cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ביר חסנה
מיקום
הצומת מחבר את הכביש המגיע מאל עריש שנמצאת כ-75 ק"מ מצפון וממשיך דרומה לכיוון א-נח'ל (כ-62 ק"מ דרומית לביר חסנה), עם הכביש המגיע מכיוון קוסיימה לכיוון ביר תמדה, ומשם מוביל לביר גפגפה ואסמאעיליה, או לכיוון העיר סואץ.
היסטוריה
כחלק מהמערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה, תקף בפברואר 1917 כוח של חיל המשלוח הבריטי יחידת משמר עות'מאנית שהוצבה בביר חסנה. הכוח העות'מאני נכנע, אך חייל בריטי נפגע מכדור ופונה בהיטס לאל עריש. ככל הידוע זהו הפינוי הרפואי האווירי הראשון בהיסטוריה של הצבא הבריטי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 שיפרו הבריטים את הדרכים המובילות לביר חסנה, והיא הפכה צומת ותחנת מנוחה לקווי אוטובוס בין מצרים, ארץ ישראל, ירדן ועיראק.
ב-31 בדצמבר 1948, במהלך מלחמת העצמאות, כוח של חטיבת הראל שנכנס לסיני במסגרת מבצע חורב, פשט על ביר חסנה ושבה 220 חיילים מצרים.
במהלך מלחמת סיני כבש את ביר חסנה גדוד 9 מחטיבת שריון 7 ב-31 באוקטובר 1956, ללא התנגדות. בתחילת ינואר 1957 נסוג צה"ל מהעיירה וכוח או"ם נכנס אליה.
במלחמת ששת הימים כבשה את ביר חסנה עוצבת עמוד האש בפיקוד אברהם יפה ביום השלישי למלחמה, 7 ביוני 1967.
אזור התרסקות טיסה 9268 של מטרוג'ט ב-31 באוקטובר 2015 נמצא מדרום לחסנה.
פאת השדה
עֲזִיבַת פְּאַת הֶשָּׂדֶה (מכונה גם– פֵּאָה) היא מצוות עשה מהתורה לבעל שדה חקלאי להניח את היבול הגדל בשולי השדה בעבור עניים, ולא לנכס לעצמו כלום מתבואה זו. פאת השדה היא אחת ממתנות עניים שחייבה התורה את בעלי השדות בארץ בלשון ברורה.
בסדרי המשנה מוקדשת מסכת שלמה העוסקת בדיני פאת השדה – מסכת פאה. עיקרי דיני הפאה נידונים בארבעת הפרקים הראשונים שבמסכת זו.
מקור המצווה
מצווה זו נזכרה בתורה ב' פעמים:
שיעור הפאה
בתורה לא מצוינת כמות ("שיעור") התבואה שיש להשאיר בסוף השדה, ולכן גם אדם שמשאיר כמות קטנה של תבואה מקיים את המצווה. במשנה נמנתה מצווה זו בכלל המצוות שאין להם שיעור:.
בשלושה מצבים ראוי להשאיר לפאה יותר מאחד חלקי שישים מהתבואה:
התלמוד מתיר לעשות את כל השדה לפאה - זאת בניגוד בניגוד לתרומה - שבה אין לעשות את כל ערימת התבואה תרומה.
מקום הנחת הפאה
מקום הנחת הפאה הוא בסוף השדה. מספר נימוקים לכך ניתנו בתלמוד:
זמן הנחת הפאה
הפאה צריכה להינתן בסוף הקציר או הקטיף, ויש לכך כמה טעמים:
דינים נוספים
אין להניח פאה המשותפת לשני שדות, אפילו אם בשניהם גודל אותו סוג גידול, היות שהמצווה היא שיתוף העניים בכל שדה בפאה מיוחדת. גם אם השדות צמודים אבל יש ביניהם נחל או שביל או דבר אחר שחוצץ כך שאינם נחרשים ונקצרים כאחד, הם נחשבים כשני שדות וצריך להניח פאה לכל שדה. אבל במטע של אילנות, שביל או נחל אינו מפריד את המטע לשני חלקים, כי הם נראים כאחד, ורק אם היה גדר בין שני החלקים צריך להשאיר פאה מכל חלק בפני עצמו.
למרות שהמצווה היא להפריש את הפאה בזמן שהתבואה מחוברת לקרקע, בדיעבד ניתן להפריש אף לאחר מכן, ובתלמוד נחלקו עד מתי יכול להפריש:
חל על עשיר איסור לשמור פאה עבור עני מסוים אלא עני הקודם לקחת זוכה בפאה. אין באפשרותו של עני הרוצה בכך לשמור לעצמו על ידי פריסת בגד על הפאה וסימון הפאה כפאה "שלו" ואם עשה כן מותר לעני אחר ליטול ממנו.
תות ענח' אמון
תּוּת עַנְחְ' אָמוֹן (1341 - 1323 לפנה"ס, המלך תות) היה פרעה מצרי אשר מלך על מצרים העתיקה בין השנים 1323-1332 לפנה"ס, והיה המלך ה-11 בשושלת ה-18. הוא מלך תקופה קצרה ומת בגיל תשע-עשרה בלבד, אך בעת המודרנית הפך לאחד מהידועים שבפרעונים: קברו הוא הקבר היחיד בעמק המלכים שהתגלה על שלל אוצרותיו במאה ה-20, אף על פי שנבזז בחלקו בידי שודדי קברים בסמוך לאטימתו.
חייו
תות ענח' אמון נקרא בתחילה תות ענח' אתן, שפירושו "דמותו החיה של אתון" (אתון הוא האל הבורא ואל שמש על-פי המיתולוגיה המצרית) או תות=מושלם, ענח'=חיים, אמון=האל המצרי אמון. משערים שתות ענח' אמון היה צעיר בניו של אחנתון, שביצע מהפכה דתית, שעיקרה היה מעבר לאמונה מונותאיסטית באל אתן. שמו הרביעי היה נב-חפ-רע שפירושו אדון ההתגלמויות הוא רע.
לאחר מות אחנתון, נכנע תות ענח' אמון ללחצים הכבדים של כוהני אמון, נטש את המהפכה הדתית ואימץ בחזרה את האל אמון ואת אלילי המשנה שלו, שסיפקו עבודה ומשרות למכביר לכוהנים. הוא נישא לאנכי-שנה-אמון, אחותו או אחותו למחצה, ושינה את שמו לתות ענח' אמון - רמז לחזרתה של הדת הקודמת והמסורות הקדומות, שבראשם האל אמון. בשנה השלישית למלכותו נטש הארמון את אל-עמארנה וחזר לנוא-אמון (תבאי).
מעט מאוד ידוע על חייו של תות ענח' אמון. הוא ירש את כס-המלוכה בגיל תשע ומלך עד מותו המסתורי בגיל 19. עוד ידוע כי גובהו היה 1.68 מטר (גבוה לתקופתו), וכי אחת מרגליו הייתה ארוכה בכסנטימטר מן השנייה וצורתה מעוותת (Clubfoot).
תאוריות שונות גרסו כי נרצח על ידי בכיר בחצר-המלכות שרצה לרשת אותו. ההשערות התבססו על "חבלה" בראשו, שעל פי צילומי רנטגן שנערכו לגופתו, נגרמה כנראה בזדון. החשודים היו חורמחב, שר הצבא של תות, ואיי - הווזיר המלכותי. תאוריות אלו נתגלו כשגויות בעקבות סריקות ממוחשבות של הגופה החנוטה שנערכו ב-2005. מהסריקות התברר שה"חבלה" אינה אלא שרף המצפה את פנים-הגולגולת, ובו השתמשו במצרים העתיקה לחניטת המתים.
מחקרים אחרונים שנערכו על המומיה של תות ענח' אמון העלו כי סבל ממספר מחלות, בהן מחלות כרוניות וניווניות של העצמות (עקמת, עקשת, פלטפוס ונקרוזיס של עצמות המסרק II ו-III בכף הרגל שמאל), מחלת המלריה, כתוצאה מהידבקות בטפיל Plasmodium falciparum ופציעה קשה בברך ימין שהזדהמה. מותו נבע משילוב של הזיהום ברגלו הימנית ומחלת המלריה. ב-2005 בוצעו שני שחזורים של פניו, על ידי שני צוותים, אמריקאי וצרפתי, על-פי סריקות ממחושבות של גופתו החנוטה. אף שכל דגם נעשה במקום אחר, ניכר דמיון רב בין שני הדגמים: שניהם מתארים נער שסנטרו חלש, שיניו העליונות בולטות ולראשו צורה ביצתית, שהייתה ככל הנראה תכונה תורשתית בשושלתו.
ב-2010 בוצעה בדיקת דנ"א לכמה מהמומיות השייכות לשושלת ה-18. בבדיקה התגלה כי המומיה בקבר KV55 (בסבירות גבוהה אחנאתן) ומומיה מקבר KV35 ("The young lady") הם הוריו של תות ענח' אמון. כמו כן, התגלה שהיו אח ואחות.
קברו
תות ענח' אמון לא היה ידוע לאגיפטולוגים, ונודע לראשונה בעקבות גילוי קברו ב"עמק המלכים" (קבר מס' KV62) בשנת 1922 על ידי הארכאולוג האנגלי הווארד קרטר. זהו הקבר המלכותי היחיד שהתגלה כמעט בשלמותו ולא נשדד לאורך השנים, למעט פעמיים בסמוך לאטימתו. אולם על אף הביזה, נמצאו בו כ-200 חפצי ערך ואוצרות רבים מזהב ואבני חן, מהשרידים המרשימים שהתגלו מתקופת מצרים העתיקה. כיום מוצגים מרבית אוצרות הקבר במוזיאון המצרי שבקהיר.
תכולת הקבר
מתחם הקבר כולל חדר מרכזי גדול, שני חדרים קטנים ותא קבורה. החדרים היו מלאים בחפצים של המלך שנועדו לשרת אותו לאחר המוות. החדרים הכילו ממצאים רבים, כגון: רהיטים מפוארים מגולפים ומשובצים אבני חן, כלי בהט, קערות מזהב ומכסף ועוד. על חלק מהתיבות נמצאו כתובות כגון: "הסנדלים של הוד מלכותו, חיים, בריאות וכוח", "המלתחה של הוד מלכותו בילדותו". הכניסה לתא הקבורה הייתה מהחדר הגדול. משני צידי השער הנעול שהוביל לתא הקבורה ניצבו שני פסלים זקופים מצופים זהב.
בתוך תא הקבורה נמצאו ארבע תיבות גדולות זו בתוך זו אשר מילאו את כל תא הקבורה עד אפס מקום. כל תיבה הכילה חפצים שונים. התיבה הרביעית הכילה ארבעה ארונות מתים. אחד הארונות היה עשוי מזהב טהור במשקל של טון, והכיל את המומיה של המלך מכוסה ב-143 תכשיטי זהב משובצים באבני חן. כמו כן נמצאו שתי מומיות עוברים בקופסה באחד מחדרי הקבר, כשהן חנוטות בתוך ארונות קבורה קטנים. בדיקות דנ"א ב-2010 הראו כי אחד העוברים, בת תשעה חודשים, היא בתו של המלך.
באוגוסט 2015 התגלו בקבר סימנים לשתי דלתות סתרים המובילות לחדר נוסף, ובמרץ 2016 התגלו בסריקות של המקום סימנים לחומרים מתכתיים ואורגניים, מה שמחזק את ההשערה שבמקום נמצא חדר קבורה נוסף.
סמולנד
סמולנד (Småland) הוא חבל ארץ בדרום שוודיה.
זהו חבל כפרי, עתיר-אגמים, ובו מרכז תעשיית הזכוכית השוודית. בשטחו הוא הגדול בחבלי יטאלנד ואחד הגדולים בשוודיה, וצפיפות האוכלוסייה בו היא פחות מרבע מזו של החבל השכן מדרום, סקונה. מלבד סקונה, החבלים שגובלים בסמולנד הם מדרום בלקיניה, ממערב הלנד ווסטרייטלנד ומצפון אסטרייטלנד. במזרח נמתח חוף הים הבלטי.
עקבות ההיסטוריה של סמולנד מגיעות עד לעידן האבן, שמחלקו המאוחר נמצאו שרידי תרבות במיוחד לאורך החוף. בתקופה הוויקינגית הופק ברזל באדמת החבל הלחה, ובראשית ימי הביניים נשלטה ממלכת שוודיה מטירה באגם וטרן. במהלך ימי הביניים הייתה קאלמאר הגדולה בערי שוודיה. המסחר הבלטי בברזל רוכז בה, ומסביבותיה יצא במאה ה-16 מרד-האיכרים מול מדיניות המיסוי והכנסייה של המלך גוסטב ואסה, שהתפתח למלחמת אזרחים נגד המלך. מאמצע המאה ה-19 נכנסה תעשיית העץ, ואז הזכוכית, במקומו של הברזל. מאז, ועד לאמצע המאה ה-20, כילו שרפות חלקים נרחבים מיישובי סמולנד.
היום הערים הגדולות בחבל הן:
מנהל אתחול
מנהל אתחול (Boot loader) היא תוכנה המופעלת כחלק מתהליך האתחול של מחשב וטוענת את מערכת ההפעלה. התוכנה שמורה במיקום מוגדר בזיכרון ההתקן והיא פשוטה וקטנה בהרבה ממערכת ההפעלה, ולכן ניתן לטעון אותה בקלות רבה יותר.
ישנם שני מנהלי אתחול הפועלים זה לאחר זה. מנהל האתחול הראשון צרוב כקושחה בזיכרון כדוגמת ROM, והוא פונה לזיכרון אחסון (כגון מחיצה בדיסק הקשיח, החסן נייד) בו קיים מנהל אתחול תוכנתי נוסף הממשיך את התהליך.
מנהלי אתחול בהתקנים שונים
במחשבים אישיים רגילים תוכנת ה־BIOS, או ה־UEFI, הצרובה בלוח האם של המחשב היא מנהל האתחול הראשון. מנהל האתחול השני נקרא לפעולה בדרך־כלל על ידי מנהל האתחול הראשון, והוא אחראי לטעינת מערכת ההפעלה שנבחרה בהגדרות הרצויות, ומעביר אליה את השליטה על המשך תהליך האתחול, הכולל את טעינת ליבת מערכת ההפעלה, מנהלי ההתקנים, ממשק המשתמש ועוד.
קיימים מנהלי אתחול המהווים חלק ממערכת הפעלה מסוימת ותומכים בהפעלתה בלבד כגון NTLDR, וכאלו התומכים בבחירת כמה מערכות הפעלה, כגון GRUB. למחשבי Mac של חברת Apple קיימת תוכנת עזר בשם Apple BootCamp, המאפשרת למנהל האתחול להפעיל את המחשב גם עם מערכת ההפעלה Microsoft Windows.
מנהל אתחול קיים בהתקנים אלקטרוניים דיגיטליים רבים נוספים, כגון טלפונים סלולריים, בצורה זו או אחרת. בטלפונים מבוססי אנדרואיד, למשל, קיים רכיב בשם Boot ROM המפעיל תוכנת מנהל אתחול הצרובה במחיצה בפני עצמה הקרויה Bootloader והיא מפעילה את מערכת ההפעלה, הצרובה במחיצה נוספת.
אבטחה
חולשת אבטחה בתהליך האתחול יכולה לאפשר טעינת מנהלי התקנים זדוניים, שליטה על מערכת ההפעלה וגישה למידע קנייני רגיש או מידע אישי, אף אם חלקים אחרים של מערכת ההפעלה מאובטחים.
בעבר אפשרויות האבטחה היו מצומצמות למדי וכללו שיטות שאינן מגנות במידה מספקת כנעילת הגדרות ה BIOS בעזרת סיסמה והגנה פיזית על מארז המחשב. כיום קיימות טכניקות מודרניות שונות לאבטחת תהליך האתחול הכוללות אבטחה של מנהל האתחול, כגון Secure boot המהווה חלק מתקן UEFI, בשילוב הצפנה תוכנתית ופיזית של אמצעי האחסון בעזרת תקנים כ TPM ו־OPAL.
מטעמי אבטחה, שמירה על פעולתו התקינה של ההתקן וסיבות מסחריות, יצרני התקנים רבים אינם מעוניינים שהמשתמשים יוכלו להחליף את קושחת המכשיר, כגון מערכת הפעלה בטלפונים סלולריים, ולכן נועלים את מחיצת מנהל האתחול לקריאה בלבד. לעיתים פתיחתו מתאפשרת על ידי תהליך רשמי הכולל הסרת אחריות היצרן, או על ידי פריצה. מלבד החלפת קושחה במכשירי סלולר, בהתקנים כגון מחשב אישי פריצת מנהל האתחול יכולה לאפשר מודיפיקציות שונות המוסיפות פונקציות למנהל האתחול. עם השנים ניכרת מגמה של נעילת מנהל האתחול ללא אפשרות פתיחה באמצעים כגון הצפנה.
התאוששות מכשל
ייתכן כשל במנהל האתחול, מסיבות כגון צריבת קושחה שנכשלה. שיטה להתאוששות מכשל כזה היא שכפול שני עותקים של זיכרון ROM המכיל את מנהל האתחול, ושימוש בתקין מביניהם במקרה כשל.
בעת כשל במחיצת מערכת ההפעלה, יכול מנהל האתחול לטעון מערכת אלטרנטיבית לשחזור המערכת ממחיצה אחרת, המכונה Recovery, המאפשרת את איתור התקלה, התקנת תיקוני תוכנה ופעולות נוספות. מחיצת שחזור קיימת בהתקני אנדרואיד, נוצרת בהתקנת Microsoft Windows החל מגרסה 8 ואילך, יצרני מחשבים רבים כוללים בה עותק מלא של מערכת ההפעלה בדיסק הקשיח של המחשב, ובמקרים רבים ניתן ליצור אותה ידנית אם אינה קיימת.
שיטה המכונה A/B (Seamless) System Updates מאפשרת שדרוג מערכת הפעלה באמצעות הורדתה מהאינטרנט – FOTA תוך כדי שימוש במכשיר, במכשירים תומכים, ללא הפרעה למשתמש. באמצעות שכפול מחיצת מערכת ההפעלה ניתן לייצר עותק מעודכן מאחורי הקלעים, תוך כדי שימוש במכשיר. בעת האתחול מנהל האתחול מוודא אם העותק החדש תקין ומאתחל ממנו, אם אינו תקין תטען המערכת הוותיקה, ובכשל כולל יפנה למחיצת השחזור.
כשל שאינו ניתן להתאוששות במנהל האתחול, כגון תקלה בצריבת קושחת לוח האם או מחיצת מנהל האתחול בטלפון סלולרי, עלול להביא את המכשיר למצב בריק מלא, שאינו הפיך באמצעות ציוד ביתי.
מנהלי אתחול
בין מנהלי האתחול אפשר למצוא את:
הערות שוליים
Booting
בן-ציון הראל
בן-ציון הראל (הירשוביץ) (3 ביוני 1892 - 19 בספטמבר 1972) היה רופא ישראלי וחבר הכנסת.
קורות חייו
הראל נולד בגולדינגן שבלטביה וסיים בה את לימודיו בחדר ובגימנסיה המקומית. לאחר מכן הוא למד כימיה באוניברסיטת ציריך ורפואה באוניברסיטת ברן. סיים את לימודי הרפואה בשנת 1916. במהלך לימודיו הוא החל בפעילות באגודות ציוניות בשווייץ ובשנת 1921 עלה לארץ ישראל ועסק עד 1934 ברפואה בעין חרוד. ביוני 1927 נבחר למועצה המדיצינית של קופת חולים. בפברואר 1928 מונה לוועדה לבחינת המאבק נגד התפשטות המלריה, מטעם ועד הבריאות.
הראל היה בין מקימי בית חולים העמק ועם פתיחת בית החולים באפריל 1930 שימש כמנהל בית החולים. הוא מונה גם לרופא הראשי של קופת חולים כללית בצפון הארץ ובשנת 1935 נבחר ליו"ר הסתדרות הרופאים בארץ ישראל. בדצמבר 1935 הוא נמנה בין מייסדי אסותא בתל אביב והיה למנהלה הראשון. בשנים 1940–1941 היה הממונה מטעם הוועד הלאומי ועיריית תל אביב על ענייני בריאות בשעת חירום. בשנים 1946–1948, לפני קום המדינה, היה מנהל ענייני הבריאות בוועד הלאומי. בשנת 1949 היה מייסד ומנהל בית חולים אלישע במרכז הכרמל בחיפה, במקביל לעבודתו כמנהל בית החולים אסותא. הראל המשיך להחזיק בתפקיד מנהל אסותא במקביל לכהונתו בכנסת וגם לאחר פרישתו מהכנסת. בשנת 1954 הוא דחה הצעה להתמודד על ראשות עיריית תל אביב.
במהלך הכנסת השנייה והכנסת השלישית כיהן הראל כחבר הכנסת מטעם הציונים הכלליים. בשנים 1962–1968 כיהן כיו"ר איגוד מנהלי בתי החולים בישראל. בקיץ 1962 הוא התמנה לחבר מועצת הבריאות.
הראל נקבר בתל אביב.
ניסטק
ניסטק (באנגלית: Nistec) היא חברה פרטית ישראלית לתכנון וייצור מוצרים אלקטרוניים. בעשור הראשון של המאה ה-21 הרחיבה ניסטק את פעילותה והקימה מפעלי ייצור נוספים בישראל. ניסטק היא בין מפעלי הייצור האלקטרוני הגדולים בישראל, עם כ-900 מועסקים בארבעה מפעלי ייצור: שניים בפתח תקווה, אחד במעלות ואחד בקצרין. ניסטק אחזקות בע"מ מחזיקה תחתיה כמה חברות בנות, ביניהן ניסטק בע"מ, ניסטק דיזיין בע"מ, ניסטק מרכז בע"מ, ניסטק צפון בע"מ, ניסטק גליל בע"מ, ניסטק גולן בע"מ, ניסטק נכסים בע"מ ואלטק בע"מ. אלטק (Eltek) היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסת הנאסד"ק בארצות הברית.
הזמר במסכה עונה 2 (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
הזמר במסכה עונה 2 (נקראת לעיתים גם הזמר במסכה II) היא העונה השנייה של תוכנית המציאות הישראלית "הזמר במסכה". העונה עלתה לשידור לראשונה בקשת 12 ב-16 באוקטובר 2021 והסתיימה ב-18 בדצמבר 2021. בעונה זכה במקום הראשון שי גבסו בתחפושת הגורילה, למקום השני הגיע עוז זהבי בתחפושת הספגטי ולמקום השלישי הגיעה רותם שפי בתחפושת השיבולת.
ניסטק
היסטוריה
ניסטק, הממוקמת בפתח תקווה, נוסדה ב-9 במאי 1985 (יח' באייר תשמ"ה, ל"ג בעומר) על ידי יצחק ניסן. בראשיתה עסקה החברה בייעוץ טכנולוגי לחברות הייטק, אך בהמשך החלה גם לספק שירותי תכנון, ייצור והרכבה של כרטיסים ומוצרים אלקטרוניים.
יצחק ניסן הוא מהנדס אלקטרוניקה, שהקים את מחלקת האוטומציה להרכבת רכיבים אלקטרונים על לוחות מודפסים באמצעות מכונות אוטומטיות בחברת טלרד. בשנת 1985 החליט ניסן לצאת לדרך עצמאית והקים את חברת ניסטק, שסיפקה בראשיתה שירותי ייעוץ טכנולוגי לחברות הייטק בתחום טכנולוגיית השמה משטחית (SMT), והיה מחלוצי ייבוא הידע על טכנולוגיית ייצור ה-SMT בישראל. בשנותיה הראשונות סיפקה ניסטק ייעוץ וסמינרים טכנולוגיים למהנדסי אלקטרוניקה בישראל. בין לקוחותיה הראשונים של ניסטק היו חברות ההייטק הראשונות בישראל, ביניהן אפרת (לימים קומברס), תדיראן, אי.סי.איי טלקום (ECI), טלרד, אורבוט (לימים אורבוטק) ועוד.
הזמר במסכה עונה 2 (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
חברי הפאנל והמנחה
המנחה עידו רוזנבלום, במאי התיאטרון ושופט המוזיקה צדי צרפתי, הקומיקאי והסטנדאפיסט שחר חסון, מגישת הרדיו והטלוויזיה אופירה אסייג וצמד הזמרים והיוצרים סטטיק ובן-אל תבורי הם המנחה והפאנליסטים של העונה השנייה של התוכנית.
ניסטק
היסטוריה
בחודש מאי 1995 ייסד יצחק ניסן את חברת סירקיטק בע"מ (לימים ניסטק דיזיין בע"מ), אשר סיפקה שירותי תכנון מעגלים (עריכה) של כרטיסים אלקטרוניים לחברות הייטק, בדגש על טכנולוגיית ה-SMT.
בשנת 1997 הוקם מפעל האלקטרוניקה הראשון של ניסטק בישראל, בפתח תקווה. שם החברה היה TKS ולימים שונה לניסטק מרכז בע"מ. מפעל זה סיפק שירותי ייצור אלקטרוני של דגמים ואבות טיפוס מהירים לחברות הייטק ישראליות. בין לקוחותיו הראשונים של מפעל הייצור היו: ECI, תדיראן, גיגהנט (לימים סרגון), אלאדין, משרד הביטחון ועוד. במהלך השנים הגיע מפעל זה להישגים טכנולוגיים, כגון הרכבת הרכיב האלקטרוני האקטיבי הקטן בעולם וכן הרכבת מעגל אלקטרוני דק במיוחד של 2 מיל בלבד.
הזמר במסכה עונה 2 (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
מתמודדים
שמונה עשר המתמודדים חולקו לשלוש קבוצות בנות שישה מתמודדים. שלב ניפוי זה פעל למשך שתי הדחות מכל קבוצה. לאחר שש ההדחות, כל קבוצה הופיעה בסבב הופעות נוסף בו מכל קבוצה הודח מתמודד. לאחר מכן, כעבור תשע הדחות, שלוש הקבוצות התאחדו והסיבוב העשירי הכיל את כל תשעת המתמודדים שנשארו בתחרות. לאחר ההדחה העשירית חולקו שמונת המתמודדים הנותרים לשתי רביעיות כאשר מכל רביעייה הודח מתמודד, למשך שתי הדחות מכל רביעייה. לאחר ההדחה ה-14, הקבוצות שוב התאחדו לשלב חצי הגמר, בגמר התמודדו שלושה מתמודדים וחשפו במהלכו (מקום שלישי) או בסופו (מקום שני וראשון) את זהותם. בפרק השמונה עשר לעונה, הצטרף הדביבון (איתי לוי) כאורח, עם סרטון רמזים וביצוע אחד. בסוף הביצוע נחשף, והצטרף לחברי הפאנל כחבר פאנל אורח.
ניסטק
היסטוריה
בחודש ינואר 2009 רכשה ניסטק מפעל אלקטרוניקה נוסף בקצרין שבגולן. מפעל זה היה בכינוס נכסים לאחר שפשט רגל כשנה קודם לכן. ניסטק גייסה עובדים חדשים תושבי האזור, רכשה ציוד ייצור חדש, הטמיעה טכנולוגיות ייצור וקלטה לקוחות חדשים למפעל.
בשנת 2013 הכריזה החברה כי היא מתכננת להקים את בית ניסטק במעלות על שטח של כ-8000 מ"ר ובהשקעה של כ-40 מיליון שקלים. ב-26 במאי 2016 (י"ח באייר תשס"ו), חנכה החברה את בית ניסטק צפון במעלות. המפעל מתמחה בהרכבה של מוצרים אלקטרוניים מורכבים במנות ייצור גדולות. במרץ 2021, במהלך משבר הקורונה, סיפק המפעל מאות מנשמים בייצור מהיר לבית החולים תל השומר. בשנת 2022 פתחה החברה קו ייעודי במפעל לייצור שעונים חכמים של קארדיאקסנס. נכון לחודש יוני 2023 מועסקים במפעל כ-270 עובדים תושבי מעלות-תרשיחא והכפרים באזור.
בנובמבר 2013 ביצעה ניסטק רכישה נוספת וקנתה את מפעל ייצור המעגלים הוותיק אלטק מפתח תקווה. המפעל, שהקימה אלביט מערכות בשנת 1973, בשותפות עם כור תעשיות, עוסק בפיתוח וייצור מעגלים מודפסים. ניסטק קנתה את המפעל מאיש העסקים יוסי מימן, אשר קנה אותו מחברת אלביט בשנת 1988. חברת אלטק היא חברה ציבורית אשר נסחרת בבורסת נאסד"ק בארצות הברית. היא מובילה עולמית בייצור מעגלים אלקטרוניים גמישים וגמישים-קשיחים. נכון ליוני 2023 מחזיקה ניסטק בכ-70% ממניות חברת אלטק.
ביוני 2023 השלימה קבוצת ניסטק את הקמת מפעל האלקטרוניקה החדש שלה בקצרין, בשטח של כ- 8000 מ"ר. הושקעו בו כ- 45 מיליון שקלים. החברה מתכננת להעסיק במפעל כ-250 עובדים תושבי הגולן והאזור עד שנת 2026. כך תהפוך ניסטק למעסיקה הגדולה בגולן. המבנה תוכנן כמפעל ירוק ברמת יעילות אנרגטית גבוהה: למעלה ממחצית מצריכת החשמל תגיע מאנרגיה מתחדשת. המקום צויד במערכות חיישנים לשיפור החיסכון באנרגיה לשמירה שוטפת של יעילות אנרגטית. המפעל צפוי להגיע לתפוקת ייצור מלאה בספטמבר 2023. נכון לחודש יוני 2023 מועסקים במפעל כ-150 עובדים תושבי קצרין והמושבים באזור.
ניסטק מעבירה כ-93% מפסולת מפעלה למחזור. כמו כן, במבנים בבעלות ניסטק מותקנות מערכות אנרגיה סולארית ירוקה, המספקות כ-50% מתפוקת החשמל במפעלים אלו.
בשנת 2023 החלה החברה לייצר את מודולי התקשורת לרחפנים של חברת Elsight במפעל ניסטק צפון במעלות.
מיזמים חברתיים-התנדבותיים
ניסטק פעלה בכמה מיזמים חינוכיים-התנדבותיים על מנת להקנות לילדים סקרנות טכנולוגית חווייתית. עד יוני 2023 אירחה החברה במפעליה בישראל כ-2000 ילדים בגילי 9–14. בסיורים במפעלי ניסטק לומדים הילדים על תהליך ייצור והרכבה של כרטיסים אלקטרוניים, מבקרים בקווי הייצור בחברה ומרכיבים מוצר אלקטרוני משל עצמם.
החברה מקיימת ימי עיון טכנולוגיים וסמינרים ייעודיים עם מרצים בעלי שם ללא תשלום, כדי לחזק את תעשיית ההייטק הישראלית ביחס למתחרותיה בעולם, ושמירת חשיבותה הרבה כקטר הכלכלה והתעסוקה במדינה.
Vampyr
Vampyr (בתרגום חופשי לעברית: ערפד) הוא משחק תפקידים שפותח על ידי חברת "Dontnod Entertainment" ומשווק ומופץ על ידי חברת "Focus Home Interactive" שיצא לשוק ב-5 ביוני 2018. עלילת המשחק מתרחשת במהלך מגפת השפעת הספרדית שהתרחשה בשנת 1918 ועוקבת אחר דמותו של ג'ונתן ריד, רופא שהפך לערפד, ובעודו מנסה להסתגל למצבו האלמותי החדש, הוא קרוע בין שבועת ההיפקרטס לה הוא נשבע לבין הצמא לדם. למרות שהשחקן מוכרח לעבור מספר שלבי בוס במטרה להתקדם במשחק, הוא יוכל להימנע מקרבות אופציונליים ולסיים את המשחק מבלי שום חובה להרוג לשם כך. בנוסף, השחקן יוכל להשתמש באפשרויות דיאלוג על מנת לצוד קרבנות ולהיזון מהם, דבר שיחדש את רמות החוזק והאופי של השחקן.
משחקיות
Vampyr הוא משחק תפקידים ממחושב המשוחק על ידי השחקן מנקודת מבט שלישית. השחקן שולט על דמותו של ג'ונתן אי. ריד, רופא שהפך לערפד, וכעת צמא הדם מחייב אותו להרוג אנשים חפים מפשע. כדי לעשות זאת בהצלחה, על השחקן לאסוף מידע על המטרות שלו - ללמוד ולשנות את ההרגלים שלהם, לאסוף רמזים ולשמור על יחסים מסוימים באמצעות תקשורת עם תושבי לונדון. העיר לונדון עצמה משמש כעולם חצי-פתוח דמיוני הבנוי סביב ריכוזים של שכונות שאינן קשורות לאזורים אחרים. לשחקן ניתנת האפשרות לסיים את המשחק בהצלחה ללא לקיחת חיים, אופציה שמחד גיסא תשמר את דמותו של ג'ונתן כרופא ותשמור עליו נאמנה לשבועת ההיפקרטס, אך מאידך גיסא תשאיר אותו כמעט ללא יכולת פילוס בדרגות ורמות חוזק ומיומנויות שונות. על ידי אי לקיחת חיים כלל, השחקן יפתח אחד מארבעת סופי המשחק האפשריים שמשתנים בהתאם לבחירותיו. בנוסף, לשחקן יש עץ מיומנות המקל על שיפור היכולות, שמונע על ידי נקודות ניסיון שנלקחו משתיית דם ולחלופין, מחקירת תושבים שונים. ענפי עץ המיומנות עוסקים בהסוואה, אינסטינקטים ויכולות חברתיות.
על פי בחירת השחקן, הוא יוכל להתמקד בכל אזרח שיבחר, דבר הגורם למעשיו של השחקן להיות בעלי השלכות המשפיעות על אזרחי לונדון האחרים. לשחקן יש את היכולת להפוך אנשים לערפדים, ובנוסף, הוא יוכל להיכנס לבתים פרטיים רק עם הזמנה מבעלי הבית. לכל התושבים המקומיים יש רקע שונה וייחודי, מערכות יחסים יומיים ושגרתיים עם הסובבים אותם. במידה ותושב ימות מידיו של השחקן, הוא "יעניק" לו את המחשבה האחרונה שלו. לשחקן תהיה היכולת לבצע "מסמריזה", באמצעותה הוא יוכל להשתלט על מעשיהם של מטרות חלשות, כגון להכריח אותם לחשוף מידע חשוב או להדריך אותם לשטחים פחות בולטים על מנת לשתות דם ללא התנגדות הקרבן. האכלה בדם אנושי תשמור על תאבונו של ג'ונתן ובנוסף תאפשר לשחקן יכולת לפתוח כוחות ערפדיים חדשים. ג'ונתן יכול לרפא פצועים או חולים (ובמידה ושתה דם על בסיס קבוע, גם להניב נקודות ניסיון רבות יותר בתהליך), להשתמש בחושי הערפד שלו על מנת למדוד את שיעור הסבל שלהם ולזהות עקבות דם. לכל אחד מארבעת המחוזות של לונדון יש ציון המבוסס על בריאותם הממוצעת של אזרחיה. במהלך המשחק, השחקן יוכל לנווט את ג'ונתן ברחבי לונדון באמצעות נקודת ציון עם סמלים המובילים ליעד נתון.
השחקן יכול להשתמש בנשקים מאולתרים, כגון מסור, כמו גם בנשקים מקצועיים, כולל אקדח וובלי, ביכולת לבצע קומבטים משולשים, ולבצע מהלכי תמרון והתחמקות על מנת להילחם באויביו השונים במהלך המשחק - שבט של ערפדים אריסטוקרטים בשם אסקאלון; ערפדים שוכני ביוב המכונים סקאליים; הוולקוד - זן חזק יותר של ערפדים זאביים; הנמרודיים, ערפדים שצדים רק את בני מינם (ערפדים אחרים); והמשמר של פריוון - אגודה סודית של ציידי ערפדים. במהלך המשחק, השחקן יוכל לבחור האם ברצונו להילחם בשלבי בוס, אך עם זאת, מספר מהשלבים יהיו הכרחיים על מנת להמשיך את התקדמות העלילה. בנוסף, השחקן יוכל להסתגל לתכונות של ערפדים אחרים, כגון טפרים של וולקוד, לשפר את הנשק האישי שלו באמצעות ביזת פריטים מגופות הקרבנות. תוך שימוש ביכולות ערפדיים בזמן הלחימה, מד הדם של הדמות מתנקז, מה שמאלץ את השחקן למצוא קרבן ולשתות את דמו כך שיוכל מיד לחדש את כוחו. עם החיוניות שהושגה מהרג אדם, השחקן יוכל להרתיח את דם האויבים, להטיל חניתות דם, לזרוק פצצות ערפל, ולהפוך בלתי נראה, להשתמש בשליטתו בצללים על מנת להסתיר את עצמו ולהכות על אויביו.
עלילה
ד"ר ג'ונתן ריד חוזר ללונדון לאחר השתתפותו במלחמה הגדולה בשנת 1918 ומתעורר כשהוא נמצא באתר קבורה המונית וכעת הפך לערפד. מתוך צמא לדם, ג'ונתן הורג בטעות את אחותו האנושית מרי, לאחר שזאת חיפשה אותו בין ערימת הגופות. ג'ונתן מצליח למצוא מקלט מציידי ערפדים בבית נטוש ומתחיל לשמוע את קולו של האחד שהפך אותו לערפד. חיפושיו אחר מקור הקול מובילים אותו לבר. המוזג בבר מוביל את ג'ונתן לאדם בשם ויליאם בישופ, שבינתיים שותה דם מאדם בשם שון המפטון, אך נרצח על ידי ערפדה בשם ליידי אשברי. ד"ר אדגר סוונסי מחלץ את המפטון ומתחיל להעסיק את ג'ונתן בתור רופא בבית החולים "פמברוק" בעיר.
בבית החולים, מתגלה לג'ונתן שחדרה של מטופלת בשם הרייט ג'ונס מכוסה בדם וששון המפטון נעדר, ג'ונתן מצליח לאתרו ולתשאל אותו. המפטון מתעקש שהוא לא רצח את הרייט ג'ונס ומפנה את ג'ונתן למאורה תת-קרקעית בה חי שבט ערפדים בשם "הסקאליים", במאורה מתברר שג'ונס זייפה את מותה. ג'ונתן מוצא ברחוב גופה שעליה סיכת בגד הזהה לזאת של אמו. הוא רודף אחר רוצחה אל עבר בית הקברות בשכונת וייטצ'אפל ומוצא שם את אחותו מרי ואת אמם אמיליין, ג'ונתן מבין שמרי הפכה לערפדה כאשר הוא נשך אותה. מרי מנסה להרוג את ג'ונתן על מנת שלא תשמע יותר את קולו בראשה (כמו שג'ונתן שמע את קולו של האדם שהפך אותו לערפד), אך מתה בניסיון. ג'ונתן מבטיח לחשוף מה עומד מאחורי מגפת הסקאליים בלונדון, אותה תושבי העיר חושבים בבלבול לשפעת הספרדית.
ליידי אשברי מזמינה את ג'ונתן לבוא אל רובע וסט אנד בלונדון בחסות אגודת "אסקאלון", בה חברים ערפדים מהמעמד האריסטוקרטי תחת בקשתו של מנהיגם, לורד רדגרייב. בהגיעו למחוז, ג'ונתן מתחיל בהדרגה להרוג ערפדים משבט הסקאליים. ד"ר סוונסי נחטף וכאשר ג'ונתן מוצא אותו, הוא מתוודה שהוא ניסה לרפא את הרייט ג'ונס בעזרת דמה של ליידי אשברי, אך בניסיון הוא יצר את מגפת הסקאליים. לאחר שליידי אשברי הבינה מה קרה, היא ברחה בבושת פנים. ג'ונתן מגלה שערפד בשם מרידין, הערפד שנשך את ג'ונתן מצווה עליו לחסל את אמו מוריגן הידועה בכינוי "המלכה האדומה", לאחר שהאחרונה השתלטה על הרייט ג'ונס במטרה שזאת תזרע הרס ברחבי לונדון. ג'ונתן נלחם במוריגן ומנצח אותה, לאחר מכן שם פעמיו לטירת משפחתה של ליידי אשברי. בהגיעו, ג'ונתן מגלה שליידי אשברי הפכה לערפדית מפלצתית הודות לערפד שנשך אותה, חייל אנגלו גרמני בשם ויליאם מארשל. מארשל מסביר לג'ונתן שבמהלך חיו הוא לקח חלק באירועים היסטוריים כגון מגפת המוות השחור והשריפה הגדולה בלונדון, אלו גרמו לו לתאוות דם ובגללה הוא נשך את ליידי אשברי. מארשל לאחר מכן גילה תרופה שמונעת מהם להיכנע לחלוטין לדחף לדם והשתמש בה כדי לרפא את ליידי אשברי. בייאושו, מארשל החליט לנעול את עצמו בטירה במטרה לא לתקוף בני אדם. מארשל מבקש מליידי אשברי להורגו והיא מסכימה.
סוף המשחק מתחלק למספר סופיים אפשריים, בהתאם לכמות האנשים שג'ונתן נשך (אם בכלל):
פיתוח
פיתוחו של Vampyr התחיל כשצוות ההפקה שלו כלל רק 60 איש, ומאוחר יותר התרחב ל-80 איש, שרבים מהם עבדו על הפרויקט הקודם והמצליח של "Dontnod Entertainment" – Life Is Strange. במשך זמן קצר, האחראי לפיתוח המשחק שקל למקם את עלילת המשחק באמריקה במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, אך לאחר שהבמאי הנרטיבי סטפן בוברגר הצטרף לפרויקט, הרעיון נזרק לטובת קונספט גותי יותר, עם דגש על תקופת מגפת השפעת הספרדית שהתרחשה בלונדון במהלך שנת 1918. ציוריו של האומן פיל הייל השפיעו על אווירת המשחק ועל סגנון האמנות.
"Dontnod Entertainment" ניהלה מחקר שדה על תקופת העלילה על ידי ביקור בלונדון וצילומי מקומות שונים, אך מכיוון שמאז 1918 העיר נבנתה מחדש במידה רבה, החברה הסתמכה גם על ספרים היסטוריים ותיעודיים על וייטצ'פל, הרציפים בלונדון, ואייל אוף דוגס. מקורות ספרותיים נוספים כללו את הספרים: "Liquid History: The Thames Through Time" ו-"The Book of Facial Expressions: Babies to Teens", ואילו סדרות הטלוויזיה "Casualty 1900s" ו"הניק" עזרו לחברה לאסוף מידע רפואי. האירועים סביב התקופה נחקרו באמצעות נקודות התייחסות עובדתיות ובדיויות על מנת ליצור את עזרים חזותיים, שהתממשו בעזרת תאורה פוטוריאליסטית, ותהליכי עריכת תמונה הפועלים על מנוע Unreal 4. במהלך הפיתוח נעשה שימוש בלכידת תנועה על מנת לעקוב אחר תנועותיהם של הדמויות השונות תנועת התווים. באוגוסט 2016, החברה הצליחה להתגבר על המכשולים העיקריים בפיתוח המשחק ב-Xbox One והיא הצהירה כי היא לא תשנמך את המשחק עבור הקונסולה למרות החסרונות בכך. במשחק ישנו אפשרות לשמור רק בשמירה אחת, החלטה שנעשתה על מנת לגרום לבחירות במשחק להיות "השפעה משמעותית, אמיתית"; כדי למנוע שמירות פגומות, החברה יישמה מערכות גיבוי למשחק.
הקונספט העלילתי חוקר את היצמדותו של השחקן לשבועת ההיפוקרטס של ריד או לטבע הערפדי שלו חוקר את הדואליזם של הישרדותו גם כרופא וגם ערפד. המלחין אוליבייה דריבייר שימש כמלחין עבור המשחק והשתמש במוזיקה אינדסטריאלית כדי לתאר את הבדידות ואת המאבק הפנימי של הדמות הראשית. אריק-מריה קוטורייה ניגן את קטעי הצ'לו, שנועדו להעביר מקטעים "אמוציונליים" ל"פראיים". בנוסף, נעשה שימוש גם בחלילי בס, פסנתר, קונטרבס וצימבלום (שנבחרו על פי האופן שבו שיקפה אותה תקופה בלונדון), כשכל כלי מאפיין היבט אחר של העלילה. דריבייר ראה במקהלה ייצוג של השפעה מעיקה על הדמות הראשית, וחש ששילוב של קולות המקהלה יחד עם מוזיקה אינדסטריאלית היה אפקטיבי במהלך עריכת האודיו של המשחק. הפסקול של המשחק הופץ ב-3 במאי 2018 בבנדקמפ, ועתיד להיות מושק באופן דיגיטלי בתאריך יציאת המשחק לשוק.
יציאה לשוק
לאחר בעיה טכנית עיכבה את תאריך השקת המשחק המקורי בנובמבר 2017, הוחלט להשיק את המשחק ברבעון הראשון או השני של שנת 2018. החל מינואר 2018, הופצו סדרת סרטונים בעלי ארבעה פרקים שחשפו את האספקטים בפיתוח המשחק; והפרק הרביעי חשף שהמשחק יושק ב-5 ביוני 2018. מי שהזמין מראש את המשחק קיבל גישת בונוס לתוכן להורדה שנקראת "ירושות הציידים" - חבילה שמכילה חרב אקסקלוסיבית בשם רעל-דרקונים, אקדח ברקר וחליפת רופא כהה של ג'ונתן ריד. ובמידה והמשחק הוזמן מראש באמצעות קמעונאים נבחרים באירופה ובאוסטרליה, חבילת הבונוס כוללת אף פטפון שהפסקול מתנגן בו. במאי 2018, מפתחי המשחק אישרו שהמשחק לא יאובטח באמצעות "Denuvo", שספגו ביקורת רבה בשל פגיעה בביצועי המחשב במהלך המשחקים.
מכירות
חברת "Focus Home Interactive" הצהירה שהיא תחשיב את המשחק להצלחה במידה והוא יצליח למכור מיליון עותקים, אך גם אם המשחק יצליח למכור חצי מיליון עותקים, הדבר ייחשב להישג מכובד עבורה.
אזורובין
אזורובין (Azorubine) הוא צבע מאכל סינתטי אדום השייך לקבוצת צבעי האזו, משווק לרוב כמלח נתרן. משתמשים באזורובין לצביעת מאכלים העוברים תהליך חימום, מספר E של הצבע E122. מזונות הנצבעים באזורובין כוללים מלבי, מרציפן, ריבה, מעדני יוגורט, ג'לי, פירורי לחם, שימורי חצילים כבושים וכן משקאות קלים.
ככלל צבעי אזו ידועים כמסרטנים אם כי אין עדות לקרצינוגניות באזורובין.
מריו רוי
מריו רוי סילבה דוארטה (בפורטוגזית: Mário Rui Silva Duarte; נולד ב-27 במאי 1991) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בנאפולי ובנבחרת פורטוגל בעמדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים
מריו רוי התחיל את לשחק כדורגל כאשר הצטרף בגיל 10 לוואסקו גמה סינס. אחרי שנתיים הצטרף לספורטינג ליסבון, ממנה עבר לולנסיה וכעבור שנה חזר לפורטוגל והצטרף לאקדמיה של בנפיקה ליסבון. בקיץ הושאל לפאטימה עד לסויום העונה. בקיץ חתם בפארמה מהסרייה א' והושאל לאחר מכן לגוביו מהסרייה ב'.
ביוני רוי חתם לחמש עונות בפארמה, ובמהלך הקיץ הושאל לספציה. ב-28 ביוני 2013 חתם רוי באמפולי תמור 550 אלף אירו. רוי היה שותף לחזרה של אמפולי לסרייה א', אחרי שש עונות.
ב-31 באוגוסט 2014 רוי ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' בהפסד 0–2 לאודינזה.
ב-8 ביולי 2016 רוי חתם ברומא תמורת 3 מיליון אירו. עקב פציעה בתחילת העונה, ב-19 בינואר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד סמפדוריה בקופה איטליה.
ב-13 ביולי 2017 הושאל לנאפולי תמורת 3.75 מיליון אירו. ב-10 בפברואר 2018 רוי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–4 נגד לאציו.
קריירה בינלאומית
רוי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של פורטוגל ואף השתתף עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2011.
תארים
נאפולי
ג'סיקה בנג'מין
ג'סיקה בנג'מין (אנגלית: Jessica Benjamin; נולדה ב-17 בינואר 1946) היא פסיכואנליטיקאית ופמיניסטית אמריקאית ממוצא יהודי. נודעה בשל התאוריות שפיתחה בנושא האינטרסובייקטיביות בטיפול פסיכולוגי פסיכואנליטי.
קריירה
בנג'מין מרצה בתוכנית לפוסט דוקטורנטים בפסיכותרפיה ופסיכואנליזה באוניברסיטת ניו יורק. במקביל היא מטפלת בגישות טיפול פסיכואנליטיות בקליניקה בניו יורק. בעברה למדה לימודי פמיניזם ומבנה חברתי.
ב-1988 פורסם ספרה "The Bonds of Love: Psychoanalysis, Feminism and the Problem of Domination" (פורסם בעברית ב-2005 בשם "כבלי האהבה"). בספר עסקה בנג'מין ביחסי שליטה והכנעה שקיימים ביחסים בינאישיים, בתהליך הפסיכולוגי העומד מאחוריהם, ובהשפעותיהם השליליות על מערכות יחסים משפחתיות, ארגוניות ומיניות - זאת למרות שמבחינה מודעת מבטאים אנשים בחברה המערבית מחויבות לשוויון ולחופש.
ב-1995 פרסמה בנג'מין את ספרה השני, "Like Subjects, Love Objects: Essays on Recognition, Identification and Difference", בו היא מתארת את הגישה האינטרסובייקטיבית בפסיכואנליזה. כך, למשל, מתוארת התפתחות יחסי התינוק ואמו כמתקדמים בהדרגה לכיוון הכרה של הילד באמו כסובייקט בפני עצמו, בעל רצונות וצרכים משלו, ולא רק כאובייקט המיועד לסיפוק צרכיו של התינוק. בספר ביקרה בנג'מין את התאוריות של אבי הפסיכואנליזה, זיגמונד פרויד, שלטענתה משעתקות ומנציחות את היחסים הפטריארכליים בין המינים, המאופיינים ביחסי שליטה והכנעה, ומשקפים את הקוטביות התרבותית של הרציונליות הגברית מול הפגיעות הנשית. בין השאר, ביקרה בנג'מין את רעיון תסביך אדיפוס על פי פרויד, ופיתחה אותו כך שיכלול גם את מאבקה של האישה על עצמאותה.
שנתיים מאוחר יותר, ב-1997, פורסם ספרה השלישי, "Shadow of the Other: Intersubjectivity and Gender in Psychoanalysis", בו הרחיבה בנג'מין את התאוריה האינטרסובייקטיבית, ועסקה באהבה ותוקפנות ביחסים בינאישיים. בנג'מין משתמשת במונח אינטרסובייקטיביות על מנת להתייחס לאתגר הספציפי של הכרה בזולת כמרכז שווה ערך של הוויה. אינטרסובייקטיביות מוסיפה נקודת מבט של יחסי אובייקט, על פיה ניתן למפות את הייצוגים ואת היחסים שלנו על ציר המתח שבין הכרה בזולת לבין שלילתו. חיי הנפש שלנו ממוקמים תמיד על המתח בין התייחסות לאובייקט לבין הכרה בזולת חיצוני, בין מגע עם מציאות חיצונית לבין אומניפוטנטיות. כל מערכת יחסים ניתנת תמיד להגדרה במונחים של תנועה של שלילה והכרה, בכל רגע הזולת מופיע בפנינו כפחות או כיותר אובייקט או סובייקט, או בשילוב כלשהו של השניים.
שלומי הופמן
שלומי הופמן (נולד ב-18 במרץ 1950) הוא מוזיקאי ומייסד בית ספר לריקוד "מחולה" בירושלים.
ביוגרפיה
שלומי הופמן נולד בירושלים ליפה ודב הופמן, ניצולי שואה מהונגריה, שהגיעו כמעפילים. התחנך בירושלים ובגיל 13 החל ללמוד נגינה על פסנתר באקדמיה למוסיקה ומחול על שם רובין בירושלים.
בשנת 1968 התגייס לצה"ל כנגן אקורדיון בצוות הווי ובידור. בשנת 1971 לאחר שחרורו מהצבא החל לעבוד כאקורדיוניסט של תנועות נוער ולהקות מחול במסגרת עיריית ירושלים. במהלך תקופה זו הכיר את שושנה סוויד, לימים שוקי, רקדנית שהפכה לבת זוגו. השניים החלו להעביר הרקדות לתנועות נוער ובהמשך עבדו מדי ערב במופעי התיירות הירושלמים במועדוני החאן ו"ירושלים של זהב".
בשנת 1974 מונה למנהל מרכז המחול הירושלמי של העירייה - "בית רינה ניקובה בירושלים". במקביל, שימש בעיריית ירושלים כמנהל תזמורת הנוער העירונית ובית המוזיקה. בסוף שנות ה-70 קיבל לידיו לנהל את להקת "הורה ירושלים" העירונית, במקביל לתפקידה של שוקי כמנהלת האמנותית. ביחד הם עבדו במשך עשור במסגרת הלהקה, וייצגו את הארץ באירופה, ברזיל, קנדה וארצות הברית.
בשנת 1988 עזב את העירייה וביחד עם שוקי אשתו ועם שותפים לדרך (אלכס וריקי סלע) הקימו בית ספר ירושלמי למחול – "מחולה". בתחילה היה זה חזון של הקמת בית ספר בבירה שיהווה בית לרקדנים בשלל סגנונות: בלט קלאסי, מחול מודרני, ג'אז, סטפס, ריקודי בטן, פלמנקו, מחול אירי וריקודי עם. אחרי שלוש שנים הייתה התרחבות סניפים לשכונות ירושלים ולסביבותיה: גילה, קריית היובל, בית הכרם, מעלה אדומים, מבשרת ציון, תלפ"ז ועוד.
בשיא הפעילות בירושלים למדו בבית הספר אלפיים תלמידים במהלך שנת לימודים. עם השינוי באופיה הדמוגרפי של ירושלים החליטו שלומי ושוקי לפתוח שלוחה בתל אביב ובשנת 2003 נפתח המוקד החדש. בשנת 2010 הקימו שלוחה בבקעת אונו אותה ניהלו עד שנת 2019 בשנת 2019 הקימו את "מחולה מרכז" בגבעת שמואל ואת "מחולה סביון" הפועלת בשיתוף בית התרבות והמועצה במקומית סביון.
שלומי נמצא בראש העשייה הניהולית והארגונית של מחולה. הוא ניהל את עשרות העובדים לאורך השנים וכן ליווה את אלפי התלמידים ומשפחותיהם. במסגרת תפקידו כמנהל הוא אחראי על להקות מחול, ניהול משלחות לחו"ל (קנדה, ארצות הברית, סין ואירופה), וכן ניהול הפקות ומופעים.
בשנת 2003 הקים שלומי את "כנס המחול הארצי באילת" וניהל אותו ביחד עם שותפו לדרך, זיו ימיני עד 2016. החזון היה להקים בישראל כנסים ארציים בהם נוצר מפגש מעשיר וחוויתי בין כלל תלמידי הסטודיואים השונים – ליצור מופעים אלה מול אלה, להקנות חוויות של תרבות וערכים ומפגשים חברתיים. בעקבות הצלחת הכנס צמחו עשרות כנסים דומים שהחלו לפעול בעיר אילת מדי שנה.
משנת 2019 ועד היום, מפיק שלומי מדי שנה את כנס "Mega Dance Event". כנס מחול בינלאומי בפאפוס, קפריסין.
לשלומי יש שלושה ילדים מבת זוגו, הם מתגוררים כיום ברמת השרון והרצליה.
חוק אמפר
חוק אמפר הוא חוק פיזיקלי מתחום האלקטרומגנטיות, אחד ממשוואות מקסוול, שנתגלה על ידי אנדרה מרי אמפר (André-Marie Ampère), פיזיקאי צרפתי צעיר בתחילת המאה ה-19. החוק הוכלל כעבור כמה עשרות שנים עבור זרמים חשמליים משתנים, על ידי הפיזיקאי הסקוטי ג'יימס קלרק מקסוול. על פי חוק אמפר, מקורות השדות המגנטיים הם זרמים חשמליים. מבחינה זו הוא מקביל לחוק גאוס, הקושר את עוצמתו של שדה חשמלי לעוצמת המטען שיוצר אותו. מקסוול הכליל את הנוסח המוקדם של אמפר שזרם חשמלי הוא מקור לשדה מגנטי, לאמירה כללית יותר לפיה מקור של שדה מגנטי הוא שדה חשמלי המשתנה בזמן.
חוק אמפר המקורי
חוק אמפר המקורי קובע כי קיים יחס ישר בין הזרם החשמלי \ I העובר דרך עקומה סגורה לבין השדה המגנטי המשיק לעקומה הנוצר כתוצאה מהזרם הזה: (B_\|):.
בהצגה אינטגרלית, ניתן לנסח את החוק כך: האינטגרל המסלולי של השדה המגנטי לאורך מסלול סגור שווה לזרם (סך השטף של צפיפות הזרם) העובר דרך כל משטח הנשען על מסלול זה. בניסוח מתמטי: כאשר \mu _0 הוא קבוע פרמאביליות הריק.
על ידי שימוש במשפט סטוקס מקבלים את הצורה הדיפרנציאלית:
דוגמה – שדה מגנטי סביב תיל אינסופי
במקרה בו יש סימטריה גלילית (כגון זרם הזורם בתיל ישר ואינסופי), נוח לבחור מעגל ברדיוס r שמרכזו עובר בציר הסימטריה, ולחשב סביבו את השדה המגנטי המשיק. את כיוון השדה אפשר למצוא באמצעות כלל יד ימין. משיקולי סימטריה נובע שבכל נקודה סביב המעגל השדה קיים אותו שדה, ובפרט גודלו שווה. לכן,, ומכאן:
ביחידות cgs:
חוק אמפר המתוקן
האמור לעיל נכון כל עוד השדה החשמלי איננו משתנה בזמן (או ששינויו קטן ביותר – הקירוב האלקטרוסטטי). כאשר השדה החשמלי משתנה בזמן, נוצר שדה מגנטי כתוצאה מהשראה אלקטרומגנטית, בנוסף לזה הנוצר על ידי הזרם. במקרה זה, יש לתקן את החוק.
הצורך בתיקון, כמו גם התיקון עצמו, נתגלה על ידי הפיזיקאי הסקוטי ג'יימס קלרק מקסוול, אשר שם לב לבעיה בחוק אמפר המקורי כאשר משתמשים בו לתיאור טעינה או פריקה של קבל: אם נבחר את המסלול שלנו כך שיקיף קטע של חוט ליד הקבל, והמשטח שדרכו אנחנו מחשבים את שטף צפיפות הזרם עובר דרך אמצע הקבל, אז שום קו שזורם בו זרם לא יעבור דרך המשטח, ולכן צד ימין של חוק אמפר יהיה 0, אך כאשר קבל נטען או נפרק, במעגל עצמו זורם זרם אשר יוצר שדה מגנטי עם רוטור לא-אפסי, והרי לנו סתירה.
סתירה אחרת נובעת ממשפטי האנליזה הווקטורית: אם ניקח דיברגנץ משני צידי החוק, הדיברגנץ של הרוטור שבצד שמאל של יהיה 0 (על פי הזהות ), אך הדיברגנץ של צפיפות הזרם (צד ימין של החוק) לאו דווקא שווה לאפס.
ובצורתו האינטגרלית:
הגודל נקרא צפיפות זרם העתקה (כמו ש־\vec{J} הוא צפיפות זרם "רגיל"), זכר למודל המכני של מקסוול, ומסומן לעיתים J _d. תוך שימוש בסימון זה, חוק אמפר-מקסוול בצורתו הדיפרנציאלית נראה כך:
גילוי זה של השראת שדה מגנטי על ידי השתנות של השדה החשמלי חתם את משוואות מקסוול וסלל את הדרך לגילויים של גלים אלקטרומגנטיים, ובפרט להסברת אופיו הגלי של האור, אשר התגלה בניסוי יאנג ב-1802.
חוק אמפר ביחידות cgs
ביחידות cgs, זוהי הצורה האינטגרלית של החוק, כולל התיקון של מקסוול: c היא מהירות האור בריק.
זוהי הצורה הדיפרנציאלית של החוק (כולל התיקון של מקסוול):
אומארי טטרדזה
קריירה
במהלך הקריירה שלו שיחק טטרדזה בדינמו טביליסי, מרצחלי אוזורגתי, דינמו מוסקבה, אלניה ולדיקווקז, רומא, פאוק סלוניקי ואנז'י מחצ'קלה. הוא שיחק בחמישה משחקים בנבחרת האולימפית של ברית המועצות, בשלושה משחקים בנבחרת חבר העמים, והשתתף עם נבחרת רוסיה במונדיאל 1994 וביורו 1996.
משנת 2005 שימש עוזר המאמן בקריליה סובטוב סמרה. בהמשך נתמנה למנג'ר של הקבוצה הדאגסטנית אנז'י מחצ'קלה, המשחקת בליגת העל הרוסית, אך פרש מתפקיד זה ב-2010. לאחר מכן אימן את וולגה ניז'ני נובגורוד ואת חימקי, ובשנת 2013 עבר לאמן את קבוצת זתיסו מקזחסטן.
רוברט האריס (צייר)
רוברט האריס (באנגלית:Robert Harris; 18 בספטמבר 1849 – 27 בפברואר 1919) היה צייר קנדי יליד ויילס, שנודע בעיקר בזכות דיוקנו של אבות הקונפדרציה.
ראשית חייו
נולד בקהרון, קונווי שבויילס, והגיע לאי הנסיך אדוארד דרך ליברפול עם משפחתו בצעירותו. בשנת 1873 למד אמנות בבוסטון, בשנת 1877 למד בבית הספר לאמנות סלייד בלונדון, ומאוחר יותר באותה שנה, למד בפריז אצל לאון בונה.
בשנת 1880 הוזמן לשרטט את החלקים העיקריים במשפט הרצח של דונלי ל"גלובוס טורונטו". הוא חזר ללמוד בפריז עם בונאט בשנת 1881. בשנת 1882, הוא שיתף סטודיו עם הצייר האמריקאי ריינהרדט באקואן, 17 קילומטרים מפריז. בשנת 1883 הציג בסלון פריז.
בהיותו באירופה, נודע לו על האימפרסיוניזם, אך בשובו לקנדה, בשנת 1883, הוזמן על ידי ממשלת הדומיניון לצייר תיעוד של ועידת קוויבק בשנת 1864. מאוחר יותר נודע הציור בשם הפופולרי "אבות הקונפדרציה". לאחר מכן התיישב במונטריאול והחל לצייר בסגנון אקדמי את האליטה החברתית והפוליטית בטורונטו ובמונטריאול.
קריירה
"אבות הקונפדרציה", שצייר בתחילת דרכו, ביססו את המוניטין שלו כאחד מציירי הדיוקנאות המובהקים בקנדה. בין השנים 1889 - 1896 הוא צייר למעלה מ-55 דיוקנאות שהוזמנו באותה תקופה. בשנת 1903 הוא צייר את דיוקנה של הרוזנת ממינטו. בראשית המאה ה-20 חזר האריס לציור בהשפעת האימפרסיוניזם לאחר שרכש את הספר הראשון באנגלית בנושא, "האימפרסיוניסטים הצרפתים (1860–1900)" מאת קמיל מאוקלאיר. (העותק שלו מהספר נמצא בגלריה לאמנות של מרכז הקונפדרציה). במהלך שמונה השנים הבאות, הוא החל לשלב נגיעות של צבע ומברשות בסגנון האימפרסיוניסטים, תוך שמירה על המאפיינים הפורמליים של דיוקנאות אקדמיים.
הוא היה חבר מייסד באקדמיה המלכותית לאמנויות בקנדה בשנת 1880 (RCA) ונבחר לנשיא ה-RCA בשנת 1893. בשנת 1902, הצטרף למסדר המכובד של סנט מייקל וסנט ג'ורג', מסדר אבירות בריטי המוענק לגברים ונשים המכהנים בתפקידים גבוהים או שנותנים שירות לא צבאי יוצא דופן או חשוב במדינה זרה. כנשיא ה- RCA בשנת 1904, הוא עזר להוביל את הארגון והתקנת התערוכה הקנדית בלואיזיאנה. בתערוכה הוא קיבל את תעודת ההנצחה ואות הוקרת הזהב לשירות מכובד באמנות.
אוסף חשוב מיצירותיו שוכן בגלריית האמנות של מרכז הקונפדרציה בצ'רלוטאון. ציורו "פגישה של נאמני בית הספר", המדגים עימות בין מורה קייט הנדרסון לבין נאמני בית הספר שלה, הופיע על בול קנדי בשנת 1980.
הוא התחתן עם אליזבת (בסי) פוטנאם בשנת 1885 אך לבני הזוג לא היו ילדים. הוא היה אחיו של האדריכל ויליאם קריצ'לו האריס והתעניין באופן פעיל ביצירותיו של בת דודתו קתלין מוריס.
בשנים 1986–1987 הוצגה בוויילס התערוכה "רוברט האריס, 1849-1919", על ידי המוזיאון הלאומי של ויילס. השפה הראשונה בקטלוג הייתה וולשית, השנייה באנגלית.
גנובפה מברבנט
גנובפה מברבנט (בגרמנית: Genoveva von Brabant) הוא סיפור עם גרמני על גיבורה אגדית בשם גנובפה, בתו של הדוכס מברבנט, שהייתה נשואה לרוזן זיגפריד (Siegfried of Treves). כשבעלה יצא להילחם בכופרים, הוא הפקיד את האביר גולו לשמור עליה מפני צרה. גולו חשק בגנובפה וניסה לפתותה, אך היא דחתה אותו ונותרה נאמנה לבעלה. כששב הרוזן לארמונו, מצא את אשתו עם תינוק. היא סיפרה לו שזהו פרי אהבתם מן הלילה האחרון שבילו יחדיו. הרוזן לא ידע עצמו מרוב אושר, אך גולו, שחש רגשות נקם, סיפר לו שהילד אינו של הרוזן, אלא פרי אהבה אסורה. מששמע על כך הרוזן, ציווה מיד להרוג את גנובפה ואת בנה באשמת בגידה. האביר גולו פקד על שני משרתים לבצע את העונש, אולם נכמרו רחמיהם והם הניחו אותם ביער הארדנים. שם, מסתתרים בתוך מערה, חיו גנובפה והילד כשש שנים, כאשר את החלב הנדרש לילד סיפקה איילה. הרוזן שיצא לרדוף באחד הימים אחר האיילה גילה את אשתו ובנו, והשיבם לארמון. הוא גילה את דבר העלילה וביקש להתפייס עימה, אחר הסבל והייסורים שעברה. את האביר הרשע העניש על חטאו בכך שקשר את גופו לארבעה פרים שקרעו את איבריו.
הבסיס ההיסטורי לסיפור אינו ידוע וגם לא זהותם האמיתית של זיגפריד וגנובפה. נזיר כרמליטי בשם Matthias Emichius, שהיה עוזרו של בישוף Mainz, הזכיר את קיום האגדה בשנת 1472. היא סופרה אחר כך, בשנת 1638, על ידי הישועי הצרפתי סריזיה (René de Cerisiers) בספרו L'Innocence reconnue ou Vie de Sainte Geneviève de Brabant. הגרסה האנגלית יצאה בשנת 1654 בשם The Triumphant Lady, or the Crowned Innocence. המלחין רוברט שומאן חיבר את אחת האופרות שלו לפי האגדה.
שמעון אבו חצירא
שמעון אבו חצירא (נולד ב-10 באוקטובר 1986 בנתניה) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה
אבו חצירא נולד וגדל בנתניה כבכור מבין שלושה ילדים לברוך אביחצירה, יליד מרוקו שעלה לארץ ב-1968, ונורית לבית קוריעת, ילידת הארץ ממוצא מרוקאי. החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק. את הקריירה המקצוענית שלו הוא החל בהפועל כפר סבא, ובתחילת עונת 2005/2006 עבר להפועל פתח תקווה. בתחילת דרכו בפתח תקווה הוא לא התבלט, אך בעונת 2008/2009 הצליח להשתלב בהרכב הפותח ולכבוש תשעה שערים בעשרת המחזורים הראשונים. עד סוף העונה כבש 14 שערים והיה מלך השערים של ליגת העל בצוותא עם ברק יצחקי ואלירן עטר. במאי 2009 טס ללא ידיעת הנהלת הקבוצה ליוון וחתם על חוזה בקבוצת לאריסה. אבו חצירא הושעה משני משחקי הליגה האחרונים של פתח תקווה, אך ההתאחדות לכדורגל בישראל אישרה את שחרורו ומעברו ליוון, והוא עבר ללאריסה.
בינואר 2011 שב אבו חצירא לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה. לאחר חצי עונה מוצלחת, בה כבש 7 שערים והגיע עם הקבוצה עד חצי גמר גביע המדינה, חתם לשלוש שנים נוספות בקבוצה. בדצמבר 2011 האריך אבוחצירא את חוזהו בעירוני קריית שמונה לארבע שנים. בסוף עונת 2011/2012 זכה עם קבוצתו באליפות הראשונה בתולדותיה, וסיים כמלך השערים של הקבוצה עם 13 שערים. בעונת 2012/2013 השתתף אבו חצירא במשחקי הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות והעפיל עמה לשלב הבתים של הליגה האירופית, אז כבש צמד במשחק מול אולימפיק ליון ושער מול ספרטה פראג. בעונה זו היה סגן מלך השערים של ליגת העל עם 15 שערים, כולל רביעייה מול הפועל תל אביב באצטדיון בלומפילד. בנוסף העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, וכבש את שער היתרון מול הפועל רמת גן, אך לבסוף הפסידה קבוצתו בבעיטות הכרעה.
ב-24 ביוני 2013 חתם אבו חצירא במכבי חיפה על חוזה לארבע שנים. ב-25 ביולי 2013 הבקיע את שעריו הראשונים בקבוצה, כשכבש צמד בניצחון 8–0 על חזר לנצ'ראן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית. בעונתו הראשונה במדי מכבי חיפה כבש שער ליגה אחד, ובינואר 2014 נפצע וסיים את העונה. בתחילת העונה שלאחר מכן כבש שלושה שערי ליגה, וב-2 בפברואר 2015 הושאל לעירוני קריית שמונה עד סוף העונה. ב-7 בפברואר 2015 ערך אבו חצירא את הופעת הבכורה המחודשת שלו במדי קריית שמונה, כשהשלים 60 דקות בהן כבש צמד ובישל שער נוסף בניצחון 3–2 על הפועל פתח תקווה. עד תום העונה כבש בסך הכל שלושה שערים ב-14 הופעות בליגה. בעונת 2015/2016 לא שיחק כלל עקב בעיות בלב. ב-5 ביוני 2016 הודיעה מכבי חיפה על שחרורו של אבו חצירא.
ב-27 ביוני 2016 חתם אבו חצירא על חוזה לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בבית"ר ירושלים. ב-14 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון וכבש את שערו הראשון בניצחון 1–0 על אומוניה ניקוסיה הקפריסאית במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית. ב-28 באוגוסט כבש את שער הליגה הראשון שלו במדי הקבוצה, בתיקו 2–2 נגד עירוני קריית שמונה. בסך הכל כבש אבו חצירא שלושה שערי ליגה ב-15 הופעות במדי בית"ר ירושלים, וב-18 בינואר 2017 חתם בהפועל רעננה, במדיה כבש שלושה שערים ב-15 הופעות עד תום עונת 2016/2017. בעונת 2017/2018 כבש עשרה שערים במדי הפועל רעננה.
ב-25 במאי 2018 חזר אבו חצירא לעירוני קריית שמונה, וחתם על חוזה לשנתיים במועדון, אך המועדון שחרר אותו מחוזהו ב-23 ביולי 2019, לאחר עונה אחת בלבד.
ב-26 באוגוסט 2019 חתם אבו חצירא בעירוני רמת השרון מהליגה הלאומית.
ב-29 ביוני 2020, בגיל 33, הודיע אבו חצירא על פרישה מכדורגל.
נבחרת ישראל
ב-16 באוקטובר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, כשנכנס כמחליף במשחק מול נבחרת לוקסמבורג במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. ב-2 ביוני 2013 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת הונדורס.
ימי בנימינה
ימי בנימינה הוא פזמון שנכתב על ידי אהוד מנור, הולחן על ידי מתי כספי ובוצע במקור על ידי חוה אלברשטיין. "ימי בנימינה" הוא מהשירים המזוהים ביותר עם אהוד מנור.
רקע
השיר יצא לאור בשנת 1975 ונכלל באלבום כמו צמח בר של חוה אלברשטיין. שירי האלבום היו נוגים וביטאו את רוח התקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים.
אלברשטיין התייחסה לשיר ואמרה:
בשנת 1987 הוציא מתי כספי את האלבום צד ג' צד ד', ובו נכלל ביצוע שלו לשיר שהלחין. בשנת 2008 יצרה הזמרת דין דין אביב ביצוע לשיר במסגרת פרויקט עבודה עברית.
תוכן השיר
השיר הוא שיר נוסטלגי שכתב אהוד מנור. מנור שגדל בבנימינה מבטא את געגועיו כמבוגר לילדותו במושבה, ואת שאיפתו לשוב לימי הילדות שלו אשר אותם הוא מגדיר כימים הכי טובים בחייו. ילדותו של מנור עברה עליו בבנימינה בשנות ה-40 ותחילת שנות ה-50. בתיאורים של מנור את המושבה באותה עת, בנימינה משתקפת כמקום איטי וחברותי:. גם עבודות החקלאות במושבה מומחשות בשיר ("איך היה יבול הענבים השנה"? ו"יש ריבה מתות גינה").
לאחר מותו של מנור
בשנת 2011 הסבה המועצה המקומית בנימינה-גבעת עדה את שמו של רחוב העלייה לשם ימי בנימינה לזכרו של אהוד מנור. אירוע מחווה לשירי אהוד מנור נקרא אף הוא בשם "ימי בנימינה".
המלחמות הבין-קולוניאליות בין בריטניה לצרפת
המלחמות הבין-קולוניאליות הן ארבע מלחמות שהתקיימו בין בריטניה וצרפת בצפון אמריקה בסוף המאה ה-17 ובמהלך המאה ה-18 על השליטה ביבשת. בארצות הברית נקראות מלחמות אלו "מלחמות הצרפתים והאינדיאנים".
המלחמות הבין-קולוניאליות נערכו בין בריטניה ובני בריתה האינדיאנים משבטי האירוקוי מחד, ובין צרפת ובעלי בריתה האינדיאנים מאידך.
כל המלחמות נערכו על רקע עימותים גדולים יותר בין שתי המעצמות ובעלות בריתן ביבשת אירופה עצמה, במסגרת מה שנקרא לעיתים "מלחמת מאה השנים השנייה", עימותים שהתרחשו בין השנים 1689 ל-1815.
הרקע לעימותים
מושבותיהם בקוויבק (קנדה) ובשפך המיסיסיפי (אזור ניו אורלינס של היום). הם החלו להקים שרשרת יישובים ומצודות לאורך נהר המיסיסיפי ויובליו כדי לחבר את המושבות בצפון למושבה שבדרום.
ההתיישבות הצרפתית באזור קוויבק והימות הגדולות החלה בתחילת המאה ה-17. ב-1608 הוקמה קוויבק סיטי, שהתפתחה באיטיות עקב תנאי האקלים והיחס העוין מצד האינדיאנים המקומיים.
הבריטים שהחלו להתיישב באזורים אחרים של עמק הנהר סנט לורנס, במקביל לצרפתים, הצליחו הרבה יותר. היישובים הבריטיים שגשגו, ואוכלוסייתם הייתה מרובה מזו של אלה הצרפתיים. עוינות שררה בין הצדדים כבר בתקופה זו, והבריטים אף כבשו את קוויבק בין השנים 1629 ל-1632.
בשנת 1663 הכריז המלך לואי הארבעה-עשר על צרפת החדשה כעל מושבת כתר צרפתית, ובכך פתח את הדרך לפיתוח מואץ של המושבה. חיל מצב נשלח מצרפת כדי להגן על התושבים מהתקפות אינדיאניות, בעיקר מצד שבטי האירוקוי. ב-1666 מנו המתיישבים 3,215 נפשות.