cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טקיטוס (קיסר רומי)
תקופת שלטונו
לאחר הרצחו של הקיסר אורליאנוס בספטמבר של שנת 275 מינה הסנאט הרומי את טקיטוס כקיסר הנבחר והמינוי קיבל את הסכמתו של צבא האימפריה הרומית, זו הייתה הפעם האחרונה בדברי ימי רומא שהסנאט מינה את הקיסר ולאחר מותו של טקיטוס עבר הכוח למנות את השליט לידי לגיונות הצבא והמשמר הפרטוריאני. במהלך הזמן בין הרצחו של אורליננוס לתפיסת כס הקיסר על ידי טקיטוס תפסה אשתו של אורליאנוס אולפיה סברינה (לטינית: Ulpia Severina) את מושכות השלטון ואף שלטה באימפריה לתקופה קצרה, בין יתר פעולותיה היא יזמה הכרזה על בעלה המנוח כאל על ידי הסנאט. טקיטוס שישב במחוז קמפניה בעת בחירתו מיהר לרומא ולאחר שחזר בפני הסנאט על הבקשה להעלות את אורליאנוס לדרגת אל הוא פעל לאסור ולהוציא להורג את רוצחי אורליאנוס. טקיטוס החזיר לסנאט את חילק מסמכויות החקיקה והיכולת להתערב בענייני המדינה שנשללו מהסנאט במהלך הזמן.
צעדו הבא של טקיטוס היה לפרק את לגיונות השכירי חרב הזרים שאסף הקיסר אורליאנוס על מנת לחזק את צבא האימפריה הרומית למסע מלחמה במזרח מול האימפריה הסאסאנית, עם מותו אל אורליאנוס פרקו שכירי החרב עול והחלו תוקפים ערים מרכזיות בפרובינציות המזרחיות תוך שהם בוזזים רוצחים ושודדים מכל בא ליד. טקיטוס ואחיו-למחצה פלוריאנוס ששימש כמפקד המשמר הפרטוריאני הצליחו להכניע את הכוחות המורדים שכללו בעיקר גדודים של שבטים גרמאניים וטקיטוס זכה לשאת את התואר "גוטיקוס מקסימוס".
בדרכו של טקיטוס חזרה לרומא כשהוא בשיא תהילתו ובראש גייסות מנצחים הוא פנה ללא דיחוי להתעמת עם פולשים פרנקים ואלמאנים שפלשו אל תוך הפרובינציה של גאליה על פי המקורות הרומאים בני התקופה הוא מת ממחלה בסמוך לעיר טיאנה שבקפדוקיה (טורקיה) בחודש יוני 276. על פי הסיפור הוא החל להתנהג באופן מוזר ובשגיון והצהיר כי הוא ישנה את שמות חודשי השנה ויקרה להם על שמו ואז התמוטט ומת. על פי ההיסטוריון הרומאי זוסימוס, הוא נרצח לאחר שמינה קרובי משפחתו לתפקידי מפתח בסוריה.
קונטיקט
קוֹנֶטִיקֵט (באנגלית: Connecticut ) היא מדינה בארצות הברית, הנמצאת באזור ניו אינגלנד. היא גובלת במזרח ברוד איילנד, בצפון במסצ'וסטס, בדרום במפרץ לונג איילנד ובמערב במדינת ניו יורק.
עד לעצמאות ארצות הברית
קונטיקט הייתה מיושבת על ידי אינדיאנים שנים רבות לפני התיישבות האירופית. האירופים הראשונים שעברו באזור היו חוקרים הולנדים, שעברו בסביבה בשנת 1614. ההתיישבות האירופית הראשונה במדינה הייתה של המתיישבים שבאו מהמושבה הפוריטנית במסצ'וסטס בשנת 1633, שהקימו מספר התיישבויות נפרדות באזור, ללא אישור מהמלוכה הבריטית. בשנת 1662 כל ההתיישבויות התאחדו לכדי מושבה אחת. בין התיישבויות ראשונות אלו, ניתן למנות את הרטפורד, ניו הייבן וסטמפורד. בשנים שלאחר מכן חלו עימותים אלימים בין המתיישבים האירופים לבין האינדיאנים. בשנת 1701 נוסדה במושבה אוניברסיטת ייל.
קונטיקט היא אחת משלוש עשרה המושבות הראשונות שמרדו ב ויסדו את ארצות הברית. המדינה שלחה ארבעה נציגים לקונגרס הקונטיננטלי שחתם על הכרזת העצמאות של ארצות הברית. בנוסף, המדינה שלחה כשישה גדודים למלחמת העצמאות. ב-9 בינואר 1788 חתמה קונטיקט על חוקת ארצות הברית, ובכך הפכה למדינה החמישית. בתקופה זו המדינה צמחה ושגשגה מבחינה תעשייתית וחקלאית. בשנים אלו גם נקבעו גבולותיה של המדינה, לאחר יותר מ-130 שנים של מחלוקת. לשם כך, קונטיקט ויתרה על חלק מאדמותיה לטובת הטריטוריה הצפון-מערבית וחתמה על הסכמים עם פנסילבניה מסצ'וסטס וניו יורק.
המאה ה-19
מלחמת 1812 עם בריטניה (אשר הטילה סגר על המדינה) פגעה בתעשייה המקומית. בתחילת המאה ה-19 קונטיקט נודעה בשמרנות הפוליטית שלה, והתקיימו מתחים פוליטיים בין המפלגה הפדרליסטית לבין הממסד הנוצרי. בשנת 1818 אימצה קונטיקט חוקה חדשה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, מילאה קונטיקט תפקיד מרכזי בגיוס מתנדבים חמושים לצבא האיחוד. המדינה שלחה כ-55,000 לוחמים למלחמה, כולל חיילים אפרו-אמריקאים. מתוכם נהרגו כמעט 5,000 חיילים. במהלך המאה ה-19 נבנתה במדינה רשת נרחבת של קווי רכבת.
המאה ה-20
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הפכה קונטיקט לספקית הנשק המרכזית של ארצות הברית. בנוסף על כך, תושבים רבים קנו איגרות חוב על מנת לממן את המלחמה. ב-21 בספטמבר 1938 סערה הרסנית השתוללה במדינה והרגה מאות אנשים וגרמה לנזק רחב של תשתיות, בתים ועסקים.
מדיניות השאל-החכר עזרה בשיקום המדינה מהשפל הגדול. גם במלחמת העולם השנייה הייתה קונטיקט מרכזית בתחום תעשיית הנשק, וסיפקה כ-4.1% מכלי הנשק הצבאיים, מה שמיקם אותה במקום התשיעי בעזרה צבאית זו, מבין 48 המדינות. לאחר המלחמה נסללו כבישים רבים, מה שגרם לצמיחת הפרוורים בעלי תושבים מהמעמד הבינוני.
איש העסקים פרסקוט בוש ייצג את המדינה בסנאט של ארצות הברית בשנים 1952- 1963. בנו ג'ורג' הרברט ווקר בוש ונכדו ג'ורג' ווקר בוש נבחרו להיות נשיאי ארצות הברית. ב-1965 אישרה המדינה את החוקה הנוכחית, לראשונה מאז שנת 1818. בשנת 1968 החל לפעול כור גרעיני למטרות אזרחיות. בשנת 1974 נבחרה אישה לכהן כמושלת המדינה, בפעם הראשונה בתולדות ארצות הברית.
המאה ה-21
בפיגועי 11 בספטמבר נרצחו כ-65 מתושבי המדינה, רובם עבדו במרכז הסחר העולמי. בשנת 2004 התפטר מושל המדינה כתוצאה מפרשות שחיתות שלטוניות. ב-14 בדצמבר 2012 המדינה זועזעה כתוצאה מהטבח בבית הספר היסודי סנדי הוק, שבו אדם לנזה רצח כ-26 תלמידים ומורים בבית ספר יסודי והתאבד. הטבח עורר מחדש את השיח בדבר הזכות לשאת נשק. בשנים 2015–2016 התרחשה באזור בצורת קשה, דבר שהשפיע קשות על הכלכלה החקלאית.
גאוגרפיה
קונטיקט גובלת בדרומה במפרץ לונג איילנד, במערבה בניו יורק, בצפונה במדינת מסצ'וסטס ובמזרחה במדינת רוד איילנד. בירת המדינה היא הרטפורד. במדינה 169 ערים שהחשובות בהן הם ניו הייבן, ניו לונדון, נורוויץ', סטמפורד, ווטרברי, טורינגטון וברידג'פורט.
הנקודה הגבוהה ביותר במדינה היא הר בר בסולסברי שבצפון מערב המדינה (שלט בהר פריסל מצוין ששם הנקודה הגבוהה במדינה - אולם שלט זה שגוי). נהר קונטיקט חוצה את המדינה וזורם למפרץ לונג איילנד. על אף גודלה הקטן של המדינה, יש בה פני שטח מגוונים ביותר, החל מהגבעות וההרים של גבעות ליצ'פילד וכלה בחופי המדינה. בצפון וצפון מזרח המדינה מצויים האזורים הכפריים שלה.
אזורי המדינה
ניתן לחלק את קונטיקט לשמונה אזורים גאוגרפיים, החופפים בדרך כלל את חלוקת המדינה לשמונה מחוזות.
שמונת אזורי קונטיקט הם:
ממשל ופוליטיקה
מאז 1875 משמשת הרטפורד כבירת המדינה. קודם לכן הייתה הבירה לחלופין בניו הייבן ובהרטפורד. בניגוד לשאר מדינות ארצות הברית, קונטיקט אינה מחולקת למחוזות שלטוניים - וכל השלטון המקומי מבוצע על ידי 169 העיריות השונות.
למדינה שני נציגים בסנאט וחמישה נציגים בבית הנבחרים של ארצות הברית. הסנאטורים המייצגים את המדינה הם ריצ'רד בלומנטל וכריס מרפי, חברי המפלגה הדמוקרטית. רוב ייצוגה בבית הנבחרים הוא דמוקרטי.
המדינה נוטה להצביע עבור המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ובבחירות לקונגרס.
הרשות המבצעת
בראש הרשות המבצעת עומד מושל המדינה. המושל הנוכחי הוא חבר המפלגה הדמוקרטית דן מלוי. המדינה מנוהלת על ידי מספר מחלקות: מחלקת השירותים המנהליים, חקלאות, ילדים ומשפחה, ענישה, חינוך, איכות הסביבה, השכלה גבוהה, טכנולוגית מידע, ביטוח, תעסוקה, טיפול במוגבלים שכלית, צבא, רכב מנועי, בריאות הציבור, שירותים ציבוריים, מיסוי, שירותים סוציאליים, תחבורה, וטיפול בבוגרי צבא.
הרשות המחוקקת
הרשות המחוקקת של קונטיקט מורכבת מבית עליון (סנאט) בו 36 חברים, ובית תחתון (בית נבחרים) בו 151 חברים. על מנת שחוק יתקבל, עליו לעבור ברוב רגיל בשני הבתים. המושל יכול להטיל וטו על כל הצעת חוק, אולם הצעת וטו יכולה להיות מבוטלת על ידי רוב מיוחס של שני שלישים מחברי שני בתי הנבחרים. הנציגים נבחרים לתקופה של שנתיים. למפלגה הדמוקרטית יש רוב בשני בתי הנבחרים.
הרשות השופטת
הערכאה השיפוטית העליונה של קונטיקט היא בית המשפט העליון של קונטיקט, הדן בנושאים הקשורים לחוקיותו של חוק, בדומה לסמכויות בית המשפט העליון של ארצות הברית. הפרצדורה בבית משפט עליון זה דומה לפרוצדורה בבית המשפט העליון של ארצות הברית (וגם לנוהל בבית המשפט העליון בישראל) - כך לדוגמה לא נשמעות עדויות בפני בית המשפט העליון. נשיא בית המשפט העליון הנוכחי הוא השופט ויליאם ג'. סליבן.
הערכאות הנמוכות הן בית המשפט לערעורים (Appellate Court), בתי המשפט העליונים (Superior Courts) ובתי המשפט הנמוכים (Probate Courts).
כלכלה
ההכנסה הממוצעת לנפש לשנת 2005 הייתה $42,972 (השנייה בגובהה בארצות הברית), וזאת בשל היעדר מס ההכנסה אשר הפך את תופעת היוממות למאפיין אורבני של המדינה - מרבית תושבי המדינה עובדים בניו יורק. במדינה נמצא היישוב ניו כנען ובו ההכנסה הכי גבוהה בארצות הברית מחד, והיישובים ברידג'פורט, ניו הייבן והרטפורד המהוות שלוש מתוך עשר הערים עם ההכנסה הנמוכה ביותר בארצות הברית מאידך.
עד שנת 1991 לא היה בקונטיקט מס הכנסה - עובדה שעודדה בעלי הכנסה גבוהה לעבור מניו יורק לקונטיקט, אולם בשל מיסי הרכוש הגבוהים עברה מרבית האוכלוסייה האמידה ממרכזי הערים אל הפרוורים, ובמרכזי הערים נותרה האוכלוסייה הענייה.
קונטיקט מהווה מרכז לתעשיית הביטוח והבנקאות. משרדיהם הראשיים של חברות ביטוח רבות ממוקמות בהרטפורד. מוצרי החקלאות המיוצרים במדינה כוללים ביצים, חלב ומוצריו, בקר ומוצרי טבק. המוצרים התעשייתיים המיוצרים במדינה כוללים כלי תחבורה (ובייחוד הליקופטרים וחלקי כלי טיס), צוללות גרעיניות וכן מוצרי חשמל, תרופות ומוצרים כימיים.
דמוגרפיה
בקונטיקט שוכנת קהילה גדולה מאוד של יוצאי איטליה, אף שיש גם יוצאי אירלנד, בריטניה, גרמניה רבים. יוצאי איטליה מהווים רוב בחמישה ממחוזות המדינה, יוצאי אירלנד מהווים רוב במחוז טולנד, וצרפתים-קנדיים מהווים רוב במחוז וינדהאם. מרבית האפריקאים אמריקאים וההיספנים מתגוררים באזורים העירוניים של המדינה.
קהילה יהודית גדולה מתגוררות באזור "חוף הזהב" של המדינה בין גריניץ' וניו הייבן לבין ווסט הרטפורד - פרוור של הרטפורד.
תחבורה
עיקר התחבורה של המדינה מתבססת על רשת הכבישים. ישנה מסילת רכבת לאורך חוף המדינה המקשרת את ניו יורק ובוסטון ועוברת דרך ניו הייבן.
ספורט
קבוצות כדור בסיס:
מכללות ואוניברסיטאות
במדינה נמצאת אוניברסיטת ייל היוקרתית, החברה בליגת הקיסוס. בין היתר נמצאים במדינה המוסדות הבאים:
פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר
פרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר הוא פרס אופיר הניתן מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה מאז שנת 1990, והוא מייצג את ההכרה שמוזיקת הסרט היה יוצא מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי אופיר.
ליברו
משמעות המילה ליברו (Libero) באיטלקית היא "חופשי".
בריאן גרין
בריאן גרין (באנגלית: Brian Greene; ) הוא פיזיקאי יהודי-אמריקני, ממובילי תאוריית העל-מיתרים.
ביוגרפיה
גרין נולד בניו יורק. בילדותו התברר שגרין הוא גאון חישוב. כבר בגיל 5 הכפיל מספרים בעלי 30 ספרות, ובגיל 12 התחיל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת קולומביה, אחרי שהשלים לבדו את התוכנית התיכונית במתמטיקה. בבית הספר התיכון הוא למד לצד ליסה רנדל.
גרין השלים את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת הרווארד ואת עבודת הדוקטור הגיש באוניברסיטת אוקספורד, שאליה הגיע אחרי זכייה במלגת רודז. הוא הצטרף לסגל המחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת קורנל בשנת 1990 ומונה לפרופסור מן המניין בשנת 1995. כעבור שנה הצטרף לאוניברסיטת קולומביה בניו יורק, שבה הוא מכהן כיום במשרת פרופסור לפיזיקה ולמתמטיקה.
גרין ידוע לציבור הרחב בזכות ספר המדע הפופולרי שכתב, "היקום האלגנטי" (The Elegant Universe), העוסק בתורת המיתרים והשלכותיה על חקר היקום. הספר זכה להצלחה עצומה ובעקבותיו הופקה מיני-סדרה בת שלושה פרקים בטלוויזיה, בכיכובו של בריאן גרין כמגיש (ראו קישורים חיצוניים). ספרו השני, "מארג היקום" (The Fabric of the Cosmos), דן בפילוסופיה ובפיזיקה של המרחב והזמן, כפי שעולה מתאוריות פיזיקליות שונות, בהן מכניקה ניוטונית, תרמודינמיקה, תורת היחסות הפרטית, מכניקת הקוונטים, קוסמולוגיה ותורת העל-מיתר.
תזמורת רדיו קלן
רשות השידור WDR מארחת תזמורת סימפונית נפרדת, התזמורת הסימפונית של קלן (WDR Sinfonieorchester Köln), המתמחה במוזיקה קלאסית "רצינית" ואין לבלבל אותה עם תזמורת רדיו קלן.
Vice (מגזין)
Vice הוא מגזין אמריקאי–קנדי המתמקד בלייף סטייל, אמנות, תרבות וחדשות/פוליטיקה. המגזין הוקם בשנת 1994 במונטריאול כמגזין אנטי-ממסדי. מאוחר יותר הקימו המייסדים את חברת Vice Media, שכוללת גם אתר, חטיבת שידורי חדשות, חברת הפקת סרטים, חברת הקלטות והוצאה לאור.
היסטוריה
Vice הוקם על ידי שלושת המייסדים שורוש אלבי, שיין סמית' וגאווין מקאינס בשנת 1994 בשם Voice of Montreol במימון ממשלתי. כוונת המייסדים הייתה לספק עבודה וכן שירות קהילתי. מאוחר יותר, כשהמייסדים רצו להשתחרר מהמחויבויות הקודמות שלהם למוציא לאור שלהם, הם קנו את מניותיו ושינו את השם ל-Vice ב-1996
בסוף שנות ה-90 רכש ריצ'רד זלווינסקי, מיליונר קנדי שעשה את כספו בתוכנה, את המגזין והעביר את המטה שלו לניו יורק. בעקבות המעבר התפתח למגזין מוניטין לפיו הוא מרבה לפרסם תוכן פרובוקטיבי וסותר את הפוליטיקלי קורקט. תחת שליטתו של זלווינסקי, נפתחו בניו יורק כמה חנויות ממותגות שהציעו ללקוחות לקנות מוצרי אופנה שפורסמו במגזין. תקופה זו נגמרה עם סיום בועת הדוט-קום, במהלכה השיבו המייסדים לעצמם את השליטה במגזין והחנויות נסגרו.
בשנת 2002 הושקה הגרסה הבריטית של המגזין תחת העורך הראשון שלה, אנדי קאפר. בריאיון עמו הסביר קאפר זמן קצר לאחר ההשקה כי תפקיד המגזין הוא לסקר "דברים שבהם אנחנו מתביישים".
בסוף שנת 2007 פורסמו 13 מהדורות שונות של הירחון, חברת התקליטים של Vice Media פעלה, וערוץ הווידאו המקוון VBS.com זכה ל-184,000 צופים ייחודיים במהלך חודש אוגוסט אותה שנה. באותה שנה החל המגזין לסקר אירועים שנחשבו ליותר "רציניים" דוגמת מלחמת עיראק. בריאיון לניו יורק טיימס הסביר שורוש אלבי מדוע: "העולם הרבה יותר גדול מלואר איסט סייד ואיסט וילג' [שכונות בניו יורק]".
סקופים
מגזין Vice מעניק במה לפרסומים שונים של העיתונאים, בעלי הטורים, סופרים, גרפיקאים, קריקטוריסטים וצלמים. התוכן המקוון של המגזין השתנה לאורך השנים מעיסוק באמנות ותרבות פופולרית לאקטואליה קשה יותר. בשל המספר הרב של הכותבים בו והעובדה שלעיתים קרובות הם יגישו מעט מאמרים לפרסום, אין למגזין עמדה פוליטית ברורה. המגזין פרסם בעבר גיליונות שלמים שלא קשורים לנושאים שמסקרת תקשורת המיינסטרים, ועסק בנושאים כמו אזרחי עיראק, אינדיאנים, רוסים ועוד.
פוליטיקה
בריאיון עם עיתון הגרדיאן במרץ 2008 נשאל המייסד שיין סמית' בנוגע לנטייה הפוליטית של Vice, ובתגובה הצהיר: "אנחנו לא מנסים לומר שום דבר פוליטי במסגרת פרגדימת שמאל/ימין... אנחנו לא עושים זאת משום שאנחנו לא מאמינים בלקיחת צד. האם אני דמוקרטי או רפובליקני? אני חושב ששתי התפיסות מזעזעות. וזה לא משנה בשום צורה. כסף מנהל את אמריקה; כסף מנהל כל מקום".
אתר
Vice ייסד את האתר שלו, Viceland.com בשנת 1996, משום שהכתובת Vice.com הייתה כבר תפוסה. בשנת 2007 ייסד האתר את הדומיין VBS.com שפרסם סרטוני וידאו ושידר מספר תוכניות רשת בחינם. בשנת 2011 אוחדו שני האתרים לתוך Vice.com.
מוניטין
מאז הקמתו יש למגזין "מוניטין פרובוקטיבי". בשנת 2010 תואר העיתון כ"עיתונות שמבליטה את דעת הכותב עבור דור היוטיוב". ככל שהוא הלך והתפתח, נעשו ניסיונות במגזין להתרחק במידת מה מהמוניטין, כך שעדיין יוכלו לשמור עליו כדי להמשיך לצמוח. עם זאת, הירחון המשיך להיקלע למחלוקות לאורך השנים.
תלונות על הטרדות מיניות
בסתיו 2017 פורסמו מספר כתבות בהן עלו טענות להתנהגות בעל אופי מיני ותרבות "מועדון הבנים" הכללית בחברת האם של מגזין Vice.
יחסי מצרים–קטר
יחסי מצרים–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מצרים הערבית לבין מדינת קטר, שהחלו בשנת 1972. יחסי שתי המדינות עברו עליות ומורדות.
מחלוקות פוליטיות
בשנת 1997 החרימה מצרים את ועידת MEMA אשר נערכה בקטר בשנת 1997 בטענה שהאחרונה מממנת את ארגוני המורדים במצרים. בנוסף, האשימו המצרים את קטר ביחס עוין. הסכסוך יושב מאוחר יותר באותה שנה בתיווך ערב הסעודית, אך מספר שבועות לאחר מכן פיטרו הרשויות הקטריות כ-700 עובדים מצריים. כמו כן, הוסיפה קטר כי מצרים רבים היו מעורבים באספקת נשק ומחסה לאמיר קטר היוצא ח'ליפה בן חמד אאל ת'אני בשנת 1996. קטר החלה בשלילת אשרות כניסה לאזרחי מצרים בטענה שהם ניסו לפוצץ את שדה התעופה. כמו כן דווח אודות הטרת עובדים מצריים.
במרץ 2014 הוחזרו שגרירן בקטר של ערב הסעודית, בחריין ואיחוד האמירויות הערביות. בין היתר במחאה על תמיכת קטר בתנועת האחים המוסלמים במצרים לכאורה. בדצמבר 2014, ניסתה קטר לחמם את יחסיה עם מצרים בעקבות לחץ ממדינות המפרץ הפרסי, בעיקר בחריין וערב הסעודית.
בפברואר 2015, אירעה תקרית נוספת, כאשר מצרים התקיפה מעוז המדינה האסלאמית בלוב, לאחר שנערפו ראשיהם של אזרחים מצרים-קופטים. משרד החוץ של קטר הביע הסתייגות מההתקפות. בתגובה, האשים טאריק עאדל, נציג מצרים בליגה הערבית, את קטר בתמיכה בטרור. בנוסף, השיקו אזרחים מצריים מסע פרסום אינטרנטי בגנות קטר. עם זאת, מועצת שיתוף הפעולה של מדינות המפרץ דחתה את האשמות המצריות. זמן קצר לאחר הפרשה, החזירה קטר את שגרירה ממצרים. בדצמבר 2016 החליטה מצרים עקרונית לנתק את יחסיה עם קטר אך השאירה את האפשרות לבקר בקטר ולסחור איתה. הניתוק המוחלט של יחסי מצרים-קטר התרחש ב-5 ביוני 2017 כאשר מצרים יחד עם בחריין, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות ניתקו את כל יחסיהן וקשריהן הכלכליים עם קטר.
חידוש היחסים
ב-21 בינואר 2021, מצרים חידשה את היחסים הדיפלומטיים עם קטאר, והפכה למדינה הראשונה שעשתה זאת באופן רשמי במסגרת הסכם לסיום הסכסוך.
אל-ג'זירה
רשת אל-ג'זירה, אשר הוקמה על ידי שליט קטר, האמיר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, נהגה לשלב בשנותיה הראשונות ביקורת רבה נגד נשיא מצרים, חוסני מובארכ. מסיבה זו, הוטלו הגבלות על פעילותה מצידו ומצד התקשורת המצרית. ב-1997 נשלח ראש המודיעין הכללי של מצרים, עומאר סולימאן, לדוחה, כדי להגיב לביקורת של הרשת על הממשל המצרי. בראיון בשנת 2002, מובארכ האשים את אל-ג'זירה ב"הפצת חיכוך, איבה וחוסר יציבות בין מדינות ערב".
בשנת 2010 הועבר מברק דיפלומטי מראש ממשלת קטר, חמד בן ג'אסם בן ג'אבר אאל ת'אני, לסנאטור האמריקאי ג'ון קרי, בו הודיע שהגיש הצעה למובארכ, אם מצרים תסכים לספק הסדר בר-קיימא לפלסטינים במהלך אותה תקופה.
לאחר ההפיכה במצרים בשנת 2013, החליף עבד אל-פתאח א-סיסי את נשיא מצרים מוחמד מורסי, חבר האחים המוסלמים. א-סיסי יזם סנקציות על בנות בריתה בתקשורת של האחים המוסלמים, ביניהן אל-ג'זירה, במהלכן נעצרו שלושה מעיתונאים הרשת. בספטמבר 2013 נחסמה רשת אל-ג'זירה לחלוטין במצרים, בעקבות האשמות כי הרשת משבשת את ענייניה הפנימיים של המדינה.
יחסים כלכליים
החלק הגדול ביותר של ההשקעות הפיננסיות שבוצעו על ידי חברות קטריות מינואר 2003 ועד יוני 2014, היה במצרים, 31.1 אחוזים.
גלוריה סוונסון
גלוריה מיי ג'וזפין סְוָונְסוֹן (באנגלית: Gloria May Josephine Swanson; 27 במרץ 1899 - 4 באפריל 1983) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית מהבולטות ביותר בתקופת הקולנוע האילם. היא זכתה בגלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1951 על הופעתה בסרט "שדרות סאנסט" והייתה מועמדת ל-3 פרסי אוסקר.
ביוגרפיה
סוונסון נולדה בשיקגו לאלדליין, אם ממוצא גרמני, צרפתי ופולני ולג'וזף תיאודור סוונסון, אב ממוצא שוודי אמריקאי. למדה ב"אקדמיית האוות'ראון שולסטיק" המקומית. בשל עבודתו הצבאית של אביה נאלצה משפחתה לנוע ממקום למקום בתדירות, היא בילתה זמן ממושך בפוארטו ריקו שם למדה ספרדית.
קריירת משחק
סוונסון החלה את דרכה בתעשיית סרטי הראינוע כניצבת בחברת " Essanay studios " במספר סרטים, מהם: "הג'וב החדש שלו" של צ'ארלי צ'אפלין. סוונסון הצליחה לשדרג את מעמדה לכוכבת קולנוע בזכות שיתוף פעולה פורה עם הבמאי ססיל ב. דה-מיל איתו עבדה בסרטים "זכר ונקבה", "אל תשני את בעלך", "למה לשנות את אשתך?", "הרומנים של אנטול". כמו כן עבדה סוונסון עם הבמאי המצליח סם ווד שהחל את דרכו באותה התקופה, איתו צילמה סרטים כמו "מעבר לסלעים" לצידו של רודולף ולנטינו עבור חברת ההפקה הוותיקה "סרטי פרמאונט". סוונסון הייתה המותג מס 1 של חברת "פרמאונט" ובשיא הצלחתה בשנות ה-20 הייתה סוונסון לכוכבת הקולנוע המבוקשת ביותר ולאייקון אופנה תקופתי כלל עולמי.
סוונסון החלה לעבוד בסוף שנות ה-20 גם מאחורי הקלעים והייתה אחראית ל"סיידי תומפסון", דרמה אותה הפיקה וכתבה ביחד עם ראול וולש ועלייה הייתה מועמדת בשנת 1928 על תפקיד הפרוצה הצעירה סיידי תומפסון לפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר. בשנה שלאחר מכן הועמדה בשנית לפרס האוסקר על תפקידה בתור מריון דונל בדרמה "מסיגת הגבול". בנוסף ביימה והפיקה לצידו של אריך פון שטרוהיים את הדרמה "המלכה קלי" בה גם שיחקה בתפקיד הראשי.
בשנות ה-30 הצלחתה המקצועית של סוונסון החלה לדעוך והיא התבלטה רק בסרטים "הלילה או לעולם לא" של מרווין לרוי ו"הבנה מושלמת" לצידו של לורנס אוליבייה. בסיכומו של דבר סוונסון לא צלחה את המעבר מהקולנוע האילם לקולנוע המדובר, היא עברה להתגורר בניו יורק והתמקדה בעבודות בתיאטרון, ברדיו ובטלוויזיה.
לאחר שנים של היעלמות יחסית מאור הזרקורים ערכה בשנת 1950 את הופעתה המוערכת והמזוהה ביותר עימה בקריירה בסרט האפל ומעורר המחלוקת של בילי ויילדר "שדרות סאנסט" בתפקיד כוכבת הקולנוע הדועכת נורמה דזמונד. היא זכתה בתפקיד בעצתו של הבמאי ג'ורג' קיוקור ולאחר שהוא הוצע לכוכבות קולנוע אחרות כמו מרי פיקפורד, גרטה גרבו ומיי וסט. סוונסון זכתה על הופעתה בגלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר והועמדה בפעם השלישית לפרס אוסקר בתפקיד ראשי.
הסרט היווה למעשה את סוף הקריירה שלה בהוליווד, היא הופיעה בפעם האחרונה בשנת 1974 בסרט האסונות "נמל תעופה 1975".
חיים אישיים
סוונסון ניהלה במהלך חייה מספר רב של מערכות נישואים. בעלה הראשון היה כוכב הקולנוע וואלאס בירי איתו היא התחתנה כאשר הייתה בת 17, ע"פ הביוגרפיה שכתבה " Swanson on Swanson" בירי אנס אותה בליל הכלולות שלהם והכניס אותה להריון שנגמר בהפלה, לאחר שבירי הצליח להערים על סוונסון ולתת לה לשתות משקה רעיל שפגע בהריון. הם התגרשו לאחר שנתיים.
בשנת 1919 נישאה בשנית להרברט סומברון, נשיא חברת ההפקה " Equity Pictures Corporation", בתם גלוריה נולדה בשנה שלאחר מכן. הם חוו בעיות רבות בחיי הנישואים שלהם והתגרשו בשנת 1925 לאחר שסומברון האשים את סוונסון בניאוף. סוונסון שרצתה במהלך נישואיה השניים ילד נוסף אימצה בן בשם סוני סמית ולו קראה בשם ג'וזף פטריק סוונסון.
בעלה השלישי היה האריסטוקרט והקולנוען הצרפתי הנרי דה לה פלייס, סוונסון הייתה הכוכבת ההוליוודית הראשונה הנישאת לאישיות אירופאית אצילה, במהלך נישואיה לפלייס היא נכנסה להריון ועברה הפלה שהגדירה לאחר מכן כטעות. בזמן שהייתה נשואה היא ניהלה רומן עם הדיפלומט ג'וזף קנדי איתו היא עשתה עסקים. מערכת הנישואין עם דה לה פלייס הגיעה לסיומה בשנת 1930. מנישואיה הרביעיים למייקל פרמר היא הביאה לעולם את ילדה השלישי מייקל. היא התגרשה מפרמר בשנת 1934. בשנת 1945 היא התחתנה בפעם החמישית עם ויליאם דייבי, בנישואים שהחזיקו מעמד שנה אחת. בעלה השישי והאחרון לפני מותה היה הסופר ויליאם דיופטי לו היא נישאה בשנת 1976.
סוונסון נפטרה ב-4 באפריל 1983 ממחלת לב בעיר ניו יורק כשהיא בת 84. גופתה נשרפה ואפרה נשמר ב"כנסיית הוואנלי רסט" שבאפר איסט סייד. על שמה של סוונסון ישנם שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד.
אלן מאלרי
אלן פטריק מאלרי (נולד ב-23 בנובמבר 1941 בלונדון) הוא כדורגלן ומאמן עבר אנגלי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, רובה ככולה באנגליה. בהמשך שימש כפרשן ברשת סקיי ספורטס.
קריירת משחק
מאלרי החל את דרכו בקבוצה הבוגרת של פולהאם בעונת בליגת המשנה, תחת המאמן בדפורד ג'זארד, שחקן העבר של המועדון שהחל את קריירת האימון שלו בקבוצה באותה העונה. כבר באותה העונה ערך מאלרי 14 הופעות ליגה, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השני בטבלה, המוביל אל הליגה הבכירה. בחמש העונות הבאות, כולן תחת ג'זארד, הפך מאלרי לשחקן מפתח בפולהאם, עם למעלה משלושים הופעות בכל עונה. בעונת 1961/1962 כבש שישה שערי ליגה בארבעים הופעות, שסייעו לקבוצתו לשרוד בליגה הבכירה בפער נקודה בלבד מהקו האדום.
במרץ 1964, חודשים ספורים לתום עונת 1963/1964, הצטרף מאלרי לטוטנהאם הוטספר של המאמן ביל ניקולסון תמורת כ-72,500 ליש"ט. הוא השתלב במהירות בהרכב הקבוצה ועד לתום העונה כבש שער ליגה אחד בתשע הופעות, וסייע לקבוצה לסיים במקום הרביעי בטבלה. עונה לאחר מכן כבר שותף בכל 42 משחקי הליגה של קבוצתו וכבש שני שערים. הוא היה לשחקן מפתח לאורך כל תקופתו בקבוצה, כאשר בכל שבע העונות המלאות בהן שיחק בה, ערך לפחות 39 הופעות ליגה בכל עונה (בשש מהן רשם ארבעים הופעות ומעלה). את התואר הראשון שלו בקריירה השיג מאלרי בעונת 1966/1967, כאשר טוטנהאם הניפה את גביע ה-FA. מאלרי פתח בהרכב קבוצתו בניצחון 1–2 על צ'לסי במשחק הגמר. באותה העונה אף סיים עם קבוצתו במקום השלישי בליגה.
בעונת 1970/1971 הוביל מאלרי את טוטנהאם כקפטן לזכייה בגביע הפוטבול ליג, עם ניצחון 0–2 בגמר על אסטון וילה. באותה העונה סיימה הקבוצה במקום השלישי בטבלה פעם נוספת, ובזכות כך העפילה לעונת הבכורה של המעפל החדש והשני בחשיבותו באירופה, גביע אופ"א. מאלרי היה שותף לזכייה של הקבוצה בגביע אופ"א הראשון בהיסטוריה בעונת, כאשר כבר במשחקה הראשון של טוטנהאם במפעל כבש מאלרי צמד בניצחון החוץ 1–6 על קפלוויק (15-1 בסיכום). טוטנהאם התקדמה במפעל תוך שהיא מדיחה בין היתר את נאנט, ראפיד בוקרשט ומילאן שנכנעה לה בחצי הגמר. אל גמר המפעל העפילו שתי נציגות אנגליה, וולברהמפטון וונדררס וטוטנהאם. במשחק הראשון בחוץ ניצחה טוטנהאם 1–2, ובגומלין כבש מאלרי בנגיחה בדקה ה-29 את השער שקבע 0–1 לטוטנהאם. וולבס איזנה אך לא הצליחה להשלים מהפך, ובסיום שוויון 1-1 וניצחון 2–3 לטוטנהאם בסיכום שני המפגשים. בכך, היה מאלרי היה לקפטן הראשון של זוכת גביע אופ"א.
לאחר הזכייה בגביע אופ"א חזר מאלרי לפולהאם, וסיים את דרכו בטוטנהאם עם 25 שערי ליגה ב-312 הופעות. הוא שיחק במדי פולהאם ארבע עונות בליגת המשנה, וכבש במדיה 24 שערי ליגה ב-165 הופעות, שהעלו את מניינו המצטבר ל-364 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן כבש 37 שערים. אחד מרגעיו הזכורים בקדנציה השנייה בפולהאם היה ב-26 בינואר 1974, במהלך משחק מול לסטר סיטי במסגרת הגביע האנגלי לעונת . מאלרי כבש בבעיטת יעף מחוץ לרחבה אל החיבורים, שער מרהיב שזיכה אותו בתואר שער העונה של ה-BBC. על אף ששיחק בליגה השנייה ולא הגיע להישגים או למאבקי הצמרת עם פולהאם, זכה מאלרי בתואר כדורגלן השנה בליגה האנגלית מטעם התאחדות עיתונאי הכדורגל לשנת 1975.
לאחר קדנציה קצרה בדרבן סיטי ב-1976, פרש ממשחק פעיל בגיל 35.
נבחרת אנגליה
מעברו של מאלרי לטוטנהאם העניק לו חשיפה ברמות הגבוהות באנגליה והקנה לו מקום בנבחרת אנגליה של המאמן אלף רמזי. את הופעת הבכורה שלו ערך מאלרי במשחק ידידות מול ב-9 בדצמבר 1964, שהסתיים בשוויון 1-1. עם זאת, הופעתו הבאה בנבחרת הייתה רק כשנתיים וחצי מאוחר יותר, והוא נותר מחוץ לתוכניות של רמזי לקראת מונדיאל 1966 הביתי בו זכתה אנגליה בתואר.
מאלרי חזר לנבחרת במאי 1967 והיה שותף להעפלתה של אנגליה ממוקדמות יורו 1968, לטורניר היורו הראשון בתולדותיה. הוא רשם שלוש הופעות בשלב הבתים, וכן פתח בצמד משחקי הפלייאוף מול. מאלרי זומן על ידי רמזי לסגל אנגליה לקראת טורניר הגמר. אנגליה פתחה את הטורניר בחצי הגמר מול, ונכנעה לשער של דראגן דז'איץ' בדקה ה-86. שלוש דקות לאחר מכן היה מאלרי למורחק הראשון בתולדות נבחרת אנגליה, במשחקה הבינלאומי ה-424. המשחק התנהל באווירה אגרסיבית, והיה רווי עבירות גסות מצד שתי הקבוצות. בדקה ה-89, לאחר עבירה גסה מאחור של דובריווי טריביץ', הסתובב אליו מאלרי והשיב לו בבעיטה. השופט הספרדי היה קרוב ושלף למאלרי כרטיס אדום ישיר. ללא מאלרי, גברה אנגליה 0–2 על וסיימה במקום השלישי בטורניר.
ב-3 בפברואר 1971, בניצחון החוץ 0–1 על במוקדמות יורו 1972, פתח מאלרי בפעם הראשונה והיחידה בקריירה כקפטן הנבחרת, בהיעדרו של הקפטן הקבוע בובי מור. הוא רשם שתי הופעות נוספות במסגרת המוקדמות, האחרונה שבהן ב-13 באוקטובר 1971 בניצחון החוץ 2–3 על, שהיה לאחרון שלו במדי אנגליה. בסך הכול ערך מאלרי 35 הופעות במדי אנגליה, בהן כבש פעם אחת.
קריירת אימון
לקראת עונת, עם פרישתו ממשחק פעיל, פנה מאלרי לקריירת אימון, אותה החל כמאמן ברייטון אנד הוב אלביון מהליגה השלישית. מאלרי זכה לתקציב גבוה יחסית, כחלק משאיפותיו של הבעלים, מייק באמבר, לחזק את המועדון. כבר בעונת הבכורה שלו על הקווים הוביל מאלרי את ברייטון למקום השני בטבלה, והעלה אותה לליגת המשנה לאחר ארבע עונות בליגה השלישית. כבר בעונה הבאה היה קרוב מאלרי להעלות את ברייטון לליגה הבכירה, אך קבוצתו סיימה במקום הרביעי, החמיצה את העלייה מהמקום השלישי בגלל פער שערים בלבד, והייתה רחוקה רק שתי נקודות מהמקום הראשון. מאלרי וברייטון השלימו את המשימה עונה לאחר מכן, כאשר סיימו במקום השני בפער נקודה מהמקום הראשון והשיגו את הכרטיס לליגה הבכירה, לראשונה בתולדות המועדון. מאלרי אימן את הקבוצה בשתי עונותיה הראשונות בליגה הבכירה, והצליח להשאיר אותה בליגה בשתיהן. הוא סיים את תפקידו בסיום עונת 1980/1981, לאחר חמש עונות.
לקראת עונת חזר מאלרי לליגת המשנה, כשהתמנה לתפקיד מאמן צ'רלטון את'לטיק, העולה החדשה מהליגה השלישית. הוא אימן את הקבוצה במשך עונה אחת בלבד, בה סיימה במרכז הטבלה, במקום ה-13. לקראת העונה הבאה התמנה לתפקיד מאמן קריסטל פאלאס, יריבתה הגדולה של ברייטון קבוצתו לשעבר. המינוי עורר מחאה בקרב הקהל של קריסטל פאלאס, אך מאלרי נותר על הקווים במשך שתי עונות. עם זאת, לא הצליח מאלרי להוביל את הקבוצה למאבקי הצמרת, ולאחר שתי עונות בחלקה התחתון של הטבלה, סיים את תפקידו במועדון.
לאחר שעזב את קווינס פארק, נותר מאלרי ללא קבוצה במשך שנה וחצי, עד שחזר לתפקיד מאמן ברייטון, ששיחקה אז בליגת המשנה, לקראת עונת. כעבור שבעה חודשים בלבד, בינואר 1987, פוטר מאלרי מתפקידו. בסיום העונה נשרה הקבוצה לליגה השלישית.
המשרה בברייטון הייתה האחרונה של מאלרי כמאמן קבוצה מקצוענית באנגליה, כאשר בעונת שימש לתקופה קצרה כמאמן סאות'וויק החצי-מקצוענית, שלא שיחקה במסגרת ליגה רשמית. בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 אימן את קבוצת ATM FA, קבוצת הכדורגל של הכוחות המזוינים של מלזיה, ובעונת שימש כמנהל מקצועי בקבוצת בארנט מהליגה השלישית.
בשנת 2015 נכנס מאלרי להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי, כהוקרה על כישוריו והישגיו כשחקן וכמאמן.
מידורי (כנרת)
מידוֹרי (ביפנית: 五嶋 みどり נולדה ב-25 באוקטובר 1971) הוא שם הבמה של מידורי גוטו, כנרת אמריקאית ילידת יפן. הופעת הבכורה שלה, בגיל 11, הייתה עם הפילהרמונית של ניו יורק כסולנית-אורחת בהפתעה בקונצרט הגאלה של ערב ראש השנה ב-1982. ב-1986 הגיעה הופעתה בפסטיבל המוזיקה בטנגלווד, ביצירה מאת ליאונרד ברנשטיין ובניצוחו, לכותרות הניו יורק טיימס ווושינגטון פוסט. מידורי הייתה לילדת פלא מהוללת ולאחת הכנרות הבולטות בעולם בבגרותה.
מידורי זוכה לכבוד כמחנכת ועל יוזמותיה למען הקהילה. בהיותה בת 21, הקימה את קרן "מידורי וחברים" להנחלת חינוך מוזיקלי לצעירים בקהילות מקופחות בניו יורק וביפן. הקרן התפתחה לארבעה ארגונים נפרדים שחוללו שינוי ברחבי העולם. בשנת 2007 התמנתה מידורי ל"שליחת שלום מטעם האו"ם". ב-2018 הצטרפה לפקולטה לכינור במכון קרטיס למוזיקה. היא מחזיקה גם בקתדרת פרופסור למוזיקה ע"ש השופט וידני בבית הספר תורנטון למוזיקה. ב-2012 נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ילדות
מידורי נולדה כמידורי גוֹטוֹ באוסאקה, יפן, ב-25 באוקטובר 1971. היא הסירה את שם המשפחה של אביה משם הבמה שלה לאחר גירושי הוריה בשנת 1983, ותחילה הופיעה בשם מי דורי, אחר בחרה במילה יחידה - מידורי. אביה היה מהנדס מצליח ואמה, סטסו גוטו, הייתה כנרת מקצועית. סטסו נהגה לקחת את מידורי הקטנה לחזרות התזמורת שלה, שם ישנה הפעוטה בשורה הראשונה של האולם כשאמה ניגנה בחזרות על הבמה. באחד הימים שמעה סטסו את מידורי בת השנתיים מזמזמת קונצ'רטו מאת באך, שהתזמורת חזרה עליו יומיים קודם לכן. מידורי ניסתה שוב ושוב לגעת בכינור של אמה, ואפילו טיפסה על ספסל הפסנתר המשפחתי בניסיון להגיע אל הכינור, שהיה מונח על גבי הפסנתר. ליום הולדתה השלישי של מידורי, נתנה לה אמה כינור 1/16. והחלה ללמד אותה לנגן.
קריירה
מידורי הופיעה לראשונה בפומבי בגיל שש, בנגינת 24 קפריצ'י לכינור סולו מאת ניקולו פאגאניני, באוסאקה, עיר הולדתה. ב-1982 עברו היא ואמה לניו יורק, שם החלה מידורי ללמוד אצל דורותי דיליי במכינה לקולג' של בית הספר ג'וליארד, ובפסטיבל המוזיקה ובית הספר למוזיקה של אספן. בבחינת הקבלה שלה ניגנה מידורי את הפרטיטה מס' 2 (שאקון) של באך, יצירה באורך 13 דקות, הנחשבת לאחת מיצירות הסולו הקשות ביותר לכינור. באותה שנה, הופיעה לראשונה עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוח זובין מהטה. ב-1986 ניגנה בהופעה, שהייתה לאגדה, בנגינת "סרנדה" של ליאונרד ברנשטיין בטנגלווד, בניצוח המלחין. בשעת ההופעה, פקע מיתר מי בכינורה, והדבר קרה שוב בסטרדיוואריוס של הכנר הראשי, שאותו שאלה ממנו. היא סיימה את הופעתה על הגואדניני של סגן הכנר הראשי וזכתה לתשואות נלהבות מן הקהל, שקם על רגליו להריע לה. בכותרת הניו יורק טיימס למחרת היום נכתב, "נערה בת 14 כוכבשת את טנגלווד ב-3 כינורות.
בשנת 1987, בת 15, עזבה מידורי את המכינה לקולג' של ג'וליארד, לאחר ארבע שנים, והייתה לכנרת מקצועית במשרה מלאה. באוקטובר 1989 חגגה מידורי את יום-הולדתה ה-18 בבכורה התזמורתית שלה בקרנגי הול, שם ניגנה את הקונצ'רטו השני לכינור של בלה ברטוק. הרסיטל הראשון שלה בקרנגי הול התקיים ב-100, ארבעה ימים לפני יום הולדתה ה-19. שתי ההופעות זכו לשבחי הביקורת.
ב-1990 גם סיימה את "בית הספר לילדים מקצוענים", שם למדה מקצועות עיוניים.
ב-1992, הקימה את "מידורי וחברים", ארגון ללא מטרות רווח, שמטרתו להנחיל השכלה מוזיקלית לילדים בניו יורק וביפן, אחרי שנודע לה על קיצוצים חמורים בחינוך למוזיקה בבתי הספר בארצות הברית. ארגון שיתוף המוזיקה שלה החל בטוקיו כסניף של "מידורי וחברים" ואושר כארגון עצמאי בשנת 2002. שיתוף מוזיקה מתמקד בהוראת מוזיקה קלאסית מערבית ומוזיקה יפנית מסורתית לצעירים, לימודים הכוללים הדרכה בכלי נגינה לבעלי מוגבלויות. "התוכנית הבינלאומית לשיתוף קהילתי" של הארגון היא תוכנית הכשרה למוזיקאים נבחרים מרחבי העולם, לקידום חילופי תרבויות ושיתוף קהילתי.
ב-2004 התמנתה מידורי לפרופסור בבית ספר תורנטון למוזיקה באוניברסיטת דרום קליפורניה, בקתדרת יאשה חפץ. ב-2006 הייתה לתושבת קבע בלוס אנג'לס, לאחר תקופה של מעברים בין החוף המזרחי למערבי, וקודמה למשרת ראש מחלקת כלי המיתר ב-2007. ב-2012 התמנתה לפרופסור בכיר באוניברסיטת דרום קליפורניה נבחרה לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וקיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ייל. מידורי הוזמנה להרצות כפרופסור אורח של "תוכנית הומניטאס" למוזיקה קלאסית וחינוך מוזיקלי באוניברסיטת אוקספורד בשנת הלימודים 2014-2013. היא הצטרפה לסגל המורים של מכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה בשנה האקדמית 2019-2018 והיא ממשיכה בכהונתה בפקולטה לכינור של בית ספר תורנטון למוזיקה של אוניברסיטת דרום קליפורניה כפרופםור למוזיקה בקתדרת השופט וידני. בשנת 2007 מונתה לשגרירת שלום מטעם האו"ם.
חיים אישיים
אחיה למחצה של מידורי, ריו גוטו, ואביה החורג מאקוטו קאנשירו (אביו של ריו, לשעבר עוזר לדורותי דיליי), שניהם כנרים.
הרמן גרף (בנקאי)
השכלה וקריירה מוקדמת
הרמן גרף נולד ברפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הקזחית (כיום קזחסטן) למשפחת מגורשים גרמנים קתוליים שהוגלו לשם בשנת 1941. לאחר שנתיים של שירות צבאי, למד משפטים באוניברסיטת אומסק בסיביר בשנים 1985 עד 1990.
לאחר מכן עבר ללנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) ולמד משפטים באוניברסיטת לנינגרד עד להשלמת התואר הראשון ב-1993. בשנים 1992–1998 עבד במספר תפקידים במינהל העיר סנקט פטרבורג, לרבות כסגן מושל סנקט פטרבורג ושם הכיר את פוטין ומדבדב.
עבודה בממשלת רוסיה
באוגוסט 1998 מונה גרף לתפקיד המשנה לשר לנכסי המדינה של הפדרציה הרוסית והיה חבר מועצת המנהלים של המשרד לנכסי מדינה עד שנת 2000. כמו כן מונה לחבר בדירקטוריון הוועדה הפדרלית לשוק ניירות ערך של הפדרציה הרוסית וכן היה גם חבר בדירקטוריון חברת סוויאזינווסט ותאגיד גזפרום שבבעלות המדינה, בשנת 1999. גרף מונה לראשונה לשר לפיתוח כלכלי ומסחר שאך זה הוקם ב-18 במאי 2000, ומונה מחדש לתפקיד בממשלה היוצאת בשנת 2004.
מנכ"ל סברבנק
בנובמבר 2007 נבחר גרף לנשיא בנק החיסכון בבעלות המדינה, "סברבנק". תחת הנהגתו של גרף, הבנק עובר מספר שינויים קיצוניים שנועדו לשפר את היעילות ואת התרבות הארגונית שלו, תוך דגש על הכנסת טכנולוגיות חדשות וקיצור תהליכים ביורוקרטיים בקבלת הלוואות ומשכנתאות.
גרף חבר בדירקטוריונים של מספר חברות, ביניהם Yandex ונחשב לכלכלן משפיע. בעקבות ההאטה במשק הרוסי בעקבות סנקציות אמריקאיות ואירופאיות על חברות רוסיות, בפברואר 2019 אמר על הכלכלה הרוסית כי "עלינו להתכונן למצב הגרוע ביותר".
חיים אישיים
בראיון שנערך בנובמבר 2016 עם סוכנות הידיעות הרוסית TASS, הודה גרף כי השתעשע בשימוש עם הביטקוין.
חג העומר
חג העומר הוא מנהג שחודש ב-1946 בקיבוץ רמת יוחנן, בעקבות מנהג קציר העומר שהתקיים בבית המקדש. ברוב הקיבוצים שעורכים טקס זה הוא מבוסס על הטקס שעיצבו מתתיהו שלם ולאה ברגשטיין ברמת יוחנן.
Talk That Talk (שיר)
Talk That Talk (בעברית: דבר את הדיבור הזה) הוא הסינגל השלישי של הזמרת ריהאנה מאלבומה השישי, Talk That Talk אשר יצא ב-17 בינואר 2012 וב-26 במרץ כעותק פיזי בצרפת בשיתוף הראפר ג'יי זי (בשיתוף הפעולה השלישי שלהם) ונושא גם את שם האלבום. השיר נכתב על ידי ג'יי זי עצמו, אסתר דין, כריסטופר וואלאס, אנתוני בסט, שון קומבס, צ'אקי תומפסון וסטארגייט. הוא שיר היפ-הופ עם השפעות R&B בשילוב תופים וסינתיזים.
השיר היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית שיתוף הפעולה הטוב ביותר בשירה/ראפ בשנת 2013. בשל היעדר קליפ השיר זכה להצלחה פושרת בעולם כאשר הגיע למקום ה-31 בלבד בארצות הברית ולמקום ה-25 בבריטניה אך הצליח להגיע לעשירייה הפותחת בישראל, נורווגיה ודרום קוריאה. אך למרות המיקום הנמוך בארצות הברית השיר הצליח להגיע למעמד פלטינה בארצות הברית. על מנת לקדם את השיר ריהאנה ביצעה אותו בתוכנית "The Jonathan Ross Show" וב-SNL ובנוסף גם בסיבובי ההופעות "Diamonds World Tour", ובסיבוב ההופעות המשותף שלה עם אמינם: The Monster Tour.
רקע
לפני צאת אלבומה השישי הנושא של אותו שם ריהאנה ציינה כי בנוסף לשיתוף הפעולה עם קלווין האריס צפוי שיתוף פעולה עם אמן בולט נוסף אך לא ציינה את השם. ג'יי בראון המנהל של ריהאנה רמז כי "הם מעדיפים להקליט באופן עצמאי ללא אמנים אחרים". ב-8 בנובמבר אישרה ריהאנה בחשבון הטוויטר שלה כי ג'יי זי הוא זה שייקח חלק באלבום. בראון ציין כי "שיתוף הפעולה קרה באופן אורגני".
השיר הוא שיתוף הפעולה השלישי בין השניים לאחר ששיתפו פעולה בפעם הראשונה בשירה Umbrella ב-2007 ובשיר שלו Run This Town משנת 2009 בו השתתף גם קניה וסט. שני שיתופי הפעולה זכו להצלחה אדירה.
הפקה ושחרור
השיר נכתב על ידי ג'יי זי עצמו, אסתר דין, כריסטופר וואלאס, אנתוני בסט, שון קומבס, צ'אקי תומפסון וסטארגייט אשר הפיקו גם את להיט הענק שלה מ-2010 "What's My Name?". סטארגייט ציינו כי זו הייתה הפעם הראשונה בה עבדו עם ג'יי והם היו מאוד מרוצים מהתוצאה הסופית. השיר קולט באולפני "Roc The Mic Studios" ו"ג'ונגל סיטי" בניו יורק וגם באולפני "Westlake Recording Studios" ובאולפני "The Hide Out Studios". סטארגייט גם שימשו כהמהנדסים של השיר ביחד עם מיילס וולקר ומייק אנדרסון וגם היו אחראים על המכשור שסופק ליצירת השיר. את השיר הקליטו מרוקס טובאר, קוק הארל ודי ג'יי סוויבל שהקליט את הקטעים של ג'יי זי. על הערבול של השיר היו אחראים פיל טאן ודניאלה ריברה.
בדצמבר 2011 ריהאנה ביקשה ממעריצים להמליץ לה על הסינגל השלישי מתוך האלבום וברוב קולות נבחר "Talk That Talk" ולאחר מכן נחשפה גם עטיפת הסינגל. ב-17 בינואר השיר פורסם כסינגל באופן רשמי. בנוסף הוא גם נשלח לרדיו העכשווי והקצבי ב-14 בפברואר וב-26 במרץ יצא כעותק פיזי בצרפת והכיל גם גרסת רמיקס ללהיטה We Found Love.
אינטרפרטציה לירית ומוזיקלית
השיר הוא שיר היפ-הופ ובאורך 3:39 דקות אשר כולל השפעות R&B בשילוב של תופים וסינתזים אשר מספמל את השיר "I Got a Story to Tell" של הראפר The Notorious B.I.G. השיר נפתח בקטע ראפ של ג'יי זי ולאחר מכן ריהאנה שרה את כל השיר בדומה לשיתוף הפעולה הקודם שלהם "Umbrella". מבחינה לירית השיר הוא שיר אשר מדבר על מין ובו ריהאנה קוראת למאהב שלה לקיים עימה יחסי מין כאשר היא משתמשת במילים "הדיבור הזה" כמטאפורה לקיום יחסי מין.
ביקורות
גאווין מרטין מ-"Daily Mirror" כתב כי "השיר גונב לביונסה את הכתר ה-"Bootylicious" ובנוסף גם השווה את שיתופי הפעולה של ביונסה וג'יי זי לשיתוף פעולה שלו עם ריהאנה בשיר (לאור העובדה שגם הם היו בשירים שעסקו ברומנטיקה ומין). סטיב מ. מ-"Sputnikmusic" הרגיש "שזה יכול להיות להיט רדיו גדול בזכות ג'יי זי". רים בוחזה מ-"The National" הרגיש שהשיר ביחד עם "You da One" ו-"Roc Me Out" מהאלבום "הם חלק משילוב מנצח של להיטי פופ לרדיו". דייוויד גריפית' מ-"4Music" החמיא לשיתוף הפעולה בין ריהאנה לג'יי זי וכינה אותו כ"עוד שיתוף פעולה מצליח ביניהם". לאנסקי מ-"MTV Buzzworthy" לא הופתע ששיתוף הפעולה בין השניים היה להצלחה. ג'וסילין ונה מ-"MTV News" כינתה אותו "כגדול וחזק עם בהירות מספקת בלבד" וכי "השיר דן בסקרנות מינית בצורה יותר מאופקת מאשר "Cockiness (Love It)" בו היא אומרת את המשפט "Suck my cockiness, lick my persuasion".
לואיס קורנר מ-"Digital Spy" נתן לשיר ציון של 4 כוכבים מתוך 5 וכינה אותו "כשיר מועדונים מפתה ואינטימי". לינדזי זולדז מ-"Pitchfork" כינתה אותו כאחד מהשירים העליזים באלבום אך ציינה שהוא לא טוב כמו "Umbrella". ג'וליאן אסקובדו שפרד מ-"Spin" סברה כי זהו שיתוף פעולה ש"אינו נעלם מהתודעה". צ'אק ארנולד מ-"People Magazine" כינה את שיר כ"עוד רגע בשמש". בביקורות הפחות טובות כריס קופלן מ-"Consequence of Sound" מצא את הראפ של ג'יי זי "לא נלהב" אך ציין כי ריהאנה נשמעה "נלהבת" ואף החמיא לביצוע שלה ב-SNL. פרייה אלן מ-"NME" כתב שהשיר "הימור לא משתלם".
הצלחה מסחרית
עם פרסום השיר נכנס למצעדים של מדינות רבות בשל מכירות דיגיטליות חזקות והגיע בבכורה למקום ה-31 בארצות הברית עם מכירות של 73 אלף עותקים. ב-4 בפברואר 2012 השיר נכנס מחדש למצעד למקום ה-100 וב-24 במרץ הגיע למקום ה-36. השיר גם נכנס למקום ה-63 במצעד שירי ה-R&B וההיפ-הופ בשבוע הראשון שלו במצעד ובשיאו הגיע למקום ה-12 במצעד ושהה בסך הכל 21 שבועות במצעד. במצעד שירי סוף השנה של שירי ה-R&B וההיפ-הופ השיר הגיע למקום ה-73. במצעד שירי הפופ הצליח להגיע למקום ה-26. בסופו של דבר השיר הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית אף על פי ההצלחה פושרת שלו במדינה. בקנדה השיר הצליח להגיע בשיאו למקום ה-30, שם גם הופיע לראשונה.
באירופה לאחר יציאת האלבום השיר נכנס לעשרה מצעדים בין היתר בבריטניה שם דורג בתחילה במקום ה-25 והגיע למקום השביעי במצעד שירי ה-R&B. בנורווגיה הגיע השיר לראשונה לעשירייה הפותחת ובשווייץ הגיע למקום ה-11. באירלנד וספרד השיר הגיע ל-40 העליונים, בסקוטלנד, צרפת ודנמרק ל-30 העליונים. בניו זילנד גם נכנס ל-40 העליונים. באוסטרליה השיר נכנס למקום ה-42 והגיע בשיאו למקום 28. גם באוסטרליה השיר הגיע למעמד פלטינה. בדרום קוריאה השיר הגיע לראשונה למקום ה-22 עם מכירות של 14,207 עותקים ושבוע לאחר מכן הגיע למיקום השיא שלו, המקום התשיעי, עם מכירות של 27,169 עותקים.
The Immaculate Collection (וידאו)
אלבום הווידאו מכיל קליפים לכל השירים אשר יצאו מאלבום האוסף של מדונה בעל אותו השם. אלבום הווידאו זכה להצלחה רבה כאשר זכה בפרס VMA בקטגוריית "הקליפ הארוך הטוב ביותר" ואף זכה להצלחה מסחרית גדולה כאשר הגיע למעמד פלטינה משולשת בארצות הברית ואוסטרליה, פלטינה כפולה בארגנטינה ופלטינה בבריטניה.
Talk That Talk (שיר)
הצלחה מסחרית
בסך הכל מכירות השיר עומדות על 2.25 מיליון עותקים בעולם.
The Immaculate Collection (וידאו)
רקע
אלבום הווידאו יצא לאור בפורמט VHS ולייזרדיסק ובאסיה גם יצא בפורמט VCD. מאוחר יותר, הוא גם יצא על גבי פורמט של די וי די. הווידאו קליפ של השיר "Oh Father", לא נכלל במדינות בהם לא יצא כסינגל רשמי.
Talk That Talk (שיר)
הופעות חיות
ריהאנה ביצעה לראשונה את השיר בתוכנית הבריטית "The Jonathan Ross Show" ב-3 במרץ 2012, שם ביצעה את השיר בלי ג'יי זי והתראיינה. ב-5 במאי אותה שנה ביצעה שוב את השיר ביחד עם השיר Birthday Cake בתוכנית SNL. השניים ביצעו את השיר ביחד לראשונה בפסטיבל Radio 1's Hackney Weekend בלונדון באותה שנה. בנובמבר אותה שנה היא גם ביצע את השיר במיני סיבוב ההופעות שלה 777 Tour ואף גם בסיבוב ההופעות Diamonds World Tour ובסיבוב ההופעות המשותף שלה עם אמינם The Monster Tour.
The Immaculate Collection (וידאו)
רקע
לאלבום הווידאו יצאו שתי גרסאות, כאשר גרסה אחת הייתה הגרסה המקורית ואילו הגרסה השנייה הייתה גרסת אודיו שכללה רק את השירים עצמם ולכל אחת מהגרסאות גם צולמה עטיפה שונה כאשר העטיפה של גרסת האודיו כללה את העטיפה של הכריכה האחורית, בשילוב עם הלוגו הנמצא בפינה הימנית התחתונה.
הצלחה
אלבום הווידאו הגיע למעמד זהב בארצות הברית כבר בשבוע הראשון ליציאתו ועד סוף השנה הגיע כבר למעמד פלטינה. כיום, מכירותיו עומדות על 391 אלף עותקים במדינה. בשנת 1999 האלבום יצא מחדש בשם The Ultimate Collection ביחד עם מספר אלבומי וידאו אחרים כחלק מהמהדורה המיוחדת של אלבום הווידאו The Video Collection 93:99.
מחלקות העיתונים (סדרת טלוויזיה)
מחלקות העיתונים (באנגלית: Paper Girls) סדרת מדע בדיוני המבוססת על סדרת הקומיקס באותו שם שנכתבה על ידי בריאן ק. ווהן ואוירה על ידי קליף צ'יאנג.
הסדרה עלתה לשידור בפריים וידאו ב-29 ביולי 2022.
תקציר העלילה
עלילת הסדרה עוקבת אחר ארבע נערות צעירות שבזמן שיצאו למסור עיתונים בבוקר שאחרי ליל כל הקדושים בשנת 1988, נקלעות בלי משים לעימות בין שני פלגים של נוסעים בזמן הנלחמים ביניהם, ונשלחות להרפתקה בזמן שתציל את העולם. כשהן מטיילות בין ההווה, העבר והעתיד – ארבע הנערות נתקלות בגרסאות עתידיות של עצמן – והן נאלצות להחליט האם לאמץ או לדחות את גורלן.
פיתוח
ב-11 ביולי 2019, נמסר כי אולפני אמזון שוקדת על פיתוח עיבוד טלוויזיוני על בסיס סדרת הקומיקס "מחלקות העיתונים", אותו בריאן ק. ווהן, יוצר "מחלקות העיתונים", יפיק. כמו כן, נמסר כי על כתיבת הסדרה והפקתה לצד ווהן תהיה אמונה סטפני פולסום. ב-23 ביולי 2020, נמסר כי הסדרה הוזמנה רשמית, וכי לצוות המפיקים בפועל הצטרפו קליף צ'יאנג, כריסטופר קנטוול וכריסטופר סי רוג'רס. ב-31 ביולי 2021, דווח על עזיבתה של פולסום.
ליהוק
ב-26 באפריל 2021, הוכרז נמסר על ליהוקן של סופיה רוסינסקי, קמרין ג'ונס, ריילי ליי נלט ופינה סטרצה לארבעת התפקידים הראשיים. ב-6 במאי 2021, נמסר על ליהוקה של אלי וונג לצוות השחקנים הראשי. ב-15 ביוני 2021, נמסר על ליהוקו של נייט קורדרי.
שידור
הסדרה עלתה לשידור בשירות פריים וידאו ב-29 ביולי 2022.
היולט
{{פירושונים|
ראו גם
}}
ארנסט זאגביל
ארנסט זאגביל היה אדריכל גרמני אשר שימש כאדריכל הראשי של משרד התעופה של הרייך השלישי. נציג בולט של האדריכלות הנאצית שתכנן מבנים עצומי ממדים.
תולדות חייו
נולד בבראונשווייג, אביו היה פסל. למד אדריכלות באוניברסיטה הטכנית של בראונשווייג, לימודים שנקטעו עקב שירותו במלחמת העולם הראשונה, בה נפל בשבי ושהה במחנה שבויים עד 1920. זאגביל סיים את לימודיו ב-1922 ובהמשך עבד ולמד בבון ובקלן. בשנת 1926 קיבל תואר דוקטור. ב-1929 התקבל כמנהלו הבכיר של משרד האדריכלים של אריך מנדלסון בברלין (מנדלסון היה יהודי, אחד מחשובי האדריכלים של האקספרסיוניזם והפונקציונליזם, שעלה לארץ ישראל מיד לאחר עליית הנאצים לשלטון) במסגרת זו תכנן זאגביל את בניין קולומבוס (Columbushaus), חנות כלבו גדולה בברלין.
זאגביל הצטרף כחבר למפלגה הנאצית במאי 1933 וביולי אותה שנה הצטרף לשורות ה-אס אה. בדצמבר אותה שנה עבר למוסד שנקרא "בית הספר הגרמני לתעופה" (Deutsche Verkehrsfliegerschule), אשר היה למעשה ארגון לבניית הכוח האווירי הצבאי והאזרחי של הרייך (במסגרת חוזה ורסאי שסיים את מלחמת העולם הראשונה הוגבלה גרמניה ונאסר עליה לפתח כוח אווירי משמעותי ולכן נעשה הדבר בחשאי, בשלבים הראשונים של השלטון הנאצי). זאגביל היה ראש מחלקת התכנון של הארגון ותכנן את בסיסי הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני).
בין השנים 1934–1935 תכנן את אחד מהמבנים הסמליים ביותר של האדריכלות הנאצית, מטה משרד התעופה, בית דטלף-רובדר, תחת פיקוחו הישיר של שר התעופה, הרמן גרינג. המבנה בעל שבע קומות, בנוי משלד של בטון מזוין ומכוסה בצפוי של אבן גיר ושיש, משתרע לאורך יותר מ-250 מטרים ושטחו הכולל 112,000 מטר רבוע ובתוכו נמתחים מסדרונות באורך שבעה קילומטרים. היה זה המבנה הראשון שהוקם בסגנון האדריכלי הנאצי, עצום הממדים. עם זאת, סגנונו של זאגביל הוא קלאסי יותר ומודרניסטי פחות מזה של אלברט שפר.
מיד לאחר מכן נבחר זאגביל על ידי אלברט שפר והרמן גרינג לתכנן את נמל התעופה ברלין-טמפלהוף שיועד על ידי היטלר להיות "נמל התעופה הגדול בעולם". זאגביל תכנן טרמינל חדש, מבנה בטון מצופה חלקית באבן גיר בצורת סהר שאורכו 1.2 קילומטר ושטחו 258 אלף מ"ר, שיוכל לאכלס את נוסעי כל הטיסות באולמות גדולים ויכלול גם מערכת בונקרים תת-קרקעיים, גג ענק לקירוי רחבתו החיצונית, קשת ניצחון ו"היכל תהילה" ענק שיפאר את הישגי הרייך. על הגג תוכננו להבנות טריבונות שישמשו כמרפסת תצפית ל-80,000 צופים במפגנים אוויריים. הטרמינל נחנך ב-1941, לפני שהסתיימה בנייתו. בנוסף תכנן זאגביל במקום מבנים נוספים, בהם האנגרי ענק משוכללים לאחסון ותיקון מטוסים.
משנת 1938 ואילך היה זאגביל כפוף ישירות לגרינג ומופקד על כל התכנון הקשור לנמלי תעופה, בסיסי לופטוואפה ומבני משרדים הקשורים למשרד התעופה. ב-20 באפריל 1938 העניק לו היטלר תואר של פרופסור באוניברסיטה הטכנית של ברלין. פעילותו של זאגביל נקטעה עם כניסת גרמניה הנאצית לשלב המלחמה בברית המועצות ("מבצע ברברוסה") ב-1941.
לאחר כניעת גרמניה הנאצית נכלא זאגביל על ידי כוחות צבא ארצות הברית, במסגרת הדה-נאציפיקציה (טיהור עמדות השפעה מאנשי המשטר הנאצי לשעבר) נאסר עליו לעבוד במקצועו. ב-1948 שילם זאגביל כופר בסך 2,000 מארק והותר לו לשוב לעבוד כאדריכל. עיקר עיסוקו של זאגביל לאחר המלחמה היה בשיקום העיר מינכן, לשם עבר.
רונה ליפז-מיכאל
רונה ליפז-מיכאל (בעבר תמר מיכאל; נולדה ב-7 באוקטובר 1965) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה
רונה ליפז-מיכאל נולדה כתמר פלמינגר בצפת ולאחר מכן עברה עם משפחתה להתגורר בכפר סבא. היא למדה בבית ספר יסודי בבאפלו שבארצות הברית כשאביה היה שם בהתמחות וחזרה המשפחה ארצה כשהגיעה לכיתה ו' והתגוררה ביישוב חופית. היא למדה משחק בסטודיו של יורם לוינשטיין.
בטלוויזיה ובקולנוע
במהלך השנים השתתפה במספר סדרות טלוויזיה ישראליות. במהלך השנים 2000 עד 2004 גילמה את דמותה של נילי בסדרת הדרמה "הבורגנים", ששודרה בערוץ 2. בשנת 2008 שיחקה בסרטו של ערן ריקליס "עץ לימון", העוסק בסכסוך הישראלי פלסטיני. בין השנים 2009–2010 לוהקה לשחק בשתי העונות של הסדרה "חצויה".
בשנת 2011 השתתפה בסדרת הדרמה "אורים ותומים", ששודרה ב-Yes. משנת 2011 עד שנת 2013 שיחקה בשלוש עונות של הסדרה הקומית "עבודה ערבית", בתפקיד "תמנע". במהלך השנים 2013–2014 השתתפה בשתי עונות של קומדיית המצבים לילדים "הקלמרים", לצדם של אודי ואביעד, בה היא גילמה את דמותה של "המורה שגית".
מדצמבר 2013 עד יולי 2014 שיחקה בטלנובלה הישראלית "אניגמה", בערוץ ויוה. בשנת 2014 שיחקה בסרט "ערבים רוקדים", ובהמשך לוהקה לגלם את אמו של ברק (דוד לביא) בסדרת הנעורים של הערוץ הראשון "עמוק במים" וכן שיחקה באותו ערוץ בסדרת הדרמה "משפחה טובה", פרי עטו של איתן פוקס.
בשנת 2016 שיחקה במיני-סדרה "גירושים מאוחרים", על פי ספרו של א.ב. יהושע בערוץ הראשון.
בשנת 2017 שיחקה בסרטו של רם נהרי "אל תשכחי אותי".
בשנת 2018 שיחקה בסדרה המנצח ששודרה ב-Yes.
בשנת 2020 שיחקה בסדרה לאבד את אליס בתפקיד פנינה. באותה השנה שיחקה בסדרה מנאייכ בתפקיד עתליה בן משה.
בשנת 2021 שיחקה בסדרה המפקדת בתפקיד אמא של ערבה.
בשנת 2022 שיחקה בסדרה "ילדים ביער" בתפקיד אמא של עמי.
בשנת 2023 שיחקה בסדרה גוף שלישי (סדרת טלוויזיה) בתפקיד עורכת הדין פנינה חומסקי.
בתיאטרון
ליפז-מיכאל שיחקה במספר מחזות, בהם: "תמונות מחיי נישואין", "במלחמה כמו במלחמה", ו"החיים בשלוש גרסאות", בתיאטרון הבימה. לאחר מכן הצטרפה לתיאטרון באר שבע ושיחקה במחזות, "ילד משלי", "בין חברים" ו"דלתות נפתחות".
חיים פרטיים
הייתה נשואה לבמאי גא"י מיכאל, מנישואיה אלה נולדו לה בן ובת.
מחוזות ורמונט
במדינת ורמונט שבארצות הברית 14 מחוזות המכילים 255 רשויות ומקומות, בהם 237 עיירות, 9 ערים ו-9 אזורים לא מאוגדים (שאינם מוגדרים כרשות, עיר או עיירה).
הגדול שבמחוזות ורמונט הוא מחוז וינדזור (2,510 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז גרנד אייל (210 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז שיטנדן (כ-156,545 תושבים). עיר הבירה, מונטפלייר, נמצאת במחוז וושינגטון.
גג ירוק
גג ירוק הוא כינוי לגגות המכוסים בחלקם או כולם בצמחים או בגידולים שונים, לרוב מתוך מניעים אקולוגיים או כלכליים, כמו גם מטעמי אסתטיקה ונוחות, ולעיתים נדירות לגידול חקלאי של ממש.
שימוש
החיסרון הוא העלות הגבוהה בהפיכת הגג לגג ירוק, כולל חיזוק הבניין, איטום הגג ותחזוקה מתמשכת ויקרה יחסית של הגג ביחס לגגות סטנדרטיים.
מקובל לחלק את הגגות הירוקים לשני סוגים כלליים: גג אקסטנסיבי (גג פשיט), שעליו גדלה גינת גן שטחית, לרוב דשא או פרחים עונתיים. גג אינטנסיבי שעליו גדלים גידולים רב-עונתיים ואף עצים. ההבדל ביניהם הוא בעובי אדמת המצע הנדרשת (8 ס"מ לגידולים שטחיים, לעומת 15 ס"מ ומעלה בגידולים אינטנסביים יותר), וכמשתמע מכך העליות השונות.
מקובל לחשוב שגגות ירוקים ממוקמים על גגות בניינים בלבד, אך הטכנולוגיה בה משתמשים כדי למקם גגות ירוקים זהה לחצרות מגוננות מעל לחניונים כפי שנצפים בכיכר הבימה, בכיכר קצה השדרה בהתחלת שדרות רוטשילד בתל אביב ובמגדלי אקירוב.