cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוז'ף ביכלר
לאחר נפילת הרפובליקה
הוא גורש למחנה ריכוז מיד לאחר כיבוש הונגריה על ידי הצבא הגרמני בשנת 1944 (מבצע מרגרטה) והיה אסיר עד 1945. אחרי מלחמת העולם השנייה, היה חבר במועצת העיר הזמנית של בודפשט וכן חבר באספה הלאומית הזמנית, חבר מועצת מנהלים של "המועצה לעבודה ציבורית" בבודפשט וסגן נשיא הבנק הלאומי ההונגרי. את התפקיד האחרון מילא בין 1945 לבין 1948. ביכלר התנגד ביסודו לאיחוד ה-MSZDP והמפלגה הקומוניסטית ההונגרית (MKP), מה שהוביל לגירושו מהמפלגה בשנת 1948 ולמעצרו ב-9 ביוני 1950 כ"סוציאל-דמוקרט ימני". ב-13 בספטמבר 1950 גזר עליו בית המשפט הצבאי של בודפשט מאסר עולם במשפט ראווה. הוא שוחרר באביב 1956 ולקח חלק בארגון מחדש של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית במהלך המרד ההונגרי (מהפכת 1956), והיה חבר נשיאות המפלגה בין התאריכים 31 באוקטובר עד 4 בנובמבר 1956. הוא זוכה וטוהר על ידי בית המשפט העליון רק לאחר מותו ב-6 באוגוסט 1962. משנת 1945 היה חבר בדירקטוריון מרחצאות המרפא סנט מרגיט.
ביכלר הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (חלקה 5 ב', קו 11, קבר 39).
משפחתו
יוז'ף ביכלר בא ממשפחה יהודית זעיר-בורגנית, אביו פאל ביכלר היה פקיד ואמו הייתה רוזאל ליפליך. ב-3 בדצמבר 1911 בבודפשט, הוא נשא את איבויה מקאי, בתם של שאנדור שטיינר ושל קלוטילד בריל.
הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב
הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב הקרויות גם התוכניות לחינוך משפטי קליני בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב נותנות סיוע משפטי ופועלות לשינוי חברתי באמצעים משפטיים בתחומים שונים.
מנהל הקליניקות החל מאוקטובר 2019 הוא פרופ' עמרי ידלין.
היסטוריה ופעילות
בשנת 1989 יסד פרופ' קנת מן קליניקה משפטית שהעניקה סיוע משפטי בפלילים, ופועלת ברצף עד היום. ב-1993 הקימה ד"ר נויה רימלט קליניקה לזכויות אדם, שאף היא פעילה עדיין. בשנת 2000 מונתה פרופ' נטע זיו למנהלת הקליניקות, ותחת ניהולה הן התרחבו במשך השנים עד למערך של שמונה קליניקות במקביל. היום פועלות בפקולטה תשע קליניקות (זכויות בהליך הפלילי, זכויות אדם, זכויות עובדים, צדק סביבתי, זכויות פליטים, זכויות ניצולי שואה וא/נשים בזיקנה, הקליניקה לתובענות ייצוגיות, קליניקת הכנסת, והקליניקה לפרטיות).
מדי שנה משתתפים בקליניקות כ-140 סטודנטיות וסטודנטים. בראש כל קליניקה עומדים מנחה אקדמי ומנחה קליני. הפעילות בקליניקה מורכבת משיעור אקדמי ומעבודה מעשית, במסגרתה עוסקים הסטודנטים בפרקטיקה של מקצוע עריכת הדין החברתית, בליווי ובפיקוח הדוקים של המנחים הקלינים, שהם עורכי דין מומחים בתחומם.
הקליניקות פועלות באופן עצמאי ובשיתוף פעולה עם ארגוני החברה האזרחית.
הקליניקות השונות
במסגרת התוכנית פועלות שמונה קליניקות שונות:
המקראות הקיסריות של עידן טאיפינג
המקראות הקיסריות של עידן טאיפינג (בסינית מסורתית: 太平御覽; בסינית מפושטת: 太平御览; בפין-יין: Tàipíng Yùlǎn, טָאיְפִּינְג יוּ'לָאן) הן אנציקלופדיה מקיפה שנכתבה בשנים 977–983 על ידי שלושה עשר מלומדים שמונו לצורך המשימה מטעם שושלת סונג בזמן שלטונו של הקיסר טָאיְדְזונְג. בתפקיד העורך הראשי שימש לִי פָאנְג, אשר היה אחראי גם על שתי יצירות נוספות מתוך ארבעת הספרים הגדולים של סונְג: הרשומות הנרחבות של עידן טָאיְפִּינְג והיצירות העזות של גן הספרות.
היצירה מחולקת ל-1,000 כרכים המסווגים ל-55 חלקים, מורכבת מ-5,363 ערכים, וכוללת כ-4.7 מיליון סימניות. יש בה ציטוטים מכ-2,579 יצירות שונות, בהן יצירות ספרות, שירה, פתגמים, כתובות ועוד. רק 1689 מן היצירות המצוטטות מצוינות ברשימת המקורות שבתחילת היצירה.
שמה של היצירה
התקופה שבה נוצרו המקראות הקיסריות נקראת בשם "טָאיְפִּינְג שִׂינְגְגְווֹ", ומכאן שמן. בתחילה ניתן להן השם "מבחר כתבי טָאיְפִּינְג", ומאוחר יותר הוא שונה לשם הנוכחי.
חשיבות היצירה
המקראות הקיסריות הן האנציקלופדיה שמשמרת את המספר הרב ביותר של מסמכים מן התקופה שקדמה לחמש השושלות. רוב הספרים המצוטטים אבדו מאז. באשר לספרים שעדיין קיימים, הציטוטים מתועדים היטב במקראות הקיסריות, ומספקים כלי מועיל למחקר ביקורתי של הטקסט, בעיקר מאחר שלעיתים מופיעים בציטוטים הללו סימנים שונים מאלו שנמצאות בגרסאות שהגיעו לימינו.
מקורות היצירה
ב"עיקרי דוחות סונְג" נטען כי הספר נערך על בסיס ספרים קיימים כגון המקראות הקיסריות של ארמון הנחלת התרבות, אוסף הספרות ועיקרי העושר של מחשבת התרבות. האחרון הוא היחיד מביניהם ששרד לימינו.
מהדורות
העותק הקדום ביותר של המקראות הקיסריות במהדורה הזמינה בימינו, הוא "מהדורת דפוס מִין של סונְג הדרומית" הנמצאת באוסף של ספריית סייקאדו ביפן. העותק הופיע לראשונה בימיו של הקיסר טונְגְגְ'ה מצִ'ינְג (סביבות 1870) ברשותו של אספן הספרים לוּ שִׂין-יְוֵּ'אן, ועם מותו נמכר על ידי בנו לספריה ביפן תמורת עשרת אלפים יואן.
בתקופת שושלת מינג יצאו שתי מהדורות של המקראות. במהלך תקופת שושלת צ'ינג יצאו שלוש מהדורות, ולקראת סופה גם שתיים נוספות.
ב-1928 גילה גָ'אנְג יְוֵּ'אנְגִ'י ביפן את "מהדורת דפוס שׁוּ של סונְג הדרומית". ממהדורה זו שרדו רק שני חלקים, האחד הוסתר בספריה הקיסרית של יפן, והשני במקדש טופוקוג'י בקיוטו.
ב-1935 הוציאה הוצאת הספרים המסחרית של שאנגחאי מהדורה של המקראות הקיסריות, במסגרת אוסף של ספרים מתוך ארבעת הספרים הגדולים של סונג, וכן יצאו לאור שני אינדקסים ליצירה.
טרוויס ווטסון
טרוויס ג'רמיין ווטסון (אנגלית: Travis Germaine Watson; נולד ב-20 במרץ 1981 בסן אנטוניו, טקסס) הוא כדורסלן עבר אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר ומתנשא לגובה של 2.03 מטרים.
קריירה
ווטסון שנולד וגדל בסן אנטוניו, טקסס, החל לשחק מילדותו כדורסל בקבוצת הכדורסל של בית ספרו התיכון, אקדמית הוק היל. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, ווטסון החל לשחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת מערב וירג'יניה במשך שלוש עונות.
לאחר מכן, ווטסון בחר שלא להירשם לדראפט ה-NBA והחל את הקריירה המקצועית שלו באירופה. במועדון הכדורסל היווני, פאניוניוס אתונה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה היווה גורם משמעותי בעלייתה של הקבוצה למשחקי ההצלבה של הליגה היוונית. בסיום העונה סיים עם ממוצעים של 13.6 נקודות שהעניקו לו את סגן מלך הסלים בליגה היוונית, בנוסף, ל-12.2 כדורים חוזרים. בעונתו השנייה בקבוצה סיים עם ממוצעים של כ-13 נקודות ו-10 כדורים חוזרים, ללא הישג קבוצתי משמעותי.
לאחר סיום עונת חתם ווטסון במדיה של אלופת איטליה ומחזיקת הגביע האיטלקי, פורטיטודו בולוניה לעונה אחת. כבר לאחר משחקים בודדים, ווטסון נהפך לשחקן היעיל ביותר אצל אלופת איטליה, ורשם ממוצעים גבוהים: 9.7 נקודות וכ-7.5 כדורים חוזרים בכל המסגרות. בעקבות יכולת זאת, קבוצתו העפילה לשלב ה"טופ 16" של היורוליג.
בעונת עבר ווטסון לשורותיה של קבוצת הכדורסל הישראלית הפועל ירושלים, עימה הגיע למקום הרביעי בליגה. ממוצעיו בירושלים היו 10.7 נקודות ו-8.7 כדורים חוזרים. ווטסון עזב את הקבוצה בסיום העונה וחתם במדי הקבוצה הליטאית, ז'לגיריס קובנה.
ברטה השמנה
ברטה השמנה או ברטה הגדולה (בגרמנית: Dicke Bertha) היה כינויו של תותח-על מטיפוס הוביצר מתוצרת קרופ שהיה בשימוש צבא האימפריה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. שמו הרשמי היה M-Gerät 14 Kurze Marine-Kanone. התותח הענק נבנה במיוחד על מנת להבקיע את הביצורים שהקימה בלגיה על גבולה עם גרמניה, שלב חיוני במימוש תוכנית שליפן הגרמנית לכיבוש צרפת.
שירות
תכנון התותח החל לפי הזמנת משרד המלחמה של האימפריה הגרמנית, עוד בשנת 1904 לאחר לימוד אופן הפעלת ארטילריה כבדה לשבירת המצור בפורט ארתור במהלך מלחמת רוסיה–יפן. במצור הפעילו היפנים אשר תותחי-חוף בקוטר 280 מ"מ אותם עקרו מתושבתם הקבועה והשתמשו בהם לירי תלול-מסלול מול הביצורים, כך שהפגזים נפלו מלמעלה על גג הביצור.
בתחילה בנתה קרופ מספר אבות טיפוס, בעלי קליבר הולך וגדל. אלו נתגלו כמסורבלים מדי. משנתברר כי ניתן היה להניע אותם רק על גבי מסילת ברזל הם נזנחו.
התותח הסופי היה שונה מאבות הטיפוס שקדמו לו כיוון שיוצר תוך הקפדה על יכולת הובלה בכביש (בעל גלגלים ונגרר על ידי טרקטור, ולא על גבי מסילת ברזל), תפעול על ידי צוות קטן יחסית וקצב אש גבוה ככל האפשר. במרץ 1914 הודגמה הגרסה הסופית של ההוביצר בפני וילהלם השני, קיסר גרמניה ובכירים נוספים. התותח זכה לכינוי "ברטה השמנה" על שם ביתו של אלפרד קרופ, שירשה את מפעלי קרופ ב 1902.
עם פרוץ המלחמה באוגוסט היו מוכנים רק שני תותחים, אך ייצורם נמשך לאורך המלחמה. הופעתו הראשונה של התותח בשדה הקרב הייתה עם פרוץ המלחמה במתקפות על ביצורי לייז', נאמור ואנטוורפן בבלגיה וקו הביצורים בצפון צרפת. ההתקפה הצליחה לפורר את הביצורים וזיכתה את התותח בתהילה של "נשק פלא" (גרמנית: Wunderwaffe). יכולת "פלאית" זו נבעה מהסיבה שהביצורים נבנו בשנות ה-80 של המאה ה-19 מבטון לא מזוין. בהתקפה על ביצורי ורדן בפברואר 1916 כשלה ההפגזה, ולא הצליחה למוטט את הביצורים שנבנו מבטון מזוין, אך גרמה להם נזק. כישלון זה גרם להפסקת ייצור התותחים, לאחר שייוצרו בין 12 ל-18 פריטים.
מפעלי קרופ העשירו את הפלדה לייצור הקנה בכמות קטנה של היסוד מוליבדן. המוליבדן שהוסף לפלדה העלה את נקודת ההתכה של הפלדה ל-2,620 מעלות צלזיוס, כאלף מעלות יותר מעל נקודת ההתכה של ברזל. כן ביטל המוליבדן את תכונת הפריכות של הפלדה המתגלה בטמפרטורות גבוהות וגורמת להסדקותה. רק ב-1916, באמצעות הנדסה הפוכה של שרידי קני תותח גילו הבריטים שהפלדה של קרופ הכילה מוליבדן והחלו להשתמש בעצמם ב"פלדת מולי" לייצור שריונות טנקים.
מרגרט מקדונלד מקינטוש
מרגרט מקדונלד מקינטוש (באנגלית: Margaret Macdonald Mackintosh; 5 בנובמבר 1864 – 7 בינואר 1933) הייתה אמנית ילידת אנגליה, שחיה ועבדה בסקוטלנד ושעיצוביה הפכו בשנות ה-1890 לחלק מהסימנים המזהים של "אסכולת גלאזגו".
ביוגרפיה
מרגרט מקדונלד, נולדה בטיפטון שליד וולוארהמפטון  באנגליה, אביה היה מהנדס ומנהל מכרה פחם, מרגרט ואחותה הצעירה ממנה פרנסס מקדונלד מקנייר, למדו בבית הספר לנערות אורמה  שבניו קאסל אנדר ליים  בסטפורדשייר. במפקד האוכלוסין של 1881, מרגרט שהייתה בת 16 נרשמה כמתגוררת בבית של משפחה אחרת והוגדרה כלמדנית. בשנת 1890 המשפחה עברה לגלאזגו. עד 1892 לא הורשו נשים בסקוטלנד ללמוד באוניברסיטה. אבל כבר משנות ה1850 היו התארגנויות של נשים שדרשו אפשרויות לימוד מקצועות לנשים, אחת האפשרויות שהיו פתוחות לנשים הייתה ללמוד הוראה בבית הספר לאמנויות. מרגרט ואחותה פרנסס נרשמו כתלמידות יום 'בבית הספר לאמנות של גלאזגו'. הן למדו קורסים של עיצוב. מרגרט למדה שם בין היתר עבודות מתכת, רקמה וטקסטיל.
היא התחילה לעבוד בשיתוף פעולה עם אחותה פראנסס וב-1890 הן פתחו את 'סטודיו האחיות' ברחוב הופ בגלאזגו. היצירות החדשניות שלהן הושפעו מדימויים קלטיים, ספרות, סמליות ופולקלור. הן יצרו עבודות מתכת, גרפיקה ואיירו ספרים רקימה וטקסטילים. בשנת 1896 יצירותיהן השתתפו בתערוכה החמישית של תנועת האמנויות והאומנויות בלונדון, והשפיעו על מעצבים רבים.
יותר מאוחר היא שיתפה פעולה עם בעלה הארכיטקט צ'ארלס רני מקינטוש, לו נישאה ב-22 באוגוסט 1900. יצירותיה המפורסמות ביותר הן הלוחות שיצרה לעיצובים פנימיים לבית התה.
צ'ארלס רני מקינטוש נחשב כארכיטקט הסקוטי הכי מפורסם ומרגרט נחשבת כשולית בהשוואה אליו, אבל בזמן חייה היא נחשבה כאמנית מקורית ומשפיעה, על ידי אמנים רבים כולל בעלה שפעם כתב לה :"זכרי את חצי אם לא שלושת רבעים מכל היצירות הארכיטקטוניות שלי " ופעם אחרת כתב"מרגרט היא גאונה, לי יש רק כשרון".
החוקרת דר' רוביין קאלוורט (Robyne Calvert) עמיתת מחקר מקינטוש, אמרה שהיו ועדיין יש הרבה השערות לגבי השאלה האם נישואיה של מרגרט תרמו או פגעו בפרסומה כאמנית בפני עצמה. היא הוסיפה שמרגרט היא דמות מעניינת מאוד, בעיקר אם נזכור שבאופן כללי נשים אמניות שהיו להן יחסי עבודה עם גבר מקביל הועמדו בדרך כלל בצלו, נשים אמניות גם נטו לאבד את הקרירה האמנותית שלהן כאשר נישאו, מבחינה זו מרגרט מסקרנת בכך שהיא לא הלכה לאיבוד. דר' קאלוורט מוסיפה: שבעלה של מרגרט תמך בה להציג בתערוכות, והיא המשיכה להשתמש בשם נעוריה בתערוכות, כאשר אמניות אחרות באותה התקופה השתמשו רק בראשי התיבות של שמן הפרטי כדי להתקבל לתערוכות.
בין 1895 ל-1924 היא יצרה הרבה והייתה מפורסמת והציגה במעל 40 תערוכות באמריקה ובאירופה. בריאותה התרופפה וככל הידוע היא הפסיקה ליצור אחרי 1921 נפטרה 5 שנים לאחר מות בעלה.
רביעיית גלאזגו ויצירה משותפת
לא ידוע מתי בדיוק נפגשו האחיות מקדונלד עם צ'ארלס רני מקינטוש וחברו ג׳יימס הרברט מקנייר. נראה שהם נפגשו ב-1892 ב'בית הספר לאמנות של גלאזגו 'שם למדו צ'ארלס והרבט בקורסי ערב. המנהל פרנסיס ניוברי הכיר ביניהם כי ראה שהם עובדים ויוצרים בסגנונות דומים. החל מ-1894 הם התחילו להציג את עבודותיהם במשותף בתערוכות הסטודנטים ולעיתים אף הציגו יצירות שייצרו יחד. היצירות התקבלו ברגשות מעורבים, היו ביקורות שציינו שהיצירות הרזות עם קווי האורך של האחיות הראו השפעה של אוברי בירדסלי היו נתעבות וזיכו אותן בכינוי 'אסכולת רוחות הרפאים' באופן מקומי הם כונו 'הארבעה'.
רוב היצירה המשותפת של מרגרט בשנות ה-90 של המאה ה-19 נעשתה יחד עם אחותה בעיקר לאחר פתיחת הסדנה המשותפת בשנת 1896 חלק מהיצירות שלהן היו משותפות, אבל הן יצרו גם לחוד. כמו סדרה של ארבעה ציורים המתארים את ארבע העונות, שמרגרט ואחותה פרנסס סיימו ב-8–1897. הן גם יצרו סדרה של איורים ליצירה Deffence of Guenevere של ויליאם מוריס.
כמו כן יצרה מרגרט בשנים אלו יצירות יחד עם אחותה ועם הגיס לעתיד הרברט מקניר, בעיקר בצבעי מים, גרפיקה ומתכות, העיצובים היו מאופינים בצורות אנושיות וצמחים מסוגננים, בקווים מאונכים הרבה פעמים דוגמאות סימטריות של גפיים שלובים, שיער מעורבל ומתולתל. סיגנונים אלו מראים שהייתה לה מודעות ליצירות של בני דורה כגון יאן טורופ וקארלוס שוואבה.
מרגרט עיצבה כמה תוכניות עיצובי פנים חשובים יחד עם בעלה ורובן יצאו לפועל בתחילת המאה ה-20 וכוללים את 'החדר הורוד' בתערוכה הבינלאומית בשנת 1903 בטורינו, בניית בית לחובב אמנות ב-1900, ואת בתי התה של וילאו ב-1902. היא הציגה עם מקינטוש ב-1900 בזצסיון הווינאי והשפיעה שם על גוסטב קלימט ויוזף הופמן. הם המשיכו להיות מקובלים מאוד בווינה והציגו גם ב'תערוכה הוינאית הבינלאומית' ב-1909.
בשנת 1902 הזוג קבל הזמנה גדולה מפריץ וארנדורפר המממן העיקרי של הסדנה הווינאית  שבנה אז מחוץ לוינה וילה חדשה, שבה הציג יצירות של הרבה אדריכלים מקומיים, הופמן וקולומן מוזר כבר עיצבו שניים מהחדרים. הוא הזמין את המקינטושים לעצב את 'חדר המוזיקה' ,החדר היה מקושט בלוחות של יצירותיה של מרגרט 'האופרה של הרוחות', 'האופרה של הימים' וכמו כן טריפטיכון חדש של מרגרט בגודל של קיר 'שבעת הנסיכות' שנחשב על ידי רבים כמיטב יצירתה. שיתוף הפעולה ביניהם תואר על ידי מבקרת מהתקופה ההיא כ'אולי יצירתם הגדולה ביותר כייון שניתן להם ליצור כרצונם'.
השראה וסגנון
מקינטוש לא החזיקה ספרי עבודה, מה שמשקף את נטייתה להישען על הדמיון יותר מאשר על הטבע. היו לה כמה מקורות להשראה, כתבי הקודש, האודיסאה שירים של ויליאם מוריס ושירים של דנטה גבריאל רוזטי והיצירות של מוריס מטרלינק. יצירותיה כמו גם היצירות המשותפות שלה עם אחותה התריסו כנגד המושגים של בני דורה על אמנות.
בראשית הקרירה האמנותית שלה, ניכרים הרבה שטחי התנסויות, בדרך כל היא ציירה מהדמיון שלה, היא פירשה מחדש נושאים מסורתיים, אלגוריות, וסמלים בצורה יצירתית. למשל מיד לאחר פתיחת הסדנה עם אחותה, היא הפכה ושינתה רעיונות כמו 'זמן' וקיץ' לצורות אנושיות מסוגננות מאוד, הרבה מיצירותיה משלבות צבעים טבעיים בהירים, צורות אנושיות מוארכות ו משחק עדין בין צורות גאומטריות ומוטיבים טבעיים. מעל לכל העיצובים שלה מראים משהו מקורי וייחודי שמבדיל אותה מאמנים אחרים בני זמנה.
יצירות מקובלות
היצירות היותר אהודות ומקובלות מבין יצירותיה היו לוחות הג'סו שלה "מלכת מאי" אותה יצרה כדי שתשלים את הלוח "הווסייל" (The Wassail) אותם יצרה עבור "בית התה" של העלמה קרנסטון ברחוב אינגרם. ויצירתה "Oh ye, all ye that walk in Willowwood" עבור בית התה וילואו. שלושתם מוצגים כעת במוזיאון קלווינגרוב בגלאזגו. היצירה הכי גדולה שלה היא "שבעת הנסיכות" (Seven Princesses) שלושה לוחות ג'סו בגודל קיר, בהם נראה קטע מתוך מחזה מאת מוריס מטאלינק, היצירה הייתה מאוד אהודה בווינה וחוגי האמנות שבה. כשווילה ואיירנדורפר (Waerndorfer villa) נמכרה ב-1916 היצירה נעלמה מעיני הציבור לזמן רב. בשנת 1990 היא נמצאה בארגז במרתף המוזיאון לאמנויות שימושיות בווינה. ההיצירה מוצגת מאז באוסף הקבע של המוזיאון.
בשנת 2008 נמכרה יצירתה "הוורד האדום והוורד הלבן" ("The Red Rose and the White Rose") אותה יצרה ב 1902, נמכרה במכירה פומבית בסכום של 1.7 מיליון שטרלינג (אז 3.3 מיליון דולר).
שושנונים
שׁוֹשַׁנּוּנים (שם מדעי: Amphiprioninae) היא תת-משפחה של דגים בעלי צבעים עזים ממשפחת השוניתיים. דגים ממשפחה זו מכונים גם דגי ליצן (באנגלית: Clownfish). השושנונים נפוצים בימים הטרופיים באזורי שוניות אלמוגים, וחיים בקשרי הדדיות עם שושנות ים.
קיימים שני סוגים של שושנונים: הסוג שׁוֹשַׁנּוּן (Amphiprion) והמין היחידי שושנון קוצני-לחי (Premnas biaculeatus).
כללי
דג השושנון חי בקבוצות הכוללות "זוג רבייה" (זכר ונקבה), ועוד בין 0 ל-4 זכרים שאינם מתרבים. בכל קבוצה קיימת היררכיה מעמדית הנקבעת על פי גודל הפרטים, כאשר הנקבה היא הגדולה ביותר, ובן זוגה הוא השני בגודל. שאר הזכרים שאינם מתרבים קטנים מהם אך גם הם מחולקים להיררכיה פנימית המבוססת על גודלם. אם מסיבה כלשהי הנקבה השלטת מתה, או מודחת על ידי הקבוצה, בן זוגה עובר תהליך של היפוך זוויג, משנה את מינו, והופך להיות הנקבה השלטת. את מקומו של הזכר שהפך לנקבה, תופס הזכר הגדול מבין קבוצת הזכרים שאינם מתרבים. תהליך שינוי המין או הפיכה לזכר פורה הוא חד סיטרי, כלומר זכר ששינה את מינו או הפך לפורה אינו יכול לחזור למצבו הקודם.
השושנון כדג אקווריום
השושנון מאוד פופולרי כדג נוי לאקווריום מים מלוחים, גם בשל יופיו וגם בשל הקלות היחסית בגידולו בהשוואה למינים אחרים של דגי מים מלוחים. את דג השושנון ניתן לגדל במיכלים מעל 35 ליטר בטמפרטורה 24–30 מעלות צלזיוס ובמליחות (ריכוז מלח) בין 1.018-1.026.
רבייה
לקראת הרבייה, הזכר מנקה משטח סלעי באזור מוגן, בקרבת השושנה, ומזמין אליו בתנועות חיזור את הנקבה. הנקבה מטילה את הביצים הנדבקות לסלע, הזכר מפרה את הביצים, ושני בני הזוג שומרים עליהן בקפדנות מפני אויבים פוטנציאליים, ודואגים לזרימת מים שוטפת כדי לספק לביצים שפע חמצן. זוג אחד מסוגל להטיל 4–6 פעמים בשנה כמה מאות ביצים בכל הטלה. לאחר 5–6 ימים בוקעות הפגיות (דגיגים) שגודלן כ-2 מ"מ. בשלב הראשוני לחייהם, מתפתחים בני המין בתוך להקות פלנקטון, אולם עם הגיעם לגודל של כ-10 מ"מ הם יוצאים לדרכם בחיפוש אחר שושנת ים שתשמש להם מקלט. פרטים שלא הצליחו למצוא את מבוקשם, עתידים להיטרף, בידי דגים גדולים.
השפעת הסרט מוצאים את נמו
דגי שושנון מהמין שושנון כתום מזויף מככבים בסרט "מוצאים את נמו" ובסרט ההמשך "מוצאים את דורי". ההופעה בסרט גררה אחריה תופעה עולמית של עלייה בביקוש לדג, וזו הביאה בתורה להקטנת תפוצתו בטבע ולהרס שוניות אלמוגים רבות. (אחת השיטות הנפוצות ללכידת דג זה היא על ידי פיזור רעל בשונית תוך פגיעה בשאר היצורים החיים בשונית). בנוסף, בגרסתו העברית של הסרט, המושג ״דג ליצן״ הוטבע בידי מתרגמת ומביימת דיבוב הסרט, שפרירה זכאי.
מחוזות אינדיאנה
במדינת אינדיאנה שבארצות הברית ישנם 92 מחוזות.
הגדול שבמחוזות אינדיאנה הוא מחוז אלן (1,702 קמ"ר), הקטן שבהם הוא מחוז אוהיו (223 קמ"ר), והמאוכלס שבהם הוא מחוז מריון (כ-903,393 תושבים נכון ל-2010). עיר הבירה, אינדיאנפוליס, נמצאת במחוז מריון.
רשימת המחוזות
הטבלה שלהלן ממוינת כברירת מחדל לפי גודל האוכלוסייה במחוז. לחיצה על החצים הקטנים בתא העליון של כל עמודה תמיין מחדש את הטבלה לפי פרמטרים אחרים.
התזמורת הסקוטית הלאומית
התזמורת הסקוטית הלאומית (באנגלית: The Royal Scottish National Orchestra) היא התזמורת הסימפונית הלאומית של סקוטלנד. מושב התזמורת בגלאזגו אך היא מופיעה בקביעות גם באדינבורו, באברדין ובדנדי, ויוצאת לסיורי קונצרטים מחוץ לגבולות סקוטלנד.
התזמורת, בת 89 הנגנים, נוסדה בשנת 1891 בשם "התזמורת הסקוטית". היא מופיעה באופן מלא מאז 1950 וקיבלה חסות מלכותית בשנת 1991. מיד אחרי הענקת החסות השתמשה התזמורת לזמן קצר בשם "התזמורת המלכותית הסקוטית", ואחר החליפה אותו לשמה הנוכחי.
בהנהגת סר אלכסנדר גיבסון, מנצחה הראשון יליד סקוטלנד, שתקופת כהונתו עמה הייתה הארוכה ביותר, החלה התזמורת לפתח פרופיל בינלאומי. בהתאם להתמחויות של גיבסון עצמו, עשתה לה התזמורת שם בפרשנויותיה למלחינים סקנדינביים, בעיקר ז'אן סיבליוס וקרל נילסן. את החותם למוניטין זה העניקה כהונתו של נמה ירווי, שאף ניצח על התזמורת במחזור הסימפוניות השלם של גוסטב מאהלר. הסקוטי השני שהנהיג את התזמורת, בריידן תומסון, חיזק את הקישור הנורדי במחזור של הסימפוניות של נילסן. הקלטות הסימפוניות הרביעית והשישית נחשבות בין הטובות ביותר שבנמצא.
בית התזמורת הוא "אולם הנרי ווד" בגלאזגו ושם גם נערכות הקלטותיה. הופעות התזמורת, לעומת זאת, מתקיימות ב"אולם הקונצרטים המלכותי" בגלאזגו.
לתזמורת היה חוזה הקלטות לטווח ארוך עם חברת ההקלטות צ'אנדוס, שעמד בעינו בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20. כיום היא מקליטה בעיקר לחברת נאקסוס, והידועות ביותר בהקלטותיה לחברה זו כוללות את מחזור הסימפוניות של אנטון ברוקנר עם המנצח גאורג טינטנר וכמה הקלטות של מוזיקה אמריקאית בניצוחה של מרין אלסופ.
מנצח התזמורת הנוכחי הוא תומאס סונדרגארד.
בראש הצוות האמנותי של התזמורת הסקוטית עומדים מנהל מוזיקלי (תומאס סונדרגארד), מנצח אורח ראשי (גארי ווקר) ומנצח עמית (ג'יימס לאו). המנהל הכללי של התזמורת הוא סיימון וודס.
Coming Home (שיר של קית' אורבן)
Coming Home הוא סינגל של אמן מוזיקת הקאנטרי האוסטרלי, קית' אורבן, בשיתוף פעולה הזמרת האמריקאית, ג'וליה מייקלס, שיצא ב-21 במרץ 2018 כסינגל שני מתוך האלבום Graffiti U של אורבן. הסינגל נכתב על ידי קית' אורבן, ג'יי. אר. רותם, ג'וליה מייקלס, ניקול גליון ומרל האגרד, והופק על ידי קית' אורבן וג'יי. אר. רותם. בשיר נמצאת דגימה מהסינגל "Mama Tried" של מרל האגרד ודה סטריינגס.
נכון לספטמבר 2021, הווידאו קליפ הושמע למעלה מ-44 מיליון פעמים בספוטיפיי.
אליגטוריים
משפחה זו שייכת לענף דמויי אליגטור והיא המשפחה היחידה ששרדה מענף זה.
Coming Home (שיר של קית' אורבן)
ביקורת
בילי דוקס, מ-Taste of Country, אמר שהשיר הוא "שיר המיועד לדור הבא של חובבי מוזיקת הקאנטרי".
אליגטוריים
ההבדלים הבולטים בין האליגטורים לבין התניניים הם חוטם רחב וקצר יותר וכן העובדה שהשן הרביעית בלסת התחתונה, שהיא השן הגדולה, נכנסת לגומה מתאימה בלסת העליונה, וכך היא נותרת חבויה כשהפה סגור. אצל התניניים, לעומת זאת, השן בולטת אל מחוץ לפה גם כשהפה סגור.
Coming Home (שיר של קית' אורבן)
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של הסינגל, שביום על ידי אנדי היינס, יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של קית' אורבן ב-31 במאי 2018. הווידאו קליפ, שצולם בלוס אנג'לס, קליפורניה, נצפה למעלה מ-15 מיליון פעמים.
אליגטוריים
האליגטוריים ה"אמיתיים" כוללים כיום שני מינים בלבד: אליגטור אמריקני ואליגטור סיני. האליגטור האמריקני חי בארצות הברית, כפי שרומז שמו, והאליגטור הסיני נפוץ בסין לאורך נהר היאנגצה אך נמצא בסכנת הכחדה חמורה. במרכז ובדרום אמריקה האליגטוריים מיוצגים על ידי שישה מיני קיימן המחולקים לשלושה סוגים. הקיימנים נבדלים מהאליגטורים האמיתיים בכך שבין הנחיריים שלהם לא קיימת מחיצה עצמית. כמו כן, השריון הבטני שלהם מורכב מקשקשים גדולים, עצמיים וחופפים, כאשר כל אחד מקשקשים אלה מורכב משני חלקים המחוברים בתפר.
רכס אסמן
רכס אסמן או מצוק אסמן (באנגלית: Asman Ridge) הוא רכס בעל פסגות משוננות, ברכסי פורד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 10 קילומטרים.
הרכס ממוקם בסמוך מצפון למצוק ביילי.
הר בירד מצוי מצפון לקצה המזרחי של רכס אסמן.
שיא גובהו של הרכס - בגובה 1,569 מטרים מעל פני הים; הרכס הוא ההר ה-2,761 בגובהו באנטארקטיקה.
גילוי ומיפוי הרכס
הרכס התגלה מהאוויר, בטיסות שנערכו בשנת 1934 על ידי משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה.
מקור השם
שמו של הרכס ניתן לו על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית (אשר חקר את אנטארקטיקה בין השנים 1939–1941).
הרכס נקרא על שמו של אדם אסמן (Adam Asman), ששירת בשירות האנטארקטי, והיה חלק ממשלחת החקר של הבסיס המערבי (USAS West Base) של השירות.
לקריאה נוספת
• C.J. Adams (1987), Geochronology of granite terranes in the Ford Ranges, Marie Byrd Land, West Antarctica, New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 30:1, 51-72, DOI: 10.1080/00288306.1987.10422193
פיג'ו 406
פיג'ו 406 (בצרפתית: Peugeot 406) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרן הרכב הצרפתי פיג'ו, שיוצרה משנת 1995 ועד 2003.
הרכב יוצר בדגמים: סדאן (4 דלתות), סטיישן (5 דלתות) ודגם שתי דלתות קופה שעוצב בסדנה האיטלקית פינינפארינה. דגם ה-405 קדם ל-406, ובסוף הייצור ב-2004, הדגם הוחלף על ידי ה-407. ה-406 מבוסס על המרכב של סיטרואן קסנטיה שהוצג שנתיים קודם, אך ללא המערכת ההידרופנאומטית המתוחכמת, ובעל עיצוב שונה וארבע דלתות לעומת חמש בקסנטיה. מעל 1.5 מיליון כלי רכב מדגם זה נמכרו ברחבי העולם.
בשוק הרכב האירופי הדגמים בעלי מנועי הדיזל היו מאוד פופולריים, וה-406 היה לאחד הדגמים הנמכרים ביותר בקטגוריה זאת. בשוק הישראלי גרסת הדיזל הייתה פחות פופולרית. בשנים הראשונות נאסר לייבא רכב פרטי עם מנוע דיזל, וכן שילוב של מנוע דיזל עם תיבה אוטומטית (AL4) הוצע רק ב-2001.
בסך הכול יוצרו 1,667,364 יחידות מדגם זה.
מנועים
ה-406 סופקה עם מגוון רחב של מנועים, מנועים שנמצאים בכמה מאחיותיה לבית פיג'ו-סיטרואן.
הופעות בסרטים
ה-406 כיכבה בסדרת סרטי הקולנוע הצרפתית "טקסי" (TAXI) בשלושת הסרטים הראשונים ובסרט הרביעי בסדרה הופיעה מחליפתה, ה-407. ה-406 הופיעה גם במרדף בסוף הסרט רונין מ-1998.
קישורים חיצוניים
.
גט מעושה
בהלכה היהודית, גט מעושה הוא גט שניתן על ידי הבעל שלא מרצונו החופשי לגרש את אשתו, אלא כדי להסיר מעליו אמצעי לחץ וענישה שונים שהופעלו עליו, כגון נידוי, חרם או שהכו אותו בשוט (ישנן סוגיות רחבות לגבי מאסר או הטלת קנסות כספיים).
רקע הלכתי
תוקפו ההלכתי של הגט להפקיע את האישות בין האיש לאשתו, מותנה בכך שניתן על ידי הבעל מרצונו החופשי. לפיכך אין לגט שניתן בגלל כורח חיצוני כל משמעות הלכתית, והאישה היא אשת איש לכל דבר.
גם עונשים כספיים שחייבו את הבעל כל עוד לא יגרש את אשתו, כמו דמי מזונות, נחשבים ככפייה ואונס במקרה בו על פי ההלכה אין עליו חובה לשלם כספים אלו, ולכן אם חייבו את הבעל כסף עד שיגרש את אשתו ורק בגלל זה הוא גירש, הגט לא תקף.
קיימת תקנת חכמים הקובעת שגם אם התבצע גט מעושה שאינו תקף, ומאוחר יותר קרה שהבעל מת, האישה פסולה להתחתן עם כהן, כמו גרושה. הסיבה לתקנה זו היא החשש שיטעו ויחשבו שגרושה מותרת לכהן. כך גם הדין בגט שנכפה שלא על ידי בית דין, במקרה שמצד ההלכה יש לכפותו.
מקרים בהם כפיית גט מותרת
גט מעושה כשר במקרה כזה רק אם הכפייה לגרש נפסקה בידי בית דין הדן על פי ההלכה, אולם אם הכפייה וההכרח לגרש נעשתה שלא בהוראת בית דין הדן לפי ההלכה, הגט בטל גם אם במקרה כזה בית דין רבני היה מחייב אותה לגרש אותה לו הובא מקרה זה לפניו. הסיבה לכך היא שכפייה על ידי ערכאות אסורה על פי ההלכה ובמילא זה נחשב לאונס.
קיימת מחלוקת בין הפוסקים האם ניתן לקבוע סיבות נוספות לכפיית גט מעבר לאלו שמופיעות בגמרא. הרמ"א פסק להלכה כי הדבר מותר, ועל-סמך פסק זה נקבע תיקון לחוק בתי הדין הרבניים המאפשר לבתי דין רבניים בישראל להפעיל עונשים על סרבני גט.
מבחינה הלכתית לא ניתן לקבוע באופן חד-משמעי אלו עונשים הופכים את הגט לגט מעושה. כך למשל בהלכה מוכרים שורה של עונשים המכונים "הרחקות דרבנו תם", שמותר להפעיל על בעל סרבן גט, ושאינם הופכים את הגט לגט מעושה. גישה נוספת בקרב הפוסקים קובעת כי רק עונשים גופניים או כספיים שממוטטים את הבעל לחלוטין הופכים את הגט לגט מעושה. לפי גישה זו עונש כלכלי מתון אינו פוסל את הגט. באופן דומה, קבע הרב משה פיינשטיין שעונש כלכלי שנקבע בהסכם קדם נישואים אינו הופך את הגט למעושה. דוגמה מפורסמת נוספת עניינה פיצויים נזיקיים על סרבנות גט, שלא הביאו את בתי הדין הרבניים לעשות את הגט. עם זאת, מדובר בפיצויים הניתנים במנעד מקרים יחסית מצומצם.
שמעון ביטון
הרב שמעון חנניה ביטון (נולד בשנת 1944) הוא הרב הראשי לשעבר ואב"ד חדרה וראש ישיבת "אור יוסף".
ביוגרפיה
נולד במרקש שבמרוקו, ובגיל 11 עלה עם הוריו לישראל והתגורר בבאר שבע. כעבור שנתיים החל ללמוד בישיבת בית יוסף בבני ברק, ולאחר שלוש שנים עבר ללמוד בישיבת מגדיאל אצל הרב נחום לסמן, עמו למד בחברותא כחמש שנים. בהיותו בחור מסר שיעורים לחבריו בישיבה. בד בבד עם לימודיו הישיבתיים למד מחוץ לסדרי הישיבה את תחום "איסור והיתר" בשבת ועירובין. בגיל 17 נסמך להוראה..
לאחר נישואיו למד במשך חמש שנים בכולל היכל התלמוד בתל אביב. לאחר מכן שימש כר"מ בישיבת "חומת ציון" בבני ברק, וזמן קצר לאחר מכן נבחר לכהן כראש ישיבה קטנה בחדרה. בשנת תשל"ב, בהיותו בגיל 28, נבחר לכהן כרב שכונת גבעת אולגה. בשנים אלו נבחן אצל גדולי הרבנים הספרדים וקיבל תעודת כושר לרב עיר.
בשנת תשל"ח נבחר לכהן כרבה הראשי של עיר חדרה, במקום הרב שלום אלבז. שימש כראש ישיבת "אור יוסף" בחדרה.
הקים את הישיבה הקטנה "אור יוסף" שבגבעת אולגה, בראשה עומד כיום בנו הרב שמואל. כמו כן הקים את תלמוד תורה "חפץ חיים" ובית הספר לבנות "תהילה". בשנת 2013 הוקם הסמינר לבנות "באר מרים".
בדצמבר 2020, לאחר כ-42 שנים, סיים את תפקידו ברבנות העיר חדרה, כאשר נבחר בנו הרב ישראל מאיר ביטון לתפקיד.
הולדה בעוולה
תובענה בגין הולדה בעוולה היא תובענה של הורים כנגד רופא על שבגלל רשלנות רפואית שלו הם לא הפילו עובר שנולד עם מומים. תובענת ההולדה בעוולה קשורה לעיתים לתביעת היילוד עצמו על חיים בעוולה.
בישראל
משנות ה-80, עת הוכרה בישראל האפשרות לתביעה על חיים בעוולה, ועד העשור השני של המאה ה-21, נכרכו יחד תביעות של הולדה בעוולה עם תביעות של חיים בעוולה. במרץ 2012 המליצה דעת הרוב של ועדת מומחים, בראשות שופט בית המשפט העליון בדימוס אליהו מצא, לבטל את ההכרה בעילת "חיים בעוולה" ולהקים מנגנון פיצוי שיפעל במקרי נכות של למעלה מ-20% עיקרי המלצות הוועדה קיבלו תוקף בפסק דין של בית המשפט העליון בעניין ליאור המר, שניתן על ידי השופט אליעזר ריבלין ביום פרישתו מבית המשפט. בפסק דין ליאור המר ביטל בית המשפט העליון את עילת ה"חיים בעוולה" ובמקביל הרחיב את עילת התביעה של ההורים מכוח "הולדה בעוולה". באמצעות עילת תביעה זו האחרונה, יכולים הורים לתבוע פיצוי שיכסה את הוצאות גידולו ומלוא צרכיו של הילוד גם לאחר בגירותו ולמשך כל תוחלת חייו המוערכת.
עילות התביעה
תביעה על הולדה בעוולה אפשרית במקרים בהם בגלל התרשלות בבדיקות במהלך ההריון לא נמצאו מומים שאילו נמצאו היו גורמים להורים לבצע הפלה. בנוסף, בתי המשפט קיבלו תביעות על התרשלות כאשר רופאים או מבצעי סקירת מערכות לא ציינו בפני ההורים את האפשרות לבצע בדיקה מקיפה יותר.
Not Alone
Not Alone הוא שיר של הזמר הארמני Aram Mp3. השיר נבחר לייצג את ארמניה באירוויזיון 2014 בדנמרק. הסינגל יצא לאור ב-14 במרץ 2014.
רקע וקומפוזיציה
ב-31 בדצמבר 2013 Aram Mp3 נבחר על ידי הערוץ הארמני הראשון לייצג את ארמניה באירוויזיון 2014. ב-21 בפברואר 2014 הוכרז ששירו של אראם כבר נבחר אך הבכורה של השיר תהיה בווידאו קליפ במרץ. בסך הכול רשות השידורים קיבלה 75 שירים ממלחינים מקומיים וזרים.
העבודה על הקלטת השיר החלה בפברואר 2014. ב-14 במרץ השיר והווידאו קליפ הושמעו לבכורה ב-AMPTV.
אראם אמר על השיר, "זה מסוג השירים שאולי הייתי ממליץ לשמוע עם עיניים סגורות. לא להתכונן לרקוד, אבל לפתוח את הנשמה, כי זה חודר אל תוך עמקי הנשמה"
השיר הולחן על ידי אראם עצמו וכותב השיר הוא חברו אריק פאפויאן. כשנשאל על מסר השיר, אמר אראם, "אף פעם אל תיכנע ותמיד הילחם עבור האהבה. נשיקה אחת יכולה לשנות הכל." "Not Alone" הוא שילוב של בלדה ודאבסטפ. השיר מתחיל בנגינת פסנתר ובאמצע השיר יש גם כינור. החלק של הדאבסטפ בשיר מתחיל לאחר חזרת המשפט "You're not alone..." (באנגלית: את/ה לא לבד) מספר פעמים. השיר מסתיים כפי שהתחיל, בלווי פסנתר.
ביקורות
השיר התקבל היטב על ידי מוזיקאים ארמנים. Hayko, אשר ייצג את ארמניה באירוויזיון 2007 אמר שאהב את השיר וקרא לו "אנרגטי". באופן דומה, גור סוג'יאן מי שייצג את ארמניה בשנת 2013 אמר ש"אהב מאוד את השיר" כולל הלחן והמילים.
באירופה, השיר קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות. ג'ס דנהאם מהעיתון אינדפנדנט אמרה על השיר, "בלדת דאבסטפ מעצימה". כתב הבידור קארל גרינווד מהעיתון הבריטי דיילי מירור נתן לשיר כוכב 1 מתוך 5 ואמר, "שיר זה הוא המקביל המוזיקלי לכדורי שינה הומאופתים - אין בזה שום דבר אך זה עדיין מספיק לדפוק אותך על כדורי שינה". עורך אתר Sofabet דניאל גולד הצהיר ש"השיר הוא לא מתפריט האירוויזיון", בגלל המבנה שלו. גולד קרא לשיר "מנגינה גדולה: נועז מבחינה מבנית, עכשווי וקולנועי בתחושה."
וידאו קליפ
סרטון המוזיקה לשיר בוים על ידי גריגור גספריאן וצולם במרץ בירוואן. ב-14 במרץ השיר וסרטון הווידאו הושמע לראשונה ב-AMPTV. אחרי 24 שעות מיציאת הקליפ לערוץ האירוויזיון ביוטיוב, קיבל יותר מ-200,000 צפיות. עד 17 במרץ, הקליפ הפך לנצפה ביותר מבין כל הסרטונים בערוץ שהועלו בשנת 2014. ב-22 במרץ עלה הקליפ למיליון צפיות.
תחרות האירוויזיון
בתחרות האירוויזיון השיר "Not Alone" פתח את חצי הגמר הראשון ב-6 במאי. השיר עלה מחצי הגמר אל הגמר. בגמר ב-10 במאי 2014 סיים השיר במקום הרביעי עם 174 נקודות.
הופעת השיר כללה את Aram Mp3 מופיע לבד על הבמה. אווירת הבמה במהלך ההופעה השתנתה מאורות חשוכים לאלמנטים מתפוצצים ופועמים המוקרנים על ידי מסכי LED תוך כדי השיר.
התאגיד הממלכתי לייצוא נשק (רוסיה)
התאגיד הממלכתי לייצוא כלי נשק (מכונה רוסאובורונאקספורט, ברוסית: Рособоронэкспорт) היא חברת בת ביטחונית של רוסטך האחראית לייצוא נשק והיא המונופול הרוסי הרשמי בתחום ייצוא כלי נשק חדישים.
היסטוריה
בדצמבר 2006 פוטין חתם על צו נוסף אשר קבע כי החל מ-1 במרץ 2007, חברת רוסאובורונאקספורט היא יצואנית הנשק החוקית היחידה במדינה. חברות הנשק הפרטיות והתעשיות הביטחוניות ברוסיה יכולים לייצא נשק רק באישור משרד ההגנה הרוסי ובתנאי שזהו נשק שנמכר בעבר ולא נשק חדיש, תחום שהוא באחריותה הבלעדית של רוסאובורונאקספורט.
בסוף 2005 החברה קנתה 61.8% אחוז ממניות אווטוואז - יצרנית הרכבים הגדולה ברוסיה. ב-2006 הועברה לאחריות החברה - מפיקת הטיטניום הגדולה ביותר בעולם - חברת וסמפ"ו אוויסמ"ה (ВСМПО-АВИСМА). מאוחר יותר המניות הועברו לידי חברת רוסטכנולוגיה, שהפכה לתאגיד רוסטך.
בשנת 2012 החברה מסרה נשק בהיקף של כ-13 מיליארד $.
קוטג' (ראפר)
אדם בכור (נולד ב-1971), ידוע בשם הבמה קוטג', הוא ראפר ישראלי.
קריירה
קוטג' החל את הקריירה המוזיקלית שלו ב-1998 כאשר הקים יחד עם הראפרים קוואמי ונמרוד רשף את ההרכב "בויאקה". ב-2001 הוציאו את אלבומם הראשון והאחרון, "בויאקה". האלבום לא זכה להצלחה מסחרית, אך השפיע רבות על הראפ וההיפ הופ הישראלי.
ב-2004 הופיע כדי ג'יי בסרט "אהבה קולומביאנית".
ב-2009 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "קוטג'", תחת חסותה של חברות התקליטים היי פידליטי.
הרפובליקה העממית של דרום יורקשייר
היסטוריה
הביטוי איבד את מרבית הרלוונטיות שלו לאחר מיתוג מחודש שעברה מפלגת הלייבור, המפלגה קיבלה את שמה החדש "הלייבור החדש", החל להציג עמדות מרכזיות ומתונות יותר ואף הורידה את כוחם של אנשי השמאל הרדיקלי במפלגה. חרך העובדה שמיתוג זה נעשה כבר ב-1997 מפלגת הלייבור החדש עד להבחירות הכלליות שנערכו ב-2015 מרבית תושבי דרום יורקשייר עדיין הצביעו ברובם למפלגת הלייבור.
שנתיים לאחר מכן נערכו בממלכה המאוחדת בחירות נוספות, בבחירות 2017 השיגה מפלגת הלייבור הלייבור ניצחה במחוז שפילד חלם לראשונה מאז הקמת המפלגה וזאת ללא ויתור כלשהו על מחוזות הבחירה בהם ניצחה בעבר באזור דרום יורקשייר, נציג המפלגה במחוז הבחירה היה ג'ארד אומארה שגרף כ-2,215 מהקולות, אומארה הושבע לתפקידו ביוני 2017 אך חצי שנה לאחר מכן, באוקטובר של אותה שנה הושעה אומארה ממפלגתו לאחר שהאחרון כתב באינטרנט כינוי גנאי על נשים ועל הומוסקסואלים מספר שנים לפני בחירתו.
OceanLotus
אושן לוטוס (באנגלית: OceanLotus; מוכרת גם בשם הקיצור: APT32) היא קבוצת תקיפה וייטנאמית המבצעת פעולות סייבר התקפיות נגד מתנגדי משטר, עסקים ופקידים זרים.
מיקומם של חברי הקבוצה הוא בווייטנאם, אך פעילותם מתבצעת דרך חוות השרתים OVH בצרפת.
התקפותיה של הקבוצה מתמקדות נגד חברות מסחריות ממדינות זרות שפועלות בווייטנאם ועל פי דיווחים קשורה לממשלת וייטנאם.
היסטוריה
בחודש מרץ 2018, חשפה חברת ESET, פעילות התקפית של הקבוצה ומספר שיטות בהן היא משתמשת כדי לשתול את הדלת האחורית ולמנוע את זיהויה.
בחודש דצמבר 2019 פרצה הקבוצה לרשתות המחשבים של חברות הרכב BMW ויונדאי מוטור.
בחודש אפריל 2020 דיווחה חברת החדשות בלומברג כי הקבוצה תקפה את משרד ניהול החירום של סין ואת עיריית ווהאן על מנת להשיג מידע על מצבה של סין ומגפת הקורונה.
בחודש נובמבר 2020 פורסם דו"ח של חברת אבטחת הסייבר וולקסיטי (Volexity), בו נמצא שקבוצת התקיפה הקימה אתרי חדשות ועמודי פייסבוק מזויפים על מנת להפיץ תוכנות זדוניות.
בחודש נובמבר 2020 פורסם דו"ח של חברת קספרסקי, בו נמצא שקבוצת התקיפה הפיצה את הנוזקות שלה באמצעות חנות האפליקציות Google Play.
קרל רנקל
קרל רנקל (בגרמנית: Karl Rankl; 1898–1968) היה מנצח ומלחין אוסטרי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היגר רנקל לאנגליה בה כיהן כמנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן משנת 1946 עד 1951. רג'ינלד גודול, שהיה אז עוזר למנצח, סבר ש"אין מעריכים את רנקל כערכו".
לילי מרלן (סרט)
לילי מרלן (בגרמנית: Lili Marleen) הוא סרט גרמני משנת 1981 בבימויו של ריינר ורנר פאסבינדר, עלילת הסרט מבוססת על הרומן האוטוביוגרפי "Der Himmel hat viele Farben" מאת לאלה אנדרסן.
הסרט נשלח להתמודד מטעם מערב גרמניה לפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
עלילה
הסרט מתרחש במהלך הרייך השלישי ועוסק ברומן האסור בין ווילי, זמרת גרמנייה לרוברט מנדלסון, מלחין יהודי הבא לעזור למחתרת של יהודים גרמנים. באותו זמן שירה לילי מרלן נהפך ללהיט בקרב הממשל הנאצי.
קתרין ג'ונסון
קתרין קולמן גובל ג'ונסון (באנגלית: Katherine Coleman Goble Johnson; 26 באוגוסט 1918 – 24 בפברואר 2020) הייתה מתמטיקאית אפרו-אמריקאית, שתרמה תרומה מכרעת להצלחתן של הטיסות המאוישות של נאס"א, ובכך לתוכנית החלל האמריקאית בכללותה. בעבודתה כמחשבת היא הייתה ידועה ביכולתה לבצע במהירות חישובים מסובכים במהירות ובדיוק, והיא חישבה רבים ממסלולי הטיסה והחירום של טיסות נאס"א. בהמשך עסקה באפיון המחשבים האלקטרוניים הדיגיטליים הראשונים ובהטמעתם בנאס"א.
על עבודתה מבוסס הסרט "מאחורי המספרים".
שנותיה הראשונות
קתרין קולמן נולדה בווירג'יניה המערבית, ארצות הברית בשנת 1918, והייתה הצעירה מבין ארבעה ילדים. אביה היה חוטב עצים, חקלאי ואיש תחזוקה אשר עבד בבית מלון. אמה הייתה מורה. מילדותה התבלטה בכישרונה למתמטיקה. מכיוון שבית הספר במקום מגוריה לא סיפק אפשרויות לימודים לילדים אפרו-אמריקאים מעל כיתה ג', שלחו אותה הוריה לבית ספר המרוחק 125 מייל מביתם. היא הוקפצה מספר כיתות, החלה לימודים בתיכון בגיל 10 וסיימה אותם בגיל 14. לאחר התיכון זכתה למלגת הצטיינות מלאה ללימודים בקולג' המדינה של וירג'יניה המערבית. בעודה בקולג' היא לקחה את כל קורסי המתמטיקה האפשריים, וקורסים נוספים במתמטיקה נפתחו במיוחד עבורה. מספר פרופסורים לקחו אותה תחת חסותם, כולל הכימאית והמתמטיקאית אנג'י טרנר קינג שליוותה ותמכה בג'ונסון בזמן התיכון. היא סיימה תואר ראשון במתמטיקה ובצרפתית בהצטיינות יתרה ב-1937 ולאחר מכן עבדה כמורה למתמטיקה.
ב-1939 היא הפכה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהפרה את ההפרדה הגזעית בתארים המתקדמים באוניברסיטת וירג'יניה המערבית. היא הייתה האישה היחידה מבין שלושת הסטודנטים שנבחרו ללמוד באוניברסיטה זו, לאחר פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1938, אשר קבעה כי מדינות אשר סיפקו חינוך ללבנים היו חייבות לספק חינוך גם לאפרו-אמריקאים, בתוך המדינה עצמה. היא התפטרה מעבודתה כמורה ונרשמה ללימודי תואר שני במתמטיקה, אך נשרה לאחר סמסטר אחד בלבד עקב החלטתה להקים משפחה עם בעלה.
קריירה
בשנת 1958, הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה הפכה לנאס"א, אשר אימצה מחשבים דיגיטליים כדרך חישוב, ולכן קבוצת הנשים פורקה. בנוסף, ההפרדה הגזעית במוסד בוטלה, אך האפליה נגד נשים לא נפסקה:
משנת 1958 ועד לפרישתה בשנת 1986, ג'ונסון עבדה כטכנולוגית תעופת חלל ובמהלך הקריירה שלה עברה לענף השליטה בחלליות. ב-1959 חישבה את המסלול של משימת מרקורי-רדסטון 3, משימת החלל המאוישת הראשונה של ארצות הברית במסגרת תוכנית מרקורי, בה שוגר לחלל האסטרונאוט אלן שפרד. היא חישבה את המסלולים, את חלונות ההשקה ואת מסלולי החזרה במצב חירום לטיסות רבות של תוכנית מרקורי ויצרה תרשימי ניווט אסטרונומי שאפשרו לאסטרונאוטים לנווט במקרה של כשל במכשירים האלקטרוניים. ב-1962 ביצעה את חישוב הגיבוי הידני למשימת מרקורי-אטלס 6 של ג'ון גלן, שבה נעשה לראשונה שימוש במחשב אלקטרוני לקביעת המסלול ומיקום הנחיתה. ג'ון גלן ביקש אותה ספציפית, וסירב לטוס אלא אם היא תאשר את החישובים.
בהמשך, ג'ונסון עבדה ישירות עם מחשבים דיגיטליים. בעזרת יכולותיה והמוניטין המקצועי שלה כמדענית מדויקת ביותר, היא סייעה לאחרים לבטוח בטכנולוגיה החדשה. בשנת 1961, עבודתה עזרה למצוא את הקפסולה של אלן שפרד במהירות לאחר הנחיתה, בזכות חישוב מדויק של המסלול.
ב-1969 השתתפה בחישובי המסלול של משימת אפולו 11 לירח. בשנת 1970 היא השתתפה במשימת אפולו 13. לאחר שמיכל חמצן התפוצץ על סיפון החללית והצוות היה צריך לחזור לכדור הארץ בביטחה, עבודתה על תרשימי ונוהלי גיבוי עזרה לאסטרונאוטים לקבוע מסלול בטוח חזרה בעזרת מערכת תצפית על כוכב אחד, אשר מאפשרת לאסטרונאוטים לקבוע את מיקומם בדיוק גבוה. ג'ונסון אמרה: "כולם היו מודאגים מהדרך לשם. אנחנו דאגנו להחזירם". בהמשך הקריירה שלה בנאס"א השתתפה בתוכנית מעבורות החלל ובתכנון המשימות למאדים.
חיים אישיים
קתרין (קולמן) נישאה ב-1939 להנרי גובל ולזוג נולדו שלוש בנות. בשנת 1953 עברה המשפחה סמוך למתקן הוועדה הלאומית המייעצת לאווירונאוטיקה על מנת שקתרין תוכל להגיש מועמדות לעבודה במתקן. גובל נפטר ב-1956 בשל גידול מוחי.
ב-1959 קתרין נישאה לג'יימס ג'ונסון, שהיה בעל עבר צבאי במלחמת קוריאה. הזוג התגורר בהמפטון, וירג'יניה.
ג'ונסון נפטרה ב-24 בפברואר 2020, בגיל 101.
פרסים ומורשת
ג'ונסון הייתה מחברת שותפה ל-26 מאמרים מדעיים. היא נחשבה למודל לחיקוי ופורצת דרך במדע החלל ובמחשבים.
ב-2015 העניק לה נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, את מדליית החירות הנשיאותית, וב-2019 הוענקה לה מדליית הזהב של הקונגרס, שני העיטורים האזרחיים הגבוהים ביותר בארצות הברית.
ב-2016 נקרא על שמה הבניין החדש לחישוביות של נאס"א, באירוע לציון 55 שנים לטיסת החלל של אלן שפרד. באירוע, נאמר אודות ג'ונסון: "מיליוני אנשים בעולם צפו בטיסתו של שפרד, אבל מה שהם לא ידעו הוא שהחישובים שלקחו אותו בביטחה לחלל ובחזרה הביתה נעשו על ידי קתרין ג'ונסון". באותו אירוע, הוענק לג'ונסון פרס "סנופי כסוף" אשר מוענק לאלו שתרמו תרומה יוצאת דופן לבטיחות טיסות והצלחת משימות.
ב-2016 יצא לאקרנים סרט הקולנוע "מאחורי המספרים" על פעילותן של ג'ונסון ונשים אפרו-אמריקאיות נוספות בתוכנית מרקורי ובנאס"א. את ג'ונסון מגלמת בסרט טראג'י פ. הנסון. באותה השנה, היא הופיעה בסדרת "ללא זמן" של NBC וכן היא נכללה בסדרה "100 נשים" של ה-BBC, כאחת ממאה נשים משפיעות בעולם.
ב 20.2.21 נשלחה חללית המשא הבלתי המאוישת סיגנוס NG-15 לשם אספקת תחנת החלל הבינלאומית, המשימה נקראה על שם קתרין.
שולמית אפפל
שולמית אפפל (נולדה ב-21 בינואר 1948 בקפריסין) היא משוררת ישראלית.
ביוגרפיה
אפפל נולדה במחנה עקורים בקפריסין, בת להורים ניצולי שואה יוצאי מזרח אירופה. ילדותה עברה עליה בעיר התחתית בחיפה ובהיותה בת עשר עברה עם משפחתה לרמת גן.
ב-1975 הקימה וניהלה את גלריית האמנות "נינווה" בתל אביב. הגלריה הוקמה כמקום מפגש לסופרים ומשוררים בתקופה שלאחר מלחמת יום הכיפורים.
אפפל היא אם לשניים.
פעילות בתחום התיאטרון
בין השנים 1991–1998 פרסמה בשם העט אלינעם שלו. בשנת 1991 כתבה וביצעה את המונודרמה, "מקל של קינמון", בתיאטרונטו במרכז סוזן דלל בתל אביב. את המחזה ביים רוני ניניו. המחזה מספר את סיפורו של גבר המקיים שלוש מערכות יחסים במקביל, עם שלוש נשים שונות. את כל הדמויות במחזה גילמה אפפל.
חבר השופטים ב"תיאטרונטו" 1991 (עמו נמנו חנה מרון, ציפי פינס ואהוד מנור) העניק למחזה ולביצוע ציון מיוחד. המחזה זכה לביקורות טובות ומבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ שיבח הן את הטקסט והן את אפפל על הביצוע המרשים.
יחידה למשימות תת-מימיות
היחידה למשימות תת-מימיות (ילת"ם), היא יחידה בחיל הים הישראלי, מיועדת למשימות צלילה מקצועית, חבלה וסילוק פצצות ימי.
היחידה החלה כיחידה 707, שהוקמה בשנת 1963 ובשנת 1981 הפכה ליחידה עצמאית.
היחידה מבצעת את פעילותיה בתצורות צלילה שונות, פועלת באמצעות כלי שיט ייעודיים, ועם אמצעים ייחודיים לצרכיה. היחידה פועלת בעצמה אך גם עם כלי שיט אחרים בזרוע הים. בסיס היחידה נמצא בבסיס חיפה.
יחידה 707
בשנת 1963 התברר כי ישנן משימות ומבצעים הדורשים כח צוללים שלא למטרות לחימה. מפקד שייטת 13 דב שפיר יזם את הקמת היחידה במסגרת בסיס נמל חיפה. היחידה בפיקודו של מיכאל הדני, אוישה ביוצאי שייטת 13 וכללה את חולית האמודאים.יחידה 707 תחת פיקודו של שאול סלע, פעלה רבות במהלך מלחמת ההתשה בתחומי הצלילה ומעבר מכשולי מים. בין היתר נטלו לוחמי היחידה חלק במבצע אביב נעורים. לוחמי היחידה בפיקודו של דב בר, סופחו לכוחות המשימה בפיקוד אהוד ברק ואמנון ליפקין-שחק. בסיום המבצע זכו לוחמי היחידה לשבחים על פעילותם ממפקדי הכוחות ומן הקצח"ר, תא"ל עמנואל שקד, אשר פיקד על המבצע.
במלחמת יום הכיפורים הוטלה על לוחמי היחידה המשימה לחלץ באמצעות סירות גומי את חייל צה"ל הנצורים במוצב המזח. אולם הכוח התגלה בטרם הגיע ליעד ולא הצליח לבצע את המשימה. בהמשך עסקו לוחמי היחידה בחילוץ פצועים ממימי תעלת סואץ בעת מבצע אבירי לב לצליחת התעלה. מפקד אחת הפלגות ביחידה, יוסף דר, עוטר על פועלו במלחמה בצל"ש הרמטכ"ל.
בקיץ 1976 אוחדה יחידה 707 עם שייטת 13 ושימשה שם כזרוע החבלה של היחידה.
מעבר ליחידה עצמאית
בשנת 1981 הוכר הצורך ביחידה נפרדת למשימות תת-מימיות, והילת"מ הפכה ליחידה עצמאית. בתחילת דרכה שירתו בשורותיה אנשי צבא ותיקים בעלי ניסיון שונה בפעילות צלילה ומשימות ימאות. שנה לאחר עצמאותה, נפתחו תהליכי הגיוס המסודרים ליחידה.
היחידה משלבת פעולות בים עם השייטת אך הן אינן מחוברות.
הילת"מ - היחידה למשימות תת-מימיות
תפקודה של ילת"מ, בא לידי ביטוי בכל התחום התת-מימי המקצועי בחיל הים. באחריות היחידה ביצוע פרויקטים מתחת לפני המים עד לעומק של 100 מטרים ופועלת בהתאם בכל מקור מים בארץ. לב היחידה מבוסס על צוללים מקצועיים, המבצעים מגוון פעילויות הדורשות חשיבה "מחוץ לקופסה" ומענה לא שגרתי לאתגרים ימיים ותת מימיים, בין משימות היחידה ישנן משימות התקנת מכלולים מורכבים בעומק הים, שליית אמצעים וכלי שיט או כלי טיס, מענה לתקלות של כלי שיט של חיל הים מתחת לפני המים ומשימות של חילוץ והצלה.
היחידה מקיימת שיתוף פעולה הדוק עם גורמים שונים בזרוע הים, כגון שייטת ספינות הטילים, שייטת הצוללות, והדבורים בכל בסיסי חה"י בארץ וכן עם יחידות צה"ליות ואזרחיות נוספות, כמו פיקוד העורף. במהלך השנים השתתפו לוחמי ילת"מ בפעולות חילוץ והצלה במספר מקרי טביעה ואירועי שליית כלי טיס שהתרסקו. לדוגמה מקרים שונים של חיפוש שנערכו בכנרת למציאת חיילים נעדרים והשתתפות במבצעי החיפוש של הצוללת דקר.
בתחום החבלה הימית פועלת היחידה בארץ עם היהל"מ, יחידת עוקץ וחבלה משטרת ישראל, בפעילויות שונות, החל מניטרול מוקשים זיכוי של כלי שיט החשודים בפח"ע, ניקוי שטחים ימיים מאמל"ח השתתפות בניסויים באמל"ח חה"י ועוד.
מונגו פארק
מונגו פארק (באנגלית: Mungo Park; 11 בספטמבר 1771–1806) היה מגלה ארצות סקוטי שחקר את יבשת אפריקה והיה האירופאי הראשון שהגיע לנהר הניז'ר.
יחידה למשימות תת-מימיות
הילת"מ - היחידה למשימות תת-מימיות
חבלני היחידה מבצעים פעילות למניעת פגיעה באמצעות חבלה תת-מימית בשטח המים הריבוניים.
מונגו פארק
רקע
מונגו פארק נולד במחוז סלקירקשייר בעיירה פאולשילס שעל נהר יארו, בסמוך לסלקירק. פארק היה הילד השביעי בין שלושה-עשר אחים ואחיות במשפחה. למרות שמשפחתו חיה בחווה חכורה, הוריו היו אמידים יחסית והקנו לפארק חינוך טוב. מילדות הוא גדל על פי המסורת הקאלויניסטית.
יחידה למשימות תת-מימיות
הילת"מ - היחידה למשימות תת-מימיות
וכן מקיימת שיתופי פעולה עם ציים זרים ותרגילים עם צבאות זרים בנושאי צלילה מקצועית, חבלה ימית ועוד,כדוגמת תרגיל עם חבלני הצי הצרפתי והאמריקאי המבוצע בישראל ומחוצה לה.
מונגו פארק
רקע
בגיל 14 עבר פארק לגור עם דודו, תומאס אנדרסון, שהיה מנתח באדינבורו. הוא עבד כשולייתו. הוא התיידד עם בן דודו, אלכסנדר אנדרסון, ועם בת דודתו אליס, שאותה נשא אחר כך לאשה. באוקטובר 1788 החל ללמוד בוטניקה ורפואה באוניברסיטת אדינבורו. במהלך לימודיו הקדיש שנה בקורס ידיעת הטבע של פרופסור ג'ון ווקר (כימאי). בתום לימודיו יצא לעבודת שדה בצפון סקוטלנד עם גיסו ג'יימס דיקסון, שהיה בוטניקאי בגני המוזיאון הבריטי, ואחד ממקימי החברה הלינאלית. בינואר 1793, פארק סיים את לימודי הרפואה אחרי בחינה בעל-פה בלונדון.
יחידה למשימות תת-מימיות
הילת"מ - היחידה למשימות תת-מימיות
לקראת סוף השירות מבצעים הצוללים קורס מדריכי צלילה המאפשר להם להיות גם מדריכי צלילה באזרחות.
מונגו פארק
רקע
בהמלצתו של דיקסון הוא התקבל לראיון אצל סר ג'וזף בנקס, נשיא החברה המלכותית. בהמלצתו של בנקס הוא כעוזר למנתח על סיפונה של הווסטר, שהפליגה לבנגקולו שבסומטרה בפברואר 1793. הוא שב מהמסע במאי 1794, הוא הרצה בפני החברה הלינאנית ודיווח על מציאת זני דגים וצמחים חדשים בסומטרה.
האיגוד האפריקאי
האיגוד האפריקאי, היה ארגון בריטי שהוקם בשנת 1788, ושמטרתו הייתה לחקור את אפריקה. שלושת החוקרים הראשונים ששלח האיגוד לא שבו; ביניהם היה מייג'ור דניאל היוטון, שנשלח ב-1790 לגלות את מקור נהר ניז'ר ולמצוא את העיר האגדית טימבוקטו. האיגוד חיפש חוקרים צעירים חדשים שיואילו לצאת למסע גילוי ארצות מסוכן זה; פארק הציע את עצמו ונבחר לתפקיד בתמיכתו של בנקס.
ב-21 ביוני 1795 הגיע פארק לנהר גמביה והפליג כ-300 ק"מ במעלה הנהר עד לתחנת המסחר הבריטית המרוחקת ביותר בפנים הארץ - עיירה קטנה בשם פיסניה (Pisania), בה היו רופא ושני סוחרים לבנים. הוא שהה שם מספר חודשים, למד את השפה המקומית וכן קדח במלריה כחודש. ב-2 בדצמבר יצא לדרכו, מלווה על ידי שני מדריכים מקומיים, והחל לחקור את השטח הפנימי והלא מוכר של הארץ.
הוא המשיך בעקבות הנהר במורד הזרם 80 מיילים לסילה. שם נאלץ לחזור על עקבותיו בעקבות מחסור במשאבים שיאפשרו לו להמשיך. בשובו לקח נתיב דרומי יותר מזה שבחר מלכתחילה ונצמד אל הנהר עד במקו. בקמליה הוא היה קורבן לשוד, ונותר כשלגופו מכנסיו וכובעו בלבד. הוא חלה וחב את חייו לטוב ליבו של אדם אשר פתח בפניו את ביתו וטיפל בו שבעה חודשים. בסופו של דבר הוא שב לפיסניה ב-10 ביוני 1797, ולאחר מכן לבריטניה ב-22 בדצמבר של אותה שנה.
בבריטניה, שקודם לכן איבדה תקווה לשובו של פארק, עוררו שובו ודיווחו על גילוי נהר ניז'ר התלהבות ציבורית גדולה. בריאן אדוארדס כתב את תיאור המסע עבור האיגוד האפריקאי, ופארק עצמו פרסם דיווח בשנת 1799 תחת הכותרת "מסעות לפנים אפריקה" (Travels in the Interior of Africa). הספר היה פופולרי עד מאוד, והוא זמין גם כיום בדפוס ובפרויקט גוטנברג.
מסע שני
בסתיו 1803 הוזמן פארק על ידי הממשלה להוביל משלחת נוספת לניז'ר, אבל יציאת המשלחת התעכבה. במסגרת ההכנות לנסיעה שיפר את ידיעותיו בשפה הערבית באמצעות מורו סידי אמבאק בובי, יליד מוגדור. במאי 1804 חזר פארק לפאולשילס, פגש שם לראשונה את וולטר סקוט והשניים התיידדו. בספטמבר זומן פארק ללונדון לצאת למשלחת החדשה. הוא נפרד מסקוט במשפט "סימנים עוקבים אחרי המחפשים אותם". באותה עת אימץ פארק את התפיסה שניז'ר וקונגו הם ארץ אחת. בזיכרון הדברים שנכתב לפני שעזב את בריטניה כתב:
המשלחת הפליגה מפורטסמות' לגמביה ב-31 בינואר 1805. פארק עמד בראש המשלחת, ולצורך כך ניתנה לו דרגת קפטן. חברו וגיסו, ד"ר אלכסנדר אנדרסון, היה סגנו במשלחת, וקיבל דרגת לוטננט. המשלחת כללה עוד את ג'ורג' סקוט, צעיר סקוטי שתפקידו היה לתעד את המסע באיורים; וכן קצין נוסף, שלושים וחמישה חיילים, שני ימאים, וארבעה או חמישה נגרים-בנאים. כמו כן היו למשלחת מלווים מקומיים.