cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הרפובליקה האוטונומית הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה
היסטוריה
בפברואר 1921 פלש הצבא האדום לגאורגיה והביא לקיצה את העצמאות קצרת הימים של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. בעקבות זאת הפכה אבחזיה בתקופה שבין 1921–1931, לרפובליקה סובייטית בשם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה (אבחזיה סס"ר). אף על פי שהייתה לאבחזיה אוטונומיה להלכה, היא הייתה כפופה לשלטון הסובייטי המרכזי החזק בגאורגיה. הגאורגית הפכה לשפה הרשמית באוטונומיה.
ב-19 בפברואר 1931, הורדה אבחזיה סס"ר (אבחזיה הסובייטית), למעמד של רפובליקה סובייטית אוטונומית, תחת הרפובליקה הסובייטית של גאורגיה, בתקווה שזה יגן עלייה מפני נחת ידו של סטלין גאורגי במוצאו וראש הק.ג.ב. של לברנטי בריה, שאף הוא ממוצא גאורגי. בתקופת שלטונו (משנת 1924) נקט סטלין במדיניות של דיכוי כלפי מיעוטים שונים ברחבי ברית המועצות כולל האבחזים. הסיבה להפיכת אבחזיה סס"ר לרפובליקה אוטונומית הייתה כדי לא להיות כפוף ישירות למרותו של סטלין אלא לרפובליקה הגאורגית. בתחילה כחלק מהרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז עד שנת 1936 ולאחר מכן תחת גאורגיה סס"ר. אף על פי שאין תמימות דעים בכך, הדעה הרווחת בקרב החוקרים היא כי אמצעי הדיכוי בהם נקט בריה כלפי האבחזים כללה הריגת חלק גדול מהאינטליגנציה שלה, הפיכת השפה הגאורגית לשפת הלימוד בבתי הספר ועידוד הגירה של גאורגים בעיקר ושל רוסים, ארמנים, אוקראינים ואחרים כדי לשנות את המאזן הדמוגרפי לרעת האבחזים.
בשנת 1937 הרגיש סטלין חזק מספיק לערוך משפט פומבי כנגד מבצעי שני ניסיונות התנקשות כנגדו מספר שנים קודם לכן. שניהם בוצעו על ידי גאורגים במוצאם. הניסיון הראשון התרחש בשנת 1933 והשני בשנת 1935. המבנה הגדול של התיאטרון הלאומי בסוחומי שימש כבית המשפט הפומבי בו נשפטו 47 איש למול נציגי תקשורת מכל הקווקז.
התובע במשפט זה היה נשיא הרפובליקה האבחזית נסטור לאקובה, והנאשמים הואשמו בקנוניה לביצוע התנקשות בסטלין. הקושרים היו סוכנים סודיים של סטלין שהתאכזבו ממדיניותו. הם פתחו באש, מוקדם מדי כפי הנראה, עם כניסתו של סטלין לפיצונדה, אולם הוא הצליח להימלט למקום מבטחים. ניסיון ההתנקשות השני אירע בעיר גגרה בשנת 1935, על ידי קבוצת פקידים רשמיים בולטים של המפלגה הסובייטית. גם התנקשות זו נכשלה.
דיכוי האבחזים הסתיים רק לאחר מותו של סטלין והוצאתו להורג של בריה, וחלקם של האבחזים בממשל הרפובליקה גדל. כמו בכל הרפובליקות האוטונומיות הקטנות בברית המועצות, עודדו הסובייטים את התפתחות התרבות המקומית ובמיוחד הספרות. הוטלו מכסות על בסיס אתני לתפקידים פוליטיים מסוימים, שנתנו לאבחזים מידה של כוח פוליטי שלא היה פרופורציונלי לחלקם היחסי באוכלוסייה. השלטונות הסובייטים פעלו בשיטת "הפרד ומשול", בה קיבלו אליטות מקומיות חלק בשלטון בתמורה לתמיכה בשלטון הסובייטי. באבחזיה, כמו במקומות אחרים בהם הונהגה השיטה, גרם הדבר להתמרמרות, במקרה זה של הרוב הגאורגי.
בין השנים 1955–1972 השתמשו הגאורגים הסובייטים במדיניות דצנטרליזציה וקידמו את הפקידים שהיו ממוצא אתני גאורגי. מספרם של האבחזים בשלטון האוטונומיה הלך וקטן. בנוסף לכך יצרו יזמים גאורגים מפעלים שתוצרתה כולה לא נרשמה בספרים. בשנת 1972 הובילה המדיניות הכלכלית הגאורגית המושחתת והלא יעילה למינויו של אדוארד שוורדנדזה כמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית בגאורגיה. שוורדנדזה שהתקדם בדרגות בקומסומול (תנועת הנוער הקומוניסטי), הפך למזכיר הראשון של המפלגה בשנת 1961. משנת 1964 ועד ל-1972 פיקח שוורדנדזה על המדיניות הגאורגית מתפקידו כשר החוות של ברית המועצות וצבר מוניטין של פוליטיקאי מוכשר ונקי כפיים.
ניסיון של השלטון המרכזי במוסקבה לשנות את השפה הרשמית בגאורגיה לרוסית, הביא ב-14 באפריל 1978 להפגנות סוערות בטביליסי. ניסיון זה לא צלח, אולם מצד שני מחו מנהיגי המפלגה הקומוניסטית באבחזיה כנגד "הכניעה ללאומנות הגאורגית" ותבעו כי האוטונומיה שלהם תועבר לשליטת הרפובליקה הסובייטית הסוציאל-פדרטיבית של רוסיה. התביעה נדחתה, אולם נעשו מספר ויתורים פוליטיים, תרבותיים וכלכליים. נערכו שינויים בייצוג האתני של נציגי המחוז. 67% מהמשרות הממשלתיות הוקצו לטובת נציגים ממוצא אבחזי ייצוג שהיה פי 2.5 מחלקם היחסי באוכלוסייה (בהתאם למפקד האוכלוסין הסובייטי משנת 1989).
התפוררות ברית המועצות
עם תחילת התפוררותה של ברית המועצות בסוף שנות השמונים, צצה מתיחות אתנית בין הגאורגים והאבחזים עקב התקדמותה של גאורגיה לכיוון עצמאות. האבחזים שהתנגדו למהלך חששו כי הכרזה על עצמאות גאורגיה תוביל לחיסול האוטונומיה האבחזית, וטענו כי אבחזיה כבר התבססה כרפובליקה סובייטית נפרדת.
ב-18 במרץ 1989 התקיימה אספה שנקראה מאוחר יותר אספת ליחני בה הביעו אלפים אחדים של אבחזים את רצונם לפרוש מגאורגיה ולהשיב על כנו את מעמדה העצמאי כפי שהיה בתקופת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אבחזיה (1922-1931), קרי רפובליקה עצמאית במסגרת קונפדרטיבית. בתגובה, ארגנו הקבוצות האנטי-סובייטיות סדרת מפגשים לא מורשים ברחבי המדינה בטענה כי הממשלה הסובייטית משתמשות בבדלנים אבחזים כדי שיעמדו כנגד התנועה המצדדת בעצמאות גאורגיה. בתגובה לכך נערכו ב-9 באפריל של אותה שנה הפגנות סוערות בטביליסי שפוזרו בכוח על ידי הסובייטים בהם נהרגו אזרחים. ה-9 באפריל נקבע מאוחר יותר בשנת 1991 כתאריך היווסדה של הרפובליקה של גאורגיה. בסופו של דבר הוביל הוויכוח, ב-16 ביולי 1989, למאורעות אלימים בסוחומי.
ב-17 במרץ 1991, הטילה הרפובליקה הגאורגית חרם על משאל עם בשאלה האם לחדש את הקשר בין הרפובליקות הסובייטיות במסגרת ברית המועצות, שהוזמן על ידי מיכאיל גורבצ'וב. אולם 52.3% מאוכלוסיית אבחזיה, המהווים למעשה את כל הלא-גאורגים באוטונומיה, השתתפו במשאל העם, והצביעו ברוב מכריע של 98.6% על שימור מסגרת ברית המועצות. מאוחר יותר, ב-31 במרץ אותה שנה, החרימו רוב הלא-גאורגים משאל העם על עצמאות גאורגיה, שזכה לתמיכה גורפת של רוב אוכלוסיית גאורגיה. מספר שבועות לאחר מכן, ב-9 באפריל, הכריזה גאורגיה על עצמאותה, בהנהגת הדיסידנט האנטי-סובייטי, זוויאד גמסחורדיה. תחת שלטונו של גמסחורדיה נרגעו הרוחות באבחזיה באופן יחסי, ונחתם הסכם לשיתוף השלטון בין האבחזים והגאורגים, תוך הבטחת ייצוג יתר לאבחזים בבית המחוקקים האבחזי.
תוך זמן קצר נאלץ גמסחורדיה להתמודד מול אופוזיציה חמושה תחת הנהגתו של תנגיז קיטובאני, שהכריחה אותו להימלט מגאורגיה בינואר 1992, לאחר ההפיכה. שר החוץ הסובייטי לשעבר, אדוארד שוורדנדזה, הוזמן לעמוד בראש המדינה. ההפיכה הביאה להתחזקותם של דוגלי הקו הנוקשה בממשלת גאורגיה, שהפכו לבעלי השפעה גדולה אף מזו של שוורדנדזה.
ב-21 בפברואר 1992 הודיעה, המועצה הצבאית השלטת בגאורגיה, על ביטל החוקה הסובייטית והחזרת חוקת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה משנת 1921. אף על פי שהחוקה החדשה לא אמרה זאת, פירשו אבחזים רבים את ההודעה כביטול מעמד האוטונומיה. ב-23 ביולי של אותה שנה, הכריזה הסיעה האבחזית במועצה העליונה של הרפובליקה הכריז על עצמאות מגאורגיה. הישיבה בה הוכרזה העצמאות הוחרמה על ידי הנציגים שהיו אתנית גאורגים, וההכרזה לא הוכרה על ידי אף מדינה בעולם. ההנהגה האבחזית נקטה במדיניות של נישול הפקידים הגאורגים ממעמדם, תהליך שלווה באלימות. בינתיים חיזק המנהיג האבחזי ולדיסלב ארדזינבה, את קשריו עם חסידי הקו הנוקשה בפוליטיקה הרוסית והאליטה הצבאית של רוסיה והכריז כי הוא מוכן למלחמה כנגד גאורגיה.
קוריאנית
קוריאנית (או קוריאית; קוריאה הדרומית: 한국어 "הַאנְגּוּגוֹ"; קוריאה הצפונית: 조선어 "צ'וֹסוֹנוֹ" או גם 조선말 "צ'וֹסוֹנמל") היא שפתן הרשמית של קוריאה הדרומית וקוריאה הצפונית. לצד סינית, קוריאנית היא אחת משתי השפות הרשמיות בנציבות האוטונומית הקוריאנית יאנביאן במחוז ג'ילין בסין. בעולם כשמונים מיליון דוברי קוריאנית: בקוריאה, בסין, במדינות הגוש הסובייטי לשעבר, באוסטרליה, בניו זילנד, בארצות הברית, בקנדה, בברזיל, ביפן, בדרום אפריקה ובפיליפינים ובקוריאה ניע.
סיווג בלשני
קיים ויכוח לאיזו משפחת שפות יש לשייך את הקוריאנית. בלשנים רבים משייכים אותה למשפחת השפות האלטאיות, ואילו אחרים מסווגים אותה כשפה מבודדת. לשפה סדר תחבירי של נושא-מושא-נשוא (SOV), ומורפולוגיה אַגלוטינטיבית. קוריאנית הושפעה מסינית וקלטה ממנה מילים סיניות-טיבטיות רבות (כ-60 אחוז מאוצר המילים הקוריאני), ובקוריאה הדרומית משתמשים עדיין חלקית בכתב הסיני בהקשרים מסוימים. קוריאנית נכתבת כיום משמאל לימין בעזרת ההאנגול, אלפבית שפותח במאה ה-15. הכתב מבוסס על יצירת תיבות ריבועיות הכוללות הברות פתוחות או סגורות, באופן העשוי להיראות ממבט ראשון ככתב לוגוגרמות.
שיטות כתיבה
האלפבית הקוריאני, המכונה "האנגול", הומצא במאה ה-15 על ידי המלך סג'ונג הגדול. הוא נחשב לאלפבית פונמי, המאורגן לפי סימנים המייצגים הברות. בכל סימן כזה ישנן לפחות שתי אותיות מתוך 24, המחולקות ל-14 עיצורים ו-10 תנועות. במקור ישנן מספר תוספות לאלפבית הנוכחי.
האנג'ה הוא שמן של הסימניות הסיניות בהגייה קוריאנית. השימוש בכתב הסיני החל בתקופת שלוש הממלכות, בין המאה ה-1 לפנה"ס והמאה ה-7 לספירה. לפני המצאת ההאנגול במאה ה-15, מערכת ההאנג'ה שימשה לכתיבה בשלוש שיטות שונות.
עיצורים
בטבלה ייעשה שימוש בתעתיק הרשמי כיום, Revised Romanization Of Korean.
תנועות
ᅡ- a
ᅵ - i
ᅩ - o
ㅜ - u/oo
ᅢ - ae(דומה ל-A באנגלית, אך כיום נהגית בצליל דומה ל-ᅦ)
ᅦ - e.
ᅥ - eo צליל בין A ל-O. (כמו å בשפות סקנדינביה)
ㅡ - eu כמעט אי-תנועה, מעט אוויר יוצא בהגיית התנועה. (כמו התנועה Ü אך עם כיווץ מאוד חזק ובלי להביע עיצור Y)
דוגמה לצירוף אותיות פשוט בעזרת התנועות: (눈 (noon= שלג, עיניים ; (응급 (eung-geup= מצב חירום ; (낲은 (napeun= רע ; (애기 (ae-gi= תינוק ; il-da)읽다) = לקרוא.
דיפתונגים
ᅣ - YA
ᅲ - YU/YOO
ᅭ - YO
ᅨ - YE
ᅤ - YAE
דוגמה: [여우 [YEO-U= שועל; 옆에 = בצד, לצד
U + תנועה
ㅘ wa = ㅗ o + ㅏ a
위 wi = ㅜ u + ㅣ i
ᅴ wui = ᅳ eu + ᅵ ee
ㅙ wae = ㅗ o + ㅐae
ㅞ we = ㅜ u + ㅔ e
דוגמה: (위해 (wi-hae= בשביל ; (왜 (wae= "למה?" ; (쉽게 (shwib-ge= בקלות
פליגה
פליגה (מכונה גם חלוקה פרוקריוטית או חלוקה בינארית - מאנגלית: Binary fission) היא אופן רבייה אל-זוויגית המשמש יצורים פרוקריוטיים (חד תאיים חסרי גרעין), והיא המקור ההתפתחותי למיטוזה - התהליך המקביל בתאי יצורים איקריוטיים (בעלי גרעין).
פירוט התהליך
הפליגה נפתחת בשכפול הדנ"א של התא, המתגלם לרוב בכרומוזום מעגלי יחיד. בתחילת תהליך השכפול נקשרים מספר חלבוני מפתח לאזור מקור השכפול וגורמים להפרדה מקומית בין גדילי הדנ"א המרכיבים את הסליל הכפול. פתיחה זו של הסליל יוצרת בועת שכפול (Replication bubble), המכילה שני מזלגות שכפול - אחד לכל כיוון (המזלגות קיבלו את שמם מצורת ה-Y שלהם). תהליך השכפול מתקדם בשני כיוונים, כאשר המזלגות הולכים ומתרחקים ממקור השכפול ובועת השכפול הולכת וגדלה, עד להשלמת שני עותקים של הכרומוזום המעגלי המקורי.
עם השלמת השכפול, נעגן כל אחד מסלילי הדנ"א לקרום התא, לעיתים בסיוע מזוזומים. התארכות התא מביאה להפרדת הכרומוזומים. חלוקת התא מבוקרת על ידי כתריסר סוגי חלבונים המתאספים לעבר מבנה פולימרי טבעתי הנקרא טבעת חיץ (septal ring) בתווך בין הכרומוזומים. חלבונים אלה מנחים את יצירת המחיצה בין התאים. השכפול מסתיים בחלוקת הציטופלזמה.
פגמים תורשתיים
פליגה היא תהליך אל-זוויגי - המידע התורשתי של הצאצאים אמור להיות זהה לזה של תא המוצא. מוטציות מופיעות במידע התורשתי של הצאצאים הודות לשגיאות בתהליך השכפול. ככלל, שיעור המוטציות בתהליך שכפול הדנ"א החיידקי הוא גבוה מזה של יצורים רב תאיים. תכונה זו מסייעת לחיידקים להסתגל לסביבות מחיה שונות אליהן הם מתפשטים, כמו גם לפתח עמידות לאנטיביוטיקה. רבייה אל-מינית מאפשרת גידול אוכלוסין בקצב מעריכי. חיידקי קולי למשל מתחלקים כל כעשרים דקות בסביבת מחיה מיטבית, כלומר מכפילים את גודל המושבה.
ז'אן דיפרן
ז'אן דיפרן (בגרמנית: Jean Dufresne; 14 בפברואר 1829, ברלין – 15 באפריל 1893, ברלין) היה שחמטאי יהודי-גרמני.
קריירה
דיפרן היה תלמידו של אדולף אנדרסן, והפסיד לו במשחק שנודע בכינוי "ירוק העד" בשנת 1852.
דיפרן היה סופר עם שם העט שהורכב מאותיות שמו בשינוי סדר E. S. Freund , אך לא הצליח במכירת ספריו הספרותיים. לספרי השחמט שכתב הייתה הצלחה, ואחד מהם Kleines Lehrbuch des Schachspiels (ספר הלימוד הקטן של השחמט, נודע בגרמניה בתור- "דיפרן הקטן") היה להצלחה גדולה והניב מהדורות רבות. דורות של שחמטאים למדו מספר זה שבשנת 2004 יצאה המהדורה ה-31 שלו (ISBN 3-15-021407-6). כמו כן כתב ספר פופולרי על פול מורפי.
דיפרן ניצח בתחרות ברלין בשנת 1853 וניצח בדו-קרב את קארל מאיה +7 -5 חבר הפליאדות של ברלין.
לדיפרן הייתה תוצאה חיובית בסיכום משחקיו עם דניאל הארוויץ.
קברו של דיפרן ממוקם בבית הקברות היהודי Berlin-Weißensee שבברלין.
פיוטר נובאק
קריירה
נובאק החל את הקריירה שלו בגיל 15, בקבוצת WLOK פבינייס, ב-1979, בה שיחק ארבע עונות. לאחר מכן שיחק נובאק ב-זבישה בידגושץ', במוטור לובלין, ובוידזוו לודז', לפני שעבר ב-1990, לבקירקויספור מהליגה הטורקית הראשונה. לאחר מכן שיחק נובאק ביאנג בויז ברן ובדינמו דרזדן, לפני שעבר ב-1994, לקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה. אחר כך עבר נובאק למינכן 1860, שם שיחק עד 1998. בשנים אילו זכה נובאק בתואר הפליימייקר של השנה בבונדסליגה (1996) ובתואר הכדורגלן הפולני של השנה (1996).
ב-1998, עבר נובאק לשיקגו פייר מליגת ה-MLS האמריקאית. בשנה זו, הוביל נובאק את שיקגו לזכייה בגביע ה-MLS ונחשב לאחד השחקנים הטובים בליגה. נובאק הוביל את שיקגו לשתי זכיות בגביע ארצות הברית הפתוח (1998, 2000), תוך כדי שהוא משחק 114 משחקים בקבוצה, כובש 26 שערים ומבשל 42 בישולים. נובאק שיחק בשיקגו עד שנת 2002, לאחר מכן עבר לניו אינגלנד רבולושן, אבל מיד לאחר שעבר הוא הודיע על פרישה מכדורגל מקצועני. בתחילת עונת 2004, מונה נובאק למאמן די.סי. יונייטד, ועזר לה לזכות בגביע ה-MLS בפעם הרביעית. בסוף שנת 2005 נבחר נובאק להרכב כל הזמנים ב-MLS. בשנים 2007 עד 2009 היה עוזר מאמן נבחרת ומאמן נבחרת. בשנים 2010 עד 2012 היה מאמן קבוצת פילדלפיה יוניון.
נובאק היה שחקן מפתח בנבחרת פולין, ואף היה קפטן שלה במשך שלוש שנים. ב-24 משחקים בנבחרת כבש נובאק שלושה שערים.
הטלה
{{פירושונים|
ראו גם פירושונים אחרים
}}
גרג ברהלטר
גרג מת'יו ברהלטר (באנגלית: Gregg Matthew Berhalter; נולד ב-1 באוגוסט 1973) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אמריקאי, המשמש כמאמן נבחרת ארצות הברית.
מקצועי
ברהלטר עזב את האוניברסיטה לאחר שנתו השלישית, וחתם במועדון ההולנדי זוולה ב-1994. מאוחר יותר הוא שיחק בספרטה רוטרדם ובקמבור בהולנד, ובקריסטל פאלאס באנגליה, במדיה כבש פעם אחת, לרשתה של ברדפורד סיטי.
בשנת 2002, ברהלטר חתם באנרגי קוטבוס מהבונדסליגה הגרמנית. הוא ערך 111 הופעות ליגה עם הקבוצה, והיה קפטן הקבוצה כשעלתה בחזרה לליגה הראשונה. בשנת 2006, ברהלטר חתם עם במינכן 1860 מהבונדסליגה השנייה, ומונה לקפטן הקבוצה. הוא נשאר שם שנתיים וחצי נוספות, ורשם 73 הופעות ליגה במדיה.
לאחר קריירה של 15 שנים באירופה, ברהלטר עבר בחזרה לארצות הברית באפריל 2009. הוא חתם על חוזה בקבוצת ה-MLS, לוס אנג'לס גלאקסי, החוזה המקצועני הראשון שלו בארץ הולדתו. בעונתו הראשונה במדי הגאלקסי, שערי החובה שלהם נחתכו בחצי - מ-61 ל-30 - כאשר ברהלטר הנהיג את ההגנה.
ב-14 בנובמבר 2009 הוא כבש בדקה ה-103 של גמר המערב, והוביל את הגלקסי לניצחון 2–0 על דינמו יוסטון ואל גביע ה-MLS ב-2009. זה היה השער הראשון שלו ב-28 הופעות במועדון.
בעונתו השנייה, הגלאקסי זכו במגן האוהדים של ה-MLS והוריד עוד יותר את מספר שערי החובה שלהם ל-26, שיא מועדון.
ב-12 באוקטובר 2011 הודיע ברהלטר על החלטתו לפרוש בתום עונת 2011 של ה-MLS.
קריירה בינלאומית
ברהלטר הבקיע את השער הראשון שלו במדי נבחרת ארצות הברית ב-15 באוקטובר 1994, נגד ערב הסעודית. ברהלטר שיחק תפקיד משמעותי בנבחרת ארצות הברית במונדיאל 2002, והפך לשחקן קריסטל פאלאס הראשון ששיחק במשחק גביע העולם.
ב-25 במאי 2006, ברהלטר צורף לסגל נבחרת ארצות הברית למונדיאל 2006, במקום קורי גיבס הפצוע. ברהלטר הביע ביטחון ביכולת של הקבוצה לקראת הטורניר, אך לא שיחק באף אחד משלושת משחקי הנבחרת. ארצות הברית הודחה לאחר שסיימה בתחתית בית ה' בסיבוב הראשון עם תיקו אחד ושני הפסדים.
האמרבי
לאחר עונה כעוזר המאמן של לוס אנג'לס גלאקסי, ברהלטר מונה למאמן המועדון השוודי האמרבי ב-12 בדצמבר 2011. הוא פוטר ב-24 ביולי 2013 בגלל "חוסר משחק התקפה", כשהאמרבי הייתה במקום השמיני בליגה.
קולומבוס קרו
ברהלטר מונה למנהל הספורטיבי והמאמן הראשי של קולומבוס קרו מה-MLS ב-6 בנובמבר 2013.
תחת ברהלטר, קולומבוס העפילה לפלייאוף ב-2014, 2015, 2017 ו-2018. הם אף הגיעו לגביע ה-MLS ב-2015, אבל הפסידו בבית 2–1 לפורטלנד טימברס.
נבחרת ארצות הברית
ב-2 בדצמבר 2018 מונה ברהלטר למאמן הראשי של נבחרת ארצות הברית. הוא זכה בניצחון הראשון שלו כמאמן במשחק ידידות מול פנמה ב-27 בינואר 2019. ברהלטר הוביל את ארצות הברית לזכייה באליפות היבשתית ב-1 באוגוסט 2021, בגביע הזהב 2021. ב-12 בנובמבר 2021, ברהלטר הוביל את ארצות הברית לניצחון 2–0 על מקסיקו במוקדמות גביע העולם באצטדיון TQL בסינסינטי, אוהיו. הנברת העפילה לאחר מכן למונדיאל 2022.
במונדיאל סיימה ארצות הברית בתיקו נגד ויילס ואנגליה וניצחה במשחק טעון פוליטית את איראן.
חיים אישיים
ברהלטר מתגורר בשיקגו, אילינוי עם אשתו וארבעת ילדיו. אחד מבניו, סבסטיאן, משחק בקבוצת ונקובר וייטקאפס. אחיו, ג'יי, שימש כמנהל המסחר הראשי של פדרציית הכדורגל של ארצות הברית עד להתפטרותו ב-2020.
כשחקן
לוס אנג'לס גלאקסי
כמאמן
ארצות הברית
פיזיקאי
פיזיקאי הוא מדען העוסק בחקר הפיזיקה.
הכשרה למקצוע פיזיקאי ניתנת באוניברסיטאות, במחלקות לפיזיקה, בהתמחויות שונות, שהעיקריות שבהן הן פיזיקה תאורטית ופיזיקה ניסויית. שתי ההתמחויות כוללות הכרות עם תאוריית הפיזיקה, אך בעוד שהפיזיקאי הניסויי בוחן את השערותיו באמצעות ניסוי, הפיזיקאי העיוני מנסה להסביר את תוצאות הניסויים באמצעות מודל מתמטי ולספק תחזיות לתוצאות של ניסויים עתידיים. הפיזיקאי העיוני עשוי לפתח תוכנות מחשב לשם עריכת סימולציות או חישובים נומריים כבדים (בדרך כלל עבור פתרון בעיות מתמטיות אשר בלתי ניתנות לפתרון אנליטי), בעוד שהפיזיקאי הניסויי עשוי לפתח מכשירי מדידה ושיטות חדשות לביצוע ניסויים. גם הפיזיקאי הניסויי משתמש במחשב לשם עריכת סימולציות של ניסויים, עיבוד התוצאות מניסויים, כיול מכשירי המדידה ואינטראקציה עם מכשירי מדידה מתוחכמים נעשים על פי רוב באמצעות מחשבים.
מכיוון שהפיזיקאי העיוני זקוק בדרך כלל רק לכוח חישוב, אשר מסופק לעיתים על ידי מחשב ביתי, קל למצוא מימון לפעילות בפיזיקה עיונית. הפיזיקאי העיוני יכול לעבוד גם בביתו. הפעילות בפיזיקה ניסויית לעומת זאת כרוכה בצרכים כספיים גבוהים בדרך כלל, ולכן היא מוגבלת למוסדות מחקריים, ולעיתים מחייבת שימוש במתקני ניסוי יחידים מסוגם בעולם, כגון CERN.
בישראל מתקיימים לימודי פיזיקה בכל האוניברסיטאות מלבד אוניברסיטת חיפה.
פיזיקאים פעילים באוניברסיטאות, בהוראה ובמחקר בענפי הפיזיקה הרבים. בנוסף להוראה במסגרת המחלקות לפיזיקה, ניתנים קורסי יסוד בפיזיקה גם לתלמידי הנדסה, מדעים מדויקים ורפואה. פיזיקאים מועסקים גם בתעשייה, ובפרט בתעשיית ההיי טק.
אות ההוקרה החשוב ביותר על הישגים בתחום הפיזיקה הוא פרס נובל לפיזיקה, המוענק לפיזיקאים ולעוסקים בתחומים קרובים.
דגל זנזיבר
דגל זנזיבר הוא הדגל המשמש את המחוז האוטונומי של זנזיבר מאז ה-9 בינואר 2005. מאז איחודה של זנזיבר עם טנגניקה והקמתה של טנזניה ב-1964 ועד אימוצו של דגל זה, לא היה לזנזיבר דגל נפרד.
הדגל מורכב מ-3 פסים אופקיים, כחול, שחור וירוק, כדגלה של הרפובליקה קצרת הימים של זנזיבר, בהבדל אחד - בפינה השמאלית העליונה הוסף דגלה של טנזניה, המורכב מפסים אלכסוניים, ירוק שחור וכחול, המופרדים בפסים צהובים.
הדגל הוצג לראשונה על ידי נשיא זנזיבר, אמאני קארומה, והנפתו לוותה במטח כבוד של 21 יריות. לפי חוקי זנזיבר, העונש על ביזוי הדגל הוא 5 שנות מאסר או קנס של 700,000 שילינג טנזני.
מחלף חמד
מחלף חמד הוא מחלף המחבר את כביש 1 וכביש 3975 וממוקם סמוך ליישובים אבו גוש, בית נקופה, ועין נקובא. סמוך למחלף נמצא מעיין עין חמד ומכאן שמו. המחלף הוא מטיפוס מחלף יהלום ומורכב מרמפות לכיוון מערב ומזרח. הגשר בנוי בתוואי הדרך המשנית וחולף מעל כביש 1. המחלף נפתח לתנועה ב-1972 במקביל לפרויקט ההרחבה של כביש 1 שהחל בסוף שנות ה-60.
בשנת 2014 הוקם ממערב לגשר הישן, גשר חדש, גבוה יותר, כחלק מפרויקט הרחבת כביש 1 לשלושה נתיבים. הגשר הישן נהרס בשנת 2016.
המכון הטכנולוגי של ציריך
המכון הטכנולוגי הפדרלי של שווייץ בציריך, הידוע בשם ETH Zurich (מבוטא אֵ-טֵ-הַא, ראשי תיבות בגרמנית: Eidgenössische Technische Hochschule), הוא בית ספר גבוה לטכנולוגיה הנמצא בציריך שבשווייץ. המכון הטכנולוגי של ציריך נחשב לאחת האוניברסיטאות הטובות ביותר באירופה בתחומי ההנדסה והמדעים המדויקים. רבים מבין חוקרי המכון זכו בפרס נובל ופרסים יוקרתיים נוספים. לפי דירוג שנחגאי ודירוג QS היא האוניברסיטה הטובה בעולם מחוץ לארצות הברית ובריטניה. סיבה זאת מביאה אליה סטודנטים זרים רבים, המביאים לכך שהתארים המתקדמים בה ניתנים באנגלית.
האוניברסיטה חברה בברית הבינלאומית לאוניברסיטאות מחקר, חברה ועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם, חברה בליגת IDEA וחברה בפורום מנהיגי האוניברסיטאות העולמי. המכון הטכנולוגי של ציריך נוסד בשנת 1854 ופתח את שעריו כמכון טכנולוגי בשנת 1855. בראשיתו היו בו שש מחלקות: אדריכלות, הנדסה אזרחית, הנדסת מכונות, כימיה, יערנות, וכן מחלקה כוללנית שעסקה במתמטיקה, מדעי הטבע, ספרות ומדעי החברה.
המכון הטכנולוגי של ציריך הוא מכון פדרלי, כזה שנמצא בניהולה של הממשלה הפדרלית של שווייץ, להבדיל מאוניברסיטת ציריך, שהיא מוסד קנטונלי. בראשית ימיו חלק המכון בניין משותף עם האוניברסיטה, שנוסדה בשנת 1833.
בשנת 1909 הורחבה תוכנית הלימודים של המכון לכזו המקובלת באוניברסיטה, וניתנה לו הסמכות להעניק תואר דוקטור. בשנת 1911 ניתן למכון שמו הנוכחי, Eidgenössische Technische Hochschule. בתקופה זו חלק מהמרצים של המכון עבדו גם באוניברסיטת ציריך (למשל ארתור ורשנר). בשנת 1924 אורגנה האוניברסיטה ב-12 מחלקות.
מבניו של המכון הטכנולוגי של ציריך מפוזרים ברחבי העיר ציריך. הבניין הראשי של המכון נבנה בשנת 1860 בלב העיר, ועם התרחבות המכון נבנו למענו מבנים נוספים ברבעים הסמוכים. בשנים 1964 – 1976 נבנה למכון קמפוס חדש בפרברי ציריך, והוא מאכלס את המחלקות להנדסת חומרים, לאדריכלות, להנדסה אזרחית, לפיזיקה, לביולוגיה ולכימיה.
בשנת 2001 היו רשומים במכון קרוב ל-12,000 סטודנטים, וכיהנו בו 330 פרופסורים ו-840 מרצים.
בין המכון לאוניברסיטת ציריך מתקיימת יריבות ידידותית. החל משנת 1951 מתקיימת תחרות חתירה בין קבוצות של שתי האוניברסיטאות.
עם תלמידיו הנודעים של המכון נמנים וילהלם רנטגן, פריץ הבר, אלברט איינשטיין, אלכסנדר מילר ופליקס בלוך. עם חוקריו הנודעים של המכון נמנים אלברט איינשטיין, וולפגנג פאולי וניקלאוס וירת. המכון אף מחזיק בארכיונו של תומאס מאן, שגלה לציריך לפני מותו.
מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע
מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע (או בקיצור "מוזיאון פילד" או בראשי תיבות: FNHM), הוא מוזיאון טבע, פלאונטולוגיה ואתנוגרפיה, בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. המוזיאון נמצא ב-Lake Shore Drive ליד ימת מישיגן ב"קריית המוזיאונים של שיקגו". אוספי המוזיאון מכילים מעל 21 מיליון פריטים, אך רק חלק קטן מהם נמצא בתצוגה.
התצוגות הבולטות כוללות אוסף של שלדי דינוזאורים (בהם טירנוזאורוס רקס, פטגוטיטאן, טריצרטופס, סטגוזאורוס, ברכיוזאור, דיינוניכוס, פרזאורולופוס ועוד) בתצוגת Evolving Planet ("כוכב לכת מתפתח"), מוצגים אנתרופולוגיים של התרבות האנושית (בהם מצרים העתיקה, האיים הפסיפיים, טיבט ועוד), אוסף גדול ונרחב של פוחלצים של חיות רבות (כולל בעלי חיים גדולים כגון 2 פילים אפריקאיים ואריות צאבו אוכלי-אדם המפורסמים), תצוגה על אמריקה הקדומה ובה שרידים וחפצי אמנות של הילידים באמריקה, וכן אולי אחד מהמוצגים הידועים ביותר של המוזיאון: סו - אחד מהשלדים הגדולים והשלמים ביותר של טירנוזאורוס רקס הידועים כיום.
ב-16 בספטמבר 1893 התאגד המוזיאון במדינת אילינוי תחת השם "Columbian Museum of Chicago" (המוזיאון הקולומבי של שיקגו) במטרה "לצבור ולהפיץ ידע, ולמען השימור והצגת שרידים המייצגים אמנות, ארכאולוגיה, מדע והיסטוריה." המוזיאון שכן במקור ב"ארמון האמנויות היפות של התערוכה הקולומביאנית" (World's Columbian Exposition's Palace of Fine Arts), כיום נמצא במבנה זה מוזיאון המדע והתעשייה. ב-1905 שונה שם המוזיאון ל"מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע" לכבוד התורם העיקרי והראשון שלו, מרשל פילד (Marshall Field) וכן לייצג את התמקדותו בידיעת הטבע. ב-1921 עבר המוזיאון ממיקומו הראשון למיקומו הנוכחי ברובע הפארק ליד העיר התחתית, בה הוא חלק מקריית המוזיאונים שליד האגם, לצד האקווריום על שם ג'ון שד והפלנטריום על שם אדלר. ב-2006 היה המוזיאון האטרקציה התרבותית המתוירת ביותר אך ב-2007 איבד את הבכורה לאקווריום על שם ג'ון שד.
ב-2018 יוצב במוזיאון שלד (ליתר דיוק, יציקת גבס ופיברגלאס של השלד) של הפטגוטיטאן שתואר רק ב-2017 ואורכו הוא 37 מטר. השלד יוצב באולם הראשי על שם סטנלי ויחליף את "סו (טירנוזאורוס רקס)" שיעבור מקצה תיקונים ועדכונים, ויוצב באולם האבולוציה בחדר המתאים לתקופת הקרטיקון.
מאטיי מילו
מאטיי מילו (ברומנית: Matei Millo; 24 בנובמבר 1814 - 9 בספטמבר 1896) היה שחקן תיאטרון, מחזאי ואחד מאבות התיאטרון הרומני.
חייו
מאטיי מילו נולד כשמלאו 7 חודשים להריון אמו והיה תינוק חלוש מאוד. המיילדת הגרמניה, שהניחה, שהוא עומד למות כל רגע, מיהרה להטביל אותו לפי דתה, נצרות קתולית. התינוק שרד ובהמשך נערך לו טקס לפי הנצרות האורתודוקסית, דת בני משפחתו.
מאטיי נולד במשפחת בויארים, באחוזת סטולניצ'ן (Stolniceni), בקרבת פשקאן, בנסיכות מולדובה. סבו מצד אמו היה הפוסטלניק יואן פרז'סקו, ממשפחת אצולה ותיקה ואביו היה הספטאר מאטיי מילו, שעל שמו נקרא, כמקובל אצל הרומנים.
מאטיי נשלח לפנימיה הצרפתית של Victor Cuénim, שנפתחה ביאשי, שם למד בחברת מיכאיל קוגלניצ'אנו ווסילה אלכסנדרי איתו קשר קשרי ידידות ושיתוף פעולה לכל החיים.
ב-10 באפריל 1834 הופיע לראשונה, לצידם של בני בויארים אחרים, על בימת "התיאטרון הצרפתי" ביאשי, בהצגה הקרויה "מסיבת הרועים המולדבים", שנערכה לכבודו של המושל הרוסי, פאבל קיסליוב. קיסליוב עצמו נעדר מהמופע, כי בארוחת הצהריים הפריז במשקאות חריפים. בנובמבר, באותה שנה, לכבוד עלייתו לשלטון של מיכאיל סטורדזה, מנהל הפנימייה ארגן מופע מיוחד בשפה הצרפתית. במסגרת זו הוצג לראשונה גם מופע בשפה הרומנית בשם "החגיגה הצבאית" (Serbarea militară), מופע יחיד בו הופיע מאטיי מילו, שגם חיבר את תוכן המופע.
המופע של מאטיי מילו מצא חן בעיני השליט החדש, שהיה קרוב משפחה של השחקן. שאיפותיו של מילו לפיתוח תיאטרון רומני השתלבו היטב עם שאיפות השליט לפיתוח מרכז תרבותי בדומה למקובל בצרפת. סטורזה מינה את מילו לדרגטור בדרגת מוחורדאר (muhurdar). מאוחר יותר זכה מילו לקידום והיה לקומיס גדול. מאטיי שאף לנסוע לפריז, להשתלם בתיאטראות שלה, אך מחסור במזומנים מנע זאת. גם בעניין זה בא השליט לקראתו והעניק לו מלגה של 150 מטבעות זהב, כדי שילמד בפריז "כלכלה פוליטית". מאטיי מילו שלח לאביו מכתב בו התנצל על כך שלא בא להיפרד ממנו, כי חבריו למסע המתוכנן לא היו מוכנים להמתין לו וב-18 בנובמבר 1840 יצא מיאשי אל פריז, מסע שערך 43 ימים.
מאטיי מילו בילה חמש שנים בפריז, שנים במהלכן צבר חובות רבים ונמנע מלימודי תעודה כלשהם. הוא שב ליאשי בכוונה להיות שחקן תיאטרון, אך קרובי משפחתו התנגדו לכך, כי ראו בהופעתו על קרשי הבמה ביזוי של מעמדו כבויאר נכבד. השליט מיכאיל סטורדזה ניסה לעקוף את הבעיה על ידי מינויו, יחד עם ניקולאה סוצו, לניהול התיאטרון של יאשי - תפקיד המנהל היה מכובד מתפקיד השחקן. תחילה הלך מילו במסלול שהיתוו לו, לא הופיע על הבמה והסתפק בקבלת מחיאות כפיים למחזאי - הוא עיבד, יחד עם אחרים, מחזות צרפתיים לקהל המולדבי. כחלק מתפקידו הניהולי, מילו התקין תקנון בן 60 סעיפים, תקנון שהיה ראשית החקיקה בתחום התיאטרון בארצות הרומניות. ב-1 במרץ 1847 מילו הופיע לראשונה בתיאטרון המקצועי וזכה להצלחה. קרובי משפחתו ניסו לחבל בהצלחתו, כדי להרחיקו מהופעה כשחקן - הם שלחו להצגות משרתים שהיו אמורים לעורר מהומות ולהביע בוז למשחקו. התופעות האלה רק חיזקו את מילו בהחלטתו להיות שחקן. הוא הופיע בתפקידים שונים, בעיקר במחזות של וסילה אלכסנדרי ולבסוף ב-Cucoana Chirita (הגברת קיריצה), התפקיד המפורסם ביותר שלו. הוא הופיע גם במחזות נוספים על נושא גברת קיריצה ובכלל נוצר שיתוף פעולה הדוק ופורה בינו ובין אלכסנדרי. בלהקותיו של מאטיי מילו התחילו את דרכם בתיאטרון שחקנים מוכשרים רבים כמו יון אנסטין, שטפאן ולסקו ותלמידו, גריגורה מנולסקו, ואחרים.
קונטקט
"קונטקט" היא מילה לועזית שפירושה מגע.
אבינו
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אריה הראל
אריה הראל (שטינברג) (18 באוקטובר 1911 - 8 במאי 1998) היה דיפלומט ורופא ישראלי, פרופסור לאנדוקרינולוגיה. כיהן כשגריר ישראל בברית המועצות, כמנהל המרכז הרפואי ת"א ונשיא מגן דוד אדום.
קורות חיים
הראל נולד בעיר קייב (בעת לידתו באימפריה הרוסית). למד בתיכון בדנציג ובאוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין, קיבל תואר ד"ר לרפואה ב-1937. באותה שנה עלה לארץ ישראל והצטרף לקיבוץ גבעת ברנר, בו עבד בפרדסנות וכמרכז עליית הנוער. בהמשך חזר למקצוע הרפואה ועבד כרופא במחלקה הפנימית של בית חולים בילינסון.
בצבא הבריטי, בהגנה ובצה"ל
ב-1942 התנדב לצבא הבריטי כקצין רפואה. שירת באלכסנדריה, ולאחר מכן בעזה. ב-1943 הוצב בדמשק, שירת גם בעיראק, מצרים ובתל אביב. השתחרר בדרגת קפיטן בתום מלחמת העולם השנייה. בסוף 1947 נתמנה לרופא צבאי כרופא גדוד 53 בחטיבת גבעתי.
לאחר המלחמה עבד כרופא בקופת חולים ובשירות ארגון "ההגנה". בתקופת מלחמת העצמאות שימש קצין הקישור של ההגנה (ובהמשך של צה"ל) עם ארגון הצלב האדום, ומספטמבר 1949 ראש ענף רפואה פעילה במקרפ"ר
ב-1950 קודם לדרגת סגן-אלוף ומונה לראש המחלקה הרפואית במפקדת קצין רפואה ראשי.
אנדוקרינולוג
ב-1951 נסע לארצות הברית לאחר שקיבל מלגת מחקר. מהמכון הרפואי של אוניברסיטת קורנל, שבו התמחה באנדוקרינולוגיה. בשובו מונה ב-1953 למנהל היחידה האנדוקרינולוגית בבית החולים תל-השומר וחבר המועצה המדעית לרפואה.
דיפלומט
ב-1956 מונה לציר ושליח מיופה כוח של ישראל ברומניה, הגיש את כתב האמנתו באפריל 1957. במרץ 1959 מונה לשגריר ישראל בברית המועצות. בתקופתו שקד על פיתוח הקשרים התרבותיים בין המדינות, שכללו בין השאר חילופי משלחות אמנים. במהלך כהונתו עסק גם במגעים בניסיון לכונן יחסים דיפלומטים בין ישראל לרפובליקה העממית של סין והיה הדיפלומט הישראלי האחרון שביקר במדינה לפני הקרע המוחלט ביחסים. מחבר הספר "בין סין לבין ברית המועצות" (הקיבוץ המאוחד, תשכ"ה).
מנהל בתי החולים העירוניים-ממשלתיים בתל אביב
בתחילת 1962 סיים את כהונתו כשגריר, שב לישראל ומונה למנהל בתי החולים העירוניים-ממשלתיים בתל אביב. כיהן בתפקיד עד 1980. בנוסף מונה למנהל המחלקה האנדוקרינולוגית והמטבולית בביה"ח איכילוב, (10 מיטות). בין פעולותיו הראשונות בכניסתו למנהל בית החולים, בחירת רופאים בכירים והפניתם להשתלמויות בחו"ל במקצועות שעדיין לא היו קיימים בביה"ח כגון: נפרולוגיה - הפנימאי ד"ר מרדכי-מוטל צ'צ'יק, כירורגיית ילדים - הכירורג ד"ר משה סולובייצ'יק וכירורגיית כלי דם, הכירורג ד"ר מנדל סטבורובסקי.
ב-1973 מונה לפרופסור קליני באוניברסיטת תל אביב. ב-1974 נתמנה ראש החוג לרפואה מונעת באוניברסיטת תל אביב. ב-1977 היה יו"ר אגוד מנהלי בתי החולים. כמו כן כיהן כנציג הציבור וחבר בוועד הפועל של מועצת העיתונות וכנשיא מגן דוד אדום. לאורך השנים פעל הראל לקליטת אמנים עולים מברית המועצות בישראל, ונמנה עם מקימי תיאטרון גשר.
ב-1967 הוענק לו תואר קצין מסדר הכבוד של מדגסקר, לאחר שהיה חבר משלחת רפואית ישראלית למדינה ובמשך שבעה שבועות העביר קורסים והכשרות לאנשי רפואה מקומיים. ב-1985 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
הראל היה סוציאליסט בהשקפתו, חבר תנועת הבונים, מפלגת אחדות העבודה - פועלי ציון, המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל ומפלגת העבודה. היה ממייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה וראש החוג לשלמות הארץ במפלגת העבודה.
נפטר ב-8 במאי 1998, כשהיה בן 86. היה נשוי לרחל ואב לשני בנים ובת. בנו המאומץ הוא יהודה הראל.
כריסטופורו קארסאנה
כריסטופו קארסאנה (באיטלקית: Cristoforo Caresana; סביבות 1640 - 13 בספטמבר 1709) היה מלחין, נגן עוגב וזמר איטלקי.
חייו
קארסאנה נולד בנאפולי. כנראה יצא ללימודים בוונציה, אך בשנת 1658 חזר לנאפולי, ונשאר בה כל חייו. בשנים 1659 עד 1706 היה חבר בקהילת האורטוריה (Congregazione dell'Oratorio). משנת 1659 היה טנור בקאפלה המלכותית ומשנת 1667 כיהן שם כנגן עוגב עד לפרישתו בשנת 1704. בשנים 16888-1690 היה מאסטרו די קאפלה בקונסרבטוריו די סן אונפורי.
קארסאנה חיבר תרגילי קול שהיו בשימוש נרחב וחלקם הודפסו מחדש בשנת 1819 לשימוש בקונסרבטואר של פריז. מן ההקדמה לתרגילים אלה אפשר לעמוד על הידע התאורטי המקיף שלו והמוזיקה עצמה מציגה אותו כמבשר לפרגולזי, שלמד ללא ספק את יצירותיו.
מקור
רנאטו בוסה: "כריסטופורו קארסאנה" בגרוב אונליין
ברוד צ'אנל
ברוד צ'אנל (באנגלית: Broad Channel) היא שכונה שנמצאת באי בשם זה ברובע קווינס בעיר ניו יורק.
השכונה מצויה בחלקו הדרומי של האי ומתגוררים בה כ-3,000 תושבים. זהו האי המיושב היחידי במפרץ ג'מייקה וחלקו הצפוני מהווה חלק מאתר הנופש הלאומי גייטווי.
השכונה נמצאת בין שכונת האוורד ביץ' לשכונת רוקאווי ומחוברת אליהם בגשרים המצויים משני צדי האי. שני הגשרים מקושרים באמצעות שדרת קרוס ביי החוצה את האי מצפון לדרום.
לרכבת התחתית של ניו יורק יש תחנה באי.
אירוויזיון 1976
אירוויזיון 1976 נערך ב-3 באפריל בהאג לאחר זכייתה של הולנד בתחרות האירוויזיון שנה קודם לכן. מנחת האירוויזיון הייתה קורי ברוקן, זוכת המקום הראשון באירוויזיון 1957 והמקום האחרון באירוויזיון 1958.
המדינה הזוכה בתחרות הייתה הממלכה המאוחדת עם השיר: "Save Your Kisses for Me" בביצוע להקת: "אחוות האדם". בשנת 2005 השתתף השיר גם בתחרות שיר היובל באירוויזיון. הממלכה המאוחדת קבעה באותה תחרות שיא שלא נשבר עד היום – אחוז הקולות הגבוה ביותר בתחרות. היא זכתה ב-164 נקודות מתוך 204 אפשריות, כלומר 80.3 אחוזים. בסך הכול קיבל השיר את מירב הנקודות, 12, משבע מדינות. למקום השני הגיעה צרפת בהפרש של 17 נקודות מהממלכה המאוחדת עם השיר: "Un, Deux, Trois" בביצוע של קתרין פרי (Cathérine Ferry). במהלך ההצבעה התחולל קרב צמוד בין הממלכה המאוחדת לצרפת, כאשר מונקו נתנה יתרון קל לממלכה המאוחדת, שהתחזק לאחר ההצבעה הצרפתית (שהייתה אחת לפני האחרונה). כשהגיע תורו של חבר השופטים היוגוסלבי להצביע, כבר היה ברור שהממלכה המאוחדת ניצחה בתחרות ולמרות שצרפת קיבלה 12 נקודות מיוגוסלביה, לא היה בכך די כדי לכסות את הפער.
ליכטנשטיין ניסתה להצטרף לתחרות בשנה זו, ואף בחרה לצורך זה שיר ("קאובוי קטן", בביצועו של ביגי באכמן) אולם משום שלליכטנשטיין לא הייתה אז רשת שידור כלשהי, היא לא הורשתה להשתתף בתחרות.
השיר היווני עורר סערה באירופה, משום שעסק בפלישה הטורקית לצפון קפריסין. רק בשנה קודם לכן, פרשה יוון מהתחרות כמחאה על הפלישה ועל ההתעלמות הבינלאומית ממנה. טורקיה בחרה שלא להשתתף יחד עם יוון בתחרות אותה השנה.
מדינה נוספת שפרשה באותה השנה היא שוודיה, שפרשה לאחר שרשת השידור השוודית, SR, הודיעה כי במידה ותנצח, לא תוכל לממן את אירוח התחרות בשנה שלאחר מכן. ההחלטה לפרוש התקבלה לאחר מחאה ציבורית רחבה בשוודיה נגד SR (שכללה הפגנות נגד הרשת ואף נגד תחרות האירוויזיון עצמה). אולם לאחר התחרות החליט איגוד השידור האירופי, שכדי להקל על עול האירוח של התחרות, כל מדינה תשתתף חלקית במימון התחרות. למרות שסך הכספים שמעבירות המדינות המשתתפות הם רק מיעוט מעלות האירוח, בכל זאת מדובר היה בהקלה משמעותית (שוודיה אכן חזרה לתחרות ב-1977).
מלטה פרשה מהתחרות, אולם לא פרסמה את הסיבות שבגינן פרשה. היא חזרה לתחרות רק ב-1991.
פרנק גינאי
בין השנים 1971 ו-1985 היה בשימוש הסילי (Syli), ששוויו עשרה פרנק.
דייגו לאקסאלט
דייגו לאקסאלט (בספרדית: Diego Laxalt; נולד ב-7 בפברואר 1993) הוא כדורגלן מאורוגוואי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בדינמו מוסקבה.
קריירת מועדונים
לאקסאלט התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דפנסור ספורטינג. ב-1 בספטמבר 2012 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–4 נגד מונטווידאו וונדררס.
בינואר לאקסאלט סיכם באינטר מילאנו והצטרף אליה ביולי. זמן קצר לאחר המעבר, הושאל לבולוניה. ב-13 באוגוסט 2014 הושאל לאמפולי עד לסיום העונה. ב-30 בינואר 2015 הושאל לגנואה לשנה וחצי, עם אופציה לרכישה. ב-28 באוקטובר 2015 הבקיע צמד בתיקו 3-3 נגד טורינו. ב-30 ביולי 2016 חתם בגנואה. ב-16 באוגוסט 2018 חתם במילאן. ב-31 באוגוסט 2019 הושאל לטורינו אך חזר למילאן אחרי חצי עונה. ב-5 באוקטובר 2020 הושאל לסלטיק.
ביוני 2021 חתם בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית בכדורגל ל-3 שנים עם אופציה להארכה בשנה נוספת.
מוזיקה מנוונת
מוזיקה מנוּונת (בגרמנית: Entartete Musik) היה כינוי בו השתמשו הנאצים בשנות השלושים לתאר סוגים מסוימים של מוזיקה, שעל פי האידאולוגיה הנאצית היו "מזיקים" או "דקדנס". הנאצים הוציאו לקסיקון בשם זה, שכלל את רשימת המלחינים אשר יצירותיהם נכללות בתואר. היחס ל"מוזיקה המנוונת", היה חלק מקמפיין נרחב בשם "אמנות מנוונת", אשר נועד לבודד, לדכא, ולהחרים את היצירות הללו.
על דיכוי המוזיקה המנוונת הייתה אחראית לשכת המוזיקה של הרייך.
קריטריונים
כל מוזיקה שהיוותה באופן כלשהו ניגוד לאידאולוגיה הנאצית, בין בגלל אופייה ובין בגלל הדעות הפוליטיות או הלאום של המלחינים או המבצעים, נכללה במושג "מנוונת". כך נכללו ברשימה מלחינים יהודים, או מלחינים מרקע יהודי, דוגמת פליקס מנדלסון, ארנולד שנברג, פרנץ שרקר, קורט וייל, גוסטב מאהלר, רוברט קאהן וברתולד גולדשמידט. כמו כן מלחינים שיצרו יצירות שכללו דמויות חיוביות של יהודים או אפריקאים, דוגמת ארנסט קרנק. גם מלחינים בעלי אוריינטציה מרקסיסטית, דוגמת הנס אייזלר נכללו ברשימה, וכאלה שהביעו סימפתיה כלפי מתנגדי המשטר הנאצי, דוגמת אנטון וברן, שהיה ונותר ידידו הקרוב של שנברג.
מוזיקה מודרנית, נתפסה בעיני הנאצים כמזלזלת במוזיקה הקלאסית השמרנית, ולפיכך כזלזול ופגיעה בתהליך התקדמות הציוויליזציה על פי הנאצים, ובפרט בנאמנותם והערצתם לגדולי המלחינים הגרמניים מהדורות הקודמים. יצירותיהם של הינדמית, אלבן ברג ושנברג היו בין אלו שנאסרו בגלל הטענה הזו. מוזיקת ג'אז נאסרה אף היא מטעם זה, ומאחר ושורשיה נעוצים בקרב אפריקאים אמריקאים.
השפעה
השפעת פרסום הרשימה הייתה קריטית על פועלם המוזיקלי של המלחינים שנכללו בה. חלקם נאלצו לעזוב את ארצות הכיבוש (שנברג, וייל, הינדמית, גולדשמידט ועוד). אחרים נאלצו להפסיק להלחין (וברן, קרל אמדאוס הרטמן, בוריס בלכר), וחלקם אף נשלחו למחנות ריכוז (ויקטור אולמן, ארווין שולהוף, פאבל האס, מרסל טיברג, גדעון קליין, אלמה רוזה ורפאל שכטר).
על פי ספרה של דנה אריאלי-הורביץ "רומנטיקה מפלדה: אומנות ופוליטיקה בגרמניה הנאצית" המשטר הנאצי כמו משטרים דיקטטוריים אחרים (הקומוניזם בברית המועצות והפשיזם באיטליה), עשה המשטר הנאצי מניפולציות רבות באמצעות האמנות. הרעיון שעמד מאחורי מניפולציה זו שירת עבור המשטר שתי מטרות. האחת, היא הרצון לייחס לאמנות כוח רב מאוד בעטיו יש לרדוף אותה ולהוקיע אותה, והשניה הייתה על מנת לעצב את התודעה ואת המציאות המדומיינת שאמנות זו ביקשה להציג. בניגוד לשני הרודנים האחרים (סטלין ומוסוליני) היטלר מייצג את המקרה הקיצוני. עבור היטלר, אמנות הייתה חלק מחייו וגם כך הוא הציג את עצמו: כאמן שמבקש להציב בחיים הפוליטיים ממדים תיאטרלים וסימבוליים.
כמו באמנות מנוונת, גם במוזיקה הציגו הנאצים תערוכה של "המוזיקה המנוונת". בתערוכה הראשונה, שהוצגה ב-1938 בדיסלדורף, נשא דברים אדולף ציגלר (Ziegler), הממונה על התיאטרון הלאומי הגרמני בוויימאר, באומרו כי המוזיקה הזו נאסרה בגלל השפעה יהודית וקפיטליסטית. התערוכה חולקה לשבעה נושאים: השפעת היהדות; שנברג; קורט וייל וארנסט קרנק; "בולשביקים קטנים"; ליאו קסטנברג; "האופרות והאורטוריות של הינדמית"; איגור סטרווינסקי.
אחרי המלחמה
בסוף שנות ה-80, הוצגה שוב התערוכה "מוזיקה מנוונת" ברחבי העולם, הפעם מהצד השני - לתת פרסום לאותן יצירות שדוכאו על ידי הנאצים.
חברת דֶקה (Decca), הפיקה בשנות ה-90 סדרת תקליטים בכותרת: "מוזיקה מנוונת: מוזיקה שדוכאה ברייך השלישי", בסדרה נכללות יצירות פחות ידועות מתוך "הרשימה השחורה".
כימרה
במיתולוגיה היוונית, הכימרה או החימרה (ביוונית: Χιμαιρα; בלטינית: Chimæra) היא מפלצת בעלת ראש של אריה, גוף של עז וזנב מנחש. אובידיוס מתאר אותה כמי ש "שילחה לשונות להבה ממעיה, ראש לביאה למפלצת היה וזנב של נחש לה" תיאורים אחרים מתארים את הכימרה כבעלת שלושה ראשים: ראש של אריה, ראש של עז וראש של דרקון. אולם, כל תאוריה של המפלצת מסכימים שהיא נשפה אש מאחד או יותר מראשיה. יש המשערים שמקור שמה עברי-כנעני, מהשורש חמ"ר.
המונח "כימרה" הפך עם הזמן לשם כולל עבור יצורים בדיוניים שגופם מורכב מאיבריהם הטיפוסיים של מספר זנים שונים.
במיתולוגיה היוונית
הכימרה הייתה הצאצאית של טייפון ואכידנה, ואימם – ביחד עם אחיה הכלב הדו-ראשי אורתוס – של הספינקס ושל האריה מנמאה. עם זאת, סיפורי מיתולוגיה אחרים קובעים שהספינקס והאריה מנמאה היו הצאצאים של טיפון ואכידנה, ולא של כימרה ואורתוס.
הכימרה נהרגה בסופו של דבר בידי הלוחם היווני בלרופון, שנעזר בפגסוס, הסוס המכונף. באיליאדה מסופר כי איאובוטס מלך ליקיה הטיל על בלורופון את המשימה כדי להביא למותו אך הגיבור עמד במשימה.
גם בנושא מותה של הכימרה אין אחידות בין הסיפורים. לפי מספר גרסאות, בלרופון רק שיסע את הכימרה עם חניתו, אך לפי גרסאות אחרות, הוא התקין על חניתו גוש של עופרת, שהותך בשל נשימת האש של המפלצת, והביא לסתימת גרונה, לחניקתה ולמותה.
מחוננות
מחוננות היא יכולת אנושית שמתבטאת במצוינות, לרוב בהיבט ההשכלתי: מדדים גבוהים של חשיבה, הבנה וסקרנות. מנת המשכל (IQ) של מחוננים גבוהה בהרבה מהממוצע בקרב כלל אוכלוסיית בני גילם. מחוננות מוזכרת בדרך כלל בהקשר של ילדים או נוער.
המלחמה האיטלקית 1521–1526
המלחמה האיטלקית של 1526-1521, לעיתים נודעת גם כמלחמת ארבע השנים, הייתה חלק מהמלחמות האיטלקיות. המלחמה נערכה בין ממלכת צרפת, בראשות פרנסואה הראשון, והרפובליקה של ונציה כנגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, הנרי השמיני, מלך אנגליה, ומדינת האפיפיור. הסכסוך נבע מבחירתו של קרל החמישי לקיסר האימפריה הרומית הקדושה (1519–1520), תואר בו חשק גם פרנסואה הראשון, ומהצורך של האפיפיור לאו העשירי לחבור בברית עם פרנסואה כנגד מרטין לותר.
מחוננות
מחקרים
לואיס טרמן היה הראשון שערך מחקר מדעי בנושא מחוננים. משנת 1925 הוא עקב אחרי קבוצה של כ-1,500 ילדים בקליפורניה, שמבחני מנת משכל מצאו אצלם IQ שבין 135 ל-196. טרמן וצוותו עקבו אחריהם במהלך 50 שנה, וכתבו דו"חות מפורטים בהם נבחנו ביצועיהם במספר קטגוריות החל בילדותם ועד לזקנתם. ממחקרו התברר, כי הקבוצה הזו הגיעה לרמת הישגים יוצאת דופן בתחומים רבים (הישגים בתחום המחקר, בפרסום הישגים יוצאי דופן ותפוקות גבוהות בתחום פרסומים מקצועיים).
המלחמה האיטלקית 1521–1526
המלחמה פרצה במערב אירופה בשלהי 1521, כאשר חיל משלוח צרפתי נווארי ניסה לכבוש מחדש את ממלכת נווארה בעוד הצבא הצרפתי חודר אל ארצות השפלה. הכוחות הנווארים נהדפו על ידי צבא ספרדי חזרה לעבר הרי הפיראנים, כאשר באותה עת נבלמו גייסות קיסריים בצפון צרפת.
מחוננות
מחקרים
בתוך קבוצת המחוננים נמצאו הישגים גבוהים יותר לגברים בתחום ההשכלה והתעסוקה (ונמצאו הבדלים בתחומי העיסוק שנבחרו על ידי גברים ונשים) ונמצא דיווח על עיסוק בפעילות ציבורית או חברתית. נמצאו הבדלים בתוך הקבוצה כאשר ההתייחסות הייתה אל מידת הצלחתם של המחוננים בתחנות חייהם השונות. למחקרו של טרמן הופנתה ביקורת רבה; העובדה שהילדים שהשתתפו במחקר היו מודעים לעובדה שאותרו כמחוננים, קבוצת המחוננים מלכתחילה הייתה מדגם מוטה מבחינה סוציו-אקונומית (עם הטיה מובהקת מבחינה אתנית-תרבותית) והעדרה של קבוצת ביקורת. המסקנה (שעמדה בניגוד לאינטואיציה של טרמן עצמו) שנבעה מכך היא שמחוננות כשלעצמה, לפחות כפי שהוגדרה במחקר, אינה מובילה להישגים יוצאי דופן.
המלחמה האיטלקית 1521–1526
פעולות האיבה התחדשו בחצי האי האיטלקי בעקבות הקמת ברית רשמית של האפיפיור, קרל החמישי, והנרי השמיני כנגד צרפת; ברם, חזית זו הפכה למוקד משני, עם שימת הלב של פרנסואה וקרל לשדה הקרב בצפון צרפת. בקרב ביקוקה שנערך ב-27 באפריל 1522 הביסו כוחותיו של קרל ושל מדינת האפיפיור את הצרפתים, שגורשו מלומברדיה. לאחר הקרב המשיכו ההתנגשויות המזוינות לגלוש לקרקע צרפתית, בעוד שוונציה חתרה להסכם שלום נפרד. האנגלים פלשו לצרפת ב-1523, שעה ששארל השלישי, דוכס בורבון - מנוכר מניסיונותיו של פרנסואה להשתלט על ירושתו - בגד בפרנסואה וחבר לברית עם קרל. ניסיון הנפל של הצרפתים להשתלט בשנית על לומברדיה ב-1524 סיפק לבורבון שעת כושר לפלוש לפרובאנס בראש צבא ספרדי.
מחוננות
הגדרה ושכיחות
המושג מחוננות קיבל הגדרה תאורטית החל מתחילת שנות ה-90. במרוצת השנים נוספו הגדרות שונות למושג על ידי חוקרים. חוקרים חלוקים בדעותיהם לגבי שאלות האוניברסליות למושג מחוננות, יש הטוענים שאת ההגדרה למושג מחוננות צריך להעניק לפי אזורי מחיה.
המלחמה האיטלקית 1521–1526
פרנוסאה עצמו הוביל התקפה שנייה על מילאנו ב-1525, כאשר בתחילה הוא נוחל הצלחה בהדיפת כוחותיהן של ספרד וקרל. מפלתו ההרסנית בקרב פאביה, בה פרנסואה עצמו נלקח בשבי על ידי כוחות ספרדיים, ורבים מבני האצולה הצרפתית נהרגו, הובילה לסיומה של המלחמה. מספר ניסיונות נעשו להביא לשחרורו באמצעים דיפלומטיים. אמו, לואיז, נסיכת סבויה פנתה לסולימאן הראשון סולטאן האימפריה העות'מאנית - דבר שגרם לאולטימטום עות'מאני לקרל החמישי. סולימאן הראשון עשה שימוש בהזדמנות זו כדי לפלוש להונגריה והביס את בני בריתו של קרל החמישי בקרב מוהאץ' (29 באוגוסט 1526). למרות זאת, פרנסואה הראשון נאלץ לחתום על הסכם מדריד שהביא לשחרורו תמורת ויתורו על תביעותיו לשליטה באיטליה, בפלנדריה ובדוכסות בורגונדיה. אולם פרנסואה התכחש להסכם מספר שבועות לאחר שחרורו, מה שהוביל למלחמת הליגה של קוניאק. אף על פי שהמלחמות האיטלקיות תמשכנה לעוד שלושה עשורים נוספים, הן הסתיימו עם כישלונה של צרפת לזכות מחדש בטריטוריות בעלי חשיבות באיטליה.
מחוננות
הגדרה ושכיחות
ההגדרה הכללית למחוננות היא יכולת אנושית, הבאה לידי ביטוי באינטליגנציה גבוהה המצויה בשיעור של אחוז אחד או שניים בקרב אוכלוסיית הילדים. מושג המחוננות יכול להשתנות בהתאם לזמן ולמקום. כל חברה מגדירה מחוננות לפי יכולותיה וצרכיה (לנדאו, 1990, זיו, תש"ן ודויד, 1997). למחוננים יש פוטנציאל להגיע להישגים גבוהים יותר בחיים, והם בעלי אסטרטגיות למידה והבנה נרחבים יותר.
תיאורית אינטליגנציות מרובות
תיאורית האינטליגנציות המרובות (Gardner's Theory of Multiple Intelligences) מרחיבה את מושג האינטליגנציה בכלל, ובתוכה את יכולת המחוננות, לתחומים נוספים, שאינם באים לידי מדידה בבחינות המקובלות. התפיסה מציינת כי מחוננות, בנוסף ליכולת מתמטית-לוגית, יכולה להיות קיימת גם ביכולות של:
שכיחות
שכיחות באבחנה במחוננות נובעת בין היתר מהגדרתה. בארצות הברית מחוננות נקבעת בדרך כלל על פי מנת המשכל, אשר מתפלגת בצורה נורמלית באוכלוסייה הכללית. הגורם המשפיע הוא בחירת ציון ה- IQ שממנו והלאה אדם מסוים יחשב כמחונן. הקריטריון למחונן הוא ציון 130, ומשמעו ש- 3% מהאנשים נחשבים למחוננים. אבחון מחוננות בישראל שונה מזה הנהוג במדינות רבות בעולם. הוא אינו מתייחס למנת המשכל של התלמיד כפי שנמצאה באבחון. במקום זאת, הוא תלוי בהגדרה יחידה של משרד החינוך - הצלחה במבחני מכון הנרייטה סאלד (במגזר היהודי) או מכון קרני (ביתר המגזרים).
מאפיינים
מחוננים רבים מתאפיינים בזיכרון גבוה לטווח הארוך, סקרנות ורצון לדעת ולהתנסות, חשיבה מהירה ופתרון בעיות מהיר, והעדפה לפתור בעיות מורכבות יותר. רבים מבטאים מוטיבציה גבוהה, ומשקיעים מאמץ כאשר ניצב בפניהם אתגר. לרבים יש דמיון מפותח המתבטא בכישורים יצירתיים ואמנותיים. מאפיינים אלו הם תוצאה של רמת האינטליגנציה הגבוהה וכן יכולת לקשר בין ידע קודם לידע חדש.
מקובל לחשוב שהצרכים הרגשיים והבעיות החברתיות של ילדים מחוננים הם כשל שאר הילדים בני גילם. עם זאת, ישנם מספר מתאמים סטטיסטיים לקשיים אשר אותם ילדים חשופים להם יותר; חלקם נובעים מהיכולות הקוגניטיביות של הילד, וחלקם מיחסי הגומלין שלו עם הסביבה.
זיהוי מחוננות
קיימות שתי גישות עיקריות להתמודדות עם הגדרת המחוננות: הגישה האיכותית והגישה הכמותית. בגישה הכמותית מניחים כי קיימים הבדלים תפקודיים של אוכלוסיית המחוננים ביחס לרוב בני האדם כך שכישורים מסוימים מפותחים באופן בולט משאר בני גילם. בגישה האיכותית נבחנת יכולת תפקוד הכוללת שילוב של יכולות קוגניטיביות גבוהות בשילוב יכולות רגשיות בהקשר חברתי היוצרת נקודת מבט שונה על הסביבה ותפקוד שונה באיכותו. הנטייה הרווחת היא להגדיר את המחוננות באמצעות הגישה הכמותית.
ילדים מחוננים יגלו לרוב יכולת אינטלקטואלית כללית הכוללת; זיכרון, הבעה עצמית וכושר חשיבה, כישורי למידה גבוהים; ידע, גילוי עניין מוגבר בתחום מסוים, יכולת מתמטית גבוהה וקריאה / כתיבה מוקדמת (ללא הקניה או לימוד). תכונות נוספות המאפיינות מחוננים הן מוטיבציה גבוהה ויצירתיות.
משרד החינוך מבצע מבחנים לאיתור מחוננים, באזורים בהם קיימות מסגרות מתאימות לתלמידי החינוך הממלכתי בלבד (לא נכללים תלמידי מסגרות 'מוכר שאינו רשמי' או 'חינוך ביתי' בתהליך האיתור). המבחנים נערכים בידי מכון הנרייטה סאלד או מכון קרני, לתלמידי כיתות ב' או ג', וכן בכיתה ו', והם בנויים משני שלבים עוקבים. שלב ראשון, בו עוברים כל תלמידי כיתות ב' או ג' מבחן סינון הבוחן את יכולותיהם בתחום הבנת הנקרא וחשבון. המבחן מבוצע במסגרת בית הספר. מבחן זה מאפשר לאתר את התלמידים בעלי היכולת הגבוהה ביותר בכל כיתה (כ-15% מכלל הנבחנים), בנוסף לתלמידים הללו, ניתנת אפשרות להמלצת המורים על תלמידים לקראת מבחן שלב ב'.
לאחר קבלת תוצאות המבחנים, על בית הספר להודיע להורי התלמידים אם ילדם נכלל או לא נכלל ברשימת הזכאים למבחן שלב ב'. בנוסף לתלמידים שעברו את מבחני שלב א', לצורך הסינון הראשוני, ניתן להוסיף תלמידים באמצעות המלצת צוות בית הספר.
מבחן שלב ב' נערך על ידי מכון סאלד או קרני, מחוץ לבית הספר, בשעות אחר הצהריים. הוא מועבר במתכונת קבוצתית בדומה למבחן שלב א', אך הוא קשה יותר ודורש התמודדות אינטלקטואלית בלחץ של זמן. על סמך תוצאות מבחני שלב ב', נבחרים ללמוד בתוכניות למחוננים 1.5%-2.5% מכלל המועמדים, ולתוכניות המצטיינים מוזמנים תלמידים נוספים, כך שבשתי התוכניות לומדים כ-5% מכלל המועמדים. את התשובה לגבי קבלתו (או אי-קבלתו) של הילד לתוכניות השונות מקבלים ישירות ממכון סאלד או קרני.
בנוסף לתוכניות המתקיימות במרכזי המחוננים, קיימת אפשרות להאצה ("הקפצת כיתה" או קידום בתחום לימודי ספציפי), לימוד בכיתת מחוננים ייעודית או בבית ספר ייחודי (בעיקר במרכזים עירוניים) והשתלבות במסגרות העשרה שונות נוספות (באמצעות למידה מרחוק או בחופשות במסגרת פנימייתית). תוכניות מחוננים בערים גדולות מעודדות את התלמידים להשתתף בקורסים אקדמאיים במטרה לצבור נקודות לתואר ראשון במהלך בית הספר התיכון.
כיום, המבחנים מאתרים 1%-3% מהאוכלוסייה, שלהם מחוננות אינטלקטואלית, ואינם מאתרים מחוננים בתחומים אחרים. בממוצע רב שנתי, מספר הבנות שמתקבלות לתוכנית המחוננים נמוך באופן משמעותי ממספר הבנים: הבנות מהוות רבע עד שליש מהתלמידים.
במחקר שנעשה על תלמידים בישראל נמצא שהסיכויים של תלמידים שנולדו במחצית הראשונה של השנה להמצא מחוננים גבוהים משמעותית מסיכויי ילידי המחצית השנייה של השנה.
קושי לאתר בעיות נוספות
ישנם מצבים רבים אשר עשויים לפגוע בתפקודו או איכות חייו של האדם ולהתקיים במקביל למחוננות. למשל פגיעה בתפקודים ניהוליים. האדם המחונן יכול לנסות ולהצליח להתגבר על קשיים שונים בחייו באופן יעיל על ידי שימוש באינטליגנציה הגבוהה שלו. יש בכך בעייתיות כאשר המחוננות מסתירה קושי מסוים ובכך מונעת את איתורו ואת הטיפול בו.
לדוגמה, בהקשר של לקויות למידה או הפרעת קשב - ככל שיכולותיו השכליות של האדם גבוהות יותר, כך הוא נמצא בסיכון יתר לאי-גילויה של הלקות ולהתחלה מאוחרת של הטיפול בה, לעיתים מאוחרת הרבה יותר מדי. למעשה, ייתכן גם מצב שבו לאדם מסוים יהיה שילוב משולש של מחוננות, ליקוי למידה והפרעת קשב.
היכולת של מחוננות להסתיר קשיים בתחומים אחרים נובעת בין היתר מכך שליקוי שבדרך כלל מקושר לפתולוגיה יכול להקנות יתרון בתחום היצירתיות בנוכחותן של יכולות קוגניטיביות אחרות, כמו אינטליגנציה. למשל - מנת משכל גבוהה יכולה לשמש כגורם ממתן ומועיל עבור הנמכה בעכבה סמויה ובכך לשנות את הביטוי שלה מפגיעה בקשב להגברת היכולת היצירתית.
היחס בין מחוננות ללקות פועל באופן הדדי בשני הכיוונים. קיימים גם מקרים רבים בהם לקות מטשטשת את המחוננות. לכן יש לאתר מחוננות גם בקרב אנשים בעלי לקויות בתחומים שונים (פסיכולוגי, נוירולוגי, פיזי, חברתי או משפחתי).
דייאן ליוביצ'יץ'
דֶיִיָאן לְיוּבִּיצִ'יץ' (בקרואטית: Dejan Ljubičić; נולד ב-8 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן אוסטרי-קרואטי המשחק בעמדת הקשר בפ.צ. קלן מהבונדסליגה ובנבחרת אוסטריה.