cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שורופק
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים באתר של חימר וחול מעידים שהתרחש במקום שיטפון בסוף תקופת ארך במאה ה-29 לפנה"ס. כלי חרס פוליכרומיים נמצאו בשכבת חורבן מתחת לשרידי השיטפון, והם תוארכו לתקופת ג'מדט נאסר שקדמה לתקופת השושלות הקדומות.
בסוף תקופת השושלת הקדומה השלישית (2600–2350 לפנה"ס לערך) העיר התרחבה מאוד והגיע לשטח של כ-1000 דונם. שלב זה נהרס בשריפה שצרפה את לבנות הבוץ של חומות העיר ועל כן הן שרדו במשך כאלף שנים. מתקופה זו שרדו טקסטים מנהליים רבים המתעדים את ניהול העובדים באדמות החקלאיות. בנוסף נמצאו גם טקסטים ספרותיים. נראה ששורופק שיתפה פעולה עם ערים אחרות בפרויקטים גדולים כמו בנייה וצבא, על ידי שיתוף עובדיה עם ערים כמו ארך, אדב (Adab), ניפור ולגש.
שני מלכים של שורופק מוזכרים בטקסטים שנמצאו. ברשימת המלכים השומרית מופיע המלך אובר-תותו כמלך שורופק והמלך האחרון לפני המבול. ביצירה האפית עלילות גילגמש בלוח מס' 11, מופיעה דמותו של המלך אותנפישתים בנו של אובר-תותו, ומציין שם שהוא מלך שורופק. על פי היצירה האל אאה בהשפעת האל אנליל החליט להחריב את שורופק ולכן מורה לאותנפישתים לפרק את ביתו ולבנות ספינה. דמויות אלה יכולות להיות מיתולוגיות, לא נמצאו ממצאים ארכאולוגיים התומכים בקיומם.
דמות מיתית נוספת המוזכרת בקשר לשורופק היא זֶיאוּסוּדְרַה (Ziusudra) (מקבילו השומרי של אותנפישתים האכדי), המופיע בטקסטים עתיקים כמו "מותו של גילגמש" (The Death of Gilgamesh) בפואמה של השליטים הקדומים (The Poem of Early Rulers) וביצירה "הוראות שורופק" (או משלי שורופק") שהוא ספר הכולל אמרי חכמה. ביצירה זאת, שורופק הוא מלך קדמון וחכם, בנו של אובר-תותו, אביו של זיאוסודרה שהיה ביצירה אחרת קטועה שנמצאה בניפור, גיבור המבול השומרי. בטקסט מאוחר יותר מהתקופה הנאו-אשורית, זיאוסודרה מלך בעיר שורופק אחרי אביו אובר-תותו.
סיפור אחר שנמצא הוא סיפורו של אַתְרַחַסִיס (Atrahasis). הטקסט נכתב במאה ה-17 לפנה"ס על ידי סופר בבלי בשם אלת-איה, והוא עוסק בסיפור בריאת העולם וסיפור המבול שבו משתלב סיפורו עם סיפורו של אותנפישתים בעלילות גילגמש. אותו אתרחסיס מופיע בטקסט נוסף כמלך האחרון שמלך בשורופק לפני המבול.
ברשימת המלכים השומרית, העיר שורופק הייתה העיר החמישית שבה התקיים השלטון על שומר, שתחילתו הייתה בעיר ארידו, המשכו בעיר באד-טיבירה, עבר ללרסה וסיפר ומשם לשורופק בשלטונו של אובר-תותו ולאחר מכן הגיע המבול.
ארכאולוגיה
תל פארה, האתר של העיר העתיקה, נמשך לאורך יותר מק"מ מצפון לדרום. האתר של שורופק משתרע על שטח כולל של כ-1200 דונם, מתוכם כ-30 דונם שטח תלוליות בגובה של 3 מטר מעל פני השטח שסביבם.
האתר נסקר קצרות בשנת 1900 על ידי האשורולוג הגרמני-אמריקאי הרמן פולראט הילפרכט (Hermann Volrath Hilprecht), ונחפר לראשונה בשנת 1902 במשך שמונה חודשים על ידי רוברט קולדווי (Robert Koldewey) ופרידריך דליטש מהחברה האוריינטלית הגרמנית (Deutsche Orient-Gesellschaft). הם חפרו שלוש שכבות של שרידי מבני מגורים בנויים היטב מתקופת אור 3 המאה ה-21 לפנה"ס. בנוסף, כללו הממצאים שלהם מאות לוחות חרס מהתקופה שקדמה לסרגון מאכד (המאה ה-24 לפנה"ס), שהועברו בהמשך למוזיאון בברלין ולמוזיאון לארכאולוגיה באיסטנבול. החפירה שלהם נערכה על ידי יצירת שוחות לאורך ורוחב התלוליות, ללא הקפדה על חפירה סטרטיגרפית מתאימה.
נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 16
נבחרת ישראל בכדורגל עד גיל 16 (נקראת על ידי ההתאחדות גם בשם נבחרת נערים ב') מייצגת את ישראל בטורנירי כדורגל בינלאומיים לשחקנים עד גיל 16. הנבחרת מנוהלת על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל שמשתייכת לאופ"א ולפיפ"א. עד 2001 הייתה הנבחרת מכונה "נבחרת הנערים" של ישראל והייתה משתתפת בטורנירים בינלאומיים בכירים שהיו קיימים עבור שכבת הגיל הזו. מ-2002 הפכו הטורנירים הבכירים להיות עבור שכבת "עד גיל 17", ומאז נבחרת הנערים של ישראל היא עד גיל 17.
לאורך שנותיה השתתפה הנבחרת שבע פעמים בטורניר הגמר של אליפות אירופה. והישג השיא של הנבחרת היה ב-1996, כאשר זכתה במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 16 שנערכה באוסטריה.
כיום הנבחרת עד גיל 16 משחקת בעיקר משחקי ידידות, טורנירי פיתוח, טורנירי ידידות וטורנירי חורף לשכבת הגיל, ומשתתפת גם בין היתר במכביה לשכבת הגיל הזו, ובעיקר מהווה נבחרת מעבר לנבחרת עד גיל 17 שמתחרה בטורנירים הבינלאומיים הבכירים. מאמן הנבחרת ממונה על ידי ההתאחדות לכדורגל בישראל.
היסטוריה
נבחרת ישראל השתתפה לראשונה בטורניר המוקדמות של אליפות אירופה עד גיל 16 באליפות של 1987. היא פגשה את נבחרת בלגיה לשני משחקים בשיטת בית-חוץ, והעפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר הגמר, לאחר ניצחון 0–1 במשחק הראשון ו-0–2 בגומלין. בטורניר הגמר, שנערך באיטליה, היא הוגרלה בשלב הבתים יחד עם נבחרות טורקיה, יוון ודנמרק, וסיימה במקום האחרון בביתה עם שתי תוצאות תיקו והפסד.
הפעם הבאה שבה ישראל השתתפה בטורניר המוקדמות הייתה כעבור שנתיים, באליפות של 1989. הפעם היא לא הצליחה להעפיל לטורניר הגמר, לאחר תיקו 1-1 במשחק הראשון מול הולנד, והפסד 2-0 במשחק הגומלין.
במוקדמות האליפות של 1991 היא הוגרלה לבית בין שלוש נבחרות, יחד עם ברית המועצות והונגריה, וסיימה במקום השני בבית, שוב ללא הצלחה להעפיל לאליפות.
אליפות אירופה לנערים של 1992, שנערכה בגרמניה, הייתה הפעם השנייה שבה ישראל הצליחה להעפיל לטורניר הגמר. בסיבוב המוקדמות, מול טורקיה, היא הפסידה 1-0 במשחק הראשון, אך ניצחה 0–2 במשחק הגומלין. במשחק הראשון בשלב הבתים של האליפות, מול הונגריה, השיגה ישראל ניצחון בתוצאה 2–3, שהיה הניצחון הראשון בהיסטוריית השתתפויותיה בטורנירי הגמר. עם זאת, היא לא הצליחה להעפיל לחצי גמר האליפות לאחר שסיימה במקום השלישי בלבד בביתה.
באליפות של 1993 ישראל לא הצליחה לעבור את המוקדמות, בשל הפסד לצ'כוסלובקיה. במוקדמות של 1994 היא הוגרלה לבית בין שלוש נבחרות, שכלל גם את ספרד ושוודיה, ולא הצליחה להעפיל לאחר שסיימה במקום האחרון. החל מ-1995 כל בתי המוקדמות כללו שלוש נבחרות, וגם בפעם זו ישראל לא הצליחה להעפיל.
אליפות אירופה לנערים 1996, שנערכה באוסטריה, הייתה המוצלחת ביותר בתולדות הנבחרת. בטורניר המוקדמות היא הוגרלה יחד עם הונגריה ואיטליה, ולאחר שסיימה במקום הראשון בבית, העפילה בפעם השלישית שלה לטורניר הגמר. בשלב הבתים של טורניר הגמר, בו היא הוגרלה נגד אנגליה, טורקיה וסלובקיה, היא סיימה במקום הראשון בביתה עם מאזן של שני ניצחונות והפסד, כשההיא מקדימה את אנגליה. בעקבות כך, עברה הנבחרת לראשונה את שלב הבתים. ברבע הגמר, מול גרמניה, ישראל ניצחה בתוצאה 2–3 לאחר הארכה. היא המשיכה לחצי גמר האליפות, שם הפסידה 1-0 לנבחרתה של צרפת. במשחק על המקום השלישי ניצחה ישראל את יוון 2-3. נבחרת הנערים של ישראל מעולם לא הצליחה לשוב על הישג זה.
בטורניר המוקדמות של האליפות של 1997, הביסה ישראל במשחקה הראשון את יוגוסלביה בתוצאה 1–5. במשחקה השני היא ניצחה 0–1 את אלבניה והעפילה בפעם השנייה ברציפות לטורניר הגמר, אך הפעם סיימה בו במקום האחרון בשלב הבתים. באליפות של 1998 היא העפילה שוב לטורניר הגמר וגם עברה את שלב הבתים לאחר שסיימה במקום הראשון בביתה, מעל קרואטיה, אוקראינה ורוסיה, אך ברבע הגמר הפסידה 4-1 לפורטוגל.
בטורניר המוקדמות של אליפות אירופה 1999 גברה ישראל על נבחרותיהן של טורקיה ואירלנד, והשיגה העפלה רביעית ברציפות לאליפות. בשלב הבתים של הטורניר היא סיימה במקום השני והעפילה לרבע הגמר, שם הפסידה בתוצאה גבוהה של 5-1 לספרד.
בשנת 2000 התקיימה לראשונה אליפות אירופה לנערים בישראל, ומשום כך השתתפה הנבחרת אוטומטית בטורניר הגמר. בשלב הבתים של הטורניר היא הוגרלה מול נבחרות גרמניה, הולנד והונגריה, וסיימה במקום האחרון עם נקודה אחת. ב-2001 ישראל לא הצליחה כלל להעפיל לאליפות.
בהמשך בעקבות הקמת נבחרת ישראל עד גיל 17 והפיכתה ל"נבחרת הנערים", הפסיקה נבחרת זו את פעילותה לתקופה מסוימת. בהמשך השתתפה הנבחרת במשחקי ידידות ב-2008 ובטורניר "אירופה מאוחדת" ובמכביה ה-18 בשנת 2009. ב-2010 ו-2011 השתתפה בטורניר החורף עד גיל 16. בהמשך השתתפה במספר טורנירי פיתוח קטנים, טורנירי ידידות, ובמשחקי ידידות, בהם היא מתמודדת עד היום.
שחקנים בולטים
{| width="90%"
ג'ון בירד (שחקן)
ג'ון בירד (באנגלית: John Bird; 22 בנובמבר 1936 – 24 בדצמבר 2022) היה שחקן, סאטיריקן, וקומיקאי אנגלי. ידוע בעיקר מעבודתו עם ג'ון פורצ'ן.
ביוגרפיה
ג'ון בירד נולד בבולוול שבנוטינגהאם, אנגליה. הוא למד בבית הספר High Pavement Grammar School בנוטינגהאם. כשלמד בקינגס קולג' שבקיימברידג' הכיר בירד את ג'ון פורצ'ן.
בירד התפרסם בתקופת שגשוג הסאטירות בטלוויזיה בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא הופיע בקומדיה "That Was The Week That Was" שנקשרה בשמו. נד שרין הועיד אותו לתפקיד של דייוויד פרוסט, אבל לבסוף הופיע בתפקיד אחר. עוד הופיע בתוכניות טלוויזיה כגון, וב-My Father Knew Lloyd George, ו-The Secret Policeman's Other Ball.
בירד שיחק גם בתפקידים קומיים בסדרות טלוויזיה ובסרטי קולנוע כגון "A Dandy in Aspic" (מ-1968), "30 Is a Dangerous Age", "סינתיה" (1968), "This, That and the Other" (מ-1969), "Take A Girl Like You" (מ-1970), "ג'ברווקי" (1977), "תמיסת שבעת האחוזים" (1976), ו-"Yellow Pages" (מ-1988). בשנות השבעים של המאה העשרים, כשאידי אמין היה בשיא פרסומו, כיכב בירד בהקלטות של "אוסף השידורים של אידי אמין" המבוססים על הטורים שפרסם אלן קורן בשבועון פאנץ'.
ב-1975 לוהק בירד לתפקיד מר רמברנדט שתואר כ"בנו של ואן גוך, וגם מהגר לא חוקי [פקיסטני]", בסיטקום "The Melting Pot". את הסיטקום כתבו ספייק מיליגן וניל שאנד, אבל הוא בוטל אחרי שידור של פרק אחד בלבד. בירד, בפנים מושחרות, גילם ראש שבט אפריקאי בפרסומת עבור סיגריות Benson & Hedges.
ב-1979 שיחק בירד בתפקיד ריימונד, בחור לחוץ ומגמגם, במחזה "Blue Remembered Hills" מאת דניס פוטר. הוא גילם את מנהל התיאטרון המלכותי הלאומי בפרק בקומדיית המצבים של ה-BBC "כן, אדוני ראש הממשלה" ששודרה ב-1988. בשנים 1989 ו-1990 הופיע לצדה של האנה גורדון ב-16 פרקים של הסיטקום "Joint Account".
מאיה ומיגל
תקציר העלילה
מאיה היא ילדה סקרנית שמנסה לסדר את חיי סובביה ולפעמים גוררת את אחיה מיגל להרפתקאות, במהלך כל פרק יש בעיה, אבל מאיה ומיגל פותרים את הבעיה הזו בעזרת עזרה מחברים, הדמיות מדברות בכמה שפות ספרדיות שהם נמצאים באמריקה.
ג'ון בירד (שחקן)
ביוגרפיה
מ-1981 עד 1984 הופיע בירד בתפקיד מר המפרי אטקינס אביה של מרמלדה אטקינס (בגילומה של שארלוט קולמן) בתוכניות הילדים של טלוויזיית ת'יימז. בדמות זו התחבב על דור חדש של צופים צעירים.
בירד כיכב בתפקיד הבריסטר ג'ון פולר-קארפ בסיטקום "Chambers" גם ברדיו וגם בטלוויזיה. עוד כיכב בסדרה "יחצנים מסוכנים" לצדו של סטיבן פריי. בירד כיכב בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה שונות, בהן בפרק "The Three Gamblers" של הסדרה "ג'ונתן קריק" בתפקיד מפקח משטרה.
בבריטניה מוכר בירד בעיקר על עבודתו עם ג'ון פורצ'ן ורורי ברמנר בתוכנית "Bremner, Bird and Fortune" שזכתה בפרסים אחדים. בסדרת המערכונים "The Long Johns" עם ג'ון פורצ'ן, אחד מהם ראיין את השני בדמות של אישיות בכירה, פוליטיקאי, איש עסקים או יועץ, שנקרא תמיד ג'ורג' פאר. באחד המערכונים האלה "The Last Laugh" ששודר ב-14 באוקטובר 2007, הם קיבלו קרדיט על כך שהיו הראשונים לחזות את חומרת המשבר הכלכלי העולמי (2008).
התנועה לפירוק המשטרה
במהלך ההפגנות בעד ג'ורג' פלויד, "חיי שחורים חשובים" ופעילים אחרים השתמשו בביטוי "Defund the police" כדי לקרוא להפחתת תקציבי המשטרה, להאציל אחריות מסוימת של המשטרה לארגונים אחרים או לבטל את כוחות המשטרה לחלוטין. חלק מההצעות הללו כללו הפניית כספים שנועדו למשטרה להשקיע מחדש בשירותי הקהילה במקום זאת. הביטוי " דפקו את המשטרה" (Fuck the Police), שלדברי החוקרים דייוויד קורייה וטיילר וול "התגלה כמוטו הלא רשמי" במהלך מהומות רודני קינג, מובן לעיתים כקריאה לביטול המשטרה. ביטול המשטרה מתבסס על העיקרון הבסיסי לפיו המשטרה כפי שהיא קיימת בחברה מזיקה לאנשים ולכן יש לבטלה. פעילי תנועת ביטול המשטרה פועלים נגד רפורמיסטים שכפי שקורייה וול מתארים, "מסרבים אפילו לשקול שעולם ללא משטרה ורכוש פרטי עשוי למעשה להיות עולם בטוח ודמוקרטי יותר מזה שאנחנו מכירים כיום [ולעולם] לא נמאס לספר לקהילות עניות, הסובלות באופן שוטף על ידי המשטרה, פשוט להתאזר בסבלנות, לעקוב אחר הוראות המשטרה ולעבוד קשה כדי להימלט מהגטו." לטענת קורייה ו-וול "בין אם דטרויט בשנת 1967 או פרגוסון בשנת 2014, תנועות מרדניות של עניים שחורים ואנשים שחורים יודעים כי רפורמה במשטרה תמיד מובילה ליותר הפללה, הטרדה, מאסר, לאחר שהמשטרה הרגה בקהילותיהם." כפי שתואר על ידי ג'יימס בולדווין, "הקריאות האדוקות 'לכבד את החוק', שתמיד נשמעו מאזרחים בולטים בכל פעם שהגטו התפוצץ, הן כה מגונות." בולדווין טען עמדה אנטי-רפורמיסטית, וציין שהעוני ואלימות המשטרה ביישובים השחורים יימשכו "לא משנה כמה נאומים ליברליים יתקיימו, לא משנה כמה מאמרי מערכת נכתבים, לא משנה כמה ועדות לזכויות האזרח מוקמות."
אנשי התנועה לביטול המשטרה מבינים כי השיטור בארצות הברית מושרש בקולוניאליזם ועבדות ולכן לא ניתן לבצע בה רפורמה. כפי שסיכמו מאהש נלה וגראמה ניומן: "בעיות שיטור רבות הציקו את הערים החדשות של אמריקה. הם כללו שליטה במעמדות מסוימים, כולל עבדים ואינדיאנים; שמירה על הסדר; ויסות משימות ייעודיות כמו מכירה בשוק, משלוח סחורות, ייצור לחם, אריזת סחורות לייצוא; שמירה על בריאות ותברואה; הבטחת שימוש מסודר ברחובות על ידי כלי רכב; בקרה על משקאות חריפים; שליטה על הימורים; בקרה על נשק; ניהול מזיקים ובעלי חיים אחרים." השיטור המוקדם באמריקה לא קשור כמעט לאכיפת חוק "ובוצע על ידי קבוצות של "אזרחים מתנדבים ששירתו בסיורי עבדים או במשמרות לילה", כפי שהוקלטו על ידי ויקטור קפלר ולארי גיינס. ארגוני משטרה מודרניים בארצות הברית פותחו משירותי עבדים מוקדמים ומשמרות לילה. לדוגמה, "מתיישבים בניו-אינגלנד מינו סיורי אינדיאנים שהפכו למשטרת ילידים אמריקנים", ואילו "בשנת 1704 פיתחה המושבה של קרוליינה את סיירת העבדים הראשונה של האומה" וארגנו קבוצות אשר ימשיכו להתקיים במדינות הדרום והצפון.
ביטול המשטרה ומערכת בתי הסוהר מוכר על ידי אנשי התנועה לביטול המשטרה כ"לא מטרה סופית, מכיוון שמשטרה ובתי כלא שוכנים בליבה של המדינה הקפיטליסטית, שתמיד מתפתחת, מסתגלת ומשחזרת את עצמה בתגובה להתנגדות ולהחמרה." לדברי לואיס פרננדז, פרופסור לקרימינולוגיה, "כשאתה שואל את השאלה 'מה הן החלופות לשיטור?' שאל 'מה הן החלופות לקפיטליזם?' " פרננדס מזהה כי "תפקידה של המשטרה הוא לשמור על הסדר החברתי הקפיטליסטי, לשמור על הסדר החברתי כך שהאנשים הספציפיים שיש להם כוח יוכלו לעשות את עסקיהם עם הכי פחות הפרעה... אפשרית." ביטול המשטרה בארצות הברית משולב אפוא מטבעו עם ביטול הסדר הקפיטליסטי הגזעי. ג'ושוע בריונד במאמר של מכון המפטון כתב, "מוות שחור הוא הכרח לקפיטליזם גזעי והמוסדות (כמו שיטור ובתי כלא) שקיימים כדי לקיים אותו." כתוצאה מכך מסיק בריונד ש"הפתרון הריאליסטי היחיד למציאות בה טרור, אלימות ומוות נגד שחורים, הוא ביטול."
אנשי תנועת ביטול המשטרה רואים בביטול תהליך של פירוז ופירוק המשטרה ומעבר לחברה ללא משטרה. תהליך כזה עשוי ללבוש מספר צורות, כמו לערער ישירות על הלגיטימיות והתפקידים של המשטרה בחברה, התנגדות לניסיונות ליברליים לשתף פעולה, לשלב או ליישב את המטרה הבלתי מתפשרת לביטול המשטרה ולעסוק בפרקטיקות שמערערות את סמכותה של המשטרה, כגון ביטול המשטרה.
ביטול המשטרה, בדומה לביטול הכלא, ממוסגר לרוב כמעשה בלתי נתפס או כ"חלום רחוק" על ידי מי שהשקיעו בתחזוקת המשטרה ובתי הכלא כמוסדות בחברה. בניגוד לעמדה זו, פעילים ואחרים הסבירו כיצד אנשים מאמצים נקודת מבט שמבטלת את השיטור בחיי היומיום שלהם. אנדראה ריצ'י הסביר כיצד "אנשים מתנהגים כל הזמן בפוליטיקה מבטלת, מבלי שהם יודעים זאת בפועל." ריצ'י הציג את הדוגמה הבאה כדי להמחיש נקודה זו: "אתה והחבר שלך נמצאים בבר. חבר שלך נסע לשם. החבר שלך רוצה לנסוע הביתה. האם אתה מתקשר לשוטרים או שאתה אומר 'לא, אני אסיע אותך הביתה; אני אתקשר למונית; אני אקח את המפתחות שלך?" טורמלין מציין שזו דוגמה ל"ביטול בתהליך", מכיוון ש"אנשים לא קוראים כל הזמן לשוטרים על חבריהם כדי למנוע מהם נהיגה בשכרות; אנשים מוצאים דרכים ייחודיות ויצירתיות לגרום לחברים שלהם לא לנהוג בזמן שהם שיכורים."
בתגובה, עורך הדין והפעיל דין ספייד אומר כי "זה נראה כמו חלק גדול מדוגמה שכזו, הוא ההבדל בין איך שאנחנו מרגישים כלפי מישהו שאנחנו מכירים - כמו שאתה עומד לבצע פשע, אתה עומד להיכנס למכונית ולנהוג בשכרות, אבל מעולם לא עולה בדעתי שעליי להתקשר אליכם לשוטרים, מכיוון שאני לא רואה בכם כאדם חד פעמי, אני מכיר אתכם - לעומת, [תרחיש שבו] יש זרים ברכבת התחתית ומישהו עושה שמישהו לא אוהב ובמקום להבין מה קורה או [לחקור] האם ניתן להפסיק את זה, האם זה יכול להיות פחות מזיק, או שאנשים יכולים לטפל בו, יש סוג של תגובה מיידית לגרום לזה "בעיה של המשטרה." הפעיל דין ספייד מצטט שזה קורה גם בגלל הדרכים בהן "אנשים מנוכרים זה לזה בתרבות שלנו", מה שהפך את זה "לא בסדר" מבחינה חברתית "להתחבר ולנסות להבין איך לפתור את הבעיה" יחד.
איזה תענוג היה להם
איזה תענוג היה להם (באנגלית: The Fun They Had) הוא סיפור מדע בדיוני קצר שנכתב בידי אייזיק אסימוב בשנת 1951. הסיפור תורגם לעברית בשנת 1956 בעיתון "דבר לילדים" בשם " כמה טוב היה להם", בשנת 1976 בקובץ גדול ורחב הוא העולם, בשנת 2009 בכתבי אייזק אסימוב חלק ראשון בשם "ההנאה שלהם", ושוב בשנת 2017 במגזין עיניים גיליון 197 תחת השם "הַכֵּיף שֶהָיָה לָהֶם".
הסיפור מכיל מסרים על היתרונות שבחינוך המשותף בבתי ספר, ופורסם במקומות רבים, גם כאלו שאינם קשורים למדע בדיוני. הוא הופיע במקראה הישראלית לבתי ספר יסודיים 'פתחו את השער'.
עלילה
הסיפור מתרחש בעתיד, בזמן שילדים לומדים בביתם בעזרת מחשבים. ילד בשם טומי מוצא בעליית הגג ספר מודפס המספר על בתי ספר של פעם - עם כיתות ומורים. הוא וחברתו מרג'י מעיינים בספר ומשוחחים על כמה נחמד זה ללמוד ממורה אנושי, ו"איזה תענוג היה להם", לילדי בית הספר בעבר הרחוק.
רכס סטאוורצי
רכס סטאוורצי או רכס סטאוורסקי (באנגלית: Stavertsi Ridge; בבולגרית: Ставерски хребет) הוא רכס הרים מכוסה קרח בחצי האי אלבנה, באי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
שיא גובהו של הרכס (הר קאבזה) מתנשא לגובה של 1,150 מטרים מעל פני הים.
אורכו של הרכס 11 ק"מ בכיוון מזרח-מערב ו-4.7 ק"מ בכיוון צפון-דרום.
אוכף ויאמאטה מחבר את הרכס להרי סטריבוג שממערב לו.
הרכס מתנשא מעל קרחון פארה שמצפון-מערב לרכס.
קרחון צ'ומרנה מנקז את המורדות הצפוניים של הרכס; וקרחון גריגורוב מנקז את המדרונות הדרומיים של הרכס.
מיפוי הרכס
הרכס מופה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1980 ושוב בשנת 2008.
מקור השם
הרכס נקרא על שם הכפר סטברצי שבצפון בולגריה.
סרוושקה
סרוושקה (בהונגרית: Szarvaskő) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
בשנת 1985 סופח הכפר לאגר ובשנת 2002 חזר הכפר להיות רשות עצמאית.
בשנת 1880 חיו בסרוושקה 6 יהודים ובשנת 1910 חיו בו 3 יהודים בלבד. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
סיימון באז
ילדות והפיכה לפקח, עליית הצבא השלישי וזעמו של הפקח הראשון
סיימון באז גדל בדירבורן, מישיגן, ובשל מוצאם הלבנוני, הוא ואחותו עברו בריונות ונידוי חברתי בבית ספרם בשל פיגועי 11 בספטמבר 2001. בבגרותו, סיימון רכש תואר בהנדסה, והחל לעבוד במפעל לייצור מכוניות. סיימון פוטר מעבודתו בעקבות המשבר הכלכלי בדטרויט שגרם לסגירת המפעל שבו עבד, והחל לעסוק במרוצי רחוב בלתי חוקיים, אשר אחד מהם גרם לנפילתו לתרדמת של גיסו. הוא הפסיק לעסוק במרוצים והחל לגנוב מכוניות ולמכור את חלקיהן מחדש, ויום אחד גנב ואן והתגלה בידי רשויות החוק. במרדף מרשויות החוק, הוא גילה כי בוואן מוטמנת פצצה, והסיעו לתוך המפעל הנטוש שבו עבד. לאחר הפיצוץ, רשויות החוק לכדו את סיימון והאשימו אותו בביצוע פיגוע טרור בשל מוצאו. בשעת החקירה, טבעת הכוח המשולבת של חברי חיל הפקחים הירוקים האל ג'ורדן וסינסטרו בוחרת את סיימון למארחה החדש (זאת לאחר שג'ורדן וסינסטרו נחשבו למתים לאחר שהותקפו בידי שומרי היקום). סיימון נמלט מהמקום, וסוכני הרשויות הפדרליים מסרו על כך לאמנדה וולר שיצרה קשר עם סייבורג, חבר ליגת הצדק. הוא בתורו יידע את שאר חברי הליגה ובאטמן האם מישהו יצר קשר עם האל ג'ורדן. סיימון, הנחוש בדעתו לטהר את שמו ולמנוע את פלישתו של "צבא שלישי", נתקל בליגת הצדק ומואשם בחטיפתו של ג'ורדן. הוא מסרב להילחם בהם, אך כאשר באטמן מנסה להסיר ממנו את הטבעת, מנגנון ההגנה שבה מונע ממנו לעשות זאת והוא בורח. הוא מתאחד עם אחותו, והם מחליטים לצאת למסע לטיהור שמו הטוב.
לאחר שהתחקו על מקור הפצצה, הצבא השלישי תקף את המקום והרגו את הנוכחים, מלבד סיימון ואחותו שהתחבאו במרתף. לאחר שה-FBI שיגר פצצות על המקום, פקח ירוק בשם ב'דג הופיע ושאל היכן האל ג'ורדן. ב'דג לקח את סיימון למיקום מרוחק, ושם הם פיצחו את המסרים החבויים בתוך טבעת הכוח המשולבת. ג'ורדן אמר כי שומרי היקום השתגעו, והחליטו להחליף את חיל הפקחים הירוקים ב"צבא השלישי" שלהם, וכי מטרתם להשתלט על היקום. סינסטרו אמר כי הוא בחר בסיימון במכוון, וזאת כי הוא דומה לו בכך שהוא יעשה הכל כדי להשיג את מטרותיו ומסוגל להתגבר על כל פחד שהוא, ואמר כי הוא רוצה שסיימון ישמיד את שומרי היקום. לאחר שלמד איך להטעין את טבעת הכוח שלו והעיר את גיסו מתרדמתו, סיימון המריא עם ב'דג והם יצאו להציל את גאי גרדנר משבי הצבא השלישי. לאחר שהביסו את חברי הצבא השלישי שהוצבו לשמור על גרדנר, הם מתכננים תוכנית בירח, וחוברים לשאר הפקחים הירוקים הנותרים בכוכב הלכת אואה נגד שומרי היקום והצבא השלישי. בתחילת הקרב, סיימון וב'דג נכנסים לחדר הצללים, שם הם נתקלים ביד השחורה.
בחדר הצללים, סיימון וב'דג מבחינים כי היד השחורה כולא את השומרים הטמפלרים. קרב מתפתח בין סיימון ליד השחורה, אשר שואב את סיימון לתוך טבעת הכוח השחורה שלו כאשר דעתו מוסחת. הוא נפגש עם ג'ורדן, סינסטרו ופקחים ירוקים נוספים, אשר אומרים לו כי הוא נמצא באזור המת. לאחר שג'ורדן אמר כי סיימון לא מת היות שטבעתו עדיין זורחת, סינסטרו תוקף את סיימון בניסיון להשיג את הטבעת אך נורה באופן אנוש בידי אקדחו של סיימון. כאשר ב'דג והשומרים הטמפלרים מנסים להחזיר את סיימון לממלכת החיים, הטבעת של סיימון מתפצלת לשניים לאחר שהיא חשה בנוכחותו של ג'ורדן, אם כי סינסטרו הוא זה שמשיג את הטבעת. סיימון וסינסטרו חוזרים לחדר הצללים, בעוד ג'ורדן נשאר מאחור והיד השחורה נשאב לתוך האזור המת. סינסטרו מאיים על סיימון, ב'דג והשומרים הטמפלרים ודורש לדעת איפה הפקח הראשון - הישות הראשונה ביקום שענדה טבעת כוח, שנכלאה בידי שומרי היקום והשתחררה בעקבות הקרב נגד שומרי היקום והצבא השלישי, וכעת נחושה לעצב את היקום מחדש - ומשתגר מהמקום לאחר שהם מנסים להסביר לו כי הם בעלי ברית. סיימון וב'דג עדים כאשר סינסטרו, אשר נעשה לפקח צהוב פעם נוספת. תוקף את כוכבת הספיר קרול פריס ואת הפקח הלבן קייל ריינר. סיימון וב'דג מביסים אותו בעזרת טבעת הכוח הלבנה של קייל ריינר, והם יוצאים להביס את הפקח הראשון. הם חוברים לחיל הפקחים הירוקים, ג'ורדן, חיל הפקחים הכחולים, שבט אינדיגו, חיל הפקחים האדומים, חיל כוכבות הספיר ולסוכן הכתום ומביסים את הפקח הראשון וחיל הפקחים השחורים.
ליגת הצדק של אמריקה, גרין לנטרן של כדור הארץ, לידה מחדש
במהלך אירועי חידוש הכותרים "לידה מחדש", סיימון והפקחית הירוקה ג'סיקה קרוז מוזעקים בידי טבעות הכוח שלהם לזירת אירוע, שם הם מובסים בידי ציידי אדם. האירוע מתגלה כמבחן שנערך להם בידי האל ג'ורדן, אשר נועד לקבוע האם הם כשירים להגן על כדור הארץ בלעדיו. הוא ממזג את סוללות הכוח שלהם, וזאת כדי שיוכלו לעבוד ביחד. הוא מעניק להם חברות רשמית בליגת הצדק, וזאת כדי שיוכלו להתאמן גם עם גיבורי-על נוספים.
פלייטקרפוס
פלייטקרפוס (שם מדעי: Platecarpus; מילולית: "מפרק שטוח") הוא סוג זוחל ימי קדום מתקופת הקרטיקון ששיך למשפחת המוזאזאוריים.
מאפיינים
המאובנים שלו נמצאו בארצות הברית, צפון אפריקה ובלגיה.
יצור זה הגיע לאורך משוער של 4.3 מטר והיה בעל סנפירים ארוכים, לסת מוארכת מלאה שיניים חדות וזנב בעל חוליות רבות. מראהו הזכיר מעט לטאת כוח גדולה ובעלת סנפירים. היצור נע במים בדומה לכמה כרישים. בעבר סברו שהוא נע כמו צלופח גדול בתנועות איטיות. כמו שאר המוזאזאורים הוא לא היה יכול לעלות ליבשה וייתכן שהשריץ צאצאים מפותחים במים.
בתרבות
זוחל ימי זה הופיע בסרט מפלצות ים ובסדרה פלאווורלד.
מלכודת אצבעות סינית
מלכודת אצבעות סינית (ידועה גם בשם פאזל אצבעות סיני, אזיק אצבע סינית, אזיקים סיניים ושמות דומים נוספים) היא צעצוע מתיחות המשמש למתיחת ילדים ומבוגרים תמימים. מלכודת האצבעות היא חידה פשוטה אשר לוכדת את אצבעותיו של הקרבן (לעיתים קרובות האצבעות המורות) בשני קצוות גליל קטן השזור מבמבוק. התגובה הראשונית של הקרבן היא למשוך את אצבעותיו החוצה, אלא שמשיכה שכזו רק מהדקת את המלכודת. הדרך להשתחרר מהמלכודת היא על ידי דחיפת קצות המלכודת לכיוון האמצע, כך שהפתחים יגדלו וממילא ישתחררו האצבעות. גרסה חד-צדדית, שנמכרה בשם "מלכודת חברה" (Girlfriend Trap), הייתה זמינה לפחות מאז 1870, אז נקראה בשם "Mädchenfänger" (בגרמנית: לוכד נערות).
מבנה
ההידוק של המלכודת הוא תוצאה מהמבנה של צמה גלילית סלילית (בדרך כלל דו-גידית): משיכת הצמה כולה מאריכה ומֵצֵרה אותה, על ידי צמצום הזווית בין חוטי השתי והערב בנקודות המגע ביניהם, בדומה לפעולתו של פנטוגרף, אך הדבר מקטין את ההיקף הכללי. ככל שהמלכודת נמשכת לאורכה, כך מתכווץ היקפה, והיא מתהדקת על מה שבתוכה. מבנה זהה משמש גם בתהליכים מיוחדים בתעשיית הטקסטיל, מאחז הכבלים של ויויין קלמס, מכבשי פירות ארוגים באינדונזיה ועל ידי דייגי פתיונות.
מלכודות אצבעות סיניות אינן מיועדות לשימוש כמכשירי ריסון (כגון אזיקים), שכן קרבנות חזקים של המתיחה עלולים למתוח את המלכודת מעבר לגבולותיה ולשבור את רצועות הבמבוק תוך כדי משיכה החוצה במטרה לשחרר את אצבעותיהם.
גרסאות
וריאנט אחד למלכודת האצבעות הסינית משמש באורתופדיה: הוא מאפשר מתן לחץ אחיד לאצבעות המטופלים ובאותו הזמן מקבע את הפרקים - והיא משמשת למטרה דומה כמכשיר מתיחה. את המכשיר פותח בשנת 1870 באוסטריה, כאשר ד"ר שטיינברגר, רופא שיניים במוסד על-שם רודולף (Rudolfspital, ) בווינה, דיווח על גילוי תלמידו שְׁמָאל (Schmall), שקיבל את הרעיון להשתמש ב"לוכד הנערות" להארכת אצבעות וזרועות. העיקרון הותאם לשימוש בחדר הניתוח, וכבר בשנת 1873 כונה "צמת ההארכה של שׁמָאל" (בגרמנית, "Schmall'sches Extensionsgeflecht").
ג'ון היינס (מושל איידהו)
ביוגרפיה
ג'ון היינס נולד במחוז ג'ספר שבאיווה, כבנם של אייזק ל. היינס, קווייקרי, ושל אלייזה (לבית בושונג) היינס, חברת כנסיית המשיח. הוא השלים שלוש שנות לימוד באוניברסיטת ויליאם פן באיווה לפני שפרש מלימודיו שם בשל בעיות בריאות. ב-1883 הוא נשא לאישה את מרי סיימונס, בת לכומר קווייקרי.
עד 1885 עבד היינס כפקיד בנק בפריינד, נברסקה. לאחר מכן הוא עבר לריצ'פילד, קנזס, שם הוא הצליח מאוד בעסקי נדל"ן. הוא גם שימש כעוזר פקיד בית המשפט של מחוז מורטון שבקנזס, ונבחר כרשם המקרקעין. ב-1890 הקים היינס עסק לנדל"ן יחד עם כמה שותפים בבויסי. בשנים 1907–1909 היא כיהן כראש עיריית בויסי. היינס נבחר כמושל איידהו וכיהן בתפקיד בשנים 1913–1915. במהלך תקופת כהונתו כמושל הוא הטיל וטו על חוק לפיצויי עובדים, והוקמה מועצת החינוך המדינתית. לאחר תום תקופת כהונתו כמושל הוא לא התמודד בבחירות לכהונה שנייה, ושב לעיסוקיו בנדל"ן.
מלכודת אצבעות סינית
השפעה תרבותית
מלכודת האצבעות הסינית היא גם מטפורה נפוצה לבעיה שניתן להתגבר עליה על ידי הרפיה, דהיינו: יש בעיות שכדי לפתור אותן צריך לא להתאמץ יותר מדי; לדוגמה, בתרפיית קבלה ומחויבות. הצעצוע שימש בסרטים וסדרות טלוויזיה רבים, כמו:
ג'ון היינס (מושל איידהו)
ביוגרפיה
ג'ון היינס נפטר בבויסי ב-4 ביוני 1917. הוא נטמן בבית הקברות מוריס היל שבעיר.
מלכודת אצבעות סינית
השפעה תרבותית
המלכודת הופיעה גם בסדרת הספרים "גיבורי האולימפוס" של ריק ריירדן, ובמיוחד בספר "אות אתנה", שם הבדיחה משמשת מקור להומור ואף חלק מפתרון התעלומה בשיא.
נקודת גרינל
נקודת גרינל (באנגלית: Grinnell Point) היא שלוחה הררית בשטח הפארק הלאומי גליישר, ברכס לואיס, המהווה חלק מהרי הרוקי, במחוז גליישר שבמדינת מונטנה שבארצות הברית.
גאוגרפיה
נקודת גרינל היא שלוחה של הר גרינל, הממוקם 0.34 קילומטרים מערבית - דרומית-מערבית לנקודה.
גובהה של הנקודה 2,316 מטרים מעל פני הים
נקודת גרינל היא ההר ה-1,227 בגובהו במדינת מונטנה, וההר ה-14,502 בגובהו בארצות הברית.
בשל יופייה של השלוחה, ובעיקר בשל מיקומו הבולט בסמוך ממערב לאגם סוויפטקרנט, שמעליו נקודת גרינל מתנשאת, וכן בשל מיקומו למול מלון מני גליישר, השלוחה היא ההר המצולם ביותר בפארק הלאומי גליישר.
בשל מיקומו הבולט, הנקודה מזוהה לרוב, בטעות, כהר גרינל.
מקור השם
נקודת גרינל נקראת על שמו של ההיסטוריון, האנתרופולוג וחוקר הטבע, ג'ורג' בירד גרינל (George Bird Grinnell), אשר יזם את הקמת הפארק הלאומי גליישר.
לקריאה נוספת
• Best Backpacking Trips in Montana, Wyoming, and Colorado, Best Backpacking Trips in Montana, Wyoming, and Colorado, P 22
עתודה (צבא)
עתודה היא יחידה צבאית או משאב צבאי שמטרתם הארכת הקרב או חידושו וכן היערכות לבלתי צפוי. העתודה מאפשרת למפקד חופש פעולה וגמישות בניהול המשך הקרב בשל נגישותה המיידית אל גזרות שונות בהן מתקיים הקרב. העתודה קיימת ברמה הטקטית וברמה האסטרטגית.
העתודה משמשת הן בקרבות הגנה והן בקרבות התקפה. מחד, כוח העתודה יכול להצטרף אל כוח שמצוי בעמדת נחיתות בקרב, זקוק לתגבור או שזקוק לחילוץ. מאידך, כוח העתודה יכול לשמש לניצול הצלחה בגזרה שבה הצד שכנגד הוכרע או עומד על סף הכרעה (למשל כאשר נפרצים בו קווי ההגנה של היריב), או לשמש להרחבת חזית הלחימה לגזרה חדשה, אם ליריב לא נותרו כוחות עתודה משלו להגן עליה.
הקצאת חיילים לעתודה מקובלת מאז העת העתיקה, בקרב צבאות רבים. בצבא הרומי נעשה שימוש קבוע בעתודה - חלקים מהלגיון היו נשארים מחוץ למעגל הלוחמה והשתמשו בו ברגע הקריטי של הקרב כדי להנחית מכה מוחצת. לא כל העמים נהגו כך כי הקצאת חיילים לעתודה מקצרת את קו החזית ולכן מגדילה את סיכון האיגוף. בימי הביניים באירופה פעמים רבות לא הפרישו כוחות לעתודה, אך בעת החדשה המוקדמת הפך הדבר לשגרה. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות פעמים רבות הייתה העתודה המפתח לניצחון בקרב. עתודה המשיכה לשמור על חשיבותה הטקטית במלחמות המאה ה-20.
יעילות העתודה נובעת מהעובדה שיתר החיילים המעורבים בלוחמה המיידית אינם זמינים להתקפה נוספת או להגשת סיוע. הם עסוקים בטיפול באויב המיידי שנמצא מולם. ייתכן אומנם שהם יצליחו לשבור את שורות האויב בלי עזרת העתודה, אך הפעלת מספר גדול של חיילים בנקודה קריטית בקרב יכולה לסייע להבקעת הקו.
ציידי המחשבות (סרט)
ציידי המחשבות (באנגלית: Mindhunters) הוא מותחן-פשע אמריקאי-בריטי משנת 2004, בבימויו של רני הרלין ובכיכובם של אל אל קול ג'יי, ג'וני לי מילר, קתרין מוריס, פטרישיה ולסקז, קליפטון קולינס, איאון ביילי, ויל קמפ, ואל קילמר וכריסטיאן סלייטר, המגלמים סוכני FBI המתמחים בפרופילאות פלילית ומחפשים רוצח סדרתי.
תקציר העלילה
קבוצה של שמונה סוכני FBI חכמים במיוחד, מצטרפים לתוכנית אימונים חדשה לפרופילאים תחת הדרכתו של ג'ייק האריס, ואל קילמר שפרש משירות מבצעי. האריס מאמן אותם על ידי הדמיות של זירות פשע אמיתיות ומציאותיות, בהן נתקלים פרופילאים בניסיון ללכוד רוצחים סדרתיים, ולאחר מכן מעניק להם ציונים וכותב חוות דעת שקובעות האם עברו את המבחן.
התלמידים כוללים את בובי (איאון ביילי) בעל כישרון טכני; וינס (קליפטון קולינס ג 'וניור), שוטר לשעבר המרותק לכיסא גלגלים; ניקול, (פטרישיה ולסקז), המנסה להיגמל מעישון; שרה (קתרין מוריס), פרופילאית מוכשרת אך לא בטוחה בעצמה, ובעלת פוביה ממים; רייף (ויל קמפ), חוקר בריטי אינטליגנטי מאוד, המכור לקפה, לוקאס (ג'וני לי מילר), אדם חסר פחד כביכול שהוריו נהרגו כשהיה ילד; ו- JD (כריסטיאן סלייטר), מנהיג החבורה ומאהבה של ניקול. לקראת סוף תקופת האימונים, המוראל של חברי הקבוצה גבוה, אם כי וינס מגלה כי הוא ושרה לא יעלו לדרגת פרופילאים, לאחר שקרא בחשאי את ההערכות שלהם.
לסיכום האמונים לוקח אותם האריס לאי המבודד רואנוק בו מתאמנים אריות הים, שם מצטרף אליהם הבלש גייב ג'נסן (אל אל קול ג'יי), והאריס עוזב במסוק.
בבוקר שלמחרת הם מוצאים חתול מת, תלוי על חוט ושעון המכוון לשעה עשר בפיו. הדמיית חקירת הרצח תוכננה בידי האריס: עליהם למצוא רוצח סדרתי דמיוני בשם "הבובנאי" שיש לו אובססיה לזמן. במהלך הסריקות הם מוצאים את זירת הפשע ובשעה עשר בדיוק מופעל מסלול דומינו שבסופו מופל מיכל חנקן נוזלי בלחץ. ג'יי די (מגולם בידי כריסטיאן סלייטר) עומד בראש וסופג את מלוא הגז הקפוא. גופו קופא מייד והוא מת.
החבורה לוקחת את גופתו של ג'יי די לחדר המתים, ולאחר מכן הם מחליטים לצאת מן האי. הם מוצאים שעון נוסף שמראה את השעה שתים עשרה. המסוק שלקח אותם אל האי עזב ואין קליטה סלולרית, טלפונים קוויים או קשר רדיו, לכן הם מחליטים לעזוב בסירה שנמצאת במזח. כאשר הם מתקרבים אל הסירה היא מתפוצצת. לוקאס (מגולם על ידי ג'וני לי מילר) נפצע, ושרה שנופלת אל המים נתקפת חרדה.
הם יוצאים לחפש את האריס מפני שהם סבורים כי הוא בעצם לא עזב עם המסוק. הם משערים כי ייתכן ונמאס לו מן ההדמיות והחליט ללכת על "הדבר האמיתי". הם אינם מצליחים למצוא אותו ובמקום זאת מתכנסים כדי לדון במקרה. עולה החשד כי האריס גרם למותו של ג'יי די. לוקאס שערך חיפוש במקום מצא בחפציו של גייב מפות של האי, שהוא מתקן צבאי ולאף אחד לא אמורה להיות גישה אליו.
לוקאס מכוון אקדח אל גייב ומנסה לעצור אותו אך גייב מתעלף ומייד אחריו כל השאר תוך הבנה כי הקפה נמהל בסם מרדים. לאחר זמן מה הם מתעוררים, וגייב מסביר כי הוא סוכן של משרד המשפטים האמריקני שחוקר את האריס. הוא אומר כי אינו הרוצח וכי לא הכין את הקפה אלא רייף (מגולם על ידי ויל קמפ). הם מנסים להעיר את רייף כדי לגלות כי ראשו נכרת ודמו נוקז. החמ"ל ממנו הם פעלו כוסה בסדרות מספרים עם מספר חזרות של 299,792,458 שנכתבו בדמו של רייף. בנוסף נתלו שם שני שעונים עם השעה שש עליהם שמסמלים את מותם של שני אנשים.
בובי (מגולם על ידי איון ביילי) מבין כי המספרים הם ערכים של מהירות האור. הם מכבים את האור ומפעילים מנורה אולטרא סגולה, החושפת כי הרוצח סימן אותם באותיות "A" "O" "R" "T" "C" "N" (עם חזרות) על ידי אבקה זוהרת באולטרא סגול. לאחר שוינס וגייב מצליחים להינצל ממלכודת התחשמלות בובי סוגר ברז מים שמפעיל מלכודת היורה חיצים שננעצים בגרונו והורגים אותו.
הם מאייתים את המילה שמצאו לפי סדר ההצטרפות שלהם אל ה-FBI ומקבלים "Croatoan". וינס מבין כי המילה קשורה להיעלמות מושבת רואנוק. שרה מבינה כי זהו המסר - אי מלא אנשים אשר יעלמו. שרה גם מבינה כי הרוצח תופר את המלכודות למידותיהם על פי חולשותיהם: ג'יי די תמיד הלך בראש, רייף מכור לקפה, בובי הוא איש התיקונים. חולשתו של וינס היא כיסא הגלגלים, לוקאס אינו חסר פחד ושרה לא התקרבה למים מאז רצח אחותה.
הם מתחילים בפעולות מז"פ כדי לגלות מיהו הרוצח. דגימת דם מתחת לציפוניו של רייף מגלה כי הדם שייך לשרה. שרה מכחישה כי היא הרוצחת, אך וינס מגלה כי היא לא עמדה להתקבל וכי אחותה נאנסה ונרצחה והרוצח מעולם לא נתפס, על כן הוא חושב כי יש לה טינה כלפי ה-FBI. ניקול (מגולמת על ידי פטרישיה ולסקז) רוצה לירות בשרה, אך השאר מונעים ממנה. ניקול הזועמת עוזבת את השאר ואומרת שאם היא תהא בגפה, היא תדע על מי לסמוך. כדי להרגיע את עצביה, היא מעשנת סיגריה מקופסה שנמצאת במכונת סיגריות בבניין. מסתבר כי הסיגריה הכילה חומצה. ריאותיה של ניקול נמסות והיא נופלת לבריכה וטובעת למוות.
לאחר מכן נשמע קולו של האריס במערכת הכריזה. האריס מתגרה בהם למצוא אותו ולוקאס, שרה וגייב מחפשים אחריו בשנית. וינס, שאקדחו התרוקן, מחפש אחר תחמושת חדשה בחדר המתים על גופו של רייף. הוא מוצא תחמושת, אך הדלת ננעלת. בינתיים השלושה מוצאים את האריס בחדר בקרה נסתר. האריס נרצח ונתלה על גבי מנגנון מכני המניע את גופו ופניו כמו בובה. הקול ששמעו במערכת הכריזה היה הקלטה שנערכה על ידי הרוצח. על ידו של האריס הם מוצאים 3 שעונים.
לוקאס וגייב מתעמתים אחד עם השני, גייב יורה בלוקאס ושרה נמלטת. וינס מצליח לצאת מחדר המתים, הוא פוגש בדמות ומזהה אותה בתור הרוצח. הוא יורה אך אקדחו מתפוצץ והוא נהרג. גייב מוצא את שרה ומכה אותה עד אובדן הכרה. לוקאס פתאום מגיח והשניים נאבקים. הקרב צמוד במיוחד אך גייב מביס את לוקאס בקושי רב. שרה שהתאוששה מכה את גייב במטף לכיבוי אש והוא מתעלף. לוקאס לבש אפוד מגן ועל כן לא נהרג מהירי של גייב.
שרה מסבירה ללוקאס שהיא הטמינה מלכודת לרוצח שהייתה לו חולשה לזמן. היא הזיזה את השעון בחמ"ל כ-15 דקות אחורה, בידיעה שהרוצח יכוון את השעה המדויקת. את המחוגים היא מרחה באבקה הזוהרת וכשהיא מפעילה את מנורת האולטרא סגול כדי לבדוק את ידיו של גייב, אצבעותיו של לוקאס זורחות. מתברר כי לוקאס רצח את הוריו בגיל עשר וכדי למצוא אתגר קשה במיוחד הוא הצטרף אל ה-FBI, למד את חוזקותיהם וחולשותיהם של חבריו ותפר את המלכודות למידותיהם.
לוקאס מתוודה על כל רצח ורצח ולבסוף רוכן כדי לנשק את שרה. שרה נמנעת ממגעו, מתגלגלת בגרם המדרגות ומצליחה להימלט. לוקאס דולק אחריה ומטביע אותה בבריכה בה טבעה ניקול במחשבה שהפחד שלה ממים ישתק אותה. שרה מתגברת על פחדיה, צוללת אל גופתה של ניקול ומוציאה את אקדחה. השניים מנהלים קרב יריות תת-מימי לא מוצלח בגלל ההיסט של המים. הם מוציאים את ידם מחוץ למים ומתחוללת תחרות עצירת נשימה. לוקאס יוצא ראשון לשאוף אוויר ושרה יורה ופוצעת אותו. לוקאס מתגרה בה לעצור אותו ומסביר לה שהראיות נגדה. גייב שהתאושש מהמכה שהנחיתה עליו שרה חוזר ואומר ללוקאס שנגמר לו הזמן. לוקאס קופץ אל אקדחו ושרה יורה והורגת אותו.
ביקורת
הסרט קיבל ביקורות שליליות מאוד. האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 25%, המבוססת על ידי 116 מבקרים.
בניין לייטר השני
בניין לייטר השני (באנגלית: Second Leiter Building), הידוע גם בשמות בניין לייטר II, בניין סירס, מרכז הקונגרסים אחד ומרכז רוברט מוריס, ממוקם בפינה הדרום-מזרחית של רחוב סאות' סטייט ו-East Ida B. Wells Drive בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. אין לבלבל את הבניין עם מגדל ויליס הנוכחי, לשעבר מגדל סירס, שנבנה ובבעלות חברת הזמנות הדואר המפורסמת Sears, Roebuck & Company. בניין זה מוגדר כציון דרך של אסכולת שיקגו וזכה לתהילה בהיותו אחד המבנים המסחריים המוקדמים ביותר שנבנו עם קונסטרוקציית שלד של מסגרות פלדה שעוד נותרו על תילם בארצות הברית.
היסטוריה
הבניין נבנה בשנת 1891 במימון לוי לייטר, (1834-1904), ובתכנון האדריכל ויליאם לה ברון ג'ני, שיישם את מסגרת השלד העשויה פלדה. הבניין הושכר על ידי לוי לייטר לחנות הכלבו של Siegel-Cooper Company, שאכלסה אותו במשך כשבע שנים. לאחר סגירת Siegel-Cooper Company, אכלס הבניין דיירים שונים עד שהפך לחנות הדגל במרכז העיר של Sears, Roebuck and Company בשנת 1931. סירס שכרה אותו עד 1986 אז, החליטה לסגור את החנות והבניין הושכר לדיירים אחרים.
הבניין בעל שמונה קומות והוא תופס את כל גוש רחוב סטייט בין Ida B. Wells Drive ו-Van Buren Street. חזית רחוב סטייט מורכבת מתשעה חלקים, המופרדים על ידי פילסטרים רחבים. הפילסטרים מחופים בכותרות פשוטות וכרכוב לא מעוטר מודגש ומקיף את כל המבנה. חזיתות Ida B. Wells ו-Van Buren הן ברוחב של שלושה חלקים במידות של 120 מטרים על 44 מטרים. בתוך כל חלק ארבעה חלונות בכל קומה והם מיושרים אנכית. הבניין מחופה בגרניט ורודה. כל קומה בשטח 4,600 מטרים רבועיים עם תקרות בגובה 4.9 מטרים וניתן לחלק כל קומה כדי להשכירה למספר דיירים.
קודמו, בניין לייטר הראשון, תוכנן על ידי ג'ני ב-1879 והיה ממוקם בצומת הרחובות מונרו-וולס עד שנהרס ב-1972. בניין לייטר השני סומן כנקודת ציון היסטורית לאומית ב-1976, וציון דרך של שיקגו ב-14 בינואר 1997. בשנת 1998, הבניין הפך לבית לקמפוס שיקגו של אוניברסיטת רוברט מוריס-אילינוי.
יחסי הפיליפינים–רוסיה
יחסי הפיליפינים–רוסיה הם יחסי החוץ בין רוסיה לבין הפיליפינים.
היסטוריה
הפיליפינים קיבלו עצמאות בשנת 1946, אך במהלך קרוב לשלושים השנים שלאחר מכן לא התקיימו יחסים דיפלומטיים בין מנילה למוסקבה. סיבה משמעותית לכך הייתה העובדה שהפיליפינים הייתה מדינה פרו-אמריקאית שבשטחה היו בסיסים צבאיים של ארצות הברית. לכן הפיליפינים התנגדו בעקביות לגוש הסוציאליסטי. המצב השתנה תחת הנשיא פרדיננד מרקוס. בתחילה, במאי 1972 הוקמה בפיליפינים אגודת הידידות הפיליפינים-ברית המועצות. ביוני 1974 קמה החברה הסובייטית "ברית המועצות - הפיליפינים". באותה 1974 הוקמה המפלגה הקומוניסטית בפיליפינים. ב-2 ביוני 1976 כוננו במהלך ביקורו של פרדיננד מרקוס במוסקבה היחסים הדיפלומטיים בין הפיליפינים לברית המועצות. בשנת 1977 התרחשו חילופי שגרירויות.
לאחר הפגישה בין נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לנשיא הפיליפינים רודריגו דוטרטה ב-19 בנובמבר 2016, הצדדים הסכימו לחזק את היחסים בין המדינות. במהלך הפגישה שלאחר מכן ב-23 במאי 2017 במוסקבה, נחתמו מספר מזכרים בנושא העמקת שיתוף הפעולה בתחום הכלכלי, התרבותי, הצבאי והמלחמה בטרור. בשלהי כהונתו, דוטרטה השמיעה ביקורת על התנהלות רוסיה במלחמת רוסיה-אוקראינה.
יחסים כלכליים
בשנת 2009 הוקמה המועצה העסקית הפיליפינית-רוסית שבמסגרתה מתקיימות ישיבות יזמיות קבועות וקיימות שותפויות בין ערים ואזורים של שתי המדינות. בעתיד, יתקיימו חילופי מורים וסטודנטים של ISAA בין האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה אוניברסיטת סנקט פטרבורג עם אוניברסיטת הפיליפינים.
בשנת 2010 היקף הסחר הדו-צדדי בין המדינות הסתכם ב-1.067 מיליארד דולר, היצוא הרוסי הסתכם ב-641 מיליון דולר. בתקופה מינואר עד יולי 2011 הסתכם המסחר ב-905.2 מיליון דולר. בשנת 2010 ביקרו בפיליפינים כ-15 אלף רוסים. בשנת 2016 ביקרו כבר 35 אלף. עבור אזרחי הפדרציה הרוסית הכניסה ללא ויזה מותרת עד 30 יום.
שיתוף פעולה צבאי-טכני
עד 2017, הפיליפינים וברוניי נותרו המדינות היחידות באזור אסיה-פסיפיק שמעולם לא רכשו נשק רוסי.
בתחילת דצמבר 2016 החל דיאלוג בין משרדי ההגנה של רוסיה והפיליפינים על חיזוק שיתוף הפעולה הצבאי הדו-צדדי. באוקטובר 2017 נחתם הסכם על שיתוף פעולה צבאי-טכני וחוזה לאספקה לפיליפינים של משגרי RPG-7V ותחמושתם.
בדיקת אשכים
בדיקת אשכים היא בדיקה רפואית באשכים, שאותה עוברים נערים וגברים במהלך חייהם. הבדיקה חשובה בעיקר לאיתור מוקדם של סרטן האשכים.
בדיקת אשכים בצו ראשון
בישראל בדיקת אשכים בצו הראשון היא בדיקה שעובר כל נער בהתפקדותו בלשכת הגיוס. הבדיקה מבוצעת על ידי רופא ולרוב אורכת מספר שניות. תיתכן מעט אי נעימות במהלך הבדיקה.
בדיקת אשכים עצמית
ראשית, וככלל לפני ביצוע הבדיקה, על כל נער וגבר להכיר היטב את אשכיהם מבחינת: גודלם, מימדם, והתחושה במגע בהם. זאת על מנת שיוכלו להבחין אם יחול שינוי עתידי בהם.
הבדיקה עצמה פשוטה מאוד, ומומלץ לבצעה אחת לחודש. כדאי לבצע את הבדיקה לאחר מקלחת חמה היות שהחום גורם להרפיית שק האשכים ויקל על גילוי השינויים אם חלו בהם.
הוראות הבדיקה: יש להחזיק את שק האשכים בכפות הידיים, כך שהאגודלים והאצבעות משתי הידיים יהיו משוחררות למשש את האשכים. כמו כן, יש לבדוק כל אשך בנפרד ובאותה צורה תוך הפעלת לחץ עדין. תחילה ממששים את אזור יותרת האשך, שנמצאת בחלקו האחורי של האשך. התחושה אמורה להיות רכה למגע. בהמשך האזור נמצא צינור הזרע, המגע בו אמור להיות מוצק וחלק. לאחר מכן, בודקים את האשכים עצמם, גם הם אמורים להיות חלקים למגע, אך ללא גושים או דברים נוקשים. יש לבדוק את האשכים מכל הצדדים מבלי לדלג על חלקים ממנו.
אם חשים בגושים או בשינויים מהבדיקה האחרונה, יש לפנות אל הרופא המטפל להמשך בירור נוסף.
אולטרה סאונד אשכים
אולטרה סאונד אשכים היא בדיקת הדמיה שבה מוצמד מתמר אל עבר האשכים של האדם הנבדק לאחר שקודם לכן נמרח עליהם ג'ל מיוחד מבוסס מים אשר משפר את המוליכות החשמלית של העור.
הבדיקה מבוצעת לצורך בירור כאבים באשכים, בעיות פוריות, נפיחות באשכים, כאשר קיים גוש באשך או במצב של אשך טמיר.
הבדיקה אינה כואבת, בטוחה, ללא תופעות לוואי, ואינה כרוכה בחשיפה לקרינה. עם זאת, תיתכן אי נעימות במהלך בדיקה זו. אורך הבדיקה כ-20 דקות.
אדמונד גוון
אדמונד גוון (באנגלית:  Edmund Gwenn; 26 בספטמבר 1877 - 6 בספטמבר 1959) היה שחקן קולנוע אנגלי זוכה שני פרסי גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1947 על הופעתו בסרט "נס ברחוב 34".
ביוגרפיה
גוון נולד בשם אדמונד ג'ון קלאוויי בוונדוורת' שבדרום מערב לונדון, למד ב"מכללת המלך" והחל לשחק בגיל צעיר תחת הדרכתו של המחזאי המפורסם ג'ורג' ברנרד שו שגילה אותו. גוון נאלץ להקפיא את הקריירה שלו בתקופת מלחמת העולם הראשונה מאחר ששירת כלוחם בצבא בריטניה.
חיים אישיים
היה נשוי במשך תקופה קצרה לשחקנית מיני ביאטריס טרי.
גוון נפטר ב-6 בספטמבר 1959 מדלקת ריאות בגיל 81 בשכונת וודלנד הילס שבלוס אנג'לס. גופתו של גוון נשרפה ואפרו נשמר במשרפת "צ'אפל אוף פינס".
על שמו של גוון כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
שטרסבורג (כדורסל)
שטרסבורג אילקירש-גראפנסטדן באסקט (בצרפתית: Strasbourg Illkirch-Graffenstaden Basket) היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר שטרסבורג, הקבוצה מתמודדת בליגת העל הצרפתית ובליגת האלופות.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 1929. בשנת 1938 החל להשתתף בליגה הבכירה. בעונת 1948/49 הקבוצה ירדה לליגה השנייה. בעונת 1960/61 העפילה הקבוצה בחזרה לליגת העל. מאז החלה היסטוריה של עליות וירידות מהליגה הראשונה לשנייה. בעונת 1993/94 העפילה לליגה הבכירה תוך שהיא מגיעה גם לגמר הגביע הצרפתי ומפסידה בו לקבוצת אנז'ה 49.
בעונת 2004/05 (עם הישראלי אפיק ניסים) זכתה הקבוצה באליפות צרפת לאחר ניצחון 68-72 במשחק הגמר מול קבוצת נאנסי. בעונת 2012/13 הגיעה לסדרת גמר האליפות והפסידה לקבוצת נאנטר 3-1. בעונת 2013/14 הפסידה בגמר הסופרקאפ הצרפתי 77-69 לקבוצת גראבלין דנקירק. בנוסף הפסידה שוב את האליפות, הפעם לקבוצת לימוז' לאחר 3-0 בסדרת הגמר. בעונת 2014/2015 זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הצרפתי לאחר ניצחון 70:68 על לה מאן.
במסגרת אירופאית
הקבוצה השתתפה במפעלים היבשתיים במסגרת גביע קוראץ', גביע ספורטה, גביע יול"ב, היורוצ'לנג' והיורוקאפ. ההישג הגדול ביותר של הקבוצה היה בהגעה לגמר היורוקאפ בעונת, בו הפסידה לגלאטסראיי. עונת 2013/2014 הייתה העונה הראשונה והיחידה של הקבוצה בשלב הבתים של היורוליג.
הקבוצה מארחת בהיכל רנוס ספורט המכיל 6,200 מקומות ישיבה.
איי אראן
שלושת האיים, ממערב למזרח, הם: אינישמור (באירית: Árainn Mhór/Inis Mór; באנגלית: Inishmore) שהוא הגדול בשלושה; אינישמן (באירית: Inis Meáin/Inis Meadhóin; באנגלית: Inishmaan); והקטן בשלושה אינישיר (באירית: Inis Thiar/Inis Oírr/Inis Oirthir; באנגלית: Inisheer). אורכו של האי אינישמור הוא כ-14 ק"מ ורוחבו המקסימלי 3.8 ק"מ. האיים מהווים את ברונות אראן במחוז גולוויי. שפת רוב התושבים באיים היא אירית וליישובים בהם שמות איריים. בכלל האיים ישנם כ־1200 תושבי קבע.
אקלים
אקלים האיים ממוזג באופן יוצא דופן לאזורם. הטמפרטורה הממוצעת נעה בין 15 מעלות בחודש יולי ל-6 מעלות בינואר. טמפרטורת הקרקע אינה יורדת בדרך כלל מ-6 מעלות. כיוון שעשב צומח בטמפרטורות שמעל 6 מעלות, קיימת באיים התקופה הארוכה ביותר לגידול חקלאי באירלנד ובבריטניה, למגוון רחב של גידולים. שלהי חודש מאי היא התקופה בה קיים המספר הרב ביותר של ימים בהירים והתקופה הטובה ביותר לחזות בפריחה באיים.
חי וצומח
הודות למזג האוויר המקומי יוצא הדופן, גדלים באיים זה לצד זה צמחים מאזורים קוטביים, ים תיכוניים ואלפיניים. האיים ידועים במגוון עשיר ביותר של צמחים ובעלי חיים. חריצי סלעי הגיר מספקים סביבה לחה ומוגנות למיני צמחים רבים כולל שיחים גמדיים. באזורי חצץ ניתן למצוא צמחייה קוטבית או אלפינית, ובמקומות שבהם קיימת שכבה דקה של אדמה, ניתן לראות ריכוזי עשב ובתוכו אף צמחים סחלביים וגנציינאים. באי מגוון חרקים ובהם פרפרים רבים.
תושבי האיים
מהגרים רבים הגיעו לאיים לראשונה ככל הנראה עם כיבוש אירלנד בידי אוליבר קרומוול בשנים 1649–1653, כאשר האוכלוסייה הקתולית באירלנד עמדה בפני הברירה "ללכת לגיהנום או לקונכט". אירים רבים נמלטו באותה תקופה לאיים המפוזרים לאורך חופה המערבי של אירלנד שם סיגלו אורח חיים המתאים לתנאי ההישרדות הקשים, ללא תלות באספקה מן החוץ. בין השיטות שפותחו באיים היה ערבוב חול עם אצות והנחתו על הסלעים כדי ליצור שכבת קרקע המתאימה לגידולים חקלאיים כגון תפוחי אדמה וירקות אחרים. האצות שמשו אף כמזון לצאן ולבקר שחיו בין גדרות הסלעים. מן הצאן ומן הבקר נגזז הצמר וממנו יוצרו בדים לבגדים. תושבי האיים אף בנו סירות דיג ייחודיות ובקתות שגגותיהן מכוסים קש.
האיים הם באופן רשמי חלק מאזור גיילטאכט באירלנד, בו מדוברת השפה האירית כשפה עיקרית בכל השירותים הממשלתיים הרשמיים, כולל מערכת החינוך. בשלהי המאה ה-20 נמצא באוכלוסייה המבוגרת באיים אחוז גבוה מאוד של דוברי שפה אחת בלבד, אירית. תרמו לתופעה זו בידודם של האיים וכן העיסוקים המקומיים המסורתיים. צעירים בני האיים בדרך כלל מסיימים את לימודי התיכון בגיל 18 ואז עוברים ליבשה להמשך לימודיהם. רבים תולים בשידורי הטלוויזיה באנגלית את ירידת קרנה ההדרגתית של השפה האירית באיים מאז שנות ה-60 ואת עזיבת הצעירים.
תחבורה
לאיים קיים שרות מעבורות בכל עונות השנה, אולם מעבורות אלה מעבירות נוסעים בלבד ולא כלי רכב. המעבורות יוצאות מהכפר רוזוויל (Rossaveal) שבמחוז גולוויי, אליו ניתן להגיע באוטובוס מגולוויי, ומגיעות לקילרונן, באי אינישמן, בתוך כ-40 דקות. בחודשים אפריל עד אוקטובר, קיים אף שרות מעבורות לאיים מן הכפר דולין (Doolin) שבמחוז קלייר, שיט של כשעה וחצי.
בכל אחד מן האיים קיימות דרכים בהן מוגבלת מהירות כלי הרכב ל-50 קמ"ש. כלי הרכב הקיימים באיים פטורים מחובת מבחן רישוי שנתי.
חברת תעופה אזורית, אייר אראן (Aer Arann), מקיימת טיסות מכל שלושת האיים לכפר קונמרה (Connemara) ממנו ניתן להגיע באוטובוס לגולוויי. הטיסה מאינוורין לאינישמן נמשכת כ-8 דקות.
תיירות
לאיים קיימת תנועת תיירים ערה, במיוחד בחודשי הקיץ. עיקר אתרי התיירות הם מספר מבצרים מתקופת הברזל: בהם: נוסף לטיולים רגליים, באיים קיים שרות השכרת אופניים וטיולים בעגלות רתומות לסוסים. אל האי מגיעים אף תיירים למטרות ספורט אתגרי, טיפוס על מצוקים וצלילה. באי המרכזי פועל מלון אחד ובו 22 חדרים וכן חדרי אירוח בודדים.
תרבות מקומית
אחד מסופריה הבולטים של אירלנד, ליאם או'פלרטי (Liam O'Flaherty; 1896–1984) נולד בכפר Gort na gCapall באי אינישמור. מרטין או'דיריין (Máirtín Ó Direáin; 1910–1988), אחד מן המשוררים הבולטים בשפה האירית, נולד בכפר Sruthán באינישמור.
השפעת האיים על התרבות האירית חורגת מעבר לגודל האוכלוסייה המקומית. התרבות המקומית הייחודית וההיסטוריה של תושבי המקום, הפכו אותם לנקודת משיכה למגוון של סופרים ומטיילים אשר תיעדו בכתובים את ניסיונם. החל מן משלהי המאה ה-19 החלו רבים מסופריה של אירלנד לבקר באיים. ליידי אוגוסטה גרגורי הגיעה לאראן בשלהי המאה ה-19 כדי ללמוד אירית. הצייר האירי שון קיטינג (Seán Keating; 1889–1977) היה מבקר באיים מדי שנה ובציוריו תיאר את האיכויות הייחודיות של תושביהם.
חלק מן המבקרים באיים ניסו לתעד ולשמר את הפולקלור הייחודי למקום, מעין גלולת זמן בתרבותה של אירלנד, מבקרים אלה לא ניסו להיטמע בתרבות המקומית אלא הסתפקו בתצפיות. אחד הבולטים בגישה אנתרופולוגית זו היה הבמאי התיעודי רוברט פלאהרטי, אשר יצר בשנת 1934 את סרטו הידוע "האיש מאראן".
הספר "איי אראן", של המחזאי האירי ג'ון מילינגטון סינג', מן היוצרים הבולטים בתנועת התחייה של הספרות האירית, מנסה לשלב בין סיפור אישי לבין ניסיון לשימור תרבות האיים הייחודית מנקודת מבט ספרותית. על מניעיהם של המבקרים באיים ניתן ללמוד מעצתו של ויליאם בטלר ייטס לסינג', כאשר אמר לו: "לך לאיי אראן ומצא חיים שמעולם לא באו לידי ביטוי בספרות".
במחצית השנייה של המאה ה-20, עד לשנות ה-70 לערך, החלו להגיע לאיים מבקרים מסוג חדש. מבקרים אלה לא הגיעו בהכרח כדי לפגוש באופן האירי הייחודי של קהילת האיים, אלא מכיוון ששורה של אירועים היסטוריים ומצב גאוגרפי נתון יצרו חברה שבה מצאו עניין ובה בקשו ליטול חלק. אף שמעולם לא הייתה תרבות מגובשת ואחידה באוכלוסיית איי אראן כולה, וניתן למצוא הבדלים תרבותיים בין חלקים שונים של האיים, מבקרים אלה באו ונותרו באיים לאורך זמן בגלל משיכתם להיבטים מסוימים בתרבות אראן, כגון: מסיבות אלה אוכלוסיית האיים נראתה כמנותקת מהתפתחויות תרבותיות אשר שינו בתחילת המחצית השנייה של המאה ה-20 את מערב אירופה ובכללם, חלקים ניכרים באירלנד. אף שמבקרים, אשר ביקרו באיים בחיפוש אחר ייחודם זה, הבינו כי האיים קשורים בתרבותם באופן הדוק לאירלנד, פרשנותם לניסיונם באיים נטתה להתמקד בחיפוש אחר אמיתות כלליות על החיים וטבע האנוש, ולצורך כך ניסו לעיתים לחיות כבני האיים. אולם התנאים הקשים במקום, הדורשים עבודה מתמדת למציאת מקורות מזון ומאבק בתנאי האקלים, הותירו לעיתים זמן מועט בלבד לתצפיות התרבותיות שלשמן באו. כתיבת מבקרים מסוג זה נוטה להתמקד יותר בתיאורים אישיים, על אופיו של המחבר, יותר מאשר על התרבות הסובבת אותו.
מבקרים מסוג שלישי זה הפסיקו לבקר באיים בשלהי שנות ה-70, כאשר גברה תנועת התיירות לאיים, בזכות שיפור התחבורה הימית והאווירית בנתיבים המובילים אליהם. דוגמה בולטת לסוג זה של מבקרים ניתן לקרוא בספר "קינת אראן" של אנדרו מקניל, סופר אשר שהה באיים בשנת 1968.