cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קהילת יהודי ליון
מלחמת העולם השנייה
במהלך הכיבוש, יהודים וארגונים יהודיים רבים, כמו הקונסיסטוריה המרכזית של יהודי צרפת, מצאו מקלט בליון, ששכנה באזור החופשי, שהפך למרכז ההתנגדות היהודית בצרפת בתקופת מלחמת העולם השנייה. בעוד שיהודים רבים השתתפו בתנועת ההתנגדות הצרפתית, ארגוני ההתנגדות היהודיים פעלו ללא תלות בתנועות התנגדות אחרות עם תמיכה מדי פעם מארגונים קתולים או פרוטסטנטיים. ב-5 בספטמבר 1942, הקרדינל פייר-מארי ז'רלייה פרסם מכתב בו הוא מגנה את רדיפת היהודים. ראש הגסטפו קלאוס ברבי הוביל את הדיכוי נגד הרזיסטנס והיהודים. המעצרים, העינויים והגירושים הגיעו לשיא באוגוסט 1944 הרב דוד פיירוורקר, הפך לרבה הראשי של ליון עם שחרור העיר בספטמבר 1944. הוא ירש את הרב הראשי דוד-אדגרד סשס, שנפטר, ואת סגנו ברנרד שונברג, שמת בגירוש לאושוויץ.
מאז המלחמה
מקהילה של 7,000 יהודים בשנת 1939, הקהילה היהודית גדלה במהירות הודות לפריחה הכלכלית שלאחר המלחמה ובעיקר עם הגעתם של יהודים מצפון אפריקה בשנות ה-50 וה-60, והגיעה ליותר מ-25,000 חברים בשנת 1987. הוקמו בתי כנסת, בתי ספר יהודיים, מסעדות כשרות רבות וחנויות.
ב-1994 בוצע ניסיון תקיפה נגד בית כנסת ברובע ה-8: פצצות הוטמנו וגרמו לשריפה. אבל תושב הצליח להפעיל אזעקה לפני שהפצצות התפוצצו.
ב-7 בספטמבר 1995 מכונית תופת התפוצצה, חמישה עשר מטרים מאחת הכניסות לבית הספר היהודי "נחלת מוצ'ה", בווילרבאן, ופצעה ארבעה עשר, בהם אחד קשה.
בשנת 2012, הרב הראשי של ליון היה ריצ'רד ורטנשלג, ובשנת 2021 הוא הוחלף על ידי דניאל דהן.
דרינה
מקורות הנהר מצויים בהרים מָגְלִיץ' ופִּיוְוסְקָה השייכים לאלפים הדינריים ומסלול זרימתו עובר בעיקר בבוסניה והרצגובינה וסרביה. לאורך תוואי הנהר שוכנת העיר וישגראד ובתוכה גשר מהמט פשה סוקולוביץ' אשר סביבו נסובה עלילת ספרו של איוו אנדריץ' – "גשר הדרינה".
במסגרת המערכה על סרביה במלחמת העולם הראשונה היו באזור הנהר שני קרבות משמעותיים בין הצבא האוסטרו-הונגרי לצבא הסרבי. במהלך אוגוסט נערך קרב צר ובמהלכו הדפו כוחות הצבא הסרביים את הכוחות האוסטרו-הונגריים שהתקדמו לתוך ממלכת סרביה והסבו להם אבדות כבדות. בספטמבר 1914 נערך קרב דרינה ובמהלכו הצליחו האוסטרו-הונגרים לחצות את הנהר ולבסס ראש גשר בשטחי ממלכת סרביה.
תעשיית התרופות
תעשיית התרופות מגלה, מפתחת, מייצרת, ומשווקת תרופות כאמצעים לטיפול. חברות התרופות עוסקות בתרופות גנריות או מותגיות ובמכשור רפואי. הן כפופות למגוון של חוקים ותקנות המסדירים פטנטים, בדיקות, בטיחות, בחינת יעילות ושיווק של תרופות.
היסטוריה
לתעשיית התרופות המודרנית שני מקורות: האחד הוא בתי מרקחת מקומיים שהרחיבו את עיסוקם המסורתי בהפצת מוצרים מצמחי מרפא כגון מורפיום וכינין לכדי ייצור סיטוני באמצע המאה ה-19. גילוי תרופות שיטתי מצמחים התפתח במיוחד בעקבות בידוד מורפיום, כתרופה להרגעה ולשינה שהופקה מאופיום, על ידי שוליית-הרוקח הגרמני פרידריך שרטינר (Sertürner), שכינה אותו כך על שם האל היווני של החלומות, מורפיוס. תאגידים רב לאומיים, כולל מרק, הופמן-לה רוש, בורוז-Wellcome (כיום חלק מגלקסו סמית' קליין), מעבדות אבוט, אלי לילי ואפג'ון (כיום חלק מפייזר) החלו כבתי מרקחת מקומיים באמצע המאה ה-19. לקראת סוף שנות ה-80 של אותה מאה, שיפרו יצרני צבע גרמנים את תהליך הזיקוק של תרכובות אורגניות מזפת פחמית ומעוד מחצבים וכן ביססו שיטות ראשוניות של סינתזה כימית אורגנית. התפתחות שיטות סינתזה כימיות איפשרה למדענים לגוון באופן שיטתי את המבנים של החומרים הכימיים, והתפתחות תורת הפרמקולוגיה הרחיבה את יכולתם להעריך את ההשפעות הביולוגיות של המבנים האלו.
אפינפרין, נוראדרנלין, אמפטמין
בשנות ה-90 של המאה ה-19, התגלתה ההשפעה העצומה של תמציות בלוטת יותרת הכליה על רקמות שונות, והוחל בחיפוש אחר המנגנון הכימי של העברת האות ובחיפוש דרכים לנצל תצפיות אלה לפיתוח תרופות חדשות. ההשפעות של תמציות בלוטת יותרת הכליה - כיווץ (הצרת) כלי-הדם והעלאת לחץ הדם - עניינו במיוחד מנתחים, אשר השתמשו בהן לצורך עצירת דימום וכטיפול בהלם. מספר חברות פיתחו מוצרים המבוססים על תמציות בלוטת יותרת הכליה שהכילו חומר פעיל במידות שונות של זיקוק. בשנת 1897, ג'ון אבל (John Abel) מאוניברסיטת ג'ון הופקינס זיהה את החומר הפעיל, אפינפרין, אותו בודד מהתערובת כמלח גופרתי. מאוחר יותר, הכימאי התעשייתי יוקישי טקמינה (Jokichi Takamine) פיתח שיטה להשגת אפינפרין טהור, ורשם את הזכויות על השיטה על שם פארקה דייוויס. פארקה דייוויס שיווק אפינפרין בשם המסחרי אדרנלין. הזרקת אפינפרין הוכחה כיעילה במיוחד כטיפול מיידי בהתקפי אסתמה, וגרסה למשאף נמכרה בארצות הברית עד 2011 (ערפל Primatene). ב-1929 נארז אפינפרין במשאף לשימוש כטיפול נגד גודש באף.
למרות יעילותו, הצורך בהזרקה הגביל את השימוש באדרנלין ולכן חיפשו החוקרים נגזרים שניתן לתת פומית (כלומר, בבליעה). אפדרין, תרכובת הדומה למבנה של אדרנלין (ועוד יותר, לנוראדרנלין), זוהה על ידי כימאים יפנים בצמח מא-הואנג (אפדרה) ושווק על ידי חברת אלי לילי כתרופה פומית לטיפול באסתמה. בעקבות עבודתם של הנרי דייל וג'ורג' ברגר בחברת בורוז-וולקום, סינתז הכימאי האקדמאי גורדון אלס את האמפטמין ובחן אותו בחולי אסתמה בשנת 1929. נמצא שלתרופה השפעה מעטה נגד-אסתמה אבל היא מביאה לתחושות של התרוממות הרוח ודפיקות לב. חברת סמית', קליין ופרנץ' פיתחה משאף אמפטמין נגד גודש באף בשם המסחרי בנזדרין. בסופו של דבר, אמפטמין פותח לטיפול בנרקולפסיה ובפרקינסוניזם פוסט-אנצפליטי, להעלאת מצב רוח בדיכאון ולהתוויות פסיכיאטריות נוספות. ב-1937, איגוד הרפואה האמריקני אישר את האמפטמין כ"תרופה חדשה ולא רשמית" לשימושים אלו. אמפטמין נותר בשימוש נרחב כטיפול בדיכאון עד לפיתוח נוגדני הדיכאון הטריציקליים בשנות ה-60 של המאה-20.
גילוי ופיתוח של ברביטורטים
ב-1903, פרסמו הרמן אמיל פישר וג'וזף פון מרינג את תגליתם כי חומצה דיאתיל-ברביטורית, הנוצרת מתגובה של חומצה דיאתיל-מאלונית, אוקסי-כלוריד זרחני ואוריאה, משרה שינה בכלבים. הפטנט על התגלית נרשם על שם חברת התרופות באייר, אשר שיווקה את התרכובת בשם המסחרי ורונאל, לשיפור השינה, החל מ-1904. מחקרים שיטתיים לגבי ההשפעה של שינויי מבנה על הפוטנטיות ועל משך הפעולה, הביאו לגילוי הפנוברביטל בבאייר ב-1911 ולגילוי השפעתו כנגד פרכוס אפילפטי ב-2012. פנוברביטל היה בין התרופות הנפוצות לשימוש כטיפול באפילפסיה בשנות ה-70 של המאה ה-20, ונכון ל-2014, נשאר ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי. בין השנים 1950–1970 הופיעה מודעות גוברת ליכולת הממכרת של ברביטורטים ושל אמפטמינים, שהביאה להגבלות על השימוש ולפיקוח ממשלתי גובר על נותני המרשמים. כיום, השימוש באמפטמין מוגבל בעיקר לטיפול בהפרעת קשב, והשימוש בפנוברביטל מוגבל בעיקר לטיפול באפילפסיה.
אינסולין
בסדרת ניסויים שבוצעו סביב תחילת המאה ה-20 נמצא כי סוכרת נגרמת עקב חסרונו של חומר המיוצר בלבלב. ב-1869, אוסקר מינקובסקי וג'וזף פון מרינג מצאו כי סוכרת יכולה להיגרם בכלבים על ידי כריתה של הלבלב. בשנת 1921, פרופסור פרדריק בנטינג הקנדי ותלמידו צ'ארלס בסט חזרו על המחקר ומצאו כי הזרקות של תמצית לבלב תיקנו את התסמינים שיצרה כריתת הלבלב. תוך זמן קצר הודגמה פעולת התמצית אצל בני אדם, אבל פיתוח של טיפול באינסולין כטיפול שגרתי נתקל בקשיים בייצור חומר בכמות מספקת ובמידת ניקיון אמינה. החוקרים ביקשו סיוע ושיתוף פעולה של אנשי חברת אלי לילי ושות' לאור ניסיונה בזיקוק בקנה מידה גדול של חומרים ביולוגיים. הכימאי ג'ורג ' וולדן מאלי לילי מצא כי התאמה זהירה של חומציות התמצית איפשרה זיקוק אינסולין ברמה יחסית טובה. תחת לחץ של אוניברסיטת טורונטו, ופוטנציאל למלחמת פטנטים מול מדעני אקדמיה שפיתחו שיטת זיקוק דומה באופן עצמאי, הושג הסכם לבלעדיות-ייצור של אינסולין על ידי מספר חברות. לפני הגילוי והזמינות הנרחבת של אינסולין, תוחלת החיים של חולי סוכרת הייתה רק חודשים ספורים.
מחקר אנטיביוטי מוקדם: סאלברסאן, פרונטוסיל, פניצילין
הפיתוח של תרופות לטיפול במחלות זיהומיות היה מוקד מרכזי של המחקר ומאמצי הפיתוח המוקדמים; ב-1900, דלקת ריאות, שחפת ושלשולים היו שלושת הגורמים המובילים למוות בארצות הברית, התמותה בשנה הראשונה לחיים עלתה על 10%.
גישתו של ארליך, שינוי שיטתי של המבנה הכימי של חומרים סינתטיים ומדידת ההשפעות של שינויים אלה על הפעילות הביולוגית, הומשכה באופן נרחב על ידי מדעני התעשייה, כולל מדעני באייר ג'וזף קלרר, פריץ מיצש וגרהרד דומק. עבודה זו, שהתבססה גם על בדיקות של תרכובות זמינות מתעשיית הצבע הגרמנית, הובילה לפיתוח של פרונטוזיל (Prontosil), הנציג הראשון של האנטיביוטיקות מקבוצת הסולפונאמידים (sulfonamide). לעומת הארספנמין, לסולפונאמידים תחום רחב של פעילות והם הרבה פחות רעילים, מה שעושה אותם שימושיים גם כנגד זיהומים הנגרמים על ידי סטרפטוקוקים. ב-1939 קיבל דומק פרס נובל לרפואה על גילוי זה. עם זאת, הירידה הדרמטית במספר מקרי המוות ממחלות זיהומיות שהתרחשו לפני מלחמת העולם השנייה הייתה בעיקר תוצאה של שיפור אמצעים בריאותיים ציבוריים, כגון מים נקיים ודיור פחות צפוף, בעוד ההשפעה של תרופות אנטיביוטיות ושל חיסונים הייתה משמעותית בעיקר לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1928, גילה אלכסנדר פלמינג את ההשפעות האנטיבקטריאליות של פניצילין, אבל ניצולן לטיפול במחלות אנושיות המתין עד לפיתוח שיטות זיקוק וייצור בקנה מידה גדול. אלו פותחו על ידי התאגדות של חברות התרופות שהובילו ממשלות ארצות הברית ובריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה.
החיסונים המוקדמים
במהלך תקופה זו, חלה התקדמות התחלתית לקראת פיתוח חיסונים, בעיקר בדרך של מחקר בסיסי אקדמי או במימון ממשלתי, שהופנה לזיהוי של מחוללי-מחלה האחראים למחלות מידבקות נפוצות. בשנת 1885 יצרו לואי פסטר ופייר פול אמיל רו את חיסון הכלבת הראשון. חיסוני הדיפתריה הראשונים יוצרו בשנת 1914 מתערובת של רעלן דיפטריה ואנטי-טוקסין (מופק מנסיוב של בעלי חיים שהודבקו), אבל בטיחות החיסון הייתה גבולית ולא נעשה בו שימוש נרחב. בשנת 1921 נרשמו בארצות הברית 206,000 מקרים של דיפתריה וכתוצאה מהם 15,520 נפטרים. בשנת 1923, במקביל למאמצי גסטון רמון ב"מכון פסטר" ואלכסנדר גלני ב"מעבדות מחקר וולקום" (מאוחר יותר חלק מ-GlaxoSmithKline), הובילו לגילוי כי חיסון יכול להיות בטוח יותר על ידי טיפול ברעלן-הדיפטריה עם פורמלין. ב-1944, מוריס הילמן מחברת התרופות סקוויב פיתח לראשונה חיסון נגד דלקת מוח יפנית. מאוחר יותר, עבר הילמן לחברת מרק, שם שיחק תפקיד מפתח בפיתוח חיסונים נגד חצבת, חזרת, אבעבועות רוח, אדמת, צהבת A, צהבת B ודלקת קרום המוח.
תרופות מסוכנות ותחילת אסדרת התעשייה
לפני המאה ה-20, תרופות יוצרו בדרך כלל על ידי יצרנים בקנה מידה קטן ועם מעט חקיקה אסדרתית על הייצור או על טענות בטיחות ויעילות. כאשר חוקים כאלה היו קיימים, אכיפתם היה רפה. בארצות הברית, הדרבון לרגולציה מוגברת של חיסונים ושל עוד תרופות ביולוגיות, נוצר בארצות הברית מהתפרצויות טטנוס וממקרי מוות שנגרמו על ידי הפצה של חיסוני-אבעבועות-שחורות ונוגדני-דיפטריה שהיו מזוהמים. חוק הפיקוח הביולוגי מ-1902 קבע כי יידרש אישור ממשלה פדרלי טרם שיווקה של כל תרופה ביולוגית וכן יידרש אישור עבור התהליך ומתקן הייצור של תרופות כאלו.
בשנת 1906 התווסף בארצות הברית גם חוק התרופות והמזונות הנקיים, אשר אסר על הפצה בין-מדינתית של מזון ותרופות קלוקלים או מזויפים. תרופות הוגדרו כמזויפות אם הכילו אלכוהול, מורפיום, אופיום, קוקאין, או כל חומר אחר העלול להיות מסוכן או ממכר, ואם התווית שלו איננה מציינת את כמותם או שיעורם של חומרים כאלו. עם זאת, בפסיקת בית המשפט העליון נידחו ניסיונות ממשלתיים להשתמש בחוק גם כדי לתבוע יצרנים על טענות-יעילות שאינן מבוססות.
בשנת 1937, מעל 100 אנשים מתו לאחר בליעת "אליקסיר סולפנילאמיד" שיוצר על ידי חברת S.E. Massengill של טנסי. המוצר הוכן עם דיאתילן גליקול, שהוא ממס רעיל מאוד הנמצא כיום בשימוש נרחב כחומר נגד קיפאון. על פי החוקים שהיו בתוקף באותו זמן, התביעה של היצרן התאפשרה רק בסעיף טכני, כי המוצר נקרא "אליקסיר", אשר משמעותו מומס באתנול. בעקבות אירוע זה, אישר הקונגרס האמריקאי את חוק המזון, התרופות והקוסמטיקה של 1938, אשר בפעם הראשונה דרש הוכחת בטיחות לפני מכירת התרופה וכן אסר במפורש על טענות-יעילות כוזבות.
התקדמות במחקר נגד זיהומים
בסיומה של מלחמת העולם השנייה חלה עליה דרמטית בגילויין של קבוצות חדשות של תרופות אנטי-בקטריאליות, שכללה צפלוספורינים (שפותח על ידי אלי לילי על בסיס עבודתם הראשונית של ג'וזפה ברוצו ואדוארד אברהם), סטרפטומיצין (שהתגלה במהלך מחקר במעבדת סלמן ווקסמן באוניברסיטת ראטגרס ב-1943, במימון חברת מרק), טטרציקלינים (שנתגלו במעבדות לדרלה, שהן כיום חלק מפייזר), אריתרומיצין (שהתגלתה במעבדות אלי לילי ושות') ושל פיתוחיהן, עם פעילות מתרחבת כנגד מגוון של חיידקים מחוללי-מחלות. סטרפטומיצין היה הטיפול היעיל הראשון נגד שחפת. בזמן התגלית, 'בתי הבראה' לבידוד אנשים נגועי שחפת נמצאו בכל עיר במדינות המפותחות, בהם נפטרו 50% מהחולים בתוך 5 שנים מכניסתם.
דו"ח נציבות הסחר הפדרלית מ-1958 ניסה לכמת את ההשפעה של אנטיביוטיקה על בריאות הציבור האמריקאי. דווח כי בשנים 1946–1955, חלה ירידה של 42% בשכיחות מחלות אשר אנטיביוטיקה יעילה כנגדן, לעומת רק 20% ירידה בשכיחות מחלות אשר אנטיביוטיקה לא יעילה נגדן. מסקנת הדו"ח הייתה כי "נראה שהשימוש באנטיביוטיקה, באבחון מוקדם, וכן גורמים אחרים הגבילו את התפשטות המגיפות וכך את מספר המחלות האלו אשר התרחשו". מחקר נוסף בדק את שיעורי התמותה עבור שמונה מחלות נפוצות אשר אנטיביוטיקה הציעה טיפול יעיל נגדן (עגבת, שחפת, דיזנטריה, שנית, שעלת, זיהומים מנינגוקוקליים, דלקת ריאות), ונמצאה ירידה של 56% לעומת התקופה המקבילה. בולטת בין אלה הייתה הירידה של 75% בשיעור מקרי מוות עקב שחפת. במהלך השנים 1940–1955, הואץ קצב הירידה בשיעור התמותה בארצות הברית מ-2% בשנה ל-8% בשנה, ואז חזר לקצב הקודם של 2% לכל שנה. הירידה הדרמטית בשנים שלאחר המלחמה יוחסה להתפתחות המהירה של טיפולים חדשים ושל חיסונים נגד מחלות זיהומיות. פיתוח החיסונים המשיך להאיץ, ובלט במיוחד בתקופה זו פיתוח חיסון פוליו (1954) על ידי ג'ונאס סאלק במימון הקרן הלאומית של שיתוק הילדים (מוסד ללא כוונת רווח). תהליך החיסון לא נרשם כפטנט, ונמסר לחברות התרופות כך שהתאפשר ייצור בעלות נמוכה כתרופה גנרית. ב-1960, זיהה מוריס הילמן מחברת מרק-שארפ-ודוהם את וירוס ה-SV40, שבהמשך נמצא כגורם גידולים במיני יונקים רבים. מאוחר יותר נקבע, כי SV40 זיהם אצוות חיסוני פוליו שניתנו ל-90% מילדי ארצות הברית. מקור הזיהום הוא כנראה בתאים המקוריים וברקמות הקוף ששימשו לייצור. ב-2004 הודיע מכון הסרטן של ארצות הברית כי הגיע למסקנה ש-SV40 לא קשור בסרטן אצל בני אדם.
חיסונים חדשים בולטים אחרים של התקופה כוללים את חיסוני החצבת (1962, ג'ון פרנקלין אנדרס המרכז הרפואי לילדים של בוסטון, עם שיפור בהמשך על ידי מוריס הילמן מ"מרק"), האדמת (1969, הילמן, "מרק"), חזרת (1967, הילמן, "מרק"). חלה נפילה של מעל 95% בהארעות של אדמת, תסמונת אדמת מולדת, חצבת וחזרת בעקבות החיסון הנרחב. הוערך כי ב-20 השנים שלאחר רישוי החיסון נגד חצבת בארצות הברית נמנעו כ-52-מיליון מקרים של המחלה, 17,400 מקרים של פיגור שכלי, ו-5,200 מקרי מוות.
פיתוח ושיווק של תרופות נוגדות יתר לחץ דם
יתר לחץ דם הוא גורם סיכון לטרשת עורקים, אי ספיקת לב, מחלת עורקים כלילית, שבץ, מחלת כליות, ומחלת עורקים היקפית,, והוא גורם הסיכון המוכר ביותר לתחלואת הלב וכלי הדם ולתמותה, במדינות המתועשות. לפני 1940, כ-23% מכלל מקרי המוות בקרב אנשים מעל גיל 50 יוחסו ליתר לחץ דם. מקרים חמורים של יתר לחץ דם טופלו על ידי ניתוח.
ב-1952 גילו חוקרי Ciba את מרחיב כלי הדם הראשון הזמין בבליעה: הידרלזין. אך נמצא כי הטיפול בהידרלזין בלבד מאבד את ההשפעה לאורך זמן (טכיפילקסיס). בסביבות 1955 נמצא ופותח כלורותיאזיד (chlorothiazide) על ידי קרל ה. באייר, ג'יימס מ. ספראג, ג'ון א. בר ופרדריק ס. נובלו ממרק ושות'. כלורותיאזיד הוא עדיין התרופה הנפוצה ביותר נגד יתר לחץ דם. נטען כי התפתחות זו הייתה קשורה עם ירידה משמעותית בשיעור התמותה בקרב אנשים עם יתר לחץ דם (אם כי שיעור התמותה ממחלות אחרות ירד עוד יותר באותה תקופה). הממציאים זכו בפרס לסקר לבריאות הציבור בשנת 1975 על "הצלת חייהם של אלפים רבים מספור והקלת סבלם של מיליוני קורבנות של יתר לחץ דם".
בסקירת קוקרן מ-2009 הוסק כי תרופות נוגדות יתר לחץ דם מסוג תיאזידים מפחיתות אצל אנשים עם לחץ דם גבוה את הסיכון למוות (ביחס סיכון של 0.89), לשבץ (0.63), למחלת לב כלילית (0.84), ולאירועי לב וכלי דם (0.70). במשך השנים פותחו סוגים אחרים של תרופות נוגדות יתר לחץ דם ונכנסו לשימוש נרחב גם כטיפול משולב, כולל 'משתני לולאה' (לסיקס/פוזיד, Hoechst 1963), חוסמי בטא (ICI 1964) מעכבי ACE, וחוסמי קולטן אנגיוטנסין. לגבי מעכבי ACE הוסק, בסקירת קוקרן מ-2012, כי הם מפחיתים את הסיכון למחלת כליות חדשה (ביחס סיכון של 0.71) ולמוות (0.84) בחולי סוכרת, אם כי הוערכה מידה גבוהה של פרסום-חלקי או סלקטיבי ב-31% מכלל המחקרים.
גלולות למניעת הריון
לפני מלחמת העולם השנייה, נאסרו אמצעי מניעה במדינות רבות, ובארצות הברית, אפילו עצם הדיון בשיטות מניעה הוביל לעיתים לתביעה לפי חוקי קומסטוק. ההיסטוריה של פיתוח הגלולות למניעת הריון קשורה לכן באופן הדוק לתנועה לאמצעי מניעה ולמאמציהן של הפעילות מרגרט סאנגר, מרי דנט, ואמה גולדמן. בהתבסס על מחקר בסיסי שבוצע על ידי גרגורי פינקוס, ועל שיטות סינתטיות לייצור פרוגסטרון שפותחו על ידי קרל דג'רסי ב-Syntex ועל ידי פרנק קולטון מג.ד. סירל ושות', פותחה הגלולה הראשונה למניעת היריון, אנבוייד, על ידי ג.ד. סריל ושות'. ואושרה על ידי ה-FDA ב-1960. בנוסחה המקורי שולבו מינוני יתר גדולים של הורמונים, וגרמה לתופעות לוואי חמורות. עם זאת, עד 1962, 1.2 מיליון נשים אמריקאיות נטלו את הגלולה, ועד 1965 עלה מספרן ל-6.5 מיליון. הזמינות של אמצעי זמני ונוחה למניעת הריון הובילה לשינויים דרמטיים בנורמות החברתיות, כולל הרחבת מרחב סגנונות- החיים העומדים בפני נשים, הפחתת ההסתמכות של נשים על גברים במניעת הריון, עידוד עיכוב הנישואין ועליה בשכיחות מגורים-משותפים טרם הנישואין.
תלידומיד ותיקוני קפאובר-האריס
בעקבות שימוע בקונגרס שערך ב-1959 הסנטור אסטס קיפאובר מטנסי, נוצרה דחיפה לתיקונים של חוק המזון-התרופות-והקוסמטיקה של ארצות הברית. השימוע כיסה מגוון רחב של בעיות, ביניהן פרסומים מטעים, ספקות לגבי תועלת של תרופות והצורך בהגברת הפיקוח על התעשייה. בזמן שבו תנופת החקיקה החדשה נחלשה זמנית עקב ויכוח נרחב, התבררו פרטי האסון שהדגישו את הצורך ברגולציה מקיפה יותר וסיפקו את הכוח המניע להעברתם של חוקים חדשים.
ב-12 בספטמבר 1960, הגישה חברת ויליאם ס. מרל מסינסינטי בקשה לאישור תרופה חדשה לתלידומיד (Kevadon), חומר הרגעה ששווק באירופה מאז 1956. פרנסס קלסי, קצין הרפואה של מנהל המזון והתרופות (FDA) שמונה לבדוק את החומר, האמין כי הנתונים התומכים בבטיחות התלידומיד היו חלקיים. החברה המשיכה ללחוץ על קלסי ועל מנהל-התרופות לאשר את הבקשה עד נובמבר 1961, אז הוצאה התרופה מהשוק הגרמני בשל הקשר שלה עם מומים מולדים חמורים. אלפי תינוקות באירופה ובמקומות אחרים סבלו מתופעות לואי טרטוגניות של תלידומיד. החברה הפיצה את התלידומיד בלי אישור ה-FDA, במסווה של מחקר, ליותר מ-1,000 רופאים ומעל 20,000 אמריקאים קיבלו תלידומיד במסגרת ה"מחקר", ביניהם 624 מטופלות בהריון. 17 ילודים בארצות הברית סבלו מהשפעות התרופה.
סטטינים
ב-1971, זיהה אקירה אנדו, ביוכימאי יפני מחברת התרופות סנקיו (Sankyo), מולקולה בשם מבסטאטין (mevastatin, ML-236B). מבסטאטין, המיוצר על ידי הפטריה הרעילה Penicillium citrinum, מעכב את האנזים HMG-CoA רדוקטאז, שהוא אנזים חיוני המשמש את הגוף לייצר כולסטרול. ניסויים בבעלי חיים הראו הפחתה משמעותית ברמת הכולסטרול יחד עם השפעות רעילות, כולל גידולים, פגיעה בשריר ולפעמים מוות של כלבי המעבדה. כתוצאה מכך מבסטאטין לא שווק לשימוש בבני אדם.
פ. רוי וג'לוס, המדען הראשי ומאוחר יותר מנכ"ל Merck & Co, התעניין ואף נסע מספר פעמים ליפן החל מ-1975. בשנת 1978, בודדה חברת מרק את החומר מבינולין (lovastatin (mevinolin, MK803 מהפטריה אספרגילוס טראוס, אשר שווק ב-1987 בשם המסחרי מבאקור (Mevacor).
באפריל 1994, הוכרזו תוצאות מחקר שבוצע במימון חברת מרק, בשם מחקר ההישרדות עם סימבסטאטין של סקנדינביה ( Scandinavian Simvastatin Survival Study - 4S). החוקרים בדקו סימבסטטין, שמאוחר יותר נמכר על ידי חברת מרק בשם Zocor, על חולים עם כולסטרול גבוה שאינם סובלים מתפקוד לב ירוד. מתוך 7027 מטופלים שגויסו למחקר, 4444 התאימו (הסיבות העיקרית לאי התאמה למחקר – ירידת כולסטרול (או עליה חריגה) לאחר הדרכה לדיאטה - 1300 פציינטים; טריגליצרידים גבוהים – 864 פציינטים). רובם הגדול (81%) היו גברים. רובם היו לאחר אוטם שריר הלב (79%). רובם הגדול ללא סוכרת (95%) וללא יתר-לחץ-דם (74%) וגילם הממוצע היה 58 שנים. אחרי חמש שנים, נמצאה הפחתה בתמותה (ביחס לקבוצת הביקורת) מ-12% ל-8%. בשנת 1995, הכניסו מכירות Zocor ו Mevacor מיליארד דולר לחברת מרק. לאקירה אנדו הוענק ב-2006 פרס יפן, וב-2008 פרס המחקר הרפואי על שם לסקר-דה-בייקי, על "מחקר חלוצי לסוג חדש של מולקולות להורדת הכולסטרול."
מחקר ופיתוח
גילוי תרופות הוא התהליך שבו תרופות פוטנציאליות מזוהות או מתוכננות. בעוד שבעבר, רוב התרופות התגלו על ידי בידוד המרכיב הפעיל שבתרופות מסורתיות או על ידי גילוי מקרי. הביוטכנולוגיה מודרנית מתמקדת לעיתים קרובות בהבנת תהליכים מטבוליים הקשורים למצבי מחלה או לגורמי-מחלה, ובשינוי התהליכים שלהם על ידי שימוש בביולוגיה מולקולרית או בביוכימיה. חלק גדול מהשלבים המוקדמים של גילוי-תרופות בוצע על ידי אוניברסיטאות ומוסדות מחקר.
עלות מחקר ופיתוח
גילוי ופיתוח תרופות הם יקרים מאוד. מבין כל התרכובות הנחקרות לשימוש בבני אדם, יאושרו בסופו של דבר (על ידי המוסדות רפואיים או הוועדות הממשלתיות ברוב מדינות) רק חלק קטן. בשנת 2010 אושרו 18 מולקולות חדשות (NMEs) ו-3 תרופות ביולוגיות על ידי ה-FDA, או 21 בסך הכל, ובשנים 2006 עד 2009 אושרו 22, 18, 24 ו-26, עם ממוצע שנתי של 22.9 לשנה מאז 2001, לפי המרכז להערכה וחקר תרופות. החוקרים לייט ולקסצ'ין דיווחו ב-2012, כי שיעור האישור של תרופות חדשות היה יציב יחסית בשיעור ממוצע של 15 עד 25 במשך עשרות שנים. אישורים אלו מגיעים רק לאחר השקעה כבדה בפיתוח טרום-קליני וקליני, כמו גם מחויבות מתמשכת לניטור בטיחות. בגילוי ובפיתוח תרופות אשר לא השלימו את התהליך הזה כרוכות עלויות גדולות לעיתים קרובות, ללא הכנסות בתמורה. כאשר נלקחה בחשבון עלות התרופות שנכשלו, עלות פיתוח מוצלח של התרופה החדשה (ישות כימית חדשה, NCE), הוערכה ב כ-1.3 מיליארד דולר(לא כולל הוצאות השיווק).
בעוד עלות המחקר בארצות הברית הייתה 34.2 מיליארד דולר בין 1995 ל-2010, ההכנסות עלו מהר אף יותר - ב-200.4 מיליארד דולר בתקופה זו. הוצאות תעשיית התרופות הכוללות על מחקר ועל השקעות (כמו שיווק) הגיעו לשיא של $65.3 מיליארד דולר ב-2009. במחקר של חברת הייעוץ ביין ושות' דווח כי עלויות הגילוי, הפיתוח והשיווק של תרופה חדשה (יחד עם התרופות שנכשלו בתהליך) טיפסו בתקופה של 5 שנים לקרוב ל-1.7 מיליארד ב-2003. לפי פורבס, עלויות הפיתוח הכוללות ב-2010 נעו בין 4–11 מיליארד דולר לתרופה. לגבי משמעות חלקן של הוצאות השיווק בעליה זו, ראו דיון בהמשך. חלק מהתרופות המאושרות, כגון אלו המבוססות על פורמולציה מחדש של מרכיב פעיל קיים (ומכונות גם 'הארכות-קו') הן זולות בהרבה לפיתוח.
חילוקי דעות
מחקר
קיימת נטייה מוכחת להימנע מפרסום תוצאות מחקרים שאינן רצויות על ידי חברות התרופות שמימנו את המחקרים. הבנה זו הביאה להידוק הפיקוח בנושא על ידי קבוצות עצמאיות וממשלתיות כאחד. בעקבות מספר מקרים בהם לא פורסמו נתונים 'לא רצויים' ממחקרים שנתמכו על ידי חברות תרופות, פרסם גם איגוד הסחר של החוקרים ויצרני התרופות של אמריקה הנחיות חדשות המדרבנות את החברות לדווח על כל הממצאים ולהגביל את המעורבות הכספית של חברות התרופות עם החוקרים. בקונגרס האמריקאי נחקק חוק הדורש רישום ניסויים קליניים (שלב II ושלב III) על ידי היוזם באתר ייעודי, המנוהל על ידי המכון הלאומי האמריקאי לבריאות (NIH). חוק זה תקף מ-26 בדצמבר 2007.
גם כאשר חוקרי התרופות אינם מועסקים ישירות על ידי חברות התרופות, רבים נעזרים בהן על ידי קבלת מענקים, וחברות מרבות להיעזר בחוקרים כאלו כדי להציג את מוצריהן כעדיפים. חוקרים מתוגמלים בעקיפין על ידי חברות התרופות גם בתמיכה בעלויות כנסים וכדומה. תוכני הרצאות ואפילו מאמרים שמוצגים על ידי חוקרים אקדמיים עשוי למעשה להיכתב על ידי "סופרי צללים" מטעם חברות התרופות.
המחלוקת הגוברת סביב שיווק תרופות והשפעה חברות התרופות קשורה בממצאים של השפעה על רופאים ואנשי מקצועות בריאות אחרים באמצעות נציגי החברות באמצעים שכוללים 'מתנות שיווק' קבועות ומסירת מידע מוטה לאנשי מקצועות הבריאות; פרסום נרחב בכתבי עת ובכנסים; מימון 'ארגוני בריאות עצמאיים' ו'מסעות קידום בריאות'; שתדלנות מול רופאים ופוליטיקאים (יותר מאשר בכל תעשייה אחרת בארצות הברית); מימון של בתי ספר לרפואה או הכשרת אחיות; מתן חסות נמשכת לאירועים חינוכיים, עם השפעה על תוכנית הלימודים; וגיוס רופאים לוועדות-מייעצות בתשלום.
קבוצות עניין כמו 'אין ארוחות חינם' (No Free Lunch) ו-AllTrials, מתחו ביקורת על השפעה זו בטענה שהן מטות את הרופאים לרשום את תרופות המשווקות גם כאשר אחרות עשויות להיות זולות או טובות יותר למטופלים.
בהקשר לכך, מואשמת תעשיית התרופות בניפוח או המצאת מחלות (Disease mongering) שמטרתה הרחבת השוק לתרופות. כנס יסוד בנושא התקיים באוסטרליה ב-2006. ב-2009 הושקה תוכנית "מחפשים ראיות - מזהים הגזמות" ("Finding Evidence – Recognising Hype") על ידי שירות המרשמים הממשלתי באוסטרליה.
סקירת ועדה מיוחדת של ממשלת בריטניה הגיעה לאותן מסקנות שלמעלה בהקשר לאיחוד האירופי ובו בזמן הדגישה גם את תרומותיה וצרכיה של התעשייה.
בתחקיר של פרופבליקה נמצאו לפחות 21 רופאים שקיבלו מיצרני תרופות יותר מ-500,000 דולר עבור הרצאות וייעוץ מאז 2009. מחצית בעלי השכר הגבוה היו פסיכיאטרים, וסך התשלומים לרופאים עבור שירותים כאלה היה כ-2 מיליארד דולר. החברות אסטרא-זנקה, ג'ונסון & ג'ונסון ו- איליי לילי שילמו מיליארדי דולרים בעסקות טיעון בעקבות האשמות על תשלום לרופאים לצורך קידום תרופות לשימושים לא מאושרים. במספר בתי ספר בולטים לרפואה התהדקו מאז הכללים לגבי קבלה של תשלומים מחברות התרופות על ידי סגל.
לעומת תפיסה זו, מאמרים שהופיעו ב-New England Journal of Medicine ממאי 2015, כולל מאמר מערכת, הדגישו את חשיבות יחסי הגומלין של תעשיית התרופות והרופאים לפיתוח של טיפולים חדשים. במאמרים נטען כי הזעם המוצדק על פשעי התעשייה הוביל רבים להפריז בחשיבותם של ניגודי עניינים. המאמר ציין כי ארגוני בריאות גדולים כמו המרכז הארצי לקידום תרגום-מדע (ליישום) של המכון הלאומי לבריאות, מועצת יועצי הנשיא למדע והטכנולוגיה, הפורום הכלכלי העולמי, קרן גייטס, קרן ולקם ומינהל המזון והתרופות האמריקאי עודדו יחסי-גומלין בין הרופאים לבין התעשייה לטובת חולים.
מחירי התרופות
המחירים שגובות חברות התרופות המובילות בעולם שנויים במחלוקת, מאחר שמחירם היקר של תרופות מצילות חיים הם מעבר להישג ידם של רבים. בנוסף, באמצעות תרגילים משפטיים, מונעות החברות שיווק של גרסאות גנריות זולות של תרופות בהן הן מחזיקות בפטנט (גם לאחר שהפטנט פג). בשנת 2013, הסרט הדוקומנטרי 'אש בתוך הדם', טען שחברות התרופות גרמו למיליוני מקרי מוות מיותרים באפריקה, מאחר שחסמו שיווק של תרופה גנריות זולות ביבשת. בהודו התיר חוק הפטנטים ייצור העתקים לתרופות המוגנות בפטנט, במקרים שבהם הפקת ההעתק כרוכה בתהליך ייצור שונה מזה של התרופה המקורית, כדי לייצור ולשווק תרופות בעלות זולה יותר. חברות התרופות הבנילאומיות לוחצות על הודו לא לאפשר לייצר גרסאות גנריות פחות יקרות של תרופות מוגנות בפטנט.
כריס אנדרסון
כריס אנדרסון (באנגלית: Chris Anderson; נולד ב-9 ביולי 1961) הוא סופר אמריקאי, עורך המגזין הטכנולוגי Wired בין השנים 2001–2012 ומייסד 3DR, חברה המפתחת תוכנה לכלי טיס בלתי מאוישים זעירים. במאי 2007 הופיע אנדרסון כאחד ממאה הוגי הדעות המובילים ברשימה השנתית של מגזין TIME.
ביוגרפיה
אנדרסון נולד בלונדון, משפחתו עברה לארצות הברית כאשר היה בן חמש. משפחתו בעלת היסטוריה חברתית וכלכלית ענפה. סבו, פרד האוזר, המציא את מערכת הממטרות האוטומטית ואביו היה עיתונאי שנהג לשהות באירופה ולבסס קשרים עם הסובייטים.
אנדרסון החל בלימודים לתואר בפיזיקה באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אותם עזב באמצע וחזר להשלימם מאוחר יותר. הוא המשיך ללימודי מכניקת קוונטים ועיתונאות מדע באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
לפני שהצטרף למגזין Wired, עבד אנדרסון ב-"The Economist".
בבלוג שניהל, הוא התוודה, כי הוא לא עבר את הסיבוב הראשון בקולג' והעביר את רוב שנות העשרים שלו בבטלה ברוכה. בהמשך, חזר אנדרסון להשלים את התואר שלו בפיזיקה באוניברסיטת וושינגטון. וכך, בשנת 1986, כשהיה רק בן 25, כבר היה עוזר מחקר במחלקה לפיזיקה באוניברסיטה, ולאחר קריירה קצרה כעוזר למדען הראשי במשרד התחבורה האמריקני, פנה אנדרסון לתחום העיתונות והיזמות.
בין השנים 1994–2001, עבד אנדרסון בכמה מגזינים מדעיים חשובים: "The Scientist", "Nature" ו-"Science", ובשנת 1994 עבר לעיתון ה "Economist". אנדרסון ביצע תפקידים שונים ומגוונים באקונומיסט עד שנת 2001. הוא התחיל כעורך טכנולוגיה והתקדם להיות עורך העסקים של העיתון בארצות הברית. הוא היה ראש הדסק של העיתון בהונג קונג ועורך חטיבת העסקים של אסיה השנים באקונומיסט נתנו לו מטאפורה חדשה להבין דרכה את העולם – המטאפורה הכלכלית.
בהמשך דרכו המקצועית, התמנה להיות עורך המגזין הטכנולוגי "Wired" בשנת 2001 ובשנת 2007, הוא ייסד את "GeekDad" - "בלוג עשה זאת בעצמך", שהפך להיות חלק מ-wired.com. בשנת 2012 עזב אנדרסון את המשרה הבכירה על מנת להמשיך ביזמות מדפסות התלת-ממד, אשר לטענתו מהוות שלב חדש ומתקדם של המהפכה התעשייתית.
אנדרסון מתגורר בקליפורניה. הוא נשוי ולו חמישה ילדים.
תיאורית הזנב הארוך
תיאורית הזנב הארוך גורסת כי הדור השני של האינטרנט, ווב 2.0, מאפשר לקנות מגוון רחב של מוצרים בעלי פופולריות נמוכה, לעומת החנויות הרגילות והממשיות, המציעות מגוון מצומצם של מוצרים שהם מאוד פופולריים, בעלי ביקוש גבוה או רבי מכר. לכן, לדידו של אנדרסון, חברות כמו "אמזון" ו"נטפליקס" מרוויחות יותר ממכירת מוצרים אקלקטיים שאין להם ביקוש, מאשר ממכירה של מוצרים בעלי ביקוש גבוה. ולכן, חברות שיספקו חופש בחירה רחב לצרכנים, ירוויחו יותר מחברות שיספקו מגוון מצומצם של שירותים או מוצרים. המסקנה הנגזרת מתאוריה זו, היא כי כאשר נותנים להמון מרחב בחירה גדול, הטעם שלו מגוון יותר מכל מגוון שמוגבל באופן פיזי.
התממשותה של תיאורית הזנב הארוך, מושגת בעיקר משום שהדור השני של האינטרנט מאפשר מרחב בלתי מוגבל (כמעט) של אחסון ומערכי הפצה גדולים. זאת, בניגוד לחנויות הממשיות, שבהן יש משמעות לכל מדף, לכל מקום ולכן, הן עובדות על בסיס של שיווק מוצרים שהם פופולריים או רבי מכר, מוצרים אשר פונים למכנה המשותף הרחב ביותר של ההמון. יתרה מכך, אנדרסון סובר בתאוריה זו, כי כאשר מערך ההפצה או החנות גדולים מספיק, המכירות של מוצרים פחות מבוקשים, יעלו על אלו של רבי המכר ושל המוצרים הפופולריים.
מודל "כלכלת חינם"
מודל זה הוצג בספרו השני "כלכלת החינם" (באנגלית- Free: The Future of a Radical Price) הספר פורסם בשנת 2009 והיה זמין להורדה חינמית בגרסתו הדיגיטלית. הספר דורג במקום ה12 ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס", גם בגרסתו הדיגיטלית הספר נחל הצלחה רבה כאשר היה זמין להורדה לזמן מוגבל. מספר ההורדות המשוער של הספר בשבועות הראשונים עומד בין 200–300 אלף עותקים. הספר בוחן את היתרונות של אסטרטגיה בה מוצעים מוצרים ושירותים שונים תחילה ללא תשלום כאשר בהמשך מרוויחים העסקים בטווח הארוך כתוצאה מחלוקה של שירותים ומצרים שונים בחינם. המודל העסקי והמושג הכלכלי אשר מוצגים בספר מסבירים את מחירם הצונח של מגוון מוצרים בכל התחומים, מאז התפתחות הדור השני של האינטרנט לטענתו אנו צועדים אל "החינם האמיתי" כלומר מחיר אפס. אנדרסון בעל מוניטין רב בעולם אך עם זאת הספר עורר ביקורות והאשמות שטענו כי קטעים ממנו הועתקו ממקורות מקוונים שונים. אנדרסון טען כי הוא לא מסכים לביקורות וכי לא ציטט את המקורות כיוון שהתכנים המקוונים משתנים מעת לעת אך עם זאת הוא הוסיף הערות שוליים והתנצלות לספרו המודפס ולמהדורה הדיגיטלית.
העיקרון המנחה שעומד בבסיס המודל, הוא שכדי להרוויח, יש לתת ללקוח, לצרכן, משהו בחינם. כך, נולדו רעיונות כמו, חבילות הדקות בחברות התקשורת הסלולריות, המקנות מספר דקות שיחה בחודש, ללא תשלום על המכשיר הסלולרי. כך גם, מחירם של מוצרים כמו, מוזיקה, ספרים והרצאות, כרטיסי טיסה, מכוניות, פעולות בבורסה, אופניים וכלי סכו"ם, ירד באופן משמעותי.
הסיבה לירידה הדרסטית במחירם של מגוון המוצרים: עלויות ייצור נמוכות, ירידה בעלויות רוחב פס, יותר מקום אחסון, CD ותוכן גולשים. בעולם שבו עלות שולית - מחיר הייצור של יחידה אחת נוספת - צונח, גם המחיר לצרכן יורד בהתאם. ובעולם כזה, טוען אנדרסון, החינם הוא מודל עסקי מנצח. כתוצאה מהעלויות הצונחות, הציבור הרחב ייהנה ממתנות חינם, או מ"כלכלת מתנות".
מודל "כלכלת חינם" מבוסס על כלכלת מתנות. שיטה בה חלק מהצרכנים משלמים על מוצרי פרימיום, והציבור הרחב נהנה מהשירותים, או מהמוצרים בחינם. די בשיעור קטן של משלמים, כדי לממן את השירותים גם לאלו שנהנים מהם בחינם. דוגמה לכך, הם אתרים כמו פליקר שנותנים לכולם שירות בסיסי בחינם, אבל למשתמשים כבדים, השירות ניתן בתשלום וכך, כולם מרוויחים.
המהפכה התעשייתית החדשה
"המהפכה התעשייתית החדשה" (באנגלית: Makers: The New Industrial Revolution) הוא ספרו השלישי של אנדרסון. הספר יצא בשנת ומבוסס על מאמרו מ-2010 "Atoms Are the New Bits". הרעיון המרכזי של הספר נשען על טכנולוגיית הדפסה בתלת־ממד אשר הופכת משוכללת וזולה. באפשרותה של הדפסה מסוג זה ליצור עצמים. ממדי המכשיר עשויים להיות קטנים כגודלה של מדפסת משרדית, המכשיר מקבל הוראה ממחשב ו"מדפיס", באמצעות יציקה של שכבות דקות אחת על השנייה בהדבקה, כך ניתן ליצור חפצים מסוגים רבים. בעזרת טכנולוגיה זו הדפיסו במכון ה- Media Lab באוניברסיטת MIT עוגה, חומרי הגלם הוכנסו והוגדרה צורתה באופן דיגיטלי. במקביל לעליית השימוש במדפסות מסוג זה, מופיעות משפחות של חומרים מורכבים בהם ניתן לעשות שימוש במדפסות. כך על פי אנדרסון מתחיל עידן בו ניתן להפוך אטומים לביטים וביטים לאטומים.
הספר מציג את הטכנולוגיה החדשה כפריצת דרך ו"כמהפכה התעשייתית החדשה". מהפכה שתאפשר את שבירת השוק על ידי התפתחותם של היצרנים הפרטיים חובבי הטכנולוגיה היצירתיים אשר מכונים בארצות הברית "Makers". אנדרסון טוען כי התוכנות והמכשור הנגיש והזול יחסית של מדפסות התלת־ממד יהוו איום גדול על תעשיות הענק. המדפסות יאפשרו פיתוח, יצירה ושיווק של מוצרים רבים עם מעט ידע וכסף בניגוד לעבר. אנדרסון רואה במדפסות התלת מימד בשורה של עידן חדש בתחום היזמות והתעשייה והוא בעצמו הקים חברה מפתחת בתחום זה. אנדרסון מסכם את רעיון הספר ואומר כי "אם האינטרנט הוליד את "הזנב הארוך" של הרעיונות הרבים, כלי התקשורת הפרטיים, השירותים ויצרני התוכן, כעת מתחיל עידן "הזנב הארוך" של המוצרים. אנדרסון מצהיר כי לדעתו המדפסות התלת־ממדיות הן הדור הבא ולטענתו הולכות להיות גדולות יותר מהאינטרנט.
רגעים (אלבום של רינת גבאי)
רגעים הוא אלבום האולפן השני "לגדולים" של הזמרת-יוצרת רינת גבאי, אשר יצא בשנת 2003.
הסינגל "רגעים" שהוא גם שם הנושא של האלבום, זכה להצלחה והגיע למצעד השנתי לשנת 2004 למקום ה-20 ברשת ג' ולמקום ה-24 בגלגלצ.
Me Siento Tan Sola
Me Siento Tan Sola (באנגלית: I Feel So Lonely; בעברית: אני מרגישה כה בודדה) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי. האלבום יצא לאור ב-21 באוגוסט 1992, על ידי חברת התקליטים BMG אריולה. בדומה לשני האלבומים הקודמים של טרווי, גם זה הופק על ידי סרחיו אנדרדה.
רקע והפקה
האלבום הופק על ידי סרחיו אנדרדה שעבד עם טרווי עוד מצאת אלבום הבכורה שלה  בשנת 1989. כמו כן, יצא האלבום בפורמט של תקליט ויניל ותקליטור במטרה לעזור בקידום המסחרי שלו. בסך הכול, נמכר ברחבי העולם בלמעלה מ-5,500,000 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הנמכרים בהיסטוריה.
השיר "", יצא כסינגל השלישי מתוך האלבום וכשיר הנושא ממנו.
אוגרי הזוזו
אוגרי הזוזו (באנגלית: ZhuZhu Pets) הם צעצועים אמריקאיים רובוטיים בצורת אוגר, המכוסים קטיפה, שנוצרו על ידי חברת Cepia LLC ב-2009. אוגרי הזוזו מפורסמים במדינות רבות, ובתחילת 2011 הגיעו אף לישראל.
היסטוריה
אוגרי הזוזו נוצרו לראשונה על ידי ראס הורנסבי שיצרם עבור החברה שלו בסנט לואיס, Cepia LLC. השם של המוצר נוצר מהשם zhūzhū במנדרינית (בסינית: 猪猪), כלומר "חזיר קטן". בשנת 2009, העסיקה החברה 46 בני אדם שייצרו את המוצר, שחלקם בארצות הברית וחלקם בסין.
דמויות
אוגרי הזוזו המקוריים היו תשע דמויות, אשר נקראו בשמות כגון "צוציק", "שרבוטי", "חתיכי" ו"מר נם-נם-נם". בתחילת פרסום המוצר, אוגרי הזוזו פורסמו יחד עם ובקינז, מוצר של חברת גאנז.
בתחילת 2010 שוחררה קבוצה של דמויות חדשות, המיועדת לבנים בני 8 - 12, לאוגרים אלו נוספו כוחות מיוחדים המאפשרים לחימה באוגרים נוספים. בדצמבר 2010, שוחררה סדרה חדשה: נסיכות אוגרי הזוזו. בנוסף לכך, שוחררה ב-2010 סדרת תינוקות אוגרי הזוזו, שהם אלקטרוניים ומכוסים קטיפה, אבל הם בעלי כדור פלסטיק קטן מתחת לבטנם. המהדורה השנייה של תינוקות אוגרי הזוזו יצאה ב-2011 וכללה מנועים.
גם בשנת 2011 נוספה סדרה חדשה של אוגרי זוזו, גורי כלבים זוזו, אשר גם הם מכוסים קטיפה ורובוטיים ומשמיעים קולות נביחה. בשנת 2010, שוחרר משחק וידאו של אוגרי הזוזו לנינטנדו DS, לאייפון ולמחשב. כמו כן, שוחררה גרסה מאוחר יותר ל-Wii. בנוסף לכך שוחררו באותה שנה לסדרת הנאבקים בנינג'ות, הכלבים והנסיכות נחשק בNintendo DS. לנסיכות שוחררו גם פריטים נוספים כגון: כרכרות, שמלות, כתרים וטירות.
בסוף שנת 2011, יצאה הגרסה השנייה של האוגרים הנאבקים בנינג'ות: אוגרים סמוראים. ב-27 בספטמבר 2011, הוציאה לאור החברה סרט של אוגרי הזוזו אשר נקרא "המסע אל הזו" ל-DVD. הסרט השני של החברה בשלבי עיבוד, וצפוי להשתחרר ב-2012.
בתחילת 2012, הוציאה לאור החברה את סדרת הספארי, הכוללות חיות בצורות של ג'ירפות, פילים, אריות, זברות וקופים.
אביזרים
אוגרי הזוזו היו נחשבים לשיגעון נעורים במהלך תקופת החגים הנוצרים באמריקה בשנת 2009. הצעצועים עלו במקור כ-9 דולר, אך בגלל מחסור בייצור הצעצועים במשך הזמן הם עלו למחיר של למעלה מ-60 דולר.
בדצמבר 2009, נערכו בדיקות על ידי ארגון "GoodGuide" אשר מצאו בצעצוע "שרבוטי", כמות רבה מהמותרת של אנטימון, ייסוד רעיל. לאחר ביצוע בדיקה מעמיקה של ועדת המוצרים הבטיחותיים של ארצות הברית נמצא כי הצעצוע בתקן "מוגן ובטיחותי במידה רבה". לאחר מכן, GoodGuide פרסם מסמך התנצלות.
קליינמן
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אקלים העיר ניו יורק
האקלים של העיר ניו יורק כולל אקלים סובטרופי לח (Cfa), כאשר חלקים מהעיר מצויים באקלים יבשתי לח (Dfa). עקב כך מוכתבים לעיר חורפים קרים ורטובים, וקיצים חמים ולחים עם גשמים בשפע לאורך כל השנה. תיעוד מטאורולוגי מתחנת מדידה בסנטרל פארק נשמר מאז שנת 1821, אם כי התחנה הועברה לחלק אחר בפארק ב-1 בינואר 1920. ישנן גם תחנות מזג אוויר אחרות באזור, כולל אחת בנמל התעופה לה גוארדיה, הפועלת החל משנת 1940, ותחנה נוספת בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי, שהחלה לפעול משנת 1948. עם זאת, בשל הרשומות הארוכות של סנטרל פארק ומיקומו המרכזי, הוא נחשב לעיתים קרובות לתחנה המרכזית של העיר. לפיכך, כל הרשומות, אלא אם כן צוין אחרת, מבוססות על תחנה זו.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנצפתה אי פעם בניו יורק נמדדה ב־9 ביולי 1936, ועמדה על 41 מעלות צלזיוס והנמוכה ביותר עמדה על 26− מ"צ, ב-9 בפברואר 1934. המקסימום היומי הנמוך ביותר שנמדד הוא 17− מ"צ ב־30 בדצמבר 1917 בסנטרל פארק. המינימום היומי הגבוה ביותר בסנטרל פארק עמד על 29 מ"צ, ונמדד בארבעה תאריכים שונים: 7 ביולי 1908, 14 באוגוסט 1908, 15 ביולי 1995 וב-22 ביולי 2011. עם זאת, התחנה בנמל התעופה לה גוארדיה דיווחה על טמפרטורה של 42 מ"צ ב-7 ביולי 1966.
סיווג
כתוצאה מיקומה של העיר באזור מעבר, האקלים שלה יכול להיות מאופיין ביותר מסיווג אחד.
במערכת אזורי החיים של הולדרידג', יש טמפרטורה ביולוגית שנתית ממוצעת מעל 12 מ"צ, וכמות משקעים שנתיים ממוצעת של מעל 1,000 מ"מ, העיר ניו יורק כוללת אקלים של יער לח ממוזג וחם.
טמפרטורה
משטר הטמפרטורות של העיר כולל תנודתיות עונתית רחבה, כאשר ישנן 4 עונות שונות. עם זאת, בשל הקרבה לאוקיינוס האטלנטי, תנודות אלו פחות משמעותיות מאזורים שנמצאים בפנים הארץ. האוקיינוס האטלנטי משמש כמאזן של הטמפרטורה, כלומר מזג האוויר בעיר מתון יותר מאשר אזורים בפנים הארץ, מה שמתבטא בטמפרטורות חמות יותר בחורף, וקרירות יותר בקיץ. אמנם, בהיותה בחוף המזרחי, השפעה זו פחות בולטת. כל מקרי הקיצון מתייחסים לתחנה בסנטרל פארק.
ממוצעים
בשנה ממוצעת הטמפרטורה בדרך כלל תהיה בין 14− ל-36 מ"צ, כאשר טמפרטורות העולות על ערכים אלה אינן שכיחות. טמפרטורות מעל 38 מ"צ ומתחת ל-18− מ"צ הן נדירות מאוד, כאשר ההתרחשויות האחרונות אירעו ב-18 ביולי 2012 וב-14 בפברואר 2016 בהתאמה. {| class="wikitable"
הטמפרטורות היומיות הנמוכות ביותר
{| class="wikitable"
שיאי קור מקסימליים יומיים
{| class="wikitable"
משקעים
על העיר נופלים גשמים תכופים וכבדים, כאשר הממוצע עומד על 1,267 מילימטרים מדי שנה, כאשר האביב הוא העונה הגשומה ביותר, ופברואר הוא החודש היבש ביותר. בכל חודש בהיסטוריה האקלימית המתועדת של העיר דווח על גשמים מסוימים, מה שמדגיש את שונות האקלים. עוד היבט המדגיש את שונות מזג האוויר של העיר הוא התיעוד של 36 ימים רצופים בלבד ללא משקעים, בין 10 באוקטובר ל-13 בנובמבר 1924. העיר רואה גם שלג, בעיקר בחורף, אך לפעמים בסוף הסתיו ובתחילת האביב. ממוצע השלגים השנתי עומד על 65.5 ס"מ, אך הכמות עשויה להשתנות על פני מנעד רחב מאוד בין עונות החורף. כמות הגשמים הרבה ביותר שתועדה בפרק זמן של 24 שעות עמדה על 210.3 מילימטר ב-23 בספטמבר 1882, וכמות השלג הגדולה ביותר שירדה על העיר בפרק זמן זהה עמדה על 69 ס"מ, והתרחשה ב־23 בינואר 2016.
אירועי גשם קיצוניים
{| class="wikitable"
אירועי שלג קיצוניים
{| class="wikitable"
שמש, UV ואור יום
העיר חווה בדרך כלל תנאי שמש, עם ימים מעוננים המתרחשים לעיתים רחוקות, אם כי הם נפוצים יותר בעיר מאשר באזורים היבשתיים. כתוצאה ממיקום העיר ניו יורק, קו הרוחב 40.71274°N, -74.00597°W, אין בה שינויים קיצוניים בשעות האור כמו באזורים הצפוניים לה. עם זאת, היא ממוקמת במיקום צפוני דיו כדי שיהיה שינוי מתון בשעות האור האפשריות לאורך כל השנה.
רוח
הרוח חזקה לעיתים רחוקות בעיר ניו יורק, אך מדי פעם ניתן להבחין בה. הדבר נכון במיוחד בעונות הסתיו והחורף כאשר שקעים חוץ טרופיים מביאים לרוב לרוחות חזקות. המשב החזק ביותר בסנטרל פארק, שמהירותו עמדה על 126 קמ"ש, התרחש ב-2 בדצמבר 1974, אולם תחנה ב-The Battery דיווחה על משב של 182 קמ"ש ב-14 באוקטובר 1954. עם זאת, סופות טרופיות יכולות לפעמים להשפיע על האזור, אם כי הן אינן שכיחות ובדרך כלל חלשות. לאחרונה הוריקן סנדי הכה את העיר ב-29 באוקטובר 2012 וגרם לנזק של מיליארדי דולרים. זה הביא לאובדן כוח, להצפות קשות ולתושבים עקורים רבים.
שינויי אקלים
בהיותה עיר חוף, העיר ניו יורק צפויה לחוות השפעות משמעותיות מעליית מפלס פני הים. תחזיות שמפלס הים יעלה עד לגובה של 1.8 מטר מעל המפלס הנוכחי עד שנת 2100 הניעו את ראש העיר להשקיע 10 מיליון דולר לשמירה על בטיחות העיר. העיר צפויה גם להיות רגישה יותר לבעיות סערה ושיטפונות, כלומר להיות מושפעת יותר מאירועים דוגמת ההוריקן סנדי, שיהפכו לסבירים יותר בעתיד.
טמפרטורות
הטמפרטורה בעיר ניו יורק עלתה בדרך כלל בהתמדה ב-150 השנים האחרונות, ומגמה זו צפויה להימשך עקב התחממות אנתרופוגנית. עד שנת 2080, צופים כי האקלים בעיר יהיה דומה לזה השורר בדרום קנזס. הטמפרטורה הממוצעת עלתה ב-1.3 מ"צ מאז שנות ה-70, וההתחממות הזו צפויה להאיץ בעשורים הקרובים.
משקעים
המשקעים בעיר גדלו משמעותית מאז שנת 2000; גם הגשמים וגם השלגים עלו, אך השלגים גדלו יותר באופן משמעיותי. עם זאת, טוענים כי מגמות כאלה, בהיותן עדכניות כל כך, אינן ניתנות לחיזוי אם עליות כאלה ימשיכו או יתייצבו.
קני אומגה
טייסון סמית' (באנגלית: Tyson Smith; נולד ב-16 באוקטובר 1983) הידוע יותר בשם הבמה שלו, קני אומגה הוא מתאבק קנדי-יפני, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW). כמו כן, הוא סגן נשיא בכיר של הארגון. בנוסף, הוא מופיע גם בארגון ההיאבקות המקסיקני Lucha Libre AAA Worldwide, שבו הוא אלוף מגה של AAA.
אומגה מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling (NJPW), שבו החזיק באליפות במשקל כבד של IWGP, אליפות ארצות הברית של IWGP והאליפות הבין יבשתית של IWGP לצד חגורות אליפות אחרות. הוא היה חבר בקבוצת הבולט קלאב והיה בשלב מסוים מנהיגה. הוא המתאבק הלא יפני הראשון שזכה בטורניר ה-G1 Climax. אומגה הופיע גם בארגוני היאבקות לאומיים ובינלאומיים כמו Ring of Honor (ROH) בנוסף לארגוני היאבקות עצמאיים כמו DDT Pro-Wrestling ו-Pro Wrestling Guerrilla (PWG).
אומגה הוכתר למתאבק שנת 2017 על ידי המגזין ספורטס אילוסטרייטד ולמתאבק שנת 2018 על ידי מגזיני ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated ו-Wrestling Observer Newsletter. הוא זכה פעמיים ברציפות ב-2017 וב-2018 בקרב השנה מטעם מגזין ההיאבקות PWI, כשבשניהם התאבק נגד קאזוצ'קה אוקאדה; הראשונה הייתה באירוע הדגל של הארגון, רסל קינגדום 11, שנערך בינואר, והשנייה הייתה בקרב 2 מתוך 3 הכרעות ביוני 2018. הקרב השני בין השניים קיבל ציון של שבעה כוכבים מהעיתונאי של Wrestling Observer Newsletter, דייב מלצר; ציון שהוא מעל שיטת הדירוג המתקבלת של 5 כוכבים.
ביוגרפיה
טייסון סמית' נולד בויניפג, מניטובה, קנדה ב-16 באוקטובר 1983. הזיקה של סמית' להיאבקות מקצועית החלה במהלך ילדותו, כשהוא צפה בקלטות התוכנית Saturday Night's Main Event של ארגון ההיאבקות WWE (באותה התקופה WWF). בילדותו, סמית' שיחק הוקי קרח בתפקיד השוער.
הוא התעניין לראשונה בהיאבקות מקצועית כשאחד מחבריו החל להתאמן בארגון היאבקות מקומי בשם Top Rope Championship Wrestling (TRCW). הוא סיים את קריירת ההוקי קרח שלו והחל להתאמן בארגון זה תחת הדרכתו של בובי ג'יי. לאחר שהוא התאמן ביחד עימו במשך שנה, הוא ערך את הבכורה שלו בשנת 2000, כשהיה בגיל 16. הוא התאבק עבור TRCW כשנתיים, שם פיתח דמות של גלשן מהוואי בשם "קני אומגה". דמות זו בוטלה מאוחר יותר והוחלפה בדמות המושפעת מאוטאקו. בשנת 2001, נרשם לאוניברסיטה, אך נשר עוד במהלך השנה הראשונה כשהחליט להפוך למתאבק מקצועי במשרה מלאה.
All Elite Wrestling (2019–היום)
באירוע Chris Jericho's Rock 'N' Wrestling Rager at Sea Part Deux: Second Wave, ששודר ב-22 בינואר 2020 כחלק מהתוכנית השבועית Dynamite, אומגה ואדם פייג' ניצחו את SoCal Uncensored (פרנקי קאזריאן וסקורפיו סקיי) וזכו באליפות הזוגות של AEW. באירוע Revolution, שנערך ב-29 בפברואר, אומגה ופייג' הגנו בהצלחה על חגורות האליפות נגד היאנג באקס. ב-3 ביוני, אומגה ואדם פייג' שמרו על התואר לאחר שניצחו את ג'ימי האבוק וקיפ סביאן וב-17 ביוני, הם הגנו בהצלחה על חגורות האליפות נגד דאסטין רודס ו-QT מרשל. בלילה הראשון של הספיישל Fyter Fest, שנערך ב-1 ביולי, אומגה ואדם פייג' הגנו בהצלחה על חגורות האליפות נגד בסט פרנדס (צ'אק טיילור וטרנט), כשבלילה השני, שנערך שבוע לאחר מכן, הם רשמו הגנה מוצלחת נוספת, הפעם נגד פרייבט פארטי (אייזיאה קאסידי ומארק קוון). באירוע All Out, שנערך ב-5 בספטמבר, אומגה ופייג' הפסידו את אליפות הזוגות ל-FTR (קאש וילר ודקס הרווד). לאחר הפסד חגורות אליפות הזוגות, אומגה פצח בקריירת יחידים. בחודש אוקטובר, הוא השתתף בטורניר הדחות על המועמדות לאליפות העולם של AEW והעפיל עד לשלב הגמר, שהתקיים באירוע Full Gear ונערך ב-7 בנובמבר, ובו הוא גבר על שותפו לשעבר, אדם פייג'. בספיישל Winter Is Coming, שנערך ב-2 בדצמבר, אומגה ניצח את ג'ון מוקסלי וזכה באליפות העולם של AEW. ההגנה המוצלחת הבאה של אומגה על תוארו הגיעה בלילה הראשון של הספיישל New Year's Smash, שנערך ב-6 בינואר 2021, כשגבר על ריי פיניקס. בלילה השני של הספיישל, שנערך שבוע לאחר מכן, אומגה חבר לשורות צמד אלופי הזוגות של ארגון ההיאבקות Impact Wrestling, The Good Brothers (דוק גאלוס וקארל אנדרסון) וביחד הם ניצחו את דני ליימלייט וה-Varsity Blondes (בריאן פילמן ג'וניור וגריף גאריסון). בספיישל Beach Break, שנערך ב-3 בפברואר, אומגה וה-Good Brothers ניצחו את ג'ון מוקסלי ו-Death Triangle (פאק וריי פיניקס). שבוע לאחר מכן בתוכנית Dynamite, אומגה וקנטה ניצחו בקרב ללא פסילות וספירות בכל מקום את ג'ון מוקסלי ולאנס ארצ'ר. באירוע Revolution, שנערך ב-7 במרץ, אומגה הגן בהצלחה על תוארו נגד מוקסלי במסגרת קרב מוות התפוצצות חוטי תיל. ב-24 במרץ, אומגה גבר על מאט סיידל בקרב שאינו היה על תואר האליפות שלו. ב-26 ביוני, אומגה הגן בהצלחה על אליפות העולם של AEW מול ג'ונגל בוי. ב-13 באוגוסט במסגרת פרק הבכורה של התוכנית השבועית Rampage, אומגה הפסיד את אליפות העולם של אימפקט לכריסטיאן קייג'. באירוע All Out, שנערך ב-5 בספטמבר, אומגה הגן בהצלחה על אליפות העולם של AEW מול אותו קייג'. באירוע Full Gear, שנערך ב-13 בנובמבר, אומגה הפסיד את אליפות העולם של AEW ל"האנגמן" אדם פייג'.
חיים אישיים
סמית' מגדיר את סגנון חייו כסטרייט אדג' אשר נמנע מצריכת אלכוהול, טבק וסמים. סמית' מתגורר ביפן והוא דובר יפנית שוטפת, כשבבעלותו גם אזרחות יפנית.
רעיא מהימנא
רעיא מהימנא (תרגום מארמית: הרועה הנאמן) הוא חיבור המהווה חטיבה בספר הזוהר. על-פי המסורת נכתב חיבור זה על ידי רבי שמעון בר יוחאי. במחקר מייחסים את החיבור למקובל אנונימי אשר חי ופעל בשלהי המאה השלוש-עשרה ובראשית המאה הארבע-עשרה בקסטיליה שבספרד.
מאפייני החיבור
חלקים גדולים של החיבור עוסקים בדרשנות קבלית על מצוות התורה. החיבור מציג תפיסה של טעמי המצוות על דרך הסימבוליקה הקבלית התיאוסופית. בתוך כך שזורים בחיבור רעיונות נוספים.
ל"רעיא מהימנא" זיקות מובהקות לחיבור תיקוני הזוהר, והדעה הרווחת במחקר היא כי אותו המקובל חיבר את שני החיבורים. במחקר אף מקובל להתייחס אל שני החיבורים הללו יחד, כאל "השכבה המאוחרת של ספר הזוהר".
החיבור רעיא מהימנא מופיע בדפוסים במקטעים, המשובצים במקומות שונים בספר הזוהר. מקטעי הרעיא מהימנא מופיעים לאורך ספר הזוהר שלא לפי סדרם המקורי, אלא לפי שיקולי עריכה שהנחו את המדפיסים. בכתבי-יד מצוי החיבור רעיא מהימנא בצורתו השלמה והמסודרת.
תיארוך זמן התחברות החיבור
כאמור, המחקר תיארך את זמן התחברות "השכבה המאוחרת של ספר הזוהר", שכאמור עליה נמנה החיבור רעיא מהימנא על פי המחקר, לשלהי המאה השלוש-עשרה או ראשית המאה הארבע-עשרה. תיארוך מדויק יותר של זמן התחברותו של החיבור רעיא מהימנא הציעה חוקרת הקבלה רונית מרוז המתארכת את זמן כתיבתו של חיבור זה לתקופה שבין השנים 1312-3 לבין השנים 1324-5. רבי יעקב עמדין בספרו מטפחת ספרים טען כי מחבר חיבור זה כתב גם את תיקוני הזוהר. פרופסור אפרים גוטליב זיהה חיבורים נוספים בעברית שמחברם היה המקובל האנונימי שכתב את 'תיקוני זהר' ואת 'רעיא מהימנא'
GeForce 400
סדרת מאיצי הגרפיקה GeForce 400 היא משפחת כרטיסים גרפיים שפותחה על ידי חברת Nvidia. המעבדים בסדרה זו בנויים בארכיטקטורת פרמי על שמו של הפיזיקאי אנריקו פרמי.
סדרת GTX 400
המוצרים הראשונים מסדרת GeForce 400 הושקו ב-26 במרץ 2010, תחילה עם GTX 480 ו-GTX 470. GTX 480 הוא הדגם בעל טווח הביצועים הגבוה ביותר מסדרת GTX 400 ומגיע עם 480 ליבות CUDA, מהירות ליבה של 700 MHz, מהירות Shader של 1401 מגה הרץ ו-1.5 ג'יגה של זיכרון GDDR5.
GTX 470 מגיע עם 448 ליבות CUDA ומהירות של 607 מגה הרץ לליבה, ו-1215 מגה הרץ ל-Shader עם זיכרון של 1.25 ג'יגה בייט. מחיר כרטיסי המסך נע בין 500$ למאיץ GTX480 ו-350$ למאיץ GTX470.
שמואל בוקר
שמואל בוקר (נולד ב-8 ביוני 1964) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת תת-ניצב. בתפקידו האחרון במשטרה שימש סגן מפקד מחוז הצפון.
ביוגרפיה
בוקר שירת כלוחם בחטיבת גולני. התגייס למשטרת ישראל בפברואר 1989. שירת ביחידות המרכזיות של מחוז תל אביב וחיפה, הדריך בקורס קציני משטרה, שימש ראש משרד המודיעין והבילוש בתחנת משטרת זבולון, שירת כמפקד היחידה המרכזית של מרחב הגליל ועסק בחקירת רצח תאיר ראדה. וכן שימש ראש יחידת הסמים של גבול הלבנון. פיקד על מחלקת חקירות ומודיעין בתחנת חיפה. ביולי 2011, עם הקמת מחוז חוף, מונה לקצין החקירות והמודיעין הראשון של המחוז.
באוגוסט 2013 מונה לצוות שתכנן והקים את פרויקט המכללה הלאומית לשוטרים והיה אחראי על איחוד 22 בתי הספר השונים לכדי מכללה אחת. בדצמבר 2014 הוקמה המכללה והוא מונה למדריך הראשי (מד"ר) וסגן מפקד המכללה.
Directory Traversal
Directory Traversal או Path Traversal (באנגלית: Directory Traversal, "מעבר בין סיפריות") היא התקפה נגד שרת או יישום אינטרנטי שמטרתה גישה לא מורשית אל מערכת הקבצים.
בהתקפה זו, מזהה התוקף אתרי אינטרנט המפנים לעמודים ולקבצים שונים ובודק את אימות הנתונים כאשר מזין קלט שונה.
במידה ומבוצע אימות, היישום אינו פגיע אך במידה ולא מבוצע אימות, הוא מוסיף פרמטרים נוספים (/..) המשנים את מבנה הנתיב וכך הוא יכול לעבור בין סיפריות שונות במערכת הקבצים ואף לחזור אל ספריית השורש ולטעון קבצים שאינו מורשה לצפות בהם.
שימוש
פונקציית include מייבאת את הקובץ הרצוי, במידה והוא קיים מציגה אותו למשתמש.
בעזרת חזרה על מספר תווים הנחשבים למסוכנים, ניתן לגשת אל סיפריות שונות במערכת הקבצים ואף לחזור אל ספריית השורש ולצפות בקבצים חסויים:
ניתן לקודד את התווים ובכך לחמוק מזיהוי של מערכות ההגנה השונות.
בדוגמה שלהלן, פגיעות ביישום הכתוב בשפת PHP:
שינוי בקשת HTTP, חזרה אל סיפריית השורש ופתיחת קובץ המשתמשים:
לחולל שינוי בתגובת השרת:
הפגיעות בכתובת ה-URL: