cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיסקוגרפיה של סטטיק ובן-אל תבורי
בשנת 2017 הוציאו את השיר "זהב", שזכה בפרס אקו"ם לשיר המושמע ביותר באותה השנה. עוד באותה השנה, הוציאו את השיר "טודו בום", שבדומה לשיר "ברבי", הפך לקליפ הישראלי הנצפה ביותר ביוטיוב. באוקטובר הוציאו את השיר "הכל לטובה". בשנת 2018, הוציאו את השירים "נמסטה", "קאוואי" ו"גומיגם", שהגיעו לצמרת המצעד השבועי של מדיה פורסט. עוד באותה השנה, חתמו סטטיק ותבורי על חוזה בינלאומי בחברת התקליטים "קפיטול רקורדס", והוציאו את השיר "Broke Ass Millionaire", המהווה כגרסה אנגלית לשיר "סלסולים".
בשנת 2019 הוציאו את השיר "יאסו", ביחד עם הזמרים עדן בן זקן וסטפן לגר, שהגיע לצמרת מצעד ההשמעות השבועי של מדיה פורסט, ואף היה לשיר המושמע ביותר ברדיו באותה השנה על פי נתוני החברה. באותה השנה, הוציאו גם גרסה אנגלית לשיר "טודו בום", בהשתתפות זמר הרגאטון הקולומביאני ג'יי באלווין, כחלק מהחוזה הבינלאומי בקפיטול רקורדס, ואת השירים "בננות" ו"אמאלה".
בשנת 2020 הוצאיו את השיר "", בהשתתפות הראפר האמריקאי פיטבול, שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט ובמצעד שירי האיירפליי הלטיני של הבילבורד. באותה השנה, הוציאו שני שירים בעברית, "We" עם מירי מסיקה ו"חביב אלבי" עם נסרין קדרי, המהווה כשיר הגאווה הרשמי לאותה השנה, ושיר באנגלית, "Milli", עם הראפר האמריקאי פליפ דינרו. באוגוסט הוציאו את השיר "כפית אחת של טוב", כחלק מקמפיין פרסומי למעדן החלב מילקי, ואת השיר "קוביות", עם אנה זק. באוקטובר, יצא "Shake Ya Boom Boom" בהשתתפות בלאק אייד פיז, שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
אלבום הבכורה שלהם, "שבעה ירחים", יצא לאור ב-6 ביולי 2021. בשנת 2022, הוציאו ביחד עם הזמר עומר אדם את המיני-אלבום "לכאורה", הכולל כשלושה שירים.
קלאוס ברגן
קלאוס פרידריך ברגן (בגרמנית: Claus Friedrich Bergen; 18 באפריל 1885 – 4 באוקטובר 1964) היה מאייר וצייר גרמני, שנודע בעיקר בזכות תיאוריו של לוחמת חיל הים במלחמת העולם הראשונה. היה חבר המפלגה הנאצית.
ראשית החיים וקריירה
ברגן נולד ב־18 באפריל 1885 בשטוטגרט, גרמניה, בנו הראשון של פריץ ברגן, צייר ומאייר פופולרי של התקופה הקיסרית. הוא גדל במינכן, בה החל משנת 1904, ללמוד בבית הספר לציור של מוריץ וינהולד ובאקדמיה המלכותית לאמנות, ולמד אצל קרל פון מאר.
החל משנת 1907 יצר ברגן יותר מ -450 איורים לסיפורי ההרפתקאות הפופולריים של קארל מיי. המודפסים והודפסו מחדש כל הזמן בספרים ובכתבי עת, ותיאוריו של ברגן את המערב הפרוע, אידיאנים, ומקומות אקזוטיים אחרים, נקשרו בסיפורים של מאי. בשנת 1910 הוצגו איוריו ב- Wereldtentoonstelling בבריסל.
ציור בזמן המלחמה
בשנת 1914 מונה ברגן לצייר ימי לקייזר וילהלם השני. לאחר קרב יוטלנד בשנת 1916 היה ביקוש עצום לתיאורי הפעולה, הן מצד הציבור והן מקברניטי האוניות שהשתתפו. כדי לספק את זה, אדמירל שייר, מפקד צי הים הגדול, לקח את הצי לים הבלטי עם ברגן על ספינת הדגל שלו ועבר שיחזור של הקרב עם ירי סרק של התותחים. בשנות השלושים של המאה העשרים רבים מהציורים הללו נכללו באנדרטת חיל הים בקייל, ובהמשך הוצבו במוזיאון בהמבורג, גרמניה.
ביוני וביולי 1917 נקט ברגן בצעד חסר התקדים והצטרף לצוות הצוללת U-53, בפיקוד הנס רוז, לסיור קרבי באוקיינוס האטלנטי. סדרת הציורים שהתקבלה נחשבת לרוב בין יצירותיו המשובחות ביותר.
אחיו של ברגן, אוטו, היה טייס במלחמה הגדולה, והשניים היו חברי ילדות של ארנסט אודט, מבכירי טייסי הקרב בגרמניה. קשרים אלה עזרו לברגן לצייר סצינות תעופה רבות ועבודות עבור תעשיית התעופה בגרמניה.
קלאוס ברגן הצטרף למפלגה הנאצית בשנת 1922. במהלך מלחמת העולם השנייה הוא הועמד ל"רשימת מחונני האל" של הנאצים, שהעניקה לו מעמד מוגן כנכס תרבותי, ובכך פטרה אותו משירות צבאי. כמה מיצירותיו הופיעו בתערוכות האמנות הגרמנית הגדולה בחסות הנאצים, שהתקיימו מדי שנה בבית האמנות הגרמנית בין השנים 1937–1944. ציורו נגד אנגליה (1940) נרכש על ידי אדולף היטלר תמורת 12,000 מארק ויצירות אחרות נרכשו על ידי בכירים נאציים אחרים; עם זאת, אף אחת מעבודות של ברגן אינו מציג נושאים אנטישמיים או פרו-אריים מוגזמים. בסוף המלחמה הוא לא הועמד לדין בגין העבודות הנאציות שלו.
חיים מאוחרים יותר
לאחר מלחמת העולם השנייה ברגן המשיך בציור, עם דגש רב יותר על התעניינותו לאורך הקריירה בציורים קטנים יותר של נופים וספינות מפרש היסטוריות.
בשנת 1963 העביר את ציורו "האטלנטי" לנשיא קנדי (המוצג כיום בספריית קנדי בבוסטון) ותרם ציור של ספינת הדגל של אדמירל נלסון HMS Victory לאדמירליות הבריטית. בשנה שלאחר מכן, ציוריו איירו את החלק הימי בסדרת המגזין "לייף" על מלחמת העולם הראשונה.
קונג: אי הגולגולת
קונג: אי הגולגולת (באנגלית: Kong: Skull Island) הוא סרט אקשן-הרפתקאות אמריקאי שעלה לאקרנים ב-10 במרץ 2017 בהפקת אולפני Legendary Pictures.
קלאוס ברגן
חיים מאוחרים יותר
בסוף שנות ה -70 נעשה שימוש בציור דרמטי של ברגן על קופסת משחק הלוח הפופולרי ביסמרק.
קונג: אי הגולגולת
סרט זה מהווה אתחול לסדרת סרטי קינג קונג וכמו כן גם כסרט השני ביקום הקולנועי של גודזילה וקינג קונג, אחרי הסרט גודזילה משנת 2014, אם כי מבחינה עלילתית הוא קודם. את הסרט ביים ג'ורדן ווגט-רוברטס ואת התסריט כתב מקס בורנשטיין. בסרט מככבים אנסמבל שחקנים הכולל את טום הידלסטון, בריי לארסון, סמואל ל. ג'קסון, ג'ון גודמן וג'ון ס. ריילי.
עלילה
במלחמת העולם השנייה, 2 חיילים - אחד יפני ושני אמריקאי, מתרסקים על אי לא ברור באוקיינוס השקט, והשניים מתחילים בקרב. אולם להפתעתם, גורילת ענק בגובה 30 מטרים הקרויה בפי ילידי האי "קונג", מגיעה, ושואגת לעברם.
קלאוס ברגן
חיים מאוחרים יותר
הוא המשיך לצייר עד מותו ב־4 באוקטובר 1964 בלנגגריס שבבוואריה.
קונג: אי הגולגולת
עלילה
שנים לאחר מכן, בשנת 1973, מדענים מטעם חברת הקריפטוזואולוגיה מונארך, באים לשכנע את הסנטור להביא אותם לאי לא ממופה על האוקיינוס השקט עם ליווי צבאי, ומצליחים לשכנעו. בשל כך, המדענים הולכים גם לשכנע באמצעות כסף חייל אמריקאי לשעבר בשם קפטן ג׳יימס קונרד, מה שגם מצליח להם.
בבסיס צבאי אמריקאי בווייטנאם, קולונל בשם פרסטון פאקרד, מאוכזב מזה שכבר לא יוכל יותר להילחם במלחמות. אך להפתעתו, הממשלה מתקשרת אליו ואומרת לו שהוא יוכל ללוות מדענים לאי לא ממופה הקרוי "אי הגולגולת" כדי לבצע שם בדיקות גאולוגיות. באוניה הצבאית, בה גם נמצאת עיתונאית פעילת שלום בשם מייסון וויבר, המדענים מראים לחיילים את מטרת המשימה. לאחר שהם מגיעים לאי, קונג מגיע ומרסק את כל המסוקים בקרב אלים. פרסטון הכועס מכריח את ויליאם, אחד מהמדענים, לספר לו את כל האמת: הייתה ספינה צבאית כלשהי, שנהרסה בידי מפלצת ימית לא מזוהה. ומאז, הוא מנסה להוכיח שמפלצות קיימות.
ג׳יימס, מייסון והאחרים מגיעים לכפר של ילידי האי, ושם, חייל אמריקאי בשם לוטננט האנק מרלו, שהתרסק באי במלחמת העולם השנייה, מספר להם את האמת על קונג, הגורילה הענקית, וגם מספר להם על "זוחלי הגולגולות" - אוכלי נבלות גדולים שמהווים כ"קללה" של האי. זוחלי הגולגולות היו אויבים לגזע של קונג, אך הגדול ביותר מבין הזוחלים, שהוא במקרה גם המלך שלהם, הכחיד את רוב בני מינו של קונג.
כאשר הם בונים מעין סירה קטנה ממטוס צבאי הרוס, ושטים בנהר, הם נתקלים בחבורה של פרסטון. ג׳ק צ׳אפמן, חייל של פרסטון שהלך לאיבוד, נתקל בחרגול מוזר גדול ונהרג בידי זוחל גולגולות. לאחר הליכה בשדה גייזרים קטלני, ויליאם נהרג בידי אותו הזוחל שהרג את ג׳ק והחבורה מצליחה להרוג את זוחל הגולגולות. פרסטון מחליט להפציץ את קונג, אולם כשהחבורה של ג׳יימס מצליחה לעצור אותו מלהרוג את קונג, מלך זוחלי הגולגולות מגיע וקונג הורג את פרסטון.
החבורה מגיעה למקום המפגש של המסוקים, ומתפתח קרב בין מלך זוחלי הגולגולות לבין קונג. קונג בסוף מצליח להרוג את המלך, בכך שתולש את לשונו החוצה. מייסון, כתוצאה מהקרב, נופלת למים וכמעט טובעת, אך קונג מגיע ומציל אותה. בסוף, החבורה עולה על המסוקים והאנק מתאחד עם משפחתו.
בסצנה שלאחר הכתוביות, ג׳יימס ומייסון נלקחים לחדר החקירות של מונארך, והמדענים מראים להם דרך מקרן מספר ציורי מערה המסבירים כי הולך להיות קרב שיכריע את גורל האנושות (אם כי בציורים מופיע גודזילה, רודן, מות'רה ויצור בשם קינג גידורה).
צוות השחקנים
בנוסף, ויל בריטן לוהק לגלם את האנק מארלו בצעירותו וטרי נוטרי לוהק לגלם את דמותו של קונג באמצעות לכידת תנועה. השחקנים ארין מוריארטי, ניק רובינסון ומויסס אריאס אשר הופיעו בעוד מסרטיו של ווגט-רוברטס, מופיעים בתור אורחים בבר.
הפקה
בקומיק-קון סן דייגו שנערך ביולי 2014 אולפני Legendary Pictures אישרו על צאתו של סרט אתחול לקינג קונג שירחיב על מקורה של הדמות שיקרא "אי הגולגולת" ויצא ב-4 בנובמבר 2016. מאוחר יותר, הוחלט שג'ורדן ווגט-רוברטס יביים את הסרט. בדצמבר של אותה השנה, שם הסרט שונה לשמו הנוכחי "קונג: אי הגולגולת".
ב-2015 אולפני Legendary Pictures שינו את השותפות בהפקת הסרט מחברת יוניברסל לחברת האחים וורנר, ואף הודיעו שהסרט יתרחש באותו יקום של סרט הגודזילה שלהם שיצא ב-2014 וכמוהו יתרכז סביב "מונרך", צוות קריפטוזואולוגיה החוקר מפלצות הענק שהוצג בסרט הנ"ל.
סרטי המשך
אולפני Legendary Pictures אישרו שב-2019 יצא סרט המשך לסרט הזה אשר יקרא "גודזילה: מלך המפלצות" ואחריו בשנת 2020 יצא הסרט גודזילה נגד קונג, שיהווה קרוס-אובר בין קונג לסרטי הגודזילה של אותם האולפנים. שני הסרטים הם חלק מיצירת יקום המפלצות של אולפני לג'נדרי, בו משתלבים קינג קונג וגודזילה יחדיו.
קישורים חיצוניים
ביקורות
אירואינדיה
אירואינדיה (באנגלית: Aero India) היא תערוכה דו-שנתית בתחום התעופה הנערכת בבנגלור, הודו, בבסיס חיל האוויר ההודי ילהאנקה. התערוכה נערכת בחסות ובארגון משרד ההגנה ההודי.
היסטוריה
התערוכה הראשונה נערכה בשנת 1996 ומלבד דילוג של שנה בין 1998 ל-2001 נערכת בקביעות כל שנתיים. במהלך התערוכה יצרנים ונותני שירות רבים מתעשיית התעופה והחלל ההודית פוגשים את הקונים הפוטנציאליים של המוצרים שלהם. בנוסף יצרנים בינלאומיים באים לשווק את התוצרת שלהם להודו.
בשנת 2005, יותר מ-380 חברות הגיעו לתערוכה החמישית. בתערוכה זו הוצגו מטוסים צבאיים וגם אזרחיים רבים וכן מוצרי תעופה וחלל.
תערוכת 2007 נערכה לראשונה בבסיס חיל האוויר ההודי ילהאנקה, בנגלור שמדינת קרנאטקה. התערוכה השביעית התקיימה בין ה-11 ל-15 בפברואר 2009, וכללה 592 מציגים מלמעלה מ-25 מדינות.
ב התערוכה הייתה לאחת מתערוכות התעופה הצבאיות החשובות והגדולות בעולם. מטוסי Mikoyan MiG-35 ו-F-16IN Super Viper נחשפו לראשונה בתערוכה.
תצוגה ישראלית
מאז תחילת שנות ה-2000 משתתפות חברות ביטחוניות ישראליות בקביעות בתערוכת "אירואינדיה".
בתערוכת 2001 חשפה התעשייה האווירית לישראל מסוקי קרב רוסיים שהושבחו בישראל מדגם MI-17 ו-MI-8.
בתערוכת 2003 הציגו התעשייה האווירית לישראל והתעשייה האווירית ההודית מסוק קל מתקדם, המכונה ALH, שפיתחו במשותף. מסוק רב תכליתי לשימושים צבאיים ואזרחיים מתוצרת התעשייה האווירית של הודו, שבמסוק מותקנת חבילת אוויוניקה מתקדמת מתוצרת מפעל לה"ב של התעשייה האווירית.
בתערוכת 2015, חשפה התעשייה האווירית בין השאר מטוס למשימת סיור ימי על בסיס מטוס המנהלים Bombardier Global 5000. בביתן התעשייה האווירית ביקר גם נרנדרה מודי, ראש ממשלת הודו.
בתערוכת 2017, הציגה התעשייה האווירית לראשונה מל"ט מדגם איתן שנמצא בשימוש חיל האוויר הישראלי, עם התאמות ליצוא. התעשייה האווירית חתמה על שלושה הסכמים לשיתופי פעולה אסטרטגיים עם חברות הודיות לפיתוח ולייצור משותפים בתחומי הפעילות העיקריים שלה: טילים, מטוסים ללא טייס (מל"טים), מערכות להגנה אווירית וכיסאות לכלי טיס צבאיים ואזרחיים. מנכ"ל משרד הביטחון אודי אדם, וראש האגף לייצוא ביטחוני, מישל בן ברוך, חנכו את הביתן הישראלי בטקס הפתיחה של התערוכה.
בתערוכת 2021, בעקבות מגפת הקורונה בוטלה המשלחת הישראלית, אולם לאחר לחצים שהופעלו על ראש הממשלה בנימין נתניהו, הוא הסכים ש-80 נציגי חברות ביטחוניות ישראליות וסולרי נשק ישראלים יצאו לתערוכה במטוס פרטי, למרות הסגר שהוטל על יציאת ישראלים למדינה.
סלבה קורילוב
סלבה קורילוב (ברוסית: Станислав Васильевич Курилов, סטניסלב וסילייביץ' קורילוב; 17 ביולי 1936 – 29 בינואר 1998) היה מדען ואוקיינוגרף. נולד בברית המועצות שירת כצוללן בצבא הרוסי, הגיש מספר בקשות לצאת למסעות מחקר בעולם וסורב. בדצמבר 1974 קפץ מאניית "ברית המועצות" במהלך שיט תענוגות, ליד חופי הפיליפינים שחה ונסחף כ-90 קילומטרים במים ואחרי כשלשה ימים בים נפלט לחוף באי סיארגו שבמחוז סוריגאו בפיליפינים. הוא ככל הנראה האדם היחיד שנמלט ממסך הברזל בשחייה. ב-1985 עלה לישראל ועבד בחיפה במכון לחקר ימים ואגמים. בגיל 61, מת במהלך צלילה בכנרת במסגרת עבודתו.
קורות חייו
נולד בוולדיקווקז שבצפון אוסטיה. בנעוריו מתה אמו והוא הושפע מספרי הרפתקאות וחלם על הים, שירת כשנתיים בצבא הרוסי כצוללן ביחידה מובחרת, נישא והוליד ילד. לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד בלנינגרד אוקיינוגרפיה והצטרף לקבוצה בהדרכת אנטולי מאייר שעסקה בצלילה מחקרית. השלטונות בברית המועצות לא איפשרו למאייר וחבורתו לצאת למסעות מחקר בעולם מאחר שלא סמכו על נאמנותם - הם חיו באורח חיים מתירני ושוחחו באנגלית ביניהם. קורילוב עצמו היה גם חובב יוגה מושבע ואיתגר את גופו בצומות ובתרגילי נשימה רבים ובכל מיני סוגים של אתגרים פיזיים כדי לחשלו.
ב-1974 גמלה בליבו ההחלטה להימלט מברית המועצות. הוא הצטרף לאניית ענק לשיט תענוגות ברחבי העולם, אף על פי שקברניטי הספינה מנעו מהנוסעים את הידיעה היכן הם נמצאים, קורילוב התגנב לחדר המפות ובסיוע מניווט הכוכבים ידע היכן הם ממוקמים. כשהגיעה הספינה לקרבת חופי הפיליפינים הוא קפץ בחשאי מגובה 14 מטר, כשהוא מצויד בסנפירים שנורקל ומעט בגדים, והחל לשחות לכיוון החוף. זרמי מים חזקים סחפו אותו ולאחר שלושה לילות ושני ימים עלה לחופי הפיליפינים. סיפורו התפרסם במערב ועורר כותרות ברחבי העולם. ברית המועצות דנה אותו בהיעדרו לעשר שנות מאסר. מהפיליפינים גורש לקנדה וערך מספר מסעות מחקריים ברחבי העולם.
ב-1986 היגר לישראל, התחתן עם לנה גנדלב שעבדה ברשות השידור, ועבד במכון לחקר ימים ואגמים. במהלך צלילה בכנרת לעומק של 23 מטר בעין שבע, חש מצוקה ואותת לשותפו, ואף נמשה מהמים, אך מת בדרכו לבית החולים. קורילוב נקבר בבית הקברות הבינלאומי של האגודה המשיחית השליחית. על מצבתו ציירה רעייתו ספינה השטה על גלי האוקיינוס.
כתביו
כתביו וזכרונותיו פורסמו במספר גרסאות. הם עובדו לספרו "לבד באוקיינוס" (Один в океане) שפורסם ברוסיה ב-2004. הספר בעברית, שכותרתו "לבד באוקיינוס: שלוש יממות בלב ים בדרך אל החופש", ראה אור ב-2009 בהוצאת מעריב. גל קוסטוריצה עיבדה מחדש את כתביו וזכרונותיו של קורילוב לכדי ספר.. עוד קודם לכן, ב-2003, פורסם בעברית סיפורו "המסע" באסופה "רוחות הרפאים של ישראל: מבחר סיפורים של סופרים ישראלים הכותבים ברוסית 1970–2000".
קידוח ימי
קידוח ימי הוא תהליך מכני של יצירת חלל עמוק בשכבות תת-הקרקע של הים. לרוב מתבצעים הקידוחים על מנת לאתר מרבצי גז טבעי ונפט פוסילי (מאובן) בעומק תת-הקרקע, ומיועדים להפקת אנרגיה. המרבצים נוצרים כתוצאה מצמחים ובעלי חיים שנרקבו בשכבות תת-הקרקע במשך עשרות ומאות מיליוני שנים. החומר האורגני נצבר תוך שהוא מכוסה בשכבות. תהליכי חום ולחץ לאורך מילוני השנים הופכים את מצבור החומר האורגני לחומר דלק נוזלי (נפט), גז (גז טבעי) ומוצק (פצלי שמן).
הקידוח בשטח הים מתבצע באמצעות אסדת קידוח ייעודית. מרבצי הנפט והגז מאותרים באמצעות ציוד מיוחד שמצוי באסדות. הקידוחים עשויים להגיע לעומק של מספר קילומטרים ובזוויות שונות על מנת לקבל גישה פיזית אל מרבצי הגז או הנפט ולהשמישם כבאר פרודוקטיבית. עם מציאת באר נפט רווחית מותקנת אסדת קידוח עמידה תוך בניית יסודות פלדה ובטון או באמצעות כבלי מתכת. תפוקת השימוש בבאר נפט ממוצעת תלויה באיכות ובכמות החומר האורגני. אורך חיי באר נמשך כ-10–20 שנים בממוצע (עד להתרוקנותה).
הסיכון לים
תהליך הקידוח בים נחשב לפעולה מכנית עוצמתית בעלת סיכונים תפעוליים רבים ובעלי השלכות סביבתיות וכלכליות רבות. תקלה בתהליך הקידוח תגרום לזיהום חופים נרחב למשך תקופה ארוכה, לפגיעה קשה ולמותם של החי והצומח הימי. פגיעה אקולוגית מסוג זה תגרום להפחתת מספר המינים, לירידה בכמות הפרטים ולירידה באופן פיזורם. בין המינים הנפגעים דגים, ציפורים, צבים ויונקים ימיים אחרים. זיהום קיצוני הפוגע באיכות המים, בקרקע ובמשקעי החול יביא לפגיעה כוללת בחי ובצמחיה הימית. עקב כך, עלולים להיווצר פגיעה במקורות המזון בבתי הגידול הימיים ואובדן החי והצומח. שינויים בתנאי הסביבה ושינויים במקורות המזון עלולים לגרום לאורגניזמים שונים להימנע מאזורים מסוימים, ששימשו עבורם בעבר כבתי גידול או כנתיבי נדידה.
בחיפוש והפקת גז ונפט מצויים פליטות וגורמי זיהום נפוצים. במסגרת הפעילות התפעולית והתהליכית מתקיימות השלכות פסולת קידוח (Cuttings) ובוץ קידוח לים, הזרמה לים של ביוב, מי שיפוליים לאחר טיפול (נוזלי מכונות וסביבתן), רכז התפלה, מי קירור, פסולת ביתית וחומרים מסוכנים באסדה. כך למשל, במקרה של זיהום ים בשמן ידלוף חומר הידרוקרבון לסביבה הימית. לחלופין עלולה להתרחש תקלה חמורה בבסיס הקידוח (BOP), התנגשות של כלי שיט באסדה, חבלה וכדומה
השלכות חברתיות כלכליות
ההשפעה הכלכלית של הפגיעה בסביבה ובמערכות האקולוגיות החופיות כוללת אובדן אפשרות לפעילות עסקית כגון, התפלה, דייג, נופש ותיירות ופעילויות ספורט. זיהום הים והנזקים שהוא גורם מנוגדים להסכמים בינלאומיים רבים שישראל התחייבה עליהם (הסכם מדינות הים התיכון שנחתם באמנת ברצלונה, והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי OECD) ועלול להביא לידי השלכות דיפלומטיות ובינלאומיות שליליות.
המשמעויות הכלכליות של אסון סביבתי מסוג זה נרחבות וכבדות משקל בסדרי גודל חסרי תקדים מבחינה ישראלית. בנוסף לפגיעה הממושכת בסביבה הימית וההשלכות השליליות על כל המערכת האקולוגית, תקלה בקידוח הימי (העדר יכולת התמודדות כלכלית לשקם ולשפות את הניזוקים מצד החברה הקודחת) יסחוף את כל המשק למשבר כלכלי עמוק. הנזקים יבואו לידי ביטוי בתחומי הבאים:
תאונות וזיהומי ים מפורסמים
אסון הנפט של אקסון ואלדז היה אסון אקולוגי, שנגרם מדליפת נפט גולמי ממכלית הנפט אקסון ואלדז. התקרית אירעה ב-24 במרץ 1989 במפרץ הנסיך ויליאם שבדרום אלסקה. האסון נחשב לאחד האירועים הימיים הסביבתיים החמורים בהיסטוריה. מיקומו המרוחק של המפרץ ובעיות הנגישות אליו הקשו על תוכניות ופעולות התגובה של הממשלה והתעשייה. ההערכה הרשמית היא שבעקבות התבקעות המכלית ובמהלך האסון נשפכו לים כ-257 אלף חביות נפט גולמי. סערה שפרצה במפרץ שלושה ימים לאחר פגיעת המכלית בשונית העבירה כמויות גדולות של נפט לרבים מהחופים הסלעיים בשרשרת האיים בסביבה וגרמה לזיהומם ולפגיעה אקולוגית חמורה באזור שהיה בית גידול למינים רבים של בעלי חיים. תוצאות ארוכות טווח של האסון בואו לידי ביטוי באובדן תועלות כלכליות וערכיות ציבוריות (דיג, תיירות, פנאי וכדומה). אסון אקסון ואלדז עדיין גובה מחיר גם 20 שנה אחרי ובינתיים עומד על 7 מיליארד דולר.
מקרה התלקחות ודליפת דלקים החמור ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית (פי 20 מאסון אקסון ואלדז) הוא זה שהתרחש על אסדת קידוח Deepwater Horizon במפרץ מקסיקו במסגרתו שקע פרויקט הקידוח במימי המפרץ. בעקבות האסון דלפו לים כמויות חסרות תקדים של נפט גולמי, ונפגעו ונהרגו עשרות בני אדם. עלות האסון נאמדה בכ-40 מיליארד דולר והוא נחשב לאסון הסביבתי הגדול ביותר בהיסטוריה תוך גרימת נזק אדיר לים ולסביבה החופית במפרץ. דליפת הנפט החלה כתוצאה מהתפרצות באר נפט תת-מימית ב-20 באפריל 2010 וגרמה לדליפתם של 780,000 מטרים מעוקבים של נפט (4.9 מיליון חביות או 210 מיליון גלונים) בשטח מוערך שבין 6,500 ל-180 אלף קמ"ר. ההתפרצות יצרה פיצוץ קטלני על גבי אסדת קידוח הנפט Deepwater Horizon אשר ממוקמת בשדה הנפט התת-ימי Macondo Prospect, כ-64 ק"מ דרומית לחופי לואיזיאנה. במהלך הפיצוץ נהרגו 11 מהקודחים ונפצעו 17 קודחים נוספים.
קידוחי ים בישראל
תחום קידוחי הנפט והגז מוסדר בישראל מכוח חוק הנפט משנת 1952, והוא אינו מתייחס לקידוחי ים באופן ספציפי מפאת התקופה בה נחקק ואינו התעדכן באופן רלוונטי עד עתה לגבי תחום הקידוח הימי.
רקע היסטורי
בשנת 1963 קיבלה לראשונה חברה קנדית רישיון לחיפושים ימיים של נפט וגז בישראל. ביצוע הקידוח נדחה מספר פעמים עקב העלות הגבוהה ולבסוף בוטל הרישיון.
הקידוחים הימים הראשונים בוצעו החל מסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. מול חופי חיפה, נתניה, אשקלון ופלמחים. בשנת 1975 התגלה גז מול חופי בת ים אך הקידוח ננטש.
הקידוחים הימים חודשו בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, על ידי החברות י.ו.א.ל, נפטא, "דלק" חברת הדלק הישראלית, דלק חיפושי נפט בע"מ (כיום דלק אנרגיה) וישראמקו. הקידוח הראשון "ים 1" ננטש לאחר שהושקעו בו 14 מיליון דולר. בשנת 1991 קיבלה השותפות את רישיונות "מד תל אביב", "מד יבנה", "מד אשדוד", "מד חדרה" ו"מד השרון" לחיפושי נפט וגז טבעי ימיים במדף היבשתי של מדינת ישראל. בשני קידוחים ימיים נמצא נפט, ב"ים 2" מול חופי אשדוד וב"ים יפו" מול חופי הרצליה. ג'ו אלמליח מנכ"ל חברת יואל הציג אז בקבוק של נפט שהוצא מים-2 במסיבת עיתונאים, ויחידות השותפות והמניות של השותפים זינקו באלפי אחוזים בבורסה לניירות ערך בתל אביב. אולם בפברואר 1994 הודיעה ישראמקו שכמות הנפט לא מצדיקה את ההשקעה הכספית בקידוח, והציוד הטכני לא עמד בדרישות. מחיר יחידות השותפות של ישראמקו בבורסה צנח.
קידוחים בשטח הטריטוריאלי הימי של ישראל
19 אזורי קידוח עיקריים פרושים על פני מפת קידוחי הים. החלקות השונות מצויות בשטח שמול חופי מדינת ישראל החל מהאזור הימי שמול הקריות בצפון ועד האזור שמול אשקלון בדרום. זכויות הגז והנפט מצויים בידי מספר חברות המסחריות, שבידיהן היתרי קידוח, רישיונות והחזקות כגון: רציו ים (בשליטת חברת נובל ודלק) בראשות ישעיהו לנדאו, ישראמקו בראשות רובי מימון, קבוצת דלק בראשות יצחק תשובה וחברות נוספות.
מניעת וטיפול באסון סביבתי בישראל
ארגוני סביבה פועלים להגברת המודעות הציבורית ומגישים התנגדויות לרגולטור נוכח תנאי רישיון הקידוח של החברות המסחריות להן ניתנו זכויות הקידוח במי הים התיכון. תנאי הרישיון לקידוח ים הנדרשים כיום אינם מספיקים לכיסוי עלויות הנזק האדירות אם יתרחש אסון סביבתי. ההכנסות הצפויות מקידוחי הגז בלבד נאמדות בלמעלה מ-320 מיליארד שקל ואילו מחיר הזיהום, אם יתרחש, יהיה מיליארדי שקלים לפחות. לעומתם, ההשקעות הנדרשות לטובת הגנה על החופים מסתכמות בכ-20 מיליוני שקלים בנוסף למערכת ניטור והגנה הנדרשות באתרי הקידוחים – אחוזים בודדים מההכנסות עבור על חופי המדינה. גם במידה שחברות הגז והדלק ירכשו ביטוח כדי להגן על השקעותיהם ולהפחית את החשיפה שלהם לאחריות מאסון סביבתי, הביטוח יועיל רק מבחינה חשבונאית ועובר פעולות שיעשו בדיעבד לאחר הזיהום, שכן הוא לא ימנע מהזיהום להתפשט לחופי הארץ ולמדינות השונות בים התיכון ולגרום לנזק סביבתי יקר. השקעה מאסיבית בבניית יכולת ואמצעים להתמודד עם אירועי זיהום ים תפחית את הנזקים של אסון סביבתי. גם כיום מדינת ישראל טרם הקצתה את התקציבים הנדרשים לתוכנית לאומית למוכנות ותגובה לאירועי זיהום ים.
דוח ועדת צמח
בשנת 2011 מונה שאול צמח, מנכ"ל משרד האנרגיה והמים, לעמוד בראש ועדה בינמשרדית שתגבש את מדיניות ישראל במשק הגז הטבעי ולאזן בין צורכי שוק הגז המקומי לבין מטרות כלכליות, סביבתיות ומדיניות. המלצותיה העיקריות של הוועדה עסקו בעיקר בייצוא המסחרי של תוצרי קידוחי הים. בתוך כך, נטענו הטענות הבאות:
דוח ועדת ששינסקי
הוועדה לבחינת המדיניות הפיסקאלית בנושא משאבי נפט וגז בישראל היא ועדה ציבורית בראשות פרופ' איתן ששינסקי. הוועדה – שכונתה ועדת ששינסקי על שם העומד בראשה - הוקמה בשנת 2010 על ידי שר האוצר דאז יובל שטייניץ על מנת לבחון את נטל המס הראוי (תגמולים למדינה) על הפקת נפט וגז טבעי בישראל. הוועדה המליצה להעלות את המיסוי על רווחי הפקת נפט וגז. נוסחת חישוב המס שקבעה ועדת ששינסקי קובעת יחס בין הכנסות היזמים לבין העלויות שהשקיעו בחיפושים ובהפקה, ממנו יתחיל המיסוי של החברות. אין העדפה של נקודות זיכוי להשקעות בחדשנות טכנולוגית, דאגה לבטיחותו וערנותו של העובד, מדיניות תמריצים או קנסות, הכשרת כוח אדם, שיתוף פעולה עם גופים חיצוניים, העדפת גורמי ייצור סביבתיים, ביצוע מחקרים ואיסוף נתונים ושקיפות סביבתית.
ישראל בן יוסף
ישראל (איסרל) בן יוסף (בסביבות 1500–1568) היה סוחר-משי יהודי עשיר, בנקאי, ותלמיד חכם שהתיישב בקרקוב בשנת 1519, לאחר גירוש היהודים מהעיר רגנסבורג שבגרמניה. הוא היה אביו של רבי משה איסרליש ומייסד בית כנסת הרמ"א בקז'ימייז', כיום מחוז בקרקוב, שנבנה בשנת 1553 על אדמות שבבעלות ישראל בן יוסף.
על פי האנציקלופדיה היהודית, ניתן להסיק מהתארים אשר כתב עליו בנו בהקדמתו לספרו "מחיר יין" שהוא היה ראש הקהילה.
בית כנסת הרמ"א
על פי אחת המסורות הפופולריות, ישראל יסד את בית הכנסת לכבוד בנו משה, שכבר היה מפורסם בצעירותו בלמדנותו. אולם מהכיתוב העברי של הלוח משמע כי בית הכנסת נבנה לזכרה של אשת ישראל, מלכה (נפטרה ב-1552).
אגדה
רבי ישראל הקפיד לא לעסוק בעסקיו בערב שבת אחרי חצות היום. על פי האגדה, בזכות זה הוענק לו משמיים להוליד בן קדוש כזה.
סורת א-דח'אן
סורת א-דֻח'אן (בערבית: سورة الدخان, "העשן" או "הקיטור") היא הסורה ה-44 בקוראן.
הסורה מונה 59 פסוקים, ושמה נגזר מפסוק 10.
במסורת האסלאמית
ישנו חדית' שבו מוחמד אמר שמי שקורא את הסורה הזאת ביום שישי, הן בבוקר והן בערב, יזכה לכך שאללה יבנה לו אחוזה מפוארת בגן העדן. לפי חדית' אחר, אדם שקורא את הסורה הזאת בלילה לפני שהוא הולך לישון, יתעורר כששבעים אלף מלאכים מבקשים עבורו סליחה על חטאיו. בחדית' אחר נאמר שהאדם אשר קורא את הסורה הזאת בערב שישי, יזכה לכך שאללה יסלח וימחל לו על חטאיו.
Ghost (שיר של ג'סטין ביבר)
Ghost (בעברית: רוח) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הקנדי, ג'סטין ביבר. השיר יצא לאור ב-10 בספטמבר 2021 על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ כסינגל השישי מתוך אלבום האולפן השישי של ביבר, Justice . השיר נכתב על ידי ביבר עצמו, ג'ון בליון, מייקל פולק וג'ורדן וסטפן ג'ונסון, והופק על ידי צוות The Monsters & Strangerz ובליון.
רקע כללי
ביבר הסביר שהכוונה שלו בכתיבת השיר הייתה:. במהלך מגפת הקורונה, באמצעות מפגש זום אודות האלבום Justice, אמר ביבר כי:. כמו כן, הזמר-יוצר האמריקאי, ג'ון בליון, אשר לקח חלק בכתיבת השיר צייץ בטוויטר כי את מילות השיר כתב על סבתו המנוחה.
ביצוע
השיר הוא בלדת פופ רוק אופטימית המשלבת מוזיקת דאנס אלקטרונית יחד עם דראם אנד בס. נעשה בו שימוש בגיטרה אקוסטית, תופים וסינתיסייזרים. המקצבים של השיר מפנים את מקומם לתנופת גיטרה אקוסטית בפזמון.
כדי לקדם את "Ghost", ביבר חבר ל-Dolby Laboratories כדי ליצור פרסומת ארוכת טווח עבור Dolby Atmos, בו הושמע השיר. יום לאחר מכן, גארי טראסט, הודיע שהשיר יישלח לרדיו פופ האמריקאי. ביבר ביצע אותו בטקס פרסי הווידאו של MTV לשנת 2021, שם הוא התלבש בקפוצ'ון שכיסה את רוב פניו.
ביקורת
אליסון סטיוארט מוושינגטון פוסט הגדירה את "Ghost" כשיר הטוב ביותר ב-Justice, וכתבה ש"הבלדה המרעישה ספורות" "מתאימה באופן מושלם לדאגות הייחודיות של הסגר". באופן דומה, כתב מלוס אנג'לס טיימס, מייקל ווד, ראה את השיר כאחד משיאי האלבום, וציין שהתופים בשיר "מחזקים רגש עמום, מפחיד ומעורפל". ב-Evening Standard ציינו שהסינתיסייזרים בשיר הם אחד מההיבטים המהנים מוזיקלית ב-Justice.
ב-NME כתבו שהרצועה "פוגעת בחוזקה אבל בעלת ריף גיטרה שמרכך את המכה". האנה קלרה ריביירו מ-PopMatters קבעה שהוא השיר המסקרן ביותר ב-Justice מבחינת הפקה, וציינה שהיא "לא התפלאה כל כך מאף אחד מהצלילים השוררים בו", אלא "מהסדר שבו כל אחד מהם ממוקם".
וידאו קליפ
הפקיד הקליפ עבור "Ghost", בבימויו של קולין טילי, בבכורה ב-8 באוקטובר 2021. זה קרה במקביל ליציאת המהדורה השלמה של Justice וסרט התיעודי של Amazon Prime Video ,Justin Bieber: Our World. השחקנית דיאן קיטון מככבת בסרטון בתור סבתו של ביבר. ביבר התקשר לקיטון וביקש ממנה להיות בו, אליו היא נעתרה להצעה והביעה חיבה לשיר. קיטון שיתפה בעבר אינטראקציה קצרה עם ביבר בשנת 2015 במהלך הופעתה בתוכנית של אלן דג'נרס והודתה שהתלהבה ממנו מעט לאחר שהוצגה לה מסע הפרסום שלו בקלווין קליין. ב-6 באוקטובר 2021, ביבר וקיטון שיתפו טיזר של הסרטון בחשבונות האינסטגרם שלהם. כשדיברה על הניסיון שלה בעבודה עם ביבר, קיטון אמרה שזה היה "ידידותי, פתוח, משוחרר וייחודי", והוסיפה שהוא "היה אדיב לכולם והצוות שלו היה שלמות". בעוד שקיטון מעולם לא השתתפה בקליפ מוזיקלי לפני כן, היא ביימה שניים מהם לסרטים של בלינדה קרלייל "Heaven Is a Place on Earth" ו-"I Get Weak".
תדע
"תדע" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מאיה אברהם. הוא יצא לאור ב-29 בינואר 2013, על ידי חברת התקליטים הפיל, כסינגל מתוך אלבום האולפן השני שלה, ליום הזה חיכיתי, שפורסם במלואו כשנתיים לאחר מכן. נכתב והולחן על ידי בן ארצי ורפי קריספין, שגם הפיק אותו. ל"עברתי את הדרך" לא הופק וידאו קליפ רשמי, אם-כי ביום צאת השיר הועלה קטע אודיו רשמי שלו בערוץ היוטיוב של הזמרת. נכון למאי 2023 עומד מונה הצפיות של הסרטון על כ-61 אלף צפיות.
Ghost (שיר של ג'סטין ביבר)
מיקומי שיא
{{שני טורים
תדע
ב-7 בפברואר 2013 נכנס למצעד הפזמונים העבריים השבועי של המדיה פורסט, "המוביל הארצי", במקום העשירי. בשבוע לאחר מכן יצא מהמצעד, ולא נכנס אליו בשנית.
Ghost (שיר של ג'סטין ביבר)
מצעדי סוף שנה
}}
תחריט העץ פלאמאריון
בהדפס נראה גבר משרבב את ראשו, ידו ומקלו אל מאחורי הקלעים של השמיים. הוא מביט בהשתאות במנגנונים אסטרונומיים מופלאים, הנגלים לעיניו. כיתוב התמונה בספר היה: "מיסיונר מימי הביניים מדווח שמצא את נקודת המפגש שבין שמים לארץ". בגוף הטקסט מסופר כי לפי דבריו, הוא הצליח להגיע לאופק.
ההדפס היה נפוץ מהמאה ה-19, שאז נתגלה. נטען כי על פי סגנונו, הוא נוצר במאה ה-16 ורק המסגרת הדקורטיבית נתווספה במאה ה-19.
בית הספר לאמנות קלישר
בית הספר לאמנות הציור בתל אביב ע"ש מרגושילסקי, הידוע בשם בית הספר לאמנות קלישר היה בית ספר לאמנות שהוקם בשנת 1964 על ידי אריה מרגושילסקי.
המוסד הוקם תחילה בשם "בית הספר הגבוה לציור בבתים", ובתחילת שנות ה-70 עקר לרחוב קלישר 5 בתל אביב. אריה מרגושילסקי, מייסד בית הספר, שימש כמנהל עד לשנת 1977. אחר כך שימש האדריכל צבי בן דב כמנהל בית הספר. נכון לשנת 2013 מופעל בית הספר כשלוחה של סמינר הקיבוצים.
דוד טברסקי מטולנה
רבי דוד טברסקי (תקס"ח, 1808 - י' באייר תרמ"ב, 1882) היה בנו השישי של רבי מרדכי מצ'רנוביל, ומקים חסידות טולנה.
תולדותיו
נולד בצ'רנוביל לרבי מרדכי ופייגא, בתו של רבי דוד לייקס תלמיד הבעל שם טוב. נולד בעת חתונת אחותו מלכה עם רבי יחיאל מיכל מדרוהוביץ', נכדו של רבי ברוך ממז'יבוז' ובסנדקאות כובד רבי ברוך. נקרא על שם סבו רבי דוד לייקס. רבי ברוך אמר על בכייתו:"הקטן בוכה כמו חכם". לימים ייחסו בחסידות טולנא משמעות רבה למשפט זה. בילדותו למד אצל אחיו רבי יעקב ישראל מצ'רקס. בגיל 5 התארס עם יענטע דבורה, בתו של רבי ישראל אברהם מצ'רני-אוסטרהא בנו של רבי זושא מאניפולי וחתנו וממלא מקומו של רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה. ארוסתו התייתמה שנה לאחר מכן וגדלה אצל אביו רבי מרדכי. נישא בגיל 13 בצ'רנוביל. נסע גם לרבי אברהם יהושע השיל מאפטא על פי עצת אביו.
תקופה לאחר פטירת אביו בשנת תקצ"ז, החל לכהן באדמו"רות בווסילקיוב הסמוכה לקייב. שמו התפרסם באזור וחסידים רבים נסעו לחצרו. עקב התפתחות החצר, נחשד על ידי השלטונות במרידה וסבל מרדיפות. בשנת תרי"ב עבר לטאלנה (Talne, Тальне́) שבדרום אוקראינה. על סיבת מעברו יש שתי גרסאות, או מפחד מהשלטון או בגלל שטולנה הייתה גבוהה והאוויר בה הטיב לרבי דוד. עם מעברו חובר שיר עממי בין יהודי אוקראינה:"דער רבי איז געווען אין וואסילקוב יעצט איז ער אין טאלנא" (הרבי היה בוואסילקוב וכעת הוא בטולנה) או בגרסה אחרת "רבי דוד'ל, רבי דוד'ל וואסילקיובער, וואסילקיובער, און יעצט איז ער אין טאלנא" (רבי דוד מווסילקיוב, כעת הוא בטולנה). השיר הושר בעצב בווסילקיוב ובשמחה בטולנה, והושר גם בליצנות בפי מתנגדים והמשכילים.
לאחר מעברו לטולנה גדלה חצרו ואלפי חסידים נסעו אליו. בין חסידיו היה בן אחיינו, רבי מרדכי דב מהורניסטייפול. רבי דוד נהג כאביו לנסוע מעיירה לעיירה לחזק את היהודים ולומר לפניהם דרשות חסידיות. שמו התפרסם בכל מרב אוקראינה בשל היותו פועל ישועות ובעל מופת. בתקופה זו הדפיס חלק מספריו. בין מסעותיו נסע גם פעמיים לאודסה שהייתה עיר של משכילים. במסורת חסידי טולנה מסופר שבנסיעותיו אלו משכילים רבים הפכו למאמינים ואדוקים. בשנת תרל"ז שכל את בנו היחיד, הרב מרדכי.
היה מפורסם כאדם שמח ובהשפעתו חסידי טולנה התאפיינו בעליצות. כמו כן היה אדם שנון, ובספרות והמסורת החסידית נפוצות אימרות כנף בשמו.
צאצאיו
נכדו רבי מנחם נחום, הוכתר לממלא מקומו כינוקא.
ספריו
הוציא שלושה ספרים בחייו:
אמרה מור
אמרה מור (בטורקית: Emre Mor; נולד ב-24 ביולי 1997 בברנשיי שבדנמרק) הוא כדורגלן טורקי-דני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פנרבחצ'ה.
קריירת מועדונים
מור נולד בדנמרק. הוא גדל במחלקות הנוער של ברנשיי בולדקלאב ושל לינגבי בולדקלאב. ב-31 בינואר 2015 הצטרף למחלקת הנוער של נורשלן מליגת העל הדנית. ב-28 בנובמבר ערך מור את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84 בהפסד 1:0 לרנדרס במסגרת המחזור ה-17 בליגה. ב-28 בפברואר 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה העשירית בתיקו 1:1 נגד ויבורג.
ב-7 ביוני 2016 חתם מור בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה ל-5 שנים. מור נחשב לכישרון גדול מאוד בעת החתימה שלו, אך מיעט מאוד לשחק בבורוסיה דורטמונד, והיו לו בעיות משמעת רבות בעונתו היחידה במועדון.
ב-28 באוגוסט 2017 נמכר מור לסלטה ויגו מהלה ליגה תמורת 13 מיליון אירו. מור חתם על חוזה לחמש שנים. ב-31 ביולי 2019 הושאל מור לגלאטסראיי. ב-31 בינואר 2020 הושאל לאולימפיאקוס. ב-26 באוגוסט 2021 הושאל לפתיח קארגומרוק הטורקית.
ב-2 ביולי 2022 חתם מור בפנרבחצ'ה.
קריירה בינלאומית
מור נולד בדנמרק לאב טורקי ולאם מקדונית. הוא יצג את דנמרק ברמת הנבחרות הצעירות, ובהמשך את טורקיה. הוא נכלל בסגל נבחרת טורקיה ליורו 2016. ב-29 במאי 2016 ערך מור את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשנכנס כמחליף בתחילת המחצית השנייה בניצחון 1:0 על נבחרת מונטנגרו במסגרת משחק הכנה ליורו 2016.
Golden Boy (שיר)
Golden Boy (בעברית: נער מוזהב) הוא השיר שהתמודד מטעם ישראל באירוויזיון 2015. הוא נכתב והולחן על ידי דורון מדלי ובוצע על ידי הזמר נדב גדג'. את השיר עיבד ינון יהל.
על בימוי הווידאו קליפ של השיר אחראים יואב צפיר ואלעד וייסמן. ביוני 2015 נרכשו זכויות השיר על ידי הזמרת היווניה אלני פוריירה שהקליטה אותו ביוונית. את מילות השיר ביוונית כתב ואגליס קונסטנטינידיס.
באירוויזיון ולאחריו
באירוויזיון 2015 התמודד גדג' עם השיר בחצי הגמר השני של התחרות (שיר מס' 9 מתוך 17). לאחר שהשיר דורג במקום השלישי, הוא העפיל לגמר (עשרה שירים עלו לגמר מחצי הגמר השני). בגמר היה השיר השלישי בסדר ההופעה. את הגמר הוא סיים במקום התשיעי, מתוך 27 מדינות שהשתתפו בשלב זה של התחרות, לאחר שצבר 97 נקודות וניצב בפער של 44 נקודות מהשיר שדורג במקום העשירי.
מבין כל השירים שייצגו את ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון, "Golden Boy" הוא הראשון שהושר באנגלית בלבד.
נכון לחודש פברואר 2016, צבר השיר מעל חמישה עשר מיליון צפיות ביוטיוב והגיע פעמיים למקום הראשון במצעד העברי של מדיה פורסט.
ב-7 בספטמבר 2015 זכה השיר בטקס נבחרי הילדים בקטגוריית שיר השנה. בכ"ו באלול תשע"ה זכה בתואר שיר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' ובמקום השלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ בשיתוף עם אתר וואלה! NEWS. כמו כן, זכה בטקס פרסי המוזיקה של מדיה פורסט בפרס הקליפ הישראלי המשודר ביותר בערוצי הטלוויזיה. הטקס שודר בזכיינית ערוץ 2, רשת. השיר הגיע למקום השלישי וזכה בתואר קליפ השנה במצעד הישראלי השנתי לשנת תשע"ה של ערוץ 24 בשיתוף עם מאקו, רדיו חיפה, רדיו תל אביב, רדיו דרום ורדיו 99.5 חם אש. ב-2018 הגיע השיר למקום ה-41 במצעד החיילים שארגנה גלגלצ לרגל 70 שנה למדינת ישראל.
מצעדי השמעות
מצעדים שבועיים:
מצעדים שנתיים:
אשר קרני
אשר קרני (יליד 1954) הוא איש עסקים ישראלי יליד הונגריה ואזרח דרום אפריקה, שהיה מעורב בהברחת ציוד לתוכנית הגרעין הפקיסטנית ולתוכנית הגרעין הישראלית. הוא היה מקורבו ושותפו של עבד אלקדיר חאן.
קורות חיים
קרני הגיע לקייפטאון, דרום אפריקה, באמצע 1980 לעבודה בתנועת בני עקיבא. הוא נשאר בקייפטאון והחל לעבוד כאיש מכירות של מכשירים אלקטרוניים עבור חברת אלקטרוניקה מקומית. בזמן עבודתו בחברה הבריח רכיבים אלקטרוניים לא-חוקיים מתוצרת ארצות הברית להודו, פקיסטן וישראל. לאחר שפוטר מהעבודה, הקים עסק פרטי ובאמצעותו המשיך להבריח רכיבים לא חוקיים. קרני נחשד גם בניסיונות הברחת ציוד לקוריאה הצפונית ולמלזיה.
בתחילת 2004 נעצר קרני בזמן ששהה בחופשה עם משפחתו בדנוור, קולורדו.
קרני הואשם בהברחה ומכירה של 200 מחוללי ניצוצות לאדם פקיסטני בשם הומיון חאן, הנחשב לחבר בארגון של עבד אלקדיר חאן וכן קשור לארגוני טרור פקיסטניים.
באוגוסט 2005 הוא נדון לשלוש שנות מאסר על מכירת ציוד לנשק גרעיני לחברות בהודו ובפקיסטן. קרני ריצה את עונשו בבית כלא בניו ג'רזי.
אירקוט
אירקוט (ברוסית: Ирку́т, בבוריאטית: Эрхүү мγрэн) הוא נהר במזרח סיביר, הזורם בשטחי רפובליקת בוריאטיה ומחוז אירקוטסק שברוסיה. אורכו 488 קילומטרים והוא מנקז שטח של 15,780 קמ"ר. הספיקה השנתית הממוצעת של אירקוט היא 142 מ"ק לשנייה. ספיקתו הממוצעת בנקודת השפיכה שלו אל הנהר אנגרה היא 140 מ"ק לשנייה.
גאוגרפיה
מוצאו של אירקוט באגם אילצ'יר, במעבר ההרים נוכו-דבן שבהרי מזרח סייאן במערב בוריאטיה. נקודת המוצא היא בגובה 1,875 מטרים מעל פני הים. בקטע הזרימה העליון ביותר, הנהר נקרא אירקוט השחור. לאחר התמזגותו עם אירקוט האמצעי ואירקוט הלבן, נקרא אירקוט.
במעלה הזרם, כיוון הזרימה של אירקוט הוא דרום-מערב. ליד ההר מונקו-סרדיק, ברכס סייאן הגדול שמהווה את קו פרשת המים של הרי מזרח סייאן, הנהר פונה בחדות מזרחה. בנקודה זו, אירקוט מפריד את רכס סייאן הגדול מרכס טונקין, שהוא שלוחתו המזרחית ביותר של הרי מזרח סייאן.
בהמשך, אירקוט זורם לאורך 200 קילומטרים בשפלת טונקין הבין-הררית, שהיא בעצם אגן מבני שנוצר כתוצאה מהתפרצות געשית. באזור זה, אל הנהר נשפכים יובליו העיקריים, ביניהם: איכה-אוכגון, זנגיסן הגדול, טונקו, זון-מורן ובולשאיה ביסטראיה. משם, הנהר ממשיך לזרום בעמק, שבו ערוצו מסולע ולכן נוצרים בו אשדים.
אירקוט נשפך אל אנגרה משמאלו של נהר זה. נקודת השפיכה נמצאת במרכז העיר אירקוטסק, שנוסדה כאוסטרוג במאה ה-17 מול נקודה זו (על הגדה הימנית של אנגרה), וקרויה על שם הנהר אירקוט.
ורוד מבריק
ורוד מבריק הוא סינגל שנכתב על ידי הזמר והמוזיקאי אביב גפן ובוצע על ידי גפן והזמרת אלה לי להב. השיר יצא לאור ב־18 בינואר 2022.
הצלחה מסחרית
בשבוע השני ליציאתו לאור "ורוד מבריק" היה השיר השני המושמע ביותר ברדיו, עם 189 השמעות. בשבוע שלאחריו הפך השיר למושמע ביותר ברדיו, עם 198 השמעות, ושמר על מעמדו זה גם בשבוע שלאחריו, אך ירד ל־177 השמעות. בשבוע שלאחריו ירד השיר למקום השלישי עם 125 השמעות, ובשבוע שלאחריו ירד השיר למקום החמישי עם 111 השמעות.
ביקורת
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי, בביקורת מעורבת, העניק לשיר ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה. הוא שיבח את הלחן שכתב גפן:, אך ביקר את התמה של השיר:. כן כתב שהאמירה של השיר מתמסמסת, ושהיא.
עמי פרידמן, מבקר "ישראל היום", כתב ש. עוד כתב:.
מבקר "מעריב", דודי פטימר, תיאר את השילוב בין גפן ולהב כ, והוסיף שהזמרת.
ניקו אלבדי
ניקו אלבדי (בגרמנית: Nico Elvedi; נולד ב-30 בספטמבר 1996 בציריך שבשווייץ) הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה ובנבחרת שווייץ.
פ.צ. ציריך
אלבדי גדל במחלקת הנוער של פ.צ. ציריך. ב-15 במאי 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–1 על לוזאן במסגרת המחזור ה-35 בליגת העל השווייצרית. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת ערך 2 הופעות ליגה. ב-9 בנובמבר 2014 הבקיע אלבדי את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-14 בניצחון 0–1 על אראו במסגרת המחזור ה-15 בליגה. בעונתו השנייה במועדון ערך 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
בורוסיה מנשנגלדבך
בחודש יולי 2015 הצטרף אלבדי לבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה. ב-7 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-88 בתיקו 0-0 נגד אינגולשטאדט 04 במסגרת המחזור ה-12 בליגה. בעונתו הראשונה במועדון ערך 21 הופעות ליגה.
קריירה בינלאומית
אלבדי זומן לסגל נבחרת שווייץ ליורו 2016. ב-28 במאי 2016 ערך אלבדי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 במקומו של פיליפ סנדרוס בהפסד 1–2 לנבחרת בלגיה במסגרת משחק הכנה ליורו 2016.
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022.
אייריש טיימס
אייריש טיימס (באנגלית: The Irish Times) הוא עיתון יומי אירי, היוצא לאור בכל ימות השבוע למעט יום ראשון. הוא מעסיק 420 עובדים.
על אף שהעיתון הזדהה בתחילת דרכו עם התנועה הבדלנית באירלנד, בעשורים האחרונים, תחת בעלים חדשים, חברת אירי טיימס, נוקט העיתון בעמדה הדוגלת בתמיכה באיחוד עם הממלכה המאוחדת. כמו כן, נוקט האייריש טיימס באידאולוגיה של ליברליזם חברתי, ועם זאת בעמדה מרכזית וימינה בענייני כלכלה.
תפוצת העיתון פחתה בשנים האחרונות. לפי החברה הבריטית "ABC", לאייריש טיימס הייתה תפוצה יומית של 100,951 עותקים במשך חצי השנה הראשונה של 2011, וכי התפוצה היומית הממוצעת הייתה 92,565. העורך הנוכחי של העיתון הוא פול אוניל.
רוז'ה פטר
רוז'ה פטר (במקור פוליצר, בהונגרית: Péter Rózsa; בודפשט, 17 בפברואר 1905 – בודפשט, 16 בפברואר 1977) הייתה מתמטיקאית יהודייה-הונגרייה, פרופסורית באוניברסיטה, חברה נספחת של האקדמיה ההונגרית למדעים (1973), זוכת פרס קושוט (הפרס הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר, מקביל לפרס ישראל) וזוכת פרס המדינה (1970) (פרס המדינה של הרפובליקה העממית ההונגרית היה פרס ממלכתי גבוה שהוקם על ידי המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנת 1963, אשר הוענק ליחידים או לקבוצות כהוקרה על הישגים מדעיים, כלכליים וטכניים יוצאי דופן בתחום).
ביוגרפיה
רוז'ה פוליצר נולדה במשפחה יהודית ובשנת 1927 קיבלה תואר במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד-ELTE). לאחר שנתיים של אבטלה החלה ללמד בבית ספר חטיבת ביניים. משנת 1939 ועד תום מלחמת העולם השנייה לא הייתה יכולה ללמד בגלל מוצאה היהודי, תחילה פוטרה ולאחר מכן נכלאה בגטו בודפשט. לא ידוע יותר על קורותיה בשואה.
חברה לכיתה וחברה לכל החיים, לאסלו קלמאר, הפנה את תשומת לבה לפונקציות רקורסיביות חלקיות, אשר מילאו תפקיד מהותי בהוכחת משפטי האי-שלמות של גדל (קורט גדל). כך היא החלה לעסוק בתורת הרקורסיה, כולל תורת הפונקציות הפרימיטיביות הרקורסיביות. היא כתבה את המונוגרפיה הראשונה על הפונקציות הרקורסיביות. הספרות המקצועית עדיין משתמשת בגרסה המפושטת שלה לדוגמה: של ג. סודן (1927) ווילהלם אקרמן (1928) עבור פונקציה רקורסיבית, אך לא פרימיטיבית (פונקציית אקרמן היא דוגמה פשוטה לפונקציה רקורסיבית שאיננה רקורסיבית פרימיטיבית).
הייתה לה גם קריירת הוראה משמעותית, שכללה 20 שנות הוראה בתיכון, הוראה במכללה, כתיבת ספרי לימוד והוראה באוניברסיטה. היא הכניסה לאוניברסיטה את הוראת תורת הקבוצות והלוגיקה ב-ELTE. פטר הכינה את שיעוריה בקפידה רבה; מטרתה הייתה גילוי המתמטיקה על ידי תלמידיה.
רבים מהמאמרים האינפורמטיביים שלה כתובים גם היטב ובקפידה, בעבודה זהירה. מכתביה אל הסופר מרצל בנדק הולידו את ספרה "משחק עם האינסוף", שמטרתו הייתה לקרב את עולם המחשבה והתגליות הגדולות של המתמטיקה לאינטלקטואלים במדעי הרוח. הספר זכה להצלחה רבה ותורגם לשפות רבות; המהדורה האנגלית שלו זמינה ברציפות.
התנועה הלאומית המאוחדת (גאורגיה)
התנועה הלאומית המאוחדת היא מפלגה פוליטית בגאורגיה, שהוקמה על ידי מיכאיל סאקשווילי, שעלתה לשלטון בעקבות מהפכת הוורדים.
היסטוריה
המפלגה הוקמה באוקטובר 2001 על ידי מיכאיל סאקשווילי. זו מפלגה רפורמיסטית המעדיפה קשרים הדוקים יותר עם נאט"ו והאיחוד האירופי, כמו גם השבת שליטתה של טביליסי במדינות אבחזיה ודרום אוסטיה שהכריזו על עצמאות חד-צדדית.
במקור הייתה מפלגת מרכז-שמאל, והיא העבירה את עמדתה למרכז-ימין מאז מהפכת הוורדים ומשלבת ליברליזם פוליטי, כלכלי ותרבותי עם לאומיות אזרחית. סדרי העדיפויות העיקריים שלה כוללים גם שיפור השירותים החברתיים לעניים, בסיס התמיכה העיקרי של התנועה; להילחם בשחיתות ולצמצם חסמים מנהליים לביצוע עסקים. מנהיגי המפלגה מתייגים את עצמם כליברלים-שמרניים ובספטמבר 2007 הפכה המפלגה לחברת משקיפה במפלגת העם האירופית הימנית.
התנועה הלאומית המאוחדת ושותפיה באופוזיציה מילאו תפקיד מרכזי במשבר הפוליטי בנובמבר 2003 שהסתיים בהתפטרותו הכפויה של הנשיא שוורדנדזה. מפלגות האופוזיציה התמודדו בתוקף עם תוצאות הבחירות לפרלמנט ב-2 בנובמבר 2003, אשר משקיפים מקומיים ובינלאומיים מתחו ביקורת על אי סדרים רבים במהלכה. לאחר נפילת שוורדנדזה, המפלגה איחדה כוחות עם הדמוקרטים המאוחדים ואיגוד הסולידריות הלאומית לקידום סאקשווילי כמועמד עיקרי לאופוזיציה בבחירות לנשיאות ב-4 בינואר 2004, בו זכה ברוב מוחץ. התנועה הלאומית המאוחדת והדמוקרטים המאוחדים התמזגו ב-5 בפברואר 2004; המפלגה שמרה על שמה אך הסיעה הפרלמנטרית נקראה התנועה הלאומית-דמוקרטים. בבחירות לפרלמנט בשנת 2008 זכתה המפלגה ב-51.1% מהקולות. עם זאת, בבחירות 2012 הם צנחו ל-40.3%, והפכו למפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט אחרי החלום הגאורגי.
לאחר הבחירות ב-2012, המפלגה סבלה מכמה עריקות של חברי הפרלמנט למפלגות חדשות. כולל זה של המרכז הפוליטי החדש הליברטריאני-גירצ'י על ידי חבר הפרלמנט לשעבר של המפלגה זוּרָאבּ גָּ'אפָּארִידזֶה  ושלושה אחרים. יש הסבורים כי עריקות אלה זכו לעידוד של קואליציית "החלום הגאורגי" השלטת על מנת להחליש את יריבתה העיקרית.
המפלגה קיבלה 27.11% מהקולות בבחירות לפרלמנט בגאורגיה בשנת 2016. זמן קצר לאחר מכן התפצלה המפלגה ב-12 בינואר 2017, כתוצאה מסכסוך בין דוד באכרדזה, ראש עיריית טביליסי לשעבר גיגי אוגולאווה, תומכיהם וחברי המפלגה הנאמנים לנשיא לשעבר מיכאיל סאקשווילי. סאקשווילי דחה את החלטת המפלגה להיכנס לפרלמנט לאחר הבחירות והתנגד בנוסף ליוזמת חברי המפלגה למנות יו"ר במקומו, תפקיד שהיה פנוי רשמית בשל מעמדו הגולה של סאקשווילי. ביום הפיצול קבע אוגולאווה: "אדם אחד אחראי על פירוק המפלגה - האדם שהקים את המפלגה." רוב רשימת הבחירות של המפלגה ערק לתנועת גאורגיה האירופית והשאיר את המפלגה עם שישה חברים בפרלמנט.
ב-24 במרץ 2019 התפטר סאקשווילי ממשרת יו"ר המפלגה. הוא הוחלף על ידי המועמד שלו, גריגול ואשאדזה. ב-15 בדצמבר 2020 התפטר ושאדזה כיו"ר המפלגה. בבחירות הבאות ניצח ניקה מליה, נגד לְוָאן וַארְשָׁלוֹמִידזֶה.
ז'אן גאבן
ז'אן גאבן (בצרפתית: Jean Gabin, 17 במאי 1904 – 15 בנובמבר 1976) היה שחקן קולנוע צרפתי, אחד מהכוכבים האגדיים של הקולנוע הצרפתי במאה ה-20, אשר שיחק ב-94 סרטים.
ילדותו ונעוריו
נולד ב-1904 בפריז כז'אן-גאבן-אלקסיס מונקורז'ה (Jean-Gabin-Alexis Moncorgé) כבן לאמני הקברט פרדינאן מונקורז'ה והלן פטי. גדל בכפר Mériel מריאל במחוז סן-אֵה-אואז, מצפון לפריז. עבד בהתחלה כפועל, לאחר מכן מגיל 19 השתלב בעולם הבידור כחלק מלהקת פולי ברז'ר. עד לשירות הצבאי המשיך לשחק תפקידים משניים בתיאטראות.
תחילת דרכו כשחקן וזמר
אחרי השחרור מהצבא חזר לעולם הבידור תחת שם הבמה "ז'אן גאבן". שיחק וזימר במופעי מיוזיק הול ואופרטות תוך כדי חיקוי הסגנון של מוריס שבלייה שהיה אז באופנה. היה לפרק זמן חבר בלהקה שסיירה בדרום אמריקה ובחזרתו לצרפת התקבל למולן רוז'. עם הזמן עורר תשומת לבם של המפיקים ושולב בתפקידים חשובים יותר, כולל בשני סרטים אילמים בשנת 1928.
התחלת הקריירה כשחקן קולנוע
כעבור שנתיים עבר לשחק בסרטים עם פס-קול כשהראשון, בהפקת האחים פאטה, היה Chacun Sa Chance (לכל אחד המזל שלו). שיחק עדיין תפקידי משנה במשך ארבע שנים בכתריסר סרטים בבימוים של מוריס וז'ק טורנר. בפרסומו האמיתי זכה על ידי המשחק בסרט "מרי שאפדלן" משנת 1934 בבימויו של ז'וליין דיביבייה. ב-1936 שיחק כגיבור רומנטי בסרט אחר - דרמת מלחמה - של דיביבייה, "לה בנדרה", מה שהעלה אותו ככוכב על מפת הקולנוע הצרפתי. להכרה בינלאומית גורפת זכה ז'אן גאבן הודות למשחקו בסרט המצליח "פפה לה מוקו" ("Pépé le Moko ") (1937). כיכב בהמשך בכמה מיצירות הגדולות של ז'אן רנואר - "האשליה הגדולה" (La Grande Illusion), סרט אנטי-מלחמתי, וב "מפלצת האנושית" לפי הרומן של אמיל זולא יחד עם השחקנית סימון סימון. כמו כן הופיע באחד מהסרטים המוערכים של מרסל קרנה - Le Quai Des Brumes ("נמל הצללים").
בימי מלחמת העולם השנייה: שחקן וגיבור
בשנות ה-1930 דחה ז'אן גאבן הצעות להשתתף בהפקות של ההוליווד מעבר לאוקיינוס. אבל אחרי כיבוש צרפת על ידי גרמניה הנאצית הצטרף לז'אן רנואר וז'וליין דיביבייה שנמלטו לארצות הברית. אחרי גירושיו השניים ב-1939 בהוליווד ניהל גאבן רומן סוער עם מרלן דיטריך.
אופי בלתי ממושמע, סיכן את החוזה שלו עם אולפני RKO בגלל התעקשותו לצרף את מרלן דיטריך לליהוק סרט מסוים בניגוד לדעת המפיקים. לבסוף פוטר ופרויקט הסרט אורכב. בשלב מסוים השחקן התגייס לכוחות צרפת החופשית של שארל דה גול והצטיין בקרבות נגד כוחות הציר בצפון אפריקה. בגלל גבורתו זכה אף במדליה הצבאית וב צלב המלחמה. אחרי הפלישה לנורמנדי, גאבן נמנה עם חברי היחידה הצרפתית שנכנסה לפריז המשתחררת.
אחרי המלחמה
בשנת 1946 מרסל קרנה בחר בו כדי לככב בסרטו "Les Portes de la Nuit " (שערי הלילה) אבל בגלל בעיות בהתנהגות פוטר גם הפעם. לאחר שמצא מפיק ובמאי בשביל הפקה שבה יוכל לשחק כמבוקשו יחד עם מרלן דיטריך, הסרט, שנקרא "מרטן רומניאק" לא קטף הצלחה והיחסים בין שני הכוכבים עלו על שרטון. אחרי עוד כישלון קופות ב-1947, ניסה גאבן ללא הצלחה רבה לחזור על במת התיאטרון. עם זאת, שיחק תפקיד ראשי בסרט של רנה קלמאן, Au-Delà Des Grilles (מאחורי הסורגים) (1949) שזכה בפרס אוסקר על הסרט הזר הטוב ביותר.
באה עוד סדרה של כישלונות והקריירה שלו נראתה גמורה לתמיד. אולם בשנת 1954 חזר לכותרות עם מותחן הפשע של ז'אק בקר Touchez pas au grisbi (הביזה). משחקו זכה לשבחי המבקרים והסרט הייתה להצלחה עולמית.
עם ז'אן רנואר שיתף פעולה גם בסרט "פרנץ' קנקן" French Cancan יחד עם מריה פליקס ופרנסואז ארנול. במשך מעל עשרים שנה ז'אן גאבן שיחק במעל שלושים סרטים, הרבה מהם מוצלחים מבחינה מקצועית ומסחרית, כולל כאלה שהופקו על ידי חברת גאפר פילמס Gafer films (שהייתה עסק משותף שלו ושל פרננדל). בין השחקנים שהופיעו יחד איתו אחרי המלחמה יש לציין את בריז'יט בארדו ("En cas de malheur"), אלן דלון ("Le Clan des Siciliens" "החוב הסיציליאני" 1969, ו "Deux hommes dans la ville "-"שני גברים בעיר"), ז'אן-פול בלמונדו ("Un singe en hiver" - "קוף בחורף") ולואי דה פינס ("Le Tatoué") ("המקועקע")
גאבן נפטר מלוקמיה ב-15 בנובמבר 1976 בבית החולים האמריקאי בפאריס, בפרבר ניי-סיר-סן. לפי רצונו, גופתו נשרפה ואפרו פוזר בים בטקס צבאי מתוך אנייה של חיל הים.
מבחר מסרטיו
- His Last Twelve Hoursׁ(בימוי: לואיג'י זאמפה)
לבוש מסורתי ביישוב הישן
לבוש מסורתי ביישוב הישן (נקרא גם לבוש חסידי ירושלמי, ביידיש: ירושלמע'ר מלבושים) הוא שם כולל ללבוש האופייני של אנשי היישוב הישן בארץ ישראל. עד אמצע המאה ה-19, כלל רוב היישוב הישן ספרדים ויוצאי ארצות האסלאם אשר נהגו להתלבש כמקובל ברחבי האימפריה העות'מאנית. סגנון לבוש זה אומץ על ידי האשכנזים הירושלמים והשתרש בקרבם.משלהי המאה ה-19, כאשר היישוב גדל וחלו תמורות בתרבות, ובכלל זה במנהגי הלבוש, בחרו חברי קהילות ותיקות וחצרות חסידיות שנוסדו במשך המאה ה-20, להמשיך ולשמר את סגנון הלבוש, בצד אי אילו שינויים שהוכנסו בטיב אריגיו, אופן הכנתו ואף בגזרתו. כיום, בראשית המאה ה-21, לבוש זה עדיין משמש קהילות אלו וגם חרדים המגדירים עצמם כ"ירושלמים", ללא קשר להשתייכות קבוצתית או קהילתית זו או אחרת. הלבוש השתמר במלואו בחסידות תולדות אהרן כשהוא מעוגן בתקנות הקהילה, ואילו בשאר החצרות נותרו רק חלק מהפריטים.
בתקופה העות'מאנית
רבי יהודה החסיד עמד בראש קבוצה גדולה של כאלף עולים שהגיעו לארץ בשנת תס"א (1700). הוא נפטר ימים ספורים לאחר הגעתו. העולים לוו סכומי כסף גבוהים מהמוסלמים בעיר ולא הצליחו להשיבם. הנושים החשיבו כל יהודי אשכנזי כאחראי לפירעון החוב וכך נמנעה התיישבותם של אשכנזים בירושלים. מי שרצו בכל זאת לגור בעיר נאלצו להתחפש לספרדים, לאמץ את לשונם וללבוש את בגדיהם.
היהודים המזרחיים נהגו להתלבש ככלל בעלי האזרחות באימפריה העות'מאנית - קַפטָן פסים, ג'ובה וטורבן. אולם עם שינוי אפנת הלבוש באזור, החלו תושביה היהודים המזרחיים והערבים של ירושלים ללבוש בגדים אירופיים, ואילו היהודים האשכנזים שדבקו במסורת נותרו עם הלבוש המזרחי; בימים עברו היה מקובל בקרב האוכלוסייה החרדית שיהודי העולה לירושלים פושט את בגדיו הגלותיים, דהיינו האירופאים, ולובש את בגדי ירושלים. וכאשר היה זה רב מוכר, אף הייתה החלפת הבגדים נעשית בטקס לפני שערי העיר.
בשלהי המאה ה-19, הקימו עולים מהונגריה את שכונת בתי אונגרין, שנבנתה בירושלים, סמוך לשכונת מאה שערים. העולים היהודים החסידיים מהונגריה היו נתיני הקיסרות האוסטרו-הונגרית - מעצמה אירופאית רבת כוח באותם ימים - ובשל אזרחותם האוסטרית הזרה והסכמי הקפיטולציות, נמנעו בדרך כלל השלטונות העותמאניים, מושלים, שוטרים ונתינים רגילים, מלהתנכל להם. עולי הונגריה החסידים התבלטו באותה עת בכובעם הייחודי - מעין מגבעת רחבת שוליים. היהודים הירושלמים סברו שאותה מגבעת מגוננת על החסידים ההונגרים מפני צרות ונזקים, והחלו אף הם לחבוש אותה מתוך אמונה ותקווה שתגונן גם עליהם. לימים כונתה מגבעת זו 'מגבעת סופר' - על שמו של בית החרושת שייצר אותה. היא זכתה גם לכינוי 'מגבעת ירושלמית' בשל תפוצתה בעיר, ו'צלחת מעופפת', בשל צורתה רחבת השוליים. בני העדה הירושלמיות המשיכו בחבישתה, גם כהצהרת גאווה על מסורת זו שנמשכה דורי דורות.