cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלכסנדר מלינוב
הקריירה הפוליטית
ב-1922 נעצר מלינוב ונכלא, בהנחיית ממשלו של אלכסנדר סטמבוליסקי, אשר ערך מסע ל"טיהור" בולגריה מכל הגורמים הצבאיים, הפוליטיים והכלכליים, אשר הביאו לתפישת מפלגת האיכרים לתבוסה במלחמת העולם הראשונה. ב-1923, שוחרר מכלאו לאחר ההפיכה הצבאית, אשר במהלכה נרצח סטמבוליסקי והצטרף לזמן קצר לממשלתו החדשה של אלכסנדר צאנקוב, כמנהיג מפלגת האיחוד הדמוקרטי החדשה, שהייתה ממשיכת דרכה של המפלגה הדמוקרטית. מלינוב הסתייג מהקו הנאו-פאשיסטי של הממשלה החדשה ופרש מהקואליציה.
אחריתו
ביוני 1931 הוא נקרא שוב לעמוד בראשות הממשלה בראש הגוש הלאומי והקים ממשלת קואליציה צרה ולה 150 צירים מתוך 283. ממשלתו פעלה לשיפור יחסיה של הממלכה עם שכנותיה ואף התקרבה במדיניותה לממלכת יוגוסלביה, תוך הבטחה לנקוט יד קשה נגד ארגוני מחתרת חצי-צבאיים, אשר פעלו מבולגריה במטרה "לשחרר" את מקדוניה ולהשיבה לחיקה של בולגריה.
המשבר הכלכלי החריף שפקד את בולגריה הביא גם לפירוקה של ממשלתו והוא נאלץ להתפטר בחודש אוקטובר. ניקולה מושאנוב התמנה לראשות הממשלה ומלינוב כיהן במשך 3 שנים כיושב ראש האספה הלאומית הבולגרית ונחשב ל"מוציא ומביא" בפוליטיקה הבולגרית של ראשית שנות ה-30, עד להפיכה הצבאית של הליגה הצבאית ב-12 במאי 1934. לאחר ההפיכה היה ממתנגדי המשטר האוטוריטרי שפעל בבולגריה ופעל להחזרתה למעמד של מונרכיה חוקתית.
מלינוב הלך לעולמו מדום לב ב-20 במרץ 1938 במהלך דיון בפרלמנט הבולגרי על קביעת מועד לבחירות חדשות. הוא נקבר בסופיה.
מלינוב והקהילה היהודית
לאלכסנדר מלינוב היו יחסים אוהדים לקהילה היהודית בבולגריה והוא ראה בבניה, אזרחים נאמנים לממלכה. מלינוב השתתף אישית בטקס חנוכת בית הכנסת הגדול בסופיה ב-23 בספטמבר 1909. ב-1937, בגבור האירועים האנטישמיים בבולגריה תוך התקרבותו של הממשל הבולגרי לגרמניה הנאצית, החליטו ראשי הקהילה היהודית לערוך סקר בקרב מדינאים, ראשי ציבור ומובילי דעת קהל בולגרים, כדי לבחון את חומרת הבעיה. מלינוב היה אחד מהאישים אליהם פנו והוא השיב, שתורת הגזע אינה עומדת במבחן המדע, לכל עם יש זכות קיום והאנטישמיות היא תולדה של בורות. מלינוב הוסיף וציין, שבולגריה שידעה כפייה מהי, אין בה מקום לאנטישמיות והקהילה היהודית היא קהילה נאמנה ושומרת חוק.
חדקן זוהר
חדקן זוהר (שם מדעי: Acipenser stellatus) הוא מין של דג ממשפחת החדקניים, החי במימי הים הכספי, הים השחור, ים אזוב ובים האגאי שבים התיכון, אם כי נראה שהאוכלוסייה ששם נכחדה כתוצאה מדיג יתר. החדקן מצוי כיום בסכנת הכחדה חמורה עקב דיג להכנת קוויאר.
תיאור
החדקן בעל גוף דק וארוך עם חוטם מוארך יחסית לקרוביו ובקצהו בולטים ביני חישה ארוכים. החדקן יכול להגיע לאורך של ומשקל 80 ק"ג, אך לרוב הוא קטן יותר. הוא בעל רצועת לוחיות סחוסיות בצבע אפור וצבע הגוף ירקרק-אפרפר עד חום והבטן בהירה יותר משאר הגוף.
החדקן שוכן בקרקעית הים או האגמים ומחפש מזון בלילה. הוא ניזון מרכיכות, תולעים, סרטנים ודגים קטנים שהוא מאתר סמוך לקרקעית. הוא מהגר בעת הרבייה למים מתוקים כדי להשריץ.
דג זה הוא אחד משלושת החדקנים הנצרכים ביותר להכנת קוויאר לצד הבלוגה והחדקן הרוסי. הבשר שלו נחשב ליקר מאוד לאורך הים הכספי ונעשו ניסיונות לייצא אותו למדינות אחרות כמו ארצות הברית, רוסיה, איראן ואיטליה.
בכלות העשב
"בכלות העשב" (באנגלית: "The Death Of Grass") הוא ספר מסוגת המדע הבדיוני הפוסט-אפוקליפטי שנכתב על ידי ג'ון כריסטופר (שם העט של הסופר סמואל יוד). הספר יצא לאור ב-1956 בבריטניה בהוצאת Michael Joseph כ-"The Death Of Grass" ומאוחר יותר בארצות הברית כ-"No Blade of Grass". ב-1979 תורגם לעברית ויצא לאור בישראל בהוצאת "מסדה".
ברקע העלילה, וירוס הרסני מתפשט ותוקף כל צמח עשבי ברחבי אסיה ואירופה. הווירוס תוקף ומחסל גידולים חקלאיים וגורם להתפשטות רעב מחריד שבתורו מביא להתפרקות שלטון החוק ולהידרדרות מוסרית הגולשת להיסטריה המונית. עלילת הספר עוקבת אחר שני חברים בניסיונם למלט את עצמם ואת משפחותיהם מהכרך הלונדוני השוקע לאנרכיה אלימה, אל חווה מבודדת באזורים הכפריים של אנגליה.
תקציר העלילה
זן חדש של וירוס התוקף גידולי אורז מתגלה במזרח אסיה ועושה שמות ביבולי המזון המקומיים. במהרה מהגר הווירוס גם לאירופה ומתגלה בבריטניה, אך שם אינו גורם לנזק רב בשל נטיתו לתקוף גידולי אורז בלבד, שאינם נפוצים במדינה. בניסיון להתמודד עם הווירוס החדש, מבכרים המדענים לפתח חומר ריסוס חדש, על-פני טיפוח זני צמחים המגלים עמידות לווירוס.
השימוש בחומר הריסוס החדש מביא מזור זמני בלבד ומעט לאחר מכן מופיע תת-זן של הווירוס המקורי, שעבר תשנית (מוטציה) כך שכעת הוא פוגע גם בגידולים החקלאיים שלא נפגעו על ידי הזן המקורי. הווירוס החדש מתפשט במערב אסיה ובאירופה ופוגע בגידולי החיטה והשעורה. מהר מאוד מסתבר שהזן החדש פוגע בכל צמח עשבי והנזק לגידולי המזון, הן הצמחים עצמם והן החיות המתבססות עליו כמזון, מתחיל לקבל ממדים קטסטרופליים וחשש אמיתי מפני רעב מתחיל להתהוות במדינות שנפגעו. לנוכח התפשטות הווירוס ההרסני ברחבי אסיה ואירופה, מנסות אוסטרליה ומדינות יבשת אמריקה להטיל סגר הרמטי על המדינות שנפגעו, כדי למנוע את חדירת הווירוס גם אליהן. הסגר על המדינות שנפגעו מקשה עליהן להתמודד עם האתגר הרובץ לפתחן ומחריף את המשבר המתחולל בהן.
עלילת הספר עוקבת אחר מהנדס בשם ג'ון קוסטאנס וחברו, עובד ציבור בשם רוג'ר באקלי, בעוד הם ומשפחותיהם מנסים למלט את נפשם מלונדון, במסעם על-פני אנגליה הקורסת תחת הרעב הכבד ושוקעת לתוך אנרכיה ואי-סדר.
מוקדם יותר, כשהופיע הווירוס החדש בבריטניה ומשבר הרעב במדינה התלקח והחל להעמיק, אחיו של ג'ון זיהה את הסכנה המתקרבת ופרש לחווה מבודדת בעמק נידח באנגליה, שם הוא ומספר ידידים נוספים החלו בגידול מאסיבי של תפוחי אדמה (שלא נפגעו במגפה, מאחר שאינם צמח עשבי) כמקור מזון. אחיו של ג'ון מזהיר אותו מפני הבאות ומעודד אותו להצטרף אליו לחווה המבודדת. ג'ון, שסבור שאחיו מגזים, מסרב לעזוב את החיים להם הורגל בלונדון ונותר בה בזמן שמשבר הרעב מעמיק ומהומות אלימות מתפשטות אט-אט בבירה הבריטית ובממלכה כולה. כשהסדר החברתי והמוסר האנושי שהכיר קורסים סביבו וכשהרעב הופך בלתי נסבל, מתלבט ג'ון אם עליו להישאר בלונדון או לעזוב, כפי שהציע לו אחיו לפני כן. ג'ון מתקשה להחליט אך כאשר חברו רוג'ר מגלה לו כי הממשלה הבריטית, מתוך ניסיון נואש להפסיק את המהומות האלימות ההמוניות ואת קריסת המדינה, שוקלת להטיל פצצות מימן על ריכוזי אוכלוסין במדינה, מחליטים הוא ורוג'ר לצאת יחד עם משפחותיהם מהעיר הקורסת ולנסות להגיע לחווה של אחיו של ג'ון כדי למצוא בה מקלט.
במהלך מנוסתם מהעיר ובמסעם באזורי הכפר, פוגשת החבורה אנשים וחבורות נוספים, המנסים לשרוד במציאות הקשה. חלקם מצטרפים לחבורה וחלקם מתייצבים כנגדה. לנוכח המצב הקשה והבלתי אפשרי, מוצאים את עצמם אנשי החבורה במצבים המעמידים במבחן קשה ואכזר את אמות המוסר שלהם ואת נחישותם לשרוד.
לאחר מסע קשה ורווי תלאות, מגיעה החבורה לשערי החווה המבודדת. בהגיעם לחווה ניצב ג'ון בפני דילמה קשה: מחד, לחבורה הקטנה שהורכבה תחילה ממשפחתו שלו וממשפחתו של רוג'ר הצטרפו במהלך המסע אנשים רבים שעברו עימם תלאות רבות שגרמו לחבורה להתגבש יחד ולג'ון לחוש חוב מוסרי כלפיהם. מאידך, החבורה שאיתה הגיע לשערי החווה גדולה הרבה יותר מכמות האנשים שתוכל החווה הקטנה לכלכל, וזאת אף מבלי לכלול את האנשים שכבר נמצאים בחווה ושטרחו על בניתה. אחיו של ג'ון, פונה אליו מתוך החווה המבוצרת, ומציע לו, לרוג'ר ולמשפחותיהם להיכנס לחווה ולהשאיר את יתר החבורה בחוץ.
אחד מאנשי החבורה, שחושש שג'ון ורוג'ר יכנסו לחווה ויותירו את היתר לרעוב בחוץ, מצית עימות אלים בין החבורה שבחוץ לבין אנשי החווה. העימות מתפתח לכדי קרב יריות בין שני הצדדים, שמהלכו נהרגים כמה אנשים וביניהם אחיו של ג'ון, והחבורה חודרת למתחם החווה המבוצרת וכובשת אותה. סיום אלים זה, המציב שני אחים משני צידי המתרס והמביא בסופו של דבר למותו של אחד מהם, מחדד את הבנאליות הקשה והבלתי מתפשרת במאבק לשרוד בחברה שסדרי החוק, המוסר וההגינות ניטלו ממנה.
עיבודים על בסיס הספר
נעשו מספר עיבודים לספר "The Death Of Grass " במדיות אחרות:
רפאל אלקורטה
רפאל אלקורטה מרטינס (בבסקית: Rafael Alkorta Martínez, נולד ב-16 בספטמבר 1968 בבילבאו שבחבל הבסקים) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעיקר בתפקיד הבלם.
קריירה במועדונים
אלקורטה שיחק בקבוצת אתלטיק בילבאו מגיל 10, ובגיל 17 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים. בגיל 19 השתלב בקבוצה הבוגרת, וערך את הבכורה בהפסד לוויאדוליד ב-24 באוקטובר 1987. אלקורטה פתח בהרכבה של אתלטיק בילבאו 172 פעמים, ומיצב את עצמו כבלם בכיר. בעונת 1993/94 חתם אלקורטה בריאל מדריד, ויחד עם פרננדו היירו יצר חוליית הגנה מהבולטות בכדורגל הספרדי. אלקורטה זכה עם ריאל מדריד בשתי אליפויות, ובשנת 1997 חזר לאתלטיק בילבאו, עמה זכה במקום השני בעונת 1997/98. אלקורטה היה שחקן הרכב קבוע באתלטיק בילבאו, אך בעונת 2001/02 בחר לפרוש אחרי 6 משחקים בלבד ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
אלקורטה ערך בכורה בנבחרת ספרד ב-26 במאי 1990, בניצחון חוץ 1-0 על נבחרת יוגוסלביה. אלקורטה ערך 54 הופעות בנבחרת ספרד, עד שנת 1998, שיחק ב-3 גביעי עולם (1990, 1994, 1998) ובאליפות אירופה בשנת 1996. כמו כן, ייצג את ספרד באליפויות אירופה לגילאים צעירים.
יומנו של חנון - במים עמוקים
יומנו של חנון - במים עמוקים (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid: The Deep End) הוא הספר החמישה עשר בסדרת הספרים יומנו של חנון של הסופר והמאייר האמריקאי ג'ף קיני. הספר יצא לאור ב-27 באוקטובר 2020 ובעברית ב-10 בדצמבר 2020. הספר עוסק בטיול קיץ, אליו יצאו גרג הפלי ובני משפחתו.
עלילה
כבר חודשיים שגרג הפלי ומשפחתו גרים במרתף של סבתם (לאחר האירועים בספר הקודם, "בית ההריסות"), והם מתחילים לצאת מדעתם. משפחת הפלי לא יכולה להרשות לעצמה חופשה יקרה, והם מחפשים אפשרויות לחופשה משפחתית שיוכלו להרשות לעצמם. לאחר שלא הצליחו להגיע להחלטה, המשפחה מקבלת שיחת טלפון מסבתא רבתא שלהם, שביקשה מהם להזיז את הקרוואן של אחד הדודים מהחנייה שלה. המשפחה גילתה שהם יכולים לצאת לחופשה בקרוואן, בלי שיצטרכו להוציא כסף על מסעדות ובתי מלון.
לאחר שקנו אספקה וניקו את הקרוואן, המשפחה עלתה לכביש והגיעה לאגם צלול. המשפחה נכנסה לאגם, ואחרי כמה דקות יצאה ממנו במהירות ועזבה את המקום, לאחר שגילו שהם נמצאים במדגרת דגים. למחרת, משפחת הפלי נסעה למקום בשם "מרכז ההרפתקאות למשפחה", בו מוצעות פעילויות כגון טיפוס, רכיבה על אופניים ועוד, שם הם בחרו לשוט על אבובים בתוך נהר. באמצע הנהר גרג נופל מהאבוב שלו אל המים הסוערים, ונאלץ לגרור את עצמו לשפת הנהר, כשהוא בלי בגד הים שלו, שנסחף הלאה ממנו. בהמשך, המשפחה חונה בשמורת טבע (יער לאומי), שם הם הולכים לטיול רגלי. באמצע הלילה, המשפחה נתקלת בדוב, ומני, אחיו הצעיר של גרג, יורה באקדח זיקוקים על גג הקרוואן, ובשל כך שומרת היער דרשה מהם לעזוב את היער בבוקר.
אמו של גרג רוצה ללכת למקום שיש יותר אנשים, והם הולכים לבלות שבוע בפארק קרוואנים יוקרתי. גרג בודק את המקום, רואה את המקלחות, את בריכת השחייה ואתרי ה"לוקסוס", שם לאנשים יש צלחות לוויין משלהם ואפילו מדשאות לשבת בהן.
למחרת, המשפחה יוצאת לשיט בקאנו באגם שבפארק, שם כמה נערים יורים עליהם אבטיחים. בהמשך גרג פוגש קבוצת בנים, בראשם ילד המכונה "מיץ פירות", שמבקרת בפארק הקרוואנים כבר שנים. הם מסתדרים יחד, והבנים מספרים לו את כל מה שהוא צריך לדעת על המקום ומראים לו מה הם עושים שם בשביל הכיף. מאוחר יותר, הנערים שהציקו למשפחת הפלי ירו שוב אבטיחים לעבר קבוצת הבנים. "מיץ פירות" מציג את התוכנית שלהם לארוב לנערים ולירות עליהם ברובי מים. לאחר שהם עשו זאת בהצלחה, הנערים רדפו אחריהם בתגובה והם ברחו והסתתרו מהם. הבנים מילאו מחדש את רובי המים שלהם, הפעם בקטשופ וסודה, וירו שוב על הנערים, מה שמשך אליהם דבורים.
למחרת, גרג מגלה כי שאר הבנים נתפסו על ידי מנהל המחנה, שדרש מהם לקרצף את דוכן המזון המהיר (אותו הם לכלכו תוך כדי שמילאו את הרובים) עם מברשות שיניים. "מיץ פירות" ניסה להטיל את האשמה על גרג, אך המנהל לא הצליח למצוא אותו.
המשפחה הולכת לשחות בבריכת המחנה אך נאלצת לעזוב כשברק התחיל להכות. הם מגלים שהגשר שמוביל לשטח המחנה נפגע מברק וחלקו נהרס לחלוטין. בגלל שהגשר היה לא תקין, והמשאית שמביאה אספקה למחנה לא יכלה להיכנס אליו, המחנאים נעשו נואשים והחלו להתפרע, כשהם פושטים על חנות המחנה, גונבים מים מהמקלחות, ואפילו הופכים קרוואנים. משפחת הפלי, שלא רצתה להישאר עוד באזור, החליטה לנסוע על פני הנהר שזורם מתחת לגשר. אך הם נסחפו במורד הזרם, והקרוואן התנגש באזור השבור של הגשר, ומילא את הרווח שנוצר בו. שאר המטיילים נסעו מעל גג הקרוואן של משפחת הפלי, והשאירו את המשפחה לבד במחנה. עם המקום כולו רק לעצמם, הם יכלו ליהנות מהיום האחרון שלהם במחנה, לבלות באגם ולאכול ארוחות טובות יותר משהיו להם כל הטיול. גרג מהרהר בעובדה שהוא צבר כמה זיכרונות שמחים משם, אך קיווה שלא יצטרך לעבור דרמה כזו שוב.
קידום
בשל מגפת הקורונה, מסע הפרסום של הספר היה שונה באופן משמעותי מבשנים שעברו, כדי לאפשר ריחוק חברתי ונוהלי בטיחות נוספים. קיני ערך את מסע הפרסום של הספר על ידי פעילות דרייב ת'רו אינטראקטיבית בסגנון מסיבת בריכה. המבקרים יכלו להשתתף בפעילויות שונות, מתוך הרכבים שלהם, הכוללות בין היתר ירי בלוני מים מתוך קלע, התזה מרובי מים וזריקת כדורים אל דוכן הטבעה שבתוכו נמצא מציל. קיני השתמש במקל לניקוי בריכה באורך גדול כדי להעביר עותקים חתומים של הספר לילידים שהגיעו לאירועים. לפני שהחליט על כך לבסוף, קיני שקל גם לערוך אירועי הקרנת סרטים בדרייב אין עבור קידום הספר, כפי שבחרו לעשות סופרים אחרים, אך הוא רצה לעשות משהו מיוחד. קיני, בשיתוף חברת סקולסטיק, ערך בנוסף אירוע וירטואלי לאחר השקת הספר. באירוע, הוא הראה לצופים איך לצייר חלק מדמויות, ענה על שאלות הקהל ועוד. ב-4 בנובמבר 2020, קדימון הספר פורסם בערוץ היוטיוב הרשמי של "יומנו של חנון", ובו מופיעות חלק מדמויות הספר, כשהן מקיימות שיחת וידאו.
פיתוח
ב-13 בפברואר 2020 נחשפה תמונת טיזר עם תאריך ההוצאה של הספר. ב-26 במאי 2020 נחשפו שם הספר ועטיפתו. כאשר קיני החל לכתוב את הספר, סגרים כבר הוטלו ברחבי העולם בשל מגפת הקורונה, והוא ידע שעליו יהיה לכתוב "ספר מסוג אחר". הוא רצה להתייחס לחיים שבסגר מבלי להפוך את הספר לרציני מדי, אז הוא החליט שמשפחת הפלי תגור במרתף של סבתם, מכיוון שהבית שלהם זקוק לתיקונים. לדברי קיני, חלקים בספר נכתבו בהשראת מספר אירועים שחווה בחייו האמיתיים כשהיה בטיולי מחנאות. ב-30 ביולי, קיני פרסם בטוויטר שרטוט של מפה של פארק הקרוואנים שבספר. הוא כתב כי לעצב מקומות שלא קיימים זה חלק מהנה בעבודה שלו, ושמפות כמו זו ששיתף "עוזרות להפוך את הסיפור לאמיתי" מבחינתו.
קבלה
אתר ביקורות הספרים "Kirkus Reviews" כתב כי הספר "כתוב בקצב מושלם עם שורות שנונות, בדיחות מתוחכמות ואיורים מקסימים". קארי ר. וידון מארגון "Common Sense Media" המקדם פיקוח על תוכני ילדים, כתב כי הספר "מצחיק אך צפוי" והעניק לו 3 מתוך 5 כוכבים.
מכירות
USA Today דיווח כי "במים עמוקים" הוא הספר ה-12 הנמכר ביותר לשנת 2020. מעל 171,000 עותקים של הספר נמכרו בשבוע הראשון ליציאתו בארצות הברית, והוא היה הספר הנמכר ביותר באותו שבוע. הוא הופיע ברשימת רבי המכר של השבוע של ה-USA Today החל מתאריך יציאתו ועד ל-31 בדצמבר.
רליאנט קיטן
רליאנט קיטן (באנגלית: Reliant Kitten) הוא דגם מכונית עירונית קטנה, בעלת 4 גלגלים, עשויה פיברגלס, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רליאנט מוטורס אשר יוצרה בין השנים 1975–1982.
סך הכול יוצרו 4,074 יחידות.
הראלינט קיטן שווקה במדינת ישראל בשנים 1978–1979, תחת הסיסמה: "קיטן 24 ק"מ לליטר" ונמכרו בה כמה עשרות יחידות.
שיתוף הפעולה בין חברת רליאנט לחברת "אוטוקרס" הישראלית
תחילת הדרך, בדומה למפעל "קייזר-אילין", הייתה בחיפוש אחר דגמי מכוניות המיוצרות בהצלחה בעולם והרכבתם במפעל בארץ. גם שובינסקי נתקל באותם קשיים שמקורם ב, והחברה התקשתה מאוד ליצור שיתופי פעולה מסוג זה, למעט אותו שיתוף פעולה קיים עם רליאנט הבריטית. קושי זה הוביל את "אוטוקרס" להכרה כי יזדקקו לרכב מתכנון מקורי. כך, לראשונה בישראל, החלה לקרום עור וגידים תוכנית לייצור רכב שאינו מבוסס על הרכבה מקומית של דגם קיים, אלא על תכנון של רכב חדש שמכלוליו יתבססו ככל שניתן על רכיבי מדף הקימים בעולם.
הדגמים הראשונים של מכונית הספורט סברה ספורט יוצרו על ידי חברת רליאנט.
בסוף יולי 1981 לקה מנכ"ל אוטוקרס לשעבר, יצחק שובינסקי בהתקף לב מאחורי הגה הרליאנט קיטן מהפיברגלס שנהג בה, סטה מהכביש, פגע בעץ ונהרג.
ויני מדיקיזלה-מנדלה
ויני מדיקיזלה-מנדלה (באנגלית: Winnie Madikizela-Mandela; נולדה בשם Nomzamo Winifred Zanyiwe Madikizela, 26 בספטמבר 1936 – 2 באפריל 2018) הייתה פעילה חברתית, מתנגדת למשטר האפרטהייד ופוליטיקאית דרום-אפריקאית. היא כיהנה כנשיאת ליגת הנשים של הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC), והחזיקה במספר משרות בממשלה.
היא הייתה נשואה לנלסון מנדלה במשך 38 שנים, כולל 27 שבהן ישב בכלא בתקופת האפרטהייד בדרום אפריקה, כאשר היא פעלה כנציגתו אל מול העולם, והעבירה לציבור את מחשבותיו ודיווחה על מצבו. השניים היו עדיין נשואים כאשר הוא נהיה לנשיא דרום אפריקה ב-1994, אך בפועל נפרדו שנתיים קודם לכן. הם התגרשו ב-1996, אך מדיקיזלה-מנדלה המשיכה להיות נוכחת בחייו למרות נישואיו השניים ב-1998, ועמדה לצידו כאשר עבר טיפולים למחלת לב.
דמותה הייתה שנויה במחלוקת – תומכיה כינו אותה "אם האומה", בעוד אחרים גינו אותה מאחר שוועדת האמת והפיוס דרום האפריקנית מצאה שהיא הייתה אחראית באופן אישי לרציחתם, עינוים, חטיפתם ותקיפתם של גברים, נשים וילדים רבים, וכן הייתה אחראית באופן עקיף למספר רב אף יותר של פשעים.
ילדות ולימודים
שמה בשפת הקוסה הוא נומזמו (היא שמתאמצת). היא נולדה בכפר אמבונגווני בחבל ביזאנה שבפונדונלד. היא עבדה במגוון משרות בבנטוסטן טרנסקאי. למרות המגבלות על השכלת שחורים באפרטהייד, היא הצליחה לסיים תואר בעבודה סוציאלית ממכללת יאן הופמאייר ביוהנסבורג, ומאוחר יותר, BA ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת ויטווטרסראנד.
נישואים ומשפחה
היא פגשה את עורך הדין והפעיל נגד האפרטהייד נלסון מנדלה ב-1957. היא הייתה בת 22, והמתינה לאוטובוס בסווטו. מנדלה ראה אותה, הוקסם, והזמינה לארוחת צהריים למחרת. השניים נישאו ב-1958, ונולדו להם שתי בנות – זנאני (1959) וזינדזי (1960). נלסון נעצר ב-1963 ונשלח לכלא, ושוחרר רק ב-1990. החיים לאחר שחרורו לא היטיבו עמם – למרות חזית מאוחדת ופופולרית במהלך שנותיו בכלא, ויני ונלסון נפרדו ב-1992, והתגרשו ב-1996, שנתיים לאחר שנלסון נהיה לנשיא דרום אפריקה. בראיון ב-1994, כשנשאלה לגבי הסיכויים לפיוס עם נלסון, ויני אמרה, „אני לא נלחמת להיות הגברת הראשונה של האומה. למעשה, אני לא הטיפוס להופיע עם פרחים יפים בידיי, ולהיות קישוט יפה עבור כולם”.
תקופת האפרטהייד
מדיקיזלה-מנדלה נעצרה תכופות על ידי כוחות הממשלה בגין פעילותה הפוליטית נגד משטר האפרטהייד. היא עברה עינויים, הוחזקה במעצר בית, הייתה תחת מעקב ואף ישבה בכלא בבידוד למשך שנה וחצי. היא הפכה לסמל המאבק, הוגלתה רשמית לעיר במדינת אורנג' החופשית, ולא הורשתה לצאת משם אלא כדי לבקר את נלסון בכלא. הגבלות אלה לא מנעו ממנה להמשיך בפועלה – היא הקימה קליניקות, הובילה קמפיינים למען שוויון, ועשתה את דרכה בהיררכיית הארגון של ה-ANC. ב-1985 ויני מנדלה זכתה בפרס רוברט פ. קנדי לזכויות אדם, יחד עם הפעילים אלן בוסק ובאיירס נאודה, בשל עבודתם בדרום אפריקה.
הרשעות וממצאים פליליים
במהלך נאום שנשאה בעיירה ב-13 באפריל 1986, הביעה מדיקיזלה-מנדלה את תמיכתה במעשי לינץ' באמצעות צמיג בוער (באנגלית: ״necklacing״, מילולית ״ענידת שרשרת״ - שיטת רצח שהיתה נהוגה בדרום אפריקה בין שחורים, בעיקר נגד מי שנחשדו בשיתוף פעולה עם משטר האפרטהייד, במהלכה היו כורכים סביב צוואר הקורבן צמיג מלא דלק ומציתים אותו):.
בנוסף, הואשמה מדיקיזלה-מנדלה על ידי שומר הראש שלה, ג'רי מוסיבוזי ריצ'רדסון ואחרים, בכך שהורתה על ביצוע מעשי חטיפה ורצח במהלך המחצית השנייה של שנות ה-80. בדצמבר 1988 חטף ריצ'רדסון את ג'יימס סייפל בן ה-14, יחד עם שלושה נערים נוספים, מביתו של הכומר פול ורין. על פי טענת ריצ'רדסון, הוא הביא את הנערים לביתה של ויני על פי פקודתה, מכיוון שהיא חשדה שהכומר מתעלל בהם מינית. בביתה, הנערים עונו כדי שיודו בדבר ההתעללות. סייפל הואשם בשיתוף פעולה, וגופתו נמצאה ב-6 בינואר 1989 בשדה עם פציעות דקירה בצווארו.
ב-1991 זוכתה מדיקיזלה-מנדלה מכל ההאשמות פרט לחטיפה. גזר דינה היה שש שנות מאסר, אך בערעור העונש הומר לקנס. בדו״ח הסופי של ועדת האמת והפיוס מ-1998 נכתב „הגב' ויני מדיקיזלה מנדלה אחראית פוליטית ומוסרית להפרות הבוטות של זכויות האדם בידי ה-MUFC (מועדון הכדורגל על שם מנדלה, שסיפקו לוויני שירותי אבטחה)”. ב-1992 הואשמה ויני ברציחתו של ד״ר אבו בכר אסוות, ידיד משפחה אשר בדק את סייפל לאחר שנחטף, ולפני שנרצח. נטען כי היא שילמה סכום בשווי $8000 וסיפקה את כלי הנשק לרצח, אשר בוצע ב-27 בינואר 1989. השימועים בוועדת האמת והפיוס הושעו, כאשר הושמעו טענות שעדים חווים הפחדות ואיומים בשמה של ויני מנדלה.
המעבר לדמוקרטיה
למרות הכל, היא נותרה אהודה בקרב רבים מפעילי ה-ANC. בדצמבר 1993, ושוב באפריל 1997, היא נבחרה לנשיאות ליגת הנשים של ה-ANC, בפעם השנייה אחרי שכבר הופיעה בפני ועדת האמת והפיוס. הארכיבישוף דזמונד טוטו הכיר בחשיבותה במאבק נגד האפרטהייד, אך גם עודד אותה להתנצל ולקחת אחריות על מחדליה. בתגובה זהירה, היא הודתה שדברים "השתבשו מאוד".
בעיות משפטיות
ב-24 באפריל 2003, הורשעה ויני מדיקיזלה-מנדלה ב-43 סעיפי הונאה וב-25 סעיפי גנבה, והברוקר שלה, עדי מולמן, הורשע בעוון 58 סעיפי הונאה ו-25 סעיפי גנבה. שניהם כפרו באשמה, שהייתה גנבת כספים מקרן לוויות. על מדיקיזלה-מנדלה נגזרו חמש שנות מאסר. היא התפטרה מכל תפקידיה ב-ANC ובממשלה. בערעור ב-2004, השופט מצא כי "הפשעים לא היו למטרת העשרה עצמית", והוא ביטל את האשמות הגנבה וגזר הדין הנלווה, ואישר רק את ההרשעה עבור סעיף הונאה אחד, עם גזר דין מושהה של שלוש וחצי שנים.
החזרה לפוליטיקה
ב-2007, ה-ANC הכריזה על בחירות לוועד המנהל הארצי; ויני זכתה במקום הראשון.
ב-2008, כשפרצו מהומות נגד מהגרים בדרום אפריקה, ביקרה מדיקיזלה-מנדלה את הפורעים, והאשימה את מדיניות הממשלה בחוסר הדיור ובגישה השלילית כלפי המהגרים. היא התנצלה בפני קורבנות האלימות, והציעה את ביתה כמחסה למשפחת מהגרים מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בבחירות הכלליות של ה-ANC ב-2009, השיגה מדיקיזלה-מנדלה את המקום החמישי ברשימת המפלגה, אחרי נשיא המפלגה ונשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה, נשיא המדינה לשעבר קגלמה מוטלנת'ה, סגן הנשיא בלקה מבטה, ושר האוצר טרבור מנואל. מאמר ב-Observer גרס שמיקומה הגבוה מראה כי הנהגת המפלגה רואה אותה כמשאב חשוב בבחירות, ושהיא מסייעת ללכד תמיכה עממית ובמיוחד מהשכבות העניות באוכלוסייה.
בראיון ב-2010, תקפה מדיקיזלה-מנדלה את בעלה לשעבר, ואמרה שהוא "אכזב את השחורים", ש"מוציאים אותו לעיניי הציבור רק כדי לגייס כספים", ושהוא בסך הכל "קרן". היא גם ביקרה את החלטתו לקבל את פרס נובל יחד עם דה קלרק. בין היתר, היא טענה שמנדלה כבר אינו נגיש לבנותיהם, ולא חסכה דבריה גם מהארכיבישוף טוטו, לו קראה "אוויל".
הראיון משך תשומת לב מהתקשורת, וה-ANC הודיעו שהיא תתבקש להסביר דבריה. ב-14 במרץ 2010, יצאה הודעה בשמה של מדיקיזלה-מנדלה שהראיון מפוברק.
ייצוגים במדיה
בסרט הטלוויזיוני "מנדלה" גילמה אותה אלפרה וודארד. ב-1997 גילמה אותה טינה ליפורד בתוכנית הדרמה "מנדלה ולה קלרק". בדרמת ה-BBC ב-2010 "גב' מנדלה" גילמה אותה סופי אוקונדו. בסרט "ויני מנדלה" מ-2011, גילמה אותה ג'ניפר הדסון. התסריט היה מבוסס על הביוגרפיה של מנדלה מאת אנה מארי דו פראז בזדרוב, Winnie Mandela: A Life. איגוד השחקנים הדרום אפריקאי התנגד לליהוקה של הדסון, בטענה שהשימוש בשחקנים זרים כדי לספר את סיפורי השחורים בדרום אפריקה חותר תחת מאמצים לפתח את תעשיית הקולנוע המקומית. הדמות ויני קווהומבה מתוכנית הילדים המצוירת "שאלתיאל קוואק" (1990) ככל הנראה מבוססת על ויני מדיקיזלה-מנדלה, או לכל הפחות משמשת כאזכור שלה.
דמותה של מנדלה חזרה בסרט משנת 2013, Mandela: Long Walk to Freedom, הפעם בגילומה של נעמי האריס (את נלסון מנדלה גילם השחקן הבריטי אידריס אלבה). כשצפתה בסרט, מדיקיזלה-מנדלה אמרה שהיא הרגישה שזו הפעם הראשונה שסיפורה יוצג על המסך. במאמר בעיתון הגרדיאן, גוגלת'ו אוקמסלקו כתבה שהסרט החזיר את ויני למקומה הראוי, והכיר במקומה במאבק, ש"עבור נשות דרום אפריקה היה יותר משמעותי מזה של בעלה".
המשוררת הישראלית דליה רביקוביץ כתבה סיפור אודות ויני מנדלה, והוא מופיע בספר הסיפורים הקצרים הנקרא על שמה "קבוצת הכדורגל של ויני מנדלה" (1997)
רחל הלר
רחל הלר (נולדה ב-7 בספטמבר 1929) היא אמנית ישראלית. בעלת גלריות לאמנות. בעברה פיתחה שיטה להוראת ציור.
ביוגרפיה
לברונו וארנה אסקולי. משפחת אביה קרויה על שם העיר אסקולי באיטליה (אסקולי פיצ'נו), משפחה עתיקת יומין ונצר למשפחת ר' עובדיה מברטנורא.
גדלה בתל אביב ורמת גן ולמדה בתיכון אוהל שם ברמת גן. במלחמת העצמאות לחמה בחטיבת הנגב של הפלמ"ח כמפקדת פלוגת בנות בגדוד שבע. לאחר המלחמה הייתה ממייסדי קיבוץ תל רֵעִים בנגב (כיום רֵעִים) וחברת הקיבוץ כשנתיים (1950-1949).
לאחר עזיבתה את הקיבוץ למדה תקופה קצרה בבצלאל אצל מרדכי ארדון. בוגרת החוגים להיסטוריה כללית והיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית (1955-1952). בתום לימודיה ניהלה שנה את בית צבי שהיה באותם הימים בית תרבות ע"ש צבי קליר.
בוגרת ציור במכון אבני לאמנות בתל אביב (1959-1956) אצל סטימצקי ושטרייכמן. בשנים 1962–1964 למדה שנתיים במחלקה לאמנות וארכיטקטורה ב-Central School of Art and Design, לונדון. בשנים 1970–1972 למדה ב-Pratt Graphic Center ניו יורק.
שבה לירושלים ב-1963, בה בנוסף על הציור יצרה קירות אמנותיים לבתי ספר בכפר סבא, ירושלים, אופקים, בתים פרטיים ומשרדים בתל אביב; ועבודות אמייל וזכוכית מוזמנות. הבולט שבציורי הקיר ניצב עד היום (2019) בבית מאירסדורף, האוניברסיטה העברית בירושלים.
מאז 1961 הציגה הלר למעלה ממאה תערוכות יחיד ומאז 1959 הציגה כמאה תערוכות קבוצתיות, בעיקר בישראל, גרמניה, איטליה וארצות הברית. הציגה בטכניקות אמנות שונות: ציור, רישום, קולאז',
הדפס,
אמייל,
עצמים (art objects) ופוטושופ. השתתפה מספר פעמים בתערוכות קבוצתיות במסגרת הביאנלה של ונציה.
בשנות השבעים הייתה פעילה בבית האמנים בירושלים בוועדות שונות ובעזרה לאמנים שעלו מרוסיה בהתאקלמות בישראל והציגה במקום. הייתה ממקימי סדנת ההדפס הירושלמית וישבה בחבר הנאמנים שלה. ב-1998 נבחרה על ידי ד”ר פליסיטס היימן, האוצרת הראשית של המוזיאון היהודי בווינה, להציג תערוכת יחיד לרגל חמישים שנה למדינת ישראל.
פיתחה שיטה להוראת אמנות
בשנות השמונים למדה הלר בניו יורק אצל הפסיכיאטר ד"ר מונטגיו אולמן את שיטתו על פסיכולוגיית היצירתיות של החלומות
ולמדה פסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק. ב-1983 פיתחה שיטה להוראת אמנות דרך היצירתיות של החלומות. ב-1986 יצרה סרט תיעודי בשם "חלומות יצירתיים" על הסדנאות שהעבירה בשיטה זו. הסרט שווק על ידי חברת ההפצה האמריקאית "איקרוס" באוניברסיטאות ובבתי הספר לאמנות בארצות הברית. במשך שנים רבות העבירה סדנאות בשיטה זו, בישראל ומחוצה לה, בעיקר בארצות הברית, על בסיס הסדנאות הוצגו תערוכות של תלמידיה.
הקמת גלריות לאמנות
בשנים 1980–1983 פתחה בשותפות עם אחותה את גלריית אסקולי בתל אביב. אסקולי שילבה בית קפה, חנות למימכר עתיקות והרבתה להציג צילום.
ב-1993 הקימה את גלריית מני H בנווה צדק, תל אביב
עם בעלה שניהל את הגלריה. בתחילה הגלריה שכנה בבית עגנון ואחר-כך עברה למשכנה החדש
ושם פעלה במשך כחמש עשרה שנה. הוצגו בה תערוכות יחיד ותערוכות נושא קבוצתיות כמו "מציאות ביתית מדומה",
"מחווה לריבוע", ו"עקידת יצחק - תערוכה המוקדשת ליצחק רבין ז"ל".
מ-2006 הקימה וניהלה עם בעלה מרכז לאמנות ישראל במינכן, גרמניה. המרכז הציג רק אמנים ישראלים. ב-2010 המרכז העתיק את פעילותו לישראל וקיים במשך מספר שנים שלושה אירועים גדולים בשנה.
משפחה
הלר הייתה נשואה לעמנואל (מני) הלר מ-1956, פרופסור אמריטוס בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, ולהם שני ילדים, נעם דוד ז"ל ונטע.
נושאים עיקריים ביצירתה
Echoes of War (הדי מלחמה, 1974-1970)
סדרת ציורים וליתוגרפיות שנעשתה בתקופה שלפני ואחרי מלחמת יום הכיפורים ובה באה לידי ביטוי הזעזוע שחשה האמנית ממוראות המלחמה. הסדרה מציגה סצינות של גופות הצפים במורד הנהר, גופות מבותרים עפים באוויר וחלקי גוף פזורים בשדה הקרב. ברקע הסצינות ניתן להבחין בפיצוצים ויריות רובים והם נצבעים בגווני שחור עמוקים ומלנכוליים.
קליגרפיה 1, 2, 3 (1984-1974)
הסדרה מציגה פרקטיקה של גירוש שדים שבה הכוח האזוטרי של כתב דימוי-מראה מזכיר מסר נבואי של ייאוש, חורבן ומלחמה, השואב ממקורות היהדות, התנ"ך והנביאים. עבודות אלה נוצרו לאחר מלחמת יום הכיפורים (1973) והוצגו לראשונה ב-1979.
אנשים בפארק (1986)
סדרה זו כוללת ציורי אקריליק על בד גדולים מאוד ורישומים קטנים יותר של נייר שחור לבן. היא בוצעה במהלך שהותה של האמנית בניו יורק. הכרך הומה האדם של ניו יורק הניע את הלר להציג את יחסי האדם עם רעיו, כמו גם את יחסיו עם הטבע. העבודות הן פיגורטיביות ומתארות את יחסי הכוח בקבוצה בין היחיד לרבים. מראה הפארק המייצג את הטבע, מעביר את התחושה שהאדם הוא חלק מכלל גדול יותר.
מותו של הורד (1988)
זוהי סדרת ציורים בצבעי שמן ואקריליק על בד ונייר. הוורדים מצוירים הפוכים או קמלים, כמה מהם שחורים, חלקם לבנים ונדמה כאילו איבדו את צורתם המקורית. הורד מופיע בציורים כסמל ליופי וטוהר שנאבק על קיומו, כמטפורה של הקשר בין החיים לטבע הדומם, שהוא המעבר בין מצבו החי הטבעי, למצב של קיום פנימי נצחי.
Within and Without (פנים ואחור (מתוך חזון יחזקאל); 1993-1989)
ציורים אלה הם ראשיתו של ביטוי אמנותי חדש בעבודותיה של רחל הלר; בסדרה האבסטרקטי מתערבב עם הפיגורטיבי. ציורים פיגורטיביים של קדושים, נחשים ועין הרע; מהווים ציור אחד עם קווים גאומטריים, אנכיים, שחורים על בדים גדולים; המהווים מעין גבולות למודעות והם גם דמויי סורגים לציורים הפיגורטיבים מאחוריהם הנאבקים להשתחרר לחופש. הקדוש היושב ומחזיק בפרח עדיין לא הגיע לחיי נצח, הוא נאבק לשחרור.
החפים מפשע (1991)
סדרה זו של ציורי אקריליק על נייר נעשתה בתקופה של ארבעים ושלושה ימים במהלך מלחמת המפרץ הראשונה כשהאמנית הייתה סגורה בחדר אטום, חובשת מסכת גז, בעוד טילים עיראקיים, שסברו כי נשאו נשק כימי, נפלו על ישראל. מדי יום צפתה האמנית בחדשות CNN. הצילומים של הקורמורנים הנחנקים וטובעים במימי המפרץ הפרסי מזוהמי הנפט השאירו את חותמם על נפשה. סצינות אלה נהפכו בעבודתה למטפורה לכל החפים מפשע בכל המלחמות ולטרגדיות של חפי הפשע מידיהם של כוחות אנושיים זדוניים.
חושך ואור
סדרה המורכבת מעבודה גדולה אחת על בד (6 מטר * 3 מטר) ומעשר עבודות קטנות יותר על נייר, כולן בשחור ולבן. הן מתארות נפילת לבנים ואבנים, תוך כדי תנועות סוערות, מאבק ואימה. העבודות הוצגו בתערוכת יחיד ב-11 בספטמבר בווינה. הלר החלה ליצור סדרה זו של ציורי שחור ולבן על בד ונייר כשישה חודשים לפני פיגועי 11 בספטמבר.
Inside Out (בפנים בחוץ, 1995-1994)
סדרה זו של עבודות, של ציורי אקריליק ושמן, על בדים וניירות קטנים וגדולים, היא המשך, אם כי לא כרונולוגי, של הסדרה הקודמת, Within and Without (פנים ואחור). רשת הסורגים עודנה שם, אולם ניתן להבחין בהם בבקיעים גדולים. המתח בין העולמות השונים עדיין קיים, אבל הסורגים ביניהם מתחילים להיבקע. המאבק לחופש ממשיך ומצליח, האחור תופס מקום של ה"פנים". ועכשיו הוא "פנים ואחור".
The Fall of the Angels (נפילת המלאכים; 1992-1990)
עקדת יצחק (1998-1995)
In Transit (2007-1997)
זוהי סדרה גדולה של ציורים על בד ונייר וגם הדפסים דיגיטליים. חלק מהעבודות צבעוניות וחלקן בשחור לבן; הנושא הוא טבע, מרחבים גדולים, יערות מסתוריים, גבעות ואדמה חרושה. חלוקת התמונה לקווים אופקיים ורוחבים שבתמונות הקודמות מפנה מקום לקווים יותר דינמיים, סוערים, אך מוקפאים. המתבונן בתמונות חש כאילו הוא עובר במהירות של רכבת בטבע. אך מה שהאמנית רוצה להביע היא ההכרה הפילוסופית של מעבר האדם מלידה למוות. האדם ולא הטבע הוא בטרנזיט; המעבר הוא מאבק החיים, אך יחד עם כך התמונות השקטות והרגועות הם סימן לקבלת הגורל. התמונות השלוות והאור פנימי המבצבץ מחשכת היער הן סימן לקבלת הגורל.
הים (2005 ואילך)
לאמנית ישנה זיקה לים, מכיוון שרוב חייה התגוררה בסמוך לחוף ים. רק ב-2005 התחילה את סדרת תערוכות הים שנמשכות עד היום בתערוכה בשם waves. אלמנט המים היה אלמנט יסוד שני אחרי עבודות הטבע שלה שעסקו בעיקר באדמה ובצומח. האדמה היוותה עבורה את המצב המוצק והמים את המצב הנוזלי. האדם נע מעל פני האדמה אבל המים בים הם הנעים כל הזמן ללא הפסקה כסימן לנצח (פרפטואום מובילה). האמנית שהתה שעות רבות בהתבוננות בתנועה המתמדת של הגלים והים, בצורתו המיוחדת של כל גל והאנרגיה שלו מתחילתו ועד סופו. רוח העבודות הושפעה מיצירתו של הסופר האיטלקי איטלו קאלווינו "מר פלומר".
Fractus (אמנות פרקטלית, 2012)
ההתעניינות של האמנית באמנות פרקטלית החלה בשנות השבעים של המאה העשרים. היא עסקה בה מדי פעם במשך השנים, אך משנות האלפיים פיתחה אותה וקיימה כמה תערוכות בנושא. תערוכות אלו עסקו בחזרה הפרקטלית ובדמיון של חלקיהם של הגל, נופים וחופים, עצים וענפים. הצורה החוזרת בטבע היא דוגמה לצורות הקטנות, שהן מיניאטורה של הצורה הגדולה. תערוכה גדולה בנושא הציגה במינכן בשם "Fractus" ב-2012. האמנית ממשיכה להציג עבודות בנושא זה.
שבעזים
שבעזים (שם מדעי: Heptranchias perlo) הוא מין כריש מסדרת השש זימאים, המין יחיד בסוגו. ייחודו שהעניק לו את שמו הוא שיש לו 7 מכסי זימים לצד ראשו, בניגוד ל-6 כמו שאר הכרישים. התאמה זו עוזרת לו לצלול במים עמוקים יותר ודלים בחמצן.
מאפיינים
כריש זה מצוי לאורך כל האוקיינוסים הטרופיים וגם הממוזגים למעט בצפון-מערב האוקיינוס השקט (לחופי אמריקה). הכריש חי בעומק 300–600 מטר רוב זמנו ובלילה עולה אל פני המים אך יכול גם לצלול לעומק 1,000 מטר. הוא מצוי לצד מדפי יבשות או שולי יבשות ולעיתים יימצא סביב הרי מצולה.
אורכו של כריש זה מגיע ל-1.4 מטר והוא בעל גוף צר עם חוטם מחודד, עיניים גדולות מאוד בצבע ירוק זוהר ולסת קטנה בעלת שיניים חדות. הסנפירים קטנים ומעוגלים והוא בעל סנפיר גב נמוך בקצהו התחתון של גוף. הנב ארוך ודק. צבעו אפור-חום עד ירקרק ולעיתים מכוסה בכתמים כהים לאורך הסנפירים. כריש זה משריץ 9–20 צאצאים חיים.
אריאל בית הלחמי
אריאל בית הלחמי (נולד ב-14 בפברואר 1966) הוא מאמן כדורסל ישראלי המאמן את נבחרת ישראל. בית הלחמי התחיל את דרכו במכבי גבעת שמואל שם אימן קבוצות נוער וכן את קבוצת הבוגרים עמה הגיע לחצי גמר הפלייאוף ולגמר גביע המדינה. כמו כן אימן בית הלחמי את אליצור אשקלון, עירוני נהריה, בני השרון, הפועל גלבוע גליל, הפועל תל אביב והפועל אילת. בית הלחמי אימן גם את נבחרת העתודה של ישראל אותה הוביל לזכייה באליפות אירופה ב-2018 (שהייתה הראשונה בתולדותיה) וב-2019. בנוסף שימש בית הלחמי כעוזר מאמן נבחרת ישראל ומאמנה של הנבחרת האולימפית. בית הלחמי מכונה "מאמן הצווארון הכחול" בשל יכולתו לנצל את מלוא הפוטנציאל של קבוצות "קטנות" בעלות תקציב נמוך.
אימון קבוצות
בית הלחמי גדל בגבעת שמואל, שם שיחק כדורסל בקבוצות הנוער ובגיל 16 הוקפץ לקבוצה הבוגרת ושיחק בשורותיה בליגה השנייה והשלישית. בהמשך דרכו שיחק בית הלחמי גם באליצור פתח תקווה והפועל יהוד אך נאלץ לפרוש ממשחק בגיל 29 בשל פציעה בקרסול. בית הלחמי פנה לאימון והחל את דרכו במחלקת הנוער של גבעת שמואל ובקבוצת הבוגרים של הפועל יהוד בליגה הארצית. במהלך עונת 1998/9 מונה למאמן הקבוצה הבוגרת במקומו של אילן קובלסקי שהחליף בעצמו את זיו ארז. בהדרכתו ניצחה גבעת שמואל ארבעה משחקים מתוך עשרה וירדה ליגה בתום העונה. הקבוצה חזרה לליגה הבכירה לקראת עונת 2000/2001 ובית הלחמי המשיך להדריכה עד תום עונת 2002/2003. בעונה זו הגיעה גבעת שמואל לחצי גמר הפלייאוף ולגמר גביע המדינה. בשנים אלו בלט בקבוצה צ'ארלס מינלנד אשר בעונת 2002/2003 הוביל את הליגה בנקודות ונבחר לשחקן המצטיין של העונה.
ב-2003 עבר בית הלחמי לאמן את אליצור אשקלון ובעונת 2004/5 הוביל את הקבוצה למקום השלישי בליגה בתום העונה הסדירה ולהשתתפות בבית חצי הגמר אותו סיימה במקום הרביעי והאחרון. באותה עונה נבחר בית הלחמי למאמן העונה של אתר ספסל בעוד שחקניו קורי קאר, אבי סוכר וארז כץ נבחרו בהתאמה לשחקן העונה, שחקן העונה הישראלי ושחקן ההגנה של העונה.
לאחר שלוש עונות באשקלון עבר בית הלחמי לנהריה. את עונתו הראשונה בקבוצה סיימה נהריה במקום החמישי והחמיצה את הפיינל פור. במהלך עונת 2007/8 הוחלף בית הלחמי על ידי רוני בוסאני שהצליח להוביל את הקבוצה לפיינל פור.
זמן קצר לאחר תחילת עונת 2008/9 החליף בית הלחמי את משה ויינקרנץ כמאמנה של בני השרון. הקבוצה סיימה את העונה במקום השישי והודחה על ידי מכבי חיפה בסדרת רבע גמר הפלייאוף. עונה לאחר מכן חזר בית הלחמי לאשקלון שסיימה את עונת 2009/10 במקום השישי והודחה על ידי הפועל גלבוע גליל ברבע גמר הפלייאוף. בית הלחמי פוטר מתפקידו במהלך עונת 2010/11 כאשר הקבוצה שקועה בתחתית הליגה והוחלף על ידי אלי רבי. אשקלון סיימה את העונה במקום האחרון שמוביל לליגה הלאומית אולם שינויים שהוכנסו בתקנות הליגה אפשרו לאשקלון לקנות את דרכה לעונה נוספת בליגה.
בינואר 2012 חזר בית הלחמי לבני השרון/הרצליה במקומו של עדי אזולאי. במרץ 2013 הוחלף בית הלחמי על ידי מתן חרוש. זמן קצר לאחר מכן חזר בית הלחמי לאשקלון, במקומו של עדי אזולאי, אך לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-25 בדצמבר 2022 התפטר בית הלחמי מאימון אילת, וב-9 בינואר 2023 חתם בגלבוע גליל. בית הלחמי לא הצליח למנוע את נשירתה של גלבוע לליגה הלאומית ועזב את הקבוצה לאחר סיום העונה.
אימון נבחרות
בקיץ 2005 מונה אריאל בית הלחמי כעוזרו של צביקה שרף בנבחרת ישראל (לצדו של יעקב ג'ינו) ונטל חלק ביורובאסקט 2005 בסרביה. בקיץ 2007, זמן קצר לפני יורובאסקט 2007 בספרד שוחרר בית הלחמי לבקשתו מהתפקיד. בקיץ 2008 הדריך בית הלחמי את נבחרת העתודה באליפות אירופה שנערכה בלטביה. הנבחרת סיימה במקום העשירי. שנה לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה ביוון דורגה הנבחרת במקום ה-15 ונשרה לראשונה לדרג ב'. בקיץ 2017 הדריך בית הלחמי את הנבחרת האולימפית באוניברסיאדה שנערכה בטאיפיי והוביל אותה למקום השישי. באוקטובר 2017 מונה בית הלחמי שוב כמאמנה של נבחרת העתודה.
ב-22 ביולי 2018 הוביל את נבחרת העתודה של ישראל לזכייה ראשונה בתולדותיה באליפות אירופה שנערכה בקמניץ שבגרמניה. ב-21 ביולי 2019 הוביל את נבחרת העתודה של לישראל לזכייה שנייה ברציפות באליפות אירופה, לאחר שגברה על ספרד 92:84 בגמר הטורניר שהתקיים בישראל. בספטמבר 2019 פרש בית הלחמי מתפקידו בנבחרת העתודה.בספטמבר 2020 חזר לאמן את נבחרת העתודה. בנובמבר 2021 מונה אורן אהרוני למאמן נבחרת העתודה ובית הלחמי מונה למאמנה של נבחרת ישראל עד גיל 25 המתמודדת באוניברסיאדה.
ב-17 במרץ 2023 מונה למאמן הנבחרת הבוגרת. בקיץ 2023 שיחקה נבחרת ישראל בשלב הראשון של הטורניר הקדם-אולימפי שנערך באסטוניה ובפולין והודחה בשלב חצי הגמר על-ידי נבחרת בוסניה.
אסטריקס ואובליקס נגד קיסר
עם עלייתו לאקרנים, הסרט זכה להצלחה בקופות והפך לסרט המופק היקר ביותר בקולנוע הצרפתי בכל הזמנים.
עלילת הסרט
על מנת להכניע את הכפר, מסווה דטריטוס את עצמו ומספר מחייליו ככהנים דרואידים וחוטף את אשפיקס בכנס דרואידים. בתגובה, מסווה אסטריקס את אובליקס כלגיונר, והשניים מסתננים למוצב במטרה לחלץ את הדרואידים, אך דרכיהם נפרדות; ואסטריקס נכלא ומובא לצינוק, שם הוא ואשפיקס מסרבים לדרישותיו של דטריטוס להכין את שיקוי-הפלא, עד שהוא מענה את מבריקוס, כלבו של אובליקס. דטריטוס משתמש בשיקוי על מנת לזרוק את קיסר לכלא, ותופס את הפיקוד לצד אובליקס הנאיבי כשומר ראשו. מאוחר יותר, כשהוא קולט את טעותו, אובליקס מסייע לאסטריקס, אשפיקס, מבריקס וקיסר לברוח.
עם שחרורו, מחליט קיסר לשתף פעולה עם הגאלים על מנת להביס את דטריטוס, שתוקף את תושבי הכפר באמצעות שיקוי-הפלא. על מנת להביסו, מבשל אשפיקס גרסה מיוחדת של השיקוי, שיוצרת עשרות כפילויות של אסטריקס ואובליקס. קיסר מוחזר לשלטון, ומעניק לכפר את חירותו.
Remixed & Revisited
Remixed & Revisited הוא אלבום הרמיקס השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה (הוא נחשב גם לאלבום אוסף ומיני-אלבום). האלבום יצא לאור ב-24 בנובמבר 2003, על ידי חברות התקליטים האחים וורנר ומאבריק רקורדס.
אלבום הרמיקס הגיע אל המקום ה-115 במצעד הבילבורד 200.
רקע
האלבום מכיל חמישה רמיקסים מתוך אלבומה American Life, ההופעה החיה שלה ושל הזמרות בריטני ספירס, כריסטינה אגילרה ומיסי אליוט מתוך טקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2003 (ההופעה אשר הסתיימה בנשיקה הידועה של ספירס ואגילרה עם מדונה), ושיר חדש שלמעשה הוקלט בעבר, אך לעולם לא ראה אור; "Your Honesty".
הרמיקס האחרון באלבום הוא למעשה מיזוג בין שני שירים; השיר "Hollywood" מתוך American Life, והשיר "Into the Groove" מתוך המהדורה המחודשת של אלבומה השני Like a Virgin, שיצא לאור בשנת 1984.
ביקורת
האלבום קיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים וזכה להצלחה פחותה מזו של אלבום הרמיקסים הקודם של מדונה, You Can Dance. עם יציאתו הגיע האלבום למקום ה-115 בלבד בארצות הברית, ולרוב מצעדי העולם כלל לא הצליח להיכנס.
האלבום היה האלבום האחרון שהזמרת הוציאה תחת חברת התקליטים מבריק רקורדס.
בית הכנסת בסטופבה
בית הכנסת בסטופבה, הוא בית כנסת שהוקם בתחילת המאה ה-19 בסטופבה מחוז מלקי, סלובקיה.
נאות גולן
נְאוֹת גּוֹלָן הוא מושב של תנועת העובד הציוני בדרום רמת הגולן.
בית הכנסת בסטופבה
ארכיטקטורה
בית הכנסת הוקם בשנת 1803 הבניין המלבני עשוי מקירות מסיביים עם חלונות בארוק פשוטים. גרם מדרגות חיצוני, המחובר באלכסון לחזית המערבית, נותן גישה לעזרת הנשים. כמה פתחי אוורור אובלים בגמלון אופייניים לאדריכלות המקומית של האזור.
נאות גולן
היסטוריה
היישוב הוקם על ידי קבוצת צעירים משכונת בית אליעזר בחדרה שגדלו והתחנכו יחד ולאחר מלחמת ששת הימים ביקשו לעלות להתיישבות בגולן ולהקים בו "מושב שיתופי". בפגישה עם אברהם הרצפלד הופנו בני החבורה אל תנועת "העובד הציוני" שעסקה בעיקר בהקמת "מושבים שיתופיים" תנועת העובד הציוני התייצבה לעזרתם של הצעירים. ובספטמבר 1968 עלו להתיישבות בצומת פיק כ"מושבוץ" בתחילה התפרנסו מסיקול אבנים והכשרת קרקעות לחקלאות ולאחר מכן מגידול צאן, אווזים ופלחה.
בשנת 1973 התיישב היישוב במיקומו הנוכחי. במקורו היה היישוב מושב שיתופי, וכך גם תוכנן, אולם הדבר השתנה והיישוב הפך למושב - עובדה אשר הופכת את המגורים במושב לנעימים יותר מחד (לדוגמה: הרפתות אינן נמצאות ליד כל בית ובית כמו במושב - אלא כולן במרוכז, כמו במושב שיתופי) והיוצרת קשיים רבים מאידך (לדוגמה: החממות אינן נמצאות ליד כל בית ובית כמו במושב - אלא כולן במרוכז, כמו במושב שיתופי). עד סוף 1979 תיפקד נאות גולן כמושב שיתופי והחל מתחילת שנות השמונים, הפך למושב עובדים וכל פעילותיו השיתופיות חולקו שווה בשווה.
בית הכנסת בסטופבה
ארכיטקטורה
בתוך המבנה, אולם התפילה המרכזי עם פרוזדור וחדר לימוד פונים לכיוון המערב. מעל אלה נמצאת עזרת הנשים. באולם נשען הקמרון על ארבעה עמודים גבוהים ועל פילסטרים מקבילים. העמודים והפילסטרים ממוקמים במרווחים שווים ומחלקים את שטח הגג לתשעה חלקים שווים. הבמה נמצאת המרכז האולם. בית הכנסת סטופבה ובית הכנסת בברדיוב הם שני המבנים היחידים ששרדו מסוג זה בסלובקיה.
נאות גולן
היסטוריה
עד סוף שנות ה-90 התגוררו במושב כ-50 משפחות שרובם היו חברי אגודה חקלאית שיתופית. ב-1989 קלט המושב 55 משפחות קהילתיות במגרשים בגודל של כחצי דונם (במסגרת פרויקט אריאל שרון). במשך כעשר שנים עמדה השכונה מוזנחת ונטושה מכיוון שקבלני הממשלה כשלו, עד שביקשו בנאות גולן ממשרד השיכון להמשיך את הבנייה בעצמם, מהלך שהביא לאכלוס הבתים, ולשגשוג וקליטה של חברים נוספים למושב.
בית הכנסת בסטופבה
ארכיטקטורה
מהריהוט המקורי לא נותר דבר, אף כי הבימה נשמרה ומיקומו של ארון הקודש עדיין נראה ומסומן על ידי גומחה בקיר.
נאות גולן
היסטוריה
באמצע שנות ה-2000 ביקש המושב היתרי בנייה נוספים לחקלאים ולמתיישבים מוניציפליים. וכך נפתחה האפשרות למוניציפליים לבנות בית על דונם אדמה ולהקים עליה שני צימרים.
בית הכנסת בסטופבה
ארכיטקטורה
הבניין הרעוע שוחזר בשנת 2008 משמש את הקהילה היהודית בסלובקיה לאירועי תרבות.
נאות גולן
היסטוריה
נכון ל-2016, גרות כ-162 משפחות בנאות גולן וכ-18 מגרשים מצויים בשלבי בנייה. מספר הנפשות המתגוררות במושב מלידה ועד 120, הוא כ-570 נפש.
גאוגרפיה
היישוב נמצא בין נחל עין גב לבין ואדי א-זיתון, בגובה של 320 מטרים מעל פני הים (בגובה 530 מטרים מעל פני הכנרת ובמרחק של חמישה קילומטרים ממנה). מושב נאות גולן הוא אחד המושבים הדרומיים בגולן. הוא שוכן לצד אתרי טבע וארכאולוגיה כגון מפלי נחל דליות, מצפה השלום בכפר חרוב, ים כנרת, חורבות העיר סוסיתא ועוד.
חינוך
ילדי נאות גולן מתחנכים בפעוטון ובגן הילדים שבישוב. תלמידי כיתות א'- ח' לומדים בבית הספר האזורי החדש "מצפה גולן" של יישובי דרום הגולן, בבני יהודה. ילדי התיכון מתחנכים בבית ספר תיכון "נופי גולן" שבקצרין ובתיכון "בית ירח" שבמועצה אזורית עמק הירדן.
כלכלה ותעסוקה
כלכלת היישוב מתבססת על חקלאות שלחין (אגסים, תפוחים, אבוקדו וזיתים) וכן גידולי כותנה ושקדים, לולי הודים, רפתות חלב ועדרי בקר לבשר.
בנוסף עוסקים התושבים בחינוך, תיירות, תעשייה ומקצועות חופשיים.
אקלים
האקלים השורר בנאות גולן הוא אקלים ים תיכוני. בחורף קריר וגשום, בסתיו ובאביב הטמפרטורה גבוהה יותר ולעיתים יורדים גשמים ובקיץ חם ולח ללא משקעים. בשנה יורדים בממוצע בין 400 ל-600 מילימטרים של גשם, ב-56 ימי גשם. עונת הגשם 1992/1991 הייתה העונה הגשומה ביותר שתועדה.
שמואל פישמן
שמואל (שמוליק) פישמן (30 בספטמבר 1948 – 2 באפריל 2019) היה פיזיקאי תאורטי ישראלי ופרופסור אמריטוס בפקולטה לפיזיקה בטכניון. נודע כחלוץ וכמומחה בעל שם עולמי בחקר כאוס קוונטי.
ביוגרפיה
שמואל פישמן נולד בווילנה, בן בכור להוריו, שיינה (לבית זילברמן) וישראל פישמן. כתינוק חלה במחלת הפוליו. ב-1958 עלתה משפחתו לישראל והתיישבה במושב חרות.
בהיותו כבן 18 הצטרף לעתודה האקדמית ונרשם ללימודי תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים. בלימודי התואר השני היה היה לתלמידו של ד"ר (לימים פרופ') אלכס גרסטן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולאחר מכן החל את לימודי הדוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופ' אמנון אהרוני. עבודת המחקר שלו עסקה בחקר חבורות רנורמליזציה בהקשר של מעברי פאזה, בפרט במערכות מגנטיות אקראיות.
בראשית שנות ה-80 נסע לארצות הברית ושימש עמית בתר-דוקטורט בהנחיית פרופ' מייקל פישר באוניברסיטת קורנל ובאוניברסיטת מרילנד. ב-1983 חזר לישראל והצטרף לשורות הפקולטה לפיזיקה בטכניון. במרוצת השנים התמנה לפרופסור חבר ולאחר מכן לפרופסור מן המניין. כיהן כראש מכון לווינר לפיזיקה תאורטית ובשנותיו האחרונות יצא לגמלאות.
במאי 2022 ערך הטכניון לזכרו ועידה רבת-משתתפים.
מחקר
פישמן כתב לאורך השנים מעל 180 מאמרים שפורסמו בכתבי עת מובילים בפיזיקה, חלקם ראו אור לאחר מותו. עם תלמידיו לאורך השנים נמנים הפרופסורים דורון כהן, עודד אגם וסער רהב, והמרצים הבכירים הגר וקסלר ויבגני בר לב.
כאוס קלאסי וכאוס קוונטי
אחת המערכות הקלאסיות הנלמדות ביותר בתחום הכאוס היא מודל "הסביבון המוכה" (Kicked Rotor, ) שמשוואות התנועה שלו מיתרגמות למיפוי סטנדרטי. עוד מימיו בארצות הברית החל פישמן להתעניין במערכת זו, ובפרט בהבדל המהותי שבין התמונה הקלאסית והתמונה הקוונטית שלה. בעוד בתמונה הקלאסית, ישנו פיזור של התנע, הרי שבתמונה הקוונטית ישנה לוקליזציה.פישמן ועמיתיו, דניאל גראמפל וריצ'רד פראנג', הראו כי כי תופעה זו היא הגרסה הדינמית של לוקליזציית אנדרסון, תופעה במוצקים לא מסודרים שבה מהלכים אקראיים מובילים ללוקליזציה של פונקציות גל.
הפסאודו-אקראיות של מערכות דינמיות כאוטיות ממלא את תפקידה של האקראיות (האמיתית) שקיימת במוצקים הלא מסודרים בהם מתרחשת לוקליזציית אנדרסון, ולכן לוקליזציית אנדסון היא בגדר "טביעת אצבע" של הכאוס הקלאסי.
החקר של מערכות אלה הורחב על ידי פישמן ותלמידיו לפונקציות גל, לפונקציות ויגנר ולאלמנטי מטריצה. הסטטיסטיקה הספקטרלית של מערכות אשר נמצאות באזור הביניים שבין רגילות (אינטגרביליות) לכאוטיות, נלמד אף הוא בפירוט על ידי פישמן ותלמידיו.
האספה הלאומית הגדולה
ראו גם
}}
אברהם כץ
אברהם כץ (7 בדצמבר 1931 – 13 באוגוסט 1986) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד בין השנים 1969–1981; חבר הנהלת הסוכנות היהודית ויו"ר ארגון המורים העל-יסודיים.
חייו
כץ נולד בשנת 1931 בנס ציונה. בסיום לימודיו בגימנסיה העברית הרצליה, הצטרף לשורות הפלמ"ח ולחם במסגרת חטיבת הראל במלחמת העצמאות.
למד באוניברסיטה העברית לתארים ראשון ושני בספרות, כלכלה וגאוגרפיה. בשנים 1950–1955 היה חבר ועד הסטודנטים של האוניברסיטה. בתקופה זו הוסמך להוראה בבתי ספר תיכוניים.
פעילותו הציבורית החלה בשנת 1955 כפעיל במפלגת הציונים הכלליים ושולבה עם פעילותו המקצועית, בהיותו דובר וחבר ההנהלה של ארגון המורים התיכוניים. בשנים 1962–1969 כיהן כיו"ר ארגון המורים העל-יסודיים. במקביל לכך מונה לשורת תפקידים אקדמיים וממלכתיים: חבר מליאת רשות השידור (1964–1970), חבר נשיאות ועדת התיאום של ארגונים אקדמאים (1965) ומנהל בית הספר של משרד החינוך להשתלמות עובדי הוראה בכירים (1968–1969).
בשנים 1969–1981 כיהן כץ כחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד בשלוש כנסות רצופות. בכנסת השמינית כיהן כיו"ר ועדת החינוך והתרבות. כמו כן היה חבר במהלך שנות כהונתו בוועדת החוץ והביטחון וועדת הכנסת.
בתקופת כהונתו בכנסת נבחר חבר כנסת נוסף (מהמערך) בשם אברהם כץ, וכדי להבדיל בין השניים הוסיף חבר הכנסת החדש לשם משפחתו את המילה 'עוז' (אברהם כץ עוז).
במקביל לכהונתו בכנסת שימש בשנים 1970–1977 כמרצה לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב. לאחר מכן מונה, בשנים 1978–1986, לחבר הנהלת הסוכנות היהודית, ממלא מקום יו"ר ההנהלה וראש מחלקת הנוער והחלוץ בהסתדרות הציונית.
בטרם שחקים וארקים נמתחו
בְּטֶרֶם שְׁחָקִים וַאֲרָקִים נִמְתָּחוּ הוא פיוט שנאמר בקהילות רבות כחלק מאמירת הסליחות. יהודי ספרד נוהגים לומר פיוט זה בעשרת ימי תשובה. הפיוט חובר על ידי מחבר לא ידוע.
הפיוט, המושר בקטע ההתחלה של פרק הווידוי, לאחר הפיוט אראלי מעלה, מתאר את אין סופיותה של מלכות האל - ה' מָלָךְ בעבר, מֶלֶךְ בהווה וימלוך גם בעתיד.
מבנה הפיוט
הפיוט כתוב כך שהמשפטים יוצרים תקבולת משלימה.
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט הוא וריאציות על המשפט: "ה' מֶלֶךְ. ה' מָלָךְ. ה' יִמְלֹךְ לְעוֹלָם וָעֶד".
הספרדים נוהגים שהחזן אומר חצי פסוק והציבור משלים את קריאתו. וכשיש פסוק המכיל בתוכו שם ה', יאמר הקהל בלחש את החצי הראשון והש"ץ יאמרו בקול. ואת החצי השני של הפסוק יאמר החזן בלחש והציבור בקול. הש"ץ אומר תחילת תפילה והקהל עונים סופה, כגון הש"ץ אומר: "בטרם שחקים וארקים נמתחו", והקהל עונים "ה' מלך".
גרהם לינהאן
גרהם לינהאן (באנגלית: Graham Linehan ;נולד ב-22 במאי 1968 בדבלין, אירלנד) הוא במאי, מחזאי, שחקן ותסריטאי אירי. זוכה פרס אמי.
ביוגרפיה
לינהאן נולד בדבלין ב-1968. הוא למד בבית הספר של פלונקט בווייטהול, בצד הצפוני של דבלין, ואחריו בבית הספר הקתולי של האוניברסיטה הקתולית, בית ספר תיכון הרומי-קתולי לבנים בדבלין, לפני שהצטרף כעיתונאי למערכת העיתון, הוט פרס.
לינהאן כתב מספר סדרות קומדיות שהפכו ללהיטים, לעיתים קרובות ביחד עם ארתור מתיוס. הוא ידוע במיוחד בשל מעורבותו בסדרות The IT Crowd, Black Books ו- Father Ted.
באוגוסט 2009, כאשר שירות הבריאות הלאומי של בריטניה (NHS) הותקף על ידי רפובליקנים בארצות הברית על רקע דיונים על חוק ה"אובמה-קר" בארצות הברית, לינהאן פתח בקמפיין להצלת שירותי הבריאות באמצעות טוויטר.
לינהאן וארתור מתיוס נפגשו בזמן שעבדו בעיתון הוט פרס. בשיתופי הפעולה המוקדמים שלהם, הם היו אחראים על קטעים בתוכניות מערכונים כולל אלס סמית' וג'ונס, הארי אנפילד אנד צ'אמס, המופע החדש של אלכסיי סיילי, ה-Day Today והדמויות של טד וראלף ב"תוכנית המהירה". הם המשיכו את שיתוף הפעולה שלהם עם סדרה מ-1994 בשם פריז, האב טד (שלוש עונות 1998והסדרה הראשונה של תוכנית המערכונים Big Train. יחד כתבו גם את הפרק "Dearth of a Salesman" לסדרה Coogan's Run, שהציגה את הדמות גארת' צ'יזמן.
בסוף 2003, לינהאן ומתיוס נבחרו לאחד מ-50 האקטים המצחיקים ביותר שעבדו בטלוויזיה על ידי האובזרבר גרהם לינהאן עם ג'ון רונסון ב-TAM לונדון 2010 לינהאן כתב לסדרות הסאטיריות Brass Eye (1997), Blue Jam (1997-1999) וג'אם (2000) עם השחקן דילן מורן, לינהאן יצר את הסיטקום Black Books (2000-2004).
לינהאן כתב וביים את הסיטקום The IT Crowd משנת 2006 של ערוץ 4, שבו ביקש להתרחק מהמגמה הבריטית לעבר קומדיות מוקומנטריות. בניגוד לסדרות רבות באותה תקופה, היא הוקלטה בפני קהל באולפן. בנובמבר 2008 הוענק לו פרס אמי בינלאומי עבור The IT Crowd.
ב-2013 הוא כתב וביים את הסיטקום The Walshes. הוא היה שותף לכתיבת הסדרה הראשונה של הסיטקום Motherland של ה-BBC.