cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טיגראן פטרוסיאן
לבן: טיגראן פטרוסיאן  שחור:הקטור קוראל   Hector Corral  מונטווידאו 1954
לאחר המסע 29. צז7! השחור נכנע. הרץ ב-ד7 מאוים, ובנוסף הלבן מאיים מט בשניים 30. פו4 ו-31. פז6 מט.
לבן: טיגראן פטרוסיאן  שחור: וסילי סמיסלוב מוסקבה 1961
פטרוסיאן מוצא דרך מקורית לפרוץ לשטח יריבו. הוא מבצע שלושה מסעים תוקפניים עם המלכה ובכך מאלץ את יריבו להזיז רגלים ששומרים על המלך השחור. המשימה האחרונה היא להסיט את המלכה השחורה וזאת הוא עושה על ידי הקרבת רץ. לאחר מכן התקפת הלבן היא מכרעת.
=== לבן: טיגראן פטרוסיאן. שחור: בלד 1961 ===
ברוריה דייוויד
ברוריה דייוויד (1938 – י"ט בניסן ה'תשפ"ג, 9 באפריל 2023) הייתה אשת חינוך והגות חרדית, מנהלת סמינר בית יעקב בירושלים. בתו של הרב יצחק הוטנר, ועורכת ספרי פחד יצחק.
קורות חיים
דייוויד הייתה בתו היחידה של הרב יצחק הוטנר, שהיה ראש ישיבת רבי חיים ברלין. הייתה יחד עם הוריה באחד המטוסים שנחטפו לשדה דוסון על ידי מחבלי החזית העממית לשחרור פלסטין, בשנת 1970.
הייתה בעלת תואר דוקטור מאוניברסיטת קולומביה בניו יורק. התואר הוענק לה בשנת 1971, והנושא של העבודה היה 'תפקידו הכפול של הרב צבי הירש חיות: מסורתי ומשכיל'. בעבודה מתארת דייוויד את הסינתזה שקיים הרב חיות בין העולם הרבני האורתודוקסי ובין עולם ההשכלה.
דייוויד ערכה יחד עם בעלה את סדרת ספריו של אביה "פחד יצחק" ותרגמה את דבריו מיידיש לעברית.
הרבנית הייתה נשואה לרב יונתן דייויד, ראש ישיבת פחד יצחק בהר נוף בירושלים.
נפטרה בי"ט בניסן ה'תשפ"ג, 9 באפריל 2023.
באד אזז
ביוגרפיה
באז נולד בשם ג'מאר אנטוניו סטאמפס, וגדל עם אמו ואביו המאמץ ב-Hawaiian Gardens (לונג ביץ'). הוא סולק מבית הספר בגלל בעיות התנהגות, והחל לסחור בסמים. באותה התקופה הוא הכיר את סנופ דוג בחנות תקליטים בלונג ביץ'. היכרות זו גרמה לבאד להתעניין בראפ ולחשוב על קריירה בתחום. כמו ראפרים אחרים, הוא התחיל להופיע בערבי 'מיקרופון פתוח' אשר נהוגים במועדוני מוזיקה שחורה. בהמשך הוא חבר לסנופ דוג וללייבל שלו Doggystyle/Death Row. בהמשך הדרך הצטרף באד ל-LBC Crew (הרכב לונג ביץ'), יחד עם הראפרים טכניק וליל' סי סטייל. בשנת 1998 יצא אלבום הבכורה שלו Word on tha Street under בחברת התקליטים Priority Records.
נפטר ב-11 בנובמבר 2019.
דניאל השטר
דניאל השטר (נולד ב-30 ביולי 1938) הוא מעצב אופנה יהודי-צרפתי ועסקן כדורגל. היה ממקימיה ונשיאה של קבוצת הפאר הצרפתית פריז סן-ז'רמן.
מעצב אופנה
השטר, יליד פריז, הוא בעל חברת האופנה "דניאל השטר" שהוקמה בשנת 1962 ומתמקדת בלבוש אלגנטי ובחליפות לגברים ונשים. לה סניפים רבים בעולם, ובישראל סחורתה מיובאת בלעדית על ידי רשת החנויות פולגת. השטר עיצב את חליפותיהם של אלופי מונדיאל 1998, נבחרת צרפת בכדורגל. באבי 2012 נבחר השחקן ג'יימס דנטון לדגמן את בגדי המותג.
פריז סן-ז'רמן
הקבוצה הוקמה בשנת 1971, ונחשבת לאחת הצעירות בכדורגל האירופאי. השטר שימש כיו"ר דירקטוריון הקבוצה ולאחר מכן כנשיא שלה. באותה תקופה, שיחק הכדורגלן הישראלי מרדכי שפיגלר בקבוצתו ונרקמו בין השניים קשרי חברות הדוקים. את הקבוצה עזב בשלהי 1978.
האנגג'ואו
הַאנְגְג'וֹאוּ (בפין־יין: Hángzhōu) היא תת־מחוז עירוני, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז ג'ג'יאנג שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 התגוררו בתת־המחוז העירוני כ־11.936 מיליון תושבים, מתוכם כ־10.7 מיליון בשטח האורבני. האנגג'ואו היא אחת הערים המפורסמות והמשגשגות בסין באלף השנים האחרונות. היא ידועה בנופי הטבע שסביבה, ובראשם האגם המערבי (שִׂי חוּ, Xī Hú ,西湖).
חלוקה מנהלית
תת־המחוז האנגג'ואו כולל עשר מועצות, נפה עירונית אחת ושתי נפות כפריות.
היסטוריה קדומה
בני תרבות ההֶמוּדוּ הנאוליתית התיישבו באזור יוּיאוֹ (כיום עיר במרחק כמאה קילומטרים מזרחה מהאנגג'ואו) כבר לפני שבעת אלפים שנה, עת התחילו לגדל אורז בדרום־מזרח סין. סביבות העיר המודרנית האנגג'ואו היו מיושבות לפני חמשת אלפים שנה על ידי בני תרבות ליאנגג'ו, שנקראים על שם העיר הקטנה ליאנגג'ו, מרחק קצר צפונית־מערבית להאנגג'ואו, אשר בה נמצאו לראשונה שרידים מתרבות זו, פריטי ירקן מגולפים.
העיר האנגג'ואו נוסדה לפני כ־2,200 שנה, בתקופת שושלת צ'ין, אך חומת העיר נבנתה רק בתקופת שושלת סווי (591). העיר נמנית עם שבע ערי הבירה העתיקות של סין.
האנגג'ואו שוכנת בקצה הדרומי של התעלה הגדולה של סין, אשר מתחילה בבייג'ינג. התעלה פותחה לאורך מאות שנים, אך הגיעה למלוא אורכה בשנת 609.
העיר הייתה בירת ממלכת וויואה משנת 907 עד שנת 978, בתקופת חמש השושלות ועשר הממלכות, ונשאה אז את השם שִׁיפוּ (Xifu). באותה תקופה הייתה העיר אחת משלושת מרכזי התרבות הגדולים בדרום סין, לצד נאנג'ינג וצֶ'נְגדוּ. מנהיגי וויואה נודעו בתמיכתם באמנויות, ובמיוחד באמנות ובארכיטקטורה הקשורה לבודהיזם. העיר אף הפכה למרכז קוסמופוליטי, ומשכה משכילים מרחבי סין; היא אף ניהלה מדיניות חוץ, לא רק מול מדינות סיניות שכנות, אלא גם מול יפן, קוריאה, ועם שושלת ליאו של האימפריה החיטאנית.
תקופת שושלת סונג הדרומית
האנגג'ואו נעשתה בירת שושלת סונג הדרומית משזו התאוששה מן התבוסה שהנחילה לה שושלת ג'ין (שושלת של קבוצת מיעוט אתנית, בני העם היורצ'ני) בשנת 1123. העיר שימשה בירה מאז ועד הפלישה המונגולית בשנת 1276, ונקראה בשם לינאן (臨安). בהאנגג'ואו שכן הממשל הקיסרי, והתפתח בה מרכז מסחר ובידור, כמו גם מרכז של הענפים העיקריים של מנגנון הפקידות הקיסרי. באותה תקופה, עבר "מרכז הכובד" הסיני ממה שהיה עד אז "מרכז סין" בצפון (שנכבש על ידי שושלת ג'ין), אל האנגג'ואו.
האנגג'ואו משכה אליה פילוסופים, מדינאים, ואנשי ספר רבים, בהם כמה מהמשוררים המהוללים בתולדות סין, כגון סו שה שהוזכר לעיל, לוּ יוֹאוּ (陆游), ושִׁין צִ'יגִ'י (辛弃疾), שבאו להתגורר בה עד סוף ימיהם. בהאנגג'ואו אף נולד המדען הידוע שֶׁן קוּאוֹ (1031-1095 לספירה), ובה נקבר, ברובע יוהאנג.
בימי שושלת סונג הדרומית, צמחה האוכלוסייה בשל כמה גורמים: עלייה בהיקף המסחר, הגירת פליטים מן הצפון הכבוש, והתרחבות הממסד הצבאי והפקידותי. צמיחה זו הניעה את התפתחות העיר אל מעבר לחומותיה בנות המאה התשיעית. במפקד האוכלוסין הסיני הרשמי משנת 1270 נספרו 186,330 בתי אב בהאנגג'ואו, אך מפקד זה לא כלל ככל הנראה מי שאינו תושב קבע, ואת חיל המצב. ההיסטוריון הסינולוג ז'אק ז'רנה (Jacques Gernet) מעריך שאוכלוסיית האנגג'ואו עלתה על מיליון בני אדם בשנת 1276. חוקרים סבורים שהאנגג'ואו הייתה העיר הגדולה בעולם בין השנים 1180 ו־1315, ושוב בין 1348 ו־1358.
בשל האוכלוסייה העצומה והצפופה, וריבוי בתי העץ הרב־קומתיים, העיר סבלה משריפות מרובות. שריפות־ענק אירעו בשנים 1132, 1137, 1208, 1229, 1237, ו־1275, ושריפות קטנות יותר אירעו כמעט מדי שנה. השריפה בשנת 1237 השמידה 30,000 יחידות מגורים. לאור זאת הקימה הממשלה מערכת כיבוי אש, שכללה מגדלי תצפית, מערכת סימון בפנסים ובדגלים לאיתור מקור האש ולהכוונת כוחות הכיבוי, וקצבה כוח כיבוי בן למעלה מ־3,000 חיילים.
בשנת 1276, שלוש שנים לפני קריסת שושלת סונג הדרומית, הטיל צבאו של קובלאי חאן, קיסר סין הראשון (שלט 1260–1294) משושלת יואן (הוקמה רשמית ב־1271 אף שהמונגולים שלטו על מרבית סין כבר מתחילת המאה ה־13) מצור על העיר וכבש אותה.
הנוסע המרוקאי בן המאה ה־14, אבן בטוטה, כתב על האנגג'ואו שהיא "העיר הגדולה ביותר שראיתי על פני האדמה".
תקופת שושלת מינג ואילך
האנגג'ואו נותרה עיר חשובה עד אמצע תקופת שושלת מינג; חשיבותה פחתה בהדרגה, בד בבד עם הצטברות הגרופת בנמֵלה. עד תחילת המאה ה־17 עוד הייתה האנגג'ואו מרכז חשוב של יהדות סין, וייתכן שממנה יצאה הקבוצה המכונה יהדות קאיפנג.
בעבר, נשא השטר הסיני בעל ערך 1 יואן תמונה של החומה הגדולה של סין, אך בתחילת שנות האלפיים שונה השטר והוא נושא תמונת נוף של האגם המערבי של האנגג'ואו.
יהודים בהאנגג'ואו
אבן בטוטה, התייר המוסלמי הידוע, כתב בשנת 1346 אודות עיר זו: "נכנסנו לעיר השנייה דרך שער הנקרא שער היהודים. בעיר גרים היהודים, נוצרים, וטורקים עובדי־השמש (כלומר: מזדאים), מספרם גדול סך־הכל".
גאוגרפיה ואקלים
האנגג'ואו שוכנת בצפון מחוז ג'ג'יאנג באזור דלתת עמק הנהר יאנגצה (צ'אנג ג'יאנג) כ־160 ק"מ דרום־מערבית לשאנגחאי, בקצה הדרומי של התעלה הגדולה, במישור במורד הנהר. תחום השיפוט של תת־המחוז האנגג'ואו משתרע על פני 16,821 קילומטרים רבועים ונמשך מערבה עד גבול מחוז אנחווי ההררי, ומזרחה אל השפלה ליד מפרץ האנגג'ואו. מרכז העיר סמוך לחוף המזרחי ולחוף הצפוני של האגם המערבי, מצפון לנהר.
האקלים בהאנגג'ואו הוא אקלים סובטרופי גשום, ויש בה ארבע עונות מובחנות. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא C° 16.2. הקיץ חם ולח, והחורף צונן ויבש יחסית. החודש החם ביותר הוא יולי, והטמפרטורה הממוצעת בו היא C° 33.8; בינואר הטמפרטורה הממוצעת היא C° 3.6. כמות המשקעים השנתית הממוצעת בהאנגג'ואו היא 1,450 מילימטר. באמצע הקיץ סובלת האנגג'ואו, כמוה כערים אחרות במחוז ג'ג'יאנג, מסופות טייפון, אך רק לעיתים רחוקות נפגעת העיר עצמה באופן ישיר מטייפון. בדרך כלל מגיעים הטייפונים לאורך החוף הדרומי של ג'ג'יאנג, וגורמים לרוחות עזות וסופות גשמים בהאנגג'ואו.
כלכלה
כלכלת האנגג'ואו התפתחה בקצב מואץ מאז שהשלטונות התירו את הרסן בשנת 1992. העיר מתועשת ויש בה מגזרי תיירות, חקלאות, טקסטיל, ותעשייה קלה. האנגג'ואו משמשת בסיס ייצור ולוגיסטיקה חשוב בחוף הסיני.
בשנת 2001 הסתכם התמ"ג של העיר בסך 156.8 מיליארד יואן, שהוא הסך השני בגודלו בין כל בירות המחוז הסיניות, אחרי גואנגג'ואו. בשבע השנים שחלפו מאז שילשה העיר את התמ"ג, לסך של 478.1 מיליארד יואן בשנת 2008, ואת התוצר לנפש, מסך 3,025 דולר לנפש לסך 10,199 דולר לנפש.
בעשור הראשון של המאה ה־21 פיתחה העיר מגזרי תעשייה נוספים, ובהם רפואה, מכונות, חלקי חילוף לרכב, מכשירי חשמל, מוצרי אלקטרוניקה, רפואה, כימיה, ועיבוד מזון.
תיירות
האנגג'ואו ידועה באתריה ההיסטוריים ובנופי טבע. לאורך הדורות תוארה לא פעם כַּיפָה בערי סין. היא נחשבת אחת מעשר הערים בעלות הנוף היפה ביותר בסין. על אף הפיתוח העירוני המואץ שחוותה בעשורים האחרונים, העיר שומרת על מורשתה התרבותית וההיסטורית. גם היום תיירות עודה מגזר חשוב בכלכלת העיר.
אחד האתרים הבולטים והמבוקשים בהאנגג'ואו הוא האגם המערבי שקיבל מעמד של אתר מורשת עולמית מארגון אונסק"ו ב־2011. שטח האגם כשישה קמ"ר, וסביבו מצויים כמה מאתרי הנוף וההיסטוריה הידועים ביותר של העיר. בסמוך לאגם יש שמורה בת למעלה מ־50 קמ"ר, ובה פגודות היסטוריות, אתרי תרבות, ונוף הררי. שתי סוללות חוצות את האגם.
אתרים בסביבת האגם המערבי:
תרבות
ילידי האנגג'ואו, כמו שאר תושבי מחוז ג'ג'יאנג, מדברים בניב ווּ (Wu) של השפה הסינית. ישנם הבדלים בניב עצמו בין תפוצותיו השונות, כך שהניב של האנגג'ואו שונה מניב ווּ של אזורים בדרום ג'ג'יאנג ובדרום ג'יאנגסו. בנוסף, גם סינית מנדרינית מדוברת בהאנגג'ואו.
האנגג'ואו ידועה ביצירות אמנות, כגון מוצרי משי, שמשיות, ומניפות יד. גם תה הוא חלק משמעותי מכלכלתה ומתרבותה של העיר, שידועה כמקור התה הירוק מסוג לונגג'ינג.
סגנון הבישול בהאנגג'ואו אופייני לבישול של ג'ג'יאנג, אחד משמונת הסגנונות של הבישול הסיני. יש לו מוניטין של מנות טריות, עדינות, ורכות, בעלות ניחוחות עדינים. משורר מתקופת שושלת סונג קבע בשעתו שאין אוכל שיכול להתחרות עם הבישול של האנגג'ואו. כמה מן המנות הידועות בסגנון זה הן דג חמוץ של האגם המערבי, חזיר דונגפו, חסילוני לונגג'ינג, פרגיות ג'יאַוּהוּאַ, אורז מאודה וחזיר מגולגלים בעלי לוטוס, גבעולי במבוק בצליית קדירה, ואבקת שורש לוטוס.
בעיר שוכן הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת ג'ג'יאנג, שבספרייתה ישנם יותר מ־7 מיליון כרכים.
סעיפי האמונה של המתודיזם
סעיפי האמונה (Articles Of Religion) הם הצהרות דוקטריניות של מתודיזם אמריקני, שעובדו על ידי ג'ון וסלי מ-39 הסעיפים האנגליקנים. סעיפי האמונה אומצו בוועידה הכללית של הכנסייה המתודיסטית האפיסקופלית בחג המולד של 1784. חלק מהסעיפים נועדו בבירור להבדיל בין אמונתם של המתודיסטים (והאנגליקנים) מהאמונה הקתולית, כך למשל סעיף 15, השולל את התפילה בלטינית (כפי שנוהגים הקתולים) או סעיף 21 המתיר לכמרים המתודיסטים להינשא.
הסעיפים מצויים בפסקה 103 של "ספר המשמעת" של ה"מתודיסטים המאוחדים", ותוכנם נותר כמעט ללא שינוי מאז אימוצם (למעט שני סעיפים שהתווספו בשנים מאוחרות יותר).
ישנו רק אל אמיתי אחד, נצחי, ללא גוף או חלקי, בעל כוח אין סופי, חוכמה וטוב; הוא היוצר והמשמר של כל הדברים, אלו שנראים לעין ואלו שאינם. ובאיחוד האלוהות ישנם שלושה גופים, של ישות אחת, כוח ונצחיות - האב, הבן, ורוח הקודש.
סעיף II - אודות מילתו (של האב), או של בנו של אלוהים, שנברא כאדם
הבן, שהוא דברו של האב, האל הנצחי, הוא ישות אחת עם אביו, ולקח את דמותו של האדם ברחמה של הבתולה המבורכת; כך ששני יצורים מושלמים אלו, כלומר, האלוהות והאנושיות חוברו יחדיו באדם אחד, כדי שלא ייפרדו לעולם. ישו הוא אחד, אנושי מאוד, ואלוהי מאוד, סבל באמת, נצלב, נהרג ונקבר, כדי לעשות שלום ביננו לאביו, וכדי להיות קורבן, לא רק בגלל אשמה מקורית, אלא בגלל חטאים אמיתיים של האנושות.
סעיף III - אודות תחייתו של ישו
ישו אכן חזר לתחייה מהמתים, בגופו הקודם, עם כל הדברים המראים על שלמות הטבע האנושי, לאחר מכן הוא התרומם לגן עדן, ושם הוא יושב כיום עד שיחזור וישפוט את כל בני האדם ביום האחרון.
סעיף IV - אודות רוח הקודש
רוח הקודש שנמשכת מהאב והבן, הוא (הרוח) אחד בישותו, תפארתו ותהילתו עם האב והבן, האל הנצחי ביותר.
סעיף V - אודות האם הכתבים הקדושים מספקים לגאולת האדם
הכתב הקדוש מכיל את כל הנחוץ לגאולת (האדם); מכאן, שכל מה שלא כתוב בהם, לא ניתן להוכחה, ולא יידרש כי אדם יאמין בו, והוא (הכתב הנוסף) לא יהיה נחוץ לצורך גאולת (האדם). בשם הכתבים הקדושים, אנו אכן מבינים כי הספרים של הברית הישנה (התנ"ך) והחדשה, אשר בסמכותם מעולם לא הוטל ספק בכנסייה. שמות הספרים הם: בראשית, שמות, ויקרא, במדבר, דברים, יהושע, שופטים, מגילת רות, שמואל, מלכים, דברי הימים, עזרא, נחמיה, מגילת אסתר, איוב, תהלים, משלי, קהלת, שיר השירים, ארבעה נביאים אחרונים, תרי עשר וכל ספרי הברית החדשה.
(סעיף זה נועד לסתור מספר צווים והצהרות של הכנסייה הקתולית, שטענה כי ידיעתם של הספרים החיצוניים, נחוצה לגאולתו של האדם).
סעיף VI - אודות הברית הישנה (התנ"ך)
הברית הישנה אינה סותרת את החדשה; בברית הישנה והחדשה חיים נצחיים מובטחים לאנושות על ידי ישו, שהוא רק מתווך בין האל לאדם, בהיותו אל ואדם. אין לשמוע לאלו הבודים כי האבות הישנים (אלו שבתנ"ך) היו מעוניינים רק בהבטחות זמניות (כלומר ברית רק עם העם הנבחר - היהודים, ולא עם שאר האנושות). החוקים שניתנו למשה מידי אלוהים אינם חלים על הנוצרים, כך שגם המצוות החברתיות אינן חייבות להתבצע בכל קהילה; למרות כל זאת, אף נוצרי אינו פטור מקיום עשרת הדיברות, שאנו קוראים להן מוסריות.
סעיף VII - אודות החטא הקדמון ולידתו
החטא הקדמון אינו של אדם (על שאכל מעץ הדת ועל שחשק בחווה) (כפי שהפלגיאנים טוענים לשווא - כך במקור), אלא זוהי השחיתות שבטבעו של כל אדם, שכמובן טבועה בו - כיוצא חלציו של אדם. מאחר שהאדם התרחק רבות מיושרו המקורי, ונוטה בטבעו לרוע.
מצבו של האדם, לאחר נפילתו של אדם (החטא הקדמון), הוא כזה כי הוא אינו יכול להכין את עצמו, מטבעו וכוחו שלו, לאמונה ולקריאה לאלוהים. לפיכך, אין בטבענו כוח לעשות דברים טובים, נעימים וקבילים לאלוהים, מבלי חסדו של האל, שדרך ישו עוזר לנו לבחור בצורה טובה.
סעיף IX - אודות הצדקתו של האדם
אנו נחשבים צדיקים בפני אלוהים, רק בזכותו של האלוהים, ומושיענו ישו המשיח, על ידי אמונה, ולא בגלל מעשינו או כי אנו ראויים לכך. לפיכך, אנו מקבלים הצדקתו מאמונה בלבד (רמיזה השוללת את התפיסה הקתולית, כי יש צורך להתוודות בפני כומר על חטא שבוצע, כדי שיכופר. הפרוטסטנטים טוענים כי אמונה בישו וחרטה מספקות). זוהי התפיסה המיטיבה ביותר, והיא מלאת נחמה.
סעיף X - אודות מעשים טובות
אם כי מעשים טובים, שהם פירות של אמונה, ובאים לאחר ההצדקה (בשל אמונה בשילוש הקדוש), אינם יכולים לכפר על חטאינו, ואיננו יכולים מפאתם לשאת את חומרת שפיטתו של אלוהים. (שלילה של התפיסה הקתולית, כי מעשים טובים/ תפילות יכולים לכפר על חטאים). למרות זאת, הם (המעשים הטובים) נעימים ומקובלים בפני אלוהים וישו, ונובעים מאמונה אמיתית וחזקה - כך שניתן יהיה להבחין באמונה חזקה - העץ, על פי פירותיו (המעשים הטובים).
סעיף XI - אודות עשייה מעבר לנדרש
עבודה התנדבותית - מעל ומעבר להוראותיו של אלוהים - אשר נקראות עשייה מעבר לנדרש, אינן יכולות להיעשות ללא יהירות וכפירה. על ידיהם (העבודות ההתנדבותיות) מראים בני האדם כי אינם פועלים רק על פי ציוויו של אלוהים, כפי שהם מוכרחים לעשות, אלא שהם עושים למענו יותר משהם מוכרחים. הואיל וישו טוען בפשטות: כאשר עשית את כל מה שצווית לעשות, אמור, אנו משרתים שלא למטרת רווח.
סעיף XII - אודות חטא לאחר ההצדקה
(סעיף זה שולל את התפיסה הקלוויניסטית, הטוענת כי אדם שהאמין בישו, ו"נגאל", לא יכול לאבד את גאולתו, גם אם יפסיק להאמין).
סעיף XIII - אודות הכנסייה
כנסייה הנראית לעין של ישו היא הקהילה של אנשים מאמינים, אשר בה מטיפים את דבריו של האל, והטקסים מנוהלים על פי חוקיו של ישו.
(גם סעיף זה, נועד לשלול את האמונה הקתולית, הטוענת כי הכנסייה האמיתית היחידה, היא זו הקתולית. ההתייחסות לטקסים, גם כן שוללת את חמשת טקסי הפולחן הנוספים של הכנסייה הקתולית, מעבר להטבלה ו"הארוחה של האל").
סעיף XIV - אודות גיהנום
(הפרוטסטנטים שוללים את התפיסה הקתולית, בנוגע לגיהנום, בה בני אדם, שביצעו חטאים בני מחילה, נענשים בגיהנום לתקופה לא מוגבלת, במהלכה אלוהים הופך את האדם לצדיק מוחלט; לאחר מכן נשמתו עוברת לגן עדן - ועל כן, התפילות במיסות על נשמות המתים, מבקשות מאלוהים לקצר את זמן שהותה של נשמת המת בגיהנום. בנוסף, בסעיף זה ישנה שלילה למנהג קתוליים נוסף של סגידה לאיקונות ותמונות; יש לציין, כי הקתולים מכחישים שהם סוגדים לדימויים).
זוהי סתירה של דבר האל, ומנהג של כנסיות פרימיטיביות, לנהל תפילה או טקסים בכנסייה, בשפה שאינה מובנת לציבור.
(כפי שצוין, עד 1965, התפילות והטקסים בכנסייה הקתולית נערכו רק בלטינית, שציבור המאמינים לא הבין).
סעיף XVI - אודות הטקסים הפולחניים
טקסים שציווה עלינו ישו, אינם רק סמלים או אותות לאמונת הנוצרים, אלא הם גם סימנים של חסד, של יחסו הטוב כלפינו, ואת מעשיו הבלתי נראים כלפינו, והוא לא רק מאיץ, אלא גם מחזק ומאמת את אמונתו בו. ישנם שני טקסים שצווינו על ידי ישו ואלוהים בכתבים: אלו הם ההטבלה, ו"סעודת האדון" (אכילת לחם הקודש, ושתיית יין). הכנסה בדת הנצרות, סיגוף, פקודות, נישואין והתלהבות קיצונית (בעת תפילה) - חמשת הדברים הנחשבים לטקסים פולחניים (בכנסייה הקתולית) מקורם אינו בכתובים; חלקם נובעים מסטייה מדרכם של שנים עשר שליחיו של ישו, וחלקם דרכי חיים המותרים בכתובים, אך אינם קרובים ברמתם להטבלה ולארוחה של האל, מאחר שהם אינם סימנים או טקסים שצוו מהאל. ישו לא ציווה את הטקסים כדי שנתבונן בהםאו כדי שנבצעם; אך אנו יכולים לעשות בהם שימוש (הפרוטסטנטים מפחיתים בחשיבות הטקסים, בניגוד לקתולים, הטוענים כי השתתפות בהם נחוצה לגאולת נשמתו של המאמין). בקבלנו אותם, יש להם השפעה טובה; אך אלו שמקבלים אותו באופן שאינו ראוי, זוכים לגינוי, כפי שאמר פאולוס הקדוש (קורינתיים פרק 11, פס' 29)
סעיף XVII - אודות ההטבלה
ההטבלה אינה רק סימן המבדיל בין הנוצרים לאלו שאינם מוטבלים; זהו גם סימן של תחייה מחדש ולידה מחודשת. יש להמשיך ולהטביל תינוקות לכנסייה. (מספר קהילות נוצריות מטבילות אך ורק מאמינים בוגרים, שהחליטו מרצונם החופשי להיטבל, המתודיסטים מאמינים כי הטבלת תינוקות מהווה סימן להפחת רוח האלוהים באדם).
סעיף XVIII - אודות סעודת האדון
"סעודת האדון" אינו רק סימן לאהבה שצריכים לחייבים הנוצרים לחוש זה כלפי זה, אלא זהו סימן לכפרתנו על ידי מותו של ישו; עד כדי כך שמי שמבצע את הטקס בצדק, בהגינות ובאמונה, הוא לוקח חלק מגופו של ישו; כך גם עם כוס מקודשת, שהיא דמו של ישו. הטרנסובסטנציאציה (המרה), או (האמונה על) שינוי חומר הלחם והיין של הארוחה (לחלק מגופו של ישו או דמו), לא ניתן להוכחה בכתבי הקודש, ולא תואם את המילים הפשוטות של הכתבים, ולפיכך גרם לאמונות טפלות רבות. גופו של ישו ניתן, נלקח ונאכל בארוחה, רק בצורה רוחנית. גופו של ישו מתקבל ונאכל דרך האמונה.
טקס סעודת האדון נשמר, בוצע, ונסגד לא בשל הוראתו של ישו.
סעיף XIX - אודות שני החלקים
כוסו של האל (היין המבורך) צריכה להינתן גם לאנשים פשוטים (בניגוד למסורות בכנסיות אחרות, ובהן הקתולית שבעבר נתנו את היין רק לכמרים); מאחר ששניהם חלקים בסעודת האדון, על פי הוראתו של ישו צריכה להינתן לכל הנוצרים.
סעיף XX - אודות קורבנו האחד של ישו, שהסתיים על הצלב
קורבנו של ישו, מאז שנעשה, הוא הכפרה השלמה, ריצוי וסיפוק בעבור כל חטאיהם של כל אנשי העולם, אלו שבעבר ובהווה; אין כפרה אחרת על חטאים, מלבד זה. מיסות המוניות, בהן נאמר כי הכומר מציע את ישו לחיים ולמתים למחילה של כאב או אשמה, הם דברי כפירה ורמאות מסוכנת.
(תקיפה חריפה על מנהג המיסה הקתולי, בו נערך "הקרבה מחדש" של ישו, הנחוצה לכפרה על חטאיהם של הנוכחים בטקס. הפרוטסטנטים טוענים כי מדובר הקתולים "מייהדים" את הטקסים הנוצרים, בשל הצורך בקורבן, וביצוע הטקס דרך כוהן דת).
סעיף XXI - אודות נישואיהם של כמרים
הכמרים של ישו אינם מחויבים, על פי חוקו של אלוהים, לנדור לחיי רווקות או לוותר על נישואים; לפיכך, כמרים רשאים להינשא, כמו כל הנוצרים האחרים, על פי החלטתם האישית.
(הקתולים אסרו על נישואים (וחיי אישות) בקרב הכמורה, לאור השחיתות שפשתה בכנסייה בימי הביניים, בהם הכמרים "הורישו" את המחוזות (בישופיות) עליהן היו אחראים לבניהם. הפרוטסטנטים טוענים כי הדרישה לא מעוגנת בכתבים ועל כן הכמרים רשאיים להינשא).
סעיף XXII - אודות המנהגים והטקסים בכנסיות
אין צורך כי המנהגים והטקסים יהיו זהים בכל המקומות (הכנסיות); מאחר שהם תמיד היו שונים זה מזה, ויכולים להשתנות בהתאם למדינות, זמנים או מנהגים אנושיים שונים, אולם אסור להם לסתור את דבר האל. יש לגנות את מי שבשיפוטו האישי, באופן חופשי ובכוונה מפר את המנהגים והטקסים של הכנסייה אליה משתייך, (בתנאי ו) מנהגיי הכנסייה אינם סותרים את דברי האל. יש לגנות זאת כדי שאחרים יחששו לעשות כמוהו - כאדם שפגע בסדר הכללי של הכנסייה וערער את מצפונם של אחיו החלשים לכנסייה.
כל כנסייה יכולה לחדש, לשנות או לבטל מנהגים וטקסים, כדי לחזק את אמונתם של החברים בה.
סעיף XXIII - אודות שליטיה של ארצות הברית
הנשיא, הקונגרס, האסיפות הכלליות, המושלים, הוועדות המדינתיות ונציגי העם הם השליטים של ארצות הברית, בהתאם להפרדה בין דת למדינה כמפורט בחוקת ארצות הברית, ולחוקת המדינות המרכיבות את ארצות הברית. המדינות הנפרדות הן ריבוניות ועצמאיות, ולא צריכות להיות כפופות לסמכות זרה (רמיזה לקתוליות, בה לוותיקן - ישות זרה, ישנה סמכות דתית על הנוצרים).
סעיף XXIV - אודות רכושם של הנוצרים
עושרם ורכושם של הנוצרים אינו שייך לכלל, כפי שחלק מתפארים לשווא. למרות זאת, כל אדם חייב לתת מרכושו, בהתאם ליכולתו לעניים.
סעיף XXV - אודות שבועה של אדם נוצרי
סעיף XXVI - אודות ההתקדשות
(סעיף זה הוסף ב-1939, בכינוס הוועידה המאוחדת)
התקדשות היא חידוש רוחנו עם רוח הקודש, המתקבל דרך אמונה בישו המשיח, שדם הכפרה שלו מנקה את כל החטאים. מאחר שאיננו נגאלים רק מתחושת החרטה של החטא, אלא נשטפים מזיהומו, ניצלים מכוחו; ומתאפשר לנו, באמצעות חסדו, לאהוב את אלוהים בליבנו ולקיים את מצוותיו הקדושות חפים מפשע.
זוהי חובתם של כל הנוצרים, ובייחוד של כל הכמרים הנוצרים, לקיים ולהישמע לחוקים ולפקודות של הממשל או הסמכות העליונה במדינה בה הם אזרחים או נתינים, ולהשתמש בכל האמצעים כדי לעודד ולחייב צייתנות לשלטון ההוא.
ז'אן ויקטור מארי מורו
ז'אן ויקטור מארי מורו (בצרפתית: Jean Victor Marie Moreau; 14 בפברואר 1763 - 2 בספטמבר 1813), גנרל צרפתי בולט בימי מלחמות צרפת המהפכנית. פיקד על הצבאות הצרפתיים במלחמתה נגד הקואליציה האנטי צרפתית הראשונה והשנייה. בהמשך הדרך הסתכסך עם הדירקטורט ועזר לנפוליאון ולקבוצת קושרים לתפוס את השלטון בהפיכת 18 בברימר. עם הזמן הסתכסך גם עם נפוליאון וגורש לארצות הברית ממנה חזר כדי לקחת חלק במלחמתה של הקואליציה האנטי צרפתית השישית, הפעם בצד בעלות הברית. נפצע אנושות בקרב דרזדן ומת כמה ימים לאחר מכן.
ביוגרפיה
מורו נולד במורלה (Morlaix) שבחבל ברטאן. אביו היה עורך דין מצליח והתעקש שבנו ילך בעקבותיו. מורו הצעיר התקבל לאוניברסיטת רן. הוא לא חש כל חיבה למשפטים אך נהנה מהחיים הסטודנטיאלים החופשיים רחוק מעינו הפקוחה של אביו. במקום ללמוד, התבלט בין חבריו וקיבץ אותם לצבא מאולתר שעליו פיקד.
עם פרוץ המהפכה בשנת 1789, פיקד על הסטודנטים במהומות שהתרחשו בעיר. כעבור שנתיים קיבל דרגת סגן-אלוף ופיקוד על גדוד מתנדבים מאיל-א-וילאן ושירת עם יחידתו תחת פיקודו של הגנרל שארל פרנסואה דומוריה. בשנת 1793 בעקבות הצלחותיו בפיקוד על הגדוד קודם לדרגת בריגדיר וקיבל חטיבה שלמה תחת פיקודו. לזאר קרנו קלט את הקצין הצעיר וקידם אותו לדרגת גנרל דיוויזיה בתחילת 1794. עם קבלת הדרגה הועבר מורו לשרת תחת גנרל שארל פישגרו בפלנדריה.
מורו ביסס את שמו בקרב טורקון (1794) ושנה לאחר מכן קיבל את הפיקוד על הצבא הצרפתי בחבל הריין. עם צבא זה פלש לגרמניה וזכה לניצחונות אחדים, אך ניגף לפני ארכידוכס קארל מאוסטריה. אף על פי שהמערכה בגרמניה לא הסתיימה בניצחון מוחלט, ניצחונותיו בזירה זו הביאו לו תהילה בצרפת.
מורו חזר ופלש לגרמניה בשנת 1797, אחרי עיכובים רבים שנגרמו מהיעדר מימון וציוד, אך נאלץ לקטוע את מסע המלחמה בעקבות חתימה על הסכם לובן שהשכין שלום בין אוסטריה לצרפת. בתקופה זו גילה התכתבות בוגדנית בין חברו הוותיק, שארל פישגרו, לחבר במשפחת המלוכה הצרפתית הגולה, הנסיך דה קונדה. מורו הגן בעבר על פישגרו וכעת הסתיר את תגליותיו, מה שהטיל צל של חשד על מורו עצמו. בסופו של דבר, שלח את המכתבים לפריז והוקיע את פישגרו כבוגד.
מורו שוחרר מהצבא, אך גויס שוב בשנת 1799 עם חידוש מעשי האיבה נגד האוסטרים שכרתו ברית עם הרוסים ועם מספר מדינות נוספות. נפוליאון שהה במצרים ומורו היה אחד הגנרלים המוערכים ביותר שהיו זמינים לממשלה. הוא קיבל את הפיקוד על הצבא הצרפתי באיטליה, אך לא הצליח לבלום את אלכסנדר סובורוב. אחרי שספג הפסד בקרב נובי נסוג עם צבאו לג'נובה והעביר את הפיקוד לז'אן אטיין שמפיונה. בשובו ממצרים מצא נפוליאון את מורו בפריז, מדוכדך ומאוכזב מהתנהלותו של הדירקטורט והבטיח את תמיכתו בהפיכת 18 בברימר. בתמורה החזיר לו נפוליאון את הפיקוד על הצבא באזור הריין, שם זכה מורו בניצחונו הגדול ביותר בקרב נוהנלינדן.
בשובו לפריז, התחתן מורו עם העלמה הילו ד'אוזרי הקריאולית, מחוג ידידיה של ז'וזפין, אשתו של נפוליאון. אשתו הפעלתנית של מורו אספה סביבה מאוכזבים רבים משלטונו של נפוליאון, אך מורו, שהאמין בערכים רפובליקניים, לא רצה לשתף פעולה עם קשר שתכליתו חזרתם של הבורבונים לשלטון. נפוליאון שידע על המתרחש, הורה לעצור את הקושרים.
מורו הואשם יחד עם היתר ואף שלא לקח חלק בקשר - הורשע והוגלה לארצות הברית. בעת מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה שקלו השלטונות האמריקנים להעניק לו את הפיקוד על הצבא, אך באותו הזמן הגיעו חדשות אודות השמדתו של הגרנד ארמה ברוסיה ומורו יצא לאירופה. בהגיעו לאירופה חבר לקואליציה האנטי צרפתית ושימש שם בתפקיד של יועץ.
מורו נהרג בקרב דרזדן בעת שעמד על הגבעה יחד עם הפיקוד העליון של בעלות הברית והשקיף על הקרב. נפוליאון שעבר ליד אחת הסוללות ראה קבוצת קצינים על הגבעה והורה לתותחנים להפגיז את המקום. מורו ספג פגיעה ישירה ומת כמה ימים לאחר מכן מפצעיו.
מערכת גילוי וכיבוי אש
מערכת גילוי וכיבוי אש היא מערכת בניין לגילוי אש ונקיטת צעדים למזעור נזקיה. המערכת מורכבת מגלאים לגילוי אש, מרכזת המקבלת את קריאות הגלאים ומחליטה מתי להוציא התראה בדבר שרפה וממערכות תגובה אוטומטיות למקרי שרפה.
גלאים
קיימים חמישה סוגים עיקריים של גלאי אש:
הגלאים מפוזרים במבנה המוגן, בצורה שתאפשר גילוי מוקדם במידה סבירה של שרפה. כמות הגלאים תלויה בסיכון הנובע משרפה בתוך המבנה ובסיכון לפרוץ שרפה.
רכזת
הרכזת הוא התקן אלקטרוני המהווה את המוח של המערכת. הרכזת מקבלת קריאות מגלאי האש של המערכת ומחליטה מתי לתת התראת שרפה. בנוסף הרכזת בודקת על בסיס קבוע את תקינות הגלאים.
תגובות
מערכות גילוי וכיבוי אש כוללים אמצעים שונים לתגובה לשרפה שזוהתה. אמצעים אלו מתחלקים לשלוש קבוצות עיקריות:
כיבוי אש
במבנים מסוימים, בשל רמת סיכון גבוהה במיוחד או בשל עניין להגנה על ציוד מותקנות מערכות אוטומטיות לכיבוי שרפה. כיום קיימות מספר מערכות כיבוי אוטומטיות:
ספרינקלרים
צנרת כיבוי האש, עשויה פלדה, צבועה באדום, ומותקנת לרוב בחלל התקרה המונמכת כשרק המתזים חשופים לחדרים.
המתז הוא חריר שמוחזק סגור על ידי בקבוקון זכוכית המלא בנוזל. בעת התחממות חריגה של סביבתו הקרובה, (72 מעלות צלזיוס) מתפשט הנוזל, ושובר את הבקבוקון. כך נפתח חריר המתז המצוי בלחץ מים מתמיד, ומתיז את המים לעבר המניפה שלו, שמפזרת אותם בחדר (קיימים גם מתזים בעלי מנגנון שונה המבוסס על B metal). כל מתז "אחראי" בתחום של כ-12–16 מ"ר. במטרה לכבות את האזור שלו, או לפחות למנוע את התפשטות האש.
במערכת מתזים יש גם גלאי זרימה כך שברגע שיש זרימת מים במערכת נשלחת התרעה (באופן חשמלי) למערכת גילוי האש שהיא בתורה מתריעה לתחנה המקומית של כיבוי אש על ידי חייגן והודעה מוקלטת, בנוסף אם יש מרכז בקרה מקומי בארגונים/בניינים גדולים, הם מקבלים התרעה או מופעלת אזעקת אש המודיעה לאנשים במקום להתפנות מחוץ לבניין או לאזור המסוכן.
כיבוי בגז
מערכות כיבוי בגז מיועדות בדרך כלל להגנה על ציוד. בזמן שרפה המערכת מציפה את החלל עליו היא מגינה בגז אשר חונק את האש. יתרונן של מערכות הכיבוי בגז על פני מערכות המתזים הוא במניעת הנזק הנגרם לציוד כתוצאה מהכיבוי במים. משום כך רוב המערכות לכיבוי בגז מותקנות בחדרי תקשורת, מחשבים ובארכיונים.
מערכת הכיבוי בגז מופעלת על ידי ברז או "נפץ" במכל הגז אשר מקבל פקודת הזרמה לגז ממערכת גילוי העשן בהצלבה (זאת אומרת הפעלת גילוי עשן על ידי שני גלאים לפחות) למניעת הפעלות שגויות. בעבר נעשה שימוש בגז הלון לכיבוי עד שזה נאסר לשימוש מטעמי איכות סביבה ונזק לאוזון. כיום נעשה שימוש בגזים שאינם פוגעים בשכבת האוזון, שהנפוץ מביניהם הוא ה-FM-200.
רוב המערכות לכיבוי בגז מותקנות לכיבוי בלוחות חשמל. החיסרון העיקרי במערכת זו שאינה מבצעת קירור. במערכות ישנות יחסית (לפני 2002) לא בוצע ניתוק מקור המתח עם גילוי האש. לכן, אף על פי שהדליקה הראשונית כובתה, מכיוון שמקור האש לא טופל ייתכן והאש תמשיך לבעור או לפחות לייצר עשן. מערכת הכיבוי בגז מכילה מנה אחת ללא חלופות כך שאינה זמינה עוד לכיבוי אוטומטי נוסף. כיום בעת הפעלת מערכת כיבוי בגז בלוחות חשמל מתבצע ניתוק מקור הזנת המתח לאותו לוח על ידי מערכת גילוי האש.
פינוי ושחרור עשן
מערכת פינוי/שחרור עשן מיועדת למנוע הצטברות של עשן במבנה, ובכך לצמצם את הפגיעה באנשים ולהגדיל את סיכויי המילוט שלהם ממבנה בוער, וכן להקטין את סכנות ההתמוטטות וההתפוצצות בזמן שרפה.
בחלל ספציפי של מבנה (למשל קומה מסוימת) תיתכן רק אחת משתי המערכות הנ"ל.
מערכות על/תת לחץ
מערכות על/תת לחץ נועדו ליצור תנאים המבטיחים במידת האפשר פינוי של אנשים ממבנה בוער. העיקרון של מערכות אלו הוא יצירת מצב של על לחץ לאורך נתיב מילוט מוגן ככל האפשר, למשל חדר מדרגות חסין לאש בגורד שחקים. על הלחץ אינו מאפשר חדירת עשן לנתיב הפינוי.
דלתות אש
שליטה אוטומטית בדלתות אש היא מנגנון נוסף במערכות גילוי וכיבוי. המערכת מסוגלת לסגור באופן אוטומטי את דלתות האש בקומה בה פורצת שרפה במטרה למנוע התפשטות האש ולאפשר לאנשים להימלט דרך דלתות אלה הבנויות באופן המאפשר זאת.
ניתוק חשמל
מערכת גילוי וכיבוי האש מתממשקת למערכות החשמל לצורך ניתוקי הזנות מתח בעת גילוי אש בלוחות חשמל או בזמן שמתבצע כיבוי במים במבנה המוגן.
נער קריאה
נער קריאה (בגרמנית: Der Vorleser) הוא רומן מאת הסופר הגרמני ברנהרד שלינק, שראה אור בשנת 1995. הספר זכה בפרסים ספרותיים רבים, תורגם ליותר מ-50 שפות, והיה לספר הגרמני הראשון שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
הספר תורגם לעברית על ידי רוני לוביאניקר ויצא לאור בהוצאת זמורה-ביתן ב-1998.
עלילה
מאוחר יותר, בהיותו סטודנט למשפטים, הוא מגלה באקראי שהנאהבת שלו הייתה שומרת בשרות האס אס והוצבה במחנה ריכוז לא רחוק מאושוויץ, וכי היא עומדת למשפט על פשעים נגד האנושות. במהלך העדויות בבית המשפט, נחשפים פרטים מפתיעים על התנהגותה של האנה במהלך שירותה המזכירים את התנהגותה כלפי מיכאל, כגון הגנה על אסירות חלשות, הקראת סיפורים על ידי האסירות שהוכנסו לחדרה, ולאחר מכן שילוחן אל מותן, בהליך של סלקציה שביצעה בעצמה.
במהלך המשפט מבין מיכאל שחנה היא למעשה אנאלפביתית, ומגבלה זו היא המניע למעשים רבים בחייה, וכי בושתה מהיותה אנאלפביתית וניסיונה להסתיר זאת, מובילים אותה לקבל על עצמה במודע אשמה בלעדית על מעשי רצח שביצעו גם השומרות האחרות, וכתוצאה מכך נפסק לה עונש מאסר עולם. כעשר שנים לאחר המשפט מחליט מיכאל לשלוח לה סיפורים מוקלטים. חנה לומדת לראשונה בחייה לקרוא ואף לכתוב באמצעות הסיפורים המוקלטים. היא שואלת ספרים מספריית בית הסוהר ולומדת קריאה תוך האזנה להקראתו של מיכאל. בסופו של דבר היא גם שולחת אליו מכתבים, אך לא זוכה למענה. מיכאל ממשיך לשלוח הקלטות ובזה מתמצה הקשר ביניהם.
במשך שנות ריצוי עונשה של חנה, נישא מיכאל ונולדת לו בת. אך נישואים אלו אינם מחזיקים מעמד ובני הזוג מתגרשים. כעבור 18 שנה, לקראת סיום תקופת מאסרה, מבקר מיכאל את חנה בכלא. לאכזבתו הוא פוגש אישה מבוגרת שנראית לו זקנה. לקראת שיחרורה, מבקשת מנהלת בית הכלא ממיכאל לדאוג לחנה, והוא נעתר לכך. אלא שבבוקר יום שיחרורה מתאבדת חנה בתלייה. מיכאל, שהגיע כדי לקחתה לדירה שהכין לה, שומע ממנהלת בית הסוהר שהיא עסקה בקריאת ספרים רבים של ניצולי שואה בולטים, כמו אלי ויזל, פרימו לוי, תדיאוש בורובסקי. למיכאל לא נותר אלא לממש את צוואתה, שבה ציוותה את כספה לבתה של ניצולת השואה ששרדה, מה שמוביל למפגש בין מיכאל לבין הבת הניצולה.
עיבוד קולנועי
בשנת 2008 עובד הספר לסרט ההוליוודי "נער קריאה" בכיכובם של רייף פיינס וקייט וינסלט.
קווין אייזקס
קווין לינדזלי אייזקס (באנגלית: Kevin Isaacs; נפטר ב-10 במאי 2019) היה אונקולוג, מומחה באונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה, מנהל המכון האונקולוגי בבית חולים העמק בעפולה.
תחום המחקר העיקרי וההתמקדות המקצועית של אייזקס היה גידולים נדירים.
ביוגרפיה
אייזקס סיים התמחות באונקולוגיה בבית החולים רמב"ם.
אייזקס התמחה באונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה.
לאחר סיום התמחותו יצא אייזקס להשתלמות ברדיותרפיה, באוניברסיטת דיוק, בעיר דרהאם, בצפון קרוליינה, ארצות הברית.
בחזרו לישראל, נתמנה אייזקס למנהל המכון האונקולוגי במרכז הרפואי העמק בעפולה.
המכון האונקולוגי במרכז רפואי העמק
המכון האונקולוגי במרכז הרפואי העמק מטפל במחלות הסרטן,.
לרשות המכון כ-15 מיטות לטיפול במסגרת אשפוז יום.
הטיפולים כוללים טיפולים כימותרפיים הנעשים במסגרת אשפוז יום של המכון.
מרכז רפואי העמק מטפל בכ-4,000 חולי סרטן וחולים במחלות ממאירות מדי שנה.
נכון ליוני 2016, במכון האונקולוגי לא מסופק קנאביס רפואי,.
דלת אש
דלת אש היא דלת שנועדה לסייע במניעת התפשטות שרפה במבנה ולאפשר לאנשים להיחלץ ממנו בקלות.
הדלת בנויה ממתכת ומחומרים העמידים בפני אש; לרוב פלדה, גבס (העמיד באש) וורמיקוליט - מינרל בעל יכולת בידוד גבוהה מאוד. היא כוללת שני משטחים מתכתיים משני צידיה וחלל בידוד ביניהם שתפקידו לשמור על צד אחד של הדלת קר יחסית במקרה של אש בצידה השני על מנת שאפשר יהיה לגעת בדלת. הדלת נפתחת תמיד לכיוון היציאה המהירה מן הבניין ולעיתים כוללת ידית בהלה בצידה הפנימי כדי לאפשר לאנשים הנמלטים מהבניין לפתוח אותה בקלות.
דלתות אש שבתפקודן היומיומי אמורות להיות פתוחות מוחזקות על ידי אלקטרומגנט. אולם, לעיתים בעת הקמת הבניין נחסכת עלות זאת, וניתן למצוא בניינים בעלי דלתות אש הדורשות פתיחה ידנית יומיומית. בשעת שרפה, מערכת הגילוי החשמלית, הפועלת תמיד על בסיס מקור אנרגיה חלופי ובלתי תלוי במערכת החשמל הרגילה, מנתקת את האלקטרומגנט ובכך גורמת לסגירה אוטומטית של הדלתות, על ידי מנגנון מכני או בכח הכובד. הדלתות נסגרות כדי למנוע התפשטות האש לאורך מסדרונות הבניין אך בו בזמן מאפשרת לאנשים לצאת דרכן ללא בעיה. בבנייני משרדים או בתי מלון בהם מסדרונות ארוכים שלאורכם שטיחים שעלולים ליצור מלכודות מוות בעת שרפה, מותקנות דלתות אש לאורכם כל מרחק מסוים הקבוע בתקני בטיחות של מכבי אש.
בדלתות אש כפולות, כלומר דלתות בעלות שתי כנפיים, מותקן תמיד "מתאם סגירה" לדלתות - מנגנון מכני פשוט שתפקידו להבטיח שכנף אחת של הדלת תיסגר לפני הכנף השנייה בהתאם לאופן הסגירה של הדלת, זאת כדי למנוע חריץ שיישאר בדלת שלא נסגרה עד הסוף דרכו יכולה להתפשט האש.
פתיחתן של חלק מדלתות האש יכולות להפעיל אזעקה שנשמעת בכל האזור או המבנה שבו התחילה השרפה, מטרת האזעקה היא "להודיע" לאנשים במבנה על השרפה ולגרום להם לצאת המבנה בהקדם האפשרי
במדינת ישראל קיים תקן מחייב לדלתות אש, ת.י. 1212.
הסלע הטארפיאני
הסלע הטארפיאני או סלע טארפיאן (בלטינית: Rupes Tarpeia) היה צוק סלע תלול בסמוך לפסגה הדרומית של גבעת הקפיטולין שברומא העתיקה. הצוק צפה לעבר הפורום הרומאי ושימש בתקופת הרפובליקה הרומית כאתר הוצאה להורג. כל המורשעים בפשעים חמורים, כגון רצח ובגידה הוצאו להורג בהטלה מהצוק.
היסטוריה
על פי המסורת הרומית, הסלע הטארפיאני נקרא על שם הבתולה הוסטאלית טארפיאה, בתו של מושל המצודה שבמרומי הגבעה הקפיטולינית, ספוריוס טארפיוס (Spurius Tarpeius), מצודה שנועדה להגן על רומא. כאשר תקף טיטוס טאטיוס את רומא לאחר חטיפת הנשים הסביניות בגדה טארפיאה ברומא, כשהכניסה את הסבינים אל תוך המצודה. טארפיאה "מכרה" את רומא בתמורה ל"מה שהם יישאו בזרועותיהם", בהאמינה שהסבינים יתנו לה צמידי זהב. במקום צמידי זהב, חבטו בה הסבינים במגיניהם ודחפו אותה אל מותה מהצוק.
בסביבות 500 לפנה"ס בנה לוקיוס טרקוויניוס סופרבוס את מקדש יופיטר במקום בו עמדו קודם המקדשים הסביניים; כמו כן הוא הפך את הצוק לאתר הוצאה להורג.
נוהג ההוצאה להורג
ההטלה מצוק הסלע הטארפיאני נחשבה לעונש חמור, ונועדה לפשעים הקשים ביותר. לענישה זו נלוותה סטיגמה שלילית מאוד שלא דבקה בהוצאה להורג רגילה, ורק במקרים מיוחדים נקטו בעונש זה.
אישים ידועים שהוצאו להורג
בין האישים שהוצאו להורג בהטלה מהסלע:
רוברט הורי
רוברט קית' הוֹרי (באנגלית: Robert Keith Horry; נולד ב-25 באוגוסט 1970) הוא כדורסלן עבר אמריקאי. הורי שיחק שש עשרה עונות בליגת ה-NBA, במהלכן זכה בשבע אליפויות. הוא אחד מארבעה שחקנים בלבד, לצד ג'ון סאלי, לברון ג'יימס ודני גרין אשר זכו באליפות עם שלוש קבוצות שונות: שתיים עם יוסטון רוקטס, שלוש עם לוס אנג'לס לייקרס ושתיים עם סן אנטוניו ספרס. בשל יכולתו לקחת זריקות ברגעים חשובים (קלאץ'), הוא מכונה "ביג שוט בוב" - משחק מילים על כינויו של ג'יימס וורת'י, "ביג גיים ג'יימס".
ראשית חייו
רוברט הורי נולד בהרפורד קאונטי שבמרילנד, וגדל באנדלוסיה שבאלבמה. הוא שיחק בצעירותו עבור קבוצת הכדורסל של בית הספר התיכון של אנדלוסיה, ובשנה האחרונה שלו בתיכון זכה בפרס שחקן השנה בתיכונים באלבמה על שם ג'יימס נייסמית'. לאחר מכן קיבל הורי מלגת כדורסל מאוניברסיטת אלבמה, וחבר בקבוצת הכדורסל שלה לשחקן NBA אחר לעתיד, לטרל ספריוול.
במדי אוניברסיטת אלבמה, פתח הורי ב-108 מתוך 133 המשחקים בהם שותף, וסייע לקבוצתו לזכות שלוש פעמים באליפות טורניר ה-SEC בליגת המכללות, ולהעפיל פעמיים לשלב 16 הגדולות בטורניר אליפות המכללות בכדורסל. מאזן הניצחונות וההפסדים של אלבמה בארבע העונות שהורי שיחק בה היה 36-98. הורי סיים את קריירת המכללות שלו כשחקן בעל מספר החסימות הגבוה ביותר בתולדות המכללה (282), והוא אף זכה במספר תארים אישיים, ביניהם בחירה לנבחרת העונה של האזור הדרום-מזרחי במכללות.
יוסטון רוקטס ופיניקס סאנס
בדראפט ה-NBA של 1992 נבחר הורי במקום ה-11 על ידי קבוצת יוסטון רוקטס, והצטרף ל-NBA כסמול פורוורד. בעונתו הראשונה בקבוצה,, העמיד הורי ממוצעים של 10.1 נקודות ו-5 ריבאונדים, ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה. הוא שיחק ביוסטון בכל ארבע עונותיו הראשונות בליגה, וסייע לה לזכות בשתי אליפויות רצופות בשנים 1994 ו-1995. במהלך סדרות הגמר של שתי אליפויות אלו קבע הורי שני שיאים אישיים לשחקן במשחק אחד בסדרת גמר: שבע חטיפות וחמש קליעות מטווח שלוש נקודות ברבע אחד. במהלך שנותיו ביוסטון לבש הורי את החולצה מספר 25.
בפברואר 1994, אמורים היו הורי ומאט בולארד לעבור ב לדטרויט פיסטונס תמורת שון אליוט, אך אליוט סבל ממצבו הגופני בשל בעיות בכליה, והטרייד בוטל. הורי העיד על עצמו כי ייתכן וביטול הטרייד הציל את הקריירה שלו. הורי המשיך להיות שחקן מפתח בשתי האליפויות של יוסטון, והחל לפתח לעצמו תדמית של, כאשר קלע סל ניצחון בשניות האחרונות של משחק בסדרת הסיבוב הראשון בפלייאוף מול סן אנטוניו ספרס, והוסיף סל קריטי בניצחון 103-106 על אורלנדו מג'יק במשחק השלישי של סדרת הגמר.
בקיץ 1996 עבר הורי בטרייד לקבוצת פיניקס סאנס יחד עם סם קאסל, צ'אקי בראון ומרק בראיינט, בעוד שה-MVP של העונה הסדירה לשעבר, צ'ארלס בארקלי, עבר תמורתם ליוסטון. תקופתו של הורי בפיניקס הייתה לא מוצלחת, כשהוא נקלע לסכסוך עם מאמנו דני איינג', במהלכו הוא אף זרק מגבת לפניו של איינג'.
לוס אנג'לס לייקרס
בעקבות אותו מאורע הושעה הורי מפיניקס, והועבר בטרייד בינואר 1997 לקבוצת לוס אנג'לס לייקרס, תמורת סדריק סבלוס. מאחר שהנהלת הלייקרס תלתה את החולצה מספר 25 כהוקרה לגייל גודריץ', הורי החל ללבוש את חולצה מספר 5. הוא זכה עם לוס אנג'לס לייקרס בשלוש אליפויות רצופות של ה-NBA בשנים 2000, 2001 ו-2002, תוך שהוא קולע מספר סלים חשובים במשחקי הפלייאוף שקבוצתו הייתה זקוקה להם, ובכך חיזק את התדמית שנוצרה לו בתקופתו ביוסטון. אחד מהמהלכים החשובים ביותר היה שלשת הניצחון שקלע בשנייה האחרונה במשחק הרביעי בסדרת גמר המערב נגד סקרמנטו קינגס, שהוביל את הלייקרס לניצחון בתוצאה 99-100 ולניצחון בסדרה בסופו של דבר.
גם בעונת המשיך הורי להיות שחקן חשוב עבור לוס אנג'לס לייקרס, שסמכה עליו בקביעות כשחקן שיסייע לה להשיג אליפות רביעית ברציפות, ונתנה לו דקות משחק רבות. עם זאת, במשחקי הפלייאוף של אותה שנה היה הורי דווקא הגיבור הטרגי של קבוצתו בסדרת חצי גמר המערב נגד סן אנטוניו ספרס, כשהחמיץ הזדמנות לנצח עבור קבוצתו את המשחק, ולא קלע אף אחת מזריקותיו לשלוש נקודות במהלך הסדרה. הלייקרס הפסידה לסן אנטוניו בשישה משחקים ולא הצליחה לזכות באליפות רביעית ברציפות.
סן אנטוניו ספרס
לאחר עונת 2002/03 הפך הורי לשחקן חופשי, ועבר לסן אנטוניו ספרס. בניגוד למעמדו של הורי בלייקרס, מאמן סן אנטוניו גרג פופוביץ' מיעט לתת להורי דקות משחק בעונתו הראשונה בקבוצה,, מה שעצר את ההצלחה המתמשכת שלו.
עם זאת, בעונת היה הורי חלק חשוב בהעפלתה של סן אנטוניו לגמר ה-NBA, וזכייתה באליפות השלישית בשבע שנים. במשחק החמישי בסדרת הגמר מול דטרויט פיסטונס, קלע הורי שלוש נקודות בלבד במהלך שלושת הרבעים הראשונים, אך קלע 21 נקודות ברבע הרביעי ובהארכה, ואף קלע שלשה בשניות האחרונות, שהובילה את סן אנטוניו לניצחון במשחק. סן אנטוניו ניצחה לבסוף את הסדרה בשבעה משחקים, והורי זכה באליפות השישית בקריירה שלו. לאחר אותה עונה חזר הורי לשאת את המספר 25 על חולצתו, מאז החליף את מספר חולצתו כאשר עבר ללייקרס ב-1997. בעונת כשלה סן אנטוניו לזכות באליפות, לאחר שהודחה על ידי דאלאס מאבריקס בחצי גמר המערב.
במשחק הרביעי בסדרת חצי גמר המערב בפלייאוף של עונת, מול פיניקס סאנס, ביצע הורי עבירה קשה על סטיב נאש מפיניקס. עבירה זו הביאה לקטטה במגרש, שבסופה הורחק הורי מהמשחק והושעה משני המשחקים הבאים, ואילו שחקני פיניקס אמארה סטודמאייר ובוריס דיאו, שקמו מהספסל במהלך הקטטה, הושעו מהמשחק החמישי. סן אנטוניו ניצחה בשני משחקי הסדרה הבאים והגיעה לבסוף עד לסדרת הגמר, שם פגשה את קליבלנד קאבלירס. בגמר גברה סן אנטוניו על קליבלנד בארבעה משחקים וזכתה באליפות הרביעית שלה, שהייתה השביעית של הורי.
בסיום עונת הפך הורי לשחקן חופשי ולא הוחתם על ידי אף קבוצה, מה שהוביל לפרישתו ממשחק מקצועני.
שיאים
לאחר שזכה עם סן אנטוניו ספרס באליפות ה-NBA השביעית שלו בשנת 2007, הפך הורי לאחד מתשעה שחקנים בלבד שזכו בשבע אליפויות או יותר לאורך הקריירה שלהם, ולשחקן היחיד שעשה זאת שלא שיחק בבוסטון סלטיקס של שנות ה-60. לאחר הזכייה עם לוס אנג'לס לייקרס באליפות ב-2001 הפך הורי לאחד משלושה שחקנים בלבד שזכו באליפויות רצופות עם שתי קבוצות שונות. בשנת 2005 הצטרף הורי לג'ון סאליי כאחד משני שחקנים בלבד שזכו באליפות עם שלוש קבוצות שונות. הורי מחזיק בשיא ההופעות של כל הזמנים במשחקי הפלייאוף, מאז שבר את שיאו של כרים עבדול-ג'באר בפלייאוף של 2008.
הורי מדורג במקום העשירי ברשימת קולעי הזריקות לשלוש במשחקי הפלייאוף בכל הזמנים. הוא אף מחזיק בשיא הקליעות לשלוש נקודות בסדרות גמר עם 53 קליעות, מאז שבר את שיאו הקודם של מייקל ג'ורדן שעמד על 42. הוא מחזיק גם בשיא פלייאוף של כמות הזריקות לשלוש במשחק אחד ללא החטאה (7), אותו קבע נגד יוטה ג'אז, במשחק השני בסדרת חצי גמר המערב בשנת 1997. ממוצעי העונה הסדירה של הורי עומדים על 7 נקודות, 4.8 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק, בעוד שממוצעי הפלייאוף שלו גבוהים יותר: 7.9 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים.
יוהנס דה קלרק
יוהנס דה קלרק (Johannes de Klerk; 22 ביולי 1903 - 24 בינואר 1979) היה פוליטיקאי דרום אפריקאי, חבר המפלגה הלאומית, סנאטור (1955-1975), שר העבודה והעבודות הציבוריות (1954-1958), שר העבודה והמכרות (1958-1961), שר הפנים, העבודה וההגירה (1961), שר הפנים, החינוך האמנויות והמדעים (1961-1966), שר החינוך, האמנויות, המדעים והמידע (1966-1967), שר החינוך הלאומי (1968-1969) ונשיא הסנאט של דרום אפריקה (1969-1976).
ביוגרפיה
דה קלרק נולד לכומר וילם דה קלרק ולרעייתו אלטה יוהנס ואן רוי ב-22 ביולי 1903 בבורגרסדורפ. תקופת ילדותו עברה עליו בפוטשפסטרום, בדרום-מערב טרנסוואל, שם גם השלים את לימודיו האוניברסיטאיים בשנת 1926. ב-27 באפריל 1927 נשא את הנדרינה קורנליה קאוצר. לשניים נולדו שני בנים, וילם יוהנס ופרדריק וילם - לימים נשיא דרום אפריקה.
בשנת 1954 נבחר דה קלרק לסנאט ומונה לתפקיד שר העבודה והעבודות הציבוריות בממשלת גיסו יוהנס סטריידום. המינוי עורר מחלוקת ציבורית בשל הקרבה המשפחתית בין השניים. דה קלרק כיהן כשר גם בממשלות הנדריק פרוורד וג'ון פורסטר עד לשנת 1969. במסגרת תפקידו כשר החינוך סייע לייסד את האוניברסיטה של ראנד (Afrikaans University of Rand) ואת אוניברסיטת פורט אליזבת, בעודו מכהן כנשיא אוניברסיטת פוטשפסטרום.
דה קלרק דחה פעמיים פניות לכהן כנשיא הרפובליקה (ב-1967 וב-1968). בין 1969 ל-1976 כיהן כיושב ראש הבית העליון של הפרלמנט של דרום אפריקה. מכוח תפקידו זה כיהן כנשיא דרום אפריקה לתקופת ביניים בשנת 1975.
ציד הכרישים הגדול
ציד הכרישים הגדול (באנגלית: The Great Shark Hunt) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי האנטר ס. תומפסון שנכתב בין השנים 1956 ל-1970 ופורסם ב-1979 תחת הכותרת "כתבי הגונזו, כרך א': ציד הכרישים הגדול, סיפורים מוזרים מתקופה מוזרה"; הספר מונה 600 עמודים לערך והוא הלכה למעשה קובץ מאמרים אשר נכתבו בידי הסופר במהלך שנות ה-60, כתבים אשר יצאו לאור בזמן שתומפסון החל לפתח את סגנונו המוכר הידוע כניו ג'ורנליזם כשעזב את עבודתו בחיל האוויר ואת עיסוקו בכתיבת מאמרי ספורט לטובת קריירת עיתונאות פוליטית. זה הספר הראשון בסדרת כתבי הגונזו שלו.
תוכן
הספר מחולק לארבעה חלקים, לא כרונולוגיים לגמרי, ונפתח עם אוסף של כמה מהמאמרים היותר מוכרים של תומפסון, כגון סיקור הדרבי בקנטקי, מאמרו המפורסם על ז'אן קלוד קילי, מאמרו על חברו הטוב ועורך דינו אוסקר זטה אקוסטה, וסיקור הסופרבול ב-1973.
לאחר מכן מצורף חלק פוליטי הכולל קטעים מספרו האחר של תומפסון "פחד ותיעוב במסע הפרסום '72" יחד עם קבוצת מאמרים מהשנים 1973–1974 המסקרים את חודשיו האחרונים של ריצ'רד ניקסון לנשיאות. מבחר מכתביו המוקדמים יותר אשר נכתבו עבור עיתון הנשיונל אובזרבר ועבור חיל האוויר מצורף יחד עם חלקים מתוך ספרי "פחד ותיעוב" (בלאס וגאס ובמסע הפרסום 72');
אישים מפורסמים המסוקרים על ידי הסופר הם המאייר ראלף סטדמן, עורך הדין אוסקר זטה אקוסטה, גולש הסקי ז'אן קלוד קילי, ושחקן הפוטבול הידוע או. ג'יי. סימפסון. דמויות פוליטיות המופיעות פעמים רבות לאורך המאמרים כוללות את נשיאי ארצות הברית ריצ'רד ניקסון וג'ימי קרטר, וכן את המועמד הדמוקרטי לנשיאות ג'ורג' מקגוורן.
עם זאת, בספר לא מופיעים האיורים השונים שהמאייר ראלף סטידמן יצר עבור רבים מהמאמרים המצורפים לאוסף.
מאמרים
חלק א': פתיחת המחבר; פחד ותיעוב בתוך הבונקר; הדרבי בקנטקי מושחת; עיר דרומית עם בעיות צפוניות; פחד ותיעוב בסופרבול; הפיתויים של ז'אן קלוד קילי; הפרילאנסר האולטימטיבי; לאסוף טלגרמים מכלב מטורף; הגאון "מסביב לעולם הולך יד ביד, וזרם אחד של הכרה מסובב את העולם" ארת' לינקלייטר; מגן אבק עבור פחד ותיעוב בלאס וגאס; מסע פראי בלב החלום האמריקאי; ''דיאלוג על ראלף סטדמן ועל ספרו, אמריקה, עם דוקטור האנטר ס. תומפסון; רעשים מוזרים באזטלן; חולה שליטה ברוקיז; תזכיר משולחן כתבי הספורט: הפחד מזה שככל הנראה נקרא "המטורף על ישו"; זיכרונות משבוע מושחת בוושינגטון'';
חלק ב': לפניכם מוצגת: בובת ריצ'רד ניקסון (הדגם של 1968); פתיחת המחבר; יוני 1972: הג'אגרנאוט מקגוורן ממשיך להתקדם; מאוחר יותר ביוני; ספטמבר; אוקטובר; הספד; זיכרון משולחן כתבי הספורט והערות חצופות מתא לחץ במיאמי; ''פחד ותיעוב בווטרגייט: מר. ניקסון פרע את השיק שלו; פחד ותיעוב בוושינגטון: הילדים בתוך השק; פחד ותיעוב באבדון: החלאה מתנשאת'';
חלק ג': מטיילים שומעים את מוזיקת ההר היכן שהיא נשמעת; אמריקאי משוחרר במאורת מבריחים; למה רוח נגד זרים נושבת לעיתים מדרום לגבול; הדמוקרטיה מתה בפרו, אולם נראה כי מעטים בוכים עליה; האינקה של האנדים: הוא רודף את ההריסות של האימפריה שפעם הייתה גדולה; ירי בברזיל; מכתבים ארוכים במהלך מסע מארובה לריו; מה משך את המינגוויי לקטצ'ום; לחיות בתקופת האלגר, גרילי, דבז; מרלון ברנדו והדיג האינדיאני; ההאשברי בבירת ההיפים; כשהביטניקים היו אריות חברתיות; הלא-סטודנט עזב; ''הגברים הצעירים והאמיצים במכונות התעופה שלהם.. הם כבר לא מה שהם היו; מפכ"ל המשטרה'';
חלק ד': ציד הכרישים הגדול; ג'ימי קרטר וקפיצת האמונה הגדולה; פנייה מג'ימי קרטר ביום החוק: אוניברסיטת ג'ורג'יה; צרחות הבאנשי עבור בשר בופאלו; קרקס הפושעים והאונס הסטטוטורי של אגם באס; אפר לאפר ואבק לאבק: ההלוויה של אמא מיילס; ברוכים הבאים ללאס וגאס: כשהמסע נהיה מוזר המוזר הופך למקצועי; טנגו אחרון בוגאס: פחד ותיעוב בחדר הקרוב; ''ביביליוגרפיה של עבודתו של דוקטור האנטר ס. תומפסון'';
אמנת הנשק הכימי
אמנת הנשק הכימי (באנגלית: Chemical Weapons Convention; ידועה אף בראשי תיבות: CWC) הוא הסכם למניעת הפצת כלי נשק האוסר על יצור, אגירה ושימוש בכלי נשק כימיים. שמו המלא של ההסכם הוא "אמנה לאיסור הפיתוח, היצור, האגירה והשימוש בכלי נשק כימיים ובעניין השמדתם" (אנגלית Convention on the Prohibition of the Development, Production, Stockpiling and Use of Chemical Weapons and on their Destruction). האמנה קובעת גם את הדרכים המותרות לפירוק הנשק הכימי.
הפיקוח על ביצוע ההסכם נעשה על ידי הארגון למניעת הפצת נשק כימי, שהוא ארגון עצמאי ואיננו זרוע של האומות המאוחדות.
ארגון
האמנה נחתמה בשנת 1993 ונכנסה לתוקף ב-29 באפריל 1997. האמנה מתווספת לפרוטוקול ז'נבה משנת 1925 על כלי נשק כימיים וכוללת אמצעים נרחבים לפיקוח על אכיפתה, כגון ביקורים של מפקחים בשטחי המדינות. עם זאת, האמנה איננה נוגעת בכלי נשק ביולוגיים. ארגון OPCW שמטהו נמצא בהאג מקיים ביקורי מפקחים בבסיסים צבאיים ובמפעלים תעשייתיים בכל המדינות החתומות על ההסכם וכן פועל לתיאום פעולותיהן של המדינות המחזיקות במאגרי נשק כימיים.
חומרים בפיקוח
האמנה מבחינה בין שלושה סוגים של חומרים בפיקוח, חומרים כימיים אשר ניתן להשתמש בהם ככלי נשק או ניתן להשתמש בהם בתהליך היצור של כלי נשק. סיווג זה מבוסס על כמויות כל חומר המיוצרות באופן מסחרי לשימושים אזרחיים. כל סוג חומר מחולק לשניים: A – חומרים כימיים שניתן להשתמש בהם ישירות ככלי נשק. B – חומרים כימיים שימושיים בתהליך היצור של כלי נשק כימיים.