cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בוריס קוסטודייב
השפעת מהפכת 1905
בשנת 1909 התקבל קוסטודייב לאקדמיה הקיסרית לאמנות.
קוסטודייב סבל באותה עת משחפת שפגעה בחוט השדרה שלו. בעצת רופאיו, נסע קוסטודייב לשווייץ לקבלת טיפול רפואי, ושהה שם בקליניקה פרטית, אולם המחלה לבסוף הביאה לשיתוקו בשנת 1916. בתקופת שהותו בשווייץ המשיך קוסטודייב לצייר יצירות המתארות את נופי רוסיה ואנשיה, אליהם התגעגע. בין היצירות ניתן למנות את "יום שלישי של מסלניצה" (1916) ואת "פונטאנקה" (1916) אשר צייר בהתבסס על זכרונותיו.
בשנת 1918 צייר את היצירה "אשת הסוחר" שהייתה לידועה שביצירותיו.
מהפכת אוקטובר, בשנת 1917, היוותה השראה רבה לקוסטודייב, אשר שילב בציוריו את רוח המהפכה. בתקופה זו אייר את כתבי העת "שדה החיטה האדום" ו"פנורמה אדומה" וציוריו זכו להצלחה רבה.
עיצוב תפאורות
במקביל לציור פעל קוסטודייב בתחום עיצוב התפאורות. עבודותיו הראשונות בתחום זה נעשו בשנת 1911 עת עיצב את הבמה עבור "הלב הנוקשה" של אלכסנדר אוסטרובסקי. הצלחת עיצוב זה הביאה להזמנות רבות, וב-1913 הוזמן לעצב תפאורות ותלבושות עבור תיאטרון האמנות של מוסקבה, ובעיקר עבור מחזותיו של אוסטרובסקי.
שלהי חייו
בשנת 1923 הצטרף קוסטודייב לאיגוד האמנים של רוסיה המהפכנית, והמשיך לצייר וליצור תחריטים בנושאים שונים, וכן תפאורות לתיאטרון עד מותו ב-28 במאי 1927 בלנינגרד כתוצאה ממחלת השחפת.
הזאבה הקפיטולינית
הזאבה הקפיטולינית (באיטלקית: Lupa Capitolina) הוא פסל ברונזה המוצג במוזיאון הקפיטוליני בקמפידוליו שעל גבעת הקפיטולין שברומא. הפסל הוא סמל העיר רומא ומוצג במוזיאון מאז שנת 1473. במשך שנים נטען כי הפסל שייך לאמנות האטרוסקית, אך תיארוך פחמן-14 שבוצע בשנת 2012 הראה שהפסל נוצר, ככל הנראה, בין השנים 1021 ל-1153.
תיאור הפסל
על פי המסורת של ייסוד רומא, נומיטור מלכה החוקי של העיר הלטינית של אלבה לונגה, וסבם של רמוס ורומולוס, הודח על ידי אחיו אמוליוס שתפס את השלטון על אלבה. לאחר מכן כפה אמוליוס על ריאה סילביה להפוך לבתולה וסטלית ובכך למנוע ממנה להביא יורשים חוקים לנומיטור ולכס המלכות. למרות זאת, היא נכנסה להריון, שבסופו ילדה ריאה את התאומים רמוס ורומולוס. כאשר נולדו התאומים ציווה אמוליוס לקבור בחיים את ריאה (העונש המסורתי לכוהנת וסטה שאיבדה את בתוליה) והכריח את אחד ממשרתיו להרוג את התאומים ולהשליכם לנהר הטיבר. המשרת לא הרג את התאומים, אלא נתן להם לצוף על הטיבר, ואל הנהר טיברינוס, הוביל אותם בבטחה לעץ תאנה. שם הם נמצאו על ידי זאבה שגידלה אותם והניקה אותם.
ממדי הפסל הם 75 ס"מ גובה ו-114 ס"מ אורך.
הפסל כסמל
הפסל הוצג בארמון הלטראנו החל מאמצע המאה התשיעית, ומוזכרת בכתבים מהמאה ה-10 כ"אמא של רומא". הפסל מוזכר בכתבים נוספים עד המאה ה-15 כפסל המוצג בבית המשפט של העיר או באתר ההוצאה להורג ומסמל את העיר. הפסל הועבר בשנת 1473 למוזיאון הקפיטוליני בקמפידוליו בצו האפיפיור סיקסטוס הרביעי.
הפסל היה אהוב במיוחד על ידי בניטו מוסוליני שליט איטליה הפשיסטית אשר ראה את עצמו כבונה "רומא החדשה". במסגרת ניסיונותיו לחזק את קשריה של איטליה עם ארצות הברית, שלח מספר העתקים של הפסל לערים שונות ובהם לעיר סינסינטי שבאוהיו בשנת 1929. בשנת 1931 נשלח פסל נוסף לעיר רומא שבמדינת ג'ורג'יה (הפסל הוסתר במהלך מלחמת העולם השנייה מחשש שיינזק). פסל שלישי נשלח לעיר ניו יורק.
ג'ון קראייר
ג'ונתן ניבן "ג'ון" קראייר (באנגלית: Jonathan Niven "Jon" Cryer; נולד ב-16 באפריל 1965) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי. ידוע בעיקר בתור הדמות אלן הרפר בסדרת הטלוויזיה שני גברים וחצי.
ביוגרפיה
נולד למשפחה נוצרית-מתודיסטית. הוריו דייוויד וגרטצ'ן (לבית קיגר) היו גם הם שחקנים וזמרים.
בעבר (1999–2004) היה נשוי לשחקנית הבריטית שרה טריגר, לשניים יש בן משותף.
מאז 2007 נשוי לכתבת הבידור האמריקאית ליסה ג'וינר, ב-2009 אימצו תינוקת.
קריירת משחק
בזכות תפקידו בקומדיית המצבים "שני גברים וחצי" זכה בפרס אמי 2009 לשחקן המשני ובפרס אמי לשנת 2012 לשחקן הראשי (עבר לשחק בתפקיד הראשי לאחר פיטוריו של השחקן הראשי צ'ארלי שין).
בסדרה "סופרגירל" מגלם את הדמות לקס לותור.
ב-2014 כיכב בסרט הקומדיה הרומנטית "Hit by Lightning", לצד סטפני שוסטאק.
אנומר
בכימיה של סוכרים, המושג אנומר מתייחס לסידור האטומים סביב אחד אטומי הפחמן, בפרט הפחמן ההמיאצטלי או ההמיקטאלי בלבד, הידוע גם בשם "פחמן אנומרי". ההבדל היחיד בין אנומרים שונים של המולקולה הוא האוריינטציה של הקבוצות הכימיות המחוברות לפחמן האנומרי. אנומר הוא סוג מסוים של אפימר - בעוד אפימרים שונים זה מזה בסידור הקבוצות סביב כל אטום פחמן בודד במולקולה, באנומר מדובר רק בפחמן ההמיאצטלי.
בפירוט, אנומר הוא סטריאואיזומר (בפרט, דיאסטריאואיזומר) של חד-סוכר (בצורתו הטבעתית). אם המבנה אנלוגי לקיום קבוצת הידרוקסיל בפחמן האנומרי בעמדה אקסיאלית, הסוכר הוא אנומר אלפא. אם קבוצת ההידרוקסיל בעמדה משוונית (אקווטוריאלית), הסוכר הוא אנומר בטא. לדוגמה, הסוכרים α- D -glucopyranose ו-β- D -glucopyranose, שתי הצורות הטבעתיות של גלוקוז, הם אנומרים.
האפקט האנומרי מסייע לייצב אנומר האלפא. שינוי בחומר, הגורם לאנומר אחד לשנות מבנה ליצירת אנומר שני, מכונה מוטרוטציה, או "אנומריזציה".
שני האנומרים הם חומרים כימיים נפרדים, ויש להם תכונות פיזיקליות וכימיות שונות, בפרט סיבוב אופטי. לדוגמה, ל-α-D-glucose סיבוב אופטי של 112+ מעלות, ולאנומר שלו, β-D-glucose, סיבוב אופטי של 19+ מעלות.
נשימה אחת (סרט)
נשימה אחת (ברוסית: Один вдох) הוא סרט ספורט רוסי בבימויה של ילנה חזנובה. הסרט מבוסס על עובדות בביוגרפיה של שיאנית ואלופת העולם בצלילה חופשית נטליה מולצ'נובה, שהקימה עם עמיתיה ברוסיה את בית הספר הבינלאומי הראשון לצלילה חופשית (בחסות הפדרציה הרוסית לצלילה חופשית) והפכה למחברת שיטות הוראה בצלילה חופשית.
הצילומים התרחשו בשנים 2018–2019 בשטח האקדמיה של המשרד למצבי חירום בעיר חימקי, סצינות צלילה צולמו בים הפתוח מול חופי מלטה. ב-7 בנובמבר 2019 הופיע הטריילר הרשמי לסרט. הקרנת הבכורה נערכה ב-5 במרץ 2020.
הסרט הופק בשיתוף פעולה עם קרן הקולנוע הרוסי ופורטל Ivi.ru.
תקציר עלילת הסרט
לאחר נישואים לא מוצלחים וגירושין מבעלה, מרינה גורדייבה בת הארבעים יוצאת לחופשה לים, אחרי שעבדה בעבודה שלא נהנתה בה. היא פוגשת את המציל איגנט, הפותח לה את עולם הצלילה החופשית, עולם חופשי אך גם מסכן חיים: עליה לעצור את נשימתה ולצלול לעולם התת-ימי, שם האויבים היחידים הם הפחדים שלה.
Get Sleazy Tour
Get Sleazy Tour הוא סיבוב ההופעות הראשון של זמרת הפופ האמריקאית קשה, שקידם את אלבומה השני Cannibal.
יהדות קזחסטן
יהדות קזחסטן היא קהילה יהודית המתקיימת בשטחה של קזחסטן. בשיאה הגיעה לכמעט 30,000 איש, כולל מעל 8,000 יהודים שנמלטו אליה במהלך השואה; ומאז אומדן הקהילה בירידה מתמדת, כאשר רובה היגרה לישראל. כיום חיים בקזחסטן כמה אלפי יהודים בודדים.
היסטוריה
ישנן הערכות כי יהודים ישבו בקזחסטן כבר לאחר גלות בבל וכחלק מפיזור היהודים באימפריה הפרסית, כולל יהודים בוכרים. יהודים סוחרים נדדו גם באזורים כמו קזחסטן בדרכם מרוסיה להודו וסין. כמו רוב הקהילות היהודיות במרכז אסיה, לא מנתה הקהילה יהודים רבים.
בשנת 1917 נכבשה קזחסטן על ידי רוסיה. במהלך מלחמת העולם השנייה הגיעו לקזחסטן פליטים יהודים שנמלטו מאירופה. מסוף מלחמת העולם השנייה ועד התפרקות ברית המועצות שימשה קזחסטן אזור מבודד שאליו נשלחו פושעים, מתנגדי השלטון הקומוניסטי וכן משתפי פעולה עם גורמים מחוץ לגוש הקומוניסטי. בין השאר נשלחו יהודים רבים לקזחסטן, אשכנזים וספרדים, והם היוו את רוב יהודי המדינה. חלק אחר של יהודים היגרו מאוזבקיסטן השכנה והשתכנו בשימקנט, אשר היו חלק מיהדות בוכרה.
יהדות קזחסטן כיום
רוב היהודים המתגוררים במדינה, ספרדים ואשכנזים, הם צאצאים של יהודים שנמלטו לחבל ארץ נידח זה בשל גזרות הקומוניזם, או שהוגלו לשם. ב-1994 הגיע למדינה שליח חב"ד, הרב ישעיה אלעזר הכהן, ונתמנה לראש הקהילה ורבה הראשי של מדינת קזחסטן. הוא יזם הקמת מרכזים יהודים, רשת בתי כנסת, מוסדות חינוך ומקוואות טהרה לקהילות, מרכזים לבריתות ואספקה של מזון כשר.
עם זאת, כמות היהודים שאינם דתיים אינה ידועה. בדומה למדינות אחרות עם עבר סובייטי, המדינה עצמה היא חילונית, ויש הפרדה בין הדת הראשית (אסלאם) למדינה. האזרחים אינם נדרשים להזדהות על פי דת, ואין רישום של יהודים.
מאז עלייתו של נורסולטן נזרבייב לנשיאות קזחסטן, נהנים בני הקהילה היהודית מסובלנות דתית מלאה ומתמיכה ועידוד ממשלתיים במדינה האסלאמית.
קונפיגורציה מולקולרית
הקונפיגורציה של מולקולה היא הגאומטריה הקבועה שלה, תוצאה של הסידור המרחבי של הקשרים הכימיים. מולקולות בעלות קבוצת אטומים וקשרים זהה (אילו אטומים קשורים אחד לשני), אך סידור קשרים שונה (סדר הקשרים על אותו אטום), הם סטריאואיזומרים. הקונפיגורציה שונה מקונפורמציה, הצורה הרגעית של המולקולה, אותה ניתן לשנות על ידי סיבוב קשרים. שינוי הקונפיגורציה דורש שבירת קשרים ויצירתם מחדש, בסדר אחר.
No Vacation from the World
No Vacation from the World הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת הפופ פאנק הישראלית יוסלס איי.די, אשר הוקלט באולפני Orange Whipe Studios שבמדינת קליפורניה שבארצות הברית.
במלכודת העולמות
במלכודת העולמות (באנגלית: Spellbinder, בפולנית: Dwa światy) היא סדרת נעורים טלוויזיונית, מסוג פנטזיה/מדע בדיוני, שהופקה על ידי Film Australia ו-Telewizja Polska בשיתוף עם קרן הטלוויזיה לילדים האוסטרלית.
הסדרה שודרה במקור באוסטרליה ב-1995, ובישראל בחופש הגדול בשנת 1999, וכללה 26 פרקים, הפקה משותפת של אוסטרליה ופולין. בהמשך היא גם חוברה לספר על ידי יוצריה, מארק שירפס וג'ון טומסון.
הצילומים התקיימו גם באוסטרליה, שייצגה את העולם "המודרני" (סידני, ההרים הכחולים), וגם בפולין, בה רוב הצילומים כללו את העולם המקביל (קרקוב-צ'נסטוחובה, טירת צ'וצ'ה).
לסדרה הייתה סדרת המשך, שנקראה "במלכודת העולמות: ארצו של לורד הדרקון", בה הת'ר מיטשל גילמה בשנית את תפקידה של אשקה.
עיצורים מקורבים
עיצורים מקורבים הם עיצורים המופקים תוך יצירת ערוץ צר בו זורם האוויר ללא כל חיכוך בניגוד לעיצורים החוככים אך כאשר נהגים העיצורים המקורבים בהדגשה יכולה להיווצר מידה מסוימת של חיכוך. משפחת העיצורים המקורבים מחולקת לחצאי תנועות ועיצורים נזילים.
נזילים
עיצורים מקורבים שאין להם זיקה לתנועה מסוימת ושלא משתייכים לחצאי התנועות.
מקורבים מרכזיים
עיצורים נזילים שבמהלך זרם האוויר עובר מעל מרכז הלשון. בבסיסי החיתוך כיסוי גרון, לוע וענבל (ייתכן גם סדקי) ישנה זהות בין העיצורים המקורבים מרכזיים לבין העיצורים החוככים מרכזיים קוליים.
מקורבים צדיים
עיצורים נזילים שבמהלך הפקתם זרם האוויר עובר מצד אחד או משני צדי הלשון.
רנו Étoile Filante
רנו Étoile Filante (בצרפתית: Renault Étoile filante) היא מכונית קונספט, בתצורה של מכונית מרוץ מתוצרת קונצרן הרכב הצרפתי רנו (בצרפתית: Renault), אשר הוצגה בשנת 1954.
דגם ה"רנו Étoile Filante" אופיין על ידי מנוע טורבינה המונע על ידי טורבינת גז.
ערוץ
עָרוּץ נַחַל (או עָרוּץ בסתמיות) הוא צורת נוף גאוגרפית הנוצרת על ידי זרימה של מים על פני השטח, בדרך כלל על גבעה. הערוץ משמש אפיק לנחל או לנהר. בנוסף, המושג ערוץ משמש גם לכינוי מסלול עמוק של מים, אם טבעי, או אם מעשה ידי האדם שנוצר דרך שונית אלמוגים, שרטון, מפרץ או כל מאגר מים רדודים אחר.
היווצרות ערוצים או סחיפת ערוצים הוא שם התהליך בו נוצרים ערוצים. ערוצים נוטים להיווצר על גבעות חסרות צמחייה, בשל כריתת יערות, רעיית יתר או מסיבות אחרות. המים הזורמים, בדרך כלל עקב סופות גשמים קצרות ואינטנסיביות, סוחפים את הקרקע המפוררת בקלות. ערוצים מפחיתים את תוצרת האדמה החקלאית, שבה הם חורצים בקעים ושברים. בעקבות זאת, מושקעים מאמצים רבים בחקר הערוצים במרחב הגאומורפולוגיה, במניעת סחיפת ערוצים ובשיקום סביבתם.
סדרי גודל
ערוצי נחל ניתנים לחלוקה לסדרי גודל שונים לפי שיטת שטראלר-הורטון. הערוצים הקטנים ביותר נקראים ערוצי נחל ראשוניים, והם בעצם הנקודה בה מתחילה זרימת המים, ובה בעצם נוצר ערוץ הנחל. כאשר מספר ערוצי נחל ראשוניים נפגשים ומתלכדים, הערוץ הופך להיות ערוץ נחל שניוני. כאשר מספר ערוצי נחל שניוניים מתלכדים, הם יוצרים ערוץ נחל שלישוני וכך הלאה. לפי שיטה זו ערוצי הנחלים בעולם מוגדרים מסדר ראשון עד לסדר שנים עשר (במורד נהר האמזונאס). כ-80% מהערוצים בעולם הם ראשוניים ושניוניים.
רנו Étoile Filante
רנו Étoile Filante
רנו יצרה את הדגם, ובדקה אותה במנהרת רוח בין השנים 1954–1955. ב-1956, ז'אן הברט וצוות רנו יצאו ל"בונוויל סולט פלאטס" (Bonneville Salt Flats) ביוטה, ארצות הברית לבדיקות מהירות. המכונית הגיעה במהירות ממוצעת של 307.4 קמ"ש (הניסויים בוצעו למרחק של 1.0 ק"מ) והשיגה שיא עולמי לדגמי מכוניות טורבינה. בדיקות מהירות אלה גם סייעו לקדם את המכירות של המכונית החדשה ביותר של "רנו" בארצות הברית, מכונית משפחתית שהייתה חדשנית לתקופה: דופין (Dauphine).
הדרשה על ההר
הדרשה על ההר היא ציטוט דברים שלפי המסופר נשא ישו לפני מאמיניו. יש הרואים בדרשה זאת תמצית עיקרי האמונה המשיחית כולה. הדרשה מצוטטת בחיבור הראשון (אך לא העתיק ביותר) בקאנון של הברית החדשה, הבשורה על-פי מתי, והיא נקראת כך משום שלפי המסופר נשא אותה ישו בפני מאמיניו על ההר.
הדרשה על ההר היא חלק מרכזי מאוד בבשורה על פי מתי, ובנצרות כולה, שכן היא מכילה עקרונות רבים שהנצרות מושתתת עליהם, ורבים מהפסוקים בה אף הפכו לפתגמים ולדימויים מפורסמים, כגון הדימוי על "הטיית הלחי השנייה" והביטוי "מלח הארץ". הדרשה היא אחד המקורות הראשונים לתורת האי-אלימות המודרנית.
מיקום ותארוך הדרשה
ההר עליו נשא ישו את הדרשה קרוי בנצרות "הר האושר" לזכר המילה "אַשְרֵי" המתחילה את שמונת הפסוקים הראשונים של דרשת ההר. המסורת הנוצרית המקובלת מזהה את הר האושר עם הר נחום מצפון לכנרת, אך יש פרוטסטנטים המזהים את הר האושר עם קרני חיטין.
גישות פרשניות
ויכוח גדול קיים בנצרות באשר לאופן ההבנה של הכתוב בדרשה, שהרי חלק מתכתיביה, אם מבינים אותם כמות שהם, אינם ישימים כמעט בחיים המעשיים. חוקר הדתות מק'ארתור מביא תשע פרשנויות עיקריות לדרשה.
קספר ממרינג
קספר ממרינג (בגרמנית: Caspar Memering, נולד ב-1 ביוני 1953 בבוקהורסט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך רוב הקריירה שלו בהמבורג בעמדת הקשר. לזכותו של ממרינג שלוש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, עמה זכה ביורו 1980.
קריירת מועדונים
ממרינג שיחק כנער בקבוצת נוער מעירו בוקהורסט, ואחר כך בורדר ברמן. בקיץ 1971, כשהיה בן 18, החל לשחק בהמבורג. ממרינג השתלב עד מהרה בהרכב של המבורג, והפך לשחקן חשוב במערך של הקבוצה לאורך כל שנות ה-70, ואף בתור הזהב של הקבוצה בתחילת שנות ה-80. בעונותיו הראשונות של ממרינג בהמבורג, הקבוצה סיימה לרוב בחלק התחתון של הטבלה, אך זכתה בגביע הליגה הגרמנית לעונת 1972/73, לאחר ניצחון 4-0 בגמר על בורוסיה מנשנגלדבך, בו הבקיע ממרינג את השער הראשון. בעונת 1973/74 הגיעו ממרינג והמבורג לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידו 3-1 לאיינטרכט פרנקפורט. ממרינג לא שיחק בגמר זה. בעונת 1975/76 סיימו ממרינג והמבורג במקום השני בבונדסליגה בעונת שיא אישית של ממרינג בה הבקיע שבעה שערי ליגה, וזכו בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על קייזרסלאוטרן. ממרינג והמבורג תרגמו את הזכייה בגביע הגרמני להשתתפות בגביע אירופה למחזיקות גביע, בו זכו בעונת 1976/77, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על אנדרלכט, במשחק בו ממרינג שיחק 90 דקות. בעונת 1978/79 זכה ממרינג באליפות הראשונה שלו עם המבורג. בעקבות זכייה זו, השתתפו המבורג וממרינג בגביע אירופה לאלופות בעונת 1979/80, השיגו מספר תוצאות נאות, לרבות ניצחון 5-1 בחצי הגמר על ריאל מדריד, כשממרינג מבקיע את השער החמישי, והגיעו עד למשחק הגמר, בו הפסידו 1-0 לנוטינגהאם פורסט. בבונדסליגה סיימו המבורג וממרינג במקום השני באותה עונה, מרחק נקודה מהאלופה באיירן מינכן. בעונת 1980/81 שוב סיימו המבורג וממרינג במקום השני אחרי באיירן מינכן, ובעונת 1981/82 זכו שוב באליפות הבונדסליגה. באותה עונה הגיעו המבורג וממרינג לגמר גביע אופ"א, בו הפסידו במפגש כפול לגטבורג השוודית.
קריירה בינלאומית
ממרינג ערך את הופעות הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה המערבית בצמד משחקי ידידות מול נבחרת אירלנד, שהתקיימו במאי 1979 בהפרש של ארבעה ימים, ובשניהם ניצחה גרמניה המערבית בתוצאה 3-1. בשנת 1980 זומן ממרינג לסגל הגרמני ליורו 1980. בטורניר זה ערך ממרינג הופעה אחת, בתיקו 0-0 מול נבחרת יוון במחזור האחרון של שלב הבתים, בו שיחק 90 דקות. נבחרת גרמניה המערבית המשיכה בטורניר זה עד לזכייה בתואר, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על נבחרת בלגיה. הייתה זו ההופעה השלישית והאחרונה של ממרינג במדי נבחרת גרמניה המערבית.
תארים
עם המבורג:
עם בורדו:
עם נבחרת גרמניה המערבית:
חוף סברינה
חוף סברינה (באנגלית: Sabrina Coast) הוא אזור בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
חוף באד מוגדר כאזור החוף של אנטארקטיקה, הממוקם בין כף וולדרון לבין כף סאות'ארד.
גילוי החוף
הראשון שראה חוף זה היה ג'ון בלאני ב-3 במרץ 1839, אשר ראה את החוף (או אזור סמוך לו) ממזרח למיקום החוף - בקו אורך 117 מזרח.
הראשונים שהתקרבו אל החוף, בפברואר 1840, הייתה משלחת החקר של ארצות הברית (שנערכה בין השנים 1838–1842), בפיקודו של לוטננט צ'ארלס וילקס, והאזור מופיע בתרשים שערך וילקס בשנת 1840 - בו הוא מכנה את החוף "רמת טוטן" (Totten High Land).
בשנת 1931, משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, בפיקודו של דאגלס מוסון ראתה יבשה בקו רחוב המצוי מעלה מדרום למקום שהתגלה על ידי בלאני ווילקס.
מקור השם
שמו של האזור ניתן לו על ידי צ'ארלס וילקס.
וילקס קרא לאזור על שם הספינה הדו-תרנית סברינה (Sabrina), אחת מספינותיו של בלאני, אשר טבעה בסופה בשלהי מרץ 1839 (לאחר גילוי החוף).
מוסון, מתוך כבוד לוילקס ובלני - השאיר את השם.
לקריאה נוספת
• Tolotti, Raffaella; Duffy, Meghan; Dove, Isabel; Kendall, Meaghan; Donda, Federica; Romeo, Roberto; Geletti, Riccardo; Caburlotto, Andrea; Armand, Leanne; O'Brien, Phil; Leventer, Amy; De Santis, Laura; Corradi, Nicola, Sabrina Coast (East Antarctica) depositional processes highlighted through stratigraphic and paleoenvironmental diatom analysis, 21st EGU General Assembly, EGU2019, Proceedings from the conference held 7-12 April, 2019 in Vienna, Austria, id.169702
• Aleksandr Montelli, Sean P.S. Gulick, Rodrigo Fernandez, Bruce C. Frederick, Amelia E. Shevenell, Amy Leventer, Donald D. Blankenship, Seismic stratigraphy of the Sabrina Coast shelf, East Antarctica: Early history of dynamic meltwater-rich glaciations, GSA Bulletin 2019;; 132 (3-4): 545–561. doi: https://doi.org/10.1130/B35100.1
• Donda, F., Leitchenkov, G., Brancolini, G., Romeo, R., De Santis, L., Escutia, C., Cotterle, D. (2020), The influence of Totten Glacier on the Late Cenozoic sedimentary record, Antarctic Science, 32(4), 288-300. doi: https:doi:10.1017/S0954102020000188
אקי ירושלים
עיתונים בלאדינו יצאו לאור בעבר הרחוק בריכוזים בהם חיו יהודים ספרדיים דוברי לאדינו. אך שלא כמו אותם עיתונים שהביאו בעיקר דברי חדשות לצרכני השפה ולדובריה, מביא כתב העת "אקי ירושלים" תיעוד תרבותי, ספרותי ופולקלורי אודות תרבות הלאדינו עצמה ותולדותיה, מתוך רצון לשמר את הזיכרון ואת התרבות.
כתב העת יצא לאור ב-4 באפריל 1979 כביטאון של מדור הלאדינו ברשת הרדיו של קול ישראל. החל משנת 1986 הופיעה עמותת "ספרד" כשותפה בהוצאת הביטאון ומשנת 1992 עד 2015 עמדה מאחורי הוצאתו. מאז הקמתו עורך את הביטאון משה שאול ששימש כמנהל שידורי הלאדינו בקול ישראל, ושימש כסגן יו"ר הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו.
בחלוף השנים התרחב כתב העת, שיפר את עיצובו הגרפי והגביר את תדירות הופעתו: כשלושה גיליונות בשנה בני יותר ממאה עמודים. במקביל לכך משמש הביטאון במה ליוצרים ותיקים וחדשים בלאדינו ומתפרסמים בו מאמרים קצרים, מדורי תרבות, סקירות על פעילויות בתחום חקר ותרבות הלאדינו וכן שירים וסיפורים מקוריים. הביטאון הוא כתב העת היחיד בעולם המופיע כולו בשפת הלאדינו. כתב העת יוצא בתעתיק של אלפבית לטיני.
בזמן מגפת הקורונה דווחה עלייה בשימוש באתר המגזין, לאור התעוררות מחדש של העניין בשפה.
לסה פר
לֵסֵה-פֵר היא מערכת כלכלית שבה מתבצעות בחופשיות עסקאות בין צדדים פרטיים, ללא התערבות ממשלתית, כמו: רגולציה, סדרי עדיפויות, תעריפים וסובסידיות. המונח מופיע בפעם הראשונה אצל הפיסיוקרטים במאה השמונה עשרה כקריאה כנגד התערבות ממשלתית בסחר, ומשמש היום שם נרדף לכלכלת שוק.
המדיניות הכלכלית של לסה פר מנוגדת למדיניות הכלכלית האטטיסטית.
מקור השם הוא קיצור המונח הצרפתי laissez faire, laissez passer שמשמעותו "תנו לעשות, תנו לעבור".
תאוריה
אסכולת הלסה פר מחזיקה בתפישת עולם קפיטליסטית או שוק חופשי טהורה, שלפיה המדיניות הטובה ביותר היא להסיר כל מגבלה על חופש הפעולה הכלכלי, משום שזה יסלק את אי-היעילות בהליכים כלכליים באופן יעיל ומהיר יותר מאשר גוף מחוקק או מפקח. הרעיון הבסיסי של הלסה פר הוא שככל שההתערבות הממשלתית בהחלטות כלכליות של הפרט כמו תמחור, ייצור והפצת טובין ושירותים תהיה מצומצמת יותר, כן ייטב.
היסטוריה
פילוסופיית הלסה פר בלטה במספר מדינות מערביות באירופה ובצפון אמריקה במאה התשע עשרה ובראשית המאה העשרים, כשהראשונה והבולטת מכולן היא בריטניה, ובמידה פחותה גם ארצות הברית. לדעתם של היסטוריונים רבים, תפישות לסה פר נישאו ברמה בפי פוליטיקאים רבים כהסוואה למדיניות "תומכת עסקים", לעיתים קרובות בניגוד נמרץ לעקרונות הלסה פר. בבריטניה, ניתן למצוא עדות לכך בהתמשכות קיומם של מכסי-מגן על תוצרת מקומית (למשל, מכסי החיטה) ובמיוחד המדיניות הקולוניאליסטית שבעיני רבים לא הייתה יותר ממימון וכיבוש ממשלתי של מדינות לתועלת גורמים פרטיים. בארצות הברית, ניצב מול האגף הדמוקרטי, שתמך במדיניות לסה פר (ג'יימס מדיסון, תומאס ג'פרסון, ואנדרו ג'קסון היו הנשיאים הבולטים של סיעה זו) האגף ה"ויגי" ומאוחר יותר המפלגה הרפובליקנית, שתמכו במדיניות של מכסי-מגן, עידוד לעסקים ו"שיפור פנימי" (מימון ממשלתי לחברות פרטיות לצורך הקמת מפעלים ציבוריים). בסיעה זו בלטו במיוחד אלכסנדר המילטון ואחריו הנרי קליי ואברהם לינקולן.
תאוריות הלסה פר שקעו במידה רבה אחרי מלחמת העולם הראשונה ובמיוחד בעקבות הכישלון שיוחס לשוק החופשי במניעת השפל הכלכלי הגדול. כישלון זה, שנראה ברור לעין לבני הזמן, הוביל לאימוץ תפישות סוציאליסטיות בחלק ממדינות המערב ולאימוץ מדיניות של קפיטליזם קורפורטיבי (Corporate capitalism) וקיינסיאניות גם בבריטניה ובארצות הברית. תפישות שלפיהן מדיניות לסה פר טהורה אינה מספיקה שררו גם בקרב חלק מהתומכים המובהקים של השוק החופשי, כמו וילהלם רפקה.
כיום, יש כלכלנים והיסטוריונים הנוטים לראייה שונה של ההתרחשויות, הקרובה יותר לעמדותיו של בנג'מין אנדרסון שייחס את התפתחות המשבר הגדול דווקא למעורבות ממשלתית חזקה תחת הנשיא הרברט קלרק הובר ועוד יותר מכך תחת הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט בניגוד למדיניות הלסה פר, במיוחד בהמשך והרחבה של התערבות ממשלתית קיימת, כינון מדיניות פרוגרסיבית ושינוי שיעורי הריבית. ניתוחים מפורטים ברוח זו העלו היסטוריונים וכלכלנים כמו ג'ואן הוף וילסון, ויליאם בארבר, מילטון פרידמן, הנרי הזליט (Henry Hazlitt), ומורי רותבארד בספרו "השפל הגדול באמריקה".
ברוב מדינות המערב היום לא נהוגה מדיניות שניתן להתייחס אליה כמבוססת על עקרונות לסה פר, בעיקר בגלל קיומה של מעורבות ממשלתית ישירה בכלכלה באמצעות חוקי שכר מינימום, מיסוי פרוגרסיבי, תוכניות רווחה, בעלות ממשלתית על חברות, הספקת מוצרים ציבוריים על ידי הממשלה ורגולציה של התחרות בשוק. החריג הבולט יותר בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה הייתה הונג קונג, שבה ישנה מדיניות לסה פר באופן רשמי מאז שנות השישים לפחות (הגם שגם שם אין המדיניות חלה באופי הטהור).
ח'אלת אל-מאיה
ח'אלת אל-מאיה הוא כפר פלסטיני הממוקם במרחק של תשעה ק"מ מדרום לחברון וכ-4 ק"מ מערבית ליטא. הכפר נמצא בנפת חברון, ובדרום הר חברון. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, האוכלוסייה מנתה 1,412 תושבים בשנת 2007.
לנסופרזול
לנסופרזול הוא מעכב משאבות פרוטונים (PPI) המונע יצירת חומצה גסטרית בקיבה. התרופה שפותחה על ידי חברת טקדה נמכרת באירופה החל מ-1991 והיא התרופה השנייה שיצאה לשוק במשפחת מעכבי משאבות פרוטונים (אחרי אומפרזול). בארצות הברית אושרה לשימוש על ידי ה-FDA ב-1995.
לנסופרזול שייכת למשפחת תרופות מעכבות משאבות פרוטונים בדומה לאומפרזול. לנסופרזול הוא תערובת רצמית (תערובת 1:1 של האננטיומרים דקסלנסופרזול (Kapidex) ולבולנסופרזול). זמן מחצית החיים הממוצע של לנסופרזול בפלזמה הוא כ-1.5 שעות, אולם משך השפעת התרופה הוא יותר מ-24 שעות.
התוויה:
תגובות בין תרופתיות:
מדנין (מחוז)
מדנין (בערבית: مدنين) הוא אחד מעשרים וארבעה המחוזות של תוניסיה.
גאוגרפיה
המחוז כולל את רצועת החוף הדרומית-מזרחית ביותר בתוניסיה. שטח המחוז 9167 קמ"ר. במחוז חיה אוכלוסייה של 479,520. בירת המחוז היא מדנין. המחוז כולל את האי הגדול בתוניסיה, ג'רבה, המחובר בגשר, ובו כרבע מכלל אוכלוסיית המחוז, ושדה תעופה משלו.
המחוז משתרע בשני קצוות מהחוף לכיוון פנים הארץ, כאשר הקיצונית שבהם נכנסת לעומק של עד 60 קילומטר מהחוף, בצד השני לעבר טטאוניה המרחק מצטמצם לכדי 30 קילומטר. בקצה הצפוני המחוז גובל במחוז קבילי וכוללת חלק ממדרון ארוך המשתרע מדרום מחוז גאבס (סמוך לעיר מדנין בצפון) ועד מעבר לטריפולי שבלוב ומנוקד ביישובים. כמות המשקעים נמוכה ואלו יורדים בעיקר בין אוקטובר לינואר, עיקר המשקעים יורדים בצפון הרחוק של המחוז ובאזור הגבעה המערבית. יישובים עיקריים במחוז הם יישובים הקשורים לנמלים, לתיירות, לדייג, ולחקלאות באזורים פוריים יותר בין צפון מזרח המחוז עד המדבר.
חטיבות מנהליות
המחוז מחולק לתשע נפות (עם אוכלוסיותיהן במפקד 2004):
בנק סולידרנוסט
בנק סולידרנוסט הוא בנק מסחרי רוסי, שנוסד ב-3 באוקטובר 1990 ומטהו בעיר סמרה. מאז 2020 משמש הבנק כספונסר מועדון הכדורגל קריליה סובייטוב סמרה והיא גם נותנת החסות לאצטדיון סולידרנוסט ארנה בעיר.
פעילויות
בשנים 1990–2014 נשלט הבנק על ידי המושל לשעבר של מחוז סמרה, סנאטור מועצת הפדרציה קונסטנטין טיטוב; משנת 2000 עד 2014 ראש הבנק היה בנו, אלכסיי טיטוב.
בשנת 2007 נבחר נשיא הבנק אולג סיניצין לרשימת מפלגת רוסיה המאוחדת כחבר הכינוס הרביעי של הדומא המחוזית. בשנת 2007 הקים יו"ר דירקטוריון הבנק, אלכסיי טיטוב, יחד עם חברת Projektmanagement GmbH הגרמנית את חברת פיתוח וולגה (VDK), איתה הוביל פרויקט להקמת מרכז הקניות וולגה בקניון טוליאטי. בקיץ 2010 הושעה הפרויקט.
ב-11 בינואר 2009 השלים הבנק רכישת 100% ממניות "בנק פוטנציאל". בפברואר 2011, חברת בת של הבנק, "סולידרנוסט אינווסט", הפכה לבעלים של מפעל החלב מהעיר טוליאטי, "טוליאטימולוקו". במרץ 2011 ניהל אלכסיי טיטוב משא ומתן עם קונצרן החלב הדני ארלה פודס על הקמה אפשרית של מיזם משותף או מכירת אחזקת החלב BiMolo שבשליטת הבנק, אך עקב פשיטת הרגל שלו הופסק המשא ומתן. בשנת 2009 קיבל הבנק נכסים בדמות שני בנייני דירות מגורים של חברת הבנייה לשעבר M-Holding, שמכרה דירות מוכנות בבניין מגורים בבלוקים 14A ו-20 ברובע אבטוזבודסקי בעיר טוליאטי.
ב-27 ביולי 2011 מכרה הנהלת הבנק את "בנק פוטנציאל" לסוכנות לביטוח פקדונות. טיטוב, בהיותו בעל המניות העיקרי בבנק, ניהל משא ומתן למכירת התאגיד הפיננסי שלו "אוטקריטיה", אך הצדדים לא הגיעו להסכמה.
המטהרים
המטהרים (באנגלית: Purifiers, ידועים גם בשם "מסע הצלב של סטרייקר") היו ארגון טרוריסטי-צבאי בדיוני של נבלי-על אשר הופיעו בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הופעתם הראשונה הייתה ברומן הגרפי Marvel Graphic Novel #5: X-Men: God Loves, Man Kills מדצמבר 1982, והם נוצרו בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר ברנט אנדרסון.
הארגון מורכב מפונדמנטליסטים נוצרים בהנהגתו של הכומר האכזר ויליאם סטרייקר, וחבריו מנהלים מלחמת קודש נגד המוטאנטים באשר הם, משום האמונה כי הם ילדי השטן ושחובה להשמידם. המטהרים הופיעו מספר מועט של פעמים מאז הופעתם הראשונה, אך חזרו בשנות ה-2000 כאנטגוניסטים לקבוצות אקס-מן החדשים ואקס פורס, וכן השתתפו בקשת הסיפור "אקס-מן: תסביך משיח" משנים 2007-2008.
בסדרת סרטי אקס-מן הנוכחית-ויליאם סטרייקר מופיע לבדו כאויב מושבע של המוטאנטים. הוא הופיע בשלושה סרטים כאיש צבא בכיר: לראשונה (עלילתית-לאחרונה) בסרט אקס-מן 2 כסנטור ואל"ם לשעבר, המנסה להשמיד את המוטנטים בעזרת ה-"סרברו". אחר כך הוא הופיע באקס-מן המקור: וולברין כאל"ם שניסה להפוך את וולברין לנשק שלו נגד המוטאנטים. בפעם השלישית הוא הופיע בסרט אקס-מן: העתיד שהיה, כרס"ן המשמש כיד ימינו של ד"ר בוליבר טראסק וביחד הם בונים את הסנטינלים שבעתיד הם ישמידו כמעט את כל המוטאנטים.
דמותו של ויליאם סטרייקר מדורגת במקום ה-70 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
מרקוסור
שוק משותף זה הוקם ב-30 בנובמבר 1985, אולם שמו ניתן לו רק ב-26 במרץ 1991 עם החתימה על אמנת אסונסיון. השוק נמצא בהתפתחות מתמדת, וכיום הוא יצרן המזון הגדול בעולם. מטרתו היא הסרת ההגבלות על סחר חופשי ותנועת אנשים וסחורות בין המדינות המרכיבות אותו.
השפות הרשמיות של הגוש הן ספרדית, פורטוגזית וגוארני.
1985-1990
ב-30 בנובמבר 1985 חתמו נשיאי ברזיל וארגנטינה על הצהרת פוז דה איגואסו, אבן היסוד להקמת שוק המרקוסור (החל משנת 2004 חוגגים במדינות אלה בתאריך זה את יום הידידות "ארגנטינה - ברזיל"). ב-29 ביולי 1986 נחתם הסכם לאינטגרציה ושיתוף פעולה ארגנטינאי–ברזילאי (PICAB), שממסד במדיניות הסקטור התעשייתי את העקרונות בדבר גמישות, סימטריה, איזון, הרמוניה והעדפה על פני סחר עם צד שלישי.
ב-6 באפריל 1988 נחתם הסכם אלבורדה, בו הצטרפה אורוגוואי לתהליך האינטגרציה האזורי. ההסכם קבע פרק זמן של 10 שנים להסרת המגבלות על הסחר - עד שנת 1998, אך הסכם בואנוס איירס שנחתם ב-6 ביולי הקדים תאריך זה ל-31 בדצמבר 1994. יום ה-29 בנובמבר 1988 נחגג כיום האינטגרציה, שיתוף הפעולה והפיתוח.
1991-1995
ב-26 במרץ 1991 חתמו ארגנטינה, ברזיל, פרגוואי ואורוגוואי על אמנת אסונסיון המאמצת את השם "מרקוסור" כשמו של גוש הסחר, וקובעת את היסודות החוקתיים להקמת אזור חופשי למסחר. ב-16 בדצמבר 1994 נחתם הסכם אואורו פרטו (Ouro Preto), אשר נכנס לתוקף בתאריך 15 בדצמבר 1995, וממסד את הקמתו של אזור חופשי למסחר, עם הגבלה יחידה על מסחר בסוכר ורכבים. בכך החל השוק לפעול מבחינת המשפט הבינלאומי.
2002 והלאה
ב-6 בדצמבר 2002 חתמו המדינות החברות בשוק יחד עם בוליביה וצ'ילה על הסכם בדבר החופש של אזרחי אותן מדינות לגור במקומות שונים ולעבוד. בשנת 2003 הוקמה ועדה של נציגים קבועים (CRPM) מהמדינות החברות במרקוסור, ובראשה נשיא אשר הוא המייצג את השוק. הנשיא נבחר לתקופה של שנתיים, אך מותר לו להאריך את כהונתו בשנה נוספת. הנשיא הראשון היה אדוארדו דואלדה (2003-2005), והשני הוא קרלוס אלברס (מ-2005).
במהלך ביקורו של נשיא המדינה שמעון פרס בברזיל בשנת 2009, אושרה בפרלמנט הברזילאי הצטרפותה של ישראל להסכם הסחר החופשי בין המדינות. ההסכם יצא אל הפועל עם חתימת חוזה על מכירת כלי טיס בלתי מאוישים לברזיל בשווי של 250 מיליון דולר, אשר שימשו אותה באבטחת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
ב-17 ביוני 2006 חתמה ונצואלה על הסכם הצטרפות למרקוסור כחברה מן המניין, אולם רק ב-31 ביולי 2012 הצטרפה באופן רשמי כחברה בגוש.
הרוזנת קלודין רהדי פון קיש-רהדה
הרוזנת קלודין רהדי פון קיש-רהדה (בהונגרית: Gróf kisrédei Rhédey Klaudia; 21 בספטמבר 1812 – 1 באוקטובר 1841) הייתה אשתו של אלכסנדר, דוכס וירטמברג וסבתה של מרי מטק.
ביוגרפיה
קלודין נולדה ב-21 בספטמבר 1812 בארדוסנטגיירג', לרוזן לאסלו רהדי פון קיש-רהדה ולברונית אגנש ונצ'די פון נאג'-ואראד, בתם של הברון גרגיי אינצ'די פון נאג'-ואראד והברונית קרולינה בארצ'אי פון נאג'-בארצ'ה. מצד אביה התייחסה קלודין לשמואל אבא, מלך הונגריה, שהיה גיסו של אישטוון הראשון, מלך הונגריה, מקים ממלכת הונגריה.
ב-2 במאי 1835 התחתנה קלודין עם אלכסנדר, דוכס וירטמברג, ולכבוד נישואיהם קיבלה מפרנץ יוזף, קיסר אוסטריה את התואר "רוזנת הוהנשטיין". לזוג נולדו 3 ילדים, אולם ב-1 באוקטובר 1841 נהרגה קלודין במהלך תרגיל של יחידת פרשים. בעקבות כך התדרדר מצבו הנפשי של בעלה, והוא לא התאושש מכך עד מותו. בשנת 1863 קיבל בנה את התואר "דוכס טק", ונכדתה מרי מטק הייתה לימים מלכת הממלכה המאוחדת.
משפחתה
ב-2 במאי 1835 התחתנה קלודין עם אלכסנדר, דוכס וירטמברג, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
טבח איזיום
ב-15 בספטמבר 2022, נמצאו באזור העיר איזיום שבמזרח אוקראינה מספר קברי אחים, בהם נחשפו לפחות 445 גופות של חיילים ואזרחים אוקראינים. קברי האחים נמצאו לאחר שהעיר נכבשה מחדש על ידי כוחות אוקראינים במהלך מתקפת הנגד האוקראינית במזרח מחוז חרקוב במסגרת הפלישה הרוסית לאוקראינה.
דיווחים
חלק ממקרי המוות נגרמו ככל הנראה מירי, או מפגיעת רסיסי פגזים, ואחרים נגרמו ככל הנראה מהעדר טיפול רפואי. לטענת הרשויות האוקראיניות חלק מהגופות היו קשורות בידיהן מאחורי הגב ונמצאו עליהם סימני עינויים. אולה סינייהוב, מושל אזור חרקוב אמר: "מבין הגופות שהוצאו היום, על 99% נראו סימני מוות אלים. ישנן כמה גופות שנמצאו כשידיהן קשורות מאחורי הגב, ואדם אחד נמצא קבור עם חבל על צווארו. ברור שאנשים אלה עונו והוצאו להורג. יש גם ילדים בין הקבורים".
הרשויות האוקראיניות הוציאו 436 גופות מקבר האחים באיזיום, ומסרו כי רובם מתו מוות אלים - ושישנן אינדיקציות לכך שכ-30 מהם עברו עינויים. מקורות רוסיים טענו בתגובה, שמדובר במקרה של פייק ניוז, ושהאוקראינים שוב מנסים להאשים את רוסיה בטבח המוני שלא היה, במסגרת מלחמת התעמולה שהם מנהלים נגדה, כפי שעשו במקרה של טבח בוצ'ה. לטענתם, בקברים שנתגלו נקברו גופות של חיילים אוקראיניים, שנהרגו במהלך הקרבות הקשים, שהתנהלו סביב איזיום במרץ-אפריל 2022, ונקברו בקברי אחים על ידי הצבא הרוסי לאחר כיבוש העיר על ידו.
ב-26 בספטמבר הודיע נשיא אוקראינה, וולדומיר זלנסקי, כי : "אותרו שני קברי אחים נוספים באוזיום ובהם מאות גופות". שני קברי האחים אותרו בצפון-מזרח העיר.
חקירה
האו"ם הגיבו על הטבח ואמרו שהם מתכננים לשלוח חוקרים לאיזיום.
תגובות
ג'ון קירבי מהמועצה לביטחון לאומי אמר כי "למרבה הצער, זה תואם את הקיפוח והאכזריות שהכוחות המזוינים הרוסים מובילים את המלחמה נגד אוקראינה והאומה האוקראינית"''. ''
הגשם
הגשם (באנגלית: The Rain) היא סדרת טלוויזיה דנית שנוצרה על ידי ג'ניק טאי מוסהולט, אסבן טופט ג'ייקובסן וכריסטיאן פוטליבו. הסדרה שודרה לראשונה בנטפליקס ב־4 במאי 2018.
ב-30 במאי 2018 נטפליקס חידשו את הסדרה לעונה שנייה, שיצאה ב-17 במאי 2019. ב-17 ביוני 2020 הודיעו נטפליקס כי תצא עונה שלישית ואחרונה ב-6 באוגוסט 2020.
עלילה
סימונה ואחיה, רזמוס בן ה־11, נשלחים על ידי אביהם פרדריק להסתתר בבונקר לאחר שתושבי סקנדינביה נפגעו לראשונה מנגיף קטלני שנמצא במי הגשמים שהורג במהירות את כל מי שבא עימו במגע. לאחר שאמם מתה בניסיון להציל אותם מחולה שניסה להיכנס לבונקר, סימונה צריכה לטפל ברזמוס לפי הוראות אביה עד שיחזור.
לאחר 6 שנות שהייה בבונקר וללא סימן לחזרה של אביהם, סימונה מחליטה לצאת מהבונקר עם רזמוס ולחפש את אביה שכנראה נמצא בשוודיה. בלילה לפני שסימון ורזמוס יוצאים מהבונקר הם מוצאים בכוח על ידי חבורה של אנשים שמחפשים אוכל, שראו אותה מסתובבת ביער יום לפני כן, כאשר וידאה שבחוץ אין סכנות. החבורה מסכימה לתת לסימונה ורזמוס להצטרף אליהם אם הם יובילו אותם לבונקרים נוספים עם אוכל, וביחד עם החבורה, סימונה ורזמוס מחפשים תשובות על המחלה ועל מקומו של אביהם.
הפקה
הפקה העונה הראשונה החלה בסוף יוני 2017 בדנמרק ובשוודיה.
הארי צ'אפין
הארי צ'אפין (Harry Chapin; 7 בדצמבר 1942 - 16 ביולי 1981) היה זמר-יוצר -אמריקאי שיצר בעיקר בסגנון פולק רוק, בהם להיטים כמו Taxi, "W*O*L*D ו-Cat's in the Cradle . צ'אפין היה פעיל למען מטרות הומניטריות והוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס על פעילותו זאת.
ביוגרפיה
צ'אפין נולד למשפחה מהמעמד הבינוני בעיר ניו יורק. הוא השני מתוך ארבעה ילדים, כאשר שלושת אחיו פנו אף הם לקריירה מוזיקלית, ביניהם ג'ים צ'אפין, מתופף ג'אז. בילדותו השתתף במקהלת ילדים בברוקלין ובנעוריו החל להופיע יחד עם אחיו. בשנת 1960 סיים את לימודיו התיכוניים ולתקופה קצרה למד באקדמיה של חיל האוויר האמריקאי ובאוניברסיטת קורנל אבל לא השלים את לימודיו.
תחילה תכנן להיות יוצר סרטים דוקומנטריים ובשנת 1968 ביים את הסרט "Legendary Champions" שעסק במתאגרפים ואף היה מועמד לפרס אוסקר. אולם בשנת 1971 החליט להתמקד בקריירה מוזיקלית והחל לנגן במועדונים שונים בניו יורק והקליט אלבום עם אחיו.
בשנת 1974 יצא אלבומו הרביעי, Verities & Balderdash, אשר זכה להצלחה גדולה מאוד והגיע למקום הרביעי במצעד הפזמונים. באלבום נכלל להיטו הגדול ביותר אשר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים, Cat's in the Cradle. השיר נכתב על ידי אשתו סנדרה והוא עוסק ביחסים של אב ובנו והוא מבוסס על היחסים של בעלה הקודם של סנדרה עם ילדיו.
ב-16 ביולי 1981 נהרג בתאונת דרכים בדרך להופעה בניו יורק.
שמורת נחל דישון
שְׁמוּרַת נַחַל דישון היא שמורת טבע באזור הגליל העליון המזרחי.
היסטוריה
בתחילת 1963 נכללה השמורה ברשימה של 93 שמורות־טבע מומלצות של ועדה שמונתה על ידי הקרן הקיימת ומשרד החקלאות. על פי ההמלצה, השמורה יועדה להיות בשטח של כ-5600 דונם. המלצה להכרזה על השמורה בשטח של כ-5600 דונם נתקבלה במועצת הגנים הלאומיים ושמורות הטבע באמצע 1965. שמורת נחל דישון הוכרזה כשמורה ב-16 ביולי 1970. שטח השמורה עמד בעת הכרזתה על כ-7420 דונם. ב-27 ביולי 1972 הוספו לשמורה עוד כ-3690 דונם.
גאוגרפיה
השמורה מקיפה בעיקרה את המדרונות משני צידי האפיק של נחל דישון, לאורך כ-11.5 ק"מ בחלקו האמצעי בין נחל ריחן במערב לנחל קציון במזרח.
החי והצומח
בעבר קיננו במצוקי השמורה נשרים, וגם כיום מקננים בשמורה דורסי יום קטנים יותר כמו האוח. המצוקים משמשים גם בית גידול לשפני סלע. בשמורה שטח גידול של חלמונית גדולה ושל אירוס הדור.
שרידי פעילות אנושית
במערות נחל אביב נמצאו שרידי התיישבות מתקופות שונות, ובקרבת מושב דישון נמצאים שרידי הכפר הערבי דישום וסביבו בוסתנים רבים הכוללים מטעי זיתים, עצי תאנה, שקד ורימון ומשוכות צבר.
קומזיץ
קוּמְזיץ (מיידיש: בוא שב) הוא מפגש חברתי הנערך סביב מדורה. בתרבות הישראלית אומץ הקומזיץ כחלק מהווי הפלמ"ח ובעקבותיו תנועות הנוער. מקובל להשתמש במדורה לבישול מאכלים שונים ולאכלם במהלך הקומזיץ. בפרט נערכים קומזיצים לציון ל"ג בעומר.
אטימולוגיה
מקורה של המילה קומזיץ ביידיש: פירוש הצירוף "קום זיץ" הוא "בוא/י שב/י". במשמעותה המקורית לא היה הכרח למדורה דווקא, אלא לארוחה שמתקיימת בחוץ. מאוחר יותר אומץ המונח בידי אנשי הפלמ"ח לתיאור הישיבה סביב המדורה, ובמשמעותה זו נותרה עד ימינו. הבלשן יצחק אבינרי הציע את המילה "שֵׁבנָא" (וברבים: שבנאות) כחלופה עברית שהיא כעין תרגום שאילה של המילה ביידיש, אך זו לא התקבלה. הוצעה גם המילה התלמודית "טוזיג", הקיימת גם בערבית, וגם המילה "כֵּרָה", המופיעה במקרא (מלכים ב' ו, כג), אך גם הן לא הצליחו להחליף את מקום ה"קומזיץ" (המילה "טוזיג" הוצעה גם כחלופה למונח פיקניק, וגם במקרה זה לא התקבלה). בשיר "דּוּדוּ", שכתב חיים חפר (פיינר) על מ"מ הפלמ"ח דוד צ'רקסקי שנפל בקרב, מסופר: "אִתָּנוּ הָלַךְ בַּמַּסָּע הַמְּפָרֵךְ / אִתָּנוּ סִיֵּר הוּא בַּגְּבוּל / בַּקוּמְזִיץ הָיָה מְזַמֵּר וְעוֹד אֵיךְ / אִתָּנוּ סָחַב מִן הַלּוּל...". בשנות ה-40 היה מקובל בשימוש גם הפועל הנגזר מהשם, "לקמזץ".
מאפיינים
הקומזיץ היה חלק מהווי הפלמ"ח והוא כלל שירה בציבור, צ'יזבטים ואכילת קַרטושקֶס – תפוחי אדמה שנאפים במדורה עצמה.
לאחר קום מדינת ישראל הפך הקומזיץ לפעילות נפוצה בתנועות הנוער. כיום מקובל לערוך קומזיצים לציון מאורעות שונים וגם ללא סיבה מיוחדת. קומזיץ הוא המנהג הידוע ביותר לציון ל"ג בעומר.
פצצת שימוש כללי
פצצת שימוש כללי (בראשי תיבות: ש"כ, מכונה גם "פצצת ברזל") היא פצצה המוטלת מהאוויר ומאזנת בין נזק הדף, חדירה ורסס בפיצוץ.
מאפיינים
פצצות שימוש כללי מודרניות עשויות מזיווד מתכת עבה הממולא בחומר נפץ (בדרך־כלל TNT, תרכובת B, או טריטונל בשירות נאט"ו וארצות הברית) שמהווה כ־50% מהמשקל הכולל של הפצצה. פצצת השימוש כללי היא חימוש נפוץ במטוסי קרב ומפציצים משום שהיא שימושית עבור מטרות טקטיות מגוונות ובגלל מחירה הזול יחסית.
פצצות שימוש כללי מזוהות בדרך־כלל על ידי משקלן (500 ליברות, 250 ק"ג לדוגמה). במקרים רבים אין זה אלא משקל נומינלי, והמשקל האמיתי של כל פצצה משתנה בהתאם לסנפירים, המרעום, ותצורת ההאטה. למשל, המשקל הנומינלי של פצצת סימן 117 האמריקנית הוא 750 ליברות (340 ק"ג), אך משקלה האמיתי הוא 820 ליברות (374 ק"ג).
פצצות שימוש כללי מודרניות מתוכננות כך שיפחיתו את יצור הגרר עבור המטוס הנושא אותה.
בתקיפות מגובה נמוך קיימת הסכנה שהמטוס התוקף יפגע מההדף של הפצצה אותה הטיל. כדי להתמודד עם בעיה זו, מותקנים על פצצת שימוש כללי בדרך־כלל התקני האטה כגון מצנח או סנפירים הנפתחים עם הטלת הפצצה, המאיטים את קצב נפילת הפצצה ומאפשרים למטוס שהות לחמוק מהפיצוץ.
אמריקניות
במהלך מלחמת קוריאה ומלחמת וייטנאם ארצות הברית השתמשה עדיין בפצצות ישנות ממלחמת העולם השנייה כמו הסימן 117 והסימן 118, להם היה יותר חומר נפץ (כ־65%) מרוב הפצצות שבשימוש כיום. אף־על־פי שכמה מהפצצות האלו נשאר בארסנל ארצות הברית, כמעט ולא עושים בהם שימוש, והסימן 117 נישא רק על ידי ה־B-52 סטרטופורטרס.
בגלל שמטוסי הסילון שנכנסו לשרות היו מהירים פי שניים, ועם מנוע שצורך יותר דלק; חביות עגולות שמנמנות שתקועות תחת הגוף מייצרות הרבה גרר, מה שמחייב את המנוע לעבוד קשה יותר וכך מתקצר זמן המשימה. וכך נצרו מצבים בהם המטוס טס קדימה, בעוד הפצצה שהטיל נשארה מאחור.
סדרת סימן 80
פצצות השימוש כללי העיקריות של ארצות הברית כיום הן סדרת סימן 80. לפצצות אלו יש צורה הידוע כ"איירו 1A", שתוכנן בידי אד הינמן מחברת דאגלס איירקראפט כתוצאה ממחקרים ב־1946. יש לו יחס אורך:קוטר של כ־8:1 היוצר כוח גרר מינימלי עבור המטוס הנושא. סדרת סימן 80 לא נכנסו לשירות מבצעי עד למלחמת וייטנאם, אך מאז החליפו את מרבית פצצות השימוש כללי הקודמות. היא כוללת ארבעה סוגי פצצות עיקריים:
הסימן 81 הוכיח את עצמו כבלתי אפקטיבי מספיק במלחמת וייטנאם, והיא יצאה משירות בארצות הברית. אם כי, הפצצה החלה לחזור כיום לשירות בתור ראש קרב לפצצות מונחות, בעקבות לקחי מלחמת עיראק, בשל הנזק הסביבתי הנמוך שהיא גורמת בהשוואה לפצצות גדולות יותר.
מאז מלחמת וייטנאם, הצי האמריקני וחיל הנחתים האמריקני עושים שימוש בפצצות עם שכבת ציפוי עבה המעכבת אש, המיועדת להשהות פיצוץ במקרה שבו תפרוץ אש בספינה. בסיסים קרקעיים בדרך־כלל לא עושים שימוש בציפוי כזה, משום שהם מוסיפים כ־30 ליברות (14 ק"ג) למשקל הכולל של הפצצה.
בריטיות מודרניות
הבריטים מכנים פצצות שימוש כללי "זיווד בינוני" (MC - medium case). הפצצות הבריטיות המודרניות העיקריות הן במשקל 540 ליברות (245 ק"ג) ו־1,000 ליברות (454 ק"ג).
סובייטיות או רוסיות
הסימול הרוסי לפצצות שימוש כללי הוא "פוגאסנאיה אוויאציונאיה בומבה", ובראשי תיבות FAB ואחריו משקלה הנומינלי של הפצצה בק"ג. למרבית פצצות השימוש כללי הרוסיות יש משטחי טבעת עגולה במקום הסנפירים שהם משתמשים בפצצות מערביות.
פצצות גדולות יותר בעלות צורה פחות אווירודינמית נשארו בארסנל הסובייטי, בעיקר לשימוש על ידי מפציצים כבדים. באפגניסטן ב־1988 עשו מפציצי טופולב 22M שימוש נרחב ב־FAB-1500 (משקל נומינלי 1,500 ק"ג/3,300 ליברות) וב־FAB-3000 (משקל נומינלי 3,000 ק"ג/6,600 ליברות).
צרפתיות
פצצות שימוש כללי צרפתיות, המשווקות על ידי מאטרה ומיוצרות על ידי Société des Ateliers Mécanique de Port-sur-Sambre (SAMP) נבנות במגוון סוגים עם משקל נומינלי של בין 50 ק"ג (110 ליברות) ל־1,000 ק"ג (2,205 ליברות). הנפוצות ביותר בן ה־250 ק"ג (1,102 ליברות) EU2 ו־T25, 400 ק"ג (882 ליברות) T200 ו־1,000 ק"ג (2,205 ליברות) BL4.
סף כאב (סרט, 2019)
סף כאב (ברוסית: Болевой порог) הוא סרט דרמה והרפתקאות רוסי משנת 2019 בבימויו של אנדריי סימונוב ובכיכובם של רומן קורצין ונטליה סקומורוחובה.
ATC
שנות פעילותה
ב-6 בפברואר 2001 יצא האלבום הראשון של הלהקה "Planet Pop" וזכה בפרס למוזיקה ל'הריקוד הטוב ביותר'. חלק מהשירים של האלבום נכתבו על ידי אלכס כריסטנסן.
להקות עם קול דומה הצליחו באירופה, אבל ATC ידועים בעיקר בזכות הלהיט הראשון שלהם.
בשנת 2003 שמה של הלהקה שונה ל-A Touch Of Class והם הוציאו את אלבומם השני "Touch The Sky". שלושה סינגלים יצאו בעקבות האלבום, אך הם לא הצליחו. לכן, בשנת 2003 הלהקה התפרקה וכל אחד הלך לדרכו.
השוליות
חברי הקבוצה פעלו לפי האידיאלים של מנהיגה, מגנטו, לרבות הבטחת עליונותם של המוטאנטים על פני בני האדם הרגילים. כמה מחברי השוליות אף התייחסו אליו בהערצה והתייחסו אליו כאל "משיח המוטאנטים". בתחילת הופעתם, חברי הקבוצה היו מוטאנטים נואשים שנמלטו מחיילי סוכנות הביון "S.H.I.E.L.D." שרדפו אחריהם, והם הונהגו בידי המוטאנט פביאן קורטז. בהמשך, מגנטו נתן להם מחסה בתחנת החלל שלו, אסטרואיד M. עקב מזימות שנרקחו בידי קורטז, הקבוצה המקורית נהרגה. זאת ועוד, קורטז השתמש במותם של חברי הקבוצה ובמותו לכאורה של מגנטו כדי להפכם לקדושים מעונים ולהמשיך לקדם את מטרתו לעליונות על בני האדם.
הופעתה האחרונה של הקבוצה הייתה בחוברת X-Men Legacy #225 מאוגוסט 2009.
הקבוצה מופיעה בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: הפניקס האפלה" כחברי פולחן דתי הפועלים באי המפלט ג'נושה תחת הנהגתו של מגנטו.
דרור וינברג
דרור יצחק וינברג (כ' בחשוון ה'תשכ"ה, 26 באוקטובר 1964 - י"א בכסלו ה'תשס"ג, 15 בנובמבר 2002) היה אלוף-משנה בצה"ל, הקצין הבכיר ביותר שנהרג באינתיפדה השנייה.
ביוגרפיה
וינברג נולד בכפר סבא לאוריאל ולבת שבע. בהיותו בן שנתיים וחצי נהרגו שני דודיו, אחי אמו, ו, במלחמת ששת הימים. הוא למד בבית ספר ממלכתי-דתי בעיר הולדתו. היה חניך ומדריך בתנועת הנוער בני עקיבא בכפר סבא. בתיכון למד במדרשית נעם בפרדס חנה ולאחר מכן בישיבת ירושלים לצעירים בירושלים.
שירותו הצבאי
וינברג התגייס לצה"ל בשנת 1983 והתנדב לסיירת מטכ"ל. עבר מסלול הכשרה כלוחם ביחידה, סיים קורס קציני חי"ר בהצטיינות, ושימש מפקד צוות ביחידה. בסיירת השתתף בפעולות חשאיות שונות ועל אחת מפעולות אלו עוטר בציון לשבח. כמו כן השתתף בפעולה לשחרור בני הערובה בקו 300. וינברג שימש ביחידה כמפקד צוות מוערך. בשנת 1987 עבר לחטיבת הצנחנים ושימש סגן מפקד פלוגת אוגוסט 1987 בגדוד 890. בשנת 1988 עבר קורס מ"פים וקיבל פיקוד על הפלוגה המסייעת בגדוד 890. כמפקד הוא הוביל את הפלוגה במבצעים בלבנון מחד, ונלחם בנורמות פסולות שהנהיגו חיילים ותיקים בפלוגה מאידך. בתקופת פיקודו הוכתרה הפלוגה כפלוגה מצטיינת. לאחר מכן שימש סמג"ד, יצא ללימודים במכללה לפיקוד ולמטה וחזר לשמש כקצין אג"ם בחטיבה. יצא ללימודי תואר ראשון במדע המדינה ובמזרח-תיכון באוניברסיטה העברית בירושלים.
בליל שבת, י"א בכסלו תשס"ג (15 בנובמבר 2002), חוליית מחבלים ביצעה פיגוע ב"ציר המתפללים" בחברון. וינברג, ששהה במפקדת החטיבה באותו זמן, חש לאירוע. כאשר יצא מהג'יפ כדי לאתר את המחבלים נפגע מכדור ומת מפצעיו תוך זמן קצר. בתקרית נהרגו 12 איש, חיילים ואנשי כיתת הכוננות של קריית ארבע.
וינברג הובא לקבורה בבית העלמין הצבאי בכפר סבא, ליד שני דודיו שנהרגו במלחמת ששת הימים. בהלווייתו השתתפו אלפי אזרחים וחיילים. ספדו לו הרב הראשי לישראל, שר הביטחון, הרמטכ"ל, חבריו ובני משפחתו. הוא הותיר אחריו אישה וחמישה ילדים. מספר חודשים לאחר מותו ילדה אלמנתו בן נוסף אשר נקרא בשם דרור נחמיה. ב-2005 נישאה בשנית, לאבי רואה.
הנצחתו
בחודש ינואר 2003 הוקמה פלוגת לוחמים "בני דרור" בגדוד 97 "נצח יהודה", על שמו של דרור ז"ל.
על שמו קרויים ישיבת "נתיבות דרור" באור עקיבא, בית המדרש "נתיבות דרור" בתלם ו"פרויקט דרור" בתנועת הנוער בני עקיבא.
בית הכנסת "בית דורשי" בכפר סבא קרוי על שמו ועל שם אחיו שי שנפטר ממחלה כשנה וחצי לאחר מותו של דרור.
בשנת 2013 נפתח "בית דרור", מרכז חירום אזורי בהר חברון, במבנה של בסיס אדוריים לשעבר.
בשנת 2014 הקים חברו הרב מאיר כהן בבני נצרים ישיבה תיכונית חקלאית בשם "חלוצי דרור".
מדי שנה נערך מרוץ של 11 קילומטרים שמכונה "מרוץ דרור" או "מרוץ הלפיד", מהישוב כרמל עד היישוב סוסיא.
מעיין במזרח היישוב בית אל קרוי על שמו "עין דרור". שמו הערבי "עין-דהרה".
פארק הבית, טירת וינדזור
פארק הבית, הידוע בעבר בשם "הפארק הקטן", הוא פארק אשר שוכן בצד המזרחי של טירת וינדזור בעיירה וינדזור בממלכה המאוחדת. מדרום לו נמצא פארק ווינדזור הגדול.
פארק מופרד מפארק וינדזור הגדול. הפארק כולל שדרות, גנים, שטחים חקלאיים רבים, מסלול גולף, מגרש באולינג (עבור מועדון הבאולינג של בית המלוכה), מגרש קריקט (עבור מודיעון הקריקט של בית המלוכה), מגרשי טניס (עבור מועדון הטניס של בית המלוכה) ועוד מספר אתרים.
הום פארק מופיע בדרגה 1 כבניין רשום (דרגה 1 היא דרגה הניתנית לבניינים בעלי עניין אדריכלי או היסטורי יוצא דופן) בפנקס הפארקים והגנים ההיסטוריים של הממלכה המאוחדת.
היסטוריה
הגבולות המודרניים של הפארק נקבעו על ידי חוק השיפור של וינדזור 1846 וחוק טירת וינדזור ב-1848 כאשר הדרך לדאצ'ט דרך הפארק נסגרה והגישה לציבור נמנעה החל מאותה שנה.
בית פרוגמור והגנים שמסביבו פתוחים בכמה ימים ספציפיים באביב ובקיץ. מופע הסוסים המלכותי של וינדזור ומופע הוורדים של וינדזור מתקיימים גם הם בתוך הפארק.
סביל ווקופ
סביל ווקופ (מכונה גם משקית ווקופ או רהט ווקופ) הוא סַבִּיל, השוכן ברחוב דוד רמז בירושלים מול תחנת הרכבת הישנה, בסמוך לח'אן הירושלמי ולמרגלות גבעת התנ"ך. מדובר ברהט כפול עם שתי ברזיות, שניתן לתושבי ירושלים המנדטורית בשנת 1938, כמתנת פרידה לכבוד סיום כהונתו של הנציב העליון סֶר ארתור גרנפל ווקופ. סביל זה ייחודי בכך שהוא סביל מודרני, מהתקופה הבריטית, בעוד שרוב הסבילים בארץ ובירושלים בפרט, נבנו בתקופה הממלוכית והעות'מאנית. סבילים מתקופות אלו קיבלו מים שהגיעו מאזורים גבוהים, מאחר שהמים הגיעו בכח הכבידה, בעיקר מאזור הר חברון, והובאו לירושלים באמות מים. לעומת הסבילים העתיקים, סביל זה קיבל את מימיו ממשאבות מים מרוחקות ולא בהכרח גבוהות גאוגרפית ובמובן זה מדובר היה במתקן מודרני וייחודי לתקופתו.
מיקום הסביל
הסביל הוצב במקום בעל חשיבות רבה, מול תחנת הרכבת. מיקום זה איפשר לנוסעים להרוות את צמאונם בתום הנסיעה או להצטייד במים טרם הנסיעה ברכבת. כמו כן הסביל ממוקם על אם הדרך בין ירושלים לחברון ובית לחם, מקומות שאליהם יש תנועה ערה של אנשים לצורכי מסחר ותנועה רבה של צליינים בני כל הדתות למערת המכפלה, לקבר רחל ולכנסיית המולד. מאחורי הסביל ניתן לראות את המסלע המרכיב את הרי ירושלים - סלע חבורת יהודה המורכב מגיר, מדולומיט ומקרטון.
מצב הסביל
הסביל עמד מוזנח במשך מספר שנים. בשנת 2013 נוקה ושוקם על ידי חברת המים של ירושלים, חברת הגיחון. כיום זורמים בו מים.
ההקדשה על הסביל
על הסביל כתובת באנגלית:
"The gift of general sir Arthur Grenfell Wauchope GCB GCMG CIE DSO high commissioner for Palestine 1931-1938"
להלן הסבר לכתוב בהקדשה כולל תאריו של ווקופ:
תמנוגאלת
תמנוגאלת (בתשליחית: ⵜⴰⵎⵏⵓⴳⴰⵍⵜ, בערבית: تامنوگالت; תעתיק לטיני: Tamnougalt) היא קסבה ונווה דקלים בהרי האטלס, בלב עמק נהר דרע במרוקו, כ-75 קילומטרים דרום-מזרחית מורזאזאת וכ-350 קילומטרים מדרום לרבאט. משמעות השם בשפה התשליחית הוא "נקודת מפגש".
הקסבה קרובה לאגדז, למרגלות ג'בל כיסאן (Kissane, אנג'). היישוב שימש בעבר בירה של אזור מזגויטה (Mezguita) והיה מקום מושבם של מספר שליטים מקומיים, קאידים. מדי שנה, בשבוע הראשון של חודש אוקטובר, מתקיים פסטיבל מוסם אלמה, פסטיבל תרבותי ודתי לכל כפרי האזור.
היסטוריה
ההיסטוריה של תמנוגאלת כרוכה בזו של נווה המדבר שהייתה בירתה. לא ידוע מתי נבנתה הקסבה. תפקידה הפוליטי והכלכלי החל עם בואו של טאלב אל חסן אשר מונה לקאיד על ידי הסולטן העלווי במאה ה-18. בניו הצליחו לשמור על השליטה באזור עד עמק הדאדס עד לעצמאותה של מרוקו. בשנת 1874 הקאיד של האזור גורש משטח ורזאזאת ידי הקאיד החדש ממשפחת Telouet, טאמי אל גלאווי (אנ') אשר עתיד למלא תפקיד משמעותי באזור דרע ומרקש.
יהודים בתמנוגאלת
המלאח של תמנוגאלת שוכן בצד המזרחי של נהר הדרע, מול אגדז, ובשנות ה-50 של המאה ה-20 היו בו כ-210 יהודים. במלאח התקיים תלמוד תורה בשם "אהלי יוסף יצחק".
הגאוגרף יאקות אל חמאויי ציין כי הרוב המוחלט של הסוחרים בעמק הדרע היו יהודים. היהודים היו בעלי חלקות אדמה אותה עיבדו בשותפות עם שכניהם הערבים. חלקם עסקו במסחר בתמרים.
בבית העלמין היהודי, הנמצא על גבעה סמוכה, קבורים בני איית אל כהן (שבט כהן) אליהם פנו בעיקר לריפוי מחלות עיניים, והם מקודשים גם למוסלמים, וכן רבי יוסף דהאן אזילאל.
הקבורה בבית העלמין נערכה בשיטה המוסלמית ללא מצבות.
פוליטיקה של מאוריטניה
המבנה הפוליטי של מאוריטניה הוא רפובליקה בממשל צבאי, בה יושב ראש המועצה הצבאית לצדק ולדמוקרטיה המשמש כראש המדינה וכראש הממשלה. הרשות המבצעת היא הממשלה, ההרשות המחוקקת מפוצלת בין הממשלה לבין שני בתי הפרלמנט, האספה הלאומית, והסנאט.
לדמויות מפתח הייתה השפעה מכרעת על הפוליטיקה של מאוריטניה - כוח פוליטי אפקטיבי במדינה מותנה בשליטה במשאבים; דימוי ציבורי של בעל יכולת ואינטגריטי; ושיקולים אתניים, שבטיים, משפחתיים ואישיים. הסכסוכים בין המורים הלבנים, המורים השחורים וקבוצות אחרות, המתמקדות בשפה, שליטה בקרקע ובסוגיות אחרות, ממשיכים לאיים על האחדות הלאומית.
ממשל פוליטי
הביורוקרטיה הממשלתית מורכבת ממשרדי ממשלה מסורתיים, סוכנויות מיוחדות וחברות חצי-ממשלתיות. משרד הפנים שולט במערכת של מושלים אזוריים ומקומיים המעוצבת בדומה למערכת הממשל המקומי הצרפתית. מאוריטניה מחולקת לשלושה עשר מחוזות (וילאיה), ביניהם מחוז הבירה נואקשוט. השלטון האפקטיבי נותר בידי הממשלה המרכזית, אך מאז 1992 נערכים צעדים מוגבלים של ביזור.