cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צמחונות וטבעונות לפי מדינה
פינלנד
ברוב בתי הספר בערים בפינלנד מוצעות לתלמידים שתי אפשרויות, ארוחה צמחונית וארוחה לא צמחונית, בארבעה ימי לימודים בשבוע, ויום אחד בשבוע הם יכולים לבחור בין שתי ארוחות צמחוניות, לכיתות א' עד י"ב. בבתי ספר תיכוניים ובאוניברסיטאות, בין 10 ל־40 אחוזים מהתלמידים העדיפו אוכל צמחוני בשנת 2013 . צמחונות היא הפופולרית ביותר בבתי ספר לאומנויות תיכוניות בהן בחלק מבתי הספר למעלה ממחצית התלמידים היו צמחונים בשנת 2013.
צרפת
צרפת לא ידועה כידידותית כלפי צמחונים שכן ארוחות הצהריים בבתי הספר הציבוריים חייבות להכיל "מינימום של 20% מהארוחות המכילות בשר ו־20% המכילות דגים, והשאר מכיל ביצה, גבינה או חלקים פנימיים." מחקר תיאבון מצא שנשים צרפתיות מקבלות יותר צמחונות מאשר גברים צרפתיים.
היה סכסוך בין טבעונים לחקלאים בדרום צרפת. איגוד איכרים המכונה "ריאדינה קואורדינציה" דגל בצרפתים להמשיך לאכול בשר דרך הסיסמה "כדי להציל איכר עני, אכלו [אדם] טבעוני."
גרמניה
בשנת 1889, "קונגרס Veg הבינלאומי" הראשון נפגש בקלן, גרמניה.
בשנת 2016 התגלה בגרמניה כי בה יש את האחוז הגבוה ביותר של צמחונים (7.8 מיליון, 10%) וטבעונים (900,000, 1.1%) במערב המודרני. סקר שנערך על ידי "פורסה " גילה גם כי כ־42 מיליון איש בגרמניה מזדהים כגמישים המכונים "צמחונים במשרה חלקית". אנשי מקצוע בסוכנויות הגרמניות מעריכים כי עד 2020 למעלה מ 20% מהגרמנים יאכלו בעיקר צמחוני. הסיבה לכך שהצמחונות נפוצה כל כך בגרמניה אינה מוסכמת על כך, אך נראה כי התנועה חוותה צמיחה רבה מהקידום בתקשורת והצעת אפשרויות נוספות שאינן בשריות.
הונגריה
ההיסטוריה המתועדת של הצמחונות החלה עם האגודה הצמחונית ההונגרית (HVS), שנוסדה בשנת 1883. במהלך תקופה זו, צמחונות הייתה פופולרית מכיוון שהעדיפו רעיונות ניו-אייג' ומערכות אמונה נגדית. בשנת 1911 נפתחה המסעדה הצמחונית ההונגרית הראשונה ב־Vámház köút. בשנות החמישים הפסיקה ה־HVS את הפעילות והצמחונות בתרבות הפופולרית פחתה. הצמחונות ההונגרית קמה לתחייה מאוחר יותר בשנת 1989 עם נפילת הסוציאליזם. "אחימסה אגודה צמחונית הונגרית של וספרם" נוסדה בסוף שנות ה־90.
הולנד
מחקר הראה כי מספר הצמחונים מתוך אוכלוסייה של כמעט 16.5 מיליון איש גדל מ־560,000 בשנת 2004 ל-720,000 בשנת 2006. מספרם של "צמחונים חלקיים" גדל גם הוא במהירות; כ־3.5 מיליון אזרחים הולנדיים נמנעים מאכילת בשר כמה ימים בשבוע.
בשנת 2006 דווח כי מכירות תחליפי הבשר גדלה בשנה בכ-25% – מה שהפך אותו לאחד השווקים הצומחים ביותר בהולנד. בסופרמרקטים ובחנויות, לעיתים יש צורך לקרוא את האותיות הקטנות על מוצרים על מנת לוודא כי אין מרכיבים שמקורם מהחי. עם זאת, יותר ויותר, מוצרים צמחוניים מסומנים בשם "V-label" הבינלאומי, עליו מפקח האיגוד הצמחוני ההולנדי Vegetarisch Keurmerk.
פולין
בירת פולין, ורשה, נמצאת במקום ה־7 ברשימת הערים הטבעוניות המובילות בעולם שפורסמה על ידי HappyCow בשנת 2017.
פורטוגל
בשנת 2007 נאמד מספר הצמחונים בפורטוגל בכ־30,000; לפחות כ־0.3% מהאוכלוסייה. בשנת 2014 הוערך המספר בכ־200,000 איש. בשנת 2017 גדל מספר הצמחונים הפורטוגלים ל־120,000 המהווים 1.2% מהאוכלוסייה. מוצרים טבעוניים וצמחוניים כמו חלב סויה, יוגורטי סויה, חלב אורז וטופו זמינים באופן נרחב בחנויות הגדולות ונמכרים ברחבי הארץ.
רומניה
חסידי הכנסייה האורתודוקסית הרומנית מקפידים על צום במהלך מספר תקופות לאורך השנה הכנסייתית בסך רוב השנה. כמיטב המסורת הרומנית האורתודוקסית, מסורים שומרים על תזונה ללא מוצרים מן החי בתקופות אלה. כתוצאה מכך מאכלים טבעוניים נמצאים בשפע בחנויות ובמסעדות; עם זאת, רומנים עשויים שלא להכיר תזונה טבעונית או צמחונית כבחירת אורח חיים במשרה מלאה.
ספרד
ע"פ ארגון The Green Revolution, מספר המסעדות וחנויות המזון המיועדות באופן בלעדי, או חלקית, לצמחונים וטבעונים הוכפל יותר משנת 2011, עם סך כולל של 800 בסוף 2016.
בריטניה
האגודה הצמחונית הוקמה בבריטניה בשנת 1847. בשנת 1944 התפלגה כת מהקבוצה והקימה את החברה הטבעונית.
מחקר שנערך ב-2018 על ידי comparethemarket.com מצא שכ־7% מהבריטים היו טבעונים ואילו 14% היו צמחונים. עם זאת, תוצאות המחקר נחקרות על ידי האגודה הטבעונית בבריטניה שגילתה שהמדגם מבוסס על 2,000 איש בלבד. על פי הסקר הגדול יותר של האגודה הטבעונית, מספר הטבעונים גדל פי ארבעה מ-2014–2018; בשנת 2018 היו בבריטניה כ־600,000 טבעונים, שהם 1.16% מכלל האוכלוסייה הבריטית. בנוסף לכך, 31% אוכלים פחות בשר – מסיבות בריאותיות או אתיות, ו־19% אוכלים פחות מוצרי חלב.
על פי קנטר וורלדנפל, 29% מכל ארוחות הערב בבריטניה הן כיום טבעוניות או צמחוניות.
קנדה
כיום בקנדה הצמחונות בעלייה. בשנת 2018, סקר שנערך על ידי אוניברסיטת דלהוסי, בראשות החוקרת הקנדית סילבין שרלבוייס, מצא כי 9.4% מהבוגרים הקנדים החשיבו את עצמם כצמחונים. 2.3 מיליון אנשים בקנדה הם צמחונים וזה גידול לעומת 900,000 לפני 15 שנה. 850,000 אנשים נוספים מזהים עצמם טבעונים. מרבית הצמחונים בקנדה הם מתחת לגיל 35, כך ששיעור הצמחונות צפוי להמשיך לעלות. זו עלייה מ־4.0% מהמבוגרים שהיו צמחונים, על פי מידע מ־2003.
גת (עיר פלשתית)
גת במקורות כתובים
גת מוזכרת לראשונה במקרא בספר יהושע כאחת מחמשת ערי סרני הפלשתים:. גת מוזכרת בספר יהושע כאחת משלוש הערים בהן נותרו ענקים.
צמחונות וטבעונות לפי מדינה
ארצות הברית
בשנת 1971 אחוז אחד מאזרחי ארצות הברית תיארו את עצמם כצמחונים. בשנת 2008 מצא האריס אינטראקטיב כי 3.2% הם צמחונים ו־0.5% טבעונים. מכירות המזון הצמחוני האמריקני (תחליפי חלב כמו חלב סויה ותחליפי בשר כמו חלבון צמחי) הוכפלו בין 1998 ל־2003 והגיעו ל־1.6 מיליארד דולר בשנת 2003.
גת (עיר פלשתית)
גת במקורות כתובים
בתחילת ספר שמואל מוזכרת גת בהקשר למלחמה של שמואל נגד הפלשתים:
צמחונות וטבעונות לפי מדינה
ארצות הברית
על פי דיווח ב-2017, מספר הצרכנים המתיימרים לטבעונים עלה בארצות הברית ל-6%. בשנת 2015 סקר הסקר הארצי של האריס בקרב 2,017 מבוגרים בני 18 ומעלה מצא ששמונה מיליון אמריקאים, או 3.4%, אכלו תזונה צמחונית בלבד, וכי מיליון, או 0.4%, אכלו באופן טבעוני בהחלט.
אלכסנדר ואסילבסקי
אלכסנדר מיכאילוביץ' ואסילבסקי (ברוסית: Александр Михайлович Василевский)
( 30 בספטמבר 1895 - 5 בדצמבר 1977), מרשל ברית המועצות, מצביא דגול במלחמת העולם השנייה. היה ראש המטה הכללי של הצבא האדום בשנים 1942–1945 ו-1946–1949, שר ההגנה של ברית המועצות בשנים 1949–1953.
ילדותו ונעוריו
אלכסנדר ואסילבסקי נולד ב-30 בספטמבר 1895 בכפר נוביה גולצ'יחה בפלך קוסטרומה באימפריה הרוסית (כיום הכפר, בו נולד, הוא שכונה בעיר ויצ'וגה, מחוז איוואנובו בפדרציה הרוסית). אלכסנדר היה ילד רביעי מבין שמונת הילדים של כומר נוצרי אורתודוקסי ועקרת בית. בשנת 1924 ניתק ואסילבסקי את הקשר עם הוריו, מחשש כי קשר עם כומר יזיק להתקדמותו בסולם הדרגות בצבא האדום. בשנת 1940, לפי עצתו של יוסיף סטלין, חידש את הקשר עם הוריו.
לאחר סיום בית ספר יסודי בכפר התקבל אלכסנדר ואסילבסקי לסמינר לכמורה בעיר קוסטרומה.
מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים ברוסיה
בשנת הלימודים האחרונה שלו בסמינר פרצה מלחמת העולם הראשונה. אלכסנדר עם כמה מחבריו החליטו לעזוב את הסמינר ולהתגייס לצבא. הוא הגיש מועמדות לבית ספר לקציני חיל רגלים במוסקבה ועבר בהצלחה את מבחני הקבלה. במאי 1915, לאחר סיום הלימודים, הוענקה לו דרגת סגן משנה והוא נשלח לחזית. השתתף בקרבות בגליציה וברומניה. על אומץ ליבו זכה בשני עיטורים קרביים והועלה לדרגת סרן. באוגוסט 1917 מונה למפקד גדוד. לאחר המהפכה הבולשביקית, בנובמבר 1917, עזב את השירות הצבאי וחזר לכפר הולדתו, שם עסק בעבודות חקלאיות ולאחר מכן היה מורה בבית ספר מקומי.
באפריל 1919 גויס אלכסנדר ואסילבסקי לצבא האדום. תחילה היה מדריך טירונים ולאחר מכן מונה למפקד פלוגה, אשר לחמה במורדים אנטי קומוניסטיים. בקיץ 1919 הוא הועבר לעיר טולה, שם מונה למפקד גדוד. בשנת 1920 מונה לסגן מפקד רגימנט, עמו השתתף במלחמה הפולנית-סובייטית. בשנת 1921 השתתף בדיכוי מרד האיכרים באזור סמולנסק, הפעם כבר כמפקד רגימנט.
בין המלחמות
בשנים 1922–1931 שירת ואסילבסקי בתפקידי פיקוד שונים במערב רוסיה. יחידות, עליהן פיקד צוינו לא פעם לשבח על ידי המפקדים הבכירים. באחד התרגילים, בהם השתתף הרגימנט בפיקודו של ואסילבסקי, נכח סגן ראש המטה הכללי של הצבא האדום. הוא התרשם מאוד מתפקודו של ואסילבסקי והציע לו לעבור לשרת במטה הכללי. בשנים 1931 - 1934 שירת ואסילבסקי באגף תורה והדרכה במטה הכללי. בשנים 1934 - 1936 - שימש כראש מחלקת תורה והדרכה במחוז צבאי. בשנת 1936 הוענקה לואסילבסקי דרגת קולונל. בשנים 1936 - 1937 - למד באקדמיה צבאית של המטה הכללי. לאחר סיום הלימודים באקדמיה מונה ואסילבסקי, במפתיע, לראש הפקולטה באקדמיה. בשנת 1939 מונה לסגן ראש אגף המבצעים במטה הכללי. במסגרת תפקידו היה בין מכיני התוכנית למלחמה בפינלנד (התוכנית נדחתה על ידי סטלין). בשנת 1940 הועלה אלכסנדר ואסילבסקי לדרגת גנרל.
מלחמת העולם השנייה
ביוני 1941, לאחר פלישת גרמניה לברית המועצות מונה לראש אגף המבצעים במטכ"ל, מכאן החלה העלייה המטאורית של ואסילבסקי. באוקטובר אותה שנה מונה לסגן ראש המטה הכללי והוענקה לו דרגת גנרל לויטננט"(lieutenant general). היה נציג הפיקוד העליון בחזית הצפון-מערבית. החל מאפריל 1942, עקב מחלתו של הרמטכ"ל המכהן, מרשל שפושניקוב, מילא ואסילבסקי את תפקיד הרמטכ"ל בפועל. באותו חודש הוא הועלה לדרגת גנרל - קולונל. ב-26 ביוני 1942 מונה ואסילבסקי רשמית לראש המטה הכללי של הצבא האדום. ביולי 1942 נשלח ואסילבסקי לחזית סטלינגרד, כנציג הפיקוד העליון וכמתאם פעולות הכוחות הסובייטיים שהגנו על דרכי הגישה לסטלינגרד. לאחר תחילת המערכה בתוך העיר (ספטמבר-נובמבר 1942) תכנן והכין ואסילבסקי, ביחד עם גאורגי ז'וקוב, את התקפת נגד הסובייטית באזור סטלינגרד (מבצע אורנוס), שהביאה לכיתורה ולאחר מכן להשמדתה של הארמייה השישית של הוורמאכט בסטלינגרד. בינואר 1943 הועלה אלכסנדר ואסילבסקי לדרגת גנרל ארמייה וכעבור פחות מחודש הוענקה לו דרגת מרשל של ברית המועצות.
לאחר מכן תכנן את המבצעים לשחרור אוקראינה המזרחית וחצי האי קרים. על חלקו בשחרור חצי האי קרים הוענק לו עיטור הניצחון, העיטור הגבוה ביותר של ברית המועצות. במאי 1944 נפצע ואסילבסקי, כאשר רכב בו נסע באזור סבסטופול עלה על מוקש.
ביולי 1944 פיקד ואסילבסקי על ההתקפה של הצבא האדום בליטא ולטביה. על פעילותו בתכנון וביצוע מבצע זה הוענק לוואסילבסקי תואר "גיבור ברית המועצות". בסוף 1944 החל ואסילבסקי לתכנן את ההתקפה הסובייטית לכיבוש פרוסיה המזרחית. בפברואר 1945 ביקש ואסילבסקי מסטלין לשחררו מתפקיד ראש המטה הכללי, כיוון שהוא מבלה את רוב זמנו בחזית ולמעשה אינו מתפקד כרמטכ"ל. סטלין נענה לבקשתו ומינה אותו למפקד החזית הבלארוסית השלישית, עמה פיקד על מבצע פרוסיה המזרחית לכיבוש קניגסברג, בירת פרוסיה המזרחית.
צמחונות וטבעונות לפי מדינה
ארצות הברית
ילדים אמריקאים רבים שהוריהם עוקבים אחר תזונה צמחונית עוקבים אחריהם בגלל סיבות דתיות, סביבתיות או אחרות. בהערכה הראשונה של הממשלה לכמה ילדים נמנעים מבשר, המספר הוא בערך 1 לכל 200. סקר ה-CDC כלל ילדים בגילאי 0 עד 17 שנים.
אלכסנדר ואסילבסקי
מלחמת העולם השנייה
לאחר כניעת גרמניה הנאצית מונה ואסילבסקי למפקד עליון של כוחות הצבא האדום במזרח הרחוק של ברית המועצות. הוא תכנן ופיקד על ההתקפה של הצבא האדום במנצ'וריה, במסגרתה הובס הצבא היפני הקיסרי.
צמחונות וטבעונות לפי מדינה
ארצות הברית
על פי החוק האמריקני, אריזות המזון מוסדרות על ידי מנהל המזון והתרופות, ובאופן כללי יש לתייג אותן עם רשימת כל מרכיביה. עם זאת, ישנם יוצאים מן הכלל. לדוגמה, אין צורך לרשום מרכיבי עקבות מסוימים שהם "מרכיבים של מרכיבים".
אוסטרליה
באוסטרליה, חלק מהיצרנים שמכוונים לשוק הצמחוני מסמנים את מזונם באמירה "מתאים לצמחונים"; עם זאת, עבור מזונות המיועדים לייצוא לבריטניה, תיוג זה יכול להיות לא עקבי מכיוון שתמציות טעם ברשימות המרכיבים אינן צריכות לציין אם הן מקורן מן החי. כיוון שכך, "טעם טבעי" יכול להיגזר ממקורות צמחיים או בעלי חיים.
אלכסנדר ואסילבסקי
מלחמת העולם השנייה
על פעילותו בתכנון וביצוע מבצע זה הוענק לוואסילבסקי שנית תואר גיבור ברית המועצות.
לאחר המלחמה
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה מונה ואסילבסקי שוב לתפקיד ראש המטה הכללי של צבא ברית המועצות, אותו מילא עד לשנת 1949, כאשר מונה לשר ההגנה.
צמחונות וטבעונות לפי מדינה
אוסטרליה
ארגונים לזכויות בעלי חיים מקדמים תזונה טבעונית וצמחונית. "השבוע הצמחוני" נמשך בין התאריכים 1–7 באוקטובר מדי שנה, וחברות המזון מנצלות את המספר ההולך וגדל של צמחונים על ידי הפקת חלופות ללא בשר של מנות פופולריות, כולל בנגרז אנד מאש וספגטי בולונז.
אלכסנדר ואסילבסקי
לאחר המלחמה
לאחר מות סטלין ירד מעמדו של ואסילבסקי, הוא הודח מתפקיד שר ההגנה ומונה לסגן שר ההגנה. בשנת 1956 מונה ליועץ שר ההגנה לענייני מדע, תפקיד סרק שהומצא בשבילו. כעבור שנה אולץ על ידי ניקיטה חרושצ'וב לעזוב את הצבא ולצאת לפנסיה.
בשנת 1973 הוציא אלכסנדר ואסילבסקי ספר זיכרונות "מטרת כל החיים".
גת (עיר פלשתית)
גת במקורות כתובים
בהמשך מוזכרת גת במסלול הבריחה של הפלשתים מעמק האלה לאחר מות גוליית:
צמחונות וטבעונות לפי מדינה
אוסטרליה
סקר שנערך ב־Newspoll ב־2000 (בהזמנת Sanitarium) מראה כי 44% מהאוסטרלים מדווחים על אכילת ארוחת ערב אחת ללא בשר אחת בשבוע, בעוד 18% אמרו שהם מעדיפים ארוחות על בסיס צמחי.
ניו זילנד
בדומה לאוסטרליה, בניו זילנד המונח "צמחוני" מתייחס לאנשים שאינם אוכלים בשר מן החי כמו חזיר, עוף ודגים; הם עשויים לצרוך מוצרים מן החי כמו חלב וביצים. לעומת זאת, המונח "טבעוני" משמש לתיאור מי שלא אוכל או משתמש בתוצרי לוואי כלשהם של בעלי חיים. בשנת 2002 היוו הצמחונים של ניו זילנד מיעוט של 1–2 אחוזים מכלל 4.5 מיליון התושבים במדינה. עד 2011 רועי מורגן ריסירץ' טען שמספר הניו זילנדים שאוכלים תזונה צמחונית "כולה או כמעט כולה" עמד על 8.1%, וצמח ל־10.3% בשנת 2015 (עם מספר הגברים שגדל בעיקר, עלייה של 63% מ־5.7% ל־9.3%). בניו זילנד קיימת תנועה מספיק חזקה לצמחונות, שיצרה ביקוש משמעותי מספיק להקמת מספר קמעונאים צמחוניים וטבעוניים.
מכיוון שניו זילנד ואוסטרליה פועלות יחד ליצירת תקני מזון נפוצים (כפי שניתן לראות בתקן המזון אוסטרליה ניו זילנד (FSANZ) ובקוד תקני המזון של אוסטרליה ניו זילנד), קיימת גם אי בהירות רבה סביב מרכיבי "הטעם הטבעי".
דרום אמריקה
על פי סקר של נילסן בנושא העדפות המזון משנת 2016, הצמחונים מהווים 8% והטבעונים 4% מהאוכלוסייה ברחבי אמריקה הלטינית. ברחבי היבשת יש אלפי מסעדות טבעוניות וצמחוניות.
ברזיל
בשנת 2004 טענה מארלי ווינקלר, נשיאת החברה הצמחונית הברזילאית, כי 5% מהאוכלוסייה צמחונים. פי סקר שנערך בשנת 2012 על ידי המכון הברזילאי לחוות דעת וסטטיסטיקה ציבורית, 8% מהאוכלוסייה, או 15.2 מיליון איש, הזדהו כצמחונים. בעיר סאו פאולו היו הכי הרבה צמחונים במונחים מוחלטים (792,120 תושבים), ואילו בפורטלזה היה האחוז הגבוה ביותר, 14% מכלל האוכלוסייה. סקר חדש שנערך על ידי המכון הברזילאי לחוות דעת וסטטיסטיקה ציבורית בשנת 2018 הראה כי שיעור האוכלוסייה המזדהה כצמחונית עלה ל־14% (עלייה של 75% ביחס לשנת 2012), המייצגת 29 מיליון איש.
כמו בקנדה, צמחונות (vegetarianismo) הוא בדרך כלל שם נרדף לצמחונות אובו-לקטו, צמחונים הם לעיתים בטעות להניח להיות צמחודגיים (צמחונים שאוכלים דגים) או פולוטריארים שאוכלים בשר עוף או דגים, בהתאמה. אף על פי כן, טבעונות ופרגניזם הפכו כעת למיינסטרים במדינה, ונמצאים כמעט בכל משפחה. על פי הדיווחים, הצמחונים הברזילאים נוטים להיות עירוניים, מהמעמד הבינוני או הגבוה, וחיים במחצית הדרום המרכזית של המדינה. מאז שנות התשעים, ובמיוחד מאז שנות ה־2010, הופיעו מאות מסעדות טבעוניות וצמחוניות בערים הגדולות במדינה.
גת (עיר פלשתית)
גת במקורות כתובים
בהמשך ספר שמואל א' מוזכרת גת כעירו של אכיש, אצלו התארח דוד בבורחו מפני שאול. בדברי הימים כתוב שדוד כבש את גת מיד פלשתים, אולם המקבילה בשמואל כותבת שדוד לקח את "מתג האמה". בספר מלכים א' מסופר שבימי שלמה ברחו לשמעי בן גרא עבדים לאכיש מלך גת, ומכך ניתן להסיק שגת לא הייתה בשליטה ישראלית בתחילת ימי שלמה. מן התיאור המקראי כי גת ועקרון היוו את הגבול המזרחי של ארץ פלשתים, הגבול עם ממלכת יהודה.
גת מוזכרת גם במכתבי אל-עמארנה.
נועה וולמן
נועה וולמן (נולדה ב-12 בדצמבר 1986) היא שחקנית, דוגמנית וקומיקאית ישראלית.
גת (עיר פלשתית)
מחקר
על פי הממצאים הארכאולוגיים בתל צפית, תפסה גת את מקומה של עקרון כעיר הפלישתית המרכזית בתחילת המאה ה-9 וחרבה בסוף המאה ה-9. ראיה נוספת לכך היא מנבואת הפורענות על פלשתים בפרק א של ספר עמוס, שם מוזכרות רק ארבעת ערי הפלשתים האחרות ללא גת, כי היא חרבה ואין מעמדה כעיר פלישתית גדולה. לאחר חורבנה לא חזרה עוד גת לגודלה וכוחה וסופחה כנראה לאשדוד. השערה זו נגזרת מכתובת סיכום של סרגון השני משנת 707 לפנה"ס. בכתובת מסופר כי סרגון השני עולה על אשדוד מאחר ששליטה מרד באשור והוא מספר: "על אשדוד, גת ואשדוד ים צרתי" - אשדוד ים הייתה עיר הנמל של אשדוד (שממוקמת ארבעה קילומטר מזרחית לחוף) ונשלטת ממנה. גת, יש לשער, נשלטה באופן דומה.
נועה וולמן
ביוגרפיה
וולמן נולדה בתל אביב, לדפנה, אמנית, ויגאל, רופא נשים. כשהייתה בת 12 הוריה התגרשו והיא עברה עם אמה ואחיה ואחותה הקטנים לרמת השרון.
גת (עיר פלשתית)
זיהוי המקום
במאה ה-19 הועלו השערות שונות לגבי מיקומה של גת. בשנת 1857 הציע הכומר ג'וזאיה לזלי פורטר לזהות את גת בתל צאפי (תל צָפִית, שיושב על שפת נחל האלה במקום מוצאו לשפלה) על סמך מסלול הבריחה של הפלשתים מעמק האלה לאחר מות גוליית, וזיהוי זה אומץ על ידי ארכאולוגים רבים.
נועה וולמן
ביוגרפיה
בוגרת תיכון אלון ברמת השרון במגמת תיאטרון.
גת (עיר פלשתית)
זיהוי המקום
ויליאם מקלור תומסון זיהה את גת בבית גוברין על סמך "חורבת גת" בקרבת בית גוברין, פרשנות השם "בית גוברין" כ"בית הענקים" והקרבה למרשה. חוקרים אחרים דחו זיהוי זה כמרוחק מדי מהאזור הפלישתי.
נועה וולמן
ביוגרפיה
בוגרת הסטודיו למשחק "אימפרו".
גת (עיר פלשתית)
זיהוי המקום
הארכאולוג ויליאם פוקסוול אולברייט שיער שגת נמצאת בתל עירני, בין השאר על פי עדות של הירונימוס שגת הייתה כפר גדול בדרך בית גוברין-עזה. בנוסף, סקר חרסים לא מצא בתל חרסים מהתקופה שלאחר התקופה הישראלית, דבר שתואם את הירידה של גת מגדולתה בסוף התקופה הישראלית. לעומת זאת, קרל אליגר וגאלינג טענו שתל עירני קטן מכדי להיות עיר ראשית כמו גת וזיהו את גת בתל צפית. בהתאם לעמדה המקובלת של אולברייט נקבעו השמות של קיבוץ גת וקריית גת, הסמוכות לתל עירני, בשם גת פלשתים. אולם החפירות בתל עירני, בשנים 1956–1962 העלו ממצא דל בלבד מן התקופה הפלישתית, והפריכו את הטענה שמדובר בגת פלשתים. בעקבות זאת, הציע יוחנן אהרוני לשוב אל הזיהוי של גת בתל צפית. שמואל ייבין דחה זיהוי זה. לטענתו, תל צפית היא חלק מקשת של מבצרים המגינה כלפי מערב ועל כן אינה יכולה להיות העיר הפלישתית גת. רות עמירן בצעה שתי עונות חפירה בתל נגילה בשנים 1962-1963 והגיעה למסקנה שהיא אינה גת.
נועה וולמן
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-2008 הייתה הופעתה הטלוויזיונית הראשונה של וולמן בתוכנית הסאטירה "דבר עם הסוכן שלי" עם אסי עזר, בה שימשה ככתבת שטח. בשנת 2009 שיחקה וולמן בסדרה "אלכס בעד ונגד" ששודרה בערוץ הילדים, בתפקיד זואי. בשנת 2010, שיחקה וולמן בסדרות "חצויה" ששודרה ב-HOT ו"תיכון השיר שלנו" ששודרה ב-Yes. כמו כן, שיחקה וולמן בסרט הטלוויזיה "חצי טון ברונזה".
גת (עיר פלשתית)
זיהוי המקום
הזיהוי של גת בתל צפית הייתה לגישה המקובלת, הגם שבניגוד לעקרון, אשדוד ואשקלון הזיהוי אינו נחשב וודאי.
נועה וולמן
בטלוויזיה ובקולנוע
הייתה חברת פאנל בתוכנית "מועדון לילה" בעונתה הרביעית בערוץ 2 של קשת. בין השנים 2010-2012 שיחקה בשתי העונות של הסדרה הקומית "המשרד" ששודרה ב-yes בתפקיד שירי.
בשנת 2012, השתתפה וולמן בתפקיד אורח בסדרה ״כאן גרים בכיף״, שם גילמה את תמרה חברתו הדתייה של דניאל אותו גילם דניאל מורשת.
בשנת 2015 שיחקה בסרט הישראלי "איביזה" בתור ג'ניפר.
ב-2016 היא גלמה את מיל בסדרה הקומית "שותפים" בהוט קומדי סנטרל בפרק 12.
במהלך 2016 פרשה מהתחום זמנית.
דוגמנות
היא השתתפה בפרסומות ל"חומוס אחלה", "מקדונלד'ס", "יופלה" ו"קוקה-קולה".
בשנת 2008 נבחרה להיות פרזנטורית של רשת אופנת "פנקייר". באותה שנה הצטלמה יחד עם ירדן הראל לקמפיין קיץ של רשת "אינטימה".
כמו כן, דגמנה עבור "ג'ינס Lee" ו"פוקס" במסעות פרסום לצדם של יעל בר זוהר ויהודה לוי.
חיים אישיים
בספטמבר 2013 התחתנה עם תום לביא, וביולי 2015 נולד בנם הבכור ובאוקטובר 2018 ילדה את בתה השנייה.
תה שחור
תה שחור הוא סוג נפוץ של תה. הוא מיוצר מעלי צמח התה שעברו תהליך חימצון ארוך מאוד יחסית לתה ירוק, תה לבן או תה אולונג. הוא חזק יותר בטעם ומכיל יותר קפאין מסוגי התה הללו.
בסינית התה השחור ידוע בשם "תה אדום" (במנדרינית הונגצ'ה 红茶, ביפנית קוצ'ה 紅茶), זהו כנראה תיאור מדויק יותר של צבע הנוזל.
המונח "תה שחור" מתייחס בבריטניה גם לתיאור כוס תה ללא חלב, בעוד שהוספת חלב היא הנוהג המקובל.
עבדקן הרעמה
מאפיינים
קרניו דומים לאלה של היעל הנובי. אצל הזכר הרעמה יורדת לחזה ולרגליים הקדמיות. למרות שמו, הוא שייך לסוג בין כבש לעז.
ההריון נמשך כחמישה חודשים, ותקופת ההנקה 3-4 חודשים.
מקורם של כבשי הרעמה הוא במרוקו בהרי האטלס. שם הם מצויים בסכנת הכחדה, בשל הרס שטחי מחיה וציד בלתי מבוקר, הידלדלות מקורות מזון ועוד. כבש הרעמה הוא בעל חיים המשמש חוליה מקשרת בין הכבש לעז. יש לו סממנים שישנם בעיזים וכאלו שקיימים בכבשים. לזכרים רעמה מפוארת המתנשאת לכל אורך הצוואר. הם גם גדולים משמעותית מהנקבות. זכר בוגר עשוי להגיע למשקל של מעל 100 קילוגרמים והם בעלי כוח אדיר.
כבש הרעמה הוא בעל חיים תוקפני וטריטוריאלי ולא יהסס להרוג כל פולש המאיים על אזור המחיה שלו.
באזורים הצחיחים בהם חי כבש הרעמה, הוא נאלץ לגמוע קילומטרים רבים בכל יום בתורו אחר מזון.
דתות דהרמיות
דתות דְהַרמיות הן משפחה של דתות שמקורן בתת-היבשת ההודית. משפחה זו כוללת את ההינדואיזם ואת שלוש הדתות שצמחו ממנה: בודהיזם, ג'ייניזם וסיקהיזם. דתות הדהרמה הן אחת מתוך שתי האסכולות העיקריות של דת בעולם כיום, לצד דתות אברהמיות. התאולוגיה והפילוסופיה של הדתות הדהרמיות מתמקדות במושג הדהרמה (Dharma), מונח בסנסקריט המציין "צו קבוע, חובה, חוק", במיוחד במובן הרוחני של "חוק טבע, מציאות". רוב השפעתן של דתות אלו הוא בתת-היבשת ההודית, מזרח אסיה ודרום מזרח אסיה, והן בעלות השפעה גם בחלקים אחרים בעולם. דתות דהרמיות אלו קשורות זו בזו באופן הדוק.
מקורות והיסטוריה
מקורן של הדתות הדהרמיות, ובעיקר ההינדואיזם, הוא בדת הוודית של ההינדו-איראנים, שייסדו את הציוויליזציה הוודית – אחת התרבויות העתיקות בהודו ובעולם. הציוויליזציה נקראת וודית על שם ארבע הוודות — רִיג ודה, יָאג'וּר ודה, סָאמָה ודה, ואַתְהַרְוָה ודה — שמרכיבות את הטקסט הקדוש להינדואיזם. שורשי המנהגים של הדת הוודית הם בדת ההינדו-איראנית אריאן, שממנה צמחה גם האמונה הזורואסטרית. המייסדים של כל הדתות הדהרמיות היו הינדים רבי השפעה שחקרו והתמקדו בהיבטים מסוימים של ההינדואיזם כדי ליצור מערך אמונות מובחן.
ג'רי קאנטרל
ג'רי קאנטרל (אנגלית: Jerry Fulton Cantrell Jr.; נולד ב-18 במרץ 1966 בטקומה, וושינגטון) הוא זמר וגיטריסט אמריקאי.
קאנטרל הוא הגיטריסט וכותב רוב השירים של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס. הלהיט "Rooster" של אליס אין צ'יינס נכתב על אביו של ג'רי קאנטרל, ששירת במלחמת וייטנאם בדיוויזיה המוטסת ה-101 שענדה תג של נשרים קירחים על כתפם. בווייטנאם לא היו נשרים קירחים, לכן הווייטנאמים כינו אותם בשם "Rooster" (תרנגול) והוא גם מופיע בווידאו-קליפ של השיר.
קריירה
קאנטרל פתח בקריירת סולו ב-1998, לאחר שאליס אין צ'יינס הפסיקה להקליט בגלל בעיות הסמים של הסולן ליין סטאלי. התקליט הראשון היה Boggy Depot ("מחסן בוצי"), כשאת ג'רי קאנטרל מלווים חבריו לאליס אין צ'יינס מייק אינז ושון קיני, וגם לס קלייפול מלהקת המטאל פרימוס ורקס בראון מלהקת המטאל פנטרה.
ג'רי קאנטרל עבד ב-2005 על אלבום חדש עם כריס ווייס וסטפן פרקינס מלהקת הרוק ג'יינ'ס אדיקשן. האלבום תוכנן לצאת ב-2006 אך איחודה של אליס אין צ'יינס מנע את יציאתו.
ב-2005 התאחד קאנטרל עם שון קיני ומייק אינז במסגרת הופעת התרמה לנפגעי אסון הצונאמי. ב-2006 התאחדה אליס אין צ'יינס שוב לשם קיום סיבוב הופעות. הלהקה הקליטה ב-2007 את אלבומה הרביעי.
ג'ולי שלז
ג'ולי שלז (נולדה ב-29 בנובמבר 1960) היא במאית ואשת קולנוע ישראלית. זוכת פרס אופיר לבימוי הטוב ביותר על סרטה "עפולה אקספרס".
ביוגרפיה
בוגרת המחלקה לקולנוע בבית הספר בית צבי.
בשנת 1988 ביימה את סרטה הראשון, "זוהי סדום", סרט סטודנטים שהופק במסגרת לימודיה בבית צבי, בו שיחקו מירי פביאן ודן תורג'מן.
בשנת 1993 ביימה את הסרט הדוקומנטרי "סנג'ין", במהלכו עקבה אחר אתר קראוונים סמוך לעכו ואחר האנשים והסיפורים הייחודיים לקהילה המתגוררת באזור. לאחר יציאתו לאקרנים, זכתה שלז בפרס וולג'ין במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים. בשנת 1995 ביימה שלז סרט דוקומנטרי נוסף בשם "באבא-לובה" במהלכו עקבה אחר מסע-השורשים של הזמר דני בסן אל עבר מציאת אביו הביולוגי בארץ מוצאו, ברזיל, וחקירת המושגים אבהות והורות. סרט זה זכה להצלחה גם הוא וגרף פרס אופיר בקטגוריית סרט דוקומנטרי.
בשנת 1997 יצא לאקרנים הסרט העלילתי המצליח שביימה "עפולה אקספרס". העלילה עוקבת אחר דוד (צביקה הדר) ובתיה (אסתי זקהיים) במהלך מסעו של דוד להגשמת חלומו, להיות קוסם מפורסם. "עפולה אקספרס" זכה להצלחה אדירה ולביקורות משבחות. בטקס פרסי אופיר לאותה שנה גרף הסרט שישה פרסים, ביניהם לסרט עצמו ולשלז בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר. לאחר מכן זכה גם סרט זה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים, פתח את פסטיבל ברלין לקולנוע והשתתף בפסטיבלים לקולנוע במדינות שונות, ביניהן צ'כיה וארצות הברית.
בשנת 2002 ביימה יחד עם דורון צברי את סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית בת השישה פרקים "דרומה (התופרת ממצפה)" במהלכה עקבו שני הבמאים אחר מאבקן של פועלות מתפרה ממצפה רמון נגד סגירת מפעל התפירה שלהן, תוך שילוב ראיונות ייחודיים ונקודת מבט שונה למקרים המתוקשרים שביצעו התופרות במאבקן. הסדרה נחלה הצלחה גם היא וגרפה את פרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית הסדרה התיעודית.
במהלך השנים ביימה תוכניות טלוויזיה דוקומנטריות מיוחדות עבור תוכנית התחקירים "עובדה", ביניהן "אם את שומעת, תעני" על רצח חנית קיקוס, "חברון", "קו 16" ו"הדסים". בנוסף הייתה מעורבות במאבקים שונים של יוצרים נגד חברות תמלוגים, ביניהם מאבק היוצרים נגד HOT.
בשנת 2004 מונתה לאחראית על המחלקה הדוקומנטרית של חברת הטלוויזיה רשת בערוץ 2 והטלוויזיה בכבלים. באותה שנה ביימה סרט קצר במסגרת פרויקט "סיפורים מהסרטים" בשם "משחק האמת והשקר", בכיכובה של אוולין קפלון, המספר את סיפורם של שני זוגות חברים הנפגשים לחגוג את יום-הולדתה של אחת הנשים בחבורה, ואת המהלכים השונים המתרחשים באותו הערב.
בשנת 2011 ביימה את העונה השנייה של הסדרה "מחוברים", שעסקה בנשים בלבד ונקראה "מחוברות".
בשנת 2014 ביימה שלז את הסרט "תחנה סופית", העוסק במתחם התחנה המרכזית בתל אביב ומאות הפליטים הגרים בסביבתו. הסרט הוקרן בפתיחת פסטיבל דוקאביב. בנוסף הוקרן בערוץ yes דוקו.
בשנת 2015, הייתה חברה בחבר השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. באותה שנה גם יצרה את הסרט "מרוששות", סיפורן של נשים, בשנות ה-40–50 לחייהן, שמסיבות כאלה ואחרות מצאו את עצמן חסרות כול. הסרט השתתף בפסטיבל דוקאביב, ושודר בערוץ 8.
בשנת 2016 יצרה יחד עם חיים יבין את הסרט "עיר של חלומות שבורים", סרט הבוחן את המצב הפוליטי והחברתי של ירושלים.
בשנת 2021 ביימה שלז את סרטה הדוקומנטרי "למה אמרתי אני" הסוקר שוב את פרשת הנערה חנית קיקוס, הפעם תוך התמקדות בהליך הרשעתו ברצח של סולימאן אל עביד. הסרט חוקר באופן עמוק את תהליך קבלת ההחלטות בפרשה זו ומעלה תהיות בנוגע לאופן תפקודן של מערכות האכיפה והמשפט בישראל. הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים בירושלים וזכה לביקורות חיוביות.
יצחק מאיר בן-מנחם
הרב יצחק מאיר בן מנחם (פצ'ינר) (תרנ"ח, 1898 – ז' בסיוון תש"ך, 2 ביוני 1960 ) היה חבר בית הדין הרבני הגדול, כמו כן עסק בההדרת ספרי הראשונים.
תולדותיו
נולד בפולין בשם יצחק מאיר פצ'ינר, בנו של מנחם מנדל פצ'ינר, שהשתייך לחסידות גור. למד בישיבת ראדין והיה מתלמידיו של הרב נפתלי טרופ. באמצע שנות ה-20 עלה לארץ ישראל. למד בישיבת חברון ונחשב לבכיר התלמידים בה. לאחר מכן למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה.
בשנת תרפ"ט, זמן קצר לפני פרוץ המאורעות, נישא לשרה, בתו של הרב איסר זלמן מלצר.
בשנת תרצ"ח (1938) פרסם את ספרו "פרשת המלך" על הלכות אישות בספר משנה תורה לרמב"ם. כמו כן עסק בההדרת ספרי ראשונים ובאותה תקופה הוציא את חידושי הרשב"א על מסכת נידה עם הגהות ומראי מקומות. בשנת תש"ב פרסם את פירוש רבנו חננאל למסכת זבחים, עם הערות, הגהות ומראי מקומות.
בשמת תרצ"ג (1933) התמנה כדיין בבית הדין בפתח תקווה. בין הרבנים שכיהן לצדם לאורך השנים: הרב עובדיה הדאיה, הרב ישראל אריה ספיר, הרב עובדיה יוסף, הרב שמעון יוז'וק והרב צבי ברוידא. לאחר מלחמת העולם השנייה עברת את שמו ל"בן מנחם", שבו הנציח את שם אביו שנהרג בשואה.
בשנת תשט"ז (1956) מונה כדיין בבית הדין הרבני הגדול וכיהן בתפקידו עד לפטירתו בשנת תש"ך (1960).
בן מנחם נפטר ב-2 ביוני 1960 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו
בנו, הרב מנחם אליהו בן מנחם, הוא ר"מ בישיבת תושיה בתפרח.
חתנו, הרב אביעזר פילץ, הוא ראש ישיבת תושיה.
נכדו, הרב דוד בן-מנחם מכהן בתפקיד 'נושא-ונותן' בישיבת חברון בירושלים.
מוסד ביאליק
מוסד ביאליק הוא בית הוצאה לאור שהקימו ההנהלה הציונית העולמית והנהלת הסוכנות היהודית בשנת 1935, לזכרו של המשורר חיים נחמן ביאליק. מנהלו ומעצב דמותו, שכיהן בתפקידו מעת היווסדו ועד סוף שנות ה-60, היה משה גרדון (בנו של שמואל לייב גורדון), שקודם לכן היה מראשי רשת החינוך העברית בפולין "תרבות" וממנהיגי המפלגה הציונית-סוציאליסטית "התאחדות הפועל הצעיר–צעירי ציון" בפולין. מוסד ביאליק מאוגד כחברה לתועלת הציבור. המוסד שוכן בירושלים.
הקמת המוסד
על הקמת מוסד ביאליק הוחלט בישיבה של הסוכנות היהודית בנובמבר 1934, על פי הצעתו של נחום סוקולוב ובהסכמה עם אגודת הסופרים וקרן היסוד שהקציבה להקמת המוסד 5,000 לא"י. המוסד נועד לכינוס שיטתי של התרבות היהודית וטיפוח מתמיד של הספרות והלשון העברית. ההחלטה התקבלה זמן מה לאחר ש"הברית העברית העולמית" החליטה להקים לזכר ביאליק את "קרן ביאליק", קרן עצמאית, נוספת על קרן היסוד והקרן הקיימת לישראל, לצורך הקמת מפעל לכנוס של אוצרות הספרות היהודית, ביצור החינוך היהודי בגולה ותמיכה בספרות העברית ובוועד הלשון העברית. עלתה הטענה שמוסד ביאליק הוקם כדי לטרפד את הקמת "קרן ביאליק".
ישיבה ראשונה של הנהלת המוסד, שכללה שלושה נציגים של הסוכנות היהודית, נציג של הוועד הלאומי, נציג קרן היסוד, נציג של אגודת הסופרים העבריים ונציג ועד הלשון, התכנס ב-12 בפברואר 1935.
בשנה הראשונה הוציא המוסד שנתון לזכר ביאליק בשם "כנסת", הכריז על פרסים לספרות וספרי עיון, העביר תמיכה לוועד הלשון ולחברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה והחל בהכנת ספרים על הציונות ותולדות היישוב היהודי בארץ ישראל.
הנהלה
בראש המוסד עמד עד 1948 יצחק גרינבוים, נציג הסוכנות היהודית. עמו כיהנו, בין השאר, פרופ' חיים יהודה רות, נציג האוניברסיטה העברית, אריה לייב יפה, נציג קרן היסוד ופישל לחובר, נציג אגודת הסופרים העבריים. לאחר פטירתו, נתמנו להנהלת המוסד: ש. שלום ויצחק למדן. בשנת 1955 התמנו להנהלת המוסד פרופ' ש. אדלר, יגאל ידין ודוד שמעוני. מנהל המוסד במשך כ-25 שנה היה יצחק טאוב. במהלך העשור השני של המאה ה-21 היו עמוס יובל ורפאל ברוכיאן מנהלי המוסד. מאז 2019 מכהן בתפקיד המנהל הכללי זאב קינן.
פעילות
במהלך השנים התקיים דיון ציבורי על המשקל שעל המוסד לתת לכל אחת ממטרותיו. אגודת הסופרים דרשה לתת משקל משמעותי לתמיכה בספרות העברית של ההווה, ובימי הקמת המוסד אף איימה שלא תשתתף במוסד אם לא יוענק לפחות 40% מתקציבו למטרה זאת. מנגד, העמדה שנבחרה בפועל הייתה להשקיע את מירב המאמצים בעבודת כינוס נכסי צאן הברזל של התרבות העברית והיהודית. גם בתוך עבודת הכינוס נחלקו הדעות האם יש להשקיע את עיקר המאמץ בהוצאת מהדורות עממיות של הספרים החשובים ביותר, או להוציא לאור ספרים נדירים שיעדם מצומצם יותר. באופן כללי ניכר שהנהלת המוסד שמה דגש רב יותר על הגישה האחרונה, בנימוק שהוצאות עממיות של ספרי יסוד יצאו בהוצאות אחרות. לפרסי מוסד ביאליק שחולקו בתחילת 1936 לא היה המשך, ושנתון הכנסת יצא במשך עשור ואז נפסק.
המוסד עסק במהלך השנים בתרגום ספרי מופת של עמי העולם. ביוזמת דוד בן-גוריון הואצה הפעילות בתחום זה בסוף שנות ה-50. עד שנת 2021 הוציא המוסד תרגומים של יותר מ-100 ספרי מופת.
במשך השנים הוציא המוסד בממוצע כ-30-25 ספרים לשנה. כיום כוללת פעילות המוסד הוצאה לאור בתחומים רבים, ובהם יהדות, מקרא, ספרות יפה, שירה, תולדות ארץ ישראל, היסטוריה, תולדות האמנות, מזרחנות, משפט, מדעי החברה, רפואה, פילוסופיה, תרגומי מופת ובלשנות.
ספרים בולטים שיצאו לאור ב"מוסד ביאליק"
בשנות ה-40: בשנות ה-50: בשנות ה-60: בשליש האחרון של המאה ה-20: ספרים בולטים נוספים:
מימון
מוסד ביאליק מתאפיין בכך ששיקוליו בקביעת מדיניות ההוצאה לאור הם תוכניים ביסודם והשיקולים התקציביים הם משניים, הודות להסתמכותו על מימון הסוכנות היהודית ולאחר מכן של ממשלת ישראל. עם זאת, כמעט מאז היווסדו עלו טענות על היעדר תקציב מספק לפעילותו של המוסד. באוגוסט 1937 יצאה אגודת הסופרים נגד החלטת הקונגרס הציוני לצמצם את תקציבו של המוסד. בשנת 1951 תבע המוסד מהקונגרס הציוני לשלש את תקציבו כדי שיוכל למלא את מטרתו. בשנת 1955 איים הקורטוריון של המוסד בהתפטרות אם הנהלת הסוכנות היהודית לא תגדיל את תקציבו. במהלך שנות ה-90 קיצצה ההסתדרות הציונית באופן דרסטי את התמיכה למוסד ובעקבות זאת פנה המוסד לממשלה בדרישת סיוע. קבוצת חברי כנסת אף העלתה הצעת חוק להפיכת המוסד לגוף ממלכתי במטרה לאפשר העברת תקציב אליו ממשרד האוצר. בשנים האחרונות קיבל המוסד תמיכה שנתית של כ-1.5 מיליון ש"ח ממשרד התרבות והספורט אולם בשנת 2021 החליט משרד התרבות והספורט לבטל את תקנת התמיכה שממנה קיבל המוסד את תקציבו.
הוצאת מוסד ביאליק חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
תימידין קינאז
תימידין קינאז (אנגלית: Thymidine Kinase או TK) הוא אנזים המזרז את תגובת הזרחון של הנוקלואוזיד תימידין. שמו המלא מעיד על תפקידו כאנזים מזרחן - אנזים קינאז: 2'-דיאוקסיתימידין קינאז, ATP-תימידין-5'-פופספוטרנפראז. האנזים מצוי ברוב התאים החיים. בתאי יונקים הוא מופיע בשתי צורות, TKI וTKII. נגיפים מסוימים נושאים מידע גנטי הנחוץ לביטויו. תימידין קינאז מזרז את תגובת הזרחון: Thd + ATP = TMP + ADP, שבה Thd פירושו דיאוקסיתימידין, ATP הוא אדנוזין 5'-טריפוספט, TMP הוא דיאוקסיתימידין 5'-פוספט ו־ADP הוא אדנוזין 5'-דיפוספט. לתימידין קינאז תפקיד מפתח בייצור DNA וברבייה תאית, בהיותו חלק משרשרת תגובה שבה מוכנס דיאוקסיתימידין ל-DNA. דיאוקסיתימידין מצוי בנוזלי גוף כתוצאה מהתפרקות של DNA מהמזון ומתאים מתים. תימידין קינאז דרוש לפעולתן של תרופות אנטי־ויראליות רבות. הוא משמש לברירת שורות תאי היברידומה בייצור נוגדנים מונוקלונליים.
אברהם לבינסון
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בנם של בנימין לבינסון (שהקים את חברת הפרסום הראשונה בפלשתינה-א"י ב-1922) ופרומה, שהייתה בת אחותו של בוריס שץ.
לאחר סיום לימודיו בתיכון בית הכרם, התגייס לצבא האמריקאי, שם שירת במחלקה הגרפית. לאחר שירותו הצבאי למד ציור וגרפיקה ב-Ozenfant School of Fine Arts. עם שובו לישראל בשנת 1951 התמנה לעורך הגרפי של דבר השבוע וקנה לו מעריצים רבים בשל איוריו המשעשעים לטור השבועי הקבוע "מה נשמע?" שכתב דן בן אמוץ, ושהודפס מאז כספר במהדורות רבות.
בשנת 1954 הקים יחד עם מאט גורדון (Matt Gordon) ואורי (הנרי) אילון (Uri Aylon) את חברת הפרסום "גורדון לבינסון אילון", שהפכה לימים ל"שחם לבינסון אילון" ואחר כך ל"חגי לבינסון אילון". זמן קצר לאחר היווסדו, ביסס המשרד את מקומו בצמרת עולם הפרסום, והוביל יחד עם דחף, טל-אריאלי, בינג ליניאל וד"ר יעקובסון את דירוג "חמשת הגדולים" של עולם הפרסום בארץ. גורדון לבינסון אילון נחשב המשרד הראשון בארץ שאימץ, בתחילת שנות ה-60, דפוסי עבודה אמריקאיים, בכללם הצבת הקרייאטיב – הקופירייטר (שכונה אז רעיונאי) והמעצב הגרפי – במרכז המשרד, ונחשב בקרב אנשי התעשייה למשרד פרסום מוביל, בעיקר בשל רמת הקריאייטיב והעיצוב הגרפי. במשך רוב שנות פעילותו היה המשרד חממה למיטב הכוחות המקצועיים בענף הפרסום, ורבים מהגרפיקאים המצליחים בענף הפרסום ביניהם גד אולמן, דן ריזינגר, אפי, עמרם פרג', אשר אורון ועוד רכשו את ניסיונם תחת שרביט הניהול של לבינסון.
לבינסון הטביע את חותמו במספר קמפיינים פרסומיים חדשניים שזכו בפרסים בישראל ומחוצה לה בהם שיתף גם אמנים ביניהם ז'אן דוד, ג'ורג הים ובן משפחתו בצלאל (ליליק) שץ. בין לקוחות המשרד היו: אל על, צים, משרד התיירות, פורד, קודאק, הרץ, דיינרס, הלנה רובינשטיין, שוופס, שרתון, בנק הפועלים, המגפר, טמבור, אתא, שיכון עובדים, כרמל מזרחי, אמישרגז, הסנה ורבים אחרים. כמו כן, קיים המשרד קשרי עבודה עם חברות פרסום זרות ושיתף פעולה עם גרפיקאיים בינלאומיים באנגליה ובארצות הברית.
במחצית שנות ה-70, לאחר כ-20 שנים אינטנסיביות בצמרת הפרסום בישראל ובשיא הצלחתו בחר לבינסון לפרוש מעיסוק ישיר בפרסום. הוא שימש תקופה קצרה כמנכ"ל האיגוד הישראלי לפרסום אך פרש והקדיש מזמנו לתחומי עניין אחרים; ציור, חקר ירושלים וארץ ישראל, הוצאת הספרים – בית א. לבינסון – בנושאי ארץ ישראל ועוד.
בין הספרים שהוציא לאור: שני מדריכי טיולים פרי עטו מורה דרך לירושלים יהודה ושומרון, ו-"Israel Tourguide", שתי סדרות הדפסים של ציורי דייוויד רוברטס וטרנר ממסעותיהם בא"י, "מסע תענוגות לארץ הקודש" מאת מארק טוויין, "בת ירושלים הקטנה" מאת מרים הרי, "מסע אל אררט" מאת מייקל ארלן, ועוד.
משפחתו
לבינסון היה נשוי לרות, צ'לנית, ולהם ארבעה בנים: הבמאי מיכה לבינסון, הפרופ' המלחין גדעון לבינסון, עורך הדין ואיש גלי צה"ל עודד לבינסון, וג'ימי - יועץ שיווק לחברות.
דיונון תמנוני דנה
דיונון תמנוני דנה (שם מדעי: Taningia danae) הוא מין של דיונון גדול מהסדרה דיונוני רחף שהוא אחד מהגדולים שברכיכות העולם. הוא מצוי במימי האוקיינוסים השונים בעומקים ורק לעיתים נדירות נמצא, בדרך כלל כשנשטף מת לחוף. הוא יכול לחיות גם במים ממוזגים וקרים. השם המדעי של המין מנציח את החוקר הדני אייג ודאל טאנינג (Åge Vedel Tåning).
דיונון זה שזרועותיו מזכירות מעט זרועות תמנון מגיע לאורך מדוד של 1.7 מטר בגלימתו, אורך כולל של 2.3 מטר ולמשקל של מעל 161.4 ק"ג. דבר זה הופך את הדיונון למין הסילונית השלישי בגודלו לאחר הדיונון העצום והדיונון הענק. לעומת זאת נמצאו גם פרטים ששקלו פחות מ-5 ק"ג.
הרכיכה בעלת איברים זוהרים פולטי אור המשמשים לתקשורת ואולי מושכים טרף לזרועותיו. הצעירים כנראה משתמשים בהם כדי לבלבל את טורפיהם.
אליפות ישראל בשחמט 1953
אליפות ישראל בשחמט 1953 הייתה האליפות השנייה של ישראל בשחמט, היא אורגנה על ידי האיגוד הישראלי לשחמט והשתתפו בה 15 שחמטאים. התחרות התקיימה בין התאריכים 24 בספטמבר-18 באוקטובר 1953 בהרצליה. האליפות התקיימה בשיטת ליגה שכללה משחק בודד בין המשתתפים. עבור ניצחון הוענקה נקודה וחצי נקודה הוענקה עבור תוצאת תיקו.
יוסף פורת זכה בתחרות.
תוצאות
1. א"ב יוסף פורת - 10.5
3-2. ישראל יוסף קניאז'ר - 9.5
3-2. יוסף דובקין - 9.5
4. א"ב משה צ'רניאק - 9
5. ישראל דינר - 8.5
6. יצחק אלוני - 8
משתתפים נוספים: שיוביץ', וולפינגר, עתידי, לובינסקי, שלמה סמילטינר, אברהם פישר, זקון, פוסמן, דוד.
מערכתו של סטפאן באטורי בליבוניה
מערכתו של סטפאן באטורי בליבוניה, הידועה גם כ"המלחמה הרוסית-פולנית" בין השנים 1577–1582, (בפולנית: Wojna polsko-rosyjska 1577–1582, ברוסית: Русско-польская война 1577–1582), התרחשה בשלב הסופי של מלחמת ליבוניה (1583-1558).
במהלכה הכוחות של הריפובליקה הפולנית-ליטאית, בפיקודו של סטפאן באטורי, מלך פולין ודוכס גדול של ליטא ויאן זמויסקי, ההטמאן (המפקד העליון) של צבאו, נאבקו בהצלחה נגד הצבא של איוואן הרביעי "האיום", הצאר של רוסיה, על שטחי "ממלכת ליבוניה" ופולוצק.
המערכה הסתיימה בגירוש הכוחות הרוסיים מליבוניה ובחתימת "ההסכם ביאם זפולסקי".
1575–1577
בשנת 1575 יצא איוואן הרביעי למתקפה מחודשת מערבה והצליח לכבוש חלקים מליבוניה, ביניהם - סאליסמינדה (סאלאצגריבה) ופרנאו (פרנו). בשנת 1577 הצבא הרוסי הטיל מצור על רבאל, טאלין של היום, וריכז כוחות חזקים על יד פסקוב.
באותה תקופה הצבא הפולני רותק לצד המערבי של הים הבלטי בהיותו עסוק בדיכוי המרד של גדנסק. ביולי 1577 החלק העיקרי של הצבא המוסקבאי, שכלל 30,000 לוחמים התקדם מפסקוב והשתלט על מריאנהאוזן (ויליאקה), רוזיטן, דינבורג, קוקנהאוזן (קוקנסה), שוואננבורג (גולבנה)והשטחים מסביב. מתקפת נגדית פולנית - הידועה כ"מסע הראשון של באטורי" התחילה בסתיו והצליחה לכבוש בחזרה כמה מהשטחים.
1578
באותה שנה התנהל משא ומתן שבעקבותיו נחתם הסכם שביתת נשק לשלוש שנים, אם כי המלך באטורי חזר בו תוך כדי הכנות למתקפה רחבה נגדית נוספת. בו זמנית כוחות משלובים פולנים ושוודים הצליחו לחסום התקדמות החיילים הרוסים בקרבות בווננדן (1577-1578).
1579–1580
באטורי אסף בינתיים צבא גדול של מעל 55,000 חיילים. 40,000 מתוכם גויסו למה שנקרא המסע השני של באטורי והתקדמו לכיוון פולוצק. באוגוסט הטילו מצור על העיר והכריעו אותה ב-29 לחודש. (ראו המצור על פולוצק).
הצבא הפולני כבש גם את היישוב רוסוני (סוקול). בשנה הבאה חידש את המתקפה ב"מסע השלישי של באטורי", וב-29 באוגוסט 1580 כיתרה את ויליקיה לוקי. היישוב נכבש ב-5 בספטמבר. ב-20 בספטמבר התנהל קרב פרשים על יד טורופץ והסתיים בניצחון ופולני נוסף. הכוחות הפולנים נכנס גם לוליז' ולנוול.
ההסכם ביאם זאפולסקי
הסכם שביתת הנשק למשך 10 שנים שנחתם בשנת 1582 ביאם זאפולסקי, היה נוח לפולין שקיבלה מחדש את הדוכסות של ליבוניה ושמרה בידיה את וליז' ואת פולוצק. רוסיה קיבלה בחזרה את וליקיה לוקי. היא נכשלה בתוכניותיה להשיג גישה לים הבלטי. ההסכם הופר בשנת 1605 כשהפולנים פלשו לרוסיה.
ניקון
ניקון (Nikon) הוא תאגיד יפני רב-לאומי הממוקם בטוקיו, אשר מתמחה באופטיקה ובצילום. החברה היא יצרנית מרכזית של מצלמות, מיקרוסקופים ומשקפות.
ניקון נוסדה בשנת 1917 תחת השם Japan Optical Industries Corporation) Nippon Kōgaku Kōgyō Kabushikigaisha, תאגיד תעשיות האופטיקה יפן) וכיום מהווה נתח מתאגיד הענק היפני מיצובישי.
היסטוריה
תאגיד ניקון נוסד בשנת 1917 כאשר שלושה מפעלי אופטיקה מובילים התמזגו על מנת ליצור חברה אחת מובילה ומקיפה ליצור מוצרי אופטיקה. במהלך עשרות השנים הבאות הפכה החברה למעצמת אופטיקה ובכך השאירה את חותמה בתחום זה במהלך המאה ה-20. בזמן מלחמת העולם השנייה הגדילה החברה את מספר מפעליה לכ-19 והעסיקה כ-23,000 עובדים בעודה מספקת משקפות, עדשות, פריסקופים ופצצות תאורה לצבא היפני. לאחר המלחמה חזרה החברה למתכונת מפעל יחיד ובשנת 1948 הוציאה לשוק את מוצר המותג, מצלמת ניקון.
בשנת 1982 החלה החברה בהקמת שלוחות בארצות הברית. תחילה בצפון ארצות הברית בבלמונט, ויסקונסין. תוך זמן קצר משכה ניקון לקוחות רבים, ופתחה שלוחה בניו יורק שכוללת מרכז מכירות ופיתוח. כיום מעסיקה ניקון כ-17,000 עובדים בכל העולם. בשנת 2006 הצהירה החברה על הפסקת יצור מצלמות הפילם ומעבר ליצור מצלמות דיגיטליות בלבד.
במרץ 2011 נפגעו מספר מפעלים ראשיים בבעלותם של ניקון במהלך רעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011) שהתרחשה ביפן, וכתוצאה מכך הופסקה פעילות הייצור של מוצרי הצילום המיועדים לקהל הצלמים המקצועי.
בסוף שנת 2011 חזרו מפעלי ניקון לפעולה.
חול צהוב
חול צהוב, הוא קרקע בעלת כושר חלחול גבוה.
גרגרי החול הצהוב עפים בקלות עם הרוח ולכן נקראים "נודדים", את החול הצהוב ניתן למצוא לאורך חוף הים.
בישראל, בדרום הם יוצרים רצועה רחבה שהולכת ונעשית צרה ככל שמצפינים. החול נוצר מבליה של סלעי גרניט מהרי אתיופיה אשר מוסע על ידי הנילוס עד הים התיכון ועל ידי זרמים לחופי הארץ. החול הצהוב השתקע בחופי ישראל, מה שיצר רצועות חוף חוליות ונעימות לרחצה. אפרים סידון מתייחס לכך בספרו ״התנ״ך בחרוזים: מלכים״ על סיפור שלמה המלך ומלכת שבא, הוא כותב ״כאשר סיימה היא לחוד לו חידות והוא אותה ריצה, נתנה לו המלכה חול נעים לרחצה״. רכס הכרמל מהווה מחסום פיזי עבור החול הצהוב, ועל כן רצועת החוף מצפון לו היא רצועת כורכר סלעית, נטולת חול צהוב. הרוח מעיפה אותו לפנים הארץ.
גבעת חלפון אינה עונה
גבעת חלפון אינה עונה הוא סרט קומדיה ישראלי, משנת 1976 ונמנה עם סרטי הבורקס, בבימויו של אסי דיין ובכיכובם של חברי שלישיית "הגשש החיוור", שהפך לימים לסרט פולחן. הסרט מציג את ההוויה האבסורדית של שירות המילואים בצה"ל בראי התקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים. שמו של הסרט הוא פרפרזה על שמו של הסרט הפטריוטי "גבעה 24 אינה עונה" שהופק כעשרים ואחת שנה קודם לכן. את שיר הנושא של הסרט ואת השיר "תן לשים ת'ראש על דיונה" כתב במאי ותסריטאי הסרט אסי דיין והלחין נפתלי אלטר, שהיה גם שותף בהפקה ובכתיבת התסריט ואף הופיע בתפקיד משני (הש"ג).
עלילה
עלילת הסרט מתרחשת במוצב עלום שם בסיני חודשים אחדים לאחר מלחמת יום הכיפורים. המ"פ שמגר (טוביה צפיר) פוקד על סמ"ר רפאל מוקד "ג'ינג'י" (גברי בנאי) לגייס למילואים את המשתמט סרג'יו קונסטנצה (ישראל פוליאקוב), לאחר שזה השתמט מהצבא במשך כ-15 שנים. סרג'יו הוא נוכל מקסים ורב-תחומי, ממוצא רומני, שטומן ידו בעסקים רבים. ג'ינג'י יוצא לתל אביב להביא את סרג'יו למילואים, ובדרך עוצר לבקש את ידה של חברתו יעלי (ניצה שאול), בתו הצעירה והנאה של סוחר הנדל"ן המצרי ויקטור חסון (שייקה לוי), אך מר חסון מסרב להשיאה לפני שאחותה הבכורה, הגמלונית והביישנית, שפרה (מיקי קם) תינשא.
בינתיים סרג'יו הקלפן מרוויח כסף בפוקר, והוא מתקשר למר חסון להודיע לו שהוא יכול לכסות את החוב עבור עסקת נדל"ן שביצעו בעבר. עוד הוא מסיים את השיחה, המפסידים במשחק מבינים כי הוא הונה אותם ומאיימים עליו. סרג'יו ניצל הודות להופעתו המפתיעה של ג'ינג'י, ומיד מחליט שעדיף לו לצאת למילואים מאשר להסתבך עם המפסידים. מר חסון, המגיע למקום דקות ספורות לאחר מכן, מגלה את אשר אירע, ומחליט לרדוף אחרי סרג'יו למילואים שבסיני כדי לגבות ממנו את החוב.
כאשר ג'ינג'י וסרג'יו מגיעים לסיני, הם מגלים שיעלי התגנבה כנוסעת סמויה איתם, ומסרבת לעזוב את ג'ינג'י. כדי שתוכל להישאר, הם מחליטים שהיא תתחזה לזמרת שנשלחה מטעם חיל החינוך. הם מעלים לחיילים הופעה פרובוקטיבית, אך במהלכה מגיע מר חסון כשהוא נוהג בשופל, ויעלי נאלצת לברוח ולהסתתר.
סרג'יו מייעץ לג'ינג'י ויעלי להזמין גם את שפרה למוצב, כדי שסרג'יו ימצא לה חתן וכך תוסר המכשלה לנישואיהם. שפרה אכן מגיעה למקום, אך במפתיע מתאהבת דווקא בסרג'יו. בינתיים ויקטור, אשר הולך לדוג דגים לארוחת הערב, עובר בטעות את גבול הפסקת האש בין ישראל לבין מצרים, ונופל בשבי. הוא אומנם מתיידד עם המפקד המצרי (ומלמד אותו איך להכין קפה אסלי וגם מפתיע אותו במוצאם הזהה מאלכסנדריה), אך לעזרתו באים ג'ינג'י וסרג'יו מחופשים לקציני כוחות שמירת השלום של האומות המאוחדות. הם כמעט נתפסים, אך ברגע האחרון, בעזרת מכר של סרג'יו - קצין מהאו"ם מעסקיו הקודמים והמפוקפקים - הם משחררים את ויקטור, ובורחים חזרה למוצב.
במוצב נפגש ויקטור לתדהמתו עם שתי בנותיו, ורודף בזעם אחרי סרג'יו, כשהוא מגלה ש"עבד" עליו בנושא שטח הדיונה שמכר לו. מתפתחת מהומה כללית, אך כאשר שמגר, שבורח מהאשפוז הכפוי, נופל לבור הנפט המדומה אשר ויקטור החל לחפור באדמתו החדשה, פורץ ממנו לפתע נפט אמיתי. שלושת הגיבורים שוכחים מיד מכל צרותיהם, והדרך נסללת לחברת הנפט "נתיבי ויקטור ובנותיו בע"מ - בשיתוף סרג'יו גז וג'ינג'י פז".
בתמונת הסיום, ג'ינג'י סרג'יו וחסון נוסעים ברחובות תל אביב בשעת בוקר מוקדמת, במטרה למכור נפט ישירות לצרכנים.
הפקה וביקורת
הרעיון הבסיסי לסרט נוצר אצל אסי דיין בחודשים שלאחר מלחמת יום הכיפורים, בעת שהיה עדיין מגויס וישב חודשים ארוכים ללא מעש עם יחידתו בסיני. לאחר שדיין, שנקלע לחובות בעקבות כישלונו המסחרי של סרטו "חגיגה לעיניים" (1975), הצליח מסחרית בסרטו הבא, "יופי של צרות!" (1976), שהיה סרט הבורקס, הוא החליט לשלב את רעיונותיו מתקופת המילואים בסיני עם הנוסחה של סרטי הבורקס שהצליחה בקולנוע המסחרי וכך נוצר "גבעת חלפון אינה עונה".
הסרט צולם בחולות ניצנים במשך שלושה שבועות, בקיץ 1976. תקציב הסרט היה 300,000 דולר, שמתוכם 50,000 דולר יועדו לשכרם של חברי "הגשש החיוור". הסצנה האחרונה שבה הגששים עוברים עם עגלת נפט ברחוב יהודה הלוי בתל אביב צולמה ונכנסה לסרט ברגע האחרון, מספר ימים לפני יציאת הסרט לאקרנים. כבר עם סיום הצילומים, החל הביקוש לסרט מצד בעלי בתי הקולנוע בישראל, שחשו כי יש לו פוטנציאל מסחרי.
"גבעת חלפון אינה עונה" מכר 672,000 כרטיסים בישראל (שאוכלוסייתה מנתה אז כ-3.5 מיליון), וזאת למרות ביקורות שליליות של מבקרי הקולנוע בעיתונות הישראלית.
נושאי הסאטירה בסרט
הסרט הופק בשנת 1976, לאחר מלחמת יום הכיפורים, והשינוי בתדמית צה"ל הבלתי מנוצח, אך בטרם הסכם השלום בין ישראל למצרים, במסגרתו הוחזר גם מקום ההתרחשות של הסרט, חצי האי סיני, לידי מצרים. מדבר סיני המאובק, המרוחק, הנידח והשומם משמש בעצמו נושא לסאטירה, אפילו בשורה מתוך שיר הנושא של הסרט: "רק בסרט של וולט דיסני המדבר שם מתעורר", שגם מתייחסת לסרט "המדבר מתעורר" של חברת וולט דיסני.
בהתאם לרוח התקופה, בדיחות רבות נשענות על צה"ל, כסאטירה על עודף הבירוקרטיה שבו וחוסר הארגון. כך, למשל, בין הבדיחות החוזרות התייחסות חוזרת לנושא ראשי התיבות הנהוגים כשיטת קצרנות בצה"ל. דוגמה בולטת לכך היא הדו-קרב המילולי בין ויקטור לבין טבח הבסיס יוסיפון, עת כל אחד ממציא לעצמו תואר מרשים ומגוחך יותר בראשי תיבות. מגדיל לעשות ויקטור, אשר מכנה את עצמו בראשי התיבות הפיקטיביים "קמר"ש הלור"ל" - "קצין מטבח ראשי שנותן הוראות ליוסיפון ובא רק לטעום", או בראשי התיבות בשא"ש "בבטן של אמא שלך".
אנשי הצבא עצמם מוצגים לעיתים כחדלי אישים – המ"פ שמגר עוסק בצפייה בפורנוגרפיה במקום פיקוד על הבסיס, פקידת המח"ט, ששמה, "חרמונה" (חנה לסלאו), מרמז על כוונותיה, מתעלמת מתלונות החייל על כך שנשאר בבסיס ללא חופשה זמן רב ומעדיפה לפתות אותו, הטבח מעדיף לשחק שש-בש במקום לבשל וכן הלאה. במקרה אחר, כאשר נדרשים סרג'יו וויקטור לענות מה יעשו אם המצרים יתקדמו לעבר המוצב, מבטל הראשון את השאלה באומרו שאיננו מבין "איזה אינטרס יש להם לבוא לפה בחום הזה", בעוד השני אומר בביטחון שיטפל בהם כפי שעשה במלחמות הקודמות. כאשר נשאל ויקטור מה עשה באותן מלחמות הוא עונה שעבר זמן רב ואיננו זוכר ("30 שנה, לך תזכור").
הסרט נראה כקורא בשיר הנושא שלו לבוא למילואים, כביכול בניגוד לרוח זו, אך בניגוד לנושא שמו הפטריוטי – גבעה 24 אינה עונה – כאן האזרח נקרא לבוא למילואים כדי להימלט מאורחות החיים הרגילים, בהם נושים "מהבנק, או מהמסים", כדברי השיר.
גם המלחמה והאיבה בין ישראל למצרים באותה תקופה מושמות ללעג במסגרת הסרט. כאשר נשבה ויקטור בידי סיור מצרי, הוא כלל לא מבחין ברגע הראשון כי מדובר בחיילים מצריים ומבלבל אותם בחיילי צה"ל. חוסר ההבחנה בין חיילי שני הצבאות מודגש בשאלתו של ויקטור לחיילים האם הם חיילי "גולני", ובתשובתם כי הם חיילי "גמאסי" (שר המלחמה המצרי באותה עת). עם הגיעו למקום שביו, מפתח ויקטור במהרה שיג ושיח עם הקצין הזר ושניהם מלינים על הקפה ועל השלטון המקומי. בדרכו החוצה, עת מחלצים אותו ג'ינג'י וסרג'יו, הוא אף מבקש מהקצין המצרי, אז עדיין מדינת אויב, לשמור עמו על קשר. "עסק הביש" מוזכר בצעקתו של ויקטור: "מי נתן את ההוראה?!".
בסרט מבוצע שימוש סאטירי בהחלטות האו"ם 242 ו-338. כאשר מר חסון מגיע למוצב, "כאן זה 338?", המספר 242 מופיע על שלט בכניסה למחנה המצרי, בערבית: معسكر ٢٤٢ "מעסכר 242" "מחנה צבאי 242".
כמו כן מבוצע שימוש סאטירי בשם הארגון "או"ם", כאשר על גבי הג'יפ המשמש את מוקד וסרג'יו – שהתחזו לחיילי האו"ם על מנת לחלץ את מר חסון השבוי בידי המצרים – מוחלפת האות N ב-M, כתעתיק ישיר מראשי התיבות בעברית UM. זאת במקום UN, ראשי התיבות וכינוי הארגון בשפות לועזיות שונות.
השפעת הסרט
למרות הביקורות השליליות של מבקרי הקולנוע בעיתונות הישראלית, הפך "גבעת חלפון" לסרט פולחן ישראלי וסביבו (וסביב ה"גששים" בכלל) התפתחה תרבות שלמה במגזרים רחבים של האוכלוסייה.
עד היום, ישנם אנשים הזוכרים בעל פה סצינות שלמות מהסרט, אף שחלקם נולדו אחרי שהסרט יצא לאקרנים. משפטים רבים מהסרט הפכו לנכסי צאן ברזל של החברה והשיר הבולט בסרט, "תן לשים ת'ראש על דיונה", נבחר בשנת 2008 במקום ה-6 במצעד "שיר ה-60" של גלי צה"ל וכן הושמע רבות בתחנות רדיו לאחר מלחמת לבנון השנייה (ביחד עם "אלף שיר לצפון").
סרט המשך
תחילת הצילומים של סרט המשך ל"גבעת חלפון אינה עונה" תוכננה לינואר 2008. בטור אישי שפורסם ב"ידיעות אחרונות" בעקבות פטירתו של ישראל פוליאקוב בסוף אוקטובר 2007, הודיע הבמאי אסי דיין על ביטול ההכנות לתסריט שכבר כתב כשהוא מתייחס אל הסרט בשם "גבעת חלפון השנייה". דיין, לוי ובנאי מתייחסים לנושא גם בראיונות רטרוספקטיבה של ה-DVD "גבעת חלפון אינה עונה", בהוצאתו החדשה בשנת 2010. כשלושה חודשים לאחר מותו של דיין פורסמו בדף הפייסבוק האישי שלו דפי הטיוטה עם תקציר לסרט ההמשך ל"גבעת חלפון אינה עונה".