cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט הגר
ביוגרפיה
הגר למד בקונסרבטוריון העירוני של שטרסבורג אצל פרנץ שטוקהאוזן, אחר כך בציריך אצל לותאר קמפטר ולבסוף במינכן אצל מקס פון שילינג. אחרי התנסויות ניצוח מוקדמות בשטרסבורג הופיע לראשונה באולם בשנת 1908 או 1909. בהמשך הוזמן לנצח בברמן (1909), בפולקסאופר של וינה (1911) ובנירנברג (1913), שם ניצח גם על קונצרטים פילהרמוניים. אחרי הופעות במינכן עבר לברלין, שם ניצח בשנים 1933 עד 1950 ולבסוף חזר למינכן.
סכר אסואן
היבטים בינלאומיים של סכר אסואן
להקמת סכר אסואן ישנן השלכות בינלאומיות שונות.
רוברט הגר
ביוגרפיה
הגר ניצח בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן מ-1925 עד 1935 וב-1953 חזר לנצח שם עם להקת האופרה שלו ממינכן, בהפקה הראשונה בלונדון של "קפריצ'ו" מאת ריכרד שטראוס. הגר נפטר במינכן.
סכר אסואן
למי שייכים מי הנילוס
נהר הנילוס זורם בכמה מדינות ונשאלת השאלה האם המים שייכים לארצות המוצא של הנילוס, או לארצות שבהן זורם הנהר. חלוקת המים העכשווית נוטה לטובת מצרים וזאת לאחר סדרה של הסכמים שנחתמו בראשית המאה ה־20 בין מעצמות אירופה. סכר אסואן מאפשר למצרים (ובמידה מסוימת גם לסודאן) לנצל את הכמות המרבית שמותרת לה במצב הנוכחי.
מימון הקמת הסכר והמאבק הבינגושי
מתחילת תכנון סכר אסואן החדש הבטיחה ארצות הברית לסייע במימון הבניה עם הלוואה של 270 מיליון דולר. אך ב-1956 הסתייגה ארצות הברית ממדיניותו של נאצר וחזרה בה מכוונתה לסייע למצרים בהקמת הסכר. בתגובה הודיע נאצר כי הוא מלאים את תעלת סואץ, וכי ההכנסות מהפעלתה של התעלה יממנו את בניית הסכר.
בעקבות זאת פלשו בריטניה וצרפת, שהיו בעלות מניות בתעלת סואץ, לאזור התעלה, ובתיאום איתן יצאה ישראל למלחמת סיני.
עלות בניית הסכר הייתה 820 מיליון דולר. מפעל טיוב הקרקעות הקשור בסכר עלה כמיליארד דולר. בסך הכול עלתה הקמת הסכר יותר מ-1.5 מיליארד דולר.
הודות לתחנת הכוח ההידרואלקטרית שעל הסכר, עלו ההכנסות מן הסכר על הוצאות הקמתו.
הפרת האיזון האקולוגי
בניית סכר אסואן הפרה את האיזון האקולוגי בסביבת הים התיכון בכלל ובארץ ישראל בפרט. הפרת האיזון האקולוגי משפיעה במישורים רבים החל מהתשתית הקרקעית, דרך חקלאות הדיג וההידרולוגיה, וכלה בנושאי אוקיינוגרפיה ואקלים.
שוקי הדגים של הים התיכון הושפעו על ידי הסכר. פוריות האגן המזרחי של הים התיכון ירדה. כך גם המערכת האקולוגית הימית שבאופן מסורתי תלויה הייתה בזרם העשיר של פוספטים וסיליקטים המגיעים מזרם המוצא של הנילוס. הדיג בים התיכון פחת כמעט בחצי לאחר בניית הסכר, אך נראה שהוא מתאושש.
בעבר חשבו שקיימת סחופת משמעותית של קו החוף לכל אורך הצד המזרחי של הים התיכון עקב מחסור בחול, שבעבר היה מובא בידי הנילוס. עם השנים לא התגלו עדויות לכך.
חזאי השירות המטאורולוגי הישראלי אורי בץ העלה השערה שהשינויים הנמדדים משנות השבעים ואילך בגשמי ישראל ופריסתם קשורה להקמת הסכר. לטענתו השינויים במערך התרמי באגן המזרחי של הים התיכון, נובעים משינוי משטר הזרימה של הנילוס והביאו לתזוזה דרומה של כמויות המשקעים.
הבטים אסטרטגיים של הסכר
לבניית סכר אסואן הייתה השפעה פוליטית חשובה. אגם נאצר ענק וכמעט כל אוכלוסיית מצרים חיה בעמק הנילוס. משמעות הדבר, שאם הסכר יושמד - למשל על ידי התקפה גרעינית - תוצאת ההצפה תשמיד את מצרים לחלוטין.
בראיון שלא נועד לפרסום שנתן יגאל אלון ערב מותו ב-1980 הוא הצביע על הרתעה באיום בהפצצת סכר אסואן כתחליף אפשרי להרתעה על ידי איום גרעיני: "לאיים בטילים ארוכי טווח על מערכות סכרים ותעלות מים במצרים, בעיראק או בסוריה. זה עשוי להרתיע אותם יותר מאשר פצצה גרעינית. אוי ואבוי אם היינו צריכים לעשות זאת, אבל תאורטית, אם אתה יכול להרוס את סכר אסואן, אתה יכול להמיט אסון על מצרים". נשמעו דיבורים בישראל על האפשרות להפציץ במקרה של מלחמה את הסכר ולהטביע במימי אגם נאצר את האזור הסמוך לו. המקור הבכיר ביותר שהזכיר אפשרות זו היה אביגדור ליברמן בפגישה עם שגרירים מחבר המדינות במהלך הבחירות לראשות הממשלה בשנת 2001. דבריו של ליברמן עוררו זעם ובהלה במצרים ונעשה בהם שימוש בידי אהוד ברק שכינה את הממשלה שהזהיר מהקמתה על ידי יריבו, אריק שרון, עם ליברמן - ממשלת "טהראן אסואן" (ליברמן איים גם להפציץ את טהראן).
תוכניות פיתוח עתידיות במצרים
בחזונה למאה ה-21 מתכננת מצרים להגשים את מיזם תושכא במסגרתו להקים מפעל מים שיעביר מים מאגם נאצר דרך תעלת השייך-זאיד לכיוון דרום מערב המדינה. אספקת המים תאפשר ליישב את אזורי המדבר המצויים שם.
יגאל עמדי
יגאל עמדי (נולד ב-2 באוקטובר 1955) הוא איש ציבור ישראלי, המכהן כיו"ר דירקטוריון חברת נתיבי ישראל וכקונסול כבוד מטעם מדינת גאורגיה בישראל. בין השנים 2015-2021 כיהן בהתנדבות כיו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות. שימש סגן וממלא מקום ראש עיריית ירושלים בין השנים 1993–2008. חבר נבחרת הדירקטורים של רשות החברות הממשלתיות.
ביוגרפיה
נולד בשכונת זיכרון יוסף אשר בנחלאות בירושלים, בנם של שושנה והרב יצחק עמדי. אביו יקיר ירושלים ויקיר מבשרת ציון הוא איש חינוך וממטמיעי מורשת העדה הכורדית בישראל.
עמדי למד בתיכון הימלפרב ובישיבה התיכונית תפארת ירושלים. היה פעיל בתנועת הנוער בית"ר במגוון תפקידים: מדריך, מפקד מעו"ז, מפקד מחוז ומזכיר גרעין.
בשנת 1973 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בנח"ל המוצנח. בשנת 1976, לאחר שחרורו, החל את לימודיו במכון להכשרת מורים ועובדים סוציאליים חינוכיים, ובמקביל למד בחוג פיסול בבצלאל ועסק בהדרכת נוער במצוקה.
ב-1984 היה ממקימי ומנהלו של בית התרבות סקו"פ ובשנת 1991 היה ממקימי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ומונה למזכ"לו עד 1993.
עמדי היה חבר הנהלה בקבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים ועסק בגיוס משאבים, טיפול בשחקני הרכש ושחקניה הצעירים של הקבוצה.
בשנת 2010 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית.
בדצמבר 2015 אישרה הממשלה את מינויו של עמדי ליו"ר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות. בתפקיד זה כיהן עד שנת 2021.
מכהן עמדי כיו"ר עמותת התרבות "המרכז הישראלי לקידום תרבות וידע בישראל", יו"ר חברת "נור מגן", שותף ויועץ עסקי לחברות עסקיות בתחום מחזור וחשמל סולרי.
ב-21 בדצמבר 2020 מונה ליו"ר דירקטוריון חברת נתיבי ישראל על ידי שרת התחבורה מירי רגב.
ב- 21 ביוני 2022 התקבל עמדי לנבחרת הדירקטורים והדירקטוריון של ישראל 2022.
בפוליטיקה
את דרכו הפוליטית החל בשנת 1981 כאשר מונה למזכיר סניף הליכוד בירושלים.
ב-1987 החל לשמש כיועץ בכיר לשר לאיכות הסביבה רוני מילוא. בשנים 1989 עד 1991 שימש כיועצו של רוני מילוא כשר המשטרה.
בעיריית ירושלים
בין השנים 1993–2008 כיהן עמדי כסגן ומ"מ ראש עיריית ירושלים. במסגרת תפקידו היה אמון על תיקי התרבות והאומנות, התברואה, השכונות והמנהלים הקהילתיים, חברה, קידום נוער וספורט. כמו כן, היה חבר בוועדות שונות בעיר ובהנהלות ציבוריות של גופי חברה, קהילה ותרבות.
בשנת 2003 התמודד על תפקיד ראש עיריית ירושלים מטעם רשימת הליכוד וקיבל 3.25% מהקולות בלבד. הוא מונה לסגנו של אורי לופוליאנסקי על פי הסכם מוקדם ביניהם. בשנת 2008 חבר לארקדי גיידמק במערכת הבחירות לראשות עיריית ירושלים, אך הרשימה לא נכנסה כלל למועצת העיר.
הכשרת השלטון המקומי
כיהן במספר מוסדות אקדמאיים כראש תוכנית ללימודי השלטון המקומי: מכללת בית ברל (ראש התוכנית ללימודי תואר ראשון בשלטון המקומי), מכללת רמת גן (ראש המרכז הישראלי ללימודי שלטון מקומי), מכללת עתיד (ראש תחום מדיניות ציבורית ושלטון מקומי) ובאוניברסיטה העברית במכון מגיד (ראש המרכז להכשרה בשלטון המקומי).
ועדות ציבוריות
כיהן כיושב ראש של מספר ועדות ציבוריות:
במפעל הפיס
בין השנים 1999– 2008 היה חבר בדירקטוריון מפעל הפיס ומונה ליו"ר ועדת הביקורת. ב-2008 היה שותף להקמתה של המועצה לתרבות ואומנות של מפעל הפיס וכיהן בה כחבר עד 2015. במועצה לתרבות כיהן לסירוגין כיו"ר ועדת קולנוע וטלוויזיה, יו"ר ועדת אומנויות הבמה ויו"ר הוועדה הבינתחומית.
חיים אישיים
עמדי נשוי ואב לארבעה. אחיו אורי עמדי הוא פעיל חברתי בירושלים.
פו (נהר)
פּוֹ (באיטלקית: Po) הוא נהר בצפון איטליה. אורכו הכולל כ-652 ק"מ, והוא הארוך בנהרות איטליה.
נתונים גאוגרפיים
אגנו של הפו משתרע על פני רוב חלקיו של צפון איטליה. מוצא הנהר במונטה ויזו שבמחוז פיימונטה. ב-30 הקילומטרים הראשונים שלו יורד הנהר כ-1,600 מטרים. בדרכו אל הים האדריאטי מצטרפים אליו נחלים ויובלים רבים המנקזים את המדרונות הדרומיים של הרי האלפים והמדרונות הצפוניים של הרי האפנינים. הנהר עובר דרך כמה ערים, ביניהן טורינו, קרמונה ופרארה, ולבסוף יוצר דלתה במקום בו הוא נשפך אל הים; אזור זה ידוע בצלופחיו.
עמק הפו
עמק הפו הרחב סביב הפו הוא האזור המתועש ביותר באיטליה, והוא מיושב בצפיפות.
עמק הפו התחתון יושב בידי בני תרבויות פלאוליתיות ונאוליתיות, שבנו בתיהם על סוללות לאורך גבולות הנהר הבוציים. מאוחר יותר ניסתה התרבות המקומית להטות את מי הנהר לצורכי השקיה מלאכותית. הישגים אלו אינם של הרומאים, וחוקרים מייחסים אותם לתרבות האטרוסקית.
שמורה ביוספרית
דלתת הפו הוכרזה על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית ב-2015.
לורנס סטרן
לורנס סטרן (באנגלית: Laurence Sterne; 24 בנובמבר 1713 - 18 במרץ 1768) היה סופר אנגלי-אירי ואיש כמורה אנגליקני. הוא ידוע, במיוחד בשל יצירותיו "טריסטרם שנדי" ומסע סנטימנטלי בצרפת ובאיטליה. כמו כן פרסם הרבה דרשות, כתב זיכרונות והיה מעורב בפוליטיקה מקומית. סטרן נפטר בלונדון אחרי שנים של מאבק בשחפת.
פו (נהר)
השפעות אקלימיות
עקב מחסור בגשמים ושינויים אקלימיים, דווח ביוני 2022, שמפלס המים ירד והנהר הצטמצם והתייבש בחלק מגדותיו, מה שיוצר בעיה לחקלאות באזור ולהיקף צריכת מי השתייה
לורנס סטרן
ביוגרפיה
לורנס סטרן נולד ב-24 בנובמבר בקלונמל במחוז טיפררי. אביו היה קצין זוטר בגדוד בריטי. בעשור הראשון לחייו נדד סטרן פעמים רבות ממקום למקום משום שאביו הוצב כל פעם במקום אחר באירלנד. ב-1724 מסר אותו אביו לאחיו האמיד, ריצ'רד, כדי שיוכל ללמוד בבית הספר היסודי ליד הליפקס באנגליה. סטרן לא ראה עוד את אביו משום שהוא נשלח לג'מייקה ומת שם מקדחת ב-1731. סטרן התקבל ב-1733 ל-Jesus College קיימברידג' כסטודנט המקבל תמיכת מחיה. הסבא רבא שלו ריצ'רד סטרן היה בוגר הקולג' וכן הארכיבישוף מיורק. סטרן סיים את לימודיו עם התואר בוגר באמנויות Bachelor of Arts ב-1737. ב-1740 קיבל את התואר מוסמך לאמנויות (Master of Arts).
במרץ 1737 הוא הוסמך כדיאקון ובאוגוסט 1738 הוסמך לכמורה. זמן קצר אחרי כן קיבל קהילה והתגורר בכפר Sutton-on-the-Forest ביורקשייר עד מותו. הוא התחתן עם אליזבת למלי (Elizabeth Lumley) ב-1741. שניהם היו חולים בשחפת. ב-1743 החל לכהן גם ככומר של הכפר הסמוך סטילינגטון.
באותה תקופה היה ביחסי קרבה עם דודו ד"ר ז'אק סטרן (Jaques Sterne) הארכי-דיאקון של קליבלנד ביורקשייר. הדוד היה ויגי נלהב ודחק בסטרן להתחיל בקריירה של עיתונאי פוליטי שגרמה, בסופו של דבר, למריבה ביניהם. ז'אק סטרן היה איש כמורה רב עוצמה אבל רע מזג ופוליטיקאי קנאי. בשנים 1741–1742 כתב סטרן מאמרים פוליטיים שתמכו ברוברט וולפול עבור עיתון שנוסד על ידי דודו, אבל זמן קצר לאחר מכן פרש מן הפוליטיקה בתעוב. דודו נעשה לאויב המר ביותר שלו וסיכל ככל יכולתו את התקדמותו.
סטרן התגורר בסאטון במשך עשרים שנה ובאותה תקופה שמר על קשרי ידידות קרובים עם ג'ון הול-סטיבנסון, בליין שנון אותו הכיר בקיימברידג'. יכול להיות שלולא הכיר את סטיבנסון היה סטרן כומר קהילה טוב יותר, אבל ייתכן שאז לא היה כותב את טריסטרם שנדי.
סטרן התחיל לעבוד על יצירתו המפורסמת ביותר חייו ודעותיו של טריסטרם שנדי, ג'נטלמן. הכרכים הראשונים של ספר זה יצאו לאור ב-1759. הוא עבד על הספר בשנה בה אמו נפטרה, אשתו הייתה חולה במצב קשה והוא עצמו היה חולה בשחפת. הוצאת הספר לאור פרסמה את סטרן בלונדון וברחבי אירופה. הוא התענג על תשומת הלב ובילה חלק מכל שנה בלונדון כשנערכה מסיבה עבורו עם כל כרך שיצא.
ב-1759 כתב סטרן את הספר רומן פוליטי (A political romance) כדי לתמוך בכומר הראשי שלו בסכסוך כנסייתי. הספר הוא סאטירה על נכבדי החצרות הרוחניות. על פי דרישת אנשי כנסייה שהובכו נשרף הספר וכך איבד סטרן את סיכוייו לקידום במסגרת הכנסייה אבל גילה את כישרונותיו האמתיים. "עד השלמת יצירה ראשונה זו הוא בקושי ידע שהוא מסוגל לכתוב, שלא לדבר על הומור שגורם לקורא לצחוק".
אחרי שגילה את כישרונו, בגיל 46, העביר סטרן את הקהילות שלו לכומר והתמסר לכתיבה בשארית חייו. הוא התחיל את כתיבת ספרו "טריסטרם שנדי" וכתב במהירות מרבית. את 18 הפרקים הראשונים בין ינואר ומרץ 1759. גרסה ראשונה שהייתה מאוד סאטירית נדחתה על ידי רוברט דודסלי, המדפיס הלונדוני, בדיוק בזמן שבו השתבשו חייו הפרטיים של סטרן. אמו ודודו נפטרו, לאשתו הייתה התמוטטות עצבים והיא איימה להתאבד. סטרן המשיך לכתוב את הרומן הקומי שלו אבל, כפי שאמר, "כל משפט נכתב בלב כבד ביותר". במצב הרוח הזה הוא ריכך את הסאטירה ושינה אותה, כשסיפר על דעותיו של טריסטרם, על משפחתו האקסצנטרית וילדיו בישי המזל, להומור אוהד, לפעמים עליז ולפעמים מלנכולי מתוק.
נסיעה לחוץ לארץ
סטרן המשיך להיאבק במחלתו ונסע מאנגליה לצרפת ב-1762 בניסיון למצוא אקלים שיקל את סבלו. הוא היה בר מזל והוא הצטרף למשלחת דיפלומטית שהייתה מיועדת להגיע לטורינו משום שאנגליה וצרפת היו עדיין אויבות במלחמת שבע השנים. סטרן היה שבע רצון מקבלת הפנים שנערכה לו בצרפת כשדיווחים על הגאון שכתב את טריסטרם שנדי עשו אותו לאישיות מפורסמת. בספרו השני, מסע סנטימנטלי שיצא לאור בתחילת 1768 שילב היבטים ממסעו זה. הרומן נכתב בתקופה בה היה סטרן חולה וחלש יותר ויותר.
פחות מחודש אחרי ש"מסע סנטימנטלי" יצא לאור, סטרן נפטר בדירתו ב-18 במרץ בגיל 54. הוא נקבר בבית הקברות של כנסיית סט. ג'ורג' שבכיכר הנובר בלונדון.
גופתו של סטרן נגנבה זמן קצר אחרי שנקבר ונמכרה לעוסקים באנטומיה. היא זוהתה על ידי אחד ממכריו והוא נקבר מחדש בחשאי. כאשר בית הקברות של סט. ג'ורג' נפתח מחדש בשנות השישים של המאה ה-20 התגלתה גולגולתו. היא זוהתה משום שהייתה זו הגולגולת היחידה מבין חמש שנמצאו באותו קבר שהיו בה סימנים לבדיקות אנטומיות. היא הועברה ב-1969 לבית הקברות בקוקסוולד שבצפון יורקשייר.
כתביו
כתיבתו המוקדמת של סטרן אינה ראויה לציון. הוא כתב מכתבים, הוציא לאור שתי דרשות (ב-1747 ו-1750 וניסה את כוחו בכתיבת סאטירה. הוא היה מעורב וכתב ועל פוליטיקה מקומית ב-1742. הפרסום המרכזי שלו, לפני טריסטרם שנדי, היה סאטירה: רומן פוליטי (A Political Romance) שיצא לאור ב-1759. יצירה שפורסמה לאחר מותו '''קטע על בנוסח רבלה (A Fragment in the Manner of Rabelais) נכתב ב-1759.
סטרן התחיל בעבודה על "טריסטרם שנדי" רק כשהיה בן 46. רבלה היה המחבר האהוב על סטרן ובמכתבים שלו הוא הבהיר שהוא תופס את עצמו כממשיכו של רבלה בכתיבה הומוריסטית כשהוא מרחיק את עצמו מג'ונתן סוויפט.
"אני מכחיש ... שהרחקתי לכת כמו סוויפט: הוא שומר על מרחק נאות מרבלה; אני שומר על מרחק נאות ממנו".
סטרן מפורסם במיוחד ברומן חייו ודעותיו של טריסטרם שנדי, ג'נטלמן. הוא התפרסם ברומן הזה לא רק באנגליה כי אם בכל אירופה. תרגומים של הספר, בכל השפות האירופיות המרכזיות, החלו להופיע כמעט עם ההוצאה לאור שלו וסטרן השפיע על מחברים אירופים שונים באופיים כמו דני דידרו והרומנטיקה הגרמנית. ליצירתו הייתה גם השפעה ניכרת על הסופר הברזילאי מאשאדו די-אסיס שעשה שימוש יוצא דופן ומקורי במיוחד בטכניקה של שינוי נושא ביצירת המופת שלו זיכרונותיו של מת. למעשה, הרומן, שבו מתמרן סטרן זמן עלילתי וקול, פרודיות שקיבלו צורה סיפורית וכוללות מנה גדושה של הומור מחוספס, התקבל באנגליה כמושחת מדי. פסק דינו של סמואל ג'ונסון ב-1776 היה שדבר מוזר לא יישאר זמן רב. טריסטרם שנדי לא שרד (Nothing odd will do long. Tristram Shandy did not last). פסק דין זה שונה, לגמרי, מהמבקרים האירופאים ששיבחו את סטרן וטריסטרם שנדי כחדשני ונעלה. וולטר קרא לו "נעלה בבירור על רבלה" ומאוחר יותר גתה שיבח את סטרן כנפש היפה ביותר שאי פעם השפיעה על אנשים. גם בחייו והרבה אחרי מותו טענו שהיה סנטימנטלי. היו חלקים מטריסטרם שנדי, כמו הסיפור על לה פבר שהודפסו בנפרד וזכו לשבחים רבים על ידי המורליסטים של אותה תקופה. הצלחת הרומן והאופי הסדרתי שלו אפשרו לחקיינים רבים להוציא לאור חוברות שעסקו בדמויות מתוך הספר ובנושאים אחרים מתוכו, גם כאשר הספר עוד לא הושלם.
קשה לתאר את הרומן עצמו. הסיפור מתחיל בתיאור של טריסטרם על התעברותו שלו. הוא ממשיך בצורה לא סדירה אבל בעיקר על ידי מה שסטקן מכנה "סטיות מקדמות". אנחנו מגיעים ללידתו של טריסטרם רק בכרך השלישי. הרומן עשיר בדמויות והומור והשפעות של רבלה וסרוואנטס ניכרות בכל הרומן. הספר מסתיים אחרי תשעה כרכים שיצאו לאור במשך כעשר שנים אבל אין לו משהו שניתן להחשיב כסיום מסורתי. סטרן מכניס לתוכו דרשות, מאמרים ומסמכים משפטיים והוא חוקר את גבולות הטיפוגרפיה ועיצוב הדפים על ידי הכנסת דפים דמויי שיש ומפורסמים ביותר הם הדפים השחורים לגמרי בתוך סיפור המעשה. רבים מחידושיו של סטרן, עיבודים בצורה שיש להבינם כמחקר על מה מהווה רומן, השפיעו מאוד על סופרים מודרניסטים כמו ג'יימס ג'ויס ווירג'יניה וולף ועל סופרים בני זמננו כמו תומאס פינצ'ון ודייוויד פוסטר וולאס. איטלו קאלווינו התייחס לטריסטרם שנדי כ"אב הקדמון הלא מוטל בספק של כל הרומנים האוונגרדיים של המאה שלנו". הסופר הפורמליסט הרוסי ויקטור שקלובסקי ראה את טריסטרם שנדי כרומן הארכיטיפי המושלם וכל שאר הרומנים הם רק תת-קבוצות שלו: "טריסטרם שנדי הוא הרומן הטיפוסי ביותר בספרות העולמית".
מסע סנטימנטלי בצרפת ובאיטליה הוא ספר שהייתה לו פחות השפעה על אף שהתקבל בצורה טובה יותר על ידי המבקרים האנגלים בימיו. יש לספר מקבילות סגנוניות רבות עם טריסטרם שנדי. למעשה המספר הוא אחת הדמויות המשניות מהרומן הקודם. אף שהספר ישיר יותר הרי ניתן להבין את מסע סנטימנטלי כחלק מאותו פרויקט אמנותי שאליו שייך גם טריסטרם שנדי.
שני כרכים של דרשות יצאו לאור בחייו של סטרן. נמכרו, בחייו, יותר עותקים של הדרשות שלו מאשר של טריסטרם שנדי ולמשך זמן מסוים הוא היה ידוע יותר בחוגים מסוימים כדרשן ולא כסופר. הדרשות שלו הן שגרתיות, גם בסגנון וגם בתוכנן. אחרי מותו יצאו לאור כמה כרכים של מכתבים. אחד הנודעים בכְּתביו הוא "יומן לאלייזה", סדרת מכתבים ערוכים כיומן אישי. מכתבים אלה יועדו לאישה שאחריה חיזר סטרן בשנות חייו האחרונות, והם פורסמו בדפוס רק ב-1904. בהשוואה לסופרים רבים בני המאה ה-18 מספר יצירותיו של סטרן הוא קטן למדי.
ללא גבולות
ללא גבולות הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2011. בסרט מככבים בראדלי קופר, רוברט דה נירו ואֶבּי קוֹרְניש, והוא מבוסס על הרומן "השדות האפלים".
עלילה
אדוארד "אדי" מוֹרָה (בראדלי קופר) הוא סופר ניו יורקי המצוי בנקודת שפל בחייו. חברתו לינדי (אבּי קורניש) נפרדת ממנו, הוא עדיין לא החל לכתוב את הספר שהיה עליו להגיש להוצאת הספרים זה מכבר, הופעתו מוזנחת ומרושלת, הוא מרושש ועל סף סילוק מדירתו עקב אי תשלום דמי השכירות.
באופן מקרי פוגש אדי בוורנון גאנט (ג'וני וויטוורת'), אחיה של גרושתו מליסה (אנה פריאל), המציע לו לנסות חינם גלולה חדשה אותה הוא מפיץ, NZT-48, אשר לטענתו מאפשרת למשתמש בה לעשות שימוש מלא בכישוריו השכליים.
אדי נוטל את הגלולה זמן קצר אחר כך ומגלה כי ורנון צדק: בהשפעת הגלולה הוא חווה פרץ של יצירתיות ומוטיבציה אשר מאפשרים לו, בין היתר, לכתוב את ספרו בן-לילה.
כדי להשיג מוורנון, אשר בעצמו מאוים ומותקף על ידי זרים, אספקה שוטפת של הגלולה, מסכים אדי לבצע בעבורו קניות ושליחויות ברחבי העיר. כשאדי חוזר לדירה של ורנון הוא מגלה שמישהו רצח אותו והפך את הבית בחיפושים. הוא מתקשר למשטרה, וטרם הגעת השוטרים מסיק כי החיפוש בבית נועד למציאת גלולות NTZ-48 שוורנון ודאי מחביא. אדי מחפש בעצמו ומוצא שקית מלאה בגלולות NZT-48 וערימת שטרות שהוחבאו שתיהן בתנור המטבח (בו ורנון מעולם לא השתמש, מה שהפך אותו למקום מסתור טוב).
בעזרת הגלולות והכסף מצליח אדי לשקם ולקדם את עצמו תוך זמן קצר, זונח את קריירת הכתיבה שלו (למרות התגובה הנלהבת של ההוצאה לאור) ומתחיל לסחור בבורסה, תוך שהוא לווה כסף רב מעבריין רוסי אלים בשם גינדי (אנדרו הווארד). אדי מתעשר במהירות, זוכה לפרסום עקב הצלחותיו בבורסה ומתחיל לעבוד אצל קארל ואן לוּן (רוברט דה נירו), איש עסקים ותיק, עשיר ורב השפעה. בנוסף, בזכות השינוי שעבר, מצליח אדי להשיב אליו את חברתו לינדי.
אך אליה וקוץ בה: השימוש במינון הולך וגדל של NZT-48 גורם לו שכחה, אובדן שליטה על מעשיו ופעילות מתוך דחפים, כאבי ראש והפרעות בקצב הלב. הוא יוצר קשר מחודש עם גרושתו מליסה ומגלה כי הייתה מכורה ל-NZT-48, וכי נזקי הגמילה מהגלולה (מחלקם היא עדיין סובלת) חמורים ובלתי הפיכים, עד כדי תרדמת ואף מוות. זכרונות מטושטשים ומקוטעים מבילוי לילי מעלים חשד שאדי רצח אישה עמה בילה, ומשמתגלה גופתה בבית המלון אף נחשד אדי בביצוע הרצח.
בהמשך מתחוור לאדי כי הוא נרדף על ידי אדם מסתורי ורצחני שנחוש להשיג את הגלולות, ואגב כך כמעט פוגע בלינדי. בנוסף, העבריין גינדי, שדורש את כספו ונוטל כבדרך אגב אחת מגלולותיו של אדי, לומד על השפעותיה החיוביות ומאיים על אדי כדי שימשיך לספק לו מהן.
אדי חוזר לעבוד בעבור ואן לון, שטרוד במיזוג עם התאגיד של האנק אטווד (ריצ'רד בקינס), איש עסקים בכיר בעל בריאות לקויה. אדי מגלה כי מצבו של אטווד אינו אלא גמילה מ-NZT-48, וכי האדם שעוקב אחריו מנסה להשיג את הגלולות בעבור אטווד.
בטרם השלמת המיזוג נגנב מצבור הגלולות של אדי, אותו הסתיר בחליפותיו שנתפרו במיוחד לשם כך. הגנב הוא עורך דינו בראנדט, אשר, כמסתבר, עובד בעבור אטווד. אדי, שמתחיל לסבול מתופעות הלוואי של אי נטילת הגלולה בזמן, חוזר לביתו, ונוכח לדעת שגינדי עקב אחריו עם שני בריונים. בעת שהשלושה עסוקים בפריצה לביתו הממוגן, אדי שוקל להתאבד, אך נזכר בקיומה של גלולת NZT-48 נוספת וחוזר כדי למצאה. השלושה מצליחים להיכנס ואדי מוצא את הגלולה אך מפיל ומאבד אותה. בשעה שהבריונים עסוקים בפריצה לכספת שלו כדי למצוא את מצבור הגלולות (שאינו שם), ולמרות תופעות הלוואי, מצליח אדי לדקור את גינדי ולהרגו, ובלית ברירת שותה מדמו, כדי לקלוט מעט NZT-48. הודות לכך הוא מצליח להתגבר גם על שני הבריונים.
אטווד מת באותו לילה. אדי מסיק כי עורך הדין בראנדט שמר את הגלולות לעצמו, ומשכנע את האדם שעקב אחריו בעבור אטווד לסייע לו כנקמה. השניים פורצים לבית בראנדט, שמוכה ונכפת, ואדי מצליח להחזיר לידיו את מצבור גלולות ה-NZT-48.
עוברת שנה. ספרו של אדי "להאיר את השׂדות האפלים" (רמיזה לשם הספר עליו מבוסס הסרט) כבר פורסם, ואדי מתמודד בבחירות לסנאט. ואן לון משיג פגישה עם אדי (שמצדו לא ידע שואן לון יגיע), ומתברר כי ואן לון השתלט על חברת הרוקחות 'אייבן' המייצרת NZT-48, וסגר את המעבדה אותה מימן אדי כדי למצוא תחליף לגלולה. ואן לון דורש שאדי יחזור לייעץ לו בעת שיידרש לעזרתו (במקביל לקריירה הפוליטית שלו; ואן לון מעריך כי אדי יצליח להיבחר לנשיאות), ורומז כי סירוב מצדו יוביל לעצירת אספקת ה-NZT-48 לאדי, דבר שיביא למותו תוך זמן קצר. אדי מסרב להצעה, ומספר לואן לון שהוא כבר לא זקוק לתרופה - לטענתו הוא הצליח, באמצעות גרסה שונה של הגלולה, להיגמל מה-NZT ללא תופעות לוואי ומבלי לאבד את היכולות השכליות המפותחות שהשיג.
CareerBuilder
CareerBuilder הוא האתר הגדול ביותר בארצות הברית לחיפוש עבודה עם מעל ל-24 מיליון משתמשים המבקרים בו מדי חודש ועם נתח שוק של 34% מתוך כלל האתרים המציעים שירותים למחפשי העבודה.
נכון למרץ 2008 האתר CareerBuilder.com קיים שיתופי פעולה עם יותר מ-1,900 שותפים עסקיים, כולל עיתונים ופורטלים גדולים כדוגמת AOL ו-MSN. לאתר יש יותר מ-21 אתרי בת במדינות שמחוץ ארצות הברית, והוא מנהל פעילות עסקית ביותר מ-55 שווקים ברחבי העולם.
אודות החברה
החברה נוסדה בשנת 1995. מנכ"ל החברה הוא מאט פרגוסון והמטה הראשי שלה ממוקם בשיקגו, אילינוי. במטה עובדים כ-3,000 עובדים.
מועמדויות ופרסים
באפריל 2006 החברה הייתה מועמדת לפרס וובי בקטגוריית יחסי עובד-מעביד.
בספטמבר 2007 החברה דורגה במקום ה-91 ברשימה שפרסם העיתון ביזנסוויק למקומות שעדיף להשיק בהם את הקריירה שלך.
בדצמבר 2007 זכתה החברה בפרס סטיבי למצוינות בשירות לקוחות.
ביוני 2008 החברה זכתה בפרס המוקד הטלפוני הגלובלי של ICMI.
בפברואר 2011 מיקם מגזין טריינינג את החברה במקום ה-96 מתוך 125 לחברות השמות דגש על פיתוח אימון מקצועי של עובדים.
באפריל 2011 דירג קריינס שיקגו ביזנס את החברה במקום ה-17 למקומות שהעובדים רוצים לעבוד בהם.
בדצמבר 2011 החברה דורגה במקום ה-6 ברשימת פרסי בחירת העובדים של האתר GlassDoor.com, אחרי גוגל במקום החמישי ולפני אפל במקום העשירי.
אבטנדיל צ'ריקישווילי
אבטנדיל צ'ריקישווילי (בגאורגית: ავთანდილ ჭრიკიშვილი; נולד ב-18 במרץ 1991) הוא ג'ודוקא גאורגי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
צ'ריקישווילי מחזיק בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית זהב (2014) ומדליית כסף (2013). באליפויות אירופה הוא זכה בארבע מדליות. שלוש מדליות זהב (2013, 2014 ו-2015) ומדליית כסף (2016).
גותיקה מנואלינית
גותיקה מנואלינית או גותיקה פורטוגזית מאוחרת היא סגנון קישוטי אדריכלי פורטוגזי מתחילת המאה ה-16 הידוע בהידור ובמורכבות של קישוטיו, ומשלב אלמנטים ימיים וייצוג של תגליות ממסעותיהם של ואסקו דה גאמה ופדרו אלברש קברל. סגנון זה מסנתז אלמנטים של אדריכלות גותית מאוחרת עם השפעות של Plateresque ספרדי, אלמנטים איטלקיים ופלמים. סגנון זה מסמן את המעבר מגותיקה מאוחרת לאדריכלות הרנסאנס. בניית הכנסיות והמנזרים בסגנון זה מומנה בחלקה הגדול מרווחי הסחר בתבלינים עם אפריקה והודו. הסגנון הושפע במידה רבה מההצלחה של האימפריה הפורטוגזית ועידן התגליות בידי נווטים פורטוגזים, ששטו עד לחופי אפריקה והודו וגילו את ברזיל. ניתן לראות זאת למשל בייבוא אלמנטים ממקדשים בהודו המזרחית. הפורטוגלים, שהעלו על נס את כוחם הימי, ביטאו זאת גם באדריכלות (כנסיות, מנזרים, ארמונות וטירות) ואמנויות אחרות כגון פיסול, ציור, צורפות, עבודות בחרסינה וריהוט. הסגנון הקישוטי מאופיין בקישוטים וירטואוזים ומסובכים בשערים, חלונות, עמודים וארקדות.
מבנים חשובים
מחוץ לליסבון, הכנסייה ובית מועצת הכנסייה במנזר הצלוב בטומאר (תוכננו בידי דיוגו דה ארודה) הם מונומנטים מנואלינים חשובים. בפרט, החלון הגדול של בית המועצה, עם הפיסול של הצמחים והחבלים המלופפים, הוא אחד ההישגים היוצאים מגדר הרגיל של הסגנון המנואליני.
מונומנטים מנואלינים חשובים אחר הם מסכי הארקדות בקלויסטר המלכותי (תוכננו בידי דיוגו בויטאק) והקפלות הלא-גמורות (תוכננו בידי מטאוס פרננדז) במנזר בטליה והארמון המלכותי של סינטרה.
עוד מבנים מנואלינים חשובים הם כנסיית המנזר של ישו בשטובאל (אחת מהכנסיות המנואליניות הקדומות ביותר, שתוכננה גם היא בידי דיוגו בויטאק), מנזר סנטה קרוז בקוימברה, הכנסיות הראשיות בגולגה, וילה דה קונדה, מורה קמינחה, אוליבנצה וחלק מקתדרלת בראגה (הקפלה הראשית), וישאו (הקמרונות של הספינה הראשית) וקתדרלת גוורדה (השער הראשי, עמודים, קמרונות).
מבני ציבור בסגנון מנואליני קיימים ב:
היסטוריה
הסגנון זכה לכינויו על ידי פרנסיסקו אדולפו דה וארנהאגן, ויקונט פורטו סגורו, בספרו מ-1842 "תמצית היסטורית ותיאורית של מנזר בלם, כולל פירושם של מונחים שונים, הקשורים בעיקר לאדריכלות גותית", בתיאור מנזר ההיירונימיטים בליסבון. הוא קרא לסגנון על שם מנואל הראשון, מלך פורטוגל, שמהלך שלטונו בשנים 1495–1521 התפתח הסגנון.
הסגנון רווח רק במשך תקופה קצרה (1490–1520), אך שיחק תפקיד חשוב בהיסטוריית האמנות הפורטוגזית. השפעת הסגנון נמשכה גם לאחר מותו של המלך.
עד מותו ב-1521, מימן המלך מנואל הראשון כ-62 מיזמי בנייה. מבנים רבים הבנויים בסגנון המנואליני נחרבו ברעידת האדמה בליסבון ב-1755 והצונאמי שבא אחריה. בליסבון נהרסו הארמון המלכותי של מנואל הראשון, ובית החולים של כל הקדושים, בנוסף למספר כנסיות. למרות זאת, מספר מבנים מנואלינים שרדו, בהם מנזר ההיירונימיטים (שתוכנן בעיקר בידי דיוגו בויטאק) ומגדל בלם (תוכנן בידי פרנסיסקו דה ארודה כמונומנט לתגליות), שניהם ממוקמים קרוב אחד לשני בשכונת בלם. גם שער כנסיית Nossa Senhora da Conceição Velha בעיר התחתית בליסבון שרד.
הסגנון הרחב לאמנויות הקישוט והתפשט ברחבי האימפריה הפורטוגזית, לאיים האזורים, איי מדיירה, מובלעות בצפון אפריקה, ברזיל, גואה בהודו ואפילו מקאו בסין. השפעת הסגנון ניכרת גם בדרום ספרד, האיים הקנריים, צפון אפריקה והקולוניות הספרדיות של פרו ומקסיקו.
Freedom! '90
'''Freedom! '90''' (ידוע לעיתים גם כ-) הוא סינגל שנכתב, הופק ובוצע על ידי ג'ורג' מייקל, ויצא, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס, ב-30 באוקטובר 1990. בשיר יש דגימה מהשיר "Funky Drummer" של ג'יימס בראון.
השיר יצא כסינגל השלישי של אלבום הסולו השני של מייקל, Listen Without Prejudice Vol. 1. בשיאו הגיע השיר למקום השמיני בבילבורד הוט 100. השיר מתייחס להצלחתה של, אך גם מראה צד חדש שלו כאדם חדש, שהוא ציני יותר לגבי עסקי המוזיקה ממה שהיה קודם לכן.
וידאו קליפ
ב-1990 מייקל התעייף מלחץ ההצלחה ולא היה מעוניין להופיע בצילומי עיתונות וקליפים לאלבום החדש. בהשראת השער האייקוני שצילם פטר לינדברג למגזין ווג, שכלל את דוגמניות-העל, נעמי קמפבל, לינדה אוונג'ליסטה, טטיאנה פטיץ, כריסטי טרלינגטון וסינדי קרופורד,
דוגמניות עד אז הופיעו בקליפים לרוב בתפקידי משחק כמושאי האהבה של הזמרים. בקליפ ל-Freedom! הדוגמניות למעשה ממלאות את מקומו של הזמר ומבצעות ליפ סינק, מניעות את השפתיים שלהן בהתאם לשירה של מייקל שנשמעת ברקע.
בנוסף לחמשת הדוגמניות: קמפבל, אוונג'ליסטה, פטיץ, טרלינגטון וקרופורד, לוהקו גם ארבעה דוגמנים: ג'ון פירסון, סקוט בנויט, פיטר פורמבי, טודו סגאלה וצלם האופנה מריו סורנטי.
אוונגליסטה סיפרה בראיונות שמייקל פנה אליה וניסה לשכנע אותה להשתתף בקליפ בכך שהוא יקנה להן פרסום רב והיא דחתה אותו בטענה שהן כבר מפורסמות. לבסוף היא כאמור שוכנעה להשתתף. בריאיון לואניטי פייר ב-2015 אוונגליסטה התוודתה שבדיעבד מייקל צדק וכאשר פונים אליה אנשים הם כמעט תמיד מזכירים את הקליפ האייקוני. סוכנות הדוגמנות עלית שייצגה באותה תקופה את קמפבל, אוונג'ליסטה, פטיץ וקרופורד ניהלה את המו"מ בשמן וכל אחת קיבלה שכר עבודה ליום של 15,000$.
הבמאי דייוויד פינצ'ר נשכר לביים את הקליפ. הקליפ צולם בבית גדול במרטון שבלונדון. הסינמטוגרף ניסה לייצר אווירה של פאר ואפלוליות בסגנון הסרט בלייד ראנר. למרות שהוא לא הופיע בקליפ מייקל נכח על הסט במהלך הצילומים. כל דוגמנית צילמה את החלק שלה בימים נפרדים למעט אוונג'ליסטה וטורלינגטון שחלקו סצינה.
כדי להדגיש את השינוי במייקל, פינצ'ר כלל כמה הנגדות בין הקליפ של Freedom! לקליפ של שירו Faith (שיצא באלבום Faith). Freedom! נפתח במערכת סטריאו המנגנת תקליטור בניגוד לקליפ של Faith שמתחיל בג'וקבוקס המנגנת תקליט. בנוס, במהלך הקליפ של Freedom! רואים את מכונת התקליטים והגיטרה בה מנגן מייקל בקליפ של Faith מתפוצצים ומעיל העור אותו הוא לבש עולה באש.
הקליפ הוקרן בצורה תדירה ב-MTV, ערוץ הקליפים המרכזי של התקופה. ב-2015 סיפרה קרופורד שבזמנו הן חשבו שהן רק מצטלמות ל"קליפ מאוד מגניב" אבל ברטרוספקטיבה הקליפ היה גם סאטירה על MTV של אותה תקופה. MTV שם דגש על המראה החיצוני של המוזיקאים בתעשיית המוזיקה מעבר למוזיקה גרידא. הקליפ של Freedom! הקצין זאת, ויתר לחלוטין על נוכחות הזמר ושם במרכז במקומו דוגמנים ודוגמניות, ובכך העביר ביקורת על התופעה.
השפעה ומורשת
ב-2011, המגזין האמריקאי, Slant Magazine, מיקם את השיר במקום ה-30 בדירוג "100 הסינגלים הטובים ביותר של שנות התשעים".
ב-2022, המגזין Time Out מיקם את השיר במקום השני ברשימת "50 השירים הגאים הטובים ביותר לחגיגות הגאווה".
גרסת רובי ויליאמס
הזמר-יוצר האנגלי, רובי ויליאמס, הוציא גרסת כיסוי לשיר ב-29 ביולי 1996. זהו סינגל הבכורה של ויליאמס אחרי שעזב את להקת טייק ד'את. בשיאו הגיע השיר למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי והוא נכלל באלבום הלהיטים הגדולים של ויליאמס, In and Out of Consciousness: Greatest Hits 1990–2010. הסינגל הגיע למעמד כסף מטעם ה-BPI, עם מכירות של למעלה מ-200,000 עותקים.
בן ארי
{{פירושונים| אישים:
אחר:
ראו גם
}}
נווה מדבר
נְווה מדבר (ברבים: נְאוֹת מדבר; בלועזית: אוֹאָזִיס) הוא שטח בלב המדבר, שיש בו מקור מים (כגון מעיין). נופו של נווה המדבר בולט מאוד בסביבתו הצחיחה, הוא משמש בית גידול לבעלי חיים ומוקד משיכה לאדם. לפני שימש נווה המדבר כתחנת מעבר לסוחרים ונוודים, והאנשים שמצאו אותו לרוב בנו בו כפר קטן והתעשרו מהאנשים שעברו בו וביקשו אוכל ומים. היום בדרך כלל יש בנווה מדבר מלון וכמה מסעדות.
מקור המים
מקורות המים של נווה המדבר קשורים למפלס מי התהום. ברוב נאות המדבר עולים המים אל פני השטח בכוח עצמם, בצורת מעיינות. באחרים שואבים את המים מבארות.
נאות מדבר בישראל
גם בארץ ישראל יש נאות מדבר, למשל: עין גדי במדבר יהודה ועין עבדת בנגב. רוב נאות המדבר בארץ היו מיושבים כבר בתקופה קדומה ביותר. יש דעות כי על פי הכתובים, כמעט כל תחנות בני ישראל בעת נדודיהם במדבר היו נאות מדבר, אם כי מדברי הרמב"ם במורה נבוכים (חלק ג פרק נ) משתמע שאף לא חניה אחת שלהם הייתה בנווה מדבר.
תרומת נאות המדבר להתפתחות הציוויליזציה
אנתרופולוגים משערים, כי נאות המדבר אפשרו התפתחות של נתיבי סחר והגירה. דוגמה לנתיב כזה היא דרך המשי, המובילה מסין והודו ועד לטורקיה.
נאות מדבר
הודות לתחושה הטובה שיכולים להקנות מים לאדם, התפתחו נאות מדבר לסוגיהם. חלקם קטנים כג'קוזי, וחלקם בהיקף עצום של עיר שלמה. עיר כזאת היא לאס וגאס שבמדינת נבדה בארצות הברית, שהוקמה במדבר מוהאבי בשנת 1910 ושטחה כ-300 קמ"ר. את רוב המים הדרושים לעיר, על דשאיה ומזרקותיה, מביאים מאגם מיד שעל נהר הקולורדו, המרוחק 50 ק"מ מהעיר. מי התהום המועטים באזור העיר נשאבו, מפלסם ירד, והקרקע שקעה במידה מסוכנת.
דלקת לבלב חריפה
דלקת לבלב חריפה או פנקראטיטיס חריפה מאופיינת כהתחלה פתאומית של כאבים אצל אדם בריא לכאורה, והפוגה בכאבים כאשר ההתקף מסתיים, זאת לעומת דלקת לבלב כרונית המאופיינת באיבוד תפקוד של רקמת הלבלב, כאבים חוזרים ונשנים הנמשכים למרות הפוגה בהתקף.
אבני כיס מרה
התקף חד של פנקראטיטיס אקוטית בהקשר של אבני כיס מרה, מתרחש כאשר עוברת אבן דרך התעלה המשותפת לדרכי המרה ולצינור הלבלב בפתח התריסריון. אצל כ-90% מהחולים, האבן נפלטת בצואה. עם השנים פותחו מספר תאוריות באשר לאופן בו אבנים כאלו גורמות להתחלת הפנקראטיטיס: ב-1901, הפתולוג Opie הניח כי החסימה על ידי אבן הביאה לרפלוקס חוזר של מיץ מרה לרקמת הלבלב. לאחר מכן נטען על ידו כי פנקראטיטיס עלול להתרחש גם כאשר אבן, או בצקת ודלקת הנגרמות כתוצאה מהמעבר של האבן, יכולות להביא לחסימת נוזלי הלבלב ולפנקראטיטיס, גם ללא רפלוקס של מיץ מרה ללבלב. כיום נוטים להאמין כי הסיבה לפנקראטיטיס היא עליית הלחץ בתעלות הלבלב כתוצאה מהחסימה הדיסטלית הנוצרת על ידי האבן, אשר מביאה לדלקת הלבלב.
אלכוהול
סיבה שכיחה נוספת לפנקראטיטיס אקוטי היא שתיית כמויות גדולות של אלכוהול, עם זאת נמצא כי גם שתיית אלכוהול שלא באופן סדיר אלא מדי פעם, עלול להביא להתקף זה. צריכת שומנים גבוהה, יחד עם שתיית אלכוהול, מביאה לסיכוי גדול יותר להתקף פנקראטיטיס. תאוריות רבות התפתחו כדי להסביר את השפעתו של אלכוהול על רקמת הלבלב ופיתוח דלקת- על פי תאוריה אחת, צריכת אלכוהול מביאה להיפרטריגליצרידמיה וייצור של חומצות שומן, הפוגעות ברקמת הלבלב. תאוריה אחרת מציינת כי צריכת אלכוהול מביאה לעליה בייצור רדיקלים חופשיים הפוגעים ברקמת הלבלב. הנחות נוספות מציינות פגיעה בתאים האצינריים של הלבלב ופגיעות נוספות.
חשיפה לתרופות
חשיפה לתרופות שונות היא הסיבה השלישית לפנקראטיטיס, אולם המכניזם שבו מביאות תרופות אלו לפגיעה ברקמת הלבלב אינו ידוע. תרופות המביאות לפגיעה בלבלב כוללות בין היתר תרופות כגון אימוראן, משתנים כגון תיאזיד, טטרציקלין, 5-ASA, מטרונידזול, כימותרפיה מסוג PEG-Asparginase ותרופות רבות אחרות.
חסימה
חסימה יכולה להתהוות גם ללא אבנים בכיס המרה אשר עוברות וחוסמות את הפתח המשותף לצינור המרה וללבלב. חסימה כאמור יכולה להיות כתוצאה מכיב בתריסריון, מחלת קרוהן הפוגעת בתריביון ומביאה לחסימה, וגידולים פרי-אמפולריים. חסימה יכולה להתהוות גם כתוצאה מהיצרות בצינוריות הלבלב, טראומה ללבלב וגידולים בלבלב עצמו. טפילים כגון אסקריס יכולים לגרום לפנקראטיטיס על ידי חסימה של תעלת הלבלב.
פנקראטיטיס משפחתי ואוטואימוני
לעיתים יש מצבים בהם הפנקראטיטיס הוא משפחתי- נמצאו מוטציות גנטיות הקשורות לטריפסין, המופעל ללא אינהיביציה וגורם להרס רקמת לבלב ועיכולה. במקרים כאלו, ההתקפות מתחילות בגיל צעיר ומביאות לשינויים כרוניים כגון הסתיידויות, פיברוזיס של רקמת הלבלב ואובדן התפקוד הכולל של רקמת הלבלב. שיעור המקרים של סרטן הלבלב הוא גבוה אצל נשאים אלו. פנקראטיטיס עלולה להיות תוצאה של תהליך אוטואימוני, ולרוב היא מקושרת על מחלות אוטואימוניות אחרות כגון primary sclerosing cholangitis, תסמונת סיוגרן, ושחמת כבד ראשונית. קיימת גם צורה נפרדת ואוטואימונית המאופיינת ברמות IgG4 גבוהות בדם. מחלה זו מטופלת על ידי מתן סטרואידים.
זיהום
מספר זיהומים יכולים להסתבך ולגרום לדלקת לבלב חריפה. ביניהם חזרת, דלקת כבד נגיפית, זיהומים מנגיף הציטומגלו, נגיף קוקסקי, החיידק מיקופלזמה פנאומוניה, והתולעת אסקריס.
סיבות נוספות לפנקראטיטיס
פנקראטיטיס עלולה להיגרם מטראומה, אפילו קטנה יחסית, או לאחר ניתוחים (כגון ניתוחי מעקפים וניתוחי חזה כמו גם ניתוחי בטן). גם בדיקת ERCP עלולה להביא לפנקראטיטיס. בעיות מטבוליות עלולות להביא לפנקראטיטיס, ובכללן מצבי היפרקלצמיה והיפרליפידמיה. סיבה נוספת היא עקיצת עקרב (הקיים בטרינידד).
פנקראטיטיס מסיבות שאינן ידועות (אידיופתי)
בכ- 20% מן החולים, לא נמצאת סיבה אשר הביאה לפנקראטיטיס. לחלק ממטופלים אלו אין אבנים בכיס המרה כי אם "בוץ" או משקע מרתי אשר מביא לפנקראטיטיס (sludge). לחלק מן החולים נמצא כי הספינקטר ע"ש oddie לא מתפקד באופן מיטבי. עם זאת, למרבית החולים בקבוצה זו אין הסבר ממשי להתהוות הפנקראטיטיס- הוצעו תאוריות הנוגעות לקיום מוטציות קלות יחסית של ציסטיק פיברוזיס אצל אותם מטופלים.
סימנים קליניים ותסמינים
מטופל אשר חווה התקף פנקראטיטיס, יגיע עם כאבי בטן, בחילות והקאות. הכאבים יתרכזו בבטן עליונה אולם הם יכולים לערב גם בטן תחתונה. הכאבים יכולים להיות בעלי אופי פלאוריטי, ולהקרין לאחת או לשתי השכמות. הכאב הוא לרוב קבוע, ויכול להיות מוקל כאשר המטופל נשען קדימה או שוכב על הצד.
בבדיקה פיזיקלית המטופל זז ומחפש תנוחות נוחות יחסית, בשונה ממטופל אשר סובל מפריטוניטיס ושוכב ללא תזוזה. היפרתרמיה היא נפוצה ומעידה על תהליך דלקתי. ניתן להבחין בטכיקרדיה, טכיפניאה ולעיתים תת-לחץ דם- הנובעים מהיפווולמיה (אשר ניתן להעריך גם באמצעות מילוי ורידי נמוך בוורידי הצוואר, עור יבש וריריות יבשות). לעיתים ניתן להבחין בצהבת. קיימת רגישות במישוש הבטן, ולעיתים ניתן להרגיש במסה אפיגסטרית הנובעת מהלבלב המודלק. במצבים נדירים נוצר דימום תת-עורי הנראה לעין (הסימן ע"ש Grey Turner, הסימן ע"ש Cullen).
בדיקות מעבדה
פנקראטיטיס עלול להביא להיפוולמיה כתוצאה מחדירות מוגברת של הקפילרות ויציאת נוזלים החוצה. ניתן לראות במקרה כזה עליה בהמטוקריט, בהמוגלובין וב- BUN כמו גם בקריאטינין. רמות אלבומין יכולות לרדת, בעיקר אם תיקון הנוזלים מתבצע על ידי תמיסות נטולות אלבומין. ספירת תאי הדם הלבנים לרוב עולה, ורמת הסוכר אף היא עולה לעיתים. ניתן להבחין במרבית המקרים בעליה ברמת הבילירובין בתחילת ההתקף. מצב זה יכול לנבוע כתוצאה מאבן החוסמת את דרכי המרה או ללא חסימת אבן, ויש לחשוד בהתפתחות כולנגיטיס. ניתן להבחין ברמות גבוהות של טריגליצרידים, אצל מטופלים אשר סובלים באופן רגיל מרמות טריגליצרידים גבוהות או אצל מטופלים השותים אלכוהול. לעיתים רמות הסידן יורדות (היפוקלצמיה) – או כתוצאה מירידה ברמות האלבומין הקושר סידן, או ירידה ברמות הסידן החופשי. במידה וקיימת ירידה ברמות הסידן החופשי, זה מקושר לפרוגנוזה גרועה יחסית ויש להתחיל לטפל בחולים אלו בהשלמת סידן.
רמות ליפאז עולות גם הן במהלך פנקראטיטיס- העלייה לרוב מקבילה לעליה ברמת העמילאז, אולם ערכים גבוהים של ליפאז נותרים גם לאחר שרמות העמילאז חזרו לנורמה.
פרוגנוזה של פנקראטיטיס חריפה
בעת הקבלה של החולה לבית החולים (עבור פנקראטיטיס כתוצאה מאבני כיס מרה):
במידה והפנקראטיטיס אינה כתוצאה מאבני כיס מרה, הערכים הם אותם ערכים אולם שונים בסף (למשל גיל מעל 55).
לאחר 48 שעות נלקחים מדדים נוספים, כגון המטוקריט, רמות סידן ומדדים נוספים.
באופן דומה, ניתן ניקוד גם לפי הממצאים הרדיולוגים- (Balthazar criteria) ועד כמה רקמת הלבלב מעורבת בדלקת, מהי מידת הנוזל מסביבה ועוד.
מדדים נוספים כגון רמת ה- CRP, פוספוליפאז A ומדדי דלקת אחרים נמצאו כמקושרים לפרוגנוזה עצמה.
טיפול בהתקף פנקראטיטיס
הטיפול הראשוני בפנקראטיטיס כולל הקלת כאב, מתן נוזלים ותיקון אלקטרוליטים. לרוב הכאב הוא חזק ויש לתת תרופות אנלגטיות כגון Meperidine (ולא מורפין, אשר מביא לספאזם של הספינקטר ע"ש oddie ומחמיר את הכאב). הטיפול ההתחלתי החשוב ביותר הוא מתן נוזלים ואלקטרוליטים לאור איבוד נרחב של נוזלים (הן בהקאות והן באגירת נוזלים באזורים רטרופריטונאליים הבורחים מקפילרות לאור התהליך הדלקתי). יש לעקוב אחר הדופק, לחץ הדם, מידת הסטורציה של החמצן ותפוקת השתן, וכן רמת ההמטוקריט.
לגבי מתן אנטיביוטיקה- מספר מחקרים בנושא זה בוצעו והראו כי מתן אנטיביוטיקה מניעתית יכולה לשפר את מהלך ההתקף. עם זאת, אצל חולים החווים התקף קל, אין צורך במתן אנטיביוטיקה היות שהם מחלימים במהירות ללא סיבוכים זיהומיים. אצל חולים עם התקף קשה, נמצא שיפור עם מתן אנטיביוטיקה כגון imipenem, צילסטטין, וצפרוקסין. עם זאת, מספר עבודות הראו כי מתן אנטיביוטיקה גורם להתפתחות עמידות של זני חיידקים אחרים ובעיקר פטריות מהסוג Candida - ועל כן הדעות הנוגעות למתן אנטיביוטיקה, עם או ללא טיפול אנטי-פטרייתי, חלוקות.
תמיכה תזונתית: על חולים החווים התקף פנקראטיטיס יש להימנע מלאכול ולשתות על מנת לא לגרות את רקמת הלבלב, במשך פרק זמן מסוים (עד מספר ימים). על כן בחלק מן המקרים יש לדאוג להזנה תוך ורידית לאחר פרק זמן מסוים, בעיקר אצל חולים בפנקראטיטיס קשה.
טיפול בסיבוכים של פנקראטיטיס
סיבוכים של פנקראטיטיס אקוטית יכולים להיות כשל קרדיוווסקולרי (תוצאה של היפוולמיה), בעיות במערכת הנשימה (תמט של הריאות ונזק לריאה), אי ספיקת כליות כתוצאה מהתייבשות ודימום מסיבי (נדיר).
טיפול על ידי כריתת כיס המרה
אצל מטופלים אשר חוו פנקראטיטיס כתוצאה מאבנים בכיס המרה, יש לערוך כריתה של כיס המרה מיד לאחר שיש רזולוציה של התהליך הדלקתי. כיום מקובל בחלק מן המקומות לערוך את הניתוח באופן אלקטיבי כשבועיים לאחר ההתקף עצמו. במידה והניתוח נדחה, יש חשש להסתמנות נוספת של פנקראטיטיס כתוצאה מאבנים נוספות אשר יכולות לעורר התקף חדש, מנגד יש לחכות לרזולוציה מספקת של התהליך על מנת לא לבצע ניתוח כשיש סמני דלקת באזור.
סיבוכים מאוחרים של פנקראטיטיס
סיבוכים מאוחרים של פנקראטיטיס כוללים את הבאים:
מרדכי עטיה
ביוגרפיה
נולד בחלב ועלה עם הוריו לירושלים. בגיל צעיר התייתם מאביו. ימי ילדותו בירושלים עברו עליו בעוני ובדלות. בימי מלחמת העולם הראשונה ברח חזרה לחלב, שם נישא לאלגרה (שמחה) בשנת ה'תר"ף (1920). בשנת תרפ"ב (1922) היגר למקסיקו סיטי והחל להנהיג את הקהילה הגדולה של יוצאי חלב במקום. תחת הנהגתו נקבעו שיעורי תורה והוקמו מוסדות חסד ותלמודי תורה. היה מהיוזמים והדוחפים להקמת בית הכנסת "רודפי צדק" ומקווה הטהרה. כרב וכמקובל דיבר רבות על המצווה החשובה של יישוב ארץ ישראל. כאשר חש בעצמו כי השהות במקסיקו מפריעה לחינוך ילדיו החליט לחזור לארץ ישראל.
בשנת ה'תרצ"ו (1936) הגיע לירושלים עם אשתו ותשעת ילדיו. בעקבות הפרעות שפרצו באותה השנה, התקשה במציאת פרנסה והחל לשמש כשד"ר למוסדות החסד בירושלים, תפקיד אותו מילא עד שנת ה'תשי"ג (1953). גם אחר כך המשיך לנסוע מעת לעת למקסיקו. במלחמת העצמאות שהה בארץ, וחיזק את רוחם של תושבי ירושלים בדרשות ותפילות. באותם ימים הוא הדפיס אלפי עותקים של פרק ל"ד בישעיהו, המתחיל בפסוק "קרבו גויים לשמוע.." ועוסק בנקמת ה' העתידה לבוא על הגויים. באותה שנה הוציא חוברת בשם "מחשבות שלום", הכוללת ליקוטים מדברי חז"ל: וכי.
בשנים הבאות הוסיף להוציא חוברות ברוח זו, בהן "ארצות החיים", "מחסה עוז", "לך לך", ו"סוד השבועה". בחיבוריו כתב כי הלאומיות וחיבת הארץ יסודם בתורת ישראל. הוא הטיף לעליה לארץ ישראל וטען כי אין להשתמט מחובה זו בתואנה של שלוש השבועות. בספרו "סוד השבועה" הביא את דברי חז"ל: "אמר רבי אלעזר אמר להם הקב"ה לישראל אם אתם מקיימין את השבועה מוטב ואם לאו אני מתיר את בשרכם כצבאות וכאילות השדה" (כתובות קי"א, א). לדבריו, דווקא הישארותם של היהודים בגולה גרמה לכך שתתקיים אזהרתו של ר' אלעזר.
הוא חזר והדגיש את החובה הגדולה להכיר בניסים שקרו בזמן הקמת המדינה, לשמוח בהם ולהודות עליהם.
נפטר בי"ד בתמוז ה'תשל"ח (19 ביולי 1978) ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים בירושלים.
לאחר מותו הוקמה על שמו בירושלים ישיבה לחוזרים בתשובה בשם "עטרת מרדכי".
ישיבת החיים והשלום
בשנת ה'תשכ"ז (1967), לאחר שלמד אצל הרב מרדכי שרעבי בישיבת "נהר שלום" ייסד בירושלים את ישיבת "החיים והשלום" ללימוד תורת הקבלה. בין תלמידיו היו הרב יהודה ליאון אשכנזי, דן בארי, הרב שריה דבליצקי, הרב ישועה בן-שושן, הרב יעקב משה הלל, נכדו הרב מרדכי עטיה, והרב שבתי סבתו. לאחר פטירתו כיהנו בראשות הישיבה בנו הרב אליהו עטייה, עד לפטירתו בשנת תשע"ט, ונכדו הרב מרדכי עטייה. ישיבת החיים והשלום בראשותו הוציאה לאור בשעתו את המהדורות הנפוצות ביותר של כתבי האר"י.
משפחתו
בנו, הרב אליהו עטייה (נפטר ה'תשע"ט). נכדו, הרב מרדכי עטייה, מכהן כיום בראשות ישיבת החיים והשלום.
בין חתניו היו:
ספריו
נכדו, הרב רפאל עטיה, הוציא מהדורות חדשות לחלק מכתביו. בהקדמה למהדורת ה'תשע"ד של הספר סוד השבועה הוא מספר שכשסבו נתן את הספר לרב צבי יהודה קוק, הרב צבי יהודה רקד מרוב שמחה.
פסטיבל הנייר ברחובות
פסטיבל הנייר ברחובות נערך במשך שלושה ימים בחודש יולי בשנת 2013, בחסותה של עיריית רחובות. בפסטיבל הוצגו מוצגי נייר של אמנים בתחומים: עיסת נייר, קיפולי נייר ונגזרות נייר המיוצרים ממוצרי נייר קיימים, ולכן מהווים מיחזור נייר. הפסטיבל כלל גם מופעי רחוב מבוססי נייר, תצוגת אופנה מנייר, סדנאות נייר, תערוכה, יריד מכירות וכדומה.
יוזמת ומארגנת הפסטיבל היא האומנית הדס איצקוביץ.
לפסטיבל הגיעו למעלה מ-50,000 מבקרים.
סטפני וילסון
סטפני דיאנה וילסון (בשם מלא באנגלית: Stephanie Diana Wilson; נולדה ב -27 בספטמבר 1966, ארצות הברית) היא מהנדסת אמריקאית ואסטרונאוטית בנאס"א. היא טסה לחלל בשלוש משלחות של מעבורות חלל, והיא האישה האפרו-אמריקאית השנייה שטסה לחלל, אחרי מיי ג'מיסון. 42 הימים שבהם שהתה בחלל הם יותר משל כל אסטרונאוט אפרו-אמריקאי אחר, מכל מגדר שהוא.
קורות חייה והשכלה
סטפני וילסון נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס ב -27 בספטמבר 1966. כשנה לאחר מכן, הוריה, יוג'ין וברברה וילסון, החליטו לעבור לפיטספילד, מסצ'וסטס.
לאחר סיום לימודיה בבית הספר היסודי "סטרנס", היא למדה בבית הספר התיכון "קרוסבי ג'וניור" וכחלק משיעור קריירה בתיכון הוטל על וילסון לראיין מישהו בשדה שבו היא מתעניינית, מכיוון שאהבה להביט בשמים, היא ראיינה את האסטרונום ג 'יי פסחוף, מה שהבהיר את התעניינותה בקריירה בתחום. בתיכון, אביה יוג'ין עודד את סטפני להיכנס לתחום ההנדסה, ומכאן החליטה להיות מהנדסת חלל.
וילסון סיימה את לימודי התיכון בבית הספר התיכון "טקוני", אשר בפיטספילד, מסצ 'וסטס, בשנת 1984. היא התקבלה לאוניברסיטת הרווארד שם סיימה תואר ראשון במדעי ההנדסה בשנת 1988. ולאחר מכן המשיכה וסיימה תואר שני במדעים בהנדסת אווירונוטיקה וחלל מאוניברסיטת טקסס, בשנת 1992, המחקר שלה התמקד בשליטה ובמודלים של מבני חלל גדולים וגמישים.
הנדסה
וילסון עבדה במשך שנתיים עבור הקבוצה Martin Marietta Astronautics אשר בדנוור, קולורדו. בתור מהנדסת בפרויקט טיל השיגור "טיטאן 5" וילסון הייתה אחראית לביצוע בדיקות עומסים לרכב השיגור ולמטענים במהלך אירועי הטיסות. וילסון עזבה את Martin Marietta Astronautics ב-1990 כדי לסיים את לימודיה המתקדמים באוניברסיטת טקסס. המחקר שלה התמקד בשליטה ובמודלים של מבני חלל גדולים וגמישים.
לאחר סיום עבודת הדוקטורט שלה, החלה וילסון לעבוד במעבדה להנעה סילונית (באנגלית: Jet Propulsion Laboratory) בפסדינה שבקליפורניה ב -1992. כחברה בצוות "בקרת גובה וייצוב" של החללית גלילאו, וילסון הייתה אחראית על הערכת ביצועי בקר הגישה, פלטפורמה מדעית אשר מדווחת על ייציבות, דיוק האנטנות, ודיוק קצב הסחרור. היא עבדה בתחומי בדיקות אך גם בתחומי הפיתוח. בזמן שהותה במעבדה להנעה סילונית וילסון גם תמכה ועזרה בפרויקט "טכנולוגיות האינטרפרומטריה" כחברה בצוות המידול והשילוב שהיה אחראי על מודלים סופיים של אלמנטים, עיצוב בקר הטיסה, ופיתוח תוכנה.
אסטרונאוטית בנאס"א
וילסון נבחרה על ידי נאס"א כמועמדת למסלול אסטרונאוטים באפריל 1996, והועברה להכשרה במרכז החלל ג 'ונסון באוגוסט 1996.
לאחר השלמת שנתיים של הכשרה והערכה, היא נמצא מתאימה למשימות הטסה כמומחית בתחומה. בתחילה הוקצה לה תפקיד טכני באגף התפעול של תחנת החלל אשר כלל עבודה עם ציוד והכרת הנהלים של תחנת החלל. לאחר מכן היא שירתה באגף האסטרונאוטים ועבדה במרכז הבקרה והשליטה בנאס"א (באנגלית Mission Control) כמתקשרת ראשית עם צוותים בחלל. בעקבות עבודתה במרכז הבקרה והשליטה וילסון קיבלה תפקיד טכני חדש באגף המבצעים של תפעול מעבורות החלל אשר כלל עבודה עם המנועים הראשיים של מעבורת החלל, תאי הדלק החיצוניים ורקטות הדלק המוצק.
לאחר התפקידים שביצעה בקרקע וילסון נבחרה לטוס לחלל והשתתפה בשלוש משימות. במשימה STS-121 וילסון שירתה כמומחית משימה. היא גם שירתה במשימה STS-120 שסיפקה למעבורת החלל הבינלאומית את מודל "הרמוני". באפריל 2010 וילסון שירתה שוב כמומחית במשימה STS-131.
STS-121
STS-121 (יולי 4–17, 2006), הייתה טיסה לבדיקת מעבורת החלל דיסקברי (לאחר פרק זמן ממושך שבו לא הוטסה) ולביצוע פעולות תחזוקה בתחנת החלל הבינלאומית. במהלך 13 ימי המשימה צוות מעבורת החלל בדקו ציוד חדש ונהלים שנועדו להגביר את הבטיחות של מעבורות החלל, כמו כן הצוות ביצע תיקון של מסילות בתחנת החלל, וצילם תמונות ברזולוציה גבוהה, שטרם נראתה עד כה, של מעבורת החלל. במהלך המשימה וילסון תיפעלה זרועה רובוטית לבדיקת המעבורת, ביצוע פעולות לוגיסטיות והתקנת מודל לוגיסטיקה רב תכליתי (באנגלית: Multi-Purpose Logistics Module), היא גם הייתה אחראית על העברת 14 טון של ציוד והספקה לתחנת החלל.
המשימה הושלמה תוך 306 שעות, 37 דקות ו -54 שניות. צוות המשימה היה הצוות ה-13 שהגיעה לתחנת החלל הבינלאומית.
STS-120
STS-120 (החל מאוקטובר 23 עד 7 בנובמבר 2007) במשימה זאת הועבר מודול "הרמוני" לתחנת החלל הבינלאומית, ועוצבו מחדש תומכות ה- P6 כהכנה למשימות הרכבה עתידיות. הצוות ביצע 4 "הליכות חלל" שבמהלכן הם ביצעו שיטת תיקון שלא נבדקה קודם לכן במערך הסולארי של התחנה.
המשימה הושלמה ב -15 ימים, 2 שעות, 23 דקות, תוך 238 הקפות של כדור הארץ. צוות המשימה היה הצוות ה-15 שהגיעה לתחנת החלל הבינלאומית.
STS-131
STS-131 (אפריל 5–20 2010) הייתה משימת אספקה ​​לתחנת החלל הבינלאומית באמצעות מעבורת החלל דיסקברי. לאחר עגינה לתחנת החלל, הצוות העביר יותר מ -13.5 טון של חומרה, ניסויים, וציוד כולל טנק מלא אמוניה שלהתקנתו נדרשו 3 הליכות חלל וזרוע רובוטית. כמו כן במשימה זו הועברו לתחנת החלל מגורים חדשים, מתקן תצפית ומקפיא לניסויים.
במהלך משימה זו וילסון הייתה אחראית על תפעול הזרוע הרובוטית, שתמכה בהליכות החלל של הצוות ופריקת מודול "לאונרדו" מבטן המטען של המעבורת והתקנתו בתחנת החלל. לאחר סיום הניסויים והמשימה וילסון נעזרה בזרוע הרובוטית לפריקת מודול "לאונרדו" מתחנת החלל והתקנתו בבטן המטען של המעבורת ,זו הייתה פעולה מסובכת יותר כי לאחר סיום הניסויים בתחנת החלל מודול "לאונרדו" היה עמוס ביותר מ-3 טון של חומרה ותוצאות מדעיות של הניסויים הנ"ל.
המשימה STS-131 הושלמה ב 15 ימים, 2 שעות, 47 דקות ו 10 שניות, תוך 238 הקפות של כדור הארץ. צוות המשימה היה הצוות ה-23 שהגיעה לתחנת החלל הבינלאומית.
חיים אישיים
וילסון היא נוצרית. התחביבים שלה כוללים סקי ותחזוק אוסף בולים.
ענת בילצקי
ענת בילצקי (נולדה ב-30 בינואר 1952) היא פרופסור אמריטה בחוג לפילוסופיה של אוניברסיטת תל אביב ופעילת שמאל רדיקלי. כיהנה כיושבת ראש ארגון "בצלם" בין השנים 2001–2006.
חייה ופועלה
נולדה בירושלים בשם ענת דניאלי כבת הבכורה מבין ארבעה ילדים לדניאל וצופיה דניאלי, וגדלה בארצות הברית ובקנדה, שם היא למדה בתיכון. השלימה תואר ראשון בפילוסופיה ובמדע המדינה באוניברסיטת תל אביב. גם את התואר השני השלימה באוניברסיטת תל אביב. נושא עבודת המאסטר שלה, אשר הוגשה בשנת 1981, היה: "'הקרב הימי' של אריסטו: סתירה בין תאוריות". נושא עבודת הדוקטורט שלה, אשר הוגשה לסנט אוניברסיטת תל אביב בשנת 1987, היה "שורשי הפרגמטיקה: אנגלית 1500-1700". מלמדת באוניברסיטת תל אביב מ-1979. בעבר עמדה בראש בית הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב, והייתה ראש החוג לפילוסופיה. מייסדת התוכנית "פילוסופיה, מידע ותרבות דיגיטלית" לתואר שני באוניברסיטת תל אביב, המשלבת בין פילוסופיה לטכנולוגיה. עורכת את כתב העת "מטפורה" לפילוסופיה.
בילצקי הייתה מרצה אורחת באוניברסיטאות רבות, ביניהן אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קיימברידג' והמכון למחקר מתקדם בפרינסטון. תחומי מומחיותה הם פילוסופיה של הלשון, פילוסופיה פוליטית, לוגיקה, לודוויג ויטגנשטיין ותומאס הובס.