cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דוד מרוטי
מרוטי היה פרופסור לספרות ולפילוסופיה. בשנת 1911 הגיע למקום החמישי בתחרות רומא (ניצח: מטאו גלדיך). בשנת 1919 ניצח בתחרות נאפולי. בשנת 1920 הגיע למקום השני, אחרי סטפנו רוסלי די טורקו בתחרות ויארג'יו, באותה שנה הגיע שני אחרי סטפנו רוסלי די טורקו בתחרות גנואה.
בשנת 1937 הגיע למקום התשיעי בתחרות נאפולי (אליפות איטליה השמינית, ניצח: וינצנזו קסטלדי). בשנת 1938 הגיע למקום השלישי בתחרות סאוונה (ניצח: וינצנזו קסטלדי). בשנת 1939 חלק מקום 11–12 בתחרות רומא (אליפות איטליה התשיעית, ניצח: מריו מונטיצ'לי).
סרחיו היגיטה
סרחיו אנדרס היגיטה גרסיה (בספרדית: Sergio Andrés Higuita García; נולד ב-1 באוגוסט 1997) הוא רוכב אופני כביש קולומביאני בקבוצת בורה–הנסגרוהה. היגיטה הוא אלוף קולומביה בשנת 2020 ומנצח הטור של קולומביה באותה שנה. בשנת 2022 ניצח את הוולטה אה קטלוניה.
ביוגרפיה
היגיטה נולד ב-1 באוגוסט 1997 במדיין, עיר בקולומביה ובירת מחוז אנטיוקיה.
מנסנה פוסטובון (2016–2018)
היגיטה הצטרף לקבוצת למנסנה פוסטובון הקולומביאנית ב-2016.
קרן אאוסקדי (2019)
היגיטה הצטרף לקבוצת קרן אאוסקדי. הוא פתח את העונה בספרד, בכמה מרוצים חד יומיים ובלט בהם, אך לא הצליח לנצח אחד בהם כשסיים שישי במרוץ טרופאו סס סלינס, במקום ה-12 במרוץ טרופאו אנדרקס ובמקום ה-4 בטרופאו קמפוס. היגיטה ניצח את דירוג הצעירים בוולטה ולנסיה וסיים שביעי בוואלטה אה אנדלוסיה. הוא ניצח את הקטע הרביעי בוולטה או אלנטחו בפורטוגל וסיים במקום החמישי כללי כשהוא מסיים שני בקטגוריית ההרים וקטגוריית הרוכב הצעיר. לאחר מכן חזר היגיטה לספרד וסיים שלישי בגראן פרמיו מיגל אינדוראין ורביעי בקלאסיקה פרימאוורה.
EF Education First (מרץ 2019–2021)
היגיטה הצטרף ל-EF Education First החל מ-30 במרץ וכבר בהופעות הראשונות שלו בקבוצה בלט, כשסיים 2 ב, 16 שניות פיגור מטאדיי פוגאצ'אר המנצח. היגיטה גם סיים שני בקטע השישי, לאחר שהפסיד לפוגאצ'אר בספרינט הסיום, ושלישי בקטע ה-5. היגיטה השתתף ב לאחר שלושה חודשים של היעדרות מתחרויות וסיים במקום הרביעי. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כאשר נבחר לוואלטה אספנייה, וניצח את הקטע ה-18 במרוץ לאחר בריחת סולו. הוא סיים את המרוץ במקום ה-14 הכללי, 32:17 דקות אחרי פרימוז' רוגליץ' המנצח. למרות שכבר התחרה במרוצי העלית, הוא העדיף להתחרות באליפות העולם במקצה עד גיל 23, וסיים רביעי בספרינט שהסתיים בניצחונו של סמואלה באטיסטלה האיטלקי. לאחר מכן התחרה בסדרה של מרוצים חד יומיים באיטליה, וזה בלט בג'ירו דל'אמיליה כשסיים שלישי, וחמישי במרוץ טרה ואלי וארסינה, שבשני המרוצים ניצח פרימוז' רוגליץ'.
ב-2020, היגיטה ניצח את אליפות קולומביה, לאחר שהקדים את איגן ברנל ואת דניאל פליפה מרטינס. הוא ניצח את הטור של קולומביה לאחר שניצח את הקטע הרביעי במרוץ וסיים שני בקטע השישי. היגיטה התחרה בפריז - ניס וסיים את המרוץ במקום השלישי, 59 שניות ממקסימיליאן שכמן המנצח.
ארנסט בלוך (קצין)
קולונל ד"ר ארנסט בלוך (השם המלא בגרמנית: Ernst Ferdinand Benjamin Bloch; 1 במאי 1898 – 30 באפריל 1945) היה גרמני יהודי למחצה ששימש כקצין בכיר באבווהר, שירות המודיעין הצבאי של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, לאחר שהיטלר הכיר בו כ"בעל דם גרמני". התפרסם כמי שעמד בראש מבצע לחילוץ האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון (אדמו"ר הריי"צ), מנהיג יהודי חב"ד, מוורשה, לאחר שנכבשה על ידי הנאצים.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, עזב בלוך בן ה-16 את ביתו ללא ידיעת אמו וניסה להתגייס לצבא. מספר יחידות צבאיות דחו אותו משום שהיה צעיר מדי, אך בסופו של דבר הוא שכנע את רגימנט חי"ר 132 בשטרסבורג לקבל אותו. כמו צעירים גרמנים רבים, היה נלהב לשרת את ארצו ולחוות את הרפתקאות המלחמה. במהלך אחד מקרבות איפר בבלגיה ב-1915, דקר חייל אויב את בלוך בכידון בלסתו התחתונה, וכתוצאה מכך נפגע סנטרו וכמה משיניו נעקרו. החייל הפוגע הניח מגף על כתפו של בלוך, הוציא את להב הכידון והשאיר את בלוך בשטח כחייל הרוג. בלוך התעורר בבית חולים שדה. הוא חזר לחזית כמה חודשים לאחר מכן ולחם ב-1916 בקרב ורדן ובקרב על הסום, ב-1917 בשמפאן וב-1918 בפלנדריה, שם שוב נפצע קשה. הפעם סבל מרסיסים בשתי הרגליים, באחת הזרועות, ובראשו. בלוך החלים וחזר למלחמת החפירות בחזית המערבית. עם תום המלחמה הוענקו לו שני עיטורי צלב הברזל: מדרגה ראשונה ומדרגה שנייה, וכן עיטור אות הפציעה. גם אחיו ואלדמאר ("ואלדי"), נפצע במלחמה ומת מפצעיו ב-1919.
מסוף מלחמת העולם הראשונה עד עליית הנאציזם
לאחר המלחמה נשאר בלוך בצבא. גבורתו לא הגנה עליו מפני האנטישמיות. בשנת 1921 הוא נדחה על ידי אחוות סטודנטים בגלל היותו יהודי. אמו נדהמה. היא יכלה להבין מדוע האחווה אינה רוצה לקבל את מי שהזדהו דתית כיהודים, אך משפחתה שלה הייתה ליברלית והיא כלל לא ראתה את בנה כיהודי. יתר על כן, היות בעלה יהודי לא מנעה ממנו להיות לרופא מצליח, ובצעירותו הוא היה חבר באחווה מכובדת. היא נתנה ביטוי לכעס שלה במכתב לבלוך ועם זאת, גם האשימה אותו בכך שהושפל, כי גם אם ככל הנראה אמר שהוא נוצרי, סביר ששמו עורר שאלות שהוא ענה עליהן בכנות. היא כתבה:
בלוך המשיך את לימודיו באוניברסיטת פרידריך וילהלם בברלין. אמו נפטרה ב-1922. בשנת 1924 קיבל דוקטורט בכלכלה עם ציון לשבח. הוא נשאר בשירות פעיל כקצין בצבא הגרמני, הרייכסווהר, במשך כל תקופת רפובליקת ויימאר, ונושא הרקע היהודי שלו לא עלה בה. בשנת 1930 נשא לאישה את סאבין פון בוסה הנוצרייה. חמיו, הנס פון בוסה, קיבל אותו בברכה לתוך המשפחה וכתב לו בחיבה:
דברים אלה בוודאי נגעו בעומק לבו של בלוך, שאיבד את אביו בגיל צעיר. לא מפתיע שקשר הנישואין שלו עם סבין החל על בסיס איתן. במהלך חיי הנישואין שלו, בלוך הראה מחויבות לסבין ואף פעם לא שכח את הרגשות החמים והנדיבות של הוריה כאשר קיבלו אותו למשפחה. לחברה הכללית לא היו אותם רגשות כמו למשפחתו החדשה, במיוחד לאחר שהיטלר עלה לשלטון, אבל בלוך לא נתקל שוב באנטישמיות אחרי האפיזודה של דחייתו על ידי אחוות הסטודנטים.
מינוי לראש מחלקה באבווהר
ב-1935 גייס אדמירל וילהלם קנריס את בלוך לעמוד בראש מחלקת המודיעין לכלכלת מדינות זרות שתפקידה לאסוף מודיעין על היכולת התעשייתית של מדינות זרות. בעיני קנריס היה בלוך אחד הקצינים המוכשרים ביותר שלו. בנוסף לאיסוף מודיעין על תעשיות זרות, ליווה בלוך אנשי עסקים גרמניים וזרים בסיורים במפעלי תעשייה בגרמניה, ואחרי הכיבושים במערב ב-1940 גם בבלגיה, בצרפת ובהולנד. קנריס שיבח את בלוך בכותבו אליו:
בנו של בלוך, מרטין בלוך, כתב: "אבי הרגיש שהוא גרמני, וכגרמני הוא שירת את ארצו.... יתר על כן, הוא הרגיש שהוא מוגן על ידי קנריס, שבמשרדו הוא עבד". ב-14 במרץ 1937 תיאר קנריס את בלוך כ"אדם שאפשר לסמוך עליו.... עובד חרוץ שממלא את תפקידו היטב". ביוני 1938 הועלה בלוך לדרגת מייג'ור, ומאוחר יותר באותה שנה הוא קיבל עיטור בחתימת היטלר.
ה"זיכוי" שקיבל מהיטלר
סוגיית היותו בן לאב יהודי עלתה שוב ב-1935, עם פרסום חוקי נירנברג, שנועדו לשמור על טוהר הגזע הארי וקבעו את ההבחנה בין גרמנים ארים לגרמנים ממוצא יהודי. לפי הנספח לחוקים אלה שהוציא שר הפנים הנאצי ב-14 בנובמבר 1935, בלוך, אשר היה בן להורה אחד יהודי, כלומר נכד לשני סבים יהודים (סבו וסבתו הורי אביו), לא היה בן לקהילה דתית יהודית ולא היה נשוי ליהודיה, נחשב למישלינג (בן תערובת) מדרגה ראשונה.
סעיף 7 של הצו הנספח לחוקי נירנברג נתן להיטלר את הסמכות להחליט שאנשים מסוימים הם ארים אף על פי שתויגו כיהודים או כמישלינג (בני תערובת). לבקשות להחלטה כזאת צריך היה לצרף תמונות מזוויות שונות, היות שהיטלר ייחס חשיבות רבה למראה החיצוני, ומסמכים מפורטים על נשוא הבקשה. בסוף 1939 קנריס הביא את המקרה של בלוך להיטלר, וזה חתם על מסמכים שמכירים בבלוך כ"בעל דם גרמני" (Deutschblütig) ועל ידי כך מסירים ממנו במשיכת קולמוס את "הפגם המולד".
קנריס חיכה ארבע שנים לפני שניסה להשיג את הזיכוי לבלוך, כי סוגיית הרקע של בלוך לא עלתה עד אז. רבים מלוחמי מלחמת העולם הראשונה שקיבלו עיטורים נהנו ממספר שנים של יחס מיוחד או של אי-התייחסות לחוקי הגזע. רק ב-1939 הרקע היהודי של בלוך עלול היה לסבך אותו. הבקשה להכיר בו כארי כללה את העבר הצבאי שלו, מסמכים מבית הספר התיכון והקולג' והמלצות ממורים וממפקדים, וכן תצלומים של הפרופיל שלו. המסמך הרשמי המכיר בו כארי בוודאי היה דומה לפורמט הסטנדרטי:
על ידי כך היו בלוך וצאצאיו מוגנים מפני אפליה גזעית.
ב-1944 הופיע בלוך בין 23 קולונלים ברשימה של 77 קצינים בכירים בצבא גרמניה שהיו ממוצא יהודי חלקי או נשואים ליהודיות וקיבלו את ה"זיכוי" כבעלי דם גרמני בחתימתו של היטלר. הרשימה הוכנה לפי הוראתו של היטלר, לצורך פיטוריהם מהצבא בשלב מאוחר של המלחמה.
התנהלותו במבצע חילוץ האדמו"ר ואחריו
בקרב חסידי חב"ד רווחה מסורת שלפיה מנהיג החסידות בתקופת מלחמת העולם השנייה, האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון (אדמו"ר הריי"צ), ניצל במבצע חילוץ שבראשו עמד חייל יהודי גרמני. הסיפור נראה בעבר פנטסטי מכדי להיות אמיתי. החוקר בריאן מארק ריג הצליח לאמת את הסיפור ולזהות את הקצין כארנסט בלוך, אשר נשלח בראש קבוצת אנשים על ידי ראש האבווהר, האדמירל וילהלם קנריס, להציל את האדמו"ר, שנלכד בוורשה בעקבות הכיבוש הנאצי. הרבי הסתתר באותו זמן עם 18 קרובי משפחתו מפני הנאצים. מציאת הרבי הייתה אתגר גדול, מכיוון שהיהודים חששו שבלוך מחפש את הרבי כדי לעוצרו ולא כדי להצילו. כדי להרגיע את היהודים המבוהלים שהיו עם הרבי, אמר להם בלוך כי גם הוא יהודי, כפי שהעיד מאוחר יותר מזכירו של הרבי, חיים ליברמן. בלוך בחר לביצוע המשימה שני חיילים נוספים, גם הם יהודים למחצה. הוא הגיע אל הרבי והעלה אותו ואת קרוביו לרכבות במחלקה ראשונה, ותוך סיכון רב הביא אותם לברלין. כמה ימים אחר כך הצליח להעבירם ברכבת את הגבול הלטבי, ומשם הגיעו לריגה בירת לטביה, ולבסוף לארצות הברית.
בבחירתו את בלוך ואת שאר האנשים, ובהם עוד אנשים שהיו ממוצא יהודי, לביצוע המשימה, סיכן קנריס את חייהם. הוא ידע על קיומן של יחידות האיינזצגרופן שהקים ריינהרד היידריך בהוראה ישירה מהיטלר ושהתלוו לצבא וחיסלו גורמים לא רצויים, בעיקר יהודים, ואת האליטה הפולנית. קנריס הבין שהמבצע יהיה עדין ומסובך, וידע היטב שעליו להפקיד את משימת ליווי האדמו"ר אל מחוץ לפולין בידי בלוך, שהיה קצין מצטיין בוורמאכט ויהודי למחצה. נראה שבלוך גם היה שותף לסלידתו של קנריס מהמדיניות האנטישמית של הרייך. מאחר שהאבווהר היה אחראי על מודיעין צבאי, לא היה מבצע חילוץ האדמו"ר במסגרת תפקידיו, וקנריס ידע שהוא זקוק למישהו שיוכל לסמוך עליו. ייתכן שבחר בבלוך לא רק משום שהיה חייל מצטיין, אלא גם בשל הרקע היהודי שלו, שכן הגיוני לשלוח אדם ממוצא יהודי להציל את חייו של הרב, למרות האירוניה שבהיותו קצין מצטיין בוורמאכט.
הסעת חום
מעבר חום בהסעה הוא מנגנון העברת חום ממקום אחד לשני על ידי תנועה של זרמים. הסעה היא בדרך כלל הצורה הדומיננטית של מעבר חום בנוזלים וגזים.
ארנסט בלוך (קצין)
התנהלותו במבצע חילוץ האדמו"ר ואחריו
חברו של בלוך למשימה, סמל קלאוס שנק, יהודי למחצה מצד אמו, סיפר שבמהלך הבריחה מוורשה, בלוך יעץ לרב ולאנשיו שיהיה עליהם לבצע את הוראותיו במדויק, והזהיר אותם שייתכן שיהיה עליו לנהוג בהם בקשיחות כדי למנוע חשדות מצד אנשי אס-אס או מצד גרמנים אחרים. בלוך הסביר שבמצבי חירום קשים ייתכן שיהיה חייב לגעת בחלק מהנשים, אף על פי שיעשה כמיטב יכולתו להימנע מפגיעה כזאת ברגשותיהם הדתיים.
הסעת חום
אף על פי שלרוב מתייחסים להסעה כמנגנון מעבר חום עצמאי, הסעה משלבת בתוכה תהליכים של הולכה (דיפוזית חום) ואדבקציה (החום שעובר עם נוזל מנקודה לנקודה).
ארנסט בלוך (קצין)
התנהלותו במבצע חילוץ האדמו"ר ואחריו
במהלך המסע, הרבי שאל את בלוך מדוע הוא מציל אותם. כאשר בלוך חשף את מוצאו האתני, הרבי שאל אותו אם הוא מרגיש יהודי. בלוך קרוב לוודאי נרתע מהשאלה והיסס. הוא השיב בשלילה, אבל הודה שהעבר היהודי שלו מאז ומתמיד סקרן אותו. תגובת הרבי הייתה: "יש בך נשמה יהודית עזה".
נשאלת השאלה אם בלוך ביצע את משימת חילוץ הרבי רק משום שקיבל פקודה לעשות זאת, או שבהתחשב במוצאו היהודי נרתם לך ברצון, ואולי משום כך סירב לוותר כאשר הסתבר שכל כך קשה לאתר את הרבי. לאחר שבלוך הצליח במשימה, קנריס הרשה או הורה לו להיות אחראי על משימות אחרות להצלת יהודים אחרים, ואולי בכלל זה אדמו"ר חסידות גור, אברהם מרדכי אלתר, מזכירתו של בלוך טענה שמאוחר יותר הוא סייע לשתי משפחות יהודיות להימלט לשווייץ.
הסעת חום
קיימים שני מנגנונים עיקריים של הסעה, הראשון הוא "הסעה מאולצת" אשר נגרמת על די תנועה של זורם בדרכים שהם לא "כוחות ציפה". לדוגמה משאבת מים באוטו.
ארנסט בלוך (קצין)
אחריתו
לאחר הצלת הרב שניאורסון ופמלייתו, חזר בלוך לתפקידו כאיש מודיעין העוסק בריגול תעשייתי, ובסוף 1940 הוא קודם לדרגת לוטננט-קולונל. הוא היה אז מפקדם של 40 קצינים ואנשי סגל. הוא סעד מדי פעם עם תעשיינים כמו גוסטב קרופ פון בוהלן אונד הלבך ומקס שלנקר, הוא זכה באמונם של מנהלים בכירים, כולל אלה של הקרטל הענק אי גה פארבן, שייצר אלפי מוצרים עבור הרייך השלישי, ובכלל זה הגז ציקלון בה ששימש לרצח יהודים בתאי הגזים, ובנה מפעל גדול באושוויץ שהשתמש בעובדי כפייה, אותם העביד עד מוות. בלוך סיפק לצבא מידע על היכולות התעשייתיות של מדינות שונות והסתייע בקשריו כדי להציב מרגלים בחו"ל. בתחילת 1941 הוטל עליו להעריך את היכולות התעשייתיות של בריטניה, ארצות הברית וברית המועצות. היו אלה משימות לא פשוטות שעל ביצוען הוענק לבלוך עיטור. ההערכה הרבה לבלוך התבטאה גם בכך שפילדמרשל ולטר פון רייכנאו ביקש לצרפו למטהו בארמייה הדרומית כדי לייעץ בנושאים כלכליים אך בקשתו נדחתה.
בלוך המשיך לשרת באבווהר עד לאישור בקשתו להישלח לחזית הרוסית כמפקד גדוד באפריל 1941 והצבתו ליד קייב. קודם לכן דחה הצבא בקשות של בלוך להתמנות למפקד בשדה הקרב בגלל גילו. לא ברור מה שינה את עמדת הצבא בעניינו, אבל מספר קצינים נוספים באבווהר נשלחו לחזית באותו הזמן. אפשר לתהות מדוע בלוך עזב את האבווהר כדי להשתתף בקרבות. בנו ומזכירותיו העלו את הסברה שהוא עשה זאת משום שזאת הייתה הדרך היחידה שלו לקידום ומשום שהרגיש שהוא שייך לשם, כי העדיף ככל הנראה את השירות בחזית על פני השירות במשרד.
הסעת חום
השני הוא הסעה טבעית אשר נגרמת כתוצאה מכוחות ציפה בזורם כאשר הזורם מחומם. לדוגמה עשן העולה מארובה כאשר יש אש דולקת. חימום הזורם גורם לשינוי קל בצפיפותו מה שגורם לתנועת הזורם כתוצאה מהפרשי לחצים.
ארנסט בלוך (קצין)
אחריתו
במהלך קרב קורסק פיקד בלוך על יחידות עורפיות בשמירה על קווי הקשר והאספקה ליחידות בחזית. בשלב זה הוא פיקד על אלף חיילים והיה במגע שגרתי עם האויב. בכל פעם שאנשיו נכנסו לקרב עם הרוסים, הוא מיד הגיע למקום ולקח חלק בלחימה. לאחר תבוסת הגרמנים בקורסק, הוביל בלוך את הגדוד שלו בנסיגה מאורגנת תוך כדי קרבות אכזריים בתנאים קשים ביותר. תוך שלושה חודשים, הדיוויזיה של בלוך נסוגה למעלה מ-400 ק"מ לאזור שמסביב לעיר ז'יטומיר שבאוקראינה, כ-113 ק"מ מערבית לקייב. בלוך עסק שם בהצבת יחידות חי"ר וארטילריה ויחידות מיוחדות לאורך קו ההגנה שלו. הוא לן כל לילה בגזרה אחרת של החזית לצד אנשיו, מחשש לקרבות גרילה עם הפרטיזנים, שהוא ואנשיו לא היו רגילים להם ושבהם היו מעשי אכזריות קשים משני הצדדים. למרות זוועות המלחמה, בלוך שאב גם הנאה מהלחימה. יחד עם תיאור הקשיים, הוא כתב לרעייתו: "אני מרגיש טוב מאוד נוכח האפשרות שהייתה לי לחוות קטע ממשי מהמלחמה הזאת". מהמכתבים של בלוך לרעייתו ניתן להסיק שהמניע של בלוך בלחימתו היה הרצון להגן על מולדתו מפני הקומוניזם. הוא לא חיבב את היטלר, אבל הוא פחד יותר מהסובייטים.
הסעת חום
מעבר חום בהסעה מאגד בתוכו שני מכניזמים. בנוסף למעבר אנרגיה כתוצאה מתנועת מולקולות רנדומלית (דיפוזיה), אנרגיה מועברת על ידי כל המסה (הסתכלות מיקרוסקופית) של הזורם.
ארנסט בלוך (קצין)
אחריתו
בספטמבר 1944 גילה היינריך הימלר שלבלוך, שכבר היה אז קולונל, היה הורה יהודי. אחד הקצינים במשרדו של הימלר כתב ב-15 בספטמבר 1944 לשלישו הצבאי של היטלר, גנרל וילהלם בורגדורף, שהימלר דורש את שחרורו של בלוך ומבקש שיישלח לגדוד של עבודות כפייה. ב-26 בספטמבר 1944, השיב ברגדורף לפניית משרדו של הימלר ואישר שבלוך שוחרר, אך הוסיף שב-1943 ביקש בלוך להישלח לחזית, למרות פציעותיו במלחמת העולם הראשונה. עובדה זאת וגם העובדה שבלוך תואר כ"נציונל-סוציאליסאט חיובי", לא עזרו לבלוך, והוא עזב את תפקידו ב-27 באוקטובר 1944. ב-15 בפברואר 1945 חתם היטלר על הפקודה הרשמית המשחררת את בלוך בשל מוצאו היהודי. ברגדורף הודיע לבלוך על שחרורו באופן רשמי: "הפיהרר החליט לשחררך משירות פעיל מיום 31 בינואר 1945. לכבוד הוא לי להודות לך בשם הפיהרר על שירותך במשך המלחמה ובעתות שלום למען עמנו ומולדתנו. אני מאחל לך כל טוב בעתיד. הייל היטלר." בלוך היה המום, משום שידע כי היטלר עצמו הכריז עליו בעל דם גרמני. חבר קרוב של בלוך, ולטר ברוקהוף, כתב ב-31 באוקטובר 1945 לאשתו של בלוך, סבין, כדי לשאול מדוע בלוך שוחרר. ברוקהוף כתב: "אין משחררים קצין אמיץ ולמוד קרבות מהחזית בתקופה של סכנה גדולה כל כך. יש רק קצינים ספורים ברמתו".
הסעת חום
סקירה
הסעה היא מעבר אנרגיה תרמית ממקום אחד לאחר על ידי תנועה של זורמים, אף על פי שלרוב מתייחסים להסעה כשיטת העברת חום אופיינית, הסעה מאגדת בתוכה את האפקט המשולב של הולכה וזרימת זורם או החלפת מסה. ישנם שני סוגים של מעבר חום בהסעה: בהיעדר מקור חיצוני כאשר הזורם במגע עם משטח חם המולקולות שבו נפרדות ומתפזרות מה שגורם לזורם להיות פחות צפוף, כתוצאה מכך החלק החם שבזורם עולה והחלק הקר יורד למטה ונוצרת זרימה וכתוצאה מכך חום עובר מהמשטח לחלק הקר ביותר של הנוזל. דוגמאות לכך עשן המתמר ממדורה וסרקולציה של מים בסיר כאשר מחממים אותו.
ארנסט בלוך (קצין)
אחריתו
כאשר בלוך חזר לביתו כקצין משוחרר, הוא יצר קשר עם מספר בנקאים ותעשיינים בנוגע לתעסוקה אפשרית לאחר המלחמה, אך כעבור כמה חודשים גויס לפולקסשטרום. רבים שלא היו ממוצא ארי טהור, ובכלל זה כאלה שהיו ממוצא יהודי חלקי, אולצו למרות מוצאם לשרת בפולקסשטורם, שהיה מיליציה עממית שהוקמה על ידי הנאצים לקראת הימים האחרונים של המלחמה, ורבים מהם מצאו את מותם ביחידות אלה. במסגרת תפקידו בפולקשטרום, אימן בלוך חיילים ולחם יחד איתם נגד הרוסים. את משפחתו ראה בפעם האחרונה כאשר בתו הרביעית, מריה, הוטבלה ב-14 בינואר 1945 בפוטסדאם. באותו יום הוא היה מתוח ומלא חששות, ביודעו שהצבא הסובייטי מתקרב לברלין, ולכן ארגן את יציאת משפחתו לכיוון מערב, כדי שייתפסו על ידי האמריקאים ולא על ידי הסובייטים. הוא עצמו נשאר בברלין כדי להמשיך להילחם בהגנה עליה ולא חשב שיזכה לראות שוב את משפחתו. בנו הבכור, מרטיו בן ה-13, רצה להישאר עם אביו ולהילחם בסובייטים, אבל בלוך שכנע אותו להצטרף לאמו. ב-30 באפריל 1945, יום לפני יום הולדתו ה-47 וקצת יותר משבוע לפני סוף המלחמה, נהרג בלוך מרסיס של פצצת מרגמה שניקב את עורק צווארו. את גופתו מצא חבר ילדות שלו לבקשת אשתו סבינה, כדי שתוכל לפרנס את המשפחה מקצבת אלמנה. כמה מילדיו כעסו על כך שלא נמלט מהמוות יחד איתם והעדיף למלא בנאמנות את חובתו לארצו, אף על פי ששנא את היטלר ואת משטרו.
הסעת חום
סקירה
ניתן בנוסף לסווג הסעה על ידי זרימות חיצוניות ופנמיות. זרימה פנימית מתרחשת כאשר הזורם תחום על ידי גבול מוצק למשל זרימה בתוך צינור. זרימה חיצונית מתרחשת כאשר אינו מוגבל על ידי מעטפת של מוצק כמו למשל זרם אשר פוגש לוח ישר. בשני המנגנונים הללו הסעה יכולה להיות או טבעית או מאולצת או גם וגם. הטמפרטורה הממוצעת של הזורם היא נקודת התייחסות נוחה על מנת להעריך תכונות הקשורות למעבר חום בהסעה, במיוחד בישומיים הקשורים לזרימה בצינורות או בתעלות.
חוק ניוטון לקירור
מעבר החום בהסעה ניתן במקרים מסוימים לייצוג על ידי "חוק ניוטון לקירור", אשר מתייחס למקרים שבהם מקדם מעבר חום בהסעה אינו תלוי (באופן יחסי) בהפרש הטמפרטורות בין הגוף לסביבה. מצב זה נכון לפעמים אבל לא כולל בתוכו את כל המצבים (בהמשך הדף ישנן דוגמאות למצבים בהם מקדם מעבר חום בהסעה כן תלוי בטמפרטורה). החוק של ניוטון אשר דורש מקדם מעבר חום בהסעה קבוע גורס כי קצב מעבר החום מהגוף אל הסביבה פרופורציונלי להפרש הטמפרטורות בין הגוף לסביבה. קצב מעבר החום תחת נסיבות כאילו מתואר למטה:
חוק הקירור של ניוטון הוא פתרון למשוואה הדפרנציאלית המתקבלת מחוק פורייה:
מקדם מעבר החום בהסעה – h תלוי בתכונות הפיזיקליות של הזורם, בגאומטריה של הבעיה ובמצבים הפיזיקליים שבהן ההסעה מתרחשת. כתוצאה מכך מקדם מעבר החום בהסעה אינו קבוע וצריך לקבוע אותו, באופן ניסויי, עבור כל בעיה נתונה בנפרד. נוסחאות וקורלציות לחישוב מקדם מעבר החום בהסעה זמינות בספרות עבור מגוון של מצבים שונים וזורמים שונים.
בזרימות למינריות (זרימה שכבתית) מקדם מעבר החום בהסעה נמוך ביחס לבזרימות טורבולנטיות (מערבולתית), כיוון שעבור זרימות טורבולנטיות שכבת הגבול (שכבה זורם נייחת אשר קרובה למשטח), דקה יותר. לעומת זאת נשים לב שהחוק של ניוטון לא תקף אם בזרימה מתרחש מעבר בין זרימה למינרית לטורבולנטית, מכיוון שמעבר זה ישנה את מקדם מעבר החום בהסעה, h, אשר תחת ההנחות של חוק ניוטון לקירור נשאר קבוע כאשר פותרים את המשוואה. החוק של ניוטון דורש שמעבר החום הפנימי בתוך הגוף יהיה גדול בהשוואה למעבר החום בהסעה (מודל קיבול חום מקובץ), המקרה הנ"ל לא תמיד נכון (ראה מעבר חום), על מנת לקבל פילוג טמפרטורות מדויק בגוף נדרש לבצע אנליזה המבוססת על השתנות מקדם מעבר החום בהסעה בטמפרטורות שונות, זהו לרוב מצב בבעיות של הסעה טבעית, ובמצבים הנ"ל חוק ניוטו לקירור אינו שמיש.
פתרון במונחי קיבול חום של גוף
אם נתייחס לכל גוף כמאגר אנרגיה תרמית עם אנרגיה תרמית כוללת שפרופורציונלית לקיבול חום- C אזי כאשר T היא הטמפרטורה של הגוף (נניח כי זו אחידה בכל מקום בגוף לפי מודל קיבול חום מקובץ) אזי מתקיים Q = C T, נצפה שהטמפרטורה של הגוף תחווה דעיכה אקספוננציאלית עם הזמן.
מהגדרת קיבול החום- C נקבל את הקשר C = dQ/dT. נגזור ביטוי זה לפי הזמן ונקבל את הזהות (תקפה כל עוד מודל קיבול החום המקובץ תקף). ביטוי זה יכול להחליף את היחס - dQ/dt בביטוי הראשון בפיסקה זאת, ואז אם (T(t היא טמפרטורת הגוף בזמן t ו-T_{env} זו הטמפרטורה של הסביבה המקיפה את הגוף אזי מתקיים :
כאשר - r = hA/c. הוא קבוע חיובי המאפיין את המערכת, שיחידותיו הם ,s^{-1} וכתוצאה מכך נובע לפעמים במונחי קבוע זמן אופייני t_0 :. כתוצאה מכך במערכת תרמיות t_0 = C/hA. (קיבול החום הכולל C של המערכת ניתן לייצוג על ידי קיבול חום הכולל מסי - c_p מוכפל במסה שלו M ככה שקבוע הזמן t_0 שווה גם ל- t_0 = C/hA.) הפתרון של המשוואה הדיפרנציאלית ניתן על ידי : ואם : = ו- זה הפרש הטמפרטורות בזמן 0 אז פתרון החוק של ניוטו יוצג: או:
נוירופסיכואנליזה
נוירופסיכואנליזה היא גישה של חיבור תאורטי בין הנוירופסיכולוגיה המודרנית ופסיכולוגיית המעמקים, בעיקר הפסיכואנליזה.
בעוד שהנוירופסיכולוגיה בשנים אחרונות עסקה בעיקר בתפקודים קוגניטיביים של המוח והפגיעה בהם – כגון זיכרון, קשב, שפה ותפיסת מרחב, הרי שהנוירופסיכואנליזה מנסה לקשר תהליכים מוחיים לתכונות פסיכודינאמיות כגון הלא מודע, הדחקות, מנגנוני הגנה, מבנה העצמי ועולם היצרים.
כמו כן עוסקת הנוירופסיכואנליזה ביישום שיטות טיפול פסיכולוגיות מעמיקות לאנשים שעברו פגיעות מוחיות, בנוסף לשיטות הטיפול המקובלות שעוסקות בשיקום.
הארגון הבינלאומי לנוירופסיכואנליזה נוסד על ידי מרק סולמס, ומכונה NPSA. בספטמבר 2000 הוקמה השלוחה הישראלית של הארגון, בשם "הפורום הישראלי לנוירופסיכואנליזה". הפורום הוקם על ידי ולמען אנשי מקצוע ממקצועות הטיפול השונים, שמשתפים פעולה למטרות למידה ויצירת גשרים בין הפסיכואנליזה, מדעי ההתנהגות ומדעי המוח. המטרה הייתה ללמוד את המרכיבים הרגשיים, המנטליים, הפיזיים, התנועתיים, והביו-נוירולוגיים, מכל האספקטים, תוך שמירה על הייחודיות של כל אחת מנקודות המבט.
בראשות הפורום הישראלי עומדת אירית ברזל רווה (מקימת הפורום), יחד עם פרופ' יונה רוזנפלד ופרופ' דב אלכסנדרוביץ. ב-2019 שינה הפורום את שמו ל"חברה לנוירופסיכואנליזה בישראל".
בעיית המנהל-סוכן
בעיית הסוכן (באנגלית: Principal-Agent Problem), המוכרת לעיתים גם כבעיית המנהל-סוכן או בעיית הנציג, מתייחסת למצב בו סוכן הנדרש לייצג בפעולותיו אדם או גורם כלשהו, ישתמש בסמכויותיו כדי לקדם אינטרסים עצמיים על חשבון אינטרסים של האדם או הגורם אשר מינה אותו. בעיה זו מופיעה במצבים בהם מתקיים מידע א-סימטרי בין המנהל המאציל סמכות כלשהי לבין הסוכן אשר מקבל את אותה סמכות. במונחים כלכליים בעיית הסוכן מהווה סוג מסוים של כשל שוק, כלומר היא גורמת לחוסר יעילות בהתנהלות הכלכלית במשק.
המשל כנמשל
הבעיה במשל היא של מנהל וסוכן המכירות. בעוד המנהל מעוניין למקסם את הרווח, הסוכן שנמדד על המכירות שלו, מעוניין במיקסום המכירות. הבעיה של המנהל היא כיצד למנוע מהסוכן להוריד מחירים כדי להגדיל את המכירות כאשר הורדה זו פוגעת ברווח. יש כאן בעיית מידע לא סימטרי. הסוכן יודע יותר טוב מהמנהל את גמישות הביקוש של הלקוחות והוא יציג אותה למנהל כגמישה מאוד ולכן לא כדאי להעלות מחירים. אף על פי שייתכן והביקוש הוא קשיח יותר והעלאת המחירים תקטין מעט את המכירות אבל תגדיל את הרווח.
בעיית הסוכן והבנק המרכזי האירופי
הבנק המרכזי האירופי (European Central Bank) הוא הבנק המרכזי של המדינות החברות באיחוד המוניטרי האירופי, הוא אחראי על המדיניות המוניטרית, האירו, ושער הריבית באיחוד המוניטרי. הבנק משרת 17 מדינות החברות באיחוד המוניטרי ופועל באופן עצמאי ומנותק מהדרג הפוליטי שלהן. בדומה לצורה בה עובד בנק ישראל בארץ מאז נחקק חוק בנק ישראל, ובדומה לשיטה האנגלו-סקסית הנהוגה בבריטניה, ארצות הברית וקנדה.
בשנת 2002 החוקר רוברט אלג'י (Robert Elgi) טען כי עצמאות הבנק המרכזי האירופי כפי שנקבע באמנת מאסטריכט (Treaty of Maastricht) בשנת 1992, ולאחר מכן הורחבה ובוססה באמנת אמסטרדם (Treaty of Amsterdam) בשנת 1999, היא סוג של בעיית סוכן המתקיימת בין הבנק המרכזי לבין המדינות באיחוד. לפי אלג'י, הסוכן הוא הבנק המרכזי הנשלח עלי די הבנקים המרכזים של המדינות והמדינות עצמן כדי לנהל את המדיניות המוניטרית של האיחוד. עבור ניהול זה נתנו המדינות בידי הבנק סמכויות וחובות המופרטות באמנות השונות. המנהל במקרה שלנו הוא המדינות כמובן. עקרון היסוד מאחורי הקמת הבנק היה עצמאות הבנק המרכזי וחוסר ההתערבות של מדינות האיחוד והממשלות המקומיות בהתנהלותו של הבנק. עקב כך נוצר מצב בו הבנק המרכזי יכול לפעול לפי שיקול דעתו, ואף למען האינטרסים שלו, בניגוד מוחלט לאינטרסים של המדינות שיצרו אותו עבורן.
אלג'י מביא מספר דוגמאות שלדעתו מוכיחות שהבנק פעל בצורה שכזאת. לפי אמנת מאסטריכט, מטרת העל של הבנק המרכזי האירופי היא שמירה על יציבות מחירים במדינות האיחוד. בנוסף לאותה מטרה ישנן מטרות משניות שהאמנה קבעה שעל הבנק למלא ולעמוד בהן. המטרות מגיעות בעיקר בתחום של מחקר כלכלי, ותמיכה בקידום החלטות כלכליות של מוסדות האיחוד המוניטרי. בפועל הבנק המרכזי בחר להתעלם מהמחויבויות הנוספות שדרשה ממנו האמנה. אלג'י טוען שהבנק בחר לפרש את האמנה על באופן שיתאים לאינטרסים שלו, ולכן התמקד בעיקר בסוגיית יציבות המחירים. יתרה מכך, נשיא הבנק המרכזי הראשון ווים דויזנברג (Wim Duisenberg) הכריז מספר רב של פעמים כי אינו רואה חשיבות או מחויבות של הבנק המרכזי לעמוד בשאר היעדים שנקבעו לו, מעבר ליעד של יציבות המחירים.
אלג'י מרחיב את הרעיון של בעיית הסוכן אותה הדגים על הבנק המרכזי האירופי וטוען, שאפשר לומר שסוגיית הגירעון הדמוקרטי (Democratic Deficit) באיחוד האירופי היא מקרה מורחב של בעיית הסוכן. זאת מכיוון שברוב המקרים, מוסדות האיחוד האירופי לא נבחרו על ידי האזרחים עצמם, אלא על ידי שליחים של שליחים. בנוסף, ברוב המקרים הם פועלים עבור מטרות של האיחוד האירופי ולטובת האיחוד האירופי, שהוא הסוכן, ולא לטובת המדינות או האזרחים שהוא המנהל, ובכך פוגעים במטרה לשמה נועדו בצורה מובהקת.
בעיית הסוכן בארגונים בין ממשלתיים
ארגונים בין ממשלתיים הם תופעה שקיימת מאות שנים, לאורך כל ההיסטוריה הקימו מדינות ארגונים בהן היו חברים נציגים של הממשלות במטרה לקדם אינטרסים ברמה הבינלאומית. למרות זאת במאה האחרונה ובייחוד מאז סוף מלחמת העולם השנייה התרחבה התופעה באופן אדיר. הגידול בכמות הארגונים הבין ממשלתיים בשנים האחרונות צמח לגידול כמעט מעריכי. ארגונים בין ממשלתיים הם זרוע של המדינות שהקימו אותם, שבהם יושבים נציגים של המדינות, ובניגוד לארגונים על-ממשלתיים סמכותם אינה מעל למדינות. למרות כל זאת ישנם חוקרים שטוענים שהמבנה, המרחב והצורה בה פועלים ארגונים בין ממשלתיים גורמים להם לסטות מהתפקיד המקורי עבורו נוצרו ולפעול לטובת האינטרסים שלהם, בדיוק כמו בבעיית הסוכן, כאשר הארגונים בתפקיד הסוכן והמדינות בתפקיד המנהל.
בשנת 2006 טען החוקר רולאנד ואיובל (Roland Vaubel) שבארגונים בין ממשלתיים ובעיקר בגופים שהוקמו במסגרת משטר ברטון-וודס, קיימת בעיית הסוכן. לטענת ואיובל המדינות מודעות לבעיה אך אינן מסוגלות לפתור אותה. ואיובל טוען שמכיוון שנציגי המדינות בארגונים, ועובדי הקבע בארגונים אינם נבחרי ציבור אלא ממונים על ידי הממשלות, הם אינם מרגישים מחויבות כלשהי לאזרחי המדינות ששלחו אותם. יתרה מזאת, חלק גדול הם עובדי קבע המתמנים על ידי הארגון עצמו (לדוגמה עובדי הבנק העולמי) ולא על ידי המדינות מהן הגיעו, כאשר עובדים אלו כלל לא מרגישים במחויבות אל המדינות עצמן אלא אך ורק לארגון הבין ממשלתי בו הם עובדים. אפשר לשים לב שהטענה של ואיובל דומה מאוד לטענה של אלג'י בנוגע לגרעון הדמוקרטי באיחוד האירופי.
ואיובל מוסיף וטוען שארגונים בין ממשלתיים גם כמעט ולא עומדים למבחן וביקורת של הציבור. הוא מסביר זאת בגלל שילוב של מספר גורמים: שוני בשפה המדוברת בארגון מאשר במדינות, התעניינות מועטה של התקשורת המקומית בארגונים שכאלו, המרחק הרב בין מקום הקבע של הארגון לבין המדינות והנושאים הטכניים והמורכבים בהם עוסקים ארגונים שכאלו. מורכבות שיוצרת קושי לביקורת ללא רקע חזק בתחום. כל הגורמים האלו יחדיו יוצרים מצב בו הארגונים פועלים באופן כמעט חף מביקורת ומבצעים אך ורק את מה שהם מרגישים לנכון.
סוגיה נוספת אליה מתייחס ואיובל במחקרו היא סוגיית ההישרדות של ארגונים. ואיובל טוען שאחת הסיבות שארגונים בין ממשלתיים פועלים בניגוד לכתב האמנה אותו קיבלו, נובעת מיצר ההישרדות שלהם. זאת מכיוון שלאחר שהוקם ארגון מסוים, הוא הופך לישות קיימת וחיה. הוא מעסיק עובדים רבים ומקבל זהות ונוצר מצב בו עובדיו והאנשים הנהנים ממנו עושים הכול כדי לשמר אותו בחיים. אחת הדרכים לעשות זאת היא לעכב ביצוע של החלטות, במטרה למשוך זמן חיים לארגון או להרחיב את תחומי הפעילות כדי שהארגון לא ייתפס על ידי שולחיו כלא רלוונטי.
בכך מצטרף ואיובל לחוקר נוסף בשם רוברט מקאלה (Robert McCalla) שניסה להסביר בשנת 1996 מדוע נאט"ו (NATO) ממשיכה להתקיים למרות שברית המועצות התפרקה מזמן, והאיום על אירופה כביכול הוסר. אחת מהמסקנות אליהן הגיע מקאלה היא שבנאט"ו, כמו בארגונים רבים אחרים, ישנו ייצר הישרדות מובנה. יצר ההישרדות גורם לארגון להמציא עצמו מחדש, ולחפש תחומי אחריות וסמכויות חדשים בכל פעם שהוא מרגיש בסכנה או לא רלוונטי. את הרחבת הסמכויות הוא עושה בהסכמת המדינות שהקימו אותו או אפילו בלעדיה.
במחקר מאוחר יותר שעשה ואיובל, הפעם יחד עם שני חוקרים נוספים, דרהר (Axel Dreher) ואורלוסוילו (U'urluSoylu), מצא ואיובל חיזוק לטענותיו. המחקר המורחב מצא שבעוד קצב גידול המדינות בארגונים בין ממשלתיים הוא כ-2 אחוז בשנה, קצב הגידול בתקציבי הארגונים הוא כ-3 אחוז בשנה. זהו גם גידול רחב הרבה יותר מאשר הגידול הממוצע בתקציבי ארגונים פנים מדינתיים. את הפער בין קצב גידול הארגונים לתקציבם, ובין גידול הארגונים הבין ממשלתיים לפנים ממשלתיים מסבירים החוקרים על ידי מודל הסוכן. לטענתם, הארגונים הבין ממשלתיים פועלים באופן עצמאי בצורה רחבה הרבה יותר מארגונים פנים מדינתיים, ולכן יכולים לדרוש ולהגדיל את תקציבם בקלות רבה הרבה יותר, גם אם הדבר מנוגד לאינטרסים של המדינות ששלחו אותם. כאשר ואיובל מנסה להסביר מדוע המדינות אינן פותרות את בעיית הסוכן בעזרת אותם פתרונות שמציע מדע הכלכלה, הוא מגלה שהיכולות של מדינות לשנות ארגונים היא חלשה ביותר. לטענתו ברגע שארגון נוצר הוא מקבל חיים משלו. כדי לשנות אותו או לכפות עליו את דעת המדינות יש צורך בהחלטה משותפת של כל המדינות החברות בארגון, או לפחות רוב יחסי גדול. השגת תמיכה ורוב כה גדול בקרב המדינות הוא מצב מסובך עד חסר סיכוי. זאת בגלל אתגר הפעולה הקולקטיבית. כך קורה שגם אותן ממשלות עצמן שמפעילות את הארגון אינן יכולות לפתור את בעיית הסוכן, מה שהופך את הבעיה בארגונים בין ממשלתיים לבעיה קיצונית במיוחד. אפשר לומר שקל הרבה יותר ליצור ארגון חדש מאשר לשנות ארגון קיים וזו, אולי, גם הסיבה לכך שאנו רואים תופעה שכזאת מדי פעם.
שימוש בבעיית הסוכן על ידי גופים ציבוריים
מעבר לשימוש שנעשה באקדמיה ובמחקר כדי לנתח פעולות של גופים ופירמות באמצעות בעיית הסוכן, ישנם גופים רבים המשתמשים במודל כדי לזהות, לנתח ולפתור בעיות עתידיות שאיתן הם מנסים להתמודד. דוגמאות כאלו ניתן לראות גם בישראל וגם ברחבי העולם. אגף החשב הכללי במשרד האוצר הזמין בשנת 2006 מחקר שינתח באמצעות בעיית הסוכן את כל הגופים הנתמכים על ידי ממשלת ישראל באמצעות משרד האוצר. זאת על מנת לבדוק באילו מאותם גופים הנתמכים ישנו סיכוי להיווצרות בעיית הסוכן העלולה לגרום לבזבוז כספים מיותר ולניגוד עניינים בין משרד האוצר (המתפקד כמנהל) והגוף הנתמך (המתפקד כסוכן).
בעיית הסוכן בתאגידים ובדיני תאגידים
סוגיה נוספת מוכרת בשם דחיסת הדירוגים. ישנן חברות רבות המשתמשות בהערכת ביצועים סובייקטיבית בשל חוסר במדדי ביצועים. במקרים אלו, מנהלים מדרגים את ביצועיהם של עובדיהם. עובדה מבוססת היא שהמנהלים מעריכים את עובדיהם בצורה טובה מידי (הטיית סלחנות) ושהערכה זו משתנה לעיתים נדירות (הטיית יציבות).
שתי הטיות קרובות - אלו תועדו (לאנדי ופאר בשנת 1980, מרפי וקליבלנד בשנת 1991). הטיית הסלחנות של המנהלים נובעת מכך שהם חוששים להציג הבדלים מהותיים בין העובדים (מחשש לשבור את רוח הצוות) כאשר הטיית היציבות נובעת מהתנגדות מנהלים לתת דירוגים נמוכים לכפופים להם, במיוחד במקומות שדרוג זה קובע שכר ועלול ליצור דה-מוטיבציה לעבודה יותר מאשר מוטיבציה להשתפר.
למרות שבעיית דחיסת הדירוגים נובעת מן הצד הניהולי, תסמינים דומים חלים כאשר עובדים מנסים להשפיע בצורה נמרצת על השבחים שהמנהלים נותנים, אם במתן מידע למנהלים על ביצועים: עבודה על כמה משימות בו זמנית, עבודה מאומצת כדי להציג את טיב העובד וליצור רושם טוב, או על ידי השפעת עיבוד (מילגרום ורוברטס 1988) או על ידי מתן שוחד (ז'אן טירול 1992).
בעיית המבחנים כסוכן
הבעיה קיימת גם עם סוכנים לא אנושים כמו למשל מבחנים. מקימים מבחן כדי לבדוק התאמה. כמו למשל מבחן בגרות או פסיכומטרי כהתאמה ללימודים אקדמאים. אבל מהר מאוד אנשים לומדים רק איך לעבור את המבחן, ואז המבחן בודק מי למד טוב למבחן ולא בהכרח מי מתאים. אמנם ייתכן ויש מתאם בין השנים, אבל בשולים ייתכנו אנשים לא מתאימים שלמדו הרבה למבחן ויתקבלו לאקדמיה, ומצד שני אנשים מתאימים ללימודים אקדמאים שלא למדו למבחן לא יתקבלו.
ז'ורנישצ'ה
ז'ורנישצ'ה (באוקראינית: Жорнище; בפולנית: Żornyszcze; ביידיש: זשאָרניטש) הוא כפר במחוז ויניצה שבאוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יהודי ז'ורנישצ'ה
בשנות העשרים של המאה ה-20 נמנו בכפר כ-1,000 יהודים. בתקופה הסובייטית פעל בכפר בית ספר יידי.
ב-16 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו רצחו בו תוך זמן קצר 13 יהודים, והרסו את בית הכנסת המקומי, תוך שוד רכוש היהודים בכפר.
בספטמבר 1941 רוכזו כ-500 יהודי הכפר הנותרים בגטו שהוקם בו, אליו הובאו גם פליטים יהודים מוויניצה הסמוכה. ב-27 במאי 1942 גורשו כל יושבי הגטו לאילינצי, ונרצחו שם.
צ'יזבורגר
צ'יזבורגר (באנגלית: Cheeseburger) הוא המבורגר עם גבינה. באופן מסורתי, פרוסת הגבינה מונחת על גבי קציצת הבשר. את הגבינה מוסיפים בדרך כלל להמבורגר זמן קצר לפני ההגשה, מה שמאפשר לגבינה להינתך. צ'יזבורגרים מגוונים מאוד במבנה, במרכיבים ובהרכב. כמו בהמבורגרים אחרים, צ'יזבורגר עשוי לכלול תוספות כגון חסה, עגבנייה, בצל, חמוצים, בייקון, מיונז, קטשופ וחרדל.
במסעדות מזון מהיר, הגבינה המשמשת בצ'יזבורגרים היא בדרך כלל גבינה מעובדת. גבינות נמסות אחרות עשויות לשמש כחלופות. דוגמאות נפוצות לגבינות על צ'יזבורגר הן צ'דר, גבינה שווייצרית, מוצרלה, גבינה כחולה ומונטריי ג'ק. מסעדות פופולריות שמוכרות צ'יזבורגרים הן למשל מקדונלד'ס, ברגר קינג, ונדיס ורבות נוספות.
בישראל, בעקבות בעיית הכשרות (עירוב בשר בחלב), צ'יזבורגרים נפוצים פחות, בדומה לקותלי חזיר. עם זאת, ברוב סניפי מקדונלד'ס ישראל (הלא כשרים) ניתן להזמין המבורגר בתוספת גבינה.
מקור
עד סוף המאה ה-19, שטחי המרעה רחבי הידיים של המישורים הגדולים שבמרכז ארצות הברית נפתחו לגידול בקר. זה איפשר לאמריקאים רבים לצרוך בשר בקר כמעט מדי יום. ההמבורגר נשאר כאחד המקורות הזולים ביותר לבשר בקר באמריקה.
ישנן מסעדות אחרות הטוענות שהן המציאו את הצ'יזבורגר. לדוגמה, מסעדת Kaelin's בלואיוויל, קנטקי, טוענת שהיא המציאה את הצ'יזבורגר ב-1934. שנה אחת לאחר מכן, סימן מסחרי עבור השם "צ'יזבורגר" הוענק ללואי באלסט מ-Humpty Dumpty Drive-In בדנוור, קולורדו. לפי ארכיון Steak 'n Shake, מייסד המסעדה, גאס בלט, הגיש בקשה לסימן מסחרי על המילה בשנות ה-30 של המאה ה-20.
סניף A&W Restaurants בלאנסינג, מישיגן, נחשב למי שהמציא את הצ'יזבורגר בייקון בשנת 1963, והכניס אותו לתפריט לאחר בקשות חוזרות ונשנות של אותו לקוח.
על פי הסברה הרווחת, הצ'יזבורגר המאודה, המוגש כמעט אך ורק במרכז קונטיקט, הומצא במסעדה בשם Jack's Lunch במידלטאון, קונטיקט, בשנות ה-30.
הצ'יזבורגר הגדול ביותר שנוצר אי פעם שקל 914 קילוגרם. 27 ק"ג בייקון, 23 ק"ג חסה, 23 ק"ג בצל פרוס, 18 ק"ג של חמוצים, ו-18 ק"ג של גבינה. שיא זה נקבע בשנת 2012 על ידי קזינו Black Bear במינסוטה, וניפץ את השיא הקודם של 400 ק"ג.
בארצות הברית, יום הצ'יזבורגר הלאומי נחגג מדי שנה ב-18 בספטמבר.
מרכיבים
למרכיבים המשמשים להכנת צ'יזבורגרים יש דפוס דומה החוזר על עצמו גם בגרסאות המקומיות שלו. למשל, רוב הקציצות עשויות מבשר בקר טחון. הגבינות הנפוצות המשמשות לציפוי הן גבינות אמריקאיות, שווייצריות, צ'דר וגבינות נמסות אחרות. התוספות הפופולריות לצ'יזבורגר הן חסה, עגבנייה, בצל, חמוצים, בייקון, אבוקדו או גואקמולה, פטריות מוקפצות פרוסות, רוטב גבינה או צ'ילי, אבל מגוון התוספות האפשריות הוא רחב.
בצ'יזבורגר יכולה להיות יותר מקציצה אחת או יותר מפרוסת גבינה אחת. לרוב מספר הקציצות ופרוסות הגבינה יהיה שווה, אך אין זה הכרחי. בצ'יזבורגר כפול (double cheeseburger) יש שתי קציצות, בצ'יזבורגר משולש (triple) שלוש ובמרובע (quadruple) ישנן ארבע קציצות בשר.
דת
ביהדות, הצ'יזבורגר נחשב ללא כשר, מכיוון שהוא משלב בשר בקר טחון וגבינה. תערובות חלב ובשר. עירוב בשר בחלב אסור בהלכה היהודית, בעקבות פסוק בספר שמות בו נכתב "לֹא תְבַשֵּׁל גְּדִי בַּחֲלֵב אִמּוֹ" (שמות ל"ד, כ"ו). איסור זה מופיע שוב בספר דברים. חוק זה עורר מחלוקת בירושלים כשמקדונלד'ס החלה לפתוח שם סניפים שמוכרים צ'יזבורגרים. מאז, מקדונלד'ס פתחה בישראל מסעדות כשרות וגם לא כשרות.
בניסיון לספק "צ'יזבורגר כשר", מסעדה כשרה בניו יורק יצרה גרסה שנויה במחלוקת של צ'יזבורגר המחליפה את הגבינה בגבינת סויה.
קרלוס סלסדו
קרלוס יואל סלסדו הרננדס (בספרדית: Carlos Joel Salcedo Hernández, נולד ב-29 בספטמבר 1993 בגוודלחרה שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בטיגרס ובנבחרת מקסיקו בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים
סלסדו החל את קריירת המועדונים כנער בגוודלחרה המקסיקנית, ולאחר מכן שיחק טיגרס המקסיקנית ובריאל סולט לייק האמריקאית. באוגוסט 2012 החל סלסדו להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של ריאל סולט לייק, וקיבל חוזה של שחקן בית. במאי 2013 ערך סלסדו את הבכורה בקבוצה הבוגרת של ריאל סולט לייק, כשנכנס כמחליף בניצחון 2-0 על ונקובר וייטקאפס. עד לסוף 2013 הפך סלסדו לשחקן הרכב קבוע בריאל סולט לייק וערך 12 הופעות ליגה. בינואר 2015 חתם סלסדו בקבוצת נעוריו גוודלחרה, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2-1 על אוניברסידד נסיונל. במרץ 2015 הבקיע סלסדו את שער הבכורה שלו בגוודלחרה, בניצחון 3-0 על מונטריי. סלסדו זכה עם גוודלחרה בגביע המקסיקני (אפרטורה) לשנת 2015 ובסופר קאפ המקסיקני לשנת 2016. באוגוסט 2016 הושאל סלסדו לפיורנטינה האיטלקית, עם אופציית רכישה בתום תקופת ההשאלה. בספטמבר 2016 ערך סלסדו את הופעת הבכורה שלו בפיורנטינה, בתיקו 0-0 מול פאוק סלוניקי במסגרת הליגה האירופית. את הופעת הבכורה בסרייה א' ערך סלסדו מספר ימים מאוחר יותר, בתיקו 0-0 מול מילאן.
בקיץ 2017, בתום תקופת ההשאלה לפיורנטינה, חזר סלסדו לגוודלחרה לאחר שלא מומשה עליו אופציית הרכישה. סלסדו מיד הושאל שוב, הפעם לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה עם אופציית רכישה. הופעת הבכורה של סלסדו הייתה בניצחון 1-0 על בורוסיה מנשנגלדבך במסגרת הבונדסליגה בספטמבר 2017. סלסדו, בעונת הבכורה שלו בפרנקפורט, היה שותף לעונה טובה מאוד, שהסתיימה בזכייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בגמר 3-1 על באיירן מינכן, במשחק בו סלסדו שיחק היטב 90 דקות. ב-14 במאי 2018 הודיעה איינטרכט פרנקפורט על רכישתו של סלסדו מגוודלחרה והחתמתו על חוזה לארבע עונות. סלסדו פתח את עונת 2018/19 בפרנקפורט, אך איבד את מקומו בהרכב, ובפגרת החורף של העונה חזר למקסיקו כאשר חתם בטיגרס.
קריירה בינלאומית
באפריל 2015 ערך סלסדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, במשחק ידידות מול נבחרת ארצות הברית. ביוני 2015 לקח סלסדו חלק בטורניר הקופה אמריקה 2015, בו הודחה מקסיקו בשלב הבתים, כשסלסדו עורך הופעה אחת כמחליף. בספטמבר 2015 זומן סלסדו על ידי מאמן הנבחרת עד גיל 23 ראול גוטיירס להשתתף בטורניר הקדם אולימפי של CONCACAF. סלסדו ומקסיקו זכו בטורניר זה והבטיחו את מקומם באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016). סלסדו השתתף גם באולימפיאדה עצמה, אך מקסיקו לא צלחה את שלב הבתים. בשנת 2017 נטל סלסדו חלק בגביע הקונפדרציות 2017, בו פתח בשני משחקים, ונפצע במשחק השני, בו הוחלף בשלב מוקדם, ולא המשיך לשחק בטורניר, אותו סיימה מקסיקו במקום הרביעי.
במאי 2018 זומן סלסדו לסגל של מקסיקו למונדיאל 2018. סלסדו היה שותף להפתעה במשחק הראשון של שלב הבתים, בו ניצחה מקסיקו 1-0 את גרמניה, ובהמשך פתח גם במשחק הניצחון 2-1 על דרום קוריאה ובמשחק ההפסד 3-0 לנבחרת שוודיה. סלסדו הציג יכולת טובה מאוד בשלב הבתים, ופתח גם במשחק שמינית הגמר, בו הפסידה מקסיקו 2-0 לנבחרת ברזיל, והודחה מהמונדיאל.
תארים
עם גוודלחרה:
עם איינטרכט פרנקפורט:
ג'ובה
ג'וּבָּה (באנגלית: Juba) היא עיר הבירה של דרום סודאן ושל מדינת אקווטוריה התיכונה, הקטנה מבין עשר המדינות במדינה. העיר ממוקמת על גדות הנילוס הלבן והיא מונה כ-372,410 תושבים.
היסטוריה
במאה ה-19 שכנה בקרבת ג'ובה תחנת הסחר והמיסיון הנוצרי גונדוקורו ששימשה גם כביתו של סמואל בייקר, מגלה ארצות בריטי, במהלך מסעותיו בדרום סודאן וצפון אוגנדה של ימינו, בין השנים 1863–1865 ו-1871–1873.
בשנת 1922, הגיעה לאזור קבוצה קטנה של סוחרים יוונים שהקימה את חלקה המערבי של העיר בגדה המערבית של הנילוס הלבן. הסוחרים, שהיו ביחסים טובים עם ילידי המקום, בנו את מרכז העסקים הראשי של העיר הכולל את מבנה הבנק המסחרי בופאלו, הבנק המסחרי נילוס, בית המלון פארדייס, בית הקונסול הנורווגי ומבנים נוספים שנבנו במקור על ידם.
בין השנים 1899 ל-1956 הייתה ג'ובה תחת שלטון אנגלו-מצרי, כסודאן כולה. הבריטים שאפו לצרף את אזור הדרום לאוגנדה, אלא שבוועידת ג'ובה ב-1947 נקבע כי צפון סודאן ודרומה יאוחדו למדינה אחת. ב-1955 הצית מרד של חיילים דרומיים בעיר טוריט את מלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה, שנמשכה עד 1972.
ב-1983 פרצה מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, מלחמה בין השלטון המרכזי בח'רטום לבין האוכלוסייה השחורה בדרום סודאן. ג'ובה שימשה בה כבירת המורדים, כשקרבות רבים נערכים בקרבתה. פליטים רבים מאזור ג'ובה נמלטו במהלך המלחמה, בין היתר אל שכנותיה של סודאן - קניה ואוגנדה. ב-2005, לאחר סיום המלחמה והחלת אוטונומיה שלטונית לתושבי הדרום, נמסרה העיר לשליטת התנועה הפוליטית של המורדים, התנועה לשחרור העם הסודאני, והפכה לבירתו. האו"ם הקים בקרבת ג'ובה את מחנה OCHA, המשמש את ארגוניו השונים וכן ארגוני מתנדבים.
ב-9 ביולי 2011, הוכרזה ג'ובה באופן רשמי כבירת דרום סודאן, שהתפצלה מצפון סודאן בטקס ההכרזה הרשמי שערכה. אולם, ממשלת דרום סודאן בוחנת אפשרות להקמת עיר בירה חלופית.
בשנת 2014 פורסם כי העיר צפויה להשתקם ולהיות מתוכננת בצורה של קרנף
בשנת 2015 התרחשה התפוצצות מכלית הדלק בג'ובה בה נהרגו כ-200 אזרחים.
אוכלוסייה
בשנת 2005 הוערכה האוכלוסייה בכ-163,442 על פי תצלומי אוויר שנערכו מעל העיר לשם מטרה זו. בשנת 2006 היו אלו תורמים ואנשי מקצוע להעריך את גודל האוכלוסייה בעיר בכ-250,000 איש החיים בה. בשנת 2008 נערך מפקד אוכלוסין שמנה 372,413 בעיר אך זה נפסל על ידי הממשל הריבוני של דרום סודאן. ג'ובה היא אחת הערים שצומחות בקצב הכי מהיר בעולם בזכות מכירת הנפט והסינים הרבים שעובדים בה. בשנת 2011 הוערכה האוכלוסייה בעיר בכ-372,410.
גידול האוכלוסייה בעיר:
תשתיות
ג'ובה שוכנת על גדת הנילוס הלבן והיא העיר הדרומית ביותר לאורך הנהר. העיר הייתה מחוברת תחבורתית לקניה, אוגנדה וקונגו השכנות לפני מלחמת האזרחים ושימשה כצומת תחבורתי חשוב. הדרכים אל העיר וממנה סובלות מהזנחה מתמשכת, והשימוש בהן מועט. האו"ם וממשלת דרום סודאן החלו במסע לתיקון הכבישים, שצפוי להימשך שנים רבות. בשנת 2003 החלה הקרן השווייצרית לכרייה לשקם את הדרכים מג'ובה אל אוגנדה וקניה השכנות. שיקום הדרכים, שברובן לא סלולות, דורשות מאמץ רב בזמן מועט מאחר שלא ניתן לעבוד בכל עונות השנה עקב מזג האוויר. ישנה חשיבות גדולה לשיקום הדרכים מאחר שפליטים רבים ברחו למדינות השכנות. הדרך הראשונה אותה החלו לשקם הייתה הדרך לאוגנדה. נכון לשנת 2009, ישנן 3 דרכים סלולות בג'ובה כשהעיקרית נסללה על ידי הבריטים בשנות ה-50 של המאה ה-20.
שדה תעופה בעיר נמצא בשימוש רב בעשור הראשון של המאה ה-21 עקב הצורך בהנחתת סיוע הומניטרי מהאו"ם וגופים לא ממשלתיים רבים. בשנת 2007 החלו עבודות שיפוץ והרחבת הטרמינל בזכות עליית מחירי הנפט בעולם. מדצמבר 2009 מתקיימות טיסות יומיות לח'רטום, ניירובי ואנטבה וטיסות שבועיות לאדיס אבבה.
בין השנים 2008–2011 ממשלת אוגנדה וממשלת דרום סודאן נקטו יוזמה לבניית מסילת רכבת בין העיר גולו שבצפון אוגנדה לג'ובה, בלי שלוחה לעיר ואו, והמסמך המעיד על הסכמה הדדית נחתם באוגוסט 2008. במסמך זה הוצגה תוכנית להמשך פיתוחה של רשת המסילות בין שתי המדינות.
עסקים
נכון לשנת 2010, עסקים מקומיים ובינלאומיים נפתחו בעיר כדוגמת איגוד הבנקים הקנייתי ושלושת הבנקים המקומיים: הבנק המסחרי בופאלו, בנק השנהב והבנק המסחרי נילוס. כולם פתחו את סניפיהם הראשיים בעיר. בנוסף, סניף של Equity Bank והביטוח הלאומי של אוגנדה.
ב-9 ביולי 2011 פתחה ארצות הברית את שגרירות ארצות הברית בג'ובה.
אקלים
ג'ובה מאופיינת במזג אוויר טרופי ושוכנת קרוב לקו המשווה. בחודשי נובמבר-מרץ, קיימות טמפרטורות ממוצעות גבוהות מאוד המגיעות עד 38 מעלות צלזיוס, בתקופה זו הגשמים שיורדים מעטים מאוד. חודשי אפריל-אוקטובר מאופיינים בגשמים רבים והטמפרטורות יורדות.
AEK-971
ה-AEK-971 הוא רובה סער רוסי המיוצר במפעל ליצור מכונות "קוברוב" (באנגלית: Kovrov, ברוסית: Ковро́в), ותוכנן בידי סרגיי איבנוביץ' קוקשרוב.
הנשק מיוצר בשני קטרים: 7.62X39 מ"מ ו-5.54X39 מ"מ והתחמושת שלו היא מחסניות סטנדרטיות של AK-74 או AK-47 המכילות 30 כדורים. ל-AEK-971 שני מצבי ירי, אוטומטי וחצי אוטומטי, הרובה מתבסס על המנגנונים הפנימיים של קודמיו בסדרת ה-AK אולם נוסף לו מנגנון מאזן. לרובה משקולת נגד שמפצה על הדחף המגיע מכיוון המכלול ובוכנת הגז. מנגנון איזון זה מוביל לירי אוטומטי נוח יותר. למרות שהרובה הפסיד את חוזה הייצור ההתחלתי שלו בצבא רוסיה ל-AN-94, בעיקר בשל כך שהיה בשלבי פיתוח באותה עת. הצבא הרוסי החל באותו זמן לערוך מבחני שדה לנשק. יתרונותיו של הרובה על פני ה-AN-94 הם: משקל קל יותר, ירי אוטומטי מדויק ונוח יותר, זול יותר, פשוט יותר לייצור, יותר אמינות ופחות דרישות תחזוקה.
תוסף
תוסף (באנגלית: Plug-In או Add-on; ובעברית תקינה: מִתְקָע) הוא תוכנית עזר, שביכולתו לפעול בצירוף תוכנת בסיס מורכבת וגדולה יותר. כאשר תוכנת הבסיס מופעלת, עולה איתה גם התוסף ומרחיב את אפשרויות השימוש בה. לרוב, משמש התוסף לביצוע פעולה מאוד מסוימת (או מספר פעולות בעלות מכנה משותף) שתוכנת הבסיס אינה תומכת בה במקור. דוגמה לתוכנות בסיס הן תוכנת דפדפן כגון גוגל כרום, אינטרנט אקספלורר ומוזילה פיירפוקס.
דוגמה לתוסף היא Windows Media Player. כאשר מופעל הדפדפן, מופעלת גם האפשרות של נגן המדיה, ומכאן ניתן לצפות בסרטים ולשמוע מוזיקה תוך כדי גלישה באמצעות הדפדפן.
מנגנון
היישום המארח מנגיש שירותים למתקע וזה בתורו משתמש בשירותים אלו על מנת לבצע את היעוד עבורו הוא נוצר, בכלל השירותים הללו, קיים גם מנגנון המאפשר למתקע לרשום את עצמו אצל היישום המארח והפרוטוקול שמשמש להחלפת נתונים בין היישום המארח והמתקע.
בעוד שמתקעים/תוספים תלויים בשירותים הניתנים על ידי היישום המארח, הם לרוב אינם פועלים מעצמם. לעומת זאת, היישום המארח פועל ללא כל תלות  בתוספים, אלו נועדו בעיקר להרחיב את היכולות והתכונות של היישום. השימוש במנגנון המתקעים מאפשר למשתמשי הקצה, להוסיף ולעדכן מתקעים באופן דינמי מבלי להזדקק לערוך שינויים בקוד היישום המארח.
אנשי פתוח (מתכנתים) בדרך כלל מיישמים את יכולות המתקע באמצעות שימוש בספריות משותפות, המותקנות בנתיב שנקבע על ידי היישום המארח או נתיב הניתן להגדרה ביישום המארח על מנת שזה האחרון יוכל לגשת לאותן ספריות. הספריות נטענות באופן דינמי בעת אתחול סביבת העבודה או במהלך זמן הריצה של היישום המארח.
מטרות
קיימות מספר סיבות הגורמות לבתי התכנה המספקים את תוכנת הבסיס לאפשר שילוב תוספים בתכנתם:
אימאם אבו דאוד
אבּוּ דאוּד סלימן בּן אלאשעת' בּן אִִסחאק בּן בּשיר בּן שדאד בּן עִמראן אלאזדי אלסג'סתאני (בפרסית: ابو داوود سلیمان بن الأشعث بن اسحاق بن بشیر بن شّداد بن عمران الأزدی السجستانی), הידוע כאימאם אבו דאוד, ולעיתים פשוט כאבו דאוד, היה חכם דת מוסלמי פרסי אשר היה מומחה בתחום החדית'. אוסף החדית' שלו, סֻנן אבו דאוד, נחשב לאחד מששת אוספי החדית' החשובים ביותר בקרב הסונים.
ביוגרפיה
אבו דאוד נולד בשנת 817 בסיסתאן הקדומה, אזור בפרס העתיקה, הממוקם במחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן של איראן המודרנית. הוא נפטר בשנת 889, בבצרה.
על מנת לאסוף חדית'ים, הוא נסע למרחקים, בין השאר נסע ברחבי עיראק, מצרים, סוריה, חג'אז, מרב העתיקה, נישאפור, ועוד.
אבו דאוד התעניין רבות בתחום הפיקה, ומשום כך הוא אסף בעיקר חדית'ים הנוגעים בהלכות. מתוך כחצי מיליון חדית'ים שהוא מצא, הוא כלל רק כ-4,800 חדית'ים אוסף המפורסם שלו.
כתביו
בנוסף לספרו המפורסם "סֻנן אבו דאוד", כתב האימאם אבו דאוד ספרים נוספים, כ-21 ספרים סך הכל, וביניהם:
פקודת הסטטיסטיקה
פקודת הסטטיסטיקה היא המקור החוקי לפעולתה של הלמ"ס ולסמכויותיה. הפקודה המקורית חוקקה בשנת 1947 על ידי המנדט הבריטי, ולאחר שעברה שינויים והתאמות לצורכי מדינת ישראל בשנת 1972 הוחלפה על ידי הפקודה הנוכחית. בפקודה נערכו שינויים נוספים בשנים: 1978, 2008 ו-2010.
פירוט
הפקודה מגדירה את תפקידי הלמ"ס, אופן עבודתה, חובת הציבור למסור מידע ללמ"ס, חובת הלמ"ס לשמור על סודיות המידע המתקבל וכן את חובת הלמ"ס לפרסם את תוצאות עבודתה.
פקודת הסטטיסטיקה קובעת רשימת נושאים ותחומים מגוונת שבהם על הלמ"ס לערוך סקרים ולאסוף נתונים סטטיסטיים. הרשימה איננה סגורה וניתן להוסיף נושאים על פי הצורך בהוראת הסטטיסטיקן הלאומי ובאישור ראש הממשלה.
החובה להשיב לסקרי הלמ"ס
על מנת לאסוף את הנתונים הנדרשים לניהולו של משק מודרני, ועל מנת לתת ייצוג הולם לכל הפרטים באוכלוסייה, פונה הלמ"ס לאנשים, לעסקים ולגופים ציבוריים בבקשה למסור מידע. המחוקק שהכיר בצורך חיוני זה, מחייב את האזרחים לשתף פעולה עם הלמ"ס, בפקודת הסטטיסטיקה [נוסח חדש] התשל"ב-1972.
פקודה זו מעניקה ללמ"ס סמכות לחייב את הציבור למסור לה מידע הנחוץ לביצוע הפעולות הסטטיסטיות שהיא עורכת. אדם פרטי המסרב למסור את המידע הנדרש עובר עברה פלילית לפי סעיף 21(2) לפקודה, אשר העונש בגינה הוא קנס של 500 ש"ח וזאת בעקבות תיקון הפקודה בשנת 2017. קודם לכן היה העונש מאסר של 3 חודשים כאמור בס' 22 לפקודה, באשר לבתי עסק העונש הקבוע בסעיף נותר על כנו. בנוסף, הפרעה לעבודת הסוקר, אי מסירת נתוני אמת ואי שמירה על השאלונים - אלו עבירות הכפופות לעונש מאסר על פי הסעיף.
הסמכות הרחבה שניתנה ללמ"ס נובעת מהבנת חשיבותה של סטטיסטיקה מקצועית ממלכתית (שאיננה מוזמנת על ידי בעלי אינטרסים) לשם התפתחותה של מדינה מודרנית, לשם קבלת החלטות בהסתמך על נתונים מבוססים. מכאן חשיבות תפקידיה של הלמ"ס לאסוף, לעבד ולפרסם מידע סטטיסטי על האוכלוסייה, החברה והכלכלה וכן על תחומים נוספים בישראל.
חובת הלמ"ס לשמור על סודיות הנתונים
במקביל לחובת הציבור למסור ללמ"ס מידע, ובמטרה להבטיח שלא ייחשפו פרטים אישיים כתוצאה משיתוף פעולה זה, קבע המחוקק שאין להעביר לידי רשות אחרת נתון המאפשר את זיהוי המוסר. מסיבה זו החוק מחייב את הלמ"ס לשמור כל נתון שנמסר לה בסודיות מוחלטת. הלמ"ס אכן משקיעה מאמצים רבים על מנת לשמור על חשאיותם של הנתונים הנמסרים לה - הן באמצעים פיזיים והן באמצעים טכנולוגיים מתקדמים.
על מנת להבטיח הגנה מוחלטת לאזרח, קבע המחוקק, בנוסף לדרישתו מהלמ"ס לשמור על חשאיות הנתונים המאפשרים זיהוי של פרט, שנתון הנמסר ללמ"ס אינו יכול לשמש כראיה נגד האזרח ואף לא כראיה בבית משפט. כלומר, גם אם ידלוף מידע שנמסר על ידי האזרח ללמ"ס, הרי שבית המשפט מצווה להתעלם ממנו.
Garage Inc.
הוא אלבום אוסף של שירי כיסוי הראשון של להקת ההבי מטאל האמריקאית מטאליקה. האלבום יצא לאור ב-23 בנובמבר 1998, על ידי חברת התקליטים אלקטרה.
הפקה
האלבום כולל שני חלקים:
האלבום מכיל גרסאות כיסוי לשירים של להקות דוגמת בלאק סבאת', לנרד סקינרד, קווין, מוטורהד, דיאמונד הד, מרסיפול פייט ועוד, אשר השפיעו על חברי הלהקה, והיוו להם השראה בתחילת דרכם כמוזיקאים.
רותי נעים
רותי נעים הוא סרט טלוויזיה ישראלי שהועלה לשידור בערוץ הראשון בשנת 1989 בבימויו של אמנון רובינשטיין, עם גילי בן אוזיליו, מאיר בנאי וגבי שושן בתפקידים הראשיים.