cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מריאן חמר
חייו
זמן קצר לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, לאחר שהגסטפו חיפש אותו, נמלט חמר מוורשה והגיע דרך רומניה לשטח המנדט הבריטי על ארץ ישראל, שם ב-1940 נרשם ושירת בחטיבת הרובים הקרפטים העצמאית הפולנית. במהלך המלחמה המשיך בפעילותו הספרותית, ארגן קונצרטים, נאומים והצגות תיאטרון שדה עבור חיילים פולנים. הוא גם ארגן את אחד התיאטראות הבודדים שפעלו בטוברוק הנצורה. עוד בחטיבה יחד עם סא"ל מצ'יסלב מווטק ערך את כתב העת של החטיבה "לקראת פולין החופשית", הוא היה מנהל השידורים הפולניים ברדיו קהיר, מנחה הסדרה "V". הוא היה המחבר השירים "צעדת הבריגדה הקרפטית" ו"הלכנו לכאן מנארוויק". בפקודת המפקד העליון, הגנרל סיקורסקי, בתחילת 1942 הועבר ללונדון ושובץ במשרד ההסברה והתיעוד, שם פעל נגד התעמולה הנאצית, בעיקר בשפה הגרמנית וגם באנגלית.
לאחר המלחמה, חמר לא הצליח לחזור לפולין הקומוניסטית עקב רדיפת השלטונות הפולניים של כל האנשים שהיו פעילים פוליטית. ניהל בלונדון תיאטרון פולני במועדון המהגרים הפולנים, שם הופיע, בין היתר, עם וולדה מייבסקה. תיאר את עצמו כ"פולני מגיוס מתנדב". המשיך להיות פופולרי בפולין עם תוכניתו השבועית "תיאטרון חמרה" של איש אחד - קברט רדיו שבועי המשודר ששודרה על ידי המדור הפולני של רדיו אירופה החופשית בין השנים 1953 - 1969 בה נתן פירושים סאטיריים על אירועים אקטואליים. יצירותיו צונזרו על ידי הרפובליקה העממית הפולנית. עד סוף ימיו נשבה בפולניות ובלבוב. חתן פרס אגודת הסופרים הפולנים בחו"ל בשנת 1959 ופרס "דז'יינניק פולסקי" הלונדוני ב-1967 על מפעל חיים בדרמה ותיאטרון בגלות.
חמר מת ב-11 בפברואר 1972 בדורקינג, סארי (ליד לונדון). הוא קבור בבית הקברות של כריסט צ'רץ', קולדהארבור, סארי, לצד אשתו, קאיה (שמה המלא: קרול אן אריק)(1910 - 1982) איתה התחתן ב-18 ביולי 1946 וחי בביגמיה עד לגירושיו כמעט עשר שנים. יש תוכניות להעביר את שרידיו לפולין. אמו של חמר הייתה אחותו של אביו של סטניסלב לם.
הצפנה מבוססת סריג
הצפנה מבוססת סריג (באנגלית: Lattice Based Cryptography) כוללת פונקציות קריפטוגרפיות (עם ביטחון מוכח) וקריפטואנליזה של פונקציות קריפטוגרפיות המבוססות על מבנה מתמטי שנקרא סריג. הצפנת מפתח ציבורי מבוססת סריג נשענת על הקושי שבפתרון בעיית הסריג. קריפטואנליזה של פונקציות אילו מבוססת על טכניקות רדוקציית סריג.
הצפנת סריג עדיין בראשית דרכה ונעשית אטרקטיבית לאחרונה בשל החיפוש אחר מערכות הצפנה עמידות כנגד קריפטואנליזה פוסט-קוונטית, כאשר מחשבים קוונטיים יהיו מעשיים. ב-1996 גילה Ajtai תכונה חשובה של סריגים שמעניינת מהיבט קריפטוגרפי. מאז נעשים מאמצים לפתח מערכות הצפנה מבוססות סריג שתהיינה גם בטוחות לפי המבנה המקורי שהוצע וגם שתהיינה יעילות מבחינה מעשית כמו ממצאיו של Micciancio שחסרונן העיקרי שהן חסרות דלת מלכודת ולא ניתן להשתמש בהן עם מפתח הצפנה (הן שימושיות כפונקציה חד-כיוונית חסרת מפתח). ממצאים אחרים שיכולים להוביל לפיתוח מעשי של סכימות בטוחות מבוססות סריג הן של Micciancio ו-Vadhan שבהן אפשר לשתף סריג אחד על ידי משתמשים רבים והמפתח הציבורי של כל אחד יהיה מוכב מווקטור יחיד (המפתח הפרטי הוא הנקודה בסריג הקרובה ביותר לווקטור הציבורי) וכן הצפנת רגב.
היסטוריה ורקע
סריגים נחקרו על ידי מתמטיקאים במשך עשורים והם שימושיים במספר סוגיות כמו תכנון ליניארי ופירוק לגורמים. העניין בסריגים עלה בשל מאפיין שימושי במיוחד לתחום הקריפטוגרפיה שהתגלה על ידי Ajtai ב-1996 קרי רדוקציה מהמקרה הגרוע למקרה הממוצע. הוא הוכיח שווריאציות מסוימות של בעיית התרמיל קשות לפתרון במקרה הממוצע לפחות כמו המקרה הגרוע של בעיות הסריג. עניין נוסף עלה בעקבות גילוי אלגוריתם LLL על ידי Lenstra, Lenstra ו-Lovasz ב-1982.
למשל פתרון בעיית SVP (הווקטור הקצר ביותר) עד קירוב פולינומי. בהנחה שלא קיים אלגוריתם פולינומי יעיל לחישוב SVP עד פקטור של g=d^c כאשר d הוא הממד של הסריג ו-c הוא קבוע בלתי תלוי, אפשר לבנות על בסיסה פונקציה חד-כיוונית קריפטוגרפית דומה לתרמיל (knapsack) שכמעט תמיד בטוח קשה אם המפתח נבחר באקראי. הצפנת סריג היא היחידה שקיימת הוכחה לגביה שהיא בטוחה כמו המקרה הגרוע אך זאת רק מנקודת ראות תאורטית, בעוד שמעשית החיסרון העיקרי של מערכת כזו הוא מפתח ההצפנה העצום.
בהשראת הרעיון של Ajtai פיתחו ב-1996 עודד גולדרייך, שי הלוי ושפי גולדווסר מערכת הצפנה מבוססת סריג (נקראת בקיצור GGH) עם יחס מקרה ממוצע/מקרה גרוע דומה, דהיינו פענוח אתגר אקראי נתון קשה לפחות כמקרה הגרוע של וריאציית SVP הנקראת uSVP (קיצור של unique SVP). הבעיה נעשית קלה ככל שפקטור הקירוב גדל, השאלה היא מהו הגורם g הקטן ביותר כך שאפשר יהיה לבנות פונקציה קריפטוגרפית הנחשבת קשה לפתרון לפחות כמו מציאת קירוב g לבעיית הסריג. Phong Nguyen פרסם והוכיח ב-1999 פגמים ב-GGH של גולדרייך, גולדווסר והלוי והציע דרכים לתיקון הבעיות שגילה. מסקנותיו הם שהאלגוריתם אינו יעיל מעשית. כדי שמערכת GGH תקרא בטוחה סדר גודל של מפתח ההצפנה צריך להיות ריבועי ביחס לפרמטר הביטחון d, מעשית זה יכול להגיע לאלפי סיביות. בימינו הממצאים הטובים ביותר הם פונקציית גיבוב חסינת התנגשויות של Micciancio המבוססת על אי-קירוב בטווח וכן הצפנת רגב המבוססת על אי קירוב של בעיית uSVP בטווח.
הבעיות שיש בהן עניין מנקודת ראות תאורטית הן בעיית הווקטור הקצר ביותר (בקיצור SVP) והכללה שלה שנקראת בעיית הווקטור הקרוב ביותר (CVP). מצד אחד הודות לאלגוריתם LLL ניתן לבצע קירוב יעיל בפתרון הבעיות האמורות עד כדי פקטור מעריכי מסדר גודל כאשר n הוא ממד הסריג ועם אקראיות אפשר להגיע לסדר גודל של. מצד שני, עבור קבוע כלשהו c>0 ידוע שלא קיים אלגוריתם יעיל שיכול לבצע קירוב עד כדי אלא אם P=NP. הממצאים הללו אומתו אחר מחקרים שנעשו בתחום זה על ידי רבים.
ב-1996 הציע Jeffrey Hoffstein אלגוריתם הצפנה אסימטרי פרקטי שנקרא NTRU שיכול להגיע עם מפתח הצפנה קטן (בסדר גודל של כמה מאות סיביות) על ידי שימוש במחלקה מיוחדת של סריגים שמאפשרת ייצוג קומפקטי. האלגוריתם מבוסס על חוג פולינומי שנקרא קונבולוציה הפונקציה היא חישוב כפל וחיבור בפולינומיים מודולו X^N-1. הקשר לסריג הוא הקונבולוציה המודולרית, אפשר לראות שקיים הומומורפיזם בין הפולינומים בחוג R ומטריצה מעגלית בגודל N\times N עם מקדמים שלמים. הוכחת בטיחות האלגוריתם אינה לפי סיבוכיות המקרה הגרוע כמו במקרה של סריגים, ולמעשה קיימות מספר חולשות באלגוריתם שמאפשרות התקפת מוצפן-נבחר בגרסה המקורית.
סריג
סריגים בתורת המספרים שנקראים גם "הגאומטריה של המספרים" (הרמן מינקובסקי), ניתנים להגדרה בכמה דרכים. בניסוח לא רשמי סריג הוא אוסף סדור של נקודות במרחב n-ממדי. בניסוח אחר, קבוצת כל הקומבינציות הליניאריות השלמות של וקטורים בלתי תלויים ליניארית מעל, כלומר אם b_1,...,b_d הם קבוצת וקטורים בלתי תלויים ליניארית אזי ייקרא סריג והווקטורים  נקראים בסיס הסריג.
בניסוח פורמלי אם נתונים, שני וקטורים ו- מעל המספרים הממשיים ויהי  מכפלה אוקלידית של x עם y כך שמתקיים  וכן יהי ||x|| הנורמה האוקלידית של x כאשר. קבוצת הווקטורים נקראת בלתי תלויה ליניארית מעל \mathbb{R} אם ורק אם תמיד מתקיים. סריג היא תת-קבוצה כך שמתקיים x-y\in L כל עוד  וכן קיים מספר ממשי \rho>0 כך ש-x\in L ו- ו-x=0. לפי הגדרות אלו הוא סריג כש-\rho=1/2. וכן כל תת-קבוצה של סריג היא סריג. בשל הדמיון למרחב הווקטורי תורת הסריגים מקבילה בכמה מובנים לאלגברה ליניארית. בסיס הסריג אינו ייחודי, כלומר עבור סריג L מסדר \ge 2 ישנם אין סוף בסיסים עם ממד זהה.
בעיית הווקטור הקצר ביותר
Shortest Vector Problem היא בעיית הסריג המפורסמת ביותר. בהינתן סריג \mathcal{L} המיוצג על ידי בסיס B, בעיית SVP היא למצוא את הווקטור הקצר ביותר ב-\mathcal{L} שאינו אפס. הבעיה יכולה להיות ביחס לכל נורמה המסומנת ב-N אך הנורמה האוקלידית הכי נפוצה. גרסה אחרת של הבעיה היא לחשב רק את אורכו המסומן ב- של הווקטור הקצר ביותר מבלי בהכרח למצוא את הווקטור עצמו הבעיה מסומנת על ידי. כאשר הבעיה ניתנת לפתרון בזמן פולינומי אולם כאשר \gamma=1 האלגוריתם הטוב ביותר הידוע לפתרון בעיה זו הוא בסיבוכיות של 2^{O(n)}.
בעיית SVP נחקרה על ידי מתמטיקאים עשרות שנים בשל הקרבה שלה לבעיות שונות בתורת המספרים והיא משוערת כבעיית NP-קשה. המשפט הראשון של מינקובסקי הוא משפט מפתח בתורת הסריגים שאומר שאורכו המקסימלי של כל וקטור הקצר ביותר שאינו אפס בכל סריג מממד n הוא כאשר \gamma_n הוא קבוע אבסולוטי שתלוי רק בממד n ו- הוא הדטרמיננטה של הסריג. הגבול העליון של מינקובסקי צמוד למדי אך ישנם סריגים שבהם קיים וקטור קצר הרבה יותר. מינקובסקי לא סיפק אלגוריתם שמוצא וקטור כזה. אלגוריתם שמוצא וקטור קצר ביותר בסריג דו-ממדי היה ידוע כבר לגאוס במאה ה-19 אולם למקרה הכללי לא היה פתרון (קירוב של פתרון) עד תחילת שנות השמונים של המאה הקודמת עם המצאת LLL. האלגוריתם LLL יכול לבצע קירוב עד פקטור של כאשר n הוא ממד הסריג. אלגוריתם אחר עם פקטור קירוב טוב יותר שהוא תת-מעריכי בזמן פולינומי הוא של שנור שנקרא Block Korkine-Zolotarev. לא קיים אלגוריתם פולינומי יעיל המחשב את אורך הווקטור הקצר ביותר בסריג (שלא לדבר על מציאת וקטור כזה) והיא משוערת כבעיה NP-קשה בטווח קירוב פחות מפקטור של \sqrt{2}.
בעיית GapCVP
בעיית ההכרעה של CVP הנקראת GapCVP היא כדלקמן: נתון סריג עם בסיס  וקטור t\in Z^m ו-r\in Q הפלט צריך להיות 1 אם  או 0 אם.
בעיית ההכרעה היא בהינתן סריג דומה להחזיר 1 אם  או 0 אם.
בעיית GapCVP היא NP-שלמה ברדוקציה מבעיית התרמיל.
יהושע אנגלמן
יהושע אנגלמן הוא רב, מוזיקאי, מורה ופסיכותרפיסט ישראלי.
רבנות
אנגלמן למד כשבע שנים בישיבת הכותל בירושלים. בשל שאיפתו שלא להתפרנס מלימוד תורה הקים בצעירותו חברת ניקיון. לאחר מכן לימד בישיבת הכותל, ישיבת עתניאל וישיבת שיח יצחק, וכן בבתי מדרש אורתודוקסים-פלורליסטיים כמו "חברותא" ו"קולות". שיעוריו עוסקים בתלמוד, חסידות וקבלה, עם פרשנות פסיכולוגית פילוסופית.
בין השנים 1998–2000 שימש כרב קהילת יקר בלונדון. לאחר מכן הקים עם הרב מיקי רוזן את קהילת יקר בתל אביב, שם שימש כרב עד שנת 2012.
הדס כהן
הדס כהן (נולדה ב-7 באוקטובר 1994) היא פזמונאית, זמרת ומלחינה ישראלית.
ביוגרפיה
במאי 2016 יצא השיר הראשון שכתבה כהן, "זמני בעולם", כחלק מפרויקט "שיר וזיכרון" של רשת ג'. את השיר ביצע אסי ישראלוף, שגם הלחין אותו יחד נועם עקרבי. השיר נכתב לשם הנצחתו של עמית בוסידן, בן דודתה של הדס שנפל במבצע "חומת מגן", ובהשראת סיפורו. בנובמבר של אותה השנה, הוציאה כהן את הסינגל הראשון שלה כזמרת מבצעת, "אנחנו לא לבד", אותו כתבה והלחינה. את צאתו של השיר חגגה במופע השקה בבית היוצר בנמל תל אביב.
במאי 2017, יצא סינגל הבכורה של הזמרת ליטל קריכלי, "שחור לבן", אותו כהן כתבה והלחינה.
יהושע אנגלמן
מוזיקה
בתחילת שנות ה-90 בירושלים, החל אנגלמן להקליט את יצירותיו המוזיקליות. הוא מלחין ושר מוזיקה חסידית ישראלית-עכשווית. המוזיקה שלו מלודית ושקטה לרוב, וניכרת בה השפעה של ניגונים חסידיים דוגמת ניגוני ברסלב וחב"ד מחד, ומאידך של אמנים כגון לאונרד כהן ופינק פלויד.
הדס כהן
ביוגרפיה
ביולי 2018, יצא השיר "אנחנו שניים" של עדי ביטי, אשר נכתב על-ידי כהן, עידו אוחיון ומורן דוד, שגם הלחינה אותו. השיר זכה להצלחה ולביקורות חיוביות.
יהושע אנגלמן
פסיכותרפיה
אנגלמן התמחה כמטפל גשטאלט ועשה לימודי השלמה לפסיכותרפיה בריג'נטס קולג' בלונדון ובמסגרות שונות בישראל. בין היתר עסק בטיפול בתחנה לבריאות הנפש בירושלים. כיום הוא עוסק בעיקר בפסיכותרפיה, לצד עיסוקיו התורניים והמוזיקליים.
הדס כהן
ביוגרפיה
במרץ 2019, יצא השיר "נשימה" של שירי מימון, אשר נכתב על-ידי כהן והולחן על-ידי מורן דוד. השיר זכה להצלחה מסחררת, מיליוני צפיות ביוטיוב, נכנס לפלייליסט של גלגלצ, ובשיאו היה לשיר הרביעי המושמע ביותר בישראל לפי נתוני מדיה פורסט. ביוני של אותה השנה, יצא "מישהו יחבק אותי" של שרית חדד, שהיה לשיר הנושא של הסרט "המוסד". השיר נכתב על-ידי כהן, הנרי ומורן דוד, שגם הלחינה אותו. השיר נכנס לפלייליסט של גלגלצ, וקיבל ביקורות חיוביות, לצד הסתייגויות כי אינו מייצג את האופי הקומי של הסרט. באותו החודש, יצא השיר "יש מי ששומר עליי" של זוכת אקס פקטור ישראל, דניאל יפה. השיר נכתב על-ידי כהן והולחן והופק מוזיקלית על-ידי חן מצגר-אדר. ביולי 2019, יצא השיר "הוא" של שיר חיימוב. השיר נכתב על-ידי כהן והולחן על-ידי מורן דוד. השיר זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל, ואף נכח במשך כ-5 שבועות בעשירייה הפותחת של המצעד השבועי של מדיה פורסט, מתוכם כשלושה שבועות במקום הראשון.
יהושע אנגלמן
חיים אישיים
אנגלמן נולד בלונדון בשנות השישים ועלה ארצה יחד עם משפחתו בהיותו בן 12. התגורר בעבר בתקוע, כליל, תל אביב, וכעת גר בירושלים. הוא גרוש, ויש לו שלושה בנים.
הדס כהן
ביוגרפיה
בפברואר 2020 יצא השיר "פירמידות" של עדי ורסנו. השיר נכתב על-ידי כהן, הולחן על-ידי עמרי קסטן והופק על-ידי נועם עקרבי. באותו החודש יצא גם השיר "חיים שלי" בביצועה של כהן, כחלק מפרויקט שיזמה אסתי צרויה רומשקנו, לשם הנצחת בעלה המנוח שנפטר מסרטן. באפריל של אותה השנה, יצא השיר "שיר לערן" בביצועה של שירה גבריאלוב, אותו כתבה כהן, והלחין והפיק מוזיקלית קסטן. השיר, שזכה לשבחים מהמבקרים, נכתב לזכרו של ערן דן-גור, אשר נפל במבצע ברצועת עזה ב-2008. באוגוסט 2020, יצא השיר "אינתי חייאתי" של להקת חמסה. השיר נכתב על-ידי כהן והולחן על-ידי מורן דוד. למרות חזרתה המחודשת של הלהקה לתודעה עם צאתו, השיר התקבל בשלילה על-ידי המבקרים. בדצמבר 2020, יצא השיר "יותר מדי" של ויולט לוקץ'. השיר נכתב על-ידי כהן ולוקץ', שגם הלחינה אותו, והופק על-ידי פטריק סבג.
באוקטובר 2021, לאחר הפסקה ממושכת, הוציאה כהן סינגל נוסף כזמרת מבצעת. השיר, "רוץ", נכתב על-ידי כהן במסגרת השתתפותה בסדנת כתיבה של יהל דורון – שהלחין את השיר יחד עם כהן ואף הפיק אותו מוזיקלית.
בפברואר 2022, שיחררה כהן את השיר "גבוה", אשר נכתב גם הוא על-ידה, והולחן בשיתוף עם דורון. השיר התקבל בחום, זכה לשבחים, ואף בוצע על-ידי עידן רייכל בהופעתו, באירוחה של כהן. במאי של אותה שנה, יצא השיר "אוהב בך את הכל" במסגרת האלבום השישי של עידן יניב, בו לקחה חלק בכתיבה לצד יניב ואלון פרץ.
בינואר 2023, יצא השיר "אלף קילומטר" של ענבל פז. את השיר כתבה כהן ללחן של עמרי קסטן.
במאי של אותה שנה, שיחררה כהן את השיר "יצאתי לטייל" שנכתב והולחן על ידה.
שלוחה
תחבורה:
ימאות:
אחר:
ראו גם
}}
חמניתיים
חמניתיים (שם מדעי: Elassomatidae) היא משפחת דגים מסדרת הדקראים בתוכה סוג יחיד - חַמָּנִית (Elassoma) ובו 7 מינים. בני המשפחה היו בעבר שייכים למשפחת החמנוניים הדומים להם, אך הופרדו מהם. דגים אלה חיים בנהרות, אגמים ובריכות טבעיות באמריקה הצפונית מצפון קרוליינה ואילינוי לפלורידה ומזרחה עד טקסס.
אלו דגים קטנים מאוד באורך 3–4 סנטימטרים ובעלי סנפירי גב ושת מוגבהים המזכירים במראם את בני משפחת החמנוניים או דגי בס דומים. עם זאת מחקרים הראו שהם אינם קרובים אליהם ואולי קרובים יותר לסדרת האבובנאים. כיום הם נחשבים לתת-סדרה עצמאית - Elassomatoidei
הדגים הקטנים מסתתרים סביב צמחי מים להגנה מטורפים (שביניהם גם חמנוניים), והם בעלי צבעי הסוואה טבעיים. הם ניזונים מטרף של דגים קטנים יותר וכן תולעים וסרטנים שוחים. דגים אלה מגודלים לעיתים כדגי נוי אך נדירים כדגי מאכל.
קתלין קנדי
קתלין קנדי (באנגלית: Kathleen Kennedy; נולדה ב-5 ביוני 1953) היא מפיקה אמריקאית המכהנת כנשיאת חברת לוקאס פילם. לאורך השנים הפיקה מעל 60 סרטים שרשמו הכנסות של מעל 11 מיליארד דולר ברחבי העולם. היא הייתה מועמדת שמונה פעמים כמפיקה לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ונודעה בשיתופי הפעולה שלה עם סטיבן ספילברג ועם בעלה פרנק מרשל.
ביוגרפיה
קנדי גדלה בברקלי וגדלה ברדינג שבקליפורניה, אמה הייתה פעילה בתיאטרון מקומי ואביה היה שופט. יש לה אחות תאומה ואחות קטנה. היא החלה ללמוד באוניברסיטת המדינה של סן דייגו בשאיפה להיות אחות. במהלך הבחירות ב-1972 החלה לעבוד בתחנת הטלוויזיה המקומית בסן דייגו, KCST, ושולבה כצלמת. בעקבות העניין שמצאה בעבודה עברה ללמוד בחוג לקולנוע ותקשורת באוניברסיטה. לאחר הלימודים עבדה בתפקידים שונים בתחנה, כולל הפקת תוכנית אירוח. לאחר שצפתה בסרט "מפגשים מהסוג השלישי" החליטה לעבור ללוס אנג'לס ולהשתלב בתעשיית הקולנוע.
ב-1979 שימשה עוזרת לג'ון מיליוס ששימש מפיק בפועל בסרט הקולנוע "1941", במהלך עבודתה הכירה את במאי הסרט סטיבן ספילברג ששכר אותה בתור עוזרתו לקראת הפרויקטים הבאים. היא שימשה עוזרת במאי של ספילברג בסרט "שודדי התיבה האבודה" שהופק על ידי בעלה לעתיד פרנק מרשל ושימשה עוזרת הפקה בסרט "פולטרגייסט".
ב-1981 הקימה עם ספילברג ומרשל את חברת ההפקות "אמבלין אנטרטיינמנט". יחד עם ספילברג הפיקה את הסרט המצליח "אי.טי. - חבר מכוכב אחר" והייתה מועמדת עמו לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר. היא המשיכה לשתף פעולה עם ספילברג ומרשל גם בסרטיהם הבאים, כמפיקה וכמפיקה בפועל, וכן עם במאים בולטים נוספים כגון מרטין סקורסזה, דייוויד פינצ'ר, פיטר בוגדנוביץ', פרנק אוז, ריצ'רד דונר, מ. נייט שאמלאן, רוברט זמקיס וקלינט איסטווד.
ב-1992 הקימה עם מרשל את חברת KM (The Kennedy/Marshall Company). הסרט הראשון שהפיקה החברה היה "לחיות". ביוני 2012 עזבה את KM ומונתה למנכ"לית משותפת של לוקאס פילם יחד עם ג'ורג' לוקאס. חודשים ספורים אחר כך החברה נמכרה לוולט דיסני, היא מונתה לנשיאת לוקאס פילם והופקדה על זיכיון סרטי "מלחמת הכוכבים".
ב-2017 הקימה את "הוועדה נגד הטרדות" ומינתה את אניטה היל לעמוד בראשה. בנאום שנשאה בכינוס של מגזין Elle בהוליווד, קראה לאולפנים, סוכנויות האמנים ולאיגודים המקצועים להקים ולממן ועדה שתכלול מומחים מדיני עבודה, עורכי דין, הוגי דעות ופעילות פמיניסטיות, ותפתח מנגנוני הגנה נגד הטרדה והתעללות מינית בכל שורות התעשייה.
קנדי מכהנת כחברה בוועד המנהל ובמועצת הנאמנים של האקדמיה האמריקאית לקולנוע. ב-2019 זכתה ב מטעם האקדמיה האמריקאית לקולנוע.
ב-1987 נישאה לפרנק מרשל והם הורים לשניים.
א-נאסר
מועדון הספורט א-נאסר (בערבית: نادي النصر الرياضي) הוא מועדון כדורגל מהעיר דובאי, המשחק בליגת העל של איחוד האמירויות הערביות. משמעות השם א-נאסר, בתרגום מילולי, הוא "ניצחון" בערבית. המועדון נוסד בשנת 1945 ונחשב למועדון הראשון והוותיק ביותר באיחוד האמירויות. הקבוצה משחקת את משחקיה באצטדיון אאל מכתום, המכיל 15,000 מקומות.
היסטוריה
מועדון הספורט א-נאסר הוקם על ידי קבוצת צעירים באל גוביבה שדובאי בשנת 1945, והפך לימים למועדון הוותיק ביותר בתולדות הכדורגל של איחוד האמירויות. תחילה שיחקה הקבוצה במגרש משחקים קטן ליד בית ספר תיכון במשך שלוש שנים עד שבסוף 1948 החליטו לקבוע כללי כדורגל מודרניים ומקצועניים. בשנת 1951, ראשד בן סעיד אאל מכתום תרם למועדון חדר במשרדיו אשר הפך למטה המרכזי שלו, בו התקיימו פגישות, התכנסויות ואימונים. מאוחר יותר המועדון העביר את המטה לשנדאגה. בתקופה זו המועדון נקרא בשם אל-אחלי עד שבשנות ה-60 נסעו השחקנים לקטר להתמודד מול מועדון בעל אותו שם והפסידו. לאחר המשחק הציעו השחקנים לשנות את שם המועדון לא-נאסר אשר לימים הפך לשמו הרשמי של המועדון. בהמשך הוחלט להעביר את המטה לבית גדול יותר בשנדאגה והמועדון הזמין את זאיד בן סולטאן אאל נהיאן לפגוש את השחקנים וראשי המועדון במטה החדש שלהם, בתמורה, החליט השייח' לתרום 60,000 דירהם במתנה למועדון, בהם השתמשו ראשיה לפתח את המועדון.
בשנת 1973 הוקמה הליגה המקצועית של איחוד האמירויות והוקמו קבוצות שכנות שהכריחו את א-נאסר להתחיל לבנות מקום ראוי, כך שהקמת אצטדיון אאל מכתום החלה. אף על פי כן בקבוצה הצטרפה לליגה רק ב-1974 והועדון שיחק את משחקיו באצטדיון ראשיד עד לסיום בנייתו של אאל מכתום שהסיימו ב-1980. עד 1990 זכה המועדון בשלוש אליפויות שלושה גביעים ובגביע הפדרציה של איחוד האמירויות. במהלך תקופה זו זכה המועדון לארח קבוצות דוגמת סנטוס, ארסנל וליברפול.
למרות היותו מועדון ותיק מאוד, המועדון מעולם לא זכה בהישגים ביבשת אסיה, וזכה רק בגביע המפרץ בשנת 2014. בשנת 2016, המועדון השיג ניצחון מפתיע 2–1 מול מועדון הפאר הסעודי אל-איתיחאד והעפיל לראשונה לשמינית הגמר של ליגת האלופות האסיאתית, מאוחר יותר הם התמודדו נגד מועדון הכדורגל טרקטור האיראני. א-נאסר זכתה בניצחון 4–1 מפתיע במשחק הראשון, והפסידה 1–3 בשני והקבוצה העפילה לגמר הרבע, הקבוצה נתפסה כסוס השחור של הטורניר. לאחר מכן הוגרלה הקבוצה להתמודד מול אל-ג'איש הקטרית. הקבוצה ניצחה 3–0 במשחק הראשון אולם התברר לאחר מכן כי שיתפו שחקן בעל דרכון אינדונזי מזויף והקבוצה נענשה בהפסד טכני של 0–3. במשחק השני הפסידה הקבוצה 0–1 והודחה מהתחרות.
תארים
ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות:
גביע הנשיא של איחוד האמירויות הערביות
גביע הפדרציה של איחוד האמירויות הערביות
גביע הליגה של איחוד האמירויות הערביות
סופר קאפ של איחוד האמירויות הערביות
ליגת האלופות של מדינות המפרץ
המצביעים הערבים נעים בכמויות אדירות לקלפי
"המצביעים הערבים נעים בכמויות אדירות לקלפי" (מוחלפת לעיתים בטעות ב"הערבים נוהרים לקלפיות") הייתה התבטאות של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ביום הבחירות לכנסת העשרים, 17 במרץ 2015. ההצהרה שכללה את ההתבטאות נמסרה בסרטון וידאו שפרסם נתניהו, במטרה לגייס מצביעים נוספים למפלגתו, הליכוד, באמצעות קמפיין געוואלד. ההתבטאות גררה ביקורת רחבת היקף נגד נתניהו, בישראל ומחוצה לה.
אמירתו של נתניהו העלתה לדיון ציבורי את השיח סביב הגדרת מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, זהותם הלאומית של ערביי ישראל ואופן ההתייחסות לזכות הבחירה לכנסת שלהם.
רקע
במהלך מערכת הבחירות, אמר בנימין נתניהו כי מושקעים משאבים כספיים ניכרים הן בישראל הן מחוצה לה לשם הגדלת אחוזי ההצבעה בקרב ישראלים מצביעי שמאל, ובפרט בקרב ערביי ישראל, על מנת להביא לניצחונו של מחנה השמאל בבחירות, בתמיכת המפלגות הערביות. בריאיון ל"ישראל היום" אמר נתניהו: ב־15 במרץ 2015, יומיים לפני הבחירות, נערכה בכיכר רבין עצרת המונים של ארגוני ימין. בנאומו בעצרת חזר נתניהו על מסרים אלו:
לאורך מערכת הבחירות התפרסמו סקרים שהצביעו על כך כי "המחנה הציוני" (בראשות יצחק הרצוג וציפי לבני) מוביל במספר מנדטים על "הליכוד", לצד סקרים אחרים שהצביעו על מגמה הפוכה, שבה "הליכוד" מוביל. הסקרים האחרונים, שפורסמו ארבעה ימים לפני הבחירות, הראו יתרון של ארבעה מנדטים ל"מחנה הציוני".
משעות הצוהריים של היממה הקודמת לבחירות, החלו להגיע לישראל כ־5,000 סטודנטים ערבים שלמדו באוניברסיטאות בירדן ובג'נין, כדי להצביע. היוזמה להסעה מאורגנת החלה מצד הסטודנטים; מימנה אותה הרשימה המשותפת, שדאגה להסעתם באוטובוסים מהאוניברסיטאות למקום מגוריהם ובחזרה. אתרי חדשות אחדים דיווחו בבוקר יום הבחירות על אחוזי ההצבעה גבוהים במגזר הערבי. "הרשימה המשותפת" דיווחה על 10% הצבעה עד השעה 10 בבוקר, לעומת 3% בבחירות הקודמות.
שיעור ההצבעה הסופי ביישובים הערביים בבחירות עמד על 63.7%, עלייה של כ־7% מהבחירות לכנסת התשע עשרה ב־2013 (56%).
ההתבטאות
בבוקר יום הבחירות, 17 במרץ 2015, הגיע חזקי ברוך מערוץ 7 לבית ראש הממשלה וראיין את נתניהו. לפני הריאיון קיבל ברוך מסרון מאחיו עוזי, שלפיו אחוז ההצבעה במגזר הערבי גודל פי שלושה מהבחירות הקודמות. נתניהו זיהה את הפוטנציאל, ובריאיון אמר שהערבים נוהרים לקלפיות והשמאל הישראלי מממן אוטובוסים והסעות לקלפיות.
כשסיים את הריאיון פרסם נתניהו בדף הפייסבוק שלו סטטוס שבו נכתב: הסטטוס לווה בסרטון וידאו שמשכוֹ 28 שניות, שבו התייצב נתניהו מול המצלמה כשמאחוריו מפת המזרח התיכון ודגל ישראל, ואמר את הדברים בעל פה, בתוספת הדגשה קלה: "המצביעים הערבים נעים (באים) בכמויות אדירות לקלפי". דברי נתניהו הועברו גם במסרונים לטלפונים הניידים של בוחרים רבים והופצו ברשתות החברתיות. את הסרטון צילם טופז לוק, ראש מטה הניו מדיה של הליכוד.
על פי ממצאי חקירת המשטרה בתיק 4000, כפי שפורסמו בכתב החשדות בפברואר 2019, נתניהו הנחה את ניר חפץ להעביר לשאול אלוביץ' ולמנכ"ל האתר וואלה אילן ישועה את הסרטון, שהוצג ככותרת ראשית באתר וואלה! שעות רבות ביום הבחירות. במשפט העיד ניר חפץ כי בצילום הסרטון עסקו הוא עצמו, נתניהו ולוק, וכי צולמו שלוש גרסאות.
ביקורת
מייד עם פרסום הסרטון זכתה ההתבטאות "המצביעים הערבים נעים בכמויות אדירות לקלפי" לתשומת לב תקשורתית רבה, בישראל ובעולם. בין אמצעי התקשורת הזרים שהבליטו את ההתבטאות: "הגרדיאן", "וושינגטון פוסט", המגזין "Politico", ערוץ הטלוויזיה האמריקאי "MSNBC", אתר האינטרנט "Salon" ורשת השידור "אל-ג'זירה", שמשדרת בארצות הברית. במאמר מערכת בעיתון "הניו יורק טיימס" נכתב כי נתניהו התייחס בהתבטאותו לערביי ישראל כאויבים, ושמדובר בדמגוגיה אשר מחריפה את הזעם השורר בין יהודים לערבים בישראל.
שלי יחימוביץ' מ"המחנה הציוני" ואחמד טיבי מ"הרשימה המשותפת" טענו כי הדברים שאמר נתניהו גזעניים, ומהווים פגיעה וערעור על זכות ההצבעה הדמוקרטית של ערביי ישראל. טיבי אף כתב טור באתר "ynet" שבו דרש מנתניהו להתנצל. נתניהו הגיב לביקורת זו כלפיו עוד ביום הבחירות, ובסטטוס נוסף שפורסם בדף הפייסבוק שלו כתב שאין פסול בהצבעת האזרחים הערבים בפני עצמה, אלא בכך.
יממה לאחר הבחירות וההתבטאות של נתניהו, יצאה תגובה רשמית מפי דובר הבית הלבן, ג'וש ארנסט, שאמר כי "הממשל האמריקאי מודאג מאוד מהשימוש ברטוריקה פלגנית המדירה את ערביי ישראל". בריאיון מצולם לאתר החדשות "הפינגטון פוסט" הרחיב על כך נשיא ארצות הברית, ברק אובמה:
ב־25 במרץ נדרש נשיא המדינה, ראובן ריבלין, להתבטאות של נתניהו בעקיפין בטקס קבלת תוצאות הבחירות הרשמיות, כשאמר ש.
אברהם פוקסמן, המנכ"ל העולמי של ארגון "הליגה נגד השמצה", שלח מכתב פומבי לנתניהו שבו הציע לו להתנצל לפני ערביי ישראל, משום שהתבטאותו מנוגדת למאמצים שהשקיעה הממשלה בראשותו כדי לשלב את הערבים בחברה הישראלית.
ב־21 במאי פורסם ריאיון של הנשיא ברק אובמה עם העיתונאי ג'פרי גולדברג בכתב העת "אטלנטיק". אובמה אמר כי להתבטאותו של נתניהו במהלך מערכת הבחירות נגד אזרחי ישראל הערבים עלולות להיות השלכות על מדיניותה של ארצות הברית כלפי ישראל, וחזר וציין כי הדברים סותרים את הנוסח של מגילת העצמאות של ישראל, שקובעת שוויון לכל האזרחים ללא הבדל גזע ודת.
בחלק מאמצעי התקשורת והארגונים החברתיים נטען כי בהתבטאותו השתמש נתניהו בתעמולת בחירות המתבססת על הסתה, פחד ושנאת מיעוטים כדי לגרוף קולות. העיתונאי אורי משגב טען כי, ושנתניהו.
ציפי לבני שייכה את ההתבטאות של נתניהו לחלק מניסיונותיו להפחיד את הבוחרים מפני התחזוקתם של הערבים והשמאל בימים האחרונים של מערכת הבחירות, וטענה כי התמיכה בימין לא הייתה אידאולוגית, אלא כזו המונעת מתחושת השתייכות שבנויה על פחד. בריאיון לאילנה דיין בגלי צה"ל טען גם יצחק הרצוג שנתניהו השתמש בקו הפחדה זה בקמפיין שלו: . ב־16 במאי הוסיף הרצוג:.
ג'ון סטיוארט, מנחה ה"הדיילי שואו" באותה עת, אמר בתוכנית שבהתבטאותו עורר נתניהו פחדים גזעניים מהצבעה גדולה של מיעוטים לצורך עשיית רווח פוליטי לטווח קצר, כפי שנהוג בארצות הברית.
פרופ' עוזי אורנן חיווה דעתו על דבריו של נתניהו:.
מבקריו של נתניהו שבו ונדרשו לדבריו גם באירועים מאוחרים יותר. בעצרת מחאה שהתקיימה בתל אביב ב־1 באוגוסט 2015, בעקבות הפיגוע בדומא, אמרה יו"ר מרצ, זהבה גלאון: בעצרת שנערכה באותו ערב בגן מאיר, במחאה על הדקירה במצעד הגאווה בירושלים, אמרה ח"כ ציפי לבני:.
בדיון פגרה שנערך בכנסת ב־4 באוגוסט 2015, בעקבות הרצח במצעד הגאווה והפיגוע בדומא, אמר ח"כ אחמד טיבי:.
הגנה על ההתבטאות
טיעונים אשר הצדיקו את האמירה התמקדו באופייה של "הרשימה המשותפת", ובזכותו של נתניהו להזהיר את בוחריו מפני תמיכה רחבה אפשרית ברשימה זו ומפני התערבות של גורמים חיצוניים בבחירות.
על פי העיתונאי בועז ביסמוט, מאחורי האמירה של נתניהו עמד שיקול פוליטי לגיטימי, כיוון שרוב חברי "הרשימה המשותפת" המייצגים את המצביעים הערבים אינם ציוניים. עם זאת הוא טען שנתניהו היה יכול להתנסח בצורה רגישה יותר, ותמך בהתנצלותו. לפי הפובליציסט דרור אידר, ההתבטאות לא הייתה גזענית, משום ש"הרשימה המשותפת" היוותה איום על סיכויי הימין לנצח בבחירות; נתניהו התייחס אל מצביעיה כיריבים פוליטיים, כשהם יוצאים להצביע כדי לממש את זכותם להחליף את השלטון.
הקומיקאי ומנחה הטלוויזיה האמריקאי ביל מאהר אמר כי אין להשוות בין דבריו של נתניהו לאמירה תאורטית של פוליטיקאי אמריקאי שבה הוא יזהיר מפני הצבעה מסיבית של שחורים, משום שארצות הברית אינה מוקפת במדינות שחורות העוינות לה. בהקשר זה הוא הזכיר את היחס של ארצות הברית כלפי אזרחיה היפנים לאחר המתקפה על פרל הארבור.
במאי 2015, לקראת פגישתו של נתניהו עם ראש הרשימה המשותפת, איימן עודה, פרסם ח"כ אביגדור ליברמן הודעה:.
ב־10 בדצמבר 2016, באירוע במבשרת ציון, אמר יושב ראש הקואליציה, חבר הכנסת דוד ביטן, שאמירתו של נתניהו הייתה במקום, כי היא נועדה להעלות את אחוז ההצבעה במגזר היהודי, שבאותה שעה היה נמוך לעומת הבחירות הקודמות.
ניתוח ההתבטאות
לנוכח תוצאות האמת, העלייה החדה במנדטים שקיבלה "הליכוד" בהשוואה לסקרים שפורסמו הוסברה בקמפיין מוצלח שניהלה המפלגה בימים האחרונים לבחירות, שסייע לה לקבל קולות מבוחרים ממפלגות הימין (בעיקר מ"הבית היהודי"), ברקע חשש לניצחון מחנה השמאל בהובלת המחנה הציוני. על פי חוקר הדתות תומר פרסיקו, אמירתו של נתניהו בצוהרי יום הבחירות הייתה שיאו של קמפיין זה. לדברי פרסיקו, באמירתו הדגיש נתניהו את הסכנה לזהות היהודית של המדינה אם לא תהיה הצבעה גדולה לליכוד.
העיתונאי בן כספית כתב שנתניהו אמר ש"נחילי ערבים" בדרכם לקלפיות, ושדבריו הבהילו את הליכודניקים. כלשונו,.
לפי העיתונאי ירון לונדון, להתבטאות נתניהו לא הייתה השפעה ממשית על תוצאות הבחירות:. דעה דומה הציג ב־13 במאי דוד לביא, אשר רואה בהשפעות השסע העדתי בישראל את הגורם המרכזי לניצחון הליכוד בבחירות,. לדברי שלי יחימוביץ', לנאום הקומץ הייתה השפעה רבה יותר בעיצוב תוצאות הבחירות; התבטאות נתניהו נתנה.
על פי הסוציולוג פרופ' גד יאיר, יש שנאה ופחד מפני ערבים בחברה הישראלית. הבעייתיות שבאמירת נתניהו מובנת רק באופן אינטלקטואלי; מבחינה פרקטית גם אחרים עושים בקלות את מה שעשה נתניהו (למשל בסיסמת הבחירות 'תבחרו ביבי־בנט – תיתקעו עם הפלסטינים' של "המחנה הציוני").
בכתבה של עמית סגל בינואר 2016 נטען כי אנשי תקשורת ייחסו השפעה אלקטורלית רבה לסרטון מפני שהוא קיבל חשיפה תקשורתית, אך בפועל חמישה מיליון מסרונים ומיליון שיחות מוקלטות ששלח הליכוד לטלפונים הניידים של הבוחרים ביום הבחירות, והתריעו מפני עליית כוחם של הערבים, השפיעו יותר.
מפגש של נתניהו עם נציגים ערבים והבעות צער
ב־23 במרץ 2015, שישה ימים לאחר הבחירות, קיים נתניהו פגישה במעון ראש הממשלה בירושלים עם אזרחים ערבים, דרוזים, בדואים וצ'רקסים. בפגישה השתתפו בין השאר ראשי המועצות בית ג'ן, פוריידיס, טובא-זנגרייה, ירכא ופעילי "הליכוד" מהחברה הערבית. נתניהו אמר:. נתניהו, שנענה במחיאות כפיים להבעת הצער, הוסיף שמעשיו כראש ממשלה, ובכללם "ההשקעות האדירות" במגזרי המיעוטים, מוכיחים שלא התכוון לכך, וחזר על עמדתו שאסור ששום גורם מחוץ לישראל יתערב בתהליכי הדמוקרטיה שלה. הפגישה סוקרה בהרחבה בתקשורת. בסוף הפגישה פצחו הנציגים הערבים בקריאות "ביבי", "ביבי", וניגשו לחבק את נתניהו. הפגישה, שהייתה סגורה לתקשורת, תועדה והופצה לציבור בווידאו בידי "הליכוד". על פי נחום ברנע וברק רביד, הבעת הצער של נתניהו לא כוונה לערבים, אלא לקהילה הבין־לאומית ולממשל האמריקאי בפרט.
הוועד הארצי של ראשי הרשויות הערביות דחה את הבעת הצער של נתניהו משום שלדבריו, המשתתפים בפגישה "לא מייצגים את ערביי ישראל ומוסדותיהם הייצוגיים, לרבות הוועד הארצי של ראשי הרשויות הערביות". "הרשימה המשותפת" טענה כי משתתפי המפגש היו נציגי הליכוד ולכן לא ייצגו את המגזר הערבי, וכי זו מחווה ריקה מתוכן כל עוד הדבר לא בא לידי ביטוי במעשים ממשיים במדיניותו של נתניהו.
בביקורה של שרה נתניהו בבית ספר ערבי בלוד ביוני, נדרשה אף היא להתבטאותו של בעלה ביום הבחירות ואמרה: "הייתה איזושהי אי־הבנה, אני לא אכנס לזה".
ביולי 2016 פרסם נתניהו סרטון ובו אמר: "לפני שנבחרתי, אמרתי שהמצביעים הערבים באים לקלפיות בהמוניהם. אף על פי שהתכוונתי למפלגה פוליטית ספציפית, אנשים רבים נפגעו, וניתן להבין זאת. אני התנצלתי על האופן שבו הובנו דבריי. אלא שהיום אני מבקש ללכת צעד אחד קדימה. היום, אני מבקש מכם אזרחי ישראל לקחת חלק בחברה הישראלית – בהמוניכם. עבדו בהמוניכם, למדו בהמוניכם, שגשגו בהמוניכם".
בינואר 2021, בביקורו בעיר נצרת לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, שב נתניהו ואמר שכוונתו בדברים הייתה להתריע מפני הצבעה ל"רשימה המשותפת" ולא להזהיר מעצם ההצבעה של אזרחי ישראל הערבים. הוא הוסיף שהתנצל בעבר אם דבריו לא הובנו כהלכה והוא עושה זאת גם כעת.
מאוחר יותר כתב נתניהו באוטוביוגרפיה שלו "ביבי: סיפור חיי" שהמשפט המדויק שהיה צריך להגיד היה, "המצביעים של המפלגות הערביות האנטי־ציוניות נוהרים בהמוניהם אל הקלפי, ואם לא תגיעו להצביע – נפסיד בבחירות". עוד כתב שדבריו הוצגו באופן מעוות כאילו טען שאין לערבים זכות דמוקרטית להצביע.
אמירות שהושוו להתבטאות נתניהו או שבאו בעקבותיה
בהתייחסות לבחירות הכלליות בבריטניה, שנערכו כחודש וחצי לאחר הבחירות בישראל, נעשתה בתקשורת הישראלית השוואה בין אמירת נתניהו לבין מסרים שהושמעו על ידי נציגי המפלגה השמרנית וראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון, שהזהירו מפני התחזקות והצבעה גדולה למפלגה הלאומית הסקוטית, המייצגת את הסקוטים.
השוואה נוספת נעשתה ביחס לבחירות שהתקיימו ב-2 ביוני לראשות עיריית ערד, שבהן השתמש מועמד "יש עתיד", ניסן בן־חמו, ברטוריקה דומה, כששלח ביום הבחירות הודעת טקסט בשפה הרוסית לבוחרים בה כתב כי "המוני חסידי גור בקלפיות, הם ינצחו אם לא תצביעו בעד ניסן בן חמו".
אמירה דומה נאמרה מפי חבר הכנסת (אז מטעם הבית היהודי) בצלאל סמוטריץ' ב־15 ביוני 2015, ערב הבחירות ללשכת עורכי הדין, בסרטון שפרסם והוצג באתר ערוץ 7, שבו אמר: "הערבים יבואו באוטובוסים בהמוניהם! אנחנו חייבים להיות שם גם אנחנו בהמונינו, להצביע הצבעה ערכית, לאומית, ציונית".
ביום הבחירות לכנסת ה־24, אמר אביגדור ליברמן, יו"ר ישראל ביתנו, כי "החרדים נוהרים לקלפיות".
פרודיות
ב־2019 השתמשו מפיצי חברת הבירה היינקן בישראל בפרפרזה על דברי נתניהו, בניסיונם לקדם את יחסי הציבור של ביקור הכדורגלנים אנדראה פירלו ואלסנדרו דל פיירו, כשפרסמו סרטון שבו קורא דל פיירו לתומכיו להתגייס מול אוהדיו של פירלו הנוהרים באוטובוסים לקלפיות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת באותה שנה השתמשה רשימת חד"ש-תע"ל בתעמולת הבחירות שלה בסיסמה "נוהרים לקלפיות!".
ריק קרלייל
ריצ'רד פרסטון קרלייל (באנגלית: Richard Preston Carlisle; נולד ב-27 באוקטובר 1959) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי המכהן כמאמנה של קבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA.
קריירת המשחק
קרלייל שיחק במדי קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מיין בין השנים 1979 ל-1981 בטרם עבר לשחק במדי קבוצת "וירג'יניה קאבלירס", קבוצתה של אוניברסיטת וירג'יניה, בה שיחק לצידו של רלף סמפסון.
NBA
קרלייל נבחר בדראפט ה-NBA בבחירה מספר 70 בסיבוב השלישי, על ידי בוסטון סלטיקס, בה שיחק לצידם של לארי בירד, ביל וולטון ורוברט פאריש. הוא שיחק בבוסטון במשך שלוש שנים, וזכה עם הקבוצה באליפות הליגה עם ניצחון בגמר ה-NBA מול יוסטון רוקטס, בה שיחק סמפסון, חברו לשעבר בקבוצת המכללות. קרלייל, שלא היה גורם משמעותי בהרכב הנחשב לאחד מהטובים בהיסטוריה, שותף בסדרת הגמר בשלושה מששת המשחקים, בהם קיבל סך של 8 דקות ותרם שש נקודות בלבד.
בשנת 1987, אחרי ששוחרר מהסלטיקס, שיחק קרלייל תקופה קצרה במדי אולבני פטרונס מליגת ה-CBA בטרם חתם על חוזה בקבוצת ניו יורק ניקס. הוא שיחק בניקס עונה בודדת, עונת, בה שותף ב-26 משחקים בלבד, ובשנת שיחק חמישה משחקים במדי ניו ג'רזי נטס תחת המאמן ביל פיץ', בטרם פרש ממשחק פעיל.
קריירת האימון
לאחר פרישתו ממשחק בשנת 1989 קיבל קרלייל משרה כעוזר המאמן של פיץ' בניו ג'רזי נטס. הוא בילה בניו ג'רזי במשך חמש עונות, במהלכן הוחלף פיץ' בצ'אק דיילי. בשנת עבר קרלייל לעמדת עוזר המאמן בדטרויט פיסטונס בה בילה במשך שלוש עונות נוספות.
בשנת מונה קרלייל לתפקיד עוזרו של חברו לשעבר לקבוצה לארי בירד, שהיה באותה העת מאמנה של אינדיאנה פייסרס. בשנותיו באינדיאנה כעוזר המאמן היה קרלייל שותף לשתיים מהעונות הטובות ביותר בתולדות המועדון. כבר בעונתו הראשונה, עונת הצליחה הקבוצה לסיים את העונה הסדירה במאזן של 58 ניצחונות מול 24 הפסדים בלבד, ובמקום השלישי במזרח. במשחקי הפלייאוף העפילה הקבוצה עד לסדרת גמר המזרח תוך שהיא מדיחה את קליבלנד קאבלירס 1-3 בסיבוב הראשון, ואת ניו יורק ניקס בתוצאה 1-4 בחצי גמר המזרח. בעונת סיימה הקבוצה במקום הראשון במזרח עם מאזן של 26-56 ובמשחקי הפלייאוף העפילה עד לסדרת גמר ה-NBA, לראשונה בהיסטוריה של המועדון, בה הפסידה ללוס אנג'לס לייקרס.
טרם עונת מונה קרלייל לתפקיד מאמנה הראשי של דטרויט פיסטונס, שבעונה הקודמת למינויו ניצחה רק 32 משחקים, מול 50 הפסדים. הוא הוביל את קבוצתו למאזן של 50 ניצחונות, לראשונה מאז שנת 1997, לאליפות הבית המרכזי ולשלב חצי גמר המזרח. עונת הבכורה המוצלחת שלו כמאמן ראשי הובילה לבחירתו לתואר מאמן השנה ב-NBA.
לאחר פיטוריו, שב קרלייל לאינדיאנה פייסרס, בה שימש כעוזר מאמן, הפעם כמאמן ראשי. באינדיאנה, שבעונה טרם הגעתו סיימה כסגנית הבית המרכזי עם מאזן של 34-48, הצליח קרלייל להוביל את קבוצתו למאזן הטוב ביותר בליגה, והטוב ביותר בתולדות המועדון, עם 61 ניצחונות מול 21 הפסדים בלבד. במהלך העונה נבחרו שני שחקנים להשתתף במשחק האולסטאר, רון ארטסט, שנבחר בפעם היחידה בקריירה, וג'רמיין אוניל. ארטסט אף נבחר בסיום העונה לשחקן ההגנה של העונה. במשחקי הפלייאוף, הדיחה הקבוצה בסיבוב הראשון בסוויפ של 0-4 את בוסטון סלטיקס ובשישה משחקים את מיאמי היט בסיבוב השני, אך הודחה בגמר המזרח מול דטרויט, קבוצתו לשעבר של קרלייל, שהמשיכה וזכתה באליפות.
בעונת נאלץ קרלייל להתמודד עם היעדרויות רבות של שחקני מפתח. ג'רמיין אוניל, סטיבן ג'קסון וג'מאל טינסלי נעדרו מעשרות משחקים עקב פציעות, ורון ארטסט הורחק כמעט מיד עם פתיחת העונה על ידי הנהלת הליגה לאחר תקרית אלימה רבת משתתפים שבמסגרתה טיפס ליציע והכה אוהד. על אף הקשיים הצליח קרלייל להוביל את הקבוצה למקום השישי במזרח ולמשחקי הפלייאוף. בפלייאוף עברה הקבוצה את בוסטון סלטיקס בסיבוב הראשון בשבעה משחקים, והודחה בחצי גמר המזרח מול דטרויט בשישה משחקים.
קרלייל המשיך לאמן את אינדיאנה במשך שתי עונות נוספות, ולאחר עונת, בה כשלה הקבוצה להעפיל למשחקי הפלייאוף לראשונה מאז שנת 1997, פוטר. לאחר שנה בה הועסק כפרשן ברשת ESPN חתם קרלייל על חוזה לארבע שנים עם דאלאס מאבריקס ובעונת הבכורה שלו במועדון הוליך את הקבוצה למאזן של 50 ניצחונות מול 32 הפסדים. במשחקי הפלייאוף הודחה הקבוצה בחצי גמר המערב מול דנוור נאגטס. בעונת הוביל קרלייל את דאלאס למאזן של 55 ניצחונות בעונה הסדירה, לאליפות הבית הדרום־מערבי, ולמאזן השני בטיבו במערב, אך הקבוצה הודחה כבר בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף מול סן אנטוניו ספרס בשישה משחקים.
בעונת הגיעה ההצלחה הגדולה ביותר בקריירה של קרלייל. בטרם העונה חתם כוכב הקבוצה דירק נוביצקי על חוזה חדש לארבע עונות, טייסון צ'נדלר הגיע ב תמורת אריק דמפיר המתבגר ושני שחקנים משלימים, והפך לבורג מרכזי ובינואר הובא גם פרדראג סטויאקוביץ' כשחקן חופשי. הקבוצה סיימה את העונה במאזן של 57 ניצחונות מול 25 הפסדים. במשחקי הפלייאוף עברה הקבוצה את פורטלנד בסיבוב הראשון, בחצי גמר המערב הדיחה את אלופת השנתיים הקודמות לוס אנג'לס לייקרס בסוויפ 0-4, ובגמר המערב את אוקלהומה סיטי ת'אנדר בחמישה משחקים בדרך לגמר ה-NBA הראשון בקריירה של קרלייל כמאמן. בסדרת הגמר פגשה דאלאס את מיאמי היט בשחזור סדרת הגמר של שנת 2006, אז הייתה ידה של מיאמי על העליונה. קרלייל הוביל את קבוצתו לניצחון בסדרה בשישה משחקים, על אף יתרון הביתיות של מיאמי, ולאליפות ראשונה בתולדות הקבוצה.
סירטיר (קומיקס)
סירטיר (באנגלית: Surtur) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיע בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Journey into Mystery #97 מאוקטובר 1963, ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
כמו מקבילו מהמיתולוגיה הנורדית, סירטיר הוא שד אש ממוספלהיים. הקומיקס העמיק את דמותו של סירטיר, והפך אותו לאב כל שדי האש. סירטיר הופיע בסדרות האנימציה "ספיידרמן וחבריו המדהימים", האוונג'רס: סדרת האנימציה ו"האוונג'רס התאספו!". חרבו הייתה מוקד עלילת הסרט המצויר "תור: עלילות אסגרד", והוא עצמו הופיע בסרט "הענק הירוק נגד". את דמותו בסרט הלייב אקשן "תור: ראגנארוק" מדבב השחקן קלנסי בראון בעוד הבמאי טאיקה וואטיטי מגלם את דמותו באמצעות לכידת תנועה.
ביוגרפיה בדיונית
כנזכר לעיל, סירטיר הוא שד אש ובעל טינה לאודין. הוא שוחרר מכלאו בידי לוקי, ונשלח יחד עם ענק הסופה סקאאג לכדור הארץ. שם הצמד נתקל באודין, תור ובלדר, ולפני שהחל הקרב, אודין פינה את תושבי כדור הארץ. לאחר שסקאאג הובס, סירטיר הולך לקוטב הצפוני כדי להמיס קרחונים ולגרום לשיטפון, אך תור באמצעות חרב אודין לוכד אותו במטאוריט. הוא וענק הקרח יימיר זומנו לכדור הארץ בידי כת בשם בני שטניש. בעזרת האביר השחור ודוקטור סטריינג', האוונג'רס הערימו על סירטיר ויימיר וגרמו להם להביס זה את זה.
סירטיר ניסה לפלוש לאסגרד במהלך שנת אודין, אך הובס ונכלא. הוא חזר עם חרב האבדון הענקית "שחר", ולאחר ששלח קבוצות שדים לתקוף את כדור הארץ הסתער על אסגרד. הוא הביס את אודין ותור, אך לוקי עיכב את סירטיר עם אשליות עד שאודין התאושש ונלחם נגדו עד שהשניים נפלו לקרע ממדי. כשאודין חוזר לאסגרד, הוא מגלה כי ספג את מהותו של סירטיר, שהשתלט עליו. סירטיר מצליח לחזור לצורתו הפיזית ותוקף עד אסגרד, עם שתור עם כוח אודין מגרש אותו לים הלילה הנצחי. סירטיר מופיע במהלך הראגנארוק, שם הסתער על אסגרד ותקף את תור. כאשר החוצן בטא ריי ביל ביקר בחורבות אסגרד, הוא ראה את גופתו המתה של סירטיר אוחזת ב"שחר".
כאשר תור נכנס לשנת אודין, הוא מצא את אביו בלימבו בין חיים למוות, נגד סירטיר. למרות שתור עזר לו, אודין העדיף להישאר בלימבו כדי להגן על האסגרדים מסירטיר. במהלך אירועי "הפחד עצמו", לוקי עשה עסקה עם סירטיר: בתמורה לשחרורו, סירטיר יביא לו את "צל הדמדומים". לאחר ששכתב את היסטוריית "הנחש" בעזרת צל הדמדומים ויצר לו חולשה, לוקי שיסה את סירטיר באסגרד האפלה של הנחש ותעתע בו. סירטיר חזר למוספלהיים, שם שיתף פעולה עם מאסטר וילסון מהעולם האחר, במהלכה ירתום את אלי המנצ'סטר למודרניזציית העולם-האחר. למעשה, כוונתו של סירטיר הייתה לרתום את כוחם להרס המציאות, ובעידוד לוקי וילסון הרג אותם. למרות זאת, סירטיר היה חזק דיו כדי להרוס את אסגרדיה ויגדראסיל. לפני שהמשיך בדרכו, תור הרג אותו ואודין העביר את כוחותיו החדשים לחלל-אסגרד. עם זאת, כאשר גשר ביפרוסט נופץ, סירטיר נראה כאחד מהאויבים הרבים שתקפו את כדור הארץ. הוא גורש בחזרה למוספלהיים בידי היימדל.
המפרי אוסמונד
המפרי פורטסקיו אוסמונד (באנגלית: Humphry Fortescue Osmond; 1 ביולי 1917 – 6 בפברואר 2004) היה פסיכיאטר אנגלי רדיקלי, שהתגורר רוב חייו בקנדה ובארצות הברית. הוא היה בחוד החנית של המחקר הפסיכיאטרי בשנות החמישים ולמרות גישתו האנטי ממסדית הצליח להישאר מקובל על הממסד. אוסמונד האמין שתרופות הלוצינוגניות עשויות להועיל בטיפול במחלות נפש וחקר גם את ההשפעות של LSD על אלכוהוליסטים. מחקריו נחשבים עדיין מין החשובים במחקר על ההלוצינוגנים. עבודתו הובילה לקשר עם הסופר אלדוס האקסלי ולמעורבות עם ה-CIA וה-MI6, שהתעניינו ב- LSD כ"סם אמת" אפשרי, כדי לגרום לסוכני אויב לחשוף סודות. אוסמונד בחן גם היבטים בפסיכולוגיה של סביבה, ובפרט כיצד הם השפיעו על הרווחה או ההחלמה במוסדות פסיכיאטריים. הוא נודע במיוחד כמי שטבע את המושג פסיכדלי.
ביוגרפיה ופועלו
המפרי אוסמונד נולד בסארי שבאנגליה בשנת 1917. בצעירותו עסק בכתיבה לתיאטרון ופלירטט לזמן קצר עם בנקאות אך לא מצא בה עניין. בהמשך עבד אצל ארכיטקט לזמן מה, דבר שסייע לו מאוחר יותר במחקר על השפעת האדריכלות על חולים פסיכיאטריים. לאחר מכן, למד בבית הספר לרפואה של בית החולים גאיי (Guy) של קינגס קולג' לונדון. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא שירת בחיל הים כרופא על ספינה ובמקביל עבר הכשרה כפסיכיאטר.
אוסמונד עזב את הצי בשנת 1944 והצטרף למחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים סנט ג'ורג', לונדון, בו היו לו את שלושת המפגשים החשובים בחייו. הוא פגש שם את אשתו איימי ג'יין רופי שעבדה כאחות, ואת ד"ר ג'ון סמית'יס שהפך לאחד השותפים החשובים שלו למחקר. המפגש השלישי היה עם התרופות שנקשרו לשמו ושמו לשמם: LSD ומסקלין.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה התפתחה בססקצ'ואן (פרובינציה בקנדה) תרבות פוליטית ליברלית, שהפכה את הפרובינציה למקלט אינטלקטואלי לניסויים רפואיים, שבמקומות אחרים לא זכו למימון, משום שנחשבו לקיצוניים מדי. זה היה מרכז ניסוי ייחודי על פעילות חברתית, שלא היה דומה לו בשום מקום. המקום הפך ליעד אטרקטיבי עבור חוקרים, ובכלל זה פסיכיאטריים, שרצו לערוך מחקרים תאורטיים ומעשיים, שקראו תיגר על גבולות התחום המקצועי ובחנו באופן ביקורתי את הקשר בין רפואה למדינה. מציאות זו התאפשרה בזכות ממשלתו הסוציאליסטית של טומי דאגלס בססקצ'ואן, שנבחרה בשנת 1944 ובמהלך 17 השנים הבאות ביצעה רפורמות במערכת הבריאות ובמדיניות הציבור. דאגלס גייס חוקרים מחוץ לססקצ'ואן כדי ליצור תרבות ניסויים חופשית בפרובינציה. לשם בחר אוסמונד להגיע.
עבודתו בקנדה
בשנת 1951 עבר אוסמונד עם עמיתו סמית'יס לקנדה, למוסד פסיכיאטרי נודע לשמצה בוויבורן, עיירה נידחת בערבות ססקצ'ואן. שם הוא מונה למנהל קליני, ותוך זמן קצר למנהל בית החולים וזכה למימון טוב למחקריו מהממשלה הקנדית ומקרן רוקפלר, וכן ליד חופשית לפתח רעיונות חדשים במסגרת ניסוי חברתי רדיקלי בבריאות.
במסגרת זו, יחד עם סמית'יס והפסיכיאטר והביוכימאי המקומי, ד"ר אברם הופר, המשיך אוסמונד בעבודתו על מודל הפסיכוזה אותו החל בלונדון. הוא שב והציע, כי ה-LSD מחקה את התסמינים הפסיכוטיים של סכיזופרניה. על ידי ייצור מודל כזה של מחלה, הוא חשב, שאפשר להבין טוב יותר את המטופלים ולחלוק את רגשותיהם. אוסמונד והופר חשבו גם, שאם הם יכולים ליצור מצב דמוי פסיכוזה על ידי מתן כימיקלים למישהו, פסיכוזה אמיתית כנראה עשויה להיות תוצאה של חוסר איזון כימי. השערה זו עודדה את החוקרים לבחון היטב את הכימיה של המוח במחקר על הפרעות כמו סכיזופרניה. השערה זו נמצאת בבסיס של המחקר הפסיכיאטרי והפסיכו-פרמקולוגי גם בימינו. חידושיו משכו תשומת לב בינלאומית, כמו גם מחלוקת.
בשנת 1952, אוסמונד תיאר את הדמיון בין מולקולות מסקלין לאלו של אדרנלין, בתיאוריה, שממנה השתמע כי סכיזופרניה נובעת מלחץ וגורמת להפרשת אדרנלין ועל כן, היא עשויה להיות סוג של הרעלה עצמית.
אוסמונד התנסה בעצמו ב-LSD והגיע למסקנה, שהתרופה עלולה לייצר שינויים עמוקים בתודעה ולגרום לחוויות מרחיבות נפש ומיסטיות. אוסמונד והופר גייסו מתנדבים, שלקחו LSD ותיארו, כי התרופה מסוגלת לעורר רמה חדשה של מודעות עצמית, שעשויה להיות בעלת פוטנציאל טיפולי עצום.
במרץ 1953 קיבל המפרי אוסמונד מכתב מהסופר הבריטי הידוע אלדוס האקסלי, שלמד על תוכנית המחקר שלו. השניים התכתבו, והאקסלי שאל אם יוכל לעבור התנסות מודרכת בסם. אוסמונד טס ללוס אנג'לס לפגוש את אלדוס ומריה האקסלי והביא להם מסקלין. פגישתם יצרה במהירות ידידות, שנמשכה עד מותו של האקסלי בשנת 1963. אוסמונד חיפש שם להשפעה שיש ל- LSD על המוח והתייעץ על כך עם אלדוס האקסלי. במהלך חילופי המכתבים ביניהם נולד בראשו של אוסמונד המונח פסיכדלי. המונח נגזר מיוונית ψυχή פסיכה, "נפש" ו-δηλείν דילין, "לחשוף", או δήλος דלוס, "יפה", ומשמעותו, שהסמים הפסיכדליים יכולים לחשוף את הנפש. אוסמונד הציג את המונח במאמר רפואי בשנת 1957, והכריז עליו בישיבת האקדמיה למדעים בניו יורק. מאז נכנס המושג לשפה האנגלית ולשפות אחרות.
המחקר על אלכוהוליזם
בנוסף למחקר על מודל הפסיכוזה, הייתה לאוסמונד מטרת מחקר נוספת על אלכוהוליזם. אוסמונד והופר הציעו כי טריפ LSD חושף גם את הפחד של מטופלים אלכוהוליסטים להגיע ל"שאול תחתיות". חולים אלכוהוליסטים סירבו לעיתים קרובות לקבל עזרה לפני שהגיעו לשלב זה. אוסמונד והופר הסיקו מכך, שהם יכולים להסיט את מהלך המחלה הטבעי על ידי מתן LSD לאלכוהוליסטים לפני הגיעם לתחתית. בעצם ההתערבות המוקדמת הם קיוו למנוע חלקית את הנזק שנגרם לגוף ממחלת כבד. הם קיוו כך גם למנוע את ההתנהגות הפלילית והתוקפנית שבאה לעיתים קרובות עם אלכוהוליזם. הם החלו לפרסם את תוצאותיהם בכתבי עת רפואיים ומחקריהם זכו במהירות בתשומת לב רבה.
בבית החולים בוויבורן היו חולים אלכוהוליסטים רבים שלא הגיבו לכל הטיפולים המקובלים. אוסמונד חשב, שתרופות הלוצינוגניות מייצרות גם תסמינים דומים לדליריום טרמנס. וכי, הפקת דליריום אימתני מלאכותי עשויה להפחיד אלכוהוליסטים ולהביאם לידי שינוי. בין השנים 1954 - 1960 טיפלו אוסמונד והופר בכ-2000 אלכוהוליסטים בתנאים מבוקרים בקפידה. הם נדהמו ממה שמצאו. לרבים מהם החוויה לא הייתה נוראית כלל. למעשה, הייתה להם חוויה מעניינת למדי. הם דיווחו, כי 40% עד 45% מהאלכוהוליסטים שטופלו ב-LSD לא חזרו לשתות בתום שנת מעקב.
הרפורמות בבית החולים
במקביל למחקריו ועבודתו עם החולים הפסיכוטיים במוסד הפסיכיאטרי, אוסמונד פעל ליישום של רפורמות בבתי החולים. הוא העניק הכשרה וסמכות למטפלים, שהפכו לאחיות פסיכיאטריות, שניהלו את המחלקה ואילו הפסיכיאטרים והפסיכולוגים שימשו כיועצים מקצועיים. הצוות הוכשר לספק נחמה וטיפול אמפתי לחולים. הוא עודד משפחות לבקר במחלקה ואת החולים לבלות כמה שיותר זמן בקהילה. כמו כן, הוא הכניס טיפולים חדשים, כמו טיפולים במוזיקה ואומנות. בניהולו בית החולים עבר שינוי דרסטי. מה שהיה מוסד אפל הפך למקום נאור עם אווירה של אופטימיות, שאפשר למטופלים לצאת מבית החולים ולגור בקהילה. בשנת 1957 זכה בית החולים בפרס יוקרתי של האיגוד הפסיכיאטרי האמריקאי, כבית החולים המשופר ביותר מסוגו בצפון אמריקה. מספר המאושפזים ירד בצורה דרסטית, יותר מאשר בכל בית חולים בבריטניה או בצפון אמריקה.
אוסמונד האמין, שהעיצוב הקיים של מוסדות מעורר רגשות של ניכור וצייתנות, מצב שבו למטופל יש מעט מאוד כוח. הוא למד מחולים פסיכוטיים, שתכונות רבות של בתי חולים החמירו את הסימפטומים שלהם, למשל, מסדרונות ארוכים וריקים מטפחים פרנויה, וכך גם חללים מלבניים צפופים וצבעים מסוימים. בסיועו של האדריכל היפני-אמריקאי קיושי איזומי, תכנן בניין עגול, שנמנע ממסדרונות ארוכים, עם מתחמים אינטימיים קטנים לצורכי המטופלים ולמשרדי הצוות באגף קטן.
בראשית שנות השישים של המאה העשרים, תקופת הזוהר של המחקר הפסיכדלי בקנדה החלה לדעוך. זה נבע בחלקו מהאטת התנופה של הניסוי הפוליטי של טומי דאגלס. ססקצ'ואן התקשתה להשלים את חלקי הרפורמה האחרונים ברפואה לאחר הבחירות הפרובינציאליות בשנת 1960 שעוררו מחלוקת. בשנה שלאחר מכן, ראש הממשלה דאגלס התפטר מתפקידו, כדי להנהיג את המפלגה הדמוקרטית הפדרלית החדשה.
עבודתו בארצות הברית
אוסמונד עזב את ססקצ'ואן בשנת 1961 למשרה שקיבל באוניברסיטת פרינסטון בניו ג'רזי. שם היה לראש הלשכה למחקר בנוירולוגיה ופסיכיאטריה במכון הפסיכיאטרי. בפרינסטון, אוסמונד שיתף פעולה גם עם ברנרד אהרונסון בניסויים בהיפנוזה.
בסערת התרבות והפוליטיקה של התמורות של שנות השישים הסוערות האקלים החברתי, שאפשר את המחקר על סמים פסיכדליים, השתנה גם בארצות הברית. השימוש במריחואנה ובסמי פנאי אחרים בקרב צעירים, נחשב כגורם לתסיסה חברתית, הפגנות על איכות הסביבה, זכויות נשים, צעדות זכויות אזרח והפגנות נגד מלחמת וייטנאם. חוקים חדשים הגבילו את יכולתם של החוקרים לחקור את התרופות ומקורות המימון פסקו לתמוך במחקר. אוסמונד היה באותה עת בקצה החדשני של המחקר הפסיכיאטרי, על כן מבחינתו זו הייתה טרגדיה, שעבודתו נסגרה בגלל התמורות בתרבות ורוח הזמן.
מאוחר יותר עבר אוסמונד לאוניברסיטת אלבמה בברמינגהם. שם עבד על רפורמה בבית חולים לחולי נפש גדול והיה פרופסור לפסיכולוגיה עד לפרישתו בשנת 1992. למרות שאוסמונד המשיך לחקור את הסכיזופרניה, הוא התאכזב כי לא יכול היה להמשיך לעבוד עם הלוצינוגנים. התרופות, שירדו למחתרת, נותרו מקור להערצה פולחנית, אך הפסיכיאטריה שכחה אותן במהירות. מבחינתו של אוסמונד, עשרות השנים של עבודה, לאחר שעזב את וויבורן, המשיכו בהסתכלות על יחסי רופא -מטופל, אך הפרופיל שלו היה נמוך בהרבה. אלה היו עשורים של רפלקציה. השנים הטרנסצנדנטיות עמדו כעת מאחוריו. אין ספק שאוסמונד הקדים את זמנו, חמישה עשורים לאחר שעזב את וייבורן, הפסיכדליים חזרו והמחקר על הלוצינוגנים כיום בעיצומו. מחקרים על פסילוסיבין, LSD, מסקלין, MDMA, קטמין, ועוד, מוכיחים היום את תועלתם לטיפול בדיכאון, PTSD, חרדה, התמכרות, הפרעות קשב וריכוז ואפילו אלצהיימר.