cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית המיליון
התוכנית
התוכנית הוצגה לראשונה למנהלת הסוכנות היהודית ב־24 ביוני 1944, לא כתוכנית אופרטיבית מאחר שהגבלות ההגירה הבריטיות היו עדיין קיימות באותה תקופה, אלא כתוכנית פוליטית לגיבוש דרישות ההסתדרות הציונית בסוף מלחמת העולם השנייה. החל משנת 1944 ואילך הפכה התוכנית למדיניות הרשמית של ההנהגה הציונית, ועליית יהודים מארצות ערב ומוסלמים הפכה "מפורשת או מרומזת בכל ההצהרות, העדויות, המזכרים והדרישות שהוציאה הסוכנות היהודית מאז מלחמת העולם עד הקמת המדינה".
בן-גוריון ראה את העלייה בראש סדר העדיפויות של הפרויקט הציוני, אך היה מודע לאתגרים של פרויקט כה רחב היקף, ואמר בעקבות מלחמת העצמאות ב-1948:
המדד הארגוני הראשון של התוכנית היה תוכנית הפעולה הכללית בסוף 1943 שכותרתה 'החלוץ האחיד לארצות המזרח', שתציע קורס לשליחים ממחלקת ההגירה של הסוכנות היהודית בהמשך יישלחו לארצות האסלאם. פעילויות אלה במדינות האסלאם איבדו את דחיפותן ומשיכתן לאחר מלחמת העולם השנייה, והגברת המשאבים שקיבלו פחתה. מספר הפעילים במדינות אלה היה זעום בהשוואה לאירופה, ואף לא היו מספיק כאלה לקיים את מה שכבר הוקם.
מועמדי הגירה
חקירת מקורות העולים והיקפם התגלתה באופן בולט בדיוני ועדת התכנון. הוצגו בפניהם נתונים רבים - התפלגות ומספר היהודים בכל מדינה, כולל שינויים באוכלוסייה במהלך מלחמת העולם השנייה, וניתוח ההזדמנויות הכלכליות והתעסוקתיות בקהילות אלה. שלוש קבוצות עיקריות נחשבו בתחילה כמועמדות להגירה מיידית:
נלקחה בחשבון האפשרות של מספר קטן יותר של אנשים מ-2 הקבוצות הראשונות, ובמקרה זה יהיו יותר עולים מהקבוצה השלישית. באמצע 1944, עם היוודע היקף השואה, החלה התמקדות בהגירה פוטנציאלית ממדינות מוסלמיות. המוקד העיקרי של התוכנית היה יהודים מעיראק, סוריה, טורקיה, איראן ותימן.
ביולי 1943 הציג אליהו דובקין, ראש מחלקת ההגירה של הסוכנות היהודית, מפה של כ־750,000 יהודים המוערכים בארצות האסלאם וציין כי:
באופן דומה, בן-גוריון הצהיר בפגישה של הנהלת הסוכנות היהודית ב־28 בספטמבר 1944 כי "המינימום שלי היה שני מיליון: עכשיו שהושמדנו אני אומר מיליון". ב־30 ביולי 1945 הצהיר בן-גוריון ביומנו:
אחד הנושאים שעלו במהלך הדיונים בתוכנית המיליון היה ביטחון הקהילות היהודיות במדינות האסלאם. בנאום הוועדה המרכזית של מפא"י בשנת 1943 הציג אליהו דובקין את השקפתו כי יצירת ישראל בפלסטין הערבית תיצור סכנה ליהודים החיים בארצות ערב אחרות. ובן-גוריון כתב באותה תקופה על "האסון שעליו צפויים היהודים בארצות המזרח להתמודד כתוצאה מהציונות", אף על פי שתחזיות קודרות אלה הוכחו כשקריות.
מדיניות להעצמת הפעילות הציונית במדינות היעד יושמה כדי להבטיח שהמהגרים יגיעו. אסתר מאיר-גליצנשטיין מציינת כי "מעניין שבן-גוריון מציין סיבות פוליטיות ורציונליות להבאת עקורים יהודים מאירופה, ואילו בדיון על העלייה של היהודים מארצות האסלאם הוא מזכיר לא רק סיבה פוליטית ורציונלית, אלא גם תרבותית - הסבר אוריינטליסטי, מכיוון ש'ניוון' המזרח היה אחד המרכיבים הבסיסיים של תפיסה זו".
לאחר הקמתה של מדינת ישראל
לדברי ד"ר אירית כץ, המעברות היו תוצר של תוכנית זו. ד"ר רוי קוזלובסקי מציין כי קיומה הקדום של תוכנית המיליון מרמז כי "מושג המעברה היה למעשה התנאי המוקדם להגירה המונית, ולא השפעתה". ד"ר פיירה רוסטו תיארה את הוויכוח סביב תנאי המעברות ואמרה את דעתה כי "הנושא השנוי ביותר במחלוקת מבחינה זו אינו התוצאה (למשל המעברות) של הבחירה, אלא הבחירה כשלעצמה להביא ישראל כל כך הרבה אלפי מהגרים, בעקבות רעיון "תוכנית המיליון" שהוצג על ידי בן-גוריון בשנת 1944".
מכון לנדר - מרכז אקדמי ירושלים
מכון לנדר – מרכז אקדמי ירושלים (באנגלית: Lander Institute) היה מוסד אקדמי, בסטטוס של מכללה אקדמית פרטית מיסודו של טורו קולג' שמשכנו היה גבעת שאול בירושלים. לאחר שנסגר ב-2014, עברו רוב הסטודנטים ל, על מנת לסיים את לימודיהם.
היסטוריה
המכון החל לפעול באוגוסט 2004 ונקרא על שמו של פרופ' ברנרד לנדר. בתחילה פעל כשלוחה ישראלית של טורו קולג', אשר העניק תואר אמריקאי בישראל. החל משנת 2006 קיבל הכרה זמנית כמוסד להשכלה גבוהה מהמועצה להשכלה גבוהה והוא העניק תארים אקדמיים ישראליים. במאי 2014 הגיש המכון בקשה להקפאת הליכים עקב חובות בהיקף של 22.5 מיליון שקל. בהמשך בעקבות הליכים אלה, סגר מכון לנדר את שעריו, תוך שהוא מותיר את הסטודנטים הרשומים בו, ללא פתרון ברור לגבי המשך לימודיהם וסיומם.
במסגרת המכון פעל "הקמפוס החרדי" שהיווה מסגרת המותאמת ללימודים גבוהים לסטודנטים החרדיים שכלל מכינה עם לימודי בסיס ולימודים נפרדים לנשים ולגברים. בנוסף לכך, מכון לנדר כלל את המחלקה ללימודי העשרה מתקדמים בשפה האנגלית שבה הוצעו קורסי העשרה מקצועיים בתחומים מגוונים.
בעקבות העובדה שמכון לנדר סגר את שעריו, במהלך החודשים יוני, יולי, אוגוסט וספטמבר 2014 גובש הסכם בין גורמים במכון לנדר לבין המל"ג ומוסדות אקדמיים מוכרים נוספים, לפיו סטודנטים שנותרו באמצע לימודיהם ללא מענה להמשך וסיום לימודיהם במכון לנדר יוכלו להיקלט, להמשיך לימודיהם ולסיימם במוסדות אקדמיים אחרים, והם: הקריה האקדמית אונו, אוניברסיטת אריאל, המכללה האקדמית הרצוג והמרכז האקדמי למשפט ועסקים.
מכון לנדר הוכר על ידי המועצה להשכלה גבוהה כמוסד שבעבר היה בסמכותו להעניק התארים הבאים:
בשנים 2013 עד 2014 למדו במכון לנדר כ־1,200 סטודנטים במסלולים האקדמיים השונים, וכ-3,500 סטודנטים ביחידה ללימודי חוץ.
יחידות אקדמיות
בית הספר למינהל עסקים במכון לנדר הציע לתלמידיו מסלולי לימוד שהורכבו מארבע התמחויות מקצועיות וממבחר רב של קורסים עיונים ומעשיים. בית הספר למנהל עסקים קיבל היתר לפתיחת תואר שני (MBA) במנהל עסקים ללא תיזה. בית הספר ללימודי ארץ ישראל וירושלים קיבל את אישור המועצה להשכלה גבוהה לפתוח תוכנית לתואר ראשון ולקיים בה לימודים. ייחודה של התוכנית היה בעובדה כי היא מתרכזת ברבדי האוכלוסייה, היישוב והחברה ומשלבת לימודים אזוריים וסיורים בשטח. בית הספר ללימודי חינוך וחברה קיבל את אישור המועצה להשכלה גבוהה לפתוח מסלול לימודים לתואר ראשון בחינוך וחברה. בית הספר ללימודי יהדות שילב לימודים אקדמיים עם מחויבות למסורת היהודית וערכיה שמטרתו הייתה להעניק לבוגריו תואר שני ביהדות. למחזיקי תואר ראשון ממוסד אקדמי מוכר על ידי המל"ג הייתה האפשרות ללמוד במכון לנדר לימודי תואר שני ביהדות עם התמקדות בתחומים הבאים: היחידה ללימודי חוץ הציעה לקהל הרחב מגוון רחב ועשיר של קורסים מקצועיים וקורסי העשרה בתחומים רבים: המחלקה ללימודי העשרה מתקדמים בשפה האנגלית שבה הוצעו קורסי העשרה מקצועיים בתחומים מגוונים כגון:
מצוות שמחת שנה ראשונה
שמחת שנה ראשונה היא מצוות עשה מהתורה המוטלת על הבעל לשמח את אשתו בשנה הראשונה שלאחר נישואיהם.
המצווה כוללת מצוות לא תעשה שלא לעזוב את אשתו ולעסוק בצורכי ציבור בשנת הנישואים הראשונה, ומצוות עשה שישמח החתן את אשתו בשנה הראשונה.
מצווה דומה נוהגת גם בבונה בית ונכנס לגור בו או נוטע עצים ומחללם בארץ ישראל, שיש להם מצווה לשמוח בקנינם במשך השנה הראשונה.
המקור בתורה ובהלכה
מקור מצווה זו נזכר בתורה:
על פי זה, נפסק ברמב"ם:
החייבים במצווה
נחלקו המפרשים בגדר מצווה זו, יש האומרים שזהו צווי על בית הדין או על שר הצבא לשחרר את החתן מכל שירות צבאי ואף יש דעות שגם מכל מס אזרחי, כדי שיהיה פנוי לשמח את אשתו. ויש האומרים שזוהי גם מצווה על החתן לשמוח עם אשתו בשנה הראשונה, כדי להתאחד עמה.
לסוברים שמצווה זו היא גם על החתן, כלול בזה איסור על החתן לנסוע מחוץ לעיר לשבת ללא אשתו למשך זמן רב.
יציאה לסחורה או למצווה
יש סוברים שלא נאסר לחתן לצאת אלא בענייני מלחמה, אבל לסחורה מותר, שאם אין לו מה יאכל אין לך עצב גדול מזה, וכל שכן אם זו עבודתו הקבועה, כגון שהוא מלח או מוביל גמלים, שעל דעת כן נישאת לו ויודעת שלאחר הנישואין ישכים למלאכתו כדרכו.
אם רוצה לצאת לדבר מצווה יש הסוברים שאם האשה מוחלת, מותר. ויש חולקים וסוברים שבכל מקרה אסור, שהיות והתורה ידעה שכך היא הדרך לבניין משפחה יציבה לא השאירה את הדבר לבחירת החתן וכלתו.
דיני מצוות עשה
לדעת רש"י המצווה היא לשמח את האשה במשך השנה. ויש מבארים שהכוונה על ידי מילה טובה, הקשבה, עידוד, בילוי משותף של הזמן, שיתוף, דאגה ואכפתיות. לעומת זאת מפרשים אחרים סוברים שהמצווה היא עליו להיות שמח עם האשה, שמצוות השמחה כוונתה שישמחו ביחד.
יש אומרים שהמצווה לשמח את האשה, היא מצוות עשה מהתורה לכל החיים, וכל ההגבלה לשנה אחת נאמר רק לגבי האיסור לצאת מביתו.
טעם המצווה
לדעת ספר החינוך טעם המצווה הוא שיתרגלו לחיות יחדיו. בדומה לכך כתב הנצי"ב שהתורה חששה שאם מיד בתחילת הנישואים יסיח את דעתו ממנה ויצא לצבא ייתכן וינתק קשר הנישואין.
יש שסברו שמטרת המצווה היא כדי שיהנה ממה שחננו ה' ויודה לו.
מדין מצוות השמחה למדו חז"ל לברך בסעודה שעושין אחר הנשואין מחמת הנשואין שהשמחה במעונו כל י"ב חודש. כיום לא נוהגים בכך.
כמו כן, מי שלא עשה סעודת חנוכת הבית מיד כשנכנס לביתו, יכול לעשותה כל י"ב חודש.
בבית ובכרם
דעת הרמב"ם שגם בבונה בית וחנכו, נטע כרם וחללו יש מצווה על הנוטע והמחלל לשמוח בקניינם במשך שנה שלימה, חוץ מהאיסור על שר הצבא שלא להוציאו לשירות צבאי. לעומתו, יש חולקים וסוברים שכל המצווה היא רק על בית הדין.
איליתיה
איליתיה (ביוונית: Εἰλείθυια) במיתולוגיה היוונית, היא בתם של זאוס והרה ואחותם של ארס, הפיסטוס והבה. איליתיה היא אלת הלידות. לא מסופר עליה הרבה במיתוסים ודמותה אינה ידועה כמעט. במיתולוגיה מסופר כי כאשר אישה כורעת ללדת, איליתיה ממהרת למקום ועוזרת לה.
תליון הזהב
לאחר שלטו, טיטאנית יפת תואר, התעברה מניאופיו של זאוס אף אי, עיר או אזור ביוון כולה לא הסכים לקבל את לטו מפני שפחדו מקנאתה וכעסה של הרה, אשתו של זאוס. האי דלוס ריחם על לטו ונתן לה ללדת אצלו את ילדיה. הרה ראתה זאת וכדי להקשות על לטו היא חטפה את בתה איליתיה, אלת הלידות, על מנת שלא תוכל להגיע ולעזור ללטו בלידתה. האלות האחרות ראו זאת ולא ידעו מה לעשות, הן לא ידעו איך ללדת ורצו שלטו תלד את עוברה כראוי. האלות החליטו לקרוא לאיריס, אלת הקשת בענן, שפיתתה את איליתיה אל האי דלוס בעזרת תליון זהב. איליתיה עזרה ללטו בלידתה וכך נולדו התאומים ארטמיס ואפולו.
גרסה אחרת מספרת שאליתיה לא הצליחה לברוח מהרה ולכן לטו ילדה בייסורים רבים את ארטמיס, אלת הציד, שקפצה מגוף אימה ועזרה ליילד את אחיה התאום אפולו.
קלריסה מונגר באדגר
קלריסה מונגר באדגר (באנגלית:Clarissa Munger Badger: 20 במאי 1806 – 14 בדצמבר 1889) הייתה מאיירת בוטנית אמריקאית באמצע המאה ה-19 הידועה בעיקר בשלושה כרכים של ציורי פרחים בליווי שירה. היא ציירה גם על טקסטיל.
משפחה
קלריסה מונגר נולדה במזרח גוילפורד, קונטיקט, בשנת 1806 לג'ורג' מונגר, צייר וחרט דיוקנאות, ופרנל קלסי מונגר. קלריסה, אחיה הבכור ג'ורג' ואחותה הצעירה קרוליין הפכו כולם לאמנים, כאשר קרוליין מתמחתה בפורטרטים כמו אביה וקלריסה באמנות בוטנית.
בשנת 1828 נישאה לכומר מילטון באדגר, כומר הכנסייה הדרומית באנדובר, מסצ'וסטס ומאוחר יותר מונה למזכיר של אגודת המיסיונרים האמריקאית, עבודה שחייבת אותו לבלות במערב ארצות הברית. היו להם חמישה ילדים, מתוכם שניים שרדו עד הבגרות, שניהם הפכו לרופאים. [6] מילטון חלה והזוג חזר למדיסון שבקונטיקט, שם הוא נפטר בשנת 1873.
יצירה
בשנת 1848, קלריסה מונגר באדגר פרסמה באופן פרטי ספר: "פרחי הטבע עם שירה נבחרת". זה היה מאסף של שירה מאת ויליאם קאלן בראיינט, לידיה סיגורני, מרי האוויט ואחרים שאוירו ב-13 מציורי הפרחים שלה. ייתכן שהכרך הזה סיפק מודל לספרה מ-1859 פרחי בר משורטטים מהטבע (הידוע באופן לא רשמי בשם "פרחי הבר של אמריקה"), שאויר עם 22 לוחות של פרחים בודדים. הוא כלל גם שירים, שנכתבו על ידי קלריסה באדגר עצמה, יחד עם שיר מבוא מאת סיגורני. הלוחות שוכפלו באותה תקופה באופן נרחב, ותרמו למוניטין של באדגר כאמנית בוטנית ממדרגה ראשונה.
בספרה משנת 1859 בשיריה היא מגלמת את הפרחים. היא כתבה בגוף ראשון, וגרמה לכך שהפרח ששורטט בעמוד הבא "מספר" לקורא את קורות חייו.
ספרה השלישי של קלריסה, "פרחי הבית והגן", ראה אור בשנת 1867 עם 16 לוחות ליטוגרפיות בצביעת יד, המציגות בדרך כלל שניים או שלושה פרחים באשכולות או זרי פרחים. כמו בספרה הראשון, ציורי הפרחים לוו בשירה, במקרה זה שירים על הפרחים המתוארים.
הסגנון שלה היה שונה מעמיתיה הגברים. חלק מהיצירות שלה מתמקדות בפרח יחיד, אך פעמים רבות היא הייתה כוללת פרחים רבים יחדיו. הדבר נעשה לעיתים רחוקות שכן רבים מציורי התקופה נועדו לחקר צמח בודד ולא כקבוצה.
היאתיארה כל צמח בכמות גדולה של פרטים ונשארה נאמנה לדמות בטבע ככל שיכלה. היא השתמשה בצללים ובצבעים כדי ליצור ניגודים ולגרום לפרחים להיראות כמו חיים.
באדגר ציירה את פרחיה גם על טקסטיל. אלה, כמו האיורים שלה, דומים מאוד למראם בחיים.
ג'ויס בייטי
ג'ויס מרי בייטי (באנגלית: Joyce Marie Beatty; נולדה ב-12 במרץ 1951) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת אוהיו ברציפות מאז 2013. בייטי, חברת המפלגה הדמוקרטית, כיהנה טרם היבחרה לקונגרס כסגנית נשיא בכירה ליישוג והתקשרות באוניברסיטת המדינה של אוהיו. בשנים 1999–2008 הייתה חברת בית הנבחרים המדינתי באוהיו, שם הייתה מנהיגת המיעוט הדמוקרטי.
ביוגרפיה
בייטי נולדה בדייטון שבאוהיו. היא בעלת תואר ראשון בתורת הנאום מ"אוניברסיטת המדינה המרכזית" השוכנת בעיר וילברפורס, ובשנת 1975 השלימה לימודי תואר שני בייעוץ פסיכולוגי באוניברסיטת רייט סטייט. כמו כן, היא למדה ברמת דוקטורט באוניברסיטת סינסינטי. בייטי שימש כמנהלת שירותי בריאות ושירותי אנוש במחוז מונטגומרי, כאחראית על מיסוי שירותי הבריאות של המחוז ועל בתי האבות באזור. בשנת 2003 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הדומיניקנית באוהיו. בייטי הייתה צירה עבור ג'ון קרי במשלחת אוהיו אל כינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית בבוסטון במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004. בייטי נשואה לעורך הדין וחבר בית המחוקקים המדינתי לשעבר אוטו בייטי ג'וניור. בעבר עבדה כדוברת עבור האיגוד הלאומי לקידום אנשים צבעוניים. במרוצת השנים הייתה חברה במספר ועדים מדינתיים ומועצות לאומיות, בהם הוועדה הדמוקרטית באוהיו ואגודת הבריאות האמריקאית.
בשנת 1999, חבר בית הנבחרים המדינתי ובעלה של בייטי, אוטו בייטי ג'וניור, פרש מהחיים הפוליטיים. מחוז הבחירה ה-21 נותר ריק בעקבות החלטתו לפרוש מוקדם מכהונתו למען קריירה במגזר הפרטי, ורעייתו ג'ויס מונתה למלא את מקומו באופן ארעי. בשנת 2000 נבחרה לתקופת כהונה מלאה עם 82% מהקולות. לאחר חלוקה מחדש של מחוזות הבחירה, היא החליטה להתמודד במחוז הבחירה ה-27 של אוהיו, שם נבחרה מחדש בשנת 2002 פעם נוספת עם 82% מהקולות. גם ב-2004 וב-2006 נבחרה בקלות מחדש, אך במהלך 2008 לא יכלה להתמודד מחדש בשל הגבלות כהונה. במשך שנה, מ-2007 עד השנה העוקבת, הייתה מנהיגת סיעת המיעוט בבית הנבחרים של אוהיו, ובכך נהייתה לאישה הראשונה שהנהיגה סיעה בבית הנבחרים המדינתי בהיסטוריה של אוהיו.
ב-6 במרץ 2012 הביסה בייטי את חברת הקונגרס לשעבר מרי ג'ו קילרוי, את חברת מועצת העיר קולומבוס פריסילה טייסון ואת נחבר בית הנבחרים המדינתי טד סלסטי, עם 38% מקולות הבוחרים. בכך נבחרה למועמדת המפלגה הדמוקרטית לייצוג מחוז הקונגרס השלישי של אוהיו בבית הנבחרים האמריקאי. בבחירות הכלליות גברה על כריס לונג, מועמד המפלגה הרפובליקנית, וגרפה 68.3% מקולות הבוחרים. בבית הנבחרים היא בעד הזכות להפיל, נגד ביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, והצביעה בעד הצעת חוק לגידור בסך 1.3 מיליארד דולר אמריקני לאורך גבול ארצות הברית–מקסיקו.
שמואל רביב
שמואל רביב (25 באוקטובר 1918 - 1 באפריל 2002) היה מדען, ממציא ויזם ישראלי בתחום פיזיקה ואלקרוכימיה, שבילה את חלק נכבד מזמנו במעבדה ונודע בעיקר בשל תרומתו למחקר שימושי תעשייתי באלקטרוכימיה ובאנרגיה מתחדשת. רביב היה חבר, ממקימי הקריה למחקר גרעיני בנגב, חבר הוועדה לאנרגיה אטומית ומייסד חברת לימת לליטוש מתכות אלקטרוכימי.
תחילת חייו והשכלה
שמואל רביב נולד כשמואל רזניק בעיר סלונים (אז חלק מפולין) ולאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים יצא ללמוד בבלגיה. בתום שנת לימודים אחת, עם פלישת הגרמנים לבלגיה, ברח לצרפת והתמקם בקלרמון-פראן שהיתה באיזור החופשי. רביב נרשם מחדש ללימודי תואר ראשון בכימיה פיזיקלית באוניברסיטת שטרסבורג שעברה בזמן מלחמת העולם השניה לקלרמון-פראן, את התואר השני בהנדסה קיבל מה. באותו זמן היה רביב חבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית שלרשותה העמיד את הידע הטכנולוגי שלו שבא לדי שימוש בפעולות גרילה נגד הגרמנים. ב־1945, עם סיום המלחמה הוא התמנה למנהל מעבדות המחקר בכריסטופל ועסק בתחום טיפולי שטח של מתכות. במקביל לעסוקו זה השלים את עבודת הדוקטורט באלקטרוכימיה ב בהנחיית פרופסור פול פסקל כימאי צרפתי שהתמחה בכימיה אי-אורגנית ומטלורגיה. בחבר השופטים של התיזה ישבו גם הכימאי פייר ג׳וליבואה והפיסיקאי אג׳ין דרמאוה.
קריירה מדעית
ב־1949 עלה רביב לישראל והתמנה למנהל מפעל "מכסף". לאחר כמה שנים הצטרף לתעשיות מחצבי ישראל כמנהל המחלקה האלקטרוכימית שבה פיתח תהליך אלקטרוליטי להפקת מנגן וברום.
ב-1958 שינה את שם משפחתו ל"רביב", וגויס על ידי ארנסט דוד ברגמן, אבי תוכנית הגרעין של ישראל, לצוות ההקמה של הקריה למחקר גרעיני. רביב היה חבר בוועדה לאנרגיה אטומית ואחראי על מעבדות המחקר והפיתוח בכור. בתקופה זו המציא ורשם פטנטים רבים, פרסם ספר על קורוזיה משטחית מנקודת מבט תיאורטית בשם "Double Couche" ומחקריו פורסמו בכתבי עת מדעיים בינלאומיים. סיכום תמציתי של פרסומיו נאספו ונסקרו בתדירות על ידי של  ונועדו לשימוש חוקרים.
בהמשך הקים רביב מעבדה פרטית שבה חקר את אופי המגע שבין המתכת לאלקטרוליט. רביב גילה שבין האלקטרודה לאלקטרוליט יש מערכת קבלים אלקטרוכימיים ובנסויים שערך הצליח לפרוק אותם ולהפיק אנרגיה גדולה כשטמפרטורת התמיסה נשארת קרה. האנרגיה שמתקבלת בתהליך גורמת לפירוק של המים לחמצן ומימן ומאפשרת להפיק אנרגיה בין-פזית.
קריירה יזמית
ב-1971 פרש רביב מהקריה למחקר גרעיני והקים בשותפות עם קיבוץ גבעת חיים מאוחד את חברת ״לימת״ לטיפול אלקטרוכימי במתכות על בסיס המצאותיו. החברה מייצרת מכונות לליטוש, לפסיבציה ועכול הומוגני של מתכות ברמת דיוק גבוהה, ללא מגבלת גודל, עובי, מידות או מורכבות הנדסית של הפריטים ומספקת גם את התמיסות הייעודיות בהתאם לצורך לפי סוג המתכת או הטיפול הדרוש. מתקני לימת משווקים בעולם ומשמשים לטיפול בפרטי מתכות או סגסוגות כחלקי מכונות, כלי שולחן ומטבח, צנרת, ציוד מעבדתי, מכשור אלקטרוני, ציוד רפואי, תחמושת ועוד.
במהלך שנים אלו שקד על מחקרים ועל פיתוחים רבים ורשם לזכותו למעלה מ־30 פטנטים.
חיים אישיים
רביב היה בעל תואר דוקטורט מה, היה נשוי לדבורה וילמן ולזוג נולדו שני ילדים שאחד מהם הוא המנכ"ל בועז רביב. שמואל רביב הוא אחיינו של פרופסור הידוע בתרומתו להבנה שאנזימים הם חלבונים.
מורטל קומבט (סרט, 2021)
מורטל קומבט (באנגלית: Mortal Kombat) הוא סרט אמריקאי משנת 2021 מסוגת אמנויות לחימה ופנטזיית פעולה, בבימויו של סיימון מק'קויד, על פי תסריט של גרג רוסו ודייב קלאהם וסיפור על פי אורן עוזיאל וגרג רוסו. הסרט מבוסס על זיכיון משחקי הווידאו באותו שם שנוצר על ידי אד בון וג'ון טוביאס, ומשמש כאתחול לסדרת סרטי "מורטל קומבט", אחרי "מורטל קומבט" משנת 1995 ו"מורטל קומבט: השמדה" משנת 1997. הסרט יצא לשירות הסטרימינג HBO Max ב-23 באפריל 2021 תחת הפצתם של אולפני האחים וורנר, ובישראל הסרט יצא ב-29 ביולי 2021.
עלילה
הסרט נפתח ביפן העתיקה של המאה ה-17, שם המתנקש הסיני בי-האן רוצח את משפחתו של הנזו הסאשי, לוחם נינג'ה דגול ואחד מאלופי כדור הארץ. הסאשי מביס את משרתיו של בי-האן באמצעות קונאי אך בי-האן הורג אותו. הסאשי מת ונשלח לממלכת השאול ונשבע לנקום בבי-האן. אחרי הקרב מופיע אל הרעם ומגן ממלכת כדור הארץ, ריידן, ומציל את בתו הקטנה של הסאשי, ששרדה את הטבח.
בימינו אנו, בקרוב עתיד להתקיים טורניר מורטל קומבט. בתשעת הטורנירים הקודמים ניצחו אלופי ממלכת העולם החיצון, ואם ינצחו גם בטורניר זה, יוכל שאו קאהן, קיסר ממלכת העולם החיצון, לפלוש לממלכת כדור הארץ ולכבוש אותו. נבואה עתיקה אומרת שצאצא לשושלת של הנזו הסאשי יאחד את אלופי ממלכת כדור הארץ וימנע מאלופי ממלכת העולם החיצון לנצח בו. הנבואה מגיע גם לאוזני שאו קאהן, ששולח את משרתו שאנג טסונג לחסל את צאצאי הסאשי ואת אלופי ממלכת כדור הארץ כדי למנוע מהנבואה להתגשם.
בימינו אנו, קול יאנג הוא איש משפחה ולוחם MMA שנמצא בתקופה רעה בקריירה. אחרי הפסד, חייל בכוחות המיוחדים בשם ג'קס בריגס שואל את קול לגבי סימן של דרקון הצרוב על חזהו. מאוחר יותר סאב זירו (בי-האן) מנסה להתנקש בקול ומשפחתו, אך ג'קס מציל אותם ונלחם מול סאב זירו בשעה שהם בורחים. סאב זירו מקפיא וכורת את זרועותיו של ג'קס ומשאיר אותו פצוע אנושות. קול מגיע לביתה של חיילת של בריגס, בשם סוניה בלייד. סוניה מספרת לו שהסימן על חזהו קשור לטורניר אמנויות לחימה בשם "מורטל קומבט", שיקבע את עתיד כדור הארץ. בביתה נמצא קשור קיינו, פושע גס רוח בסינדיקט הדרקון השחור, שגם לו יש את סימן הדרקון.
שאנג טסונג, מכשף רשע בשירות שאו קאהן, שולח את רפטייל לחסלם, אך הוא נהרג בידי קיינו. סוניה משלמת לקיינו שיוביל אותם למקדש של ריידן, במטרה לקבל תשובות. אחרי שהם מגיעים בטיסה למדבר שבו נמצא המקדש הם פוגשים בלו קאנג, נזיר שאולין ואמן לחימה שאומן על ידי ריידן. הוא לוקח אותם למקדש ושם ריידן מסביר להם על טורניר מורטל קומבט ומגלה לקול שהוא נצר לשושלת של הנזו הסאשי, ושממנו הוא ירש את הסימן. במקדש הם מוצאים את ג'קס מקבל טיפול רפואי עם זרועות ביוניות שהושתלו על גדמי זרועותיו. אליהם מצטרף לוחם קונג פו בשם קונג לאו. ריידן מאמן אותם ומסביר להם שבכל לוחם נבחר עם סימן הדרקון חבוי כוח מיוחד הנקרא "ארקנה" ושהוא מתגלה במצב לחץ אינטנסיבי ושעל כל לוחם לגלות את הארקנה שלו. לו קאנג שולט באש ואילו קונג לאו שולט בכובע חד כתער המשמש כמסור. קול נכשל באימוניו ומגורש על ידי ריידן המאוכזב. קיינו מגלה את הארקנה שלו, יריית לייזר מעינו.
קאבאל, פושע ושותף לשעבר של קיינו, משחד את קיינו לאפשר למתנקשים של שאנג טסונג גישה למקדש, ואלה תוקפים את הלוחמים. קונג לאו מחסל את ניטרה אך נהרג בידי שאנג טסונג. בינתיים, גורו נשלח להתנקש בקול ומשפחתו, אך קול מצליח להרוג אותו באמצעות הארקנה שלו: חליפת שריון וכלי נשק המשלבים אלות אמה וסכינים. ריידן מתרצה ומקבל בחזרה את קול והם מחליטים לנקוט באסטרטגיית הפרד ומשול כדי להביס את המתנקשים של שאנג טסונג. ריידן נותן לקול את הקונאי של הנזו הסאשי ואומר לו שאם ישחרר את הסאשי הוא יילחם לצידו.
לו קאנג מחסל את קאבאל, ג'קס מציל את סוניה ומחסל את רייקו תוך שדרוג זרועותיו באמצעות הארקנה, סוניה בלייד מחסלת את קיינו ולוקחת ממנו את סימן הדרקון ולאחר מכן מחסלת את מילינה, שנלחמת בקול, באמצעות הארקנה שלה: יריית מטח עיגולי אנרגיה ורודים.
סאב-זירו חוטף את משפחתו של קול, מקפיא אותם ומפתה את קול להילחם מולו. הוא מביס את קול ומתכונן להרוג אותו, אך קול - באמצעות דימום עצמי על להב הקונאי המקורי של הנזו הסאשי - מזמן את רוחו של הסאשי, עתה סמוראי רפאים בשם סקורפיון. סקורפיון מציל את קול ושניהם נלחמים בסאב-זירו ומביסים אותו. סקורפיון יורה על סאב-זירו את צלצל הקונאי ואז שורף אותו למוות, בדומה למהלך הסיום שלו ממשחקי הווידאו. הוא מפשיר את משפחתו של קול, מבקש ממנו שיידאג לצאצאיו ונפרד ממנו.
ריידן, לו קאנג, סוניה וג'קס חוגגים את הניצחון ומתחילים בחיפוש אחר אלופים נוספים, כאשר קול הולך להוליווד לגייס את כוכב הקולנוע ואמנויות הלחימה ג'וני קייג'.
הערות שוליים
–
El Norra Alila
El Norra Alila הוא אלבומה השני של הלהקה הישראלית אורפנד לנד. שם האלבום הוא תעתיק לאנגלית של המילים "אל נורא עלילה" - פיוט בתפילת נעילה שחובר על ידי ר' משה אבן עזרא. האלבום יצא בשנת 1996.
האלבום מהווה שכלול של אלבומה הקודם של הלהקה Sahara. האלבום יותר מורכב מבחינה מוזיקלית וכולל יותר שירים. הלהקה המשיכה את הקו שנקטה באלבומה הקודם ומגמת ההשפעה של מוזיקה מזרח תיכונית נמשכת גם כאן. באלבום הזה רוב הטקסטים עוסקים בנושאים של דת ואמונה. הטקסטים מושפעים גם ממקורות היהדות, גם ממקורות האסלאם וגם ממקורות הנצרות. לדוגמה: השיר The Evil Urge עוסק במאבק הפנימי שמתחולל אצל כל בני האדם בין היצר הטוב ליצר הרע. באלבום ישנה גרסה למזמור "שיר המעלות" שמבוצעת על ידי אביו של גיטריסט הלהקה יוסי סהרון. השיר Of Temptation Born מספר את סיפורו של ישו הנוצרי ומושפע מן הסרט שנעשה אודותיו "הפיתוי האחרון של ישו". כמו כן במספר שירים משתתפת הזמרת שלומית לוי.
הרצועה המרשימה באלבום היא רצועה מספר שמונה Flawless Belief שכוללת נגינה ווירטואוזית של סהרון לצד מקצב תופים משתנה של סמי בכר, ושילוב של שירה נקייה וגרואלים מצד הסולן קובי פרחי. השיר, כמו יתר האלבום, עוסק ביחסים שבין אדם לבורא.
מבחינה מוזיקלית האלבום היה שינוי לעומת Sahara בכך שהתרחק מעט מהדום דת' המסורתי ובעצם גיבש סגנון מיוחד, מקורי ושונה ללהקה, שילוב בין דת' מטאל, רוק כבד/מתקדם ומוזיקה מזרחית. האלבום הזה בעצם מכין את הקרקע לקראת Mabool שיצא שמונה שנים אחריו.
שינטי
שינטי (באנגלית: Shinty; בגאלית סקוטית: Camanachd, Iomain) משחק קבוצתי תחרותי המשוחק באמצעות מקלות וכדור. במשחק משחקים כיום בעיקר בהיילנדס הסקוטיים ובקרב מהגרי ההיילנדס בערים הגדולות, אך בעבר היה נפוץ יותר בכל רחבי סקוטלנד, ואף שוחק זמן רב גם באנגליה ובמקומות נפוצים בהם חיו מהגרים סקוטיים.
מטרת המשחק היא לגלגל כדור (במקור מעץ) לעבר שער תוך שימוש במקלות, בדומה להוקי שדה. למרות הדמיון הרב בין שינטי להוקי שדה, בין שני המשחקים מספר הבדלים עיקריים: בשינטי יכול השחקן לשחק כשהכדור באוויר וכן להשתמש בשני צידי המקל, ששמו "קמן" (caman) והוא עשוי עץ ונטוי בשני קצותיו, בעוד בהוקי שדה לא ניתן לשחק בעת הכדור באוויר וניתן להשתמש בצד אחד בלבד של מקל המשחק. במקל ניתן להשתמש גם לתיקול ולחסימת שחקנים אחרים, וניתן להשתמש גם בגוף השחקן על מנת לתקל ולחסום.
חיים רביה
חיים רַבְיָה (נולד ב-1961) הוא משפטן ועורך-דין ישראלי המתמחה במשפט וטכנולוגיה ובקניין רוחני, והיוצר והבעלים של אתר האינטרנט המשפטי הראשון בישראל, law.co.il. רביה היה עורך-הדין הפרטי הראשון בישראל, ומהראשונים בעולם, שהתמחו בתחום המשפט באינטרנט. מאז אמצע שנות ה-90 היה מעורב ברבים מהליכי החקיקה והמיזמים הבולטים בתחום בישראל.
ביוגרפיה
רביה נולד בגבעתיים, בוגר בית הספר התיכון שמעון בן צבי בעיר (1979). בשנים המוקדמות ניהל קריירה עיתונאית: שירת במחלקת החדשות של גלי צה"ל (1983-1979) בתפקידי כתב בבתי המשפט, כתב לענייני משטרה וכתב לענייני צבא בתקופת מבצע שלום הגליל (1983-1982). לאחר מכן עבד מספר שנים כעיתונאי בידיעות אחרונות, ככתב הצבאי של העיתון חדשות (1984–1986) וכמזכיר מערכת החדשות בגלי צה"ל (1988-1986). חיבר ופרסם ביחד עם עמנואל רוזן את הספר "לקראת גיוס – מדריך למתגייס ולחייל", שהיה המדריך הראשון למתגייסים לצה"ל וראה אור בשתי מהדורות עיקריות וביותר מ-10 הדפסות.
צ'ק פוינט
צ'ק פוינט טכנולוגיות תוכנה בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח תוכנה לאבטחת מידע, אבטחת רשתות ומחשבים, מכשירים ניידים וענן וידועה בעיקר בפיתוח תוכנות חומת אש, VPN, ואבטחה מתקדמת בפני איומי סייבר.
חיים רביה
ביוגרפיה
רביה הוא בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1988) ומוסמך לעריכת דין בישראל (1990). משהוסמך לעריכת דין עבד תחילה כעו"ד במשרד דנציגר-קלגסבלד (1992-1990). לאחר מכן הקים וניהל משרד עורכי דין עצמאי, רביה ושות' (2007-1993), שהתמחה במשפט ואינטרנט ובכלל זה במסחר אלקטרוני, חוזי טכנולוגיה, הגנת הפרטיות ואבטחת מידע, חתימות אלקטרוניות, קוד פתוח וזכויות יוצרים. בשנת 2007 מיזג רביה את המשרד עם משרד פרל כהן צדק לצר שבו הוא משמש כיום (2018) שותף בכיר וראש קבוצת האינטרנט, הסייבר וזכויות היוצרים.
צ'ק פוינט
נכון לסוף שנת 2021, החברה מעסיקה כ-6,000 עובדים בלמעלה מ-70 מדינות ברחבי העולם. משרדיה הראשיים נמצאים בתל אביב ובסן קרלוס. לחברה מרכזי פיתוח נוספים בארצות הברית, בשוודיה ובבלארוס.
חיים רביה
ביוגרפיה
רביה הוא מוסמך בגישור ונוטריון.
פעילות בתחום המחשוב והאינטרנט
לאחר היכרות ראשונית עם רשתות מחשב מקוונות, בתקופה שטרם הוצע בישראל אינטרנט מסחרי, ייסד רביה בשנת 1996 את law.co.il, שהיה אתר האינטרנט המשפטי הראשון בישראל ומראשוני אתרי האינטרנט בארץ. האתר עבר במשך השנים כמה סבבים של עיצוב וארגון מחדש (מבחינה ויזואלית וטכנולוגית), הוא פעיל עד היום (2018), מתעדכן בתדירות יומית, ומכיל עשרות אלפי עמודי מידע הכוללים חדשות, מאמרים, פסיקה, חקיקה ומסמכים בתחומי עיסוקו של רביה כעורך-דין.
צ'ק פוינט
היסטוריה
החברה נוסדה בשנת 1993 על ידי שלמה קרמר, מריוס נכט וגיל שויד, שמכהן כמנכ"ל החברה מיום הקמתה. על בסיס טכנולוגיה הנקראת stateful inspection שפיתח שויד לראשונה, יצרה החברה תוכנת חומת אש שנקראה FireWall-1 וזכתה להצלחה רבה ברחבי העולם. בהמשך, פיתחה החברה את אחד ממוצרי ה-VPN הראשונים בעולם, VPN-1.
חיים רביה
פעילות בתחום המחשוב והאינטרנט
מאז מחצית שנות ה-90 פרסם רביה בעיתונות ובאתר מאות מאמרים בתחום, ואף הרבה להרצות על נושאים שונים הקשורים לתחום בפני פורומים שונים של אנשי מקצוע בתחום המשפט. בנוסף, ביוני 2002 הוזמן רביה להצטרף לצוות המנחים הקבוע של תוכנית הרדיו "אינטרבית" (שהייתה ממסגרות התיקשורת הראשונות שעסקו בישראל בנושאי אינטרנט), והחל גם במסגרת זו לפרשן ולהציף את הסוגיות המשפטיות הרלוונטיות בתחום. לכל הפעילות השיטתית הזו של רביה הייתה תרומה משמעותית להנחלה וביאור של ידע בסוגיות שונות בתחום המיחשוב והאינטרנט, בכלל, ושל סוגיות שנמצאות על קו התפר שבין תחום המיחשוב והאינטרנט לבין עולם המשפט, בפרט. זאת, בקרב הציבור הרחב, בקרב ציבור אנשי המקצוע בתחום המשפט, ואף בקרב קובעי המדיניות בישראל.
בשנים 2003–2004 שימש רביה כמרצה אורח בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה והתמקד בהוראת התחום של ראיות ועבירות מחשב.
צ'ק פוינט
היסטוריה
צ'ק פוינט קיבלה מימון ראשוני של ארבע מאות אלף דולרים מקבוצת BRM של האחים אלי וניר ברקת, יובל רכבי ועמרי מן. החברה קיבלה את המימון לאחר שגיל שויד, מייסד החברה, פנה לקרן הון הסיכון ג'נסיס, בבקשה לקבל השקעה זהה, אך הקרן ביקשה בתמורה 51%. שויד פנה לאחים ברקת, אותם הכיר מהצופים, והציע להם 50% מהחברה בתמורה לאותו הסכום. האחים קיבלו את ההצעה, ונתנו את מניית הזהב בחברה לעורך הדין חנינא ברנדס.
פריצת הדרך הראשונה של החברה נרשמה ב-1994, לאחר שחתמה על הסכם OEM עם חברת סאן מיקרוסיסטמס. שנה לאחר מכן חתמה על הסכם הפצה עם חברת המחשבים HP והקימה את משרדיה בעמק הסיליקון, בעיר רדווד סיטי שבקליפורניה.
חיים רביה
פעילות בתחום המחשוב והאינטרנט
רביה היה ממייסדי המקור - עמותה לקידום קוד פתוח בישראל, פעל לעידוד השימוש הממשלתי בתכנות קוד פתוח ותרגם לעברית את נוסח רישיונות התוכנה החופשית GPL v.2 ו- GPL v.3.
פעילות ציבורית
רביה שימש כיושב ראש ועדת מחשוב הארצית בלשכת עורכי הדין (2008-2007), וקודם לכן חבר נשיאות ועדת המחשוב בלשכת עוה"ד (2005-2000) ונציגה לדיוני הכנסת בנושא חוק החתימה האלקטרונית. באותה תקופה שימש רביה גם כחבר הוועדה לגיבוש קוד אתי לפרסום מידע כלכלי באינטרנט בראשות פרופ' אסא כשר (רשות ניירות ערך).
רביה היה חבר המועצה הציבורית להגנת הפרטיות הפועלת ליד משרד המשפטים מכוח חוק הגנת הפרטיות, התשמ"א – 1981 (2006-2000), ושימש כחבר הצוות לבחינת הסדרת מאגרי המידע בחקיקה הישראלית בראשות המשנה דאז ליועץ המשפטי לממשלה, יהושע שופמן (2007-2006).
צ'ק פוינט
היסטוריה
בשנת 1996 הונפקה החברה בבורסת הנסדא"ק, תחת הסימול "CHKP", ובהנפקה הראשונית לציבור הצליחה לגייס כ-67 מיליון דולר. באותה שנה הוגדרה צ'ק פוינט על ידי חברת המחקר IDC כיצרנית המובילה בעולם של חומת האש, עם נתח שוק של כ-40 אחוזים.
בשנת 1998 הודיעה צ'ק פוינט על שותפות עם חברת נוקיה. באותה שנה נכנסה החברה גם לתחום העסקים הקטנים והבינוניים באמצעות SofaWare, חברת הבת של צ'ק פוינט, שפיתחה את S-Box – התקן חומרה הניצב בין הרשת הארגונית או המחשב בבית המשתמש, לבין הרשת הציבורית. התקן זה כולל בתוכו גרסאות של תוכנת חומת האש וה- VPN של צ’ק פוינט, שהותאמו במיוחד עבורו, והוא מתאים במיוחד לשימוש בארגונים קטנים ובינוניים ובבתים פרטיים. בנובמבר 2004 הגיש איתי בוגנר, אחד מבעלי Sofaware, תביעה כנגד צ'ק פוינט על תמלוגים שלא שילמה ל-Sofaware עבור ה S-box. טענת צ'ק פוינט שה-S-box פותח עבור צ'ק פוינט ועל כן שייך לה נדחתה על ידי בית המשפט וצ'ק פוינט חויבה לשלם תמלוגים ל-Sofaware.
חיים רביה
פעילות ציבורית
בשנת 2016 יזם רביה, ביחד עם המכון הישראלי לדמוקרטיה, את הקמתה של קבוצת מומחים מגוונת (משפטנים, אנשי אקדמיה, ומומחי טכנלוגיה, שהגיעו מהשירות הציבורי, מהחברה האזרחית ומהמגזר הפרטי והתעשייה), שפעלה במשך כשנתיים במתכונת של "שולחן עגול", במטרה להכין הצעה לחוק הגנת פרטיות חדש שיהלום את צורכי הזמן. תוצר עבודתה של קבוצת המומחים היה מסמך שהציג בצורה מנומקת ומבוארת הצעת נוסח לחוק הגנת פרטיות חדש, אשר פורסם ביוני 2019.
עם התפרצות מגפת הקורונה בישראל, והבעיות הקשות בתחום הגנת הפרטיות אשר ניגלו ונוצרו במהלכה - ובראשן, הפגיעה הקשה בזכות לפרטיות של מי שאובחנו כחולי קורונה ומי שבאו (או נחשדו כי באו) איתם במגע - פעל רביה ביחד עם אנשי אקדמיה, טכנולוגיה, חברה, מידע ומשפט נוספים, כדי להתריע על המצב בפני רשויות המדינה השונות (לרבות ראש הממשלה, שר הבריאות, שר המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה), וכדי להביאו לידיעת הציבור. בהמשך וכחלק מהמאבק הציבורי הזה פעל רביה, ביחד עם פרופ' מיכאל בירנהק, לניסוח הצעת חוק לקביעת אמות מידה שיאפשרו פיתוח חלופות אזרחיות לאמצעים המעקב הטכנולוגיים של השב"כ, אמצעים שפותחו לצורכי לוחמה בטירור אך גויסו על ידי רשויות המדינה לשימוש במסגרת התהליך שנועד לקטוע את שרשרת ההדבקה בנגיף הקורונה. הצעת החוק, שקיבלה את תמיכתם של פעילים בולטים נוספים במאבק הציבורי הזה, הוגשה לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת ביולי 2020.
צ'ק פוינט
היסטוריה
בסוף שנת 2003 הודיעה צ'ק פוינט על רכישת חברת Zone Labs, אחת היצרניות המובילות בעולם של תוכנות חומת אש אישית (Zone Alarm).
חיים רביה
פעילות ציבורית
מתוך ובהמשך למאבק הציבורי הזה, הוקמה ביולי 2020 עמותת פרטיות ישראל, שרביה הוא אחד ממיסדיה (ביחד עם פעילים בולטים נוספים כגון: פרופ' ניבה אלקין-קורן, פרופ' מיכאל בירנהק, פרופ' קרין נהון, פרופ' אור דונקלמן, ד"ר ארנה ברי קרן, עו"ד יורם הכהן ועוד).
אותות הוקרה
בשנת 2013 הוענק לרביה אות הוקרה על חדשנות וחלוציות בתחום האינטרנט בישראל על ידי לשכת מנתחי מערכות המידע, וזאת על תרומתו לקידום ההתמחות במשפט האינטרנט בקרב עורכי דין בישראל. בנימוקים לקבלת האות צוין כי "עו"ד רביה לקח חלק בגיבוש מרבית החקיקה הטכנולוגית בישראל ויזם והוביל כמה מההליכים המשפטיים החדשנים בתחומים אלה. החל משנת 1996 הוא פרסם יותר מ-200 מאמרים בתחום, ולמעשה היה עורך הדין הפרטי הראשון בישראל שעסק בתחום".
צ'ק פוינט
היסטוריה
בדצמבר 2008 רכשה החברה מחברת נוקיה את חטיבת האבטחה של נוקיה, המונה כ-500 עובדים. בשנת 2009 נכללה צ'ק פוינט ברשימת 2,000 החברות הגדולות בעולם של המגזין פורבס, ודורגה במקום ה-1,561.
בשנת 2010 צ'ק פוינט רכשה את חברת Liquid Machines לאבטחה והצפנה של מסמכים והשיקה מנוע מתוחכם למניעת זליגת מידע רגיש מהארגון DLP
בדצמבר 2011 הודיעה צ'ק פוינט על רכישת חברת דיינסק (Dynasec) הישראלית.
בשנת 2015 צ'ק פוינט רכשה את חברת HyperWise המתמחה במניעה מתקדמת של איומי Zero Day – התקפות ברמת המעבד (CPU LEVEL) האופייניות לכלי תקיפה מתקדמים.
בהמשך אותה שנה רכשה צ'ק פוינט את חברת Lacoon המתמחה באבטחה מתקדמת על טלפונים ניידים.
במרץ 2018 זכה גיל שויד, מייסד ומנכ"ל חברת צ'ק פוינט, בפרס ישראל בתחום ההיי-טק. בנימוקי הוועדה נאמר, כי "גיל שויד, מייסד ומנכ"ל צ'ק פוינט, נחשב לאדם פורץ דרך והשראה, דוגמה ומופת ליכולת להצמיח טכנולוגיות חדשניות וחברה רב לאומית מצליחה ומשגשגת הפועלת עד היום ממדינת ישראל. תרומתו של שויד למדינת ישראל משמעותית בפיתוחה של תעשיית ההיי-טק כבר קרוב ל–25 שנה, תעשיות היי-טק מובילות עולמות בתחום אבטחת המידע והסייבר, יצירת אלפי מקומות עבודה וייצוג מצוינות וההון האנושי של ישראל בעולם".
בדצמבר 2019 רכשה החברה את חברת Protego העוסקת בשירותי אבטחת מידע בענן תמורת כ-40 מיליון דולר.
קצב ההכנסות השנתי של החברה ממוצרי אבטחה לשוק הענן עמדו על כ-100 מיליון דולר ב-2020.
באוגוסט 2021 רכשה החברה את חברת "עב ענן" הישראלית, העוסקת באבטחת שירותי דואר אלקטרוני בענן, תמורת כ-300 מיליון דולר.
בפברואר 2022 רכשה החברה את חברת ספקטרל (Spectral), סטארט-אפ סייבר ישראלי, תמורת כ-60 מיליון דולר.
באוגוסט 2023 רכשה החברה את חברת פרימיטר 81 הישראלית, תמורת 490 מיליון דולר.
מועדון טניס כרמל
מועדון טניס כרמל (מועדון הכרמל) הוא ממועדוני הטניס הוותיקים בארץ, אשר הוקם בשנת 1941 ומנוהל על ידי עמותת חברים. המועדון כולל 3 מגרשי טניס וכתובתו שדרות יצחק 17, חיפה.
היסטוריה
ד"ר ארתור אסנהיים, נשיא הכבוד הראשון של איגוד הטניס הוא שעמד מאחורי הקמת המועדון, כאשר רכש מכספו מידי הטמפלרים את השטח שבו קיים כיום המועדון. המועדון נחנך ככרמל קאנטרי קלאב בשנת 1941. בין המברכים על פתיחת המועדון היה גם ראש עיריית חיפה, שבתאי לוי. על פתיחת המועדון נכתבה כתבה באנגלית בעיתון הג'רוזלם פוסט ב-12 בספטמבר 1941. ב-28 בספטמבר 1944 התאספו מספר חברים וייסדו את עמותת מועדון טניס כרמל. במעמד הקמת העמותה נרכשו המגרשים מידי מר אסנהיים בסכום של 6300 לירות ארץ ישראליות.
הישגים
בשנת 1972 זכה המועדון לראשונה באליפות הליגה הלאומית בטניס, כאשר שחקניו גברו על מכבי תל אביב בתוצאה 5:1.
בשנת 2006 זכתה קבוצת הנשים של המועדון, עם הטניסאיות הילה רוזן ושירי בורשטיין, באליפות ישראל בטניס.
פעילות
המועדון מנוהל בהתנדבות על ידי וועד העמותה. במועדון רשומים כיום עשרות חברים וחניכי אימון.
אחד ממגרשי המועדון משמש לאימון ילדים ובני נוער על ידי המאמן דני לפלר. חברי המועדון משתתפים בליגת הטניס האזורית והארצית וחלקם מייצגים את המועדון במפעלים של איגוד הטניס.
אמארו פרגו
אמארו פרגו (שמו המלא: אמארו רודריגז פליפה; בספרדית: Amaro Rodríguez-Felipe y Tejera Machado; 3 במאי 1678 – 4 באוקטובר 1747) היה פריבטיר וסוחר ספרדי. הוא היה אחד מהפריבטירים המפורסמים ביותר בתור הזהב של הפיראטים.
ביוגרפיה
הוא נולד באי טנריפה, האיים הקנריים, בשנת 1678. הוא הוטבל בכנסיית הבתולה מלוס רמדיוס, הקתדרלה של סן קריסטובל דה לה לגונה. אמארו פארגו הושפע מאוד מתרבות הפיראטיות. בשנת 1701, הוא התקבל לעבודה כסמל על האונייה "אווה מריה", שעליה עלו פיראטים. הוא יעץ לקפטן לדמות תחילה כניעה ולאחר מכן להתחיל בקרב, שבו ניצחו הספרדים מאוחר יותר מול הפיראטים. בהכרת תודה, הקברניט נתן לו ספינה שאיתה החל לסחור.
מאוחר יותר עם ספינותיו השתתף בסחר בעבדים עם האיים הקריביים, דרום אמריקה ומרכז אמריקה. כך התעשר, הצליח לבנות ולהרחיב צי ולרכוש מקרקעין. היא גם סחרה ביינות ובמשקאות חריפים מהמזקקות שלה, אותן מכרה בעיקר לקובה ולגיאנה. פרגו נודע בזכות פעילותו המסחרית, תרומותיו התכופות למוסדות דתיים, ועזרתו לעניים. בתפקידו כפריבטיר, הוא שלט על המסלול בין קאדיז לאיים הקריביים. בכמה מקרים תקף ספינות של אויבי הכתר הספרדי (בעיקר אנגליה והולנד), וזכה להכרה כגיבור. לאמרו הייתה ידידות מצוינת עם הדתייה מריה דה לאון, למעשה הוא שילם עבור הלוויה שלה ועל הסרקופג שלה. בשל שירותו לכתר הספרדי, הוא הוכרז כאציל בשנת 1725.
אמארו פארגו מת ב-4 באוקטובר 1747 בעיר הולדתו ונקבר למחרת בקבר המשפחתי של כנסיית מנזר סנטו דומינגו, על מאבקו הבלתי נלאה למען האינטרסים של הכתר הספרדי נגד מדינות האויב, הוא זכה להערצה בשנת ספרד כגיבור לאומי. הוא היה מפורסם ופופולרי בימי חייו כמו האנגלי ופרנסיס דרייק היו שחור הזקן.
אוצר
מאחר שלא היו לו צאצאים לגיטימיים, הוא הוריש את עיזבונו לקרוביו הקרובים ביותר. בן לא חוקי, מנואל דה לה טרינידד רודריגז, ערער על הצוואה, אך לא קיבל דבר. בצוואתו הזכיר אמרו פרגו כי החזיק בחדרו ארגז ובו זהב, כסף, פנינים ואבנים יקרות ערך רב.
הצוואה הזינה את היווצרותן של אגדות על הקורסאר והייתה סיבה עבור ציידי האוצרות לגלות את מקום הימצאו של החזה במשך מאות שנים. למרות כל המאמצים, האוצר של אמארו פרגו עדיין לא נמצא.
אקסהומציה
בנובמבר 2013, הוצאת שרידיו בוצעה על ידי קבוצת ארכאולוגים ומומחים לזיהוי פלילי מהאוניברסיטה האוטונומית של מדריד. המטרה הייתה לקחת דגימות DNA מהשרידים ולנסות לשחזר את פניו באמצעות טכניקות משפטיות. האקסהומציה מומנה על ידי חברת משחקי הווידאו הצרפתית Ubisoft. פארגו היא דמות במשחק הווידאו Assassin's Creed IV: Black Flag.
מילסטריט
מילסטריט (באירית: Sráid an Mhuilinn; באנגלית: Millstreet) היא עיירה קטנה, במערב מחוז קורק, דרום אירלנד. לפי מפקד האוכלוסין שנערך בעיר, בשנת 2016 מנתה האוכלוסייה 1,555 אנשים.
היסטוריה
ארנת "Green Glens Arena" אשר ממוקמת בעיירה, אירחה את אירוויזיון 1993, ובכך הפכה את מילסטריט לעיר הקטנה ביותר שאירחה את התחרות אי פעם.
תרבות
למרות אוכלוסייתה הקטנה, מילסטריט אירחה אירועים רבים. ארנה "גלנס" היא אחת ממרכזי הסוסים הגדולים ביותר באירלנד, ובנוסף, העיירה אירחה את מהדורת האירוויזיון לשנת 1993.
הכנסייה הקתולית בעיירה מוקדשת להילולת פטריק הקדוש.
תחבורה
מילסטריט היא חלק מקו הרכבת "Mallow - Killarney - Tralee" של רשת הרכבות האירית. תחנת הרכבת "מילסטריט" נפתחה בשנת 1853 ונסגרה לתנועת סחורות בשנת 1976.
פראנס אינטר
פראנס אינטר (בצרפתית: France Inter) היא תחנת רדיו ציבורית וחלק מ-"רדיו פראנס" (תאגיד הרדיו הציבורי הצרפתי). קהל היעד של התחנה הוא הציבור הכללי. התחנה שואפת לספק לציבור הצרפתי שירות שידור מלא הכולל חדשות ותוכניות אחרות, רציניות וגם מבדרות, עם דגש ליברלי ועם תערובת אקלקטית של מוזיקה. התחנה משודרת בגלי FM ברשת לאומית של משדרים, וגם באינטרנט.
היסטוריה
פראנס אינטר נוסדה כחלק מהארגון מחדש של השידור הציבורי בצרפת לאחר סוף מלחמת העולם השנייה כ"פאריס-אינטר" ונחשבה לתחנת הרדיו הכללית של הציבור הצרפתי. התחנה שינתה את שמה ל"פראנס 1" ב-1958. הציבור התקשה להתרגל לשם החדש, ושלוש שנים לאחר שינוי השם התחנה שינה את שמה בחזרה ל"פאריס-אינטר" עם הכותרת המשנית "פראנס 1". באוקטובר 1963, הרשתות "פראנס 1" ו"פראנס 2" אוחדו ל"RTF אינטר", ששמה שונה ל"פראנס אינטר" ב-8 בדצמבר.
האתגר העיקרי שעמד בפני התחנה בזמן הארגון מחדש של השידור הציבורי בשנות השישים היה התחנות הפרטיות החדשות, "תחנות פריפריאליות" (ספציפית RTL ו"אירופה 1", ששידרו בעזרת משדרים עוצמתיים מחוץ לצרפת) שהצליחו לשבות את רוב ציבור מאזיני הרדיו הצרפתי מאז המלחמה. כדי להתחרות בתחנות החדשות התחנה אימצה סגנון שידור מודרני שהתאפיין בצבירת מוניטין על חופש שידור רחב יותר, והשפעה ממשלתית מועטה.
נוסף על המודרניזציה שהתחנה נקטה כדי להתחרות בתחנות הרדיו הפרטיות, פראנס אינטר הדגישה את החופש שלה מלחצים פרסומיים - למרות שהתחנה כן משדרת מספר מוגבל של פרסומות פרטיות. התחנה עם זאת מציגה את עצמה כתחנת רדיו ציבורית אינטליגנטית הנגישה לציבור הרחב תחת הסיסמה "Écoutez la différence ("הקשיבו להבדל").
תוכניות
לכמה מתוכניות הרדיו של פראנס אינטר, יש אבן דרך בהיסטוריה של הרדיו הצרפתי, ביניהן:
טאיה
הקהילה היהודית
יהודים התיישבו בטאיה במחצית השנייה של המאה ה-18 ושימשו כחוכרי אחוזות. הקהילה התארגנה בשנת 1820 והקימה שלושה בתי כנסת, חברה קדישא, מקווה, ומוסדות לימוד שונים כולל ישיבה.
בתקופת הטרור הלבן היו יהודי טאיה נתונים לפרעות ומעשי שוד, ורק פלוגת הגנה יהודית שנשלחה מבודפשט הצילה את הקהילה מידי הפורעים.
בשנת 1938 הופקעו מידי יהודי טאיה הכרמים ורישיונות בתי המרזח, ונאסר עליהם לסחור ביין. בדצמבר 1942 גויסו גברים יהודים לעבודות כפייה ומשפחותיהם נותרו ללא פרנסה.
אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 נצטוו היהודים להסתגר בבתיהם ובסוף אפריל רוכזו בבית הכנסת, ואחרי שנשדדו מרכושם בידי הז'נדרמים הונגרים, הועברו לגטו שאטוראליאויהיי. משם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לעיירה כ-20 גברים יהודים ממחנות שרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) נוכמה שים ששרדו מאושוויץ. הם מצאו את בתי הכנסת שדודים ו-20 ספרי התורה שהיו בהם נעלמו. נשתמרו הפרוכת (שנמסרה למוזיאון היהודי בבודפשט) וספריית הרב, שהועברה לקהילת דברצן. בשנת 1947 נחנכה אנדרטה לזכר הנספים בשואה.
בשנת 1960 כבר לא היו יהודים בטאיה.
תעבורה מונעת-אדם
תעבורה מונעת-אדם היא התנועה של אנשים וסחורה ממקום אחד למקום אחר על ידי אמצעי תחבורה המופעל באמצעות כוח השרירים של האנשים. בעוד שכלי תחבורה המונעים על ידי בעלי חיים קיימים עוד מימי קדם, הטכנולוגיה המודרנית אפשרה ייצור של כלי רכב המופעלים על ידי כוח האדם בלבד.
כלי רכב יבשתיים
{|
קולט
קולט חברה לייצור (אנגלית: Colt Manufacturing Company) היא חברה לייצור אקדחים ונשק חם שנוסדה בארצות הברית ב-1847. החברה הגישה בקשה להליך פירוק באמצע יוני 2015 אך ב-2016 החלה בתהליך הבראה וכיום היא בבעלות חברת צ'סקה זברויובקה הצ'כית.
בין מוצריה הידועים נמנים אקדחים תופיים כגון הקולט פיסמייקר, אקדח קולט M1911 ורובי CAR15 וקולט קומנדו. החברה שימשה גם כקבלנית משנה לייצור רובי M16 ורובי M4 קרבין עבור הכוחות המזוינים של ארצות הברית וצבאות אחרים.
היסטוריה
החברה הוקמה בהרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית על ידי סמואל קולט, במטרה לייצר אקדחי תופי, שהיו פטנט שהמציא קולט במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו. קולט ייצר גם רובים, אך הוציא אותם משימוש עקב הקושי שבייצורם והצריכה המשמעותית יותר של אקדחי התופי, בין היתר על ידי צבא ארצות הברית.
אקדחיו של קולט לקחו חלק בכל מלחמה אמריקנית משנת 1946 ועד היום. עם התפתחות החברה החל קולט לשוב ולייצר רובים, שאף הם הוכנסו לצבא האמריקני ונעשה בהם שימוש נרחב.
ב-2021 נרכשה על ידי חברת צ'סקה זברויובקה (CZ) הצ'כית.
עבד אל-חלים חאפז
עבד אל-חלים חאפז (בערבית: عبد الحليم حافظ; בתעתיק מדויק: עבד אלחלים חאפט'; 21 ביוני 1929 - 30 במרץ 1977) היה זמר, שחקן, מנצח, איש עסקים, מורה למוזיקה ומפיק סרטים מצרי. הוא נחשב לאחד הזמרים הגדולים במוזיקה המצרית יחד עם אום כולתום, מוחמד עבד אל-והאב, ושאדיה. עם עליית הפופולריות שלו, זכה לכינוי "הזמיר השחום" ("אל-ענדליב אל-אסמר", "العندليب الأسمر").
ביוגרפיה
חאפז נולד בכפר אל-חלוואת (الحلوات) שבמחוז א-שרקיה במצרים בשם עבד אל-חלים עלי שבאנה (عبد الحليم علي شبانة), והוא הצעיר מארבעת ילדיו של שייח' עלי איסמאעיל שבאנה. אמו מתה זמן מה לאחר היוולדו, ואביו מת באופן טראגי ב-1934, כחמש שנים לאחר מכן, והותיר את חאפז ואחיו יתומים. חאפז עבר לגור בבית דודו. הוא התגבר על המכשולים, והיה לאחד מגדולי הזמר הערבי והקולנוע המצרי בכל הזמנים. שיריו המפורסמים ("سواح"; "נודד") "זאי אל הווא" ("زي الهوا"; "כמו האהבה") ו"גאנא אל הווא" ("جانا الهوا"; "אהבה בואי אלינו"), הם רק מבחר ממאתיים ושישים השירים שהקליט בימי חייו.
בשנת 1953, עת הופיע במועדונים בקהיר, גויס עבד אל חלים כתחליף של הרגע האחרון לזמר כארם מחמוד לשיר בתוכנית הופעות חיות ברדיו. ביצועים של עבד אל חלים הושמעו אצל מוחמד עבד אל-והאב, המפקח על תוכניות המוזיקה ברדיו הלאומי המצרי. עבד אל חלים השתמש בשם "חאפז" - השם הראשון של עבד אל ווהאב, כשם הבמה שלו מתוך הוקרה על החסות שלקח עליו עבד אל ווהאב. השניים שיתפו פעולה ביצירת הרבה שירי אהבה פופולריים כגון "אהוואכ" ("اهواك"; "אני אוהב אותך"), "נבתדי מנין אל-חכאיה" ("نبتدي منين الحكاية"; "מהיכן נתחיל את הסיפור"), וכן "פאתת גנבינא" ("فاتت جنبنا"; "היא חלפה על פנינו").
במהלך הקריירה שלו היה פופולרי מאוד והופיע בהופעות גדולות בזירות ואצטדיונים. למרות הפופולריות שלו, הוא בקושי הוציא אלבום אולפן אחד בחייו משום שהוא היה זמר הופעות. חלים הביא כלי נגינה חדשים רבים למוזיקה הערבית. הוא ניגן על כלי נגינה רבים מאוד כולל אבוב, תופים, פסנתר, עוד, גיטרה, קלרינט, והיה מעורב בכל ההיבטים של יצירת השירים שלו. סגנון שירתו נודע בהבעת רגשות עזים, והוא נערץ על ידי מיליונים בעולם הערבי ובעולם כולו, ובהם נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר אשר הביע אליו את הערכתו, כשם שהביע לאום כולתום.
חאפז הופיע כמעט בכל מדינה בעולם הערבי בנוסף לכמה הופעות מחוץ לעולם הערבי, כולל מספר הופעות באירופה. הוא נהג לעודד ולסייע לאמנים צעירים רבים ושחקנים להצליח. הוא שיחק בשישה עשר סרטי קולנוע, ובהם "דלילה" (1956), שהיה הסרט המצרי הראשון בצבעים. בשיא הקריירה הקולנועית שלו כונה "נער הזהב של הקולנוע המצרי".
חאפז סבל כל ימי חייו מבילהרציה, בה לקה בעודו ילד. הוא מת מסיבוך של המחלה בגיל 47 בבית החולים "קינגס קולג'" בלונדון. מותו הכה בהלם את מיליוני מעריציו, ונודע כי כמה נערות מצריות התאבדו לשמע הידיעה. הזמרת הערבייה ילידת בלגיה נטשה אטלס קראה לאלבומה משנת 1997 "חלים" על שמו. הוא נקבר בהלוויה המונית בקהיר בה השתתפו כ-3 מיליון אבלים.
בשנת 2010 חידש הזמר הישראלי שלומי סרנגה את שירו של חאפז "אולו לו" ("قولوا له"; "תגידו לו"), וביצע אותו בעברית בשם "גלו לו".
חאפז מעולם לא נישא, אך הייתה שמועה נרחבת שהיה נשוי בסתר לשחקנית המצרית הפופולרית סועאד חוסני; עם זאת, השמועה מעולם לא אומתה, ומקורביהם של השניים הכחישו אותה.
ארצ'י פנג'בי
ארצ'נה "ארצ'י" פנג'בי (באנגלית: Archana "Archie" Panjabi; נולדה ב-31 במאי 1972) היא שחקנית בריטית הידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד קלינדה שארמה בסדרה "האישה הטובה". ב-2010 זכתה על תפקיד זה בפרס אמי לבידור בפריים טיים, וב-2012 זכתה בפרס NAACP Image. בנוסף הייתה מועמדת פעמיים לפרס אמי, פעם אחת לפרס גלובוס הזהב, ושלוש פעמים לפרס גילדת שחקני המסך יחד עם צוות שחקני הסדרה. תפקידים נוספים בולטים שלה היו בדמות יסמין חוסייני בסרט "יסמין" (2005), פינקי בהרמה בסרט "שחקי אותה כמו בקהאם" (2002) ואסרה נומני בסרט "בכוח הלב" (2007).
ביוגרפיה
פנג'בי נולדה באדג'וור שבלונדון לגובינד ופדמה פנג'בי, מהגרים מהודו. מוצא משפחתה הוא מסינד, כיום בפקיסטן. הוריה התיישבו בהודו אחרי חלוקת הודו. ב-1996 סיימה תואר בניהול באוניברסיטת ברונל. היא למדה גם בלט קלאסי.
קריירה
כבר מתחילת הקריירה שלה הופיעה פנג'בי במגוון סרטים וסדרות בקולנוע ובטלוויזיה בהם סרט הקומדיה "מזרח ומזרח" וסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "חיים על מאדים". הופעתה הראשונה בהוליווד הייתה ב-2005 בתפקיד דיפלומטית בריטית בסרט זוכה האוסקר "הגנן המסור". ב-2002 שיחקה בסרט הקולנוע "שחקי אותה כמו בקהאם". ב-2006 גילמה את ג'מה השנונה בסרט הקומדיה הרומנטית של רידלי סקוט "שנה מופלאה" לצדם של ראסל קרואו ומריון קוטיאר.
ב-2007 שיחקה פנג'בי יחד עם אנג'לינה ג'ולי בעיבוד לרומן "בכוח הלב" מאת מריאן פרל, אשתו של העיתונאי דניאל פרל. פנג'בי גילמה את דמותה של אסרה נומאני כתבת של הוול סטריט ג'ורנל.
פנג'בי דיבבה מספר דמויות בסדרת האנימציה הבריטית "דר דוור". היא הופיעה בדיבוב במשחק הווידאו "Dead Space: Extraction". בפברואר 2008 השתתפה בתוכנית "World Cinema Award" של ערוץ BBC Four וטענה בזכות הסרטים הבינלאומיים כגון "חיים של אחרים" ו"המבוך של פאן" יחד עם ג'ונתן רוס וכריסטופר אקלסטון. ב-2009 גילמה פנג'בי דמות של סוכנת MI5 בסרט הצרפתי "Espion(s)". באותה שנה הצטרפה לצוות השחקנים של סדרה חדשה של CBS "האישה הטובה" בתפקיד קלינדה שארמה.
ב-2016 פורסם שפנג'בי תככב בסדרת האנתולוגיה "The Jury" של רשת ABC בתפקיד הגיבורה קים דמפסי. עוד הצטרפה לסדרת הדרמה של NBC "שטח מת".
פרסים
ב-2007 זכתה פנג'בי בגביע צ'ופרד בפסטיבל הקולנוע בקאן. היא הייתה מועמדת שלוש פעמים לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על הופעתה בסדרה "האישה הטובה", וזכתה בפרס ב-2010. ב-2011 זכתה בפרס NAACP Image לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה על אותו תפקיד. עוד הייתה מועמדת לשלושה פרסי גילדת שחקני המסך יחד עם יחד עם שאר שחקני "האישה הטובה" בקטגוריית אנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרת דרמה.
חיים אישיים
ב-1998 התחתנה פנג'בי עם רג'ש ניהלאני. הוא נשאר באנגליה בתשעת החודשים הראשונים של הופעותיה בסדרה "האישה הטובה".
המנון הרפובליקה המרכז-אפריקאית
ההמנון של הרפובליקה המרכז-אפריקאית נכתב על ידי ראש הממשלה הראשון של המדינה, שקיבלה עצמאות ב-1960, ברתלמי בוגנדה (Barthélémy Boganda). ההמנון הולחן על ידי הרברט פפר, שהלחין גם את המנונה של סנגל.
אנווטאק
אנווטאק (גם: אניווטוק; באנגלית: Enewetak או Eniwetok) הוא אטול גדול המורכב מ-40 איים באוקיינוס השקט, ומהווה חלק מאיי מרשל. שטחו היבשתי של האטול הוא 5.85 קמ"ר, והוא מקיף לגונה עמוקה שהיקפה 80 ק"מ. האטול שוכן במערב איי מרשל ונמצא כ-305 ק"מ מערבית לאטול ביקיני. בעבר נהגו להגות את שם האטול באנגלית כ"אניווטוק," אולם בשנת 1974 שינתה הממשלה האמריקאית את ההגייה ל"אנווטאק," הדומה יותר להגייה בקרב אנשי איי מרשל.
היסטוריה
ישנן עדויות כי בני אדם התיישבו באטול אנווטאק לפחות במשך 2,000 שנה, והאירופאים הראשונים הגיעו לאי בשנת 1794. הייתה זו ספינת הסוחר הבריטית "ולפול" (Walpole), אשר צוותה נתן לאטול את השם "רכס בראון" (Brown's Range), ומכאן שמו היפני של האטול - "אטול בראון." במהלך השנים הגיעו לאטול ספינות מעטות, זאת עד ייסוד הקולוניה הגרמנית באיי מרשל ב-1885. אנווטאק נכבש על ידי יפן, בדומה לשאר איי מרשל, במהלך מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, וב-1920 העניק חבר הלאומים מנדט על האיים לאימפריה היפנית. היפנים התירו לתושבי האיים לקיים אוטונומיה שלטונית, זאת עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.