cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הפארק הלאומי קינגס קניון
ילידים
אנשים שכנו בשטח הפארק הלאומי קינגס קניון של ימינו מלפני 6,000 עד 7,000 שנה. בני שבט מונו (המכונים גם פאיוט של עמק אוונס) מעמק אוונס ביקרו באזור מביתם שממזרח לסיירה נבדה, סביב אגם מונו. הפאיוט ליקטו בלוטים, שנמצאו במקומות הנמוכים יותר בפארק ושימשו כמזון, וצדו איילים וחיות קטנות אחרות. הם יצרו דרכי מסחר שחיברו בין עמק אוונס עם העמק המרכזי של קליפורניה מערבית לסיירה נבדה. גם בני היוקוט, שחיו בעמק המרכזי של קליפורניה, העזו לטפס להרים בקיץ במטרה ללקט צמחים, לצוד חיות ולסחור. הם לא יסדו כפרים קבועים באזור הגבוה בשל אקלים החורף הקשה. לפני המגע עם האירופאים מנתה האוכלוסייה של היוקוט בין 15,000 ל-20,000 נפשות ובני המונו כ-6,000.
סביב תחילת המאה ה-16 הגרו חלק מהמונו המזרחיים לרוחב הסיירה נבדה לתוך העמק המרכזי, והקימו בו יישובים בסמוך לטריטוריה של היוקוט למרגלות הרי הסיירה בסמוך לנהר קינגס. קבוצה זו ידועה בשם מונאצ'ים או מונו מערביים. בסופו של דבר הם התחלקו לשש חבורות נבדלות, שאחת מהן, הוובונוץ' (Wobonuch) חיה באזור סמוך לחורשת גרנט. האוכלוסייה הילידית סבלה קשה כשהגיעו האירופאים במאה ה -19 (מגפת אבעבועות שחורות קטלה את מרבית המונאצ'ים -1862), ומעט מאוד מהם נותרו באזור כיום.
חוקרי ארצות וכורתי עצים
חוקרי הארצות הספרדים הראשונים שהגיעו לקליפורניה עקפו את האזור של הפארק של ימינו. ב-1805 הוביל גבריאל מורגה (Gabriel Moraga) משלחת מחקר דרך העמק המרכזי וחצה את הנהר שכיום מכונה הנהר קינגס והעניק לו את השם "ריו דה לוס סנטו רייס" (Rio de los Santo Reyes) שפירושו "נהר שלושת המלכים הקדושים" (רמז למלכים שבאו להעניק כבוד לישו התינוק). ציידי פרוות ביקרו גם הם באזור בשנות ה-20 של המאה ה-19, אבל נראה שלא חדרו לאזורים הגבוהים משום שבונים חיו רק בגבהים הנמוכים. אחריהם הגיעו מחפשי זהב בתקופת הבהלה לזהב בקליפורניה שהחלה ב-1848. עם זאת, נתגלה באזור מעט מאוד זהב, או מינרלים אחרים. הייל ת'ארפ (Hale Tharp), כורה זהב מאוכזב, הוא שגילה את היער הענק בפארק הלאומי סקוויה בשנת 1858, תגלית שהביאה למחקרים נוספים וגילוי של יערות הסקוויה האחרים באזור, כולל חורשת גרנט.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19 נסללה דרך לחורשת גרנט ומרבית עצי הסקוויה שבו נכרתו. הראשונה מבין כמה מנסרות הוקמה ב-1862, ופעולות כריתת העצים התפשטו צפונה וכמעט שביראו לחלוטין את אגן קונברס (Converse Basin), אז אחת מחורשות הסקוויה הגדולות בעולם (אף שחסו על העץ המכונה "עץ בול" (Boole tree), העץ הגדול ביותר בחורשה). העץ גנרל גרנט נתגלה על ידי ג'וזף ה. תומאס (Joseph H. Thomas), מפעיל מנסרה, ב-1862. השותפים העסקיים של תומאס, האחים גמלין (Gamlin), תבעו זיכיון לשטח סביב חורשת גרנט, והבקתה שהקימו (נבנתה סביב 1872) נשמרת כאתר היסטורי.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19 גילה סקר ממשלתי "את האיכות יוצאת הדופן של חורשת גנרל גרנט וישראל גמלין שוכנע לוותר על התביעה שלו לאזור על מנת שהאזור יישמר". עם זאת, זה לא עצר לחלוטין את כריתת העצים, ב-1875 כרתו חוטבי עצים עץ סקוויה שגובהו 91 מטרים וקטע ממנו נשלח לתערוכת המאה (Centennial Exposition) בפילדלפיה ב-1876. על פי הדיווח "סירבו אנשי המזרח לקבל את המוצג כחלק של עץ אחד וכינו אותו "תרמית קליפורנית". "גזע המאה" ומרבית העץ הם כיום אטרקציה בחורשת גרנט: "גברות ממחנה כורתי העצים הסמוך נהגו לערוך טקסי תפילה של בית הספר של יום ראשון לילדיהם על הגזע".
סקרים באזורי הטבע הבראשיתי
האנשים הראשונים ממוצא אירופי שחדרו לאזור שכיום הוא האזור המרוחק של קינגס קניון המכונה האזור הגבוה (high country) היו כנראה חברי משלחת המחקר של ג'ון פרימונט ב-1844, שניסו לחצות את הסיירה נבדה ממערב למזרח דרך קניון הנהר קינגס. עם זאת, סופת שלגים בלמה את התקדמותם ואילצה אותם לסגת לעמק המרכזי. ב-1858 הצליחה משלחת בראשות ג'. ה. ג'ונסון (J.H. Johnson) לחצות את הסיירה בנתיב אותו התעתד פרימונט לגלות, דרך מעבר קירסארג' בקצה המזרחי של הפארק של ימינו. המשלחת המדעית הראשונה לאזור הייתה סקר ויטני (Whitney Survey) ב-1864, שנערך ביוזמת הסקר הגאולוגי של קליפורניה בהובלת ויליאם ברואר (William Brewer). לאחר ניסיונות שכשלו לטפס לפסגת הר ויטני ירדה חבורת ברואר לתוך קניון קינגס דרך שבילים שסללו הילידים והם: "ציינו את הדמיון שלו ליוסמיטי והתרשמו מהגובה העצום של קירותיו". אף על פי שפני השטח הטרשיים הקשו על ההליכה, הם גילו נתיב במעלה הקיר הצפוני של הקניון והם שקראו בשם לכמה תוואי נוף בולטים, כולל הר קינג (Mount King), הר גרדנר (Mount Gardner), רכס הפליסיידס והר ברואר (Mount Brewer). מהפסגה שתישא את שמו תיאר ברואר את המראה:
חבורת ברואר עזבה את אזור הפארק של ימינו דרך מעבר קירסארג' שבו נתקלו בחבורה של מחפשי זהב אותם הוביל תומאס קיאו (Thomas Keough). אף שהפרטים על משלחת קיאו מצומצמים, ידוע שכורי הזהב חיפשו זהב במזלג הצפוני של הנהר קינגס, והיו בדרכם חזרה לבתיהם בעמק אוונס, מה שמוכיח שהם חצו את המזלג התיכון, אז אזור שנחשב בלתי נגיש למתיישבים לבנים – ובכך היו הראשונים ממוצא אירופי לעשות זאת. סביב 1869 גילה רועה הכבשים פרנק דוסי (Frank Dusy) את עמק טהיפיטי במזלג התיכון והוא שנתן לו את שמו, ומאוחר יותר רעה את כבשיו שם. מלבד שימושים מזדמנים דוגמת רעיית כבשים נותר האזור הגבוה מקום שכמעט לא ביקרו בו, ורובו לא נחקר.
הקמת הפארק
רק כשג'ון מיור ביקר לראשונה במקום בשנת 1873, החל קניון קינגס לקבל תשומת לב ציבורית. מיור היה נלהב מהדמיון של הקניון לעמק יוסמיטי, שכן זה חיזק את התאוריה שלו כי העמקים נחצבו על ידי קרחונים מאסיביים במהלך עידן הקרח האחרון. תאוריה זו התחרתה בתאוריה המקובלת של ג'וזיה ויטני (Josiah Whitney) שלפיה עמקי ההרים נוצרו על ידי רעידות אדמה. כתביו של מיור על הגאולוגיה של הפארק ותפארת חורשות הסקוויה שלו הביאו לקריאות לשימור האזור, ומיור עצמו המשיך לשדל למטרה זו. ב-1880 השעה הממשל הפדרלי כל תביעות לרישיון לכריתת עצים באזור חורשת גרנט, בעיקר בשל המאמצים הפוליטיים של הקולונל ג'ורג' ו. סטיוארט (George W. Stewart).
במרץ 1890 הגיש איש הקונגרס מקליפורניה ויליאם ונדוור (William Vandever) הצעת חוק לקונגרס של ארצות הברית מספר H.R. 8350, שבה הציע את הקמת הפארק הלאומי יוסמיטי. עקב כך, הובילו כמה "תככים פוליטיים" להחלפתו בהצעת חוק מספר H.R. 12187, שכללה גם הוראות להקמת הפארק הלאומי גנרל גרנט ולהרחבת הפארק הלאומי סקוויה. מקורותיה של הצעת חוק זו נותרו במידה רבה תעלומה, אם כי ככל הנראה היו מעורבים פוליטיקאים מקומיים המעוניינים בשימור הפארק. דניאל ק. זומוולט (Daniel K. Zumwalt), סוכן של חברת הרכבות סאותרן פסיפיק - שהיה בעלים של חורשות רבות של עצים לכריתה בקליפורניה - אולי ראה בפארק דרך לכפות על מתחריו באזור סקוויה-קניון קינגס לחסל את עסקיהם. ב-1 באוקטובר 1980 חתם נשיא ארצות הברית בנג'מין הריסון על הצעת החוק ובכך היא הפכה לחוק שהקים את הפארק הלאומי גנרל גרנט, הפארק הלאומי הרביעי של ארצות הברית, כיום חלק מהחלק המערבי הקטן של הפארק הלאומי קינגס קניון.
במשך שנים רבות הדרך העיקרית לתיירים להגיע לפארק הלאומי גנרל גרנט הייתה "סטפנס גרייד" (Stephens Grade), דרך עגלות משובשת שעליה נסעו כרכרות מווייסייליה בתחילת המאה ה-20. בתחילה, נאלץ צבא ארצות הברית להציב כוחות כדי להגן על הפארק מפני רעייה וציד בלתי חוקיים. אף על פי שבסופו של דבר הפסיקו אלה להיות בעיה, המספר הגדל והולך של המבקרים יצר סוגיות של תברואה ואשפה. בקיץ 1907 ביקרו בפארק כ-1,100 איש. ב-1913 נסללה דרך חדשה לפארק הלאומי גנרל גרנט. באותו קיץ כבר הגיעו לפארק כמעט 2,800 מבקרים. ב-1914 הועבר הטיפול בפארק מהצבא לשליטה אזרחית (אם כי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית לא הוקם רשמית עד 1916).
היסטוריה ותוספות מאוחרות יותר
ואז, באופן בלתי צפוי, הגישה לוס אנג'לס מחדש ב-1948 את הבקשה לבנות סכרים בקניון קינגס. בתגובה הגיש הארגון "נפת השימור של הנהר קינגס" (Kings River Conservation District), שייצג חברות מים מקומיות בקשות לאותם אתרים. לא הייתה לארגון כל כוונה לבנות סכרים, אבל הוא קיווה לחסום את האיום הפוטנציאלי למקורות המים שלו. אף שוועדת החשמל הפדרלית (Federal Power Commission) דחתה את הבקשה של לוס אנג'לס, כפי שנהגה קודם להרחבת הפארק ב-1940, חידשה העיר שוב ושוב את הבקשה עד 1963, כאשר היא נדחתה הן על ידי ועדת המים של מדינת קליפורניה והן על ידי הממשל הפדרלי.
אליפות אירופה בשחייה
אליפות אירופה בשחייה (באנגלית: The European Aquatics Championships, או European Championships) היא תחרות השחייה החשובה ביותר באירופה. היא שלישית בחשיבותה בעולם השחייה לאחר האולימפיאדה ואליפות העולם. התחרות היא אחת מתחרויות השחייה הוותיקות ביותר בעולם והיא נערכה לראשונה ב-1926 בבודפשט, הונגריה. האירוע מאורגן על ידי LEN (הליגה האירופית לשחייה, בצרפתית: Ligue Européenne de Natation).
בית הכנסת בבית אלפא
בית־הכנסת בחפציבה הוא אתר ארכאולוגי בישראל, ובו שרידי בית כנסת עתיק מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל. האתר התפרסם בזכות הפסיפסים השמורים שבו ונתפש כעדות לקיום חיים יהודיים במשך מאות שנים אחרי חורבן בית שני. המבנה הוכרז כגן לאומי.
אליפות אירופה בשחייה
ענפי הספורט שבהם מתחרים באירוע הם:
אל-מניא
אל-מִניא (בערבית:  المنيا) היא עיר במצרים התיכונה ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר ממוקמת על גדתו המערבית של הנילוס, כ-220 ק"מ מדרום-מערב לבירה קהיר. לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 283,605 בני אדם.
בית הכנסת בבית אלפא
בית הכנסת התגלה בסוף 1928 ונחפר בתחילת 1929. ממצאי החפירה פורסמו בסקר בשנת 1932. סקר נוסף נערך בשנת 1962 על ידי רשות העתיקות. בחפירה ובחשיפת רצפת הפסיפס התגלו שרידים של מבנה בית כנסת קדום יותר, כנראה מהמאה ה-5 לספירה, שממנו התגלו שרידי רצפת פסיפס קדומה. הערכת החופרים הייתה כי בית הכנסת המאוחר יותר, מהמאה ה-6 לספירה, נחרב ברעידת אדמה בשנת 749, או אף מוקדם יותר. חלקי המבנה שהתמוטטו ונפלו על רצפת הפסיפס הגנו עליה מבליה.
אל-מניא
היסטוריה
ההתיישבות באזור החלה עוד במאה ה-31 לפנה"ס ובהמשך צורפה למצרים העתיקה. במאות השנים שלאחר מכן התבססה אל-מניא כמרכז מסחרי חשוב ובשלב מסוים נקראה על שמו של ח'ופו ששלט במאה ה-26 לפנה"ס. שגשוגה של העיר נמשך גם עוד מאות שנים, הויא נחשבה לעיר עשירה מאוד ובתקופה זו היא התנהלה באופן אוטונומי. אוטונומיה זו נחלשה עם תחילת האלף ה-2 לפנה"ס. באל-מניא נמצאו עדויות למקדשים לאל תחות.
הקיסר הרומי אדריאנוס בנה בעיר מבנה לזכרו של מאהבו היווני אנטינואוס. אל-מניא הייתה אף מרכז אדמיניסטרטיבי גם בתקופה ההליניסטית והביזנטית. העיר התפתחה מאוד בתקופת בית עבאס. בשנת 1326 ביקר בעיר החוקר הידוע אבן בטוטה. השליטים מוחמד עלי ואסמאעיל פאשא ראו בעיר כחשובה מאוד מבחינה כלכלית וחקלאית ולכן פיתחו אותה. בשנת 1870 פאשא בנה באל-מניא ארמון ובשנת 1873 נבנתה תעלת מים שסיפקה מים לחקלאות המקומית. פיתוח הכלכלה והחקלאות המקומיות גרמו גם לצמיחה דמוגרפית.
בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית עלה הביקוש לכותנה המקומית, וכתוצאה מכך התפתחה מאוד הכלכלה המקומית. בתחילת המאה ה-20 נבנתה באל-מניא מערכת רכבות. בתקופה זו הקימה הממלכה המאוחדת קונסוליה ובשנת 1907 נפתח סניף של בנק עותומן. בשנת 1927 נפתח בית משפט, בשנת 1931 נפתחה תחנת כיבוי אש ובשנת 1937 נחנכה עירייה חדשה.
לאחר מהפכת הקצינים החופשיים ב-1952, מלחמת סיני ב-1956 והלאמת תעשיות רבות ב-1957, עזבו תושבים ארמנים ויוונים רבים את אל-מניא. הגירה שלילית זו הביאה להידרדרות במצב העיר. גורם נוסף להידרדרות היה הצפיפות בתוך העיר ותשתיות לקויות. לשם פתרון משברי הדיור, נבנה בשנות ה-60 דיור ציבורי.
ב-26 במאי 2017 התחרש באל-מניא פיגוע ירי, כאשר חמושים מארגון המדינה האסלאמית פתחו באש לעבר נוצרים קופטים שנסעו באוטובוס. בפיגוע נרצחו 29 אנשים, מרביתם ילדים. כ-25 בני אדם נוספים נפצעו.
בית הכנסת בבית אלפא
גילוי, חפירה ושימור
שרידי בית הכנסת התגלו בשנת 1928 תוך כדי חפירת תעלה להובלת מים לקיבוץ בית אלפא שלרגלי הגלבוע. כיוון שלא נמצאו סימוכין ליישוב יהודי באזור, נקרא בית הכנסת על שם הקיבוץ השכן בית אלפא, ששמו בא לו מחורבת בית אילפא שבקרבת מקום, וכך הוא נקרא עד היום, אף שהוא נמצא בשטח קיבוץ חפציבה. בתחילת 1929 החלה חפירה ארכאולוגית במקום בידי אלעזר ליפא סוקניק מטעם האוניברסיטה העברית. החפירות נמשכו שבעה שבועות, ובסיומן הייתה כוונה לכסות את הפסיפס כדי לשמור עליו. אולם לדרישת הציבור הוקמה סביבו גדר, ואנשי בית אלפא התנדבו לשמור עליו ולאפשר ביקורים. במרץ 1929 נפתחה לקהל בירושלים תערוכה של העתקי הציורים מהפסיפס. באפריל 1929, בתום עונת הגשמים, נהרו לבית אלפא מטיילים רבים לראות את הפסיפס, אך בתחילת מאי כוסה הפסיפס בהוראת הממשלה. בתחילת 1930 הוקם מעל בית הכנסת מבנה במימון ממשלת המנדט, כדי להגן על הפסיפס. המבנה נחנך ונמסר לאחריות האוניברסיטה העברית באיסרו חג שבועות, יוני 1930.
אל-מניא
היסטוריה
מבין התושבים הידועים בעיר ניתן למנות את טה חוסיין והודא שעראווי.
בית הכנסת בבית אלפא
גילוי, חפירה ושימור
בראשית שנות ה-50 היה מבנה בית הכנסת נעול ומוזנח. כך תיאר את המקום כתב מעריב בשנת 1952: באוקטובר 1960 נחנך מבנה חדש מעל לפסיפס. סביב המבנה הוקמה חצר עם מדשאות, שירותים ומזנון. באוקטובר 1965, במהלך החגים, נעלם קטע מהפסיפס שמופיע בו שופר.
אל-מניא
כלכלה
המגזר הדומיננטי הוא המגזר הציבורי. המוצרים הנפוצים שמיוצרים על ידי הייצור התעשייתי בעיר הם מלט, מוצרי מזון, רהיטים, מתכת, נגרות, כימיקלים, כרייה, דשנים ותעשיות חקלאיות. למרות עברה ההיסטורי של העיר, התיירות המקומית אינה מפותחת.
בית הכנסת בבית אלפא
מבנה בית הכנסת
בשטח בית הכנסת התגלו עדויות לקיום מבנה קדום יותר, שעל שרידיו נבנה בית הכנסת, כנראה במאה ה-6 לספירה. חלל בית הכנסת נבנה במתכונת של בזיליקה. אורכו 27.7 מטרים ורוחבו 14.2 מטרים, ומבנהו אינו סימטרי לחלוטין. החלל המרכזי חולק לאולמות אורך (ספינות) על ידי עמודים, ובסופו הוקם אפסיס אשר בו, כנראה, הוצב ארון הקודש. חלק משטח בית הכנסת הוקדש למבואה מקדימה או נרתקס אשר אורכו 9.65 מטרים ורוחבו 11.9 מטרים.
פסיפס בית הכנסת
שטח האולם מכוסה הפסיפס הוא 10.35X5.50 מ' (57 מ"ר). איכות הפסיפס טובה מאוד, אבני הפסיפס רבגוניות מאוד, צפיפותן גבוהה ( 110–150 אבנים בדצמ"ר) ואבני הזכוכית המשובצות בפסיפס אפילו קטנות יותר. תוכנית הפסיפס כללה מערך דימויים פיגורטיבי במרכז החלל, אשר שרד במצב טוב מאוד, ודגמים גאומטריים בחלקים המשניים של המבנה, מהם שרדו חלקים באולם האורך הימיני (צד מזרח) ושרידים מעטים בנרטקס של המבנה. הפסיפס מכיל כתובת, פגומה מעט, המזהה את האמנים, אב ובנו בשם מריאנוס וחנינא. שמות אלו מופיעים גם על גבי רצפת פסיפס בית הכנסת בבית שאן.
החלק המרכזי של רצפת בית הכנסת עוטר, כאמור, בפסיפס נראטיבי גדול ממדים המחולק לשלושה חלקים עיקריים הנתונים במסגרת מעוטרת. מבנה כזה של פסיפסים מופיע גם בבית הכנסת בחוספיה, בחמת טבריה ובנערן.
בחלק המערבי של הפסיפס, שהיה קרוב לארון הקודש, מציג הפסיפס נושא של כלי המשכן. במרכז הקומפוזיציה הא-סימטרית מופיע ארון הקודש המתואר כ"חזית אדריכלית". חזית זו, המזכירה תיאורי מבנים, מרבה להופיע באמנות הביזנטית כמייצגת את הקדושה, על גבי סרקופאגים, כמו גם על חפצים נוספים. היא משותפת לתיאורים בעלי אופי יהודי, פגאני ונוצרי. החזית כאן, מורכבת מעמודים בעלי בסיס, הנושאים גמלון מעוטר בדגם של לונטה המכילה דגם של צדף. מצידי ארון הקודש מופיעות שתי מנורות בעלות שבעה קנים, העומדות על בסיס בעל שלוש רגליים. עוד מופיעים שופר, מחתה, זוג ציפורים העומדות מכל צד של הגמלון וזוג אריות הניצבים גם הם משני עברי הארון. בשולי הקומפוזיציה מופיעים וילונות גלולים בעלי דגם של פרחים המעניקים לסצנה אווירה תיאטראלית מעט.
הפארק הלאומי קינגס קניון
היסטוריה ותוספות מאוחרות יותר
החל משנות החמישים, בתגובה לתנועה הגוברת והצפיפות בפארקים הלאומיים, יישם שירות הפארקים את משימה 66, תוכנית שהציעה בנייה גדולה של מתקנים וכבישים עבור מבקרים בפארק הלאומי קינגס קניון ובפארקים אחרים. התוכנית כללה מרכזי מבקרים חדשים בחורשת גרנט ובחורשת סידר, חישמול והסדרת מתקני ביוב בחורשת סידר, וכן מקומות אירוח חדשים, שבילים ואזורי חניה.
לאחר שהפיתוח של חורשת סידר התעכב בשנים האחרונות של הבקשות שנכשלו להקמת סכר, פרסם שירות הפארקים בשנת 1972 תוכנית חדשה שכללה בקתות המיועדות ל-260 איש, וכן מתחם על שטח של 1,000 מטרים רבועים הכולל חנות וקפיטריה, בתקווה לפתח את האזור באופן הדומה לעמק יוסמיטי. ב-1974 ביקרו בפארק 1,216,800 תיירים, שיא במספר המבקרים, שלא נשבר מאז. עם זאת, בהגיע 1975 הייתה בדיונים הפומביים התנגדות כה עזה להתפתחות הגדולה, שבסופו של דבר נוספו רק אכסניה וחנות קטנים לפארק.
המספר ההולך וגובר של המבקרים באזור הפרא המרוחק, מ-8,000 בשנת 1962 ליותר מ-44,000 בשנת 1971, יצר בעיות משלו בצורה של אשפה, הדלקת מדורות לא חוקיות ומפגשים עם חיות בר מסוכנות כמו דובים. בשנים 1966 ו-1971 הציע שירות הפארקים, באופן שנוי במחלוקת, לייעד את מרבית הפארק כאזור טבע בראשיתי, שיציב מגבלות הרבה יותר גדולות על אופן השימוש בשטחו. ב-1973 הוגבל לראשונה מספר המטיילים שאושרה להם לינה בשטח באמצעות קביעת מכסות. לבסוף, ב-28 בספטמבר 1984, הגדיר הקונגרס מעל 85 אחוז מהפארקים הלאומיים קינגס קניון וסקוויה כאזור טבע בראשיתי. ב-1987 הוכרזו המזלג התיכון והמזלג הדרומי של הנהר קינגס כנהרות פראיים ונופיים.
תיירות
בשל הגישה המוגבלת בכלי רכב מגיעים לפארק הלאומי קינגס הרבה פחות מבקרים מהפארקים הלאומיים השכנים: יוסמיטי וסקוויה. הירידה הכללית במספר המבקרים בפארקים הלאומיים בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20 פגעה בפארק הלאומי קינגס קניון משמעותית יותר מאשר בפארקים האחרים. בין 1970 ל-1990 ביקרו בו בממוצע כמיליון מבקרים, אבל במאה ה-21 הממוצע השנתי הוא סביב 500,000. המגמה השתנתה מ-2015, ב-2016 ביקרו בפארק 607,479 מבקרים, וב-2018 גדל המספר ל-699,023, מספר המבקרים הגדול ביותר מאז שנת 1996. מאז שהחלו לנהל רישום של כמות המבקרים ב-1904 ביקרו בפארק הלאומי קינגס קניון מעל ל-54 מיליון מבקרים.
אתרי מחנאות ושבילי הליכה
שלושת אתרי המחנאות בחורשת גרנט הם אזליה (Azalea), קריסטל ספרינגס (Crystal Springs) וסנסט (Sunset), בסך הכול 319 מקומות. למעט סנסט, הם פועלים על בסיס כל הקודם זוכה. בחורשת סידר יש ארבעה אתרי מחנאות. מתוכם, אתרי המחנאות סנטנייל (Sentinel), שיפ קריק (Sheep Creek) ומוריין (Moraine) מכילים 314 מקומות ופועלים על בסיס כל הקודם זוכה. אתר המחנאות קניון ויו (Canyon View) הוא לקבוצות בלבד ודורש הרשמה מוקדמת. במהלך תקופות ביקוש גבוה, ניתן להירשם מראש. בכל אתרי המחנאות יש שירותים ומקלחות, אם כי השימוש במים עשוי להיות מוגבל בהתאם לעונה. כך למשל בעונת 2019 נסגרו המקלחות בחורשת גרנט.
יש כמה מסלולי הליכה בפארק הלאומי קינגס קניון שאורכים פחות מיום ושהתחלתם נגישה לכלי רכב. באזור חורשת גרנט יש שביל בן קילומטר וחצי המוביל לעץ גנרל גרנט, וכמה שבילים ארוכים יותר מגיעים למקומות מעניינים קרובים כמו הר רדווד (Redwood Mountain), חורשת הסקוויה הגדולה ביותר. בחורשת סידר כוללים שבילי ההליכה הקלים את ההליכה על שביל קורות העץ בכרי הדשא זומוולט, שממנו יש תצפית נרחבת על קניון קינגס, והליכה קצרה למפלי הנהר רורינג. יש גם שבילי הליכה ארוכים יותר כדוגמת השביל בן ה-13 קילומטרים הלוך ושוב למפלי מיסט, או השביל בן ה-21 קילומטרים הלוך ושוב לפסגת לוקאוט (Lookout Peak) מעל קניון קינגס.
ניתן להגיע למספר אתרים היסטוריים בפארק באמצעות טיולים קצרים, כולל בקתת גמלין (Gamlin Cabin), שנבנתה בסביבות 1872 על ידי האחים גמלין שהגישו בקשה לרישיון לכריתת עצים בחורשת גרנט לפני שהפכה לפארק לאומי. היא נחשבת למבנה הקבע הראשון שנבנה באזור הפארק. בקתת נפ (Knapp Cabin) הרשומה במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים היא המבנה העתיק ביותר ששרד בחורשת סידר, החל משנת 1925. אתר מעניין נוסף הוא מערכת מערת בוידן (Boyden Cavern) הנרחבת, שהכניסה אליה ממוקמת ממש מחוץ לגבול המערבי של הפארק, באזור הטבע הבראשיתי מונרך. החל משנת 2016 המערה נסגרה בגלל נזק שנגרם על ידי שרפת יער נרחבת שהתחוללה בחודשים אוגוסט עד נובמבר 2015 וכונתה "השרפה הגסה" (Rough Fire). שרפה זו כילתה בסך הכול 613 קילומטרים רבועים, בעיקר ביערות הלאומיים הסמוכים, כשבפארק הלאומי קינגס קניון עלו באש 38 קילומטרים רבועים.
סיורים באזור הפרא המרוחק
מכיוון שרוב הפארק הלאומי קינגס קניון הוא אתר טבע בראשיתי, והכבישים לתוך הפארק קצרים ומכסים חלק קטן בלבד מהפארק, הדרך היחידה לראות את רוב הפארק היא כתרמילאים (ופחות שכיח, על גבי סוסים). שלא כמו מטיילים יומיים, תרמילאים שלנים בשטח חייבים לקבל אישור כניסה לשטח טבע בראשיתי (wilderness permit) מתחנת של שומרי הפארק או ממרכז המבקרים. מכסה חלה על חלוקת האישורים בעונת תיירות השיא (בדרך כלל בין מאי לספטמבר), מתוכם 75 אחוז מוקצים להזמנות מוקדמות, כאשר היתרה בכניסה לאזור. אישורים נדרשים גם מחוץ לתקופת המכסה, אבל אין מגבלה על כמות האישורים. אף שתרמילאים מהווים אחוז קטן יחסית מכלל המבקרים, יש תנועה רבה יחסית על חלק מהשבילים באזור הטבע המרוחק. בשל הפופולריות של חלק ממחנות השטח השהות בהם עלולה להיות מוגבלת ללילה אחד או שניים. במהלך הקיץ מאיישים צוותים של שירות הפארקים תחנות של שומרי הפארקים באזור הטבע המרוחק בכרי הדשא מקלור (McClure Meadow), כרי הדשא לה קונטה (Le Conte Meadow), אגמי ריי (Rae Lakes), אגם שרלוט (Charlotte Lake) והנהר רורינג (Roaring River).
חלקים רבים מהפארק, כמו המזלג התיכון של הנהר קינגס, קשים יותר לגישה, ודורשים טיולים רב-יומיים על פני שטח קשה. כר הדשא סימפסון במזלג התיכון הוא מסלול באורך 37 קילומטרים בכיוון אחד מחורשת סידר שבמהלכו יש שינויי גובה מצטברים של 3,700 מטרים. התחלות של שבילי הליכה אחרים שמחוץ לפארק מאפשרים גישה למקומות מבודדים יותר, כדוגמת עמק טהיפיטי, 23 קילומטרים בכיוון אחד מתחילת השביל בסכר וישון (Wishon Dam) ביער הלאומי סיירה. הירידה בת ה-900 מטרים לתוך העמק ידועה לשמצה כאחד הטיולים הקשים ביותר בפארק. כמה שבילים מובילים לתוך הפארק מעמק אוונס שממזרח לפארק. כולם מטפסים לגובה של יותר מ-3,400 מטרים. נקודת הגישה הקרובה ביותר ממזרח והעמוסה ביותר היא דרך כביש עמק אוניון (Onion Valley Road), המסתיים כקילומטר וחצי מזרחית לגבול הפארק ביער הלאומי איניו. שביל מעבר קירסארג' מתחיל באתר המחנאות של עמק אוניון ומתחבר לשביל הרכס הפסיפי/שביל ג'ון מיור דרך המעבר באותו שם.
במהלך האביב ובתחילת הקיץ, עלולים מעברי נחלים להיות מסוכנים; בתגובה, התקין שירות הפארקים גשרים לאורך כמה מהשבילים העיקריים. בסוף אוגוסט או ספטמבר של מרבית השנים, יורד מפלס המים בנחלים לרמות בטוחות יחסית. באזור הגבוה לא יורד בדרך כלל שלג בין מאי לנובמבר, אם כי בשנים מושלגות במיוחד, עשויים אזורים גדולים להיות מכוסים בשלג עד יולי. בחורף, סקי למרחקים וטיולים בנעלי שלג הם פעילויות נפוצות. שירות הפארקים מארגן טיולים בנעלי שלג בהובלת שומר פארקים ומתחזק כמה שבילים מטופחים באזור חורשת גרנט. אפשר גם לערוך טיולים ארוכים יותר אל תוך אזור הטבע המרוחק, אם כי בגלל השטח המבותר, השלגים העמוקים בדרך כלל, והיעדר סיורים של שומרי הפארק במהלך החורף, מומלצת פעילות זו רק לטיילי חורף מיומנים. בדומה לתרמילאים, נדרשים אישורים לכניסה לאזור הטבע הבראשיתי לכל טיולי החורף הכוללים לינה בשטח.
טיפוס הרים וגלישת קניונים
צוקי וכיפות הגרניט הגדולים והחשופים בכיפות בפארק מספקים אפשרויות לטיפוס מצוקים. עם זאת, תוואי נוף רבים כאלו דורשים טיולים ארוכים או מעקפים כדי להגיע לבסיסיהם, מה שמרתיע מטפסים רבים. אלו כוללים את האובליסק (The Obelisk), המשקיף על קניון קינגס בגבול המערבי של הפארק, טיפוס בכמה קטעים בכיפת שרליטו (Charlito Dome) וכיפת שרלוט (Charlotte Dome) גבוה מעל לשביל בובס קריק (Bubbs Creek Trail), וכיפת טהיפיטי, שעל מנת להגיע אליה נדרשים קרוב ל-50 קילומטרים הלוך ושוב. גם רבות מהפסגות הבולטות של הפארק דורשות טיפוס טכני, כולל נורת פליסייד, הנקודה הגבוהה ביותר בפארק, וכמה משכניה לאורך קו הרכס של הסיירה נבדה. בספר "הסיירה הגבוהה: פסגות, מעברים, שבילים" (The High Sierra: Peaks, Passes, Trails) שיצא ב-2009 מתוארת נורת פליסייד כ"הפסגת הקלאסית של הסיירה הגבוהה... היא בולטת מרחוק ויש בה מסלולים שיאתגרו מטפסים מכל היכולות וההעדפות".
גלישת קניונים, טיפוס בולדרינג, וגלישת מצוקים הכרחיים לעיתים קרובות על מנת לחקור חלקים באזורי הטבע המרוחקים שאין בהם שבילים מוסדרים. מסלול מאתגר במיוחד הוא במורד "הנקיק הקסום" (Enchanted Gorge) באזור הטבע המרוחק של המזלג התיכון, שם נעלם הנחל דיסאפירינג קריק (Disappearing Creek) תחת ערימות דרדרת ענקיות רק כדי לצאת מחדש כמה קילומטרים במורד הנהר, ומכאן שמו באנגלית (הנחל הנעלם). קניון גודארד בקרבת מקום הוא מסלול קל יותר, אף על פי שהוא סלעי ומבותר, והוא ידוע בכרי הדשא הנופיים שלו ובמפלים רבים. "נקיק היאוש" (Gorge of Despair) מעל עמק טהיפיטי ידוע בשל מקבץ הצוקים, מפלי המים והבריכות העמוקות, שהירידה אליו בעומק 900 מטרים דורש ציוד סנפלינג וחליפת צלילה. בשל גודלו של הפארק, העובדה שברובו אין קליטה סלולרית ושהצוות המטפל בחיפוש והצלה הוא מצומצם רצוי שרק מטיילים מיומנים בשהייה בשטח ינסו לטייל מחוץ לשבילים המוסדרים.
פעילויות הקשורות למים
כ-15 קילומטרים לאורך הנהר המזלג הדרומי של הנהר קינגס באזור חורשת סידר נחשבים כמים טובים לדיג זבובים. אף שנהגו בעבר להוסיף דגי טרוטה למימיו, הפסיק שירות הפארקים לעשות זאת מאז שנות ה-70 של המאה ה-20, במטרה לאפשר לדגים בנהר לשוב לתנאים הטבעיים. אף שלאורך קטעים שונים בנהר יש דגי טרוטת עין-הקשת, טרוטה חומה וטרוטת ברוק, רק טרוטת עין-הקשת היא דג טבעי בסיירה נבדה, האחרים הובאו למימי הנחל על ידי דייגים חובבים בתחילת המאה ה-20. הנהר רדוד וחמים מספיק על מנת לבוסס במימיו בתחילת הסתיו. על מנת לשמר את שטחי הדיג הטבעיים חייבים לשחרר כול טרוטת עין-הקשת שנלכדת בחכה. על מנת לדוג נדרש רישיון דיג מטעם מדינת קליפורניה למבקרים מגיל 16 ומעלה. דגי טרוטת עין-הקשת בנהר קינגס הם קטנים, בדרך כלל לא יותר גדולים מ-20 עד 23 סנטימטרים.
על מנת להגן על בית הגידול של הנהרות וגדותיהם המזלג הדרומי של הנהר קינגס הזורם ברוגע סגור לשיט בחורשת סידר בין בובס קריק לגבול המערבי של הפארק. עם זאת, שחייה מותרת באזורים מסוימים של הנהר, כאשר סלע מיור (Muir Rock) והגשר האדום (Red Bridge) הם אתרי שחייה פופולריים. אף על פי שיש אגמים אלפיניים רבים בפארק בגובה רב, ברובם בלתי מעשי לשחות או לשוט. אגם יום (Hume Lake) הסמוך, שנוצר על ידי סכר היסטורי ששירת מנסרה, ממוקם ביער הלאומי סקוויה בין שני חלקי הפארק ומשמש לשיט, שחייה ודיג.
מרבית הנהרות האחרים של הפארק תלולים מאוד ושוצפים במהירות, ומתאימים רק לשייטי קיאק מתקדמים. הקטע של הנהר קינגס בין הגבול המערבי של הפארק ועד מאגר פלאט פיין משמש מיזם מים לבנים מסחרי, כשמרבית הקטע היא ביער לאומי. מרבית הנהרות בפארק עצמו אינם נגישים לכלי רכב. המזלג התיכון הוא אחד מקטעי המים הלבנים הקשים ביותר לגישה במדינה כולה, מכיוון שאת הסירות והציוד צריך לשאת לאורך קילומטרים של אזור טבע פראי על מנת להגיע לנהר. כתב העת "קאנו קיאק" (Canoe Kayak) תיאר את השיט במזלג התיכון כ"עצם ההגדרה של המושג אפי כשחותרים מגיעים מכל העולם כדי לעבור ירידה של פעם בחיים". נדרשים לשייטי קיאקים חמישה ימים על מנת לרדת במזלג התיכון המסווג בדרגה V ממקורותיו בגובה 3,700 מטרים מעל פני הים ועד מאגר פיין פלאט בגובה 270 מטרים מעל פני הים.
בית הכנסת בבית אלפא
פסיפס בית הכנסת
מרכז הפסיפס מוקדש לתיאור גלגל המזלות. המזלות מופיעים בתוך קומפוזיציה עגולה ושמו של כל מזל רשום ליד תיאורו הגרפי. במרכז הגלגל מופיע הליוס, אל השמש היווני. הימצאות גלגל המזלות בבתי כנסת עתיקים ובמיוחד הכללת דמות אל השמש במרכזו, העלתה השערות שונות בקרב החוקרים במטרה ליישב את הדבר עם הלכות עבודה זרה. בארבע פינות הגלגל מופיעות ארבע דמויות נשיות המאנישות את עונות השנה. הן מלוות באיורים, המייצגים את הפעילות החקלאית והתנובה החקלאית המאפיינות כל עונה ועונה. העונות מצוינות בשם עברי לפי מערכת ארבע התקופות - "תקופת תשרי", "תקופת תמוז", "תקופת ניסן", "תקופת טבת". תקופת תשרי היא עונת הסתיו, מלווה בעץ תמר נושא תמרים המרמז על עת הגדיד, אמפורות לאחסון יין המרמזות על תהליך ייצור היין החל בעונת הסתיו, רימון ותאנה. תקופת תמוז היא עונת הקיץ, מלווה בענבים אדומים ושחורים, משמאלה שלושה פירות מוארכים של לופה ומלון עגול ומפוספס. תקופת ניסן היא עונת האביב, מלווה בפרחים, עוף נודד ומגל גדול המיועד לקציר ירק ופרחים. תקופת טבת היא עונת החורף, מלווה באמפורה המייצגת את המים בעונת החורף ומקלטר דו־שיני המיועד לעידור ותיחוח האדמה.
סגנון עיצוב הפסיפס שואב רבות מן התפיסות הייצוגיות והמושגיות שבאמנות הביזנטית. למשל, בתיאור מזל בתולה, מופיעה דמות קיסרית ביזנטית היושבת על כס מלכות. עם זאת, הייצוג הבולט ביותר הוא "יד אלוהים" המופיעה בתיאור העקידה. הדמויות והפריטים מתוארים כולם בחזיתיות. בתיאור העקידה מופיעות הדמויות זו לצד זו, ללא התייחסות ממשית לעומק ולחלל, על אף הוספה של צמחייה סמלית. הדוגמה הבולטת לחוסר התייחסות זה היא בתיאור הנער המלווה, אשר מופיע מאחורי החמור. האמן לא הוסיף את רגלי הדמות והסתפק בתיאור רגלי החיה בלבד.
פרופ' ביאנקה קוחנל, במחקרה אודות ייצוג העיר ירושלים באמנות הביזנטית, מוצאת במכלול הפסיפס את הקשר ההדוק לתיאור העיר ירושלים. הצירוף בין עקדת יצחק, שנערכה במקום שבו הוקם המקדש, בית המקדש וארון המקדש כ"חזית אדריכלית" וייצוג כליו, לבין גלגל המזלות מעיד לדעתה על ממדים אסכטולוגים או קוסמיים בתיאור ירושלים: "דימויים קוסמיים ברורים אלו, מחזקים את אמונתנו כי ייצוגים אלו משמעותם היא ייצוג סמלי של ירושלים, המהוללת בספרות התלמודית של אותו זמן, כמרכזו של העולם".
תיארוך
פסיפס בית־הכנסת הונח בשנים 518–527 (זמנו של יוסטינוס הראשון ). בתוך שקע באפסיס נמצאו מטבעות ברונזה, אחד מהם של קונסטנטינוס הגדול (306–337), ואחר של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון; תאריכים אלו עזרו לקבוע את זמן בניית בית הכנסת. הכתובת גם מתארכת את הפסיפס לתקופת הקיסר יוסטיניאנוס; סוקניק הניח כי הפסיפס נוצר בימי יוסטיניאנוס הראשון, אולם חוקרים אחרים הניחו כי הכוונה היא לקיסר יוסטיניאנוס השני.
אליפות אירופה בשחייה
שחייני ישראל החלו להשתתף באליפות אירופה שנערכה באתונה 1991.
טבלת מדליות (1926 - 2016)
טבלת המדליות כוללת תחרויות שחייה (מאז 1926), תחרויות קפיצה למים (מאז 1926), תחרויות שחייה צורנית (מאז 1974), תחרויות שחייה במים פתוחים (מאז 1993) וטורנירי כדורמים (1926 - 1997). משנת 1999 טורניר הכדורמים אינו חלק מאליפות אירופה בשחייה, הוא נפרד ועצמאי - אליפות אירופה בכדורמים.
תחרויות באליפות אירופה בשחייה
מלבד השחייה הצורנית שהתחרות באליפות אירופה היא לנשים בלבד, בשאר הענפים ההשתתפות היא של שני המינים.
נעמה קלמן
הרבה נעמה קֶלְמן-אזרחי (נולדה ב-25 בינואר 1955) היא דיקן קמפוס היברו יוניון קולג' בירושלים, מראשי היהדות הרפורמית בישראל. ב-1992 הייתה לאישה הראשונה בישראל שנסמכה לרבנות.
איזי דורות
יצחק (איזי) דורות (8 בפברואר 1916 – 9 באפריל 1980) היה ראש השב"כ השני וסגן ראש המוסד.
נעמה קלמן
ביוגרפיה
קלמן נולדה בניו יורק. אביה היה הרב וולף קלמן, שכיהן קרוב לשלושה עשורים כסגן נשיא כנסת הרבנים הקונסרבטיבים. כאיש האגף הליברלי, היה מהשותפים למאבק למען סמיכת נשים לרבנות בתנועה. אבות אבותיה משני צדי הוריה היו רבנים: סבה מצד אביה היה רב קהילה בטורונטו שהגיע משושלת של רבני חסידות בפולין; סבה מצד אמה, הרב פליקס אלכסנדר לוי, היה ראש הוועד המרכזי של הרבנים הרפורמים (CCAR) ודחף לקבלת מצע קולומבוס ב-1937, שהחליף את מצע פיטסבורג והציג, בין היתר, גישה אוהדת לציונות. אחיה הוא רב קהילה בירושלים.
איזי דורות
ביוגרפיה
נולד בעיר איוואנו-פרנקיבסק בשם איזידור רוט (Izydor Roth) בנם של זהבה (לבית פאהן) ואלקנה, סוחר סוסים. למד בתיכון ממלכתי מקומי ועלה לארץ ישראל ב-27 בספטמבר 1936. הוא התיישב בשכונת מקור ברוך בירושלים ועבד בפרדסנות. למד לטינית ויוונית עתיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
נעמה קלמן
ביוגרפיה
היא למדה באוניברסיטת פנסילבניה וסיימה תואר ראשון באמנויות. אחרי שעלתה לישראל ב-1976, השלימה תואר שני באמנויות ובעבודה סוציאלית במכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית. ב-23 ביולי 1992 פיקח אלפרד גוטשאלק, נשיא היברו יוניון קולג' על הסמכתה "ההיסטורית והסמלית" של קלמן בקמפוס הירושלמי של המוסד כאשה הראשונה שקיבלה את התואר בישראל.
ב-1 ביולי 2009 מונתה לתפקיד דיקן קמפוס ההיברו יוניון קולג' בירושלים. נכון ל-2009, קלמן לומדת לדוקטורט באוניברסיטת בר-אילן, בנושא: "הבניית הזהות של ישראלים צעירים: בחינת חתונות לא-אורתודוקסיות".
איזי דורות
ביוגרפיה
לאחר קום המדינה החל לעבוד בשב"כ. הוא שימש סגנו של ראובן שילוח בעת הקמת המוסד.
כפר א-שיח'
כפר א-שיח (בערבית:  كفر الشيخ ) היא בירת מחוז כפר א-שיח' במצרים הממוקמת כ-134 ק"מ מצפון לקהיר, בצפון הדלתא של הנילוס. נכון לשנת 2012, מתגוררים בעיר כ-160,000 תושבים. ההתיישבות המקומית החלה לפני אלפי שנים.
בשנת 2006 נפתחה בעיר אוניברסיטה. התעשייה העירונית מפותחת מאוד.
מבין תושבי העיר הידועים, ניתן למנות את אחמד זוויל, חמדין סבאחי, חוסאם ע'אלי, מוחמד עטא, מחמוד חסן וסעד זע'לול.
נעמה קלמן
קישורים חיצוניים
באנגלית
איזי דורות
ביוגרפיה
כשנדרש איזידור רוט לעברת את שם משפחתו, בהתאם להנחיות שהיו נהוגות באותה עת בשירות המדינה (לדרישת דוד בן-גוריון), הפגין את שנינותו ושינה את שמו ל"איזי דורות", וכך ציית להוראה מבלי ששמו החדש יישמע אחרת.
נעמה קלמן
קישורים חיצוניים
בעברית:
איזי דורות
ביוגרפיה
בשנת 1951 יצא לשליחות באירופה, ובספטמבר 1952 מונה לעמוד בראש השב"כ, תפקיד שבו כיהן במשך שנה אחת. במהלך כהונתו נתפסו שניים מאנשי שירות הביטחון שטיפלו במכשיר האזנה שהוטמן בשולחן עבודתו של מאיר יערי ממנהיגי מפ"ם. דורות ניהל את מבצע ההאזנה יחד עם איסר הראל. לטענתם, הם חששו שגורמי שמאל בתוך מפ"ם שהזדהו עם ברית המועצות יפעלו באופן חשאי למען ברית המועצות ובקשו לעקוב אחריהם. יערי, לעומת זאת, טוען שההאזנות היו ממניעים פוליטיים.
בין השנים 1963–1953 היה סגנו של ראש "המוסד", איסר הראל. בשנים אלה עסק, בין היתר, בלכידתם של סוכנים זרים שפעלו בישראל ובחקירת פרשות כגון בגידתו של אברי אלעד. עם פרישתו של הראל, בעקבות פרשת המדענים הגרמנים במצרים, פרש גם דורות, והקים חברת השקעות בשם "הרן" שעסקה בפיתוח מיזמים שונים ברחבי ישראל.
גם לאחר פרישתו שמר בקנאות על פרטיותו, ולא התראיין מעולם. שמו לא נודע ברבים עד לפטירתו.
איזי דורות נפטר ב-9 באפריל 1980 ונטמן בבית העלמין הדרום. הותיר אחריו אישה ושני בנים.
ארנוואנדש השני
אַרְנוּוַאנְדַש השני היה בנו של שופילוליומש הראשון ומלך החתים בין השנים 1323 - 1321 לפנה"ס.
עוד בטרם ירש את אביו נלחם עמו במלחמותיו כנגד המצרים באזור צפון סוריה של ימינו. ובהיותו מלך נעזר באחיו הצעיר מורשיליש השני במלחמותיו נגד שבט הקַשְקַש וממלכת אַרְזַוַה במערב אנטוליה שכנראה לא הוכנעה עד הסוף בימי אביו.
יחסיו עם ממלכת אשור היו כנראה מתוחים כמו בסוף ימי אביו, אולם שני הצדדים נמנעו מלתקוף אחד את השני.
ארנוואנדש השני נדבק במחלת הטולרמיה שמקורה בחיידק ב-Francisella tularensis בה נדבק גם אביו, אשר הובאה על ידי שבויים מכנען ונפטר כעבור קצת יותר משנה מרגע הכתרתו. יורשו היה מורשיליש השני אחיו.
אברש
אַבְרָשׁ (שם מדעי: Erica) הוא סוג צמחים ממשפחת האברשיים.
בסוג אברש קיימים כ-500 מיני שיחים ובני-שיח המצויים באזורים הממוזגים של כדור הארץ כשרובם בדרום אפריקה 8 מינים באפריקה הטרופית והשאר באירופה ובאזור הים התיכון.
האברש הוא צמח בעל תלות מועטה בפוריות הקרקע, ולכן הוא מכסה שטחים נרחבים של אדמה סלעית, שטחי ערבה ואדמות כבול.
רבים ממיני האברש משמשים כצמחי נוי בשל פרחיהם הנאים. עצתו של האברש משמשת לעבודות חרטות כמו בתעשיית מקטרות וכלים דומים.
מיני אברש אחדים נמכרים בישראל כצמחי תרבות, בהם אברש אמירי ואברש ים-תיכוני.
הצמח בתרבות
האברש נחשב בגרמניה לסמל של מורשת טבע, והוא אף עמד בבסיסו של שיר הלכת הצבאי אריקה שהיה פופולרי בגרמניה הנאצית.
בניין SIS
בניין SIS (באנגלית: SIS Building) המכונה גם בניין MI6 (באנגלית: MI6 Building) משמש כמפקדת ארגון הביון האנגלי MI6. הבניין שוכן בווקסהול שבדרום מערב החלק המרכזי של לונדון, בקרבת רציף אלברט, וממוקם על גדת נהר התמזה קרוב לגשר ווקסהול.
בשל צורתו הייחודית מכונה המבנה "לגולנד" (באנגלית: Legoland) או "בבל שעל התמזה" (Babylon-on-Thames) בשל דמיונו לזיגוראת בבלי.
תכנון והקמת המבנה
המבנה תוכנן על ידי האדריכל טרי פארל בשנת 1987 בסגנון פוסט מודרני מובהק. פארל פנה לממשלה הבריטית והתעניין אם יש להם שימוש לתוכניתו. באותה עת ארגון ה-MI5 חיפש לעצמו אתר מפקדה חדש, והועלה הרעיון כי הן ה-MI6 והן ה-MI5 ישתמשו באותו מבנה. הצעה זו נזנחה בשל העדר מבנה גדול מספיק שיכול להכיל את שני הארגונים, ובשל שיקולים ביטחוניים. ביולי 1988 אישרה ראש ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר הקמת מפקדה חדשה עבור ארגון ה-MI6. הממשלה הסכימה לשלם עבור המבנה מיד (ומבלי לערוך מכרז) על מנת להסתיר את ייעוד המבנה. באותה עת עצם קיום ארגון ה-MI6 הוכחש על ידי הגורמים הרשמיים (במפות העיר לונדון מסוג A עד Z נכתב כי בניין זה היה "משרדי ממשלה" ואילו בית התמזה שימש את משרד צפון אירלנד).
תוכניות המבנה שונו על ידי אדריכלים ממשלתיים, על מנת להתאימם לצורכי הארגון תוך הגברת אמצעי ההגנה על המבנה, הוספת מערכות גיבוי למבנה, והוספת מערכות למניעת אמצעי מעקב אלקטרוניים. עלויות בניית המבנה לא פורסמו, אף שהבנייה נדונה על ידי משרד הביקורת הלאומית אשר פרסם עליו דו"ח.
על פי אחת הסברות, עלויות המבנה הגבוהות (שאינן ידועות במדויק, אולם משוערות בכ-135.5 מיליון ליש"ט עבור רכישת הקרקע והקמת המבנה עצמו ו-152.6 מיליון ליש"ט עבור התאמת המבנה למטרתו החדשה) נגרמו בשל הצורך לבנות מנהרה מתחת לנהר התמזה, המקשרת בין הבניין לויטהול ובנייני הממשל הבריטי. לפי סברה אחרת, צבע חלונות המבנה ירוק, משום שהזכוכיות הן זכוכיות מחוסמות שעוביין כ-90 מ"מ.
מתקפת הטרור בשנת 2000
ב-20 בספטמבר 2000 המבנה הותקף על ידי רקטה נגד טנקים רוסי מדגם RPG-22. הרקטה פגעה בקומה השמינית של המבנה וגרמה נזק רק לקירות החיצוניים. מתקפת טרור זו מיוחסת לארגון ה-IRA.
אזכורים תרבותיים
המבנה מופיע בסרטי ג'יימס בונד רבים ובהם: גולדן איי, העולם אינו מספיק,סקייפול ולמות ביום אחר. בסצנת הפתיחה של "העולם אינו מספיק" בונד רודף אחרי אדם חמוש הנמלט מהבניין. ארגון ה-MI6 התיר לצלם סצנות אלה מחוץ לבניין.
ג'ו תייסמן
ג'וזף רוברט "ג'ו" תייסמן (באנגלית: Joseph Robert "Joe" Theismann; נולד ב-9 בספטמבר 1949) הוא שחקן פוטבול אמריקני לשעבר בליגות ה-NFL וה-CFL.
קריירה
תייסמן, יליד ניו ברנזוויק, ניו ג'רזי, החל את קריירת הפוטבול שלו באוניברסיטת נוטרדאם. ב-1971, בשנתו האחרונה באוניברסיטה, היה מועמד לזכייה בגביע הייזמן. בדראפט 1971 נבחר תייסמן על ידי מיאמי דולפינס אך לא הגיע עמם להסכמה ועבר לשחק בליגת הפוטבול הקנדית, CFL, עבור טורונטו ארגונאוטס. ב-1974 עבר לשחק בוושינגטון רדסקינס כקוורטרבק מחליף וב-1978 הפך לקוורטרבק הפותח. תייסמן הוביל את הרדסקינס לזכייה בסופרבול XVII ולהעפלה לסופרבול XVIII. במהלך עונת 1985 במשחק נגד ניו יורק ג'איינטס נפצע תייסמן לאחר שהליינבקר לורנס טיילור תיקל אותו. תיקול זה סיים את הקריירה המקצוענית של תייסמן, ועל פי הוושינגטון פוסט זכור כרגע המחריד ביותר בתולדות ה-NFL.
אפוגיאה ופריגיאה
אַפּוֹגֵיאָה (באנגלית: Apogee) ופֶּרִיגֵיאָה (Perigee) הן האפסידים במסלולו של לוויין (טבעי או מלאכותי) סביב כדור הארץ, כלומר הנקודות שבהן נמצא הלוויין במקום הרחוק ביותר מכדור הארץ (אפוגיאה) או הקרוב אליו ביותר (פריגיאה).
אפוגיאה ופריגיאה של הירח
מסלולו האליפטי של הירח סביב כדור הארץ יוצר נקודות אפוגיאה ופריגיאה. האפוגיאה של הירח היא בת 405,696 קילומטר (0.0027 יחידות אסטרונומיות) והפריגיאה שלו היא בת 363,104 קילומטר (0.0024 יחידות אסטרונומיות). אירוע ויזואלי מיוחד מתרחש כאשר הירח נמצא בנקודת הפריגיאה (כלומר - במיקום הקרוב ביותר לכדור הארץ) באמצע החודש העברי, כאשר הירח נראה מכדור הארץ מואר כולו. במועד מיוחד זה, הירח נראה מפני כדור הארץ גדול יותר מהרגיל, ואורו בוהק באופן מיוחד. דוגמה לתאריכים שבהם אירע מאורע שכזה הם 12 בדצמבר 2008, 5 במאי 2012, 23 ביוני 2013, 10 באוגוסט 2014, 28 בספטמבר 2015, 14 בנובמבר 2016 ו-1 בינואר 2018 אז הגיע הירח למרחק של 356,565 קילומטר בלבד מכדור הארץ.
משיקולי שימור תנע בעת אירועי גאות ושפל, הירח מתרחק מכדור הארץ כ-3.8 סנטימטר כל שנה.
מלחמת לנדסהוט
מלחמת לנדסהוט (בגרמנית: Landshuter Erbfolgekrieg) הייתה מלחמת אזרחים בגרמניה, שהתחוללה על רקע ויכוח על ירושת דוכסות בוואריה-לנדסהוט, (דרום מזרח בוואריה) בין השנים 1503 ו-1505.
הרקע לפרוץ המלחמה
הדוכס מלנדסהוט, גאורג, דוכס בוואריה ואשתו ידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה מתו בזה אחר זה, (1502–1503), ולא השאירו יורש זכר. על פי החוק הקיסרי, נכסים אלו היו "נכסי מתנה" ורק יורש זכר יכול לרשת אותם. בתו של גאורג, אליזבת, שהייתה נשואה לרוזן רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, (בנו של פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ) ניסתה יחד עם בעלה ובתמיכת הנסיך לתפוס את השלטון על לנדסהוט. משפחת ויטלסבאך, שהייתה אז השלטת בבוואריה, ובייחוד אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה ממינכן, החליטו להעביר את העניין לבית הדין של הקיסר מקסימיליאן הראשון, שהכריע לטובתם. משסירב הרוזן רופרכט, פקד הקיסר לגרשו מגרמניה, וכן את הנסיך הבוחר מפפאלץ. מאותו רגע פרצה מלחמה, שהקיפה את כל חבל הריין, עד לשלהי 1505.
מהלך המלחמה וסיומה
כוחות פפאלץ היו מלכתחילה קטנים למדי, ומה גם שהקיסר צירף לכוחות בית ויטלסבאך את חייליו השכירים. בהדרגה נחלשו כוחות פפאלץ, עד שבשנת 1505 מתו הרוזן רופרכט ואשתו אליזבת. באספת הממלכה בקלן חילק הקיסר את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, כאשר רובה ניתנה לבית ויטלסבאך, ומיעוטה, בעיקר רוזנות פפאלץ-נויבורג, ניתן לבנם של רופרכט ואליזבת, אוטו היינריך, רוזן פפאלץ-נויבורג, וכך נחתם ההסכם ב-30 ביולי 1505.
קינא
קינא (בערבית: قنا; תעתיק מדויק: קנא) היא עיר בדרום-מזרח מצרים ובירתו של מחוז בעל שם זהה. העיר ממוקמת במצרים העליונה, על הגדה המזרחית של הנילוס, כ-50 ק"מ מצפון-מזרח לעיר לוקסור. העיר נחשבת למוקד תחבורה מרכזי בין מצרים העליונה לים האדום.
חיל האוויר של ארצות הברית ביצע תרגילים רבים באזור קינא משנות ה-70 של המאה ה-20 ועד לשנות ה-90.
אפילפסיה
אֶפִּילֶפְּסִיָּה (בעברית: כִּפְיוֹן) היא קבוצה של הפרעות נוירולוגיות, המאופיינת בפרכוסים הנובעים מפעילות עודפת וחריגה של תאי עצב בקליפת המוח. התקפים אפילפטיים מתרחשים לפרקים, ונוטים להישנות ללא סיבה מיידית ומבוססת. התקפים אלו יכולים להיות קצרים או ארוכים ונמרצים. התקפים מבודדים אשר מתרחשים כתוצאה מגירוי ספציפי כגון רעל, לא ייחשבו כאפילפסיה. הגורם לאפילפסיה ברוב המקרים אינו ידוע. מקרים מסוימים מתרחשים כתוצאה מפגיעה מוחית, שבץ, גידולים במוח, זיהומים של המוח או מומים מולדים באמצעות תהליך של. מוטציות גנטיות כנראה מקושרות באופן ישיר למספר רב של מקרים. באזורים מסוימים בעולם אנשים עם אפילפסיה חווים דרגות שונות של סטיגמה חברתית בשל מצבם.
מקור השם
מקור השם "אפילפסיה" הוא במילה היוונית אֶפִּילֶפְסִיס (ἐπίληψις) שפירושה השתלטות. השם נובע מהעובדה שפרכוס אפילפטי נראה למתבונן מבחוץ כאילו גורם זר השתלט על הלוקה במחלה. גם השם העברי מקורו ברושם שיוצר ההתקף האפילפטי על המתבונן מבחוץ. בתלמוד הבבלי מכונים הלוקים במחלה "נכפים", משורש 'כפה' - כפוי לעשות פעולה שלא מרצונו, כלומר, חולה שכפאו שד. רש"י מגדיר את המונח "חולי הנכפה" כ. גם השם היווני וגם השם העברי הם בהתאם לאמונה הרווחת שהמחלה האוחזת באדם נגרמת על ידי התקפת אלים או שדים. השם העממי לאפילפסיה הוא "מחלת הנפילה", על שם הנפילה בזמן הפרכוס.
סיווג
בשנת 2017 נוצר סיווג חדש על ידי הליגה הבינלאומית נגד אפילפסיה (ILAE). הסיווג החדש נוצר על מנת להעביר את הידע החדש בנושא. הידע מחולק לשלושה חלקים: סוג ההתקף, סוג האפילפסיה ותסמונת אפילפטית.
סוג ההתקף
לאחר שקיימת והתבססה אבחנה של ההתקף האפילפטי ולאחר שנשללו האבחנות המבדלות יש צורך לסווג את ההתקף. ראשית, מסווגים את ההתקף לאופן שבו התחיל. לאחר מכן יש לסווג את סוג הפרכוס. קיימים שלושה סוגים של פרכוסים: פרכוסים מוקדיים, פרכוסים כלליים ופרכוסים עם התחלה כאשר לא נצפתה התחלה.
ההגדרה של פרכוסים מוקדיים היא פרכוסים אשר המקור שלהם ברשתות נירונליות שמוגבלות להמיספרה אחת. לעומת זאת, פרכוס כללי מוגדר כפרכוס שמקורו ברשתות שמערבות את שתי ההמיספרות. ניתן לסווג את סוג ההתקף להתקף כללי או פוקאלי (מוקדי) רק כאשר בטוחים לגבי הבנת האירוע לפי הסיפור הקליני. כאשר מדובר בהתקף מוקדי המודעות היא המדד הפשוט יחסית לרמת ההכרה. המודעות מוגדרת כשמוּרה אם המטופל הצליח לשמור על עצמו ועל סביבתו לכל אורך ההתקף. למעשה, כאשר מתרחש התקף עם מודעות שמורה המטופל מצליח בדיעבד להיזכר ולתאר את עצמו ואת הסביבה שלו במהלך ההתקף. כאשר ניתנת האבחנה כי הוא לא מסוגל להיזכר, יש להניח שמדובר בהתקף עם מודעות לקויה. יכולת התגובה היא לא מדד טוב להכרה כיוון שמטופלים מסוימים לא מסוגלים להגיב במהלך ההתקף מבחינה מוטורית, על אף שמודעותם שמורה. "התקף מוקדי עם מודעות שמורה" מחליף את המונח הישן "התקף מוקדי פשוט" בעוד ש"התקף מוקדי עם מודעות לקויה" מחליף את המונח הישן "התקף מוקדי מורכב". התקפים מוקדיים נחלקים לשניים: התקפים שמתחילים בביטוי מוטורי והתקפים המתחילים בביטוי לא מוטורי. חשוב להבין את המאפיינים לפי הביטוי המוקדם ביותר שמופיע בהתקף, גם אם הוא לא הביטוי הבולט ביותר. בגישה זו הסיווג החדש מצליח לשקף את המוקד האנטומי של ההפרעה החשמלית. אם יש ביטוי מוטורי בחפיפה עם ביטוי לא מוטורי בתחילת ההתקף, הביטוי המוטורי יהיה בדרך כלל הראשי. עם זאת, במצבים מסוימים הביטוי הלא מוטורי בולט במיוחד. במקרים מסוימים לא ניתן לציין את מידת המודעות בהתקף אם קיים קושי לדלות מידע מספק מהאירוע. התקף מוקדי שעובר הכללה מוטורית ייקרא "התקף מוקדי לטוני-קלוני דו-צדדי" כדי לגרום להבדל בינו לבין ההתקפים הכלליים. עווית אפילפטית, פרכוס מוקדי טוני, מוקדי קלוני, מוקדי אטוני, מוקדי מיוקלוני ומוקדי טוני-קלוני נכללים לפי הסיווג החדש כהתקפים מוקדיים. בנוסף קיימים סוגים חדשים של התקפים מוקדיים: מוקדי עם אוטומטיזם, מוקדי אוטונומי, מוקדי עם עצירת פעילות, קוגניטיבי. ההתקף הקוגניטיבי מתאפיין בהפרעה קוגניטיבית ספציפית בזמן הפרכוס כמו אפרקסיה, אפאזיה, או הזנחה. במצבים מסוימים המונח יכול לתאר תסמינים קוגניטיביים חיוביים. היפרקינטי הוא דוגמה לביטוי אמוציונאלי רגשי ומתייחס לתנועת גפיים אגיטטיבית, דמויות "הטחה" של הגפה או תנועה של דיווש. ניתן לסווג את ההתקפים הכלליים לשניים: התקפים מוטוריים ולא מוטוריים (absence), כפי שסווגו בעבר. עבור התקפים מיוקלוניים-אטוניים, מיוקלוניים-טוניים-קלוניים, אבסנס מיוקלוני ואבסנס עם מיוקלוניה של עפעפיים קיימות קטגוריות חדשות.
סוג האפילפסיה
בסיווג החדש קיימות שתי קטגוריות שלא היו קיימות קודם והן "אפילפסיה כללית ומוקדית משולבת", ו"אפילפסיה מסוג לא ידוע" בנוסף לקטגוריות מוכרות של אפילפסיה כללית ואפילפסיה מוקדית. ניתן לאבחן אפילפסיה כללית על פי התסמונת הקלינית ותמונה אלקטרואנצפלוגרפית אופיינית. בתוך תמונה זו ניתן בדרך כלל להבחין בהתפרקות זיז-גל כללית. אפילפסיות מוקדיות כוללות הפרעות עם מוקד בודד, הפרעות רב מוקדיות או הפרעות שמערבות המיספרה שלמה. ניתן להבחין בכך בתרשים האלקטרואנצפלוגרפי אשר מדגים לרוב התפרקויות מוקדיות, עם זאת עיקר ההבחנה ניתנת על סמך ממצאים קליניים. כאשר מדובר באפילפסיה משולבת ניתן להבחין בתרשים האינטראיקטלי התפרקות זיז-גל כללית וגם התפרקויות מוקדיות. במקרה זה אין צורך בהוכחת פעילות אפילפטיפורמית על מנת לאבחן. המונח "אפילפסיה מסוג לא ידוע" משמש כאשר ברור שהמטופל סובל מאפילפסיה אך הקלינאי אינו מצליח לסווג אותה בשל מידע לא מספק ממגוון סיבות – היעדר גישה ל-EEG, EEG שאינו אינפורמטיבי או אופי התקפים שאינו ברור.
התסמונת האפילפטית
הסיווג המחודש כולל את אבחנת התסמונת האפילפטית - קבוצה של מאפיינים קליניים, אלקטרואנצפלוגרפיים והדמייתיים אשר ניתן להבחין בהם במשולב. במרבית הפעמים ניתן למצוא בתסמונות האפילפטית מאפיינים אשר תלויים בגיל, למשל הגיל שבו מופיעה התסמונת, גורמי הדחק' מהלך דיורנלי, פרוגנוזה, תחלואה נלווית מסוימת כגון ליקויים קוגניטיביים ופסיכיאטריים, המלווים בממצאים ספציפיים ב-EEG והדמיות מוחיות. לאבחנה של תסמונת ניתן לעיתים למצוא משמעות אטיולוגית, פרוגנוסטית וטיפולית. אפילפסיות כלליות אידיופתיות הן תת-קבוצה בתוך האפילפסיה הכללית, בתוכה נכללות ארבע תסמונות אפילפסיות מוכרות: תסמונת אבסנס של הילדות, תסמונת אבסנס של הנעורים, תסמונת מיוקלונית של הנעורים ותסמונת פרכוסים טוניים-קלוניים בלבד. אם יש עדות לקיום של אטיולוגיה גנטית קיימת אפשרות להשתמש במונח אפילפסיות כלליות גנטיות. קיימות מספר אפילפסיות מוגבלות בזמן שלרוב מתחילות בילדות למשל אפילפסיה מוגבלת-זמן עם זיזים צנטרו- טמפורליים שבעבר נקראה "אפילפסיה שפירה עם זיזים צנטרוטמפורליים" והיא הנפוצה מבין כולם. קיימת בתוך קבוצה זאת האפילפסיה האוקסיפיטלית המוגבלת בזמן של הילדות
אטיולוגיה
כאשר מטופל ניגש לטיפול עם התקף אפילפטי ראשון, מנסים לאתר את הגורם האטיולוגי מתוך מספר גורמים אטיולוגיים שמוכרים. האטיולוגיה יכולה להיות מבנית, גנטית, זיהומית, מטאבולית, אימונית או בלתי-ידועה. קיימת אפשרות שפרכוס אפילפטי משתייך ליותר מקטגוריה אטיולוגית אחת. למשל מקרה שבו מטופל לוקה בטרשת גבשושית ניתן לשייך לכך אטיולוגיה מבנית וגנטית. אבחנה של אטיולוגיה מבנית היא קריטית על מנת לשקול אפשרות ניתוחית ובנוסף אבחנה של אטיולוגיה גנטית חשובה להפניה לייעוץ גנטי ושקילה של טיפולים חדשניים.
ניתן לאפיין את האטיולוגיה המבנית על ידי אבנורמליות אנטומית שניתן לזהות בהדמיה, רצוי MRI מוח עם שימוש בפרוטוקולים ספציפיים, עם קורלציה קלינית או אלקטרואנצפלוגרפית שעל ידיהם ניתן להסיק שההפרעה המבנית היא זו הגורמת בסבירות גבוה לפרכוסים של המטופל. אטיולוגיה מבנית עלולה להיות נרכשת כמו אוטם מוחי איסכמי, טראומה, היפוקסיה או זיהום, או עלולה להיות גנטית ומאופיינת בין השאר במלפורמציות בהתפתחות קליפת המוח. במצב בו אין תגובה מספקת לתרופות ניתן לעבור לפתרון פולשני על בסיס איתור של אטיולוגיה מבנית.
ניתן לייחס אטיולוגיה גנטית במצב בו האפילפסיה מתאימה להיות משנית למוטציה גנטית ידועה או משוערת. מתוך היסטוריה משפחתית של מחלה אוטוזומלית דומיננטית או עלייה ממחקרים שבוצעו באוכלוסיות עם תסמונות דומות ניתן לבסס ולסווג אפילפסיה לאטיולוגיה גנטית. יש להבחין בין אטיולוגיה גנטית לאטיולוגיה תורשתית. מוטציות דה-נובו מתגלות יותר ויותר והן עומדות בבסיסן של סוגים שונים של אפילפסיה, מוטתציות דה-נובו עשויות בהמשך להפוך לתורשתיות. קיימת אפשרות אחרת שהיא מוזאיציזם כלומר שתי אוכלוסיות תאים שונות אשר לאחת מהן מוטציה גנטית המחוללת אפילפסיה. לא ניתן לשלול תרומה סביבתית על סמך אטיולוגיה גנטית. למשל ניתן לצפות שחולי אפילפסיה צפויים לסבול יותר בפרכוסים כאשר הם חווים חסך בשינה, דחק או מחלה סיסטמית.
אטיולוגיה מטבולית כוללת בתוכה הפרעה מטבולית, אשר כתוצאה ממנה נגרמים שינויים ביוכימיים באופן סיסטמי כמו פורפיריה, אורמיה או אמינואצידופתיות שונות. במקרים מסוימים להפרעה המטבולית יהיה בסיס גנטי מוכר, עם זאת חלקן נרכשות למשל חסר חומצה פולית.
תחלואה נלווית
מגמת המודעות לכך שרבות מהאפילפסיות נמצאות בקשר להפרעות למידה, הפרעות פסיכולוגיות או התנהגותיות נמצאת במגמת עלייה. הפרעות אלו נעות בין ליקויי למידה קלים עד למוגבלות אינטלקטואלית מורכבות יותר וכוללות אוטיזם, דיכאון והפרעות פסיכו-סוציאליות. במצבים של אפילפסיות קשות קיימת אפשרות לליקויים מוטוריים, הפרעות יציבה, הפרעות תנועה, עקמת, הפרעות שינה והפרעות גסטרואינטסטינליות. אנצפלופתיה אפילפטית מתייחסת להפרעה קוגניטיבית והתנהגותית שנגרמת כתוצאה מההפרעה האפילפטית עצמה, מעבר למה שהיה מצופה מההשפעה של האטיולוגיה האפילפטית במקרה בו הייתה נמצאת לבדה. קיימת אפשרות להחמרה עם הזמן של ליקויים גלובליים או ספציפיים ועלולים להופיע בכל סוגי האפילפסיות ובכל הגילים. קיים פוטנציאל לייצור של הפרעה התפתחותית ישירות כתוצאה מהמוטציה הגנטית. רבות מההפרעות הגנטיות שבבסיס המחלה האפילפטית הן בעלות פוטנציאל כזה. ניתן לייחס אפילפסיה מוגבלת-זמן לתסמונת שצפויה לרזולוציה ספונטנית. המונח אפילפסיה המגיבה לתרופות משמש לתיאור אפילפסיה אשר הצפי הוא שהיא ניתנת לשליטה בעזרת טיפול תרופתי מתאים.
סיכום הכללים
לסיכום, הליגה הבינלאומית נגד אפילפסיה קבעה סיווג מחודש של אפילפסיה על פי הקריטריונים הבאים:
אפידמיולוגיה
אפילפסיה היא אחת ההפרעות הנוירולוגיות הנפוצות ביותר ומשפיעה על 39 מיליון אנשים נכון ל-2015. המחלה משפיעה על 1% מהאוכלוסייה בגיל 20 ועל 3% מהאוכלוסייה בגיל 75. היא מעט שכיחה יותר בקרב גברים. רוב האנשים עם ההפרעה (80%) נמצאים בעולם המתפתח.
הערכת השכיחות של אפילפסיה פעילה (2012) נעה בטווח של 3–10 לכל 1,000 איש, כאשר אפילפסיה פעילה מוגדרת בתור חוויית התקף ללא גירוי בחמש השנים האחרונות. אפילפסיה מופיעה בכל שנה ב-40–70 פרטים לכל 100,000 במדינות מפותחות ו-80–140 לכל 100,000 במדינות מתפתחות. עוני הוא גורם סיכון, וכולל את היותה של המדינה ענייה ביחס למדינות אחרות וגם השוואה של יחס העוני בין האנשים במדינה. בעולם המפותח אפילפסיה לרוב מתחילה אצל צעירים או אצל זקנים. בעולם המתפתח התחלתה של המחלה שכיחה יותר בקרב ילדים בוגרים ומבוגרים צעירים בשל שיעור גבוה יותר של טראומה ומחלות זיהומיות. במדינות מפותחות מספר המקרים לשנה ירד בקרב ילדים ועלה בקרב קשישים בין 1970 ל-2003. זה מיוחס באופן חלקי לשיעורי הישרדות גבוהים יותר של קשישים שלקו בשבץ מוחי.
גורמים
לאפילפסיה יכולות להיות סיבות גנטיות ונרכשות עם אינטראקציה בין גורמים אלה במקרים רבים. גורמים נרכשים כוללים טראומה מוחית חמורה, שבץ, גידולים ומצב לאחר זיהום מוחי. ב-60% מהמקרים הסיבה אינה ידועה. אפילפסיה הנגרמת על ידי מחלות גנטיות, מולדות או התפתחותיות שכיחות יותר בקרב אנשים צעירים יותר בעוד שגידולי מוח ושבץ נמצאים בסיכון גבוה יותר בקרב אנשים מבוגרים.
התקפים עלולים להתרחש גם כסימפטומים מבעיות בריאותיות אחרות; אם הם מתרחשים בקירוב לגורם ספציפי, כגון שבץ מוחי, פגיעת ראש, בליעת רעל או בעיה מטבולית הם ידועים בתור התקפים סימפטומטיים אקוטיים. הם נמצאים בסיווג רחב יותר של הפרעות הקשורות להתקפים ולא בהכרח לאפילפסיה עצמה.