cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אברהם בירן
קצין בממשל הבריטי
ב-1937 לבקשת הסוכנות היהודית, הסכים להתמנות כקצין המחוז מטעם ממשלת המנדט ליישובי עמק יזרעאל. ב-1938 ערך סקר ארכאולוגי בעמק בית שאן בשיתוף עם רות ברנדשטטר-עמירן. ב-1946 התמנה לקצין מחוז ירושלים והנפה, ובמקביל שימש כחבר מועצת עיריית ירושלים עד הכרזת העצמאות. עם כינונה של ממשלת ישראל שימש כעוזר מזכיר הממשלה וכסגן המושל הצבאי של ירושלים. היה זה באותה תקופה ששינה את שמו מברגמן לבירן (מלשון בירה). אחר כך שימש ממונה על מחוז ירושלים וחבר בוועדת שביתת הנשק ישראל-ירדן. ב-1955 מונה כקונסול כללי של ישראל בלוס אנג'לס. כאשר חזר לישראל ב-1958 מונה כמנהל מחלקת שביתות הנשק במשרד החוץ. ב-1960 עוטר באות לגיון הכבוד בדרגת קצין על ידי שגריר צרפת בישראל.
ארכאולוג
ב-1961 חזר לתחום הארכאולוגיה ומונה כמנהל אגף העתיקות והמוזיאונים במשרד החינוך והתרבות, תפקיד בו החזיק עד 1974. בתוקף תפקידו יזם הוצאת של כתב העת בשם "חדשות ארכאולוגיות", באנגלית ובעברית. אחרי מלחמת ששת הימים יזם סקר חירום ארכאולוגי בשטחי יהודה ושומרון. שימש נציג ישראל לאמנת האג, ועודד את חפירות הכותל המערבי והרובע היהודי בכינוסי אונסק"ו. היה פעיל בהקמת והנהלת מוזיאון ישראל וחזרת מוזיאון רוקפלר לפעילות. החל משנת 1974 ניהל את המכון לארכאולוגיה ומקרא ע"ש נלסון גליק בהיברו יוניון קולג'. ב-1977 ערך סימפוזיון בינלאומי בנושא 'מקדשים ובמות בתקופת המקרא'. את הדיונים פרסם בספר Temples and High Places in Biblical Times, בשנת 1981. שימש יושב ראש הוועדה המארגנת של הקונגרס הבינלאומי לארכאולוגיה מקראית בשנים 1984 ו-1990.
בשנת 1984 קיבל ממוזיאון ישראל את פרס פרשיה שימל על תרומתו לארכאולוגיה של ארץ ישראל.
בשנת 1996 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
תל דן
השיא של פעולתו כארכאולוג הוא החפירות בתל דן מאז 1966. בתל נתגלה מרכז פולחן מתקופת הברזל (התקופה הישראלית) הגדול ביותר מסוגו. נתגלו שרידים מתקופת ההתנחלות שעל פי המקרא היה זה שבט דן שהתנחל בה, בליש הכנענית והפיכתה לעיר דן הישראלית. נתגלה שער קשתות, יחיד מסוגו בעולם, מתקופת הברונזה המאוחרת (תקופת האבות) וסוללת עפר אדירה שהקיפה את העיר. נתגלו ביצורים מתקופת מלכי ישראל, חומה, שערים וחוצות העיר וכן מצבות בכניסה המלמדות מהן 'במות השערים' הנזכרות במקרא. זיהוי האתר אושר על ידי כתובת דו-לשונית 'לאל אשר בדן'.
כתובת בית דוד
התגלית החשובה ביותר שנמצאה בתל דן היא כתובת ארמית חרוטה על אבן בזלת בת 13 שורות הכתובה באלפבית פיניקי, המזכירה מלך מבית דוד שהוכה בקרב על ידי ארם. הכתובת מתוארכת סביב שנת 800 לפנה"ס. מדובר בעדות החוץ-מקראית היחידה לקיומו של דוד המלך כדמות היסטורית, ובמקור החוץ מקראי הראשון המזכיר מלך משושלת מלכי יהודה.
יוסף גרוס
יוסף גרוס (נולד ב-28 בפברואר 1934) הוא עורך דין ישראלי, פרופסור מן המניין (אמריטוס) בפקולטה למשפטים ובפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב, מייסד ויו"ר משרד עורכי הדין גרוס, קלינהנדלר, חודק, הלוי, גרינברג, שנהב ושות'.
ביוגרפיה
גרוס, יליד תל אביב, בעל תואר ראשון מבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בת"א (1955), תואר שני מטעם אוניברסיטת תל אביב (1958), תואר שלישי (1962) מטעם בית הספר לכלכלה של לונדון (LSE). שלושת התארים במשפטים.
גרוס נחשב לאורים ותומים של המשפט העסקי-מסחרי בישראל וכמי שהנחיל בישראל את התובנות העכשוויות לגבי אחריות דירקטורים בחברה, בדגש על המגזר הציבורי. המהפכה שהוביל בנושא התבטאה הן בכתיבתו הרבה בתחום, הן בהקמת מסלול להכשרת דירקטורים בכירים באוניברסיטת תל אביב, והן במישור החקיקתי כחבר בוועדת ברק לרפורמה לחוק החברות בשנות השמונים
חבר בלשכת עורכי הדין בישראל משנת 1959, ובלשכת עורכי הדין במדינת ניו יורק משנת 1989.
בתחילת שנת 2001 מיזג המשרד את משרד קלינהנדלר הלוי ושות'. ובשנת 2019 מיזג את משרד שנהב. המשרד קרוי היום גרוס, קלינהנדלר, חודק, הלוי, גרינברג, שנהב ושות'.
גרוס מונה למרצה בכיר באוניברסיטת בר-אילן ב-1968 ובאוניברסיטת תל אביב בשנת 1969 לפרופסור חבר. בשנת 1989 מונה כפרופסור מן המניין (בפקולטה למשפטים ובפקולטה לניהול באוניברסיטת תל אביב). בשנת 1978 כיהן חוקר (אורח) באוניברסיטת הרווארד, ארצות הברית. מכהן כמרצה בפקולטה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן (EXMBA) ובבית הספר רדזינר למשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה. מכהן כמנהל האקדמי של תוכנית להב לדירקטורים ונושאי משרה בכירים בפקולטה לניהול ע"ש קנולר, אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1991 היה לשותף להקמת קרן הון הסיכון תעוזה ורישומה בבורסה לני"ע בת"א, בעל מניות בחברת הניהול של הקרן והיועץ המשפטי מיום הקמתה.
כיהן כיו”ר הוועדה המייעצת לרשות החברות הממשלתיות. כיהן במספר רב של ועדות ממשלתיות, ביניהן: הוועדה לניסוח חוק החברות החדש; יו”ר הוועדה לחוק המיזוגים וההגבלים העסקיים; חבר ועדת הרפורמה במיסים, יו"ר דירקטוריון במספר חברות ציבוריות, ביניהן: בנק כרמל (יו"ר), שניב (יו"ר), כלל גמל (יו"ר), הבורסה לניירות ערך, סנו, ובמספר רב של חברות ציבוריות נוספות, ביניהן: חברת החשמל, מפעלי ים המלח, אלקו, מהדרין, בנק למסחר, ההוצאה לאור של לשכת עוה"ד (יו"ר), פרי אור, שניב (יו"ר)..
בשנת 1978 מונה כדירקטור בבורסה לניירות ערך בת"א.
בשנת 2018 הוכתר בבורסה לני"ע כאיש השנה בשוק ההון על ידי איגוד החברות הציבוריות.
בשנת 2015 פורסם לכבודו ספר יובל, ה-80 ה"ספר יוסף גרוס - מחקרים בדיני חברות ומשפט עסקי", בעריכתם של אהרן ברק, יצחק זמיר ודוד ליבאי.
פרטים אישיים
נולד וגדל בתל אביב-יפו. בנערותו למד במדרשית נעם.
לאחר סיום לימודי התיכון, גויס לעבוד כמורה בבית הספר היסודי עמיאל בשכונת התקווה בתל אביב. במקביל למד משפטים. לאור הצורך במורים באותה תקופה דחה הצבא את שירותו הצבאי לשלוש שנים. שירת בפרקליטות הצבאית, סיים קורס קצינים, שירת כתובע וכסנגור פיקודי. כל תקופת המילואים כיהן כשופט בביה"ד הצבאי בחברון ובשכם.
בשנת 1960 הוענקה לו מלגת לימודים מקיפה באוניברסיטת לונדון LSE, שם השלים את עבודת הדוקטורט (ph.D) בהנחייתו של פרופ' גים גאואר, מהמובילים בתחום דיני החברות בעולם.
נשוי לצביה גרוס, כיהנה כיועצת המשפטית של משרד הביטחון. לזוג שלושה ילדים - ד"ר רז גרוס פסיכיאטר בשיבא, אייל גרוס, פרופ' באוניברסיטת תל אביב ובלונדון (משפטים); ורדית גרוס, מנהלת מרכז האמנות ארטפורט. לזוג 7 נכדים.
פעילות אקדמית
בשנים 1965 עד 2005 כיהן כפרופ' מן המניין בפקולטות למשפטים ולמנהל עסקים, אוניברסיטת תל אביב. בשנים 1975–1979 כיהן כסגן דיקן הפקולטה למשפטים.
יסד את הקורסים להכשרת דירקטורים בכירים של להב באוניברסיטת תל אביב, המכשיר מדי שנה מאות דירקטורים מהמגזר הפרטי והציבורי ומכהן בה עד היום כמנהל האקדמי.
פעילות ציבורית
פרופ' גרוס כיהן בוועדות ציבוריות רבות וביניהן:
פעילות ציבורית נוספת:
חבר בדירקטוריונים רבים של חברות ציבוריות.
ספריו
פרסם למעלה מ-170 מאמרים מקצועיים בישראל, אנגליה וקנדה.
חנן לדרמן
הרב חנן לדרמן (נולד ב-11 ביוני 1969, גבעתיים) הוא רב שעוסק בקירוב רחוקים. בעבר, לפני שחזר בתשובה, היה קומיקאי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
לדרמן נולד וגדל בגבעתיים. השתתף בהפקות בטלוויזיה הישראלית של שנות התשעים: בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן" (1992–1993) בתוכנית "זהו זה!" (בפינה של להקת הגדנ"ע) ובתוכנית המערכונים "פלטפוס" (1994–1996). באותן שנים העלה לדרמן את המופע "חם זה לא" יחד עם שותפו ל"פלטפוס", דני קרפל, ומאוחר יותר דיבב מבחר דמויות בתוכנית הבידור "החרצופים" בשנת 1996. מעט לאחר סיום התוכנית "פלטפוס", לדרמן הופיע יחד עם שלושה מחבריו לאותה תוכנית - תומר שרון, תומר יוסף ודני קרפל - במופע "פליטי פלטפוס", אשר התבסס על כמה מהדמויות והמערכונים מתוכה. יחד עם "פליטי פלטפוס" הופיע לדרמן גם בפינה קבועה בעונה האחרונה של התוכנית "זהו זה!" ב-1998. לאחר מכן הנחה לדרמן בטלוויזיה החינוכית את השעשועון לילדים "סיכון מחושב" והיה בין מנחי רצועת הנוער "זאפ לראשון" בערוץ הראשון. ב-1999 השתתף בהצגה "תסתכלו עליי" על פי ספרו של אלדד כהן, לצד חבריו ל"פלטפוס" עידן אלתרמן וירדן בר-כוכבא.
בסוף שנות התשעים חזר לדרמן בתשובה ועבר ללמוד בישיבת נתיבות עולם בבני ברק. כיום הוא מתגורר בבני ברק עם משפחתו, ומופיע כקומיקאי וסטנדאפיסט עם חומרים המותאמים לציבור החרדי.
לאחר חזרתו בתשובה הנחה תוכנית אירוח בנושאי יהדות, קבלה ומיסטיקה בשם "בוא נדבר על זה" בערוצי הכבלים והופיע בתוכנית "מוצ"ש בראשון" בערוץ 1. כמו כן הוצע לו להגיש את רצועת הילדים בערוץ התכלת אולם הוא סירב לבסוף בטענה כי לימודים בישיבה והופעה בטלוויזיה לא הולכים יחד.
בסוף שנת 2007 חזר לדרמן לבמה כחלק מצוות בידור בשם "החשש החרד". בשנת 2011 הופיע במחזמר הדתי "מוטי חלומותי" לצד נתי רביץ וגיל קפטן ובבימויו של קלוד דדיה, ובשנת 2012 נמנה עם מנחי סדרת הטלוויזיה לילדים "צור משלנו" בערוץ הידברות.
בשנת 2014, לאחר שנים ארוכות בהן מיעט להופיע בטלוויזיה, השתתף לדרמן יחד עם תומר שרון בתוכנית "אחרי 20 שנה" בערוץ 20 לציון עשרים שנה לעליית התוכנית "פלטפוס", בה סיפר גם על תהליך חזרתו בתשובה.
בשנת תשע"ט (2019) גילם את נפתלי זוסמן בתוכנית "רצים למשנה- מחנה המשניות האבודות" לצד יצחק לאור ועופר מימראן.
חיים אישיים
לדרמן נשוי ואב לשבעה ילדים.
לירה מצרית
לירה מצרית או גְנֵיה (جنيه בהגייה מצרית) היא ההילך החוקי של מצרים על פי צו החל משנת 1834.
הלירה המצרית הייתה הילך חוקי בארץ ישראל מ-1 ביולי 1920, עם מינוי הנציב העליון הרברט סמואל, ועד ל-1 בספטמבר 1927, עת הונפקה הלירה הארץ-ישראלית אשר החליפה אותה ואולם היא שימשה במקביל ללירה הארץ-ישראלית כהילך חוקי ביהודה ושומרון עד לשנת 1949 עת נקבע שלטונה של ירדן בשטחי יהודה ושומרון בהתאם להסכמי רודוס. הלירה המצרית משמשת הילך חוקי ברצועת עזה מ-1951.
כפי שפורסם בעיתון כלכליסט בסוף שנת 2016, במסגרת מאמר על המטבעות הגרועים של אותה שנה, מצרים קיבלה בנובמבר 2016 את ההחלטה הקיצונית לאפשר למטבע להיסחר בחופשיות בלי הצמדה. המהלך הזה היה חלק מניסיון להקל על המשבר הכלכלי העמוק במדינה ולהבטיח קבלת הלוואת חירום מקרן המטבע הבינלאומית. מיד לאחר ההחלטה הלירה המצרית נפלה ב-48% מול הדולר. היא המשיכה ונחלשה מאז, ואת שנת 2016 היא סיימה בירידה של 59% מול הדולר.
במאמר נוסף שפורסם באותו עיתון בחודש אפריל 2023 דווח כי הלירה המצרית צנחה מאז תחילת שנת 2023 ב-20% לעומת הדולר, ולפי חלק מההערכות זוהי רק תחילת הירידה. בעקבות זאת הלירה המצרית דורגה כמטבע השישי הגרוע ביותר מבחינת הביצועים מאז תחילת השנה, זאת לאחר שב-2022 היא איבדה מחצית משוויה.
במהלך דצמבר 2006, הוזכר במאמרים בעיתונים "אל אהרם ואל אחבאר" שיש תוכניות להכניס שטרות של 200 ו-500 לירות מצריות. נכון לשנת 2019, ישנם שטרות של 200 לירה מצרית במחזור, אך עדיין אין תוכניות להנפקת שטרות של 500 לירות מצריות. החל משנת 2011 בוטלו שטרות 25 ו-50 פייסטר ולירה מצרית אחת לטובת שימוש נרחב יותר במטבעות. עם זאת, החל מיוני 2016, הבנק הלאומי של מצרים החזיר למחזור את שטר ה-1לירה מצרית וכן שטרות של 25 ו-50 פייסטר בתגובה למחסור במטבעות קטנים. נגיד הבנק המרכזי של מצרים הודיע שהבנק המרכזי של מצרים ינפיק שטרות פולימרים עד תחילת 2021. שינוי זה מגיע כאשר ה-בנק המרכזי של מצרים מעביר את המטה שלו לבירה המנהלית החדשה.
הבנק המרכזי נאלץ לאשר כי הולוגרמות של קשת בענן על השטרות החדשים היו תכונה מאובטחת של סימן מים למניעת זיוף, לאחר שמבקרים מקוונים הציעו כי מדובר במסר סמוי של תמיכה בזכויות להט"ב. רק כמעט שנתיים לאחר פרסום השטר של 10 ליש"ט, הבנק המרכזי של מצרים פרסם את שטר הפולימר החדש של 20 ליש"ט. גרסאות הנייר של אותן ערכים ימשיכו להיות הילך חוקי.
שיטוריו
שיטוריו (Shito-Ryu 糸東流) היא שיטת קראטה אשר פותחה על ידי קנווא מאבוני (Kenwa Mabuni 摩文仁賢和).
מייסד השיטה והתפתחות הסגנון
קנווא מאבוני נולד בשורי אשר באיי אוקינאווה בשנת 1889. סנסיי מאבוני היה נצר למשפחת אוניגוסוקיני, אשר הייתה משפחת סמוראים ידועה מאוד.
סנסיי מאבוני החל את דרכו ברזי אמנויות הלחימה בגיל 13 כשהוא מתאמן בשיטת שורי-טה (Shuri-Te 首里手) בביתו תחת הדרכתו של סנסיי אנקו יאסוצונה איטוסו (Anko Yasutsune Itosu 糸州安恒). הוא התאמן בחריצות במשך מספר שנים כשהוא לומד הרבה קאטות ממדריכו. זה היה סנסיי איטוסו אשר פיתח את קאטות הפינאן (Pinan Kata), אשר מקורן, כנראה, בקאטה קוסאנקו (Kusanku, או כפי שנקראת בשוטוקאן: Kankudai).
אחד מחבריו הקרובים של סנסיי מאבוני, סנסיי צ'וג'ין מיאגי (Sensei Chogun Miyagi 宮城長順), מפתח שיטת הגוג'ו ריו (Goju-Ryu), הציג אותו לסנסיי דגול נוסף מאותה תקופה, סנסיי קאנריו היגאשיונה (Sensei Kanryo Higashionna 東恩納寛量) והוא החל להתאמן בשיטת נאה-טה (Naha-Te 那覇手) תחתיו.
איטוסו והיגאשיונה לימדו שניהם גרסאות רכות-קשות של אמנות הלחימה "טה" (Te) האוקינאווית, אך שתי השיטות התמקדו בדברים שונים. תוכנית הלימודים של איטוסו כללה טכניקות ישירות ובעלות עוצמה, כמודגם בקאטות הנאיפאצ'י (Naifachi) והבסאי (Bassai), בעוד שתוכנית הלימודים של היגאשיונה, מצד שני, התמקדה בתנועות מעגליות וקצרות כמודגם בקאטות קורורונפה (Kururunfa) וסייפאי (Seipai). שיטוריו מתמקדת הן בטכניקות קשות והן בטכניקות רכות עד היום.
סנסיי מאבוני נשאר נאמן ללימודיהם של שני מאמניו, אולם הוא גם חיפש דרכים נוספות ממדריכים אחרים, לדוגמה, סייסו אראגאקי (Seiso Aragaki), טאוואדה שימבוקו (Tawada Shimboku), סוייושי ג'ינו (Sueyoshi Jino) ו- וו חיאנהוי (Wu Xianhui), מאסטר סיני אשר נודע גם כ-גו קנקי (Go-Kenki).
סנסיי מאבוני היה ידוע בידע המקיף שלו בשיטות שונות של קאטה וביצוע הבונקאי שלהן. בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוא כבר היה ידוע כהרשות הגבוהה ביותר בענייני קאטות אוקינאוויות וההיסטוריה שלהן והוא היה מבוקש כמורה על ידי בני זמנו.
ישנן מספר עדויות שהמומחיות שלו הייתה גם מבוקשת בסין וכן באוקינאווה ויפן. בתור שוטר, הוא אימן אנשי חוק של רשויות מקומיות, וכן, כתגובה לבקשתו של מורו איטוסו, הוא החל ללמד בבתי ספר יסודיים את שיטות ה-שורי (Shuri) וה-נאה (Naha).
כמאמץ להגביר את המודעות לקראטה ביפן, סנסיי מאבוני עשה מספר נסיעות לטוקיו ב-1917 וב-1928. על אף שכל מה שהיה ידוע כ-טה (אגרוף סיני TE) או קראטה הועבר בסודיות קיצונית במשך דורות, השקפתו של סנסיי מאבוני הייתה שידע זה צריך להיות נגיש לכול מי שחפץ בידע זה בהגינות וביושר. למעשה, הרבה מאסטרים מאותו דור כסנסיי מאבוני החזיקו בדעות דומות לגבי העתיד של הקראטה: סנסיי גיצ'ין פונאקושי (Gichin Funakoshi 船越義珍), מפתח שיטת השוטוקאן (Shotokan 松濤館) ובן דורו של סנסיי מאבוני, גם נסע ליפן בשנות ה-20 של המאה ה-20 לשם קידום הקראטה.
בשנת 1929, סנסיי מאבוני כבר עבר לגור באוסקה שביפן על מנת לשמש כמאמן במשרה מלאה בשיטת לחימה אשר נקראה במקור על ידו האנקוריו (Hanko-Ryu), אשר מתורגם ל 'שיטה קשה למחצה'. כמאמץ לקבל הכרה מהבוטוקוקאי היפני (Japanese Butokukai), הרשות השלטת בכל הנוגע לאמנויות לחימה מוכרות ביפן, סנסיי מאבוני ומאמנים אחרים בני זמנו שינו את שמן של אמנויות הלחימה שלהם ל- 'קרא-טה' (Kara-ריקה, Te-יד), ולא 'יד סינית' על מנת שהשם יישמע יותר יפני. מאמינים שבערך באותו זמן בו סנסיי מאבוני הציג את שיטתו לבוטוקוקאי, הוא גם שינה את שמה לשיטוריו (Shito-Ryu) כהוקרה למקורותיה העיקרים. סנסיי מאבוני גזר את השם מאות הקאנג'י הראשונה של מאסטר איטוסו ומאסטר היגאשיונה. עם תמיכתו של סנסיי ריושו סאקאגאמי (Ryusho Sakagami), סנסיי מאבוני פתח מספר דוג'וים של שיטת השיטוריו באזור אוסקה, כולל באוניברסיטת קנסאיי (Kansai) ודוג'ו הקראטה-דו קאי (Karate-do Kai). עד היום, הנציגות הגדולה ביותר של חניכי שיטוריו היא ביפן מרוכזת באזור אוסקה.
סנסיי מאבוני הוציא לאור מספר ספרים בנושא והמשיך לערוך את שיטת ההוראה.
בשנותיו המאוחרות, הוא פיתח מספר קאטות רשמיות, כדוגמת אאויאגי (Aoyagi), אשר נועדו ספציפית להגנה עצמית של נשים. אולי יותר מכל מאסטר אחר במאה ה-20, סנסיי מאבוני היה חדור במנהגים וההיסטוריה של הקראטה-דו, ועם זאת הייתה לו מחשבה מספיק מתקדמת כדי להבין ששיטה זו יכולה להגיע לכל מקום בעולם.
עד היום, שיטוריו מכירה בהשפעותיהם של מאסטר איטוסו ומאסטר היגאשיונה: שיטת הלימוד של קאטות בשיטוריו מועברת לרוב בצורה כזו שניתן לראות את שתי שושלות היוחסין.
בישראל השיטה מלומדת בכל הארץ. מדי שנה תלמידים יחידים נבחרים לתחרות המכביה ומייצגים את ארץ ישראל.
קאטות
בשיטוריו יש מעל 60 קאטות (יותר מכל השיטות). המרכזיות והמוכרות הן:
ספק (אי-ודאות)
סָפֵק הוא מצב ביניים, בין אמונה לחוסר אמונה. נובע מתוך אי-ודאות, חוסר אמון או חוסר ביטחון בטענת עובדה, בפעולה, מניע או החלטה מסוימת. הספק מביא להטלת פקפוק ברעיונות מסוימים במציאות, ומוביל להשהיה או דחייה של פעולות רלוונטיות מתוך דאגה מפני טעות או מפני שגיאה.
הגדרות מסוימות ל"ספק", מדגישות את המצב של שארית מחשבה, בנוגע לשני רעיונות סותרים וחוסר האפשרות לאשר אחת מהן. הפועל "להטיל ספק" יכול להתקשר גם לפקפוק במצב או בניסיון חיים של מישהו.
ספק לעיתים נוטה לפקפק בהיגיון. הוא יכול להוביל אנשים להסס לפני שהם פועלים ו/או לפעול בצורה קפדנית ומדויקת יותר. ייתכן שלספק יש חשיבות כלשהי כגורם המוביל למצב של חוסר קבלה או אי-אמון מצד אנשים אחרים. בפוליטיקה, באתיקה ובחוק (בדרך כלל בהחלטות שקובעות את מסלול חייו של אדם), יש ל"ספק" השפעה גדולה וחשיבות רבה.
הספק בחוק
תורת המשפטים מגדירה את המונחים "ספק" וסביר" למטרות אלו.
לקריאה נוספת
ספרים באנגלית:
אסתי ירושלמי
אסתי ירושלמי (נולדה בשנת 1967) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ומטפלת אלטרנטיבית ישראלית.
ביוגרפיה
ירושלמי נולדה בטהראן, בירת איראן. בילדותה למדה בבית ספר מוסלמי עד כיתה ג' ובמהלך המהפכה החומייניסטית אף התגוררה בסמיכות לאוניברסיטת טהראן, שבה החלה המהפכה. ירושלמי עלתה לישראל ב-1981 כשהייתה בת 14, ועברה מיד ללמוד בפנימיית הדסים. לאחר שירותה הצבאי למדה משחק בבית הספר למשחק בית צבי.
במהלך שנות ה-90 ירושלמי השתתפה בסדרות הטלוויזיה הישראליות "עניין של זמן", "מרחב ירקון", "זינזאנה", "שלווה", ו"פלורנטין" והשתתפה גם בתפקיד אורח בסדרה "הפוך". כמו כן במהלך עשור זה השתתפה גם במספר סרטי קולנוע וסרטי טלוויזיה – תפקידה הקולנועי הראשון היה בסרט הטלוויזיה "נקודת תצפית". (1990) לאחר מכן היא השתתפה בסרט הקולנוע "רשימת שינדלר" (1993), בסרט הקולנוע "שחור" (1994), בסרט הטלוויזיה "הבחור של שולי" (1997), ובסרט הטלוויזיה "שלום לבן דודי" (2000).
בשנת 2020 השתתפה בסדרה "טהרן" בתפקיד ארזו.
חיים פרטיים
ניהלה בעבר מערכת יחסים עם הזמר ירמי קפלן. קפלן כתב עליה את השירים "אסתי" ו"מודדת".
ירושלמי הייתה נשואה במשך שנתיים. במסגרת נישואים אלו נולד לה בנה היחיד.
פילמוגרפיה חלקית
{{שני טורים|
מוטי אמישה
מוטי אמישה (נולד ב-1964) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק במרבית הקרירה בהפועל חיפה.
ביוגרפיה
אמישה גדל בחיפה כבן למשפחת כדורסלנים כשגם אחיו קורן וליאור היו שחקני כדורסל מקצוענים. בניגוד לאחיו ששיחקו במכבי חיפה, אמישה הצטרף למחלקת הכדורסל של הפועל חיפה, במדיה העפיל פעמים לגמר הליגה לנוער, בעונת 1981/82 אז הפסידה הקבוצה למכבי רמת גן, אז קלע 18 נק', ועונה לאחר מכן כאשר זכתה הקבוצה באליפות לאחר ניצחון על הפועל ירושלים אז סיים כקלע המוביל עם 28 נק'. באותה השנה זומן אמישה לנבחרת ישראל עד גיל 16 לאליפות אירופה שהתקיימה ביוון, במשחק השיא שלו הוביל את הנבחרת לניצחון חריג על נבחרת יוגוסלביה כאשר קלע 37 נק' והיה לקלע השני במשחק לאחר דראז'ן פטרוביץ' היוגוסלבי שקלע 42 נק'.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של חיפה עשה בעונת 1980/1981 בהפסד להפועל רמת גן בה לא קלע נק', את נק' הבכורה (4) קלע בעונת 1981/1982 בהפסד לבית"ר תל אביב, בסיום העונה זומן לנבחרת עד גיל 18 לאליפות אירופה אך לא הרבה לקלוע והעמיד ממוצע של 4.3 נק' ב-7 משחקים. אמישה המשיך לשחק בחיפה עד לסיום עונת עונת 1985/1986 כולל תקופת השאלה קצרה במכבי כרמיאל מהליגה הארצית, אך עם כניסת הקבוצה להליכי פירוק עזב את חיפה, אז גם נרשם ללימודים בטכניון ועבר לשחק בליגה השנייה במכבי קריית מוצקין לליגה הבכירה שב בעונת 1989/1990, עם מוצקין שעלתה מהליגה השנייה. בעונת 1993/94 חתם במכבי חיפה מהליגה השנייה.
חיים אישים
מאז 1999 משמש אמישה מנהל באמדוקס ומתגורר במאסטריכט שבהולנד. אמישה אב ל-3.
ג'ו קורטני
ג'ו דארן קורטני (באנגלית: Joseph Darren Courtney; נולד ב-6 באפריל 1953) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של מדינת קונטיקט, ברציפות מאז 2007. קורטני, חבר המפלגה הדמוקרטית, מייצג מחוז קונגרס המכסה את מרבית השליש המזרחי של קונטיקט, בו הערים נורוויץ' וניו לונדון. בשנים 1987–1995 היה חבר בית הנבחרים המדינתי של קונטיקט ואחר כך שירת כתובע העירוני של ורנון מ-2003 עד להיבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית בשנת 2006.
ביוגרפיה
קורטני נולד וגדל בהרטפורד הפרוורית. אביו היה סוכן לשכת החקירות הפדרלית. בשנת 1975 סיים את לימודיו באוניברסיטת טאפטס, וב-1978 השלים לימודי משפטים באוניברסיטת קונטיקט. לאחר שסיים את לימודי המשפטים עבד קורטני כסנגור ציבורי במשך שלוש שנים. כעבור זמן מה נעשה שותף במשרד עורכי הדין "Flaherty, Meisler and Courtney", ובשנים 2003–2006 היה התובע העירוני בוורנון, שם הוא מתגורר בהווה.
מינואר 1987 עד ינואר 1995 היה קורטני חבר בית הנבחרים המדינתי של קונטיקט מטעם מחוז הבחירה ה-56. הוא היה יושב ראש הוועדה לבריאות הציבור ושירותי האנוש, ופיקח על "מועצת הפס הכחול לביטוח בריאות אוניברסלי" (Blue Ribbon Commission on Universal Health Insurance). בשנת 1994 הוא זכה לאות כבוד על ידי "מגזין קונטיקט" על מאמציו הדו-מפלגתיים בבית המחוקקים של המדינה. בשנת 1998, לאחר ארבע שנות כהונה, התמודד קורטני אל תפקיד סגן מושל קונטיקט אך ללא הועיל. בשנת 2002 התמודד אל הקונגרס האמריקאי נגד רוב סימונס, נציג מחוז הקונגרס השני של קונטיקט בבית הנבחרים של ארצות הברית. קורטני לא הודיע ​​על מועמדותו או גייס כספים עד לספטמבר 2001, ובאותה נקודת זמן מימן סימונס את מסע הבחירות שלו בתרומות בנות יותר מחצי מיליון דולר אמריקני. ביום הבחירות הכלליות בנובמבר גבר סימונס על קורטני עם 54% מהקולות.
בבחירות אמצע הכהונה ב-2006 התמודד קורטני בשנית אל בית הנבחרים מול סימונס, ופרשנים פוליטיים העריכו כי המירוץ בין השניים יהא הפעם צמוד. קורטני הוכרז כזוכה ביום הבחירות, וספירת הקולות הראשונית הצביעה על יתרון צר בן 167 קולות, מתוך למעלה מ-242,000 קולות. על פי החוק בקונטיקט, המירוץ עבר סריקה אוטומטית מחודשת של הקולות מכיוון שהפרש הניצחון היו פחות מחצי אחוז. עם סיום הספירה מחדש ב-14 בנובמבר נקבע כי קורטני קיבל 91 קולות יותר מסימונס. מאוחר יותר פורסם בעיתון "וושינגטון פוסט" כי הפער בין קורטני לסימונס נאמד ב-83 קולות בלבד. הייתה זו מערכת הבחירות לקונגרס הצמודה ביותר בשנת 2006.
ב-3 בינואר 2007 קורטני הושבע לתפקידו. במרץ 2008 תיאר קורטני את מדיניות החוץ של ממשל ג'ורג' ווקר בוש כ"דו-רֹאשִׁית" בנוגע למלחמת עיראק, וגרס כי על הבית הלבן לעבוד עם הקונגרס במטרה לבנות הסכם ביטחוני ארוך-טווח וסביר עם הממשלה בבגדאד העוסק ביחסי איראן–עיראק. בשנת 2010 היה קורטני הקול המוביל בבית הנבחרים נגד מה שכונה "מס קדילאק" על תוכניות בריאות בעלות גבוהה, כחלק מהמימון שהוצע מכוח חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. ב-6 באוגוסט 2015 פרסם קורטני הצהרת תמיכה בנשיא ארצות הברית ברק אובמה על שיזם את הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. באוקטובר 2017 הציג קורטני ביחד עם חבר הקונגרס גלן תומפסון מפנסילבניה את "חוק תזונת החלב בבתי הספר משנת 2017", הצעת חוק לקידום צריכת חלב בידי תלמידים בבתי ספר
לאחר שצפה בסרט הקולנוע "לינקולן" בבימויו של סטיבן ספילברג, כתב קורטני מכתב לבמאי וציין כי על אף שהסרט הראה כי חברי בית הנבחרים מקונטיקט הצביעו נגד התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית שביטל את העבדות בארצות הברית, למעשה כל משלחת המדינה לקונגרס תמכה בתיקון. הוא ביקש מספילברג הכרה כלשהי בשגיאה, אולי בגרסת הסרט ב-DVD, באומרו: לדברי וושינגטון פוסט, הביקורת של קורטני הטיבה עמו במדינת ביתו קונטיקט, שם היא עוררה את כתיבתם של מספר מאמרי מערכת אסירי-תודה בעיתונים המקומיים, אך בד בבד הועלו תהיות שמא עיתוי הביקורת שכן הסרט עמד לבחירה בטקס פרסי אוסקר ה-85. בוושינגטון פוסט ציינו כי "לקורטני היה חוב עבור בן אפלק", שקידם את מסע הבחירות של קורטני וסרטו "ארגו" התחרה מול "לינקולן" בקטגוריית פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
תרבות פוליטית
תרבות פוליטית של מדינה היא האוסף של העמדות, הערכים, הרגשות, המידע והכישורים פוליטיים בקרב אזרחיה.
חוקר מדע המדינה האמריקני גבריאל אלמונד טוען כי בדומה לאופן שבה עמדה של אנשים משפיעה על התנהגותם, כך תרבות פוליטית של מדינה משפיעה על התנהגות אזרחיה ומנהיגיה במערכת הפוליטית.
תרבות פוליטית מייצבת את אופן ההתנהגות הפוליטית של המדינה, אך יחד עם זאת תרבות פוליטית היא גם דינאמית מפני שהיא מושפעת מתהליכי חיברות שמתרחשים לכל אורך חייו של האדם.
חשיבות המושג תרבות פוליטית
ניתוח היבטים של תרבות פוליטית במדינות שונות מאפשר להבין את הנטיות שהובילו מדינה כלשהי להתנהגות מסוימת בהווה ואף לחזות את התנהגותה בעתיד.
בחינה יעילה של מערכת פוליטית במדינה מסוימת תכלול, בנוסף למיפוי המבנים והתפקודים של המערכת הפוליטית, גם את מיפוי קווי המתאר העיקריים של התרבות הפוליטית במדינה.
ניתוח תרבות פוליטית של מדינה
על מנת למפות תרבות פוליטית של מדינה צריך לבחון את עמדות האזרחים כלפי המערכת הפוליטית בשלוש רמות:
רמת המערכת
ברמה זו בוחנים את מידת הלגיטימציה שמייחסים האזרחים לערכי היסוד שמרכיבים את המערכת הפוליטית. כשהאזרחים מאמינים שהם חייבים לציית לחוקים, מידת הלגיטימיות של ערכי היסוד ושל הממשל היא גבוהה. כשהאזרחים לא רואים סיבה לציית לחוקים או שהם מצייתים רק מתוך פחד, מידת הלגיטימיות של ערכי היסוד ושל הממשל היא נמוכה.
בנוסף, למקור הלגיטימיות מתוקף מסורת, אידאולוגיה, מדיניות או השתתפות אזרחית יש השלכות חשובות על יעילות ויציבות המערכת הפוליטית.
רמת התהליך
ברמה זו בוחנים את מידת המעורבות הפוליטית של האזרחים בתהליכים הפוליטיים במדינה. מידת המעורבות הפוליטית נבחנת על ידי חלוקת אזרחי המדינה לשלוש קבוצות:
משתתפים – אזרחים שמעורבים ומבינים בפוליטיקה, יכולים לדרוש דרישות פוליטיות ולחלק את תמיכתם בין מנהיגים פוליטיים שונים.
נתינים – אזרחים שמצייתים בהכנעה לגורמים ממשלתיים ולחוק, אבל הם לא מצביעים ולא מערבים את עצמם בפוליטיקה.
אזרחי המדינה ממוינים, בהתאם למאפייניהם, לאחת משלוש הקבוצות ועל פי ההתפלגות שמתקבלת ניתן לאפיין את סוג התרבות הפוליטית במדינה: תרבות פוליטית השתתפותית, תרבות פוליטית נתינית או תרבות פוליטית צרת אופקים. מאפיין נוסף של תהליך התרבות הפוליטית הוא דעות האנשים על קבוצות אחרות ועל עצמם כחברים בקבוצה. יש לבחון האם אנשים רואים את החברה כמחולקת למעמדות חברתיים, לקהילות אזוריות או לקהילות אתניות וכיצד הם מרגישים כלפי קבוצות שאליהן הם אינם שייכים.
תרבות פוליטית קונצנזואלית לעומת תרבות פוליטית קונפליקטואלית
בתרבות פוליטית בקונצנזוס, יש אחדות והומוגניות בין עמדות האזרחים ברמות השונות: אזרחים מסכימים על מנגנוני קבלת ההחלטות הפוליטיות וחולקים השקפות דומות על הבעיות בחברה ועל הדרכים לפתרונן.
בתרבות פוליטית בקונפליקט אין הסכמה בין עמדות האזרחים ברמות השונות: האזרחים מפוצלים באופן חד וברור בעניין לגיטימיות המשטר ודרכי הפתרון לבעיות עיקריות במדינה. במדינה עם תרבות פוליטית מפוצלת יתפתחו תתי תרבויות שלכל אחת מהן השקפות משלה כלפי סוגיות פוליטיות מהותיות.
האירועים הגדולים של הטבע
האירועים הגדולים של הטבע (באנגלית: Nature's Great Events) היא סדרת-טבע תיעודית מבית ה-BBC, מיוצרי הסדרה המצליחה "עולם מופלא", ששודרה בבריטניה במהלך פברואר-מרץ 2009 בקריינותו של דייוויד אטנבורו. הסדרה מורכבת מ-6 פרקים עיקריים, העוקבים אחר חילופי עונות דרמטיים ומרשימים ברחבי כדור הארץ והסתגלות בעלי החיים לשינויי העונות. בכל פרק נראה בעל חיים מרכזי, אחריו עוקב הפרק, ונסיונותיו לשרוד את האתגרים הגדולים שבין עונה לעונה ובין זמנים נוחים לזמנים קשים. כמו כן נראה מצב היצורים שנמצאים בסכנה בגלל שינויים משמעותיים.
בדומה לסדרה עולם מופלא, גם סדרה זו צולמה בטכנולוגיית טלוויזיה בהבחנה גבוהה.
קלגרי
קלגרי (באנגלית: Calgary) היא העיר הגדולה ביותר בפרובינציית אלברטה שבקנדה. קלגרי ממוקמת במפגש של נהר הבואו ונהר אלבו (אנ') בדרום המחוז, באזור המעבר בין הרי הרוקי הקנדיים וערבות קנדה, כ-80 ק"מ (50 מייל) מזרחית לרכסים הקדמיים של הרי הרוקי, כ-299 ק"מ (186 מייל) דרומית לבירת המחוז אדמונטון וכ-240 ק"מ (150 מייל) צפונית לגבול קנדה-ארצות הברית.
נכון לשנת 2021 מונה העיר אוכלוסייה של כ-1,306,784 תושבים ואוכלוסיית מטרופולין של 1,481,806, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה בקנדה ולאזור המטרופולין החמישי בגודלו.
החל מ-25 באוקטובר 2021, ראשת העיר היא ג׳יוטי גונדק, ילידת לונדון, אנגליה שנולדה להורים מפנג'אב, הודו והיגרה לקנדה בגיל 4.
בשנת 2022 דורגה קלגרי לצד ציריך בשווייץ כעיר השלישית הכי ראויה למגורים בעולם, במקום הראשון בקנדה ובצפון אמריקה.
היסטוריה
ב-1902 נמצא באלברטה נפט, אך רק לאחר שנמצאו כמויות נכבדות ב-1947, התפתחה העיר במהירות והפכה לעיר מרכזית ולמרכז תעשיית הנפט באזור. עד שנות ה-80 של המאה ה-20, הכלכלה של קלגרי הייתה תלויה כמעט אך ורק במחירי הנפט והגז הטבעי. לאחר ירידת מחירי הנפט בשנות ה-80, החלה להתפתח בעיר כלכלה מגוונת יותר. עם העלייה במחירי הנפט בעשור הראשון של המאה ה-21 נהנתה העיר מהתפתחות כלכלית מרשימה.
בשנת 1988, הפכה קלגרי לעיר הקנדית הראשונה שאירחה את משחקי החורף האולימפיים.
העיר גם נודעה ביוזמות לשמירת איכות הסביבה שלה. הדוגמה הבולטת: כל החשמל שמערכת הרכבת הקלה של העיר צורכת, מגיע מאנרגיה מתחדשת בלבד.
גאוגרפיה
קלגרי נמצאת כ-60 קילומטר ממזרח להרי הרוקי הקנדיים, בגובה של כ-1,050 מטר מעל גובה פני הים. שטח השיפוט שלה הוא 721 קילומטר רבוע.
דרך העיר עוברים שני נהרות - נהר הבוו ונהר האלבוו.
דמוגרפיה
5.9% מתושבי קלגרי הם ממוצא סיני והאזור הסיני (צ'יינטאון) בעיר, הוא בין הגדולים בקנדה.
בעיר חיים כ-8,300 יהודים ויש בה שני בתי ספר יהודיים וחמישה בתי כנסת.
תרבות
קלגרי מפורסמת בפסטיבל הקלגרי סטמפיד שהוא אירוע הרודאו הפתוח הגדול בעולם. הפסטיבל נמשך עשרה ימים בכל שנה בחודש יולי וכולל תהלוכות, מופעי תרבות, לונה פארק ומגוון גדול של תחרויות רודאו.
ספורט
קבוצות הספורט הפופולריות בעיר הן קבוצת ההוקי קרח קלגרי פליימס, המשחקת בליגת ה-NHL, וקבוצת הפוטבול הקנדי קלגרי סטמפידרס המשחקת בליגת ה-CFL. קבוצות מקצועניות נוספות בעיר ובפרווריה הן קבוצת הלקרוס קלגרי ראפנקס המשחקת בליגת הלקרוס הלאומית (NLL) וקבוצת הכדורגל קאוואלרי FC המשחקת בליגת העל של קנדה.
לקבוצות הספורט של קלגרי יש יריבות מסורתית עם קבוצות הספורט של עיר הבירה של אלברטה, אדמונטון.
קלגרי אירחה את אולימפיאדת החורף של 1988. אצטדיון הפוטבול של העיר, אצטדיון מקמאהון שהוא ביתה של קלגרי סטמפידרס, שימש כאצטדיון האולימפי באותה אולימפיאדה.
אקסיומת קבוצת החזקה
בתורת הקבוצות האקסיומטית, אקסיומת קבוצת החזקה היא אקסיומה במערכת ZF שמבטיחה את קיום קבוצת החזקה של כל קבוצה.
באופן פורמלי:
דוגמאות לשימוש
אקסיומת קבוצת החזקה הכרחית לבניית המספרים הממשיים, בכל בנייה שנבחר עבורם. למשל, המודל שמורכב מכל הקבוצות שהן בנות מנייה תורשתית, מקיים את כל האקסיומות של ZFC למעט אקסיומת קבוצת החזקה. לפי משפט קנטור מודל זה לא יכול להכיל שום ייצוג של המספרים הממשיים.
באופן מפתיע, גם במודל בו הממשיים מוגדרים, התכונות שלהם מושפעות מהיכולת להפעיל את אקסיומת קבוצת החזקה אינסוף פעמים.
דוגמה נוספת לשימוש באקסיומת קבוצת החזקה היא בניית המכפלה הקרטזית של זוג קבוצות: עבור זוג קבוצות X,Y, אם נשתמש בהגדרה הסטנדרטית של זוג סדור: נקבל ש-.
במקרה הזה השימוש באקסיומת קבוצת החזקה אינו הכרחי וניתן להמיר אותו בשימוש באקסיומת ההחלפה ובאקסיומת האיחוד: ניתן על ידי אקסיומת ההחלפה להראות כי הקבוצה קיימת לכל y \in Y. שימוש נוסף באקסיומת ההחלפה יאפשר לאגד את כל הקבוצות האלו בקבוצה אחת, עליה נפעיל את אקסיומת האיחוד.
קישורים חיצוניים
Zermelo-Fraenkel-Mengenlehre
שיעור
שיעור הוא פרק זמן, בדרך כלל קצוב, שבו מוקנה ידע במסגרות חינוכיות, טיפוליות שונות: גן, בית ספר, מתנ"ס, מוסד להשכלה גבוהה וכדומה. להבדיל משיעורים הניתנים במסגרות ציבוריות, שיעור הניתן במסגרת פרטית, בדרך כלל תמורת תשלום, הוא שיעור פרטי.
הוראת החומר מתבצעת על ידי גננת, מורה, מדריך או מרצה. מטרת השיעור לקדם את התלמיד בתחום הנלמד. תהליך הלמידה מתבצע כאשר התלמיד נמצא בנקודה מסוימת ומטרת המורה היא להביאו לנקודה אחרת, בעזרת השיעור אותו הוא מלמד את התלמיד.
מטרות
מטרותיו האופרטיביות של שיעור הן הגדרת פעולה גלויה של הלומד, על ידי שימוש בפעלים חד-משמעיים וכן הגדרת התנאים שבמסגרתם תבוצע הפעולה הנדרשת. מטרות אלו יכולות להיות למשל: התלמיד יגדיר את המושג, ישתמש במושגים הקשורים לתוכן השיעור, ימיין מושגים, יראה, יצביע, יתאר, יזהה.
המטרה צריכה להיות בת-מדידה ולכן מטרה בסגנון "התלמיד יבין את השיר" אינה מטרה אופרטיבית כי הבנה זו אינה בת-מדידה. מטרה אופרטיבית יכולה להיות "התלמיד ידע להגדיר את מאפייני הסתיו" או "התלמיד ידע להפעיל עכבר מחשב כדי לפתוח ולסגור יישום".
דרכים להוראת השיעור
לרוב השיעורים נלמדים בכיתה, אך לעיתים ישנם שיעורים שאינם נערכים במרחב סגור, כמו: שיעורי שמש, טיולים, וכן סיורים השואבים מידע מהשטח עצמו (אם ביולוגי, חינוכי, תרבותי, היסטורי, ארכאולוגי וכדומה). ישנם סוגים שונים של הוראת שיעור. ניתן לסווגם לפי גודל קבוצת המשתתפים, כאשר גודל הקבוצה משפיע באופן ניכר על אופי השיעור:
כדי ליצור עניין בנושא השיעור מומלץ להשתמש באסטרטגיות הוראה מגוונות ובאביזרי הוראה שונים, אשר יעודדו את התלמידים לקחת חלק פעיל בשיעור, לשאול שאלות, להשתתף. כך הם ילמדו בצורה יעילה יותר את החומר הנלמד.
מערך שיעור
במסגרת החינוך הפורמלי לרוב מצופה מהמורה להכין מראש מערך שיעור, אשר מתאר את תהליך ההוראה המתוכן בהתאם לתוכנית הלימוד ומערכת השעות. דרישה זו עלולה להפוך את תהליך ההכנה של המורה לקראת השיעור לאקט טכני של קביעת מעשים מפורטת בטרם התבצעותם וללא קשר להתרחשויות העתידות להתרחש. יתירה מזאת, ישנן גם מערכות חינוך שבהן מספקים למורים מערכים המוכנים מראש על ידי מומחים, אשר אינם מכירים את המורה או את התלמידים שאליהם השיעור מכוון.
הבעיתיות בהסתמכות יותר על מערכי שיעור נובעת מכך שתהליכי הלמידה אינם ניתנים לניבוי במדויק. זאת משום שהיא יכולה להיות מושפעת מגורמים רבים כמו אסוציאציות בלתי צפויות העולות מן המגע שבין התכנים ובין התלמידים ורגשות המתעוררים בשעת ההוראה ומתערבים בה. לכן הידיעה הטכנית של פעולות עתידיות אשר ינקטו בשיעור לא בהכרח תורמת להכנת המורה לקראתו. לא רק זאת אלא שההבנה הספציפית מכוונת את המורה לפעולות המתבקשות על פי ההגיון של מערך השיעור ולא לפי הצרכים המידיים של תלמידיו. למשל, עליו להקפיד על דיון בנושאים הרלוונטיים למערך גם כאשר התלמידים מביעים עניין בנושאים אחרים אשר עולים מתוך חומר הלימוד.
מסיבות אלו היכולת של המורה לסטות מן הדרך שקבע לעצמו במסגרת מערך השיעור, בהתאם לגורמים הפועלים בכיתה היא תנאי לכך שישיג את מטרותיו. לעומת זאת, דבקות טכנית בדרכים אשר נקבעו מראש כרוכה פעמים רבות בוויתור על מטרות אלו.
סמל הרפובליקה הדומיניקנית
סמל הרפובליקה הדומיניקנית מכיל מגן הנתמך על ידי ענף של ער אציל משמאל וכף עץ התמר מימין; מעל המגן יש עיטור כחול המציג את המוטו הלאומי של הרפובליקה הדומיניקנית: אלוהים, מולדת, חירות. מתחת למגן, המילים הרפובליקה הדומיניקנית מופיעות בעיטור אדום. במרכז המגן יש את ספר הברית החדשה הפתוח בבשורה על-פי יוחנן, 8:32, אשר כתוב בה והאמת תשחרר אותך, עם צלב קטן מעליו וכל צד מאוגף על ידי שלוש חניתות, אשר שתיים מהן אוחזות בדגלי הרפובליקה הדומיניקנית.
קיימת גרסה נוספת של הסמל, ובה קצוות העיטור האדום שעליו כתוב הרפובליקה הדומיניקנית פונים כלפי מעלה.
הסמל מופיע במרכזו של דגל הרפובליקה הדומיניקנית. כל אחת משתי הגרסאות של הסמל יכולה להופיע בדגל.
T-14 ארמטה
T-14 הוא טנק מערכה רוסי מודרני שנבנה על בסיס פלטפורמת ארמטה ומכונה בשל כך "טנק ארמטה" (ОКР Армата). הטנק נחשף לראשונה במצעד יום הניצחון ב-9 במאי 2015 יחד עם דגם הנגמ"ש T-15 ארמטה. על פי התוכניות, מפעל אורלוואגונזאבוד בעיר ניז'ני טאגיל היה אמור לייצר 2,300 טנקים מדגם זה עד שנת 2020, ברם עד אותה שנה יוצרו לא יותר ממאה יחידות במפעלי אורלוואגונזאבוד.
פיתוח
פיתוח הטנק החל בשנים 2009–2010 על ידי יצרנית הטנקים הגדולה בעולם, אוראלוואגונזאבוד.
לדברי יורי קובלנקו, לשעבר הסגן הראשון של ראש מינהלת השריון במשרד ההגנה הרוסי: "החל משנת 2015 בכוחות המזוינים ייקלט טנק חדש, עם מאפיינים טקטיים וטכניים חדשים מיסודם, בעל הזנת תחמושת חדשה, עם חלוקת צוות ברורה". לדבריו, הטנק יהיה בעל רמת הגנה גבוהה של אנשי הצוות. חלק מהטכנולוגיות שפותחו כוללות טכנולוגיות שפותחו עבור טנקי T-95 ועיט שחור שלא הגיעו לייצור סדרתי, בעוד שהטנק החדש אמור להיות זול בהרבה מטנקים אלה.
הטנק נחשף לראשונה במאי 2015 בהכנות ובחזרות לקראת מצעד יום הניצחון. בשנת 2016 החלה אספקה של הטנק מההזמנה הראשונה בהיקף של 100 יחידות.
מאפיינים
הטנק מונע במנוע דיזל בעל. חימושו העיקרי הוא תותח טנק 125 מ"מ חלק-קדח המסוגל גם לשגר טילים מונחי לייזר. צוות הטנק מונה שלושה אנשים: מפקד, תותחן ונהג. בדומה לכל הטנקים הרוסיים החל מ-T-64, קיימת בטנק מערכת טעינת פגזים אוטומטית המייתרת את הצורך בטען אנושי. תפישה חדשנית וייחודית ל-Т-14 היא עמדת מפקד הטנק השוכנת בתובה, מימין לעמדת הנהג, בניגוד למיקומה בצריח בטנקים אחרים.
כלל אנשי הצוות בטנק (מפקד, תותחן ונהג) נמצאים בתא לחימה ממוגן הנמצא בתובה ומופרד בשריון כבד מהמטען האוטומטי, שהיה נקודת תורפה מסורתית בטנקים הסובייטיים מאז הופעתו ב-T-64. תצורה זו מקנה לצוות מיגון מרבי כשהטנק נמצא בעמדת ירי (התובה מוסתרת) ומאפשרת הקטנת צללית הטנק וכפועל יוצא, הגדלת שרידותו בשדה הקרב.
הטנק כולל מדוכות עשן יעילות בתחום הנראה ובתחום האינפרא-אדום, שריון ריאקטיבי כבד, מערכת ההגנה אקטיבית "אפגניט" הכוללת מכ"ם ומערכת ליירוט טילי נ"ט ומערכת הגנה אקטיבית קשה.
חימוש
הימצאות צוות הטנק בתובה מאפשרת התקנת צריח קטן, נמוך ובלתי מאויש, הנושא תותח טנק חלק-קדח בקוטר של בין 135 ל-152 מ"מ. בקרת האש של הטנק כוללת מחשב ירי בעל ערוץ אופטי, תרמי, אינפרא-אדום ומכ"ם. בטן הטנק מכילה 32 פגזים.
מערכת טעינה אוטומטית
בדומה למערכות בטנקים מזרח-אירופיים אחרים בטנק מותקנת מערכת טעינה אוטומטית של פגזים. ניתן להטעין גם ידנית במקרה של כשל במערכת.
מלחמת האזרחים בסוריה
טבילת האש הראשונה של הארמטה התרחשה בשנת 2016, במהלך המבצע הרוסי בסוריה. צבא רוסיה הפעיל מספר טנקי ארמטה בסוריה. במהלך המערכה, תפקדו הטנקים בהצלחה מרובה ולא התקשו אל מול כוחות המדינה האסלאמית, הכורדים וצבא סוריה החופשי. לוחמי המדינה האסלאמית ללא סיוע אווירי התקשו אל מול כוחות הקרקע הרוסיים. הכוחות המזוינים השתמשו בסוריה כשדה ניסויים למערכות נשק חדישות וכך היה המקרה גם עם הארמטה. היו ניסיונות לפגוע בטנק הרוסי אך בכל הפעמים לא הושגה שום חדירה הרת אסון לשריון הרוסי ולא נגרם שום נזק בלתי ניתן לתיקון.
תאוריית ברונסטד–לאורי
תאוריית ברונסטד–לאורי (באנגלית: Brønsted–Lowry acid–base theory; קרויה גם תאוריית הפרוטונים של חומצות ובסיסים ) היא תאוריה עבור תגובת חומצה-בסיס, שהציעו באופן עצמאי יוהאנס ניקולאוס ברונסטד ותומאס מרטין לאורי ב-1923. הרעיון הבסיסי של תיאוריה זו הוא שכאשר חומצה ובסיס מגיבים זה עם זה, החומצה יוצרת את הבסיס המצומד שלה, והבסיס יוצר את החומצה המצומדת שלו על ידי העברת פרוטון (קטיון המימן, או +H) מהחומצה אל הבסיס.
תאוריית ברונסטד–לאורי היא הכללה של תאוריית ארניוס, שמתארת את אותה התופעה רק בתמיסות מימיות. עם זאת, התאוריה אינה כוללת תגובות חומצה-בסיס שאינן כרוכות בחילופי פרוטונים, וזו הסיבה שתאוריית החומצה-בסיס של לואיס החליפה אותה.
הגדרה של חומצות ובסיסים
בשנת 1923 הציעו הכימאים הפיזיקליים יוהאנס ניקולאוס ברונסטד מדנמרק ותומאס מרטין לאורי מהממלכה המאוחדת באופן עצמאי כיחידים את התאוריה הנושאת את שמם. בתאוריית ברונסטד–לאורי, ההגדרה של חומצות ובסיסים נובעת מהאופן שבו הם מגיבים זה עם זה, דבר המאפשר מענה רחב וכללי יותר עבור חומרים שונים.
בושה
בושה היא רגש הגורם לתחושה לא נעימה אצל האדם כשהוא סבור שעשה מעשה לא מקובל בעיניו או בעיני החברה. בהתאם לכך, הבושה מתעוררת בקרב אדם שחש חשוף לעין הציבור בצורה שאינה מכבדת אותו ובקרב מי שחש כי הזולת מבקר אותו בעקבות מעשה שעשה בניגוד לנורמות המקובלות. זוהי תחושה או רגש שלילי חזק ואוניברסלי בעל מאפיינים פיזיולוגיים. לעיתים מלווה תחושה זו בהסמקה. תחושת הבושה מלווה לעיתים קרובות בחרדה ואשמה, עם נטייה להימנע מהגירוי הגורם לבושה.
תאוריית ברונסטד–לאורי
הגדרה של חומצות ובסיסים
ההגדרה מתבטאת במונחים של ביטוי שיווי משקל: באמצעות חומצה HA ובסיס B, ניתן לכתוב את המשוואה באופן סמלי כך:
בושה
היבטים קוגניטיביים
לפי האנתרופולוגית האמריקאית וחוקרת התרבות רות בנדיקט, הבושה מוגדרת כחילול של ערכים תרבותיים או חברתיים.
תאוריית ברונסטד–לאורי
הגדרה של חומצות ובסיסים
החץ הדו-כיווני, ⇌, נמצא בשימוש מכיוון שהתגובה יכולה להתרחש הן בכיוון התוצרים והן בכיוון המגיבים. החומצה, HA, יכולה לאבד פרוטון כדי להפוך לבסיס המצומד שלה, −A. הבסיס, B, יכול לקבל פרוטון כדי להפוך לחומצה המצומדת שלו, +HB. רוב תגובות החומצה-בסיס הן מהירות, ולכן רכיבי התגובה נמצאים בדרך כלל בשיווי משקל דינמי זה עם זה.
גורמים ליציבות החומצות והבסיסים
ככל שהחומצה חזקה יותר כך הבסיס המצומד חלש יותר, ולהפך.
בושה
היבטים קוגניטיביים
פרופסור ג'ודית לואיס הרמן מאוניברסיטת הרווארד, אחת מחוקרות הקוגניציה המפורסמות בעולם, הגדירה ב-2007 את הבושה כמצב אינסטינקטיבי של מודעות עצמית שבו: האני מתפצל כדי לדמיין את העצמי דרך עיניו של האחר.
דוקטור ברנה בראון (Brene Brown) מאוניברסיטת יוסטון מספרת בהרצאותיה כי:. התובנה הזו הובילה אותה לזהות דפוס נוסף שעומד בבסיסם של כל הקשרים – בושה, שהיא להגדרתה הפחד מניתוק:.
תאוריית ברונסטד–לאורי
גורמים ליציבות החומצות והבסיסים
בהסתכלות על תגובת הפירוק של חומצה HA, ותגובת הפירוק של החומצה המצומדת של בסיס +HB ועל קבועי הפירוק שלהם ניתן לקבוע כי:
רגל קרושה
רגל קרושה (במקור גאַלע או גאַלער גם כאָלאָדעץ מרוסית: Холодец) היא מאכל יהודי מזרח-אירופי, העשוי מרגל בקר או מרגלי תרנגולות.
תאוריית ברונסטד–לאורי
גורמים ליציבות החומצות והבסיסים
עבור חומצה חזקה יותר, ערך ה-pKa (האות p מבטאת -\log ו-Ka הוא קבוע הדיסוציאציה של חומצה) שלה נמוך יותר. בתגובת שיווי משקל, שבה משתתפים חומצה ובסיס אורגניים, נקבעת הנטייה של התגובה על פי ערכם היחסי של pKa של שתי החומצות בתגובות (הישירה וההפוכה). הכיוון המועדף של התגובה הוא יצירת חומצה חלשה מחומצה חזקה.
רגל קרושה
בתקופות מחסור, משפחות בעיירות במזרח אירופה ניצלו עד תום את כל חלקי הבשר, וכך נוצרו מאכלים כמו השמאלץ, הכבד הקצוץ והרגל הקרושה.
בושה
היבטים חברתיים ותרבותיים
הבושה היא מנגנון חברתי, המתקיים רק באינטראקציה עם אחרים, ולכן הביטוי החיצוני של בושה משחק תפקיד חשוב.
תאוריית ברונסטד–לאורי
גורמים ליציבות החומצות והבסיסים
בחומצות שבהן האטומים האלקטרושליליים דומים בגודלם, החומצה החזקה ביותר היא זו שבה אטום המימן קשור לאטום האלקטרושלילי ביותר. לדוגמה, CH3OH חומצי יותר מאשר CH3NH2. כך גם אפקט אינדוקטיבי של משיכת אלקטרונים גורם להגברת החומציות. כשהאלקטרושליליות של הקבוצה מושכת האלקטרונים גדולה יותר, וככל שהיא קרובה יותר לאטום המימן החומצי, כך החומצה חזקה יותר. לדוגמה, FCH2COOH חומצה חזקה יותר מ-ClCH2COOH, משום שפלואור אלקטרושלילי יותר מכלור.
בושה
היבטים חברתיים ותרבותיים
אבי תורת האבולוציה צ'ארלס דרווין תיאר כבר ב-1872 בושה כמנגנון פיזי הכולל הסמקה, בלבול, השפלת המבט, הרכנת הראש ושמיטה של הכתפיים. דרווין גם ציין כי היה עד לבושה בכל מקום שבו ביקר ברחבי העולם. התופעה האוניברסלית הזו מלווה בדרך כלל בתחושת חום המתפשטת בגוף, פעילות דומה להפליא לזו המתרחשת בגוף במצבי לחץ. למעשה, שתי התופעות הן קרובות משפחה: בושה היא תגובתו של הגוף להתמודדות עם לחץ חברתי. זוהי תגובה גופנית למחשבה "אני יודע שעשיתי משהו לא מקובל חברתית, ואני יודע שאתם יודעים על כך".
רגל קרושה
להכנת הרגל הקרושה כמה גרסאות: יש המשתמשים בעצמות רגלי כבש, פרה, עוף ואחרים בעצמות הברך. הסחוס, מכל מקום, ממלא תפקיד חשוב בהכנה. העצמות הנבחרות מבושלות במשך שעות (כשבמטבח הרוסי נהוג להוסיף לבישול סלרי, גזר, בצל ופטרוזיליה), ומתובלות בתבלינים שונים כגון פלפל שחור, מלח בישול, עלי דפנה ושום. לאחר שהעצמות מתרככות, הן נטחנות ומרוסקות. במהלך הקירור, נקרש הרסק, עד להפיכתו לג'ל. לפני הגשתה, יש המקשטים את הרגל הקרושה בשמיר או בפרוסות ביצה קשה.
תאוריית ברונסטד–לאורי
גורמים ליציבות החומצות והבסיסים
גורם נוסף המשפיע על החומציות הוא הכלאת אורביטלים אטומיים. אורביטלי s קרובים יותר לגרעין מאשר אורביטלי p, לכן ככל שאופי s בקשר עם אטום המימן גבוה יותר בהכלאה כך הקשר עם אטום המימן קרוב יותר לגרעין. כלומר, אלקטרושלילי יותר, והפרוטון יהיה חומצי יותר. על כן, אטום בעל הכלאה sp הוא אלקטרושלילי יותר מאטום בעל הכלאה של sp2, והאחרון יותר אלקטרושלילי מאטום בעל הכלאה של sp3. אלקטרונים לא מאותרים מייצבים את התרכובות השונות. היבריד רזוננטיבי הוא מיצוע של המבנים הרזוננטיביים השונים הנבדלים זה מזה במיקום זוגות האלקטרונים הלא-קושרים ואלקטרוני \pi; בסיס בעל אלקטרונים לא מאותרים יציב יותר (חלש יותר) מבסיס דומה בעל אלקטרונים מאותרים.
בושה
היבטים חברתיים ותרבותיים
לביטויים הפיזיים של בושה יש תפקיד; להראות לחברה שמסביב כי המתבייש מבין היטב את החטא שביצע כלפי הנורמות החברתיות התקינות. הבושה הפיזית היא הודאה באשמה, הבעת חרטה ובקשת סליחה כאחד. היא בעצם מצהירה: "אני נתון לרחמיכם – אנא, אל תפגעו בי".
תאוריית ברונסטד–לאורי
גורמים ליציבות החומצות והבסיסים
עבור תרכובת הנושאת שתי קבוצות חומציות, הבסיס המגיב עמה ירחיק את הפרוטון מהקבוצה החומצית יותר. הוספת אקוויוולנט של בסיס תגרום להרחקת הפרוטון מהקבוצה החומצית השנייה. באופן דומה, כאשר התרכובת נושאת שתי קבוצות בסיסיות, הקבוצה הבסיסית יותר תעבור ראשונה פרוטונציה והוספת אקוויוולנט של חומצה יגרום לפרוטונציה של הקבוצה הבסיסית השנייה.
רגל קרושה
הרגל הקרושה עשירה בחלבונים ובכולסטרול.
בושה
היבטים חברתיים ותרבותיים
במנגנון הפיזי של הבעת בושה, בסומק או במבט המושפל, יש גם פתרון מובנה לתחושה הלא נעימה. זו המסקנה שאליה הגיעה הפסיכולוגית החברתית אליזבת דניס בניסוי שערכה ב-2009. לפי מסקנתה, כשרואים שהאדם מתבייש – סולחים לו, והוא כבר לא צריך להרגיש רע עם מה שעשה. על כן על האדם לחוש בושה כדי שהיא תחלוף.
תאוריית ברונסטד–לאורי
תמיסות מימיות
בתגובת חומצה-בסיס הבאה:
רגל קרושה
בספרה של רות סירקיס מהמטבח באהבה, מכונה המאכל בשם העברי קריש עוף.
בושה
היבטים חברתיים ותרבותיים
פרופסור ריצ'רד שוודר, מומחה למוסר ואנתרופולוגיה ואחד מחוקרי התרבות המובילים בעולם, טוען בספרו "Toward a Deep Cultural Psychology of Shame" כי התרבות הקפיטליסטית מתייחסת להפגנת בושה כאל חולשה, ייתכן שבשל קרבת המנגנונים הפיזיולוגיים בין חרדה ובושה אנחנו רואים ביטוי לזה בעלייה הדרסטית באחוז הסובלים מהפרעות חרדה באוכלוסייה, אך הנושא לא נחקר מספיק. ייתכן שהבושה מפני הפגנת בושה הופכת עם הזמן לרעילה נפשית.
תאוריית ברונסטד–לאורי
תמיסות מימיות
חומצה אצטית, CH3COOH, היא חומצה בשל יכולתה לתרום פרוטון למים (H2O) והופכת לבסיס המצומד שלה, יון האצטט (−CH3COO). H2O הוא בסיס בשל יכולתו לקבל פרוטון מ-CH3COOH והופך לחומצה המצומדת שלו, יון ההידרוניום (+H3O). התגובה ההופכית לתגובת חומצה-בסיס היא גם תגובת חומצה-בסיס בין החומצה המצומדת של הבסיס בתגובה הראשונה לבסיס המצומד של החומצה. בדוגמה לעיל אצטט הוא הבסיס של התגובה ההופכית ויון הידרוניום הוא החומצה.
בושה
הבושה כמנגנון ענישה
רגש הבושה הוא אחד מהרגשות הקשים אצל האדם לצד הכאב והפחד.
בימי קדם ואף בימי הביניים השתמשו בענישה המביישת את החוטאים. עמוד הקלון או נתינת חוטא בסד הם דוגמאות אופייניות. על פי חז"ל חלק מהענישה של חוטאים היה לבייש אותם. היו מקומות בהם היו כופים על נאשמים או חשודים לצאת, כשעל גבם מוצמד לוח עץ ועליו כתובת שמבזה אותם. סנקציה זו של השפלה, הייתה חזקה יותר מעונש כספי או גופני.
תאוריית ברונסטד–לאורי
תמיסות מימיות
מה שקובע איזו משתי התגובות תהיה השולטת הוא, במקרה זה, קבוע הדיסוציאציה של החומצה, שעומד ביחס ישר להיווצרות תוצרים.
בושה
ביהדות
בתנ"ך, בסיפור אדם וחווה, נאמר שטרם אכילת פרי עץ הדעת הם הסתובבו בגן העדן עירומים, ונאמר עליהם – . לאחר שאכלו אדם וחווה מפרי עץ הדעת, לא רק שהיו יכולים להבחין בין טוב לרע, אלא גם נתקלו ברגש שכמותו לא ידעו עד אז מעולם – בושה על עצם היותם עירומים. מאז, מלווה הבושה כמנגנון בין אישי וחברתי את המין האנושי.
תאוריית ברונסטד–לאורי
בכימיה אי אורגנית
המחלקה הגדולה ביותר של חומצות במים מורכבת מצורונים התורמים פרוטונים מקבוצת OH-, אשר מחוברת לאטום מרכזי. פרוטון מסוג זה בעל יכולת מסירה, והוא נקרא פרוטון חומצי, על מנת להבדילו מפרוטונים אחרים שעשויים להימצא במולקולה, דוגמת פרוטוני מתיל לא-חומציים ב-CH3COOH.
ישנן שלוש קבוצות של חומצות:
בושה
ביהדות
היחס של חז"ל לבושה היה דיכוטומי. מצד אחד סברו ש־ ועודדו את התלמידים להיות נועזים, ולא לפחד לשאול שאלות שעלולות להביך אותם; בהיבט זה אמרו גם . מצד שני אמרו חז"ל, כלומר, יש צורך במידה של בושה הואיל וכשאדם מאבד לגמרי את רגש הבושה, הוא עלול לפעול באופן שלילי מבלי להתחשב כלל בחברה. את ביוש הזולת והשפלתו ברבים הם דימו לרצח, ואמרו.
תאוריית ברונסטד–לאורי
חומרים אמפוטריים
המהות של תאוריית ברונסטד-לאורי היא שחומצה קיימת רק ככזו ביחס לבסיס, ולהפך. מים הם אמפוטריים, משמע הם יכולים להגיב הן כחומצה הן כבסיס.
בושה
ביהדות
בספר אורחות צדיקים משתבחת מעלת הבושה:.
תאוריית ברונסטד–לאורי
חומרים אמפוטריים
באיור משמאל, מולקולה אחת של H2O פועלת כבסיס ומקבלת את +H כדי להפוך ל-+H3O בעוד השנייה פועלת כחומצה ומוסרת את +H כדי להפוך ל-−OH.
יון המימן (+H), או יון ההידרוניום (+H3O), הוא חומצת ברונסטד-לאורי בתמיסות מימיות, ויון הידרוקסיד הוא בסיס, מתוקף תגובת הדיסוציאציה העצמית.
בושה
ביהדות
לפי המשפט העברי, אחד האלמנטים בחישוב פגיעה פיזית בזולת, בנוסף לנזק – ריפוי, שֶבֶת (ימי מחלה) וצער הם תשלומי בושת. בהמשך לכלל שנקבע במשנה –, עוסק הרמב"ם ב־"משנה תורה" (ספר נזקים) בפיצוי שעל אדם לשלם לאחר שגרם בושה לאחר, ומתחיל את דבריו במילים:.
תאוריית ברונסטד–לאורי
תמיסות לא-מימיות
תגובה אנלוגית מתרחשת באמוניה נוזלית:
לפיכך, יון האמוניום, +NH4, ממלא אותו תפקיד באמוניה נוזלית כמו יון ההידרוניום במים, ויון האמיד, -NH2, מקביל ליון הידרוקסיד. מלחי אמוניום מתנהגים כחומצות, ואמידים מתנהגים כבסיסים.
ממסים לא-מימיים אחדים יכולים להתנהג כבסיסים, כלומר, מקבלי פרוטונים, ביחס לחומצות ברונסטד-לאורי :
כאשר S מייצג מולקולת ממס. הממסים החשובים ביותר מסוג זה הם דימתיל סולפוקסיד, DMSO, ואצטוניטריל, CH3CN, מכיוון שמבחינה היסטורית ממסים אלו היו בשימוש נרחב למדידת קבועי דיסוציאציה של חומצה עבור מולקולות אורגניות. מאחר ש-DMSO הוא קולט פרוטונים חזק יותר מ-H2O החומצה הופכת לחומצה חזקה יותר בממס זה מאשר במים. ואכן, מולקולות רבות מתנהגות כחומצות בתמיסה לא מימית שאינן עושות זאת בתמיסה מימית. מקרה קיצוני מתרחש עם חומצות פחמן, כאשר מפיקים פרוטון מקשר C-H.
ממסים לא-מימיים אחדים יכולים להתנהג כחומצות. ממס חומצי יגביר את הבסיסיות של חומרים המומסים בו. לדוגמה, התרכובת CH3COOH ידועה בתור חומצה אצטית בגלל התנהגותה החומצית במים. עם זאת, התרכובת מתנהגת כבסיס במימן כלורי נוזלי, ממס הרבה יותר חומצי.
השוואה עם תאוריית לואיס
באותה השנה בה פרסמו ברונסטד ולאורי את התאוריה שלהם, גילברט ניוטון לואיס הציע תאוריה אלטרנטיבית עבור תגובות חומצה–בסיס. תאוריית לואיס מבוססת על מבנה אלקטרוני. בסיס לואיס מוגדר כצורון בעל אורביטל המאוכלס בזוג אלקטרונים לא קושרים שיכול לתרום זוג אלקטרונים לחומצת לואיס, צורון בעל אורביטל ריק מאלקטרונים שיכול לקבל זוג אלקטרונים. הצעתו של לואיס נותנת הסבר לסיווג ברונסטד–לאורי במונחים של מבנה אלקטרוני.
בתגובה זו מוצגים גם הבסיס, B, וגם הבסיס המצומד, −A, הנושאים זוג בודד של אלקטרונים, והפרוטון, שהוא חומצת לואיס, מועבר ביניהם.
מאוחר יותר, לואיס כתב כי "הגבלה של קבוצת החומצות לאותם חומרים המכילים מימן מהווה התערבות כה גדולה בהבנה הסיסטמטית של הכימיה כמו ההגבלה של המונח "גורם מחמצן" לחומרים המכילים חמצן". בתאוריית לואיס, חומצה, A ובסיס B, יוצרים תוצר סיפוח AB, שבו זוג האלקטרונים משמש ליצירת קשר קואורדינטיבי בין A ל-B. עניין זה מומחש עם היווצרות תוצר-הסיפוח H3N-BF3 מאמוניה ובורון טריפלואוריד, תגובה שאינה יכולה להתרחש בתמיסה מימית מכיוון שבורון טריפלואוריד מגיב בעוצמה רבה עם מים בתגובת הידרוליזה.
חומצה בורית מוכרת כחומצת לואיס בזכות התגובה הבאה:
במקרה זה, החומצה אינה מוסרת פרוטון, אלא הבסיס, H2O. תמיסה של B(OH)3 היא חומצית מכיוון שיוני מימן משתחררים בתגובה זו.
וכי כאשר היא מומסת במים, אמוניה מתפקדת כבסיס לואיס.
דוגמה לחומר נוסף העומד בהגדרת ברונסטד-לאורי או בהגדרה רחבה יותר, שנמצאת מחוץ לתחום התקפות של ברונסטד-לאורי, ניתן לראות בחומרים אמפוטריים כגון אלומיניום הידרוקסיד, Al(OH)3 :