cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שכונות חרדיות בירושלים
האוכלוסייה בשכונות אלו, הנמצאות רובן ככולן במערב העיר, מוערכת ב-242,000 תושבים שהם 24% מכלל האוכלוסייה החרדית בישראל, כ-44% מהאוכלוסייה היהודית הכללית בירושלים כולה שעומדת על 564,100 תושבים.
בירושלים יש את ריכוז החרדים הגדול ביותר בישראל, כאשר שיעורם מכלל האוכלוסייה החרדית בארץ עומד על 24.2%
פילוח האוכלוסייה החרדית לפי שכונות
ב-16 שכונות ברחבי ירושלים יש רוב חרדי מוצק של 75% ומעלה: הבוכרים (96%), רוממה (95%), גאולה (94%), רמת שלמה (94%), מאה שערים (93%), סנהדריה (93%), בית ישראל (93%) שמואל הנביא (92%), מקור ברוך (89%), הר נוף (84%), מעלות דפנה (83%), נווה יעקב (82%), רמות (79%), בית וגן (78%), גבעת שאול (76%), רמות אשכול (75%).
רמות היא השכונה שבה מתגורר הריכוז הגבוה ביותר של חרדים במספרים מוחלטים, כאשר 40,100 מתוך 51,100 תושבי השכונה הם חרדים.
היישוב הישן
מאה שערים היא אחת השכונות החרדית הוותיקות בעיר. סביבה נוצרו שכונות חרדיות נוספות, בתחום שבין ברמת אשכול (צפון מזרח), סנהדריה מורחבת (צפון) ורוממה (צפון מערב, הכניסה לעיר). מרכזו המסחרי של אזור זה נחשב כיכר השבת שבמאה שערים. רחובות מרכזיים נוספים הם רחוב מלכי ישראל, שהוא רחובה הראשי של שכונת גאולה, ורחוב בר-אילן החוצה כמה שכונות חרדיות, ובנוגע לסגירתו בשבתות נערכו מאבקים.
אזור חרדי זה כולל את השכונות בית ישראל מצפון למאה שערים, שכונת בתי אונגרין, שהיא אחת השכונות המרכזיות של חסידויות תולדות אהרון, תולדות אברהם יצחק וחסידות סאטמר, וכן שכונת בתי נייטין. המעגל החיצוני יותר כולל שכונות חדשות יותר, כמו שכונת סנהדריה, קריית שומרי אמונים, קריית בעלז, קריית צאנז, עזרת תורה, שיכון חב"ד, זיכרון משה, תל ארזה, גבעת משה, אונסדורף וקריית מטרסדורף.
הקריות
ייחודן של הקריות על פני שכונות אחרות הוא השתייכותן לחסידות בודדת:
עירוב
את הקריות והשכונות החרדיות סובב תחום שבת ארוך במיוחד שאורכו נמדד מבית מדרש מרכזי של חסידות מסוימת, את תחומי השבת מורכבים מכמה וכמה תחומי עירוב. את קריית בעלז סובב עירוב השבת הנמדד מבית המדרש המרכזי של חסידות בעלז בקריה. הכניסות לשכונות החרדים בירושלים נסגרות על ידי מחסומי משטרה בשבתות ובחגים, בכפוף לחוק עזר עירוני המונע נסיעה ברחובות מסוימים בשבתות וחגים.
הפגנות בתחום החרדי
לעיתים קרובות בעת הפגנות, מחאות ועצרות משמש התחום החרדי להבערת האזור, אולם לא כל האזורים נסגרים לתנועה או מוצתים אך רבים נמנעים מלבקר באותם מקומות והשכונות, השכונות שבדרך כלל מובערות הן גאולה ומאה שערים, בעוד שכיכר השבת המרכז המסחרי של הציבור החרדי בירושלים מובער ראשון בדרך כלל מכוונתם של המפגינים להפריע לחיי המסחר בשכונות ולעורר את זעמה של המשטרה, רוב מקרים אלו קורים על ידי "שבאבניקים" שהם כינוי לנערים משועממים שאינם עובדים ומפריעים לסדר היום בציבור החרדי.
רבים מהאירועים של הצתות הרחוב בתחום החרדי ומה שמביא לסגירת הרחוב מתרחשים לאחר הפגנות, כשחרדים נעצרים ומובאים למשטרה ולבית המשפט, רבים מהציבור החרדי שאינו מכיר במדינת ישראל כמו בני היישוב הישן רואים בכך כמעשה חמור אך אינם עושים דבר, קיימים מקרים רבים של הצתות של נוער שוליים שמקורב יותר בפעילותו לשאבבניקים.
אזור הר נוף וגבעת שאול
השכונות גבעת שאול והר נוף מרכיבות אזור חרדי נוסף בעל חשיבות תורנית וחשיבות תעשייתית. עם זאת בשכונות אלו עדיין נותר מיעוט דתי לאומי משמעותי. הרחוב הראשי בגבעת שאול, רחוב כנפי נשרים, מכיל בתי-עסק רבים, חברות הייטק ומספר משרדים ממשלתיים, וממוקמת בו אחת מהמאפיות הגדולות בישראל - מאפיית אנג'ל. ברחוב בית דפוס הסמוך נמצאת מאפייה נוספת מהגדולות בארץ - מאפיית ברמן. הר המנוחות, בית הקברות היהודי המרכזי בירושלים, נמצא בקצה הצפון-מערבי של השכונה, סמוך לכניסה לעיר.
שכונות קטנות
בנוסף לגושי שכונות הגדולים, ישנן שכונות חרדיות בודדות כגון שערי חסד ובתי ברוידא ובתי ראנד שבנחלאות. בשכונות אלה, בדרך כלל מונעים כניסת רכבים לתוך השכונה עצמה בשבת, למרות שרכבים מסתובבים באזור.
חיוב מזונות
בהלכה, חיוב המזונות שחייב הבעל לאשה הוא חיוב מהתורה או מדרבנן, כחלק מחובות שאר כסות ועונה. הבעל מחויב לפרנס את אשתו במשך כל שנות נישואיהם, ואף לאחר מותו עד למות האשה. אין כל חיוב לזונה במקרה של גירושין אם כי חכמים ראו בכך מידה טובה. תמורת חיוב המזונות, מקבל הבעל את זכות מעשי ידיה ולפיו יש שבע מלאכות שהאשה חיב לעשות לבעלה.
מקור החיוב
על פי רש"י, אונקלוס, אבן עזרא ועוד מפרשים שחובה זו היא מהתורה, מן הפסוק שארה כסותה ועונתה לא יגרע. על פי פירושם, המלה שארה הכוונה מאכלה. וכך פוסק הרמב"ם להלכה, אך על פי הרמב"ן, שמפרש "שארה" - כקרבת בשר ו"כסות" - ככסות מיטתה, חיוב מזונות הוא מדרבנן ואינו מוזכר בפסוק.
גדריו
חז"ל תיקנו את חיובי האשה כמעין "תשלום" על חיובי הבעל, "מעשה ידי האשה כנגד מזונותיה, ופדיונה כנגד אכילת פירות נכסיה, וקבורתה כנגד ירושתו לכתובתה". ולכן לאישה יש זכות לוותר על מחויבות מסוימת שלה כנגד ביטול התחייבות הבעל. לפיכך היא יכולה לומר  "איני ניזונת ואיני עושה" ולהתפרנס ממעשי ידיה, אבל זכות זו אינה שמורה לבעל, שאינו יכול לומר "איני זנך ואיני נוטל כלום ממעשה ידייך...שמא לא יספיק לה מעשה ידיה במזונותיה.". חיוב המזונות מותנה בכתובה בפירוש - "ואת תהא יתבא בביתי ומתזנא מנכסי" (=את תשבי בביתי ותהי נזונת מנכסי) כלומר שחייב לספק לה מגורים, ואף מזון כל זמן שנמצאת עמו בביתו. חיוב המזונות תקף גם אם אינה יושבת בביתו - לאחר מותו, מכיוון שאינו מוגדר כבית.
שיעור המזונות
הרמב"ם דן בכמותם ואיכותם של המזונות שהאיש חייב לספק לאשתו, וקובע כלל מנחה בעניין ש"הכול לפי עושרו" של האדם - כלומר שעל המזונות להיות ביחס ישיר לעושרו של האדם, אפילו "כמה תבשילי בשר בכל יום", במקרה שמדובר באדם אמיד במיוחד. הוא קובע דרישות מינימום לעניים, לגבי מספר הארוחות והיקפן. במידה והאדם הגיע למצב שאינו יכול לתת לה אפילו לחם, בית דין כופה עליו לגרש אותה.
למרות שחיוב המזונות הוא חיוב ממוני בלבד, ישנה גם חובה הלכתית לגבר לסעוד יחד עם אשתו, לכל הפחות את סעודות השבת.
תחילת החיוב
בזמן שבו האשה מאורסת, לאחר הקידושין, אך אינה נשואה עדיין לבעל לא חל עדיין חיוב המזונות. רק לאחר שכבר בא זמן הנישואין שקבעו ביניהם, ולא נשאו מחמת הבעל, חייב הבעל לזונה. במקרה שהאשה חלתה, אנו מניחים שהבעל אשם בדבר ומזלו גרם, כי האשה היא שדהו של הבעל ו"נתסחפה שדהו" - כמו שחפץ של בן אדם שנגרם לו נזק אנו מניחים שלא מדובר בקשר לחפץ אלא במזל של בעליו.
תפיסה על מטלטלין לצורך הכתובה
לפי פסקו של רבי אלעזר מועלת תפיסה על המטלטלין לצורך גביית המזונות מהמטלטלין (למרות שחיוב המזונות נגבה רק מקרקעות). הסיבה לכך היא מכיוון שלא ניתן לגבות מנכסים משועבדים לצורך המזונות, כך שאם כל הנכסים היו מכורים בחיי הבעל לא יכולה האשה לגבות יותר מזונות לצורכי חייה, ולכן תיקנו חז"ל שאם הגיעו לידה מטלטלין מנכסי הבעל המת מועלת התפיסה והיא יכולה לגבות מהן.
שהתה שניים ושלוש שנים
אלמנה ששהתה שניים או שלוש שנים ולא תבעה מזונות באותן שנים, איבדה את זכותה לגבות מזונות עבור זמן זה, אם מדובר באשה ענייה שאין להניח שהכסף לא היה דחוף לה ובינתיים קנתה מכספה, אך אשה עשירה, אנו מניחים שלא היה דחוף לה הכסף מיידית מכיוון שיש לה את היכולת הכספית לקנות מזונותה מכספה, ודחתה את תביעת המזונות לזמן פנוי. כמו כן, אשה צנועה שאין דרכה לבוא לבית דין, גם אם לא תבעה את המזונות מעולם אין בכך כל מחילה, שכן אנו מניחים שהיא מחמת צניעותה לא רצתה או התביישה לתבוע את היתומים בבית הדין על דמי המזונות. גם במקרה שאנו מניחים שהיא מחלה, המחילה היא רק למפרע ולא להבא.
מיהו המוחזק
בגדר חיוב מזונות זה הסתפק רבי יוחנן כיצד הייתה תקנת חז"ל: האם התקנה היא שכל הנכסים בחזקת האלמנה חוץ מהנכסים שאינם דרושים למזונות, כך שהנכסים בחזקת האלמנה ועל היתומים להביא ראיה במקרה של ספק שלא קיבלה את המזונות על הזמן שעבר, או שמא הנכסים בחזקת היתומים ועל האלמנה להביא ראיה על המזונות מדין המוציא מחבירו עליו הראיה. לבסוף הובאה בתלמוד משנה שמסר לוי, כי אלמנה כל זמן שלא נשאת - הנכסים בחזקתה ועל היתומים להביא ראיה, ורק אם נשאת הנכסים בחזקת היתומים ואז במקרה של ספק על האלמנה להביא ראיה.
סוג האלמנה
חיוב המזונות לאשה הוא רק אם נתאלמנה מהנישואין (ההכנסה לבית הבעל בימינו) שאז כבר חל חיוב המזונות, (אם נתאלמנה מהאירוסין שהם קידושין בימינו מקבלת כתובה אך לא מזונות). בשונה מחיוב הכתובה שעליו קיימת מחלוקת תנאית האם יש לאלמנה כוח משפטי למכור אותן לצורכי המזונות ללא כח בית דין, קיימת הסכמה כי האלמנה מן הנישואין, שמוכרת לצורכי אוכל - צורך בסיסי ודחוף, מותר לה למכור אפילו שלא בבית דין.
סיום החיוב לאחר מות הבעל
יש הסבורים, שחיוב המזונות תקף רק כל זמן שהיא מסרבת להנשא מחמתו אך אם הסכימה להנשא אין לה מזונות. דעה אחרת אומרת, כפי שמסר רב ענן בשם רבו שמואל אפילו אם הציעו לה שידוך וסירבה, בנימוק שאין מדובר בשידוך מתאים או די מכובד, איבדה את מזונותיה מכיוון שגילתה דעתה שאינה מסרבת להנשא מחמת כבוד בעלה, אך אם הנימוק לסירוב היה כבוד בעלה, לא פקעה זכותה לאכול מזונות על חשבון נכסי בעלה. נחלקו רב יוסף ורב חסדא אם זינתה האשה, האם נחשב כגילוי דעת שאינה חוששת עוד לכבוד בעלה ולא זה הסיבה שמסרבת להנשא, או שמא אנו אומרים שמדובר היה בתקיפת היצר באופן זמני אך לא בהחלטה, לפי רב חסדא גם זנות הוא גילוי דעת שאין לאשה מזונות ואילו רב יוסף סובר שרק אשה שמגלה בדעתה בפירוש שאינה מסרבת להנשא, למשל אם "כיחלה ופירכסה" - ייפתה את עצמה ומרחה על עצמה תכשירי ייפוי, שזה הוא גילוי דעת מצידה שמצפה לשידוכים. להלכה לא נפסק ככל דעות אלו, אלא רק אם תבעה את כתובתה בבית הדין אין לה מזונות. כמו כן אם מכרה את כתובתה או משכנה אותה אין לה מזונות.
מכרה מקצת נכסים
נחלקו התנאים במקרה שמכרה נכסים לצורכי חלק מסכום הכתובה, האם נפקע ממנה חיוב המזונות כמו אשה שקיבלה כבר את דמי כתובתה, לפי תנא קמא לא אומרים ש"מקצת כסף ככל כסף" ולפי רבי שמעון מקצת הכתובה ככל הכתובה ויותר אין לה זכות מזונות.
האם יש דרך להפטר מחיוב המזונות על ידי תשלום הכתובה
בעבר היו שני מנהגים בנוגע לחיוב המזונות לאחר מות הבעל. אנשי יהודה היו נוהגים לכתוב בכתובה אחרי המשפט, - "עד שירצו היורשים ליתן לך כתובתך", כך שהייתה בידם הברירה לתת לה את כתובתה ובכך לפטור את עצמם מחיוב המזונות, אך אנשי ירושלים והגליל היו כותבים  (=את תשבי בביתי ותזוני מנכסי כל ימי שמירת אלמנותך) ללא הגבלת זמן, כך שלא הייתה ברירה ביד היורשים לפטור את האשה מכתובתה. להלכה נחלקו רב ושמואל, רב סובר שההלכה היא כאנשי יהודה שניתן להתחמק מחיוב המזונות אך שמואל פוסק כאנשי ירושלים ואנשי גליל.
להלכה נפסק כשמואל שגם לאחר מות הבעל האלמנה מתפרנסת מכספי המת ואין אפשרות להתחמק מחיוב זה, ומכיוון שחז"ל תיקנו שתמורת המזונות תתן האשה את הכסף שהוויחה "מעשי ידיה" לבעל, גם כאן מעשי ידיה של האלמנה שייך ליתומים.
מזון האשה והבנות
איגרת העוסקת במזון האשה והבנות יכולה להיות איגרת כזו שבה בית הדין כותבים את הסכום השבועי, החודשי או השנתי, אותו קצבו למזון האשה והבנות של אדם שמת או הלך למדינת הים. בשם 'איגרת מזון' נקראת גם איגרת כזו ששולחים בית דין מסוים לבית דין שבמקום אחר, על מנת שיפסוק מזון לאשה פלונית (תוספות כתובות ק, ב). גם שטר המתאר מכירת קרקע על ידי בית הדין למטרת מימון מזון האשה ובנותיה, או שמתאר החלטה עקרונית שיש למכור קרקע פלונית למטרה זו, נקרא 'איגרת מזון'.
כף דניסון
אתר היסטורי
האתר, הכולל את צריפי מוסון, מעגן סירות והממצאים ההיסטוריים שנמצאו במימיו, הוכרז כאתר היסטורי או מצבת זיכרון באנטארקטיקה, בעקבות פנייה של אוסטרליה לאספה המייעצת של הברית האנטארקטית.
המטוס הראשון באנטארקטיקה
מזחלת הטרקטור האווירי, המטוס הראשון שהובא לאנטארקטיקה (ב-1912), הוצבה בכף דניסון, אם כי מעולם לא המריאה בהיותה ביבשת משום שניזוקה בהעברה לשם. האווירון, ויקרס מונופלן מסוג R.E.P. (סוג המטוס הראשון שבנתה חברת ויקרס), שימש לזמן קצר כ"טרקטור שלג מונע במדחף" ואחר ננטש, כיוון שהבוכנות שלו נתקעו בגלל הקור. שריד המטוס נמצא ב-1 בינואר 2010. הנגר של המשלחת המאוחרת ביותר לכף דניסון נתקל בחתיכות קטנות (15 ס"מ) של צינור הדלק, שהתגלו בנמל בשעת השפל. החתיכות שנמצאו נחתכו מן הקטע האחרון של שלד המטוס ושימשו כאבזרים להגה. צוותו של מוסון ניסה לייצר הגה קרח מתכתי. המתקן הזה החליף את ההגה המקורי (שלא פעל במהירויות הנמוכות שאליהן הגיע הטרקטור האווירי). ההגה המקורי שמור בצריף מוסון בכף דניסון, ואילו הגה הקרח נמצא במחלקה האנטארקטית בהובארט, טסמניה.
שרידי המרכב עודם קבורים מן הסתם תחת הקרח סמוך לצריפי מוסון. עומק הקרח הוא 3 מטרים והשרידים נמצאים כ-30 מטר משפת הנמל. הייתה כוונה לנסות לחפור באתר - חפירה דומה שנעשתה בקרבת מקום ב-2008 לא העלתה דבר, אבל מאז נעשה שימוש במכשור משוכלל יותר (מגנטומטר, מכ"ם חודר קרקע, גלאי מתכות, GPS דיפרנציאלי, קידוח קרח) ונמצא מיקום מדויק יותר. מכל מקום, ב-2011-2010 נדחתה העבודה בגלל עיכובים לוגיסטיים, וב-2012-2011 ו-2013-2012 עקב הופעתו בשטח של קרחון ענק B9B, שנלכד בקרח מוצק ומנע גישה מאוניית האספקה של אנטארקטיקה הצרפתית "ל'אסטרולאב" אל מפרץ קומונוולת'.
ירון לוי (פוליטיקאי)
ירון עמוס לוי (נולד ב-29 באוגוסט 1981) הוא חבר כנסת מטעם מפלגת יש עתיד. בעבר כיהן כסגן ראש עיריית בת ים מטעם יש עתיד.
ביוגרפיה
לוי נולד וגדל בבת ים, בצעירותו התחרה בג'ודו בקטגוריית עד 66 קילוגרם ומאוחר יותר בקטגוריית עד 73 קילוגרם, וזכה באליפות ישראל. ב־2002 פרש מתחרות עקב פציעות חוזרות. למד תואר ראשון בספורט באוניברסיטה הפתוחה וקורס מאמני ספורט במכון וינגייט.
ב-2013 הצטרף למפלגת יש עתיד ורץ מטעמה למועצת העיר בראש רשימת "עתיד חדש" שלא זכתה לבסוף לייצוג במועצה. בבחירות 2018 התמודד למועצה בשנית בראש רשימת "בת ימים פלוס צעירים", והפעם זכה לשני מושבים במועצה. בבחירות אלה התמודד גם לראשות העיר, אך זכה ב־7% בלבד. בסבב הבחירות הנוסף לראשות העיר תמך לוי בצביקה ברוט, שאכן זכה לבסוף. במסגרת הקואליציה מונה לוי לממלא מקום ראש העירייה בחצי הקדנציה הראשון ולאחר מכן לסגן ראש העירייה בשכר. בנוסף הוא מונה לאחראי השוויון החברתי, הצעירים, הספורט, חוף הים והתיירות.
מאז הקמת יש עתיד ב־2013 הוצב ברשימתה ברוב מערכות הבחירות, אם־כי במקומות לא ריאליים: בבחירות לכנסת התשע עשרה ב־2013 הוצב במקום 51 והמפלגה זכתה ל־19 מנדטים. בבחירות לכנסת העשרים ב־2015 קודם למקום 42, אך המפלגה זכתה רק ל־11 מנדטים. בבחירות לכנסת העשרים ואחת ב־2019, לאחר איחוד עם חוסן לישראל של בני גנץ, הוצב במקום ה־65 של רשימת כחול לבן, שזכתה ל־35 מנדטים, ובבחירות לכנסת העשרים וארבע ב־2021 הוצב במקום ה־30 של רשימת יש עתיד לכנסת, שזכתה ב־17 מנדטים.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 שובץ במקום ה-26 ברשימת יש עתיד לכנסת שזכתה ב-24 מנדטים. עם התפטרותה של חברת הכנסת אורנה ברביבאי, לקראת התמודדותה בבחירות לראשות עיריית תל אביב-יפו ב-2023, לוי נכנס לכנסת ב-16 באוגוסט 2023.
חיים אישיים
לוי נשוי לאורטל ולהם שלושה ילדים. הם מתגוררים בבת ים.
מישל עזרא ספרא ובניו
מישל עזרא ספרא ובניו היא מיני סדרת טלוויזיה ישראלית, ששודרה בין 1981 ל-1983. את התסריט למיני הסדרה כתב ניסים דיין, על פי ספר מאת אמנון שמוש, בשם זהה. דיין היה גם הבמאי.
עלילה
העלילה סוקרת את קורותיה של משפחת ספרא העשירה וברוכת הילדים, במהלך המאה העשרים, ובעזרת קורותיה, העלילה ממחישה את אורחות חייה ואת גורלה של הקהילה לה שייכת המשפחה. בראשית העלילה המשפחה מתגוררת באושר בעיר חלב שבסוריה. אולם, חשיבותה הכלכלית של העיר הולכת ויורדת וגם האנטישמיות הולכת ונפוצה. המשפחה, כמו כל הקהילה, מתחילה להגר ולהתפצל בין צרפת, ארגנטינה, מקסיקו, ארצות הברית וישראל. חלקה השני של הסדרה מתמקד יותר בחלקה של המשפחה שעולה לישראל ובקשיי ההתאקלמות שלו.
עוד מתמקדת הסדרה ביחסים המתוחים בין אבי המשפחה, מישל עזרא (מכרם ח'ורי) ובין שניים מבניו: בנו הבכור, רחמו (עמוס לביא), שלשמחת האב הופך לסוחר ממולח כמו אביו, אך לצערו של האב הופך לרשע ולנואף, ובן אחר, אלבר (דוד מנחם), שלמרות התנגדותו של האב הופך לפעיל ציוני. מאוחר יותר, כשהמציאות מאלצת את מישל להשלים עם העובדה שחלק מילדיו (ואחייניו) עלו לישראל, עם אלבר קשה לו להשלים. זאת משום, שאלבר הפך לקיבוצניק ולחילוני לחלוטין. (דמותו של אלבר מתגוררת באותו הקיבוץ, בו גר הסופר יוצר העלילה, אמנון שמוש). אלבר גם מסרב לספר למישל ממה הוא מתפרנס; אלבר מנהל מפעל של התעשייה הצבאית ולכן מנוע מלדבר על עבודתו.
בין השלושה מתפתחת עוד בעיה - מישל עזרא, שנחשב לאחד ממכובדי העיר, הציל מבית הכנסת המרכזי של חלב, בעת פרעות חלב (1947), את כתר ארם צובא - מן היקרים באוצרות הרוח של העם היהודי. אולם מישל לא הצליח לחלוק את הספר הקדוש עם שאר עם ישראל. מישל גנב את רוב דפי החומש של הספר, והעביר לקהילה את שאר הספר. כשמישל נפטר בארגנטינה, הוא מוריש הדפים הגנובים מהספר לרחמו, שגר בצרפת, וזה שם אותו בכספת. אלבר והמקורב לממסד בישראל, שקיבל את שאר הספר, בדרך לא דרך, מנחש ששאר הספר היה מצוי תחילה אצל מישל ואחר כך אצל רחמו. בסופו של דבר הכספת נפרצת, רחמו מת מהתקף לב ודפי הספר הנותרים אובדים.
לאחר מותם של מישל ושל רחמו, לאלבר מתערער הביטחון בהתרחקות המוחלטת ממסורת ישראל. אלבר מאושפז כמחוסר הכרה, לאחר תאונת דרכים ומישל גוער בו, בחלומו, על כך שאפילו לא אמר עליו קדיש. כמו כן, אם המשפחה, לינדה (לילית נגר), שתמיד הייתה דמות ממתנת ומפשרת, עולה לישראל.
מחאה נגד הגזענות
קטעים מן העלילה מראים גילויי גזענות מצדן של דמויות רבות, והרבה פעמים מראים גם את חוסר ההגינות שבגילויי גזענות אלו. מישל, לדוגמה, מנצל את חוסר הכרותו של לקוח איטלקי, שבא לקנות ממנו בדים בחלב, וגובה ממנו סכומים גדולים בהרבה מן המקובל. הוא מסביר לרחמו - "זה לא משלנו". מישל גם קורא בשם גנאי גזעני ("אפרנג'י"), ליוסק'ה (שמיל בן-ארי) - היהודי האשכנזי, שליח המחתרת הציונית, שהוא מגלה שמתחבא במרתף שלו.
אולם, מישל אינו סולד רק מאנשים ממוצא אירופאי - הוא גם לא אוהב ערבים. לידידו הפוליטי, כאמל (יוסף אבו ורדה), הוא קורא בין בני משפחתו "ידידנו ימח שמו". כאמל רוצה להשיא את בנו לבתו של מישל, אך מישל, שלא רוצה שבתו תתחתן עם גוי, דואג שהיא תעזוב את סוריה תיכף ומיד ותהגר לצרפת. לאכזבתו המרה, אותה בת מתאהבת ומתחתנת בצרפת עם נוצרי. למרות התקרית, כאמל נשאר ידידו של מישל, ובעת הפוגרום, כאמל מחרף את נפשו כדי להגן על חיי משפחתו של מישל ולחלץ אותה מהעיר. לאחר שכאמל הוכיח את נאמנותו למישל, למרות הבדלי המוצא ביניהם, מישל לא חוזר עוד למנהגיו הגזעניים.
אלבר, שמנסה להתנתק מכול סממן של הגלות, של מסורת ישראל ושל יהדות המזרח, חווה בכל זאת הרבה גילויי גזענות. בחדר האוכל של הקיבוץ, אשתו האשכנזיה, דיטה, נשאלת, "האם אצלכם חשוב שיוולדו דווקא בנים?" במפעל שהוא מנהל, הוא מסתדר היטב עם ראש ועד העובדים, אזולאי (אלברט אילוז) וזוכה למשפט הגנאי "בא הזרזיר אצל העורב - בא ספרא אצל אזולאי".
ההפקה
הפקת מיני הסדרה הייתה מסובכת ויקרה. זאת משום שבסדרה מופיעות דמויות רבות והיה צורך ללהק עבורה שחקנים רבים וטובים, שאת כולם הקהל הישראלי יכול לתפוס כיהודי ארצות האסלאם. מעבר לליהוק הקשה, היה קושי גם בשחזור המראות של מקומות מגוונים בעולם בזמנים מגוונים במאה העשרים. היה צורך לשחזר את התלבושות המקובלות בזמנים ומקומות רבים ואת מראה הבניינים והרחובות בזמנים ומקומות אלו. היה צורך לחפש בישראל של תחילת שנות השמונים אתרי צילום שנראים כמו ישראל, סוריה, צרפת, לבנון, ארגנטינה וארצות הברית, בין שנות השלושים לבין שנות השבעים. כך, למשל, צילומי בית הקפה המפואר של חלב בשנות השלושים נעשו בימק"א ירושלים של שנות השמונים ואת מרבית צילומי רחובות העיר חלב, בעיר העתיקה של עכו.
ההבדלים העיקריים בין הספר לעיבוד הטלוויזיוני
ההבדל העיקרי בין הספר לעיבוד הטלוויזיוני הוא שהספר מספר, בפרוטרוט, עם מי התחתן כל אחד מתשעת ילדיהם של מישל ולינדה, מנכדיהם ומניניהם, איפה הוא גר, והאם הפך לאיש עסקים מצליח. הספר אמנם מפרט מעט יותר את קו העלילה המרכזי, ביחס למיני-הסדרה, ואמנם הדמויות המרכזיות מוצגות בו בצורה מפורטת יותר, אך עיקר ההבדל הוא, שהוא מפגיש את הקורא עם הרבה יותר דמויות. הספר יוצר אצל הקורא את הרושם, שהקורא לומד להכיר את כלל העדה היהודית החלבית, ואת קישרי החיתון בתוכה. בולטת בספר גם השוואת הניגוד בין העדה לבין האשכנזים.
עוד הבדל מרכזי הוא, שבמיני הסדרה, מלחמת יום הכיפורים מוזכרת רק ברמז. לעומת זאת, הדי מלחמה זו ברורים בהרבה בספר. המפגש המשפחתי הגדול בתל אביב, שנות דור אחרי העלייה, שבו חברי המשפחה המורחבת מבינים שהקיפוח העדתי לא נעלם, מעורב בספר עם האכזבה ממחדל יום הכיפורים. כמו כן, התלונות הרבות שיש לחברי הקיבוץ נגד שיטות ניהול המפעל בידי אלבר, מתגברות, בספר, כחלק מהאכזבה מהממסד, בעקבות המחדל. אלבר נתפש בקיבוץ כחלק מהממסד.
כמו כן, בעיבוד הטלוויזיוני מוצגים אלבר, לניאדו, נתן ויוס׳קה כפעילים של המוסד לעליה ב', שמבריחים חלק נכבד מיהודי חלב לישראל. לעומת זאת, בספר, דרך עליית חלק מבני המשפחה לארץ, כמעט ואינה מוסברת. פעיל המוסד לעליה ב׳ הוא אך ורק אליאס, שדמותו לא מופיעה במיני-הסדרה. אליאס, ששינה את שמו לאליהו, הוא יהודי מדמשק, ששכל את כל משפחתו בהברחה זו.
דמותו של יוס׳קה לא קיימת בספר, ולניאדו ואלבר מצטרפים לעשייה הביטחונית רק אחרי עלייתם. לניאדו הופך לאיש איסוף מודיעין מתוך העיתונות, ומשם הוא מצורף כפעיל חשוב למפלגת השלטון. כמו כן, אלבר נכשל בניסיון להפוך למרגל שתול בסוריה. (כנראה, שהניסיון של אלבר להפוך למרגל בדמשק הוא רמז לפועלו המוצלח של אלי כהן, איש העדה).
עידן ליפר
עידן ליפר (נולד בפתח תקווה ב-17 באפריל 1979) הוא במאי, מנהל מוזיקלי, מפיק, כותב, מלחין ומורה ישראלי. ליפר הוא הבמאי והמנהל המוזיקלי של השכנים של צ'יץ' משנת 2006, והמקים והמנהל של "המסלול לתיאטרון ומחזות זמר", משנת 2012. למד בניו יורק ב-AMDA ובבית הספר ג'וליארד.
ביוגרפיה
עידן ליפר נולד בפתח תקווה לאליעזר ואורלי ליפר. בגיל 10 עבר לגור עם משפחתו בניו ג'רזי בארצות הברית. בגיל 15 חזר לישראל, למד בבית הספר עמל ליידי דייוויס והצטרף ללהקת השכנים של צ'יץ'. בשנת 2000 התגייס לצה"ל, ושירת ביחידת האבטחה בלשכת הרמטכ"ל.
משנת 2004, למד וסיים תואר ב-AMDA ומ-2005 למד וסיים לימודי קומפוזיציה בבית הספר ג'וליארד.
משנת 2013, ליפר נשוי לדורית ליפר והם הורים לשני בנים.
קריירה מקצועית
ליפר לימד בבית הספר למוזיקה סקאלה, בנושא הרכב מחזות זמר, בבית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים ובמכללה לאמנויות הבמה של חני נחמיאס.
בשנת 2012 הקים את "המסלול לתיאטרון ומחזות זמר", ומאז משמש כמנהלו.
ליפר הקים סדנאות למפיקי תיאטרון ומופעים ולימד בקורסים בכתיבת מחזות זמר והגשת שיר.
ליפר אחראי על הניהול האמנותי של המחזמר Penny Schwartz הידוע בארץ בשם בילי שוורץ מאת אוהד חיטמן, שזכה בפרס ההפקה הטובה ביותר עם טלי אורן ומיקי קם.
נכון לתחילת 2020, עובד ליפר על מחזמר מקורי ישראלי בשם "סוף אחר" שכתב יחד עם ליעוז גוטמן (מילים) ואודליה אוזן (מוזיקה) ויעלה בקפה תיאטרון הקאמרי בשנה הקרובה. מחזמר מקורי בשם "Cursed" שכתב עם עמית צח, נמצא בתהליך של קריאות בניו יורק בימים אלה (תחילת 2020).
באוקטובר 2020 צפוי ליפר להפיק פסטיבל ראשון מסוגו בארץ של קריאות למחזות זמר ישראלים.
כמנהל "המסלול לתיאטרון ומחזות זמר"
בשנת 2012, הקים ליפר את המסלול לתיאטרון בשיתוף פעולה עם עיריית תל אביב ובהנהלתו. המקום כולל אולם תיאטרון וחדרי סטודיו מקצועיים לשיעורי משחק, ריקוד ופיתוח קול. בית הספר מקיים קשרים הדוקים עם במאים ומנהלים בברודוויי, במטרה להתאים את תוכנית הלימודים לסטנדרטים של בתי ספר דומים ברחבי העולם.
הלימודים במסלול מחולקים לטרימסטרים, ובסוף כל טרימסטר עולה הפקה. בכל אחד משני הטרימסטרים הראשונים עולים התלמידים עם ערב "REVIEW", סקירה של הביצועים המוצלחים ביותר של מונולוגים או שירי מחזות זמר שהוגשו במהלך הטרימסטר. בשונה מקודמיו, בטרימסטר האחרון מעלים תלמידי המסלול הפקת מחזמר מלאה, בה הם מיישמים ומציגים את היכולות שרכשו לאורך השנה. הפקות אלה הן לעיתים הפעם הראשונה בה עולים אותם מחזות זמר בשפה העברית.
המסלול כולל מגוון רחב של מורים ומרצים הלוקחים חלק פעיל בתעשיית התיאטרון בארץ ובחו"ל. רשימה חלקית של המורים שלימדו במסלול לתיאטרון ומחזות זמר כוללת את אולה שור-סלקטר (משחק), עידן ליפר (הגשת שיר), דידי לובצקי (משחק מול מצלמה), חיים פנירי (פיתוח קול), נעה זהבי (ריקוד), ליסל בק (ריקוד), ניר זליחובסקי (משחק), פיליפ דומרב (משחק) ובן פרי (אימפרוביזציה באנגלית). בנוסף מתקיימות כיתות אומן עם מורים בין-לאומיים כגון דארן כהן (המנהל המוזיקלי של שיקגו בברודווי), סטיבן דקסטר (במאי בין-לאומי) ואיליין פטריקוב (מנהלת בית הספר לאומנויות הבמה בניו יורק).
קונצרן (כלכלה)
בכלכלה, קוֹנצרן (על פי האקדמיה ללשון העברית: תשלובת; בגרמנית: Konzern) הוא קבוצת חברות הנמצאות בבעלות אחת וכפופות למנגנון כלשהו של ניהול מרכזי המכוון ומתאם את פעולותיהן.
קונצרנים נוצרים על פי רוב כתוצאה מתהליכי רכישה ומיזוג של חברות בידי גורמים עסקיים המעוניינים להגדיל את כוחם והשפעתם בשוק, באופן שייתן להם יתרון ניכר על פני מתחריהם. קונצרנים מודרניים הם במקרים רבים תאגידים רב-לאומיים, שתחומי פעילותם – מאספקת חומרי גלם, דרך שלבי הייצור השונים ועד לשיווק מוצרים מוגמרים – חוצים יבשות.
בין הקונצרנים הראשונים בעולם נמנות חברת הודו המזרחית ההולנדית וחברת הודו המזרחית הבריטית. מיוזמת מסחר שבתחילה נוסדה במטרה לייבא לרפובליקה ההולנדית סחורות מהמזרח הרחוק, צמחה חברת הודו המזרחית ההולנדית לכדי ישות כלכלית בעלת עוצמה, אשר חבקה מיזמים המתמקדים הן במסחר והן בייצור.
קונצרנים לעומת קונגלומרטים
בעוד קונצרנים עוסקים בפעולות שונות של כל שלבי היצור אשר מקיימות קשרי גומלין עסקיים בתחום פעילות או מטרה משותפת, גופים המהווים קונגלומרט (Conglomerate) פועלים בתחומים שונים ללא ליבת עסקים מוגדרת אשר לא תמיד מקיימות קשרי גומלין עסקיים ביניהן. הקונצרן יכול להיות מורכב מחברת החזקות וחברות בנות, או כחברת ענק השולטת ישירות בפעילויות מחלקותיה השונות.
שנבוב
שֶׁנַּבּוּב (שם מדעי: Orycteropus afer) הוא מין יונק ממוצא אפריקני הניזון בעיקר מנמלים וטרמיטים.
השנבוב הוא מאובן חי הקיים החל מתקופת המיוקן. זהו המין החי היחיד בסוג שנבוב (Orycteropus), שהוא סוג יחיד במשפחת השנבוביים (Orycteropodidae) ובסדרת השנבובאים (Tubulidentata). אירופאים שהגיעו לאפריקה חשבו בתחילה שזהו סוג של חזיר, אך התברר שהוא כלל אינו קרוב לחזיר.
השנבוב הוא חיה לילית מתחפרת, ומשתמש בטפרים החדים שלו לחפור באדמה
שמו בעברית של היונק הוא הלחם בסיסים על שום שיניו החלולות: שן + נבוב.
תכונות
לשנבוב דמיון חיצוני מסוים לחזיר ועל כן הוא מכונה לעיתים "חזיר נמלים"; על גופו יש פרווה מעטה; גופו גדול וכבד עם גב עקום; רגליו קצרות. רגליו הקדמיות חסרות אגודלים – כלומר יש לו ארבע אצבעות – אך ברגליו האחוריות ישנן כל חמש האצבעות. לכל אצבע ציפורן גדולה ושטוחה בצורת יעה, צורת ביניים בין פרסה לטֶלֶף.
לשנבוב ראש מוארך גדול וצוואר קצר ועבה. אוזני השנבוב ארוכות והזנב עבה בתחילתו וצר בקצהו. באפו הֶעגול נחיריים. פיו של השנבוב קטן, בדומה לבעלי חיים אחרים המתקיימים מטרמיטים. לשנבוב לשון ארוכה וצרה.
משקל ואורך
השנבוב יכול לשקול 60–80 ק"ג ולהגיע לאורך 105–130 ס"מ.
מזונו
השנבוב ניזון בעיקר מנמלים וטרמיטים
אבולוציה
בהתבסס על חקר מאובנים, הפלאונטולוג הגיע למסקנה כי קרובי משפחה קדמונים של השנבוב הופיעו באפריקה בסוף הפליאוקן.
האב הקדמון של משפחת השנבוביים היה ככל הנראה שמאובנים שלו נמצאו במרבצי מאובנים מתקופת המיוקן. הדוגמה המוקדמת ביותר מהסוג שנבוב נמצאה בצפון אפריקה ובקניה במרבצי מאובנים מתקופת המיוקן התיכון.
תפוצה
השנבוב מצוי באפריקה. בשבי, לאחר 35 שנים נולדה גורת שנבוב בגן החיות בסן דייגו
בתרבות
דמות הטלוויזיה ארתור ריד, הדמות הראשית בסדרת האנימציה "ארתור", הוא שנבוב. בסדרת הטלוויזיה לילדים "משמר האריות" משחק תפקיד משנה שנבוב בשם "מורנגוס". בסרטי עידן הקרח מופיעים שנבובים, בפרט בסרטים עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים ועידן הקרח: מסלול התנגשות.
גרסה 17.10 של מערכת ההפעלה אובונטו נקראת על שם השנבוב - Artful Aardvark.
אורי שרקי
הרב אוּרי עמוס שֶׁרְקִי (נולד ב־14 בספטמבר 1959, י"א באלול ה'תשי"ט) הוא הוגה דעות, ר"מ במכון מאיר, רבהּ של קהילת "בית יהודה" בקריית משה בירושלים ויו"ר ברית עולם - המרכז העולמי לבני נח ומחבר ספרים ומאמרים. ביולי 2019 מונה לרב תנועת הנוער עזרא.
ביוגרפיה
נולד באלג'יריה הצרפתית. סבו, עזר שרקי, היה נשיא הפדרציה הציונית של אלג'יריה וציר בקונגרס הציוני. אביו, חיים גדליה, היה דוקטור לכלכלה. אמו, בתיה אלברטין לבית סטג, הייתה ניצולת שואה. אחיה, אדי סטג, היה רופאם של כמה מנשיאי צרפת. בני הזוג הכירו בצרפת ועברו להתגורר באלג'יריה, שם נולדו ילדיהם. לאחר מכן עברו למספר שנים לצרפת, ועלו לישראל בשנת 1970.
למד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר". בגיל 16 החל להשתתף בקביעות בשיעוריו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, שלימים היה לרבו המובהק. לאחר לימודיו התיכוניים למד בישיבת מרכז הרב. בין רבותיו נמנים הרב יהודא ליאון אשכנזי (מניטו), הרב מאיר יהודה גץ, הרב שלמה בנימין אשלג והרב צבי ישראל טאו.
הרב שרקי משמש עשרות שנים כר"מ במכון מאיר. בעבר היה יו"ר המחלקה הישראלית במכון. הוא מעביר שיעורים במקומות שונים. לימד מספר שנים בטכניון בחיפה ובישיבת עטרת ירושלים. בשנת תשע"ה לימד בישיבת בינות ברעננה. הוא אחד מרבני ארגון ראש יהודי ומעביר קורסים למפיצי יהדות על מנת שתהיה להם יכולת הידברות עם חילונים. עמד בראש מכללת צפירת תפארה ובראש מרכז יאיר (ע"ש הרב אשכנזי).
מקים ויו"ר "ברית עולם – המרכז העולמי לבני נח", המבקש לעורר את המודעות לשבע מצוות בני נח ולקיומן על ידי אומות העולם. במוקד פעילות הארגון עומד מערך הסברה בקרב קהילות בני נח וקבוצות ב־72 מדינות שונות בעולם. מדי מספר חודשים הוא טס לחו"ל ונפגש עם קהילות ופעילי המרכז ברחבי העולם.
חבר בוועדת ההיגוי של ענף תודעה יהודית מטעם ראש אכ"א ובוועדה להענקת התואר "יקיר ירושלים".
בעבר תמך הרב שרקי בחטיבת "מנהיגות יהודית" במפלגת הליכוד, אך לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב־2015 הודיע על תמיכתו ברשימת הבית היהודי.
במאי 2023 השתתף בתוכנית הטלוויזיה התיעודית "מדורות השבטים" של כאן 11.
חיים אישיים
הרב שרקי נשוי לרונית, דוקטור לביולוגיה. לזוג שבעה ילדים, והם מתגוררים בירושלים. אחד מילדיו הוא העיתונאי יאיר שרקי. ב־15 באפריל 2015 נרצח בנו, שלום יוחאי שרקי, בפיגוע דריסה בירושלים, בליל יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
ציונות וגאולה
מהותה של הגאולה המתוארת במקורות היהדות אינה גאולה רוחנית או מיסטית, אלא שחרור של עם ישראל משעבוד פיזי. ראשית הציונות מהווה את האתחלתא דגאולה ששיאה בהצהרת בלפור, בעוד שהקמת מדינת ישראל מהווה את סיום תהליך הגאולה, ומבחינה הלכתית טהורה אנו נמצאים כעת ב"ימות המשיח", ומכאן שכעת על עם ישראל להתחיל לממש את ייעודו האוניברסלי (ראו להלן). עם זאת, אנו עדיין מתפללים ל"גאולה שלימה", כלומר, להשלמת התהליך כולו, הן בדברים התלויים בידי אדם (העמדת מלך, הקמת מקדש, ייסוד סנהדרין) והן בדברים התלויים בידי שמים (חזרת הנבואה לעם ישראל). כביטוי לתפיסה זו, פסק הרב שרקי (במאמר "כליל התקדש חג"), כמו הרב גורן, כי ביום העצמאות יש לומר הלל שלם בברכה גם בלילה, אף על פי שלא נהגו כך ברוב הקהילות בארץ.
היהודים – לאום ולא דת
היהודי הוא תמיד חלק מעם ישראל הנמצא בארץ ישראל. תורת ישראל אינה "דת", אלא המשך הברית שכרת ה' עם האבות על העם ועל הארץ. כל המצוות כולן הן לאומיות ומטרתן המוצהרת היא קיום עם ישראל בארצו, ולמעשה אין משמעות לקיומן על ידי יהודים בחו"ל, מעבר לשמירת המסורת. תפיסת היהדות כ"דת" בלבד היא חידוש הקשור בגלות. תפיסה זו ראשיתה בימי עזרא, היא התעצמה אחרי חורבן בית השני, והגיע לשיאה אצל הוגים רפורמים, ואנטי־ציוניים במהלך המאה ה־19, בעקבות האמנציפציה ותהליכי החילון, ואצל הוגים אורתודוקסים, כתוצאה מהסתגרות וקיפאון של ההלכה והמחשבה.
ייעודו של עם ישראל – אוניברסליות ולא קוסמופוליטיות
הייעוד של עם ישראל נקבע בדברי ה' לאברהם:, מיד לאחר שאברהם מתברך בכך שיקום לאום מזרעו (שם ב). מכאן שמימוש הייעוד מותנה בקיומו של לאום המביא ברכה לאנושות כולה (=אוניברסליות), ולא בקיומה של אחווה או של דת כלל־אנושית המתעלמת מהיסוד הלאומי (=קוסמופוליטיות). מראשית התהוות העם ועד לימינו ישנו מאבק רעיוני בין שתי ההשקפות האלו בתוך עם ישראל עצמו. לאחר הקמת מדינת ישראל, ובייחוד לאחר מלחמת ששת הימים, נראה כי העולם כולו מתייחס לעם ישראל כישות לאומית־פוליטית ולא כאוסף של מאמיני הדת היהודית ("ישראלים" ולא "יהודים"). אחת הראיות לכך הוא העיסוק הבלתי־פרופורציונלי של האומות בעם ישראל, ובפרט דרישות מוסריות־צדקניות מצידן בנושא יחסה של מדינת ישראל כלפי הפלסטינים. למעשה זהו ביטוי של התביעה התת־מודעת הכלל־עולמית מעם ישראל לממש את ייעודו להיות "אור לגויים".
השבת הנבואה לעם ישראל
הלך הרוח המודרני מניח כי הפילוסופיה הרציונלית היא הדבר הטבעי לאדם, ומכאן נובע יחס של ביטול לאמונות העמים הקדמונים, ובכללם לנבואה בעם ישראל.
ההיסטוריה מראה כי הלך רוח זה התחיל במאה ה־5–6 לפני הספירה. בתקופה זו קמו לפתע בכל העולם תנועות שייסדו פילוסופיות או דתות (=הפיכת חוויה רוחנית לדוגמה פילוסופית). קודם לכן, האמין העולם כולו במה שמכונה "מיתולוגיה" (ובעם ישראל "נבואה"), ומושגים פילוסופיים כמו אתאיזם או דת לא היו קיימים כלל. בדיוק בתקופה זו חרב בית המקדש הראשון, ולפי המקרא וחז"ל "הסתלקה השכינה", כלומר נעלמה האימננטיות האלוהית בעולם. דבר זה יכול להסביר את הופעת הפילוסופיה כמחליפת המיתולוגיה וכן את הופעת החכמים במקום הנביאים בעם ישראל.
העמים הקדמונים הגיעו לרמות מתקדמות בכל תחומי החיים, כגון אסטרונומיה, אדריכלות, ממשל וסחר בינלאומי. לכן אין זה סביר שדווקא בתחום הרוחני, שהיה המרכזי ביותר בחייהם, הם האמינו בהבלים. למעשה איננו יכולים להבין את מה שהם חוו, כיוון שהאימננטיות האלוהית חסרה בעולמנו. אלא שבניגוד לעמים אחרים, שחכמיהם זנחו את מורשת אבותם (ובצדק מבחינתם), השכילו חכמי ישראל לשמר את חשיבותה של הנבואה גם לאחר שהסתלקה. לכן, על עם ישראל מוטלת החובה לשמר את השאיפה לנבואה, כלומר את השבת ההתגלות האלוהית לעולם.
אמונה שכלית ולא מיסטית
אמונה משמעה הבנה ודאית של האדם כי דבר מסוים הוא אמת. לא תיתכן אמונה בדבר שלא הוכח או הוברר לאדם, ואף בני ישראל לא האמינו למשה עד שה' "נאלץ" כביכול להתגלות אליהם בהר סיני. מכאן שהאמונה במציאות ה', למשל, מבוססת על התגלות ה' לישראל (שהיא עצמה אירוע היסטורי שנמסר מדור לדור וקבע את זהותו הלאומית של העם) ולא על ספקולציה פילוסופית.
חול, קודש וקודש הקודשים
החול הוא עולם הטבע, והוא נועד להיות "זירת ההתמודדות" של הקודש – הקודש יכול להתגלות דווקא בו. בניגוד לתפיסה הרווחת לפיה החול מזוהה עם הטומאה, ומהווה את ההפך מן הקודש, המזוהה עם הטהרה: ישנו חול טהור (למשל פיזיקה) ומנגד ישנו קודש טמא (עבודה זרה, למשל). באופן דומה, גם הזהות הרווחת בין חול לגשמיות ובין קודש לרוחניות אינה במקומה – ישנו חול רוחני (למשל מוזיקה) וישנו קודש גשמי (בשר קרבן, למשל). כאשר החול והקודש מתאחדים זהו מצב הנקרא "קודש קודשים" – כך בקודש הקודשים במקדש נמצא ארון הברית, שחיבר בין התורה (= קודש) שבתוכו ובין אהבת האיש והאישה, שהתבטאה בחיבור שני הכרובים (= חול) שמעליו. לכן הגדיר גם רבי עקיבא את מגילת שיר השירים "קודש קודשים", שהרי כל תוכנה הוא אהבת האיש והאישה, שהיא עצמה אהבת ה'. אחת ההשלכות המעשיות של תפיסה זו היא החיוב שהעיסוק בפוליטיקה יוטל על אנשי קודש, כדי שערכי הקודש יתממשו בעולם החול.
הקודש העליון חייב להתגלות בשלושה ממדים: הממד הדתי – הקודש הגלוי, הממד הלאומי – הציונות, והממד האוניברסלי של הפניה לאומות העולם.
תורה ומדע
לא תיתכן סתירה בין תורה למדע, כיוון שבורא העולם הוא נותן התורה. תורת משה שבידינו אינה מכילה ידע מדעי, ובוודאי שלא רמוזות בה כל הידיעות המדעיות וכדומה. מאמרי חז"ל המדברים על "התורה" שבה הסתכל ה' וברא את העולם, מתייחסים לתורה העליונה הכתובה "אש שחורה על גבי אש לבנה" (ירושלמי שקלים ו' ה'), וזו אינה התורה שבידינו, ואף חכם מחכמי ישראל מעולם לא למד מדעים דרך התורה, אלא דרך ספרות מדעית. עם זאת, לעיתים ישנה הקבלה בין רעיונות מדעיים לבין דברי התורה, שהרי שניהם באים ממקור אחד, וידיעה אנושית שלמה יותר של העולם תוביל לידיעה שלמה יותר של בורא העולם.
הבריאה והאבולוציה
תיאור הבריאה בספר בראשית אינו תיאור פיזיקלי, אלא תיאור מטפיזי בעל משמעויות מוסריות. ששת ה"ימים" המתוארים שם הם רבדים רוחניים הנוגעים לקדימות מוסרית (אור לפני חושך וכדומה), ולא תקופות זמן כרונולוגיות. גם מעשה עץ הדעת והנחש לא התרחש כפשוטו אלא מתאר את הפיצול הקיים בנפש האדם בין הטבע (=הנחש) לבין המוסר, וכן הלאה. ההתייחסות של התורה לעולם הפיזי המוכר לנו מתחילה רק ברגע שהישות המוסרית הראשונה (האדם) קיבלה גוף פיזי, כמתואר בפסוק:. מכאן שאין כל מניעה להסביר שהגוף הפיזי בו נפח ה' רוח חיים היה "קוף/אדם קדמון" כלשהו, לאחר מיליוני או מיליארדי שנים של קיום פיזי של העולם.
תפקיד הציונות הדתית
תפקידה של הציונות הדתית אינו מסתכם במעמד של "ספקי פולקלור" של העם היהודי. על לומדי התורה בציבור להתמודד עם קביעת הנורמות, הן בשיח הפילוסופי והן בשיח התרבותי במדינת ישראל.
על השיח העדתי והספרדיות בישראל
בריאיון עמו נכתב כי הוא מצר על רדידות השיח העדתי בחברה: "לצערי, היום מדברים על המזרחיות כעל תוספת רגש וחום, וזו בעצם עמדה של מסכנות והתחשבות בעממיות. אני לא רואה את הספרדיות באופן כזה. אני חושב שיש בה שדר של נורמליות. המתחים הפנימיים שעברה היהדות האשכנזית גרמו לעיוותים רבים ולמאבקים – בין חסידות להתנגדות, בין משכילים לבית המדרש, ובין ציונים לחרדים. הרבה מאוד מתחים הצטברו שם, ודרוש מסר של שלמות פנימית והרמוניה. אני חושב שהיהדות הספרדית תורמת את הנקודה הזאת ביהדות הארץ־ישראלית שנבנית עכשיו, וזה מה שכדאי לקלוט ממנה".
פרסומים
בהתאם לשיטתו המבכרת לימוד מפי רב על לימוד מתוך ספרים, עיקר מאמציו של הרב מוקדשים להעברת שיעורים בעל פה. הוא מעביר כ־20 שיעורים בשבוע (גם בצרפתית) במסגרות שונות. רוב השיעורים מתווספים למאגרים שלו בארכיון של מכון מאיר ובאתר של הרב שרקי. במאגרים אלה ישנם כ־6,000 שיעורים מוקלטים. לעמוד היוטיוב של הרב שרקי כ־7,000 מנויים וכ־1,000,000 צפיות בשיעורים.
תלמידיו הוציאו חוברות המבוססות על שיעוריו. כמה מספריו יצאו ב"הוצאת אורים" שהקימו תלמידיו.
חוברות
סדרת אופקים:
תרגומים
הרב שרקי ערך הגדה של פסח עם תרגום לצרפתית.
דייוויד ביזלי
דייוויד ביזלי (באנגלית: David Beasley; נולד ב-26 בפברואר 1957 בדרלינגטון, קרוליינה הדרומית, ארצות הברית) הוא פוליטיקאי אמריקאי אשר כיהן כמושל קרוליינה הדרומית ומשנת 2017 מכהן כמנהל תוכנית המזון העולמית של האומות המאוחדות.
ביוגרפיה
לאחר סיום לימודי אוניברסיטה דייוויד ביזלי החל בקריירה הפוליטית כחבר המפלגה הדמוקרטית. בשנת 1979 הוא נבחר לסנאט של המדינה בה מתגורר ובמקביל היה פעיל מפלגתי. בשנת 1991 הוא עבר למפלגה הרפובליקנית. כנציג מפלגה זו הוא השתתף בבחירות למושל בשנת 1994 וניצח עם הפרש קטן של 50% נגד 48%. המושל ביזלי היה המושל הראשון בדרום קרוליינה שקרא להוצאת דגל הקונפדרציה מבניין בית הנבחרים של המדינה. בנקודות רבות במהלך כהונתו הוביל המושל ביזלי את המאמצים להרגיע מתחים גזעיים תוך עידוד פיוס ושלום, והקים ועדה ליחסי גזע שתתקדם בנושא זה. הוא הכניס נשים וחברי קבוצות מיעוט לממשלה ולתפקידים הבכירים שבה. תחת ממשלו היה בדרום קרוליינה אחוז גבוה יותר של נשים בהנהגה הבכירה מכל מדינה אחרת בארצות הברית. הוא כיהן בתפקיד זה עד לשנת 1998 כאשר הפסיד בבחירות.
לאחר סיום הכהונה, בשנת 2004 הוא השתתף בבחירות לסנאט של ארצות הברית אך לא הצליח להיבחר.
בשנת 2005 הוא הקים חברה לייעוץ.
בשנת 2017 הוא מונה למנהל תוכנית המזון העולמית של האומות המאוחדות במקום ארת'ארין קאזן.
אמנות הסלע באלטה
אמנות הסלע באלטה (בנורווגית Helleristningene i Alta) היא חלק מאתר ארכאולוגי הנמצא סמוך לעיירה אלטה אשר במחוז הצפוני ביותר בנורווגיה, פינמרק. גילופי אלטה הם האוסף הגדול ביותר של גילופי סלע עם מוטיבי ציד בצפון אירופה. ב-1972 נמצא הפטרוגליף הראשון באתר, ומאז נמצאו יותר מ-5000 תגליפים הנמצאים באזורים הסובבים את אלטה. באתר המרכזי, הממוקם כ-4 ק"מ דרומית לאלטה, מצויים כ-3000 תגליפים, והוא הפך למוזיאון בשנת 1991. החל מה-3 בספטמבר 1985 נכלל האתר כחלק מרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו. בנימוקי ההחלטה נכתב כי "אלפי הציורים והתגליפים מוסיפים להבנתנו על הפעילות האנושית בצפון הרחוק בתקופה הפרה-היסטורית".
גילופי אלטה מגולפים במשטחי של סלע המורכב מאבן חול אפורה ומוצקה. המוטיבים הנפוצים ביותר הם איילים ודובים, אך מתוארים גם ציפורים ודגים. המוטיבים משקפים את עולם החי באזור מהאביב לסתיו. דמויות בעלי החיים מצוירות באופן טבעי. הדמויות האנושיות, לעומת זאת, מופיעות באופן סכמטי.
מעגל חוסם
בגאומטריה של המישור, מעגל חוסם של מצולע הוא מעגל העובר דרך כל הקודקודים של המצולע. בין המצולעים שיש להם מעגל חוסם: כל המשולשים, כל המלבנים, וכל המצולעים המשוכללים. מצולע שיש לו מעגל חוסם נקרא מצולע ציקלי.
המעגל החוסם משולש
במשולש, מרכז המעגל החוסם הוא הנקודה שבה נפגשים שלושת האנכים האמצעיים של הצלעות. הסיבה לכך היא שאנך האמצעים הוא המקום הגאומטרי של הנקודות שמרחקיהן מקצות הקטע שווים זה לזה, ומרחקו של המרכז מן הקודקודים, העומדים בקצותיה של כל צלע, הוא קבוע.
מיקומו של מרכז המעגל החוסם במשולש תלוי בסוג המשולש. במשולש חד-זווית המרכז בתוך המשולש, במשולש ישר-זווית המרכז נמצא באמצע היתר (זהו אחד הנוסחים של משפט תלס), ובמשולש קהה-זווית המרכז מחוץ למשולש.
מרכז המעגל החוסם של משולש נמצא על קו ישר אחד עם מפגש התיכונים ועם מפגש הגבהים; הישר המחבר את הנקודות נקרא ישר אוילר.
שלוש נקודות הנמצאות על ישר אחד אינן יוצרות משולש במובן המקובל של המילה, אבל אפשר להתייחס לישר המונח עליהן כאילו היה המעגל החוסם - "מעגל ברדיוס אינסופי". נקודות הקרובות למצב כזה עשויות לגרום לאי-יציבות בחישוב המעגל החוסם.
משפט אוילר, הקרוי על שמו של המתמטיקאי לאונרד אוילר, קובע כי המרחק d בין מרכז המעגל החוסם ומרכז המעגל החסום של משולש מקיים:, כאשר R הוא רדיוס המעגל החוסם ו- r הוא רדיוס המעגל החסום. מנוסחה זו נובע כי: R\ge 2r.
הזוויות בין הישר המשיק למעגל החוסם, בקודקוד A, לבין צלעות המשולש, שוות לזוויות B ו- C.
נקודה P נמצאת על המעגל החוסם אם ורק אם שלושת ההיטלים שלה על צלעות המשולש או המשכיהן נמצאים על ישר אחד. ישרים אלו, שהתגלו על ידי William Wallach ב-1797, קרויים בטעות ישרי סימסון, על-שם Robert Simson, 1687-1768.
הקוטר והמרכז של המעגל החוסם
נסמן ב-a,b,c את צלעות המשולש, וב-\alpha את הזווית שמול a. לפי משפט הסינוסים,, ולכן שטח המשולש נתון לפי השוויון. מכאן שבכל משולש מתקיים היחס \ 4RS = abc. את רדיוס המעגל החוסם אפשר לחשב ישירות מאורכי הצלעות a, b ו- c, לפי הנוסחה, כאשר הוא שטח המשולש (לפי נוסחת הרון), ו- חצי ההיקף. קוטרו של מעגל פיירבך הוא מחצית מזה של המעגל החוסם.
בקואורדינטות קרטזיות, המעגל החוסם של משולש שקודקודיו בנקודות, ו-  הוא האוסף של נקודות  המקיימות את המשוואות ,  ו-  ו- , שמהן נובע גם ש- \mathbf{u} הוא מרכז המעגל החוסם. כשהופכים את המשוואות למערכת המשוואות הליניארית, מתברר שהן שקולות לכך שלמטריצה הריבועית תהיה דטרמיננטה אפס. מנוסחת קרמר מתקבל הפתרון , , ואז מתקבל המרכז \ S/a ורדיוס המעגל. חישוב דומה מוביל לנוסחאות הכדור החוסם של ארבעון.
בקואורדינטות בריצנטריות, המעגל החוסם הוא אוסף הנקודות \ x:y:z המקיימות. מרכז המעגל בקואורדינטות אלה הוא.
מעגל חוסם של מרובע
מרובע הוא ציקלי (כלומר, יש לו מעגל חוסם), אם ורק אם הסכום של כל זוג זוויות נגדיות הוא 180 מעלות.
מעגל עוטף מינימלי
לא לכל מצולע יש מעגל חוסם, שהרי הקודקודים אינם חייבים להיות מונחים על מעגל אחד. עם זאת, לכל מצולע יש מעגל עוטף מינימלי, שהוא המעגל הקטן ביותר הכולל בתוכו את המצולע (לבניית המעגל העוטף המינימלי יש אלגוריתם ליניארי). המעגל החוסם עשוי להיות גדול מן המעגל העוטף המינימלי, למשל עבור משולש קהה זווית, שקוטר המעגל העוטף המינימלי שלו שווה לצלע הגדולה של המשולש.
מעגל חוסם במצולע משוכלל
במצולע משוכלל, מרכז המעגל החוסם מתלכד עם מרכז המעגל החסום.
מתקיים:
מעגלים חוסמים בעלי רדיוס טבעי
בהינתן שני אורכים שלמים a ו-b כך ש- b > a לא קשה להרכיב מהם משולש רציונלי (משולש רציונלי הוא משולש שכל אורכי צלעותיו הם מספרים טבעיים); אורך הצלע השלישית שלו c מקיים כך שיש טווח ממשי של 2a ערכים אפשריים לאורך הצלע השלישית; לכן אין שום קושי בהרכבת משולש רציונלי. הקושי הוא כשעולה דרישה נוספת, והיא שרדיוס המעגל החוסם יהיה גם מספר טבעי.
קרל פרידריך גאוס מצא, במכתב מ-1847, שכל המשולשים הרציונליים שגם אורך רדיוס המעגל החוסם אותם טבעי, מקיימים שאורכי צלעותיהם הם מהצורה:
כאשר a,b,f,g מספרים טבעיים, בעוד.
Circle of Life
Circle of Life (בעברית: גלגל החיים) הוא שיר מתוך הסרט "מלך האריות" שהולחן על ידי אלטון ג'ון ונכתב על ידי טים רייס. השיר בוצע על ידי כרמן טווילי ו-Lebo M בגרסת הפתיח של הסרט. אלטון ג'ון שר את השיר בגרסת פופ יחד עם להקת London Community Gospel Choir, אשר שולב בפסקול של הסרט והפך לווידאו קליפ.
השיר היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר יחד עם שני שירים נוספים מהסרט, "האקונה מטטה" ו"אהבה יש באוויר" שזכה בפרס. בעברית שרה אותו רותי הולצמן. השיר הגיע למקום ה-11 בבריטניה ולמקום ה-18 בארצות הברית, והוצג במתקני שעשועים, פארקים ומצעדים המבוססים על מלך האריות.
גרסת הסרט
בפתיח של גרסת הסרט השיר בוצע על ידי קריין, בפתיח כל החיות נאספו בצוק התקווה כדי לראות את בנו הקטן של מופאסה וסאראבי, סימבה, כאשר ראפיקי מרים את סימבה למעלה, כל החיות השתחוו בפניו. השיר נשמע גם בסוף הסרט כאשר אדמות התקווה חזרו להיות עם צמחייה ומעיינות וכל החיות השתחוו לסימבה ונלה ולשניהם נולדה גורת אריות קטנה.
גרסת המחזמר
השיר נשמע שוב בסוף המערכה השנייה, חבריו של סימבה ומשפחתו מיידעים את סימבה שהוא המלך החוקי לאחר שסימבה ותושבי צוק התקווה הביסו את סקאר והצבועים. לאחר שראפיקי המליך את סימבה בתור המלך החוקי של אדמות התקווה, נתן סימבה שאגה אדירה וכל החיות לצוק התקווה והשתחוו לסימבה. האריות חגגו את המשך מעגל החיים כאשר סימבה ונלה קיבלו גור חדש שנולד להם.
גדעון סער
גדעון משה סער (נולד ב-9 בדצמבר 1966, כ"ו בכסלו ה'תשכ"ז) הוא פוליטיקאי ישראלי, יו"ר מפלגת תקווה חדשה וחבר הכנסת מטעם רשימת המחנה הממלכתי.
קודם לכן כיהן כחבר הכנסת מטעם תקווה חדשה, שר המשפטים, סגן ראש ממשלת ישראל, שר החינוך, שר הפנים וכחבר הכנסת מטעם הליכוד. סער הוא עורך דין במקצועו.
ביוגרפיה
נולד בשם גדעון משה סרצ'נסקי בתל אביב, בנם הבכור של ברוריה (לבית צופיוף), מחנכת ממוצא בוכרי, ושל ד"ר סרזיו שמואל סרצ'נסקי (במקור: Зареченский, זריצ'נסקי), רופא ילדים שעלה לישראל מארגנטינה. לו אח ואחות צעירים ממנו. ב-1968, כשהיה בן שנתיים, עברה משפחתו למצפה רמון למשך שנתיים, ואחר כך לקיבוץ שדה בוקר למשך חמש שנים, ולאחר מכן חזרה לתל אביב. בהיותם בשדה בוקר, שימש אביו כרופא הקיבוץ. הוריו של סער התגרשו ב-1982, כשהיה בן 16.
למד בשכונת למד בה גר, בבית הספר היסודי על שם זלמן ארן. בעת שלמד בבית הספר תיכון חדש שבתל אביב, היה סער לתומך של תנועת "התחיה" מגיל 15. בהמשך מונה לרכז הארצי של "נוער התחיה". שימש גם כיו"ר מועצת התלמידים בבית ספרו. ב-1984 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בחטיבת גולני הוא נפצע במהלך אימון חטיבתי, וכתוצאה מכך יצא לקורס מש"קי מודיעין. אחר כך חזר לשרת בגולני, ושירת כחייל מילואים עד גיל 36.
תוך כדי לימודיו, קיבל אותו אורי אבנרי לעבודה כעיתונאי בשבועון "העולם הזה", שם היה בעל טור פוליטי בשם "טפטפת". לאחר מכן היה במשך כשנה וחצי כתב לענייני מפלגות בעיתון "חדשות". ב-1993 היה כתב לענייני משפט בצוות ההקמה של חברת החדשות של ערוץ 2.
סער סיים תואר ראשון נוסף במשפטים (LL.B) באוניברסיטת תל אביב, והתמחה בפרקליטות מחוז תל אביב (אזרחי) אצל פרקליטת המחוז נעמי שטרן. בשנים 1995–1997 עבד כעוזר ליועץ המשפטי לממשלה מיכאל בן יאיר, ובשנים 1997–1998 היה עוזר לפרקליטת המדינה עדנה ארבל. לאחר מכן, עבד כפרקליט בפרקליטות מחוז תל אביב (אזרחי).
בתחילת 1999 מונה למזכיר הממשלה בממשלת נתניהו הראשונה. הוא כיהן בתפקיד במשך כחצי שנה, עד להפסדו של בנימין נתניהו בבחירות. לאחר מכן הקים עם שותף משרד עורכי דין עצמאי, אך עזב את המשרד כעבור שנתיים, במרץ 2001, כשמונה שוב למזכיר הממשלה, הפעם בממשלת שרון הראשונה, ושימש בתפקיד במהלך האינתיפאדה השנייה ובעת מבצע חומת מגן. במסגרת תפקידו טיפל, בין היתר, בוועדת מיטשל, ובמאבק נגד הניסיון להקים ועדת חקירה בינלאומית בעקבות הקרב בג'נין במהלך מבצע חומת מגן. עמד בראש ועדה שבחנה עבור ראש הממשלה והקבינט המדיני-ביטחוני את סוגיית עקורי איקרית ובירעם, והמלצותיה אומצו בהחלטת הקבינט. סער פעל גם בכנסת, בשם הממשלה, בחקיקת חוקים רגישים בתחום הביטחוני והפוליטי.
פעילות פוליטית
ב-17 בפברואר 2003 נבחר לכנסת ה-16 כנציג מחוז תל אביב ברשימת הליכוד. סער היה יושב ראש סיעת הליכוד ויו"ר הקואליציה בתקופת ממשלת שרון השנייה. הוא התפטר מהתפקיד פעמיים, בשל התנגדותו לתוכנית ההתנתקות, אולם חזר בו לבקשתו של ראש הממשלה שרון. היה חבר ב, ב, ב, וכממלא מקום ב. הוא נבחר גם לוועדה לבחירת היועץ המשפטי לממשלה מטעם ועדת החוקה.
סער היה סגן יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לקראת הכנסת ה-17. הוא נבחר ב-12 בינואר 2006 למקום החמישי ברשימת הליכוד לכנסת ה-17. בעקבות זאת נבחר לכנסת זו, למרות כישלון הליכוד בבחירות (שירד ל-12 מושבים בלבד). לאחר מכן היה יו"ר סיעת הליכוד, ובמשך שנה סגן יושב ראש הכנסת. ב-23 במאי 2006 נבחר ליו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה, והיה לגבר הראשון שנבחר לתפקיד מאז הקמת הוועדה ב-1992. הוא כיהן בתפקיד עד מרץ 2008, מועד שבו החליפה אותו חברת הכנסת ליה שמטוב.
חקיקה
סער יזם למעלה מ-30 הצעות חוק פרטיות שאושרו בכנסת ה-16 וה-17. בין החוקים שיזם ואושרו:
בכנסת השבע עשרה
בכנסת השבע עשרה, עם תום כנס החורף של המושב השלישי, עמד מספר הצעות החוק הפרטיות שאושרו שהגיש סער על 16, כעשירית מכלל הצעות החוק הפרטיות שאושרו.
שר החינוך
ב-9 בדצמבר 2008, בבחירות המקדימות בקרב חברי הליכוד, נבחר סער למקום הראשון וקיבל 74% מקולות המצביעים. לאחר הטלת תפקיד הרכבת הממשלה על נתניהו, מינה נתניהו את סער לראש צוות המשא ומתן הקואליציוני מטעם הליכוד.
עם הקמת הממשלה ה-32 מונה סער לשר החינוך. וכיהן כחבר הקבינט המדיני-ביטחוני וחבר הקבינט החברתי-כלכלי.
בגרות והישגי תלמידים
במבחנים הבינלאומיים מבחן Pirls ומבחן TIMSS בשנת 2011 עלתה ישראל בתחומי המתמטיקה, מהמקום ה-24 בעולם לשנת 2007, למקום ה-7. במבחני המדעים רשמו תלמידי ישראל בכיתות ח' עלייה מהמקום ה-25 למקום ה-13, והתלמידים היהודים הגיעו למקום השני בעולם. במבחני קריאה בכיתות ד' נרשמה עלייה מהמקום ה-31 למקום ה-18. עם זאת, היו שטענו שלא ניתן להשוות את ההישגים לאלה של 2007.
הרחבת התקציב והיקף הפעילות
בתקופת כהונתו הוגדל התקציב של מערכת החינוך וההשכלה הגבוהה. הורחבו גילאי הזכאים לחוק לימוד חובה חינם גם לגילאי שלוש עד ארבע; שונתה שיטת התקצוב והועדפו בתי ספר ביישובים מרוחקים; נקבע שבוגרי צבא יקבלו שנת לימודים חינם במוסדות ביישובים מרוחקים; הורחב הסיוע הכלכלי לתוכנית השאלת ספרי לימוד לפי המלצות ועדת טרכטנברג.; הוקמו מרכזי מצוינות במחקר במוסדות להשכלה גבוהה; הוחל בהנגשת ההשכלה הגבוהה בישראל לחרדים ולערבים והורחבו לימודי ההעשרה בבתי הספר.
סער חתם על הסכם הרפורמה "עוז לתמורה" עם ארגון המורים העל יסודיים והחל בביצועה. במסגרת הרפורמה הועלה משמעותית שכר המורים (ב-51% בממוצע), הוארך שבוע העבודה של המורים והוכנסו מרכיבים של הערכה ומצוינות ותגמול מורים ובתי ספר מצטיינים. כמו כן כללה הרפורמה שיפור סביבת העבודה של המורים על ידי בינוי חדרי עבודה למורים. בנוסף קודמה רפורמה לשיפור הליך הכשרת המורים.
בתחום מורשת ישראל ניתנה תמיכה כלכלית להפחתת מחירי המסע לפולין; הופעלו תוכניות חדשות לחיזוק ערכי המורשת היהודית; הוחל במהלך לעידוד השירות בצה"ל; חוּדש חידון התנ"ך למבוגרים. סער הוביל את המהלך להכרה באוניברסיטת אריאל בשומרון כאוניברסיטה השמינית בישראל.
שר הפנים
בבחירות המקדימות שנערכו בליכוד ב-25 וב-26 בנובמבר 2012, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, זכה סער שוב במקום הראשון. הוא הוצב במקום השלישי ברשימת מועמדי הליכוד - ישראל ביתנו לכנסת, לאחר נתניהו וליברמן. ב-18 במרץ 2013 מונה לשר הפנים ולחבר ב. מונה גם לנציג הממשלה בוועדה לבחירת שופטים ובוועדה לבחירת דיינים.
עם כניסתו לתפקיד פעל להארכת שעון הקיץ בישראל בחודש ימים לערך, עד לסוף חודש אוקטובר. החוק אושר בכנסת ברוב גדול. הוביל רפורמה בחוק תכנון ובנייה ("רפורמת הפרגולות") במסגרתה הוצאו מחובת היתר פעולות הנעשות על ידי הפרט בקניינו הפרטי ושאין בהן נזק לזולת. כמו כן, הועברו סמכויות מהוועדות המחוזיות לוועדות המקומיות על מנת לייעל ולקצר את הליכי התכנון.
בתגובה לפסיקת בג"ץ, יזם חוק שלפיו ראשי ערים הנאשמים בפלילים יעמדו בפני ועדה במשרד הפנים, שתשקול האם להשעותם מכהונתם עד לתום משפטם.
סער הוביל מאבק נחוש בתופעת המסתננים מאפריקה לישראל, דבר שהוביל למחאה ולהפגנות המוניות מצדם בדצמבר 2013. בתקופה זו הוקם מתקן חולות ועוגן בחקיקה. בג"ץ פסל שניים מסעיפיו העיקריים של חוק המסתננים שיזם סער - לגבי אורך אחזקת מסתננים במשמורת.