cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כיכר הרפובליקה (פירנצה)
הפורום של העיר הרומאית
הפורום היה האזור הציבורי המרכזי בערי רומא העתיקה, אזורי הפורום ריכזו בתוכם את מוסדות השלטון, הדת והמשפט של עירם וכן שימשו כמרכז מסחרי וחברתי שוקק. הפורום של פירנצה שכן סמוך להצטלבות שני הרחובות הראשיים, הקארדו מקסימוס מצפון לדרום (כיום תוואי via Roma ו-via Calimala) והדקומנוס מקסימוס ממזרח למערב (כיום תוואי via degli Speziali ,via il Corso ו-via degli Strozzi). בחפירות ארכאולוגיות במאה ה-19 נמצאו שרידי מקדש בצידה הדרומי של הכיכר. ככל הנראה היה זה מקדש שהוקדש לאל מרס, פטרונה של העיר.
השוק הישן
במהלך ימי הביניים המוקדמים נבנה על חורבות הפורום סבך סמטאות ורחובות. במרכז השכונות הצפופות, במקומו ההיסטורי של הפורום התפתח במהלך מאה ה-9 שוק עירוני. החל מן המאה ה-16 נקרא השוק "השוק הישן" (Mercato Vecchio), בעקבות הקמתו של "השוק החדש" (Loggia del Mercato Nuovo) לצד הפונטה וקיו. בכיכר השוק הישן הוקם מבנה מקורה מאורך להגן על הקהל מפגעי מזג האוויר וכן הוקמו מספר קפלות מהן לא נותר זכר אך חלקן מופיעות בציורים עד המאה ה-18.
קורלטור אופטי
הגדרת הקורלציה
בעיבוד אותות קורלציה היא מידת הדמיון בין שני אותות כפונקציה של ההזזה של אחת ביחס לשנייה. הקורלציה שימושית לזיהוי תבניות וחיפוש תכונה ידועה בתוך אות נרחב.
כיכר הרפובליקה (פירנצה)
עמוד השפע
את מקום מרכז הפורום, אותו ירש מרכז כיכר השוק ציין "עמוד השפע" (Colonna della Dovizia או Colonna dell'Abbondanza), הניצב במקום עד ימינו. העמוד מציין את מרכז העיר, מקום מפגשם של הקארדו והדקומנוס הרומאיים. בשנת 1431 הוחלף העמוד שהיה קיים במקום בעמוד שבראשו פסל השפע מעשה ידי דונטלו. בשנת 1721 הוחלף פסלו של דונטלו בפסל של ג'ובאני בטיסטה פוג'יני. בשנת 1956 הוחלף פסלו של פוג'יני בהעתק. המקור של פוג'יני מוצב במוזיאון.
קורלטור אופטי
הגדרת הקורלציה
עוצמת הקורלציה בכל נקודה פרופורציונלית למידת הדמיון בין האותות עבור הזזת אחת הפונקציות לנקודה זו. באופן פורמלי הקורלציה בין פונקציות h(x,y) ו- g(x,y) נתונה על ידי:
כיכר הרפובליקה (פירנצה)
הגטו
הדוכס לאופולד הראשון (1765–1790) ביטל את חובת המגורים בגטו, אולם רבים מיהודי העיר נותרו להתגורר באזור.
קורלטור אופטי
הגדרת הקורלציה
לעיתים קורלטור אופטי מכיל גם קונבולוציה בין האותות הרצויים, זאת מתוך הדמיון בין שתי הפעולות:
כיכר הרפובליקה (פירנצה)
הגטו
הגטו בוטל סופית ב-1848 כחלק מתהליכי איחוד איטליה ויצירת החוקה.
קורלטור אופטי
הגדרת הקורלציה
הקרוס-קורלציה מתקבלת מהפעלת האופרטור על שתי פונקציות נפרדות, בעוד שאוטו קורלציה מתייחסת להפעלת הקורלציה של פונקציה עם עצמה.
כיכר הרפובליקה (פירנצה)
שחזור הכיכר
במהלך המאות ה-17, ה-18 וראשית המאה ה-19 שקעה הכיכר בהזנחה. ב-1865 הוכרזה פירנצה כבירת ממלכת איטליה המאוחדת והוכנה עבורה תוכנית שיקום ופיתוח שכללה, בין השאר, סלילת שדרות רחבות ופיתוח כיכר רחבת ידיים במקום הצטלבות שתי השדרות הרחבות הראשיות.
קורלטור אופטי
קורלציה באופטיקת פורייה
הקורלטור האופטי הוצג לראשונה בשנת 1964 על ידי Vander Lugt והתאפשר מתוך התפתחויות בתקופה זו בתחום אופטיקת פורייה. על פי שיטה זו ניתן להציג את התמרת פורייה המרחבית של אות כניסה אופטי בהתפשטות שדה רחוק או במישור המוקד של עדשה מרכזת.
בקונשאג
בקונשאג (בהונגרית: Bakonyság) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בבקונשאג מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 114 ובשנת 2020 רק 50 תושבים.
קורלטור אופטי
קורלציה באופטיקת פורייה
התמרה זו מאפשרת לבצע פעולות על הספקטרום המרחבי של האות, ויישומה בקורלטור אופטי נובעת מהקשר בין פעולת הקורלציה במישור המרחב לפעולת המכפלה במישור פורייה:
בקונשאג
שם הכפר מגיע מהונגרית עתיקה בה משמעות השם הוא "גבעה".
כיכר הרפובליקה (פירנצה)
שחזור הכיכר
בין 1885 ו-1895 הורחבה הכיכר, תוך הריסת רבים מהמבנים והסמטאות של ימי הביניים שניצבו בשטח הכיכר, כולל הגטו, הכנסיות, מבני השוק ושרידי החומה מימי הביניים המוקדמים כמו גם מבני מגורים של משפחות אצילות ומגדלים, שחלקם כללו עיטורים בעלי ערך אמנותי, תרבותי והיסטורי. במהלך עבודות אלו גם התגלו שרידי המקדש הרומי. תהליך זה נקרא "Risanamento" ("הבראה") ותכליתו הייתה להפוך את מרכז העיר לפתוח, רחב ידיים ומודרני שימשוך לעיר אוכלוסייה חזקה וייתן לה תדמית של עיר בירה, אך מחירו היה לעיתים הרס רב וחסר-אבחנה.
ב-20 בספטמבר 1890, עוד לפני תום העבודות הוצב בכיכר פסל לזכרו של ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה, שהעניק לה את שמה, כיכר ויטוריו אמנואלה השני. הפסל לא היה באיכות אמנותית גבוהה והיה שנוא על ידי תושבי העיר, שבורכו בפסלים מן השורה הראשונה ברחובות עירם, הוא הוסר לבסוף ב-1932 והועבר לכיכר אחרת.
בקונשאג
יהודי בקונשאג
בבקונשאג חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מילידי הכפר נרצחו בשואה.
קורלטור אופטי
קורלציה באופטיקת פורייה
כאשר F\{\circ \} היא התמרת פורייה, ומתקיים ו-. האופרטור H^* הוא הצמוד המרוכב של H.
כיכר הרפובליקה (פירנצה)
שחזור הכיכר
הסממן הבולט ביותר של הכיכר היא קשת ניצחון גדולה, לפי תכנונו של האדריכל וינצ'נצו מיקלי (Vincenzo Micheli). בראשה כתובת המציינת את שיקום הכיכר. על גג בקשת ניצבו פסלי שלוש נשים שציינו את איטליה, המדע והאמנות. בעקבות לעג התושבים, שכינו את פסלי הנשים, שלא היו באיכות אמנותית גבוהה, בשמותיהן של פרוצות, הוסרו הפסלים ב-1904.
הכיכר כיום
לאחר מלחמת העולם השנייה שונה שם הכיכר ל"כיכר הרפובליקה". ב-1956 הוחזר לכיכר "עמוד השפע" למקומו. בשנות ה-70 נאסרה תנועת רכב בכיכר, שנחצתה על ידי תנועה גוברת והולכת של כלי רכב ברחוב via degli Strozzi (ששמו מתחלף לאחר המעבר בכיכר ל-via degli Speziali) החוצה את הכיכר, והיא הפכה לשטח להולכי רגל בלבד. כיום הכיכר מהווה רחבה פתוחה גדולה המשמשת לתערוכות פתוחות, ירידים, בתי קפה ומסעדות לתושבים ולתיירים. בקומה התחתונה של המבנים המקיפים את הכיכר נבנו אכסדראות מקורות פתוחות לכיכר למעבר הולכי-רגל ולהצבת כיסאות בתי-קפה.
קורלטור אופטי
קורלציה באופטיקת פורייה
נניח כי קיים אות כניסה g(x,y) עבורו נרצה לקבל את תמונת הקורלציה עם מסנן ייחוס h(x,y) המכיל תבנית מסוימת.
כיכר הרפובליקה (פירנצה)
ממערב
הצד המערבי של הכיכר תחום על ידי מבנה מסיבי הכולל את קשת הניצחון, דרכה עובר רחוב via degli Strozzi (ששמו מתחלף לאחר המעבר בכיכר ל-via degli Speziali). המבנה, שכמו הקשת תוכנן על ידי וינצ'נצו מיקלי, כולל את בית הקפה והקולנוע ההיסטוריים Cafe Gambrinus ו-Cinema Gambrinus.
בצפון המבנה מתחברת לכיכר via Brunelleschi ובדרומו via Pellicceria.
קורלטור אופטי
קורלציה באופטיקת פורייה
בפועל, לא ניתן לבצע התמרת פורייה הפוכה במערכת אופטית ולכן מתבצעת התמרת פורייה נוספת, השקולה לפעולה הרצויה עד כדי היפוך צירים.
כיכר הרפובליקה (פירנצה)
ממזרח
הצד המזרחי של הכיכר מורכב משני מבנים, שביניהם עובר רחוב via degli Speziali. המבנה הצפוני הוא מלון סבוי, שהוקם על ידי האדריכל וינצ'נצו מיקלי. מצפון למלון נמצא חיבור ל-via Roma, מדרום לצד זה של הכיכר מתחברת via Calimala.
מצפון
הצד הצפוני של הכיכר תחום על ידי מבנה יחיד, בקומתו התחתונה בתי הקפה ההיסטוריים Caffè Gilli ו-Caffè Paszkowski. במזרח המבנה נמצא חיבור הכיכר ל-via Roma ובמערבו נמצא חיבור הכיכר ל-via Brunelleschi.
קורלטור אופטי
קורלטור 4f
העדשה הראשונה יוצרת התמרת פורייה במישור המרכזי ושם מוצב מסנן ספקטרום אות הייחוס G(k_x,k_y). במישור הסופי מתקבלת הקורלציה לאחר התמרת פורייה נוספת על ידי העדשה השנייה.
כיכר הרפובליקה (פירנצה)
מדרום
גם הצד הדרומי מורכב ממבנה ארוך יחיד. במבנה ממוקם Caffè delle Giubbe Rosse. במזרח המבנה נמצא חיבור הכיכר ל-via Calimala ובמערבו נמצא חיבור הכיכר ל-via Pellicceria.
קורלטור אופטי
קורלטור 4f
]] קורלטור זה מבוסס על מערכת המורכבת מ-4 מרחקי f השקולים לאורך המוקד של 2 העדשות במערכת. תצורה זו מנצלת את תכונות האור הקוהרנטי והיא הפשוטה ביותר לניתוח.
דיק, קר'ס ליידיס
הקמה והשנים הראשונות
אלפרד פרנקלנד היה פקיד במפעל "דיק וקר" שפעל בעיר פרסטון שבלנקשייר. בזמן המלחמה ייצר המפעל קטרים, קופסאות קליעים, גשרים צפים ותחמושת. פרנקלנד נהג לצפות מחלון משרדו בנשות המפעל הצעירות ששיחקו להנאתן בכדור בזמן הפסקות הצהריים שלהן. אחת מיוזמות משחקי הצהריים הייתה גרייס סיברט שבעלה לחם בקרב על הסום ונלקח בשבי הצבא הגרמני. פרנקלנד הציע לסיברט להקים קבוצה של נשות המפעל שתעזור לגייס כספים, והיא נענתה בחיוב להצעתו. בתמורה, הוא הסכים להתמנות למנג'ר הקבוצה.
את המשחק הראשון של הקבוצה, קבע פרנקלנד לחג המולד 1917, כשמטרתו הייתה גיוס כספים לבית החולים לחיילים פצועים בפרסטון. פרנקלנד ביקש מאנשי פרסטון נורת' אנד רשות להשתמש באצטדיונם הביתי, דיפדייל וקיבל את אישורם. זה היה המשחק הראשון שנערך בדיפדייל מאז תחילת המלחמה ב-1914. מעל עשרת אלפים צופים הגיעו למשחק ופרנקלנד גייס 200 פאונד (שווה ערך ל-41 אלף פאונד כיום) לטובת בית החולים. במשחק עצמו, ניצחה דיק, קר'ס ליידיס 0-4 ומשם המשיכה לניצחונות נוספים על קבוצות מפעלים מבולטון ומבארוו.
בסוף מלחמת העולם הראשונה, רוב הנשים איבדו את עבודתן במפעלי התחמושת. למרות זאת, רבות מהן התאהבו בכדורגל ולא היו מוכנות להפסיק לשחק. חלק מהמפעלים, שראו את משיכתן של הנשים למשחק, תמכו בהן והמשיכו להחזיק את הקבוצה. אחד המפעלים שתמך בקבוצת הנשים היה מפעל "דיק וקר", שהמשיך וטיפח את קבוצתו עד הפיכתה למועדון כדורגל הנשים הטוב ביותר באנגליה.
בתחילת שנת 1919, נפגשה הקבוצה למשחק עם "סנט הלנס ליידיס". דיק, קר'ס ליידיס ניצחה 1-6, אולם פרנקלנד התרשם מאוד משתי שחקניות של סנט הלנס, אליס וודס ולילי פר. בסוף המשחק, ניגש פרנקלנד אל השתיים והציע להן מגורים בפרסטון ושכר של עשרה שילינג למשחק בתמורה למעבר לדיק, קר'ס ליידיס. השתיים הסכימו, עברו ל"דיק וקר" והפכו לשתיים מהשחקניות הטובות והמזוהות ביותר עם הקבוצה.
קורלטור אופטי
קורלטור 4f
במערכת זו התמרת הפורייה של אות הכניסה נוצרת במוקד העדשה הראשונה. במישור זה מציבים שקופית מסנן כך שהספקטרום המרחבי של תמונת הכניסה מוכפל בפונקציית המסנן. כעת מישור זה עובר התמרת פורייה נוספת על ידי העדשה השנייה כך שבמוקד שלה, שהוא מישור המוצא, מתקבלת הקונבולוציה בין אות הכניסה למסנן.
דיק, קר'ס ליידיס
שנות השיא
לאט לאט החל כדורגל הנשים באנגליה לצבור פופולריות ותאוצה. משחק שנערך בספטמבר 1919 בסנט ג'יימס פארק שבניוקאסל בין דיק, קר'ס ליידיס לניוקאסל ליידיס, משך 35 אלף צופים וגייס כ-1,500 פאונד לטובת ארגוני צדקה. בנוסף, משחקים רבים נפתחו בטקסי הנחת זרי פרחים על קברים של חללים מהמלחמה. לדוגמה, במשחק של דיק, קר'ס ליידיס בעיר בלקברן, הונח זר על קברו של שחקן בלקברן רוברס ונבחרת אנגליה, אדווין לט'רון שנהרג בקרב איפר השלישי.
ב-1920, סיכם פרנקלנד עם התאחדות כדורגל הנשים הצרפתית (ה-FSFSF) על קיום טורניר בינלאומי שייערך במספר ערים אנגליות בין נבחרת צרפת לדיק, קר'ס ליידיס שתייצג את אנגליה. קהל של 25 אלף צופים ראה את קבוצת דיק, קר'ס ליידיס מנצחת במשחק הפתיחה את הצרפתיות 0-2 באצטדיון דיפדייל, ביתה של פרסטון נורת' אנד. המשחק השני בטורניר נערך בעיר סטוקפורט והסתיים בניצחון מרשים של האנגליות 2-5. המשחק השלישי נערך בהייד רואד, אצטדיונה הישן של מנצ'סטר סיטי, מול 12 אלף צופים והסתיים בתיקו 1-1. שלושת המשחקים הראשונים גרפו סכום תרומה נכבד של 2,766 פאונד. במשחק הסיום שנערך בסטמפורד ברידג', ניצחו האנגליות 1-2, כשברוב המשחק הן שיחקו בעשר שחקניות, לאחר שג'ני האריס נפצעה והוצאה בדקות הראשונות. המשחק גרם לרעש תקשורתי הודות לשתי הקפטניות של הקבוצות, אליס קל ומדלין בראקומונד, שהתנשקו זו עם זו בסיום המשחק.
לקראת סוף אותה שנה, יצאה הקבוצה לראשונה מחוץ לגבולות הממלכה המאוחדת, כאשר הוזמנה לטורניר מול יריבתן מצרפת. המשחק הראשון נערך בפריז מול קהל של 22 אלף צופים, והופסק חמש דקות לסיום בתוצאה 1-1, בגלל פריצתם של אוהדים למגרש בעקבות החלטה שנויה במחלוקת של השופט לטובת האנגליות. שלושת המשחקים הבאים הסתיימו בניצחון של דיק, קר'ס ליידיס (2-0, 6-0 ו-2-0), כשבחלק מהמשחקים נערכים טקסי זיכרון לחללי מלחמת העולם. בסיום המסע לצרפת, התראיינה קפטנית הקבוצה, אליס קל ואמרה ש"אני מרגישה שהמשחקים עם הצרפתיות חיזקו את הקשר של שני העמים יותר מכל דבר אחר בחמישים השנה האחרונים".
קורלטור אופטי
קורלטור 4f
כאשר בפועל מתבצעת התמרת פורייה נוספת במקום התמרת פורייה הפוכה, והקורלציה הסופית תתקבל עם היפוך צירים.
דיק, קר'ס ליידיס
שנות השיא
מעט אחרי חזרתן לאנגליה, נודע לפרנקלנד שארגון צדקה מסוים צריך מימון רב על מנת שיוכל לספק מנות מזון לחיילים מובטלים לחג המולד. פרנקלנד החליט מיד לארגן משחק בין דיק, קר'ס ליידיס לבין קבוצת "שאר אנגליה" באצטדיון דיפדייל שבפרסטון. כדי לגייס סכום מקסימלי של כסף החליט פרנקלנד לערוך את המשחק בלילה - דבר שלא היה נהוג באותה תקופה. האישור לכך ניתן על ידי שר המלחמה דאז, וינסטון צ'רצ'יל שגייס לטובת האירוע שני זרקורי ענק וארבעים פנסי קרביד, כדי שישמשו כתאורה למשחק. מעל 12 אלף איש הגיעו למשחק שנערך ב-16 בדצמבר 1920, ושצולם על ידי British Pathé. למרות שאחד הזרקורים נשרף, השחקניות הסתדרו היטב עם המצב, ודיק, קר'ס ליידיס ניצחה בסופו של דבר 0-4. באירוע גויסו 600 פאונד (כ-125,000 פאונד כיום) לטובת רווחתם של החיילים המובטלים.
עשרה ימים לאחר מכן, ב-26 בדצמבר, פגשה דיק, קר'ס ליידיס את קבוצת הנשים השנייה בטיבה באנגליה, סנט הלנס ליידיס במשחק גיוס כספים לטובת ארגון צדקה בליברפול. למעלה מ-53 אלף אנשים הגיעו למשחק שנערך בגודיסון פארק שבליברפול, כאשר עוד 14 אלף איש נשארו מאוכזבים בחוץ. דיק, קר'ס ליידיס ניצחה 0-4 במה שנחשב למשחק כדורגל הנשים הנצפה ביותר אי פעם באנגליה. המשחק גרף סכום חסר תקדים של 3,115 פאונד (כ-623,000 פאונד כיום), כאשר שבועיים לאחר מכן, הקבוצה מגייסת עוד 1,962 פאונד לטובת ארגון צדקה מנצ'סטרי.
במאי 1921 הגיעו הצרפתיות לסדרת משחקים נוספת מול דיק, קר'ס ליידיס. כוכבת הנבחרת הצרפתית, כרמן פומייס, אלופת צרפת בהטלת כידון שיכלה לשחק גם כשוערת וגם כשחקנית שדה, משכה את עיניו של פרנקלנד. בסיום הטורניר הציע פרנקלנד לפומייס משרה בבית החולים בפרסטון וחוזה בקבוצתו. פומייס הסכימה לתנאים, ומשחקה הראשון בקבוצה היה ב-6 באוגוסט 1921 נגד "קובנטרי ליידיס".
ב-1921, הייתה דיק, קר'ס ליידיס כל כך מבוקשת בבריטניה, שפרנקלנד נאלץ לסרב ל-120 הזמנות למשחקים. בכל זאת, הקבוצה שיחקה 67 משחקים באותה שנה, אל מול קהל של 900,000 איש. יש לזכור, שכל השחקניות עבדו גם במשרות מלאות אחרות, ונאלצו לעבוד קשה מאוד כדי לשלב בין שני התחומים. שחקנית הקבוצה, אליס נוריס דיברה על בעיה זו: "זה היה לא פשוט, כי נאלצנו לעבוד בבוקר המשחק, משם לנסוע למשחק, אחר כך לחזור הביתה ולקום מוקדם בבוקר כדי להתחיל יום חדש בעבודה".
בוני וקלייד (סרט)
בּוֹני וקלַייד (באנגלית: Bonnie and Clyde) הוא סרט פשע אמריקני על בוני פרקר וקלייד בארו, שודדי בנקים שפעלו במרכז ארצות הברית במהלך השפל הגדול. את הסרט ביים ארתור פן ומככבים בו וורן בייטי כקלייד בארו ופיי דאנאוויי כבוני פרקר. כותבי התסריט הם ורוברט בנטון, ביחד עם רוברט טאון כשביטי תרם לתסריט, אך שמו לא נכתב בקרדיטים.
דיק, קר'ס ליידיס
החרם של ההתאחדות לכדורגל
למרות שדיק, קר'ס ליידיס שיחקה בעיקר במשחקי צדקה לארגוני חיילים מובטלים, היא ניסתה לעזור גם לעובדים המקומיים שסבלו מקשיים כספיים רבים. ענף שניזוק מאוד ממלחמת העולם הראשונה היה ענף הכרייה. במרץ 1921, החליטו בעלי חברות הכרייה לקצץ כ-50 אחוז משכר עובדיהם, ומי שלא הסכים לתנאים אלו פוטר מיידית. מספר גדול משחקניות דיק, קר'ס ליידיס הגיעו מאזורי כרייה כמו סנט הלנס, והן טענו שהקבוצה צריכה להתגייס לטובת הכורים ולגייס כסף למשפחות שנותרו ללא מפרנס. פיטורי הכורים השפיעו גם על מצב העובדים בווילס ובסקוטלנד, ולכן באפריל 1921 נערכו שלושה משחקים בקארדיף (18,000 איש), בסוונסי (25,000) ובקילמרנוק (15,000), שבהם דיק, קר'ס ליידיס ייצגה את אנגליה נגד נבחרות ווילס וסקוטלנד. שלושת המשחקים הסתיימו כשידה של דיק, קר'ס ליידיס על העליונה.
קורלטור אופטי
קורלטור 4f
על אף שתצורה זו נראית פשוטה מבחינת ניתוח המערכת, קיימת דרישה לשלב מקדים של ייצור מסנן המתאים לאות הייחוס הרצוי. מסנן זה בדרך כלל יכיל סינון של אמפליטודה ופאזה במקביל, והכנתו יכולה להיות מסובכת. משיקולי ייצור, לרוב מסננים מוגבלים לסינון רק של אמפליטודה או פאזה בנפרד.
דיק, קר'ס ליידיס
החרם של ההתאחדות לכדורגל
בעקבות התערבותה של דיק, קר'ס ליידיס במצב הכורים, פחדה התאחדות הכדורגל האנגלית שנשים יתערבו בעניינים פוליטיים, ולכן החלה לנקוט באמצעים מחמירים כנגד משחקי הנשים. החוק הראשון שחוקק נגדם היה איסור על נשים לשחק במגרשי ההתאחדות, בטענה שמשחקי הנשים חסרי טעם. רשויות הכדורגל הסקוטיות הוציאו צו דומה. אחדים טענו שההחלטה זו נבעה מקנאה בקהל הרב שמשחקי הנשים משכו. חוק זה פצע אנושות את קבוצות הנשים, משום שרוב משחקיהן אורגנו כדי לגייס כספי צדקה - דבר שהיה כמעט בלתי אפשרי ללא המגרשים הגדולים של ההתאחדות. בנוסף, אסרה ההתאחדות על שופטיה לשמש כשופטים וכקוונים במשחקי הנשים.
שחקניות והנהלת דיק, קר'ס ליידיס היו המומים מהחלטות ההתאחדות. אליס קל, קפטנית הקבוצה דיברה בשם רוב שחקניות הקבוצה ואמרה ש"אנחנו משחקות בשם אהבת המשחק ולכן החלטנו להמשיך לשחק". חברתה לקבוצה, אליס נוריס אמרה ש"כולנו המומות ומאוכזבות מהחלטת ההתאחדות, אבל נתעלם מהם כמו שהתעלמנו מהם כשהם טענו שכדורגל הוא לא משחק לנשים". מנג'ר הקבוצה, אלפרד פרנקלנד טען ש"הקבוצה תמשיך לשחק כל עוד ארגוני הצדקה יצטרכו תרומות, גם אם נשחק בשדות".
החרם הביא להקמת התאחדות כדורגל לנשים (ELFA), שאיחדה תחתיה את כל מועדוני הנשים באנגליה. אחת ההחלטות העיקריות של ה-ELFA הייתה האיסור על שחקניות לשחק בקבוצות הנמצאות במרחק של יותר מ-20 מייל מביתן. חוק זה גרם לקבוצות גדולות וחזקות, דוגמת דיק, קר'ס ליידיס, לאבד שחקניות מסוימות, אך חיזק מועדונים קטנים שיכלו להשקיע בשחקניות הבית שלהן מבלי חשש. מהר מאוד התגלה שהחוק החדש אכן משפיע, כאשר דיק, קר'ס ליידיס (שהייתה באותו הזמן בעלת מאזן מדהים של 99 ניצחונות, תיקו אחד וללא הפסדים) חילצה תיקו בדקה האחרונה מול קבוצה מברדפורד.
בעקבות החרם, יצאה הקבוצה בדצמבר 1922 לסיבוב משחקים בצפון אמריקה, כשלרשותה סגל מלא - למעט השוערת פגי מייסון שנשארה באנגליה עקב מות אמה. כשנחתו בקנדה, גילו הבנות שגם שם אסרו אליהן לשחק, ולכן הדרימו לארצות הברית. בארצות הברית הן שיחקו תשעה משחקים נגד מועדוני גברים, כאשר בסוף המאזן שלהן עמד על שלושה ניצחונות, שלושה משחקי תיקו ושלושה הפסדים. מלכת השערים של סיבוב המשחקים הייתה פלורי רדפורד, אך מי שמשכה את מלוא תשומת הלב של התקשורת האמריקאית הייתה לילי פר שזכתה בעיתונות לתואר "הכדורגלנית המבריקה ביותר בעולם". במהלך אחד המשחקים פגשה שחקנית הקבוצה, אליס מילס את בעלה לעתיד, ולאחר מכן חזרה לארצות הברית כדי להינשא לו.
תחילת השקיעה והשנים האחרונות
זמן קצר לאחר מכן, תעשיות "דיק וקר" נמכרו לחברת הענק, אינגליש אלקטריק. למרות שהותר לקבוצה להמשיך ולשחק במגרשם הביתי, אשטון פארק, הודיעו מנהלי החברה שהם מפסיקים לסבסד במועדון. אלפרד פרנקלנד, מנג'ר דיק, קר'ס ליידיס עזב את עבודתו במפעל ופתח בפרסטון חנות למכירת דגים ביחד עם אשתו - דבר שלא מנע ממנו להמשיך לאמן את הקבוצה. בעקבות השינויים בהנהלה שינתה הקבוצה את שמה לפרסטון ליידיס. רוב שחקניות הקבוצה איבדו את עבודתן באינגליש אלקטריק, אך פרנקלנד, שתמיד תרם וארגן כספים לטובת בתי החולים בפרסטון, סידר להן מקומות עבודה שם.
במהלך השביתה הכללית ב-1926, הודיעה חברת אינגליש אלקטריק להנהלת פרסטון ליידיס שאסור להם לשחק יותר באשטון פארק. אליס נוריס אמרה על כך: "היינו באמצע אימון הלילה שלנו, ולפתע נאמר לנו שאסור לנו לא להגיע יותר לאשטון פארק. משהו בטוח קרה בין פרנקלנד להנהלת החברה". למרות איבוד האצטדיון והחסויות, המשיכה פרסטון להיות הקבוצה הטובה ביותר באנגליה, כאשר ב-1927, היא ניצחה את יריבתה המושבעת, "בלקפול ליידיס" 2-11 משערים של פלורי רדפורד, ג'ני האריס ולילי פר.
לקראת סוף העשור ותחילת העשור הבא, החלה הקבוצה לאבד שחקניות משמעותיות רבות דוגמת אליס קל (התחתנה), פלורי רדפורד (היגרה לקנדה), ג'ני האריס וכרמן פומייס שהחליטה לחזור לצרפת. למרות זאת, הכוכבת הגדולה של הקבוצה, ליל פר - שמעולם לא נישאה, המשיכה לשחק בקבוצה. ב-8 בספטמבר 1937, הביסה פרסטון ליידיס 1-5 בגמר "אליפות בריטניה והעולם" את הקבוצה הסקוטית, אדינבורו ליידיס, כאשר פר כובשת את אחד השערים. חגיגות הניצחון נערכו בבית קפה קטן בפרסטון. עד תקופה זו, גייסה פרסטון ליידיס כמאה אלף פאונד במשחקי צדקה.
בזמן מלחמת העולם השנייה, הקבוצה סבלה מקשיים רבים ולא זכתה לשחק בהרבה משחקים. המנג'ר אלפרד פרנקלנד שירת ב"שירות ההגנה מפני מתקפות אוויר" (ARP Warden) ולא יכל לארגן לקבוצה משחקים רבים. בנוסף, תקציבי הדלק הזעומים לא איפשרו לקבוצה לנסוע לערים רחוקות כדי לשחק בהן.
בוני וקלייד (סרט)
בוני וקלייד נחשב כסרט חלוצי, וכאחד הסרטים הראשונים של עידן הוליווד החדשה (New Hollywood), בכך ששבר טאבואים רבים וזכה לפופולריות בקרב הדור הצעיר. הצלחתו הניעה קולנוענים נוספים לצגות גלויות יותר של מין ואלימות בסרטיהם.
דיק, קר'ס ליידיס
תחילת השקיעה והשנים האחרונות
ההתאחדות האנגלית המשיכה להקשות על קבוצות הנשים, ולא חזרה בה מהחלטותיה הנוקשות כלפיהן. ב-1962, ביטלה ההתאחדות משחק צדקה בין פרסטון ליידיס לאולדהאם שאמור היה להיערך באצטדיון הלגיון הבריטי, ואף איימה בקנס על וויגן רוברס אשר השכירה את האצטדיון לקבוצות. מאמן הקבוצה, קת' לאטם היה מיואש מהמצב וב-1964, הקבוצה שיחקה תריסר משחקים בלבד. בנוסף, מעט מאוד שחקניות גרו בפרסטון ולכן הקבוצה לא יכלה לערוך אימונים סדירים, אלא רק להיפגש לטובת משחקים.
ב-1965, הצליח לאטם לארגן רק שלושה משחקים, כאשר כולם נערכו נגד קבוצת "הנדי אנג'לס" מהמידלנדס. המפגש האחרון ביניהן, שנערך ב-21 באוגוסט, היה המשחק האחרון של פרסטון ליידיס. במשחק ניצחה פרסטון 0-4, בדיוק באותה תוצאה בה ניצחה הקבוצה במשחק הראשון שלה אי פעם, כמעט 48 שנה לפני כן. מספר שבועות לאחר מכן, הודיע לאטם לשחקניותיו שהמועדון נסגר. במהלך השנים שיחקה הקבוצה 828 משחקים, כאשר לרשותה 758 ניצחונות, 46 תוצאות תיקו ו-24 הפסדים בלבד.
שנה לאחר מכן, נבחרת אנגליה זכתה במונדיאל. הזכייה ההיסטורית גרמה לזינוק רב במספר הנשים שהחלו לקחת חלק במשחק והעניין בו עלה. ארבע שנים אחר כך, ב-1970, הסירה התאחדות הכדורגל האנגלית את החרם על קבוצות הנשים, אחרי כמעט חמישים שנות דיכוי.
בוני וקלייד (סרט)
הסרט זכה בפרסי אוסקר עבור שחקנית המשנה הטובה ביותר אסטל פרסונס והצילום הטוב ביותר של בארנט גאפי, ונבחר לשימור בידי ארכיב הסרטים הלאומי.
עלילה
באמצע השפל הגדול, קלייד בארו (וורן בייטי) ובוני פרקר (פיי דאנאוויי) נפגשים כשקלייד מנסה לגנוב את מכונית אמה של בוני. בוני, שמשועממת מעבודתה כמלצרית, מוקסמת מקלייד, ומחליטה לחבור אליו ולהפוך לשותפתו לפשע. הם מבצעים כמה מעשי שוד מזוין, כשמאמציהם החובבניים אמנם מלהיבים, אבל לא רווחיים במיוחד.
שרשרת מעשי הפשע של הזוג נכנסת להילוך גבוה כשמצטרף אליהם סי. וו. מוס רפה השכל העובד בתחנת דלק (מייקל ג'יי פולארד) וביחד עם אחיו המבוגר של קלייד באק (ג'ין הקמן) ואשתו, בלאנש (אסטל פרסונס), בתו של מטיף. במהרה מתלקח ריב בין בוני לבלאנש, בלאנש העדינה סבורה שבוני היא מרשעת המשחיתה את בעלה ואת גיסה, בעוד בוני רואה את בלאנש ככלבתא חסרת כישרון וצווחנית.
בוני וקלייד עוברים ממעשי גנבה בקנה מידה בינוני לשוד בנקים. מבצעיהם גם נעשים אלימים יותר. כשסי. וו. מאחר בהבאת רכב המילוט, קלייד יורה במנהל הבנק בפניו אחרי שהוא קופץ לתוך מכונית שנעה לאיטה ונמלטת מהמקום. הכנופיה נרדפת בידי אוכפי החוק, בכללם הטקסס ריינג'ר פרנק היימר (דנבר פייל), שנשבה ומושפל בידי פורעי החוק ואז מוצא לחופשי. בפשיטה משטרתית נהרג באק, בוני וקלייד נפצעים, ובלאנש שכמעט מתעוורת נופלת לידי המשטרה. היימר מערים על בלנש, שעיניה חבושות, ומדובב אותה שתגלה את שמו של סי. וו. מוס, כעת "החשוד הבלתי מזוהה" היחידי.
הריינג'רס מאתרים את בוני, קלייד וסי. וו. מסתתרים בבית אביו של סי. וו. איבן מוס (דאב טיילור), שחושב שהזוג השחיתו את בנו. הוא סוגר עסקה עם היימר בתמורה להקלה בעונשו של הנער ועוזר לטמון מלכודת לפושעים. כשבוני וקלייד עוצרים בצד הכביש לסייע למר מוס להחליף גלגל, המשטרה שאורבת בשיחים פותחת באש ומנקבת את גופותיהם בכדורים תוך כדי מרחץ דמים.
אודות הליהוק
זו הייתה הופעת הבכורה של ג'ין ויילדר כאחד מבני הערובה של בוני וקלייד. את בת-זוגו גילמה אבנס אבנס, אשתו של הבמאי ג'ון פרנקנהיימר. באופן אירוני, שלוש שנים קודם לכן, פרנקהיימר החליף את הבמאי של הסרט בוני וקלייד, ארתור פן בבימוי הסרט The Train בשל התעקשותו של השחקן ברט לנקסטר. דמויותיהם של ויילדר ואבנס מבוססות על שבויים אמיתיים ה. ד. דארבי H.D. Darby וסופי סטון שנחטפו ואחרי כן שוחררו בידי בוני וקלייד. דמותו של סי. וו. מוס מורכבת מדמותם של שלושה חברי כנופיה שונים של ברו W.D. Jones, Henry Methvin, ו-Raymond Hamilton.
ההפקה והסגנון
הסרט יועד להיות גרסה רומנטית וקומית של סרטי הגנגסטרים האלימים של שנות השלושים, שיעודכן בעזרת טכניקות ההסרטה המודרניות.
קורלטור אופטי
Joint Transform Correlator
קורלטור זה מכיל את התמונה ואות הייחוס בשקופית הכניסה, כך שבניגוד לתצורת 4f אין צורך במסנן מותאם לאות הייחוס.
הקורלטור פועל בשני שלבים: בשלב הראשון, במישור הכניסה מוצב אות הכניסה g(x,y) ואות הייחוס הרצוי h(x,y) המוזזים במרחק מסוים באופן סימטרי מהציר האופטי. מאירים את המערכת בגל מישורי העובר דרך שקופית הכניסה, ובמישור מוקד העדשה השנייה מתקבלת התפלגות שדה המתכונתית להתמרת פורייה של שקופית הכניסה. העוצמה המתקבלת במוצא מוקלטת ע"ג לוח צילום.
כך שבמישור הכניסה מתקיים:
השדה המתקבל במישור פורייה במוקד העדשה הוא:
והעוצמה המוקלטת על גבי מישור המוצא:
בשלב השני, לוח הצילום מהשלב הקודם מוצב במישור הכניסה של המערכת, והוא משמש כשקופית שעבירות השדה שלה מתכונתית לעוצמה אליה הוא נחשף בשלב הראשון. השקופית מוארת באופן דומה על ידי גל מישורי, העדשה מבצעת התמרת פורייה כך שבמישור המוצא הסופי מתקבלת התמרת הפורייה של השקופית שהוקלטה:
מתוך ביטוי זה המתקבל במישור המוצא, האיבר השלישי והרביעי הם הקורלציה בין האותות המקוריים g(x,y) ו-h(x,y) ממורכזים בנקודות y_3=+Y ו-y_3=-Y.
בוני וקלייד (סרט)
ההפקה והסגנון
ארתור פן בכוונה תיאר כמה מהסצינות האלימות ביותר בגוון קומי, לפעמים אפילו בסגנון המזכיר את סרטי הסלפסטיק, ואז החליף את האווירה לסצינות אלימות של שפיכות דמים.
הסרט הושפע מאוד מבמאי הגל החדש בקולנוע הצרפתי הן בשינויים המהירים בטון, ובעריכה ההפכפכה, שניתן להבחין בה בעיקר בקטעי הסיום של הסרט.
תפקיד הבמאי הוצע בתחילה לפרנסואה טריפו, הבמאי הנודע של תנועת הגל החדש, שתרם לתסריט, אולם לבסוף עבר הלאה כדי להסריט במקום זאת את הסרט הבא שלו פרנהייט 451
המפיקים פנו לז'אן-לוק גודאר. כמה מקורות טוענים שגודאר לא בטח בהוליווד וסירב, אחרים טוענים שהוא תכנן להפוך את בוני וקלייד לבני תשחורת ולהעביר את העלילה ליפן, רעיונות שהניעו את משקיעי הסרט להוציא אותו מהפרויקט. אחרי שהוא נכח בהקרנה כשהסרט הושלם, נשאל גודאר מה הוא חושב על הסרט ונמסר שהשיב: "נפלא! הבה ונעשה את בוני וקלייד".
כשוורן בייטי היה בתפקיד הבמאי בלבד, הייתה אחותו שירלי מקליין למועמדת מובילה לגלם את דמותה של בוני. ברם, כשביטי החליט שהוא ישחק את קלייד בעצמו, הוא החליט לא להשתמש במקליין מסיבות מובנות. בין השחקניות האחרות שנבחנו לתפקיד ניתן למנות את ג'יין פונדה, טיוזדיי ולד (Tuesday Weld), אן-מרגרט, לסלי קארון, סו ליון ושר, בעוד וורן בייטי התחנן שנטלי ווד תקבל את התפקיד. ווד סירבה מכיוון שהיא רצתה להקדיש יותר זמן לתרפיה שלה באותה עת, והודתה בזה שהיה לה "קשה" לעבוד עם ביטי בעבר. לפני שהוא החליט לקחת את התפקיד על עצמו, הבחירה הראשונה של המפיק וורן בייטי לתפקיד קלייד בארו הייתה המוזיקאי והמלחין בוב דילן, שדמה לבארו האמיתי הרבה יותר מאשר ביטי.
הסרט מאוד גלוי בהתייחסו למין. כשקלייד מנופף ברובהו כדי להציג את גבריותו, בוני מלטפת במרומז את סמל הפאלוס. כמו בסרט משנות החמישים Gun Crazy, בוני וקלייד מציג את הפשע כמקסים ושזור במין. מכיוון שקלייד הוא אימפוטנט, ניסיונותיו הבאים לעגוב על בוני היו מתסכלים ולא הביאו אותו לשיא.
בוני וקלייד היה אחד הסרטים הראשונים שהשתמש בהרחבה בזיקוקין – squibs – מטעני נפץ זעירים לעיתים נטועים בשקים של דם מזויף, מפוצצים בתוך בגדיו של השחקן על מנת לדמות פגיעות כדור.
הסצנה שבה נאספה המשפחה צולמה ברד אוקס, טקסס. מספר תושבי המקום שצפו בסרט צולמו, כשהקולנוענים הבחינו בין התושבים שנקבצו במייבל קאביט (Mabel Cavitt), מורה בת המקום, הם בחרו בה לגלם את דמותה של אמה של בוני פרקר.
ביטי רצה במקור שהסרט יצולם בשחור לבן, אבל האחים וורנר התנגדו לרעיון.
המוזיקה
היצירה שנוגנה בבנג'ו "Foggy Mountain Breakdown" ובוצעה בידי Flatt and Scruggs בוצעה בפני קהל ברחבי תבל כתוצאה משימוש תדיר בסרט. בכל אופן, השימוש שלו בסגנון מוזיקה בלוגראס אנכרוניסטי שממנו היצירה נובעת מתוארך לאמצע שנות הארבעים.
דיוק היסטורי
הסרט מפשט במידה ניכרת את העובדות הנוגעות לבוני וקלייד, בין השאר הוא אינו כולל חברי כנופיה נוספים, מאסרים חוזרים ונשנים, מעשי רצח אחרים ותאונת מכונית נוראית שהותירה את פרקר מלאת כוויות וכמעט נכה. אחת מהדמויות העיקריות בסרט, סי. וו. מוס, הוא חיבור של שני חברי כנופיית בארו: ויליאם דניאל ג'ונס (William Daniel "W.D." Jones) והנרי מתווין (Henry Methvin). ב-1968 תיאר ג'ונס את התקופה שלו ושל בארו במאמר "Riding with Bonnie and Clyde" שפורסם במגזין פלייבוי. באותה שנה הוא גם הגיש תביעה נגד האחים וורנר, בטענה שהסרט בוני וקלייד משמיץ אותו ומטיל דופי באופיו. אין שום תיעוד לכך שהוא הצליח להוציא כספים מחברת ההפקה.
הסרט מתאר את העובדות בצורה מאוד לא מדויקת בכל הנוגע לדמותו של הטקסס ריינג'ר פרנק היימר (Frank Hamer) כאדם נקמן שנהג ברשלנות ונשבה, הושפל ושוחרר בידי בוני וקלייד. במציאות, היימר כבר היה טקסס ריינג'ר אגדי שפותה לחזור מפרישה למחצה כדי לרדוף את הזוג, ומעולם לא פגש אותם עד לרגע שהוא ויחידתו הצליחו לטמון להם מלכודת והרגו אותם ליד ב-1934.
ב-1968 רעייתו ובנו של היימר תבעו את מפיקי הסרט על השמצת דמותו והם הגיעו לעסקת טיעון מחוץ לכותלי בית המשפט ב-1971.
הסרט גם מתאר את קלייד הבלתי חמוש שאינו חושד במאום כשהוא צועד החוצה ממכוניתו כדי לבדוק את הנקר בגלגלי המשאית בזמן שאורבים לו, ושבוני, עדיין במכוניתם, ייתכן שגם היא אינה חמושה. במציאות, המושב האחורי במכוניתם היה עמוס בנשק, ואף אחד מהם לא יצא מהמכונית חי.
שני חברי הכנופיה היחידים שנותרו בחיים בזמן יציאת הסרט לבתי הקולנוע היו בלאנש בארו וויליאם דניאל ג'ונס. בעוד שבלאנש בארו הסכימה לתיאור דמותה בתסריט המקורי של הסרט, היא התנגדה לתסריט שנכתב אחרי כן, ובזמן הפצת הסרט, היא התלוננה ברבים על הופעתה של זוכת פרס האוסקר אסטל פרסונס ששיחקה אותה, בהצהירה: "הסרט גורם לי להראות כמו אשה יבבנית וצווחנית".
הסרט צולם בחלקו בדאלאס, טקסס ובסביבתה. בכמה מקרים השתמשו באתרי בנקים ידועים שבוני וקלייד האמיתיים שדדו תחת איומי אקדח.
השיר שבוני פרקר קוראת כשהמשטרה פושטת על מקום המסתור של ג'ופלין הוא "סאל המתאבדת", אחד משלושה שירים שכתבה בוני פרקר האמיתית. השירים האחרים שכתבה הם: "נערת הרחוב" ו"סוף השביל" והוא ידוע גם בתור "סיפורם של בוני וקלייד", אותו היא קוראת בקול רם מאוחר יותר בסרט.
קבלת הסרט
לחברת Warner Bros.-Seven Arts היה אמון מועט כל כך בסרט כך שבצעד שלא היה לו תקדים באותה תקופה, הם הציעו לוורן בייטי, שזהו הסרט הראשון שהפיק (?) 40% מההכנסות במקום התשלום המינימלי. הסרט הכניס 70$ מיליון ברחבי תבל.
הסרט היה שנוי במחלוקת בזמן יציאתו לאקרנים בשל כך שהוא כביכול האדיר את דמותם של רוצחים, בגלל המפלס הגבוה של האלימות והדם שמוצגות בסרטים, שלא היו להם תקדים עד אותה עת. Bosley Crowther מ הניו יורק טיימס היה כל כך מזועזע שהוא פתח במסע נגד הברוטליות הגוברת של הסרטים באמריקה. (הערה 10) דייב קאופמן Dave Kaufman מווראייטי גם מתח ביקורת על הסרט על בימוי לא מאוזן ועל כך שתיאר את בוני וקלייד כשוטים רברבנים. (הערה 11)
פרסים ומועמדויות
אסטל פרסונס זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר עבור גילום דמותה של בלנש בארו, גיסתו של קלייד, ו-Burnett Guffey זכה בפרס האוסקר לצילום הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לפרסי אוסקר גם על:
אחרים
ההכרה ממכון הסרטים האמריקני באה ביוני 2008, כשמכון הסרטים האמריקני גילה ש"עשרת הראשונים" – עשרת הסרטים הטובים ביותר בעשר סוגות "קלאסיות" – אחרי משאל של 1,500 אנשים מהקהילה היוצרת. בוני וקלייד הוכר כסרט החמישי הטוב ביותר בסוגת הגנגסטרים. (הערה 12)
השפעה
כמה מבקרים מצטטים את Gun Crazy, סרט פילם נואר של ג'וזף לואיס משנת 1950 על זוג השודד בנק (גם מבוסס בצורה חופשית על בוני וקלייד האמיתיים), כהשפעה עיקרית על הסרט. ארבעים שנה אחרי הקרנת הבכורה שלו, בוני וקלייד עדיין מצוין כבעל השפעה חזקה על סרטים כמו חבורת הפראים, הסנדק, כלבי אשמורת והשתולים. (הערה 13) בוני וקלייד היו גם נושא שיר פופ פופולרי משנת 1967 בביצועם של סרז' גינסבורג ובריז'יט בארדו.
זלמן כ"ץ
רבי (שלמה) זלמן כ"ץ (מהרז"ך; נפטר בשנת ה'ר"ה, 1444) היה רב הקהילה היהודית בנירנברג וראש ישיבה בה. מחבר "ספר היריעה" על הלכות גיטין ומומחה בהלכות אלה. מרבותיו של מהר"ם מינץ.
חייו
מרבית המידע על תולדות חייו ועל משפחתו נלמד מרישומי גביית המיסים מיהודי נירנברג. הוא התאזרח בעיר ונזכר לראשונה כמשלם מס ב-9 באוקטובר 1396 (ה'קנ"ז), כשהיגר לעיר כנער יחד עם אמו. אמו מכונה שם לאה היהודיה מביברך (Bybrach), וכנראה זהו מקום מוצאו. יחד עמו ועם אמו היגר לנירנברג גם אחיו אנשיל. בשנים הבאות חי בנירנברג, וב-22 באפריל 1406 (ה'קס"ו) ויתרו הוא ואחיו על אזרחותם בעיר. בשבע השנים הבאות התגורר מחוץ לנירנברג, וכנראה נסע ללמוד תורה באוסטריה או באזורי הריינוס. ב-21 בנובמבר 1413 (ה'קע"ד) התאזרח בנירנברג מחדש, ואז נזכרת לראשונה אשתו. אשתו, שורל בת צורלין, בתו של מאיר מאינגולשטאדט, הייתה בת למשפחה ותיקה בקהילת נירנברג, ולכן סביר שחזרתו בשנה זו לנירנברג נבעה מנישואיו.
רבנות נירנברג
בשלב כלשהו, לאחר שכבר התגורר בעיר, קיבל מהרז"ך מעמד של רב העיר. ברישום מ-27 בינואר 1429 הוא נזכר לראשונה בצירוף התואר הגרמני מייסטר (Maister), המבטא הכרה רשמית במעמדו כרב בנירנברג. כרב הקהילה, נשלח יחד עם הפרנס לייצג את קהילת נירנברג בוועידות שזימן זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשטראובינג ב-1430 ובבזל ב-1434. אולם, ככל הנראה מעמדו כרב הקהילה החל עוד קודם לכן. כבר ב-1417, ביקש מהרז"ך מן הקהילה פטור מתשלום מיסים, בשל היותו מרא דאתרא, אולם בקשתו זו לא התקבלה. הוא פנה בעניין זה לרבי יוחנן טריוויש שישב בסבויה, כדי שיכתוב לפרנסי נירנברג ויתמוך בדרישת מהרז"ך. רבי יוחנן השיב שגם הוא עצמו לא קיבל פטור דומה, וקונן על שנאתם של בעלי הבתים לתלמידי החכמים.
כחלק מרבנותו, החזיק מהרז"ך בנירנברג גם ישיבה. מהר"י וייל סיפר כי כאשר עמד לעקור לנירנברג, בערך ב-1417, התיר לו רבו מהרי"ל לפתוח ישיבה בעיר, על אף שכבר הייתה בעיר ישיבה של מהרז"ך, וקבע שאין בדבר הסגת גבול. אולם, למרות ההיתר, נמנע מכך מהר"י וייל. מכל מקום, מהר"י וייל אכן התיישב בשלב כלשהו בנירנברג, ושימש שם כפוסק לצדו של מהרז"ך. בשנים אלו פעלו מהרז"ך ומהר"י וייל בשיתוף פעולה ואף ישבו יחד כבית דין. גם לאחר שעזב מהר"י וייל את נירנברג, המשיך לשמור על קשרי התכתבות עם מהרז"ך ולשתף עמו פעולה בעניינים שונים.
ב-4 בנובמבר 1444 (ה'ר"ה) התקבלה אלמנתו שורל כאזרחית העיר במקומו, וכנראה הוא נפטר מיד קודם לכן. יורשו ברבנות נירנברג היה תלמידו רבי שמעון ז"ק.
תורתו
לא ידוע בוודאות מי היו רבותיו. הוא מביא דברים בשם רבי מאיר בן ברוך הלוי ובשם רבי יעקל מווינה, ועל כן סביר שלמד זמן מה בווינה שבאוסטריה. בנוסף, הוא מוסר הלכות שקיבל מרבי זלמן רונקיל, וייתכן שלמד גם במגנצא, דבר המתיישב גם עם הקשר ההדוק שניהל מאוחר יותר עם מהרי"ל.
ספרו, ספר היריעה, הוא הערות בהלכות גיטין, שמהרז"ך התמחה בהן במיוחד. ספר זה היווה מקור חשוב לסדרי הגט של רבי יעקב מרגליות, מהר"י מינץ ומהרש"ל. מומחיותו בהלכות גיטין במיוחד נודעה כבר לחכמי דורו, והייתה ידועה גם בדורות הבאים. רבי ישראל מברונא כתב עליו "והוא היה בתראי ובקי בגיטין". ריבוי הגיטין בנירנברג בימיו מלמד כי הוא שימש כתובת לעריכת גיטין גם עבור אנשים מחוץ לעיר, שבאו אליו במיוחד כדי שיכתוב להם גט. על פי המקובל בדורו, רב קיבל שכר טרחה על סידור גט, וייתכן שסידור הגיטין היה מקור פרנסתו העיקרי של מהרז"ך.
עמד בקשר שו"ת עם רבים מחכמי דורו. הוא נהג לשלוח שאלות למהרי"ל, שחתם על תשובותיו בתואר "תלמידך", מה שמלמד על יחסי הכבוד ההדדי ביניהם. כן שלח שאלות גם לרבי יוחנן טריוויש, לרבי הלל מארפורט, לרבי אהרן בלומלין ולרבי אביגדור קרא. רבי ישראל איסרלין שלח לו גט כדי שיפסוק עליו וכינה אותו "מורי ורבי". מהר"ם מינץ מציין אותו כאחד מרבותיו. רבי ישראל מברונא קיבל ממנו סמיכה לרבנות, אך כנראה לא היה תלמידו ממש. נמצא אם כן, שמהרז"ך עמד בקשר עם מרבית מחשובי הדור באשכנז. ישראל יובל מסכם את דמותו:
משפחתו
מהרז"ך מביא הלכה אחת בשם אביו, אך זהותו של אביו אינה ידועה. אחיינו רבי בנימין כ"ץ היה דיין ברגנשבורג והביא מספר פסקים בשמו. בתרומת הדשן הוא נזכר פעם אחת כ"דודי", ויש שלמדו מכאן כי רבי ישראל איסרלין היה אף הוא אחיינו. אולם, ככל הנראה הדברים שם הם ציטוט מלשון השואל, שהוא ר' בנימין כ"ץ.
אשתו, שורל בת צורלין, הייתה בת לאחת המשפחות המיוחסות בקהילת נירנברג. צורלין הייתה בתו של מאיר מאינגולשטאדט, בנו של יעקב החזן. נכדה אחרת של מאיר מאינגולשטט נישאה לרבי שמעון ז"ק, תלמידו ויורשו של מהרז"ך ברבנות נירנברג. בחיבורו, שזוהה בידי יובל בכתב יד, מביא רבי שמעון ז"ק פסקי הלכה רבים משל מהרז"ך. משפחת ז"ק הייתה אחת משלוש המשפחות החשובות בנירנברג בסוף המאה ה-15, וכמה מצאצאיו של רבי שמעון שימשו כרבנים בנירנברג ובפרנקפורט.
רוברט מרפי
רוברט דניאל מרפי (באנגלית - Robert Daniel Murphy; 28 באוקטובר 1894 - 9 בינואר 1978) היה דיפלומט אמריקאי שכיהן כתת מזכיר המדינה לעניינים מדיניים הראשון.
חייו
מרפי נולד במילווקי שבוויסקונסין, ארצות הברית למשפחה ענייה ממוצא אירי. בשנת 1916, בגיל 22, השלים לימודים תיכוניים והחל ללמוד משפטים בוושינגטון. עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה גויס לצבא ארצות הברית. בגלל פציעה במשחק פוטבול לא גויס לתפקיד לחימה אלא נשלח לשרת בשירות המודיעין בברן למשך שנתיים. לאחר שירותו סיים את לימודיו והתקבל לעבוד במשרד החוץ של ארצות הברית. תחילה היה פקיד בציריך ולאחר מכן, בשנת 1923, בעת הפוטש במרתף הבירה, כיהן בקונסוליה במינכן. בחוות דעת שהנפיק אז טען שאדולף היטלר אינו מסוכן כי העם הגרמני לועג לו.
לאחר מכן כיהן בתפקיד זוטר בשגרירות ארצות הברית בפריז כשהוא מתמחה בנושאים הקשורים בצרפת. בשנת 1936 הוקפץ על ידי השגריר החדש בצרפת, ויליאם בוליט, לתפקיד קונסול כללי.
לאחר תבוסת צרפת במערכה על צרפת, והקמת ממשל צרפת של וישי, זומן מרפי אל הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט והוטל עליו תפקיד סודי ורגיש. הוא נדרש לבחון את האפשרויות לקבל את שיתוף הפעולה של גורמי ממשל וישי במושבות צרפת בצפון אפריקה לטובת מטרות בעלות הברית. מרפי נשלח אל וישי ואל צפון אפריקה ויצר שם קשרים טובים. בפברואר 1941 אף הצליח להביא לכריתת הסכם סחר בין ממשל וישי ובין ארצות הברית, שכונה "הבנות מרפי - וייגאן" (על שם שר המלחמה הווישאי, מקסים וייגאן), שאיפשר העברת סחורות וכוח אדם אמריקאים בצפון אפריקה, בניגוד למדיניות בעלות הברית שחייבה חרם על משטר וישי.
בינתיים יצר מרפי קשרים עם בכירי צבא וישי בצפון אפריקה, ובמיוחד עם הגנרל אלפונס ז'ואן, מפקד כוחות צבא וישי בצפון אפריקה. עם התקרבות נחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה, המכונה מבצע לפיד, הוסמך מרפי ליצור קשרים עם אנשי וישי, ואף לספר להם מראש על מועד הנחיתות. לדרישתם של אנשי צבא וישי, זימן מרפי פגישה חשאית על סיפונה של צוללת בריטית, בין אנשי וישי ובהם הגנרל שארל מאס, מפקד צבא וישי באלג'יריה ובין הגנרל מארק קלארק, מראשי המתכננים של הנחיתות המיועדות. הפגישה נערכה לחוף העיר שרשל שבאלג'יריה, ב-21 באוקטובר 1942, ובה הצליחו אנשי בעלות הברית לקבל את אמונם של אנשי וישי, ואת הבטחתם לשיתוף פעולה.
ב-7 בנובמבר 1942, ערב הפלישה, שידרו תחנות הרדיו החשאיות את הסיסמה "רוברט מגיע" וכך ידעו האנשים שבסוד הקשר בצפון אפריקה כי הפלישות קרבות. מרפי בישר לגנרל ז'ואן על דבר הפגישה הקרובה. באותה עת שהה האדמירל דרלאן, סגנו של המרשל פטן בביקור פרטי באלג'יר. עם הידיעה על הנחיתות עצרה משטרת וישי, בהוראת דרלאן, את ז'ואן, מרפי, וסגנו קנת. רק לאחר שכוחות וישי גילו התנגדות סמלית, ולאחר שכנועים רבים מצד ז'ואן, הורה דרלאן לז'ואן להיכנע, ולשתף פעולה עם בעלות הברית.
בעיני רבים נתפסה תמיכת בעלות הברית באדמירל דרלאן כמפקד הכוחות הצרפתים, שבאה לאחר נחיתות "לפיד" והסבה אל הצד אישים שזוהו מלכתחילה עם מטרת בעלות הברית כגנרלים שארל דה גול ואנרי ז'ירו, כמעין בגידה, ומתן פרס למי שאינו ראוי לכך. בזיכרונותיו הסביר מרפי כי המטרה העליונה הייתה למנוע התנגדות אנשי וישי לנחיתות "לפיד" שהייתה עלולה לגרום לאבידות קשות לכוח הפולש, וכי דה גול "ראה בהחזרת עטרת צרפת ליושנה משימה גדולה בחשיבותה מהשגת הניצחון".
ביולי 1958 בעת משבר לבנון וההפיכה בעיראק, נשלח כיועצו המיוחד של הנשיא אייזנהאואר למזרח התיכון. הוא זכה להכרה כמי שהצליח להביא לסיום מהיר של מלחמת האזרחים בלבנון. בשנת 1959 פרש מן השירות הדיפלומטי לעסקים פרטיים, אך המשיך לייעץ לנשיאים אייזנהאואר, ג'ון פ. קנדי ולינדון ג'ונסון.
בשנת 1978 מת. הוא זכה להנצחה בבול של שירות הדואר של ארצות הברית שהונפק בשנת 2006, בגיליון מזכרת שהנציח אישים בולטים בשירות החוץ האמריקאי.
פרנק פלון
פרנק ג'וזף פלון הבן (באנגלית: .Frank Joseph Pallone Jr; נולד ב-30 באוקטובר 1951) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת ניו ג'רזי, ברציפות מאז 1988. מחוז קונגרס זה, שנספר בשנים 1988–1993 כמחוז החמישי, שוכן במרכז הצפוני של ניו ג'רזי. טרם היבחרו של פלון – חבר המפלגה הדמוקרטית – לקונגרס, היה חבר בסנאט המדינתי של ניו ג'רזי בשנים 1984–1988. מאז 2019 הוא יושב ראש ועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
פלון נולד בעיירת החוף לונג בראנץ' שבמזרח ניו ג'רזי. הוא בוגר מידלברי קולג', ולאחר מכן למד בבית הספר למשפטים ודיפלומטיה של אוניברסיטת טאפטס, ובבית הספר למשפט שבקמפוס קמדן של אוניברסיטת ראטגרס. בטרם היבחרו לקונגרס האמריקאי היה פלון חבר מועצת העירייה של לונג בראנץ' מ-1982 עד 1988. בשנים 1984–1988 ייצג את מחוז הבחירה ה-11 בסנאט המדינתי של ניו ג'רזי. ב-1983 נבחר לתפקיד זה כאשר גבר על בריאן ט. קנדי, הסנאטור המכהן מטעם המפלגה הרפובליקנית, ביחס של 49%–50%. בשנת 1987 הוא נבחר מחדש עם 60% מהקולות, וניצח את חבר המועצה גרי פופקין מהעיר נפטון.
במרץ 1988 הלך לעולמו ג'יימס הווארד, נציג מחוז הקונגרס החמישי של ניו ג'רזי בבית הנבחרים של ארצות הברית. בנובמבר אותה שנה התקיימו בחירות מיוחדות (לצד בחירות רגילות) למילוי מקומו ושארית כהונתו של הווארד המנוח. פלון ניצח בשתי מערכות הבחירות כאשר גבר על ג'ו אזולינה, מועמד המפלגה הרפובליקנית, ועל לורה סטיוארט מהמפלגה הליבטריאנית. בשנת 1990 נבחר פלון מחדש עם 49% מהקולות, והושבע לתקופת כהונתו השנייה. לאחר חלוקה מחדש של מחוזות הקונגרס בניו ג'רזי, החל פלון לייצג את מחוז הקונגרס השישי.
פלון הוא חבר בשדולה הפרוגרסיבית של הקונגרס. הוא משמש כסגן יו"ר השדולה האינדיאנית, שם עמל על יצירת בסיס דו-מפלגתי להגנת הריבונות של ממשלות שבטיות ולקדם את צורכי החברה האינדיאנית. בעבר היה יושב ראש משותף של שדולת הקונגרס לענייני ארמניה. בשנת 2002 הוענקה לו "מדליית מקיטאר גוש" (Mkhitar Gosh) בידי נשיא ארמניה. באותה השנה עוטר בעיטור האזרחי השלישי ביוקרתו של הודו, "פאדמה בושאן", על תרומתו כחבר בשדולה ההודית בקונגרס.
במהלך 2002 דחה פלון את הצעת מנהיגי הדמוקרטים להחליף את הסנאטור רוברט טוריצ'לי כמועמד המפלגה הדמוקרטית לייצוג ניו ג'רזי בסנאט של ארצות הברית. בסופו של דבר המועמד הדמוקרטי לסנאט היה פרנק לוטנברג, שהוסיף לנצח ביום הבחירות הכלליות. בשנים 2004–2005 שקל פלון להתמודד לתפקיד מושל ניו ג'רזי נגד המושל הלא-פופולרי ג'ים מקגריווי, אך בסופו של דבר תמך במועמד הדמוקרטי הנבחר ג'ון קורזיין. ב-2004 נמנה בין 31 חברי בית הנבחרים שהצביעו נגד ספירת קולות חבר האלקטורים מאוהיו בבחירות לנשיאות באותה השנה
עכברון קנגורו
עכברון קנגורו (שם מדעי: Microdipodops) הוא סוג של מכרסם ממשפחת הירבועניים, יליד המדבריות של דרום מערב ארצות הברית, ובעיקר בנבדה. השם "עכברון קנגורו" מתייחס ליכולת הקפיצה יוצאת הדופן של בני הסוג.
מינים
המינים בסוג זה:
שני המינים של עכברון הקנגורו חיים באזורים מדבריים חוליים, ועיקר מזונם הוא הזרעים והעשבים שגדלים בסביבתם. עכברון הקנגורו הכהה לעיתים אוכל גם חרקים ופגרים. העכברון שותה מים רק לעיתים נדירות, ואת הנוזלים הוא מקבל מהמזון שהוא אוכל. עכברוני הקנגורו אוגרים מזון ושומרים מצבורים במחילות שלהם, שגודלן נע בין מטר 1 ל-2.5 מטרים. המחילה משמשת גם כמסתור בשעות היום וגם להמלטות. המאורות של עכברון הקנגורו החיוור נחפרות רק בחול דק, בעוד שעכבר הקנגורו הכהה מעדיף אדמה סלעית, אולם לעיתים גם הוא חופר את המאורות בחול. עכברוני קנגורו הם פעילי לילה, ועיקר שעות פעילותם הם השעתיים שאחרי השקיעה.
פרנק פלון
ביוגרפיה
לאחר בחירות 2014, לאחר מרוץ מר שהביא לידי ביטוי אי שביעות-רצון מהנהגת הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים, שנחשב כמאבק שליטה בין המצליף סטני הוייר למנהיגה ננסי פלוסי, נבחר פלון ל"החבר הבכיר" בוועדת האנרגיה והמסחר כאשר גבר על עמיתתו אנה אשו מקליפורניה, שזכתה ב-90 קולות לעומתו של פלון שגרף 100 קולות. הוא היה השלישי בהיררכיה הדמוקרטית בוועדה זו, ולאחר בחירות אמצע הכהונה ב-2014, בהן פרשו הנרי וקסמן וג'ון דינגל, נעשה פלון הבכיר מבין הדמוקרטים בוועדה. פלון נתמך על ידי הוייר והשדולה השחורה בקונגרס, בעוד מנהיגת הדמוקרטים ננסי פלוסי ניהלה קמפיין מסיבי למען עמיתתה מקליפורניה אנה אשו.
משנטלו הדמוקרטים את הרוב בבית הנבחרים במהלך בחירות 2018, נבחר פלון ליו"ר ועדת האנרגיה והמסחר מיד עם התכנסות הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
יחסי אפגניסטן–טג'יקיסטן
יחסי אפגניסטן–טג'יקיסטן הם היחסים הדו-צדדיים שבין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן לרפובליקה של טג'יקיסטן שהחלו בשנת 1992.
סקירה כללית
האזורים של שתי המדינות היו חלק מטריטוריה אחת לאורך ההיסטוריה. לאחר הסכם ידידות שנחתם בשנת 1750 בין אחמד שאה דוראני מאפגניסטן למוחמד מוראד בק מבוכרה, הפך אמו דריה (נהר האקסוס) לגבול הרשמי של אפגניסטן. השפה הפרסית נמצאת בשימוש נרחב בשתי המדינות, ובאפגניסטן יש מעט יותר טג'יקים מאשר בטג'יקיסטן.
היחסים הדיפלומטיים המודרניים בין שתי המדינות החלו ב-15 ביוני 1992. פרוץ מלחמת האזרחים הטג'יקיסטנית הפך את היחסים למורכבים יותר מכיוון שרוב הגבול הדרומי של טג'יקיסטן (מחוז ח'תלון) היה שנוי במחלוקת בין כוחות הממשל הטג'יקיים (ושומרי הגבול הרוסים) והאופוזיציה הטג'קית שנתמכה על ידי כוחות איסלאמיים. לפחות 80,000 טג'יקים חיפשו מקלט באפגניסטן במהלך 1992. מנהיגי האופוזיציה הטג'יקים נהנו מתמיכת הממשלה האפגנית והתבססו שם, בעיקר במחוז בדח'שאן. גם מלחמת האזרחים באפגניסטן גרמה לנדידת פליטים בין שתי המדינות, הפעם בכיוון ההפוך.
טג'יקיסטן תמכה בהתנגדות הברית הצפונית לטאליבן בתקופה זו - בעוד שמאות אלפי טג'יקים ברחו מאפגניסטן כדי להימלט משלטון החמושים האיסלאמיסטים. טג'יקיסטן פתחה את שגרירותה בקאבול כאשר כרזאי עלה לשלטון באפגניסטן. הקונסוליה במזר-י שריף נפתחה גם היא בנובמבר של אותה שנה. באפריל 2005 ערך רחמון ביקור רשמי באפגניסטן. הקשרים הדיפלומטיים, העסקיים והתרבותיים בין שתי המדינות הולכים ומתרחבים מאז. בטג'יקיסטן יש כ-6,500 אפגנים. מתוכם כ-500 לומדים באוניברסיטאות שונות בטג'יקיסטן.
אפגניסטן וטג'יקיסטן חולקות גבול של כ-. כיום הגבול המפותל בין שתי המדינות מהווה דאגה גדולה לשתי הממשלות, כמו גם לקהילה הבינלאומית. הגבול הוא נתיב מרכזי להברחת סמים מאפגניסטן לרוסיה ולאירופה, ומאמצע שנת 2009 נראה כי האלימות הקשורה לסמים סביב הגבול הולכת וגוברת, בין היתר בשל המצב הבלתי יציב יותר בפקיסטן.
נתיבי התחבורה בין שתי המדינות (כגון גשר אפגניסטן-טג'יקיסטן) נבנים אט-אט ובעזרת מימון מממשלות חיצוניות.
בין אפגניסטן לטג'יקיסטן נחתמו מספר הסכמים הנוגעים לאנרגיה. בספטמבר 2007 נחתם הסכם של 500 מיליון דולר ליצירת חיבור אנרגטי מטג'יקיסטן וקירגיזסטן לאפגניסטן. טג'יקיסטן וקירגיזסטן מנסות לפתח את התעשייה ההידרואלקטרית ולמכור אותה לדרום אסיה.
שתי הממשלות הסכימו גם להקים מפעל הידרואלקטרי של 1,000 מגה-ואט על נהר פאנג'. בנייתו ממומנת על ידי הבנק העולמי, בנק הפיתוח האסייתי והבנק לפיתוח אסלאמי.
פגם היעדרות
בקריסטלוגרפיה, פגם היעדרות הוא סוג של פגם נקודתי בגביש שבו קיים חוסר של אטום באחד מאתרי הסריג. לגבישים מטבעם יש פגמים, המכונים לעיתים פגמים גבישיים. פגם זה ידוע גם כפגם שוטקי בסריגים יוניים, למרות שבסריגים אלו הדפוסים אינם זהים.
היעדרויות מתרחשות באופן טבעי בכל החומרים הגבישיים. בכל טמפרטורה נתונה, עד לנקודת ההתכה של החומר, קיים ריכוז שיווי משקל (יחס בין האטומים הנעדרים בסריג לאטומים הממוקמים במקומם הטבעי). בנקודת ההיתוך של מתכות מסוימות היחס יכול להגיע לכ-1:1000. תלות זו בטמפרטורה יכולה להיות מוערכת לפי הנוסחה:
כאשר הוא ריכוז ההיעדרויות,  היא האנרגיה הנדרשת להיווצרותו של פגם היעדרות,  הוא קבוע בולצמן, T היא הטמפרטורה המוחלטת (קלווין), ו- N הוא ריכוז האתרים האטומיים, כלומר
כאשר ρ היא צפיפות החומר, הוא קבוע אבוגדרו ו-A המסה האטומית.
זה הוא הפגם הנקודתי הפשוט ביותר. במערכת זו חסר אטום באתר האטומי הטבעי שלו. היעדרויות נוצרות במהלך התגבשויות עקב תנודות של אטומים, סידור מקומי מחדש של אטומים, דפורמציה פלסטית והפצצות יוניות.
היווצרות מלאכותית של פגם היעדרות אפשרית על ידי השקעת האנרגיה הדרושה בכדי לשבור את הקשרים בין האטום בתוך הגביש לבין האטומים השכנים שלו. ברגע שהאטום הזה מוסר מהאתר בסריג, הוא חוזר לפני הגביש וחלק מהאנרגיה מוחזרת מכיוון שנוצרים קשרים חדשים עם אטומים אחרים על פני השטח. עם זאת, האנרגיה התוחזר תהיה קטנה יותר מכיוון שעל פני השטח היווצרו פחות קשרים מאשר שהיו קיימים בתוך הגביש.
פיזיקה של החומר
ברוב היישומים פגמי היעדרות אינם רלוונטיים למטרה המיועדת של חומר, מכיוון שהם מעטים מדי או פזורים ברחבי חלל רב-ממדי בטווח גדול בצורה כזו שכוח או מטען יכולים לעקוף את ההיעדרות. במקרה של מבנים מוגבלים יותר כמו ננו-צינוריות פחמן לעומת זאת, מקומות פנויים ופגמים גבישיים אחרים יכולים להחליש באופן משמעותי את החומר.
סטרטוס
ענן סטרטוס הוא ענן שכבה הנוצר בגבהים שונים וממדיו גדולים מאוד. הוא נוצר כתוצאה מעליית אוויר מתונה ובתנאים של חזית בשקע הברומטרי. מכיל טיפונות מים וגבישי קרח. ענני שכבה המכילים גבישי קרח בלבד נקראים צירוס והם נוצרים בגובה רב מאוד.
זהות לאומית
זהות לאומית היא הזהות ותחושת ההשתייכות של אדם למדינה אחת או לאומה אחת המשותפת לקבוצת אנשים. לדוגמה, בעוד שאדם בעל אזרחות ישראלית יכול לומר על עצמו כי הוא ישראלי, לעיתים גם כאשר אדם גדל בקהילה ישראלית הוא יוכל לומר שהוא מרגיש ישראלי.
זהות לאומית אינה תכונה מולדת. מחקרים שונים הוכיחו כי הזהות הלאומית של אדם היא תוצאה ישירה של הנוכחות היום-יומית של אלמנטים בעלי "מכנה משותף" אותם חולקים אנשים המשתייכים לאותה המדינה או האומה: סמלים לאומיים, שפה, צבעים לאומיים, ההיסטוריה של האומה, תודעה לאומית, קשרי דם, תרבות, מוזיקה, רדיו, טלוויזיה וכדומה. ישנן גישות רוחניות המזהות בני עם מסוים כחולקים מטען רוחני משותף. על פי גישות אלו הזהות הלאומית היא חשיפה של תשתית של זהות קיימת ולא יצירה של זהות חדשה.
יצוין כי תחושת הזהות הלאומית של רוב האזרחים של מדינה אחת, או אומה אחת, נוטה להתחזק כאשר היא מאוימת מבחינה צבאית. תחושת ההשתייכות לאומה הכרחית ככל שהאיום החיצוני מתבהר.
ישנם מקרים שבהם הזהות הלאומית מתנגשת עם הזהות האזרחית של האדם. לדוגמה, רבים מערביי ישראל משייכים עצמם או משויכים ללאום הערבי או הפלסטיני, בעוד שהם אזרחים בישראל, אשר מצויה בסכסוך עמם. כמו כן, ישנם מקרים שבהם מדוכאת הזהות הלאומית של קבוצה מסוימת על ידי השלטון במדינה שבה היא חיה. דוגמה בולטת לכך הייתה בקרב הקטלאנים תחת משטרו של פרנסיסקו פרנקו, שהשתמשו בקבוצות הספורט של ברצלונה על מנת להביע את הזהות הלאומית שלהם בעת שנאסר עליהם ללמד את שפתם, השפה הקטלאנית, ולהציג סממנים לאומיים אחרים.
הארי מיקאיה דוהרטי
הארי מיקאיה דוהרטי (באנגלית: Harry Micajah Daugherty; ) היה פוליטיקאי אמריקאי. כדמות מפתח במפלגה הרפובליקנית באוהיו, הוא זכור בעיקר בשל כהונתו כתובע הכללי של ארצות הברית בממשליהם של הנשיאים וורן הרדינג וקלווין קולידג', וכן במעורבותו בשערוריית טיפוט דום בתקופת נשיאותו של הרדינג.
על אף מעמדו הרם במפלגה הרפובליקנית באוהיו החל משנות ה-80 של המאה ה-19 ועד העשור הראשון של המאה ה-20, שימש דוהרטי בתפקידים פוליטיים מעטים במדינה כפוליטיקאי נבחר. הוא כיהן רק שתי תקופות כהונה באספה הכללית של המדינה, ובשנתיים האחרונות לכהונתו זו הוא עבד בשיתוף פעולה הדוק עם מושל המדינה ויליאם מקינלי. אף על פי שהוא שאף להיבחר למשרה פוליטית ברמה הארצית מספר פעמים, לא עלה הדבר בידו.
דוהרטי היה הרוח החיה מאחורי בחירתם של כמה חברי בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטורים. ב-1920 הא היה מנהל מסע הבחירות של הרדינג בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית. לאחר בחירתו של הרדינג לנשיאות הוא מינה אותו כתובע הכללי בקבינט שלו. בתוקף תפקידו זה הוא היה פעיל בהשגת חנינה נשיאותית למתנגדי מלחמה אסורים כמו יוג'ין דבס.