cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
וסילי גורדוב
תחילת דרכו
גורדוב נולד למשפחת איכרים ב-12 בדצמבר 1896. ב-1915 התגייס לצבא האימפריה הרוסית, ולחם במסגרתו בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה. במהלך המלחמה הועלה לדרגת סמל ראשון. ב-1917 הצטרף למשמר האדום, וב-1918 עבר לצבא האדום. הוא לחם לצד הצבא האדום במלחמת האזרחים ברוסיה כנגד הצבא הלבן, ובמהלך המלחמה מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-53. הוא לחם במערכה כנגד נסטור מאכנו, ועל חלקו במהלכה הוענק לו עיטור הדגל האדום. בין 1925–1926 הוצב גורדוב במונגוליה כיועץ לצבא המונגולי. ב-1932 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית פרונזה, ולאחר מכן הוצב בבית הספר למקצועות חי"ר במוסקבה. במאי 1935 מונה לראש מטה הדיוויזיה ה-18, וב-29 בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת פולקובניק. ביוני 1937 מונה למפקד הדיוויזיה ה-67. ביולי 1939 מונה לראש מטה המחוז הצבאי קלינין. בתחילת מלחמת החורף, הוא לחם כנגד פינלנד כראש מטה הארמייה השביעית, אך הודח מהתפקיד בשל כישלונות הארמייה. ב-4 ביוני 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-11 ביולי של אותה שנה מונה לראש מטה המחוז הצבאי וולגה.
מלחמת העולם השנייה
ב-22 ביוני 1941, יום המתקפה הגרמנית, מונה גורדוב לראש מטה הארמייה ה-21 אשר הייתה חלק מהחזית המערבית. במחצית הראשונה של יולי ניהלה הארמייה שורת מתקפות נגד הכוחות הגרמניים המתקדמים, ואף זכתה למספר הצלחות מקומיות. ב-7 באוגוסט מונה גורדוב למפקד הארמייה, ונאלץ לסגת אל הנהר דסנה תחת לחץ גרמני כבד. חלק מכוחות הארמייה כותרו. ב-24 באוגוסט מונה וסילי קוזנצוב למפקד הארמייה, וגורדוב הוחזר לתפקיד ראש המטה. הוא לחם עם הארמייה במהלך קרב קייב, עד שזו פורקה ב-27 בספטמבר. ב-5 ביוני 1942 מונה למפקד הארמייה התשיעית, ב-17 ביוני הועבר לפקד על ארמיית המילואים הראשונה, ב-10 ביוני הועבר לפקד על הארמייה ה-64, ב-22 ביולי הועלה לדרגת גנרל לייטננט, ויום לאחר מכן מונה למפקד חזית סטלינגרד במקום סמיון טימושנקו.
עם כניסתו לתפקיד, נאלצה החזית להגן על אזור ברוחב 520 ק"מ ממערב לעיקול נהר הדון. בגלל הנסיגה ושינויים בפריסת הכוחות גדל רוחב החזית שנדרשה לתפוס חזית סטלינגרד לכדי 800 ק"מ בקירוב, ולכן החליט הפיקוד הסובייטי בראשית אוגוסט לפצל אותה לשניים. הארמיות שהחזיקו בשטח מדרום לנהר דונסקאיה צאריצה הועמדו תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית במטרה לעצור את התקדמות ארמיית הפאנצר הרביעית לסטלינגרד מכיוון דרום. חזית סטלינגרד נדרשה לעצור את התקדמות הארמייה הגרמנית השישית לסטלינגרד מכיוון צפון ומערב. לאחר פריצת הארמייה השישית אל נהר הוולגה מצפון לסטלינגרד בסוף אותו החודש, קיבלה חזית סטלינגרד את האחריות על קו החזית מצפון לעיר, וניהלה שורת התקפות נגד כושלות כנגד האגף השמאלי של אגד הכוחות הגרמני שתקף את סטלינגרד. בסוף ספטמבר, שונה שמה של חזית סטלינגרד לחזית הדון, והחזית הדרום-מזרחית הפכה להיות חזית סטלינגרד החדשה. כמפקד חזית סטלינגרד החדשה מונה אנדריי יריומנקו, וגורדוב מונה כסגנו. ב-18 באוקטובר של אותה שנה הוא מונה למפקד הארמייה ה-33 והשתתף עמה בקרב סמולנסק. ב-9 בספטמבר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק. ב-2 באפריל 1944 הוא מונה למפקד ארמיית המשמר השלישית אשר הייתה חלק מהחזית האוקראינית הראשונה. ב-6 באפריל 1945 הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות. הוא לחם עם הארמייה עד סוף המלחמה, ובכלל זה בקרב על ברלין והקרב על פראג.
מותו
ב-9 ביולי 1945 מונה גורדוב למפקד המחוז הצבאי וולגה, וב-5 בנובמבר 1946 פרש מתפקידו. ב-12 בינואר 1947 הציג השר לביטחון המדינה ויקטור אבאקומוב, הקלטות המעידות שבמהלך פיקודו על המחוז הצבאי וולגה, ניהל גורדוב שיחה עם סגנו גריגורי קוליק וראש מטהו פיליף ריבלצ'נקו, בה הרשו לעצמם השלושה להתבטא בחופשיות כנגד המשטר. סטלין נתן אישור למעצרם, והפרשה נודעה כפרשת פיקוד הוולגה, אשר נחשבת לחלק מפרשה גדולה יותר הידועה כ"פרשת הגנרלים". שלושתם הואשמו בתכנון פעולות טרור, והוצאו להורג ב-24 באוגוסט 1950 בכלא לפורטובו. ב-11 באפריל 1956 הם זוכו מכל אשמה.
ארטמיסיה הראשונה מקאריה
ארטמיסיה הראשונה (ביוונית: Ἀρτεμισία; המאה ה-5 לפנה"ס) הייתה מצביאה פרסייה ממוצא יווני אשר שימשה כמושלת קאריה ולקחה חלק בקרב ארטמיסיון וקרב סלמיס.
ביוגרפיה
ארטמיסיה הייתה בת תערובת, אביה היה מהליקרנסוס ואמה הייתה מכרתים. אביה ליגדמיס הראשון הוצב בידי ממלכת פרס האחמנית כמושל העיר. לאחר מות בעלה היא ירשה את השלטון. הרודוטוס משבח את אומץ ליבה ופיקחותה, אולם ייתכן שהגזים בתיאוריו כיוון שהיה בעצמו בן הליקרנסוס. כאשר פלשו הפרסים ליוון ארטמיסיה נידבה לצי הפרסי חמש ספינות בלא שהתבקשה לכך ופיקדה עליהן בעצמה. "ומכל הצבא מסרה היא את האניות המפוארות ביותר... ולא נתנה אלא את העצות המחוכמות ביותר" כדברי הרודוטוס.
ארטמיסיה פיקדה על ספינותיה בקרב ארטמיסיון שהתרחש ליד אובויה. הקרב הסתיים ללא הכרעה. היוונים נמלטו, אולם הפרסים ספגו אבדות כבדות. קרב זה השפיע על ארטמיסיה שהבינה שהיוונים טובים מהפרסים בקרב ימי. הצי היווני היה תחת פיקודו של תמיסטוקלס עגן בסלמיס, וחשיארש הראשון ומלך פרס התלבט אם לתקוף אותו. הוא שלח את מרדוניוס כדי שישאל לדעתם של המפקדים, ומרבית המפקדים השיבו בחיוב שכן בטחו בעליונות המספרית של הצי הפרסי. אולם ארטמיסיה השיבה:
פוליאינוס מוסר גרסה אחרת לסיפור, לפיה כאשר ראתה ארטמיסיה שספינה אתונאית דולקת אחריה היא מיהרה להניף סמלים יווניים ותקפה ספינות פרסיות. פוליאינוס אף מציין "ארטמיסיה תמיד בחרה ספינה ארוכה ונשאה עליה את הסמלים היווניים כמו גם הברבריים. כאשר היא רדפה אחרי ספינה יוונית היא הניפה את הסמל הברברי, אבל כאשר היא נרדפה על ידי ספינה יוונית היא הניפה את הסמלים היווניים כדי שהאויב יטעה..."
הרודוטוס מספר שכאשר חשיארש ראה זאת הוא הפטיר "האנשים נעשו לי לנשים והנשים לאנשים". פוליאינוס מוסר משפט שונה מעט "הו זאוס, האישה הזו נוצרה מחומר של איש והאנשים הללו נוצרו מחומר של אישה". פלוטרכוס גם מזכיר שארטמיסיה הייתה זו ששלתה מהמים את גופתו של אריאביגנס אחיו של חשיארש שמת בתחילת הקרב.
לאחר הקרב הציע מרדוניוס למלך להשאיר אותו ביוון ולחזור עם מרבית הכוח לאסיה. חשיארש החליט לשאול את קציניו מה מוטב לעשות ואף הזמין לאספה את ארטמיסיה. "יען כי קודם לכן הבינה היא לבדה מה שיש לעשות". ארטמיסיה המליצה למלך לקבל את ההצעה כי: "אם יכבוש את הארצות שהוא אומר שיש ברצונו ויעלה בידו מה שהוא אומר שיש בדעתו יחשב אדוני כפועלך, יען כי עבדיך בצעו את הדבר, שנית, אם יקרה ההפך ממחשבת מרדוניוס, לא יהיה האסון גדול כלל, אם אתה וביתך תישארו שלמים." חשיארש קיבל את ההצעה ושיבח את ארטמיסיה על תבונתה. הוא שלח אותה עם בניו לאפסוס.
מכאן ואילך מה שידוע עליה הוא בעיקר אגדות. סופה אינו ברור. ככל הנראה מתה בהליקרנסוס ובנה ירש אותה. בימי נכדה, ליגדמיס השני, פרצה בעיר מהפכה שבמהלכה הוגלו אזרחים רבים, ביניהם הרודוטוס.
ארטמיסיה כמצביאה
בעיני הרודוטוס ופוליאינוס הייתה ארטמיסיה מצביאה גאונית, ערמומית, פקחית, ואמיצה. פוליאינוס אף מספר שפעם כאשר רצתה לכבוש עיר בצורה היא ערכה מסיבה לפני שער העיר, התושבים הסתקרנו ויצאו לחזות במסיבה בעוד חייליה השתלטו על העיר. "כך השיגה ארטמיסיה בעזרת חליל ומצלתיים את מה שניסתה לשווא להשיג בכח הזרוע", מסיים פוליאינוס. עוד הוא מספר שלאחר קרב סלמיס הלביש חשיארש את ארטמיסיה בחרב ושריון, בעוד שלסגן שלה נתן פלך וכישור, כלים שסימלו את הנשים.
ארטמיסיה בתרבות
אריסטופאנס מזכיר אותה ב"ליסיסטרטה" וב"חג הנשים". פאוסניאס כותב שבשוק של ספרטה הייתה מוצבת אנדרטה שכונתה בפי המקומיים "הפרסים", משום שהיא נעשתה משלל מלחמה שנלקח מהפרסים. באנדרטה עוצבו בין היתר בשיש דמויותיהם של מצביאים פרסיים שונים ביניהם מרדוניוס וארטמיסיה.
בתקופת שושלת פהלווי נבנתה באיראן משחתת שנשאה את השם "ארטמיסיה". הייתה זו המשחתת הגדולה ביותר באיראן אותה תקופה.
בסרט 300 הספרטנים היא מגולמת בידי אנה ווייקפלד. היא דמות שולית בספרו של סטיבן פרספילד "שערי האש". בסרט 300: עליית האימפריה ארטמיסיה מגולמת בידי אווה גרין, בסרט היא מצביאה קשוחה, יפהפייה, אכזרית, ונקמנית. האנטיגוניסטית הראשית של הסרט.
אינוקטיטוט
אינוקטיטוט (ᐃᓄᒃᑎᑐᑦ) או בשמה המלא האינוקטיטוט של קנדה המזרחית, ושפת האינואיטים המזרח-קנדיים, הוא שמן של מספר שפות אינואיטיות המדוברות בצפון-מזרח קנדה.
השפה מדוברת בכל האזורים שמצפון לקו העצים, כולל חלקים של הפרובינציות של ניופאונדלנד ולברדור, נונאוויק בקוויבק, ובמידה מסוימת אף בצפון מזרח מניטובה, ובמקומות נוספים. כמו כן, בצפון-מערב גרינלנד מדובר דיאלקט נוסף של השפה בשם אינוכטון.
היא מוכרת כשפה רשמית בנונאווט ובטריטוריות הצפון-מערביות.
כתב שפת האינוקטיטוט
האינוקטיטוט נכתבת במספר דרכים. ההבדלים נובעים בעיקרם מניב ואזור, אך לעיתים גם מסיבות פוליטיות והיסטוריות.
במהלך שנות השישים של המאה ה-18, מיסיונרים תרמו ליצירת אלפבית לשפת האינוקטיטוט בגרינלנד המבוסס על האלפבית הלטיני על מנת להפיץ את הדת הנוצרית, ובפרט את התנ"ך, בשפת המקום, כפי שהיה נהוג על ידי המסיונרים בכל העולם. למעשה, ההבדל היחיד בין כתב זה לכתב הלטיני הקלאסי הוא הוספת האות קרא המיוצגת על ידי הסימן ĸ שבהמשך הוחלפה באות Q.
הקַנִיאוּיָאקְפַּאיט (ᖃᓂᐅᔮᖅᐸᐃᑦ), הוא כתב אבוגידה המשמש את האינואיטים דוברי האינוקטיטוט בטריטוריית נונאווט ובחבל נונאוויק.
בשנת 1976 הפכה להיות הכתב הרשמי של השפות האינואיטיות, לצד האלפבית הלטיני. הוא מבוסס על כתב הילידים הקנדי. בכתב זה כל אות מיצגת עיצור, וכל תנועה מיוצגת על ידי הרוטציה של אותה האות.
רסיס נהרה
רסיס נהרה היא הוצאת ספרים קטנה הממוקמת בבאר שבע.
משבר הצוללות באוסטרליה
משבר הצוללות באוסטרליה (וידוע בשם משבר הצוללות האוסטרליות ומשבר הצוללות בין אוסטרליה וצרפת) הוא משבר דיפלומטי בין אוסטרליה לצרפת וכן במידה פחותה בין צרפת לארצות הברית, בשל ביטול מפתיע של חוזה לפיתוח צוללות תקיפה קונבנציונליות מסדרת Attack בין ממשלת אוסטרליה ל-Naval Group הצרפתית. ההכרזה לביטול הפרויקט באה במקביל להכרזה על ברית AUKUS, ולהכרזה על תוכנית פיתוח וייצור לצוללות גרעיניות על ידי אוסטרליה בסיוע והעברת טכנולוגיה של ארצות הברית.
ההכרזה הביאה לתגובה נזעמת של ממשלת צרפת על המהלך, ולהחזרת השגרירים של צרפת באוסטרליה ובארצות הברית.
הרקע למשבר
בשנת 2016 נחתם חוזה בין ממשלת אוסטרליה ו-Naval Group (DCNS) הצרפתית בנפח של 34.4 מיליארד יורו (מאוחר יותר הוערך ב-56 מיליארד יורו), לפיתוח ויצור של 12 צוללות שהן גרסה בעלת הנעה קונבצניונלית של צוללת התקיפה הגרעיניות מסדרת ברקודה שהייתה אז בפיתוח ב-Naval Group. הצוללות מסדרה זאת שכונתה Attack היו אמורות להחליף את ששת הצוללות מסדרת קולינס המזדקנות. החוזה כלל ייצור של הצוללות במספנות באוסטרליה, וכן פיתוח מערכת בקרת ירי על ידי חברת לוקהיד מרטין. לשם כך הוקצו משאבים רבים לשדרוג המספנות והכשרה של כוח אדם באוסטרליה על ידי מומחים מצרפת וארצות הברית.
עם העלייה במחיר התוכנית, והתעכבות בתכנון הצוללות על ידי Naval Group נוצר פער ניכר ביכולות של הצי המלכותי האוסטרלי שתכנן להוציא את הצוללות מסדרת קולינס משירות החל משנת 2025.
קייל לארין
קייל כריסטופר לארין (באנגלית: Cyle Christopher Larin; נולד ב-17 באפריל 1995 בברמפטון שבאונטריו, קנדה) הוא כדורגלן קנדי המשחק בעמדת קשר הכנף במיורקה ובנבחרת קנדה. לארין הוא מלך השערים של נבחרת קנדה בכל הזמנים.
קריירת מועדונים
ב-15 בינואר 2018 חתם לארין בבשיקטש מליגת העל הטורקית.
ב-5 ביולי 2019 הושאל לארין למשך עונה אחת לזולטה ורכם מליגת העל הבלגית. במשך תקופת ההשאלה הוא ערך 29 הופעות ליגה, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-4 ביולי 2022 חתם בקלאב ברוז' מהליגה הבלגית.
ב-3 באוגוסט 2023 חתם במיורקה.
קריירה בינלאומית
ב-23 במאי 2014 ערך לארין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קנדה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת בולגריה במשחק ידידות. ב-30 במאי 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–3 על נבחרת פוארטו ריקו במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת קנדה בטורנירים גביע הזהב 2015, גביע הזהב 2017, גביע הזהב 2019 וגביע הזהב 2021.
נכלל בסגל נבחרת קנדה לטורניר מונדיאל 2022.
גריפין בל
גריפין בויט בל (באנגלית: Griffin Boyette Bell; ) היה התובע הכללי של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'ימי קרטר. קודם לכן הוא כיהן כשופט בבית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים של ארצות הברית.
ראשית חייו
גריפין בל נולד באמריקוס, ג'ורג'יה. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בצבא ארצות הברית בשנים 1942–1946 בכוחות הלוגיסטיקה והתחבורה. הוא הוצב בפורט לי שבווירג'יניה והגיע בשירות עד לדרגת מייג'ור. לאחר שחרורו הוא פנה ללימודים וב-1948 הוא סיים תואר במשפטים בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרסר. לאחר סיום לימודיו ועד 1952 הוא עסק בעריכת דין במגזר הפרטי בסוואנה שבג'ורג'יה ולאחר מכן ועד 1953 ברום. לאחר מכן ועד 1961 הוא עבד במשרד עורכי הדין "קינג וספלדינג" באטלנטה. בשנים 1959–1961 הוא היה ראש המטה של מושל ג'ורג'יה ארנסט ונדיבר.
שופט פדרלי
ב-5 באוקטובר 1961 מינה הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי במינוי פגרה את בל כשופט בבית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים של ארצות הברית לאחר שאושרה הרחבתו של בית המשפט ולפיכך נוצר בו מושב חדש שאליו מונה בל. ב-15 בינואר 1962 הוגש מינויו באופן רשמי וב-5 בפברואר אישר הסנאט של ארצות הברית את המינוי וב-9 בפברואר הוא החל לכהן על כס השיפוט כמינוי של קבע. בשנים 1973–1976 שימש בל כחבר ועד מרכז השיפוט הפדרלי. במרץ 1976 הוא התפטר מכהונתו.
הבחירות למשרת מושל ג'ורג'יה ב-1966
בעקבות הבחירות השנויות במחלוקת למשרת מושל ג'ורג'יה ב-1966, בהן הייתה מחלוקת קשה בין הדמוקרט לסטר מדוקס לבין הרפובליקני בו קאלווי על תוצאות הבחירות, הצטרף בל לשופט אלברט טאטל במהלך לביטול הסעיף בחוקת ג'ורג'יה שעל פיו מושל המדינה ייבחר על ידי בית המחוקקים במקרה שבבחירות כלליות לא תושג הכרעה ברוב של מצביעים. השופטים הגיעו למסקנה שבית מחוקקים בחלוקה לא נכונה עלול לדלל את הקולות שניתנו למועמד שזכה במספר הרב ביותר של הקולות, במקרה הזה קאלווי. בל השווה את הצבעתו של בית המחוקקים למערכת היחידות המחוזיות שהייתה נהוגה בעבר בג'ורג'יה, ושהייתה סוג של חבר אלקטורים שבחר במושל, אך בוטלה על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית. בל וטאטל השעו באופן זמני את פסיקתם כדי לאפשר עתירה לבית המשפט העליון של ארצות הברית והתנו תנאי שהמדינה תוכל לפתור את המבוי הסתום כל עוד בית המחוקקים לא יגיע לשום החלטה. בהחלטה שהתקבלה ברוב של חמישה מול שניים, שנודעה בשם "פורטסון נגד מוריס", בית המשפט הגבוה ביטל את ההיגיון שמאחורי חוות דעתם של בל וטאטל והנחה את בית המחוקקים לבחור בין מדוקס ובין קאלווי. שני שופטי בית המשפט העליון של ארצות הברית ויליאם אורוויל דאגלס ואייב פורטאס פסקו נגד בחירת המושל על ידי בית המחוקקים, אך רוב השופטים, בהובלתו של הוגו בלאק, נקטו בקו של קונסטרוקציוניזם קפדני וסללו בסופו של דבר את הדרך לבחירתו של מדוקס.
התובע הכללי של ארצות הברית
לאחר התפטרותו מכס השיפוט במרץ 1976, שב בל לזמן קצר לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי באטלנטה. בינואר 1977 הוא מונה על ידי הנשיא החדש ג'ימי קרטר כתובע הכללי של ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1979.
ב-10 באפריל 1978 הודיע בל על הגשת כתב אישום נגד ראשי ה-FBI לשעבר, פטריק גריי ומארק פלט ועוזר ראש ה-FBI לשעבר אדוארד מילר על אישור הפריצות לפעילים הרדיקלים בניו יורק. בל הציג דרישה שכל פעילות בלתי חוקים מאושרת חייבת להיות מאושרת בכתב. חמישה תובעים של מחלקת המשפטים התפטרו על רקע סירובם לכאורה ללכת בעקבות אחרים במחלקה בביצוע פעולות בלתי חוקיות שהיו קשורות לריגול פנים.
שנותיו האחרונות
לאחר פרישתו ב-1979 ועד למותו ב-2009 שב בל לעסוק בעריכת דין במגזר בפרטי באטלנטה. בספטמבר 2004 הוא מונה כיושב ראש הרכב השופטים של הוועדה הצבאית המיוחדת של מתקן המעצר בגואנטנמו. ביולי 2007, כאשר הוגשו שתי העתירות הראשונות לוועדה, פרש בל מתפקידו בשל מצב בריאותו והוחלף בשופט פרנק ויליאמס.
גריפין בל נפטר באטלנטה ב-5 בינואר 2009 כתוצאה מסרטן הלבלב שממנו סבל. ביום הלווייתו, שהתקיימה יומיים אחר כך, הורה מושל ג'ורג'יה סאני פרדו על הורדת דגלי ארצות הברית לחצי התורן בכל רחבי המדינה. בל נטמן בבית הקברות אוק גרוב שבאמריקוס.
אדיסון טימלין
אדיסון טימלין (באנגלית: Addison Timlin; נולדה ב-29 ביוני 1991) היא שחקנית אמריקאית. מפורסמת בעיקר עקב כיכובה כקולין לונספורד בסרט "אחות קטנה" וכג'אמי לרנר בסרט "העיירה שהפחידה את סאנדאון".
ביוגרפיה וקריירה
טימלין נולדה ב-29 ביוני 1991 בפילדלפיה, פנסילבניה.
את הופעת המשחק הראשונה שלה ערכה טימלין בסרט הקולנוע "מחיר הבגידה", שם גילמה את איימי בת ה-14 אשר חולה בסוכרת מסוג 1 לצד קלייב אוון ומליסה ג'ורג' שגילמו את הוריה.
בשנת 2006 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "3 lbs", שבוטלה לאחר שלושה פרקים בלבד. בשנת 2008 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "אחרי בית הספר".
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "שעת האפס", שבוטלה לאחר עונה אחת בלבד. בשנת 2016 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "נפילה", לצידו של ג'רמי אירווין. בשנת 2017 הצטרפה לקאסט העונה השנייה של סדרת הרשת "סטארט אפ" בתפקיד של מארה צ'נדלר, ביתו של ווס אותו מגלם רון פרלמן. בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה העצמאי "When I'm a Moth" בה גילמה את הפוליטיקאית והגברת הראשונה הילרי קלינטון.
חיים אישיים
בשנת 2008 החלה לנהל מערכת יחסים עם השחקן ג'רמי אלן וייט, אותו הכירה על סט הסרט "אחרי בית הספר". השניים התארסו ב-12 באפריל 2019, ונישאו ב-18 באוקטובר 2019. לזוג יש שתי בנות (נולדו באוקטובר 2018, ודצמבר 2020).
מיכאיל רימסקי-קורסקוב
מיכאיל רימסקי-קורסקוב (ברוסית: Михаил Николаевич Римский-Корсаков; 1 בספטמבר 1873, סנקט פטרבורג – 11 במרץ 1951, לנינגרד) היה אנטומולוג רוסי-סובייטי, פרופסור באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
ביוגרפיה
מיכאיל רימסקי-קורסקוב נולד בסנקט פטרבורג למשפחה של המלחין ניקולאי רימסקי-קורסקוב. הוא קיבל חינוך ביתי וסיים גימנסיה בשנת 1891 עם קבלת מדליית כסף. הוא התחיל לימודים באוניברסיטת סנקט פטרבורג וסיים אותה בשנת 1895. לאחר הלימודים הוא עבר לאזור חרסון בה חקר מזיקים לחקלאות.
בשנת 1901 רומסיק-קורסקוב החל ללמד באוניברסיטה ובשנת 1913 סיים עבודת הדוקטורט.
בשנת 1919 ביוזמו באוניברסיטה הוקמה קתדרה לאנטומולוגיה והוא מונה לפרופסור וראש הקתדרה. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1930. בהמשך הוא עבר למכון לחקר היערות.
תחום התמחותו של רימסקי-קורסקוב היה חקר פרוקי-רגליים ובמיוחד חרקים. בהנחייתו מספר מדענים צעירים לרבות גריגורי אוסמולובסקי סיימו עבודת הדוקטורט.
על תרומתו לקידום המחקרים השונים פעמיים הוענק לרימסקי-קורסקוב עיטור לנין.
ורה מיראי
ורה מיראי (במקור ורוניקה מולנאר, בהונגרית: Mérei Vera; בודפשט, 19 באוקטובר 1916 – 25 באוקטובר 2007) הייתה חוקרת ליקויי דיבור (לוגופדיסטית) יהודייה-הונגרייה, קלינאית תקשורת, מורה לחינוך מיוחד, מרצה במכללה. אשתו של הפסיכולוג פרנץ מיראי.
ביוגרפיה
ורה מיראי נולדה במשפחה יהודית כבתם של אישטוואן מולנאר (1875–1939) ושל מרגיט פרוינד. היה לה אח, פטר (1919–1945) שככל הנראה ניספה בשואה. עד גיל שש התגוררה בטריאסטה, שם עבד אביה כמנהל בנק. לאחר שחזרו להונגריה הקים אביה חברה שעסקה במסחר בפרי הדר. היא סיימה את לימודיה בשנת 1934 כתלמידת הגימנסיה לבנות של "האיגוד הלאומי להכשרת נשים" (Országos Nőképző Egyesület). היא סיימה את לימודיה במכללה לחינוך מיוחד בשנת 1938.
מיראי (אז עוד מולנאר) התחילה לעבוד במכון של הפסיכולוג, שהפך למפורסם בעולם, לאופולד סונדי (ליפוט סונדי בהונגרית) לפסיכולוגיית ילדים ולחינוך. שם פגשה את בעלה לעתיד פרנץ מיראי, שהפך לימים לראש המכון לפסיכולוגיה של בודפשט והמכון הלאומי לפסיכולוגיה חינוכית. ב-27 ביוני 1939 נערכו נישואיהם בבודפשט. היא שרדה את השואה באחד הבתים המוגנים של הוועד הבינלאומי של הצלב האדום.
לאחר מלחמת העולם השנייה לימדה במחלקה לטיפול דיבור במכללה להכשרת מורים גוסטב בארצי עד פרישתה בשנת 1985, אך לאחר מות בעלה חזרה ללמד במכללה.
היא הייתה נשיאת "חבר הנאמנים של איגוד מטפלי הדיבור" ושל "הקרן למגמגמים". מחקריה בליקויי ובריפוי הדיבור פורסמו ברבים ושיטות הטיפול שלה משמשות בכל רחבי העולם, אך בעיקר בעולם דובר הגרמנית.
משפחה: אסתר מיראי (1940), אנה מיראי (1943) במאית, תסריטאית והפסיכולוגית ז'וז'נה מיראי (1956).
ורה מיראי ובעלה הובאו למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי של אובודה.
M22
M22 (מ-Messier 22, נקרא גם NGC 6656) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים קשת הנמצא במרחק של כ-10,400 שנות אור ממערכת השמש והוא אחד הצבירים הכדוריים הקרובים ביותר שידועים כיום. זהו גם אחד הצבירים הכדוריים הבהירים ביותר ומהבודדים שניתן לראות ללא ציוד עזר. ככל הנראה זהו הצביר הכדורי הראשון שהתגלה (בשנת 1665, אם כי זיהויו כצביר כדורי התרחש רק כ-120 שנים מאוחר יותר).
היסטוריה
הצביר התגלה על ידי יוהאן אברהם איהל, אסטרונום חובב מגרמניה, בשנת 1665 שזיהה אותו כערפילית בזמן שצפה בשבתאי. אדמונד היילי תיאר אותו בשנת 1716 כ"ערפילית קטנה ובהירה במיוחד". שארל מסיה תיאר אותו בקטלוג מסיה כ"ערפילית עגולה חסרת כוכבים" ובשנת 1783 זיהה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר.
בשנת 1986 גילה טלסקופ החלל IRAS מקור נקודתי שהתברר כערפילית פלנטרית. זו הייתה הערפילית הפלנטרית השנייה שהתגלתה בצביר כדורי (הקודמת התגלתה ב-M15) מתוך 4 שהתגלו בסך הכל עד היום. בשנת 2001 התגלו בתצפיות של טלסקופ החלל האבל מספר גופים בעלי מסה נמוכה יחסית - כ-80 פעמים מסת כדור הארץ או כרבע ממסתו של צדק.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 5.1, והוא הצביר הכדורי השלישי בבהירותו אחרי אומגה בקנטאור ו-47 בטוקאן (שאינם נכללים בקטלוג מסיה). ניתן להבחין בו בעין לא מצוידת בתנאי תצפית טובים במקומות שבהם הוא אינו קרוב מדי לאופק הדרומי או באמצעות משקפת. טלסקופ חובבים מאפשר להבחין באליפטיות של הצביר וטלסקופ בינוני מאפשר להבחין בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 11. הצביר נמצא מעט פחות ממעלה מדרום למלקה וכ-2.5 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לכוכב קאוס בוראליס (λ בקשת), כך שקל לאתרו. בשל קרבתו למלקה, עוברים לעיתים על פניו כוכבי לכת.
מאפייני הצביר
צורתו של M22 היא קצת אליפטית, קוטרו כ-100 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-10,400 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-32 דקות קשת - מעט גדול יותר מגודלו של הירח המלא. צפיפותו של M22 גבוהה והוא מכיל כ-83,000 כוכבים. עד היום התגלו בו 32 כוכבים משתנים. הצביר נמצא בכיוון הכללי של מרכז שביל החלב ובשל מסתו הגדולה הוא יוצר עידוש כבידתי המאפשר להבחין בכוכבים עמומים במרכז הגלקסיה.
דוסת מוחמד ח'אן, אמיר אפגניסטן
דּוֹסְּת מֻחַמַּד חָ'אן (בפשטו: دوست محمد خان; 23 בדצמבר 1793 – 9 ביוני 1863) היה מייסדה הראשון ושליטה של אמירות אפגניסטן משושלת ברקאזי. דוסת נולד למשפחת מנהיגים שבטית רבת השפעה באימפריה הדוראנית. הוא ניצל מלחמת אזרחים בשנת 1826 שקרעה את האימפריה כדי להקים ממלכה משלו. הוא הוכתר בתור אמיר אפגניסטן בשנת 1826 ונותר בכס עד להדחתו בשנת 1839 עקב המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה. במות בנו, וזיר אכבר ח'אן, אמיר אפגניסטן בשנת 1845, דוסת שב לכס המלוכה האפגני ונותר שליט אפגניסטן עד למותו בשנת 1863. שלטונו ופועלו של דוסת הביא לייסוד המדינה האפגנית המודרנית.
שנותיו הראשונות
דוסת, יליד 1793, היה בנו האחד עשר של סרדאר פיינדה ח'אן, ראש שבט שושלת ברקאזי (על שם ברק בן אבינעם), שהומת בשנת 1799 על ידי שליט האימפריה הדוראנית, זמאן שאה דוראני. דוסת מוחמד ח'אן גודל תחילה על ידי אמו האלמנה, בת של קיזילבאש אציל שמקורו בשושלת האפשארית. עקב מאבק משפחת פנימי, דוסת היה תחת חסות אחיו הבכור, שהיה פעיל בחצר המלוכה של מחמוד שאה דוראני.
דוסת מוחמד ח'אן פעל תחילה כעוזר לאחיו הבכור ואחר כך כמושל מחוז קוּסטֶן. דוסת נשלח לפקד על כוחות אפגנים במערכה צבאית בשנת 1817 בהראת, אשר נתקפה בידי השושלת הקאג'ארית תחת הנהגתו של פתח עלי שאה קאג'אר. בעודו שם, כוחותיו של דוסת בזזו את ארמונו של בן האצולה האג'י פירוז א-דין, שהיה מקורב לשלטון הדוראני. מחשש לפעולת תגמול מצד אחיו הבכור והשאה הדוראני, מוחמד ח'אן ברח לחבל קשמיר, אז חלק מהקונפדרציה הסיקית.
אחיו הבכור של דוסת, פאט ח'אן, הנהיג כוחות דוראנים וכבש את הראת. הצלחותיו ועליית כוחו הביאו את השאה הדוראני לחשוש כי פאט יבצע הפיכה נגדו. על כן, השאה שלח בחשאי את בנו מקנדהאר להראת, שם האחרון עיוור את פאט ח'אן. בעת הגיעה הידיעה לידי דוסת, האחרון נשבע לנקום בשלטון הדוראני.
מלחמה בדוראנים
בנקודה זאת היה דוסת בקשמיר עם שני אחים, קבוצת תומכים חמושים ותמיכה מהנהגת שושלת ברקאזי שנותרה באפגניסטן. ביחד עם כוחות אלו יצא דוסת נגד הדוראנים. דוסת מוחמד ח'אן ושני אחיו, עזבו את קשמיר לקאבול ונכנסו אליה ללא התנגדות בשנת 1819. שאה מחמוד ובנו נסוגו מהבירה ולקחו איתם את פאט ח'אן, אותו הרגו בדרך. דוסת מוחמד ח'אן יצא אז בראש חיל פרשים ורדף אחר הכוחות הדוראנים הנסוגים.
קאבול ניתנה לשליטתו של מוחמד ש'אם ח'אן, אחיו של דוסת מוחמד ח'אן שהפך באותה העת למושל ע'זני. כאשר נפטר מוחמד ש'אם ח'אן, החל מאבק ירושה בין בנו לבין דוסת מוחמד ח'אן שבסופו האחרון ניצח והפך לשליט על רוב אפגניסטן בעוד הדוראנים נסוגו לצפון-מערב. דוסת הכריז על הקמתה של אמירות אפגניסטן ולקח על עצמו את התואר אמיר (נסיך) אפגניסטן.
מאבקים
לאחר שדוסת מוחמד ח'אן התבסס בקאבול הוא החל להאדיר את שלטונו ברחבי השטחים של אפגניסטן המודרנית. הוא הביס את הכוחות הדוראנים הנותרים בשנת 1826 בקרב על העיר קנדהאר אך בכל מלחמותיו נגד הסיקים לא הצליח להשיב את הריבונות האפגנית על פשאוור ב-1834 ושוב במלחמה שנייה שהתרחשה בשנת 1837. במהלך מלחמות אלו הפך בנו השני של דוסת, וזיר אכבר ח'אן, למצביא מוכשר בשורות הצבא האפגני. בשנת 1838 דוסת מוחמד ח'אן לקח על עצמו את התואר אמיר המאמינים (תואר ששומש לרוב בידי הח'ליפה אך גם בידי מנהיגים מוסלמים מרכזיים ברחבי העולם כגון שאה איראן ומלך מרוקו) וערך את מה שלטענתו היה ג'יהאד (מלחמה קדושה) נגד הסיקים. בשנת 1838 נכתב על מטבעות זהב שהונפקו באמירות אפגניסטן את הדברים הבאים: מאותה תקופה הוא היה ידוע בכינוי האמיר הגדול כמעט לאורך כל המשך שלטונו.
בשנת 1839, המשחק הגדול שהיה מאבק השפעה בין האימפריה הרוסית והאימפריה הבריטית החל להשפיע על אפגניסטן. נגד חברת הודו המזרחית הבריטית החלה אפגניסטן במלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה. המטרה הבריטית הייתה להפוך את אפגניסטן למדינת חסות בריטית שתחצוץ בין האימפריה הרוסית והודו הבריטית. הצבא האפגני לא היה מוכן תחילה למאבק נגד הבריטים והיה על דוסת מוחמד ח'אן ובית המלוכה לסגת מהבירה קאבול. ביחד עם בנו, וזיר אכבר ח'אן, הנהיג דוסת מוחמד ח'אן את הצבא האפגני בלוחמת גרילה קשה בתוך ההרים אשר מנעה התקדמות בריטית לתוך אפגניסטן. הבריטים לא צלחו בהפיכת אפגניסטן למדינת חסות אך כן הדיחו את דוסת מוחמד ח'אן והכתירו את וזיר אכבר ח'אן (שנשבע אמונים לויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת) בתור אמיר אפגניסטן החדש.
השיבה לכס
שלטונו של וזיר אכבר ח'אן נמשך רק שלוש שנים עד למותו של האחרון בשנת 1845. האמיר הצעיר היה שאפתן ותכנן להביא את בשורת המהפכה התעשייתית לאפגניסטן. מדיניותו למודרניזציה לא באה בעין טובה עם אביו וישנה טענה לא מוכחת כי האמיר הצעיר נפטר בטרם עת עקב הרעלה שבוצעה בהוראת אביו. בסופו של דבר, עם מותו של וזיר אכבר ח'אן חסר ילדים בשנת 1845, דוסת מוחמד ח'אן שב לכס האפגני והחל לשרת בשנית בתור אמיר אפגניסטן.
הסדר הכוח
בתקופת שלטונו השנייה הצליח דוסת מוחמד ח'אן להביא את כל אפגניסטן לשליטתו הישירה, למעט פשאוור וקשמיר שנותרו נפרדות והפכו לחלק מהודו הבריטית. הוא כבש את באמיאן ואת רוב אדמות בני ההזארה בשנת 1849, וכינה את בנו מוחמד אזאל ח'אן כמושל בהינדו-כוש. במהלך משלחת לטורקסטן בשנת 1854 נכבשה צפון-מזרח אפגניסטן כולל רוב חבל באקטריה, והנסיך הבכור, מוחמד אפזל ח'אן מונה למושל בשטחים החדשים שנכבשו. בשנת 1855, מותו של מצביא אזורי אפשר לדוסת מוחמד ח'אן לכבוש ולהסדיר את שלטונו על קנדהאר. במהלך המלחמה האנגלו-פרסית השתתפה אפגניסטן לצד האימפריה הבריטית במאבק נגד השושלת הקאג'ארית ובסופו של דבר, העיר הראת הפכה רשמית לחלק מאפגניסטן. המערכה האחרונה של דוסת מוחמד ח'אן הביאה להפלת מרד שהתרחש בהראת, אך הוא נפטר שם מסיבות טבעיות בשנת 1863.
מורשת
בנו הצעיר ביותר, שיר עלי ח'אן היה מושל הראת בעת מותו דוסת וזה אשר מונה לפי צוואתו ליורש. ירושת הכתר של שיר עלי ח'אן התבצעה תוך מאבקים ממושכים בין אחיו והסדר הושב לשלטון רק לאחר שנת 1868, בעלייתו הסופית של שיר עלי לכס.
אמיר דוסת מוחמד ח'אן היה הראשון שהביא את האזור המהווה היום את אפגניסטן לשליטת מדיניות מרכזית אחת, ומילא תפקיד מרכזי בבניית המדינה האפגנית המודרנית, שפותחה על ידי צאצאיו. הוא הצליח לשלוט באפגניסטן על ידי מאבק כוחות ואי-סדר ממושך, שבטים סוררים נמחצו בכוח. המתנגדים לו זכו ליחס קשה במיוחד, אם כי בסך הכל, ביחס לקודמיו בתפקיד האמירות, ניתן לראות בדוסת מוחמד ח'אן שליט רחום בטיפול ביריביו.
הוא התאחד עם השיעים, במיוחד עם שבטי קזלבאס והזארה, ועירב אותם בממשל הצבאי והאזרחי שלו. הנישואין היו מכשיר פוליטי נוסף בו השתמש ביעילות; בזמן מותו היו לו שש עשרה נשים ו-25 לאורך כל חייו. התוצאה של בריתות אלה הייתה מספר רב של צאצאים, עשרים ושבעה בנים ועשרים וחמש בנות במותו, אשר גרמו לחילוקי דעות רבים בקרב שושלת ברקאזי. שניים מבניו שלטו רשמית בתור אמירים ושושלתו תמשיך את שלטונה באפגניסטן עד למוחמד זאהיר שאה.
עונת 1995/1996 בליגת האלופות
עונת 1995/1996 בליגת האלופות הייתה העונה ה-41 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל של אופ"א והרביעית במסגרת ליגת האלופות. בטורניר זכתה יובנטוס האיטלקית שניצחה בדו־קרב בעיטות עונשין את האלופה המכהנת, אייאקס ההולנדית. הייתה זו זכייתה השנייה של יובנטוס והיחידה בשנות ה־90, למרות שהגיעה פעמיים נוספות לגמר.
היה זה הטורניר הראשון שנערך בשיטת שלוש נקודות לניצחון.
לוח זמנים
להלן לוח הזמנים של התחרות. כל ההגרלות נערכו בז'נבה, שווייץ.
שלב המוקדמות
בשלב המוקדמות שיחקו 16 אלופות הליגות המדורגות במקומות 8–24 (לא כולל האלופה אייאקס). 8 המנצחות בסיכום שני המשחקים העפילו לשלב הבתים.
דינמו קייב ניצחה את אולבורג בולדספילקלוב במפגש הכפול ביניהן, אך במשחק הראשון בשלב הבתים (מול פנאתינאיקוס) הואשמה דינמו קייב בניסיון לשחד את השופט על מנת להשיג ניצחון. למרות ערעורה, דינמו קייב הורחקה מהתחרות באופן מיידי ונאסר עליה להשתתף בליגת האלופות במשך שתי העונות הבאות. את מקומה בשלב הבתים תפסה אולבורג בולדספילקלוב. בסופו של דבר, ההרחקה צומצמה לעונה אחת בלבד.
שלב הבתים
שלב הבתים החל ב־13 בספטמבר 1995 והסתיים ב־6 בדצמבר 1995, והשתתפו בו 16 קבוצות שחולקו לארבעה בתים בני ארבע קבוצות כל אחד. 8 קבוצות העפילו ישירות לשלב זה ו־8 העפילו לאחר שניצחו בשלב המוקדמות. כל קבוצה שיחקה פעמיים כנגד כל חברות הבית, ובסך הכול שישה משחקים לכל קבוצה. לכל ניצחון הוענקו 3 נקודות, ועל תיקו הוענקה נקודה אחת בלבד. הייתה זו המהדורה הראשונה של ליגת האלופות שנערכה בשיטת 3 נקודות לניצחון. בסיום השלב, 8 הקבוצות שסיימו באחד משני המקומות הראשונים בכל בית העפילו לרבע הגמר.
11 קבוצות ערכו בעונה זו את הופעת הבכורה שלהן בשלב הבתים של ליגת האלופות: אולבורג בולדספילקלאב, בורוסיה דורטמונד, בלקברן רוברס, גראסהופרס ציריך, יובנטוס, לגיה ורשה, נאנט, פנאתינאיקוס, פרנצווארוש, רוזנבורג וריאל מדריד. פנאתינאיקוס השתתפה בשלב הבתים בגביע אירופה, בעונת. אולבורג, גראסהופרס, לגיה, פרנצווארוש ורוזנבורג היו הקבוצות הראשונות שהשתתפו בשלב הבתים מדנמרק, שווייץ, פולין, הונגריה ונורווגיה בהתאמה.
מחזורי המשחקים התקיימו ב־13 בספטמבר, 27 בספטמבר, 18 באוקטובר, 1 בנובמבר, 22 בנובמבר ו־6 בדצמבר 1995.
במהלך המחזור הראשון בבית א', ניצחה דינמו קייב את פנאתינאיקוס 1–0. לאחר מכן התברר כי דינמו שיחדה את השופט, תוצאת המשחק בוטלה והיא הודחה מהתחרות ומהכדורגל האירופי בכלל למשך שתי עונות. במקומה הוכנסה לבית א' אולבורג בולדספילקלאב (אותה ניצחה דינמו במוקדמות), שניצחה 2–1 את פנאתינאיקוס במשחק השלמה שנערך ב־25 באוקטובר 1995.
שלב הנוקאאוט
אל שלב הנוקאאוט העפילו שתי הקבוצות המובילות מכל בית. הקבוצות צוותו זה לזה באופן הבא: אלופת בית א' עם סגנית בית ב', אלופת בית ג' עם סגנית בית ד', ולהפך. בחצי הגמר נפגשו המנצחת בין A1 ו-B2 והמנצחת בין D1 ו־C2 ולהפך, כך ששתי קבוצות מאותו בית אינן יכולות להיפגש עד הגמר. רבעי הגמר וחצאי הגמר נערכו בשני מפגשים (לראשונה בליגת האלופות) והמנצחת בסיכום שני המשחקים העפילה לשלב הבא. שוויון בתום הזמן החוקי הוכרע באמצעות חוק שערי חוץ, ושוויון גם בשערי חוץ הוביל להארכה. שוויון לאחר ההארכה הוכרע באמצעות שערי חוץ (אם הובקעו שערים) או דו־קרב בעיטות עונשין (אם לא הובקעו שערים).
רבע הגמר
יובנטוס ניצחה 2–1 בסיכום שני המשחקים.
נאנט ניצחה 4–2 בסיכום שני המשחקים.
אייאקס ניצחה 3–0 בסיכום שני המשחקים.
פנאתינאיקוס ניצחה 3–0 בסיכום שני המשחקים.
חצי הגמר
יובנטוס ניצחה 4–3 בסיכום שני המשחקים.
אייאקס ניצחה 3–1 בסיכום שני המשחקים.
מלכי השערים
להלן מלכי השערים של עונת 1995/1996:
קבוצות ישראליות בתחרות
מכבי תל אביב הייתה הנציגה של ישראל במפעל. היא התחילה את העונה בשלב המוקדם בו היא נפגשה עם אלופת שווייץ גראסהופרס ציריך והפסידה לה.
אביעד רוזנבוים
ביוגרפיה
רוזנבוים נולד בהרצליה, ובשנת 2005 התגייס לגלי צה"ל, בה שירת כעורך מוזיקלי בגלגלצ וגלי צה"ל. עם שיחרורו נשאר לעבוד כאזרח בתחנה. שימש כסגן מנהל גלגלצ ובמהלך שנותיו בתחנה ביצע תפקידים שונים - ממלא מקום עורך מוזיקלי ראשי, עורך הדיגיטל הראשי, מנהל ישיבות הפלייליסט, עורך המצעדים השנתיים ועוד. זכה בשני פרסי מפקד גל"צ על עבודתו בתחנה.
בשנת 2016 עזב את התחנה הצבאית כדי להצטרף לצוות ההקמה של כאן - תאגיד השידור הישראלי. במסגרתו שימש כמנהל תחנות המוזיקה, כאן 88, כאן גימל וכאן קול המוסיקה, וכעורך המוזיקלי הראשי של "כאן". הוביל את עיצוב הקו המוזיקלי ואפיון השידורים של התחנות עם המעבר שלהן מרשות השידור לתאגיד השידור הישראלי. בתקופתו התחנות הגיעו לשיאי האזנה חדשים – כאן 88 הגיעה לשיא כל הזמנים עם 10.8% וכאן גימל הגיעה לשיא של העשור האחרון עם 17.2% (ע"פ סקר TGI).
לקראת אירוויזיון 2018, רוזנבוים שימש כיו"ר הוועדה לבחירת השיר וראש המשלחת הישראלית לתחרות בליסבון, בה זכתה נטע ברזילי עם השיר Toy. בשנה לאחר מכן היה יו"ר צוות השופטים הישראלי והועדה לבחירת השיר באירוויזיון, Home בביצוע קובי מרימי.
בשנת 2020 מונה למנכ"ל תחנת הרדיו אקו 99FM. בתקופתו הגיעה התחנה לשיא האזנה של כל הזמנים עם 11.1% והייתה לתחנת הרדיו האזורית המואזנת ביותר בישראל (ע"פ סקר TGI).
בסוף שנת 2022 מונה למנהל פעילות התוכן של טיקטוק בישראל.
ריצ'רד המילטון (מתמטיקאי)
ריצ'רד המילטון (באנגלית: Richard Hamilton; נולד ב-1943) הוא מתמטיקאי ופרופסור באוניברסיטת קולומביה.
ביוגרפיה
המילטון למד לתואר ראשון באוניברסיטת ייל בשנת 1963. סיים את עבודת הדוקטורט באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1966, בהדרכת פרופ' רוברט גנינג. לאחר מכן לימד באוניברסיטת קליפורניה באירוויין, אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, אוניברסיטת קורנל ואוניברסיטת קולומביה.
עבודה מדעית
עיסוקו העיקרי הוא גאומטריה דיפרנציאלית וספציפית באנליזה גאומטרית, ומשוואות דיפרנציאליות חלקיות. נודע בייחוד בגין גילוי זרימת ריצ'י, והגדרת המתווה שמאוחר יותר התבסס עליו גרגורי פרלמן להוכחת השערת הגאומטריזציה של תרסטון שהשערת פואנקרה היא מקרה פרטי שלה. במרץ 2010 הודיע מכון קליי למתמטיקה כי השערת פואנקרה, אחת משבע בעיות המילניום של מכון קליי, הוכחה על ידי גרגורי פרלמן ולכן הוא זכאי לפרס, אולם פרלמן סירב לפרס בטענה שתרומתו של המילטון להוכחת השערת פואנקרה אינה פחותה משלו. ביולי 2011 פרס שאו, בסך מיליון דולר, חולק בשווה בין המילטון לדמטריוס כריסטודולו.
פרסים
בשנת 1996 זכה המילטון במדליית אוסוולד ובלן בגאומטריה. בשנת 2003 זכה בפרס המחקר קליי. בשנת 1999 נבחר לחבר באקדמיה הלאומית האמריקאית למדעים, ובשנת 2003 לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בשנת 2009 זכה בפרס לירוי פ. סטיל על תרומתו למחקר.
אודסקי וסטניק
אודסקי וסטניק (ברוסית: Одесский вестник, מילולית: המבשר (או: המגיד) של אודסה) היה עיתון שיצא לאור בעיר אודסה שב בין השנים 1827–1893 בשפה הרוסית והצרפתית.
העיתון יצא לאור בפקודת הנסיך מיכאיל סמיונוביץ' וורונצוב בעריכתם של אלכסיי ליובשין (הוא אלכסיס דה לבשין ) ואחרים. בראשית שנות ה-40 של המאה ה-19 עבר העיתון להתפרסם ברוסית בלבד והחל מ-1833 נוספו לו מוספים ספרותיים שכללו סיפורים קצרים, יומני מסע ועוד. אלכסנדר טרויניצקי היה העורך שביסס את העיתון והפך אותו לאחד הפופולריים ביותר בקרב תושבי אודסה, הוא התמנה ב-1834 ושימש בתפקיד העורך קרוב ל-23 שנים.
לאחר שנים של אי־יציבות בשנות ה-80 של המאה ה-19 חדל העיתון מלהתפרסם באוגוסט 1893.
אוסף מלא של כל גליונות העיתון ההיסטוריים מצוי בספרייה המדעית הלאומית של אודסה.
ב-1991, קרוב למאה שנה לסגירתו של העיתון, הוקם עיתון חדש בשם זה באודסה שבאוקראינה, עורכי העיתון החדש מיתגו אותו כפרסום המשך ל'אודסקי וסטניק' המקורי, ואף חגגו ב-2007, חגיגות 180 שנה לעיתונם 'הוותיק בעיתוני אוקראינה'.
אבן הירח (סרט, 1909)
אבן הירח (באנגלית: The Moonstone) הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1909 שהפיק ויליאם ניקולאס זליג, והופץ על ידי Selig Polyscope Company. זהו סרט אבוד, אין מקור לכך שקיימים עותקים כלשהם של הסרט. גם שמות השחקנים והבמאי אינם ידועים.
הסרט מבוסס על הרומן הבריטי "אבן הירח" מאת וילקי קולינס, שיצא לאור בשנת 1868 בשלושה כרכים (בסגנון שהיה מקובל באותה תקופה בבריטניה). הספר נחשב לאחד מהרומנים הראשונים בסוגת הספרות הבלשית. אותו סרט נוצר מחדש בשנת 1915, והוא אחד העיבודים הישנים ביותר של הרומן. עיבודים נוספים לקולנוע של הרומן נעשו ב-1934, 1972 ו-1997.
עונת 2022/2023 בליגה האדריאטית
עונת 2022/2023 בליגה האדריאטית היא העונה ה-22 של הליגה האדריאטית, ליגת הכדורסל האזורית של קבוצות יוגוסלביה לשעבר (בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, מונטנגרו, מקדוניה הצפונית, סרביה וסלובניה). זו הפעם הראשונה מאז עונת בה קבוצה מקדונית בתחרות.
פרטיזן בלגרד זכתה בליגה בפעם השביעית בתולדותיה והראשונה מאז לאחר ניצחון על יריבתה העירונית הכוכב האדום 3–2 בסדרת הגמר.
עונה סדירה
העונה הסדירה החלה ב-1 באוקטובר 2022 והסתיימה ב-16 באפריל 2023.
טבלה
מקור: הליגה האדריאטית
פלייאוף
שמונה הקבוצות שדורגו ראשונות בעונה הסדירה העפילו לפלייאוף, שיתקיים בסדרות הטוב מ-3 (למעט הגמר, שנערך בפורמט סדרת הטוב מ-5).
פלייאוף ירידה
הקבוצה במקום ה-13 בעונה הסדירה של הליגה האדריאטית הראשונה, בוראץ צ'אצ'אק, וסגנית אלופת הליגה האדריאטית השנייה, הליוס דומז'אלה, שיחקו סדרת הטוב מ-3 על מקום בעונה הבאה בליגה הראשונה. בוראץ ניצחה 2–1 (96–78, 101–107, 97–67) ונשארה בליגה הראשונה.
MVP של המחזור
מקור: הליגה האדריאטית
Boom Pow
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי דייוויד סינטה וטריי קמפבל והופק על ידי סינטה. השיר הוא שיר בסגנון הדאנס המשלב בתוכו גם את סגנון הפופ. בין היתר גם הסינגל הקודם "Écoute", הוא שיר בסגנון הדאנס.
הופעה וביקורת
באתר המוזיקה Celebmix פורסם סיקור מקיף על השיר, בסמוך לצאתו כסינגל. בהמשך, גם באתר המוזיקה INFO Music פורסם סיקור על השיר, תוך שבאתר המוזיקה Los 40, פורסם סיקור נוסף על השיר גם כן.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של אלכסנדרה סטאן ב-24 באוגוסט 2016. הקליפ צולם בקונסטנצה, שברומניה היכן שסטאן מתגוררת. כמו כן, ניתן לראות את סטאן בקליפ רוקדת לצלילי השיר.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-7 מיליון צפיות.
ראמנקי
ראמנקי (ברוסית: Раменки) הוא ראיון של המחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח המחוז הוא 18.5371 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 142,389 תושבים (2020).
כריסטיאן מרטל
כריסטיאן מרטל (בצרפתית: Christiane Martel נולדה ב-18 בינואר 1932) היא שחקנית ודוגמנית צרפתייה. מיס תבל 1953.
ביוגרפיה
זמן קצר לאחר שנת כהונתה החלה לפרוץ בקריירה עולמית כשחקנית קולנוע, היא הופיעה בסרטים "יאנרי פשה" עם ג'ף צ'נדלר, "אז זוהי פריז" לצד טוני קרטיס, גילמה את חוה בסרט אדם וחוה ושיחקה גם במספר סרטים מקסיקנים.
רובין וורן
ג'ון רובין וורן (אנגלית: John Robin Warren; נולד ב־11 ביוני 1937) הוא פתולוג ופיזיולוג אוסטרלי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2005.
כריסטיאן מרטל
ביוגרפיה
מרטל הייתה אורחת ושופטת במספר טקסי מיס תבל לאורך השנים, בין היתר בשנים 1989, 1993 ו-2007 שהתקיימו במקסיקו, ובטקס של 1978 שימשה כשופטת אורחת. בשנת 2011 הופיעה בטקס מיס צרפת.
רובין וורן
ביוגרפיה
וורן נולד באדלייד שבאוסטרליה. הוא השלים את לימודיו התיכוניים במכללת סנט פיטר שבעיר, ולאחר מכן קיבל תואר MBBS (קיצור של Bachelor of Medicine, Bachelor of Surgery) מטעם אוניברסיטת אדלייד.
וורן התעניין במחלת הגסטריטיס, ופגש את הרופא והפרופסור למיקרוביולוגיה בארי מרשל, במהלך הכשרה ברפואה פנימית בבית החולים המלוכתי בפרת' ב־1981. יחדיו, השניים חקרו את נוכחות חיידק סלילי אצל חולי גסטריטיס. בשנה שלאחר מכן (1982), הם הצליחו לגדל את התרבית הראשונית של H. pylori ופיתחו את ההשערה שלהם הקושרת בין החיידק לבין אולקוס וסרטן הקיבה.
כריסטיאן מרטל
חיים אישיים
היא הייתה נשואה זמן קצר לרוני מרנגו, בעלים של חנות כלבו, ממנו גם התגרשה בשנת 1955. ב-1961 היא התחתנה עם הפוליטיקאי ואיש העסקים מיגל אלמאן ולסקו, בנו של נשיא מקסיקו לשעבר מיגל אלמאן ולדס ונולדו להם ארבעה ילדים, שלוש בנות ובן, בנה הוא הבעלים של חברת הלואו קוסט אינטרג'ט ובעל מניות בחברה המדיה טלוויסה.
רובין וורן
ביוגרפיה
תיאורית ה־H. pylori זכתה ללגלוג בידי המדענים והרופאים הממסדיים, שלא האמינו לכך שחיידק יכול לחיות בסביבה החומצית של הקיבה. במסגרת מאמציהם להוכיח כי החיידק גורם לאולקוס, בשנת 1984 שתה בארי מרשל צלחת פטרי מלאה בחיידק ופיתח במהרה תסמינים של דלקת רפידת הקיבה, שנעלמו לאחר שלקח אנטיביוטיקה, אך לא פיתח אולקוס.
וורן היה נשוי לוויניפרד תרזה לבית ויליאמס עד למותה ב־1997. לזוג חמישה ילדים.
גלי גינת
גלי גינת (נולדה ב-21 בפברואר 1983) היא עיתונאית ותחקירנית ישראלית, חברת מערכת התוכנית "זמן אמת" בתאגיד השידור הישראלי. בעבר שימשה ככתבת לענייני משפט של אתר וואלה!, וכתבת בתוכנית "המקור" של ערוץ 13.
ביוגרפיה
נולדה בחיפה ולמדה בתיכון ליאו באק בעיר. לאחר שירותה הצבאי למדה מדעי המדינה ותקשורת בבית הספר כותרת ובאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2010 הצטרפה לחדשות 10 ועבדה כתחקירנית ביומן שישי ובסרטים דוקומנטריים, וככתבת בתוכנית "צינור לילה". במסגרת תפקידה חשפה את סיפור "המיטה המעופפת" במטוס ראש הממשלה והצליחה להגיע לעד המדינה בפרשת הרצח בבר נוער, על אף אבטחת המשטרה. בשנת 2014 עברה לאתר וואלה! ככתבת לענייני משפט. בחודש אוגוסט אותה שנה, כשסיקרה הפגנה פוליטית נגד מבצע צוק איתן, הותקפה על ידי שוטרים ונעצרה בטענה שהתקיפה שוטר, לאחר שצילמה אלימות משטרתית כנגד מפגינה. השוטרים אף החרימו את מכשיר הטלפון הסלולרי שלה ומחקו ממנו קבצים.
בינואר 2015 נמחקה מאתר וואלה! ידיעה שלה שעסקה בתלונות עובדי מעון ראש הממשלה על שרה נתניהו. בפברואר 2016 חשפה יחד עם שגיא בן נון את פרשת ההטרדות בהן נחשד משה איבגי. בעקבות התחקיר נפתח ביוני 2018 משפטו של איבגי באשמת מעשים מגונים והטרדות מיניות.
באוגוסט 2017 שודר בתאגיד השידור הציבורי, במסגרת התוכנית זמן אמת הסרט "הודאה תחת השפעה", בתחקירה של גינת. הסרט התחקה אחר אלישע חייבטוב שהורשע ברצח בשדרות, אך טען לחפותו. במהלך הסרט נחשף, כי ההודאה של חייבטוב ברצח הושגה לאחר שימוש במדובב שהדיח את חייבטוב לשימוש בסמים, תוך ידיעת המשטרה. ביולי 2018 זיכה בית המשפט העליון את חייבטוב מאשמת הרצח, והתבסס בין היתר על העדויות שהוצגו בסרט שכללו סרטונים מתא המעצר.
ביולי 2017 עזבה את וואלה ועברה להיות כתבת בכירה בתוכנית התחקירים "המקור" בערוץ 13.
מאז אוגוסט 2019 עובדת בתוכנית התחקירים "זמן אמת" של תאגיד השידור הישראלי.
משנת 2020 היא נמנית עם מגישי הפינה "פערים של אחרים" בתוכנית "מהצד השני עם גיא זהר" בערוץ כאן 11.
חיים אישיים
ביולי 2021 נולדה לה בת.
רות כ"ץ
רות כ"ץ (נולדה ב-5 באוגוסט 1927) היא פרופסור אמריטה בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. כלת פרס ישראל לשנת תשע"ב (2012) בתחום חקר התרבות, האומנות והמוזיקולוגיה.
ביוגרפיה
רות טוֹרגוֹבניק (Torgownik) נולדה בדיסבורג שבגרמניה ב-1927, ובשנת 1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב. לאביה היו שני בתי מלון קטנים בעיר.
היא סיימה את הגימנסיה הרצליה והשתתפה במלחמת העצמאות כחברה במחתרת "ההגנה". ב-1950 נשלחה לניו יורק מטעם הסוכנות היהודית, לשמש מדריכה לתנועת סטודנטים ציונית. בעודה שם למדה באוניברסיטת קולומביה בה סיימה תואר ראשון בשנה אחת ושני קיצים ונבחרה למסדר המצטיינים (Phi Beta Kappa).
בשהותה בארצות הברית הכירה את אליהוא כ"ץ, שהיה אז סטודנט לתואר מתקדם באוניברסיטת קולומביה, ובספטמבר 1951 נישאה לו.
בשנת 1956 סיימה תואר שני, שבמהלכו (1956) נבחרה כ"עמיתה אוניברסיטאית" (University Fellow), וב-1963 קיבלה תואר דוקטור. עבודת הדוקטור עסקה בעלייתה של האופרה ובקשר בין מוסד האופרה לבין המהפכה המדעית.
באוניברסיטת קולומביה למדה אצל המוזיקולוגים פאול הנרי לאנג, אריק הרצמן, קורט זאקס, אוליבר סטראנק, נינו פירוטה, ואצל חוקרי האמנויות מאייר שפירא וליונל טרילינג. באוניברסיטת שיקגו (שם לימד בעלה) השתתפה בסמינרים של המוזיקולוגים הווארד בראון, לאונרד מאייר ואדוארד לווינסקי.
עם שובה לישראל לראשונה, לימדה בשנים 1956–1958 בסמינר הקיבוצים אורנים. לאחר קבלת תואר הדוקטור הייתה בין המייסדים של החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית ב-1963, שם במשך השנים עלתה מדרגת מרצה עד לפרופסור מן המניין, ובשנת 1995 פרשה לגמלאות כפרופסור אמריטה.
ב-1989 הקימה את אמירים – התוכנית למצטיינים באוניברסיטה העברית והייתה המנהלת הראשונה של התוכנית עד פרישתה. היא כיהנה כעורכת המוזיקה של האנציקלופדיה העברית מכרך ו' עד הכרך האחרון. שהתה בשבתונים במכון למחקר מתקדם בברלין, בבלג'ו שבאיטליה, במכון אננברג למדעי היהדות בפילדלפיה ובמכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטנפורד. ב-1988 היא הוזמנה לשאת הרצאה בסדרת ההרצאות היוקרתית לזכרו של פרופ' פול לזרספלד באוניברסיטת קולומביה. ב-2008 נערך קולוקוויום בינלאומי באוניברסיטה העברית בנושא Interdisciplinarity and the Advancement in the Arts and Sciences לכבודה כחלוצה וכמקדמת את המחקר האינטרדיסציפלינרי.
פרופ' רות כ"ץ היא כלת פרס ישראל למחקר מוזיקלי לשנת ה'תשע"ב יחד עם פרופ' דליה כהן. בעלה, אליהוא כ"ץ, היה חתן פרס ישראל גם הוא, ולזוג שני בנים. אחיה, אפרים טורגובניק, הוא פרופסור למדעי המדינה ולשעבר סגן ראש עיריית תל אביב.
המבנה וההגות המוזיקליים
הספר הוא עיבוד של עבודת הדוקטור של כ"ץ המבדיל את המוזיקה המערבית מאז 1600 ממה שקדם לה, במובנים סוציולוגיים ותרבותיים. בשנות השישים, וכך גם בשנות השמונים, הייתה זו גישה חלוצית בהגות המוזיקולוגית. כ"ץ קישרה את עלייתה של האופרה לסוגות שונות של הספרות האיטלקית והצביעה על ההקבלה בין הגישה הניסויית של חלוצי המדע לבין הופעתה של פרדיגמה אסתטית מוזיקלית חדשה שהיוותה את השיא של "הניסויים" המתמשכים בכוחותיה של המוזיקה.
אנתולוגיה מוערת בארבעה כרכים שערכה כ"ץ בשיתוף עם המוזיקולוג קרל דלהאוז . ממפה את הרעיונות העיקריים שעמדו במוקדן של מאות שנים של הגות פילוסופית על המוזיקה למן העת העתיקה. האנתולוגיה סוקרת פילוסופים רבים, ומנתחת בהרחבה את הגותו של כל פילוסוף, תוך התייחסות למצב האמנות באותה עת. האנתולוגיה עורכת סקירה מקיפה של מטפיזיקה והיסטוריה, מדעי הטבע והחברה ובוחנת את הזיקה בין הופעתם של הרעיונות האסתטיים לבין עיצוב הסגנונות והפרקטיקות המוזיקליות.
בניסיון לחשוף את המחשבה העומדת במרכזה של היצירה המוזיקלית במערב קישרה כ"ץ את התאוריה של נלסון גודמן אודות כתב התווים עם התהליך ההיסטורי שהצמיח למעשה את התיווי המוזיקלי במערב, כלומר את העברת הצליל לכתב. גודמן עצמו הכיר בהוכחת קשר זה כהגנה הטובה ביותר על התאוריה שלו.
כ"ץ, ביחד עם רות הכהן חשפה בשני ספרים אלה את ההגות הנעוצה ביצירתה של שפת המוזיקה "הקלאסית" במהלך המאות ה-17 וה-18 מפרספקטיבה כפולה של קבוצת אינטלקטואלים בריטים בני התקופה ושל המדעים הקוגניטיביים המודרניים. המוזיקה מנותחת כאן גם במובנים של המרכיבים של הסגנונות והסוגות הנבחנים וביחס ל"אמנויות אחיות" בנות הזמן. הספר שופך אור חדש על ההיסטוריה של הסגנון והרעיונות באמצעות השימוש בפרספקטיבות התאורטיות המודרניות, ובאותה עת חושף את החוב של האחרונה – תאוריות קוגניטיביות עיקריות - לקודמת.
A Language of It's Own: Sense and Meaning in the Making of Western Art Music
הספר סוקר את התפתחות המוזיקה המערבית באלף השני לספירה לאור התפתחות הרעיונות במערב ומראה איך רעיונות אלה נכללו בתוכה. כ"ץ נסמכת על התזה של מקס ובר שמדגישה את הבסיס הרציונלי השולט במערב, ובהתאם את ”הרציונליזציות" שלאורן מנהלת המוזיקה המערבית את ההתייחסות הפנימית שלה ויוצרת את ההבנה של נושאיה. הספר מתמקד בדרכים שבהן המוזיקה נבנתה והובנה בידי מלחינים והקהל שלהם. הוא מנתח ומדגיש את יחסי הגומלין בין המוזיקה לבין הכתיבה והדיונים על המוזיקה. הספר חושף את הצורה שבה המוזיקה המערבית "חושבת על עצמה", "מודעת" לטכניקה העצמית שלה, יוצרת את משמעויותיה ומנהירה את עצמה מבפנים וכל זאת לאור נסיבות חברתיות ותרבותיות משתנות.
המזרח התיכון
The Israeli Folk Song: A Methological Example of Computer Analysis of Monophonic Music
במונוגרפיה זו (1977) טיפלה כ"ץ ביחד עם דליה כהן בהתפתחות השיר הישראלי לפני קום המדינה על ידי יישום מתודולוגיות חדשות לאנליזה של מוזיקה מונופונית.
ספר זה, אותו כתבה כ"ץ עם דליה כהן, חושף את העקרונות המנחים את המוזיקה הערבית העממית בישראל. מסורת אימפרוביזטורית זו משלבת את ה"מקאם" – המהווה בסיס בתאוריה המוזיקלית הערבית – עם מאפייניו של הטקסט. הספר מדגים את דרכי הביצוע של קורפוס זה תוך כדי בדיקת גורמים מוזיקליים וחוץ מוזיקליים הכוללים גם את אפיוני המבצעים בהקשרם הסוציו-חברתי תרבותי.
The Lachman Problem: An Unsung Chapter in Comparative Musicology
הספר דן במוזיקולוג רוברט לחמן, אחד מחלוצי המחקר האתנומוזיקולוגי - שגלה מגרמניה בשנות השלושים והתקבל לאוניברסיטה העברית. הספר מבוסס על ארכיב לחמן שבספריה הלאומית החושף את קשיי התקבלותו של לחמן באוניברסיטה וקשיי האוניברסיטה באותם ימים וכל זאת בהקשר לתהפוכות שחלו בגרמניה ובישראל בשנות השלושים המאוחרות. כ"ץ גם מסבירה למה העדיפה האוניברסיטה העברית את לחמן על פני קורט זקס (חוקר ידוע ממנו שגלה אף הוא מגרמניה), בשל התעניינותו של לחמן במוזיקה ערבית.
מחקרים נוספים
כ"ץ עסקה גם בנושאים של מהימנותה של מסורת שבעל-פה; בתופעת המנייריזם כאינדיקציה לשינוי חברתי ותרבותי ובתופעות של אקולטורציה וסינקרטיזם.
מלוגרף
מכשיר אלקטרוני שפיתחה כ"ץ ביחד עם דליה כהן שמתעתק ומנתח מוזיקה חד־קולית שמועברת בעל פה ורושם גובה ועוצמה של קול בצורה גרפית. המכשיר שימש אותן בעבודה על הספר Palestinian Art Music ובעבודות רבות אחרות.
מורטל קומבט - דמויות
סדרת משחקי הלחימה מורטל קומבט מציגה מגוון רחב מאוד של דמויות אשר ניתן לשחק בהן. הסדרה מתרחשת ביקום בדיוני הכולל בתוכו שש ממלכות שנוצרו בידי האלים הבכירים. אותם אלים בכירים הקימו גם את טורניר מורטל קומבט מתוך מטרה להקטין את כמות המלחמות בין הממלכות. משחק מורטל קומבט הראשון הציג טורניר לחימה שתוצאותיו יכולות להביא להשמדתה של ממלכת הארץ אם תפסיד פעם אחת נוספת.
לוחמי ממלכת הארץ הצליחו להביס את גורו אלוף הטורניר ואת מארח הטורניר שאנג טסונג, אך הדבר הוביל את שאנג טסונג לחפש דרכים אחרות להשמיד את ממלכת הארץ. מאז, כל משחק הציג בן אנוש אחר אשר רצה לכבוש את הממלכות ובכך להפר את חוקי הטורניר. עלילת המשחק "מורטל קומבט: ברית קטלנית" (2002) הביאה לכריתת ברית בין המכשפים שאנג טסונג וקואן צ'י, שהצליחו בתוכניתם להרוג את משתתפי הטורניר ב"מורטל קומבט: הטעיה" (2004), אך אלה חזרו לחיים מאוחר יותר ב"מורטל קומבט: ארמגדון" (2006). המשחקים "מורטל קומבט" (2011), "מורטל קומבט אקס" (2015) ו"מורטל קומבט 11" (2019) מביאים קו עלילתי מאותחל המגולל את אירועי העבר בדרך שונה, וקופץ בזמן כ-25 שנים לאחר מכן.
דמויות שהוצגו במשחק "מורטל קומבט" הראשון (1992)
דמויות שחקן: ליו קאנג, ג'וני קייג', סוניה בלייד, ריידן, קיינו, סקורפיון, סאב זירו.דמות חבויה: רפטייל (מופיע לשנייה לאחר 25 ניצחונות רצופים).בוסים: גורו, שאנג טסונג.מלכודות מוות: "הבור" (הפלה מגשר למיטת קוצים).