול כמו ספינה טרופה, בודקים את העומק המינימלי על ידי טאטוא השטח בצורה אופקי. זה מבטיח שהקצוות שקשה לאתר, כגון תרנים, לא יהוו סכנה לכלי שיט המנווטים מעל המכשול.
מפות ימיות מונפקות מכוח המשרד ההידרוגרפי הלאומי במדינות רבות. מפות אלו נחשבים "רשמיות" בניגוד לאלו שנעשו על ידי מפרסמים מסחריים. משרדים הידרוגרפיים רבים מספקים עדכונים ידניים קבועים, לפעמים שבועיים, של המפות באמצעות סוכני המכירות שלהם.
משרדים הידרוגרפיים בודדים מייצרים סדרות מפות לאומיות ובינלאומיות. בתיאום של הארגון ההידרוגרפי הבינלאומי. סדרת המפות הבינלאומית היא מערכת עולמית, אשר מפותחת במטרה לאחד כמה שיותר מערכות מפות.
ישנם גם מפות שפורסמו מסחרית, שחלקם עשויות לשאת מידע נוסף בעל עניין מיוחד. למשל לקברניטי יאכטות.
תיקוני מפות
אופיו של נתיב מים המתואר במפה עשוי להשתנות, ועזרים מלאכותיים לניווט עשויים להשתנות בהתראה קצרה. לכן, אין להשתמש במפות ישנות או לא מתוקנות לניווט. כל יצרן של מפות ימיות מספק גם מערכת ליידע ימאים על שינויים המשפיעים על המפה. בארצות הברית, תיקוני מפה והודעות על מהדורות חדשות מסופקים על ידי סוכנויות ממשלתיות שונות בדרך של הודעה מקומית לימאים, ו"הודעה לשידור לשייטים". בארצות הברית, ל-NOAA יש גם שותף הדפסה שמדפיס (הדפסה לפי דרישה), והם מכילים את התיקונים וההודעות העדכניות ביותר בזמן ההדפסה. כדי לתת הודעה לימאים, שידורי הרדיו מספקים הודעה מוקדמת על תיקונים דחופים.
דרך טובה לעקוב אחר עדכונים היא באמצעות "כרטיס תיקון מפה ופרסום". באמצעות מערכת זו, הנווט אינו מעדכן מיידית כל מפה בתיק כאשר מגיעה "הודעה לימאים" חדשה, אלא יוצר כרטיס לכל מפה ומציין את התיקון בכרטיס זה. כשמגיע הזמן להשתמש ב מפה, הוא מושך את המפה ואת הקלף של ה מפה, ומבצע את התיקונים המצוינים בתרשים. מערכת זו מבטיחה שכל מפה מתוקנת כראוי לפני השימוש. ימאי נבון צריך להשיג מפה חדשה אם הוא לא עקב אחר תיקונים והמפה שלו היא בת יותר ממספר חודשים.
הודעות דיגיטליות שונות למערכות ים זמינות לתיקון מפות בריטיות כמו גם מפות של NOAA. מערכות אלו מספקות רק תיקונים רלוונטיים לכלי שיט באמצעות דואר אלקטרוני או הורדות אינטרנט, ומצמצמות את הזמן הדרוש למיין תיקונים עבור כל מפה. במקביל מסופקים מעקבים לסיוע בתיקונים.
משמר החופים הקנדי מפיק את הפרסום "Notice to Mariners" המודיע לימאים על ענייני בטיחות ניווט חשובים המשפיעים על המים הקנדיים. פרסום אלקטרוני זה מתפרסם על בסיס חודשי וניתן להורדה מאתר האינטרנט של הודעות לימאים (NOTMAR). המידע בהודעה לשייטים מעוצב כדי לפשט את התיקון של מפות נייר ופרסומי ניווט.
קיימות שיטות שונות ומגוונות לתיקון מפות ניווט אלקטרוניות.
מגבלות המפות
בשנת 1973 פגעה ספינת המשא MV Muirfield באובייקט לא ידוע ב בעומק הרשום כיותר מ־5,000 מטר וכתוצאה מכך נגרם נזק רב לשדרית האניה בשנת 1983, ערכה ספינת מחקר של הצי המלכותי האוסטרלי את האזור שבו ניזוקה Muirfield, ושרטטה בפירוט את הסכנה לניווט. הגילוי הדרמטי של "הר מוירפילד" מצוטט לעיתים קרובות כדוגמה למגבלות בדיוק האנכי של חלק מהאזורים הימיים כפי שמיוצג במפות ימיות, במיוחד במפות בקנה מידה קטן.
בשנת 1992 פגעה אוניית הנוסעים ''Queen Elizabeth 2" בסלע תת-ימי לא מסומן, בקרבת בלוק איילנד, באוקיינוס האטלנטי.
בנובמבר 1999, אסדת הצלילה הכבדה Mighty Servant 2 התהפכה וטבעה לאחר שפגעה בצוק תת-ימי לא ידוע ליד אינדונזיה. חמישה אנשי צוות נהרגו ו-Mighty Servant 2 הוכרז כאובדן מוחלט.
בשנת 2005 הצוללת USS San Francisco נתקלה בהר ימי לא ידוע, כ-560 קילומטרים דרומית לגואם במהירות של 35 קשר, ספגה נזק חמור וימאי אחד נהרג.
בספטמבר 2006 עלתה הדוברה המתרוממת "אוקטופוס" על הר תת-ימי לא ידוע בתוך איי אורקני, בזמן שנגררה על ידי הגוררת "הרולד". נזק בשווי מיליון ליש"ט נגרם לדוברה ועיכוב העבודה על התקנת אב טיפוס של מחולל חשמל מאנרגיית גאות ושפל. כפי שנאמר ב-Mariners Handbook ובדו"ח התאונה שלאחר מכן: "אף תרשים אינו ניתן לטעויות. כל תרשים עלול להיות לא שלם".
הקרנת מפה, מיקומים ומסבים
ההשלכה הראשונה, שהומצאה על ידי מרינוס מצור בערך בשנת 100 לספירה לפי תלמי, הייתה מה שנקרא כיום "השלכה מלבנית". אף על פי שזה היה נוח לימים קטנים כמו הים האגאי, זה לא התאים לימים הגדולים מהים התיכון או לאוקיינוס פתוח. חוקרים מוקדמים נאלצו להשתמש בו בגלל חוסר פתרון טוב יותר.
השלכה גנומונית משמשת עבור מפות המיועדות לניווט במעגל גדול.
הכיוון הוא הזווית בין הקו המחבר בין שתי נקודות העניין לבין הקו מנקודת המוצא צפונה, כגון קורס של ספינה או קריאת מצפן לנקודת ציון. במפות ימיות, החלק העליון של המפה הוא תמיד צפון אמיתי, ולא צפון מגנטי שאליו מצביע המצפן. רוב המפות כוללות את שושנת הרוחות המתארת גם את ההבדל בין הצפון המגנטי לצפון האמיתי באותו מקום - וריאציה.
לשימוש בהיטל מרקטור יש חסרונות. היטל זה מציג את קווי האורך כמקבילים. על הגלובוס ובעולם האמיתי, קווי האורך מתכנסים כשהם מתקרבים לקוטב הצפוני או הדרומי. המשמעות היא שהמרחקים מזרח-מערב מוגזמים בקווי רוחב גבוהים. ההיטל מגדיל את המרחק המוצג בין קווי הרוחב (מרחקי צפון-דרום) בפרופורציה. לכן ריבוע מוצג כריבוע בכל מקום בתרשים, אבל ריבוע בחוג הארקטי נראה גדול בהרבה מריבוע באותו גודל בקו המשווה. בשימוש מעשי, דקה אחת של קו רוחב היא, מייל ימי. לכן ניתן למדוד מרחקים במיילים ימיים במדרגות קווי הרוחב המודפסות בצדי המפות.
מפות אלקטרוניות ומפות נייר
מפות ימיות קונבנציונליות מודפסות על גיליונות נייר גדולים במגוון של קנה מידה. אוניות ישאו בדרך כלל מפות רבות כדי לספק פרטים מספקים עבור האזורים שהם עשויים לבקר בהם. מפות ניווט אלקטרוניות, המשתמשות בתוכנת מחשב ובמאגרי מידע אלקטרוניים כדי לספק מידע ניווט, יכולים להגדיל או במקרים מסוימים להחליף מפות מנייר, אם כי יורדי ים רבים נושאים מפות נייר כגיבוי למקרה שמערכת המפות האלקטרונית תיכשל.
תיוג מפות ימיות
מפות ימיות חייבות להיות מסומנות עם מידע ניווט ועומק. ישנן כמה חבילות תוכנה מסחריות שעושות מיקום תווית אוטומטי עבור כל סוג של מפה או תרשים. מערכות מודרניות מציגות מפות אלקטרוניות עם IHO S - מפרט סטנדרטים 52.
פרטים על מפה ימית
סוכנויות הידרוגרפיה של מדינות רבות מפרסמות "מפה ראשית", המסבירה את כל הסמלים, המונחים והקיצורים המשמשים במפות שהם מייצרים לשימוש מקומי ובינלאומי כאחד. כל מדינה מתחילה עם הסמלים הבסיסיים, ומורשית להוסיף סמלים משלה למפות המקומיות שלה. ספינות נדרשות בדרך כלל לשאת עותקים של מפת ההסברים.
מידע לניתוב
המפה משתמשת בסמלים כדי לספק מידע ניתוב כגון מידע על קרקעית הים, וציוני דרך. כמה סמלים מתארים את קרקעית הים עם מידע כגון עומק, חומרים וכן סכנות אפשריות כגון ספינה טרופה. סמלים אחרים מציגים את המיקום והמאפיינים של מצוף, מאפיין אורות המגדלור, מאפיינים ומבנים של חוף ויבשה המועילים לקיבוע מיקום. הקיצור "ED" משמש בדרך כלל לתיוג מיקומים גאוגרפיים שקיומם מוטל בספק.
עומקים וגבהים
גבהים של מגדלורים למשל, ניתנים בדרך כלל ביחס לממוצע מים גבוהים (MHWS). מרווחים אנכיים, למשל. מתחת לגשר או כבל, ניתנים ביחס לגאות האסטרונומית הגבוהה ביותר (HAT). המפה תציין איזה נתון נמצא בשימוש.
השימוש ב-HAT עבור גבהים ו-LAT עבור עומקים, פירושו שהימאי יכול להסתכל במהירות על התרשים כדי להבטיח שיש להם מרווח מספיק כדי לעבור כל מכשול, אם כי ייתכן שיהיה עליהם לחשב את גובה הגאות כדי להבטיח את שלומם.
מידע גאות ושפל
לזרם הגאות וזרמים חזקים יש סמלי מפה מיוחדים. מידע על זרימת גאות ושפל עשוי להופיע במפות באמצעות תיבת נתוני גאות, המציינת את המהירות והעוצמה של זרמי הגאות והשפל במהלך כל שעה של מחזור הגאות.
מפות ימיות בישראל
המכון הגיאולוגי לישראל הוציא מפה בתימטרית לחוף הים התיכון.
השראה אלקטרוסטטית
השראה אלקטרוסטטית היא דרך בה יכול עצם טעון חשמלית ליצור טעינה של עצם אחר ללא מגע בין העצמים.
את ההשראה האלקטרוסטטית אפשר למדוד באמצעות אלקטרוסקופ, שהוא מכשיר למדידת מטען חשמלי. ראשית פורקים את האלקטרוסקופ, ולאחר מכן מקרבים אליו גוף טעון. למרות שהמטען הכולל באלקטרוסקופ לא השתנה, הוא הופרד לאזור חיובי יותר ואזור שלילי יותר. מכיוון שמדידת האלקטרוסקופ היא מקומית, הדבר יתפרש כמטען באלקטרוסקופ.
מספר מחוללים חשמליים, כגון מחולל ואן-דה-גראף משתמשים בעיקרון זה.
גרג קיניר
גרג קיניר (באנגלית: Gregory Kinnear; נולד ב-17 ביוני 1963) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה
גרג קיניר נולד בלוגנספורט שבמדינת אינדיאנה שבארצות הברית לאדוארד קיניר (Edward Kinnear), דיפלומט אמריקאי ולסוזן (Suzanne Kinnear), עקרת בית. לגרג שני אחים בוגרים - ג'יימס (נולד בשנת 1957) וסטיב (נולד בשנת 1959). בהיותו ילד, עברה משפחתו של גרג קיניר לעיתים קרובות ממקום מגורים אחד למשנהו בשל עבודת האב. בין השאר התגורר קיניר בביירות שבלבנון ובאתונה שביוון.
קיניר למד עיתונאות משודרת באוניברסיטת אריזונה שבטוסון. עם סיום לימודיו עבר ללוס אנג'לס שם עבד בחברת אמפייר אנטרטיינמנט. הוא נכשל במבחן במה לתפקיד של מגיש ברשת MTV אולם התקבל לעבודה ככתב בתחנה.
קריירת משחק
בשנת 1994 השתתף קיניר בתפקיד ראשי בקומדיה "בלנקמן", ובשנת 1995 השתתף בסרטו של סידני פולאק "סברינה" (עיבוד מחודש לסרטו של בילי ויילדר משנת 1954 הנושא אותו שם). בשנת 1996 השתתף בתפקיד הראשי בקומדיה "Dear God" ובשנת 1997 השתתף בדרמה הקומית "הכי טוב שיש" - תפקיד בגינו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר. ב-2011 שיחק את ג'ון קנדי במיני-סדרה "משפחת קנדי". בשנת 2012 שיחק לצד ג'ניפר קונלי בדרמה הרומנטית "כותבים, סיפור אהבה".
בשנת 2016 שיחק קיניר בדרמה הביוגרפית "באישור", בכיכובה של קרי וושינגטון, כאשר גילם את ג'ו ביידן, שופט וסנטור מטעם מדינת דלאוור.
ב-5 בינואר 2022 ביצע קיניר את הופעת הבכורה שלו בתיאטרון, כשגילם את דמות אטיקוס פינץ' במחזה "אל תיגע בזמיר" שמוצג בתיאטראות ברודוויי מאז שנת 2018, בעיבוד החדש מאת ארון סורקין. קיניר החליף בתפקיד את ג'ף דניאלס.
חיים פרטיים
ב-1999 נישא קיניר לדוגמנית האנגלייה הלן לבדון. לזוג שלוש בנות.
סאן
{{פירושונים|
תיאור מקרה
ברפואה, תיאור מקרה (case report) הוא סוג של מאמר מדעי המפרט את התסמינים, האבחנה, הטיפול והמעקב של מטופל בודד. הם בדרך כלל מתארים אירוע חריג, דרך טיפול חדשנית או תמונה יחודית אשר להם מטרות רפואיות, מדעיות וחינוכיות. לעתים, מפורסמים תיאורי מקרה של כמה חולים הסובלים מאותה המחלה ואז הפרסום יקרא סדרת מקרים (case series).
במקרים נדירים, מפורסמים תיאורי מקרה כדי לתאר סימפטומים של מחלה חדשה ומסתורית, וכך מוסבת תשומת הלב של שאר הרופאים לתופעה זו. למשל, מחלת האיידס תוארה לראשונה בספרות הרפואית בשנת 1981 בסדרת מקרים של חמישה חולים הומוסקסואלים. במקרה אחר, שלח הרופא האנגלי ווסט מכתב לעיתון Lancet בו תיאר את תסמונת ווסט בבנו שלו עצמו.
דוגמה נוספת היא מחלת הפרקינסון, אשר תוארה לראשונה על ידי ג'יימס פרקינסון בשישה חולים, אשר חלקם היו עוברי אורח שחלפו על ידו ברחוב. הרופא הנודע זיגמונד פרויד פרסם מספר תיאורי מקרה מרשימים אשר היוו אבן דרך ברפואה ובפסיכולוגיה.
הרי אדום
הרי אֱדוֹם הם הרים פוריים המצויים על רמה בדרום-מערב ירדן, ממזרח לערבה. אורך שרשרת ההרים הוא כ-170 קילומטר. הפסגה הגבוהה ביותר בהרי אדום היא הר רם, כ-40 קילומטר ממזרח לעקבה: גובהה כ-1,754 מטר מעל פני הים, והיא גם הפסגה השנייה בגובהה בירדן אחרי ג'בל אום אד-דמי. בארץ אדום גר בימי קדם העם האֲדומי, אשר לפי המסורת המקראית הוא מצאצאיו של עשיו, אחי יעקב.
רמת אדום היא רמה פורייה ועשירה במים יחסית לסביבתה, בשל גובהה הרב. ממערב מהווה הערבה את גבולה, מדרום ארץ מדין, אשר את גבולה מהווה ואדי חיסמה. ממזרח הופכת הרמה בהדרגה למדבר, ללא תוואי נוף בולט המבדיל ביניהם. מצפון, נחל זרד הנשפך לערבה הוא הגבול עם ארץ מואב. לעיתים מחולקים הרי אדום לשני אזורי משנה: החלק הצפוני, ששוכן מנחל זרד ועד לעיירה שובכ נקרא בשם ג'באל, ואילו הדרומי והגדול מביניהם, משובכ ועד לוואדי חיסמה, הוא הר שעיר הקרוי בפי הבדואים בשם ג'בל א-שערה.
דליה גריבאוסקאיטה
דליה גריבאוסקאיטה (בליטאית: Dalia Grybauskaitė; נולדה ב-1 במרץ 1956) היא נשיאת ליטא בין השנים 2019–2009. כיהנה בעבר כסגנית שר החוץ הליטאי, שרת האוצר הליטאית, וכ"נציבה האירופאית לתוכניות הכלכליות ולתקציב". כינויה הבולט הוא "אשת הברזל", והיא האישה הראשונה, והיחידה עד כה, שכיהנה כנשיאת ליטא. על שירותה את המדינה באירופה, ועל בחירתה לנשיאות קיבלה גריבאוסקאיטה שני אותות כבוד ליטאיים, ב-2003 וב-2009.
גריבאוסקאיטה אינה נשואה, כפי שמעידה התוספת לשם משפחתה (aitė), ואין לה ילדים. גריבאוסקאיטה, הדוברת ליטאית, אנגלית, רוסית, צרפתית ופולנית, הזכירה בין הדמויות המשמשות לה לחיקוי את מרגרט תאצ'ר ומהטמה גנדי. ברשותה חגורה שחורה בקראטה.
תחילת דרכה
גריבאוסקאיטה נולדה ב-1 במרץ 1956 למשפחה ממעמד הפועלים בווילנה. אמה ויטליה (1922–1989) עבדה כאשת מכירות ואביה, פוליקרפס (1928–2008), עבד כחשמלאי וכנהג. את לימודי התיכון סיימה בציונים ממוצעים. החל מגיל 11 עסקה גריבאוסקאיטה במקצועות הספורט והייתה שחקנית כדורסל חובבת. בגיל 19 עבדה במשך שנה כמפקחת בתזמורת הפילהרמונית הלאומית של ליטא ואחר כך החלה לימודיה באוניברסיטת סנקט פטרבורג (שנקראה אז "אוניברסיטת לנינגרד ע"ש ז'דאנוב") כתלמידה בחוג לכלכלה מדינית. בזמן לימודיה עבדה כפועלת מפעל. בשנת 1983 סיימה לימודיה עם ציון לשבח ושבה לווילנה, שם החלה לעבודה כמזכירה באקדמיה למדעים.
היא עבדה כמורה לכלכלה מדינית ומימון גלובלי בבית הספר הגבוה של המפלגה הקומוניסטית. בין השנים 1983–1989 היא הייתה חברת המפלגה הקומוניסטית של ליטא ולאחר שהמפלגה הקומוניסטית בליטא נפרדה מן המפלגה הסובייטית בדצמבר 1989, היא המשיכה בחברותה במפלגה זו עד יוני 1990. בשנת 1988 השלימה תואר דוקטור באקדמיה למדעי החברה במוסקבה.
דרכה כמדינאית
בין השנים 1991-1993 עבדה גריבאוסקאיטה כמנהלת המחלקה האירופית במשרד יחסי הכלכלה הבינלאומיים של ליטא. בשנת 1993 הועסקה על ידי משרד החוץ כמנהלת המחלקה ליחסים כלכליים וייצגה את ליטא בשיחות על הסכם הסחר החופשי בעת כניסתה של המדינה לאיחוד האירופי. זמן קצר אחר כך מונתה לשגרירת ליטא לאיחוד האירופי.
בשנת 1996 מונתה לשגרירת ליטא לארצות הברית ושימשה בתפקיד זה עד שנת 1999, עת מונתה לשרת האוצר של ליטא. בתפקידה כשרת אוצר הובילה משא ומתן עם הבנק העולמי וקרן המטבע הבינלאומית. בשנת 2000 מונתה לסגנית שר החוץ ובשנת 2001 מונתה לשרת האוצר בממשלת אלגירדס ברזאוסקאס. ליטא הצטרפה לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004 וגריבאוסקאיטה מונתה לנציבת ליטא לאיחוד באותו היום. עד ל-11 בנובמבר 2004 שימשה גריבאוסקאיטה כנציבת אירופה לחינוך ולתרבות ואחר כך מונתה לנציבת אירופה לתכנון כלכלי ולתיקצוב.
בסקר שהתפרסם בנובמבר 2005 נבחרה גריבאוסקאיטה ל"נציבת השנה" באיחוד וזאת על מאמציה הבלתי נדלים להסיט את הוצאות האיחוד האירופי לכיוון נושאים אשר יגבירו תחרותיות כגון מחקר ופיתוח. כנציבה לתכנון כלכלי ולתיקצוב היא מתחה ביקורת עזה על תקציב האיחוד האירופי. בעת שנכנסה לתפקידה רוב תקציב האיחוד היה על תוכניות חקלאיות.
גריבאוסקאיטה הציעה תוכנית תקציב לשנת 2008 שבה לראשונה בהיסטוריה של האיחוד ההוצאה על פיתוח ותעסוקה היווה את נתח הארי בתקציב, יותר מן ההוצאה על חקלאות ומשאבי טבע. היא מתחה ביקורת על ממשלת ליטא, בראשות גדימינאס קירקילאס על שאינה נוקטת בצעדים כלשהם לקראת המשבר הכלכלי המתקרב.
ב-26 בפברואר 2009 הכריזה גריבאוסקאיטה על מועמדותה לנשיאות ליטא בבחירות שנערכו באותה שנה. סקרים שנערכו באותו חודש הצביעו על יתרון ברור למועמדותה. היא רצה בבחירות כמועמדת עצמאית אף שמועמדותה נתמכה על ידי המפלגה השמרנית וארגונים לא-ממשלתיים. במסע הבחירות שניהלה התמקדה בנושאים כלכליים ובצורך בהתמודדות עם גל אבטלה גואה בליטא. בבחירות שנערכו ב-17 במאי 2009 זכתה גריבאוסקאיטה בניצחון מוחץ כשהיא מקבלת 68.18% מקולות הבוחרים, ההפרש הגבוה אי-פעם בבחירות לנשיאות ליטא.
גריבאוסקאיטה היא הנשיאה הראשונה של ליטא. העיתונות הזרה כינתה אותה "גברת הברזל של ליטא" בזכות דעותיה המוצקות ובזכות דרגת חגורה שחורה בקרטה בה היא מחזיקה.
AIG
AIG (ראשי תיבות של American International Group, Inc – הקבוצה האמריקנית הבינלאומית) היא תאגיד ביטוח אמריקני בינלאומי שמרכזו בעיר ניו יורק. ל-AIG מטה באירופה (בלונדון) ומטה באסיה (בהונג קונג).
ב-2016 קבע המגזין פורבס כי AIG היא התאגיד ה-87 בגודלו בעולם, עם כ-56,400 עובדים. בספטמבר 2008, לאחר שנכנסה לקשיי נזילות חמורים, קיבלה החברה סיוע בסך 182 מיליארד דולר מהממשל, ולמעשה הולאמה.
בשנת 2013 החזירה AIG את חובה לממשל האמריקאי ובעצם רכשה עצמה מחדש, תוך יצירת רווח של מיליארדי דולרים לממשל האמריקאי. AIG פעילה ב-80 מדינות ברחבי העולם.
ב-2018 דורגה החברה במקום ה-60 על ידי דירוג החברות של כתב העת Fortune. ההנהלה של AIG נמצאת בעיר ניו יורק, המטה האירופאי בלונדון, המזרח אסייתי בטוקיו והמטה האמריקאי והלטיני בניו יורק.
השנים הראשונות: 1919 עד 1939
AIG הוקמה בשנת 1919 בשאנגחאי שבסין, בידי קורנליוס ואן דר סטאר (1968-1892), אמריקאי יליד קליפורניה. החברה התרחבה באסיה וכן הרחיבה את עסקיה לאירופה, לאמריקה הלטינית ולמזרח התיכון. עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20 חברת AAU התרחבה לאורך סין כולה אל עבר אסיה הדרומית לרבות הפיליפינים, אינדונזיה ומלזיה. ב-1926 פתח סטאר את המשרד הראשון שלו בארצות הברית תחת השם AIU (ראשי תיבות של American International Underwriters, חתמים אמריקנים בינלאומיים).
ב-1939 העביר סטאר את המטה המרכזי של החברה משנגחאי לניו יורק.
התרחבות גלובאלית ומקומית: 1940 עד 1959
סטאר התמקד באמריקה הלטינית וב -1940 חדר להוואנה שבקובה. הצמיחה הקבועה של סוכנויות אמריקה הלטינית הוכיחה את עצמה כחיונית, במיוחד לאור מלחמת העולם השנייה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חדרה חברת AIU לשוק היפני והגרמני למטרת אספקת ביטוח עבור אנשי הצבא האמריקנים. עד סוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 של המאה הקודמת המשיכה AIU להתרחב באירופה ולהקים משרדים בצרפת, איטליה ובריטניה. בשנת 1952 סטאר החל להתמקד בשוק האמריקני תוך רכישת חברת Globe & Rutgers, חברה לביטוח, וחברות הבנות שלה. עד סוף העשור, הרזומה של החברה וביטוחי החיים של סטאר כללו רשת ענפה של סוכנויות ומשרדים בלמעלה מ-57 מדינות.
התארגנות מחודשת והתמקצעות: 1960 עד 1979
ב-1960 הועסק מוריס ר' גרינברג לפיתוח ארגון בריאות ותאונות בינלאומי. שנתיים לאחר מכן הגיעה ההצלחה. גרינברג העדיף למכור פוליסות ביטוח באמצעות סוכנים עצמאיים במקום דרך סוכנויות החברה, בכך חסך בהוצאות המשכורות. היעזרות בסוכנים עצמאיים אפשרה לתמחר את פוליסות הביטוח בהתאם לתשואה הפוטנציאלית שלה, גם אם חלה ירידה במכירות של מוצרים אחרים.
ב-1967 AIG (American International Group) תפקדה כארגון גג לכל חברותיו של סטארס, ב-1968 מינה סטאר את גרינברג כיורשו וב-1969 הפכה החברה לציבורית. השנה שלאחר מכן, 1970 הציבה אתגרים רבים לפעילותה של החברה במזרח התיכון ודרום מזרח אסיה והובילה לכדי חיסול הפעילות בשל הנוף הפוליטי המשתנה. עם זאת, AIG המשיכה להרחיב את שווקיה בעזרת תעבורה ושילוח תוך שירות תעשיות נישתיות. עד 1979, עם כח עבודה הולך וגדל ורישות עולמי של משרדי החברה הציעה AIG שירותי קצה מיוחדים לכלל לקוחותיה, בתוך שוק תחרותי הולך וגואה.
הזדמנויות וכיוונים חדשים 1980 עד 1999
במהלך שנות ה-80 AIG המשיכה להרחיב את שוק התפוצה והרישות העולמי שלה תוך הצעת מארז מלא של פתרונות מותאמים לרבות אחריות לזיהום וסיכון פוליטי. ב-1974 יצאה AIG להנפקה בבורסת ניו יורק (NYSE). לאורך 1990 פיתחה AIG מקורות מימון חדשים באמצעות השקעות מגוונות שכללו רכישה של חברת חכירה מימונית בינלאומית (ILFC), ספקית מטוסים מוחכרים לתעשיית התעופה. ב-1992 AIG קיבלה לראשונה מזה 40 שנה רישיון לביטוח זר על ידי ממשלת סין. ב-1999 AIG רכשה בארצות הברית את סאן אמריקה בע"מ, חברת חיסכון לגיל פרישה.
שנות ה-2000
בשנות ה-2000 המוקדמות ראה השוק תקופה של צמיחה ו-AIG רכשה חברת ביטוח וספקית קצבאות אמריקאית, ונכנסה לשווקים חדשים, ביניהם לזה של הודו. בפברואר 2000 AIG הקימה יחידת ייעוץ אסטרטגי יחד עם קבוצת בלקסטון וקיסינג'ר כדי לספק שירותי ייעוץ פיננסי לתאגידים המבקשים ייעוץ אסטרטגי עצמאי ברמה גבוהה. AIG השקיעה בקבוצת בלקסטון מאז 1998 ורק לאחרונה מכרה את כל מניותיה בקבוצה שגם סיפקה לחברה ייעוץ במהלך המשבר הפיננסי של 07'- 08'.
בחודש מאי 2002 מונה להנהלת החברה מרטין ג'יי סאליבן, שהחל את דרכו ב-AIG בשנת 1971. ב-15 ביוני 2008 נאלץ סאליבן לפנות את כסאו עקב משבר הסאב-פריים בשוק המשכנתאות האמריקני שגרם ל-AIG הפסדי ענק של מיליארדי דולרים. את מקומו של סאליבן בהנהלת AIG העולמית תפס רוברט ב. וילמסטד, סגן נשיא לשעבר בסיטיגרופ. עם זאת, וילמסטד הוחלף אף הוא בשנה האחרונה על ידי אדוארד לידי שמונה ליו"ר תאגיד הענק.
כחלק מהמשבר הפיננסי בארצות הברית הפסידה AIG סכומי עתק בגין CDS (תעודות החלפת סיכונים פיננסיים) שהנפיקה. תעודות אלה אפשרו למשקיעים להמר בדבר סיכוני פשיטת רגל של לווים. כאשר התרבו פשיטות הרגל היה על AIG לפצות את המשקיעים שרכשו CDS בגין ההפסדים שנגרמו להם, הרווחים מעסקי הביטוח הקלאסי (שנותרו רווחיים), לא הספיקו לקזז את הירידה בשווי איגרות החוב מגובות המשכנתאות שהיו ברשות AIG ולא את ההפסדים מה-CDS.
ב-17 בספטמבר 2008 נתן הבנק הפדרלי ל-AIG הלוואת הצלה בת 85 מיליארד דולר תמורת 79.9% ממניות החברה, כדי למנוע את קריסתה ולשמור על יציבות השווקים. ההלוואה, שמשמעה בפועל היא הלאמת החברה, ניתנה לתקופה של שנתיים, בהנחה שתוחזר דרך מכירת נכסים של החברה. כמנכ"ל מונה אדוארד לידי שעמד בעבר בראש חברת הביטוח allstate ונחשב כבר סמכא בנושא הליבה של החברה – הביטוח.. בשנת 2009 רוברט בן משה מונה למנכ"ל החברה והוא הוביל צעדים להבראתה.
בשנת 2013 החזירה AIG את ההלוואה במלואה, אשר לאחריה לא החזיקה יותר ממשלת ארצות הברית במניות החברה.
החזקות
AIG מחזיקה בחברה הגדולה בעולם לשירותי ליסינג לכלי טיס, ILFC, ובחברות הביטוח האמריקניות הגדולות "המאה ה-21" ו-AIA וכן שותפה בחברת הביטוח הסינית הממשלתית, חברת הביטוח העממית של סין (PICC). כמו כן, השקיעה AIG ב-People's Insurance Company (Group) of China Limited.
AIG ישראל חברה לביטוח בע"מ
השלוחה הישראלית של AIG העולמית הוקמה בישראל בשנת 1996, והחלה למכור את מוצריה בפועל בשנת 1997. השלוחה הישראלית של AIG הוקמה כדי להתחרות בשוק הביטוח הישיר מול החברה הטרייה – ביטוח ישיר - 555 (אשר הוקמה בשנת 1994). AIG ישראל חברה לביטוח בע"מ עוסקת בביטוח ישיר במגוון סוגי ביטוח כולל ביטוח רכב, ביטוח דירה, ביטוח משכנתא, ביטוח חיים, ביטוח מסחרי, ביטוח נסיעות לחו"ל ועוד.
לחברה רישיונות לעסוק בענפי ביטוח כללי וחיים. פירוט הענפים הם כדלהלן: ענפי פרט (רכב רכוש, רכב חובה ודירות), ביטוחי בריאות ותאונות אישיות, ביטוח חיים וביטוח משכנתא, ענפי ביטוח מסחרי (ביטוח מקיף לבתי עסק, ביטוח אובדן רכוש, ביטוח הנדסי, ביטוח אחריות מעבידים, ביטוח אחריות לצד שלישי (הכולל ביטוח אחריות מקצועית וביטוח נושאי משרה ודירקטורים), ביטוח אחריות המוצר.
מקבת'
מקבת' (באנגלית: The Tragedy of Macbeth, מילולית: הטרגדיה של מקבת') הוא מחזה פופולרי והטרגדיה הקצרה ביותר שכתב ויליאם שייקספיר. המחזה שנכתב בין 1599 ל-1606 (ובשנה זו גם הועלה לראשונה), מוצג בתכיפות בתיאטראות מקצועיים ובתיאטראות חובבים ברחבי העולם. המחזה נקרא על שמו של מקבת', מלך סקוטלנד. ב-1847 כתב המלחין האיטלקי ג'וזפה ורדי אופרה בשם "מקבת'" בהשראת מחזהו של שייקספיר.
רקע
המחזה הוא ארכיטיפ של סיפור המתאר את הסכנות שבתשוקה לכוח ובבגידה בחברים. המחזה מבוסס במקצת על המהלכים ההיסטוריים של מקבת' מלך סקוטלנד כפי שתוארו על ידי הפילוסוף הסקוטי הקטור בויס. כתביו של בויס מכפישים במידה רבה את המלך מקבת'.
למחזה תכונות האופייניות למחזה מוסר. חוקרים מאמינים שהמחזה מאפיין את המחזות מהתקופה בכך שיש בו תמיכות רבות בשלטונו של המלך ג'יימס הראשון, ושהוא נכתב בין שנת 1603–1606. ישנן הוכחות לכך שהטקסט עבר שינויים נוספים על ידי תומאס מידלטון שהוסיף קטעים מתוך המחזה שכתב, "המכשפה" (1615). התוספות העיקריות הן של סצנה נוספת עם המכשפות ועם הקטה, סצנות שהיו פופולרית בזמנו של מידלטון. גרסאות מודרניות של המחזה בדרך כלל מציינות את התוספות הללו, שכוללות את כל הסצנה החמישית של המערכה השלישית ושל חלק מהסצנה הראשונה של המערכה הרביעית, כהוספות מאוחרות.
התפקיד של ליידי מקבת' נחשב לאחד התפקידים המורכבים ביותר לנשים בגלל הרגשות העזים והמגוונים שהוא דורש מהשחקנית.
שחקנים ואנשי תיאטרון רבים מתייחסים למחזה כמקולל, ועקב אמונה טפלה קוראים לו "המחזה הסקוטי" במקום לקרוא לו בשמו המקורי. לדמויות קוראים לעיתים מקרס (Mackers) וליידי מקרס (Lady Mackers). לפי האמונה הטפלה, אמירת שם המחזה בתוך אולם תיאטרון תוביל לכישלון ההפקה, ואף לפגיעה פיזית באנשי ההפקה.
תיאור העלילה
את המחזה פותחות שלוש מכשפות המתכננות את פגישתן העתידית עם מקבת'. מקבת' ובנקו, גנרלים בצבאו של דאנקן מלך סקוטלנד, שבים משדה הקרב שם מנעו פלישת צבאות מנורווגיה ומאירלנד תחת פיקודו של המורד מקדונוואלד.
המכשפות מברכות לשלום את מקבת' ובנקו ומשמיעות בפניהם נבואות: המכשפה הראשונה מברכת את מקבת' כשליט של גלמיס (Thane of Glamis), השנייה קוראת למקבת' השליט של קודור (Thane of Cawdor), והשלישית מנבאת שמקבת' יהיה למלך סקוטלנד. לבנקו המכשפות מבשרות שצאצאיו יהיו מלכים. בעוד מקבת' ובנקו מהרהרים במשמעות הנבואות המכשפות נעלמות, ושליח מאת המלך (השליט של רוז) מבשר למקבת' כי מעתה הוא נהייה שליטה של קודור. בכך מתגשמת הנבואה השנייה (מכיוון שמקבת' כבר נושא בתואר השליט של גלמיס). כמעט מיד מקבת' נושא עיניו לכס המלוכה הסקוטי.
מקבת' כותב לאשתו, ליידי מקבת', ומספר לה על הנבואות. המלך דאנקן מחליט לישון בטירתו של מקבת', וליידי מקבת' יוזמת תוכנית לרצוח אותו על מנת לעזור לבעלה לעלות לשלטון. אף על פי שמקבת' מתנגד בתחילה למזימה, הוא לבסוף משתכנע.
בלילה, מקבת' רוצח את דאנקן, בעוד ליידי מקבת' מורחת דם על השומרים הישנים שנמצאים מחוץ לחדרו של המלך ומטמינה את הפגיונות בחדרם על מנת להפלילם. למחרת בבוקר לנוקס, אציל סקוטי, ומקדף, מושל פייף', מגיעים לטירה. שומר הסף פותח להם את דלתות הטירה ומקבת' מוביל אותם לחדרו של המלך, שם מגלה מקדף את גופת דאנקן. בהתקף זעם מזויף מקבת' רוצח את המשרתים לפני שהם מספיקים להכריז על חפותם. מקדף חושד במקבת'. בניו של המלך, מלקולם ודונלביין, חוששים לחייהם ובורחים, הראשון לאנגליה והשני לאירלנד. מכיוון ששני היורשים לכתר עזבו, מקבת' (הבא בשרשרת הירושה), מוכתר למלך סקוטלנד.
למרות הצלחתו, מקבת' חי בחשש בצל הנבואה שבנקו יהיה לאביהם של מלכים. בהאמינו שבנקו מהווה איום על שלטונו, הוא מזמין את בנקו ואת בנו, פליאנס, לנשף בטירתו ומבקשם ללון אצלו. מקבת' נפגש בחשאי עם רוצחים ומזמין את רציחתם של בנקו ופליאנס. הרוצחים משספים את צווארו של בנקו, אולם פליאנס מצליח לברוח מידיהם. בנשף, רוחו של בנקו מתיישבת בכיסאו של מקבת', אך איש מלבד מקבת' אינו מסוגל לראות את רוח הרפאים. התנהגותו המפוחדת ונאומו של מקבת' מרמזים על רגשי האשמה שלו.
מוטרד, מקבת' הולך למכשפות ומבקשן להתנבא שוב; הן מעלות באוב שלוש רוחות המזהירות אותו ממקדף, אולם מוסיפות שאף ילוד אישה לא מהווה סכנה עבורו, וששלטונו מובטח "עד אשר יער בירנם יצעד לכיוון טירתו". כיוון שמקדף בגלות, מקבת' מתנפל על טירתו של מקדף בהיעדרו ורוצח את כל הנוכחים, כולל את רעייתו, ליידי מקדף, וילדיו.
בעקבות מעשיה, דעתה של ליידי מקבת' משתבשת, ותחושות האשמה משתלטות עליה. בסצנה המפורסמת היא הולכת בשנתה ומנסה, כביכול, לשטוף דם דמיוני מידיה.
באנגליה, מלקולם ומקדף מתכננים פלישה לסקוטלנד. מקדף מוביל צבא להתקפה על טירת דונסינן. לאחר שמקבת' מתבשר על מותה של ליידי מקבת' (סיבת המוות אינה ידועה, אולם מקובל להאמין שהיא מתאבדת) הוא נושא מונולוג ניהליסטי מפורסם. בינתיים, צבאו של מלקולם עובר דרך היער, כורת את ענפי העצים לשימוש כהסוואה, וגורם לאשליה כאילו היער עצמו צועד לעבר הטירה.
בזמן ההתקפה מקדף ומקבת' מתעמתים. מקבת' מאמין שמקדף אינו יכול לו, ומסתמך על נבואת המכשפות שאף ילוד אישה לא מאיים עליו. מקדף מכריז שהוא נולד בניתוח קיסרי, ולכן אינו "ילוד אישה". מקבת' מבין, מאוחר מדי, שנפל קורבן לכשל לוגי בהבנת הנבואה. במהלך הקרב עורף מקדף את ראשו של מקבת' מאחורי הקלעים, ובכך מגשים, למעשה, את נבואת המכשפות.
בסצנה האחרונה מוכתר מלקולם למלך סקוטלנד, מהלך המרמז על חזרת השלום לממלכה. אולם לצופים במחזה ידוע כי נבואת המכשפות לבנקו גם היא תתקיים, מכיוון שג'יימס הראשון היה, לפי הטענות, צאצא של בנקו.
נוסח המחזה
מקבת' הודפס לראשונה במהדורת הפוליו הראשונה שיצאה לאור בשנת 1623. הפוליו הוא המקור המוסמך היחיד של הטקסט. עובדה זו מצערת, שכן ישנם סימוכים לכך שהטקסט שונה מגרסתו המקורית של שייקספיר. חוקרים רבים מאמינים ששני שירים מאת תומאס מידלטון, שנמצאים גם במחזה "המכשפה", הוספו למחזה מאוחר יותר. בעקבות זאת, חוקרים רבים דוחים את כל הקטעים הכוללים את האלה הקטה ומגדירים אותם כלא אותנטיים וכהוספת עריכה ששייקספיר לא היה אחראי לה. חלקם מייחסים עריכה זו למידלטון. גם עם הכללת הסצנות עם הקטה, המחזה נחשב לקצר במיוחד, מה שמרמז כי מקור הטקסט בפוליו הוא מתקציר הפקה.
המחזה בישראל
המחזה מקבת' הועלה מספר פעמים על במות ישראל. המחזה הוצג לראשונה בעברית, בתרגומו של אפרים ברוידא, בתיאטרון הבימה, ב-12 באפריל 1954. במאי ההפקה היה סנדרו מלמקוויסט ובתפקיד ליידי מקבת' שיחקה חנה רובינא.
התיאטרון הקאמרי העלה את המחזה ב-29 במרץ 1989, בבימויו של מיכאל גורביץ. הפקה זו השתמשה בתרגום חדש מאת מאיר ויזלטיר.
ב-6 בדצמבר 1994, שוב עלה המחזה בתיאטרון הבימה בבימויו של טובי רוברטסון. גם הפקה זו השתמשה בתרגומו של ויזלטיר.
תרגומו של ויזלטיר יצא במהדורת ספר בהוצאת עם עובד, בתוספת נספחים של אברהם עוז וויזלטיר עצמו.
ב-2008 הופקה גרסה חדשה למחזה בתיאטרון הפרינג' תמונע, בבימוי: לילך דקל-אבנרי, מוזיקה: קרני פוסטל ואסף אמדורסקי, שחקנים: לני שחף-בנאי / שרה כהן-סיבוני, סאלח בכרי, איריס ארז, שרון פרידמן, קרני פוסטל, אברום הורביץ.
ביולי 2013 העלה התיאטרון הקאמרי את המחזה, בבימוי עמרי ניצן, על פי תרגום מחודש של דורי פרנס, כשבתפקידים הראשיים שיחקו: גיל פרנק בתפקיד מקבת' ורותי אסרסאי בתפקיד ליידי מקבת'.
בשנת 2014 העלה תיאטרון האינקובטור גרסת היפ הופ/ספוקן וורד של המחזה בבימויו של עמית אולמן, ובתרגום ששת השחקנים: עומר הברון, עמית אולמן, דנה ידלין, דניאל שפירא, יפתח ליבוביץ' ויוסף אלבלק.
בשנת 2018 העלה תיאטרון גשר את המחזה "מקבת גרסה ללא מילים" בבימוי סרגיי זמליאנסקי ובהשתתפות אבי אזולאי ופיראס נסאר בתפקיד מקבת', רוני עינב בתפקיד ליידי מקבת' והנרי דוד בתפקיד המלך דנקן.
טימותי אדמס
טימותי כריסטופר אדמס (באנגלית: Timothy Adams, נולד ב-4 באוגוסט 1967) הוא שחקן ודוגמן אמריקאי.
ביוגרפיה
אדמס נולד וגדל בניו ג'רזי כאמצעי מבין חמישה ילדים. הוא סיים תואר מאוניברסיטת ניו ג'רזי והיה שותף בבעלות על חברה לפני הצטרפותו לעסקי השעשועים.
הופעתו הראשונה כשחקן הייתה בשנת 1995 בסרט "מת לחיות 3", ואחרי זה שיחק בשנים 1997–1999 באופרת הסבון "Sunset Beach", במהלך השתתפותו בסדרה הוא תפס את עינו של צלם דוגמנות, החל לעבוד כדוגמן, והופיע על שער המגזין "Men's Health".
בשנת 1999 שיחק בסרט הדרמה "חמש ילדות יפות", ובשנת 2003 שיחק בסרט "בחורים רעים 2". בשנים 2003-2002 כיכב באופרת הסבון השוודית-אמריקאית "שדרת האוקיינוס" ברשת TV4, בתפקיד הראשי של תומאס אוקיף'.
הוא דיבב את דמותו של מאמן הכושר ברוסי קיבוץ במשחקים Grand Theft Auto IV ו-Grand Theft Auto: The Ballad of Gay Tony.
מ-1991 ל-1995 היה נשוי למגישת הטלוויזיה דייזי פואנטז שהייתה חברתו מימיי התיכון.
צבי ניסנוב
צבי ניסנוב (1881 – 1 במרץ 1966) היה פעיל בולט ביישוב העברי, חבר ארגון "השומר", ומראשוני אסירי המחתרות.
חייו
ניסנוב נולד בטמיר חאן שורה שבדאגסטן, בצפון הקווקז.
את חינוכו הצבאי רכש בצבא הרוסי, במלחמת רוסיה–יפן. שאף לעצמאות יהודית, ועל כן בשנת 1909 עלה ארצה מבאקו בעלייה השנייה בלוויית אמו ואשתו. עם עלייתו הצטרף לאחיו יחזקאל ניסנוב ויהודה ניסנוב, חברי "השומר", והחל לשמור בכפר תבור.
בשנת 1912 נאסר ניסנוב יחד עם חברו חיים שטורמן על ידי הטורקים, והם ישבו בכלא עכו (היו מראשוני אסירי המחתרות) כשנה ושבעה חודשים. ניסנוב היה לראש האסירים בכלא, ומשם גם פעל. כשהטורקים הכריחו את התושבים בארץ לקבל על עצמם את הנתינות הטורקית (קבלת נתינות טורקית או גירוש מהארץ), ניסנוב נלחם כדי להשאיר כמה שיותר יהודים בארץ, וזייף תעודות ודרכונים שפתרו את היהודים מגיוס לצבא הטורקי. כשיצא מהכלא, המשיך ניסנוב בפועלו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה (1914–1918) היה אחד מפעילי "השומר". דאג להסתיר נשק, להבריח חברים מחובת עבודת הכפייה בצבא הטורקי ועוד. ניסנוב חלה בשחפת ובתקופה זו שימש "מוכתר" ליהודי טבריה. דרכו העבירו כל דבר בעל חשיבות בין היהודים לערבים. ניסנוב היה ממקימי היישוב כפר גלעדי, ב-1916, במהלך מלחמה זו. ניסנוב נאסר על ידי חסן בק, עונה קשה והוגלה לטורקיה. ידיעת השפה ויכולתו כמתווך העמידה אותו בראש האסירים.