cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוסף זכריה שטרן
תולדותיו
תמך בעקרונות התנועה הציונית וצידד בעד שפת העברית כלשון המדוברת של הלאום. המליץ לקנות אתרוגים מארץ ישראל, בין השאר מפני שהם מסמלים את העצמאות הלאומית.
נלחם בתוקף מעל גבי הלבנון בעשרות מאמרים כנגד ההשכלה וכנגד משה לייב ליליינבלום. כן התנצח עם יהודה לייב גורדון רבות, ובעקבות כך מסרו תומכיו של שטרן את יל"ג לשלטונות באשמת מרידה. על אף כל זאת, היה פתוח לדעות שונות, ואנו מוצאים אותו מזכיר בספריו מדברי נפתלי הרץ וייזל, וכן היה בקשרי מכתבים ומחקר עם הרב יעקב רייפמן ועוד. אחד העם וש"י עגנון מזכירים לשבח את מעלותיו אלו. פסק בספרו, כנגד דעתם של רבים, שאפשר לצרף רפורמים למנין, וזאת כדי לקרבם ולהפחית את המתח ששרר בין הקבוצות.
התפרסם מאוד בשל זכרונו הפנומנלי, ועל כך התכנה הרב הזוכר. זכרונו ניכר בכתביו בציינו בקצרה מראי-מקום רבים, על כך כתב אלתר דרויאנוב בספר הבדיחה והחידוד: רבי יוסף-זכריה שטרן, רבה של שאוול, אדם קשה היה, ועל-פי-רוב זרק מרה במי שבא לידו. ספרו "זכר יהוסף" מלא בקיאות מופלגת בנוסח הערות קצרות: "עיין פה, עיין שם", ואמרו עליו (על כך): "מלא עיניים כמלאך המוות".
משפחתו
רעייתו הייתה רבקה, בתו של הרב מרדכי גימפל יפה.
חן פיליפוביץ
חן פיליפוביץ (נולד בי"ז בתמוז ה'תשכ"ה, 17 ביולי 1965) הוא איש עסקים ואיש ציבור ישראלי. ראש מועצת הר אדר בין השנים 2013–2018 וחבר המועצה.
יוסף זכריה שטרן
ספריו
בשנת ה'תשע"ה (2015) יצאו לאור שני כרכי שו"ת זכר יהוסף, במהדורה חדשה עם מבואות, ציטוטים והערות, על ידי מכון ירושלים, בעריכת הרב אריה בוקסבוים, הרב שמואל ברוך גנוט והרב ישראל בירנבוים.
חן פיליפוביץ
ביוגרפיה
פיליפוביץ נולד וגדל בירושלים. בנם של יעל לבית ויגוצקי ואלי פיליפוביץ. סב אמו, דוד ויגוצקי, נולד בירושלים בתקופת השלטון העות'מאני והיה המוכתר של מספר שכונות בעיר. סבו, שלמה פיליפוביץ, עלה מגרמניה ב־1929 ונהרג בפיגוע ברחוב בן יהודה בעיר, בפברואר 1948, בעת שהתנדב במשמר העם.
פיליפוביץ למד בתיכון 'אליאנס רנה קסין'. התגייס לצה"ל ב־1983 ושירת כחוקר מודיעין בחטיבת המחקר של חיל האוויר.
פיליפוביץ הוא בוגר לימודי התחדשות עירונית ותמ"א 38 בבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה העברית, תוכנית 'הכשרת דירקטורים בתאגידים מוניציפליים וציבוריים' וקורס 'ניתוח דוחות פיננסיים למנהלים' של המכללה למינהל. בנוסף הוא בוגר תוכנית 'הכשרת ראשי רשויות' ב.
נשוי לעירית ואב לחמישה. מתגורר עם משפחתו ביישוב הר אדר.
קריירה עסקית
יחד עם רעייתו, עירית פיליפוביץ, הוא בעלים ומנכ"ל משותף בחברת 'נדל"ן בהתאמה אישית בע"מ', המעניקה ליווי להשקעות נדל"ן בישראל ומחוצה לה, גיוס הון וייעוץ משכנתאות. בעבר נקראה החברה 'ארכיבאית בע"מ' ועסקה בתחומי ייעוץ ארכיוני. בין השאר החזיקה החברה בחלק ממניות חברת 'ארכיב ירושלים בע"מ', עד למכירתה לקבוצת ממן ב־2 מיליון דולר.
בין השנים 2000–2010 שימש כבעלים ומנכ"ל משותף בחברה המשפטית 'שירותי המפעיל'.
באפריל 2018 החל לנהל את הסניף הישראלי של איגוד לשכות המסחר והתעשייה של קטוביץ, פולין. בפברואר 2021 היה בין מייסדי 'הפורום לטכנולוגיה ומדע פולין ישראל', העוסק בשיתופי פעולה בין חברות וארגונים משתי המדינות.
ראש מועצת הר אדר
ב־1999 עבר עם משפחתו ליישוב הר אדר והחל בפעילות ציבורית בקהילה ובוועדת החינוך של המועצה.
באוקטובר 2013 התמודד לראשות המועצה המקומית הר אדר. בבחירות ניצח את ענת כנפו וחיים מנדל שקד. כיהן בתפקיד עד נובמבר 2018. הוא מינה לראשונה מנהלת חינוך במועצה, ולאורך כהונתו מערך החינוך הורחב למצבו הגדול ביותר מאז קום היישוב. בית הספר היישובי הוכר על ידי משרד החינוך כבית ספר ייחודי בתחום האמנות והמוזיקה, ונבנו כיתות לימוד חדשות. במערך הגנים, לראשונה הוכרו חלקם כ'גני יער', והונגשו כיתות לימוד וגנים לצורך קליטת ילדים בעלי צרכים מיוחדים. הוקמה גם מחלקת ספורט במועצה, הורחב מערך החינוך הבלתי פורמלי והוכפלה היקפה של מחלקת הרווחה.
בנוסף, בתקופת פעילותו בוצעו השלמת מבנה המועצה, בניית מרכז הספורט וחדר הכושר, הקמת מגרש מיניפיץ', מגרשי פטאנק ו"פארק לב היישוב", וכן הקמת בית העלמין. פיליפוביץ תגבר את קווי התחבורה הציבורית, וכן אישר וקידם תוכניות להרחבת הבנייה ביישוב.
ב־2014 הוביל מטעם מרכז השלטון המקומי בישראל משלחת של צעירים וראשי רשויות מישראל לגרמניה, לשם יצירת קשרים מקצועיים ואישיים עם קולגות בערים השונות.
תעלת סולינה
תעלת סולינה (ברומנית: Brațul Sulina או Canalul Sulina) היא התעלה הישרה והקצרה ביותר בין שלוש התעלות דרכן נשפכת הדנובה לים השחור והיוצרות יחד את הדלתה של הדנובה.
תעלת סולינה היא הצפונית מבין שתי הזרועות המתפצלות מתוך תעלת טולצ'אה, הפיצול הדרומי יותר היא תעלת גאורגה הקדוש. אורכה של תעלת סולינה הוא כ-71 קילומטרים והיא נשפכת לים השחור ליד סולינה ומכאן שמה. התעלה מוסדרת ומתוחזקת לשיט של ספינות עם שוקע של עד 7 מטרים. העבודות להסדרת התעלה לשיט החלו לאחר מלחמת קרים ונמשכות כל הזמן, כי הסחף של הדנובה יכול לגרום נזקים לתעלה.
ב-1991 נחסמה תעלת סולינה לשיט בגלל קרקוע הספינה האוקראינית רוסטוק בתעלה. עבודות חילוץ הספינה והחזרת התעלה לשיט רגיל הסתיימו ב-2005, לאחר 14 שנים ובמחיר חייהם של שני צוללנים.
ריקו ארנה
ריקו ארנה (באנגלית: Ricoh Arena) הוא אצטדיון ברובע ראוליס גרין בעיר קובנטרי באנגליה ובו 32,609 מושבים, וכן אולם תערוכות של 6,000 מ"ר, מלון, מועדון ספורט וקזינו המהווים חלק מן הבניין. ריקו ארנה הוא מגרש הבית של קבוצת הכדורגל קובנטרי סיטי וכן של קבוצת הרוגבי וואספס. בבניין פועל אף מרכז קניות גדול. המבנה קרוי על שם נותן החסות, חברת ריקו (Ricoh) היפנית, אשר שילמה 10 מיליון ליש"ט לקניית הזכות לקרוא לאצטדיון על שמה למשך 10 שנים. בעת שיתקיימו באצטדיון פעילויות במסגרת אולימפיאדת לונדון (2012) וגביע העולם בראגבי של שנת 2015, מפעלים בהם אסור פרסום חסויות, יקרא המבנה: אצטדיון העיר קובנטרי.
האצטדיון נחנך באופן רשמי בטקס בהשתתפות שר הספורט הבריטי ב-24 בפברואר 2007, כשנה לאחר שהחלה פעילות סדירה באצטדיון, כולל קיום משחקי עונה שלמה של קבוצת הבית, קובנטרי סיטי.
היסטוריה ורקע
בשנת 1997 קיבל יושב ראש קבוצת קובנטרי סיטי החלטה להעביר את מגרשה הבייתי של קובנטרי סיטי מאצטדיונה הישן בהייפילד רואד לאצטדיון חדש בעל קיבולת צופים גדולה יותר, דרכי גישה טובות יותר ומתקנים מודרניים. על פי התוכנית היה מבנהו של האצטדיון החדש מוכן לעונת 2000–2001. אולם היתר הבנייה ניתן בשנת 1999 והמועד להשלמת הבנייה נקבע לאוגוסט 2001. בגלל דחיות שונות לא הסתיימה העבודה על האצטדיון אלא ארבע שנים מאוחר יותר.
על פי התכנון המקורי היו באצטדיון 45,000 מושבים ומעליו גג שניתן לפותחו ומשטח דשא שניתן להזיזו כדי לחשוף תחתיו רצפה נוקשה לצורך הכנת האצטדיון לקונצרטים. אולם בחודש מאי 2001 הודחה קובנטרי סיטי מן הפרמייר ליג, לראשונה מזה 34 שנים. כישלון זה גרם למספר מממנים לסגת מכוונות המימון, בה בעת לא הצליחה אנגליה לזכות באירוח משחקי מונדיאל 2006, גורמים אלה גרמו לצמצום ניכר בתוכניות המקוריות של האצטדיון. בשנת 2002 היו התוכניות לאצטדיון של 32,500 מושבים.
ב-6 באוקטובר 2006 התקיים באצטדיון משחק הכדורגל הבינלאומי הראשון בו אירחה נבחרת אנגליה עד גיל 21 את נבחרת גרמניה, בשלב הראשון של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. אנגליה ניצחה במשחק 1-0.
במהלך בנייתו ניתנו לאצטדיון שמות שונים בהם: יגואר ארנה, ארנה קובנטרי וארנה 2000. עם סיומו נחתם הסכם חסות עם חברת ריקו היפנית, המתמחה בייצור מצלמות ומכונות צילום, ולפיו נקרא האצטדיון על שם החברה למשך 10 שנים, תמורת 10 מיליון ליש"ט.
מכירת כל הכרטיסים לאצטדיון עבור משחק בודד הייתה לראשונה במאי 2009, במשחק גביע ה-FA של קובנטרי נגד צ'לסי. הכרטיסים כולם נמכרו לאחר שקטע מתוך יציע נסגר כדי להפריד בין אוהדי שתי הקבוצות, דבר שהפחית מהתכולה המקסימלית עבור אותו משחק. ריקו ארנה היה האצטדיון הראשון בבריטניה שבו לא נעשה שימוש בכסף מזומן, לאחר שכל החנויות והברים באצטדיון קיבלו כרטיסי חיוב בלבד. אולם בעונת 2010-2011 שליש מן הקיוסקים והברים באצטדיון קיבלו כסף מזומן.
אולימפיאדת לונדון 2012
ב-3 ביוני 2010 הוכרז כי ריקו ארנה יהיה אחד מן האצטדיונים המארחים של המשחקים האולימפיים בקיץ 2012. כיוון שחסויות מסחריות אסורות באולימפיאדה, שמו של האצטדיון במהלך המשחקים יהיה "אצטדיון העיר קובנטרי". במסגרת ההכנות לאולימפיאדה נערך באצטדיון משחק בין הנבחרות האולימפיות של עומאן וסנגל. לאחר שסנגל ניצחה במשחק היא תשחק במסגרת תחרות הכדורגל האולימפית לגברים.
בלוז כנעני
בלוז כנעני הוא פזמון שכתב, הלחין וביצע אהוד בנאי. השיר יצא לאור בשנת 2004.
רקע
השיר נכתב לזכרו של מאיר אריאל שנפטר חמש שנים קודם לפרסום השיר, הוא נכלל באלבום "ענה לי" ובלט לצד השיר "היום".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ לשנת ה'תשס"ד (2004) דורג השיר במקום ה-21. במצעד של רשת ג' לשנה זו דורג השיר במקום ה-34, ובנוסף בנאי זכה בתחנה זו בתואר "זמר השנה".
באלבום ההופעה במה קהל ואהבה של ישי ריבו שיצא בשנת 2020, פורסם דואט של בנאי וריבו לשיר.
תוכן השיר
הבית הראשון מציג את ההווה הרועש, לעומת התקופה בה הנמען היה בין החיים. הדובר מציג את השינויים שחלו מאז לכתו. הבית השני חוזר על תחושה של מעבר מטוב לרע.
בשיר ישנם מספר רמזים למאיר אריאל: ראשית, שמו הפרטי מוזכר. בנוסף, מוזכרת בשיר המושבה פרדס חנה-כרכור שהייתה מקום מגוריו האחרון של אריאל, והוזכרה בשירו שדות גולדברג ("ילדתי שלי"). כמו כן אקליפטוס מוזכר בשלוש צורות שונות (אקליפטוס ברוח, אקליפטוס בודד ואקליפטוס ענק) שמתקשר לשירו "ארול". כן מוזכר בשמו שירו של אריאל "שיר כאב". יש טוענים שהשיר הינו לזכרו של הנגן הקבוע של אהוד בנאי, אשר נפטר ממנת יתר.
לאון קורלה
לאון "ליאו" קורלה (בצרפתית: Léon Caurla; נולד בשם: Léa Caurla, 4 בספטמבר 1926 – 2 במרץ 2002) היה אתלט צרפתי, זוכה מדליית כסף באליפות אירופה (אוסלו 1946) בריצת שליחות 4x100 מטר ומדליית ארד בריצת 200 מטר לנשים. הוא נולד כאינטרסקס.
ביוגרפיה
קורלה נולד וגדל באטיין, מחוז מז כאינטרסקס וחי כנקבה.
בתחרות שנערכה בין נחברות בריטניה וצרפת ב-7 בספטמבר 1947 הוא ניצח בריצת 200 מטר בשיא צרפת חדש של 24.9 שניות.
חייו האישיים
בשנות ה-50 הודיע קורלה על היותו גבר טרנסג'נדר והוא עבר ניתוח להתאמה מגדרית. הוא התחתן, הקים משפחה והיה לאבא. הוא עבד בחנות פרחים נודדת.
Live at Carnegie Hall
Live at Carnegie Hall הוא אלבום הופעה מאת הזמר-יוצר ביל וית'רס. האלבום הוקלט ב-6 באוקטובר 1972 באולם הקונצרטים קרנגי הול בניו יורק כחלק מהופעה בת כמעט שעה וחצי של וית'רס. האלבום יצא לאור ב-21 באפריל 1973 על ידי חברת סאסקס רקורדס כתקליט ויניל כפול. ב-28 באוקטובר 1997 פורסם האלבום כתקליטור יחיד על ידי קולומביה רקורדס.
רקע
לאחר יציאת אלבומיו הראשונים של וית'רס, Just as I Am ו-Still Bill, זכה האמן להצלחה ניכרת עד כדי הגעה למקום ה-1 במצעדי מכירות שונים, כדוגמת בילבורד הוט 100. הפופולריות שלו הובילה אותו במהירות לפסגת סצנת מוזיקת הנשמה בארצות הברית, ומהופעות מול עשרות בודדות של אנשים עבר להופעות אל מול קהלים של אלפי אנשים.
ההופעה בקרנגי הול תוכננה מראש להיות מוקלטת לאלבום מלא, ונרכש ציוד הקלטה בהתאם על ידי חברת התקליטים סאסקס רקורדס. הופעתו של וית'רס באולם נחשבת לאחת מטובות שביצע במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, והיו שהגדירו את האלבום כאחד מאלבומי ההופעה הגדולים בהיסטוריה.
ביקורות
בספרו, "מדריך ההקלטות של כריסטגאו: אלבומי הרוק של שנות ה-70" (1981), התייחס רוברט כריסטגאו לוית'רס באלבום וכתב כי "אף אחד אחר בסצנת המוזיקה לא משלב מקצבים כבדים כל כך עם חושניות רבה כל כך ביודעין". מספר שנים מאוחר יותר סקר כריסטיגאו פעם נוספת את האלבום בפרסום של עיתון הוילג' ווייס, והפעם שיבח אותו יותר, באמרו כי זהו אלבום טוב בהרבה מהאלבומים של וית'רס אשר יועדו להיות מצליחים. עוד כתב כריסטיגאו כי "וית'רס שר עבור המעמד הבינוני השחור החדש שעדיין לא מבין עד כמה מעמדו היה רעוע. חם, גס, חילוני, שיתופי, הוא מעולם לא חיפש אחר תחכום בסגנון 'אשפורד וסימפסון'".
מבקר המוזיקה סטיבן מקדונלד ציין את האלבום בביקורת שכתב באתר AllMusic כ"אלבום הופעה חיה נפלא שמנצל את צליל הנשמה המלנכולי והמוכר של וית'רס". דריל אזליאה מאתר ה-BBC שיבח אף הוא את האלבום בביקורת שפרסם.
בשנת 2015 דירג מגזין הרולינג סטון את האלבום במקום ה-27 ברשימת "50 אלבומי ההופעה הגדולים אי פעם".
TFT LCD
מסך גביש נוזלי מטרנזיסטור דק סרט (TFT-LCD) הוא גרסה של מסכים מגביש נוזלי (LCD) אשר משתמשים בטכנולוגיה של טרנזיטורים דקי סרט (TFT) על מנת לשפר את איכות התמונה (מיעון, ניגודיות ועוד). TFT LCD הוא סוג אחד של LCD בעל מטריצה פעילה. מסכים אלו משמשים בטלוויזיות, מסכי מחשב, טלפונים סלולרים, משחקי וידאו ניידים, מערכות ניווט ועוד.
מבנה
מסכים מגבישים נוזליים קטנים, כמו כאלו הנמצאים במחשבונים ובמכשירים אחרים, הם בעלי אלמנטים ישירים להצגת התמונה, מתח יכול להיות מושרה על אלמנט אחד ללא הפרעה על שאר האלמנטים במסך. טכנולוגיה זו אינה מעשית למסכים גדולים עם מספר רב של פיקסלים, מכיוון שזה דורש מיליוני חיבורים - חיבורים מלמעלה ומלמטה לכל אחד משלושת הצבעים (אדום, ירוק וכחול), של כל פיקסל. לכן הפיקסלים ממוענים בשורות ובטורים אשר מפחיתים את מספר החיבורים ממיליונים לאלפים. אם כל הפיקסלים בשורה אחת מושרים ממתח חיובי, וכל הפיקסלים בטור אחד מושרים ממתח שלילי, אזי הפיקסל בצומת הוא בעל המתח המושרה הגדול ביותר ואז הוא ממותג. הבעיה עם פתרון זה היא שכל הפיקסלים באותו טור רואים רק חלק מהמתח שנופל כמו גם כל הפיקסלים באותה שורה, ולכן למרות שהם אינם ממותגים באופן מלא, הם נוטים להצבע גם כן. הפתרון לבעיה זו היא לחבר לכל פיקסל טרנזיסטור משלו, אשר מאפשר למתג כל פיקסל באופן יחידני. זרם הזליגה הנמוך של הטרנזיסטור מונע מהמטען המושרה על הפיקסל לזלוג בין הרענונים של התמונה במסך. כל פיקסל הוא קבל קטן עם שכבה של גביש נוזלי מבודד אשר נמצא בסנדוויץ' בין שתי שכבות של ITO מוליך.
סידור המעגל של TFT LCD הוא דומה מאוד לזה של זיכרון DRAM. למרות זאת, במקום לייצר את הטרנזיסטורים מסיליקון אשר יוצקים לתוך תבנית קריסטל, הם מיוצרים מסרט דק של סיליקון אשר משוקע מפאנל זכוכית. בצורה זו הטרנזיסטור בולט למעלה רק בחלק קטן מהאזור של כל פיקסל. חלקו האחר של סרט הסיליקון מסולק על מנת לאפשר לאור לעבור.
ג'ון פרקינסון
ביוגרפיה
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בחיל הרפואה של הצבא הבריטי, ופיקד על מרכז קרדיולוגי צבאי בעיר רואן. לאחר המלחמה הוא חזר לבית החולים בלונדון, שם התמנה למנהל מחלקת קרדיולוגיה. פרקינסון שימש גם כיועץ לבית החולים הקרדיולוגי הלאומי וכן עבד כקרדיולוג אזרחי בחיל האוויר המלכותי בין השנים 1931-1956.
ב-1948 קיבל פרקינסון תואר של אביר על ידי המלך ג'ורג' השישי. ב-10 בספטמבר-1952 נפתח הקונגרס האירופאי הראשון לקרדיולוגיה בראשותו של פרקינסון.
פרקינסון התחתן עם קלרה אלווין לה-ברוק, אותה פגש בזמן ששהה ברואן במלחמת העולם הראשונה. לשניים נולדו 4 בנות ובן אחד. בנו, רוברט פרקינסון, נהרג ב-1942 במהלך מבצע קרברוס במלחמת העולם השנייה כשהוא בגיל 19.
פרקינסון נפטר ב-5 ביוני 1976.
הוועד הלאומי לרווחה יהודית
הוועד הלאומי לרווחה יהודית (אנגלית: National Jewish Welfare Board - (JWB)) הוא ארגון אמריקאי שהוקם ב-9 באפריל 1917, שלושה ימים לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה, על מנת לתמוך בחיילים יהודים בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה. היוזמים ליצירת הארגון היו מזכיר המלחמה של ארצות הברית, ניוטון בייקר ומזכיר הצי של ארצות הברית, ג'וזפוס דניאלס. אחת ממשימות הארגון היו לגייס ולהכשיר רבנים לשירות צבאי, ולתמוך בהם במהלך שירותם. ה-JWB גם פעל לשמר סביבה תומכת של אורח החיים היהודי במתקנים הצבאיים.
לאחר המלחמה
ב-1921, התאחדו כמה ארגונים עם ה-JWB והפכו לאיגוד ארצי של מרכזים קהילתיים יהודיים ברחבי ארצות הברית במטרה לשלב פעילות חברתית, חינוך ובילוי פעיל. הארגונים שהתאחדו כללו את YWHA, YMHA, והמועצה הלאומית של צעירים עבריים וקרובי משפחה.
ב-4 בפברואר 1941, הוקמו באמצעות צו נשיאותי ארגוני השירות המאוחדים (ה-USO) להגנה לאומית. ה-USO התאגד במדינת ניו יורק כארגון פרטי ללא מטרות רווח, הנתמך על ידי אזרחים ותאגידים פרטיים. הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט שאף שהמורל של אנשי הצבא יישאר גבוה והאמין שארגוני השירות הנוכחיים יהיו מתאימים יותר לתפקיד מאשר משרד ההגנה. ששת הארגונים הפרטיים היו - השירות הקהילתי הקתולי הלאומי (NCCS), האגודה הנוצרית לגברים צעירים YMCA, האגודה הנוצרית של נשים צעירות YWCA, הוועד הלאומי לרווחה יהודית, האגודה לסיוע למטיילים וצבא ההצלה. על ארגונים אלה הוטל לטפל במורל, בחופש ובצורכי הפנאי של חברי הכוחות המזוינים של ארצות הברית. ששת הארגונים איחדו את משאביהם וארגון השירות המאוחד, שנודע במהרה בשם USO איגד את כולם.
בשנות ה-50, במהלך הפחד האדום השני, הוועד הלאומי לרווחה יהודית עודד את מרכזי הקהילה היהודית לאסור על דוברים יהודים קיצוניים להשתמש במתקנים. האחים הצעירים היהודים, זרוע הנוער של מסדר האחים היהודי העממי הקומוניסטי, גורש ב-1953 מוועידת הנוער היהודי הלאומי, ארגון בחסות ה-NJWB.
כיום שמו של הארגון הוא מועצת הרבנים של JWB, חלק מה- JCC של צפון אמריקה. המועצה עוסקת בין השאר בשליחת חפצי דת וציוד לחגים יהודיים, לרבות ערכות לסדר פסח, נרות חנוכה, ארבעה מינים לסוכות ועוד.
פרידריך הראשון, דוכס שוואביה
פרידריך הראשון, דוכס שוואביה (1050 – 4 ביוני 1105) היה דוכס שוואביה משנת 1079 ועד מותו, השליט הראשון מבית הוהנשטאופן.
ביוגרפיה
פרידריך היה בנו של פרידריך מבירן, רוזן בריזגאו רוזן הופלטין של שוואביה, והילדגרד מאגיסהיים - דאגבורג, אחייניתו של האפיפיור לאו התשיעי ומייסדת המנזר של אמונה הקדושה בשלטשטדט, אלזס. כשפרידריך ירש את אביו, הוא הקים את טירת הוהנשטאופן על ההר בעל השם ברכס היורה השוואבי, שהפך למושב האבות של השושלת. הוא גם ייסד מנזר בנדיקטיני באתר טירת לורך לשעבר, בערך בשנת 1100. דרך אמו הוא שלט על אחוזות אלזס גדולות סביב שלטשטדט והגנאו.
כאשר במהלך מאבק האינווסטיטורה נבחר הדוכס השוואבי רודולף מריינפלדן לאנטי-מלך להיינריך הרביעי, מלך גרמניה, פרידריך נשאר תומך נאמן של השושלת הסליאנית השלטת. בתמורה העניק לו היינריך את דוכסות שוואביה בשנת 1079 וגם נתן לו את ידה של בתו בת השבע, אגנס מווייבלינג. בנו של רודולף, ברטולד מריינפלדן וברטולד מצרינגן, התמודדו מולו, פרידריך שלט רק בחלקים הצפוניים של הדוכסות השוואבית עד לאולם ולנהר הדנובה. לבסוף בשנת 1098, הוא וברטולד מצרינגן הגיעו לפשרה, לפיה יריבו הגביל את עצמו לתואר "דוכס צרינגן".
משפחתו
בערך ב-1086/87 נישא פרידריך לאגנס, בתו של הקיסר היינריך הרביעי. היו להם כמה בנים ובנות, ביניהם:
לאחר מותו של פרידריך, אגנס נישאה שנית ללאופולד השלישי, מרקיז אוסטריה מבית באבנברג ב-1106. שניהם קבורים במנזר Klosterneuburg.
סרטן השד (להקה)
להקת סרטן השד הייתה להקת פאנק ישראלית. שיריה עוסקים בבעיות חברתיות כמו סמים ("דבק מגע"), פוליטיקה ("מדינה דפוקה" ו"חדשות של שמונה"), מלחמות ("מלך"), נטישה ("ילד רחוב"), אלימות ("קר לה בראש") ואונס ("ילדות יפות").
תחילת הדרך
הלהקה הוקמה ב-1990 בירושלים על ידי זיו עדיקא (שבעבר עבד בטלעד) ויוני אלוש, שני פאנקיסטים ירושלמים צעירים שהחליטו להקים להקה למרות שלא ידעו לנגן. לשם כך הם צירפו את אשר סויסה (בהמשך חבר בלהקת סקאזי, הנושאת את שם הבמה שלו) כגיטריסט אף על פי שלא היה פאנקיסט, ושכנעו את הפאנקיסט שי הלוי שיצטרף כסולן. ההופעה הראשונה של הלהקה הייתה בג'ם-סשן של ימי שישי בתיאטרון פרגוד, שבו כל מוזיקאי יכל לעלות לבמה להופיע. ההופעה הסתיימה במהירות בגלל הרפרטואר המצומצם אך עורר התלהבות במקומונים ירושלמיים ובעיקר בטוריו של יורם בר במקומון "כל העיר". לאחר מכן החלה הלהקה גם להופיע במועדונים כגון רוקסן ובבל בתל אביב והחלו להקליט את שיריהם.
שנות התשעים
ב-1993 הוציא ההרכב קלטת בכורה שסיכמה מחזור של שירים שהוקלטו בין השנים, ביניהם "נערה אבודה", "מסיבת סמים" (שלווה בקליפ בערוץ 2), "הקומבינה" ו"קר לה בראש", שנכתב בהשראת "התפוז המכני" על ידידתם של חברי הלהקה שהייתה קורבן להתעללות) והיה אחד משיריהם השקטים יותר. בערוץ 2 שודר קליפ לשיר, שבוים על ידי סטודנט ממכללת הדסה.
ב-1994 פרש הלוי מהלהקה והוחלף על ידי אילן חיימוביץ', שכתב את רוב שירי הלהקה יחד עם עדיקא וניגן בגיטרה. בשנת 1995 עזב גם סויסה את הלהקה והתפרסם תחת השם "סקאזי". את מקומו תפס מיקי מויאל.
ב-1996 הקליטה הלהקה ב"צוללת הצהובה" קלטת שנייה ובה השירים "מלך" (הנקרא גם "...לא יחזור" ו"המלך לא יחזור"), "קמצן", "סקס סמים ו... (רוק'נרול)" ו"אין סיבה".
ב-1998 הוציאה הלהקה באופן עצמאי דיסק דמו ראשון ובו השירים "מותק", "חדשות של שמונה", "אין עניין" ו"כמה רחוק".
שנות האלפיים
ב-2000 הצטרף ללהקה אהרון קול כמתופף והיא החלה להקליט אלבום בכורה בניהולו של בן היפלר. האלבום "אל תשימי לב לשטויות" יצא בלייבל העצמאי "9 רקורדז" והופץ על ידי הלייבל פאקט (שהפיץ באותה תקופה אלבומים של להקות המנגנות מוזיקה רועשת, כמו די-סמייל, קומה ולנזס). בהמשך הצטרף ללהקה הזמר והיסטוריון הרוק מוריס. מוריס צרפתי היה דמות ידועה בסצנת הרוק של ירושלים כחובב מוזיקת פאנק ורוק. הוא עבד כחוקר במס הכנסה, והחליט לפעול כמוזיקאי בעצמו רק שעבר את גיל 50. מוריס נפטר, ביוני 2018, בגיל 71.
בשנת 2002 הקליטה הלהקה את המיני אלבום "סיבה למות", יחד עם הראפר סגול 59. לשיר "סיבה למות" צולם קליפ. בשנת 2003 יצאו במופע מחווה לקלאש לזכרו של ג'ו סטראמר.
פעילות תחת שמות אחרים
החל מ-2006 הלהקה פעלה תחת שם חדש - "ההם", בו היו שותפים עדיקא וחיימוביץ'. "ההם" הקליטו שיר חדש עם המתופף המקורי יוני אלוש באותה שנה, וב-2009 השתתפו בערב לזכרו של עיתוני הרוק יורם בר, שנתן ללהקה את החשיפה הראשונה בכתבות בעיתון כל העיר.
ב-2018 חזרו לשתף פעולה עם הסולן המקורי, שי הלוי, תחת השם "מלאכים כופים".
השם "סרטן השד"
"סרטן השד" היא אחת הלהקות הבודדות בישראל שנושאות שם של מחלה, ולגבי נושא זה ישנן דעות חלוקות אם השם הוא טוב (ואולי גם יכול להעלות את המודעות למחלה) או רע ומטרתו להפחיד ולזעזע. ב-2004 עמותת אחת מתשע, המעניקה שירותי תמיכה לנשים נפגעות המחלה ופועלת להפצת המודעות אליה, פנתה לאקו"ם בדרישה לבטל את חברותה באיגוד בטענה שהשם פוגע במטרותיה וברגשותיהן של חולות סרטן השד, אולם ללא הצלחה.
יירן פרסון
הנס יירן פרסון (בשוודית: Hans Göran Persson; נולד ב-20 בינואר 1949) הוא פוליטיקאי שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בין השנים 1996 – 2006 וכמנהיג מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה בין השנים 1996 – 2007.
פרסון נבחר לראשונה לריקסדאג (הפרלמנט השוודי) ב-1979 מטעם מחוז הבחירה של סדרמנלנד, אך ב-1985 הוא פרש כדי לשמש בתפקיד מוניציפלי בעיר קטרינהולם, תפקיד אותו הוא מילא עד 1989. ב-1991 הוא נבחר מחדש לפרלמנט מטעם אותו מחוז בחירה. בין השנים 1989 – 1991 הוא שימש כשר החינוך בממשלתו הראשונה של ינגוואר קרלסון. בממשלתו השנייה של קרלסון, בשנים 1994 – 1996, הוא שימש כשר האוצר.
לאחר התפטרותו של קרלסון מתפקיד ראש הממשלה נבחר פרסון לרשת אותו והוא סיים את תפקידו כשר האוצר. עם זאת, הוא המשיך להיות זה שהוביל את מאמצי הממשלה לצמצם את הגרעון התקציבי הכרוני של שוודיה. ב-1994 עמד הגרעון על 13% מהתוצר המקומי הגולמי, אך לאחר יישום קיצוצים בשירותי הרווחה והעלאת מיסים, ירד שיעור הגרעון על 2.6% מהתוצר המקומי הגולמי ב-1997, שינוי ששם את שוודיה במעמד של מדינה הזכאית להצטרף לאיחוד הכלכלי והמוניטרי של האיחוד האירופי (EMU). עם זאת, להישג זה היה מחיר: שיעור האבטלה עלה בהתמדה ל-13% ויחד בפתאומיות לכ-6.5% באותה שנה. בבחירות הכלליות של 1998 זכו הסוציאל-דמוקרטים במספר מושבים אף נמוך מזה שבבחירות של 1991, כאשר הם איבדו את השלטון. פרסון המשיך לכהן כראש הממשלה בתמיכתן של מפלגת הירוקים ומפלגת השמאל.
בבחירות הכלליות של 2002 הגדילו הסוציאל-דמוקרטים את מספר המושבים שלהם בפרלמנט. לאחר תבוסתם בבחירות 2006, הגיש פרסון באופן מידי את התפטרותו והכריז על כוונתו לפרוש מתפקידו כמנהיג הסוציאל-דמוקרטים בקונגרס המפלגה שהתקיים במרץ 2007.
מאז פרישתו, שימש פרסון כיועץ לחברת יחסי הציבור JKL היושבת בסטוקהולם. באוקטובר 2007 הוא פרסם ספר בשם "הדרך שלי, הבחירות שלי" (בשוודית: Min väg, mina val). ב-2008 הוא מונה להיות יושב ראש מועצת המנהלים של חברת הייעור השוודית Sveaskog. מאז 2007 הוא משמש כחבר במועצה האירופית לסובלנות ופיוס (ECTR) ומאז 2010 כחבר במוסד למשאבים עולמיים (WRI). מאז 2012 מוביל פרסון את הדיון המעמיק ואת שיתוף המידע בנוגע לעתידן של יערות אירופה.
ראשית חייו
יירן פרסון נולד בווינגקר (Vingåker) שבחבל סדרמנלנד, שוודיה למשפחה ממעמד הפועלים. בשנים האחרונות הוא חשף את העובדה שבצעירותו הוא שאף להיות כומר. בכל אופן, הוא נרשם ללימודים בקולג' בעיר ארברו, שם הוא למד קורסים במדעי החברה, בעיקר בסוציולוגיה. הוא השלים 80 יחידות לימוד (שווה ערך ל-120 יחידות ECTS) לפני שב-1971 הוא עזב את הקולג' מבלי להשלים את לימודיו. לימים הפך קולג' זה לאוניברסיטת ארברו שב-2005 העניקה לו תואר דוקטור לשם כבוד ברפואה, מהלך שעורר מחלוקת כלשהי.
קריירה פוליטית
בראשית שנות השבעים עבד פרסון עבור הליגה הצעירה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והוא היה חבר במועצה הלאומית שלה בין השנים 1972 – 1975. בהמשך, הוא כיהן כחבר מועצה בעיר הקטנה קטרינהולם. ב-1979 הוא נבחר לריקסדאג, אך פרש כדי לשוב לתפקיד בפוליטיקה המקומית בקטרינהולם בין השנים 1985 – 1989.
פוליטיקה ארצית
ב-1989 התמנה פרסון לתפקיד השר לענייני בתי הספר במשרד החינוך בממשלתו של ינגוואר קרלסון. בתפקיד זה הוא שימש עד לתבוסתם של הסוציאל-דמוקרטים בבחירות של 1991. פרסון היה אחד מהמוחות שעמדו מאחורי "תוכנית פרסון" שהוצגה ב-1994, שמטרתה הייתה שיפור המצב הכלכלי. באותה תקופה סבלה עדיין שוודיה ממיתון שהחל בראשית שנות התשעים, משיעורי אבטלה גבוהים ומגרעון תקציבי גבוה. ראש הממשלה מטעם המפלגה השמרנית, קארל בילדט, נשען באותה עת על קואליציה שברירית בין מפלגתו לבין שלוש מפלגות נוספות מהאגף שמרני-ליברלי שביניהן היה שיתוף פעולה מאולץ. בחירות 1994 היו מוצלחות מבחינת הסוציאל-דמוקרטים כאשר הם זכו ביותר מ-45% מקולות הבוחרים.
עם שובו לממשלה ב-1994 מונה פרסון לתפקיד שר האוצר, תפקיד אותו הוא מילא עד 1996. כשר האוצר התמקדה רוב עשייתו ביצירת איזון פיננסי יציב של הכלכלה השוודית. לעיתים קרובות הדגיש פרסון שהיה עליו "לנקות אחרי" ממשלת בילדט.
באותה תקופה הוא הקפיד על קיומן של "עשרת דיברות" שהנחו אותו במהלך כהונתו בתפקיד שר האוצר. בין אלה היה אחד הכללים שנעשו מטבע לשון מפורסם בשוודיה: "מי שחייב כספים אינו אדם חופשי" (בשוודית: Den som är satt i skuld är icke fri).
ראש הממשלה ומנהיג המפלגה
ב-1996 נבחר פרסון על פני מונה סהלין, סגנית ראש הממשלה, להוביל את שוודיה לאחר פרישתו של קרלסון. פרסון המשיך מאותה נקודה לאחר שעזב את משרד האוצר, להיות ראש החץ במאמצי הממשלה להקטין את הגרעון התקציבי הכרוני של שוודיה. ב-1994 עמד הגירעון על 13% מהתוצר המקומי הגולמי. לאחר שיישם פרסון קיצוצים בתקציבי הרווחה והעלאת מיסים, ירד הגרעון לשיעור של 2.6% ב-1997 ששם את שוודיה במעמד של מדינה הראויה להצטרף לאיחוד הכלכלי והמוניטרי של האיחוד האירופי (EMU). עם זאת, המחיר על תמורות אלו היה יקר. שיעור האבטלה עלה ל-13% ובאותה שנה ירד באופן פתאומי ל-6.5%.
2002-1998
מבחינתם של הסוציאל-דמוקרטים הייתה שנת 1999 הצדקה למדיניות הכלכלית הקשוחה שלהם מאז שובם לשלטון ב-1994. העלייה בתוצר המקומי הגולמי הוערכה בכ-3.6%, הרבה מעל הממוצע האירופאי, האינפלציה נשארה מרוסנת ולראשונה מאז 1990 היה עודף תקציבי. במפלגה הועלו הצעות לקיצוצים בשיעור מס ההכנסה לקראת שנת 2000.
בשנה שלאחר מכן הפיחו הכלכלה החזקה, ירידת שיעורי האבטלה והשפעת האינטרנט, חיים חדשים ב"מודל השוודי" של מדינת הרווחה, שנראה היה שהיא מתה ונקברה במהלך המיתון העמוק של ראשית שנות התשעים. שיעור הצמיחה הגיע ל-4% ושיעור האבטלה היה הנמוך ביותר מזה שנים. אף על פי כן, לא עלה בידם של הסוציאל-דמוקרטים לנצל את השגשוג הכלכלי. על פי סקרי דעת הקהל נראה היה שהמפלגה נאבקה כדי לחזור לשיעור התמיכה של 36% כפי שהיה לפני הבחירות. תחת זאת, מפלגת השמאל הקטנה, בעלת ברית של הסוציאל-דמוקרטים, גרפה תמיכה בזכות פרסום תוכניתה להגדלת ההוצאה הציבורית והתנגדותה למעבר של שוודיה לחברות בגוש האירו.
בחירות 2002
בבחירות 2002 הגדילו הסוציאל-דמוקרטים את מספר נציגיהם בפרלמנט, בעיקר על חשבון מפלגת השמאל. פרסון המשיך לעמוד בראש ממשלת המיעוט במקום להרכיב קואליציה, למרות דרישות קודמות מצד המפלגות שתמכו בו להיות שותפות לממשלה.
בחירות 2006
מיד לאחר התבוסה בבחירות שנערכו ב-17 בספטמבר 2006, הגיש פרסון את התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה והכריז על כוונתו להתפטר מתפקיד יושב ראש המפלגה לאחר ועידת המפלגה שהתקיימה במרץ 2007. ב-13 באפריל 2007 הודיע פרסון גם על התפטרותו מהפרלמנט, בו הוא שירת בין השנים 1979 – 1985 ובין השנים 1991 – 2007.
פרסון כיהן כראש הממשלה במשך יותר מעשור, ובכך הוא היה שני רק לטאגה ארלנדר במשך כהונתו הרצופה מכל ראשי ממשלת שוודיה לדורותיהם. הוא ידוע כנואם מוכשר שנשא נאומים כתובים היטב, לרוב ללא סיוע בכתיבתם מאנשי צוותו. בתקופת כהונתו הוא התמודד עם כמה תקריות לא קלות, כמו המהומות בגטנבורג ב-2001, רצח שרת החוץ אנה לינד ב-2003, רעידת האדמה והצונמי באוקיינוס ההודי ב-2004 ופרשת קריקטורות מוחמד ב-2006, שגרמה לאיומים באלימות כנגד סקנדינבים, שריפת שגרירויות במזרח התיכון והתפטרותה של שרת החוץ השוודית, לילה פריוולדס.
מדיניות החוץ
בנוגע לחברותה של שוודיה באיחוד האירופי, היה פרסון תומך נלהב בהרחבת חלקה של שוודיה בארגון. במהלך תקופת נשיאותה של שוודיה באיחוד במחצית הראשונה של 2001, הנהיג פרסון, בסיועה של שרת החוץ שלו, אנה לינד, את הארגון והוא תרם רבות לקראת הרחבתו של הארגון ב-2004. פרסון תמך בכניסתה של שוודיה לאיחוד הכלכלי והמוניטרי של האיחוד האירופי (EMU), אך משאל עם שנערך בשוודיה ב-2003 הכריע נגד מהלך זה.
כוח המשימה הבינלאומי להנצחת זכר השואה
ב-1998 יזם פרסון שיחות בינלאומיות בנוגע להקמתו של ארגון בין-ממשלתי לחינוך בנושא השואה, שבעקבותיהן הוקם כוח המשימה הבינלאומי להנצחת זכר השואה. כיום חברות בארגון 27 מדינות. עוד קודם לכן העלה פרסון את נושא החינוך על השואה על סדר היום של הפרלמנט השוודי, ויזם מערכה לאומית שמטרתה הייתה איסוף "מידע אודות השואה כדי ליצור את הפלטפורמה לדיון בסוגיות דמוקרטיה, סובלנות והעובדה שכל בני האדם נולדו שווים". המערכה נקראה בשם "היסטוריה חיה" (בשוודית: Levande Historia).
לאחר ההתפטרות
באוקטובר 2007 פרסם פרסון את ספר זכרונותיו, "הדרך שלי, הבחירות שלי" (בשוודית: Min väg, mina val). במרץ אותה שנה עלתה לאוויר סדרת טלוויזיה דוקומנטרית בת ארבעה פרקים באורך שעה אחת כל אחד בערוץ SVT הממלכתי, שתיארה את תקופת כהונתו של פרסון כראש הממשלה. הסדרה גרמה למחלוקות עקב ההערות השליליות של פרסון, הן כלפי חבריו למפלגה ואנשי המנגנון שלה והן כלפי יריביו הפוליטיים.
במאי 2007, לאחר פרישתו מהפרלמנט, הודיע פרסון שהוא יעבוד בעתיד כיועץ בשירות חברת יחסי הציבור JKL שבסיסה בסטוקהולם. באפריל 2008 הוא התמנה להיות יושב ראש מועצת המנהלים של חברת הייעור השוודית Sveaskog, חברה בבעלות ממשלתית.
בסוף 2008 היה פרסון לחבר במועצה האירופית לסובלנות ולפיוס (ECTR), ארגון ללא כוונת רווח שהוקם כדי לפקח על הסובלנות באירופה ולהגיש המלצות ללוחמה בתופעות שנאת הזרים וחוסר הסובלנות ביבשת.
חיים אישיים
ב-1978 נשא פרסון לאישה את גונל לבית קרלסון ויחד הם הביאו לעולם שתי בנות. ב-1995 הם התגרשו ובמרץ אותה שנה הוא נשא לאישה את אניקה ברטין, שממנה הוא התגרש בדצמבר 2002. בדצמבר 2003 נשא פרסון לאישה את אניטרה סטין, אשתו השלישית.
ב-2004 רכשו פרסון וסטין שטח חקלאי של 190 הקטאר ליד אגם בוון שבסדרמנלנד וב-2006 הם החלו בבניית בית גדול על נחלתם.
בעיות רפואיות
ב-8 ביולי 2002 נפל פרסון בעת שרכב על אופניו בהרפסונד ושבר את עצם הבריח השמאלית שלו. בעקבות תאונה זו הוא לא היה מסוגל להרים את ידו השמאלית במשך זמן מה וכמעט והתעלף במהלך נאום שנשא באלמדלן יומיים לאחר מכן ולאחר פגישה עם ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר שבוע לאחר מכן.
בתאונת הרכיבה היו עם פרסון שר האוצר, פר נודר וסטן אולסן, מזכיר המדינה. נודר כתב בספרו "גאה אך לא שבע רצון" ב-2008 שפרסון נפל בעת שרכב על אופניו עקב צריכה מופרזת של משקאות אלכוהוליים. בתגובה אמר פרסון: "איני יכול לתאר בפירוט את האירוע אך אני יכול לומר שאני מופתע שפר נודר זוכר משהו ממנו".
בספטמבר 2003 אובחנה אצל פרסון דלקת מפרקים ניוונית בירכיו והומלץ לו לעבור ניתוח. הוא בחר לעבור את הניתוח במערכת הבריאות הציבורית השוודית ולא באופן פרטי. הוא הוכנס לרשימת ההמתנה ובסופו של דבר הוא עבר ניתוח החלפת ירך ביוני 2004. במהלך תקופה זו של תשעה חודשים הוא צלע על ירכו ועל פי המדווח הוא קיבל משככי כאבים חזקים ונאלץ לבטל כמה נסיעות רשמיות בשל הכאבים שהוא סבל מהם.
פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ ה-R&B הטוב ביותר
פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ ה-R&B הטוב ביותר הוענק לראשונה בשנת 1993 בשם "קליפ ה-R&B הטוב ביותר", והוא הוענק מדי שנה עד 2006, שכן בשנה שלאחר מכן MTV חידשו את טקס הפרסים וביטלו את כל קטגוריות הז'אנר. עם זאת, בשנה שלאחר מכן, כש-MTV החזירו את הטקס לפורמט הקודם שלו, קליפ ה-R&B הטוב ביותר לא חזר למרות ארבעה פרסי ז'אנר אחרים שכן שבו. רק ב-2019 חזר הפרס, כעת תחת השם הקצר יותר של "ה-R&B הטוב ביותר". אן ווג, דסטיניז צ'יילד, ביונסה, דה ויקנד ואלישיה קיז הן שיאני הזכיות בפרס, כל אחד זכה בו פעמיים. קיז היא גם שיאנית המועמדויות של הקטגוריה, וקיבלה את המועמדות השמינית שלה ב-2023.
מאורי (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
פרדראג איידוס
פְּרֶדְרָאג אֶיידוּס (בסרבית קירילית: Предраг Ејдус, בסרבית בכתב לטיני: Predrag Ejdus; 24 ביולי 1947, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה - 28 בספטמבר 2018, בלגרד, סרביה) היה שחקן ממוצא יהודי אשר פעל ביוגוסלביה ובסרביה ושיחק ב-200 הצגות תיאטרון, 50 סרטי קולנוע ו-30 סדרות טלוויזיה.
ביוגרפיה
פרדראג איידוס נולד בבלגרד לאב יהודי ולאם סרבית. מ-1962 ועד 1968 שיחק בלהקת תיאטרון חובבים. ב-1972 סיים את האקדמיה לאמנויות בבלגרד, הצטרף לתיאטרון הלאומי של יוגוסלביה בעיר ושיחק וביים בו עד 1993. ב-1993 עבר לתיאטרון הדרמה בבלגרד. ב-2001 החל ללמד משחק באקדמיה הפרטית למשחק על שם האחים קאריג', אשר שינתה בהמשך את שמה לאוניברסיטת אלפא, ובה כיהן כפרופסור מן המניין. בין השנים 1985–1989 כיהן כנשיא איגוד שחקני התיאטרון בסרביה. לאורך הקריירה שיחק ב-200 הצגות תיאטרון, 50 סרטי קולנוע ו-30 סדרות טלוויזיה, שעם הבולטות בהן נמנית "ריח הגשם בבלקנים", על פי ספרה של גורדנה קואיץ'. ב-2012 שיחק בסרט "רחוב הגאולה".
פרדראג איידוס נפטר בבלגרד ב-2018 ממחלת הסרטן והוא בן 71. היה נשוי, ואב לבן ובת. בתו, ואניה איידוס, היא שחקנית.
ילדי קניון הזהב
ילדי קניון הזהב הוא סרט ילדים ישראלי משנת 1995 המתרחש בקניון הזהב בראשון לציון, כחלק מהליך הקידום של הקניון.
את התסריט כתבו מיקי גולדנברג, יעל שטרן ודניאל אסף, שגם ביים יחד עם אושרי הילזנרט.
תקציר העלילה
הסרט נפתח בכיתתה של ילדה בשם שלי אשר מספרת בפני המורה ותלמידי הכיתה על בת זוגו החדשה של אביה ומתארת אותה בדמות מכשפה מרשעת.
היא מספרת על כך שהיא ואחיה בורחים מהבית ומשאירים פתק לאביהם. הם עוברים הרפתקאות ובמהלכם הם תופסים זוג פושעים הבאים לפרוץ לקניון החדש שמקים אביהם.
בנוסף היא מתארת בסיפורה את רצונה שאביה יהיה חבר של מיכל, אמא של שני ילדים מבית ספרה העובדת בחנות משחקים וצעצועים לילדים.
בסוף הסרט נמצא כי הסיפור הוא בדיה ופרי דמיונה של שלי וכי אביה אינו המקים של הקניון אלא חשמלאי המועסק בקניון, בנוסף מתואר ניסיון התקרבותה של ריטה, בת זוגו של אביה אל שלי.
אדית ברוק
אדית ברוק (באנגלית: Edith Bruck; נולדה ב-3 במאי 1932) היא סופרת ובמאית יהודייה-הונגריה, ניצולת השואה. מתגוררת באיטליה ועובדת וכותבת באיטלקית.
ביוגרפיה
ברוק נולדה בשם אדית שטיינשרייבר למשפחה ענייה בכפר טיסברצל על גבול אוקראינה. בשנת 1944 גורשה המשפחה לאושוויץ, שם מתה אמה. המשפחה הועברה למחנה הריכוז דכאו, שם מת אביה, לאחר מכן הועברה לגרוס-רוזן ולבסוף לברגן-בלזן, שם שוחררו הילדים הנותרים על ידי בעלות הברית ב-1945. בסך הכל שהתה ברוק בשישה מחנות ריכוז והשמדה. אחד מאחיה מת במחנות הריכוז. היא חזרה להונגריה ולאחר מכן נסעה לצ'כוסלובקיה, שם התגוררה אחות נוספת עם משפחתה. בספטמבר 1948 עלתה לישראל, לאחר שברחה מאירופה בעזרת נישואים פיקטיביים, וחייתה תקופה בפרדס חנה. ברוק התאהבה בעולה מבודפשט, הונגריה, אותו פגשת באונייה בדרך לישראל. הוא היה אלים כלפיה והדבר הוביל אותה להתגרש ממנו. על מנת להתחמק מגיוס לצה"ל נישאה שוב בנישואים פיקטיביים לאדם ששם משפחתו ברוק. מ-1954 חיה ברומא.
קריירה
ב-1959 היא פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה Chi ti ama così, שתורגמה לאנגלית בשנת 2001.
ב-1971 היא כתבה את המחזה הראשון שלה, "סולה פורטה". ברוק הייתה מייסדת תיאטרון תיאטרו דלה מדלנה ברומא. משנות ה-70 עד שנות ה-90 עבדה בערוץ הטלוויזיה הציבורי RAI כבמאית ותסריטאית.
היא תרגמה יצירות של משוררים הונגרים אטילה יוז'ף ומיקלוש רדנוטי לאיטלקית. יצירותיה תורגמו לשפות אחרות בהן הונגרית, דנית, הולנדית, אנגלית וגרמנית.
ברבות השנים צולמו סרטי קולנוע איטלקיים המבוססים על ספריה.
ספרה "הלחם האבוד" היה מועמד לפרס סטרגה לשנת 2021. בספר מתארת ברוק את עברה בכפר הולדתה, הגירוש למחנה אושוויץ, שיחרורה וחזרתה לחיים באיטליה.
בפברואר 2021 ביקר האפיפיור פרנציסקוס בביתה, לאחר שהתרגש מראיון שהעניקה בחודש ינואר לעיתון הוותיקן לרגל יום השואה הבינלאומי.
בנובמבר 2021 סירבה לקבל פרס מידי ראש עיריית אנציו שבמחוז לאציו, לאחר שנודע לה כי בניטו מוסוליני קיבל בעבר את אזרחות הכבוד של העיר, ושהתואר הזה לא נשלל ממנו מעולם.
חיים אישיים
בגיל 16 נישאה למילאן גרון ועברה לישראל. הזוג התגרש לאחר שנה. שנה לאחר מכן היא נישאה לדני רוט, אבל גם הנישואים האלה הסתיימו בגירושים. לאחר מכן היא התחתנה עם מכר בשם ברוק כדי לדחות את שירות החובה הצבאי שלה; היא התגרשה ממנו כשהייתה בת 20 אבל שמרה על שם משפחתו. ב-1954 עברה לרומא ונישאה לסופר והבמאי האיטלקי נלו ריסי.
זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה
זיגמונט השלישי ואזה (בפולנית: Zygmunt III Waza, בליטאית: Žygimantas Vaza, בשוודית: Sigismund; 20 ביוני 1566 – 30 באפריל 1632) היה מלך פולין והדוכס הגדול של ליטא, המונרך של האיחוד הפולני-ליטאי מ-1587 ועד 1632, כזיגמונט השלישי ומלך שוודיה מ-1592 ועד הדחתו ב-1599, כזיגימונד. הוא היה בנם של יוהאן השלישי, מלך שוודיה ושל אשתו הראשונה, קתרין יגלון, נסיכת פולין.
זיגמונט נבחר לשבת על כס מלכות האיחוד הפולני-ליטאי והוא שאף ליצור אוניה פרסונלית בינו לבין שוודיה. לזמן מה ב-1592 עלה הדבר בידו. לאחר שהוא הודח מכס המלכות השוודי ב-1599 על ידי דודו, קרל התשיעי, מלך שוודיה, הוא בילה את רוב שארית חייו בניסיון להשיבו.
זמן קצר לאחר שניצח את אויביו מבית, ניצל זיגמונט את ההזדמנות של תקופת אי-שקט אזרחי בנסיכות מוסקבה, תקופה הידועה כתקופת הצרות, ופלש לרוסיה, החזיק במוסקבה ולאחר מכן בסמולנסק. ב-1617, פרץ שוב העימות הפולני-שוודי, שהופסק במסגרת שביתת נשק ב-1611. בשעה שצבאו של זיגמונט נלחם גם כנגד הצבאות העות'מאנים בנסיכות מולדובה בין השנים 1617 – 1621, פלש גוסטב השני אדולף, מלך שוודיה (בנו של קרל התשיעי), לאדמותיו של זיגמונט, לכד את ריגה (1621) וכבש כמעט את כל ליבוניה הפולנית. זיגמונט, שחתם ב-1629 עם שוודיה על שביתת הנשק של אלטמרק, לא הצליח להשיב לעצמו את כתר שוודיה.
בפולין נותר זיגמונט דמות שנויה במחלוקת. מחד, תקופת מלכותו הארוכה התרחשה במהלך מה שכונה "תור הזהב של פולין". מאידך, בתקופת מלכותו, החלו סימני השקיעה שהובילו לפירוקו של האיחוד. היסטוריונים עממיים, כמו פבל יסיניקיה, רואים אותו כמקור העיקרי לתהליך הפירוק. לעומתו, חוקרים אקדמיים, לא זוקפים לחובתו של זיגמונט את שקיעתו של האיחוד וטוענים שזה התרחש כתוצאה מתהליכים היסטוריים שהיו מעבר לשליטתו.
דמותו של זיגמונט הונצחה בוורשה בעמוד שהוקם לזכרו על ידי בנו ויורשו, ולדיסלב הרביעי ואזה.
אלכס קרמר
אלכס קרמר (נולד ב-1966) הוא צייר ישראלי יליד ברית המועצות.
תיאור
אלכס קרמר נולד בדושנבה, ברית המועצות (כיום טג'יקיסטן), בשנת 1966. בשנת 1982 עלה לישראל. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 למד אמנות בבצלאל. במקביל למד גם בבית הספר לתיאטרון חזותי. עיקר יצירתו של קרמר הוא במדיה הציור וההדפס. יצירותיו עמוסות במשיכות מכחול וקווים אקספרסיביים, היוצרות דימויים סמליים. לצד זאת יצר קרמר גם כמה מיצגים המשלבים רישום.
זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה
בחירתו כמלך פולין
הקשר שלו לפולין היה דרך אמו, שהייתה בתו של זיגמונט הראשון, מלך פולין ונצר לשושלת היגלונית, שהייתה משפחת המלוכה של ממלכת פולין ושל האיחוד הפולני-ליטאי מאז ימיו של ולדיסלב השני יגיילו, שב-1386 עלה לכס המלכות בזכות אשתו, ידוויגה, מלכת פולין. ב-1587 עמד זיגמונט לבחירה לכתר הפולני לאחר מותו של סטפאן באטורי. הוא קיבל את תמיכתו של ההאטמן והקנצלר, יאן זמויסקי, של המלכה-האלמנה, אנה יגיילונקה ושל האצילים שהיו נאמנים לבית זבורובסקי. עם תמיכה רחבה מאחוריו הוא נבחר ב-19 באוגוסט 1587 כמלך האיחוד הפולני-ליטאי בברכתו של הפרימאט של פולין, סטניסלב קרנקובסקי. מאותה עת היה שמו הרשמי ותוארו "זיגמונט השלישי, בחסד האל, מלך פולין, הדוכס הגדול של ליטא, רותניה, פרוסיה, מזוביה, זמוגיטיה, ליבוניה ומלך השוודים, הגותים והונדים". תאריו האחרונים היוו סימוכין לתביעתו לכתר מלך שוודיה של אביו.
ההתנגדות למלוכתו
עם זאת, כפי שקרה לעיתים קרובות במלוכה הנבחרת של פולין, התעוררה התנגדות לתוצאות בחירתו של זיגמונט מצדם של אלה שהפסידו בתהליך הבחירה ומצדם של אצילים פולנים חמדנים ועקשנים שתמכו במועמדותו של מקסימיליאן השלישי, ארכידוכס אוסטריה. עם קבלת הבשורה על בחירתו כמלך פולין, חמק זיגמונט מאחיזתם של הפרוטסטנטים בשוודיה, הגיע לפולין ב-7 באוקטובר ומיד הסכים לוותר על כמה מזכויותיו המלכותיות לטובת הסיים (הפרלמנט) של האיחוד מתוך תקווה לגבור על כמה מאויביו ולהרגיע את הרוחות סביב בחירתו השנויה במחלוקת. הוא הוכרז כמלך על ידי שר האוצר יאן דולסקי, בשמו של מרשל הכתר, אנדז'יי אופלינסקי ולאחר שהגיע לבירה המלכותית, קרקוב, הוא הוכתר ב-27 בדצמבר בקתדרלת ואוול. נראה היה שסוגיית בחירתו של מלך פולין כבר יושבה כאשר מקסימיליאן השלישי פלש בראש צבאו לתבוע את הכתר. מעשי האיבה לא התמשכו זמן רב, שכן יאן זמויסקי, בראש הצבא הפולני הנאמן למלך זיגמונט הביס בהצלחה את הכוחות האוסטריים בקרב בצ'ניה ושבה את מקסימיליאן. עם זאת, לבקשתו של האפיפיור, סיקסטוס החמישי, שחרר זיגמונט את מקסימיליאן שב-1589 ויתר על תביעתו לכתר הפולני. זיגמונט ניסה לשמור על השלום עם שכניו החזקים באמצעות נישואין לאנה מאוסטריה ב-1592.
לאחר מותו של אביו, ביקש זיגמונט מהפרלמנט לאפשר לו לתבוע את זכותו להיות מלך שוודיה. הפולנים לא התנגדו לכך וכאשר הוא הבטיח לתת כבוד ללותרניזם כדת הרשמית של שוודיה, הסכימו השוודים להצעה וב-1594 הוכתר זיגמונט כמלך שוודיה. הוא מינה את דודו, הדוכס קרל, למשול כעוצר בשמו בשוודיה, בעוד שהוא נשאר בפולין, שכן שוודיה והאיחוד הפולני-ליטאי לא היו מאוחדים פוליטית אלא רק באמצעות אוניה פרסונלית. בכל אופן, עד מהרה התגברו המתחים עם שוודיה ולמרות הערובות המשפטיות, העובדה שזיגמונט היה קתולי אדוק ומסור, גרמה למתח אצל השוודים שהיו ציניים כלפיו במידת מה. ראשי המסיתים מקרב הפרוטסטנטים הזהירו שזיגמונט שאף להחזיר את שוודיה לחיק הקתוליות. כהוכחה לטענתם הם הצביעו על קיומו של איחוד ברסט, שכונן ב-1596 ושהביא רבים ממאמיני הנצרות האורתודוקסית לאמונה הקתולית ולמה שמהווה כיום את הכנסייה היוונית קתולית של אוקראינה. בנוסף הם הצביעו על ידידותו עם אוסטריה הקתולית ותמיכתו ברפורמציה הקתולית, במיוחד במסדר הישועים, שהטיפו נגד הפרוטסטנטיות ופעלו להשיב מאמינים פרוטסטנטים בחזרה לחיק הקתוליות.
ענייני פנים וחוץ של האיחוד הפולני-ליטאי
המלחמה בכופרים ודאגה לממשל יציב בפולין היו המטרות העיקריות של זיגמונט. הוא העביר את חצר המלכות מקרקוב לוורשה ודאג להגעתם של הישועים שהקימו בתי ספר חדשים בכל רחבי פולין והיו לעמוד השדרה של הכמורה הפולנית. הכנסייה הקתולית בפולין התאוששה באופן משמעותי במהלך השנים הראשונות של מלכותו. דרשותיהם של הישועים התקבלו בברכה בציבור ולצד ההגנה שסיפקו לאמונה הקתולית, הם גם הזכירו לבני העם הפולני על תפקידם המרכזי כקו ההגנה הראשון של הנצרות הקתולית כנגד הרוסים האורתודוקסים וכנגד האימפריה העות'מאנית. עם זאת, היו לזיגמונט קשיים ו-1598 הייתה שנה כואבת במיוחד עבורו. אשתו אנה מתה באופן פתאומי (ב-1605 הוא נשא לאישה את אחותה קונסטנס) והוא חווה את התפרצותו של מרד בשוודיה בהנהגת דודו, העוצר קרל, שהעמיד עצמו כמנהיג הפרוטסטנטים בשוודיה שנלחמו כנגד מלכם הפולני-קתולי. זיגמונט נלחם בו בראש כוח משולב של הצבא השוודי והצבא הפולני. בתחילה הוא נחל ניצחונות, אך שיאו של המרד הגיע בקרב סנגברו, שבו 8,000 ממיטב לוחמיו הובסו על ידי 12,000 לוחמיו של קרל. נאמניו השוודים של זיגמונט הוצאו להורג על ידי הממשלה הפרוטסטנטית ולאחר שזיגמונט שב לפולין, הוא הוכרז כמלך מודח על ידי דודו, שב-1604 הוכתר כמלך שוודיה. מספר מלחמות בין שוודיה לבין פולין התנהלו, אך האיחוד הפרסונלי לא חזר עוד, למרות מאמצים תמידיים של זיגמונט.
גם בגבולה הדרומי של פולין נכונו לזיגמונט בעיות. פולין נגררה למלחמות של האצולה המקומית ושל בית הבסבורג האוסטרי כנגד הטטרים והעות'מאנים המוסלמים. זיגמונט היה להוט לסייע לאוסטריה והובטח לו שהוא יקבל שטחים שיסופחו לפולין בתמורה לעזרתו. הוא שיגר לנסיכות מולדובה צבא של שכירי חרב, שלחמו במלחמות מול רוסיה, אך ב-1620, הובסו הכוחות הפולנים וזיגמונט נאלץ לוותר על תביעותיו בנסיכות זו. הייתה זו מפלה, אך היא הסתיימה במשא ומתן לשלום והמוסלמים לא נחלו ניצחון של ממש. מטרתם העיקרית הייתה לפורר את האיחוד הפולני-ליטאי ובמטרה זו הם נחלו כישלון. בערך באותה תקופה ובמקביל למרידה בשוודיה, נלחם זיגמונט כנגד נסיכות מוסקבה. בתקופת קיומו של האיחוד, נאלצו הפולנים להתחשב באליטה של ההוסרים. אצל הרוסים התרחשו מלחמות פנימיות וזיגמונט היה מעורב בהן, כפי שעשתה שוודיה, אך הוא מעולם לא נטה לצד זה או אחר. בנקודת זמן מסוימת הזמינו הרוסים את בנו של זיגמונט, הנסיך ולדיסלב, להיות הצאר שלהם, אך זיגמונט לא התיר לו לקבל את ההצעה. מבחינתו הוא היה אמור להיות שליט רוסיה, ולמרות ששאיפתו זו לא התגשמה, הוא הצליח לזכות בשטחים נרחבים לטובת האיחוד הפולני-ליטאי. ברגע מסוים הכוחות הפולנים, בפיקודו של הגנרל סטניסלב ז'ולקייבסקי, אף כבשו את מוסקבה והחזיקו בקרמלין. משמעותו השלילית של עימות זה הייתה שכל איחוד רחוק טווח בין האיחוד הפולני-ליטאי לבין רוסיה הוא בלתי אפשרי ותוכניות בנוגע להרחבתה הסופית של המדינה הרוסית לא ינחלו הצלחה.
שנותיו האחרונות
במשך כל שנות המלחמות הללו ניסה זיגמונט גם לייצב ולייעל את ממשלת האיחוד. המונרכיה הנבחרת בפולין גרמה ליצירתה של שכבת אצולה בעלת כוחות ממשיים אך מפולגת. זיגמונט שקד על צבירת כוח נוסף כמלך ודאג שההחלטות הממשלה יעברו בהצבעת רוב בפרלמנט. צעדים אלו גרמו למרידות אך ידו של זיגמונט הייתה על העליונה ולמרות כל הדברים שנאמרו על ידי מלעיזיו, תקופת מלכותו נחשב כתור הזהב של פולין כפי שמעולם לא נראתה כמוה. הוא הפך את האיחוד הפולני-ליטאי למעצמה מובילה במרכז ובמזרח אירופה ואת פולין למדינה קתולית יציבה על מול פני הפלישות הפרוטסטנטיות. הוא נחשב לאדם אמיץ, כמלך מוכשר וכאיש הרנסאנס, כפי שמעידה אמונתו המסורה וכישרונו האומנותי. אם הרפורמות שהוא תכנן היו מצליחות ואם הוא היה יוצר איחוד פרסונלי עם שכנותיה של פולין, הוא היה יכול להיחשב כאביה של שושלת קתולית שהייתה שולטת בכל רחבי פולין, שוודיה, פינלנד, ליטא, מולדובה, טורקיה ורוסיה. חזון זה לא יצא לפועל, אך אין בכך מלגרוע מגדולתו כאחד מהמלכים הגדולים של תקופת הרפורמציה הקתולית. זיגמונט היה אומן מחונן, צייר וצורף. רק אחד משלושת הציורים שהוא צייר שרד, אחד מהם יוחס במשך שנים בטעות לטינטורטו.
לקראת סוף תקופת מלכותו, נטש זיגמונט את ענייני הפוליטיקה והתמסר לענייני משפחתו ולעיסוקיו באומנות. זמן קצר לאחר מותה הפתאומי של אשתו השנייה, קונסטנס, התדרדרה בריאותו של זיגמונט והוא סבל משורה של בעיות נפשיות. זיגמונט השלישי מת משבץ מוחי ב-30 באפריל 1632, בגיל 65, בטירה המלכותית בורשה ונטמן בקתדרלת ואוול בקרקוב. בנו, ולדיסלב הרביעי ואזה, ירש אותו כמלך פולין.
משפחתו
ב-31 במאי 1592 התחתן זיגמונט עם אנה מאוסטריה, בתם של קרל השני, ארכידוכס אוסטריה ומריה אנה מבוואריה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
ב-11 בדצמבר 1605 התחתן זיגמונט עם אחות אשתו הראשונה קונסטנצה מאוסטריה, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
דואר ניו זילנד
דואר ניו זילנד (באנגלית: New Zealand Post, NZ Post) היא חברה בבעלות המדינה האחראית על מתן שירותי הדואר בניו זילנד. החברה הוקמה ב-1 באפריל 1987 בעקבות ארגון מחדש של שרותי הדואר במדינה.
היסטוריה
שרותי הדואר בניו זילנד החלו לפעול זמן קצר לאחר הגעת ויליאם הובסון לאי. עד לשנת 1845 הוקמו משרדי דואר במספר יישובים. פעם בחודש פעל שרות דואר באוניה לסידני ומשם לשאר העולם. בשנת 1880 פעלו כבר 856 סניפים. בשנת 1881 בוצע ארגון מחדש של הארגונים והוקם New Zealand Post and Telegraph Department. בתחילת המאה ה-20 החברה כללה כ-1,700 סניפים. בשנת 1930 החלו שרותי דואר אוויר.
בשנת 1959 שם של החברה שונה ל-New Zealand Post Office. באותה תקופה בנוסף לשרותי דואר החברה סיפקה שרותי רישום לידות, פטירות וטקסי נישואין, רישום מכוניות, אגרות טלוויזיה ודיווחי על מזג האוויר. תופעה ייחודית הייתה הנפקת בול ביטוח חיים עבור תשלומים למחלקת ביטוח ממשלתית שבוצע בין השנים 1891–1981. במשך תקופה ארוכה דואר היה המעסיק הגדול במדינה. במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 התברר שקיים ניגוד אינטרסים בין השירותים השונים (דואר, תקשורת, בנק הדואר) של החברה. בהתאם לכך בשנת 1987 הוחלט על פיצול התחומים השונים והוקמה החברה הנוכחית. בהמשך תחומי התקשות והבנקאות הופרטו. כבר בשנה הראשונה של קיומה, החברה הנפרדת עברה מהפסד לרווח של 72 מיליון דולר ניו זילנדי. בשנת 1988 כ-600 סניפי דואר ברחבי המדינה נסגרו.
בשנת 2019 עבדו בחברה 4,778 אנשים והיא סיימה את השנה עם רווח של 912 מיליון דולר ניו זילנדי.
דואר ניו זילנד אחראי על הנפקת בולים. הבול הראשון הנפק בשנת 1855.
בין השירותים הנוספים שדואר ממשיך לספק למדינה הוא ניהול רשימת בוחרים.
סכר אל-מוג'יב
סכר אל-מוג'יב (בערבית: سد الموجب) ממוקם בוואדי מוג'יב שהוא נחל ארנון, בין הערים מידבא וכרכ, במחוז מידבא בירדן. הסכר הושלם בשנת 2004, לאחר שש שנות בנייה. כביש 35 הירדני, שהוא חלק מדרך המלך ההיסטורית, עובר מעל הסכר. מאגר המים שנוצר בעקבות הסכר מתמלא גם על ידי מים מותפלים המוזרמים מבארות מליחות לאורך ים המלח. המאגר מכיל 35 מיליון מטר מעוקב של מים ומספק, בעיקר, מים לעמאן, הנמצאת כ-100 ק"מ צפונית. הסכר והמאגר עוזרים להקל על משבר המים בממלכה.
לביבת דג
לביבת דג (באנגלית: Fishcake) הוא מאכל מטוגן אשר מכיל פילה דג מעורבב עם מחית תפוח אדמה המצופה בבלילה או בפירורי לחם. לביבת דג בדרך כלל מוגשת במסעדות פיש אנד צ'יפס אנגליות ומורכבת בעיקר מפילה דג של קוד, הדוק ופולוק.
לביבת דג נחשבה בעבר לדרך טובה לניצול שאריות דג ותפוח אדמה. בספרה של איזבלה ביטון,"ספרה של הגברת ביטון לניהול משק הבית", מהמאה ה-19, מופיע המתכון ללביבת דג כמתכון שמורכב משאריות דג ותפוח אדמה קר.
מתכונים מודרניים יותר מציעים גם מרכיבים כמו סלמון מעושן וירקות.
Perfect Day (אלבום)
Perfect Day (בעברית: יום מושלם) הוא אלבום האולפן השני של להקת היורודאנס הגרמנייה קסקדה. האלבום יצא לאור ב-3 בדצמבר 2007, על ידי חברת התקליטים זולנד רקורדס. האלבום כולו הופק על ידי שני התקליטנים בלהקה, די ג'יי מניאן ויאן פיפר. בדומה לקודמו, האלבום מורכב מרצועות יורודאנס קצביות; רבות מתוכן הן גרסאות כיסוי. האלבום הזה כלל גרסאות כיסוי של שירים מתחילת שנות האלפיים של סוגות הרוק והקאנטרי, למעט "Because the Night" (שהוקלט במקור על ידי פטי סמית') שיצא ב-1978.
הביקורות שהופנו כלפי האלבום היו שליליות; מבקרי המוזיקה לא אהבו את האופי החוזר על עצמו וענו שכל השירים באלבום נשמעים דומים.
קילונובה
קילונובה (ידוע גם בשם: סופרנובה מחודשת) הוא אירוע שבו שני כוכבי נייטרונים נקלעים לאינטראקציה כבידתית משותפת. בעקבות האינטראקציה החזקה נוצרים בתהליך גלי כבידה. כוכבי הנייטרונים נעים סביב מרכז המסה במהירות הולכת וגדלה ובמרחק הולך וקטן, דבר המחזק את גלי הכבידה הנוצרים, עד שלבסוף בפיצוץ הם מתאחדים לכדי חור שחור. בליבה שוכנים טריליוני נייטרונים ובפיצוץ העז קורות כמה תגובות שרשרת. חלק מהנייטרונים שלא נבלעו לחור שחור עוברים דעיכת בטא, עקב אינטראקציה עם הכוח הגרעיני החלש. במסגרת דעיכה זו הם משחררים בוזון W שמתפרק לאלקטרון ונייטרנו. האלקטרונים מהדעיכה נמשכים לפרוטונים שסביבם, ולעומתם אלפי טונות של נייטרינו משתחררים לחלל וגורמים לסערת נייטרינו, הרחק מהחור השחור. בשל כוח הכבידה החזק הפרוטונים, האלקטרונים והנייטרונים שכן נשארו יוצרים יסודות כבדים יותר.
ברגעי הפיצוץ נוצרים תנאים כה קיצוניים עד שאטומים מסתדרים מחדש, לא בגלל היתוך גרעיני אלא בעקבות התרכבות מחדש של חומר עשיר בנייטרונים. כמו בסופרנובה מסיבית שיוצרת חור שחור, גם בקילונובה יכולות להיווצר קרני גמא. מהגילויים האחרונים נראה כי הקילונובה היא האחראית הבלעדית לקיומם של מתכות כבדות יותר מברזל, כמו אורניום, זהב ופלטינה. חלק לא זניח מהמסה שהייתה מעורבת בקילונובה תתפזר בעקבות הפיצוץ בצורת חומרים אלו ואחרים, והחלק האחר יהפוך לחור שחור.
קישורים חיצוניים
* List of all known kilonovae at The Open Kilonova Catalog
בורובסקי
בורובְסְקִי הוא שם משפחה.