cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בג"ץ עמותת שיח חדש נגד שר התשתיות הלאומיות
טענות המשיבים
טענות המשיבים הממלכתיים התבססו על ועדת מילגרום – ועדת חקירה שדנה בשְלוש ההחלטות השנויות במחלוקת. הוועדה קבעה כי ההחלטות שהתקבלו אינן סבירות בעליל, ולכן שר התשתיות ומינהל מקרקעי ישראל נמנעו מלהגיב במשפט.
פסק הדין
את פסק הדין קבע השופט תיאודור אור ב-2002, וחתומים עליו עוד שישה שופטים. בג"ץ קבע כי כל ההחלטות הנידונות בטלות ומבוטלות, וכי יש לגבש החלטות חדשות שיסדירו את העניין. עד לקבלת החלטות אלו יישאר צו הביניים שהוציא בג"ץ בשנה הקודמת בתוקפו, כלומר: אין לשנות ייעוד קרקע לפי ההחלטות הנ"ל עד לקבלת החלטות חדשות בעניין.
השפעה
בעיני העותרים ותומכיהם, שרבים מהם הם בעלי קרקעות עירוניים, הייתה החלטה זו אמירה של שוויון אל מול האפליה שהייתה מנת חלקם של תושבי עיירות הפיתוח (שגרים גם הם ביישובים קטנים אך מצבם הכלכלי רע בהרבה) רוב ימי המדינה. ההישגים של הקשת הדמוקרטית המזרחית במשפט זה נחשבים לגדולים שבהישגיה אי פעם: הפסיקה עוררה דיון ציבורי נרחב והביאה לידיעת הציבור את נושא האפליה לכאורה לטובת הקיבוצים. בנוסף, במהלך המשפט פנתה הקשת לנשיא בית המשפט העליון אהרן ברק וביקשה ממנו להוציא צו ביניים, שיאסור על הפשרת כל הקרקעות המדוברות עד לקבלת פסיקה בנושא. השופט ברק אישר זאת, ובעצם תוקפה של הפסיקה הוקדם, בדיעבד, כמעט בשנה. הישגה הגדול ביותר של העמותה הוא החלטת בג"ץ. ההחלטה שחיזקה את עמדת הקשת הביאה בדיוק לתוצאות שאנשי העמותה ביקשו להשיג – הקיבוצים והמושבים החקלאיים נאלצו למסור את כל הקרקעות החקלאיות שלהן שלא בשימוש למדינה.
אחד המקרים המפורסמים בהם באה פסיקה זו לידי מימוש הוא המקרה של כפר אברהם. הכפר הוקם צפונית לפתח תקווה בשנת 1934, ובהמשך צורף אל העיר כשכונה, אך אדמותיו החקלאיות עוד נשארו בידי ראשוני המתיישבים ויורשיהם. בשנות השמונים החלה עיריית פתח תקווה לטוות תוכניות לשינוי ייעוד הקרקע, ומינהל מקרקעי ישראל קבע שיחולו על המקום התנאים של החלטה 727. בעקבות פסיקת בג"ץ, היורשים נדרשו למסור את האדמות למדינה גם אם עוד לא הושג הסכם על פיצוי, משמע – ללא תמורה. היורשים עתרו לבג"ץ בבקשה לקבלת פיצויים, כיוון שהם היורשים החוקיים, אך בג"ץ דחה את העתירה, והתושבים נאלצו לברר מה בכל זאת זכויותיהם לגבי הקרקע. לבסוף הם נאלצו למסור את האדמות לידי המדינה.
במסגרת הדיון הציבורי שהתפתח סביב הפסיקה, נשמעו טענות רבות נגד הקשת הדמוקרטית המזרחית, המאשימות את העמותה ברדיפה אחר הקיבוצים והמושבים. טענות אלו הציתו שוב את הוויכוח בין מזרחים לאשכנזים, כאשר הקיבוצים והמושבים מייצגים את "האשכנזים" ואילו הקשת את "המזרחים". הטענות נגד העתירה גרסו כי הקשת הדמוקרטית המזרחית מנסה לפגוע בקיבוצים עקב רגשות קיפוח מצד האשכנזים, ומטרות העתירה לא קשורות כלל לרעיון הצדק החלוקתי של הקרקעות במדינה, כפי שהציגו העותרים. עוד נטען בדיון כי ייתכן שבמישור המוסרי עמדת הקשת הדמוקרטית צודקת, אך מעשית ההחלטה פוגעת במדינה – מצבן של עיירות הפיתוח לא השתפר כתוצאה מהפסיקה (שכן העיירות לא קיבלו מאומה לטובתן בפסיקה), ואילו מצבם של הקיבוצים רק הורע. ניצחונה של הקשת הדמוקרטית בעתירה הוליד את החלטה 969 שקבעה שעל בעליה של קרקע כזו להחזירה למדינה ללא התניה בהסכם או פיצוי.
במסגרת הדיון הציבורי נטען גם כי הפסיקה גרמה לקיפאון בהפשרת קרקעות חקלאיות לבנייה, ובכך תרמה לעליית מחירי הדירות בישראל ולהחרפת מצוקת הדיור.
רובה שירות
רובה שירות הוא הרובה התקני שבו צבא מצייד את חייליו כנשק אישי. בצבאות המודרניים זהו לרוב רובה מטען, רובה סער או קרבין, ובעבר כלל גם רובים בריחיים. בחלק מהצבאות נהוג גם שהחיילים נושאים גם אקדח שירות שמשמש להגנה עצמית בימי שגרה ולגיבוי בשדה הקרב בעיתות מלחמה. הדרישות העיקריות מרובה שירות הן אמינות ועמידות לתנאי שטח קשים, אך גם ביצועים טובים וקלות לתחזוקה.
הסיבות לציוד כל חיילי הצבא ברובה אחיד הן החיסכון הגדול בלוגיסטיקה, תחזוקה ותחמושת שמאפשרת יצירת מערך אחיד ופריסתו בכלל היחידות והיחידות הלוחמות בפרט. החזקת מערך אחד של תחמושת וחלקי חילוף המיועדים לכלי אחד ונגזרותיו הוא זול ופשוט בהרבה מאשר החזקת מספר מערכי חימוש לשלל רובים, כל אחד עם התחמושת וחלקי החילוף הייחודיים לו. פישוט נוסף הוא בהכשרה ואימונים, הנובעים משימוש בכלי אחד ונגזרותיו, המאפשרת יצירת תורת הדרכה אחידה ויכולת של חיילים להשתמש בכלי נשק של חיילים אחרים.
עם זאת, ברוב הצבאות רובה השירות איננו הרובה היחיד שנמצא בשירות, ולצד כלי נשק ייעודיים כגון מקלעים ורובי צלפים, ניתן למצוא בצבאות רבים מספר דגמים שמשרתים במקביל כרובי שירות. זהו, למשל, המצב בצה"ל: רובי השירות הם רובה M16 מקוצר, M4A1 קרבין, מיקרו-תבור ותבור X-95 פלאט-טופ.
אחד מרובי השירות הנפוצים בעולם הוא ה-AK-47 "קלצ'ניקוב". רובי השירות של צבא ארצות הברית הם רובה M16 ו-M4 קרבין. רובה השירות של הכוחות המזוינים של בריטניה הוא SA80 וזה של צרפת הוא ה-FAMAS. אוסטריה, אוסטרליה, ניו זילנד, לוקסמבורג, אירלנד ומלזיה אימצו את ה-שטייר AUG.
קני דלגליש
סר קנת' מתיסון "קני" דלגליש (אנגלית: Kenneth Mathieson "Kenny" Dalglish; נולד ב-4 במרץ 1951 בגלאזגו, סקוטלנד) הוא כדורגלן-עבר סקוטי שהיה למאמן כדורגל. הוא התפרסם בזכות הצלחותיו עם סלטיק בשנות ה-70 ועם ליברפול החל מ-1978 ועד סוף שנות ה-80. דלגליש מכונה לעיתים בפי אוהדי הכדורגל, כמו גם באמצעי המדיה, בכינוי: "קינג קני" (המלך קני).
דלגליש נחשב לאחד מגדולי שחקני הכדורגל הבריטיים בכל הזמנים ולגדול שחקני דורו. הוא היה הכדורגלן הראשון אשר הבקיע 100 שערים בליגות האנגלית והסקוטית. דלגליש שיחק 102 פעמים בנבחרת סקוטלנד וכבש במדיה 30 שערים. הוא זכה עם סלטיק באליפות סקוטלנד בשנים 1972, 1973, 1974, 1977 ועם ליברפול באליפות אנגליה בשנים 1979, 1980, 1982, 1983, 1984, 1986, 1988, 1990 ובגביע אירופה לאלופות בשנים 1978, 1981, 1984.
בעקבות אסון הייזל בבריסל בגמר גביע אירופה לאלופות 1985 נגד יובנטוס, החליף דלגליש את ג'ו פייגן כמאמן של הקבוצה ובשנת 1986 זכה בדאבל האנגלי (אליפות וגביע) כשחקן-מאמן - הראשון והיחיד שעשה זאת. לאחר מכן זכה בעוד שתי אליפויות וגביע כמאמן. ב-1989 נהרגו 96 מאוהדי הקבוצה באסון הילסבורו. בשבועות שלאחר האסון ביקר דלגליש פצועים רבים והלך ליותר ממחצית מהלוויות. בינואר 1991, בעקבות הלחץ הנפשי המצטבר לאחר האסון, התפטר מאימון הקבוצה. בהמשך התחיל לאמן את קבוצת בלקברן רוברס, העלה אותה לפרמייר ליג וזכה איתה באליפות ב-1995. לאחר מכן אימן את ניוקאסל יונייטד והיה המאמן הטכני של קבוצת נעוריו סלטיק, אך לא הצליח לשחזר את הצלחותיו. בעונת 2010/2011 חזר דלגליש לאמן את ליברפול לאחר שהחליף את רוי הודג'סון. דלגליש הצליח להביא את ליברפול לתוצאות נאות לרבות ניצחונות על קבוצות הצמרת, אולם בסופו של דבר הקבוצה סיימה רק במקום השישי ולא הצליחה לרכוש כרטיס השתתפות במפעלים האירופאים. בעקבות הצלחתו זכה דלגליש לחוזה חדש בליברפול, אולם בעונה שלאחר מכן לא הצליח להמשיך בקו העלייה של הקבוצה, אשר נכשלה בליגה. במקביל הצליח דלגליש להצעיד את הקבוצה לזכייה בגביע קרלינג (גביע הליגה) השלישי בחשיבותו, ולגמר גביע ה-FA. במאי 2012 פוטר מתפקידו.
כיום דלגליש משמש כשגריר קבוצת ליברפול, ונוכח דרך קבע במשחקים הביתיים של הקבוצה.
ב-4 במרץ 2004 הוא נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם והיה נציגה היחיד של סקוטלנד.
דלגליש נבחר לגדול שחקני ליברפול על ידי העיתון טיימס.
קריירת מועדונים
דלגליש, בנו של מהנדס, נולד במחוז דלמרנוק שבמזרח גלאזגו, גדל במחוז מילטון, בצפון העיר. בגיל 15 עבר לשכונת גובן, הסמוכה לשכונת אייברוקס, ביתה של קבוצת גלאזגו ריינג'רס, וגדל כאוהד הקבוצה. הוא החל לשחק כדורגל בעמדת השוער. בנעוריו זכה עם קבוצות הנערים של בתי הספר בהם למד בגביע סקוטלנד לנערים. הוא אף השתתף בטורניר הכלל קבוצות נערים מכלל בריטניה. בשנת 1966 נבחן בקבוצות וסטהאם יונייטד וליברפול.
סלטיק
במאי 1967, בהיותו בן 16, חתם דלגליש על חוזה זמני בקבוצת סלטיק. מאמן הקבוצה, ג'וק סטיין, שלח את עוזרו לביתו של דלגליש, אשר על חומות השכונה בה שכן הבית צוירו ציורי אהדה ליריבה, ריינג'רס, על מנת לראות את דלגליש ואת הוריו. בעונתו הראשונה בסלטיק נשלח דלגליש בהשאלה לקבוצת החצי-מקצוענית, קמבנולד יונייטד, אשר במדיה הבקיע 37 שערים. בתקופה זו עבד כשוליה של אומן עבודות עץ. סטיין רצה שדלגליש ימשיך לעונת השאלה נוספת בקמבנולד, אך דלגליש רצה להפוך לכדורגלן מקצועני. מבוקשו של דלגליש יצא לפועל, והפך לשחקן הרכב בקבוצת המילואים של סלטיק. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של סלטיק ב-25 בספטמבר 1968, ברבע גמר גביע הליגה הסקוטית, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 2–4 על המילטון אקדמיקל.
במשך עונת 1968/1969 המשיך דלגליש לשחק בקבוצת המילואים של סלטיק, אך כבש 4 שערים בלבד, ב-17 משחקים. בעונה הבאה עבר לעמדות הקישור, וחל שיפור ביכולותיו. ב-4 באוקטובר 1969 פתח דלגליש לראשונה בהרכב סלטיק, במשחק ליגה, מול ריית' רוברס. סלטיק ניצחה 1–7, אך דלגליש לא כבש במשחק זה, ואף לא בשאר המשחקים ששיחק במשך עונה זו. לעומת זאת, בקבוצת המילואים כבש 19 שערים ב-31 הופעות, והוביל את קבוצת המילואים של סלטיק לזכייה בליגה ובגביע.
בעונה הבאה המשיך דלגליש את כיבושיו הרבים בקבוצת המילואים, כאשר הבקיע 23 שערים. שיאו בעונה זו הגיע כאשר כבש 4 שערים בצמד משחקי גמר גביע המילואים הסקוטי, מול ריינג'רס. טרם הפיכתו לשחקן הרכב, בינואר 1971, עמד דלגליש ביציע באצטדיון אייברוקס, בעת התרחשות אסון אייברוקס, במשחק הדרבי של גלאזגו. ב-17 במאי 1971 שיחק במשחק הוקרה מול קילמרנוק, לכבוד פרישת שחקנה, פרנק ביטי. במשחק זה, שהסתיים בניצחון 2–7, כבש 6 שערים.
בעונת 1971/1972 ביסס עצמו דלגליש כשחקן הרכב בסלטיק, כבש 29 שערים ב-53 הופעות וסייע לקבוצתו לזכות באליפות סקוטלנד בפעם השביעית ברציפות. דלגליש שיחק גם בניצחון 1–6 על היברניאן בגמר הגביע הסקוטי באותה עונה. בעונה הבאה היה דלגליש למלך השערים של סלטיק, כאשר כבש 39 שערים בכל המסגרות, והוביל את סלטיק לזכייה נוספת באליפות. בעונת 1973/1974 הגיע דלגליש עם סלטיק לחצי גמר גביע אירופה לאלופות, אז הפסידה קבוצתו לאתלטיקו מדריד. באותה עונה זכתה סלטיק בדאבל נוסף. בעונת 1975/1976 הפך דלגליש לקפטן סלטיק. בעונה זו סלטיק לא זכתה בתואר לראשונה מזה 12 שנים. ג'וק סטיין, מאמן הקבוצה, נפצע באורח קשה בתאונת דרכים, והחמיץ את מרבית העונה עקב שיקום ממושך. בעונה שלאחר מכן זכה דלגליש עם סלטיק בדאבל נוסף, וכבש 27 שערים בכל המסגרות.
בתקופתו בסלטיק ערך דלגליש 320 הופעות בכל המסגרות, וכבש 167 שערים.
ליברפול
בעונתו השנייה בליברפול כבש 21 שערי ליגה, ונבחר לכדורגלן השנה בליגה האנגלית בבחירת התאחדות העיתונאים. בעונה זו זכה גם באליפות אנגליה. עד לעונת 1980/1981 לא פספס דלגליש משחק ליגה, אז הופיע ב-34 משחקים, מתוך 42, וכבש 8 שערים בלבד. בעונה זו סיימה ליברפול במקום ה-5 בליגה. למרות היכולת הרעה בליגה, זכה עם קבוצתו בגביע הליגה ובגביע אירופה לאלופות, תוך ניצחון על ריאל מדריד בגמר. בעונה העוקבת כבש 13 שערי ליגה, והביא לליברפול את האליפות ה-13 שלה, והשלישית מאז הגעתו של דלגליש. באותה עונה גם ביסס את שיתוף הפעולה הפורה עם איאן ראש בהתקפת ליברפול. דלגליש שיחק לצד ראש, והביא ל"מהומה בהגנת היריב עם כניסת דלגליש, אשר הביאה למרחב פנוי לראש". בעונת 1982/1983 נבחר לכדורגלן השנה בליגה האנגלית בבחירת התאחדות השחקנים, והן לכדורגלן השנה בליגה האנגלית בבחירת העיתונאים. הוא כבש בעונה זו 18 שערי ליגה והשיב לליברפול את תואר האליפות. בשנת 1983 הגיע דלגליש למקום השני בתואר כדור הזהב.
בעונת 1983/1984, תחת המאמן ג'ו פייגן, זכה דלגליש עם ליברפול באליפות שנייה ברציפות, ובגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין על רומא, בגמר. בעונה הבאה הגיעה ליברפול פעם נוספת לגמר גביע אירופה לאלופות בו הפסידה 0–1 ליובנטוס. טרם המשחק התרחש אסון הייזל, אשר הביא למותם של 39 אוהדים. בעקבות האסון הושעו כלל הקבוצות האנגליות ממפעלי אופ"א למשך של 5 שנים. לאחר האסון וההפסד בגמר התפרסמה הודעת התפטרותו של פייגן - החלטה שהתקבלה טרם האירועים. במקומו מונה דלגליש, שהפך לשחקן-מאמן.
עם עזיבתו של איאן ראש בראשית עונת 1987/1988, הביא דלגליש לרכישת החלוצים ג'ון אולדרידג' ופיטר בירדסלי, הופיע ב-2 משחקי ליגה בלבד, והביא לליברפול את הזכייה ב-17 שלהם באליפות. בעונה הבאה הופיע במשחק אחד בלבד, בגביע הליגה, וערך את הופעת הליגה האחרונה שלו ב-5 במאי 1990, כאשר נכנס כמחליף במשחק מול דרבי קאונטי. בגיל 39, היה דלגליש לאחד השחקנים המבוגרים ביותר ששיחקו בליברפול. שלוש שנים קודם לכן כבש את שערו האחרון, ב-18 באפריל 1987, בניצחון הליגה הביתי 0–3 על נוטינגהאם פורסט.
נבחרת סקוטלנד
דלגליש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד תחת המאמן טומי דוקרטי, ב-10 בנובמבר 1971, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 0–1 על, במסגרת מוקדמות יורו 1972. הוא כבש את שער הבכורה שלו שנה מאוחר יותר, ב-15 בנובמבר 1972, בניצחון 0–2 על, במוקדמות מונדיאל 1974. סקוטלנד העפילה לטורניר זה, והודחה בשלב הבתים, למרות שלא הפסידה בשלושת משחקיה.
בסך הכל, ערך דלגליש 102 הופעות במדים הלאומיים, והוא מחזיר בשיא ההופעות בנבחרת סקוטלנד. הוא כבש 30 שערים, ומחזיק גם כן בשיא השערים בנבחרת, במשותף עם דניס לאו. הופעתו האחרונה בנבחרת, לאחר 15 שנים, הייתה ב-12 בנובמבר 1986, במסגרת מוקדמות יורו 1988, בניצחון 0–3 על. את שערו האחרון כבש שנתיים מוקדם יותר, ב-14 בנובמבר 1984, בניצחון 1–3 על, במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986.
ליברפול
לאחר אסון הייזל ב-1985, ועזיבתו של מאמן ליברפול, ג'ו פייגן, מונה דלגליש לשחקן-מאמן. בעונתו הראשונה כמאמן הוביל את הקבוצה לדאבל. ליברפול סיימה במקום ה-1 בליגה, 2 נקודות מעל אברטון, שסיימה כסגנית. דלגליש עצמו כבש את שער הניצחון במחזור האחרון מול צ'לסי, והביא את האליפות לליברפול. בגמר גביע ה-FA גברה ליברפול על יריבתה העירונית, אברטון, 1-3.
את עונת 1986/1987 סיים דלגליש ללא תארים. אמנם הגיע לגמר גביע הליגה, אך הפסיד 1–2 לארסנל. לקראת העונה הבאה, עם עזיבת כוכב הקבוצה, איאן ראש, החתים דלגליש מספר שחקנים מובילים, ביניהם ג'ון אולדרידג', פיטר בירדסלי, ריי הודג'סון וג'ון בארנס. המבנה החדש של ליברפול היה בצמרת טבלת הליגה למשך כמעט כל העונה, והחזיק ברצף של 37 משחקים ללא הפסד בכל המסגרות, מתחילת העונה ועד פברואר 1988. עם 4 משחקי ליגה שנותרו לשחק, הוכתרה קבוצתו של דלגליש לאלופה. בגמר גביע ה-FA הפסידה ליברפול לוימבלדון.
בקיץ 1988 החתים דלגליש את ראש בחזרה בליברפול, לאחר עונה אחת ביובנטוס. בעונת 1988/1989 ניצחה ליברפול את יריבתה העירונית, אברטון, פעם נוספת בגמר גביע ה-FA. למשחק האחרון של הליגה הגיעה קבוצתו של דלגליש במקום ה-1, כאשר מובילה ב-3 נקודות על ארסנל, שהייתה במקום השני. המשחק הסתיים בהפסד 0–2, והביא לשוויון בהפרשי השערים של הקבוצות. ארסנל זכתה באליפות, על פי תוצאות המשחקים בין הקבוצות. בעונה הבאה זכה דלגליש באליפות ה-3 שלו כמאמן, והאחרונה של ליברפול, עד 2020. בחצי גמר גביע ה-FA, בוילה פארק, הפסידה ליברפול 3–4 לקריסטל פאלאס, לאחר הארכה. בסיום העונה הוכתר דלגליש בפעם השלישית למאמן השנה באנגליה. ב-22 בפברואר 1991 התפטר דלגליש מתפקידו, יומיים לאחר משחק התיקו 4-4, בסיבוב החמישי של גביע ה-FA, מול היריבה העירונית, אברטון.
אסון הילסבורו
דלגליש היה מאמן ליברפול בעת התרחשות אסון הילסבורו, ב-15 באפריל 1989. האסון גבה את חייהם של 96 אוהדי כדורגל. בשבועות שלאחר האסון ביקר דלגליש פצועים רבים ופקד יותר ממחצית מהלוויות. הופעותיו לאחר האסון כונו "קולוסאליות והרואיות". במרץ 2009 שבר דלגליש שתיקה בת 20 שנים, כאשר דיבר לראשונה על האסון, והביע חרטה על כך שהמשטרה והתאחדות הכדורגל האנגלית לא שקלו דחיית שריקת הפתיחה של המשחק. במהלך טקס הזיכרון להרוגי אסון הילסבורו, ב-15 באפריל 2011, הכריז חבר בית הנבחרים הבריטי מליברפול, סטיב רות'רהאם, כי יציע מתן תואר אבירות לדלגליש, "לא רק על הופעותיו יוצאות הדופן כשחקן וכמאמן, אלא גם על עבודות הצדקה שלו עם רעייתו, מרינה, על תמיכתו בחולי סרטן השד, ועל כל שעשה לאחר הילסבורו".
בלקברן רוברס
דלגליש חזר לאמן באוקטובר 1991, כאשר מונה למאמן בלקברן רוברס, מהליגה השנייה באנגליה. עד תחילת 1992 בלקברן כבר הובילה את ליגת המשנה. בגמר פלייאוף העלייה ניצחה בלקברן את לסטר סיטי, ובכך הוביל אותה דלגליש לליגת הפרמייר ליג, שהוקמה זה עתה. עם עלייה זו, חזרה בלקברן לליגה האנגלית העליונה, לראשונה מאז 1966. לקראת עונת 1992/1993 החתים דלגליש את כוכבה הצעיר של סאות'המפטון, אלן שירר, תמורת סכום שיא של 3.5 מיליון לירות שטרלינג. למרות פציעה חמורה, שהשביתה את שירר למחצית הראשונה של העונה, הגיע דלגליש עם בלקברן למקום ה-4. בעונה הבאה סיימה הקבוצה כסגנית הליגה, שנייה רק למנצ'סטר יונייטד.
בתחילת עונת 1994/1995 רכש דלגליש את החלוץ כריס סאטון, תמורת 5 מיליון פאונד. שירר וסאטון שיתפו פעולה בצורה יוצאת דופן, שהביאה לכיבוש שערים רבים. למשחק הסגירה של הליגה הגיעה בלקברן כמוליכת הטבלה, עם 2 נקודות מעל מנצ'סטר יונייטד. קבוצתו של דלגליש התמודדה מול ליברפול, באנפילד, ואילו יונייטד מול וסטהאם יונייטד, בבוליין גראונד. בלקברן הפסידה 1–2, אך למרות זאת זכתה באליפות, מכיוון שמנצ'סטר לא הצליחה לנצח. הזכייה הפכה את דלגליש למאמן הרביעי בהיסטוריה, שזוכה באליפות אנגליה בשתי קבוצות שונות, לאחר שטום ווטסון, הרברט צ'פמן ובריאן קלאף עשו זאת לפניו. ביוני 1995 הפך דלגליש למנהל ספורטיבי של בלקברן. הוא עזב את הקבוצה בסיום עונת 1995/1996, לאחר קמפיין מאכזב של מאמן הקבוצה החדש, ריי הרפורד.
לאחר העזיבה את בלקברן, היה דלגליש לסקאוט בינלאומי, למשך תקופה קצרה, בקבוצת גלאזגו ריינג'רס. הוא היה בעל תפקיד מרכזי בהחתמת חלוץ נבחרת צ'ילה, סבסטיאן רוזנטל.
ניוקאסל יונייטד
בינואר 1997 מונה דלגליש למאמן קבוצת הפרמייר ליג, ניוקאסל יונייטד. הוא חתם על חוזה ל-3 וחצי שנים. דלגליש הוביל את הקבוצה מהמקום ה-4, בה הייתה באמצע העונה, עד לסגנות הליגה, ובכך הכניס את ניוקאסל לליגת האלופות. בקיץ 1997 מכר דלגליש מספר כוכבי הקבוצה, בהם פיטר בירדסלי, לי קלארק, לס פרדיננד ודויד ז'ינולה, והחליפם בשחקנים שהיו בשלהי הקריירה: ג'ון בארנס (34), איאן ראש (36) וסטיוארט פירס (35). הוא ביצע גם מספר החתמות של שחקנים שנשארו בניוקאסל למשך תקופה ארוכה, דוגמת גארי ספיד ושי גיבן. בעונת 1997/1998 סיימה ניוקאסל במקום ה-13 בלבד. למרות זאת, היו לדלגליש בעונה זו מספר הישגים, הכללו ניצחון 2–3 על ברצלונה בליגת האלופות, והגעה לגמר גביע ה-FA. בעונה הבאה פוטר דלגליש, לאחר שני משחקים, בהם סיימה ניוקאסל ללא ניצחון, והוחלף על ידי רוד חוליט. פרשן ספורט מעיתון האינדפנדנט כתב: "תקופת 20 החודשים שלו בניוקאסל יונייטד הייתה הדבר היחיד שהתקרב לכישלון בכל הקריירה של דלגליש".
סלטיק
ביוני 1999 מונה דלגליש למנהל הספורטיבי של סלטיק, כאשר ג'ון ברנס, ששיחק תחתיו, מונה למאמן הקבוצה, תחת המלצתו של דלגליש. ברנס פוטר במהלך עונתו הראשונה כמאמן, בפברואר 2000. דלגליש מונה למאמן, והוביל את הקבוצה לזכייה בגביע הליגה הסקוטית, לאחר ניצחון 0–2 על אברדין בגמר. הוא עזב את הקבוצה זמן קצר לאחר מכן.
החזרה לליברפול
באפריל 2009 הזמין מאמן ליברפול, רפאל בניטס, את דלגליש, לשמש כמאמן אקדמיית הקבוצה. המינוי אושר ביולי באותה שנה, ודלגליש הפך גם לשגריר המועדון. בעקבות עזיבתו של בניטז ביוני 2010, התבקש דלגליש לסייע במציאת מאמן מחליף. בעקבות המלצתו, מונה כחודש לאחר מכן רוי הודג'סון למאמן הקבוצה.
בעקבות פתיחה רעה של עונת 2010/2011 החלו אוהדי ליברפול לבקש מדלגליש לחזור לעמדת המאמן בקבוצה. ב-6 באוקטובר 2010 נמכר המועדון בסכום משוער של 300 מיליון לירות שטרלינג לקבוצת "New England Sports Ventures" שבראשה עומד ג'ון הנרי, מבעלי קבוצת הבייסבול בוסטון רד סוקס. ב-8 בינואר 2011 עזב הודג'סון את ליברפול, ודלגליש מונה למאמן זמני. משחקו הראשון של דלגליש בקדנציה השנייה כמאמן ליברפול הגיע יום מאוחר יותר, בסיבוב השלישי של גביע ה-FA, בו הפסידה ליברפול 0–1 למנצ'סטר יונייטד באולד טראפורד. 3 ימים מאוחר יותר אימן דלגליש את משחק הבכורה שלו בפרמייר ליג כמאמן ליברפול, בהפסד 1–2 לבלקפול. לאחר המשחק הודה דלגליש כי ליברפול עומדת בפני "אתגר גדול". זמן קצר לאחר מינויו למאמן ליברפול, אמר דלגליש כי יהיה מאמן קבוע, אם יוצע לו תפקיד זה. ב-19 בינואר אמר יו"ר המועדון, טום וורנר, כי הבעלים ישמחו לאפשרות זו. ב-22 בינואר הוביל דלגליש לניצחון ראשון מאז חזרתו לתפקיד המאמן, מול וולבס. עד סוף ינואר הוחתמו בקבוצה אנדי קארול תמורת 35 מיליון פאונד, שהיה לשיא עבור שחקן בריטי, ולואיס סוארס, תמורת 22.8 מיליון פאונד, וזאת כתגובה למכירתו של פרננדו טורס לצ'לסי, תמורת סכום שיא של 50 מיליון פאונד. לאחר הניצחון 0–1 על צ'לסי בסטמפורד ברידג', תיאר הפרשן אלן סמית' את המשחק כ"תצוגה מבריקה במונחים של רוח ומשמעת". דלגליש זכה לשבחים מצד פרשני ספורט נוספים.
ב-12 במאי 2011 הכריזה ליברפול על החתמתו של דלגליש על חוזה ל-3 שנים. משחקו הראשון לאחר החתימה על החוזה היה הפסד 0–2 לטוטנהאם הוטספר, קבוצתו של הארי רדנאפ. תקופתו השנייה של דלגליש כמאמן ליברפול הייתה שנויה במחלוקת. באוקטובר הורחק לואיס סוארס ל-8 משחקים עקב התבטאות גזענית כלפי פטריס אברה, במהלך משחק מול מנצ'סטר יונייטד. לאחר שהחלוץ האורוגוואי סירב ללחוץ את ידו של אברה במפגש בין הקבוצות בפברואר 2012, הגיעה התנצלות מצד השחקן ומצדו של דלגליש רק לאחר התערבות של בעלי הקבוצה.
בפברואר 2012 הוביל דלגליש את ליברפול לתואר הראשון של המועדון מזה 6 שנים, לאחר ניצחון בדו-קרב בעיטות עונשין בגמר גביע הליגה, מול קארדיף סיטי. באותה עונה הוביל דלגליש את הקבוצה לגמר גביע ה-FA, אך אז הפסידה ליברפול 1–2 לצ'לסי. למרות ההצלחה בגביעים המקומיים, סיימה ליברפול במקום ה-8 בלבד בליגה, שהיה המיקום הנמוך ביותר של הקבוצה מאז 1994. ליברפול העפילה למפעל אירופי מכיוון שזכתה בגביע מקומי. עם סיום העונה, פוטר דלגליש מתפקידו.
באוקטובר 2013 חזר דלגליש לליברפול, כאשר קיבל תפקיד ניהולי במועדון.
באוקטובר 2017 נקרא על שמו של דלגליש יציע באצטדיון אנפילד.
חיים אישיים
דלגליש נשוי למרינה מאז 26 בנובמבר 1974. לזוג ארבעה ילדים: קלי, פול, לינסי ולורן. קלי עבד כשדרן כדורגל ב-BBC וב-סקיי ספורט. פול הלך בעקבות אביו, והיה כדורגלן מקצועני. כיום מאמן את קבוצת מיאמי מליגת ה-NASL. מרינה, אשתו של דלגליש, אובחנה כחולת סרטן השד במרץ 2003, והחלימה מהמחלה.
דלגליש עוטר כחבר במסדר האימפריה הבריטית בשנת 1984, ומרינה אשתו עוטרה כחברה באותו המסדר בשנת 2009, על פעילות הצדקה שלה. דלגליש קיבל תואר אבירות בשנת 2018, על פעילות הצדקה שלו, על פעולותיו לאחר אסון הילסבורו, וכן על הישגיו בתחום הכדורגל, הן כשחקן והן כמאמן.
פעילות צדקה
ב-2004 ייסדו דלגליש ומרינה אשתו ארגון צדקה בשם 'The Marina Dalglish Appeal', על מנת לגייס כסף לטיפול ומאבק במחלת הסרטן. דלגליש משתתף דרך קבע באירועים לגיוס תרומות לצדקה. ביוני 2007 נפתח מרכז אונקולוגיה בליברפול, הודות לתרומה של 1.5 מיליון פאונד, אשר נתרמו על ידי ארגונם של בני הזוג דלגליש. דלגליש משתתף מדי שנה בטורניר הצדקה של שחקן הגולף הדרום-אפריקאי, גארי פלייר, וזאת על מנת לגייס תרומות עבור ילדים בכל רחבי העולם. ב-1 ביולי 2011 קיבל דלגליש את תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אלסטר, שבצפון אירלנד, וזאת על עבודות הצדקה שלו, ועל הישגיו בכדורגל.
תארים
{{טורים
עיטורים
}}
סמי קצב
סמי קצב (נולד ב-1946) הוא איש עסקים ישראלי, בעלי קבוצת SK (נסקא תעשיות - אס קיי גרופ בע"מ) הכוללת בין השאר את מספנות ישראל, תעשיות נשק לישראל (IWI) ומפרולייט.
ביוגרפיה
קצב נולד באבאדאן שבאיראן, בן למשפחה ממוצא עיראקי. ב-1962 עלה לישראל עם הוריו וארבעת אחיו, והתגורר בשכונה א' בבאר שבע.
לאחר שחרורו עבד בחברת סולתם ובמסגרת זו נשלח לאיראן ועסק בתחום של פיתוח מערכות ארטילריה לצבא האיראני בתקופת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי. טרום המהפכה האיראנית ב-1979 שב לישראל. הוא רכש מפעל לעיבוד שבבי בשלומי וב-1995 רכש את חברת מספנות ישראל יחד עם שלמה שמלצר ושלומי פוגל ומכהן כיושב ראש דירקטוריון החברה.
פעילותו בתחום החברות הביטחוניות המשיכה עם רכישת חברת הכוונות האופטיות "מפרולייט" בשנת 2000, ב-2001 רכש את חברת הפריסקופים לרק"ם "יוניסקופ", ב-2003 רכש מפעל אלקטרואופטיקה בארצות הברית. ב-2005 רכש את מפעל "מגן" של התעשייה הצבאית המייצר נשק קל והקים את חברת תעשיות נשק לישראל (IWI).
רכישות נוספות בתחום הביטחוני היו של חברות בתחום האופטיקה, לייזרים ואמצעי ראיית לילה: ניו נגה לייט, נייט לייט טכנולוגיות, פריזמטק, אם.אס.אי, ופולס אינטרו סיסטמס, של חברת ציוד התקשורת קמרו־טק ושל ויז'נמפ (visionmap).
כמו כן קצב הבעלים של חברת הנדל"ן "אושירה".
תומאס גירטין
תומאס גירטין (באנגלית: Thomas Girtin; 18 בפברואר 1775 – 9 בנובמבר 1802) היה צייר מים וחרט אנגלי. חברו של ויליאם טרנר. גירטין מילא תפקיד מפתח בהכרת צבעי המים כצורת אמנות מכובדת.
ביוגרפיה
גירטין האמין כי מילא את תקופת חניכותו בת שבע השנים, אם כי ישנם דיווחים לא מאושרים על עימותים בין המורה לחניך, שהביאו לכך שגירטין נכלא כחניך עקשן. אבל אין ספק שדייס לא העריך את כישרונו של תלמידו, וזלזל בו גם לאחר מותו בגיל צעיר.
בגיל צעיר התיידד גירטין עם ויליאם טרנר והם הועסקו בהדפסים ובצבעי מים. גירטין הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות משנת 1794. הרישומים האדריכליים והטופוגרפיים שלו ביססו את המוניטין שלו. השימוש שלו בצבעי מים לנופים היה כזה שיוחס לו הקרדיט של יצירת אווירה רומנטית. הוא יצא למספר סיורי שרטוטים, בצפון אנגליה, צפון ויילס ומדינת מערב אירופה.
בשנת 1799 הוא נקשר לפטרונים משפיעים כמו ליידי סאת'רלנד ואספן האמנות סר ג'ורג' ביומונט.
בשנת 1800 התחתן עם מרי אן בורט, בת ה-16, בתו של צורף אמיד, והקים בית ליד הייד פארק, בסמוך לצייר פול סנדבי. ב־1801 הוא הפך למבקר רצוי בבתי הכפר של פטרוניו כמו הארווד ווד וטירת מולגרב, והצליח לגבות 20 גינאה תמורת כל ציור, אך בריאותו הלכה התדרדרה.
בסוף 1801 ותחילת 1802 בילה חמישה חודשים בפריז, שם צייר צבעי מים ועשה סדרה את רישומי עפרון אותם חרט עם שובו ללונדון. הם פורסמו בפריז לאחר מותו.
באביב ובקיץ 1802 הפיק גירטין פנורמה של לונדון, "איידומטרופוליס", בגובה של 6 מטר ורוחב של 30 מטר שהוצגה בהצלחה באותה שנה. הפנורמה הייתה בולטת בזכות הטיפול הנטורליסטי שלו באור האורבני ובאווירה.
בנובמבר אותה שנה נפטר גירטין בחדר הציור שלו. הוא נקבר בחצר הכנסייה של סנט פול, קובנט גארדן בלונדון.
עבודתו
נופיו המוקדמים של גירטין דומים לרישומים טופוגרפיים מהמאה ה-18, אך בשנים מאוחרות יותר פיתח סגנון רומנטי נועז יותר, שהשפיע לאורך זמן על הציור האנגלי. הנוף של הצפון עודד אותו ליצור פלטת צבעי מים חדשה של חומים חמים, אפור צפחה, אינדיגו וסגול. הוא זנח את המנהג של הצללה תחתונה ואז הוספת כתמי צבע פסטליים, לטובת משיכות מכחול רחבות של צבע חזק.
תערוכות ורטרוספקטיבות
במוזיאון הבריטי ובמוזיאון ויקטוריה ואלברט יש אוספים של עבודותיו.
המוזיאון הבריטי קיבל אוסף גדול של ציורי צבעי מים של גירטין מהאספן צ'יימברס הול.
ביולי 2002 ארגנה גלריית טייט בריטניה תערוכה, "תומאס גירטין: אמנות האקוורל", שמטרתה "לחשוף את גאונותו הטכנית".
Half-Life 2
Half Life 2 הוא המשחק השני בסדרה Half-Life (לא כולל חבילות הרחבה) שפיתחה החברה Valve.
המשחק, בדומה לקודמו, מציג בינה מלאכותית טובה, אנימציית דמויות באיכות גבוה, עיצוב שלבים מעניין וסצנות מתוסרטות במקום סרטוני מעבר. המשחק משתמש במנוע Source המדמה אפקטים פיזיקליים בצורה מציאותית. למשחק נוספו מספר כלי נשק חדשים (אחד מהם הוא רובה כוח המשיכה, שקיים רק במשחק זה), וכלי רכב שונים המיועדים לשלבים הפתוחים של המשחק.
רקע עלילה
עלילת המשחק מתרחשת מספר שנים (בין עשר לעשרים שנה) לאחר סיום המשחק הראשון המקורי. המשחק יוצא מנקודת ההנחה שגורדון פרימן קיבל את הצעתו של הג'י-מאן בסוף המשחק הקודם, לעבוד בשבילו.
לאחר מותו של ניהילנט', שערים החלו להיפתח בכל העולם, ומפלצות מתחילות לעבור בהם מהצד השני, כולל החייזרים מעולם Xen מהמשחק הקודם שפולשים לכדור הארץ במלוא העוצמה. ה"קומביין"(Combine), גזע חייזרי תבוני, פולש לכדור הארץ דרך השערים האלו ומביס את כל צבאותיו תוך שבע שעות (כפי שנחשף בספר המתעד את יצירת המשחק, “Half-Life 2: Raising the Bar”). הקומביין משתלטים על כדור הארץ וממנים את דוקטור ברין לשליט הראשי.
דוקטור וולאס ברין
דוקטור וולאס ברין הוא היריב העיקרי של השחקן במשחק השני בסדרה. ברין שימש בעבר כמנהל מעבדות בלאק מֵסַה (דמותו לא הופיעה כלל במשחק הראשון), ונבחר למתווך על ידי החייזרים המכונים "Combine", לשמש כמפקד כוחותיהם בכדור הארץ. דוקטור ברין מבצע את תפקידו מהמבצר (The Citadel) שנמצא בעיר 17.
Combine
ה-Combine הם חייזרים והם האויבים העיקריים (לא כולל דוקטור ברין) של גורדון פרימן ושל שאר הדמויות במשחק.
אלכס ואנס
אלכס ואנס מופיעה במשחק השני, פרק 1 ופרק 2. אלכס גדלה במעבדות "בלאק מסה" בהן עבד אביה. אלכס היא לוחמת מנוסה וכמו כן האקרית מומחית.
דוקטור ג'ודית מוסמן
פיזיקאית שעובדת עם איליי ואנס במשחק השני בסדרה.
בהמשך המשחק מגלים שהיא עובדת בשביל דוקטור וולאס ג'יי ברין.
ביקורת
המשחק זכה לביקורות מצוינות, וממוצע הדירוגים הכללי שלו הוא 96 מתוך מאה. בנוסף, זכה המשחק בכ-35 תארים של משחק השנה וב-6 פרסים של טקס פרסי ה-BAFTA של האקדמיה הבריטית (ביניהם בפרס באפט"א למשחקים למשחק הטוב ביותר).
אפיזודות
מאז יציאת Half Life 2 לשוק, הוכרז פיתוחן של שלוש "אפיזודות" למשחק. מדובר בהחלטה עסקית של Valve לשחרר משחקים בסדר גודל קטן יותר (אפיזודות) תמורת מחיר נמוך יותר בהפרשי זמן קצרים. בפועל, זמן הפיתוח שלהן התארך, ועברה כשנה בין יציאתה של כל אפיזודה. עדיין לא ידוע על ה־Episode השלישי, למרות שיש על כך שמועות.
Two Black Cadillacs
Two Black Cadillacs (בעברית: שני קאדילקים שחורים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארי אנדרווד, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Blown Away. השיר יצא לאור ב-18 בנובמבר 2012, על ידי חברת התקליטים אריסטה נאשוויל, כסינגל השלישי מתוך האלבום. השיר נכתב על ידי אנדרווד, הילרי לינדזי וג'וש קיר. "Two Black Cadillacs" הוא שיר קאנטרי פופ שמילותיו עוסקות בסיפורן של שתי נשים שמגלות כי בן הזוג שלהן בגד בהן כאשר היה עם כל אחת מהן בו זמנית. בעקבות כך, הן מחליטות לרצוח אותו. השיר הופק על ידי מארק ברייט והושווה לשירים של דיקסי צ'יקס ומירנדה למברט.
עם יציאתו, "Two Black Cadillacs" קיבל ביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, ששיבחו את סיפורו ואת רבגוניותה של אנדרווד כאמנית. מבחינה מסחרית, השיר זכה להצלחה כאשר בארצות הברית הגיע למקום השני במצעד הקאנטרי איירפליי ולמקום ה-41 במצעד הבילבורד הוט 100. בנוסף לכך, קיבל את תואר הפלטינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. במצעד שירי הקאנטרי של קנדה הגיע למקום השלישי, בעוד במצעד קנדה הוט 100 הגיע למקום ה-52.
את הווידאו קליפ של השיר ביים פי. אר. בראון והוא צולם בנאשוויל, טנסי. הקליפ שואב השראה מהרומן של סטיבן קינג "כריסטין", ומראה כיצד אישה ומאהבת הורגות את בן הזוג הבוגד שלהן עם קאדילק בצבע שחור. הקליפ קיבל מועמדות בטקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי בקטגוריית "קליפ השנה". אנדרווד ביצעה את "Two Black Cadillacs" במספר הופעות חיות, ביניהן בטקס פרסי גראמי ה-55 ובמהלך טקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי שהתקיים בשנת 2013. באותו הטקסט ביצעה גם את "Good Girl", "See You Again" ו-"Blown Away". השיר בוצע במהלך סיבוב ההופעות השלישי שלה, "Blown Away Tour".
כתיבה והלחנה
בדצמבר 2010, לאחר שאנדרווד סיימה לקיים את סיבוב ההופעות השני שלה "Play On Tour", היא החלה לעבוד על אלבום האולפן הרביעי שלה. יו"ר ומנכ"ל סוני מיוזיק נאשוויל, גארי אוברטון, אמר כי "לקח לה כמעט שנה להכין ולהקליט את האלבום". הפזמונאים כריס טומפקינס וג'וש קיר, שכתבו עבורה בעבר את "Before He Cheats", עבדו על רצועה ששמה "Blown Away" ושלחו אותה לאנדרווד. בתגובה, היא הצהירה כי היא אהבה את השיר והחליטה להקליט אותו, תוך שהיא בחרה לקרוא לאלבום על שמו, היות שהיא רצתה שהוא יהיה אפל. לאחר מכן, היא החלה לכתוב שירים עם כמה פזמונאים, ביניהם הילרי לינדזי וג'וש קיר. יחד, השלישייה כתבה את "Two Black Cadillacs", העוסק בשתי נשים שמגלות כי בן הזוג שלהן בגד בהן כאשר היה עם כל אחת מהן בו זמנית. בעקבות כך, הן מחליטות לרצוח אותו. אנדרווד אמרה כי "היה כל כך כיף לכתוב את השיר הזה, באותו החדר בו שהינו שלושתנו". קיר תיאר את תהליך הכתיבה ואמר כי: "" מבחינה מוזיקלית, "Two Black Cadillacs" כתוב בסולם של פה מינור והוא מכיל בתוכו קצב של 120 פעימות לדקה. הקול של אנדרווד משתרע מהצליל הנמוך של לצליל יותר גבוה של C5. בילי דוכס מ-Taste of Country, ציין כי מילות השיר דוחפות את "קארי לצד האפל ביותר שלה, שלא כל כך הוצג עד כה". דוקס טען שהשיר הוא מעין סרט קצר, בו אנדרווד שרה:" והמיסיון אמר שהוא איש טוב / ואחיו אמר שהוא חבר טוב / אבל הנשים בשתי הרעלות השחורות לא טרחו לבכות / ביי, ביי / כן הם הניחו ורד למטה / זרקו קומץ עפר לקרקע העמוקה / הוא לא היחיד שהיה לו סוד להסתיר / ביי ביי, ביי ביי, ביי ביי". בין כלי הנגינה בשיר, ניתן למנות: פסנתר, מיתרים וגיטרה והוא אף הושווה לשיר "Goodbye Earl" של דיקסי צ'יקס ולשיר "Gunpowder & Lead" של מירנדה למברט.
תגובות ביקורתיות
"Two Black Cadillacs" קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. בילי דוקס מ-Taste of Country, טען כי "מבחינה קולית, אנדרווד מבריקה כתמיד. מבחינה לירית, היא, הילרי לינדזי וג'וש קיר עשו עבודה נהדרת", אך המשיך ואמר כי "בהשוואה ללהיטים האחרים של אנדרווד, השיר הזה לא מתלבט במיוחד. לכן, הוא ימכור רק מיליון עותקים ואולי יגיע למקום השני במצעדים". בסוף הסיקור, העניק לשיר ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב. דריל אדיסון מ-Great American Country, שיבח את השיר ואמר כי "אפילו עם אלמנטים כבדים שכאלה, השיר שומר באופן מרשים על צליל נגיש. כמו כן, קולה של קארי בשיר נהדר גם כן". קווין קויין מ-Country Universe, העניק לשיר ציון A והחמיא לרבגוניות שלו ואמר כי "בשיר, היא מצליחה לבטא את עצמה כאמנית. עבור מישהי שטוענים עליה שהיא מצליחה במצעדים בלי שום סיבה, ניתן לראות כי היא עושה עבודה קשה כדי להרוויח זאת".
הצלחה מסחרית
לאחר יציאת האלבום, נמכר השיר בלמעלה מ-8,000 עותקים. כאשר יצא כסינגל, הגיע לראשונה למקום ה-55 במצעד הקאנטרי איירפליי ב-24 בנובמבר 2012 ובסופו של דבר למקום השני ושהה במצעד במשך 21 שבועות. השיר היה לשירה ה-17 של אנדרווד שהצליח לכבוש את פסגת מצעד האיירפליי של מדיה-בייס. ב-29 בדצמבר 2012, הגיע השיר למקום ה-90 במצעד הבילבורד הוט 100 ולאחר יציאת הווידאו קליפ שלו, הגיע למקום ה-41. עד 15 במאי 2013 הוא נמכר בלמעלה מ-762,000 עותקים בארצות הברית בלבד. ב-30 בספטמבר 2013, קיבל השיר על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. בקנדה, זכה להצלחה מתונה כאשר הגיע למקום השלישי במצעד שירי הקאנטרי של המדינה ולמקום ה-52 במצעד קנדה הוט 100.
תוכנית טלוויזיה
בספטמבר 2014, אושר כי ג'רי ברוקהיימר יפיק סדרת אירועים בת שש שעות המבוססת על השיר. התסריט שלה נכתב על ידי אילדי מודרוביץ' והיא שודרה ברשת שידורי הטלוויזיה האמריקאית פוקס.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של "Two Black Cadillacs" בוים על ידי פי. אר. בראון והופק על ידי סטיב לאמאר. הקליפ צולם בנאשוויל, טנסי ושואב השראה מהרומן של סטיבן קינג "כריסטין", המספר את סיפורו של רכב וינטג' שככל הנראה מופעל על ידי כוחות על-טבעיים. הטריילר הרשמי של הקליפ הופץ ב-26 בנובמבר 2012, בו נראית אנדרווד כאלמנה.
הקליפ הוקרן לראשונה ב-23 בינואר 2013, ב-Entertainment Tonight ובהמשך הועלה לערוץ ה-Vevo של אנדרווד. בקליפ נראית אנדרווד כשהיא נוהגת בקדילאק בצבע שחור משנת 1964, בחיק הטבע. בסצנה אחרת, מוצגות שתי נשים שנמצאות בהלוויה, תוך שעל פניהן מבט נטול רגש והן לבושות בבגדים שחורים. במהלך הקליפ נעשה שימוש בעריכה צולבת, כאשר השתיים דורסות למוות את בן הזוג שלהן, תוך שהמכונית מתקנת את עצמה בעזרת כוחות על-טבעיים כביכול.
הופעה
אנדרווד ביצעה את השיר בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית ה-40, שהתקיים ב-18 בנובמבר 2012. איימי סקיארטו מ-Taste of Country סקרה את ההופעה וכתבה: "" בין היתר, היא ביצעה גרסה אקוסטית לשיר במהלך טקס פרסי גראמי ה-55. במהלך ההופעה, הוקרנו על השמלה שלה ורדים ופרפרים. בהמשך, ביצעה אותו בטקס פרסי איגוד מוזיקת הקאנטרי, ביחד עם השירים "Good Girl", "See You Again" ו-"Blown Away". השיר בוצע במהלך טקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי ובמהלך סיבוב ההופעות השלישי של אנדרווד, "Blown Away Tour".
ריצ'רד בירד
ריצ'רד אוולין בירד הבן (אנגלית: .Richard Evelyn Byrd Jr; 25 באוקטובר 1888 – 11 במרץ 1957) היה אדמירל, חלוץ תעופה אמריקני ואחד הראשונים אשר חצו בטיסה ישירה את האוקיינוס האטלנטי. כמו כן היה חוקר של שני אזורי הקוטב והאדם הראשון שטס מעל הקוטב הדרומי. ייתכן שטס אף מעל הקוטב הצפוני, ואם כך, היה הראשון לעשות זאת, אלא שהדבר שנוי במחלוקת. בשנת 1934 בילה חורף שלם לבדו בתחנת מחקר באנטארקטיקה.
משפחתו ושנותיו הראשונות
ריצ'רד בירד נולד למשפחה מכובדת ואמידה בעלת אילן יוחסין המגיע עד מייסדי המושבה בווירג'יניה. אביו, משפטן במקצועו, היה זמן מה דובר בית הנבחרים המקומי. אחיו הבכור, הארי פ. בירד, היה מושל מדינת וירג'יניה, ואחר כך היה סנטור מטעמה.
כבר בילדותו גילה עניין רב בארצות לא נודעות, בתופעות טבע שעוד לא נחקרו ובתעלומות העולם. בגיל 12 הצטרף לבדו לשייט סביב כדור הארץ. לאחר לימודים בבית ספר צבאי, סיים ריצ'רד בירד את המכון הצבאי של וירג'יניה בלקסינגטון ב־1907, ונרשם ללימודים באוניברסיטת וירג'יניה. מסיבות פיננסיות הוא עזב את לימודיו וחלף זאת חבש את ספסלי האקדמיה הימית של ארצות הברית. ב־8 ביוני 1912 הוא סיים את לימודיו והוסמך כקצין זוטר. בהמשך הוא שירת על סיפונן של מספר ספינות מלחמה. ב־20 בינואר 1915 נישא בירד למרי דונלדסון איימס (Ames), ביתו של תעשיין עשיר. בעת לימודיו נפצע בירד קשות בקרסולו, דבר שהוביל לפרישתו מן הצי, מטעמי בריאות, ב־15 במרץ 1916. ב־1917 עבר הזוג בירד להתגורר בבוסטון. במרוצת הזמן נולדו לזוג בן ושלוש בנות. בעת מלחמת העולם הראשונה, אליה נכנסה ארצות הברית באביב 1917, חזר בירד לשירות על אף פרישתו.
בנו של ריצ'רד בירד, ריצ'רד בירד השלישי נמצא מת בנסיבות מסתוריות, בגיל 68, לאחר היעדרות של מספר שבועות, באוקטובר 1988. הוא היה אמור להשתתף באירוע לכבוד יום ההולדת ה־100 של אביו, אליו לא הגיע מעולם.
גרינלנד 1925
בירד הצליח לשכנע את ראשי הצי בתועלת שתביא משלחת אווירית לאזור הארקטי, הן כדרך לבחון ציוד בתנאים קיצוניים, הן בשל יכולתו של כלי טיס לסייר תוך דילוג על מכשולים וגם לתצפת מגובה רב. ואכן, בין יוני לאוקטובר 1925 בירד עמד בראש קבוצה של אנשי זרוע האוויר של הצי, אשר נלוותה למסע המחקר של דונלד בקסטר מקמילן (McMillan) בגרינלנד. אלה ביצעו סיורים אוויריים כחלק מאותו מסע מחקר. אותם סיורים כללו טיסות מעל כיפת הקרח של גרינלנד, ומעל איי המלכה אליזבת, כולל אלסמיר (אי). רעיונו של בירד לבצע גיחה לעבר הקוטב הצפוני נדחה על ידי הצי.
גיחה שנויה במחלוקת לעבר הקוטב הצפוני
בשנת 1926 יצא ריצ'רד בירד יחד עם הטייס והמכונאי פלויד בנט (Bennett), לטיסה שנועדה לחלוף מעל הקוטב הצפוני. את המימון לאותה טיסה סיפקו משפחות פורד ורוקפלר. השניים, עם משלחת של 52 חברים, יצאו מניו יורק ב־5 באפריל 1926 לסבלברד, אשר נקבעה כנקודת ההמראה והנחיתה, אליה הגיעו ב־29 באפריל. מאותו מקום, עד לקוטב וחזרה המרחק הוא כ־2,180 ק"מ וזמן הטיסה כ־15.5 שעות. במקביל אליהם, עסק רואלד אמונדסן אף הוא בהכנות לטיסה מעל הקוטב. כדי להקדימו יצאו השניים לאחר חצות 9 במאי, הגיעו לטענתם לקוטב ב־9:02 וחזרו ונחתו בערך ב־16:30. בעקבות מסע זה רכשו בירד ובנט תהילה, הוענקה להם בעבורו מדליית הכבוד, ובירד קודם לדרגת קומנדר. כן סייע הדבר לממן את מסעותיו הבאים. חישובים מאוחרים יותר הראו שקרוב לוודאי בירד ובנט לא חלפו מעל הקוטב, ואם כך, ב'מרוץ' האווירי זכה רטרואקטיבית אמונדסן, אשר יצא בספינת אוויר יומיים אחר כך.
חציית האוקיינוס האטלנטי
בשנת 1927 בירד הכריז כי קיבל את גיבויה של החברה האמריקנית הטרנס־אטלנטית (American Trans-Oceanic Company) לניסיון לטוס לראשונה מניו־יורק לפריז, וכך, לזכות בפרס אורטייג (Orteig), אשר הובטח לטייס הראשון שיעשה זאת באחד הכיוונים. בירד גייס למבצע שוב את בנט, ועוד שלושה בעלי תפקידים אחרים. בעת ניסיון המראה לצורך תרגול המטוס התרסק. בנט נפצע באופן רציני, ובירד נפצע קל. עד שהמטוס תוקן, צ'ארלס לינדברג הקדימם, עת חצה את האוקיינוס ונחת בפריז ב־21 במאי. בירד החליט לצאת לדרך בכל זאת, וגייס כטייס את ברנט בלצ'ן (Balchen) במקום בנט הפצוע. הם יצאו מלונג איילנד ב־29 ביוני ובהגיעם מעל פריז, מנעה עננות את נחיתתם. כיוון שכך, חזרו מערבה, ונחתו נחיתת ריסוק בחוף נורמנדי ב־1 ביולי. בכל זאת, הייתה זו טיסת דואר אוויר הטרנס־אטלנטית הראשונה, ובכך, הדגימה עוד אפשרויות מסחריות הטמונות בתחום התעופה. על מבצעו זכה, לאחר חזרתו לאמריקה, בעיטור צלב התעופה המצוינת.
משלחת ראשונה 1930–1928
בשנת 1928 בירד ארגן משלחת־מחקר לאנטארקטיקה. זו כללה 42 אנשי צוות, שתי ספינות ושלושה מטוסים. המשלחת חקרה תופעות מטאורולוגיות, ובקיץ גם ביצעה סקרים גאולוגיים, סיירה וצילמה בשטח, וגילתה בצפון מערב היבשת את האזור שנקרא ארץ מרי בירד, על שם אשתו. בירד הקים באותו מסע תחנת תצפית בשם אמריקה הקטנה במדף הקרח רוס דרומית לניו זילנד, וקבע שמונה תחנות אספקה לסיירים־חוקרים, במקרה שיתעו בדרכם או יתעכבו בגלל תנאי מזג אוויר קשים או מצב בריאותי. בקיץ הבא, ב־28 בנובמבר 1929, ערך בירד, עם בלצ'ן כטייס משנה ועוד שני אנשי צוות, טיסה ראשונה אי־פעם מעל הקוטב הדרומי. כהוקרה לכך קיבל את עיטור צלב הצי, ובנוסף הוענקה לו בדצמבר 1929 דרגת אדמירל משנה (Rear Admiral), וכך הפך לאדם הצעיר ביותר (41) בתולדות הצי האמריקני שנשא דרגה זו. לאחר אותו קיץ, חזרה המשלחת לאמריקה ב־18 ביוני 1930.
משלחת שנייה – 1934
כאשר בירד חזר לאמריקה הוא החל לארגן משלחת מחקר נוספת לאנטארקטיקה. בעיות מימון דחו את מועד צאתה, אשר תוכנן מלכתחילה ל־1932. המימון הושג מתרומות, הן של אנשים פרטיים, הן של גורמים מסחריים, הן של מכוני מחקר, ובדרכים נוספות. למקום הובא גם צוות עובדים מנוסים, בראשות ד"ר פולטר (Poulter), ומשם נלקחו שבע טונות של ציוד, בטרקטורים ובמגררות רתומות לכלבים, אל תחנת בולינג – היא תחנת החלוץ.
לבד בחורף האנטארקטי
בירד תכנן תחילה להושיב בתחנת החלוץ שלושה אנשים, לעסוק בחקר תופעות מטאורולוגיות בחורף הארקטי הקפוא. האנשים היו אמורים לשכון בצריף משוקע בקרח, שתוכנן ונבנה במיוחד למטרה זו, אך כאשר החלה העברת הציוד אל התחנה המבודדת, התברר שלא תהיה אפשרות, לא מבחינת הזמן ולא מבחינת כוח האדם, להעביר לשם כמות, שתספיק לצורכי שלושה אנשים. את הרעיון להסתפק בשניים דחה על הסף, בגלל הקושי שבקיום צפוף כל כך של שני אנשים, ללא הסחת הדעת או המוצא שיכול לספק אדם שלישי, לאורך תקופה של חודשים אחדים, כאשר אין כל סיכוי להיחלץ מן המצב אם יהפוך לבלתי אפשרי לאחד מהם או לשניהם. הברירה היחידה שעמדה אפוא לפניו הייתה לשלוח אדם אחד בלבד – ואדם זה היה חייב להיות הוא עצמו, כי רק הוא שלט בחומר, הכיר את כל הסידורים וידע את כל הסכנות ודרכי ההצלה מהן. לפיכך, אדמירל ריצ'רד בירד יצא בחורף 1934, לשבת לבדו בסביבה המבודדת והעוינת ביותר לאדם עלי אדמות, בתקופה הקשה והמסוכנת ביותר – הלילה החורפי בקוטב הדרומי.
בתקופת שהותו על חומת הקרח, במשך ארבעה חודשים וחצי, עסק בהתמדה במחקריו המטאורולוגיים, טיפל במכשירים העדינים שבתוך הצריף ומחוצה לו, רשם רשימות ותיעד את כל התופעות שהיה עד להן ואף את מצבו הבריאותי. זה התערער והלך מחמת תקלה בתנור החימום, שהחל לפלוט גזים רעילים. בירד נאלץ לאוורר מדי פעם את מקום שהותו, בתנאי קרה בלתי אפשריים כמעט, ולנשום את האוויר המזוהם ביתר הזמן. על אף סכנת החיים שהיה נתון בה, והמחלה שהביאה כמעט למותו, סירב לגלות לחבריו, שנשארו באמריקה הקטנה, את מצבו האמיתי, כדי שלא יסכנו את עצמם בניסיון לחלץ אותו בתנאי המסע הבלתי אפשריים של הלילה הקוטבי הרצוף. בכל זאת, הם עמדו על האמת בעקיפין, מתוך שידורי הרדיו שלו, והגיעו אליו ברגע שהתאפשר להם הדבר, כמעט ברגע האחרון מבחינתו.
את תולדות שליחותו זו הנציח בירד בספר בדד (Alone), שיצא לאור בשנת 1938.
מסעות נוספים וחייו לאחר חזרתו
לאחר תום המסע האנטארקטי, אדמירל בירד שימש בתפקידים שונים בצי ובחיל האוויר של ארצות הברית. בשנת 1938 הוא ביקר בהמבורג, שם הוצע לו להשתתף במשלחת מחקר גרמנית לאנטארקטיקה, אך הוא סירב. בשנים 1939–1940 בירד יצא בראש משלחת מחקר למסע שלישי לאנטארקטיקה. זו הפעם הוא נהנה רשמית מתמיכה ממשלתית אמריקנית. מסע זה כלל מחקרים בגאולוגיה, ביולוגיה, מטאורולוגיה ומחקר גאוגרפי. במרץ 1940 בירד נקרא לשירות פעיל במשרד המבצעים של הצי, והמשלחת המשיכה במחקריה בלעדיו. בעת מלחמת העולם השנייה שירת, בדרך כלל כיועץ, בצי האמריקני. כמו כן עמד בראש מספר משלחות לאיתור מנחתים אפשריים למטוסים בזירת האוקיינוס השקט. ב־10 בפברואר 1945 בירד קיבל את עיטור מסדר כריסטופר קולומבוס (Orden Heráldica de Cristóbal Colón) מממשלת הרפובליקה הדומיניקנית. כן היה נוכח בטקס הכניעה של יפן ב־2 בספטמבר אותה שנה. כהוקרה על שירותו במלחמה בירד זכה פעמיים (ב־1943 וב־1945) בעיטור לגיון ההצטיינות. באוגוסט שנת 1946 בירד יצא בפעם הרביעית לאנטארקטיקה, זו הפעם בראש משלחת של הצי האמריקני, במסגרת מבצע קפיצה לגובה (Highjump).
אדמירל בירד מת בשנת 1957.
הכרה ציבורית
מלבד "בדד" כתב בירד, בין השאר, את "אמריקה הקטנה" (1930) ו"תגלית" (1935).
בירד זכה לעיטורים ולציוני כבוד צבאיים ומדעיים, הן מארצו, ארצות הברית, והן ממדינות רבות בעולם. בין העיטורים בהם זכה נמנות מדליית הכבוד, העיטור הצבאי הגבוה ביותר בארצות הברית, מדליית הזהב של הקונגרס (העיטור האזרחי הגבוה ביותר), צלב הצי, מדליית השירות המצוין של הצי ואות לגיון ההצטיינות.
קישורים חיצוניים
מכאן ואילך באנגלית:
שלושה מאמרים אודות המחלוקת אודות טיסתו של בירד לקוטב הצפוני:
הטיסה הטרנס־אטלנטית של בירד:
ביוגרפיה של בירד:
המרכז למחקר האקלים על שם בירד באוניברסיטת אוהיו:
קברו ומידע ביוגרפי:
תמונות מוסברות מן המסע הראשון לאנטארקטיקה:
When Nothing Remains
When Nothing Remains (בתרגום חופשי לעברית: "כשלא נשאר דבר") היא להקת מטאל משוודיה המנגנת דום-דת' גותי. שיריה עוסקים בעצב, טרגדיה, אובדן, מוות ואבל.
הלהקה הוקמה בשוודיה ב-2010 ופעלה עד 2019, אז התפרקה. ב-2021 התאחדה מחדש. רבים מחבריה, בעיקר המתופפים, התחלפו לאורך השנים. הלהקה הוציאה שלושה אלבומי אולפן מלאים.
דקר הקלפ
דקר הקלפ (שם מדעי: Paralabrax clathratus; משמעות השם המדעי: "קרוב ללברק". שם המין פירושו: "מפוספס" עקב הפסים האדומים שלאורך הגוף) הוא מין של דג גרם בן למשפחת הדקריים אשר חי במימי האוקיינוס השקט בסמוך לאמריקה הצפונית מבאחה קליפורניה עד וושינגטון, ארצות הברית בימים ממוזגים. הדג הוא שוכן בקרבת יערות קלפ, מה שנתן לו את שמו אך גם באזורים סלעים או אף מבנים ימיים. הוא יכול לצלול לעומק 50 מטר.
מאפיינים
דקר הקלפ נידוג בעבר בכמויות מסחריות למאכל. מאז 1950 הדיג המסחרי שלו יצא מהחוק אף שאפשר לדוג דגים יחידים שהגיעו לגודל של פרט בוגר. עדיין הם משמשים מזון לדייגים חובבים בודדים. כיום הדקר איננו בסכנת הכחדה.
רכסי סופטבד
רכסי סופטבד או מצוקי סופטבד או נונאטאקי סופטבד (באנגלית: Softbed Ridges; מילולית: רכסי הקרקע הרכה; או Softbed Nunataks) הם סדרת רכסים או נונאטאקים סלעיים מקבילים, שביניהם עמקים קטנים המכוסים שלג, בחוף שקלטון, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
הרכסים משתרעים בכיוון צפון - דרום, ואורכם 28 קילומטרים.
הרכסים יוצרים את האזור המפריד בין קרחון לורי וקרחון רוב.
מקור השם
שמם של הרכסים ניתן להם בשנת 1960 על ידי קבוצות מחקר ניו זילנדיות, אשר עשו מחקרים באזור.
מרתון החלל
מרתון החלל (ברוסית: Космический марафон) הוא תחרות ריצה שנתית באתלטיקה הנערכת בעיר קורוליוב שבמחוז מוסקבה, רוסיה.
היסטוריה
המרתון נערך מאז 1977 ונחשב למרתון הקיץ הוותיק ברוסיה, כמו גם במרחב הפוסט-סובייטי. נוטלים בו חלק ספורטאים-מקצוענים וחובבים.
התחרויות נערכות על פי כללי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית בחסות עיריית קורוליוב וממשלת מחוז מוסקבה.
גיטרן אטלנטי
גיטרן אטלנטי (שם מדעי: Rhinobatos cemiculus) הוא מין של דג סחוס ממשפחת הגיטרניים שבסדרת הגיטרנאים החי במי הים התיכון וברחבי מזרח האוקיינוס האטלנטי בטווח שבין פורטוגל לאנגולה. הוא מצוי בעיקר סביב האזור הטרופי והסובטרופי.
מאפיינים
גיטרן זה מגיע לאורך 150-180 ס"מ, כשבמערב אפריקה דווח על פרטים גדולים יותר. הפרט הגדול ביותר שנמצא הגיע לאורך 242 ס"מ ושקל 50 ק"ג. הנקבות יותר גדולות מהזכרים. דג זה חום-ירוק והסנפירים מעט אדומים ושחורים בקצוות. הגיטרן בעל חוטם מחודד וצר, עיניים קטנות ולבנות, 2 סנפירי גב אחוריים וזנב קטן. סנפירי החזה שטוחים וקצרים. הנקבה משריצה צאצאים חיים.
הגיטרן מתמחה בהסוואת עצמו על ידי התכסות בחול או הבוץ הימי. הוא עושה זאת כדי לארוב לטרפו - סרטנים שונים, מיני רכיכות כמו דיונונים ודגים קטנים.
פוסטהמונושטור
פוסטהמונושטור (בהונגרית: Pusztamonostor) הוא כפר במחוז יאס-נאג'קון-סולנוק בנפת יאסברן.
גיטרן אטלנטי
מאפיינים
הגיטרן מצוי בסכנה עקב דיג שלו בידי ספינות גדולות לשם מאכל ומכירת סנפירים, האכלה של חסילונים בחוות לגידולם ועקב היתפסות במכמורות למוות. עקב התרבותם הנמוכה ועונות ההזדווגות הקצרות שנערכות ליד החוף קשה למין להתאושש.
פוסטהמונושטור
מיקום
הכפר ממוקם במישור הגדול, בפינה הצפון-מערבית של המחוז ושל האזור המכונה יאסשאג (Jászság), הגובל במחוז פשט. כ-70 ק"מ מבודפשט, כ-60 ק"מ מסולנוק. יישובים שכנים: Jászfényszaru (כ-8 ק"מ), יאסברן (כ-10 ק"מ), Jászágó (כ-8 ק"מ), Szentlőrinckáta (כ-3 ק"מ).
נגישות
ניתן להגיע אל הכפר בכביש הראשי 32 או בכביש הצדדי מהכביש הראשי 31 מכיוון Szentmártonkáta דרך Szentlőrinckáta. תחבורה ציבורית מסופקת על ידי האוטובוסים של Volánbusz Zrt. ניתן להגיע לכפר גם ברכבת בקו MÁV 82 בין הטוון - סולנוק.
היסטוריה
מועד הקמת הכפר אבד בחשכת הזמן. תוואי תעלת צ'רס המחברת את הדנובה עם נהר הטיסה, שנבנתה על ידי הסרמטים בין השנים 324–337, עוברת מצפון ליישוב.
האזכור הכתוב הראשון שלו מתוארך לשנת 1315 ו-1331, בצורה של Poopmonustora. באותה תקופה היא הייתה שייכת למחוז ואץ. היישוב נקרא על שם מנזר בנדיקטיני ישן ששרידיו נראו עדיין במחצית הראשונה של המאה ה-19. אין נתונים מהימנים על השמדתו.
במאה ה-15 היישוב היה רכוש משפחת מונושטורי, ואז בתחילת המאה ה-17 היה שומם. למרות מיקומו הוא לא השתייך ליאסשאג ההיסטורי. הכפר הפך לכפר גדול ב-1872. כאשר נוסד מחוז יאס-נאג'קון-סולנוק, בשנת 1876, הוא התווסף לנפה העליונה של היאסשאג.
מלאך-ים יפני
מלאך-ים יפני (שם מדעי: Squatina japonica) הוא מין של כריש בן למשפחה מלאך-ימיים אשר מצוי על קרקעית הים שלחופי סין, קוריאה יפן ועוד כמה איים במזרח האוקיינוס השקט.
מלאך-ים זה הוא אחד הגדולים ביותר במשפחתו ומגיע לאורך 1.5-2.5 מטר, דומה למלאך-ים כנוף. הוא בעל פה רחב, סנפירים שטוחים המותאמים לשכיבה על קרקעית הים, כמה זיזי קוצניים מעל הגב וזנב דו-אונתי והוא בעל פה עצום עם שפתיים רחבות ויכולות לשאיבה של טרף חולף במהירות גדולה ובתוף פיו שורות של שיניים צרות המיועדות לתפיסת טרף. כריש זה משריץ 2–10 צאצאים חיים המגיחים מבטן אימם. הכריש הוא טורף ממארב בעודו מוסווה בצבעי חום מנומרים בכתמים בהירים, כמו הקרקעית ומחכה לטרף של סרטנים, דגים אחרים (לרבות דגי סחוס אחרים) ודיונונים. הוא מצוי עד לעומק 300 מטרים מתחת למים.
הכריש מצוי כיום בסכנת הכחדה עקב דיג למטרת אכילה וכן לשימוש בעור הכריש לחומרים קוסמטיים. כמו כן הוא נתפס ברשתות דיג שמוטלים לעבר הקרקעית. בכמה מקומות הוא גם נפגע מזיהום מים. הוא מין מוגן אך ממשיכים לצוד אותו בחופי יפן.
נחל תפרח
תוואי הנחל
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־200 מטרים מעל פני הים, כ־750 מטרים מזרחית לכפר הנוער אשל הנשיא, צמוד לתחילת כביש 310. משם הנחל זורם בכיוון דרום־מערב וחולף תחת כביש 25 ומסילת אשקלון–באר שבע. לאחר מכן עובר תוואי הנחל במקביל מצפון לכביש 2411, חולף פעם נוספת מתחת למסילת אשקלון–באר שבע ובסמוך למושבים תפרח וגילת (הסמוכים לעיר אופקים), ונשפך לנחל פטיש (שנשפך לנחל גרר, משם לנחל הבשור וממנו זורם אל הים התיכון).
יו דראם
יו אלויסיוס דראם (באנגלית: Hugh Aloysius Drum; 19 בספטמבר 1879 – 3 באוקטובר 1951) היה לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית אשר פיקד על הארמיות השנייה והראשונה.
תחילת דרכו
דראם נולד בפורט בריידי שבמדינת מישיגן, ארצות הברית, ב-19 בספטמבר 1879. אביו ג'ון דראם (1864-1898) היה קפטן בצבא ארצות הברית. אמו הייתה מרגרט דזמונד. דראם תכנן בתחילה להפוך לכומר ישועי, ונרשם לבוסטון קולג'. בשנת 1898 נהרג אביו במלחמת ארצות הברית–ספרד. במסגרת חוק מיוחד, הוצעו דרגות של לוטננט משנה לכל בני הקצינים שהפגינו גבורה עילאית במהלך המלחמה. ב-9 בספטמבר קיבל דראם את ההצעה והתגייס לצבא. ב-1889 הוא לחם במהלך מלחמת ארצות הברית–הפיליפינים במסגרת רגימנט הרגלים ה-12, ולאחר מכן במסגרת רגימנט הרגלים ה-25. על חלקו בקרב ביאן קיבל את כוכב הכסף. לפני חזרתו לארצות הברית שימש כעוזרו של הגנרל פרנק בלדווין. ב-15 בינואר 1900 הועלה לדרגת לוטננט, וב-23 במרץ 1906 לדרגת קפטן. בין 1911–1912 למד במכללות מתקדמות לקצינים. בין 1915–1916 הוא השתתף במשלחת העונשין למקסיקו - פעולת תגמול כנגד פשיטותיו של פנצ'ו וייה על אדמת ארצות הברית, תחת פיקודו של ג'ון פרשינג. פרשינג עצמו התרשם מאוד מדראם במהלך המבצע. ב-15 במאי 1917 הועלה לדרגת מייג'ור, וב-5 באוגוסט של אותה שנה לדרגת לוטננט קולונל.