cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כירכוכ
יהודים
ליהודים היסטוריה ארוכה בכירכוכ. רשומות של האימפריה העות'מאנית מראות כי בשנת 1560 היו בעיר 104 בתי אב יהודיים. ב-1896 היו 760 יהודים. אחרי מלחמת העולם הראשונה, גדלה משמעותית האוכלוסייה, בעיקר לאחר שכירכוכ הפכה למרכז נפט. ב-1947 נרשמו במפקד 2,350 יהודים. מרבית היהודים בעיר עסקו במסחר, במלאכות זעירות ובחקלאות. הקהילה ישבה בשכונה היהודית בתוך המצודה וניהלה חיי קהילה ערים ומוסדות דת וחברה. עד עלייתם לישראל של יהודי כירכוכ, היה נציג של הקהילה בפרלמנט העיראקי.
שדה הנפט
לדעת מומחי נפט, ניהול כושל של השדה בימי שלטונו של סדאם חוסיין פגע קשות בתפוקתו של השדה.
בתקופה שבין אפריל 2003 ודצמבר 2004 היו לפי הערכות 123 התקפות על מתקני הנפט בעיראק, כולל על רשת צינורות הנפט במדינה שאורכה למעלה מ-6,000 ק"מ. התקפות אלה גרמו לנזקים של מיליארדי דולרים בהפסדי הכנסות מנפט ובתיקון הנזקים לתשתיות. צבא ארצות הברית הקים כוח משימה מיוחד להגנה על תשתיות האנרגיה בעיראק ובאופן מיוחד על קו צינור הנפט מכירכוכ לקיהאן השוכנת בטורקיה לחוף הים התיכון.
אתרים בעיר
בין האתרים הראויים לציון בעיר נימנים: האתרים הארכאולוגיים בעיר ובסביבותיה סבלו נזקים כבדים במהלך מלחמת העולם הראשונה וכן לאחרונה בעת מלחמת עיראק.
סמי שמעון
סָמִי שַמְעוּן (1932 – 30 במאי 2009) היה איש עסקים ונדבן, שהתגורר בלונדון. לקראת שנותיו האחרונות עבר להתגורר בישראל ונפטר במאי 2009.
ביוגרפיה
סמי שמעון נולד בבגדאד, בן למשפחת סוחרים אמידה. בנעוריו עבר עם משפחתו לאיראן, ובגיל 20 עלה לבדו לישראל, שירת בצה"ל, ולאחר מכן יצא ללימודים בטורקיה וחזר למשפחתו באיראן. עסק שם בייצוא ובייבוא. עם עלייתו של ח'ומייני לשלטון היגר לפורטוגל ומשם עבר ללונדון, שם עסק בעסקי נדל"ן וצבר נדל"ן במדינות רבות.
בין היתר הקים שמעון חברות לשיווק נפט ולייצור פלדה בדרום אפריקה, פרויקטים של תשתיות בפורטוגל, בנייני משרדים בארצות הברית ובתי-מלון במערב אירופה. ביוני 1989 רכש 4% ממניות חברת. מימוש המניות אחרי עליית שערן הקנה לו חלק ניכר מהונו. בשנת 1991 רכש את חברת הפרדסנות והשימורים יכין-חק"ל מהסוכנות, והסב חלק ניכר מפעילותה לעסקי נדל"ן. רכש 21% מחברת שהוקמה על ידי בני גאון וכן 17.5% מחברת צינורות המזרח התיכון.
שמעון תרם לקידום החינוך והרפואה בישראל. הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן וכיהן כנשיא הקונגרס הספרדי העולמי ונשיא עמותת. כמו כן מימן לימודי רפואה לקרדיולוגים בארצות הברית. תרם רבות למכללה האקדמית להנדסה בנגב מה שהוביל את שינוי שמה להמכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון הקרויה על שמו. בין תרומותיו - תרומה למחלקה לניתוחי חזה ולב במרכז רפואי וולפסון, מבנה בית הספר לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן ובית יתומים בנתניה.
שמעון נפטר בגיל 77 כשהוא מותיר אחריו את רעייתו אנג'לה, בריטית שהתגיירה, ואת בתו אלכסנדרה.
לאחר מותו, בחודש יוני 2012, קבע בית המשפט לענייני משפחה בתל אביב, כי אלמנתו תקבל מחצית מהונו של סמי שמעון, כ-1.3 מיליארד ש"ח, אף על פי שאת הנכסים צבר שמעון בטרם הנישואים.
בטרם נפטר, ציווה להעביר סכום של כ10 מיליון דולר ארצות הברית לעמותת צאנז לטובת הקמת בית יתומים בעיר נתניה. בעקבות התנגדות היורשים, התעכב ביצוע הפרויקט, וזה נמצא בהליכים משפטיים.
פרנק מלגשי
פרנק מלגשי היה שמו של ההילך החוקי של מדגסקר בין 1961 ועד 1 בינואר 2005 שאז הוחלף באריארי (Ariary) בשער של חמישה פרנק מלגשי. הפרנק המלגשי החליף את הפרנק CFA, הפרנק ששימש במושבותיה לשעבר של צרפת בשנת 1963. בשנת 1972 עזבה מדגסקר את גוש פרנק CFA והפרנק המלגשי הפך בלתי–ניתן להמרה. מאוחר יותר, עבר המטבע סדרה של פיחותים עד שהוחלף על–ידי האריארי.
איתי ג'רופי
איתי ג'רופי (נולד ב-20 בפברואר 1994) הוא זמר, מוזיקאי ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה
ג'רופי החל ללמוד פיתוח קול בשנת 2003, והחל את דרכו בטלוויזיה כאשר ביצע בשנים 2004-2007 למעלה ממאה שירים לתוכניות טלוויזיה, קלטות וידאו וערוצי ילדים. בהדרגה עבר משירה לדיבוב בתוכניות ילדים שונות, ולעיתים דיבב מספר דמויות בקולות שונים באותה תוכנית.
ב-2006 דיבב בסרט חוות הקסמים. באותה שנה שר וקריין בסידור האינטראקטיבי "שמע קולנו", המיועד לציבור הדתי.
בשנת 2007 החל לדבב את דייגו בסדרה "מגלים עם דורה", והמשיך לדבב את דמותו ב"רוץ, דייגו, רוץ!" (2008). בשנת 2008 דיבב מספר דמויות בסדרה "בן 10". מ-2009 הוא מדבב את דמותו של חידני בתוכנית הנושאת את שמו, וכן את ליאו מהסדרה "חבורת איינשטיין" וקיפ מ"גיבורי העיירה" בערוץ הופ!. בערוץ "יס בייבי" מדבב את הפרה סימה בתוכנית "כיף של חווה", ובערוץ לוגי מדבב את שימיווי בסדרה "אינאמי".
בשנים 2009-2010 דיבב בערוץ הילדים את מארק בסדרה "סוכני העל" (ספין אוף לסדרה טוטלי ספייס). בסדרה "שב"כ - שירות ביטחון כיתה" דיבב את דמותו הבריונית של ברט.
בשנת 2013 דיבב את ת'אנק בסרט "הקרודים".
ג'רופי שר שירי פתיח של מספר תוכניות לילדים ונוער, בהן "מרטין על הבוקר", "האיגלו של טרלה" ו"פרנקלין וחברים".
בשנת 2012 התגייס לצה"ל. לאחר שיחרורו החל ללמוד בבית הספר למוזיקה רימון.
בשנת 2015 דיבוב בסרט הקולנוע "גולשים על הירח".
בשנת 2016 עבר לארצות הברית ולמד במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון, מסצ'וסטס.
אכסניות האוצר
אכסניות האוצר (באנגלית: Inns of Chancery - "אינס אב צ'נסרי"; בלטינית: Hospida Cancellarie - "הוספידה קנקלאריה") היו מבנים בלונדון בירת אנגליה אשר שימשו כמוסדות משפטיים. מבנים אלה היו מסונפים לאכסניות המשפט ושימשו כמשרדיהם של עורכי הדין ופקידי בתי המשפט של היושר (Equity), בתי משפט שכונו בשם "בתי המשפט של הצ'נסרי" (chancery), ומכאן שמן של האכסניות. בעוד שאכסניות המשפט שימשו כאתר לימוד לליטיגטורים (barristers), אכסניות האוצר שימשו כמקום מגורים, משרדים ואתר לימוד לעורכי דין שלא עסקו בליטיגציה (solicitors).
הנוהג ללימוד משפטים באכסניות האוצר פסק בשנת 1642, ואכסניות אלה הפכו למשרדי עורכי דין ואיגודי עורכי דין (מוסדות המקבילים ללשכת עורכי הדין של ימינו). עם ייסוד האגודה של העוסקים הג'נטלמנים בשנת 1739 ולאחר מכן, החברה המשפטית של אנגליה וויילס בשנת 1825 הוקמה למעשה לשכה משפטית אחת לעורכי דין, והתייתר תפקידן של אכסניות המשפט. מרבית מבני האכסניות נמכרו ונהרסו.
ייסוד האכסניות
ככל הנראה אכסניות האוצר התפתחו לצידן של אכסניות המשפט ובמקביל להן. במהלך המאה ה-12 והמאה ה-13, לימודי המשפטים בסיטי של לונדון היו לימודים של משפט הכנסייה הנוצרי, והמלמדים היו הכמרים. במהלך המאה ה-13 אסר מלך אנגליה הנרי השלישי על כל פעילות של בית ספר למשפטים בסיטי, ובמקביל אסר האפיפיור על כמרים ללמד משפטים. כתוצאה משני חוקים אלה נאלצו עורכי הדין למצוא מקום לימודים אחר, מחוץ לתחומי הסיטי, וככל האפשר בסמוך לוסטמינסטר, בה, באולם וסטמינסטר פעל בית משפט בהתאם להוראות המגנה כרטה. עורכי הדין התיישבו בכפר הקטן הוברן, באכסניות שונות שהוקמו בכפר. אכסניות אלה נקראו לרוב על שם בעל האכסניה.
האכסניות פעלו לצד אכסניות המשפט, ושימשו כמשרדים לפקידי בתי המשפט של היושר, בו יכלו לנסח את הצווים שהגישו לבתי המשפט.
לא ידוע מי הראשון באכסניות, אולם ישנה סברה לפיה האכסניה הראשונה הייתה אכסניית קליפורד אשר פעלה קודם לשנת 1344. האכסניה השנייה הייתה ככל הנראה אכסניית תייבי (Thavie's Inn) אשר נוסדה בשנת 1349.
התפתחות האכסניות
במשך מספר מאות שנים, לימוד משפטים וצבירת ניסיון באכסניות האוצר היה השלב הראשון במסגרת לימודי המשפטים והמסלול לליטיגציה. סטודנט למשפטים החל את דרכו האקדמית בהצטרפות לאכסניית האוצר, בה למד משפטים במסגרת לימודים פורמליים של שינון וכן במסגרת משפטים מדומים. אכסניות המשפט שלחו "מקריא" (Reader) אשר פיקח על הלימודים ועל המשפטים המדומים.
בנוסף, שימשו האכסניות כמשרדים וחדרי מגורים לעורכי הדין (solicitor) שלא היו ליטיגטורים.
לאחר פרוץ מלחמת האזרחים האנגלית, בשנת 1642 הופסקו הלימודים באכסניות האוצר, ואלה הפכו למעשה לאיגודים משפטיים של עורכי דין, שהעניקו שירותי משרדים ומגורים לעורכי הדין.
עם הקמת החברה של הג'נטלמנים בשנת 1739 והחברה המשפטית של אנגליה וויילס בשנת 1825 (למעשה, לשכת עורכי הדין של אנגליה וויילס) נותרו האכסניות כמועדונים חברתיים בלבד לעורכי דין, ועם השנים נסגרו ומבניהן נהרסו.
האכסניות
בלונדון פעלו עשר אכסניות האוצר אשר היו מסונפות לאכסניות המשפט. כיום ידועים פרטיהן של תשע אכסניות בלבד: אכסניית קלמנט, אכסניית ליון, ואכסניית קליפורד אשר היו מסונפות לאינר טמפל, אכסניית סטרנד, והאכסניה החדשה המסונפות למידל טמפל, אכסניית פרניבל ואכסניית תייבי המסונפות לאכסניית לינקולן; אכסניית סטייפל ואכסניית בארנאד המסונפות לאכסניית גריי. אכסניות נוספות אשר היו עצמאיות מאכסניות המשפט פעלו במהלך השנים.
האכסניות הסמוכות לאינר טמפל
אכסניה נוספת המסונפת לאינר טמפל הייתה אכסניית ליון, אשר מוזכרת במסמכים משנת 1413. האכסניה הייתה במקורה מלון, והדיירים המתגוררים בה רכשו אותה והפכו אותה לאכסניית אוצר. במהלך השנים ירד קרנה של האכסניה, והתגוררו בה עורכי דין עניים ביותר. האכסניה פורקה בשנת 1863, ועל אתרה הוקם תיאטרון.
אכסניית קליפורד, הוותיקה מבין אכסניות האוצר, מוזכרת בתעודות משנת 1344. עורכי הדין אשר פעלו באכסניה טענו לעצמאותם מאינר טמפל. טענה זו הפכה למנהג בו מדי שנה שלחה אכסניית אינר טמפל הודעה לאכסניית קליפורד, אשר בכוונה לא שלחה מענה להודעה.
האכסניות הסמוכות למידל טמפל
אכסניית סטרנד המכונה גם אכסניית צ'סטר פעלה זמן קצר ביותר, הקצר מבין זמני הפעילות של אכסניות האוצר. האכסניה נוסדה בראשית המאה ה-15 ונהרסה בשנות ה-40 של המאה ה-16 בהוראת אדוארד סימור, דוכס סומרסט בתפקידו כלורד המגן (לורד פרוטקטור). במקום נבנה בית סומרסט. תלמידי אכסניית סטרנד עברו לאכסניה החדשה (ניו אין).
האכסניה החדשה (New Inn), שנקראה במקורה אכסניית ג'ורג' הקדוש (St. George's Inn) או אכסניית גבירתנו (Our Lady Inn), נוסדה במאה ה-15 במקום בו עמד מלון "גבירתנו" (our Lady Inn, שהכוונה למרים, אם ישו). מבני האכסניה נהרסו בשנת 1902 על מנת לבנות דרך חדשה בין הוברן לבין הסטרנד.
האכסניות הסמוכות לאכסניית לינקולן
אכסניית פרניבל נוסדה במהלך תקופת שלטונו של המלך הנרי הרביעי או קודם לעלייתו לשלטון. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 נבנתה האכסניה מחדש על פי תוכניות של האדריכל איניגו ג'ונס. בין דיירי האכסניה הידועים היו צ'ארלס דיקנס אשר כתב בה את "רשומות מועדון הפיקוויקים". האכסניה נהרסה בשנת 1897.
אכסניית תייבי הייתה השנייה בוותיקותה מבין אכסניות האוצר. האכסניה נוסדה בשנת 1340 ונהרסה בשנת 1769.
האכסניות הסמוכות לאכסניית גריי
אכסניית סטייפל נוסדה קודם לשנת 1415. האכסניה שימשה במקורה סוחרי צמר (ובהתאם שלט האצולה של האכסניה כלל כדור צמר). בתקופת כהונתה של המלכה אליזבת הראשונה, הייתה אכסניה זו הגדולה מבין אכסניות האוצר. התגוררו באכסניה 145 סטודנטים למשפטים ו-69 דיירים קבועים. מבני האכסניה לא נפגעו בשרפה הגדולה של לונדון בשנת 1666. המבנים שוקמו במהלך המאה ה-17 ושופצו באמצע המאה ה-19. לאחר שהאכסניה נסגרה בשלהי המאה ה-19, בשנת 1884 נמכר המבנה לחברת הביטוח פרודנשיאל, וכיום משמש המבנה את המכון לאקטואריה של בריטניה.
אכסניית בארנארד, שנקראה בעבר גם אכסניית מקוורת' (Mackworth's Inn) על שם הבעלים של האכסניה ג'ון מקרוורת', נוסדה בשנת 1454 במטרה לשמש אכסניית אוצר. בתקופת שלטונה של אליזבת הראשונה התגוררו באכסניה גדולה זו 112 סטודנטים למשפטים, ו-24 דיירים קבועים. האכסניה ניזוקה במהלך מהומות גורדון. בשנת 1880 נקנה המבנה על ידי גילדת האורגים (Worshipful Company of Mercers) על מנת לשמש כבית ספר. כיום המבנה משמש את מכללת גרשאם.
דטאנט
בהיסטוריה
במלחמה הקרה, "הדטאנט" הוא תהליך הפשרת היחסים בין הגוש המערבי לגוש המזרחי והיחלשותה של המלחמה. תהליך זה החל בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ונמשך עד תחילת שנות ה-80 של אותה המאה. לאחר מכן באה תקופה שנקראה "המלחמה הקרה השנייה".
תקופת הדטאנט מאופיינת בין השאר בסחר גובר בין הגוש הקומוניסטי בראשות ברית המועצות לארצות הברית ומערב אירופה, בסובלנות ובניסיונות להימנע ממלחמה גרעינית. עם זאת, לדטאנט היו למעשה מעט מאוד ביטויים על פני השטח. מרוץ החימוש המשיך על אף הסכמי סאל"ט שנחתמו, וברית המועצות וארצות הברית עדיין המשיכו במגמות ההתרחבות שלהן.
בין אדריכלי הדטאנט היו ליאוניד ברז'נייב, מנהיג ברית המועצות, וריצ'רד ניקסון, נשיא ארצות הברית.
פרסטרויקה
פֶרֶסטרוֹיקה (רוסית: Перестройка - "בנייה מחדש", ) הוא מונח המתייחס למכלול השינויים הכלכליים והפוליטיים שהתרחשו בברית המועצות החל מיוני 1987 עד 19 באוגוסט 1991. את הפרסטרויקה הגה מנהיג ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב.
רקע היסטורי
כאשר קיבל ליאוניד ברז'נייב את השליטה בברית המועצות בשנת 1964, הוא ניסה, מסיבות שונות, לבסס את התכנון הכלכלי הריכוזי בברית המועצות על שיטות כלכליות-מתמטיות. בתקופת שלטונו של ברז'נייב התפתח מדע הכלכלה המתמטית בברית המועצות במהירות רבה, כאשר הסובייטים נעזרים בטכנולוגיות עיבוד נתונים אוטומטי ש"נגנבו" מהמערב על מנת לבסס שיטה אובייקטיבית וממוכנת של שליטה מרכזית. בתחילה היה נראה כי השיטה עולה יפה, ובסוף שנות ה-60 היה המצב הכלכלי בברית המועצות טוב מאי-פעם. אולם החל מתחילת אמצע שנות ה-70, הלך המצב הכלכלי בברית המועצות והתדרדר. בסוף תקופת שלטון ברז'נייב, התהליך הואץ עד כדי משבר שלא ניתן היה יותר להתעלם ממנו, בעיקר בעקבות ההסתבכות של ברית המועצות באפגניסטן. למעשה עם מותו של ברז'נייב, הייתה הכלכלה הסובייטית במצב של שיתוק כמעט מוחלט.
תוכנית הפרסטרויקה
מיכאיל גורבצ'וב עלה לשלטון בברית המועצות בשנת 1985. כבר בשנתיים הראשונות לשלטונו הוא החל לבצע שינויים במנגנון התכנון הכלכלי המרכזי של ברית המועצות, אך אלו לא כללו צעדים מהפכניים. נקודת המפנה התרחשה במושב הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ביוני 1987. שם הציג גורבצ'וב את "עקרונות הבסיס" שלו, שהתוו את הבסיס הפוליטי לרפורמות הכלכליות שחלו בברית המועצות עד להתמוטטותה ב-1991.
חודש לאחר מכן, הסובייט העליון חקק חוק הנוגע לתאגידים ממשלתיים, שאפשר להם לקבוע את כמויות הייצור בהתאם לדרישת הצרכנים ותנאיי השוק, דבר שלא היה אפשרי עד אותה עת. התאגידים עדיין נדרשו לספק את מכסות הייצור הממשלתיות, אך את עודף כושר הייצור היה ניתן לנצל לפי ראות עיניהם. כמו כן, היה על התאגידים לעמוד ברשות עצמם כיחידה כלכלית, ולכסות את הוצאותיהם (שכר, מסים, מימון וכדומה) מרווחיהם, ללא הסתמכות על הממשלה שתציל אותם מפשיטת רגל. לבסוף, החוק הסיט את הפיקוח על התאגידים מהממשלה אל ארגוני העובדים. אחריות הגוספלאן (משרד התכנון הממשלתי) הוגבלה למתן הנחיות כלליות ועדיפויות לאומיות בלבד, ללא התערבות בתוכניות ייצור.
שינוי זה היה קשה מאוד לביצוע, משום שהמנהלים באותם תאגידים היו חסרים את הידע הבסיסי ביותר במדעי הניהול, שכן מעולם לא נדרשו קודם לכן לקבל החלטות מהותיות. בסופו של דבר, נאלץ גורבצ'וב להקים ועדות מיוחדות של מומחים שתפקידם היה ללמד את מנהלי החברות הגדולות כיצד לנהל את החברה שבראשה הם עומדים. אולם, יש לזכור שמדובר בחברות שהיו ממילא בלתי יעילות, ולמעשה נדרש ניהול כשרוני ביותר על מנת להציל אותן מהתמוטטות.
גורבצ'וב ביצע רפורמות נוספות שנחשבו מרחיקות לכת בעיני הכלכלנים הסובייטים של אותה תקופה:
אף על פי שרפורמות הפרסטרויקה היו מרחיקות לכת בזמנן, הן הסתברו כלא מספקות על מנת להניע את הכלכלה הסובייטית שדשדשה בסוף שנות ה-80. בוצעו כמה התחלות בביזור המשק, אך המבנים הכלכליים העיקריים של מורשת סטלין נותרו על כנם: פיקוח מחירים הדוק, אי-סחירות של הרובל, בעלות מוגבלת על רכוש פרטי ומונופול ממשלתי על מרבית תחומי הייצור.
בשנת 1990 החלה הממשלה לאבד את השליטה על הכלכלה בברית המועצות. הוצאות הממשלה גדלו בקצב גבוה, כשמספר הולך וגדל של מפעלים כושלים פנו בבקשות לסיוע, ובו בזמן נמשך סבסוד המחירים לצרכן. ההכנסות ממסים קטנו, עקב ירידת מכירות הוודקה שנבעה מקמפיין אנטי-אלכוהוליזם, ומשום שממשלות הרפובליקות הסוציאליסטיות לא העבירו את כספי המיסים לממשלה הפדרלית של ברית המועצות עקב תחושת אוטונומיה גוברת. הפסקת הפיקוח על הייצור הביאה להתמוטטות קשרי ספק-יצרן ללא שהות לעיצוב קשרים חדשים, ולכן לא פושטו תהליכי הייצור, אלא ההפך התברר כנכון.
תוצאות בלתי חזויות של הפרסטרויקה
בשיטתו החדשה של גורבצ'וב לא ניכר תכנון מרכזי והיא גם לא הובילה לשוק חופשי. הכלכלה הסובייטית עברה מקיפאון להתדרדרות מהירה. בשנת 1991 נפל התוצר הלאומי הגולמי ב-17 אחוזים, והמשיך לרדת בקצב גבוה יותר. האינפלציה החלה להוות בעיה משמעותית, שכן מחירי הסחורות עלו ב-140% בין 1990 ל-1991.
יש הטוענים כי הרפורמות של גורבצ'וב תרמו להתפוררות המהירה של ברית המועצות, חיסלו את כלכלתה הקומוניסטית ש"הדביקה" יחד את הרפובליקות שהרכיבוה, והותירו אחריהן פיסות בודדות שמתוכן רוסיה וחבר המדינות יכלו לבנות כלכלת שוק. עם זאת, נהוג להניח כי הפרסטרויקה אכן החלה את מסעה של רוסיה לעבר רפורמה כלכלית מלאה. כמו כן, ייתכן שהאימפריה הסובייטית הייתה מתפוררת ממילא - משום שהשלטון במוסקבה לא היה יכול להמשיך ולהקצות את המשאבים הנדרשים להחזקתה, בעיקר באמצעות אימת כוחו הצבאי. יתרה מכך החל מסוף שנות השישים החל להיווצר נתק בין העם לשלטון והחלה להיווצר התרופפות אידאולוגית וירד האמון בשלטון ובצדקת דרכו, בעיקר במזרח אירופה. אל מעבר למסך הברזל החלה להיכנס תרבות, ידיעות ומוזיקה מערבית שמולם השלטונות הקומוניסטים לא יכלו להציע אלטרנטיבה אמיתית. במובן זה ייתכן שגורבצ'וב דווקא מנע מהתפוררות זאת להיות טראומטית הרבה יותר משהייתה בפועל.
השקפות מאוחרות
אלכסנדר יאקובלב, אחד מיוזמי הפרסטרויקה ותומכיה בפוליטביורו, אמר בהרצאה בשנת 1993, שברוסיה קיימות מספר דעות והשקפות לגבי הפרסטרויקה:
יאקובלב עצמו מחזיק בהשקפה אחרת: הייתה זו יוזמה חשובה בקנה מידה היסטורי שהשפעותיה המלאות יתחוורו רק בעוד שנים. עם זאת, הוא מודה כי התגובה הרווחת היא תיוק הפרסטרויקה והקומוניזם כולו כ"לא רלוונטיים".
הוא מאמין כי הסיבה העיקרית לכישלונה, הייתה חוסר תמיכה מצד העם, שלא תמך בפרסטרויקה על בסיס סוציאליזם, ולכן הייתה זו "מהפכה כפויה מלמעלה".
STS-104
STS-104, הייתה משימה בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. המטרה העיקרית הייתה להתחבר לתחנת החלל הבין-לאומית ולהתקין יחידת מעבר חדשה - Quest Joint Airlock. יחידת מעבר זו מתאימה לאנשי צוות שלובשים חליפות חלל אמריקאיות ורוסיות. היא נבנתה תוך שיתוף פעולה של מרכז טיסות החלל מרשל עם בואינג.
המשימה
משימת STS-104 הייתה המשימה העשירית לתחנת החלל הבינלאומית. המעבורת שוגרה ממרכז החלל קנדי ב-12 ביולי 2001 וב-14 ביולי היא התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית. באותה עת תחנת החלל הייתה מאוכלסת במשלחת קבועה מס' 2 בפיקוד של יורי אוסצ'וב.
במקביל לפעילויות אלו בוצע פירוק ציוד שהגיע עם המעבורת.
מעבורת התנתקה מתחנת החלל ונחתה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי ב-25 ביולי.
משלחת מס' 2 של תחנת החלל המשיכה בעבודה שנמשכה עד ל-22 באוגוסט 2001.
נבחרת סודאן בכדורסל
נבחרת סודאן בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של סודאן.
נבחרת סודאן היא אחת הנבחרות החלשות כיום באפריקה. הישג השיא של הנבחרת הוא המקום השני באליפות אפריקה בכדורסל הראשונה שנערכה בשנת 1962. הנבחרת סיימה במקום השני מתוך חמש נבחרות אחרי נבחרת מצרים ולפני נבחרות מרוקו, גינאה ואתיופיה. באליפות שהתקיימה בשנת 1975 סיימה הנבחרת במקום השלישי מתוך שש נבחרות.
סודאן השתתפה גם באליפות הבאה שנערכה בשנת 1978 אך מאז לא השתתפה יותר בטורנירי הגמר של אליפות אפריקה בכדורסל.
וולפגנג בורכרט
וולפגנג בורכרט (גרמנית: Wolfgang Borchert; 20 במאי 1921 - 20 בנובמבר 1947) היה סופר ומחזאי גרמני שיצירתו מתארת, על פי ניסיון חייו, את חוויית השירות בוורמאכט במלחמת העולם השנייה, ואת חוויית החיים ברייך השלישי תחת הדיקטטורה הנאצית.
קורות חייו
בורכרט נשלח אל החזית המזרחית, שם חווה את המלחמה על כל זוועותיה. הוא היה עד לאבדות המחרידות שספג הוורמאכט בחזית המזרחית, וראה את עצמו ואת חבריו ננטשים למוות בקור, ברעב ובהיעדר ציוד מתאים. כאשר פגע בידו, על מנת להשתחרר מן השירות, הזדהם הפצע, ובורכרט לקה בדלקת כבד. על הפגיעה העצמית נעצר והוחזק בבידוד. הוא הואשם בהפצת "הצהרות המסכנות את המדינה", ונדון לשישה שבועות מאסר בבידוד. מן הכלא נשלח שוב לחזית המזרחית על מנת "להוכיח את עצמו". בחזית לקה בורכרט בכוויית קור ובהתקפי הפטיטיס שהביאו לשחרורו מן הצבא מטעמים רפואיים. עם שחרורו שב ושיחק בתיאטרון בהמבורג. במהלך הופעה לעג לשר התעמולה יוזף גבלס, כשחיקה את דיבורו. הוא נעצר ונשלח לתשעה חודשי מאסר. עם שחרורו גויס שוב ונשלח לחזית המערב. הוא נכנע לצבא הצרפתי במרץ 1945. במהלך נסיעה למחנה השבויים הצליח להימלט והלך מרחק של 600 ק"מ לעיר מולדתו המבורג.
ב-1946 התברר כי הנזק שנגרם לבריאותו של בורכרט יביא למותו בתוך שנה. הוא המשיך לעבוד בתיאטרון והחל בכתיבה. הוא כתב מספר סיפורים קצרים, ופרסם קובץ שירים בשם "פנס, לילה וכוכבים" ("Laterne, Nacht und Sterne"). בינואר 1947 כתב את המחזה "האיש מבחוץ" ("Draußen vor der Tür"). המחזה הוצג והושמע ברדיו, וכישרונו הספרותי של בורכרט זכה להכרה. בשנת 1947 אושפז בסנטוריום לחולי כבד בעיר בזל בשווייץ. הוא המשיך בכתיבת סיפורים קצרים, וכתב את המניפסט האנטי-מלחמתי הידוע "יש רק דבר אחד!" (!Dann gibt es nur eins). זמן קצר לאחר מכן נפטר.
כתיבתו של בורכרט נוגעת ללב ומצטיינת בפשטות ובישירות. בורכרט מצליח להעביר את חוויית המלחמה על כל מוראותיה, ואת תחושת ההתנגדות שחש האדם החופשי ברוחו לשלטון הדיקטטורה הנאצית. קובץ סיפוריו בשם "מוצרט הקטן שלנו" יצא בעברית בתרגום גבריאל צורן בשנת 1989. מבחר מסיפורים אלה ("הרבה צרות היו לו עם המלחמות") ראה אור בעריכה מחודשת ב-2007.
סופרמן: מורשת
סופרמן: מורשת (באנגלית: Superman: Legacy) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי המבוסס על דמותו של סופרמן מאת ג'רי סיגל וג'ו שוסטר. הסרט, שעל כתיבתו ובימויו הופקד ג'יימס גאן, עתיד להיות הראשון ביקום הקולנועי המאותחל של DC ולהוות אתחול לסדרת סרטי "סופרמן". בסרט; שעלילתו עתידה לחקור את מסעו של סופרמן לאיזון בין מורשתו הקריפטונית לחייו האנושיים, מככבים דייוויד קורנסווט ורייצ'ל ברוסנהאן בתפקידים הראשיים.
פיתוחו של סרט המשך לסרט "איש הפלדה" (2013) החל באוקטובר 2014, אך תוכניותיהם של אולפני "האחים וורנר" השתנו לאחר תהליך הפקתו הבעייתי של "ליגת הצדק" (2017). באוקטובר 2022, נמסר על פיתוחו מחדש של סרט ההמשך, כעת כאתחול לדמותו של סופרמן; ובדצמבר 2022, אישר גאן את כתיבתו של סרט חדש של "סופרמן", שיתמקד בגרסה צעירה יותר של הדמות; ובהמשך נמסר כי עלילתו תשאב השראה מקשת הסיפור של הקומיקס "אולסטאר סופרמן" (2005–2008) מאת גרנט מוריסון ופרנק קוויטלי. במרץ 2023, אושר כי בנוסף לכתיבת הסרט, יופקד גאן על בימויו; וביוני 2023, נמסר על ליהוקו של קורנסווט לגילום דמותו של סופרמן. צילומי הסרט עתידים להתחיל בינואר 2024 באטלנטה, ג'ורג'יה.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-11 ביולי 2025; ולהיות חלק מהשלב הראשון של יקום הקולנועי המאותחל של DC, "אלים ומפלצות".
רקע עלילתי
עלילת הסרט עתידה לעסוק במאמציו של קלארק קנט / סופרמן לאזן בין מורשתו הקריפטונית לחייו האנושיים בסמולוויל, קנזס.
צוות השחקנים והדמויות
בנוסף, נמסר כי בסרט יופיע גם כלבו של סופרמן, קריפטו.
רקע
לפני עלייתו לאקרנים של "משימה בלתי אפשרית: התרסקות" ביולי 2018, הציגו הבמאי כריסטופר מקווארי וקאביל את חזונם עבור סרט סולו חדש של סופרמן, אך "האחים וורנר" בחרו לדחות הצעה זו. בשלהי 2018, האולפנים ביקשו מג'יימס גאן לכתוב ולביים סרט "סופרמן", אך גאן טרם היה בטוח אם ברצונו לקחת על עצמו את עיבוד הדמות, מכיוון שלא היה לו חזון ברור לדמותו של סופרמן, ובמיוחד משום שלא כמו דמויותיהם של חברי "שומרי הגלקסיה", נחשבה דמותו של סופרמן לידועה ומוכרת. במקום זאת, בחר גאן לכתוב את "יחידת המתאבדים" (2021); לאחר שקיבל רשות לעבד דמויות אחרות של DC. בספטמבר 2018, נמסר על כישלונו של משא ומתן עם קאביל על הופעת קמע בסרט "שהאזאם" (2019), בנוסף להתנגשות עם מחויבותו של קאביל עבור סרטי "משימה בלתי אפשרית". עוד נמסר כי השחקן אינו מתכוון לשוב לגלם את דמותו של סופרמן בפרויקטים עתידיים; עם זאת, בנובמבר 2019, הצהיר קאביל שהוא לא ויתר על גילום הדמות וברצונו לעשות עימה צדק. באותה תקופה, האחים וורנר לא היו בטוחים לאיזה כיוון לקחת את הדמות וניהלו דיונים עם מספר אישים מהתעשייה על הדמות, כולל ג'יי ג'יי אברמס – שחברת ההפקה שלו, "Bad Robot Productions", חתמה על עסקה עם "WarnerMedia" – ומייקל בי. ג'ורדן, שהציע את עצמו כגרסה שחורה של הדמות. במאי 2020, נמסר כי "האחים וורנר" כבר לא שוקדים על פיתוח סרט המשך, אך נמצאים במשא ומתן מול קאביל על השתתפות בסרט אחר של DC בעתיד. בפברואר 2021, נמסר כי התסריטאי טא-נהאסי קואוטס הופקד על כתיבת סרט חדש של סופרמן שהיה בשלבי פיתוח ראשונים, שעל הפקתו היה אמון אברמס. על פי הדיווחים, הסרט התעתד להציג שחקן שחור שיגלם את סופרמן; עוד נמסר כי קיימת הסבירות שלתפקיד אכן ילוהק ג'ורדן. מדייוחים אלו הובהר כי מדובר באתחול מחדש של היקום, אך מנגד, הצביע ריצ'רד ניובי מ"הוליווד ריפורטר" על האפשרות שהסרט בכיכובו של שחקן שחור תעיד על גרסה חדשה של סופרמן שתתקיים לצד גרסתו של קאביל ביקום הקולנועי.
פיתוח
באוקטובר 2022, נחשף כי "האחים וורנר" שוקדים על פיתוח פרויקט שתואר כהמשך ל"איש הפלדה", אותו יפיק רובן, וכי קאביל עתיד לשוב לגלם את דמותו של סופרמן. עוד נמסר כי האולפנים מחפשים תסריטאים עבור הסרט, וכי ברשותם נמצאת רשימת במאים פוטנציאליים שכללה את מקווארי, שלפי הדיווחים לא יצרו קשר ולא יכול היה להיות מסוגל לביים בשל התחייבויותיו לבימוי שני החלקים של הסרט העשירי בסדרת "משימה בלתי אפשרית". במקביל, נמסר כי סרטם של אברמס וקואטס עוד נמצא בפיתוח לצד סרט ההמשך הפוטנציאלי. באותו החודש, נחשפה הופעתו של קאביל כסופרמן בסצנה שאחרי הכתוביות בסרט "בלאק אדם" (2022). קאביל חתם על עסקה חד-פעמית עבור הסרט "בלאק אדם", ו"האחים וורנר" היו מעוניינים בשובו של קאביל עבור פרויקטים עתידיים, כולל סרט סולו נוסף, אם כי הייתה רק הסכמה מילולית על כך. זמן קצר לאחר מכן, הודיע קאביל מטעם "האחים וורנר" שהוא ישוב לגלם את דמותו של סופרמן בפרויקטים עתידיים, וכי הופעתו ב"בלאק אדם" נועדה להיות "טעימה קטנה מאוד" מהתוכניות עבור הדמות. באותה תקופה, נמסר כי על כתיבת התסריט, שכלל את דמותו של ברייניאק בתור האנטגוניסט הראשי, על ידי סטיבן נייט. מנהלי "האחים וורנר" לא התלהבו מתסריט זה, וזמן קצר לאחר מכן שכרו תסריטאי נוסף עקב לוח הזמנים העמוס של נייט. ב-25 באוקטובר 2022, נמסר על מינוי גאן ופיטר ספרן כיושבי ראש ומנכ"לים שותפים של אולפני די.סי החדשים, זאת על מנת שיפיקו יקום משותף חדש עבור DC קומיקס, שיהיה תחת פיקוחם. שבוע לאחר כניסתם לתפקיד, הודיעו השניים על פיתוח תוכנית בת כ-8–10 שנים, במסגרתה יעבור היקום הקולנועי "אתחול רך". אנדי מוסקייטי, שהיה אמון על בימוי הסרט "הפלאש" (2023) עבור האולפנים, הביע עניין בבימוי סרט "סופרמן" שיהיה דומה לגרסתו של ריצ'רד דונר. עוד נמסר כי לקאביל שולמו 250,000 דולר עבור כל אחת מהופעותיו ב"בלאק אדם" ו"הפלאש", אך גם כי הופעתו ב"הפלאש" בוטלה. בנוסף, הביע קאביל רצון לחקור בסרט עתידי לחקור את "יכולתו של סופרמן לתת ולאהוב" את תושבי כדור הארץ ולהעניק השראה לאחרים, ואמר שהוא מצפה להיפגש עם גאן וכן מתרגש מהזדמנויות עתידיות לעבוד יחד. בנובמבר 2022, נמסר כי פיתוח הסרט הופסק זמנית על מנת לתת לגאן וספרן זמן לפתח את תוכניותיהם עבור היקום המשותף החדש. בדצמבר 2022, נמסר על ידי ה"הוליווד ריפורטר" כי הסבירות לפיתוחו של סרט המשך אינן גבוהות, שכן גאן וספרן התכוננו לחלוק את תוכניותיהם עם מנכ"ל "האחים וורנר דיסקברי", דייוויד זאסלב, לפני שלבסוף דיווחה על ביטול פיתוחו של סרט ההמשך.
בשלהי דצמבר 2022, הצהיר גאן כי דמותו של סופרמן עומדת בראש סדר העדיפויות של האולפנים, לפני שהכריז שהוא כותב סרט "סופרמן" חדש שיתמקד בגרסה צעירה יותר של הדמות, שתוצג ככתב מתחיל שמנהל אינטראקציות ראשוניות עם דמויות מפתח במיתולוגיה של הדמות, דוגמת לויס ליין. לאור הצהרתו של גאן ותוכניותיו עבור הדמות, אושר כי קאביל לא ישוב לגלם את הדמות, על אף שבמקביל נמסר כי גאן וספרן נפגשו עם השחקן במטרה לדון באפשרות לעבודה משותפת בעתיד, כולל האפשרות לעבור לגילום דמות אחרת ביקום המאותחל. עוד נמסר כי קיימת האפשרות שהסרט יבוים על ידי גאן בעצמו, וכי הסרט לא ישמש כסיפור מקור עבור הדמות. בינואר 2023, נחשף שמו הרשמי של הסרט, "Superman: Legacy" (ובתרגום חופשי: "סופרמן: מורשת"). במהלך הצגת השלב הראשון של היקום הקולנועי של DC החדש, "אלים ומפלצות", הצהיר גאן כי עלילת הסרט תשאב השראה מהריצה של גרנט מוריסון ופרנק קוויטלי, "אולסטאר סופרמן". יום למחרת ההכרזה, הופיע הקומיקס ברשימת ספרי הקומיקס הנמכרים ביותר של אמזון.
במרץ 2023, הצהיר הקומיקסאי והתסריטאי טום קינג, שצורף על ידי גאן לבניית היקום החדש של DC, כי גאן יופקד בנוסף על בימוי הסרט, הצהרה אותה אישר גאן בעצמו. גאן הצהיר כי על אף שהיסס בתחילה לקחת על עצמו את בימוי הסרט חרף עידודם של ספרן ובכירים נוספים, הוא הבין כיצד ההתמקדות בניסיונותיו של סופרמן לאזן בין המורשת אותה קיבל מהוריו הקריפטוניים והאריסטוקרטים, לצד המורשת אותה קיבל מהוריו בסמולוויל, קנזס "תודיע על זהותו האמיתית ועל אופיין של הבחירות אותן הוא מקבל". גאן אף חשף כי הרגיש מחובר רגשית להיבט הזה דרך אביו המנוח, שיום הולדתו חל ביום עליית הסרט לאקרנים. באפריל 2023, הצהיר גאן כי הטון של הסרט יהיה שונה משל הסרטים אותם ביים עבור היקום הקולנועי של מארוול, ובהמשך אף אישר שכלבו של סופרמן, קריפטו, יופיע בסרט.
פרה-פרודקשן
באפריל 2023, נמסר על תחילתם של תהליכי ההפקה, עיצוב התלבושות והליהוק, ועל הצטרפותן של מעצבת ההפקה בת' מיקל ומעצבת תלבושות ג'ודיאנה מקובסקי, שעבדו עם גאן על סרטיו הקודמים, לצוות ההפקה. עוד נמסר כי צילומי הסרט עתידים להתחיל בינואר 2024. במקביל, החל גאן לחפש שחקן לגילום דמותו של סופרמן, שיוכל להקרין את אנושיותו, טוב-לבו וחמלתו של הדמות; ובהמשך אישר כי בסרט תופיע דמותו של ג'ימי אולסן. וכי הוא אינו מעוניין לתת לסרט טון קומי. גאן אף הביע את שאיפתו להצלחת הסרט להתבדל משאר סרטי "סופרמן" הקודמים. בשלהי אפריל, הגיש גאן את הטיוטה הראשונה של התסריט, ונמסר כי על אף שביתת גילדת הסופרים של אמריקה שהחלה בתחילת מאי 2023, תהליך הפקת הסרט יתנהל כמתוכנן.
ליהוק
במאי 2023, דווח על הגשתן של קלטות אודישן ראשונות עבור גילום דמויותיהם של סופרמן, לויס ליין ולקס לות'ר; ובשלהי החודש, נמסר כי גאן החל לצפות בהם, במקביל לשרטוט הסטוריבורד עבור הצילומים. עוד נמסר כי בראש רשימת המועמדים לגילום דמותו של סופרמן נמצא השחקן דייוויד קורנסווט, וכי הוא עתיד לעבור מבחן מסך בשלהי החודש או בתחילת יוני. ברשימה נכללו גם ג'ייקוב אלורדי, טום בריטני ואנדרו ריצ'רדסון; ברשימת המועמדות לגילום דמותה של ליין נכללו אמה מקי, רייצ'ל ברוסנהאן, סמרה ויבינג ופיבי דינבור. עוד דווח כי לגילום דמותו של לקס לות'ר נשקל ניקולס הולט, שבחר במקום להיבחן לגילום דמותו של סופרמן. הולט היה מועמד בעבר לגילום דמותו של באטמן בסרט "באטמן" (2022). בנוסף, שקל גאן לתפקיד שחקנים שאיתם עבד בעבר, ואך שוחח על התפקיד עם אחד השחקנים מ"שומרי הגלקסיה: חלק 3", שעל פי הדיווחים היה בראדלי קופר. לגילום הדמות נשקלו גם שחקנים כהי-עור. האודישנים לדמותו התבצעו תחת התווית "Apex", אשר נחשבה למחווה לאחת מגרסאותיו של לות'ר בשם "אייפקס לות'ר". בנוסף, נמסר כי בסרט תחל הכנת הרקע עבור דמויותיהם של גיבורי-על ונבלים נוספים, ועל פי הדיווחים פורסמו בקשות ליהוק עבור שחקן כהה-עור לגילום דמותו של ושחקנית ממוצא אסייתי או לטיני לגילום דמותה של "בליץ". בתחילת יוני 2023, דווח כי השחקן פירסון פודה, שהופיע בתפקיד אורח בסדרה "סופרגירל" (2015–2021), הגיש קלטת אודישן עבור דמותו של סופרמן.
אנריקה בולאניוס
אֵנריקה חוזה בולאניוס גייר (בספרדית: Enrique José Bolaños Geyer; 13 במאי 1928 – 14 ביוני 2021) היה נשיא ניקרגואה בין השנים 2002–2007.
סופרמן: מורשת
צילומים
צילומי הסרט עתידים להתחיל בינואר 2024, באטלנטה שבג'ורג'יה. על הצילומים הופקד צלם הקולנוע הנרי בראהם, שעבר בעבר על סרטי "שומרי הגלקסיה", "יחידת המתאבדים" (2021) ו"הפלאש" (2023).
אנריקה בולאניוס
ביוגרפיה
נולד ב-1928 בעיר מסאיה למשפחה בעלת שורשים ספרדיים וגרמניים. רכש השכלה גבוהה בארצות הברית.
סופרמן: מורשת
פוסט-פרודקשן
על הפיקוח עבור האפקטים החזותיים הופקד סטפן צ'רטי, שעבד בעבר עם גאן ב"שומרי הגלקסיה בספיישל חג המולד" (2022), ו"שומרי הגלקסיה: חלק 3" (2023).
אנריקה בולאניוס
ביוגרפיה
יצא בגלוי כנגד השלטון הסנדיניסטי בשנות השמונים, ועל כך נרדף ואף נאסר לפרק זמן קצר, והחברה המצליחה למוצרי חקלאות שבבעלותו הולאמה.
בין ינואר 1996 לינואר 2002 כיהן בולאניוס כסגן הנשיא תחת ארנולדו אַלֶמאן. ב-6 בינואר 2002 ניצח ברוב גדול (56.3%) בבחירות לנשיאות את יריבו, הסנדיניסט דניאל אורטגה, ונכנס לתפקידו ב-10 בינואר 2002. הוא התמודד מטעם המפלגה הליברלית החוקתית. (בקיצור המפלגה הליברלית, ספרדית: Partido Liberal Constitucionalista, PLC).
סופרמן: מורשת
הפצה
בינואר 2023, נמסר כי הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-11 ביולי 2025.
אנריקה בולאניוס
ביוגרפיה
בתחילת כהונתו הוביל קמפיין נגד השחיתות שהופנה בעיקר נגד קודמו בתפקיד, מנהיג המפלגה הליברלית, אלמאן. אלמאן הועמד לדין ונידון בדצמבר 2003 ל-20 שנות מאסר על עבירות שחיתות, אירוע ראוי לציון בניקרגואה, שהפוליטיקה שלה אינה מצטיינת בשקיפות שלטונית ובמאבק בשחיתות.
המסע נגד השחיתות הביא לבידודו הפוליטי של בולאניוס כיוון שמפלגתו, שהתנגדה למהלכים נגד מנהיגהּ אלמאן, התייצבה כנגדו. בולאניוס פיצל אותה והקים יחד עם פורשים ממפלגות אחרות את מפלגת "הברית למען הרפובליקה" (Alianza por la República - APRE). במצב שנוצר התקשה בולאניוס למשול עקב מאבקי כוח בין הרשויות, ונטייתם של פוליטיקאים לנהוג לפי אינטרס מפלגתי צר. הוא התלונן על כך שבית הנבחרים מכשיל יוזמות ממשלתיות בתחום התשתית, שנחוצות מאוד לניקרגואה, מטעמים פוליטיים אישיים.
באוקטובר 2005 חברו יחדיו היריבים המושבעים, המפלגה הליברלית מימין והחזית הסנדיניסטית משמאל, כדי להדיח את בולאניוס. אך בלחץ ארצות הברית, שאיימה לבטל את הסיוע למדינה, נמנעה הדחתו ונקבע שלא יהיו שינויים בחוקה למשך שנה. במקביל, הועבר הסכם הסחר המכונה CAFTA להפחתת מכסים ומכשולי סחר במרכז אמריקה.
החוקה בניקרגואה מגבילה את הנשיא לתקופת כהונה אחת, ולכן לא יכול היה בולאניוס להתמודד שוב. הוא המשיך בפעילות פוליטית כציר באספה הלאומית, באופוזיציה לנשיא אורטגה. באופן אירוני, שינויים חוקתיים שנעשו על ידי הברית בין הליברלים והסנדיניסטים (שהונהגו על ידי אורטגה) נגד בולאניוס בתקופת כהונתו, חיזקו את האספה הלאומית ויכולתה להשפיע על המדיניות, והחלישו את כוחו של הנשיא.
יין בורדו
יין בורדו (באוקסיטנית: vin de Bordèu, בצרפתית: vignoble de Bordeaux) הוא כל יין המיוצר באזור בורדו שבדרום מערב צרפת. הפקת יין בורדו מתרכזת בעיר בורדו, שעל נהר גארון. מצפון לעיר לאורך נהר דורדון ואזור שפך הנהר הרחב ז'ירונד. באזור זה שטח הכרמים הכולל הוא למעלה מ-120,000 דונם, והוא שטח גידול היין הגדול ביותר בצרפת. בצירים ממוצעים מייצרים למעלה מ-700 מיליון בקבוקים של יין בורדו, החל מכמויות גדולות של יין שולחן יומיומי, ועד כמה מהיינות היקרים והיוקרתיים בעולם. הרוב המכריע של היין המיוצר בבורדו הוא אדום (המכונה לפעמים "קלרט" בבריטניה), מספר יינות לבנים מתוקים (בעיקר Sauternes), לבנים יבשים, ובכמויות קטנות בהרבה, רוזה ונתזים (Crémant de Bordeaux). יין בורדו מיוצר על ידי יותר מ-8,500 יצרנים או יקבים. יש 54 כינויי מקור מבוקרים של יין בורדו.
היסטוריה
ייצור היין הובא לאזור בורדו על ידי הרומאים, כנראה באמצע המאה ה-1, כדי לספק יין לצריכה מקומית, וייצור היין נמשך באזור ברציפות מאז.
במאה ה-12 הפופולריות של יינות בורדו באנגליה גברה באופן דרמטי, בעקבות נישואיהם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה. הנישואין הפכו את פרובינציית אקוויטיין לחלק מאימפריית אנגווין, ומשם ייצא יין בורדו לאנגליה. בתקופה זו, גרייבס היה אזור היין העיקרי של בורדו. הייצוא של בורדו הופרע עם פרוץ מלחמת מאה השנים בין צרפת לאנגליה בשנת 1337. בסוף הסכסוך בשנת 1453 צרפת החזירה לעצמה את המחוז ובכך השתלטה על ייצור היין באזור. כחלק מברית אולד, הצרפתים העניקו לסוחרים הסקוטים עמדה מיוחסת בסחר קלארט – עמדה שנמשכה ללא שינוי כמעט לאחר שחוזה אדינבורו סיים את הברית הצבאית בין צרפת לסקוטלנד. גם כאשר הממלכות הפרוטסטנטיות של אנגליה וסקוטלנד, ששלטו על ידי אותו מלך סטיוארט בשלב זה, ניסו לסייע צבאית למורדים ההוגנוטים במאבקם נגד צרפת הקתולית בלה רושל, ספינות מסחר סקוטיות הורשו להיכנס לא רק לג'ירונד, אלא שהצי הצרפתי אף ליווה אותם בבטחה לנמל בורדו, כדי להגן עליהם מפני ההוגנוטים.
בשנת 1855 סווגו יקבי אזור בורדו; סיווג זה נותר בשימוש נרחב כיום. משנת 1875 עד 1892 כמעט כל כרמי בורדו נהרסו על ידי מכת חרקי פילוקסרה (Phylloxera). תעשיית היין באזור שוקמה על ידי השתלת גפנים מקומיים על גבי שורש אמריקאי עמיד בפני מזיקים.
אקלים וגאוגרפיה
הסיבה העיקרית להצלחת ייצור היין באזור בורדו היא סביבה מצוינת לגידול גפנים. היסוד הגאולוגי של האזור הוא אבן גיר, מה שמוביל לאדמה עשירה בסידן. שפך הז'ירונה חולש על האזור יחד עם יובליו, נהרות גארון ודורדון, המספקים אקלים אטלנטי, אקלים ימי, לאזור. בורדו שוכנת במרכז מפגש הנהרות דורדון וגרון, הזורמים לג'ירונד.
נהרות אלה מגדירים את החלוקה הגאוגרפית העיקרית של האזור:
בבורדו מושג ה"טרואר" ממלא תפקיד מרכזי בייצור היין, כאשר האחוזות המובילות מכוונות לייצר יינות מונחים "טרואר", המשקפים את האזור שממנו הם מגיעים, לרוב מענבים שנאספו מכרם יחיד. אדמת בורדו מורכבת מחצץ, אבן חולית וחרסית. הכרמים הטובים ביותר באזור ממוקמים על אדמות החצץ, המנוקזות היטב, הנמצאות לעיתים קרובות ליד נהר ז'ירונד. פתגם ישן בבורדו הוא האחוזות הטובות ביותר הן אלו שיכולות "לראות את הנהר" מכרמיהם. רוב האדמות הפונות לנהר תפוסות על ידי אחוזות בעלות סיווג היינות הרשמי של בורדו.
יינות אדומים
כהכללה רחבה מאוד, קברנה סוביניון (זן הענבים השני הנטוע ביותר בבורדו) שולט בתערובת היינות האדומים המיוצרים במדוק ובשאר "הגדה השמאלית" של שפך ז'ירונד. תערובות יקבי השאטו האיכותיות ביותר הן 70% קברנה סוביניון, 15% קברנה פרנק ו-15% מרלו. תערובת זו מכונה בדרך כלל "תערובת בורדו". מרלו נוטה להיות בולט יותר בסנט-אמיליון, פומרול ושאר היקבים של "הגדה הימנית". תערובות "הגדה הימנית" הללו מיקבי השאטו האיכותיים ביותר הן בדרך כלל 70% מרלו, 15% קברנה פרנק ו-15% קברנה סוביניון.
יינות לבנים
יין לבן מבורדו הוא בעיקר, ובאופן בלעדי במקרה של יין סוטרן המתוק, עשוי מסמיון, סוביניון בלאן ומוסקדלה. תערובות אופייניות הן 80% סמיון ו-20% סוביניון בלאן. כמו אצל האדומים, יינות בורדו לבנים הם בדרך כלל תערובות, לרוב של סמיון ושיעור קטן יותר של סוביניון בלאן. זני ענבים מותרים אחרים הם סוביניון גרי, אוגני בלאן, קולומברד, מרלו בלאן, אנדנק ומוזאק. לאחרונה נוספו שלושה ענבים לבנים חדשים: Alvarinho, Petit Manseng, and Liliorila.
בסוף שנות ה-60 היה סמיון הענב הנטוע ביותר בבורדו. מאז הוא נמצא בירידה מתמדת אם כי הוא עדיין הנפוץ מבין הענבים הלבנים של בורדו. לעומת זאת הפופולריות של סוביניון בלאן גוברת ועוקפת את אוגני בלאן כענב בורדו הלבן השני הנטוע ביותר בסוף שנות השמונים וכעת הוא גדל באזור הגדול במחצית מגודלו של שטחי הסמיון, על התנובה הנמוכה יותר.
סוגי היינות
אזור היין של בורדו מחולק לאזורי משנה הכוללים את: סן אמיליון, פומרול, מדוק וגראווס. סגנונות היין שהם מייצגים מסווגים בדרך כלל לשש משפחות עיקריות, ארבעה יינות אדומים, בהתבסס על אזורי המשנה, ושניים לבנים על בסיס מתיקות.
יין מריטאז'
יקבים בכל רחבי העולם שואפים לייצר יינות בסגנון בורדו. בשנת 1988 הקימה קבוצה של כורמים אמריקאים את "ברית מריטאז'", כדי לזהות יינות המיוצרים בסגנון בורדו, אך אינם יכולים להיקרא בורדו בגלל המעמד הגאוגרפי המוגן. אף על פי שרוב יינות מריטאז' מגיעים מקליפורניה, ישנם חברים ב"ברית מריטאז'" ב-18 מדינות אחרות, כולל ארגנטינה, אוסטרליה, קנדה, ישראל ומקסיקו. כדי להשתמש בשם מריטאז' יש לשלם תמלוגים לארגון על כל בקבוק יין שנמכר.
יתרו
יִתְרוֹ (בערבית شعيب, שועייב) הוא דמות מקראית, כהן מדין ואביה של צפורה, אשת משה רבנו. בספר שמות הוא נקרא גם בשם "רעואל", אולם בפרק שאחריו הוא נקרא "יתרו". על שמו נקראה פרשת יתרו. בספר במדבר הוא נזכר גם (בשם "רעואל") כאביו של חובב. הנביא שועיב, המזוהה עם יתרו, ידוע גם בתור המייסד הרוחני והנביא הראשי של העדה הדרוזית. בנוסף, הוא גם הוכרז כאב הקדמון של כל הדרוזים
במקרא
על פי ספר שמות, כאשר משה ברח בצעירותו מבית פרעה הוא הגיע לארץ מדיין ושם פגש את בנותיו של יתרו, כהן מדיין. הוא מצא מקלט בביתו, רעה את צאנו ולבסוף אף נשא את צפורה בתו לאישה.
כאשר בני ישראל הגיעו להר סיני אחרי יציאת מצרים הצטרף אליהם יתרו. לפי פירוש רש"י לתורה הוא הגיע בעקבות נס קריעת ים סוף ומלחמת עמלק. הוא ראה את העומס שהוטל על משה שתפקד לבדו כשופט, והציע לו לבנות מבנה הירארכי של שרי אלפים, שרי מאות, שרי חמישים ושרי עשרות שישפטו את העם. לאחר מכן יתרו שב לארצו.
המדרש אומר שיתרו הוא חובב חותן משה, וכך סוברים כמה מהפרשנים. המדרש מוסיף שאחרי שיתרו יעץ למשה למנות שופטים הוא שב אל ארצו ואל משפחתו לגייר אותה ואז הצטרף לעם ישראל שיצא ממצרים. בספר במדבר ביקש משה מחובב, שלדעה זו הוא יתרו, שיישאר עם העם ויסייע להם בחציית המדבר, ואכן אנו מוצאים את צאצאי חובב הקרואים שבט הקיני בספר שופטים ביניהם את יעל אשת חבר הקיני שהרגה את סיסרא.
באגדה היהודית
במדרש ישנה דעה שליתרו היו שבעה שמות: יתר, יתרו, חובב, רעואל, חבר, פוטיאל וקיני.
אמנם כבר בחז"ל דעה זו לא מוחלטת כאשר הספרי סובר שרעואל הוא אבי יתרו, ומה שכתוב ויבאו אל רעואל אביהן הכוונה לסבן.
חז"ל משבחים בדרך כלל את יתרו כי על אף שעבד כל עבודה זרה שהייתה קיימת בימיו, ואף היה מיועציו של פרעה, הכיר לבסוף באלהי ישראל. הם משבחים אותו גם על כך שברח בתגובה לעצת פרעה לשעבד את בני ישראל, בניגוד לבלעם שיעץ לשעבד ולאיוב ששתק.
לעומת זאת, נטען בספר גליא רזא כי כל מטרת בואו של יתרו אל משה הייתה יצירת מעמדות בחברה הישראלית. גישה זו אינה יחידאית שכן פרשנים נוספים מבקרים את יתרו ומטילים ספק בכוונותיו האמיתיות, אך היא מהווה דעת מיעוט.
יתרו הציע למשה מודל היררכי לשפיטת העם, שתהיה מדורגת בצורה של שרי אלפים, שרי מאות, שרי חמישים ושרי עשרות, ומשה קיבל את עצתו.
שמותיו
ישנן מספר מחלוקות בנוגע לשמותיו של חותן משה. ב מופיע הפסוק "לְחֹבָב בֶּן-רְעוּאֵל הַמִּדְיָנִי חֹתֵן מֹשֶׁה". אף על פי שב נאמר "וּלְכֹהֵן מִדְיָן, שֶׁבַע בָּנוֹת" ולא מופיע אף בן. בהמשך רעואל הופך לחותן משה ב: "וַיּוֹאֶל מֹשֶׁה, לָשֶׁבֶת אֶת-הָאִישׁ; וַיִּתֵּן אֶת-צִפֹּרָה בִתּוֹ, לְמֹשֶׁה." היות ובעברית המקראית ישנה מילה זהה לאבי הכלה ואחי הכלה (חותן, המילה גיס הופיעה מאוחר יותר), נראה כאילו לדמות המקראית ישנם שני שמות שמיוחסים אליה, שקורא לחובב בנו של רעואל חתן משה, או שרעואל ויתרו הם אותו אדם, וחובב הוא גיסו של משה. ברם, העניין כולו עדיין נידון בקרב התאולוגים וחוקרי המקרא.
יתרו במסורת הדרוזית
יתרו הוא שועייב (شعيب), נביא הדרוזים. דמותו, כפי שהיא מופיעה במסורת הדרוזית, מושפעת ככל הנראה מדמותו במקורות היהודים, שם הוא מזוהה ככהן גדול במדיין. גם במסורת הדרוזית מופיע יתרו כחותנו של משה וכאדם חכם אשר יעץ למשה איך לשפוט את העם באופן יעיל.
דמותו נקשרת למשה ולעם ישראל. הדרוזים אשר מאמינים בתורת יתרו מאמינים גם בתורת ישראל. יתרו מוצג כאיש חכם, בעל ידע על כל דת, יודע את ה', מכיר בו ומסור לו. תורתו דומה מאוד לתורת היהדות: סוגיות כגון כבוד האישה, כבוד הבעל ומצוות ומנהגים אחרים בדת הדרוזית.
סיפורו של יתרו מופיע גם בקוראן, הקדוש גם לדרוזים, שם הוא נקרא ומתואר כנביא העיר מדיין, הקורא לאמונה באל אחד ולצדק חברתי אך נתקל בלעג ובזלזול של בני עירו.
אחד מעיקרי האמונה הדרוזית קובע שהבנים שנולדו למשה ולציפורה הם יהודים מלידה. הסיבה לכך היא מסורת הידועה לחכמי הדת הדרוזים בלבד.
הדרוזים חוגגים את חג הנביא שועייב (عيد النبي شعيب) מדי שנה במשך ארבעה ימים החל מה-24 באפריל, בקבר הנביא שועייב המזוהה על ידם בכפר חיטים באזור טבריה, שחרב בעת מלחמת העצמאות.
יתרו במסורת המוסלמית
סיפורו של יתרו מופיע גם בקוראן, שם הוא נקרא שועייב (شعيب, "זה שמראה את דרך הישר"). הוא מוזכר בקוראן בסך הכל 11 פעמים. שועייב הוא נביא נערץ באסלאם, ומשויכים לו מעשים רבים שלא מוזכרים בתנ"ך. שועייב מוכר בידי מוסלמים בתור אחד מהנביאים הערבים היחידים שמוזכרים בשמם בקוראן, השאר הם צאלח, הוד ומוחמד. נאמר כי הוא היה ידוע בידי המוסלמים הראשונים בתור "המטיף הרהוט בין הנביאים", מכיוון שכך היה, לפי המסורת, לשועייב הוענק כישרון וצחות לשון בשפתו.
לפי האמונה, שועייב חי אחרי אברהם ונשלח כנביא לקהילת המדיינים אשר ידועה גם בשם "אנשי העץ", מכיוון שהם נהגו להעריץ עץ גדול. שועייב הטיף את הדת המוסלמית והזהיר את המדיינים שיפסיקו את דרכי המרמה בהם נהגו. על אף שניבא והטיף לאורך תקופה ממושכת, המדיינים סירבו להקשיב לו, אך שועייב נשאר איתן. הוא הזהיר את המדיינים שבורותם תוביל להשמדתה של מדיין והביא דוגמאות מנביאים קודמים כמו נוח, הוד, סלאח ולוט, שעמיהם הושמדו בידי האלוהים. אנשי מדיין התגרו בשועייב והקניטוהו שלולא הגיע ממשפחה מכובדת כמו שלו, כבר מזמן היו סוקלים אותו באבנים. שועייב השיב "האם משפחתי משפיעה על שיקולכם יותר מאשר אלוהים?" לאחר שלא חזרו בתשובה, נהרגו ברעידת אדמה, אך הקוראן מציין ששועייב ותומכיו ניצלו מהאסון.
בחקר המקרא
לפי ההשערה המדיינית-קינית בחקר המקרא, מייצג יתרו את זכרה של קבוצה אתנית מדיינית או אדומית, אשר הביאה את האמונה באלוהות ששמה יהוה לעם ישראל. במסגרת ההשערה הוצע שבמקורות קדומים למקרא היה יתרו כוהן ה', אשר לימד את חתנו משה לעבוד את ה'. לפי ההשערה תואר יתרו במקורות אלו כאב המייסד של שבט הקיני.
ריצ'רד רוג'רס (אדריכל)
ריצ'רד רוג'רס (באנגלית: Richard Rogers; 23 ביולי 1933 – 18 בדצמבר 2021) היה אדריכל בריטי שנודע בזכות עיצוב מודרניסטי ופונקציונלי של בנייניו. סגנונו התאפיין גם בהחצנה של הסטרוקטורה ופרטי בניין עתירי טכנולוגיה שהיו מוחצנים אף הם. הוא היה בכיר במשרד האדריכלים, הידוע עד יוני 2020 בשם שותפות ריצ'רד רוג'רס.
ביוגרפיה
רוג'רס נולד בפירנצה ולמד תחילה ב בלונדון מ-1954 עד 1959, שם קיבל את הדיפלומה של האיגוד (AA Dipl), ולאחר מכן סיים את לימודיו לתואר שני (M.Arch) ב באוניברסיטת ייל ב-1962 על מלגת פולברייט.
קריירה מקצועית
בייל הכיר רוג'רס את נורמן פוסטר כשותף ללימודים עמו הקים בשנת 1963 את המשרד המשותף עם חזרתם לבריטניה יחד עם נשותיהם ו (בהתאמה). המשרד שנקרא, זכה להצלחה רבה בשנותיו הראשונות והתפרסם כמוביל בסגנון ההיי-טק התעשייתי.
ב-1971 הקים שותפות אחרת עם האדריכל רנצו פיאנו עמו תכנן את מרכז פומפידו בפריז שנחשב לאחת מפריצות הדרך הגדולות של השניים, ומבנה פורץ דרך גם באדריכלות המאה ה-20.
במרץ 2006, קראו פוליטיקאים בניו יורק להפסיק את עבודתו על פרויקט תכנונו מחדש של מרכז קונגרסים על שם ג'ייקוב יעבץ בניו יורק, בשל חברותו בארגון שקרא להחרים את ישראל. בעקבות כך החליט רוג'רס לנתק את קשריו עם הארגון, כדי שעבודתו בפרויקט שעלותו 1.7 מיליארד דולר, לא תיפגע. הארגון, "ארכיטקטים ומתכננים למען צדק בפלסטין", קבוצה של 60 ארכיטקטים שקראו לישראל להפסיק את הקמת גדר ההפרדה ואת הבנייה בהתנחלויות, והשווו את החברות המשתתפות בבנייה בגדה המערבית לאלה שפעלו בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד.
פרסים
רוג'רס זכה לפרסים רבים על תרומתו לאדריכלות, ביניהם של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים ב-1985 ופרס סטירלינג על תכנון טרמינל 4 החדש של נמל התעופה מדריד-בראחס במדריד ב-2006. ב-2007 זכה בפרס פריצקר. הוא גם זכה לתואר אבירות מהמלכה אליזבת' השנייה בשנת 1981.
חיים אישיים
רוג'רס היה נשוי ואב לבן. נפטר ב-18 בדצמבר 2021.
סוכנות האנרגיה הרוסית
סוכנות האנרגיה הרוסית היא גוף של משרד האנרגיה של רוסיה האחראי לניהול מחקר ופיתוח של מגזר האנרגיה ברוסיה והוא אחד הגופים החשובים של ממשלת רוסיה במגזר האנרגיה.
מטרות
הסוכנות מהווה מרכיב חשוב במערכת המידע והתמיכה האנליטית בפיתוח אנרגיה בת קיימא ברוסיה וממלאת תפקידים בעלי חשיבות לאומית ובין-מחלקתית בתמיכה מדעית, אנליטית, ארגונית וטכנולוגית לצורך יישום מדיניות האנרגיה הלאומית כדי לפתור ביעילות שלוש משימות הקשורות זו בזו - אנרגיה ביטחון, צמיחה כלכלית ויציבות סביבתית.
מטרת הסוכנות היא ליישם את ההוראות העיקריות של מדיניות המדינה בתחום מגזר הדלק והאנרגיה, צעדים שמטרתם לעמוד בדרישות בטיחות סביבתית ואנרגיה, להגדיל את האטרקטיביות להשקעה של משק האנרגיה הרוסי, שימוש רציונלי במקורות אנרגיה מתחדשים ורבייה אפקטיבית של בסיס משאבי המינרלים, ביצוע מחקר בנושא מדעי ופיתוח טכני של פוטנציאל התעשייה והאנרגיה במחוזות.
משימות עיקריות
לסוכנות רשת ענפים ענפה וסניפים ב-63 מחוזות בפדרציה הרוסית, צוותו מונה יותר מ-2000 איש ולו הסכמי שיתוף פעולה עם מכוני חינוך ומחקר רוסים מובילים ואוניברסיטאות המסייעות בחקר שוק האנרגיה הרוסי.
נמנמן סלעים מצוי
נמנמן סלעים מצוי או נַמְנְמַן סְלָעִים (שם מדעי: Eliomys melanurus; באנגלית: Asian garden dormouse) הוא מין של מכרסם ממשפחת הנמנמניים. הנמנמן הוא מין יחידאי ואוכל כל.
אורך גופו כ-12 ס"מ, ואורך זנבו כ-11 ס"מ. משקלו הוא כ־30–70 גרם. הוא בעל חרטום מחודד, עיניים גדולות שמסביבן פרווה שחורה, ואפרכסות אוזניים גדולות. יש לו ארבע אצבעות ביד וחמש ברגל, בעלות טפרים חדים. צבעו הכללי הוא בגוון אפור-כסוף, גחונו בהיר מגבו, זנבו ארוך ומסתיים בצבע שחור.
הוא חי בעיקר באלג'יריה, מצרים, עיראק, ישראל, ירדן, לבנון, לוב, מרוקו, סעודיה, סוריה, תוניסיה וטורקיה. בתי הגידול הטבעיים שלו הם יערות ממוזגים, אזורים סובטרופיים או טרופיים יבשים, צמחייה ים-תיכונית מסוגים שונים, שטחים סלעיים וגנים. הוא נמצא בהרי האטלס באזורים שנמוכים מ-3800 מטר מעל גובה פני הים.
הנמנמן פעיל בעיקר בלילה, וביום הוא ישן במחילות בקרקע, או בקן שבנה בעץ נבוב.
ציפורני-חתול מצויות
ציפורני-חתול מצויות (שם מדעי: Calendula arvensis), הוא מין של צמח בר ממשפחת המורכבים, בעל פרחים צהובים או כתומים.
העלים מסודרים על הגבעול בצורה לוליינית (מסורגים), אורכם נע בין 5 ל-18 סנטימטרים. הם פשוטים, והם מכוסים במעט שערות. פרחי התפרחת הם צהובים-כתומים; קוטרה של התפרחת לא עולה בדרך כלל על 3 סנטימטר. היא מכילה הן פרחים צינוריים במרכז, והן פרחים לשוניים בהיקף. יש להם ניחוח פיקנטי.
בישראל גדלים בבר עוד שלושה מינים מהסוג ציפורני חתול: המינים דומים מאוד ויזואלית אחד לשני, ובפרט לציפורני-חתול מצויות וניתן להבחין ביניהם רק באמצעות בחינת הפרי. המין הנפוץ ביותר בישראל הוא ציפורני-חתול מצויות וכל שאר המינים נדירים יחסית בארץ ישראל. הם פורחים החל מתחילת החורף ועד אמצע האביב (חודשי דצמבר-אפריל). הם פורחים בכל החבל הים תיכוני, מהצפון ועד לנגב הצפוני. בחורף ניתן לראות לצד ציפורני-החתול גם כלניות פורחות.
אלעד וינגרד
אלעד וינגרד (נולד ב-9 בספטמבר 1974) הוא סופר ישראלי, עיתונאי ומנהל תוכן.
ביוגרפיה
וינגרד נולד בנהלל וגדל במושב בית חרות. בשנת 2001 השלים תואר ראשון בתקשורת ומדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב. החל את דרכו העיתונאית בשנת 2000 בעיתון "העיר", שם כתב על נושאי חינוך, איכות הסביבה, ספורט, תרבות ומהגרי עבודה. לצד זאת כתב את הטור "עכבר בר" במגזין "עכבר העיר", על סצנת הברים בתל אביב. בשנים 2004–2006 עבד במעריב, שם היה עורך התרבות היומי ב"המגזין" ועורך בדסק החדשות.
בשנים 2006–2008 שימש העורך הראשי של "עכבר העיר" תל אביב. לאחר מכן שימש עורך אתר שנת המאה לתל אביב יפו (2010-2009), וכן מנהל התוכן של אתרי האינטרנט של "הופ!" בשנים 2009–2012. נכון לשנת 2023 וינגרד הוא בעלים של חברת תוכן.
וינגרד כותב ספרים ושירים לפעוטות, בהם גם כאלה שיצאו לאור מחוץ לישראל. פרסם את הספר "בטח יש ילד", שיצא לאור בישראל בהוצאת אגם בשנת 2009, ובסין ב-Juvenile & Children's Publishing House. בעקבות פרסום הספר היה אורח של שגרירות ישראל בסין שלוש פעמים, שבהן הקריא את הספר לילדים ברחבי המדינה. הספר נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך בשנת תשע"ו. וינגרד אף עיבד אותו למחזמר "בטח יש ילד", אשר עלה בהפקת תזמורת הבמה הישראלית.
וינגרד הוציא לאור גם את הספרים "דברים שגורמים לי לחשוב", "בדיוק בשנייה הזאת" ו"במקום הכי יפה בחוף" בהוצאת אגם. הספרים זכו לשבחים רבים. כמו כן פרסם כותרים רבים בהוצאת קלסיקלטת, ובהם את רב המכר "איפה המפלצת", שתורגם לערבית ולספרדית, ויצא לאור גם בספרד. לצד זאת כתב שירים לרחוב סומסום הישראלי ולמיכל צפיר ("סוד הקצב של מיכל").
אלעד וינגרד נשוי ואב לשלושה ילדים. מתגורר בבית חירות.
כתב כופי
כתב כופי (בערבית: خط كوفي) הוא הצורה הקליגרפית העתיקה ביותר של הכתב הערבי, והוא מבוסס על הכתב הנבטי. הוא התפתח מכתב "אל-חירי", אחד מארבעת הכתבים הערביים הקדם-אסלאמיים, היה בשימוש בחצי האי ערב בתקופת היווצרותו של האסלאם, ובו נכתבו כתבי היד הראשונים של הקוראן. שמו של הכתב בא משמה של העיר כופה (היום בעיראק), שבה הוא התפתח, והוא נזכר בשמו זה לראשונה בשנת 999. יחד עם הכתב הנסח׳י הוא אחד מששת הכתבים הקאנוניים של האסלאם החל מהמאה העשירית.
הכתב הכופי מאופיין בקווים ובזוויות ישרות, ולעיתים בקווים מוארכים. במקור לא כלל הכתב הכופי את הסימנים הדיאקריטיים המבחינים בין אותיות הכתב הערבי. הכתב התפתח במשך מאות שנים, בהן הוא השתנה ואף נוצרו לו גרסאות מקומיות. בכתב הכופי נעשה שימוש רב על גבי מטבעות ומבנים וכן הוא מופיע רבות בכתובות סלג'וקיות עתיקות, ואף העות'מאנים שבאו אחריהם עשו בו שימוש נרחב.
דוגמאות לשימוש בכתב כופי נראות בדגל עיראק ובסמל קטר, בכתבי יד, כגון "הקוראן הכחול" מקירואן, וכן במספר גדול של מבנים, ובהם המינרט בג'אם באפגניסטן והמסגד הגדול בסוסה בתוניסיה.