cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מסה
המסה והמשקל
יחידה נוספת ומיושנת למדידת כוח, השימושית כיום בעיקר למדידת משקל, היא ה"קילוגרם-כוח" - קג"כ. כיום יחידה זו אינה שמישה במדע, אך בחיי היומיום עדיין נעשה בה שימוש, אם כי לא במודע, כאשר מדברים על מדידת משקל; יחידה זו שווה בקירוב טוב ל-9.81 ניוטון כך שבעת שימוש ביחידה זו, המסה והמשקל על פני כדור הארץ שווים בקירוב טוב בגודלם. לכן, יש המבלבלים בין יחידת הקילוגרם בשימושה כיחידת מסה לבין שימושה כיחידת משקל. כאשר אומרים "קילוגרם עגבניות" מתכוונים לרוב למשקל של קילוגרם-כוח אחד הפרופורציונלי לקילוגרם (מסה) אחד בכדור הארץ.
יחידות למדידת מסה
יחידת המסה הבסיסית בתקן מערכת היחידות הבינלאומית היא הקילוגרם, שרבים מחשיבים אותו בטעות ליחידת משקל (ראו בהמשך).
הקילוגרם הוא יחידת מסה שרירותית, שהיה מיוצג עד למאי 2019 על ידי המסה של גליל שעשוי מסגסוגת של פלטינה (90%) ואירידיום (10%) בגובה וקוטר של 39.17 מ"מ השמור בלשכה הבינלאומית למידות ומשקלות בעיירה סבר (ליד פריז) בתנאי טמפרטורה ולחץ קבועים. כיום מוגדר הקילוגרם בהתבסס על קבועים יסודיים של הטבע, והוא נגזר מהגדרת ערכו של קבוע פלאנק כ.
מסה זו קרובה מאוד למסה של 1,000 סמ"ק מים מזוקקים בטמפרטורה של 4 מעלות צלזיוס.
יחידות מידה מטריות נוספות הן גרם, מיליגרם (מ"ג), וטון, כאשר:
תורת החלקיקים
בוזון היגס הוא חלקיק יסודי אשר על פי המודל הסטנדרטי לוקח חלק במנגנון שמעניק לחלקיקים אלמנטריים רבים מסות. החלקיק קרוי על שמו של המדען הבריטי פיטר היגס שהציע את קיומו ואף קיבל פרס נובל על כך לאחר גילוי החלקיק ב-CERN בשנת 2012, אותו חלק עם פרנסואה אנגלר.
חלקיקים חסרי מסה
לחלקיקים שמתווכים את הכוחות היסודיים אין מסה.
מסה שלילית
מסה שלילית מתארת חומר היפותטי אשר מסתו מיוצגת על ידי מספר שלילי בעל סימן מנוגד למסת החומר הרגיל, למשל קילוגרם. חומר כזה יפר אחד או יותר מחוקי הטבע הבסיסיים, ועשוי להציג תכונות מוזרות ובלתי מוכרות הנובעות מחוסר המידע על השפעת הכבידה עליו, וכיצד היא צריכה להתייחס לכוח או לתאוצה המכוונת הפוך למסה שלילית.
בדומה למסה חיובית, ניתן גם להגדיר את המסה השלילית כגודל פיזיקלי המנוגד למסה החיובית. למשל, מסה קובעת את כוח הכבידה שמפעילים גופים זה על זה. ככל שמסת הגופים עולה, כמות הכבידה שהם מפעילים זה על זה עולה ביחס ישר. לפיכך נוכל לשער שאם החוקים אכן מגונדרים בין מסה חיובית לשלילית, כך גם יחסי ההשפעות של גופים בנוגע לכבידה – ככל שהמסות של גופים בעלי מסות שליליות עולה, כך כמות הכבידה שהם מפעילים זה על זה קטנה ביחס הפוך, עד כדי דחייה מוחלטת.
ממבה שחורה
ממבה שחורה (שם מדעי: Dendroaspis polylepis) הוא מין של נחש ארסי מהסוג ממבה, השייך למשפחת הפתניים. הממבה השחורה אנדמית לאזור אפריקה שמדרום לסהרה. היא עשויה להגיע עד לאורך של 4.5 מ', דבר שהופך אותה לנחש הארסי הארוך ביותר באפריקה ולשני הכי ארוך בעולם.
הממבה השחורה היא אחד הנחשים האימתניים בעולם, ולבטח באפריקה. שילוב של מהירות, התנהגות לא צפויה וארס חזק הופכים אותו למין מסוכן ביותר. מומחים רבים רואים במין זה כנחש המסוכן בעולם, כאשר ללא טיפול בעזרת נסיוב ייעודי, הכשה שלה מסתיימת כמעט תמיד במוות.
תיאור
אורך הממבה השחורה נע בדרך כלל בין 2.70-2.20 מ', אולם היא עשויה להגיע לאורך מקסימלי של 4.5 מ'. צבעה נע בין חום זית, חום כהה ואפור כהה. נחשים צעירים בהירים יותר מהבוגרים. החלק האחורי של גבם יכול להיות גם עם נקודות שחורות. הגחון לעומת זאת, בצבע קרם עם נקודות צהובות או ירקרקות.
שמו של הנחש ניתן לו לא בגלל צבעו, אלא בגלל הצבע בתוך פיו, שנע בין כחול כהה לשחור דיו. העיניים בצבע חום כהה עד שחור ובעלות עיגול כסוף-לבן עד צהוב מסביב לאישונים.
תפוצה ואזור מחיה
הממבה השחורה נפוצה במרכז ודרום אפריקה שמתחת לסהרה. האזור הצפוני-מזרחי ביותר בו היא שכיחה הוא אריתריאה ובמערב היא מגיעה עד לנמיביה.
כאזור מחיה הממבה מעדיפה אזורי סוואנה מיוערים, גבעות סלעיות ויערות לאורך נהרות. כאשר היא מתחבאת היא משתמשת בסדקים בין סלעים, גזעי עץ חלולים ובתלי טרמיטים. היא נפוצה גם ביערות הקונגו.
אף שהיא מעדיפה לנוע על הקרקע, הממבה יכולה לטפס ולנוע גם על עצים. הממבה שומרת על אזור מחיה, אך אינה נחשבת טריטוריאלית, והיא תעדיף לברוח כאשר חשה מאוימת. ללא שתהיה לה הפרעה מיוחדת, הממבה תישאר באותו תחום מחייה למשך שנים ואף לכל חייה.
התנהגות
מין זה הוא חיית יום, ופעיל בעיקר מספר לאחר הזריחה עד לשעה לפני השקיעה. הממבה מסוגלת לנוע בפרצי מהירות גבוהים, ועשויה להגיע למהירות של עד 19 קמ"ש, דבר שהופך את הממבה השחורה לנחש המהיר בעולם. מלבד המהירות הגבוהה בה נע הנחש, הוא יכול להכיש בדיוק רב בכל כיוון גם בזמן שהוא נע מהר. כאשר הוא מכיש הוא זורק את ראשו קדימה לכדי שתי חמישיות מאורך גופו.
תזונה
הממבה השחורה היא צייד אופורטוניסטי. באופן כללי היא תעדיף טרף גדול, אך היא תצוד גם טרף קטן. הממבה ניזונה בעיקר מיונקים קטנים כדוגמת עכברים, חולדות, סנאים, שפני סלע, עטלפים. כמו כן היא חובבת עופות, ואף ניזונה מנחשים אחרים. פעמים רבות, כאשר הם צדים, הם נראים נעים כאשר השליש העליון של גופם מעל האדמה בחפשם אחר טרף וכאשר הם מאתרים אותו הם קופאים במקומם לפני שהם מסתערים ומכישים. אם מדובר בטרף קטן כמו ציפורים או יונקים קטנים הנחש לא ישחרר אותו לאחר ההכשה ויחכה עד שיפסיק לנוע וכאשר מדובר בטרף גדול יותר הנחש ישחרר את אחיזתו ויחכה שרעל העצבים הנמצא בארס יפעל וישתק אותו, תהליך המתרחש תוך מספר דקות ובמקרים מסוימים אפילו תוך מספר שניות. אם הטרף ינסה לברוח לאחר ההכשה הנחש יכיש אותו שוב.
אויבים טבעיים
לממבה השחורה אין אויבים, אך לנחשים בכלליות ישנם לא מעט אויבים. לממבה שחורה בוגרת אין טורף מסוים מלבד האדם, שלרוב צד אותה לא לצורך אכילה, אלא לצורכי התגוננות מפניה. טורפים אחרים יצודו את ביצי הממבה או פרטים צעירים, בין הטורפים הידועים נמנים תנינים, לטאות כוח, נמיות, שועלים, תנים ועופות דורסים. הביצים נאכלות גם על ידי אוכלי נבלות רבים.
רבייה
נחשי הממבה השחורה מזדווגים רק פעם בשנה. עונת הרבייה מתחילה באביב, המתרחש בספטמבר באזור הגאוגרפי בו הם שוכנים ומסתיימת בסוף הקיץ. הזכרים נאבקים ביניהם על הזכות להפרות את הנקבות ולאחר מכן הזכר שניצח בוחן את הנקבה על ידי מישוש גופה בעזרת לשונו ומזדווג איתה. לאחר כ-60 יום שבהם הנקבה מחפשת מקום הולם להטלת הביצים היא מטילה כ-10–25 ביצים. הצאצאים עצמאיים מרגע שבקעו מן הביצה, ומסוגלים לטרוף חולדות מרגע בקיעתם.
ארס
ארסה של הממבה השחורה נקרא Dendrotoxin (על שם הסוג ממבה). ארס זה מכיל רעלן עצבים (Neurotoxin) ותרכובות נוספות של רעלני עצבים אחרים הנקראים Calciseptine וfasciculins המאפשרים לו לפעול במהירות רבה.
הממבה השחורה נחשב לנחש התוקפני ביותר בעולם. באופן כללי הוא יעדיף לחמוק ולהימנע מעימותים עם יריב פוטנציאלי או להרתיע את התוקף על ידי ניפוח שליש מגופו בדומה לקוברה, אך אם הוא ידחק לפינה ויאוים, או יחוש שהטריטוריה שלו (או הביצים, במקרה של נקבות) בסכנה הוא יתגונן באופן תוקפני ביותר (לעיתים קרובות יכיש גם אם לא מתגרים בו). בעת ההכשה, הממבה תושיט את ראשה קדימה, תשרוק שריקה רמה ותכיש. כמות הארס המוזרקת בהכשה אחת היא בדרך כלל 100–120 מ"ג, אך הממבה מסוגלת להזריק גם 400 מ"ג כאשר היא מרגישה מאוימת. כמות של 10–15 מ"ג מהארס קטלנית לאדם בוגר, כך שכמות הארס בהכשה אחת של הממבה השחורה מספיקה להרוג בין 20 לבין 40 בני אדם. בנוסף, הממבה השחורה מסוגלת להכיש מספר פעמים במפגש אחד את המוכש, ובניגוד לנחשים אחרים היא מכישה לעיתים גם בראשו של הקורבן.
הסימפטום הראשוני בעת הכשה הוא כאב חזק מאוד באזור המוכש. לאחר מספר שניות המוכש מרגיש דקירות קטנות בגפיים, צנחת בעיניים, הפרשת רוק, חיזיון, הזעה וקושי להזיז שרירים (בעיקר את הפה והלשון). אם תוך זמן קצר המוכש לא מקבל טיפול רפואי הכולל מתן נוגדן הוא מתחיל להרגיש בחילה, קושי לנשום (קצרת), בלבול ושיתוק. לבסוף, המוכש מקבל עוויתות, כשל נשימתי, איבוד הכרה ולבסוף מוות ממחנק, הנובע משיתוק השרירים המיועדים לנשימה (קריסת הריאות).
מעמד האישה בעדה הדרוזית
מעמד האישה בעדה הדרוזית הוא נושא שהדת הדרוזית זו נתנה עליו את הדעת מאז ראשיתה. דתם של הדרוזים מחייבת מונוגמיה, כלומר לכל דרוזי מותר לשאת אישה אחת ולכל דרוזית מותר לשאת גבר אחד. הנישואים חייבים להיות בתוך העדה, והדת אינה מקבלת נישואי תערובת עם בני זוג מדת אחרת. במנהג זה קיים שוויון מגדרי, כך שהדת והחברה אינם סובלנים כלפי נישואים כאלו בין אם המדובר בגבר דרוזי ובין אם מדובר באישה דרוזית. בדרך כלל המשפחה מנתקת מגע עם בן הדת שנישא בנישואי תערובת.
מערכת החוקים של הדת מאפשרת לאישה לבחור את בן זוגה, נותנת לה את האפשרות לגרש את בעלה ומעניקה לה את הזכות לרשת את הוריה. באופן מסורתי, דרוזיות משמשות בתפקיד העתקת כתבי קודש בכתב יד. יתרה מכך, הן יכולות להתמנות לתפקיד של כהנת דת, שחשיבותו רבה, ואכן היו דרוזיות, כמו נזירה ג'ונבלאט סבתו של וליד ג'ונבלאט, שהיו בעלות עמדות כוח והשפעה בחברה הדרוזית.
בפועל, החברה הדרוזית עדיין לא מעניקה לנשים שוויון הזדמנויות, ומעטות הנשים שמצליחות להגיע לעמדות מפתח ולתפקידי ניהול. עם זאת, הזכות לחינוך מיושמת בחברה זו ונשים רבות ממשיכות אף בלימודים על-תיכוניים, ויוצאות לעבוד עם סיום הלימודים.
רוב הדרוזים המתגוררים בישראל מזדהים כישראלים ולגברים אחוז גיוס גבוה לצה"ל, לעומת הנשים הדרוזיות שכמעט ולא מתגייסות כלל.
בשנת 2007 עלה לכותרות סיפורה של אנג'לינה פארס בת ה-18. פארס, ילידת כפר ראמה, עלתה לשלב הגמר של תחרות מלכת היופי של ישראל. בעקבות השתתפותה בתחרות קיבלה איומי רצח בגין "חילול כבוד העדה". המשטרה עצרה חמישה אנשים בחשד לניסיון רצח, ביניהם שני דודיה. לאחר שהופעל עליה לחץ מצד אנשי דת דרוזים החליטה לפרוש מהתחרות לפני שלב הגמר. בשנת 2011, נרצחה אחותה, מאיה נג'ם פארס.
איגרת 8 באיגרות החוכמה, כינוי לכתב הקודש הדרוזי, עוסקת במעמד האישה בעדה הדרוזית.
פיליסטוס
פיליסטוס (ביוונית: Φίλιστος; 432 לערך – 356 לפנה"ס) היה היסטוריון יווני איש סיקיליה. הוא נולד בסירקוסאי והיה תומך נאמן ויועץ של דיוניסיוס הראשון טיראן סירקוסאי ושל בנו ויורשו דיוניסיוס השני. חיבורו על תולדות סיקיליה עד המאה ה-4 לפנה"ס ועל תקופת שלטונם של שני הדיוניסים אבד ושרדו ממנו פרגמנטים בלבד.
קורות חייו
פיליסטוס, מעשירי סירקוסאי, נמנה עם תומכי דיוניסיוס. קודם תפיסתו את השלטון בסירקוסאי מתח דיוניסיוס ביקורת על האופן בו ניהלו הסטרטגוי של העיר את המערכה נגד הקרתגים. כשקנסה האספה את דיוניסיוס על דברי ההמרדה שלו התערב פיליסטוס ושילם את קנסותיו, כשהוא מבטיח כי יוסיף לשלמם כל אימת שהאסיפה תטילם עליו. בתמיכת פיליסטוס הצליח דיוניסיוס לתפוס את השלטון בסירקוסאי.
ב-386 לפנה"ס נישא פיליסטוס לבתו של לפטינס, אחייניתו של דיוניסיוס. מאחר שלא נועץ בו בעניין הנישואים, חשד דיוניסיוס בפיליסטוס כי הוא רוקם עם גיסו קשר להפילו, ולכן היגלה אותו מן העיר.
הוא התיישב בסיבאריס, אך לאחר זמן עבר אל אדריה, בה נשאר עד מותו של דיוניסיוס (366 לפנה"ס). בעת שהותו באדריה כתב פיליסטוס את תולדות סיקיליה באחד-עשר ספרים.
חיבורו
חיבורו של פיליסטוס על ההיסטוריה של סיקיליה באחד עשר ספרים נחלק לשניים: החלק הראשון (ספרים 1-7) גולל את תולדות האי מימי קדם ועד נפילת אקרגס (אגריג'נטו) לידי הקרתגים ב-406 לפנה"ס. החלק השני עסק בהיסטוריה של דיוניסיוס הראשון ושל דיוניסיוס השני עד שנת 363 לפנה"ס.
עיריית מינסק
עיריית מינסק, רשמית הוועד המבצע העירוני של מינסק (בבלארוסית: Мінскі гарадскі выканаўчы камітэт) היא הרשות המבצעת של העיר מינסק, האחראית לכל ענייני העיר וניהולה.
מוסד הניהול של העיר הוקם כבר בשנת 1917, אך הפך לגוף ביצועי לאחר התפרקות ברית המועצות, כגוף הניהול של בירת בלארוס. העירייה אחראית לניהול כל הגופים הקשורים לניהול העיר, לרבות: משטרת מינסק, חברת הבנייה מינסק-סטרוי, הרכבת התחתית של מינסק, חברת התחבורה מינסק-טרנס.
בניין העירייה
בניין העירייה במינסק, הוא מבנה ממשלתי בשדרות העצמאות 8 שבעיר מינסק, המאכלס הן את העירייה והן את מועצת נבחרי העם של מינסק, הפרלמנט העירוני.
הבניין בו 5 קומות ונבנה בשנים 1963–1964 על פי פרויקט של האדריכלים מוסינסקי וסיסוייב.
ראש העיר
כיום תפקיד ראש העיר נקרא יושב ראש הוועד המבצע של מינסק והוא נקרא כך מאז הקמת הוועדה בשנת 1917. קדם לה תפקיד מושל העיר מינסק, שהיה תפקידו של האחראי לניהול ענייני העיר מאז 1879.
אין בחירות לראשות העיר, במקום זאת הוא ממונה על פי צו נשיאותי מאת נשיא בלארוס, בהמלצת מועצת נבחרי העם של מינסק.
חוק סטוקס
חוק סטוקס בהידרודינמיקה עוסק בתנועת גוף בתווך צמיג. החוק קרוי על שמו של הפיזיקאי האנגלי ג'ורג' סטוקס אשר ניסח אותו בשנת 1851.
על פי חוק סטוקס, כוח הגרר (כוח ה"חיכוך" המתנגד לתנועת הגוף) על כדור ברדיוס \ R הנע במהירות \ v בתווך בעל מקדם צמיגות \ \eta נתון על ידי:
חוק סטוקס תקף בגבול של מספר ריינולדס קטן (Re \ll1) בו הצמיגות דומיננטית יחסית לאינרציה. במקרה זה ניתן לקבל את חוק סטוקס על ידי פתרון של משוואת נאווייה-סטוקס בהזנחת אברי האינרציה.
היחס הישר בין כוח הגרר ובין המהירות מתקיים גם לגופים בעלי צורה לא כדורית, אולם עבורם לא ניתן לחשב את מקדם הפרופורציה במדויק. עבור תנועה במהירויות גבוהות (מספר ריינולדס לא קטן) חוק סטוקס נשבר ובגבול של מספר ריינולדס גדול כוח הגרר מתכונתי ל-\ v^2. עם זאת, חוק סטוקס תקף במגוון רחב של מצבים ויש לו חשיבות גדולה בחקר תנועת גופים בתווך צמיג, כמו למשל מחקר של תנועת מיקרואורגניזמים ותאים בנוזל.
גזירת חוק סטוקס
במאמר מדעי חלוצי וחשוב ביותר משנת 1851, סטוקס גזר את הביטוי לגרר הפועל על כדור הנע דרך זורם צמיג בגבול של מספרי ריינולדס נמוכים. תוצאה זו היא אחת התוצאות הקלאסיות והחשובות בהידרודינמיקה עם מספרי ריינולדס נמוכים, והיא אחת התוצאות המשמעותיות הראשונות בתחום; בפיתוח החוק סטוקס עשה שימוש נרחב בכלים של האנליזה הווקטורית, ענף מתמטי שסטוקס היה ממייסדיו. להלן מובא הפיתוח של סטוקס.
בגלל הסימטריה הגלילית של הבעיה יחסית לכיוון מהירות התנועה של הכדור, נוח יותר להציג את הבעיה במערכת קואורדינטות כדוריות שראשיתה במרכז הכדור. במערכת צירים כזאת למהירות הזרימה הצמיגה והאי-דחיסה מסביב לכדור לא יהיה רכיב מהירות אזימוטלי אלא רק רכיב מהירות רדיאלי ורכיב מהירות משיקי. העובדה שהדיברגנץ של שדה הזרימה מסביב לכדור הוא אפס מאפשרת להציג את פונקציית הזרם (פונקציית הזרם של סטוקס) הבאה:
.
ניתוח וקטורי של הבעיה
כדי לתאר את פילוג הלחץ במרחב מסביב לכדור נשתמש בהנחות שהזרימה היא תמידית (כלומר שהנגזרת הזמנית של וקטור המהירות בנקודה כלשהי היא אפס) ושהזרימה היא ניוטונית, ולכן גרדיאנט הלחץ שווה למכפלת מקדם הצמיגות בלפלסיאן של שדה המהירות:
כיוון שערבוליות הזרימה בנקודה שווה לגרדיאנט המהירות המקומי, הלפלסיאן של שדה המהירות ניתן לחישוב על ידי לקיחת הרוטור של שדה המהירות פעמיים, כלומר לקיחת הרוטור של הערבוליות. מהצבת הביטויים ל- u_{\theta} ו- u_{r} מקבלים:
את הפעולה נסמן כאופרטור E. כיוון שלקיחת הרוטור של הערבוליות נותנת את שדה גרדיאנט הלחץ, לקיחת הרוטור פעם נוספת תיתן אפס (הרוטור של שדה גרדיאנט הוא אפס). סה"כ יש לקחת את הרוטור של המהירות שלוש פעמים.
ניתן להראות גם שווקטור המהירות בנקודה נתון על ידי ווקטור הערבוליות נתון על ידי. כדי לחשב את יש לחשב את  הצבה מפורשת נותנת:
E^2\psi = 0.
פתרון המשוואה הדיפרנציאלית
ננחש פתרון מהצורה f(r) = r^k ונקבל לאחר צמצום r^k את הפולינום, אשר לו פתרונות. הפתרון למשוואה הדיפרנציאלית הוא סכום של חזקות אלה של r, כלומר הוא מהצורה:
תנאי השפה של הבעיה מאפשרים לקבוע את ערכי המקדמים A,B,C,D. ברור שבאינסוף הזרימה לא מושפעת מהכדור ולכן מהירותה היא U_0, או לחלופין . כמו כן על שפת הכדור מתקיים:.
תחזיות פיזיקליות
גרר אודות למאמצי לחיצה על הכדור
הערבוליות בכל נקודה נתונה על ידי :. אם נציב את הביטויים שקיבלנו לווקטור המהירות בנקודה נקבל:. אם ניקח את הרוטור של הערבוליות ונציב את התוצאה במשוואה לגרדיאנט הלחץ נקבל לאחר אינטגרציה:. מהצבת r = a נקבל שהלחץ בכל נקודה על הכדור הוא :.
אינטגרציה של מאמצי הלחיצה שיוצר הזורם על הכדור נותנת שכוח הגרר אודות ללחץ הוא : .
גרר אודות למאמצי גזירה על הכדור
מאמצי הגזירה הנובעים מכוחות הצמיגות הפועלים על פני הכדור שווים לגרדיאנט המהירות בכל נקודה על הכדור כפול צמיגותו של הזורם. גרדיאנט המהירות המקומי שווה לערבוליות המקומיות. כיוון שכך, ניתן להציב את הביטוי שהתקבל לערבוליות ולקבל:
סך כוחות הגרר הפועלים על הכדור שווה לסכום גרר הלחץ וגרר הצמיגות, שנותן:. זוהי התוצאה המפורסמת של סטוקס. שים לב, ש-2/3 מהגרר מקורו במאמצי הגזירה וה-1/3 האחר מקורו בגרר לחץ.
תנועה בהשפעת גרביטציה
כאשר:
פתרון המשוואה מראה כי מהירות הגוף שואפת (אקספוננציאלית) לערך קבוע, אשר עבור כדור נתון על ידי (\ \rho היא צפיפות הגוף הכדורי). בתופעה זו נעשה שימוש לצורך מדידת מקדמי צמיגות של חומרים.
זרימה של יונים בתמיסה
מהירות זו נקראת מהירות הסחיפה של היון, ועבור יון מסוים היא נמצאת ביחס ישר לעוצמת השדה החשמלי וביחס הפוך לצמיגות הממס.
אדישי
אדישי (בגאורגית: ადიში) או הדיש או אדיש הוא כפר בהרי גאורגיה הממוקם בגובה 2,040 מטר מעל פני הים, בנפת מסטיה שבמחוז סמגרלו וסוואנתי עילית, גאורגיה, כ-27 ק"מ מהעיר מסטיה. הנוף הנשקף מהכפר כולל את הרי הקווקז הגדול.
הבשורה מאודיש הידועות (897) נשמרו בכפר במשך מאות בשנים.
קרחון אלווארז
הקרחון זורם מהצד הדרום מערבי של פסגת סטאנוויקס ונשפך לקרחון רניק, צפונית לקרחון שיהאן.
הקרחון ממוקם בחוף פנל.
הצהרת מוסקבה
שלושת החלקים הראשונים של ההצהרה נחתמו ב-30 באוקטובר 1943 על ידי מזכיר המדינה של ארצות הברית, קורדל הול, ושרי החוץ של הממלכה המאוחדת וברית המועצות. שמה הרשמי של ההצהרה הוא "הצהרה של ארבע האומות על ביטחון כללי". יומיים לאחר מכן, ב-1 בנובמבר 1943, חתמו ראשי המדינות רוזוולט, צ'רצ'יל וסטלין, על החלק הרביעי, שהתייחס לפשעי מלחמה שביצעו הנאצים וקבע שמבצעי הפשעים יישלחו להישפט במדינה שבה ביצעו את הפשעים ויידונו על ידי האנשים שבהם פגעו.
שלושת החלקים הראשונים
בחלק הראשון הצהירו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת, ברית המועצות וסין על נחישותן להמשיך בלחימה נגד מדינות הציר עד כניעתן ללא תנאי, ועל הסכמה לפעול במשותף ולהימנע מהגעה להסכמים נפרדים עם מדינות הציר. לצורך כך, הן הצהירו על כוונתן להקים גוף בינלאומי (האו"ם) לשימור השלום והביטחון של העולם ועד להקמתו לקיים ביניהן שיחות תיאום לפעולה משותפת.
בנוסף, הוסכם שלאחר תום מלחמת העולם השנייה הן לא ישתמשו בצבאותיהן בתוך שטחיהן של מדינות אחרות אלא למטרות מילוי ההצהרה ולאחר התייעצות משותפת, ועל כוונה להגיע להסכם על צמצום החימוש בתקופה שלאחר המלחמה.
בחלק השני קבעו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וברית המועצות את הצורך לחסל את הפאשיזם והשפעותיו ואת הצורך לאפשר לעם האיטלקי ליצור שלטון דמוקרטי.
בחלק השלישי קבעו ארצות הברית, הממלכה המאוחדת וברית המועצות כי האנשלוס בטל ומבוטל וכי יש לאפשר לאוסטריה להיות מדינה עצמאית וחופשית לאחר הניצחון על הנאצים. עם זאת נקבע שעל אוסטריה מוטלת אחריות לשותפותה עם גרמניה הנאצית וכי עליה לסייע במיגור הנאציזם.
החלק הרביעי
נוסח החלק הרביעי הוא:
החלק הרביעי נוסח בעיקרו על ידי צ'רצ'יל והוביל לאמנת לונדון, שקבעה את המסד למשפטי נירנברג. צ'רצ'יל ראה חשיבות רבה בכך שהפושעים הנאצים יועברו למשפט למדינות השונות, משום שהאמין שדעת הקהל בארצו לא תאפשר הוצאה להורג מסיבית של פושעים נאצים לאורך הזמן הנדרש. החלק הרביעי של הצהרת מוסקבה הוצב כאבן פינה בחוקי הכיבוש של גרמניה על ידי בעלות הברית.
טבח יער קאטין
בנוסף להתייחסות כללית לפשעי מלחמה במדינות שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, יש בהצהרה התייחסות ספציפית ל"גרמנים שלקחו חלק ברצח המוני של קצינים פולנים". תיאור זה עוסק בטבח יער קאטין. ברית המועצות ייחסה טבח זה לגרמנים, אף שאלה טענו שאת הטבח ערכה ברית המועצות, בעת שהאזור היה בשליטתה, בתחילת מלחמת העולם השנייה. רק בשנת 1990, בהיותה בשלבי פירוק והתנערות מן הממשל הקומוניסטי, הודתה ברית המועצות באחריות לטבח ולניסיונות להעלמתו.
באוקטובר 1945, בתשובה לשאילתה בבית הנבחרים הבריטי האם הממשלה הבריטית תפעל להעמדה לדין של האחראים לטבח יער קאטין, ענה הקטור מקניל, ממשרד החוץ הבריטי, כי "בהתחשב בכך שהקורבנות היו פולנים והטבח נעשה על אדמת ברית המועצות, ובהתאם לתנאיה של הצהרת מוסקבה, יהיה זה קשה ובלתי ראוי לממשלת הוד מלכותו לגלות יוזמה בנושא זה".
רצח איכרים בכרתים
פשע מלחמה ספציפי נוסף שההצהרה מזכירה הוא רצח איכרים בכרתים. בכך מתכוונת ההצהרה לפשעי המלחמה של הוורמאכט שנעשו מיד בתום הקרב על כרתים - טבח קונדומארי והריסת קנדנוס.
חוסר התייחסות לשואה
אל מול האזכור של טבח יער קאטין ורצח האיכרים בכרתים, בולטת העובדה שהצהרת מוסקבה לא הזכירה במפורש את השמדת היהודים, למרות שבעלות הברית ידעו על כך כבר למעלה משנה. עם זאת, ההתייחסות לטבח של תושבי פולין פורשה כמתייחסת ליהודים. השמטה זאת הייתה בהתאם למדיניות של ארצות הברית והממלכה המאוחדת שלא להדגיש את העניין היהודי. נטען שמדיניות זאת נבעה בין השאר מהרצון להימנע מלחץ עליהן לקלוט פליטים יהודים בשטחן ובמיוחד בארץ ישראל.
האסופית (אנימה)
האסופית (ביפנית: 赤毛のアン; באנגלית: Anne of Green Gables) היא סדרת אנימה יפנית משנת 1979, המבוססת על הרומן הראשון מאת הסופרת הקנדית לוסי מוד מונטגומרי – "האסופית". איסאו טקהאטה (Isao Takahata), מפיק הסדרה, בסס אותה ככל האפשר אל הסיפור המקורי, כך גם הסדרה מתרחשת בסוף המאה ה-19 בקנדה.
בישראל, הסדרה שודרה בערוץ הילדים, בחינוכית 23, ובערוץ ג'וניור.
תקציר העלילה
בפרקים הראשונים מוצגת אן שרלי היתומה, השומעת כי עומדים לאמץ אותה. אן מחכה בתחנת הרכבת ושם פוגשת במת'יו קתברט, אשר לוקח אותה אל "חוות הגגות הירוקים". אן מתלהבת מהמקום ומתיידדת עם מת'יו בדרכה לשם. בהגיעה אל ביתה החדש, היא מגלה כי אימוצה היה טעות, ושמרילה, אחותו של מת'יו, רצתה מראש ילד שיעזור לאחיה בעבודתו ולא ילדה, ולכן היא שוקלת להחזירה לבית היתומים. לבסוף, מרילה מוקסמת מאן ומחליטה לבסוף להשאיר אותה. את פתיח הסדרה שרה אפי בן ישראל.
גאולוגיה - מונחים
גאולוגיה היא אחד ממדעי הטבע, ענף בתחום מדעי כדור הארץ. הגאולוגיה חוקרת את כדור הארץ המוצק: תכונותיו, תהליך וזמן היווצרותו, מרכיביו השונים, התהליכים הדינמיים המתרחשים בו (כגון רעידות אדמה, נדידת היבשות וצורות נוף) ואוצרות הטבע הטמונים בו.
הגאולוג חוקר באמצעות קרקעות, סלעים, מינרלים ומאובנים את התפתחות כדור הארץ, התהליכים השותפים ליצירתו ולשינויים המתרחשים בו, והשפעתם על יצירת הנוף המגוון שאנו רואים.
תחומים בגאולוגיה
תחומי מחקר עיקריים בגאולוגיה:
טום טומסק
טום טומסק (ברוסית: Футбольный клуб Томь Томск) היא קבוצת כדורגל מהעיר טומסק, בירת מחוז טומסק שבסיביר, רוסיה, המתמודדת ב, הרביעית בחשיבותה במערך הליגות במדינה.
מאז 2016, הספונסר של הקבוצה היא גזפרום נפט (המחליפה את חברת טומסקנפט, שהייתה חברת בת של חברת הענק יוקוס) שהעניקה לקבוצה תמיכה של 660 מיליון רובלים בשנת 2020. המועדון נקרא על שמו של נהר טום, שעל גדתה המזרחית ממוקמת העיר טומסק.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה ב-1957 על בסיס מועדון הכדורגל של טומסק "TKS" שנוסד ב-1909 והיה למועדון הכדורגל הראשון של העיר. ב-1913 נוסדה אליפות העיר טומסק והקבוצה התמודדה בה. בשנות ה-50 זכתה הקבוצה באליפויות אזוריות שונות והייתה לאלופת המחוז.
בשנות ה-90, עת שהקבוצה הייתה בליגה הרוסית השנייה (הליגה השלישית בחשיבותה ברוסיה), ניסו בעלי הקבוצה להעפיל איתה לליגה הרוסית הראשונה (הליגה המשנית ברוסיה) ולאחר צירוף מספר שחקני מפתח כגון ואלרי קונובאלוב וויקטור סבלייב הקבוצה הייתה מתמודדת רצינית על ההעפלה לליגה הרוסית הראשונה.
בשנת 1996 הקבוצה סיימה שנייה בליגה הרוסית השנייה והעפילה לליגה הרוסית הראשונה. כבר בשנה הראשונה של הקבוצה בליגה הרוסית הראשונה, בעונת 1997, הקבוצה הגיעה למקום גבוה בטבלה אך לא מקום המספיק לעלות לפרמייר-ליג הרוסי.
האלמסטד
האלמסטד (בשוודית: Halmstad – "עיר הקש") היא עיר היושבת על גדות נהר הניסן לחוף מצר קטגט בדרום-מערב שוודיה. העיר היא בירת מחוז הלנד, ידועה בזכות הנמל והאוניברסיטה שלה, ובעיקר בשל היותה מרכז תעשייתי ותיירותי פופולרי. אוכלוסיית העיר-גופה מנתה ב-2007 קרוב לשישים אלף איש, אולם העירייה (kommun) כוללת את האזור שמסביב לעיר ובו קרוב ל-90 אלף תושבים. העיר נמצאת כ-115 ק"מ מצפון למאלמה וכ-125 ק"מ מגטבורג.
שבט יובל
שבטי אופק ויובל הם שבטים בתנועת הנוער בני עקיבא המיועדים לחניכים בעלי צרכים מיוחדים. שבט יובל הוקם בשנת ה'תשנ"ז (1997) בסניף במרכז העיר רעננה ומאז הוא גדל משמעותית. כל קבוצה מונה בין 3-10 חניכים בגילאי 8-21, כולם בעלי מוגבלויות. כיום ישנם כ-400 חניכים בשבטים וכ-250 מדריכים. ההדרכה מתבצעת על ידי מדריכים מחבריא ב' של בני עקיבא.
האלמסטד
היסטוריה
שורשיה של העיר עוד מתקופת ימי הביניים, בשנים 1000 עד 1100. שמה של "האלמסטד" נלקח מיומן הקרקעות של המלך הדני ולדמאר השני ב-1231. העיר שמוזכרת הייתה ממוקמת באזור שידוע היום כאבארבי (Övraby). בעשור השני של המאה ה-14 העיר הועברה ממקומה אל האתר הניצב על גדות נהר, בשל היותו נכס אסטרטגי ימי. המיקום החדש איפשר גישה לנתיבים האוקיינים סביב לסקנדינביה.
טום טומסק
היסטוריה
לקראת סוף שנות ה-90 הקבוצה מצאה ספונסר חדש ולאחר שסיימה במקום השלישי בליגה הרוסית הראשונה בשנים 2002 ו-2003 היא סיימה שנייה בסוף עונת 2004 והעפילה לפרמייר-ליג הרוסי כאשר היא מתייצבת כקבוצת מרכז טבלה.
שבט יובל
תיאור השבט
שבטי אופק ויובל מורכבים מחניכים בעלי צרכים מיוחדים כמו: פיגור שכלי, תסמונת דאון וכו'. שבט יובל קולט חניכים דתיים ושאינם דתיים כאחד. ככל מדריכי התנועה, גם מדריכי שבט אופק ויובל הם חברי "חבריא ב'" של התנועה. מדריכי השבט עוברים במהלך השנה 2 סמנריונים, ובממוצע 3 סמינריונים בכל תקופת ההדרכה (הסמינריון השני מיועד למדריכים החדשים), המעניקים את ההכשרה המקצועית הנדרשת להם. כמו כן, מדריכים אשר יש להם חניכים דוברי שפת הסימנים מקבלים קורס ללימוד השפה. מדריכי אופק ויובל לדורותיהם רואים עצמם שליחים ומעורבים חברתית בכל הקשור לעשיה עם אוכלוסיות מיוחדות. חשוב להדגיש כי חניכי השבט הם חניכים מן המניין בתנועת הנוער "בני עקיבא" ומשתתפים בכל מפעלי התנועה, מסעות, מחנות ואירועים מיוחדים אחרים.
האלמסטד
היסטוריה
בעת איחוד קאלמאר, איחודן של שוודיה, נורווגיה ודנמרק למונרכיה אחת, שלטון שהתקיים בשנים 1400–1520, נבחר מלך בהאלמסטד.
שבט יובל
תיאור השבט
הפעילות השבטית היא בדרך כלל שבועית ועקבית. הפעילויות מתקיימות בדרך כלל בימי שלישי ובשבתות, כמו כל שאר השבטים בתנועה, ותוכנן הוא בעיקר על אהבת הזולת והארץ.
טום טומסק
היסטוריה
בהתאם לתוצאות עונה 2010 הקבוצה נשרה לליגת משנה. בעונת 2012/13 סיימה שנייה והעפילה בחזרה לליגת העל, אך בסוף העונה נשרה שוב לליגת המשנה. בעונת 2015/16 סיימה בצמרת הטבלה ובטורניר העפלה הצליחה לחזור לליגה הבכירה, על חשבונה של קובאן קרסנודאר. ברם, נשרה חזרה לאחר עונה אחת בליגה הבכירה.
שבט יובל
תיאור השבט
בשנת תש"ע החלה משפחת בן מאיר ממודיעין לתרום לשבט יובל לזכר האם תחיה שנפטרה ומאז מפעלי השבט קרויים על שמה.
האלמסטד
היסטוריה
מנהיג מרי בשם אנגלברקט (Engelbrekt Engelbrektsson) וחייליו שרפו את העיר במהלך שנות ה-30 של המאה ה-15. באותה תקופה החל מצור על העיר, שאירע עם תחילת מלחמת שבע השנים הנורדית ב-1563. העיר נשרפה כליל דווקא ב-1619. המבנים היחידים ששרדו היו בניין אבן, והכנסייה המקומית.
טום טומסק
היסטוריה
בעונת 2018/2019 סיימה במקום השלישי בליגה הלאומית, אך כשלה בניסיונה להעפיל לליגת העל הרוסית בכדורגל, אחרי שהפסידה במשחקי המבחן. בעונת 2020/2021 נצמדה לתחתית הטבלה ובספטמבר 2020 מונה אלכסנדר קרז'אקוב למאמן בניסיון להביא לשיפור הביצועים. אף על פי שהקבוצה לא הצליחה לטפס מעל לקו האדום ובתום העונה ירדה לליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה היא נשארה בליגה הלאומית לאחר שמועדון צ'ייקה הורד ממנה בעקבות מכירת משחקים והיא ניצלה מירידת ליגה.
שבט יובל
מקבילות
ישנן מספר מסגרות מקבילות לשבט יובל, כדוגמת "צמי"ד" של תנועת הצופים, "קבוצת ארזים" של תנועת הנוער הדתית "עזרא" ו"כנפיים של קרמבו" שהיא תנועת נוער לצעירים עם ובלי צרכים מיוחדים.
טום טומסק
היסטוריה
החל משנת 2020 במועדון פועלת קבוצת כדורגל נשים טום טומסק שמשחקת בליגה השנייה בחשיבותה.
בתום עונת 2021/2022 איבדה את מעמדה המקצועני ועברה להתמודד בליגה השלישית, החובבנית.
שמות הקבוצה
שם הקבוצה שונה מספר פעמים מאז הקמתה בשנת 1957, אז נקראה "בורבסטניק", "טומיץ'" (1958, 1961-1963), "סיבלקטמוטור" (1959-1960), "טורפדו" (1964-1967, 1974-1978), "טומלס" (1968-1973) ו"מאנומטר" (1979-1987). החל משנת 1988 שם הקבוצה הוא "טום טומסק", כפי שהוא כיום.
קבוצת הנוער
קבוצת הנוער של טום טומסק מתמודדת בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה.
נאום גטיסברג
נאום גטיסברג (באנגלית: Gettysburg Address) הוא הנאום המפורסם ביותר של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן, ואחד הנאומים המפורסמים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. הוא נישא בהקדשה של בית הקברות הלאומי לחיילים בגטיסברג, פנסילבניה, ב-19 בנובמבר 1863, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ארבעה וחצי חודשים אחרי קרב גטיסברג, מן הקרבות המכריעים של מלחמה זו.
נאומו של לינקולן, שהיה באותו טקס משני לדברים אחרים, נחשב בסופו של דבר לאחד הנאומים הגדולים בהיסטוריה האמריקנית. בפחות מ-300 מילים, שנישאו במשך שתיים עד שלוש דקות, פרש לינקולן את עקרונות השוויון האנושי, שעוגנו אף בהכרזת העצמאות של ארצות הברית. הוא הגדיר את מלחמת האזרחים כ"לידה חדשה של חירות", שתביא שוויון אמיתי לכל אזרחי ארצות הברית, במאבק מתמשך, שאינו רק למען האיחוד, אלא גם מאבק הבוחן את יכולתה של כל אומה "שהוגה בחירות, ומוקדשת לטענה שכל בני האדם נבראו שווים" להתקיים לאורך זמן.
במילים שפתחו את הנאום, "לפני ארבע שנות עשרים ועוד שבע שנים" (כלומר, לפני שמונים ושבע שנים) התייחס לינקולן לאירועי המהפכה האמריקנית. הוא תיאר את הטקס בגטיסברג כהזדמנות לא רק להקדיש את אדמות בית הקברות, אלא גם להקדיש את החיים למאבק, המיועד להבטיח כי "שלטון על העם, בידי העם, למען העם, לא יאבד מן הארץ". למרות מקומו הבולט של הנאום בהיסטוריה ובתרבות של ארצות הברית, הנוסח המדויק של הנאום שנוי במחלוקת. חמשת כתבי היד הידועים של הנאום שונים זה מזה במספר פרטים ושונים גם מההדפסות המחודשות בנות זמננו של הנאום על ידי העיתונים.
אף שנאום זה נחשב כיום לאחד מהנאומים המפורסמים והגדולים שנישאו אי פעם, לינקולן עצמו לא היה בטוח כלל באותו רגע שנאומו היה מוצלח, ואחד העיתונים אף כינה אותו למחרת: "מטופש, שטחי ונדוש". מאידך, אדוארד אברט, פוליטיקאי אמריקני שנחשב לגדול הנואמים של אותה תקופה והקדים את נאום לינקולן בדברים שארכו זמן רב, אמר לו לאחר מכן: "הלוואי שהייתי מצליח להביע בשעתיים את הרעיונות שהצלחת לבטא בשתי דקות".
ציטטות מן הנאום חקוקות על אנדרטת לינקולן בוושינגטון, בירת ארצות הברית, ובאחת מהן גם המילים שהביעו בצורה כה נאה ותמציתית את האידיאל של הדמוקרטיה : "שלטון על העם, בידי העם, למען העם, לא יאבד מן הארץ".
רקע
קרב גטיסברג (1-3 ביולי 1863) נחקק לנצח בדמותה של העיירה הקטנה גטיסברג, במדינת פנסילבניה. בשדה הקרב נותרו גופותיהם של יותר מ-7,000 חיילים מתים מארמיית הפוטומק של האיחוד ומהארמייה של צפון וירג'יניה של הקונפדרציה, ולצדם כמה אלפי סוסים מתים. צחנת הגופות הנרקבות גרמה לזיהום ולתחלואה רבה בקרב תושבי העיירה בשבועות שאחרי הקרב, וקבורה מכובדת ומסודרת של המתים קיבלה עדיפות עליונה בקרב תושבי גטיסברג. תחת ניהולו של דייוויד וילס, משפטן אמיד בן 32, רכשה פנסילבניה 17 אקרים (69 דונם) עבור בית קברות לאלה שנפלו בקרב.
וילס תכנן להקדיש את בית הקברות החדש ביום רביעי, 23 בספטמבר 1863, והזמין את אדוארד אברט, שכיהן בעבר כמזכיר המדינה של ארצות הברית, סנאטור, חבר בבית הנבחרים, מושל מסצ'וסטס ונשיא אוניברסיטת הרווארד, להיות הדובר המרכזי. באותו זמן נחשב אוורט לנואם הגדול ביותר של ארצות הברית. אוורט מסר לווילס ולוועדה המארגנת של הטקס כי לא יספיק להכין נאום ראוי בזמן שנותר, וביקש שתאריך ההקדשה יידחה. הוועדה הסכימה, והטקס נדחה ליום חמישי, 19 בנובמבר 1863.
נהוג לספר כי וילס והמארגנים נזכרו להזמין לאירוע את לינקולן, כמעט בדרך אגב. במכתבו של וילס נכתב, "מתבקש כי אחרי הנאום אתה, כראש ממשל האומה, תקדיש רשמית את האדמות הללו לשימושן הקדוש על ידי מעט הערות הולמות". תפקידו של לינקולן באירוע היה אפוא משני, ומעמדו חגיגי וסמלי בעיקר.
לינקולן הגיע לגטיסברג ברכבת ב-18 בנובמבר ושהה בלילה כאורח בביתו של וילס בכיכר העיירה של גטיסברג. שם, ערב הטקס, הוא סיים לערוך סופית את הנאום, שאותו כתב בוושינגטון. בניגוד למעשייה העממית, לינקולן לא השלים את נאומו כשהיה ברכבת ולא כתב אותו על גב מעטפה. בבוקר 19 בנובמבר, ב-9:30 בבוקר, הצטרף לינקולן, כשהוא רכוב על סוס ומשני צדדיו מזכירי המדינה והאוצר בממשלו, לתהלוכה שצעדה אל בית הקברות המיועד, ובה הלכו יחדיו נכבדים שונים, אלמנות הקרב ותושבי גטיסברג.
לפי ההערכות, כ-15,000 עד 20,000 איש נכחו בטקס, כולל מושלים מכהנים של שש מתוך עשרים וארבע מדינות האיחוד: אנדרו גרג קורטין מפנסילבניה, אוגוסטוס ברדפורד ממרילנד, אוליבר מורטון מאינדיאנה, הוריישיו סימור מניו יורק, ג'ואל פארקר מניו ג'רזי, ודייוויד טוד מאוהיו. המיקום המדויק של הטקס, בשטח בית הקברות, שנוי במחלוקת. תהליך העברתן וקבורתן מחדש של הגופות, שהחל מספר חודשים אחרי הקרב, היה עדיין בעיצומו ביום הטקס.
התוכנית ו"נאום גטיסברג" של אוורט
התוכנית שאורגנה לאותו יום על ידי וילס והוועדה שלו כללה:
מה שנחשב ל"נאום גטיסברג" באותו יום הוא לא הנאום הקצר שנישא על ידי הנשיא לינקולן, אלא הנאום בן השעתיים של אוורט. נאומו בן 13,609 המילים של אוורט, שכיום מצוטט רק לעיתים רחוקות, התחיל כך:
והסתיים שעתיים אחר כך במילים:
נאום גטיסברג של לינקולן
זמן לא רב אחרי נאום זה של אוורט, דיבר לינקולן במשך שתיים עד שלוש דקות. "מעט ההערות ההולמות" של לינקולן מסכמות את המלחמה בעשרה משפטים ו-272 מילים, ומקדישות מחדש את האומה למאמץ המלחמתי ולרעיון שאף חייל בגטיסברג לא מת לשווא.
למרות המשמעות ההיסטורית של נאומו של לינקולן, מלומדים מודרניים לא מסכימים על הנוסח המדויק שלו, ותעתיקים בני זמננו שפורסמו בדיווחים עיתונאיים של האירוע ואפילו העתקים כתובים על ידי לינקולן עצמו שונים בנוסחיהם, פיסוקם, ומבניהם. לנאום חמש גרסאות: טיוטת ניקולאי, טיוטת היי, עותק אוורט, עותק באנקרופט ועותק בליס (ראו הטקסט המלא של חמש הגרסאות של הנאום באנגלית ובתרגום לעברית). מבין גרסאות אלו, גרסת בליס נהייתה הטקסט הסטנדרטי. זוהי הגרסה היחידה שלה הוסיף לינקולן את חתימתו, ועל פי הידוע, האחרונה שהוא כתב.
עותק בליס:
תרגום הנאום:
חמשת כתבי היד
כל אחד מחמשת כתבי היד הידועים של נאום גטיסברג נקרא על שם האדם שקיבל את כתב היד מלינקולן. לינקולן נתן עותק לכל אחד מהמזכירים הפרטיים שלו, ג'ון ניקולאי וג'ון היי. שתי הטיוטות האלו נכתבו סמוך לנאום עצמו, בעוד שלושת העותקים האחרים של הנאום, עותקי אוורט, באנקרופט ובליס, נכתבו על ידי לינקולן למטרות צדקה אחרי 19 בנובמבר. עותק בליס הוא המקור הנפוץ ביותר לשעתוקים של נאום גטיסברג, בין השאר מפני שלינקולן נתן כותרת לעותק בליס, חתם ותיארך אותו.
יש בלבול מסוים ומחלוקת באשר לשתי הטיוטות המוקדמות ביותר של הנאום בנוגע לקיומן ולמקורן. ניקולאי והיי מונו לאחראים על ניירותיו של לינקולן על ידי בנו של לינקולן, רוברט טוד לינקולן, ב-1874. אחרי שהופיע בשעתוק במאמר של ג'ון ניקולאי ב-1894, עותק ניקולאי עבר, כפי הנראה, להיי על ידי בתו של ניקולאי, הלן, סמוך למותו של ניקולאי ב-1901. רוברט לינקולן החל לחפש את העותק המקורי ב-1908. דבר זה דרבן את הלן לעסוק כמה שנים בחיפוש אחרי העותק של ניקולאי, אך בלא הצלחה. במכתב ללינקולן כותבת הלן ניקולאי: "מר היי סיפר לי זמן קצר אחרי ההעברה שנעשתה כי אביך נתן לאבי את כתב היד המקורי של נאום גטיסברג". בחיפושו של לינקולן התגלה עותק בכתב יד של נאום גטיסברג בין דפיו של ג'ון היי - עותק שידוע כיום כ"עותק היי". עותק זה שונה מהגרסה, אשר פורסמה על ידי ג'ון ניקולאי ב-1894, בנייר, במספר המילים לשורה, במספר השורות ובתיקוני העריכה, שנעשו על ידי לינקולן כתוצאה של בדיקתו מחדש. במרץ 1916 דווח, כי כתב היד הידוע כ"עותק ניקולאי" נמצא בחזקתה של אליס היי וואדסוורת', נכדתו של ג'ון היי. עותק זה נמצא, כשהוא עולה בקנה אחד עם זיכרונותיה של הלן ניקולאי ועם המאמר של אביה.
עותק ניקולאי
עותק ניקולאי נקרא לעיתים קרובות "הטיוטה הראשונה", כי סבורים שהוא העותק המוקדם ביותר שקיים. מלומדים חלוקים בשאלה האם עותק ניקולאי היה הדף, שממנו קרא לינקולן בעת הנאום עצמו. ניקולאי, שהיה לאפוטרופוס על כתביו של לינקולן, כתב מאמר שהתפרסם ב-1894, שכלל שעתוק של העותק הזה. לפי מאמר זה, לינקולן הביא לגטיסברג את החלק הראשון של הנאום, שנכתב בדיו על נייר של ה-Executive Mansion (" בית המגורים הרשמי של הנשיא" - הבית הלבן), והוא כתב את הדף השני בעיפרון על נייר שורות לפני ההקדשה בגטיסברג ב-19 בנובמבר. קיפולים תואמים עדיין ניכרים על דפים אלה ומעלים את האפשרות כי זה העותק, שלינקולן, לדברי עדי ראייה, הוציא מכיס מעילו וקרא בטקס. אחרים סוברים שטקסט הנאום אבד, כי כמה מהמילים ומהביטויים של עותק ניקולאי אינם תואמים תעתיקים בני זמננו של נאומו המקורי של לינקולן. המילים "תחת אלוהים", לדוגמה, נעדרות בעותק ניקולאי מהמשפט "שלאומה הזאת (תחת אלוהים) תהיה לידה חדשה של חירות...". אם עותק ניקולאי היה דף הקריאה, כי אז או שהתעתיקים בני זמננו היו בלתי מדויקים, או שלינקולן, שלא כדרכו, סטה מהטקסט הכתוב שלו בזמן הנאום. העותק הזה של נאום גטיסברג נותר כנראה בחזקתו של ג'ון ניקולאי עד מותו ב-1901. אז, הוא עבר לידידו ולעמיתו לעבודה, ג'ון היי, ואחרי שנים שבהן הציבור לא ידע מה עלה בגורלו, דווח שהוא נמצא במרץ 1916. כיום, עותק ניקולאי נמצא בתצוגה כחלק מתצוגת האוצרות האמריקניים של ספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה.
עותק היי
עותק היי, שעובדת קיומו נודעה לראשונה לציבור ב-1906, תואר על ידי ההיסטוריון גרי וילס כ"מעורפל ביותר מבין חמשת העותקים שלינקולן כתב". בעותק זה מספר רב של השמטות ותוספות, והוא נראה כטקסט שהועתק בחופזה. הדבר בולט במיוחד לאור העובדה שחלק ניכר מהשמטות אלו הן קריטיות למשמעות הבסיסית של המשפט, ולא רק מילים שנוספו על ידי לינקולן כדי לחזק או להבהיר את משמעות הדברים. העותק הזה, שלפעמים מתייחסים אליו כ"טיוטה השנייה", נעשה או בבוקר הנאום, או זמן קצר אחרי חזרתו של לינקולן לוושינגטון. אלה שגורסים שהעותק הושלם בבוקר הנאום, מצביעים על העובדה שהעותק מכיל ביטויים מסוימים שאינם נמצאים בטיוטה הראשונה, אך נמצאים בדיווחים על הנאום, כפי שנמסרו בעותקים המאוחרים יותר שנכתבו על ידי לינקולן. הם מסיקים שכמו שנכתב בהערה המסבירה המצורפת לעותקים המקוריים של הטיוטות הראשונה והשנייה בספריית הקונגרס, הייתה זו הטיוטה השנייה שאותה לינקולן החזיק בידו כשהוא נשא את הנאום. לינקולן נתן לבסוף את העותק הזה למזכירו האישי, ג'ון היי, שצאצאיו תרמו גם את העותק הזה וגם את עותק ניקולאי לספריית הקונגרס ב-1916.
עותק אוורט
עותק אוורט, הידוע גם כעותק "אוורט-קֶיֶס", נשלח על ידי הנשיא לינקולן לאדוארד אברט בתחילת 1864, לפי בקשתו של אוורט. אוורט קיבץ את הנאומים שנישאו בהקדשה בגטיסברג לכריכה אחת, לשם מכירתם על מנת לאסוף כסף לחיילים נפגעים ביריד צדקה בניו יורק. הטיוטה שלינקולן שלח היא העותק החתום השלישי, והיא מוחזקת כיום על ידי הספרייה ההיסטורית של מדינת אילינוי בספרינגפילד. שם, היא מוצגת כיום בגלריה של הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם אברהם לינקולן.
עותק באנקרופט
עותק באנקרופט של נאום גטיסברג נכתב על ידי הנשיא לינקולן באפריל 1864 לפי בקשתו של ג'ורג' באנקרופט, ההיסטוריון המפורסם ביותר בימיו. באנקרופט תכנן לכלול את העותק הזה בלקט המסמכים החתומים Autograph Leaves of Our Country's Authors, שאותו התכוון למכור ביריד צדקה בבולטימור. באנקרופט הורשה לשמור עותק זה, אחר שהוא נמצא בלתי ראוי למטרה זו, כי הטקסט שלו נכתב על שני צידי הדף. כתב היד הזה הוא היחידי, שנלוו אליו המכתב מלינקולן, המוסר את כתב היד, והמעטפה המקורית, ממוענת וחתומה בחותמת שמבטיחה פטור מבולים. העותק הזה נשאר במשפחת באנקרופט במשך שנים רבות עד שנתרם לספריית קארל א. קרוץ' שבאוניברסיטת קורנל. זהו היחיד מבין חמשת העותקים, שהבעלות עליו היא פרטית.
עותק בליס
משגילה לינקולן, כי העותק הרביעי, שיועד ל-Autograph Leaves of Our Country's Authors של ג'ורג' באנקרופט, אינו יכול להיות בר שימוש, הוא כתב טיוטה חמישית, שהתאימה למטרה המבוקשת. עותק בליס הוא הטיוטה היחידה, שלה הוסיף לינקולן את חתימתו. עותק בליס היה שייך פעם למשפחתו של הקולונל אלכסנדר בליס, בנו החורג של באנקרופט והמוציא לאור של Autograph Leaves of Our Country's Authors. נראה כי זה היה העותק האחרון של נאום גטיסברג, שנכתב על ידי לינקולן. בגלל תשומת הלב הגלויה שהייתה בהכנתו, וגם בגלל שלינקולן סיפק כותרת לעותק זה, חתם עליו ותיארך אותו, עותק זה היה לגרסה הנפוצה של הנאום. עותק בליס משמש כמקור לרוב השעתוקים של נאום גטיסברג. העותק תלוי כיום ב"חדר לינקולן" שבבית הלבן, מתנה מאת אוסקר ב. סינטאס, שגריר קובה בארצות הברית לשעבר. סינטאס, אספן אמיד של אמנות וכתבי יד, רכש את עותק בליס במכירה פומבית ב-1949 ב-54,000 דולר, המחיר הגבוה ביותר ששולם אי פעם תמורת מסמך במכירה פומבית.
מקורות היסטוריים ותגובות לנאום
מקור אחר של הטקסט הוא השדר של Associated Press, שהועתק מהקצרנות של הנאום שנכתבה על ידי הכתב ג'וזף ל. גילברט. הטקסט של מקור זה שונה, בדברים משניים, מטקסט הטיוטות.
דיווחים של עדי ראייה שונים זה מזה, בהתאם להשקפת העדים על הופעתו של לינקולן. ב-1931, זיכרונותיה של גברת שרה א. קוק מאיירס, שבגיל 19 הייתה נוכחת בנאום גטיסברג, מעידים על דממה מכובדת אחרי נאומו של לינקולן: "אני הייתי קרובה לנשיא ושמעתי את כל הנאום, אבל הוא נראה קצר. אז הייתה דממה מרשימה כמו במפגש ידידים [במפגשי ידידים של הקווקרים, הידידים ממתינים בדממה ל"מסר אלוהי"]. לא היו תשואות כשהוא הפסיק לדבר.". לפי ההיסטוריון שלבי פוט, אחרי הופעתו של לינקולן, התשואות היו מעוכבות, פזורות, ו"בקושי מנומסות". בניגוד לכך, מושל פנסילבניה קורטין טען ש"הוא ביטא את הנאום בקול שכל ההמון שמע. הקהל החריש בדממה כי הנשיא עמד לפניהם...זה היה כה מרשים! זו הייתה ההבחנה המשותפת לכולם. כזה נאום, כמו שהם אמרו שזה היה!".
במכתב ללינקולן, שנכתב יום לאחר הנאום, אוורט הילל את הנשיא על נאומו הרהוט והתמציתי, באומרו, "הייתי שמח לו הייתי יכול להחמיא לעצמי שהגעתי ללב הרעיון המרכזי של האירוע, בשעתיים, כמו שאתה הגעת בשתי דקות.". לינקולן היה שמח לדעת שהנאום לא היה "כישלון מוחלט".
שאר התגובות לנאום היו על בסיס מפלגתי. ביום שאחרי הנאום העיר ה"שיקגו טיימס", ש"הלחי של כל אמריקאי בוודאי נעקצת בבושת פנים כשהוא קורא את הצהרותיו הטיפשיות, השטחיות והנדושות של האיש המוצג לכולי עלמא כנשיא ארצות הברית.". בניגוד לכך, הניו יורק טיימס החמיא לנאום. עיתון ממסצ'וסטס הדפיס את הנאום כולו וקבע כי הנאום היה "עמוק ברגש, מגובש במחשבה ובביטוי, ובעל טעם טוב ומעודן בכל תג ותג.".
לינקולן עצמו, בחלוף הזמן, שינה את דעתו על "הנאום הקטן שלי".
זכרונות מוקלטים של עד ראייה
וויליאם ו. ראת'בון הוא עד הראייה הידוע היחידי הן להגעתו של לינקולן לגטיסברג והן לנאום עצמו, שהשאיר תיעוד מוקלט של זיכרונותיו. ראת'בון, שהיה ילד בן תשע כשראה את לינקולן בגטיסברג, הפך לאיש עסקים מקולורדו, מרצה מצוין ושרת כגזבר של כנסייה נוצרית-מדעית בבוסטון, מסצ'וסטס. הוא ביצע הקלטה באיכות מצוינת ב-1938, שכללה הקראה של הנאום עצמו על ידיו. עותק של התקליט שעליו הוקלטו הזכרונות התגלגל לידי הרדיו הציבורי הלאומי במהלך פרויקט של הרדיו בסוף שנות ה-90, ומשודר על ידיו בתכיפות בסביבות יום הולדתו של לינקולן. בשביל לשמוע, לחצו כאן.
נושאים וניתוח טקסטואלי
לינקולן השתמש בנאום גטיסברג במילה "אומה" חמש פעמים (ארבע פעמים כשהוא התייחס לאומה האמריקאית, ופעם אחת כשהוא התייחס ל"כל אומה שכך הוגה ולכך מוקדשת"), אך לא השתמש אפילו פעם אחת במילה "איחוד", שיכולה להתייחס רק לצפון. יתר על כן, השבת האומה לאחדותה הייתה חשובה ביותר. הטקסט של לינקולן התייחס לשנת 1776 ולמלחמת העצמאות של ארצות הברית, וכלל את המילים המפורסמות של הכרזת העצמאות של ארצות הברית, ש"כל בני האדם נבראו שווים".
לינקולן לא התייחס לחוקת 1789, שהכירה במובלע בעבדות ב"פשרת שלוש החמישיות", וכן נמנע מלהשתמש במילה "עבדות". הוא גם לא הזכיר את הנושאים הפוליטיים של התקופה שקדמה למלחמת האזרחים.
בספרו "לינקולן בגטיסברג: המילים שיצרו מחדש את אמריקה", גרי וילס מציע את האפשרות, שהנאום היה מושפע מ"התחייה היוונית" בארצות הברית וכן מסגנון הנאום הקלאסי של אתונה. כמו כן, הושפע הנאום מהטרנסצנדנטיות של הכומר האוניטארי והתומך בביטול העבדות תאודור פארקר (הוגה הביטוי "שלטון על כל העם, למען כל העם, בידי כל העם") ומהטיעון החוקתי של דניאל ובסטר.
סקירתו של המחבר והמומחה למלחמת האזרחים האמריקנית ג'יימס מקפירסון את ספרו של וילס מצביעה על קווים מקבילים בין נאום גטיסברג לנאומו של פריקלס במהלך המלחמה הפלופונסית, כפי שתואר על ידי תוקידידס. מקפירסון מונה את נקודות הדמיון הבאות: נאומו של פריקלס, כמו נאום גטיסברג, מתחיל בהכרה באבות קדמונים שזוכים לכבוד ויקר. בהמשך, משבח פריקלס את הייחודיות של מחויבות המדינה לדמוקרטיה; הוא מכבד את הקרבת ההרוגים; וממליץ לחיים להמשיך במאבק.
קרייג ר. סמית', ב-Criticism of Political Rhetoric and Disciplinary Integrity, מעלה את האפשרות, שנאומיו המפורסמים של דניאל ובסטר השפיעו על השקפת הממשל, כפי שהובעה על ידי לינקולן בנאום גטיסברג. הדבר בולט במיוחד בנאום "המענה השני להיין" של ובסטר, אשר כלל את הביטוי "הוקם עבור העם, הוקם בידי העם, ואחרי כלפי העם", והקדים את נאומו של לינקולן. עוד ציין ובסטר (בהתייחסו אל הממשל הפדרלי): "שלטון זה, אדוני, הוא תולדה עצמאית של רצון הציבור. הוא אינו יצירתם של מחוקקי המדינות; אדרבה, אם עלינו לומר את האמת לאמיתה, העם הוא שהביא לקיומו, כונן אותו, ותמך בו עד עתה, בין היתר, למטרה המפורשת של הטלת מגבלות מסוימות על ריבונותן של המדינות".
היו שציינו את השימוש של לינקולן בדימויים של לידה, חיים ומוות בהתייחסות לאומה ש"הובאה", ש"הוגה" ושלא "תאבד". אחרים, כולל המחבר אלן ק. גואלזו, הציעו את האפשרות, שניסוחו של לינקולן "four score and seven" היה הרמז למזמור בתהילים בתנ"ך של המלך ג'יימס, שלפיו תוחלת חייו של אדם היא "threescore and ten" (כלומר, שבעים) שנים.
הסופר הנרי לואיס מנקן מתח ביקורת על הטיעון המרכזי של לינקולן לדידו, שחיילי האיחוד בגטיסברג "הקריבו את חייהם למען הגדרה עצמית". מנקן טען ש"קשה לדמיין משהו יותר שקרי. חיילי האיחוד בקרב לחמו למעשה נגד הגדרה עצמית; אלה היו אנשי הקונפדרציה שלחמו למען זכות עמם למשול בעצמו.".
מיתוסים וטריוויה
על פי אחד המיתוסים הנפוצים, אחרי שהשלים את הנאום פנה לינקולן אל שומר ראשו, וורד היל לאמון, והעיר שהנאום שלו "לא הבריק". לפי גרי וילס, להצהרה הזאת אין בסיס עובדתי, ומקורה במידה גדולה הוא מזיכרונות בלתי מהימנים של לאמון. לפי דעתו של וילס, "(לינקולן) עשה מה שהוא רצה לעשות (בגטיסברג)".
מיתוס אחר גורס כי לינקולן חיבר את נאום גטיסברג כשהוא נסע ברכבת מוושינגטון לגטיסברג וכתב אותו על גב מעטפה. סיפור זה נראה כבעל מהימנות נמוכה לאור קיומן של כמה טיוטות מוקדמות ולנוכח הדיווחים על כך, שלינקולן ביצע את העריכה הסופית של הנאום כשהיה אורח של דייוויד וילס בגטיסברג.
נוסף על כך, ישנו מיתוס לפיו הנאספים בגטיסברג ציפו כי לינקולן ישא דברים באריכות רבה יותר מכפי שנשא. כולם שם ידעו (או היו אמורים לדעת), שתפקידו של הנשיא הוא משני. התמונה הידועה היחידה של לינקולן בגטיסברג, שצולמה על ידי הצלם דייוויד בכרך, זוהתה באוסף מת'יו בריידי של לוחיות צילום בארכיון הלאומי ומִנהל הרשומות ב-1952. בעוד שנאומו של לינקולן היה קצר, וייתכן שדבר זה מנע צילום מספר רב של תמונות שלו בעודו מדבר, הוא ונכבדים אחרים ישבו במשך שעות במהלך שאר התוכנית.
העותקים של נאום גטיסברג שבספריית הקונגרס סגורים במכלים אטומים, שתוכננו במיוחד ושהטמפרטורה בהם נשלטת, עם גז ארגון, במטרה להגן על המסמכים מהתחמצנות ומהתיישנות.
בתרבות
הדוגמאות לנוכחות של הנאום בתרבות, כוללות את המחזמר של מרדית' וילסון משנת 1957, "איש המוזיקה", שבו ראש העיר של ריבר סיטי מתחיל בעקביות לנאום במילים "... Four score" עד שהנאום האמיתי שלו נמסר לו.
במחזמר משנת 1964, "הלו, דולי!", השיר "תחי האימהות" כולל בחובו אזכורים רבים, ובאופן כללי מדבר נאום גטיסברג, עם זאת, בתרגומו העברי של חיים חפר, מרבית הציטוטים של הנאום הושמטו והוחלפו בטקסט אחר.
במחזמר שיער, משנת 1967, אחד השירים הנקרא "Abie Baby/Fourscore" מתייחס להתנקשות בחייו של לינקולן ומכיל חלקים מנאום גטיסברג, שנמסרים באופן אירוני.
בסרט משנת 1989, "ההרפתקה המצוינת של ביל וטד", אברהם לינקולן נחטף מן העבר על ידי גיבורי הסרט הנוסעים בזמן ונואם לתלמידי תיכון סאן דימאס במילים "לפני ארבע-עשרים ושבע דקות...".
בסרט משנת 1999 "דיק", הדמויות בטסי וארלין אומרות "לפני ארבע-עשרים ושבע שנים אב-אבותיי עשה משהו שאני לא יודעת...", דוגמה לאיך מילותיו האמתיות של לינקולן, "אבותינו", מצוטטות באופן בלתי מדויק לעיתים תכופות.
במקרה אחר, מרטין לותר קינג פותח את נאום "יש לי חלום" שלו, שהוא בעצמו אחד הנאומים המוכרים ביותר בהיסטוריה האמריקנית, עם התייחסות ללינקולן והרמז למילותיו: "לפני חמש-עשרים שנה, אמריקאי דגול, שבצלו הסמלי אנו עומדים היום, חתם על הצהרת שוויון הזכויות". מרטין לותר קינג נשא את הנאום הזה על מדרגות אנדרטת לינקולן.
חתונה לבנה (אלבום)
חתונה לבנה הוא אלבום הסולו השני בעברית של הזמר הישראלי שלום חנוך, שיצא 4 שנים אחרי "אדם בתוך עצמו". האלבום נחשב לפורץ דרך בסגנונו המוזיקלי. השירים עוסקים, בין השאר, במערכות יחסים, בעצמאות, בהצלחה, וכן בגירושיו של חנוך.
האלבום קיבל צליל חריף ומחוספס, כשהדגש היה על הליווי הכלי ולא על השירה, וחנוך שר לראשונה בקולו המוכר כיום ולא בקול הגבוה שאפיין אותו בתחילת דרכו. שלום חנוך ולואי להב העידו שבכוונתם להכין מהדורה מחודשת, במיקס ועריכה דיגיטלית חדשים, אם יימצאו כל סרטי ההקלטה המקוריים.
לאחר יציאתו לא זכה האלבום להצלחה משום שסגנונו הכבד והקשה לעיכול לא היה מוכר לקהל הישראלי, אבל כיום זוכה האלבום להכרה כאחד מאלבומי הרוק המוצלחים ביותר שנעשו בישראל, ואף זכה לאלבום מחווה בשם "הדרכים הידועות", שיצא ב-2008. עד היום נמכרו מהאלבום כ-60 אלף עותקים.
הפיגוע באוניברסיטה העברית (2002)
הפיגוע באוניברסיטה העברית הוא פיגוע טרור שאירע ב-31 ביולי 2002 (כ"ב באב ה'תשס"ב), בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים. הפיגוע התרחש בקפטריית "פרנק סינטרה" בזמן ארוחת הצהריים, בעת שסעדו במקום עשרות סטודנטים, מרצים ואורחים. בפיגוע נרצחו תשעה אנשים, חמש עובדות האוניברסיטה וארבעה סטודנטים ממדינות שונות, ונפצעו כ-100 אנשים נוספים.
הפיגוע בוצע על ידי חוליית סילואן ממזרח ירושלים שפעלה תחת חסות חמאס. חבריה נתפסו ונשפטו למאסר עולם בכלא הישראלי בעקבות ביצוע פיגוע זה ובעקבות ביצוע פיגועים אחרים נוספים. אבראהים חאמד, שהיה בין האחראים לתכנון פיגוע זה ואחרים, נתפס, הועמד לדין ונדון בשנת 2012 ל-54 מאסרי עולם.
פיגוע זה היה אחד מגל פיגועי הטרור של פלסטינים נגד מדינת ישראל במהלך האינתיפאדה השנייה.
הפיגוע
הפיצוץ התרחש בסביבות השעה 13:30 בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית, בקפטריית "פרנק סינטרה", בעת שסעדו במקום עשרות סטודנטים, מרצים ואורחים.
היעד לפיגוע הוצע בידי חבר חוליית סילואן, מוחמד עודה, שהכיר את האוניברסיטה מעבודות השיפוץ באוניברסיטה שבהן השתתף. הקפטריה צמודה לבניין שבו ממוקמת המזכירות לענייני תלמידים. במזכירות נרשמים תלמידים חדשים לקראת השנה הבאה, ולכן האזור שוקק חיים גם בימי הקיץ. כמו כן, באותו היום הייתה במקום קבוצת עולים גדולה, סטודנטים זרים ומבקרים בתערוכת אמנות שהוצגה במקום.
לפיגוע קדם ניסיון כושל שלושה ימים קודם. מטען החבלה שכלל טלפון נייד להפעלה מרחוק הושם בתיק ונזרק מעבר לגדר האוניברסיטה. התיק נאסף בידי עודה והושאר על ידו בקפטריה. לאחר שניסה להפעיל את המטען ללא הצלחה, שב עודה לקפטריה, אסף את התיק עם המטען והחזיר אותו למעבדת החמאס. הניסיון השני שהתרחש שלושה ימים לאחר מכן בוצע באופן דומה.
הפיצוץ העז הרס את הקפטריה לחלוטין – חלקים מהתקרה קרסו, כל החלונות נופצו והקירות רוססו בדם. ההדף בחלל הסגור הוא שגרם לתוצאות הקשות. בפיגוע נהרגו תשעה אנשים. שבעה מהם מתו במקום והשניים האחרים מתו מפצעיהם בשבועות שלאחר הפיגוע. כמאה בני אדם נפצעו בפיגוע. בין הפצועים היו אזרחים ישראלים, ערבים, אמריקאים וסטודנטים דרום-קוריאנים.
תגובת החמאס לפיגוע
עבד אל-עזיז א-רנתיסי, מדוברי החמאס בעזה, אמר: "אני אומר לציונים כי זוהי רק תגובה ראשונה ואם הם לא רוצים להיפגע הרבה יותר עליהם לשוב למדינות מהן הגיעו".
מחמוד א-זהאר, דובר החמאס, אמר ש"זו הוכחה טובה לממשלה הישראלית שמבצעת פשעים נגד הפלסטינים. היא תיתקל בהתנגדות בכל מקום ובכל זמן. אני מציע לממשלת ישראל לחשוב ביסודיות אם היא מתכוונת להמשיך ולתקוף, מכיוון שאם היא תעשה זאת היא תמשיך להיתקל בכזו התנגדות עד לסיום הכיבוש. אם הממשלה הישראלית מתכוונת לתקוף אזרחים מהצד הפלסטיני היא תיתקל בתגובה זהה".