cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רוברט באדן פאוול
לאחר שחונך בבית ספרו Charterhouse בסארי, שירת באדן פאוול בצבא הבריטי משנת 1876 עד 1910 בהודו ובאפריקה. בשנת 1899, במהלך מלחמת הבורים השנייה בדרום אפריקה, באדן-פאוול הגן בהצלחה על הכפר במצור על מייפקינג (הפעולה הצבאית המפורסמת ביותר של צבא בריטניה באותה מלחמה). רבים מספריו הצבאיים, שנכתבו לטובת הכשרה וסיור צבאי ולהכשרת צופים בשנותיו באפריקה, נקראו גם על ידי נערים צעירים. בהתבסס על אותם ספרים ראשונים, הוא כתב את הספר "צופיות לבני הנעורים", שיצא לאור בשנת 1908 על ידי סר ארתור פירסן, לקהל הקוראים הצעירים. בשנת 1907, קיים באדן-פאוול את מחנה הצופים הראשון באי בראונסי (Brownsea), אשר נתפס כהתחלה הרשמית של הצופיות.
אירוע הצופים הראשון (Scout Rally) נערך בקריסטל פאלאס בשנת 1909, בו הופיעו מספר בנות לבושות במדי צופים, שאמרו לבאדן-פאוול שהן "Girl Scouts", אז באדן-פאוול ואחותו אגנס באדן-פאוול ייסדו את תנועת הצופות הבנות. לאחר נישואיו ב-30 באוקטובר 1912 לאוליב סנט-קלייר סואמס, באדן-פאוול ואשתו פעלו למתן הדרכה לתנועות הצופים והצופות. באדן-פאוול חי את שנותיו האחרונות בניירי, קניה, שם הוא נפטר ונקבר בשנת 1941.
נעוריו ותחילת דרכיו
באדן פאוול נולד בפדינגטון, לונדון, ב-1857. הוא היה השישי בשמונת הבנים שבין עשרת הילדים של פרופסור לגאומטריה באוקספורד. משפחתו וחבריו קראו לו סטיבי. אביו, הכומר הארי באדן פאוול, מת בהיותו בן שלוש; ואימו, הנרייטה גרייס היא שגידלה אותו. היא הייתה אישה חזקה ונחושה לגבי הצלחתם העתידית של ילדיה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר רוז היל בעיירה טנברידג' וולס אשר במחוז קנט, זכה באדן פאוול במלגה לבית הספר הפרטי צ'ארטרהאוס. התוודעותו הראשונה לכישורי הסיירות הייתה עקיבתו אחרי בעלי חיים, והתחמקותו ממורים, באזורים מיוערים סמוכים לבית הספר אשר היו אסורים לגישה. הוא גם ניגן בפסנתר וכינור, היה אמן בעל כישרון מה, ונהנה ממשחק. את חופשותיו בילה לרוב במסעות של שיט יאכטות או סירות עם אחיו.
קריירה צבאית
ב-1876 הצטרף באדן פאוול לבריגדת הפרשים ה-13 בהודו. ב-1895 היה בשירות מיוחד באפריקה, וב-1897 חזר להודו כדי לפקד על משמר הפרשים ה-5.
באדן פאוול שיפר את כישורי הסיירות שלו בקרב בני שבט זולו בשנות 1880 המוקדמות במחוז נטל (Natal) בדרום אפריקה, שם הוצב הגדוד שלו. כישוריו הרשימו את הממונים עליו, ועד מהרה הוא הועבר לשירות החשאי הבריטי. לעיתים קרובות הוא נע במסווה של אספן פרפרים, בהחזיקו תוכניות צבאיות במארזים לשימור פרפרים.
באדן פאוול שירת שלוש שנים כקצין מודיעין לאזור הים התיכון, במלטה. לאחר מכן הוא פיקד על מערכה מוצלחת במדינת אשאנטי באפריקה (כיום אזור גאנה). בגיל 40, שנת 1897, הוא מונה לפיקוד על משמר הפרשים ה-5. מספר שנים לאחר מכן הוא כותב מדריך קטן שכותרתו "עזרה בסיירות", ובו תקצירי הרצאות שנשא בנושא סיירות צבאית באימוני טירונים. בעזרת טכניקות אלו, היה אפשר לאמנם לחשוב באופן עצמאי, להשתמש ביוזמה אישית, ולשרוד באזורי הבר.
הוא חזר לדרום אפריקה לפני מלחמת הבורים ועסק במספר פעולות צבאיות נגד הזולו. בזמן המלחמה הוא קודם לדרגת קולונל, והיה לצעיר ביותר בדרגה זו בצבא אנגליה. באחריותו היה ארגון תושבי אזורי הספר לסיוע לצבא הסדיר. בעודו עוסק בכך, נלכד באדן פאוול במצור על מפקינג, אשר הוקפה בלמעלה מ-8,000 אנשי צבא הבורים. למרות הנחיתות המספרית הגדולה, החזיקו אנשי חיל המשמר במשך 217 ימי מצור, רבות בשל תכסיסים צבאיים ערמומיים של באדן פאוול שפיקד על חיל המשמר. במקום הונחו מוקשי שדה מזויפים, וחייליו הונחו להעמיד פנים שהם נמנעים לעבור בין גדרות תיל שאינן קיימות באזור החפירות.
באדן פאוול ביצע את מרבית עבודת איסוף המידע המבצעי בעצמו, והקים קבוצת נערים ילידי המקום שיעמדו על המשמר, יעבירו עבורו ידיעות לאנשי המשמר, ואף יחצו אל מעבר לקוי האויב. רבים מהנערים קיפחו את חייהם בתפקיד הזה. באדן פאוול התרשם עמוקות מאומץ לבם וקור רוחם בבצעם את משימותיהם. המצור תם בשיחרורה של מפקינג ב-16 במאי 1900. באדן פאוול מונה לדרגת אלוף (Major General) והפך לגיבור לאומי.
שבו לאנגליה
בחוזרו לאנגליה, גילה באדן פאוול כי מדריך הסיירות שלו הפך לרב מכר, והיה בשימוש מורים וארגוני נוער.
לאחר פגישה עם מייסד בריגדת הנערים, סיר וויליאם אלכסנדר סמית', החליט באדן פאוול לכתוב מחדש את המדריך כך שיתאים לקריאה לצעירים. ב-1907 קיים מחנה באי ברונזיאה ל-22 נערים מרקעים חברתיים שונים, כדי לבחון כמה מרעיונותיו. המדריך "צופיות לבני הנעורים" יצא לאור ב-1908 בשישה כרכים. באופן ספונטני, ארגנו בנים ובנות קבוצות נוער ובאופן לא מכוון קמה תנועת הצופים, בהופכה ל"שיגעון" לאומי, ולאחר מכן ל"שיגעון" בינלאומי. תנועת הצופים קיימה קשרים חברותיים עם בריגדת הנערים. אספה עבור חברי הצופים התקיימה בארמון הקריסטל בלונדון ב-1908, ובה גילה לראשונה באדן פאוול את הבנות הצופות. תנועת הבנות הצופות קמה לאחר מכן ב-1910 בעידודה של אחותו של באדן פאוול, אגנס באדן פאוול.
למרות שאין ספק כי יכול היה להתמנות לדרגת פילדמרשל, החליט באדן פאוול לפרוש מן הצבא ב-1910 בעצתו של המלך אדוארד השביעי, אשר רמז כי הוא יוכל לשרת את ארצו ביתר נאמנות על ידי קידום תנועת הצופים וקידום רוח התנועה.
בינואר 1912 פגש באדן פאוול את רעייתו לעתיד אולייב סומס באוניית נוסעים בדרך לניו יורק, היכן שעמד להתחיל מסע עולמי בנוגע לצופים.
היא הייתה אישה בת 23, בעוד הוא בן 55, והם חלקו את אותו יום ההולדת. הם התארסו בספטמבר אותה שנה, ביוצרם סנסציה תקשורתית. כדי להימנע מחדירת התקשורת לעניין, נישאו השניים בחשאי ב-30 באוקטובר 1912. נאמר כי באדן פאוול, אשר לא חווה הרפתקאות עם נשים לפי כן, יזם את הנישואים המאוחרים לאישה אשר הייתה צעירה מספיק כדי להיות ביתו, כדי להדוף שמועות אודות הומוסקסואליות.
כל אחד מצופי אנגליה תרם פני אחד כדי לקנות לבאדן פאוול מתנת חתונה - רולס-רויס.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, התנדב לסייע למינסטריון המלחמה, אולם לא ניתן לו תפקיד פיקוד. כפי שהעיד לורד קיצ'נר: "הוא יכול היה לשים ידו על מספר תפקידים הולמים של אלופי דוויזיות, אך לא יכול היה למצוא אף אדם שיטול על עצמו את העבודה רבת הערך בעניין הצופים." הייתה שמועה רחבת היקף כי באדן פאוול נכנס לענייני ריגול, וקציני מודיעין אף עודדו שמועות אלה.
באדן פאוול נעשה לבארונט ב-1922, והיה לברון באדן פאוול, על גילוול אשר במחוז אסקס ב-1929, היכן ששוכן פארק גילוול שהפך למרכז בינלאומי לאימון מנהיגי צופים. הוא צורף ל"מסדר ההצטיינות" (Order of Merit) ב-1937, וקיבל 28 עיטורים במדינות זרות.
תחת פיקודו הנאמן גדלה תנועת הצופים. עד 1922 היו למעלה ממיליון צופים ב-32 מדינות, וב-1939 מספר הצופים עלה על 78 מיליון.
לזוג באדן פאוול היו שלושה ילדים, בן ושתי בנות.
זמן קצר לאחר נישואיו, החלו אצל באדן פאוול בעיות בריאותיות, בסובלו ממספר התקפי מחלה. הוא התלונן על כאבי ראש תכופים, אשר רופאיו העריכו כנובעים מבעיה פסיכוסומטית וטיפלו בו באמצעות בדיקת חלומות. כאבי הראש מנעו ממנו ללון לצד אולייב, והוא עבר לחדר שינה זמני במרפסת ביתו. ב-1934 הוצאה ממנו הערמונית, וב-1939 הוא עבר למגורים בקניה, ארץ אשר בה שהה כבר בעבר כדי להתאושש. באדן פאוול מת בקניה, בניירי, ליד הר קניה, ב-8 בינואר 1941.
צופים מציינים את ה-22 בפברואר כיום המחשבה יום הולדתם המשותף של רוברט ואולייב באדן פאוול, כדי לזכור ולהוקיר את מייסד תנועת הצופים.
מיניותו
שני ביוגרפים מודרניים של באדן פאוול, מייקל רוזנטל מאוניברסיטת קולומביה וטים ג'יל, סוברים כי באדן פאוול היה הומוסקסואל מודחק. עבודת החקר של ג'יל נמשכה למעלה מ-5 שנים, פורסמה בהוצאת אוניברסיטת ייל, וקיבלה ביקורות חיוביות מהניו יורק טיימס והוושינגטון פוסט.
כחלק מפיסות רבות של עדויות לטענותיו, מציג ג'יל כהמחשה אירוע שאירע בנובמבר 1919 בו הביע באדן פאוול התעניינות מסוימת בתמונות בהם תועדו בעירום נערי בית ספר כחלק מעבודת צילום. עם זאת נראה כי יצר זה לא הגיע לידי ביטוי ממשי ובאדן פאוול אף הביע את דעותיו בנושא שליטה ביצרים מיניים.
שטוקהולם (סדרת טלוויזיה)
שטוקהולם היא מיני סדרת טלוויזיה ישראלית, שהופקה על ידי קשת וכאן, עלתה לשידור בערוץ כאן 11 ב-16 ביולי 2018, ושודרה במאי 2019 גם בקשת 12. הסדרה מבוססת על ספר באותו השם מאת נעה ידלין, שגם כתבה את התסריט לסדרה.
העונה הראשונה של הסדרה היא קומדיה שחורה, העוסקת בארבעה ידידים המגלים שידידם המשותף, פרופסור לכלכלה המועמד לקבל את פרס נובל לכלכלה, נפטר במיטתו חמישה ימים טרם ההכרזה על הזוכה, ומחליטים להסתיר את מותו כדי שמועמדותו לא תוסר והוא יוכל לזכות בפרס.
ב-2018, הוקרנה "שטוקהולם" בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו. באפריל 2019 נמכרה הסדרה על ידי קשת אינטרנשיונל לשידור בגרסתה המקורית בעברית בשירות הסטרימינג הקנדי CBC Gem, ובפלטפורמת הבידור האמריקאית "טופיק".
עונתה השנייה של הסדרה עלתה בכאן 11 ב-29 באפריל 2020, העונה השנייה הופקה ללא שיתוף עם קשת 12. עונה זו היא דרמת מתח, שבה אל ארבעת הידידים מהעונה הראשונה מצטרף אדם נוסף בשם גרשי זומר, שמעורר סכסוכים וקרעים בין החברים.
עונה ראשונה
אבישי שר-שלום, פרופסור בעל שם עולמי העוסק בכלכלת כוח, תת-תחום בכלכלה שהוא ייסד ופיתח, הוא מועמד לזכייה בפרס נובל לכלכלה, אך נפטר במיטתו חמישה ימים לפני ההכרזה הרשמית על הזוכה, ככל הנראה לאחר שלקה בלבו. את גופתו מוצאים ארבעת חבריו הקרובים, כולם בשנות השבעים לחייהם. כיוון שאישים שנפטרו לא יכולים לזכות בפרס נובל, הם מחליטים שלא להודיע על דבר מותו במשך חמישה ימים ולהחביא את גופתו עד אשר תפורסם ההכרזה הרשמית על זכייתו בפרס. אף שהארבעה מסכימים שהסתרת המוות נועדה להעניק את כבוד הזכייה למנוח, מתברר שלאחדים מהם יש גם אינטרס אישי בזכייה.
לאחר שמתגלה קושי בהסתרת הגופה בביתו של אבישי, הארבעה מעבירים אותה לביתו של יהודה, הסבור שאשתו יצאה למסע בקווקז. כאשר מתברר שהאישה לא נסעה, אלא הכינה מסיבת הפתעה ליהודה לכבוד יום הולדתו ה-70, נשלחים שניים מהידידים להחזיר את גופת אבישי לביתו, אך מופתעים לגלות שהגופה נעלמה. העניינים מסתבכים עוד יותר כאשר הארבעה הופכים למבוקשים על ידי המשטרה. החבורה נחקרת ומשתחררת באותו היום.
ביציאתם מבית המשטרה מתפרסמות התוצאות מהעיר שטוקהולם בשוודיה ולפיהם אבישי לא זכה בפרס, ומסתבר שהחבאת הגופה שלו הייתה לשווא.
עונה שנייה
העונה השנייה נפתחת בהלווייתו של אבישי. החבורה נהפכת ל"אויב העם" ובפרט בעיני דרורה. להלווייתו של אבישי מגיע גרשי זומר, אלמן עשיר ומסתורי המציג עצמו כחבר וותיק של אבישי ששהה שנים רבות בארצות הברית. גרשי מתחבר לארבעת החברים, מתערב בחייהם, ומעלה בהם חשדות שונים באשר לזהותו ולכוונותיו, כולל החשד שרצח את אשתו ובכוונתו לרצוח גם אותם.
במהלך העונה, עמוס נאבק על כבודו ועל תפקיד ראש החוג. יהודה, שנשאר מרושש מהליך הגירושין שניהל עם גרושתו, עידית, מנסה להשתקם ולתבוע את גרושתו למשפט. נילי מתאהבת בגרשי אך מתאכזבת לגלות כי זוהרה הקדימה אותה ומנהלת עם גרשי רומן בעצמה.
ככל שהחשדות בגרשי עולים, כולם מתחילים לפחד ממנו יותר ויותר וזוהרה מתחילה להתרחק ממנו יותר ויותר.
תמונת הסיום של העונה מתרחשת בבר קודר, בה החבורה יושבת ומוצאת תמונה ישנה ומשותפת שלהם כשברקע התמונה מופיע גרשי. מאחורי התמונה נשאר מסר מגרשי הפגוע ובו כתוב: "בסך הכל רציתי להיות חבר שלכם". החבורה נגעלת מעצמה, אך הם מחליטים להמשיך את חייהם כרגיל והם קמים ועוזבים את המקום.
הפקה
לאחר הצלחת העונה הראשונה של הסדרה, צולמה העונה השנייה מדצמבר 2019 לאחר עיכוב שנגרם מקיצוצים בתאגיד השידור לאחר אירוויזיון 2019.
העונה השנייה עלתה בכאן 11 ב-29 באפריל 2020, יום העצמאות ה-72 של ישראל. העונה השנייה הופקה ללא שיתוף עם קשת 12.
גרסה שוודית
בסוף שנת 2022 שודרה בשוודיה סדרת הטלוויזיה "" (בשוודית: סוף-סוף) שהיא גרסה שוודית לסדרה "שטוקהולם". בסדרה השתתפו אחדים מכוכבי סדרת הטלוויזיה השוודית "לורי".
קישורים חיצוניים
ביקורות עונה ראשונה:
חקיקה למפרע
חקיקה למפרע היא חקיקה שתחילת תוקפה נקבעה למועד שקדם להשלמתה. זאת, בניגוד לעיקרון הבסיסי לפיו נורמות חדשות שקובע המחוקק הן צופות פני עתיד. עיקרון זה נובע מאחד הכללים הבסיסיים של עקרון החוקיות, לפיו אין עונשין אלא אם מזהירין. לפיכך, ברירת המחדל היא כי חוק אינו חל למפרע, אלא אם כן נקבע בו במפורש אחרת. ייתכנו שני סוגים של חקיקה למפרע: חקיקה רטרואקטיבית, שמשנה את המצב החוקי למפרע, וחקיקה רטרוספקטיבית, שאינה משנה את המצב החוקי למפרע, אך היא משנה את תוצאותיהן של פעולות שנעשו בעבר. חוק רטרוספקטיבי, שבא לתת תוקף חוקי למעשים חסרי תוקף כזה שנעשו בעבר, נקרא חוק תשריר.
בספרות ובפסיקה
בעקבות חקיקתו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, כתב פרופ' אהרן יורן:
גם חקיקה רטרוספקטיבית אינה עניין פשוט, שכן משמעותה היא שאדם פעל בהנחה שלמעשיו יהיו השלכות מסוימות, ובדיעבד התברר שהיו להם השלכות אחרות. מטעם זה, חקיקה שמיטיבה למפרע אינה נתפסת כבעייתית, שכן אינה פוגעת בציפיות או בזכויות מוקנות. כך, למשל, קובע חוק שירות המילואים, שנחקק ב-2008, כי יינתן תגמול נוסף למשרתים במילואים החל מ-1 בינואר 2007.
גם חקיקה רטרוספקטיבית שעניינה הוראות דיוניות, להבדיל מהוראות מהותיות, נחשבת בעייתית פחות, כפי שקבע השופט זילברג בפרשת כהן: "לגבי חוק פרוצסואלי, המשנה את דרכי הדין של בית המשפט, ההנחה היא כי הוא פועל למפרע, זאת אומרת: מחייב את בתי המשפט לנהוג על-פיו גם כלפי עניינים שכבר הוחל בהם לפני צאת החוק החדש... הטעם הוא כי הפרוצדורה אינה עניינו האישי של המתדיין; היא, כביכול, עניינו וקניינו של בית המשפט, ולכן מששונתה צורתה על ידי המחוקק, יפעל השינוי גם כלפי אלה שהחלו להתדיין לפני חול השינוי".
בשנת 1992 נזקקה ממשלת ישראל לחוק תשריר. בעקבות פסק דין של בית המשפט העליון, שבו נפסק כי סכום אגרת הרדיו והטלוויזיה שגבתה רשות השידור מתושבי המדינה היה מופרז, בניגוד לחוק, במשך שנים אחדות, נתבקש שרשות השידור תחזיר לציבור את הסכומים המופרזים שגבתה. כדי להימנע מכך, נתקבל בכנסת חוק רשות השידור (אישור תקפן של אגרות רדיו וטלוויזיה), התשנ"ג-1992. חוק תשריר זה, שהוצע על ידי הממשלה, נתן תוקף למפרע, משנת 1985 עד שנת 1992, לגובה האגרה כפי שנגבה בפועל. בעקבות זאת, נדרש בג"ץ להכריע בשאלת חוקתיותו של חוק רטרוספקטיבי זה. בית המשפט קבע כי האינטרס הציבורי מצדיק את האישור למפרע של גובה האגרה, כי אם לא כן, הרשות תקרוס. יחד עם זאת, ביטל את ההוראה המאפשרת גביית קנסות על פיגורים בתשלום.
במקרה אחר עתר אריה דרעי, שהיה מועמד לראשות עיריית ירושלים, לבית המשפט לעניינים מינהליים, בדרישה להורות למנהל הבחירות לאפשר לו להתמודד בבחירות חרף העובדה שריצה עונש של מאסר בפועל. אותו מועמד סיים לרצות את עונש המאסר שהוטל עליו 6 שנים ו-3 חודשים לפני הבחירות. בעת שהחל לרצות את עונשו קבע חוק הרשויות המקומיות (בחירות) כי אדם שריצה עונש מאסר יוכל להתמודד בבחירות רק 6 שנים לאחר סיום ריצוי עונש המאסר. במהלך מאסרו שונה החוק, ותקופת הצינון עלתה ל-7 שנים. העותר טען כי מדובר בהוראה שפגעה למפרע בזכותו להיבחר. בית המשפט דחה את טענותיו, וקבע שאין מדובר בהוראה עונשית, כי אם בקביעת תנאי כשירות, שנקודת הזמן הקובעת לגביו היא מועד סיום המאסר ולא מועד מתן גזר הדין.
הערות שוליים
Rétroactivité en droit français
רגין (נוזקה)
רגין הוא שמה של נוזקה מתוחכמת, שהתגלתה על ידי מעבדות קספרסקי וחברת סימנטק. הנוזקה תוקפת מחשבים המריצים תוכנת הפעלה "ווינדוס" והיא פועלת בעולם ככל הנראה לפחות מאז 2003.
הנוזקה נועדה לאיסוף מודיעין מול רשתות מוגדרות ובעיקר מול מדינות, רשתות סלולריות, ארגונים ואנשים ספציפיים שתחום התמחותם בהצפנה. לפי קספרסקי וסימנטק, מדובר בנוזקה מתוחכמת שכתיבתה הצריכה עשרות אנשים שעבדו במשך כמה שנים ובהתאם, היא ככל הנראה נכתבה ומתופעלת על ידי מדינה.
על פי פרסומים, ל"רגין" יש מרכיבי קוד משותפים עם הנוזקה "סטקסנט". השם "רגין", ככל הנראה, ניתן לנוזקה על ידי מדעני "מיקרוסופט" במהלך 2011, על שמו של גמד ערמומי מהמיתולוגיה הנורדית.
מכיוון ש"רגין" ככל הנראה, נבנתה ומתופעלת על ידי מדינות ומכיוון שהיעדים שלה הן מדינות או רשתות סלולר לאומיות, היא בהחלט מהווה "אבן דרך" בחשיפתן של שיטות "לוחמת סייבר" מתקדמות.
נכון לנובמבר 2014, 28% מהמחשבים הנתקפים נמצאו ברוסיה, 24% בסעודיה, 9% במקסיקו ואירלנד, ו5% בהודו, אפגניסטן, בלגיה, פקיסטן, אוסטריה ואיראן.
שיטת הפעולה של הנוזקה
"רגין" פועלת מול מחשבים המריצים תוכנת הפעלה "ווינדוס", היא מתפשטת ברשתות היעד ואז "מתיישבת" על אותם מחשבים שמהם היא מעוניינת לגנוב מידע. בהקשר לרשתות סלולריות, מחשבי היעד של הנוזקה הם הבקרים של תחנות הבסיס.
מדינות, גופים ואנשים שנתקפו על ידי הנוזקה
במהלך 2014, במסגרת הניתוח של תקיפות סייבר שבוצעו על מחשבי חברת "סוני", חלק מהחוקרים טענו שמרכיבי קוד מסוימים משותפים גם ל"רגין". התקיפה על "סוני" אבל, לפי חלק מהמקורות, מיוחסת בכלל לקוריאה הצפונית.
ניסיונות לאתר את מי שכתב את הנוזקה
על סמך ניתוח מדינות היעד שנתקפו, שכולן אינן מדינות דוברות אנגלית כשפת מקור, על סמך ניתוח תגי הזמן של כתיבת הקוד, חלק מהחוקרים מייחסים את כתיבת הקוד לארצות הברית או בריטניה.
קרוב להפליא ורועש להחריד
קרוב להפליא ורועש להחריד (באנגלית: Extremely Loud and Incredibly Close) הוא ספרו השני של הסופר האמריקני ג'ונתן ספרן פויר. הרומן עוקב אחר מסע חיפושיו של בנו של אחד מהרוגי הפיגוע במגדלי התאומים אחר מנעול ברחבי ניו יורק. הספר יצא לאור בניו יורק בשנת 2005. בעברית יצא הספר לאור בשנת 2007, בתרגומו של אסף גברון, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר. ב־2011 עובד הספר לסרט קולנוע.
תקציר העלילה
אוסקר של הוא בנו של תומאס, שנהרג בפיגוע התאומים. אוסקר הוא ילד בן תשע, אינטליגנטי ובעל דמיון מפותח. ביום הפיגוע הוא חזר הביתה ושמע את ההודעות האחרונות שהותיר אביו במשיבון, לפני שהבניין התמוטט. יום אחד, לאחר כשנתיים, הוא מוצא מפתח מסתורי שהיה שייך לאביו, ומחליט לחפש את המנעול התואם את המפתח הזה. בכל סוף שבוע הוא יוצא מהבית לבתים שונים בעיר ניו יורק, לתשאול אנשים שאולי היו קשורים למפתח, ולבדוק אם הם יכולים לגלות דבר מה.
מלבד סיפורו של אוסקר, מסופר סיפורם של סבו וסבתו, שניהם מניצולי הפצצת בעלות הברית על דרזדן במלחמת העולם השנייה. הטראומה שעברה על הסב גרמה לו לחוסר יכולת לדבר, ולפחד מהחיים. במהלך הסיפור, הנפרש מבעד לעיניהם של השניים, נחשפים חיי אהבה פלאית אומללים.
הספר כתוב מנקודת מבטו של אוסקר, ובכך גם שפתו ומשלבו מתאימים לדמות. בנוסף, הספר נוקט במגוון אמצעים החורגים מהנורמה הספרותית הרגילה - מלבד שילוב תמונות רבות בין עמודיו, לעיתים מופיעים עמודים ובהם מספר מילים מועט - ציטוטים מיומנו של סבו של אוסקר - או מילים שבגלל אופן הדפסתן המכוון לא ניתן לפענח.
סרט
בשנת 2011 הופק, בהתבסס על הספר, סרט הקולנוע "קרוב להפליא ורועש להחריד" בבימויו של סטיבן דלדרי ובכיכובם של טום הנקס, סנדרה בולוק ומקס פון סידוב (שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על גילומו את תפקיד דייר המשנה השתקן). הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר.
דקארט (קומונה)
דקארט (בצרפתית: Descartes) היא קומונה במחוז אנדר ולואר שבחבל סאנטר-עמק הלואר במרכז צרפת. במקור שמה של הקומונה היה לה איי, במהפכה הצרפתית שמה שונה ללה איי-דקארט. בשנת 1966 היא אוחדה עם העיר השכנה Balesmes ושמה שונה לדקארט על שמו של רנה דקארט שנולד בה.
גאוגרפיה
העיר ממוקמת 300 ק"מ מפריז ו-50 ק"מ מטור. בשטח הקומונה עובר נהר קרז, יובל של נהר הוויין.
סטיב ג'ונס (מדען)
סטיב ג'ונס (באנגלית: Steve Jones; נולד ב-24 במרץ 1944) הוא פרופסור לגנטיקה, כותב ספרי מדע פופולרי וכוכב טלוויזיה.
ג'ונס כיהן פעמיים (בין 1995 ל-1999 ובין 2008 ל-2010) כראש המחלקה לגנטיקה, אבולוציה וסביבה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. עבודתו המחקרית מבוצעת במעבדת גאלטון שבקולג'. בנוסף, הוא מנחה תוכניות טלוויזיה ומחבר ספרי מדע פופולרי בנושאי ביולוגיה, בעיקר אבולוציה שבהם בין היתר בולט גם חוש ההומור השחור שלו. ב-1996 זכה בעיטור החברה המלכותית על שם פאראדיי על מפעלו להנחלת המדע לציבור הרחב. הוא גם מפרסם טור מדעי ביומון הבריטי דיילי טלגרף.
ג'ונס הוא ולשי, נולד באברסתווית', שם למדו הוריו באוניברסיטה. לאחר סיום לימודיהם, המשפחה עברה לוויראל באנגליה לצורכי עבודה.
ג'ונס פעיל באגודה ההומניסטית הבריטית והוא מבקר חריף של הגישה הבריאתנית של הנוצרים הפונדמטליסטים.
Viva Forever
Viva Forever (בעברית: לחיות לנצח) הוא סינגל שהוקלט על ידי להקת הבנות הבריטית ספייס גירלז, מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Spiceworld. השיר יצא לאור ב-20 ביולי 1998, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי חברות הלהקה, ביחד עם מתיו רו וביפקו והופק על ידי מתיו רו וביפקו גם כן. השיר זכה להצלחה רבה בבריטניה, תוך שדורג שם כשיר ה-13 המצליח ביותר במדינה בשנת 1998, וזאת בנוסף לכך שאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לו את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-740,000 עותקים.
כמה שנים לאחר צאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שצבר שם למעלה מ-25 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
את הווידאו קליפ של השיר, צילמו בצורת של סטופ מושן, בו ניתן לראות את חברות הלהקה (כולל ג'רי האליוול), כפיות. הקליפ בוים על ידי הבמאי זוכה פרס האוסקר סטיב בוקס. הקליפ הועלה לערוץ היוטיוב של להקת הבנות ב-12 במרץ 2009.
נכון לאפריל 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-42 מיליון צפיות.
ס. ג'. ווטסון
סטיבן "ס.ג'. ווטסון" (באנגלית: Steven "S. J." Watson, נולד ב-1971, סטורברידג', אנגליה) הוא סופר בריטי. התפרסם לראשונה בשנת 2011 עם רומן המתח הפסיכולוגי שכתב והפך לרב-מכר, "לפני השינה".
חייו
סטיב ג'. ווטסון נולד בסטורברידג', במחוז מערב מידלנדס. הוא למד פיזיקה באוניברסיטת ברמינגהאם ולאחר מכן עבר ללונדון, שם עבד בבתי חולים שונים כמתמחה באבחון וטיפול של ילדים לקויי שמיעה.
הוכרז גם כי הספר יבוים לסרט קולנוע על ידי רידלי סקוט.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2011, בהוצאת כתר, בתרגומה של הדסה הנדלר.
מילטון גלייזר
מילטון גלייזר (באנגלית: Milton Glaser; 26 ביוני 1929 – 26 ביוני 2020) היה מעצב גרפי יהודי אמריקאי. בין יצירותיו המפורסמות נמנים לוגו "I Love New York", כרזה של בוב דילן משנת 1966, הלוגו של DC קומיקס, אוניברסיטת סטוני ברוק ומבשלת ברוקלין. בשנת 1954 הקים את אולפני Push Pin לעיצוב גרפי, יחד עם קליי פלקר ייסד את מגזין ניו יורק, וכמו כן הקים את Milton Glaser, Inc.
יצירות האמנות שלו הוצגו במגוון תערוכות, והוצבו באוספים קבועים במוזיאונים רבים ברחבי העולם. לאורך שנות הקריירה שלו, עיצב פוסטרים רבים, פרסומים ועיצובים אדריכליים. גלייזר קיבל פרסים רבים על עבודותיו, ביניהם פרס המדליה הלאומית לאמנויות מהנשיא ברק אובמה בשנת 2009 והיה למעצב הגרפי הראשון בהיסטוריה שקיבל פרס זה.
ביוגרפיה
מילטון גלייזר נולד בברונקס, ניו יורק שבארצות הברית.
בשנת 1968 ייסד את כתב העת "ניו יורק" יחד עם קליי פלקר.
ב-1969 הפיק ועיצב את "Short Subject", הידוע בכינויו "מיקי מאוס בווייטנאם", סרט קצר נגד מלחמת ווייטנאם.
נפטר ביום הולדתו ה-91 במנהטן כתוצאה של שבץ מוחי ואי-ספיקת כליות.
I Love New York
בשנת 1977, בעקבות משבר תיירותי בניו יורק, שכר ויליאם ס. דויל, סגן הנציב של מחלקת המסחר של מדינת ניו יורק, את שירותיה של סוכנות הפרסום מרי וולס לורנס בניהולה של מרי וולס, במטרה לפתח קמפיין שיווקי עבור המדינה. ואת מילטון גלייזר, על מנת שיעבוד על הקמפיין וייצור עיצוב המבוסס על מסע הפרסום של מרי וולס.
את הטיוטה הראשונה יצר גלייזר במהלך שנסע במונית בניו יורק. הוא צויר בעפרון אדום על חתיכות נייר וכלל את האות I יחד עם צורת לב אדום ואחריה "New York". לאחר מכן, הוא החליט להציב את "I  ❤ " מעל האותיות "NY" - ראשי התיבות של "New York". לימים הסביר שייתכן והוא הושפע באופן סימבולי מיצירתו של אמן הפופ ארט האמריקני רוברט אינדיאנה, אהבה.
גלייזר ציפה שהקמפיין יימשך רק כמה חודשים ספורים ועשה את עבודתו כפרו בונו אך תוך זמן קצר הפך הלוגו לאייקון מרכזי בתרבות הפופולרית, המשיך להימכר במשך עשרות השנים הבאות, הלוגו מכניס למדינת ניו יורק 30 מיליון דולר בכל שנה. בתרבות הפופולרית ובניגוד לכוונה המקורית של היוצרים, הפך הלוגו למזוהה עם העיר ניו יורק ועם יציאתו החלו חנויות מזכרות בעיר למכור מגוון מוצרים מעוטרים בלוגו המפורסם, החל מכוסות קפה ועד חולצות וכובעים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר החלו חולצות בכיתוב "I Love New York" להתבלט בעיר כחלק מרצון התושבים לחזק את חוסנם ואחדותם ומבקרים רבים בעיר רכשו ולבשו את החולצות הנושאות את הלוגו של "I Love New York" לאות תמיכה בתושבים.
בעקבות הפיגועים יצר גלייזר גרסת כרזה מיוחדת עם כתם שחור קטן על סמל הלב האדום המסמל את אתר מרכז הסחר העולמי. כשתחת הלוגו הוסיף את המילים "More Than Ever" ("יותר מתמיד"). הכרזה פורסמה בניו יורק דיילי ניוז ושימשה לגיוס כספים עבור ארגוני צדקה אשר תמכו בנפגעי הפיגועים.
פרידריך מינצר
פרידריך מינצר (בגרמנית: Friedrich Münzer; 22 באפריל 1868 - 20 באוקטובר 1942) היה מלומד יהודי-גרמני שהתמחה בלימודים הקלאסיים, ונודע בפיתוח הפרוסופוגרפיה, בייחוד זו המוקדשת לקשרי המשפחה ברומא העתיקה שהייתה לה תרומה לחקר המאבקים פוליטיים.
קורות חיים
מינצר נולד באופולה, שלזיה (כיום אופולה, פולין), למשפחת סוחרים יהודית, למד באוניברסיטת לייפציג וב-1887 החל ללמוד באוניברסיטת ברלין, שם הוא כתב את התזה "De Gente Valeria" בהדרכתו של אוטו הירשפלד. ב-1893 הוא נסע לרומא, שם רתם אותו גאורג ויסובה (Georg Wissowa) לכתיבת מאמרים ביוגרפיים עבור אנציקלופדיית פאולי-ויסובה. משם הוא המשיך לאתונה והשתתף בחפירות באקרופוליס. הוא פגש שם את קלרה אנגלס, והם נישאו שנתיים מאוחר יותר, ב-4 בספטמבר 1897.
בינתיים מונה מינצר ב-1896 למרצה ללא שכר באוניברסיטת בזל, הוא וקלרה התקיימו מתמיכת הוריהם ומכתיבת מאמריו (כאשר הגיש בקשה לקבל משרה הוא הצהיר על עצמו כחבר הכנסייה האוונגליסטית-לותרנית; שלוש שנים קודם לכן היה כתוב בקורות חייו שהוא היה בעל אמונה יהודית). ב-1902 הוא קיבל משרה בפילולוגיה קלאסית. ב-1912 הוא קיבל משרה בקוניגסברג ונהיה עובד ציבור באופן רשמי.
קלרה הלכה לעולמה ממגפת שפעת ב-15 בדצמבר 1918, וב-1921 קיבל האלמן משרה באוניברסיטת מינסטר. עבודתו החשובה ביותר, "Römische Adelsparteien und Adelsfamilien", ראתה אור ב-1920 והביאה לו תהילה לראשונה בחייו.
הוא מונה לדיקן האוניברסיטה ב-1923, וב-1924 נשא לאישה את האלמנה קלרה לונקה-פלוגר (Clara Lunke née Ploeger) ובכך נהפך לאב חורג של שני מתבגרים.
מינצר בדרך כלל לא היה מעורב פוליטית אולם הוא נקלע לתסבוכת ב-1933 כשיצא חוק שמטרתו להרחיק קומוניסטים, לא-ארים ומתנגדי המפלגה הנאצית. בינואר 1935 חוק חדש הורה על פיטוריהם של כל המרצים והפרופסורים מעל גיל 65 (צעד שנועד לאפשר את העסקתם של אוהדי הנאצים), ומינצר פרש רשמית ב-23 ביולי 1935.
אשתו נפטרה ב-1935, וב-14 בנובמבר של אותה שנה הוא סווג רשמית כיהודי ובשל כך קולגות ומכרים רבים התרחקו ממנו. אף על פי כן הוא המשיך לכתוב מאמרים לאנציקלופדיית פאולי-ויסובה, מאמרים שהתקבלו, למרות החוק שאסר על יהודים לפרסם. ב-1938 כפה עליו חוק חדש לאמץ שם יהודי אמצעי, והוא כונה רשמית "היהודי פרידריך ישראל מינצר". במכתב לרונלד סיים ששלח ב-12 בדצמבר 1938, הוא כתב שהמצב החדש "העציב אותי מאוד", אולם הוא עדיין מחשיב עצמו כטוב יותר מאשר הרבה אחרים.
למרות שכמה חברים הפצירו בו, הוא סירב להגר מגרמניה. ביולי 1942 לקח אותו הגסטפו לגטו טרזיינשטט. בתו המאומצת מרגרט השיגה עבורו מעט הטבות, כמו הזכות לקבל ולשלוח מכתבים, ולקבל את מזוודתו בלי שנגעו בה, ולבסוף הוא שוחרר מטרזיינשטט. אולם מגפת זיהום במעי הגס פשתה במחנה, והיא הכניעה אותו בו ביום שמרגרט קיבלה את ההודעה שאביה שוחרר.
איבון נווז'ן
איבון פייריק נווז'ן (בצרפתית: Yvonne Feyerick Nèvejean; 15 בנובמבר 1900 – 10 באוגוסט 1987) הייתה אחת מהמנהיגות של ארגון שעזר לילדים יהודים בבלגיה תחת הכיבוש הנאצי בבלגיה בזמן מלחמת העולם השנייה. נווז'ן תרמה להחבאתם של כ-4,000 ילדים יהודים, רבים במשפחות ובמוסדות קתוליים. לאחר המלחמה, זכתה לכבוד הן בתוך בלגיה והן מחוצה לה. ב-1965 קיבלה את תואר חסיד אומות העולם על ידי יד ושם, וב-1996 יצא לאור בבלגיה בול הנושא את דיוקנה.
נווז'ן עמדה בראש הסוכנות הלאומית למען הילד (Oeuvre Nationale de l'Enfance; ONE ), ארגון אשר הקים והפעיל רשת של בתי מחסה לילדים בכל בלגיה. הנאצים החלו לגרש את יהודי בלגיה בקיץ 1942. באותו זמן, המחתרת היהודית הגדולה בבלגיה, Comité de Défence des Juifs en Belgique, פנתה לנווז'ן בבקשה להציל ילדים יהודים אשר הופרדו מהוריהם. היא פעלה בעיקר לבדה, והסכימה לגייס את ONE למאמץ היהודי להצלת הילדים. הארגון בהנהגתה שיכן ילדים יהודים במשפחות אשר הסכימו לכך ובמוסדות על מנת להגן עליהם. בסופו של דבר, נווז'ן הצילה את חייהם של כ-4,000 ילדים יהודים. הילדים שהצילה נווז'ן, נקראו לימים ילדי איבון.
המחתרת היהודית מימנה את מבצע ההצלה המקיף שהוציאה נווז'ן לפועל, אך כשתרומתם לא הייתה מספקת, היא גייסה הון מבנקים ומהממשלה הבלגית הגולה בלונדון בראשות איבר פיירלו, וכן מהג'וינט. הגסטפו ביקש לעצור את פעולותיה, ועצר כמה מצילים וניצולים, אך ככלל הם לא הצליחו לעצור את המבצע הודות לעמידה האמיצה והעיקשת של נווז'ן ובלגים אחרים, כמו מלכת בלגיה, אליזבת', וליאון פלאטו ממשרד המשפטים הבלגי שהוכרזו גם כן כחסידי אומות העולם.
אהבה אחרת
אהבה אחרת הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת ישראלית מאיה בוסקילה. השיר יצא לאור ב-7 במאי 2013, על ידי חברת התקליטים הפי"ל, כסינגל שלא מתוך אלבום. הסינגל הבא שהוציאה אחריו הוא "מצפן", שיצא לאור באוגוסט 2013, כחלק מאלבום האולפן הרביעי שלה, נושמת; האלבום בו לא נכלל "אהבה אחרת" לבסוף.
השיר הגיע למקום השביעי ברדיו אמצע הדרך.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על והופק ידי אורן עמנואל ודן פרבר. יוסי חרסונסקי סקר את השיר בשלילה והצהיר כי: "מאיה בוסקילה, בחורה בוגרת, לוקחת טקסטים מהסוג שלא הייתי מעביר בפתק לנער בתיכון בגיל 14. כמה אפשר עוד למחזר את הקיטש הממוחזר, לייצר עוד אינסטנט. המוזיקה? הטון הכמו טראגי-עצוב מקבל פסקול דאנס לקלאב. נו, טוב מי ישים לב לקונטרסט, וגם אם זה לא נדבק, יגיע לרחבת השמחות והקלאב".
מוסטפא סמואלי
מוסטפא חסן עבוד (סמואלי) (1922 - 10 במרץ 1956) היה תושב ירדן, שנהג להסתנן לאזור פרוזדור ירושלים בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 לצורכי שוד ורצח. מיוחסת לו רציחתם של כ-21 יהודים בין השנים 1949–1956.
ביוגרפיה
נולד בכפר נבי סמואל בשנת 1922, והתגורר בו (ומכאן כינויו – סמואלי), דודו היה מוכתר הכפר. בנעוריו עבד בירושלים וכך למד לדבר עברית. החל משנת 1949 שימש מורה דרך לכנופיית גנבי בהמות בראשות אברהים אל-ג'וג'. בשנת 1949 חוסלו חברי הכנופיה וסמואלי הפך עצמאי. במשך 6 שנים נהג לחדור בלילות, בראש חוליות קטנות, לפרוזדור ירושלים, לעיתים תוך חצייתו מצפון לדרום. הם שדדו צאן ורכוש ורצחו אזרחים וחיילים כשהם נוטלים את כלי נשקם. רוב מעשי הרצח בוצעו במארב ומטווח קרוב. לצד מניעיו הפליליים, פעל סמואלי כנראה גם מתוך מוטיבציה לאומנית. נפוצו שמועות שהוא נשבע להרוג 100 יהודים כנקמה על מות אחיו במלחמת העצמאות, גרסה אחרת טוענת שרצה לנקום את מות חותנו שנהרג במהלך הסתננות.
בהדרגה הפך סמואלי למבוקש מרכזי של המודיעין הישראלי ולגיבור עממי בקרב האוכלוסייה הפלסטינית. הוא התחמק ממארבים רבים (בהם ייתכן שנפצע), ואף פרסם מודעות אבל בדבר מותו כדי להטעות את רודפיו. בין השנים 1952–1953 הוא נמנע מהרג יהודים, וייתכן ששימש כמודיע ישראלי. אחר כך, במקביל לעיסוקיו הפליליים, הפך גם לסוכן איסוף של הלגיון הירדני. במאי 1953 שב סמואלי לפעילות עוינת ורצח שני שומרים במושב אבן ספיר. ב-9 ביולי 1953, פרצו סמואלי ועוזריו למחנה סטף של חטיבה 16 הרגו שני זקיפים, ו, וגנבו משם תת-מקלעים סטן.
בניגוד למנהגם עם גופות מסתננים, ביקשו שלטונות ירדן לקבל את גופת סמואלי מיד, עובדה שנתפסה בישראל כאישור שסמואלי פעל בשליחות הלגיון הירדני. גופתו הועברה דרך מעבר מנדלבאום הוא נקבר בלוויה צבאית רבת משתתפים בירושלים העתיקה.
מגדיר חדש לצמחי ישראל
מגדיר חדש לצמחי ישראל של מיכאל זהרי הוא מגדיר צמחים שנועד "להדריך את הציבור שעניין לו בהכרת טבע הארץ וצמחייתה" – כלשון ההקדמה לספר. הספר הוא מהדורה חדשה של "המגדיר לצמחי ארץ ישראל" מאת אלכסנדר איג, מיכאל זהרי ונעמי פינברון, שיצא לאור ב-1931 והיה בידי שוחריה של צמחיית ארץ ישראל במשך 40 שנה. המגדיר כולל את צמחי ארץ ישראל וכן את הצמחים שלא היו כלולים במגדיר הקודם, הצמחים הגדלים באזורים הבאים: הרי החרמון, רמת הגולן וחצי האי סיני.
פרקים נוספים
פרק הוראות שימוש במגדיר כולל את הנושאים הבאים:
קרוליין ג'קסון
קרוליין ג'קסון (באנגלית: Caroline Jackson; נולדה ב-31 באוקטובר 1946) היא אשת ציבור בריטית.
חייה
ג'קסון נולדה בעיירה פנזאנס שבמחוז קורנוול בבריטניה וסיימה בה את לימודיה התיכוניים. לאחר מכן היא למדה לימודים קלאסיים והיסטוריה והשלימה דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד בנושא פוליטיקה של המאה ה-19. ג'קסון הייתה עמיתת מחקר בקולג' סנט יוז ובשנת 1984 נבחרה לראשונה לפרלמנט האירופי, בו כיהנה עד שנת 2009.
בפרלמנט האירופי כיהנה ג'קסון מטעם המפלגה השמרנית, תחילה כנציגת צפון וילשייר ובאת' (1984 – 1994) ולאחר מכן כנציגת מחוז דרום-מערב אנגליה. עד ל-1999 היא שימשה כרכזת המפלגה השמרנית בוועדה לאיכות הסביבה וריכזה את פעילות הוועדה בנושא מדיניות לחיסול פסולת ובנושאי צרכנות. כמו כן עסקה בנושא השימוש בבעלי חיים לצורכי ניסויים. בשנים 1999 – 2004 הייתה ג'קסון יו"ר הוועדה לנושאי איכות הסביבה, צרכנות ובריאות הציבור, בה פעלו כשישים חברים.
במהלך כהונת הפרלמנט האירופי בין השנים 2004 - 2009 קידמה ג'קסון דרכים לאכיפת החוקים של הפרלמנט האירופי במסגרת המדינות החברות באיחוד האירופי. בשנת 2006 היא נבחרה לדווחית הפרלמנט והוטל עליה ניסוח תוכנית הפעולה לחיסול פסולת. בשנת 2009 בחרה שלא להתמודד לכהונה נוספת. לצד פעילותה הפרלמנטרית מונתה ג'קסון למנהלת המכון האירופאי למדיניות סביבתית, הפועל בלונדון ובבריסל, וכן לחברת חבר הנאמנים של הקרן לאנרגיה וחברת מועצת הצרכנות הבריטית.
ג'קסון נשואה לרוברט ג'קסון, בעבר חבר הפרלמנט האירופי.
דניאל גולדשטיין-וולדמן
דניאל "דני" גולדשטיין-וולדמן (באנגלית: Danielle "Dani" Goldstein-Waldman; נולדה ב-6 בפברואר 1985) היא רוכבת קפיצות ראווה אמריקאית-ישראלית. מייצגת את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020).
ביוגרפיה
דניאל גולדשטיין נולדה בניו יורק שבארצות הברית, וגדלה בשכונת אפר איסט סייד. הוריה היו שחקני סקווש מקצועיים. בגיל 12 חגגה בת מצווה בישראל.
היא למדה תואר ראשון בכלכלה ופיתוח באוניברסיטת דיוק, והיא התגוררה בסידני שבאוסטרליה חצי שנה, שם למדה תכנון עירוני.
בשנת 2013, היא ייצגה את ישראל באליפות אירופה בקפיצות ראווה שהתקיימה בדנמרק. באותה שנה שימשה גולדשטיין בתור קפטנית נבחרת הקפיצות הישראלית שזכתה במדליית זהב במשחקי המכביה של שנת 2013.
בשנת 2015, היא העפילה לגמר באליפות אירופה שהתקיימה באאכן שבגרמניה ובשנת 2017, היא הייתה במקום התשיעי באליפות אירופה שהתקיימה בגטבורג שבשוודיה. באותה השנה היא זכתה בתחרות הגראנד פרי 9 שהתרחשה בפורטוגל.
בשנים 2018–2019, גולדשטיין ניצחה במקצה גרנד פרי 5* של רולקס שנתיים ברציפות.
בפברואר 2019, היא דורגה מספר 43 בעולם בקפיצות ראווה. באותה השנה היא ניצחה פעמיים במקצה גרנד פרי 5*, שהתקיימו בשאנגחאי שבסין ובברלין, בירת גרמניה, בהתאמה. בשנת 2020 היא ניצחה שוב במקצה גרנד פרי 5* שהתקיים בארצות הברית.
גולדשטיין מייצגת את מדינת ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020).
חיים אישיים
ביוני 2019, היא התחתנה עם אלן וולדמן, מגדל ומאלף סוסים. הם מתגוררים בהולנד.
ב-2009 קיבלה גם אזרחות ישראלית.
מחוזות נמיביה
מבחינה מנהלית נמיביה מחולקת ל-14 מחוזות (région). כל מחוז מחולק לנפות.
מארי גאלאנט
מארי גאלאנט (בצרפתית: Marie-Galante) הוא אי בים הקריבי המהווה חלק מקבוצת איי גוואדלופ שבאנטילים הקטנים. האי מהווה חלק ממחוז צרפת מעבר לים גוואדלופ.
גאוגרפיה
שטח האי מארי גאלאנט כ-171 קמ"ר, ומתגוררים בו כ-12,009 תושבים (2006). מספר התושבים באי הולך ופוחת עקב הגירה שלילית: בשנת 1961 התגוררו באי 16,431 תושבים ובשנת 1991 כ-12,488 תושבים. נכון לשנת 2006 צפיפות האוכלוסין באי היא 76 נפשות לקמ"ר.
האי מחולק אדמיניסטרטיבית לשלוש קומונות (communes):
מכונת הצפנה
מכונת הצפנה היא מכונה המשמשת להצפנה ואו לפיענוח של מסר שיש לשמור על סודיותו.
מכונות הצפנה מכניות מסוגים שונים שימשו קודם להתרחבות השימוש במחשבים. בתקשורת המודרנית משמשת בדרך כלל תוכנה לביצוע ההצפנה.
מכונות הצפנה מבוססות רוטור
בראשית המאה ה-20, עם התפתחות הטכנולוגיה, בעיקר המצאת הרדיו והטלפון, גבר הצורך באמצעי אבטחה קריפטוגרפיים מתקדמים יותר, בשל הקלות שביירוט שדר אלחוטי. אז החלו להופיע לראשונה מכונות הצפנה מבוססות רוטור. רעיון הרוטור החל במה שקרוי "גליל ג'פרסון" על שם ממציאו תומאס ג'פרסון. זהו גליל שהיקפו מחולק ל-26 חלקים בהם מוטבעות האותיות A-Z בסדר מסוים. הגליל מורכב למעשה על גבי ציר יחד עם מספר גלילים נוספים המסוגלים לנוע בחופשיות ללא תלות זה בזה. כל גליל מכיל סדר שונה של אותיות. הגליל יכול לשמש מכונת כתיבה שמדפיסה את הצופן על פי סדר האותיות שהוטבעו בה. גליל ג'פרסון הוא למעשה צופן החלפה רב-אלפביתי. לאחר מכן החלו להופיע מכונות הצפנה מורכבות יותר, בהן הורכבו גלילים בהיקפים שונים ובסדר שונה והוספו מנגנונים אלקטרוניים שונים, כדי להתאימם לתקשורת אלחוטית. הדוגמה הקלאסית היא מכונת האניגמה הגרמנית, ששימשה את הנאצים במלחמת העולם השנייה.
למכונות ההצפנה מבוססות הרוטור היה משקל מכריע בתוצאות מלחמות העולם הראשונה והשנייה. המכונות שימשו בעיקר לתקשורת מאובטחת בין כוחות הצבא לבין המפקדות. רוב מכונות ההצפנה פוצחו על ידי מנתחי הצפנים של כוחות המודיעין. יחידת המודיעין הסודית של הבריטים בבלצ'לי פארק הצליחה בזמן המלחמה ליירט ולפענח שדרים מוצפנים של הצבא הגרמני, ששודרו באמצעות מכונות הצפנה מסוג זה. אלן טיורינג, שהניח את היסודות להמצאת המחשב המודרני, היה בראש צוות מנתחי הצפנים הבריטים שפיצח את האניגמה. הודות לכך, השיגו בעלות הברית יתרון משמעותי במלחמה. גם בעלות הברית עשו שימוש במכונות הצפנה שונות כמו ה-TypeX הבריטית וה-SIGABA האמריקאית (שככל הידוע לא פוצחה בעודה בשירות פעיל).
וסטווינד
מטוס הווסטווינד (באנגלית: IAI Westwind) מתוצרת התעשייה האווירית לישראל הוא מטוס מנהלים דו-מנועי אשר יכול לשאת בין שבעה לעשרה נוסעים. המטוס המוצלח נתן לחברה דריסת הרגל בשוק התעופה האזרחית. קו הייצור של המטוס פעל במשך כעשרים שנה. מטוסי השחף, המבוססים על ווסטווינד, פעלו בשירות חיל האוויר הישראלי בגף סיורי ים של הטייסת הבינלאומית.
פיתוח המטוס
תכנונו של הווסטווינד מתבסס על תכנון של חברת Aero Commander למטוס סילוני בשם Jet Commander שהתבסס בעצמו על מטוס קודם של אותה חברה שהיה בעל שני מנועי מדחף (ונקרא, כמו החברה, Aero Commander). ה-Jet Commander טס לראשונה ב-2 בינואר 1963 (תחת השם Aero Commander 1121 Jet Commander) ולאחר תקופת מבחן נכנס לייצור סדרתי ונמסר ללקוחות החל בשנת 1965. זמן קצר לאחר מכן נרכשה חברת Aero Commander על ידי חברת רוקוול אינטרנשיונל, שלה היה כבר מטוס מנהלים דומה - ה-Rockwell Sabreliner ונאסר עליה לייצר את שני המטוסים במקביל בשל חוקים נגד מונופול. ברוקוול הוחלט למכור את הזכויות על הג'ט קומנדר והתעשייה האווירית רכשה אותן בשנת 1967. בינואר 1970 נערכה טיסת הבכורה של הג'ט קומנדר הראשון שייצרה התעשייה האווירית.
ייצור בתעשייה האווירית
בתעשייה האווירית יוצרו 150 מטוסים על פי התכנון המקורי כדי למלא את ההזמנות שעליהן התחייבה חברת Aero Commander, ואז פנו מהנדסי החברה לשיפור התכנון. הם האריכו את גוף המטוס והוסיפו לו מכלי דלק בקצות הכנף. זמן קצר לאחר תחילת הייצור של הדגם הוחלפו מנועי הטורבו סילון במנועי טורבו מניפה חסכוניים יותר. הדגם החדש קיבל את השם "ווסטווינד" (או דגם 1123). הוא קיבל רישוי טיסה בארצות הברית בדצמבר 1971. תחום ייצור המטוסים בתעשייה האווירית הגיעה לאיזון תקציבי ב-1975.
ב-1974 הוחל בפיתוח דגם חדש של ה"ווסטווינד" (דגם 1124). הוא הוצג לראשונה במאי 1975, טיסת הבכורה נערכה ב-22 ביוילי 1975. והוא קיבל רישוי טיסה בארצות הברית במרץ 1976. עד 1978 כבר נמכרו 95 מטוסים מדגם זה, ובסך הכל החזיקה התעשייה האווירית נתח של כ-10% משוק מטוסי המנהלים בארצות הברית באותן שנים.
ווסטווינד 2
באוקטובר 1979 הוצג הדגם החדש של המטוס שעבר שיפורים, תוכננה עבורו כנף חדשה והוספו לו כנפונים בקצות הכנף. פנים המטוס עבר שינויים רבים נוספים, והמטוס קיבל את השם "ווסטווינד 2" - "Westwind II". בשנת 1980 נמכרו 73 יחידות בשווי כולל של 200 מיליון דולר. בשנת 1982 החזיקה התעשייה האווירית כבר נתח של כ-25% משוק מטוסי המנהלים בארצות הברית.
המטוס האחרון ירד מפס הייצור בשנת 1987, לאחר ש-244 מטוסים נבנו.
בשנת 2000 השיקה התעשייה האווירית תוכנית השבחה ללקוחות המטוס. אפשרויות השבחה כללו: שדרוג המנועים, שיפור מערכות האוויוניקה, השבחה לעיצוב הפנים וכלל מערכות המטוס.
סי-סקאן/שחף
שחף הוא הכינוי בצה"ל למטוס סיור ימי סילוני מדגם "סי-סקאן" המבוסס על הווסטווינד מתוצרת התעשייה האווירית. תכנון המטוס החל בשנת 1976, בעקבות הפיגוע במלון סבוי בתל אביב במרץ 1975, שבו שמונה מחבלים חדרו בסירת גומי לחוף הים של ת"א.
המטוס הופעל עבור חיל הים הישראלי על ידי חיל האוויר בשנים 1977-2016. בשנת 2000 החליט צה"ל לרכוש מטוסים חדשים, שיחליפו את השחף, מדגם "קינג-אייר 200" מתוצרת חברת ריית'און האמריקנית, כדי שיוכל להשתמש בכספי הסיוע אמריקאי לישראל. אך בשנת 2001 הוחלט להשביח את המטוסים הקיימים במקום רכישת מטוסי סיור ימיים חדשים. בתחילת ינואר 2017 הוצא משירות מבצעי. השחף הוחלף בכלי טיס בלתי מאויש מדגם הרון 1.
את המטוס הפעילו שבעה אנשי צוות: קברניט, טייס משנה ונווט מחיל האוויר ומפקד משימה ושלושה חיילים מחיל הים. מפקד המשימה הוא קצין בוגר קורס חובלים או קורס קציני שליטה בחיל הים.
דרום גונדר
דרום גונדר הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה. גובל בצפונו במחוז צפון גונדר, בצפון-מערבו במחוז וג המרה, במערבו במחוז צפון וולו, בדרום-מערבו במחוז דרום וולו, בדרומו במחוז מערב גוג'ם, בדרום-מזרחו במחוז מזרח גוג'ם ובמזרחו באגם טאנה. עד שנת 1991 נכלל במחוז בגמדר אחד מהמחוזות ההיסטוריים של אתיופיה.
היסטוריה
בימי הביניים ועד 1991 הייתה חלק מהמחוז ההיסטורי, בגמדר, שהיה חלק מהאימפריה האתיופית. עם התמוטטותה הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 בגמדר התפצלה לשני אזורי עיקרים ואזור קטן בצפונו שברובו מאוכלס בתגרים סופח למחוז המערבי שבמדינת תיגראי כמו כן רצועה קטנה סופחה למדינת בנישנגול-גומאז: יתר המחוז חולקה לשני מחוזות צפון גונדר שמכיל את חלק הארי של המחוז, וחלק בדרום שהפך לגונדר הדרומית.
נפות
במחוז ישנן עשר נפות ובנוסף להם העיר דברה תבור שלה מעמד של נפה.
יחסי בלארוס–סין
יחסי בלארוס–סין הם יחסי החוץ בין בלארוס לרפובליקה העממית של סין.
היסטוריה
ב-10 במאי 2015, הרפובליקה העממית של סין ורפובליקת בלארוס חתמו על הצהרה משותפת שהביעה את תמיכתם במציאת פתרון שלום של היחסים עם טאיוואן, וחזרו על התנגדותם לעצמאות טאיוואן; בלארוס הבטיחה שלא לייצא נשק לטאיוואן. למחרת היום, משרד החוץ של הרפובליקה הסינית הביע צער על ההצהרה המשותפת בין שתי המדינות.
במהלך ביקורו הממלכתי בסין בספטמבר 2016 העניק נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו את אות "השלום והידידות" של בלארוס לנשיא סין שי ג'ינפינג.
במהלך מגפת הקורונה, שתי המדינות סיפקו כמויות גדולות של ציוד רפואי זו לזו. בלארוס היא אחת המדינות הראשונות שהעניקו סיוע לסין. שר ההסברה של הרפובליקה של בלארוס אלכסנדר קליוקוביץ' כינה את סין ובלארוס מערכת יחסים בין "חברי ברזל".
יחסים כלכליים
בשנת 2012, סין (לא כולל הונג קונג, מקאו וטאיוואן) ייצאה סחורות לבלארוס בסך 2.24 מיליארד דולר, ואילו בלארוס ייצאה בסך 452 מיליון דולר לסין (לא כולל הונג קונג, מקאו וטאיוואן); היצוא של סין לבלארוס כלל מכונות, מוצרי מתכת, ומוצרים כימיים, ואילו בלארוס בעיקר ייצאה מוצרים כימיים לסין.
פארק תעשיית סין-בלארוס, הממוקם במרחק 15 קילומטרים ממינסק, הוא אזור כלכלי מיוחד המהווה פארק תעשייתי, פיננסי ומחקר מדעי ופעילויות מסחריות אחרות. פארק תעשייה זה הוא פרויקט שיתוף הפעולה הכלכלי הגדול ביותר בין סין לבלארוס, והוא גם הפרויקט הגדול ביותר שהקימה בלארוס במטרה למשוך השקעות. בנוסף, ממשלת בלארוס והחברות הסיניות שיתפו פעולה גם עם פרויקטים הכוללים הרחבת כבישים מהירים.
מעסרה
מעסרה או אל-מעסרה (בערבית: المعصرة, תעתיק מדויק: אלמעצרה) הוא כפר פלסטיני בשטחי הרשות הפלסטינית דרומית לבית לחם. הוקם באמצע המאה ה-20 על ידי בדואים בני שבט התעמרה. משמעות שמו - בית בד.
אל-מחווית
מחוז אל-מחווית (בערבית: محافظة المحويت) הוא מחוז במערבה של תימן. בירת המחוז היא העיר אל-מחווית. המחוז הוא ה-14 בגודלו בתימן מבחינת אוכלוסייה (494,557 איש), וה-17 בגודלו מבחינת שטח (2,452 קמ"ר). המחוז גובל בצפון עם עמראן ועם חג'ה, במערב עם אל-חודיידה ובדרום ובמזרח עם המחוז צנעא.
הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה
הספרייה והארכיון הלאומי של קנדה (באנגלית: Library and Archives Canada – LAC) היא מוסד פדרלי המשמשת כארכיון של המוסדות הממשלתיים של קנדה. אוסף המוסד מכיל פרסומים, קטעי שמע, סרטונים, תמונות, עבודת יצירה ומסמכים אלקטרוניים.
המוסד הוקם בשנת 2004 מתוך שני המוסדות: הספרייה הלאומית והארכיון הלאומי. הוא שוכן בבירה הפדרלית אוטווה.
הספרייה הלאומית לשעבר נוסדה בשנת 1953. היא נועדה לשרת קנדים וספריות קנדיות.
הארכיון הלאומי לשעבר נוסד ב-1872, מקבילה לארכיון הלאומי של ארצות הברית. השילוב בין הארכיון הלאומי והספרייה הלאומית הוא לאפשר דרך חדשה של מוסד לאומי ליעד לימודי עיקרי.
אוסף הספרייה
אוסף הספרייה מכיל:
גבעות להב
גבעות להב הן שתי שמורות טבע הסמוכות זו לזו, בצפון הנגב, ליד קיבוץ להב: שמורת להב דרום ("גבעות להב") ושמורת להב צפון ("שמורת להב").
גאוגרפיה
שמורת להב דרום נמצאת כ-4 ק"מ מדרום - מערב לקיבוץ להב וכ-1.5 ק"מ צפונית מערבית מהכפר הבדואי ערב אל-לקיה ושטחה הוא כ-2 קמ"ר. היא נמצאת בין האזור המדברי של בקעת באר שבע ובקעת ערד לבין האזור הים תיכוני המשתרע ממנה מערבה לעבר הים.
שמורת להב צפון נמצאת מצפון לקיבוץ להב ושטחה הוא 1 קמ"ר. השמורה נמצאת במפגש של אזור ים-תיכוני, אזור ערבתי ואזור מדברי.
שתי השמורות ממוקמות בשפלה הגבוהה ורום פסגותיהן הוא כ-450 מטרים. שתיהן בנויות מסלעי קירטון איאקוני מכוסה נארי.
כמות המשקעים השנתית באזור הוא כ-350 מ"מ ועונת הביקור המומלצת למטיילים היא האביב.
תאריך הכרזת השמורות הוא 18 ביולי 1976 עם תוספת ב-18 ביוני 2017 ושמן נקבע על פי קרבתן לקיבוץ להב.
גבעות גורל הן רכס בשמורת גבעות להב המשמש את החילות הרגליים בצה"ל כאתר אימונים לניווטים. הגבעות הוכרזו כשמורת טבע נפרדת על ידי רשות הטבע והגנים. בתחומן של הגבעות נמצאים מיני פרחים וצמחים רבים. בסתיו ניתן לראות את פריחת החלמוניות בין גבעות גורל סמוך ליער להב.
החי והצומח בשמורה
בשמורת להב דרום הצמחייה דלה עקב לחץ רעייה חזק מאוד ומלבד עירית ומתנן שעיר לא ניתן לראות בה אף צמח רב שנתי.
בשמורת להב צפון ניתן לראות צמחייה מגוונת של חברה ים תיכונית, ערבתית ומדברית. הצמחייה השלטת היא הסירה הקוצנית ושלהבית קצרת שיניים. כמו כן ניתן לראות בשמורה אלקנה סמורה, קיפודן, אזוב מצוי, קורנית, חלבלוב מגובשש, כתלה חריפה, געדה מצויה, מתנן שעיר, נואית קוצנית, בן חצב מדברי, שמשון השלחופיות, קזוח עקם ועוד. צמחים אלו מדיפים ריח אשר נועד להרחיק ולדחות את בעלי החיים מלאכול את הצמחים וחלקם רעילים במידה זו או אחרת וכך הם עמידים בפני רעייה. ניתן לראות כאן גם מרבדים של כלניות, נוריות ועיריות ממינים שונים.
השמורה מקיימת מגוון רחב של בעלי חיים, וביניהם צבי ארץ ישראלי, צבוע מפוספס, ארנבת השדה, תן זהוב, שועל מצוי, ומגוון מכרסמים, זוחלים ועופות.
פותחים שישי
פותחים שישי היא תוכנית הבוקר של רשת 13 שמשודרת בימי שישי. את התוכנית מגישים אלעד זוהר, ירדן הראל ושיר מורנו. בעבר שודרה בערוץ 2.
היסטוריה
לפני עליית התוכנית, שודרה באותה משבצת התוכנית "הורות". ברשת החליטו ליצור תוכנית בוקר נוספת, שתשודר בימי שישי (כמו התוכנית "בוקר חם" ששודרה בימי חול)
התוכנית הראשונה עלתה ב-24 בפברואר 2017 בערוץ 2. את התוכנית הגישו אלעד זוהר (חזאי "חדשות 2" דאז) ונועה רוזין.
ב-26 באוקטובר 2017 שודרה התוכנית האחרונה בערוץ 2 בעקבות פיצול ערוץ 2.
החל מ-3 בנובמבר 2017 משודרת התוכנית ברשת 13. המגישים (אלעד זוהר ונועה רוזין) המשיכו להגיש את התוכנית.
החל מ-27 בנובמבר 2017 משודרת תוכנית ההמשך של התוכנית "פותחים יום". את התוכנית מגישים אלעד זוהר, שעזב את הגשת "העולם הבוקר" על מנת להגיש את התוכנית, ונועה רוזין בנוסף להגשת התוכנית ביום שישי.
בספטמבר 2022 הודיעה רוזין שתעזוב את התוכנית כדי לעסוק בפרויקטים אחרים, היא הוחלפה על ידי ירדן הראל שהפכה למגישה קבועה לצד זוהר.
אייפוד
אייפוד קלאסיק
האייפוד קלאסיק מבוסס על דיסק קשיח, ומגיע בגודלי דיסק של 80, 120 או 160 גיגה בייט. גודל המסך בדגם הקלאסיק הוא 2.5 אינץ' – גודל הנחשב לגדול במיוחד בשוק נגני המדיה. הוא מסוגל לנגן שירים, תמונות, וידאו, ואף להריץ משחקים. קיימות בו עוד אפליקציות כגון שעון עולמי, סטופר וכדומה. הנגן מתאפיין בחיי סוללה ארוכים ומאפשר עד 40 שעות של נגינת מוזיקה.
במהלך כנס של אפל בספטמבר 2007, סטיב ג'ובס, מנכ"ל אפל לשעבר הציג את הדור השישי של האייפוד, שהוצגו מעתה בשם "קלאסיק". דור זה התאפיין במארז דק יותר ובחיי סוללה שהגיעו עד ל-40 שעות של נגינת מוזיקה ו-7 שעות של הצגת וידאו. צידו הקדמי של האייפוד מהדור השישי בנוי מאלומיניום במקום מפלסטיק, והאייפוד הלבן המוכר הוחלף בכסוף. בדור השישי הוצג גם ממשק חדש לגמרי, שכלל יותר גרפיקה ואת האפשרות Cover Flow, שמאפשרת ניווט בין אלבומי המוזיקה על ידי הצגת תמונות האלבומים בזה אחר זה. עם השקת דור זה של האייפוד, הופסק ייצור הגרסה המיוחדת iPod U2.
באירוע Let's Rock של אפל בספטמבר 2008, גרסת ה-80 גיגה הוחלפה על ידי גרסת 120 גיגה, וגרסת ה-160 גיגה הוצאה מהקו.
אייפוד נאנו
לנאנו הקיים כעת יש מסך בגודל 2.5 אינץ', תמיכה מלאה בעברית והוא מגיע בתשעה צבעים שונים. בעל מצלמת וידאו, רדיו FM ומיקרופון, מוזיקה, ותומך במשחקים שקיימים ב-iTunes. הנאנו קיים בגרסה של 8 גיגה ו-16 גיגה. הסוללה יכולה להספיק לכ-24 שעות מוזיקה ולכ-8 עד 15 שעות וידאו.
אייפוד שאפל
השאפל הוא גרסת iPod שמותאם לניגון אקראי או על-פי רשימות השמעה, הוא ללא מסך ולכן הוא קטן הרבה יותר משאר הדגמים. הוא מבוסס זיכרון פלאש, מה שמאפשר לבצע איתו פעילות גופנית מבלי לפגוע במכשיר ולשבש את פעולתו. בגרסתו הראשונה המעטפת של הנגן הייתה מפלסטיק לבן בלבד, מהגרסה השנייה המעטפת צבעונית ומתכתית.
אייפוד טאץ'
ה-iPod טאץ' מקביל לאייפון, מלבד העובדה שאינו מבצע תקשורת סלולרית. המכשיר משמש כנגן מוזיקה, מחשב כף יד ופלטפורמת Wi-Fi ניידת. המכשיר הושק לראשונה בספטמבר 2007. שמו של המכשיר ניתן לו בגלל מסך המגע, שהוא ממשק המשתמש העיקרי של המכשיר. בשנת 2015 הוכרז הדור השישי לאייפוד טאץ' הכולל מעבד A8 מהיר הרבה יותר, מצלמה 8 מגה פיקסל, צבעים חדשים ומערכת ההפעלה iOS 11 העדכנית ביותר, אך העיצוב והגודל של המכשיר נשארו זהים.
פריצת המכשיר (לאייפוד טאץ' בלבד)
מכשירי אייפוד תוכננו על ידי אפל כך שיריצו רק תוכנות שאושרו בחתימה מוצפנת על ידי אפל. גורמים שונים יצרו תוכנות המאפשרות לערוך שינוי קל בקושחה (firmware) של המכשיר, כך שיעקוף את בדיקת החתימה. פריצת המכשיר מאפשרת, בגרסאות שונות, שליטה מלאה על מראה המכשיר באמצעות ערכות נושא, והתקנה של תוספים וכלים שימושיים למערכת ההפעלה תוספים אגב שחלקם אומצו על ידי אפל במהלך השנים, בנוסף בעזרת הפריצה ניתן להתקין כלים המאפשרים התקנה של תוכנות הזמינות בחנות ה-App Store של אפל בלי לשלם עליהן (דבר שהפך את הפריצה לפופולרית מאוד).
אפל טוענת כי פריצת המכשיר אינה חוקית ותביא לביטול האחריות עליו. ספריית הקונגרס בארצות־הברית קבעה ביולי 2010 כי הליך הפריצה אינו מהפרות זכויות היוצרים המכוסות ב"חוק המילניום הדיגיטלי" (DCMA). כלל זה אינו חל על הורדת תוכנות בלי תשלום. בין מפתחי פורצי התוכנה לאפל מתנהל מאבק מתמשך בו עדכוני תוכנה או קושחה של אפל מחוללים במערכת ההפעלה של המכשיר שינוי המבטל את הפריצה ומסיר תוכנות שהורדו בחסותו, כשמפתחי תוכנות הפריצה עמלים על דרכים לעקוף שינויים אלו.
מרדכי ממרן
מרדכי (מרק) ממרן (13 במרץ 1930 - 22 באוקטובר 1989) היה כדורסלן ומאמן כדורסל ישראלי בגובה 1.80 מטר ששיחק בהפועל ירושלים, מכבי חיפה ובנבחרת ישראל בשנות החמישים.
אייפוד
מכירות
אייפוד עוצב על ידי חטיבת העיצוב התעשייתי באפל בראשותו של ג'ונתן אייב כנגן קטן ובעל ממשק משתמש המנוהל כמעט כולו על ידי גלגל גלילה, עם ממשק חיבוריות מבוסס FireWire ו-USB 2.0.