cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
העסק הביש
לאחר מעשה
האירוע הוביל לכרסום מעמדו הציבורי של בן-גוריון, שמעשיו נתפסו כקפריזיים ונקמניים. כמו כן, מספר עיתונאים ראו ב"מהפך", הבחירות שבהן עלה הימין לראשונה לשלטון, תוצאה מאוחרת של "העסק הביש". לדברי אברהם שוויצר, המחלוקות הפנימיות שקרעו את מפא"י סימלו את ראשית הסוף של המפלגה; "המהפך בא באיחור של שבע-עשרה שנים". על פי ניתוחו של יחיעם ויץ, ניתן לראות בפרשה הקו המבחין בין עידן ראשית מדינה, לתקופה חדשה בתולדותיה, "בוגר[ת] וספקני[ת] יותר". ניתן לראות זאת בתחום הביטחון: מעתה הרשה לעצמו הציבור לבקר את הצבא ואת מערכת הביטחון. הביקורת התבטאה גם ביד חופשית יותר שניתנה לביקורת העיתונאית על הממסד, וכתוצאה מכך גם בכוחה של העיתונות הכתובה. לבסוף גם מעמדם של האינטלקטואלים, שנקטו עמדה ביקורתית יותר כלפי השלטון, התחזק.
לאורך שנים רבות הצהיר בנימין גיבלי כי יפרסם את גרסתו בספר והוא אף שכר לשם כך את שירותיו של הסופר אריה קרישק. עד מותו של גיבלי, בקיץ 2008, לא פורסם כתב-היד. על פי פרסומים בתקשורת, גיבלי טען כי משה דיין היה שותף במתן "ההוראה" ובטיוחה.בדצמבר 2022 פרסם "ידיעות אחרונות" בהרחבה ובמוסף מיוחד קטעים נבחרים מהביוגרפיה הגנוזה של קרישק.
ספרו של אברי אלעד יצא ב-1976 באנגלית בשם "The Decline of Honor" ובעברית בשם "האדם השלישי".
במישור המשפטי-צבאי, הפרשה הציפה מספר סוגיות שלא זכו להתייחסות משמעותית קודם לכן:
גורל חברי החוליה
"האדם השלישי", אברהם זיידנברג (אברי אלעד), מפעיל החוליה במצרים, הצליח להימלט ממצרים. הוא פותה להגיע לישראל, הועמד לדין באישומים שונים ונידון ל-12 שנות מאסר, שהופחתו בערעור ל-10 שנים, אותן ריצה בבידוד בכלא רמלה. לאחר שריצה את תקופת מאסרו היגר לארצות הברית, ושם נפטר בשנת 1993.
אחדים מהשותפים לעסק הביש, שישבו במאסר במצרים, שוחררו במסגרת עסקת חילופי שבויים שנערכה לאחר מלחמת ששת הימים (עוד אחת מחידות הפרשה היא מדוע לא שוחררו כבר בחילופי השבויים שלאחר מלחמת סיני). דבר שחרורם פורסם בישראל רק בנובמבר 1971, לקראת נישואיה של אחת מחברי החוליה, מרסל ניניו. בשנת 1988 נמנתה ניניו, עם מדליקי המשואות בטקס פתיחת יום העצמאות ה-40. ויקטור לוי ישב בכלא המצרי 14 שנים, שוחרר ועבד כאגרונום בחברת "טבע" ובשנת 2003 נפטר. פיליפ נתנזון נפטר בישראל בחודש מאי 2004. מרסל ניניו נפטרה בישראל באוקטובר 2019.
חללי פרשת העסק הביש הובאו לקבורה בחלקת עולי הגרדום בהר הרצל בירושלים, בצמוד לקבריהם של חללי מחתרת ניל"י. גופתו של מאיר בינט הוברחה לישראל בחשאי מקהיר, ונקברה בטקס הלוויה סודי בחלקה אחרת בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
לקריאה נוספת
מאמרים
טיול לא מהעולם הזה
טיול לא מהעולם הזה (באנגלית: A Grand Day Out; השם המלא: וולאס וגרומיט: טיול לא מהעולם הזה או באנגלית A Grand Day Out with Wallace and Gromit) הוא סרט מונפש קצר שנעשה בטכניקת הסטופ מושן. הסרט יצא בשנת 1989 והיה מועמד לכמה פרסים, לרבות פרס אוסקר. במאי הסרט ויוצרו הוא ניק פארק, מאולפני ארדמן אנימציה שבבריסטול, אנגליה. זהו הסרט הראשון המציג את דמותם של הממציא המוזר וולאס, וכלבו השקט אך החכם גרומיט, אותם פיסל פארק בפלסטלינה. לאחר מכן הופיעו השניים בסרטים נוספים, המכנסיים הלא מתאימים (1993), הרפתקה מצמררת (1995) וולאס וגרומיט והארנב הקטלני (2005) ווולאס וגרומיט: עניין של חיים ומוות (2008). בסרט, וולאס וגרומיט יוצאים לחופשה בירח, אליו הם נוסעים בחללית שבנו, שם יוכלו לאסוף גבינה שיאכלו לצד הקרקרים.
בישראל הופץ הסרט על ידי חברת הד ארצי, עם כתוביות בעברית, בקלטת וידאו. הסרט שודר גם בערוץ לוגי בדיבוב בעברית בשנת 2007, והוא דובב באולפני וידאופילם אינטרנשיונל.
עלילה
בלילה אחד, וולאס וגרומיט יושבים נינוחים בחדר האורחים בביתם, וחושבים לאן ייסעו בחופשתם הקרובה. וולאס קם להכין תה עם קרקרים וגבינה, אך הוא מגלה שנגמרה הגבינה בביתם. וולאס מציע שייסעו למקום כלשהו שבו ישנה הרבה גבינה. לאחר שהם שוקלים יעדים שונים (לרבות לנקשייר, צ'דר, ונסליידייל ופילדלפיה), הם מחליטים לבסוף לנסוע לירח, מאחר שלדברי וולאס, "כולם יודעים שהירח עשוי מגבינה". השניים בונים חללית ייעודית במרתפם, שאותה הם מעצבים מבפנים כסלון, מציידים בכיסאות ובתמונות ותולים על קירותיה טפטים. לבסוף הם מוכנים ומזומנים לצאת למסעם, ווולאס מצית את החבל בתחתית החללית, באזור המנועים, כדי להתחיל את השיגור. כאשר נותרה רק דקה עד לשיגור, מגלה וולאס כי הוא שכח להצטייד בקרקרים. הוא ממהר לצאת מהחללית ולהגיע למטבח, שם הוא מעמיס עליו קופסאות קרקרים, ומספיק לעלות חזרה לחללית שניות בודדות לפני תהליך השריפה במנוע. גם כאשר המנוע פועל, החללית אינה משתגרת (העכברושים במרתף צופים מהצד בתהליך השיגור, וכאשר בוערת האש מתוך המנוע הם לובשים משקפי שמש מסוגים שונים). גרומיט מבין שהוא שכח לשחרר את בלם היד, וכך הוא עושה, והחללית ממריאה אל על.
בהגיעם לירח, שמתברר כי הוא אכן עשוי מגבינה, עורכים וולאס וגרומיט פיקניק. הם טועמים את הגבינה הירחית, ומנסים לאבחן באיזה מין סוג של גבינה מדובר, אך הם מגיעים למסקנה שגבינה זו אינה מזכירה אף גבינה שטעמו קודם לכן. הם מחליטים לבדוק את טעמה של הגבינה באזור אחר, ואז הם נתקלים במין מתקן אחסון ממוכן, שדומה מאוד לתנור, ושמו "הבשלן" ("the Cooker"). וולאס משלשל מטבע למכונה, אך שום דבר אינו קורה, ועל כן ממשיכים השניים בדרכם. כאשר הם עוזבים את המקום, המכונה פורשת מתוכה זרועות רובוטיים וקמה לחיים. הרובוט מזהה את אתר הפיקניק שהקימו וולאס וגרומיט; הוא מתרגז על הבלאגן שהותירו ומנקה ומפנה את הכלים המלוכלכים. כמו כן, הוא מדביק חזרה למקומה חתיכת סלע-גבינה שחתך קודם לכן וולאס ממקומה לצורך מאכל. אז הוא מגלה על שמיכת הפיקניק מגזין שעוסק בחופשות סקי, ומעלעל בו; בעקבות הקריאה במגזין, חולם הרובוט (חלומו מוצג בבועת מחשבה) על חופשת סקי בכדור הארץ. לאחר מכן מגלה הרובוט את החללית שבנו וולאס וגרומיט, והוא נפעם ממנה. הוא מנפיק דו"ח חניה ותולה אותו על החללית, ומזדעם על דליפת שמן שנובעת מספינת החלל.
זמן קצר לאחר מכן, מבחין הרובוט בוולאס. הוא כעוס על הפסולת שהשליך על הירח, על החללית שחונה באופן לא-חוקי והדולפת שמן, ועל שהוא אוכל באופן בלתי-מרוסן את הגבינה של הירח, ועל כן הוא מתקרב לוולאס מאחור ומתכוון לחבוט בראשו באלה. ברגע שבו מבחין גרומיט ברובוט המתקרב, שעומד כל רגע להנחית את האלה על ראשו של וולאס, נגמרת האנרגיה של הרובוט בבת-אחת, מאחר שתמה פעולתו הקצובה לפי זמן שנובעת מהכנסת מטבעות כסף, והוא נכבה. וולאס, שהיה קודם לכן אדיש לרובוט, מבחין בו כעת, מחליט לקחת את האלה כמזכרת לכדור הארץ ומשלשל מטבע נוסף לחור הייעודי בגופו של הרובוט, כאות תודה על האלה. כאשר וולאס וגרומיט עולים חזרה לחללית, מתעורר שוב הרובוט לחיים. הרובוט מבין שהחללית תוכל להביא אותו לכדור הארץ, שם יוכל להגשים את חלום הסקי שלו, והוא רודף אחרי וולאס וגרומיט, שמבחינים בו וחושבים שהוא כועס על שלקחו סל מלא בגבינת ירח, ועל כן הם מתארגנים להמראת חירום. הרובוט משתחל לפנים החללית, בעזרת סכין חותכת פח. הוא מגשש באפלה שבפנים החללית, ומדליק גפרור ליד מכל הדלק, ובכך גורם לפיצוץ. הוא מנסה לאחוז ולהיתפס בחללית, אך לבסוף הוא מאבד אחיזה, ונזרק לפני הירח עם שיגור החללית, ובשעת מעשה הוא מוציא ממקומן שתי רצועות מתכת שהיו מחוברות לחללית. תחילה הוא שבור מכך שלא הצליח להגיע לכדור הארץ, אך לאחר מכן הוא מבין שהוא יוכל להשתמש בשתי רצועות המתכת כזוג מגלשי סקי. הרובוט גולש להנאתו על גבעות הירח כגולש סקי, ומנופף לשלום לוולאס וגרומיט, שנמצאים בדרכם חזרה הביתה.
רקע
ניק פארק התחיל לעבוד על הסרט בשנת 1982, כפרויקט גמר בלימודיו בבית הספר הלאומי לקולנוע ולטלוויזיה (National Film and Television School). ב-1985 התקבל לעבודה באולפני ארדמן אנימציה לפני שסיים את הסרט, ובכך התאפשר לו לעבוד על הסרט כעבודה חלקית בעת שהוא עדיין קיבל מימון מבית הספר שלו. על מנת להפיק את הסרט, שלח פארק מכתב לחברת הפלסטלינה של ויליאם הרבוט, ובו ביקש שיישלחו לו כמויות גדולות של פלסטלינה. הוא קיבל בלוק של פלסלינה בן עשרה צבעים שונים, אחד מהם היה צבע "אבן" ("stone"); בפלסטלינה מצבע זה השתמש לפיסול דמותו של גרומיט. פארק רצה תחילה שדמותו של הכלב גרומיט תזכה לדיבוב, אך הוא הבין לאחר מכן שקולו של המדבב שעליו חשב כמדבבו של גרומיט - פיטר הוקינס (Peter Hawkins) - יהיה קשה מדי להנפשה.
בעבור דיבוב דמותו של וולאס, הציע פארק לשחקן והמדבב המנוסה פיטר סאליס (Peter Sallis) 50 לירות שטרלינג, והסכמתו לקבל את התפקיד תמורת סכום זה הפתיעה את האנימטור הצעיר. פארק רצה תחילה שלוולאס יהיה מבטא של בן-לנקשייר כמו שלו, אך סאליס יכול היה לדבב את דמותו רק במבטא של בן-יורקשייר. כששמע כיצד מבטא סאליס את המילה "cheese" ("גבינה"), במין הגייה ארוכה ומתוחת-לחיים, החליט פארק לפסל את דמותו של וולאס עם לחיים גדולות במיוחד. כאשר התקשר פארק לסאליס שש שנים מאוחר יותר, להודיע לו שהוא סיים את עבודתו על הסרט, הופתע סאליס ופלט קללה.
גרומיט נקרא על שם המילה האנגלית ללולאת מתכת - "grommet", מאחר שאחיו של פארק, שהיה חשמלאי, הרבה להשתמש במילה, שאת צלילה חיבב פארק. ראשית תכנן פארק כי וולאס יהיה דוור בשם ג'רי, אך הוא היה סבור שהשם אינו מצלצל טוב עם "גרומיט". באחת מנסיעותיו באוטובוס בפרסטון, נתקל פארק בכלב לברדור בעל משקל עודף בשם "וולאס", שבעליו הייתה אישה מבוגרת שנסעה עמו באוטובוס. פארק היה סבור כי זהו "שם מצחיק, שם של כלב שמאוד מתאים לצפון", והוא אימץ את השם לדמותו של וולאס בסרט.
לפי הספר The World of Wallace and Gromit ("עולמם של וולאס וגרומיט"), היה הסרט אמור, לפי התכנון המקורי, להיות באורך של 40 דקות, ולכלול קטע שבו וולאס וגרומיט מגלים מסעדת מזון מהיר על הירח. פארק התייחס לעלילה המקורית של הסרט, ואמר:
פרסים ומועמדויות
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הקצר המונפש הטוב ביותר, אך הוא לא זכה בפרס, והפסיד אותו ל-Creature Comforts, שהיה גם הוא סרט מבית היוצר של ניק פארק. עם זאת, זכה הסרט בפרס באפט"א לסרט המונפש הטוב ביותר, ובפרס השופטים בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים במינכן.
רנה מלנסטיין
רנה מלנסטיין (בהולנדית: René Meulensteen; נולד ב-25 במרץ 1964) הוא שחקן עבר ומאמן כדורגל הולנדי המשמש כעוזר מאמן נבחרת אוסטרליה.
קריירת אימון
את קריירת האימון שלו התחיל מלנסטיין בשנת 1982, כאשר עלה לבוגרים של ויוס 38 והחל לאמן בקבוצת הנוער של המועדון. כשעבר לשחק בניימכן, אימן במקביל את קבוצת הנוער שלה. בשנת 1993, לאחר שפרש ממשחק פעיל, מלנסטיין טס לקטר ואימן במשך כשש שנים את הנבחרת הלאומית של קטר עד גיל 18. בשנת 1999 מונה למאמן קבוצת אל-גארפה מליגת העל הקטרית, והוביל אותה לזכייה בגביע הערבי. בשנת 2000, מלנסטיין עבר למתחרה הגדולה של אל-גארפה - א-סד, אותה אימן למשך עונה אחת, בה זכתה בגביע אמיר קטר, שהוא הגביע הקטרי.
בשנת 2001 מונה מלנסטיין למאמן מחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד, תפקיד אותו מילא במשך ארבע שנים עד לשנת 2005, כשהשיג את רישיון הפרו שלו להיות מאמן בכיר באירופה. באותה השנה הוא מונה לתפקיד מאמן קבוצת המילואים של יונייטד. בשנת 2006, מלנסטיין עזב את יונייטד ומונה למאמנה של ברונדבי הדנית למשך שלוש עונות, אך פוטר באמצע עונת 2006/2007 בגלל תוצאות רעות. ב-17 בינואר 2007, הוא שב למנצ'סטר יונייטד, הפעם לקבוצה הראשונה, בתור עוזר מאמן לאלכס פרגוסון. בשנת 2013, פרגוסון עזב את יונייטד לאחר 27 שנים, ומאמנה החדש, דייוויד מויס, הביא עמו צוות משלו, דבר אשר גרם להתפטרותו של מלנסטיין.
ב-27 ביוני 2013, יום אחד לאחר שעזב את יונייטד, מלנסטיין הודיע כי ישמש כעוזר מאמן לחוס הידינק באנז'י מחצ'קלה, מליגת העל הרוסית. לאחר פחות מחודש לאחר שמלנסטיין הגיע לקבוצה, ב-22 ביולי, הידינק התפטר מתפקידו ומלנסטיין מונה למאמן הראשי במקומו. הוא היה המאמן במשך 16 ימים עד אשר הוחלף על ידי גדז'י גדז'ייב. לאחר פיטוריו, מלנסטיין חזר לאנגליה, ונהפך למאמנה של פולהאם מהפרמייר ליג. בתחילה היה עוזרו של מרטין יול, אך לאחר שהוא פוטר לאחר חמישה הפסדים רצופים, מלנסטיין מונה למאמן הראשי. תחת מלנסטיין, פולהאם רשמה מספר ניצחונות ואף עלתה מעל לקו האדום, אך ב-14 בפברואר 2014, הוא פוטר בעקבות מספר תוצאות מאכזבות, והוחלף על ידי פליקס מגאת. ב-2014 עד 2016 שימש כיועץ אסטרטגי בקבוצת פילדלפיה יוניון מליגת ה-MLS.
ב-9 באוגוסט 2016 מונה למאמן מכבי חיפה. ב-13 בפברואר 2017 לאחר הפסד 0–3 בדרבי להפועל חיפה פוטר מתפקידו כמאמן הקבוצה.
ב-14 ביולי 2017 מונה למאמן קראלה בלאסטרס מהליגה הראשונה בהודו. ב-2 בינואר 2018 סיים את תפקידו בקבוצה ועבר לשמש כעוזר מאמן נבחרת אוסטרליה.
חיים אישיים
בנו של מולנשטיין, מל מלנסטיין, הוא כדורגלן וקפטן קבוצת ואלבייק.
יצחק אבולעפיה (פני יצחק)
הרב יצחק אבולעפיה (ה'תקפ"ד, 1824 - ט"ז באדר ב' ה'תר"ע, 27 במרץ 1910) היה דיין בטבריה ובדמשק, מחבר סדרת ספרי השו"ת "פני יצחק".
ביוגרפיה
נולד בשנת ה'תקפ"ד בדמשק לאורו (או אורה) ולרב משה אבולעפיה, בנו של הרב חיים ניסים אבולעפיה. אביו התאסלם לאחר שעבר עינויים קשים בעלילת דמשק ושימש בה כעד נגד היהודים (ראה שם). הוא עבר להתגורר עם סבו בטבריה ולאחר מכן בירושלים. למד בישיבות ירושלים, ובשנת 1842 (ה'תר"ב) עם מלאת לו 18 שנים התמנה כחבר בית הדין בטבריה ועבר להתגורר בה.
בשנת 1870 (ה'תר"ל) התמנה כרבה של דמשק. בדמשק היו לו מאבקים רבים עם עשירי קהילתו. ועם הרב גאגין. בשלב מסוים בחייו שב לטבריה, ואז למד אצלו רבי אברהם חי בן אמוזג.
דרכו בפסיקת הלכה
פסק ההלכה שלו משנת 1904 שבו התיר לקראית להינשא ליהודי ב"קבלת חברות" (התחייבות לקיום ההלכה הרבנית) בלבד, בלי הליך גיור, עורר פולמוס גדול בעולם ההלכה ונתקל בהתנגדות קשה של רבני ירושלים הספרדים, בראשם של רבי שלמה אליעזר אלפנדרי, רבי יעקב שאול אלישר ורבי אהרן בכור אלחדיף. הרב יוסף ידיד הלוי מצפת העביר את תמיכתו לצד רבני ירושלים למרות שבתחילת הדרך פסק אף הוא להיתר. הפולמוס הסתיים כאשר חזר בו גם הרב אבולעפיה מן ההיתר המעשי.
יחסי ארצות הברית–ערב הסעודית
יחסי ארצות הברית–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לבין ערב הסעודית. למרות ההבדלים המשמעותיים בשיטת הממשל בין שתי המדינות, הראשונה היא רפובליקה נשיאותית חילונית והשנייה היא מונרכיה אבסולוטית מוסלמית, היחסים בין שתי המדינות מוגדרים כיחסים טובים מאוד, וסעודיה נחשבת לבת ברית חזקה של ארצות הברית במזרח התיכון יחד עם מדינת ישראל. הנשיאים ג'ורג' ווקר בוש וברק אובמה אמרו במספר הזדמנויות שהקשר של אמריקה עם בית סעוד הוא טוב ביותר. היחסים כוננו בשנת 1933.
היסטוריה מוקדמת
בית סעוד בראשותו של המלך אבן סעוד, מייסד ערב הסעודית בשנת 1901 היה בעל מערכת יחסים מצוינת עם הממלכה המאוחדת שהגנה על ערב הסעודית מפני האימפריה העות'מאנית. נוסף על קשריו עם הממלכה המאוחדת, הוא פיתח קשרים קרובים עוד יותר עם ארצות הברית לאחר איחוד ארצו. ב-28 בספטמבר 1928, אבן סעוד החל לקבל הכרה לאומית בסעודיה. בריטניה הייתה המדינה הראשונה שהכירה בסעודיה כמדינה עצמאית, שכן הבריטים סיפקו הגנה על השטחים הסעודים מהטורקים במשך שנים רבות. סעוד גם קיווה שמדינתו תוכר בידי ארצות הברית, שבאותו זמן לא היה לה עניין בסעודיה. תחילה דחו האמריקאים את מאמציו של אבן סעוד להכרתה של ארצות הברית בסעודיה, אך בסופו של דבר בוושינגטון הבירה נענו לבקשותיו של המלך אבן סעוד. במאי 1931 הכירה ארצות הברית באופן רשמי בסעודיה על ידי מתן הכרה דיפלומטית מלאה.
בנובמבר 1931 נחתם לראשונה הסכם בין שתי המדינות. היחסים אז היו עדיין חלשים, שכן לאמריקה לא היה אינטרס בהקמת נציגות דיפלומטית בסעודיה; אז עסקו האמריקאים עסקו בענייני ערב הסעודית דרך נציגותיהם בקהיר שבמצרים וארצות הברית לא שלחה שגריר תושב בערב הסעודית עד 1943.
הקמת עראמקו
במאי 1933 העניק שליט ערב הסעודית, אבן סעוד, לחברת "סטנדרד אויל של קליפורניה" (סוקאל, באנגלית: Standard Oil Company of California, בראשי תיבות Socal, לימים "שברון" Chevron) זיכיון בן 60 שנה להפיק נפט על שטח של 961,567 קמ"ר בחבליה המזרחיים של הממלכה, מרביתו באזור אל-חסא. בסוף 1933 הקימה סוקאל חברת בת בשם "חברת הנפט סטנדרד הערבית של קליפורניה" (קזוק, California Arabian Standard Oil Company או בראשי תיבות Casoc), וזו קיבלה לידיה את הזיכיון. קזוק הייתה רשומה במדינת דלאוור שבארצות הברית בהון רשום של 700,000 דולרים, הון שסופק כולו על ידי חברת האם.
בשנת 1936 מכרה קזוק מחצית מן הזיכיון לחברת הנפט של טקסס (טקסקו, Texaco, לימים "שברון" לאחר המיזוג) תמורת 21 מיליון דולר. במרץ 1938 גילו שתי החברות לראשונה נפט בבאר דמאם מס' 7 (הנפט הראשון בממלכה) בתחומי הזיכיון שבבעלותן. ובעקבות הצלחתו של שדה הנפט הוגדל שטח הזיכיון ל-1,139,595 קמ"ר שכלל גם את חלקה של ערב הסעודית באזורים הנייטרליים שבין הממלכה לבין כווית ובין הממלכה לבין עיראק. בשנת 1944 שינתה החברה את שמה, והיא נתכנתה מעתה "חברת הנפט הערבית-אמריקאית" – עראמקו; Arabian-American Oil Company או בראשי תיבות Aramco, עראמקו).
מלחמת העולם השנייה
לאחר כניעת גרמניה הנאצית ותבוסתן של מדינות הציר במערכה במזרח התיכון במלחמת העולם השנייה התהדקו יחסי ארצות הברית-ערב הסעודית. במהלך מלחמת העולם השנייה נטתה ערב הסעודית באופן ברור לטובת בעלות הברית ואף התירה לארצות הברית להקים בסיס צבאי גדול בדהראן (1943), אך לא הצטרפה לבעלות הברית.
ככל שהיחסים בין ארצות הברית לסעודיה התהדקו לאט, מלחמת העולם השנייה הייתה המדרגה הראשונה לחימום היחסים. ארצות הברית הייתה מעורבת באופן עמוק במלחמה לאחר המתקפה על פרל הארבור וכתוצאה מכך היחסים בין שתי המדינות נשמרו עַל אֵשׁ קְטַנָּה. הזנחה זו של היחסים הותירה את סעודיה פגיעה להתקפה מצד מדינות הציר. איטליה הפשיסטית הפציצה מתקן נפט של עראמקו בדהראן, מה שהשהה את קצב ייצור הנפט של ערב הסעודית. לאחר התקפה זו נלחם המלך בן סעוד למצוא כוח חיצוני שיגן על המדינה, מחשש למתקפות נוספות שיפסיקו ככל הנראה את ייצור הנפט של המדינה ואת זרימת העלייה לרגל לעיר מכה לכבוד החג'.
עם התקדמות מלחמת העולם השנייה החלה ארצות הברית להאמין כי הנפט הסעודי הוא בעל חשיבות אסטרטגית. כתוצאה מכך ארצות הברית החלה לדחוף לשליטה רבה יותר על עראמקו. ב-16 בפברואר 1943 הכריז הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט כי "הגנה על ערב הסעודית חיונית להגנת ארצות הברית", ובכך אפשרה ארצות הברית את השמת חוק "השאל-החכר" (Lend-Lease) שנחקק באפריל 1940 גם על ערב הסעודית. מאוחר יותר באותה שנה, הנשיא אישר את הקמתה של חברת נפט בבעלות המדינה מתוך כוונה כי חברה זו תרכוש את כל המניות של עראמקו ובכך להשיג שליטה על עתודות הנפט המוכחות של ערב הסעודית באזור. עם זאת, התוכנית להקמת החברה נתקלה בהתנגדות, ובסופו של דבר נכשלה. רוזוולט המשיך לחזר אחרי ממשלת ערב הסעודית, וב-14 בפברואר 1945, מיד לאחר סיום ועידת יאלטה הוא נפגש ב עם המלך אבן סעוד על סיפון אניית "קווינסי", סיירת מלחמה אמריקאית. שם רוזוולט דן עם המלך אבן סעוד בנושאים כגון יחסי הביטחון של המדינות והפגין אהדה להתנגדותו הנחרצת של אבן סעוד להקמת מדינה יהודית במנדט הבריטי.
ב-1943 הפך הסיוע הכלכלי של ארצות הברית לערב הסעודית ממוסד ורשמי. נפתחה צירות קבע אמריקאית בעיר ג'דה ובני המלוכה הסעודית נסעו לביקורים בוושינגטון. נוסף על כך, המלך אבן סעוד אישר בקשת ארצות הברית להקמת בסיס צבאי בערב הסעודית עבר חיל האוויר של ארצות הברית בדהראן.
לאחר מלחמת העולם השנייה
ב-1951, במסגרת הסכם הגנה הדדי, הקימה ארצות הברית משלחת קבע של צבאה בערב הסעודית והסכימה לספק תמיכה לכוחות המזוינים של ערב הסעודית. חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית (United States Army Corps ofEngineers) סייע בבניית מתקנים צבאיים בערב הסעודית. הסכם זה היווה את הבסיס למה שהפך ליחסים ביטחוניים ארוכי טווח. שנתיים לאחר מכן, המלך אבן סעוד מת והוחלף על ידי בנו, סעוד, מלך ערב הסעודית שהיה ידוע במוניטין שלו כבַּזְבְּזָן. המלך סעוד נאלץ להעביר את השליטה הישירה על ענייני הממשלה לאחיו למחצה פייסל בין 1958 ל-1961. ב-1964 אילצו בני משפחת המלוכה והמנהיגות הדתית של ערב הסעודית את סעוד לפרוש לטובתו של פייסל.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שתי המדינות היו בעלות ברית נגד הסובייטים באפגניסטן. במהלך גירוש עיראק מכווית במהלך מלחמת המפרץ בשנת 1991 שתי המדינות פעלו על מנת למגר את איומיו של סדאם חוסיין. סעודיה התנגדה למלחמת עיראק ולפלישת האמריקאים לעיראק בשנת 2003.
פיגועי 11 בספטמבר הובילו לחשדות לגבי חלקם של גורמים בסעודיה בפיגועים ובתופעת הפונדמנטליזם האיסלאמי. רוב המחבלים היו ממוצא סעודי. הפיגועים גרמו לזעזוע חסר תקדים בשלטון בערב הסעודית. התגובה של ריאד הייתה כפולה - מצד אחד דחיית כל טענה למעורבות כזו או אחרת של ערב הסעודית בתכנון או בביצוע הפיגועים. מצד שני, פתיחה ברפורמות, כדי להדוף את הביקורת ולמנוע מבוכה נוספת מצד גורמי טרור אסלאמיים. במשך שנים הטילו בוושינגטון ספק בעומק הרפורמות של ריאד. בשנת 2015 התרחש שינוי נוסף בהנהגת המדינה. מוחמד בן סלמאן עלה לעמדת בכורה והחל בסדרת רפורמות רבות בממלכה, עם חזון שבו לא היה מקום לאסלאם קיצוני.
ב-20 באוקטובר 2010 הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית לקונגרס על כוונתה לבצע את אחת מעסקאות הנשק הגדולות ביותר בהיסטוריה, העומדת על 60 מיליארד דולר. ארצות הברית מכרה נשק בהיקף גדול מאוד לסעודיה, מה שמשפר את יכולת התקיפה של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית ושל ארצות ערב בפרט.
סעודיה היא יבואנית הנשק השנייה בגודלה בעולם אחרי הודו, ו-61% מהיבוא הזה הגיעיו מארצות הבית. סעודיה הייתה צרכנית הנשק הגדולה ביותר של ארצות הברית בשנת 2017. נוסף על כך, ב-21 במאי 2017, בעת ביקורו בריאד, חתם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על עסקת נשק עם ערב הסעודית בהיקף של כ-350 מיליארד דולר, בעסקה המוגדרת כגדולה ביותר בהיסטוריה.
מאז שהחלה מלחמת אוקראינה - רוסיה, פעלו גורמים שונים בממשל ביידן לחזר אחרי אנשי הממשל הסעודי – במטרה להביא להפשרת היחסים ולגייס את הסעודים להורדת מחירי הנפט. סעודיה סירבה להוריד את המחירים כמו שאר חברות אופ"ק.
ארגון המדינות המייצאות נפט (אופ"ק+) אישר ב-6 באוקטובר 2022 את צמצום הפקת הנפט הגדול ביותר מאז 2020, מה שהיה עלול להוביל לזינוק מחודש במחירי הדלק העולמיים . סעודיה תמכה וארצות הברית התנגדה. בארצות הברית נאמר כי הנשיא ביידן שוקל מחדש את יחסיו עם ערב סעודית בעקבות ההחלטה לקצץ בתפוקת הנפט.
VMware ESXi
אי אס אקס אי (באנגלית: Elastic Sky X Integrated תעתיק מקוצר: ESXI) היא מערכת הפעלה המיועדת לשימוש בשרתי וירטואליזציה.
המערכת פותחה על ידי צוות הפיתוח של חברת VMware בשנת 2001.
למערכת ההפעלה מרכז נתונים המהווה את סביבת הניהול הראשית בה ניתן להוסיף ולהסיר תחנות ושרתים וירטואליים, להגדיר את המשאבים של כל אחד ולנהל את מערכות ההפעלה.
גרסאות
למערכת ESXI שתי גרסאות:
יעקב סיניגאליאה
רבי יעקב שמשון שבתי סינגאליאה (לפעמים: סיניגאליא, נפטר 1840) היה רב ופרשן בסניגליה ובאנקונה שבאיטליה, ומגדולי רבני נפת אנקרה. מחבר ספר שבת של מי.
ביוגרפיה
נולד לרבי רפאל יששכר בסניגליה. למד את תורתו מפי רבי אברהם ישראל ועבר בשלב מוקדם בחייו לאנקונה, הואיל ושם היה מרכז יהודי גדול.
התכתב עם החיד"א, שאף פגש אותו כשהיה רבי יעקב בחור וכינה אותו "אהובנו" ו"ידידינו" מכתביהן עסקו בענייני הלכה וקבלה. בשנת ה'תקמ"ז, עת רצה הרב סינגאליאה להוציא לאור את פירושו על ספר פסח מעובין לרבי חיים בנבנישתי, שלח לחיד"א בקשה להסכמה אך מסיבות צדדיות נענה לו האחרון בשלילה . עסק בהוראה או במשרה רבנית אחרת. נשא ונתן עם רבי יוסף דוד זינצהיים, שגם נתן הסכמות לספריו.
בשנת ה'תקפ"ו (1826), לאחר פטירת רבי רפאל ישעיה אזולאי בנו של "החיד"א", התמנה במקומו רבי יעקב שמשון שבתי לרב העיר אנקונה. מלבד זאת, במהלך חייו לא נשא משרה תורנית כלשהי. כתב חיבורים רבים בתחומים תורניים רחבים. עסק במסחר, והיה אדם אמיד ובעל נכסים, ואף פרנס חסרי אמצעים וסיפק את צורכיהם.
כתב ספרים רבים מאד ברוב מקצועות התורה. ספרו "שבת של מי" התפרסם מאד ונדפס פעמים רבות. מהרי"ץ דושינסקי לא היה מזיז את הספר משלחנו כשלימד את בני ישביתו מסכת שבת. סגנון כתיבתו היה ספרותי ועשיר, ונטה גם להיות מליצי; הדבר מובע בעיקר בהקדמותיו לספריו. רבים מכתביו טרם הובאו לדפוס.
בצוואתו הורה שלא יכתבו על מצבתו כל תואר של כבוד, מלבד "חשקן בתורה".
ספריו
כתבים נוספים ממנו הודפסו בכתבי עת שונים.
ג'רמי ברט
פיטר ג'רמי ויליאם האגינס (באנגלית: Peter Jeremy William Huggins; 3 בנובמבר 1933 – 12 בספטמבר 1995), הידוע בשמו הבמה ג'רמי ברט, היה שחקן אנגלי. הוא גילם את דמותו של הבלש שרלוק הולמס בארבע סדרות טלוויזיה של רשת גרנדה בין השנים 1984 ל-1994. הקריירה שלו כללה משחק בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע, כולל מחזות שייקספיריים ומחזות זמר. ב-1964 שיחק בתפקיד פרדי איינספורד-היל המאוהב בלייזה דוליטל בסרט "גבירתי הנאווה" בהפקת האחים וורנר.
ביוגרפיה
ג'רמי ברט נולד בשם פיטר ג'רמי ויליאם האגינס בברקסוול גריינג' שב ברקסוול, אז במחוז ווריקשייר. יום הולדתו היה ב-3 בנובמבר 1933, אבל הוא נרשם במקורות רבים בדצמבר 1933 או ב-1935. אביו היה לוטננט קולונל הנרי ויליאם האגינס, קצין בצבא בעל עיטורי אות השירות המצוין, הצלב הצבאי ו-Deputy lieutenant. אמו הייתה אליזבת אדית קדברי באטלר (משושלת הקונדיטוריה קדברי). הייתה לו אחות אחת ושלושה אחים גדולים: ג'ון, פטריק ומייקל. הוא התחנך באיטון קולג', טען שהיה "אסון אקדמי", וייחס את קשיי הלימודים לדיסלקסיה. ברט היה חבר במועדון הקשתות "Woodmen of Arden" שנוסד ב-1785. אביו ואחיו גם היו חברים במועדון.
אף על פי שבסופו של דבר פיתח דיקציה מדויקת, הוא נולד עם ליקוי דיבור שמנע ממנו לבטא בצורה מדויקת את הצליל "R". בגיל העשרה עבר ניתוח לתיקון הליקוי, ובמשך השנים עסק בתרגול הדיבור.
עם זאת כשהיה באיטון הוא הצטיין בשירה והיה חבר במקהלת הקולג'. המורה שלו הייתה אלזי פוגרטי ב-Central School of Speech and Drama, ששכן אז ברויאל אלברט הול שבלונדון. את הלימודים סיים ברט ב-1954. אביו דרש שהוא ישנה את שמו כדי לשמור על כבוד המשפחה, והוא בחר בשם הבמה ברט מתווית שהייתה על החליפה הראשונה שלו "Brett & Co".
ב-1959, כשברט שיחק במחזה "המלט", נהרגה אמו בתאונת דרכים בוויילס. לתאונה הייתה השפעה אדירה על ברט. בהמשך חייו הוא דיבר על התאונה, השפעתה עליו וכתוצאה מכך על משחקו. "אמי נהרגה בפראות בתאונת דרכים ב-1959, ואני כעסתי מאוד על כך, מכיוון שבני, היה רק בן שלושה חודשים באותה עת. היה בתוכי כעס. אני הרגשתי מרומה – הרגשתי שאמי רומתה – מתוך זה בא זעם".
על הבמה ועל המסכים
הופעת הבכורה של ברט הייתה בשנת 1954 בתיאטרון הספרייה במנצ'סטר. הופעתו הראשונה בלונדון הייתה בשנת 1956 במחזה "טרוילוס וקרסידה" עם להקת התיאטרון אולד ויק. תפקידו הראשון בקולנוע היה בסרט "מלחמה ושלום" בכיכובה של אודרי הפבורן.
עוד ב-1956 הופיע ברט בברודוויי במחזה "ריצ'רד השני" בתפקיד דוכס אומרל. ב-1959 היה לו תפקיד ראשי כזמר בדמות ארצ'י פורסיית במחזמר "מריגולד" שהוצג בווסט אנד. בנוסף ב-1959 גילם את המלט; אבל, במחשבה נוספת, בתוכנית תיעודית של BBC2, אמר ברט "אני לא חושב שהייתי טוב בתפקיד המלט. אני חושב שהייתי צעיר מדי. צעיר מדי באופן אינטלקטואלי, צעיר מדי באופן פילוסופי. הייתי גיבור ביירוני. הייתי יפה תואר. היו לי איכויות, אבל הייתי מעדיף לראות גרסאות של אחרים. לא שכנעתי את עצמי". ברט גילם דמויות רבות במחזות קלאסיים, כולל כתריסר תפקידים שייקספיריים בתיאטרון אולד ויק, בניו יורק, ועוד ארבעה כשהיה חבר בתיאטרון המלכותי הלאומי בין השנים 1967 ל-1970.
מתחילת שנות השישים של המאה העשרים נראה ברט לעיתים קרובות על מסכי הטלוויזיה. הוא כיכב במיני-סדרות כגון בתפקיד ד'ארטניאן ב"שלושת המוסקטרים (1966). תפקידו הבולט ביותר בסרט קולנוע היה בדמות פרדי איינספורד-היל בסרט "גבירתי הנאווה" מ-1964, שוב בכיכובה של אודרי הפבורן. אף על פי שברט שר היטב, כפי שהדגים כששיחק בתפקיד דנילו באופרטה "האלמנה העליזה" ששודרה ב-BBC בחג המולד ב-1968, את השירים בסרט שר הזמר ביל שירלי. באותה תקופה היה ברט מועמד להחליף את שון קונרי בתפקיד ג'יימס בונד, אבל הוא דחה את התפקיד, כי חשש שלשחק את 007 יפגע בקריירה שלו. במקומו לוהק לגלם את בונד השחקן ג'ורג' לייזנבי.
חלק מהתפקידים שגילם היו תפקידים קומיים קלאסיים, כגון קפטן אבסולוט בגרסה הטלוויזיונית של המחזה "The Rivals" (מ-1970), ובסאניו במחזה "הסוחר מוונציה" מאת ויליאם שייקספיר (1970) בהפקה של התיאטרון הלאומי בבימויו של ג'ונתן מילר. בהפקה השתתפו לורנס אוליבייה (בתפקיד שיילוק) וג'ואן פלורייט (בתפקיד פורשה). המחזה עובד לטלוויזיה ב-1973 כשהשלושה מופיעים בתפקידים הראשיים. ברט התבדח על כך שכשחקן לעיתים רחוקות גילם דמויות מהמאה העשרים, ואף פעם לא דמויות בנות זמננו. אם כי הוא הופיע במספר תפקידי אורח בהן גילם דמויות עכשוויות כגון בסדרה "הברון" של ערוץ ITC מ-1967, ובסדרה "The Champions" מ-1967, בהן גילם דמויות של נבלים. עוד הופיע ברט בפרק בסדרה האמריקאית "The Incredible Hulk" ב-1977, וכיכב בתפקיד מקסים דה וינטר בעיבוד מ-1979 של "רבקה" על פי רומן באותו שם מאת דפנה דה מוריאה לצדה של ג'ואנה דייוויד.
הופעתו האחרונה של ג'רמי ברט בקולנוע הייתה בסרט "מול פלנדרס" משנת 1996 בכיכובה של רובין רייט. הסרט יצא לאקרנים כמעט שנה אחרי מותו של ברט.
שרלוק הולמס
אחרי שקיבל את התפקיד (עליו אמר ברט "הולמס הוא התפקיד הקשה ביותר ששיחקתי – קשה יותר מהמלט או מקבת'), שיחק ברט במעט מאוד תפקידים אחרים. ברט שיחק לפני כן בתפקיד דוקטור ווטסון על הבמה לצדו של צ'רלטון הסטון שגילם את הולמס, בהפקה של "The Crucifer of Blood" משנת 1980 שהועלתה בלוס אנג'לס.
ברט היה אובססיבי במטרה להביא יותר תשוקה לדמותו של הולמס. הוא הציג את המחוות המשונות של הולמס, כגון תנועת יד וצחוק קצר ואלים. הוא היה משליך את עצמו אל הקרקע כדי לחפש טביעת רגל "הוא היה מזנק על הרהיטים או קופץ אל מעקה של גשר ללא התחשבות בביטחונו האישי".
העיבוד התיאטרלי "הסוד של שרלוק הולמס" שנכתב על ידי חברו של ברט, ג'רמי פול, הוצג בתיאטרון וינדהאם בווסט אנד הלונדוני בכיכובם של ברט ואדוארד הרדוויק בשנים 1988 וב-1989. אחר כך יצאה ההפקה לסיבוב הופעות.
מבקרים רבים ציינו את הופעתו של ברט בתפקיד שרלוק הולמס כגרסה המועדפת עליהם ביותר.
חיים אישיים
בסוף שנת 1986 הציג ברט שינויים במצבי הרוח שהבהילו את משפחתו וחבריו, ושכנעו אותו לפנות לאבחון וטיפול עבור מאניה דפרסיה, הידועה גם בשם הפרעה דו-קוטבית. לברט ניתן טיפול בגלולות ליתיום. הוא חשש שלעולם לא ירפא, וכל חייו יצטרך לחיות עם המחלה, לבדוק את הסימנים ולהתמודד עם ההפרעה. הוא רצה לחזור לעבוד, לגלם שוב את הולמס.
הפרק הראשון שצולם אחרי שחזר לעבודה היה עיבוד של שעתיים ל"חותם הארבעה" בשנת 1987. מאז השינויים בהופעתו ובהתנהגותו של ברט התגלו לאט לאט בהמשך הסדרה. אחת מתופעות הלוואי של גלולות הליתיום היא עצירת נוזלים, הוא העלה במשקל. התרופות גם האטו אותו. לדברי אדוארד הרדוויק, ברט עישן כשישים סיגריות ליום, "מה שלא הועיל לבריאותו". היו לו גם בעיות בלב, שגודלו היה כפול מלב רגיל. הוא סבל מקשיים בנשימה ונזקק למסכת חמצן. אבל ההערה היחידה שלו הייתה "יקירי, ההצגה חייבת להימשך".
בעשור האחרון של חייו אושפז פעמים אחדות בבית חולים, ובריאותו התרופפה באופן מוחשי, כפי שנראה כששיחק בעונות האחרונות של "שרלוק הולמס".
ברט נפטר ב-12 בספטמבר 1995 בביתו בקלפהם שבלונדון מאי-ספיקת לב. מסתמי הלב הצטלקו בשל קדחת שיגרונית שהתפתחה אצלו בילדותו. גופתו נשרפה ואפרו נמסר למשפחה.
אחד מאחיו, ג'ון, שהיה כומר, הספיד אותו בטקס האזכרה שנערך ב-29 בנובמבר 1995.
שטיינהוף
שטיינהוף אינטרנשיונל (באנגלית: Steinhoff International) היא חברת החזקות קמעונאיות דרום אפריקאית בינלאומית, העוסקת בעיקר בתחום הרהיטים ומוצרים ביתיים, אשר פועלת בעיקר באירופה, אפריקה, אוסטרליה וארצות הברית.
באוגוסט 2016 הוערך שווי החברה בכ-28 מיליארד דולר לאחר ההשתלטות על החברה האמריקאית Mattress Firm בעסקה של 3.8 מיליארד דולר שהייתה ההשתלטות הגדולה ביותר של חברה אפריקאית על חברה אמריקאית.
מותגים
נכון לאוגוסט 2016, שטיינהוף ניהלה קמעונאות פעילה ב-30 מדינות, כולל 6,500 סניפים השייכים 40 מותגים שונים, ומעסיקה כ-90,000 עובדים. 60% מכלל ההכנסות של החברה מיוצרים באירופה.
בדרום אפריקה מותגי שטיינהוף כוללים HiFi Corp, Pennypinchers, Timbercity, Pep, Ackermans, Shoe City, Incredible Connection, ואת Unitrans
בבריטניה, שטיינהוף היא הבעלים של המותגים המובילים: Cargo, Harveys Furniture, Bensons for Beds, Sleepmaster ואת Pep&Co.
אמברוז בירס
אמברוז גווינט בירס (באנגלית: Ambrose Gwinett Bierce; נולד ב־24 ביוני 1842, מת בערך ב־1914) היה עיתונאי, סופר, ממשיל משלים וסאטיריקן אמריקאי. הוא ידוע בעיקר בתור מחבר הסיפור הקצר "התרחשות בגשר נחל הינשוף" (An Occurrence at Owl Creek Bridge) ושל הלקסיקון הסאטירי "מילון השטן". ביקורתיותו הזועמת, סיסמתו "שום דבר אינו חשוב" ("Nothing matters") ויחסו הציני כלפי טבע האדם הקנו לו את הכינוי "בירס המריר" ("Bitter Bierce").
למרות המוניטין שלו כמבקר עוקצני, בירס עודד סופרים צעירים, בהם ג'ורג סטרלינג וויליאם מורו. היה לו סגנון כתיבה ייחודי, במיוחד בסיפורים. סגנונו כלל התחלות "באמצע הדברים" (In medias res), דימויים אפלים, תיאורי זמן מעורפלים, תיאורים קצרים, אירועים בלתי־אפשריים ועיסוק רב בנושאי מלחמה.
ב־1913 בירס נסע למקסיקו כדי ללמוד מקרוב על המהפכה המקסיקנית. הוא לא שב מהנסיעה הזאת, ונסיבות מותו לא נודעו.
ראשית חייו
בירס נולד בבקתה בהורס קייב קריק במחוז מייגס שבאוהיו ב־24 ביוני 1842 למרקוס אורליוס בירס (1799–1876) ולורה שרווד בירס. אמו הייתה צאצא של ויליאם ברדפורד, שהיה מושל מושבת פלימות' במאה ה־17. הוא היה העשירי מבין 13 הילדים במשפחה, והשמות של כולם התחילו באות A: אביגיל, אמליה, אן, אדיסון, אורליוס, אוגוסטוס, אלמדה, אנדרו, אלברט – ואמברוז.
הוריו היו עניים, אך משכילים, והם הקנו לו חיבה עמוקה לקריאה וכתיבה. הוא גדל במחוז קוסצ'וסקו באינדיאנה ולמד בבית ספר תיכון בבירת המחוז, וורסו.
הוא עזב את הבית בגיל 15 והלך לעבוד בתור עוזר בבית דפוס ("printer's devil") של עיתון קטן באוהיו.
קריירה צבאית
בירס נלחם בקרב שילה באפריל 1862, חוויה קשה שהייתה מקור למספר סיפורים קצרים ולספר הזיכרונות "מה ראיתי בשילה". ביוני 1864 הוא ספג פגיעת ראש בקרב קנסו מאונטיין ובילה את שאר הקיץ בחופשה וחזר לשירות בספטמבר. הוא שוחרר מהצבא בינואר 1865.
הוא חזר לצבא באמצע 1866 כחלק מהמבצע שהוביל גנרל הייזן לעריכת ביקורות המאחזים במישורים הגדולים. המבצע התחיל באומהה שבנברסקה והמשתתפים התקדמו בסוסים וכרכרות עד שהגיעו בסוף השנה לסן פרנסיסקו בחוף המערבי.
חיים אישיים
בירס נישא למרי אלן "מלי" דיי ב־25 בדצמבר 1871. היו להם שלושה ילדים: שני בנים, דיי (1872–1889) ולי (1874–1901) ובת, הלן (1875–1940). שני הבנים שלו מתו לפניו: דיי התאבד בגלל אהבה נכזבת ולי מת מדלקת ריאות שנגרמה מאלכוהוליזם. בירס נפרד מאשתו ב־1888 אחרי שגילה מכתבים שמאהב שלח לה; הם התגרשו ב־1904, והיא מתה שנה לאחר מכן.
בירס היה אגנוסטי באמונתו.
הוא סבל כל חייו מאסתמה ומסיבוכים של הפציעות שלו.
עבודה עיתונאית
בירס גר ועבד באנגליה מ־1872 עד 1875 וכתב עבור כתב העת הקומי Fun. ספרו הראשון "שמחת השד" (The Fiend's Delight), אוסף של מאמרים, פורסם ב־1873 על ידי ג'ון קמדן הוטן דג תחת שם העט "דוֹד גרַייל" (Dod Grile).
כשחזר לארצות הברית, הוא שוב התיישב בסן פרנסיסקו. מ־1879 עד 1880 הוא נסע לרוקרוויל ולדדווד בדקוטה כדי לנסות לעבוד בתור מנהל בחברת כרייה ניו יורקית; כשהחברה נכשלה, הוא חזר שוב לסן פרנסיסקו ולעבודתו כעיתונאי.
מ־1 בינואר 1881 עד 11 בספטמבר 1885 הוא ערך את כתב העת The Wasp וכתב בו טור בשם "קשקושים" ("Prattle"). הוא גם היה אחד מבעלי הטור הראשונים שעבדו בעיתון San Francisco Examiner של ויליאם רנדולף הרסט. הוא המשיך לעבוד בתאגיד עיתוני הרסט עד 1906.
חוק מימון מסילות הברזל
חברות מסילות הברזל יוניון פסיפיק וסנטרל פסיפיק קיבלו מממשלת ארצות הברית הלוואות למימון בניית מסילת הברזל הטרנסקונטיננטלית הראשונה. קוליס הנטינגטון, שהיה מנהל בסנטרל פסיפיק, שכנע חבר קונגרס להעביר חוק שיפטור את החברות מהחזרת ההלוואות, שגובהן היה 130 מיליון דולר.
בינואר 1896 הרסט שלח את בירס לוושינגטון כדי לחבל בניסיון הזה. ביסוד המזימה הייתה הסודיות: האנשים שעבדו עם חברות מסילות הברזל קיוו להעביר את החוק בקונגרס ללא שימוע או תשומת לב ציבורית. כשהנטינגטון פגש את בירס על מדרגות הקפיטול וביקש ממנו לומר כמה הוא רוצה על השתקת הפרשה, בירס ענה: "המחיר שלי הוא מאה שלושים מיליון דולר, ואם אני לא בעיר כשאתה מוכן להחזיר אותו, אנא העבר אותו לידידי ראש מחלקת האוצר של ארצות הברית".
סיקור הנושא בידי בירס וכתבותיו הנוקבות גרמו לזעם ציבורי ולביטול החוק. בירס חזר לקליפורניה בנובמבר.
האשמות בנושא רצח מקינלי
בשל נטייתו לביקורת חברתית נוקבת הקריירה העיתונאית הארוכה של בירס הייתה ספוגה במחלוקות, שאף יצרו קשיים למעסיקו הרסט. אחד האירועים הבולטים ביותר מסוג הזה התרחש בעקבות רצח הנשיא ויליאם מקינלי. מתנגדי הרסט קישרו את הרצח לשיר שבירס כתב על רצח מושל קנטקי ויליאם גבל בשנת 1900.
בירס ביטא בשירו את מצב הרוח הלאומי בעקבות רצח המושל, אבל כשמקינלי נורה ב-1901, היה אפשר לפרש את השיר כאילו הוא חוזה את הרצח: "אי־אפשר למצוא את הכדור שפילח את חזו של גבל בכל המערב, מכיוון שהוא ממהר לכאן (לוושינגטון) כדי להניח את מקינלי בארון".
עיתונים מתחרים וגם מזכיר המדינה דאז אליהוא רוט האשימו את הרסט בקריאה לרצח מקינלי. הסערה קברה את הניסיון של הרסט להתמודד לנשיאות ואף גרמה להוצאתו מהמועדון הבוהמי היוקרתי, אבל הוא השאיר את בירס בתפקידו.
יצירה ספרותית
בירס כתב במגוון סגנונות.
הוא כתב באופן ריאליסטי על הזוועות שחווה במלחמת האזרחים בסיפורים כגון "התרחשות בגשר נחל הינשוף" (An Occurence at Owl Creek Bridge), "החלון החסום" (The Boarded Window), "נרצח ברסקה" (Killed at Resaca) ו"צ'יקמוגה" (Chickamauga).
מרטין לותר קינג האב
מרטין לותר קינג (האב) (19 בדצמבר 1899 – 11 בנובמבר 1984) היה כומר בפטיסטי אפרו-אמריקאי, פעיל למען זכויות האדם של שחורים בארצות הברית. אביו של מרטין לותר קינג.
אמברוז בירס
יצירה ספרותית
בנוסף לסיפורי מלחמה וסיפורי רוחות רפאים, הוא פרסם מספר ספרי שירה. ספרו "משלים פנטסטיים" (Fantastic Fables) צפו את סגנון הגרוטסקה, שנהיה נפוץ יותר בספרות האמריקאית במאה ה־20.
מרטין לותר קינג האב
ביוגרפיה
נולד כמייקל קינג כ- 30 קמ מאטלנטה, ג'ורג'יה בעיירה בשם סטוקברידג'. אביו היה איכר פשוט, כבר בגיל רך החל קינג למרוד לשילוטן האכזרי, הוא החל לחזר אחרי אלברטה ויליאמס בתו של הכומר בכנסייה הבפטיסטית אבנעזר באטלנטה. משפחתה עודדה את הקשר ביניהם והמריצה אותו להשלים את לימודיו ולהיות גם הוא כומר. לאחר שמונה שנות היכרות, הם נישאו ב-1926. לבני הזוג נולדו שלושה ילדים בארבע שנים: בת, וילי כריסטין קינג (ילידת 1927), מרטין לותר קינג ג'וניור (נולד מייקל קינג ג'וניור, 1929–1968), ובן שני, אלפרד דניאל ויליאמס קינג (1930–1969).
אמברוז בירס
מילון השטן
אחת היצירות הידועות ביותר של בירס היא "מילון השטן" (Devil's Dictionary), שהתחיל בתור טור עיתונאי, ופורסם בשנת 1906 כספר שלם תחת הכותרת "ספר המילים של הציניקן" (The Cynic's Word Book).
מרטין לותר קינג האב
ביוגרפיה
קינג הפך למנהיג של הכנסייה הבפטיסטית אבנעזר במרץ 1931 לאחר מותו של ויליאמס, חמיו. בשל השפל הכלכלי נקלעה הכנסייה למצוקה כלכלית אך הוא גייס כספים וחברים והצליח לייצב את מצבה. בשנת 1934, בעקבות ביקור של האב בכנס העולמי החמישי של איחוד הכנסיות הבפטיסטיות שנערך באותה שנה בברלין, שינה האב את שמו ואת שם בנו ל"מרטין לותר" לאות כבוד לכומר והפרופסור לתאולוגיה הגרמני מרטין לותר, מייסד זרם הנצרות הפרוטסטנטית. סבא של קינג מצד אביו היה אמריקאי ממוצא אירי, ומבדיקה גנטית שנערכה לצאצאיו עולה כי יש לו שורשים מאנשי המאנד מסיירה לאון .
מרפאה פרטית
מרפאה פרטית (באנגלית: Private Practice) היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמה רפואית שעלתה לשידור ב-26 בספטמבר 2007 ברשת ABC. הסדרה היא סדרת הבת של "האנטומיה של גריי", ועוקבת אחרי חייה של ד"ר אדיסון מונטגומרי (קייט וולש) לאחר שהיא עוזבת את בית החולים סיאטל גרייס כדי להצטרף למרפאה פרטית בלוס אנג'לס.
אמברוז בירס
מילון השטן
למשל, הערך leonine, שמתייחס לשורה בשיר עם חריזה פנימית, הודגם באמצעות שיר פרודי מאת "בלה פילר סילקוקס" (רמז למשוררת אלה וילר וילקוקס) שבו החריזה הפנימית אפשרית רק אם המילים היווניות מבוטאות באופן שגוי: The electric light invades the dunnest deep of Hades. Cries Pluto, 'twixt his snores: "O tempora! O mores!" דוגמאות אחרות לערכים במילון היו:
מרפאה פרטית
עונה 1
פרקים 1–9 (9 פרקים). החלה ב-26 בספטמבר 2007 והסתיימה ב-5 בדצמבר 2007.
אמברוז בירס
מילון השטן
אוסף של כל כתבי בירס יצא ב־1909, וכל הכרך השביעי הוקדש למילון הסאטירי, שכותרתו שונתה על ידי בירס עצמו ל"מילון השטן".
מרטין לותר קינג האב
ביוגרפיה
לאחר הירצחו של בנו, הוא ואלמנתו של קינג קיבלו עבורו את מדליית החירות הנשיאותית.
מרפאה פרטית
עונה 1
העונה הראשונה עוסקת במעברה של ד"ר אדיסון מונטגומרי (קייט וולש) מסיאטל ללוס אנג'לס, במאמצים שלה להתאים את עצמה לסביבת עבודה שונה לגמרי במרפאה פרטית-שיתופית. העונה הראשונה עוסקת, בנוסף, ביחסים החדשים שלה עם שותפיה לעבודה. ביניהם נכללת חברתה הטובה ביותר, נעמי בנט (אודרה מק'דונלד) המומחית בפוריות, וגרושה של נעמי, סאם בנט (טיי דיגס), המתמחה ברפואה פנימית.
אמברוז בירס
היעלמות
באוקטובר 1913 כשהיה בן 71, יצא בירס מוושינגטון לסיור בשדות הקרב המוּכרים לו של מלחמת האזרחים. בדצמבר הוא עבר בלואיזיאנה ובטקסס ומשם הגיע דרך אל פאסו למקסיקו, שהייתה בעיצומה של מהפכה. בסיודאד חוארס הוא הצטרף לצבא של פנצ'ו וייה בתור משקיף ובתפקיד הזה נכח בקרב טיירה בלנקה.
מרפאה פרטית
עונה 1
מלבד השניים, נרקמות מערכות יחסים בין אדיסון לבין חבריה האחרים לעבודה: הפסיכיאטרית - ויולט טרנר (איימי ברנמאן), רופא הילדים - קופר פרידמן (פול אדלשטיין), המומחה לרפואה אלטרנטיבית - פיט ווילדר (טים דיילי) ופקיד הקבלה דל פרקר (כריס לואוואל).
אמברוז בירס
היעלמות
ידוע שבירס נסע עם הצבא של וייה לצ'יוואווה. התקשורת האחרונה איתו הייתה מכתב לידידתו העיתונאית בלאנש פרטינגטון ב־26 בדצמבר 1913. בסיום המכתב הוא כתב "באשר אליי, אני עוזב מחר ליעד בלתי־ידוע". לא ידוע דבר על מה שקרה לבירס לאחר תאריך זה. החוקר ג'ו ניקל טען שהמכתב הזה לא באמת נשלח, ומה שנחשב למכתב היה רק טיוטה שהייתה מופקדת אצל המלווה של בירס קארי כריסטיאנסן.
מרטין לותר קינג האב
ביוגרפיה
אשתו אלברטה נרצחה בכנסייה  ב-30 ביוני 1974, בעוד היא מנגנת על העוגב, על ידי אדם שחור שהתנגד לנצרות וצעק " אתם עובדים אלי שווא". בנו אלפרד מת בגיל 39 מתאונת טביעה. קינג עצמו האריך ימים ומת בגיל 84 מהתקף לב. כנסיית אבנעזר שבה שימשו הוא ובנו ככמרים הפכה לאתר מורשת היסטורי.
אמברוז בירס
היעלמות
מסורת בעל־פה בעיירה סיירה מוחאדה בצפון מקסיקו מספרת שבירס הוצא להורג על ידי כיתת יורים בבית הקברות של העיירה, אולם ג'ון ניקל דוחה את הטענה הזאת.
מרפאה פרטית
עונה 1
במוקדם נחשף שנעמי וסם בנט הקימו את המרפאה יחד עם שאר הרופאים - תוך כדי שיתוף של כולם בהכל בה. במהלך העונה נרקמים קשרים רומנטיים בין אדיסון לפיט אך אדיסון רוצה קשר אמיתי ופיט לא חושב שהוא מתאים לכך מה שמוביל לפרידה בין השניים והפיכתם לחברים טובים. נעמי וסם מתחילים להתקרב ושוכבים. אדיסון מתיידדת עם שוטר שטופל על ידי סם. ויולט מבקשת מקופר לשכב איתה אבל שלא יהיו רגשות מעורבים וקופר מסרב כי הוא לא יכול לא לערב רגשות בגלל חיבתו לויולט, הוא נרשם לאתר הכרויות ובת הזוג שהוא החליט להיפגש איתה היא שרלוט קינג (קאדי סטריקלנג) - רופאה עם קשרי שנאה בינה לבין סם ונעמי. בהתחלה שרלוט מסרבת לשכב עם קופר אבל לאחר מכן הם שוכבים. בפרק סוף העונה נעמי וסם מדברים על הקשר שלהם וסם מעדיף לשמור על הקשר בסוד. דל מבקש עזרה מסם לגבי סבא שלו ואומר לסם שיש לו רגשות לנעמי אך סם מחליט להתעלם ממנו. דל נכנס למשרדה של נעמי ומנשק אותה ולאחר שהם יוצאים ממשרדה סם מנשק את נעמי בפומבי כדי שדל יבין שאין ביניהם תחרות ושנעמי אוהבת אותו ולהסביר לנעמי שהוא לא רוצה שהקשר ביניהם יהיה סוד. דל עוזר לפיט להבין שהוא צריך להילחם על אדיסון ומגיע לביתה אך היא לא נמצאת כי היא עם השוטר שהיא פגשה, קווין.
אמברוז בירס
השפעה ומורשת
הסיפור "התרחשות בגשר נחל הינשוף" עובד לשלושה סרטים – ב־1929, ב־1962 (בצרפת) וב־2005 בערוץ CBS.
מרפאה פרטית
עונה 2
פרקים 10–31 (22 פרקים). החלה ב-1 באוקטובר 2008 והסתיימה ב-30 באפריל 2009. עונה זו מתמקדת בהריונה של וויולט, שבילתה עם פיט ועם רופא שפגשה במעלית - שלדון - ומסרבת לבצע בדיקות להחלטה מי האב - העונה מסתיימת בטראומה שמטופלת של ויולט שאיבדה את תינוקה - מאשימה אותה בחטיפת התינוק והכנסתו לביטנה ולכן מבצעת בה ניתוח קיסרי.
אמברוז בירס
השפעה ומורשת
הסופר המקסיקני קרלוס פואנטס כתב הספר "גרינגו זקן" (Gringo viejo), בהשראת סיפור היעלמותו של בירס. הספר עובד גם לסרט שיצא ב־1989 בכיכובו של גרגורי פק. היעלמותו משמשת גם רקע לסרט האימה "מצאת החמה עד צאת הנשמה 3", ולסרטים אחרים.
מרפאה פרטית
עונה 3
פרקים 32–54 (23 פרקים). החלה ב-1 באוקטובר 2009 והסתיימה ב-13 במאי 2010. העונה השלישית מתחילה כשוויולט חוזרת הביתה לאחר שקייטי-אישה המאובחנת כבעלת מחשבות הרסניות וחשיבה מעוותת שבה טיפלה - הגיעה לביתה, יילדה ממנה את תינוקה באגרסיביות ובפראות, חטפה אותו והשאירה אותה למות. העונה עוסקת בקושי העצום של וויולט לשוב לתפקד באופן שגרתי ובטראומה שנוצרה לה כתוצאה מהאירוע. לאחר שבעונה הקודמת לא ידעו מי אב התינוק - שלדון או פיט, הם מחליטים לערוך בדיקת אבהות ומגלים כי פיט הוא האבא. הם חוזרים וקוראים לתינוק לוקאס, אך בהמשך חווים משבר זוגי והוא מטפל בו לבדו כי וויולט לא מוכנה נפשית ובורחת. בהמשך העונה רואים את וויולט מתמודדת עם המשפט והעדות שלה על המשמרת נגד פיט. באמצע העונה סם ואדיסון יוצאים לטייל במדבר ובעקבות האירועים שקרו שם הם מתקרבים ומתנשקים. אבא של אדיסון מגיע העירה ושוכב עם וויולט. שארלוט מצטרפת למרפאה בתפקיד סקסולוגית ותופסת את המקום של פיט שעבר למרפאה בקומה התחתונה כדי לעבוד בשביל נעמי. אדיסון וסאם מתאהבים במהלך העונה, אבל אדיסון דוחה את סאם בגלל תחושות האשמה כלפי חברתה נעמי. מאיה, הבת של סאם ונעמי - נכנסת להריון מבחור ששמו דינק. מאיה מחליטה לשמור את התינוק למרות שנעמי מנסה לשכנע אותה לעבור הפלה, ולאחר מכן מאיה ודינק רוצים להתחתן. אמא של דינק משתפת פעולה אוטומטית ולאחר כמה שכנועים גם סאם מסכים. נעמי לא יכולה להתמודד עם זה ומתרחקת מסם ומאיה. בסוף העונה מאיה ודל נוסעים לבית החולים לקראת לידתה של מאיה ונהג שיכור פוגע בהם מאיה נפגעת ועברת ניתוח והתינוק נולד בהצלחה ודל נפטר בעקבות דימום מוחי בלתי צפוי.
אמברוז בירס
השפעה ומורשת
הביוגרף ריצ'רד או'קונר כתב על בירס ש"מלחמה בנתה את בירס כאדם וכסופר... הוא היה מסוגל להעביר את הגופות המדממות משדה הקרב אל נייר".
מרפאה פרטית
עונה 4
פרקים 55–76 (22 פרקים). החלה ב-23 בספטמבר 2010 והסתיימה ב-19 במאי 2011. בתחילת העונה, גבר תוקף ואונס את שארלוט במשרדה בבית החולים, בהמשך העונה היא משתקמת לאיטה, ונישאת. סאם ואדיסון מאוהבים, עד שאדיסון מכריזה על אולטימטום-אני רוצה תינוק- ואז הקשר מסתיים. ויולט כותבת ספר על הטראומה שלה ובתוך כך מצליחה להכעיס את חבריה על דברים שכתבה עליהם, קייטי שתקפה אותה תובעת אותה על הפרת חסיון רפואי.
אמברוז בירס
השפעה ומורשת
העורך קליפטון פדימן כתב עליו "בירס מעולם לא היה סופר גדול. הוא נגוע בוולגריות ובדמיון זול. אולם סגנונו ישמר אותו; והטוהר של שנאת האדם שלו יעזור להשאיר אותו בחיים."
מרפאה פרטית
עונה 5
פרקים 77–98 (22 פרקים). החלה ב-29 בספטמבר 2011 והסתיימה ב-15 במאי 2012.
בעונה זו יש הרבה משתנים.
אמברוז בירס
השפעה ומורשת
הסופר קורט וונגוט אמר ש"התרחשות בגשר נחל הינשוף" היא "הסיפור האמריקני הגדול ביותר, יצירה של גאון אמריקאי מושלם".
מרפאה פרטית
עונה 5
בפרק הראשון של הסדרה פיט חוטף התקף לב ורופאי המרפאה מנסים להציל את חייו.
אמברוז בירס
השפעה ומורשת
בישראל הופיע בשנת 2020 "המילון האסור" מאת גילעד חיטמן השואב השראה ממילון השטן של בירס.
מרפאה פרטית
עונה 5
לאחר מכן, פיט לוקה בחרדות כתוצאה מהאירוע ונעזר בשלדון כמטפלו הנפשי, ובין השניים נוצר קשר חברי ארוך הנמשך במשך העונה. לאחר שנעמי עזבה עם פייף, שכרו בחור בשם ג'ייק שיחליפה. באמצע העונה, אמיליה מגיעה לשפל המדרגה לאחר שהחסירה 12 ימי עבודה כשהייתה בהשפעה כבדה של סמים. כשהיא חוזרת, חברי המרפאה מנסים לגרום לה ללכת לגמילה והיא לא מסכימה. מי שלבסוף משכנע אותה הוא ראיין, שלאחר שמציע לה נישואים במיטה ומבקש שהם יגמלו ביחד ויקימו משפחה, היא רוצה ללכת לגמילה. באותו לילה, הם לוקחים סמים בפעם האחרונה וראיין מת. בהמשך אמיליה מגלה שהיא בהריון ממנו ומחליטה להמשיך את ההריון, אך לתינוק שלה מתגלה מחלה והוא מת 43 דקות אחרי הלידה. אמיליה מחליטה לתרום את כל אבריו.
עונה 6
פרקים 99–111 (13 פרקים). החלה ב-25 בספטמבר 2012 והסתיימה ב-22 בינואר 2013.
בפרק הראשון של העונה השישית והאחרונה של הסדרה, מתגלה שאדיסון, בחרה בג'ייק להיות בן זוגה, על פני סאם שהציע לה נישואים בסוף העונה החמישית. בהמשך העונה אדיסון מציעה לג'ייק נישואין והוא בתגובתו מסרב. בסופו של דבר הוא מציע לה נישואים ובפרק האחרון של הסדרה הם מתחתנים. ויולט נאלצת להתמודד עם מותו הטראגי של פיט ומתקשה להסביר את הדבר לבנם הקטן לוקאס. שארלוט מגלה שהיא מצפה לשלישיית בנות, אך אינה נרגשת מן הדבר כמו קופר. התינוקת הראשונה נולדת בשבוע 26, ולאחר מאמצים רבים מצד סם, אדיסון וקופר היא שורדת לאחר שחלתה. שאר הבנות נולדות כרגיל בשבוע 34, וקופר, שארלוט ומייסון הנרגשים הופכים להיות משפחה מגובשת ביחד עם שלוש הבנות. סאם מתחיל את העונה כחבר של סטאפני, אך היא נפרדת ממנו ולאחר מכן הם חוזרים. בפרק האחרון של העונה, במהלך החתונה של אדיסון, סם מכניס את נעמי להריון, ולאחר שנגלה לו הדבר הם מתחתנים בשנית. שלדון מגלה שיש לו סרטן הערמונית ובמהלך ההקרנות פוגשת את מירנדה, חולת סרטן גם היא. השניים מתאהבים ובסיום הסדרה הם מוצגים שמחים ומאושרים יחדיו. אמיליה, יותר משנה פיכחת, פוגשת בג'יימס, רופא חדר המיון המחליף את פיט והם מתאהבים. ויולט בוחרת להישאר לבד לאחר מותו של פיט בעלה, ומוצאת נחמה ופורקן בכתיבת ספר חדש אותו היא מסיימת לכתוב בפרק האחרון.
Match!
__הפניה_קבועה__
M107
M107 (מ-Messier 107, נקרא גם NGC 6171) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים נושא הנחש הנמצא במרחק של כ-20,900 שנות אור ממערכת השמש. הצביר הוסף לקטלוג מסיה רק בשנת 1947, 166 שנים אחרי גילויו, על ידי האסטרונומית הלן סויר הוג.
היסטוריה
הצביר התגלה על ידי פייר מאשן באפריל 1784, כשנה אחרי פרסום הגרסה האחרונה של קטלוג מסיה. במכתב ששלח מאשן בשנת 1783 ליוהאן ברנולי השלישי סיפר מאשן על גילויו של M107, וציין את מיקומו בין הכוכבים ζ (זטא) בנושא הנחש ו-φ (פי) בנושא הנחש. ככל הנראה זהו העצם האחרון שהתגלה מבין כל העצמים שבקטלוג מסיה (M108 ו-M109 התגלו בשנת 1781 ו-M110 בשנת 1773). ויליאם הרשל צפה בצביר ב-12 במאי 1793 בלי שידע על גילויו הקודם על ידי מאשן, ותיאר אותו כצביר יפהפה של כוכבים, עשיר מאוד ודחוס מאוד ושהצפיפות גדלה בהדרגה בכיוון המרכז. ג'ון הרשל צפה בצביר בשנת 1836 ותיאר אותו כגדול, בהיר, עגול, עשיר וצפוף מאוד.
תצפית
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 8.85 וקשה להבחין בו באמצעות משקפת, בה הוא נראה ככתם קטן ומעורפל. טלסקופ חובבים מאפשר להבחין בו בקלות אך למעשה מראה רק את מרכזו הבהיר. רק צילום ארוך חשיפה מאפשר להבחין במלוא גודלו של הצביר וכן בכוכבים הבהירים ביותר שבו שלהם דרגת בהירות 13. M107 נמצא כ-2.7 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב ζ (זטא) בנושא הנחש וכ-3.6 מעלות מצפון לכוכב φ (פי) בנושא הנחש. מסביב ל-M107 נמצאים מספר צבירים כדוריים נוספים: כ-10.5 מעלות מדרום-דרום-מערב ל-M107 נמצא M80, כ-10.75 מעלות מצפון-מזרח לו נמצא M10 וכ- 11.7 מעלות מצפון-צפון-מזרח נמצא M12. M9 נמצא כ-12.5 מעלות ממזרח-דרום-מזרח ל-M107.
מאפייני הצביר
קוטרו של M107 הוא כ-80 שנות אור, אך בתצפית באמצעות ציוד חובבים נראה שגודלו הוא רק כרבע מכך, שכן רק מרכזו צפוף והצפיפות כמו גם הבהירות יורדים מהר עם המרחק מהמרכז. מרחקו ממערכת השמש הוא כ-20,900 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-13 דקות קשת – מעט פחות ממחצית גודלו הזוויתי של הירח המלא. מסתו קטנה יחסית לצבירים השכנים ומוערכת בכ-182,000 מסות שמש בלבד, כאשר כמחצית ממנה מרוכזת בקוטר של כ-33 שנות אור. בניגוד לתאוריהם של ויליאם וג'ון הרשל (שצפו רק במרכז הצביר), M107 הוא למעשה צביר דליל ומרווח למדי וסיווגו המורפולוגי הוא X, כלומר מהדרגה השלישית הכי פחות צפופה. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא רק פי 10,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי G0. עד היום התגלו בו כ-25 כוכבים משתנים.
גבעות אינדפנדנס
מיפוי הרכס
רכס הגבעות (בהיותו חלק רכס הריטג') מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (ה-USGS) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1961–1966.
מקור השם
השם ניתן בהתייחס לשמו של רכס הריטג'; רכס הריטג' נקרא בשם זה מאחר שההרים והאתרים השונים ברכס נקראו על שם אירועים הקשורים למורשת ארצות הברית (הריטג' באנגלית משמעו "מורשת").
"אינדפנדנס" באנגלית משמעו "עצמאות" - שם שנתן בהתייחס לעצמאות ארצות הברית.
גאוגרפיה
אורכו של רכס הגבעות 16 קילומטרים.
המדרונות המזרחיים של הרכס, ברובם, סלעיים, וחשופים מקרח.
גבעות אינדפנדס מהוות את החלק הדרומי של קיר הדופן המערבי של עמק הורסשו.
יבגני לוקיאננקו
יבגני לוקיאננקו (ברוסית: Евгений Лукьяненко; נולד ב-23 בינואר 1985) הוא אתלט רוסי, בעל מדליית הכסף מאולימפיאדת בייג'ינג בקפיצה במוט. מחזיק בשיא אישי של 6.01 מטר.
ביוגרפיה
ב-2009 סבל מפציעה בקשריות לימפה ונאלץ לעבור ניתוח שהשבית אותו במשך כשנתיים מתחרויות. באליפות העולם באתלטיקה 2011 סיים במקום התשיעי בלבד. באליפות רוסיה באתלטיקה ביולי 2012 סיים במקום השלישי והבטיח את מקומו במשלחת רוסיה לאולימפיאדת לונדון. באולימפיאדה סיים במקום החמישי בתוצאה של 5.75 מטר.