cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ועידת יאלטה
ועידת יאלטה הייתה ועידה שהתקיימה לקראת סופה של מלחמת העולם השנייה, מ-4 עד 11 בפברואר 1945, בהשתתפותם של מנהיגי ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וברית המועצות: רוזוולט, צ'רצ'יל וסטלין. כאשר התברר שבעלות הברית עומדות לנצח במלחמה התעוררה השאלה לגבי חלוקת השטחים ואזורי ההשפעה בין המדינות המנצחות. הוועידה נועדה למצוא פתרון לבעיה זו. הוועידה התקיימה בארמון הקיסרי לשעבר ביאלטה שבחצי האי קרים שבברית המועצות.
כבר בקיץ 1944 חילקו ביניהן ברית המועצות והממלכה המאוחדת את אזורי ההשפעה בבלקן. בוועידת יאלטה הועלתה בעיקר השאלה בקשר לגבולותיה של פולין ששוחררה מידי הנאצים זמן קצר לפני הוועידה. סטלין תבע שגבולה המזרחי של פולין יהיה כמו ב-1941, וחלקה הצפוני של פרוסיה המזרחית יסופח לברית המועצות, ופולין, כתמורה על אובדן שטחים במזרח, תפוצה בשטחים ממערב לה. כל הצדדים הגיעו להסכם שגבולותיה הסופיים של פולין ייקבעו סופית בוועידת השלום, אך לכאורה היה ברור לכל הצדדים שברית המועצות תקבל את רצונה, ולזאת הסכימו רוזוולט וצ'רצ'יל מפאת העובדה שהשטחים הנידונים כבר היו בידי ברית המועצות, וכדי לשנות עובדה זו הם היו צריכים להשתמש בכוח, אלטרנטיבה שממנה ניסו להימנע בשלב זה. למרות זאת, הורה וינסטון צ'רצ'יל לצבאו להכין את מבצע לא יעלה על הדעת.
כמו כן דנו הצדדים בהצטרפותה של ברית המועצות למלחמה נגד האימפריה היפנית - מה שהוסכם על ידי סטלין בתמורה לשטחים באסיה. במהלך הוועידה הסכימו הצדדים על הקמת ארגון האומות המאוחדות (האו"ם). סטלין קיבל שלושה קולות במקום ה-16 שאותם רצה בתחילה (לפי חשבון של קול אחד לכל רפובליקה של ברית המועצות ואחד לאיחוד עצמו), ותינתן זכות וטו לחמש המעצמות - ארצות הברית, ברית המועצות, הממלכה המאוחדת, סין וצרפת שהצטרפה לאחר מכן. השאר הוחלט לחלק את גרמניה לארבעה אזורי כיבוש: צרפתי, בריטי, אמריקני וסובייטי. ברלין, שהייתה באזור הכיבוש הסובייטי, חולקה באופן דומה בין ארבע המנצחות. עוד הוסכם לחסל את כוחה הצבאי של גרמניה, לעקור ממנה את הנאציזם ולהביא את מנהיגיה בפני בית דין בינלאומי.
האינטרסים של משתתפי הוועידה
בוועידת יאלטה ניתן לראות את ניצניה של "המלחמה הקרה", למרות שמלחמת העולם השנייה טרם הסתיימה.
קיפנהיים
קיפנהיים (בגרמנית: Kippenheim) היא עיירה במחוז אורטנאו שבמדינת באדן-וירטמברג, גרמניה. היא שוכנת למרגלות היער השחור בעמק הריין ונמצאת קרוב מאוד לגבול עם צרפת.
תושביה הראשונים של קיפנהיים היו קרוב לוודאי קלטים, שנדחקו מאוחר יותר על ידי הרומאים ושבטים גרמאניים. האזכור הראשון של העיירה הוא מתעודה משנת 762, ואישור לשמה ניתן על ידי האפיפיור, בשנת 1225, אשר נתן אישור לתרומה עבור מסע הצלב השני. קיפנהיים הושמדה בשנת 1677 על ידי הצרפתים.
כיום העיירה מיושבת על ידי קתולים ופרוטסטנטים, ויש גם כנסייה של הזרם האפוסטולי (New Apostolic Church) בכפר. לפני השואה הייתה בעיירה גם קהילה יהודית.
בית הכנסת
בית הכנסת הראשון המאוזכר הוא משנת 1750 שהיה לא יותר מחדר שהוקדש כבית כנסת. עם שיפור מצב החיים לקראת סוף המאה ה-18, נבנה בשנת 1800 בית כנסת חדש שאפיין את מצב היהודים. בית הכנסת היה קטן, לא בולט ופשוט. בשנת 1806 הכיר הדוכס של באדן ביהודים כקהילה דתית מוכרת. דבר זה, יחד עם שיפורים ברמת החיים, הוביל לבניית בית כנסת חדש שנבנה בשנים 1850–1852 ותוכנן על ידי גאורג יקוב שניידר, אדריכל פרוטסטנטי, שתכנן מספר בתי כנסת באזור. בית הכנסת נבנה בסגנון נאו-רומנסק, והוא מובדל מהמבנים בסביבתו שבנויים בסגנון מקומי.
בשנת 1938, כחלק מליל הבדולח, חולל בית הכנסת, אך כדי למנוע נזק לבתים סמוכים כובתה האש וכך ניצל המבנה. בשנת 1956 נרכש הבניין על ידי קואופרטיב של חקלאים, אשר הכניסו בו שינויים רבים והפכו אותו לבית מלאכה. בשנת 1981 הוכרז המבנה כמבנה מוגן, ובשנת 1983 רכשה אותו עיריית קיפניים ושחזרה חלק ממאפייניו המקוריים. בשנת 2003 שופץ בית הכנסת ושוחזר על ידי חברי בית הכנסת של קיפנהיים, וכיום ישנה מצבה המנציחה את היהודים שנרצחו בשואה.
בית הקברות היהודי
בית הקברות נוסד בשנת 1682 ושימש את יהודי האזור כולו. כיום נותרו במקום 2,491 מצבות, כאשר העתיקה ביותר היא משנת 1701. בית הקברות כולל גם אתר זיכרון ליהודים שנהרגו במלחמת העולם הראשונה. בית הטהרה נהרס בשנת 1938, והקבורה האחרונה נעשתה בשנת 1941. האתר הוכר כאתר תרבותי על ידי ממשלת באדן-וירטמברג.
האחרון (אלבום)
האחרון (מעוצב כ--האחרון-) הוא אלבום האולפן השני של הזמר הישראלי רם אוריון. הוציאה אותו לאור בשנת 2012 חברת התקליטים נענע דיסק, והוא נחשב לאלבומו הראשון של אוריון שכולו מורכב מחומרים חדשים. בביקורות לאתר "כלכליסט" כתב גיא בניוביץ' כי אוריון נמנה בין כוכבי הרוק הגדולים ביותר במדינת ישראל. הוא אף הכתיר את "האחרון" כאחד מהאלבומים הטובים ביותר שיצאו בשנת 2012.
ספורט סנקט פטרבורג
"ספורט" סנקט פטרבורג (ברוסית: Санкт-Петербург «Спорт»; בשמו המלא "חוג חובבי הספורט הסנקט פטרבורגי", ברוסית: Санкт-Петербургский кружок любителей спорта) הוא מועדון כדורגל מהעיר סנקט פטרבורג, שנוסד לראשונה בשנת 1897 והיה אחת מקבוצות הכדורגל הראשונות שפעלו ברוסיה בתקופת האימפריה הרוסית.
היא נחשבה לאחת הקבוצות החזקות בתקופה שקדמה לפרוץ מלחמת האזרחים ושחקניה הרכיבו את נבחרת סנקט פטרבורג שזכתה באליפות האימפריה הרוסית בכדורגל בשנים 1912 ו-1913, בתקופה שלא התקיימה אליפות ארצית למועדונים אלא אליפות בין נבחרות הערים.
המועדון איגד ספורטאים שעסקו בענפי ספורט שונים, לרבות סקי ומרוצי אופניים. המועדון נודע בקבוצת הכדורגל, שהוקמה ב-1897 ופעמים רבות הייתה בתחילת המאה העשרים לאלופת העיר והתמודדה באליפויות העיר עד לפירוק המועדון ב-1927.
בנובמבר 2019 מועדון הכדורגל הוקם מחדש על בסיס קבוצת "מרקט סבטה".
תקופת האימפריה הרוסית
מועדון הספורט הוקם בשנת 1888 בכפר טיארלבו (סמוך לפאבלובסק) לבנים של גננים. במקור נקרא המועדון בשם "אגודת חובבי ריצה" (Общество любителей бега) שערכה תרגילי אתלטיקה במסלולי המרוצים של ההיפודרום בצארסקויה סלו. לאחר מכן חברי הקבוצה החלו לעסוק בספורט, לא רק בפרברי העיר, אלא גם בעיר סנקט פטרבורג עצמה, בפארק שבאי פטרובסקי והחברה שינתה את שמה ל"אגודת חובבי הריצה של פטרובסקי". ב-15 ביוני 1896 המועדון נרשם באופן רשמי תחת השם "חוג חובבי הספורט הסנקט-פטרבורגי" (ברוסית:Санкт-Петербургский кружок любителей спорта; בקיצור КЛС או בפשטות «Спорт» = "ספורט").
המייסד והאידאולוג שעמד מאחורי המועדון היה פיוטר מוסקבין. לנשיא המועדון הראשון בשנת 1896 נבחר אלכסיי לבדב. בפעילויות החוג היה מעורב גם העסקן, גאורגי דיופרון, מי שעתיד להתמנות לנשיא התאחדות הכדורגל הרוסית בשנת 1911. המועדון מומן על ידי הנסיך סרגיי בלוסלסקי-בלוזרסקי.
הקבוצה נטלה חלק באליפות העיר סנקט פטרבורג וזכתה באליפות העיר בשנים 1908, 1909, 1910, 1913, 1914, 1922 וסיימה כסגנית האלופה בשנים 1912, 1915, 1923 ובמקום השלישי בשנים 1903, 1907 ו-1911. היא גם זכתה בגביע האביב העירוני בשנים 1914, 1916 וב-1922. מאז אמצע שנות ה-1900, בשורות הקבוצה החלו לשחק לא רק שחקנים רוסים, אלא גם שחקנים ממדינות אחרות (כמו אנגליה, דנמרק ופינלנד; ביניהם כריסטיאן מורוויל (en:Christian Morville) – שחקן נבחרת דנמרק במשחקים האולימפיים של שנת 1912 והפיני ברור ויברג, שאף הוא נטל חלק במשחקים האולימפיים).
"ספורט" מחזיקה בשיא מספר מפגשי כדורגל בינלאומיים בתקופת האימפריה הרוסית, כאשר החל משנת 1907 פגשה קבוצות כדורגל זרות, לרבות קבוצות כמו "קורינטיאנסום" פראג הצ'כית ("Korintiansom") ב-1910 (0:6), נבחרת לייפציג (1:4) ובודפשט (3:2) ב-1913 ועם מועדון "Civil Service Strollers" מאדינבורו, סקוטלנד, במאי 1914 (0:3).
תחייה מחודשת
בנובמבר 2019 המועדון הוקם מחדש כמועדון ספורט חובבני המשתתף באליפות העיר סנקט פטרבורג על בסיס מועדון בשם "מרקט סבטה" שמומן על ידי רשת "מרקט סבטה". בנובמבר 2019, כשהקבוצה עוד נקראה "מרקט סבטה" היא זכתה באליפות צפון-מערב של ליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
אליפות ישראל בשחמט 1961
אליפות ישראל בשחמט 1961 הייתה האליפות השישית של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 16 שחמטאים. התחרות החלה בסוף 1961 והסתיימה ב-3 בינואר 1962.
האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
יצחק אלוני, שצבר 9.5 נקודות מ-15 אפשריות, זכה בתחרות.
תוצאות
1. יצחק אלוני - 9.5
2. א"ב יוסף פורת - 9.5
3. צדוק דומניץ - 9.5
5. עמיאל הראל
6. ויליאם פוסטמן
7. יעקב ברנשטיין
8. רודי בלומנפלד
9. אמיר הלמן
10. זליג דיסקוב
11. יובל רון
12 עוזי גלר
13. א"ב משה צ'רניאק
14. רפאל רופין
15. ישראל גת
16. אבשלום יושע
הנס אולריך רודל
אוברסט (אל"ם) הנס אולריך רודל (בגרמנית: Hans-Ulrich Rudel; 2 ביולי 1916 – 18 בדצמבר 1982) היה טייס מפציץ יונקרס Ju 87 "שטוקה" גרמני שלחם במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
רודל נולד ב-2 ביולי 1916 בקונרדסולדאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1936 התגייס רודל ללופטוואפה, עבר קורס טיס, והוסמך כטייס מפציצי צלילה.
במהלך המלחמה ביצע רודל 2,530 גיחות הפצצה, במהלכן טען שהשמיד 519 טנקים ומאות מטרות סובייטיות אחרות, בהן ספינות מלחמה, רכבות ותותחים, והפיל תשעה מטוסים.
מטוסו של רודל הופל 32 פעמים, והוא חזר לבסיסו פעמים רבות במטוסים שניזוקו קשה והושבתו לאחר מכן. הוא נפצע ורגלו הימנית נקטעה חלקית, אך פציעתו לא מנעה ממנו להמשיך לטוס.
במהלך המלחמה, התפתחה יריבות עזה בין רודל לבין אלוף הטייס הסובייטי לב שסטקוב. שסטקוב חיפש אחר מטוסו של רודל, אשר היה ידוע בציור נחש הצפע על צד המטוס. במרץ 1944, מטוסו של רודל הופל בעומק של כ-50 קילומטרים בשטח הסובייטי. הוא הצליח לברוח ולשוב לבסיסו.
רודל היה האדם היחיד שעוטר באות צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון מוזהבים, חרבות ויהלומים של הוורמאכט. האות הוענק לרודל ב-29 בדצמבר 1944.
לאחר המלחמה היגר לדרום אמריקה וחי זמן מה בארגנטינה ובפרגוואי. באותן שנים נעשה ידיד קרוב של שליט פרגוואי אלפרדו סטרסנר ושל נשיא ארגנטינה חואן פרון. הוא שב לגרמניה ב-1953 והיה ממנהיגי "מפלגת הרייך הגרמני" הנאו-נאצית. לאחר מכן הפך לאיש עסקים. ב-1976 היה מעורב בשערורייה שגרמה להתפטרותו של שר ההגנה המערב גרמני.
קית' פארק
ראשית הקריירה הצבאית
נולד בתמז, ניו זילנד. אביו היה סקוטי שעבד כגאולוג בחברת מכרות. כבר בצעירותו היה להוט אחר רכיבה על סוסים ורובים. ב-1911 התגייס לחיל התותחנים בצבא ניו זילנד. לאחר מכן השתחרר ועבד כגזבר על אוניות מטען ונוסעים, עבודה בעקבותיה זכה לכינוי "סקיפר".
עם פרוץ מלחמת העולם עזב את עסקי הספנות וחזר ליחידת התותחנים שלו, עמה השתתף באפריל 1915 בנחיתה בגליפולי במסגרת כוחות אנז"ק. פארק קיבל דרגת קצונה (סגן משנה) בזכות תפקודו במהלך מלחמת החפירות שהתנהלה בגליפולי. באוגוסט 1915 פיקד כבר על גדוד תותחנים בקרב הנחיתה במפרץ סולבה, ובמלחמת החפירות שהתנהלה בעקבותיו. במהלך תקופה זו החליט פארק החלטה לא רגילה - לעבור מצבא ניו זילנד לצבא בריטניה ולהצטרף לרגימנט המלכותי של הארטילריה הרכובה. הרגימנט עזב את גליפולי בינואר 1916.
הקרבות בהם השתתף פארק בגליפולי הותירו בו את רישומיהם הפיזיים והמנטליים. על אף שבהמשך חייו דיבר עליהם בנוסטלגיה, הייתה זו תקופה לא קלה. פארק למד להעריך את מפקד אנז"ק ויליאם בירדווד, אשר סגנון מנהיגותו ותשומת לבו לפרטים היוו דוגמה לפארק בהמשך דרכו.
טייס קרב
בתחילת דרכו ב-RFC עסק פארק בתפקידי הדרכה. בסוף יוני 1917 הוצב שוב לצרפת, שם צורף ב-7 ביולי לטייסת 48. פארק הטיס את מטוס היירוט החדיש מסוג בריסטול F.2, עליו זכה להצלחה ניכרת בקרבות מול מטוסים גרמניים. ב-17 באוגוסט זכה בעיטור צלב צבאי בגין "גילוי אבירות ודבקות במשימה", לאחר שסיור אווירי בו השתתף התפתח לקרב קשה מול מטוסי אויב. פארק, על אף ששני המטוסים שליוו אותו יצאו מכלל פעולה ונטשו את הקרב, המשיך להילחם במטוסי האויב, הפיל אחד מהם והביא להפלת ארבעה נוספים. ב-11 בספטמבר קיבל פארק דרגת קפטן זמני.
בין המלחמות
לאחר המלחמה קיבל פארק דרגת קפטן קבועה בחיל האוויר המלכותי, שעם שינוי שיטת הדרגות (1919) הומרה בדרגת סגן טיסה (flight lieutenant). בשנים 1919–1920 שירת כמפקד טייסת 25 ולאחר מכן כמפקד טייסת בבית הספר לאימון טכני. פארק התקדם בתפקידי הפיקוד בחיל האוויר המלכותי, ובשנת 1938, ערב מלחמת העולם השנייה, היה בתפקיד קצין סגל בכיר בפיקוד מטוסי היירוט, תחת פיקודו של יו דאודינג.
ברדלס מזרח אפריקני
ברדלס מזרח אפריקני (שם מדעי: Acinonyx jubatus raineyi) הוא תת-מין של ברדלס הערבות.
בין תת-המין לבין תת-המין הברדלס הדרום-אפריקני קיימת כמעט זהות גנטית, אך ההבחנה של תת-המין כתת-מין נפרד עדיין קיימת.
קית' פארק
הקרב על בריטניה
ב-20 באפריל 1940 קיבל פארק את הפיקוד על להק 11, אשר באחריותו הייתה ההגנה האווירית על לונדון בפרט, ודרום מזרח אנגליה בכלל. מיד עם כניסתו לתפקיד ביצע הלהק שבפיקודו סיורים אוויריים מעל צרפת, והעניק את החיפוי האווירי למבצע דינמו - פינוי הכוחות הבריטיים מדנקירק.
ברדלס מזרח אפריקני
תפוצה
הברדלס המזרח אפריקני מצוי בדרום סומליה, קניה, טנזניה ואוגנדה. כמו רוב תת-המינים גם הוא מצוי בסכנת הכחדה ומספר הפריטים איננו ידוע.
קית' פארק
הקרב על בריטניה
עם התחלת הקרב על בריטניה נשא הלהק שבפיקודו בעיקר הנטל של הקרב מול הלופטוואפה. פארק, ביחד עם מפקדו דאודינג, פיתחו אסטרטגיה של הימנעות מקרבות אוויר גדולים והתשת הלופטוואפה בקרבות קטנים ומתוכננים. פארק גם התווה עיקרון של תקיפת המפציצים הגרמנים עוד בדרכם למטרותיהם, תוך הגדלה מסוימת של הסיכון לטייסיו, מתוך הבנה כי מפציצים עמוסים יהיו כבדים מכדי לחמוק ממטוסיו, וכן כי שיטה זו פוגעת באסטרטגיה הגרמנית בצורה הטובה ביותר, שכן "עדיף להפיל עשרה מפציצים בטרם הגיעו למטרתם, מאשר להפיל חמישים לאחר שמילאו את משימתם". בסיכומו של דבר, הוכיחה דרך פעולה זו את עצמה.
ברדלס מזרח אפריקני
מזון
טרפו של הברדלס המזרח אפריקני הוא צבאי תומסון, מכרסמים, ארנבות וכדומה.
קית' פארק
הקרב על בריטניה
במהלך הקרב על בריטניה פיקד פארק באופן אישי על כמה מקרבות האוויר הגדולים ביותר - קרב אלדרטאג ("יום הנשר") ב-13 באוגוסט, קרב היום הקשה ביותר ב-18 באוגוסט וקרב יום הקרב על בריטניה ב-15 בספטמבר.
בזכות פיקודו המוצלח על להק 11 זכה פארק להכרה כטקטיקן מבריק. ארתור טדר, מפקד חיל האוויר המלכותי, אמר עליו לאחר המלחמה כי "אם היה אי פעם אדם יחיד שהביא לבריטניה את הניצחון בקרב, היה זה פארק"
במשך כל תקופת הקרב על בריטניה היה פארק מעורב בוויכוח שהתנהל בחיל האוויר המלכותי בין שתי תפיסות של שיטת ההגנה: עיקר גישתם של פארק ושל מפקדו דאודינג הייתה כי יש ליירט את מפציצי הלופטוואפה בטרם יגרמו נזק על הקרקע, וכי הדרך לעשות זאת היא על ידי כוחות קטנים יחסית - טייסת בודדת או שתיים. הגישה השנייה, בה החזיקו סגן מפקד חה"א שולטו דגלס ומפקד להק 12 טראפורד לי-מלורי גרסה כי אין זה משנה מתי מתבצעת ההתקפה על מטוסי האויב, כל עוד היא מתבצעת במבנים גדולים מאוד התוקפים בבת אחת. ויכוח זה הפך לעימות ממנו לא נעדרה טינה אישית, ועל אף שגישתו של פארק הוכיחה עצמה, הרי שמינסטריון חיל האוויר המלכותי אימץ דווקא את הגישה השנייה ומיד לאחר תום הקרב על בריטניה הועברו פארק ודאודינג מתפקידיהם, אשר נתפסו על ידי לי-מלורי ודאגלס. הדחתו למעשה של פארק מהפיקוד על להק 11 הותירה בו מרירות בהמשך חייו. פארק הועבר לפקד על להק 23 שהיה להק אימונים, ולאחר מכן הוצב במצרים.
הקרב על מלטה
ב-14 ביוני 1942 קיבל פארק את הפיקוד על האי מלטה. היה זה לאחר שנתיים בהן סבל האי מהפצצות כבדות, שהגיעו לשיאן באפריל 1942 עם 8,788 גיחות. פארק, לאחר הערכת מצב ראשונית, שינה את שיטת ההגנה האווירית וב-25 ביולי הוציא תוכנית קרב מפורטת שיושמה מיידית. גם התוצאות היו מיידיות כאשר הסב ללופטוואפה שיעור אבדות של 5.8%. בניתוח התוצאות שהציג ב-10 באוגוסט, התברר כי אבדות הבריטים צנחו משמעותית, וכן כמות הפצצות שנפלו על האי. האבדות הכבדות שנגרמו מעתה למטוסים הגרמניים הובילו את הפיקוד הגרמני לצימצום מספר הגיחות, שמספרן בספטמבר צנח ל-391.
החל מאוגוסט התמקד פארק בהתקפת נמל טוברוק ששימש כנמלן העיקרי של מדינות הציר בצפון אפריקה, ובפועל הפך אותו לבלתי שמיש, כשבאוגוסט הטביעו מפציציו כ-20,000 טון אספקה, והצוללות הבריטיות שכעת יכלו לעגון במלטה כמעט ללא חשש הטביעו 35,000 טון נוספים. בשל הפגיעות הקשות באספקה, פתח הלופטוואפה בחודש אוקטובר בניסיון אחרון לניטרול מלטה עם 2,842 גיחות, בהן הסבו מטוסי בריטניה בפיקוד פארק שיעור אבדות של 7.5%. אבדות כבדות אלו הביאו להפסקת ההתקפות האוויריות על האי.
מעבר לניצחון על מדינות הציר בקרב על מלטה, שיתוק נמל טוברוק בידי מטוסיו של פארק הפך את כיבוש העיר על ידי רומל לחסר ערך, והיווה נדבך חשוב בניצחון הבריטי בקרב אל עלמיין.
בהמשך המלחמה
לאחר הניצחון בקרב על מלטה פיקד פארק על מטוסיו בסיוע לכוחות בעלות הברית בצפון אפריקה, ובהמשך בנחיתות בסיציליה ובאיטליה. בינואר 1944 מונה פארק למפקד פיקוד המזרח התיכון של חיל האוויר המלכותי. בפברואר 1945 מונה למפקד הכוחות האוויריים של בעלות הברית בדרום מזרח אסיה, תפקיד בו נשא עד לתום המלחמה.
אחרי מלחמת העולם השנייה
פארק פרש מהצבא והועלה לדרגת מרשל אוויר ראשי ב-20 בדצמבר 1946. הוא חזר לניו זילנד, ושם נשא במספר תפקידים ציבוריים, בין השאר נבחר למועצת העיר אוקלנד. פארק נפטר בניו זילנד ב-6 בפברואר 1975, בגיל 82. פארק לא זכה להכרה ציבורית נרחבת לא בבריטניה ולא בניו זילנד מולדתו.
פארק היה אחד המפקדים הבולטים בהיסטוריה של הלוחמה האווירית. ניצחונותיו הטקטיים ההחלטיים בקרב על בריטניה ושוב בקרב על מלטה לא רק שהפגינו את יכולותיו הפיקודיות והבנתו את הלוחמה האווירית, אלא היוו נקודות מפנה חשובות במהלך מלחמת העולם השנייה.
פרוג (מכללה)
פרוג (או "בית פרוג") היא מכללה חרדית לתקשורת חזותית ועיצוב הממוקמת בבני ברק ובירושלים ועוסקת בהכשרת אנשי מקצוע בתחומי העיצוב הגרפי, הפרסום ועוד במגזר החרדי והדתי. זו אחת המסגרות המרכזיות במגזר החרדי שמאפשרת גם לגברים לרכוש הכשרה מקצועית בתחומי התקשורת החזותית.
בנימין כהן (היסטוריון)
בנימין כהן (1921-ספטמבר 2000) היה היסטוריון ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב.
פרוג (מכללה)
המכללה מוכרת על ידי משרד הכלכלה, הג'וינט וגופים נוספים כמוסד המקדם את ההשכלה המקצועית וההכשרה לתעסוקה בקרב המגזר החרדי.
בנימין כהן (היסטוריון)
ביוגרפיה
כהן נולד בפולין והיה חבר בתנועת הנוער השומר הצעיר. הוא עלה לארץ ישראל כנער ולמד בכפר הנוער בן שמן. עם תום לימודיו היה ממייסדי קיבוץ להבות הבשן. בראשית שנות ה-50 של המאה שעברה שימש כרכז ההנהגה הראשית של השומר הצעיר. בשנת 1953 סולק מקיבוצו יחד עם קבוצה של חסידי משה סנה בעקבות סירובו לגנות את מאסרו ומשפטו של מרדכי אורן בפראג. היה חבר בתנועות שמאל שונות ובהן מפלגת השמאל הסוציאליסטי, מק"י ושמאל ישראלי חדש. בראשית שנות השמונים יזם, עם עמיתיו באוניברסיטת תל אביב פרופ' (אלוף במיל.) מתי פלד ופרופ' אברהם עוז את הקמתו של איגוד גג של ארגוני השמאל בישראל, שלא צלח.
פרוג (מכללה)
היסטוריה
המכללה נוסדה בשנת 2007 על ידי קבוצת יזמים ומעצבים חרדים בראשות חיים דיקמן וטובי דיקמן, כחלק מגל הקמת המוסדות להשכלה גבוהה והכשרה מקצועית עבור המגזר החרדי במאה ה-21. להקמת המכללה קדמה פעילות של פורום חרדי מקצועי בתחומי העיצוב והפרסום בשם פרוג – ראשי התיבות של Professional groups, ומכאן שמו של המוסד.
בנימין כהן (היסטוריון)
ביוגרפיה
בשנת 1951 נשא לאישה את הציירת רות שלוס. בתם היא ההיסטוריונית רעיה כהן.
פרוג (מכללה)
היסטוריה
ב-2015 זכו בית פרוג ומייסדיו, חיים וטובי דיקמן, בתחרות הסטארטאפים של קמא-טק למיזמים חרדיים.
בנימין כהן (היסטוריון)
ביוגרפיה
כיהן כפרופסור להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב והתמחה בהיסטוריה העתיקה של רומא ויוון.
היה ידיד של ההיסטוריון ופעיל השלום הצרפתי פייר וידאל-נאקה.
פרוג (מכללה)
מסלולי הלימוד
במסגרת הלימודים בפרוג מתקיימים מסלולי לימוד משתנים, בהיקף שנע בין מספר חודשים לשנתיים. תחום הדגל של המוסד הוא עיצוב גרפי ותקשורת חזותית, ולצידו נלמדים בפרוג גם תחומי הפרסום והקריאייטיב, עריכת והפקת וידאו, אנימציה ותלת מימד, עיצוב פנים ואדריכלות, עימוד, צילום, בניית אתרי אינטרנט ותחומים נוספים.
בשונה משאר המוסדות מסוגו במגזר החרדי, מרבית מסלולי הלימוד בפרוג פתוחים גם עבור גברים. עם זאת, כמקובל במגזר החרדי, הלימודים בפרוג נערכים בהפרדה מוחלטת בין גברים ונשים, והמוסד אף מחזיק באישור מטעם ועדה רוחנית של רבנים.
פעילויות נוספות
בפרוג התקיימו בעבר מספר ימי עיון בנושאי התקשורת החזותית, שארחו מאות אנשי מקצוע ומתעניינים. המוסד מפעיל גם מחלקת השמה המסייעת לבוגרים מן הציבור החרדי למצוא עבודה בתחום הכשרתם, הנהנית מאחוזי הצלחה גבוהים מאוד לדברי מנהליה.
פרויקט קבוע נוסף שמתקיים בפרוג הוא תחרות כרזות שנתית בנושאים בעלי עניין ציבורי. התחרות שהתקיימה בקיץ 2013 נועדה להעלות את המודעות לטיול בטוח, ונערכה בשיתוף פעולה עם רשות הטבע והגנים וארגון זק"א. תחרויות נוספות עסקו בנושא אינטרנט מסונן, שמירה על זכויות יוצרים, נושא הבטיחות בדרכים ומניעת תאונות דרכים – תחרות שנערכה בשיתוף פעולה עם משרד הפרסום המגזרי פרסומי ישראל, ועוד. מרבית הכרזות בתחרויות השונות עוצבו על ידי מעצבים הגולשים בפורומי פרוג.
סטודנטים וסגל
בפרוג לומדים מדי שנה כ-450–500 סטודנטים, גברים ונשים מהמגזר החרדי והדתי.
סגל המרצים במוסד כולל אנשי מקצוע מוכרים בתחומם, ביניהם המאייר אברהם זמורה, הפרסומאי אפרים ליניאל, הצלם איציק קנטי, הבמאית רחלי שוורץ ("קיבוץ", "להסיר את הרעלה"), הבמאי יעקב סלם, הממתג והיוצר חיים בניסטי, האנימטורית תמי ברנשטיין ואחרים.
אתר הפורומים
למכללה קיים פורום חרדי מקצועי בתחומי העיצוב והפרסום בשם פרוג – ראשי התיבות של Professional groups, בו רשומים למעלה מ37 אלף משתמשים, רובם גברים ונשים בני הציבור החרדי והדתי, העוסקים בתחומי התקשורת החזותית, ושאר נושאים. פורום זה זכה בעבר לתשומת לב תקשורתית, כאשר נערכו בו קמפיינים ספונטניים בהם הגיבו מעצבים ויוצרים חרדים להאשמות קולקטיביות שהושמעו בתקשורת כלפי הציבור החרדי. כמו כן, נעמה הנקין הייתה חברת הפורום ופעילה בו, על שמה הוקם אגף במכללה בבני ברק.
ראו גם
פורומים חרדיים
אהבה גדולה - ההופעה
אהבה גדולה - ההופעה הוא סיבוב הופעות של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה אשר נתמך על אלבומה "אהבה גדולה" והתקיים ברחבי ישראל. המופע עלה בשנת 1995 והסתיים בשנת 1998, הוא נמשך כארבע שנים, כלל כ-400 הופעות וזכה להצלחה חסרת תקדים.
מתוך המופע הוקלטו השירים: "שרה ברחובות" ו"אני חיה לי מיום ליום" ונכללו באלבום אוסף "תחנות בזמן" שיצא בשנת 1996.
ההופעה יצאה לאור באלבום וידאו בשנת 1998 בפורמט VHS ובשנת 2004 בפורמט DVD והוא נמכר ב-20,000 עותקים.
רקע
בסוף שנת 1994, שש שנים לאחר אלבומה הקודם "ימי התום" יצא לאור אלבום האולפן השלישי בעברית של ריטה "אהבה גדולה". לראשונה לא היה קלינשטיין המלחין העיקרי באלבום, והלחין בו רק חמישה שירים. בין הכותבים והמלחינים היו יענקל'ה רוטבליט, ערן צור, רחל שפירא, שלום חנוך ושלמה ארצי. על העיבודים היו אחראיים משה לוי ונאור דיין, עם הפקה מוזיקלית של לואי להב. אלבום זה נחל הצלחה גדולה, והכיל להיטים רבים, כמו "ערב כחול עמוק" שכתב מאיר אריאל והלחין שלמה יידוב, "האם אתה מאושר" שהלחין שלמה ארצי למילים של אריאנה הרן הכהן, "אהבה גדולה" שכתב יעקב רוטבליט ו"ציפור זרה" שכתבה רחל שפירא והלחין ערן צור, השיר "ציפור זרה" לווה בקליפ רב השראה בבימויו של יריב גבר, שעלות הפקתו הגיעה כמעט למאה אלף דולרים, יותר מכל קליפ אחר שהופק אי פעם בישראל. הקליפ זכה בערוץ MTV בתואר הווידאו קליפ הזר הטוב ביותר של אותה שנה. האלבום כלל גרסת כיסוי לשירם של הברירה הטבעית "ילדים זה שמחה", בביצוע שהפך למוכר לא פחות מהמקורי. "אהבה גדולה" שהיה אלבום יקר מאוד בהפקתו שיחזר את הצלחת שני האלבומים הראשונים, ונמכר ב-160,000 עותקים.
ביקורות
המופע זכה לביקורות חיוביות. מצד יוסי חרסונסקי: "ריטה אינה מסתפקת בשירה. אבל גם ללא כל ההפקה (היפה, כשלעצמה), כזמרת נטו, היא ענקית. בהפקה הזאת, הכל איכשהו מתחבר אליה. הרקדנים, תאורת האפקטים. הכל. מלודרמה כזו אפשר ליצור רק עם מי שהיא מלודרמטית בעצמה. כל כך קל להיכנע למלודרמה הזאת".
ומצדו של עמוס אורן: "כמו דיווה מהחלומות, היא ניצבת בסיום, מרחפת מעל ראשי המעריצים, מחליקה ידיים, מלטפת תסרוקות. ואפשר לחתוך את האהבה בסכין. לבלוע אותה ולא לשבוע".
גרסת VHS (1998)
גרסת קלטת הווידאו (VHS) יצאה לאור בשנת 1998 במארז, שכלל אלבום וידאו בפורמט VHS של ההופעה ותקליטור עם חמישה שירים.
גרסת DVD (2004)
גרסת ה-DVD יצאה לאור ב-24 ביוני 2004 וכללה תוספות שלא נכללו במארז שיצא בשנת 1998, כמו חודאדד, שהוא סרט דוקומטרי על ריטה, וידאו קליפים לשירים של ריטה, מאחורי הקלעים, דיסקוגרפיה וביוגרפיה. עם זאת התקליטור עם חמשת השירים שנכללו במארז שיצא בשנת 1998, לא נכללו בגרסת ה-DVD.
ביקורות
יוסי חרסונסקי ביקר באופן חיובי את ה-DVD: "הדי.ווי.די הזה מצליח לתת לנו ריטה על כול הפנים שלה, גם זו "הגדולה מן החיים", גם הפשוטה, הישירה, הארצית, האוהבת. והיא באמת זקוקה לבנק שישמור על כול האהבה הזו שמעטירים עליה. אהבה גדולה, אהבה ענקית".
פיטר גרינוויי
פיטר גרינוויי (באנגלית: Peter Greenaway; נולד ב-5 באפריל 1942) הוא במאי קולנוע ותסריטאי וולשי.
ביוגרפיה
גרינוויי נולד בשנת 1942 בשכונת פועלים בניופורט שבויילס, לאב אורניתולוג. לאחר שלא התקבל ללימודי קולנוע ב-Royal College of Art Film School החל גרינוויי בהכשרתו כצייר ב-Walthamstow Art School. עם תום לימודיו מצא גרינוויי עבודה זמנית, תחילה כשומר-סף ואחר כעוזר שלישי לעורך במכון הסרטים הבריטי. מאוחר יותר מצא גרינוויי עבודה כעורך ב-COI, משרד ההסברה הבריטי, ובמקביל השלים לימודי תואר שני בקולנוע. במהלך עבודתו כעורך רכש גרינוויי מצלמת 16 מ"מ צנועה והחל לצלם סרטים קצרים ולפתח תאוריה לגבי קולנוע לא-נרטיבי הנשען באופן בלעדי על הדימוי. תאוריה זו נבעה, לטענתו, בעיקר מחוסר תקציב.
סרטיו הקצרים הראשונים של גרינוויי הושפעו מקולנוע אנטי-נרטיבי של יוצרי האוונגרד האמריקאי כגון הסטרקטורליסט הוליס פרמפטון, שלא הראו, לדבריו, שום ניסיון להגיע לאמת האובייקטיבית כמו במסורת הדוקומנטרית של ג'ון גרירסון. כמו כן הוא הושפע מצורתם של הסרטים הדוקומנטריים-אינפורמטיביים הממשלתיים. במספר סרטים קצרים שלו מאותה תקופה ניתן למצוא סממנים פרודיים על סוג זה של סרטים דוקומנטריים אותם יצר בעצמו במסגרת עבודתו במשרד ההסברה.
כבר בסרטו משנת 1975, "חלונות", ניתן למצוא מאפיינים רבים שמלווים את סרטיו בהמשך דרכו: סטטיות, משחקי מילים, הומור שחור, נוף כפרי אידילי, מוזיקה ומבנה כללי.
הסרט "חלונות" (Windows) מורכב מבחינה חזותית מסדרה של צילומי חלונות סטטיים, מהם עם דגש על מסגרת החלון ומהם על הנוף הכפרי הנשקף מהם, כאשר בפסקול נשמע קריין המקריא שורה של עובדות סטטיסטיות לגבי אנשים שנפלו מחלונות בשנת 1973: " […] of the 18 men, 2 jumped deliberately, 4 were pushed, 5 were cases of misadventure and one under the influence of an unknown drug, thought that he could fly". בסרטיו הקצרים של גרינוויי ניתן למצוא מתח וניגודיות בין התמונה והפסקול. נוף פסטורלי, תצלומי מפות, רישומים, כרטיסי ברכה ותמונות סטילס מלווים בקריינות של סיפורים, רשימות והיסטוריות פיקטיביות.
בשנת 1980, במקביל לעזיבתו את עבודתו במשרד ההסברה, ביים גרינוויי את סרטו הראשון באורך מלא, The Falls, סרט מוקומנטרי שאורכו שלוש שעות. הסרט היה לסרט הבריטי הראשון מזה שלושים שנה שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר של ה-BFI. הסרט מביא בצורה חיצונית של סרט דוקומנטרי הממומן על ידי משרד רשמי, את ה"ביוגרפיות" של 92 נפגעי ה-VUE (ראשי תיבות של אירוע אלים בלתי ידוע), ששמותיהם מתחילים באותיות F-A-L-L. אלה מופיעים בסרט ממוספרים ועל פי סדר האלפבית, כפי שנלקחו, כך על פי הסרט, מהמילון של הוועדה החוקרת את האירוע האלים הבלתי ידוע.
הסרט שביסס את גרינוויי כבמאי מסחרי היה הסרט "חוזה השרטט" (The Draughtsman's Contract), הפקה משנת 1982 שהופיעה מאז בכל פסטיבל קולנוע נחשב בעולם. בעקבות סרט זה הצליח גרינוויי להשיג מימון בינלאומי לסרטיו הבאים וכך לביים עוד סרטים עלילתיים רבים, רובם ככולם מובנים דרך עקרונות ארגון כגון מספור, רשימות סטטיסטיות, אלף-בית או על פי סדרות של ציורים. מאז ביים גרינוויי סרטים רבים באורך מלא, כתב תסריטים, הפיק סרטים קצרים, עבד בטלוויזיה, פרסם את תסריטיו וכן רומנים, הציג תערוכות רבות בכל רחבי אירופה וביים אופרה.
באחד עשר מסרטיו שיתף גרינוויי פעולה עם המלחין הבריטי מייקל ניימן. בין השאר הלחין ניימן את הפסקול לסרטים "חוזה השרטט", "טובעים במספרים" ו"הטבח, הגנב, אשתו והמאהב" שיצא כאלבום בשם זה. המלחין הפלמי-בלגי וים מרטנס כתב את המוזיקה לסרטו "כרס של ארכיטקט".
עץ הכוכבים
עץ הכוכבים (במקור ביידיש: מײַן פֿעטער עליע האָט אַ בוים, לדוֹדי אֵליה יש עץ) הוא שיר ילדים יידי מאת המשורר הפולני-ישראלי לייב מורגנטוי, שנכתב ב-1938, הולחן ובוצע בשנות ה-50 על ידי נח נַחבּוּש, ובשנת 1969 תורגם-עובד לעברית על ידי יורם טהרלב עבור הזמרת חוה אלברשטיין, בלחן מאת נורית הירש.
תוכן
השיר מתאר, מנקודת הראות של הנכד או הנכדה (במקור: אחיין או אחיינית), אדם זקן בעל עץ פלאי המצמיח כוכבים. הסב (במקור: הדוד אֵליה) יורד לעיר ומנסה למכור את הכוכבים אך אנשי העיירה צוחקים עליו, ובכל זאת הוא חוזר הביתה מאושר מאחר שכל כוכביו עדיין באמתחתו.
פרשנות
השיר עוסק ביחס שבין קניינים רוחניים לגשמים, ובין ערכי הדור המבוגר לעומת ערכי הדור הצעיר, המקדש את החומרנות.
שם השיר,"עץ הכוכבים", הוא אוקסימורון שכן עץ הוא אובייקט נטוע וקרוב לקרקע ואילו הכוכבים ממוקמים בחלל ומרוחקים מאוד. הכוכבים מסמלים רעיונות או ערכים נשגבים שאינם תלויים בזמן. מאירי עיניים, כלומר מכוונים להעשיר את נפשו של האדם ולהאיר את דרכו בחיים.
היסטוריה
"פֿעטער עליע" הולחן על ידי השחקן היידי נח נַחבּוּש (נאַכבוש; 1888–1970) והושר על ידו בתקליטו Noah Nachbush – Gems of Yiddish (1955). בשנת 1969 הקליטה הזמרת חוה אלברשטיין את השיר (ביידיש, בלחן נחבוש) בתקליטה "מאַרגאַריטקעלעך" (1969). באותה שנה תרגם יורם טהרלב עבורה את השיר לעברית, נורית הירש חיברה לו לחן חדש, ואלברשטיין ביצעה גם את הגרסה העברית. בשנה שלאחר מכן הופיע השיר בתקליטה "מרדף" (1970).
השיר בדפוס
במקור (יידיש):
בעברית:
ביצועים
במקור (יידיש):
בעברית:
הצמד גיא ויהל מבצעים את השיר המוכר "עץ הכוכבים" במסגרת פרויקט 'יעלה ויבוא' חלק ב. נובמבר 2021
קישורים חיצוניים
ביצועים:
קוקיתיים
קוקיתיים (שם מדעי: Cuculinae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים.
מאפיינים
ציפורים אלה הן הגדולות במשפחה כשהגדולה מכולן היא קוקיית מקור צ'אנל (Scythrops novaehollandiae), שמשקלה עד 930 גרם. הן בעלות מקורים שונים בגודלם ובאורכם. הן מצויות בעיקר בין העצים וחלקן גם על הקרקע. הן מצויות במגוון בתי גידול וחלקן נודדות כל שנה כדי להימלט מהחום או מהקור. חלקן חיות בישראל.
אלה קוקיות טפיליות אשר מטילות ביצה בקינים לא להן ומותירות את הדגירה והטיפול בגוזל לציפורים ה"מארחות". לעיתים הן שוברות את הביצים שכבר מצויות בקן או שהגוזל שלהן עושה זאת. הציפורים ה"פונדקאיות" הן בדרך כלל פרושיים, סבכיים סתריים ונחליאליים. בישראל מרבית הקוקיות מטילות את ביציהן בקיני עורבים.
הקוקיות ניזונות בעיקר מחרקים שונים ומפירות.
סטודנט חופשי (סדרת טלוויזיה)
סטודנט חופשי (באנגלית: Undeclared) הוא סיטקום אמריקאי שנוצר על ידי ג'אד אפאטו, ששודר ברשת פוקס בשנים 2001-2002. הסדרה נוצרה על ידי אפאטו כמעין סדרת-המשך לסדרתו הקודמת, "פריקים וגיקים", ששודרה ב-NBC ובוטלה אחרי עונה אחת בלבד. הסדרה מתארת את עלילותיהם של סטיבן קארפ (ג'יי בארושל) וחבריו, בשנתם הראשונה באוניברסיטה פיקטבית בצפון-מזרח קליפורניה. עלילת הסדרה מתרחשת בראשית שנות ה-2000 (שלא כמו "פריקים וגיקים", המתרחשת בשנות ה-80).
תפקידי משנה, אורח וקמאו
בין השחקנים הרבים שהופיעו בסדרה בתפקידי משנה/אורח/קמאו: אדם סנדלר, איימי פולר, ביזי פיליפס, בן סטילר, ג'ייסון סיגל, ג'נה פישר, דייוויד קרומהולץ, ויל פרל, טום ולינג, סאם לוין, סיימון הלברג, קווין הארט.
ביקורות ותגובות
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות מצד המבקרים. באתר Metacritic, העונה הראשונה והיחידה של הסדרה זכתה לציון של 85 מתוך 100, על פי 24 ביקורות שונות. במהלך עונת השידורים המקורית שלה, לסדרה היו בממוצע 7.3 מיליון צופים והיא דורגה במקום 93 בדירוג הסדרות הנצפות ביותר לעונה.
5 במרץ
5 במרץ הוא היום ה־64 בשנה (65 בשנה מעוברת), בשבוע ה-10 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 301 ימים.
הלהקה הצבאית הארצית
הלהקה הצבאית הארצית (נקראה גם: הלהקה הצבאית המרכזית) הייתה להקה צבאית שפעלה בזמן מלחמת העצמאות.
היסטוריה
הלהקה נוסדה באפריל 1948 על ידי המחת"ר (מחלקת התרבות של צה"ל), כשהמטרה הייתה לאחד את כל הלהקות וצוותי הבידור שפעלו באותה עת בנפרד ללהקה אחת מרכזית, על מנת שהמחת"ר יוכל לשלוט עליה ולנתבה בהתאם לצורך. לצורך כך איחדו שלושה גופים: להקת הצ'יזבטרון של הפלמ"ח שקמה שלושה חודשים קודם לכן, להקת "המשמרת הצעירה" של מפא"י ובוגרי בית הספר הדרמטי של הבימה.
לאחר פרישת הבמאי יוסף מילוא תוך כדי ההכנות לתוכנית הראשונה, התמנו חברי הלהקה שרגא פרידמן לבמאי ושמוליק סגל למנהל הארגוני. איתם הופיעו גם שושנה רביד, מישה אשרוב, ישראל בקר, רות גלר, שלמה בר-שביט ובתחילה גם חברי הצ'יזבטרון נעמי פולני ושייקה אופיר ועוד.
במאי 1948 החל מופע הבכורה של הלהקה ("תוכנית א'"), שהורכבה מקטעים מוכרים אותם קיבצו שחקני הלהקה, והם החלו להופיע בהצלחה רבה בקרב החיילים הלוחמים ברחבי הארץ. לאחר כחודשיים וכ-80 הופעות הלהקה התפצלה. חברי הצ'יזבטרון עזבו אותה והקימו מחדש את להקתם, ואילו חברי "המשמרת הצעירה" הקימו במטה חזית המרכז את להקת איילון. מי שנותר הם צעירי "הבימה" שאליהם הצטרפו אמנים נוספים.
תוכניתה השנייה של הלהקה, בבימויה של פאני לוביץ' נקראה "אין ספק". בתוכנית זו בוצע לראשונה השיר "דודו" של חיים חפר שהפך לשיר זיכרון ידוע. הלהקה התפצלה בהופעותיה לשתי חוליות שפעלו בעיקר בנפרד, אך גם התאחדו בחלק מההופעות. חוליה ב' העלתה את התוכנית "השיירה העליזה" שהצליחה מאוד.
AMC Pacer
AMC Pacer היא מכונית קומפקטית, 3 דלתות הצ'בק מתוצרת יצרנית הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס ("American Motors Corporation" ) אשר יוצרה בין השנים 1975–1980.
במקסיקו דגם ה"AMC Pacer" יוצר על ידי "Vehículos Automotores Mexicanos".
Cyanide & Happiness
Cyanide & Happiness (תרגום מילולי מאנגלית: "ציאניד ושמחה") הוא קומיקס יומי שמועלה באתר אקספלוסם (explosm.net). הקומיקס נכתב על ידי ארבעה כותבים קבועים, ולעיתים גם על ידי "כותבים אורחים".
הקומיקס מאופיין בהומור שחור, משחקי מילים, בדיחות קרש, ובדיחות היגיון. בנוסף, הקומיקס מאופיין באנטי הומור, לעיתים קרובות רצועות הקומיקס הן חסרות פאנץ' ליין במכוון.
הקומיקס פופולרי מאוד, וזוכה לכמיליון כניסות מדי יום. נכון ליוני 2011, הוא ממוקם במקום ה-2,216 בדירוג הפופולריות של אלכסה.
מקור השם
מקור השם הוא מרצועת הקומיקס שפורסמה באתר ב-15 באפריל 2005. ברצועה זו מישהו מציע למישהו אחר לקנות צמר גפן מתוק. הקונה שואל מה הרכיבים, והמוכר עונה "ציאניד ושמחה". הקונה קורא מייד: "שמחה? מעולה! תביא לי ארבעה כאלה!"
סגנון
הקומיקס מצויר בסגנון פשוט מאוד, כאשר כל הדמויות מצוירות כדמויות גפרורים בעלות עיניים ופה בלבד. כמעט כל הגברים קירחים, כשהם נבדלים רק בצבע החולצה, או פריטי לבוש נוספים. לנשים יש שיער. רוב הרצועות הן באורך של ארבעה ריבועים, אך יש גם רצועות ארוכות יותר. בנוסף לרצועות הקומיקס, באתר מפורסמים גם סרטונים רבים, שעשויים באותו הסגנון.
הבדיחות בקומיקס מאופיינות בהומור שחור, כאשר חלקן נועדו לזעזע ולא רק להצחיק. יש גם שימוש נרחב במשחקי מילים, ובפארודיות על משחקי מילים. לעיתים קרובות הדמויות שוברות את הקיר הרביעי ומתייחסות לקוראים או להיותם מצוירים. ארבעת הכותבים נבדלים זה מזה בסגנון הציור וסגנון הבדיחות, אולם יש דמיון רב בין ארבעתם. אחת לכמה זמן נכתבות רצועות על ידי כותבים אורחים, המנסים לחקות את סגנון הציור והכתיבה של הכותבים.
אחת לכמה זמן, הכותבים מחליטים על "שבוע קומיקס מדכא", שבו הבדיחות הן "שחורות" באופן יוצא דופן, ולעיתים אף אינן מנסות להצחיק.
האתר אקספלוסם
האתר "אקספלוסם" (explosm.net) הוא האתר שבו מתפרסם הקומיקס. האתר הוקם על ידי רוב דנבלייקר, דייב מקאלפטריק ומאט מלווין (שלושה מהכותבים) עוד לפני שהקומיקס החל להתפרסם במתכונת הנוכחית. הוא עסק בקומיקס, אך גם באמנות באופן כללי. האתר תפס תאוצה עם הצטרפותו של קריס וילסון (הכותב הרביעי) והתחלת פרסום הקומיקס. כיום האתר משמש בעיקר כבמה לפרסום הקומיקס, אך יש בו גם פורומים שעוסקים במגוון נושאים, וחנות אינטרנט שבה מוכרים מוצרים הקשורים לקומיקס. מרבית ה"כותבים האורחים" הם חברי הפורומים, והם מפרסמים את הרצועות שהם כותבים בפורום לפני פרסומם כחלק מהקומיקס.
קמפיין "תכניסו את דייב לאמריקה"
בשנת 2010 הכותב דייב מקאלפטריק, תושב אירלנד, רצה לנסוע לארצות הברית לתקופה מסוימת כדי לעבוד במשותף עם הכותבים האחרים, אך הוא לא קיבל ויזת אומנים (ויזה הניתנת לרוב לאומני במה שרוצים להופיע בארצות הברית וכדומה). הכותבים החליטו לפתוח עצומה תחת הכותרת "תנו לדייב להיכנס לאמריקה" (let dave into america) ולפרסמה באתר הקומיקס. העצומה צברה יותר ממאה אלף חתימות בשלושה שבועות, ובחודש ספטמבר דייב קיבל ויזת אומנים ונסע לארצות הברית.
למרקוס ריד
למרקוס ריד השלישי (באנגלית: LaMarcus Reed III; נולד ב-31 באוקטובר 1988 בדאלאס, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי בעמדת הגארד אשר משחק בבלקן בוטבגרד מהליגה הבולגרית.
קריירה
ריד החל את הקריירה שלו בעונת 2008/09 בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טקסס ארלינגטון, שם שיחק כארבע עונות. בסיום תקופות המכללות, ולאחר שלא נבחר בדראפט הצטרף לליגת הקיץ ונבחן בקבוצת ה-NBA פורטלנד טרייל בלייזרס, אך לאחר שלא הרשים בליגת הקיץ שוחרר מהקבוצה לאחר שני משחקים. בסיום הקיץ, לאחר שלא הצליח למצוא קבוצה בארצות הברית, הצטרף ריד לאנטוורפ ג'יינטס מהליגה הבלגית, זמן קצר לאחר תחילת העונה שוחרר מהקבוצה וחתם בלולאה מהליגה השוודית הראשונה.
בעונת 2013/14 עבר לאתאה אגומיס מהליגה הקפריסאית במדייה הפך לשחקן דומיננטי ובעל יכולת קליעה מרשימה.
בעונת 2014/15 עבר לקבוצת אריס סלוניקי מצמרת הליגה היוונית. באריס הרבה ריד לשחק ואף נחשב לשחקן מפתיע ובעל מהלכים לא צפויים אך על אף זאת עבר בסוף אותה עונה לרואן מהליגה הצרפתית השנייה. במדי רואן לא הצליח ריד להרשים ובתום עונה חלשה יחסית עזב את הקבוצה.
סטיב פרי
סטיב פרי (אנגלית: Steve Perry; נולד ב-22 בינואר 1949) הוא זמר אמריקאי, סולנה לשעבר של להקת הרוק המצליחה Journey. פרי נודע בקולו הייחודי וזכה לכינוי "הקול" (The voice) בקרב מעריצי הלהקה.
למרקוס ריד
קריירה
בעונת 2015/16 עבר לקוטקה מהליגה הפינית, במדי קטוקה ריד השתלב מבחינה מקצועית והרבה לקלוע בעיקר מחוץ לקשת ומזריקות בחצי טווח, אך לא הרבה לקלוע מתחת לסל עקב גובהו הנמוך יחסית לשחקנים האחרים.
סטיב פרי
חייו
בשנת 1977, וולטר הרברט, מנהלה המוזיקלי של להקת Journey, האזין במקרה להקלטה מלהקתו הקודמת של סטיב וקרא לו לפגישה עם ניל שון, מנהיגה של להקת Journey. ניל התרשם מקולו הייחודי והעמוק של פרי והחליט לצרפו ללהקה בתור סולן.
למרקוס ריד
קריירה
בעונת 2016/17 עבר לשחק בקבוצת קייבי פיה מBKT סופרליגה הקוסובית ושיחק במדיה גם בליגה הבלקנית. במהלך העונה עבר לשחק בקבוצת מורש באסקט מהליגה הרומנית ושיחק עמה ביורופקאפ.
סטיב פרי
חייו
יחד עם פרי, זכתה הלהקה להצלחה והפיקה להיטים רבים שצעדו תקופות ארוכות במצעדי הלהיטים האמריקאי והעולמיים. להצלחה מיוחדת זכתה הבלדה "Don't Stop Believing", שיר ששובץ כפסקול בסרטים ובסדרות טלוויזיה לרבות הסרט מונסטר ובסדרה "הסופרנוס" בסצנת סיום הסדרה בפרקה האחרון.
למרקוס ריד
קריירה
בעונות 2017/18 חתם בהפועל חיפה מהליגה הלאומית בישראל. בינואר 2018 עזב ריד את הפועל חיפה.
סטיב פרי
חייו
להקת Journey הוציאה יחד עם סטיב פרי תשעה אלבומים, שהמצליח מביניהם הוא Escape.
בשנת 1984 החל פרי בקריירת סולו והוציא את האלבום Street Walk שכלל את הלהיט המצליח "Oh Sherrie", שנכתב על אהובתו של סטיב באותם הימים. האלבום זכה להצלחה רבה. בהמשך, בשנת 1994 הוציא אלבום נוסף - For the Love of Strange Medicine, שזכה גם הוא להצלחה, מבין שירי האלבום הצליח במיוחד הלהיט "You Better Wait".
ב-1996 חזר פרי להרכב וביחד הם הוציאו את האלבום Trial By Fire. עם זאת, הוא לא יכל להשתתף בהופעות החיות עקב תאונת דרכים שמנעה זאת ממנו. הלהקה מצידה המתינה להחלמתו אך שנתיים לאחר מכן, ב-1998, החליטה להמשיך הלאה בלעדיו ויצאה לסיבוב הופעות לאחר שגויס סולן חלופי.
כיום פועל פרי בעיקר בהפקות בתחום המוזיקה והקולנוע.
בשנת 2005 הגיע פרי באופן מפתיע יחד עם שאר חברי להקת Journey לקבלת כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד שהוענק ללהקה על היותה פורצת דרך ומובילה מוזיקלית בתחום הרוק בשנות ה-80 והלאה. בשנת 2017 זכה סטיב ביחד עם הלהקה במקום בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
בשנת 2018, לאחר 2 עשורים בהם נעדר מאור הזרקורים, הוציא לאור את אלבום הסולו השלישי שלו - "Traces".
עזאזל (קומיקס)
את דמותו של עזאזל בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: ההתחלה" מגלם השחקן ג'ייסון פלמינג, שם עזאזל הוא חלק ממועדון הלפייר, הקבוצה האנטגוניסטית הראשית בסרט.
ביוגרפיה בדיונית
עזאזל טוען שהוא בן אלמוות שחי עוד מתקופת הביבליה הקדומה, ואליו מתייחסים טקסטים דתיים רבים. לדבריו, הוא חלק משבט עתיק של מוטאנטים שונאי זרים הנראים כמו שדים שנודעו בשם ניאפים (Neyaphem). עזאזל אף טוען שהוא נלחם פעם במפיסטו ואחרים על תואר "השטן". הניאפים חיו במקור על אי-השדים, אי שממוקם בקריביים. הניאפים האמינו שכדור הארץ היה שלהם, ושבני האדם נשלטו על-ידם לצורך עבדות. לעומת זאת, קבוצת מוטאנטים שנודעה בשם שרפים (Cheyarafim) וזוהתה כקבוצת מלאכים התנגדה לזאת, ולבסוף הביסה את קבוצת השדים. המלאכים ניצחו בקרב והגלו את ה"שדים" למימד חלופי לנצח נצחים. באופן אירוני, הממד, שהריח כמו גפרית, היה הממד בו השתמש עזאזל בעת שימושו בטלפורטציה.
עזאזל היה מנהיג הניאפים, ובמהלך מאות בשנים למד עוד על הממד החלופי ועל כוחותיו לתמרן את האנרגיות שבו. למרות שמניפולציות אלו נתנו לו את הכוח לראות את כדור הארץ, הוא הבין שהוא לעולם לא יוכל לחזור לכדור הארץ דרך טלפורטציה בלי עזרה מהצד השני.
בזמן מסוים בעבר, לפני עשרים עד שלושים שנה לערך, המכשפה מרגלי זארדוס בטעות יצרה פורטל לממדו של עזאזל, ואיפשרה לו לעבור לכדור הארץ. בשל הופעתו, מרגלי האמינה שהוא שד, טעות שעזאזל ניצל לטובתו. עזאזל לימד אותה קסם, ובתמורה היא פתחה לו את הממד כמה פעמים כדי שיבקר בכדור הארץ. עם היכולת לבקר בכדור הארץ לתקופות קצרות, עזאזל פיתח תוכנית דרכה הוא ושאר בני מינו יחזרו לכדור הארץ כדי לכבוש אותו. בכל ביקור הוא ניסה להכניס להריון כמה שיותר נשים כדי ליצור דור של מוטאנטים עם כוחות כשלו, שיקשרו אותו בין ממד ה"גופרית" לכדור הארץ.
עזאזל החל להזדווג עם נשים שהופעתן או יכולותיהן היו מוזרות יותר מאשר הופעותיהן ויכולותיהן של נשים אחרות, משום שלידה מוצלחת לניאפים היא מעשה הדורש מאמצים פיזיים וגופניים רבים. הוא פגש בגרמניה את רייבן דארקהולם בעלת הכוחות לשינוי צורה, בזמן שהתחזתה לאשת אצולה ונישאה ללורד עשיר בשם הברון כריסטיאן וגנר, שלא היה מסוגל להביא ילדים לעולם. כאשר רייבן פגשה את עזאזל, שכריסטיאן הכירו במסגרת עסקיו, היא נמשכה אליו באופן מיידי. למרות חששה לבגוד, היא נכנעה לבסוף והם ניהלו מערכת יחסים סודית. מעט לאחר מכן, רייבן הייתה בהריון עם נייטקרולר. בעוד מיסטיק הייתה מאוהבת בעזאזל, היה נראה שהוא מתעניין רק בהפרייתה, אבל, למען האמת, עזאזל מצא שהוא באמת מאוהב במיסטיק, מה שהפך אותה לאישה היחידה שאי פעם אהב באמת. זמן קצר לאחר שהשלים את "המשימה" שלו, עזאזל גילה שהמלאכים יודעים את מיקומו הנוכחי בגרמניה, ובכך ינסו להרוג את עזאזל, מיסטיק, ואת העובר שבבטנה. על מנת להגן עליה ועל הילד, עזאזל מיד עזב אותה בידיעה שהיא תהיה בטוחה. מיסטיק, לעומת זאת, לעולם לא ידעה על כוונותיו האמיתיות של עזאזל ושנאה אותו על שעזב אותה.
זמן קצר לאחר מכן, מיסטיק הרגה את בעלה וקברה אותו כי חשד בבגידה שלה. כמה חודשים לאחר מכן, מיסטיק ילדה את בנה. בשל ההלם והמתח של הלידה הקשה של הרך הנולד, איבדה מיסטיק ריכוז ובטעות חשפה את צורתה האמיתית. מיסטיק נחשבה לשד וגורשה על ידי המון זועם. היא לבשה את צורתה של אשת-עיר, כאשר בקושי הצליחה להימלט מההמון, והשליכה את התינוק לגיא. הילד נעלם בטלפורטציה משם, ככל הנראה על ידי עזאזל, וניתן לטיפולה של מרגלי זארדוס, שנתנה לתינוק את השם קורט וגנר וגידלה אותה ביחד עם ילדיה שלה. לעזאזל היו יחסים בעבר עם נשים רבות וכתוצאה מכך הוליד ילדים רבים ובין ילדיו נמנים נילס סטייגר וקיווי בלאק.
לאחר שמספיק מילדיו התבגרו, עזאזל השתלט על מוחותיהם והכריחם להגיע לאי-השדים. עזאזל ניסה לבצע פולחן בו ילדיו יקריבו את עצמם, מה שיגרום לפתיחת פורטל, ויביא את צבאו לכדור הארץ בשביל להרוס את השרפים, ניצחון אשר יאפשר למוטאנטים השטניים לחיות בעולם ולמצוא את מקומם בו. הטקס התחיל, והפורטל אכן נפתח קמעה, אבל חברי האקס-מן שעקבו אחרי חבר קבוצתם ובנו של עזאזל - נייטקרולר, ניסו למנוע את פתיחת השער, וניסו להפריע לטקס. אחד מחברי האקס-מן ששהו במקום היה אנג'ל בעל החזות המלאכית. אנג'ל כנראה הוא אחד מבני השרפים, בכך עזאזל משוכנע, והפורטל לא היה יכול להפתח במלואו כשדם השרפים היה נמצא במקום, ולכן הטקס נהרס. בזמן שהפורטל החל להסגר ולקרוס על עצמו, רוב ילדי עזאזל נהרגו, אך כל הניצולים - כולל האקס-מן נכלאו בתוך הממד בו שהו השדים.
עזאזל לקח את האקס-מן כשבוייו, והשתעשע בהם ביחד עם שאר הניאפים בעולם השדים, כשהוא גורם להם להאמין שהוא השטן. כשהאקס-מן היו עסוקים בלהגן על עצמם, עזאזל ניסה לרתום את שלושת ילדיו הנותרים, נייטקרולר, קיווי בלאק ואביס למטרתו. כל השלושה סירבו להצטרף לעזאזל, וכשהאקס-מן ברחו קורט התעמת בקרב חרבות עם אביו. קורט דחה את עזאזל כאביו בשל דרכיו הרעות, ועזאזל גם הוא נגעל שאחד מבניו יהיה כה מוסרי. הודות למניפולציות שפולאריס עשתה בקרע הבין-ממדי שבגופו של אביס, קורט והאחרים הצליחו לברוח מממד הגפרית. רגע לפני שהאקס-מן ברחו, המגדל עליו עזאזל ונייטקרולר נלחמו התמוטט, ועזאזל נפל לאחד מרבי הקרעים הבין-ממדיים שבממד הגופרית, בעודו צוחק בטירוף חושים. מיקומו אינו ידוע, אבל נראה שהוא ובני הניאפים השורדים עדיין כלואים בממד הגופרית של השדים.
עידן אפוקליפס
בעידן אפוקליפס עזאזל הוא חבר בכת עקבה, ויועץ לנשק אומגה.
כוחות ויכולות
לעזאזל היכולת ליצור ברקים ומטחי אנרגיה משתקים, וכן אנרגיה שיכולה לגרום לפירוק, ויכולה להסוות את הופעתו. בנוסף לכך, הוא וכל שאר הניאפים מושפעים לרעה מהדם המרפא של השרפים, שגורם לגופם לקרוס. לעזאזל היכולת לדבר דרך המוח שלו ושלוט מוחית באנשים פחותי חשיבה שמקורם בממד הגופרית.
לעזאזל כל הכוחות של בנו נייטקרולר, אבל ברמה יותר גבוהה. יש לו כוחות טלפורטציה אדירי ממדים, והוא אינו צריך לראות או לדעת לאן הוא משתגר, כמו בנו.
נראה שעזאזל הוא בן-אלמוות, משום שהוא חי עוד מתקופת המקרא. תוחלת חייו הארוכה איפשרה לו ללמוד את אומנות הסיף עד כדי שהוא רב-אמן בכלי נשק בעלי להב בלי יריב הוגן. בנוסף, בזמן הארוך הוא למד לימודיים אקדמיים רבים וכישוף, למרות שהוא מעדיף להשתמש בחרבות מאשר בקסם.
סרטים
השחקן ג'ייסון פלמינג משחק את עזאזל באקס-מן: ההתחלה. בסרט, עזאזל הוא חבר במועדון הלפייר לצד אמה פרוסט וריפטייד כבני בריתו של סבסטיאן שו.
בסרט זה, עזאזל מציג יכולות טלפורטציה גבוהות, בצורה דומה לאלו שנייטקרולר הציג בסרט אקס-מן 2, ויכולות לחימה פנים-מול-פנים, כשהוא נעזר בחרב קצרה ובזנב חד בעזרתו הוא משפד את קורבנותיו. בשיא הסרט, הוא נלחם בחיה בקרב אכזרי עד שלבסוף חיה מעלף אותו. לאחר מותו של סבסטיאן שו ושיתוקו של צ'ארלס אקסבייר, עזאזל מצטרף לאחוות המוטאנטים של מגנטו.
בסרט ההמשך, אקס-מן: העתיד שהיה התברר שהוא נהרג על ידי פרויקט: התעוררות, ועבר ניסויים על ידי תעשיות טראסק. תמונת הנתיחה שלאחר המוות של עזאזל נחשפת על ידי מיסטיק.
האי של יום האתמול
האי של יום האתמול (באיטלקית L'isola del giorno prima) הוא ספרו השלישי של אומברטו אקו, אשר יצא לאור ב-1994.
הספר מספר על אציל איטלקי בן המאה ה-17. האציל הוא ניצול יחיד מספינה שניזוקה קשות בשל סופה. בתחילת הספר הוא מוצא עצמו על הספינה כשמולו נמצא אי אשר הוא משוכנע שעליו עובר קו התאריך הבינלאומי. הוא מסוגל לראות את האי אך אינו מצליח להגיע אליו. בקטע זה של הסיפור, מתחיל הגיבור לשקוע בזכרונות על חייו ואהבותיו והוא נהיה אובססיבי לגבי התאום המרושע שלו אשר התפצל ממנו כתוצאה מתהליך הדמה את אפקט דופלר. הגיבור משוכנע כי כל דבר רע אשר התרחש בחייו, קרה כתוצאה ממעורבות של האח המרושע. כעת, בתהליך שכנוע עצמי, הוא בטוח שאם בכל זאת יצליח להגיע לאי, כל צרותיו עד אותו הרגע ייפסקו.
הספר יצא בעברית ב-1995. הוא תורגם לעברית על ידי אריה אוריאל ויצא בהוצאת כנרת.
מגפת הקורונה בקפריסין
מגפת הקורונה התפשטה לקפריסין ב-9 במרץ 2020. מקרה ההידבקות הראשון בקפריסין פורסם ב-9 במרץ 2020.
ציר זמן
ב-21 במרץ התרחש מקרה המוות הראשון מקורונה במדינה.
ב-23 במרץ הכריז נשיא קפריסין, ניקוס אנסטסיאדיס על סגר מלא עד 13 באפריל. הנשיא הודיע כי הסגר יחל ביום שלישי, 25 במרץ.
ב-26 באפריל 2021 הוחל סגר בקפריסין. במקביל הודיעה קפריסין על כוונתה לאפשר כניסת תיירים מחוסנים ללא ביצוע בדיקת קורונה וללא צורך בבידוד.
נכון לסוף ינואר 2021, ישנם בקפריסין 190 מתים, ו-30,252 מקרי הדבקה מתוכם הבריאו 2,057.
ישראל 2020
ישראל 2020 היא תוכנית אב למדינת ישראל בעשור הראשון של המאה ה-21. התוכנית מהווה בסיס לרבדי התכנון הסטטוטוריים של ישראל.
שורשי התוכנית הוא בטכניון, בשנת 1988. יוזם התכנית היה פרופסור אדם מזור, אדריכל ומתכנן ערים. הצטרפו ליוזמה זו, אגודת האדריכלים ומתכנני הערים בישראל, לשכת המהנדסים האדריכלים והאקדמאיים במקצועות הטכנולוגיים בישראל, הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים והטכניון מכון טכנולוגי לישראל. כ-250 חוקרים עבדו במשך כשש שנים והגישו תוכנית המקיפה אלפי עמודים של התוויית דרך והצהרת כוונות הצופה אל ישראל של שנת 2020.
תוכנית ישראל 2020, לא הייתה תוכנית מתאר רשמית, אלא תוכנית רעיונית שביקשה להציג פתרונות לשלוש הבעיות העיקריות של מדינת ישראל לקראת המאה ה-21: גידול אוכלוסייה מואץ, מחסור בקרקע, וסגירת הפער הכלכלי בין ישראל למדינות המפותחות.
התוכנית פרשה את סוגיות התכנון השונות של ישראל, ואת תסריטי העל לדמותה העתידית של המדינה. ישראל 2020 הגדירה באמצעות סדרת חלופות, את מרחב האפשרויות מתוכו עוצבה "תמונת העתיד" הכלכלית, החברתית והסביבתית המשולבת לישראל בשנות האלפיים, תוך הצבעה על אמצעי המדיניות להגשמתה.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, המסקנות העיקריות של התכנית אומצו על ידי ממשלת ישראל. סיכומי הביניים של התוכנית פורסמו בשנת 1994 והיא פורסמה במלואה בשנת 1997. התכנית חילחלה לתוך תמ"א 31 שגובשה אז והפכה לתמ"א 35, תוכנית המתאר הארצית שהכינו שמאי אסיף ואריה שחר (שהיה ממובילי "ישראל 2020").
מלוויל דיואי
מלוויל דיואי (אנגלית: Melvil Dewey; 10 בדצמבר 1851 - 26 בדצמבר 1931), ספרן וממציא שיטת דיואי, שיטת מיון ספרים הנקראת על שמו. לפי שיטה זו סדרם של הספרים בספרייה מחולק על פי נושאים ותתי-נושאים שלכל אחד מהם ישנו מספר קבוע, אשר מקלים מאוד על חיפוש ספר מסוים. בעת שהיה סטודנט עבד כספרן ובמהלך עבודה זו פיתח את שיטת המיון הזאת.
ביוגרפיה
דיואי אהב ספרים מילדותו. כשהיה בן 17 פרצה שרפה בבית ספרו והוא עשה מאמצים להציל כמה שיותר ספרים. כתוצאה מן העשן ששאף סבל משיעול קשה שנמשך כמה חודשים. רופאו קבע שהוא נפגע קשה מדי ושנותרה לו שנת חיים אחת לכל היותר. דבר זה גרם לו להיות ממוקד במה שהוא עושה ולפתח שיטות יעילות כדי לנצל את הזמן שנותר לו בצורה הטובה ביותר.
ב-1874 סיים את לימודיו באוניברסיטת אמהרסט והתמנה להיות הספרן בפועל בספרייה זו. ב-1876 פרסם את חוברת בת 44 עמודים בשם A Classification and Subject Index for Cataloguing and Arranging the Books and Pamphlets of a Library (מיון ומִפְתּוּחַ נושאים לקטלוג וסידור ספרים בספרייה). חיבור זה נעשה לשיטת המיון העשרוני שהיא השיטה הנפוצה ביותר בעולם היום, במיוחד בספריות ציבוריות וספריות בתי ספר.
ב-1877 עבר דיואי לבוסטון, שם ייסד יחד עם עוד שני חברים את כתב העת "Library Journal" שממשיך לצאת עד היום. ב-1883 עבר לאוניברסיטת קולומביה בניו יורק שם הוא הקים את בית הספר הראשון לספרנות בארצות הברית תוך התנגדות סגל האוניברסיטה. הוא הפך את הספרייה מאוסף לא מסודר ומקוטלג ברשלנות בן 50,000 כרכים לאוסף מאורגן ביעילות בן 100,000 כרכים תוך ריכוזו בבניין אחד, בעוד שקודם לכן היה האוסף מפוזר בתשע מחלקות שונות.
ב-1894 ייסד יחד עם אשתו את מועדון לייק פלאסיד כמועדון נופש לעובדים בתחומי החינוך והעבודה הסוציאלית. משום שהכלל שלו היה שלא יקבלו חברים שאחרים מתנגדים אליהם הוא לא קיבל שחורים, יהודים ומיעוטים אחרים. ב-1905 קראו יהודים ידועים בניו יורק לפטר אותו ממשרתו כמנהל הספריות בשל האפליה הנהוגה במועדון שלו. בעקבות הלחץ והאשמות שהוא הטריד מינית עובדות באיגוד הספריות האמריקאי (ALA) הוא התפטר מתפקידו זה וב-1906 גם נאלץ להתפטר מ-ALA.
כמו כן הנהיג שינויים בצורת הכתיב האמריקאי (לעומת זה האנגלי) והמציא את התיקייה המשרדית המאונכת.