cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית הכנסת הספרדי הגדול, ימין משה
תולדות מתחם בית הכנסת הספרדי
בשנת 1897 חנכו רבניה ונכבדיה של ירושלים, את מבנה הקבע שנבנה ברחוב מלכי בימין משה. בית הכנסת הוקם בכספי ועד השכונה וכספים שנתרמו בידי ועד הרבנים בראשם של שמואל מיוחס, הרב יעקב חי בכור נסים (בן הראב"ד שמואל נסים), יצחק אשכנזי ואליהו פאנגיל. את העיצוב הראשוני של בית הכנסת הספרדי יצרו משפחות מייסדי השכונה, רובן משפחות ספרדיות, אוכלוסייה ירושלמית ותיקה שהקימה את בית הכנסת בדמותה. עיצובו של בית הכנסת הספרדי ייחודי. ארון הקודש ניצב בפינה הצפון-מזרחית של בית הכנסת, כשבימת התפילה ניצבת במרכז האולם, באלכסון מול ארון הקודש, כך שהמתפללים פונים לכיוון הכותל המערבי. הבימה בנויה מאבנים דמויות שיש שנחצבו עבורה בבית לחם. התקרה המקומרת מעוטרת בציורי חיות שהם איור לפסוק מהמשנה "הווי עז כנמר וקל כנשר, רץ כצבי וגיבור כארי לעשות רצון אביך שבשמים". הסופר יעקב יהושע בספרו 'ילדות בירושלים הישנה' מתאר: "שעה שעמדו יחידי בית הכנסת בתפילה ופניהם למזרח, דומה כי נתלכדה תפילתם עם ההוד וההדר שנשקף מחלונותיו הצופים אל מול חומות ירושלים והר ציון…כשעמד החזן על אותה תיבה וממולו הנוף המקסים של חומות ירושלים וגיא בן הינום, דומה היה לכהן העומד בתפילה בבית המקדש"
ההתקפות על השכונה שהחלו בימי המרד הערבי בשנות 1930 הותירו עדות בבית הכנסת בצורת צלקות רסיסי ירי שעדיין ניתן להבחין בהן. בעקבות ההתקפות על השכונה, קבעה מפקדת ההגנה כמה סליקים להחבאת נשק בשכונה, אחד מהם היה בתוך ארון הקודש בבית הכנסת הספרדי. עם פרוץ מלחמת העצמאות החלו תושבי ימין משה לספוג פגיעות קשות מהתושבים הערבים שהתגוררו סביב העיר העתיקה עד כדי ניסיון של פורעים ערבים לפרוץ לשכונה. עקב כך, התבקשו התושבים על ידי מוסדות היישוב להתפנות ממנה. גם בית הכנסת פונה והפך לעמדה צבאית. לוח זיכרון שקבוע בצדו הצפוני של בית הכנסת מנציח את בן השכונה אברהם מיכאל קירשנבוים, שנהרג בתש"ח על הגנתה. במקלע ברן שבידו ירה קירשנבוים מאחד הגגות אל תוקפים ערבים שניסו לפרוץ לשכונה והניס אותם. חילים בריטים שניצבו על גג מלון המלך דוד ירו בו והרגו אותו.
אחרי מלחמת העצמאות, החלה תקופה חדשה בתולדות בית הכנסת. השכונה אוכלסה בעולים חדשים שהופנו איליה על ידי הסוכנות היהודית, רובם יוצאי טורקיה. אחד המעשים הראשונים של עולי טורקיה היה איסוף גרוש לגרוש לטובת שיפוץ בית הכנסת הנטוש. הבימה שוקמה וארון הקודש נבנה מחדש. תשמישי קדושה חדשים הובאו עם העולים. חילופי האוכלוסייה הביאו שינוי בנוסח התפילה במקום שהפך לנוסח יוצאי טורקיה. שוב חזר בית הכנסת להיות אחד ממוקדי החיים של התושבים. בית הכנסת ובתי השכונה ישבו על קו הגבול העירוני מ-1948 עד 1967. מטחי האש לא פסקו. אחת הפגיעות היגיעה לבימת הקריאה בתורה. את סימני הפגיעה רואים בצידה המזרחי של הבימה בקרבת החלונות. המצב הביטחוני, דלות התשתיות והעוני עשו את חיי התושבים בשכונה קשים במיוחד עד לסיום מלחמת ששת הימים.
החיים בבית הכנסת עד שנת 1948
בתחילת דרכו שימש בית הכנסת את מתיישבי השכונה הספרדיים לתפילות, בהמשך התיישבו בשכונה גדולי תורה ורבנים חשובים שהתפללו ולימדו תורה בבית הכנסת. הגבאי והחזן הראשון ששירת בבית הכנסת (ואף היה אחד ממייסדיו) היה החכם יעקב חי בשמו השני בכור נסים (יעקב חי בכור נסים) ביחד עם הגבאי יוסף פרץ ששרת בבית הכנסת כחמישים שנה, שמשים נוספים היו מאיר אל בלנטי ומאיר חי גינו, רבנים ששרתו בבית הכנסת היו :הרב יוסף מרדכי הלוי, הרב שמואל נסים, אברהם פילוסוף וחנניה גבריאל והחזנים שמואל מיוחס, בכור נסים, יצחק דאסה, חיים פיררה, יוסף בורלא, מרדכי סוזין, כעזר כנגדם כפייטנים שימשו חכם אברהם רומנו ודוד בנבנישתי, השמש טיאנו אברהם שתפקידו להכריז לנשות השכונה על כניסת השבת והזמן להדלקת העששיות לשבת. מנהג תפילת תיקון חצות התנהל שני מישורים, רבנים ספרדיים למדניים ערכו את התיקון בביתם, אך בעלי הבתים בשכונה נהגו להגיע לבית הכנסת הספרדי על מנת לערוך אותו שם, בבית הכנסת נערכו כיתות לימוד חזנות, פיוטים ותפילה בנוסח ספרדי לצעירי המקום על מנת להכשירם לשמש בבית הכנסת בימי חול ומועד. הרב יצחק באדהב שחי בין השנים 1859–1942 שנהג לאסוף ולחקור כתבי יד וספרי תלמוד ותנך מהמאות השלוש עשר, התגורר בדירה זעירה מתחת לבית הכנסת בחלקה הצפוני בסמוך לקמרון, בסמטה הקטנה שנקראה מעבר בדאהב בה גר בדירתו הקטנה, לאחר מותו נקבע שמה של הסמטה על שמו. מתפלל ידוע נוסף בבית הכנסת היה בעל בית הדפוס המאסף, רבי בן ציון אברהם קואינקה שגם הוא עסק באיסוף כתבי עת וספרים, עוד מתפללים מפורסמים היו שמואל מיוחס ויצחק דסה. רבה של בית הכנסת הספרדי לפני הפינוי היה הרב יעקב דסה.
פינוי השכונה והמחאה החברתית לאחר 1967
מיד אחרי מלחמת ששת הימים חל מהפך ושכונות הקו העירוני הפכו אטרקטיביות הודות למיקומן. בהיעדר יכולת של התושבים לשלם על שיקום התשתיות בשכונה כפי שדרשו מהם, הבהירו להם כי עליהם להתפנות ממנה. תהליך הפינוי צבר תאוצה והפך לפעולה מאורגנת, ממוסדת ומכוונת. ב-1968 הופקעו הקרקעות מידי הדיירים על פי החלטת ועדת השרים לענייני ירושלים. הרשויות המוסמכות היו אמורות להביא לפינוי מלא של התושבים, להעמיד לרשות המפונים “דירות מתאימות בתנאים המקובלים בפינוי משכנות עוני”, לשפץ את הסמטאות ואת התשתיות ולשכן במקום אוכלוסייה מסוג אחר שתוכל להשקיע מכספה בבינוי. הביצוע נמסר לידי החברה לפיתוח מזרח ירושלים, חברה ממשלתית שהוקמה בשנת 1966 במטרה לפתח ולשקם את שכונת ימין משה ושכונת ממילא שהיו שכונות ספר. משנת 1967 שימשה החברה כזרוע הביצועית העיקרית של ממשלת ישראל ועיריית ירושלים בפיתוח ובשיקום שכונות העיר החדשות. דגש רב ניתן לפרויקטים תיירותיים. מטרתה המוצהרת של החברה לפיתוח ירושלים הייתה ונותרה "לקדם ולשפר את חוויית התיירים והתושבים באתריה ולחזק את מעמדה (של ירושלים) כמוקד עלייה לרגל מכל העולם" ואכן המציאות העכשווית היא של שכונה מתויירת, שכונת יוקרה שבה חיים כיום מעט אמנים, ידוענים, בעלי הון ותושבי חוץ. לפי דוח מבקר המדינה,דוח על הביקורת בחברה לפיתוח מזרח ירושלים מ-1993, חלק מחוכרי הבתים לא גרים בקביעות בשכונה בניגוד לתנאי החכירה וסביר להניח שהם תושבי חוץ שמגיעים לפרק זמן של חודשים אחדים בשנה.
מאז 1967, סיפורו של "בית הכנסת הספרדי הגדול" בשכונת ימין משה בירושלים, הוא סיפור של מחאה חברתית נמשכת. בשנת 1967 וותיקי ימין משה פונו בניגוד לרצונם משכונתם על ידי העירייה, למרות זאת, הם מוסיפים לבוא מדי שבת וחג מכל קצוות ירושלים, אל בית הכנסת ששיקמו במו ידיהם. הם מקיימים בו שיעורים ותפילות על פי הנוסח והנעימות של יוצאי טורקיה, ומתקשים לשכוח את הפינוי ההוא, שאותו הם נושאים כעלבון בלבם.
בית הכנסת כיום
מתפללי בית הכנסת וצאצאיהם ממשיכים להגיע ולטפח את בית הכנסת. בבית הכנסת מתנהלות תפילות ואירועי שמחות באופן שוטף. פעילות רבה של סיורים מצביעה על עניין רב שיש כיום ללימוד ההיסטוריה בסיורים בתוך האתרים. כפי שציין החוקר ראובן גפני "אם אתה נכנס לבית הכנסת הספרדי בימין משה למשל אתה מוצא פגיעות ורסיסים, זכר למאורעות תרפ"ט וימי המרד הערבי הגדול. בית הכנסת הוא מעין סוכן זיכרון של כל קהילה ושכונה. זה מקום שהקהילה יכולה לזכור בו את המייסדים שלה, המקורות שלה והאירועים שהתרחשו במהלך השנים בשכונה".
"בית הכנסת הוא הרבה יותר ממקום תפילה – הוא גם מקום הזדהות. כשאתה מדריך סיור בימין משה ומדלג על בית הכנסת אתה לא באמת מבין את השכונה, וזו החמצה".
ראשי מכון יד בן צבי שוכנעו לכלול את בתי הכנסת שבשכונה במרכז הסיורים. מלאכת התחקיר ואיסוף החומר בוצעו על ידי החוקר ראובן גפני. תחקיר שכלל סקר ארכיוני, גאוגרפי והיסטורי, ששילב בתוכו גם שיחות וריאיונות עם ותיקי המתפללים והגבאים בכל קהילה וקהילה, וניסיון לדלות תיאורים ספרותיים ופולקלוריסטיים על בתי הכנסת השונים, תוך שימוש ברשת רחבה של מקורות.
קישורים חיצוניים
סיפור תחילת בתי הכנסת
פינוי השכונה, מעריב - כרמית ספיר וייץ 3/7/17
תמר הירדני -היציאה מהחומות
בית הכנסת הספרדי בימין משה סיגל לנדסברג, מגזין "מורשת ארץ"
ליביקו מרג'ה
ליביקוֹ מָרָגָ'ה (15 באפריל 1912 – 30 בדצמבר 1983) היה צייר ומאייר איטלקי, שנודע במיוחד באיור ספרי ילדים ובמנהגו לחתום בשם משפחתו בלבד.
תולדות חייו
נולד בבלינצונה ולאחר לידתו עברה משפחתו ללוגאנו. בין השנים 1926–1929 למד בבית ספר לאמנות. ב-1932 פתח סטודיו בו עיצב, צייר ואייר כרזות, פרסומות, קלפי משחק וכן עסק בעיצוב חלונות ראווה. ב-1936 עבר עם משפחתו לקומו.
ב-1940 החל לעבוד כצייר ומעצב גרפי עבור חברת התקליטים IMA Pubblicità ואייר עטיפות לתקליטים ודפי תווים. כמו כן החל לעסוק באיור ספרי ילדים ומעשיות, שהתאימו מאוד לסגנונו התמים. ב-1949 נטל חלק בהפקת סרט האנימציה האיטלקי הראשון, La Rosa di Bagdad, שהופק בחברת IMA film (חברה בת של IMA Pubblicità), כמעצב הרקע.
החל מ-1947 עבד מרג'ה בעיקר כמאייר. הוא היה למאייר בחברת מחברות PIGNA. ב-1950 יצר את החוברת המאוירת הצבעונית הראשונה ששימשה את תלמידי בית הספר בכיתות הנמוכות, Il mio mondo ("העולם שלי"). מאז החלה שותפותו רבת השנים עם בית ההוצאה לאור Fabbri Editori, שנמשך עד מותו. במסגרת זו אייר ספרי ילדים רבים בהם ידועים בפרט איוריו לעליזה בארץ הפלאות ועליזה בארץ המראה, פינוקיו, עלילות סינבד המלח, סיפורי אנדרסן, מסעות גוליבר וסדרת Fiabe sonore ("גליונות סיפור") של ההוצאה, בה ראו אור 60 סיפורים (רובם מעשיות מאת האחים גרים ושארל פרו).
מאז שנות ה-60 הפכו איוריו של מרג'ה לידועים ברחבי העולם ומהדורות מאוירות פרי עטו תורגמו וראו אור בארצות הברית, בריטניה, רוסיה, צרפת, גרמניה, ישראל ועוד. בפרט אומץ מרג'ה ביפן, תחת השם לימה-סן.
הערכה
הסופרת מרית בן ישראל ניסתה להעריך את סוד הצלחתם של איוריו של מרג'ה וכתבה:
האקו איצ'יו
האקו איצ'יו (ביפנית: 八紘一宇, מילולית: "שמונה כיוונים, גג אחד", כלומר, "כל העולם תחת גג אחד") הייתה סיסמה פוליטית יפנית שזכתה לפופולריות במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה.
האתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי
האתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי שוכנים ביערות של ביפן, המקבילים ל, או למחוזות וקאיאמה, נארה ומיאה של חצי האי קיאי, ב. שלושה אתרים קדושים לשינטו ולבודהיזם: ואומינה (כולל ),  ו, מחוברים בדרכי עלייה לרגל לבירות העתיקות נארה וקיוטו.
האקו איצ'יו
מקור
המונח נטבע בראשית המאה ה-20 על ידי הפעיל הבודהיסטי הלאומני צ'יגאקו טנאקה. הוא שאל אותו מטקסט המופיע בכרוניקה ניהון שוקי, המיוחס לג'ימו, הקיסר הראשון, בעת הכתרתו. הצהרתו השלמה של גימ'ו היא "אכסה את שמונת הכיוונים, ואעשה אותם לביתי."
האתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי
דרכי העלייה לרגל
מסלולי העלייה לרגל הנקראים קומאנו קודו (熊 野古道?) מחולקים לחמישה שבילים.
האקו איצ'יו
התפשטות
ההשפעות הכלכליות של השפל הגדול הביאו לעלייה בלאומנות ביפן בשנות ה-30 של המאה ה-20. הקיסר הירוהיטו נקשר עם עיקרון ההאקו איצ'יו, כסיבה להתפשטות הטריטוריאלית. ההגבלות על החימוש הימי, שבאו לידי ביטוי באמנת וושינגטון ובאמנת לונדון, השפיעו על הלך הרוח הפוליטי הפנימי ביפן בכך שסיפקו בידי גורמים צבאיים שתמכו בהתפשטות טריטוריאלית תחמושת כנגד הממשלה האזרחית, שבחתימתה על האמנות למעשה דנו את יפן לנחיתות אל מול מעצמות המערב. כך הפנה ניסיון המעצמות לריסון מרוץ החימוש את דעת הקהל היפנית נגדן, וסייע לגורמים קיצוניים להשליט במדינה מצב חירום שהגביל את האזרחים ושאר גורמים ליברלים.
האתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי
דרכי העלייה לרגל
חצי האי קיאי ממוקם באחד מאזורי יפן עם כמות גשמים גבוהה (מעל ל-3,000 מילימטרים בממוצע שנתי). מסיבה זו השבילים בו סלולות באבנים בנקודות רבות. בתקופת אדו (1603–1868), סומנו השבילים באמצעות סמני במרחק רי אחד (כ-4 קילומטרים) זה מזה.
האקו איצ'יו
התפשטות
המושג האקו איצ'יו לא היה ידוע במיוחד בקרב הציבור היפני עד 1940, אז פרסמה ממשלתו של פומימרו קונואה ספר לבן שכותרתו "מדיניות לאומית בסיסית" (基本国策要綱), שנפתח במושג ובו הכריז קונואה שמטרתה המרכזית של יפן היא כינון שלום עולמי בעל בסיס הרוח היפנית, רעיון שלאחר מכן קיבל את השם מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי. מכיוון שמרחב זה יכנס את כל תושבי אסיה תחת השגחתו האבהית של הקיסר, ישנה הצדקה לשימוש בכוח כנגד כל המתנגדים.
האתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי
היסטוריה
אזור קומאנו רשום בניהון שוקי כמקום פולחן טבעי. ביישובים יושינו ואומינה סגדו לשינטו מוקדם מאוד לפני שהצטרפו במאה השביעית לדת ה. במאה העשירית, התאחדו שלושת המקדשים העיקריים הקשורים לפולחן ההרים שמסביב ויצרו את המתחם הדתי קומאנו סנזן, שאליו צורף המקדש הבודהיסטי סאיגנטו-ג'י. מפל נאצ'י נתפס אז בשינטו כמרכז הרוחני של האזור. מצד שני, מקדש שנוסד במאה ה-6 הוא מרכז האסכולה הבודהיסטית. מאז התקופה הפיאודלית, האזור היה אפוא מקום מרכזי לעלייה לרגל.
האקו איצ'יו
מלחמת העולם השנייה
ככל שהתארכה מלחמת סין–יפן השנייה, פנתה ממשלת יפן לרגשות הציבור בחיפוש אחר תמיכה. כינוי המלחמה "מלחמת קודש," וקשירתה להולדתה המיתולוגית של האומה, הפכו לנפוצים יותר ויותר בתקשורת היפנית באותה תקופה. ארגון הטאיסיי יוקוסאנקאי נוסד ב-1940 על מנת לספק תמיכה פוליטית למלחמה בסין.
האתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי
תיאור ורשימת האתרים
אתר המורשת העולמית מורכב משלושה אתרים קדושים בהרים של חצי האי קיאי, חצי אי הבולט לתוך האוקיינוס השקט, ומהדפוס המורכב של מסלולים ושבילים המקשרים בין האתרים לבין הבירות העתיקות נארה וקיוטו מצפון ששגשגו מהמאה ה-6 עד 1868. ההרים התלולים והטרשיים של חצי האי קיאי מתנשאים לגובה של בין 1,000 ל-2,000 מטרים והם מיוערים בצפיפות. האזור גשום מאוד. המשקעים הרבים של למעלה מ-3,000 מילימטרים מזינים שפע של נחלים, נהרות ומפלים בין ההרים. היופי הטבעי של האזור, והסביבה השלווה שלו, זכה כנראה להערכה מאז התקופה הפרה-היסטורית. שלושת האתרים הספציפיים התבססו כאתרים קדושים מרכזיים כבר במאות ה-11 או ה-12, ומשכו אליהם מספר רב של מאמינים. האזור הוא עדיין חלק מהתרבות החיה של יפן והאתרים זוכים לביקורים רבים ומשמשים למטרות פולחן, ולטיולים רגליים. מעריכים שמדי שנה מבקרים במקום כ-15 מיליון אנשים.
האקו איצ'יו
מלחמת העולם השנייה
תפוצת המושג האקו איצ'יו, שטמן בחובו את הרעיון לפיו מוצאה האלוהי של יפן הוא הסיבה להתפשטות הטריטוריאלית, התגברה ככל שקרבו חגיגות 2,600 השנים לעלייתו של ג'ימו לכס החרצית, שלפי הכרונולוגיה המסורתית יצאו ב-1940.
האתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי
תיאור ורשימת האתרים
כל אחד משלושת האתרים הקדושים מכיל גם מבנים וגם חפצים, כגון מקדשים, מקומות מקודשים, פסלים וסטופות, וכן אלמנטים טבעיים נערצים כגון עצים, מפלים, סלעים וכו'. בתוך שלושת האתרים העיקריים יש 17 קבוצות עיקריות של נכסים הכוללים 35 נכסים. המבנים הבנויים הם כמעט כולם מעץ.
האקו איצ'יו
תעמולה
חלק מהתעמולה היפנית כללה ססמאות כגון "אסיה לאסייתים!" והדגישה את הצורך בשחרור תושבי אסיה מעול המעצמות האימפריאליות. האשמה בהתארכות הלחימה בסין הוטלה על ניצולן של הממלכה המאוחדת ושל ארצות הברית את מושבותיהן בדרום-מזרח אסיה.
האתרים הקדושים ודרך העולים לרגל ברכס הרי קיאי
לינה במקדשים באתרים הקדושים
כיום, בחלק מהאתרים הקדושים על מסלול העולים לרגל ביפן, ובמיוחד בהר קויה, ניתן ללון במקדשים בודהיסטים כחוויה תיירותית. הלינה במקדשים (שוּקוּבּוֹ - 宿坊) שימשה בעבר את העולים לרגל, אבל כיום מהווה מקור הכנסה לאותם מקדשים. הלינה במקדש בודהיסטי היא בתנאים מינימליסטים וכוללת ארוחה טבעונית, רחצה משותפת באונסן ואפשרות לקחת חלק בתפילת האש בשעות הבוקר המוקדמות.
האקו איצ'יו
תעמולה
התרגום הרשמי של האקו איצ'יו היה "אחווה אוניברסלית". עם זאת, הכוונה הייתה שהיפנים שווי ערך למערביים, אך עליהם להוות מנהיגים לשאר עמי אסיה, כלומר הסיסמה עודדה הרמוניה בין העמים, ולאו דווקא שוויון.
שכתוב ההיסטוריה
היסטוריונים המזוהים עם ארגוני ימין ביפן מביאים את פעולותיו של צ'יאונה סוגיהארה, סובלנותם של היפנים כלפי יהדות סין ועיקרון האקו איצ'יו, המסמל הרמוניה בין-גזעית, כדוגמאות להתנהגות היפנים במלחמה. זהו ניסיון לשכתוב ההיסטוריה, במטרה להמעיט בערכם של אירועים כגון טבח ננקינג ופשעי מלחמה אחרים.
ארתור אדוארד קנדי
סר ארתור אדוארד קנדי (באנגלית: Sir Arthur Edward Kennedy; 5 באפריל 1809 - 3 ביוני 1883) כיהן כמושל של המושבות הבריטיות סיירה לאון, אוסטרליה המערבית, האי ונקובר, הונג קונג וקווינסלנד.
קורות חיים
ארתור קנדי נולד בקלטרה שבמחוז דאון באירלנד ב-5 באפריל 1809, והיה בנם הרביעי של יו קנדי (Hugh Kennedy) ושל רעייתו גריסיי דורתיאה (Grace Dorothea). ארתור למד בצעירותו תחת מורים פרטיים, ולאחר מכן בשנים 1823–1824 התחנך בטריניטי קולג' שבדבלין.
קנדי הצטרף לצבא הבריטי לגדוד חיל הרגלים ה-11 ב-15 באוגוסט 1827. קנדי שירת בקורפו עד שנת 1837 ובין השנים 1838–1839 ו-1841–1844 שירת בקנדה. בשנת 1841 רכש לעצמו דרגת קפטן בגדוד חיל הרגלים ה-68.
בשנת 1846 שב לאירלנד, ויתר על דרגתו הצבאית, והצטרף לוועדה שהוקדמה מכוח חוק העניים (Poor Law Commission), ואשר תפקידה היה לפקח על חלוקת המזון לנפגעי הרעב הגדול והיה אחראי על מחוז קלייר.
שירות קולוניאלי
בשנת 1854 קודם לתפקיד מושל אוסטרליה המערבית, תפקיד בו כיהן עד שנת 1862. בתקופת כהונתו פעל קנדי בנחישות לקידום הכלכלה. באותה עת לא היה במושבה כל גוף מחוקק או מפקח, ופעולותיו הנחרצות נחשבו בעיני התושבים המקומיים כעריצות. יחד עם זאת כלכלת המושבה פרחה בתקופת כהונתו. קנדי יזם חקיקה, עודד הגירה למושבה (מרבית המהגרים היו פושעים אשר הוגלו מאנגליה, ובכך נהנתה המושבה מכספי יישובם), וכן עודד חקלאות וחיפוש משאבים טבעיים.
עם שובו לאנגליה בשנת 1862, ולאור הצלחותיו, קיבל תואר אבירות במסדר האמבט.
ביולי 1863 מונה למושל האי ונקובר. קנדי הגיע לוונקובר במרץ 1864. למושבה זו הייתה מועצה מחוקקת חזקה, אשר מנעה מקנדי יוזמות חקיקתיות ושינויים ממשלתיים. בתקופה זו סבלה המושבה משפל כלכלי והעדר יכולתו לקדם את הכלכלה הביאה לכך שקנדי הואשם במצב הכלכלי הקשה. עם איחוד המושבה עם קולומביה הבריטית באוקטובר 1866 סיים קנדי את תפקידו ושב ללונדון.
בדצמבר 1867 קיבל תואר אבירות בדרגה גבוהה יותר במסדר האמבט, ומונה למושל מושבת מערב אפריקה - תפקיד בו כיהן עד שנת 1872.
בשנת 1871 קיבל תואר אביר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
בשנת 1872 מונה קנדי לתפקיד המושל השביעי של הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1877. בתקופת כהונתו ייסד את הדולר ההונג קונגי, ופיתח את אזור קנדי טאון במערב ויקטוריה סיטי שבאי הונג קונג.
בתום כהונתו כמושל הונג קונג מונה קנדי לתפקיד מושל קווינסלנד, תפקיד אותו נשא עד שנת 1883.
בתום כהונתו עלה קנדי על האונייה "אוריינט" בדרכו לאנגליה. ב-3 ביוני 1883 בעת שהאונייה הפליגה בסמוך לעדן שבים האדום נפטר קנדי ונקבר בים.
משפחתו
בשנת 1839 נשא קנדי לאישה את ג'ורג'ינה מקקארטני (Georgina MacCartney), ולבני הזוג נולדו שתי בנות ובן - ארתור הרברט ויליאמס. ג'ורג'ינה נפטרה ב-3 באוקטובר 1874.
מורשתו
על שמו של קנדי נקרא אזור קנדי טאון וכן דרך קנדי בהונג קונג, וכן אגם קנדי שבקולומביה הבריטית.
בן קרטר
בן ג'ושוע קרטר (באנגלית: Ben Joshua Carter; נולד ב-22 באוגוסט 1994) הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בהפועל אילת.
ביוגרפיה
קרטר גדל בתל אביב, והוא בנו של כדורסלן העבר האמריקאי-נוצרי מייק קרטר שקיבל אזרחות ישראלית מתוקף נישואיו לאשתו הישראלית, אמו של בן קרטר.
קריירה
את שתי עונותיו הראשונות במכללות, עשה קרטר במדי אוניברסיטת המדינה של אורגון. בעונתו השנייה בקבוצה, נבחר קרטר לאחד השחקנים המצטיינים באזור כולו.
לאחר מכן עבר קרטר לשחקן באוניברסיטת נבדה לאס וגאס. הוא לא שיחק בעונת 2014/2015 בעקבות חוקי הליגה. עונה לאחר מכן חזר לשחק והעמיד ממוצעים של 8.6 נקודות ו-6 ריבאונדים.
בקיץ 2016, הועבר קרטר לאוניברסיטת המדינה של מישיגן. בקיץ 2017 קיבל זכאות לעונה נוספת במכללות. קרטר שיחק שנתיים במכללה. לאחר שנפצע בברך שמאל בפעם השנייה תוך תשעה חודשים, נאלץ לפספס קרטר את עונת 2016/2017. עונה לאחר מכן שיחק 23 משחקים והעמיד ממוצעים של 0.7 נקודות ו-1.2 ריבאונדים ב-7.7 דקות, תוך כדי שהוא סובל מפציעה בקרסול.
קריירה מקצוענית
ב-21 באוגוסט 2018, חתם קרטר להפועל עפולה. בעונתו הראשונה בקבוצה נפצע כמעט לכל העונה ומיעט לשחק אך חזר לקראת סופה. הוא העמיד ממוצעים של 10 נקודות ו-8.4 ריבאונדים.
ב-16 במאי 2020, חתם קרטר בהפועל אילת.
קריירת נבחרות
בשנת 2020 זומן לראשונה לנבחרת ישראל.
טוהר בוטבול
טוהר בוטבול (נולד ב-24 בינואר 1994) הוא ג'ודוקא ישראלי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, סגן אלוף אירופה (2021) וזוכה מדליית ארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 בקטגוריית הנבחרות המעורבות. נכון ליולי 2021, מדורג במקום ה-7 בעולם.
ביוגרפיה
בוטבול נולד וגדל בצורן ובגיל 15 עבר לחדרה. הוא החל להתאמן בג'ודו בגיל 4 תחת הדרכתו של אורן סמדג'ה, המשמש כמאמנו כיום בנבחרת הגברים של ישראל. בילדותו התאמן גם בכדורגל אך החליט בסופו של דבר להתמקד בג'ודו. הוא העביר את שירותו הצבאי כספורטאי מצטיין ובגיל 21 עבר להתאמן במכון וינגייט.
גביע אירופה לנוער
בשנת 2014 זכה במדליית זהב בגביע אירופה לנוער באיטליה. באותה השנה השתתף באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בבוקרשט, רומניה שם זכה במדליית הארד. בהמשך זכה במקום הראשון באליפות ישראל לבוגרים.
אליפות העולם לבוגרים ותחרות אירופה
בשנת 2015 השתתף בוטבול לראשונה באליפות עולם לבוגרים שנערכה באסטנה, קזחסטן. הוא ניצח בסיבוב הראשון מתחרה מפרגוואי, אך הודח בסיבוב השני על ידי מתחרה מהונגריה. בתחרות אירופה הפתוחה שנערכה בגלסקו, סקוטלנד בהמשך השנה הוא סיים במקום השביעי. כמו כן, גם בשנה זו לקח חלק באליפות ישראל לבוגרים וסיים במקום השני. באותה השנה, כשאיבד את סיכויו להשתתף במשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו, הוצמד לשגיא מוקי כיריב אימוניו.
בינואר 2016 זכה במדליית הארד בתחרות אירופה הפתוחה שנערכה בסופיה, בולגריה. באותה השנה לקח חלק לראשונה באליפות אירופה לבוגרים שנערכה בקאזאן, רוסיה שם הודח בסיבוב השלישי. באוגוסט של אותה השנה טס עם נבחרת הגברים שכללה את גולן פולק, שגיא מוקי ואורי ששון למשחקים האולימפיים שנערכו בריו זה ז'נרו, ברזיל. כחודש לאחר מכן סיים במקום החמישי בגרנד פרי זגרב, קרואטיה. בנובמבר של אותה השנה אירחה ישראל את אליפות אירופה עד גיל 23 בתל אביב. בוטבול זכה במדליית הכסף לאחר שניצח ארבעה קרבות כל הדרך אל הגמר, שם הפסיד להיידיט הידריוב האזרי. באליפות ישראל לבוגרים שנערכה בסיום השנה, בוטבול התחרה במשקל של עד 81 ק"ג וזכה במקום הראשון.
2017: גרנד סלאם, גרנד פרי ואליפות אירופה
ב-11 בפברואר 2017 השתתף בוטבול לראשונה בגרנד סלאם פריז. הוא ניצח את שלושת הסיבובים הראשונים ועלה לרבע הגמר, שבו פגש את לואי קורבאל הצרפתי, אלוף אירופה לשנת 2014 וסגן-אלוף אירופה לשנת 2015, שספג שלושה עונשים ונפסל. בחצי הגמר הפסיד לסויצ'י השימוטו היפני, מה ששלח אותו לקרב על מדליית הארד מול בבואב האוזבקי. לאחר ארבע דקות ללא הכרעה, נכנס הקרב לניקוד זהב. לאחר 1:21 דקות, תרגיל של בוטבול העניק לו ווזארי ואת מדליית הארד. בכך הפך לגבר הישראלי השלישי שזוכה במדליה בתחרות זו במהדורתה החדשה, אחרי אורי ששון ושגיא מוקי.
שבועיים לאחר מכן התחרה בגרנד פרי דיסלדורף, גרמניה. בוטבול הגיע עד לחצי הגמר שם פגש את לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי, האלוף האולימפי מלונדון 2012 ומדליסט הארד מריו 2016. הוא הפסיד באיפון אחרי שצבר שלושה עונשים ועבר לקרב על מדליית הארד, בו הפסיד לגיום שן הצרפתי וסיים במקום החמישי.
אנרי-לאופולד לוי
אנרי-לאופולד לוי (בצרפתית: Henri-Léopold Lévy; 23 בספטמבר 1840, נאנסי, צרפת – 29 בדצמבר 1904, פריז) היה צייר יהודי-צרפתי, הידוע בעיקר בשל ציוריו בנושאים מיתולוגיים ומקראיים.
ביוגרפיה
לוי היה בנו של מעצב פנים ויצרן רקמה. השכלתו האמנותית החלה בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות, שם עבד בסטודיו של פרנסואה-אדואר פיקו, אלכסנדר קבנל ואז'ן פרומנטן.
בשנת 1865 נערכה בסלון התערוכה הראשונה שלו, שם הציג את הדמות המיתולוגית הֶקוּבָּה. שנתיים לאחר מכן הוא קיבל פרס על ציור דמותו של יהואש. בשנת 1869 הוענק לו פרס על ציורו "בכי שבויים עבריים בחורבות ירושלים". ב-1872, לאחר שצייר את דיוקנו של הרודיאס, זכה בתואר "אביר" (שבאלייה) מלגיון הכבוד.
בנוסף לציורי הקנבסים שלו, הוא יצר כמה ציורי קיר, ובמיוחד סצנות מחייו של דיוניסיוס הקדוש בכנסיית סן-מרי, "הכתרת קרל הגדול" (1881) ב ו"מסה על התהילות של בורגון" באולם הממלכתי של בורדו בדיז'ון.
טוהר בוטבול
2018
באליפות אירופה 2018 שנערכה בתל אביב, טוהר בוטבול התחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג והודח בסיבוב השלישי. הקרב הראשון בו התחרה היה בסיבוב השני נגד כריסטופר וגנר האוסטרי ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד הקרב עבר לניקוד זהב בו הצליח בוטבול להשיג איפון אחרי 11 שניות. בסיבוב השלישי בוטבול הפסיד בווזארי לבילאל סילוגלו הטורקי והודח. ב-28 ביולי, הוא זכה במדליית ארד בגראנד פרי זאגרב כאשר הגיע עד שלב חצי הגמר, בו הפסיד לפאביו באזילה האיטלקי וניצח באיפון בקרב על מדליית הארד את מרטין הויאק הסלובני.
אנרי-לאופולד לוי
ביוגרפיה
למרות היותו אביר, הקריירה שלו סבלה מהאנטישמיות ששטפה את צרפת לאחר פרשת דרייפוס, והוא איבד לקוחות כשסירב לחתום על ציוריו בשם אחר. בתחילת המאה ה-20 הוא יצא לטיול ממושך במזרח התיכון עם חברו, פרומנטין, והפיק כמה יצירות אוריינטליות.
טוהר בוטבול
2019
בדצמבר 2019 הוא התחרה בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בצ'ינגדאו וזכה במדליית הכסף לאחר 4 ניצחונות מתוך 4 קרבות כאשר נאלץ לוותר על קרב הגמר עקב פציעה. בסיבוב הראשון הוא ניצח את דניס איארצב הרוסי בניקוד ווזארי, בשמינית הגמר הוא ניצח בזכות עונשים את סומון מחמדבקוב הטג'יקיסטני וברבע הגמר הוא גבר באיפון על רוסטם אורוג'וב האזרי תוך דקה ו-40 שניות. בחצי הגמר הוא ניצח בווזארי את מסאשי אבינומה היפני אך נאלץ לוותר על קרב הגמר עקב פציעה במרפק.
אנרי-לאופולד לוי
ביוגרפיה
לוי גם שימש כמורה. בין תלמידיו הבולטים: ז'ורז' א. ל. בויסלייר, אנרי דאבאדי ולואיזה וידאל.
טוהר בוטבול
2021
בגרנד סלאם תל אביב 2021, בוטבול זכה במדליית הארד. הוא התחיל את התחרות בסיבוב השלישי בו גבר בניקוד ווזארי על אריק האם הבריטי. בשמינית הגמר הוא ניצח באיפון בזמן ניקוד זהב את אלונסו וונג הפרואני וברבע הגמר הפסיד לאלקסנדרו רייקו הרומני ונשר לקרבות בית הניחומים שם גבר על ואדזים שוקה הבלארוסי ועלה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה בוטבול פגש את לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי וניצח בזכות עונשים.
באליפות אירופה 2021, הוא זכה במדליית הכסף לאחר שהגיע לתחרות מדורג ראשון מבין המתחרים. הוא התחיל בסיבוב השני מול אלקסנדרו ראיקו הרומני וניצח לאחר שני ניקודי ווזארי המשתווים לאיפון. בשמינית הגמר הוא ניצח בווזארי את מרקו גוסיץ' המונטנגרי 5 שניות לסיום הקרב וברבע הגמר ניצח באיפון את ג'יובאני אספוזיטו האיטלקי. בחצי הגמר בוטבול ניצח בעונשים את בילאל צ'ילוגלו הטורקי. בגמר הוא התמודד מול אקיל ג'קובה הקוסוברי ולאחר 4 דקות ללא ניקוד, הקרב נכנס לזמן ניקוד זהב. כדקה וחצי לאחר מכן הפסיד בוטבול לאחר תרגיל שביצע הקוסוברי אשר זיכה אותו בווזארי.
באולימפיאדת טוקיו 2020, בוטבול זכה במדליית ארד עם נבחרת ישראל בקטגוריית הנבחרות המעורבות. בתחרות האישית בקטגוריית המשקל של עד 73 ק"ג, בוטבול סיים במקום השביעי. הוא הגיע לתחרות האולימפית מדורג שביעי מבין המתחרים ואמור היה להתחיל אוטומטית בסיבוב השני מול המנצח מהסיבוב הראשון. אולם, שני היריבים האפשריים מהסיבוב הראשון, אלג'יראי וסודני, פרשו כדי לא להתחרות מול ישראלי. בכך, בוטבול התקדם בניצחון טכני לשמינית הגמר מול ויקטור סטרפו המולדובי, אותו ניצח באיפון שתי דקות ו-16 שניות מפתיחת הקרב לאחר ריתוק. ברבע הגמר טוהר הפסיד בווזארי לאן צ'אנג-רים הדרום-קוריאני לאחר יותר משמונה דקות של קרב ונשר לקרבות בית הניחומים שם הפסיד באיפון למדורג שמיני ארת'ור מרגלידון הקנדי.
2022
בגראנד סלאם תל אביב 2022 זכה ב-18 בפברואר במדליית ארד לאחר ניצחון על יריב איטלקי.
בגראנד סלאם מונגוליה יוני 2022 זכה במדליית ארד באיפון על המונגולי אנחזאיה לאבז’רגל
2023
השתתף והודח בשלב המוקדם באליפות העולם 2023 שנערכה במאי בקטאר. .
בגראנד פרי אוסטריה מאי 2023 זכה במדלית זהב לאחר ניצחון על יריב מאזרבייג'ן.
פרסים
מקור:
קובי (שפה)
קובי (באנגלית: Kuvi) היא שפה דראווידית דרומית-מרכזית שבטית. השפה מדוברת באזורים אודישה ואנדרה פרדש, שבהודו, והיא אחת משתי השפות המדוברות על ידי שבט הקהונד יחד עם קואי. השפה קרובה לשפת הגונדי והקואי.
תנועות
בקואי יש חמש תנועות קצרות וחמש ארוכות, המאפיין העיקרי של השפות הדראווידיות. בטבלה התנועות רשומות באלפבית פונטי בינלאומי על מנת להקל על קריאתן, לכל תנועה בטבלה יש גרסה קצרה וגרסה ארוכה.
אולי שטיין
אולריך "אולי" שטיין (, נולד ב-23 באוקטובר 1954 בהמבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער. שטיין העביר את מרבית הקריירה שלו בארמיניה בילפלד, המבורג ואיינטרכט פרנקפורט, וערך שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.
המבורג
בקיץ 1980 חתם שטיין בהמבורג. את תחילת העונה הראשונה שלו בקבוצה, 1980/81, החל שטיין על הספסל, כגיבוי לשוער הראשי היינץ-יוזף קויטקה, אך לקראת אמצע העונה תפס את מקומו של קויטקה בין השורות, והפך לשוער הבכיר של המבורג, שסיימה את העונה במקום השני. בעונתו השנייה של שטיין בהמבורג, 1981/82, זכתה הקבוצה באליפות הבונדסליגה, והגיעה לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה במפגש כפול בגמר לגטבורג. המבורג הגנה על תואר האליפות בעונת 1982/83, לאחר ששטיין ספג 33 שערי ליגה בלבד ב-34 משחקים. בעונה זו, שטיין היה שותף מלא להישג הגדול ביותר בתולדות המבורג, כאשר זכה עמה בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על יובנטוס, בו שיחק שטיין 90 דקות. בעונת 1983/84 שטיין והמבורג סיימו במקום השני. עונתו המלאה האחרונה של שטיין בהמבורג הייתה 1986/87. בעונה זו שטיין זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 3-1 בגמר על שטוטגרטר קיקרס, וסיים עם הקבוצה במקום השני בבונדסליגה לאחר האלופה באיירן מינכן. שטיין סיים את דרכו בהמבורג בגין מספר בעיות משמעת. במהלך משחק הגביע הגרמני בעונת 1986/87 מול אאוגסבורג, ביצע שטיין תנועה מגונה כלפי אוהדי אאוגסבורג, והורחק בכרטיס אדום. תקרית חמורה יותר התרחשה ביולי 1987 במשחק הסופר קאפ הגרמני, אז המבורג פגשה את באיירן מינכן. בדקה ה-87 של המשחק, שטיין הלם באגרוף בשחקנה של באיירן מינכן, יורגן וגמן, והורחק בכרטיס אדום שגרר השעיה ממושכת, והמשחק הסתיים בתוצאה 2-1 לבאיירן מינכן מצמד של וגמן. בגין תקרית האגרוף, נחתך שטיין מהמבורג לאחר ששיחק בשורותיה שבע עונות וערך 209 הופעות, וחתם באיינטרכט פרנקפורט.
איינטרכט פרנקפורט
שטיין החל לשחק באיינטרכט פרנקפורט במחזור ה-15 של עונת 1987/88 לאחר תום ההשעיה שלו, ותפס מיד את אפודת השוער הראשון על חשבונו של הנס-יורגן גונדלאך, וסיים עם הקבוצה במקום התשיעי בליגה. בתום עונה זו, זכה שטיין עם פרנקפורט בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על בוכום, בו שיחק שטיין 90 דקות. בעונת 1988/89 שטיין ופרנקפורט נקלעו למאבקי הישרדות, וניצלו מירידה רק במבחנים, לאחר ניצחון במפגש כפול על פ.צ. זארבריקן. החל מעונת 1989/90, שטיין ופרנקפורט השתלבו בצמרת הבונדסליגה, ובמשך חמש עונות רצופות סיימו לפחות במקום הרביעי בבונדסליגה ושיחקו בקביעות במפעלים האירופיים, אך לא זכו באליפויות. בתום עונת 1993/94, על אף שהפך לשוער פופולרי מאוד בקרב האוהדים, שוחרר שטיין מאיינטרכט פרנקפורט, לאחר שצבר במדיה 224 הופעות ליגה, וחתם שוב בהמבורג.
החזרה להמבורג ולארמיניה בילפלד
לאחר עזיבת איינטרכט פרנקפורט, חזר שטיין להמבורג, שם ערך 19 הופעות ליגה בעונת 1994/95, אך לאחר כמחצית העונה, איבד את מקומו בהרכב לשוער הקודם, ריכרד גולץ. בתום עונה זו, עזב שטיין את המבורג וחתם בארמיניה בילפלד, המועדון בו החל את קריירת הבוגרים. ארמיניה בילפלד שיחקה בעונת 1995/96 בליגת הבונדסליגה השנייה, ובעונתו הראשונה במועדון סייע שטיין לקבוצה להעפיל לבונדסליגה מהמקום השני. עונת 1996/97 הייתה העונה האחרונה של שטיין בבונדסליגה, בה סיים עם ארמיניה בילפלד במקום ה-14 ונשאר עמה בליגה. בתום עונה זו פרש מכדורגל, אך חזר במספר מקרים לערוך הופעות בודדות בקבוצות חובבים.
קריירה בינלאומית
לשטיין שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בין השנים 1983 ו-1986. ביוני 1983 ערך את הופעת הבכורה בניצחון 4-2 על נבחרת יוגוסלביה. לאחר מכן השתתף במספר משחקי ידידות והכנה למונדיאל 1986, אך במונדיאל עצמו לא שותף כלל, והיה שוער המשנה לטוני שומאכר. לאחר המונדיאל שטיין לא זומן עוד לנבחרת.
קריירת אימון
שטיין אימן בשנת 2000 קבוצת חובבים בשם פ.צ. סלה, ולאחר מכן שימש לאורך תקופות ארוכות כמאמן שוערים, תחילה בנבחרת ניגריה ואחר כך בנבחרת אזרבייג'ן, שם עבד תחת המאמן הגרמני ברטי פוגטס.
תארים
עם המבורג:
עם איינטרכט פרנקפורט:
פרפטואה נקווצ'ה
פרפטואה נקווצ'ה (באנגלית: Perpetua Nkwocha; נולדה ב-3 בינואר 1976) היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל ניגרית. נקווצ'ה נחשבת לאחת מהכדורגלניות האפריקאיות הטובות אי פעם, ולזכותה שיא של ארבע זכיות בפרס כדורגלנית השנה באפריקה.
חייה
בשנים הבאות הפכה נקווצ'ה לאחת הכדורגלניות המצליחות ביותר במדינתה. היא זכתה ארבע פעמים נוספות באליפות אפריקה - ב-2002, 2004, 2006 ו-2010, ובכולן היא אף סיימה כמלכת השערים (כולל ב-2010 בה קבעה שיא כיבושים של 11 שערים). היא שיחקה עם ניגריה בשלושה גביעי עולם (ארצות הברית 2003, סין 2007 וגרמניה 2011) ובשתי אולימפיאדות (אתונה 2004 ובייג'ינג 2008), אך לא הצליחה להוביל את ניגריה לשלבים המכריעים.
בשנת 2007 חתמה נקווצ'ה בסונאנו מליגת העל השוודית, ואצלה שיחקה במשך שבע שנים. לקראת סוף עונתה האחרונה בסונאנו, השתתפה נקווצ'ה באליפות אפריקה השמינית בקריירה שלה. בטורניר עצמו היא שימשה בעיקר כשחקנית ספסל, אך זכתה לכבוש שער אחד בשלב הבתים בניצחון 0-6 על זמביה. במשחק הגמר של הטורניר נגד קמרון, היא עלתה כמחליפה בדקה ה-87 והייתה שותפה לזכייה התשיעית של ניגריה בטורניר, והשישית שלה בקריירה. שנה לאחר מכן היא השתתפה בגביע העולם הרביעי והאחרון שלה, ובמהלך משחק נגד אוסטרליה הפכה לשחקנית המבוגרת ביותר בתולדות הגביע העולמי לנשים (שיא שמאוחר יותר נשבר על ידי כריסטי ראמפון).
לפני עונת 2015 מונתה נקווצ'ה למאמנת-שחקנית בקלמנסאס מהליגה השוודית הרביעית. שנה לאחר מכן היא הייתה אחת ממספר כדורגלניות עבר שנבחרו לשמש כעוזרות המאמן של נבחרת ניגריה.
אוקלידס (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
Jagged Little Pill Acoustic
Jagged Little Pill Acoustic הוא אלבום אקוסטי של הזמרת אלאניס מוריסט, אשר יצא ב-13 ביוני 2005 על ידי האחים וורנר. האלבום מכיל אוסף של גרסאות אקוסטיות לשירים מאלבומה המצליח "JaggedLittlePill". האלבום הופק על ידי גלן באלרד אשר ניסה לקחת את השירים לסגנון של הפופ אלטרנטיבי.
אלבום הגרסאות האקוסטיות יצא לרגל עשור מאז האלבום "Jagged Little Pill".
רקע
האלבום יצא לאור תחילה על ידי Maverick Records (חברת בת של האחים וורנר) בארצות הברית בלבד ורק ברשת בתי הקפה "סטארבקס" עד 26 ביולי 2005 בו היה ניתן לקנייה גם בשאר העולם. ההוצאה המוגבלת גרמה לסכסוך בין רשת החנויות HMV בקנדה לבין מאבריק רקורדס מכיוון שחלק גדול מהכנסתם מבוססת על אלבומיה של מוריסט.
מתוך האלבום יצא הסינגל "Hand in My Pocket" שהגיע למקום הראשון בקנדה. עטיפת האלבום נעשתה בהשראת העטיפה המקורית של האלבום כאשר גם בעטיפה המקורית פניה אל מוריסט היו מצולמים בצורה הזו פשוט היה שימוש בצבעים שונים.
לטיסיה אורו מלו
ביוגרפיה
אורו מלו נולדה בברזיל.
מדליית ארד אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בחודש יולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית זכתה אורו מלו במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.89 מטר, אחרי מלאיקה מיהמבו מגרמניה (7.12 מטר) ואסה ברומה מניגריה (7.02 מטר).
גידי (שיר)
גידי הוא פזמון שכתב דן תורן והלחינה וביצעה שרון ליפשיץ. השיר יצא לאור בשנת 1984.
רקע
השיר יצא על ידי שרון ליפשיץ כסינגל שני שלה. הוא נכתב כחצי בדיחה על חבר ילדות שלה בשם גידי (גדעון יובל), שעזב את העיר והפסיק במפתיע לשמור איתה על קשר. הוא נכלל באלבום הבכורה של ליפשיץ שנקרא "קולנוע".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת תשמ"ט (1985) דורג השיר במקום ה-28. במצעד של רשת ג' דורג השיר במקום ה-39.
יורי אוגאנסיאן
יורי צ'ולקוביץ' אוגאנסיאן (ברוסית: Юрий Цолакович Оганесян; נולד ב-14 באפריל 1933) הוא פיזיקאי גרעין רוסי בכיר במכון המאוחד למחקר גרעיני שבדובנה העוסק במחקר היסודות הטרנס-אורניים. הוביל את צוותו לגילוי רבים מהם ולאישוש קיומם של אחרים, אשר התגלו על ידי מכוני מחקר אחרים. יו"ר המועצה המדעית של ממשלת רוסיה ליישום פיזיקה גרעינית, חבר האקדמיה הרוסית למדעים - המחלקה לפיזיקה גרעינית, פרופסור באוניברסיטת פייר ומארי קירי ועמית במכון המחקר RIKEN ביפן. בעל עיטור הדגל האדום של העמל, עיטור אות הכבוד ופרס הפדרציה הרוסית (2010).
תולדות חייו
נולד בעיר רוסטוב על הדון להורים ממוצא ארמני. בשנת 1956 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסה במכון להנדסה פיזית במוסקבה (היום האוניברסיטה הלאומית למחקר גרעיני). בשנת 1958 התקבל למכון לאנרגיה אטומית והחל לעבוד יחד עם גאורגי פליורוב במאיץ חלקיקים נסיוני במסגרת המרוץ לגילוי יסודות כבדים חדשים לשם הוכחה ניסיונית לקיומו של "אי של יציבות". הוא סיים לימודי דוקטור למדעים בפיזיקה גרעינית בשנת 1970. בשנת 1974 עמד מאחורי גילוי סוג חדש של תגובות גרעיניות של גרעינים מסיביים, תהליך בו נעשה שימוש נרחב במעבדות שונות ברחבי העולם לסינתזה של אלמנטים חדשים עד 112=z.
יחד עם צוותו גילה כמה מהיסודות הטרנס-אורניים, בהם ניהוניום (113), פלרוביום (114), מוסקוביום (115), ליברמוריום (116), טנסין (117) ואוגאנסון (118), הנקרא על שמו מנובמבר 2016. כמו כן השתתף באישוש גילוי היסודות האסיום (108) ומייטנריום (109) והיה שותף לגילוי היסודות דובניום (105) ובוהריום (107).
בכנס האגודה האמריקנית לכימיה ב-2008 הציע שאי היציבות הבא צריך להמצא בגרעין בעל 164 פרוטונים (ו-318 נייטרונים, "מספר קסם" הבא, כלומר האיזוטופ התאורטי 482Uhq).
קיט הרינגטון
כריסטופר קטסבי הרינגטון (באנגלית: Christopher Catesby Harington; נולד ב-26 בדצמבר 1986) הוא שחקן קולנוע,טלוויזיה ותיאטרון אנגלי, המוכר בזכות תפקידו בתור ג'ון סנואו בסדרת הדרמה הפופולרית "משחקי הכס" (2011–2019) אשר הביא אותו להכרה עולמית וקיבל מועמדויות לפרס גלובוס הזהב ולשני פרסי אמי.
ביוגרפיה
כריסטופר קטסבי הרינגטון נולד ב-26 בדצמבר 1986 בעיירה אקטון (אנ'), מערב לונדון, אנגליה. אמו קראה לו על שם כריסטופר מרלו, ומאוחר יותר קיצר את שמו לקיט. הוריו הם איש העסקים סר דיוויד הרינגטון, והמחזאית לשעבר דבורה ג'יין. הרינגטון טוען לקשר משפחתי עם מנהיג מזימת אבק השרפה, רוברט קטסבי (אנ'), מצד אמו, בעוד שמצד אביו הוא קשור לג'יימס הראשון, מלך אנגליה, היעד לניסיון ההתנקשות, וללורד ג'ון הרינגטון מאקסטון (אנ') , שהיה בבית הפרלמנט שקטסבי ושותפיו ניסו לפוצץ.
הרינגטון התחנך בבית הספר היסודי סאות'פילד משנת 1992 עד 1998. כשהיה בן אחת עשרה עברה המשפחה לוורסטרשייר, והוא למד בבית הספר התיכון צ'אנטרי (אנ') במארטלי (אנ') עד 2003. הוא החל להתעניין במשחק לאחר שצפה בהפקה מקומית של "מחכים לגודו" כשהיה בן ארבע עשרה, ולאחר מכן הופיע במספר הפקות בית ספר. הוא למד באקדמיית ווסטר (אנ'), שם למד דרמה ותיאטרון (2003–05). כשהיה בן שבע עשרה, הוא קיבל השראה ללמוד בבית ספר לדרמה לאחר שראה הופעה של בן וישו בתור המלט ב-2004.
הרינגטון חזר ללונדון ב-2005 בגיל שמונה עשרה לאחר שסיים את לימודיו, ובהמשך אותה שנה, נרשם לבית הספר המרכזי לנאומים ודרמה (אנ'), שם סיים את לימודיו ב-2008.
קריירה
התפרסם בשנת 2011 בזכות תפקידו בעונה הראשונה של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס" כשגילם את ג'ון סנואו, בנו הממזר של הלורד אדארד סטארק (שון בין) הנחוש להצטרף אל "משמר הלילה". בעונות ההמשך הפך הרינגטון לדמות מהותית בסדרה ולבסוף, בתום העונה השמינית האחרונה והסופית של משחקי הכס נחשב לכוכב הסדרה כולה.
במאי 2019, פורסם בתקשורת בהרחבה על כך שעם סיום הסדרה התקשה הרינגטון להתמודד עם מסעו לכל אורך דרכה ברכבת הרים רגשית ואישפז עצמו לגמילה כתוצאה מלחץ נפשי ומצריכה יתרה של אלכוהול.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של הבמאי קסבייה דולן "חייו ומותו של ג'ון פ. דונובן" לצד נטלי פורטמן וסוזן סרנדון.
בשנת 2021 הרינגטון גילם את האביר השחור / דיין ויטמן בסרט גיבורי העל "נצחיים" המבוסס על גזע בדיוני באותו השם המתקיים במארוול קומיקס.
חיים אישיים
ב-2011 החל לצאת עם השחקנית הסקוטית רוז לזלי אותה פגש על הסט של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס". ב-27 בספטמבר 2017 השניים התארסו וב-23 ביוני 2018 הם נישאו בכנסייה באברדינשייר (אנ') בסקוטלנד. לזוג בן אחד שנולד בינואר 2021. ב-3 ביולי 2023 נולדה להם בת.
אסה ברומה
אסה ברומה (באנגלית: Ese Brume; נולדה ב-20 בינואר 1996) היא אתלטית ניגרית, זוכת מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020), סגנית אלופת העולם (יוג'ין 2022), סגניות אלופת העולם באולם (בלגרד 2022) ושלוש פעמים אלופת אפריקה (מרקש 2014, דרבן 2016 ואסאבה 2018) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה
ברומה נולדה בניגריה.
אלופת אפריקה בפעם הראשונה
באליפות אפריקה שנערכה בחודש אוגוסט במרקש שבמרוקו זכתה ברומה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.50 מטר.
אלופת אפריקה בפעם השנייה
באליפות אפריקה שנערכה בחודש יוני בדרבן שבדרום אפריקה זכתה ברומה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.57 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה בחודש אוגוסט בריו דה ז'ניירו שבברזיל סיימה ברומה במקום החמישי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.81 מטר.
2017
באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת סיימה ברומה במקום 17 בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.38 מטר.
אלופת אפריקה בפעם השלישית
באליפות אפריקה שנערכה בחודש אוגוסט באסאבה שבניגריה זכתה ברומה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.83 מטר.
מדליית ארד באליפות העולם
באליפות העולם שנערכה בחודש אוקטובר בדוחה שבקטר זכתה ברומה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.91 מטר, אחרי מלאיקה מיהמבו מגרמניה (7.30 מטר) ומרינה בך-רומנצ'וק מאוקראינה (6.92 מטר).
מדליית ארד אולימפית
באולימפיאדת טוקיו שנערכה בחודש אוגוסט בטוקיו שביפן זכתה ברומה במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.97 מטר, אחרי מלאיקה מיהמבו מגרמניה (7.00 מטר) ובריטני ריס מארצות הברית (6.97 מטר).
סגנית אלופת העולם באולם
באליפות העולם באולם שנערכה בחודש מרץ בבלגרד שבסרביה זכתה ברומה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.85 מטר, אחרי איוונה וולטה מסרביה (7.06 מטר) ולפני לוריין אוגן מהממלכה המאוחדת (6.82 מטר).
סגנית אלופת העולם
באליפות העולם שנערכה בחודש יולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית זכתה ברומה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.02 מטר, אחרי מלאיקה מיהמבו מגרמניה (7.12 מטר) ולפני לטיסיה אורו מלו מברזיל (6.89 מטר).
אמוג'י מאוהב
היסטורית יצירה ושיווק
ב-2010, האמוג'י הופיע לראשונה כחלק מ-Unicode 6.0 של יוניקוד, תחת ההגדרה "פנים מחייכות בעלי עיניים בצורת לב". ב-21 בנובמבר 2008 נוסף האמוג'י גם למערכת ההפעלה iPhone OS 2 של אפל.
בנוסף קיימת גרסה של אמוג'י חתול מחייך עם עיני לבבות (😻).
פופולריות
מאז השקת ערכת האמוג'י של Unicode, צבר אמוג'י פרצוף מחייך עם עיני לבבות פופולריות רבה.
בשנת 2017 הוא מוקם על ידי פייסבוק במקום השני ברשימת האמוג'ים הפופולרים ביותר ובמקום הרביעי על ידי חברת אפל.
על פי נתוני הרשת החברתית המקוונת טוויטר האמוג'י מוקם במקום החמישי ברשימת האמוג'ים הנפוצים ביותר בפלטפורמה לשנת 2020.
על פי נתוני Unicode Consortium, בשנת 2019 הוא דורג כאמוג'י השלישי הנפוץ ביותר לאחר אמוג'י לב אדום ואימוג'י בוכה מצחוק, בעוד בשנת 2021 מוקם במקום התשיעי  , וכך גם בשנת 2022.
בתרבות
ב-27 בספטמבר 2016 הוציאה הזמרת הישראלית אתי ביטון שיר בשם "אימוג'י מאוהב" העוסק בהתכתבות מסרים בין שני בני זוג.
משה פלד (ספורטאי)
משה פלד (1923 - 4 בדצמבר 1976) היה ספורטאי ספורט נכים ישראלי. מנציגי ישראל במשחקים הפאראלימפיים הראשונים.
ביוגרפיה
פלד נולד בפולין ועלה לארץ ישראל ב-1942. השתתף במלחמת העצמאות ונפצע בקרבות באזור הקסטל.
באולימפיאדת הנכים רומא (1960) היה חבר בנבחרת כדורסל כיסאות גלגלים ושותף לזכייה במדליית ארד.
באולימפיאדת הנכים תל אביב (1968) התחרה בשש תחרויות אתלטיקה: בקרב חמש (מקום 12), בזריקת דיסקוס (מקום 21), בהדיפת כדור ברזל (מקום 40), בהטלות כידון (מקומות 39 ו-74) ובזריקת אלה (מקום 42). בתחרויות חץ וקשת סיים במקום ה-24.
באולימפיאדת הנכים היידלברג (1972) התחרה בקרב חמש (מקום 14) ובחץ וקשת (מקום 40).
בשנת 1970 היה ממייסדי האגודה הישראלית לקליעה בחץ וקשת.
פלד נפטר ב-1976 והוכר כחלל צה"ל בהיותו נכה צה"ל שנפטר לאחר השירות.
פיר שטיינבריק
פיר שְטַיְינְבְּרִיק (בגרמנית: Peer Steinbrück; נולד ב-10 בינואר 1947) הוא פוליטיקאי גרמני, חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD). בשנים 2005–2009 שימש כשר האוצר בקבינט של קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל.
קריירה פוליטית מוקדמת
לאחר שהוכשר כקצין בכוחות המילואים של הבונדסוור למד כלכלה בקיל. ב-1974 סיים את התואר הראשון.
לאחר סיום לימודיו עבד במספר משרדי ממשלה גרמניים ולאחר מכן, בין השנים 1978 ל-1981, עבד במשרדו של הקאנצלר דאז הלמוט שמידט. בשנות ה-80 כיהן כראש המטה של ראש ממשלת מדינת נורדריין-וסטפאליה, יוהאנס ראו.
ב-1993 התמנה כשר הכלכלה והתשתיות במדינת שלזוויג-הולשטיין ואחר כך חזר לנורדריין-וסטפאליה שם מונה לשר הכלכלה והתשתיות ב-1998 וב-2000 לשר האוצר.
בשנים 2002–2005 כיהן כראש ממשלת נורדריין-וסטפאליה. הוא עמד בראש הקואליציה בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לבין הירוקים.
בבחירות שהתקיימו במדינת נורדריין-וסטפאליה ב-22 במאי 2005 הפסידה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למפלגת האופוזיציה, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU). להפסד זה היו גם השלכות על הפוליטיקה הפדרלית; קנצלר גרמניה דאז, גרהרד שרדר, שסבל בלאו הכי ממעמד מוחלש עקב סקרי דעת קהל גרועים וביקורת ממפלגתו פנימה, הודיע על הקדמת הבחירות הפדרליות לבונדסטאג.
שר האוצר הגרמני
לאחר בחירות 2005 הוקמה קואליציה רחבה בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למפלגה הנוצרית דמוקרטית בראשותה של אנגלה מרקל. שטיינבריק התמנה לשר האוצר של גרמניה וב-2005 התמנה גם לסגן יו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. הוא נחשב לחבר באגף השמרני יותר של המפלגה.
בריאיון לטלוויזיה הגרמנית ב-2010 נראה היה כי השר לשעבר, אשר אימץ עמדה ביקורתית מאוד כלפי מערכת בנקאות הצללים, ייחס לקרנות גידור מאפיינים של תעשיית הפרייבט אקויטי.
חבר פרלמנט ומחליף אפשרי לאנגלה מרקל
שטיינבריק חבר פרלמנט מאז 2009. הוא היה הדובר הבולט של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, בעיקר בנושאים כלכליים. הוא נחשב למועמד הסביר ביותר של האופוזיציה לתפקיד קנצלר גרמניה בבחירות 2013.
על פי סקרי דעת קהל נחשב שטיינבריק, נכון לאוגוסט 2011, לפוליטיקאי האהוד ביותר בגרמניה, לפני אנגלה מרקל.
בבחירות שהתקיימו לבונדסטאג ה-18 ב-2013 הוצב שטיינבריק כמועמד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למשרת הקנצלר. המפלגה בהובלתו הפסידה בבחירות הכלליות לבונדסטאג למפלגה הנוצרית-דמוקרטית בראשות הקנצלרית אנגלה מרקל. באותם בחירות ספג ביקורת על שהפנה אצבע משולשת לבוחרים.
ארני בוט
ארני בוט (בסינית: 文心一言, wénxīn yī​yán), בשמו המלא ייצוג משופר באמצעות אינטגרציה של ידע הוא מוצר שירות צ'אטבוט מבוסס בינה מלאכותית של חברת Baidu. הוא נמצא בפיתוח משנת 2019 ומבוסס על מודל שפה גדול בשם "Ernie 3.0-Titan". הבוט שוחרר ב-17 במרץ 2023.
Baidu טוענת כי ארני בוט עובד טוב יותר מ-ChatGPT.
יאן טופורובסקי
יאן טופורובסקי (באנגלית: Jan Toporowski; נולד בשנת 1950) הוא כלכלן בריטי ופרופסור המתמחה בנושאים של משברים פיננסיים בבית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) באוניברסיטת לונדון.
חייו
טופורובסקי נולד באוקספורד בשנת למהגרים פולנים. הוא בעל תואר ראשון בסוציולוגיה ומדעי המדינה, אותו סיים באוניברסיטת ברמינגהאם ב-1972, ובעל תואר שני בכלכלה, אותו סיים בבירקבק, אוניברסיטת לונדון ב-1977. ב-1983 השלים טופורובסקי לימודי תואר שלישי בכלכלה באוניברסיטת ברמינגהאם.
קריירה מקצועית
עם סיום לימודיו לתואר ראשון, החל לעבוד בקרן הפנסיה של הכנסייה של אנגליה. התנסות זאת הציתה את התעניינותו בכלכלה פיננסית. לאחר שסיים את לימודי התואר השלישי חזר יאן טופורובסקי לעבוד במימון, בתור כלכלן בכיר ב-Standard Chartered Bank, שם בלט בביקורת שמתח על הבנקאות הבינלאומית ועל חלקה בהיווצרות משבר החוב הבינלאומי של שנות ה-80. עבד כחוקר בבית הספר המרכזי לתכנון וסטטיסטיקה בוורשה בשנות ה-80, כחוקר באוניברסיטת קיימברידג' בשנים 2003-2004, כחוקר במרכז לחקר כלכלה וסטטיסטקה בשנים 2004–2005, וכחוקר בבנק פינלנד ב-2005. במהלך שנות ה-90 לימד באוניברסיטת South Bank, לונדון. ב-2004 מונה לפרופסור לכלכלה ומימון בפקולטה לכלכלה של בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) באוניברסיטת לונדון, שם שימש גם כדיקן מספר שנים. מאז 2004 הוא משתף פעולה עם המרכז לחקר ההיסטוריה והמתודולוגיה של הכלכלה באוניברסיטת אמסטרדם. עבודתו האקדמית של טופורובסקי על כלכלה מוניטרית זכתה לפרסום נרחב. ב-2013 הוא הוציא לאור ביוגרפיה אינטלקטואלית על הכלכלן הפולני מיכאל קלצקי, בה פירט את עבודתו על כלכלה מוניטרית, תאוריית הרווח, בעיות הסוציאליזם ומדינות מתפתחות. בשנת 2013 זכה ספרו של יאן טופורובסקי "למה הכלכלה העולמית זקוקה לקריסה פיננסית" בפרס יוניקוס על הספר הטוב ביותר לקידום ההבנה הכלכלית ביריד הספרים בוורשה.
פוטומטר
פוטומטר הוא מכשיר המודד עוצמת הארה בנקודה נתונה או את התכונות האופטיות של חומרים שונים. פוטומטרים עשויים למדוד עוצמת תאורה, שטף קרינה ליחידת שטח, בליעה, פיזור והחזרת אור, ועוד.
היסטוריה
צורה "פרימיטיבית" של פוטומטר, שלעיתים קרובות ניתנת כתרגיל מעבדה בסיסי, היא זו של דף נייר עם כתם שמן עליו שהופך אותו לשקוף יותר. אם מציבים את הדף בין שני מקורות אור, אז מקבלים - בהנחה שלאזור כתם השמן 100% שקיפות ולדף הנייר (ללא הכתם) יש 100% החזרה - שהכתם ייעלם לגמרי כאשר עוצמות ההארה משני צידיו יהיו שוות, שכן הדף יהיה בעל בהירות אחידה ולא ניתן יהיה להבחין בין הכתם לשאר הדף. בדרך זו ניתן לקבוע את היחס בין עוצמות התאורה של שתי המנורות לפי המיקום המדויק בו מוצב הדף כאשר כתם השמן נעלם.
שיטות הערכה פוטומטריות כאלו היו נפוצות עוד לפני פיתוח הפוטומטרים הראשונים. במאה ה-19 נעשתה התקדמות רבה בפיתוח פוטומטרים השוואתיים, עם התפתחות האסטרונומיה והצורך בקטלוג כוכבים לפי הבהירות הנצפית שלהם. ההבדל בין מדידות פוטומטריות ארציות לשמיימיות הוא שבאחרון המרחק אל מקורות האור אינו ידוע, ורק הבהירות הנצפית ניתנת למדידה ישירה. כיוון שכך, עקרונות הפעולה של הפוטומטרים הראשונים התבססו על היכולת לייצר דמויות סמוכות של כוכבים מרוחקים על כיפת השמיים (מרוחקים זוויתית), ועל היכולת "לכוונן" את הבהירות הנצפית של כוכבים שונים מבעד לעינית הפוטומטר.
במאה ה-20 נעשו קפיצות טכנולוגיות של ממש בחישת אור, אשר הפכו את הפוטומטרים ההשוואתיים למיושנים למדי, עם גילוי טבעו הדואלי של האור, לפיו האור הוא גם זרם של "חבילות" אנרגיה (פוטונים) זעירות. כיוון שכך, רתימת האפקטים השונים הקשורים באינטראקציה של אור וחומר (כדוגמת האפקט הפוטואלקטרי) אפשרה לבנות רכיבים אלקטרוניים שמפיקים פלט חשמלי היחסי לעוצמת האור הפוגע בהם. רכיבים כאלו מודדים את הספק האור הפוגע בצורה עצמאית לגמרי, ללא כל צורך באמידה מקורבת לפי העין.
עקרונות פעולה של פוטומטרים
רוב הפוטומטרים המודרניים נעזרים בפוטורזיסטורים, פוטודיודות ומכפילורים כדי לחוש את עוצמת האור. על מנת שיוכל לנתח את הרכב האור, האור המגיע לפוטומטר מועבר קודם דרך מסנן אופטי או מונוכרומטור, המאפשרים לבודד תחום תדירויות צר של האור ולמדוד את עוצמתו. בדרך זו פוטומטרים יכולים לשמש כדי לפענח את ההרכב הספקטרלי של האור הפוגע.
שימוש בפוטומטרים בצילום
פוטומטרים משמשים כדי לקבוע את זמן החשיפה האופטימלי בעת צילום. במצלמות מודרניות, הפוטומטר הוא בדרך כלל רכיב מובנה בהן. כיוון שהתאורה בחלקים שונים של התמונה משתנה, פוטומטרים מתקדמים מודדים את עוצמת האור בחלקים שונים של התמונה הפוטנציאלית ונעזרים באלגוריתם כדי לקבוע את החשיפה הטובה ביותר לתמונה הסופית, תוך התאמת האלגוריתם לסוג התמונה הרצוי.
ידע-עם
{{פירושונים|
המטבח של מרתה
המטבח של מרתה (גרמנית: Bella Martha) הוא סרט דרמה של הבמאית סנדרה נטלבק בהפקה גרמנית משנת 2001, אודות השפית מרתה קליין במסעדת גורמה "לידו" הגרמנית בהמבורג שבגרמניה.
בשנת 2007 יצאה גרסת רימייק לסרט בהפקה אמריקאית בשם "אהבה בתפריט", בכיכובם של קתרין זיטה-ג'ונס וארון אקהרט.
נקודות מרכזיות בסרט
הסרט מובנה על נקודות מרכזיות בעלילה, כשהדגש הוא על השפית מרתה אשר מכורה לעבודה במסעדה. נקודות העניין בנושאי הדייקנות שבבישול המיוחד מודגשות עם ההקבלה לחייה הפרטיים של השפית, כמו כן יחסי הגומלין בינה לבין עובדי המסעדה. מטרותיהם האישיות של הדמויות בסרט מועברות בקלילות, דבר שיוצר עימותים בין כולם.