cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
זלמו בייטי
קריירת משחק
ב-27 באוגוסט 2013 מת בייטי בביתו שבבלוויו, וושינגטון, ממחלת הסרטן. כשלוש שנים לאחר מותו, בספטמבר 2016, הוכרז כחבר היכל התהילה של הכדורסל.
קופה אמריקה 1953
אליפות דרום אמריקה 1953 (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1953) היא המהדורה ה-22 של אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל. הטורניר נערך בפרו בין 22 בפברואר ל-1 באפריל 1953, ואורגן על ידי התאחדות הכדורגל הדרום אמריקאית (CONMEBOL). בטורניר הגמר השתתפו שבע נבחרות החברות בהתאחדות. פרגוואי זכתה בטורניר בפעם הראשונה בתולדותיה. הטורניר כולו נערך באצטדיון הלאומי שבלימה.
ארגנטינה וקולומביה פרשו מהתחרות ולא השתתפו בה. לא היו שלבי מוקדמות לטורניר. שתי נקודות התקבלו בניצחון, נקודה אחת לתוצאת תיקו ואפס נקודות להפסד. אם והתקבל שוויון נקודות בין שתי ומעלה הנבחרות המובילות בבית, משחק גמר יערך כדי לקבוע מי הזוכה.
כמו בטורניר הקודם, ברזיל ופרגוואי הובילו את הבית בשוויון נקודות וניגשו למשחק גמר, רק שבפעם הזו פרגוואי ניצחה וזכתה לאחר תוצאת 2–3.
נבחרות
(מארחת) (מחזיקת הגביע)
הזנה בכפייה
הזנה בכפייה היא האכלתו של אדם בניגוד לרצונו, בדרך כלל לשם מניעת נזק בריאותי העלול להיגרם לו מחוסר אוכל. המינוח הזנה בכפייה או הזנה כפויה שגור בפי הציבור בעיקר ביחס להזנה המנוגדת לרצון מפורש של אדם, אך קיימת גם הזנה ללא הסכמה מדעת של אדם. כל עוד אדם לא נתן הסכמתו מדעת, קיים בהזנה מימד של כפייה.
לעיתים מדובר בשיטת עינוי. הזנה בכפייה שמטרתה העלאה מהירה במשקל קרויה פיטום כפוי.
הזנה בכפייה מתבצעת לרוב באמצעות החדרת צינורית האכלה דרך האף או הפה אל הוושט.
הזנה בכפייה של חולים
הפרעה נפשית עלולה להתבטא בסירוב לאכול. בסכיזופרניה והפרעות דומות, האדם עשוי לסרב לאכול מתוך מחשבה שמזונו מורעל. אנורקסיה נרבוזה היא הפרעה שמעמידה את המטופל בסכנת חיים, הטיפול המיידי בה נועד לשמירה עליו מפני הידרדרות פיזית שתוביל למוות. פעמים רבות כאשר מטופל מופנה לטיפול בבית חולים, האשפוז יהיה או במחלקה פסיכיאטרית או במחלקה מיוחדת להפרעות אכילה, שתפקידן לטפל בשני המישורים, הפיזי והנפשי כאחד. הטיפול המיועד להעלאת המשקל מתבצע על ידי התאמת תפריט אישי לחולה, אך אם הוא מסרב לאכול, נכפה המזון על החולה.
הזנה בכפייה של עבדים
הזנה בכפייה הייתה נוהג נפוץ בספינות עבדים לשם מניעת תמותה של מי שהחליטו להתאבד באמצעות צום או סבלו ממחלות מעיים עקב תנאי ההיגיינה הירודים והצפיפות. לשם ההזנה השתמשו רופאי הספינות במתקן מכני שנועד לאלץ את האדם לפתוח את פיו ולמזוג דייסה לוושט. מכשיר זה Speculum oris היה התקן עץ ארוך ודק דמוי מספריים שהוחדר לחלל הפה, ניתן היה להפעיל באמצעות בורג מסתובב כוח שאילץ את שובת הרעב לפתוח את לסתותיו.
הזנה בכפייה של שובתי רעב
האכלה כפויה של שובתי רעב שנויה במחלוקת משפטית ואתית קשה. ההזנה נעשית בדרך כלל באמצעות החדרת זונדה כשהשובת כפות והתהליך כרוך בכאב ובאי נוחות רבה. השיטה החלופית: הזנה תוך ורידית מחייבת טשטוש של האסיר כדי למנוע ממנו לתלוש את המחטים. בית המשפט העליון בארצות הברית קבע כי
בעבר בוצעו האכלות כפויות בבתי סוהר, של אסירים בשל שביתת רעב, אולם הצהרת טוקיו משנת 1975 של ההסתדרות הרפואית העולמית אוסרת על הזנה בכפייה של אסירים, בכפוף לתנאים מסוימים. לפי הצהרה זו, כאשר אסיר מסרב לאכול, ניתן למנוע את האכלתו בכפייה אם לפחות שני רופאים בלתי תלויים מאשרים כי האסיר מסוגל לשקול בצורה הגיונית ובלתי מופרעת את השלכות סירובו לאכול. על הרופא להסביר לאסיר מהן ההשלכות של סירובו לאכול. בשנת 1992 פרסמה ההסתדרות הרפואית העולמית גילוי דעת בדבר התנהגות נאותה של רופאים כלפי שובתי רעב, מסמך זה הידוע כ "הצהרת מלטה על שובתי רעב" (WMA Declaration of Malta on Hunger Strikers), עודכן בשנת 2006 והוא קובע בין היתר כי האכלה מלאכותית תקינה מבחינה אתית אם השובת הביע הסכמה לכך או אם אדם שאינו מסוגל להחליט או לתקשר לא הביע התנגדות לכך לפני החמרת המצב אך הזנה בכפייה אינה קבילה אתית. הצהרת מלטה אוסרת לאיים, לאלץ או לכבול אדם לצורך האכלתו, פעולה כזו תחשב לטיפול בלתי אנושי ומשפיל.
ארצות הברית
המועצה הנשיאותית לביואתיקה (The President's Council on Bioethics) הגדירה בשנת 2003 האכלה כפויה של עציר באמצעות כבילה והזנה בזונדה כצורת עינוי. בניגוד לעמדה זו ולקביעת הצהרת מלטה נוטים בתי המשפט בארצות הברית לאשר האכלה כפויה של אסירים שובתי רעב כל עוד היא נעשית באופן מקובל מבחינה רפואית. הנימוקים להעדפת עמדת רשויות הכלא על כיבוד האוטונומיה של האסיר:
ארצות הברית עשתה שימוש בהליך, בכלא אבו גרייב ובכלא גואנטנמו, כאשר אסירים הואכלו בכוח.
מחנה גואנטנמו
בשנת 2006 אושרה האכלה כפויה של כ-200 שובתי רעב במתקן המעצר בגואנטנמו כשהאסירים כבולים לשם כך לכיסאות. בשנת 2009 פסק בית משפט פדרלי כי האכלה כפויה זו אינה סותרת את התיקון השמיני לחוקת ארצות הברית האוסר "ענישה אכזרית ובלתי רגילה", שופטים קבעו עם זאת כי עדויות על שיטות האכלה מכאיבות ושימוש חוזר בצינורות האכלה מלוכלכים מאסירים אחרים "מטרידות מאוד" והורה לדווח לפרקליטי עצורים על האכלה כפויה בתוך 24 שעות עמדת משרד ההגנה האמריקני הייתה שההחלטה אם להאכיל בכוח את העצירים היא צבאית וקביעת שיטת ההאכלה היא רפואית ונתונה לרופאים צבאיים במקום. ארגוני זכויות אדם טוענים, על סמך עדויות אסירים ועורכי דינם, כי ההאכלה שמשה כאמצעי ענישה לכל דבר. דווח על אסירים שהתקשו לדבר בשל פציעות גרון שנגרמו מצינורות ההאכלה. ועל ניסיונות לשבירת השביתה באמצעות שיטות האכלה מכאיבות ומשפילות בשנת 2013, בעקבות מחאות של מוסלמים בארצות הברית פורסמה הודעה כי במהלך חודש הרמדאן לא יואכלו אסירים בכפייה בשעות הצום אלא רק בלילה
טורקיה
בטורקיה הורה משרד הבריאות במהלך שביתות רעב בבתי כלא בשנת 1996 ובשנת 2000 לרופאי בתי הסוהר להציל חיי שובתים באמצעות האכלה כפויה. ההתאחדות הרפואית הטורקית הצהירה בתגובה כי האכלה כפויה היא הפרה של עקרון "ההסכמה המודעת" ועומדת בסתירה לזכות הסירוב לטיפול רפואי. חילוקי הדעות החריפו עד שבשנת 2001 נתבעה ההתאחדות הרפואית הטורקית בבית המשפט על חריגה מסמכויותיה, בהתערבותה במדיניות הממשלה בבתי הכלא, בית המשפט פסל את התביעה.
מדינות נוספות
בשנות ה-90 סרביה עשתה שימוש בהליך זה בבתי הכלא שלה, נגד עצירים מקוסובו ומוסלמים קרואטים.
בשנים האחרונות, מתנגדי המשטר בסין טענו כי המשטרה החשאית בסין מזינה בכפייה פעילי פאלון גונג, כדי למנוע שביתות רעב במחנות המאסר בסין.
ישראל
לאורך השנים, הזנה בכפייה הייתה מתבצעת על פי סמכויות בתי המשפט או ועדת האתיקה, לפי חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות, התשכ"ב-1962 ולפי חוק זכויות החולה, תשנ"ו-1996.
במרץ 2014 הכין המשרד לביטחון הפנים הצעת תיקון לפקודת בתי הסוהר המסמיכה שופט בית משפט מחוזי להתיר מתן טיפול רפואי לאסיר שובת רעב המסרב לקבלו. הצעה זו מעבירה לבית המשפט את הסמכות הנתונה לוועדת האתיקה, בנימוק שיש להביא בחשבון שיקולים החורגים מתחום האתיקה הרפואית, כמו המאבק הפוליטי שבבסיס שביתת הרעב. לפי השר לביטחון פנים, יצחק אהרונוביץ', מטרת התיקון "למנוע מהאסירים הביטחוניים להפעיל לחץ על ישראל באמצעות שביתות רעב". הנוסח הסופי של החוק משלב שיקול רפואי וביטחוני. ביולי 2015 אושר התיקון ברוב של 46 מול 40 מתנגדים.
אמנסטי אינטרנשיונל, רופאים לזכויות אדם, האגודה לזכויות האזרח בישראל וההסתדרות הרפואית בישראל הביעו התגדות לחוק מטעמים אתיים. בספטמבר 2016 דחה בית המשפט העליון עתירה של ההסתדרות הרפואית נגד החוק.
הוויכוח הציבורי בסוגיית ההזנה בכפייה של שובת רעב שב ועלה במהלך שביתת הרעב הממושכת של העציר המנהלי הפלסטיני מוחמד עלאן. ההסתדרות הרפואית חזרה על טענתה שפעולה כזו היא בגדר עינויים. לעומתה יצאה קבוצה של רופאים ואנשי רוח בעצומה שבה נכתב: "האכלה בכפייה מוסרית ומגנה על חיי השובת". לפי אמנסטי, חמישה אסירים פלסטינים מתו בזמן שהוזנו בכפייה.
הזנה בכפייה כשיטת עינוי
הזנה בכפייה שמטרתה עינוי כוללת האכלת אדם במוצרים שאינם ראויים למאכל, או האכלת אדם במאכלים שדתו אוסרת עליו לאכול. ד"ר רוחמה מרטון, מייסדת רופאים לזכויות אדם, טוענת שמעשה ההזנה בכפייה הוא עינוי בפני עצמו.
משקה שוודי הוא שיטת עינויים והוצאה להורג שנקטו פלוגות שוודיות מהלך מלחמת שלושים השנים. בשיטה זו הקרבן היה נכפת, פיו נקשר, ובאמצעות משפך הוא הוכרח לבלוע כמות גדולה של נוזלים מהולים בשתן, צואה, זבל נוזלי ומים דלוחים. מעבר לסלידה, לגועל, למחלות ולסיכוי לזיהום מחיידקים, המשקה השוודי הסב כאב עז בקיבה.
בכלא אבו גרייב הכריחו חיילים מצבא ארצות הברית אסירים מוסלמים לשתות אלכוהול ולאכול חזיר, האסורים באסלאם. ההליך הופסק בשנת 2007 בעקבות תלונה של שורת רופאים אמריקניים.
רכס בראון (אנטארקטיקה, הרי פראמנס)
רכס בראון או פסגות סורטינדיין (באנגלית: Brown Range או Sørtindane Peaks) הוא רכס הרים המורכב משבע פסגות בהרי פראמנס באדמת מק. רוברטסון, שבאנטארקטיקה.
הפסגה הגבוהה ברכס היא פסגת גורדון, שגובהה 1,484 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
הקרטוגרפים הנורווגים שמיפו את ההרים קראו להם "פסגות סורטינדיין" (בנורווגית: "Sørtindane" - פסגות הרי הדרום").
עונת 2001/2002 ביורוליג
עונת 2001/2002 ביורוליג הייתה העונה ה-45 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והשנייה שאורגנה על ידי חברת היורוליג בסקטבול.
רכס בראון (אנטארקטיקה, הרי פראמנס)
מקור השם
הרכס נקרא על שמו של ד. א. בראון (D. A. Brown), מפעיל רדיו בתחנת מוסון בשנת 1958.
עונת 2001/2002 ביורוליג
זו למעשה הייתה העונה הראשונה בה היורוליג היה המפעל הבכיר באירופה בהשתתפות הקבוצות הבכירות ביותר, אחרי קיום העונה הקודמת במקביל לסופרוליג שנחשב לבכיר יותר.
המשחק הראשון התקיים ב-10 באוקטובר 2001 והתחרות הסתיימה ב-5 במאי 2002. בתחרות השתתפו 41 קבוצות.
מירסאד טורצ'אן (טורקיה) מצסק"א מוסקבה נבחר לכדורסלן המצטיין של העונה.
דיאן בודירוגה (סרביה) מפנאתינאיקוס נבחר לכדורסלן המצטיין של שלב הגמר ושל פיינל פור.
מתכונת התחרות
לאחר השלב המוקדם 32 קבוצות החלו בעונה הסדירה. המשחקים נערכו ב-4 בתים. בשלב הבא, 16 קבוצות התחרו ב-4 בתים. מנצח של כל בית קודם למשחקי פיינל פור שנערכו ביוניפול ארנה, בולוניה.
כביש 101 (ארצות הברית)
כביש 101 של ארצות הברית (באנגלית: U.S. Route 101 או U.S. Highway 101 או גם US 101) הוא שכיוונו מדרום לצפון ועובר במדינות קליפורניה, אורגון ווושינגטון על החוף המערבי של ארצות הברית. הכביש ידוע גם בשם (בספרדית: "הדרך המלכותית") במקומות שהמסלול שלו לאורך החוף הדרומי והמרכזי של קליפורניה מקביל לדרך ההיסטורית שחיברה בין, הפואבלו וה הספרדיים. הוא מתמזג בנקודות מסוימות עם דרך מדינת קליפורניה מספר 1 (SR 1).
אף על פי שכביש 101 הוא עדיין נתיב מרכזי מצפון לדרום לאורך חוף האוקיינוס השקט מצפון לסן פרנסיסקו, הוא הוחלף בחשיבותו הכוללת לתחבורה במדינות החוף המערבי על ידי כביש בין-מדינתי 5 (I-5), שהוא מודרני יותר בעיצוב שלו ועובר בערים גדולות יותר, ויש בו קטעים רבים ישרים יותר בגלל גאוגרפיה קלה משמעותית בחלק גדול מהמסלול. כביש 101 הוא נתיב מקביל מרכזי בין לוס אנג'לס לסן פרנסיסקו, ומהווה חלופה לכביש הבין-מדינתי ברוב אורכו. בשנת 1964, קליפורניה קטעה את נקודת הסיום הדרומית של כביש 101 בלוס אנג'לס, כאשר I-5 החליף אותו. קטע הכביש הישן ידוע ככביש מחוזי S21 (CR S21) או כביש היסטורי 101 (Historic Route 101) בצפון מחוז סן דייגו.
הקצה הצפוני של הכביש המהיר, שאורכו כמעט 2,500 קילומטרים, נמצא בעיירה בוושינגטון. מסלול הכביש לפני נקודת הקצה נשאר לאורך היקף החוף של ממערב, מצפון וממזרח ואז דרומה אל נקודת הקצה. הנקודה הצפונית ביותר על הכביש המהיר היא ב בוושינגטון. הקצה הדרומי של כביש 101 נמצא בלוס אנג'לס ב, מחלף כביש מהיר בין העמוסים בעולם.
שיטת המספור
על פי שיטות המספור של (AASHTO) עבור, מספרי כבישים תלת ספרתיים הם בדרך כלל דרכים משניות של כבישים דו ספרתיים. עם זאת, לנתיבי צפון–דרום עיקריים הוקצו מספרים המסתיימים ב-1. במקום למספר את כביש החוף המערבי כ"כביש 91", ולאבד ארבעה מספרים זמינים לכיוון צפון–דרום (93,, ו-), אשר במסגרת תוכנית המספור, אמורים להיות ממערב לכביש 91, או להקצות לכביש הראשי של החוף המערבי מספר "נמוך יותר" (שלא מסתיים ב-1), ה-AASHTO החריג את הכלל הדו ספרתי שלו. לפיכך, מתייחסים לכביש 101 כמסלול ראשי דו ספרתי עם "הספרה ראשונה" של 10, במקום כשלוחה של, שמסלולו לאורך החוף המזרחי, בצד הנגדי של ארצות הברית. כך, כביש 101, ולא כביש 99, הוא הנתיב המערבי ביותר מצפון לדרום במערכת הכבישים המהירים של ארצות הברית.
מסלול
כביש 101 נקרא "הכביש המהיר של חוף אורגון" באורגון, ו"הכביש המהיר הפסיפי" (Pacific Highway) בחלקים מקליפורניה. הוא קרוי גם "ה-101" (מבוטא "דה ואן או ואן") על ידי תושבי דרום קליפורניה או פשוט "101" על ידי תושבי, אורגון, ווושינגטון. מצפון לסן פרנסיסקו וממשיך כמעט עד אורגון הוא מופיע בשלטים גם כ"כביש המהיר רדווד" (Redwood Highway), אם כי הוא לא מכונה לעיתים קרובות ככזה, למעט על ידי ארגונים האחראים על שיווק התיירות. חלקים עירוניים של המסלול בדרום קליפורניה נקראים, , ו בנקודות שונות בין מזרח לוס אנג'לס ל. בשנת 2008, החלק של כביש 101 העובר מקונחו גרייד (Conejo Grade) לנפת העיר העתיקה של קמרייו (Camarillo) הוקדש כ"הכביש המהיר לזכר אדולפו קמרייו" (Adolfo Camarillo Memorial Highway) כדי לכבד את שם מייסד העיר ומשתרע דרך גבולות החווה המקורית של משפחת קמרייו. בשנת 2003, החלק של כביש 101 במחוז ונטורה נקרא "כביש הנשרים הצורחים" לכבוד הדיוויזיה המוטסת ה-101 של צבא ארצות הברית. חלקים עירוניים של הכביש באזור המפרץ נקראים "הכביש המהיר של ", "" ו"". חלק מהמסלול בין "כביש קוקרן" (Cochrane Road) ב ל- בסן חוזה נקרא "הכביש המהיר של סיג סנצ'ז" (Sig Sanchez). קטע הכביש המהיר בין SR-85 במאונטיין ויו ו"כביש אמרקדרו" (Embarcadero Road) בפאלו אלטו ידוע רשמית כ"כביש המהיר של ". מסלולי רחוב בסן פרנסיסקו נקראים יותר בשמות הרחובות שלהם ולא במספר המסלול. חלקים מהמסלול בין דרום קליפורניה לאזור המפרץ נקראים אל קמינו ריאל (El Camino Real) או "הכביש המהיר אל קמינו ריאל" (El Camino Real Freeway), אך שמות אלו משמשים רק לעיתים נדירות בלשון הדיבור; במקום זאת משתמשים רק במספר המסלול. בצפון קליפורניה הקטע של כביש 101 בין מחוזות סונומה למארין מכונה לעיתים קרובות "מיצרי נובאטו" (Novato Narrows) בגלל הירידה משישה נתיבים בכביש לארבעה.
קליפורניה
בדרום קליפורניה, הכביש המהיר הוא דרך פופולרית עבור עובדים הגרים בפרברים המשרתת את החלק הצפון-מערבי של אזור לוס אנג'לס רבתי; זה כולל קהילות של מחוז ונטורה במערב וב, יחד עם קהילות מחוז לוס אנג'לס במזרח עמק קונחו ועמק סן פרננדו. הכביש הוא "הכביש המהיר סנטה אנה" ממזרח לוס אנג'לס למרכז העיר לוס אנג'לס. הוא הופך לכביש המהיר של הוליווד מצפון למרכז העסקים הראשי של לוס אנג'לס דרך, לפני שהוא פונה מערבה והופך ל"כביש המהיר ונטורה". קהילות לאורך הדרך כוללות את הוליווד והקצה הדרומי של עמק סן פרננדו, והערים, , , , ת'אוזנד אוקס (כולל ), , אוקסנארד, ונטורה, סנטה ברברה, סנטה מריה, , סן לואיס אוביספו ו.
בצפון קליפורניה, כביש 101 הוא כביש החוף העיקרי שדרכו יש לנהגים גישה לתוך ומחוץ לאזור מפרץ סן פרנסיסקו, כמו גם דרך היוממות העיקרית בין סן פרנסיסקו לנורת' ביי. זהו אחד משני הכבישים המהירים העיקריים המקשרים את סן חוזה ועמק הסיליקון עם סן פרנסיסקו ונורת' ביי. הוא משמש כחלופה עירונית יותר ל (בקיצור I-280) הכפרי, מכיוון שכביש 101 עובר דרך ערי הקרובות יותר למפרץ סן פרנסיסקו, בעוד I-280 מתקרב ל ו של קליפורניה (SR 35). דרך צפון סן פרנסיסקו, כביש 101 מנותב ברחובות העיר הצפופים עקב, ויוצא מהעיר לכיוון צפון דרך גשר שער הזהב. לאחר מכן הוא עוזב את קרבת החוף וממשיך דרך ויערות הסקוויה הנאה עד שהוא צץ מחדש לצד החוף ב. המסלול מספק גישה דרך השטח הטרשי בצורה יוצאת דופן והנופי של ואל יערות גדולים מוגנים של עצי סקוויה נאה בפארקים באזור, כולל מערכת הפארקים רדווד, לפני ההגעה לגבול אורגון.
באזורים שבהם כביש 101 פונה פנימה לתוך היבשת, מסתעפת ממנו דרך מדינת קליפורניה מספר 1 כדי לשרת את קהילות החוף.
בניגוד לוושינגטון, קליפורניה אינה מסמנת על השלטים שבקטע הארוך מזרח-מערב של כביש 101 בין והצומת שלו עם הכבישים המדינתיים  ו- ב כמערב ומזרח. במקום זאת בחן את הכיוון הכללי של הכביש המהיר ומסמן את החלקים הללו כצפון ודרום. הפניות מקומיות לחלק זה של הכביש המהיר, כולל דוחות תנועה, מתייחסות בדרך כלל להנחיות בקטע זה כמזרח לנתיבים לכיוון דרום ומערב לנתיבים לכיוון צפון. בסוף שנות ה-90, החל משרד התחבורה של קליפורניה להציב שלטי הדרכה ברחובות מקומיים בעמק סן פרננדו בצמוד לכביש 101 אשר זיהו כניסות מזרחה ומערבה לכביש המהיר. מלבד החלפת שלטי הדרכה ישנים שהתייחסו בעבר להגדרות הרשמיות לכיוון צפון ודרום של הכביש המהיר, לא ביצע משרד התחבורה של קליפורניה שינויים אחרים בשילוט של הדרך הראשית או הרחוב, וככאלה, מתייחסים עדיין כל השלטים העיליים, השלטים בצדי הדרך ושלטי הכניסה לכביש המהיר, לצפון ודרום במקום למזרח ומערב.
אורגון
כביש 101 נכנס לאורגון 11 קילומטרים דרומית ל, ולעיתים רחוקות הוא מחוץ לטווח הראייה של האוקיינוס השקט מלבד הקצה הצפוני ליד ומ ל מלבד קטע תצפית בן 3.2 קילומטרים דרומית ל, עם יוצא מן הכלל נוסף הוא קטע פנימי משמעותי מדרום ל. הוא חוצה את נהר ה בברוקינגס, את הנהר רוג ב, את הנהר ממש צפונית ל,  ב דרך גשר מקולו (McCullough Bridge, על שם המהנדס שתכנן סדרת גשרים שנבנו על חוף אורגון בשנות ה-30 של המאה ה-20), האומפקווה ב, ה בפלורנס,  ב, ו ונהר הקולומביה באסטוריה. הקטע בין פלורנס ל נחשב לאחד הקטעים האטרקטיביים ביותר של הכביש המהיר הזה. ישנם לפחות 86 פארקים של מדינת אורגון לאורך חוף האוקיינוס השקט, כולל. ישנם גם גשרים ציוריים רבים לאורך חוף אורגון שכביש 101 עובר עליהם, כמו בניופורט. מכיוון שכביש 101 מהווה את הרחוב הראשי של כמעט כל עיירות החוף באורגון (למעט, ועוד כמה), התנועה היא לעיתים קרובות צפופה ואיטית בחודשי הקיץ. הכביש המהיר חוצה את שפך הנהר קולומביה על באורך 6.4 קילומטרים באסטוריה אל מדינת וושינגטון, ועוקב אחרי קולומביה במורד הזרם ל.
של אורגון (OR 42 ו-OR 42S) השתלט על חלקים ישנים של כביש 101 סביב בעקבות מעקף. שיפוצים של כביש 101 בעידן שלאחר מלחמת העולם השנייה קיצרו מרחקים וחיסלו את הקטעים הצרים והצרים ביותר במקומות שונים בחוף אורגון.
וושינגטון
הכניסה למדינת וושינגטון בקצה הצפוני של ממערב ל בהצטלבות עם  של וושינגטון (SR 401) כביש 101 עוקב אחר הגדות הצפוניות של נהר קולומביה עד. בנקודה זו הוא פונה לצפון-מזרח ועוקב אחר החוף של והנהר  עד ל, ממנו הוא ממשיך ישירות צפונה לאברדין, ומאפשר גישה מעיר זו אל הפארק הלאומי אולימפיק. (בראשי תיבות AAA) ייעד את הקטע הזה צפונה ואחר כך מזרחה ל ו כדרך צדדית נופית, אבל כריתת עצים מוחלטת בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הפחיתה את הערך הנופי של הכביש המהיר שבו הוא חוצה את ואת
בין ההצטלבות עם של וושינגטון (SR 113), בקצה המערבי של רכס הרי אולימפיק, השילוט של כביש 101 הוא בכיוונים מזרח–מערב, ובערך מדרום לצומת עם  של וושינגטון (SR 20) השילוט של כביש 101 הוא בכיוונים מצפון לדרום, אך לאחר שהכביש פונה ב-180°. המסלול הישיר בין העיירות אברדין (על החוף) לאולימפיה הוא של ארצות הברית ו-SR 8.
הקטע בוושינגטון של כביש 101 מוגדר בחוקי וושינגטון בסעיף 47.17.165§.
קטעים היסטוריים
עדיין ניתן למצוא חלקים מכביש 101 ההיסטורי במחוז סן דייגו בין אושנסייד והגבול עם מקסיקו תחת מגוון שמות שונים. באושנסייד הוא נקרא "כביש החוף המהיר" (Coast Highway). בקרלסבד הוא הופך לשדרות קרלסבד (Carlsbad Boulevard), אבל מדרום ב הוא הופך ל"כביש חוף 101" (Coast Highway 101). משמרת אותו עקבי עם "כביש מהיר 101", אבל משנה אותו לקמינו דל מאר (Camino Del Mar). כל אלה יחד מרכיבים את הכביש המחוזי CRS 21. משם הוא ממשיך לאורך כביש טורי פינס (Torrey Pines Road), רחוב לה הויה וילג' (La Jolla Village Dr) ורחוב גילמן (Gilman Dr) כדי להתמזג עם כביש בין-מדינתי 5 ב. על הכביש בין-מדינתי 5, הוא מתנתק מהכביש המהיר כדי לעקוב אחר רחוב מישן ביי (Mission Bay Dr) לפני שהוא מצטרף מחדש לכביש בין-מדינתי 5. מסלול כביש 101 הישן ממשיך בכביש בין-מדינתי 5 בסן דייגו עד לכביש המהיר הפסיפי (Pacific Highway), הכביש המהיר US 101 הישן מעט מערבית לכביש הבין-מדינתי 5 הנוכחי. לאחר מכן הוא ממשיך ברחוב הרבור (Harbor Drive) וברודוויי דרך מרכז העיר סן דייגו וצ'ולה ויסטה, ואז אל שדרת נשיונל סיטי (National City Boulevard) ב. כשהוא חוזר לסן דייגו בדרכו לגבול מקסיקו, הוא עוקב אחרי שדרות באייר (Beyer) דרך אוטאי מסה (Otay Mesa) ולאחר מכן דרך חלקים אחרים של סן דייגו ליד הגבול בשדרות באייר איסט (Beyer East) ושדרת סן איסידרו (San Ysidro Blvd) בסן איסידרו. החלקים הדרומיים של הכביש הבין-מדינתי 5 היו כביש 101 לתקופה לפני השלמת הכביש הבין-מדינתי 5. כולם הוצאו משימוש, אבל הכבישים עדיין קיימים ומדי פעם הם משולטים בתור הכביש ההיסטורי 101.
רוב כביש 101 ההיסטורי בין לסן פרנסיסקו עדיין פעיל, משולט כ-Business US 101 או כ-. עם זאת, מעקף US 101A הוא ברובו לא רציף והוא מקביל לכביש המהיר בפועל, בחלק מהמקרים משמש ככביש גישה לכביש המהיר.
חלקים גדולים מהכבישים של Business US 101 ו-SR 82 הישנים בין סן פרנסיסקו לסן דייגו מוגדרים (הדרך המלכותית), ייעוד שניתן במקור לכל נתיב בסמכותו הישירה של מלך ספרד והמשנה למלך שלו. חלקים אלה מהווים את הדרך הראשית הראשונה בקליפורניה.
לפני שגשר שער הזהב הושלם, היה כביש 101 מפוצל באזור מפרץ סן פרנסיסקו. כביש 101W (W כסימון למערב) היה זהה לכביש 101 של ימינו מסן חוזה לסן פרנסיסקו. כביש 101E (E כסימון למזרח) היה במסלול של כביש בין מדינתי 880 (I-880) של ימינו מסן חוזה לאוקלנד, ואז חצה את כדי להמשיך בנתיב של מה שהוא כיום, והצטרף לכביש 101W. מכיוון שגשר שער הזהב לא היה קיים עדיין השתמש כביש 101W במעבורת על פני מצר שער הזהב. כמו היום המשיך כביש 101W במעלה ואן נס (Van Ness), אך ללא פנייה שמאלה בלומברד, והסתיים במזח הייד סטריט (Hyde Street Pier). משם, היו הרכבים עולים על ספינת מעבורת שחצתה את שער הזהב ל שם היו כלי הרכב יורדים מהמעבורת ישירות אל הרחוב הראשי של סאוסליטו, ששוּלט שוב כביש 101.
הסימון כביש 101E בוטל בשנות ה-40 של המאה ה-20 והפך תחילה ל-SR 17 ואחר כך ל-I-880 ו-I580, בין סן חוזה ל. מכיוון שהכביש המהיר ביישור (Bayshore Freeway) נסלל לאורך הצד המזרחי של חצי האי סן פרנסיסקו בתחילת שנות ה-50, השלטים בכביש 101 הישן לאורך אל קמינו ריאל שונו ל"כביש 101 אלטרנטיבי" (US 101 Alternate) או כביש 101A, והכביש המהיר סומן "כביש 101 מעקף" (US 101 Bypass) או כביש 101B. בשנת 1964, כאשר קליפורניה מספרה מחדש מספר רב של כבישים מהירים של המדינה, אל קמינו מוספר מחדש כ-SR 82 והכביש המהיר ביישור איבד את הסימון של המעקף.
מרצ
מֶרֶצ היא מפלגת שמאל ציונית סוציאל-דמוקרטית ישראלית. המפלגה הורכבה בשנת 1992 מאיחוד של המפלגות רצ, מפ"ם וחלק משינוי. השם מרצ מורכב מהאותיות מ' ורצ, אותיות שהופיעו על פתקי ההצבעה של המייסדות, מפ"ם ורצ. המפלגה הייתה בשיאה בכנסת ה-13, כשזכתה ל-12 מנדטים והייתה שותפה בכירה בממשלת רבין השנייה. בשנת 2022, בבחירות לכנסת העשרים וחמש, לא עברה את אחוז החסימה ולא נכנסה לכנסת.
לראשונה מאז הממשלה ה-28 שהתפזרה ב-2001, הייתה מרצ שותפה בממשלת ישראל ה-36. יושב ראש המפלגה לשעבר (שלא התמודד שוב), ניצן הורוביץ, כיהן כשר הבריאות, וכן כיהנו מטעמה תמר זנדברג כשרה להגנת הסביבה, עיסאווי פריג' כשר לשיתוף פעולה אזורי ויאיר גולן כסגן שרת הכלכלה והתעשייה. לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש נערכו במפלגה בחירות מקדימות, בהן נבחרה זהבה גלאון ליושבת ראש המפלגה. בסופו של דבר, מרצ לא עברה את אחוז החסימה ביום הבחירות וחסרו לה כ-4,000 קולות כדי להיכנס לכנסת.
מדיני-ביטחוני
בשאלת אופייה והגדרתה של מדינת ישראל מרצ דוגלת במדינת העם היהודי ומדינת לאום מדינתית בה המעמד של כל אזרח יהיה שווה ללא הבחנה על רקע לאומי.
בעניין המדיני, המפלגה תומכת בהידברות עם הפלסטינים ובחתימה על הסכם שלום, שבו יוסכם על יציאה של ישראל מרוב ההתנחלויות ביהודה ושומרון, וקביעת גבול על בסיס הקו הירוק, עם תיקונים שיתבססו על חילופי שטחים. בנוסף, לפי עמדת המפלגה, יש לקיים חלוקה של ירושלים לשתי בירות של שתי המדינות אשר במהלכה, ירושלים המזרחית המונה, נכון ל-2019, מעל 330,000 ערבים אזרחים ובעלי מעמד "תושב", תהיה בריבונות פלסטינית ומדינת ישראל תעניק לאזרחים הרוצים בכך אזרחות ישראלית. הסכם השלום שהמפלגה מקדמת הוא יוזמת שלום אזורית, שתכלול הסדר מדיני לא עם הרשות הפלסטינית בלבד אלא עם מדינות שכנות וערביות נוספות בהן לבנון וסוריה.
בנושא רצועת עזה, המפלגה תומכת בהתערבות הממשלה שתאפשר תוכנית שיקום בינלאומית רחבת היקף של התשתיות, רבעי המגורים ואזורי התעשייה והחקלאות ברצועה, הסרת הסגר מעליה ובהקלה על מגבלות התנועה, שיווק הסחורות מעזה לגדה וישראל והכנסת חומרי בניין לרצועה. כל זאת תוך שמירה על ביטחון תושבי הדרום ובשיקום הדרגתי בטווח זמן קרוב. מרצ קוראת לעולם להכיר במדינה פלסטינית באופן חד-צדדי, "לשם התנעה של תהליך מדיני שכה חיוני לביטחוננו הלאומי, אנו קוראים למועצת הביטחון של האו"ם להכיר בפלסטין כמדינה עצמאית וחברה מלאה בעצרת הכללית ובארגונים הבינלאומיים של האו”ם. זאת, כמסדרון מוביל למו”מ על הסכם קבע לשלום, כאשר הצדדים מתייצבים למו”מ כשווים, מדינה מול מדינה".
חברתית-כלכלית
מבחינה כלכלית-חברתית מרצ מגדירה עצמה כסוציאל-דמוקרטית, ותומכת בהרחבת מדינת הרווחה המספקת שירותים חברתיים לכל בתחומי החינוך, הבריאות, הדיור, השירותים הסוציאליים והתעסוקה. היא נמצאת במעמד של מפלגה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי ומפלגה משקיפה במפלגת הסוציאליסטים האירופאים הפועלת במוסדות האיחוד האירופי וזאת ביחד עם מפלגת העבודה שגם היא נמצאת באותו המעמד בארגונים אלו. בנוסף לכך חברה בהסתדרות הציונית העולמית ומחזיקה סיעה בהסתדרות העובדים הכללית החדשה.
מרצ היא מפלגה ליברלית, בין עמדותיה המבוססות על עמדה ליברלית בתחומים שונים ניתן למצוא זכויות האדם, הפרדת דת ומדינה, חופש דת וחופש מדת, לגליזציה של סמים קלים, חופש הביטוי, חופש ההתארגנות, פמיניזם, סביבתנות וקיימות. זאת לצד תחומים חברתיים אחרים, בהם עמדות המפלגה אינן ליברליות בהן היחס לזנות, סגירת מועדוני חשפנות והעדפה מתקנת.
מרצ מתנגדת לליברליזם כלכלי ומציעה מדיניות כלכלית הכוללת מדינת רווחה, מגזר ציבורי חזק, צמצום האי-שוויון ורגולציה ופיקוח, שלטענת המפלגה ימנעו ניצול של עובדים ושל כספי ציבור. מרצ תומכת בקידום חוק להפללה גורפת של לקוחות זנות לפיו כל צריכת שירותי זנות תהיה עבירה פלילית ותוכל אף להביא למאסר הלקוח. זאת על בסיס חוק שחוקק בשוודיה, והצליח לצמצם את הזנות במדינה לרמה מזערית. מרצ תומכת בקידום מדיניות של אי הפללה של משתמשי קנאביס, באימוץ מדיניות טיפול במשתמשים בסמים קשים, אשר תתבסס על ההנחה לפיה המשתמשים בסמים קשים זקוקים לחמלה, טיפול וגמילה ולא לענישה מעצר או מאסר ובלגליזציה של סמים קלים. עם זאת, המפלגה תומכת במאבק בלתי מתפשר בסוחרי "סמים קשים" ו-"סמי פיצוציות" ובאלו המוכרים סמים, אלכוהול וסיגריות לקטינים.
דת ומדינה
נושא המודגש במצע המפלגה הוא קידום המודעות והשמירה על זכויות האדם – קידום השוויון בין המינים, תמיכה והכרה בזכויות המיעוטים בהם ערביי ישראל לצד הקמת נציבות זכויות אדם בישראל שתתריע על הפרת זכויות ותהווה כתובת לפניות הציבור בנושא. המפלגה תומכת בשוויון זכויות מלא לקהילה הלהט"ב בישראל בה נכללים קידום חקיקה שתכלול נטייה מינית וזהות מגדר בין העילות המאפשרות העמדה לדין על הסתה לגזענות והשוואת מעמד נפגעי פשעי שנאה למעמד נפגעי פעולות איבה, השלמת תיקון חוק הפרשנות - הוספת הגדרה של נטייה מינית, זהות מגדר וביטוי מגדרי לכל חוק העוסק באפליה, חקיקת איסורי טיפולי המרה בקטינים ואיסור פרסומם והעברת חוק הכשרות להט"ב לצוותי הרפואה, הרווחה והחינוך.מרצ תומכת בנישואים וגירושים אזרחיים לאנשים אשר אינם יהודים על פי ההלכה, לחסרי דת וזוגות חד מיניים, בהפרדת הדת מהמדינה, מתנגדת לכפייה דתית, ותומכת בטיפוח האופי החילוני בישראל אך תומכת בתקצוב שירותי דת במדינה לכל הדתות ולכל הזרמים ביהדות באופן יחסי לשיעורם באוכלוסייה. בנוסף, פועלת המפלגה לשם קידום השוויון המגדרי, עד להשגת שוויון חברתי מלא בין נשים לגברים. המפלגה מתנגדת לכל סוג של אפליית נשים, ותומכת בהבטחת ייצוג מגדרית שווה בסקטור הציבורי. ברשימת מרצ לכנסת משוריינים 2 מקומות בכל חמישייה, 40 אחוז, באופן מגדרי (כך שאם נבחרים 3 גברים תהיינה 2 נשים, ואילו תבחרנה 3 נשים יהיו 2 גברים).
במצע של 2015, הוסיפה התייחסות למבקשי המקלט מאפריקה בה תמכה בהקמת מרכזי קליטה ומתן זכויות סוציאליות ושירותי בריאות עבורם לצד הקמת מערכת בדיקת בקשות מקלט מתפקדת והענקת מעמד פליט למבקשי המקלט שיוכרו כפליטים בסכנת חיים. בנוגע למהגרי העבודה, הבטיחה את זכותם לבריאות במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי, חינוך, כיסוי בגין תאונות עבודה, נכות ולידה לכל עובד זר המועסק בישראל, ביטול משטרת ההגירה, והרחבה משמעותית של היחידה לאכיפת חוקי העבודה. יחידה זו תעסוק, בין היתר, בהבטחת תנאי עבודה שווים למהגרי עבודה. עם זאת, תומכת בסינון מהגרי עבודה מתוך המסתננים, ומתנגדת למתן אישורי שהיה למהגרים שאינם מבקשי מקלט או פליטים.
הגנת הסביבה ומשבר האקלים
מרצ היא מפלגה ירוקה הדוגלת במדיניות סביבתית מקיימת ומדגישה את נושא השמירה והטיפוח של איכות הסביבה (סביבתנות). במסגרת אידאולוגיה זו, תומכת מרצ בחידוש פעילות המועצה הלאומית לנושא איכות הסביבה שחדלה לפעול ב-2003 אשר תכלול באופן קבוע נציגי ציבור, ארגונים סביבתיים ונציגי אקדמיה אותם תזמין לפי העניין, נציגים של קבוצות אשר נפגעות באופן תדיר מתהליכי פיתוח, תיעוש, או הזנחה סביבתית לצד הקמת ועדת שרים סטטוטורית להגנת הסביבה ("קבינט סביבתי").
המפלגה תומכת בהסכם פריז ובהרחבת אפשרויות אכיפה ישירה בה יוכל אזרח לתבוע באופן ישיר פיצוי מתאגידים מזהמים בלא חובת הוכחת נזק, הובילה בממשלה האחרונה את החלטת הממשלה להבראת מפרץ חיפה ופועלת לתקצוב לפינוי בתי הזיקוק ממפרץ חיפה. כמו כן, פועלת ליישום התכנית הלאומית להיערכות לשינויי אקלים והקמת רשות לאומית עצמאית למדידת איכות האוויר. השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג פעלה להחלת חוק הפיקדון על מיכלי משקה בהם בקבוקים בנפח ליטר וחצי ויותר. המפלגה בעד קביעת יעדים שאפתניים למעבר לאנרגיה ממקורות מתחדשים בתוספת של אחוז לשנה, כך שעד 2030 כ-30% ייוצרו מאנרגיות מתחדשות. חברי המפלגה פועלים למען זכויות בעלי חיים וחבר הכנסת רז לקח חלק במהלך לביטול כלובי סוללה בתעשיית הביצים ומעבר לתקן האירופי של לולים ללא כלובים, שקודם בכנסת האחרונה. מרצ פועלת לאיסור המשלוחים החיים, איסור הרעלת בעלי חיים במקרה של המתה לצורך מיגור הכלבת ואימוץ גישת החיסון האוראלי, הגברת התמיכה הממלכתית בארגונים הפועלים למען בעלי-החיים והחלת חוק של 6 שנות מאסר בגין ציד למטרות בידור או ספורט. מרצ עומדת לצד התנועה הסביבתית במאבקים שונים ברחבי הארץ, כגון התנגדות להסכם קצא"א Red-Med.
בכנסת ה-24 קידמה השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג את "חוק האקלים", שעבר בקריאה ראשונה וקובע יעדים לצמצום פליטות פחמן, אנרגיה מתחדשת, ומנגנונים להבטחת הערכת סיכונים בפרויקטים שונים של משרדי הממשלה.
הקמה 1992
מרצ הוקמה ב–9 במרץ 1992 כרשימה משותפת לכנסת של מפלגות השמאל הציוני רצ בראשותה של שולמית אלוני, מפ"ם בראשותו של יאיר צבן ושינוי בראשותו של אמנון רובינשטיין. בהנהגת הרשימה עמדה שולמית אלוני. הקמת הרשימה המשותפת יצרה פילוג בשינוי וחלק מפעיליה פרשו. מאוחר יותר (בשנת 1997) החליטו המפלגות להתמזג למפלגה אחת וכתוצאה מכך חל פילוג נוסף במפלגת שינוי - חבר הכנסת אמנון רובינשטיין ומרבית פעילי שינוי נכנסו לאיחוד, ואילו חבר הכנסת אברהם פורז וחלק מהפעילים הקימו סיעה עצמאית ששמרה על השם שינוי.
בבחירות הראשונות שבהן השתתפה ב-23 ביוני 1992 זכתה מרצ, או בשמה המלא מרצ - ישראל הדמוקרטית - רצ, מפם, שינוי, להצלחה גדולה כשקיבלה 12 מנדטים והייתה למרכיב חשוב בממשלתו של יצחק רבין. בשבתה בממשלה ראתה לה מטרה מרכזית לעודד את רבין במדיניות השלום ועמדה בכך. עם זאת, אכזבה רבים בהתפשרותה בנושאים של זכויות האדם ודת כלפי השותפה הנוספת לקואליציה - ש"ס. כאשר ש"ס דרשה את התפטרות שולמית אלוני מתפקיד שרת החינוך, הסכימו לכך במרצ, מחשש לנפילת הממשלה.
תקופת שריד: 1996–2003
בתחילת 1996 נבחר יוסי שריד במקומה של שולמית אלוני להנהגת המפלגה. בבחירות לכנסת הארבע עשרה ב-1996 איבדה המפלגה שלושה מנדטים. במהלך כנסת זו התאחדו סופית שלוש המפלגות המרכיבות את המפלגה, אך זה גרם לפילוג בשינוי. מחלוקת נוספת בתנועה התרחשה על רקע הסתבכותו של דדי צוקר בפרשיה של ניגוד עניינים בגיוס כספים בתוקף תפקידו כיו"ר עמותת בית הספר לקולנוע "קמרה אובסקורה". צוקר, שסולק מהתנועה, נשאר חבר הכנסת בסיעת יחיד. בבחירות לכנסת החמש עשרה ב-1999 שבה מרצ והתחזקה במנדט אחד וצורפה לקואליציה של אהוד ברק. במסגרת הקואליציה הזאת כיהנו בממשלה יוסי שריד כשר החינוך, רן כהן כשר המסחר והתעשייה וחיים אורון כשר החקלאות. מרצ פרשה כעבור שנה על רקע מחלוקת שפרצה בין שר החינוך יוסי שריד לבין סגנו משולם נהרי מטעם ש"ס. ברק העדיף את עמדת ש"ס בהניחו שקולותיהם של חברי הכנסת של מרצ מובטחים לו בכל מקרה.
בחירות 2003
בבחירות לכנסת השש עשרה (2003) התמודדה מרצ ברשימה משותפת עם תנועת שח"ר בראשותו של יוסי ביילין (שהצטרף לרשימה החדשה יחד עם יעל דיין, לאחר שכשלו בהשגת מקום ריאלי בבחירות המקדימות במפלגת העבודה), והבחירה הדמוקרטית בראשותו של רומן ברונפמן, יוצא ישראל בעליה. למרות הריצה המשותפת, לא נמלטה הרשימה המשותפת מהמפלה היחסית של השמאל בבחירות לכנסת השש עשרה, בהן מפלגת העבודה קיבלה 19 מנדטים לעומת 26 לישראל אחת בבחירות לכנסת החמש עשרה, ואילו רשימת מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"ר זכתה ב-6 מנדטים לעומת 10 למרצ לבדה בבחירות הקודמות.
את היחלשותה של המפלגה ניתן להסביר בשינוי דעת הקהל הישראלית ימינה עקב האינתיפאדה השנייה, שהתבטא בין השאר בחוסר אמון נרחב בעקרונות אוסלו עימם הייתה המפלגה מזוהה, כמו גם בתמיכה גוברת בשימוש באמצעים צבאיים חריפים למיגור הטרור (כגון מבצע חומת מגן), להם התנגדה מרצ מסורתית. גם התחזקותה של מפלגת שינוי שאחזה בעמדות ליברליות דומות לאלו של מרצ בשאלת יחסי דת ומדינה וזכויות אזרח, אך ללא המיתוג השמאלי המופגן בסוגיות המדיניות-ביטחוניות והכלכליות, פגעה במרצ באותן הבחירות. יוסי שריד הסיק מסקנות אישיות עוד בערב הבחירות והודיע על פרישתו מראשות התנועה, אם כי המשיך לכהן כחבר הכנסת מטעמה.
הקמת יחד
לאחר בחירות 2003, הוחלט להקים גוש שמאל חדש - בשם יחד - שירכז את כל תנועות השמאל בארץ, וזאת על מנת לנסות לעורר את מחנה השמאל, שהתמיכה בו פחתה בעקבות הטרור הפלסטיני והאינתיפאדה השנייה. בפועל, יחד נכשלה במימוש מטרה זו. רק מרצ ושח"ר של ביילין הסכימו להצטרף למיזוג. חברי העבודה, אפילו היונים שבהם כמו עמרם מצנע, אברהם בורג ויולי תמיר - סירבו להצטרף ליחד. רומן ברונפמן, נציגה היחיד של הבחירה הדמוקרטית, בחר אף הוא שלא להצטרף למפלגה החדשה, אם כי נשאר חבר בסיעה המשותפת.
"יחד" החלה במדיניות חדשה של הידוק הקשר עם חבריה, בעיקר על ידי פעילות ברשת. למרות זאת, היא לא הצליחה לזכות בבולטות תקשורתית והכרה ציבורית והמוניטין שלה רק התדרדר. בעקבות סקר שערכה המפלגה ובה נמצא שרוב הציבור לא מכיר את מפלגת יחד אלא ממשיך לדבוק בשם "מרצ" החל מאבק פנימי על מנת להחזיר את השם הישן. ביילין התנגד לכך והמאבק על השם התפרש כמבחן למנהיגותו. לבסוף, ב-2005 התקבלה פשרה ובה שם המפלגה שונה למרצ-יחד. אף על פי שהמפלגה נקראת באופן רשמי מרצ-יחד, הלוגו לבחירות 2006 והפרסומים היו בשם מרצ.
בחירות 2006
בנובמבר 2005 עם בחירתו של עמיר פרץ ליו"ר מפלגת העבודה ופרישת המפלגה מהממשלה, הוחלט להקדים את הבחירות לכנסת השבע עשרה ל-28 במרץ 2006. עמיר פרץ הציג אג'נדה שמאלנית-סוציאליסטית, עם דגש על התחום החברתי-כלכלי, והיה חשש במרצ שמצביעים יעברו לעבודה. יוסי שריד, שמאז פרישתו הרבה לתקוף את מרצ על גבי העיתונות, אף הציע במאמר בעיתון "הארץ" למרצ להתאחד עם פרץ. רומן ברונפמן, ששוריין ברשימת מרצ במקום החמישי, הודיע על פרישתו מהמפלגה וריצה במסגרת עצמאית עם מפלגת הבחירה הדמוקרטית. כאשר התברר בסקרים שמפלגתו רחוקה מאחוז החסימה, החליט לא לרוץ.
בחירת הרשימה לכנסת ב"מרצ" מתבצעת בשני שלבים: שלב ה"פאנל" וה"דירוג". בשלב הפאנל בוחרים את 20 המועמדים שידורגו, ולאחר מכן, מתוך כל המועמדים שהציעו עצמם. בשלב הדירוג מדרגים את 20 המועמדים הראשונים. שאר 100 חברי הרשימה מוצבים על פי שריונים שונים ו"מקומות של כבוד". לקראת הרכבת הרשימה לכנסת ה-17, העבירה הנהלת מרצ חוק שקובע שחבר הכנסת מטעם מרצ שכיהן 8 שנים ומעלה ומעוניין להיבחר לקדנציה נוספת יאלץ לקבל 60% מקולות הוועידה. בעיני רבים במפלגה חוק זה היווה ניסיון לפגוע באנשי מרצ הוותיקים - יוסי שריד, חיים אורון ורן כהן - ולקדם על חשבונם את נאמני ביילין. לאחר שהתקבל החוק, לא הייתה שום דרך לבטלו לפי תקנון המפלגה. במרצ נמנעו מהמבוכה על ידי "משחק" עם שיטת הבחירות הפנימיות - הבחירות למועמדים הוותיקים היו שעתיים לפני הבחירות לפאנל בשעות אחר-הצהריים המוקדמות, כאשר על כל מועמד ותיק היה אפשר להצביע "כן" או "לא". כיוון שהבחירות היו בשעה נפרדת, היה ברור שרק התומכים של אותם מועמדים יבואו להצביע ועל כן מובטח להם לעבור את הפאנל עם 60 אחוזי התמיכה הנדרשים.
ב-2 בדצמבר 2005 החליט יוסי שריד, לאחר 32 שנים במערכת הפוליטית, לפרוש מהחיים הפוליטיים ולא להתמודד בבחירות 2006. הוא החל לכתוב טור אישי פוליטי בעיתון "הארץ" בו הוא הרבה להתייחס למפלגות השונות ולהעביר עליהן ביקורת, כולל על מפלגתו שלו.
ב-16 בינואר 2006 נערכו הפריימריס ונבחרה רשימת מרצ לכנסת, שכללה לבסוף את כל חברי הכנסת הוותיקים למעט שריד, שלבסוף שובץ במקום ה-119 הסמלי.
ב-28 במרץ 2006 בתום הבחירות לכנסת ה-17 התברר כי המפלגה זכתה ב-5 מנדטים. לאחר הבחירות נשמעה ביקורת נגד יוסי ביילין, במיוחד בשלב שלפני פרסום התוצאות הסופיות, כאשר נראה שהמפלגה זכתה רק ב-4 מנדטים. לאחר ספירת קולות החיילים התברר שמרצ זכתה ב-5 מנדטים.
בחירות 2009
בדו"ח פנימי נמתחה ביקורת על תפקוד סיעת מרצ בכנסת: בין השאר נאמר שהסיעה ממעטת בחקיקה ושהיא מתקשה להציג עמדה פוליטית מגובשת ואחידה בפעילותה בכנסת. כמו כן דובר על מצבה הפיננסי הקשה של מרצ שהביא את רוב סניפי המפלגה להיסגר ושיתק את פעילות תנועת הנוער המפלגתית ויתר מנגנוני המפלגה.
סיסמת הבחירות של מרצ הייתה "לא מתפשרים". יומיים קודם לפתיחת מבצע עופרת יצוקה הודיע חיים אורון על תמיכת המפלגה בפעולה הצבאית. עם זאת, מיד לאחר פתיחת המבצע החלה מרצ בקמפיין להפסקת אש מיידית.
על אף שהסקרים שפורסמו בסמוך לאיחוד עם התנועה החדשה צפו למרצ שבעה מנדטים ואף יותר, ואף בסקרים האחרונים שפורסמו לפני הבחירות זכתה רשימת המפלגה לכ־5 מנדטים, בסופו של דבר זכתה הרשימה רק ל-3 מנדטים, כשחלק לא מבוטל ממצביעי המפלגה החליט ברגע האחרון להצביע לקדימה, שבקמפיין מוצלח "ציפי או ביבי" פנתה ישירות למצביעי השמאל וביקשה את תמיכתם לראשות הממשלה. תוצאת הבחירות הוגדרה על ידי מנהיג המפלגה ככישלון. חברת הכנסת הוותיקה זהבה גלאון, שמוקמה במקום הרביעי ברשימה, לא נכנסה לכנסת לאחר הבחירות, אולם עם התפטרותו מהכנסת של יושב המפלגה אורון שבה גלאון לספסלי הכנסת.
בחירות 2013
לאחר הבחירות הוקמה ועדה לבדיקת מעמדה של מרצ ובמרץ 2010 הציגה ועדה זו את מסקנותיה. עיקרי המלצות הוועדה היו שינוי רעיוני ומיזוג עם מפלגות אחרות. המלצות נוספות היו: הגדרת קהל היעד של מרצ ביתר דיוק, ייצוג נשי רב יותר והגבלת מספר הקדנציות לח"כים מכהנים כדי לאפשר כניסה של מועמדים צעירים לשורות המפלגה. ב-7 בפברואר 2012 התקיימו בחירות לראשות מרצ. זהבה גלאון נבחרה ליושבת ראש התנועה עם 60.6% מקולות הבוחרים. למקום השני הגיע אילן גילאון עם 36.6% מקולות הבוחרים, ולמקום השלישי הגיע אורי אופיר עם 2.8% מהקולות.
ב-11 בנובמבר 2012 בחרו צירי ועידת מרצ את רשימת המפלגה לקראת הבחירות לכנסת. רשימת המפלגה, בסדר יורד, היא: זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', תמר זנדברג, אבשלום וילן, מוסי רז, יפעת סולל ואורי זכי. סיסמאות הבחירות המרכזיות של המפלגה סבבו סביב הצגתה כבית והמרכז של השמאל הישראלי והיו - "הלב שלי בשמאל", "הקול שלך בטוח נגד ביבי", "עוד מאמץ קטן לשמאל גדול" ו"מרצ-השמאל של ישראל".
תוצאות הבחירות הביאו להכפלה של כוחה משלושה לשישה מנדטים. עם 50% נשים, למרצ היה הייצוג-היחסי הגבוה ביותר של נשים בכנסת. בנוסף, לראשונה מאז הכנסת ה-15 הושבע לכנסת חבר ערבי מטעמה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 המפלגה הצליחה להשיג 41 נציגים מטעמה למועצות המקומיות. זו עלייה של 12 מושבים לעומת הבחירות ב-2008. מרצ הריצה ארבעה מועמדים לראשות עיר: ניצן הורוביץ בתל אביב, יהונתן יסעור בהרצליה, עידן למדן ברמת השרון, ואמיר כוכבי בהוד השרון, אך אף אחד מהם לא נבחר. למרות זאת הפתיעה המפלגה במספר ערים: כשהפכה לסיעה הגדולה ביותר בתל אביב וזכתה לשישה מנדטים במועצה. מרצ זכתה לחמישה מנדטים ו-25% הצבעה ברעננה, בגבעתיים קיבלה שלושה מנדטים ורשמה ארבעה מנדטים בכפר סבא.
בחירות 2015
ב-8 בדצמבר 2014 פוזרה הכנסת התשע-עשרה לאחר משברים בקואליציה בין ראש הממשלה בנימין נתניהו לבין יאיר לפיד וציפי לבני ומועד הבחירות לכנסת העשרים נקבע ל-17 במרץ 2015.
בסקרים נראה כוחה של מרצ נחלש ונוצר חשש שמא לא תעבור את אחוז החסימה שעלה ל-3.25%, קרי, ארבעה מושבים. גלאון התחייבה כי אם מרצ תיחלש עד כדי ארבעה מנדטים, היא תיקח אחריות על התוצאה.
בכנסת זאת, בלט חלקו של חבר הסיעה אילן גילאון בהמאבק להשוואת קצבת הנכות לשכר המינימום שבפועל הוביל להעלאת הקצבה.
בחירות 2018
ב-18 באוקטובר 2017 הודיעה יו"ר המפלגה, זהבה גלאון, על התפטרותה מהכנסת ובמקומה נכנס לכנסת מוסי רז. ב-22 במרץ 2018 נערכו בחירות לראשות מרצ, בהן ח"כ תמר זנדברג נבחרה לתפקיד יו"ר המפלגה.
הבחירות לכנסת העשרים ואחת
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת נבחרו המועמדים לרשימת המפלגה באמצעות בחירות מקדימות. יו"ר המפלגה תמר זנדברג נבחרה קודם לכן, ולא התמודדה. בעלי זכות הבחירה היו מי שהתפקדו למפלגה עד כחודש לפני הפריימריז. לראשונה ניתנה זכות הבחירה לכלל המתפקדים, ולא רק לחברי ועידת המפלגה. לאחר שינויי מיקום לצורך הבטחת ייצוג מגדרי, נקבעה רשימת המועמדים לכנסת אחרי תמר זנדברג, בסדר הבא: אילן גילאון, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', עלי סלאלחה, מהרטה ברוך, מוסי רז, אבי בוסקילה, גבי לסקי ואבי דבוש. בבחירות זכתה המפלגה ב-4 מנדטים.
הבחירות לכנסת העשרים ושתיים
ב-27 ביוני 2019, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים נערכו בחירות לראשות המפלגה, וחבר הכנסת לשעבר ניצן הורוביץ גבר על היו"ר הקודמת ח"כ תמר זנדברג ברוב של 54% מהקולות. ב-11 ביולי נערכו בוועידה בחירות לרשימת המפלגה, בהן ח"כ תמר זנדברג היו"ר היוצאת של המפלגה הגיעה למקום הראשון ותוצב ברשימה אחרי היו"ר הנבחר הורוביץ, אחריה הגיעו בבחירות אלו ח"כ אילן גילאון, ח"כ עיסאווי פריג', ח"כ מוסי רז וח"כ מיכל רוזין שנדחקה אחורה ברשימה.
ב-25 ביולי הוחלט על ריצה משותפת בבחירות, במסגרת רשימת המחנה הדמוקרטי, של מפלגת מרצ יחד עם מפלגת ישראל דמוקרטית בראשות ראש הממשלה ושר הביטחון לשעבר אהוד ברק ועם מפלגת התנועה הירוקה בראשות סתיו שפיר. בראש הרשימה עמד יו"ר מרצ ניצן הורוביץ, כשבמקום השני הוצבה יו"ר התנועה הירוקה ח"כ סתיו שפיר ואילו יו"ר ישראל דמוקרטית אהוד ברק הוצב רק במקום העשירי. הסכם האיחוד אושר בוועידת מרצ ב-28 ביולי.
בחירות 2020
ב-13 בינואר הכריזו ראשי העבודה ומרצ, עמיר פרץ וניצן הורוביץ, על איחוד טכני בין הרשימות לקראת הבחירות לכנסת ה-23, עקב החשש שבריצה נפרדת אחת מהן לא תעבור את אחוז החסימה, וריצה במסגרת העבודה-גשר-מרצ. יאיר גולן ממפלגת ישראל דמוקרטית הצטרף אל מרצ ושיתוף הפעולה במסגרת המחנה הדמוקרטי התפרק. בהתחלה ניסו ראשי מרצ לשבץ את יאיר גולן ואת אמילי מואטי, שהתמודדה בעבר ברשימת "העבודה", תחת מפלגת "הבחירה הדמוקרטית" ששייכת לרומן ברונפמן, אך ניסיון זה לא צלח.
בבחירות במרץ 2020 זכו שלוש המפלגות יחד לשבעה מנדטים, ובתוך כך מרצ זכתה בשלושה מנדטים בכנסת. מלבד הורוביץ וגולן, חברת הכנסת תמר זנדברג המשיכה לכהונה נוספת. בתחילה מונה הורוביץ לעמוד בראש ועדה זמנית להיערכות מערכת החינוך להתמודדות עם משבר הקורונה, אך עם הקמת הממשלה השלושים וחמש והצטרפות סיעות כחול לבן, גשר והעבודה לממשלה, נותרה מרצ באופוזיציה והתפצלה לסיעה עצמאית בחזרה.
במסגרת פעילותה של הסיעה בכנסת ה-23 מתוך האופוזיציה, הצליחה הסיעה להעביר בקריאה טרומית בכנסת את הצעת החוק של הורוביץ וזנדברג המהווה תיקון לחוק הפסיכולוגים לאיסור טיפולי המרה, כאשר חלקים נרחבים מסיעות הקואליציה הצביעו בעדה או נעדרו מההצבעה. אירוע זה נחשב חריג בשל היותה של המפלגה באופוזיציה, וחרף התנגדותן החריפה של הסיעות החרדיות להצעה, כמו גם של חלקים ממפלגות הציונות הדתית ומהרשימה המשותפת.
בחירות 2021
בבחירות לכנסת העשרים וארבע במרץ 2021, המשיך ניצן הורוביץ לעמוד בראשות מרצ, כחלק מסיכום על ביטול הבחירות המקדימות, וללא התנגדות. הסיכום כלל שריון של נציג נוסף לחברה הערבית בחמישייה הראשונה. ג'ידא רינאווי זועבי, מנכ"לית אגודת הידידים של בית החולים פוריה, שובצה במקום ה-4 במקומו של אילן גילאון שהודיע על פרישתו. במקום החמישי שובץ חבר הכנסת לשעבר, עיסאווי פריג'. מהרטה ברוך-רון ששובצה במקום ה-10 פרשה מהרשימה במחאה על הליך בחירתה.
במהלך מערכת הבחירות הודיע הורוביץ על תמיכתו ביאיר לפיד לראשות הממשלה וכי סיעת מרצ תמליץ עליו בפני הנשיא כמועמדה להרכבת הממשלה. בבחירות עצמן זכתה המפלגה ב-6 מנדטים, ובכך הכפילה את כוחה בכנסת. לכנסת נבחר גם מוסי רז, מי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מרצ במהלך הכנסת ה-15 והכנסת ה-20.
לאחר הבחירות, נכנסה המפלגה לממשלת ישראל ה-36 בראשות נפתלי בנט, וקיבלה שלושה תיקים: ניצן הורוביץ במשרד הבריאות, תמר זנדברג במשרד להגנת הסביבה, ועיסאווי פריג' במשרד לשיתוף פעולה אזורי. הורוביץ, זנדברג ופריג' הפסיקו את כהונתם בכנסת מתוקף החוק הנורווגי, ובמקומם נכנסו מיכל רוזין, גבי לסקי ועלי סלאלחה. ב-26 ביולי 2021 מונה יאיר גולן לסגן שרת הכלכלה והתעשייה, כפשרה על מסירת ראשות ועדת העלייה והקליטה לאופוזיציה.
בחירות 2022
עם היציאה לבחירות לכנסת העשרים וחמש, הודיע השר עיסאווי פריג' על פרישה מהחיים הפוליטיים. בנוסף, קרא פריג' לניצן הורביץ להתפטר מהנהגת המפלגה ולזהבה גלאון לחזור להנהיג את מרצ. לאחר מכן, ח"כ יאיר גולן הודיע על התמודדות לראשות מרצ . ב־12 ביולי 2022, הודיע יושב הראש הורביץ כי הוא לא יתמודד בפריימריז לראשות הרשימה, אך הוא מתכוון להמשיך להתמודד לרשימת מרצ . ב־19 ביולי 2022, הודיעה יושבת הראש לשעבר, זהבה גלאון, על חזרה לחיים הפוליטיים וכי היא תתמודד לראשות מפלגת מרצ . ב-23 באוגוסט 2022 התקיימו הבחירות המקדימות לראשות המפלגה ולרשימתה בה ניצחה זהבה גלאון עם 60% מהקולות. ברשימת מרצ נבחרו מוסי רז במקום השני, ח"כ מיכל רוזין במקום השלישי, ח"כ עלי סלאלחה במקום הרביעי וח"כ יאיר גולן במקום החמישי.
בבחירות זכתה מרצ ב-150,793 קולות, שמהווים 3.16% אחוז מקולות הבוחרים, ולראשונה בתולדותיה לא עברה את אחוז החסימה. אחוז החסימה בבחירות אלו היה 3.25% מכלל הקולות הכשרים ועמד על 154,855 קולות, כך חסרו למרצ 4,062 קולות והמפלגה לא נכנסה לכנסת.
פורומים וחטיבות
במרצ קיימות ארבע חטיבות המחברות בין חברי מפלגה לעשייה משותפת לפי חתך אוכלוסייה:
קיימים שבעה פורומים המרכזים את הפעילות בנושאים פוליטיים שונים:
בנוסף, קיימים 26 סניפים מקומיים ברחבי הארץ שמרכזים את הפעילות ברמה המוניציפלית. מטעם המפלגה מכהנים (נכון ל-2018) 36 חברי מועצות ערים בישראל:
בת ים (1), גבעתיים (4), הוד השרון (1), הרצליה (3), חיפה (1), ירושלים (1), כפר סבא (4), קריית אונו (2), קריית טבעון (2), ראש העין (3), ראשון לציון (1), רחובות (2), רמת גן (2), רמת השרון (2), רעננה (4), תל אביב-יפו (3).
נוער מרצ
נוער מרצ הוא ארגון נוער חינוכי פוליטי המשויך למפלגת מרצ. נוער מרצ הוקם עם הקמת מרצ, ב-1992 כאיחוד של נוער רצ ונוער מפ"ם, ורכזו הראשון היה אילן גילאון. כיום עומדת בראשו נגה מאיר. נוער מרצ מפעיל סניפים בערים רבות דוגמת תל אביב, ירושלים, חיפה, אשדוד, פתח תקווה, פרדס חנה-כרכור, קריית אונו, באר שבע ועוד. בסניפים מרוכזת פעילות תרבותית ופוליטית ונוער מרצ מקיים הפגנות ומשמרות מחאה, וזוכה לייצוג משמעותי במוסדותיה של מפלגת מרצ. חוקת מפלגת מרצ-יחד קבעה ייצוג של לפחות 2% מצירי ועידת המפלגה לנציגי נוער מרצ. הארגון פועל לאור עקרונות השלום, הדמוקרטיה והצדק החברתי כפי שהם מופיעים, בין היתר, במגילת זכויות האדם, במגילת העצמאות של מדינת ישראל ובחוק יסוד כבוד האדם וחירותו. כיום פעילים בנוער מרצ כמה מאות בני נוער בגילאים 12 – 18 מכל רחבי הארץ.
הצבעים שלנו
תנועת הנוער "הצבעים שלנו - נוער גאה למען שוויון ומיעוטים" הייתה תנועה אשר פעלה למען שוויון זכויות להומואים, לסביות, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים ולמען מיעוטים אחרים. התנועה הוקמה בינואר 2003, סמוך לבחירות לכנסת ה-16, על ידי קבוצת בני נוער, בהנהגתו של אביב נטר ובסיועה של מיכל עדן, חברת מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם מרצ.
בתחום המוניציפלי
מרצ היא בין המפלגות הבודדות שמריצה את מועמדיה בבחירות המקומיות תחת הפתק איתה היא רצה לכנסת. בבחירות המוניציפליות שנערכו בשנת 2018 זכתה מרצ בעשרות נציגים במגוון רשויות:
גל השרפות באוסטרליה (2019–2020)
גל השרפות באוסטרליה 2019–2020 היה גל חמור במיוחד של שרפות, שהחלו ביערות אוסטרליה והתפשטו לאזורים מיושבים, בעיקר בדרום-מזרח המדינה. היקף השרפות היה גבוה משמעותית מהממוצע בעונת הבצורת השנתית, הנמשכת מדצמבר עד מרץ, בקיץ באוסטרליה. השרפות החלו ביוני 2019. במרץ 2020 כובו כל השרפות בניו סאות' ויילס והושגה שליטה על השרפות בוויקטוריה. השרפה האחרונה כובתה בתחילת מאי. היקף השרפות היה החמישי בגודלו מאז שהחלו לתעד את עוצמת השרפות ביבשת.
רקע
שרפות של יערות, שיחים ועשבים הן חלק אינטגרלי מהאקלים ומהמערכת האקולוגית באוסטרליה. בכל שנה שטחים ניכרים ביבשת עולים באש. המערכת האקולוגית התפתחה יחד עם שרפות תקופתיות במשך אלפי שנים. חלק ניכר ממיני הצמחים תלויים בשרפות לצורך התחדשותם הטבעית.
העוצמה והתדירות של השרפות נקבעת על ידי גורמים שונים: כמות, פיזור, וסוג חומרי הדלק (כגון קליפות עצים שנאספות על הקרקע, עלים שנשרו, ענפים, גזעים וכו'); הרטיבות של חומרי הדלק שמושפעת מהזמן שעבר מאז שירדו גשמים משמעותיים; מהירות הרוח, שגורמת לשרפות להתפשט ומספקת חמצן לבעירה; טמפרטורה - ככל שחם יותר כך הדלק קרוב יותר לנקודת הבעירה; הלחות באוויר; השיפוע של הקרקע; והמקור להצתה.
פרמטרים אלה משתנים גאוגרפית, ולכן עונת השרפות מתרחשת בזמנים שונים באזורים גאוגרפים שונים. בצפון אוסטרליה שרפות מתרחשות בעיקר בחורף ובאביב. בדרום אוסטרליה שרפות ניצתות בעיקר בקיץ ובסתיו. האזור הפגיע ביותר לשרפות הוא דרום-מזרח אוסטרליה - האזור בו התרחשו עיקר השרפות בקיץ 2019–2020. האקלים בים טסמן גורם לאוויר חם ויבש ממרכז היבשת להגיע לאזור זה ושקעים באוקיינוס הדרומי גורמים לרוחות חזקות המביאות עימן אוויר יבש. בדרום-מזרח היבשת קיימים גם יערות עתירי חומרים דליקים. לעיתים יערות אלה מתייבשים ואז נוצר פוטנציאל לשרפות אינטנסיביות ואדירות ממדים.
בני אדם יכולים גם כן להשפיע על פריצת שרפות באופן ישיר ועקיף. באופן ישיר, השימוש של בני אדם באש יכול לגרום להצתות, במכוון או שלא במכוון. בני אדם יכולים גם להשפיע על הדפוסים וההקף של שרפות על ידי רגולציה של שרפות ויערות. עוד לפני הגעת האירופאים לאוסטרליה, האבוריג'ינים השתמשו באופן נרחב בהצתה לצרכים חקלאיים, אך ייתכן שהם גם סייעו לניהול חכם של שרפות. לפי הזואולוג האוסטרלי, "נכון לומר שעליית השימוש באש שינתה את אוסטרליה. עם זאת, השפעותיו מותנו באמצעות שליטה אבוריג'ינית באש. כאשר נלקחה השליטה מהאבוריג'ינים והושמה בידי האירופאים, נוצר אסון".
באופן עקיף, האדם עשוי להשפיע על תדירות ועוצמת השרפות דרך פליטת גזי חממה שיוצרים שינויי אקלים ותורמים להתחממות. שינויי האקלים האנתרופוגנים (שמקורם באדם) הביאו להתחממות של היבשת, לגלי חום קיצוניים ולתקופות ממושכות יותר של בצורת. מאז אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, כמות הגשם הממוצעת בדרום מזרח אוסטרליה ירדה ב-15% בסוף האביב ובתחילת החורף וב-25% באפריל ומאי. לפי נתוני השירות המטאורולוגי האוסטרלי, מאז 1910 עלתה הטמפרטורה הממוצעת באוסטרליה ביותר ממעלת צלזיוס אחת, וכן עלתה התדירות של גלי חום קיצוניים. שינויים אלה גרמו לעונת השרפות להיות ממושכת יותר, לקושי רב יותר בכיבוי שרפות, לעלייה במסוכנות של השרפות ולעלייה בעלויות של טיפול בשרפות. השינוי בתדירות ובהקף השרפות תואם את המגמה במדינות אחרות בעולם, כגון ברזיל, ארצות הברית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ורוסיה.
גורמים מיידיים
הגורם המיידי להצתת רוב השרפות היו מכות ברק. לדוגמה, השרפה הגדולה ביותר ניצתה ב-26 באוקטובר 2019, בפארק הלאומי וולמי בעקבות פגיעת ברק בהר גוספרס, צפון מערבית לסידני. סופת ברקים שעברה בניו סאות' ויילס באותו היום שחררה יותר מ-19,000 ברקים. אחד הברקים פגע בעץ והצית אותו. האזור היה יבש באופן בלתי רגיל ורוחות חזקות שנשבו במהירות 80 קמ"ש פיזרו את האש במהירות. בימים הבאים השרפה נעה באיטיות יחסית ו-11 ימים לאחר מכן היא כמעט כבתה, אך שינוי של מזג האוויר הצית אותה מחדש וגרם לה להתפשט במהירות.
גורם נוסף להצתה הוא הצתות בזדון. אולם, הצתות על ידי בני אדם גרמו לפחות מ-1% מהשרפות, ובדרך כלל שרפות אלה היו קטנות ממדים יחסית. שרפות שניצתו בעקבות פגיעות ברק פגעו באזורים מבודדים יותר, מלאים יותר בחומר דליק, וקשים יותר לכיבוי.
תנאים מקדימים
מדד הסיכון לשרפות יער באוסטרליה (McArthur Forest Fire Danger Index) היה הגבוה ביותר שידעה היבשת מאז שהחל השימוש בו ב-1950. מדד זה מבוסס על מדידות של משקעי גשם, טמפרטורה, לחות, ומהירות הרוח.
2019 הייתה השנה החמה ביותר מאז שהחלו מדידות טמפרטורה באוסטרליה, עם טמפרטורה ממוצעת של C° 1.52 מעל הממוצע, וטמפרטורת מקסימום ממוצעת של C° 2.09 מעל הממוצע. ב-18 בדצמבר 2019 נמדדה טמפרטורה ממוצעת של 41.9 מעלות צלזיוס באוסטרליה - היום החם ביותר המתועד עד אז. נתונים אלה הם חלק ממגמה הקשורה בהתחממות העולמית שנגרמת בגלל פליטת גזי חממה. במסגרת מגמה זו, מספר הימים שמוגדרים כחלק מגל חום גדל, גלי חום מתרחשים בתדירות גבוהה יותר, הם ממושכים יותר, מתחילים מוקדם יותר בשנה, והימים החמים ביותר בגל החום נהיים חמים יותר. גלי החום תורמים לאידוי ולהתייבשות של החומרים הדליקים, ובמהלכם מתקרבים חומרי הדלק לטמפרטורת הבעירה.