cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאבל מסלק
קריירה
באליפות העולם באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2012 סיים מסלק במקום חמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 46.19 שניות. במאי 2012 קבע בריצת 400 מטר שי צ'כי חדש של 45.31 שניות, שיפור של כמעט חצי שנייה לשיא הקודם שנקבע בשנת 1978. חודש לאחר מכן שיפר שוב את השיא כשסיים בזמן של 45.17 שניות. באותו החודש זכה במדליית הזהב באליפות אירופה, שהתקיימה בהלסינקי בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.24 שניות, לפני מרצ'ל דאק-נאג'י מהונגריה (45.52 שניות) ויאניק פונסה מצרפת (45.82 שניות). באולימפיאדת לונדון סיים במקום 12 בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.15 שניות. בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 44.91 שניות ובכך היה לאצן הצ'כי הראשון שירד מתחום 45 השניות בריצה זו. נוסף לכך, הוא סיים במקום 28 בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.67 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שהתקיימה בגטבורג בשנת 2013 זכה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, בריצת 400 מטר תוך שהוא קובע שיא לאומי חדש באולם 45.66 שניות, שיפור של כמעט מחצית השנייה לשיא הקודם. מדליית ארד, בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:07.64 דקות, אחרי בריטניה (3:05.78 דקות) ורוסיה (3:06.96 דקות).
באליפות העולם באולם שהתקיימה בסופוט, פולין בשנת 2014 זכה מסלק במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא לאומי חדש של 45.24 שניות, לפני כריס בראון מבהאמה (45.58 שניות) וקייל קלמונס מארצות הברית (45.74 שניות).
באליפות אירופה באולם שנערכה בפראג, צ'כיה בשנת 2015 שחזר את ההישג מהאליפות הקודמת וזכה במדליית זהב ובמדליית ארד. מדליית זהב, בריצת 400 מטר בשיא אליפות חדש של 45.33 שניות, לפני דילן בורלה מבלגיה (46.25 שניות) ורפאל אומלקו מפולין (46.26 שניות). מדליית ארד, בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא לאומי חדש של 3:04.09 דקות, אחרי בלגיה שקבעה שיא אירופה חדש של 3:02.87 דקות ופולין שקבעה שיא לאומי חדש של 3:02.97 דקות.
באליפות העולם באולם שהתקיימה בפורטלנד, אורגון במרץ 2016 הגן מסלק על תוארו לאחר שזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.44 שניות, לפני עבדאללה חרון מקטר (45.59 שניות) ודיון לנדור מטרינידד וטובגו (46.17 שניות). באליפות אירופה שהתקיימה בחודש יולי זכה במדליית כסף בתוצאה של 45.36 שניות, אחרי מרטין רוני מבריטניה (45.29 שניות) ולפני לימרווין בונוואסיה מהולנד (45.41 שניות). באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים מסלק במקום 16 בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.06 שניות, תוצאת השנה שלו.
עונת 2016/2017 בליגת האלופות בכדורסל
עונת 2016/2017 בליגת האלופות בכדורסל הייתה העונה הראשונה של תחרות אירופית זו לקבוצות כדורסל היא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-20 באוקטובר 2016 ומשחק הגמר התקיים ב-30 באפריל 2017. בתחרות השתתפו 40 קבוצות.
במשחק הגמר של התחרות ניצחה טנריפה וזכתה בגביע בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
מתכונת התחרות
52 קבוצות השתתפו בתחרות, 32 העפילו אוטומטית לשלב הבתים ו20 השתתפו בשלבי המוקדמות מתוכן רק 8 יעפילו לשלב הבתים. בשלב הבתים השתתפו 40 קבוצות שאורגנו ב-5 בתים. הקבוצות שסיימו במקום הראשון ושלוש הסגניות הטובות ביותר העפילו לשמינית הגמר, שתי הסגניות החלשות ביותר, הקבוצות שסיימו במקומות 3–4 ו-4 הקבוצות הטובות שסיימו במקום החמישי העפילו לשלב הנוקאאוט שהמנצחת בו תעפיל לשמינית הגמר, הקבוצה החלשה מהמקום החמישי, הקבוצות שסיימו במקום 6 ו-2 הטובות מהמקום השביעי ינשרו ליורופקאפ. משם הקבוצות ימשיכו לפלייאוף העפלה לשמינית הגמר, שמינית הגמר, רבע הגמר, פיינל הפור והגמר.
שלבי הגמר
פלייאוף העפלה לשמינית הגמר שמינית הגמר רבע הגמר, חצי הגמר, הקרב על מקום 3 והגמר
הפיינל פור שוחק ב-סנטיאגו מרטין, סן קריסטובל דה לה לגונה, ספרד
קבוצות ישראליות בתחרות
עירוני נהריה ומכבי ראשון לציון השתתפו בתחרות. עירוני נהריה ניצחה את צמוקי מינסק והעפילה לתחרות. לאחר מכן, היא סיימה במקום השישי בבית א' ונשרה ליורופקאפ. מכבי ראשון לציון סיימה במקום החמישי בבית ב' והעפילה לשלב ההעפלה לפלייאוף, שם הפסידה 83-66 ו-84-82 ללודוויגסבורג הגרמנית.
נינג דזטאו
נִינְג דְזֶטָאו (בכתב סיני:  宁泽涛, בפין-יין: Níng zétāo; נולד ב-6 במרץ 1993) הוא שחיין סיני, אלוף העולם (קאזאן 2015) במשחה ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה
נינג נולד בג'נגג'ואו. הוא החל לשחות בגיל 8.
2013
באליפות סין בשחייה שנערכה בג'נגג'ואו באפריל 2013 זכה נינג בשתי מדליות זהב, בשמחה ל-50 מטר חופשי בשיא חדש של 22.41 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בשיא סין חדש של 48.60 שניות.
2015
באליפות העולם שנערכה בקזן ב-2015 זכה נינג במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 47.84 שניות, לפני קמרון מקאבוי מאוסטרליה 47.95 שניות ופדריקו גראביץ' מארגנטינה (48.12 שניות).
אימרוץ
באפריל 2011 נכשל נינג בבדיקת סמים לאחר שבדמו נמצא קלנבוטרול, ובעקבות זאת הושעה לשנה אחת.
אוסטרמן
אוסטרמן (בגרמנית: Osterman) הוא שם משפחה.
דרגות כוחות ההגנה של ניו זילנד
דרגות כוחות ההגנה של ניו זילנד מבוססות בעיקרן על דרגות הכוחות המזוינים הבריטיים. בכל אחת משלוש הזרועות קיים סולם דרגות משלה, עם הקבלה שמאפשרת שיתוף פעולה בין הזרועות שמהווים ביחד את כוחות ההגנה של ניו זילנד.
אתרוג מורכב
דין אתרוג מורכב לקיום מצוות נטילת ארבעת המינים בחג הסוכות, עומד במרכזה של מחלוקת הלכתית שהתעוררה במחצית השנייה של המאה ה-16, בשאלה אם אתרוג שגדל על עץ מורכב כשר לקיום המצווה, ובמשתמע - האם ניתן לברך על נטילתו, בהיעדר אתרוג אחר, את ברכת המצווה, או שיש בכך משום ברכה לבטלה.
לשאלה זו משנה משמעות מאחר שעץ האתרוג חלש מטבעו, והיה נהוג במקומות רבים לחזקו על ידי הרכבתו על כנה של עץ חזק יותר כמו עץ החושחש. הפיתוי לעשות זאת באתרוגים המיועדים למצוות ארבעת המינים היה גדול אף יותר, הפירות המתקבלים מעץ מחוזק, יפים יותר, ובשל כך מבוקשים יותר לשם הידור מצווה, שבמצוות נטילת אתרוג דקדקו בו רבים לאור הצו המקראי.
בהיעדר דיון בשאלה זו בספרות ההלכה המוקדמת, נחלקו פוסקי ההלכה בארץ ישראל ובאירופה בתקופה זו בעיקר כשרותו של האתרוג המורכב. גם לאחר שהוכרע בידי רוב הפוסקים שאין לצאת ידי חובה באתרוגים מורכבים, נותרה מחלוקת בדבר אופי האיסור והאם הוא איסור דרבנן או מן התורה. לשאלה האחרונה השלכה ברורה במקרי ספק, שכן לפי כללי הפסיקה המקובלים "ספק דרבנן לקולא" ואילו "ספק דאורייתא לחומרא". שאלה זו התעוררה מחדש בעת פולמוס אתרוגי קורפו במחצית השנייה של המאה ה-19.
רקע
האפשרות להרכיב עצי פרי הייתה ידועה באזור המזרח התיכון בתקופה שבה פעלו בו חז"ל, היא הייתה בשימוש בחקלאות, והשלכות הלכתיות שלה נידונו כבר בספרות חז"ל: במשנה לגבי דינים רלוונטיים כמו: איסור כלאיים במעשה ההרכבה, איסור הרכבה בשנת שמיטה ודוגמאות נוספות. ובגמרא לגבי חישוב גיל האילן לגבי איסור ערלה כשגיל הכנה והרוכב אינם זהים.
לאור זאת, עובדת ההתעלמות במקורות המוקדמים משאלת כשרות האתרוג המורכב לנטילה ולברכה, דורשת הסבר. מחד, ייתכן שהדבר מלמד על כך שאין חיסרון הלכתי באתרוג המורכב ולכן לא נדרשה התייחסות הלכתית ספציפית; אם לא הרכיבו אתרוגים בתקופת המשנה רק בשל הפסול ההלכתי, בהנחה שאכן האתרוג המורכב פסול, לא היו התנאים והאמוראים נמנעים מלציין את ההלכה שהוא פסול. מאידך, אפשר שלא נהגו להרכיב אתרוגים באותה תקופה ולכן לא נזקקו לשאלה זו. הבוטנאי פרופ' אליעזר גולדשמידט הציע כהסבר להשערה זו, את דעתם של חוקרים מתחום הפיזיולוגיה של הצמח כמו הרברט ג'ון ובר ואחרים, לפיה חדרו פירות ההדר האחרים לתחומי המזרח הקרוב רק בימי הביניים. עובדה זו מסבירה היטב את היעדר האפשרות להרכיב אתרוגים בתקופה הרלוונטית.
הטיעונים לאי-כשרותו של האתרוג המורכב
רוב הפוסקים שעסקו בשאלת כשרותו של האתרוג המורכב לשמש כאחד מארבעת המינים ולברכה על נטילתו, נקטו שאין ליטול אותו, ובמקרה שאין אתרוג אחר אין לברך על נטילתו עם הלולב, ההדס והערבה, את ברכת "על נטילת לולב". טיעוניהם העיקריים לפסיקה זו היו כדלהלן:
הטיעונים לכשרות האתרוג המורכב
מלבד טענותיהם של המכשירים לאי-תקפותם של טיעוני הפוסלים את האתרוג המורכב, הועלתה בידי רבי יואל סירקיש טענה נוספת: מאחר שטכניקת ההרכבה הייתה מוכרת כבר בעולם העתיק, ומאחר שעץ האתרוג הוא עץ חלש, אך סביר להניח שגם בעבר היו מרכיבים אותו על עצים חזקים יותר, מה גם שלשם מצוות אתרוג ישנו הידור מיוחד באתרוגים נאים בצורתם, וזו תוצאה שניתן להשיג בקלות גבוהה יותר כאשר מרכיבים את האתרוג על כנה של עץ חזק יותר. לאור הנחה זו, יש להסיק מהעובדה ששאלת כשרותם של האתרוגים המורכבים לא עלתה לדיון בין הפוסקים עד המאה ה-16, שהיה ברור עד אז לכולם שאין כל בעיה באתרוגים אלו ושהם כשרים למהדרין.
כללי
הראי"ה קוק, עץ הדר, ירושלים תרס"ז, תשמ"ה ותשמ"ו
מצפה אילן (אלון מורה)
מצפה אילן הוא מצפור ביישוב אלון מורה בשומרון. המצפה הוקם בה'תשס"ז ונקרא על שם אילן גבאי, שנהרג במלחמת לבנון השנייה. המצפה משקיף על כל צפון השומרון ועמק יזרעאל, והותקנו בו שביל גישה נוח עם פנסי תאורה, ספסלי נדנדה ושולחנות פיקניק.
המצפה וסביבתו
המצפה ממוקם בצידו הצפון-מזרחי של רכס הר כביר שבמרכז השומרון. מהמקום נשקף נוף לכיוון צפון השומרון, הרי הגלעד ועמק יזרעאל. בימים של ראות טובה ניתן לראות אף את התבור והחרמון. המצפה נמצא בקצה מדרון תלול, היורד מגובה 800 מטר מעל פני הים בקצה הרכס, עד לגובה 50 מטר מתחת לפני הים בעמק תרצה, וזהו המתלול החריף ביותר בארץ.
בעונות הנדידה (סוף הקיץ וסוף החורף) משמש המצפה כנקודת תצפית חשובה עבור צַפרים, שיכולים להתבונן בציפורים המטפסות על תרמיקות אויר העולות מעמק תרצה הפרוס תחת המצפה. באביב פורחים במצפה אירוס אחר הצהריים, כלניות ונוריות, רקפות, סחלבים וצבעונים.
במקום הוצבו שולחנות פיקניק, ספסלי נדנדה, שלטי הסבר ותצפית וכן הותקנו פנסי תאורה. ישנה הנגשה לנכים ולעגלות ונקודת מים לשתייה סמוכה. המצפה נחשב לנקודה מרכזית בסיורים ובטיולים הנערכים במרכז השומרון ובגב ההר.
המצפה הוקם לזכרו של סגן אילן גבאי, בן קריית טבעון שנהרג בקרב עייתא א-שעב במלחמת לבנון השנייה, בז' אב תשס"ו, 1 באוגוסט 2006. יחד אתו נהרג סמ"ר יהונתן איינהורן ומיכאל לוין. את המצפה הקימו חייליו של סגן גבאי שלמדו בישיבת ברכת יוסף הסמוכה למקום, ובשנת 2011 השלימו שיפוצים במקום בסיוע משפחתו של אילן.
משה זנה
משה (שיקו) זנה הוא קצין צה"ל במיל' בדרגת תת-אלוף, שכיהן בתפקידו האחרון כראש מספן הציוד בחיל הים הישראלי. בשנים 2019–2022 כיהן כמנכ"ל נמל אשדוד.
ביוגרפיה
זנה גדל בקריית ביאליק בן להורים ניצולי השואה מתוניסיה. למד באורט קריית ביאליק במגמת מכניקה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1983 בחר לשרת בחיל הים. זנה השלים קורס חובלים, הוסמך כקצין מכונות ושירת על סיפון "אח"י מבטח", בין היתר בעת הטבעת אניית המחבלים "אטבירוס", שהייתה בדרכה לפיגוע בתל אביב. הדריך בקורס חובלים מספר מחזורים בטרם יצא ללימודים בטכניון. בהמשך שימש כמפקד הפלגה הטכנית של שייטת 13 וכמפקד הפלגה הטכנית הסטי"לים והצוללות בבסיס חיפה. לאחר מכן שירת כראש מחלקת הלוגיסטיקה של חיל הים. בשנת 2011 מונה לראש מספן הציוד בחיל.
בנובמבר 2019 נבחר זנה לתפקיד מנכ"ל נמל אשדוד. ב-8 ביוני 2022 הודיע על התפטרותו.
אי-ספיקת כליות כרונית
אי-ספיקת כליות כרונית (באנגלית: chronic kidney disease) הוא מצב בו חלה התדרדרות בתפקוד הכליות וכתוצאה מכך ירידה ברמת הסינון הכלייתי המצריך התחלת דיאליזה או השתלת כליה. בארצות הברית, קיימת הערכה לפיה כ-10% מן האוכלוסייה המבוגרת סובלת מאי-ספיקה כלייתית בדרגה זו או אחרת. הסיבות העיקריות ביותר להתפתחות של אי-ספיקה כלייתית כוללות את מחלת הסוכרת המביאה לנפרופתיה סוכרתית, מחלות יתר לחץ דם, דלקת של הגלומרולוס (הקרויה גם גלומרולונפריטיס) וכן מצבים נוספים כגון מחלת כליות פוליציסטית. אבחון של אי-ספיקת כליות כרונית נעשה על סמך בדיקות דם כגון רמות קריאטינין ואוריאה, וכן הדמיה (אולטראסאונד, המדגימה לרוב כליות מצומקות מהרגיל, אלא אם מדובר בחולה סוכרתי או מצבים אחרים כגון עמילואידוזיס).
הטיפול באי-ספיקת כליות כרונית מתמקד במספר דרכים: האחד, מניעה ככל האפשר של הידרדרות (דרך שמירה על רמת התפקוד הכלייתי באמצעות מתן תרופות כגון מעכבי ACE למשל במקרים של הופעת חלבון בשתן), שמירה על ערכי גלוקוז תקינים אצל חולי סוכרת, ייצוב יתר לחץ דם ובמידת הצורך הכנת החולה לטיפול תחליפי (דיאליזה).
סיווג
את אי ספיקת הכליות הכרונית, נהוג לסווג ולדרג ל-5 שלבים המסווגים לפי רמות החומרה של אי תפקוד הכליה, כאשר שלב 1 הוא הקל ביותר ושלב 5 הוא החמור ביותר. בדרך כלל, השלבים הראשונים הם אסימפטומתטיים ורוב החולים מגיעים לטיפול רק בשלב המאוחרים, כשתפקודי הכליה שלהם כבר פגועים. הדירוג הזה מוכר על ידי מרבית ארגוני הנפרולוגיה בעולם, כולל הגוף המכונה KDIGO (קיצור של Kidney Disease Improving Global Outcomes, מחלת כליה - שיפור בתוצאים גלובליים).
השלבים מסווגים על ידי הקיצור CKD (מחלת כליות כרונית) ולידו המספר המדרג ומציין את דרגת החומרה של מחלת הכליות הכרונית. חמשת השלבים הם:
שלב 1 (CKD1)
שלב המאופיין בקצב סינון גלומרולרי מעל 90 מ"ל/דקה/1.73 מ"ר. שלב זה מאופיין בפעילות נורמלית או מעל הנורמה של הכליות, בנוכחות של נזק כלייתי כלשהו (כגון הופעת חלבון בשתן, הופעת דם בשתן ושינויים מבניים בכליה, הנצפים בדרך כלל על ידי סונר)
שלב 2 (CKD2)
שלב המאופיין בקצב סינון גלומרולרי בין 60–89 מ"ל/דקה/1.73 מ"ר. שלב שמאופיין בירידה קלה בקצב הסינון הגלומרולרי עם נוכחות של מחלת כליה כלשהי (כגון הופעת חלבון בשתן, הופעת דם בשתן ושינויים מבניים בכליה, הנצפים בדרך כלל על ידי סונר)
שלב 3 (CKD3)
שלב מתקדם יותר של מחלת כליות כרונית. מאופיין בקצב סינון גלומרולרי בין 30–59 מ"ל/דקה/1.73 מ"ר. שלב זה בדרך כלל מאופיין במחלת כליה מוכחת או על רקע מחלות אחרות הקשורות בפגיעה כלייתית (כגון סוכרת ויתר לחץ דם). נהוג לחלק את השלב הזה גם לשני תתי שלבים: בשלב 3 מופיעים כבר תסמינים של מחלה, אך הם בדרך כלל כוללים תחושה כללית לא טובה וחולשה.
שלב 4 (CKD4)
שלב המאופיין בירידה חמורה בקצב סינון גלומרולרי בערכים של 15–29 מ"ל/דקה/1.73 מ"ר. בשלב זה יש כבר תסמינים יותר מהותיים של מחלת כליות כרונית. אנמיה מתפתחת בדרך כלל בשלבים אלו. כמו כן, שינויים ברמות הסידן והזרחן בדם מתחילים להופיע. כמו כן, תיתכן עלייה ברמות אשלגן בדם.
שלב 5 (CKD5)
שלב זה הוא המתקדם ביותר והחמור ביותר של מחלת כליה כרונית. הוא מוגדר גם כמחלה כלייתית סופנית או End stage renal disease - מתאפיין בקצב סינון גלומרולרי מתחת ל-15 מ"ל/דקה/1.73 מ"ר. במצב זה, יש רעלנים המצטברים בגוף כתוצאה מהפרעה קשה בהפרשתם בשתן. כתוצאה מכך יש פגיעה משמעותית בתפקוד היומיומי והתהוות של תסמונת אורמית. מצב זה בסופו של דבר יביא למוות, אלא אם יינקטו צעדים כגון התחלת דיאליזה או השתלת כליה.
פתופיזיולוגיה
התפתחות של אורמיה מהווה את אחד השלבים הסופניים במחלת כליות כרונית. הסיבה להיווצרות אורמיה, כפי שתוסבר ותתואר להלן, קשורה בהצטברות של אוריאה וקראטינין בדם, כתוצאה מירידה בהפרשתם בשתן. הצטברות חומרים אלו איננה כשלעצמה מביאה לתסמונת האורמית, כי אם מלמדת על הצטברות נוספת, של מאות טוקסינים שאינם מפונים בשתן (תרכובות גואנידו, פנולים, בנזואטים, פוליאמינים, מולקולות הידרופוביות וכדומה). מלבד הצטברות זו של טוקסינים, הכליה עצמה מאבדת תפקודים אחרים שלה, הכוללים יצור הורמונים מסוימים (ומכאן, התפתחות אנמיה, תת-תזונה ומטבוליזם לא תקין של פחמימות, חלבונים ושומנים). הורמונים שונים בדם כגון אינסולין, גלוקגון, הורמון בלוטת יותרת התריס, ויטמין D והורמונים הקשורים למערכת הרבייה נפגעים אף הם לאור ירידה ביכולת הסינון הכלייתית, פירוק מוגבר ובקרה שאינה תקינה. בסופו של דבר, כתוצאה מהפגיעה הכלייתית הפרוגרסיבית, נוצרת למעשה דלקת סיסטמית המתבטאת בעליות מוגברות של חלבוני דלקת כגון CRP וירידה באלבומין (שיורד במצבי דלקת). תהליך דלקתי מואץ זה מביא לעליה והאצה בתהליכים אחרים כגון מחלות ווסקולריות או תחלואה נוספת הקיימת חוץ מהמחלה הכלייתית.
הסתמנות קלינית
אי-ספיקת כליות כרונית, במיוחד בשלביה המתקדמים, יכולה לכלול פגיעה בכמעט כל מערכת בגוף. דיאליזה תביא לשיפור של חלק ניכר מהסימפטומים אולם גם טיפול אופטימלי בדיאליזה לא מביא לריפוי מוחלט היות שישנם תפקודי כליה אשר אינם מגיבים לו. על כן, השתלת כליה היא האמצעי היחיד המשמש לריפוי בסופו של דבר.
הפרעות אלקטרוליטריות
הפרעות אלקטרוליטריות הן הפרעות באלקטרוליטים, דהיינו בריכוזם של נתרן, אשלגן, מאזן חומצה ובסיס ומים בגוף.
כאשר אין מנוס מביצוע דיאליזה (בהינתן אינדיקציות לביצוע דיאליזה) מרבית ההפרעות הקשורות למאזן אלקטרוליטרי נפתרות.
הפרעות במשק הסידן והזרחן
הפרעות במשק הסידן והזרחן מביאות לפגיעה בשלד ובמערכת הווסקולרית כמו גם ברקמות רכות.
הפרעות קרדיו-ווסקולריות
הפרעות קרדיו-ווסקולריות הן הסיבה המובילה לתחלואה ותמותה אצל חולי אי-ספיקת כליות כרונית, לפעמים אף טרם התפתחות אי הספיקה הכלייתית לשלב הסופני שלה.
הפרעות המטולוגיות
הפרעות המטולוגיות כוללות בראש ובראשונה אנמיה, אולם גם הפרעות במנגנון קרישת הדם.
הפרעות שריר-שלד
אי-ספיקת כליות כרונית מקושרת בהופעת הפרעות הקשורות למערכת העצבים המרכזית, הפריפרית והאוטונומית כמו גם הפרעות הקשורות למבנה השריר ותפקודו. הסיבה לכך היא הצטברות של מטבוליטים שונים התורמים לכך, וכבר שלב 3 ניתן לראות הסתמנויות קליניות של הפרעות אלו- למשל, הפרעות קלות בזיכרון וביכולת הריכוז, וכן קשיים בשינה. התכווצויות שרירים ורעידות של שרירים קיימות בשלב מאוחר יותר, ולאחר מכן ניתן לראות מצבים כגון פרכוסים, מיוקלונוס ואף תרדמת. מצבים נוספים כוללים נוירופתיה פריפרית הבאה לידי ביטוי בהפרעה סנסורית בעיקר, יותר בגפיים תחתונות כגון מצב הקרוי Restless leg syndrome – תחושה לא נוחה ברגל המוקלת על ידי תזוזות רגליים תכופות. הפרעות נוירולוגיות כאמור, בהיעדר הסבר אחר (למשל- סוכרת אשר יכולה אף היא לגרום לכך) מהוות התוויה להתחלת טיפול בדיאליזה.
הפרעות אנדוקריניות
הפרעות אנדוקריניות שונות נצפות אצל חולים באי-ספיקת כליות כרונית. כך למשל, מטבוליזם של גלוקוז מופחת אצל חולים אלו, אולם לרוב רמות הסוכר בצום נורמליות. רמות האינסולין בפלסמה עולות מעט היות שהכליה באופן נורמלי מביאה לסילוק חלק מן האינסולין ועל כן במצב של אי-ספיקה כאמור יש עליה ברמות האינסולין בסירקולציה. עובדה זו מביאה לכך שלעיתים חולים סוכרתיים נזקקים לרמות נמוכות יותר של אינסולין ככל שהתפקוד הכלייתי שלהם מתדרדר. בלי כל קשר לכך, חולים הסובלים מאי-ספיקת כליות בשלביה המוקדמים והסובלים בנוסף מסוכרת, צריכים להיות מודעים לחשיבות איזון רמות הסוכר בדמם, היות שאיזון קפדני נמצא כמפחית את הסיכון להתדרדרות כלייתית. רמות הסוכר אצל חולים אלו צריכות להישמר בין 90–130 מ"ג לד"ל. חשוב לציין, כי חלק מן התרופות הפומיות לטיפול תרופתי בסוכרת יכולות להיות בעלות השפעות בעייתיות על חולי אי-ספיקת כליות. כך למשל, מטפורמין אסורה בשימוש אם התפקוד הכלייתי מתדרדר מעבר לרמה מסוימת, תרופות מסוג רוזיגליטזון מעלות את צבירת המלחים והמים בגוף ומעמיסות על הכליה וכן הלאה. רמות ההורמון טסטוסטרון אצל גברים יורדות, דבר היכול להביא לבעיות בתפקוד מיני ולמיעוט בייצור זרע. אצל נשים, רמות האסטרוגן נמוכות יותר ומביאות לירידה ביכולת הפוריות. נשים צעירות הסובלות מאי-ספיקת כליות בשלב 3, בעיקר אלו שרמות ה- GFR שלהן נמוכות מ-40, נמצאות בסיכון מוגבר להפלות ספונטניות במהלך ההריון. חשוב לציין כי מרבית ההפרעות המצוינות לעיל משתפרות או הופכות להפיכות עם דיאליזה אינטנסיבית או יותר מכך- לאחר השתלת כליה.
הפרעות במערכת העיכול
חולים הסובלים מהתסמונת האורמית המתרחשת בשלבים מתקדמים של המחלה, חווים תופעות כגון גסטריטיס, כיב פפטי וכיבים בדרכי העיכול אשר מביאים לכאבי בטן, בחילות, הקאות ודימום ממערכת העיכול. התפרקות של אוריאה לאמוניה ברוק מביאה לרוב לתחושת טעם מתכתי ולא נעים בפה. ככל שהמחלה מתקדמת כך התיאבון יורד ומלווה בבחילות והקאות. לעיתים הגבלת חלבונים בתזונה יכולה לעזור בהפחתת הבחילות וההקאות וגם נמצא כי הפחתת או הגבלת חלבונים בתזונה מביאה להאטה בקצב התקדמות המחלה, בעיקר בשלביה המוקדמים. אולם מנגד, הפחתת צריכת החלבונים מציבה בפני החולה סיכון לתת תזונה, על כן יש להיוועץ בדיאטן/דיאטנית המומחים בניהול הטיפול בחולים עם אי-ספיקת כליות כרונית.
הפרעות עוריות
חולים הסובלים מאי-ספיקת כליות כרונית מתלוננים לעיתים על גרד מציק, המהווה עדות להתהוות של תסמונת אורמית. הטיפול בגרד נע ממתן EPO שעוזר בחלק מן המקרים, וכן משחות שונות הכוללות סטרואידים, אנטיהיסטמינים וכן קרינה אולטרא סגולה נמצאו כעוזרים. על חולים באי-ספיקת כליות (החל משלב 2) להביא למינימום ואף לא להיחשף כלל לקרינה לחומר הנקרא גדוליניום המשמש בבדיקות MRI. זאת מאחר שחומר זה מביא להתפתחות תופעה עורית פרוגרסיבית הקרויה דרמטופתיה פיברוזית נפרוגנית והאופיינית באופן ייחודי לחולי אי-ספיקת כליות.
דיאליזה
דיאליזה היא טיפול המיועד להחליף את תפקוד הכליות, כתוצאה מאי-ספיקת כליות כרונית אך גם כתוצאה מאי-ספיקת כליות חריפה. שני סוגי הדיאליזות העיקריים המבוצעים בחולים כרוניים הם דיאליזה פריטונאלית והמודיאליזה. חולים הסובלים מאי-ספיקת כליות חריפה לעיתים מקבלים טיפול על ידי ביצוע החלפה מתמשכת של תפקוד הכליה במשך מספר שעות (נקרא CRRT). דיאליזה הביאה לעליה בתוחלת החיים, אולם עדיין חולים הנמצאים תחת טיפול בדיאליזה נמצאים בסיכון לפתח מחלות וסיבוכים שונים מהמחלה עצמה, ועל כן מוערך כיום שיעור התמותה מדיאליזה בכ-20% בשנה.
פנטון 448c
פנטון 448c, המכונה גם "הצבע המכוער בעולם", הוא צבע במערכת הצבעים של פנטון.
הוא מתואר כ-"חום כהה עגום", ונבחר בשנת 2016 כצבע לאריזות טבק וסיגריות רגילות באוסטרליה, לאחר שחוקרי השוק קבעו שהוא הצבע הכי פחות מושך.
מאז 2016 נעשה שימוש באותו צבע גם לאריזות סיגריות רגילות בצרפת, בריטניה, ישראל, נורווגיה, סלובניה וערב הסעודית.
ארכיון אלברט איינשטיין
ארכיון אלברט איינשטיין הוא ארכיון הממוקם בקמפוס האוניברסיטה העברית בירושלים המכיל מסמכים אישיים של הפיזיקאי אלברט איינשטיין, וקרוי על שמו.
היסטוריה
לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933, חתנו של איינשטיין, רודולף קייזר, בסיוע שגרירות צרפת, הציל את מסמכיו של איינשטיין שהיו בברלין. החומר הועבר לפריז, ובסופו של דבר אוחסן בפרינסטון שבארצות הברית עד לאחר מותו של איינשטיין.
צוואתו של איינשטיין משנת 1950 מינתה את הלן דוקאס ואוטו נתן לנאמני העיזבון וקבעה כי כל הזכויות והנכסים הספרותיים יהיו מוקנות לאוניברסיטה העברית. לאחר מותו של איינשטיין ב-1955, הקדישו הנאמנים שנים רבות לארגון המסמכים של איינשטיין. בשנות ה-60, הלן דוקאס והפיזיקאי ג'רלד הולטון מאוניברסיטת הרווארד ארגנו מחדש את הארכיון במטרה לפרסם את החומר, בפרויקט משותף של האוניברסיטה העברית בירושלים והוצאת אוניברסיטת פרינסטון. החומר גדל מ-14,000 מסמכים בזמן מותו של איינשטיין ב-1955 לכ-42,000 מסמכים ב-1982. כדי לסייע בעבודה זו, המסמכים של איינשטיין הועברו מביתו בפרינסטון ל בפרינסטון, ניו ג'רזי.
בשנת 1982 העבירה אחוזת איינשטיין את המסמכים האישיים של איינשטיין ל בירושלים. נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים, אברהם הרמן, ומילטון הנדלר טיפלו בהעברת החומר לירושלים. בשנים שלאחר מכן נשלח חומר נוסף מביתו של איינשטיין בפרינסטון.
האוצר הראשון של הארכיון היה זאב רוזנקרנץ (1989–2003). הקטלוג התפרסם באינטרנט בשנת 2003. מאז 2004 עומד רוני גרוס בראש הארכיון. הארכיון הפך לחלק מרשות הספריות של האוניברסיטה העברית בינואר 2008. ביולי אותה שנה עבר הארכיון לבניין לוי בקמפוס גבעת רם. מאז 19 במרץ 2012, הארכיון עשה דיגיטציה והפך יותר ויותר מיצירותיו של איינשטיין לזמינות באינטרנט. גם הוצאת אוניברסיטת פרינסטון הייתה פעילה במאמץ זה.
נר לאחד נר למאה
נֵר לְאֶחָד נֵר לְמֵאָה הוא ביטוי תלמודי שמשמעותו היא שישנם מעשים שבהם אותה התועלת הצומחת ליחיד יכולה להועיל גם לרבים. הביטוי עוסק באורו של נר שיכול להועיל למאה בני אדם כשם שהוא מועיל לאדם יחיד.
מקור הביטוי
בגמרא מובא ביטוי זה בסוגיית אמירה לנוכרי, כהסברו של רבא לדין לפיו מותר ליהודי להשתמש באור הנר שהדליק גוי בשבת (דבר שאסור ליהודי משום מלאכת מבעיר), אם הגוי הדליק אותו לשימוש עצמי, אף כשידוע לו שיהודי ייהנה מכך. בסוגיית הגמרא עולה הבדל בין פעולות כגון הדלקת נר ובניית כבשׁ – שעשייתן יכולה להועיל גם לרבים, אפילו אם נעשו בשביל היחיד – לבין פעולות כגון שאיבת מים ותלישת עשבים – שמועילות לרבים רק אם נעשו בהיקף מתאים.
BTR-50
ה-BTR-50 (מרוסית: Бронетранспортер-50, 'ברונטרנספורטר': מתורגם כרכב ממוגן 50) הוא נגמ"ש אמפיבי שיוצר בברית המועצות בין השנים 1952-1970. ה-BTR-50 מבוסס על הטנק הקל PT-76 ובשונה משאר נגמ"שי ה-BTR בסדרה הוא מבוסס על זחלים ולא על גלגלים.
היסטוריית שירות
ה-BTR-50 הוכנס לשירות צבא ברית המועצות בשנת 1954 כאשר הוא שימש את הרגימנטים הממוכנים של הדיוויזיות המשוריינות בנוסף לחטיבות הממוכנות של ברית המועצות וגרמניה המזרחית. חטיבה ממוכנת טיפוסית הורכבה משלושה גדודים, כאשר בכל גדוד 30 נגמ"שים ונגמ"ש פיקוד. ה-BTR-50 הוחלף במהלך שנות ה-60 בנגמ"שי הלחימה BMP-1 ונותר בשירות רק ביחידות עורפיות. הכלי שירת במספר צבאות של ברית ורשה ושימש במשך השנים בסיס לפיתוחים וכלים המבוססים עליו.
במזרח התיכון נגמ"שי ה-BTR-50 לקחו חלק במספר קרבות ומערכות אזוריות, כאשר הם הופעלו בעיקר על ידי צבאות מצרים וסוריה במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים. במהלך מערכות אלו נפלו מספר כלים בידי צה"ל שעשה אף הוא שימוש מצומצם בהם במסגרת יחידה 88 - דב לבן, מחטיבה 274. בהמשך צבא דרום לבנון צויד בכמה עשרות נגמ"שי BTR-50 ממאגרי השלל אשר שימשו ללחימה בדרום לבנון.
הנגמ"ש שיחק תפקיד משמעותי במלחמות יוגוסלביה.
פרידריך וילהלם, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל
פרידריך וילהלם, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל (9 באוקטובר 1771 – 16 ביוני 1815), היה דוכס בראונשווייג-וולפנביטל בין השנים 1806–1815.
ביוגרפיה
פרידריך וילהלם נולד בבראונשווייג ב-9 באוקטובר 1771, לקרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאוגוסטה, נסיכת בריטניה, בתם של פרדריק, נסיך ויילס ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג. בשנת 1789 התגייס פרידריך וילהלם לצבא הפרוסי, ולחם בשורותיו במהלך המלחמות הנפוליאוניות. בשנת 1805 מת דודו פרידריך אוגוסט, דוכס אלס, ופרידריך וילהלם ירש את דוכסות אלס בשלזיה, שהייתה כפופה לממלכת פרוסיה.
בשנת 1806 נהרג אביו במהלך קרב ינה-אאורשטדט, ופרידריך וילהלם עלה לשלטון במקומו, מאחר שאחיו הבכור - קרל גאורג אוגוסט, נסיך הכתר של בראונשווייג-וולפנביטל מת ערירי, ואחיו הגדולים היו בעלי פיגור שכלי. בשנת 1807 קיבלה הנסיכות מעמד של דוכסות ונקראה בשם דוכסות בראונשווייג, והצטרפה לקונפדרציה של הריין, כחלק מממלכת וסטפאליה. במהלך שנת 1807 ברח פרידריך וילהלם לדוכסות הגדולה של באדן, בעקבות הכיבוש הצרפתי. בשנת 1809 הקים פרידריך וילהלם כוח צבאי מכספו הפרטי, שנקרא "שחורי בראונשווייג" על שם מדיהם השחורים, ולחם עמו במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית החמישית. באוגוסט אותה שנה כבש פרידריך וילהלם את בראונשווייג לזמן קצר, אולם לאחר מכן ברח לבריטניה, שם התארח אצל גיסו ג'ורג', נסיך ויילס. פרידריך וילהלם קיבל דרגת לוטננט גנרל בצבא הבריטי, ונשלח עם לוחמיו לספרד, שם הושמד רוב צבאו במהלך הקרבות. בשנת 1813 חזר פרידריך וילהלם לבראונשווייג, ובשנת 1815 נהרג במהלך קרב קאטר ברה, ובנו קרל השני, דוכס בראונשווייג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו
ב-1 בנובמבר 1802 התחתן פרידריך וילהלם עם מריה, נסיכת באדן, בתם של קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ואמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט, ממנה היו לו 3 ילדים:
אפריקה המערבית הצרפתית
אפריקה המערבית הצרפתית (בצרפתית: Afrique-Occidentale française) הייתה פדרציה של שמונה מושבות צרפת במערב אפריקה בשנים 1895–1958.
היסטוריה
חוק צרפתי שחוקק ב-20 במאי 1894 הסדיר את הקמתו של משרד הקולוניות שאחראי על כל שטחי צרפת שאינן באירופה. במסגרת זו הוחלט על הקמת גוף מנהלי המאחד את מושבות צרפת במערב אפריקה. ב-16 ביוני 1895 הוקמה אפריקה המערבית הצרפתית בשלבים שבסיום הקמתה היא הייתה איחוד של סנגל הצרפתית, סודאן הצרפתית, גינאה הצרפתית, וולטה עילית הצרפתית וחוף השנהב הצרפתית. מושבו של המושל הכללי נקבע בעיר סן-לואי (כיום בשטח סנגל). הבנק של סנגל נבחר לשמש כבנק של אפריקה המערבית בשנת 1901. בשבע השנים הראשונות המושל הכללי של אפריקה המערבית הצרפתית שימש גם כמושל סנגל אולם בגלל עומס הוחלט בשנת 1902 לפצל את התפקיד. באותה שנה הועבר משרד המושל הכללי מהעיר סן-לואי לעיר דקר ושם הוא נשאר עד לפירוק אפריקה המערבית הצרפתית.
ב-1903 הוקמה מערכת החינוך של אפריקה המערבית ובמהלך מלחמת העולם הראשונה הוקם "הצבא השחור" שפיקח על הקולוניה בזמן שרוב הכוחות הצרפתיים הופנו לסייע ללחימה באירופה. "הצבא השחור", ששמו שונה ל-Tirailleurs sénégalais, שימש מאז כצבא אפריקה המערבית. ב-1904 המושבה הייתה מורכבת מ-6 מדינות: סנגל, סנגל עילית וניז'ר, מאוריטניה הצרפתית, גינאה, חוף השנהב ודהומיי הצרפתית. ב-1916 הצטרפה טוגולנד הצרפתית וב-1919 וולטה עילית הצרפתית. בשנת 1921 חיו באפריקה המערבית הצרפתית 12,283,000 תושבים, ללא טוגו שם חיו 673,000 תושבים נוספים.
ב-1940 בזמן שהמושבות של אפריקה המשוונית הצרפתית תמכו בצרפת החופשית, מושל אפריקה המערבית הצרפתית פייר בואסון תמך בצרפת של וישי ולכן ניסו בעלות הברית לכבוש את נמל דקאר שהייתה נקודה אסטרטגית ששימשה את הצי הצרפתי שתמך במשטר וישי. הניסיון שנודע בשם הקרב על דקר נכשל ופייר בואסון וכל אפריקה המערבית המשיכה לתמוך במשטר וישי. בסוף 1942 הוא הצטרף למחנה אדמירל דרלאן שמונה למושל צפון אפריקה הצרפתית על ידי צבא צרפת החופשית, למרות שבתחילה נלחם בהם כנציג שלטון וישי. לאחר רציחתו של דרלאן הוא הצטרף למחנה אנרי ז'ירו. לאחר האיחוד של גנרל ז'ירו וגנרל דה גול תחת הועד הצרפתי לשחרור לאומי, אפריקה המערבית מתאחדת תחת שלטונו של שארל דה גול.
הפדרציה התפרקה לאחר משאל העם משנת 1958 שבו המדינות השונות מצביעות על חלוקת הפדרציה לרפובליקות עצמאיות, מלבד גיאנה שהצביעה על עצמאותה. עד שנת 1960, שאר המדינות הצביעו גם כן על עצמאותם כך שהפדרציה הפסיקה להתקיים בשנת 1960. בשנת 1958 ארבע הרפובליקות וולטה עילית (היום בורקינה פאסו), דהומיי (היום בנין), ניז'ר וחוף השנהב הקימו גוף בשם איחוד סאהל-בנין שבמאי 1959 הפך לקונסיי דה ל'אנטאנט, ארגון אזורי שעליו הצטרפה גם טוגו ב-1966.
דה-פריס
דה-פריס (הולנדית: De Vries) הוא שם משפחה הולנדי נפוץ, שפירושו "בן פריזיה".
קטר שבו
קטר-שבו, 4CV (בצרפתית: Quatre Chevaux) היא מכונית מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו, אשר יוצרה בין השנים 1947–1961.
דגם ה"קטר שבו" הורכב בישראל מ-1956 עד אוקטובר 1959. בישראל הורכבו 550 יחידות, מתוך 1,105,547 יחידות שנמכרו בעולם.
היסטוריה
בצרפת, חברת רנו החלה לייצר את ה"קטר-שבו" (בתרגום חופשי: ארבעה סוסים), משנת 1947, הקטר-שבו היה הרכב הנמכר ביותר בצרפת עד שנת 1955.
המנוע היה בין 4 צילינדרים בטור - 8 שסתומים, נפח של 760 סמ"ק, הספק מרבי 17 כ"ס. הגיר ידני 3 הילוכים, הרכב הגיע למהירות מקסימלית של 95 קמ"ש.
משקל: 585 ק"ג, אורך: 3,663 מ"מ, רוחב: 1,430 מ"מ, גובה: 1,450 מ"מ.
הדגם הורכב באוסטרליה, אנגליה, יפן (על ידי הינו מוטורס ובשם הינו-רנו 4CV), ספרד וישראל.
הקטר שבו יוצרה בגרסאות: סדאן, קבריולה ומסחרית.
מפעל קייזר-אילין תעשיות
המפעל החל להרכיב מגוון כלי רכב, תחילה מתוצרת קייזר-פרייזר כגון "קייזר מנהטן" והנרי ג'יי ובהמשך ג'יפ ויליס, ויליס ג'יפ סטיישן, ויליס ג'יפ טנדר, "קטר שבו" ודופין של רנו הצרפתית.
הרכבת הקטר שבו בישראל
לאחר שנחתם חוזה עם רנו הצרפתית, קייזר-אילין תעשיות הרכיב בנשר בין אפריל 1956 לאוקטובר 1959 550 יחידות.
ציזיא חנה מזל
הרבנית ציזיא חנה מזל (נפטרה בכ"ד בטבת ה'תקצ"ז) הייתה בתו של רבי זאב וולף מצ'רני-אוסטראה, ואשת רבי ישראל אברהם מזל מצ'רני-אוסטראה. היא מילאה את מקום בעלה באדמו"רות.
תולדות חייה
נולדה לרבי זאב וולף בעיר צ'רני-אוסטראה. אביה שימש כאדמו"ר ורב העיר. נישאה לרבי ישראל אברהם מזל, בן רבי משולם זושא מאניפולי. לאחר נסיעת אביה לארץ ישראל בשנת תק"נ, מילא בעלה את מקום חמיו באדמו"רות וברבנות העיר.
לאחר פטירת בעלה בכ"א בטבת תקע"ד מילאה את מקומו באדמו"רות. בהקדמת הספר מנורת זהב, שיצא בוורשה תרס"ב, מסופר כי כאשר ביקר בעיר רבי מרדכי מטשרנוביל הוא השתתף בסעודה שלישית שערכה.
בשנת תקצ"א עלתה לארץ ישראל והתיישבה בעיר טבריה. בכ"ד בטבת תקצ"ז נהרגה ברעידת אדמה שפקדה את העיר. נטמנה במקום קבורת האדמו"רים בחלקת תלמידי המגיד ממזריטש שבבית הקברות היהודי העתיק בטבריה, בסמוך לקבר אביה.
השאירה ארבעה בנים ובת. בנה רבי פנחס, חתן רבי משה מסלאוויטא, נותר באוקראינה לאחר עליית אמו ומילא את מקום אביו ברבנות. חתנה היה רבי דוד טברסקי מטאלנא.
צאצאה, הרב ישראל אברהם מזל, איתר את מקום קברה כשעלה לישראל בראשית שנות השבעים. ב-2019 הקים מכון אהלי צדיקים מצבה מחודשת על קברה, לצד המצבה העתיקה.
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' ווקר בוש
הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ורג' ווקר בוש כיהן במשך שתי תקופות כהונה נשיאותיות, ממועד השבעת הנשיא בוש ב-20 בינואר 2001 ועד לסיום כהונתו השנייה ב-20 בינואר 2009.
הרכב הקבינט
מספר בעלי תפקידים שכיהנו כחברי הקבינט בימי ממשלו של הנשיא הקודם קלינטון (1993–2001) לא נכללו בו בתקופתו של יורשו בוש:
בסך הכל כלל הקבינט 21 בעלי תפקידים (20 עד 2003) וכיהנו בו 37 גברים ושמונה נשים. שלושה מהם כיהנו בו במשך כל תקופת נשיאותו של בוש - סגן הנשיא דיק צ'ייני, מזכירת מחלקת העבודה איליין צ'או ומנהל התוכנית הלאומית לפיקוח על סמים ג'ון וולטרס.
לאחר תום כהונת ממשל בוש נענה מזכיר ההגנה רוברט גייטס לבקשת הנשיא ברק אובמה להישאר בתפקידו במסגרת הקבינט החדש ופרש ממנו רק בשנת 2011. בכך היה הוא למזכיר ההגנה הראשון בתולדות ארצות הברית ששימש בתפקידו בשני קבינטים של נשיאים ממפלגות שונות.
אירוויזיון למוזיקאים צעירים 1992
האירוויזיון למוזיקאים צעירים 1992 הייתה המהדורה השישית של האירוויזיון מוזיקאים צעירים, שהתקיימה ב־Cirque Royal בבריסל, בלגיה ב־9 ביוני 1992. מאורגן על ידי איגוד השידור האירופי (EBU) והמארח Radio Télévision Belge Francophone (RTBF), מוזיקאים משמונה מדינות השתתפו בגמר המשודר בטלוויזיה. בסך הכל השתתפו 13 מדינות בתחרות. כל המשתתפים ביצעו יצירה קלאסית לבחירתם בליווי התזמורת הלאומית הבלגית בניצוחו של רונלד זולמן. הונגריה ופולין ערכה את הופעת הבכורה שלה, בעוד שאיטליה, אירלנד, הזוכה הקודמת הולנד, יוון, פורטוגל, צרפת ושוודיה פרשו מהתחרות ב־1992.
זו הייתה אחת משלוש תחרויות שבהן המדינה הזוכה במהדורה הקודמת לא חזרה להגן על תוארה (המקרים האחרים היו גרמניה שפרשה מהתחרות ב־1998 לאחר זכייתה ב־1996 ורוסיה פרשה מהתחרות ב־2020, וב־2022 אחרי שהתחרות ב־2020 התבטלה, לאחר זכייתה ב־2018).
המדינות שלא העפילו לגמר הגדול היו גרמניה, הונגריה, יוגוסלביה, קפריסין שווייץ. ברטלומיי ניציול מפולין ניצח בתחרות, כאשר ספרד ובלגיה ממוקמות במקום השני והשלישי בהתאמה. זו הייתה הפעם הראשונה שמדינה כלשהי זכתה בהשתתפותה הראשונה באירוע אירוויזיון כלשהו פרט לתחרויות הראשונות מכל סוג תחרות. מבחינה טכנית, זה גם יציין את הפעם היחידה שבה מדינה זכתה באירוע אירוויזיון מבלי שהשדר שלה יהיה חבר מלא ב־EBU, שכן רשות השידור הפולנית (TVP) לא תצטרף רשמית ל־EBU עד השנה שלאחר מכן.
התחרות סימנה גם את השתתפותה האחרונה של יוגוסלביה בתחריות אירוויזיון. במועד התחרות, החלטת מועצת הביטחון של האו"ם 757 (האומצה ב-30 במאי 1992) כבר הטילה סנקציות על יוגוסלביה, שכללה איסור על השתתפותה בתחרויות ובאירועי תרבות בינלאומיים. לכן, זו הייתה ההשתתפות האחרונה של יוגוסלביה בכל אירוע אירוויזיון.
מיקום
Cirque Royale (בצרפתית) או Koninklijk Circus (בהולנדית) מקום בילוי בבריסל, בלגיה, היה המקום המארח למהדורת 1992 של האירוויזיון למוזיקאים צעירים. המבנה, שהגה האדריכל וילהלם קוהן, בעל מראה מעגלי אך למעשה בנוי כמצולע רגיל. הוא יכול להכיל 3,500 צופים, וכיום הוא משמש בעיקר למופעי מוזיקה חיה.
חצאי הגמר
הטבלה הבאה מציגה את כל 13 המדינות המשתתפות משני חצאי הגמר בסדר אלפביתי
הגמר הגדול
פרסים הוענקו לשלוש המדינות המובילות. הטבלה שלהלן מדגישה את אלה באמצעות זהב למקום הראשון, כסף למקום השני וברונזה למקום השלישי. תוצאות המיקום של המשתתפים הנותרים אינן ידועות ומעולם לא פורסמו על ידי איגוד השידור האירופי.
חברי חבר המושבעים
האדם היחיד שידוע כי היה חבר בחבר המושבעים הוא קרלוס פאיטה שהיה היו"ר.
שידור
גופי השידור הבאים שידרו את התחרות:
האלבום הרשמי
תחרות האירוויזיון ה־6 למוזיקאים צעירים היה אלבום האוסף הרשמי של תחרות 1992, שהוקם על ידי איגוד השידור האירופי ויצא על ידי Pavane Records לאחר התחרות ביוני 1992.
טיג'אן ז'ייטה
טיג'אן ז'ייטה (באנגלית: Tijan Jaiteh; נולד ב-31 בדצמבר 1988) הוא כדורגלן גמביאני שמשחק בעמדת הקישור בפרטיזן טירנה מליגת העל האלבנית ובנבחרת גמביה.
קריירת מועדונים
ג'ייטה התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות בגמביה. באוקטובר נבחן בקבוצת בראן מליגת העל הנורווגית והצטרף לקבוצה לקראת עונת  בה זכה עם הקבוצה באליפות. ב-31 בינואר 2011 הושאל לראנס מליגת העל הדנית עד לסיום העונה בדנמרק.
ב-18 במרץ 2012 חתם בסנדפיורד בה שיחק שנתיים.
בקיץ חתם בסאנס אולף לעונה אחת. בהמשך שיחק בפ.צ. קופר מליגת העל הסלובנית וקופס מליגת העל הפינית.
ב-19 בדצמבר 2016 חתם בבני יהודה תל אביב. בקיץ חתם באל-מרח'ייה העולה החדשה לליגת העל הקטרית.
ב-31 בינואר 2019 חתם בפרטיזן טירנה מליגת העל האלבנית.
קריירה בין-לאומית
ז'ייטה זכה עם נבחרת גמביה בכדורגל עד גיל 17 באליפות אפריקה בכדורגל עד גיל 17 בשנת. בשנת השתתף עם נבחרת גמביה בכדורגל עד גיל 20 באליפות אפריקה בכדורגל עד גיל 20 בה סיימה גמביה במקום השלישי שנתן לה את הכרטיס לגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערכה באותה שנה, בה גמביה הגיעה לשמינית הגמר.
ב-1 ביוני 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד. נכון לשנת 2016, ז'ייטה הוא קפטן הנבחרת הבוגרת של גמביה.
מעברת תלפיות
מעברת תלפיות הייתה מעברה בדרום ירושלים שהוקמה ב-1948. המעברה מוקמה ממערב לשכונת תלפיות, בסמיכות לרחובות דרך חברון ודרך בית לחם, במקום בו שכן קודם לכן מחנה אל-עלמיין של כוחות המנדט הבריטי. המעברה נועדה לספק דיור לעולים מגל העלייה הגדול שלאחר קום המדינה. העולים שהתגוררו במעברה הגיעו ממרוקו, פרס, רומניה ופולין, אך עיקרם באו מעיראק וכורדיסטן.
החיים במעברה
בשנת 1953, מעברת תלפיות הייתה בגודל 500 דונם, ואכלסה בין שמונת אלפים לעשרת אלפים אנשים. השיכונים במעברה היו צריפונים עשויים פח בד. מעטים מהם היו צריפים בריטיים צבאיים ממחנה אלנבי שנותרו אחרי עזיבתם. א. גבריאלית מתאר את המעברה בפירוט:לכל משפחה הוקצה שטח אדמה קטן עם צריף או פחון. אחוז האבטלה היה גבוה ורוב שוק העבודה היה מורכב מגברים שבדרך כלל הועסקו בעבודות בנייה בשכר יומי של 2.10 לירות. נשים שעבדו, עבדו לרוב כעוזרות בית והרוויחו מעט מאוד. על כן, משפחה ממוצעת הייתה צריכה להתקיים מכ-25 לירות לחודש בעוד שדמי השכירות עבור צריף היו 5 לירות לחודש. עקב זאת, שרר עוני כבד במעברה שהוביל לרמה גבוהה של פשע. נוסף על כך, ילדים רבים נאלצו למכור עיתונים ובוטנים בכניסה לירושלים וזקנים שלא היו מסוגלים לעבוד קיבצו נדבות. שוכני המעברות לפעמים קיבלו סיוע כספי מתורמים אמריקאים עקב מצבם הכלכלי הקשה.
לא היו מים בצריפונים, אך היה ברז מרכזי שסיפק מים לכל המעברה. השירותים היו מבני פח שהוצבו על בורות.
פינוי המעברה
בראשית שנות ה-60 קצב העלייה האט ובשל כך פסקה הקמת המעברות, והמדינה יכלה להרשות לעצמה לבנות שיכונים קבועים. דיירי מעברת תלפיות הועברו לשיכונים באזור המעברה, בעיקר שכונת קטמונים והשיכונים ברחובות דרך חברון ודרך בית לחם. באזור שבו שכנה המעברה הוקמה שכונת מגורים.
פין (אי)
פין (בדנית: Fyn) הוא אי בגודל 3,099 קמ"ר השייך לדנמרק, והשלישי בגודלו מבין איי דנמרק (לא כולל את גרינלנד) אחרי שלן וצפון יוטלנד. זהו האי ה-163 בגודלו בעולם. האי נמצא במרכז המדינה ואוכלוסייתו מונה 469,724 תושבים (נכון ל-2019). העיר הראשית באי היא אודנסה.
פין שייכת מבחינה מנהלתית לאזור הדרומי של דנמרק. מ-1970 עד לשנת 2006 האי היווה את החלק הגדול ביותר במחוז פין שכולל מספר איים נוספים.
פין מחובר לאי שלן, האי הגדול ביותר בדנמרק, באמצעות גשר הטבעת הגדולה, הנושא מכוניות ורכבות. הגשר הוא מערכת של שלושה גשרים; גשר נמוך עד לאי ספרוגו, הנמצא באמצע הטבעת הגדולה, וגשר תלוי ארוך (השני באורכו בעולם בזמן פתיחתו) מחבר את פין לשלן בשאר הדרך.
עונת 1931/1932 בלה ליגה
עונת 1931/1932 הייתה העונה הרביעית של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-22 בנובמבר 1931 והסתיימה ב-3 באפריל 1932. בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה המילה "ריאל" הורדה משמות הקבוצות.
הליגה כללה 10 קבוצות. ולנסיה עלתה מהליגה השנייה.
מדריד זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה.
בהתאם לתוצאות העונה אוניון ירדה ליגה ולא חזרה לליגה הבכירה.
כדורגלנים מצטיינים
לפי הנתונים הרשמיים של LFP זוכה פרס הפיצ'יצ'י הוא: אגוסטין סאוטו ארנה ( ספרד), אתלטיק בילבאו, שכבש 13 שערים ב-18 משחקים. לפי נתוני עיתון הספורט MARCA אגוסטין סאוטו ארנה כבש רק 11 שערים וגיירמו גורוסטיסה ( ספרד) גם הוא מאתלטיק בילבאו כבש 12 שערים ולפי גרסת העיתון הוא היה מלך השערים של העונה.
השוער הטוב ביותר של העונה הוא: ריקרדו זאמורה ( ספרד), ריאל מדריד, שספג 15 שערים ב-17 משחקים. זה הייתה העונה השנייה בה זאמורה היה השוער הטוב ביותר.
קרן יער
קרן יער (או קרן צרפתית או בפשטות: קרן) היא כלי נשיפה ממתכת (בדרך כלל פליז). היא מסוגלת להפיק צלילים רועמים ודרמטיים (תרועות) לצד צלילים שקטים ונוגעים ללב. מנעדה של קרן היער הוא הראשון בגובהו במשפחת כלי הנשיפה ממתכת. צלילי הקרן נכתבים במפתח סול, אך לעיתים צליליה הנמוכים נכתבים במפתח פה.
אדם המנגן על קרן היער נקרא: "קרנאי".
הקרן בנויה כצינור ארוך, שקצהו האחד דק, ובקצהו השני הוא מתרחב מאוד, ומשמש כמגבר לצליל הבוקע ממנו. בצליליה הגבוהים במיוחד של הקרן (מעל לסול גבוה), קשה לנגני הקרן לדייק בצלילה מכיוון שהם תלויים בלחץ השפתיים, ששינוי עדין בו משנה מאוד את הצליל.
תפקיד הקרן בתזמורת
בתזמורת סימפונית ממוצעת יש לרוב ארבע קרנות, לעיתים ישנן שלוש או שתיים בלבד ולעיתים יש חמש או שש קרנות המנגנות בו זמנית. בדרך כלל משמיעה הקרן צלילים ארוכים בקטעים שבהם רוצה המלחין פורטה וממלאת את ההרמוניה, אך לעיתים יש לה גם סולואים מיוחדים. בדרך כלל, הכתיבה לקרנות היא בכמה קולות, בהתאם למספר הקרנות בהן מעוניין המלחין ביצירתו. בתזמורת סימפונית שבה ארבע קרנות, הכתיבה לקרנות בדרך כלל מתחלקת לקרן 1 וקרן 3 המנגנות את הצלילים הגבוהים, וקרן 2 וקרן 4 המנגנות את הצלילים הנמוכים. בעבר הייתה לכל סולם קרן והיו כותבים לה בצלילים העיליים בלבד על הסולם, כלומר אם היצירה הייתה כתובה בסולם דו מז'ור, אזי הייתה קרן בדו, ואם היצירה הייתה כתובה בסול מינור, אז הייתה קרן בסי במול (הסולם המז'ורי המקביל), ולכן צלילי הקרן היו מוגבלים בעבר. בתזמורות כיום נפוצה הקרן הכפולה, אשר בנויה מקרן בפה בשילוב עם קרן בסי במול.
קרן טבעית
בסביבות שנת 1100 לספירה החלו לייצר קרנות ממתכת, המכונות כיום קרנות טבעיות. לקרנות אלו אין שסתומים, ואת הצלילים שהן מפיקות ניתן לשנות על ידי מתיחה והרפיה של השפתיים, שינוי לחץ האוויר, ועל ידי מיקום היד בתנוחות שונות בתוך הפעמון של הקרן. הנגינה בקרן הטבעית, שהיא בעקרון צינור אוויר בעל אורך קבוע, מתבצעת על ידי ניווט בין שלביה השונים של סדרת הצלילים הטבעיים (אוברטונים). מאחר שאורכו של כל צינור הוא קבוע, לכל קרן טבעית יש צליל בסיס יחיד שגובה כל־אחד מצלילי הסדרה האחרים מתייחס אליו ביחס קבוע. לא ניתן לנגן בקרן טבעית את כל הצלילים הכרומטיים, המהווים את אבני הבניין של המוזיקה המערבית. הנגינה בקרן הטבעית הייתה קשה מאוד משום שדרשה מהנגן מיומנות רבה, הן בשימוש בשפתיים והן ביד ימין, איתה "סתַם" ו"פתח" את פתח הפעמון כדי להפיק את הצלילים הכרומטיים שאינם משלבי הסדרה הטבעית. בגלל קשיים אלו שופרה הקרן באופנים שונים, ובעיקר נוספו לה שסתומים.
על מנת לנגן בסולמות שונים, היה נגן הקרן מחזיק ברשותו צינורות באורכים שונים, שכל אחד מהם שינה במעט את גובה הצלילים שהפיקה הקרן ובכך התאים אותה לסולם המבוקש. לדוגמה, ליצירות שנכתבו בסולם מי מז'ור נכתבו התווים לקרן במי. לפני תחילת הנגינה היה הנגן מרכיב על הקרן את הצינור המסומן לו כמתאים לסולם מי. מכיוון שהקרן הייתה מכוונת בדיוק לסולם היצירה, ממילא לא היה צורך בסימני היתק בתחילת התווים שיורו על סולם היצירה. נוהג זה השתרש עד היום, כך שאף על פי שכבר ניתן לנגן בקרן כל סולם בקלות באמצעות השסתומים, סימני ההיתק מסומנים על יד התווים בלבד ואין סימני היתק לסולם של היצירה בכללה.
עד המאה ה-20, התווים לקרן במפתח פה נכתבו נמוכים באוקטבה ממה שהם היו מנוגנים. כלומר, נגן הקרן היה מנגן את התו אוקטבה גבוה יותר מהכתוב.
קרן השסתומים (Valve Horn)
בשל מוגבלות הקרנות הטבעיות, פותחה קרן השסתומים בסביבות שנת 1815 על ידי הגרמני היינריך שטולצל. בקרן זו ניתן להאריך את אורך הצינור ולהנמיך את הצליל על ידי לחיצה פשוטה על לחצן, במקום להרכיב צינורות נוספים בכל פעם כפי שנעשה עד אז. כעת, נגינת סולמות כרומטיים הפכה אפשרית, וחופש הכתיבה של המלחין גדל. בתחילה, קרנות השסתומים לא היו פופולריות במיוחד מכיוון שהצליל שלהן היה שונה מן הצליל של הקרן הטבעית והנגנים שכבר היו רגילים לנגן בקרן הטבעית לא התרגלו לשינוי, אך עם הזמן קרנות אלה השתכללו ותוך כמה עשרות שנים מהמצאתה של קרן השסתומים הנגנים החלו להעריך את השיפורים הטכניים שהיא הציעה.
הקרן הכפולה (Double Horn)
ממוזער|שרטוט המתאר את חלקיה של קרן כפולה 1. [[פייה (מוזיקה) 2. leadpipe עליו מונחת הפיה (אנ') 3. ידית כיוון 4. שסתום לניקוז מים (אנ') 5. ידית לשינוי גובה הצליל 6. ידיות שסתום 7. שסתום סיבובי 8. חָליק (מחלקת) לכיון כל שסתום
]] מכיוון שבקרן השסתומים הרגילה ניתן לבצע מנעד כללי מצומצם, שילבו אדמונד גומפרט ופריץ קרוספה קרנות שסתומים בשני סולמות, קרן בפָה וקרן בסי במול לקראת סוף המאה ה־19. השילוב איפשר לנגן צלילים במנעד רחב יותר מאשר בכל אחת מן הקרנות לחוד. ההחלפה בין הקרנות נעשית על ידי לחיצה על לחצן נוסף (באגודל). לחיצה על הלחצן מעבירה את האוויר מצינורות הקרן בפָה לצינורות הקרן בסי במול. צינורות הקרן בסי במול קצרים מצינורות הקרן בפה וכך גדל מנעדו של הכלי.
הקרן המשולשת (Triple Horn)
לקראת שנות ה־60, פותחה הקרן המשולשת, על ידי ריצ'רד מריוות'ר. הקרן המשולשת היא בעלת חמישה לחצנים; אחד בקמיצה, אחד באמה, אחד באצבע, ושניים באגודל. הקרן המשולשת משלבת את האלמנטים של הקרן הכפולה ושל קרן הפָה הגבוה (פה אלט).
בעזרת קרן ה־F אלט ניתן לנגן צלילים גבוהים יותר מאשר בעזרת קרן ה־F או קרן ה־♭B.
בניגוד לאחיותיה ממשפחת כלי הנשיפה, קרן היער נפוצה כמעט רק במוזיקה קלאסית. בשנים האחרונות, החלו לנגן בקרן גם במוזיקת ג'אז כיחידים ובביג בנד.
בהרכבים, קרן היער נמצאת בשתי החמישיות הנפוצות - חמישיית כלי עץ, וחמישיית כלי מתכת.
ריקי לי ג'ונס
ריקי לי ג'ונס (באנגלית: Rickie Lee Jones; נולדה ב-8 בנובמבר 1954) היא זמרת-יוצרת, מוזיקאית וסופרת אמריקאית. פעילה בתחומי הפולק והפולק רוק, הג'אז, הרוק והבלוז. בעלת שני פרסי גראמי (פרס תגלית השנה ב-1980 וב-1990 עבור ביצוע הג'אז הווקלי הטוב ביותר). בסקר שערך ערוץ VH1 בשנת 1999 נבחרה למקום ה-30 ברשימת מאה הנשים החשובות ברוק.
שנים ראשונות
ריקי לי ג'ונס נולדה בשיקגו. בהיותה בת חמש עברה משפחתה לאריזונה ובגיל עשר עברה לאולימפיה, וושינגטון, שם עזב האב את משפחתו. בגיל 17 נרשמה ג'ונס לקולג' בטקומה ובגיל 18 עברה לבדה לווניס, שם למדה אנתרופולוגיה ומוזיקה.
במשך כחמש שנים הופיעה במועדונים קטנים, שרה חומרים שכתבה לבדה או עם בן זוגה באותה עת, מרק ווהן (שירם המשותף, "Weasel and the White Boys Cool" שולב באלבום הבכורה של ג'ונס). ב-1978 הכירה את טום וייטס במועדון הטרובדור והשניים הפכו לבני זוג לחיים וליצירה.
ראשית הקריירה 1979–1982
במרץ 1979 ראה אור אלבום הבכורה שלה, "Rickie Lee Jones", בחברת וורנר ברד'רס. האלבום, בסגנון פולק רוק, הגיע למקום השלישי במצעד האלבומים בילבורד 200, וכלל את השיר "Chuck E.'s in Love", שהגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים בילבורד הוט 100 והפך ללהיטה הגדול ביותר. שירים נוספים בתקליט זכו לפופולריות, בהם "Coolsville", "Last Chance Texaco" ו-"Young Blood".
חודש לאחר צאת האלבום הופיעה ג'ונס, שהייתה אז בלתי מוכרת כלל לציבור, בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" ובמסגרת מסע ההופעות הראשון שלה הופיעה בקרנגי הול ועל כריכת מגזין רולינג סטון. בטקס פרסי גראמי הייתה מועמדת לשיר הטוב ביותר (עבור "Chuck E.'s in Love") ולהופעה הנשית הטובה ביותר (עבור "Last Chance Texaco") וזכתה בפרס תגלית השנה.
ב-1980, בעקבות פרידתה מווייטס, כתבה ג'ונס את אלבומה השני, "Pirates", שראה אור ביולי 1981. האלבום זכה לשבחי הביקורת והקהל, והגיע למקום השלישי במצעד האלבומים בילבורד 200. הוא זכה לדירוג של חמישה כוכבים במגזין רולינג סטון, וטיים מגזין נקב בו כתקליט הטוב ביותר לשנת 1982.
המשך הקריירה
ב-1983 עברה ג'ונס לפריז והחלה לפתח כיוונים אחרים ביצירתה, כגון ג'אז ואוונגרד.
בספטמבר 1984 ראה אור אלבומה השלישי, "The Magazine" בעל הסאונד הג'אזי, שסימן שינוי כיוון מתדמית זמרת הפופ לתדמית מתוחכמת יותר, העסוקה בחיפוש וגיבוש דרך אמנותית.
באותה תקופה החלה התמכרותה להרואין וקוקאין.
ב-1987 ערכה סיבוב הופעות ג'אזי בנורווגיה ובישראל ולאחריו שבה לקליפורניה. ב-1988 נישאה לפסקל נבט מאייר וילדה את בתה שרלוט.
ב-1989 ראה אור תקליטה "Flying Cowboys" בחברת גפן רקורדס. הניו יורק טיימס מנה את התקליט, אותו כינה "שרוי בחלומות של מיתולוגיה אישית", בין עשרת התקליטים הטובים ביותר לשנת 1989. השיר הפותח את התקליט, "The horses", אותו חיברה עם בעלה, שולב בפסקול הסרט "ג'רי מגווייר".
הדואט שלה עם Dr. John בגרסת כיסוי לסטנדרט "Makin' Whoopee", ששולב באלבומו של Dr. John "In a Sentimental Mood", זיכה אותה בפרס גראמי שני עבור ביצוע הג'אז הווקלי הטוב ביותר ל-1990.
בספטמבר 1991 ראה אור אלבומה "Pop Pop", שכלל גרסאות כיסוי לשירים במגוון סגנונות משירי טין פאן אלי ועד ג'ימי הנדריקס. האלבום הגיע למקום השמיני במצעד Contemporary Jazz של בילבורד. תקליטה הבא, והאחרון שהקליטה עבור גפן רקורדס היה "Traffic from Paradise" שראה אור ב-1993 וכלל חומר מקורי, פרט לביצוע של "Rebel Rebel" מאת דייוויד בואי.
בספטמבר 1995 ראה אור תקליטה "Naked Songs" שכלל גרסאות "אנפלגד" (כלומר בליווי אקוסטי בלבד, ללא ליווי כלים חשמליים או אלקטרוניים) לשירים מכל הקריירה שלה וגרסת כיסוי לסטנדרט "עלי שלכת".
ב-1997 התנסתה בהפקת תקליט מוזיקה אלקטרונית וטריפ הופ בשם "GHoSTYhead". בשנת 2000 הוציאה תקליט נוסף של גרסאות כיסוי, "It's Like This", שכלל שירים מאת הביטלס, מרווין גיי, ורנון דיוק, ג'ורג' גרשווין, הוגי קרמייקל, ליאונרד ברנשטיין ואחרים. האלבום זיכה את ג'ונס במועמדות לפרס גראמי עבור אלבום פופ מסורתי.
ב-2003 הוציאה את תקליטה "The Evening of My Best Day" בחברת הפקה עצמאית. התקליט כלל חומר מקורי בסגנונות רבים כגון ג'אז, גוספל, פולק קלטי, רית'ם אנד בלוז ורוק, בתזמור עשיר. בעקבות התקליט יצאה ג'ונס למסע הופעות ארוך ומוצלח.
ב-2005 ראתה אור אנתולוגיה (אוסף) בת שלושה דיסקים בשם "Duchess of Coolsville: An Anthology", שכללה את מיטב שיריה המוקלטים, קטעים מהופעות חיות וגרסאות ביתיות לשירים. את האנתולוגיה ליוותה חוברת מהודרת ובה מאמרים מאת טורי איימוס, רנדי ניומן, קווינסי ג'ונס ואחרים.
ב-2007 הוציאה יחד עם חבר ילדותה, לי קנטלון, את התקליט "The Sermon on Exposition Boulevard" שכלל שירים המבוססים על מילים מדרשות ישו ועיבודים של קטעים מן הברית החדשה לשפה עדכנית מאת קנטלון.
בספטמבר 2012 ראה אור תקליטה השלישי הכולל גרסאות כיסוי בלבד, בהן משל מיק ג'אגר, ניל יאנג, רובי רוברטסון, ואן מוריסון ועוד.
ביוני 2015, לאחר שעזבה את לוס אנג'לס ועברה להתגורר בניו אורלינס, ראה אור תקליטה "The Other Side of Desire". התקליט הופק באמצעות מימון המונים.
בקיץ 2010 הופיעה במסגרת פסטיבל ג'אז בים האדום באילת. בדצמבר 2016 הופיעה בפסטיבל הג'אז בירושלים עם מבחר משיריה שעובדו במיוחד על ידי תומר בר ובליווי אנסמבל הצוללת הצהובה עם תומר בר, יוראי אורון, עופרי נחמיה ויעל שפירא.
ניקולאי מיאסקובסקי
ניקולאי מיאסקובסקי (ברוסית: Никола́й Я́ковлевич Мяско́вский, 20 באפריל 1881 - 8 באוגוסט 1951) היה מלחין רוסי-סובייטי, הנחשב ל"אבי הסימפוניה הסובייטית". זכה להכרה נרחבת כבר במהלך חייו, וזכה בין השאר בחמישה פרסי סטלין.
מיאסקובסקי נולד בעיירה שעתה מהווה חלק של נובידבור מזובייצקי בפולין. אביו היה מהנדס צבאי, וגם הוא למד בבית הספר לקצינים ושירת בצבא האימפריה הרוסית. בשנת 1906 החל מיאסקובסקי ללמוד בקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג. הוא לא קיבל עידוד לקריירה מוזיקלית, אך לאחר ששמע את הסמפוניה הפתטית של צ'ייקובסקי בביצוע ארתור ניקיש החליט לחזור אל המוזיקה. הוא לקח שיעורים פרטיים, השלים את השכלתו המוזיקלית בקונסרבטוריון של סנט פטרסבורג ופנה להלחנה.