cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hail to the Thief
לאחר ששני אלבומיה הוקדמים של הלהקה, Kid A ו-Amnesiac, שילבו השפעות שונות מאלקטרוניקה אקספרימנטלית וג'אז, וכללו פחות שימוש בגיטרות ובכלי נגינה קלאסיים, Hail to the Thief נחשב לבעל סאונד מתון יותר, ורבים רואים בו חזרה לצליל של רדיוהד באלבומים שקדמו ל-Kid A: אלבומה השני, The Bends, ואלבומה השלישי OK Computer. כמו כן, מופיעות באלבום רצועות הכוללות שימוש באלקטרוניקה ובכלים לא סטנדרטיים (כגון פסנתר צעצוע וגלוקנשפיל). Hail to the Thief נחשב לאלבום המגוון ביותר של הלהקה ובשירי האלבום יש ביטוי לצלילים השונים שאפיינו אותה לאורך השנים.
מירנדה ריי מיו
קריירה
הקריירה הטלוויזיונית שלה החלה בשנת 2011 עם הופעת אורח בסדרה "חוק וסדר".
בשנת 2013 החלה להופיע בקומדיה הטלוויזיונית "המשחק". ב־2014 היא הצטרפה לאופרת הסבון "ימי חיינו" בתפקיד זואי בראוונינג, היא השתתפה ב-15 פרקים בין 2014 ל-2015.
ב־2015 הופיעה ריי מיו במספר סדרות טלוויזיה: היא הצטרפה בתפקיד אורח לסדרה הפופולרית של ABC "שקרניות קטנות" בעונתה החמישית בתפקיד השפית טליה סנדובל, היא הופיעה בעונה השנייה של סדרת הפשע של HBO "בלש אמיתי", היא הייתה אמורה להופיע בסדרה "הרומן" בכיכובו של ג'ושוע ג'קסון, אך לבסוף הצטרפה לאופרת הסבון "דם ושמן" בתפקיד לייסי בריגס, שם שיחקה יחד עם דון ג'ונסון.
בשנת 2016 הצטרפה לסדרה "שיקגו FIRE" בעונתה הרביעית בתפקיד סטלה קיד, כבאית חדשה ומושא אהבתו של סברייד. בעונה העשירית הם מתחתנים. עונה 11 עלתה לשידור לאחרונה.
חיים אישיים
השחקנית בת ה-32 שומרת על פרטיות בחייה, אך ידוע שיצאה בעבר עם השחקן לוק ביינס שהזדהה לאחרונה כהומוסקסואל. היא חובבת ספורט ועוסקת בריצה, רכיבה על אופניים ויוגה. כמו כן היא חובבת מוזיקה, מנגנת על פסנתר, צ'לו ועוסקת בשירה כתחביב.
מומנט כוח
מומנט כוח (באנגלית אמריקנית: Torque באנגלית בריטית: Moment, Moment of force) הנקרא גם מומנט סיבוב או פשוט מומנט הוא מושג בפיזיקה ובמכניקה, מתחום ה במכניקה של גוף קשיח, המקביל לכוח בדינמיקה. המומנט הוא גודל וקטורי.
מבוא אינטואיטיבי
במקרים רבים הנתון המשמעותי הוא מכפלת הכח באורך הזרוע. אם לדוגמה נפעיל כח של 1 ניוטון על מפתח שוודי באורך 30 ס"מ ההשפעה על המפתח תהיה זהה למקרה בו היינו מפעילים כח של 3 ניוטון על מפתח באורך 10 ס"מ. דוגמה נוספת: אופן סיבובה של נדנדה ייקבע לפי מכפלת משקל הגוף במרחקו מציר הסיבוב של הנדנדה. אם נחזור לדוגמה של המפתח השוודי. כדי לדעת אם האום ייפתח, או לחלופין את מהירות הסיבוב של האום בפתיחתו, איננו צריכים לדעת את גודל הכח המופעל ולא את אורך המפתח. הנתון היחיד הדרוש לנו הוא המומנט - מכפלת הכח באורך הזרוע.
פורמליזם מתמטי
המומנט מוגדר פיזיקלית כמכפלת הכוח הפועל בזרוע הכוח, או ברישום מתמטי:
כאשר:
מכאן שגודלו הסקלרי של המומנט נתון בנוסחה: היחידות בהן נמדד המומנט, כמו שנובע מנוסחה זו, הן כוח כפול מרחק, יחידות ניוטון־מטר. אף על פי שהיחידות של מומנט שקולות ליחידות של אנרגיה, לא נהוג למדוד את המומנט ביחידות של אנרגיה (ג'ולים).
באופן המקביל לחוק השני של ניוטון, ניתן להגדיר את המומנט כשינוי לפי הזמן של התנע הזוויתי:
הגדרה זו שקולה להגדרה הקודמת שכן כאשר: בהוכחה נעזרנו בהגדרה של כוח כנגזרת בזמן של התנע הקווי, של התנע כמכפלת המהירות והמסה ובעובדה שמכפלה וקטורית של שני וקטורים תלויים ליניארית היא \vec{0}.
חוקי המומנט
לגבי המומנט יש שלושה חוקים הדומים לחוקי ניוטון:<BR> 1. לשם השגת שיווי משקל מכני נחוץ לא רק שסכום הכוחות הפועלים על הגוף יהיה 0, אלא גם שסכום המומנטים עליו יהיה 0, צריך להתקיים:
בדומה לחוק הראשון של ניוטון:
2. התאוצה הזוויתית של הגוף מתקבלת על פי הנוסחה: כאשר:
בדומה לחוק השני של ניוטון: 3. חוק הפעולה והתגובה: כאשר שני גופים מסתובבים סביב אותו ציר סיבוב, המומנט שגוף אחד מפעיל על השני גורם למומנט שווה בגודלו והפוך בסימנו שמפעיל הגוף השני על הראשון.<BR>
בדומה לחוק השלישי של ניוטון:
עבודה
העבודה שמבצע המומנט לאורך הזווית היא: בדומה לחוק המוכר מתנועה קווית ישרה:
מומנט והספק
הקשר בין ההספק, המומנט ומהירות הסיבוב נתון על ידי המכפלה: כאשר:
ביחידות SI, ההספק נמדד בוואט, המומנט בניוטון כפול מטר ומהירות הסיבוב ברדיאנים לשנייה.
ביחידות בריטיות (אימפריאל), כאשר ההספק נמדד בכוח סוס (1 כ"ס = 746 ואט), המומנט בליברה כפול פיט ומהירות הסיבוב בסיבובים לדקה.
כאשר ההספק נמדד בכוחות סוס, (1 כ"ס = 746 ואט), המומנט בליברה כפול אינץ' ומהירות הסיבוב בסיבובים לדקה.
כאשר ההספק נמדד בכוח סוס מטרי, (1 כ"ס = 736 ואט), המומנט בק"ג כוח כפול סנטימטר ומהירות הסיבוב בסיבובים לדקה.
אוסקר קרדוסו
אוסקר רנה קרדוסו מרין (בספרדית: Óscar René Cardozo Marín; נולד ב-20 במאי 1983) הוא כדורגלן פרגוואי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ליברטד. לזכותו 50 הופעות במדי בנבחרת פרגוואי.
קריירה
קרדוסו, יליד חואן אולוגיו אסטיגריביה שבפרגוואי, החל את הקריירה שלו ב-3 דה פבררו. לאחר שנה ב-2004 עבר לקלוב נסיונל שם שיחק 34 משחקי ליגה ובהם הבקיע 20 שערים. בשנת 2005 עבר לניואל'ס אולד בויס הארגנטינאית שם הבקיע 21 שערים ב-33 משחקים. לאחר שנתיים עבר לבנפיקה ליסבון. בשנת 2008 זכה בתואר אהוב הקהל יחד עם סימאו סברוסה. קרדוסו נחשב לאחד מגדול כדורגלני בנפיקה בכל הזמנים כאשר הוא במקום ה-3 ברשימת שיאן ההופעת של הקבוצה במסגרות אירופאיות, מקום 2 ברשימת מלכי השערים של הקבוצה במסגרות אירופאיות, מקום 9 בטבלת כובשי השערים בכל הזמנים, מקום 10 בטבלת כובשי השערים בכל הזמנים בליגה והוא היה מלך השערים של המועדון 6 עונות ברציפות. באוגוסט חתם בטרבזונספור.
מע"ש
מע"ש (ראשי תיבות של "מפעל עבודה שיקומי") הוא מסגרת יומית עבור בני אדם עם מוגבלות שכלית התפתחותית ברמה קלה או בינונית, המשלבת תעסוקה ברמה קלה והכשרה לתעסוקה.
בישראל קיימים מאות מרכזי מע"ש. מרכזי מע"ש קיימים בכל רשות מקומית, והם אחד השירותים שניתנים מטעם המחלקה לשירותים חברתיים, באמצעות עמותות מפעילות.
מטרת המע"ש היא להכשיר אנשים בוגרים (מעל גיל 21) עם מוגבלות שכלית התפתחותית לחיי עבודה, לאחריות ולעצמאות מרבית. עבור רוב המועסקים משמש המע"ש מקום עבודה קבוע למשך כל חייהם הבוגרים.
יום העבודה מתחיל ב-8:00 בבוקר ומסתיים בשעות אחר הצהריים, לרוב ב-15:00 או 16:00 - שעת הסיום משתנה בהתאם לאופי העבודה וליכולותיו של כל חניך. העבודה במקום מבוססת על עבודות פשוטות, המוזמנות מספקים וממפעלים שונים, כגון מיון, הרכבה ואריזה, כאשר לכל חניך מותאמת עבודה על פי יכולתו. במע"שים מסוימים ישנה הפעלה מלאה של קווי ייצור והתוצרת נמכרת בשוק החופשי.
הפעילות במסגרת המע"ש נעשית בהשגחה מלאה של מדריכים. במקום מועסק גם עובד סוציאלי המסייע לחניכים בשיחות, בפתרון בעיות, בקשר עם הוריהם ובתיווך עם מחלקות הרווחה או עם מרפאות, ועוד. בנוסף, מקבלים החניכים במקום באופן קבוע ארוחת צהריים חמה.
תשלומים: כל חניך במע"ש מקבל תשלום חודשי עבור עבודתו, בהתאם להספק שלו בעבודה (בדרך כלל מדובר בסכום שנע בין 250 - 50 ₪ לחודש). התשלום מועבר ישירות לחשבון הבנק של החניך או של האפוטרופוס שלו. מעבר לכך, ההורים משתתפים בתשלום עבור המרכז, בשיעור של 10% מסכום קצבת הנכות של החניך. השתתפות זו מסייעת במימון החזקת המדריכים, הליווי הצמוד, הארוחות ועוד.
בישראל, מרכזי מע"ש מופעלים על ידי עמותות ללא מטרת רווח. על מנת להתקבל למע"ש, יש לפנות למחלקה לשירותים חברתיים באזור המגורים של המבקש.
הליגה לשחרור לאומי
הליגה לשחרור לאומי בפלסטין (בערבית: عصبة التحرر الوطني في فلسطين) הייתה מפלגה קומוניסטית ערבית שפעלה בפלשתינה-א"י בתקופת המנדט הבריטי, בין השנים 1943–1948.
המתחים הלאומיים בתוך המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) בין היהודים לערבים הגיעו לידי פיצוץ בשנת 1943 וכתוצאה מכך המפלגה התפצלה, כאשר החברים הערבים פרשו והקימו את הליגה לשחרור לאומי בעוד החברים היהודים נותרו בפק"פ. בין מייסדי הליגה נמנו אמיל תומא, תופיק טובי, אמיל חביבי, פואד נסאר, חנא נאקרה ובולוס פרח.
כשם שהפק"פ התקרב לציונות כך גם הליגה התקרבה ללאומנות הערבית. האסיפות של הליגה קושטו בדגלים ערביים, ודובריה דרשו את הפסקת העלייה ומכירת קרקע ליהודים. נציגים של הליגה צורפו לחזית הערבית בחיפה ולחזית ביפו. עם זאת, הליגה תמכה בשיתוף פעולה עם יהודים אנטי ציוניים והתנגדה מסיבות פרקטיות לחרם על תוצרת יהודית. אנשי הליגה קיימו קשרים עם אנשי המופתי אמין אל-חוסייני.
תחילה שללה הליגה את תוכנית החלוקה, אולם קראה למשא ומתן עם היהודים להקמת מדינה דו-לאומית פדרלית על בסיס דו"ח המיעוט של ועדת אונסקו"פ, כדי למנוע שפיכות דמים.
לאחר שברית המועצות הביעה תמיכה בתוכנית החלוקה שינתה הליגה את עמדתה ותמכה בתוכנית. בטרם המלחמה כבר נקטה עמדה נגד הוועד הערבי העליון וקראה לערבים להשלים עם היהודים ולא להילחם בהם, ובמהלך המלחמה שיתפו אנשיה פעולה עם ישראל במסירת מידע ואף התנדבו לבצע פעולות חתרנות וחבלה מעבר לקווים. בוועדות הלאומיות שהוקמו עם פרוץ מלחמת העצמאות לא שולבו חברי הליגה.
לאחר מלחמת העצמאות חברי הליגה שנשארו בישראל התאחדו עם חברי הפק"פ והקומוניסטים העבריים, והקימו את המפלגה הקומוניסטית הישראלית. חברי הליגה שנשארו ביהודה ושומרון ומזרח ירושלים הצטרפו למפלגה הקומוניסטית הירדנית. אנשי הליגה התנגדו ליזמה של המלך עבדאללה לסיפוח יהודה ושומרון לירדן, כמו רבים בעולם הערבי. פעולותיהם הראשונות לאחר מלחמת 1948 התבטאו בארגון הפגנות כנגד כוונת הסיפוח לירדן.
במהלך שנות החמישים התנועה הריצה מספר אישים כמועמדים בבחירות המקומיות ביהודה ושומרון, ובשיא כוחה בשנים 1957-1956, הצליחה אף להוביל למינוי של בעל בריתה עבד אל-קאדר אל-צלאח, כשר החקלאות בשלטון הירדני. עם זאת, בתגובה לאתגר שהציבו בפני הממשל הירדני, ביום 25.4.1957 הכריז חוסיין, מלך ירדן, על הוצאת כלל המפלגות הפוליטיות מחוץ לחוק, וביניהן המפלגה הקומוניסטית. בעקבות הצו הופסקה פעילותה הגלויה של המפלגה בשטחי יהודה ושומרון, עד לאחר מלחמת ששת הימים.
ליגת העל הצפון אירית
IFA פרמיירשיפ היא ליגת הכדורגל הבכירה בצפון אירלנד. אין לבלבל בינה לבין "ליגת הכדורגל של אירלנד" בה משחקות קבוצות הרפובליקה של אירלנד. ליגת הכדורגל של צפון אירלנד היא הליגה השנייה בגילה בעולם כולו והוקמה שבוע אחד לפני ליגת הכדורגל הסקוטית. הליגה העתיקה בעולם היא הליגה הראשונה של הפוטבול ליג (כיום הפרמייר ליג) שהוקמה שנה לפני ליגת הכדורגל של צפון אירלנד.
היסטוריה
הליגה הוקמה בשנת 1890 כליגה כלל-אירית לקבוצות מכל האי אירלנד, אירלנד וצפון אירלנד שכן אז אירלנד הייתה חלק מבריטניה אך בפועל רוב הקבוצות בליגה היו מצפון אירלנד. הליגה הפכה רשמית לליגת הכדורגל של צפון אירלנד בלבד בשנת 1921 לאחר עצמאותה של אירלנד וכן ההפרדה בהתאחדויות הכדורגל (הוקמה התאחדות הכדורגל של אירלנד) תחילה כמדינת אירלנד החופשית ומאוחר יותר כרפובליקה של אירלנד.
העונה הראשונה של הליגה נעצרה כתוצאה מלחץ התקשורת שכן שבע מתוך שמונה הקבוצות בליגה היו מהעיר בלפסט וכך הכדורגל האירי כולו נשלט בעיקרו בבלפסט. בשנת 1892 דרי אולימפיק הפכה לקבוצה השנייה בליגה שאינה מבלפסט אך היא נשרה לאחר עונה אחת. בשנת 1900 דרי סלטיק הצטרפה לליגה ושנה לאחר מכן הצטרפה הקבוצה הבאה מדרי, סנט קולומבוס קורט. סנט קולומבוס קורט החזיקה בליגה רק עונה אחת לפני שנשרה לליגה השנייה ובמקומה עלתה הקבוצה הראשונה מדבלין בליגה, בוהמיאנס בשנת 1903. קבוצה נוספת מדבלין העפילה לליגה הבכירה בעונת 1904, שלבורן. בעונת 1911 גלנאבון מהעיר לורגן העפילה לליגה הבכירה במקומה של בוהמיאנס שהחליטה לפרוש מהליגה האירית אך צורפה חזרה בעונת 1912. בעונת 1912 היו בליגה שלושה מועדונים מדבלין לאחר שטריטונוויל צורפה אך כמו "סנט קולומוס קורט" ו "דרי אולימפיק", החזיקה מעמד רק עונה אחת. דרי סלטיק נשרה מהליגה בעונת 1913 וכך, כאשר הליגה פוצלה בשנת 1921 גלנאבון הייתה הקבוצה היחידה בליגה מחוץ לבלפסט. במהלך שנות ה-20, עם הרחבת הליגה, הליגה חולקה יותר באופן שווה לפי אזורים גאוגרפיים בצפון אירלנד אך למרות זאת, רק בעונת 1952 קבוצה מחוץ לבלפסט (גלנאבון) הוכתרה כאלופת הליגה.
בשנת 2003 עברה השליטה על הליגה הבכירה של צפון אירלנד לידי התאחדות הכדורגל של צפון אירלנד, מספר הקבוצות הוגדל ל-16 כאשר בשתי הליגות הנמוכות יותר ישנן רק 12 קבוצות.
הקבוצות לעונת 2022/2023
12 הקבוצות הבאות מתחרות בליגת העל הצפון אירית בעונת 2022/2023:
שפות אנטוליות
השפות האנטוליות הן קבוצת שפות שנכחדו המשויכת למשפחת השפות ההודו־אירופיות, או לפי חלק מהסיווגים קרובה מאוד למשפחה זו.
היסטוריה
השפות האנטוליות דוברו באסיה הקטנה בעת העתיקה. השפה האנטולית המוכרת ביותר היא החתית. שפות נוספות המשתייכות למשפחה זו הן הלוּוִִית, השפה שכנראה הייתה בשימוש "כתב הירוגליפים חתיים", והפאלאית. כן מוכרות לחוקרים מספר כתובות וטקסטים קצרים בלידית וליקית, שתיהן שפות מאוחרות מהשפות שהוזכרו עד כה. שפות נוספות ששייכות כנראה לקבוצה הן קרית, מיסית, קפדוקית (שדוברה בחבל קפדוקיה), פיסידית (לשון פיסידיה) ופּפלאגונית.
בשנת 1906 חשפה משלחת גרמנית לאסיה הקטנה שרידים של התרבות החיתית. בבוגאזקוי נמצאה עיר הבירה של החתים. השלטון החתי באזור נמשך משנת 1900 לפנה"ס ועד לשנת 1200 לפנה"ס. בין השרידים נמצאו אלפי לוחות חרס, עליהם כתובות בכתב יתדות. לוחות אלו נוצרו ברובם בין 1700 לפנה"ס ל־1400 לפנה"ס. בשנים 1916–1917 פענח בדז'יך הרוזני עת הכתובות שעל לוחות החרס. הרוזני קבע כי שפה זו שייכת למשפחת השפות ההודו־אירופיות. המורפולוגיה של השפה החתית פשוטה יותר מזו של שפות הודו־ארופיות עתיקות אחרות.
לא ברור מתי בדיוק נכחדו השפות האנטוליות; על כל פנים, השפעה הלניסטית ניכרת חדרה לאזור אסיה הקטנה בימי אלכסנדר מוקדון, וההשערה המקובלת היא שעד תקופת הרומאים השפות האנטוליות כבר לא היו בשימוש.
מוטסה הראשון
מוקאביה מבוגנדה (1837-19 באוקטובר 1884, המוכר בשמו המלכותי מוטסה הראשון, היה הקבקה של ממלכת בוגנדה מאוקטובר 1856 עד מותו.
במהלך שלטונו ביקרו את מוטסה מסיונרים קתולים ואנגליקנים אך הוא התנגד להם, בעיקר בעקבות דרישתם לאסור על פוליגמיה בממלכתו. למוטסה עצמו היו נשים רבות והוא התעניין בדת האסלאם. לפי עדויות של נסיכים מוסלמיים מוטסה שקל להתאסלם אך לא היה מוכן לקבל את מנהג ברית המילה ועל כן לא התקבל כמוסלמי בקרב המוסלמים המאמינים.
בפברואר 1862 ביקרו את המלך מוטסה מגלי הארצות ג'ון הנינג ספיק וג'יימס אוגוסטוס גרנט במהלך חיפושם אחרי מקור הנילוס הלבן.
מוטסה היה ידוע באכזריותו. אלפי נתיניו הוצאו להורג במהלך שלטונו, בדרך כלל בעקבות עבירות קלות וחריגות מקוד ההתנהגות של חצר המלוכה. לאחר מותו ירש אותו בנו - מואנגה השני.
ניקה
נִיקֵה (יוונית: Νίκη, "ניצחון") היא אלת הניצחון במיתולוגיה היוונית, ובת לוויתם של זאוס, ראש האלים, ושל אתנה, אלת החכמה ותכסיסי המלחמה. היא יכולה לרוץ ולעוף במהירויות עצומות, אך זולת תכונה זו, היא לא מתייחדת ביכולות נוספות. ניקה היא בתם של פאלאס וסטיקס, ואחותם של קראטוס, ביה וזלוס. בקרב הרומאים היא נודעה כויקטוריה.
באמנות, ניקה תוארה כאישה מכונפת, העוטה לגופה גלימה מתנפנפת ומחזיקה בידיה מטה, בקבוקון או כד, ולעיתים אף כלי נגינה, דוגמת חליל או לירה. על פי רוב, היא יוצגה כדמות זעירה הניצבת על כף ידו של אל אחר, מציצה מבין בגדיו וגלימותיו או מעופפת ממעל לו, סמל לניצחון ולתקווה.
בתרבות פופולרית
נייקי, חברת ביגוד הספורט הידועה, שאלה את שמה משמה של האלה ניקה.
בסדרת הספרים גיבורי האולימפוס, של הסופר ריק ריירדן, הוטל על שבעת גיבורי הסדרה, ללכוד את ניקה. ייצוגה היווני נלחם בייצוגה הרומי, ובגלל שטבעה הוא לגרום להעצמת התחרותיות, המלחמה הפנימית הזו, יצאה מכלל שליטה. השבעה לכדו אותה על מנת שיוכלו להשכין שלום בין הגיבורים, בני האלים הרומאים לבין בני האלים היוונים.
Quakenet
צ'אט אינטרנטי
ל-QuakeNet יש לקוח צ'אט אינטרנטי המאפשר למשתמשים להתחבר לרשת ללא שימוש בלקוח IRC ייעודי. תוכנת הלקוח, הנקראת qwebirc נוצרה על ידי צוות הפיתוח של QuakeNet. היא מוטמעת לעיתים קרובות באתרים אחרים ומשמשת גם ברשתות IRC אחרות.
כפר אביב
כְּפַר אָבִיב הוא מושב הנמצא בצמוד למחלף אשדוד. כפר אביב הוא חלק מהמועצה האזורית גדרות.
כפר אביב נוסד בשנת 1951 ביוזמת הסוכנות היהודית - האגף למעמד הבינוני וחברת רסקו. מלכתחילה נועד כפר אביב לקלוט עולים ממצרים. שמו המקורי של כפר אביב היה "כפר היאור". השם כפר אביב ניתן בהתייחסות למצרים כפי שנכתב בתורה: "כי בחודש האביב יצאת ממצרים". בהמשך נקלטו בכפר משפחות ממזרח אירופה, ארצות אפריקה ואסיה ותושבים ותיקים אשר בחרו לגור בכפר אביב.
בכפר אביב 72 משקים חקלאיים ועוד כ-80 משקי בית של תושבים שאינם חקלאיים. שטחי החקלאות עומד על כ - 2600 דונם. הגידולים העיקריים: פרדס, מטעים נשירים, ירקות, רפת, לול וגם פרחים. רוב תושבי הכפר מוצאים את עיקר תעסוקתם ופרנסתם מחוץ לכפר.
אדולף אנגלר
היינריך גוסטב אדולף אנגלר (אנגלית: Heinrich Gustav Adolf Engler) (25 במרץ 1844, פרוסיה - 10 באוקטובר 1930, ברלין), מחשובי הבוטנאים בעולם, תרם רבות לסיסטמטיקה של הבוטניקה ושיטת מיון הצמחים שיצר עדיין מקובלת בכל העולם. היה חוקר חשוב של הגאוגרפיה של הצמחים ותרם רבות להבנת ההתפתחות ההיסטורית של התחום. בין השאר ערך כתבי עת וערכים אנציקלופדיים בתחומים אלה.
דוידה אסטורי
דֵּוידֵּה אסטוֹרי (באיטלקית: Davide Astori; 7 בינואר 1987 – 4 במרץ 2018) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת הבלם בקבוצת פיורנטינה ונבחרת איטליה.
קריירה
אסטורי נולד וגדל במחוז ברגמו שבאיטליה. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של קבוצת פונטיסולה והחל את קריירת הבוגרים שלו במילאן אבל לא שיחק בפועל במדיה והושאל לקבוצות אחרות. לאחר מכן צורף לסגל קבוצת קליארי, אך לאחר זמן מה הושאל לרומא ולפיורנטינה, שעמה גם האריך חוזה.
הוא רשם ארבע הופעות בנבחרת הנוער ולנבחרת הבוגרת קיבל זימון ראשון תחת המאמן צ'זרה פראנדלי באוגוסט 2010. הופעת הבכורה שלו בנבחרת הייתה במשחק ידידות מול נבחרת אוקראינה בכדורגל בקייב במרץ 2011. בגביע הקונפדרציות 2013 הוא כבש שער מול נבחרת אורוגוואי בכדורגל בקרב על המקום השלישי. הופעתו האחרונה במדי הנבחרת הייתה נגד נבחרת ישראל בכדורגל, באוקטובר 2017.
ממלכת פרוסיה
ממלכת פרוסיה (בגרמנית: Königreich Preußen) הייתה ממלכה גרמנית, שהתקיימה כמדינה עצמאית בשנים 1871–1701, והחל מאיחוד גרמניה המשיכה להתקיים כחלק הארי של הקיסרות הגרמנית, בשנים 1918–1871, כאשר מלכה מכהן גם כקיסר גרמניה. הממלכה נוצרה כתוצאה משדרוג מעמדה של ברנדנבורג-פרוסיה – שהיוותה איחוד בין דוכסות פרוסיה לנסיכות הבוחר מברנדנבורג.
פרידריך הראשון
בשנת 1688 מת פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ובנו פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג עלה לשלטון במקומו. על פי המקובל בבית הוהנצולרן מאז 1473 הייתה אמורה הירושה להתחלק שווה בשווה בין פרידריך ובין ארבעת אחיו למחצה, אולם לאחר דיונים משפטיים ארוכים, בהם השתתף בין היתר אברהרד פון דנקלמן, מורו הוותיק של פרידריך, הוחלט כי עד 1692 יישאר השלטון בברנדנבורג בידי פרידריך בלבד, כדי לשמור על שלמות הממלכה. בניגוד לאביו, שנהג לקבל את כל החלטות הממשלה בעצמו, מינה פרידריך ב-20 במאי 1688 את דנקלמן לראש ממשלה תחתיו.
ב-1 בנובמבר 1700 מת קרלוס השני, השליט ההבסבורגי האחרון של ספרד, ואירופה נגררה למלחמת ירושה על כתרו. פרידריך הפך לבן ברית חשוב לבית הבסבורג במאבק על הכתר מול לואי ה-14, מלך צרפת, וב-16 בנובמבר 1700, בתום דיונים חשאיים בארמון שונהאוזן, הסכים לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאפשר לפרידריך, הנסיך הבוחר הפרוטסטנטי להפוך את פרוסיה לממלכה בראשותו, כל עוד יוכתר על שטחים שמחוץ לקיסרות רומי הקדושה, שעליהם החוק הגרמני בעניין אינו חל. בנוסף התחייב פרידריך להעמיד לרשות לאופולד והצבא האוסטרי 8,000 חיילים פרוסים, לטובת מלחמת הירושה הספרדית, ושילם 2 מיליון דוקאטים ללאופולד, ו-600 אלף דוקאטים נוספים לכנסייה, שמתוכם קיבלו הישועים 20 אלף טאלרים.
לדרגתו, שמו ויוקרתו של נסיך נודעה בזמן האבסולוטיזם חשיבות פוליטית מכרעת. בנו של הנסיך הגדול, פרידריך השלישי מברנדנבורג, שהיה רודף כבוד, ייחס חשיבות גדולה לכך שדוכסות פרוסיה נמצאת מאז 1660 בריבונות מלאה. לפיכך פעל להפיכתה לממלכה ולהפיכתו-הוא למלך. לאחר קבלת אישורו של לאופולד יצא פרידריך בשיירה ארוכה מברלין לקניגסברג, בירת פרוסיה, ב-13 בדצמבר 1700. טקס ההכתרה נערך ב-18 בינואר 1701, ובמהלכו הניח פרידריך את הכתר על ראשו בעצמו, ולאחר מכן הכתיר את אשתו סופיה שרלוטה מהנובר. באותה הזדמנות ייסד את מסדר העיט השחור ומינה את עצמו ואת רעייתו לריבוני המסדר. האפיפיור מעולם לא הכיר בתואר המלכות של פרידריך, היות שפרוסיה הייתה לותרנית מאז 1525, ואביו של פרידריך תמך בפרוטסטנטים נגד האפיפיור בשלום וסטפליה. כדי להבהיר שמלכותו של פרידריך מוגבלת לתחומי פרוסיה ואינה מאיימת על שלטונו של לאופולד בתחומי הקיסרות הקדושה, בחר פרידריך בתואר "פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה" ולא בתואר "פרידריך הראשון, מלך פרוסיה".
ב-1702, לאחר מותו של ויליאם השלישי, מלך אנגליה, ירש פרידריך את השלטון גם במחוזות לינגן ומוארס. פרידריך, שהיה קלוויניסט, נבחר גם כנסיך נשאטל ב-1707, תואר שכן זכה להכרה בינלאומית במסגרת הסכם אוטרכט מ-1713. בשנת 1713 מת פרידריך הראשון, ובנו פרידריך וילהלם הראשון, מלך בפרוסיה עלה לשלטון במקומו.
פרידריך וילהלם הראשון
פרידריך וילהלם היה אדמיניסטרטור מוכשר ונמרץ, אשר חולל רפורמות מקיפות בתחומי השלטון השונים, ושכלל וייעל את הצבא הפרוסי לכדי כוח משמעותי העומד בשורה אחת עם צבאות המעצמות האירופיות. הוא ביטל את שירות החובה והחליפו במס שהוטל על שכבות הביניים, הקים בתי ספר יסודיים ועודד התיישבות במזרח פרוסיה, אזור ששמם לאחר מגפה ב-1709. על אף ההשקעה הגדולה בפיתוח הצבא, 80 אחוזים מהתקציב הוקצבו למטרה זו, לא היה פרידריך וילהלם מן הששים אלי קרב. פרוסיה בהנהגתו השתתפה רק במלחמה אחת, מלחמת הצפון הגדולה, וגם זאת באופן מינורי. בין יוזמותיו בענייני צבא מצויה הקמת יחידת עילית שכונתה ענקי פוטסדאם, רגימנט שכל חייליו התנשאו לגובה 1.85 מטרים לפחות. המלך, שגובהו היה כמטר וחצי, השקיע רבות ביחידת הענקים שלו. אנשים גבוהי קומה גויסו לרגימנט מכל רחבי אירופה, וקיבלו שכר גבוה במיוחד. לעיתים היה פוקד על אנשי הרגימנט לצעוד לפניו בסך להנאתו ולהפגת דיכאונותיו, ואף הורה להם לצעוד בחדר המיטות שלו.
מסירותו לענייני הצבא, תוך זלזול בצרכי החיים האזרחיים ומנעמיהם, התבטאה גם בהפיכת הגן המלכותי לוסטגארטן למגרש מצעדים צבאי. גם ברמה האישית הוא נחשב לאדם גס וצר-אופקים, הוא לא גילה עניין במנעמי השלטון וזלזל באמנויות ובמדעים, למעט מדעי הצבא. התנהגות זו הביאה לכינויו "המלך החייל".
פרידריך וילהלם גם פרסם תקנות דקדקניות ומחמירות לפקידי השלטון, שהתפרסו על 35 פרקים ו-297 סעיפים. כך למשל נקבע כי פקיד ציבור שייעדר מישיבת ועדה, ייקנס בסכום השווה לשישה חודשי עבודה, ואם יחזור על העברה יסולק מן השירות. את חתירתו הנמרצת לקיצוץ בהוצאות הציבוריות החיל המלך גם על עצמו: הוא לא התחמק מתשלום מסי הצריכה שקבע, והורה שלא יישארו נרות דולקים שלא לצורך בארמונו. בתום מלכותו נמצאה קופת הממלכה בעודף גדול.
בשנת 1740 מת פרידריך וילהלם בברלין, ובנו פרידריך השני, מלך פרוסיה עלה לשלטון במקומו.
פרידריך השני
מיד לאחר המלכתו החל לעסוק במרץ בענייניה של מדינתו, כאשר הוא מצליח למנוע מאופיו האידיאליסטי-פילוסופי להפריע במלאכת השלטון היומיומית. באותה התקופה כללה פרוסיה שטחים באזור גרמניה של היום בעיקר, והייתה למעשה בעלת ברית של בריטניה. מספר חודשים לאחר עלייתו לשלטון פתח המלך במלחמה מול אוסטריה, שנשלטה באותה עת בידי הארכי-דוכסית מריה תרזה. הוא כבש את שלזיה והצליח להשאיר את חבל הארץ בידיו במהלך המלחמות השלזיות ומלחמת הירושה האוסטרית. בתמורה נתן פרידריך השני למריה תרזה מערכת הגנתית מפני כוחותיהם של הממלכה הצרפתית, הספרדית והבווארית כאחד. שלזיה היא חבל ארץ עשיר במיוחד במשאבים. המלחמות אותן ניהל פרידריך הוכיחו את גאוניותו האסטרטגית והקנו לשמו את התואר "הגדול", תואר הולם למנהיג אשר הפך את ממלכתו למעצמה רבת חשיבות במפה הפוליטית של אירופה.
לאחר שוך המלחמות החל עידן של שלום בממלכה והמלך פרש לטירת סנסוסי (Sans souci; בצרפתית, שהייתה שפת החצר בתקופתו: "ללא דאגות") אותה תכנן לעצמו בפרברי העיר פוטסדם שבצפון המדינה. בטירה זו הרבה לעסוק בתחומים האהובים עליו דוגמת נגינה בחליל והלחנת יצירות לכלי זה. הוא ריכז סביבו אנשי רוח דוגמת וולטר והתרכז בשיפור הצבא הממלכתי וזאת הן על ידי הגדלת מספר החיילים מ-80,000 ל-195,000 והן על ידי חקר וחיבור מאמרים העוסקים בתורות לחימה וניהול כח צבאי.
בתחום האזרחי חיזק פרידריך השני את האקדמיה הפרוסית למדעים, ערך רפורמות מהותיות במערכת המשפט הפרוסית, הגביל את כוחה של הצנזורה הממלכתית, אסר על ביצוע עינויים בשעת חקירה ונהג בסובלנות דתית כלפי הנוצרים הקתולים במדינה.
עידן השלום תם לאחר 11 שנים של שקט כאשר שכנותיה של פרוסיה החלו מתאגדות כנגדה. פרידריך, אשר זיהה את העוינות הזו, מיהר לחתום על הסכם וסטמינסטר, הסכם הגנה הדדי עם בריטניה. בשנת 1756 החלה מתגבשת חזית מאוחדת הכוללת את אוסטריה, רוסיה, צרפת, שוודיה וסקסוניה, אשר שאיפתן הייתה לצמצם את שטח הממלכה הפרוסית לתחומי מדינת ברנדנבורג הזעירה. בסתיו של שנה זו יצא פרידריך למלחמת שבע השנים באומרו כי "אין זה חשוב שיקראו לי תוקפן, היות שממילא כבר התאחדה כל אירופה נגדי". המלחמה נפתחה במפלות פרוסיות רבות, הבירה ברלין נפלה בידי האוסטרים, ובמהלך המלחמה ננטש פרידריך על ידי האנגלים (במהלך אחד הקרבות אף כמעט נהרג מכדור רוסי שנבלם על ידי קופסת טבק מוזהבת בכיס בגדו העליון). אולם לאחר שבע שנות לחימה יצא פרידריך כאשר ידו על העליונה. המלחמה הממושכת שבאה לאחר שנות שלום רבות שינתה את אופיו של המנהיג הפרוסי. הוא נהיה מתבודד וקמצן, וכמעט שלא נראה בפומבי, אך הדבר לא גרע מהערצתו בידי ההמון הפרוסי.
לאחר 1763 עסק פרידריך בשיקום ממלכתו הפגועה. בשטחים אשר קיבלה פרוסיה לאחר חלוקת פולין הראשונה בשנת 1772 יושבו תושבים גרמנים, ביצות רבות יובשו ושטחיהן הוסבו לשטחי חקלאות פוריים בהם גודלו גידולי שדה שונים. קבלת השטחים לידיו איפשרה לפרידריך להסב את תוארו מ"מלך בפרוסיה" ל"מלך פרוסיה", וזאת מכיוון שכעת הייתה הממלכה כולה בבעלותו (ראו הסבר גם בערך פרוסיה). המלך עודד הקמת תעשייה זעירה המבוססת על ייצור משי, חרסינה, וסוכר וחתם על הסכמי סחר עם מדינות שונות, בהן גם ארצות הברית. הכלכלה הפרוסית נשלטה על ידי המלך, אשר הנהיג מונופול על ענפים מסוימים דוגמת קפה ועגבניות כדי להאדיר את ההכנסות מהם.
נוסף על השיפור הכלכלי הנהיג המלך רפורמות נוספות במערכת המשפט וכן הקים מערכת המאפשרת חינוך חובה במדינה.
לאחר שהשיב לממלכתו את עוצמתה הכלכלית שהתערערה בעת המלחמה, נפטר פרידריך השני בשנת 1786, ואת מקומו כמלך פרוסיה ירש אחיינו פרידריך וילהלם השני.
פרידריך וילהלם השני
פרידריך וילהלם התגלה במהרה כקפדן הרבה פחות מדודו. הוא עודד השקעות קטנות וסוחרים פרטיים באמצעות הפחתת דמי המכס, וביטול המונופול שהטיל דודו על מוצרים שונים כגון קפה טבק וסוכר, וסלילת דרכים נוחות. הוא גם עודד בתי ספר ואוניברסיטאות, והשלים את כתיבת ספר החוקים הפרוסי (Allgemeines Landrecht für die Preußischen Staaten), שבכתיבתו החל דודו. עם זאת, הוא הטיל מיסים חדשים שהכבידו בעיקר על האוכלוסייה הענייה, כגון מיסים על קמח, חיטה ומלח בישול.
פרידריך וילהלם גילה נטייה למיסטיקה כבר מגיל צעיר, הוא היה חבר במסדר צלב הוורד, אגודת סתרים אשר נוסדה על ידי כריסטיאן רוזנקרויץ במאה ה-15, והייתה מקושרת עם פרוטסטנטיות ולותרניות. פרידריך וילהלם היה נתון במידה רבה להשפעתו של יוהאן כריסטוף פון והלר (Johann Christoph von Woellner), שהיה אחד מראשי המסדר. והלר הפך עד מהרה לאיש סודו של המלך הצעיר, וכונה בידי אנשי התקופה "איש רמאות ומזימות". אולם השפעתו על המלך הייתה כה רבה, עד שפרידריך וילהלם מינה אותו ב-26 באוגוסט 1786 כ"היועץ החשאי למימון" (Geheimer Oberfinanzrath), מה שאפשר לווהלר לשלוט למעשה על חלק גדול מתקציבי המדינה. בהדרגה הוא הפך לשליט בפועל של הממלכה, וחלק גדול מהחלטותיו של המלך התקבלו למעשה על ידו. אנשי החצר שנאו את והלר התככן, והתנגדות זו מנעה בתחילה מפרידריך וילהלם למנות את והלר לתפקיד שהלה חשק בו, ראש המחלקה הדתית המלכותית. ביולי 1788 קיבל והלר סוף סוף את התפקיד, והחל לתכנן רפורמות לותרניות נגד ההשכלה בפרוסיה.
בלחצו של והלר, הוציא פרידריך וילהלם ב-9 ביולי 1788, צו מפורסם שאסר על לימוד של כל מה שלא כלול בכתבי הקודש הרשמיים. פרידריך וילהלם הדגיש את הצורך להגן על הנצרות מפני ההשכלה, והניח את מוסדות החינוך בפיקוח אנשי דת אורתודוקסיים. ב-18 בדצמבר 1788, פורסם חוק צנזורה חדש, שנועד כדי לאבטח את האורתודוקסיה של כל הספרים שפורסמו. חוק זה אילץ מספר עיתונים ומפרסמים גרמניים לפרסם אך ורק מחוץ לגבולות פרוסיה. לאישים כמו עמנואל קאנט נאסר לנאום בציבור.
גורלי בהרבה כלפי פרוסיה היה יחסו של פרידריך וילהלם לצבא ולמדיניות החוץ. שני המלכים הקודמים, פרידריך השני ופרידריך וילהלם הראשון, טיפחו מאוד את הצבא הפרוסי, שהיווה את מרכז המדינה. חלק מההיסטוריונים מגדירים את פרוסיה של אותה תקופה לא כמדינה שיש לה צבא, אלא כצבא שיש לו מדינה. עם זאת, על אף שהצבא העניק לפרוסיה יוקרה וניצחונות, פרידריך וילהלם השני לא מצא בו עניין. מה גם שהוא גילה שהתקציבים הרבים המושקעים בצבא וכן המלחמות הרבות שערך דודו מקשים מאוד על פרוסיה מבחינה כלכלית. פרידריך וילהלם וויתר על תואר הכבוד המלכותי "מצביא" (Kriegsherr), שהפך בפועל את המלך למפקד העליון של צבא פרוסיה, והעניק אותו לראש הוועדה העליונה לענייני מלחמה קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל. עם זאת בהוראתו של פרידריך וילהלם פלש הצבא הפרוסי להולנד. המצב בהולנד היה לא יציב, וקרובי משפחתו של פרידריך וילהלם ששלטו בהולנד קראו לו לעזרה. צבא פרוסי קטן הוצב בהולנד, ומאחר שהם לא קיבלו משכורות הם התפרנסו ממעשי ביזה וסחטנות. מאפיין נוסף במדיניות החוץ של פרידריך וילהלם היה נטישת המסורת האנטי-אוסטרית שהנהיגו קודמיו. פרידריך וילהלם אף תמך באוסטריה במהלך המלחמה המשותפת שלה ושל רוסיה נגד האימפריה העות'מאנית.
במקביל התעוררו באירופה שתי בעיות שדרשו את תשומת לבה של פרוסיה. הראשונה הייתה התפוררות האיחוד הפולני-ליטאי, התפוררות שגררה בסופו של דבר את חלוקת פולין. אירוע נוסף היה הדחתו של לואי השישה עשר, מלך צרפת והמהפכה הצרפתית. באוגוסט 1791, נועד פרידריך וילהלם עם הקיסר האוסטרי לאופולד השני בעיר פינליץ. עיקר הוועידה עסק בחלוקת פולין בין שתי המדינות, אולם דובר שם בין היתר על המהפכה הצרפתית. לבסוף יצאו השליטים בהכרזה שהמהפכה הצרפתית אכן מהווה סכנה למונרכיות באירופה, ואם מדינות אחרות תתערבנה בנעשה בצרפת, אף אוסטריה ופרוסיה תצטרפנה למאמץ המלחמתי.
בעקבות ועידת פינליץ, יקטרינה הגדולה, הצארינה של רוסיה, שלפני כן הייתה בעד המהפכה, שינתה דרסטית את תגובתה. היא התכחשה בפומבי להצהרותיה הליברליות והסתייגה לחלוטין מרעיונות המהפכה. מטרותיה בהצהרה זו היו כפולות, שכן היא שאפה גם לחסל את המהפכה הצרפתית, ובד בבד לגרור את אוסטריה ופרוסיה למלחמה במערב, מה שיאפשר לרוסיה להשתלט על יותר שטחים במסגרת חלוקת פולין. כמפקד הכוח הפרוסי שפלש לצרפת מינה פרידריך וילהלם את קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל שעוד הספיק לשרת תחת פרידריך הגדול. הצבא הפרוסי נחל אומנם ניצחונות בתחילה, אולם בעקבות התבוסה בקרב ואלמי ב-20 בספטמבר 1792, נאלץ להסיג את כוחותיו. בהמשך בעקבות מרידה בפולין, שיכלה להעניק תירוץ להשתלטות על שטחים חדשים בארץ זו, איבדו הפרוסים עניין בצרפת והפנו את צבאם אל פולין. פרידריך וילהלם חתם על הסכם נפרד עם צרפת שכונה "הסכם בזל", שנתפס בידי שאר המעצמות כבגידה. תחת שלטונו של פרידריך וילהלם השני הגיעה פרוסיה לשיא התפשטותה. אם כי התפשטות זו גם הקשתה עליה, שכן חלק גדול מהשטחים החדשים היו מיושבים במעט מאוד גרמנים אתנים.
פרידריך וילהלם מת בשנת 1797, ובנו פרידריך וילהלם השלישי עלה לשלטון במקומו.
פרידריך וילהלם השלישי
לאחר עלותו לשלטון ניסה פרידריך וילהלם לקצץ את הוצאות בית המלוכה, פיטר את שריו של אביו וניסה להנהיג רפורמות במדינתו.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות פרוסיה לא הצטרפה לקואליציה השלישית, אך הלחץ של רעייתו ודיפלומטים זרים דחפו את פרידריך למלחמה באוקטובר 1806. פרידריך כרת ברית עם רוסיה ומדינות נוספות המכונה הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית. ב-14 באוקטובר 1806 הובסו כוחותיו של פרידריך בקרב ינה וקרב אאורשטדט וצבאו רוסק לחלוטין. פרידריך ומשפחת המלוכה גלו לממל שבפרוסיה המזרחית, ברחמיו של אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה.
גם אלכסנדר סבל מתבוסות מידי נפוליאון, ובחוזה טילזיט ב-1807, הוכרז שלום בין שתי המדינות. בהסכם שלום בין פרוסיה לצרפת, איבדה פרוסיה את כל הטריטוריות שקיבלה מחלוקת פולין, את כל הטריטוריות ממערב לאלבה וכן נאלצה לשלם כסף רב ולתת לצרפת שליטה בנקודות מפתח בממלכה. כתוצאה מהסכם שלום קשוח זה, פרוסיה איבדה יותר מ-60% משטחיה. לאור התבוסה המוחצת, גובש בהוראתו של פרידריך וילהלם צוות חשיבה לרפורמה בצבא הפרוסי בראשותו של גרהרד פון שרנהורסט ובהשתתפותם של אוגוסט ניידהרדט פון גנייזנאו וקארל פון קלאוזביץ. הרפורמות שהציעו סייעו למודרניזציה של הצבא ולשיקומו המהיר.
לאחר תבוסותיו של נפוליאון ברוסיה ב-1812, פנה פרידריך וילהלם כנגד צרפת. וחתם על ברית עם רוסיה בקליטש, אף על פי ששהה באותה עת בברלין המוחזקת בידי צרפת. הכוחות הפרוסיים נחלו הצלחות נגד הגרנד ארמה של נפוליון ב-1813 וב-1814. פרידריך עצמו נסע אל צבאם העיקרי של הנסיך שוורצנבורג, אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה ופרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
פרידריך וילהלם הרביעי
בשנת 1842 השתתף פרידריך וילהלם בכינוס חשוב שהחליט על בניית הקתדרלה של קלן, שהייתה סמל חשוב לאחדותה של גרמניה, ואף היה בין מניחי אבן הפינה. פרידריך וילהלם היה פטרון של האמנויות, והביא לבנייה של כמה מבני כנסייה בסגנון הנצרות המוקדמת בפארק סנסוסי בפוטסדם, שחיקו כנסיות דומות ברומא (למשל כנסיית סן קלמנטה ומגדל הפעמונים של כנסיית סנטה מריה בעיר). מדרום לעיר קובלנץ בנה את ארמון שטולצנפלס בסגנון נורמאני, ובאחוזת משפחתו בהוהנצולרן בנה טירה בסגנון נאו גותי.
ב-26 ביולי 1844 ניסה היינריך לודוויג צ'ך (Tschech), עובד מדינה לשעבר שלא התקבל בחזרה לשירות המדינה והרגיש נבגד בשל כך, להתנקש ביריות אקדח במלך פרידריך וילהלם ובאשתו בחצר הארמון בברלין, אך בני הזוג לא נפגעו.
בשנת 1847 כינס פרידריך וילהלם גוף שנקרא "בית הנבחרים המאוחד" (Vereinigter Landtag), אשר העלה את הדרישה לחוקה. המלך סירב לבקשה, כפי שטרח להבהיר בנאומו בפתיחתו של בית הנבחרים, שבו שלל מכל וכל, באופן תקיף ביותר, החלפה של הסדר הישן בשיטת ממשל חוקתית. כמו כן יצא חוצץ נגד זכותם של הנבחרים להתבטא ולהשמיע את דעתם, בהסבירו כי המלך מולך בפרוסיה לפי חוק אלוהי, ואינו יכול או רשאי למשול לפי דעת רוב כלשהו. בכך עורר עליו את חמתם של כל החוגים הפוליטיים, אף השמרניים ביותר. בית הנבחרים הזה התפזר עוד לפני מהפכת מרץ 1848 והחוקה שנתקבלה בעקבותיה.
מהפכת 1848
כאשר פרצה מהפכת מרץ 1848 (אביב העמים בגרמניה), הסכים פרידריך וילהלם לוויתורים מסוימים, לא מעט בהשפעת מקורבו פרידריך שטראוס. ב-18 במרץ ביטל את הצנזורה על העיתונות והבטיח לנסח חוקה כלל-גרמנית.
למחרת נסוג הצבא, וב-21 במרץ עבר המלך ברחובות העיר, לבוש בצעיף שחור-אדום-זהוב (צבעי הדגל המסורתי הכלל-גרמני) והודיע על הסכמתו לאחדותה ולחירותה של גרמניה. אלא שבסתר כתב לאחיו, הנסיך וילהלם: "היה עליי לענוד אתמול את צבעי הרייך, על מנת להציל את הכול. אם יצליח המהלך... אפשוט אותם שוב!". מכאן שפרידריך וילהלם התכוון להשיב למהפכה במהפכת-נגד, כאשר ישתנו יחסי הכוחות. מחקרים חדשים מצביעים על השיקול הקר שהפעיל פרידריך וילהלם, בהסכימו לוויתורים זמניים שאיפשרו לו לשמר את השלטון האבסולוטי בפרוסיה.
את האספה הלאומית הפרוסית (Preußische Nationalversammlung), אשר החליפה את בית הנבחרים המאוחד, הרחיק פרידריך וילהלם אל הספר ולבסוף פיזר אותה בנובמבר 1848.
ב-3 באפריל 1849 הביאה משלחת מטעם האספה הלאומית של פרנקפורט לפרידריך וילהלם את כתר קיסר גרמניה, אלא שהוא סירב לקבלו בטענה שזהו "כתר ביבים". הניסיון הזה נודע בשם "איחוד הרייך מלמטה". לאחר גל מהומות נוסף במאי 1849, אשר דוכא בידי כוחות צבאיים בפיקוד פרוסי, בא הקץ למהפכה הגרמנית של מרץ 1848.
מעט מאוחר יותר הציע מקורבו של המלך, הגנרל יוזף מריה פון רדוביץ, פתרון מדיני של "גרמניה קטנה" (ללא אוסטריה), אך עם קשר פוליטי הדוק יותר לאוסטריה, פתרון מהסוג שגם המלך יכול היה להסכים לו. אלא שהאוסטרים וכן יועצים שמרניים רבים של המלך דחו זאת מכל וכל, ובוועידת אולמיץ הרוסית-אוסטרית-פרוסית הוכשלה התוכנית סופית, ובמקומה הוקמה מחדש הקונפדרציה הגרמנית.
חוקת פרוסיה משנת 1850
פיזורה השקט של האספה הפרוסית הלאומית והחוקה הכפויה מלמעלה סימלו את סוף המהפכה בפרוסיה, אשר דוכאה בהצלחה. החוקה, שנכפתה על ידי השלטונות, הבטיחה לפחות שינויים מסוימים.
בשנת 1850 סופחו הדוכסויות הדרומיות הוהנצולרן-זיגמרינגן והוהנצולרן-הכינגן לפרוסיה כמחוזות חדשים.
לאחר מכן יצאו בני הזוג לנסיעה ארוכה ברחבי אירופה, ששיאה היה ביקור אצל האפיפיור. בשנת 1861 מת פרידריך וילהלם הרביעי לא בנים, ובמקומו עלה לשלטון אחיו וילהלם הראשון.
וילהלם הראשון
לא פעם היו חילוקי דעות בין המלך לפרלמנט הליברלי, אולם וילהלם היה מלך נייטרלי שהתערב בפוליטיקה פחות מאחיו. בשנת 1862 מינה וילהלם את אוטו פון ביסמרק לקנצלר פרוסיה. על פי החוקה הפרוסית הקנצלר נשא באחריות כלפי המלך, ולא לפרלמנט, וביסמרק התייחס אל מלכו כאל אדון פיאודלי.
ביסמרק, קנצלר פרוסיה, הצליח להביא לאיחוד גרמניה באמצעות מהלכים צבאיים, ומהלכים מדיניים שנלוו אליהם. בשנת 1864, בעקבות מחלוקת ארוכת שנים בנוגע לשאלת השתייכותן של הטריטוריות שלזוויג והולשטיין שהיו תחת שלטון דני, עמדה בפני ביסמרק הזדמנות להתערבות צבאית, בעקבות חילופי שלטון בממלכת דנמרק. בפברואר 1864 החליט ביסמרק לפתוח במלחמת שלזוויג השנייה נגד דנמרק בשיתוף פעולה של פרוסיה עם אוסטריה. במלחמה זו, נכבשו ונלקחו אזורים אלה מידי דנמרק. הסכם שלום נחתם בווינה ב-30 באוקטובר 1864.
לאחר שנתים, בשנת 1866 התקיימה מלחמת אוסטריה–פרוסיה, שבה ניצחה פרוסיה. העילה למלחמה הייתה סכסוך בין אוסטריה לפרוסיה על אופן השליטה במחוזות שנכבשו שנתיים קודם מדנמרק. מדינות האזור שהיו חברות בקונפדרציה הגרמנית הצטרפו למלחמה, מיעוטן תמכו באוסטריה ורובן בפרוסיה, המדינה החזקה והמשפיעה באזור, שניצחה במלחמה. תוצאת ניצחונה של פרוסיה הייתה יצירת הקונפדרציה הצפון-גרמנית, על ידי פרוסיה ומדינות האזור השונות. בסוף המלחמה סיפחה פרוסיה את שטחי שלזוויג והולשטיין במלואם, וכן את ממלכת הנובר ומדינות גרמניות אחרות שנמצאו קודם תחת שלטון אוסטריה או בהשפעתו.
תוצאות המלחמה והקמת הקונפדרציה, שימשו אבן יסוד לכינונה של החוקה הגרמנית באותה השנה. חוקה זו העניקה לקנצלר החדש אוטו פון ביסמרק סמכויות רבות שכן היא הפכה אותו ל"אחראי" אך לא חייבה אותו לתת דין וחשבון בפני הבונדסטאג והעבירה לידיו את הסמכויות על התקציב הצבאי (לאחר המשבר החוקתי אליו נקלע וילהלם הראשון בשנת 1862).
בשנים הבאות גברה המתיחות בין פרוסיה לבין צרפת, שהייתה מעוניינת בפיצוי על כך שנעתרה לבקשת פרוסיה ולא התערבה לטובת בעלת בריתה אוסטריה במלחמת אוסטריה–פרוסיה. למתיחות נילווה גם סכסוך בנוגע לירושת הכתר הספרדי. ביולי 1870 פתחה צרפת במלחמת צרפת–פרוסיה. מדינות דרום גרמניה, שראו את צרפת כמדינה התוקפנית ויוזמת המלחמה, הצטרפו אל פרוסיה במלחמתה. בקרב סדאן ניצחה פרוסיה את צרפת בניצחון מוחץ, שבעקבותיו נשבו 100,000 חיילים ואף נפוליאון השלישי עצמו. בעקבות הניצחון בקרב ובמלחמה, נפל שלטון נפוליאון השלישי בצרפת; מדינות הקונפדרציה הצפון-גרמנית ומדינות דרום גרמניה, הצטרפו אל פרוסיה על-מנת להקים לראשונה את מדינת הלאום הגרמנית. בעקבות התבוסה נאלצה צרפת למסור לידי גרמניה את החבלים אלזס ולורן שבמזרח צרפת ושילמה לה פיצויי מלחמה.
האימפריה הגרמנית
הקונפדרציה הגרמנית נהפכה עתה לקיסרות גרמנית. גרמניה הפכה למדינה פדרלית שנשלטה על ידי אצילים מקומיים תחת שלטונו של הקיסר, ווילהלם נהפך לראש מדינה. כך היו מלכים בבוואריה, סקסוניה ווירטמברג, היו דוכסים מקומיים בבאדן ובהסן והיו גם סנאטים של כגון המבורג ליבק וברמן.
האימפריה הגרמנית צמחה תחת הנהגתו של ביסמרק עד למותו של הקייזר וילהלם באחד במרץ 1888. בשנה זו, המכונה "שנת שלושת הקיסרים" (Dreikaiserjahr בגרמנית), מת גם בנו של הקייזר, פרידריך השלישי, 99 ימים בלבד לאחר שהוכתר כקיסר.
במקומו של פרידריך הוכתר בנו הבכור, הקיסר וילהלם השני, אשר פיטר את ביסמרק ממשרת הקנצלר במרץ 1890. וילהלם מינה לקנצלר את ברנהרד פון בילוב, אולם לאחר התנצלותו של פון בילוב ברייכסטאג באופן פומבי, בעקבות "פרשת הדיילי טלגרף", בה העניק וילהלם ריאיון לעיתון הבריטי, שהביא לזעזוע בשל התבטאויות יוצאות דופן וכנות בדבר הרצון לעוצמתה הצבאית של גרמניה, פוטר אף הוא, ובמקומו מונה תאובלד פון בתמן-הולווג.
בגרמניה עצמה הלכה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והתעצמה, עד שהייתה לגדולה בעולם: בבחירות לרייכסטאג שנערכו בינואר 1912 גרפה כשליש מהמושבים. עם זאת, הממשלות הגרמניות באותה תקופה נותרו שמרניות, ונשענו על תמיכתם של הליברלים והקתולים, אף שלקייזר נודעה השפעה רבה על החלטותיהן.
מאזן הכוחות המעורער באירופה קרס לחלוטין עם החלטתה של אוסטריה, בת בריתה הקרובה של גרמניה מאז 1879, להכריז מלחמה על סרביה (יולי 1914) לאחר ההתנקשות ביורש העצר האוסטרי, הארכידוכס פרנץ פרדיננד, במהלך ביקורו בסרייבו. גרמניה תמכה בצעדיה של אוסטריה ואף העניקה לה "צ'ק פתוח" לפעול כפי שהיא רואה לנכון בסרביה. סרביה זכתה לתמיכתה של רוסיה, שכאמור הייתה בת בריתה של צרפת. לאחר שהחליטה ממשלת הצאר לבצע גיוס כללי של צבא רוסיה (במטרה לתקוף את אוסטריה ובת בריתה, גרמניה), הכריזה גרמניה מלחמה על רוסיה וצרפת, בבחינת "מלחמת מנע". יש לזכור, כי החשש מפני כיתור צרפתי-רוסי של האימפריה, שיביא למלחמה בשתי חזיתות, היה המרכיב הראשי בחרדת הביטחון הגרמנית כבר בעשורים הראשונים לקיומה.
אירועים אלה הביאו לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. חרף הצלחות ראשוניות, גרמניה ובנות בריתה הקיזו דמן בקיפאון הצבאי של המלחמה, ובסופו של דבר נוצחו על ידי אויב, שזכה לתגבורת מרשימה בשנת 1917 עם התערבותה של ארצות הברית לטובתו. הקייזר וילהלם השני גורש מהמדינה בנובמבר 1918 על ידי יסודות סוציאליסטים וקומוניסטים גרמניים, אשר ניסו אף הם (ינואר 1919) לתפוס את השלטון במדינה, ללא הועיל.
ביוני 1919 נחתם הסכם ורסאי, והמלחמה הסתיימה באופן רשמי. ההסכם נחתם באולם המראות בוורסאי, מקום ייסודו של "הרייך השני" כחמישים שנים קודם לכן. גרמניה איבדה שטחים רבים שהועברו לצרפת, לבלגיה ולאומה החדשה שהוקמה בעקבות המלחמה, פולין. כמו כן, מושבותיה באפריקה ובאוקיאניה נמסרו על ידי חבר הלאומים כשטחי מנדט למדינות המנצחות. בנוסף, גרמניה נדרשה ליטול אחריות לפרוץ המלחמה, וחויבה בשל כך לשלם פיצויי מלחמה גדולים לבעלות הברית. בנוסף, נאסר עליה להקים כוח צבאי בן יותר ממאה אלף חיילים, כמו גם להחזיק בצי ובאווירייה. הסכם ורסאי גרם להתמרמרות קשה בקרב הציבור הגרמני, שתפס את החוזה כתכתיב דרקוני ובלתי הוגן. האידאולוגיה הנאצית מבית מדרשו של אדולף היטלר השכילה לנצל תסכול זה מאוחר יותר, באופן שהביא לקריסתה של רפובליקת ויימאר.
מחוזות פרוסיה
בתחילה הייתה מורכבת ממלכת פרוסיה מדוכסות פרוסיה ומנסיכות הבוחר מברנדנבורג, שעליהם התווספו בשנת 1653 דוכסות פומרניה, ובשנת 1720 פומרניה השוודית. בשנת 1740 סיפח פרידריך הגדול את שלזיה, ובחלוקת פולין הראשונה קיבלה פרוסיה את פרוסיה המערבית. בין השנים 1792–1795 סיפחה פרוסיה מפולין את פרוסיה הדרומית, פרוסיה המזרחית החדשה ושלזיה החדשה, אך איבדה אותם בשנת 1807 לטובת דוכסות ורשה, ובקונגרס וינה בשנת 1815 קיבלה בחזרה רק את חלקה המערבי של פרוסיה הדרומית, שהפך לדוכסות הגדולה של פוזן.
בקונגרס וינה קיבלה פרוסיה שטחים נרחבים במערב גרמניה, ולפיכך אורגנה הממלכה בעשר פרובינציות:
בשנת 1822 אוחדו פרובינציית ייליך-קלווה-ברג והדוכסות הגדולה של הריין התחתון לפרובינציית ריינלנד, ובירתה קובלנץ, ובשנת 1829 אוחדו פרובינציות פרוסיה המזרחית ופרוסיה המערבית לפרובינציית פרוסיה, ובירתה קניגסברג, אך בשנת 1878 פוצלו הפרובינציות בחזרה. בשנת 1848 הפכה הדוכסות הגדולה של פוזן לפרובינציית פוזן, בעקבות מרידות ומהומות של הפולנים באזור. בשנת 1849 צורפו נסיכויות הוהנצולרן-זיגמרינגן והוהנצולרן-הכינגן לממלכת פרוסיה, ובמרץ 1850 אוחדו ליצירת פרובינציית הוהנצולרן, ובירתה זיגמרינגן.
בשנת 1866 הצטרפו ממלכת הנובר, נסיכות הבוחר מהסן, דוכסות נסאו והעיר החופשית פרנקפורט לאימפריה האוסטרית במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובסוף המלחמה סופחו לממלכת פרוסיה, וכן סופחו שטחי שלזוויג-הולשטיין, ובכך נוצרו 3 פרובינציות חדשות:
גביע האיגוד בכדורסל נשים
גביע האיגוד בכדורסל או גביע המדינה לליגות הנמוכות (שמו הרשמי: גביע איגוד הכדורסל) הוא טורניר כדורסל שנוסד בשנת 1975, שמשתתפות בו קבוצות הליגה הלאומית בכדורסל נשים, הליגה הארצית, ליגה א' בכדורסל נשים, משחקי הגביע משוחקים בשיטת "נוק אאוט", כאשר המנצחת עולה לשלב הבא, והמפסידה מודחת. חצאי הגמר והגמר נערכים בשיטת שני משחקים, כל אחת מהקבוצות מארחת משחק אחד, כאשר המנצחת בסיכום שני המשחקים עולה לשלב הבא. במשחק הגמר מתקימים שני משחקים בית וחוץ והזוכה היא המנצחת בסיכום שני המשחקים. בטורניר משתתפות 12 קבוצות מהליגה הלאומית, 8 מהליגה הארצית ו-2 מליגה א' (22 קבוצות), כאשר בשלב הראשון רק 8 הקבוצות שניצחו בפער הגדול ביותר מעפילות לשלב רבע הגמר.
אמצעי לחימה נגד טנקים
אמצעי לחימה נגד טנקים (בר"ת נ"ט) הם אמצעי לחימה שמטרתם לנטרל טנקים וכלי רכב משוריינים אחרים של האויב.
כניסת הטנק, ששילב מיגון, ניידות, וכוח אש, לשדה המערכה הציב אתגר בפני כוחות מגן הנדרשים לעצור את הטנקים. ההגנה מפני הטנקים דרשה שינוי בביצורים, פיתוח אמצעי ירי שונים לפגיעה בטנקים, במיוחד אמצעי ירי הניתנים לנשיאה על ידי חיילים רגליים והקמת יחידות שמטרתן פגיעה בטנקים.
תחמושת נגד טנקים
הפגיעה בטנק נעשית על ידי שימוש בכמות גדולה של חומר נפץ, בפגז מסיבי הפוגע בטנק במהירות גבוהה או במטען חלול.
מפלגת השמאל הדמוקרטי
מפלגת השמאל הדמוקרטי (בטורקית: Demokratik Sol Parti, DSP) היא מפלגה פוליטית בטורקיה, שמצעה חילוני, פטריוטי, דמוקרטי וסוציאליסטי.
היסטוריה
המפלגה נוסדה ב-14 בנובמבר 1985 על ידי אשתו של בולנט אג'וויט שכן האיסור שהוחל עליו מלעסוק בפוליטיקה עם ההפיכה הצבאית השלישית בטורקיה ב-1980 עמד עדיין בתוקפו. באספת המפלגה ב-1986 הודיע אג'וויט על תמיכתו בה ופעל למען קידומה, דבר שהביא להעמדתו לדין בגין הפרת האיסור. עם הסרת האיסור מאג'וויט ב-1987 הוא נטל את הנהגת המפלגה באופן רשמי, אך למרות זאת המפלגה השיגה רק 8.53% מקולות הבוחרים בבחירות שנערכו ב-1987 ועל כן לא עברה את אחוז החסימה. בבחירות שנערכו ב-1991 השיגה המפלגה 10.75% מסך קולות הבוחרים דבר שזיכה אותה בשבעה מושבים באספה הלאומית הגדולה של טורקיה. המפלגה זכתה לפופולריות רחבה בבחירות הבאות שנערכו ב-1995 וחלקה באספה הלאומית גדל פי 11 ל-76 נציגים.
ב-30 ביוני 1997 הצטרפה המפלגה לממשלת קואליציה בראשותו של ראש ממשלת טורקיה מסוט ילמז ממפלגת המולדת ובולנט אג'וויט היה לסגן ראש הממשלה עד 11 בינואר 1999. במועד זה מונה לראש ממשלה ממונה זמני עד לבחירות שנערכו ב-18 באפריל 1999. בבחירות אלה השיגה המפלגה 22.19% מסך הקולות, שתורגמו ל-136 מושבים באספה הלאומית, ואג'וויט עמד בראשות ממשלת קואליציה עם מפלגת התנועה הלאומית ומפלגת המולדת. עם זאת, הן הממשלה והן המפלגה החלו להתפורר בשנת 2001 ואג'וויט עצמו אושפז פעמיים בשל בריאות לקויה. בבחירות שנערכו בשנת 2002 נמחקה המפלגה מהמפה הפוליטית לאחר שהשיגה רק 6.23% מקולות הבוחרים. אג'וויט פרש בשנת 2004 מהנהגת המפלגה ונפטר ב-2006. בבחירות של שנת 2007 השיגה המפלגה רק 5.41% אך בשל הסכם עודפים עם מפלגת העם הרפובליקאית היה לה ייצוג של 13 חברים באספה הלאומית. המפלגה נחלשה עם הזמן ומאז הבחירות בשנת 2011 היא לא עברה את אחוז החסימה. היא איבדה את הזכות להיבחר בעת הבחירות הכלליות בטורקיה (2018).
אילן אטיאס
אילן אטיאס (נולד ב-1968) הוא קצין צה"ל בדימוס, בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת כרמלי במלחמת לבנון השנייה.
קורות חייו
אטיאס גדל בלוד ולמד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1986 בחר לשרת בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, ולאחר מכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר קורס הקצינים שימש כמפקד מחלקה בגדוד 13 (גדעון). לאחר מכן שימש כמפקד פלוגה מסלול, ובהמשך מפקד פלוגה ותיקה. בתפקידו הבא פיקד על פלנ"ט גולני. בשנת 1992 פיקד על מבצע במהלכו הרג כוח מן הפלוגה באמצעות טיל טאו שני חיילים מצבא לבנון ושלושה אנשי חזבאללה. לאחר מכן שימש כסמג"ד בחטיבה. בתפקידו הבא מונה לקצין אג"ם חטיבתי תחת פיקוד המח"ט, ארז גרשטיין.
לאחר מכן הועלה לדרגת סא"ל ובאפריל 1998 מונה למפקד גדוד 51, והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. באותה שנה התרחש ירי דו צדדי תחת פיקודו, כאשר כוח מן הגדוד שביצע מארב ירה והרג את אחד מחיילי הכוח, בשל טעות בזיהוי, לאחר שהכוח התפצל. בעקבות זאת קבע הרמטכ"ל, שאול מופז, בשנת 2000 כי אטיאס לא יקודם בדרגה למשך שלוש שנים ולא ישמש בתפקיד פיקודי-מבצעי. באוגוסט 1999 במהלך מבצע שבר ענן, נפצע אטיאס בהתקלות עם חוליית חזבאללה בקרבת המבצר הצלבני קלעת דובאי. בעקבות הפציעה הוא סיים את תפקידו כמפקד גדוד 51. לאחר ההחלמה, מונה למפקד בא"ח גולני, ובהמשך לסגן מפקד חטיבת גולני.
בשנת 2005 מונה למפקד חטיבת כרמלי, חטיבת חיל רגלים במילואים, ובמלחמת לבנון השנייה הוביל את החטיבה בלחימה בגזרות המרכזית והמערבית בדרום לבנון, ובקרב עייתא א-שעב. לאחר המלחמה שימש כנספח צה"ל בצרפת.
חוחוי (פרובינציה)
חוחוי (בספרדית: Jujuy) היא פרובינציה בצפון מערב ארגנטינה. גובלת במדינות בוליביה מצפון וצ'ילה ממערב, ובפרובינציית סלטה מדרום ומזרח. בירתה היא סן סלבדור דה חוחוי.
גאוגרפיה ואקלים
יש שלושה אזורים גאוגרפיים עיקריים בפרובינציית חוחוי: רמת האלטיפלאנו, שגובהה כ-3,500 מטרים, ובמקומות מסוימים מגיעה עד 5,000 מטרים. הנהר הגדול של חוחוי, העובר בתוך הקניון קבראדה דה אומוואקה, ומדרום הרכסים המגיעים עד אזור גראן צ'אקו.
ההבדלים הנרחבים בגובה ובאקלים יוצרים אזורים מדבריים כמו מכרות מלח וג'ונגלים סובטרופיים. למרות מגוון האזורים, האקלים בחוחוי צחיח וחצי מדברי והמשקעים נדירים, למעט עמק אל ראמאל של נהר סן פרנסיסקו. משרע הטמפרטורות רחב יותר באזורים הגבוהים.
כלכלה
הכלכלה בפרובינציית חוחוי לא מפותחת, אך מאוד מגוונת. הכלכלה בשנת 2006 הוערכה בכ-3 מיליארד דולר, או כ-5000 דולר לנפש, בממוצע 40 אחוז מתחת לממוצע הלאומי. למרות הפרופיל הכפרי, חוחוי אינה פרובינציה חקלאית באופן מיוחד. חקלאות מהווה 10 אחוז מהתוצרת, בעיקר קני סוכר, שבפרובינציית חוחוי מגדלים 30 אחוז מייצורם במדינה כולה. כמו כן, שאר הגידולים העיקריים הם טבק, הדרים ועגבניות. הייצור נחשב ליותר מרכזי בחוחוי מאשר בפרובינציות שכנות, ומהווה 15 אחוז מהכלכלה שלה. חוחוי היא הפרובינציה השנייה בארגנטינה בייצור ברזל, על ידי תנור רם. כמו כן, ישנן גם תעשיות נפט, עץ ומלח. בקר ועזים לחלב ולצמר הם פעילות קטנה יותר בחוחוי, כמו גם מלמה, ויקוניה מצויה וגואנקו.
תיירות
התיירות בחוחוי חשובה מאוד ומתפתחת כל הזמן. 80 אחוז מהתיירים בחוחוי הם ארגנטינאים, 12 אחוז משאר מדינות אמריקה הדרומית ושבעה אחוזים מאירופה. רוב התיירים מתחילים את הטיול בבירת הפרובינציה סן סלבדור דה חוחוי. נמל התעופה הבינלאומי גוברנדור הוראסיו גוסמאן מקשר את העיר עם בואנוס איירס, קורדובה ומספר יעדים בבוליביה.
בנפרד מהצורות והצבעים של ההרים, התיירים נמשכים גם לאוכלוסייה הילידית ולתרבות שלה. תרבויות של קצ'ואה ואיימרה מתקיימות בפרובינציית חוחוי, ועתיקות של האינקה נשתמרו שם היטב.
תיירים המגיעים לפרובינציית חוחוי מבקרים בעיקר בקבראדה דה אומוואקה, שבה נמצאת גבעת שבעת הצבעים. כמו כן, מבקרים בעיירות טילקארה, אומוואקה ועיירות רבות נוספות כמו לה קיאקה.
גמר גביע אופ"א 2005
גמר גביע אופ"א 2005 התקיים באצטדיון ז'וזה אלבלדה בליסבון, פורטוגל ב-18 במאי 2005, ובו נקבע כי הזוכה בטורניר גביע אופ"א לעונת היא צסק"א מוסקבה הרוסית, שניצחה במשחק את ספורטינג ליסבון הפורטוגלית בתוצאה 3–1. הייתה זו המהדורה ה-34 של המפעל.
שתי הקבוצות חיפשו זכייה ראשונה בתולדותיהן בגביע אופ"א, בהופעת הבכורה שלהן במעמד הגמר. צסק"א מוסקבה הייתה הקבוצה הרוסית הראשונה בתולדות המפעל שהעפילה לגמר, והראשונה לזכות בתואר אירופי כלשהו. לעומתה, ספורטינג ליסבון הייתה לקבוצה השנייה לארח את משחק הגמר בביתה (מאז המעבר למשחק גמר בודד ב-1998), והראשונה להפסיד אותו. היא הייתה לקבוצה הפורטוגלית השלישית במעמד הגמר, אחרי בנפיקה ליסבון ופורטו, שזכתה בתואר שנתיים לפניה.
צסק"א מוסקבה החלה את דרכה האירופית באותה העונה בליגת האלופות, בזכות זכייתה באליפות רוסיה לעונת 2003. לאחר שצלחה שני סיבובי מוקדמות, העפילה הקבוצה לשלב הבתים, בו סיימה שלישית כדי להגיע לשלבי הנוקאאוט של גביע אופ"א. ספורטינג סיימה את עונת במקום השלישי בליגת העל הפורטוגלית, נקודה בלבד מבנפיקה הסגנית שהעפילה למוקדמות ליגת האלופות, ובעקבות מיקומה בטבלה החלה את דרכה באותה העונה בגביע אופ"א.
במשחק עצמו הוליכה ספורטינג במחצית משער של רוג'ריו בדקה ה-29, אך במחצית השנייה השווה אלכסיי ברזוצקי את התוצאה בדקה ה-56. תשע דקות אחר כך השלימה צסק"א מהפך משער של יורי ז'ירקוב, ורבע שעה לסיום קבע ואגנר לאב את תוצאת הסיום, 3-1 לצסק"א.
צסק"א מוסקבה
צסק"א החלה את דרכה לזכייה בסיבוב המוקדמות השני של עונת 2004/2005 בליגת האלופות. היא פתחה את משחקיה במפגש חוץ מול נפטצ'י באקו האזרית, ובמשחק הראשון בבאקו נפרדו השתיים בשוויון 0-0. בגומלין הביתי, פרצה צסק"א את הסכר רק בדקה ה-68, עם שער של רולאן גוסב. ואגנר לאב הכפיל כעבור ארבע דקות, והעלה את צס"קא לסיבוב הבא.