cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אשוח לבן
מינים קרובים
האשוח הלבן קרוב מאוד לאשוח ענק (Abies grandis) כשתת המין lowiana קרוב במיוחד לתת המין אשוח ענק פנימי (A. grandis idahoensis) ומשתלב עמו היכן שהם נפגשים ברכס הקסקייד של מרכז אורגון. בדרום במקסיקו הוא מתחלף בקרובים נוספים, אשוח דורנגו (A. durangensis) ואשוח מקסיקני (A. mexicana).
סוקצסיה של היער
אשוח לבן, בהיותו סבלני לצל הוא חלק מחברת השיא בסוקצסיה של היער בהרי סיירה נבדה ובנוכחות אמצעים אנושיים למניעת שרפות יער ולכן שגשג במשך מאתיים השנים האחרונות. לעיתים מתייחסים אליו כמטרד בתעשיית העץ, שכן מין זה דוחק עצים חשובים יותר מבחינת תעשייה זו (כדוגמת אורן הסוכר וקלוצדרוס מפושק) שכן העץ המופק ממנו חלש יותר, יש בו יותר עיניים וענפי העץ התחתונים נשארים לאורך זמן. תכונה אחרונה זו יוצרת סולם אש המאפשר ללהבות להגיע עד צמרת העץ, ומדלדלת בכך חורשות סקוויה ענקית שהיו עשויות להתחמק משריפות יער קטנות בנזק מינימלי.
גילוי
העץ התגלה על ידי ויליאם לוב (William Lobb; 1864-1809) תושב קורנוול שתפקידו היה לאסוף צמחים עבור משתלה באקסטר בעת מסעו בקליפורניה בשנים 1849–1853, לאחר שהבוטנאי הסקוטי דייוויד דאגלס (David Douglas; 1834-1799) שערך מסע מחקר לפניו החמיץ את גילוי העץ.
אקולוגיה
הצמח הוא פונדקאי למין של דבקון (Phoradendron pauciflorum) צמח טפיל. חרקים רבים תוקפים את העץ, כדוגמת מין החיפושית Scolytus ventralis.
שימושים
העץ של האשוח הלבן הוא אחד ממיני העץ המועדפים לבנייה בשל קלות משקלו, עמידותו לפיצולים, כיפופים ואחיזתו במסמרים. העץ בעל קווים ישרים, אינו רווי בשרף, בעל מרקם דק, נוקשה וחזק.
אשוח לבן פופולרי כעץ חג המולד וכקישוט לחג המולד בשל מחטיו הרכים, המצויים בשפע והנשמרים זמן רב.
את האשוח הלבן נוטעים בקנה מידה נרחב כצמח נוי בפארקים ובגני נוי גדולים, בייחוד כמה מהזנים של תת-המין concolor שנבחרו בשל העלווה הכחולה-ירוקה הססגונית כדוגמת הזן "Violacea". הזן "Compacta" זכה בפרס מצטיין הגן (Award of Garden Merit) של החברה המלכותית להורטיקולטורה (Royal Horticultural Society).
ההשתלטות
ההשתלטות (באנגלית: The Takeover) הוא סרט דרמה הולנדי משנת 2022 בבימויה של אנמרי ואן דה מונד. הסרט עוסק בהאקרית צעירה אשר נקלעת בלי כוונה למזימת ריגול בינלאומית.
עלילה
מאל בנדיסון (הולי מיי ברוד) היא האקרית הולנדית צעירה בעלת מוסר מפוקפק. לפרנסתה היא עובדת כבודקת תוכנה עבור חברות שונות. חייה מתהפכים כאשר היא מואשמת ברצח על לא עוול בכפה. בזמן שהיא מנסה להבין מי טרח לזייף את הראיות נגדה, היא מגלה שהיא עצמה הפכה למטרה עבור מתנקש מסתורי וחסר רחמים. תוך כדי שהיא נמלטת ממשטרת הולנד ומהמתנקשים גם יחד, היא חושפת מזימת ריגול בינלאומית אשר עלולה לאיים על הולנד כולה.
רובה קלעים
רובה קלעים (בראשי תיבות: DMR; באנגלית: Designated Marksman Rifle) הוא רובה שנועד לשמש כנשק לקליעה עבור קלע סער, מקצוע של לוחם בחיל הרגלים ובכוחות מיוחדים המהווה גשר בין הרובאי הרגיל לצלף הייעודי. הרובה צריך להיות אמין, מדויק, יעיל לטווח של עד 600 מטרים ובעל קצב אש מהיר, ולכן מבוסס לרוב על רובה חצי-אוטומטי. רובי הקלעים מחולקים לרוב לשני סוגים:
תבליט השואה והגבורה
תבליט השואה והגבורה הוא תבליט שיצר האמן נפתלי בזם המוצג ביציאה מהמוזיאון ההיסטורי באתר ההנצחה לשואה יד ושם בהר הזיכרון שבירושלים.
בעבר היה התבליט ממוקם בכניסה למוזיאון, אולם לאחר בניית מבנה המוזיאון החדש הועבר התבליט ליציאה מהמוזיאון, בקרבת המוזיאון לאמנות ובניין בית הכנסת.
תיאור התבליט
התבליט מורכב מארבעה חלקים המנציחים יחד את זכר השואה ואת התקומה. התבליט מורכב מסמלים רבים - בין כלליים ובין סמלים המופיעים ביצירות שונות של האומן.
פרק א' - השואה
חלקו הראשון של הסמל מציג את השואה על ידי הצגת אישה הפוכה, המסמלת את החורבן של העיירה היהודית. מבנים תעשייתיים ועשן היוצא מהם מסמלים את תעשיית ההשמדה. דמות האישה ההפוכה אוחזת פמוטות השורפים את שדיה. הפמוטות ההפוכים מסמלים חילול הקודש. לצד האישה מצוי דג שחוט המסמל אף הוא את סוף החיים. בזם משתמש בסמל הדג כסמל לכפרה ביצירותיו.
פרק ב' - הגבורה - השריפה והמרד
חלקו השני של התבליט מתאר את הגבורה בהתקוממות נגד הנאצים. חלק זה מציג בניינים העולים באש (מבנים המסמלים את מרד גטו ורשה) ובהם ניתן לראות דמות גבר הפוכה שראשו וידיו יוצאים מבניין בוער. ידו של הגבר מחזיקה כלי נשק הבוער אף הוא, אולם ידו השנייה מחזיקה סולם - סמל לתקווה וכן סמל לסולם יעקב.
פרק ג' - ההעפלה לארץ
חלקו השלישי של התבליט מתאר את ההעפלה לארץ ישראל על ידי אדם השט בסירה. האדם מלווה במלאך המגן עליו. לסירה משוטים המייצגים את כלי המקדש - סמל לגאולה, וכן בקדמת הסירה חץ המראה את ההתקדמות של הסירה לעבר התקופה. להגה הספינה צורת שופר המסמל אף הוא את הגאולה.
גרנד פרי מונקו
גרנד פרי מונקו הוא מרוץ גרנד פרי שנתי הנערך מדי שנה כחלק מאליפות הפורמולה 1. המרוץ התקיים לראשונה בשנת 1929 ונחשב לאחד המרוצים היוקרתיים והחשובים בעולם הספורט המוטורי. המרוץ מהווה, ביחד עם האינדיאנפוליס 500 ומרוץ 24 השעות של לה מאן, חלק מהכתר המשולש של הספורט המוטורי, אותו השיג רק נהג אחד, גרהאם היל.
מסלול המרוץ העובר ברחובות מונקו כולל שינויי גובה, פניות רבות ומעבר במנהרה ונחשב לאחד המסלולים התובעניים באליפות. אף על פי שהמהירות הממוצעת לאורך המסלול היא נמוכה יחסית, הוא מסוכן ובמהלך המרוץ נעשה שימוש רב במכונית הבטיחות. אורכו של המירוץ הוא כ-260 קילומטרים, המירוץ היחידי שלא מחויב במגבלה של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) לאורך מינימלי של 305 קילומטרים (190 מייל).
לאחר מלחמת העולם השנייה היה המרוץ לחלק מאליפות אירופה. בשנת 1950, עונת הבכורה של אליפות הפורמולה 1, נכלל המרוץ כחלק מהאליפות. איירטון סנה ניצח במרוץ יותר פעמים מכל נהג אחר - שישה ניצחונות, חמישה מתוכם ברציפות (1989-1993). פרננדו אלונסו הוא הנהג היחיד שניצח במרוץ עבור שתי קבוצות שונות: רנו (2006) ומקלארן (2007).
היסטוריה
אנטוני נוגה, נשיא מועדון הרכב של מונקו (Automobile Club de Monaco או ACM), יזם את המרוץ בתמיכתו של לואי השני, נסיך מונקו. המועדון יזם את ראלי מונטה קרלו בשנת 1911. בשנת 1928 הגיש המועדון בקשה להתאחדות הבינלאומית למועדוני רכב (Association Internationale des Automobiles Clubs Reconnus) לשדרוג במעמדו של המועדון ממועדון אזורי בצרפת למועדון במעמד של מדינה עצמאית. הבקשה נדחתה בשל העובדה שבאותו הזמן לא התקיימו מרוצים שנערכו בתחומה הבלעדי של מונקו. על מנת לזכות בהכרה יזם נוגה את קיומו של הגרנד פרי ברחובות הנסיכות.
המרוץ הראשון התקיים ב-14 באפריל 1929. ויליאם גרובר-ויליאמס, שנהג בבוגאטי B35, ניצח במרוץ. המרוץ היה מרוץ למוזמנים בלבד, אך לא כל מי שהוזמן להתחרות בחר לקחת חלק. הנהגים המובילים של אלפא רומיאו ומזארטי סירבו להזמנה, בעוד בוגאטי ומרצדס בחרו להשתתף. רודולף קרצ'יולה, הנהג המוביל של מרצדס, זינק מהמקום ה-15, אך הצליח לקחת את ההובלה במרוץ. עצירה לתדלוק והחלפת צמיגים, שנמשכה 4 וחצי דקות, גרמה לו לאבד את המקום הראשון ולסיים שני אחרי גרובר-ויליאמס. לואי שירון, שהיה מעורב בתכנון המרוץ, לא לקח חלק במרוץ מפני שהתחרה באותו היום במרוץ האינדי 500.
בקשתו של קרצ'יולה להתחרות בשנה השנייה של המרוץ נדחתה. שירון לקח חלק במרוץ, וסיים במקום השני. ב-1931 ניצח שירון במרוץ והוא יליד מונקו היחיד שניצח במרוץ.
שבוע לאחר סיום המלחמה התחדשו המרוצים. לקראת שנת 1946 הציגה ההתאחדות הבינלאומית לרכב (FIA), הגוף שהחליף את ההתאחדות הבינלאומית למועדוני רכב, קטגוריה חדשה: מרוצי גרנד פרי. הגרנד פרי של מונקו, במתכונת זאת, התקיים לראשונה בשנת 1948. ג'וזפה פארינה ניצח במרוץ. שנה לאחר מכן בוטל המרוץ בשל מחלתו של הנסיך לואי.
פורמולה 1
עונת הבכורה של אליפות הפורמולה 1 התקיימה בשנת 1950. המרוץ במונקו היה המרוץ השני של העונה. חואן מנואל פנג'יו רשם את ניצחון הבכורה שלו באליפות. לואי שירון, בן ה-51 באותה עת, סיים מקום השלישי. הישגו הטוב ביותר באליפות. בשנים 1951 ו-1952 התקיימה האליפות תחת הכללים של פורמולה 2. הגרנד פרי במונקו התקיים תחת הכללים של מכוניות ספורט ולא נכלל כחלק ממרוצי הפורמולה 1. בשנתיים הבאות לא התקיים המרוץ כלל.
המרוץ שב לאליפות בשנת 1955 ומתקיים מאז ברציפות מדי שנה. באותה שנה ניצח במרוץ מוריס טרטינייה בפעם הראשונה. שירון התחרה במרוץ בגיל 56, הנהג המבוגר ביותר בתולדות האליפות. פנג'יו ניצח בפעם השנייה בשנת 1957. סטירלינג מוס היה הראשון שניצח במרוץ שלוש פעמים (1956, 1960, 1961).
שנות השישים: עידן גרהאם היל
גרהאם היל זכה במרוץ חמש פעמים במהלך שנות ה-60 וזכה בשל כך לכינוי "מלך מונקו" ו"מר מונקו". הניצחון הראשון הושג בשנת 1963, בשנתיים הבאות הוסיף צמד זכיות. בגרנד פרי של שנת 1965 זינק מהפול פוזישן והוביל מתחילתו. במהלך ההקפה ה-25 נאלץ לסטות מהמסלול על מנת להימנע מהתנגשות בנהג איטי שהיה בפיגור של הקפה שלמה. הוא חזר למסלול, כשהוא במקום החמישי, הצליח לעקוף את ארבעת הנהגים שלפניו תוך שהוא קובע שיאים חדשים בזמני הקפה וסיים את המרוץ כמנצח. המרוץ באותה שנה מפורסם גם בשל היעדרותו של ג'ים קלארק, שבחר להתחרות במרוץ האינדי 500 ובשל התאונה של פול הוקינס, נהגה של קבוצת לוטוס שנפל עם רכבו למי הנמל. ג'קי סטיוארט ניצח במרוץ בשנת 1966 ודני הולם ניצח שנה לאחר מכן. היל שב וניצח במרוץ בשנתיים הבאות. הניצחון בשנת 1969 היה הניצחון האחרון בקריירה.
שינויים במסלול, בטיחות ואינטרסים כלכליים
מספר הנהגים המשתתפים במרוץ נקבע על ידי מארגני המרוץ, שבדרך כלל הגבילו את מספר המשתתפים ל-16. ברני אקלסטון, הבעלים של קבוצת ברבהאם וראש התאחדות יצרני הפורמולה 1 (FOCA) בתחילת שנות ה-70, נאבק על מנת להגדיל את מספר המשתתפים. בשנת 1972 הוא החל במשא ומתן להגדיל את מספר המשתתפים ל-18. קיפאון המשא ומתן העמיד את קיומו של המרוץ באותה השנה בסכנה. לבסוף הוסכם על שיתופם של 26 נהגים, כנהוג במרוצים אחרים. בשנת 1974 צומצם המספר ל-18 נהגים.
בשנת 1983 התעוררה מחלוקת קשה בין הפדרציה הבינלאומית לספורט מוטורי (FISA) ובין FOCA. מועדון הרכב של מונקו, בהסכמתו של אקלסטון, ניהלו מגעים לזכויות שידור טלוויזיוניות של המרוץ בארצות הברית עם רשת ABC. הדבר עמד בניגוד לכללים של FISA שדרשו לקיים משא ומתן מרוכז לזכויות השידור לכל המרוצים. ז'אן-מארי בלסטרה, נשיא הארגון, הכריז כי הגרנד פרי במונקו לא יהיה חלק מתוכנית המרוצים בעונת 1985. מועדון הרכב של מונקו עתר לבית המשפט הצרפתי, שפסק לטובתו. בעקבות כך הוחזר המרוץ ללוח התחרויות.
עידן פרוסט וסנה
נייג'ל מנסל נאלץ לפרוש במהלך המרוץ של שנת 1987 עקב בעיות באגזוז. סנה ניצל את ההזדמנות והשיג את ניצחונו הראשון במרוץ. יום לאחר המרוץ נעצר סנה על ידי המשטרה המקומית לאחר שרכב על אופנוע ללא קסדה, אך שוחרר באופן מיידי לאחר שזהותו התבררה לשוטרים. סנה הוביל לאורך מרבית המרוץ שנה לאחר מכן. גרהרד ברגר היה במקום השני ופרוסט בשלישי. הצרפתי הצליח לבסוף לעקוף את ברגר והחל לצמצם את הפער מסנה, כשהוא קובע זמן הקפה מהיר מהברזילאי בכ-6 שניות. סנה ניסה להגביר גם הוא את המהירות, אך פגע במעקה הבטיחות ונאלץ לפרוש. פרוסט השיג את הניצחון הרביעי. סנה ניצח במרוץ בשלוש השנים הבאות, כשהוא מזנק מהפול פוזישן בכל שלושת הפעמים. נייג'ל מנסל ניצח חמישה המרוצים בעונת 1992 לפני הגרנד פרי במונקו. הוא זינק מהפול פוזישן והוביל לאורך מרבית המרוץ. שבע הקפות לסיום נאלץ להיכנס לרחבת הטיפולים בשל גלגל רופף. סנה ניצל את ההזדמנות ולקח את ההובלה. מנסל ניסה לצמצם את הפער והתקרב עד למרחק של 1.9 שניות, אך לא הצליח לעקוף את סנה בשתי ההקפות שנותרו לסיום. סנה התרסק במהלך מקצה האימון לפני המרוץ בשנת 1993 וזינק מהמקום השלישי אחרי פרוסט ומיכאל שומאכר. פרוסט ספג עונש בשל זינוק מוקדם, שומאכר פרש בשל בעיות במערכת ההידראולית וסנה השיג ניצחון חמישי ברציפות.
עידן מיכאל שומאכר
המרוץ בשנת 1994 התרחש שבועיים אחרי המרוץ באימולה בו נהרגו רולנד רצנברגר ואיירטון סנה. במהלך מקצה האימון איבד קארל ונדלינגר, נהגה של קבוצת סאובר, את השליטה על רכבו ביציאה מהמנהרה ופגע בקיר בעוצמה. כתוצאה מהתאונה נכנס לתרדמת ונאלץ להפסיד את המשך העונה. במרוץ עצמו ניצח מיכאל שומאכר, שגם זינק מהפול פוזישן. שנתיים אחר כך זינק שומאכר שוב מהפול פוזישן, אך פרש בהקפה הראשונה לאחר שנעקף על ידי דיימון היל. היל שמר על ההובלה במשך 40 הקפות עד שמנועו התפוצץ במנהרה. אוליבייה פאניס, שהתחיל את המרוץ במקום ה-14, לקח את ההובלה וניצח במרוץ. היה זה הניצחון הראשון והאחרון בקריירה של פאניס. את קו הסיום במרוץ חצו רק שלוש מכוניות, אך עשרה נהגים דורגו וקיבלו נקודות.
בשנים 1997,1999 ו-2001 זינק שומאכר מהמקום השני, אך הצליח לנצח במרוץ ולהשוות את הישג חמשת הניצחונות של גרהאם. במהלך מקצה הדירוג לקראת המרוץ בשנת 2006 זכה שומאכר לביקורת רבה. הוא הוביל את מקצה הדירוג, במטרה להבטיח לעצמו את הזינוק מהפול פוזישן, הוא האט את רכבו ונסע בצורה שלא איפשרה למתחרים האחרים לעקוף אותו. אף על פי שטען שהדבר לא נעשה במכוון הוא נענש בפסילת תוצאות הדירוג וזינוק מאזור הטיפולים. את המרוץ ניצח פרננדו אלונסו, נהגה של קבוצת רנו. שנה לאחר מכן ניצח אלונסו שוב את המרוץ, הפעם כנהגה של קבוצת מקלארן. הנהג היחיד שניצח את המרוץ שנתיים ברציפות עבור שתי קבוצות שונות.
יוקרה
גרנד פרי מונקו נחשב לאחד המרוצים החשובים והיוקרתיים בעולם הספורט המוטורי. המרוץ, יחד עם מרוץ 24 השעות של לה מאן ומרוץ האינדיאנפוליס 500 נחשבים כככתר המשולש של הספורט המוטורי. גרהאם היל הוא הנהג היחיד שניצח בכל שלושת המרוצים וזכה בתואר הלא רשמי. החל משנת 1987 גרנד פרי מונקו והאינדיאנפוליס 500 מתקיימים באותו התאריך, כך שלא ניתן לנצח את שני המרוצים באותה השנה.
לאורך השנים נהנה המרוץ מתמיכה וחסות של משפחת המלוכה של מונקו: הנסיך לואי השני, הנסיך רנייה השלישי והנסיך אלבר השני. בטקס הענקת מדליית זהב לספורט מוטורי לנסיך רנייה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב הוגדר המרוץ כ"מיקום יוצא מן הכלל של זוהר ויוקרה".
מיריי אינוס
מארי מיריי אִינוֹס (באנגלית: Marie Mireille Enos; נולדה ב-22 בספטמבר 1975) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית. אינוס התפרסמה תחילה בשל תפקידיה בתור התאומות ג'ודין וקתי מרקווארט בסדרה "אהבה גדולה" (2010-2007), ולאחר מכן קיבלה את תפקיד הפריצה שלה בתור הבלשית שרה לינדן בסדרה "ההריגה" (2014-2011), עבורו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה. בהמשך, היא הופיעה בקופרודוקציה המשותפת של אמזון ו-BBC "בשורות טובות" (2019), בתור קרמיין "רד" צויגיבר, כתבת מלחמה שהיא למעשה מלחמה, אחת מארבעת פרשי האפוקליפסה. באותה שנה החלה לגלם את מריסה וויגלר בסדרת הטלוויזיה "האנה" (2019-הווה) מבית אמזון פריים וידאו, המבוססת על הסרט באותו שם משנת 2011.
בשנת 2005 הופיעה במחזה של ברודוויי "מי מפחד מווירג'יניה וולף?"; עבורו הייתה מועמדת לפרס טוני. בקולנוע, שיחקה אינוס בין היתר בסרטים "יחידת גנגסטרים" (2013), "מלחמת העולם Z" (2013), "אם אשאר" (2014).
בשנת 2023 כיכבה כבת זוגו של השחקן בוב אודנקירק בסדרה "המזל של האנק".
ביוגרפיה
אינוס נולדה ב-22 בספטמבר 1975 בקנזס סיטי, מיזורי; בתם של מוניק, מורה לצרפתית, וג'ון גורי אינוס. אביה אמריקאי במקור מטקסס, ואמה צרפתייה. היא הרביעית מתוך חמישה ילדים שכולם עובדים בתעשיית הבידור בדרך כלשהי. אחיה הגדולים הם ג'ונגיורג'י (יליד 1964) ורפאל, והאחיות הן ורוניק (ילידת 1969) וג'ינג'ר. אחותה הצעירה, ג'ינג'ר, היא רקדנית מודרנית.
משפחתה עברה ליוסטון, טקסס כאשר אינוס הייתה בת חמש, שם למדה בתיכון קינדר לאמנויות הבמה ואמנות חזותית. לאחר מכן למדה אינוס בחוג לתיאטרון באוניברסיטת בריגהם יאנג, וסיימה תואר ראשון במשחק בשנת 1997. בהיותה סטודנטית, היא זכתה במלגה על שם איירין ראיין (אנ') במרכז קנדי (אנ') בוושינגטון הבירה, פרס המוענק מדי שנה לשחקני המכללות הבכירים במדינה.
קריירה
ביססה את קריירת המשחק שלה בניו יורק והתגלתה בהפקת התיאטרון "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" בשנת 2005, בתפקיד עליו הייתה מועמדת לפרס טוני. ב-2007 התפרסמה לראשונה בטלוויזיה בסדרת הדרמה "אהבה גדולה" בתפקיד ג'ודיאן מרקוט, אשתו השנייה של ג'ואי הריקסון.
בשנת 2011 נכנסה לתודעה ציבורית בזכות תפקידה הראשי בסדרת הפשע "ההריגה". בסדרה גילמה אינוס את הבלשית שרה לינדן למשך 4 עונות. על הופעותייה בעונה הראשונה של הסדרה היא הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ולפרס אמי באותה קטגוריה, וגם לפרס סטלייט, שני פרסי סאטורן ואחרים.
בשנת 2013 שיחקה בסרטו של רובן פליישר "יחידת גנגסטרים" ובסרט "מלחמת העולם Z" בכיכובו של בראד פיט.
בשנת 2019 היא הופיעה בקופרודוקציה המשותפת של אמזון ו-BBC "בשורות טובות" בתור קרמיין "רד" צויגיבר, כתבת מלחמה שהיא למעשה מלחמה, אחת מארבעת פרשי האפוקליפסה. באותה שנה החלה לגלם את מריסה וויגלר בסדרת הטלוויזיה "האנה" מבית אמזון פריים וידאו, המבוססת על הסרט באותו שם משנת 2011.
חיים אישיים
ב-4 בינואר 2008 אינוס נישאה לשחקן הקולנוע אלן ראק (אנ'), לאחר שלוש שנות זוגיות, ולהם שני ילדים; בת, ואספר (2010) ובן, לארקין (יולי 2014) , ועוד שני ילדים חורגים מנישואיו הקודמים של רוק.
שמואל ליב ציטרון
שמואל ליב ציטרון (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: ציטראָן; בגרמנית: Schmuel Leib Zitron; 16 במאי 1860 – 8 בנובמבר 1930) היה מהסופרים היהודים-לאומיים הפוריים ביותר בספרות העברית ובספרות היידיש בזמנו, היסטוריון של הציונות, מבקר ספרות ונואם. דיוקנאותיהם הצבעוניים של אישים מספרות יהדות מזרח אירופה, מהציונות ומהחברה הכללית, שכתב ביד קלה, מהווים תרומה ייחודית להיסטוריה של התרבות היהודית במאות ה-18 וה-19.
ביוגרפיה
נולד במינסק שברוסיה (כיום בבלארוס), לחנה וליעקב ציטרון, נשיא הקהילה היהודית במינסק. למד בישיבה בוולוז'ין וכבר בגיל 14 החל לכתוב מאמרים לשבועון העברי "המגיד". בהמשך למד זמן מה מדעים כלליים בבית המדרש לרבנים בברסלאו, אך בשנת 1883 שב למינסק, והקדיש עצמו לעיסוק בספרות יהודית ובהוצאה לאור.
ציטרון כתב על בניין ארץ ישראל, ובפרט על סופרים יהודים, ויצא בחיבוריו כנגד ההתבוללות. תרגם לעברית את "אוטואמנציפציה!" ליהודה לייב פינסקר, תחת הכותרת "אם אין אני לי מי לי". עסק בתרגום יצירות נוספות (בעיקר מיידיש) לעברית, בהן משל אריה ליב לבנדה, קרל אמיל פרנצוז, זליג שכנוביץ וש. אנ-סקי, וכן יצירתו המונומנטלית של צבי גרץ, "דברי ימי ישראל".
בין השנים 1886–1887 היה ממובילי העבודה על הקובץ של יוסף ספיר (מאודסה), "כנסת ישראל". אז כתב על אברהם מאפו ועל פרץ סמולנסקין. בהמשך חיבר ציטרון ספר על הספרות היהודית ברוסיה של המאה ה-19, וחיבורים נוספים על ספרות זמנו ("הספרות והחיים", "המשורר בחייו ובמותו").
לאחר עלייתו של הרצל, נסחף ציטרון אחר הרעיון הציוני ונטל חלק ככתב ביידיש, בעברית וברוסית בעיתוני הקונגרסים הציוניים ה-6, ה-11 וה-12.
בשנת 1916, בעת הכיבוש הגרמני, כיהן ציטרון כמפקח על בתי הספר היהודיים בווילנה.
ב-1920 החל לעבוד בקביעות בעיתון היידי "דער מאָמענט", שבו פרסם מספר מאמרים והיה אחראי למספר סדרות, ובהן הסדרות "משומדים" ו"נשים יהודיות נודעות" (שבהמשך יצאו כספרונים בודדים). ציטרון היה משתתף קבוע של כל העיתונים והמאספים הקבועים של שנות השמונים של המאה ה-19. פרסם עשרות כתבות על אישי ציבור וספרות מהתקופה. החל מ-1911 ועד יום מותו פרסם ב"העולם" סדרת כתבות מחקר חשובות, שנקראה: "רשימות לתולדות העיתונות העברית" והשתרעה על פני גיליונות רבים של כתב העת. בין כתבי העת עליהם כתב נמנו: המגיד, הכרמל, הלבנון, המליץ, הקול, האמת והצפירה. בסדרת כתבות אלו הביא ציטרון חומר רב וחשוב על תולדות העיתונות העברית, בתוכו שילב את המידע הרב שאסף מניסיונו האישי בשירות אותם העיתונים.
בשנת 1924 השלים ציטרון את מפעלו העיקרי, הלקסיקון הציוני העברי, ובו ביוגרפיות של מרבית הפעילים הציוניים.
שמואל ליב ציטרון נפטר בשנת 1930, בגיל 68.
אחיינו ישראל אבא ציטרון היה רבה של פתח תקווה.
אאודי RS7
אאודי RS7 ספורטבק (באנגלית: Audi RS7 Sportback) היא מכונית ספורט במרכב קופה, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי אאודי ספורט משנת 2013. היא הוצגה בתערוכת הרכב של דטרויט בינואר 2013, והגיעה לישראל בפברואר 2015.
היא מהווה כגרסת "הביצועים הגבוהים" לאאודי A7.
דור ראשון
הדור הראשון הוצג בתערוכת הרכב הבינלאומית של דטרויט בינואר 2013.
הדור הראשון כלל מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטר טווין טורבו המספק כ-560 כ"ס בין 5,700 ל-6,700 סל"ד ומומנט מרבי של 71.3 קג"מ בין 1,750 ל-5,500 סל"ד. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.9 שניות והמהירות מוגבלת אלקטרונית ל-250 קמ"ש או 280 קמ"ש עם חבילת 'דיינמיק' או 305 קמ"ש עם חבילת 'דיינמיק פלוס'. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 10.2 ק"מ לליטר.
מתיחת פנים שנת 2014
ביוני 2014 הציגה אאודי מתיחת פנים ל-RS7, שכללה עיצוב חדש לפגוש הקדמי והוספת תאורת לד כסטנדרט. המנוע נותר ללא שינוי.
אאודי RS7 פלוס
באוקטובר 2015 הציגה אאודי את הגרסה החזקה ביותר של ה-RS7, הכוללת את אותו מנוע אך כאן הוא מספק כ-605 כ"ס בין 6,100-6,800 סל"ד. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.7 שניות במקום 3.9 שניות, צריכת הדלק המשולבת עומדת על 10.5 ק"מ לליטר. שאר הנתונים נותרו ללא שינוי.
דור שני
הדור השני הוצג בתערוכת הרכב הבינלאומית של פרנקפורט בספטמבר 2019. הדור השני כולל עיצוב ספורטיבי יותר מהדור הקודם.
הדור השני כולל מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 4.0 ליטר טווין טורבו המספק כ-600 כ"ס בין 6,000 ל-6,250 סל"ד ומומנט מרבי של 81.6 קג"מ בין 2,050 ל-4,500 סל"ד. למנוע מחובר מערכת מיקרו-היברידית המסייעת בצריכת הדלק. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים. התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 3.6 שניות והמהירות מוגבלת אלקטרונית ל-250 קמ"ש או 280 קמ"ש עם חבילת 'דיינמיק' או 306 קמ"ש עם חבילת 'דיינמיק פלוס'. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 11.5 ק"מ לליטר.
חבילת "חצי יובל"
בדצמבר 2019 הציגה אאודי ספורט את חבילת "חצי יובל", בכדי לציין 25 שנה של אאודי RS, החבילה הזאת מציגה את הדגמים בצבע כחול כמו האאודי RS הראשונה, אאודי RS2 אוונט, וסמל של 25 שמוטבע על שטיחי הרצפה.
וילהלם קולה
וילהלם קולה למד רפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת גטינגן ואחר כך באוניברסיטת האלה-ויטנברג ובאוניברסיטת וירצבורג. בשנים 1893–1897 הוא היה עוזרו של רוברט קוך במכון למחלות זיהומיות. בשנים 1897–1900 הוא היה באפריקה תוך ביצוע מחקרים על מחלות שונות בדרום אפריקה ובמצרים.
בשנת 1901 וליהלם קולה חזר לאימפריה הגרמנית ומונה למנהל מחלקה במכון למחלות זיהומיות בברלין. בשנת 1906 הוא קיבל מינוי של פרופסור באוניברסיטת ברן.
במהלך מלחמת העולם הראשונה וילהלם קולה עסק במתן חיסונים נגד דיפתריה וכולרה. בשנת 1917 הוא מונה למנהל "מכון ארליך" לאחר פאול ארליך שיסד את המכון.
וילהלם קולה תרם רבות בתחום סרולוגיה, מיקרוביולוגיה וכימותרפיה. בשנת 1896 הוא פיתח חיסון יעיל נגד כולרה. בשנת 1906 הוא כתב ספר במיקרוביולוגיה תוך שיתוף פעולה עם היינריך הטש.
וילהלם קולה הוא אביו של הצייר הלמוט קולה.
נילס שומאן
נילס שומאן (גרמנית: Nils Schumann; נולד ב-20 במאי 1978) הוא אתלט עבר גרמני, זוכה מדליית הזהב בריצת 800 מטר באולימפיאדת 2000, פרש מעולם הספורט בשנת 2009. בחמש השנים שקדמו לפרישתו מיעט להשתתף בתחרויות לאומיות עקב פציעות.
קריירה
שומאן, יליד באד פרנקנהאוזן, החל את הקריירה שלו ככדורגלן בשנת 1984 לפני שהפך לאתלט. הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטרים באולם באליפות אירופה באתלטיקה בשנת 1998 בולנסיה ספרד. באליפות אירופה בבודפשט זכה שוב במדליית זהב באותו מקצה, אך הפעם בפער זעיר לעומת מתחריו. שבועות ספורים לאחר מכן זכה פעם נוספת בריצת 800 מטרים באליפות העולם ביוהנסבורג.
עלה לגמר אליפות העולם באתלטיקה בשנת 1999, אך סיים רק במקום ה-8. עד לאולימפיאדת סידני לא רשם שום הישג משמעותי בשנת 2000. בתחרות הקדם באולימפיאדה עקף במהרה את המתחרים ועלה לגמר. במקצה הגמר באולימפיאדה, כאשר נותר לקו הסיום כ-50 מטרים החלף לרוץ בספרינט חזק ופתח פער ניכר על יתר המתחרים. וילסון קיפקטר שייצג את דנמרק, נצמד אליו ברגעי הריצה האחרונים אך הפסיד לשומאן. בשנה העוקבת, שומאן הגיע למקום החמישי באליפות העולם באתלטיקה באדמונטון.
שומאן זכה אף במדליית ארד באליפות אירופה של שנת 2002 בריצה, אך באולימפיאדת אתונה בשנת 2004 לא הצליח להגן על תוארו בשל פציעות ספורט מרובות שספג באותה השנה.
אנונה (תשלום)
אַנּוֹנָה היא זרם קבוע של תשלומים כספיים, המשולמים מדי פרק זמן קבוע (שנה, חודש או פרק זמן אחר) למשך תקופה מוגדרת. השם אנונה נגזר מן המילה הלטינית annus, שנה.
קיימים סוגי אנונות שונים, המוגדרים על פי מספר מאפיינים:
הקונגרס הציוני העולמי העשירי
בקונגרס השתתפו 429 צירים מ-28 ארצות.
הקונגרס עסק בתוכניות ההתיישבותית בארץ-ישראל ובתרבות העברית כשהדעות ביחס לנושא התחלקו: בעוד שלגבי חיזוק התודעה הלאומית בתפוצות הייתה הסכמה בדבר שמירת סמכות אוטונומית לכל גוף ציוני בתפוצות בפעולותיו לחיזוק הציונות, לגבי פיתוח תרבות עברית בארץ ישראל הייתה מתיחות בין הצירים הדתיים לצירים הלא-דתיים.
באשר למחלוקת בין האסכולות השונות אודות דרכי הפעולה של התנועה הציונית, הושג גישור למאבק בין הציונות המדינית לציונות מעשית, בהחלטה לאחד את שתי הגישות לציונות סינתטית.
שלמה קפלנסקי איש פועלי ציון, העלה את שאלת יחסי הציונות עם ערביי ארץ ישראל ולראשונה התקיים קונגרס דיון בעברית.
הרכב הקונגרס
לוועד הפועל המצומצם נבחרו 5 אנשים במקום החלטה של הנשיא בלבד. לוועד הפועל החדש נבחרו 25 אנשים (צמצום מספר הנבחרים שהיו עד אז) והורחבה תדירות התכנסותם לכל שלושה חודשים.
החלטות הקונגרס
בעקבות ההחלטות בסוגיית התרבות העברית, שוקלת תנועת המזרחי לפרוש מההסתדרות הציונית. בסופו של דבר מתקבלת החלטה לא לפרוש, אך מיעוט פורש הן מתנועת המזרחי והן מהתנועה הציונית ומצטרף לתנועת אגודת ישראל המוקמת מספר חודשים לאחר מכן.
הערות שוליים
קטגוריה:ועידות ציוניות לפני קום המדינה קטגוריה:בזל: היסטוריה קטגוריה:1911 קטגוריה:הקונגרס הציוני העולמי קטגוריה:ציונות בשווייץ
רומן רולן
רומן רולן (בצרפתית: Romain Rolland; 29 בינואר 1866 – 30 בדצמבר 1944) היה סופר, מחזאי וחוקר מוזיקה צרפתי, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1915.
תולדות חייו
רומן רולן נולד בקלאמסי שבחבל בורגונדי. הוא היה בנו של נוטריון. רולן למד היסטוריה בפריז וברומא וקיבל תואר דוקטור בשנת 1895. הוא לימד היסטוריה במשך חמש שנים באקול נורמל סופרייר, ותשע שנים היה מורה לתולדות המוזיקה באוניברסיטת סורבון בין השנים 1900–1912, וכתב בעיקר על מוזיקה ומוזיקאים. בשנת 1906 פרסם את חיי מיכלאנג'לו, ובשנת 1908 פרסם את מוזיקאים של היום ומוזיקאים של הימים ההם. בשנת 1910 רולן פרסם ביוגרפיה של הנדל ובשנת 1911 את חיי טולסטוי. אחרי מלחמת העולם הראשונה, בשנת 1919, פרסם את מסע מוזיקלי בעבר, ובשנת 1922 את בטהובן האיש ואמונתו.
בימי מלחמת העולם הראשונה עבר רולן לשווייץ, ובהיותו פציפיסט, הטיף לשלום והיה פעיל בצלב האדום. הוא הושפע מתורותיהם של לב טולסטוי ושל גנדי. רולן נטה בתחילה לקומוניזם, אך התנגד לטרור ולכפייה שהתלוו לו. הוא היה זה שעודד את פנאיט איסטרטי להתחיל לכתוב.
מחקרו תולדות האופרה באירופה לפני לולי וסקרלטי זכה בפרס האקדמיה הצרפתית.
בשנת 1915 הוענק לו פרס נובל לספרות על "האידיאליזם האציל בו מצטיינת פעילותו הספרותית, בגלל האפיון (קרקטריזציה) הנאמן והשופע של האנושות המעידה על רגש עמוק ביותר".
בשנים 1923 עד 1936 ניהל רולן חליפת מכתבים עם זיגמונד פרויד. במכתב מ-1927, בתגובה לביקורת של פרויד על האמונה הדתית, טבע רולן את המונח "חוויה אוקיאנית", המתאר תחושה של אחדות עם היקום. לפי רולן, חוויה זו היא המקור של כל האנרגיה הדתית. אדם יכול לראות בעצמו 'דתי' על בסיס החוויה האוקיאנית לבדה, גם אם הוא דוחה כל אמונה ספציפית.
רולן נפטר בשנת 1944 בכפר וזליי בצרפת, כתוצאה ממחלת השחפת.
קוארטו סנט'אלנה
קוארטו סנט'אלנה (באיטלקית: Quartu Sant'Elena, בסרדו: Cuartu Sant'Aleni) היא עיר בנפת קליארי שבמחוז האוטונומי של סרדיניה שבאיטליה. קוארטו סנט'אלנה שוכנת במרחק של 6 ק"מ ממזרח לבירת המחוז קליארי על הדרך הרומית העתיקה. זוהי העיר השלישית במספר תושביה בסרדיניה.
היסטוריה
שמה של קוארטו סנט'אלנה לקוח מהמרחק שלה מקליארי (קוארטו מילס, בלטינית: Quartum miles, ארבעה מילים) והתוספת סנט'אלנה היא על שם הלנה הקדושה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס, שעברה במקום.
הנוכחות האנושית במקום החלה בתקופה הפיניקית, כפי שניתן לראות מממצאים ארכאולוגיים. כמו כן נתגלו באזור ממצאי קבורה מהתקופה הרומית.
במאה ה-4 לספירה הייתה סרדיניה מחולקת לארבע ממלכות (Giudicati). קוארטו, שבתקופה זו היו בנויים בה 14 בתים, השתייכה לממלכת קליארי. ב-1066 מונה לקוארטו ארכיבישוף משלה ואז חזרה להיות תחת שיפוטו של טורצ'יטוריו השני (Torchitorio II). בתקופת שלטון מלכי אראגון, סבלה קוארטו מרעב, מדבר, ממלריה ומפשיטות חוזרות ונשנות של הסרצנים, בעקבות התערערות המצב הכללי באי.
ב-1793 נחתו על חוף קוארטו חיילים מהצי הצרפתי, מתוך כוונה לכבוש את כל האי. תושבי העיר, בהנהגתו של אנטוניו פיסאנו (Antonio Pisanu), תקפו את הצרפתים וגרשו אותם לאחר קרב עקוב מדם.
משטר הפאודליזם הסתיים ב-1836. ב-1956 זכתה קוארטו סנט'אלנה למעמד של עיר.
אתרים חשובים
חמש כנסיות מצויות בקוארטו. החשובה מבניהן היא הכנסייה של הקיסרית הלנה הקדושה (Sant'Elena Imperatrice), שהוקמה לפני 1589, אך כיום היא מעוצבת בסגנון נאו-קלאסי ולאחרונה הוגדרה כבזיליקה. כנסיות נוספות הן כנסיית סנטה מריה קפולה (Santa Maria Cepola), שנבנתה לפני 1089 וכנסיית אגתה הקדושה (Sant'Agata).
מבנה חשוב נוסף הוא בית איכרים גדול מהמאה ה-17. בסביבת העיר מצויים נוראגים רבים.
כלכלה
כלכלתה של קוארטו מבוססת על מגזר השירותים. כמו כן מיוצרים בעיר יינות, לחמים ודברי מאפה. למרות שהעיר לא גדולה במיוחד, ניתן למצוא בה בתי מסחר רבים.
שינג אי צ'ואן
שׂינג-אי צ'וּאַן היא סגנון של וו-שו ונחשב לאחד משלושת "הסגנונות הפנימיים" (סגנונות השמים דגש על רוחניות וצ'י מתוך התפישה הדאואיסטית), לצד בָּה-גוּאה ג'אנג, טאי-ג'י צ'ואן. פירוש הסימנית שינג הוא: "צורה/תבנית/דמות/מראה חיצוני". פירוש הסימנית אי הוא: "כוונה/רעיון/תשומת לב".הסיומת "צ'וּאן" שמשמעותה המילולית אגרוף, באה לציין שיטת לחימה. כלומר, שיטת הלחימה של הדמות והרעיון או הצורה והכוונה. השם, המעיד על קשר בין המראה החיצוני לתחושה הפנימית, מעיד על החשיבות של שילוב הרכיבים התודעתיים בתנועת הגוף. דגש זה בשם, שניכר אף ביישומי הלחימה של שיטה זו, ממחיש את הקשר הבל-ינתק שבין החיצוני לפנימי במהלך כל שלבי הלימוד והתרגול.
היסטוריה קצרה
המקורות ההיסטוריים האמינים הראשונים מספרים על ג'י לונג-פנג (ג'י ג'י-קה) ממחוז שׂאנשי, שלימד את אמנות הלחימה "שין אי ליו חה צ'ואן". ג'י חי בסוף שושלת מינג (1600) ונודע במיומנותו "הייחודית בלחימה בחנית. בכתבים הקלאסיים הוא מצוטט כמי שאמר "בעתות מלחמה הגנתי על מעצמי בהצלחה רבה בעזרת חנית. עתה, כשכולם מפורקים מנשקם, איך אגן על עצמי מפני עימותים לא צפויים?". גם את התשובה לשאלה רטורית זו מספק ג'י ומתייחס לאמנות הלחימה ביד ריקה שבה התמחה בשם "ליוֹ חה" - שש ההרמוניות (אין לבלבל עם אמנות הלחימה "ליו חה צ'ואן" - אמנות לחימה סינית אחרת).
לג'י לוֹנג-פנג היו שני תלמידים מפורסמים : צאוֹ ג'י-ווּ ממחוז חבּיי ומא שׂוּאה-לי ממחוז חנאן. בנקודה זו בהיסטוריה התפצלה השׂין-אי, או כפי שנודע אחר כך - השׂינג-אי, לשלושה זרמים קרובים אך שונים זה מזה : הסגנון של שׂאנשי, הסגנון של חנאן והסגנון של חבּיי - בהתאם לאזורים השונים בהם לימד ג'י תלמידים, בתקופות שונות בחייו. לאחר שלמד כתריסר שנים עם ג'י לוֹנג-פנג, הגיש צאוֹ ג'י-ווּ את מועמדותו למבחנים הצבאיים הקיסריים, התקבל והגיע למקום הראשון בדרגה העליונה. באותה תקופה התקיימו המבחנים הצבאיים בנפרד מהמבחנים האזרחיים, ודרגה זו, מעבר לכבוד העצום שהקנתה לבעליה אפשרה לו אף לתפוס מקום בהיררכיה הצבאית של סין הקיסרית. עם עלייתו ופרסומו של צאוֹ עלתה קרנה של אמנות הלחימה בה עסק והתפרסמה בכל צפון סין. תלמידים רבים נהרו ללמוד עם צאוֹ את האמנות, אך מבין כולם, המפורסמים ביותר היו האחים דאי לוֹנג-בּאנג ודאי לין-בּאנג. האחים ידועים גם בשל פיתוחה המעשי והתאורטי של השיטה, וגם בשל תלמידם המפורסם, מי שהיה אולי הלוחם הבולט של השיטה בכל הזמנים, לי לאוֹ-ננג. הסיפורים על לי לאוֹ-ננג מרובים וכולם מדברים בשבחו. הוא למד עם מורים שונים, ביניהם האחים דאי, נדד כשומר ראש ולימד במחוזות שונים ש צפון סין. אחד מתלמידיו במחוז חבּיי, גוּאוֹ יוּן-שן, נודע ביותר בזכות תנועת "אגרוף מרסק" (בּנג צ'וּאן, אחד מחמשת האגרופים בשיטה), ובכינוי "יד המחץ השמיימית".תלמיד מפורסם אחר היה ליוּ צ'י-לאן שמורשתן מפורסמת הן בסין והן במערב.
להלן תרשים המדגים את השושלות של שׂינג-אי צ'וּאן עד לימינו אנו. על הקורא לשים לב שמורים רבים נוספים קיימים בשושלות האמורות, אך מסיבות טכניות לא היה ניתן לכלול את כולם. בתרשים מופיעים בדורות הקדומים יותר המורים אשר השפעתם הייתה הגדולה ביותר על התפתחות ותפוצת האמנות, ובדורות האחרונים מורים ישראלים או כאלה המוכרים לקהילת אמני הלחימה הישראליים.
מחלוקות היסטוריות
האגדה העממית המקובלת גורסת כי האמנות הגיעה כאמור מן הגנרל הסיני המפורסם יואה פיי. עם זאת, אין שום הוכחה לאגדה הזו, וישנן עוד מספר אמנויות לחימה שנטען כי נוצרו או הועברו על ידי יואה פיי.
ישנם הטוענים כי קיים קשר היסטורי בין שינג אי למנזר שאולין. במנזר שאולין המודרני ובסביבתו מתורגלת אמנות הנקראת שין-אי בה (Xin Yi Ba), אשר יש לה דמיון חיצוני מועט לשינג אי צ'ואן, וכן דמיון כללי לאמנויות הסיניות הפנימיות. טיבו של הקשר, אם קיים, אינו ברור. שינג אי, על כל פנים, לא דומה לאמנויות סיניות אחרות שמתורגלות במנזר שאולין המודרני, או לאמנויות שנטען שהגיעו ממנו.
רוב השינג אי שהגיע למערב במהלך המאה ה-20 נלמד והועבר הלאה על ידי מערביים ששהו תקופות בטאיוואן. זאת משום שלאורך מרבית המאה ה-20, סין העממית הייתה סגורה לזרים. השינג אי הגיע לטאיוואן במקור מסין העממית. בין המורים הראשונים היה וונג שו צ'ין. היו מבין המורים והתלמידים מהזרמים הטאיוואניים שניצלו את היעדר הידע אודות מצב האמנות בסין העממית, והיו מפיצים בקרב רבים שקר לפיו האמנות כמעט ונכחדה או שנכחדה לחלוטין בסין העממית. מטרתו של מידע זה הייתה להלל את השינג אי הטאיוואני כיותר 'אותנטי'. זאת בעוד בסין העממית נותרו אלפים רבים של מורים שהמשיכו ללמד את האמנות בצורה מסורתית כל אותה העת (עם תחילת המאה ה-21, החלו זרמים רבים של שינג אי מסין העממית להגיע גם הם למערב, כתוצאה עקיפה של היפתחות סין מבחינה כלכלית ותרבותית). סוג זה של בדיה היה נפוץ גם בקרב מורים של אמנויות לחימה אחרות ממקורות סיניים שתורגלו בטאיוואן באותה התקופה. אותה בדיה היסטורית בדבר האותנטיות הבלעדית של השינג אי הטאיוואני הכתה שורשים גם בישראל, וגם היום ישנם ברשת האינטרנט מאמרים המציינים אותה כעובדה לכל דבר ועניין. זאת בעוד בעת המודרנית, ישנם כבר גם בישראל מורים המלמדים שינג אי מסורתי שמקורו בסין העממית ולא בטאיוואן.
הסגנונות
כיום, בעקבות בחינה חוזרת של החומר בסין העממית, נהוג לחלק את אמנות השׂינג-אי לשני סגנונות עיקריים: סגנון עשר החיות וסגנון חמשת האלמנטים. את סגנון חמשת האלמנטים שבים ומחלקים לשני זרמים ראשיים: זרם חבּיי וזרם שׂאנשי (סה"כ - כשלושה סגנונות מודרניים של האמנות). סגנון עשר החיות הוא הקרוב ביותר כנראה לסגנון השׂינג-אי המקורי, או כפי שכונה "שׂין אי ליוֹ חה צ'וּאן". עשר התנועות בסגנון זה נחלקות לפי רוח הלחימה והאסטרטגיה (להבדיל מחיקוי התנועה הפיזית) של בעלי החיים ומתורגלות בשני אופנים - תרגול בודד ותרגול של תבנית מחוברת של תנועות. התרגול הבודד נחלק אף הוא לתרגול העקרונות ולתרגול טכניקות (אגרופים, בעיטות, הפלות וכו') על-פי אותו עיקרון. החיות בשיטה הן דרקון, טיגריס, קוף, סוס, תרנגול, נץ, נחש, דוב, עיט וסנונית.
תרגול הבסיס
אף על פי שבמבט ראשון ניתן לראות הבדלים בין זרמים שונים של שינג אי עקרונות התרגול הבסיסיים הם זהים בין כולם, וסובבים סביב 24 כללים קבועים (שמונה שלשות של חוקים). כמו כן, כל הזרמים מתבססים על שימוש בכוונה (Yi, 意) על מנת להחזיק ולהניע את מבנה הגוף החיצוני (הצורה, Xing, 形) באופן אופטימלי.
התרגול הבסיסי בזרם חבּיי הוא עמידות העמוד (ג'אן ג'וּאנג), כאשר עמידת "שלושת הגופים" (סאן טי שה) היא הבסיסית והחשובה ביותר בין סוגי העמידות. עמידת העמוד הבסיסית בזרם סונג היא עמידת "וו ג'י" (ללא ציר). בכל הזרמים קיימות עמידות רבות נוספות, ובהן: "חון יואן" (עגלגלות חלקלקה), "פו חו", ו-"שיאנג לונג". תרגול עמידות העמוד מפתח את היכולת להניע את הגוף כיחידה אחת, לשפר את הקשר שבין כוונה ומבנה ואת היכולת לשחרר כח מתפרץ מכל כיוון, לכל כיוון ומכל טווח. הדגש בעמידות לא מושם על תרגול כוחני או סיבולתי של שרירים, אלא על שימוש בכוונה (Yi, 意) על מנת להניע את הגוף מבפנים באופן מתוחכם, אשר רובו מורגש וניתן לחישה על ידי המתרגל בלבד. אמן הלחימה שואה דיאן, תלמידו של לי צון-אי המפורסם, נהג לתאר תרגול בעמידות עמוד כתנועה איטית ביותר, כך שאף על פי שלצופה מהצד נראה כאילו המתרגל הוא סטאטי לחלוטין, למעשה קיימת תנועה מזערית הניתנת לגילוי רק על ידי מגע. עבור המתרגל המתחיל, עמידות העמוד חשובות במיוחד על-מנת לפתח את המבנה הגופני הייחודי לאמנות (הצורה החיצונית - Xing, 形), וללמוד להשתמש בו באופן רפוי, אך בו-בעת מחובר היטב לקרקע ויציב.
חמשת האלמנטים ותריסר החיות
לעמידות העמוד מתווסף תרגול "חמשת האגרופים" המבוסס על "חמש המעברים" של הקוסמולוגיה הסינית. תרגול זה מפתח את 5 הכוחות הבסיסים הנחוצים בזמן לחימה. חמשת האגרופים הם פי-צ'ואן, דזואן-צ'ואן, בנג-צ'ואן, פאו-צ'ואן והנג-צ'ואן. אף על פי שהתרגול נראה פשוט כלפי חוץ, למעשה טמונים בו פרטים רבים ואבחנות דקות ודרוש לימוד ואימון של שנים רבות כדי להגיע להבנה מלאה של התרגול ולניצול מלא של הפוטנציאל הגלום בו. בזמן תנועה יש להקפיד לשמור על 6 ההרמוניות. "חמשת האגרופים" נחשבים ללב השיטה, ומכניקת הגוף של מרבית התרגולים האחרים מבוססת עליהם באופן כזה או אחר.
בכל הסגנונות ובכל בתי הספר התרגול מתמקד בתרגול בודד (דאן ליאן) החוזר על עצמו פעמים רבות למשך זמן ממושך. רק בשלב מתקדם עוברים לתרגול תבניות מורכבות יותר. מתרגלי שׂינג-אי מגיעים מהר מאוד למצב שבו הגוף כולו נע כיחידה אחת ברגע נתון וממוקד אחד. השיטה מאופיינת במספר קטן יחסית של טכניקות בעיטה עם עדיפות לבעיטות נמוכות וקצרות. הטכניקות נושאות אופי של הכאה ומהלומות (Striking) והדגש על הפקת כוח מרבי דרך עיקרון השימוש בכוח גוף מלא. הטכניקות נחשבות לאגרסיביות יחסית והמתרגל יעדיף לעיתים לחדור דרך חזית היריב, תוך ניצול פרצה קטנה, במהלומה מנצחת. ככלל, תנועת לוחם שׂינג-אי תיראה קטנה מאוד, תוך ניצול זוויות תקיפה מדויקות וחיסכון מקסימלי באנרגיה. עם זאת, כפי שמשתמע מהשם, הלחימה והתנועות החיצוניות הן רק מפגן של מצב הכוונה והמיקוד הפנימי. העיקרון הבסיסי, החוזר בכל הסגנונות ובתי הספר הוא שהכוונה (אי) שולטת ומובילה את התנועה החיצונית (שׂינג) של הגוף.
לאחר לימוד ממושך ומעמיק של חמשת האלמנטים ממשיך התלמיד ולומד את תריסר החיות, הנחשבות לצורות שונות או למפגנים שונים של אותן חמש תנועות/אנרגיות בסיסיות. כל "חיה" אמנם מתבססת על תנועה אחת מרכזית אך גם על אופי מסוים המתבטא בצורת קרב ובתנועה שונה. כל חיה מייצגת איכות מסוימת של תנועה. החיות כאמור הן: דרקון, טיגריס, קוף, סוס, טואו (צב/רץ המים), תרנגול, נץ, טאי (ציפור מיתולוגית), סנונית, נחש, עיט, ודוב. השאיפה הבסיסית היא ללמוד את כל תריסר החיות ולהתמחות בהן, אולם, לעיתים התלמיד יטמיע ויתמקד במספר מועט של חיות. הדבר נובע מהתאמה גופנית, וכתוצאה מכך מנטלית, בין אופי התנועה המיוחסת לחיה ובין יכולת המתרגל. בשינג אי אין "מחקים את החיה" עצמה כבסגנונות אחרים, אלא את אסטרטגיית הלחימה של החיה, מאפייניה הנפשיים ועקרונות תנועה המזכירים את תנועתה בלבד.
חנית וכלי נשק נוספים
ההתפתחות של שינג אי (מתוך שין אי ליו חה צ'ואן) הושפעה מאוד מלחימה בחנית. מדובר בחנית סינית ארוכה וגמישה, העשויה מעץ הנקרא "באי לה" (女楨, Ligustrum Lucidum) הגדל בסין. בלחימה נהוג היה השימוש בחניתות שאורכן 3.5 מטרים. בתרגול אורך החניתות יכול להגיע עד לחמישה מטרים. קיימות גם חניתות יותר קצרות ותרגולים ייעודיים עבורן. אף על-פי שבעת המודרנית אין עוד נלחמים בני אדם עם חניתות, תרגול החנית בשינג-אי עשוי לסייע רבות לאמן הלחימה להבין את המכניקה הייחודית של אמנות זו, ולפתח כוח רב שיסייע לו או לה בתרגול, וכן בשימוש באמנות במצבי מצוקה.
החנית היא הנשק "המקורי" היחיד בשינג אי המודרני (השינג אי החל מתקופתו של לי לואוננג - ע"ע טבלת השושלת מעלה). אולם, כלי נשק רבים נוספים הוספו ולומדו על ידי מורים לשינג אי לאורך השנים. אותם מורים השתמשו במכניקת הגוף והאסטרטגיה של שינג אי כדי להתאמן ולהילחם באמצעות אותם כלי נשק, ובאופן זה הכניסו את כלי הנשק הללו לזרמים שלהם. לפיכך, בזרמי שינג אי רבים כיום ניתן לראות שימוש בחרב פיפיות סינית ישרה (ג'יאן) ובחרב סינית מעוקלת (דאו). נשק מפורסם שהיה בשימוש מורים לשינג אי בעבר הוא זוג דוקרני מתכת דמויי עטים המכונים "עטי המלומד". עטים אלה נרתמים לאצבעו של אוחזם באמצעות חישוק מתכת קטן.
בישראל
בישראל מלמדים את האמנות מספר מורים (את שיוכם של כל אחד מהמורים לשושלת ההיסטורית של שינג אי ניתן לראות בתרשים השושלת המצוי מעלה).
נהר טוב
נהר טוב (יידיש: נהרטב, נגרטב. כיום: ברזניגובטה, אוקראינית, Березнегувате) הייתה מושבה חקלאית בפלך חרסון (מחוז מיקולאייב כיום), חלק מיהדות פלך חרסון. עד לשואת יהודי אוקראינה נהר טוב היה שטעטל יהודי. מספר שנים לאחר המלחמה והשמדת הקהילה היהודית, התמזג נהר טוב עם הכפר האוקראיני הסמוך ברזניגובטה ולמעשה חדל מלהתקיים כישוב.
היסטוריה
היישוב הוקם ב-1808 במסגרת ההתיישבות היהודית החקלאית בדרום אוקראינה. המתיישבים הגיעו מפלך ויטבסק, פלך מוהילב ופלך מינסק. היישוב הוקם על גדות הנהר דוברייה (Добрая) ושמו מהווה תרגום לשם הנהר. ב-1810 התגוררו במושבה 384 יהודים, היוו 73 משפחות. ב-1812 התפצל היישוב לשנים: נהר טוב הגדולה, ונהר טוב הקטנה. נכון ל-1815 התגוררו בנהר טוב הגדולה 560 נפשות (72 משפחות) ובנהר טוב הקטנה 183 נפשות (22 משפחות).
ב-1822 הגיע גל חדש של מתיישבים יהודים לפלך חרסון. נהר טוב הגדולה קלטה 290 מתיישבים חדשים (56 משפחות) ונהר טוב הקטנה 95 מתיישבים (14 משפחות). בנוסף למתיישבים יהודים, הגיעו לכפרים גם מתיישבים חקלאיים גרמנים. לפי המרשם ב-1835 התגוררו בשני היישובים 724 ו-231 נפשות בהתאמה. פעל חדר ובית כנסת. למרות הפיצול, שני היישובים התפתחו יחדיו.
Sabe Deus
Sabe Deus (בעברית: אלוהים יודע) הוא סינגל של הפרויקט של עידן רייכל שהוקלט על ידי מוביל הפרויקט עידן רייכל בשיתוף הזמרת הפורטוגזית אנה מורה. השיר יצא לאור ב-29 באפריל 2013, כסינגל השלישי מתוך האלבום "רבע לשש", על ידי חברת התקליטים הליקון.
נהר טוב
היסטוריה
במאי 1840 בהוראת ממשל הפלך נפתח ביישוב בית ספר יהודי, בו לימדו בין היתר רוסית. ב-1846 בית ספר זה נסגר עקב חוסר עניין של ההורים בחינוך חילוני לילדיהם. נכון ל-1845 בנהר טוב הגדולה היו 91 מבני אבן ו4 מבני עץ, שהיו ברשות ציבורית. פעלו שתי בתי כנסת ושני מועדונים, מכולת ובית מרחץ. בנהר טוב הגדולה היו 31 מבני אבן ציבוריים, בית תפילה אחד וחנות אחת. היהודים ברובם שמרו על אורח חיים דתי, לצד עובדה בחקלאות. הם קיימו קשרים עם הכפר האוקראיני הסמוך ברזניגובטה. שפת הדיבור הייתה יידיש, ומרבית התושבים ידעו קרוא וכתוב.
Sabe Deus
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל והופק על ידי רייכל וגלעד שמואלי, בדומה לשאר שירי האלבום. השיר הוא בסגנון מוזיקת עולם ומשלב בתוכו פורטוגזית ועברית.
נהר טוב
היסטוריה
לפי המרשם מ-1897 התגוררו בשני היישובים יחדיו 1711 תושבים, מתוכם 1571 יהודים. בשנים 1898–1899 בית החולים הורחב ל-45 מיטות. פעל בית ספר חילוני בו למדו 41 בנים ו-17 בנות, פעלו שני מחסני עצים ו-3 חנויות. ב-1902 נפתחה ספריה עם כ-2500 ספרים, מתוכם כ-500 ביידיש.
בתוקפת מהפכת 1905 התרחשו ביישוב פוגרומים נוספים. ב-1907 נפתח בית ספר עם כיתת לימוד אחת בבית החולים המקומי, המוסד הכשיר נשים למקצועות רפואה. התנועה הציונית מצאה את דרכה לנהר טוב ב-1913, ומספר תושבים אף עלו לארץ ישראל בהמשך. נכון ל-1916 התגוררו בנהר טוב הגדולה 1,556 תושבים ונהר טוב הקטנה 509 תושבים.
Sabe Deus
הצלחה וביקורת
השיר זכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה. יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב תוך שהעניק לו ציון של חמישה כוכבי זהב מתוך חמישה. מגזין "ג'רוזלם פוסט" תיאר את השיר כ"יהלום הכתר של האלבום".
נהר טוב
היסטוריה
תקופת מהפכת אוקטובר מאופיינת בפוגרומים רבים, מחלות (לרבות כולירה וטיפוס הבטן), רעב, תמותה גבוהה וצמצום נרחב במספר חיות המשק. ב-1920 השלטון הקומוניסטי כבר התבסס ביישוב. הוקמו סניפים של המפלגה הבולשביקית וקומסומול, אליהם הצטרפו רבים מתושבי הכפר. ארגונים יהודים ובינלאומיים כמו הג'וינט, יק"א וARA סייעו בשיקום היישוב מנזקי תקופת המפכה. הטרקטור הראשון הגיע לנהר טוב ב-1925, אך לא היה מי שידע לתפעל אותו. רק ב-1926 שישה מתושבי הכפר נשלחו לחרסון לצורך השכרה בתפעול הכלי.
Sabe Deus
הצלחה וביקורת
השיר הגיע בשיאו למקום ה-2 במצעד הרשמי של גלגלצ. במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ לשנת 2013 דורג השיר במקום ה-25.
נהר טוב
היסטוריה
החצי הראשון של שנות ה-20 מאופיין בשיקום והרחבת היישוב. הוקם בית יתומים ובית החולים הרוחב ונקרא עתה "בית חולים עממי של נהר טוב". סגל בית החולים כלל 2 דוקטורים, 5 חובשים ואחיות, 6 אנשי צוות עזר. ב-1926 נהר טוב הגדולה והקטנה אוחדו פורמלית ליישוב אחד בו התגוררו 1,748 תושבים. נכון ל-1928 מספר זה עלה ל-1,983, הפזורים על 421 משקי בית שמתוכם 117 לא עסקו בחקלאות. ב-1928 הוקמה קומונה חקלאית "קים". ב-1930 פעלו בנהר טוב שלושה קולחוזים יהודים: "קים", " על שם לנין" ו"על שם קירוב". הגרמנים התאחדו לקולחוז נפרד "על שם ליבקנכט". בסוף שנות ה-20 כלל מוסדות הדת של נהר טוב נסגרו והבניינים עברו לשימוש של חינוך סוציאליסטי. החל מ-1922 התנועה הציונית פעלה ביישוב רק אופן מחתרתי.
בשנים 1932–1933 היה ביישוב רעב כבד, שהיה חלק מהרעב הסובייטי של שנות ה-30. ב-1935 בית הספר המקומי עבר למתכונות של שבע שנות לימוד. בשנות ה-30 היה כבר חשמל ביישוב. באותן השנים חלק מהתושבים הצעירים החלו לעזוב את היישוב לטובת ערי המחוז.
Sabe Deus
הצלחה וביקורת
נכון לאוגוסט 2021, מונה הצפיות של הקליפ של השיר באתר יוטיוב עומד על כ-2.7 מיליון. גם ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי זכה השיר להצלחה תוך שצבר מעל ל-2 מיליון השמעות.
נהר טוב
היסטוריה
ערב מלחמת העולם השנייה פעלו ביישוב שלושה קולחוזים, מפעל גבינות, טחנת קמח, בית חיבוץ, בית ספר, מועדון ובית חולים מחוזי, המופעלים בעיקר בידי יהודים. עם פלישת גרמניה לברית המוצעות ביוני 1941 החל פינוי מהיר של התושבים. קולחוז "קים" הצליח לפנות את מרבית תושביו יחד עם חיות המשק. הקולחוזים "לנין" ו"קירוב" איחרו בפינוי ותושביהם, שלא הצליחו לחצות את נהר הדניפר, עקב הריסת גשר בידי צבא גרמניה. התושבים חזרו ליישוב.
ב-18 באוגוסט 1941 כוחות גרמניה הנאצית השתלטו על נהר טוב והנהיגו בו משטר צבאי. בלילה של ה-14 בספטמבר 1941 כלל תושבי הכפר היהודיים נדרשו להגיע באופן מרוכז למועדן במרכז היישוב. ב-7 בבוקר החל מבצע ההשמדה. היהודים חולקו לקבוצות של 25 אנשים, שנורו זו לאחר זו. 865 יהודים נורו למוות בבורות ירי במשך מספר שעות. בור הירי כוסה לאחר מכן בסיוע של תושבי הכפר האוקראיני הסמוך ברזניגובטה.
היישוב שוחרר על ידי הצבא האדום במרץ 1944. כ-170 יהודים חזרו לנהר טוב. שטח הכפר אוכלס מעתה על ידי אוקראינים בעיקר, שחלקם הגיעו מאזורים אחרים של ברית המוצעות. ב-1945 הקולחוז חזר לפעילות. השורדים ביקשו מהנהלת הקולחוז אישור לקבורה מחודשת של הנספים. בקשה זו התקבלה ושלדי הנרצחים הועברו לבית קברות היהודי של היישוב.
ב-1956 החולט לאחד את שטח נהר טוב עם הכפר האוקראיני ברזניגובטה. ב-1982 הוקמה אנדרטה לזכר נספי השואה. היישוב ברזניגובטה ממשיך להתקיים במחוז מיקולאייב.
מחלף מורשה
מחלף מורשה הוא מחלף הנמצא צפונית מזרחית לתל אביב-יפו וסמוך לשכונת מורשה ברמת השרון, ומכאן שמו.
המחלף הוא מפגשם של כביש 4 וכביש 5. כיום מתאפשרת בו נסיעה ללא עצירה רק בכביש 5, אך בעתיד מתכננת החברה הלאומית לדרכים בישראל להרחיב את המחלף כך שתתאפשר בו נסיעה רצופה גם בכביש 4. בכך תתאפשר בכביש זה נסיעה רצופה ללא רמזורים מאשדוד ועד רעננה, והמחלף צפוי להפוך לאחד המחלפים המלאים הבודדים בישראל.
היסטוריה
צומת מורשה הנושא את שמה של שכונת מורשה ברמת השרון הסמוכה, הוקם ב-1968 על הכביש שקישר בין צומת גהה לצומת גלילות בתוואי הנוכחי של כביש 4 וכביש 5. עם סלילתו של כביש מרעננה לכיוון צומת גהה הוקם הצומת כמפגש דרכים תלת כיווני. הכיוון הרביעי התווסף לצומת עם סלילת החלק המזרחי של כביש 5 שנחנך באוגוסט 1987.
בנייתו של שלב א' של המחלף, שכללה את בניית הגשר ממערב למזרח, הסתיימה במרץ 1995. שלב ב', שכלל בניית לולאה לנסיעה מכיוון דרום למערב, נפתח לתנועה בדצמבר 1996.
אהבה זאת לא היתה
אהבה זאת לא הייתה (Love It Was Not) הוא סרט תיעודי המתאר את סיפור מערכת היחסים של הלנה ציטרון, אסירה צעירה באושוויץ, ופרנץ וונש, סמל אס.אס. המתאהב בה ובקולה המהפנט. 30 שנה לאחר ההתרחשויות במחנה, הלנה מוזמנת לוינה, להעיד במשפט נגדו ועומדת מול הדילמה אם לסייע לנאצי הברוטלי שהציל את חייה ואת חיי אחותה. הסרט זכה בפרס פסטיבל דוקאביב לסרט הישראלי הטוב ביותר בשנת 2020. הסרט הופק עבור ערוץ Yes דוקו ושודר בו לראשונה בינואר 2021.
הכוחות המזוינים של קרואטיה
הכוחות המזוינים של קרואטיה (בקרואטית: Oružane snage Republike Hrvatske - OSRH) הם הכוחות הצבאיים של קרואטיה.
נשיא קרואטיה הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים והוא נותן פקודות לראש המטה הכללי בזמני מלחמה, בעוד מדיניות ההגנה בזמני שלום נקבעת על ידי הממשלה, באמצעות שר הביטחון. הכוחות מורכבים מזרועות יבשה, ים ואוויר: הכוחות המזוינים אחראיים להגן על המדינה וכן לסייע במאמצי שירת שלום בינלאומיים, במסגרת נאט"ו, האומות המאוחדות או האיחוד האירופי.
כוחות
סך הכל בשורות הכוחות המזוינים כ-17,500 אנשי צבא ו-6,000 אנשי מילואים: אזרחים גברים פטורים מגיוס חובה החל מינואר 2008.
תקציב
התקציב הצבאי בשנים האחרונות היווה פחות מ-2% מהתמ"ג, שינוי משמעותי ביחס לשנות ה-90 כאשר הוצאות הביטחון היו חלק משמעותי מתקציב המדינה בשל מלחמת העצמאות של קרואטיה. לדוגמה, ב-1995 עמד תקציב ההגנה של קרואטיה על 12.4 מיליארד קונה קרואטי או 12% מהתמ"ג.
על אף שהתקציב קטן משנה לשנה, הצליחו הכוחות המזוינים לשמור על מוכנות ולקחת חלק בתרגילי נאט"ו.
הצמצום בכוח האדם אפשר להפנות את התקציב למטרות מודרניזציה, כאשר בשנים האחרונות הושקעו 1.6 מיליארד קונה בממוצע למודרניזציה, תשתיות ובניית מתקנים חדשים.
משרד ההגנה הקרואטי פרסם תוכנית מודרניזציה ארוכת טווח לשנים 2015-2024. על פי התוכנית הכוחות המזוינים צפויים לקבל ציוד חיוני חדש, כולל תותחים מתנייעים, כלי רכב חדשים, לפחות 8 הליקופטרים חדשים וטייסת מטוסי קרב.
חיל האוויר הקרואטי ישמור 12 מטוסי מיג-21, אשר יעברו שיפוץ באוקראינה במטרה לשמור עליהם מבצעיים למשך 5 שנים נוספות.
כוחות מיוחדים ומשמר הכבוד
גדוד המבצעים המיוחדים (Bojna za specijalna djelovanja) הוקם בספטמבר 2000, כתוצאה מאיחוד המרכז לכישורי לחימה מיוחדים ומספר חיילים מ-1. Hrvatski Gardijski Zdrug. בגדוד כ-300 חיילים. כיום הוא מהווה את אחת מיחידות העלית של צבא קרואטיה, ומהווה את אחת מהיחידות המיוחדות המאומנות ביותר באזור.
Under Your Scars
"Under Your Scars" (בתרגום חופשי לעברית: מתחת לצלקות שלך) הוא סינגל של להקת הרוק האמריקאית גודסמאק. השיר הוא הסינגל השלישי מהאלבום When Legends Rise. השיר יצא לאור ב-27 באפריל 2018, כחלק מהאלבום, וכסינגל הרשמי השלישי מתוך האלבום ב-28 במרץ 2019.
הכוחות המזוינים של קרואטיה
כוחות מיוחדים ומשמר הכבוד
המטה כללי מפקד ישירות על גדוד המבצעים המיוחדים, וכן כל חייל המשרת בכל אחד משלושת הענפים יכול להגיש מועמדות לשרת בה.
כוחות מיוחדים נוספים כוללים את גדוד המודיעין הצבאי, ופלוגת משטרה צבאית מיוחדת.
Under Your Scars
סגנון מוזיקלי
ארנה הוסיף שזו הפעם הראשונה שבה הלהקה הכניסה פסנתר לשיר שלה, ושהוא שאב מעט מדברים שעשה בפרויקט הסולו שלו, ושילב אותם בסגנונה של הלהקה על מנת ליצור בלדה קלאסית, כמו "Dream On" של אירוסמית, "Stairway to Heaven" או "November Rain". ארנה ציין שמוקדם לדעת אם השיר הזה מתחרה בקלאסיקות שציין שהן "אגדתיות" כדבריו, אך ציין שלדעתו יש בשיר את החומרים מהם בנויות בלדות אפיות, בכך שהוא מתחיל לאט מאוד וגדל עוד ועוד לקראת סיום אפי. בנוסף ציין את מילות השיר כעמוקות ביותר באלבום.
הכוחות המזוינים של קרואטיה
כוחות מיוחדים ומשמר הכבוד
משמר הכבוד מכיל 300 איש וממוקם בבסיס צבאי בזאגרב. ותפקדיו הם להשתתף בטקסים בהם נוכחים אישים בכירים מקרואטיה או מחו"ל, וכן לאבטח את המפקד העליון (נשיא קרואטיה).
Under Your Scars
וידאו קליפ
הווידאו קליפ לשיר פורסם ב-19 ביולי 2019. את הקליפ ביים פריס ויזון. במהלכו מוצגים קטעים שבהם מבצעת הלהקה את השיר בהופעות, וקטעים שבהם הלהקה נמצאת באינטראקציות שונות עם מעריצים לאורך השנים. האתר Radio.com שיבח את הקליפ וציין שהוא מעביר מסר של חיוביות, ושהוא נוגע ללב.
הופעות חיות
גודסמאק ביצעה את השיר לראשונה ב-27 בפברואר 2019, בפורום O2 שבקנטיש בלונדון, אנגליה. מאז השיר מבוצע באופן קבוע בהופעותיה של הלהקה. ב-8 באוקטובר 2019 ביצעו סולי ארנה והגיטריסט טוני רומבולה גרסה אקוסטית של השיר במהלך הופעה משודרת במסגרת התוכנית Octane Unleaded של SiriusXM.
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות מאוד. ג'ו דיוויטה מהאתר "Loudwire" תיאר אותו כ"רצועה עדינה אך חזקה". גם ג'יי גוראניה מהאתר "Blabbermouth", שנתן לאלבום ציון 6 מתוך 10, תיאר את השיר כ"בלדה מרשימה וגדושה בסולו גיטרה בסגנון סלאש, מעורר ומרגש כמו שאר השיר". ניל יונג מהאתר "AllMusic" תיאר את השיר כ"סוחף" וככזה שמוכן להופעות באצטדיונים.