cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרעוני מצרים
רשימה חלקית של רשימות פרעונים קדמוניות
הכומר ארכיבד סייס השווה בין הרשימות השונות בספרו The Ancient Empires of the East מ-1984 בנוסף לרשימות שנמצאו אצל הרודוטוס, דיודורוס סיקולוס, ארטוסתנס, ואפילו רשימה מוזרה המשויכת ל"סופרים ערביים".
התקופה הפרוטו-שושלתית
תקופה זו, בשלהי התקופה הקדם-שושלתית, היא התקופה שבה מצרים התחתונה ומצרים העליונה התחילו להתקדם לקראת שלב של איחוד פוליטי.
מצרים העליונה
שושלת 0 - סוף תקופת נקאדה 3. סדר השליטים או מניינם המלא לא ידוע.
התקופה הארכאית
תקופה זו כוללת את התקופה השושלתית הקדומה, בה שלטו במצרים השושלות הראשונה והשנייה:
השושלת הראשונה
מלכי השושלת הראשונה שלטו במצרים המאוחדת משנת 3050 לפנה"ס ועד ל-2890 לפנה"ס:
השושלת השנייה
מלכי השושלת השנייה שלטו במצרים משנת 2890 לפנה"ס ועד ל-2686 לפנה"ס:
הממלכה הקדומה
"הממלכה הקדומה" הוא השם שניתן לרצף התרבותי הגדול הראשון מבין שלושה אשר נוצר בתחומי עמק הנילוס. בתקופה זו מלכו השושלות השלישית עד השישית. חלק מחוקרי מצרים העתיקה מכלילים בתקופה זו גם את השושלות השביעית והשמינית כהמשך מצומצם לתקופה זו אשר מרכזו היה בממפיס.
בירתה של הממלכה הראשונה הייתה ממפיס, אולם התקופה נודעה בעיקר בשל הפירמידות הרבות אשר נבנו במהלכה.
השושלת השלישית
מלכי השושלת השלישית שלטו במצרים משנת 2686 לפנה"ס ועד ל-2613 לפנה"ס. בקרב החוקרים חלוקות הדעות בדבר מספר הפרעונים בשושלת זו.
השושלת הרביעית
בין שליטי השושלת הרביעית אשר שלטו במצרים בין השנים 2613 ל-2498 לפנה"ס נמנים גם הבונים של שלוש הפירמידות הגדולות בגיזה: יש הטוענים שבתקופה זו מלך פרעה הידוע בשם היווני ת'מפת'יס.
השושלת החמישית
מלכי השושלת החמישית שלטו במצרים משנת 2498 לפנה"ס ועד ל-2345 לפנה"ס. בעקבות עליה בתקופה זו בכוחו של אל השמש רע מאון (הליופוליס), נכלל שמו במרבית משמות הפרעונים של השושלת:
תקופת הביניים הראשונה
תקופת הביניים הראשונה הוא השם שניתן לתקופה שבין הממלכה הקדומה לממלכה התיכונה. לאחר מותו של פפי השני הלכה ממלכת הפרעונים והתמוטטה: איחוד הממלכות קרס וברחבי הממלכה קמו שליטים מקומיים. בסביבות שנת 2160 לפנה"ס ניסו פרעוני שושלת חדשה לאחד את מצרים התחתונה וזאת בזמן ששושלת מקבילה מאחדת את מצרים העליונה. בין השושלות פרצו עימותים חריפים אשר נמשכו כמאה שנים ובסופם הובסו פרעוני הממלכה העליונה בידי מנתו חותפ הראשון אשר נחשב למיסד הממלכה התיכונה. כתוצאה מפילוג היסטורי זה, התקשו החוקרים להסכים באשר לשאלה מי היה השליט המצרי באותה התקופה, בעיקר בקרב השושלות ה-7 וה-8.
מפאת ריבוי הגרסאות בנוגע לפרעונים בתקופה זו לא ניתן להציג תמונה אחידה בחלק זה של הרשימה. סברה אחת מני רבות מונה בתקופה זו את המלכים הבאים:
השושלת השביעית והשמינית
המידע לגבי השלטון בתקופה זו אינו ברור. על פי מנתון, היסטוריון מצרי מהמאה השלישית לפנה"ס, בזמן השושלת השביעית מלכו במצרים 70 מלכים, כל אחד מהם מלך יום אחד בלבד - ידיעה שמהימנותה מוטלת בספק. על פי מנתון בשושלת השמינית מלכו 27 מלכים במרכזם היה בעיר ממפיס ממצרים התחתונה. מלכים אלה שלטו 146 שנים. מקור אחר מתקופה זו המצטט את מנתון מציין שבתקופה זו מלכו 5 מלכים ושתקופת שלטונם ארכה 100 שנים. בסקארה ששימשה כנקרופוליס של ממפיס נמצאה פירמידה של המלך איבי מהשושלת השמינית. מלכי השושלת השמינית טענו שהם צאצאים של מלכי השושלת השישית. אחת העדויות החשובות מתקופה זו הוא פפירוס ליידן המספר על התמרדויות של גדודים זרים, אי סדר פנימי ופלישות של שבטים.
השושלות התשיעית והעשירית
על פי מנתון היו בשושלות אלה 19 מלכים. השושלת התשיעית כללה שליטים מ"בית אכטואס". מלכים אלה ידועים משלושה מונומנטים שנשאו את שמם. החשוב בהם הוא אכטואס הראשון שאיחד תחת שלטונות את מחוזות מצרים העליונה עד יב שבאזור אסואן. מלך זה הפך את העיר הרקליאופוליס שבמצרים התחתונה לעיר בירה. העיר המשיכה לשמש כעיר בירה גם בתקופת השושלת העשירית. בתקופת שלטונם התחזקה משפחת לוחמים במצרים העליונה ששלטה בתבאי שנשאו את השמות "אַנתֶפ" ו"מֶנת-חותֶפּ". משפחה זו הייתה מרכז ההנגדות לשלטון הרקליאופוליס.
השושלת ה-11
מקורם של מלכי השושלת ה-11 במצרים העליונה והם שלטו החל משנת 2134 לפנה"ס ועד לשנת 1991 לפנה"ס:
השושלת ה-12
תקופת השושלת ה-12 הייתה תור זהב במצרים העתיקה. פרעוני השושלת שלטו בממלכה משנת 1991 לפנה"ס ועד 1782 לפנה"ס:
תקופת הביניים השנייה
תקופת הביניים השנייה היא תקופה המפרידה בין תקופות הממלכה התיכונה והחדשה. תקופה זו החלה עם תחילתה של השושלת ה-13 שהייתה שושלת חלשה ונמשכה עם כיבוש מצרים בידי החיקסוס אשר היוו בשלטונם את השושלות ה-15 וה-16.
השושלת ה-13 הייתה חלשה בצורה ניכרת ביחס לקודמתה, ונכשלה בהחלת השלטון הממלכתי על חלקים רבים בממלכה. חולשה זו נוצלה בידי השליטים המקומיים באזור כמואיס שבדלתא להקמת השושלת ה-14 כשושלת נבדלת מזו של שאר מצרים. צעד זה הוא הסנונית המבשרת את בואה של תקופת הביניים השנייה. כאשר כבשו החיקסוס את ממפיס, הכריזו פרעוני מצרים בתבי על הקמת השושלת ה-17, שושלת אשר הדפה לבסוף את החיקסוס ממצרים חזרה לאסיה.
השושלת ה-14
השושלת ה-14 הוקמה בעיר כמואיס שבשפך נהר הנילוס. שליטיה שהיו אישים ממוצא כנעני שלטו בצפון מצרים במקביל לשליטי השושלת ה-13, בין השנים 1785-1633 לפנה"ס:
השושלות ה-15, ה-16 וה-17
בתקופת שלטונם של שושלות אלה מצרים הייתה מחולקת לשני אזורי שליטה נפרדים: מצרים העליונה (הדרומית) שמרכזה היה בתבאי, ומצרים התחתונה (הצפונית). השושלות שלטו במקביל.
השושלת ה-15
השושלת ה-15, הייתה שושלת החיקסוס הראשונה. אנשים ממוצא שמי שהגיעו מאזור הסהר הפורה (ככל הנראה מכנען). הם הקימו ממשל באזור מצרים התחתונה, ומרכזם היה בעיר אווריס. על פי רשימת המלכים מטורינו היו בשושלת 6 מלכים. אין ביטחון בשמות וסדר המלכים. מלכי השושלת מלכו במאה ה-17 וה-16 לפנה"ס ככל הנראה בשושלת זו נמנה גם יעקב-הר (ידוע גם במקורות שונים כ"יעקב-בעל")
השושלת ה-16
שושלת מקומית ששלטה במצרים העליונה ומרכזה היה בתבאי, במקביל לשלטון השושלת ה-15 במצרים התחתונה. תקופת מלוכתם מוערכת ב-50 עד 100 שנים.
השושלת ה-17
מסמכים שנמצאו במצרים מתארים המשכיות בין פרעוני השושלת ה-13 לאלו של השושלת ה-17. מכאן ניתן להסיק כי בחלקים של מצרים אשר לא נכבשו בידי החיקסוס המשיך להתקיים שלטון הפרעונים. גם בשושלת זו נמצאות גרסאות רבות של השליטים בה ועל רובם המידע דל מאוד. סופה של השושלת הגיע עם גירושם של החיקסוס והקמת הממלכה החדשה בשנת 1580 לפנה"ס. השושלת שלטה במצרים העליונה ומרכזה היה בתבאי. כאן מובאים מספר מלכים מתקופה זו:
הממלכה החדשה (האימפריה המצרית)
הממלכה החדשה היא התקופה בה שלטו במצרים השושלות ה-18, 19 וה-20. הייתה זו התקופה בה ראתה מצרים את ההתפשטות הטריטוריאלית הגדולה ביותר בתולדותיה והממלכה השתרעה מנוביה בדרום ועד לסוריה בצפון, שם נלחמו צבאות המצרים בצבאות החיתים. מבין הפרעונים החשובים בתקופה זו ניתן לציין את אחנתון (אמנחותפ הרביעי) אשר יסד דת מונולטריסטית סביב האל אתן ואת הפרעה רעמסס השני אשר הצטיין בכיבושיו בתחומי ארץ ישראל וסביבותיה.
השושלת ה-18
פרעוני השושלת ה-18 שלטו במצרים מ -1580 לפנה"ס ועד ל-1320 לפנה"ס:
השושלת ה-19
השושלת ה-19 החלה בהמלכתו של רעמסס הראשון, אשר היה מפקד צבאי, בידי חורם ח'ב. מלכי השושלת שלטו במצרים משנת 1293 לפנה"ס ועד 1185 לפנה"ס:
השושלת ה-20
פרעוני השושלת ה-20 שלטו במצרים משנת 1200 לפנה"ס ועד לשנת 1085 לפנה"ס:
השושלת ה-21
בזמן כהונתו של רעמסס האחד עשר נחלש מאוד כוחה של השושלת ה-20, ובעקבות כך הכריז על הכהן הגדול מנוא אמון, חרי-חור, כפרעה. אירוע זה הביא לחלוקתה של מצרים בקרב השושלת החדשה שצמחה בדרום מצרים (מצרים העליונה) ובירתה נא אמון (תבאי), לבין יורשי השושלת הקודמת בצפון המדינה (מצרים התחתונה) שבירתם הייתה טאניס. כיום ניתן לבנות רשימה של שליטיהם הראשונים של השושלות המקבילות, אולם סופן קשה למעקב וזאת בשל חוסר תיעוד שנבע מתוהו ובוהו שלטוני במדינה. הממלכה מתחלקת לצפון ולדרום.
שושלת חרי-חור של כוהני נוא אמון
שליטי השושלת הזאת לא היו באופן רשמי פרעונים אלא כוהנים בנו-אמון שבפועל שלטו על מצרים העליונה.
השושלת ה-22
רוב מלכי השושלת ה-22 היו למעשה מלכים ממוצא לובי שהשתלטו בהדרגה על הממלכה
השושלת ה-23
כבר בסוף תקופת השושלת ה-22 החל השלטון המרכזי בממלכה מתפורר. מצב זה נוצל על ידי שליטי העיר בובסטיס שבצפון להקמת שושלת מקבילה לשושלת ה-22, השושלת ה-23. פילוג זה התווסף על הפילוג הקיים בין הצפון לדרום מתקופת השושלת ה-21 ולמעשה בתקופה זו היו במצרים מלכים כמספר משפחות האצולה.
ברשימה המובאת כאן מצוינים השליטים המתייחסים למלכי השושלת ה-22:
השושלת ה-25
במקביל לשושלת ה-24 שמלכה בצפון המדינה, התקיימה בדרום השושלת ה-25, שושלת של מלכים אשר פלשו לאזור מנוביה. תקופה זו הייתה משופעת במלחמות פנים ארציות כמו גם באיום מתמיד מצפון של ממלכת אשור. ואמנם, סופה של השושלת הגיע מאשור אשר כבשה את האזור כולו והבריחה את שליטי השושלת חזרה לנוב. זהו למעשה סוף תקופת שלטון המצרים במצרים ותחילת שלטון הזרים במדינה.
השושלת ה-26
שליטי השושלת ה-26 (השושלת הסאיטית) היו אלו אשר גירשו את האשורים בעזרת צבאות של שכירי חרב יוונים. מלכי שושלת זו היו בעלי מעורבות גבוהה במתרחש באזור המזרח התיכון כולו באותה התקופה.
השושלת ה-27
בשנת 525 לפנה"ס נכבשה מצרים בידי הפרסים והממלכה סופחה לשטח פרס עד לשנת 404 לפנה"ס. בתקופה זו ראו המלכים הפרסים בעצמם כפרעוני מצרים בני השושלת ה-27 :
השושלת ה-28
לשושלת ה-28 היה פרעה אחד: אמירתאיוס, אשר מרד בשליטים הפרסיים וחידש את השלטון המצרי במדינה
השושלת ה-29
שושלת ששליטיה היו ממוצא מצרי, אך הסתמכו רבות על עזרת היוונים במלחמתם נגד הפרסים
השושלת ה-30
ידועה גם כשושלת האחרונה של הפרעונים המצרים. בתקופה זו הפנו המצרים עורף ליוונים ובתגובה חברו האחרונים לפרס במלחמתה מול מצרים:
השושלת ה-31
השלטון הפרסי החדש במצרים מעמיד את פרעוני השושלת ה-31:
מצרים ההלניסטית לאחר הכיבוש בידי אלכסנדר הגדול
יש המונים את המלכים המקדונים אשר הביסו את פרס כחלק ממלכי השושלת ה-31:
השושלת התלמאית
אחרי מות אלכסנדר הגדול, תלמי, אחד הקצינים הבכירים של אלכסנדר, נטל את השלטון במצרים והתחיל את השושלת התלמאית. זוהי שושלת השלטון האחרונה של מצרים, לפני הפיכתה לפרובינציה רומית. ברשימה זו נכללות גם נשותיהם של המלכים.
תקופה זו מתאפיינת בשלטון משותף של מספר מלכים, לעיתים מספר אחים יחדיו, לעיתים עם אחד ההורים. השלטון המשותף לא היה רציף, והשותפויות השתנו בהתאם לצרכים הפוליטיים.
יחסי אלבניה–מצרים
יחסי אלבניה–מצרים הם היחסים הדו-צדדיים בין אלבניה ומצרים.
היסטוריה
ההיסטוריה של היחסים המדיניים והצבאיים של אלבנים ומצרים מתוארכת לתקופת הרומאים בעת העתיקה. היחסים בין המדינות התקרבו כאשר האימפריה העות'מאנית השתלטה על מצרים בתחילת המאה ה-16. האלבנים העות'מאניים נתנו את תרומתם לכיבוש מצרים העות'מאנית ומושלים רבים במחוז העות'מאני הזה היו אלבניים.
היחסים בין אלבניה ומצרים התגברו בתקופות המודרניות המוקדמות, כאשר מוחמד עלי ממצרים הפך למושל, וכיהן כמשנה למלך של מצרים וסודאן. יורשיו שלטו במצרים עד המהפכה בשנת 1952, והקמת רפובליקת מצרים.
אולימפיאדת השחמט 1966
אולימפיאדת השחמט ה-17 אורגנה על ידי פיד"ה וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט. היא התקיימה בהוואנה, שבקובה, בין 23 באוקטובר ל-20 בנובמבר 1966.
נבחרת ישראל
באולימפיאדה זו השתתפה נבחרת ישראל שכללה את:
הנבחרת זכתה במקום ה-19.
דאר עברי
סדרת בולי דואר עברי (או "דאר עברי", כפי שנכתב עליהם בכתיב חסר שהיה נהוג בעת הנפקתם) היא סדרת הבולים הראשונה שהנפיקה מדינת ישראל, במבצע שנשמר בסודיות מוחלטת, ערב הכרזת העצמאות. הסדרה הוכנה בפעילות קדחתנית בתנאי מחתרת, בבית נטוש במושבה שרונה על ידי אנשי דפוס, והיא בת תשעה בולים שונים בעריכים שונים ובשני גדלים שונים. מאחר שבזמן הדפסת הבולים עדיין לא נקבע שמה של מדינת ישראל, הוחלט שהם יישאו את הכיתוב "דאר עברי". את הבולים עיצב אוטה וליש.
נושא הסדרה הוא מטבעות יהודיים שנטבעו בעת העתיקה, בין השנים 129 לפנה"ס-135 לספירה, מתקופת ממלכת החשמונאים עד דיכוי מרד בר כוכבא. מטבעות אלו מסמלים את הלחימה של העם היהודי למען אוטונומיה לאומית, למען ריבונות בארץ ישראל ולמען חופש של עם ישראל. נושא זה של הבולים מהווה סגירת מעגל, שכן בעיני רבים אותה לחימה הגיעה אל סופה עם הקמת מדינת ישראל - בית לאומי בארץ ישראל לעם היהודי, 1900 שנה מאז שלילת החופש והריבונות.
כיוון שהכיתוב על גבי המטבעות הוטבע בטיפוגרפיה עתיקה שהייתה בשימוש בתקופת בית המקדש הראשון, אשר אינה מובנת לרוב הציבור, הוחלט בדואר שזה עתה קם, כי יש לצרף הבהרה לכיתוב זה. לפיכך סוכם כי לכל בול תצורף בתחתיתו פיסת נייר שבה יצוין תרגום בעברית בת-זמננו של הכיתוב על המטבע. פיסת נייר נוספת זו, המכונה שובל, הפכה למסורת, ומהווה תוספת קבועה בכל בולי ישראל. ישראל היא המדינה היחידה ששירותי הדואר שלה מנפיקים לאורך כל השנים את בוליהם עם שבלים (מדינות אחרות נוהגות לצרף שבלים מדי פעם, אולם הדבר אינו הכרח כבישראל).
סנדלי חבלה
השימוש בסנדלי חבלה נהוג בצה"ל עד היום, והם מהווים אמל"ח תקני בכל יחידות חיל ההנדסה.
בבריטניה נעשה שימוש בשנות ה-50 בסנדלי חבלה מתנפחים ומגומי.
דאר עברי
בולי "דואר עברי" נמכרו עד שנת 1950. כיום סדרת בולי "דואר עברי" שלמה, ללא החתמות, היא הסדרה היקרה ביותר בישראל. מחירו של חומר בולאי מאותה תקופה עשוי להגיע למאות אלפי שקלים.
סנדלי חבלה
סנדלי חבלה יוצרו בישראל על ידי אורדן תעשיות בשנות ה-80.
דאר עברי
צמודות הגלופה של בולי המטבע מסדרת "דואר עברי" שהודפסו בשנים 1948–1949 הם בין צמודות הגלופה היקרות בבולי ישראל. הגם שהסדרה מונה רק 9 ערכים (3, 5,10, 15, 20, 50, 250, 500 ו-1,000 מיל) בקטלוגים ובספרות הבולאית נמנו יותר ממאתיים סוגים שונים של צמודות גלופה, למשל קטלוג Bale מאבחן בין 155 קבוצות עיקריות שונות (מקוטלגות במספרים 1–157 אך תוך דילוג על מספרים 17 ו-19 כך שבפועל ישנן רק 155 קבוצות עיקריות) וכן 70 קבוצות משנה, כך שלפי קטלוג זה אוסף מושלם של צמודות הגלופה של סדרת דואר עברי מונה לכל הפחות 225 פריטים שונים וזאת לפני שמוסיפים פריטים מיוחדים דוגמת צמודות הכוללות שגיאות בהדפסה, בחיתוך או בניקוב.
ת'ורגוד מרשל
ת'ורגוד מרשל (באנגלית: Thurgood Marshall; 2 ביולי 1908 – 24 בינואר 1993) היה השופט האפרו-אמריקאי הראשון בבית המשפט העליון של ארצות הברית. מרשל היה השופט ה-96 שמונה לכהן בבית המשפט העליון של ארצות הברית ושימש בתפקיד זה החל מחודש אוקטובר 1967 ועד לאוקטובר 1991.
ביוגרפיה
פרסומו של מרשל בא לו כעורך דין שהופעתו הזכורה ביותר היא בניצחון הגדול של משפט המפתח, פסק דין בראון נגד מועצת החינוך, פסק דין שקבע כי דוקטרינת "נפרד אך שווה" אינה חוקית וכי יש להביא לשילובם של ילדים ממוצא אפרו-אמריקאי בבתי הספר לצדם של תלמידים לבנים. הוא הופיע בפני בית המשפט העליון יותר מכל עורך דין אחר בהיסטוריה של ארצות הברית. הוא בילה את כהונתו בבית המשפט הבכיר במדינה בתמיכה בקולותיהם של האמריקאים החלשים ביותר שבחברה. בתחילת הקריירה המשפטית שלו הוא הפנה את עיקר מרצו להילחם למען ביטול ההפרדה הגזעית בארצות הברית.
מרשל פתח פרקטיקה פרטית בבולטימור ב-1936. באותה השנה הוא החל לעבוד עם ה-NAACP (העמותה הלאומית לקידום אנשים צבעוניים). באותה התקופה הוא זכה בתיק זכויות האזרח המשמעותי הראשון שלו, מוראי נגד פירסון. היה זה הניסיון הראשון לאתגר את דוקטרינת נפרד אך שווה, שנבעה מפסק דין פלסי נגד פרגוסון. מרשל ייצג במשפט זה את דונלד גיינס מארי, אפרו-אמריקאי בוגר קולג' בעל ציונים מעולים שנדחה בניסיונו להתקבל לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרילנד, בשל מדיניות ההפרדה הגזעית בה נקט בית ספר זה. ב-1935, מרשל טען בשם מארי, והראה שאף מוסד פנים מדינתי לא מציע בית ספר למשפטים ובתי ספר, השווים ברמתם לאוניברסיטת מרילנד. מרשל ציפה להפסיד ולעתור לבית משפט פדרלי, בתגובה. אולם בית המשפט קבע כי עתירתו של מרשל דינה להתקבל וכי על האוניברסיטה לספק טיפול שוויוני לאלתר. בעוד שהיה זה ניצחון מוסרי, הייתה זו גם אכזבה לא קטנה, שכן לבית המשפט העליון של מרילנד אין כל השפעה ביתר 49 המדינות המרכיבות את ארצות הברית.
בגיל 32 זכה מרשל בתיק הראשון שלו בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית: צ'יימברס נגד פלורידה. באותה שנה הוא מונה ליועץ המשפטי הבכיר של ה-NAACP. הוא הופיע, ולרוב נחל הצלחה, בתיקי זכויות אזרח רבים אחרים, ביניהם ניתן למנות את: סמית נגד אלרייט ב-1944; שלי נגד קריימר ב-1948; סוויט נגד פיינטר ב-1950 ואחרים. המקרה המפורסם ביותר בו הופיע היה פסק דין בראון נגד מועצת החינוך מ-1954 בו פסק בית המשפט כי מדיניות נפרד אך שווה שהתבססה כהלכה בפסק דין פלסי נגד פרגוסון אינה ראויה ודינה להתבטל במערכת החינוך, משום שהתנאים בבתי ספר נפרדים אינם יכולים להיות באמת שווים. בסך הכל, מרשל זכה ב-29 מתוך 32 התיקים בהם הופיע בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-1961 מינה הנשיא קנדי את מרשל לשופט בית המשפט הפדרלי השני לערעורים. הוא כיהן בתפקיד זה עד 1965. אז מינה אותו הנשיא ג'ונסון לפרקליט המדינה של ארצות הברית (Solicitor General).
ב-13 ביוני 1967 מינה הנשיא ג'ונסון את מרשל כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית באומרו כי "זה הדבר הנכון לעשות, הזמן הנכון לעשותו, האדם הנכון והמקום הנכון". מינויו של מרשל אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ברוב של 69 תומכים לעומת 11 מתנגדים, ב-30 באוגוסט 1967 והוא הושבע לתפקיד ב-2 באוקטובר. מרשל כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית במשך 24 השנים הבאות, כשהוא מבסס רקורד ליברלי מובהק של הגנה חוקתית על זכויות הפרט, במיוחד של זכויות חשודים בפלילים כנגד הממשל. הברית השכיחה ביותר שלו בבית המשפט העליון הייתה עם השופט ויליאם ברנן, אשר הצטרף אליו בעקביות בתמיכה בזכות להפלות ובהתנגדות לעונש המוות.
מרשל נפטר מאי-ספיקת לב. הוא הותיר את כל מסמכיו ורישומיו האישיים לספריית הקונגרס. ספרן הקונגרס פתח מיד את האוסף לציבור, לעיתונאים ולחוקרים באומרו שזו הייתה כוונתו של מרשל. ב-1980, בית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרילנד פתח ספרייה שזכתה להיקרא "ספריית המשפטים על שם ת'ורגוד מרשל". כמו כן נקראו על שמו בניינים רבים אחרים בארצות הברית. גם בפוארטו ריקו נוסד על שמו פרס לסטודנטים מצטיינים.
קריאולים
המונח קריאולי או קראולי (Creole) ומונחים ממקור זהה המופיעים בשפות אחרות, כמו - crioulo, criollo, kriolu, criol, kreyol, kreol, kriulo, kriol, krio וכדומה, מתייחסים לאנשים בארצות שונות ובתקופות שונות, עם משמעויות די שונות זו מזו. במונחים אלו, כמעט תמיד נעשה שימוש באזור בהן קיימות קולוניות או שהתקיימו בעבר. במקור התייחס המונח לאנשים בעלי מוצא זר, שנולדו במקום.
מקור השם
המילה האנגלית "קראול" (creole) מקורה במילה הצרפתית "קראול" (créole) שזו בתורה, הגיעה מהמילה הפורטוגזית "קריאולו" (crioulo). מילה זו, נגזרת של הפועל criar (בפורטוגזית: לגדל), נטבעה במאה ה-15 במוצבים הצבאיים והמסחריים שהוקמו על ידי פורטוגל במערב אפריקה ובכף וֶרְדֶּה. המילה התייחסה במקור לצאצאי מתיישבים פורטוגזים אשר נולדו וגודלו מקומית, ואז התפשטה לשפות אחרות. כנראה אומצה מסוחרי עבדים פורטוגזים אשר סיפקו את רוב העבדים לאמריקה הדרומית במהלך המאה ה-16.
צרפת
המונח קריאולים מתייחס בצרפת לצרפתים בני הקריבים ולבני לואיזיאנה הצרפתית שבצפון אמריקה.
המושבות הספרדיות באמריקה
באזורים שהיו בעבר קולוניות של ספרד, המילה הספרדית "קריאויו" (criollo) שמשמעותה "ילידי" או "מקומי", התייחסה באופן היסטורי אל מדרג חברתי במערכת הקאסטות הקולוניאלית, בכוללה ילידי קולוניות ממוצא ספרדי בלתי מעורב. אנשים שמוצאם מאמריקנים-ילידים (אינדיאנים) הוא לכל היותר 1/8, נחשבו גם כן ל"קריאויו", אולם, כלל זה לא הוחל לגבי אנשים ממוצא אפריקני שחור. מערכת קאסטות מבוססת גזע זו, הייתה שלטת בכל מרחב הקולוניות הספרדיות באמריקה, כבר החל מהמאה ה-16. יחד עם הספרדים ילידי ספרד (הפנינסולרים), היו הקריאולים בני השכבה החברתית, הכלכלית, הפוליטית והתרבותית הגבוהה בחברה הקולוניאלית. אף על פי כן, פָּסַח הכתר הספרדי לעיתים קרובות על קריאולים בנוגע למינויי פסגה בצבא, תפקידים ניהוליים ושלטוניים ומשרות דת, וזאת לטובת הספרדים הפנינסולרים. במרוצת המאה ה-17 וראשית המאה ה-18, עלה כוחם של הקריאולים במערכת הפוליטית הקולוניאלית. דרכם לעמדות מפתח שונות, שקודם לכן היו סגורות בפניהם, כגון חברים באודיינסיה (בית המשפט במושבה), בקבילדו (המועצה העירונית), בצבא ובכנסייה, נפתחה לפחות באופן יחסי. עם עליית בית בורבון, ובמיוחד לאחר תחילת יישומן של הרפורמות הבורבוניות, לאחר מחצית המאה ה-18, החל הגלגל להתהפך וקריאולים רבים הודרו מעמדות כוח שונות. עד תחילת המאה ה-19, הפליה זו בנוסף לדוגמה שהיוותה המהפכה האמריקאית ואידיאלי עידן הנאורות, הובילו לבסוף את אליטת הקריאולים האמריקנים-ספרדים, למרוד כנגד השלטון הספרדי. יחד עם תמיכת המעמדות הנמוכים, ניהלו עם ספרד את מלחמות העצמאות האמריקניות-ספרדיות (1810-1826) אשר הסתיימו בהתפרקות השלטון הספרדי האימפריאלי הקודם באמריקה, למספר רפובליקות עצמאיות. במדינות לטינו-אמריקאיות רבות, עדיין ממשיכים צאצאי המשפחות הקריאוליות להשתייך למעמד הגבוה.
שימושים מודרניים במונח קריאולו
המילה "קריאולו" היא ממוצא זהה למילה האנגלית "קריאולי" ולעיתים קרובות מתורגמת באמצעותה, על אף שעמים קריאולים רבים אחרים, מעולם באופן היסטורי, לא היו קשורים לספרד או למערכת קולוניאלית ו/או מעולם לא הוגדרו במושגים של טוהר גזע. במדינות לטינו-אמריקאיות אשר בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 קלטו מהגרים אירופאים רבים, דוגמת ארגנטינה, מוגבל המונח "קריאולי" רק לצאצאי הקריאולים בפנים הארץ, אשר מבחינה גנאלוגית לא הושפעו מההגירה האירופית המתחזקת לאחר המחצית השנייה של המאה ה-19. במספר מדינות לטינו-אמריקאיות, כגון ונצואלה והרפובליקה הדומיניקנית, משמש המונח לציון אנשים, חיות או כל דבר אחר שהוא בעל צביון לאומי.
ברזיל
בברזיל, הכינוי "קריאולו" (crioulo) התייחס בתחילה לאנשים שנולדו בברזיל עצמה ושלהם הורים פורטוגזים (כהפרדה ממתיישבים שהיגרו מפורטוגל), זאת בדומה למה שהתקיים בקולוניות הפורטוגזיות באפריקה, אך בסופו של דבר, עבר הכינוי להתייחס לאנשים בני תערבות שעיקר מוצאם אפריקני. בברזיל הקולוניאלית, היה נפוץ להתייחס לעבד יליד ברזיל כ"קריאולו", בעוד שעבדים מאפריקה, נודעו כ"אפריקנים". כך "קריאולו" הפך למונח התייחסות אל עבדים שנולדו וגודלו בברזיל. מאוחר יותר, נעשה שימוש במונח "קריאולים" בהתייחס אל כל האנשים בני תערובת שיש להם "דם אפריקני".
עבדים אפריקנים יובאו אל ברזיל החל מהמאה ה-17 ועד מחצית המאה ה-19. בגלל שורשיהם האתניים המרובים השונים ומוצאם מתפוצה גאוגרפית נרחבת ושונה, לא נחשבו העבדים וצאצאיהם לקבוצה אתנית אחידה אחת. מצד שני, כמו בקולוניות הפורטוגזיות באפריקה, אנשים ממוצא פורטוגזי אפריקני מעורב, הפכו במהרה להוות חלק גדול מהאוכלוסייה. לא התקיימו חלוקות מעמדיות חדות המבוססות על מורשת אפריקנית.
ארגון הפעולה הקומוניסטית
ארגון הפעולה הקומוניסטית (ערבית: منظمة العمل الشيوعي في لبنان) הוא מפלגה לבנונית מרקסיסטית-לניניסטית.
קריאולים
האיים הקריביים
בחלקים של אזור האיים הקריביים, נעשה לעיתים שימוש במונח "קריאולי" כדי לתאר כל אדם, ללא קשר לשיוכו האתני או הגזעי, אשר נולד וגדל באזור. בגוואדלופ ומרטיניק, "קריאולי" משמש להתייחסות אל אנשים לבנים מגזע מעורב ולאנשים שחורים/מולאטים מעורבים עם גזע לבן, אפריקני או הודי. באיי הודו המערביים הצרפתיים (French West Indies), אנשים המעורבים רק עם אפריקנים והודו-מזרחיים שחורים, מכונים בטה-הודים (Bata-Indians), כינוי שאינו כינוי גנאי או מעליב. בהאיטי, המונח "קריאולי" אינו מתייחס כלל אל אנשים לבנים. המונח משמש לפעמים כהתייחסות אל אנשים ממוצא אירופאי, אפריקני או מעורב אפרו-אירופאי כגון אנשיהם מעורבי הגזע של דומיניקה, ג'מייקה, ברבדוס וסורינאם, או כהבחנה תוך הבלטת השוני, בין קבוצות אתניות אחרות כגון הודים בטרינידד וטובגו ובגיאנה, או מסטיסים וקריאולים (מוצא אירופאי ואפריקני) בבליז. המונח גם משמש כהתייחסות לסינקרטיזם של התרבויות המגוונות (אפריקניות, אירופאיות ואחרות, לדוגמה: צרפתית, בריטית, ספרדית ופורטוגזית בין השאר) אשר השפיעו על האזור. כמו כן, משמש המונח כהתייחסות ל"קריאוליזציה של חברה" (כלומר תהליך הפיכתה או היות חברה קריאולית) ובכך מצביע על סוגיות סוציו-תרבותיות מורכבות שגם כן מעורבות בתהליך.
ארגון הפעולה הקומוניסטית
היסטוריה
ארגון הפעולה הקומוניסטית נוסד בשנת 1970 כאיחוד בין שתי קבוצות שמאל רדיקליות, הארגון למען לבנון הסוציאליסטית ותנועת הלבנונים הסוציאליסטים, מושאן איברהים מונה להיות מנהיג המפלגה, ארגון הפעולה הקומוניסטית מתח ביקורת קשה על המפלגה הקומוניסטית הלבנונית ומזכ"לה ג'ורג' חאווי והאשימה אותה בנטיות "רפורמיסטיות", אולם האיבה ביניהם פחתה באמצע שנות השבעים והם ניהלו משא ומתן על איחוד שבסוף לא צלח.
קריאולים
האיים הקריביים
המילים "קריאולית", "קריולית" או "קוואיולית" מתייחסות אל שפות קריאוליות באיים הקריביים, כולל קריאולית-אנטילית וקריאולית-ג'מייקנית בין עוד אחרות.
בחלק מהקריביים הדרומיים, המונח "קריאוליני" משמש להתייחסות אל אנשים דוברי צרפתית מקבוצה אתנית לבנה, במיוחד אם הם מהאיים הקטנים השייכים לסנט וינסנט והגרנדינים.
היום, מאות שנים אחרי העבדות והקולוניאליזם, האנשים הפרנקו-קריביים, לעיתים משתמשים במונח "קריאולי" והטיותיו כמונח העצמה וגאווה בתרבותם המקומית הילידית.
לואיזיאנה
בארצות הברית, המונח קריאולים מתייחס לאנשים מכל גזע או תערובת גזעים, אשר הם צאצאי מתיישבים בלואיזיאנה הקולוניאלית (לפני שזו הפכה לחלק מארצות הברית בשנת 1803, עם רכישת לואיזיאנה). כמה אנשי-עת מאזורים אחרים בארצות הברית, הניחו בטעות שהמונח קריאולים מתייחס רק לאנשים ממוצא גזעי מעורב, אך זה אינו השימוש המסורתי הלואיזיאני במונח. במקור, התייחס המונח לאנשים ממוצא צרפתי ואחר כך לכאלה ממוצא ספרדי אשר נולדו בלואיזיאנה, כדי להבדילם ממהגרים. מאוחר יותר, נעשה שימוש במונח "קריאולי" בהתייחס לאנשים ממוצא אפריקני אשר נולדו בלואיזיאנה. מאוחר אף יותר מכך, הובדלו המונחים עוד, כדי לבדל "קריאולים צרפתיים" (ממוצא אירופאי) ו"קריאולים לואיזיאנים" (ממוצא גזעי מעורב). שימוש עכשווי, הרחיב את המשמעות של "קריאולים לואיזיאנים" לצורך תיאור קבוצה תרבותית נרחבת המורכבת מכל בני הגזעים, אשר להם מוצא אבות צרפתי או ספרדי. לואיזיאנים אשר מזהים עצמם כ"קריאולים" מקורם בדרך כלל מבחינה היסטורית, בקהילות דוברות צרפתית ושאבותיהם הגיעו ללואיזיאנה ישירות מצרפת או דרך קולוניות צרפתיות בקריביים. אנשים אלה באופן כללי, קתולים ומושפעים מהתרבות הצרפתית המסורתית המאפיינת את התקופה המוקדמת של המדינה. המונח גם משמש לעיתים קרובות כדי לציין בפשטות שיוך לניו אורלינס. אנשים "קריאולים לואיזיאנים" ("קריאולים של צבע", באנגלית: Creoles of Color) הם ממורשת (בעיקר) צרפתית, אפרו-אמריקנית ואמריקנית-ילידית (אינדיאנים). (לואיזיאניים שמוצאם מאקדיאנים אשר מקנדה הצרפתית, בדרך כלל מזהים עצמם כקאג'ונים ולא כקריאולים).
ארגון הפעולה הקומוניסטית
היסטוריה
במהלך מלחמת האזרחים השנייה, ארגון הפעולה הקומוניסטית השתייך למחנה הרדיקלי, איברהים היה מזכיר התנועה הלאומית הלבנונית, שהתפרקה אחרי תחילת מלחמת לבנון הראשונה וסילוקו של אש"ף מביירות. עם התחזקות האחיזה הסורית בלבנון ארגון הפעולה הקומוניסטית ירד למחתרת מכיוון שהוא סירב לאמץ את המדיניות האנטי-פלסטינית של סוריה ולקטוע את קשריו עם אש"ף. ארגון הפעולה הקומוניסטית קיים קשרים קרובים עם החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין כתוצאה מהאידאולוגיה הקרובה של שתי המפלגות.
קריאולים
קולוניות מפרץ צ'ספיק
במהלך ההתיישבות המוקדמת בקולוניות, ילדי מהגרים שנולדו בקולוניות, כונו לעיתים קרובות "קריאולים". ניתן למצוא זאת לעיתים קרובות יותר בקולוניות של מפרץ צ'ספיק.
אפריקה הפורטוגזית
בעוד שהפורטוגזים היו אלה ששימרו במקור את המונח "קריאולו" כהתייחסות אל אנשים ממוצא אירופאי בלבד, הפכה אוכלוסיית ה"קריאולו" להיות נשלטת על ידי אנשים רבים ממוצא מעורב של פורטוגזים ואפריקנים. ערוב זה התרחש מהר יחסית ברוב הקולוניות הפורטוגזיות של העת ההיא. גידול האוכלוסייה המעורבת אירע כתוצאה מנְדִירוּת נשים פורטוגזיות ילידות בהתיישבויות וכתוצאה ממדיניות הכתר הפורטוגלי של עידוד נישואי תערובת בקולוניות, כדי ליצור אוכלוסיות אחידות ויציבות יותר. אנשי ה"קריאולוס" (crioulos) ממוצא פורטוגזי ואפריקני, הביאו בסופו של דבר לעלייתן של מספר קבוצות אתניות מרכזיות באפריקה, במיוחד בכֵּף וֶרְדֶּה, גינאה ביסאו, סאו טומה ופרינסיפה, אזור "זיגואינצ'ור" בסנגל, אנגולה ומוזמביק. רק מעטות מקבוצות אלו, שימרו את השם "קריאולו" או וריאציות שלו:
ארגון הפעולה הקומוניסטית
היסטוריה
במהלך הנוכחות הישראלית ברצועת הביטחון ארגון הפעולה הקומוניסטית קיים יחסים קרובים עם חזבאללה ותמך במאבקו לסילוק ישראל מדרום לבנון.
חברות
ארגון הפעולה הקומוניסטית הוא אחת מהמפלגות הלבנוניות המעטות שהם רב-עדתיות, בין חבריו יש נוצרים, סונים ודרוזים, ובסיס כוחו נמצאה באוכלוסייה השיעית. בשנות השמונים של המאה העשרים, למפלגה היו כ-2,000 חברים.
קריאולים
קבוצות אתניות באפריקה ממוצא אפרו-אמריקאי
בסיירה לאון (שנוסדה על ידי הבריטים כדי לשמש קולוניה לעבדים משוחררים) יש קבוצה אתנית קריאולית שאבותיה היגרו מקנדה, מקום בו רבים היו אמריקאים שנלחמו בבריטים והתיישבו שם לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית; כמו כן באיי הודו המערביים הבריטיים (British West Indies) וחלקים שונים של מערב אפריקה. צאצאיהם (שנולדו במושבת פריטאון) נודעו כ"קראולס" (Creoles) או "קריאו" (Krio). חלק מקריאולים אלה, היו ממוצא מעורב. בדומה לכך, ייסדה ארצות הברית קולוניית עבדים משוחררים במה שהפך להיות ליבריה. צאצאי מהגרים אפרו-אמריקאים, או אמריקו-ליברים, נקראו לעיתים קרובות "קראולים". קריאולים משתי אומות אלו, היגרו לארצות אפריקניות אחרות כמו גינאה המשוונית, שם נודעו כ"קריאוס" (Krios), או ניגריה, שם נודעו כ"סארוס" (Saros). ישנם אנשי אקדמיה שמדווחים שגל חדש של צאצאי מהגרי "קריאוס" של עבדים משוחררים מסיירה-לאונה וליבריה, נודעים בשם פרננדינוס. הפרננדינוס המקוריים של האזור, שהתקיימו על האיים ביאוקו וסאו טומה ופרינסיפה (שניהם התגלו על ידי חוקר הארצות והנווט פרנאו דו פו (Fernão do Pó), מקורם בילידים ממוצא ספרדי ו/או פורטוגזי. תת-קבוצה נוספת של מוצא אפריקני (מהאיים הקריביים ודרום אמריקה) באי "ביאוקו", הייתה מצאצאי עבדים משוחררים קובנים וברזילאים, שהובאו לאיים בין המאות ה-17 וה-19. אנשים ממוצא מסוים זה, היוו חלק מאוכלוסיית האמנסיפדוס (emancipados) אשר כללה קבוצות נבדלות אחרות שנטמעו בחברה הקולוניאלית המקומית.
מזרח אפריקה האיטלקית
בשנת 1936, מזרח אפריקה האיטלקית הכילה בתוכה את אריתריאה, אתיופיה (שזה עתה נכבשה) ואת סומלילנד האיטלקית. הקולוניה חולקה לשישה מחוזות: אריתריאה האיטלקית וסומלילנד האיטלקית, בנוסף לארבעה מחוזות באתיופיה (אמהרה, גלה-סידמו, סיאואה, הראר). כל אחת מהן נשלטה על ידי מושל איטלקי. השלטון ב"מזרח אפריקה האיטלקית" היה נוקשה בהתייחסותו לעמים המקומיים, במיוחד כלפי האתיופים, היות שהמדיניות הפשיסטית שאפה לשלב את תרבותם לתוך האימפריה האיטלקית. האריתריאים השתלבו היטב ואפילו, בכמה דרכים, הסומלים. בשל שיתוף הפעולה של האריתריאים עם השלטון האיטלקי, אימצו אלה חלק מהתרבות האיטלקית. בשל העובדה שרבים מהחיילים האיטלקיים נמצאו באריתריאה למשך זמן ארוך, הרחק ממשפחותיהם באיטליה, השתקעו רבים מהם עם נשים אריתראיות או אנסו אותן. היום, רבים מהאריתריאים מעורבים עם מוצא אבות איטלקי וגם עם מוצא אבות ערבי (זמן רב לפני היות אריתריאה מדינה, העם המקורי בארץ זו, היה ממוצא ערבי). בשל היות האנשים באריתריאה מקבוצות אתניות מעורבות, נחשב העם האריתראי וארצו לקריאולים.
מחיה
{{פירושונים|
ברוס ספרינגסטין
ברוס פרדריק ג'וזף ספרינגסטין (באנגלית: Bruce Frederick Joseph Springsteen; נולד ב-23 בספטמבר 1949) הוא זמר, פזמונאי, מלחין, מוזיקאי אמריקאי ופעיל הומניטרי. מוכר בכינוי "הבוס" (The Boss).
ספרינגסטין מזוהה עם סגנון כתיבה פואטי המערב אלמנטים ממוזיקת הפולק-רוק והאמריקנה. רבים משיריו משלבים טקסטים מחייו האישיים יחד עם הווי מעמד הפועלים האמריקאי, איתו הוא מזוהה.
הדיסקוגרפיה של ספרינגסטין, אשר החל את דרכו המוזיקלית כבר בשנת 1965, מגוונת וכוללת הן מוזיקת רוק פופולרית ומסחרית והן מוזיקת פולק-רוק קודרת יותר. אלבומי האולפן המצליחים ביותר שלו - Born to Run משנת 1975 ו-"Born in the U.S.A", משנת 1984, מדגימים את יכולתו של ספרינגסטין לתאר בעוצמה ומתוך הזדהות, תוך תשומת לב לפרטים, את חיי בני מעמד הפועלים והמעמד הבינוני-נמוך בארצות הברית.
במהלך הקריירה, מכר ספרינגסטין יותר מ-64 מיליון אלבומים בארצות הברית ויותר מ-120 מיליון אלבומים בעולם, שמיצבו כאחד מהאמנים הרווחים בעולם.
על עבודתו, זכה ספרינגסטין בפרסים רבים, אשר כללו 20 זכיות בפרסי גראמי, 2 גלובוס הזהב, וזכייה אחת בפרס האוסקר. בנוסף, הוא חבר בהיכל התהילה של כותבי השירים והן בהיכל התהילה של הרוק אנד רול (החל משנת 1999).
במשך מרבית הקריירה שלו, שיתף ספרינגסטין פעולה עם להקת האי סטריט בנד, אשר מתפקדת עד היום כלהקת הליווי הקבועה שלו. בשנת 2014, צורפה הלהקה להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
בדצמבר 2021 חתם ספרינגסטין על עסקה של מכירת הקלטות המאסטר וזכויות הפרסום למוזיקה שלו לחברת סוני מיוזיק אנטרטיימנט. לפי הניו יורק טיימס שולמו לספרינגסטין כחצי מיליארד דולר וזו העסקה הגדולה ביותר ששולמה עבור יצירות של אמן אחד.
ראשית חייו
ספרינגסטין נולד בעיירה לונג בראנץ אשר במדינת ניו ג'רזי למשפחה נוצרית-קתולית. הוא גדל ברובע פריהולד בורוג' שבניו ג'רזי ולמד בבית הספר היסודי והתיכון באזור מגוריו.
אביו, דאגלס פרדריק ספרינגסטין, בן למשפחת מהגרים ממוצא אירי-הולנדי שהתפרנס משלל עבודות "צווארון כחול", בין היתר, כפועל במפעל, כנהג טרקטור וכנהג אוטובוס. אביו סבל מסכיזופרניה והתקשה להתמיד במקומות עבודה. אמו של ברוס, אדל אן ספרינגסטין, בת למשפחת מהגרים מדרום איטליה, שימשה כמזכירה רפואית ולטענת ספרינגסטין הייתה המפרנסת העיקרית בבית. ספרינגסטין הוא הבכור מבין שלושה ילדים ויש לו שתי אחיות - וירג'יניה ופמלה, אשר לאחר קריירה קצרה בעולם המשחק פנתה לתחום הצילום ואף שיתפה עם ספרינגסטין פעולה כשצילמה תמונות למספר מאלבומיו (Human Touch, Lucky Town ו- The Ghost of Tom Joad).
היחסים בין ברוס לאביו היו מורכבים וטעונים, אך לדעת ברוס הייתה להם חשיבות בעיצוב הקריירה המוזיקלית שלו ובתפיסת הגבריות שלו. בנאום שנשא בטקס כניסתו להיכל התהילה של הרוקנרול בשנת 1999, ציין ברוס כי מערכת היחסים עם אביו חישלה אותו ועיצבה את ראיית העולם המחוספסת שלו, כפי שבאה לידי ביטוי בשיריו. לטענתו, לא היה מודע לכך כילד, אך אביו סבל ככל הנראה מדיכאון.
לאחר סיום לימודיו היסודיים, עבר ספרינגסטין לבית הספר התיכון "Freehold", אך גם כאן חווה קשיי הסתגלות. לאחר סיום לימודיו התיכוניים, עבר ספרינגסטין ללמוד בקולג' "Ocean County" שבניו ג'רזי, אך פרש כעבור זמן קצר.
1964-72: תחילת הקריירה
ספרינגסטין החל להימשך לעולם המוזיקה בגיל שבע, לאחר שצפה באלביס פרסלי מופיע בתוכנית המופע של אד סאליבן בשנת 1956. פרסלי היה אחד מהאמנים האהובים על ספרינגסטין בצעירותו, שאף ניסה בליל ה-29 באפריל 1976, להיכנס בלילה לאחוזתו של פרסלי בגרייסלנד ביחד עם סטיבן ואן זאנדט, חברו מהאי סטריט בנד, על מנת לבקש ממנו לחוות את דעתו על שיר שכתב ספרינגסטין באותה תקופה בשם "Fire". כמחווה, בתמונת אלבומו "Born to run" משנת 1975, מצולם ספרינגסטין כשלרצועת הגיטרה שלו מחובר כפתור של מועדון המעריצים של פרסלי בניו יורק.
בצעירותו, הושפע ספרינגסטין גם מהזמר פרנק סינטרה, אשר אף הוא יליד העיר ניו ג'רזי. לאחר שאמו אדל רכשה לו את הגיטרה הראשונה, ובהשפעת הופעתם של הביטלס בתוכניתו של אד סאליבן ב-1964, החל ספרינגטין להופיע באותה שנה מול קהל חי, בתחילה באתר קראוונים בשולי כביש 34 שבניו ג'רזי ובהמשך במועדון החברים "Elk Lodge".
בשנת 1965, לקחה אדל הלוואה על מנת לרכוש לברוס גיטרה חדשה. אירוע זה כמו גם היבטים נוספים במערכת היחסים החמה בין ברוס לאמו, מתוארים בשירו של ספרינגסטין "The wish", אשר נכלל במסגרת המארז המרובע "Tracks" שיצא בשנת 1998.
באותה שנה פנה ספרינגסטין לגורדון "טקס" ויניארד, אשר ביחד עם אשתו מריון נתנו את חסותם ללהקות מקומיות ואפשרו לו להתאמן ולהופיע בדופלקס שבבעלותם. בני הזוג עזרו לספרינגסטין להשתלב כגיטריסט בלהקת "The Castiles" (בהמשך הפך גם לסולן הלהקה). הלהקה הקליטה שני שירים והופיעה באירועים שונים בניו ג'רזי ובניו יורק. בשנת 2002, תרם ספרינגסטין לבנייתו של פארק בניו ג'רזי והקדיש אותו לגורדון, בהוקרה על הסיוע שהעניקו לו וללהקה בתחילת דרכם.
בסוף שנות השישים חבר ספרינגסטין להרכב "Earth" שהופיע במועדונים שונים בניו ג'רזי. בתקופה זו זכה לכינוי "הבוס", כשניהל את נושא הלוגיסטיקה ותשלומי השכר של ההרכב. מקור נוסף לכינוי הוא ממשחקי המונופול שחברי הלהקה נהגו לשחק.
בין השנים 1969–1971, הופיע ספרינגסטין במסגרת להקת "Steel Mill", אשר כללה בנוסף את דני פדריצ'י, ויני לופז, ויני רוסלין ובהמשך גם את סטיבן ואן זאנדט ורובין תומפסון. הלהקה הופיעה בין היתר באולמות שונים באזור עיירות החוף של ניו ג'רזי, בעיר ריצ'מונד שבויריג'יניה, בקליפורניה ובמקומות נוספים. חבורת נגנים זאת, בצירוף הסקסופוניסט קלרנס קלמונס, תהפוך בשנת 1972 ללהקת ה-E Street Band, אשר תלווה את ספרינגסטין החל מאלבומו הראשון ועד היום.
הוורסטיליות בשיריו ששילבו אלמנטים מסגנונות מוזיקה רבים דוגמת בלוז, רית'ם אנד בלוז, סול, ורוק אנד רול, כמו גם הנוכחות הבימתית הבולטת שלו, העלו את קרנו של ספרינגסטין בקרב גורמים בתעשיית המוזיקה, אשר עתידים להשפיע רבות על התפתחות הקריירה שלו - המפיקים המוזיקליים מייק אפל וג'ים קרטקוס וצייד הכישרונות של קולומביה רקורדס ג'ון האמונד, אשר בעקבות לחצים שהפעיל עליו אפל הזמין את ספרינגסטין לאודישן במאי 1972.
1972-74: קשיים בדרך להצלחה
בשנת 1972, חתם ספרינגסטין על חוזה להקלטת אלבומו הראשון בחברת קולומביה רקורדס, בסיועו של ג'ון האמונד, אשר החתים את בוב דילן על חוזה בחברה עשור קודם לכן. בינואר 1973 יצא אלבומו הראשון "Greetings from Asbury Park, N.J" אשר זכה לביקורות טובות, על אף שלא הצליח מבחינה מסחרית. בשל כתיבתו הפואטית וסגנון הפולק-רוק של אלבומו הראשון, זכה ספרינגסטין להשוואות לבוב דילן ו-ואן מוריסון על ידי מבקרי המוזיקה. הלהיט הגדול ביותר מבין שירי האלבום היה "Blinded by the Light", אשר גרסת כיסוי שלו (שהצליחה אף היא) הופיעה מאוחר יותר באלבום "The Roaring Silence" של להקת "Manfred Mann's Earth Band" משנת 1976.
בספטמבר 1973 יצא אלבומו השני "The Wild, The Innocent & the E Street Shuffle", אשר אף הוא זכה לביקורות טובות ולהצלחה מסחרית פחותה. באלבום זה, המאופיין בשילוב סגנונות הרוק והריתם אנד בלוז תוך התרחקות מסגנון הפולק, שמזוהה עם אלבומו הראשון, מתאר ספרינגסטין, בין היתר, את אורח חייהם והווי צעירי ניו ג'רזי. בין שירי האלבום הבולטים ניתן למצוא את "Rosalita", אשר ישמש כשיר ההדרן בהופעות במהלך עשר השנים הראשונות בקריירה של ספרינגסטין.
בגיליון מגזין המוזיקה "The Real Paper" שיצא במאי 1974 כתב מבקר המוזיקה ג'ון לנדאו: "ראיתי את עתיד הרוק אנד רול, ושמו הוא ברוס ספרינגסטין. בערב בו חשתי צורך להרגיש צעיר, ספרינגסטין גרם לי להרגיש כאילו שמעתי מוזיקה בפעם הראשונה בחיי". החברות בין לנדאו וספרינגסטין הפכה במהרה לעבודה משותפת, כשלנדאו נהפך למנהלו האישי ולמפיק המוזיקלי של ספרינגסטין באלבומו השלישי, "Born To Run".
העבודה על האלבום "Born to Run" החלה במאי 1974 וארכה 14 חודשים (מתוכם 6 חודשי עבודה על שיר הנושא של האלבום). תהליך ההקלטה היה ארוך ורווי קשיים, כשחברו של ספרינגסטין וחברת להקת ה-אי סטריט בנד סטיבן ואן זנדט, סייע לו רבות בתפירת הפרטים הקטנים שהביאו להשלמת האלבום.
1975-1983: פריצת הדרך
אף לאחר השלמת האלבום ביולי 1975, המשיך ספרינגסטין להביע חוסר שביעות רצון מהתוצאה הסופית, ולאחר האזנה ראשונה לאלבום השליך את התקליט מחלון האולפן והביע את רצונו לגנוז את האלבום ולהקליטו כהופעה חיה במסגרת הופעה במועדון הניו יורקי "The Bottom Line", בו הופיע ספרינגסטין לעיתים קרובות.
ב-13 באוגוסט 1975 החלו ספרינגסטין ולהקת האי-סטריט במרתון של עשר הופעות בחמישה לילות, במועדון ה-Bottom Line. ההתעניינות של התקשורת הייתה בשיאה, וההופעות הוקלטו ברדיו. שנים מאוחר יותר יכלול המגזין רולינג סטון את סדרת מופעים זו ברשימת 50 האירועים ששינו את הרוק אנד רול.
ב-25 באוגוסט 1975 יצא לבסוף אלבומו השלישי ופורץ הדרך של ברוס, "Born To Run". האלבום זכה להצלחה מיידית וטיפס במהרה אל המקום ה-3 במצעד האלבומים האמריקאי בילבורד 200. הסינגלים "Born To Run" ו - "Tenth Avenue Freeze-Out" התברגו אף הם במצעד ולצידם הפכו כל רצועות האלבום למושמעות דרך קבע במגוון תחנות רדיו בארצות הברית, כאשר שירים דוגמת "Thunder Road" ו-"Jungleland" הפכו לפופולריים מאוד בהופעות. בניגוד לאלבומיו הקודמים, זכה אלבום זה גם להצלחה מסחרית משמעותית וסימל את חדירתו של ספרינגסטין למיינסטרים.
ב-27 באוקטובר 1975 הופיע ברוס במקביל על שערי המגזינים טיים מגזין וניוזוויק, ובכך הגיע גל החשיפה לשיאו. ספרינגסטין התרעם על יחסי הציבור שקדמו להופעות, ותלש בעצמו כרזות שהכריזו "סוף סוף לונדון מוכנה לבואו של ספרינגסטין". האלבום "Born To Run" נמכר בארצות הברית עד שנת 2000 ב-6 מיליון עותקים, והוא מדורג במקום ה-18 ברשימת 500 האלבומים הטובים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.
בשנת 1976 נקלע ברוס למאבק משפטי מול אמרגנו לשעבר, מייק אפל. מאבק זה מנע ממנו להקליט ולהוציא לאור אלבום חדש. סיבוב ההופעות של "Born To Run" נמשך לאורכה ולרוחבה של ארצות הברית, עד לסיום המאבק המשפטי בשנת 1977. באותה שנה, חזרו ספרינגסטין ולהקת האי סטריט להקלטת האלבום הרביעי "Darkness on the Edge of Town", במסגרתו חל מפנה בכתיבתו ובצורת ההגשה של ספרינגסטין: שירי האלבום כתובים כולם בגוף ראשון, כדי להדגיש חלומות, קשיים ותחושות של בני מעמד הפועלים באותם מקומות אותם חווה ודמיין. האלבום, אשר יצא לחנויות ב-2 ביוני 1978, זכה לביקורת מצוינות ונחשב עד היום כאחד האלבומים הטובים והמוערכים ביותר של ספרינגסטין. סיבוב ההופעות של האלבום התקיים לאורך שנת 1978 והפך לאגדי בקרב המעריצים, כשההופעות החלו להימשך אל מעבר למחסום ה-3 שעות.
לקראת סוף שנות ה-70, בעקבות הפופולריות הרבה לה זכה, החלו אמנים אחרים לעשות שימוש בשיריו של ספרינגסטין. להקת "Manfred Mann's Earth Band" הקליטה גרסת כיסוי לשיר ""Blinded by the Light" (מאלבומו הראשון) שיצא בשנת 1977 וזכה להצלחה רבה. פטי סמית הקליטה את שירו של ספרינגסטין "Because the Night" (שלא שוחרר) באותה שנה ואשר זכה אף הוא לפופולריות רבה.
ב-17 באוקטובר 1980 ראה אור אלבומו החמישי של ברוס, "The River". האלבום הכפול הציג שירי רוק קצביים בהשפעת הרוק אנד רול של שנות החמישים והשישים לצד רצועות פולק רוק שהמשיכו לתאר את חייהם של בני מעמד הפועלים דרך עיניו של ברוס. הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Hungry Heart", זינק אל המקום ה-5 במצעד הסינגלים האמריקאי בילבורד והפך לשירו המצליח ביותר של ברוס עד אותה עת. לאחר סיבוב הופעות מוצלח נוסף ישב ברוס וכתב, הפעם לבדו, את "נברסקה", אותו הקליט בביתו. האלבום לא זכה להצלחה מסחרית אך נחשב בקרב מעריציו לאחד האלבומים האישיים והחודרים יותר שלו.
1984-91: הצלחה מסחרית והפיכתו לכוכב
בשנת 1984 חזר ספרינגסטין עם "Born in the USA", האלבום המזוהה ביותר עמו, שמכר בשנה אחת 10 מיליון עותקים בעולם (19 מיליון עותקים בסך הכל) ונשאר עד היום האלבום המצליח ביותר של ספרינגסטין לאורך הקריירה. לאלבום זה נלווה מסע הופעות חוצה עולם שארך יותר משנה וחצי. במהלך סיבוב הופעות זה הספיק ספרינגסטין להתחתן ולהתגרש מהשחקנית והדוגמנית ג'וליאן פיליפס.
בשנת 1987, הוציא ספרינגסטין את האלבום "Tunnel of love". ב-19 ביולי 1988, הופיע ספרינגסטין בקונצרט מיוחד שנערך במזרח ברלין, לעיני 300 אלף צופים. במקור נרכשו כ-100 אלף כרטיסים למופע, אך בשעות שקדמו למופע החלו להגיע אנשים רבים שצבאו על אתר המופע שנערך בשדה ענקי ברובע וייסנזה שבעיר, ובמהרה התברר למארגנים כי הקהל גדול פי שלושה מהמתוכנן. הם החליטו לפתוח את הגדרות ולאפשר לכל הנוכחים במקום להיכנס גם ללא כרטיס. במהלך ההופעה, הקריא ספרינגסטין לקהל קטע בגרמנית, אותו תרגם הנהג הגרמני שליווה אותו, בו נאמר “זה נהדר להיות במזרח ברלין. אני לא בעד או נגד איזושהי ממשלה. באתי לכאן כדי לנגן רוקנרול למענכם בתקווה שיום אחד כל המחסומים ייהרסו".
בספרו "Rocking the Wall: Bruce Springsteen: The Berlin Concert That Changed the World", טען העיתונאי האמריקאי אריק קירשבאום, כי היסטוריונים החמיצו עד כה את משמעות המופע, שהיה לדעתו לא פחות מאשר "מופע הרוק הכי חשוב מבחינה פוליטית מאז ומעולם, בכל מקום”.
בהמשך אותה שנה הופיע ספרינגסטין בקונצרט צדקה, כחלק ממסע הופעות בינלאומי של אמנים שונים, במטרה לעורר מודעות למצב זכויות האדם בעולם. מסע ההופעות המיוחד, בו נטלו חלק אמנים נוספים דוגמת טרייסי צ'פמן, סטינג ופיטר גבריאל, היה מטעם ארגון אמנסטי אינטרנשיונל.
בשנת 1991, התחתן ספרינגסטין עם חברתו פטי סקיאלפה.
1992-98: עליות ומורדות
בשנת 1992 הפתיע ספרינגסטין כשהוציא 2 אלבומים בו-זמנית: "Lucky Town", ו-"Human Touch". ההפתעה הגדולה הייתה שלראשונה ספרינגסטין בחר בלהקה אחרת מלהקת האי סטריט, ועם להקה זו גם יצא לסיבוב הופעות, לא לפני שהוציא את אלבום ה-UnPlugged שלו עם הלהקה.
ב-1993 זכה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב על כתיבת וביצוע השיר "Streets of Philadelphia" עבור הסרט "פילדלפיה".
בשנת 1995 הוציא את האלבום "Greatest Hits" בו הוצגו 2 שירים חדשים שלו עם להקת האי סטריט, ואחריו הוציא את האלבום "The ghost of Tom Joad" ("הרוח של טום ג'ואד"), בהשראת הספר "ענבי זעם".
1999-2007:הצלחה מחודשת
לאחר סיבוב הופעות אקוסטי ומנוחה קצרה, התאחד ברוס עם להקת האי סטריט בשנת 1999, ואלה יצאו לסיבוב הופעות משותף ששיאו היה ב-14 לילות רצופים במדיסון סקוור גארדן בניו יורק. לראשונה בתולדות הלהקה צולמו ההופעות האחרונות במלואן ויצאו בפורמט DVD.
בשנת 2002 הוציא ספרינגסטין את האלבום "The Rising", שהושפע ברובו ממתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר על ארצות הברית ומאסון מגדלי התאומים. לאלבום זה, שהוקלט יחד עם ה-E Street Band נלווה סיבוב הופעות ובו הופיעה הלהקה לראשונה בניו זילנד. ההופעה בברצלונה מסיבוב הופעות זה יצאה גם היא בפורמט DVD, וסיבוב הופעות זה נחתם בשלושה לילות ב- Shea Stadium בניו יורק.
2008-2011: אירועים מוזיקליים מיוחדים
בשנת 2008, נבחר ספרינגסטין לאחד מ-"100 האנשים המשפיעים בעולם" בדירוג של המגזין "טיים".
ב-11 בינואר 2009, זכה ספרינגסטין פעם נוספת בפרס גלובוס הזהב לשיר הטוב ביותר. שירו "המתאבק", נכלל בפסקול הסרט בעל אותו השם, בבימויו של דארן ארונופסקי. במהלך הופעתו בטקס, ביצע ספרינגסטין את השיר.
ב-18 בינואר 2009, השתתף ספרינגסטין בטקס ההכתרה של הנשיא אובמה שהתקיים בסמוך לאנדרטת לינקולן שבוושינגטון.
ב-27 בינואר 2009, יצא אלבום האולפן ה-19 של ספרינגסטין "Working on a Dream". האלבום, אשר זכה להצלחה מסחרית ולשבחי המבקרים, כלל 12 שירים, בהם "המתאבק" זוכה פרס גלובוס הזהב ושיר הנושא של האלבום, אשר גרסה אקוסטית שלו בוצעה על ידי ספרינגסטין בעצרת בחירות של הנשיא אובמה שנערכה באוהיו.
ב-1 בפברואר 2009, הופיע ספרינגסטין במחצית משחק הסופרבול ה-43 שנערך בטמפה שבפלורידה. מספר ימים לפני המשחק, קיים ספרינגסטין באופן חריג מסיבת עיתונאים בה הבטיח כי הופעתו במשחק תהיה "מסיבה של 12 דקות". במסגרת ההופעה יחד עם "האי סטריט בנד" וההרכב "מיאמי הורנס" ביצע ספרינגסטין גרסאות מקוצרות של מספר משיריו, בהם "Born to Run", "Working on a Dream", ו-"Glory Days", אשר כולל במקור התייחסויות לעולם הבייסבול, אך מילותיו שונו במקצת, תוך התייחסות לעולם הפוטבול.
ב-7 באוקטובר 2010, יצא בארצות הברית הסרט התיעודי "ההבטחה" ("The promise"), שעוסק בהליך יצירת האלבום הנושא את אותו שם, שיצא בשנת 2010. בסרט נכללים צילומים שלא נראו מעולם על הקלטות האלבום ושיחות עם ספרינגסטין והאי סטריט בנד.
ב-11 באפריל 2014, נכנסה האי סטריט בנד להיכל התהילה של הרוקנרול בטקס שנערך ב"ברקליס סנטר" שבברוקלין ניו יורק. במעמד ההכרזה, הציג ספרינגסטין את חברי הלהקה תוך שהוא מזכיר נגנים שניגנו בהרכב לאורך השנים, בהם סטיבן ואן זנדט, אותו הגדיר כ"שותפי לקומדיה על הבמה, ואח שלי בדם" ואת נגן הסקסופון המנוח קלרנס קלמונס אותה כינה "הקול והנשמה של האיש הגדול". כמו כן פירגן ספרינגסטין ללהקה בציינו כי "האי סטריט בנד יותר גדולים ומוכשרים ממני". לאחר ההכרזה ביצעו ספרינגסטין והלהקה שלושה שירים, בהם “The River" ואת "The E Street Shuffle".
2012-2014: האלבומים Wrecking Ball ו- High Hopes
ב-14 בינואר 2014, יצא אלבום האולפן ה-18 של ספרינגסטין "High Hopes".
בשנת 2014 שיחק בעונתה השלישית של סדרת הפשע הנורווגית "ליליהאמר" אשר שודרה ברשת הטלוויזיה הנורווגית NRK1 ובנטפליקס. בסדרה הוא גילם את ג'וזף טגליאנו, אחיו הגדול של פרנק (סטיבן ואן זאנדט) שהוא קברן ורוצח שכיר בדימוס.
2015-היום
בהופעה שנערכה ב-31 באוגוסט 2016 במזרח רד'רפורד שבניו ג'רזי, ניגנו ספרינגסטין והאי סטריט בנד במשך 4 שעות ודקה, ובכך שברו את השיא למשך הופעת הרוק/פופ הארוכה ביותר אי פעם בארצות הברית. אף השיא הקודם, שעמד על זמן של 3 שעות ו-59 דקות ונקבע שישה ימים קודם לכך, היה שייך לספרינגסטין והלהקה.
בספטמבר 2016, יצאה אוטוביוגרפיה של ספרינגסטין בשם "Born to run", הסוקרת את סיפור חייו.
באוקטובר-נובמבר 2017 החל ספרינגסטין להעלות את המופע Springsteen on Broadway בתיאטרון Walter Kerr בברודוויי, ניו-יורק. במופע מספר ספרינגסטין את תולדות חייו ומשלב שירים (בביצוע מינימליסטי עם גיטרה ופסנתר), סיפורים וקטעי קריאה מתוך "Born to run". הצלחת המופע תרמה להארכתו בחודש נוסף ב-2017 ולסבב שני בין מרץ לדצמבר 2018. ב-10 ביוני 2018 זכה המופע בפרס טוני מיוחד. ב-14 בדצמבר 2018 ראה אור תקליט שהוקלט ונערך מן ההופעות ב-17 וב-18 ביולי אותה שנה וב-16 בדצמבר שודר לראשונה ברשת Netflix סרט תעודי המתעד הופעות אלה.
השפעה תרבותית
ברוס נחשב אחד מעמודי התווך של המוזיקה האמריקאית, והוא סמל מוצהר של תרבות זו. שיריו של ברוס נלמדים באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית בשיעורי היסטוריה - בנושא של למידת ההיסטוריה האמריקאית דרך שיריו.
חייו האישיים
בשנת 1985 ברוס נשא לאישה את השחקנית-דוגמנית ג׳וליאן פיליפס, ממנה התגרש כעבור ארבע שנים. בשנת 1991 הוא נשא לאישה את פטי סקיאלפה, ממנה נולדו לו שלושת ילדיו: אוון ג'יימס ספרינגסטין, אלופת קפיצות הראווה לעתיד ג'סיקה ריי ספרינגסטין וסמואל ריאן ספרינגסטין. משנת 1990, המשפחה מתגוררת בקולטס נק ניו ג'רזי, אך בעלת בתים ברחבי ארצות הברית כולה.
מטבל טקמאלי
מטבל טקמאלי (בגאורגית: ტყემლის საწებელა; טקֶמליס סאצבֶּלַה) הוא מטבל או רוטב מתובל על בסיס שזיף דובדבני בוסר (כשהוא עדיין ירוק וחמוץ), הנפוץ במטבח הגאורגי.
את המטבל מכינים משזיפים ירוקים שטרם הבשילו, וטעמם חמוץ. מבשלים את השזיפים עם שום, כוסברה, מנטה, פלפל ותבלינים נוספים עד להיווצרות רוטב. ברוטב מתבלים מנות בשר ועוף כ"טבקה" (עוף צעיר משוטח) ותבשילי ירקות כלוביו טקמאלי (שעועית אדומה עם רוטב טקמאלי).
יוסי אלי
יוסי אלי (נולד ב-12 במאי 1982) הוא עיתונאי ישראלי. משמש כתב תחקירים ומשטרה בחדשות 13.
ביוגרפיה
אלי נולד בגאורגיה. בגיל 11 עלה עם משפחתו לישראל. את שירותו הצבאי עשה במשמר הגבול, שם שימש חובש ומפקד-צוות בגזרת עוטף ירושלים במהלך האינתיפאדה השנייה.
בשנת 2007 החל לעבוד בעיתון "כל הזמן" הירושלמי מרשת מקומוני "מעריב". בשנת 2010 מונה לכתב לענייני ירושלים של העיתון "מעריב".
בשנת 2013 מונה לכתב המשטרה של אתר "וואלה! NEWS".
ב-2016 החל לשמש כתב לענייני ירושלים ב"חדשות 10" ולאחר מיזוג רשת וערוץ עשר, המשיך בתפקיד זה ב"חדשות 13".
בינואר 2023 נבחר לכתב המצטיין לשנת 2022 בחדשות 13, על הישגיו הבולטים בתחום התחקירים ועבודת שטח בעת סיקור המלחמה באוקראינה ומתיחות בירושלים.
במרץ 2023, במהלך סיקור הפגנת תמיכה ב, נפגע אלי ממוטות ואבנים שהושלכו על ידי מפגינים. כתוצאה מהפגיעה נשברו צלעותיו והוא אושפז בבית החולים הדסה עין כרם.
לאלי תואר ראשון ושני בתקשורת מהאוניברסיטה העברית בירושלים. הוא מתגורר במבשרת ציון, נשוי ואב לשלוש בנות ובן.
מחדל מצעד הגאווה בירושלים
ב-30 ביולי 2015 חשף בשעות הבוקר באתר "וואלה! ניוז" כי ישי שליסל שוחרר מהכלא לאחר שסיים ריצוי מאסר של עשר שנים בגין דקירת משתתפים במצעד הגאווה בירושלים ב-2005. על אף הגילוי הזה, שליסל לא היה תחת פיקוח משטרתי הולם, ובאותו היום בשעות אחר הצהריים דקר שליסל שוב משתתפים במצעד ורצח את שירה בנקי. הפרסום של אלי ובו ההתראות על מסוכנותו של שליסל הוזכר בחומרי ועדת הבדיקה, שהוקמה לצורך חקירת המחדל המשטרתי שהוביל לאירוע.
פרשת הקברים
באוקטובר 2018 חשף חשד כי חברה קדישא העבירה קברים בהר המנוחות בירושלים, מבלי להודיע למשפחות, כדי למכור את החלקות בעשרות אלפי שקלים. בעקבות הפרסום נפתחה חקירת משטרה ובמרץ 2019 נעצרו המעורבים.
פרשת מחמוד קטוסה
ביוני 2019 חשף אלי שורה של מחדלים וליקויים בתיק החקירה שבו הואשם מחמוד קטוסה באונס ילדה בת שבע במודיעין עלית. בעקבות פרסומיו קיימו ראשי הפרקליטות ואגף החקירות במשטרה דיונים בנושא, החקירה נפתחה מחדש וקטוסה שוחרר כבור שבוע, לאחר שעלה ספק גדול אם הוא עומד מאחורי המעשה.