cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאט בון
שנות ה-50 וה-60
בשנת 1962 פרסם פאט בון את גרסת הכיסוי לשיר Speedy Gonzales. השיר זכה להצלחה רבה בארצות הברית וברחבי העולם והגיע באותה שנה למקום ה-6 במצעד הבילבורד הוט 100 ונשאר במצעד במשך 13 שבועות. הסינגל זכה להצלחה עצומה באירופה, שם נמכרו ממנו כמיליון עותקים
כישרונו כזמר וגם כשחקן קולנוע, לצד הליכותיו המבטאות ערכים מן הדור הישן, הוסיפו לאהדה בה זכה בציבור האמריקאי בתקופת הרוק אנד רול. ללהיטיו של בון בסגנון רית'ם אנד בלוז הייתה השפעה בולטת על התפתחות האהדה העממית לרוק אנד רול.
על פי מגזין תעשיית המוזיקה האמריקאית בילבורד, אשר לדרוג מצעדיו מיוחסת בדרך כלל חשיבות רבה, בון מדורג שני בזמרי ארצות הברית בשלהי שנות ה-50, אחרי אלביס פרסלי. בסיבובי ההופעות שערך בון בשנות ה-50 אף הופיע אלביס פרסלי כזמר פותח לפני הופעת בון. ברשימת 100 זמרי הלהיטים הטובים בשנים 1955 - 1995, של בילבורד, מדורג בון במקום ה-9, מיד לאחר הרולינג סטונז ופול מקרתני ולפני אריתה פרנקלין וה-Beach Boys. בון עדיין מחזיק בשיא של הזמר ששיר שלו היה במצעד הלהיטים במשך 220 שבועות רצופים.
אמצע שנות ה-60 ואילך
הפלישה הבריטית סיימה את הקריירה של בון כזמר להיטים, אף שהמשיך להקליט במהלך שנות ה-60. בשנות ה-70 הוא החל שר בסגנון גוספל וקאנטרי, בדרך כלל עם משפחתו, אשר נהגה להופיע עמו ואף הקליטה עמו אלבומי גוספל.
בשנת 1997 הוא הוציא לאור אוסף של גרסאות כיסוי לשירי הבי מטאל בשם: In a Metal Mood: No More Mr. Nice Guy. כדי לקדם את האלבום הוא הופיע בטקס פרס המוזיקה האמריקאית כשהוא לבוש במעיל עור שחור. עם פרסום האוסף הופסקה הופעתו הקבועה בתוכנית גוספל ברשת שידור נוצרית. הוא הוחזר לתוכנית רק לאחר שהופיע יחד עם הכומר שלו והסביר כי הופעתו במעיל עור שחור הייתה פרודיה על עצמו.
בשנת 2003 הוכרה תרומתו למוזיקת הגוספל בארצות הברית לאחר שהוכנס להיכל התהילה של הגוספל בנשוויל. בשנת 2006 הוציא לאור את האלבום Pat Boone R&B Classics – We Are Family, ובו 11 להיטי רית'ם אנד בלוז בביצועו.
סלבריטאי מקדם מכירות
בשנת 1978 נחקר בון על ידי הנציבות הפדרלית האמריקאית למסחר - Federal Trade Commission (גוף פדרלי אמריקאי המקביל לרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן והרשות להגבלים עסקיים בישראל). ה-FTC חקר תלונה נגד יצרן משחה נגד אקנה, שנטען כי המשחה שלו איננה בעלת התכונות הנטענות על ידו. בון השתתף עם בתו דבי, בפרסומות של אותו יצרן והואשם בקידום מכירות שקרי משום שטען בפרסומת כי כל ארבע בנותיו השתכנעו ביעילות המשחה נגד אקנה. החקירה כנגד בון הסתיימה בהסכם עם הרשויות הפדרליות, לפיו הוא יפסיק את הופעותיו בפרסומות אלה ואף ישלם 2.5% מכל קנס שיוטל על היצרן בגין פרסומת שקרית. בון פרסם בהקשר זה הודעה, לפיה הוא למד בהפתעה כי יעילותה המדעית של המשחה לא הוכחה, אף על פי שארבע בנותיו השתמשו בה.
שחקן קולנוע
בון שיחק במספר רב של סרטים בהוליווד. להלן רשימה חלקית:
סופר
בון הוא גם סופר פורה. ספרו הראשון, Twixt Twelve and Twenty, שיצא לאור ב-1958 (שנת סיום לימודיו באוניברסיטת קולומביה) בהוצאת Prentice-Hall הגיע בשלב מסוים למקום הראשון ברשימת רבי המכר של אותה תקופה ונמכר היטב גם שנים לאחר מכן. בתחילת שנות ה-60 הוא החל לכתוב סדרת ספרים לעזרה עצמית לבני נוער, אשר נמכרו היטב. להלן רשימה חלקית של ספריו:
פילנתרופ ופעיל פוליטי שמרן
החל מ-1977 מארח בון מדי שנה טורניר גולף לסלבריטאים, אשר כל הכנסותיו מוקדשות לעזרה לילדי משפחות במצוקה. ב-2010 הוא סייע לכריית באר מים נקיים ולהקמת מרכז רפואי בטנזניה, ומאז המשיך והביא אלפי תושבים של מזרח אפריקה למאה העשרים ואחת, כדבריו, על ידי הקמת מרפאות קטנות ואספקת מים נקיים לכפריהם שם.
בון הוא נוצרי אדוק וסירב לשיר שירים, או להשתתף בסרטים, אשר תוכנם עמד לדעתו בניגוד לערכיו, כך גם סירב לשחק בתפקיד שחייב אותו לסצנת אהבים עם מרילין מונרו. בסרטו April Love סירב להעניק נשיקה במהלך הסרט לשירלי ג'ונס שהופיעה לצידו כיוון שהייתה נשואה אותה עת.
בון ממשיך גם כיום להופיע ואף להרצות, ומשמש בתוכניות רדיו וטלוויזיה שונות כפרשן פוליטי שמרן. הוא תמך בשעתו ברונלד רייגן, הן במרוציו למישרת מושל קליפורניה והן לאחר מכן בשני המרוצים לנשיאות ארצות הברית ובשנות האלפיים תמך בג'ורג' בוש (הבן) ולאחר מכן במועמדות ג'ון מקיין שהפסיד לברק אובמה. בון תמך במלחמת וייטנאם ובשנות האלפיים במלחמת עיראק. בפברואר 2011, בוועידה ה-38 של השדולה השמרנית האמריקאית (CPAC) קיבל בון פרס מפעל חיים מיוחד בגין תרומתו למטרות השמרניות.
אוהד ישראל
פאט בון נחשב לשגריר הנוצרי הרשמי לארץ הקודש.
ב-1960 כתב בון את המילים לנעימת הסרט אקסודוס, של אוטו פרמינגר. השיר היה המנון אהבה והערצה לעם ישראל ולזכותו על ארץ ישראל. הוא נקרא "זו ארצי, אלוהים נתן אותה, לי" - This Land Is Mine, God gave this land to me. מנגינת השיר נכתבה על ידי המלחין האמריקאי ממוצא יהודי אוסטרי ארנסט גולד.
בפברואר 2013 ביקר בון בישראל, במסגרת אחד מני רבים מביקוריו כאן. הוא עמד בראש קבוצה של כ-200 נוצרים אוונגליסטים אוהבי ישראל. במסגרת הביקור הוא מסר ל"יד ושם" גלויה ובה מילות השיר. הגלויה תוצג בעתיד במוזיאון יד ושם.
באחד מביקוריו הקודמים, בפברואר 2010, הוא עמד בראש קבוצה דומה של כ-170 נוצרים אוונגליסטים, יחד עם מייק האקבי, מושל ארקנסו לשעבר ומי שרץ למועמדות הרפובליקנים לנשיאות ארצות הברית ב-2008 וצולם חובש כיפה, ליד הכותל המערבי.
ב-1 במרץ 2016 הופיע בון לראשונה בישראל בהיכל התרבות בתל אביב.
Spectrum
Spectrum (בעברית: טווח) הוא שיר של הדי ג'יי הרוסי-גרמני זד בהשתתפות הזמר האמריקאי מתיו קומה. הוא יצא לאור כסינגל ב-4 ביוני 2012, והוא השיר השני באלבום הבכורה של זד, Clarity. השיר נכתב על ידי קומה וזד.
הוצאה לאור
הסינגל יצא לאור ב-4 ביוני 2012. זד אמר שהוא רצה ש-Spectrum יהיה השיר המוביל באלבום הבכורה שלו Clarity, משום שהוא הרגיש "כאילו זה מסכם את האלבום שלי הטוב ביותר עד כה. יש לו שירה. יש בו חלקים אינסטרומנטליים. יש בו הכל." [...] זה מראה על מה האלבום יעבוד כל כך טוב."
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר יצא לאור ב-15 באוגוסט 2012. הוא הופק על ידי פטרו, צולם על ידי סטיב גריינר, והדמויות שוחקו על ידי השחקנים טארין מנינג ודרק מגייר.
זד וקומה עושים הופעת קמה בווידאו.
סטודיו אייץ' בי
סטודיו אייץ' בי (באנגלית: HB Studio או Herbert Berghof Studio) הוא בית ספר המציע לימוד מקצועי באמנויות הבמה.
פעילות
סטודיו אייץ' בי נוסד ב-1945 על ידי הרברט ברגהוף ושוכן בגריניץ' וילג', ניו יורק.
תוכנית הלימודים שלו כוללת שעורים במגוון תחומים, בכללם משחק, בימוי, מחזאות, תסריטאות, מחזות זמר, תנועה ומחול, תיאטרון בובות, לימוד מבטאים, וניתוח סצינות. שיעורים מסוימים מותנים בעמידה באודישנים.
ב-1948 אוטה האגן הצטרפה לסטודיו כשותפתו האמנותית של ברגהוף, והשניים נישאו כעבור עשר שנים. שיעורי האמן שלה הובילה לכתיבת ספריה Respect for Acting ו-A Challenge for the Actor.
ב-2010, HB Studio ייסדו את מכון האגן. שמציע תוכנית מלאה בגישה פרקטית של אמנות המשחק שמבוססת על כיתות האמן של אוטה האגן.
קווינטוס מרקיוס טורבו
קווינטוס מרקיוס טורבו (שמו המלא: קווינטוס  מרקיוס טורבו פרונטו פובליקיוס סוורוס, בלטינית: Quintus Marcius Turbo Fronto Publicius Severus) היה מצביא רומאי שדיכא את מרד התפוצות במצרים, קירנאיקה ובקפריסין.
סביב שנת 95 טורבו היה קנטוריון של הלגיון השני אדירטריקוס, ולאחר מכן המושל של הפרובינקיה פאנוניה התחתונה. לאחר מכן שימש כמפקד המשמר הקיסרי, ובשנת 113 מונה למפקד הצי המיסני. בשנים 114–116 השתתף כמפקד הצי במלחמות הפרתיות של טראיאנוס, ועל חלקו במלחמה קיבל את עיטור צבאי.
לאחר פרוץ מרד התפוצות, שיגר טראיאנוס את קווינטוס למצרים כדי שיחסל את המרד. קווינטוס הגיע למצרים באביב 117, עם משלחת צבאית שכללה חיל רגלים, חיל פרשים וצי ימי. בכל מקרה הוא לא החליף את המושל ותפקידו היה צבאי בלבד. עד חודש נובמבר 117 חיסל קווינטוס את המרד במצרים, ובשנת 119 מונה למושל הפרובינקיה דאקיה העליונה.
יוסי בכר (רואה חשבון)
יוסי בכר (3 באוגוסט 1955 – 9 בדצמבר 2020) היה רואה חשבון ומנהל ישראלי, שכיהן במגזר הציבורי כמנכ"ל משרד האוצר וכממלא מקום מנהל רשות המיסים בישראל ובמגזר הפרטי כיו"ר הדירקטוריון של בנק דיסקונט וכיו"ר קבוצת חיפה.
ביוגרפיה
בכר סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בכלכלה ובחשבונאות באוניברסיטה העברית בירושלים ב-1980, סיים לימודי תואר שני ודוקטורט במנהל עסקים עם התמחות במימון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. בשנים 1986–1991 שימש מרצה בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת קולומביה. בשובו לישראל שימש מרצה בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת תל אביב ויועץ לרשות ניירות ערך בנושאי תקינה חשבונאית. ב-1993 הצטרף למשרד רואי החשבון ליובושיץ-קסירר מרשת ארתור אנדרסן העולמית. בשנת 1995 החליף את יוסף קסירר והיה לשותף מנהל של הפירמה, ועמד בראשה עד התפרקות ארתור אנדרסן כתוצאה משערוריית אנרון, והוביל את הפירמה לאיחוד ב-2003 עם משרד קוסט-פורר מרשת ארנסט אנד יאנג.
בנובמבר 2003 מונה למנכ"ל משרד האוצר וכיהן בתפקיד עד ינואר 2007 ועבד תחת שרי האוצר, בנימין נתניהו, אהוד אולמרט ואברהם הירשזון. ב-2004 מונה לעמוד בראש "ועדת בכר" שתמליץ על הפעולות הדרושות כדי ליצור מבנה תחרותי בשוק ההון הישראלי. מסקנות הוועדה הובילו לרפורמת בכר שאושרה בכנסת בסדרת חוקים באוגוסט 2005. בשלהי כהונתו מונה לממלא מקום מנהל רשות המיסים וכיהן בתפקיד עד אפריל 2007.
בשנת 2007 קיבל את אות אביר איכות השלטון של התנועה למען איכות השלטון בישראל, על תרומה ייחודית לקידום המשק והחברה בישראל ולשיפור איכות המינהל הציבורי.
ביוני 2019 מונה ליושב ראש הדירקטוריון של קבוצת חיפה.
בכר נפטר בדצמבר 2020 בגיל 65, לאחר התמודדות עם מחלת הסרטן. הותיר אחריו את אשתו אורית, ארבעה ילדים ונכדים.
אן ראדג'
אן ראדג' (באנגלית: Anne Rudge;  29 באוקטובר 1761 - 1 בספטמבר 1836) הייתה מאיירת בוטנית בריטית שאיירה בין היתר את יצירותיו של בעלה, הבוטנאי וחוקר העתיקות אדוארד ראדג' ובנה, אדוארד ג'ון ראדג'. היא אחת האמניות הבוטניות המוקדמות ביותר הידועות שהתפרסמו, שכן, בניגוד לאמניות רבות אחרות בתחומה באותה תקופה, היא חתמה על עבודתה.
ביוגרפיה
היא נולדה בלונדון בשנת 1761 בשם אן נואיי, בתם של אליזבת לבית דה לה מארה ופיטר נואיי (1723–1809). ממוצא הוגנוטי, משפחתו של פיטר נואיי הגיעה מניסמס שבצרפת  (כיום בלגיה), אביו היגר לאנגליה כדי להימלט מהרדיפות. הוא היה יצרן משי ושופט שלום בקנט. היא התחתנה עם הבוטנאי אדוארד ראדג' (1763-1846) בכנסיית סנט ג'ורג' בכיכר האנובר בלונדון ב-28 ביולי 1791. ילדיהם היו: עורך הדין אדוארד ג'ון ראדג' (1792–1861), אן אליזה ראדג' (1797–1879) ועורך הדין סמואל נואיי ראדג' (1801–1865).
מאיירת בוטנית
העדות הראשונה ליצירת ההדפסים שלה היא קבוצת תחריטים משנת 1799. ראדג' בדרך כלל נתנה להדפסים שלה מספרים בחלק העליון של הלוח. היא התמחתה באיור בוטני מדויק, וסיפקה חמישים לוחות לספר -Plantarum Guianæ rariorum icones et descriptiones hactenus ineditæ (1805–07, בנוסף לאיורים שציירה לעיתונים למאמרי בעלה. הרישומים שלה מתארים במדויק את הפרטים הנדרשים על ידי חוקרים בוטניים כולל חלקי הרבייה של צמחים. לכבודה, זן של שושן מים נקרא על שמה - Nymphaea rudgeana.
על פי התעקשותו של אביה היא קיבלה חינוך מצוין, כשהיא בקיאה בשפות מודרניות ועתיקות, במוזיקה ובאמנות. עד נישואיה היא הצליחה לתאר במדויק נופים והיסטוריה טבעית. בעלה פיתח אצלה את הכישורים הדרושים כדי להיות מאיירת מדעית ובוטנית מצליחה, שבה הפגינה "... סגנון עקבי ופרטים מדויקים בקטעים בלוחות שלה, שיכלו להגיע רק מלימוד ועניין אישי אינטנסיבי. הרישומים שלה גדולים, נועזים, ברורים ומדויקים.עם קווי מתאר פשוטים המסייעים להבהיר פרטים ומורכבות עבור הקורא הבוטני."
היא מתה בשנת 1836 לאחר מחלה שנמשכה כחמישה שבועות ונקברה בקבר משפחת ראדג' בכנסיית סנט לורנס באוושאם (Evesham). ביום הלווייתה נסגרו בתי הציבור המקומיים לאות כבוד.
פרשת הגזזת
פרשת הגזזת הוא כינוי לטיפול הרפואי שהוענק בישראל מקום המדינה ב-1948 ועד ל-1960 לחולים במחלת העור גזזת, ובהמשך להשפעותיו הבריאותיות והחברתיות. הטיפול בוצע באמצעות קרני רנטגן, הטיפול הרפואי המקובל אז למחלה. מרבית המטופלים היו עולים חדשים שהגיעו לישראל בעלייה ההמונית ממדינות צפון אפריקה והמזרח התיכון, אם כי גם בעולים מארצות אחרות.
למרות שהטיפול נחשב אז כטיפול מקובל במחלה, הוא נתפס בעיני פעילים מזרחיים כהוכחה לעוולות שבוצעו בשנות ה-50 של המאה ה-20 כתוצאה מהאיבה מצד הרשויות בקליטת הפליטים היהודים ממדינות ערב בחברה הישראלית וקיפוח הציבור המזרחי מצד הרשויות. בעקבות הפרשה הוקם המרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת, הפועל מכוח חוק לפיצוי נפגעי גזזת, התשנ"ד-1994.
ההקרנות
הקרנות רנטגן כטיפול בגזזת התחילו בשנת 1897 והיו הטיפול המקובל בעולם למחלה עד שנות ה-60 של המאה ה-20, שבתחילתן הוחלפו בטיפול תרופתי.
בתחילת המאה ה-20 המרכז הרפואי הדסה שישב בירושלים טיפל במחלת גזזת בקרב הקהילה היהודית הדתית בירושלים באמצעות הקרנות והמחלה כמעט ונעלמה באזור.
עם העלייה ההמונית ממדינות ערב ומדינות מוסלמיות אחרות בשנות הארבעים והחמישים, צצו מקרים רבים של גזזת, בעיקר בקרב הילדים למהגרים ממערב אסיה ומצפון אפריקה, וזאת מפאת תנאי המחיה הנחותים והצפופים בהם שכנו העולים. בשלב זה, גזזת טופלה בהקרנה ובפיקוחם של צוותים מהמרכז הרפואי הדסה (פרופ' אריה דוסטרובסקי ופרופ' אברהם דרוקמן), גם במחנה הילדים שנלר ובמחנה העולים ששכן בראש העין, שנוהלו אף הם על ידי "הדסה". קופת החולים הכללית הפעילה מרכז טיפולי במכון הרנטגן של מרפאת זמנהוף ששכנה בתל אביב ובמכון הרנטגן שלה שמוקם בחיפה. החל משנת 1952 ריכזה ישראל את רוב הילדים לטיפול נגד גזזת בבית החולים לגזזת וגרענת שהוקם במחנה העולים במערב חיפה "מחנה שער העלייה", החל מ-1953 הוחל בטיפול רנטגני בגזזת גם בבית החולים תל השומר. גורם מרכזי שפעל לביעור הגזזת ואף סייע ברכישת מכונות רנטגן לשם כך היה ארגון הסיוע לילדים של האו"ם, ארגון יוניצ"ף.
במקביל לביעור הגזזת המאורגן בישראל פעלו גורמי עלייה ובריאות לביעור הגזזת בקרב ילדי המועמדים לעלייה במדינות השונות, ובעיקר בצפון אפריקה שם היה קיבוץ העולים המרכזי. האחריות למבצע הגזזת בקרב הקהילה היהודית בצפון אפריקה נמסרה לארגון אז"ע - ארגון הבריאות היהודי שפעל גם בקהילות היהודיות במזרח אירופה. פרופ' משה פריבס, חבר הנהלת אז"ע, לימים נשיא אוניברסיטת בן-גוריון והדיקן המייסד של בית הספר לרפואה בה, נסע לצפון אפריקה בשנת 1947 ולאור ביקורו שם גיבש את התוכנית הכוללת לביעור מחלות זיהומיות בקרב המיועדים לעלייה. המבצע לביעור המחלות הזיהומיות בצפון אפריקה נקרא .T.T.T, על שם שלוש המחלות המובילות; גזזת (Tinea), גרענת (Trachoma) ושחפת (Tuberculosis). בצפון אפריקה טופלו בהקרנות כ-25,000 ילדים, רובם בקהילות היהודיות במרוקו. מספר המטופלים המדויק אינו ידוע, אך לפי הערכות כ-25,000 ילדים קיבלו את הטיפול בישראל, ועוד כ-30,000 ילדים קיבלו טיפול דומה בדרכם לעלייה לישראל. מרבית המטופלים היו יהודים, אולם בקבוצה נכללים כ-3,700 ערביי ארץ ישראל. אל מחנה הגזזת בשער-העלייה נשלחו ילדים בקבוצות של עד עשרה ילדים, בליווי אחות או מטפלת, ללא ליווי הורים ונותרו שם מספר שבועות לטיפול המקובל - הקרנות, שבעקבותיהן נשר רוב השיער, ושאריותיו נתלשו. חלק מן ההורים התנגדו לכך נחרצות. המערכת הגיבה על ההתנגדות בהוצאת הילד מבית הספר, מה שאילץ את רוב ההורים המתנגדים לוותר.
המחקר בנוגע להשפעת ההקרנות
בדיעבד התגלה כי צורת טיפול זו הגדילה את הסיכון של אותם ילדים לגידולים סרטניים באזור הראש והצוואר (האזורים העיקריים בהם טופלו החולים בעזרת הקרינה המייננת), מספר קבוצות מחקר בישראל ובעולם עקבו אחר אותם חולים סרטניים שהוקרנו בילדותם, מטרת המחקר הייתה לבחון את הרגישות של קבוצות אלו לגידולים הסרטניים.
בישראל הוביל את המחקר פרופ' ברוך מודן. על מנת לבצע מחקר אמין וחסר הטיה בחר מודן קבוצה הומוגנית של 10,834 ילדים, שניתן היה לאתרם במרשם התושבים. רובם ככולם מעולי המזרח שהגיעו לישראל בשנות ה-50 וטופלו בעיקר במחנה שער העלייה. מסיבות טכניות הוגבל המעקב לילדים שהוקרנו עד גיל 15, מאותה סיבה של שמירה על הומוגניות לא הוכנסו למעקב אנשים שנולדו באירופה וכן לא בעלי שמות משפחה נפוצים כהן ולוי שלא ניתן היה לאתר את מוצאם. מודן מצא במחקרו קיום קשר סיבתי בין טיפולי ההקרנה לחולי גזזת לבין הופעת גידולים בראש ובצוואר. את ממצאי מחקרו פרסם מודן  בשנת 1974  בכתב העת הרפואי "לנסט". במאמר טען מודן כי קיים קשר חזק בין ההקרנה של החולים להופעת הגידולים בגופם. במאמר נוסף של מודן הושוו שיעורי התמותה בקרב מטופלי הגזזת לשיעוריהם באוכלוסייה שלא קיבלה טיפול כזה, ולקרובי המטופלים (בקיזוז מקרי מוות ממקור בלתי רלוונטי, כגון תאונות דרכים). המחקר בחן אוכלוסייה של כ-10,800 מטופלים, אשר מתוכם מתו מסיבות הקשורות למחלה כ-113, בהשוואה לשיעור תמותה של 74 באוכלוסייה הכללית. סיכויי התמותה ללא טיפול בגזזת עמדו על כ-0.7%, בעוד שלאחר טיפול בגזזת הם עמדו על 1.13%.
בשנת 1975 פרסם מודן את מחקרו גם בעיתונות הישראלית. במסגרת הפרסום יצא מודן בקריאה לציבור המוקרנים להגיע אליו לבדיקות סקר ומעקב במימון משרד הבריאות, אך היענות הציבור הישראלי לקריאה הייתה נמוכה. רק 440 איש נענו להזמנתו והגיעו לביצוע בדיקות מעקב. בדיקת הפונים העלתה כי רק ארבעה מהם סבלו מבעיות שדרשו התערבות כירורגית ואף לא אחד מהם סבל מגידול ממאיר. על סמך זאת החליטו מודן ועמיתיו שלא להמשיך או להרחיב את הקריאה למטופלים להגיע למעקב. בעקבות פניות של מוקרני גזזת למשרד הבריאות במהלך שנות ה-80, יזם מנכ"ל המשרד הד"ר משה משיח בשנת 1989 הקמתה של ועדה לבדיקת הנושא בראשותו של ד"ר מיכאל לביא מבית החולים ברזילי באשקלון. בעקבות הוועדה פרסם הד"ר משיח בשנת 1992 חוזר מנכ"ל לכלל רופאי ישראל המפנה את תשומת לבם לנושא. חוזר המנכ"ל פורסם במלואו גם בעיתונות היומית.
החוק לפיצוי נפגעי גזזת
בעקבות גילוייו של פרופ' מודן, חוקק בשנת 1994 החוק לפיצוי נפגעי גזזת, אשר על פיו מפוצים חולים שטופלו כנגד גזזת באמצעות קרינת רנטגן בין 1 בינואר 1946 ובין 31 בדצמבר 1960 וחלו בעקבות זאת במחלות המצוינות בחוק, וכן קובע החוק פיצוי לשאריהם. ישראל היא המדינה היחידה שבה נחקק חוק מסוג זה. הפיצוי כולל מענק חד-פעמי, ולמי שנקבעו לו 40% נכות ומעלה - גם קצבה חודשית.
התביעות מוגשות אל המרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת השייך למשרד הבריאות. עד לחודש יולי 2013 הוגשו למרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת 43,543 תביעות, ומתוכן הוכרו 24,314 אנשים כמי שנפגעו מהטיפול וקיבלו פיצויים בהתאם למצבם הבריאותי. עד אמצע 2011 הוכרו כ-4,000 איש שהגישו תביעות עם 100% נכות. החוק לפיצוי נפגעי גזזת אינו מעניק פיצוי לעגמת נפש, אולם לנפגעים מוענק פיצוי באמצעות תקנה 34 לתקנות הביטוח הלאומי (קביעת נכות לנפגעי עבודה) התשט"ז-1956 הקובעת נכות נפשית, וכתוצאה מהחלטה זו, נכון לחודש יולי 2013 קיבלו 18,805 אנשים שהוכרו נפגעי הקרנות גם פיצוי עבור כאב וסבל באמצעות קביעת נכות נפשית.
הדיון התקשורתי בישראל
החל משנות ה-80, הפרסום על מחקר הגזזת של מודן בישראל היה רחב מאוד ובכל אמצעי התקשורת (עיתונות, רדיו, טלוויזיה ואינטרנט). הכתבות המרכזיות על הנושא התפרסמו כבר בשנת 1975 בעיתון "דבר" וציינו את הקשר שבין הקרנות הגזזת בילדות לבין גידולים סרטניים. בסך הכול התפרסמו בעיתונות הישראלית בעברית מעל 100 כתבות בנושא הקרנות לגזזת בין השנים 1950–2009; 70 כתבות מתוכן עסקו בקשר הישיר שבין סיבוכי הקרנות ומחלות מאוחרות; שודרו 5 כתבות רדיו (1989) ושתי תוכניות טלוויזיה ייעודיות לנושא (בשנת 2003). בשנת 2012 התפרסמה ברשת א' ובאינטרנט תוכנית התחקיר "כוכבית גזזת" אשר בוחנת את הפרשה המורכבת על היבטיה השונים ומתמקדת בעיקר בהתנהלות המדינה כלפיה בשנים האחרונות.
רק בישראל, בהשוואה לכל מדינות העולם המערבי בהן הקרינו ילדים מסיבות רפואיות שונות (גזזת, בלוטות מוגדלות של התריס והתימוס, אקנה, אקזמות, יבלות, אסתמה, הפרעות בפוריות ובווסת ועוד), זכתה קבוצת מוקרני הגזזת להתייחסות תקשורתית ייחודית ובלעדית והפכה לסוגיה פוליטית חברתית-בריאותית המטופלת על ידי המדינה.
הביקורת מקרב חוגים אקטיביסטים מזרחיים
הטיפול בחולי הגזזת בישראל נחשב בעיני אקטיביסטים מזרחים לדוגמה לעוול שנגרם לעולי שנות החמישים בגלל רשלנות, פטרונות, חוסר אחריות של הרשויות ואף זדון מכוון. הגבלת הפניות בחוק לפיצוי נפגעי הגזזת רק למי שטופלו בין השנים 1946–1960 הובילה בדיעבד לאפליה בין מטופלי הגזזת שלפני שנת 1946 (הן בישראל והן במי שטופל בקהילות היהודיות בחו"ל, רובם במזרח אירופה) שנותרו מחוץ למסגרת החוק לבין אלה שנכללו במסגרת החוק, רובם ככולם ילדי עולים מארצות המזרח שעלו לישראל בשנות ה-50. בדיעבד יצרה הגבלה זו בחוק, בסיס לטיעונים כי הטיפול הקרינתי לגזזת ניתן רק לעולים מארצות המזרח בעוד שילדים שטופלו באירופה, בעיקר בפולין או ביישוב היהודי הוותיק בתקופת המנדט בישראל נותרו מחוץ למסגרת החוק. כמו כן בעת חקיקת החוק לא נלקחו בחשבון ילדים ערבים שטופלו במסגרת משרד הבריאות הישראלי מהיעדר מידע על היקף הטיפול בהם.
סרט דוקומנטרי על הפרשה בשם "ילדי הגזזת" הופק ושודר ב-2003 על ידי מרכז התקשורת דימונה, ששיתף פעולה עם הבמאים אשר נחמיאס ודוד בלחסן. הסרט זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. הסרט תוקף בבוטות את הממסד הרפואי של שנות ה-50 ומכנה את הפרשה "שואת ילדי הגזזת" ומביע ביקורת חריפה על החוק לפיצוי נפגעי גזזת ואת הפוליטיקאים שהיו מעורבים בחקיקה. בלהט הדיון הציבורי נטען כי פרשת הגזזת בוצעה בכוונת מכוון על מנת לפגוע במזרחים, כן נטען כי לכל הפחות כמאה אלף ילדים הוקרנו לגזזת. לאחר הופעת מחקרים עדכניים שהראו כי הטיפול ההמוני בגזזת בישראל היה מבוסס על טיפול מקביל שבוצע בכ-27 אלף ילדים אשכנזים בארצות מזרח אירופה בתחילת המאה ה-20 על ידי ארגון הבריאות היהודי אז"ע, וכי בעולם המערבי (אירופה ואמריקה) טופלו למעלה מ-200,000 ילדים באותו האופן, וכי בהיעדר מעקב אחר תופעות לוואי אף נחשב לטיפול איכותי ומוצלח, שככה הביקורת במידה רבה. יוצרי הסרט, אשר נחמיאס ודוד בלחסן מסתייגים כיום ממסקנות סרטם, בעקבות השימוש שעשו גורמים העוינים לישראל בסרט אותו ביימו.
מחקר ארכיוני העלה כי אין בסיס לטיעונים לפיהם בישראל נערך מבצע המוני ויחיד במינו לביעור גזזת באמצעות הקרנות, וכמו כן אין בסיס לטיעונים כי אוכלוסיית היעד של ההקרנות כנגד גזזת הם באופן בלעדי ומוחלט ילדי העולים המזרחיים או שהטיפולים נעשו באופן מכוון תוך התעלמות מסיכוני הקרינה. המחקר מציג ראיות לאי נכונותו של טיעון נוסף ולפיו מוקרני הגזזת היו אך ורק ילדים מזרחים שמספרם נע בין 100,000–200,000 ילדים, ולפי מסמכים ארכיוניים מספר המוקרנים בארץ ישראל ובהמשך במדינת ישראל, יהודים ומיעוטים, עומד על כ-31,400 ילדים, מהם 4,300 בתקופת המנדט, 12,000 בשער העלייה, 10,600 במכונים פרטיים, 4,500 מיעוטים (14%), וכן כ-47,600 ילדים יהודיים טופלו מחוץ למדינה, בקהילות היהודיות במזרח אירופה ובצפון אפריקה גם יחד (במזרח אירופה כ-27,600 ילדים ובצפון אפריקה כ-22,000 ילדים).
שלמה מנדל
שלמה מנדל (מאנדל; Shlomo Mandel; י"ג בתשרי ה'תר"ע, 28 בספטמבר 1909 – כ"ה באלול תשמ"א, 24 בספטמבר 1981) היה חזן ידוע.
קורות חיים
מנדל נולד בסאנץ (נובי סונץ') שבמערב גליציה, ערש המוזיקה החסידית, שאותה הוא ספג מילדות והשפעותיה ניכרות בלחניו. כילד הוא היגר עם משפחתו לטרנוב, שהייתה גם היא מרכז חסידי גדול. עוד כילד זכה להיסמך על שולחנם של גדולי האדמו"רים שביקרו בעיר, ולזמר בפניהם במהלך סעודה שלישית.
עיט מנוקד
עיט מנוקד (שם מדעי: Clanga) הוא סוג של עיט ממשפחת הנציים המכיל שלושה מינים: עיט חורש, עיט צפרדעים ועיט הודי. הסוג נחשב לחלק מהסוג עיט, עד לבדיקות גנטיות שגילו כי הוא קרוב יותר אל הסוג היחידי עיט גדול ציצית. שלושת המינים שוכנים באסיה, אירופה ואפריקה. המינים עיט חורש ועיט צפרדעים הם חורפים ונודדים בארץ ישראל. הם קטנים יותר מרוב המינים בסוג עיט. לפרטים הצעירים יש כתמים לבנים על הגב והכנפיים, מה שנתן להם את שמם.
שלמה מנדל
קורות חיים
כנער התחנך מוזיקלית בקטוביץ ובבורשה שם גם פגש את החזן משה קוסביצקי אשר המליץ שיעמיק בלימודיו אצל החזן דוד משה שטיינברג שהיה בשעתו החזן של בית הכנסת הגדול בווילנה.
מנדל הפך לחזן בבית הכנסת "תורת הקודש", שם הוא לווה על ידי מקהלה בניצוחו של חנן גלייזר.
מווילנה הוא עבר לוורשה, שבה פעלו החזנים גרשון סירוטה ומשה קוסביצקי, ומונה לחזן בבית הכנסת נוז'יק ומאוחר יותר בשנת 1933 החל לפעול בבית הכנסת "מוריה" שבעיר. בבית כנסת זה יצא שמעו למרחוק והחל להקליט את תקליטיו הראשונים. מנדל המשיך לפעול באותו בית הכנסת במשך שנתיים ולאחר מכן עבר לבית הכנסת "אהבת רעים" שבקרקוב שם גם התפרסם והחל להופיע ברחבי אירופה וערך קונצרטים בהולנד ובאנגליה.
במהלך סבב קונצרטים בלונדון, שמע אותו מר קירשנר, מנהיג ציוני דרום אפריקני, אשר אפשר את מעברו של מנדל בשנת 1938 לקהילת בבריאה (Berea) ביוהנסבורג, שם שירת במשך שלושה עשורים עד לפרישתו ועלייתו לישראל בשנת 1974.
מנדל נפטר ביוהנסבורג בחודש אלול שנת 1981 ונקבר בבית העלמין ברעננה.
יוסף דב כהן
תולדות חייו
נולד בסביבות 1882 (ה'תרמ"ב לערך) לר' משולם כהן בכפר סמוך לניאסוויז' שבאימפריה הרוסית. למד בישיבת וולוז'ין ובישיבת טלז, והוסמך לרבנות. נשא את שיינה בתו של הרב אליעזר גולדברג, רבה של רומנובה.
בשנת ה'תרס"ה (1905 לערך) החל לכהן כרב בזסלב הסמוכה למינסק, תפקיד שבו כיהן קרוב ל-20 שנה. בהיותו בזסלב היה בקשר קרוב עם רבי ירוחם פרלמן, "הגדול" ממינסק. ביקר לפרקים באנגליה, שבה התגורר אביו, ושם היה בקשר עם הרב שמואל יצחק הילמן, אב בית הדין בלונדון.
עלה לארץ בשנת 1924 בעקבות המהפכה הבולשביקית, והתיישב במושבה מגדיאל. הוא רכש חלקת אדמה במושבה, ולפרנסתו לימד שיעורים פרטיים בגמרא בתל אביב, בין השאר את ילדיהם של הרבנים מאיר בר-אילן וזאב גולד. בהשפעת שני אלו, התקבל בחורף 1926 (ה'תרפ"ו), למשרת רבה של המושבה חדרה. הוא ייסד את שירותי הדת במושבה, ובשנת 1937 היה ממקימי הישיבה המקומית, שלוחת ישיבת נובהרדוק, והיה ממנהליה (לימים, הפכה לישיבת כנסת יצחק הידועה עד היום כ"ישיבת חדרה"). דאג לענייני הדת גם במושבות הסביבה, ונהג לרכב על חמור כדי לספק שירותי דת  ולמנות רבנים ושוחטים בזכרון יעקב, בפרדס חנה, בכרכור, בכפר הרא"ה ועוד, וכן להקים בתי כנסת ומקוואות. הקים בחדרה בית ספר דתי. ב-1955 היה ממייסדי "ארגון רבני המושבות וערי השדה בישראל", וניהל אותו. בחדרה למד בשיעוריו הרב ישעיהו משורר הצעיר, ובהמלצתו נסע האחרון ללמוד בישיבת מרכז הרב.
פעל לשכנוע אנשי מחתרות שלא להגיב לרדיפותיהם של אנשי היישוב המאורגן.
נפטר ב-6 באפריל 1962, ב' בניסן ה'תשכ"ב, ונקבר בחדרה.
גילליה
גילליה (בדנית: Gilleleje) היא כפר דייגים ונופש על החוף הצפוני של חצי האי צפון שלן, בנקודה הצפונית של האי שלן בדנמרק. היא כפר מרכזי בעיריית גריבסקוב באזור הובדשטדן (Hovedstaden) בדנמרק. ב-1 בינואר 2023 היו בו 6,778 תושבים.
אטימולוגיה
השם גילליה מורכב מהמילה הדנית העתיקה gil, שמשמעה סדק או שסע, ו-leje, שהוא מקום שאליו מגיעים דייגים בעונות ספציפיות כדי לדוג. השם נבע כנראה מ-Gilbjerg Leje. השם Gilbjerg ("הר שסוע") מתייחס לנקודה ממערב לעיירה.
כפר דייגים
מקום המגורים הקבוע המוקדם ביותר שאותר בגילליה תוארך לתחילת המאה ה-16. חפירה שביצע מוזיאון העיר ב-1979 חשפה חלק של בית מתחת לשכבות חול. ככל הנראה הבית נבנה לאחר 1536, שכן נמצא מטבע המתוארך לשנים 1534-6. נמצאה גם קרמיקה המזכירה ממצאים אחרים. ארכאולוגים מניחים ששכבת התרבות היא מסוף המאה ה-16 כי הבית נמצא בכתובת Fabersvej 10 שאינה הקרובה ביותר לחוף, וההרגל היה לבנות מהחוף פנימה. בערך בזמן הזה, לכפר היו אמצעים כספיים לבנות כנסייה ולשכור כומר. לשם כך נדרשו כספים רבים, ולכן נראה שהעיירה עברה מדיג עונתי לדיג כל השנה, והדייגים התיישבו סביב 1500. בית העירייה קבע את 1488 כשנת ההקמה ה"רשמית" כדי להקל על החגיגה. הכנסייה נחנכה בשנת 1538 על ידי הכומר החדש הנס לאורידטצן (Lauridtzen).
בשנת 1588 ערך הווסאל של טירת קרונבורג רשימה של המיסים שעל הדייגים לשלם. זו הייתה חבית אחת או חצי חבית בקלה. מרשימה זו עולה זהות האזרחים המוקדמים: כ-70 שמות. שם הוא מקביל לבית אב, כך שהיו כנראה כ-500 אזרחים. שמות המשפחה Lauritsen, Rasmussen, Jensen ו-Skomager הם הנפוצים ביותר. שמות משפחה פטרונימיים (על שם אב המשפחה) היו הנורמה, ומהם ניתן להסיק מה היו השמות הפרטיים המקובלים.
מלבד הדיג, המיסים אפשרו לאנשים לגדל סוגים שונים של יבולים מדרום לעיירה, כמו חיטה. היה גם מרעה לפרות וכבשים. רוב העיירה הייתה בצד המזרחי של הנחל שהגיע מסובורג ("Lakecastle". האגם נוקז והטירה היא כעת חורבה) בדרום ויצא לאוקיינוס מזרחית לשטחי הייבוש.
ריבוי הדייגים הקשה על הדיג, והיו משפחות שלא יכלו לדוג מספיק דגים כדי להתפרנס וגם לשלם את המיסים. בשנת 1632 נותרו רק 18 משפחות. מיעוט הדיג ייצב את התנאים, ובשנת 1682 כבר היו 30 משפחות לפי רישומי כריסטיאן החמישי. החול הנודד קבר סירות ורשתות, והדיג הופרע. חלק ממזרח העיירה ננטש שכן בתים נקברו בהדרגה מתחת לדיונות.
דרומית לעיר הייתה נלרופגארד (Nellerupgård), האחוזה המקומית, ביתם של קרל כריסטיאן למבך וקטרין מארי מילאן בסוף המאה ה-18. הם החזיקו במרבית הקרקעות באזור, שלטו בחלקי מרעה ואפשרו לאזרחים פשוטים לקבל שטחים רחוקים יותר.
עיירת דייגים ונופש
במקביל התפתחה גילליה לאתר נופש על החוף שמשך נופשים רבים. בתחילת המאה ה-20 העיירה הכילה בית הארחה, מלון, וילות, סנטוריום ובתי נופש.
מלחמת העולם השנייה
ב-1940 גרמניה הנאצית כבשה את דנמרק. כמו רוב הדנים האחרים באותה תקופה, בני גילליה היו נגד הדיכוי ועזרו ליהודים בכך שהחביאו אותם. ב-2 באוקטובר 1943 יצא הגסטפו ללכוד את יהודי דנמרק. היהודים בגילליה הוסתרו על גג הכנסייה, והדייגים התכוננו להשיט אותם על פני המיצר לשוודיה. הם לא יכלו לעזוב מיד בגלל הסיורים הגרמנים. לאחר מספר ימי הסתתרות, מלשין הודיע לגרמנים היכן מסתתרים כ-75 היהודים, וכולם נלכדו, חוץ מנער שהסתתר מאחורי מצבה בבית הקברות. הכומר היה נסער ויציבותו הנפשית התערערה.
לאחר שהגסטאפו תפס משפחות יהודיות בעיירה קרא כפרי אחד בפני קצין גסטפו "היהודים המסכנים!" הגרמני הגיב ש"כתוב בתנ"ך שזה יהיה גורלם". הכפרי השיב, "אבל לא כתוב שזה צריך לקרות בגילליה".
עם זאת, יהודים שהגיעו לגילליה ממקומות אחרים בדנמרק הוברחו מחוף גילליה בסירות אל מעבר למיצרי הים והגיעו לשוודיה.
לאחר השחרור הוצבו בעיירה מצבות זיכרון, לזכר היהודים והדייגים שנהרגו בהתנגשות במוקשים ימיים.
לאחר המלחמה
האזורים המזרחיים (Stæremosen - "ביצות הזרזירים") ששימשו למרעה הפכו לאזור תעשייה ב-1950 ויצרו מקומות עבודה, מה שהביא להגעת מתיישבים חדשים.
כלכלה
נמל גילליה הוא נמל הדיג המסחרי החמישי בגודלו בדנמרק.
תחנות רכבת
קו הרכבת הורנבק מחבר את גילליה עם אלסינור וקו הרכבת גריבסקוב מחבר את גילליה עם הילרוד. תחנת הרכבת גילליה היא תחנת הרכבת העיקרית של העיירה. העיר מונגשת גם על ידי תחנות הרכבת גילליה מזרח סטרמוסן ופיילנסטרופ (Fjellenstrup).
ניל מכסיף
ניל מכסיף (שם מדעי: Indigofera articulata) הוא מין נדיר מהסוג ניל, צמח טרופי ממשפחת הפרפרניים. הצמח גדל כיום באזור בקעת הירדן כצמח בר או פליט תרבות.
שימוש בניל להפקת צבע בעת העתיקה
מין זה כנראה גודל בעבר לצורך הפקת הצבע אינדיגו. לפי מסורת הזיהוי מתקופת הגאונים ולפי מספר חוקרים, ניתן לזהות את הצבען אינדיגו שהופק מהניל עם 'קלא אילן' הנזכר בספרות חז"ל. לדעת יהודה פליקס, הניל המכסיף הובא לארץ ישראל בשלהי תקופת הבית השני, והוא שיער שגידלו אותו באזור בקעת ים המלח ועמק הירדן. אישוש להנחה זו התקבל עם מציאתם של 276 זרעים מפוחמים של ניל בעין גדי, סמוך לבית הכנסת מהתקופה הביזנטית. לפי זיהוי הזרעים, מדובר בניל מכסיף או בניל מכחיל (Indigofera ceorula). פליקס אף הציע שמתקנים שהתגלו בסמוך לארמון החשמונאים ביריחו (שני בורות גדולים), שימשו לצביעת אריגים בחומרים שהופקו מצמח זה.
בחפירות שנערכו בעין בוקק, נחשף בית מלאכה שפעל החל מהתקופה ההרודיאנית ועד לתקופת מרד בר כוכבא. בדיקות שנערכו באפר האתר הראו על המצאות הצבען ניל. החוקרים דוד אילוז וזהר עמר מאוניברסיטת בר-אילן הציעו שייתכן שממצא זה מה מעיד על הפקה של צבע האינדיגו באתר מהצמחים שגודלו באזור.
עדויות ברורות לגידול הניל בתקופה הערבית הקדומה נמצאו בצוער, יריח ובית שאן. גידולו נמשך עד למאה התשע עשרה, ובראשית המאה העשרים הוחלף בחומרים סינתטיים וזולים יותר לצביעה.
הצגת בכורה
באמנות הבמה, הצגת בכורה (בלעז: פרמיירה, מצרפתית première - ראשון) היא פעם ראשונה שבה מוצג מופע מסוים, כגון מחזה, יצירה מוזיקלית, סרט קולנוע, מופע מחול וכדומה. המושג העברי "הצגת בכורה" הוא מחידושיו של אברהם שלונסקי.
הצגת בכורה עולמית היא הצגת הבכורה הראשונה בעולם למופע זה. חשיבות נודעת גם להצגת בכורה ארצית, שהיא הצגת הבכורה במדינה מסוימת.
הצגת בכורה היא פעמים רבות אירוע רב-רושם שמוזמנים אליו עיתונאים על מנת שיסקרו את המופע באמצעי התקשורת, ידוענים ואישים בולטים בתחום האמנות המתאים. כמקובל בכל מופע, גם בסיומה של הצגת הבכורה קדים המבצעים לקהל, אך בהצגת בכורה לרוב מצטרפים בשלב זה אל המבצעים גם יוצרי היצירה (מחזאי, מלחין, במאי וכדומה).
במופע המוצג חי בפני קהל, כגון הצגת תיאטרון, קודמת להצגת הבכורה חזרה גנרלית - ביצוע מלא של המופע בפני קהל מצומצם של מקורבים, לקבלת משוב אחרון לפני הצגת הבכורה.
UnionPay
UnionPay (בסינית: 银联; בפין-יין: Yínlián), ידוע גם כ-China UnionPay (בסינית: 中国银联; בפין-יין: Zhōngguó Yínlián) או על פי ראשי התיבות שלה CUP או UPI, היא תאגיד שירותים פיננסיים שבסיסה בשאנגחאי, סין. התאגיד מספק כרטיסי בנק ושירותי בנק בסין היבשתית. China UnionPay, שנוסדה ב-26 במרץ 2002, שייכת לתעשיית כרטיסי הבנקאות של סין, הפועלת באישור הבנק העממי של סין (PBOC). UnionPay היא גם רשת המאפשרת העברת כספים אלקטרונית, והרשת הבין-בנקאית היחידה בסין הפועלת בכל הכספומטים של כל הבנקים ברחבי המדינה. ניתן להשתמש בכרטיסי UnionPay ב-180 מדינות ואזורים ברחבי העולם.
בשנת 2015 עקפה UnionPay את ויזה ומאסטרקארד בשווי הכולל של התשלומים שבוצעו על ידי לקוחות שונים בשירותיה, והפכה לתאגיד שירותי הבנק הגדולה בעולם עם זאת, רק 0.5% מהיקף התשלומים במסגרת שירותי הבנק מתרחשים מחוץ לסין.
UnionPay מציעה שירותי תשלומים ניידים ומקוונים.
היסטוריה
הבנק העממי של סין אישר את הקמתו של תאגיד China UnionPay ב-2002, וזמן קצר לאחר מכן, ב-26 במרץ 2002, התאגיד הושק בשאנגחאי. עובדי בנק סין לבניין שימשו כחברים הראשונים בתאגיד. עם זאת, הרעיון ליישום תאגיד סיני מאוחד לשירותים פיננסים היה קיים עוד מ-1993, עם הקמתו של "פרויקט כרטיס הזהב" בו תמך במוצהר המנהיג הסיני ג'יאנג דזה-מין. UnionPay נחשב לצאצא של הפרויקט הזה, אם כי היו ניסיונות רבים לאחד את השירותים הפיננסים השונים במדינה מאז שנות ה-90.
האזור הסאב-אנטארקטי
האזור הסאב-אנטארקטי הוא חלק מהאזור האנטארקטי המצוי בחצי הכדור הדרומי מצפון לרכס האטנארקטי והאוקיינוס הדרומי אך מדרום ליבשות שאינם אנטארקטיקה, בהם אקלים חמים יותר. אזור זה מצוי לאורך דרומם של האוקיינוס השקט, האטלנטי וההודי ובו בעיקר איים פזורים שונים, הנמצאים מדרום לאמריקה הדרומית, דרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד. בחלק התחתון ישנם גם קרחונים צפים רבים יותר ויותר, ככל שמדרימים, אם כי בשנים האחרונות אלה החלו להינמס בהדרגה.
פלורה ופאונה
אזור זה קודר וקר, אף שהוא נוח בהרבה לחיים מאשר אנטארקטיקה עצמה. מרבית החיים מותאמים לתנאי סערות ממושכות ולקור קשה ורבים מבעלי החיים הם שוכני ים, כשחלקם גם נודדים לאזור רק כשהתנאים טובים.
בניגוד לאנטארקטיקה בה כמעט ואין צמחי יבשה, באזור ישנם מספר צמחים המותאמים לקור. צמחים אלה הם חלק מהממלכה האנטארקטית, הנפוצים בעיקר בטונדרות הדרומיות באיים כמו ג'ורג'יה הדרומית, האי גוף או איי פוקלנד. כולם צמחים עשבוניים שאינם עצים או שיחים (למעט העץ Phylica nitida מאמסטרדם והאי גוף), מהם דגנאים רבים או מצליבים. בנוסף ישנם חזזיות, טחבים, כמה שרכים ואצות לאורך החופים. אזורים אלה משמשים כרי מרעה לבעלי חיים מתמחים, ביניהם מספר חרקים, סרטנאים יבשתיים, יסעוראים שונים, קורמורניים, שחפיים וחמסניים וכן פינגווינים ואלבטרוסיים, אף שבכמה אזורים ישנם גם עופות יבשה כמו קרקרה מפוספסת או סינקלודה שחורה. בכמה אזורים ישנם גם טורפים ימיים כמו פיל ים דרומי, דובי ים (ובעיקר דוב ים תת-אנטארקטי), לובודון הסרטנים, כלב ים נמרי ועוד.
באוקיינוס סביב האיים אזורי מחיה עשירים, עקב פריחת הפלנקטון המושך אוכלי פלנקטון ובייחוד קריל אנטארקטי ועוד בעלי חיים ימיים. אלה משמשים מזון לטורפים שונים, ביניהם דיונונים, תולעים, אלמוגים ייחודיים, מדוזות, דגי גרם, עופות ימיים רבים, טורפים ימיים, כרישים וללווייתנאים כולל לווייתני מזיפות ענקיים.
חלק מבעלי החיים נידוגים באזור למטרות מסחריות ובעבר אף היה בחלק מהאיים ציד פעיל של לווייתנים וטורפים ימיים, אך הוא הופסק ברובו.
סיגמא באוריון
σ (סיגמא) באוריון (σ Orionis) הוא מערכת של חמישה כוכבים בקבוצת הכוכבים אוריון בסמוך לערפילית ראש הסוס ולכוכב אלניטק שבחגורת אוריון.
תכונות
המערכת נמצאת במרחק של כ-1,500 שנות אור ממערכת השמש ומורכבת מחמישה כוכבים צעירים וחמים שנראים לעין ככוכב יחיד בעל בהירות נראית מדרגה 3.66. הקרינה העל-סגולה של כוכבי המערכת מייננת ענני גז מימן שיוצרים ערפילית פליטה בצבע אדמדם. ערפילית זו מוסתרת בחלקה על ידי ערפילית הבליעה ראש הסוס.
σ באוריון B / A
שני הכוכבים הבהירים ביותר מבין החמישה הם זוג כוכבי הסדרה הראשית כחולים מסוגים ספקטרלים O9.5V ו-B0.5V הסובבים זה את זה במרחק של כ-90 יחידות אסטרונומיות ועם זמן הקפה של כ-170 שנים. המרחק הזוויתי ביניהם הוא כרבע שניית קשת בלבד כך שנחוץ טלסקופ גדול על מנת להפריד ביניהם. זוג הכוכבים מסיביים למדי עם כ-18 ו-13 מסות שמש ולכן יש להם גם טמפרטורת פני שטח גבוהה במיוחד - 32,000 ו-29,600 קלווין. עם רדיוס גדול פי 6 מרדיוס השמש, שני הכוכבים קורנים פי 35,000 ופי 30,000 מהשמש, אך כמעט כל הקרינה היא בתחום העל-סגול כך שעוצמת ההארה הנראית שלהם היא "רק" פי 2,200 ופי 1,000 משל השמש. גילם מוערך במספר מיליוני שנים בלבד ושניהם צפויים להפוך לסופרנובות.
σ באוריון C
כוכב זה הוא העמום ביותר מבין החמישה עם דרגת בהירות 9. זהו כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A2V עם מסה של כ-2.7 מסות שמש, טמפרטורת פני שטח של כ-9,000 קלווין ועוצמת הארה של פי 25 מהשמש. הכוכב מקיף את הזוג σ באוריון B / A במרחק של כ-3,900 יחידות אסטרונומיות וניתן להבחין בו באמצעות טלסקופ חובבים.
σ באוריון E / D
שני הכוכבים הרחוקים יותר במערכת הם כוכבי הסדרה הראשית כחולים מסוג ספקטרלי B2, מסה של כ-7 מסות שמש ועוצמת הארה של פי 250 מהשמש באור נראה ובערך פי 10 מכך בצירוף הקרינה העל-סגולה, כך שהבהירות הנראית שלהם היא מדרגה 6.5. σ באוריון D מקיף את הזוג המרכזי במרחק של כ-4,600 יחידות אסטרונומיות וגם בו ניתן לצפות באמצעות טלסקופ חובבים, בעוד ש-σ באוריון E נמצא במרחק של כ-15,000 יחידות אסטרונומיות מהזוג המרכזי, השקולות למרחק זוויתי של כ-40 שניות קשת, כך שניתן להבחין בו גם באמצעות משקפת איכותית.
שלמה פלסנר
שלמה פלסנר (נולד ב-1964) באשקלון. הוא במאי, שחקן, רקדן ומורה לתיאטרון ישראלי. הוא עובד בתיאטרון תמונע, מביים הצגות פרינג', והמנהל אמנותי של פסטיבל המחול "אינטימדאנס" בשנים 2006-2005. מלמד בימוי ומשחק בבית הספר "מנוע חיפוש" ובבית הספר לאמנויות הבמה ע"ש סופי מוסקוביץ'. החל משנת 2011 מלמד ומביים בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה
אביו של שלמה פלסנר הוא יליד ברלין שעלה לארץ בגיל שמונה, שירת בצבא קבע, ולאחר פרישתו עבד כמנהל כוח אדם במפעל באשדוד. אמו, ממוצא רוסי, נולדה בקיבוץ גשר, הייתה גננת ומורה בבית ספר מיוחד לבנות. פלסנר צעיר משני אחיו הבוגרים. פלסנר החל את לימודי התיאטרון, בתיאטרון הטכניון בשנים 1986–1988 כאשר היה עדיין סטודנט מצטיין נשיא בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון. הפסיק לימודיו בטכניון והתקבל ללימודי משחק. בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב. שיחק בהצגות "תפילה", "המלך ליר", "עקומים" ועוד. רקד בלהקת המחול של ליאת דרור וניר בן גל. ביים את מופע הסיום: "האביב מתעורר", עם בוגרי מגמת מחול בסמינר הקיבוצים. כתב וביים בשיתוף עם עידו בורנשטיין את ההצגות "כינים" ו"אלוורה" בתיאטרון תמונע, וכן את ההצגה "רעב" שזכתה בפרס "הצגת הפרינג' של השנה" - פרס התיאטרון 2004, מוזיקה מקורית: קורין אלאל. בשנת 2006 ביים את ההצגה "דולפינים" מאת מאיה שעיה, שזכתה בפרס פסטיבל פותחים מסך 2006.
בשנת 2000 שיחק בסרט הקולנוע "זאיה", בבימויו של יונתן פז. הסרט לא הופץ ונערך שוב בשנת 2016 בשם "מבחן החלב"
HD 204521
HD 204521, נקרא גם GJ 4194, הוא כוכב דמוי שמש (סיווג ספקטרלי G5V) בעל בהירות נראית מדרגה 7.3 הנמצא במרחק של 83.9 שנות אור (25.7 פארסק) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים קפאוס, במרחק זוויתי קטן מהכוכב אלפירק אשר לו בהירות נראית מדרגה 3.2.
עונת 2019/2020 בליגה הלאומית
עונת 2019/2020 בליגה הלאומית היא העונה ה-21 של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. העונה התחילה באוגוסט 2019, והסתיימה ביולי 2020.
לקראת עונה זו הצטרפו לליגה הלאומית מכבי עירוני פתח תקווה ואיחוד בני סכנין, אשר ירדו מליגת העל, והפועל אום אל-פחם ומועדון ספורט כפר קאסם סוהיב שעלו מליגה א'.
בסיום העונה מכבי עירוני פתח תקווה ואיחוד בני סכנין עלו לליגת העל.
הפועל אשקלון והפועל בני לוד ירדו לליגה א'. הפועל עפולה ניצחה את הפועל מרמורק במשחק המבחן לליגה הלאומית ונשארה בליגה.
גיל יצחק מהפועל ראשון לציון זכה בתואר מלך השערים של הליגה עם 17 כיבושים.
התפרצות נגיף הקורונה
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל הוחלט על דחיית המשחקים בתחילה עד לסוף חודש מרץ ולאחר מכן עד להודעה חדשה ב-7 במאי 2020 הודיעה המנהלת כי הליגה תחזור בסוף החודש ב-1 ביוני חודשה הליגה, והיא צפויה להסתיים בתחילת יולי, עם מחזורים צמודים של 2 משחקים בשבוע על מנת לסיים אותה כמה שיותר מוקדם לקראת העונה הבאה.
קבוצות
להלן הקבוצות שמשתתפות בליגה הלאומית בעונת 2019/2020:
משחק הכרעה
עקב כניסתה של קבוצת הפועל בני לוד לבידוד עקב מחלת הקורונה הוחלט כי יערך משחק הכרעה בין הקבוצה לקבוצה שסיימה במקום ה-15, הפועל עפולה, המנצחת במשחק תתמודד במשחק המבחן מול נציגת ליגה א' הפועל מרמורק ואילו המפסידה תרד לליגה א'.
משחק המבחן ללאומית
בסיום העונה נערך משחק מבחן לליגה הלאומית בין הפועל עפולה לבין הפועל מרמורק שסיימה במקום השלישי בליגה א' במחוז דרום וניצחה את הפועל כאוכב ממחוז צפון במשחק הגמר של פלייאוף העלייה בליגה א'.
הפועל עפולה ניצחה במשחק ונשארה בליגה.
עונת 2011/2012 בליגה הלאומית
עונת 2011/2012 בליגה הלאומית הייתה העונה ה-13 של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. הליגה החלה ב-19 באוגוסט 2011 והסתיימה ב-18 במאי 2012.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
פרנץ מונייאו
פרנץ מונייאו (בגרמנית: Franz Monjau; 30 בינואר 1903 – 28 בפברואר 1945) היה צייר ומורה לאמנות אקספרסיוניסט גרמני, נרצח במחנה הריכוז בוכנוואלד.
ביוגרפיה
אביו, מקס מונייאו, היה יצרן מברמן. אמו פאולה, לבית מאיר, הייתה בתו של סוחר יין יהודי במיינץ. שני ההורים התנהגו כקתולים. בסביבות 1910 עברה המשפחה לדיסלדורף שם אביו הפך לנציג הראשי של יצרנית הסיגריות, א. מ. אקשטיין. לאחר שסיים את לימודיו היסודיים, הוא נרשם ל-Kunstakademie Düsseldorf, שם למד בין השנים 1922–1926 כסטודנט אמן של היינריך נאון.
כצייר בעל מקצוע חופשי, הוא הפך לחבר ב"יונג ריינלנד" ואחר כך, ב"זצ'סיון". שתי העמותות הביאו אותו למגע עם חברי המפלגה הקומוניסטית בגרמניה (KPD). אחרי תערוכה גדולה ב-GeSoLei הוא קיבל עבודה עבור המחלקה להיסטוריה של המדע - ציורים המתארים את אלברטוס מגנוס ואת המתנגד לציד מכשפות, יוהאן ווייר. הרווחים שלו מפרויקטים אלה אפשרו לו לבלות מספר חודשים בנסיעה לימודית לפריז.
בשנת 1930 התחתן עם מורה להתעמלות, מארי מרטנס (1903–1997), המכונה "מיקה", אותה פגש שנה קודם בקרנבל. בין השנים 1931–1933 הוא היה מורה בדיסבורג ובדיסלדורף. הוא למד גם באוניברסיטת קלן, לקח שיעורים במדעי החינוך ופסיכולוגיה והעביר הרצאת אמנות מדי פעם.
בשנת 1933 נעצרו מונייאו, מיקה, וכמה חברים ונכלאו לזמן קצר, כחלק מסדרת פעולות שנעשו נגד "מפיצי עלונים", של המפלגה הקומוניסטית. בהתבסס על הוראות החוק החדש (1933) לשיקום שירות המדינה המקצועי, הוא סולק מתפקידי הוראה, היה מנוע מלהבחן בבחינה הפדגוגית ובסופו של דבר פוטר משירות המדינה.
זמן לא רב לאחר מכן הועברה אמו, פולה, לטרזיינשטט והוא נבהל מיהדותו, מכיוון ש"חצי יהודים" (מישלינגס) היו כפופים לחוק מסובך ומשתנה. ואז, ב-12 ביוני 1943, הושמדו הסטודיו שלו בדיסלדורף ורוב יצירותיו בהפצצה. לבסוף, בשנת 1944, הוקע על ידי עמית לעבודה על כך שלא הגיב ל"הייל היטלר". הוא נעצר והועבר לכלא הגסטפו המקומי. בשנה שלאחר מכן הוא הועבר לבוכנוואלד, שם נפטר.
בשנת 1962 הוקמה בגולצהיים אבן זיכרון, אשר כיבדה את פרנץ מונייאו, יולו לוין ופטר לודוויגס.
בשנת 1998, לאחר מותה של מיקה, נוצרה קרן "Stiftung Monjau-Levin" ואוסף גדול של ציורי ילדים, שהיא החביאה בזמן השואה, שהושגו מבעלה ומיולו לוין שלימדו בבתי ספר יהודיים, קיבל מקום רשמי במוזיאון בדיסלדורף.
אבן זיכרון הונחה בסמוך למעונם לשעבר.
עונת 2011/2012 בליגה הלאומית
הליגה כללה 16 קבוצות שתחילה שיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 15 משחקים כל אחד - 30 מחזורים בסה"כ. לאחר מכך, קוזזקו הנקודות שצברו הקבוצות בחצי, והליגה חולקה ל-3 בתים: פלייאוף עליון (6 קבוצות), פלייאוף אמצעי (4 קבוצות) ופלייוף תחתון (6 קבוצות). לפני תחילת העונה הוחלט שרק קבוצה אחת תעלה ליגה בסיום העונה, מליגת העל ירדו שלוש קבוצות, שלוש קבוצות תרדו ליגה ורק קבוצה אחת תעלה לליגה לאומית מליגת א'. בכך, למרות השינויים הליגה הייתה צריכה לכלול 16 קבוצות גם בעונת 2012/2013. העונה הסתיימה בניצחון של הפועל רמת גן שעלתה לעונת 2012/2013 לליגת העל.
מכבי עירוני בת ים, הפועל הרצליה ומכבי באר שבע ירדו לליגה השלישית.
מוראד אבו ענזה מהפועל בני לוד זכה בתואר מלך השערים של הליגה עם 19 כיבושים.
משחק עלייה לליגת העל
בסיום העונה התקיים משחק עלייה לליגה הבכירה כשהפועל רמת גן שסיימה במקום הראשון בליגה התמודדה מול הפועל בני לוד שסיימה במקום השני, וזאת מפאת שיטת הקיזוז שקבעה כי אם שתי קבוצות יסיימו עם מספר נקודות זהה יתקיים משחק בסוף העונה לקביעת המיקום הסופי (המשחק התקיים בין שתי הקבוצות בעלות ההפרש העדיף). השיטה הייתה משחק אחד שנערך במגרש נייטרלי.
הפועל רמת גן ניצחה 2:0 ועלתה לליגת העל לעונת 2012/2013.
כלאי אילן
כלאי אילן הם אחד מאיסורי הכלאיים, בהם התורה אסרה לערב שני מינים שכל אחד מהם בפני עצמו מותר בשימוש. משמעות המצווה היא איסור הרכבת רוכב ממין עץ אחד על גבי כנה של מין עץ אחר. בדרך כלל סיבת ההרכבה היא רצון לשלב בין מין אילן בעל פירות טעימים למין אילן חזק שאינו נוטה להידבק במחלות, וכך ליצור אילן עמיד המניב פירות טעימים.
בשונה מאיסור כלאי הכרם, בו נאסרים המינים המעורבים באכילה ובהנאה, באיסור כלאי אילן אין הפרי הנוצר מהרכבת שני המינים נאסר כלל, אף לא באכילה.
חתול שחור, חתול לבן
עלילת הסרט
עלילת הסרט אשר מתרחשת במזרח סרביה, מתמקדת במאטקו דסטאנוב, ספסר בטלן צועני המתפרנס מעסקאות מפוקפקות שונות ואשר עסוק בתכנון מעשי שוד שיהפכו אותו לעשיר. מאטקו חי יחד עם בנו המתבגר זארה בבית רעוע באזור כפרי על גדת נהר הדנובה שמאוכלס על ידי צוענים.
כלאי אילן
מקור האיסור
המקור בתורה לאיסור זה הוא הפסוק בספר ויקרא : . ואמנם פשט הפסוק עוסק באיסור כלאי זרעים, אולם חז"ל למדו מסמיכות הציווי 'שדך לא תזרע כלאים' לציווי 'בהמתך לא תרביע כלאים', שכשם שאיסור כלאי בהמה הוא בהרבעת מין בעל חיים אחד במין אחר, כך באיסור כלאי זריעת השדה כלול איסור הרכבת שני מיני עצים זה בזה:
חתול שחור, חתול לבן
עלילת הסרט
מאטקו מתכנן לגנוב רכבת שמובילה דלק מאיסטנבול לבלגרד. לשם כך הוא מחליט ללוות כסף מחבר ותיק של אביו - מאפיונר מקומי קשיש בשם גרגה פיצ'יץ. על מנת לקבל את ההלוואה, מאטקו משקר לפיצ'יץ ואומר לו כי אביו נפטר והוא מבקש הלוואה של 70,000 מארק על מנת לכסות את ההוצאות.
כלאי אילן
טעם האיסור
לדעת רש"י אין לתת לאיסור זה הסבר שכן איסור כלאי אילנות מתואר בתורה כ'חוק':, ומשמעות המילה 'חוק', גזירת מלך ללא טעם המובן לבן אנוש. לעומת זאת ישנם פרשנים רבים שנתנו טעמים למצווה זו.
חתול שחור, חתול לבן
עלילת הסרט
על מנת להוציא לפועל את השוד, מאטקו יוצר קשר עם אדם בשם דאדאן, פושע אשר מכור לקוקאין ואוהב להאזין למוזיקת טכנו. אף על פי כן, בעת ביצוע השוד דאדאן מרמה את מאטקו כאשר הוא שם לו סם במשקה שמאפשר לדאדאן לבצע את השוד בעת שמאטקו מחוסר הכרה. כעת מאטקו חייב לדאדאן כסף רב. בעקבות כך, דאדאן ומאטקו עושים עסקה לפיה אפרודיטה, אחותו הגמדה של דאדאן, אותה דאדאן מעוניין נואשות להשיא, תתחתן עם בנו של מאטקו, זארה, בתמורה לכך שהחוב של מאטקו יעלם. עם זאת, לצערם של מאטקו ודאדאן, זארה מאוהב במלצרית בשם אידה, ואפרודיטה מצידה מחכה לגבר חלומותיה וגם כן איננה מעוניינת להתחתן עם זארה.
בהמשך הם עורכים טקס חתונה בביתו של מאטקו לאחר שדאדאן מסרב לדחות את החתונה בעקבות מותו הפתאומי של אביו של מאטקו, זאריג'ה, בעוד שהחתן והכלה נוכחים בו בחוסר רצון. אף על פי כן הכלה בורחת באמצע הטקס ונתקלת בדרכה בנכדו של פיצ'יץ, ענק בשם גרגה וליקי, אשר מסכים להגן עליה מפני אחיה הגנגסטר, כאשר השניים מתאהבים כמעט באופן מיידי. המאפיונר הקשיש גרגה פיצ'יץ מגיע בהמשך ומביע שמחה על כך שנכדו מצא אהבה. בעקבות כך גרגה פיצ'יץ מכריח את דאדאן, אשר בעבר עבד עבורו, לאפשר לגרגה ולאפרודיטה להתחתן.
כלאי אילן
עצים המותרים בהרכבה
איסור הרכבת כלאי אילנות חל על שני מינים שונים של עצים, אולם שני זנים שונים של אותו המין מותרים בהרכבה. למשל, הרכבת תפוח מזן אדום ומתוק עם תפוח מזן ירוק וחמצמץ מותרת, משום שאלו שני זנים של אותו המין, התפוח. גם שני מיני עצים שדומים מאוד זה לזה במראה העלים או הפרי, וגם טעם פירותיהם דומה, מותרים בהרכבה. התעורר ספק בפוסקים לגבי הכלאת תפוח עץ מצוי עם תפוח עץ יערי, האם הם נחשבים לשני מינים שונים הואיל ופירותיו של התפוח היערי אינם טעימים. כמו כן התעורר ספק לגבי פירות ההדר השונים, האם הם כלאים זה בזה או לא.
חתול שחור, חתול לבן
עלילת הסרט
במהלך ההכנות לטקס החתונה של אפרודיטה וגרגה וליקי, גרגה פיצ'יץ נפטר ובעקבות כך מאטקו ודאדאן מנסים להסתיר את גופתו בעליית הגג, אשר שם כבר מוסתרת גופתו של זאריג'ה. עם זאת, במהרה מסתבר כי שני הקשישים לא נפטרו בכלל, ולאחר שהם מתעוררים הם שמחים לפגוש זה את זה, שכן הם לא התראו במשך 25 שנה וכל אחד מהם חשב שהשני נפטר. בהמשך זארה מצווה באיומי אקדח שהכומר יחתן אותו עם אהובתו אידה. לאחר שהם נישאים הם מפליגים משם בסירה לעבר בולגריה עם חופן מזומנים החבוי באקורדיון של סבו של זארה.
כלאי אילן
קיום עץ מורכב
משמעות איסור כלאי אילן היא שאסור להרכיב שני אילנות ממינים שונים זה בזה. אמנם קיימת מחלוקת בין הפוסקים האם גם קיום אילן מורכב אסור, או שלאחר שכבר נעשה האיסור והעץ הורכב, שוב אין איסור לקיימו, כשם שאין איסור לקיים בעל חיים שנוצר מכלאי בהמה. ובתוך סיעת האוסרים את קיום האילן, קיימת מחלוקת מה כלול באיסור זה: יש אומרים שהאיסור הוא רק עד שהרוכב והכנה יתאחו זה בזה, אך לאחר מכן כבר אין איסור לקיים את העץ ולטפל בו. יש אומרים שהאיסור הוא רק לטפל בעץ, אך מותר להשאירו נטוע באדמה ללא טיפול. ויש אומרים שהאיסור מחייב לעקור את העץ. אמנם גם מבין המחמירים, רבים סוברים שבהצטרף ספק נוסף מותר לטפל באילן על פי הכלל של ספק ספיקא - לקולא.
חתול שחור, חתול לבן
קישורים חיצוניים
"חתול שחור חתול לבן: בורקס צועני מלא בכל טוב": פודקאסט להאזנה של תוכנית הרדיו "פסטיבל כאן", בהגשת דני מוג'ה ויונתן גת
כלאי אילן
בני נח בכלאי אילן
בתלמוד הבבלי מובאת מחלוקת בין רבי אליעזר בן הורקנוס לחכמים האם איסור כלאי בהמה וכלאי אילן נכללים בשבע מצוות בני נח (ר' אליעזר) או לא (חכמים). יש אומרים שדעת חכמים היא שאמנם אין איסורים אלו כלולים בשבע מצוות בני נח, אך הם מודים לר' אליעזר שהדבר אסור גם לגויים באיסור שחומרתו פחותה מזו של שבע מצוות בני נח. ויש אומרים שלדעת חכמים איסור כלאי בהמה ואילן כלל אינו נוהג בגויים.
רוב הפוסקים סוברים שלהלכה איסור כלאי בהמה ואילן חל גם על גויים. ויש אומרים שההלכה היא שהאיסור אינו נוהג בהם.
מקום האיסור
אף על פי שהאילנות צומחים מהקרקע, איסור כלאי אילן אינו נוהג רק בארץ ישראל ככלאי הכרם וכלאי זרעים שאלו מצוות התלויות בארץ, אלא איסורו נוהג בכל מקום בעולם הואיל וההרכבה עצמה, שהיא פעולת האיסור, מתבצעת מעל הקרקע (לעומת כלאי הכרם והזרעים, ששם האיסור הוא בזריעה בקרקע). חכמים למדו זאת מכך שהתורה השוותה (היקש) את איסור כלאי אילן לכלאי בהמה (הרבעת שני מיני בהמות זה בזה) שנזכרו יחד באותו פסוק, שכשם שאיסור כלאי בהמה אינו קשור לקרקע ונוהג בכל העולם, כך איסור כלאי אילן נוהג בכל העולם.
עונת 1974/1975 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל
עונת 1974/1975 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה ה-20 של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-18 בספטמבר 1974 ותחרות הסתיימה ב-28 במאי 1975.
בתחרות השתתפו 30 קבוצות.
משחק הגמר נערך בפארק דה פראנס, פריז. התחרות הסתיימה בניצחון של באיירן מינכן בפעם השנייה ברציפות.
מתכונת התחרות
בתחרות השתתפו 30 קבוצות. כל הקבוצות חולקו לזוגות ונפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ. חוק "שער חוץ", היה בתוקף לכל שלבי התחרות. במקרה שאין אפשרות להגיע להכרעה תוך יתרון שער חוץ, המנצח נקבע בסדרת בעיטות עונשין.
ראו גם
גמר גביע אירופה לאלופות 1975.