cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
45 (שיר של שיינדאון)
הווידאו קליפ והשערוריה סביבו
כשרשת MTV שידרה את הווידאו קליפ, היא בחרה לעשות זאת תוך שהיא משנה את שם השיר ל-"Staring Down...", ומצנזרת מהפזמון את המשפטים "the barrel of a .45" (קנה של 0.45) ו-"ashes of another life" (אפר של חיים אחרים). ההחלטה הביאה את הלהקה לדרוש מהרשת שלא לשדר את השיר והקליפ כלל. סמית סבר שהעריכה עמעמה את המסר של השיר, וכי MTV התנהגה בצביעות, מאחר שלא נמנעה מלנגן קליפים לא ערוכים אחרים. לאמונתו של סמית, אם MTV סירבה לשדר את השיר כפי שנכתב, עליה להימנע מלשדר אותו בכלל. MTV שידרה את הקליפ הערוך עוד מספר פעמים ללא הסכמת הלהקה, אך בסופו של דבר משכה אותו מהמאגר והפסיקה לשדרו. בין השאר, שידרה MTV (כמו גם תחנות אחרות) בתדירות גבוהה את השיר Barrel of a Gun של דפש מוד מבלי לצנזר אותו, אף על פי שנאמר בו המשפט "I've been staring down the barrel of a gun" (בהיתי לעומקו של קנה האקדח).
הראיון איתו אמר סמית ש-MTV שלחו את השיר ה"מטופל" ללהקה, ובמשפטים הרלוונטיים הופיעה הפסקה במקום המילים שצונזרו מהשיר. הוא סיפר שעל כך הגיב:
מרסל לאבה
מרסל ארנסט לאבה (בצרפתית:Marcel Ernest Labbé; 4 בדצמבר 1870 – 29 במאי 1939 ) היה רופא פנימי צרפתי, יליד ברטאן, שהתמחה בעיקר בסוכרת ובמחלות מטבוליות אחרות, בהמטולוגיה, עבד בעיקר בבתי החולים לה פיטייה וקושן בפריז, וכיהן בפרופסור לקליניקה רפואית באוניברסיטת פריז. ב-1922 תיאר יחד עם ז'ול טינל וארנסט דומר את הגידול פאוכרומוציטומה.
ילדות וצעירות
מרסל לאבה נולד ב-1870 בעיר לה האבר שבנורמנדיה בצרפת. אביו היה החל מ-1871 מורה תיכון בעיר נאנט שבברטניה. לאבה למד בעצמו מאוחר יותר בתיכון ובבית הספר לרפואה של אוניברסיטת נאנט וראה בנאנט את מולדתו.
הקריירה המקצועית והאקדמית
לאבה השתלם בבתי החולים של נאנט ועבד לאבה כמדריך לאנטומיה בבית הספר לרפואה בנאנט. בהמשך ב-1897 הצטיין בהתמחות בבתי החולים של פריז. היה למדריך לסמיולוגיה (תורת האבחון הרפואי) בבית החולים לאנק בקליניקה של הפרופסור לנדוזי. ב-1898 סיים בהצטיינות את התואר דוקטור לרפואה עם עבודה על בלוטות הלימפה בזיהומים החריפים מאוחר יותר התמנה לפרופסור בפקולטה לרפואה ובקולז' הרופאים ועבד בבית החולים לה פיטייה ואחר כך בית החולים קושן, שניהם בפריז.
מוריו הראשונים בפריז היו דבאב ולנדוזי. מחקריו הראשונים עסקו בזיהומי הסטפילוקוק, הכימיה של מיץ הקיבה, זיהום השושנה של הילוד, מערכת הלימפה, הדם, הבלוטות האנדוקריניות ושנים רבות בהמשך הקדיש לחקר הסכרת, המחלות המטבוליות והתזונה לרבות השמנת היתר והתת-משקל. לאבה הקים בבית החולים לה פיטייה מרכז לסכרת ובמסגרתו ארגן ביקורי בית של תזונאיות בבתי המטופלים העניים לצורך המאבק בסכרת. לאבה נמנה עם מקדמי הטיפול על ידי דיאטה בסוכרת והתזונה הרציונלית. יחד עם אחיו אנרי השתתף המחקר של לנדוזי על תזונת הפועלים והפקידים. בימי מלחמת העולם הראשונה ארגן את החיסון נגד טיפוס הבטן (חוק לאבה משנת 1914) ועבד כרופא ראשי בבית החולים למחלות זיהומיות בטיו בהרי הווז'.
חייו הפרטיים
מרסל לאבה היה נשוי והיו לו ילדים. אחיו, אנרי-אמיל לאבה (21 באוגוסט 1874 - 1942) היה כימאי ואחר כך ביוכימאי ומומחה ברפואת מעבדה, כיהן גם הוא כפרופסור בפקולטה לרפואה בפריז. מרסל ואנרי שיתפו ביניהם פעולה במחקרים רבים. בזמנו הפנוי היה לאבה, בין היתר, צייר חובב. בנוסף עמד בראש איגוד הברטונים של פריז.
מחלות ותסמונות הנושאות את שמו
כיום השמות האלה אינם בשימוש.
ספרים
בשותפות: (בלוטות אנדוקריניות. מחלות התזונה) (בעריכתו ושל א. סזארי, יחד עם א. עזרד ואחרים) (המטבוליזם של המים:בצקות - הטלת השתן - טיפולים במים) (יחד עם P.L.Violle) ( עם Floride Nepveux) - (חמצת ובססת:פיזולוגיה - פתולוגיה טיפול)
מאק קוסמטיקס
מאק קוסמטיקס, בעלת הלוגו M · A · C, היא יצרנית קוסמטיקה קנדית שהוקמה בטורונטו בשנת 1984 על ידי פרנק טוסקאן ופרנק אנג'לו. מטה החברה נמצא בניו יורק לאחר שהפכה לחברת בת של חברות אסתי לאודר ב-1996. MAC ראשי תיבות של "Make-up Art Cosmetics". מוצרי החברה נועדו במקור לאנשי מקצוע בתחום האיפור, אך נמכרים ישירות לצרכנים ברחבי העולם. פרנק טוסקאן הצהיר כי "תחילה ייצר איפור עבור דוגמניות, אך אחר כך הדוגמניות רצו את האיפור הזה לאחיותיהן, חברותיהן וכדומה".
בשנות ה-90 היו למותג יותר ממאה חנויות ברחבי העולם, ורווח של 200 מיליון פרנק. פיתוח המותג בעולם, פתיחת נקודות מכירה חדשות והתאמת קווי המוצרים המותאמים לכל יבשת, הותירו מעט זמן למייסדים ליצור מוצרים חדשים. בשנת 1994, חברות אסתי לאודר השתלטו על 51% ממניות MAC Cosmetics והחלו לנהל את הקצה העסקי בעוד ששני המייסדים שמרו על שליטה יצירתית. בשנת 1997, המייסד השותף, פרנק אנג'לו נפטר מדום לב במהלך ניתוח בגיל 49. באותה תקופה היו למאק הכנסות של 250 מיליון דולר, שהוכפלו כעבור עשר שנים. אסתי לאודר בע"מ השלימה את הרכישה בשנת 1998, ופרנק טוסקן החליט למכור את יתר המניות שלו זמן קצר לאחר מכן לפני שעזב את החברה בסוף אותה שנה.
מאק נבחרה לאחת משלושת מותגי האיפור העולמיים הראשונים, עם מחזור שנתי של למעלה ממיליארד דולר, ו-500 חנויות עצמאיות, עם למעלה משלושים חנויות בצרפת. כל החנויות מנוהלות על ידי מאפרים מקצועיים. מאק הוא מותג איפור רשמי, המשמש ליצירת איפור לשחקני קולנוע. המוצרים הפופולריים ביותר של המותג הם STUDIO FIX FLUID ושפתון רובי וו. ממאי 2017 מאק מאפשרת רכישה מקוונת.
קרן מאק AIDS
הקרן לאיידס של מאק הוקמה בשנת 1994 כדי לתמוך גברים, נשים וילדים עם HIV/איידס ברחבי העולם. לפי מאק קוסמטיקה, הקרן גייסה 400 מיליון דולר באמצעות מכירה של שפתון מאק ויוה גלאם. קו המוצרים ויוה גלאם הפך עם השנים רב מכר של המותג. מאק שיתפה פעולה עם סלבריטאים רבים בקו ויוה גלאם, במהדורה מוגבלת. כל שנה מאק בוחרת את הפרזנטור החדש עבור ויוה גלאם. הראשונה הייתה מלכת הדראג רופול ב-1994. שפתון רופול ויוה גלאם היה המוצר הראשון של מאק קוסמטיקה שהיה זמין לקניה עבור צרכנים פרטיים.
שיתופי פעולה
מאק שיתפה פעולה עם מספר ידוענים לאורך השנים, כולל:
היפהפייה הנרדמת (סרט, 1987)
היפהפייה הנרדמת הוא סרט שיצא בשנת 1987 בקופרודוקציה משותפת אמריקאית-ישראלית, כחלק מסדרת סרטים של אולפני גלובוס גרופ המבוססים על אגדות האחים גרים. סרט זה, כפי שניתן להבין משמו, מבוסס על האגדה "היפהפייה הנרדמת".
עלילה
מלכה ומלך חשוכי ילדים מקבלים שיקוי קסום על ידי שדון כך שיעזור להם להוליד ילדים. לאחר שהנסיכה היפהפייה נולדת כל הפיות בממלכה מוזמנות למסיבת טבילה על מנת להעניק מתנות לנסיכה.
הפייה האדומה המרשעת (סילביה מיילס) לא מוזמנת למסיבה מכיוון שיש תשעה פיות בממלכה ושמונה צלחות מוזהבות למשתה, כועסת מכך, היא מקללת את הנסיכה, ולפיכך הפיה האחרונה שעוד לא הספיקה להעניק את מתנתה משנה את הקללה בכך שהנסיכה תשכב לישון במשך מאה שנה ורק נשיקת אהבה אמיתית על ידי נסיך תעיר אותה משנתה.
פרידריך ויינרב
פרידריך ויינרב (או בשמו העברי אפרים פישל יהושע ויינרב; בגרמנית: Friedrich Weinreb; 18 בנובמבר 1910, לבוב – 19 באוקטובר 1988, ציריך) היה פרופסור לכלכלה וסטטיסטיקה מתמטית והוגה דתי יהודי. בנוסף, הוא היה מרצה וחוקר במכון ההולנדי לכלכלה ודיקן המחלקה לכלכלה באוניברסיטה באנקרה. במהלך מלחמת העולם השנייה ויינרב היתל בגרמנים והצליח להשיג אישור מהשלטונות הגרמניים וההולנדיים לערוך רשימות של יהודים ("רשימות ויינרב") ועל ידי כך לעכב את מועד שליחתם לגטו. "רשימות ויינרב" הצילו אלפי יהודים ממוות. עם זאת, תרומתו של ויינרב שנויה במחלוקת משום שהוא גם הסגיר יהודים לשלטונות הנאצים.
ביוגרפיה
ויינרב נולד בשנת 1910 בעיר לבוב שבגליציה (אז פולין וכיום אוקראינה) למשפחה ממוצא חסידי. כשהיה בן שש, בראשית מלחמת העולם הראשונה, היגרה משפחתו להאג בהולנד, שם חי עד סוף שנות השבעים.
היה בן למשפחה ממוצא חסידי. אף על פי שהוריו התרחקו מהדת, החליט ויינרב, בגיל 13 להמשיך לחיות כאדם דתי. הוא למד באופן עצמאי פילוסופיה, תלמוד וקבלה ובמקביל למד כלכלה במכללה ברוטרדם. ויינרב השיג תואר המקביל ל-מ.א ומאז 1932 עבד במכון הכלכלי ההולנדי, שם שימש כמרצה וחוקר. במסגרת המכון הוא עבד רבות על נתונים כלכליים-סטטיסטיים של גרמניה.
ב-14 במאי 1940 נכבשה הולנד בידי הנאצים. עקב זה בשנת 1941 פוטר מהמכון בשל היותו יהודי. לאחר שפוטר מילא בשנת 1942 תפקיד משני באחת משלוחותיה של המועצה היהודית המקומית בהאג.
רשימות ההגירה של ויינרב
זמן לא רב לאחר שויינרב פוטר מהמכון הכלכלי ההולנדי, כאשר הוא עוד מילא תפקיד משני באחת משלוחותיה של המועצה היהודית המקומית בהאג, החל להפיץ שמועה שניתנה לו הזדמנות לארגן הגירה חוקית למשפחתו ושלושים משפחות שמקורבות לו. ההזדמנות ניתנה לו כביכול בהסכמת שלטונות הכיבוש. משפחתו והשלושים האחרות היו אמורות להגר מהולנד לאזור החופשי בדרום צרפת, יעד שהוחלף מאוחר יותר בפורטוגל. ויינרב המציא לשם כך סיפור דמיוני, כאילו עלה בידו להציל גנרל גרמני בוורמאכט ששמו פון-שומאן מתאונת דרכים וכאות תודה הבטיח הגנרל להסדיר את ההגירה.
דמי ההרשמה היו מאה פלורינים הולנדיים לנפש, סכום נמוך מאוד בזמן שעורכי דין דרשו אלפי פלורינים בעד טיפול בענייני יהודים אצל מוסד גרמני. ויינרב לא הגביל את ההרשמה שהתחילה אצל מקורביו והתפשטה מהר מאוד. בחודשי מאי-יוני הקיפה "הרשימה" הדמיונית בין שלושת אלפים לארבעת אלפים איש. ויינרב שחרר אמנם נזקקים וחסרי כל מחובת התשלום, אולם קיבל סכומים ניכרים מאנשים עשירים בעד "החלפת הזכות לנסוע מרכבת מאוחרת לרכבת הראשונה".
הנחת המחקר היא שויינרב הרוויח מעסקים אלו קרוב ל-40,000 פלורינים, סכום מאוד גדול של כסף בימים אלו. חוץ מהכסף הרב שהרוויח הייתה לו עוד טובת הנאה: הוא דרש מכל משתתף לעבור בדיקה רפואית אצל רופא ששכר למטרה זאת, והוא עצמו ביצע לעיתים קרובות את הבדיקה "הגניקולוגית" אצל נשים צעירות. הסיפור שויינרב המציא נשמע כל כך אמין שלא רק הנרשמים האמינו לו אלא גם גורמים הולנדיים ואפילו גרמנים התייחסו ברצינות לעניין. היו אפילו מקרים שבהם שוחררו אנשים מהגירושים על פי דברתו של ויינרב בלבד.
בספטמבר 1942 נעצר ויינרב על ידי הגסטאפו, שגילה מהר מאוד כי "הגנרל" לא היה קיים מעולם. אולם, למזלו של ויינרב חוקרי הגסטאפו חשבו שהוא נפל קורבן למזימותיו של נוכל שהתחזה לגנרל. הם סברו שהנוכל ניצל את ויינרב כדי להרוויח כסף ממצוקת היהודים. משום כך ויינרב שוחרר ואיפשרו לו להמשיך לשקר ואף נתנו לגיטימציה מסוימת לרשימותיו כדי שיהיה אפשר ללכוד את המתחזה לקצין הגרמני. ויינרב המשיך להטעות את הגרמנים ארבעה חודשים לאחר שחרורו מהמעצר, אך לבסוף נתפס כאשר אדם שנשכר על ידו כדי לגלם את אחד מעוזריו של הגנרל נשבר בחקירה.
תפקידו כסוכן כפול
לאחר שהגרמנים הבינו שוויינרב שיקר להם, הם כל כך התרשמו מערמומיותו ויכולותיו שהחליטו להשתמש בו כמעין סוכן כפול. הם הטילו עליו לערוך רשימה חדשה כדי לגלות יהודים שהסתתרו עם רכושם, וכן כדי לחדור לנתיבי הבריחה לבלגיה וצרפת. ככל הנראה ויינרב הסגיר בנסיבות אלה 107 יהודים, בהם אחות הולנדית. כ-70 מבין המוסגרים נספו במהלך המלחמה. ההיסטוריון והסופר היהודי-ההולנדי ז'אק פרסר טען לחפותו של ויינרב. בספרו על שואת יהודי הולנד, טוען פרסר שוויינרב הקפיד למסור רק שמות של אנשים שעל פי המידע שהיה בידו כבר ממילא הספיקו להסתתר.
ויינרב עצמו הצליח בשלב מסוים לרדת למחתרת עם משפחתו עד לתום המלחמה, וכך הם ניצלו חוץ מבנו הבכור דוד, שנספה במחנה הריכוז וסטרבורק כאשר הם שהו שם בשנת 1942.
המחלוקת סביב פעילותו ותרומתו של ויינרב
לאחר המלחמה, ביוני 1945 נעצר ויינרב על ידי השלטונות ההולנדיים ולאחר חקירה ממושכת נשפט לשש שנות מאסר בעוון הונאה ונכלא, אך ב-1948 הוא זכה בחנינה לרגל חגיגות היובל למלכה וילהלמינה. הוא הואשם בהסגרת יהודים לגרמנים, ועל כך שכביכול, כל התרמית שרקם נועדה למען בצע כסף, ולמעשה לא היה בכוחו להציל יהודים ממוות. יתר על כן, כמה נשים טענו נגדו כי במסגרת הבדיקות הרפואיות שהיו מחויבות לעבור עשה בהן ויינרב מעשים מגונים. טענה זו הוכחשה מכל וכל על ידי בנו ותומכיו. למרות החלטת בית המשפט, בתקופה זו היו גם אנשים רבים שטענו כי לויינרב נעשה עוול.
לאחר שהשתחרר מהכלא, נשלח ויינרב בשליחות ממשלת הולנד לעבוד ככלכלן באינדונזיה. ב-1952 עבד ויינרב כפרופסור לסטטיסטיקה בג'קרטה בירת אינדונזיה. אחר כך עבר לקולקטה שבהודו, וב-1958 התמנה לדיקן המחלקה לכלכלה באוניברסיטה חדשה שנפתחה באנקרה בירת טורקיה. לאחר ההפיכה הצבאית בטורקיה ב-1960, עזב את המדינה לטובת משרה במכון הבינלאומי לעבודה של האו"ם בז'נבה. באותה תקופה התפנה ויינרב לכתיבת ספרי הגות יהודית וקבלה. בשנת 1964, הוא חזר להולנד.
בשנים 1969–1970 פרסם ויינרב שלושה כרכים של זיכרונותיו, שעוררו סערה ציבורית. כותרתם של הכרכים הייתה "שיתוף פעולה והתנגדות - ניסיון לדה-מיתולוגיזציה". בעקבות פרסום זה, הוקמה ועדת חקירה בהולנד לטיהור שמו ובמשך 6 שנים התנהלה חקירה על ידי המכון ההולנדי לתיעוד מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה נגבו עדויות באירופה, צפון אמריקה וישראל. ויינרב לא חיכה לתוצאותיה וכבר ב-1968 ברח שוב - הפעם לישראל. ב-1973 הוא שוב נדד - מישראל לציריך שבשווייץ, שם חי עד מותו ב-1988.
בשנת 1976 פורסמו מסקנות ועדת החקירה. חברי הוועדה מצאו שוויינרב הוא שרלטן חולה נפש שבגד ביהודים רבים וגרם למותם של כ-70 נפשות. ב-1976 סיימה ועדת החקירה את עבודתה בהמלצה להרשעה מחודשת של ויינרב. אלמלא חי בשווייץ, סביר להניח שהיה עומד שוב לדין.
הגותו של פרידריך ויינרב
במהלך חייו ויינרב כתב כ-40 ספרים. תקופת יצירתו השתרעה מסוף שנות השישים של המאה העשרים ועד למותו. בספריו ויינרב כתב על זכרונותיו אך גם בעיקר על נושאים שקשורים ליהדות כגון לוח השנה העברי. הוא גם כתב ספרים על כתבי הקודש העבריים, למשל על מגילת אסתר. חוץ מספרים על יהדות, וינרב כתב ספרים אחדים על אותיות האלף-בית, ספר על אסטרולוגיה וספרים העוסקים בברית החדשה על-פי המתודה הפרשנית הכוללת שלו.
לפי ישראל קורן, במאמרו "תודעה מיתית בפרספקטיבה היסטורית במשנתו של פרידריך ויינרב":
חיים אישיים
ויינרב היה נשוי לאסתר ולהם ארבע בנות המתגוררות בשווייץ ובלגיה, בן אחד המתגורר בישראל ובן אחד שנספה בשואה. מלבד הבן הזה כל משפחתו שרדה את השואה.
זכויות להט"ב באנדורה
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) באנדורה מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שתושבים הטרוסקסואלים אינם חווים. איחודים אזרחיים, המעניקים את כלל ההטבות של נישואים כולל אימוץ, מוכרים עבור זוגות חד מיניים מאז 2014, בעוד ישנה הגנה מוחלטת מפני אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית אסורה.
עם זאת, נישואים חד מיניים אינם מוכרים באנדורה נכון לשנת 2021, בעוד תרומות דם מאת גברים המקיימים יחסי מין עם גברים מותרות לאחר שנה של תקופת דחייה ללא קיום יחסים בניגוד להטרוסקסואלים אשר רשאים לתרום את דמם ללא דחייה כלל.
מעמד בחוק
הפללה של פעילות הומוסקסואלית באנדורה בוטלה בשנת 1791. גיל ההסכמה מוגדר כשווה לזוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד - 14 שנים.
הכרה במערכות יחסים חד מיניות
מאז 2005, זוגות חד מיניים יכולים לרשום את מערכת היחסים שלהם בשם "איחוד יציב של זוג". ב-2 ביוני 2014, בעקבות הודעה מוקדמת, הגישה מפלגת השלטון דמוקרטים למען אנדורה הצעת חוק להכרה באיחוד אזרחי למועצה הכללית. הצעת החוק תקים איחודים אזרחיים השווים למעמד נישואים בכל נושא מלבד שם משפחה, וכן תעניק לזוגות חד מיניים זכויות אימוץ משותף. ב-27 בנובמבר 2014 עברה הצעת החוק בהצבעת רוב של 20 בעד מול 3 נגד עם מספר נמנעים. ב-24 בדצמבר, הצעת החוק פורסמה בכתב העת הרשמי, לאחר פרסום על ידי הנסיך-השותף פרנסואה הולנד, שכן נחוצה חתימתו של אחד משני הנסיכים המשותפים. ההצעה נכנסה לתוקף ב-25 בדצמבר. עם זאת, ארגוני זכויות להט"ב מקומיים גינו את הצעת חוק האיחוד האזרחי כ-"מפלה ומלאה בליקויים משפטיים" בעודם הציעו צעדים משפטיים להשגת הכרה בנישואים חד מיניים באנדורה.
ב-10 במרץ 2020, שלוש המפלגות אשר הרכיבו את קואליציית השלטון, הדמוקרטים, המפלגה הליברלית ומפלגת האזרחים המחויבים, הציגו את טיוטת הצעת החוק להכשרת נישואים חד מיניים. הצעת החוק הוגשה למועצה הכללית ב-24 בנובמבר 2020, אך הוארכה מספר פעמים. מועדו האחרון של הייעוץ הציבורי בהצעה היה ל-13 בדצמבר 2021.
הורות ואימוץ
לפני שנת 2014, זוגות חד מיניים לא הורשו לאמץ בעוד חוק האימוץ הכיר באפשרות זו רק עבור זוגות הטרוסקסואלים. מעמד האימוץ עבור זוגות חד מיניים שונה כאשר חוק האיחוד האזרחי המעניק זכויות אימוץ מלאות התקבל בנובמבר 2014 ונכנס לתוקף ב-25 בדצמבר 2014 ובכך, התיר אימוץ חורג ומשותף עבור זוגות הומוסקסואלים.
הגנה מפני אפליה
אנדורה אוסרת אפליה על רקע נטייה מינית מאז 2005. פשעי שנאה המניעים את הנטייה המינית של הקורבן מובילים לעונשים משפטיים נוספים. בדצמבר 2008 קבע בית המשפט לחוקה כי נטייה מינית נכללת בעילות האפליה האסורות בחוקת אנדורה תחת הקטגוריה "כל עילה אחרת".
סעיף 4 לחוק 35/2008, מ-18 בנובמבר על יחסים מקצועיים אוסר על מעסיקים ועובדים להפלות עובדים או עמיתים על רקע נטייה מינית.
דיווחים על אפליה בקרב הציבור כלפי חברי קהילת הלהט"ב באנדורה הם נדירים. עם זאת, בשנת 2000, צעיר הומוסקסואל אנדורי, נונו ריביירו בן ה-17, נרצח עקב נטייתו המינית, אירוע אשר הוביל לסערה ציבורית נרחבת. אף על פי כן, באופן כללי, החברה האנדורית מוגדרת עם רמת קבלה גבוה מאוד כלפי הומוסקסואליות ומערכות יחסים חד-מיניות.
בפברואר 2019, המועצה הכללית אימצה חקיקה המתייחסת ליחס שוויון ואי אפליה האוסר על אפליה כלפי חברי קהילת הלהט"ב בתחומים רבים לרבות תעסוקה, חינוך, בריאות, שירותים חברתיים, דיור, מפעלים ציבוריים וכו'. סעיף 4(2) קובע באומרו כי,"'אין להפלות איש על בסיס לידה, לאום או חוסר לאום, מוצא גזעי או אתני, מין או מגדר נקבה, דת, דעה פילוסופית, פוליטית או איגודית, שפה, גיל, מוגבלות, נטייה מינית, זהות מגדרית או ביטוי מגדרי, או כל מצב או נסיבות אישיות או חברתיות אחרות'."
זהות מגדרית
נכון לשנת 2021, לא קיימים אמצעים חוקיים המאפשרים לטרנסג'נדרים לשנות את מינם החוקי במסמכי זיהוי רשמיים, כגון דרכונים, תעודות זהות או רישיונות נהיגה באנדורה.
חל איסור על אפליה על רקע זהות מגדרית והתבטאות בתחומים כמו תעסוקה, אספקת סחורות ושירותים ועוד. חוק 14/2019, מ-15 בפברואר, בדבר זכויות ילדים ומתבגרים קובע כי יש "לכבד ילדים טרנסג'נדרים על רקע זהותם המגדרית".
תרומת דם
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) באנדורה יכולים לתרום דם לבנק הדם והרקמות של קטלוניה ומפעל הדם הצרפתי לאחר תקופת דחייה של שנה.
אקטיביזם
ההפגנה הציבורית הראשונה של חברי קהילת הלהט"ב באנדורה התרחשה ב-6 בספטמבר 2002. ב-23 ביוני 2003 ארגנה עמותת "Som Com Som" את מצעד הגאווה הראשון במדינה שהתקיים בפלאסה דל פובלה בבירה אנדורה לה ולה.
בשנת 2019 הוקמה קבוצת הלהט"ב האנדורית "DiversAnd" לאחר שהעמותה "Som Com Som" (קטלאנית: אנחנו כפי שאנחנו) סיימה את עבודתה בשנת 2018. "DiversAnd" מתמקדת במניעה וטיפול בבריונות ואפליה כלפי תלמידי להט"ב בבתי ספר, במתן זכויותיהם של טרנסג'נדרים לשנות את שמם ומגדרם החוקי והכשרת נישואים חד מיניים באנדורה. "DiversAnd" הייתה למארגנת מצעד הגאווה ביוני 2019.
ב-17 במאי 2019, לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה השיקה המחלקה האנדורית לשוויון "Department of Equality" סרט תחת הכותרת "#LovingDiversity".
אייזיק קפלן
אייזיק קפלן (באנגלית: Isaac Kaplan; 1919 – 2012) היה פרופסור לכירורגיה וכירורגיה פלסטית, מייסד ומנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית וכוויות בבית החולים ביילינסון (1958-1989), מפתח מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגיית לייזר (1972), מהמובילים של כירורגית לייזר בישראל ובעולם, מחלוצי הכירורגיה הפלסטית בישראל.
קורות חיים
קפלן נולד בשנת 1919 בדרום אפריקה. בעת מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי בצפון אפריקה. בשנת 1950 סיים את לימודי הרפואה, באוניברסיטת "ויטווטרסנד" ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.
קפלן עלה לישראל בשנת 1952.
בשנת 1954 סיים התמחות בכירורגיה כללית בביה"ח האוניברסיטאי "הדסה" שבירושלים.
בשנת 1955 סיים קפלן תת-התמחות בכירורגיה פלסטית בחסות סר הארולד גיליס באנגליה.
בשנים 1955–1958 עבד קפלן כרופא בכיר וסגן מנהל המחלקה לכירורגיה פלסטית בביה"ח "הדסה" תחת ניהולו של פרופסור צבי נוימן.
בשנים 1958–1989 הקים ועמד בראש המחלקה לכירורגיה פלסטית משחזרת ומקסילופציאלית בבית החולים ביילינסון שם ייסד גם את היחידה לחיך ושפה שסועים.
בשנת 1967 הקים את יחידת הכוויות הראשונה בישראל.
בשנים 1968–1969 עמד בראש צוות בינלאומי בחסות "ארגון רפואי בינ"ל לרווחת ילדים" וייסד את בית החולים לכירורגיה פלסטית ומקסילופציאלית לילדים בסייגון במהלך מלחמת וייטנאם.
קפלן נבחר בשנת 1969 ליושב ראש האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית ואסתטית, והחליף את הפרופ' נחום בן-חור.
בשנים אלה התמנה כפרופסור לכירורגיה ובעל קתדרה לכירורגיה פלסטית בבית ספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1975 ייסד את החברה הבינלאומית לכירורגית לייזר ורפואה וכיהן כנשיאה עד 1979.
קפלן ייסד את "החברה הישראלית לכירורגית לייזר ורפואה" וכיהן כנשיאה עד 1995.
קפלן נפטר בשנת 2012. השאיר אישה: מאשה ובת.
מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגיית לייזר
בשותפות עם המהנדס עוזי שרון פיתח בשנת 1972 את מכשיר לייזר "שרפלאן" לכירורגית לייזר. מאז ואילך עסק קפלן במחקר רפואי בפיתוח מכשירי לייזר רפואיים למיניהם. מכשיר הלייזר הראשון בעולם המחליף את אזמל הניתוח במקרים רבים.
קפלן אפיין את הצורך הרפואי במכשיר הלייזר ועזר רבות בהפצת המכשיר ברחבי העולם בענפי הכירורגיה השונים. לורד דייוויד אואן (אז דר' דייוויד אואן, שר הבריאות האנגלי) התעניין בהכנסת כירורגית לייזר לאנגליה, ולאחר שצפה בו מנתח בלייזר רכש מכשירי לייזר לשימוש בענפי הכירורגיה השונים באנגליה.
פורמולה 1 עונת 1967
עונת 1967 הייתה העונה ה-18 של אליפות הפורמולה 1, שאורגנה על ידי הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA). דני האלם מניו זילנד זכה באליפות הנהגים, וקבוצת ברבהאם זכתה באליפות היצרנים בפעם השנייה ברציפות.
שיטת הניקוד
הנקודות בכל מרוץ הוענקו לנהגים שסיימו באחד מששת המקומות הראשונים. בחישוב נקודות האליפות הובאו בחשבון 6 התוצאות הטובות ביותר בלבד. הנקודות המופיעות בסוגריים כוללות את סך הנקודות שהושגו בעונה.
דירוג הנהגים
הטבלה כוללת רק נהגים שצברו נקודות במהלך העונה
דירוג היצרנים
הטבלה כוללת רק יצרנים שצברו נקודות במהלך העונה. התוצאות המודגשות הן התוצאות שנחשבו לחישוב הניקוד באליפות.
שדה התעופה בגראם
שדה התעופה בגראם הוא בסיס צבאי אפגני ובעבר הבסיס הצבאי האמריקאי הגדול ביותר באפגניסטן. הוא ממוקם בסמוך לעיר העתיקה בגראם, דרומית מזרחית לצ'אריקר בפארוון. במקום ישנו מסלול יחיד המסוגל לטפל במטוסים צבאיים גדולים, כולל גלקסי לוקהיד מרטין C-5 ואנטונוב An-225. הוא אייש את אגף משלחת האוויר 455 של חיל האוויר האמריקאי, יחד עם יחידות אמריקאיות אחרות וכוחות הקואליציה.
מזהה ICAO הוא OAIX והוא נמצא במיוחד ב-34.944N, 69.259E בגובה מעל פני הים. המסלול הישן של באגרם, שהוצא משירות, היה באורך כשהמסלול החדש הוא, שנבנה והושלם על ידי ארצות הברית בסוף 2006. ישנם מספר האנגרים גדולים, מגדל פיקוח, מבני תמיכה רבים ואזורי דיור שונים. ישנם גם יותר מ-32 דונם (130,000 מטר2) של שטח רמפה וחמישה אזורים לחניית מטוסים. מבני תמיכה רבים ומגורי בסיס שנבנו על ידי הצבא הסובייטי במהלך כיבושם נהרסו עם השנים בשל לחימה בין סיעות אפגניות לוחמות שונות לאחר שעזבו הסובייטים. הבסיס הורחב ושופץ בשנים האחרונות עד להשתלטות הטליבאן עליו בקיץ 2021.
נמל התעופה הבינלאומי חמיד כרזאי (לשעבר נמל התעופה הבינלאומי של קאבול) ממוקם כ- מדרום לבגראם ומחובר באמצעות שני כבישים נפרדים. כמו כן, מתקן המעצר פרוואן ממוקם בסמוך לבסיס. הבסיס זכה לביקורת בעבר במהלך המבצע האמריקאי בשל התעללות באסירים שדווחה. במאי 2010 חשף הוועד הבינלאומי של הצלב האדום כי מאז אוגוסט 2009 נודע לו על אסירים בכלא שני שבו עצורים מוחזקים בבידוד וללא גישה של הצלב האדום הבינלאומי המובטחת בדרך כלל לכל האסירים; קיומו של כלא שני הוכחש על ידי הרשויות האמריקאיות. ביוני 2021 עזבו אחרוני החיילים האמריקאים את הבסיס, על רקע יישום תוכנית נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן.
ב-15 באוגוסט 2021 נפל הבסיס לידי הטליבאן לאחר כניעה של כוחות הממשלה האפגנית. לטליבאן עדיין אין חיל אוויר שניתן לפרוס משדה התעופה באגרם, למרות שהוא תפס נשק מחיל האוויר האפגני.
צפון אמריקה הבריטית
צפון אמריקה הבריטית כללה את השטחים הקולוניאליים של האימפריה הבריטית בצפון אמריקה משנת 1783 ואילך. הקולוניזציה האנגלית של צפון אמריקה החלה במאה ה-16 בניופאונדלנד, ואז דרומה יותר ברואנוק וג'יימסטאון, וירג'יניה, ובאופן משמעותי יותר עם ייסוד שלוש עשרה המושבות לאורך החוף האטלנטי של צפון אמריקה.
השטחים הקולוניאליים של האימפריה הבריטית בצפון אמריקה הורחבו מאוד בקשר עם הסכם פריז (1763), שסיים רשמית את מלחמת שבע השנים, המכונה על ידי המושבות האנגליות בצפון אמריקה כמלחמת הצרפתים והאינדיאנים, ועל ידי מושבות צרפתיות בשם la Guerre de la Conquête. עם הרכישה האולטימטיבית של רוב צרפת החדשה (Nouvelle-France), השטח הבריטי בצפון אמריקה יותר מהוכפל בגודלו, והדרת צרפת שינתה באופן דרמטי את הנוף הפוליטי של היבשת.
המונח אמריקה הבריטית התייחס לשטחים הקולוניאליים של האימפריה הבריטית בצפון אמריקה לפני הכרזת העצמאות של ארצות הברית, המפורסם ביותר בנאום של תומאס ג'פרסון לשנת 1774 לקונגרס הקונטיננטלי הראשון שכותרתו: "מבט מסכם של זכויות אמריקה הבריטית".
המונח "צפון אמריקה הבריטית" שימש בתחילה בעקבות הסכם פריז שלאחר מכן משנת 1783, אשר סיים את מלחמת העצמאות האמריקאית ואישר את עצמאותן של שלוש עשרה המושבות של בריטניה הגדולה שהקימו את ארצות הברית. המונחים אמריקה הבריטית וצפון אמריקה הבריטית המשיכו לשמש עבור השטחים הנותרים של בריטניה בצפון אמריקה, אך השימוש במונח צפון אמריקה הבריטית נעשה באופן עקבי יותר בקשר עם המחוזות שבסופו של דבר יהוו את הדומיניון של קנדה, בעקבות הדו"ח על ענייני צפון אמריקה הבריטית (1839), שנקרא דו"ח דורהאם.
הדומיניון של קנדה הוקם על פי חוק צפון אמריקה הבריטי (BNA), 1867, המכונה גם חוק החוקה, 1867. בעקבות הסכמה מלכותית של חוק ה-BNA, שלושה מהפרובינציות של צפון אמריקה הבריטית (ניו ברנזוויק, נובה סקוטיה ומחוז קנדה (שיהפוך למחוזות הקנדיים אונטריו וקוויבק)) הצטרפו ליצירת "דומיניון אחד תחת הכתר" של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, עם חוקה דומה עקרונית לזו של הממלכה המאוחדת" ב-1 ביולי 1867, תאריך איחוד קנדה.
האי ברמודה באוקיינוס האטלנטי (נוהל במקור על ידי חברת וירג'יניה, ועם איי בהאמה, נחשב כחלק מצפון אמריקה לפני 1783), והיה מקובץ עם המחוזות הימיים משנת 1783 ועד להיווצרות הדומיניון של קנדה ב-1867, ולאחר מכן נחשב בדרך כלל עם המושבות באיי הודו המערבית הבריטיים (אם כי הכנסייה של אנגליה המשיכה להציב את ברמודה תחת הבישוף של ניופאונדלנד עד 1919).
במהלך תקופתה, צפון אמריקה הבריטית כללה את השטחים הקולוניאליים של האימפריה הבריטית בצפון אמריקה מ-1783 עד 1907, לא כולל האיים הקריביים. שטחים אלו כוללים את אלו היוצרים את קנדה של ימינו, כמו גם את כל או חלקים גדולים של שש מדינות במערב התיכון של ארצות הברית (אוהיו, אינדיאנה, אילינוי, מישיגן, ויסקונסין והחלק הצפוני-מזרחי של מינסוטה), שנוצרו מתוך הטריטוריה הצפון-מערבית, וחלקים גדולים ממיין, אשר במקור היו בשטח הצרפתי של אקדיה.
חלוקות פוליטיות
כאשר ממלכת אנגליה החלה את מאמציה ליישב את צפון אמריקה בסוף המאה ה-16, היא התעלמה מתביעת הריבונות של ספרד על כל היבשת כולה (הטענה הדומה של ספרד לכל דרום אמריקה הופרכה כאשר האפיפיור חילק את זה יבשת בינה לבין פורטוגל בחוזה טורדסיאס משנת 1494). אולם אזור ההתיישבות של ספרד הוגבל רק לחלקים דרומיים מאוד של צפון אמריקה, והייתה לה יכולת מועטה לאכוף את ריבונותה. בהתעלמות, כמו גם ספרד, מריבונות המדינות הילידים, אנגליה תבעה את היבשת כולה (אם כי גבולותיה המערביים והצפוניים עדיין לא היו ברורים), אותה כינתה וירג'יניה לכבוד המלכה הבתולה, אליזבת הראשונה.
היישוב המוצלח הראשון של אנגליה בצפון אמריקה היה ג'יימסטאון, שהוקם על ידי חברת וירג'יניה מלונדון בשנת 1607, כאשר השני היה למעשה ארכיפלג ברמודה באוקיינוס האטלנטי, שנוסף לשטחה של אותה חברה בשנת 1612 (החברה הייתה עסוקה בכיבוש הארכיפלג מאז ההשמדה של ספינת הדגל שלה, Sea Venture, ב-1609). שני אזורי התיישבות בצפון אמריקה הוגדרו בשנת 1606, כשהשם וירג'יניה בא לרמוז לאזור הדרומי, בין קו הרוחב 34° ל-41° צפון, בניהולה של חברת וירג'יניה מלונדון. הצורה הקצרה של שמה של אותה חברה הייתה למעשה "חברת לונדון", אך היא זכתה לכינוי העממי בשם "חברת וירג'יניה". אזור ההתיישבות הצפוני, שהשתרע ל-45° צפון (אזור שייקרא ניו אינגלנד), היה אמור להיות מנוהל ומיושב על ידי חברת וירג'יניה של פלימות' (או חברת פלימות'), שהקימה את מושבת פופאם במה שהיא כיום מיין ב-1606, אבל האזור נזנח במהירות ושטחה של חברת פלימות' נקלט בשטחה של החברה הלונדונית.
במהלך המאה ה-17, וירג'יניה כללה רק את האזור שהוא כיום מדינת וירג'יניה בארצות הברית של אמריקה, כאשר אזורי התיישבות מאוחרים יותר ביבשת נחשבו למושבות נפרדות תחת הממשל המקומי שלהם והכל ביחד הוגדר כאמריקה (ולעתים פחות קרובות כצפון אמריקה). ממלכת אנגליה (כולל נסיכות ויילס) וממלכת סקוטלנד נותרו מדינות נפרדות עד לאיחודן ב-1707 ליצירת ממלכת בריטניה הגדולה. ניסיונותיה של סקוטלנד להקים מושבות משלה בצפון אמריקה ובמרכז אמריקה לפני 1707 היו קצרי מועד, אך אנגליה הביאה נחלה טרנס-אטלנטית משמעותית לאיחוד החדש, כאשר אמריקה האנגלית הפכה לאמריקה הבריטית. בשנת 1775, ערב המהפכה האמריקאית, כללה אמריקה הבריטית שטחים בחצי הכדור המערבי מצפון-מזרח לספרד החדשה, מלבד האיים והתביעות של איי הודו המערבית הבריטיים. אלה היו:
ברמודה
איי סומרס, או ברמודה, נכבשו על ידי חברת וירג'יניה מאז שספינת הדגל שלה, Sea Venture, הושמדה שם ב-1609, והארכיפלג נוסף רשמית לשטח החברה ב-1612, אז נוהל על ידי ספין-אוף, חברת סומרס איילס, עד 1684, אך שמרה על קשרים הדוקים עם מושבת וירג'יניה וקרוליינה (שיושבה לאחר מכן מברמודה תחת ויליאם סייל ב-1670). ממשלת בריטניה קיבצה במקור את ברמודה עם צפון אמריקה (הארכיפלג הוא בערך מזרח-דרום-מזרח לקייפ האטרס, צפון קרוליינה (כאשר קייפ פוינט באי האטרס הוא הנקודה הקרובה ביותר);  מדרום לאי קייפ סייבל, נובה סקוטיה;  צפון מזרחית לקובה, ו מצפון לאיי הבתולה הבריטיים.
למרות שהברמודים, בעלי קשרים הדוקים של דם ומסחר עם המושבות הדרומיות (במיוחד וירג'יניה וקרוליינה הדרומית), נטו לעבר המורדים בתחילת מלחמת העצמאות האמריקאית, השליטה באוקיינוס האטלנטי שמסביב על ידי הצי המלכותי פירושה שלא הייתה אפשרות למושבה להצטרף למרד. למרות שלמורדים סופקו ספינות ואבק שריפה על ידי הברמודיאנים, עד מהרה פנו הפריבטירים הברמודים באגרסיביות על משלוחי המורדים. לאחר ההכרה על ידי ממשלת בריטניה בעצמאותן של שלוש עשרה המושבות בשנת 1783, ברמודה אוחדה אזורית על ידי ממשלת בריטניה עם The Maritimes וניופאונדלנד ולברדור, ובאופן נרחב יותר, עם צפון אמריקה הבריטית.
לאחר המלחמה, הצי המלכותי בילה תריסר שנים בהתוויית שונית המחסום סביב ברמודה כדי לגלות את הערוץ שאיפשר גישה ללגונה הצפונית, לסאונד הגדול ולנמל המילטון. לאחר שזה אותר, הוקם בסיס (בתחילה בסנט ג'ורג'ס לפני בניית המספנה המלכותית הצי המלכותי, ברמודה) בשנת 1794, כאשר תת האדמירל סר ג'ורג' מארי, המפקד העליון של נהר סנט לורנס וחוף אמריקה וצפון אמריקה ותחנת איי הודו המערבית, הקימו את בית האדמירליות הראשון, ברמודה ברוז היל, סנט ג'ורג'. ב-1813, אזור הפיקוד הפך שוב לתחנת צפון אמריקה, כאשר איי הודו המערבית הוכפפו תחת תחנת ג'מייקה, ובשנת 1816 שונה שמה לתחנת צפון אמריקה והאגמים של קנדה. המפקדה הייתה בתחילה בברמודה במהלך החורף ובהליפקס במהלך הקיץ (שתיהן הוגדרו כמבצרים אימפריאליים, יחד עם גיברלטר ומלטה), אך ברמודה, הפכה למטה התחנה בכל ימות השנה ב-1821, כאשר האזור של הפיקוד הפך לתחנת צפון אמריקה ואיי הודו המערבית. המספנה המלכותית הצי המלכותי, הליפקס הועברה לבסוף לצי המלכותי הקנדי בשנת 1907.
לפני 1784, חיל המצב של ברמודה הוצב תחת המפקד הצבאי של אמריקה בניו יורק במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית. חיל מצב רגלי סדיר קטן היה קיים מ-1701 עד 1768, לצד המיליציה, וחלק מגדוד החי"ר המלכותי הוצב שם ב-1778, אך הגדוד הזה פורק בברמודה ב-1784. חיל המצב הצבאי הסדיר הוקם מחדש בברמודה בשנת 1794 על ידי חלק מרגימנט הרגלים ה-47 של הצבא הבריטי, וחיל התותחנים גם הציב שם פלוגה של התותחנים המלכותיים זמן קצר לאחר מכן. חיל המצב של ברמודה היה אמור להיות חלק מפיקוד נובה סקוטיה עד 1869, והורחב מאוד במהלך המאה ה-19, הן כדי להגן על המושבה כבסיס ימי והן כדי לפתוח בפעולות אמפיביות נגד החוף האטלנטי של ארצות הברית בכל מלחמה שתתרחש.
כוחות הצי המלכותי, הצבא הבריטי, הנחתים המלכותיים וכוחות הנחתים הקולוניאליים שבסיסם היה בברמודה ביצעו פעולות מסוג זה במהלך מלחמת 1812, כאשר המצור של הצי המלכותי על החוף האטלנטי של ארצות הברית היה מתוזמר מברמודה (ניו אינגלנד שבו התמיכה במלחמתה של ממשלת ארצות הברית נגד בריטניה הייתה נמוכה וממנה המשיכה בריטניה לקבל תבואה כדי להאכיל את צבאה העסוק במלחמת חצי האי, הודרה תחילה ממצור זה). בשנת 1813, לוטננט-קולונל, סר תומאס סידני בקוויט הגיע לברמודה כדי לפקד על כוח משלחת שהופקד על פשיטה על החוף האטלנטי של ארצות הברית, במיוחד באזור מפרץ צ'ספיק. הכוח היה אמור להיות מורכב מגדוד החי"ר שהיה אז בתפקיד חיל מצב בברמודה, רגימנט הרגלים ה-102 (עם הקצין המפקד שלו, לוטננט-קולונל צ'ארלס ג'יימס נפייר כמפקד שני) שיצר חטיבה אחת עם נחתים מלכותיים ויחידה אשר גויסה משבויי מלחמה צרפתים, שהיו בפיקודו של נאפייר, וחטיבה נוספת שהוקמה בפיקודו של לוטננט-קולונל ויליאמס מהנחתים המלכותיים. הכוח השתתף בקרב על האי קרייני ב-22 ביוני 1813. הפעולה המפורסמת ביותר שבוצעה במהלך המלחמה על ידי כוחות מברמודה הייתה מסע צ'ספיק, כולל שריפת וושינגטון כגמול על "הרס רכוש פרטי לאורך החופים הצפוניים של אגם אירי" על ידי כוחות אמריקאים תחת קול. ג'ון קמפבל במאי 1814, הבולט ביותר הוא הפשיטה על פורט דובר כדי להרחיק את כוחות ארצות הברית מהגבול הקנדי.
הכנסייה האנגליקנית שהוקמה בברמודה (מאז 1978, מכונה הכנסייה האנגליקנית של ברמודה) ובניופאונדלנד הוצמדה לדיוקסיה של נובה סקוטיה מ-1825 עד 1839 ומ-1787 עד 1839, בהתאמה. משנת 1839, האי ניופאונדלנד וחופי לברדור, כמו גם ברמודה, הפכו לחלקים מהדיוקסיה של ניופאונדלנד וברמודה, כשהבישוף המשותף (אוברי ג'ורג' ספנסר היה הראשון) החליף את מקום מגוריו בין שתי המושבות. סינוד נפרד של ברמודה התאגד ב-1879, אך המשיך לחלוק את הבישוף שלו עם ניופאונדלנד עד 1919, אז נוצר המינוי הנפרד של הבישוף של ברמודה (ב-1949, עם הפיכתה של ניופאונדלנד לפרובינציה של קנדה, הפכה הדיוקסיה של ניופאונדלנד לחלק מהכנסייה האנגליקנית של קנדה; הכנסייה האנגליקנית בברמודה, שקיבלה את השם מחדש הכנסייה האנגליקנית של ברמודה בשנת 1978, היא כיום אחת משש כנסיות אנגליקניות חוץ-מחוזיות בתוך הכנסייה האנגליקנית בפיקוח הארכיבישוף מקנטרברי).
עדות אחרות כללו בעבר גם את ברמודה עם נובה סקוטיה או קנדה. לאחר הפרדת הכנסייה של אנגליה מהכנסייה הקתולית, הפולחן הקתולי הוצא מחוץ לחוק באנגליה (לאחר מכן בבריטניה) ובמושבותיה, כולל ברמודה, עד לחוק הסעד הקתולי 1791, ופעל לאחר מכן תחת הגבלות עד המאה ה-20. לאחר התרת הפולחן הקתולי, ברמודה היוותה חלק מהארכידיוקסיה של הליפקס, נובה סקוטיה עד 1953, אז היא הופרדה והפכה למחוז האפוסטולי של איי ברמודה. קהילת הכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית האפריקאית הראשונה בברמודה (כנסיית סנט ג'ון אפריקאית אפיסקופלית מתודיסטית, שהוקמה ב-1885 בפאריש המילטון) הייתה בעבר חלק מהכנסייה האפיסקופלית המתודיסטית הבריטית של קנדה.
צרפת החדשה (Nouvelle-France)
בריטניה רכשה את רוב אקדיה, במלחמת המלכה אן בשנים 1702–1713, ואדמות מסויימות לאחר מכן. שטחים אלו יהפכו למחוזות נובה סקוטיה, ניו ברנזוויק ואי הנסיך אדוארד, כמו גם חלקים מקוויבק וטריטוריות שיהוו בסופו של דבר חלק ממיין.
בריטניה רכשה חלק ניכר משאר קנדה (צרפת החדשה) ואת החצי המזרחי של לואיזיאנה, כולל מערב פלורידה, מצרפת, ומזרח פלורידה מספרד, על ידי הסכם פריז (1763), שסיים את מלחמת שבע השנים. (ספרד לא השתלטה על אף אחד משטחי לואיזיאנה, שנמסרו לה במסגרת הסכם פונטנבלו, מצרפת עד 1769) על ידי הסכם פריז (1783) רכשה ארצות הברית את החלק של קוויבק שמדרום לאגמים הגדולים; במקביל זכתה ספרד במערב פלורידה והחזירה לעצמה את מזרח פלורידה.
נובה סקוטיה פוצלה לנובה סקוטיה של ימינו ולניו ברנזוויק ב-1784. החלק של קוויבק שנשמר לאחר 1783 פוצל לקנדה התחתונה דוברת הצרפתית בעיקרה ולקנדה העליונה דוברת האנגלית ב-1791.
לאחר איומים ומריבות על אדמות יער עשירות, הגבול עם מיין הובהר על ידי הסכם וובסטר-אשברטון משנת 1842.
הקנדות אוחדו לפרובינציית קנדה ב-1841.
ב-1 ביולי 1867, הדומיניון של קנדה נוצר על ידי חוק צפון אמריקה הבריטית, 1867. תהליך האיחוד חיבר את מחוזות קנדה, ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה. המחוז לשעבר של קנדה פוצל בחזרה לשני חלקיו, כאשר שמה של קנדה מזרח (קנדה תחתית) שונה לקוויבק, וקנדה מערב (קנדה עילית) שונה לאונטריו.
בעקבות האיחוד ב-1867, הצבא הבריטי נסוג מקנדה ב-1871, והעביר את ההגנה הצבאית לידי המיליציה הקנדית. בעקבות ביטול פיקוד נובה סקוטיה של הצבא הבריטי, והמשרד של המפקד העליון שלו עבור צפון אמריקה הבריטית, הועלה חיל המצב של ברמודה למפקדת ברמודה נפרדת.
ניופאונדלנד, ארץ רופרט וטריטוריות אחרות של צפון אמריקה הבריטית
למרות שניופאונדלנד ולברדור נותרו נפרדים מקנדה עד 1949, ברמודה, בעקבות איחוד קנדה, נתפסה יותר ויותר על ידי ממשלת בריטניה כחלק מאיי הודו המערבית הבריטיים, או לפחות מקובצת איתם מטעמי נוחות. הקשר המנהלי האחרון ל-Maritimes היה הכנסייה שהוקמה. בשנת 1879 הוקם הסינוד של הכנסייה האנגלית בברמודה ודיוקסיה של ברמודה הפכה נפרדת מהדיוקסיה של ניופאונדלנד, אך המשיכה להיות מקובצת תחת הבישוף של ניופאונדלנד וברמודה עד 1919, כאשר ניופאונדלנד וברמודה קיבלו כל אחת בישוף משלה.
בשנת 1870, ארץ רופרט, שהורכבה משטחים של חברת מפרץ הדסון, סופחה לקנדה כטריטוריות הצפון-מערביות והפרובינציה החדשה של מניטובה. קולומביה הבריטית, המושבה הבריטית בחוף המערבי מצפון לקו הרוחב ה-49, כולל כל האי ונקובר, הצטרפה כמחוז השישי של קנדה ב-1871, ואי הנסיך אדוארד הצטרף כשביעי ב-1873. הגבול של קולומביה הבריטית עם טריטוריית וושינגטון הוסדר בבוררות ב-1872, ועם אלסקה בבוררות ב-1903.
בשנת 1907, המושבה הבריטית היחידה שנותרה בצפון אמריקה, ניופאונדלנד, קיבלה מעמד של דומיניון, אם כי החל מ-1934 היא חזרה לממשל הבריטי תחת ועדת הממשלה. בשנת 1949, האי ניופאונדלנד, והטריטוריה היבשתית הקשורה אליו, לברדור, הצטרפו לקנדה כמחוז העשירי.
קנדה הפכה עצמאית למחצה החל מ-1867, וריבונית מלאה בענייני חוץ החל מחוק וסטמינסטר 1931. קנדה קיבלה את הזכות להקים ולקבל שגרירויות זרות, כשהראשונה הייתה בוושינגטון הבירה.
אז נותרו השרידים האחרונים של התלות החוקתית של קנדה בבריטניה עד שקנדים ממחוזות שונים הסכימו על הליך פנימי לתיקון החוקה הקנדית. הסכם זה יושם כאשר הפרלמנט הבריטי העביר את חוק קנדה 1982 לבקשת הפרלמנט של קנדה.
מושבות בריטניה בצפון אמריקה
לאחר הכרזת העצמאות של המושבות שעמדו להקים את ארצות הברית ב-1776 (שהוכרה על ידי ממשלת בריטניה ב-1783), השטחים שנותרו בריבונות בריטית נוהלו על ידי משרד הפנים, שהוקם ב-27 במרץ 1782, וששלט גם בצבא עד שהועבר למשרד המלחמה ב-1794. משרד הפנים התייחס לשאר המושבות היבשתיות של צפון אמריקה ולארכיפלג ברמודה (נמצא יחידות 640 מייל סמוך לצפון קרוליינה) כצפון אמריקה הבריטית והממשל שלהם הפך לקשור יותר ויותר. בשנת 1801 הועבר ניהול המושבות ממשרד הפנים למשרד המלחמה (שהפך למשרד המלחמה והמושבות), כאשר מזכיר המדינה למלחמה הפך בכך למזכיר המדינה למלחמה ולמושבות עד 1854, כאשר משרד המלחמה והמושבות פוצל למשרד המלחמה (תחת מזכיר המדינה למלחמה) ולמשרד המושבות (תחת מזכיר המדינה למושבות).
לפני החתימה על אמנת אורגון משנת 1846, המושבות היבשתיות של צפון אמריקה היו כדלקמן:
עונת 1996/1997 בליגה הארצית
עונת 1996/1997 בליגה הארצית הייתה העונה ה-21 של הליגה הארצית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. הליגה החלה ב-7 בספטמבר 1996 והסתיימה ב-24 במאי 1997.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 16 קבוצות. העונה הסתיימה בניצחון של הפועל אשקלון שעלתה לעונת 1997/1998 לליגה לאומית לצד עירוני אשדוד.
בסיום העונה הפועל קריית שמונה והפועל חדרה ירדו לליגה השלישית.
אביבי זוהר ממכבי יפו היה מלך השערים של העונה עם 21 כיבושים.
דיוויזיית המשמר החמישית (האימפריה הגרמנית)
דיוויזיית המשמר החמישית (בגרמנית: 5. Garde-Division) הייתה דיוויזיה בצבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בינואר 1917 בחזית המערבית, ולמפקדה מונה ולטר פון דר אוסטן. הדיוויזיה לחמה ב, קרב קמברה, מבצע מיכאל, הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, ולאחר מכן התגוננה מפני מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה עד תום המלחמה. לאחר תום המלחמה הדיוויזיה חזרה לגרמניה ופורקה בינואר 1919.
אספת הרפובליקה (פורטוגל)
האספה הכללית של הרפובליקה (בפורטוגזית : Assembleia da República) היא הפרלמנט והרשות המחוקקת בפורטוגל, המורכבת מ-230 נציגים נבחרים. האספה מתכנסת בבירת פורטוגל - ליסבון.
עד הרפורמות החוקתיות של 1989, כלל הפרלמנט כ-250 חברים, אך הרפורמות הקטינו את מספר הנציגים, כך שינוע בין 180 ל-250. לפי החוקה, חברי האספה מחויבים לייצג את המדינה כולה, ולא את הציבור שממנו הם נבחרים.
עונת 1999/2000 ב-NBA
עונת 1999/2000 היא העונה ה-54 של ליגת ה-NBA. לוס אנג'לס לייקרס זכתה בתואר האליפות ה-12 שלה לאחר שניצחה בסדרת הגמר את אינדיאנה פייסרס בתוצאה 4–2, ושאקיל אוניל זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר. אוניל זכה גם בתואר ה-MVP של העונה הסדירה לאחר שהוליך את הלייקרס למאזן הטוב בליגה (67–15) והוכתר כמלך הסלים ב-NBA עם 29.7 נקודות בממוצע למשחק.
דראפט 1999
הדראפט בשנה זו התקיים ב-20 ביוני 1999 בורייזון סנטר, אולמה של קבוצת וושינגטון ויזארדס. בהגרלה (לוטרי) זכו השיקגו בולס בבחירה הראשונה, שניצלו אותה כדי לבחור את אלטון ברנד מאוניברסיטת דיוק. בסוף העונה, זכה ברנד בפרס רוקי השנה במשותף עם סטיב פרנסיס, שנבחר במקום השני על ידי ונקובר גריזליס ומיד הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס. בנוסף, דראפט 1999 היה הדראפט הראשון אי פעם בו נבחרו ארבעה שחקנים מאותה אוניברסיטה בסיבוב הראשון (ברנד במקום הראשון, טרייג'ן לנגדון במקום ה-11, קורי מגטי במקום ה-13 ו-ויליאם אייברי במקום ה-14 - כולם שחקני אוניברסיטת דיוק). תשעה מיוצאי הדראפט נבחרו למשחק האולסטאר, ושלושה אף זכו בפרס השחקן השישי של העונה - מאנו ג'ינובילי, ג'ייסון טרי ולמאר אודום.
אולסטאר
סוף שבוע האולסטאר של שנת 2000 נערך באולמה של גולדן סטייט ווריורס, האורקל ארנה שבאוקלנד, קליפורניה. הוא החל ב-11 בפברואר 2000 והסתיים במשחק האולסטאר ב-13 בפברואר.
משחק האולסטאר
המאמנים במשחק האולסטאר היו ג'ף ואן גנדי מניו יורק ניקס המזרחית ופיל ג'קסון מלוס אנג'לס לייקרס המערבית שהחזיקו במאזן הטוב ביותר במחוז שלהן. את החמישיות למשחק האולסטאר בחרו האוהדים ואת השחקנים המחליפים בחרו המאמנים בליגה. בהצבעת הקהל לשחקני החמישייה הוביל וינס קרטר מטורונטו ראפטורס שקיבל 1,911,973 קולות. במשחק עצמו ניצחה קבוצת המערב בתוצאה 137–126. את תואר ה-MVP של משחק האולסטאר חלקו שאקיל אוניל מלוס אנג'לס לייקרס (22 נקודות ו-9 ריבאונדים) וטים דאנקן מסן אנטוניו ספרס (24 נקודות ו-14 ריבאונדים).
פרסים עונתיים
חמישיות ההגנה
חמישיות הרוקיז
פלייאוף 2000
סגל האלופה, לוס אנג'לס לייקרס: שאקיל אוניל, קובי בראיינט, גלן רייס, רון הרפר, רוברט הורי, איי. סי. גרין, בראיין שו, דרק פישר, ריק פוקס, ג'ון סאלי, טראוויס נייט ודווין ג'ורג' (טיירון לו וג'ון סלסטנד נכללו בסגל אך לא השתתפו בפלייאוף).מאמן ראשי: פיל ג'קסון.
חוקתנות עממית
חוקתנות עממית (Popular-Constitutionalism) היא גישה בתאוריה החוקתית, שטענותיה העיקריות הן:
לפי גישת החוקתנות העממית מאחר שהלגיטימיות של השלטון מותנית בכך שהוא מבטא את רצון העם, על פרשנות החוקה, שעומדת בראש פירמידת הנורמות, חייבת להתחשב ברצון העם. עם זאת, גם לפי גישה זו בית המשפט צריך ורשאי לפרש את החוקה במנותק מעמדת הציבור בבואו להגן על זכויות המיעוט.
יצירת התאוריה
בשנת 2001 פרסם לארי קרמר, דיקן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת סטנפורד, את גישתו לפיה כוונת מנסחי החוקה האמריקאית הייתה שזו תפורש בידי העם עצמו באמצעות הצבעה או חבר מושבעים. כיום דוגלת בגישה זו תנועת "החוקתנות העממית", בה חברים שמרנים לצד ליברלים.
בישראל, פרופ' גדעון ספיר הידוע כמתנגד לאקטביזם השיפוטי, ותלמידו ד"ר שאול שארף אשר משמש כמרצה למשפט חוקתי במרכז האקדמי פרס וכעמית בכיר במכון בגין למשפט וציונות בירושלים - נמנים עם מובילי גישת החוקתנות העממית.
יישום הגישה
יישום גישת חוקתנות עממית באופן מלא, מעביר את ההכרעה בשאלת הפרשנות לידי העם, באמצעות משאל עם או באמצעות נציגי העם בפרלמנט.
יישום מתון של גישת החוקתנות העממית מותיר את ההכרעה בידי בית המשפט העליון, אך מטיל עליו להביא בחשבון כשיקול מרכזי את עמדת הציבור כפי שהיא מבוטאת באמצעות משאל עם או באמצעות נציגי העם בפרלמנט.
כיום, עקב הטכנולוגיה שמאפשרת ביתר קלות ביצוע משאלי עם תוך שימוש באמצעים טכנולוגיים, גוברות הקריאות בקרב תומכי החוקתנות העממית, לקיים משאל עם בשאלת פרשנות חוקתית, במיוחד כשזו עוסקת בנושא הנתון במחלוקת פוליטית.
הדלתה של הקולורדו
הדלתה של הנהר קולורדו (בספרדית: Delta del río Colorado) הוא האזור שבו נהר הקולורדו נשפך למפרץ קליפורניה (המכונה גם ים קורטס), חלק מהאוקיינוס השקט. הדלתה היא חלק מאזור גאולוגי גדול יותר הקרוי שקע סלטון. בעבר יצרו פעולות הגומלין שבין זרם הנהר לגאות והשפל של האוקיינוס סביבה דינמית, ששימשה בית גידול למינים החיים במים מתוקים, מים מליחים וביצות. בתוך אזור הדלתה הנהר מתפזר לערוצי פְּזָרוֹת ויוצר מבנה שפך נהר מורכב ומערכות אקולוגיות יבשתיות. השימוש במים במעלה הזרם וההפחתה בכמות המים המתוקים עקב כך גרמו לאובדן מרבית הביצות באזור, כמו גם לשינויים דרסטיים במערכות האקולוגיות המימיות. עם זאת, קיימת תוכנית שמטרתה להחיות את הביצות על ידי שחרור פעימות מים מדי פעם במורד הדלתה של הנהר.
היסטוריה של הטבע
עד תחילת המאה ה-20 זרם נהר הקולורדו בחופשיות ממקורותיו בהרי הרוקי שבמדינת קולורדו בכיוון דרום-מערב לתוך מקסיקו, שם זרם למפרץ קליפורניה. כמויות משמעותיות של טין, המכיל חומרי הזנה מכל רחבי אגן הנהר קולורדו, נסחפו במורד הנהר, תוך יצירת הדלתה הנרחבת של נהר הקולורדו.
קודם לבניית סכרים גדולים לאורך מסלולו, הזין נהר הקולורדו אחד משפכי הנהרות המדבריים הגדולים בעולם. הדלתה של נהר הקולורדו השתרעה לרוחב הקצה הצפוני ביותר של מפרץ קליפורניה על שטח בן 7,810 קילומטרים רבועים של ביצות של מים מתוקים, מליחים ומי גאות הים, וקיימה אוכלוסיות גדולות של צמחים, עופות ובעלי חיים יבשתיים וימיים. משום שבתקופה זו הגיעו מרבית מימיו של הנהר לשפך, המים המתוקים, הטין וחומרי המזון עזרו ליצור ולשמר מערכת מורכבת של ביצות שסיפקו אתרי הזנה וקינון לעופות ובית גידול לרבייה של דגים ויונקים ימיים. שפע החיים בדלתה של הנהר קולורדו עמד בניגוד בולט למדבר סונורה שסביבה.
לאחר בניית הסכרים
בניית סכר הובר בשנות ה-30 של המאה ה-20 סימנה את תחילת העידן המודרני עבור הדלתה של הקולורדו. במשך שש שנים, כאשר אגם מיד התמלא מאחורי הסכר, לא הגיעו מים מתוקים כלל לדלתה. אפילו השיטפונות של האביב כתוצאה מהפשרת השלגים נלכדו במאגר. אירוע של אסון אקולוגי כזה חזר בין 1963 ל-1981 בזמן שאגם פאוול התמלא מאחורי סכר קניון גלן. ברגע ששני המאגרים התמלאו השתמשו בסכרים לוויסות הזרם כך שהמים חולקו בצורה מובטחת בין המדינות החתומות על הסכם נהר הקולורדו, והם נוצלו במלואם. אפשר היה להשתלט על מרבית מי השיטפונות, לווסתם ולצרפם לקיבולת של הנהר לקיים את מרכזי האוכלוסייה העירוניים והחקלאות במערב ארצות הברית. מי השיטפונות שוחררו לערוץ הנהר רק כאשר לשכת הטיוב של ארצות הברית, הסוכנות שמפעילה את הסכרים, העריכה שספיקת הנהר גדולה מהקיבולת של המערכת לשימוש ולאגירה.
אובדן זרם המים המתוקים לדלתה במהלך המאה ה-20 הקטין את שטח הביצות של הדלתה לכדי 5% מגודלו המקורי ומינים זרים פגעו בבריאות האקולוגית של מרבית מה שנותר. הלחץ על המערכות האקולוגיות אפשר למינים פולשים לנצח בתחרות כנגד המינים המקומיים בגדות נהר הקולורדו. היערות המקוריים של מיני הצפצפה והערבה התחלפו במישורי חול ובוץ הנשלטים על ידי מינים פולשים של אשל, ושיחים דוגמת Pluchea sericea (באנגלית arrowweed), ו-Allenrolfea occidentalis (באנגלית iodinebush), שינוי שהקטין את ערכו של יער הגדות כבית גידול לבעלי חיים.
השיטפונות של שנות ה-80 של המאה ה-20
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 התרחש רצף של אירועי שיטפונות שמילאו לגמרי את מאגרי המים שמאחורי הסכרים על הנהר. המצב חייב שחרור של מי השיטפונות לערוץ הקולורדו ועקב כך הגיעו שוב מים מתוקים לדלתה. שיטפונות אלו יצרו מחדש מישור הצפה וגרמו לצמיחה מחודשת של אזורים רבים במישור ההצפה וסייעו לחדש את יערות הגדות.
אקולוגיה
הדלתה מאפשרת קיומם של חיות בר מגוונות, כולל כמה מינים בסכנה ובסיכון. התקנות של מקסיקו בנושא מינים בסכנה מפרטות את המינים הבאים השוכנים באזורים המימיים והיבשתיים של הדלתה המצויים בסיכון:
אף שהנושא לא נחקר לעומק אין חולק על החשיבות של הדלתה לעופות נודדים, בהיותה ביצת המים המתוקים העיקרית באזור. בדלתה של הקולורדו באזור צפון מפרץ קליפורניה תועדו בסך הכל 358 מיני עופות. מתוכם שניים ברשימת המינים בסכנה, שישה במצב שימור מאוים, ושישה עשר תחת הגנה מיוחדת במקסיקו. שניים מהמינים שחרפו במקום בעבר וחמישה שקיננו בו אינם מצויים בו יותר, כולל טירן ערבות (Empidonax traillii), ברווז שורק פולווס (Dendrocygna bicolor) ועגור קנדי.
שמורת ביוספירה
מפרץ קליפורניה שוכן בתחומי השיפוט של מקסיקו ומדינותיה: באחה קליפורניה וסונורה. ב-1974 ייעדה ממשלת מקסיקו חלקים מצפון מפרץ קליפורניה ומהקצה הדרומי של הדלתה של הקולורדו לשמש כשמורה.
ביוני 1993 הכריז ארגון אונסק"ו על שטח של מעל ל-12,000 קילומטרים רבועים בצפון מפרץ קליפורניה והדלתה של הקולורדו כשמורת טבע של הביוספירה של האזור (Reserva de Biosfera 'Alto Golfo de California y Delta del Río Colorado'). מתוך שטח זה מעל ל-4,000 קילומטרים רבועים בסמוך לדלתה של הקולורדו הם אזור הליבה של השמורה ויתרת ה-8,000 קילומטרים רבועים הם אזור החיץ של מים וחוף ים.
אונסק"ו שוקל להכריז על אזורים חלק מ"תוכנית אדם וביוספירה" (Man and the Biosphere Programme) רק לאחר שהמדינה שבה שוכן האתר מגישה מועמדות. ברגע שההצעה התקבלה, נשאר האתר תחת השיפוט הריבוני של המדינה בה הוא שוכן. הסוכנויות של הממשל הפדרלי המקסיקני שלהן יש סמכות מנהלית על שמורת הטבע כוללות את הוועדה הלאומית של אזורים לאומיים מוגנים (בראשי תיבות CONANP), והמזכיר לענייני סביבה, משאבי טבע ודיג (SEMARNAP).
בנוסף להגדרה כשמורת טבע ביוספירה, הוכרזו כ-2,500 קילומטרים רבועים בתוך הדלתה של הנהר קולורדו (Humedales del Delta del Río Colorado) כאתר ראמסאר שתחת "אמנת שטחי הביצה" של האו"ם. אתרי ראמסאר הם שטחי ביצות בעלי חשיבות בינלאומית במונחי האקולוגיה, בוטניקה, זואולוגיה, לימנולוגיה והידרולוגיה שלהם. האו"ם שוקל הכרזה על שטח כאתר ראמסאר בעקבות הצעה של מדינה שבשטחה שוכן האתר.
Pornhub
Pornhub (בתרגום מילולי לעברית: "מרכזת פורנו"; בתעתיק עברי: "פורן-האב") הוא אתר אינטרנט לשיתופי סרטונים פורנוגרפיים. האתר הושק לראשונה במונטריאול שבקנדה בשנת 2007. ל-Pornhub משרדים ושרתים בסן פרנסיסקו, ביוסטון, בניו אורלינס ובלונדון.
במרץ 2010 נרכשה החברה על ידי MindGeek (שכונתה אז Manwin), שבבעלותה אתרי אינטרנט פורנוגרפיים רבים אחרים כולל Brazzers קנדית שנרכש באותה שנה וYouPorn שנרכשה ב-2011. האתר פתוח לגלישה מכל מקום בעולם, אך נחסם על ידי מדינות אחדות כמו הודו והפיליפינים. Pornhub מציע פורנו במציאות מדומה ומוצרים אחרים, ומקיים מדי שנה את טקס פרסי Pornhub. החל ממרץ 2020, Pornhub הוא האתר העשירי הנצפה ביותר בעולם, והאתר השני הכי נצפה בקרב אתרים למבוגרים בלבד אחרי XVideos.
בדומה לרשתות חברתיות אחרות כגון יוטיוב משתמשים פרטיים יכולים להעלות תכנים מקוריים לערוץ שלהם ולקבל תשלום לפי מספר הצפיות ומספר הפרסומות שהצופים נחשפו. אפשרויות נוספות הן סרטוני פרמיום שניתנים להורדה רק לאחר שנרכשו.