cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בג"ץ האגודה לזכויות האזרח נגד שרת התרבות והספורט
ממינוי מירי רגב לשרת התרבות והספורט ועד לפסיקת בג"ץ
בחודש מאי 2015 מונתה חברת הכנסת מירי רגב לשרת התרבות והספורט.
בחודש יוני 2016, כהכנה למימוש התיקונים, משרד התרבות והספורט שלח לאמנים ומוסדות תרבות טופס בו הם מתבקשים להצהיר האם הופיעו, והאם בכוונתם להופיע בעתיד ביהודה ושומרון, בגליל ובנגב. נרמז שמוסדות שיסרבו למלא את הטופס לא יזכו למלוא התמיכה.
בחודש ספטמבר 2016 הגישה האגודה לזכויות האזרח עתירה לבג"ץ נגד שרת התרבות והספורט וביקשה שיינתן צו על תנאי המורה לשרת התרבות והספורט לנמק מדוע לא יבוטלו התיקונים למבחנים לחלוקת כספי התמיכות שפורסמו בחודש מאי 2016. בחודש אפריל 2017 החליט המותב הראשון להוציא צו-על-תנאי הדורש מהמשיבה לבוא ולנמק מדוע לא יבוטלו סעיפי התיקון. בהמשך נתקיימו מספר דיונים והושלמו נתונים לגבי החלטות תמיכה שהתבססו על התיקונים.
זכות העמידה
העותרים לא צירפו כעותר אף גוף אשר נפגע מהתיקונים. במקרים קודמים קבע בג"ץ כי אין מקום לפתוח את שעריו בפני עותר ציבורי אשר עתירתו מעמידה לדיון אינטרסים אישיים של פרטים או מוסדות אשר יכלו להגישה בעצמם. בדעת הרוב הועלו הסברים רבים מדוע מוצדק לחרוג מהכלל. בדעת המיעוט נטען שההסברים אינם מצדיקים הענקת זכות עמידה.
שוויוניות לפי חוק יסודות התקציב
כמו מרבית הוצאות המדינה, גם התמיכות במוסדות התרבות מעוגנות בחוק יסודות התקציב, תשמ"ה-1985. החוק קובע ב כי הסכום שנקבע בסעיף תקציבי לסוג של מוסדות ציבור יחולק לפי מבחנים שוויוניים.
טענות העותרים
הפליה מסיבות לא רלוונטיות איננה שוויונית. פגיעה בזכות לשוויון על בסיס קריטריון גאוגרפי היא אפליה פסולה כיוון שהיא עשויה להעיד על מניע סמוי לאפליה. הענקת תנאים מועדפים לגופי תרבות, שפעילותם מיועדת לאוכלוסייה מסוימת, על חשבונם של גופי תרבות אחרים, מהווה פגיעה בזכות לשוויון.
במקרה קודם פסק בג"ץ כי קביעת אזורי עדיפות לאומית בנוגע להטבות הניתנות בתחום החינוך פוגעת בזכות לשוויון אם תוצאותיה מביאות להפליה פסולה של בני המגזר הערבי.
תכלית השינויים אינה ראויה ואינה עומדת במבחני פסקת ההתגברות. תוספת העידוד לגופים המופיעים בשטחים והתמריץ השלילי לגופים שנמנעים מכך אינם קשורים לתכלית עידוד ההופעות בפריפריה או לפיתוח חברתי וכלכלי של אזורי הנגב והגליל. התכלית היחידה של סעיפים אלה היא אפלייתם לרעה של אמניות, אמנים וגופי תרבות על בסיס השקפה פוליטית.
טענות המשיבים ודעת המיעוט
הענקת תמיכות משמשת כאחד מהכלים לקידום מדיניותן של רשויות המדינה בתחומים שונים. הלכה היא כי למדינה שיקול דעת רחב בכל הנוגע להענקת כספי תמיכות למוסדות ציבור על פי סדרי עדיפות שהיא קבעה לעצמה.
הנחיית היועץ המשפטי לממשלה קובעת "ניתן להוסיף אמות מידה לתמיכה במוסד ציבור שתכליתן לעודד את מוסד הציבור לבצע פעולות מסוימות שאינן לב עשייתו, ושאינן קשורות למטרתה העיקרית של התמיכה, כגון קידום זכויותיו של הפרט, למשל בדרך של ייצוג הולם בקרב עובדי מוסד הציבור לאוכלוסיות מסוימת, ועוד; הכל במסגרת סמכותו של המשרד הממשלתי לקבוע כללים שונים במבחני התמיכה, לקידום כלל המטרות שהוא או הממשלה מבקשים לקיים, ולשיקוף מכלול האינטרסים הלגיטימיים שלו". לפיכך, אין פסול בשני התיקונים.
לא כל חלוקה "בלתי שוויונית" והבחנה בין גופים שונים מהווה הפליה. הפליה פסולה משמעותה הבחנה בין אנשים או מצבים מסוימים ללא הצדקה עניינית. ככל שההבחנה מבוססת על טעמים הרלוונטיים לתכלית ההסדר הספציפי, וניתן לה משקל ראוי בהתחשב בין היתר בשאר תכליות ההסדר, אין מדובר בהפליה פסולה.
קיימת הצדקה לתמרץ במיוחד קיומם של מופעי תרבות באזור יהודה והשומרון, לאחר שנמצא כי אזור זה סובל מ"נחיתות תרבותית" במובן זה שקיים פער משמעותי בין מספר המופעים המתקיימים בו לבין יתר חלקי הארץ, ואף ביחס לאזור הנגב והגליל. זה שיקול ענייני ולא שיקול פוליטי. כמו כן, את ערך השוויון יש לאזן מול ערכים ואינטרסים ראויים אחרים, ויש להתחשב במשאבים הכספיים העומדים לחלוקה אשר מטבע הדברים הם מוגבלים. המשקל שניתן להבחנה בין מוסדות תרבות המופיעים באזורים הסובלים מחוסר נגישות לתרבות לבין אלו שאינם עושים כן – הוא סביר ביחס לשאר המשתנים הרלוונטיים. המשתנה שעניינו הרצה באזור שבו קיים מרחק "תרבותי", משפיע באופן זניח על סך הניקוד ועל שיעור התמיכה לו יזכה מוסד פלוני.
לגבי איסורי ההפליה המנהלית טענו העותרים כי לא נסתרה חזקת התקינות המנהלית.
דעת הרוב
לא ניתן לקבוע כי סעיף הבונוס שמעניק העדפה רק למי שמבצע הרצות ביהודה ושומרון מחיל קריטריונים שוויוניים. השאלה איננה כמותית כי אם עקרונית ולכן אין זה משנה שמבחינה כספית ההשפעה הייתה מועטה.
חופש הביטוי
הייתה הסכמה בין הצדדים כי לא היה ניסיון לפגוע בתוכן ההתבטאויות.
טענות העותרים
חופש הביטוי מהווה חלק מהזכות החוקתית לכבוד האדם שבחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, וחופש הביטוי הפוליטי הוא חלק מהגרעין הקשה של חופש הביטוי.
חופש הביטוי כולל גם את החופש להימנע מביטוי או ממעשה, כמו הימנעות מלהעלות הופעה אמנותית בשל סיבות פוליטיות. אדם המסרב מסיבות אידאולוגיות לצאת מגבולות מדינת ישראל לשטחים הנמצאים תחת תפיסה לוחמתית מממש במעשה זה את זכותו לחופש ביטוי פוליטי. פגיעה בזכות זו היא פגיעה בזכות החוקתית לכבוד האדם.
שרת התרבות מנסה ליצור הבחנה מלאכותית בין חופש הביטוי לבין מה שהיא מכנה "חופש המימון". אלא שמה שהיא מכנה "חופש המימון" הוא עקרון שאינו קיים, לפחות לא במובן שבו מתייחסת אליו שרת התרבות.
טענות המשיבים ודעת המיעוט
חופש הביטוי, ככל זכויות האדם, אינו מוחלט והוא בעל אופי יחסי. לעיתים, הסדר מסוים מגלם איזון בין חופש הביטוי לבין ערכים אחרים שיש להגן עליהם. בהקשר זה, לא כל היבטיו של חופש הביטוי הם בעלי אותה חשיבות וראויים לאותה הגנה. יתר על כן, השיקולים הם מגוונים ונוסחאות האיזון אינן פשוטות.
הימנעות מלהגיע למקום מסוים אינה בהכרח "ביטוי" בהקשר של חופש הביטוי.
בסיכום: התיקונים למבחני התמיכה אינם מפלים ואינם פוגעים בחופש הביטוי.
דעת הרוב
הזכות לחופש הביטוי הוכרה כנכללת בגדרה של הזכות לכבוד האדם. הזכות לחופש הביטוי מטילה על המדינה גם חובה להימנע מלהגביל את חירותו של הפרט להתבטא. גם שלילת תמיכה כספית, או הפחתה של תמיכה כספית, עלולה, בנסיבות מסוימות, להיחשב כהפרה של החובות המוטלות על המדינה מכוחה של הזכות לחופש הביטוי.
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחקים הפאראלימפיים
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים באולימפיאדת הנכים לונדון (2012) כששלחה למשחקים משלחת של שני ספורטאים, גבר ואישה. במשחקי החורף לא נטלה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו חלק מעולם.
בג"ץ האגודה לזכויות האזרח נגד שרת התרבות והספורט
דעת הרוב
הזכות לחופש הביטוי מטילה על הרשות את החובה שלא להפלות בין אנשים או מוסדות על רקע של ביטוי עמדותיהם ודורשת ממנה לשמור על נייטרליות.
טענות משרד התרבות והספורט
בחילופי מסמכים לפני תחילת המשפט טענה יועמ"ש משרד התרבות והספורט, כי מבחני התמיכה "עולים בקנה אחד" עם חוק החרם ועם פסיקת בית המשפט העליון בבג"ץ חוק החרם.
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחקים הפאראלימפיים
הספורטאים אותם שלחה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו למשחקים, התחרו שניהם תחרויות האתלטיקה, האחד בתחרויות זריקת הדיסקוס והטלת כידון והאחת במרוץ ל-100 מטר ובתחרות זריקת הדיסקוס, אך הם לא זכו במדליה פאראלימפית, ולא הגיעו להישגים ספורטיביים משמעותיים.
בג"ץ האגודה לזכויות האזרח נגד שרת התרבות והספורט
טענות העותרים ודעת הרוב
יש לדחות מכל וכל את הטענה, שבאה לידי ביטוי בתשובה מטעם שרת התרבות, ולפיה מבחני התמיכה "עולים בקנה אחד" עם חוק החרם ומתיישבים עם פסק הדין בבג"ץ חוק החרם. ראשית, משום שמבחני התמיכה חלים על כל גוף ש"נמנע" מהופעה בשטחים, בעוד שחוק החרם חל רק על מי שקורא בפומבי להשתתף בחרם או מתחייב להשתתף בחרם; שנית, משום שחוק החרם קובע למונח "חרם" הגדרה צרה בהרבה מזו שנקבעה למונח "הימנעות" שבמבחני התמיכה; שלישית, משום שמבחני התמיכה אינם מקיימים את הערובות הפרוצדורליות שבחוק החרם, רביעית, משום שאפילו היו הוראותיו המהותיות והפרוצדורליות של מבחן התמיכה זהות לאלה שבחוק החרם, מדובר היה באצילה או העברה שלא כדין של סמכויות שר האוצר לוועדת התמיכות של משרד התרבות והספורט; וחמישית, משום שהפגיעה בחופש הביטוי הגלומה בהם היא הסדר ראשוני שלא ניתן לקבוע בהנחיות מנהליות.
האם הופעל סעיף הקנס (ההפחתה)?
העותרים טענו שמפני שאף גוף תרבות לא נקנס, הסעיף לא הופעל. טיעון זה היה הבסיס להחלטת הרוב שלא להחליט בנימוק של חוסר בשלות.
דעת המיעוט, על בסיס טענת המשיבים, קבעה כי עצם העובדה שהסעיף לא הופעל, במובן זה שאף מוסד תרבות לא נפגע ממנו ולא הופחת ניקוד בפועל בגין עמידה בתנאיו, אין משמעותה כי הסעיף לא יושם. אדרבה, יש בכך כדי לתמוך בטענת המשיבה כי הסעיף כולל בתוכו מנגנון אשר יבטיח את הפעלתו באופן מבוקר ובהתאם לשיקול דעת דקדקני וזאת באופן התומך בטענתה בדבר מידתיות הסעיף.
משפט משווה
פסקי הדין של הרוב כמו גם של המיעוט התייחסו למשפט של ארצות הברית.
גם בארצות הברית נתגלעו מחלוקות לגבי חוקתיות תנאים המתנים הענקת תמיכה באמנויות במבחנים שאינם רלוונטיים לאותה תמיכה.
בעקבות פסק הדין
היועץ המשפטי של האגודה לזכויות האזרח עורך הדין דן יקיר מסר בתגובה: "פסק הדין העקרוני והחשוב של בג"ץ קובע שאין בסיס לטענה של השרה רגב כאילו מתן בונוס למוסדות תרבות שמופיעים בהתנחלויות בא לשרת 'פריפריה חברתית'. זהו אקורד סיום ראוי וחשוב לכהונתה של שרת התרבות היוצאת. אנחנו מקווים ששר התרבות הנכנס ידאג לא רק לשיקום הכלכלי של מוסדות התרבות אלא גם לשיקום החירות האמנותית שלהם".
יו"ר מועצת יש"ע וראש מועצת בקעת הירדן, דויד אלחיאני מתח ביקורת על החלטת בג"ץ ומסר: "החלטת בג"ץ מונעת על ידי הנרטיב של השמאל, והיא פוגעת בצורה אנושה בהתיישבות ביהודה, שומרון ובקעת הירדן. התרבות היא נחלתם של כלל תושבי ישראל, ללא הבדל מיקום גאוגרפי, וכנראה שופטי בג"ץ החליטו שלא מגיעה לתושבים שלנו תרבות".
בקטלוראנטהאזה
בקטלוראנטהאזה (בהונגרית: Baktalórántháza) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון־מזרח הונגריה.
קהילה יהודית
יהודים החלו להתגורר בבקטלוראנטהאזה כבר בתחילת המאה ה-19. רובם התפרנסו ממסחר ומיעוטם היו בעלי מלאכה או בעלי משקים. במקום היו חברה קדישא, בית קברות יהודי, בית כנסת ובית ספר.
בעקבות "החוקים היהודיים" שפורסמו בהונגריה בין השנים 1941–1938, במטרה להגביל את היהודים בחיי החברה ובכלכלה, איבדו יהודים רבים מבקטלוראנטהאזה את פרנסתם. בשנת 1941 נשלחו כעשרים וחמישה יהודים מהעיר לעבודות כפייה, רק שניים שבו בתום המלחמה.
באביב 1944 לאחר כניסת הגרמנים להונגריה הועברו כל יהודי המקום לגטו בקישווארדה ובו רוכזו כ-7,000 יהודים תושבי המחוז. ביוני של אותה שנה גורשו כולם למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר כ-20 ניצולים, אליהם הצטרפו כמה יהודים מיישובים סמוכים. חיי הקהילה חודשו לזמן מה, אך כעבור כמה שנים עזבו כל היהודים את המקום ובניין בית הכנסת פורק.
רייצ'ל סטירלינג
רייצ'ל אטלנטה סטירלינג (באנגלית: Rachael Atlanta Stirling; נולדה ב-30 במאי 1977) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה. סטירלינג הייתה מועמדת בפעמיים לפרס אוליבייה על עבודתה בתיאטרון. היא גילמה את ננסי אסטלי בדרמה "לגעת בקטיפה" של ה-BBC, ושיחקה בתפקיד מילי בסדרה "The Bletchley Circle" של ITV.
ביוגרפיה
סטירלינג נולדה בלונדון. היא בתם של השחקנית דיאנה ריג ומפיק התיאטרון ארצ'יבלד סטירלינג. הוריה התחתנו ב-1982 והתגרשו ב-1990. מצד אביה מוצא המשפחה הוא מקהילה בסקוטלנד בשם לקרופט קרוב לעיר סטירלינג.
סטירלינג למדה בווייקומב אבי סקול. היא סיימה תואר BA בהיסטוריה באוניברסיטת אדינבורו, שם שיחקה עם להקת התיאטרון של אוניברסיטת אדינבורו.
תיאטרון
הופעת הבכורה החשובה של סטירלינג על במת התיאטרון הייתה ב-1996 בתפקיד דזדמונה בהפקה של התיאטרון הלאומי לנוער של המחזה "אותלו" בתיאטרון ארטס לצדו של צ'ואיטל אג'יופור בתפקיד הראשי. שנה לאחר מכן, שוב בתיאטרון ארטס, שיחקה בתפקיד אוליב בגרסה הנשית של המחזה "הזוג המוזר". ב-1998 גילמה את קייט במחזה "רוקדים בלונאסה" עבור NYT בתיאטרון ארטס. עוד שיחקה בתפקידים מגוונים במחזות כגון "Helpless" מאת דאסטי יוז (דונמאר ורהאוס, 2000), במחזה "אישה ללא חשיבות" (תיאטרון היימרקט, 2003), "Anna in the Tropics" (תיאטרון המפסטד, 2004), וב"טמבורליין" (בריסטול אולד ויק ובמרכז האמנויות ברביקן, 2005). בעקבות אמה שיחקה בדמות בתו של ליונהארט בגרסה של התיאטרון המלכותי הלאומי למחזה "Theatre of Blood" (ב-2005). ב-2006 שיחקה סטירלינג בדמות הלנה בהפקה מחודשת של פיטר גיל של המחזה "הבט אחורה בזעם" בתיאטרון המלכותי בבאת'. ב-2007 הופיעה בתפקיד ילנה בגרסה של דייוויד מאמט למחזה "הדוד וניה", ובתפקיד קתרינה במחזה "אילוף הסוררת".
ב-2009 כיכבה סטירלינג במחזה "The Priory" בבימויו של ג'רמי הרין בתיאטרון רויאל קורט. על הופעתה בדמות הלנה הייתה מועמדת לפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה. ב-2010 שיחקה בתפקיד הלנה בהפקה של פיטר הול של "חלום ליל קיץ" בתיאטרון רוז בקינגסטון. סטירלינג כיכבה בדמות ליידי צ'ילטרן בהפקה מ-2010 של המחזה "בעל אידיאלי" בתיאטרון וודוויל, שגם עליו הייתה מועמדת לפרס אוליבייה. באפריל 2012 שיחקה בתפקיד סילביה לצדם של מארק גאטיס, טוביאס מנזיס וננסי קרול במחזה "The Recruiting Officer" בהפקה עטורת שבחים של דונמאר ורהאוס בבימויו של ג'וזי רורק.
קולנוע
בקולנוע הופיעה סטירלינג לראשונה בסרט הקומדיה הבריטי "Still Crazy" משנת 1998.
הופעות נוספות שלה בקולנוע כוללים את הסרטים "מייבי בייבי", ו-"Redemption Road" (מ-2001), "שותף לפשע" (יחד עם קילי הוז שכיכבה לצדה בסרט "לגעת בקטיפה"), "חיים אחרים" (לצדה של השחקנית נטשה ליטל), "ניצחון האהבה" (עם מירה סורבינו), בתפקיד מרי ג'ונס בסרט "לדוג סלמון בתימן", ובדמות אנה בסרט "שלגייה והצייד".
טלוויזיה
ב-2011 כיכבה סטירלינג בעיבוד של ה-BBC לרומן "נשים אוהבות" מאת ד. ה. לורנס בתפקיד אורסולה ברנגוון. היא גילמה את מילי בשתי עונות של סדרת המתח "The Bletchley Circle" של רשת ITV ב-2012 וב-2014.
ב-2013 הופיעה סטירלינג בפרק "The Crimson Horror" בסדרה "דוקטור הו" לצדם של דיאנה ריג, מאט סמית וג'נה-לואיז קולמן. הפרק נכתב על ידי מארק גאטיס במיוחד עבור סטירלינג ועבור אמה, וזו הייתה הפעם הראשונה שבו שיחקו האם והבת יחד. הפרק שודר ב-4 במאי 2013 כחלק מהעונה השביעית של הסדרה.
ב-2014 גילמה סטירלינג את קייט וילקינסון במיני-סדרת ריגול המתרחשת על רקע המלחמה הקרה בשם "המשחק". עוד באותה שנה שיחקה בדרמה קומית בשם "Detectorists" בדמות בקי, שהיא בתחילה החברה ואחר כך אשתו של אנדי (בגילומו של מקנזי קרוק).
סטירלינג הופיעה כאורחת בתוכנית הבישול של BBC1 בשם "Saturday Kitchen Live" ששודרה ב-1 במרץ 2014.
ב-2015 שיחקה סטירלינג בדמות ארבלה יאונט, אשתו הבזבזנית של בנקאי, במיני-סדרה בת שלושה חלקים בשם "קפיטל" המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'ון לנקסטר.
בספטמבר 2016 הופיעה סטירלינג בתוכנית "University Challenge at Christmas" כחלק מצוות של נציגים בולטים מהאוניברסיטה בה למדה, אוניברסיטת אדינבורו.
עבודות נוספות
בדצמבר 2011 השתתפה סטירלינג בקריאת הנובלה "מזמור חג המולד" מאת דיקנס על מדרגות קתדרלת סנט פול בלונדון.
ב-2014 התארחה סטירלינג בתוכנית הרדיו של ה-BBC בשם "Midweek" יחד עם ליבי פורבס, רוג'ר בניסטר וקווין ווריק.
חיים אישיים
סטירלינג דוברת רוסית. היא מנוסה ברכיבה על סוסים ובקפיצות ראווה. עד 2012 הייתה סטירלינג מאורסת לשחקן אוליבר כריס, שאיתו התחילה לצאת ב-2007. ב-3 ביוני 2016 התחתנה עם המוזיקאי גאי גארווי.
Mother (שיר של צ'ארלי פות')
Mother (בעברית: אמא) הוא סינגל של הזמר האמריקאי, צ'ארלי פות', שיצא על ידי ארטיסט פרטנר גרופ ואטלנטיק רקורדס, ב-12 בספטמבר 2019.
נכון לדצמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-41 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר הועלה לראשונה בערוץ היוטיוב של צ'ארלי פות', ב-12 בספטמבר 2019. נכון לדצמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-22 מיליון פעמים.
אנטון ברג
ברג החל לייצר שוקולד בתור בעל צרכנייה בקופנהגן בסוף המאה ה-19. בשנת 1884 רשם את החברה. החברה עברה בירושה לצאצאיו שעד היום מחזיקים חלק משמעותי בבעלותה.
מטה ומפעל של החברה נמצאים בבאלרופ בפרברי קופנהגן ותוכננו על ידי ארנה יאקובסן.
מרד הזונדרקומנדו באושוויץ
מרד הזונדרקומנדו באושוויץ התרחש ב-7 באוקטובר 1944 כשקבוצה גדולה של אנשי הזונדרקומנדו באזור הקרמטוריומים של מחנה בירקנאו (שכונה מחנה אושוויץ 2) פתחו במרד כנגד השומרים הנאצים של המחנה. המרד דוכא לאחר שקרמטוריום 4 פוצץ ושלושה שומרים גרמנים ו-452 מאנשי הזונדרקומנדו נהרגו.
הקמת המחנה
מחנה בירקנאו (שכונה מחנה אושוויץ 2) היה מפעל ההשמדה הגדול ביותר שבנו הנאצים במלחמת העולם השנייה ונרצחו בו מעל מיליון בני אדם (רובם יהודים). בניית המחנה הושלמה במרץ 1942 ושטחו היה כ-5,000 דונם שהוקפו בגדר בגובה 4 מטר.
פעולות הרצח
מייד עם סיום הבנייה החל תהליך הרצח ההמוני כש-2,000 בני אדם הושמדו מדי יום בשני מתקני המתה בגז והגופות נקברו בקברי אחים. בספטמבר 1942, במסגרת מבצע 1005, גויסו יהודים כדי להוציא מקברי האחים מעל 100,000 גופות ולשרוף אותן.
בין מרץ ליוני 1943 הושלמה בנייתם של 4 תאי גזים ומשרפות במערב המחנה (משרפות 5-2) שאיפשרו רצח ושריפה של כ-4,000 בני אדם ביום.
הזונדרקומנדו
פעילות הרצח בגז, שריפת הגופות והטיפול בציוד שהשאירו הנרצחים מאחור דרש היקף גדול של כח אדם. לשם כך גייסו הגרמנים כ-1,000 יהודים שנקראו זונדרקומנדו ( "פלוגת עבודה מיוחדת") שחלקם הגיעו מיוון. יהודים אלו חיו במבנים נפרדים מהמבנים בהם חיו שאר אסירי המחנה וזאת כדי למנוע את הפצת האמת על תעשיית הרצח. עובדים אלו זכו, יחסית, לתנאים טובים יותר מבחינת מגורים ומזון אולם בגלל שידעו הרבה פרטים על הנעשה באזור הרצח עמדו תחת איום מתמיד של מוות על ידי הגרמנים שנהגו להרוג את חברי הקבוצה אחת למספר חודשים ולהביא אסירים חדשים.
ההתארגנות
כבר מתחילת פעילותו של המחנה נוצרו בו מספר קבוצות מחתרתיות שכללו בעיקר אסירים שעבדו ברפואה ובמנהלות והצליחו לשרוד יותר זמן. תחילה כללו קבוצות מחתרת אלו אסירים פולנים ולאומים אחרים בלבד ובהמשך הצטרפו אליהם גם יהודים. ב-1943 הוקם ארגון על של המחתרות באושוויץ שנקרא "קבוצת המאבק אושוויץ" (Kampfgruppe Auschwitz). אחת מהקבוצות שהסתופפו תחת "קבוצת המאבק" הייתה קבוצת הזונדרקומנדו שעבדה באזור תאי הגזים והמשרפות.
"קבוצת המאבק" החלה לתכנן מרד כללי במחנה תחילה נקבע תאריך המרד ליוני 1944 אך הוא נדחה לאוגוסט ובוטל בהמשך.
ההכנות למרד
במסגרת ההכנות למרד הכללי תכננו אנשי הזונדרקומנדו לפוצץ את המשרפות ובכך לעצור את פעולות הרצח. כדי להשיג חומרי נפץ שנדרשו לשם כך יצרו האסירים קשר עם קבוצת בנות שעבדה במפעל לייצור חומר נפץ שנקרא "וייכסל מטאל אוניון ורקה" (Weichsel Metall Union Werke). בראש קבוצה זו עמדה רוז'ה רובוטה והבנות שעבדו במפעל החלו להעביר כל יום כמויות קטנות של חומר נפץ, ארוז בכלי אוכל כפולי תחתית, לאנשי הקשר יהודה לאופר, ישראל גוטמן ונוח זבלדוביץ שהעבירו את חומר הנפץ למחתרת.
תוכנית המרד
כאמור המרד שתכננו חברי הזונדרקומנדו היה אמור להיות חלק מהמרד הכללי שתכננה "קבוצת המאבק" אולם בעקבות הצטמצמות משלוחי היהודים מהונגריה הוצאו 300 אסירים מהזונדרקומנדו להורג והשאר הבינו שגורל זה צפוי גם להם בעתיד הקרוב. הם ניסו להקדים את פתיחת המרד הגדול אולם לאחר שניסיונות ההדברות עם הנהגת "קבוצת המאבק" לא נשאו פרי החליטו לפתוח בעצמם במרד. לאור הידיעות שבכוונת הגרמנים לצמצם את מספר חברי הקבוצה ב-300 אנשים נוספים הוחלט להתחיל את המרד ב-7 באוקטובר 1944 בשעה 16:00. התוכנית הייתה להשתלט על החיילים הגרמנים בשעת מסדר הערב, לפוצץ את ארבעת המשרפות, לחתוך את הגדר (שהייתה מחושמלת רק בלילה) ולברוח.
תחילת המרד
האסירים במשרפות 2 ו-3, שתכננו להצטרף למרד ב-16:00, הופתעו מהאירועים במשרפות 4 ו-5. האסירים במשרפה 3 החליטו שלא להצטרף למרד מתוך הבנה שהגרמנים מחכים מחוץ למבנה לירות בהם. לעומת זאת האסירים במשרפה 2 כן יצאו מהמבנה ותוך שימוש בנשק קר וברימונים שהרכיבו בעזרת חומר הנפץ שקיבלו הצליחו לפלס דרכם לגדר התיל של המחנה, לחתוך אותה ולצאת. ההערכה היא שכ-80 אסירים הצליחו להימלט.
תוצאות המרד
כ-280 אנשי זונדרקומנדו נהרגו במשרפות 4 ו-5, 171 נהרגו במשרפה 3 ו-1 במשרפה 2 כך שסך ההרוגים מקרב הזונדרקומנדו שנהרגו במשרפות עצמן עומד של 452 אסירים. במהלך האירועים נהרגו 3 משומרי המחנה הגרמנים. לא קיים תיעוד שמם של רוב האסירים שנהרגו.
סיטרואן SM
סיטרואן SM (בצרפתית: Citroën SM) היא מכונית סלון יוקרתית, בתצורת קופה, 2 דלתות, 4 מושבים, שיוצרה על ידי חברת סיטרואן הצרפתית בין השנים 1970–1975. ה"סיטרואן SM" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות בז'נבה במרץ 1970.
מרד הזונדרקומנדו באושוויץ
תוצאות המרד
גורלם של האסירים ממשרפה 2 שברחו לא ברור. הם נאלצו להתמודד עם מעגלי אבטחה רחבים יותר שהכינו הגרמנים וידוע שחלקם נלכד באסם בכפר סמוך למחנה אותו העלו הגרמנים באש וירו באסירים שניסו להימלט. לפי מידע שבידי החוקרים 27 מהבורחים הצליחו לברוח ושרדו את המלחמה.
בחקירה של הגרמנים במשרפות התגלו שרידים של אבק שריפה מהמפעל והגרמנים תפסו את הנשים שעבדו בו. הנשים עונו בבלוק 11 כדי שיסגירו את מנהיגי המרד אך הן שתקו. ב-6 בינואר 1945 תלו הגרמנים ארבע מהנשים בחצר המחנה לעיני האסירים. הנשים שהוצאו להורג כללו את מנהיגת העובדות רוז'ה רובוטה וכן את אלה גרטנר, אסתר (אסטושה) וייסבלום ורגינה ספירשטיין. שלושה שבועות אחרי ההוצאות להורג שוחרר המחנה על ידי הרוסים.
סיטרואן SM
בשנת 1971 זכתה ה"סיטרואן SM" במקום השלישי בתחרות מכונית השנה באירופה. במקום הראשון זכתה ה"סיטרואן GS", ובמקום השני פולקסווגן K70.
מרד הזונדרקומנדו באושוויץ
תוצאות המרד
לאחר המרד לא הוחזרו המשרפות לפעילות ולפני יציאת הגרמנים מהמחנה הן פוצצו.
סיטרואן SM
מנוע ה"סיטרואן SM" פותח במשותף על ידי חברת סיטרואן וחברת מזארטי. מקדם הגרר של הדגם: 0.26. ה"סיטרואן SM" הייתה המכונית הראשונה באירופה אשר נבנתה עם הגה מתכוונן לגובה ולעומק.
הגרסה הנשיאותית
נבנו 2 יחידות, בתצורת קבריולה, 4 דלתות אשר יועדו ל-5 נוסעים. בסיס הגלגלים התארך.
הנשיאים הצרפתיים אשר השתמשו בדגם: ז'ורז' פומפידו, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, פרנסואה מיטראן וז'אק שיראק.
יוברט וורק
יוברט וורק (באנגלית: Hubert Work; 3 ביולי 1860 – 14 בדצמבר 1942) היה רופא ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בשנים 1922–1923 בתקופת נשיאותו של וורן הרדינג ולאחר מכן ועד 1928 כמזכיר הפנים של ארצות הברית בתקופות נשיאותם של הרדינג ושל קלווין קולידג'.
ראשית חייו
יוברט וורק נולד במריון סנטר שבפנסילבניה לטביתה ואן הורן ומוזס תומפסון וורק. הוא למד בית הספר לרפואה של אוניברסיטת מישיגן בשנים 1882–1883 וב-1885 קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת פנסילבניה. הוא התיישב בקולורדו, שם הוא הקים ב-1896 בפובאלו את בית החולים וודקרופט.
קריירה פוליטית
וורק היה פעיל במפלגה הרפובליקנית וב-1912 הוא כיהן כיושב הראש שלה בקולורדו. ב-1914 הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות ביניים על מושב בסנאט של ארצות הברית. בבחירות אלו הוא נוצח על ידי הדמוקרט צ'ארלס תומאס, לשעבר מושל קולורדו. וורק קיבל 98,728 קולות (39%) אל מול 102,037 הקולות של תומאס (40.3%). היו אלו הבחירות לסנאט הראשונות בקולורדו שהוכרעו על פי התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית. במלחמת העולם הראשונה שירת וורק בפיקוד הרפואה הצבאית של צבא ארצות הברית והגיע עד לדרגת לוטננט קולונל.
בשנים 1921–1922 שימש וורק כנשיא האיגוד הרפואי האמריקאי. ב-1920 הוא היה נציג לוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית ובשנים 1928–1929 הוא שימש כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
בשנים 1921–1922 שימש וורק גם כעוזר המנהל הכללי של דואר ארצות הברית ולאחר מכן הוא מונה על ידי הנשיא וורן הרדינג כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1923. לאחר מכן הוא מונה כמזכיר הפנים של ארצות הברית. בתפקיד זה הוא כיהן עד 1928 בממשלו של הרדינג ובממשלו של יורשו, קלווין קולידג'. בתקופת כהונתו כמזכיר הפנים ניתנה באופן רשמי לעמים הילידים בארצות הברית אזרחות אמריקאית. לאחר התפטרותו ב-1928 הוא הוחלף ברוי אוון וסט. וורק היה הרופא הראשון שכיהן בתפקיד כלשהו בקבינט של ארצות הברית.
חיים אישיים
ב-1887 נשא וורק לאישה את לאורה מ. ארבקל. לזוג נולדו שלושה ילדים. לאורה נפטרה ב-1924 ווורק נישא בשנית לאתל ריד גאנו ב-1933.
יוברט וורק נפטר בדנבר ב-14 בדצמבר 1942. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, לצד אשתו הראשונה.
סנטיאגו רובליקו
סנטיאגו קולמינאס רובליקו (בספרדית ובפיליפינית: Santiago Colminas Rublico; נולד ב-16 באוגוסט 2005 במדריד שבספרד) הוא כדורגלן פיליפיני-ספרדי המשחק בעמדת המגן הימני במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד ובנבחרת הפיליפינים.
קריירה בינלאומית
ב-24 במרץ 2023 ערך רובליקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הפיליפינים, בהפסד 2-0 לנבחרת כווית במשחק ידידות.
About Damn Time
About Damn Time הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ליזו, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, Special. השיר יצא לאור ב-14 באפריל 2022, כסינגל המוביל מתוך האלבום. השיר הגיע לעשירייה הראשונה באוסטרליה, קנדה, אירלנד, ניו זילנד והממלכה המאוחדת ולעשרים העליונים בארצות הברית.
השיר הגיע למקום ה-4 במצעד הבילבורד הוט 100.
השיר מועמד לפרס המוזיקה האמריקאית בקטגוריה שיר הפופ/רוק האהוב ביותר, ולשיר השנה לשנת 2022, בפרס בחירת הקהל, כאשר זכה באחרון.
בטקס פרסי הגראמי 2023, השיר זכה בפרס ׳תקליט השנה׳.
רקע וכתיבה
הפזמון של השיר כולל דגימה של פסנתר הלוקה מהמנגינה של "Hey DJ" משנת 1984. ראניה אניפטוס מבילבורד אמרה של-"About Damn Time" יש פזמון "שגורם להרגשה טובה". רייצ'ל ברודסקי מ-Stereogum תיארה את השיר כ"גזרת פאנק-פופ עם צלילים קלאסיים בחלקם". באופן דומה, הסכימו עימה ב-NME.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר שם למעלה מ-45 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של ליזו ב-15 באפריל 2022, יום לאחר שיצא כסינגל רשמי ברחבי העולם. ביים אותו כריסטיאן ברסלאור.
נכון למאי 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-23 מיליון צפיות.
הופעות
ליזו ביצעה את השיר בתוכנית The Late Late Show עם ג'יימס קורדן במרץ 2022. היא ביצעה לראשונה את השיר במלואו בסאטרדיי נייט לייב ב-16 באפריל 2022. ב-28 באוגוסט 2022, ליזו הופיעה עם השיר בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2022, יחד עם שירה "2 Be Loved (Am I Ready)". המגזין בילבורד סקר את מופעי טקס המוזיקה ודירג את הופעתם במקום השביעי.
יהדות אסוואטיני
יהדות אסוואטיני היא הקהילה היהודית באסוואטיני, לשעבר סווזילנד. לפי הערכות הקהילה מונה כ-50 יהודים.
זמנים מודרניים
בשנת 2002, ראש ממשלת סווזילנד, ברנבאס דלמיני, אמר כי המדינה מעריכה את תרומתה של הקהילה היהודית שלה: הכוונה לשני יזמים סוואזים יהודים ידועים. קלמן גולדבלט שלימים שינה את שמו לקאל גרנט הגיע מליטא ובנה את עושרו באמצעות מספר חנויות מסחר על ידי פיתוח העיירות הראשונות במדינה. נתן קירש הוא איש עסקים ומיליארדר העומד בראש קבוצת קירש, ונבחר על ידי פורבס כאדם העשיר ביותר באסווטיני.
בשנת 2019 מתועדת קהילה יהודית לפי הערכות של 14 משפחות ובערך כ-50 יהודים. יהודים אסוואטינים מילאו תפקיד חשוב במגזר העסקי והמשפטי של הכלכלה. הקהילה מורכבת מישראלים, יהודי דרום אפריקה וצאצאי פליטי מלחמת העולם השנייה. מספרניצולי שואה התיישבו בסווזילנד. יהודים כמעט לא חוו אנטישמיות. יהודי בולט היה סטנלי ספיר, השופט הראשי של בית המשפט לערעורים של סווזי.
אחת הדמויות הבולטות ביהודי אסוואטיני הוא הרב נתן גאמדזה רב ומרצה חרדי שנולד לשושלת המלכותית של שבט גמדזה של ממלכת סווזילנד, הוא התגייר, קיבל הסמכה לרבנות, ומרצה בפני קהל יהודי בכל רחבי העולם עם סיפורו האישי כיצד הפך נסיך אפריקאי לרב יהודי חרדי שחור.
ג'ומנג'י: שורדים בג'ונגל
ג'ומנג'י: שורדים בג'ונגל (באנגלית: Jumanji: Welcome to the Jungle, בתרגום מילולי: ג'ומנג'י: ברוכים הבאים לג'ונגל, נקרא גם ג'ומנג'י 2) הוא סרט הרפתקאות ופעולה אמריקאי משנת 2017 בבימויו של ג'ייק קסדן, המהווה את הסרט השני בזיכיון ג'ומנג'י. בסרט מככבים דוויין ג'ונסון, ג'ק בלאק, קווין הארט, קארן גילאן, ניק ג'ונאס ובובי קנאבלי. הסרט יצא לאקרנים ב-20 בדצמבר 2017 בארצות הברית.
לסרט יצא סרט המשך ישיר ב-2019 בשם "ג'ומנג'י: השלב הבא".
תקציר העלילה
בזמן עבודה במרתף התיכון כחלק מעונש הריתוק שלהם, ארבעה בני נוער מגלים משחק וידאו וינטג' בשם "ג'ומנג'י". כל אחד בוחר לעצמו אווטאר והם מתחילים לשחק. להפתעתם, הם נשאבים אל הג'ונגל של המשחק ומגלים כי הדרך היחידה בה יוכלו לברוח מהג'ונגל בחזרה אל עולמם, היא לעבור את שלבי המשחק ולהחזיר את עין היגואר למקומה ובכך יבטלו את הקללה של ג'ומנג'י ויוכלו לחזור לעולמם. בדרך הם פוגשים באלכס, דמות שתקועה במשחק 20 שנה. ונלחמים בג'ון הארדי ואן פלט, הרשע במשחק שגנב את אבן היגואר ויכול לשלוט בחיות הג'ונגל ונעזר באופנוענים עם נשקים.
צילומים
הצילומים החלו בספטמבר 2016 בהונולולו שבהוואי והסתיימו ב-8 בדצמבר 2016 באטלנטה.
קישורים חיצוניים
ביקורות
משה בן מימון אלבאז
רבי משה בן מימון אלבאז (מכונה גם: רמב"ם אלבאז; המאה ה-16) היה רב ומקובל בעיר תרודאנת שבמרוקו. מחבר הספר "היכל הקודש" - ביאור קבלי לתפילות השנה, המשלב הלכות והנהגות קבליות.
ביוגרפיה
רבי משה בן מימון אלבאז, חי בעיר תרודאנת שבמרוקו. הוא נודע כמקובל מופלג שלימד תלמידי חכמים בכירים, מהם ידועים שלושה:
ספרו: היכל הקודש
הרמב"ם אלבאז התפרסם בעולם התורני בעקבות חיבורו "היכל הקדש", אותו הוא החל לכתוב בשנת ה'של"ה אך הוא נדפס לראשונה לאחר מותו, בשנת ה'תי"ג. בספרו זה הוא ביאר את סידור התפילה לימות השנה, על פי ספר הזוהר ופירושי רקנאטי. את הספר הגיה רבי אהרן הסבעוני מהעיר סלא שבמרוקו, ואף שילב בהגהותיו גם מתורתו של האר"י ז"ל.
שיטתו הקבלית
שיטתו הקבלית היא ייחודית ומשקפת מסורות קבליות קדומות שרווחו במרוקו, השונות מקבלת אריז"ל. על ייחודיות זו עמד המו"ל הראשון, רבי יעקב ששפורטש, ובהקדמה ארוכה שאותה כינה בשם "פני ההיכל", ובה עסק בפילוסופיה של הקבלה ובבירור מושג הספירות, הוא כתב:
שוני זה בקבלתו של הרמב"ם אלבאז יכול להסביר את המעשה שהביא החיד"א, בספרו שם הגדולים, מתוך מכתב שמצא; על תלמידי חכמים שעסקו בתורה, ואחד מהם דיבר סרה על הספר "היכל הקודש" ותיכף נתנמנם, והענישו אותו בחלום. מיד כשהקיץ סיפר את הדבר לחביריו וביקשם ודרש מהם שיכבדו את הרב ואת חיבורו.
פסקים ומנהגים
לצד הפירושים הקבליים שילב רמב"ם אלבאז מאות פסקי הלכה והנהגות, הרלוונטיים לימות החול, שבתות השנה, ראש חודש ומועדים. בפסקיו משתקפת הגישה ההלכתית של קהילות מרוקו לפני שהתקבלו פסקיו של רבי יוסף קארו. מפסקיו והנהגותיו: בתחום המנהגים אנו מוצאים חידושים מעניינים בדבריו. למשל בהלכות חג השבועות הוא הורה כי "חייבים כל בעלי תורה לעסוק בתורה שבעל פה כל הלילה". הוא גם חושף את המקור הקדום של מנהג שפיכת המים בחג זה:
תראקים
התראקים הקדמונים (יוונית עתיקה: Θρᾷκες, לטינית: Thraci) היו קבוצה של שבטים הודו-אירופאיים שאכלסו אזורים הכוללים את תראקיה בפינה הדרומית-מזרחית של חצי האי הבלקני באירופה. התראקים אכלסו חלקים של המחוזות העתיקים: תראקיה, מואסיה, מוקדון, דאקיה, סקיתיה הקטנה, סרמטיה, ביתיניה, מיסיה, פאנוניה, ואזורים נוספים ברחבי הבלקן ואנטוליה. אזור זה משתרע על פני רוב אזור הבלקן, עד גטאה מצפון לדנובה ועד מעבר לבוג.
הם דיברו את השפה התראקית - ממשפחת השפות ההודו-אירופיות. חקר התראקים ותרבות תראקיה נקרא תראקולוגיה.
התקופה הארכאית
התיעוד ההיסטורי הראשון על התראקים נמצא באיליאדה, שם הם מתוארים כבעלי הברית של הטרויאנים במלחמת טרויה נגד היוונים. הרודוטוס תיארם כעם רב ובעל עוצמה, אך הדגיש כי היו מפולגים ביניהם לקבוצות ושבטים. לפי המיתולוגיה היוונית היו התראקים צאצאיו של תראקס, בנו של אל המלחמה ארס שהתגורר לפי האמונה בתראקיה. הומרוס תיחם את תראקיה באופן מעורפל בין הים השחור במזרח לנהר אקסיוס באזור סלוניקי של היום.
שבטים הודו - אירופאים אלו, שנחשבו ברברים וכפריים על ידי שכניהם היוונים, פיתחו צורות מתקדמות של מוזיקה, שירה, תעשייה, ומלאכת יד. הם התאחדו לממלכות ושבטים, אך לא הגיעו למצב של אחדות לאומית, מעבר לשלטון קצר של שושלות בשיאה של התקופה הקלאסית היוונית. בדומה לגאלים ולשאר השבטים הקלטיים, רובם חיו בפשטות בכפרים מבוצרים קטנים, בדרך כלל על הגבעות. אף על פי שהמושג של מרכז עירוני לא פותח עד התקופה הרומית, מספר ביצורים גדולים שונים שימשו גם בתור מרכזי מסחר. עם זאת, באופן כללי, למרות הקולוניזציה היוונית באזורים כגון ביזנטיון, אפולוניה וערים נוספות, התראקים נמנעו מחיים עירוניים.
במאה ה-8 לפנה"ס הוקמו בתראקיה המושבות היווניות הראשונות, ובתקופה זו החלו התראקים לשמש שכירי חרב בשירותן של ערי יוון. תראקיה מדרום לדנובה נכבשה על ידי דריווש הראשון בשנת 512 לפנה"ס והייתה למחוז בממלכה האחמנית למשך זמן קצר עד שהפרסים גורשו ממנה במלחמת פרס–יוון.
התקופה הקלאסית
עד המאה החמישית לפני הספירה, נוכחות התראקים הייתה נרחבת עד כדי כך שהרודוטוס החשיב אותם בתור העם השני בגודלו בחלק של העולם הידוע לו (אחרי ההודים), ואולי אף החזק ביותר, אם כי חוסר האחדות שלהם מנע זאת. במהלך התקופה הקלאסית התראקים התחלקו למספר רב של קבוצות ושבטים, אם כי מספר ממלכות נוסדו. החל באמצע המאה ה-5 לפנה"ס הצליחו מספר שבטים תראקים להתאחד לממלכה שנשלטה על ידי המלך תרס, מייסד השושלת האורדיסית. הממלכה התקיימה עד אמצע המאה ה-3 לפנה"ס ובירתה הייתה באוסקודמה או אורדיסיה (אדירנה בטורקיה של ימינו). הממלכה לא איחדה את כל שטחיה של תראקיה, וגם בשטח שהיה נתון לשליטתה היה כוחו של השלטון המרכזי מוגבל. במאה ה-4 לפנה"ס התפצלה הממלכה לשלוש ממלכות קטנות יותר ובירתה של אחת מהן הועברה בשנת 320 לפנה"ס לסתופוליס (קאזאנלק בבולגריה של ימינו). ממלכה זו המשיכה והתקיימה תחת השושלת האורדיסית עד למאה ה-1 אך כוחה הלך ונחלש. סוג של חייל מאותה התקופה המכונה פלטסט מקורו כנראה בתראקיה.
התקופה ההלניסטית
בתקופה זו, תקופת הזוהר ביוון העתיקה, גברה ההשפעה היוונית בקרב התראקים, וכיוון ששפתם לא הייתה כתובה, היא נסוגה מפני היוונית. זו הפכה ללינגואה פרנקה ושימשה לתקשורת בין השבטים התראקים השונים כמו גם במגעיהם עם עמים אחרים. התרבות התראקית ספגה מכה נוספת עם כיבושה של תראקיה במאה ה-4 לפני הספירה, בידי פיליפוס השני מלך מוקדון ואביו של אלכסנדר הגדול, התראקים אימצו את התרבות ההלניסטית במשך 150 שנות שלטונה של מוקדון עליהם. ליסימאכוס, מיורשיו של אלכסנדר הגדול ושליטים הלניסטיים נוספים שלטו בחלק או בחלקים מתראקיה עד נפילתה בידי הרומאים.
בשנת 279 לפני הספירה, נעו גאלים קלטים אל עבר מוקדון, תראקיה ודרום יוון. הם נאלצו עד מהרה לסגת ממוקדון ומדרום יוון, אך נשארו בתראקיה עד סוף המאה. מתראקיה, שלושה שבטים קלטים התקדמו לתוך אנטוליה והקימו ממלכה חדשה בשם גלטיה.
במהלך מלחמת מוקדון, הסכסוך בין רומא לתראקיה הפך בלתי נמנע. הרס של מפלגות השלטון במוקדון ערער את סמכותם על תראקיה, והשבטים התראקים שבו לפעול מרצונם. לאחר קרב פידנה בשנת 168 לפני הספירה, נראה היה כי שליטה רומאית על מוקדון הפכה לבלתי נמנעת, והממשל של תראקיה עבר לרומא. לא התראקים ולא המקדונים קיבלו על עצמם עדיין את השלטון הרומי, ומספר מרידות התרחשו במהלך תקופה זו של המעבר. מרד אנדריסכוס בשנת 149 לפני הספירה לדוגמה, משך את עיקר תמיכתו מתראקיה. מספר פשיטות של שבטים מקומיים לתוך מוקדון המשיכו במשך שנים רבות, אם כי היו שבטים אשר שיתפו פעולה ברצון עם רומא.
לאחר המלחמה המוקדונית השלישית, תראקיה החלה להכיר בסמכות הרומית. תראקיה בתור מדינה קליינטית הורכבה משבטים שונים.
תחת שלטון רומאי
תראקיה הייתה לחלק מהרפובליקה הרומית בשנת 168 לפנה"ס, אך הפכה באופן רשמי לפרובינקיה רק בשנת 46 לספירה.
במאה ה-4 פלשו ההונים והויזיגותים לתראקיה וב-9 באוגוסט 378 התחולל קרב אדריאנופול סמוך לאדירנה בו כשלו הרומאים בהדיפתם והקיסר המזרחי ואלנס נהרג בקרב. לאחר חלוקת האימפריה הרומית נפלה תראקיה בחלקה של האימפריה הביזנטית אשר שלטה בה עד המאה ה-9, עת רובה של תראקיה הפך לחלק מבולגריה.
דת
הדת של התראקים התבססה על המיתולוגיה הפליאו-בלקנית והייתה שונה בין הצפון לדרום. הסיבה לכך היא הרפורמה של זלמוקסיס (Zalmoxis), אשר השפיעה באורח משמעותי על האמונות והמוסדות הדתיים של הצפון. אולם האלים שהכירו היוונים במאה החמישית לפנה"ס (סבזיוס, בנדיס, קוטיס) וכן דמויות כמו דיוניסוס ואורפיאוס, שמייחסים להם מוצא תראקי, הגיעו מתראקיה הדרומית.
על-פי הרודוטוס עבדו התראקים ארבעה אלים שתאמו את ארס, דיוניסוס, ארטמיס והרמס, כאשר הפולחן של האחרונים היה שמור למלכים. אצל התראקים הצפוניים היה האל החשוב זכר, ואילו אצל התראקים הדרומיים - נקבה, כיוון שזוהתה עם הרה.
תל מבורך
החפירות הארכאולוגיות
בשנת 1923 נמצא למרגלות התל מאוזוליאום מהמאה ה־3. המאוזוליאום בנוי אבן ובתוכו נמצאו מספר סרקופגים משיש מעוטרים בתבליטים, על אחד מהם נמצא תיאור של מלחמת היוונים באמזונות. הסרקופג מוצג במוזיאון ישראל.
בשנות ה־60 של המאה ה־20 התגלה מצפון מערב לתל קבר פיר מהמאה ה־10 לפנה"ס שבתוכו נמצאו כלי חרס. חפירות מאורגנות בתל נערכו בין השנים 1976–1973 על ידי המכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית בראשות אפרים שטרן.
קרב פוטידאה
קרב פוטידאה, (ביוונית: Μάχη της Ποτίδαιας) היה קרב שנערך בין כוחות פוטידאה וקורינתוס, לבין אתונה. מקובל לזהות את הקרב כחלק מהמלחמה הפלופונסית, למרות שלמעשה הוא התרחש עוד לפניה, ויחד עם קרב סיבוטה היווה את העילה למלחמה הפלופונסית.
רקע
פוטידאה, הייתה מושבה קורינתית שנוסדה בידי הטיראן הקורינתי קיפסלוס. היא הייתה עיר נמל בכלקידיקי, העיר נכבשה בידי פרס, במהלך מלחמת פרס יוון, ושוחררה בעזרת אתונה. המצב שם הפך להיות מיוחד במינו, כפי שמגדיר זאת משה עמית. מחד, פוטידאה הפכה להיות חברה בליגה האטית-דלית בהנהגת אתונה, ומאידך היא שמרה על קשרים הדוקים עם עיר האם קורינתוס, ואף קיבלה שליחים ממנה מדי שנה. זאת למרות שקורינתוס הייתה חברה בליגה הפלופונסית, שבראשה עמדה ספרטה.
בשנת 433 לפנה"ס התערבה אתונה בקרב סיבוטה, שנערך בין קורינתוס לבין המושבה הקורינתית המתמרדת קרקירה. הקרב הסתיים בניצחון אתונאי-קרקירי מוחץ, אולם גרם להרעת היחסים בין אתונה לקורינתוס. אותה תקופה הודיעו האתונאים לפוטידאים, שעליהם לתת בני ערובה, לנתץ את חומותיהם, ולהפסיק לקבל שליחים קורינתים. תוקידידס, טוען שהסיבה לכך הייתה משום שפרדיקאס השני, מלך מוקדון שכעס על כך שהאתונאים תמכו באויביו הפוליטיים, ניסה לארגן ברית נגדם וקיווה לצרף לברית את קורינתוס ופוטידאה. משה עמית סבור שחשש בלבד לא היה מצדיק פעולה כה תקיפה מצד אתונה, ומעריך שנודע לאתונאים על ברית סודית בין מוקדון, קורינתוס, ופוטידאה. השלבים הבאים של המערכה מוכיחים כי השלושה אכן פעלו בתיאום ובשיתוף פעולה.
המערכה
הקורינתים נבהלו מהפעילות האתונאית באזור, ושלחו 1,600 הופליטים ו-400 קשתים וקלעים תחת פיקודו של אריסטאס אל פוטידאה. האתונאים מיהרו וציידו 40 ספינות ו-2,000 הופליטים נוספים תחת פיקודו של קאליאס, ושלחו אותם אל כלקידיקי. הם התחברו עם הכוח של ארכסטראטוס שכבש את תרמי, וצר על פידנה. פרדיקאס מלך מוקדון, שידע שאתונה במצב קשה הציע לכרות הסכם שלום, בלית ברירה הסכימו האתונאים, כיוון שמצב העניינים בפוטידאה חייב אותם לחזור לכלקידיקי. אליהם הצטרפו 600 פרשים מוקדונים תחת פיקודם של פיליפוס אחיו של פרדיקאס, ושל פאוסניאס בן דודו של פרדיקאס. שניהם לפני כן היו בין המורדים בפרדיקאס, ולכן האתונאים יכלו לסמוך על נאמנותם גם במקרה שפרדיקאס יעתיק את נאמנותו. הם כבשו את העיר ברויאה, אולם נכשלו בכיבוש העיר סטרפסה. לאחר סטרפסה הם צעדו עוד שלושה ימים כשבמקביל הספינות שטו בים. כעבור שלושה ימים הגיעו לגיגונוס הסמוכה לפוטידאה.
בינתיים, פרדיקאס שוב בגד באתונאים והגיע עם 200 פרשים מוקדונים לפוטידאה. הקורינתים, הפוטידאים, והמוקדונים, בחרו למפקד הראשי של כוחות בעלי הברית את אריסטאס. הוא הקים את מחנהו במיצר בכיוון אולינתוס. תוכניתו הייתה כדלהלן, עיקר הכוח המורכב מכלקידיקים וקורינתים יעכב את הכוח האתונאי במיצר. בזמן שפרדיקאס ופרשיו המוקדונים יחנו באולינתוס וברגע המתאים יתקפו מהעורף את האתונאים. אולם האתונאים חזו מראש מהלך זה, והציבו את הפרשים המוקדונים שפעלו בשרותם מול אולינתוס, כדי למנוע עזרה משם. לאחר מכן המשיך הצבא האתונאי אל פוטידאה ונתקל בכוח הפוטידאי-קורינתי תחת פיקודו של אריסטוס. הקרב היה קשה, האגף שהיה נתון לפיקודו של אריסטוס נחל ניצחון ורדף מרחק רב אחרי האתונאים. אולם האגף השני ספג תבוסה מוחצת מהאתונאים ונמלט אל תוך פוטידאה. כאשר חזר אריסטוס ממרדף אחרי האתונאים הצליח אך בקושי להכניס את חייליו אל העיר. הפרשים המוקדונים של פרדיקאס לא נטלו חלק בקרב, כיוון שהיססו להילחם בפרשים של האתונאים. כך שלמעשה שני הצדדים לא השתמשו בפרשים בהתנגשות זו. תוקידידס מספר שאחרי הקרב הקימו האתונאים מצבה במקום והחזירו לפוטידאים את מתיהם. מספר ההרוגים האתונאים בקרב זה עמד על 150 איש ביניהם קאליאס, המפקד. מהקורינתים ובעלי נהרגו קצת פחות מ-300 איש.
תוצאות
האתונאים הטילו מצור על פוטידאה מכל כיוון אפשרי כמעט. הצטרפו אל המצור עוד 1,600 הופליטים תחת פיקודו של פורמיון. פוטידאה הייתה נתונה כעת במצור קשה. אריסטוס עם חלק מחייליו הצליח להימלט מהעיר והמשיך לסייע למורדים באתונאים. אותה שנה החל פורמיון להשחית את הארץ.
למעשה השלום בין אתונה לספרטה נמשך הלכה למעשה, משום שקורינתוס לחמה באתונה על דעת עצמה. אולם הקורינתים והפוטידאים התלוננו בספרטה על תוקפנותה של אתונה. מה שגרם לספרטנים להכריז שכל עיר שיש לה תלונות כנגד אתונה תבוא להגיד אותן. מגארה, גם היא התלוננה על כך שאתונה סגרה בפניה את שווקיה. ואף אייגינה, הפעילה לחץ בסתר. בסופו של דבר פרצה המלחמה הפלופונסית שסחפה את כל יוון. במשך השנים הראשונות של המלחמה המשיכו האתונאים בעקשנות במצור, שבזבז להם קרוב ל-4,600 לוחמים שהיו חסרים מאוד, במיוחד בזמן מגפת הדבר הגדולה באתונה. המצור הסתיים לבסוף בחורף של שנת 430 לפנה"ס. הנצורים נאלצו להיכנע בגלל מחסור במזון. הם הורשו לעזוב את העיר עם מעט חפצים וסכום כסף קטן. הם התפזרו בכל חצי האי הכלקידיקי. קילורכים אתונאים נשלחו להתיישב בעיר השוממה. אם כי ניסיונה של אתונה להשיב לעצמה את השליטה בשאר ערי הכלקידיקי נכשל.
בתרבות
על פי המסופר אצל פלוטרכוס, וגם בדיאלוג, "המשתה" של אפלטון המצביא האתונאי המפורסם אלקיביאדס, לחם בקרב, וניצל רק תודות לתושייתו של מורו סוקרטס.
אודיסאס ולחודימוס
אודיסאס ולחודימוס (ביוונית: Οδυσσέας Βλαχοδήμος; נולד ב-26 באפריל 1994) הוא כדורגלן יווני–גרמני המשחק בעמדת השוער בבנפיקה ליסבון ובנבחרת יוון.
גרייס ופרנקי
גרייס ופרנקי (באנגלית: Grace and Frankie) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה קומית שמשודרת במקור על ידי נטפליקס החל מ-8 במאי 2015. הסדרה נוצרה על ידי מרתה קאופמן והווארד ג'יי. מוריס, ומככבות בה ג'יין פונדה (בתפקיד גרייס) ולילי טומלין (בתפקיד פרנקי), שתי חברות שונות מאוד האחת מהשנייה, שהבעלים שלהן יצאו מהארון, הכריזו שהם מאוהבים ומתכננים להתחתן.
גרייס ופרנקי קיבלו ביקורות מעורבות עם תחילת שידוריה, אך מהעונה השנייה והלאה קיבלו ביקורות חיוביות בעיקר מצד מבקרי הטלוויזיה. היא קיבלה מספר מועמדויות לפרסים חשובים, ביניהן חמש מועמדויות לפרס אמי, מתוכן 5 לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרה קומית, ומועמדות אחת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סדרת קומדיה או מוזיקלית.
באוגוסט 2021 עלתה העונה השביעית והאחרונה, בת 16 פרקים, מה שהופך אותה לסדרה המקורית של נטפליקס עם מספר הפרקים הגדול ביותר - 94 פרקים סך הכל.
עלילה
הסדרה עוקבת אחרי החיים של גרייס ופרנקי. שתי נשים בשנות השבעים לחייהן שעוברות לגור ביחד, כשותפות, אחרי שבני הזוג שלהם, רוברט וסול, מודיעים להם שהם נאהבים ואחרי 20 שנה של רומן בסתר הם יוצאים מהארון ומתכוונים להתחתן. העלילה עוקבת אחרי החיים של כל בני המשפחה. גרייס ושתי בנותיה ופרנקי ושני בניה המאומצים, וגם של הבעלים לשעבר. רוברט וסול הם שותפים במשרד עורכי דין לענייני גירושין בסן דייגו.
גרייס ופרנקי, שמכירות כבר ארבעים שנה, ולא אהבו אחת את השנייה במיוחד, אך נאלצות לחיות ביחד ולתמוך אחת בשנייה תוך כדי שהן מנווטות אל הפרק הבא בחייהן. במהלך הסדרה הן הופכות להיות חברות ואף שותפות עסקיות.
דמויות משנה
סבתא למקלין
הפקה ופיתוח
במרץ 2014, נטפליקס סגרה עסקה על 13 פרקים לסדרה, עם ג'יין פונדה ולילי טומלין בתפקידים הראשיים. הסדרה נכתבה ונוצרה על ידי מרתה קאופמן והווארד ג'יי מוריס, המשמשים גם כמפיקים לצד פונדה, טומלין, פאולה וינסטין וטייט טיילור, סקיידאנס הפקות, דנה גולדברג, דייוויד אליסון ומרסי רוס.
הליהוק
הודעות הליהוק החלו ביוני 2014, עם מרטין שין בתפקיד רוברט, בעלה של גרייס. כעבור חודש לוהק סם ווטרסטון בתפקיד סול, בעלה של פרנקי. ג'ון דיאן רפאל וברון וון הוספו לצוות השחקנים, עם רפאל בתפקיד בריאנה, בתם של גרייס ורוברט, ווון בתפקיד נואבודיקה, הבן המאומץ מאוגנדה של פרנקי וסול. זמן קצר לאחר מכן צורפו איתן אמברי וברוקלין דקר בתפקידי הילדים האחרים של הזוגות. באוקטובר 2015 נודע שסם אליוט יופיע בעונה השנייה כמושא עניין רומנטי של גרייס.
קריסטינה דבארג'
קריסטינה ג'יימי דבארג' (באנגלית: Kristinia Jamie DeBarge; נולדה ב-8 במרץ 1990) היא זמרת, כותבת שירים, רקדנית ושחקנית אמריקאית. היא הופיעה לראשונה בגרסה האמריקאית של "בית ספר למוסיקה", הספין אוף של "אמריקן איידול", "אמריקן ג'וניורס".
בשנת 2009, דבארג' חתמה על חוזה עם איילנדס רקורדס, והוציאה את אלבומה הראשון "Exposed", ביולי של אותה השנה. הסינגל הראשון, "גודיביי", הפציע במצעדים הגדולים ביותר ברחבי העולם. דבארג' הוציאה את אלבומה השני, "Young & Restless" ב-3 במאי 2013.
ילדות ותחילת קרירה
דבארג' היא מעורבבת בכך שאביה הוא חצי אפרו-אמריקאי וחצי קנדי, ואמא שלה היא מקסיקנית, איטלקייה, אירית ונורווגית.
בקיץ 2003 היא השתתפה בספין אוף של "אמריקן איידול", "אמריקן ג'וניור", שמפורסם בישראל בתור "בית ספר למוסיקה". היא הגיעה לעשירייה הראשונה.
2009: Exposed
דבארג' הוציאה את אלבום הבכורה שלה בשנת 2009 תחת "איילנד דאף ג'אם", בשיתוף פעולה עם המפיק הבכיר זוכה הגראמי, בייביפייס. אלבום הבכורה שלה הצליח בהתחלה, עם הסינגל המוצלח והמפורסם שלה, "Goodbye", אך שאר סינגליה נכשלו, כמו "Sabotage" ו-"Future Love" שהוציאה עם פיטבול. אלבומה הראשון מכיל שירי אהבה בשילוב של הפקת R&B, ונחשבו לאוהבי המבקרים לקיץ 2009.
2009–2013: Young & Restless
לאחר שהאלבום הראשון שלה כשל, קריסטינה לא הוציאה שירים עד לשנת 2012. אם כי, עבדה על אלבום שני עבור חברת התקליטים שלה שהיה צפוי להשתחרר ב-2011, אך בוטל על ידי חברת התקליטים. לבסוף, לאחר שנה הוציאה את הסינגל "Cry Wolf" ב-27 בספטמבר 2012, לאחר שחשבון הטוויטר שלה נפרץ והקליפ הודלף.
דבארג' חתמה על חוזה עם מנהטן רקורדס, אולפן הקלטות בינלאומי הממוקם ביפן בפברואר 2013. ב-3 באפריל 2013 הוציאה את הסינגל השני שלה, "Ignite" תחת אלבומה השני, והיה לסינגל הראשון שיצא תחת חברת ההקלטות, כאשר "Cry Wolf" שוחרר בצורה עצמאית.
דבארג' הצהירה באותו יום כי אלבומה השני, "Young And Restless" ישוחרר ב-5 במאי 2013. ב-28 במאי 2013 שוחרר הסינגל השלישי מאלבומה השני, "Higher" שהכיל את גרסת האלבום וגרסת DJ. שבוע קודם, ב-21 במאי 2013 הוציאה את הסינגל "Remix My Love" בשיתוף עם קילין וולאס, מפיק מוזיקלי אמריקאי.
ב-2014 ביטלה דבארג' את החוזה שלה עם אולפני מנהטן שביפן וחתמה על חוזה עם המפיק המוזיקלי, אודניס שפפויפיר.
2014–הווה: Back in the Day, Thinkin Out Loud
ב-1 בינואר 2015 הכריזה דבארג' על סדרת השירים "New Music Monday", כאשר במהלך 9 שבועות היא שחררה 9 שירים חדשים (מקוריים ולא מקוריים) כל יום שני דרך ערוץ היוטיוב שלה, חלקם סינגלים מהאלבום החדש שלה.
בשנת 2014 שיחקה בסרט המוזיקלי "ריקוד מגניב", שביים וכתב ניק קאנון, לצידם של טיפאני האדיש וקווין הארט.
סטיג לרסון
חייו
לרסון נולד בכפר סקלפטהמן שליד העיירה סקלפטאה שבצפון מזרח שוודיה ומשפחתו עברה לאומאו זמן קצר אחר כך. עד גיל תשע גדל אצל סבו וסבתו, כשהוריו ניסו את מזלם בסטוקהולם. הוא שרת שירות חובה בצבא שוודיה ואחר כך נסע לאתיופיה לסייע למורדים מאריתריאה. הוא ניסה להתקבל ללא הצלחה לבית הספר לעיתונות בסטוקהולם, מקום הכשרתם של רבים מהעיתונאים הידועים של שוודיה. במקום זאת נהיה למעצב גרפי.
בתחילת דרכו היה פעיל במפלגה הקומוניסטית השוודית "ליגת העובדים הקומוניסטים" (Kommunistiska Arbetareförbundet). הוא היה גם אחד מחובבי המדע הבדיוני הנודעים בשוודיה, והתפרנס מעבודה כצלם.
בשנות העשרים לחייו שינה את שמו מהשם "Stig" לשם "Stieg" בו התפרסם. הגייתם של שני השמות זהה (סטיג). שינוי השם בוצע משום שבאותו זמן פגש בצלם נוסף בעל אמביציות ספרותיות שנשא את השם סטיג לרסון. השניים חשבו כי בעתיד יתפרסמו, ולכן על אחד מהם לשנות את הכתיב של שמו. ואכן, לימים, הפכו שניהם לסופרים ידועים בשוודיה.
זמן מה ערך את המגזין הטרוצקיסטי "Fjärde internationalen" (האינטרנציונל הרביעי) וכתב עבור מגזיני שמאל נוספים. כן שימש ככותב וכעורך עבור מגזיני מדע בדיוני שוודים, ובין השנים 1978–1979 היה נשיא מועדון המעריצים הגדול ביותר בשוודיה לנושאי מדע בדיוני, "Skandinavisk Förening för Science Fiction" (האגודה הסקנדינבית למדע בדיוני - SFSF). כן עבד כמעצב גרפי עבור סוכנות הידיעות הגדולה בשוודיה (Tidningarnas Telegrambyrå - TT) בין 1977 ל-1999.
אמונתו הפוליטית של לרסון וחוויותיו כעיתונאי הובילו אותו לייסוד "מוסד אקספו השוודי", מוסד שהתמחה במאבק נגד הימין הקיצוני בשוודיה, על מנת לסתור את השפעות "תרבות הכוח הלבן" בקרב הצעירים ובבתי הספר. במסגרת זו ייסד מגזין בשם "אקספו" (Expo). לרסון הפך ללוחם חשוב במאבק נגד הימין הקיצוני והגזענות בשוודיה. הוא הפך לנואם משפיע, והופיע בעימותים מתוקשרים כנגד אנשי ימין. במשך שנים חי תחת איומים על חייו מצד אויביו הפוליטיים.
בגיל 50 מת לרסון בסטוקהולם כתוצאה מהתקף לב. שמועות כי אויביו הפוליטיים פגעו בו התבררו כלא מבוססות. לאחר מותו התגלעו סכסוכים בין מקורביו בקשר לירושתו. הוא לא הותיר צוואה תקפה, ולכן בת זוגו מזה 32 שנים, הארכיטקטית אווה גבריאלסון, לא ירשה דבר, כיוון שלא נישאו מעולם. גבריאלסון מצויה בסכסוך ממושך עם משפחתו של לרסון על עזבונו הנאמד בעשרות מיליוני דולרים. בשנת 2011 פרסמה גבריאלסון ספר אוטוביוגרפי, העוסק בחייה עם לרסון ובמאבקה במשפחתו.
ספריו
לרסון הותיר אחריו שלושה ספרים שלמים, שלא התפרסמו בחייו. הוא כתב אותם כתחביב, ועד זמן קצר לפני מותו לא ניסה לפרסמם. הספר הראשון התפרסם בשוודיה בשנת 2005 תחת הכותרת "Män som hatar kvinnor" (גברים השונאים נשים) ונודע בעולם בשם "נערה עם קעקוע דרקון". הספר זכה להצלחה בסקנדינביה ובעולם כולו, נמכר ב-14 מיליון עותקים, ותורגם ל-40 שפות. הספרים יצאו לאור כטרילוגיה המכונה "טרילוגיית מילניום" ("מילניום" הוא מגזין בו עובד גיבור הספרים). לרסון הותיר חלקים גדולים מהספר הרביעי על מחשב הנמצא ברשותה של גבריאלסון, וכן תקצירים לספרים נוספים בסדרה שהייתה אמורה להגיע לעשרה ספרים.
הספר הראשון בסדרה, "נערה עם קעקוע דרקון", הוסרט ויצא לאקרנים בשוודיה ב-2009. גם הספרים "הנערה ששיחקה באש" ו"הנערה שבעטה בקן הצרעות" עובדו לקולנוע ויצאו לאקרנים בשנים 2009 ו-2010.
סדרת הספרים מציגה שני גיבורים עיקריים, עיתונאי בשם מיכאל בלומקוויסט, והאקרית מחשבים בשם ליסבת סלאנדר. לאורך הספרים נרמזת זיקה בין הגיבורים לגיבוריה של אסטריד לינדגרן. השם בלומקוויסט זהה ל"קאלה בלומקוויסט", בלש צעיר ביצירותיה של לינדגרן, ואילו סלאנדר מזכירה בתכונותיה ובהתנהגותה את בילבי. בלומקוויסט, גבר בשנות הארבעים המוקדמות לחייו, מייסד מגזין עצמאי בשם "מילניום", וניחן בכישרון בלשי, אותו הוא מנצל הן כעיתונאי חוקר, והן לפתרון תעלומות. סלאנדר היא האקרית מחשבים בת 24 העובדת בחברה בשם "מילטון סקיוריטי" המספקת שירותי אבטחה. הספרים מתייחסים בהומור ובביקורת גלויה לחברה השוודית בת ימינו, ומוקיעים תופעות חברתיות של שחיתות תאגידית.
כל שלושת הספרים - "נערה עם קעקוע דרקון" (2009), "הנערה ששיחקה באש" ו"הנערה שבעטה בקן הצרעות" (2010) - יצאו לאור בעברית בהוצאת מודן, בתרגומה של רות שפירא.
מכורה (מפלגה)
מכורה הייתה מפלגה קטנה בישראל בסוף שנות ה-90 שהייתה מורכבת ממנדט אחד.