cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הידרוקסיל
הידרוקסיל
כהלים מתנהגים לעיתים כחומצות ולעיתים כבסיסים. כבסיסים הם מסוגלים להגיב עם חומצות קרבוקסיליות לקבלת מלחים אורגניים הקרויים אסטרים, והמכילים את הקבוצה הפונקציונלית COO.
פחמימות מכילות קבוצות הידרוקסיל רבות; כמעט לכל אטום פחמן בסוכרים קשורה קבוצת הידרוקסיל. קיומה או היעדרה של קבוצת הידרוקסיל באחד מאטומי הפחמן של הסוכר ריבוז, המהווה מרכיב בכל הנוקלאוטידים, יוצר את אחד ההבדלים העיקריים בין DNA ל-RNA.
השיירים של שלוש חומצות אמינו (סרין, תראונין וטירוזין) מסתיימים בקבוצת הידרוקסיל, המקנה להן קוטביות חשמלית. זירחון קבוצת ההידרוקסיל, קרי הוספת יון זרחה אליה, מגדיל באופן ניכר את הקוטביות החשמלית של השייר האמיני. כך גדלה ההידרופיליות של השייר ומסיסותו במים ובחומרים קוטביים אחרים משתפרת. זירחון שיירים באתרי מפתח לאורך החלבון עשוי לשנות את הקיפול המרחבי שלו וכך להשמיש או להשבית אותו.
הידרוקסיד
נוכחות של יוני הידרוקסיד בתמיסה מימית נקראת בסיסיות. ערך ה-pOH של תמיסה מהווה מדד לבסיסיותה, והוא למעשה היפוכו של ערך ה-pH, המודד חומציות. ניתן לחשב את ערך ה-pOH על ידי החסרת ערך ה-pH מ-14. לדוגמה, תמיסה בעלת pH=2 היא בעלת pOH=12.
סייברפאנק (משחק תפקידים שולחני)
סייברפאנק (באנגלית: Cyberpunk; מופץ בתור Cyberpunk: The Roleplaying Game of the Dark Future; בעברית: סייברפאנק: משחק התפקידים של העתיד האפל) הוא משחק תפקידים שולחני דיסטופי מסוגת הסייברפאנק, שנוצר על ידי מייק פונדסמית' ומופץ על ידי R. Talsorian Games. המשחק מכונה על שם המהדורה השנייה או הרביעית שלו, סייברפאנק 2020 או סייברפאנק רד, על מנת להבדיל בין המשחק לבין הסוגה.
רקע
סייברפאנק מתקיים בעולם בדיוני משלו, שמתפצל החל משנת 1990 מקו הזמן של העולם האמיתי. קו הזמן בו מתרחשים האירועים במשחק הוא נרחב, החל משנת 2013 למהדורה הראשונה (סייברפאנק 2013) ועד ל-2045 למהדורה הרביעית (סייברפאנק רד).
בין האירועים מרכזיים שהתרחשו ביקום סייברפאנק ניתן למנות את קריסת המעצמות, עלייתם של מגה-תאגידים אשר נלחמים ביניהם למען שליטה, רעב המוני שהכה בעולם, הפיכתו של המזרח התיכון לשממה רדיואקטיבית, עלייה בפיתוח ושימוש בהנדסת ביוטכנולוגיה אשר גרמה לעלייה ופיתוח איברים ביוניים וקשר הדוק יותר מתמיד בין האדם למכונה. עם החוסר בממשלה וכוח אכיפה, החלה עלייה במקרי האלימות ברחבי העולם. רבים מהאנשים סובלים מ"שוק טכנו", חוסר היכולת להתמודד עם עולם בו קיימים רקמות שרירים סינתטיות, מעגלים אורגנים וסמים מעצבים.
המקום העיקרי בו מתרחש המשחק היא נייט סיטי (מאנגלית: Night City), מגה-עיר אמריקאית אשר ממוקמת במדינה החופשית של צפון קליפורניה, במורו ביי שבחוף המערבי, הנמצא בין לוס אנג'לס לסן פרנסיסקו. עם אוכלוסייה של למעלה מ-5 מיליון איש, בעיר יש אוכלוסייה רבודה אשר מתבססת על מלחמת כנופיות, יריבות בין תאגידים ומעצמות פוליטיות בה השחקנים צריכים לשרוד.
מערכת
חוקי המשחק נבנו על בסיס מערכת אינטרלוק, שנבנתה על ידי המוציאה לאור, R. Talsorian Games.
מכניקת משחק מרכזית אשר משומשת במשחק היא הקונספט של ערכי קושי (Difficulty Values), אשר משמשים כמד לקביעה האם השחקן יצליח או ייכשל במשימה מסוימת. כל שחקן לוקח את הערך של התכונה הטובה ביותר לדמות שאותה יצר, מוסיף את הערכים של מיומנויות או שינויים שנמצאים ברשותו של השחקן ובסופו של דבר מטיל קוביית משחק בת 10 פאות ומוסיף את הערך שהתקבל. על מנת שהשחקן יצליח במשימתו, עליו לגבור על ערך הקושי של המשימה, אשר נקבע על ידי מנחה המשחק. סייברפאנק הוא אחד ממשחקי התפקידים הראשונים שמממשים קונספט זה.
יצירת דמות
בתור סייברפאנקרים, השחקנים מיישמים שינויים בגוף, טכנלוגיית סייבר והנדסת ביוטכנלוגיה. הדמויות חיות על פי ארבעה כללים:
ישנם עשרה תפקידי מפתח במשחק, לכל אחד מהם יש יכולת מיוחדת. תפקידי המפתח הם: מוזיקאים כריזמטים ("רוקרבויס"), שומרי ראש ומתנקשים ("סולואים"), האקרים ("נטראנרים"), לוחמי דרך ("נוודים"), מומחי רחוב ("פיקסרים"), כתבי שטח ועיתונאים חוקרים ("מדיה"), מכונאים ("טכניים" או "טקיים"), רופאים ("מד-טקס"), מנהלי תאגידים ושוטרים.
ישנם מגוון רחב של תפקידים אשר מוצעים בתהליך יצירת הדמות, על ידי הקצאת נקודות לקניית יכולות או על ידי הטלת קוביית משחק לתוצאה יותר אקראית. ישנה מערכת הנקראת "דרך חיים" (Lifepath), אשר משמשת לפיתוח נרחב יותר של הדמויות, על ידי יצירת מטרות, מניעים ואירועים בחייה הקודמים של הדמות. בסוף, הדמויות מקבלות כסף, ציוד סייבר, נשק וציוד נוסף, הכולל תלבושת אופנתית ומוצרי אורח חיים.
פיתוח נוסף של הדמות מבוסס על יכולות ולא על רמת הדמות. על מנת שהדמות תצליח, השחקנים מקבלים נקודות שבעזרתן ניתן לרכוש יכולות חדשות ושיפור יכולות קיימות.
לחימה
מערכת הלחימה במשחק מכונה "Friday Night Firefight" (בראשי תיבות: FNFF) ומבליטה קטלניות ולא אל-הרג. בניגוד למערכות משחקי תפקידים אחרות, בהן דמויות יכולות לספוג יותר נזק ככל שהדמות מתפתחת ובכך מאפשרות יכולת הישרדות גבוהה יותר לדמות, בסייברפאנק לא ניתן לפתח עמידות לנזק.
נטראנינג
במשחק ישנם חוקים לגבי האקינג במרחב הקיברנטי, אשר מכונה "נטראנינג". כאשר דמויות "מתחברות", הן מפרשות את הרשת במספר דרכים, כגון מבוך בסגנון משחק התפקידים מבוכים ודרקונים, או כגלקסיה מלאה בכוכבים.
נטראנינג מתרחש בעולם הווירטואלי על ידי חיבורים פיזיים ויכולת מיוחדת המכונה "ממשק". "חפיסות סייבר" הן חפיסות וירטואליות בבעלותן של דמויות, אשר מכילות תוכנות עזר כמו בריחה, פענוח וזיהוי. לחימה ופעולות נוספות ברשת, מתרחשות במהירות רבה, שנייה אחרי שנייה, בניגוד לעולם הפיזי בו לחימה מתרחשת בסיבובים של שלוש שניות.
הריסתה של הרשת העולמית במהדורות מאוחרות יותר של המשחק, גרמה להפנות את תשומת ליבם של הנטראנרים לרשתות מקומיות פרטיות. בעקבות כך, המשחקיות השתנתה בכך שנטראנינג אינה פעולה שניתן לבצע מרחוק. נטראנרים משובצים לקבוצות שונות ומקבלים ציוד מיוחד כמו משקפיים וירטואליות אשר מאפשרות לבצע פעולות הן במרחב הווירטואלי והן בעולם הפיזי. שילוב הנטראנינג עם פעילויות אחרות מבטיחה לכך שכלל השחקנים יוכלו להשתתף בסצנת האקינג.
אמפתיה וסייברפסיכוזה
רכישת ציוד סייבר, נשקי סייבר, אופטיקת סייבר והשתלות סייבר אחרות עולות באנושיות. כל 10 נקודות של איבוד אנושיות משמע איבוד נקודה באמפתיה, תכונה בדמות אשר אחראית למדוד כיצד הדמות מתקשרת עם אנשים אחרים. רמת אמפתיה אפס משמעותה איבוד מוחלט של צלם אנוש, מצב אשר מכונה "סייברפסיכוזה". במקרה כזה, השחקן השולט על הדמות, מאבד את היכולת לשלוט בה והשליטה עוברת למנחה המשחק, ובכך הופכת לדמות בלי שחקן. לרוב המשמעות היא שהדמות מאבדת את שפיותה ולוקה בהפרעה נפשית, אשר בסופו של דבר מוביל לרצח המוני.
היסטוריה
סייברפאנק עוצב על ידי מייק פונדסמית' בניסיון ליצור העתק של המציאות הקשה שהביא ז'אנר הסייברפאנק בשנות ה-80 של המאה ה-20. בפרט, הרומן של וולטר ג'ון ויליאמס, עיווט, שיצא לאור ב-1986 היווה השראה למשחק וויליאמס עזר בהרצת ניסיון. השראה נוספת שממנה שאף פונדסמית' הוא הסרט בלייד ראנר. רבים חשבו כי הרומן של ויליאם גיבסון, נוירומנסר, שיצא לאור ב-1984 גם היווה השראה, אך פונדסמית' הצהיר כי הוא לא קרא את הרומן טרם הוצאת המשחק לאור.
המהדורה הראשונה: סייברפאנק 2013
המהדורה הראשונה והמקורית של המשחק יצאה לאור ב-1988 על ידי R. Talsorian Games. חבילת המשחק כללה חוברת הדרכה בת 44 עמודים, ספר מקורות בן 38 עמודים, ספר לחימה בן 20 עמודים, 4 עמודים לעזרי משחק ושתי קוביות משחק בעלות 10 פאות כל אחת.
מספר תוספים למשחק יצאו לאור במהלך שנת 1989:
המהדורה הראשונה מכונה גם סייברפאנק 2013, עקב כך שהיא מתרחשת בשנת 2013.
המהדורה השנייה: סייברפאנק 2020
ב-1990, R. Talsorian Games הוציאה לאור את המהדורה השנייה של המשחק, סייברפאנק 2020, אשר כוללת בתוכה חוקים מעודכנים לגבי לחימה, נטראנינג ויצירת דמות. ציר הזמן של היקום גם כן עודכן, על מנת לעדכן על איחוד גרמניה מחדש, שהתרחש באותה השנה בה יצאה המהדורה השנייה. המהדורה שוחררה בתור חבילה של ספר בעל כריכה רכה בן 222 עמודים וחוברת הוראות והערות בת 24 עמודים. סייברפאנק 2020 מתרחש בשנת 2020.
החברה הוציאה לאור שתי גרסאות מחודשות למהדורה: סייברפאנק 2020 גרסה 2.00 ב-1992 וסייברפאנק 2020 גרסה 2.01 ב-1993.
בין השנים 1991 עד 1993, פורסמו 12 חוברות הרפתקה שיצאו לאור על ידי Atlas Games.
שישה רומנים אשר מבוססים על היקום של סייברפאנק 2020 יצאו לאור בין 1993 ל-1994.
חברת Dream Pod 9 הקנדית הוציאה לאור את ספר המקורות "נייטס אדג'" (Night's Edge; כלומר, קצה נייט סיטי), אשר מבוסס על יקום סייברפאנק 2020 ומתרחש במציאות אלטרנטיבית, בעל רקע אימתי, הכולל בתוכו ערפדים ואנשי זאב. החברה הוציאה לאור 10 חוברות תוספות והרפתקאות ליקום הזה, מ-1992 עד 1995.
ספר מקורות אלטרנטיבי, בשם "סייברג'נרשן" (Cybergeneration), יצא לאור ב-1993: המשחק התרכז בבני נוער בעלי כוחות על טבעיים, שניתנו להם בזכות מגפת וירוס ננו-טכנולוגי. הגרסה הראשונה של סייברג'נרשן דרשה את חוברת ההדרכה של סייברפאנק 2020 ושימשה כהרחבה, אך בגרסה השנייה המשחק הפך לעצמאי.
המהדורה השלישית: סייברפאנק V3.0
סייברפאנק V3.0 מתרחש בשנות ה-30 של המאה ה-21 ויצא לאור ב-2005. המהדורה השלישית לוקחת את המשחק לרקע טראומתי הנוצר לאחר מלחמת התאגידים הרביעית שהתקיימה בין השנים 2021 עד 2025. הרשת העולמית הושחתה והפכה ללא שימושית בעליל, כאשר נעשו מאמצים רבים על מנת לשמר את הידע האנושי. שש תת-תרבויות חדשות נוצרו, אשר מכונות ה-"אלטקולטס" (Altcults); אחת מהן לדוגמה היא האדג'רנרס (Edgerunners), הממשיכים של הסייברפאנקרים מהמדורות הקודמות.
המהדורה השלישית משתמשת במערכת המשחק פיוזן במקום באינטרלוק. השינוי התבטא בשינוי הרקע, האווירה וכן בשינוי האיורים בחוברות המהדורה, דבר שגרר ביקורות שליליות.
בין השנים 2007 עד 2008, יצאו לאור שני ספרי מקורות כהרחבה למהדורה הזו.
המהדורה רביעית: סייברפאנק רד
המהדורה הרביעית למשחק, סייברפאנק רד (Cyberpunk Red), מתרחשת בשנת 2045, ממשיכה את אירועי סייברפאנק 2020 ומהווה פריקוול למשחק הווידאו Cyberpunk 2077. המשחק מתרחש לאחר מלחמת התאגידים הרביעית, אך האירועים מתרחשים בצורה שונה מאשר בסייברפאנק V3.0, אשר נחשב כציר זמן נפרד.
חבילת המשחק המופשטת, סייברפאנק רד ערכת הפתיחה (Cyberpunk Red Jumpstart Kit), תוכננה לצאת לאור בגן קון באוגוסט 2019, כאשר חוברת ההדרכה הראשית תוכננה לצאת ביחד עם החבילה. אף על פי כן, אף על פי שערכת הפתיחה יצאה לאור כמתוכנן, הוצאת חוברת ההדרכה הראשית נדחתה ליוני 2020, על מנת לאפשר ל-R. Talsorian Games לעבוד ביחד עם חברת CD Projekt RED כדי להבטיח שהתוכן של סייברפאנק רד יתאים לציר הזמן של Cyberpunk 2077. ב-15 במאי 2020, חברת R. Talsorian Games הכריזה כי תאריך ההוצאה לאור יידחה שנית בעקבות מגפת הקורונה וכי החברה מקווה שחוברת ההדרכה הראשית תצא לאור ב-"סוף הקיץ". ב-9 באוקטובר 2020 החברה הכריזה כי סייברפאנק רד עתיד לצאת ב-14 בנובמבר כמהדורה דיגיטלית וב-19 בנובמבר כעותק פיזי ועתידה לכלול 211,000 מילים בסך הכל, אשר פרוסים על גבי 456 עמודים.
משחקי איסוף קלפים
ישנם שני משחקי איסוף קלפים שיוצרו והופצו, על בסיס משחק התפקידים. הראשון, הנקרא "נטראנר" (Netrunner), עוצב על ידי ריצ'רד גארפילד ויצא לאור על ידי מכשפי החוף ב-1996 (המשחק מותג מחדש בשם אנדרואיד: נטראנר, אשר אינו קשור יותר ליקום סייברפאנק). המשחק השני נקרא "סייברפאנק CCG" (Cyberpunk CCG), שעוצב על ידי פיטר ווקס ויצא לאור על ידי Social Games ב-2003.
ביקורת
במגזין דרגון כרך 149 שפורסם בספטמבר 1989, ג'ים במברה כתב כי הוא אהב את ערכי ייצור של המהדורה המקורית, אך מצא שגיאות כתיב רבות בהרבה מהחוברות וכן טבלת היתקלויות שהייתה חסרה. במברה מצא כי הרקע והאווירה. הוא סיכם כי המשחק לא מתאים לכל אחד:.
במגזין דרגון כרך 185 שפורסם בספטמבר 1992, אלן וורני מצא את סייברפאנק 2020 כמשחק סטייליסטי בדיוק כמו במהדורה הקודמת שלו, אך הוא מצא יותר שגיאות כתיב במהדורה זו מאשר במהדורה הראשונה. וורני אהב את מערכת הקרב הזומרת, אך ביקר את הכפילות של הקרב המודרני, שבו. כמו כן, וורני הרגיש כי מערכת הנטראנינג שופרה רבות וקרא למערכת החוקים. וורני חשב כי הפגם הגדול ביותר במהדורה השנייה הוא החוסר במפתח עניינים, אך הוא גם ביקר את הדיכוטומיה במערכת בה. הוא האשים את המשחק בכך ש. בכל זאת, וורני סיכם כי.
בסקר שנערך ב-1996 על ידי מגזין ארקיין, המשחק נקבע לאחד מ-50 משחקי התפקידים הפופולרים ביותר בעולם, כאשר הגיע למקום העשירי. העורך פאול פטנגאל אמר:.
פטר מינואי
ביוגרפיה
מינואי נולד בעיר וזל (Wesel) היום בשטח גרמניה.
נשלח על ידי חברת הודו המערבית ההולנדית לנהל את נכסיה ביבשת אמריקה, ומונה על ידה כמנכ"ל הולנד החדשה במסגרת זו הוא קנה בשנת 1626 את האי מנהטן מידי הילידים המקומיים תמורת מוצרים בשווי 60 גילדן הולנדי (24 דולר של ארצות הברית באותו זמן). הוא הקים שם את ניו אמסטרדם, שלימים הפכה לעיר ניו יורק. הוא פוטר מן החברה בשנת 1631, ואז נכנס למשא ומתן עם השוודים, כדי לגלות קולוניות חדשות. ב-20 בנובמבר 1637 הפליג מנמל גטנבורג עם משלחת שוודית ליבשת אמריקה, כדי לגלות את שוודיה החדשה.
הוא נפטר בשנת 1638 בסערת הוריקן באיים הקריביים באי סנט כריסטופר.
מלחמה פרטית
הסרט נכתב על ידי אראש אמל ומשתתפים בו ג'יימי דורנן, טום הולנדר וסטנלי טוצ'י. הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2018 והופץ בארצות הברית ב-2 בנובמבר 2018.
בפסטיבל גלובוס הזהב ה -76 היה מועמד לפרס השחקנית הטובה ביותר ולפרס על השיר המקורי הטוב ביותר ("רקוויאם למלחמה פרטית"). הבמאי מתיו היינמן היה מועמד לפרס על בימוי ראשון לסרט באורך מלא.
עלילה
בשנת 2001, בעת שסיקרה את הנמרים הטמיליים קולווין וצוותה נתקלו במארב של צבא סרי לנקה. היא ניסתה לסמן ליורים שהיא עיתונאית ותוך כדי כך נפצעה ממקלע אר.פי.ג'י ואיבדה את עינה השמאלית. לאחר מכן, קולווין נהגה לחבוש רטייה על העין.
גם לאחר שאובחנה כנפגעת הפרעת דחק פוסט-טראומטית קולווין המשיכה לסקר אירועים חדשים, למרות התנגדות הבוס שלה, שון רייאן. ב-2012 קולווין יוצאת לסוריה כדי לכתוב על העיר חומס.
קולווין וצלם המלחמה פול קונרוי נקלעים לאזור מגורים שנתון תחת אש צולבת. הם מסקרים את המצב החמור, מדווחים לעולם באמצעות רשתות שידור רבות על הפגיעה האנושה באזרחים. לאחר מכן פול הפצוע מתעורר למצוא את קולווין ועיתונאי נוסף שנהרגו מההפצצות.
הסרט מסתיים בתמונות של העיר ההרוסה. ואחריהן מוקרן ריאיון עם מארי קולווין האמיתית שאומרת "לעולם לא תגיעי לאן שאת הולכת אם תכנעי לפחד."
יוסף זיידנר
יוסף זיידנר (15 בדצמבר 1860 – 5 ביוני 1942) היה פעיל ציוני ומתומכיו הראשונים של בנימין זאב הרצל, תעשיין ומהנדס ארצישראלי. נמנה עם מייסדי בית החרושת סיליקט בתל אביב.
ביוגרפיה
יוסף זיידנר נולד בב' בטבת תרכ"א (1860) במריופול שבמזרח אוקראינה, אז חלק מן האימפריה הרוסית. אביו, נפתלי, היה סוחר ועסקן מכובד ונמנה עם משפחת הברון גינצבורג. בילדותו למד ב"חדר" והמשיך בלימודיו בתיכון. בנעוריו הצטרף ל"חובבי ציון". לאחר סיום לימודיו יצא ללימודי הנדסת מכונות וחשמל ב. שם למד אצל הפיזיקאי היינריך פרידריך ובר (Heinrich Friedrich Weber). סיים לימודיו באוניברסיטה בשנת 1885, שב לאוקראינה ומצא משרה ביקטרינוסלב כמהנדס מכונות. במשרה זו החזיק עד 1891. הושפע מהופעתו של מנחם אוסישקין באחד מבתי הכנסת בעיר, שבה הטיף ליישוב ארץ ישראל. הגיע לארץ ישראל בפברואר 1891 ושהה שם כ-10 חודשים במטרה למצוא שטח מתאים להתיישבות יהודים. בשנת 1893 לערך נשלח מטעם אגודת "אחוה" ביקטרינוסלב לקנות אדמה בחורן (כיום חלק ממחוז דרעא בסוריה) עבור מאה משפחות עולים. הוא הצליח לקנות שטח של 88,000 דונם בסביבות מזריב, בעבר הירדן המזרחי. אולם, בטרם הונפקו הקושאנים הוציאו רשויות העות'מאניות צו שאסר העברת קרקעות לידי יהודים. על מנת להציל את הקרקעות שנקנו נסע זיידנר לפריז, נפגש עם הברון רוטשילד והוחלט להעביר את הקרקעות לידיו להמשך הטיפול בעניין. באותה שנה עזב את רוסיה ועבר לווינה, שבה מצא משרה כמנהל תחנת כוח חשמלית. בתפקיד זה עבד עד 1920. במקביל ערך משנת 1901 את כתב העת המקצועי "חשמל ומכונות" (Elektrotechnik und Maschinenbau). בווינה הצטרף לאגודת הסטודנטים הציונית "קדימה". הצטרף לבנימין זאב הרצל ונמנה עם עוזריו. סייע להרצל בארגון הקונגרס הציוני העולמי הראשון בו אף השתתף כציר, וסייע לו ביסוד השבועון הציוני "די וולט". בנובמבר 1898 התלווה להרצל בביקורו בארץ ישראל והציג בפני הקיסר הגרמני את תוכניותיו לפיתוח הארץ. לאחר מכן השתתף ב. ערך תוכניות מפורטות לפיתוח ארץ ישראל המופיעות בספרו של הרצל "אלטנוילנד".
כבר ב-1901 העלה בפני הרצל תוכניות להקמת מפעל ללבני סיליקט בארץ ישראל. ב-1917 הכין תוכניות להפקת חשמל ממי הירדן ושלחן להנהלה הציונית בלונדון.
עם תום מלחמת העולם הראשונה עמד עם מהנדס החשמל האוסטרי יונה קרמנצקי בראש קבוצת יזמים שייסדו את "חברת הסיליקט הארץ-ישראלית". עלה לארץ ישראל ב-1920 ושימש כמפקח הטכני בבניית בית החרושת סיליקט בחולות תל אביב במשך 14 חודשים, עד לסיום הבנייה. לאחר מכן עסק במיזמים שונים בתחום המים עבור הקרן הקיימת. באמצע שנות ה-20 היה אחראי על בניית "מלון פלטין" בתל אביב. הוא נמנה על ידידיהם הקרובים של הבעלים.
זכה באזרחות כבוד של העיר תל אביב.
יוסף זיידנר נפטר בכ' בסיון תש"ב בבית החולים אסותא. נטמן בבית העלמין טרומפלדור בתל אביב. הותיר אחריו את רעייתו, פני (ילידת חרקוב, 1884 - אפריל 1945).
ספרו
Bände, Verlag Ernst u. Sohn ,Berlin, 1921 ,Starkstromtechnik Taschenbuch für Elektrotechniker 2*
Live at Third Man Records
Live at Third Man Records (בעברית: הופעה חיה בת'ירד מן רקורדס) הוא אלבום הופעה של הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. אלבום ההופעה יצא לאור ב-6 בדצמבר 2019 על ידי חברת התקליטים ת'ירד מן רקורדס.
במסגרת אלבום ההופעה ביצעה אייליש את מרבית להיטיה בהופעה חיה.
רקע והפקה
בילי אייליש הקליטה במסגרת חברת ת'ירד מן רקורדס עשרה משיריה, על מנת שיאוגדו לאלבום הופעה. האלבום תוכנן להפצה בפורמטים שונים ברחבי העולם, כמו ויניל, הורדה דיגיטלית וכדומה.
הוצאה ואריזה
רוב העותקים של אלבום ההופעה הופצו על גבי תקליט בצבע כחול, עם שילוב של גוון שחור. העטיפה עצמה עוצבה כך שכתוב שמה של "בילי אייליש" ארבע פעמים, בצורה כזו שיוצרת מרובע בצבע צהוב שניצב באמצע העטיפה. מהדורה מוגבלת חלופית של אלבום ההופעה, כוללת בתוכה תקליט ויניל בצבע ירוק ליים, אך ללא תוספות נוספות פרט למה שצוין.
הצלחה מסחרית
אלבום ההופעה זכה להצלחה רבה באוגוסט 2020, כאשר נמכר בלמעלה מ-13 אלף עותקים בשבוע המכירות המיוחד שנעשה עבורו והסתיים ב-3 בספטמבר. הוא הופיע לראשונה במקום ה-55 במצעד הבילבורד 200, תוך ששהה בפסגת מצעדי התקליטים ובראש מצעד ה-Tastemakers.
מכירותיו של אלבום נחשבות לשבוע המכירות הגדול ביותר שהיה לתקליט בשנת 2020.
קישיקאטור
קישיקאטור (בהונגרית: Kissikátor) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית דומהאזה נמצאת בירידה שנים רבות מ-386 תושבים בשנת 1990 עד 285 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-26%).
בכפר חיו מעט יהודים לתקופת זמן מוגבלת ובמקום קיימים שרידים של בית קברות יהודי.
כנעאן
כנעאן הוא שם משפחה בערבית הקיים בקרב ערביי ארץ ישראל שמתייחס לחמולה בעראבה שלפי המסורת של בניה אביהם הקדמון הגיע מעבר הירדן והתגורר בהר כנען בטרם יסד את היישוב הערבי בעראבה.{{פירושונים|
ראו גם
}}
אנגאורי רייס
אנגאורי רייס (באנגלית: Angourie Rice; נולדה ב-1 בינואר 2001) היא שחקנית טלוויזיה וקולנוע אוסטרלית. התפרסמה מתפקידה בתור בטי ברנט בסרטי גיבורי העל מבית מארוול קומיקס "ספיידרמן: השיבה הביתה", ובהמשכיו "ספיידרמן: רחוק מהבית" ו"ספיידרמן: אין דרך הביתה".
קריירה
בשנת 2013 שיחקה בסרט האוסטרלי "These Final Hours". היא הופיעה בסדרות האוסטרליות "The Doctor Blake Mysteries", "Worst Year of My Life Again" ו"בנות הים של מקו".
בשנת 2016 שיחקה בקומדיית הפעולה האמריקאית "בלשים בע"מ", לצידם של ראסל קרואו וראיין גוסלינג. בשנה זו שיחקה גם בסרט המדע הבדיוני האוסטרלי "Nowhere Boys: The Book of Shadows".
בשנת 2017 שיחקה בסרט האוסטרלי "Jasper Jones", שהוא עיבוד לנובלה בת אותו שם, ובסרט האמריקאי שביימה סופיה קופולה "הפיתוי". בהמשך השנה לוהקה לגלם את דמותה של בטי ברנט בסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה" מבית מארוול קומיקס שביים ג'ון וואטס. היא שיחקה בתפקיד משמעותי יותר בסרט ההמשך "ספיידרמן: רחוק מהבית" משנת 2019, וגם בסרט השלישי "ספיידרמן: אין דרך הביתה" שיצא לאקרנים ב-2021.
בשנת 2018 כיכבה בסרט האמריקאי "יום אחרי יום" ובסרט האוסטרלי "גבירותיי בשחור" בכיכובה של ג'וליה אורמונד.
בשנת 2019 שיחקה בפרק מתוך הסדרה "מראה שחורה" לצד מיילי סיירוס.
בשנת 2021 שיחקה במיני-סדרת הדרמה של HBO "הסודות של איסטאון" בתפקיד שיבון, בתה של הבלשית מר (קייט וינסלט).
בשנת 2022 כיכבה בסרט הקומדיה "השמיניסטית" של נטפליקס, בתפקיד סטפני קונווי (הצעירה) לצד רבל וילסון ששיחקה את הגרסה הבוגרת של אותו התפקיד.
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד הראשי במיני סדרה הדבר האחרון שהוא אמר לי לצד ג'ניפר גארנר.
איאד סרחאן
ביוגרפיה
סרחאן, בנם של נג'יב ושפיקה סרחאן, נולד וגדל במע'אר. בשנת 1988 התגייס לצה"ל כקצין אקדמאי, מילא מספר תפקידים עד להתחלת שירותו במנגנון התיאום הביטחוני, לאחר החתימה על הסכמי אוסלו ותחילת מימושם. בשנת 1995 מונה לקצין במנגנון התיאום הביטחוני. בהמשך שימש סגן מפקד מת"ק שכם וסגן מפקד RSC. בשנת 2003 מונה לסגן רמת"ק וקצין תיאום ביטחוני בבית לחם. לאחר מכן מונה לסגן רמת״ק וקצין תיאום ביטחוני ביריחו. בשנת 2008 מונה לרמת"ק בית לחם. בשנת 2013 מונה לרמת״ק עוטף ירושלים. לאחר מכן מונה לרמת״ק רמאללה בין השנים 2015–2018. שימש כרמת"ק עזה בין השנים 2018–2021, אחריו מונה אל"ם משה טטרו.
חיים אישיים
סרחאן מתגורר בכפר מע'אר, נשוי ואב לשלושה ילדים. בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במדעי המדינה ובביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
נתן מיכאל גלבר
נתן מיכאל גֶלבֶּר (Nathan Michael Gelber; 27 במאי 1891, למברג (לבוב), גליציה, אוסטרו-הונגריה – 24 בספטמבר 1966, ירושלים) היה היסטוריון של היהודים בפולין (ובפרט יהדות גליציה) במאות ה-19 וה-20 ושל ראשית הציונות, ופעיל ציוני.
קורות חיים
נתן מיכאל גלבר נולד בלמברג שבגליציה, אז חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום לבוב שבאוקראינה). אביו, נחמן, היה תעשיין ואיש ציבור, ציוני ומשכיל, חובב ספרות עברית (קרובו של המשורר יעקב אייכנבוים (גלבר), מחלוצי ההשכלה ברוסיה ופולין). מצד אמו, רגינה לבית לוין, היה בן למשפחת רבנים, מצאצאי ר' חיים הכהן רפפורט (אב"ד לבוב, ממנהיגי יהדות פולין במאה ה-18). קיבל בביתו חינוך דתי אדוק.
לאחר סיום לימודיו בגימנסיה המשיך ללימודים גבוהים: למד פילוסופיה באוניברסיטאות וינה וברלין ובשנת 1916 קיבל תואר דוקטור בווינה, על דיסרטציה בנושא "היהודים והתנועה הלאומית הפולנית בשנים 1860–1864" (Die Juden und die polnische Nationalbewegung in den Jahren 1860-1864). בעת מלחמת העולם הראשונה שירת גלבר כקצין בצבא האוסטרו-הונגרי.
מנעוריו היה גלבר פעיל בולט בתנועה הציונית. בעת לימודיו בגימנסיה היה פעיל בארגון הנוער "צעירי ציון" בגליציה, ובמהלך לימודיו בברלין ובווינה היה פעיל בארגון הציוני-אקדמי "עברייה" וממייסדי אגודת הסטודנטים העברית "התחייה" בווינה. בשנת 1913 ביקר בארץ ישראל.
משנת 1918 עד 1921 היה גלבר המזכיר הכללי של המשלחת המזרח–גליציאנית של הוועד הלאומי בווינה, ומ-1921 עד 1930 היה מזכירה הכללי של ההסתדרות הציונית באוסטריה.
בשנים 1927, 1929 ו-1933 היה מזכירו הכללי של הקונגרס הציוני העולמי. משנת 1931 עד 1940 היה נציג קרן היסוד במרכז אירופה, בווינה ובירושלים.
בראשית שנות ה-30 חי גלבר תקופה מסוימת בפולין. ב-1934, לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, עלה גלבר לארץ ישראל והשתקע בירושלים.
גלבר ניהל את קרן היסוד מ-1940 עד 1943. לאחר שנפצע בהתקפה על משרד הסוכנות היהודית בירושלים הוא יצא לגמלאות ב-1954.
גלבר פרסם מספר רב של מחקרים היסטוריים בגרמנית, פולנית ועברית. עבד באנציקלופדיה יודאיקה וב-Jüdisches Lexikon ("הלקסיקון היהודי" בשפה הגרמנית) והיה מחברי מערכת "אנציקלופדיית ארץ ישראל" בשפה הפולנית (Encyklopedia palestyńska) שיצאה בוורשה בשנים 1938–1939. בין השנים 1921–1931 היה עורך היומון הווינאי היהודי Wiener Morgenzeitung ("וינר מורגנצייטונג") והשבועון היהודי Die Stimme ("די שטימה", 'הקול'). בשנים 1930–1931 ערך את העיתון Nasze Słowo בוורשה. בנוסף כתב בכתבי עת מכובדים אחרים כמו הירחון להיסטוריה ומדעי היהדות (Monatsschrift für Geschichte und Wissenschaft des Judentums) וב"כתב העת לסטטיסטיקה ודמוגרפיה של היהודים" (Zeitschrift für Statistik und Demographie der Juden).
לאחר השואה כתב מונוגרפיות על קהילות יהודיות בפולין שהוכחדו, אשר פורסמו בשורה של ספרי יזכור.
גלבר נפטר ב-24 בפסטמבר 1966.
ארכיונו שמור בארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי בירושלים.
משפחתו
בשנת 1915 נשא את שרה וישניצר. היה אב לבן ובת. בנו עמנואל גלבר (1917–1987) היה מפקד חיל ההספקה בצה"ל (1949–1957), בדרגת אלוף-משנה, ושגריר.
לואי דורה
לואי דוּרֶה (בצרפתית: Louis Durey; 27 במאי 1888 – 3 ביולי 1979) היה מלחין צרפתי.
קורות חייו
לואי דורה נולד בפריז, לאב איש עסקים מקומי. רק כשהגיע לגיל 19 בחר בקריירה מוזיקלית, לאחר ששמע יצירה של קלוד דביסי בקונצרט. כמלחין היה בעיקר אוטודידקט. מלכתחילה, תפסה המוזיקה הכוראלית מקום חשוב ביצירתו של דורה. יצירתו הראשונה שזכתה להכרה בעולם המוזיקה הייתה "פעמונים" (Carillons), דואט לפסנתר. בקונצרט בשנת 1918 עורר הישג זה שלו את תשומת לבו של מוריס ראוול, שהמליץ עליו לפני המו"ל שלו.
דורה יצר קשר עם עמיתו, דריוס מיו, ובפעולה משותפת הביאו לאיחוד ששת המלחינים שכונו, בשנת 1920, קבוצת השישה. דורה היה החבר המבוגר בקבוצה ובתקופה הראשונה היה הרוח החיה בהרכב נודע זה של מלחינים. עם זאת, בשנת 1921, כאשר שיתפו חברי הקבוצה פעולה בכתיבת המוזיקה ליצירתו של ז'אן קוקטו, Les Mariés de la Tour Eiffel דורה לא לקח חלק במשימה, למורת רוחו של קוקטו. דורה לא חיבב את קוקטו ופרישתו מן הפרויקט המשותף שינתה את מערך הקבוצה.
אחרי תקופתו עם קבוצת השישה המשיך דורה בקריירה שלו. כיוון שלא חש מעולם צורך להשתייך לממסד המוזיקלי, נתן ביטוי גובר והולך לרעיונותיו השמאלניים, שהציבו אותו בבידוד אמנותי, אשר נמשך לכל אורך חייו.
לאחר ניתוק הקשר עם קוקטו, פרש דורה לדרום צרפת, לעבוד בבית שהיה לו בסן טרופה. נוסף למוזיקה קאמרית, כתב בסן טרופה את האופרה היחידה שלו, L’Occasion. בשנת 1929 נשא אישה ובשנה שלאחריה חזר לפריז. באמצע שנות ה-30 הצטרף למפלגה הקומוניסטית והיה פעיל ב"פדרציה למוזיקה עממית", שהוקמה אותו זמן. בשנות הכיבוש הנאצי של מלחמת העולם השנייה עבד עם המחתרת הצרפתית וחיבר שירים אנטי-פאשיסטיים. אחרי המלחמה הקצין את עמדותיו הקומוניסטיות ודעותיו הפוליטיות הבלתי-פשרניות הכשילו את הקריירה שלו. הצורך להשתכר למחייתו הביא אותו, בשנת 1950, לקבלת משרה של מבקר מוזיקה בעיתון קומוניסטי בפריז.
במהלך שנות ה-50' וראשית ה-60' המשיך להלחין, אך לא הוציא מוזיקה בעלת חשיבות של ממש. עבודתו על נושאים וייאטנמיים בשנות ה-60', שנבעה מסלידתו מחוסר הסדר שצרפת הותירה אחריה בווייאטנם (לשעבר הודו-סין הצרפתית) והמלחמה עם אמריקה, שפרצה כתוצאה מכך, הייתה אותו זמן, בפריז, כקול קורא במדבר.
לואי דורה, היה ככל הנראה, החבר הפחות-מוכר והנשכח ביותר בקבוצת השישה.
מת בסן-טרופה ב-1979.
היכל התהילה של הפוטבול המקצועני
היכל התהילה של הפוטבול המקצועני (באנגלית: Pro Football Hall of Fame) בקנטון, אוהיו, שבארצות הברית, שם דגש על שחקנים ואישים מליגת ה-NFL, ומכונה לעיתים היכל התהילה של ה-NFL. ההיכל נפתח ב-7 בספטמבר 1963 בקנטון, אוהיו. כל השחקנים והאישים בהיכל התהילה היו קשורים לליגת ה-NFL בצורה זו או אחרת מלבד ביל שאו, שחקן עבר ששיחק עד שנת 1969 בליגת ה-AFL, שהתמזגה עם ליגת ה-NFL שנה לאחר שפרש ב-1970.
אמרהיפוס
אמרהיפוס (שם מדעי: Amerhippus) הוא תת-סוג נכחד של סוס שחי בתקופת הפליסטוקן באמריקה הדרומית שלפני 2.588 עד 0.012 מיליון שנה לפני זמננו.
סיווג
תת-סוג זה כולל בתוכו חמישה מינים והוא תואר לראשונה ב-1950 בידי החוקר רוברט הופסטר, תחילה כסוג נפרד, ובהמשך הפך לתת-סוג כשכמה חוקרים רואים בו סוג נפרד. משמעות שמו הוא: "סוס אמריקה". המאובנים שלו התגלו באמריקה הדרומית, בין השאר ב-"Tarija Formation" שבבוליביה, בהרי סרניה דל פריגו ("Serranía del Perijá") שבוונצואלה, ב"Chiu-Chiu Formation" שבצ'ילה וב-"Sabana Formation" שבמרכז קולומביה. בנוסף התגלו מאובנים שלו באקוודור ובארגנטינה.
מאפיינים
הסוס הקדום הגיע לגובה 1.5 מטר בכתפיים ולמשקל 400 קילוגרם ודמה מאוד לסוסים המודרניים, אם כי אולי היה בעל פסים כמו של זברה. מבנה הגולגולת שלו היה מחוזק ועבה, אך הלסת העליונה כללה ניוון של השיניים החותכות ושל תקרת הלסת, דבר המרמז על כך שניזון בעיקר מעלים. הוא היה גם בעל גפיים קצרות יחסית ובמראהו הזכיר את ההיפודיון הנכחד.
עקב הטורפים הרבים שרעו בערבות הפליסטוקן הוא כנראה נע בעדרים ששמרו מטורפים כמו התיילקוסמילוס והסמילודון להתקרב אליו. הוא כנראה נכחד בסוף עידן הקרח האחרון כתוצאה מציד אנושי כבד.
יחידה מעורבת
יחידה מעורבת היא יחידה צבאית בה משרתים חיילים וחיילות יחד.
טבלן השמש
טבלן השמש (שם מדעי: Heliornis fulica) הוא מין יחיד בסוג Heliornis במשפחת הטמשניים. הוא מצוי באמריקה הצפונית, המרכזית והדרומית, ממקסיקו בצפון עד לצפון-מזרח ארגנטינה ודרום ברזיל בדרום. זהו מין העוף היחיד הידוע המסוגל לשאת את גוזליו איתו בזמן תעופה, בתוך "כיסים" המצויים בכנפיו.
מאפיינים
אורכו 28 עד 31 ס"מ, ומשקלו כ-130 גרם. בתי הגידול הטבעיים שלו הם נחלים עם זרם איטי ונתיבי מים מבודדים. הזכר והנקבה זהים במראם מלבד בצבע הלחיים: לבן אצל זכרים וחום בהיר אצל הנקבות.
עונת הרבייה של טבלן השמש מתחילה באמצע אפריל. הזכר והנקבה בונים קן שעשוי מסוף, זרדים ועלים יבשים, והוא ממוקם על צמחייה צפה. הנקבה מטילה 2-4 ביצים בצבע חום עם נקודות סגולות בכל תטולה. הזכר והנקבה דוגרים על הביצים (הזכר בשעות הצהריים והנקבה בשעות הבוקר והלילה), והן בוקעות לאחר 10-11 ימים; תקופת דגירה קצרה מאוד ביחס לעופות אחרים.
ישנו מידע מועט מאוד על תזונתו של טבלן השמש; אך הוא נצפה אוכל חלזונות, חרקים, עכבישים קטנים, סרטנים, צפרדעים קטנות, לטאות, דגים, רכיכות, דו-חיים, מרבי רגליים, עלים וזרעים. טבלן השמש מחפש לרוב את מזונו על הצמחייה הצפה או על גדת מקווה המים. הוא אוכל בעיקר במים ועל הצמחייה שבסמוך להם.
כריסטיאן קולמן
כריסטיאן קולמן (באנגלית: Christian Coleman; נולד ב-6 במרץ 1996) הוא אצן אמריקאי, אלוף העולם (דוחה 2019) וסגן אלוף העולם (לונדון 2017) בריצת 100 מטר, פעמיים סגן אלוף העולם (לונדון 2017, יוג'ין 2022) בריצת שליחים 4X100 מטר ואלוף העולם באולם (ברמינגהאם 2018) ושיאן העולם בריצת 60 מטר.
סנטה קרוש (מדיירה)
סנטה קרוש (בפורטוגזית: Santa Cruz) היא עיר ומועצה מקומית שנמצאת בחבל מדיירה, פורטוגל.
כריסטיאן קולמן
שיאו האישי של קולמן בריצת 100 מטר (9.76 שניות) מדרג אותו במקום השישי בכל הזמנים.
ביוגרפיה
קולמן נולד וגדל באטלנטה שבג'ורג'יה, בנם של סת' ודפני. בגיל 11 זכה באליפות המדינה בקפיצה לרוחק, בתיכון היה אלוף ג'ורג'יה בריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר, קפיצה לרוחק ודורג חמישי בארצות הברית בתוצאה של 10.30 שניות בריצת 100 מטר.
סנטה קרוש (מדיירה)
גאוגרפיה
העיירה ממוקמת כ-963 ק"מ מבירת פורטוגל, ליסבון, וכ-11.5 ק"מ מבירת חבל מדיירה, פונשל.
כריסטיאן קולמן
ביוגרפיה
ב-2017 זכה באליפות ה-NCAA באולם בריצת 60 מטר בה השווה את שיא המכללות עם תוצאה של 6.45 שניות, תוצאה המדרגת אותו שישי בכל הזמנים ובריצת 200 מטר, עם תוצאה של 20.11 שניות, השנייה בטיבה במכללות.
סנטה קרוש (מדיירה)
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 18 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (24 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא ינואר (13 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 260 מילימטרים בשנה. חודש אוקטובר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (88 מ"מ גשם), וחודש יוני הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
כריסטיאן קולמן
ביוגרפיה
במוקדמות אליפות ה-NCAA שנערכה ביוני 2017 קבע בריצת 100 מטר שיא מכללות חדש של 9.82 שניות, תוצאת השנה בעולם, שדירגה אותו תשיעי בכל הזמנים במקצוע זה ורביעי בארצות הברית, כשנקבעה. בגמר סיים ראשון בתוצאה של 10.04 שניות. כמו כן ניצח גם בריצת 200 המטרים. הוא זכה בגביע באוורמן לאתלט המצטיין במכללות לשנת 2017.
סגן אלוף העולם
באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 זכה קולמן במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.94 שניות, אחרי בן ארצו ג'סטין גטלין (9.92 שניות) ולפני יוסיין בולט מג'יימקה (9.95 שניות) בריצתו האחרונה. כמו כן זכה במדליית כסף עם הנבחרת האמריקאית בריצת 4X100 מטר.
שיאן העולם
בתחרות שנערכה בקלמסון קרוליינה הדרומית, ב-19 בינואר, קבע קולמן שיא עולם חדש בריצת 60 מטר של 6.37 שניות, שיפור של שתי מאיות לשיא העולם בן 20 השנים של בן ארצו מוריס גרין. חודש לאחר מכן, באליפות ארצות הברית שנערכה באלבקרקי ניו מקסיקו, שבר קולמן בשנית את שיא העולם, לאחר שעצר את השעון על 6.34 שניות. באליפות העולם באולם שנערכה בחודש מרץ, זכה קולמן במדליית זהב בריצת 60 מטר בשיא אליפות חדש של 6.37 שניות. הוא הקדים את סו בינגטיאן הסיני (6.42 שניות), ורוני בייקר האמריקאי (6.44 שניות). במאי, סיים קולמן שני בריצת 100 מטר בתחרות ליגת היהלום ביוג'ין בתוצאה של 9.84 שניות, ורביעי בתחרות ליגת היהלום ברומא, בתוצאה של 10.06 שניות. ביולי ניצח בתחרות ליגת היהלום ברבאט בתוצאה של 9.98 שניות, ובאוגוסט ניצח גם בתחרות ליגת היהלום בברמינגהאם, לאחר שקבע תוצאה של 9.94 שניות. בסוף אותו חודש, ניצח בגמר ליגת היהלום בריצת 100 מטר שנערך בבריסל, בשיא אישי של 9.79 שניות, וזכה לראשונה בגביע היהלום.
2019
בחודש אוגוסט הושעה קולמן על ידי הסוכנות האמריקאית נגד סמים בספורט מאחר שנחשד כי החמיץ שלוש בדיקות תוך פחות משנה, אולם לאחר כמה ימים ההשעיה בוטלה, לאחר שנמצא כי טווח הזמן בין הבדיקות היה ממושך יותר וכי קולמן נהג על פי החוק, ולכן הוא עומד בסטנדרטים של הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט.
אלוף העולם
באליפות העולם שנערכה בדוחה בספטמבר 2019 זכה קולמן במדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 9.76 שניות, לפני חברו לנבחרת ג'סטין גטלין (9.89 שניות) ואנדרה דה גראס מקנדה (9.90 שניות). בריצת שליחים 4X100 מטר זכה עם נבחרת ארצות הברית שכללה גם את ג'סטין גטלין, מייק רוג'רס ונואה ליילס במדליית זהב בשיא ארצות הברית של 37.10 שניות.
2020
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה באלבקרקי, ניו מקסיקו, ב-15 בפברואר 2020 זכה קולמן במדליית זהב בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.37 שניות.
ב-17 ביוני הוכרז כי קולמן הושעה זמנית עקב בדיקת סמים נוספת אותה החמיץ החל מ-9 בדצמבר 2019. ב-27 באוקטובר הוכרז כי קולמן שוב החמיץ בדיקות סמים והוא מושהה כעת מכל תחרות רשמית עד ל-13 במאי 2022. בהמשך עונשו קוצר ל-18 חודשים אך הוא עדיין החמיץ את אולימפיאדת טוקיו שהתקיימה ב-2021.
2022
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2022 זכה במדליית כסף בריצת 60 מטר בזמן זהה למנצח מרסל ג'ייקובס (6.41 שניות). באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים שישי בתוצאה של 10.01 שניות.
מעגל מור
מעגל מור הוא דרך גרפית - חישובית בתורת החוזק להצגה חזותית של מאמצי המתיחה והלחיצה ומאמץ הגזירה בחתך גוף לצד המאמצים הראשיים. השיטה פותחה על ידי קריסטיאן אוטו מוהר בשנת 1882 ונקראת על שמו. מוהר (אוקטובר 1835 עד אוקטובר 1918 ) חי בגרמניה, עבד כמהנדס אזרחי והיה פרופסור למכניקה בפוליטכניון של שטוטגרט ושל דרזדן. מעגל מור מתאים למצב מאמצים מישורי עם מעגל אחד ולמצב מאמצים מרחבי עם שלושה מעגלים. לפעמים מועיל להתבונן במעגל מוהר בהקשר של תאוריות הכשל של חומרים שונים (לפעמים נקראות גם היפותזות החוזק).
מצב מאמצים מישורי
המאמצים הראשיים כתלות במאמצים בכוונים X, Y וכתלות במאמץ הגזירה: מתקיים לפי ההגדרה: \ \sigma_2 < \ \sigma_1
מאמץ הגזירה המרבי מבוטא על ידי המאמצים הראשיים: הזווית של המאמצים הראשיים ביחס לציר X,
מצב מאמצים מרחבי
מצב המאמצים המרחבי מוצג על ידי שלושה מעגלים לפי שלושת המאמצים הראשיים ומתקיים:
חניטה
חניטה היא שיטת קבורה שבה גופת המת נעטפת בתכריכים ועוברת טיפול בצמחים ותכשירים שונים על מנת לשמרה. חניטה הייתה נהוגה בעיקר בעבר בתרבויות שונות כמנהג דתי. הגופה החנוטה נקראת מומיה.
החניטה המצרית
מכיוון שלחות גורמת לריקבון הגופות, קברו המצרים תחילה את מתיהם בחולות המדבר, והחום הרב ששרר שם ייבש את הגופות ושמר על צורתן. המצרים האמינו שיש שישה יסודות חשובים שמרכיבים את האדם: הגוף הפיזי, הצל, השם, הרוח, האישיות והאל-מות (העך). המצרים האמינו שנשמתו של אדם מתקיימת כל עוד גופו קיים, ואם הגוף יישמר תוסיף גם הנשמה להתקיים. המצרים גם האמינו שלאחר מות האדם יוצאת נשמתו למסע ארוך, שבמהלכו היא נזקקת למזון וצידה. לפיכך נקברו יחד עם הגופה כלי חרס, שאותם מילאו במזון ומשקה. לפי שרידי המזון אפשר לשחזר מה אכלו ושתו המצרים שחיו לפני אלפי שנים.
בערך שנת 3000 לפנה"ס, עם איחודה של מצרים תחת שלטון הפרעונים, התחילו המצרים להאמין שאין זה לכבודו של אדם חשוב להיקבר בחול, אלא עליו להיקבר בתוך קבר. הם החלו לנהוג כך, אך אוויר הקבר גרם לריקבון הגופות. המצרים הבינו שיש לשמר את הגופות לפני הקבורה, והחלו להשתמש למטרה זו בתמרוקים, בעשבים ובשרפים בעלי ריח מתקתק. עם זאת לא שינו את מנהגם לקבור מזון ומשקה עם המת, ולכן חנטו גם את הבשר והירקות, ושמו אותם בכלי חרס. לעיתים, כשקברו אדם עשיר, שמו את המזון בכלים יקרים, עשויים כסף או זהב. קרובי הנפטר נהגו ללכת אל הקבר מדי שנה בשנה, בימים מסוימים, ולקיים טקס דתי, שבמהלכו ניתנה למומיה אספקה מחודשת של מזון ומשקה. באותו פרק זמן שנאמרו בו התפילות, נהגו לפתוח את עיני הנפטר החנוט, את אוזניו ואת פיו, בתקווה שהוא יראה, ישמע ויאכל.
החניטות המפורסמות ביותר הן אלו של פרעוני מצרים שנמצאו בפירמידות במצרים. במצרים העתיקה האמינו, כי ישנם חיים שלאחר המוות, ורצו לשמר את גופם של המלך והמלכה לקראת העולם הבא. תות ענח' אמון זכה לחניטה המפותחת ביותר.
שיטות חניטה של הסינים
סין ג'ואי היא המומיה שנתגלתה במצב השימור הטוב ביותר. בשנת 1971. בנתיחת הגופה התברר כי מצבה של המומיה היה בלתי רגיל, שכן העור היה גמיש וניתן היה לראות את סימני הבד ששימש כתכריכים, דם היה בעורקים, את הגפיים היה ניתן לכופף, השיער היה שלם לחלוטין וכל האיברים הפנימיים נותרו במקומם ובמצב טוב. לא ידוע כיצד קרה שהגופה השתמרה במצב כה מצוין.
שיטות חניטה של הפרעונים
שיטה זולה יותר הייתה להספיג את הגופה בנתר. נתר מורכב מ-4 מלחים: סודיום קרבונט (Na2CO3), סודיום ביקרבונט, סודיום כלוריד וסודיום גופרתי (Na2S). סודיום קרבונט פועל כגורם מייבש, המוציא את הנוזלים מהגופה. הסודיום ביקרבונט, בסביבה לחה, מעלה את רמת ה-PH בגוף, היוצר סביבה עוינת לבקטריות (מניעת ריקבון).
שיטה זולה אף יותר הייתה שימוש במלח או בסיד. בכל השיטות האלו נכרך החנוט בתחבושות לאחר החניטה, ועל רבות מהן נכתבו תפילות בדיו.
החניטה בזמנים מודרניים
שיטת החניטה הצטמצמה לאחר תקופת הפרעונים אך לא נעלמה כליל ובמשך השנים אף התפתחה ביעילותה. תחילת שימושה באירופה בא מהצלבנים שרצו לשמור על גופם במקרה המוות על מנת להיקבר קרוב למקום מגוריהם. בתקופת הרנסאנס, בעקבות התעניינות במבנה הפנימי של גוף האדם וצורך לשמרו נכנסו שיטות חניטה חדשות, כמו הכנסת החומר המשמר דרך אבי העורקים.
עם גילוי חומרים כימיים חדשים, פורמלין נכנס לשימוש נרחב כחומר המשמר במקום האלכוהול. שימוש במלחי ארסן נשאר פופולרי ומסוכן בגלל תכונותיו של המלח. מי שהביא לשינוי המרכיב הזה היה אלפרדו סלפיה מסיציליה, כימאי שהמציא תמיסת חניטה שאינה מסכנת את מבצעי החניטה. הוא ביצע את החניטה של רוזליה לומברדו, ילדה בת שנתיים שנפטרה מדלקת ריאות והייתה לאחרונה המוצבת בקאטאקומבות של קפוצינים בפאלרמו.
עם אלה שנשמרו בדרך זו בתקופה המודרנית נמנה מנהיג המפלגה הקומוניסטית, ולדימיר לנין וכן נשיא וייטנאם הו צ'י מין.
החניטה במקורות ישראל
תהליך החניטה נזכר במקרא פעמיים בהקשר לחניטת יעקב ויוסף במצרים. במות יעקב, המקרא מרחיב על חניטתו: "וַיְצַו יוֹסֵף אֶת-עֲבָדָיו אֶת-הָרֹפְאִים, לַחֲנֹט אֶת-אָבִיו; וַיַּחַנְטוּ הָרֹפְאִים, אֶת-יִשְׂרָאֵל. וַיִּמְלְאוּ-לוֹ אַרְבָּעִים יוֹם, כִּי כֵּן יִמְלְאוּ יְמֵי הַחֲנֻטִים" (בראשית נ, ג-ד). במות יוסף לעומת זאת, מצוין רק עצם החניטה: "וַיָּמָת יוֹסֵף, בֶּן-מֵאָה וָעֶשֶׂר שָׁנִים; וַיַּחַנְטוּ אֹתוֹ, וַיִּישֶׂם בָּאָרוֹן בְּמִצְרָיִם." (בראשית נ, כו). המקרא לא פוסל את החניטה, אך מתאר אותה בצורה המרמזת על נוהג מצרי שלא היה מקובל בכנען.
בימי הביניים, הראשונים נטו לקבל את הגישה התנאית שאין למצוא בתהליך החניטה כל פסול. יתירה מזאת, הנטייה הייתה להצדיק את תהליך החניטה שנועדה לשמר את הגופות עד שיגיעו לקבורת הקבע שלהם בארץ ישראל. אמנם בתקופת ימי הביניים כבר לא היה נוהג החניטה קיים, אך חכמי התקופה הכירו את התופעה, והיא אף מתוארת בפירוט במדרש.
מימי הביניים ועד לתקופה העות'מאנית נעשה שימוש בחנוטים לצורכי רפואה. ספרות ההלכה מהתקופה התייחסה לשאלות אכילת הבשר וההנאה מהמת. הרדב"ז, למשל, כתב כי "נשתנתה צורתו וחזר להיות עפר" ולכן "אין בו איסור אכילה".
המקרה של ד"ר אליהו מונטאלטו
מקרה מסוים בעת החדשה שגופתו של יהודי נחנטה, למרות היות הדבר לא מקובל.
ד"ר אליהו מונטאלטו היה הרופא האישי של מלכת צרפת מארי דה מדיצ'י. בשנת 1615 הוא ליווה את משפחת המלוכה לספרד לחתונת יורש העצר לואי ה־13. בדרך חזרה הוא חלה בעיר טור ונפטר בתאריך 17 בפברואר 1616. היות שבצוואתו ביקש להיקבר בבית קברות יהודי וכזה לא היה אז בצרפת - חנטו את גופתו והעבירו אותה לקבורה בבית הקברות "בית חיים" בהולנד. מונטאלטו חי בפריז כיהודי ולא כאנוס. את הארון ליוו משה מונטאלטו - בנו של המנוח ושאול לוי מורטירה - תלמידו של המנוח. לימים רב הקהילה באמסטרדם, ואב"ד שהחרים את ברוך שפינוזה.
להלן פסקה מכתובת המצבה של מונטאלטו, המתארת את מעשה החניטה:
לקריאה נוספת
זהר עמר, "החניטה במקורות ישראל", אסיא, ע"ג-ע"ד (תשס"ד), עמ' 32-36
מונסורו
מונסורו (בצרפתית: Montsoreau) היא קומונה במערב צרפת בעמק הלואר במחוז מן ולואר שבצרפת. מונסורו נמצאת כ-250 ק"מ מדרום מערב לפריז, על גדות הלואר. אוכלוסייתה, נכון ל-2015, היא 447 תושבים.
עמק הלואר שבין סילי-סיר-לואר (Sully-sur-Loire) במזרח לבין שאלון-סיר-לואר (Chalonnes-sur-Loire) במערב, ובפרט מונסורו וטירת מונסורו, הוכלל בשנת 2000 ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
דמוגרפיה
דמוגרפיה של מונסורו
שועל איים אפור
סוג השועל האפור כולל שני מינים: שועל האיים האפור והשועל האפור המצוי שחי ביבשת. שועל האיים האפור התפתח מהשועל האפור המצוי. גודלו הקטן הוא תוצאה של תופעת ננסות מקומית, שהיא סוג של מולדת אחרת (ספציאציה אלופטרית). בידודם הגאוגרפי של השועלים האפורים חושף אותם לסכנות קיומיות כמו טפילים ומחלות שמובאים לאיים מהיבשת. במיוחד אוכלוסייתם רגישה למחלות ולטפילים שנישאים על גבי כלבים מבויתים. בנוסף, ציד שועלים על ידי העיט הזהוב ופעולות האדם פגעו באוכלוסיות שועל האיים האפור במספר איים במהלך שנות התשעים. בשנת 2004 הכירה ארצות הברית בארבעה תת-מינים ככאלו המרחפת מעליהם סכנת הכחדה. מסיבה זו הם הוכנסו לרשימת המינים המוגנים, ובמסגרת זו נעשים מאמצים לשיקום אוכלוסיות השועל והמערכות האקולוגיות של איי התעלה.
טקסונומיה ואבולוציה
שועל האיים האפור התפתח מהשועל האפור המצוי (U. cinereoargenteus) היבשתי. גודלו הקטן הוא תוצאה של תופעת התננסות מקומית, שהיא סוג של ספציאציה אלופטרית (שהיא ספציאציה שקורת בעקבות ניתוק גאוגרפי - במקרה זה מקרובי משפחתו הגדולים ביבשת), בשילוב עם ברירה טבעית לגוף קטן מחמת משאביהם המוגבלים של האיים.
לשועל האיים האפור שישה תת-מינים, שכל אחד מהם ייחודי לאי מסוים והתפתח ללא תלות באחרים. תת-המינים הם:
שועלים מתת-מינים שונים ניתנים להכלאה, אך הם בעלי הבדלים גנטיים ופנוטיפיים שהופכים אותם לייחודיים; כך למשל לתת המינים מספר שונה של חוליות זנב.
מאמינים כי השועלים הגיעו לאיים הצפוניים לפני 10,400 עד 16,000 שנה. בתחילה, אוכלוסיות השועל התקיימו בשלושת האיים הצפוניים, שהיו כנראה נגישים יותר במהלך עידן הקרח האחרון - כאשר גובהי הים הנמוכים איחדו את ארבעת האיים הצפוניים ביותר לאי גדול אחד (סנטה רוזה) והמרחק בין האיים ליבשת קטן - נראה כי האינדיאנים הביאו את השועלים לאיים הדרומיים של הארכיפלג, אפשר שכחיות מחמד או ככלבי ציד. לשועלים גם נודעה חשיבות במנהגים ובטקסים דתיים של האינדיאנים.
על סמך ממצאי המאובנים המצומצמים והריחוק הגנטי מאבותיהם הקדמונים השועלים האפורים המצויים, שועלי האיים הצפוניים הם ככל הנראה תת-המינים העתיקים יותר, בעוד ששועלי האיים האפורים של סן קלמנטה התיישבו באי שלהם לפני כ־3,400-4,300 שנים, ושועלי האיים האפורים של סן ניקולס החלו להתקיים כקבוצה נפרדת לפני כ־2,200 שנה. שועלי האיים האפורים של סנטה קטלינה הם כנראה תת-המין האחרון שהתפתח, והם חיים על האי שלהם במשך כ־3,800-800 שנה. השועלים הופיעו אך לסירוגין על האי אנאקאפה משום שאין בו מקור איתן של מים מתוקים; ואילו האי סנטה ברברה קטן מדי כדי לתמוך בדרישות המזון של השועלים.
תיאור פיזי
שועל האיים האפור, שגודלו בערך כשל חתול ביתי, קטן בהרבה מהשועל האפור המצוי והוא השני בקוטנו מבין השועלים אחרי הפנק. האורך האופייני של ראשו וגופו 48–50 ס"מ וגובהו עד למותניים 12–15 ס"מ. אורך זנבו 11–29 ס"מ, והוא קצר בצורה בולטת מאורך זנבו של השועל האפור המצוי שאורך זנבו מגיע ל־27-44 ס"מ. משקלם של שועלים אלו הוא בין 1.3 ל־2.8 ק"ג. הזכרים תמיד גדולים מהנקבות. הגדול שבתת-המינים נפוץ באי סנטה קטלינה והקטן שבהם באי סנטה קרוז.
לשועל האיים האפור פרווה אפורה בראשו, פרווה אדומה אדמונית בצידיו, פרווה לבנה על בטנו, על צווארו ועל החצי התחתון של פניו, ופס שחור בזנבו. באופן כללי פרוותו כהה יותר ובעלת גוון קודר יותר מזו של השועל האפור המצוי. שועל האיים האפור משיר את שערותיו אחת לשנה בין אוגוסט לנובמבר. בטרם השרת השיער הראשונה, הגורים הם בעלי פרווה כהה יותר משל השועלים הבוגרים.
רבייה
שועלי האיים האפורים יוצרים לרוב זוגות רבייה מונוגמיים ונראים יחדיו תכופות החל מינואר דרך עונת הרבייה, המתקיימת מסוף פברואר ועד תחילת מרץ. משך ההיריון 33-50 יום. הנקבות ממליטות במאורה בדרך כלל בין 1 ל־5 גורים, כשבממוצע מומלטים שניים או שלושה.
הגורים נולדים עיוורים ובמשקל של כ־100 גרם. הם נולדים באביב ויוצאים מן המאורה בתחילת הקיץ; האם מניקה אותם במשך 7–9 שבועות. לאחר יציאת הגורים מן המאורה הם תרים אחר מזון יחד עם הוריהם. שני ההורים שותפים לטיפול בגורים.
הגורים מגיעים לבגרות מינית בגיל 10 חודשים והנקבות מתרבות בדרך כלל כבר בשנה הראשונה. אורך חייהם של שועלי האיים האפורים הוא 4–6 שנים בטבע ועד 8 שנים בשבי.
אקולוגיה והתנהגות
בית הגידול המועדף על השועלים הוא מתחמי צמחייה צפופה של שיחים שמניבים פרי במהלך כל השנה. השועלים חיים בכל הסביבות האקולוגיות של האיים כולל יערות ממוזגים ויערות גשם, ערבות ממוזגות וחורשות עבותות, כשבאף אי אין תנאים המאפשרים מחייה של יותר מ־1,000 שועלים.
שועלי האיים האפורים ניזונים מפירות, חרקים, ציפורים, ביצים, סרטנים, לטאות, ויונקים קטנים כדוגמת אוגרים לבני רגליים. השועלים נוטים להסתובב לבדם, במקום לנוע בלהקות. הם פעילי יום באופן כללי, אף על פי שהם מגיעים לשיא פעילותם עם שחר ובין הערביים. פעילותם משתנה בהתאם לעונה; הם יותר פעילים ביום במהלך הקיץ מאשר בחורף.
הם אינם מפחדים מבני אדם, שכן באופן היסטורי היו הם בראש שרשרת המזון של האי ולא היו להם טורפים טבעיים. הם קלים למדי לאילוף ובאופן כללי הם צייתנים.
השועלים מתקשרים ביניהם בעזרת סימני שמיעה, סימני ריח וסימנים חזותיים. שועל דומיננטי משתמש בקולות, במבטים וביישור אוזניים כדי לגרום לשועל אחר להיכנע. הם מסמנים את הטריטוריה שלהם באמצעות שתן וצואה.
שימור
ירידה באוכלוסיות שועל האיים זוהתה במהלך שנות ה־90. באי סן מיגל החלה הירידה ב־1994, האוכלוסייה הבוגרת ירדה מ־450 פרטים ל־15 ב־1999. ירידות דומות באוכלוסיות התגלו באי סנטה קרוז, שם ירדה האוכלוסייה מ־2,000 בוגרים ב־1994 לפחות מ־135 בשנת 2000, ובאי סנטה רוזה שם נרשמו 1,500 שועלים ב־1994 ופחתו ל־14 בשנת 2000. טריפה על ידי העיט הזהוב, שהתגלתה כששועלים נוטרו בעזרת קולרי רדיו, הוכחה כסיבה לשיעורי התמותה הגבוהים. העיט הזהוב הוא הגורם העיקרי למותם של השועלים. עופות אלו לא היו ידועים באיי התעלה לפני שנות התשעים, וקן העיט הזהוב הראשון תועד באי סנטה קרוז ב־1999. ביולוגים מניחים שייתכן כי העיט נמשך לאיים כתוצאה מהתפשטות של חיות משק פראיות (כדוגמת חזירים), כמו גם עקב הקטל של אוכלוסיות מקומיות של העיטם לבן-הראש בעקבות חשיפה ל־DDT במהלך שנות החמישים - העיטמים לבני הראש הרתיעו את העיטים הזהובים מהתיישבות באיים בעוד שהם עצמם התקיימו מדגים.
מחלות וטפילים שמובאים לאיים מבחוץ עשויים להרוס את אוכלוסיות שועלי האיים. היות שהשועלים מנותקים מבחינה גאוגרפית, הם חסרי חסינות לטפילים שהובאו לאיים מהיבשת והם פגיעים במיוחד לאלו שכלבים מבויתים עשויים לנשוא. התפרצות כלבלבת ב־1998 הרגה כ־90% מאוכלוסיית השועלים של האי סנטה קטלינה. (יש קושי לטפל בשועלים או לחסן אותם נגד טפילים ומחלות בטבע.)
ירידה באספקת המזון ופגיעה כללית בבית הגידול נגרמו כתוצאה ממיני יונקים שהובאו לאיים והתפראו כדוגמת עזים, כבשים, חזירים, חתולים וביזונים אמריקאיים, האחרון מביניהם הובא לאי קטלינה בשנות ה־20 על ידי צוות צילום של מערבון הוליוודי, וגם לו היו השפעות שליליות על אוכלוסיות השועלים.
השועלים מאיימים על מספר ציפורי חנקן מהמין חנקן לודוויקיאנוס שנמצאות בסכנת הכחדה חמורה במגוריהם באי סן קלמנטה. אוכלוסיות שועלי האיים באי סן קלמנטה הושפעו באופן שלילי מלכידות והסרות או מהמתות של שועלים על ידי הצי האמריקני. משנת 2000 הפעיל הצי אסטרטגיות טיפול חדשות: החזקה ולכידה של השועלים במהלך עונת הרבייה של החנקנים, התקנת מערכת גדרות חשמליות סביב בתי הגידול של החנקנים, ושימוש במערכות קולרי הלם. באיים סן קלמנטה, סן ניקולס וסנטה קטלינה נהרגו מספר שועלים בעקבות פגיעה של כלי רכב.
הגנה פדרלית
נקודת מפתח להתאוששות שועל האיים האפור היא סילוק העיט הזהוב מאיי התעלה, שחזור המערכת האקולוגית ובקרה על מחלות. כדי להבטיח את הישרדותו של שועל האיים האפור, מועברים עיטים זהובים מהאיים הצפוניים ליבשת. גם תחזוקה והגדלת אוכלוסיית העיטם לבן-הראש באיים אמורה לסייע לדחיקתו של העיט הזהוב. התוכנית לביצוע פעולות אלו דורשת משאבים רבים ומצויה בסכנת ביטול. חזירי הבר מסולקים מהאיים קטלינה וסנטה היות שהם מהווים את מזונו של העיט הזהוב ומתחרים בשועל האיים. על מנת להפחית את הסכנה ממחלות, חיות מחמד אינן מורשות להיות בפארק הלאומי של איי התעלה. כדי להגן על שועלי האיים של האי קטלינה נפתחה תוכנית חיסון ממחלת הכלבלבת.
לב זילבר
לב אלכסנדרוביץ' זילבר (ברוסית: Лев Александрович Зильбер; 15 במרץ 1894, פסקוב, האימפריה הרוסית – 10 בנובמבר 1966, מוסקבה, ברית המועצות) היה אימונולוג ווירולוג יהודי סובייטי, מייסד בית הספר הסובייטי לווירולוגיה רפואית. אחיהם הבכור של המלחין אלכסנדר זילבר והסופר וניאמין קאברין.
בוגר האקדמיה למדעי הרפואה של ברית המועצות (1945), חתן פרס סטלין.
קורות חיים
נולד ב־15 במרץ לפי הלוח היוליאני (27 במרץ לפי הלוח הגרגוריאני) 1894 במשפחה יהודית מתבוללת. אביו, הבל אברמוביץ' זילבר היה קאפלמייסטר מגדוד הרגלים ה־96 של אומסק ואמו, חנה גירשבנה (אנה גריגורייבנה) דסון, בעלת חנויות מוזיקה. ישנן טענות שבניגוד לאחיו הצעיר, וניאמין (הסופר וניאמין קאברין), הוא נולד לא בפסקוב, אלא בכפר מדבד ברובע מדבדסקוי במחוז המשנה נובגורוד (כיום חלק מההתיישבות הכפרית מדבדסקויה).
בסך הכל נולדו למשפחה שישה ילדים – מרים, לאה, לב, דוד, אלכסנדר ווניאמין. האחות הבכורה מרים (לאחר נישואיה, מירה אלכסנדרובנה רומל, 1890 – אחרי 1988) – התחתנה עם המנהל הראשון של בית העם על שם פושקין איסאק מיכאילוביץ' רומל. האחות לאה (לאחר נישואיה, ילנה אלכסנדרובנה טיניאנובה, 1892-1944) הייתה אשתו של הסופר ומבקר הספרות יורי טיניאנוב, בן כיתתו של לב זילבר. האחים הצעירים: הרופא הצבאי דוד זילבר, המלחין והמנצח אלכסנדר זילבר (1899–1970) והסופר וניאמין קאברין (1902–1989).