cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עונג שבת (ארכיון)
היסטוריה
הפרויקט הוקם באוקטובר 1939 על ידי עמנואל רינגלבלום (היסטוריון ופעיל חברתי בג'וינט ובייוו"א). רינגלבלום תיעד ביומנו את הידיעות שהגיעו אליו בעת עבודתו במנגנון פעולות סעד יהודיות שהפעיל "המוסד לעזרה הדדית".
בנובמבר 1940 הרחיב רינגלבלום את המיזם וצירף כמה עשרות אנשי רוח (סופרים, מורים, אנשי ציבור השייכים לזרמים הפוליטיים השונים בגטו והיסטוריונים) לכתיבת הארכיון. קבוצה זו, במסווה של ארגון סיוע, אספה את המידע הגולמי לארכיון וכתבה רישומים. מרכז פעילות הקבוצה באותה עת היה הרב שמעון הוברבנד שהגיע לגטו ורשה מפיוטרקוב.
הפרויקט שם לעצמו למטרה לשמר תמונה היסטורית שלמה ואמינה של הגטו, כזאת שתעמוד באמות מידה היסטוריוגרפיות. בין מסמכיו תיאורים של המחתרת, ההתנגדות ומה שנודע בדיעבד כסימנים מתריעים לכיליון (עיתונות חשאית, פרוטוקולים מישיבות, סקירות על פעילות הגופים החשאיים היהודיים בגטו ועדויות מפי פליטים מגטאות אחרים, מחנות עבודה ומחנות שבויים), כך גם תיעד את חיי היום-יום של שוכני הגטו והאווירה ברחובותיו (כרזות, ציורים ועדויות). המימון לתפעול המיזם הגיע מארגון ה"ג'וינט".
פעולת הארגון שינתה את כיוונה ביוני 1942, כאשר החלו רציחות המוניות באזורים הכבושים במזרח. החל מאותה תקופה ניסו פעילי הארכיון להניח את ידיהם על כל תעודה גרמנית הקשורה לגירוש ולתהליך ההכחדה. בתחילת שנת 1942 נגבתה עדות משלמה בר וינר, שהצליח לברוח ממחנה ההשמדה חלמנו. העדות שנודעה כדו"ח גרויאנובסקי, הועברה לממשלה הפולנית הגולה בלונדון.
בעיצומו של גירוש גטו ורשה, רינגלבלום ניסה לשכנע את תושבי הגטו למסור לו את צוואותיהם ויומניהם האישיים המתארים את חייהם בגטו, אבל ניסיון זה הצליח באופן חלקי בלבד, מאחר שרבים חשו שלאחר שנספו יקיריהם, נותרה להם רק כתיבתם. בין היתר השתמרו בארכיון זה והתפרסמו אחר כך חלק מכתבי רבי קלונימוס קלמיש שפירא (האדמו"ר מפיאסצנה).
חברי הארכיון
בשיא פעילותו כלל הארגון כ 50–60 עובדים בשכר. חברי הארכיון פעלו תחת מידור כאמצעי זהירות ורובם לא ידעו על היקף הפעילות שלו ועל זהותם של רוב הפעילים.
מבין כל חברי הארכיון, שרדו את המלחמה רק שלושה- רחל אוירבך, הרש וואסר ואשתו- בלומה.
גורל הארכיון
באוגוסט 1942, בעיצומו של הגירוש מוורשה וכן בפברואר 1943, הוטמנו שני חלקי הארכיון בעשר תיבות מתכת ובשני כדי חלב. החלק השלישי הוטמן באפריל 1943. שני החלקים הראשונים של הארכיון נמצאו ב־1946 וב־1950 והיוו עדות חשובה על אורח החיים בגטו ורשה. ב־2003 היה ניסיון למצוא את החלק השלישי במתחם השגרירות הסינית בוורשה, ללא הצלחה. לקראת יום השואה 2009 הודיע מוזיאון בית לוחמי הגטאות כי בסבירות גבוהה מאוד נמצא במחסניו החלק השלישי, שנחשב לאבוד, של ארכיון 'עונג שבת'.
בשנת 1999, הארכיון הוכר ונכלל במסגרת Memory of the World ("תוכנית זיכרון עולם") לתיעוד ולשימור אוספים שתרמו להתפתחות האנושית, על ידי אונסק"ו.
ב-19 באפריל 2021 נחנכה אנדרטה לזכר הארכיון ברחוב נובוליפקי בוורשה, במקום שבו הוא הוסתר במהלך המלחמה.
אליק רון
אלכסנדר (אליק) רון (נולד ב-1947) הוא ניצב בדימוס של משטרת ישראל. התפרסם עקב תפקודו באירועי אוקטובר 2000.
שירותו הצבאי
רון (במקור: רובינשטיין) נולד במושב תל עדשים. התגייס לצה"ל ב-1966, התנדב לחטיבת הצנחנים ולסיירת מטכ"ל. עם סיום מסלול הלוחם יצא לקורס קציני חי"ר, ובסיומו שב ליחידה כמפקד צוות. עם סיום תפקיד זה, ב-1971, השתחרר מצה"ל. התגייס לשב"כ ושימש כמאבטח באל על. לחם כאיש מילואים במלחמת יום הכיפורים, ולקח חלק בקרבות ברמת הגולן תחת פיקודו של יוני נתניהו. לאחר המלחמה שירת במילואים בתנאי קבע והשתחרר ב-1975. כמפקד פלגת מילואים ביחידה השתתף רון במבצע יונתן, והיה מפקד החפ"ק המצומצם של סא"ל נתניהו. ב-1984 חזר לשירות קבע ומונה למפקד יחידת שלדג בדרגת סא"ל, והוביל אותה במבצע משה ובמבצע עיניים ירוקות. תחת פיקודו עברה היחידה, אשר הייתה כפופה לקחצ"ר, לחיל האוויר הישראלי.
שירותו במשטרה
בשנים 1987–1992 היה מפקד הימ"מ, יחידת העילית של משטרת ישראל ומשמר הגבול ללוחמה בטרור, בין היתר בהשתלטות על אוטובוס האמהות שנחטף על ידי מחבלים ב-1988. לאחר מכן שימש מפקד מג"ב ירושלים, פיקד על מרחב גליל במחוז הצפון. ב-1994 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקדו הראשון של מחוז ש"י.
אירועי אוקטובר 2000
ניצב אלכסנדר (אליק) רון היה מפקד המחוז הצפוני של המשטרה בעת אירועי אוקטובר 2000. הוא הואשם על ידי ועדת אור בסעיפים הבאים:
לאחר פרישתו מהמשטרה
רון נמנה עם ראשי יוזמת ז'נבה. בשנת 2006 התמודד על ראשות מועצה אזורית עמק יזרעאל אך לא נבחר לתפקיד.
רון בעל תואר ראשון במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת לטביה בארץ. חקירה בנוגע לקבלת התואר במרמה לא העלתה ראיות נגדו.
משמש כנשיא חברת קי בי סק העוסקת בניהול אבטחה וביטחון, בין היתר בתחום הקנאביס רפואי בארץ ובעולם. בשנת 2014 הוא יצא נגד המאבק של המשטרה בקנאביס וצוטט כאומר שאין סיבה שהקנאביס לא יהיה זמין כמו אקמול.
הארי רקנאטי
הארי רקנאטי (1918 – 18 בדצמבר 2011) היה בנקאי, איש עסקים, אספן אמנות ובעל רשת מוזיאונים.
אסטר
אסטרים (Esters) הם קבוצת תרכובות אורגניות הכוללות קשר אסטרי -COO- הנקרא גם קבוצת אסטר.
הארי רקנאטי
ביוגרפיה
הארי רקנאטי נולד בסלוניקי. באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 עלתה המשפחה לארץ ישראל והתיישבה בתל אביב.
אסטר
הקשר האסטרי הוא קשר כימי חזק ויציב, ומסיבה זו כמה מהחומרים החשובים ביותר בעולם החי הם אסטרים: ה-DNA וה-RNA מיוצבים על יד קשרים אסטרים; רוב השומנים הם אסטרים; וחומרים רבים הנותנים לפירות ולכמה ירקות את טעמם המתוק ואת ריחם הם אסטרים. האסטרים משתייכים ל'קבוצת האתר: 'R-O-R - שרשרת פחמימנית עם אטום חמצן בשדרתה; אליה מחוברת קבוצת קרבוניל - פחמן קשור קשר כפול לאטום חמצן צדדי.
הארי רקנאטי
בנקאות
ב-1935 הקים אביו ליאון את בנק דיסקונט. בגיל צעיר מאוד הצטרף לעבודה בבנק, לצדו של אביו, וכאשר מת האב בפתאומיות ב-1945, התמנה הארי הבכור למנהל הבנק. כעבור שבע שנים הודח על ידי שלושת אחיו מניהול הבנק על רקע סכסוכים משפחתיים. הסכסוך הביא לקרע משפחתי שניתק את הארי מהמשפחה, הוא עבר להתגורר בז'נבה וניהל שם את הסניף האירופי הראשון של הבנק, שנקרא "דיסקונט אוברסיז" ובמקביל החל להקים במסגרת המשפחתית רשת של בנקים פרטיים באירופה ובדרום אמריקה. ב-1960 רכש את "בנק ראלי" הבריטי, ועבר להתגורר בלונדון עם אשתו פאולינה גולדברג, ממנה התגרש לאחר מכן, ובתם היחידה.
אסטר
אטימולוגיה וישום
מקור המילה אסטר בגרמנית, ונגזר מהמילים Essig Aether, "חומץ אתרי". זהו השם הישן של אחד האסטרים הפשוטים והידועים ביותר, אתיל אצטט (Ethyl acetate). אסטר זה נוצר בתגובה בין שני חומרים ידועים: אתנול, הכוהל המצוי בכל המשקאות החריפים, וחומצה אצטית, המרכיב העיקרי בחומץ.
הארי רקנאטי
בנקאות
ב-1970 רכש מאחיו את השליטה בשני בנקים באירופה וניתק כליל את קשריו העסקיים עם המשפחה. לדבריו "החליט לפרוש מהקבוצה לאור התעקשותם של אחיו להפוך את בנק דיסקונט לישראל לחברה ציבורית עם מניות נסחרות בבורסת תל אביב". כמו כן הוא חשש מאוד מהיקף הפעולות הפיננסיות ובמקרקעין שהתרחשו בניו יורק ושחמקו מעיניו. הפרידה מאחיו הוגשמה בשנת 1970.
אסטר
אטימולוגיה וישום
שמות האסטרים מורכבים משני חלקים. החלק הראשון מציין את הרכיב הכוהלי והחלק השני - את הרכיב החומצי. בעבר היה נהוג להוסיף את המילה אסטר בראשית השם. שמות האסטרים מסתיימים בסיומת -וֹאָט (oate-). האסטר הפשוט ביותר הוא מתיל מתאנואט (Methyl methanoate), הנוצר בתגובה בין מתנול, הכוהל הפשוט ביותר, ובין חומצה מתנואית (חומצה פורמית, חומצת נמלים), החומצה הקרבוקסילית הפשוטה ביותר.
הארי רקנאטי
בנקאות
כאשר פרצה השערורייה של משבר מניות הבנקים בה היה מעורב גם בנק דיסקונט, הביע הארי רקנאטי בפומבי את סלידתו מהדרך בה ניהלו אחיו את הבנק, ובמיוחד התבטא בחריפות נגד אחיו רפאל רקנאטי, מנהל הקבוצה. ב-1995 אף תבע באמצעות בג"ץ לחייב את האח להתפטר מניהול עסקי הבנק לאחר שערוריית ויסות המניות.
אסטר
אטימולוגיה וישום
לכללים מפורטים למתן שמות לאסטרים ראו: מונחון IUPAC.
תגובת יצירה
האסטרים נוצרים בתגובה בין כוהל וחומצה, בדרך כלל חומצה קרבוקסילית. התגובה ליצירת האסטר נקראת איסטור (או אסטריפיקציה).
הארי רקנאטי
עסקי אמנות
הארי רקנאטי היה אספן אמנות נלהב, שהחל לעסוק בכך כתחביב כבר ב-1943. במשך שנים אסף יצירות אמנות רבות, ביניהן אוסף אמנות אירופאית ענק ואוסף עצום של אמנות לטינו אמריקנית (לטענתו האוסף הגדול ביותר בעולם של אמנים חיים). את היצירות אחסן במחסניו באירופה ולאחר שפרש מעסקי הבנקאות עבר לעסוק באמנות. מ-1987 ועד 2000 הקים את רשת המוזיאונים ראלי, באורוגוואי, צ'ילה, ספרד ואף בקיסריה יש שני מוזיאונים: מוזיאון ראלי 1 הוותיק ומוזיאון ראלי 2, מוזיאון לזיכרון ספרד שנפתח ב-2007. כל המוזיאונים שהקים רקנאטי הם ללא מטרות רווח ולא מתאפשרת בהם פעילות מסחרית.
אסטר
תגובת יצירה
התגובה היא תגובת סתירה (כאשר הכוהל מתפקד כבסיס) ועל כן האסטרים הם מלחים אורגניים, אף על פי שאינם תרכובות יוניות, וכן תגובת דחיסה (תגובה שבמהלכה נפלטת מולקולה קטנה מהמגיבים; באיסטור נפלטת מולקולת מים. הכוהל תורם אטום מימן אחד והחומצה תורמת אטום חמצן ואטום מימן; הללו מתרכבים למים).
הארי רקנאטי
עסקי אמנות
הסיפור המשפחתי של הקרע ב מוצג לציבור המבקרים במוזיאון ראלי בקיסריה בדפי הסבר המחולקים לכל מבקר, וכן בשלטים גדולים הניצבים בכניסה למוזיאון. באחד השלטים נכתב: "ישנם אלה המזהים בטעות מצערת את מוסדנו עם החבורה אשר העיתונות ושאר אמצעי התקשורת מכנים משפחת רקנאטי. אין לי כל קשר לאנשים אלה או למפעליהם מאז שנת 1970. הסיבה לכך מפורטת בשני השלטים הסמוכים".
אסטר
תגובת יצירה
רכיב הכוהל ורכיב החומצה באסטר מחוברים זה לזה באמצעות קשר אסטרי, או קבוצת אסטר. קבוצה זאת מורכבת מאטום אחד של פחמן הקשור בקשר כפול לאטום חמצן, ובקשר יחיד לאטום חמצן אחר. החומצה הקרבוקסילית תורמת לקשר האסטרי את קבוצת הקרבוניל (פחמן הקשור בקשר כפול לחמצן), ואילו הכוהל תורם את אטום החמצן הבודד. קבוצת האסטר מסומנת כ-COO. בכימיה האורגנית לא ידועות תגובות רבות שבהן נוצר קשר חדש בין שני אטומי פחמן, לכן האיסטור הוא תגובה חשובה בסינתזה הכימית ובתעשייה.
הארי רקנאטי
עסקי אמנות
רקנאטי נפטר ב-18 בדצמבר 2011 בישראל. הוא אחיהם הבכור של דניאל, רפאל ויעקב.
אסטר
תגובת יצירה
נגזרות של חומצות קרבוקסיליות ושל כהלים יכולות אף הן להגיב וליצור אסטרים. בנוסף, ניתן להחליף את החומצה הקרבוקסילית באנהידריד או בחומצה אי-אורגנית. קיימים לפחות שבעה סוגים נוספים של תגובת איסטור בנוסף לתגובה שהוזכרה לעיל.
נגזרות של אסטרים
תיואסטר (Thioester ) הוא אסטר בו הוחלף אטום החמצן באטום גופרית (ראו גם: תיול); הקבוצה הפונקציונלית בתיואסטרים היא, אם כן, COS.
לקטון הוא אסטר טבעתי (ציקלי). הוא נוצר כשמולקולה המכילה קבוצת קרבוקסיל בצידה האחד וקבוצת הידרוקסיל בצידה האחר נסגרת לטבעת; שתי הקבוצות מגיבות זו לזו בתגובת איסטור פשוטה.
מקרוליד הוא לקטון גדול (בן 14, 15 או 16 אטומי פחמן) הקשור לחד-סוכר אחד או יותר.
פתאלט (Phthalate) הוא אסטר כפול המכיל טבעת בנזן. לפתלאטים שימוש נרחב כתוספים לפלסטיקים; הם מפחיתים את רמת הקשיחות של הפלסטיק ומוסיפים לו גמישות.
טריגליצריד הוא אסטר המורכב מהכוהל גליצרול ומשלוש חומצות שומן (חומצות קרבוקסיליות ארוכות) הקשורות אליו בקשר אסטרי. הטריגליצרידים הם המרכיבים העיקריים של השומנים בעולם החי.
אסטרים חשובים
באופן דומה מורכבים אסטרים רבים מחומצה בוטירית (חומצת חמאה). אתיל בוטירט (Ethyl butyrate), הנוצר בתגובה בין אתנול ובין חומצה בוטירית, מקנה לאננס את ריחו; למתיל בוטירט ריח הדומה לזה של התפוח; ואיזו-אמיל בוטירט מקנה למשמש את ריחו.
רומאנה קונטי
דומיין רומאנה קונטי (בצרפתית: Domaine de la Romanée Conti (DRC)), היא חברה שבבעלותה המלאה או החלקית שמונה יקבים, בהם רומאנה קונטי. מצוי בכפר וון רומאנה באזור קוט דה נואי באזור בורגון שבמרכז-מזרח צרפת. שטח הכרמים הוא 62.5 אקרים.
היסטוריה
החברה היא בבעלות שלוש משפחות: ביז-לרואה (Bize-Leroy), דה וילן (de Villaine) ורוש (Roche). הידיעות העתיקות ביותר על דרי המקום הן אודות הנזירים של סן ויוואן (Saint-Vivant). ב-1512 שזיהו אותה בשם Le Cloux des Cinq Journeaux הם מכרו אותה ב-1584 בשם לה קרו דה קלו (Le Cros de Cloux) ל-Claude Cousin. אחיינו ויורשו Germain Danton מכר את האחוזה שוב ל-Jacques Venot ב-1621. בתו של Venot נישאה ל-Croonembourg אשר משפחתו שמרה על הכרמים במשך ארבעה דורות, עד שמכרוה לנסיך קונטי. רק ב-1651, כאשר הרס הרומנים ממשמש ובא, נקראו היקבים "לה רומנה" (La Romanee).
היקב הולאם במהפכה הצרפתית והועמד למכירה פומבית ב-1794. הייתה זו הפעם הראשונה שנקבו בשם רומאנה קונטי. רומאנה קונטי נקנתה על ידי Julien Ouvard ב-1819 ונמכרה על ידי יורשיו ב-1867 לנגוסיאן מסנטניי דיבו בלושה (Jacque-Marie Duvaut-Blochet's), שהיה התשיעי בשושלת ייננים שתחילתה במאה ה-13 ויורשיו היו משפחת דה וילן.
ב-1911 התמנה Edmond Guidon de Villaine למנהל האחוזה והוא אביו של אובר דה וילן (Aubert de Villaines), בן הבעלים והיינן הנוכחי, שהוא צאצאו של דיבו בלושה, הוא מכר ב-1942 חצי מבעלותו ל-DRC בבעלותו של חברו אנרי לרואה (Henry Leroy) נגוסיאן מ-Auxerey-Duresses. במהלך השנים משפחת דובו בלושה בנתה כרם גדול בכללם חלק מאשזו, גראן אשזו, רישבור וחלק מלה טאש, הנודע כ-Les Gaudichots.
ב-1933 יתרת לה טאש נקנתה ממשפחת Liger Belair. כן נקנתה חלקה זעירה של לה מונראשה 0.67 הקטאר ו-1.6 אקרים בשלושה חלקים בין 1963 ל-1980. החברה חתמה על חוזה לשנים רבות לגדל ולייצר את חלקת יינות רומאנה סן ויואן שבבעלות Domaine Marey-Monges והם רכשו את החלקה ב-1988. החברה מכרה חלק מאשזו וגראן אשזו אף על פי שהם ממשיכים לעשות מהם יין. החברה מכרה גם יקבים נוספים בבעלותה בכפר וון רומאנה ובחלקת באטאר מונראשה (Batard-Montrachet).
לאנרי לרואה שתי בנות, לאלו ופאולין, שמחזיקות בחלק שווה מן האחוזה. בעלות משפחת דה וילן (de Villaine) נחלקת בין 10 צאצאי המשפחה.
אין בעולם עוד יין שאופפת אותו הילה כמו רומאנה קונטי. על היין לבדו נכתבו ספרים רבים. לפני כמה שנים רצתה קבוצת משקיעים יפנית לרכוש את האחוזה, דבר שעורר ויכוח קולני בפרלמנט הצרפתי, עד שלבסוף שר החקלאות אנרי נאלה הטיל איסור על המכירה.
עשיית היין ואיכות היינות
יינות רומאנה קונטי המיוצרים מענבי פינו נואר, האופייניים לבורגון ומשרדונה, הכרמים מטופחות באופן ביודינאמי מאז שנות השמונים. גילן הממוצע של הגפנים הוא 45 שנים. היין מיושן בחביות עץ אלון חדשות מהסביבה ומבוקבקים באחוזה. שומרים על גידולים נמוכים וטיפוח גפן פדנטית.
באורח נס לא נפגעו הכרמים ממגפת הפילוקסרה, שהשחיתה את יקבי אירופה במאה העשרים. עד 1945 היו בחלקה גפנים שניטעו 600 שנים קודם, ולבסוף הפילוקסרה הכתה באיחור של עשרות שנים והורכבו לגפנים כנות חדשות. לכן ב-1947 החלו לטעת מחדש.
היינות השונים
עידית יינות העולם, רומאנה קונטי, יין אדום על טהרת ענב הפינו נואר, מתוך חלקה קטנטנה של 8.1 הקטאר, מפיקה ומספקת לשוק כמות זעירה של 5,500 יינות מדי שנה.
יינות נוספים בבעלות החברה, שאף הם מבין המובילים בעולם:
מכבי ברלין
מכבי ברלין (גרמנית: TuS Makkabi Berlin) הוא מועדון כדורגל גרמני-יהודי מברלין הבירה, שהוקם ב-1970 כממשיך דרכו של מועדון בר כוכבא ברלין.
תולדות מכבי ברלין
שורשיה של אגודת הספורט מכבי ברלין באגודת "בר כוכבא ברלין" אשר הוקמה ב-1898. בר כוכבא ברלין היה אחד מארגוני הספורט היהודים הגדולים בעולם ב-1930 כשמנה 40,000 חברים מ-24 מדינות, כחלק מתנועת בר כוכבא הכללית שהוקדש לקידום החינוך הגופני והמסורת היהודית. האגודה כללה גם מחלקת כדורגל שהתמודדה בליגות העירוניות של ברלין בין השנים 1911–1929. בשנת 1929 תנועת בר כוכבא התאחדה עם תנועת הכח ברלין כדי לייסד את תנועת "בר כוכבא-הכח". קבוצת הכח ברלין הייתה קבוצה מצליחה יחסית כשהצליחה להתמודד בליגות הנמוכות של האליפות הגרמנית ונחשבה למועדון כדורגל מקצועני מוצלח למדי בשנים 1925–1927.
עליית כוחה של המפלגה הנאצית בשנות ה-30 של המאה ה-20 הובילה לאפליה נגד יהודים, וב-1933 קבוצות כדורגל יהודיות נדחו על ידי איגודי הספורט מפני השתתפות בתחרויות הכלליות והוגבלו לטורנירים וליגות מוגבלות. ב-1938 הקבוצות היהודיות בוטלו כליל כאשר האפליה הפכה לרדיפה. חלק מחברי בר כוכבא עלו לארץ ישראל ב-1933 והתיישבו ברחובות, שם הם הצטרפו למכבי רחובות. כמו כן חברי הכח ברלין הקימו את קבוצת הכח תל אביב.
הקמה מחדש
לאחר מלחמת העולם השנייה וחידוש הקהילה היהודית בברלין, הוקמו מחדש אגודות הספורט היהודיות. ב-26 בנובמבר 1970 הוקמה מכבי ברלין כחלק נפרד ממועדון האתלטיקה וההתעמלות בר כוכבא ברלין וקבוצת הכדורגל הכוח ברלין שהוקמה מחדש ב-1945. בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20 הקבוצה שיחקה בליגות הנמוכות עד שעזבה את אגודת הספורט והצטרפה לקבוצת FV ואנזה ב-1987. לאחר הידרדרות FV ואנזה, כדורגלני מכבי ברלין חזרו למועדון ב-1997. הקבוצה התקדמה לאורך השנים והתבססה היטב בליגות הברלינאיות עד אשר זכתה באליפות הליגה הברלינאית הראשונה ב-2022 ועלתה לליגת צפון-מזרח גרמניה העליונה.
ב-2023 מכבי ברלין זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע ברלין המקומי בניצחון 1–3 על ספרטה ליכטנברג בגמר הטורניר. בעקבות זאת, בעונת 2023/2024 הקבוצה השתתפה לראשונה בתולדותיה בסיבוב הראשון של הגביע הגרמני. שם פגשה הקבוצה ב-13 באוגוסט 2023 את וולפסבורג מהבונדסליגה, והפסידה 0–6.
מחלקת האתלטיקה
אחת מהכוכבות הגדולות של הקבוצה הייתה לילי חנוך שיאנית עולם בזריקת דיסקוס (1922), הדיפת כדור ברזל (1925), שותפה לשיא העולם בריצת שליחות 4x100 מטר (1926) ושיאנית גרמניה בקפיצה לרוחק. בין האתלטיות המצטיינות ניתן לציין את מרתה יעקב אלופת גרמניה (1929), חמישית בעולם וסגנית אלופת המכביה השנייה (1935) בהטלת כידון.
בין האתלטים המצטיינים ניתן לציין את אליאס כץ אלוף אולימפי בעל שתי מדליות ושיאן עולם מפינלנד ("הפינים המעופפים") שהתצטרף למועדון בשנת 1925, אלכס נתן, אלוף גרמניה (1926, 1927, 1929 ו-1930) ושותף לשיא עולם בריצת שליחים 4x100 מטר, דניאל קורט לוין, אצן וסגן אלוף המכביה השנייה (1935) ופליקס זימנאואר, אצן ואלוף המכביה הראשונה (1932).
האנטישמיות
מועדוני כדורגל יהודיים ממשיכים להיאבק באנטישמיות שעדיין רווחת בגרמניה. באוקטובר 2006, למשל, במהלך משחק בין מכבי ברלין לאלטגליניק ברלין (VSG Altglienicke Berlin) במסגרת הליגה השנייה של מחוז ברלין, אוהדי הקבוצה היריבה קראו קריאות אנטישמיות כנגד שחקני הקבוצה היהודית, בינן "גז ליהודים", "אושוויץ חזר" ו"פיהרר, פיהרר". המקרה זכה לכיסוי תקשורתי נרחב של כלי התקשורת בגרמניה, ובישראל.
סיפורי תל אביב
"סיפורי תל אביב" הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימוין של איילת מנחמי ונירית ירון, אשר יצא לאקרנים בשנת 1992. זוכה ארבעה פרסי אופיר.
הפקה
את הפקת הסרט יזמה חברת ההפקות "חלום" של איציק (יצחק) גינסברג בשיתוף עם המפיק אהוד בלייברג בשנת 1989. הפקת הסרט החלה זמן קצר לאחר שהסרט "סיפורי ניו יורק" עלה לאקרנים, בבימויים של מרטין סקורסזה, פרנסיס פורד קופולה ווודי אלן, ושהוא בעל מבנה דומה של שלושה סרטים נפרדים המשולבים לסרט אחד באורך מלא. אך גינסברג טען שהרעיון לסרט עלה הרבה לפני ש"סיפורי ניו-יורק" הופק. המפיקים פנו לשמונה במאים צעירים, שלא התנסו בבימוי סרט עלילתי רק בביום סרטים קצרים, שזכו לחשיפה. מתוך ההצעות נבחרו ארבעה במאים: איילת מנחמי (היחידה שביימה סרט עלילתי מלא שנה קודם לכן "אבא גנוב 3"), נירית ירון, גור הלר ושחר סגל. בשלב הבא הוחלט לבחור בשלושת התסריטים הטובים ביותר. לבסוף נבחרו לביים את הסרט הבמאיות איילת מנחמי ונירית ירון.
גיוס המימון להפקת הסרט, בסך 600 אלף דולר, ערך למעלה משנה, וצילומי הסרט החלו באפריל 1991. שלושת הבמאים שנבחרו היו איילת מנחמי, נירית ירון ושחר סגל. התסריט של שחר סגל נכתב ברגע האחרון, בהשראת התקפת הטילים על ישראל במלחמת המפרץ, ומספר על בעל פאב שאמו הזקנה מתחילה לדבר אחרי שנים של שתיקה, לאחר שטיל נופל על ביתה. אולם סגל פרש מהפקת הסרט זמן קצר אחר כך. לבסוף נירית ירון כתבה שניים מהתסריטים וביימה אחד מהם. איילת מנחמי ביימה שניים מסרטים, עם תסריטים של נירית ירון ושמי זרחין. מנחמי גם ערכה את הסרט כולו.
עלילה
הסרט, המחולק לשלושה סרטים קצרים, עוקב אחר שלוש נשים צעירות החיות בתל אביב, ונקלעות לסיטואציות אבסורדיות.
בסרט מתוארת תל אביב כעיר מזוהמת, עקב שביתת פועלי הניקיון בעיר. ואלו הם שלושת חלקי הסרט:
איציק כהן (שחקן)
יצחק (איציק) כהן (נולד ב-9 בספטמבר 1968) הוא קומיקאי, שחקן וזמר ישראלי.
ביוגרפיה
כהן נולד כבן הבכור לנעמי ומאיר במשפחה בת שלושה ילדים. נקרא על שם סבו.
ב-1987 התגייס לצה"ל ושירת ביחידת ממכ"א (מרכז מיכון כוח אדם), האחראית על מערכות ניהול כוח האדם שלימים כונסה ליחידת שחר באגף התקשוב וההגנה בסב"ר.
ב-1993, החל ללמוד ספרות ועבד במספרה כמה חודשים. שכנה שלו, מורה לתיאטרון, התעקשה שיש לו כישרון משחק וסידרה לו מבחן בד באוניברסיטת תל אביב, שם סיים תואר ראשון בהצטיינות בחוג לתיאטרון.
ב-1996 הקים יחד עם כמה מחבריו ללימודים את להקת הדראג "בנות פסיה", שהופיעה בתחילה במסיבות של קהילת הלהט"ב במועדון "זמן אמיתי" בתל אביב. באותה תקופה החל להתפרסם, והלהקה הופיעה בין היתר בתוכנית "שובו של השריף" בטלוויזיה החינוכית, ובמחזמר "הכל אגדה" לצד מיכל ינאי.
באנסמבל עתים
בין השנים 1993–1994 גילם את הכומר בהצגה "רומיאו ויוליה" מאת שייקספיר שעיבדה וביימה רנה ירושלמי. ב-1995 שיחק בהצגה "ויאמר. וילך" שעיבדה וביימה רנה ירושלמי.
בתיאטרון הקאמרי
ב-2001 גילם את הרב קמע ואת סבתא סעידה בהצגה "הרב קמע" שכתב וביים שמואל הספרי (על פי טרטיף מאת מולייר). ב-2004 גילם את עזרא ספיר בהצגה "הצמה של אבא" שכתבו רמי דנון ואמנון לוי וביים רמי דנון. ב-2006 גילם את רוג'ר דה-ביל (דה-בריס, במקור) במחזמר "המפיקים" מאת מל ברוקס שביים מיכה לבינסון בתיאטרון הקאמרי. ב-2007 גילם את עאבס בהצגה "גפן בלאדי" שכתבו רמי דנון ואמנון לוי וביים רמי דנון. ב-2008 החל לגלם את לייזר וולף הקצב במחזמר "כנר על הגג" מאת ג'וזף שטיין שביים משה קפטן, וגילם את סאלח שבתי בהצגה "סלאח שבתי" מאת אפרים קישון שביים משה קפטן. ב-2010 גילם את פנטלון בהצגה "משרתם של שני אדונים" מאת קרלו גולדוני שביים מוני מושונוב. ב-2012 גילם את שוורץ בהצגה "פופר" מאת חנוך לוין שביים מוני מושונוב, והחל לגלם מושיקו בביוף, המספר במחזמר "קזבלן" שביים צדי צרפתי.
בין השנים 2019–2020 שיחק כהן במחזמר "זה אני" על שיריו של אייל גולן.
במרץ 2020, החל לשחק בתפקיד הראשי בהצגה "החיים הם קברט".
ב-2021 החל לשחק במחזמר "עד קצה הקשת" בבימויו של עידו רוזנברג.
בתיאטרון הארצי מיסודו של סמי לוי
ב-2021 חזר לשחק את סאלח במחזמר "סאלח שבתי" בבימויו של צדי צרפתי. בנוסף, החל משנת 2020 משחק כהן בעיבוד העברי לקומדיה הצרפתית "טוק טוק", בתפקיד מטופל הסובל מתסמונת טורט.
בתיאטרון חיפה
בשנת 2017 שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "על מי ועל מה" מאת איאד אקטאר (זוכה פרס פוליצר) בבימויו של משה נאור.
בטלוויזיה ובקולנוע
ב-1995, הופיע כהן בסרט "אדינבורו לא מחכה", שהפיק ויזם יאיר קדר בבימוי ארז לאופר, על קבוצת תיאטרון ישראלית שמעלה ערב סיפורים גאים בפסטיבל אדינבורו בסקוטלנד, בהשתתפות נעם מאירי, צחי גראד, חגי אייד ואחרים.
ב-1997 גילם את ניסו בסרט הטלוויזיה "הבחור של שולי" שכתבה דורית רביניאן וביים דורון צברי. הסרט שודר במסגרת "סיפורים קצרים על אהבה" בערוץ 2.
ב-2001 הגיש פינה בדמותה של ירדנה ג'עלה בתוכנית "שישי וחצי" של עינת ארליך. באותה שנה גילם את דדי בסדרת הטלוויזיה "דקות של תהילה" שכתבו ורד שפירא וליאורה קמינצקי שביימה לצד נתי אדלר; וגילם את פרץ בסרט "5 דקות בהליכה" של איתי לב. ב-2002 גילם את דוריס, אמו העיראקית של ג'וני (יונתן קוניאק) בסדרה "ג'וני" ששודרה בערוץ 2, והיה שותף ליצירת הסדרה לצד יונתן קוניאק. ב-2003 גילם את אבי וענונו בסרט "סימה וקנין מכשפה" של דרור שאול. ב-2004 עלתה לאוויר הסדרה "ראש גדול" של yes בה גילם בעונה הראשונה את אלחנן ברדוגו, סגן מנהל בית הספר, ובשאר העונות (עד שנת 2009 בה ירדה הסדרה) היה המנהל. השתתף כתפקיד אורח בפסטיגל 2004. ב-2009 גילם את חג'ג' המאפיונר בסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור" שכתב וביים נאור ציון.
בשנת 2009 גילם את הרצל מסיקה, התפקיד הראשי בסרט הקולנוע "סיפור גדול", בבימויים של ארז תדמור ושרון מימון. מסיקה הוא שף מובטל הסובל מעודף משקל ומחליט להקים קבוצת סומו ברמלה. על תפקיד זה זכה בפרס תא המבקרים בישראל לשנת 2009 בפרס "השחקן הטוב ביותר" והיה מועמד ל"פרס אופיר" לפרס השחקן הראשי בסרט זה.
בשנת 2010 השתתף בעונה החמישית של תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" המשודרת בערוץ 2, בה רקד עם הרקדנית אלונה דיסקין והגיע למקום השלישי. באותה שנה גילם את האורח בסרט הקולנוע "האורח" שכתבו שירלי יונגבלוד ורוי קריספל שגם ביים. בשנת 2011 הגיש כהן את תוכנית הבישול "גורמה בפיתה", בערוץ 2. בהמשך אותה שנה הגיש כהן שתי עונות של תוכנית הבישול "7 מנות לשבעה ימים" ששודרו בערוץ 2, במסגרת שידורי קשת. בשנת 2012 גילם את טוקה אברהמי ב"נויורק" - סדרה של YES. בשנת 2013 גילם את זרח זורקין בסדרה "חסמבה דור 3" שביים דני סירקין. ב-2014 גילם את איציק אורניום בסדרת הטלוויזיה "עממיות" של נאור ציון, וכן השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי "בוליווד". בשנת 2015 השתתף בעונה השישית של "גאליס" בתפקיד ספקטור, אביו של ליאון הרוצה להשתלט על העולם.
בשנת 2015 החל לשחק בסדרה "פאודה", את תפקידו של מנהל מחלקה בשב"כ גבי ("קפטן איוב").
בשנת 2016 חזר להשתתף בעונה השביעית של "גאליס" בסוף הפרק השני, בתפקידו ספקטור. לאחר שנורה על ידי ארמונד, חזר לחיים וחטף את יונתן וניקה. באותה שנה, כהן לוהק להיי סקול פסטיגל 2.
בשנת 2017 חזר לשחק את המנהל אלחנן בסדרה "ראש גדול". בשנה זו שיחק גם בסרט "מכתוב", בו גילם את ראש ארגון הפשע העונה לשם אלקסלסי.
בשנת 2018 גילם את עו"ד אלי כהן, סנגור ערכי ומיוסר, בסדרה פמת"א של כאן 11. בשנה זו שיחק בסרט הקומי "מבצע שלאגר".
בשנת 2020 שיחק בסרטו של ערן ריקליס "עכביש ברשת". באותה שנה גם שיחק בדמות השייח' בעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה שב"ס בכאן 11. באותה השנה השתתף בתוכנית "הזמר במסכה", בתחפושת הדרקון, והגיע למקום הרביעי.
בשנת 2021 שיחק בסדרות "ישמח חתני", "היורשת" ו"מלכת היופי של ירושלים".
בשנת 2023 שיחק בסדרות " השגרירות". וומלון הוטל המשודרת בכאן חינוכית.
משנת 2022 משמש כהן כפרזנטור של רשת יוחננוף.
דיבוב
ב-1994 דיבב דמויות שונות בסדרה "מסיפורי אבא בונה". ב-2006 דיבב את איקה הסוס בסרט "חוות הקסמים". ב-2017 דיבב את וולאס הרשע בסרט "ביגפוט ג'וניור".
חיים פרטיים
בעבר הצהיר כהן בתקשורת כי הוא הומוסקסואל.
בשנת 1998 התחתן כהן עם מיכל קירשנבוים, ולשניים בת. בשנת 2005 התגרש מאשתו. בשנת 2012 נולד לו בן מאשתו לשעבר.
אדם ביזנסקי
אדם ביזנסקי (נולד ב-29 בינואר 1983) הוא במאי, תסריטאי ואנימטור ישראלי. עבודותיו זוכות להצלחה בישראל ומחוצה לה. בין יצירותיו הבולטות קליפים ללהקות השינס, Zero 7 ו- Guster ולאמנים המקומיים שלומי שבן, רונה קינן, איזבו ויוני בלוך. ביזנסקי מביים גם פרסומות, בין השאר לחברת האגיס העולמית ולעיתון האובזרבר הבריטי. ביוני 2019 תעלה לשידור ב-yes דרמת הפשע ״המדובב״, אותה יצר וכתב.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1983 בחיפה שבישראל לציפי ומאיר ביזנסקי, מעצבת גרפית ואדריכל, וגדל בשכונת קריית אליעזר.
בתיכון הוא למד במגמת תקשורת בבית הספר ליאו בק בעיר. סרט הגמר שלו מכיתה י"ב, "סיפור עם סוף ככה ככה", זכה בציון לשבח בתחרות הצעירה של פסטיבל ירושלים לקולנוע.
עבודתו המסחרית הראשונה הייתה הקליפ "נעים בחוץ" לשיר מתקליטו הראשון של יוני בלוך, שהיה לאחד הקליפים המוקרנים ביותר בערוץ 24 שעלה לאוויר באותם ימים. הקליפ נעשה בטכניקת האנימציה סטופ מושן, אחד מתחומי ההתמחות של ביזנסקי. הכנת הקליפ ארכה חמישה חודשים. בהמשך ביים קליפ נוסף ליוני בלוך, "התקף לב קטן", מתוך אותו אלבום.
את הקריירה הבינלאומית שלו החל ביזנסקי בתקופת הצבא, אז החליט לעשות קליפ ללהקת השינס, לשיר "Pink Bullets". לאחר שלא הצליח ליצור קשר עם הלהקה ולהציע להם את הרעיון, החליט לעשות את הקליפ באופן עצמאי ועבד עליו בחופשות ובסופי שבוע בביתו. כשהקליפ היה מוכן, למעט חצי הדקה האחרונה, הוא שלח אותו ללהקה. השינס וחברת התקליטים סאב פופ התלהבו, שילמו בעבור הקליפ והפיצו אותו כקליפ רשמי, שאף שודר ב-MTV פעמים רבות.
בשנת 2010 החל ביזנסקי לעבוד על פרויקט עצמאי חדש בשם "Singalong Paul", ובו בובה מדוכדכת העשויה מנייר דבק עושה ליפ סינק לשירים. הלהקות Guster ו-Foals היו הראשונות להזמין לעצמן קליפים בפרויקט, המאפשר למוזיקאים ולחברות תקליטים להדליף או להוציא רשמית לאינטרנט סינגלים במהירות ובעלות נמוכה.
בשנת 2012 ביים וכתב את הסרט הקצר ״פול״, אשר זכה בפרס Silver Hugo בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בשיקגו.
בשנת 2015 יצר במסגרת הפודקאסט ״סיפור ישראלי״ את הפרק על האחים בדיר - סיפורם של שלושה אחים עיוורים מכפר קאסם, שעמדו במרכזה של פרשת האקינג, בה נפרצו מרכזיות בזק, גלי צה"ל, פלאפון וחברות תקשורת נוספות בשנות ה-90.
ביוני 2019 תעלה לאוויר סדרת הטלוויזיה ״המדובב״ אשר יצר וכתב ביחד עם עמרי שנהר.
פרסומות
רשימה חלקית:
סווטוניוס
גאיוס סווטוניוס טרנקווילוס (בין 75 - 160 לספירה) היה סופר והיסטוריון רומאי.
ביוגרפיה
הוא נולד בצפון אפריקה וחי שם זמן מה (לפי גרסה אחרת נולד ברומא למשפחה שמוצאה בצפון אפריקה). בראשית דרכו היה עורך דין, אך עבר לכתיבה ספרותית והיה מקורב לסופר פליניוס הצעיר. סווטוניוס כיהן כמזכיר לענייני תרבות של הקיסר טראיאנוס ובין השנים 119 ל־121 שימש מזכירו של הקיסר אדריאנוס, אחד מחמשת הקיסרים הטובים, שבתקופתם הייתה פריחה לאמנויות ולתרבות ברומא. הוא הודח ממשרתו אצל אדריאנוס כנראה עקב פגיעה בכבוד אשת הקיסר והקדיש עצמו לכתיבת ספרים.
סווטוניוס חיבר ספרים רבים, ביוגרפיות ומחקרים בתחומי לשון ומדעי הטבע. ביניהם ספר על אנשי רוח רומים ידועים אשר רק חלקים מצוטטים ממנו שרדו.
חיי שנים-עשר הקיסרים
ספרו הידוע ביותר הוא "חיי שנים-עשר הקיסרים" (De Vita Caesarum). הספר, שהופיע לראשונה ברומי בשנת 120 לספירה, כולל ביוגרפיות מקוצרות של הדיקטטור הרומאי האחרון ואחד-עשר הקיסרים הרומיים הראשונים, והם: יוליוס קיסר, אוגוסטוס, טיבריוס, קליגולה, קלאודיוס, נירון קיסר, גלבה, אותו, ויטליוס, אספסיאנוס, טיטוס, דומיטיאנוס.
הספר הוא ספר קריאה ומקור לחקר תקופת האימפריה הרומית. כפי הנראה בעת ששימש מזכירו של אדריאנוס היו גנזכי המדינה הרומית פתוחים בפני סווטוניוס, וניתנה לו גישה למסמכים אישיים הנוגעים לחיי הקיסרים. סווטוניוס עשה בחומר זה שימוש, לפחות לגבי שתי הביוגרפיות הראשונות. הביוגרפיות שכתב מתמקדות בחייהם האישיים של נשואי כתיבתו, ורק לאחר מכן בחייהם הציבוריים. המדובר באוצר בלום של מידע, הגולש לעיתים לרכילות אנקדוטלית, שאין ספק שלא היה משתמר ללא פעולתו של סווטוניוס. הקורא את הספר חש שהוא מכיר אישית את הקיסרים, על מעלותיהם וגחמותיהם, ולעיתים טירופם ופשעיהם. עם זאת אין המדובר ברכילות גרידא, כי אם בספר שהוציא מתחת ידו סופר מוכשר ומיומן המסוגל להתעלות לרמת כתיבה גבוהה כאשר הנושא מחייב אותו לכך, כגון בתיאור מותו של קיסר.
הספר השפיע על הכתיבה ההיסטורית במשך שנים רבות, ולאחריו הייתה נטייה להיסטוריונים הרומים לתת לכתביהם צורה ביוגרפית.
המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד
המפלגה הפרוגרסיבית של העם העובד (ביוונית: Ανορθωτικό Κόμμα Εργαζόμενου Λαού (ΑΚΕΛ); לטיניזציה: Anorthotikó Kómma Ergazómenou Laoú (AKEL); בטורקית: Emekçi Halkın İlerici Partisi). היא מפלגה קומוניסטית מרקסיסטית-לניניסטית בקפריסין והמפלגה השנייה בגודלה במדינה. בין השנים 2008 ל-2013 כיהן יו"ר המפלגה, דמיטריס כריסטופיאס, כנשיא קפריסין. המפלגה דוגלתת ב הלאמה נרחבת, מדיניות רווחה ופתרון הסכסוך הקפריסאי וחלוקת קפריסין בדרך של הקמת פדרציה מפורזת ובלתי מזדהה החברה באיחוד האירופי. חלק מפעילות המפלגה עוסקת בפעילות קירוב לבבות בתחומים חברתיים ותרבותיים עם צפון קפריסין שבשליטה טורקית. המפלגה חברה בגוש השמאל האירופי המאוחד/השמאל הנורדי הירוק בפרלמנט האירופי.
היסטוריה
המפלגה נוסדה בקפריסין הבריטית בשם "המפלגה הקומוניסטית של קפריסין" וחרתה על דגלה שתי מטרות: מאבק מעמדי ומאבק לשחרור מן השלטון הבריטי, עצמאות והגדרה עצמית. בשנת 1931 הוציא מושל קפריסין, רונלד סטורס, את המפלגה אל מחוץ לחוק. בשנת 1941 הוקמה המפלגה מחדש כמפלגה לגיטימית בשמה הנוכחי. בבחירות המוניציפליות של 1943 הציגה המפלגה מועמדים לראשות הערים לימסול ופמגוסטה. בגלגולה החדש לא הביעה המפלגה התנגדות לרעיון האנוסיס (איחוד עם יוון). אך התנגדה להשגת האיחוד מבלי לעבור תהליך מקדים של הגדרה עצמית קפריסאית במסגרת ישות אוטונומית. ב-1949, לאחר כישלון יצירת הישות האוטונומית, שינתה שוב המפלגה את הקו לתמיכה באנוסיס, אף כי היא כללה חברים ממוצא טורקי. בעת מצב החירום בקפריסין, בין 1955 ל-1959 התנגדה המפלגה לפעילות הלוחמנית של ארגון אאוקה היווני-לאומני נגד הבריטים ואנשיה הפכו למטרה עבור אנשי אאוקה, כבוגדים (זאת על אף שגם AKEL הוצאה אל מחוץ לחוק על ידי הבריטים ב-1955) וחלקם נרצחו.
בבחירות הראשונות לנשיאות קפריסין, העמידה המפלגה את יאניס קלירידיס (אביו של גלפקוס קלירידיס, נשיאה השישי של קפריסין) כמתמודד מול הארכיבישוף מקאריוס השלישי. בשנת 1965 נרצח דרוויס עלי קבאזוגלו, החבר הטורקי האחרון במפלגה, על ידי המחתרת הטורקית בקפריסין (TMT).
המפלגה גילתה תמיכה באש"ף מאז הקמתו וסייעה בפגישות בין אנשי שמאל ישראלים לאנשי אש"ף.
ב-2001 נבחר יו"ר המפלגה, דמיטריס כריסטופיאס ליו"ר בית הנבחרים של קפריסין, בתמיכת התנועה לסוציאל-דמוקרטיה והמפלגה הדמוקרטית. הוא כיהן בתפקיד עד 2006. שנתיים לאחר מכן נבחר לנשיא קפריסין, הנשיא הראשון של חברה באיחוד האירופי שהגיע ממפלגה קומוניסטית.
Imagine Dragons
האלבום השני של הלהקה, Smoke+Mirrors, יצא בשנת 2015 והגיע למקום הראשון בארצות הברית, קנדה והממלכה המאוחדת. האלבום Evolve משנת 2017 כלל בתוכו שורה של שירים מובילים במצעדים: Believer, Thunder ו-Whatever it Takes, בעקבותיהם נהייתה הלהקה לזו שנשארה את כמות השבועות הגבוהה ביותר במצעד שירי הרוק והאלטנטיביים של הבילבורד.
האלבום השלישי Origins כלל בתוכו את הסינגל Natural, החמישי במספר של הלהקה להוביל את מצעד שירי הרוק של הבילבורד. יחד עם ההצלחה המסחרית של ארבעת האלבומים הראשונים, הם זכו לביקורות מגוונות. . האלבום החמישי והשישי, Mercury - Act 1 ו-Mercury - Act 2 יצאו בשנים 2021-2022 וזכו לביקורות דומות.
הלהקה זכתה שלושה פעמים בפרס המוזיקה האמריקאית (AMAׂ), תשעה פעמים בפרסי המוזיקה של הבילבורד, בפרס גראמי, בפרס הווידאו קליפים של MTV ופרסי המוזיקה העולמית. במאי 2014 הלהקה הייתה מועמדת ל-14 פרסי בילבורד, כולל Top Artist of the Year ופרס אבן דרך (Milestone Award) אשר מכיר ביצירתיות ויזמות של אמנים מכלל הסוגות. באפריל 2018 קיבלה הלהקה מועמדות ל-11 פרסי בילבורד.
הלהקה נחשבת לשיאנית מכירות, עם 74 מיליון אלבומים ו-65 שירים דיגיטליים שנמכרו. נכון לשנת 2023 שירי הלהקה הושמעו 160 מיליארד פעמים בפלטפורמות הסטרימינג השונות, ובשנת 2018 היא הייתה ללהקה המושמעת ביותר בספוטיפיי. זוהי גם הלהקה היחידה ש-4 משיריה קיבלו את הסיווג Diamond ע"י איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
2008–2010: השנים הראשונות
בשנת 2008 הכיר סולן הלהקה דן ריינולדס את המתופף אנדרו טולמן באוניברסיטת בריגהאם יאנג בעיר פרובו שביוטה, שם שניהם היו סטודנטים. טולמן גייס את חברו הוותיק מהתיכון ויין סרמון שסיים את לימודיו במכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון. לאחר מכן טולמן גייס את אשתו, בריטני, כדי לשיר כזמרת גיבוי ולנגן. סרמון גייס סטודנט אחר ממכללת ברקלי למוזיקה, בן מקי, להצטרף ולהשלים את חברי הלהקה. הלהקה צברה פופולריות בעיר הולדתם פרובו שביוטה לפני שעברו ללאס וגאס, עיר הולדתו של דן ריינולדס, שם הלהקה הקליטה ושחררה את שלושת המיני-אלבומים הראשונים שלה.
הלהקה הוציא שני מיני-אלבומים הנקראים Imagine Dragons EP ו-Hell and Silence EP בשנת 2010, שהוקלטו שניהם ב-Battle Born Studios בלאס וגאס. הם חזרו לאותו סטודיו בשנת 2011. עוד מיני-אלבום, It's Time, נעשה לפני שהם חתמו על חוזה עם חברת תקליטים.
2011–2013: הצלחה בינלאומית ואלבום הבכורה
Imagine Dragons עבדה באופן הדוק עם המפיק אלכס דה קיד שאיתו הם הקליטו את ההקלטות הגדולות הראשונות שלהם בסטודיו Westlake Recording Studios שבמערב הוליווד. מיני-אלבום בשם Continued Silence יצא לאור ביום האהבה (14 בפברואר 2012) והגיע למספר 40 ברשימת Billboard 200.
זמן קצר לאחר מכן יצא לאור הסינגל "It's Time" והגיע למספר 15 במצעד הבילבורד הוט 100. הקליפ לשיר הופיע לבכורה ב-14 באפריל 2012 בערוצי ה-MTV ולאחר מכן היה מועמד לזכייה ב-VMA בקטגוריית קליפ הרוק הטוב ביותר.
אלבומם הראשון Night Visions יצא בארצות הברית יום לאחר יום העבודה (4 בספטמבר 2012), והגיע למקום השני ברשימת Billboard 200 כאשר מכר בשבוע הראשון כ-83,000 עותקים, המיקום הטוב ביותר ברשימה לבכורה של אלבום רוק מאז 2006. האלבום הגיע למקום הראשון ברשימת בילבורד לאלבומי אלטרנטיבי ורוק, כמו כן בטופ 10 של הרשימה באוסטרליה, באוסטריה, בקנדה, בגרמניה, באירלנד, בנורווגיה, בפורטוגל, בסקוטלנד, בספרד ובבריטניה.
הסינגל השני, "Radioactive", הגיע למקום הראשון ברשימות Billboard Alternative Songs ו-Billboard Rock Songs. המגזין רולינג סטון קרא לסינגל "להיט הרוק הטוב ביותר של השנה". זה גם השיר המושמע ביותר בשנת 2013 באתר Spotify בארצות הברית. הסינגל היה מועמד בפרסי גראמי לתקליט השנה.
הסינגל השלישי, "Demons", הגיע למקום הראשון ב-Billboard Pop Songs ולמקום השישי בבילבורד הוט 100 ומכר יותר מ-3 מיליון עותקים בארצות הברית.
בילבורד כינתה אותם "הכוכבים הזוהרים החדשים של 2012" ומאוחר יותר "פריצת השנה של 2013". אתר אמזון כינה אותה "הלהקה האהובה ביותר בשנת 2012".
Imagine Dragons הופיעו עם הסינגלים שלהם בשידור חי בתוכניות האירוח של ג'יי לנו (2012), ג'ימי קימל לייב (2012), בתוכנית הלילה של ג'ימי פאלון (2013), בתוכנית האירוח של דייוויד לטרמן (2013), בפרסי המוזיקה של MTV אירופה (2013), בפרס המוזיקה האמריקאית (2013), בפרסי גראמי (2014), בסאטרדיי נייט לייב (פברואר 2014).
בשנת 2013 חזרה Imagine Dragons לאירופה ולצפון אמריקה עם סיבוב ההופעות העולמי "Night Visions Tour". הלהקה הודיעה על 13 סיבובי הופעות נוספים בארצות הברית, הכרטיסים להופעות אזלו. המגזין Pollstar סימן את הלהקה בטופ 20 של טבלת סיבובי ההופעות המדורגות על ידי הכנסות וזאת אף על פי שמחיר כרטיס להופעותם היה השלישי הכי נמוך ברשימה.
2014–2016: Smoke + Mirrors
הרעיון מאחורי אלבום האולפן השני זכה לכינוי "New Year's resolution" (החלטה לשנה החדשה), הכוונה הייתה ליצור מוזיקה ולסיים אותה כשהלהקה מרגישה שהעבודה שלה הסתיימה. מאז תחילת סיבוב ההופעות Night Visions, הלהקה כתבה חומרים חדשים לאלבום שעתיד לצאת בקרוב, ואפילו כבר בתחילת סיבוב ההופעות, הקליטה מספר גרסאות דמו לאלבום, לפני שנכנסה לאולפן. עד שהם נכנסו לאולפן לעבוד על האלבום, הם צברו 50 גרסאות דמו לעבוד מהם.
בשנת 2014, לפני יציאת האלבום, Imagine Dragons הוציאו מספר סינגלים לפרויקטים אחרים, כולל שיר לסרט "רובוטריקים 4: עידן ההכחדה", שנקרא "Battle Cry" ב-14 ביוני, והשיר "Warriors" לאליפות העולם של League of Legends בספטמבר של אותה השנה.
ב24 באוקטובר, הלהקה חשפה את I Bet My Life כסניגל המוביל לאלבום, כאשר חשפה אתה עטיפת הסינגל ושמו ברשתות חברתיות טוויטר. ב-27 באוקטובר הסינגל יצא לאור.
במהלך סיבוב ההופעות, הוציאה הלהקה שני סינגלים שלא-כחלק-מאלבום. "Roots" יצא ב-26 באוגוסט, ו-"I Was Me" ב-12 באוקטובר. בנוסף, הוציאה הלהקה גרסת כיסוי לשיר "I Love You All the Time" של Eagles of Death Metal, כהבעת תמיכה בקורבנות פיגועי נובמבר 2015 בפריז. סיבוב ההופעות, Smoke + Mirrors Tour, סיים את מסלולו באמסטרדם שבהולנד ב-5 בפברואר 2016.
2016–2020: Evolve ו-Origins
בספטמבר 2016, Imagine Dragons החלו להקליט את אלבום האולפן השישי שלהם, הלהקה החלה לקדם את האלבום על ידי פרסום "cryptic messages" בחשבון הטוויטר שלהם במשך ארבעה חודשים. הם הוציאו את השיר "Levitate", שהוקלט עבור הסרט Passengers, ב-2 בדצמבר 2016. ב-28 בינואר 2017, הלהקה החלה לפרסם סדרה של סרטונים המתגרים בסינגל הראשון של האלבום. סרטוני ה-Time-lapse כללו את הסולן דן ריינולדס שצייר תמונות סוריאליסטיות על משטח ציור. קוד מורס הוסתר בסרטונים ותורגם ל"objects of same color" (חפצים מאותו הצבע).
ב-1 בפברואר 2017, Imagine Dragons הוציאו לאור את "Believer" כסינגל המוביל לאלבומם הבא. הסינגל שימש כחלק מפרסומת סופרבול עבור קונסולת Nintendo Switch. ב-27 באפריל 2017, הלהקה הוציאה את "Thunder" כסינגל השני מאלבומה השלישי. ב-8 במאי 2017, הלהקה הכריזה על אלבום האולפן השלישי שלהם Evolve, כמו גם על רצועה חדשה "Whatever It Takes", שיצא באותו יום. באותו יום הוכרז גם סיבוב הופעות לתמיכה באלבום. הסיור נערך ב-33 מדינות מספטמבר 2017 עד ספטמבר 2018.
סגנון מוזיקלי והשפעות
הסגנון המוזיקלי של Imagine Dragons מתואר כפופ רוק, אלקטרופופ, פופ, אינדי פופ, אינדי רוק, ארנה רוק ורוק אלטרנטיבי. בשירי הלהקה ניתן לזהות השפעות של סינת'-פופ, דאנס-פופ, טריפ הופ, פולק, דראם אנד בייס, דאבסטפ, אינדסטריאל, EDM, רית'ם אנד בלוז ומוזיקת היפ הופ.
דן ריינולדס והלהקה ציינו כי חלק מהאמנים שהשפיעו על יצירתם הם: ארקייד פייר, מיוז, הביטלס, פול סיימון והארי נילסון. ריינולדס מעריך להקות כמו Foster the People וממפורד אנד סאנז על כך שהביאו את הרוק האלטרנטיבי לרמה חדשה של הצלחה מסחרית בשנים האחרונות.
פעולות צדקה
בשנת 2013, ביחד עם משפחתו של טיילר רובינסון, נער חולה בסרטן שנפטר לאחר מאבק במחלה, הקימו ארגון צדקה בשם The Tyler Robinson Foundation (עמותת טיילר רובינסון) במטרה לעזור לצעירים הנאבקים במחלת הסרטן, באותה שנה הלהקה שיתפה פעולה הארגון Do The Write Thing: קמפיין לאומי לעצור אלימות. Imagine Dragons תופיע כחלק מהופעתם של ארגון אמנסטי אינטרנשיונל, ארגון זכויות אדם.
באוקטובר 2015, הכריזו על הסינגל "I was me" שמטרתו הייתה לגייס כסף למשבר הפליטים באירופה.
הסולן ריינולדס אמר "משבר הפליטים הוא בעדיפות עליונה לפי מספר האנשים הנפגעים כל יום. כלהקה רצינו והחלטנו לשתף פעולה עם SAP ואפל (Apple) בכדאי לנסות לייצר שינוי". ניתן להקשיב לדבריו.
יהודה לירמה
הרב יהודה לירמה (מוכר בספרות הרבנית גם כ:יהודה לירמא מבלגרד, 1580, קושטא, האימפריה העות'מאנית - 1642, בלגרד, האימפריה העות'מאנית) היה הרב הראשי של יהודי בלגרד 1617 - 1642. הרב לירמה הקים בבלגרד ישיבה, ובתקופתו הפכה העיר למרכז הלכה.
קורות חייו
יהודה לירמה נולד בקושטא לשמואל, ולמד בישיבתו של הרב יחיאל באסאן שנחשב לרבו המובהק. ב-1597 תועד יהודה לירמה כמורה צדק בבלגרד, בעת כהונתו של מאיר אנג'יל כרב הראשי של הקהילה. הרב אפרים הכהן מכנה בספרו "שער אפרים" את יהודה לירמה כ"רב מובהק ופסקן גדול".
ב-1617, לאחר שעזב הרב מאיר בן אברהם אנג'יל את בלגרד, התמנה לירמה לרב הראשי של הקהילה. הוא הקים ישיבה גבוהה בבלגרד ובתקופתו הפכה העיר למרכז הלכה. תלמידו המובהק וממשיך דרכו הרב שמחה אפרים בן גרשון הכהן מציין כי הרב לירמה כתב ספרי שאלות ותשובות רבים ובהם 400 תשובות ארוכות.
בשלהי תקופת כהונתו או בתקופת כהונת תלמידו ומחליפו שמחה בן גרשון הכהן, אירעה שרפה גדולה בבלגרד אשר כילתה את מבנה הישיבה והספרייה שבה. רוב כתביו אבדו. שמחה בן גרשון הכהן הצליח להציל 29 מתשובותיו של הרב לירמה, וב-1647 פרסם בוונציה את התשובות בשם "פליטת בית יהודה".
הרב יהודה לירמה נפטר בבלגרד ב-1642 והוא בן 62. נקבר בבלגרד וקברו אבד או נהרס, ככל הנראה במהלך כיבוש בלגרד ב-1688. אחיינו יוסף אלמושנינו כיהן בהמשך המאה ה-17 כרב הראשי של בלגרד.
לאורך השנים חל בלבול בין הרב יהודה (בן שמואל) לירמה מבלגרד, לבין הרב יהודה בן שמואל לירמה מאיטליה בעל ה"לחם יהודה", שפעל במחצית הראשונה של המאה ה-16. ככל הנראה הטעות החלה בכתביו של משה שטיינשניידר. אין תימוכין לקשר משפחתי בין השניים.
ה'תשנ"ד
פרסי ישראל
מקבלי פרס ישראל לשנת תשנ"ד הם:
כנסיות העץ בהרי הקרפטים הסלובקיים
כנסיות העץ בהרי הקרפטים הסלובקים (בסלובקית: Drevené kostoly v slovenskej časti Karpát) הן קבוצה של תשע כנסיות מעץ הנמצאות ברחבי הרי הקרפטים בסלובקיה שהוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. הכנסיות נבנו בשמונה מקומות שונים בין המאה ה-16 והמאה ה-18. הכנסיות כוללות שתי כנסיות קתוליות, שלוש כנסיות פרוטסטנטיות ושלוש כנסיות יוניות-קתוליות ובנוסף מגדל פעמון בודד. ישנן עוד כ-50 כנסיות מעץ בהרי הקרפטים בכל רחבי סלובקיה שאינן חלק מאתר המורשת המוכרז.
דומיניק דאן
דומיניק ג'ון דאן (29 באוקטובר 1925 – 26 באוגוסט 2009) היה סופר, עיתונאי ומפיק אמריקאי. הוא החל את דרכו בקולנוע ובטלוויזיה כמפיק של הסרט הלהט"בי החלוצי "הנערים בחבורה" (1970) וכמפיק של הסרט עטור הפרסים "בהלה בפארק הסמים" (1971). בתחילת שנות השבעים החל לעסוק יותר בכתיבה. לאחר רצח בתו, השחקנית דומיניק דאן, ב-1982, כתיבתו החלה לעסוק באינטראקציה שבין החברה הגבוהה והעושר לבין מערכת המשפט. דאן כתב תורים רבים בעיתון "Vanity Fair", ובשנות השמונים החל להופיע בטלוויזיה בתוכניות העוסקות בפשע.
חיים מוקדמים
דאן נולד בשנת 1925 בהרטפורד, קונטיקט, השני מבין ששת ילדיהם של ריצ'רד אדווין דאן, מנתח לב, ודורותי פרנסס (לבית ברנס). משפחת דאן הייתה אירית-קתולית, ולכן תיאר דאן תחושת זרות בחברה הווספית בה גדל.
דאן למד בבתי הספר הספר קינגסווד וקנטרברי שבניו מילפורד, קונטיקט, אך גויס לצבא האמריקאי במהלך שנתו האחרונה בתיכון. דאן שירת כחייל במהלך מלחמת העולם השנייה וקיבל את עיטור כוכב הארד על גבורתו במהלך קרב מץ. לאחר המלחמה, למד בויליאמס קולג', שם סיים את לימודיו בשנת 1949.
דאן היה אחיו הבכור של הסופר ג'ון גרגורי דאן (1932–2003), תסריטאי ומבקר שהיה נשוי לסופרת ג'ואן דידיון. האחים כתבו יחד טור ב-"The Saturday Evening Post", ושיתפו פעולה בהפקת הסרט "בהלה בפארק הסמים". דידיון וג'ון גרגורי דאן כתבו את התסריט, ודומיניק הפיק את הסרט.
קריירה
לאחר שסיים את לימודיו בוויליאמס קולג', עבר דאן להתגורר בניו יורק, שם הפך למנהל במת טלוויזיה. לאחר מכן, המפרי בוגרט הביא אותו להוליווד על מנת לעבוד על גרסת הטלוויזיה של הסרט היער המאובן. דאן עבד על הסדרה "Playhouse 90" והפך לסגן הנשיא של חברת ההפקה Four Star Television.
בנובמבר 1982, בתו, השחקנית דומיניק דאן (הידועה בעיקר בזכות חלקה בסרט "פולטרגייסט"), נרצחה בחנק על ידי בן זוגה לשעבר. דאן נכח במשפטו של הנאשם ג'ון תומאס סוויני, שהורשע ונידון לשש וחצי שנות מאסר. לבסוף ריצה סוויני רק שנתיים וחצי ממאסרו. מאמרו של דאן אודות המשפט, "Justice: A Father's Account of the Trial of his Daughter's Killer" התפרסם בגיליון מרץ 1984 של "Vanity Fair".
במהלך חייו דאן התרועע לעיתים קרובות עם סלבריטאים מכל התחומים, כתב עליהם וצולם איתם. הרפתקאותיו של דאן בהוליווד תוארו בסרט הדוקומנטרי "Dominick Dunne: After the Party" (2008), בבימוים של קירסטי דה גאריס וטימותי ג'ולי. כמה שנים לפני כן, ב-2002, יצא סרט תיעודי לא-מורשה אודות דאן, "Guilty Pleasure", בבימויו של בארי אבריץ'. סרט זה מתמקד בסגנונו העיתונאי של דאן.
שנים אחרונות
בספטמבר 2008, חשף דאן כי הוא עובר טיפול בסרטן שלפוחית השתן. לפני מותו, היה עסוק בעבודה על ספרו "Too Much Money". ב-22 בספטמבר 2008 חש כאבים עזים, ונלקח באמבולנס לבית החולים. דאן נפטר בביתו שבמנהטן ב-26 באוגוסט 2009, ונקבר בקונטיקט.
ב-29 באוקטובר 2009 (יום הולדתו ה-84 של דאן), רבים מבני משפחתו וחבריו התאספו כדי לחגוג את חייו. גיליון נובמבר 2009 של "Vanity Fair" שימש כמחווה לדאן ולתרומותיו הנרחבות למגזין.
משפחתו
דאן היה נשוי לאלן ביאטריז גריפין מ-1954 עד 1965. נולדו להם חמישה ילדים: אלכסנדר, גריפין ודומיניק, ועוד שתי בנות שנפטרו בינקותן.
ג'ורג' באנקרופט
ג'ורג' באנקרופט (באנגלית: George Bancroft; 3 באוקטובר 1800 - 17 בינואר 1891) היה היסטוריון ומדינאי אמריקאי, שבלט בקידום החינוך העל-יסודי, הן במדינתו מסצ'וסטס והן ברמה הארצית והבינלאומית. במהלך כהונתו כמזכיר הצי של ארצות הברית הוא הקים ב-1845 את האקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס. הוא היה דיפלומט בכיר ששרת באירופה. בין כתביו הידועים ביותר ניתן למנות את סדרת הספרים בת-הסמכא "היסטוריה של ארצות הברית מגילוי יבשת אמריקה".
ראשית חייו
משפחתו של ג'ורג' באנקרופט ישבה במפרץ מסצ'וסטס משנת 1632. אביו, אהרון באנקרופט, היה חייל מצטיין שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית וכומר אוניטריאני מוביל שכתב ספר אודות חייו של ג'ורג' וושינגטון. ג'ורג' באנקרופט נולד ב-3 באוקטובר 1800 בווסטר, מסצ'וסטס והחל את חינוכו באקדמיית פיליפ אקסטר. בגיל 13 הוא התקבל להרווארד קולג' ובגיל 17 סיים את לימודיו שם במחזור 1817 והמשיך את לימודיו בגרמניה. בגרמניה הוא למד באוניברסיטת היידלברג, באוניברסיטת גטינגן ובאוניברסיטת הומבולדט של ברלין. בגטניגן הוא למד את כתביו של אפלטון אצל ארנולד הירן, שאצלו ואצל גוטליב יקוב פאלק הוא למד היסטוריה. בנוסף הוא למד ערבית, עברית, יוונית קוינה ופירוש כתבי הקודש אצל אלברט אייכהורן, מדעי הטבע אצל יוהאן פרידריך בלאומנבאך , ספרות גרמנית אצל גאורג פרידריך בנקה , ספרות צרפתית ואיטלקית אצל כריסטיאן קארל פון בונסן, ולימודים קלאסיים אצל גאורג לודולף דיסן. ב-1820 הוא קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת גטינגן.
באנקרופט שב לרובע שלירבאך שבהיידלברג, שם הוא התגורר בתקופת לימודיו באוניברסיטה המקומית. הוא ייסד קהילת לימוד למדעי הטבע ולדת שנקראה "הקולג' הקהילתי של היידלברג", שב-1825 הפכה ל"אוניברסיטת היידלברג למדעים". אוניברסיטה זו קיבלה תמיכה נרחבת מאוניברסיטת הרווארד וב-1916 התמזגה בחלקה עם אוניברסיטת היילדברג, למעט הפקולטות לרפואה ולמשפטים שעד היום נמצאות תחת החסות של המועצה האקדמית של הרווארד.
את לימודיו באירופה חתם באנקרופט בסיור ביבשת, בו הוא ביקר אצל כמעט כל אנשי הספר, המדעים והאומנויות הנחשבים ביותר באותה תקופה, כולל יוהאן וולפגנג פון גתה, וילהלם פון הומבולדט, פרידריך שליירמאכר, גאורג וילהלם פרידריך הגל, לורד ביירון, ברתולד גאורג ניבור, כריסטיאן קארל פון בונסן, פרידריך קארל פון סביניי, קארל אוגוסט ורנהגן פון אנזה, ויקטור קוזן, בנז'מן קונסטן ואלסנדרו מנצוני.
קריירה חינוכית וספרותית
אביו של באנקרופט ייעד אותו לחיי כמורה. זמן קצר לאחר שובו מאירופה ב-1822 הוא נשא מספר דרשות שעשו רושם חיובי.
ב-1823 הוא פרסם ספר קצר של דברי שירה, תרגומים ויצירות מקוריות, שלא הביא לו שום פרסום. בחלוף הזמן נראו סגנונו, אישיותו ולמדנותו כסמל חיצוני של החלטיות נחושה לשימור שלווה פילוסופית והוא הפגין אנרגיה בלתי נדלית בהשקיעו עצמו בעבודה. הוא התייחס לתרבות השיחה של קיימברידג' כבלתי הולמת, ויחד עם ג'וזף קוגסוול הוא ייסד את בית הספר רואד היל בנורת'האמפטון, מסצ'וסטס. היה זה הניסיון הרציני הראשון בארצות הברית להעלות את רמת הלימוד בחינוך העל-יסודי.
על אף השיגרה הקפדנית והחמורה של בית הספר ראונד היל, עלה בידו של באנקרופט לכתוב לעיתים קרובות עבור כתבי העת North American Review ו-American Quarterly והוא גם תרגם את חיבורו של מורו ארנולד הירן על "הפוליטיקה של יוון העתיקה". ב-1826 הוא פרסם דרשה בה הוא דחף לזכות בחירה אוניברסלית ולמדינה המסוססת על ריבונות העם. ב-1830 הוא נבחר ללא ידיעתו למועצה המחוקקת של מסצ'וסטס, אך סירב לכהן בתפקיד ובשנה שלאחר מכן הוא דחה הצעה, אף על פי שבחירתו הייתה מובטחת, למושב בסנאט של המדינה.
ב-1834 יצא לאור הכרך הראשון פרי עטו של "ההיסטוריה של ארצות הברית" (History of the United States), הראשון בסדרת כרכים שהופיעו בארבעת העשורים הבאים ובזכותם הוא זכה למוניטין רחב. ב-1835 עבר באנקרופט להתגורר בספרינגפילד, מסצ'וסטס, שם הוא השלים את הכרך השני של סדרת ספריו. באותה שנה הוא גם ניסח פנייה לאזרחי מסצ'וסטס לבקשת "הוועידה הדמוקרטית של הצעירים".