cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טום וג'רי והקוסם מארץ עוץ
טום וג'רי והקוסם מארץ עוץ (באנגלית: Tom and Jerry and the Wizard of Oz) הוא סרט אנימציה אמריקאי לילדים מסוגת קומדיה, פנטזיה והרפתקאות. הסרט הוא עיבוד לסרט "הקוסם מארץ עוץ" שהופץ בשנת 1939 על ידי מטרו גולדווין מאייר, ומבוסס על הסיפור "הקוסם מארץ עוץ" שכתב ליימן פרנק באום כחלק מסדרת ספרי עוץ. הסרט בוים על ידי ספייק ברנדט וטוני סרוון ונכתב על ידי גן גרילו. הסרט מספר את סיפור "הקוסם מארץ עוץ" מנקודת מבטם של טום וג'רי.
הסרט הופץ לראשונה ב-DVD ו-Blu-ray בארצות הברית ב-23 באוגוסט 2011. בישראל, הסרט הופץ לראשונה ב-DVD על ידי חברת "התו השמיני" בשנת 2011 עם כתוביות בעברית (הסרט לא דובב לעברית). אורך הסרט הוא כ-59 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן: רוסית, צ’כית, הונגרית ויוונית).
בשנת 2016 הופץ לראשונה בארצות הברית סרט המשך לסרט בשם "טום וג'רי: בחזרה לארץ עוץ".
תקציר העלילה
הסרט מספר על טום החתול וג'רי העכבר, אשר ריחפו מעבר לקשת והגיעו לארץ עוץ. בארץ עוץ הם פגשו את דורותי, טוטו, הדחליל, איש הפח, האריה, המכשפה המרשעת מן המערב, הקוסם, המנצ’קינים ועוד דמויות מן הסיפור "הקוסם מארץ עוץ". במהלך הסרט טום וג'רי חווים את הסיפור "הקוסם מארץ עוץ" מנקודת מבטם עם הרבה מעשי קונדס.
הסרט בישראל
הסרט הופץ לראשונה בישראל על ידי חברת "התו השמיני" ב-DVD בשנת 2011. ב-DVD הסרט היה בשפות אנגלית, רוסית, צ’כית, הונגרית ויוונית, עם כתוביות בעברית, ערבית, רוסית, הונגרית, גרמנית, צ’כית ואנגלית (הסרט אינו דובב לעברית). ה-DVD כלל תוספות מיוחדות, ביניהן: הסרט בגרסה קלאסית עם פתיח בסגנון עתיק, וסרטוני טום וג’רי והמדע של עוץ, שכללו מדריכים להפעלת בלון אוויר חם, ליצירת טורנדו בבקבוק ועוד פעילויות לכל המשפחה.
מנצחי מרוצים בפורמולה 1
רשימת המנצחים לפי נהג
כל הנתונים מעודכנים לגרנד פרי בלגיה - עונת 2023
אוזנן אוסטרלי
אוזנן אוסטרלי (שם מדעי: Nyctophilus) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת הנשפוניים ובו 15 מינים שחיים ברובם ביבשת אוסטרליה. הסוג הוקם בשנת 1821 על ידי הזואולוג האנגלי ויליאם אלפורד ליץ׳ ומשמעות שמו המדעי ״אוהב לילה״. הסוג חולק קווי דמיון מסוימים עם הסוגים אוזנן, אוזנן אמריקני, אוזנן מפרשי ואוזנן אפריקני, אך מבחינה פילוגנטית הוא ממוקם בשבט נפרד במשפחת הנשפוניים וקרוב לטקסון המונוטיפי הנדיר אוזנן פפואני.
תיאור
הפרווה של האוזנן האוסטרלי קצרה, עבה ורכה. צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ולאזור, ונע בין אוכרה לזהוב, חום בהיר, חום אפרורי, חום קפה עמוק, חום שוקולד כהה או אפור כהה. הגחון, החזה והסנטר בצבע צהבהב, שנהב, אפרפר חיוור או לבנבן. הפנים דלילות בשיער וצבעם כתמתם או ורדרד. האוזניים ורודות בחצי התחתון ושחרחרות-חומות בחצי העליון. הכנפיים שחורות והזרועות והשוקיים בצבע בורדו או ורוד מלוכלך.
תפוצה ואקולוגיה
רוב מיני האוזנן האוסטרלי חיים ביבשת אוסטרליה, להוציא שני מינים שחיים בדרום מלנזיה ובקצה דרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה של הסוג כולל את אוסטרליה, טסמניה, גינאה החדשה (פפואה ואינדונזיה), ארכיפלג ביסמרק, קלדוניה החדשה, אי הלורד האו והאי למבטה הסמוך לטימור. בית הגידול של הסוג מגוון וכולל את מדבריות האאוטבק האוסטרלי, בתה חופית, סוואנות טרופיות או צחיחות, חורש ים-תיכוני, יער גשם טרופי, יער מנגרובים ויער עננים עד רום 2,000 מטר מעל פני הים.
האוזננים האוסטרלים פעילים בלילה ומבלים את היום בנקיקים, סלעים, קיני ציפורים נטושים, קליפות וחללי עצים ומבנים נטושים. הם חיים בבדידות, בקבוצות קטנות או במושבות של עד 300 פרטים, ומפגינים נאמנות גבוהה לאתרי הלינה. האוזנן יוצא לפעילות לפני השקיעה, ומבצע גיחות ציד לאורך הלילה עד הזריחה. הטיסה שלו איטית עם יכולת תמרון טובה והוא מסוגל לפתוח בטיסה לא רק ממצב תלוי אלא גם ממצב של שכיבה על משטח אופקי. התזונה מורכבת בעיקר מפרפראים וחגבאים שאותם הוא מאתר בסמוך לאדמה באמצעות איכון-הד עם תדרים לטווח קצר, אך גם מחיפושיות, זבובים, עכבישאים ותיקנאים. בנוסף, הוא מסוגל לאתר חרקים המפיקים צלילים (צרצריים למשל) באמצעות חוש השמיעה לבדו. האוזנן האוסטרלי נוהג לאכול את טרפו תוך כדי טיסה, והוא מסוגל לשהות באוויר זמן רב.
בתקופות קרות רמת הפעילות מינימלית והאוזנן עשוי להיכנס לנמנום זמני או תרדמת ממושכת כדי למנוע בזבוז אנרגיה. האוזנניות מתקבצות במושבות גדולות במהלך ההיריון וההנקה. הרבייה מתרחשת אחת לשנה והאוזננית ממליטה בדרך כלל תאומים. הגורים נגמלים בתום כ-6 שבועות ולאחר מכן מתחילים לעוף ולצוד עם אימם; זמן קצר לאחר מכן הם הופכים לעצמאיים.
מינים
בסוג זה כ-15 מינים מוכרים:
קיימים ככל הנראה מינים נוספים שטרם תוארו מדעית.
פיטר דיאמנדיס
פיטר דיאמנדיס (באנגלית: Peter H. Diamandis; נולד ב-20 במאי 1960, ניו יורק, ארצות הברית) הוא דמות מרכזית בתחום יוזמות החלל הפרטיות - הוגה רעיון Google Lunar X PRIZE, פרס כספי בן עשרה מיליון דולר שהוצע לקבוצה פרטית שתבנה ותטיס בביטחה על פני הירח רובר רובוטי.
דיאמנדיס עומד בראש קרן פרס האיקס, המעודדת יזמות ויצירת פתרונות טכנולוגיים בתחומי מחיה שונים ובהם רפואה, אנרגיה ירוקה וחינוך. על פעילותו זו זכה ב-2006 בפרס היינליין.
אין לך מה לדאוג
"אין לך מה לדאוג", המוכר גם כ"שִלחי לי תחתונים וגופיות" (מילותיו הראשונות של הפזמון), הוא שיר ישראלי המתאר את חיי חיילי צה"ל בחזית במלחמת יום הכיפורים וקרבות ההתשה שהתנהלו לאחריה. השיר נכתב על ידי תלמה אליגון-רוז והולחן על ידי קובי אושרת. הוא בוצע על ידי הזמר עוזי פוקס בעיבוד קופצני בסגנון "כוורת" ונכלל בתקליטו הראשון משנת 1974.
מילות השיר מנוסחות כמכתב של חייל בחזית אל חברתו שבעורף. בסגנון אירוני הוא מבטיח לה שאין סיבה לדאוג לשלומו כי הוא נמצא בקייטנה ובין הלחימה וההפגזות יש לחיילים פנאי לנוח ולהתרחץ. הוא מבטיח שכשיחזור הם יינשאו, ומבקש ממנה לשלוח לו תחתונים וגופיות - ביטוי למחסור בחפצי יומיום שסבלו החיילים בחזית - אך לא עוגות (שכן אל החיילים נשלחו מן העורף כמויות גדולות של ממתקים).
ההשראה של תלמה אליגון לכתיבת השיר הייתה גלויה שקיבלה בימי המלחמה מאחיה גיורא, חייל במילואים בהנדסה ימית שנקרא להתייצב בתעלת סואץ. אליגון, שנותרה בעורף, הייתה מודאגת מהדיווחים מהחזית ומהגלויות ששלח אחיה. באחד מימי המלחמה הגיע לביתה המלחין קובי אשרת, הגיש לה קלטת עם מנגינה וביקש שתחבר מילים שיעזרו להעלות את מורל החיילים. השיר נועד עבור תקליטו הראשון של עוזי פוקס, שהופק באותה עת (האלבום, "כן כן", הופיע במאי 1974). אליגון סיפרה לימים: "אמרתי לו, תשמע, גם לי אין מצב רוח. אני לא יכולה לכתוב שום דבר. אבל אז שאלתי באיזה שעה הוא צריך את השיר. כשהוא שמע ששאלתי באיזה שעה, הוא אמר 'בשש וחצי אני בא לאסוף את זה, תשימי בארון חשמל' וברח". הגלויה מאחיה, שהייתה מונחת ליד מיטתה, ובה ביקש ממנה לשלוח לו נייר טואלט, תחתונים וגופיות, הולידה את מילות השיר. בנוסח המקורי של השיר נכללה הבקשה לנייר טואלט, אך קמה על כך צעקה ציבורית ויוצרי השיר נאלצו לשנותו.
ריצ'רד מייבאום
ריצ'רד מייבאום (באנגלית: Richard Maibaum; 26 במאי 1909 – 4 בינואר 1991) היה מפיק סרטים, מחזאי ותסריטאי, שנודע במיוחד בשל עיבוד הרומנים על ג'יימס בונד של איאן פלמינג לקולנוע.
אין לך מה לדאוג
עם צאתו זכה השיר להצלחה גדולה, והוא דורג במקום החמישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת תשל"ד. עוזי פוקס הרבה לשיר אותו בהופעות שערך עם אמנים אחרים בפני חיילים בחזיתות המלחמה. השיר הפך למזוהה עם זיכרון המלחמה, ועשרות שנים לאחריה הוא מושמע עדיין מעת לעת בתחנות הרדיו.
ריצ'רד מייבאום
ביוגרפיה
מייבאום נולד בעיר ניו יורק, למד באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת איווה לפני שנהפך להיות שחקן ומחזאי בברודוויי.
אין לך מה לדאוג
השיר זכה למספר גרסאות כיסוי. ב-1974 נכתב על בסיס השיר ג'ינגל פרסומת לחברת הטקסטיל "רוטקס", בביצוע גבי שושן, שעשה שימוש בפלייבק המקורי. ב-2018, לציון 70 שנה להקמתו של צה"ל ולרגל גיוס מחזור מרץ, הוקלטה גרסת כיסוי לשיר על ידי חברי הלהקות הצבאיות (בהם נדב גדג' ונופר סלמאן) ודי-ג'יי גל מלכה; בקליפ משתתפים גם לוחמי חטיבת הנח"ל.
באלבום "זה הכל בינתיים" של יהונתן גפן ודני ליטני (1974) מופיעה השורה "שילחו לי מכתבים, שילחו לי עוגיות, רק אל תשלחו לי תחתונים וגופיות".
המפענחת: פשעים חמורים
המפענחת: פשעים חמורים (באנגלית: Major Crimes) היא סדרת טלוויזיה משטרתית אמריקאית בכיכובה של מרי מקדונל ששודרה כסדרת המשך של "המפענחת", ומתרחשת באותה יחידה משטרתית, שבראשה עומדת כעת שרון ריידור. היא הוקרנה בבכורה ב-TNT ב-13 באוגוסט 2012, עם סיומה של המפענחת ועזיבתה של קירה סדג'וויק.
העונה השישית והאחרונה עלתה ב-31 באוקטובר 2017, והסתיימה ב-9 בינואר 2018, עם סך של 105 פרקים.
רקע
עם עזיבתה של סגנית המפקדת ברנדה לי ג'ונסון, קפטן שרון ריידור עומדת בפני אתגרים קשים כשהיא נכנסת לתפקידה הקודם של ג'ונסון כראש חטיבת הפשעים החמורים. ראשית, מכיוון שהיא קצינת חקירות פנים לשעבר, רבים מחבריה לחולייה אינם סומכים עליה. בנוסף, מדיניות החיסכון החדשה שלמשטרת לוס אנג'לס שגורסת שיש לבצע עסקאות עם פושעים אלימים במקום לחלץ מהם הודאות מייצרת זעם נוסף בקרב הדרגים השונים.
בן האומנה של ריידור ראסטי בק (אותו היא מאמצת מאוחר יותר) מוסיף עוד דרמה לחייה האישיים של ריידור, דבר שמשפיע גם על חייה המקצועיים, שכן ראסטי הוא עד הראייה המרכזי במשפטו של הרוצח הסדרתי פיליפ סטרוד (בילי ברק).
בסדרה מככבים חברי צוות רבים מהסדרה המקורית שממשיכים בתפקידיהם, כולל השחקנים ג'. וו. ביילי, טוני דניסון, מייקל פול צ'אן, ריימונד קרוז, פיליפ פ. קין, רוברט גוסט, ג'ונתן דל ארקו וג'ון טני. אליהם מצטרפים גרהם פטריק מרטין בתור ראסטי וקראן ג'ובאני בתור הבלשית איימי סייקס, הדמות הראשית היחידה שלא נראתה קודם לכן בהמפענחת. (ראסטי הופיע רק בשני פרקים של המפענחת, לקראת סוף הסדרה).
פיתוח והפקה
בעקבות ממוצע של למעלה מ-7 מיליון צופים בעונתה הראשונה, TNT חידשה את פשעים חמורים לעונה שנייה בת 15 פרקים ב-27 בספטמבר 2012, אותה הרשת הגדילה ל-19 פרקים באפריל 2013. עונה שנייה עלתה לראשונה ב-10 ביוני 2013. הסדרה חודשה לעונה שלישית של 15 פרקים ב-15 באוגוסט 2013, ששודרה מ-9 ביוני 2014 ועד 12 בינואר 2015. ב-18 ביולי 2014, TNT חידשה את פשעים חמורים לעונה רביעית בת 15 פרקים, שלאחר מכן הורחבה ל-23 פרקים, ושודרה מ-8 ביוני 2015 עד 14 במרץ 2016. ב-15 בדצמבר 2015, TNT חידשה את הסדרה לעונה חמישית בת 13 פרקים, ב-22 ביוני 2016, TNT הזמינה שמונה פרקים נוספים לעונה החמישית, מה שהביא את הסכום הכולל ל-21. ב-18 בינואר 2017, חודשה הסדרה לעונה שישית בת 13 פרקים, הובהרה באוקטובר כעונה האחרונה, ששודרה מ-31 באוקטובר 2017 עד 9 בינואר 2018.
אלברט ברוקולי
אלברט רומולו ברוקולי (באנגלית: Albert Romolo Broccoli; שם חיבה "קובי" (Cubby); 5 באפריל 1909 – 27 ביוני 1996) היה מפיק סרטים אמריקאי זוכה פרס האוסקר. גולת הכותרת בעבודתו של ברוקולי היא הפקתם של סרטי ג'יימס בונד.
ברוקולי הפיק למעלה מארבעים סרטים במהלך הקריירה שלו, רובם בבריטניה, שלעיתים תכופות צולמו באולפני פיינווד Pinewood Studios. הוא מייסד-שותף של חברות ההפקה Danjaq, LLC ו-EON Productions. הוא ושותפו להפקת ג'יימס בונד, הארי זלצמן, החלו להפיק בתחילה סרטים דלי תקציב באופן יחסי ועם הזמן הפיקו סרטים ראוותניים עתירי תקציב, כשיורשיו של ברוקולי ממשיכים להפיק סרטים חדשים בסדרה.
שנותיו הראשונות
ברוקולי נולד למשפחה איטלקית-אמריקאית בלונג איילנד. המשפחה עברה לפלורידה, ועם מות אביו ג'ובאני, עבר ברוקולי לחיות עם סבתו באסטוריה, קווינס, בעיר ניו יורק. הוא עבד בעבודות רבות, בכללן יוצר ארונות, עד שנעשה מעורב בתעשיית הסרטים. הוא החל מהתחתית, כשעבד כשליח בסרטו של הווארד יוז Outlaw (1941) בו כיכבה ג'ין ראסל. כאן הוא פגש את חברו הווארד יוז בפעם הראשונה, השניים היו חברים עד למותו של יוז. היה זה כשיוז פיקח על הפקת הסרט אחרי שהמפיק הווארד הוקס פוטר. ברוקולי התקדם מהר עד שהיה עוזר במאי בזמן שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם השנייה.
בתחילת דרכו בהוליווד, יש סברה שברוקולי לקח חלק בקטטה במסבאה שגבתה את חייו של הקומיקאי טד הילי. לפי הכתוב בספרו של פלמינג E. J. Fleming's The Fixers, ברוקולי, בן דודו הגנגסטר פסקואל 'פט' דיסיקו DiCicco, וכוכב הסרטים ואלאס בארי נאבקו עם הילי והכו אותו למוות. פלמינג טוען שמפיקי MGM אדי מניקסוהווארד סטריקלינג, בניסיון לשמור את המוניטין של הכוכב שלהם בארי, בדו סיפור על התקפת סטודנטים על הילי, שמיד לאחריו בארי נסע לארבעה חודשי טיול באירופה.
ברוקולי הצטרף לצי האמריקני בעקבות המתקפה על פרל הארבור ואחרי כן עבד במשך מספר שנים כסופר ב"סוכנות האמנים המפורסמת". הוא שב לצוות ההפקה כעוזר מפיק, מפיק יחידה שנייה, ואחרי כן במאי ומפיק ועשה מספר סרטים בשנה והמשיך לטפס במעלה הסולם בעודו יוצר לעצמו קשרים עם אנשי מפתח בהוליווד ועם טייקוני סרטים.
מקורותיו של ג'יימס בונד
בראשית שנות החמישים ברוקולי עבר ללונדון, שם העניקה ממשלת בריטניה תמיכה כספית למפיקי סרטים שעבדו בבריטניה וליהקו לסרטיהם שחקנים וצוות בריטי. ביחד עם אירווינג אלן, ברוקולי הקים את סרטי וורוויק ועשה סדרת סרטים מצליחה עבור סרטי קולומביה.
כשברוקולי גילה עניין בעיבוד ספרי ג'יימס בונד של איאן פלמינג לסרטים, הוא נוכח לדעת שאת הזכויות כבר רכש מפיק קנדי, הארי זלצמן, שרצה מזמן לעשות מהם סרט, ושהפיק כמה מחזות תיאטרון וסרטים ונחל הצלחה מתונה. ידיד משותף, התסריטאי וולף מנקוויץ, ערך בין שניהם היכרות. זלצמן סירב למכור את הזכויות אך הסכים להיכנס עם ברוקולי לשותפות ולהיות מפיק משותף של הסרטים. הדבר הוליך ליצירתה של חברת ההפקות EON Productions וחברת האם (האחזקות) שלה Danjaq, LLC, הקרויה על שמותיהן הפרטיים של שתי נשותיהם, דנה וז'קלין.
זלצמן וברוקולי הפיקו את סרט בונד הראשון, "ד"ר נו", ב-1962. הסרט השני, "מרוסיה באהבה", נחל הצלחה גדולה, ומאז ואילך הסרטים גדלו בעלותם הכספית, בפעילותם ובשאפתנות המושקעת בהם. עם עלויות הולכות וגדלות, פעלולים ואפקטים מיוחדים משוכללים יותר ויותר, והמשך צילומים באתרים אקזוטיים, המיזם הפך לבסוף לעבודה במשרה מלאה. ברוקולי ביצע ניסיון רציני אחד מחוץ לסדרת ג'יימס בונד, היה זה העיבוד של איאן פלמינג צ'יטי צ'יטי בנג בנג ב-1968, ובגלל הסתבכות משפטית על הזכויות לאלמנטים של הסיפור הוא ויתר על זכויות ההפקה של כדור הרעם לטובת קווין מקלורי. עם זאת, באמצע שנות השישים ברוקולי ריכז את כל מאמציו בסדרת בונד. זלצמן גילה התעניינות במיזמים אחרים, בכללם הפקת הטרילוגיה של סרטי הריגול המבוססים על דמותו של הבלש הארי פלמר לפי ספריו של לן דייטון. פלמר פעל ביקום מקביל לבונד, עם כל הסכנות הנלוות לכך, אבל בלי הזהר והפעלולים. בין זלצמן לברוקולי התגלעו חילוקי דעות לגבי מעורבויותיו של זלצמן מחוץ לסדרה, ולבסוף זלצמן פרש מהחברות Danjaq ו- EON אחרי סדרה של כישלונות כספיים. בעוד עזיבתו של זלצמן קירבה את מיזם בונד להשתלטות תאגידית, הרי שברוקולי איבד רק מעט עצמאות או יוקרה בעסקה. מאז ועד למותו, הכתוביות בתחילת כל סרט ג'יימס בונד מתחילות עם המילים "אלברט ברוקולי מציג" (Albert R. Broccoli Presents). אם כי משנות השבעים ואילך הסרטים נעשו קלילים יותר ובעלי עלילה רופפת יותר, והמבקרים קשרו להם פחות כתרים, הרי שהסדרה קנתה לעצמה ייחוד באופיה והמשיכה למשוך קהל.
ב-1966 שהה ברוקולי ביפן עם מפיקים נוספים והם חיפשו אתרים לצלם עבור סרט בונד הבא "אתה חי רק פעמיים". ברוקולי הזמין כרטיס טיסה בטיסה 911 של תאגיד בריטיש אוברסיז איירוויס. הוא ביטל את הטיסה באותו היום כדי שיוכל לצפות בהדגמת נינג'ה. טיסת 911 התרסקה.
חיי המשפחה
בשלהי שנות החמישים נשא ברוקולי לאשה את השחקנית והסופרת דנה וילסון (שמה לפני הנישואים דנה נטול). נולדה להם בת משותפת, ברברה ברוקולי, ואלברט ברוקולי נהפך לאביו החורג ומורהו הרוחני של מייקל וילסון, בנה של דנה, שהיה אז בשנות העשרה לחייו. ברוקולי עמד על כך שמשפחתו תהיה קרובה אליו ככל האפשר. כתוצאה מכך הילדים גדלו מסביב לאתרי הצילומים של כל סרטי בונד, והשפעתה של אשתו על החלטות הפקה שונות נרמזת בדיווחים בלתי רשמיים רבים.
מייקל וילסון שיחק בהופעות אורח בסרטי ג'יימס בונד מנעוריו ואילך, ובבגרותו עבד בסדרה ופילס דרכו בחברת ההפקה מכותב שותף למפיק שותף.. ברברה ברוקולי, עבדה בסדרה בתפקידים שונים תחת חסותו של אביה החל משנות השמונים. מייקל וילסון וברברה ברוקולי הם מפיקים שותפים של הסדרה מאז שאלברט ברוקולי הלך לעולמו.
דנה ברוקולי נפטרה מסרטן ב-2004, בהיותה בת 82.
שלהי ימיו ופרסים
ב-1981 הוענק לאלברט ברוקולי פרס הזיכרון על שם אירווינג תלברג Irving G. Thalberg Memorial Award עבור עבודתו בסרט, הפרס הוצג בטקס פרסי האוסקר של 1981 בידי כוכב הסדרה באותה עת, רוג'ר מור ב-1982. לברוקולי גם היה כוכב ב-Hollywood Walk of Fame בשם קובי ברוקולי (Cubby Broccoli).
אלברט ברוקולי היה חובב מרוצי סוסים, והיה לו סוס גזעי בשם ברוקו, שזכה ב-Breeders' Cup Juvenile ב-Santa Anita Park ב-Arcadia, California.
ברוקולי פרסם אוטוביוגרפיה שראתה אור אחרי מותו ב-1999, וקרויה "כשההצגה נמוגה" האוטוביוגרפיה של קובי ברוקולי" When the Snow Melts: The Autobiography of Cubby Broccoli (ISBN 978-0752211626). בסיום הסרט העולם אינו מספיק מופיעות כתוביות "בזיכרון אוהב לאלברט (קובי) ברוקולי".
מותו
אלברט ברוקולי הלך לעולמו בביתו בבוורלי הילס ב-1996 בהיותו בן 87 כתוצאה מאי-ספיקת הלב heart failure. הוא עבר שלושה ניתוחי מעקפים בתחילת אותה שנה. הוא נקבר בבית הקברות Forest Lawn - Hollywood Hills Cemetery בלוס אנג'לס אחרי מיסת קבורה נוצרית של הכנסייה הרומית-קתולית, בהלווייתו היו נוכחים כמה מכוכבי סרטי ג'יימס בונד ובכללם דזמונד לואלין, מרים ד'אבו וטימותי דלטון.
בית הכנסת העתיק בפלובדיב
בית הכנסת העתיק בפיליפופוליס (פלובדיב) היה בית כנסת שפעל משלהי המאה ה-2 או ראשית המאה ה-3 ועד למאה ה-6 בעיר פיליפופוליס בפרובינקיית תראקיה של האימפריה הרומית ובהמשך של האימפריה הביזנטית (בשטחי בולגריה המודרנית).
היסטוריה
בתקופת שליטתה של האימפריה הרומית באזור הבלקן, התיישבו סוחרים יהודים בערי החוף של הים השחור ובהמשך חצו את הדנובה לכיוון דרום אל עמק המריצה והתיישבו בפיליפופוליס הקדומה.
נתיב הסחר הקדום עבר מארץ ישראל לביזנטיון וממנה לאדריאנופול ופלובדיב, ולסוחרים היהודיים היה חלק משמעותי בסחר שהתנהל בתראקיה. בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בפלובדיב בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 התגלה בעיר העתיקה בית כנסת רחב ממדים אשר חלקו התחתון תוארך לשלהי המאה ה-2 או ראשית מאה ה-3, וחלקו העליון למאה ה-4 או המאה ה-5. החוקר הבולגרי פרופסור חריסטו דאנוב והארכאולוגית אלינה קסיאקובה, שניהלו את החפירות, ציינו כי המקום שימש גם כמרכז ארגוני וכלכלי לבני הקהילה שהתגוררו בעיר. גודלו של המבנה ואופן בנייתו ועיטורו מעידים על קהילה משגשגת ובעלת איתנות כלכלית. במקום התגלו כתובות ביוונית וריצפת פסיפס ובה סמל מנורת שבעת הקנים.
ב-250 ניזוק בית הכנסת קשות במהלך פלישת הגותים לאזור. בית הכנסת שוקם ונבנה מחדש. לאחר מותו של הקיסר תאודוסיוס הראשון, השליט האחרון של האימפריה הרומית המאוחדת אשר גילה מדיניות סובלנית כלפי יהודי האימפריה, חלה הרעה משמעותית במדיניות כלפיהם. בתקופת בנו ארקדיוס, קיסר האימפריה הביזנטית ובהמשך תאודוסיוס השני נרדפו יהודי האימפריה. בתקופה זו חרב בית הכנסת. היסטוריונים חלוקים לגבי סיבת חורבנו של המבנה ומועדו המדויק, בין פעולה יזומה של השלטונות הביזנטיים בשלהי המאה ה-4, או ראשית המאה ה-5 לבין חורבן המקום בעקבות פלישת ההונים לאזור והחרבת פיליפופוליס ב-447. על חורבות המפלס התחתון של המבנה הוקם בית הכנסת מחדש ושב לפעילות. הפעילות נמשכה עד לשלהי המאה ה-6 מועד בו ננטש המבנה ובהמשך הוחרב, ייתכן בשל פלישות האווארים לאזור, או בשל רדיפות הביזנטים.
המבנה
במפלס הקדום יותר שולבו מוטיבים יהודיים כגון מנורת שבעת הקנים ולולב, וכן כתובות ביוונית ביזנטית ובלטינית ובהן בין השאר הקדשה לתורמים לבניית המבנה "יצחק" ו"יוסף". במפלס המאוחר יותר מהמאה ה-5 לא שולבו מוטיבים יהודיים. מקטע מרצפת הפסיפס מוצג במוזיאון הארכאולוגי בפלובדיב.
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
שערי תורה הוא תלמוד תורה מתקופת העלייה הראשונה אשר הוקם על ידי היישוב הישן בשכונת נווה שלום יפו ב-1890, פעל עד מלחמת השחרור נסגר וננטש עקב המלחמה.
קינקי בוטס (מחזמר)
המחזמר מבוסס על סרט הקולנוע הבריטי משנת 2005 "קינקי בוטס", שנכתב על ידי ג'ף דין וטים פירת' בהשראת אירועים אמיתיים. המחזמר מספר את סיפורו של צ'ארלי פרייס אשר ירש מאביו מפעל לייצור נעליים ויוצר שותפות עסקית עם דראג קווין בשם לולה על מנת לייצר סדרת מגפיים גבוהים על מנת להציל את העסק הכושל.
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
ייסודו
תלמוד תורה שערי תורה נוסד בשנת 1890 על בסיס תלמוד התורה "דגל תורה" שהיה קיים בהיקף קטן יותר עוד קודם. ייסודו היה פרי יוזמת הרב של יפו הרב נפתלי הרץ הלוי ומספר עסקנים מקומיים כמו יצחק אייזיק בן-טובים, זרח ברנט ושמחה גולדברג. יוסף יואל ריבלין כותב בזכרונותיו: " 'תלמוד תורה' של יפו, ייסד וטיפח אותו ר' יצחק אייזיק בן טובים ז“ל בימי כהונתו כמנהל תלמוד תורה של 'שערי ציון' ביפו, בימי רבנותו של הגאון ר' נפתלי הרץ הלוי. שניהם, גם ר' יצחק אייזיק בן-טובים וגם ר' נפתלי הרץ, היו מביאליסטוק".
קינקי בוטס (מחזמר)
בשנת 2006 עלה הרעיון להפקת המחזמר, ובשנת 2010 הורכב צוות היוצרים. ההפקה המקורית הוצגה לראשונה בשיקגו באוקטובר 2012, עם בימוי וכוריאוגרפיה מאת ג'רי מיטשל, בכיכובם של סטארק סנדס ובילי פורטר בתפקיד צ'רלי ולולה, בהתאמה. הופעת הבכורה של המחזמר בבברודוויי הייתה ב-4 באפריל 2013, לאחר מספר הצגות הרצה שהחלו ב-3 במרץ 2013. המחזמר קיים סיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית ב-2014.
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
ייסודו
בעיתון החבצלת משנת תרנ"ג, מבשרים חברי הוועד שישנם 120 תלמידים בתלמוד תורה, אך מצבו הכספי רע. מצבו הכספי הרעוע של המוסד ילווה אותו כל ימיו עד סגירתו, והוא משתקף במכתבים והודעות רבות של פעיליו ותומכיו. כך מתואר מצבו של המוסד בספר "מראה ארץ ישראל והמושבות": "בית התלמוד תורה ביפו נוסד בשנת תרמ"ו. הנערים יתחילו בו את הקריאה העברית וילמדו עד הגיעם ללימודי גפ"ת, וגם קריאה וחשבון יורו להם שמה. הבית הזה יתמך מנדבות אחינו בארץ ישראל והמושבות וגם מחוץ לארץ ישלחו אליו תמיכות קטנות. אפשר כי תמיד מרובים הוצאותיו על הכנסותיו, כי מעטות הנה. המנהל הראשי הוא הרה"ח מר אייזיק בן-טובים."
קינקי בוטס (מחזמר)
"קינקי בוטס" לא זכה להצלחה מסחרית מיד עם צאתו, וגם לא לביקורות חיוביות מצד המבקרים, וזאת בניגוד למחזות זמר אחרים שעלו בברודוויי באותה השנה, כמו "מטילדה". אל "עונת הפרסים" של התיאטרון "קינקי בוטס" הגיע כאנדרדוג. אולם פחות מחודש לאחר הצגת הבכורה, המחזמר הצליח לצלוח את תקופת השפל הזו, וזכה לעלייה בקהל הצופים ולהכנסות בקופות מכירת הכרטיסים בהתאם. ההפקה זכתה ל-13 מועמדויות לפרס טוני (שיא של אותה שנה), וזכתה ב-6 פרסים, לרבות פרס טוני למחזמר הטוב ביותר. סינדי לאופר, שזו הפעם הראשונה שלה ככותבת שירים בברודוויי, זכתה בפרס טוני עבור הלחן הטוב ביותר, ובכך הפכה לאישה הראשונה שזוכה לבד בקטגוריה זו. אלבום הקלטת שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי נכנס לרשימת בילבורד 200. בשנת 2016, הפקה בריטית של המחזמר זכתה בשלושה פרסי אוליבייה, לרבות בפרס המחזמר הטוב ביותר.
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
ייסודו
בחודש נובמבר 1896, מבשר עיתון "החבצלת" על חנוכת הבניין רחב הידיים של התלמוד תורה. הבניין נבנה על מגרש בשכונת נווה שלום הסמוכה לנוה צדק ושם הוא עומד עוד היום הזה 2013).
קינקי בוטס (מחזמר)
רקע
המחזמר מבוסס על סרט קולנוע בריטי משנת 2005 באותו השם, שנוצר בהשראת סרט תיעודי משנת 1999 ששודר ב-BBC כחלק מסדרה בשם Trouble at the Top. הסרט מתאר את הסיפור האמיתי של סטיב פייטמן, שנאבק להציל את בית החרושת המשפחתי שלו מסגירה והחליט לייצר נעלי פטיש לגברים, תחת המותג "Divine Footwear". דריל רות', מפיקת תיאטרון זוכת פרס טוני, ראתה את הסרט בפסטיבל הסרטים של סאנדנס 2006 והתאהבה ב-"לב ובנשמה שלו". היא הרגישה שהנושאים שלו מהדהדים וחשבה שלסיפור יש פוטנציאל להיות מעובד למחזמר. במקביל, באופן עצמאי, האל לופטיג ראה את הסרט בלונדון וחשב גם הוא "כי הלב והאנושיות שלו (והכוכבת הראשית הגדולה מהחיים) יכולים להיות מתורגמים בצורה טובה לתיאטרון מוזיקלי". בתוך שנה, רות' רכשה את הזכויות לעיבוד תיאטרוני של הסרט וחברה ללופטיג, מפיק תיאטרון זוכה פרסי טוני ואוליבייה.
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
ייסודו
לימוד התורה בתלמוד התורה היה כמקובל במוסדות החינוך של היישוב הישן, לימוד קריאה וכתיבה ולימוד כתבי הקודש, ומעט השכלה כללית בסיסית.
קינקי בוטס (מחזמר)
רקע
נכון לאמצע 2008, רות' ולופטיג היו בדיונים עם ג'רי מיטשל, כבמאי אפשרי של המחזה, אבל הם עדיין לא מצאו מחזאים. אחרי שרות' שלח למיטשל את ה-DVD של הסרט, האחרון התלהב ממנו. רות' ולופטיג שכרו את מיטשל לביים ואת הארווי פירסטיין לכתוב את המחזה. מיטשל ידע שפירסטיין הוא חברה של סינדי לאופר, והוא חשב שיחדיו הם יהוו צוות מוצלח ליצור את המחזמר. פירסטיין הסכים ולבסוף פנה אל לאופר לכתוב את השירים כי הוא "ראה בעיבוד זה הזדמנות לעבוד עם מישהי בעלת טווח מוזיקלי גדול", מישהי שיכולה לכתוב גם מוזיקת מועדונים וגם "... שירי מחזות זמר". לאופר הצטרפה לצוות הקריאטיבי ביוני 2010. הפרויקט האחרון של לאופר לפני "קינקי בוטס" היה אלבום אולפן בשם "Memphis Blues", בעוד פירסטיין עבד על "נערי העיתונים" כשהתחיל את העבודה על "קינקי בוטס". הפקה זו הייתה הפעם הראשונה שבה לאופר כתבה שירים לתיאטרון, על אף ניסיון עבר שלה כשחקנית, כאשר הופיעה בשנת 2006 בהפקה של "אופרה בגרוש" בברודוויי. בין יצירותיו הקודמות של פירסטיין היו מספר יצירות על מלכות דראג: "כלוב העליזים" ו-"סיפור אהבה בשלושה פרקים". לאופר אמרה שהיא עצמה מזדהה עם מלכות דראג.
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
ייסודו
מזכיר התלמוד תורה היה שלמה רוהלד, שכיהן גם כמזכירם של הרב נפתלי הרץ הלוי והרב קוק.
קינקי בוטס (מחזמר)
רקע
עוד טרם הפקה זו, פירסטיין ולאופר זכו לשבחים רבים על עבודותיהם לאורך השנים. פיירשטיין כבר זכה בארבעה פרסי טוני: עבור כתיבה ומשחק ב-"סיפור אהבה בשלושה פרקים", עבור משחק ב-"היירספריי ועבור כתיבת "כלוב העליזים"; לאופר היא זמרת, כותבת שירים ושחקנית שזכתה בפרסים רבים, לרבות פרסי גראמי ואמי, על שיריה והופעותיה. פיירשטיין ציין כי ישנו שינוי במוקד העלילה של המחזמר לעומת הסרט - הדגש בסרט הוא יותר "על הצלת בית החרושת", בעוד המחזמר כולל "מופע של דראג קווינז שרות כשהן עוברות לאורך פס הייצור". הוא אמר כי ההבדל העיקרי הוא שהמחזמר, "ביסודו, [הוא] על שני בחורים שמגיעים מעולמות מנוגדים לכאורה, שמבינים שיש להם הרבה מן המשותף, החל מהצורך לעמוד בפני האבות שלהם". ההשראות של לאופר נעו בין האזנה כילדה להקלטות של הוריה של מחזות הזמר "סאות' פסיפיק" ו-"סיפור הפרברים", כמו גם השראות מוזיקליות מגוונות כמו "אביב בהרי האפלצ'ים" של אהרן קופלנד וזמרת הפופ לנה דל ריי. בריאיון לפטריק הילי מ"הניו יורק טיימס", לאופר ופירשטיין סיפרו כי בעיבוד התיאטרוני של הסרט הם הדגישו נושאים של קהילה ויחסי אבות-בנים על מנת לקדם מסרים של סובלנות וקבלה עצמית.
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
תקופת הראי"ה קוק
עם בואו של הרב קוק לכהן כרב קהילת יפו בשנת תרס"ד (1904), קיבל התלמוד תורה תנופה רצינית בהתפתחותו. הרב קוק ראה עצמו כפטרון ומשגיח למוסד זה, והוא היה מתפלל בבית הכנסת במקום, בוחן את התלמידים, ומעורב בתוכניות הלימודים. כמו כן הוא פרסם אגרות רבות הקוראות לנדיבים ברחבי העולם היהודי לבוא לעזרת המוסד. שנתיים לאחר בואו, נוסד בתלמוד תורה, ביוזמת הרב קוק, בית מלאכה, שבו יוכשרו התלמידים המעוניינים בכך, במלאכה, על מנת שיוכלו להתפרנס. באחת מאיגרותיו כותב הרב קוק על בית המלאכה:
קינקי בוטס (מחזמר)
רקע
ב-6 באוקטובר 2011 נערכה הקראה ראשונה ל"קינקי בוטס". לאופר הייתה מעורבת באופן פעיל בהליך העריכה של הטקסט לאחר שהחלה ההקראה של המחזמר. בינואר 2012, הודיעה רות' כי ההפקה תחל את שלב עבודת הסדנה באותו החודש, וכי סטארק סנדס ובילי פורטר לוהקו לשני התפקידים הראשיים. באוגוסט 2012 הודיעו המפיקים על מועד הצגת הבכורה של ההפקה בברודוויי - ה-4 באפריל 2013.
תקציר העלילה
צ'רלי פרייס הוא בנו של בעלים של מפעל בבעלות משפחתית מזה 3 דורות לייצור נעליים בנורת'המפטון (השיר "Price &Son"). מאז שצ'רלי נולד הוא מיועד לתפוס את מקומו של אביו כמנהל המפעל ולהמשיך את השושלת, אך הוא חולם על עתיד אחר יחד עם ארוסתו ניקולה (השיר "The Most Beautiful thing in the World"), ועובר לגור איתה בלונדון כדי לעבוד בשיווק נדל"ן ומאכזב את אביו. סמוך לאחר מכן אביו של צ'רלי נפטר מהתקף לב והוא וצ'רלי נאלץ לחזור כדי לנהל את המפעל, שמסתבר שנמצא בקשיים כלכליים. הוא נפגש בפאב עם חבר, גם הוא דור ממשיך למוכרי נעליים ומבקש ממנו עזרה כדי להיפטר מהמלאי הקיים (השיר "Take What You Got").
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
תקופת הראי"ה קוק
הישיבה כונתה על ידי הרב קוק בעיקר בשם "הישיבה המרכזית", אך נקראה גם "ישיבה לתורה ולחכמת האמת", ו"ישיבת שערי תורה" כשבשם זה נעשה שימוש גם לכיתות העליונות של תלמוד התורה. במקורות שונים כונתה ללא שם מיוחד כ'ישיבת מוהרא"י הכהן קוק ביפו'. בנוסף במקומות מסוימים כונתה "ישיבת ברכות" כי הישיבה שכנה בקומה העליונה של המבנה של "שערי תורה" בבית המדרש שנקרא על שמו של מי שתרם את ספרי התורה והריהוט ששם משפחתו היה ברכות.
בראשות הכתה העליונה של הת"ת (שלעיתים נקראה אף היא בשם 'הישיבה') עמד גיסו של הרב קוק, הרב יוסף רבי. בשיאו הכיל המתחם את התלמוד תורה, הישיבה הגבוהה, "בית תבשיל" לתלמידים, בית מלאכה ובית כנסת, שבו נהג הרב קוק להתפלל. גם אירועים מרכזיים של יהודי יפו כחתונות והספדים נערכו במתחם. לאורך כל שנותיו הראשונות ספג המוסד ביקורת בעיתונות העברית, על שכביכול אוחז המוסד בשיטות לימוד ישנות ושאינו מתאים את עצמו לרוח התקופה, ובשנת תרע"ה נשא הרב יהודה לייב פישמן מימון, מנהיג המזרחי, דברים בגנות המוסד על כך שהוא מתנהל במתכונת ישנה ושאינה מתאימה לתהלוכות הדור החדש. דברים אלה היו למעשה מנוגדים לתוכנית הלימודים של הישיבה שהייתה כאמור חדשנית מאוד ואף ספגה ביקורת קשה מהחרדים השמרנים בירושלים. אמנם, לימוד התלמוד וההלכה היה כמקובל בכל הישיבות וייתכן שלזה כוונו הדברים. הדברים פגעו ברב קוק, שכתב לרב מיימון מכתב מחאה, וטען שמוסדות העומדים בצביונם העתיק חשובים לעם ישראל, ואין לפגוע בהם.
קינקי בוטס (מחזמר)
תקציר העלילה
צ'רלי חוזר אל המפעל ומבין שייאלץ לפטר עובדים. לורן, אחת מהעובדות בפס הייצור, מתפרצת כלפיו כשהוא מודיע לה שהיא תפוטר ואומרת לו שמפעלים אחרים שרדו בעקבות כניסתם לנישות חדשות. צ'רלי נזכר בדבריה של לולה ומזמין אותה אל המפעל, כדי לעזור לו לעצב מגף סטילטו שיחזיק ויהיה נוח גם עבור גבר. יום לפני הגעתה צ'רלי יושב לבדו במפעל ותוהה על המצב בו הוא נמצא ועל המשך דרכו, אך נמלא התלהבות ואופטימיות (השירים "Charlie's Soliloqui", ו- "Step One").
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
תקופת הראי"ה קוק
בזמן מלחמת העולם הראשונה, שהה הרב קוק באירופה. עם גירוש תושבי תל אביב על ידי הטורקים, עבר המוסד בחלקו לעיר רחובות, על ציודו של בית המלאכה, וכך לא ניזוק באופן יחסי.
לאחר פטירת הראי"ה
לאחר פטירת הרב קוק, נוהל המקום על ידי הנהלה משותפת פעלו בו שם טוב גפן, יעקב חורגין ומנהל בית המלאכה יעקב גולדמן (לימים מייסד מגן גולדמן).
קינקי בוטס (מחזמר)
תקציר העלילה
לולה מגיעה למפעל עם פמליית מלכות הדראג שמלוות אותה. כשהיא רואה את אב הטיפוס שעיצב צ'רלי היא פוסלת אותו בטענה שהוא גברי וגס. צ'רלי חוזר ואומר שלא ניתן לייצר נעל עם עקב סטילטו שתישא את משקלו של גבר, ואז מתערב ג'ורג', מנהל המפעל ומציע טכניקה אחרת של יציקה שתוכל לעשות זאת, והעובדים כולם נדבקים בהתלהבותה של לולה (השיר "The Sex Is In The Heel"). צ'רלי מפציר בלולה להישאר ולעזור בעיצוב קו הנעלה חדש שיושק בתצוגה העתידה להתקיים במילנו בעוד שלושה שבועות. לולה מהססת לאחר שכבר קיבלה מספר עקיצות והתייחסות מזלזלת מצד אחדים מעובדי המפעל ובראשם עובד בשם דון. צ'רלי מרעיף עליה שבחים ותחנונים עד שהיא מסכימה.
צ'רלי מכריז בפני העובדים כי הם מתקדמים ומתמקדים אך ורק בקו המגפיים החדש. הוא מודה ללורן שנתנה לו את הרעיון ומציע לה קידום לתפקיד ניהול התצוגה במילנו. לורן חוששת ונרגשת, מקבלת את הצעתו, ומבינה שהיא מתאהבת בו (השיר "The History of Wrong Guys").
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
מתחם שערי תורה כיום
מתחם ההקדש נתפס על ידי נאמנים חרדיים ובהובלת עורך דין יוסף שחור והנאמנים שמונו על ידי בית הדין הרבני נמכר המקום ליזם נדל"ן.
קינקי בוטס (מחזמר)
תקציר העלילה
לולה מגיעה למפעל למחרת בחליפת גבר ודון וחבריו צוחקים עליה. היא מתבצרת בשירותים וצ'רלי מנסה לנחם אותה. לולה מספרת לו כי אביה רצה שתהפוך למתאגרף מקצועי והתנכר ממנה כשהגיעה לאחד מהקרבות כמלכת דראג. צ'רלי מצידו משתף גם הוא בהתמודדותו מול אביו והשנייים מגלים עד כמה דומה מורכבות רגשותיהם כלפי אבותיהם. בקרבה שנוצרת ביניהם, מגלה לולה לצ'רלי את שמה המקורי ומוצאה: סיימון מקלפטון (השיר "Not My Father's Son").
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
מתחם שערי תורה כיום
החל משנות ה-80 הופעל מתוך הקדש בית המלאכה חניון שפעל אף בשבתות וחגים על ידי הנאמנים החרדיים והופעל כולל אברכים במקום, מפתחות בית המדרש היו בידי הנאמנים וכל יום הגיעו אברכים מבני ברק ונעלו את עצמם בתוך המדרש, ולא נתנו לאיש להיכנס לבית המלאכה ולבית המדרש.
קינקי בוטס (מחזמר)
תקציר העלילה
ניקולה, ארוסתו של צ'רלי, מגיעה מלונדון יחד עם הבוס שלה, ריצ'רד ביילי, המציע לקנות את המפעל ומציג לצ'רלי את התוכניות עבור השטח, לפיהן המפעל יסגר והמתחם יהפוך לבית דירות. צ'רלי מסרב אך נדהם לגלות שאביו הסכים לתוכנית זו טרם מותו, משום שחשב שצ'רלי לא ינהל את המפעל.
שערי תורה (תלמוד תורה ביפו)
מתחם שערי תורה כיום
בית הדין הרבני יזם את המכירה של ההקדש, ומינה בתור נאמנים את הרב קפלן בנו של ישראל איסר שפירא אשר היה ממורי המקום ואת עורך דין יוסף שחור אשר אביו היה יו"ר הוועד של המוסד שערי תורה.
קינקי בוטס (מחזמר)
תקציר העלילה
בינתיים זוג מגפי ה"קינקי בוטס" הראשון מיוצר והעובדים חוגגים זאת (השיר "Everybody Say Yeah"). עם זאת, לא כולם מתלהבים משינוי קו הייצור ועובדים מסוימים ובעיקר דון המאיים, מתגרים בלולה וגורמים לה להרגיש בלתי רצויה. לולה מצידה עוקצת את דון בחזרה ומגייסת לעזרתה חלק מהעובדות כדי להוכיח לדון שהיא יותר קרובה לגבר האידיאלי מאשר דון עצמו (השיר "What a Woman Wants"). היא מציעה לדון עסקה: היא תעשה כל דבר שיגדיר דון כמעשה "של גבר", בתנאי שדון יעשה כל דבר שהיא תגדיר מצידה ככזה. דון מסכים, וקובע שלולהצריכה לקיים מולו קרב אגרוף בפאב. צ'רלי מנסה לעצור את הקרב לאור עברה של לולה והכשרתה כמתאגרף מקצועי, אך נכשל.
בקרב עצמו, לולה גוברת על דון במספר סיבובים, אך לבסוף נותנת לו לנצח (השיר "In This Corner").כשצ'רלי שואל אותה מדוע עשתה זאת, היא משיבה שהיא לא הייתה יכולה לנהוג בכזאת אכזריות ולהשפיל את דון לפני חבריו.
כדי להחזיק את המפעל ולהבטיח שכל המגפיים יהיו מוכנות לתצוגה במילנו, משקיע צ'רלי במפעל את כל הכספים הפרטיים שלו. הוא נמצא בלחץ רב, נתקף בפחד שהמגפיים אינן טובות מספיק, ומכריח את העובדים בצורה קולנית ואגרסיבית לבצע את העבודה מחדש. תוך כדי כך מגיעה ניקולה, שנמאס לה מניסיונותיו של צ'רלי להציל את המפעל, ומסיימת את מערכת היחסים ביניהם.
לורן מוצאת את צ'רלי ואומרת לו לחזור למפעל, משום שדון שיכנע את כל העובדים לחזור לעבודה ולוותר על משכורת של שבוע כדי להבטיח שהמגפיים יהיו מוכנות בזמן לתצוגה במילנו. צ'רלי המום ואסיר תודה, ולא מבין למה דון עשה זאת. מסתבר שהמשימה שלולה הטילה על דון כדי ש"יהיה גבר" היא לקבל מישהו כפי שהוא, ודון החליט ליישם זאת על צ'רלי.
בדרך לשדה התעופה לטיסה למילנו, מתקשר צ'רלי ללולה ומשאיר לה הודעה ארוכה מלאת רגש, ובה הוא מתנצל על התנהגותו. לולה אינה זמינה משום שהיא מופיעה באותה עת בבית אבות בעיר הולדתה ובקהל נמצא גם אביה הזקן, בכיסא גלגלים (השיר "Hold Me in Your Heart").
צ'רלי ולורן מגיעים למילנו, אולם אין להם דוגמנים. צ'רלי לא מתייאש ומחליט לעלות בעצמו על הבמה כשהוא נועל את המגפיים. הוא בקושי מצליח לצעוד ונראה כי האירוע כולו יהיה אסון מוחלט, כשלפתע מופיע לולה יחד עם פמלייתה והן מצילות את המצב. כל החבורה חוגגת את ההצלחה, צ'רלי מזמין את לורן לדייט ומנשק אותה, ואפילו ג'ורג' ודון צועדים במגפי קינקי בוטס, במסר חד משמעי שעליך להיות פשוט מה שאתה רוצה להיות (השירים "Raise You Up", "Just Be").
מוזיקה
בניסיונה הראשון של לאופר לכתוב שירים למחזמר הבימתי, היא גילתה שנדרש ממנה מאמץ מתמשך לכתוב שירים שונים לדמויות השונות. לאופר התבדחה על הקושי שלה לכתוב את המחזמר הראשון שלה: "עד כמה קשה לכתוב שירים על אופנה, מערכות יחסים משונות, אנשים משנים את דעתם ואת נעליהם?" השיר הראשון שכתבה לאופר היה שיר הפתיחה, שכלל מגוון רחב של קולות. התהליך שלה היה להגות שיר ולשיר אותו לתוך האייפון שלה, והמעבד המוזיקלי שלה סטיפן אורמוס היה מעלה אותו על הכתב. על אורמוס הייתה מוטלת המשימה לפרק את השיר להרמוניות, "ליצור את מוזיקת הליווי המקשרת בין הסצינות והשירים" ולעבד את החומרים. השירים נעו בסגנונותיהם "מפופ לפאנק, לגל חדש, לטנגו, עם מילים אישיות מאוד". מבקרת הניו יורק טיימס, מלנה רייצ'יק, כתבה: "על אף שיש הרבה שירים מלהיבים, הלב הרגשי של 'קינקי בוטס' הוא בלדות על העומס הרגשי שבציפיות ההורים [מילדיהם]". המוזיקה משתמשת בתזמורת בת שנים עשר נגנים, המורכבת מקלידים, כלי הקשה, בס, גיטרות, אבוב, כינור, ויולה, צ'לו, חצוצרה וטרומבון.
שיקגו וברודוויי
ב-6 בפברואר 2012 דיווח השיקגו טריביון כי המפיקים של "קינקי בוטס" שוקלים לנצל תוכנית תמריצים ממדינת אילינוי עבור הצגות הרצה מחוץ לעיר של הפקת ברודוויי המקורית של המחזמר. ב-22 בפברואר 2012 דווח כי הצגות ההרצה יחלו באוקטובר 2012. ב-28 ביוני 2012 פורסמה רשימת צוות השחקנים המלאה. ההפקה ערכה חזרות באולפני New 42nd Street שבניו יורק בספטמבר 2012. המופע החל את הצגות ההרצה שלו ב-2 באוקטובר 2012 בשיקגו עד ל-4 בנובמבר 2012. המחזמר עלה עם בימוי וכוריאוגרפיה של ג'רי מיטשל, עיצוב תפאורה של דייוויד רוקוול, עיצוב תלבושות של גרג בארנס, תאורה של קנת' פוסנר ועיבוד מוזיקלי של סטיבן אורמוס. אנשי הצוות הקריאטיבי של ההפקה זכו בעבר לשבחים ולפרסים על עבודות קודמות. מיטשל זכה בפרס טוני על הכוריאוגרפיה של החידוש משנת 2005 של המחזמר "כלוב העליזים"; גם בארנס ופוסנר זכו בעבר בפרסי טוני; רוקוול היה מועמד לפרס טוני ולפרסי תיאטרון אחרים.
מיטשל ורוקוול שיתפו פעולה בעבר ב-"היירספריי", "תפוס אותי אם תוכל" ו-"לא רק בלונדינית". מיטשל אמר לעיתון הניו יורק טיימס כי הסצנה "Everybody Say Yeah", שבה צוות השחקנים חוגג את יצירת הזוג הראשון של "קינקי בוטס" עם כוריאוגרפיה הכוללת שימוש במסוע, דרשה התאמות חוזרות ונשנות כגון תוספת של מסילות בטיחות ושליטה במנגון על ידי אחד השחקנים. המעצב דרק מקלין ציין כי אין זה נדיר שתוצאת שיתוף פעולה בין כוריאוגרף ומעצב היא חדשנית ומסקרנת, כמו סצנת הריקוד על המסוע. מקלין התרשם מכך ש"סדרה של מסועים התפרקה, סובבה והותאמה לסיפור" על מנת להדגיש את הכוריאוגרפיה של "חבורת גברים בעקבים גבוהים". לגבי המסועים הוא אמר, "מעולם לא השתמשו בהם באופן דינמי כמו זה, ויצרו סדרה של הפתעות, עם סוג כזה של אתלטיות פרועה שנראית ממש מסוכנת. זה אחד השילובים המרגשים יותר של עיצוב הבמה וכוריאוגרפיה שאני זוכר".
לאחר הצגות ההרצה, להקת השחקנים שבה לחזרות, והמחזה עבר מספר שינויים (בין השאר: שני שירים חדשים נוספו, ושיר אחד ירד). המחזמר הוצג לראשונה בברודוויי ב-4 באפריל 2013, ב-Al Hirschfeld Theatre, במסגרת של הצגות הרצה, כאשר הבכורה הרשמית התקיימה ב-4 באפריל 2013. צוות השחקנים המקורי הן של שיקגו והן של ברודוויי כלל את בילי פורטר בתפקיד לולה, סטארק סנדס בתפקיד צ'ארלי ואנאליי אשפורד בתפקיד לורן. פורטר, בפרט, זכה לשבחים רבים מצד המבקרים על הופעתו.
בעיתון הניו יורק טיימס נכתב כי בעונת 2012–2013, רוב המחזות החדשים בברודוויי היו "בהשראת סרטים או ספרים". הטיימס סבר כי המחזמר עלה בתיזמון מוצלח, שכן הוא עוסק בבעיות חברתיות אקטואליות שהיו קיימות באותה העת, כגון "אבטלה כרונית, מצוקה כלכלית וקריסת ייצור" וכן זכויות להט"ב. לפני ה-9 ביוני 2013, מועד טקס חלוקת פרסי טוני, "קינקי בוטס" הזדנב מאחורי המתחרה הגדול שלו, "מטילדה", בקופות הכרטיסים. עם זאת, פחות מחודש לאחר עלייתו, "קינקי בוטס" השיג את יריבו וגבר עליו במדד ההכנסות השבועי. "קינקי בוטס" זכה בשישה פרסי טוני (מספר הזכיות הגבוה ביותר באותה השנה), לרבות בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר. למחרת, מכרה ההצגה כרטיסים ב-1.25 מיליון דולר, ומכירות הכרטיסים המוקדמות שלה לתאריכים עתידיים הפכו לסחורה חמה. "קינקי בוטס" הציבה שיא חדש בתיאטרון אל הירשפלד, ו-"החזירה את ההשקעה הכספית של 13.5 מיליון דולר במכירות מוקדמות תוך 30 שבועות", מהירות הגבוהה יותר מכל מחזמר אחר עם תקציב גדול בהיסטוריה האחרונה. בחודש אוקטובר 2013, "קינקי בוטס" היה המחזמר השני הגבוה ביותר במחירי כרטיסים בברודוויי, שני ל-"ספר המורמונים". נכון ל-7 במאי 2017, המחזמר הכניס קצת יותר מ-235 מיליון דולר.
הצלחתו הכלכלית של המחזמר הביאה לשינוי באקלים התרבותי בארצות הברית, ותרמה לקבלת קרוס-דרסינג וטרנסג'נדריות. לדוגמה, ב-28 בנובמבר 2013, חברי צוות השחקנים של המחזמר ביצעו את קטע הסיום של ההצגה בשידור הטלוויזיה הארצי של מצעד חג ההודיה של מייסיס. צופים רבים ציינו כי לדעתם, הביצועים לא היו מתאימים לתוכנית משפחתית. לעומת זאת, היו גם צופים שבירכו על כך שתוכנית הטלוויזיה כוללת מסרים של הכלה וגיוון. באופן זה, הצלחת המחזמר מילאה תפקיד חשוב ב-"התחלת דיאלוג", הן בתמיכה ובביקורת והן בהכוונת הצעדים הדרושים כדי "לפתוח את הראש" ואת הלבבות של הציבור הרחב כלפי אמריקאים המשתייכים לקהילת הלהט"ב. פיירשטיין הגיב ואמר כי ההכללה של ההצגה במצעד משקפת הפחתה בדעות הקדומות ועלייה בפתיחות שיש כלפי אנשי הלהט"ב בחברה. ב-26 באוגוסט 2015 הוצג המחזמר בפעם ה-100 בברודוויי.
טורונטו
צוות השחקנים המקורי של הפקת המחזמר שעלתה בטורונטו, עם אלן מינגו ג'וניור בתפקיד לולה וגרהם סקוט פלמינג בתפקיד צ'רלי, החל ב-4 במאי 2015 בחזרות עם ג'רי מיטשל ושאר אנשי הצוות הקריאטיביים של הפקת ברודוויי. הצגות הרצה של ההפקה החלו ב-16 ביוני 2015 עם הצגת בכורה רשמית ב-28 ביוני, שזכתה לשבחים רבים מצד המבקרים.
בתחילה, ההפקה נועדה לרוץ מיוני ועד ספטמבר 2015 בתיאטרון המלכותי אלכסנדרה, עם צוות שחקנים קנדי ברובו, בתחילת יולי, פורסם כי ההפקה תמשיך לרוץ עד נובמבר. תקופת ההרצה של ההפקה הורחבה מאוחר יותר ל-3 בינואר, ל-6 במרץ ולבסוף ל-15 במאי 2016, מועד בו הועלתה ההצגה בפעם האחרונה, בטרם אולם התיאטרון נסגר לצורך שיפוצים נרחבים.
וסט אנד
בינואר 2014 פורסם כי מיטשל מתכנן להעלות את המחזמר בוסט אנד של לונדון, ומנהל משא ומתן להזמנת אולם תיאטרון לשנת 2015. ב-6 בפברואר 2015, סוכם שהמחזמר יתחיל בהצגות הרצה בתיאטרון אדלפי ב-21 באוגוסט 2015, עם ערב פתיחה רשמי ב-15 בספטמבר. מכירת הכרטיסים החלה ב-2 במרץ. ב-23 באפריל 2015 אושר כי קיליאן דונלי ומאט הנרי יגלמו את דמויותיהם של צ'ארלי ולולה בהתאמה, יחד עם איימי לנוקס בתפקיד לורן, איימי רוס בתפקיד ניקולה, ג'יימי בוגאן בתפקיד דון ומייקל הובס בתפקיד ג'ורג'. הפקה זו הייתה להפקה הראשונה בלונדון בה נמכרים רק כרטיסים שאינם מודפסים על נייר, אלא באמצעים טכניים אחרים כמו טלפון נייד. אף על פי שעלילת המחזמר מתרחשת בעיירה בריטית, עדיין נדרשו מאמצים מסוימים מצד ההפקה על מנת להסיר ממנה את האלמנטים האמריקאים של ההפקה של ברודוויי. ב-5 במאי 2017 דווח כי מאט הנרי יעזוב את ההפקה ואת התפקיד של לולה לאחר שנתיים בתפקיד. הוא הופיע כ-750 פעמים, עד לעזיבתו ב-8 ביולי 2017. ב-15 בינואר 2018 ההפקה ציינה 1,000 הופעות בוסט אנד. ב-12 ביוני 2018 פורסם כי ההפקה תרד ב-12 בינואר 2019, לאחר 1,400 הופעות.
הפקות אחרות
פרט להפקות בארצות הברית, קנדה ובממלכה המאוחדת, המחזמר הועלה בצורה מקצועית גם בקוריאה הדרומית, אוסטרליה, שוודיה, גרמניה ופולין.
תגובות וביקורות
באוקטובר 2012, לאחר עליית המחזמר בשיקגו, כריס ג'ונס, מבקר בשיקגו טריביון, תיאר את המופע כ"הפקה חמה, חביבה, חמודה, סנטימנטלית, רלבת לב ומרווחת בצניעות". מבקר אחר שיבח את הלחן, המחזה, הבימוי, ובעיקר את בילי פורטר; בנוסף, העיר כי יש מקום להחליף את שיר הפתיחה, להגביר את קצב העלילה במערכה השנייה, וכן להבליט את סיפור האהבה בין צ'ארלי לבין לורן.
הופעת הבכורה של המחזמר בברודוויי זכתה לביקורות מעורבות, אך בעיקר חיוביות. המופע זכה בפרס "בחירת המבקרים" מטעם הניו יורק טיימס, Time Out ניו יורק וניו יורק מגזין, והוא נכלל ברשימת "חובת צפייה" ("Must See") של אנטרטיינמנט ויקלי.
מבקר תיאטרון של "Time Out" בניו יורק כינה את המופע "הדגם של מחזמר מודרני גדול". סוכנות הידיעות AP כינתה אותו "סיפור אהבה גדול על בנים, על המשפחות שלנו ועל עור בצבע אדום. ... תודה לאל על הארווי פירסטיין - הוא יוצר קסם תיאטרלי", אבל למרות הביקורת על המחזה, נכתב כי המחזמר משרת מטרה חשובה - להעצים לא רק את הדמויות המרכזיות, אלא את כל הקהל, ברוח הקבלה. לדברי גרוסמן, המחזמר מסב את תשומת הלב למוסכמות מגדריות, "ממקם את הדמות השולית כמרכזית במחזה של תיאטרון המוני ... ויוצר שינוי בפרספקטיבה של הצופה". שיר הסיום "" מעיד על העצמת הפרט, העצמה ל-"פשוט להיות" ללא תלות ב-"תפקידים המגדריים המדכאים הקשורים באופן ישיר להשקפות הפטריארכאליות של וירושה", שבמסגרתן סובלים צ'רלי ולולה בתחילה. באנטרטיינמנט ויקלי נכתב כי הלחנים של סינדי לאופר הם "סיבה לחגיגה". עיתונים נוספים העניקו למחזמר ביקורות חיוביות, ביניהם "ניו יורק", "ניו יורק פוסט", "וושינגטון פוסט" ו-"וראייטי".
מבקר התיאטרון של לוס אנג'לס טיימס, צ'ארלס מקנאלטי, מתח ביקורת על "הטעויות הבוסריות" של לאופר בלחן "שאינו יוצר קו קומפוזיציוני אחיד" וכתב כי "הלב של פירסטיין נמצא במקום הנכון ... הכנות של המופע ניכרת בו", והוסיף כי " אם [המחזמר] לא היה כל כך ממוסחר ודביק, הוא עשוי היה להיות מהנה". ג'ו דמיאנוביץ' מהניו יורק דיילי ניוז כתב כי בעוד "במחזה יש בעיות כמו זוג נעליים" שלא ממש מתאימות, "ההפקה של מיטשל קצבית מאוד" ו-"פורטר בתפקיד לולה ... הוא כוח טבע". הוא הוסיף כי הלחן של לאופר "צבעוני, מפתיע ומהנה" הגונב את ההצגה מהנעליים, ומוכיח מי הוא "הכוכב האמיתי של המופע הזה". בכתבה עבור הגרדיאן, דייוויד קוט ביקר את ההחלטה להשתמש בשחקנים אמריקאים עבור העיבוד התיאטרוני שעדיין מתרחש בנורת'האמפטון, נורת'האמפטונשייר, אך יצר "חוסר עקביות מטריד" בכל הנוגע למבטאים. הוול סטריט ג'ורנל העניק למחזמר ביקורת שלילית, וכינה אותו "חיקוי מחמם לב של מחזמר בריטי ברמה עולמית עם זווית הומוסקסואלית וסיום בוטה ... קינקי בוטס היא ספוילר של עצמו, סוג של מחזמר שבו אתה מדקלם את הדיאלוג עוד לפני השחקנים ... [התוצאה] נשמעת כמו ... "סינדי: הצדדים של שלהי שנות ה-80 אשר בצדק נשכחו". בעיתון The Record היוצא לאור בצפון ניו ג'רזי נכתב כי ההצגה "לוקה בחסר במחויבות הדרמטית למה שהיא עושה. וזו הסיבה שהמופע ... מעייף ללא רחם ... משעמם ... [ו]סינתטי". גם אתר האינטרנט  העניק למחזמר ביקורת שלילית. גם ביקורות שפורסמו בוילג' ווייס, ב-AM New York, וב-NBC לא היו חיוביות.
בשנת 2014, המחזמר יצא לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית, וגם הפקה זו זכתה בעיקר לביקורות חיוביות. העיתון Democrat and Chronicle המופץ ברוצ'סטר, ניו יורק שיבח אותו בהיותו "צעקני, מצחיק ומרומם ... ב"קינקי בוטס" יש משהו מושך - והרבה מזה - עבור הנשים, עבור הגברים, ועבור אלו שעדיין לא החליטו". ב-BroadwayWorld Los Angeles העניקו "שבחים לאיום המשולש של האנסמבל כולו". ב-"The Republic" חשבו אחרת, וכתבו כי למרות הסצנה הלוהטת "Sex Is the Heel", המחזמר חסר בסקס-אפיל, באופן מפתיע, ולדראג קווינס אין את המשיכה שהייתה בלהיטו הקודם של פירסטיין - "כלוב העליזים". ב-CBS מינסוטה סיכמו את הביקורת שלהם ב-"בועט, לוהט וגאה".
בטורונטו, קנדה, המחזמר עלה ב-28 ביוני וזכה לביקורות משבחות. ב- נכתב: "תוסס! מעורר השראה! כיף נהדר! צוות [השחקנים] הקנדי מצוין ... אין שאלה!". ב- נכתב כי המחזמר הוא "חגיגה מרהיבה של שירים, ריקודים וקומדיה שחייבים להנות [ממנה] בקיץ הזה. ... בראבו!". ב- נכתב: "הטוב ביותר! המחזמר הכי יצירתי שראיתי מזה זמן רב. שמח, גאוני, מצחיק מאוד!". ב-TVO נכתב כי זהו "ניצחון מושלם, אחד ממחזות הזמר הטובים ביותר שראיתי אי פעם, "קינקי בוטס" הוא משגע".
ההפקה הלונדונית זכתה לרוב לשבחים, עם שכתב: "הירכיים הם הגבול עבור מחזמר לונדוני בועט זה" וכינה את ההפקה "שובבה ומרהיבה" והוסיף כי היא בעלת "אנרגיה מדבקת". טיים אאוט לונדון כינה את המחזמר "מהמם, מחוספס ומרומם", והסביר כי המחזמר "אינו רק רהבתנות ובעיטות גבוהות ... יש כמה רגעים אמיצים שמראים יותר רגישות". באתר האינטרנט נקבע כי המחזמר "מצחיק, מחמם לב, וכיפי", ושבחים מיוחדים חולקו לכוכב המופע: "מאט הנרי ... באמת גונב את ההצגה ... הוא שולט היטב בתפקיד, ואתה מיד מריע עבורו".
הקלטות
אלבום המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי של הווסט אנד בלונדון הוקלט בהופעה חיה בתיאטרון Adelphi  והופץ למכירה ב-1 באפריל 2016. אלבום זה היה מועמד לפרס גראמי בשנת 2017 עבור אלבום המחזמר הטוב ביותר.
אררט-ארמניה (כדורגל)
מועדון הכדורגל אררט-ארמניה (בארמנית: Ֆուտբոլային Ակումբ Արարատ-Արմենիա) הוא מועדון כדורגל ארמני מהעיר ירוואן, שנוסד בשנת 2017, וזכה פעמיים באליפות ארמניה.
היסטוריה
מועדון הכדורגל אררט ארמניה הוקם בשנת 2017 כאקדמיית הכדורגל של אוואן ( FC Avan Academy) על ידי רובן הייראפטיאן, על בסיס בוגרי מחלקת הנוער של אקדמיית הכדורגל של ירוואן וכן שחקנים צעירים רבים מפיוניק ירוואן.
משחק הבכורה של המועדון נערך ביולי 2017 נגד ארבוני אס.סי. משחק ידידות שהסתיים בתוצאה 3–1 לטובת אקדמיית אוואן.
בתחילת 2018 השתלט על המועדון איש העסקים הרוסי-ארמני סמוול קרפטיאן ששינה את שמו של המועדון למועדון הכדורגל אררט-מוסקבה, על שמו של הר אררט שנמצא כ-60 ק"מ דרומית מערבית לירוואן בשטח טורקיה. השם החדש זכה להכרה רק לאחר שמועדון הכדורגל הרוסי אררט מוסקבה פורק בקיץ של אותה שנה. בעונת 2017/2018 שיחק המועדון בליגה הארמנית השנייה תחת הדרכתו של המאמן ארטק אושיאן.
באותה עונה סיים המועדון במקום השלישי שזיכה אותו במקום בליגת העל הארמנית, ושמו שונה פעם נוספת, הפעם לאררט-ארמניה.
ב-2 באוגוסט 2018 מונה ואדים סקריפצ'נקו הבלארוסי למאמן הראשי של אררט-ארמניה, וארטק אושיאן עבר לאמן את קבוצת המילואים של המועדון אך ב-25 בספטמבר 2018 פוטר סקריפצ'נקו, ואושיאן חזר לאמן את הקבוצה הבכירה באופן זמני. וב-1 באוקטובר 2018 מונה ורדן מינאסיאן למאמן הראשי של המועדון.
בליגה האירופית חוותה אררט הצלחה כשניצחה פעמיים את אלופת גיברלטר, לינקולן רד אימפס בסיבוב המוקדמות השני, ואף עברה את סבורטלו טביליסי הגאורגית בסיבוב המוקדמות השלישי, אך בשלב הפלייאוף היא הודחה בידי F91 דודלאנג' מלוקסמבורג אחרי דו-קרב של בעיטות עונשין.
ב-14 ביולי 2020, גברה אררט 2–0 על FC נח וזכתה באליפות שנייה ברציפות. שלושה ימים לאחר מכן, ב-17 ביולי 2020, המאמן ורדן מינאסיאן עזב את המועדון לאחר שחוזהו הסתיים. וב-22 ביולי 2020, הכריז המועדון על מינויו של דויד קמפניה הספרדי כמאמנו החדש.
אירופה
מעודכן ל-1 באוקטובר 2020
ליגה
ליגת העל הארמנית
גביע
הסופרקאפ הארמני
היסטוריית מאמנים
המידע מעודכן ל-24 בספטמבר 2020. ותקף עבור משחקים תחרותיים בלבד.
סולומון פאסי
סולומון איסאק פאסי (בבולגרית: Соломон Исак Паси; נולד ב-22 בדצמבר 1956, פלובדיב, הרפובליקה העממית הבולגרית), הוא פוליטיקאי ודיפלומט בולגרי יהודי, שכיהן בתפקיד שר החוץ של בולגריה וכחבר הפרלמנט הבולגרי.
ראשית חייו
פאסי נולד בפלובדיב והוא נצר למשפחת כָּלֶב, שהייתה מהמשפחות הנודעות והמכובדות בקהילה היהודית בפלובדיב. סב סבו הוא אליעזר כלב שנחשב גיבור לאומי בולגרי, על פועלו להצלת בולגרים רבים מעלייה לגרדום וסיועו למנהיגי הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878). אביו איסאק פאסי היה מחשובי הפילוסופים בבולגריה. סולומון פאסי למד באוניברסיטת סופיה והוסמך לתואר דוקטור במתמטיקה ומדעי המחשב. ב-1990 לאחר קריסת המשטר הקומוניסטי בבולגריה, היה פאסי דובר מפלגת הירוקים הבולגרית ותמך בהצטרפות בולגריה לנאט"ו.
הקריירה הפוליטית
ב-1990 נבחר פאסי לחבר הפרלמנט הבולגרי מטעם מפלגת הירוקים. בתפקידו, חתר לצירוף בולגריה לאיחוד האירופי. בהמשך היה מיוזמי הצעת החוק לביטול עונש המוות בבולגריה. פאסי היה יושב ראש ועדת החוץ והביטחון של הפרלמנט הבולגרי והצטרף לתנועה הלאומית ליציבות וקידמה בהנהגת סימאון סקסקובורגותסקי. ביולי 2001, לאחר ניצחון התנועה בבחירות, מונה לשר החוץ בממשלתו של סקסקובורגותסקי. בתקופת כהונתו הצטרפה בולגריה לנאט"ו והחל משא ומתן להצטרפותה לאיחוד האירופי. ההצטרפות בפועל הייתה ב-1 בינואר 2007, לאחר סיום כהונתו. בספטמבר 2002 ובדצמבר 2003 כיהן כנשיא מועצת הביטחון של האו"ם. ביוני 2005 ניצחה המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית בראשות סרגיי סטאנישב בבחירות בבולגריה ובאוגוסט סיים פאסי את תפקידו כשר החוץ. עד ל-2007 כיהן כסגן נשיא התנועה הלאומית ליציבות וקידמה. פאסי המשיך לכהן כחבר הפרלמנט הבולגרי עד 2009.
מחנה הריכוז אוהרדרוף
מחנה הריכוז אוהרדרוף (בגרמנית: Zwangsarbeitslager Ohrdruf) היה מחנה ריכוז ומחנה עבודה נאצי ששכן ליד העיר ויימאר בגרמניה. הוא היה חלק מרשת מחנות הריכוז שסבבו את מחנה הריכוז בוכנוואלד.
אוהרדרוף היה מחנה הריכוז הראשון ששוחרר על ידי כוחות צבא ארצות הברית.
היסטוריה
המחנה הוקם בנובמבר 1944 בסמוך לעיר גותה במדינת תורינגיה שבמרכז גרמניה. האסירים במחנה היו עובדי הכפייה ששימשו ככוח עבודה להקמת מסילת ברזל שהובילה למרכז תקשורת תת-קרקעי שהקמתו מעולם לא הושלמה, וזאת בשל ההתקדמות המהירה של הכוחות האמריקאים.
בסוף מרץ 1945, מנתה אוכלוסיית המחנה כ-11,700 אסירים, אבל בתחילת אפריל יחידות גולגולת המת של האס אס פינתה כמעט את כל האסירים לצעדות המוות למחנה בוכנוואלד. אנשי האס אס הרגו רבים מהאסירים שנותרו במחנה מכיוון שהיו חולים מדי לצאת לצעדה.
שחרור המחנה: אפריל 1945
המחנה שוחרר ב-4 באפריל על ידי הדיוויזיה המשוריינת ה-4 (4th Armored Division) ודיוויזיית הרגלים ה-89 (89th Infantry Division) של צבא ארצות הברית. כשחיילי הדיוויזיה המשוריינת נכנסו למחנה הם גילו ערימות של גופות, חלקן מכוסות בסיד, וחלק אחר של הגופות כשהן שרופות באופן חלקי.