cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודה לייב טלר
ביוגרפיה
בשנת 1943 הופיעה סדרת שירים שלו ביידיש, ולאחר מכן התמקד בכתיבה עיתונאית באנגלית, בעיקר בנושאים הקשורים ליהודים. פרסם מאמרים בעיתונות בארצות הברית ("ניו יורק הרלד טריביון", "כריסצ'ן סיינס מוניטור", "ניו ריפבליק" ועוד) ובישראל ("דבר", "מעריב" ו"הארץ").
באמצע שנות ה-50 התקרב בעמדתו הפוליטית לעמדת תנועת העבודה, והיה פעיל בארגונים יהודיים, בהם ההסתדרות הציונית, בני ברית והקונגרס היהודי העולמי. היה מנהל מחלקת החינוך במגבית ההסתדרות באמריקה. כמו כן קשר קשרים עם משרד החוץ הישראלי (בין השאר היה יועץ של משלחת ישראל לאו"ם) ועם מחלקת המדינה של ארצות הברית, בשליחותה יצא פעמים אחדות לברית המועצות, כמומחה לענייני היהודים שם.
נפטר בשנת 1972. שלוש שנים לאחר מותו יצא לאור כרך מסכם של שיריו, "דורך יידישן געמיט".
קישורים חיצוניים
מכּתביו:
גלן רייס
גלן אנתוני רייס האב (באנגלית: .Glen Anthony Rice, Sr; נולד ב-28 במאי 1967) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד ובעמדת הקלע. אביו של הכדורסלן גלן רייס ג'וניור.
קריירת המכללות
רייס שיחק באוניברסיטת מישיגן במשך ארבע עונות (1985–1989), כאשר בשלוש מהן הוא פתח בחמישייה. הוא הפך למוביל הנקודות בכל הזמנים של האוניברסיטה עם 2442 נקודות. הוא הוביל את מישיגן לאליפות ה-NCAA בשנת 1989.
רייס ממשיך להיות מדורג בין המובילים של מישיגן בכל הזמנים במספר קטגוריות סטטיסטיות, וביניהם:
קריירת ה-NBA
רייס היה צפוי להיבחר באמצע הסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA, אבל הוא נבחר מספר 4 בדראפט 1989 ב-NBA בשל ביצועי השיא שלו בטורניר אליפות המכללות בכדורסל. מיאמי היט, שהצטרפה ל-NBA יחד עם השארלוט הורנטס, היו אז בשנתם השנייה והיו צריכים עזרה התקפית לאחר שסיימו אחרונים ב-NBA בנקודות למשחק בעונת 1988–1989.
רייס קלע רק 13.6 נקודות למשחק בעונת הרוקי שלו, אבל הוא השתפר ל-20 נק בחמש העונות הנותרות במיאמי, שכללו שתי הגעות לפלייאוף. רייס הפך לכוכב של ההיט והוביל את מיאמי לסדרת הפלייאוף הראשונה שלהם נגד השיקגו בולס. רייס היה השחקן הראשון ממיאמי שקלע 20+ נקודות בממוצע בעונה אחת (1991–1992). ההיט לא הצליחו לנצח סדרת פלייאוף בתקופתו של רייס, והפסידו סדרה קשה נגד האטלנטה הוקס, 3-2 לאטלנטה.
רייס שיחק 1000 משחקים בין 1989–2004. רייס, שנבחר למשחק האולסטאר שלוש פעמים, הגיע לממוצעי קריירה של 18.3 נקודות ו-4.4 ריבאונדים ב-1,000 משחקים בעונה רגילה עם המיאמי היט, השארלוט הורנטס, הלוס אנג'לס לייקרס, הניו יורק ניקס, היוסטון רוקטס והלוס אנג'לס קליפרס. הוא סיים עם 18,336 נקודות בקריירה. רייס הגיע לשיאו כשחקן שארלוט הורנטס בעונת 1996–1997 כשהוא היה שלישי בליגה בנקודות, אחרי מייקל ג'ורדן וקארל מלון, עם ממוצע של 26.8 נקודות למשחק.
רייס זכה בטבעת אליפות כשחקן הלוס אנג'לס לייקרס שזכתה באליפות ה-NBA בשנת 2000.
ויקטור ראסוק
ויקטור ראסוק (באנגלית: Victor Rasuk; נולד ב-15 בינואר 1984) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ראשית חיים
ראסוק נולד בעיר ניו יורק, להורים דומיניקנים. אימו, רות, עבדה כתופרת, ואביו בחנות רכב. יש לו אח צעיר ממנו, סילבסטר ראסוק גם הוא שחקן אשר שיחק איתו בסרט "Raising Victor Vargas". ראסוק למד בבית הספר לאמנויות הבמה כנער, והחל לשחק באופן מקצועי בגיל 14.
קריירה
ראסוק גילם את הגולש על סקייטבורד טוני אלווה בסרט הדרמה הביוגרפי משנת 2005 "שליטי דוגטאון". התפקיד כלל גלישה וביצוע טריקים של סקייטבורדינג. התמרונים המסובכים יותר בוצעו על ידי פעלולנים. ראסוק האמין שהוא שולט בהחלקה על רמפה ענקית רק בשבוע השני לאימונים, ושבר את אחת מעצמותיו.
ראסוק כיכב בסדרת הדרמה הקומית של רשת HBO איך להצליח באמריקה. בין השנים 2014 ל-2015 שיחק בתפקיד הבלש בן קלדוול בסדרת הדרמה "Stalker". בשנת 2020 שיחק ראסוק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "האופה והיפה", אשר מבוססת על הסדרה הישראלית "להיות איתה" אותה יצר אסי עזר.
בשנת 2022 כיכב ראסוק בסרט חג המולד "A Christmas Open House" של רשת הסטרימינג האמריקאית דיסקברי+ לצד קייטי סטיבנס.
Elephunk
Elephunk הוא אלבום האולפן השלישי של הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז. האלבום יצא לאור ב-24 ביוני 2003 על ידי חברות התקליטים A&B ווויל.איי.אם מיוזיק גרופ. מתוך האלבום ארבעה סינגלים.
דבנפורט
דבנפורט (באנגלית: Davenport) היא בירת מחוז סקוט במדינת איווה בארצות הברית. העיר שוכנת על הגדה המערבית של נהר מיסיסיפי, המשמש כגבול עם מדינת אילינוי במזרח איווה. בעיר מתגוררים 99,685 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודל אוכלוסייתה באיווה אחרי הבירה דה מוין והעיר סידר רפידס. במטרופולין של דבנפורט, הידוע בשם מרובע הערים (Quad Cities), מתגוררים 379,690 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה
במקום בו נמצאת העיר היום ישבו בעבר שבטי המסקוואקי (Meskwaki) והסאוק (Sauk). ב-1832 כוחות ארצות הברית הביסו את השבטים האלו במלחמת נץ שחור, הקרויה על שם הצ'יף נץ שחור שהיה מנהיג שבט הסאוק. אחרי הלחימה האמריקאים אילצו את הילידים למכור להם את האדמות באזור.
אנטואן לה-קלר (Antoine LeClaire), שהיה מתורגמן של האמריקאים במהלך המלחמה, קיבל דרך אשתו, שהייתה בת השבט, שטח משל עצמו. הוא הקים את ביתו שם וב-14 במאי 1836 הוא ייסד את דבנפורט, שנקראה על שם חברו הקולונל ג'ורג' דבנפורט. העיירה נרשמה באופן רשמי במסמכים ב-25 בינואר 1839. באותו זמן בערך נוסד מחוז סקוט ולאחר מערכת בחירות צמודה מול העיירה הקרובה רוקינגהאם, דבנפורט זכתה בתואר של בירת המחוז.
ב-1856 חברת הרכבות רוק איילנד בנתה גשר מעל נהר המיסיסיפי בין רוק איילנד באילינוי ודבנפורט ומסילת הרכבת החדשה הגבירה מאוד את המסחר המקומי עם אילינוי. בהמשך דבנפורט קושרה ברכבות לערים אחרות כמו איווה סיטי והיא הפכה למרכז רכבות אזורי.
העיר נפגעה קשות בעקבות השפל הגדול בשנות ה-30 של המאה ה-20, אך היא הצליחה להתאושש במהירות יחסית. ההתאוששות הואצה עוד יותר לאחר סוף מלחמת העולם השנייה.
כלכלה
כלכלת העיר מתבססת בעיקר על תעשייה. במטרופולין מרובע הערים נמצאות כמה חברות גדולות שמעסיקות תושבים רבים מהעיר, כשהגדולה מביניהם היא חברת ג'ון דיר לציוד חקלאי שבסיסה במולין מעברו של נהר המיסיסיפי.
חינוך
בעיר ובמטרופולין שלה נמצאים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת סנט אמברוז, אוניברסיטת קפלן ומכללת הכירופרקטיקה פלמר.
תחבורה
בעיר עוברים הכבישים הבין-מדינתיים 80, המקשר בין סן פרנסיסקו בקליפורניה ובין טינק בניו ג'רזי, ו-74, המקשר בין דבנפורט ובין מדינת צפון קרוליינה.
הוסטוט
הוסטוט (בהונגרית: Hosztót) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בהוסטוט מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 123 ובשנת 2020 רק 57 תושבים.
ברונו פונטקורבו
ראשית דרכו
ברונו פונטקורבו נולד בעיר פיזה באיטליה למשפחה יהודית חילונית, והיה בן דודו של אנצו סרני. בשנת 1931, בגיל 18, נתקבל ללימודי פיזיקה באוניברסיטת רומא שהתנהל בהדרכתו של הפיזיקאי אנריקו פרמי, מי שעתיד להיות לימים מאבות פצצת האטום. פונטקורבו הפך לאחד מעוזריו הקרובים של פרמי והשתייך לקבוצת תלמידיו הנבחרים שכונתה אחר-כך "הבחורים מוויה פניספרנה", על שם הרחוב בו שכן המכון לפיזיקה שבו עבדו. בשנת 1934 נטל חלק בניסוי שערך פרמי שהוביל לגילוי הביקוע הגרעיני. בשל חוקי האפליה נגד היהודים שנחקקו באיטליה הפשיסטית עבר פונטקורבו בשנת 1936 לפריז לעבוד במעבדתו של הפיזיקאי פרדריק ז'וליו-קירי חתן פרס נובל לכימיה.
בימי מלחמת העולם השנייה
עם כניסת הנאצים לפריז ביוני 1940 נמלט פונטקורבו לספרד ומשם הגיע לארצות הברית בה השיג עבודה בחברת נפט בטולסה שבמדינת אוקלהומה. בשל דעותיו השמאליות לא נקרא פונטקורבו להצטרף לפרויקט מנהטן בו פותחה פצצת האטום, אך בשנת 1943 הוא נקרא להצטרף למעבדת מונטריאול בקנדה שסייעה לפרויקט מנהטן. בקנדה הגיש פונטקורבו בקשה לקבלת אזרחות בריטית.
בתוכנית האטום הבריטית ועריקתו
לאחר שקיבל אזרחות בריטית יצא פונטקורבו בשנת 1948 לבריטניה והצטרף לתוכנית הגרעין הבריטית בתחנת הניסויים האטומית בהרוול. בשנת 1950 הוא נתמנה לתפקיד ראש המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת ליברפול ואמור היה להתחיל בתפקידו בינואר 1951. למרות המינוי, ב-31 באוגוסט 1950, בהיותו בחופשה באיטליה יצא עם אשתו הלנה מיאנה ושלושת ילדיו לסטוקהולם ומשם המשיכו בדרכם לפינלנד. בני המשפחה הוסעו במכונית של השגרירות הסובייטית לנמל ויצאו בספינה לברית המועצות.
בברית המועצות
עריקתו של פונטקורבו גרמה לדאגה בשירותי הביון של מדינות המערב, שחששו מהעברת סודות הנשק הגרעיני לברית המועצות, לאחר שכחצי שנה קודם לכן ב-1 במרץ 1950 הועמד לדין בארצות הברית מדען האטום הבכיר קלאוס פוקס, ונמצא אשם בהעברת מידע גרעיני לסובייטים ונדון ל-14 שנות מאסר. החששות הופגו כאשר נתברר כי לפונטקורבו הייתה גישה מוגבלת בלבד למידע סודי.
חמש שנים לאחר עריקתו, בפברואר 1955, נתן פונטקורבו בגלוי אישור לכך כי הוא נמצא בברית המועצות. היה זה כשפרסם בשני העיתונים הסובייטיים החשובים ביותר, פראבדה, ביטאון המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ואיזבסטיה, ביטאון ממשלת ברית המועצות, מאמר פרי עטו הקורא לאיסור הנשק הגרעיני. במאמר הגדיר עצמו כ"פרופסור ובעל פרס סטלין". במקביל הופיע במסיבת עיתונאים בה הסביר את מניעיו לעזוב את המערב ולעבוד בברית המועצות. שנים רבות לא יצא פונטקורבו מברית המועצות. לראשונה עשה כן בשנת 1978 כאשר הגיע לביקור באיטליה ארץ הולדתו.
ברונו פונטקורבו נפטר בדובנו בשנת 1993. גופתו נשרפה על פי צוואתו. מחצית מאפרו נטמנה בבית הקברות הפרוטסטנטי של רומא ומחצית נטמנה בדובנו. בן 80 היה במותו.
עונת 2013/2014 בליגת העל ההולנדית
עונת 2013/2014 הייתה העונה ה-58 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. רודה, ואלבייק וניימכן ירדו לליגת המשנה.
מבנה
על ניצחון הוענקו 3 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (16 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו קמבור וגו אהד איגלס שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצה במקום ה-18 ירדה לליגת המשנה. הקבוצות במקומות 16 ו-17 התמודדו בפלייאוף ירידה בשיטת הטוב משני משחקים כנגד הקבוצות שהעפילו מטורניר הפלייאוף בליגת המשנה.
פלייאוף הירידה
אל הפלייאוף העפילו 4 הקבוצות שסיימו במקומות 2–5 בליגת המשנה, אליהן הצטרפו שתי הקבוצות שהעפילו מסיבוב הפלייאוף הראשון בליגת המשנה ושתי הקבוצות שסיימו במקומות 16 ו-17 בליגת העל לסדרת הטוב מ-2 משחקים.
אויגן משה ורבר
אויגן משה ורבר (בסרבו-קרואטית: Eugen Moše Verber; בסרבית קירילית: Еуген Моше Вербер; 25 בינואר 1923, סובוטיצה, ממלכת יוגוסלביה – 1 בינואר 1995, בלגרד, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי, שחקן, במאי, מפיק, פובליציסט, סופר ומתרגם יוגוסלבי.
ראשית חייו
אויגן משה ורבר נולד בסובוטיצה ב-1923 למשפחה יהודית אורתודוקסית. הוא רכש השכלה יסודית יהודית בעירו, ותיכונית בנובי סאד. בנובי סאד עסק בהוראת עברית. בינואר 1942 הצליח להימלט מהטבח בדרום באצ'קה, הגיע לבודפשט, ובהמשך נשלח לעבודות כפייה בחזית המזרחית. הוא הצליח להימלט מהמחנה בו הוחזק ולהצטרף לכוחות הצבא האדום, והגיע עמם בהמשך ליוגוסלביה. ב-1945 שוחרר מהצבא.
קריירת המשחק
מ-1960 ועד 1990 שיחק בכ-60 סרטי קולנוע, טלוויזיה וסדרות טלוויזיה.
הקריירה הספרותית
ורבר חקר את תרבותם ושפתם של יהודי יוגוסלביה, והחל מראשית שנות ה-60 פרסם מאמרים בתחום היהדות וכן תרגם לסרבו-קרואטית מאמרים וספרים בהונגרית, ארמית, עברית ויידיש. ב-1977 הצטרף לברית עברית עולמית, השתתף והרצה באופן תדיר בכנסי הברית. ב-1979 פורסם הספר בעריכתו: "השפה, הכתב והספר של יהודי יוגוסלביה". הוא תרגם לסרבו-קרואטית מיצירותיו של יצחק בשביס-זינגר. ורבר השתתף והרצה בקונגרס העולמי למדעי היהדות. ב-1988 פרסם מהדורה של הגדת סרייבו ובה ביאורים, פירושים ורקע כללי, אשר נודעה כ"הגדת סרייבו – מהדורת ורבר". היה נשיא איגוד מתרגמי הספרות הסרבית.
דין קונץ
דין קונץ (באנגלית: Dean Koontz; נולד ב-9 ביולי 1945) הוא סופר אמריקאי שכותב ספרי מתח, שבדרך כלל משלבים אלמנטים של אימה, פנטזיה, מדע בדיוני, מסתורין וסאטירה. רבים מספריו הגיעו לרשימת רבי המכר של הניו-יורק טיימס, מתוכם 14 בכריכה קשה ו-16 בכריכה רכה הגיעו למקום הראשון. קונץ כתב תחת פסבדונים רבים בתחילת הקריירה שלו לרבות השמות "דייוויד אקסטון", "דיאנה דוואייר", "ק. ר. דווייאר", "לי ניקולס" ו"בריאן קופי". הוא פרסם במהלך הקריירה שלו יותר מ-105 ספרים, מספר נובלות ואוספים של סיפורים קצרים. ספריו תורגמו עד כה ל-38 שפות, ונמכרו ביותר מ-400 מיליון עותקים. שלושה עשר מספריו הגיעו לראש טבלת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
מספריו
רשימת ספריו שתורגמו לעברית:
הדרדסים - דמויות
הדרדסים (באנגלית: The Smurfs) הן דמויות בדיוניות שהמציא המאייר הבלגי פייר קוליפור, הידוע בכינויו "פיו" ("Peyo"). הדמויות כיכבו ברצועת קומיקס שהתפרסמה בכתב העת ספירו ב-23 באוקטובר 1958. מאוחר יותר עובדו הדמויות לסדרת אנימציה טלוויזיונית בת 421 פרקים, שהופקה בידי חברת האנה ברברה ושודרה בשנים 1981–1989 ברשת NBC; וכן לסדרת סרטים הנושאת את שמן של הדמויות.
עלילה
עיקר עלילת סיפורי הדרדסים נסובה סביב ניסיונותיו של הקוסם המרושע גרגמל, שבסיוע עוזרו חתחתול מנסה ללכוד דרדסים, אם בשם הרצון להפיק מהם זהב, ואם מתוך עוינות גרידא (״אני שונא דרדסים״). מזימותיו כושלות בזכות תושייתם של הדרדסים, ביצוע כושל של המזימות, או צירוף מקרים ממוזל. פעמים רבות נסובה העלילה גם סביב ניסיונותיו החוזרים של גרגמל לאתר את כפרם של הדרדסים - ולמרבה מזלם של הדרדסים, אף דבר זה אינו עולה בידו.
בעיטת רבונה
בעיטת רַבּוֹנָה היא סוג של בעיטה בכדור במסגרת משחק הכדורגל. הבעיטה המיוחדת מתבצעת כך שהרגל הבועטת מונפת לקראת הבעיטה מאחורי הרגל הניצבת על הקרקע, מקיפה אותה מאחור ומוצלבת אתה לפני המגע עם הכדור. כך, למשל, אם יש כוונה לבעוט ברגל ימין, הבעיטה תצא מצד שמאל, וכך עשויה להתבלבל ההגנה. על כן הבעיטה ידועה גם בשם "crossed-kick", או "בעיטה מוצלבת".
בעיטת הרבונה המתועדת הראשונה בוצעה על ידי הכדורגלן הארגנטינאי ריקרדו אינפאנטה, במשחק בין אסטודיאנטס לה פלאטה לבין רוסאריו סנטראל בשנת 1948. למחרת המשחק, פרסם שבועון הספורט אל גראפיקו תמונה ובה נראה אינפנטה לבוש כתלמיד בית ספר, ותחתיה הכיתוב "El Infante que se hizo la rabona" (בספרדית: "התינוק ש'הבריז' (התחמק) מבית הספר.") מאז נודעה הבעיטה בשם "רבונה".
בעיטת הרבונה המצולמת הראשונה נבעטה על ידי השחקן פלה במסגרת אליפות מדינת סאו פאולו שבברזיל בשנת 1957.
למרות שלסגנון הבעיטה המיוחד עשויים להיות שימושים מעשיים בהטעיית היריב או בביצוע בעיטה מזווית קשה אל השער או במסירה - לרוב מתבצעת הבעיטה רק כדי "להשוויץ" ולבדר את הקהל באמצעות מהלך לא שגרתי וקשה לביצוע.
בהשאלה, נתנה הבעיטה את שמה לצעד בריקוד הטנגו, שמוצאו מארגנטינה.
יגאל עילם
יגאל עילם (נולד ב-21 ביולי 1936) הוא היסטוריון ישראלי החוקר את ההיסטוריה של היהדות, הציונות ומדינת ישראל. העלה את מחקריו על הכתב בספרים רבים ומשמש כמרצה במכללות.
ביוגרפיה
יגאל עילם נולד בשנת 1936 בתל אביב. בשנים 1954–1957 שירת בצה"ל כמפקד מחלקה, מדריך בבית הספר לקצינים וכקצין מבצעים בגדוד נח"ל מוצנח. לאחר סיום שירותו למד בשנים 1957 - 1964 היסטוריה ופילוסופיה, באוניברסיטה העברית בירושלים.
היה פעיל באגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית. בשנת 1958, כאשר החל לצאת לאור "פי האתון", ביטאון אגודת הסטודנטים, נתמנה עילם, שהיה אז סטודנט לתואר שני, לעורכו הראשון. החל משנת 1964 פרסם מאמרים בעיתון "הארץ" ולאחר מכן גם בעיתון "דבר". בשנים 1965–1966 היה מורה בבית ספר תיכון. במלחמת ששת הימים שירת בחטיבת ירושלים. בשנת 1973 יצא לאור ספרו הראשון "מבוא להיסטוריה ציונית אחרת" ומאז פרסם ספרים רבים נוספים.
עילם כיהן כמרצה במכללה האקדמית ספיר ובמכללת סמינר הקיבוצים.
השקפותיו
בהשקפת עולמו יגאל עילם הוא איש השמאל הישראלי, ועם זאת, יש לו דעות ייחודיות על היחס בין היהדות לציונות. לדעתו קיימת סתירה מהותית בין הציונות ליהדות ההיסטורית, ואין הציונות יכולה להכיל את מלוא ההוויה הישראלית, הממלכתית, שהיא הוויה מורכבת ופתוחה הרבה יותר מזו המיוצגת על ידי החזון הציוני.
עילם היה פעיל בתנועות שמאל שונות ושלל את רעיון ארץ ישראל השלמה. לאחר עליית הליכוד לשלטון ב-1977, כתב:
פעמיים התעוררו סערות ציבוריות הקשורות לעילם. האחת פרשת מתן עדותו במרץ 1979 לטובתו של כריסטופר מייהיו במשפט דיבה נגד "מעריב"; השנייה – פרשת הדחתו בהמשך אותה שנה על ידי יוסף לפיד, בעת היותו של לפיד יושב ראש רשות השידור, מהנחיית דיון בטלוויזיה הישראלית.
כריסטופר מייהיו (1915–1997) היה חבר הפרלמנט הבריטי בעל עמדות פרו-פלסטיניות ומבקר חריף של מדינת ישראל. בשנת 1975 פרסם הלה יחד עם עיתונאי בשם מייקל אדמס ספר בשם Publish It Not: The Middle East Cover-up, שבו ביקורת חריפה על ישראל ויחסה לפלסטינים, ברוח האנטישמיות החדשה. ב-1 באוגוסט 1975 פורסמה ב"מעריב" כתבה מאת כתב העיתון בלונדון שמתח בקורת על הספר, וכתב כי מייהיו "הפך לשונא ישראל ארסי ומושבע", ושאל "במה שונה גישה זו מן השיטות של הנאצים?". בעקבות הכתבה הגישו מייהיו ואדמס בסוף שנת 1978 תביעת לשון הרע נגד העיתון, עורכו והכתב.
התביעה נדונה בבית המשפט המחוזי בירושלים. עילם הופיע במשפט ב-31 במרץ 1979 כעד מטעם התביעה ובעדותו חיווה דעתו כי הספר בעיניו הוא "ספר מרגיז" וכי הוא "אנטי–ציוני חריף", אך לפי השקפתו, אנטישמיות היא "שנאת יהודים" ויש להבחין בינה לבין ביקורת על מדינת ישראל והציונות. עד ישראלי נוסף מטעם התביעה היה האלוף במילואים מתי פלד, שהביע דעתו כי אין ליחס בשום פנים לתובעים מוטיבציה נאצית או אנטישמית. לעומתם יוסף לפיד, שהיה אז עיתונאי בכיר במעריב והופיע כעד מטעם ההגנה, אמר בעדותו: "אנו מאמינים כי יש לנו עניין עם אנטישמים, המנהלים תעמולה בסגנון נאצי".
השופט יעקב בזק, שישב בדין, פסק ב-5 באוגוסט 1979 כי הוא דוחה את התביעה וקבע כי הכתבה במעריב הייתה נכונה וכי הייתה חשיבות רבה בפרסומה מאחר ש"דברי תעמולה מסוג זה שאין מגיבים עליהם עלולים לחלחל לתודעת הציבור, כשם שהתעמולה האנטישמית והנאצית חלחלה לתוך תודעתם של התובעים".
דרכיהם של עילם ויוסף לפיד המשיכו להצטלב; בעת שהמשפט התנהל עדיין נתמנה לפיד ב-25 בפברואר 1979 למנכ"ל רשות השידור. המינוי נחשב למינוי של איש ימין, בעקבות המהפך, בו עלה הימין לשלטון. במסגרת תפקידו ביצע לפיד מספר פעולות שנויות במחלוקת. הוא אכף איסור על ראיונות עם אנשי אש"ף והחל בסדרה של הדחות של מי שנחשבו כאנשי שמאל. באפריל 1979 הורה להפסיק בקול ישראל את שידור תוכניתו של יעקב אגמון "בירה ומצב רוח", במאי מנע מעילם מלהנחות את אחד מפרקי התוכנית "השעה השלישית" שעסק בתוכנית האוטונומיה ובספטמבר הדיח אותו מהנחיית התוכנית "שעה אחת קודם" בקול ישראל. על מהלכים אלה נמתחה ביקורת ציבורית והועלתה נגד לפיד טענת מקארתיזם. העניין הגיע גם לכנסת וחבר הכנסת דני רוזוליו דרש לקיים דיון בוועדת החינוך והתרבות באמרו: "זאת גישה כיתתית צרה, ההופכת את הרשות הממלכתית לרשות מפלגתית".
מלבד מחקריו ההיסטוריים בנושאי הגדודים העבריים, ארגון ההגנה, והקמת הסוכנות היהודית, פרסם עילם ספרי עיון שביטאו את השקפת עולמו.
בספרו "ממלאי הפקודות" (1990) ביטא עילם את ההשקפה שאין אף פעם פקודה מפורשת לביצוע פשעי מלחמה אלא שלובשי המדים פעלים ברוח ההנהגה ומבצעים מעשי טבח כדוגמת טבח כפר קאסם או רצח עם שדוגמתו הקיצונית ביותר היא השואה. לטענתו חלק גדול מתהליך קבלת ההחלטות בהיסטוריה לא היה ליניארי (הנוהג כקו בעל שיפוע קבוע) - דרג מחליט שמעביר לדרג המבצע, אלא בדיוק להפך - דרג מבצע נטל החלטה והדרג המחליט אימץ את ההחלטה, הן כיוון שהיא תאמה את האידאולוגיה שלו והן כיוון שהיא התבררה כמוצלחת. במקרה של כישלון והסתבכות ניער הדרג המחליט את חוצנו והעביר את האחריות למבצעים שכביכול לא נהגו על פי הפקודה.
בספרו "קץ היהדות: אומת הדת והממלכה" (2000) טען כי קיים ניגוד בסיסי בין הציונות, כלאומיות מודרנית, לבין היהדות האורתודוקסית. היהדות במהותה, טען עילם, אינה סובלת את המדינה, אינה זקוקה לה ובעיניה היא מיותרת לחלוטין, היהדות ההיסטורית לא הייתה אומה; היא הייתה אומת-דת. למרות זאת, הסיק עילם, זכתה היהדות ההיסטורית לזריקת עידוד מצד הציונות, שהעניקה לה מקלט חדש בדמות מדינת ישראל, בעימות בין השתיים עתידה המדינה להתגבר על הדת, אומת-הדת היהודית.
בספרו "יהדות כסטטוס קוו: פולמוס מיהו יהודי 1958" יצא לאור אף הוא בשנת 2000 טען עילם שהקמת המדינה בעצם לא הביאה לידי שינוי בתפיסת מבנה החברה, כפי שמחויב ממהותה של מדינה ריבונית האחראית לזכויות ולחירויות של כל אדם וכל קבוצה בתחום שיפוטה. לדבריו מה שקרה בפועל הוא המשך ישיר של ההסדרים וההסכמים שהיו בתנועה הציונית ובכנסת ישראל, כלומר ביישוב העברי בארץ בתקופת המנדט הבריטי, וקודם לכן בתקופת השלטון העות'מאני. בספר תיאר עילם את ההסדרים השונים שנעשו בין דתיים לחילונים לנוחיות השותפות הפוליטית, אלא שלדבריו, במדינה ריבונית מודרנית חובה לדאוג למעמד הדמוקרטיה וחירויות האדם.
בספרו "מה התרחש כאן" (2012) כלולים שבעה מאמרים. בספר ניסה עילם להציג סקירה מאוזנת של הסכסוך הישראלי-ערבי ושל הישגיה של מדינת ישראל בשישים שנותיה הראשונות. לדבריו התמונה המתקבלת טומנת בחובה מסר אופטימי למרות הכל. במאמרים הנכללים בספר ערער עילם על עמדות יסוד ועל כמה מן המיתוסים המושרשים בהיסטוריה היהודית והציונית. לדבריו היחס בין הציונות ליהדות ההיסטורית ובין הציונות למדינת ישראל, אינו כה פשוט וחלק כפי שנוטים להציג אותו – לשיטתו קיימת סתירה מהותית בין הציונות ליהדות ההיסטורית; אין הציונות יכולה להכיל את מלוא ההוויה הישראלית, הממלכתית, שהיא הוויה מורכבת ופתוחה הרבה יותר מזו המיוצגת על ידי החזון הציוני. עילם ביקר את הדרך היהודית בהיסטוריה. לדבריו היהדות מראשית דרכה אימצה רעיון שבידל אותה משאר העמים, פסל את הצורך בקיום ממלכתי ודן אותה לחיי גלות ולסבל מתמשך. בספר תקף עילם את הנטייה הרווחת בקרב ההיסטוריונים הישראלים לקשור כתרים לראשו של דוד בן-גוריון כמעט בכל עניין וסוגיה הקשורים בתקומת מדינת ישראל. לדבריו בן-גוריון עצמו לא נזקק לכתרים אלה.
דיוקן עצמי גדול
"דיוקן עצמי גדול" (1981-1980) הוא שמם של שני דיוקנאות עצמיים שיצר עופר ללוש.
תיאור
בשנים 1981-1980 יצר עופר ללוש שני דיוקנאות עצמיים במדיום ההדפס בטכניקה של אקווטינטת סוכר ותחריט יבש. עבודות אלו מצטרפות לקבוצה גדולה של יצירות שיצר האמן בז'אנר זה החל משנות ה-70 של המאה ה-20. שני ההדפסים הכילו דיוקן עצמי חזיתי וגדול ממדים של פני האמן. הם נוצרו מאותה פלטת תצריב עשויה פלדה, עליה עבד האמן ויצר 10 מצבים שונים, כשההדפס הראשון מייצג את מצב מס' 5, והשני את מצב מס' 11. העבודות הופקו על ידי גלריה גורדון והודפסו במהדורה של 25 עותקים (כ"א) על ידי ברבי קרביץ בסדנת ההדפס ירושלים, על גיליונות נייר בגובה של 100 ס"מ וברוחב של 70 ס"מ.
ללוש הגדיר את יצירות הדיוקן העצמי שיצר באותה תקופה כביטוי לכישלון של הייצוג. כישלון שמקורו במגבלות החומר. בשני ההדפסים מודגשת פעולת הרישום של האמן על ידי שימוש בקווים רבים. סגנון הרישום של ב"דיוקן עצמי גדול I" (T.1070-a) הוא ריאליסטי, אולם האמן השאיר רשת של קווי עזר על הדיוקן, המדגישים את תלת-ממדיות הדמות. ב"דיוקן עצמי גדול II" (T.1070-b), לעומתו, סגנון הרישום אקספרסיבי יותר, ומבטא תהליך הפשטה, היוצר טשטוש בין הדיוקן לבין הרקע הכהה של העבודה.
עיצור סדקי, סותם, אטום
עיצור סדקי סותם אטום נפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ʔ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-<tt>?</tt>. זהו צליל האות א, ובהגייה עברית מודרנית גם האות ע.
לאדה דימיטרובגראד
היסטוריה
בתחילת 2017 המועדון הוקם כחלופה למועדון "דימיטרובגראד" שהתמודד בשנים 2013–2016 בליגה השלישית ובמקום מועדון "טורפדו-דימיטרובגראד", שהשתתף בתחרויות העיר דימיטרובגרד ובאליפות אוליאנובסק (2016). המועדון הוקם בשם "סבר" בשנת 2016.
בשנה שלאחר מכן, עונת 2018, הקבוצה קיבלה את השם "לאדה". באותה שנה, לאדה התמודדה בגביע הרוסי בעונת 2018/19, שם שיחקה משחק אחד, אחרי שהפסידה ב-30 ביולי בשלב 1/128 ללאדה טוגליאטי, המשחק הסתיים בשוויון 2:2 והוכרע בתוצאה 5:6 בדו-קרב פנדלים. הנהלת הקבוצה ניסתה להעפיל לאליפות PFL בעונת 2018/19, אך ההחלטה המקדימה שקיבל מושל מחוז אוליאנובסק סרגיי מורוזוב בסוף עונת 2017 לא יושמה מסיבות כלכליות.
לפני עונת 2019/20 המועדון נרשם באליפות הליגה השנייה, באזור אורל-וולגה (כאשר למאמן מונה רינאט אייטוב, שהיה בעבר חלק מצוות האימון של וולגה אוליאנובסק  ). בגביע רוסיה, הקבוצה הפסידה כבר בסיבוב הראשון ב-20 ביולי 2019 כשהובסה על ידי "חימיק-אבגוסט" בתוצאה 0:2. הקבוצה סיימה את עונת הבכורה בליגה המקצוענית במקום החמישי לפני שהליגה הופסקה בשל האירועים שהובילו להטלת סגר כללי במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה והאליפות לא חודשה, עם זאת הקבוצה שמרה על מקומה בליגה המקצוענית. לקראת עונת 2020/2021 מונה קונסטנטין פרטמונוב למאמן הראשי.
אצטדיון הקבוצה
המועדון עורך את משחקי הבית באצטדיון טורפדו בעיר דימיטרובגראד. כמו כן תוכנן להשתמש באצטדיון סטרויטל לחלק מהמשחקים והמועדון אירח בו את משחקיו בשנת 2017.
ילניה גורה
ילניה גורה (בפולנית: Jelenia Góra; בגרמנית: Hirschberg im Riesengebirge) היא עיר בפרובינציית שלזיה תחתית שבדרום-מערב פולין. פירוש השם בפולנית ובגרמנית הוא "הר האייל". העיר קרובה לרכס ההרים קרקונושה המשתרע לאורך הגבול הצ'כי-פולני. נכון לשנת 2010, האוכלוסייה של ילניה גורה היא כ-84,500. בעיר נולד הסופר והמשורר הגרמני גאורג היים.
היסטוריה
על פי בולסלאב השלישי, עקום הפה, זמן הקמתה האגדי של ילניה גורה הוא ב-1108, ובשנת 2008 חגגה העיר את יום השנה ה-900 שלה. ב-1281 הוזכרה העיר לראשונה בתור הירשברק וב-1288 בתור הירשברגנסיום.
בשנת 1526, העיר הועברה לידי ממלכת הבסבורג. כשנתיים לאחר מכן העיר אימצה את האמונה הפרוטסטנטית, וב-1566 הוקם בעיר בית ספר פרוטסטנטי. בשנת 1560 אש כילתה חלקים גדולים של העיר ועצרה את הפיתוח הכלכלי שהיה מאופיין עד אז בעיקר באריגה.
במהלך מלחמת שלושים השנים העיר סבלה קשות. היא כותרה על ידי הכוחות של שני הצדדים ואף נשרפה שנית. העיר נזקקה לכמה שנים כדי להתאושש.
בשנת 1871 הפכה העיר לחלק מהאימפריה הגרמנית, כאחת הערים הגדולות ביותר במחוז שלזיה. לאחר מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1919, העיר הפכה לחלק ממחוז שלזיה תחתית. בתקופת השואה, הוקם בהירשברג (כך נקראה אז) תת-מחנה ריכוז של מחנה הריכוז גרוס-רוזן, שהמשיך להתקיים עד מאי 1945.
ממלחמת העולם השנייה הירשברג יצאה ללא פגע. לאחר המלחמה, עקב שינויי גבול שנקבעו בוועידת פוטסדאם, העיר הועברה מגרמניה לפולין ושמה שונה מהירשברג לילניה גורה. כל תושבי העיר הגרמנים גורשו מערבה והוחלפו במתיישבים פולנים. השלטון החדש החריב את העיר העתיקה והרס את בית הקברות של הכנסייה הפרוטסטנטית.
גאוגרפיה
ילניה גורה שוכנת בחלקו הצפוני של עמק ילניה גורה, כקילומטר מנקודת המפגש של נהר קמיינה ונהר בובר. העיר מוקפת הרים וגבעות: הרי איזרה במערב, הרי קצובסקי בצפון, רודוי ינובסקה, ובדרום הרי קרקונושה.
בשנת 1800, ג'ון קווינסי אדמס, שגריר ארצות הברית בברלין (ולימים נשיא ארצות הברית) בעת ביקורו בעיר אמר כך (אנגלית), "דבר לא יכול להיות יפה יותר ממיקומה של הירשברג, העיר בנויה יפה עם מספר רב של בניינים מפוארים, בעמק מוקף גבעות מכל הצדדים, עם הנוף המרהיב של הרי קרקונושה".
ספורט
בעיר קיימים 6 אולמות-ספורט, 2 אצטדיוני ספורט, חדרי כושר ומכוני כושר רבים, בריכה מקורה וספא.
תעופה
בשל גורמים טבעיים עמק ילניה גורה מתגאה בתנאיו הטובים לגלישה אווירית ודאייה, מה שמביא לשדה התעופה ילניה גורה חובבי טיסה רבים, מפולין ובכלל.
מסלולי אופניים
ילניה גורה מציעה מסלולי רכיבה על אופניים רבים ומגוונים. בשנת 2014 היא נבחרה לארח את אליפות העולם ברכיבה על אופניים לאוניברסיטאות.
מסלולי הליכה
ההרים המלכותיים המקיפים את העיר, מציעים מסלולים רבים עבור המבקרים, כגון מסלול לעבר פסגת ההר סניאז'קה - ההר הגבוה ביותר ברכס ההרים קרקונושה.
אורפימנט
אורפימנט הוא מלח (מינרל) ארסן-גופרתי כתום-צהוב כהה שנוסחתו הכימית:, המצוי ב]בקעים עשנים געשיים, ובסדקים געשיים של מעיינות חמים, והנוצר במעבר ממוצק ישירות לגז בתהליך המראה (סובלימציה) או כתוצר נלווה של התפרקות ריאלגר - מלח ארסן גופרתי אף הוא.
מקור שמו מלטינית אורום aurum - זהב, ופיגמנטום pigmentum צבע בגלל צבעו הזהוב הכהה.
שימושים בעבר
אורפימנט שימש בסחר חליפין בממלכה הרומית במסגרת הסחר עם סין, אף שהוא רעיל ביותר. הוא שימש כרעל להמתת זבובים ובקצה חיצים להריגת בני אדם. בגלל צבעו הזהוב, הוא משך את תשומת לב האלכימאים, הן בסין והן במערב, שחשבו להפכו לזהב. החומר נמצא כצבען בקבר תות ענח אמון ועל כתובות פפירוס ממלכת מצרים העתיקה, וכן על קירות הטאג' מהאל.
במשך אלפי שנים החומר שימש כצבען וכחומר חתימה, ובסין שימש לייצור חומר למחיקת דיו. באמנות הציור, שימש כצבען, אך היות שלא ניתן היה לערבו עם צבענים מצויים אחרים שבהם הייתה עופרת או נחושת כמו ורדיגריס ואזוריט, וכן עקב רעילותו הקטלנית, הוא הוחלף ברגע שהחלו לייצר את צבעני הצהוב באמצעות קדמיום וכרום במאה ה-19.
במאה השבע עשרה השתמשו בו ליצירת כדורי עופרת גרגריים לרובים.
שימושים עכשוויים
כיום האורפימנט משמש בייצור זגוגיות להעברת אור תת-אדום (אינפרה אדום), לייצור מפות שולחן בלתי חדירות למים, בייצור רצפות לינולאום, בתעשיית המוליכים למחצה והאלקטרוניקה, לייצור קולטי אור (בתעשייה הפוטואלקטרית), צבענים, לזיקוקי דינור, ולהסרת שיער בתעשיית העורות. כיום אורפימנט עדיין משמש בהודו בתערובת עם פי שניים סיד לייצור משחה להסרת שיער אדם לא רצוי.
תכונות פיזיות ואופטיות
אורפימנט הוא מלח ארסני גפרתי (מינרל ארסניק-סולפידי). יש לו קשיות בין 1.5 ל-2 בסולם מוס ומשקל סגולי של 3.49. הוא נמס בין 300-325°C מעלות צלזיוס. מבחינה אופטית הוא דו צירי (-) עם מקדם שבירה של, a = 2.4, b = 2.81, g = 3.02.
מרינה אילת
מרינה אילת על שם פיליפ עירון היא מרינה השוכנת בחוף ימה הצפוני של אילת במפרץ אילת.
המרינה ממוקמת באזור התיירות של אילת, ומסביבה נמצאים אתרים רבים כמו קניון אייסמול; המלונות - ישרוטל המלך שלמה, מלכת שבא ועוד; מסעדות, מועדונים ומרכזי ספורט ימי.
סעודת הערבית של בוקר
סעודת הערבית של בּוֹקֵר (בצרפתית: Le souper de Beaucaire) היא חוברת בעלת אופי פוליטי שכתב נפוליאון בונפרטה בשנת 1793.
ארוחת הערב
חלק מהאירועים המתוארים בחוברת אמתיים, ביולי 1793, נפוליאון שאז היה קצין תותחנים צעיר ביקר בעיירה בּוֹקֵר במטרה למצוא עגלות כדי לסחוב תחמושת מאביניון. הוא הגיע במהלך יריד שהתרחש בעיר, וניגש בערב לבית המרזח העירוני. הוא נפגש שם עם ארבעה סוחרים, אחד מנים, שניים ממרסיי, ואחד ממנפוליה. הם אכלו יחד ארוחת ערב ולאחר מכן שוחחו ושתו שמפניה עד שתיים לפנות בוקר.
שיחתם נסובה על המהפכה והיעקובינים, פרץ ויכוח בין נפוליאון שהיה יעקוביני מושבע באותה תקופה, לבין הסוחרים ממרסיי שהחזיקו בדעות מתונות יותר ודחו את האידאולוגיה הקיצונית של היעקובינים. זמן קצר לאחר מכן העלה נפוליאון על הכתב את פרטיה העיקריים של השיחה ואת דעותיו האישיות, לחוברת בת 32 העמודים קרא בשם "סעודת הערבית של בוקר". הסיפור הוצג באופן שונה מעט, בצורת דיאלוג בין חייל המנסה לשכך את דעותיהם האנטי מהפכניות של ארבעה סוחרים. בחוברת אין הרבה רעיונות, אולם היא כוללת ניתוח קר והגיוני של המצב הפוליטי והחברתי בצרפת באותה תקופה.
באוגוסט של אותה שנה נפגש נפוליאון במרסיי עם ידיד קורסיקני בשם אנטוני כריסטוף סליצ'טי, הוא נתן לו לקרוא את החוברת והלה התרשם ממנה מאוד ושכנע את נפוליאון להדפיס אותה. גם אוגוסטין רובספייר, אחיו של מקסימיליאן רובספייר, מנהיג היעקובינים, נהנה מאוד מהחוברת, ונתן לאחיו לקרוא אותה, בהשפעתו של אוגוסטין קודם נפוליאון בדרגה.
אותלו (סרט, 1906)
אותלו (באיטלקית: Otello) הוא סרט אילם איטלקי משנת 1906 המבוסס על האופרה באותו שם מאת ג'וזפה ורדי, שמבוסס על המחזה "אותלו" מאת ויליאם שייקספיר. את הסרט ביים מריו קסריני, וגם כיכב בו לצדה של אשתו מריו קסריני. הסרט נחשב לעיבוד הקולנועי הראשון של המחזה. הוא יצא לאקרנים באיטליה ב-30 באוקטובר 1906.
ניקו הולקנברג
ניקולס "ניקו" הולקנברג (בגרמנית: Nico Hülkenberg; נולד ב-19 באוגוסט 1987) הוא נהג מרוצים גרמני המתחרה בסבב הפורמולה 1 מטעם קבוצת האס.
הולקנברג החל את קריירת הפורמולה 1 שלו בשנת 2010 בקבוצת ויליאמס. בעונת 2015 התחרה עבור קבוצת פורשה בשני מרוצים באליפות העולם במרוצי סיבולת וזכה עמה במרוץ 24 השעות של לה מאן.
פורמולה BMW (2005)
בשנת 2005 ערך הולקנברג את הופעת הבכורה שלו בסבב פורמולה BMW הגרמני. בשנה זו הציג שליטה ברורה בסבב וזכה בסוף העונה בתואר האליפות. בשנה זו הולקנברג סיים ראשון בנוסף גם במרוץ גמר האליפות העולמית של פורמולה ב.מ.וו אולם תואר האליפות נשלל ממנו לאחר שנטען כי הוא בלם באופן מסוכן (Brake-Test) ליריבו שנסע מאחריו בזמן נסיעה אחרי מכונית הבטיחות שיצאה למסלול.
גרנד פרי A1 (2007–2006)
הולקנברג הצטרף לנבחרת הגרמנית בסבב המרוצים הבין-לאומי גרנד פרי A1 לעונת 2006–2007. בסוף עונה זו הנבחרת הגרמנית זכתה באליפות הסבב לאחר שהולקנברג ניצח בתשעה מרוצים, השיג 128 נקודות והפך לנהג המצליח ביותר בהיסטוריית גרנד פרי A1.
פורמולה 3 (2008–2006)
בשנת 2006 החל הולקנברג להתחרות בפורמולה 3 הגרמנית וסיים בסוף העונה במקום החמישי. בשנת 2007 עבר להתחרות בסדרת הפורמולה 3 האירופית עבור קבוצת ASM הצרפתית (ART כיום) תחתיה זכה לואיס המילטון באליפות הסדרה בשנה הקודמת. את ניצחונו הראשון השיג הולקנברג במרוץ שהתקיים בנוריסרינג לאחר שזינק בתחילת המרוץ מהמקום ה-18. ניצחון שני בעונה השיג במרוץ זנדוורט בהולנד וזכה בנוסף גם בניצחון בנורבורגרינג. בשנת 2008 זכה הולקנברג באליפות סדרת הפורמולה 3 האירופית.
פורמולה 1
בשנת 2007 ערך הולקנברג את נסיעת הבכורה שלו במכונית פורמולה 1 כאשר נבחן על ידי קבוצת ויליאמס במסלול חרז בספרד. מנהלו האישי של הולקנברג ווילי וובר ששימש במקביל גם כמנהלו של מיכאל שומאכר ניהל משא ומתן בנוסף גם עם נשיא קבוצת רנו לשם קביעת נהיגת מבחן להולקנברג, אולם לא הצליח להגיע עמו להבנות. במהלך נסיעת המבחן במסלול חרז רשם הולקנברג זמן הקפה מהיר יותר מנהג הקבוצה היפני קזוקי נקג'ימה וזמן איטי יותר ב-0.4 שניות בלבד מניקו רוזברג נהגה השני של קבוצת ויליאמס. ביצועיו הטובים במבחן הרשימו את ראשי קבוצת ויליאמס שהחתימה אותו לשמש כנהג המבחן של הקבוצה לעונת 2008. חוזה המבחן שלו עם ויליאמס הוארך גם לשנת 2009, בנוסף החל לשמש גם כנהג הגיבוי של הקבוצה למקרים בהם צוות הנהגים רוזברג\נקג'ימה ייעדרו.
ויליאמס (2010)
בנובמבר 2009 הודיעה קבוצת ויליאמס כי ניקו הולקנברג ישמש כאחד מצמד הנהגים של הקבוצה לעונת המרוצים 2010. בן קבוצתו של הולקנברג היה הנהג הוותיק רובנס באריקלו שהגיע מקבוצת בראון GP שחדלה מלהתקיים באותה שנה, לאחר שנקנתה על ידי קבוצת מרצדס. הולקנברג ערך את מרוץ הבכורה שלו בגרנד פרי בחריין וסיים את המרוץ במקום ה-14. את המרוצים במלזיה ובסילברסטון סיים במקום ה-10 ובמרוץ הביתי שלו בגרנד פרי גרמניה שנערך בהוקנהיימרינג סיים במקום ה-13. את הישגו הגדול ביותר בעונת הבכורה שלו רשם במרוץ בהונגריה לאחר שסיים במקום השישי. בגרנד פרי ברזיל שנערך בנובמבר השיג הולקנברג את הפול פוזישן הראשון בקריירת הפורמולה 1 שלו, בנוסף היה זה הפול פוזישן הראשון של קבוצת ויליאמס מאז שנת 2005.
פורס אינדיה (2011–2012)
בעונת 2012 הודיעה פורס אינדיה כי ניקו הולקנברג ישמש כנהג הקבוצה לצדו של הנהג הבריטי פול די רסטה. במרוץ פתיחת העונה שנערך באוסטרליה נאלץ לפרוש, ואת מרוץ גרנד פרי אירופה שנערך במסלול בולנסיה סיים במקום החמישי. את הישגו הגדול ביותר בעונה זו רשם הולקנברג בגרנד פרי בלגיה שנערך בספא לאחר שסיים במקום הרביעי.
סאובר (2013)
בעונת המרוצים 2013 עבר הולקנברג להתמודד עבור קבוצת סאובר. במרוץ פתיחת העונה שנערך באוסטרליה נאלץ לפרוש מסיבות בטיחותיות לאחר שמכוניתו סבלה מדליפה במכל הדלק שלה. את הישגיו הטובים ביותר בעונה זו רשם הולקנברג בגרנד פרי איטליה לאחר שסיים במקום החמישי במרוץ, ובגרנד פרי קוריאה בו סיים במקום הרביעי.
פורס אינדיה (2014–2016)
בדצמבר 2013 הודיעה קבוצת פורס אינדיה על חזרתו של הולקנברג כנהג הקבוצה בעונת המרוצים 2014 לצדו של הנהג המקסיקני סרחיו פרז. את מרוץ פתיחת העונה שנערך במלבורן אוסטרליה סיים הולקנברג במקום השביעי, אולם בסופו של דבר קודם למקום השישי לאחר פסילתו של הנהג דניאל ריקרדו. את המרוצים הבאים שנערכו במלזיה ובבחריין סיים במקום החמישי. עונת 2014 הייתה המוצלחת ביותר של הולקנברג בקריירת הפורמולה 1 שלו עד כה לאחר שבסופה סיים במקום התשיעי בטבלת הנהגים לאחר שצבר 96 נקודות.
באוקטובר 2014 הודיעה קבוצת פורס אינדיה כי חוזה הנהיגה של הולקנברג עבורה הוארך גם לעונת 2015. את מרוץ פתיחת העונה במלבורן סיים במקום השביעי, ואת הישגיו הטובים ביותר לעונה זו רשם במרוצים בגרנד פרי אוסטריה, יפן וברזיל אותם סיים במקום השישי.
בעונת המרוצים 2016 המשיך הולקנברג להתחרות עבור קבוצת פורס אינדיה זו השנה השלישית ואת מרוץ פתיחת העונה במלבורן אוסטרליה סיים במקום השביעי. במהלך עונה זו רשם הישג נאה לאחר שסיים במקום השישי בגרנד פרי מונקו היוקרתי. לקראת סוף העונה הודיע שיעזוב את פורס אינדיה ויעבור להתחרות ב-2017 עם רנו.
רנו (2017–2019)
את עונת 2017 סיים במקום העשירי בטבלת הנהגים, כשהוא משיג 43 מתוך 57 נקודות שצברה הקבוצה. בגרנד פרי הונגריה התעמת עם קווין מגנוסן, בזמן שזה התראיין לאחר המרוץ לטלוויזיה הדנית. העימות הגיע על רקע מאבק שהיה בין השניים על מיקום במסלול, מאבק בו דחף מגנוסן את הולקנברג מחוץ למסלול ועל כך נענש בתוספת זמן.
מכוניות ספורט
בנובמבר 2014 פורשה החתימה את הולקנברג על חוזה לנהיגה עבורה בצוות השלישי שלה בקטגוריית LMP1 הבכירה במרוץ 24 השעות של לה מאן לשנת 2015. כהכנה למרוץ לה מאן הולקנברג השתתף לפני כן במרוץ 6 השעות של ספא שהיה הסיבוב השני באליפות העולם במרוצי סיבולת לעונת 2015.
Bridging the Gap
Bridging the Gap (בעברית: לגשר על הפער) הוא אלבום האולפן השני של הלהקה האמריקאית בלאק אייד פיז. האלבום יצא לאור ב-26 בספטמבר 2000 על ידי חברות התקליטים אינטרסקופ רקורדס ווויל.איי.אם מיוזיק גרופ. מתוך האלבום שלושה סינגלים.
עונת 2022/2023 בליגה הבלקנית בכדורסל
עונת 2022/2023 בליגה הבלקנית בכדורסל (BIBL) הייתה העונה ה-15 של תחרות אירופית זו לקבוצות כדורסל.
המשחק הראשון במסגרת שלב הבתים התקיים ב-27 באוקטובר 2022 בדימונה במשחק בו אירחה הפועל באר שבע-דימונה את לבסקי סופיה. בתחרות זו משתתפות קבוצות מישראל, בולגריה, מונטנגרו, קוסובו, ואוקראינה.
בתאריך ה-5 באפריל 2023 הוחלט שהפיינל פור יערך בעיר סטארה זאגורה שבבולגריה. הפועל באר שבע-דימונה זכתה בטורניר לאחר ניצחון בגמר על קייבי פיה.
מתכונת התחרות
בתחילה תוכננה העונה שוחקה במתכונת של ליגה בעלת 7 קבוצות ששיחקו ביניהן צמד משחקים כגד כל יריבה בשיטת בית וחוץ, 12 משחקים בסך הכל אשר בסיומם הקבוצות במקומות 1–2 יעפילו לפיינל פור והקבוצות במקומות 3–6 יתמודדו ברבע הגמר.
אך לאחר שינוי המבנה בעקבות הדחה ופרישה של קבוצות, נותרו 4 קבוצות בלבד והן שיחקו את שלבי הגמר בשיטת פיינל פור.
הקבוצות
7 קבוצות נרשמו לעונת זו, הפועל באר שבע מליגת העל, בודיוולניק קייב האוקראינית, ק.ק מילניום המונטנגרית, לבסקי סופיה וברואה הבולגרית, קייבי פיה ובשקימי פריזרן מקוסובו..
אליצור נתניה נרשמה בתחילה, אך בספטמבר החליטה לוותר על השתתפותה במפעל. גם מכבי חיפה נרשמה ואף שובצה לשלב הבתים אך באוקטובר החליטה לוותר על השתתפותה בעונה זו.
פיינל פור
הקבוצות שסיימו במקומות 1–4 יפגשו בשלב הפיינל פור כאשר הקבוצה במקום ה-1 תפגוש את ה-4 והקבוצה במקום ה-2 את ה-3. כל המשחקים יתקיימו בסטארה זאגורה.
שחף וולמן
שחף וולמן (נולדה ב-9 בינואר 1986) היא יוצרת מוזיקלית, כותבת ומלחינה ישראלית.
ביוגרפיה
וולמן גדלה ברעננה וברמת גן ולמדה לנגן מגיל צעיר על קלידים. בנעוריה, החלה לכתוב ולהלחין.
משנת 2005 שותפה לכתיבה והלחנה עבור מגוון רחב של אלבומים ואמנים ישראלים, ביניהם: יהודה פוליקר ("תבוא"), גלי עטרי ("לא מאוחר"), רמי קלינשטיין ("בינו לבינה", "מכולם", "יפה שבא לבכות"), מירי מסיקה ("מפחד עלייך"), שיר לוי ("יום אחד תבקשי", "במרחק", "אל תדאג") שירי מימון ("שבי לרגע", "ממשיכה מכאן"), פאר טסי ("בשלושים לעשירי"), אריק סיני ("חדשות מליל אמש"), פיטר רוט ("הולך לי הפוך"), עידן יניב ("איך אוכל לשמח אותך"), שרון חזיז ("מראה מראה"),ישי לוי וסגיב כהן ("על גג העולם"), סגיב כהן ("יש בחוץ חיים", "יפה שעה אחת קודם"), להקת שלווה ("סיבות למסיבות") מנור שבת ("רקפת"), האחיות כרקוקלי ("מי אם לא את", "כאן ועכשיו"), חני נחמיאס ("חני בארץ ההצגות"), גרסה עברית לפסקול הסרט של חברת וולט דיסני, "היי סקול מיוזיקל" ועוד.
את השיר הראשון שהתפרסם בביצועה ("מאז ועד היום") עיבד והפיק מוזיקלית דניאל סלומון.
מחוז קלייפדה
גאוגרפיה
המחוז ממוקם במערב ליטא, הוא משתרע על פני 5,209 קמ"ר המכסים 8% משטח ליטא כולה. ב-1 ביולי 2010 בוטל הממשל המחוזי במחוזות ליטא ובכללם זה של מחוז קלייפדה, והוא נשאר הלכה למעשה כיחידה טריטוריאלית וסטטיסטית בלבד.
מחוז קלייפדה הוא השלישי בגודל אוכלוסייתו בין מחוזות ליטא, נכון לשנת 2012 התגוררו בשטחי מחוז קלייפדה כ-333,000 בני אדם, 11.4% מכלל תושבי ליטא.
מחוזות משנה
מחוז קלייפדה מחולק ל-7 מחוזות משנה:
ויקר (קומיקסאי)
ויקר (Vicar) שם העט לויקטור חוסה אריאגדה ריוס (בספרדית: Víctor José Arriagada Ríos; 16 באפריל 1934 – 3 בינואר 2012), היה קריקטוריסט צ'יליאני, שנודע בקריירה הפורה שלו כצייר קומיקס של דיסני.
ביוגרפיה
תוך כדי לימודי אמנות ותיאטרון החל ויקר את הקריירה שלו כקריקטורסיט פוליטי במוסף הקומיקס לעיתון "אל מרקוריו" בשם "ממפטו". הוא החל מאייר למגזינים שונים "טופז", "אל פינגווינו" , ו"ברברסס" שם יצר את הראשונים מדמויותיו המוכרת, קוויבדו ופאלטה העיוורים, בהשראת הנשיא חורחה אלסנדרי. ויקר עבר לספרד בשנת 1960 ואייר בעבודות שונות, כולל בסרט האנימציה "קוסם החלומות". הוא נכנס לתחום הקומיקס בשנת 1966. חמש שנים לאחר מכן החל לצייר קומיקס של דמויות דיסני עבור המו"ל הדני גוטנברגוס (כיום קבוצת אגמונט). הוא חזר לצ'ילה ב-1975. מעמדו של ויקר בדיסני הלך וגדל עם השנים, ועד מהרה הוא ניהל סטודיו שלם, עם מספר אמנים ואמני דיו שעבדו תחתיו עבור התאגיד. הוא כתב רק שניים מסיפוריו בעצמו, "תחרות החורף" משנת 1986 ו"ברווז בר מזל" משנת 1997. ויקר וצוותו הפיקו עבור דיסני עד 200 עמודים בשנה.
לאחר מאבק ממושך בלוקמיה, נפטר ויקר ב-3 בינואר 2012.
ז'יגמונד פאל יאקו
ז'יגמונד פאל יאקו (בהונגרית: Jakó Zsigmond Pál, ברומנית גם סיג'יסמונד יאקו; בספטמבר 1916 ביהארפלגיהאזה, אז באוסטרו-הונגריה, בימינו ברומניה - 26 באוקטובר 2008 קלוז'-נפוקה) היה היסטוריון, ארכיבר, ביבליולוג ופאלאוגרף הונגרי מרומניה, יליד טרנסילבניה, חבר כבוד של האקדמיה ההונגרית למדעים ושל האקדמיה הרומנית. תרם תרומה חשובה לחקר ההיסטוריה התרבותית והחברתית של טרנסילבניה בימי הביניים, בעיקר באמצעות חקר מעמיק של הארכיונים המקומיים ושל התכתבויות אישיות. נמנה עם המוציאים לאור הפוריים ביותר של מקורות מארכיונים במאה ה-20 במרחב ההונגרי.
חייו
ז'יגמונד פאל יאקו נולד כבן למשפחה הונגרית רפורמית ביישוב ביהארפלגיהאזה, במערב טרנסילבניה, בימינו רושיור, דיוסיג בביהור ברומניה, הוא סיים בשנת 1934 לימודי תיכון בבית הספר הרפורמי "קלווניאום" בהיידובסרמן בהונגריה. בהמשך למד עד שנת 1939 בפקולטה להיסטוריה ולבלשנות של אוניברסיטת פטר פאזמאן בבודפשט וסיים עם תעודות להוראת היסטוריה והשפה והספרות הלטינית. מוריו היו שאנדור דומנובסקי, אישטוואן היינל, אלמר מאיוס, גיולה סקפה ואחרים. בתחום ההיסטוריה התעניין במיוחד בתולדות ימי הביניים ובהדרכתו של אלמר מאיוס - בהיסטוריה של ההתיישבות ושל התהליכים הדמוגרפיים.
כעבור שנה סיים שם את עבודת הדוקטורט. השתלם בהמשך בווינה, אינסברוק וזלצבורג. התחיל את הקריירה האקדמית שלו כחוקר בארכיון הכלל-ארצי ההונגרי שליד אוניברסיטת בודפשט. בשנים 1941–1947 עבד כארכיבר של המוזיאון הלאומי הטרנסילבני Erdélyi Nemzeti Múzeum בקלוז', תחת השלטון ההונגרי המחודש בעקבות תכתיב וינה והחל משנת 1944 תחת השלטון הרומני. בתקופה זו שיתף פעולה עם החוקר הוותיק לאסלו קלמן שעורר בו את האהבה למקורות ההיסטוריים החומריים. בשנים 1947–1949 היה מנהל הארכיון של המוזיאון הטרנסילבני בקלוז'. החל משנת 1942 היה מדריך באוניברסיטת קלוז' ההונגרית, החל משנת 1945 פרופסור להיסטוריה באוניברסיטה על שם יאנוש בויאי, (החל מ-1959 אוניברסיטת באבש-בויאי) בקלוז', עד לפרישתו לגמלאות בשנת 1981. החל משנת 1949 היה חוקר במכון להיסטוריה ולארכאולוגיה בקלוז' של אקדמיה הרומנית.
נפטר בעיר קלוז' בשנת 2008. הובא לקבורה ב-31 באוקטובר 2008 בבית הקברות האז'ונגארדי בקלוז'.
פעילותו
יאקו עשה מחקרים בתחום ההיסטוריה של טרנסילבניה בימי הביניים ובהתחלת התקופה המודרנית. בין השאר עשה מחקרים בשפות הונגרית ורומנית על אודות ההיסטוריה של הכתיבה ושל הספריות, שאת חלקם קיבץ בשנת 1977. יאקו נודע במחקרים פאלאוגרפיים, למשל של צ'רטרים מימי הביניים. גילה שכמה מהם, למשל כאלה מן המאה ה-13 הקשורים לתולדות יישובים כמו דז' או רימטיה היו זיופים שפוברקו תוך כדי סכסוכים משפטיים מאוחרים מן המחצית השנייה של המאה ה-14 ואף ה-18.
מחקרים וספרים
Az Erdélyi Nemzeti Múzeum Levéltárának múltja és feladatai Kv. 1942; על ארכיון המוזיאון הלאומי הטרנסילבני, עברו ותפקידיו (טרנסילבניה ועמיה) כרך א- רומנים והונגרים. (ארגון הקנצלריה של ווייבוד טרנסילבניה בהתחלת המאה ה-16) על התחלת ההשכלה החילונית בטרנסילבניה של ימי הביניים (בית הדפוס של סיביו ומקומו בהיסטוריה של הדפוס הרומני במאה ה-16) (פרסום הספרים הרומנים בסיביו במאה ה-16) (ממצאים חדשים בתחום המחקרים בנוגע לספר הראשון שהודפס בשפה הרומנית) ''Morile de hârtie din Braşov şi Cluj II. Moara de hârtie din Sibiu'' (טחנות הנייר בבראשוב ובקלוז'. טחנת הנייר בסיביו) ("חברה, כנסייה, תרבות") קובץ מאמרים משנות 1992-1945- פורסמו אחרי 1979 הקובץ כולל מספר מחקרים פאלאוגרפיים, מחקרים על המדיניות החברתית של המלך מתיאש הוניאדי, על ההיסטוריה החברתית של הסקלרים במאות 14–16, על חיי שלושה וייבודים של טרנסילבניה מימי המלך ז'יגמונד לבית לוקסמבורג, על מוצאה של משפחת האצילים צ'אקי, וכו'. בולטת במיוחד מונוגרפיה על ההיסטוריה של המנזר ו locus credibilis הבנדקטיני בקלוז'-מנשטור “A kolozsmonostori apátság és hiteleshely a szekulárizácioig ,1289-1556, מאמרים על אמני הדפוס הופהאלטר, הופגרף והלטאי מטרנסילבניה, על ניהול מעשר הכספים בטרנסילבניה, היסטוריה של בית הספר הקתולי אישטוואן באטורי בקלוז'.המאמר על "פילוביבלון", על התרבות החומרית הרנסאנסית בטרנסילבניה, על הדמויות של ניקולאוס אולאכוס, איגנאץ בתיאני, גורל הקודקסים של המלך מתיאש באיסטנבול,
לקריאה נוספת
Zsigmond Jako. Társadalom, Egyház, Művelődés: Tanulmányok Erdély történelmehez. Budapest: Magyar Egyháztörténeti Enciklopédia Munkaközösség (METEM), 1997. 479 pp.
קישורים חיצוניים
Dicţionarul bibliologilor români ביוגרפיה מאת אנדראש קובאץ' ראדו לופסקו - המצודה מקולצשט (טורוצקו), אנציקלופדיה הונגרית מרומניה, מונומנטים, ברשת, 2012) Háromszék 29-10-2008 Sepsiszentgyörgy,Elhunyt Jákó Zsigmond
היכן החייל
היכן החייל הוא פזמון שכתבה, הלחינה וביצעה אהובה עוזרי. השיר יצא לאור בשנת 1975.
רקע
השיר היה לשיר הנושא של האלבום "היכן החייל". הוא שיר קינה של אם המצפה לקבל מכתבים מבנה החייל, אך הקשר ביניהם נותק. עוזרי סיפרה במשך שנים שהשיר נכתב על שכנתה ובנה החייל שנהרג במלחמה, אך לא פרסמה את שמו. 40 שנה לאחר כתיבתו נודע שהשיר נכתב על החייל, שנהרג במלחמת יום הכיפורים סמוך לאגם המר, ונחשב תחילה כנעדר. שורק היה שכנה של עוזרי בשכונת כרם התימנים. הוא נהג לשלוח למשפחתו מכתב מן החזית באופן קבוע, אך משזרם המכתבים מצידו פסק, הבינו בני משפחתו שהרע מכל קרה.
השיר היה הראשון שהתפרסם מן המוזיקה המזרחית שעסק בנושא השכול.
All Night (שיר של איקונה פופ)
All Night הוא שיר של צמד הסינת'-פופ השוודי, איקונה פופ, שנמצא באלבום האולפן השני של הצמד, This Is... Icona Pop. האלבום יצא, על ידי חברות התקליטים TEN מיוזיק גרופ וביג ביט רקורדס, ב-23 ביולי 2013. השיר הוא הסינגל השני מהאלבום, בעקבות "Girlfriend". השיר הופיע בפסקול של הסרט שכנים.
השיר נכתב על ידי איקונה פופ, בראיין לי, אלוף לואב, ג'וותן סלואן, לוק סטיל וניק ליטלמור, והופק על ידי בראיין לי ואלוף לואב.
ציוניוני הדרך (קובץ שירים)
ציוניוני הדרך, שירים שהיו ועודם, תש"ח-תשל"ח הוא קובץ שירים או שירון, הכולל 232 שירים אהודים שנהגו לשיר בציבור בתקופת השנים תש"ח 1948 עד תשל"ח 1978. נערך על ידי גיל אלדמע, גלעד בן-שך ואמנון שילוני, ובראשו הקדמה של יצחק לבני. ראה אור בהוצאת "רשות השידור, חטיבת התוכניות הקלות ברדיו" בירושלים, והוצאת הקיבוץ המאוחד בתל אביב במהדורות רבות.
הקובץ כולל שירים של משוררים ופזמונאים, מוזיקאים ומלחינים מאז שלהי המאה ה-19 והמאה ה-20, בהם: שאול טשרניחובסקי, רחל המשוררת, נתן אלתרמן, לאה גולדברג, נעמי שמר, חיים גורי, אברהם זיגמן, יעקב שרת, יחיאל מוהר, יעקב אורלנד, יוסי בנאי ויורם טהרלב, יוסף נצר, מוני אמריליו, איתן פרץ, משה וילנסקי, דובי זלצר, שלמה ארצי, יוסי גמזו, עמנואל זמיר, עמוס מלר, שלום חנוך, ירון לונדון, דודו ברק, שייקה פייקוב, נחום היימן, חיים חפר, יוסף שריג, דידי מנוסי, אהוד מנור, מתי כספי, מרים ילן-שטקליס, אברהם חלפי, יוחנן זראי, רחל שפירא, אלכסנדר ארגוב, נורית הירש, ע. הלל, דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק.
"ציוניוני הדרך" מבטא את רוח הזמן שמתקופת הקמת המדינה ב-1948 ועד המהפך בשנת 1977, את מנעד הרעיונות, המוסכמות החברתיות והמוסריות והמאוויים של החברה הישראלית; כמו גם את הטעם התרבותי והמוזיקלי של מגזרים רחבים בה. בהקדמה כתב לבני על ערכם של קובצי שירים ופזמונים, לדעתו "הם אזכור של תקופות שעברו, של ימי היידיש והלדינו, של חלוצים, עליות ומלחמות, של ילדותנו ונעורנו. השירים החסידיים שהורינו אהבו לשיר לנו, חוזרים אלינו לעיתים קרובות כשאנחנו לבדנו, ואיש אינו שומע. אני מניח שהם חשובים לנו מפני שהם מעלים זכרונות, ולאנשים יכולים להיות זכרונות גם ממקומות שמעולם לא היו בהם".
פרקי הספר ותכניו
הפרקים נקראו על פי שמות שירים ידועים ואהודים, ומבחירתם משתמע מנעד ערכים אופייני של החברה הישראלית, לפי עורכי הקובץ.
טויוטה ראב-4
טויוטה ראב 4 (באנגלית: Toyota RAV4) היא מכונית משפחתית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי טויוטה משנת 1994. היא הוצגה ביפן בשנת 1994. והגיע לישראל בשנת 1996. באפריל 2020 ציינה טויוטה 26 שנה ו-10 מיליון יחידות לראב 4.
הדור הראשון של הראב 4 זכה לתואר "מכונית השנה" לשנת 1997.
אף שהראב 4 לא היה הקרוסאובר הראשון שיוצר, הוא היה המכונית הראשונה שהחלה דור זה תחת השם "קרוסאובר" (Crossover SUV) והפכה לפופולרית כרכב פנאי. טויוטה יצרה את הראב 4 כמכונית כביש ולא כרכב שטח כפי העיצוב שלה.
דור ראשון (2000-1994)
הדור הראשון יוצר בין השנים 1994–2000. הדור הראשון הובסס על פלטפורמה משותפת לטויוטה קורונה ולטויוטה קורולה. הוא הושק ביפן במאי 1994. העיצוב והפיתוח החלו בשנת 1989 תחת השם טויוטה 153T.
הדור הראשון כלל מנוע בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-128 כוחות סוס ב-5,600 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה הילוכים. היא האיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 11.1 שניות והגיעה למהירות מרבית של 166 קילומטרים לשעה.
טויוטה ראב 4 EV
בשנת 1997 טויוטה הציגה גרסה חשמלית שהסתיימה בשנת 2003. היא כללה מנוע חשמלי שסיפק 67 כוח סוס עם סוללה בקיבולת 27.4 קילוואט שעה שסיפקה טווח נסיעה חשמלי של 153 קילומטר. את הדור השני לראב 4 EV נעזרה טויוטה בטסלה מוטורס.
דור שני (2005-2000)
הדור השני יוצר בין השנים 2000–2005. הוא יצא למכירה ביולי 2000. גם הדור השני הובסס על פלטפורמה משותפת לטויוטה קורונה ולטויוטה קורולה. בתחום ההנעה הציגה טויוטה שני מנועי בנזין ומנוע דיזל אחד. מנועי הבנזין בנפחי 1.8, 2.0 ליטר שסיפקו 123 כ"ס (1.8 ליטר), 150 כ"ס (2.0 ליטר), מנוע דיזל בנפח 2.0 ליטר שסיפק 116 כ"ס. המנועים שווקו עם תיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה הילוכים.
מתיחת פנים שנת 2003
בשנת 2003 עברה הראב 4 מתיחת פנים שכללה עדכון סטיילינג, ואבזור משופר. בשוק האמריקאי שודרג מנוע ה-2.0 ליטר ל-2.4 ליטר שסיפק 160 כ"ס וגם מערכת מיזוג חשמלית. באוסטרליה שיווקה טויוטה את מתיחת הפנים עם עיצוב ספורטיבי.
דור שלישי (2012-2005)
בתערוכת הרכב של פרנקפורט בשנת 2005 הוצג הדור השלישי של הראב-4. הדור השלישי כלל מנועי בנזין בנפחי 2.0, 2.4, 2.5, 3.5 ליטר שסיפקו 150 כ"ס (2.0 ליטר), 166 כ"ס (2.4 ליטר) 178 כ"ס (2.5 ליטר), 268 כ"ס (3.5 ליטר) ומנוע דיזל בנפח 2.2 ליטר שסיפק בין 114 ל-174 כ"ס.
זהו הפעם הראשונה שבאירופה ואסיה משווקת הראב 4 ללא גלגל רזרבי אחורי הנמצא מעל תא המטען. גרסת ההנעה כפולה (4X4) משווקת בכל העולם וביפן ובארצות הברית ישנה אפשרות להנעה אחורית (2X4). הוצגו גם גרסאות ארוכות יותר שביפן עלו יקר מאוד עקב הגבלות המכס היפניות.
מתיחת פנים שנת 2009
בסוף 2008 הציגה טויוטה לשנת 2009 את מתיחת הפנים לראב 4. מתיחת הפנים כללה עיצוב מחדש לפגוש האחורי שדרוג האבזור, בטיחות, נוחות ועוד. בקנדה משווק הדגם ממתיחת הפנים עם הפשרות להנעה קדמית.
טויוטה ראב 4 EV
הראב 4 EV (החשמלית) חזרה בדור השלישי לשוק האמריקאי לאחר 11 שנות הפסקה מתחילת 2003. את המנוע החשמלי והסוללה מייצרת טסלה מוטורס. הייצור הוגבל ל-2,800 יחידות. המנוע החשמלי סיפק 154 כוחות סוס והסוללה סיפקה טווח נסיעה חשמלי של 160 קילומטר, זמן הטעינה הוא 6 שעות לטעינה מלאה.
דור רביעי (2018-2012)
הדור הרביעי הוצג בתערוכת הרכב בלוס אנג'לס בשנת 2012. הראב 4 החדש, גדל באופן משמעותי לעומת הדגם היוצא, עם אורך של 4,569 מ"מ, רוחב של 1,841 מ"מ, גובה של 1,661 מ"מ ובסיס גלגלים של 2,660 מ"מ. לעומת הדגם הנוכחי, הראב 4 החדש ארוך ב-205 מ"מ, רחב ב-26 מ"מ, נמוך ב-25 מ"מ ובסיס הגלגלים צמח ב-100 מ"מ.