cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיאבלו (משחק מחשב)
הקדמה
כוחה של האבן האדומה שכלאה את דיאבלו דעך עם השנים, ואילו כוחו של דיאבלו חזר אליו - באופן מוגבל. באמצעות כוחות טלפתיים הוא הפך את הארכיבישוף של טריסטרם, לזארוס (Lazarus), לנאמנו. על מנת שדיאבלו יוכל לצאת מהאבן היה עליו למצוא גוף מארח. הוא ניסה להשתלט על השליט המקומי - המלך לאוריק, אבל כוחו לא עמד לו. משראה כי נכשל הוא נטש את הרעיון ושלח את לזארוס לחטוף את בן המלך - הנסיך אלברכט. לזארוס תקע את אבן הנשמה במצחו של הילד ודיאבלו החל להשתלט על גופו, אבל היה עוד רחוק מלהיות בכוח מלא. שדים המצייתים לדיאבלו הופיעו בעולם, והתמקמו במעמקי הקתדרלה. דיאבלו חיכה לשעת כושר - לתקוף.
ניסיונו הכושל של דיאבלו להשתלט על לאוריק גרמו למלך לאבד את שפיות דעתו (אם כי הגרסה המקובלת שנפוצה בטריסטרם הייתה שהמלך השתגע בגלל חטיפת בנו). כשלזרוס לוחש דברי ארס באוזניו הורה המלך לפתוח במלחמה נגד הממלכה השכנה. לזארוס וידא כי כל גיבורי המלך הנאמנים יצאו למלחמה ושלח אותם למעשה למשימת התאבדות. כעבור זמן קצר היה לזרוס היחידי שנשאר לייעץ למלך. בטירופו הורה המלך להוציא להורג אנשים רבים מנאמניו בהאשימם כי חטפו את בנו. לזרוס הוביל חבורה של כפריים למעמקי הקתדרלה על מנת לחפש את הנסיך, כשכוונתו למעשה הייתה להוביל אותם אל מותם בידי שדיו של דיאבלו. כאשר נעלם לזרוס בצללים, טבח את הכפריים שד עושה דברו של דיאבלו שנקרא "הקצב" (The Butcher). מעטים שרדו את הטבח. המלך לאוריק הורה להוציא את השורדים להורג. במקביל, אבירי המלך בראשות סר לאקדנן ניסו להרגיע את המלך, אך כשראו את ייסורי לאוריק, הרגו את מלכם מתוך רחמים. בנשימת אפו האחרונה קילל לאוריק את כל הקרובים אליו כי ימשיכו לשרת אותו בעולם המתים.
משחקיות
דיאבלו הוא משחק תפקידים ופעולה מסוג "Hack and Slash", בו השחקן מגלם דמות בודדת החוקרת את העולם של המשחק (המגולם לרוב במבוך) ויכול להשיג חפצים וציוד, להטיל קסמים, להביס אויבים ומפלצות ולתקשר עם דמויות בלי שחקן (NPC) במהלכו. מרבית ממשקי השחקן מתבצעים באמצעות לחיצה על העכבר למעט הטלת קסמים ושימוש בשיקויים שמבוצע באמצעות כפתורי המקלדת.
למשחק עיר מרכזית, טריסטרם, בה מרוכזים כל הדמויות בלי שחקן החברותיות במשחק, ודרכו השחקן רוכש ציוד ומידע לקראת משימות במשחק. מרבית המשחק מתבצע בקתדרלה של העיר המרכזית וב-16 השלבים שמתחתיה, מבוכי צינוק המעוצבים אקראית בכל טעינה של המשחק. השחקן מקבל מספר אקראי של משימות ממספר שלבים במשחק אותם השחקן יכול לבחור שלא לבצע. שתי המשימות האחרונות הן חיוניות לסיום המשחק.
המשחק תומך במשחק מרובה משתתפים עד מקסימום של 4 שחקנים.
דמויות
למשחק שלושה סוגי דמויות מהם ניתן לבחור את המשחק: הלוחם, הנוכלת והמכשף. לכל דמות יש תכונות מסוימות המתאימות לה ומיומנות ייחודית. אף על פי שכל הדמויות יכולות להשתמש בכמעט כל החפצים והקסמים הזמינים במשחק, וזאת בניגוד לכותרים אחרים בסדרת משחקי דיאבלו, בהם קיימת הגבלה רבה על החפצים והיכולות של כל סוג דמות במשחק, התכונות הקיימות לדמות משפיעות על יכולתה להשתמש בתכנים אלו באופן יעיל. לדוגמה, הכמות המקסימלית של קסם שקיימת לדמות הלוחם מונעת ממנו ללמוד את הקסמים במדרג הגבוה יותר במשחק.
בהרחבת המשחק "Diablo: Hellfire" התווספה דמות הנזיר (Monk), שיכולותיה הם לחימה פנים מול פנים עם מוט. שתי דמויות נוספות, הזמר הנודד (Bard), שמסוגל להחזיק שני כלי נשק בו זמנית, והברברי (Barbarian), שבעל יכולת ייחודית להילחם עם שני גרזנים, לא הוספו להרחבה משום שלא סיימו להכין אותם לפני פרסומו אך ניתן באמצעות פריצה לקובצי המשחק לאפשר משחק בהם.
חפצים
במשחק בנק רחב מאוד של חפצים בהם ניתן להשתמש לסייע בלחימה במפלצות. סוגי החפצים כוללים: בנוסף השחקן יכול להשתמש בקסדות וכובעים, שתי טבעות ותליון.
החפצים ההגנה (לבוש ומגנים) מחולקים לשלוש קטגוריות: קלים, בינוניים וכבדים. לחפצים רבים דרישת תכונות מינימליות כדי שהשחקן יוכל להשתמש בהם ביעילות. חפצים בעלי צבע לבן הם חפצים רגילים, חפצים כחולים הם חפצי קסם וחפצים זהובים הם חפצים ייחודיים. חפצים שאינם לבנים הם בעלי תכונות קסם מיוחדות המוגדרות באקראי לכל חפץ. כדי לגלות את תכונות אלו נדרש לזהות את החפצים (identify), אך לפני זיהוי החפץ עדיין ניתן להשתמש בו. לחפצים עמידות, המיוצגת במספר לכל חפת לו ערך מקסימלי. עם השימוש בחפצים, ערך העמידות שלהם יורד עד שכשמגיע ל-0, החפץ מושמד. את החפצים ניתן לתקן באמצעות תשלום לדמות ללא שחקן בעיר הראשית של המשחק או באמצעות מיומנותו הייחודית של דמות הלוחם.
סוג אחרון של חפצים הם חפצים מתכלים, ספרי ומגילות קסמים, חפצים שניתן להטיל באמצעות קסם פעם אחת בלבד, ושיקויים שונים המעניקים בונוסים לשחקן כגון החזרת נקודות קסם ובריאות ושיפור יכולות השחקן.
הרחבה
דיאבלו: להבות הגיהנום (באנגלית: Diablo: Hellfire) היא חבילת ההרחבה למשחק אשר שפותחה על ידי חברת Synergistic Software (דינרג'יק סופטוור) והופצה על ידי חטיבת סיירה און ליין מבית חברת Sierra Entertainment.
ההרחבה מוסיפה למשחק דמות נוספת - הנזיר (Monk), אשר מסוגל להילחם ביעילות ללא נשק ולהשתמש במטה על מנת להכות מספר יריבים בו זמנית. להרחבה תוכננו דמויות נוספות, הזמר הנודד והברברי שלא הוכנו בזמן לפרסום המשחק. קובצי דמויות אלו מוכלים בדיסק ההתקנה, כך שניתן לשחק בדמויות אם מעתיקים אותם.
עלילת ההרחבה מתקיימת במקביל למאורעות המשחק המקורי: טריסטרם מותקפת שוב, גם הפעם על ידי יצורים שטניים. זאת כתוצאה מניסיון של מכשף מקומי לבצע קסם שלמעשה פתח פורטל עבור שד בשם נה-קרול (Na-Krul) שגורש על ידי דיאבלו לריק בעקבות בגידתו באדון האימה. השד מביא איתו צבא של יצורים המאיימים על טריסטרם בשני אזורים חדשים, הקן המוגלתי (Festering Nest) וקברי השדים (Demon Crypts).
ההרחבה מוסיפה מספר תכנים למשחק המקורי, מספר חפצים חדשים וגרסאות מחודשות לחפצים קיימים במשחק. מגילות עבור קסמים שהיו קיימים במשחק אך לא בצורת מגילה ומקדשים חדשים בעלי יכולות חדשות. ההרחבה לא מוסיפה מפלצות חדשות למשחק, אלא משתמשת באותו עיצוב מפלצות במשחק המקורי עם שינוי צבעים.
מוזיקה
למשחק מוזיקה ייחודית שהולחנה על ידי מאט אולמן, מלחין שעבד רבות עם חברת בליזארד וזכה בפרס למוזיקה הטובה ביותר במשחק מחשב עבור דיאבלו 2 בשנת 2000. הפסקול כולל 6 רצועות. הפסקול שוחרר אחרי 15 שנים.
מכירות
הערכות הראשוניות למכירות המשחק נעו בין 100,000 ל-500,000 עותקים, כהשפעה על אהדת התקשורת על המשחק והצלחתו. הזמנות מקדימות של המשחק הגיעו למעל 450,000 ב-17 בדצמבר 1996, וכששוחרר היה המשחק הנמכר ביותר בינואר 1997, עמדה בה החזיק שלושה חודשים נוספים. במאי 1997 הודח למקום השני ברשימת המשחקים הנמכרים ביותר על די משחק מסדרת סטאר ווארס, שם נשאר עד ספטמבר, במהלכו הודח למקום החמישי. דיאבלו יצא מרשימת עזרת הנמכרים ביותר באוקטובר 1997. המשחק חזר לרשימת עשרת הנמכרים ביותר ביולי 1998 והגיע למקום ה 3 באוגוסט.
המכירות העולמיות של המשחק הגיעו ל-500,000 עותקים באפריל 1997, 750,000 ביוני ומיליון עותקים עד סוף נובמבר. עד סוף שנת 1997 נמכרו 670,155 עותקים מהמשחק בארצות הברית בלבד. בשנה זו היה המשחק הרביעי הנמכר ביותר בארצות הברית. מפתחי המשחק ציינו שלדעתם מועד הפרסום של המשחק, 27 בדצמבר, יומיים לאחר חג המולד, היווה חלק גדול מהצלחת המשחק. באוגוסט 1998 קיבל המשחק את פרס הזהב מ-Verband der Unterhaltungssoftware Deutschland (VUD), פרס המעיד על מכירות של למעלה מ-100,000 עותקים בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. בספטמבר של אותה שנה הגיעו מכירות העולמיות של המשחק לכ-2 מיליון עותקים. עד שנת 2000 נמכרו בארצות הברית 1.3 מיליון עותקים, ועד שנת 2001 2.5 מיליון עותקים בעולם כולו.
ביקורות
דיאבלו התקבל בביקורות חיוביות מאוד. אתר Metacritic מתעד ממוצע של 94/100 למשחק. רבים העריכו את המשחקיות הממכרת של המשחק, את אקראיות השלבים במשחק, הגרפיקה המתקדמת, מוזיקת המשחק והמבחר הרב של חפצים, מפלצות, שלבים ומשימות. מבקרים רבים ציינו כי העובדה שאף על פי ששחקן עלול לסיים את המשחק, הוא לא יראה את כלל התכנים הקיימים בו, ובכך שחקנים החוזרים לשחק במשחק בפעם השנייה והשלישית יחוו חוויה שונה. מבקרים לרוב מציינים את האפשרות לשחק במשחק מרובה משתתפים כאחת מנקודות החוזקה המשמעותיות ביותר של המשחק.
דיאבלו זכה בתואר "משחק השנה 1996" של המגזינים Computer Gaming World, GameSpot ו-Computer Game Entertainment, והגיע למקום השני בתחרות שניהל מגזין Computer Games Strategy Plus.
קו המימן
קו המימן או קו 21 ס"מ הוא קו פליטה ספקטרלי המתאים למעבר של אלקטרון באטום מימן נייטרלי בין שתי תת-רמות הראשונות של רמת היסוד(1s). הפרש בין תת-הרמות נובע מהמבנה העל-דק של אטום המימן, כלומר פיצול של רמה בעקבות אינטראקציה בין ספין של אלקטרון לבין הספין של הגרעין. כאשר אלקטרון יורד מרמה אנרגטית גבוהה לנמוכה יותר, הוא פולט פוטון בעל אנרגיה של 5.87433 מיקרו אלקטרון וולט, המתאימה לתדר של 1420.40575177 מגה הרץ, כלומר אורך גל של 21.10611405413 סנטימטרים. קו זה המתאים לתחום קרינת מיקרו בספקטרום האלקטרומגנטי.
קו זה מובהק ומובחן בקלות מקווי פליטה אחרים ולכן יש לו שימוש רב בתצפיות אסטרונומיות. לדוגמה, איתור קו זה בגלקסיית שביל החלב ובגלקסיות אחרות מאפשר לקבוע את אחוז המימן מכלל החומר המרכיב את הגלקסיה. הסחת דופלר של קו זה מאפשרת למדוד מהירות סיבוב של גלקסיות ספירליות והרחבות ספקטרליות יכולות לעזור בקביעת הטמפרטורה של החומר.
מבנה על-דק ומנגנון הפליטה
מצב היסוד של אטום המימן (כלומר המצב הקוונטי בעל האנרגיה הנמוכה ביותר האפשרית) מורכב מגרעין האטום (שהוא פרוטון בודד) וענן אלקטרון הקשור אליו. הן האלקטרון והן פרוטון הם בעלי ספין, כלומר יש להם מומנט דיפול מגנטי פנימי. כאשר הספינים של הפרוטון והאלקטרון פונים לאותו הכיוון המצב נקרא "אנטי-מקביל" וכאשר לכיוונים מנוגדים "מקביל" (מכיוון שהמטען החשמלי שלהם הפוך בסימנו). שתי האפשרויות הללו נובעות מדיסקרטיזציה של תנע זוויתי במערכת קוונטית. אינטראקציה בין הספינים משפיעה על הרמה האנרגטית של האטום. כאשר הספינים מקבילים האנרגיה גבוהה יותר מאשר כאשר הם אנטי-מקבילים.
תת-הרמה הגבוהה מבין השתיים מתפצלת לשלושה תת-מצבים מנוונים, כלומר שלושה מצבים בעלי אנרגיה זהה. מתייחסים אליהם כאל רמה בודדת הנקראת טריפלט, וזאת בניגוד לתת-רמה התחתונה שמכילה מצב בודד ונקראת סינגלט. ההפרש האנרגטי בין הטריפלט לסינגלט באטום המימן הוא 5.87433 מיקרו אלקטרון וולט. כאשר האטום דועך מרמת הטריפלט לרמת הסינגלט, הוא פולט את הפרש האנרגיה בצורת פוטון, כלומר, אם נמדוד את עצמת האנרגיה האלקטרומגנטית בתדירות המתאימה נראה קו פליטה. כאשר פוטונים עוברים בתוך החומר, הפוטונים בעלי אנרגיה המתאימה להפרש אנרגטי זה יבלעו בו, תוך עירור האטום הבולע. כלומר הקו יהיה קו בליעה ולא פליטה. האנרגיה של פוטון קובעת את אורך הגל והתדר שלו לפי: כאשר h הוא קבוע פלאנק, c זו מהירות האור, λ אורך הגל ו-ν התדירות. כך ניתן לאפיין פוטון לפי אורך הגל שלו.
מעבר בין שתי תת-רמות אלה הוא מעבר אסור עם זמן חיים של כ-10^7 שנים ולכן כמעט שלא נצפה במעבדות. עם זאת, בתצפיות על גרמי שמיים המכילים כמות גדולה של מימן אטומי כמו למשל ענן בין כוכבי מסוג H I, קו פליטה זה נפוץ מאוד. הקו הוא חד מאוד והרחבתו נובעת מהרחבת דופלר והרחבת לחץ, דבר המאפשר לקבוע תכונות פיזיקליות של גרמי שמיים אלה. טלסקופי רדיו מסוגלים לאתר קווי מימן בקלות.
גילוי
בשנות ה-30 של המאה ה-20 אותרה "לחישה" בתדר הרדיו. "לחישה" זו השתנתה במחזוריות של יום והתברר שמקורה הוא מחוץ לכדור הארץ. עד מהרה התברר שמקור הקרינה אינו מהשמש כפי ששיערו, אלא ממרכז הגלקסיה. הממצאים פורסמו על ידי יאן אורט, שהבין את החשיבות של חיפוש אחרי קווי פליטה בתחום הרדיו. ב-1944 הנדריק ואן דה הולסט (Hendrik van de Hulst) חזה קיום של קו פליטה ממימן נייטרלי עם תדירות של 1420.4058 מגה הרץ שבא מהפרש של שתי תת-רמות סמוכות במצב היסוד של אטום מימן.
קו ה-21 ס"מ נצפה לראשונה ב-1951 על ידי אדוארד מילס פרסל והרולד אירווינג איוון (Harold Irving Ewen) מאוניברסיטת הרווארד. התצפיות אומתו על ידי אסטרונומים הולנדיים יאן אורט וכרסטיאן אלכסנדר מולר ועל ידי אסטרונומים אוסטרליים וילבור נורמן כריסטיאנסן (Wilbur Norman Christiansen) והינדמן (Hindman). לאחר 1952 החלו למפות את המימן הנייטרלי בשביל החלב ובכך הצליחו להבין את המבנה הספירלי של גלקסיה זו.
טמפרטורת הארה
טמפרטורת הארה היא הטמפרטורה שהייתה אמורה להיות לגוף שחור בשיווי משקל תרמודינמי עם סביבתו, על מנת שעוצמת הקרינה שלו תתאים לעוצמה נצפית של גוף אפור בתדר \nu. עוצמת שטף הקרינה של גוף שחור נתונה על ידי נוסחת פלאנק:
לטמפרטורת הארה יש שימוש נרחב במדעים פלנטריים ורדיו-אסטרונומיה.
טמפרטורת הספין
ניתן להגדיר טמפרטורה אפקטבית המתארת את ההתפלגות הסטטיסטית של האלקטרונים בין שתי התת-רמות הראשונות, בצבר גדול מספיק של חלקיקי מימן. לטמפרטורה זו קוראים "טמפרטורת ספין". טמפרטורה זו מוגדת על ידי:
כאשר:
ערכה של טמפרטורת הספין מצביע על הרמה האנרגטית בה נמצא הגז ולכן נותנת ביטוי לעצמת הקרינה בתדר המתאים למעבר המדובר. ניתן למדוד את הקו של מימן נייטרלי כסיגנל ביחס לקרינת הרקע הקוסמית. אם טמפרטורת הספין גדולה מטמפרטורת ההארה, אז הסיגנל ייראה בפליטה של 21 ס"מ יחסית לקרינת הרקע הקוסמית. אם טמפרטורת הספין קטנה מטמפרטורת ההארה, אז הסיגנל ייראה בבליעה של קרינת הרקע הקוסמית.
ברדיו-אסטרונומיה
לקרינה באורך גל של 21 סנטימטרים יש יכולת חדירה רבה דרך אטמוספירת כדור הארץ ולכן ניתן למדוד קרינה קוסמית זו באמצעות טלסקופי רדיו קרקעיים.
בהנחה שהמימן הנייטרלי מפולג יחסית באופן אחיד ביקום, נצפה לקבל מכל כיוון מדידה פוטונים המתאימים לאורך גל זה. ההבדל היחיד נובע מהסחת דופלר של קווים אלו עקב תנועה של החומר ביחס למודד (כלומר כדור הארץ). כך ניתן למצוא את המהירות היחסית לכל זרוע ספירלית בגלקסיה שלנו. עקומת סיבוב גלקטית ניתנת למדידה בשיטה זו, כאשר מודדים את מהירות הסיבוב של החומר בגלקסיה כפונקציה של מרחקו מהמרכז.
קוסמולוגיה
לתצפיות על קו המימן יש חשיבות גובהה מאוד במחקר הקוסמולוגי, יחד עם ניסיון לאתר גלי כבידה, שיכולים לשפוך אור על החוקי הפיזיקה ששלטו ביקום בשלביו הראשונים.
חישה מרחוק בכדור הארץ
לקו המימן יש חשיבות בשיטות חישה מרחוק. הלוויין SMOS (קיצור של Soil Moisture and Ocean Salinity) של סוכנות החלל האירופאית משתמש בכלי ייחודי בשם MIRAS (קיצור של Microwave Imaging Radiometer with Aperture Synthesis) למדידת מליחות פני האוקיינוסים ולחות הקרקע של כדור הארץ. כלי מדידה זה משתמש בקרינה אלקטרומגנטית בתחום של 1400–1427 מגה הרץ, כלומר תחום המכיל את התדר של קו המימן הנייטרלי. לקו המימן יש חתימה ייחודית ומובהקת שעוזרת לאתר את המימן בקלות.
חיפוש חיים מחוץ לכדור הארץ
בתוכנית SETI, המחפשת אחר חיים מחוץ לכדור הארץ קיימת התעניינות בקו ה-21 ס"מ. לדוגמה, מספר חוקרים הטוענים שציוויליזציות חוצניות ניתנות לאיתור באמצעות תצפיות בתחום המיקרו.
הצעה אחרת היא חיפוש אחר קו בתדרים שהם כפלות שלמות של פאי כפול תדירות קו המימן. מכיוון שפאי הוא מספר טרנסצנדנטי, תדירות כזאת אינה יכולה להיות מושגת בתופעה טבעית ואיתורה יצביע על מקור מלאכותי של הקרינה.
מדד ביג מק
מדד ביג מק (מכונה Burgernomics) הוא השוואה של מחירי כריך המבורגר "ביג מק" ברשת "מקדונלד'ס" במדינות שונות, שעורך השבועון "האקונומיסט". ההשוואה היא דרך לא פורמלית למדוד את שווי כוח הקנייה של מטבעות, והיא מהווה מדד להערכת שערי חליפין ועלויות סחורה במדינות שונות. כפי שצוין באקונומיסט, זוהי "דרך נוספת להשוות שערי חליפין".
סקירה כללית
האקונומיסט הציג את מדד ביג מק בספטמבר 1986 כדוגמה משעשעת. מאז פרסם כתב העת את המדד מדי שנה. המדד הוביל להמצאת המילה "בורגרנומיקס" (בתרגום חופשי לעברית: "כלכלת המבורגר").
ההנחה ביסוד השיטה היא כי שער החליפין בין שני מטבעות מתכייל באופן טבעי כך שכל דוגמה לסל סחורות ושירותים (ובפרט, סחורה או שירות ספציפי) תימכר במחיר שקול במדינות שונות. כלומר, מחירי הסל אמורים להיות זהים לאחר שהומרו לאותו מטבע. אם אין המצב כך, לכאורה ניתן לנבא שינוי עתידי בשער החליפין כך שיתקרב לשער הצפוי (שאם לא כן, יתאפשר ארביטראז' לאורך זמן). במדד ביג מק, ה"סל" הוא כריך של ביג מק יחיד כפי שנמכר על ידי רשת המזון המהיר "מקדונלד'ס".
ביג מק נבחר כיוון שזהו מוצר שניתן להשיגו במדינות רבות, ועם זכיינים מקומיים של מקדונלד'ס קיימת מגמה לניהול מחירי עלות לפי האספקה המקומית. בנסיבות האלה, המדד מאפשר השוואה בין שערי מטבעות רבים.
לדוגמה, על פי נתונים מיולי 2008, מחירו של ביג מק בארצות הברית הוא $3.57 ובבריטניה הוא £2.29. על כן צפוי שער ההמרה בין המטבעות להיות 3.57/2.29 ≈ 1.56 דולר אמריקני לכל לירה שטרלינג, לעומת יחס ההמרה האמיתי – $2.00 לכל £1. בהתאם, המדד קובע שהלירה מוערכת יתר על המידה ב- ≈ 28% יחסית לדולר.
מדד ביג מק אינו כלי כלכלי מדעי במיוחד, שכן מחיר הקציצה מושפע מפרמטרים רבים, ששער החליפין הוא רק אחד מהם. במדינות רבות, מזון מהיר ברשתות בינלאומיות (כמו "מקדונלד'ס") יקר יחסית למזון במסעדה מקומית, והדרישה לביג מק בארצות כמו הודו קטנה במידה ניכרת מאשר בארצות הברית. בין הסיבות הנוספות לפערי מחיר גם תחרות מוגברת (או מעטה יותר) בשוק המזון המהיר בהשוואה לתחרות בארצות הברית, סוג הקטשופ בו נעשה שימוש, ומכסי מגן על מרכיבי הכריך.
במאי 1997 מדינת ישראל דורגה כמדינה השלישית היקרה בעולם מבחינת מחיר הביג-מק. בינואר 2001 תפסה ישראל לראשונה את המקום הראשון במדד. לאחר מכן סירב משרד האוצר במשך כשלוש שנים לספק נתונים לאקונומיסט, ומדינת ישראל לא נכללה במדד. בעשור השני של המאה ה-21, דורג השקל לרוב בין המטבעות שנסחרים מתחת ל"שוויים ההוגן", כלומר מחיר הביג מק גבוה יחסית.
על פי המדד, בשנים 2000–2019 ירד כוח הקנייה של משק הבית החציוני האמריקאי ב-36%. שכר משק הבית החציוני האמריקאי החודשי ב-2000 עמד על $3,512 ומחיר הביג מק עמד על $2.51, כך ששכר משק הבית החציוני היה 1,399 המבורגרי ביג מק. ב-2019 עמד השכר החציוני על כ-$5,170 ומחיר הביג מק על $5.74, ועל כן ירד השכר ל-901 המבורגרי ביג מק בחודש.
זה רק כסף
זה רק כסף הוא סרט קומדיה מוזיקלית שהופק בידי אולפני RKO. הסרט בוים על ידי אירווינג קאמינגס והופק בידי ארווין אלן ובנו של הבמאי, אירווינג קאמינגס הבן. הסרט מבוסס על תסריט מאת לאו רוסטן ובמקור נקרא, "It's Only Money", הסרט צולם עוד בשנת 1948, אך לא יצא אל האקרנים אלא שלוש שנים אחר כך בשנת 1951, אז גם שונה שמו ל"Double Dynamite".
עלילה
ג'וני דלטון (פרנק סינטרה) ומילדרד גודהאג (ג'יין ראסל) הם שני כספרים העובדים בבנק, במהלך עבודתם המשותפת השניים התאהבו ועתה הם רוצים להתחתן. אף אחד מבין השניים אינו מרוויח הרבה כסף, וג'וני אינו מעוניין לקבוע תאריך עד שיהיו לו חסכונות בבנק. אמיל קק (גראוצ'ו מרקס), חברו של ג'וני וממלצר בדיינר למחייתו, מציע את האפשרות "למצוא" את הכסף החסר להם בבנק בו הם עובדים, אך ג'וני מסרב ומעדיף להישאר בדרך הישר.
העלילה מתפתחת כאשר ג'וני מצליח להציל ספסר הימורים במרוצי סוסים בשם "הוט הורס" האריס (נסטור פאיבה), שהוכה ברחוב צדדי בידי כמה מהמרים מופסדים. ג'וני שהפריד בין הניצים מגלה כי הספסר אסיר התודה הימר בשמו על סוס באחד ממרוצי הסוסים, ולפתע ג'וני מוצא את עצמו עם 60,000$ מכספי הזכייה. אך לפני שג'וני ומילדרד יכולים ליהנות מהזכייה המפתיעה ולממש את רצונם להתחתן, מתגלה מעילה בבנק בסכום של 70,000$ וג'וני הופך לחשוד העיקרי בפרשה.
מדרכה
מדרכה עשויה בדרך כלל מאספלט, מבטון, ממרצפות או מלבנים. עד סוף המאה ה-19 היו נפוצות גם מדרכות עשויות עץ. המדרכה לרוב גבוהה במעט (ב-15 ס"מ לערך) מהכביש שלצידה, כדי ליצור הבחנה ברורה בין המדרכה לכביש. בסמוך למעברי חציה נהוג לבטל הגבהה זו באמצעות מדרון, כדי לאפשר ירידה ועלייה נוחות לעגלות תינוק וכיסאות גלגלים.
במאה ה-20 החלו להוסיף בערים, לצד מדרכות להולכי רגל, גם מדרכות לרוכבי אופניים, שבהן התנועה משותפת לעיתים הן להולכי רגל והן לרוכבי אופניים.
הרוחב המקובל של מדרכה בישראל הוא 1.3 מטרים, אולם מדרכות יכולות להיות צרות יותר או רחבות יותר, ורהיטי רחוב (כגון: ספסלים, תאורת רחוב, שלטי רחוב וכדומה) יכולים להצר את רוחבן האפקטיבי.
בדרך כלל המדרכה אינה מקורה, ולעיתים נטועים בה עצים, לצל ולנוי. לעיתים חלק מהמדרכה הסמוך לבתים מקורה באמצעות בתים אלה, שהמדרכה עוברת מתחת להם.
בנוסף למטרתן העיקרית, תנועת הולכי רגל, משמשות המדרכות להצבתם של מתקנים שונים, לשימושם של הולכי הרגל ולמטרות נוספות:
לעיתים מתגוררים על המדרכות דרי רחוב, וכן יושבים עליה קבצנים.
כניעה (ספר)
כניעה (צרפתית: Soumission) הוא רומן מאת הסופר הצרפתי מישל וולבק. המהדורה הצרפתית של הספר יצאה לאור ב-7 בינואר 2015 יחד עם מהדורה בגרמנית ואיטלקית. הרומן הוא סאטירה פוליטית, המדמיינת מצב שבו מועמד מוסלמי, הדוגל בשמירה על ערכי המסורת והפאטריארכליה, מוביל את ההצבעה של שנת 2022 בצרפת. המועמד מרכיב ממשלה בתמיכת המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית.
הספר משך תשומת לב רבה באופן יוצא דופן מאחר שיצא לאור ביום הפיגוע במשרדי "שרלי הבדו".
עלילת הספר
פרנסואה, גבר בגיל העמידה משמש כמרצה לספרות בסורבון בפריז. הוא מומחה לכתביו של הויסמנס. חייו החברתיים והמיניים מורכבים במידה רבה מקשרים ארוכי שנים עם תלמידותיו. הוא חש שעברו שנים מאז הפעם האחרונה שיצר עבודה משמעותית. צרפת היא במהלכו של משבר פוליטי - כדי להדוף ניצחון של החזית הלאומית, הסוציאליסטים כרתו ברית עם המפלגה החדשה שהקימו המוסלמים (עם תמיכה נוספת של האיחוד למען תנועה עממית), המפלגה המוסלמית העמידה מועמד מוסלמי מרשים - מוחמד בן-עבס, כמועמד לנשיאות נגד מארין לה פן. במצב הפוליטי מתעורר פרץ של אלימות ואנטישמיות. חברתו הקרובה של פרנסואה, יהודייה צעירה בשם מרים, מחליטה להגר לישראל בעקבות הוריה, ולהמיר את הסורבון בלימודים באוניברסיטת תל אביב. פרנסואה שהרהורי התאבדות עולים בראשו, מחליט ללכת למקלט במנזר הממוקם בעיירה מרטל. המנזר הוא סמל חשוב של ניצחונו של קרל מרטל על כוחות אסלאמיים, למעלה מאלף שנים קודם לכן. זהו גם המקום בו גיבורו הספרותי, הויסמנס, הפך לאדם חילוני.
מדרכה
הכביש והמדרכה
במרכזי הערים נעשה לעיתים צעד הפוך, של הכרזת כביש כמדרחוב וסגירתו לתנועת כלי רכב. לדוגמה, רחוב בן יהודה במרכז ירושלים, אשר נסגר בשנות ה-80 לתנועת כלי רכב. בפרויקט המרכז החדש של הרצליה, שהחל בשנת 2006, הוקטן במידה ניכרת רוחב הכביש של רחוב סוקולוב שבמרכז הרצליה, והוגדל בהתאם רוחב המדרכות, מתוך כוונה להפוך את הרחוב לאטרקטיבי להולכי רגל.
כניעה (ספר)
עלילת הספר
עם הגיבוי של המפלגה סוציאליסטית, והאיחוד למען תנועה עממית, הפוליטיקאי המבריק והערמומי, מוחמד בן עבס, מנצח בבחירות לנשיאות 2022, והופך לנשיא צרפת. הוא מרגיע את צרפת, מחוקק שינויים גורפים לחוקים הצרפתיים. הסורבון עובר הפרטה בתמיכה כספית של מדינות המפרץ והוא הופך לאוניברסיטה מוסלמית. בכך הופך פרנסואה למיותר עם פנסיה מלאה כי רק למוסלמים מותר כעת ללמד שם. השלטון החדש שם קץ לשוויון בין גברים ונשים, ומאפשר פוליגמיה. כמה מעמיתיו של פרנסואה מתאסלמים כדי לקבל עבודות טובות והופכים את נישואי השידוך עם נשים צעירות ואטרקטיביות לבחירה מועדפת. בן עבס פועל להגדיל את האיחוד האירופי ולצרף אליו מדינות מוסלמיות מצפון אפריקה והמזרח התיכון, במטרה להפוך אותו למעין אימפריה רומית חדשה, בהובלת צרפת. הרומן מסתיים בפרנסואה העומד להתאסלם ולזכות לחיים טובים יותר, לעבודה יוקרתית, ולנשים שייבחרו עבורו.
הרומן בדיוני ומערבב דמיון עם דמויות אמיתיות כמו פרנסואה הולנד, מרין לה פן, ז'אן-פרנסואה קופה ועוד.
תגובות
הספר הפך עם הוצאתו לרב-מכר, ותורגם לשפות רבות. הוא יצא בתרגום לעברית של עמית רוטברד בהוצאת בבל ב-2015.
מארין לה פן התייחסה לספר ואמרה: "הספר הוא דמיוני, אך יכול להתרחש גם במציאות".
נמל התעופה חרברובו
נמל התעופה הבינלאומי חרברובו (ברוסית: Международный аэропорт Храброво) הוא נמל תעופה בינלאומי של מחוז קלינינגרד, רוסיה.
היסטוריה
נמל התעופה ממוקם 20 ק"מ צפונית מזרחית למרכז קלינינגרד. הקיבולת המרבית של שדה התעופה היא 1,250 נוסעים בשעה.
מאוזר K98
מאוזר K98 (בגרמנית: Karabiner 98 kurz, "קרבין 98 קצר". לעיתים מקוצר כ-Kar98k או K98k) הוא רובה בריחי שיוצר על ידי חברת מאוזר. רובה זה הוא גרסת הקרבין של ה-Gewehr 98 ונחשב לאמין ומדויק. ה-K98 היה הרובה העיקרי של הוורמאכט במשך רוב תקופת מלחמת העולם השנייה. אחרי המלחמה נמכרו רובים רבים מדגם זה למדינות שונות בעולם, בהן ישראל. ההגנה וצה"ל עשו שימוש רב ברובה זה כחלק מהמאבק על הקמת מדינת ישראל, מלחמת העצמאות והתקופה שאחריה.
מאוזר 98 בצבא הגרמני
מאוזר K98 הוא גרסה מקוצרת של הרובה הבריחי Gewehr 98 שפותח בגרמניה בשנת 1898 על ידי חברת מאוזר. K באה מלשון המילה "Karabiner" - קרבין, כלומר רובה מקוצר. הקרבין נכנס לשירות בשנת 1935 והיה אחד הרובים העיקריים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה (לקראת סוף המלחמה החל הצבא הגרמני להצטייד בStG 44 במקום הקרבין, אולם גם אז היה הקרבין לרובה הנפוץ בשורות הגרמנים). הרובה היה בעל קיבולת של 5 כדורים במחסנית הפנימית הקבועה. מטענים מיוחדים לרובה, שהיו ברשותו של כל לוחם, איפשרו הכנה מראש של תחמושת במטענים בני 5 כדורים כל אחד, וטעינת הכדורים בבית המחסנית הקבועה בתוך הרובה נעשתה בתנועה אחת. כתוצאה מכך, ניחן הרובה בקצב אש מהיר יחסית לרובים בריחיים אחרים שהיו קיימים באותה עת. אורך הרובה 111 ס"מ, ומשקלו 3.92 ק"ג.
סין
בעת מלחמת סין–יפן השנייה חומשו ברובה זה יחידות החי"ר הסיניות הסדירות, שאומנו על ידי הגרמנים. השם הנפוץ של הרובה בצבא הסיני היה "הרובה של צ'יאנג קאי שק".
ישראל
כמות גדולה של רובי מאוזר K98 תוצרת גרמניה ובייחוד צ'כיה מדגם P-18 או בצ'כית puška vz.98N, בקליבר 7.92 מ"מ הגיעו לארץ בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50 של המאה ה-20. רובים אלו כונו בשם "הרובה הצ'כי" או בקיצור "צ'כי".
רובים אלו עברו הסבה לקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו, ההסבה נעשתה החל משנת 1955. זאת עקב המעבר של נאט"ו לקליבר זה, אז נתבקשה התעשייה הצבאית להסב את קווי הייצור של הכדורים 7.92 מ"מ וכן את כל הנשק הקל מאותו קליבר שהיה בשימוש צה"ל ל-7.62 מ"מ, מדובר היה בארבעים אלף רובים צ'כיים וגרמנים. במסגרות של טירונות, המשיכו להשתמש בקליבר 7.92 מ"מ עד תחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 כנראה כדי לגמור עודפי תחמושת שנשארו.
בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 החל המאוזר K98 לצאת משימוש והוחלף ב-FN FAL כרובה השירות של לוחמי צה"ל.
ב-1967 הוסבו חלק מרובי המאוזר 7.62 מ"מ לרובי צלפים, והותקנה עליהם כוונת טלסקופית Wild X4, דבר שהעניק להם את הכינוי "מאוזר ויילד".
הסבה אחרת למאוזר K98 נעשתה בישראל, הייתה לרובה שכינויו "טוּטוּ" - זהו מאוזר 98K שעבר הסבה מקליבר 7.92 מ"מ ל 0.22 אינץ' (5.56 מ"מ). אורכו מטר אחד ומשקלו 2.9 ק"ג. הטווח היעיל של רובה זה הוא כ-200 מטר. מבנהו הייחודי של רובה זה הוא כזה שאין בו הרבה חלקים שניתן לפרק (החלק היחיד הוא הבריח). כוונותיו מדייקות להפליא, אך מגרעתו היא בכך שהתחמושת שהוא יכול לירות היא מאוד קצרה, אורכו של התרמיל המכיל אבק שרפה הוא כעשרים מ"מ בלבד. דבר המגביל את גודלו של הקליע ואת הטווח היעיל, לכן רובה זה שימש בעיקר לאימוני קליעה, במסגרות הגדנ"ע. רובה זה שימש כנשק צלפים במשמר אזרחי.
במספר אירועים באינתיפאדה השנייה (המצור על כנסיית המולד למשל) נתפסו רובים מסוג זה ברשותם של מחבלים פלסטיניים, כשלעיתים צויד הרובה בכוונת טלסקופית-עדות לפופולריות של הרובה ולאמון שרוכשים לו כנשק מדויק, כמאה שנים לאחר תכנונו.
אנרכיזם שחור
אנרכיזם שחור הוא זרם אנרכיסטי המתנגד לקיומו של מוסד המדינה ושם דגש על ההתנגדות לשעבוד והשליטה על גזעים שאינם מהגזע הלבן, ותומך בארגון בלתי היררכי של החברה. אנרכיסטים שחורים מתנגדים לעליונות הגזע הלבן, קפיטליזם והמדינה. ההוגים החשובים של האנרכיזם השחור הם אשאנטי אלסטון, לורנזו קומבואה ארווין, ופעילים לשעבר של תנועת הפנתרים השחורים בארצות הברית.
אנרכיסטים שחורים ביקרו הן את האופי ההיררכי של תנועת הפנתרים השחורים, והן התנועה האנרכיסטית בכללותה, על בסיס הטענה שהיא באופן מסורתי אירופאית או מבוססת על פעילים לבנים. הם מתנגדים לתפיסה האנטי-גזענית, בטענה שהיא אינה מתאימה מספיק למאבק בגזענות ושהיא מסתירה חוסר שוויון אמיתי על ידי תמיכה בשוויון על פי חוק. לדוגמה, פדרו ריביארו ביקר את התנועה האנרכיסטית בכללותה בהצהרתו ש"זה אנרכיזם לבן, זעיר בורגני, שאינו יכול להתחבר לאנשים. כאדם שחור, איני מעוניין באנרכיזם שלכם. איני מעוניין בשחרור אינדיבידואליסטי, אגואיסטי ואנוכי לכם ולחברים הלבנים שלכם. מה שמעניין אותי זה השחרור של האנשים שלי."
לפיכך, אנרכיסטים שחורים מושפעים מהתנועה לזכויות האזרח ומלאומיות שחורה, ושואפים ליצור תנועה משלהם שתייצג את הזהות שלהם ותתאים למצבם הייחודי. אולם, בניגוד לאקטיביזם שחור שהתבסס בעבר על הנהגה של ארגונים היררכיים כגון הפנתרים השחורים, אנרכיזם שחור מתנגד להיררכיה ותומך בהתפתחות אורגנית באמצעות תקשורת ושיתוף פעולה על מנת להביא למהפכה כלכלית ותרבותית שתוציא מתוכה את הגזענות על כל צורותיה, את הקפיטליזם ואת המדינה.
לורן בנט
לורן דיאן בנט (באנגלית: Lauren Diane Bennett; נולדה ב-23 ביוני 1989) היא זמרת, רקדנית ודוגמנית אנגלייה. היא ידועה בעיקר כחברה להקת הבנות ובזכות עבודתה עם בנות פרדיסו, סי-לו גרין ורובין אנטין והפוסיקט דולז.
בשנת 2011, הוציאה את הלהיט הבינלאומי "Party Rock Anthem", ביחד עם למפאו. השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, תוך שקיבל את מעמד היהלום מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי על מכירות של למעלה מ-10 מיליון עותקים במדינה.
2007–2010: בנות פרדיסו
בנט הייתה חלק מלהקת בנות בשם בנות פרדיסו. הלהקה כללה שבעה חברים בהקמתם בשנת 2007, אך ירדה לחמישה בשנת 2008. כל חברת קבוצה באה ממדינה שונה: צ'לסי קורקה מארצות הברית, אריה קרסנדו מצרפת, קלי בקט מברבדוס, שר מיי אמור מהפיליפינים ובנט מאנגליה. הלהקה הוחתמה על חוזה בחברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. סינגל הבכורה שלהן, "Patron Tequila", בהשתתפות ליל ג'ון ואיב, יצא לאור ב־12 במאי 2009 והגיע למקום השלישי במצעד שירי הדאנס קלאב ולמקום ה-82 בקנדה הוט 100. כמו כן, הלהקה התפרקה בשנת 2010, לאחר שהסינגל השני שלהן, "Who's My Bitch", לא הצליח.
2010–2013: קריירת סולו
בנט המשיכה בקריירת סולו. היא השתתפה ברמיקס של will.i.am ל-"I Got It from My Mama" והצטרפה לסיבוב הופעות עם למפאו. בהמשך אותה השנה, היא פגשה את סי-לו גרין והופיעה באלבומו The Lady Killer בשיר "Love Gun". בשנה שלאחר מכן, היא השתתפה בלהיט הבינלאומי של למפאו "Party Rock Anthem", שנמכר בלמעלה מ-5,000,000 הורדות דיגיטליות בארצות הברית והגיע למקום הראשון בארצות הברית במשך שישה שבועות. זאת תוך שהפך לסינגל הראשון של בנט שנכנס למצעד הבילבורד הוט 100. כמו כן, בנט עובדת לעיתים קרובות עם רובין אנטין ומופיעה ב-DVD השני של הפוסיקט דולז. סינגל הבכורה שלה "I Wish I Wish" יצא לאור ב-21 בנובמבר 2011, על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס. השיר נכתב על ידי אסמי דנטרס ובילי מאן והופק על ידי דייוויד שולר.
2013–15: GRL
בריאיון עם בילבורד על השטיח האדום בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית, אישרה כי הלהקה הוקמה מחדש. מה שהפך אותה לחברה הראשונה בהרכב חדש לגמרי שהיוצר רובין אנטין אישרה אמר בריאיון לבילבורד שההרכב עדיין נמצא בתהליך בנייה. "אנחנו בוחנים כרגע מי יהיה בקבוצה ואנחנו עובדים על אלבום", אומרת בנט על הקבוצה החדשה, שבאותה עת הייתה אמורה להיות בובות Pussycat המחודשות. בשנת 2011 הוכרז כי מערך חדש של "המותג הסקסי" ייצא לראשונה בפברואר 2012 במהלך פרסומת של GoDaddy Super Bowl. בנט הוצגה ונכללה בהרכב המקורי יחד עם פאולה ואן אופנה ושלושה אחרים שיצאו ההרכב מסיבות שונות. בסופו של דבר, סימון קרב, אממלין אסטראדה, ונטשה סליטון הצטרפו ו-GRL הופיעו בסינגל הלהיט שלהם "Vacation" בפסקול הדרדסים 2.
GRL הצליחה באופן בינלאומי והופיעה עם אמנים כמו פיטבול בסינגל שלו "Wild Wild Love". ההרכב המשיך להוציא לאור אלבום EP בשם GRL, בו הסינגל Ugly Heart הגיע לשיא במקום ה-2 במצעד האוסטרלי. GRL היו בדרך להצלחה במיינסטרים. בספטמבר 2014 חבר הקבוצה סימון קרב נפטר. בינואר 2015, הקבוצה הוציאה סינגל בשם Lighthouse, והתמסרה להעלאת המודעות לנושאי בריאות הנפש. ב־2 ביוני 2015 הקבוצה התפרקה באופן רשמי
2016: המשך קריירת סולו, רפורמציה הוריקן ו-GRL
ב־8 באפריל 2016 יצא מסלול ריקודים בהשתתפות בנט והופק על ידי הדי.ג'יי היווני ניק מרטין תחת הכותרת "מציאות".
ב-8 במאי 2016, בנט הוציאה לאור הסינגל החדש שלה "Hurricane" דרך הרשת החברתית אינסטגרם, והוסיפה כיתוב
בהמשך הוכרז בטוויטר כי חלק מההכנסות מהסינגל ייתרמו למסע הפרסום למען שינוי כיוון, ארגון המוקדש לשינוי תרבות הבריאות הנפשית באמריקה. 15 ביוני 2016, יותר משנה לאחר ש-GRL הודיעה על פירוקה, דווח כי הקבוצה מתכננת לבצע רפורמה תחת ייצוג חדש עם סוכנות Loco Talent בבריטניה. ביוני הצהיר הסוכן החדש של הקבוצה, מאט ווינטר, כי ה-GRL חוזר דרך האתר של לוקו טאלנט. בנט היא אחת משני החברים המקוריים שחוזרים תחת ההרכב החדש. הסינגל הראשי של הקבוצה "ARE WE GOOD יצא לאקרנים ב־9 בדצמבר.
2017: בנט
בשנת 2017 הקימה יחד עם אחיה ראיין את BENNETT, צמד פולק, קאנטרי, בלוז ורוק. סינגל הבכורה שלהם "It's All Good" יצא ב-2 ביוני 2017.
גוהרשאד בגום
גוהרשאד בגום (בפרסית: گوهرشاد; תעתיק לאנגלית: Gowharšād או Gawharshād; משמעות שמה היא "תכשיט משמח" או "תכשיט נוצץ"; נפטרה ב-19 ביולי 1457) הייתה אשתו של שאה-רוח' מירזא, קיסר האימפריה הטימורית של הראת, אשר שוכנת כיום באפגניסטן.
חייה
היא הייתה בתו של ע'יאת' א-דין טרח'אן, אציל חשוב ומשפיע בתקופת שלטונו של טימור. על פי מסורות משפחתיות, התואר "טרח'אן" ניתן למשפחה על ידי ג'ינגיס חאן, באופן אישי.
נישואיה
גוהרשאד נישאה לשאה-רוח', ככל הנראה בשנת 1388, ובוודאות דיי משכנעת, לפני 1394, כאשר נולד בנם, המתמטיקאי והאסטרונום הפרסי, אולוג בג. היו אלה נישואים מוצלחים, זאת לפי הבלדות המקומיות של הראת ששוררו על אהבתו של שאה-רוח' אליה. אך ידוע מעט על ארבעים שנותיהם הראשונות יחד, פרט לדברים הנוגעים למפעלי הבנייה המשותפים לה ולבעלה.
יחד עם אחיה, שהתמנו לתפקידים מנהליים בחצר השלטון הטימורי שבהראת, גוהרשאד שיחקה תפקיד חשוב מאוד, עוד בזמן מוקדם מאוד במהלך ההיסטוריה הטימורית. בשנת 1405 היא העבירה את בירת שושלת טימור מסמרקנד להראת.
גוהרשאד מילאה תפקיד מסייע רב חשיבות בבניית מתחם המוסלה, אשר שוכן בהראת.
תחת חסותה של גווהרשאד עלתה חשיבותן של השפה והתרבות הפרסית, בכך שהיא שילבה אותן כמרכיב ראשי ועיקרי בתקופת שלטונה של השושלת הטימורית. היא ובעלה הובילו מהפכה תרבותית באמצעות החסות הנרחבת שהם פרשו על האמנויות, תוך שהם מושכים לחצרם השלטונית, אמנים, אדריכלים, פילוסופים ומשוררים, שהוכרו כיום בין המהוללים בעולם, למשל המשורר והמיסטיקן הפרסי, ג'אמי. רבות מן הדוגמאות המעודנות והיפות של המבנים שנבנו בתקופה הטימורית, נותרו על כנן בהראת, גם בימינו.
שנות חייה המאוחרות
לאחר מות בעלה, ב-1447, גוהרשאד החלה להכווין ולהכין את נכדה המועדף לעלייה לכס השלטון. במשך כעשר שנים, היא הפכה לשליטה בפועל של אימפריה שגבולותיה השתרעו מנהר החידקל אשר בעיראק, עד לגבולות סין. בהגיעה לגיל שמונים ויותר, היא הוצאה להורג, בפקודתו של סולטאן אבו סעיד, בתאריך 19 ביולי 1457.
לפי האגדה, גוהרשאד שהתה פעם במסגד ובמדרסה בעיר הראת, כשהיא מלווה ב-200 נשים, זאת לאחר שהמסגד והמדרסה פונו מגברים. אולם למרות זאת, גבר צעיר אחד נשאר במסגד ונרדם בתאו. הוא ואחת מן המלוות התרועעו ובילו יחד בניגוד להוראות. כאשר גוהרשאד גילתה זאת, היא הורתה שכל 200 הנשים שליוו אותה יינשאו לסטודנטים.
מקום קבורתה ומורשתה
קברה של גוהרשאד שוכן סמוך למדרסה שהקימה; המינארט מהווה שריד לכך ונמצא במקום עד לימינו. אוניברסיטה לנשים בקאבול, בירת אפגניסטן של היום, אשר נפתחה בשנת 2003, נושאת את השם גוהרשאד. לגווהרשאד מיוחסת בנייתו של המסגד המפורסם הקרוי על שמה, מסגד גוהרשאד, אשר נבנה בעיר משהד שבחבל ח'וראסאן, ב-1418. קבר אחותה, גווהר-תאג', שוכן אף הוא בחבל ח'וראסאן.
עליזה עמיר-זהר
עליזה עמיר-זהר (26 בנובמבר 1932 – 6 בינואר 2018) הייתה סופרת ישראלית, חברת קיבוץ ברעם שמילאה מגוון תפקידים ציבוריים בתנועה הקיבוצית, בתעשייה ובאקדמיה. הייתה האישה הראשונה ששימשה כמזכירת הקיבוץ הארצי.
ביוגרפיה
עמיר-זהר נולדה בשנת 1932 בעיירה חוסט בצ'כוסלובקיה (כיום באוקראינה), בתם של לאה קליין וצבי פֶלבֶּרבאום. כבת שנה עלתה לארץ ישראל והתיישבה עם משפחתה בשכונת גאולה בירושלים. זמן קצר לאחר מכן חלה האב וחזר לצ'כוסלובקיה, שם נפטר. האם פרנסה את המשפחה מעבודתה כטבחית. כנערה עברתה את שם משפחתה ל"עמיר". בהשפעת אחיו הצעיר של אביה הצטרפה לתנועת "השומר הצעיר", תחילה כחניכה, אחר כך כמדריכה וחברת קיבוץ. היא סיימה תיכון בבית חינוך לילדי עובדים, ובשנת 1951 התגייסה לנח"ל. עם סיום השירות בצה"ל הצטרפה כחברה לקיבוץ ברעם שבגליל, שנוסד ב-1949. בקיבוץ פגשה את יעקב (יענקלה) זהר ונישאה לו. לזוג שלוש בנות, בהן הסופרת רקפת זהר.
בשנות הקמת הקיבוץ עבדה במטעים, במטבח ובהנהלת חשבונות ובהמשך הייתה גזברית הקיבוץ.
במקביל החלה לפרסם סיפורים קצרים, ובשנת 1966 יצא לאור ספרה "כמו שיש ירוק", שתיאר את החיים בקיבוץ הצעיר.
בשנת 1968 השלימה תואר ראשון בלימודי תיאטרון ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, ובשנים הבאות עסקה בחינוך והוראה לתלמידי תיכון, ופרסמה עוד שני ספרי ילדים, "הגשם דום והיהלום", עליו זכתה בפרס זאב לספרות ילדים, ו"אצל סבתא נינה".
בשנים 1978–1980 ליוותה את הקמתו של קיבוץ גשור שברמת הגולן, והייתה שותפה לגיבוש "נוסחת גשור", אשר קבעה כי הקיבוץ לא יהיה מכשול לשלום.
בשנים 1980–1985 הייתה לאישה הראשונה בתפקיד מזכירת "הקיבוץ הארצי". בשנות כהונתה התמודדה התנועה הקיבוצית עם ההשלכות של חילופי השלטון במדינה בבחירות 1977, ומשבר מניות הבנקים.
עם סיום כהונתה קיבלה על עצמה את ניהול מפעל "אלכם מדיקל" של קיבוץ ברעם, וניהלה אותו עד 1990. בשנות ניהולה עבר המפעל לייצור רכיבי פלסטיק רפואיים מתכלים, קיבל את אישור ה-FDA ופרץ לשווקים בינלאומיים. פעילות זו מהווה את מקור ההכנסה המרכזי של הקיבוץ.
בין השנים 1990–1999 כיהנה כמנכ"לית ולאחר מכן כנשיאת מכללת תל חי שבאצבע הגליל. עמיר-זהר הייתה האשה הראשונה שכהנה כנשיאת מכללה בישראל. היא הובילה מהלך חלוצי של אקדמיזציה, על ידי גיוס שורה של מרצים מהשורה הראשונה להוראה במכללה הפריפריאלית. בשנת 1993 השיגה המכללה את היתר המועצה להשכלה גבוהה (המל"ג) להעניק תארים ראשונים באופן עצמאי.
בשנת 1996 הדליקה משואה ביום העצמאות, כמייצגת של התעשייה, החינוך וההתיישבות בגליל.
בשנים 1999–2007 חזרה ל"אלכם מדיקל" בתפקיד יושבת ראש מועצת המנהלים של החברה.
שמונה לאלף
שמונה לאלף (באיטלקית: otto per mille) הוא חוק איטלקי, המאפשר למשלם מס הכנסה לקבוע לאיזה גוף המספק שירותי דת, רווחה או תרבות להעביר 8 פרומיל ("שמונה לאלף") ממס ההכנסה האיטלקי (IRPEF - Imposta sul reddito delle persone fisiche) שהוא משלם. החוק אינו מחייב את הממלאים דו"ח למס ההכנסה למלא סעיף זה, ובפועל שיעור המצהירים על יעד התרמה אינו עולה בממוצע על 40%. החוק קובע שבמקרה זה תחולק יתרת הסכום לפי אותו היחס שנקבע בין אלו שכן מילאו את הסעיף. שניים מהגופים הרשאים לקבל תרומה על פי חוק זה, התנועה הוולדנסית, והכנסייה של האסיפות של אלוהים באיטליה (Assemblee di Dio in Italia) מסרבים לקבל חלק זה ומוכנים לקבל תרומות רק מאלו שהצהירו על כך במפורש בטופס.
היסטוריה
במקור החלה הממשלה האיטלקית בראשות בניטו מוסוליני לשלם משכורת חודשית לאנשי הכמורה הקתוליים על פי ההסכמים הלטרניים שנחתמו ב-1929 עם הכס הקדוש. משכורת זו באה כפיצוי על הלאמת רכוש הכנסייה לאחר איחוד איטליה. משכורת זו הייתה מכונה "קונגרואה" (congrua). עם השנים החל להתערער מעמדם של ההסכמים הלטרניים. כך, למשל, קבעה החוקה הרפובליקנית של איטליה ב-1946 כי באיטליה יהיה שוויון בין כל בני האדם בלא קשר לדתם, ובכך השמיטה את הבסיס החוקי להיותה של הדת הקתולית דת המדינה, כפי שנקבע בהסכמים הלטרניים.
ב-1984 הוחלט לבצע רוויזיה בהסכמים הלטרניים. משא ומתן שהתנהל בין נשיא איטליה, בטינו קראקסי, לבין הקרדינל אגוסטינו קסרולי, האחראי על ענייני החוץ בוותיקן, הוביל להסכם חדש שנחתם ב-18 בפברואר 1984. על פי ההסכם נקבע כי תמיכת המדינה בכנסייה תעשה דרך חלוקת חלק מהכנסותיה (8 פרומיל) לכנסייה ולארגוני דת או רווחה אחרים. חוק ה"שמונה לאלף" נחקק ב-20 במאי 1985.
בשנים שבאו אחר כך חתמה ממשלת איטליה הסכמים דומים עם ארגוני דת נוספים. ארגון הקהילות היהודיות באיטליה הצטרף להסכם ב-1996, ונכון לשנת 2009 זכאים שישה ארגוני דת ליהנות מהסכם זה. ממשלת איטליה מנהלת מגעים עם ארגוני דת נוספים, ובהם בודהיסטים הינדואיסטים ומורמונים, לשם צירופם להסדר זה.
מצב נוכחי
ההצהרה הרשמית של משרד האוצר האיטלקי לשנת 2004 מפרטת שבעה מוטבים שזכו לקבל כסף על פי חוק זה:
בשנת 2008 הסכום ששולם בצורה זו היה יותר ממיליארד אירו.
דייב (סרט)
דייב (באנגלית: Dave) הוא סרט קולנוע מסוגת הסאטירה הפוליטית משנת 1993. עלילת הסרט עוקבת אחר אזרח אמריקני מהשורה בעל דמיון לנשיא ארצות הברית המתחזה לנשיא. את הסרט ביים והפיק איוון רייטמן, וכיכבו בו קווין קליין בתפקיד כפול וסיגורני ויבר. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ולשני פרסי גלובוס הזהב. הסרט זכה בפרס פול סלבין.
תקציר העלילה
דייב קוביק (קווין קליין) הוא אזרח פשוט וטוב-לב המנהל סוכנות לתעסוקה זמנית בבולטימור. קוביק מופיע לעיתים גם ככפיל לנשיא ארצות הברית מיטשל (קליין בתפקיד כפול), בעקבות הדמיון הרב ביניהם. השירות החשאי של ארצות הברית מבקש מקוביק לשמש ככפיל לנשיא בעת אירוע רשמי בציבור. קוביק מסכים, והנשיא מנצל ההזדמנות כדי לקיים יחסי מין עם מזכירתו, במהלכם הוא עובר שבץ מוחי ונכנס למוות קליני.
בוב אלכסנדר, ראש הסגל של הבית הלבן (פרנק לנגלה) ואלן ריד, מנהלי התקשורת, מודאגים מהשלכות הדבר על עתידם ועתיד תוכניותיהם – שכן הם חוששים שסגן הנשיא לא ישתף עימם פעולה. הם משכנעים את קוביק להמשיך ולהתחזות למיטשל, ומשחררים לציבור הודעה כי היה מדובר באירוע מוחי קטן בלבד.
איש לא מפקפק בסיפור וקוביק מתחיל לשמש כבובתם של אלכסנדר וריד. למעשה, מזגו החברותי ויחסו החם של קוביק מביאים לגל פופולריות כלפי הממשל, אשר עד כה סבל ממזגו הקר של מיטשל. העלילה מסתבכת עם הופעתה של הגברת הראשונה, הלן – השונאת את מיטשל ונשארה נשואה לו רק מסיבות פוליטיות. הלן בתחילה מאמינה גם היא לתרמית, ונוזפת בקוביק (בעודה מאמינה כי זהו מיטשל) כי על אף חזותו החמימה הוא ממשיך במהלכיו הקרים, ובראשם ביטול תקציב סוציאלי לילדי יתומים.
קוביק, שלא ידע כלל על ביטול התקציב, עליו חתם אלכסנדר בשמו, זועם ומחליט לנצל את מעמדו כנשיא כדי לתקן המצב. בישיבת קבינט הוא מצליח לשחרר מספיק כסף כדי להחזיר את התקציב, ואלכסנדר מרגיש מושפל מכך ש"אדם פשוט" הצליח להערים עליו. בעוד שהלן מגלה את התרמית אך מתאהבת בקוביק, אלכסנדר זומם את הפלתו.
לאחר שקוביק מפטר אותו, אלכסנדר מודיע על מועמדותו לראשות המפלגה לקראת הבחירות הקרובות ובמקביל חושף פרשיית שחיתות בה היה מעורב מיטשל, כדי לגרום לקוביק השפלה. קוביק נועץ עם הלן וריד, אשר מאשרים לו כי ההאשמות נכונות, אך כי גם אלכסנדר היה שותף מרכזי בפרשה. קוביק מחליט לנאום בפני הקונגרס האמריקאי, שם הוא מתוודה על הפרשה, לוקח אחריות ומציג עדויות מרשיעות על מעורבותו של אלכסנדר. באמצע הנאום מזייף קוביק שבץ, ובדרך לבית החולים הוא מחליף מקומות עם מיטשל, אשר עד אותה עת נשאר במצב "צמח" במרתפי הבית הלבן.
בעוד מיטשל מאושפז בבית החולים והודעה לציבור מודיעה כי סבל משבץ נוסף, הפעם קטלני, חוזר קוביק לסוכנות התעסוקה שלו. מספר חודשים לאחר מכן מיטשל נפטר, הלן מקיימת מערכת יחסים רומנטית עם קוביק אשר מנהל קמפיין לבחירתו למועצת העיר.
הופעות אורח
על מנת להוסיף לאמינות הסרט, שולבו בו הופעות של פוליטיקאים ואישים מעולם הבידור והתקשורת בתפקיד עצמם. בין האנשים מעולם הבידור: ארנולד שוורצנגר, ג'יי לנו ולארי קינג. בין הפוליטיקאים: הווארד מצנבאום, כריסטופר דוד, ותומאס 'טיפ' אוניל. בין העיתונאים: פרדריק וו. ברנס, אלינור קליפט ומורטון קונדרייק.
יחסי הודו–הרפובליקה הדומיניקנית
היסטוריה
הרפובליקה הדומיניקנית והודו כוננו יחסים דיפלומטיים במאי 1999. המדינות חתמו על מזכר הבנות בסנטו דומינגו במאי 2001 והסכימו לקיים התייעצויות קבועות של משרד החוץ. במהלך ביקורו של שר המדינה ההודי לענייני חוץ, ראו אינדרג'יט סינג, בביקור ברפובליקה הדומיניקנית בספטמבר 2004, הודיעה ממשלת הרפובליקה הדומיניקנית כי תפתח שגרירות בניו דלהי. שר החוץ של הרפובליקה הדומיניקנית קרלוס מוראלס טרונקוסו, כמה שרים נוספים ונציגים עסקיים ביקרו בדלהי, אגרה, בנגלור, היידראבאד ומומבאי בפברואר 2006. במהלך הביקור חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה דו-צדדי בדלהי ב-17 בפברואר 2006. הרפובליקה הדומיניקנית פתחה את שגרירותה בניו דלהי ב-1 במאי 2006.
נשיא הרפובליקה הדומיניקנית לאונל פרננדס ביקר בהודו כדי להשתתף בפסגת הפיתוח בר-קיימא של דלהי בפברואר 2011. הוא גם נפגש עם ראש הממשלה מאנמוהאן סינג, שר החוץ וכמה אנשי עסקים הודים. פרננדס נאם במועצה ההודית לעניינים גלובליים, ובסמינרים שאורגנו על ידי FICCI ו-CII במומבאי, בנגלור ודלהי. מהודו, הביקורים הבכירים ביותר ברפובליקה הדומיניקנית היו ברמת שר המדינה. שרי המדינה לענייני חוץ אנאנד שארמה, שאשי ת'ארור והגנרל ויג'אי קומאר סינג ביקרו במדינה בפברואר 2007, ינואר 2010 ופברואר 2015, בהתאמה. במהלך ביקורו של סינג, שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה באנרגיה מתחדשת.
הרפובליקה הדומיניקנית והודו היו בין 19 המדינות הראשונות שהצטרפו לברית השמש הבינלאומית, שהוצעה על ידי ראש הממשלה נרנדרה מודי, ב-15 בנובמבר 2016.
ב-30 בדצמבר 2020, קבינט האיחוד של הודו אישר פתיחת שגרירות בסנטו דומינגו והיא נפתחה בינואר 2022.
יחסי סחר
הסחר הדו צדדי בין הרפובליקה הדומיניקנית להודו הסתכם ב-431.57 מיליון דולר בשנים 2014–2015. הודו ייצאה לרפובליקה הדומיניקנית סחורות בשווי 140.91 מיליון דולר, וייבאה בשווי 290.66 מיליון דולר. הסחורות העיקריות שמייצאת הודו לרפובליקה הדומיניקנית הם טקסטיל כותנה ובגדים מוכנים, תרופות, רהיטים, ציוד תחבורה, מוצרי מתכות, כימיקלים, מוצרי פלסטיק ולינוליאום, תה, מזון מעובד ומוצרים ימיים. הסחורות העיקריות המיובאות על ידי הודו מהרפובליקה הדומיניקנית הם טבק, פנינים, אבנים יקרות, אבנים חצי יקרות, תכשיטים ומטבעות.
הרפובליקה הדומיניקנית והודו חתמו על הסכם שירותי אוויר להתחיל בטיסות מסחריות סדירות בין שתי המדינות ב-19 באוקטובר 2011.
Brugal, מזקקת הרום הגדולה ברפובליקה הדומיניקנית, רכשה יחידות מזקקה מ-Praj Industries, Pune.
סיוע חוץ
הודו תרמה תרופות מצילות חיים בשווי 50,000 דולר לרפובליקה הדומיניקנית במרץ 2006. לבקשת ממשלת הרפובליקה הדומיניקנית, הודו תרמה תרופות כדי לספק הקלה בעקבות הסערה הטרופית נואל באוקטובר–נובמבר 2007.
הודו והרפובליקה הדומיניקנית חתמו על מזכר הבנות להקמת מרכז מצוינות IT בסיוע הודי בינואר 2010. המרכז נחנך על ידי נשיא הרפובליקה הדומיניקנית באוגוסט 2011. המרכז הופעל על ידי CDAC India עם שלושה חברי סגל הודי לתקופה הראשונית של שנתיים, לפני שהוא נמסר לרשויות הדומיניקניות.
מאז 1999, אזרחי הרפובליקה הדומיניקנית זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי. הם גם זכאים למלגות המועצה ההודית ליחסי תרבות. כמה דיפלומטים של הרפובליקה הדומיניקנית השתתפו גם בתוכנית PCFD המנוהלת על ידי מכון שירות החוץ.
יחסי תרבות
הרפובליקה הדומיניקנית והודו חתמו על הסכם דו-צדדי על שיתוף פעולה תרבותי באוגוסט 2012. פסטיבלי אוכל הודי נערכו בסנטו דומינגו באוקטובר 2013, ובמרץ ואוקטובר 2014. DR Television שידרה פסטיבל סרטים הודי במהלך אפריל 2014.
נכון לינואר 2016, כ-50 אזרחים הודים ואנשים ממוצא הודי התגוררו ברפובליקה הדומיניקנית. הם מועסקים כאנשי עסקים, מהנדסים ומומחי תוכנה. יש גם סטודנטים במכללות לרפואה ונציגים של חברות הודיות.
ל-Sri Sathya Sai Baba מ-Puttaparthi יש כמה תומכים ברפובליקה הדומיניקנית. מספר רב של מבקרים דומיניקנים בהודו הם חסידי סאי באבא.
בפברואר 2017, מתמודדת מיס הרפובליקה הדומיניקנית, שאדרסקה ואלדס, ודוגמנית נוספת הפכו לדומיניקנים הראשונים שצעדו על הרמפה בשבוע האופנה לקמי קיץ/נופש 2017 במומבאי.
מקאפי
מקאפי (באנגלית: McAfee) שהייתה מוכרת בשנים 2014–2017 כחברת אינטל סקיוריטי (באנגלית: Intel Security Group) היא חברת אבטחת מחשבים ויצרנית תוכנות אנטי וירוס ואבטחת מחשב הממוקמת בסנטה קלרה, קליפורניה ארצות הברית. החברה משווקת בכל העולם את McAfee VirusScan ומוצרי אבטחה והגנת המחשב, וכן שירותים הכוללים IntruShield, Entercept ומותגי Foundstone.
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1987 על ידי ג'ון מקאפי בשם McAfee Associates. מקאפי, שהיה עובד לוקהיד באותה תקופה, התחיל לפתח תוכנת אנטי-וירוס אחרי שגילה שהמחשב שלו נגוע בווירוס המחשב Brain. את התוכנה שכתב הפיץ בהצלחה כתוכנה שיתופית, כאשר רק חברות וארגונים התבקשו לרכוש רישיון.
בשנת 1989, לאור ההצלחה של התוכנה, עזב מקאפי את לוקהיד ועבר לעבוד במשרה מלאה בחברה, אותה הפעיל בתחילה מביתו. הוא התפרסם כמומחה לווירוסי מחשב. בשנת 1993 הונפקה החברה בבורסה לאחר הצלחות מסחריות, אך שנה לאחר מכן עזב מקאפי את תפקידו ופרש מהחברה, ושנתיים לאחר מכן מכר את כל החזקותיו בחברה.
בשנת 1997 התמזגה McAfee associates עם Network General לחברה חדשה בשם Network Associates. בשנת 2004 שונה המבנה האדמיניסטרטיבי של החברה. באביב של אותה שנה, בוצעו מספר שינויים בהחזקות החברה והמבנה העסקי וכתוצאה מכך הוחלט על חזרה לשם מקאפי וזאת במטרה להתמקד בטכנולוגיות אבטחה.
בין החברות שנקנו ונמכרו על ידי מקאפי, נמנית חברת Trusted Information systems אשר פיתחה כלי חומת אש (Firewall toolkit) שהופץ בגרסה חינמית כבסיס פרסומי של Gauntlet Firewall. בשלב מאוחר יותר גם הוא נמכר. כתוצאה משותפות קצרה בין מספר חברות, הייתה מקאפי מעורבת מאוד בעולם הקוד הפתוח, הרבה לפני חברות מסחריות אחרות.
לחברת מקאפי היו זכויות על שם החברה מול McAfee Coliseum – ביתם של קבוצת בייסבול אמריקנית מאוקלנד, קליפורניה בשם אוקלנד אתלטיקס (Oakland Athletics).
ב-19 באוגוסט 2010 נקנתה החברה על ידי חברת אינטל עבור סכום של 7.68 מיליארד דולר, והפכה לחטיבת אבטחת המידע של ענקית השבבים.
ב-7 בספטמבר 2016 הודיעה אינטל על מכירת 51% ממניות החטיבה ל-TPG, קרן השקעות מהגדולות בעולם, עבור סכום של 4.2 מיליארד דולר, ובכך חזרה מקאפי להיות חברה עצמאית.
ג'ון מקאפי, מייסד חברת האבטחה, הביע עניין ברכישת החטיבה אולם סורב בטענה להשבחת ערך הנכס בעקבות השם.
ב-23 ביוני 2021 ג'ון מקאפי נמצא מת בבית כלא בספרד לאחר שאושרה הסגרתו לארצות הברית בעקבות חשד לעבירות כלכליות.
מוצרים
מוצרי מקאפי מבוססים על טכנולוגיית אבטחת המחשב ופיתחה פתרונות פרו-אקטיביים ושירותים מסביב לעולם וזאת כדי להבטיח ללקוחותיה גלישה בטוחה ברשת.
מוצרי החברה מותאמים לשימוש על ידי לקוחות ביתיים ועסקיים. בנוסף על כך, מוצריה פונים גם לסקטור הציבורי וחברות נותני שירותים ומאפשרת להם ליהנות מכל החידושים בהגנת ומניעת גנבת רגיש.
על מוצרי החברה נמנים:
בישראל
בשנת 2006 רכשה מקאפי את אוניגמה, חברת הזנק מרמת החייל, תמורת 20–30 מיליון דולר. אוניגמה פיתחה מערכת DLP שהפכה לאחד המוצרים העיקריים של מקאפי.
בשנת 2011 רכשה מקאפי את סנטריגו, חברת הזנק מכפר סבא שפיתחה פתרון ניטור ואבטחת בסיסי נתונים. מרכז הפיתוח הישראלי נסגר ב-2018, לאחר שהחברה העבירה את הפיתוח של המוצר לאירלנד.
בשנת 2012 רכשה מקאפי את אינסייטיקס שעסקה במתן פתרונות אבטחת מידע לעסקים תמורת מיליון דולר. התמיכה במוצרי החברה הופסקו ב-2016 והסניפים בפתח תקווה ורעננה נסגרו. הסניף האחרון ברמת החייל נסגר ב-2021.
נגזרים
נגזרים הם משפחה של כלים פיננסיים בעלי ערך כספי, המגדירים זכות וחובה בין שני צדדים ומבוססים על נכס אחר הנקרא נכס הבסיס (Underlying Asset). הנכס יכול להסחר באופן ישיר (כגון מניה, סחורה או מטבע), או מדד של נכס/ים הנסחרים באופן עקיף כגון מדד כלשהו, או מדד שהוא נגזר בעצמו, כגון מדד הפחד (Vix). הדוגמה הפשוטה ביותר לנגזר הוא חוזה עתידי, שהוא הסכם בין שני צדדים להעביר ביניהם כמות מסוימת של נכס, במחיר קבוע מראש ובזמן קבוע מראש, למשל חוזה קניה של $10,000 לפי שער קבוע מראש של 4 שקלים לדולר. הנגזרים נקראים כך כי המסחר בהם אינו בנכס עצמו כי אם בחוזים המתייחסים לנכס, שערכם נגזר מערכו של הנכס. כך למשל, ערכו של החוזה העתידי מהדוגמה שלנו יעלה ככל ששער הדולר יעלה. סוגי נגזרים נוספים הם אופציות וחוזי SWAP.
מיון הנגזרים לסוגים, יכול להתבצע על פי תכונותיהם השונות:
הנגזרים מאופיינים בכך, שיחידה אחת של נגזר, מייצגת כמות גדולה יחסית של יחידות נכס בסיס. כך למשל, בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אופציה אחת למסחר בשקל/דולר משקפת כמות של $10,000. תכונה זו היא שגורמת לערך הנגזרים לנוע באופן חריף מאוד יחסית לתנודות נכס הבסיס, ומהווה למעשה סוג של מנוף.
השימוש בנגזרים
הנגזרים נועדו במקור לשמש ככלי גידור בפעילות מסחרית מחוץ לשוק ההון. כך למשל, חוזה עתידי על מחיר דלק מטוסים, מאפשר לחברת תעופה לחשב מראש את רכיב הדלק בכרטיס הטיסה הנמכרים זמן רב מראש, ולהבטיח לעצמה רווחים, גם אם מחיר הדלק עולה. כך, החברה תפסיד רווח פוטנציאלי במקרה שמחיר הדלק ירד. הצד השני לחוזה, מגדר גם הוא את הסיכון בפעילות המסחרית שלו, שכן הוא מבטיח לעצמו מחיר קבוע מראש לדלק שהוא מוכר, וכך מבטיח לעצמו רווחים אם מחיר הדלק ירד. אך גם הוא יפסיד רווח פוטנציאלי במקרה שמחיר הדלק יעלה. יוצא ששני הצדדים הורידו את הסיכון שעלול היה להיות כתוצאה משינויי במחיר הדלק. הורדת הסיכון אינה בחינם. התשלום עבורה הוא העובדה שהרווח גם אינו יכול לעלות, כתוצאה משינוי המחיר.