cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בזיליקת דל ווטו נאסיונל
מידות ונתונים
במקדש קיימים 14 פסלי ברונזה המייצגים את אחד עשר שליחים ושלושה אוונגליסטים. בקריפטה קיים פנתיאון המכיל את השרידים של מספר ראשי מדינה.
מבקרים יכולים לראות את המקדש בעבור תשלום סמלי, בעוד הגישה לשאר הבזיליקה עולה קצת יותר. ניתן להעלות למרומי המגדלים. מהנקודה הגבוהה ביותר של המגדל הראשי ניתן לראות את כל העיר וההרים המקיפים אותה.
סרגיי לזרב
סרגיי לזרב (ברוסית: Сергей Вячеславович Лазарев, נולד ב-1 באפריל 1983) הוא זמר, רקדן ושחקן רוסי. הוא התפרסם בעיקר בעקבות קריירת השירה שלו. סרגיי היה חבר בלהקה ששמה "Smash", שהתפרקה בשנת 2006.
לזרב נולד במוסקבה, והתאמן מגיל שש עד תשע בהתעמלות מכשירים. הוא החל את קריירת השירה שלו עוד לפני שמלאו לו עשר כשהחל לשיר במקהלת ילדים וזכה במספר תחרויות שירה לילדים. בשנת 1999 החל ללמוד בבית ספר למשחק במוסקבה, כסטודנט השתתף בהפקות של רומיאו ויוליה והאחים קרמזוב הוא דיבב את טרוי בולטון בגרסה הרוסית של היי סקול מיוזיקל.
ב-2006 סיים במקום השני בתוכנית המציאות "רוקדים על הקרח".
מאז התפרקות הלהקה סרגיי עובד על קריירת סולו, ב-2008 השתתף בתחרות קדם האירוויזיון הרוסית והיה נציג רוסיה באירוויזיון 2016 בסטוקהולם, שבשוודיה, בתחרות שבה סיים במקום השלישי. בדצמבר 2018 התפשטו שמועות כי לזרב ייצג שוב את רוסיה באירוויזיון 2019. ב-7 בפברואר 2019 התבררו השמועות כנכונות. סרגיי לזרב ייצג את רוסיה באירוויזיון 2019 בתל אביב, ישראל עם השיר "Scream" וזכה במקום השלישי בפעם השנייה.
יחסי אוזבקיסטן–פקיסטן
יחסי אוזבקיסטן–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין אוזבקיסטן לפקיסטן.
היסטוריה
היחסים בין שתי המדינות נוצרו כאשר אוזבקיסטן נעשתה עצמאית לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991. פקיסטן הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות אוזבקיסטן, אם כי בתחילה היחסים בין שתי המדינות היו מתוחים בגלל המצב באפגניסטן ששתי המדינות גובלת בהן כתומכות בפלגים אפגניים מתנגדים. עם זאת, היחסים השתפרו לאחר נפילת הטליבאן, ומותו של נשיא אוזבקיסטן אסלאם קרימוב, ובעקבות העמקת ההתפשטות האוזבקית למדינות אזוריות תחת יורשו של ניגמטילה יולדאשב. שתי המדינות מנהלות מערכת יחסים לבבית ומעמיקה ככל שהאינטרסים של שתי המדינות באפגניסטן התיישרו – כאשר אוזבקיסטן מארחת רשמית משלחת טליבאן בשנת 2019. פקיסטן מעוניינת להשיג גישה לשווקים במרכז אסיה, ואילו אוזבקיסטן נכנסה לנמל בים הערבי.
יחסים כלכליים
פקיסטן ואוזבקיסטן חברות בפורומים בינלאומיים שונים, כולל האו"ם, ארגון לשיתוף פעולה איסלאמי (OIC), ארגון לשיתוף פעולה כלכלי (ECO) וארגון לשיתוף פעולה בשאנגחאי (SCO). ועדת השרים המשותפת לפקיסטן–אוזבקיסטן (JMC) מתקיימת על בסיס קבוע.
הסחר בין שתי המדינות גדל פי שלושה בין 2018 ל-2019. אף שהסחר הדו צדדי בשנת 2018 היה נמוך ועמד על 90 מיליון דולר בגלל קשיי מעבר ברחבי אפגניסטן קרועת המלחמה. הטיסות הישירות הראשונות בין מדינות החלו בשנת 2018 בין טשקנט ולאהור שהושקה על ידי אוזבקיסטן איירווייז, וצפויה להגדיל עוד יותר את הסחר בין שתי המדינות.
אוזבקים בפקיסטן
האוכלוסייה האוזבקית בפקיסטן מונה כ-70,000 איש, ומורכבת ממספר קטן של מהגרים אוזבקים מאוזבקיסטן, ומספר גדול בהרבה של פליטים אוזבקים מצפון אפגניסטן (כ-7.3% מהאפגנים בפקיסטן הם אוזבקים). 4,000 מילים נפוצות בשתי השפות נמצאות בשפות הלאומיות בפקיסטן ובאוזבקיסטן.
יחסי הונגריה–קוריאה הדרומית
יחסי הונגריה–קוריאה הדרומית הם היחסים הדו-צדדיים בין הונגריה לקוריאה הדרומית. הונגריה מחזיקה בקוריאה הדרומית שגרירות בסיאול וקונסוליית כבוד באינצ'ון. קוריאה הדרומית מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
היסטוריה
היחסים מתוארכים לחילופי המשימות הקבועות בין שתי המדינות, שהוכרזו במהלך אולימפיאדת הקיץ בשנת 1988 בסיאול. ההכרזה הפכה את הונגריה למדינת הגוש המזרחי הראשונה שהחליפה שגרירים עם קוריאה הדרומית. באותה העת היה מספר גדול של פקידים ממדינות קומוניסטיות שונות בסיאול, לאחר שהתעלמו מהקריאה של קוריאה הצפונית להחרים את האולימפיאדה; יחד עם הונגריה הם יצרו קשרים רשמיים ובלתי פורמליים שונים עם ממשלת דרום קוריאה.
המסחר עם הונגריה כבר היה מוערך אז ב-18 מיליון דולר; התרחבות המגעים הכלכליים נחשבה כמניע של הונגריה לכינון יחסים. יחסים דיפלומטיים מלאים כוננו רשמית ב-29 בינואר של השנה שלאחר מכן. באותה תקופה, קים פיונג-איל, בנו של קים איל-סונג ואחיו למחצה של מנהיג צפון קוריאה העתידי קים ג'ונג-איל, בדיוק הגיע לבודפשט כשגריר; בתגובה למהלכי הונגריה ליצירת קשרים עם הדרום, הצפון העביר אותו לבולגריה. בולגריה חיקתה את הונגריה ועברה אף היא לקשרים פתוחים עם הדרום.
עריקתו של דיפלומט צפון קוריאני (2006)
בשנת 2006 דיפלומט צפון קוריאני בהונגריה ובני משפחתו ערקו לדרום קוריאה על ידי כניסתם לשגרירות דרום קוריאה ובקשת מקלט מדיני. עד 2007 הסחר הדו-צדדי צמח כמעט פי 90 ל-1.6 מיליארד דולר; המשקיעים הגדולים של דרום קוריאה בהונגריה כללו את סמסונג ואת האנקוק. שגריר הונגריה בדרום קוריאה, מיקלוס לנגיאל, שהחל את שירותו באוקטובר 2007, עבד בעבר הנציגות בפיונגיאנג בשנות השמונים.
טביעת Hableány (2019)
ב-29 במאי 2019, ספינת שיט נהרות בשם Hableány טבעה, לאחר שננגחה על ידי ספינת שיט נהרות גדולה יותר בשם Viking Sigyn. באירוע נהרגו 25 מתוך 33 התיירים הדרום קוריאנים על סיפון Hableány, ואחד מהם נעדר (נכון ל-15 באוגוסט 2019).
התקרית גרמה לכך שדרום קוריאה שלחה עובדי הצלה לבודפשט: חלקם השתתפו גם בפעולות הצלה בעקבות אסון סוואל בשנת 2014. שר החוץ של דרום קוריאה, קנג קיונג-ווה, נסע גם הוא לבודפשט, כדי לבקר את הניצולים וקרובי הנוסעים ב-Hableány.
תומאס הווארד, דוכס נורפוק השלישי
תומאס הווארד, הדוכס השלישי מנורפוק (באנגלית: Thomas Howard, 3rd Duke of Norfolk; 1473 - 25 באוגוסט 1554) ורוזן סארי מ-1514, (תואר שעבר אליו מאביו עם מינויו לדוכס נורפוק) היה פוליטיקאי בולט בתקופה הטיודורית. הוא היה דוד של שתיים מנשותיו של הנרי השמיני: אן בולין וקתרין הווארד והיה לו חלק מרכזי בתככים ובתחבולות שהיו מאחורי הנישואים האלה.
בין השאר ניצל את כוחו כדודה של קתרין כדי לגרום להוצאתו להורג של יריבו הפוליטי וראש השרים של הנרי תומאס קרומוול. הוא נטל חלק בדיכוי ההתקוממויות נגד הנרי והוביל את הצבא האנגלי בפלישה לצרפת ב-1544. ב-1520 הוא מונה למושל אירלנד אך לאחר תקופה קצרה הודח מתפקידו.
לאחר שסר חינו ב-1546, הוא הואשם בבגידה, נושל מהדוכסות ונכלא במגדל לונדון וניצל מהוצאה להורג בשל מות המלך. הוא שוחרר עם עלייתה של המלכה מרי הראשונה. הוא סייע למרי להגן על כיסאה ובכך הכין את הבמה לניכור בין המשפחה הקתולית שלו ובין הקו המלכותי הפרוטסטנטי שיימשך על ידי המלכה אליזבת הראשונה.
אינסוליטיס
אינסוליטיס היא דלקת של איי לנגרהנס בלבלב. הדלקת נגרמת על ידי חדירה של תאי מערכת החיסון (לימפוציטים מסוג T ו-B, מקרופאגים ודנדריטים) לתוך איי לנגרהנס, שם נמצאים תאי הביטא האחראים להפרשת אינסולין. אינסוליטיס עשויה להוביל להרס של תאי הביטא והופעה של סוכרת מסוג 1 או סוג 2. אינסוליטיס נמצא בקרב כ-19% מחולים בסוכרת מסוג 1 ו-28% מהחולים בסוכרת מסוג 2. ידוע כי הן גורמים גנטיים והן גורמים סביבתיים תורמים להופעת הדלקת, אולם התהליך המדויק שגורם לכך אינו ידוע. אינסוליטיס נחקר לעיתים קרובות באמצעות מודל העכבר הסוכרתי (NOD) של סוכרת מסוג 1.
הולנד באירוויזיון 1959
הולנד באירוויזיון 1959 השתתפה עם השיר "Een beetje", שבוצע על ידי הזמרת ההולנדית טדי סחולטן. זוהי השתתפותה הרביעית של הולנד בתחרות הזמר של האירוויזיון. את השיר והזמר בחרה רשות השידור ההולנדית בקדם לאומי, הדומה לפסטיבל סן רמו האיטלקי.
לפני האירוויזיון
הקדם הלאומי נערך באולפני AVRO שבהילברסום, בהנחייתה של קארין קראייקמפ. כל שיר מתחרה בוצע על ידי שני זמרים שונים. לבסוף, ניצחו הזמר והשיר שקיבלו את מירב הנקודות. הזמרת קורי ברוקן, שזכתה באירוויזיון 1957, השתתפה בקדם.
השיר הזוכה, Een beetje, נבחר על ידי הצבעות של חברי השיפוט השונים. אחר כך, וועדה נוספת בחרה מי מבין שני הזמרים ששרו את "Een beetje". לבסוף, סחולטן נבחרה.
באירוויזיון
ב-11 במרץ 1959 הופיע סחולטן על בימת האירוויזיון. היא שרה חמישית בסדר ההופעות, לפני שוודיה אחרי מונקו. עם סיום ספירת הקולות הגיע סחולטן למקום הראשון עם 21 נקודות. עם רישום הניצחון הפכה להולנד למדינה הראשונה שזוכה בשתי תחרויות שונות של האירוויזיון.
אקסופוניה
אקסופוניה היא כתיבה (בדרך כלל יצירתית) בשפה שאינה שפת האם של האדם. התופעה קיימת כבר שנים, אך המונח חדש יחסית: הוא הוצג בתחום לימודי הספרות והתרבות על ידי סוזן ארנדט, דירק נאגושבסקי ורוברט סטוקהאמר בשנת 2007.
כמה מחברים אקסופוניים עשויים להיות דו לשוניים או רב לשוניים עוד משנות ילדותם, ואפילו פוליגלוטים, בעוד שאחרים עשויים לכתוב בשפה נרכשת. במקרים מסוימים השפה השנייה נרכשת בשלב מוקדם של החיים, למשל באמצעות הגירה, ולא תמיד ברור האם יש לסווג את הכותב כדובר בשפה שאינה שפת אמו.
"כתיבה אקסופונית, תופעת כתיבת הספרות בשפה שנייה, הולכת וגוברת ברחבי אירופה עקב הגירת עובדים". במקרים אחרים, השפה נרכשת עקב גלות או טרנספר.
מושג האקסופוניה חופף למושג ה"טרנס-לשוניות" (translingualism). "סופר טרנס-לשוני" הוא אחד המונחים שנוצרו כדי לתאר את התופעה. מושגים קשורים כוללים טרנס-תרבותיות / טרנס-תרבות, כתיבה צירית, פוסט-לאומיות ופוסטקולוניאליזם, ובגרמנית - Anders-Sprachigkeit (דיבור של אחרים), Interkulturelle Literatur (ספרות בין-תרבותית), Gastarbeiterliteratur (ספרות עובדים אורחים), Ausländerliteratur (ספרות זרים) ו-Migrantenliteratur (ספרות מהגרים).
מניעים אפשריים להפיכה לסופר אקסופוני: אמירה פוליטית (יוקו טוואדה ניסתה "לייצר אקסופוניה הן בשפת אמה (יפנית) והן בשפתה הנרכשת (גרמנית) ... לפרק ... את המושג האולטרא-לאומני של השפה היפנית ה'יפה'"), אימוץ מרכיבים סגנוניים של שפות מסוימות או הימנעות מהם ("עבור טוואדה, דובר שפה כשפת אם שדקדוקו אינו מבדיל בין מגדר, מקרה, פסוקיות מוגדרות ואלה שאינן מוגדרות, או יחיד ורבים ... עבורו כל מילה, ביטוי או ניב מערבי הופכים לחידה", "אני מגששת אחר ביטוי בלתי סביר בשפת האם שלי, מנסה למצוא את התרגום הנאות למילה או ביטוי באנגלית"), התחמקות מהסיכון שמשמעות הטקסט תאבד בתרגום, או הרצון לזכות בקהל קוראים רחב יותר, כי ספרות מתורגמת בבריטניה ובארצות הברית מהווה אחוז קטן בלבד מהמכירות, כך ש"זה הגיוני מבחינה מסחרית". כשנשאל מדוע הוא לא כותב בשפת אמו השיב ג'וזף קונרד: "אני מעריך יותר מדי את הספרות הפולנית היפה שלנו מכדי להכניס לתוכה את ההתפלפלות חסרת הערך שלי, אבל עבור האנגלים היכולות שלי מספיקות."
קוזימו השני דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה
קוזימו השני דה מדיצ'י (באיטלקית: Cosimo II de' Medici; 12 במאי 1590 - 28 בפברואר 1621) היה הדוכס הגדול של טוסקנה מה-17 בפברואר 1609 ועד מותו. קוזימו לא גילה רצון לעשייה שלטונית או דיפלומטית והדוכסות נשלטה בפועל על ידי שריו. זכור כיום במיוחד כפטרונו של גלילאו גליליי, שהיה מורו בילדותו, אותו הפך לאסטרונום ואסטרולוג החצר.
תולדות חייו
קוזימו, יליד פירנצה, היה בנם הבכור של פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ואשתו כריסטינה מלורן. אביו דאג לו לחינוך מן המעלה הראשונה ובין מוריו היה גלילאו גליליי. ב-1610 פרסם גליליי את ספרו "Sidereus Nuncius" ("שליח הכוכבים"), בו חשף את תגליותיו באמצעות הטלסקופ, והקדיש אותו לקוזימו השני. בספר זה תיאר גלילאו לראשונה את ארבעת ירחי צדק הראשונים שהתגלו (הנקראים כיום "הירחים הגליליאניים"). לאחר הגילוי קרא גלילאו לתגלית Cosmica Sidera ("כוכבי קוזימו") כאות כבוד לקוזימו השני, לאחר מכן שינה את השם ל-Medicea Sidera ("כוכבי מדיצ'י") מפני שבאותה תקופה חיו ארבעה אחים מבית מדיצ'י (קוזימו, פרנצ'סקו, קרלו ולורנצו).
כחלק מפעולותיו הדיפלומטיות של אביו, השיא אותו פרדיננדו בהיותו בן 18 למריה מדלנה, ארכידוכסית אוסטריה בתו של קרל השני, ארכידוכס אוסטריה מבית הבסבורג, לשניים נולדו שמונה ילדים.
עונת 2017/2018 בבונדסליגה
עונת 2017/2018 הייתה העונה ה-55 בה מתקיימת הבונדסליגה הגרמנית. העונה נפתחה ב-18 באוגוסט 2017 עם ניצחון של באיירן מינכן על באייר לברקוזן בתוצאה 3-1 והסתיימה ב-12 במאי 2018.
באיירן מינכן זכתה באליפות בפעם ה-28 בתולדותיה והשישית ברציפות.
בסיום העונה ירדה המבורג לליגה השנייה בפעם הראשונה בתולדותיה.
קבוצות ואצטדיונים
18 קבוצות משתתפות במשחקי הליגה. שטוטגרט והנובר 96 הצטרפו לליגה לאחר שסיימו את העונה הקודמת בשני המקומות הראשונים בליגה השנייה, בהתאמה. שתי הקבוצות חזרו לליגה עונה אחת לאחר שירדו לליגת המשנה. אינגולשטאדט 04 ודרמשטאדט 98, שסיימו את העונה הקודמת בשתי המקומות האחרונים, תפסו את מקומן של העולות.
קבוצת וולפסבורג, שהתמודדה מול איינטרכט בראונשווייג במשחקי הפלייאוף בסיום העונה הקודמת, הצליחה לשמור על מקומה בליגה הבכירה.
אישה חתול
אישה חתול (באנגלית: Catwoman) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2004, המבוסס באופן רופף על דמותה של קאטוומן מבית DC Comics. הסרט נעשה על פי תסריט מאת ג'ון רוג'רס, ג'ון ברנקאטו ומייקל פריס מסיפור של תרזה רבק, ברנקאטו ופריס בליווי פסקול מאת קלאוס באדלט. בסרט מככבת האלי ברי בתפקיד הראשי, עם בנג'מין בראט, למברט וילסון, פרנסס קונרוי, אלכס בורסטיין ושרון סטון לצדה. הסרט מתרכז סביב דמותה של פיישנס פיליפס, מעצבת צנועה שחושפת קונספירציה בחברת הקוסמטיקה שהיא עובדת בה, הסובבת סביב מוצר מסוכן שעלול לגרום לבעיות בריאות נרחבות. לאחר שהתגלתה ונרצחה על ידי הקושרים, היא מתעוררת מחדש בעזרת חתולים מצריים המעניקים לה יכולות דומות לחתולים על-אנושיים ומאפשרות לה להפוך לאנטי-גיבורה הלוחמת בפשע, תוך כדי ניהול רומן עם בלש שרודף אחריה.
הסרט הופק על ידי אולפני Village Roadshow וחברת Di Novi של דניס די נובי. הסרט יצא לאקרנים ב-23 ביולי 2004 על ידי האחים וורנר אך נחל כישלון מסחרי, כשהכניס 82 מיליון דולר בלבד אל מול תקציב של 100 מיליון דולר. הסרט ספג ביקורות שליליות לרוב וזכה בשבע מועמדויות לפרס פטל הזהב וזכה בקטגוריות השחקנית הגרועה ביותר, הסרט הגרוע ביותר, הבמאי הגרוע ביותר והתסריט הגרוע ביותר; מבקרים רבים ראו שזה אחד הסרטים הגרועים ביותר בכל הזמנים ונמתחה ביקורת על הביצועים של ברי ובייחוד העדר הקישור לדמותו של באטמן (מאחר שבקומיקס קאטוומן היא בעלת ברית ואויבת של באטמן. עם זאת, הסרט היה סרט גיבורי העל עם דמות נשית בתפקיד ראשי המכניס ביותר עד ליציאת הסרט וונדר וומן בשנת 2017, אף הוא מבית DC קומיקס.
שחקנים ודמויות
מיסי פרגרים מופיעה בסרט אך לא זכתה לקרדיט, היא הופיעה בתצלום המציג את ההשפעות הרעות של מוצר היופי. תצלום של מישל פייפר כאשת החתול מהסרט באטמן חוזר מופיע באוסף התמונות שאופליה מראה לפיישנס בסרט.
צילומים
הצילומים העיקריים החלו בסוף ספטמבר 2003 והתרחשו ברחוב הרביעי במרכז לוס אנג'לס, קליפורניה בוויניפג, מניטובה, כמו גם באולפני הקולנוע של ליונס גייט (Lionsgate), בוונקובר, קולומביה הבריטית, באולפני האחים וורנר ובאולפני ברבנק, שדרות וורנר 4000, בברבנק, קליפורניה. מרבית החתולי בסרט הגיעו ממקלטים לבעלי חיים ברחבי קליפורניה. הצילומים הסתיימו ב-20 בפברואר 2004.
פרסים
הסרט תואר בתור אחד הסרטים הגרועים בתולדות הקולנוע:
עדה המאירית (שוורץ)
עדה המאירית (שוורץ) (מאי 1934 – יולי 1995) הייתה אמנית, ציירת, מאיירת, מעצבת תפאורות לתיאטרון ולטלוויזיה ומרצה בחוג לתולדות התיאטרון של האוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
עדה המאירית נולדה במאי 1934 בווינה בירת אוסטריה. אביה, ד"ר אימרה (מאיר) שוורץ, היה רופא, ואמה, ד"ר טובה (טוני), הייתה דוקטור למתמטיקה ונצר למשפחת חסידי הרבי מסדיגורה. כשהייתה ילדה צעירה, מעט אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, נאסר אביה והועבר למחנה ריכוז, ואילו היא ואמה עלו לארץ ישראל, התיישבו בחיפה, שבה גרו כבר קרובי משפחה, והאם ניהלה בית קפה בעיר. לאחר זמן מה, הצליח האב להימלט מאירופה ולעלות לארץ לאחר שהייה ממושכת במחנות ההשמדה, אך מצבו הפיזי היה גרוע והוא נפטר זמן קצר לאחר עלייתו. בהיות עדה כבת שמונה נפטרה גם האם לאחר מחלה קשה, ועדה עברה להתגורר בביתם של דודים מבוגרים. בבגרותה החליפה את שם משפחתה המקורי, שוורץ, בשם "המאירית", לזכר אביה.
את לימודיה היסודיים סיימה בבית הספר היסודי ליאו בק בחיפה, ואת לימודי התיכון בבית הספר הריאלי, שם הייתה תלמידה מצטיינת, אצנית מצטיינת ושם גם התגלה על ידי המורה והאמן דב מדזיני כישרון הציור שלה.
בעיות גב חמורות מנעו ממנה לשרת בצה"ל, אך היא תרמה בהדרכת גדנ"עים. לאחר התיכון עזבה את חיפה ועברה לחיות בירושלים, שם למדה ספרות ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית ולמדה קבלה אצל גרשום שלום.
ב-1955 זכתה המאירית במלגה מטעם ממשלת צרפת ונסעה לפריז ללמוד ציור בבוזאר המסונף לסורבון אצל פרופסור הוניש. בעת שהייתה בפריז התוודעה לחוגי הבוהמה של ישראלים רבים שחיו אז בעיר.
בסוף שנות ה-60 עבדה על עיצוב תפאורה ותלבושות למחזות שביים אריה זקס, שהיה מרצה מחלקה לשפה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית, וב-1971 ייסד את חוג לתולדות התיאטרון. בין מחזות אלו נמנו: "השלום" (1968), "כלאדם" ו"הבכחאי" (1971).
המאירית נמנתה עם צוות המייסדים של הטלוויזיה הישראלית של רשות השידור, הקימה וניהלה במשך מספר שנים את מחלקת שירותי האמנות של הרשות. היא עיצבה תפאורות לתוכניות טלוויזיה ולתיאטרון. לאורך השנים הרצתה באוניברסיטה העברית בתחומי העיצוב, ועיצבה את התפאורות למרבית ההצגות שהעלה החוג לתיאטרון.
ב-1992 עיצבה תפאורה עבור הצגת היחיד "מסעות", שהעלה עמנואל הלפרין בפסטיבל תאטרונטו.
בשנותיה האחרונות חלה ירידה בקריירה שלה, והיא קיבלה פחות תוכניות לעצב. בשנים אלו נתגלתה מחלה בעיניה שגרמה להפחתה ניכרת בראייה ובשדה הראייה והקשתה את התפקוד, אך היא המשיכה לעבוד הן בטלוויזיה והן באוניברסיטה כמרצה בשני קורסים: עיצוב במה ועיצוב אביזרים. בשנתיים האחרונות לחייה נטלה חלק בהקמת אולם תיאטרון קטן ואינטימי של החוג לתיאטרון במרתפי האוניברסיטה.
במהלך שנות עבודתה איירה עדה המאירית מספר ספרים. צילומי חלק מעבודותיה ופרטים ביוגרפיים שמורים בתיק על שמה במרכז המידע לאמנות ישראלית שבמוזיאון ישראל בירושלים.
סוציאליסט שמפניה
סוציאליסט שמפניה (באנגלית: Champagne socialist) הוא מונח פוליטי שמקורו בבריטניה. זהו כינוי פופולרי המרמז על מידה של צביעות, והוא בדרך כלל מופנה כנגד מי שמשויך לכאורה ל"אליטה הליברלית". הביטוי משמש לתיאור סוציאליסטים שחלקם במעמד הבינוני העליון (עם מטונימיה לצריכת שמפניה) סותרים לכאורה את דעותיהם הפוליטיות.
המונח שימש בתחילה את פרשני השמאל לביקורת על דעות המרכז. מספר אנשי שמאל רואים את ראש הממשלה הראשון מטעם הלייבור רמזי מקדונלד כ"סוציאליסט השמפניה" הראשון, ובמיוחד לאחר בחירות 1931 שבהן מקדונלד פיצל והביס את הלייבור. לאחרונה, נעשה שימוש בכינוי עבור תומכי תנועת הלייבור החדשה, בהנהגת טוני בלייר שעלה לשלטון בשנת 1997.
במאמר על חיבורו של אוסקר ויילד משנת 1891 "נשמת האדם תחת הסוציאליזם", הביע הפרשן הפוליטי ויל סלף את הדעה לפיה ווילד יכול היה להיחשב ל״סוציאליסט שמפניה״ עוד לפני מקדונלד, בגלל אורח חייו האסתטי ונטיותיו הסוציאליסטיות.
התווית הוחלה גם על פוליטיקאי הלייבור ג'פרי רובינסון לאור הונו האישי הרב. הזמרת שרלוט צ'רץ' תיארה את עצמה כ"פרוסקו-סוציאליסטית", בהתייחס לפופולריות הגוברת שלה וטווח המחירים הנמוך יותר של יינות מבעבעים שאינם שמפניה כמו פרוסקו וקאווה.
בבריטניה כיום, המונח משמש לעיתים קרובות על ידי מבקרי הימין כדי לזלזל ביריבים פוליטיים מהשמאל. טענה זו טוענת כי "סוציאליסט-שמפניה" תומך בדעות שמאלניות תוך שהוא נהנה מאורח חיים מפואר. אחת הדוגמאות עשויה לכלול תומכי מפלגת הלייבור שחיים בלונדון הפנימית וצורכים תרבות גבוהה.
השימוש במונח זה ספג ביקורת על ידי הסופר והשדרן קייטלין מורן כטיעון מטעה, משום שלטענתה הוא מניח שרק מי שעני יכול להביע דעה על אי-שוויון חברתי.
מרטין (חברה לייצור כלי נגינה)
חברת מרטין (שם רשמי באנגלית: C. F. Martin & Company) היא חברה אמריקאית לייצור כלי נגינה, המתמחה בגיטרות אקוסטיות, אך ייצרה גם גיטרות חשמליות וקלאסיות, מנדולינות ויוקולילים. החברה נוסדה בשנת 1833 על-ידי כריסטיאן פרדריק מרטין, בונה גיטרות שהיגר מגרמניה, ובנה את הגיטרות הראשונות בארצות-הברית. מאז שמרה החברה על מעמדה המוביל בעיצוב ובייצור גיטרות אקוסטיות באיכות גבוהה, ומיוחסים לה מספר המצאות, שכלולים ועיצובים מרכזיים בהיסטוריה של הגיטרה המודרנית.
היסטוריה
מייסד החברה ונשיאה הראשון, כריסטיאן פרידריך מרטין, נולד בשנת 1794 בנסיכות הבוחר מסקסוניה. הוא היה בן למשפחת נגרים, ובהיותו בן 15 החל להתלמד כשוליה בסדנתו של יוהאן גאורג שטאופר, בונה גיטרות החשוב בתקופתו בווינה.
באותה תקופה שויכו בוני הגיטרות בסקסוניה לגילדה של בוני הרהיטים, ונתבעו על-ידי הגילדה של בוני הכינורות, שדרשה בלעדיות על ייצור כלי-נגינה. עקב עימות משפטי זה היגר מרטין לארצות-הברית בשנת 1833 עם אשתו, בנו ובתו הקטנים, ופתח את הסדנה שלו בשכונת טרייבקה בניו-יורק, עם חנות כלי-נגינה בחזיתה. בשנת 2014, חנות זו הייתה עדיין ברשותו של כריסטיאן פרדריק מרטין הרביעי, בן-בן-בן-נכדו והמנהל הכללי של "כ.פ. מרטין וחברתו", שנשארה בבעלות משפחתית. המילים "EST. 1833" (קיצור של "נוסד בשנת 1833") עדיין מוטבעות מתחת ללוגו של החברה על מרבית הגיטרות שהיא מייצרת.
בשנת 1838 עבר מפעל הייצור לעיירה נאזארת ("נצרת") בפנסילבניה, שם הוא פועל עד היום. במפעל נמצא גם מוזיאון לתולדות החברה, המציג את חלקה בהיסטוריה של נגינת הגיטרה, ומוכר על-ידי המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בארצות-הברית. במאה ה-19 היו הגיטרות קטנות אף מגיטרות קלאסיות של המאה ה-21, ובעלות מיתרים שזורים ממעי בעלי-חיים, שהמתיחות שלהם הייתה נמוכה והפיקו צליל חלש יחסית. בתקופה שבה הגברת קול חשמלית עדיין לא הומצאה, חולשה זו הקשתה על שילוב גיטרות בתזמורות ובלהקות של כלי-נגינה אחרים. חברת מרטין הייתה בין חלוצי פיתוח הגיטרה האקוסטית המודרנית, המצוידת במיתרי מתכת בעלי מתיחות חזקה בהרבה, ומפיקה צליל רם וצלול, שהשפיע רבות על התפתחות המוזיקה הפופולרית. הגדלת מתיחות המיתרים פי שניים ויותר הצריכה שינויי תכנון ובנייה רבים. בשנות ה-60 של המאה ה-19, כאשר גיטרות באירופה עשו שימוש בתמוכות פנימיות בצורת סולם או מניפה, חברת מרטין הייתה בין מספר בוני גיטרות חלוציים בארצות הברית שחידשו תמוכות פנימיות מוצלבות (X-bracing). תצורה זו מאפשרת מתיחות מיתרים גדולה יותר, ומשמשת כיום בכמעט כל הגיטרות האקוסטיות בעולם.
חידוש נוסף של החברה במאה ה-19 היה בהיבט חיוני אחר של מבנה הגיטרה: שיטת חיבור צוואר הגיטרה לגוף. החברה שאלה מתעשיית הרהיטים חיבור חזק יותר בשיטת "זנב יונה", שאף היא הפכה לתקן ברוב הגדול של גיטרות אקוסטיות. רק החל מסוף המאה ה-20 עברה חברת טיילור, ובעקבותיה יצרניות נוספות של גיטרות אקוסטיות, להשתמש בחיבור פשוט יותר מסוג bolt-on הנפוץ בגיטרות חשמליות. אך חברת מרטין ממשיכה לשמור אמונים לחיבור זנב היונה, שלדעתם מעביר טוב יותר את רטט הצליל מצוואר הגיטרה לתבת התהודה. בראשית המאה ה-20 נוצרה דרישה בארצות הברית, במיוחד אצל זמרי ונגני קאנטרי, ג'אז ופולק לגיטרות בעלות צליל חזק יותר, שיישמע גם במרחק מן הבמה, ולא יוחרש על-ידי תזמורות המנדולינות, הבנג'ו וכלי הנשיפה שהיו נפוצות אז. בתגובה לדרישה זו עיצבו בחברת מרטין, החל משנת 1916, גיטרה בעלת גוף רחב ועמוק יותר, וצליל רם יותר. בכדי להמחיש את גודלה ועוצמתה של התצורה החדשה, הם כינו אותה "דרדנוט", על שמה של אוניית המערכה הבריטית אה"מ דרדנוט, שהייתה מפורסמת מאוד באותן שנים. תצורת הדרדנוט זכתה להצלחה מרובה, יוצרה מאז על-ידי מרבית יצרני הגיטרות האקוסטיות, וגם כיום היא בין הטיפוסים הפופולריים ביותר של גיטרה אקוסטית.
עד מלחמת העולם השנייה, רבים מדגמי הגיטרות המובחרים של מרטין נבנו עם לוח תהודה קדמי מעץ אדירונדאק: זן ומין של אשוחית הגדל בהרי אדירונדאק  במדינת ניו-יורק), ולוח אחורי מעץ סיסם ברזילאי מיערות הגשם בברזיל. ואולם שני טיפוסי עצים אלו נכחדו מאז כמעט לחלוטין, עקב כריתת עצים ובירוא יערות, ולפיכך הם נדירים ביותר בגיטרות שנבנו מאז, ומוחלפים במיני עץ אחרים. בנוסף, מקובל אצל בוני ונגני גיטרות אקוסטיות מובחרות שהצליל שלהן משתבח במשך השנים, ככל שהעץ ממשיך להתייבש. כתוצאה מכך, גיטרות מרטין עתיקות ובייחוד מלפני מלחמת העולם השנייה נחשבות לגיטרות וינטג' נדירות, שהפכו לפריטי אספנות מבוקשים ויקרים, ובדרך-כלל נמכרות במחירים של 30 עד 70 אלף דולר. תופעה זו תורמת להילת האיכות סביב הגיטרות של החברה, ותכופות מודגשת באסטרטגית השיווק העכשווית שלה, לצד ההיסטוריה והמסורת הארוכים שלה.
החברה ייצרה לאורך ההיסטוריה שלה גם כלי פריטה אקוסטיים נוספים: בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, תזמורות חובבים של מנדולינות היו נפוצות מאוד בארצות הברית, ואגף שלם במפעל של מרטין נבנה במיוחד לייצורן. בשנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר מוזיקה הוואית הייתה לאופנה פופולרית, מרטין העתיקו במפעל שלהם יוקולילים הוואים, והפכו עד היום ליצרן המוכר והיוקרתי ביותר של כלי זה. לאחר המעבר למיתרי מתכת בראשית המאה ה-20, מרטין ייצרה מפעם לפעם גם דגמי גיטרה קלאסית עם מיתרי ניילון, וכיום מייצרת גם דגמי גיטרה אקוסטית קטני-גוף המיועדים לילדים ולתרמילאים. החל משנות ה-70 מייצרת מרטין גם מיתרים לגיטרות אקוסטיות.
משנות ה-40 וה-50 נסקה הפופולריות של הגיטרה החשמלית, וכתוצאה מכך של יצרני גיטרות חשמליות כמו גיבסון ופנדר, בעוד גיטרות אקוסטיות ויצרניהן נדחקו למקום משני במוזיקה הפופולרית ובתעשיית המוזיקה. בניגוד לגיבסון, לא נכנסה מרטין לעיצוב וייצור נרחבים של גיטרות חשמליות וגיטרות בס, אף כי עשתה לפרקים ניסיונות בכיוון זה שלא צלחו מסחרית. כמו-כן מייצרת החברה מפעם לפעם דגמי ארצ'טופ ו"חצי נפח" עם הגברה חשמלית, המיועדים בעיקר לנגני ג'אז. הפיתוח של פיק-אפ המייצר צליל נאמן לצליל האקוסטי של גיטרה נתקל בקשיים, אשר נוטים להגביל את השילוב של גיטרות אקוסטיות בהופעות חיות עם להקות מוגברות חשמלית. מאז 1982 משתפת חברת מרטין פעולה עם חברת פישמן להגברה חשמלית של גיטרות אקוסטיות מתוצרתה, באמצעות התקנת פיק-אפ וקדם-מגבר.
בסוף המאה ה-20 ובמאה ה-21
החברה עדיין נמצאת בבעלות משפחת מרטין, ומאז שנת 1986 מנוהלת על-ידי כריסטיאן פרדריק מרטין הרביעי, הדור השישי למייסד החברה. היא כיום אחת החברות האמריקניות העתיקות ביותר שעדיין נמצאת בבעלות משפחתית. בשנת 1990 ציינה החברה את הגיטרה ה-500,000 שייצרה בהיסטוריה שלה, ובשנת 2004 את הגיטרה המיליון. במאה ה-21 מעסיקה החברה כ-600 עובדים.
בתגובה להצפת השוק בגיטרות אקוסטיות זולות, המיוצרות במפעלים מחוץ לארצות הברית, החלה מרטין לייצר גם דגמי גיטרות זולים יחסית במפעל השייך לה בעיר נאווחולה בסונורה שבמקסיקו. מפעל זה מייצר בקצב של כ-270 גיטרות ליום. רבים מדגמים אלו בנויים חלקית מעץ לבוד דחוס במיוחד, המיוצר במפעלי החברה ומכונה על-ידיהם High Pressure Laminate ובראשי תבות HPL. לעיתים הם גם עושים שימוש בחומרים סינתטיים ומרוכבים לחלקים אחרים כמו לוח האצבוע. במקביל ממשיכה החברה במפעלה בפנסילבניה לבנות בעבודת יד דגמים איכותיים ויקרים, הבנויים מעץ "מלא", מעצים מובחרים הידועים בתכונותיהם המוזיקליות, כמו אשוחית סיטקה או ארז ללוח הקדמי, סיסם הודי או מהגוני ללוח האחורי, והובנה ללוח האצבוע. גיטרות מרטין מוכרות בעיקר כגיטרות "מסורתיות" במבנה שלהן, בעלות צליל אקוסטי עשיר ו"חם", המועדף במיוחד על נגני בלוגראס, פולק רוק, פולק וקאנטרי, אך אהוד גם בסגנונות רוק אקוסטי, פופ, בלוז, פינגר סטייל ועוד. לעיתים קרובות הן משמשות לליווי זמרה אצל זמרים-יוצרים, להקלטה אקוסטית באולפן ההקלטות, במופעי "אנפלאגד", וכמימד נוסף ברפרטואר של גיטריסטים אשר רוב הזמן מנגנים על גיטרות חשמליות, למשל אריק קלפטון וג'ון מאייר. למשתמשים המעדיפים את התחושה והצליל המסורתיים מייעדת החברה את הדגמים הוותיקים שלה, אשר השתנו מעט בעשרות השנים האחרונות, וכן גרסאות דמויות וינטג', אשר במבנה, בחומרים ובעיטורים שלהן מחקות באופן נאמן אף יותר את דגמי מרטין ה"קלאסיים" משנות ה-30 וה-40. כאופציה נוספת בונה החברה גם גיטרות בהתאמה אישית, במיוחד לפי דרישות הלקוח. כמו-כן בונה החברה סדרות מוגבלות במספרן של גיטרות איכותיות ומעוטרות במיוחד, לעיתים בעיצובם ובחתימתם של גיטריסטים ידועי-שם, שמחירן עשוי להאמיר לעשרות אלפי דולר. חלקן נרכשות מתוך צפייה שערכן יעלה במשך השנים כפריטי אספנות, בדומה לגיטרות עתיקות של החברה.
עם זאת, בשנים האחרונות מנסה החברה לפנות גם לציבור גיטריסטים צעיר ומודרני יותר, בדגמים פחות-יקרים המותאמים להופעה במשותף עם כלי-נגינה חשמליים, ומדגישים תכונות מעשיות כגון הגברה חשמלית-אקוסטית, חומרים עמידים, נוחות נגינה וחסינות למשוב אקוסטי.
החברה כיום שומרת על מעמדה כאחת היצרניות המובילות של גיטרות אקוסטיות, בארצות-הברית ובעולם, במרבית רמות המחיר פרט לנמוכות ביותר. החל ממחירים הנקובים במאות דולרים מתחרה החברה בגיטרות זולות רבות המיוצרות ברחבי העולם: בקנדה, במקסיקו, באירופה, ובעיקר במזרח הרחוק. ברמות המחיר הבינוניות מתחרה החברה מול יצרנים כטיילור, ימאהה, טקמיני, אפיפון ועוד. ברמות המחיר הגבוהות ביותר, המתחרה המסורתית של מרטין מאז ראשית המאה ה-20 היא גיבסון, מאז שנות ה-80 גם טיילור, וכן מספר בוני גיטרות "בוטיק" בעבודת-יד לפי הזמנה.
מרגרט ברק-וייט
מרגרט ברק-וייט (אנגלית: Margaret Bourke-White, 14 ביוני 1904 – 27 באוגוסט 1971) הייתה צלמת אמריקאית ממוצא יהודי, הצלמת המערבית הראשונה שהורשתה להיכנס לברית המועצות, האישה האמריקאית הראשונה שהייתה כתבת וצלמת צבאית והצלמת הראשונה שהורשתה לעבוד באזורי קרב במלחמת העולם השנייה.
צילום תעשייתי ואדריכלי
בשנת 1929 היא הקימה סטודיו לצילום בקליבלנד, אוהיו, והתמחתה בצילום תעשייתי ואדריכלי. בתקופה זו, לאחר גירושיה מצ'פמן, היא אימצה לעצמה את השם ברק-וייט, המשלב את שמות המשפחה של אביה ושל אמה. בשנים 1928 - 1936 הקריירה שלה התבססה בעיקר על צילומים של פעילות ותוצרים של תעשיות רבות: מכוניות, שעונים, נייר, גורדי שחקים ועוד. את התקופה התעשייתית שלה היא החלה בצילום מפעלי פלדה וזו הייתה אהבתה הגדולה מבין התעשיות השונות. המשרה הראשונה שלה בתחום זה הייתה במפעל אוטיס סטיל מיל (Otis Steel Mill) בקליבלנד. זו הייתה הפעם הראשונה שתעשיית הפלדה צולמה באופן המבקש להבליט את הדרמה והריגוש החזותי בתחום שביטא את שיאו של העידן התעשייתי באמריקה. ברק-וייט האמינה כי תפקידה של האמנות הוא למצוא יופי בדברים הגדולים של התקופה ושבימיה אותו דבר גדול היה התעשייה. בעקבות הצלחת חוברת פרסום שבה הופיעו צילומיה, ברק-וייט הועסקה על ידי מפעלי פלדה נוספים רבים.
כתב העת פורצ'ן
תצלומי ייצור הפלדה שלה משכו תשומת לב רבה ובמאי 1929 היא הוזמנה על ידי הנרי לוס (Henry Luce), עורך המגזין טיים, לעבוד כצלמת קבועה עבור המגזין החדש פורצ'ן, שמטרתו הייתה לבטא את היופי והתחכום שבתעשייה המודרנית. במסגרת עבודתה בפורצ'ן ברק-וייט נשלחה לתעד תעשיות רבות ומגוונות בכל רחבי ארצות הברית, מייצור נעליים במסצ'וסטס ועד למכרות פחם בפנסילבניה. במקרים רבים נאלצה להסתכן פיזית על מנת להשיג את הצילומים שרצתה. לעיתים קרובות היא טיפסה על בניינים גבוהים, חשפה את עצמה לטמפרטורות קיצוניות ומיקמה את המצלמה שלה במקומות מסוכנים. בשלב מסוים נפוצה שמועה שהיא למעשה גבר שהשתמש בשם של אישה על מנת לזכות בפרסום. בשנת 1930 הייתה ברק-וייט לזרה הראשונה שהורשתה להיכנס לברית המועצות. היא נשלחה לשם על ידי מגזין פורצ'ן לתעד התקדמויות בתעשייה מאז המהפכה הרוסית בשנת 1917 ולאור תוכנית החומש של סטלין. ב-1934 היא נסעה למערב התיכון של ארצות הברית כדי לסקר את תנאי הבצורת ב"אגן האבק" (Dust Bowl). ב-1936 פגשה את ארסקין קלדוול Erskine Caldwell, מחבר הספר הפופולרי והפרובוקטיבי Tabacco Road ומי שעתיד היה להיות בעלה השני, והם נסעו יחד לדרום לתעד את מצוקת האיכרים בעקבות השפל הכלכלי הגדול. שלב זה בקריירה שלה היווה נקודת מפנה בגישתה וכעת התעורר בה הרצון לתאר את המציאות האנושית כפי שהיא במקום לצלם תמונות משכנעות עבור פרסומות.
כתב העת לייף
ב-1936 החלה ברק-וייט את הקשר ארוך הימים שלה עם כתב העת לייף שהיה לאחד מכתבי העת המצולמים המצליחים בארצות הברית. היא הייתה אחת מארבעת אנשי צוות הצילום הראשונים של המגזין ולאורך הקריירה שלה שמרה על קשר מקצועי גמיש עם כתב העת אשר איפשר לה להקדיש זמן לפרויקטים אישיים. תצלומיה מבניית סכר פורט פק (Fort Peck Dam) הופיעו על שער הגיליון הראשון של כתב העת בליווי מאמר שכתבה שבו תיארה את החיים של עובדי הסכר. תצלומים של ברק-וייט מאירועים אמריקניים מרכזיים כמו מלחמות, שיטפונות ומהומות נעשו לחלק מרכזי בכתב העת. היא התמחתה ב"מאמרים מצולמים": תמונות עוקבות המלוות בכיתובים שסיפקו לאנשים חדשות ומידע בצורה חדשנית. ברק-וייט ביקשה מלייף לשלוח אותה לירח ברגע שזה יתאפשר.
ביקורת ציבורית וחשד לפעילות קומוניסטית
בשנות החמישים המוקדמות, ובמסגרת המקרתיזם שסחף את ארצות הברית, ברק-ווייט נחשדה בפעילות קומוניסטית. ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית ציינה את ברק-וייט 13 פעמים בחשד למעורבות עם קבוצות שביטאו אידאולוגיות זרות או תעמולה אנטי אמריקנית. בנוסף, נפתח תיק כבן 200 עמודים על שמה ב-FBI. בספטמבר 1951 הפובליציסט ווסטברוק פגלר (Westbrook Pegler) פרסם סדרת מאמרים בהם האשים את ברק-וייט בקשרים קומוניסטיים. כהוכחה לטענתו, פגלר הדגיש את ביקוריה של ברק-וייט ברוסיה, את העובדה שפרסמה תצלומים המתארים את נקודות השפל של אמריקה ואת קשריה עם הצבא האמריקני. בנוסף, היא השתתפה בקונגרס הראשון של אמנים אמריקאים (First American Artists Congress) בשנת 1936 שיצא נגד פשיזם ועודד חופש ביטוי אמנותי. פרסום זה גרר סערה ציבורית סביב פעילותה. ברק-וייט הכחישה בתוקף כל קשר עם המפלגה הקומוניסטית. מעקב על הדואר שלה ועל תיקיה במהלך נסיעותיה למדינות זרות לאורך מספר שנים לא העלה דבר בנוגע לריגול או לקשרים קומוניסטיים. ב-28 במאי 1947, שמה הוסר מרשימות הביטחון של ה-FBI.
חיי משפחה
ביוני 1924 נישאה ברק-וייט לאוורט צ'פמן, סטודנט להנדסה שפגשה במהלך לימודיה באוניברסיטת קולומביה. בעקבות חיכוכים עם אמו של צ'פמן, נישואים אלה הסתיימו לאחר כשנה. ב-1939 נישאה לסופר ארסקין קולדוול, שאותו פגשה במהלך עבודתם המשותפת על הספר "ראית את פניהם" (You Have Seen Their Faces) ). בשל היעדרויותיה התכופות במהלך מלחמת העולם השנייה תבע קולדוול בסופו של דבר גט. לברק-וייט היו בני זוג נוספים, אך היא מעולם לא נישאה שוב.
עבודות מאוחרות
ב-1947 נסעה ברק-וייט להודו כדי לתעד את הגירת ההינדים והמוסלמים בעת מתן העצמאות וחלוקת הודו ופקיסטן. היא הייתה האדם האחרון שראיין וצילם את גנדי שעות ספורות לפני ההתנקשות בחייו ב-1948. הצילום האחרון שהיא צילמה את גנדי ליד גלגל הטוויה שלו הפך מאז לצילום מפורסם. בשנים 1949 ועד 1953 צילמה את החיים תחת משטר האפרטהייד בדרום אפריקה וכן את מלחמת קוריאה. שני המאמרים המצולמים האחרונים שלה היו על ישועים באמריקה ועל אמריקה כפי שהיא נראית מן האוויר.
מחלה ומוות
ב-1954, לאחר חזרתה מקוריאה, אובחנה אצל ברק-וייט מחלת הפרקינסון. על מנת לעזור לאחרים הסובלים מאותה מחלה, הרשתה ללייף לפרסם מאמר מצולם המתעד את ניסיונותיה להתאושש מניתוח שעברה. ב-1959 התפרסמה בלייף כתבה על ההתמודדות שלה עם מחלת הפרקינסון שצולמה על ידי ידידה הטוב אלפרד אייזנשטאדט. בשנת 1969 נאלצה לפרוש מכתב העת. יכולת התפקוד שלה הידרדרה בהדרגה והיא עבדה על כתיבת האוטוביוגרפיה שלה ועל תערוכה של יצירותיה בבוסטון. בנוסף לצילום, היו לברק-וייט אהבה וכישרון גם לכתיבה: בנוסף לאוטוביוגרפיה שלה היא כתבה חמישה ספרים וארבעה ספרים נוספים בשיתוף עם אחרים. ב-1971 מתה בבית החולים. במחווה לחייה של ברק-וייט, פרסם לייף את תצלומיה הנודעים ביותר לצד הספד שכותרתו - "תמונותיה היו חייה".
יחסי טאיוואן–רוסיה
היחסים הדו-צדדיים בין קודמתה של הפדרציה הרוסית, איחוד הרפובליקות הסוציאליסטיות הסובייטיות והרפובליקה של סין, התקיימו משנת 1922 עד 1949, אז הכירה ברפובליקה העממית של סין (ובאותה שנה כוננה ה-ROC יחסים דיפלומטיים עם דרום קוריאה).
היחסים בעבר
לאחר תום מלחמת קוריאה בשנת 1954 חתמה ארצות הברית על חוזה ביטחוני עם ממשלת הרפובליקה של סין, שכלל סעיף הקובע השתתפות אמריקאית בפעולה צבאית במקרה של עימות עם סין היבשתית. בהצהרה של שר החוץ של ברית המועצות הוא הצהיר כי ההסכם הוא "הפרה גסה של הסכמים בינלאומיים, ריבונות ושלמות טריטוריאלית של מדינה ריבונית."
כל הקשר בין ברית המועצות לרפובליקה של סין שהוגדר על ידי הסכם ידידות מ-1945 נותק. ההכרזה על הפרידה פורסמה ב-3 באוקטובר 1949 לאחר שברית המועצות הפכה למדינה הראשונה שהכירה ב PRC באוקטובר.
אף על פי שהיו כמה נטיות חלשות לשינוי בסטטוס קוו מאז סוף שנות ה-50, עד היום, הפדרציה הרוסית לא קיימה יחסים רשמיים עם טאיוואן. ברית המועצות דבקה תמיד במדיניות "סין האחת" אך התעקשה על פתרון מדיני להתמודדות עם המשבר, שלא כמו כמה ממנהיגי בייג'ינג ששקלו פעולה צבאית בשנת 1954 וב-1958. ייתכן שזו הייתה אחת הסיבות להתקררות יחסי סין ברית המועצות בסוף שנות החמישים.
היחסים כיום
לשכת נציגות ה-ROC ברוסיה, "הנציגות במוסקבה לוועדת התיאום הכלכלי והתרבותי של טאיפיי-מוסקבה", נפתחה ב-12 ביולי 1993 על ידי משרד החוץ של ה-ROC. לשכת הנציגות הרוסית בטאיוואן, "הנציגות בטאיפיי לוועדת התיאום במוסקבה-טייפה לשיתוף פעולה כלכלי ותרבותי", נפתחה ב-15 בדצמבר 1996 על ידי משרד החוץ של רוסיה.
עד שנת 2002 בוטלו גבולות מונגוליה החיצונית מהגדרת הגבול של ה-ROC בה שולבה רפובליקת טובה.
בשנת 2005 היה סך המסחר בין שתי המדינות כ-2.2 מיליארד דולר. רוסיה שמרה על איזון חיובי ביחסי המסחר שלה עם טאיוואן בזכות נפט גולמי, ברזל יצוק ופלדה, מתכות אל ברזליות, מוצרים פטרוכימיים, סגסוגות ברזל, פחם קוקס, עץ ודשנים כימיים. רוסיה מייבאת בעיקר רכיבים אלקטרוניים, מחשבים וחלקי מחשב ומכשירי חשמל ביתיים.
ביצנית ירוקת-רגל
ביצנית ירוקת-רגל (שם מדעי: Tringa nebularia) היא עוף מהסוג ביצנית והגדולה שבהם. מצויה בברכות דגים, מאגרי מים ואף בחופים.
תפוצה
חורפת באסיה, אוסטרליה, דרום אירופה, המזרח התיכון ואזורים טרופיים נוספים.
בישראל היא חולפת וחורפת מצויה אם כי לא בקבוצות גדולות.
אדם היקס
אדם פול נילסון היקס (באנגלית: Adam Paul Nielson Hicks; נולד ב־28 בנובמבר 1992) הוא היה שחקן, ראפר וזמר-יוצר אמריקאי, עד למאסרו ב-25 בינואר 2018 בגין שוד מזוין, וביולי 2021 נקבע כי גזר דינו הוא חמש שנות מאסר.
התפרסם כאשר גילם את לותר בסדרת הטלוויזיה "זיק ולותר" בערוץ דיסני ואת ונדל גיפורד בסרט "לימונד מאות'".
משחק
היקס נולד בלאס וגאס, נבאדה. הוא החל לשחק כאשר היה לו תפקיד חוזר בסדרה "טיטוס" (2000 - 2002) ברשת פוקס. הוא שיחק בתפקידים בסרטים וסדרות טלוויזיה שונות, לפני ששיחק את בתפקיד הראשי בסרט "איך לאכול תולעים מטוגנות". לאחר מכן הוא הופיע בסרט "בעיקר רוח רפאים".
בשנת 2009 הוא שיחק בתפקיד הראשי כלותר בסדרה של ערוץ דיסני "זיק ולותר".
בשנת 2011 שיחק בתפקיד ראשי בסרט מקורי של ערוץ דיסני "לימונד מאות'" בתפקיד ונדל "ון" גיפורד לצדה של ברידג'יט מנדלר.
מוזיקה
היקס הקליט מהדורה מחודשת לשיר אם סי האמר "U Can't Touch This" עם דניאל קרטיס לי. הקליפ לשיר הוצג ב־29 ביוני 2009 בערוץ דיסני. הוא עשה רמיקס לשיר "In the Summertime" של מונגו ג'רי. בסוף 2010 כתב והקליט את השיר "Happy Universal Holidays" עם ריאן ניומן.
בתחילת 2011 הוא הוציא סינגל בשם "Dance For Life", עם דרו סילי לסדרה המקורית של ערוץ דיסני "שייק".
מעצר
ב־25 בינואר 2018, היקס נעצר בברבנק, קליפורניה יחד עם חברתו, השחקנית דני טמבורו, בחשד לשוד מזוין. הוא עבר הערכת בריאות הנפש כדי לקבוע אם הוא כשיר דיו לעמוד לדין בגין אישום בשוד מזוין. ב-23 במרץ 2019, פרקליטו הודיע לשופט כי לקוחו "אינו נמצא כרגע במצב בו הוא יכול לסייע להגנתו". ההסדר והמשפט נדחו והיקס נשלח לבדיקה רפואית נוספת. ב-10 ביולי 2019 נפתח משפטו והוא לא הודה באשמות המיוחסות לו. ביולי 2021, היקס נידון לחמש שנות מאסר בגין שוד מזוין. היקס שוחרר במרץ 2022 על תנאי לאחר שהשופט ניכה את 1,460 הימים שהוא ריצה בזמן שהמתין לגזר הדין.
הבחירות לנשיאות ברית המועצות 1990
הבחירות לנשיאות ברית המועצות ב-14 במרץ 1990 היו הבחירות הראשונות והיחידות מסוגן לבחירת נשיא ברית המועצות - משרה שהפכה למשרת ראש המדינה דה פקטו ודה יורה בעקבות הרפורמות של מיכאיל גורבצ'וב (גלאסנוסט ופרסטרויקה). השינויים החוקתיים והרפורמות שהוליכו לבחירות נעשו כחלק מהדמוקרטיזציה של ברית המועצות שנועדה למנוע את קריסתה הפוליטית והתפרקותה. כיוון שהיו אלו הבחירות הראשונות מסוגן, הוחלט שוועידת נציגי העם תבחר את הנשיא בבחירות עקיפות ולא בבחירות ישירות בידי הציבור כדרש בחוקה.
המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1985, מיכאיל גורבצ'וב, שהנהיג את הרפורמות שהובילו לבחירות, התמודד לנשיאות. הבחירות נועדו להעניק מנדט כהונה בן חמש שנים לנשיא הנבחר. פגישת ועידת מרכז המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מינתה את גורבצ'וב, שר הפנים ואדים באקאטין וראש ממשלת ברית המועצות לשעבר, ניקולאי ריז'קוב, כשלושת המועמדים לנשיאות. בהמשך, ריז'קוב ובאטאקין נסוגו מההתמודדות שלהם ופרשו מן המירוץ. מכאן שרק גורבצ'וב נותר מועמד לנשיאות. במהלך הבחירות הצביעו 1,878 מתוך 2,245 נציגי העם. מתוכם 1,329 (72.9%) בחרו בגורבצ'וב, 495 (27.1%) הצביעו נגד גורבצ'וב ו-54 הצביעו פתק לבן. בכך נבחר גורבצ'וב לכהונה בת חמש שנים כנשיא ברית המועצות. כהונתו לא הושלמה במלואה, שכן בסוף 1991 התפרקות ברית המועצות הובילה לפירוק מוסדות השלטון הסובייטיים כולל משרת הנשיא.
אמרגטיטאניס
אמרגטיטאניס (שם מדעי: Amargatitanis; פירוש השם: "הטיטאן של אמרגה") הוא סוג דינוזאור בן למשפחת הדיקראוזאוריים, אשר חי בפטגוניה, ארגנטינה של הקרטיקון התחתון לפני 129 עד 123 מיליון שנה מזמננו. המאובנים שלו התגלו בתצורות לה אמרגה, מהם קיבל את שמו ב-2007. השם הספציפי הוא לכבוד מוזיאון הטבע הלאומי של ארגנטינה (בראשי תיבות: MACN).
דינוזאור זה התגלה ב-1983 במשלחת של החוקר הארגנטינאי חוסה בונפרטה מכמה שרידים של חוליות זנב ומכמה עצמות ירכיים. למרות שבתחילה סווג כטיטנוזאור (ששגשגו בתקופתו ברחבי ארגנטינה), מבנה השכמות התאים יותר לזיזי הדיקראוזאוריים, כמו האמרגזאורוס, אשר חי לצידו.
הקונגרס הציוני העולמי ה-23
הקונגרס הציוני העולמי ה-23 הוא הקונגרס הראשון מאז הקמת מדינת ישראל והראשון שהתקיים בירושלים, ב-14 - 30 באוגוסט 1951.
עד 1956 לא נבחר נשיא חדש לקונגרס ודוד בן-גוריון שימש כיו"ר ההסתדרות הציונית בפועל.
הקונגרס דן במעמדה של ההסתדרות הציונית העולמית ועל היחסים ההדדיים בינה ובין מדינת ישראל, על חובת עליית יהודים ועוד.
מאחר ש"תוכנית בזל" כבר לא תאמה למצב החדש, נתקבלה "תוכנית ירושלים" שסעיפה הראשי היה: ביצור מדינת ישראל, קיבוץ גלויות העם בארץ-ישראל והבטחת אחדותו של עם ישראל.
בקונגרס זה הוחלט לתבוע, שמדינת ישראל תעניק מעמד רשמי להסתדרות הציונית בפעולותיה במדינת ישראל. תביעה זו נתקבלה על-ידי ממשלת ישראל והכנסת ובשנת 1952 אישרה הכנסת את "חוק מעמדן של ההסתדרות הציונית העולמית ושל הסוכנות היהודית לארץ-ישראל".
הבחירות לקונגרס ה-23
ממוזער|שמאל|[[נחום גולדמן נשיא הקונגרס לשעבר, בקונגרס הציוני ה-23 בירושלים. יושבים מאחוריו: דוד בן-גוריון, ב' לוקר, א' שפרינצק, א' שליט, רוז הלפרין וקוזנר.
תסמונת קליין-לוין
תסמונת קליין-לוין (באנגלית: Kleine-Levin Syndrome או בקיצור KLS; ידועה גם בשם תסמונת היפהפייה הנרדמת Sleeping Beauty Syndrome), היא מחלה נוירולוגית נדירה ומסובכת המאופיינת על ידי התקפים הנמשכים בין מספר ימים למספר שבועות, בהם החולים מציגים ישנוניות קיצונית המלווה בהפרעות קוגניטיביות והתנהגותיות, בהפרעות אכילה כפייתית ובדחף מיני מוגבר.
הגדרה ותיאור התסמונת
התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1925 על ידי ויילי קליין ואומתה על ידי מקס לוין ב-1929, והיא תוקפת בעיקר נערים זכרים בתקופת ההתבגרות. בתחילתו של התקף, החולה נהיה ישנוני מאוד וסובל מהיפרסומניה, כאשר הוא מתעורר רק על מנת לאכול או להתפנות.
התקפי סינדרום קליין-לוין מחזוריים. כאשר ישנם, סימפטומי המחלה מופיעים במשך ימים, שבועות ואפילו חודשים, במהלכם כל הפעילויות היומיומיות הנורמטיביות מופסקות. החולים אינם מסוגלים ללכת לבית הספר, לעבוד או לדאוג לעצמם. רובם מרותקים למיטה, עייפים ולא מתקשרים עם הסביבה אפילו כאשר הם ערים. עם זאת, לא כל חולי תסמונת קליין-לוין מציגים את כל התסמינים ובאותה החומרה.
משך הזמן בין התקף להתקף יכול להמשך בין שבוע למספר שנים, בהם החולה אינו חש אף אחד מהתסמינים והם יכולים לצוץ מחדש בכל זמן ובלי תסמינים מקדימים. בין ההתקפים, החולים מציגים תפקוד תקין, בריאות תקינה ואין אזכור להתנהגות לקויה כזו או אחרת. המחלה יכולה להופיע כעבור מספר שנים ואפילו עשור כאשר החולה משוכנע שנרפא.
כיום אבחון המחלה, הטיפול בה וההבנה של המנגנונים הביולוגיים המניעים אותה עדיין לוקים בחסר.
בשנת 2005 נעשה הסקר המקיף הגדול ביותר שנעשה עד כה במחלת תסמונת קליין-לוין. נאספו מחקרים שונים, מאמרים ונתונים מפרק זמן של 40 שנה (1962-2004) וסה"כ של 186 חולים מאזורים גאוגרפיים שונים כולל אמריקה, אירופה, אפריקה, אסיה ואוסטרליה. מסקירה זו עולה כי שכיחות התסמונת באזורים אילו היא 2-10 חולים למיליון. גיל הופעת תסמונת קליין-לוין הוא 8.5 ± 16.9 שנים, עם חציון של 15 שנה וטווח של גיל 4 ועד גיל 82.
המחלה נמשכת בין חצי שנה ל-41 שנים כאשר בממוצע נמשכת המחלה 8 שנים. הגיל הממוצע בו הפסיקו הסימפטומים לחלוטין הוא 12 ± 23 שנים. אצל נשים נמשכת המחלה זמן ארוך יותר מאשר אצל גברים, למרות שככלל, המחלה תוקפת אחוז גבוה יותר של גברים מאשר נשים. אין הוכחה לקורלציה בין גיל הופעת המחלה ומשך זמן המחלה. ב-33 מקרים דווח, כי לפני היעלמות המחלה, תכיפות ההתקפים ומשכם עלו.
ההתקפים נמשכים בין 2.5 ימים ל-80 ימים (ממוצע של 9 ± 12 ימים), ומספר התקפים הממוצע הוא 7. חולים עם מספר גבוה של התקפים בשנים הראשונות של המחלה מציגים זמן מחלה כולל נמוך יותר, בלי קשר לתסמינים אותם הם מציגים.
היפרסומניה
תסמין קליני עיקרי זה הקיים ב-100% מהחולים בזמן התקף ולכן הכרחי לקביעת אבחנה. בזמן התקף החולים ישנים כ-18 שעות ביממה בממוצע, בטווח שנע בין 12 ל-24 שעות ביום. בחלק הראשוני של המחלה, החולה מתעורר רק על מנת לעשות את צרכיו ולאכול. ישנם חוקרים שדיווחו כי במידה ויעירו את החולים או ימנעו מהם שינה, החולים יהפכו לאגרסיביים ואלימים. תסמינים מוקדמים מראים על עייפות פתאומית וחוסר אנרגיה לקום בבוקר.
השינה מחולקת ל-5 שלבים הניתנים למדידה באמצעות פוליסומונגרפיה (אלקטרואנצפלוגרם), כאשר בלילה ישנם 5 מחזורי שינה בממוצע. שלב 1 ו-2 מוגדרים כשינה רדודה וממלאים כחצי מזמן המחזור. שלבים 3 ו-4 מוגדרים כשינה עמוקה ומשכם כרבע מזמן השינה. שלב שנת REM – שנת החלום הנמשך כרבע מהזמן. משך זמן כל שלב מושפע מגורמים שונים בהם גיל, לחץ, מחלה, ועוד.
כאשר ערכו בדיקות שינה בכ-40 חולי תסמונת קליין-לוין, נמצא כי בדיקות השינה בין ההתקפים נמצאו תקינות לחלוטין, אולם בזמן ההתקפים נמצאה כמובן עליה במשך השינה. נראה כי בימים הראשונים של ההתקף ישנה הפחתה ניכרת בשינה העמוקה ובשנת החלום ולעומת זאת עליה בזמן השינה הרדודה (שלבים 1 ו-2). במחקר מ-2005 נמצא לעומת זאת כי בכ-20% מהחולים נראה דפוס דמוי נרקולפטי ולחולים חביון שנת REM מיד עם ההרדמות (לעומת אנשים בריאים אשר נכנסים לשלב שנת REM רק לאחר 90 דקות ויותר מתחילת המחזור). יש לציין כי ישנה סתירה בין המחקרים השונים. מחקר שיטתי אשר כלל 19 נבדקים וכלל גם בדיקות בזמן ההתקפים ולאחריהם הראה שאין שינוי מהותי בכמות או באיכות השינה העמוקה.
הפרעות אכילה
במהלך ההתקפים קיימות הפרעות אכילה בכ- 75% מהחולים המתבטאות בבולימיה עם התקפי אכילה בלתי נשלטים, המביאים בסופו של דבר לעלייה משמעותית במשקל, בין 3.2 ק"ג ל-13.6 ק"ג. ישנה מחלוקת באשר לקביעה כי החולים נוטים לבולימיה מפני שהם אינם מודעים למצבם ומקיאים כי הגוף אינו מסוגל לשאת את בולמוס האכילה ולא במכוון כמו חולי הבולימיה. בנוסף, ישנה נטייה לאכילת מתוקים, מאכלים לא קונבנציונליים כגון לחם קפוא ושתיית משקאות מתוקים, מיצים ועוד. למיעוט החולים (כ-5%) ישנה סלידה מאוכל או אכלו פחות במהלך התקף אחד או כמה התקפים, אך בהתקפים אחרים הם סבלו מהתקפי אכילה.
שינויים התנהגותיים והפרעות קוגניטיביות
שינוי התנהגותי מובהק האופייני לחולי תסמונת קליין-לוין הוא דחף מיני מוגבר המופיע בכ-50% מהלוקים במחלה וברובו הגדול בגברים. הדבר מתבטא בעלייה בפעילות המינית הכוללת התנהגות מינית בציבור, תקיפה מינית, צורת ביטוי בוטה, חשיפה של איברי מין ועוד. לצד זאת, לפי הממצאים אין עלייה בטסטוסטרון בחולי תסמונת קליין-לוין במהלך התקף. כמעט כל החולים סובלים מהפרעות קוגניטיביות כמו בלבול, בעיות בזיכרון וריכוז בנוסף נראות בעיות שפה בשני שלישים מהחולים, בעיות הבאות לידי ביטוי בשתיקה מוחלטת, ללא יכולת להרכיב משפט, משפטים קצרים, שפה ילדותית ודיבור איטי. מבחני ריכוז וזיכרון קשים מאוד לביצוע על חולים אילו מפני שהתנהגותם לא מאפשרת זאת.
רבים מהחולים טוענים כי אינם זוכרים את האירועים שקרו במהלך ההתקף ואת התנהגותם. בין ההתקפים 96.4% מהחולים מוגדרים כנורמליים לחלוטין, והנותרים מוגדרים כבעלי בעיות בזיכרון לטווח ארוך. במהלך ההתקף החולים מדווחים על הרגשה של ניתוק ותחושה של מציאות מדומה. בנוסף, חלק מהחולים חווים הזיות ופארנויה.
Heavy Weather
Heavy Weather (בתרגום חופשי: "מזג אוויר כבד") הוא האלבום השמיני של להקת Weather Report, האלבום יצא לאור ב-1977 דרך קולומביה רקורדס. זהו האלבום המצליח ביותר של הלהקה מבחינה מסחרית, ואחד הנמכרים ביותר של קולומביה רקורדס. במגזין "דאון ביט" העניקו לאלבום ציון של 5 כוכבים, ומאחור יותר קוראיו בחרו בו כאלבום הג'אז של השנה. זהו האלבום השני של הלהקה בו השתתף הבסיסט ג'אקו פסטוריוס, הפעם כחבר להקה רשמי.
תסמונת קליין-לוין
גורמים להתפרצות המחלה
שכיחות של זיהום ממש לפני ההתפרצות הראשונית המחלה (3-5 ימים) אובחנה בשני שלישים מהחולים, והיא שכיחה מספיק על מנת שיהיה אפשר לקשר אותה אל הסינדרום מבחינה אפידמיולוגית. בין הזיהומים והמחלות שנרשמו אצל החולים היו: עליית חום לא ספציפית, זיהום של דרכי הנשימה העליונות, דלקת שקדים, אבעבועות רוח, שפעת, אלח דם ואדמת. למרות זאת, רק במקרים נדירים הצליחו לשחזר ולזהות את גורם הזיהום. בין הגורמים שהצליחו לזהות היו סטרפטוקוקוס, וירוס אפשטיין בר ווירוס השפעת האסיאתי. לצד זאת, במהלך ההתקפים בבדיקות השונות שנערכו לחולים לא נמצאו סימנים לזיהומים וספירת תאי דם לבנים הייתה נורמלית.
Heavy Weather
ההצלחה המסחרית של האלבום נזקפת לטובת "Birdland", הקטע הפותח את האלבום, שנהפך לסטנדרט ג'אז. ההצלחה המסחרית שלו היא לא טרוויאלית בהתחשב שמדובר בקטע כלי. בהמשך ג'ו זאווינול (שהלחין אותו) הקליט אותו גם עבור אלבום הסולו שלו "Dr Honoris Causa".
תסמונת קליין-לוין
גורמים להתפרצות המחלה
הזיהומים שזוהו היו שונים מדי מחולה לחולה, ולכן לא ניתן לקשור את המחלה לגורם או גורמים ספציפיים. ישנם חוקרים המאמינים שיכול להיות שהזיהומים נמצאים במקביל לפתוגן אחר שאחראי ישירות להתפרצות, אך עדיין לא זוהה. מחקרים נוספים דרושים על מנת לאשש את ההיפותזה הזו
Heavy Weather
ביקורות
בפברואר 2011, האלבום נכנס להיכל התהילה של גראמי.
תסמונת קליין-לוין
תסמונת קליין-לוין משנית
תסמונת זו היא מחלה התקפית ולחולים אין תסמינים בין ההתקפים. כאשר קיימים תסמינים נוירולוגיים או פסיכיאטריים בין ההתקפים, שגור המונח "תסמונת קליין-לוין משני". נמצא כי מתוך כלל המקרים שדווחו במהלך תקופה של 40 שנה, 18 מקרים של תסמונת קליין-לוין היו משניים ונלוו לבעיה ראשונית כגון התקף לב, המטומה מוחית פוסט טראומטית, מחלות גנטיות או התפתחותיות, הידרוצפלוס ומחלות אחרות. בהשוואה עם חולים הסובלים מ תסמונת קליין-לוין בלבד, הסימפטומים קורים משמעותית מאוחר יותר מאשר חולי תסמונת קליין-לוין משני. בנוסף הם חווים מספר התקפים הגבוה פי 3, אורך ההתקף ארוך פי 3 מחולי תסמונת קליין-לוין בלבד. אורך המחלה הכולל לא ארוך יותר והתסמינים מופיעים באותה שכיחות בשני המקרים.
Heavy Weather
ביקורות
האלבום נכלל ברשימתו של רוברט דימרי "1001 אלבומים שאת/ה חייב לשמוע לפני שאתה מת".
תסמונת קליין-לוין
אלקטרואנצפלוגרף
לכרבע מהחולים נמדד EEG נורמלי במהלך האפיזודות. אולם לכ-70% מהחולים, נרשם רקע לא ספציפי של האטה בפעילות של גלי המוח, לדוגמה תדירות גלי האלפא. בנוסף, תופעה נוספת שנצפתה אך בשכיחות פחותה יותר היא הופעת גלים בתדרים נמוכים יותר אך עם משרעת גבוהה (לדוגמה גלי תטא או דלתא) אשר קטעו את מהלך רצף הגלים הנורמלי. תופעה זו נצפתה בעיקר באונות הרקתוית והמצחיות. עם זאת, לא נצפתה שום פעילות אפילפטית בשום פציינט במהלך הבדיקות
בדיקות שינה
בבדיקות שינה פוליסומונוגרפיות שהתבצעו בזמן התקפים נמצאה עליה במשך השינה (Total sleep time) אולם מנגד הייתה ירידה ביעילות השינה (Sleep efficiency) המתבטאת בירידה בשיעור שלבי השינה העמוקה (Slow Wave Sleep) ושנת החלום (REM) לעומת עליה בשלב השינה הרדודה (המאופיינת בגלי תטא בעלי תדירות גבוהה יותר) מנגד, מחקר שיטתי אשר כלל 19 נבדקים וכלל בדיקות בתקופות הסימפטומטיות והא-סימפטומטיות כאשר הנבדקים מהווים את הביקורת של עצמם, הראה שאין הבדל משמעותי בין שלבי השינה השונים, ואין שינוי מהותי בכמות או באיכות השינה העמוקה (SWS). נושא זה עדיין שנוי במחלוקת בקרב החוקרים השונים בעיקר בגלל אופי המדידה המסובך של החולים, אשר מגלים אגרסיות וחוסר שיתוף פעולה במהלך ההתקפים ובמיוחד בימים הראשונים להתקף.