cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מדי הכוחות המזוינים של בריטניה
מדי מחנה
מדי מחנה (באנגלית: Barrack Dress) המקבילים בחיל האוויר למדי שירות עבודה (Service working dress; מס' 2) ובצי המלכותי לכחול מס' 3 (או לבן מס' 3 באקלים חם), הם המדים המשמשים את כלל החיילים והקצינים בשירות יום-יומי סביב המחנה. עיצובם של מדי המחנה משתנה בין הזרועות בנוסף להבדלים בין היחידות השונות, אך באופן כללי הם כוללים מכנסיים (ירוק זית בצבא, כחול פלדה בחיל האוויר וכחול כהה בצי), חגורה שחורה או חגורת אורווה, כומתה או כובע מקביל, חולצה קצרה או ארוכה מכופתרת וניתן לבוש מעל החולצה סוודר.
בצבא נלבשים מכנסיים בצבע זית, חולצה בצבע חאקי בהיר ועניבה נהוגה בדרך כלל לקצינים (משתנה בהתאם לפעילות). למרות שהמדים מוגדרים כאקלים ממוזג, ניתן ללבוש חולצה זהה עם שרוולים קצרים, או בימים קרים יותר ללבוש סוודר בצבע ירוק על גבי החולצה (עם שרוולים ארוכים בלבד). ברוב המקרים וברוב היחידות, עם מדי המחנה נהוג ללבוש כומתה - מלבד יחידות עם כובע שירות ייחודי (בעיקר יחידות שריון), או במקרים בהם החייל הוא בתפקיד יצוגי או בתרגילי סדר (במקרים אלו לרוב נלבש כובע המצחיה הייצוגי).
בצי המלכותי מדי המחנה (כחול מס' 3) כוללים מכנסיים בצבע כחול הים, חגורה שחורה או חגורת אורווה (של הצי) וחולצה לבנה מכופתרת. למדים אלו שלוש וריאציות רשמיות: מס' 3A (קצינים ונגדים בלבד - חולצה לבנה ארוכה ועניבה שחורה), מס' 3B (חולצה לבנה קצרה ללא עניבה) ומס' 3C (חולצה לבנה ארוכה ומעל סוודר כחול הים עם עניבה לקצינים בלבד). נגדים לובשים את המדים באופן זהה לקצינים, חוגרים עונדים את דרגותיהם על גבי הכובע או הכומתה (ולא בכותפות כמו הקצינים). הבדל נוסף הוא בלבישת הסוודר (מס' 3C); חוגרים מוציאים את הצווארון מעל לסוודר וקצינים הלובשים עניבה משאירים את הצווארון מתחת לפתח הסוודר. לשירות באקלים חם ישנם מדים זהים אך בצבע לבן (מכנסיים וחולצה), אלו נקראים לבן מס' 3.
מדי קרב
מדי קרב (באנגלית: Combat dress) הם מדים המשמשים את כלל החיילים והקצינים בכוחות המזוינים בשעת פעילות מבצעית, באימונים, בשטח או כשהם מוצבים במחנות ומוצבים קדמיים. החל משנת 2011 החלו להיקלט ביחידות הבריטיות מדי קרב חדשים כחלק מתהליך מודרניזציה נרחב, מדים אלו נקראים מערכת לבוש אישית - מדי קרב (באנגלית: Personal Clothing System - Combat Uniform או בראשי תיבות: PCS-CU). סכימת ההסוואה שנבחרה למדים אלו היא "דפוס רב-שטח" (Multi-Terrain Pattern, או MTP) והיא עוצבה כדי להתאים לכלל סוגי השטחים סביב העולם, כדי לאפשר גמישות רבה יותר לחיילים. לצד הרצון לייעל את סוג המדים, הצורך למדים רבי-שטח עלה בין היתר מתוך קשיים מבצעיים באזורים בעלי מגוון שטחים - כגון שטח מדברי המתחלף בשטח עירוני, או שטח מיוער ההופך לשדה פתוח.
בצבא הבריטי מדי הקרב נקראים מדי לחימה לאקלים ממוזג (מס' 8), למרות שבפועל הם משמשים את כלל החיילים בכל סוגי האקלים והגדרה זו תתעדכן כאשר יסתיים תהליך ההכנסה של המדים לצבא. מערכת הלבוש החדשה מחליפה את מדי הקרב המדבריים (מס' 5) בעלי גוונים חומים בהירים, ומדי הקרב הטרופיים בעלי גוונים ירוקים וחומים (מס' 9), למרות שבמספר יחידות עוד ניתן לראות את המדים הישנים אך אלו יתעדכנו בהדרגה בעתיד.
בצי המלכותי כמעט ולא נעשה שימוש במדי קרב והם מוגדרים בתוך קטגוריית מדים מס' 5. בדומה לצי בחיל האוויר המלכותי מדי הקרב גם פחות נפוצים משום האופי העורפי של רוב היחידות ובגדי עבודה ייחודיים, אך כאשר נעשה במדים אלו שימוש (לרוב בקרב צוותי קרקע) הם מוגדים תחת הקטגוריה של ביגוד מבצעי (מס' 3). בכלל הזרועות מדי הקרב זהים לחלוטין ועם הכנסת מדים מותאים לכלל סוגי השטח, כך שכלל המשרתים בכלל היחידות ובכל הצבה בעולם לובשים למעשה אותם מדי קרב בדיוק.
מדים מבצעיים ומקצועיים
מדים אלו משתנים באופן ניכר בהתאם לתפקיד החייל, בין היתר; ביגוד חסין אש, סרבל טנקיסטים, ביגוד אימונים, מדי צוות קרקע, ביגוד צניחה, סרבל טיסה וכדומה. בצבא הבריטי המדים המבצעיים הם למעשה מדי הקרב, בעוד שבצי המלכותי המדים המקצועיים נכללים בקטגוריית מדים מס' 4 ומדים מס' 5 (אשר כוללת גם את מדי הקרב), שתי הקטגוריות כוללות מדי שירות מקצועיים המשמשים בעיקר חוגרים בתפקידים שונים סביב כלי השיט. מדים מס' 4 כוללים את הדגם הישן יותר (מדי עבודה מבצעיים - AWD) שהוכנס באופן נסיוני בשנת 2012 והדגם החדש יותר המתבסס על "מערכת הביגוד האישי" בגרסת הצי (RNPCS), באופן הדרגתי כלל יחידות הצי יעברו למדי ה-4RNPCS שעוצבו למתן גמישות בעבודה ובעלי יכולות בטיחות באש.
המדים המבצעיים ומקצועיים בחיל האוויר המלכותי נכללים בביגוד מבצעי (מס' 3) ובביגוד טיסה (מס' 14). המדים המבצעיים כוללים את שלל התפקידים המיוחדים, כגון מכונאים ולוחמי אש, בנוסף ישנם מספר סוגים של ביגוד וסרבלי טיסה. מעבר לכך צוותי קרקע עושים לרוב שימוש במדי קרב (הנכללים במדים מס' 3).
חיל הנחתים המלכותי
באופן כללי מדי חיל הנחתים זהים למדי הצבא הבריטי, מלבד מספר אלמנטים מסורתיים המזוהים עם מדי החיל.
במדי השרד (מס' 1) נוהגים חיילי ללבוש קסדת שעם (המכונה גם 'קסדה קולוניאלית') לבנה, מדי השרד הם המדים הטקסיים ביותר בדומה לנהוג בצי ובחיל האוויר לחיל הנחתים אין מדים מלאים (מעיל אדום). כובע המצחיה של חיל הנחתים הוא בצבע ארגמן ולבן, בשונה מהכובע הכחול כהה הנהוג ברוב יחידות הצבא.
האל שהכזיב
עורך הקובץ ומי שכתב את הקדמתו היה ריצ'רד קרוסמן שהיה מדינאי בריטי, איש מפלגת הלייבור שהיה בשנות השישים למנהיגה בפרלמנט הבריטי. קרוסמן היה איש רוח שכתב בעצמו מספר ספרים בנושאים פוליטיים.
רקע
בסוף שנות העשרים ותחילת שנות השלושים, שהיו שנות עליית הנאציזם והתבססות הפשיזם, חשו רבים מאנשי הרוח באירופה ובארצות הברית אהדה עצומה לברית המועצות, שבה ראו את התגשמות הסוציאליזם וחומת מגן מפני הנאציזם והפשיזם. רבים מהם הצטרפו למפלגות הקומוניסטיות בארצות מגוריהם ובאו לברית המועצות לביקור. אחדים ניסו להגשים את אמונתם באופן מעשי, ועקרו לברית המועצות כדי להשתתף במה שראו כבניין הסוציאליזם.
ככל שהתקדמו שנות השלושים, התפכחו חלק מהם מאשליותיהם לגבי ברית המועצות והקומוניזם. בראשית שנות השלושים שרר רעב גדול באוקראינה, שמיליונים נספו בו ושנגרם על ידי מדיניות הקולקטיביזציה הכפויה של סטלין. התחלת "הטיהורים הגדולים" במרוצת שנות השלושים, אווירת הטרור והאימה שנלוותה אליהם והרעב הגדול גרמו לאותם אנשי רוח להתפכח אט-אט מאשליותיהם. הטיהורים הגדולים היו כרוכים במעצרים המוניים של חפים מפשע שביניהם קומוניסטים מסורים ונאמנים, בחרדת כל אדם מפני יום המחרת, ומהשאלה האם עליו ייפול הפור וגורלו יהיה מעצר, משפט ופסק דין דרקוני של הוצאה להורג או של מאסר לשנים ארוכות במחנות המעצר - הגולאגים שבסיביר או בים הצפוני. אווירת הטרור והאימה גרמו להלשנות המוניות, ובמשפטי הראווה נשמעו וידוייהם של הנאשמים שהוצאו מהם בעינויים, ובהם גוללו על עצמם אשמות של קשר לרצוח את סטלין וראשי השלטון, חבלה וריגול לטובת כל גורם זר או עוין כשירותי הריגול המערביים, גרמניה הנאצית ואפילו הירוהיטו, "המיקאדו היפני".
הספר "האל שהכזיב" הביא לידי ביטוי את רגשותיהם של שישה אנשי רוח ידועים בדרכם אל הקומוניזם וממנו. בשם שניתן לקובץ, "האל שהכזיב", היה כפל משמעות: האמונה בקומוניזם לבשה צורה של דבקות דתית, ופולחן האישיות של סטלין - "שמש העמים" לבש צורה של אמונה באל.
השפעת הספר בתקופת הופעתו
הספר נחשב כיום לאחת מיצירות הקלאסיקה הפוליטית של המאה העשרים. פרסומו ב-4 בינואר 1950 היה בשיאה של המלחמה הקרה, לאחר שכבר נפל מסך הברזל על מזרח אירופה, ולאחר שנת 1948 שבה השתלטו הקומוניסטים סופית על צ'כוסלובקיה ובמהלכה הטילו הסובייטים את הסגר על ברלין, ולפני פרוץ מלחמת קוריאה ביוני 1950. הופעת הספר עוררה הד גדול בעולם המערבי. להופעתו של ספר תיעודי זה קדמה הופעתו של הספר הבדיוני 1984 פרי עטו של ג'ורג' אורוול, שהיה לכאורה ספר עתידני על חברה טוטליטרית, שתתקיים 36 שנים לאחר כתיבתו בשנת 1948 (שמו הוא היפוך הספרות 1948). למעשה היה הספר אלגוריה ברורה על המשטר הסטלינסטי וכך נתקבל על ידי הקוראים. לספר הייתה השפעה עצומה על דעת הקהל במערב. על רקע זה נכתב הספר "האל שהכזיב", שהביא עדות מכלי ראשון של יוצרים ואנשי רוח שהתאכזבו מן הקומוניזם.
בישראל הופיע תרגומו לעברית של הספר בשנת 1953. הופעתו הייתה בתקופה של המחלוקות החריפות בין מפא"י למפ"ם בקשר ליחס לברית המועצות והשאלה באיזה צד מן הצדדים הלוחמים במלחמת קוריאה על ישראל לתמוך. מחלוקות אלה היו כה עזות שהן גרמו לפילוגים בקיבוצים. ביחסי ישראל והגוש הסובייטי חלה בתקופה זו הרעה ניכרת בעקבות משפטי הראווה שנערכו בהשראה סובייטית בשנת 1952 בצ'כוסלובקיה (משפטי פראג). במשפטים אלה הועמדו לדין מספר מנהיגים קומוניסטים ובראשם רודולף סלנסקי, וכן שני אזרחים ישראלים - מרדכי אורן, ממנהיגי מפ"ם ושמעון אורנשטיין. היחסים הגיעו לשפל עם ניתוקם של הקשרים הדיפלומטיים בשנת 1953 בין ישראל לברית המועצות ביוזמת האחרונה. אותה שנה הייתה גם שנת מותו של סטלין. על רקע אירועים אלה היה פרסום הספר בישראל דבר בעתו.
El Mal Querer
El Mal Querer (בעברית: הרצון הרע) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הספרדייה, רוסליה. הוא יצא לאור ב-2 בנובמבר 2018 תחת הוצאת קולומביה רקורדס.
רקע והוצאה
רוסליה, למרות שלמשפחתה אין קשר לאנדלוסיה או לפלמנקו, גילתה את מוזיקת הפלמנקו דרך אנשים שהיו מאזינים לה בפארק בו הייתה מבקרת, שם התנגנה מוזיקה אנדלוסית לצד ז'אנרים אחרים. זה עורר את אהבתה לפלמנקו, והיא החלה ללמוד ולבצע פלמנקו מגיל 13. אלבום הבכורה שלה, Los Ángeles, שיצא בשנת 2017, כלל שירי פלמנקו מופשטים עם עיבודים מינימליסטיים. האלבום זכה לשבחי המבקרים ותויג כ"אינדי פלמנקו" או "היפסטרי" בשל השילוב שלו בין פלמנקו מסורתי ואלמנטים של מוזיקה אלטרנטיבית. האלבום בילה 55 שבועות לא רצופים במצעד המכירות הספרדי. מלבד עבודותיה כסולנית, רוסליה שיתפה פעולה עם סי טנגנה ברצועה "Antes de morirme", שהפכה ללהיט רדום. "Brillo", שיתוף הפעולה של רוסליה עם ג'יי באלווין, למרות שלא זכה לקידום כסינגל, צבר פופולריות והפך לאחד השירים שהתקבלו הכי טוב מאלבומו של ג'יי באלווין, Vibras.
תהליך ההקלטה של האלבום החל בסוף 2016 כאשר רוסליה עבדה על פרויקט סיום התואר שלה עבור מכללת קטלוניה למוזיקה. היא שיתפה פעולה עם המוזיקאי הספרדי אל גווינצ'ו ופיתחה את הקונספט של האלבום עם חברתה פרן אצ'גאריי, תוך שהיא שואבת השראה מהרומן האוקסיטני האנונימי, "פלמנקה", כדי לעצב את קו העלילה של האלבום. כל שיר באלבום מייצג פרק מהסיפור המסופר ברומן. למרות היותה אמנית עצמאית עם משאבים מוגבלים, רוסליה השקיעה סכום משמעותי מכספה בפרויקט, ואף הסתכנת בפשיטת רגל. היא הייתה נחושה ליצור ייצוג אישי ואותנטי של המסורת שאליה הייתה אובססיבית. האלבום הוקלט ברובו בדירתו של אל גווינצ'ו בברצלונה באמצעות ציוד בסיסי כמו מחשב, מיקרופון וממשק אודיו.
רוסליה בחרה בגישה ייחודית לחשוף את פרטי אלבומה על ידי הצגתו על מסך ענק בכיכר טיימס, אחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר בניו יורק. רוסליה שיתפה סרטון בטוויטר המציג את עטיפת האלבום, הכוללת תמונה שלה בזרועות שלובות ולובשת טוניקה לבנה. התמונה המסתובבת חושפת גם את תאריך יציאת האלבום, שנקבע ל-2 בנובמבר 2018. כדי להבטיח למעריצים שלא מדובר במתיחה, רוסליה העלתה מאוחר יותר סרטון נוסף שבו היא נראית מקליטת את עצמה עם הטלפון הנייד שלה, ומביעה את התרגשותה מחשיפת החדשות.
ב-2 בנובמבר 2018 הוציאה רוסליה את אלבומה השני, El mal querer, שזכה לתשומת לב עולמית משמעותית. רוסליה עבדה באופן עצמאי על האלבום, ללא גיבוי של חברת תקליטים כלשהי.
קידום
סינגל הבכורה מתוך האלבום, "Malamente", יצא לאור ב-30 במאי 2018 ונכנס למצעד הספוטיפיי הספרדי למקום ה-28. הוא גם הגיע למקום הראשון ביוטיוב ספרד עם כמעט 800,000 צפיות זמן קצר לאחר יציאתו.
הסינגל השני מתוך האלבום, "Pienso En Tu Mirá", יצא לאור ב-24 ביולי 2018 וייצב את רוסליה כאייקון פמיניסטי, שכן השיר נחשב להצהרה נגד אלימות מגדרית.
לקידום האלבום, יצאה רוסליה לסיבוב ההופעות "El Mal Querer Tour" שהוא סיבוב ההופעות השני שלה. סיבוב ההופעות כלל הופעות רבות בערים שונות, כולל וירג'יניה ביץ', טורונטו, ברצלונה, בילבאו ופריז, בין היתר.
הרכב האלבום
האלבום מרחיב את החזון האמנותי של רוסליה, ומשלב אלמנטים של פלמנקו בתוך הפקת פופ. בעוד שהסאונד של האלבום נקשר למוזיקת טראפ, הוא משלב ז'אנרים עכשוויים שונים עם פלמנקו. האלבום כולל שימוש במערכת התופים Roland TR-808 שנפוצה במוזיקת טראפ, לצד מחיאות פלמנקו מסורתיות בתור כלי הקשה.
קונספט
מגזין המוזיקה "רולינג סטון" בחר באלבום לאלבום הקונספט העשירי הטוב ביותר בהיסטוריה. המגזין דירג את Good Kid, M.A.A.D City של קנדריק לאמאר כיצירה הקונספטואלית הטובה ביותר, והרשימה כוללת גם אלבומים כמו American Idiot של גרין דיי, The Wall של פינק פלויד, Tommy של The Who, The Black Parade של My Chemical Romance ו-In the Wee Small Hours של פרנק סינטרה בעשירייה הפותחת. הסקירה ציינה לטובה את יכולתה של רוסליה ללכוד את העוצמה והדרמה של יחסי האהבה הרעילים המתוארים באלבום, בהשראת הרומן האוקסיטני מהמאה ה-13, "פלמנקה". היא גם מעריכה את השילוב של R&B, היפ הופ, האפקטים הקוליים ומוזיקה ספרדית מסורתית, בהשפעת ההכשרה האקדמית של רוסליה ב-ESMUC. לפי המגזין, כל שיר באלבום מייצג פרק אחר מאותו רומן. זה מתחיל עם "Malamente", שמרמז על האפלה של סיפור האהבה, ואחריו הזעם של "De aquí no sales", המזוהה עם חלומות הזייתיים יותר ואפקטים קוליים של אופנוע, והכאב של "Bagdad", שמעצים את הכעס של המאזין. האלבום מסתיים ב"A ningún hombre", פואמה לירית של עצמאות ושחרור נשי. הביקורת גם מציינת שהאלבום מציג את התהפוכות הרגשיות של אישה נשואה המדוכאת על ידי קנאתו של הגבר, מנוכרת ובסופו של דבר משתחררת ממערכת היחסים. רוסליה מעניקה מוטו לכל יצירה, מ"מופת" ועד ל-"כוח". עם זאת, המבחר המטאפורי של המלודרמה הזו לא תמיד ברור למאזין, ועמוס בדימויים מהמאה ה-13, שרוסליה ציינה כהשראה שלה. התחכום הלירי, שרחוק מהסלנג העכשווי מרחיק את הסיפור מההווה. עם זאת, הסקירה מתארת את האלבום כיוצא דופן, כשרוסליה צועדת במיומנות על חבל דק.
האלבום זכה לשבחים על הקוהרנטיות הרעיונית והמבנית שלו, כשלכל שיר ומילים יש משמעות מכוונת.
עטיפת האלבום, שנוצרה על ידי פיליפ קוסטיק, מציגה תמונה של רוסליה מרחפת על עננים, עירומה וזרועותיה פרושות, לובשת שכמייה לבנה וממוסגרת בכתר מוזהב. לדימויים יש צביון דתי, ועיצובם דומה לסגנון של קלפי טארוט.
ביקורות
האלבום זכה לשבחי ביקורת נרחבים על מקוריותו וגישתו הנסיונית בז'אנרים שונים של מוזיקה. את הצלחת האלבום אפשר לייחס לסאונד הייחודי שלו, לקולה הכובש והנוכחות הבימתית של רוסליה ולאופיו הרעיוני של האלבום, שבו כל שיר תורם לנרטיב הכולל. האלבום קיבל ציון של 89 מתוך 100 באתר Metacritic.
בביקורת שהתפרסמה במגזין "הגרדיאן", האלבום תואר כבעל כפוטנציאל רב עוצמה ומורכב, שמציג את הכישרון של רוסליה כאמנית חדשה ואדירה. האלבום בולט בזכות השילוב שלו של פלמנקו, פופ לטיני, R&B ואלמנטים אלקטרוניים. המבקר משבח את השירה העוצמתית והמרגשת של רוסליה, ומציין את סגנונה הווקאלי הייחודי שהושפע מהמוזיקה המזרח תיכונית. אופיו הניסיוני וההרפתקני של האלבום בולט, כששיתוף פעולה עם המפיק אל גווינצ'ו מוסיף לסאונד החקרני שלו. למרות היותו אלבום קונספט, העוצמה של המוזיקה מתעלה על מחסומי השפה, ומושכת את המאזינים ללא קשר להבנתם את הספרדית. הסקירה מסתיימת בקביעה שהאלבום משמש ככרטיס ביקור לאמנית ייחודית ומוכשרת, המבדיל את רוסליה מנוף הפופ הלטיני הנוכחי.
בסקירה שהתפרסמה ב"פיצ'פורק", דנו במושג "הבס הגלובלי" ובהשפעתו על שימור הייחודיות של תרבויות מוזיקה מקומיות אל מול ההומוגניות. היא מציגה את האלבום כדוגמה מוצלחת לגישור על הפער בין פלמנקו, היסטוריה קטלאנית ו-R&B עכשווי. האלבום זוכה לשבחים על שילוב חלק של המלודרמה האופיינית לפלמנקו עם סיפור קורע לב וסימפולים של ג'סטין טימברלייק וארתור ראסל. המבקר מדגיש את יכולתה של רוסליה לשמור על הידע שלה באמנות קלאסית מלימודיה, תוך שילוב סינת'ים מבריקים, סווינג היפ-הופ ומרכיבים עממיים. הנרטיב של האלבום מבוסס על רומן מהמאה ה-13, ויכולותיה הווראליות של רוסליה ראויים לשבח. בסך הכל, האלבום מתואר כמרגש, מולחן בלהט ובולט במסורת הבס העולמית כמו גם בתחום הפופ והניסיוני.
שבחים ופרסים
רוסליה עשתה היסטוריה בטקס פרסי הגראמי הלטיני כשזכתה בשני פרסים על הסינגל "Malamente" מתוך חמש מועמדויות, ובכך הפכה לאמנית הספרדית עם מספר פרסי הגראמי הלטיני הגבוה ביותר עבור יצירה אחת. נינה פסטורי, רוסריו פלורס ומאלה רודריגז זכו גם כן במספר פרסי גראמי לטיני, אך למהדורות או אלבומים שונים.
הייתי כלת מלחמה ממין זכר
הייתי כלת מלחמה ממין זכר (באנגלית: I Was a Male War Bride) הוא סרט קומדיה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1949, בבימויו של הווארד הוקס, עם קרי גרנט ואן שרידן בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס בחלקו על סיפור אוטוביוגרפי של רוז'ה שרלייה שפורסם תחת שם העט הנרי רושארד.
חוק כלות מלחמה איפשר לנשים אירופאיות שנישאו לחיילים אמריקאים להגר עם בני זוגם לארצות הברית אבל לא איפשר זאת לגברים אירופאים שנישאו לחיילות אמריקאיות - על כך בנויה העלילה הקומית.
תקציר העלילה
הנרי רושארד (קרי גרנט) הוא קצין צרפתי בחיל הכיבוש בגרמניה. הוא מגיע להיידלברג כדי לצאת למשימת מלחמה בשוק השחור בבאד נויהם. כיוון שאינו נוהג מצרפים אליו למשימה את לוטננט קתרין "קטי" גייטס (אן שרידן) שהייתה אתו במשימה קודמת שהסתיימה בריב.
הצבא נותן להם אופנוע. קטי נוהגת והנרי יושב ב"סירה". הם עוברים הרפתקאות, צולחים נהר, חותרים בסירה וכמעט נופלים ליד מפל מים, נרטבים בגשם ומגיעים לבסוף לפונדק בבאד נויהם.
הנרי מעסה את גבה הכואב של קטי אבל נאלץ לבלות את הלילה בחדר לאחר שהמנעול נשבר. בבוקר היא בטוחה שהוא עשה זאת כדי לשכב לצידה...
למחרת מתלבש הנרי כגרמני כדי לחדור למרכז השוק השחור. קטי צופה עליו מבחוץ. המשטרה פושטת על המקום ואוסרת את הנרי. הוא טוען כי הוא קצין צרפתי ומבקש מקטי כי תאשר זאת אך היא אומרת לשוטרים שאינה מכירה אותו.
הנרי נכלא וקטי משחררת אותו ואומרת לו כי פעלה לפי הוראותיו שתכחיש שאין לה קשר אתו. במסע חזרה להיידלברג הם מתאהבים ומתחילים להתחתן.
הם עוברים שלושה טקסי חתונה - קתולי, פרוטסטנטי ואצל ראש העיר. ממלאים טפסים רבים אבל מסתבר להם שלפי חוק כלות המלחמה, הנרי לא יוכל להצטרף לקטי בחזרתה לארצות הברית כי הוא גבר ולא אישה...
לבסוף הם מגיעים לנמל ברמן וקטי מחליטה כי על הנרי להתחפש לאישה. היא גוזרת שערות מזנב סוס ומכינה לו פאה נכרית וגם נותנת לו חצאית. הם מצליחים לעלות על הספינה כשהנרי מחופש לאחות צבאית אך מיד הנרי נקרא לחדר הניתוח לעזור בלידה ו"נתפס" שהוא גבר.
קטי מצליחה להסביר לקפטן ולכומר של הספינה את המצב והנרי מורשה להישאר בתא ביחד עם קטי עד שפסל החירות נשקף מבעד חלון התא.
סוזן בוקנר
ביוגרפיה
בוקנר נולדה בסיאטל, ב-1971 נבחרה ל"מיס וושינגטון" ועלתה לשלב העשר בתחרות מיס אמריקה 1972, היא גם הייתה מבין המתמודדות המובילות בקטגוריה של כושר וסגנון חיים.
ב-1976 הופיעה כרקדנית בסרט המוזיקלי "The First Nudie Musical" וגם הייתה בתפקיד אורח בסדרה "אשת משטרה".
ב-1977 הופיעה בסרט הביוגרפי על הווארד יוז הנקרא "הווארד יוז הנפלא".
שיחקה את תפקיד פטסי בסרט גריז.
ב-1981 שיחקה בסרט האימה "ברכה קטלנית" לצד שרון סטון.
הופיעה בפרקים של מספר סדרות וביניהן סטארסקי והאץ' וספינת האהבה.
ב-1980 הייתה באחד התפקידים הראשיים בקומדיה "When the Whistle Blows" של ABC.
למידה חברתית-רגשית
למידה חברתית-רגשית (באנגלית: SEL נקראת גם למידה רגשית חברתית) היא שיטה חינוכית שמטרתה לטפח מיומנויות חברתיות ורגשיות במסגרת תוכניות הלימודים בבית הספר. במסגרות רבות, העיסוק ב-SEL נעשה באותה מידה כמו מקצועות אחרים, כגון מתמטיקה, מדעים וקריאה.
היסטוריה
SEL התחילה בשנות ה-60 בבית הספר לרפואה ייל במרכז ללימודי ילדים. שם, פרופסור ג'יימס קומר התמקד במערכות החינוך של קהילות אפרו-אמריקאיות בעלות הכנסה נמוכה, במיוחד בתי הספר היסודיים בניו הייבן, קונטיקט בשל הישיגיהם האקדמיים הנמוכים. בית ספרו של קומר הפעיל תוכניות שהתמקדו בצרכים החברתיים והרגשיים של התלמידים. משם התפשטה הגישה לשאר בתי הספר הציבוריים בניו הייבן.
רוג'ר וייסברג וטימותי שריבר, שהיו חוקרים ומחנכים, הקימו את תוכנית הפיתוח החברתי של ניו הייבן ב-1987. ה-Collaborative for Academic, Social and Emotional Learning (CASEL) נוסד בשנת 1994. בשנת 1997 פרסמו מסמך בשם "קידום למידה חברתית ורגשית: קווים מנחים למחנכים".
השיטה החינוכית
CASEL מגדירה את חמשת המרכיבים העיקריים של SEL כ:
CASEL גם מגדירה את הסביבות הטובות ביותר ליישום SEL ברמות שונות, כגון כיתות, בתי ספר, משפחות ומטפלים וקהילות. רעיונות אלו נועדו לסייע לתלמידים לחיות חיים בריאים מבחינה חברתית ורגשית הן במהלך שהותם במערכת בית הספר והן לאחריהם.
יתרונות
מחקרים הראו שתוכניות כמו SPARK היו כלי מוצלח לבתי ספר עם אוכלוסייה מגוונת להחדרה ולעידוד מיומנויות SEL.
עוד הוכיחו מחקרים כי היישום של SEL קשור סטטיסטית לשיפור הדינמיקה החברתית של בתי ספר על ידי הפחתת תוקפנות פיזית והפחתת בריונות של תלמידים. בנוסף, יישום תוכניות SEL כבר בגן קשור לירידה בסבירות שתלמידים יגדלו להשתמש בדיור ציבורי או יגיעו חיכוך עם גורמי חוק.
תומכי SEL טוענים שהנושא חשוב גם למורים על מנת להבין ולהדגים בכיתותיהם את השיטה ולהפוך את תהליך הלמידה לטבעי יותר וקל יותר להסתגלות. הרבה יותר קל ללמוד דברים כמו קבלת החלטות אחראית ובניית מערכות יחסים חיוביות עבור תלמידים שנחשפים כל הזמן לדוגמאות של ההתנהגות. כאשר SEL שזור בשיעורים ובסביבת בית הספר, התלמידים מתייחסים טוב יותר לתוכן, הם בעלי מוטיבציה רבה יותר ללמוד, ומבינים את תוכנית הלימודים ביתר קלות.
עוד אומרים התומכים בשיטה, ש-SEL יכול גם להוביל לכך שסטודנטים ילמדו גם מיומנויות חשובות עבור מקום העבודה, כמו עבודת צוות, ניהול זמן ומיומנויות תקשורת.
ולמרות כל זאת, רק לשלוש מדינות בארצות הברית (אילינוי, קנזס ופנסילבניה) יש כיום תקני SEL עבור תוכנית הלימודים K-12 שלהם.
דאגות לגבי אינדוקטרינציה
מספר פרסומים וקבוצות שמרניות, כולל "National Review" ו-"The Federalist", מתחו ביקורת על למידה חברתית-רגשית כ"סוס טרויאני" המשמש להבאת רעיונות כמו תאוריית גזע ביקורתית, נטייה מינית וזהות מגדרית ופוליטיקה שמאלנית אחרת לכיתה.
רוברט פונדיסיו מצוות חשיבה הנוגע מטעם American Enterprise Institute, מתח גם הוא ביקורת על SEL על כך ששינה את תפקיד המורה מעוסק בפדגוגיה לפסיכותרפיסט או עובד סוציאלי.
המתנגדים ל-SEL מצטטים את יוזמת 2020 של CASEL, הנוגעת ל"SEL טרנספורמטיבי", כהוכחה נוספת לכך של-SEL יש סממנים פוליטיים שמאלניים; "SEL טרנספורמטיבי" מונה בין מטרותיה "חקירת נורמות חברתיות, שיבוש והתנגדות לחוסר שוויון, ובנייה משותפת של פתרונות הוגנים וצודקים".
חששות לגבי פרטיות ואיסוף מידע
בחלק מבתי הספר, התלמידים מתבקשים להזין את מצב הרוח או הרגשות הנוכחיים שלהם לאפליקציה מדי יום, כחלק מתוכנית הלימודים החברתית-רגשית. זה גרם לכמה חוקרים להביע דאגה מההדרה של ההורים מהתהליך, כמו גם לגבי ההגנה על פרטיות התלמידים.
התנגדות
בפברואר 2022, הסנאטור של אוקלהומה, שיין ג'ט, הציע הצעת חוק בבית המחוקקים של המדינה שמטרתה לאסור על בתי ספר ציבוריים וצ'רטרים לקדם או ליישם מושגי SEL באמצעות כספים ציבוריים או פרטיים.
באפריל 2022, מחלקת החינוך של פלורידה (FDOE) פרסמה רשימה של חומרי לימוד למתמטיקה. מבין ספרי הלימוד שהוגשו לבדיקת FDOE,41% נדחו מסיבות שונות, כולל "הוספה בלתי רצויה" של SEL במקצוע המתמטיקה.
המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה
המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה (בגרמנית: Christlich-Soziale Union in Bayern) או בראשי תיבות CSU היא המפלגה הרביעית בגודלה בגרמניה, והמפלגה השלטת בבית הנבחרים של מדינת בוואריה.
היא מפלגה אחות למפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU), ויחד הן חולקות בשלטון כחלק מהגוש הפוליטי CDU/CSU בבונדסטאג.
כמו אחותה, היא מפלגת מרכז-ימין נוצרית דמוקרטית. בין שתי המפלגות, המכונות מפלגות האיחוד, קיים הסכם על פיו ה-CDU לא מתמודדת בבחירות בבוואריה ואילו ה-CSU, לא מתמודדת בבחירות באף מדינה גרמנית פרט לבוואריה.
Googoosha (שיר)
Googoosha (ברוסית: Гугуша) הוא שיר שהוקלט על ידי המפיק המוזיקלי הרוסי מקסים פדייב. גרסתו המצליחה של השיר, בשפה הרוסית "Гугуша" יצאה לאור ב-7 בפברואר 2020 בהוצאת חברת התקליטים MALFA. עם זאת, הוא הופץ עשור וחצי קודם לכן, בגרסה בין-לאומית שהוקלטה בשפה האנגלית. את הגרסה הבין-לאומית הוציא פדייב בשם "Googoosha" ובחלק מהמדינות גם בשם "Gugusha". במרוצת השנים הוסבר כי את השיר כתב פדייב על הפוליטיקאית האוזבקית גולנרה קרימובה.
לאחר יציאתו של השיר בשנת 2011, הופצו עשרות גרסאות שונות שלו, כמו גם רמיקסים ומיקסים שונים.
רקע וכתיבה
בשנת 2011, הוציא מקסים פדייב את השיר לראשונה בגרסה בין-לאומית שהוקלטה בשפה האנגלית בלבד. לאחר מכן, הופצו מספר גרסאות שונות של השיר, השונות באורכן כמו גם בלחן שלהן. את השיר כתב פדייב לצד אולרה צריאבקינה והופק על ידו בהתאם. לאחר יציאתו של השיר, נודע כי הוא נכתב על הפוליטיקאית האוזבקית גולנרה קרימובה, בתו הבכורה של אסלאם קרימוב, נשיא אוזבקיסטן משנת 1991 ועד מותו ב-2016. קרימובה ידועה בשם "גוגושה" ("Googoosha"), תחתיו הוציאה אלבום אולפן, באותו השם. "Googoosha" עוקב אחרי כמיהה עזה של הכותב למושא אהבתו, אותה הוא משווה לגרם שמיים. כמו כן, הוא מתאר בשיר את עיניה של מושא אהבתו כ"פתרון להכול".
פרק זמן לצאתו עלתה גרסתו הרוסית של השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, שם הצליחה לצבור למעלה מ-3.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של הגרסה הרוסית לשיר פורסם ב-27 במרץ 2020, עשור וחצי לאחר יציאתו הרשמית. הוא צולם בשחור-לבן ומורכב מסצנות בהן ניתן לראות אישה לובשת בורקה בצבע שחור וסצנות בהן ניתן לראות את פדייב מבצע את השיר. הקונספט של השיר הוא סירה עשויה נייר, השטה על המים ואת האישה עוקבת אחריה. בקליפ ישנה הדגשה של המים, כמו גם של חופים, אוקיינוסים, צמחייה והטבע ככלל.
נכון למרץ 2023 עומד מונה הצפיות של הקליפים על למעלה מ-60 מיליון צפיות.
יוסף זונדל הוטנר
הרב יוֹסֵף זוּנְדְל הוּטְנֶר (ידוע בכינויו: ר' זונדל איישישוקר; תר"ו, 1846 - כ"ז בשבט תרע"ט, 1919) היה רבה של איישישוק שבליטא.
קורות חייו
נולד וגדל בדווינסק (אז באימפריה הרוסית; כיום בלטביה) לרב חיים הוטנר מביאליסטוק. למד בישיבת וולוז'ין והיה מתלמידיו של הנצי"ב מוולוז'ין, שהיה קרוב משפחתו.
נישא בראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-19. בשנת תר"ל (1870) מתה אשתו, ובאותה שנה נישא בשנית להנדל, בת ר' אריה לייב קרצ'מר מביאליסטוק. לאחר נישואיו התגורר בביאליסטוק ולמד שם עם הרב מאיר שמחה הכהן. ראשי קהילת דווינסק הציעו לרב הוטנר את כהונת הרבנות בעירם, אולם הוא סירב באמרו שהדבר יגרום לו לביטול תורה. לבסוף נבחר הרב מאיר שמחה כהן לרבה של דווינסק.
לימים נענה הרב יוסף זונדל לקבל עליו את עול הרבנות. בשנת תרמ"א (1881) התמנה כרב בעיר דרטשין, הסמוכה לסלונים, וכיהן בה שש עשרה שנה. בשנת תרנ"ז (1897) עבר לשמש כרבה של איישישוק שבפלך וילנה, שם כיהן במשך 22 שנה, עד לפטירתו בשנת תרע"ט. במלחמת העולם הראשונה התקרבה החזית לאיישישוק ורבים מבני העיר נמלטו מן האזור, אך הרב יוסף זונדל נשאר עם היהודים שנותרו במקום.
חיבר מספר ספרים על סוגיות התלמוד וכן על ארבעת חלקי השולחן ערוך.
נודע גם כצדיק ויהודים מליטא נהגו לנסוע להתברך מפיו. רבי מרדכי מאושמינא, שנחשב 'בעל מופת' ושימש גם הוא ככתובת לקבלת ברכות, היה שולח את הפונים אליו לרב הוטנר. כך נהג גם החפץ חיים אשר החשיב עצמו כתלמידו ואף נהג לבקש את ברכתו. כשהוציא את ספרו "ליקוטי הלכות" נטל החפץ חיים הסכמה מהרב הוטנר.
משפחתו
אשתו של הרב יוסף זונדל, הרבנית הנדל, הייתה בקיאה בהלכה, כמו גם בתנ"ך ובדקדוק. במקרים רבים הייתה משיבה על שאלות שהופנו לבעלה, באומרה שבשאלות מן השורה אף היא יכולה להשיב ואין צורך לבטל את הרב מלימודו. היא אף טיפלה בהוצאת ספריו. בשנת תרפ"ג (1923), ארבע שנים לאחר מות בעלה, עזבה את איישישוק ועברה להתגורר במשך שנה בוורשה, ליד בנה, הרב יהודה לייב הוטנר. בשנת תרפ"ד עלתה לארץ ישראל והתגוררה בירושלים. נפטרה ב-ו' בחשוון תרפ"ח (1927) ונקברה בבית הקברות בהר הזיתים. אחותה, גיטל, נישאה לרב חיים אריה לייב מישקובסקי בנישואיו השניים.
ספריו
ארבעה ספרים על ארבעת חלקי שולחן ערוך, שנקראו בשם כללי חבל יוסף:
מסגד א-סיידה זיינב
מסגד א-סיידה זיינב (בערבית: مسجد السيدة زينب תעתיק מדויק: מסג'ד אלסידה זינב, תרגום: מסגד הגבירה זינב) הוא מסגד בעיירה א-סיידה זיינב שבפרווריה הדרומיים של דמשק בירת סוריה. על פי המסורת השיעית, בתחום המסגד נמצא קברה של זיינב, בתם של עלי ופאטמה ונכדתו של הנביא מוחמד. הסונים, לעומת זאת, ממקמים את קברה במסגד באותו שם הנמצא בקהיר שבמצרים. ציון הקבר נהיה, החל משנות ה-80 של המאה ה-20, מוקד עלייה לרגל של מוסלמים מרחבי העולם המוסלמי. שיא העלייה לרגל חל בדרך כלל בקיץ. המסגד הנמצא כיום על ציון הקבר הוקם ב-1990.
אירועים במאה ה-21
ב-27 בספטמבר 2008 נערך פיגוע באמצעות מכונית תופת בצומת המוביל למסגד. בפיגוע נהרגו 17 אנשים.
ב-14 ביוני 2012 אירע פיגוע נוסף באמצעות מכונית תופת שבו נפצעו קשה 14 איש.
יחסי הממלכה המאוחדת–הרפובליקה של קונגו
היסטוריה
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1960, לאחר שקונגו קיבלה את עצמאותה מצרפת. שתי המדינות משתפות פעולה בארגונים בינלאומיים, ובכלל זה באו"ם.
מסגד א-סיידה זיינב
אירועים במאה ה-21
בפברואר 2015 בשני פיגועי התאבדות נהרגו בקרבת מקום 4 ונפצעו 13. באותו החודש ארגון ג'בהת א-נוסרה לקח אחריות על פיגוע של פיצוץ אוטובוס של שיעים לבנוניים שהיו בדרכם למסגד סיידה זיינב, בפיצוץ נהרגו 9 אנשים.
ב-31 בינואר 2016 נהרגו לפחות 70 אנשים ו-110 נפצעו בפיגוע שבוצע באזור הסמוך למסגד.
עזרא שבט
ד"ר עזרא דניאל שבט (Ezra Chwat) (נולד ב-2 בספטמבר 1960) הוא חוקר הספרות הרבנית, ביבליוגרף ומרצה, בעל הבלוג "גילוי מילתא בעלמא".
השכלה
עזרא שבט נולד בי"ב בשבט ה'תש"כ בקנזס, אביו משולם היה מנהל בית ספר יהודי ואמו עובדת סוציאלית, בצעירותו למד במתיבתא אור תורה, בשנת תשל"ח עלה לישראל ולמד בישיבת ההסדר הר עציון בה המשיך גם לאחר נישואיו בכולל של הישיבה שם למד אצל הרב אהרן ליכטנשטיין, את לימודיו בישיבה עשה בד בבד עם לימודים במכון להכשרת מורים על שם הרצוג, במכון קיבל תעודת מורה בכיר. בשנים אלו לימד בישיבת הר עציון.
בין השנים תשמ"ז–תשמ"ח למד לתואר ראשון באנתרופולוגיה באוניברסיטת ניו-יורק, והתחיל לעסוק בחקר כתבי יד רבניים. בין השנים תשמ"ט–תש"ן השלים תואר שני בהצטיינות במחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, בין השנים תשנ"א–תשנ"ה כתב את עבודת הדוקטורט שלו בהדרכת פרופסור שלמה זלמן הבלין, על מפרשי הרי"ף, כולל ההדרת הפירוש להלכות נשים לתלמיד הרא"ש.
קריירה אקדמית
שבט דובר וכותב בעברית אנגלית וערבית יהודית, לשבט בלוג בשם "גילוי מילתא בעלמא", המפרסם גילויים ראשוניים ותגליות של קהליית המחקר התורני.
חיבוריו
כמו כן סייע בהכנת מפתח לספר הקבלה לרבי מנחם המאירי מהדורת ש.ז. הבלין, ובספרים: דקדוקי סופרים השלם יבמות ג וגיטין, מהדורת המכון התלמוד הישראלי השלם, מבוא לפירוש תלמיד הרא"ש להלכות נשים רבתי, ופירוש תלמיד הרא"ש להלכות קידושין, מהדורת מכון אופק, פירוש רש"י למסכת נזיר, גם עבור מכון אופק, ומשנה תורה להרמב"ם מכתבי-היד המוסמכים עבור המילון ההיסטורי ללשון העברית של האקדמיה ללשון העברית.
שבט פרסם עשרות מאמרים במאספים תורניים, מאמריו הגם שהם בקורתיים ומדעיים, מרבים להופיע בכתבי-עת רבניים, ובכך נהיה לכתובת מרכזית המגשרת בין העולם המחקר האקדמי לעולם המחקר התורני - רבני.
חיים אישיים
שבט נשוי למנוחה לבית קווינט ולהם שנים עשר ילדים ומעל שלושים נכדים, מאז תשל"ח מתגורר שבט בגוש עציון ונמנה עם מייסדי היישוב כרמי צור, אחיו הוא הרב ארי יצחק שבט החוקר את כתבי הרב קוק.
נתי מאיר
חייו
מאיר נולד בעפולה, להורים שעלו מרומניה ב-1951. אימו במקור מן העיר טולצ'ה. מאיר היה מעורב בפלילים בישראל בשנים 1987-1985 וריצה עונש מאסר על מעשי מרמה. בשנת 1996 היגר לרומניה וב-1999 קיבל אזרחות רומנית. ברומניה ייסד חברה להשמת עובדים לשוק הישראלי.
בשנת 2002 הפגיש ראש מפלגת רומניה מארה ("רומניה הגדולה") את מאיר עם איש קשר איראני, שהבטיח לספק לו דגימות דם ורוק של רון ארד. המבצע המורכב ארך כחצי שנה, באישור גורמי הביטחון בישראל, אולם התברר שהדגימות שהועברו לא היו מגופו של ארד.
בשנת 2005 פרש ממפלגתו וכיהן כציר עצמאי בפרלמנט הרומני. בדצמבר 2006 היה מאיר מעורב ביוזמה להצעת חוק ברומניה לשחרור אסירים שהורשעו בעבירות קלות. הוא נחשד במעשים פליליים ברומניה, מעשים המקושרים לתשלומי עובדים רומנים שנועדו לצאת לעבודה בישראל. בשנת 2008 מסר התפטרותו מהפרלמנט ובמרץ 2010 נידון מאיר לארבע שנות מאסר בגין הונאה והעלמת מס. באפריל 2011 שוחרר מהכלא על תנאי. הרשעה זו אושררה ב-28 בפברואר 2014. כמו כן, הורשע גם בנו ונידון לשנתיים מאסר על תנאי.
בספטמבר נשפט בבית הדין של בוקרשט בעבירות הונאה, הורשע ונידון ל-7 שנות מאסר בפועל. בית הדין לערעורים אישר פסק דין זה והחליט על ריצוי העונש בחפיפה לעונש מאסר קודם נגד מאיר (גם הוא ל-7 שנים). בסך הכל חויב מאיר בתקופת מאסר של שמונה שנים..
חרבות בפיתה
חרבות בפיתה הוא אלבום הסולו הרביעי של הראפר הישראלי פלד. האלבום יצא לאור ב-7 ביולי 2020, על ידי חברות התקליטים סינגולד ו-Mobile1 Music.
רקע והפקה
את האלבום, בדומה לאלבומיו הקודמים, הפיקו אורי שוחט ומיכאל כהן. האלבום, בדומה לקודמו, מתאפיין בעיקר בסוגת הטראפ. מתוך האלבום הסינגלים: "סחימת", "קריז" ו"היידה". באלבום מתארחים מיכאל כהן, עדן דרסו ודין כרמל. עטיפת האלבום מהווה מחווה לעטיפתו של האלבום Liquid Swords של הראפר ג'יזה.
ביקורת
מבקר המוזיקה מתן שרון ביקר את האלבום בחיוב: "בעיני זה לגמרי האלבום הכי מזוקק של פלד שיצא עד היום, עם כמה מההפקות הכי מרשימות של שוחט וכהן ואפילו כמה בעיטות לעור התוף שהזכירו לי את הרוח הצעירה של האפרו. בעיני אחרים זה אולי פספוס, והם צודקים בדיוק כמוני מכיוון שזה בדיוק מה שפלד נועד להיות – דמות קצת מפלגת, ראפר מפלצתי שלא תמיד תתחברו למקום שבו הוא נמצא ומוזיקאי שלעולם לא מפסיק להשתנות. ואם זה לא שם לכם את החרבות בפיתה - אני לא יודע מה כן".
ממיר דיגיטלי לאנלוגי
DAC (ראשי תיבות של Digital-to-Analog Converter, נקרא גם: D/A או D to A), או ממיר דיגיטלי לאנלוגי, הוא מכשיר הממיר מידע דיגיטלי, בדרך כלל בינארי, לאות אנלוגי (לדוגמה מתח או זרם). בשונה מאותות אנלוגיים, מידע דיגיטלי ניתן לטיפול, עריכה או אחסון ללא שינוי או איבוד נתונים, אולם לפעמים בעזרת מכשור יותר מורכב ויקר. למרות זאת, DAC נדרש כאשר רוצים להפוך מידע דיגיטלי לאות העובר לאוזנית שמע, או מגבר כדי להפיק קול.
הפעולה ההפוכה לזו של ה DAC היא המרה מאנלוגי לדיגיטלי, על ידי מכשיר ADC.
שקדי עגל
שקדי עגל הוא מאכל העשוי מהתימוס או מהלבלב של עגל או כבש, אך גם של חזיר או בקר בוגר.
שקדי עגל נחשבים למעדן ומחירם בדרך כלל יקר יחסית לנתחי בשר אחרים.
בלוטת התימוס, שצבעה לבן ומחולקת לשתי אונות גליליות, קיימת רק אצל עגלים צעירים, ואילו לבלב שצבעו צהבהב וצורתו עגולה ניתן להפקה בכל גיל שהוא, לפיכך על פי רוב שקדי העגל המוצעים למכירה הם מלבלב, ואילו שקדים מתימוס נדירים ויקרים.
ות'ר רפורט
ות'ר רפורט (באנגלית: Weather Report; מילולית: "תחזית מזג האוויר") הייתה להקת ג'אז-פיוז'ן אמריקאית, בהנהגת ג'ו זאווינול וויין שורטר, שפעלה בין השנים 1970 לבין 1986.
היסטוריה
הלהקה הוקמה והונהגה בשנת 1970 בידי הקלידן ג'ו זאווינול הסקסופוניסט ויין שורטר ונגן כלי ההקשה איירטו מוריירה שהיו יוצאי ההרכב של מיילס דייוויס. חברים נוספים בהרכב המקורי היו הבסיסט מירוסלאב ויטוס והמתופף אלפונז מוזון.
לאחר עזיבתו של ויטוס ב-1973, הנהיגו שורטר וזאווינול את ההרכב יחדיו עד פירוקו ב-1985.
מוזיקאים רבים ניגנו בהרכב המשתנה בגלגוליו השונים, הבולט ביותר היה הבסיסט המהפכני ג'אקו פסטוריוס. אלבומיהם החשובים, בהם הוגדר "הצליל של 'תחזית מזג האוויר'" היו "Sweetnighter" (השלישי, 1973) ו-"Mysterious Traveller" (הרביעי, 1974) בהם התפתחה המוזיקה הן באורך הקטעים, הן בתחכומם. נוספו אלמנטים של פאנק (Funk), של מוזיקת רוק ושל מוזיקה קלאסית תוך אלתור קבוצתי ובכך עיצבו את סגנון הפיוז'ן.
האלבום "Heavy Weather" מ-1977 (בהרכב עם פסטוריוס) זכה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר והגיע למקום ה-30 במצעד בילבורד. בפרט הצליח הקטע הסוחף "Birdland" מאת זאווינול מתוך תקליט זה (על שם מועדון Birdland בניו יורק), שהפך לסטנדרט. קטע זה זכה בשלושה פרסי גראמי.
ב-1985 יצא התקליט החשוב האחרון של ההרכב והארבעה עשר במספר, "Sportin' Life", שאירח את בובי מקפרין בשירה.
ב-1986 הלהקה התפרקה.
יונה לנדסופר
תולדותיו
נולד לאליהו וגיטל בת רבי בצלאל הלוי ברנדיס, שהיה בנו של הרב הקצין שמואל ברנדיס, בנם של הרב הקצין שמעון וגיטל ברנדיס, בת המהר"ל מפראג. רבי יונה גדל בפראג, למד אצל רבי אברהם ברודא, והתפרסם כאחד מחכמיה, על אף שנפטר בגיל צעיר (34), עשה רושם גדול בעולם ההלכה עוד בחייו.
היה סופר סת"ם במקצועו. בני דורו שבחו את גדולתו, החיד"א כותב עליו "חיבור מהר"ר יונה לנדסופר נחמד מאד", וה'דמשק אליעזר' כותב "אומרים בני דורו על רבינו שאין זה ילוד אשה". שימש כנציג באחד הוויכוחים מול השבתאיים, יחד עם רבי משה חסיד, לתפקיד זה נבחר על ידי רבו רבי אברהם ברודא.
התכתב עם רבי צבי אשכנזי החכם צבי, והשלים בינו לבין רבו, האשל אברהם. נחלה בגיל צעיר, ונתעוור, ונפטר בגיל 34 ביום ט' בתשרי תע"ג. צוואתו נדפסה בספר 'דרך טובים', שנדפס בפרנקפורט דמיין תע"ז.
חיבוריו
כתב ספרים רבים, מתוכם התפרסמו שלשה עם הסכמות גדולי רבנו דורו רבי יחזקאל לנדא, רבי אלעזר פלקלש, רבי יונתן אייבשיץ, לאחר פטירתו:
את ספר מעיל צדקה הכין לדפוס בחייו, והדפיסו בעילום שם, אף על פי שהיה זה סוד גלוי בעיר, כפי שכותב הרב יחזקאל לנדא, בעל הנודע ביהודה, בהסכמתו: "ידעו מאן ניהו מר" - ידוע מיהו הכותב. מתוך ספר זה מפורסמת קביעתו את שיעור ה'גריס', שהוא השיעור המקסימלי של כתם שנמצא על בגד, אשר ניתן לתלות במקור חיצוני ולסייגו מדין נדה. לספר צורף שרטוט בגודל אמיתי, ובמשך דורות היו משתמשים בו להשוות ולמדוד כתמים. מה שגרם לשיבוש במהדורת צילום חדשה של הספר, שלא הביאה בחשבון שהשרטוט תוכנן לגודל מסוים. בסוף הספר בא קונטרס בנושאי הנדסה, שכתב כתשובה לשאלה שנשאל מחכמי ההנדסה בדורו "מלוקט מדברי אוקלידס".
גם הספר 'בני יונה' משמש כספר יסוד ומעמדו מכובד בהלכה, אחת מפסיקותיו המפורסמות היא "חומשין שנדפסו על ידי עכו"ם, אין נמנעין מקרוא בהן".
על ספר זה כתב רבי אברהם דוד מבוטשאטש את ספרו דעת קדושים.
ספר 'כנפי יונה' מקיף את שולחן ערוך יורה דעה עד לסימן קי"א.
The Man in Selya's Life
The Man in Selya's Life (בפיליפינית: Ang Lalaki sa Buhay ni Selya; בעברית: האיש בחייה של סלייה) הוא סרט פיליפיני שנוי במחלוקת משנת 1998, העוסק באישה שמתעמתת עם הדעה הקדומה שלה בתוך קהילת הרכלנים הלא-סובלניים וההומופוביים, כשהיא בוחרת בין שני גברים.
תקציר
העלילה מגוללת את סיפורה של סלייה (רוזנה רוסס), מורה בבית ספר. היא רוצה יותר מחויבות מצד בובי (גארדו ורסוזה), איתו היא מקיימת מערכת יחסים מינית, אך הוא מסרב לתת לה את מבוקשה ועוזב אותה. סלייה בורחת ובסופו של דבר מגיעה לעיירה קטנה, בה היא פוגשת את פילינג (אווה דארן), שגם עוסקת בהוראה, ואת דייב (ריקי דבאו), הומוסקסואל בארון. אנשי העיירה הם הומופוביים, והיא מתחילה לשמוע ביקורות מרושעות ורכילות שלוחת רסן כאשר היא מתחילה להיות במערכת יחסים עם דייב. סלייה מבינה שהדברים לא ייגמרו בטוב, בעוד דייב לא מעוניין במערכת יחסים מינית איתה, והיא נוטשת את דייב, אף על פי שהציע לה להינשא לו.
סלייה חוזרת לבובי, רק כדי להתחרט על החלטתה, והוא הכניס אותה להיריון ועדיין לא השתנה. סלייה מחליטה אז לחזור לדייב ולגדל את הילד שלה איתו. בסופו של דבר, היא שמחה על החלטתה לחיות עם דייב באיחוד אזרחי, אף על פי שמערכת היחסים שלהם נשארה אפלטונית, ומבינה את ערכה כאישה. בסוף, בעוד בובי מנסה לקחת אותה ואת הילד שלהם מדייב, סלייה מתעמתת עם האירוניה שלה, ומפגינה באומץ את חוזק האופי שלה בעוד היא גוברת על תשוקותיה הגופניות ובוחרת בקשר היותר מתגמל רגשית.
דונבאס (הוקי קרח)
מועדון ההוקי קרח דונבאס (באוקראינית: Хокейний Клуб Донбас; ברוסית: Хоккейный Клуб Донбасс) הוא מועדון הוקי קרח אוקראיני מהעיר דרוז'קיבקה, המשחק כיום בליגת העל האוקראינית בהוקי קרח ובליגת האלופות בהוקי קרח. הקבוצה ייצגה את העיר דונצק משנת הקמתה בשנת 2005 ועד קיץ 2014, כשבעקבות מלחמת האזרחים באוקראינה והקמת הרפובליקה העממית של דונצק, נאלצה לעבור לעיר דרוז'קיבקה, שבגבול המזרחי של מחוז דונצק.
היסטוריה
המועדון נוסד בשנת 2005 כמועדון ההוקי קולביקו-דונייצק ונטל חלק באליפות אוקראינה. כעבור שלוש שנים בליגת המשנה הקבוצה העפילה לליגת העל האוקראינית. הקבוצה זכתה בתואר הלאומי הראשון שלה בעונת 2011, לאחר שזכתה באליפות אוקראינה. הקבוצה זכתה גם בעונת 13–2012 בגביע היבשתי של IIHF והפכה לקבוצה הראשונה מאוקראינה לעשות זאת. לאחר עונת 2010/11, דונבאס התפצלה לשני מועדונים ולצדה הוקמה קבוצת דונבאס-2, שהתמודדה בליגות הנמוכות באוקראינה. דונבאס-2 זכתה בתואר האליפות הראשון בשנת 2012 בליגת ההוקי המקצוענית של אוקראינה ובתואר האליפות השני שלה בעונה הבאה.
בעונת 2011 השתתפה בליגת VHL ובעונת 2012 נטלה חלק גם בליגת KHL. אך מאז משבר אוקראינה חזרה להתמודד בליגה האוקראינית ולהוות למועדון ההוקי המוצלח ביותר בה. בעונת 2020 לא הצליחה לזכות באליפות, ברם חזרה לזכות באליפות בעונת 2021 והבטיחה השתתפותה בליגת האלופות בהוקי קרח לראשונה בתולדותיה.
מנהל הימים של ארצות הברית
מנהל הימים של ארצות הברית (באנגלית: The United States Maritime Administration) היא סוכנות הכפופה למחלקת התחבורה של ארצות הברית.
הסוכנות אחראית בין היתר על קיום פעילות מחקר ופיתוח בתחום הימי, תחזוק ציוד ימי ועל פיתוח ותחזוקה של סחר חוץ מארצות הברית.
היסטוריה
ב-1961 נלקחו הסמוכיוית של המועצה הימית הפדרליתותפקידי הסבסוד שהיו לה הוקצו לוועדת הסבסוד הימי של מינהל ימים האמריקאי.
באוגוסט 1981, הסוכנות הוכפפה למחלקת התחבורה של ארצות הברית.
שרפת יהודים בעלילות דם (הונגריה)
בממלכת הונגריה התרחשו מספר אירועים שבמהלכם הועלו יהודים על המוקד בעקבות עלילות דם אנטישמיות. יהודים הואשמו ברצח ילדים נוצרים ושימוש בדמם למטרות פולחן, כגון אפיית מצות בפסח. מקורן העתיק של עלילות הדם הוא בקורבנות אדם בימי קדם, כמו גם באמונות הטפלות העתיקות לפיהן הדם האנושי ניחן בכוח מופלא לניבוי וכישוף. דעות קדומות מסוג זה מושמעות גם היום כחלק מהשיח האנטישמי.
שרפת יהודים בטרנבה (נאג'סומבט)
טרנבה (בסלובקית: Trnava, בהונגרית: Nagyszombat, בגרמנית: Tyrnau) היא עיר בסלובקיה של ימנו, שנשלטה במשך מאות בשנים על ידי ממלכת הונגריה והישויות המדיניות השונות שקמו אחרי נפילתה במאה ה-16. ב-5 באוגוסט 1494 נעצרו בעיר טרנבה מספר רב של יהודים באשמת רצח ילד נוצרי. העלילה התחילה בהעלמות ילד נוצרי, שלדברי כמה תושבים נוצריים מקומיים, נראה ביום לפני היעלמותו ברחוב היהודי ולכן ייחסו את היעלמותו ליהודים. החיילים החוקרים (hajdu) גילו סימני דם על הקיר בתוך אחד מבתי היהודים ועצרו את כל יושבי הבית. בחקירתן, תוך כדי עינויים, הודו הנשים מפחד ברצח הילד שלא קרה. אדם בשם בוניפיוס דיווח על כל האירוע מתוך אמונה בהאשמות ובאשמה. הוא סיפר בדיווח שלו כך:
"שנים עשר גברים יהודים ושתי נשים יהודיות רצחו את הנער בבית הכנסת הקרוב. לאחר שחנקו אותו חתכו את ורידיו ואת דמו שתו בחלקו ושמרו בחלקו. הם ביתרו את הגופה וקברו את החלקים במקומות שונים."
בוניפיוס כותב שהקשישים היהודים הודו בחדרי העינויים שליהודים צורך בדם נוצרי על מנת להפסיק את הדימום של התינוק בטקס ברית המילה, להכין שיקוי אהבה, להפסיק את דימום הווסת הנשי ולהקריב קורבן לאלוהים, טקס שעורכים היהודים כל שנה באזור אחר. לפי בוניפיוס, שלא פקפק בדברים האמורים, "באותה שנה הקרבת הקורבן חלה לדבריהם בעיר שלהם טרנבה. הודאות אלה הוצאו מהקשישים ומהנשים, אך הצעירים היהודים לא היו מוכנים להודות בדבר". החקירה, העינויים, המשפט, פסק הדין, גזר הדין וההוצאה לפועל של גזר הדין ערכו 12 ימים. ב-22 באוגוסט המורשעים הועלו על המוקד. ביום ההוצאה להורג כמרים ונזירים ניסו לשכנע את המורשעים להמיר את דתם לנצרות, כדי שיוקל עונשם או אפילו יבוטלו האשמה וההרשעה. למרות שהחוקרים שברו בעינויים את גופם של המורשעים, לא הצליחו לשבור את רוחם וכולם סירבו להצעות הכמרים והנזירים. לפי הרישום, שניים מבין המורשעים היו לויים. שני קשישים, אברהם ויהודה עלו למוקד תוך השמעת תפילות בקול רם. המדורה הוצתה על ידי הפלטין (נאדור בהונגרית) - מעין משנה למלך בממלכת הונגריה - בשם אישטוואן ספויאי. על האירוע נכתב שיר מאת אדם בשם יהושע בן חיים שחי סביב 1494. ייתכן שהיה עד להתרחשות או שנודע לו על האירועים מעדי ראייה אחרים. השיר, שנכתב בעברית, מספר על הסבל של יהודי הונגריה. האירוע "הונצח" על ידי העיר טרנבה באמצעות הצבת פסל אבן של הילד שכביכול נרצח על ידי היהודים על השער היהודי. קיימת טענה שגויה לפיה היהודים גורשו מהעיר אחרי אירוע זה, אך היא לא נכונה. בהמשך אף מונה שופט ליהודים, והם המשיכו לעמוד תחת שלטונו של הפלטין עד פלישת הטורקים להונגריה בשנת 1526.
שרפת יהודים בפזינוק (בזין)
פזינוק (בסלובקית:Pezinok בהונגרית: Bazin; בגרמנית: Bösing; בלטינית: Bazinium) היא עיירה בדרום מערב סלובקיה כ- 20 ק"מ צפונית-מזרחית לברטיסלבה. האזור נשלט בידי ממלכת הונגריה במשך מאות שנים עד תחילת המאה ה-20. אחד הימים הטרגיים ביותר בתולדות יהדות הונגריה (עד השואה) חל ביום 27 במאי 1529. ביום זה הוצתו 30 מוקדים בכיכר השוק של פזינוק ונשרפו בהם אותו מספר יהודים, ללא הבדל מין, גיל עקב עלילה שפלה שמאחוריה עמד הרוזן פרנץ וולף של פזינוק. וולף לווה כסף רב מהיהודים של פזינוק והעיר הסמוכה מארכג (Marchegg), שקע בחובות כבדים וכדי להשתחרר מדרישות ההחזר של יהודי שתי הערים העליל עליהם עלילה נבזית, שקרית ומרושעת.
יצחק מנדל שמונה על ידי המלך לנציב יהדות הונגריה הרגיש בסכנה ופנה למלך הונגריה וצ'כיה משנת 1526 פרדיננד הראשון, שהפך לקיסר האימפריה הרומית הקדושה לאחר מכן להגנה ולמתן צדק לנאשמים. הרוזן לא התחשב בדעת המלך והוציא לפועל את זממו. ההאשמה המומצאת הייתה כה מופרכת שהילד שהרוזן טען לרציחתו על ידי היהודים חזר לאחר זמן מה לעיר הולדתו והתברר שהרוזן בעצמו הבריח אותו לווינה עד סיום ביצוע תוכניתו. מסיבה זו יהודי העיר מארכג ניצלו ברגע האחרון מגורל דומה. "ספר הזיכרון" של הקהילה היהודית בקרקוב מונה את שמות הקורבנות וביניהם גם נשים וילדים. היהודי המכובד ביותר בפזינוק משה בן יעקב כהן עלה על המוקד עם כל משפחתו לרבות אשתו וילדיו. תושבי העיר הנוצרים הוסיפו חטא על פשע וגירשו את כל היהודים הנותרים מהעיר שבה גרו מאז היווסדה. היהודים לא הורשו לחזור במשך כמאתיים שנה לפחות.
עלילת הדם באורקוטה
עלילת הדם השלישית בהונגריה התרחשה באורקוטה (Orkuta) שכיום היא שכונה בעיר סבינוב (Sabinov) בסלובקיה של היום (אז ממלכת הונגריה) 20 ק"מ מפרשוב, 55 ק"מ מקושיצה. ב-3 ביוני 1764 נעלם באורקוטה ילד נוצרי בשם אישטוואן בַּלָה. גופתו נמצאה בגבול הכפר כעבור יומיים כשהוא ללא בגדים ועל צווארו היה כרוך חבל. היהודים הואשמו בכך שלצרכים ריטואליים, דהיינו פולחניים, רצחו את הילד למען השימוש בדמו. טענת המעלילים הייתה שאותיות עבריות נמצאו מקועקעות על הגופה. ביישוב הסמוך, בסדיקרט, כיתרו אנשי הרשויות ושלושים מתפללים שהתכנסו לתפילת חג השבועות והם נאסרו מייד. השופט הורה להכין ציור של הגופה בגודל טבעי ושלח את הציור לווינה למיניסטריון ההונגרי. גם הקיסרית מריה תרזה ראתה את הציור שהועבר משם לגנזך המדינה (שם ראה אותה גם קארוי אטווש כמאה שנים לאחר מכן ואמר שרק ראש ספוג אמונות טפלות יכול היה לראות בשרבוטים אותיות עבריות).
21 יהודים שוחררו כעבור חודש ונגד 9 הוגשו כתבי אישום ונשארו במאסר. היהודים ששוחררו ברחו. פביאן מרקוביץ', לזר ברקוביץ', אברהם הירשל ברחו לברטיסלבה וביקשו את התערבות הקהילה היהודית. אברהם תֶבּּן, נשיא הקהילה נסע מייד לווינה כדי להתקבל אצל מריה תרזה שנטתה לו חסד, אבל ההליך לא נפסק. אחד הנאשמים הראשיים שמואל שאפסה התנצר ומייד שוחרר מהמאסר. שנים עשר בניו של יעקב לבקוביץ' הופיעו במבצרו של לאסלו בורנמיסה וביקשו להתנצר אף הם. זה אכן קרה ב-27 ביוני בחגיגה גדולה.
באביב 1765 בית המשפט קיבל החלטה: לבקוביץ' קיבל את עונשו במותו, יוזפוביץ' קיבל את עונשו בעינויים וכל יתר היהודים זוכו.
העינויים לצורך הוצאת הודאות בוטלו על ידי הפרלמנט ההונגרי בשנת 1990. שמו של לבקוביץ' שמת מות קדושים הוזכר מאז בכל אזכרה בבית הכנסת של פרשוב.
עלילות נוספות
שני האירועים מתועדים לשנת 1791 ובשני המקרים הנאשמים זוכו.
חברת העובדים
חברת העובדים השיתופית הכללית בארץ ישראל בע"מ היא ארגון הגג של ההסתדרות הכללית שאחראי על הגופים הכלכליים שבבעלות ההסתדרות. הוקמה בשנת 1923. לפי הגדרתה היא "המסגרת המשפטית, הארגונית והכלכלית המאגדת את כל המפעלים המשקיים של ההסתדרות הכללית. נכללים בה כל המפעלים המנהליים, הקואופרטיביים, ההתיישבותיים והמשותפים של ההסתדרות הכללית."
ההסתדרות שאפה ליצור חברה שתהיה מבוססת על רעיון הקואופרציה, כלומר שהמפעלים ואמצעי הייצור יהיו שייכים לפועלים ולא לבעלי הון. חברת העובדים ייצגה את בעלות חברי ההסתדרות על המפעלים ההסתדרותיים. בשיא כוחה הייתה חברת העובדים גורם מרכזי במשק הישראלי, שהעסיק עשרות אלפי עובדים בכל ענפי המשק והיוותה למעשה את הגורם המעסיק במודל ההסתדרות, בניגוד לאגף לאיגוד מקצועי שריכז את התאגדות הפועלים מול מעסיקיהם הן במפעלים ההסתדרותיים והן בכלל המשק.
בשנות השמונים, עברה חברת העובדים משבר קשה, חברת הביטוח "הסנה" התמוטטה ובנק הפועלים הולאם במסגרת משבר מניות הבנקים. בשנים 1996-1994 מכרה ההסתדרות את קונצרן כור ואת תאגיד סולל בונה למשקיעים פרטיים כדי לכסות חובות של ההסתדרות וקופת חולים. בידי חברת העובדים נותרו תאגידים אחדים, בעיקר כאלה הפועלים למען מטרות חברתיות.
עקרונות החברה
חברת העובדים העבריים השיתופית הכללית בארץ-ישראל (בע"מ) הוקמה ב-1923 בוועידה השנייה של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל. מטרת חברת העובדים בהקמתה הייתה "לאחד על יסודות שיתופיים את הפועלים העבריים בארץ ישראל בכל מקצועות העבודה, בין גופנית ובין רוחנית, למען קדם את ענייניהם".
במגילת היסוד של החברה נקבעו העקרונות הבסיסיים לקיומה:
המטרות הנוספות של חברת העובדים
בוועידות ההסתדרות השונות התווספו לחברת העובדים מטרות ויעדים. בוועידה ה-12 של ההסתדרות, שהתקיימה ב-1969 נקבעו לחברה מטרות-על שנגעו להיבטים חברתיים וכלכליים שיתאימו למדינה מודרנית ומתקדמת. על החברה לפעול "לקידום עצמאותה הכלכלית של המדינה ופיתוח ענפים כלכליים חלוציים, תוך סיוע לקליטת עליה; ישוב אזורי פיתוח וטיפוחם; חיזוק הקואופרציה העירונית; תיעוש מזורז המבוסס על טכנולוגיות מודרניות."
בנוסף, הודגש הצורך בגישור בין מטרות החברה כגוף מעסיק כלכלי לבין מחויבותה של ההסתדרות כאיגוד פועלים והוגדרו מטרות החברה "לקידום רווחתם וזיקתם של העובדים במפעליה למשק ולהעמקת תחושת השותפות והזהות בין העובד ומפעלו, בהבטחת שכר ותנאי עבודה הוגנים, בקידום העובדים ובשיפור יכולתם המקצועית."
המבנה הארגוני
קיימת אחדות בין הצמרת הניהולית של ההסתדרות לזו של חברת העובדים. הגורם המנהל הרחב ביותר, הן של ההסתדרות והן של חברת העובדים היא הוועידה הכללית של ההסתדרות, הנבחרת באופן דמוקרטי על ידי חברי ההסתדרות. הוועידה בוחרת מועצה כללית, שהיא הגוף הניהולי הרחב ביותר הקיים באופן שוטף, בין התכנסויות ועידת ההסתדרות. המועצה בוחרת בוועד הפועל של ההסתדרות וזה ממנה את מזכירות חברת העובדים בת 61 חברים שבראשה יושב ראש ההסתדרות (בין השנים 1923 - 1994 נקרא התפקיד "מזכ"ל ההסתדרות"). למזכירות מונה משנת 1957 ואילך יושב ראש חברת העובדים שניהל את החברה והיה לפיכך אחד המנהלים החזקים ביותר במשק הישראלי (את התפקיד מילאו אישים כפנחס לבון, דני רוזוליו, אשר ידלין ויעקב לוינסון).
המזכירות פעלה מול מספר "משקים".
הקמת החברה
"חברת העובדים" הוקמה בינואר 1923, בוועידה השנייה של ההסתדרות הכללית. באפריל 1923 נערכה וועידה של ההסתדרות בירושלים בה נבחרו דוד בן-גוריון, דוד רמז, יוסף אהרונוביץ', ברל כצנלסון ויצחק וולקני-אלעזרי (אז יצחק וילקנסקי) לנסח את תקנון חברת העובדים. התקנות אשרו בפגישה של מועצת ההסתדרות ביפו ביולי 1923. באותה חודש גם קיבלה חברת העובדים מניות יסוד בקואופרטיב הבנייה "המשרד לעבודות ציבוריות בנין", שהוקם ב-1921.
בדצמבר 1923 הוחלט להקים על בסיס "המשרד לעבודות ציבוריות בנין" את חברת "סולל בונה" כחברה בע"מ בשליטת חברת העובדים. לצורך גיוס הון לחברה הופצו מניות חברת "סולל בונה" באופן נרחב לחקלאים דרך המרכז החקלאי, לסוחרים, לבעלי מקצועות חופשיים, רופאים, מהנדסים עורכי דין וכדומה. הפרויקט הגדול הראשון בו זכתה החברה היה הקמת האוניברסיטה העברית בירושלים. בדצמבר 1923 גם נמסרו מניות בכורה של "המשביר" ליד "חברת העובדים".
בינואר 1924 הוחלט ש"חברת העובדים" תצטרף לברית הקואופרטיבים הבינלאומית.