cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח
אטיולוגיה
המחלה נגרמת מזיהום כרוני של נגיף החצבת ברקמת המוח. הנגיף, אשר עדות מיקרוסקופית למעורבותו במחלה הודגמה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, הוא נגיף RNA חד-גדילי בעל מעטפת מהסוג Morbillivirus שבמשפחת Paramyxoviridae. לנגיף טרופיות למספר סוגי רקמות, ובהן רקמת המוח. הנגיף נישא באוויר ומועבר בקלות בקרבה לאדם חולה. נמצא כי בזנים של הנגיף הגורמים לדלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח יש מוטציות נקודתיות מרובות, ובפרט בגן המקודד לחלבון המשתית.
הידבקות בחצבת בגיל צעיר משנתיים היא גורם סיכון להתפתחות סיבוך זה בגיל מבוגר. גורמי סיכון נוספים הם מעמד סוציו-אקונומי נמוך, השכלה הורית נמוכה ומשפחות ברוכות ילדים.
פתוגנזה
אף שהפתוגנזה של המחלה אינה ברורה לאשורה, ישנם מספר גורמים שנצפו מעורבים בהתפתחות של סיבוך זה. בעוד שבכלל האוכלוסייה נגיף החצבת מעורר תגובה חיסונית תאית הגורמת לסילוקו, ובהמשך מתפתחת תגובה הומורלית הבונה את החיסון מפני הדבקות חוזרות, נמצא כי בשל פולימורפיזם גנטי, התגובה החיסונית בקרב הלוקים בדלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח מנותבת לזרוע ההומורלית, דבר שאינו מאפשר מיגור של הנגיף. בנוסף, כאשר הנגיף מחולל מחלה בילדים קטנים מגיל שנתיים, המערכת החיסונית שלהם אינה בשלה דיה להתמודד עם הזיהום ולמגר אותו.
נגיף החצבת עושה שימוש בחלבון CD46 ובחלבון F לצורך הכניסה לתאי העצב. בתוך התא מוטציות שחלות במטען הגנטי של הנגיף מונעות את הזיהוי על ידי מערכת החיסון. נמצא שמוטציה בחלבון המשתית של המעטפת קשורה בהתפתחות הדלקת הטרשתית בהמשך. בתאי העצב הנגיף ממשיך להתרבות, אולם הוא אינו מביא להרס של התאים ונשאר רדום במשך שנים. לאחר שנים הנגיף מצית תגובה דלקתית נגד תאי העצב, אשר גורמת להרס נרחב של תאי מערכת העצבים, לרבות תאי עצב ותאי גלייה.
בשלבים המוקדמים של המחלה בצקת היא הממצא ההיסטולוגי הבולט, ונזק חמצוני נצפה בתאים הנגועים במהלך השנים הראשונות למחלה. בשלב הדלקת החריפה נצפות קופסיות הנגיף באוליגודנדרוציטים ובתאי העצב, בעוד שבאסטרוציטים מופיעים גופיפי הסגר גרעיניים. בהמשך מסנינים תאי דלקת את הרקמה סביב כלי הדם בקליפת המוח ובשכבה תחתיה, עם מראה ספוגי והרס מיאלין, דבר שגורם להרס תאי העצב. השינויים בולטים יותר באזורי המוח האחוריים ומתקדמים לפנים, תוך שהם אינם נוטים לערב את המוחון.
תסמינים וסימנים
לאחר תקופת דגירה ממוצעת של 10.8 שנים הביטויים הראשונים של דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח הם ירידה בהישגים הלימודיים ושינויים התנהגותיים באופי ובמצב הרוח. ככל שהמחלה מתקדמת חלה הידרדרות קוגניטיבית נוספת ומתפתחים פרכוסים מוקדיים או כלליים, הפרעות תנועה כגון מיוקלונוס ואטקסיה והפרעות ראייה. בשלבי המחלה המאוחרים הלוקים בה מגיבים לסביבתם עוד פחות, עם חולשה בארבעת הגפיים, טונוס ספסטי ורפלקסים גידיים ערים, לרבות רפלקס בבינסקי. מאפייני דלקת סיסטמיים ושל מערכת העצבים כגון חום או כאב ראש.
אלקטרואנצפלוגרם
אלקטרואנצפלוגרם (EEG) עשוי להדגים בשלבים הראשונים של המחלה האטה בלתי ספציפית בהולכה החשמלית, אך בשלבים מתקדמים יותר מופיע דפוס מחזורי אופייני של פרצי גלים איטיים וחדים בעלי מתח חשמלי גבוה כל 3–8 שניות, שלאחריהם פרקי זמן עם פעילות רקע חלשה.
אבחנה מבדלת
האבחנה המבדלת לדלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח כוללת בשלבים המוקדמים תסמונות אפילפטיות והפרעות פסיכיאטריות, ועם הירידה הקוגניטיבית והפרעות התנועה גם זיהומים נגיפיים אחרים של המוח, טרשת נפוצה, לויקודיסטרופיה, מחלת קרויצפלד-יעקב ומחלות מטבוליות.
טיפול
למחלה אין טיפול מרפא, ועיקר הטיפול הוא טיפול תומך, לרבות טיפול מכוון לפרכוסים, אם מופיעים. אינוזין פרנובקס היא תרופה אנטיויראלית בעלת השפעות על מערכת החיסון, אשר נוסתה בהצלחה מסוימת במטופלים עם דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח. תופעות הלוואי שלה כוללות הפרעות ברמות חומצת השתן ובחילות. אינטרפרון אלפא הוא תרופה בעלת השפעות על מערכת החיסון, שכאשר ניתנת בהזרקה ישירות לנוזל המוח והשדרה, לאור חדירותה הנמוכה את מחסום דם-מוח, נוסתה גם כן עם הצלחה מסוימת. תרופות אנטיויראליות אחרות, כגון ריבווירין ולמיבודין אינן יעילות. סטרואידים ואימונוגלובולינים בעירוי תוך-ורידי (IVIg) אינם מומלצים כיום כטיפול למחלה.
מניעה
החיסון לחצבת, הנכלל בחיסון MMRV, מונע את ההידבקות בחצבת ואת סיבוכי המחלה, לרבות דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח. הנגיף המוחלש הניתן בחיסון אינו גורם להתפתחות סיבוך זה.
פרוגנוזה
דלקת טרשתית תת-חריפה של כלל המוח היא מחלה קטלנית, הגורמת לתמותה בדרך כלל תוך שנה עד שלוש שנים מהופעת התסמינים. ישנם דיווחים על הפוגות ספונטניות בקרב 5% מהחולים במחלה.
ליגת הכדורגל הבכירה (דרום אפריקה)
ליגת הכדורגל הבכירה (Premier Soccer League, ראשי תיבות PSL) היא איגוד ספורט לאומי האחראי על ניהול שתי חטיבות הכדורגל המקצועניות בדרום אפריקה: ליגת העל והליגה הראשונה, השנייה בחשיבותה.
ה-PSL היא מנהלת הליגה והיא נוצרה בעקבות הסכם בין ליגת הכדורגל הלאומית ושרידי ליגת הכדורגל הלאומית המקצוענית (NPSL).
האגודה פועלת כגוף שליטה וכארגון המנהל את התחרות. PSL מזוהה עם ההתאחדות לכדורגל דרום אפריקה (SAFA) אך SAFA אינה מנהלת את תחרויות הכדורגל של PSL. הליגה הראשונה הלאומית (NFD) היא הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בקרב המועדונים של דרום אפריקה. קבוצות שיורדות מהליגה המאורגנת של PSL מתחרות בליגה השנייה של התאחדות הכדורגל.
תחרויות
ליגת הכדורגל הבכירה מוכרת את זכויות השמות של התחרויות שלה לספונסרים. PSL מארגנת את התחרויות הבאות:
Dime
Dime (בעברית: תגיד לי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הספרדייה בת'. את השיר כתבו חסוס מריה פרז ועמיה מרטינז. זה השיר שייצג את ספרד באירוויזיון 2003, שנערך בריגה.
רקע
בסוף שנת 2002 השתתפה בת' בתוכנית מציאות של שירה - עונה 2 (OT2) ובסופה הגיעה למקום השלישי בתוכנית. בפורמט של תוכנית זאת הוחלט שעם סיומה 3 המתמודדים שזכו במקומות הראשונים, יתמודדו לייצג את ספרד באירוויזיון במסגרת התוכנית כמו שנעשה שנה קודם לכן. בת' התמודדה מול אינואה ומנואל קרסקו. כל אחד מהמתמודדים קיבל 3 שירים בסגנונות שונים: בלדה, פופ, דאנס. בשלב הראשון, כל אחד שר את השירים שאיתו התמודד. בסוף השלב הראשון נבחר שיר לכל מתמודד שאיתו עבר לשלב השני. בשלב השני, בת' זכתה עם השיר "Dime".
אירוויזיון
השיר היה ה-12 בסדר ההופעה בתחרות, אחרי ט.א.ט.ו. מרוסיה עם ולפני ליאור נרקיס מישראל עם "מילים לאהבה".
בסיום ההצבעה השיר קיבל 81 נקודות והגיע למקום ה-8 מתוך 26 מדינות שהשתתפו בתחרות.
גרסתה של מאיה בוסקילה
השיר בגרסתה של מאיה בוסקילה תורגם על ידי דורון מדלי, ומלווה בוידאו קליפ.
עידן שגב
עידן שגב (נולד ב-1949) הוא חוקר מוח ישראלי, פרופסור לחישוביות עצבית, במכון למדעי החיים על שם אלכסנדר סילברמן, באוניברסיטה העברית וראש המחלקה לנוירוביולוגיה. שותף בכיר בפרויקט המוח הכחול ובפרויקט המוח האנושי וממקימי העיתון המדעי Frontiers. עידן מתעניין בקשר בין המוח לאמנות.
ביוגרפיה
עידן שגב נולד בלונדון. בילדותו התגורר מספר שנים בפריז ולאחר מכן עברה המשפחה לעין כרם שבירושלים שם למד בתיכון ליד האוניברסיטה. אימו, שושנה אשמן-שגב ובתו של המחזאי אהרן אשמן, הייתה מורה לפסנתר, סופרת ועיתונאית. אביו, ויקטור שגב, היה עיתונאי ואמן. לעידן אח צעיר יואב שגב, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 1985 הצטרף כחוקר למכון למדעי החיים באוניברסיטה העברית ובשנת 2009 הצטרף כחבר במכון אדמונד ולילי ספרא למדעי המוח. מאז 2017 מכהן עידן כראש המעבדה לחישוביות עצבית על שם פטריק דרהי. משנת 2005 הוא מוביל יחד עם פרופסור הנרי מרקרם מהמכון הטכנולוגי השווייצרי (EPFL) שבעיר לוזאן את פרויקט המוח הכחול במטרה לפתח מודלים מתמטיים מפורטים לחיקוי ולהבנת תהליכים עצביים המתרחשים ברשתות עצבים ריאליסטיות גדולות. משנת 2013 הוא שותף לפרויקט המוח האנושי האירופאי המשלב גישות תאורטיות, ניסוייות וקליניות במטרה לקדם את הבנת פעולת המוח הבריא והחולה.
עידן פרסם מאמרים רבים וערך מגזינים וספרים מדעיים שונים. הוא מיוזמי העיתון המדעי הבינלאומי הפתוח לכל Frontiers ובו הוא עורך מדעי של תחום המוח. לאחרונה הוא עורך את העיתון frontiers for young minds ומנהל את השלוחה הישראלית שלו ״פרונטירז – מדע לצעירים״, אשר מטרתו להנגיש את המדע והמחקר העכשוי לצעירים. כמו כן הוא העביר קורס מתוקשב רב-משתתפים על תאי עצב בפלטפורמה דיגיטלית קורסרה. עידן מתעניין בקשר בין מוח לאמנות וערך אסופת מאמרים בנושא זה.
שגב נשוי לוורד, אומנית ומרצה באקדמיה למוזיקה ומחול. לזוג שתי בנות.
יחסי איטליה–נורווגיה
יחסי איטליה–נורווגיה הם יחסי החוץ בין איטליה ונורווגיה.
היסטוריה
לאחר פירוק האיחוד עם שוודיה בשנת 1905, הייתה ממלכת איטליה אחת המדינות הראשונות שהכירו בנורווגיה כמדינה עצמאית.
מאז תחילת היחסים הדיפלומטיים, למעט תקופת מלחמת העולם השנייה, היחסים בין שתי המדינות היו מעולים באופן מסורתי, לאור העמדות הפוליטיות המשותפות בנושאים בינלאומיים מרכזיים.
המלך הנורווגי הראשון שביקר רשמית באיטליה היה אולף החמישי באפריל 1967, ובעקבותיו באוקטובר 2001 ביקורו הרשמי של בנו הרלד החמישי. בצד האיטלקי, נשיא איטליה קרלו אזליו צ'אמפי ביקר בנורווגיה בספטמבר 2004.
יחסים כלכליים
החברה האיטלקית הגדולה בנורווגיה היא סייפם מקבוצת Eni, העוסקת בכריית נפט גולמי בים ברנץ (במהלך ביקורו באיטליה ב-2001, המלך האראלד החמישי חנך ב-Eni di מילאנו אספקת גז טבעי חדשה מנורווגיה).
ארגונים בינלאומיים
שתי המדינות הן חלק מהארגונים הבינלאומיים העיקריים (האו"ם, נאט"ו, OSCE, מועצת אירופה) ופעילות בכמה משימות בינלאומיות כמו מערב הבלקן, אפגניסטן וחבל חברון (TIPH). איטליה גם משתתפת, כמשקיפה, במועצה הארקטית, מועצת ברנץ האירו-הארקטית ובמועצת מדינות הים הבלטי.
פרוטוספירנה
פרוטוספירנה (שם מדעי: Protosphyraena; מילולית: "אספירנה קדומה") הוא סוג דג נכחד דמוי דג חרב, אשר השתייך לקבוצה תמים-גרמיים שבמחלקת מקריני סנפיר לצד הדג העצום לידסיכתיס.
המינים הגדולים בסוג הגיעו עד לאורך 3 מטרים והיו לטורפים הראשיים במימי הקרטיקון בהם חיו. למרות מראהו לא היה הפרוטוספירנה קרוב לדג החרב או למפרשניים וגם לא של האספירניים - כולם מקבוצת דמויי-מקרל שבסדרת הדקראים. דג זה היה קרוב יותר לדגי התנין המודרניים והדמיון בינו לדגי החרב נובע מאבולוציה מתכנסת בשל אורח חיים דומה.
עם זאת היו מספר הבדלים בולטים בינו לדג חרב: הוא היה פחות הידרודינמי, החוטם היה קצר בהרבה ובניגוד לדגי חרב מודרניים הוא הכיל שיניים רבות בפיו אשר עזרו לו למחוץ את טרפו שכלל כנראה דגים אחרים.
דגים אלה התגלו לראשונה בחפירת מאובנים באנגליה ב-1857. המאובנים שכללו בעיקר עצמות סנפירים הגיעו אל גדעון מנטל, חוקר אשר היה הראשון שזיהה מאובני דינוזאורים. חוקר אחר אשר אייר את מאובני במחשבה מוטעית שהם של דינוזאור נתן לדג את שמו. מאובנים נוספים שנמצאו בניו ג'רזי ובקנזס ובעוד אזורים באמריקה ובריטניה הובילו לגילוי ארבעה מינים, אך כמה חוקרים סוברים שהיו רק שני מינים.
הפרוטוספירנה מופיע בסרט של הנשיונל ג'יאוגרפיק מפלצות ים.
הרמן מץ
גנרל הרמן מץ (9 ביוני 1878 – 25 במאי 1959) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
מץ נולד ב-9 ביוני 1878 בקאסל, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1897 התגייס מץ לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-8 (ברנדנבורג ה-1 - פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה). בשנת 1898 הועבר לרגימנט הרגלים ה-164 (הנובר ה-4), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת מיור. על פעולותיו בקרבות קיבל מץ את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1923 הועלה מץ לדרגת אוברסט לוטננט, וב-1 במאי 1927 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1928 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-7 (הפרוסי), וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1931 פרש מץ לביתו, ובשנת 1935 מונה למורה להיסטוריה צבאית באקדמיה הצבאית בברלין.
אנדרטת שער הברון
האנדרטה ממוקמת בקצה הרחובות רוטשילד, ז'בוטינסקי, מונטיפיורי והברון הירש בפתח תקווה. היא תוכננה על ידי האדריכל אוריאל שילר, ועבודת הבנייה בוצעה על ידי אליהו וולפו ובניו שהתמחו בבנייה באבן. לפני האנדרטה הוקמה מדשאה רחבה, והוצב בה סלע ובו מצוין כי האנדרטה נבנתה כהוקרה לפועלו של רוטשילד. האתר שופץ על ידי עיריית פתח תקווה ב-1990.
האנדרטה נבנתה כהוקרה על פועלו של הברון רוטשילד למען המושבה בראשית ימיה. ב-1887 ביקר הברון בארץ ישראל ובמושבה פתח תקווה, והסכים לקחת אותה תחת חסותו. ב-1892 העבירו לרשותו 28 משפחות מאנשי המושבה את נחלותיהן, וקיבלו משכורת קבועה, כלי עבודה וסוסים מפקידי הברון. פועלו הביא לפיתוח החקלאות בנחלות אלו, נטיעת עצי אקליפטוס וייבוש ביצות. אך עם הזמן החלו תופעות שליליות כגון יחס משפיל של הפקידים כלפי המשפחות ותלות של התושבים בפקידים, ולבסוף ב-1901 ביטל רוטשילד את משטר הפקידות במושבות.
מנאכ'ה
מְנַאכֵ'ה (בערבית: مناخة) היא עיירה במחוז צנעא שבתימן, כ-60 ק"מ דרומית-מערבית לצנעא.
העיירה
העיירה נמצאת תחת מחוז צנעא. בעבר הייתה העיר תחת מחוז חראז. העיירה הוקמה במאה ה-18. העיירה ממוקמת על רכס הרים, וגובהה הוא 2,200 מעל פני הים.
העיירה הייתה נחשבת כאחת הערים העשירות בתימן, מפאת קרבתה לעיר הנמל אל-חודיידה.
הקהילה היהודית
היהודים הגיעו למנאכ'ה מצנעא. בתי היהודים שכנו מחוץ לחומת העיירה. בשנת ה'תרי"ט (1859) העריך השד"ר ר' יעקב ספיר את מספר היהודים בעיירה בכ-45 משפחות.
בשנים ה'תרס"ד–ה'תרס"ה (1904–1905), ברחו רבים מיהודי צנעא למנאכ'ה, בגלל המצור והרעב הכבד שהיה בצנעא, חוזת אלנפר. העיירה גדלה והפכה להיות העיר המרכזית במחוז חראז. הקהילה היהודית בתקופה זו מנתה כ-70 משפחות.
בעיר היו שלושה בתי כנסת:
בין רבני הקהילה היו מארי חיים ימיני, מארי שלום עוזרי, מארי שלום רדאעי, ועוד.
היהודים גרו בשכונה נפרדת מהערבים בדרום העיר, ויחסיהם היו טובים. רוב היהודים בעיירה התפרנסו ממסחר.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 גדלה הקהילה, ומנתה בין 100 ל-130 משפחות. בני הקהילה עלו ארצה במבצע על כנפי נשרים בשנת ה'תש"ט (1949).
עולים מהעיירה הקימו את המושב זנוח, אך הוא ננטש ורובם התיישבו בעיר קריית אונו, ויש שהתיישבו בקריית בנימין וקריית ים.
יצחק סבן (קצין משטרה)
יצחק (איציק) סבן (נולד ב-1966) הוא קצין במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, בתפקידו האחרון שירת כמפקד מרחב מג"ב ירושלים.
ביוגרפיה
ביולי 2022 פוטר מהמשטרה על ידי השר לביטחון פנים עומר בר-לב, הוא הגיש לבית המשפט המחוזי עתירה נגד השר לביטחון פנים והמפכ"ל קובי שבתאי, שהתקבלה במהלך ינואר 2023 ופיטוריו בוטלו.
נמשהן
נמשהן (בהונגרית: Nemeshany) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם בנמשהן מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 431 ובשנת 2020 רק 346 תושבים.
שמו הוזכר במסמכים משנת 1230. הכפר הוקם על ידי מיזוג שני כפרים קטנים בתקופת הכיבוש הטורקי.
יהודי נמשהן
בנמשהן חיו יהודים בתקופות זמן שונות. חלק מהיהודים ילידי הכפר נרצחו בשואה.
קרח צף
קרח צף (נקרא גם קרח סחף או נסחף; באנגלית: Drift ice) הוא קרח ים שאינו מחובר לקו החוף או לכל עצם קבוע אחר. בניגוד לקרח יבשתי, ש"מחובר" ליבשה. קרח צף הוא רובד קרח שצף על פני הים במרחבי האוקיינוסים באזורי הקטבים. שכבת הקרח מתחדשת כל שנה. באזורים מסוימים עובי הקרח הצף מגיע למטר אחד, באזורים בהם קיימת שכבת קרח יציבה עובי הקרח מגיע לעובי שמעל ל-4 עד 5 מטרים. במקרים יוצאים מן הכלל השכבה יכולה להגיע לעובי של כ-20 מטר. לעיתים קרובות הקרח הצף עשוי משברי גושי קרח שהתאחדו יחד וקפאו לגוש גדול.
קרח צף מורכב מגושי קרח הפזורים על שטחי ים נרחבים, חתיכות בודדות של קרח ים ברוחב של 20 מטרים או יותר. גושי קרח מסווגים לפי גודלם: קטנים – בגודל 20–100 מטרים; בינוניים – בגודל 100–500 מטרים; גדולים - בגודל 500–2000 מטרים; עצומים – בגודל 2–10 קילומטרים; וענקים - בגודל של יותר מ-10 קילומטרים.
קרח צף משפיע על:
קרח צף הנסחף כנחשול קרח יכול להפעיל כוחות אדירים כאשר הוא פוגע בחופים, הוא יכול לגזור הגים ומדחפים מספינות הוא יכול להרוס מזחים ומבנים הנמצאים על חופי הים. ספינות יכולות להיתקע בין גושי קרח.
פרשת הרשימות של מפלגת נעם
פרשת הרשימות של מפלגת נעם (הרשימות השחורות של מפלגת נעם) מתייחסת לתחקירים שפורסמו בעיתונות לגבי רשימות שהוכנו במפלגת נעם וכללו אנשים וגופים בשירות הציבורי, בצה"ל ובתקשורת שלדעת המפלגה שייכים או מקדמים רעיונות ליברלים בהקשר של הקהילה הגאה, פמיניזם, שוויון מגדרי ותפיסת עולם שמאלית. הכנת הרשימות החלה ב-2019, עם הקמת המפלגה, והיו גלויות לציבור באתר העמותה עד שנמחקו לאחר שפורסמו בתקשורת. חשיפת הרשימות עוררה סערה ציבורית ופוליטית, והייתה בין המניעים להצתת המחאה נגד הממשלה בחודש דצמבר 2022.
מרדכי קרושניץ
מרדכי הלל קְרוֹשְניץ (בכתיב יידי: קראָשניץ; בכתב לטיני: Mordechai Hillel Kroshnitz; 6 בינואר 1915 – 18 במאי 1998) היה סופר, עורך ועיתונאי יידי, מראשי שארית הפליטה בגרמניה, פעיל ציוני ומפלגתי.
פרשת הרשימות של מפלגת נעם
הרשימות השחורות
מפלגת נעם טוענת שהמערכות הציבוריות של המדינה (כגון משרדי הממשלה, צה"ל, מערכת החינוך ועוד) נשלטות על ידי ארגוני שמאל (כמו הקרן החדשה לישראל), ארגונים תומכי להט"ב וזרמים דתיים ליברליים (כמו התנועה הרפורמית).
מרדכי קרושניץ
קורות חיים
מרדכי-הלל קרושניץ נולד בשנת 1915 בברנוביץ' שבפולין (כיום בבלארוס), בנם של לאה לבית גולדברג ויעקב קרושניץ, הצעיר במשפחה בת שלושה ילדים. למד ב"חדר" ובבית ספר תיכון עברי של רשת "תרבות", אך עזב את בית הספר בגין מרד תלמידים שארגן. סיים בגרות אקסטרנית וקורס בבית הספר הגבוה להנהלת חשבונות ע"ש סֶקוּלביץ בבירה ורשה.
פרשת הרשימות של מפלגת נעם
הרשימות השחורות
לפי תחקיר, שפרסם העיתונאי נדב איל ב-22 וב-23 בדצמבר 2022, החל מ-2019 הכינה המפלגה רשימות של ארגונים ומשרתי ציבור הפועלים או מחזיקים עמדות הנוגדות, לדעת המפלגה, את עמדותיה. התחקיר חשף שהרשימות כללו את המידע הבא:
פרסום הרשימות היה אחד הגורמים למחאה שהתעוררה בסוף חודש דצמבר 2022, וביום השבעת הממשלה ה־37 התקיימו הפגנות בירושלים ובתל אביב נגד הממשלה ונגד מהלכים שניסו לקדם חלק מחברי הקואליציה ותוארו כמגמה המבקשת לפגוע בחברי הקהילה הגאה.
מרדכי קרושניץ
קורות חיים
לאחר נישואיו, התגורר תקופה קצרה בעיירה לובץ', מקום מושבה של משפחת רעייתו, והחל בכתיבת מונוגרפיה על תולדות העיירה. באותו זמן ארגן ביחד עם מורה פולני שביתה של כ-150 פועלות כפריות שעבדו בעיירה בניפוי פשתן בשכר ירוד. השביתה נמשכה למעלה מחודש וחצי ונסתיימה בניצחון הפועלות, ואולם המעבידים, סוחרי הפשתן, העלילו למשטרה הפולנית כי קרושניץ הוא קומוניסט, ומסיבה זו נאלץ לצאת בחשאי מהעיירה. בקיץ 1936 עברו בני הזוג לוורשה ומרדכי קרושניץ עבד במרכז התנועה, אך עקב חילוקי דעות רעיוניים עזב את המרכז והחל לעבוד בחברה מסחרית פרטית בתפקיד ניהולי. כן ריכז באותה תקופה מחנה קיץ לנוער וארגן תנועת חלוצים בוגרי ההכשרות במטרה לקבל עבורם סרטיפיקטים לעלייה.
פרשת הרשימות של מפלגת נעם
הרשימות השחורות
בדיון בוועדה לביטחון לאומי בנושא העלייה במקרי אלימות כלפי להט"ב שהתקיים בחודש מאי 2023, הוזכרה פרשת הרשימות כחלק ממגמה שמובילה לפגיעה בקהילת הלהט"ב ובתחושת הביטחון של חבריה.
מרדכי קרושניץ
קורות חיים
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלט מפני הנאצים עם משפחתו מוורשה לעיירה לוּבְּץ'. לאחר כניסת הצבא האדום לפולין המערבית, לפי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עלתה העיירה לגדולה והפכה למרכז המחוזי. בין מסמכי המשטרה שנפלו בידי הסובייטים היה גם מסמך ההלשנה על כך שקרושניץ 'קומוניסט', ומסיבה זו הם ראו בו אדם נאמן. מהר מאוד הוא רכש את השפה הרוסית, ומונה לתפקידים בכירים, בהם מרכז המחלקה לתכנון המועצה המחוזית, וסגן יו"ר המועצה המחוזית. בתקופה זו אף הרצה על נושאים ספרותיים ופרסם עבודות בעיתון היידי 'אקטיאבער' שהופיע במינסק, בירת בילורוסיה, ובעיתון 'טשירוואנאיא זוויאזדא' שהופיע בשפה הבלארוסית בעיר הפלך ברנוביץ' (מאמריו נכתבו ברוסית ותורגמו בידי המערכת).
עם פלישת הצבא הגרמני לאזור במבצע ברברוסה (1941), ברח מרדכי קרושניץ עם רעייתו, עם בתם התינוקת רינה ועם משפחת אשתו לעורף ברית המועצות, ברגל. עם הגיעם לסמרקנד שבאוזבקיסטן, גויס לצבא הרוסי, השתתף במערכה בלנינגרד ונפצע במהלך הקרב. על לחימתו בקרב זה קיבל מדליה, ובעקבות פציעתו שוחרר משירות. בתום המלחמה הגיע לפולין, צורף כחבר מרכז פועלי ציון ונשלח על ידי המרכז לרכז את הפעילות המפלגתית במחוז שלזיה עילית ואת קיבוץ העובד בעיר ביטום, שבה התרכזה שארית הפליטה. בתפקידו זה ביקר את סניפי המפלגה וקיבוצי ה'עובד' במחוז, הרצה בנושאים שונים, בתוכם ספרותיים ולאומיים, והמשיך לפרסם מפרי יצירתו.
פרשת הרשימות של מפלגת נעם
יוהל"ם
מפלגת נעם מתנגדת לשירות קרבי של נשים ולשירות נשים בצה"ל בכלל, ופועלת לצמצם השפעה של ארגונים פמיניסטיים וארגונים פרו-להט"בים על צה"ל. התחקיר טוען שלפי תפיסת המפלגה יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר (יוהל"ם) משליטה גישה פמיניסטית רדיקלית בצבא. הרשימות של נעם כוללות את שמות הנשים הקשורות ליחידה ובהן חוקרות בתחומים של פמיניזם ומגדר, כמו פרופ' אורנה ששון-לוי, פרופ' נעמי חזן, פרופ' חנה נוה, ד"ר אורית קמיר, פרופ' פרנסס רדאי, ד"ר אסתר הרצוג וד"ר דיאנה דולב.
תקשורת להט"בית
נעם הכינה מיפוי שמי של עשרות עיתונאים ואינדיבידואלים בעולם התקשורת מקרב הקהילה הגאה. במבוא לרשימה זו נכתב "הלובי הלהט"בי התקשורתי קובע במה נעסוק פה, והוא לובי חזק מאין כמוהו. לכל מרואיין שעולה לשידור ברור שהוא נבחן לפי התשובה שייתן לשאלה הזו".
מרדכי קרושניץ
קורות חיים
בשנת 1945 גנב עם משפחתו את הגבול לגרמניה, במטרה לעלות לארץ ישראל. באוגוסט 1946 נשלח על ידי מרכז המפלגה למינכן באזור הכיבוש האמריקאי, ועבד כממלא מקום המזכ"ל, כאחראי להסברה - תפקיד במסגרתו חיבר את כל הכרוזים והעלונים של המפלגה; וכעורך ביטאונה הראשי של פועלי ציון, "באַפרייונג". תחת עריכתו, הפך הביטאון להיות העיתון הטוב ביותר של שארית הפליטה בגרמניה. מתוך רצון להתגורר בסביבה יהודית ולהקנות לבתם את ידיעת העברית, התגוררה המשפחה במחנה העקורים באד רייכנהאל, שם גם נולד בנו, יעקב. בתוך זמן קצר הפך מרדכי קרושניץ לאחד מראשי מנהיגי יהדות שארית הפליטה בגרמניה, חבר במועצה הארצית של שארית הפליטה בגרמניה באזור האמריקאי. היה ציר ומרצה בקונגרסים של שארית הפליטה, בקונגרס של יהדות פולין, ובהקונגרס היהודי העולמי שהתקיים בשנת 1948 במונטרה שבשווייץ. בזמן מלחמת העצמאות היה פעיל בארגון ההעפלה, ובגיוס לוחמים ל"גיוס חוץ לארץ" (גח"ל) לשורות צה"ל. ריכז את המגביות "מס עם לוחם" במחנות העקורים במחוז קאסל. עם איחוד המפלגות "פועלי ציון (צ.ס.)", "פועלי ציון שמאל" ו"השומר הצעיר" למפלגת 'מפ"ם', נבחר להיות חבר המרכז וחבר בלשכת המרכז. בוועידת האיחוד חיבר והביא את דבר מפלגת "פועלי ציון (צ.ס.)" לאיחוד.
פרשת הרשימות של מפלגת נעם
תקשורת להט"בית
הרשימה כללה חלוקה של שמות העיתונאים לפי ערוצי התקשורת השונים בהם הם פועלים (ידיעות אחרונות, מעריב, גלי צה"ל, כאן 11, ערוץ 12, ערוץ 13, הארץ ועוד). מספר עיתונאים מהקהילה הגאה, כמו נדב בורנשטיין וערן סיקורל, אף פרסמו ברשתות החברתיות את היותם כלולים ברשימות של נעם.
מרדכי קרושניץ
קורות חיים
ב-30 במאי 1949 עלה לישראל עם משפחתו. ביתם שבקריית חיים היה בית ועד ליהדות שארית הפליטה, ותיפקד כסלון ספרותי תוסס, מקום מפגש קבוע לאמנים, סופרים, עיתונאים, חוקרים, אינטלקטואלים ועסקני-ציבור, ביניהם הסופרים והמשוררים רבקה קוויאטקובסקי-פנחסיק, שטיינברג, לדרמן, פפרצ'יק, אברהם סוצקבר, אבא קובנר דוד ראדין ושושנה זמורה; הציירים צבי הירש שיליס, יעקב מיטלר, שמואל לם, אברהם גולדברג, חוקר המקרא ד"ר צמח צמריון, הפולקלוריסט מנשה גפן, ואחרים.
פרשת הרשימות של מפלגת נעם
משרד החינוך
מפלגת נעם הכינה רשימה של גופים וארגונים הקשורים לטענתם למשרד החינוך ומזוהים, בעיני המפלגה, עם שמאל קיצוני, בהם הקרן החדשה לישראל, קרן מנדל-ישראל, קרן יד רוטשילד, מכון הרטמן, תל"י (תוכנית חינוכית), המרכז לטכנולוגיה חינוכית, מעוז ועוד. במסמך המבוא לרשימה נכתב לגבי גופים אלו ש"בשקט, מתחת לפני השטח, הגיעו הארגונים להשתלטות עמוקה ורציפה על מוקדי הכוח המרכזיים במשרד החינוך".
מרדכי קרושניץ
קורות חיים
קרושניץ צורף בישראל כחבר מרכז מפ"ם וכחבר בהנהלת סיעת אחדות העבודה ולימים מפא"י. כיהן כמזכיר הסתדרות הפקידים בחיפה עד צאתו לפנסיה, ולאחר מכן שימש בהתנדבות כיועץ לדיני עבודה בהסתדרות, עד גיל 80. זכה, בין היתר, בתארים 'יקיר ההסתדרות' ו'יקיר העיר קריית חיים', על תרומתו רבת השנים ופעילותו הענפה למענם. בגיל 81 עבר עם רעייתו להתגורר בקרבת משפחתו בנהריה, שם נפטר בשנת 1998, בגיל 83.
פרשת הרשימות של מפלגת נעם
משרד החינוך
בנוסף לרשימת הארגונים המסומנים, מפרטת הרשימה ומסמנות גם אנשים שהשתלמו באותם ארגונים כמו בוגרי ארגון מעוז יאיר שחל מבני עקיבא ואווקה (קובי) זנה ראש "היחידה לתיאום המאבק בגזענות" של משרד המשפטים.
פרנק בארט
ביוגרפיה
לאחר שהגיע ללוסק, החל בארט את הקריירה המקצועית שלו בתחום המשפטים, ושימש כתובע מחוז ניוברארה בשנים 1922–1934. הוא כיהן בסנאט של מדינת ויומינג משנת 1933 עד 1935, ולאחר מכן היה חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת ויומינג. הוא התמודד לראשונה למשרה פדרלית ב-1936, אך הפסיד לפול גריוור. הוא התמודד בשנית לקונגרס של ארצות הברית ב-1942 והפעם נבחר, וכיהן שם עד 1950. בינואר 1951 הושבע בארט למושל ויומינג. הוא התפטר מהתפקיד ב-1953 לאחר שנבחר לסנאט של ארצות הברית בבחירות 1952, כאשר הביס את הסנאטור הוותיק המכהן מהמפלגה הדמוקרטית, ג'וזף או'מאהוני. בארט עצמו הפסיד בבחירות לאחר כהונה אחת בלבד בידי אחד מועזריו לשעבר של או'אהוני, גייל מקגי.
פרשת הרשימות של מפלגת נעם
משרד החינוך
בהקשר של משרד החינוך מתייחסת מפלגת נעם גם לקהילה הגאה והמסמך של המפלגה מצביע על איריס מנדה בן יעקב, ראש היחידה למיניות במשרד החינוך, כ"מקדמת כניסת הארגונים הלהט"בים למערכת החינוך, ומביעה תמיכה גלויה בארגוני הלהט"ב".
פרנק בארט
ביוגרפיה
ב-17 בפברואר 1956 נפטרה רעייתו אליס ממחלת הסרטן. נולדו להם ארבעה ילדים יחד, שאחד מהם נפטר בינקותו. ב-4 באפריל 1959 נישא בשנית, לאוגוסטה ק. הוגן. בארט השלים את כהונתו בסנאט ב-1958, והפסיד בפער קטן בבחירות. ב-1959 מונה ליועץ הראשי של מחלקת החקלאות של ארצות הברית וישב במועצת המנהלים של התאגיד "קומודיטי קרדיט". בנו, ג'יימס אמט בארט, היה שופט בכיר בבית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית ושופט בית הדין לביקורת מודיעין חוץ בוושינגטון הבירה.
פרשת הרשימות של מפלגת נעם
משרד המשפטים ומערכת המשפט
מפלגת נעם הכינה רשימות של עובדים (בעבר ובהווה) במשרד המשפטים ובמערכת המשפט תחת הכותרת "השתלטות ארגוני השמאל הקיצוני על משרד המשפטים". המשותף לכל האנשים המופיעים ברשימה הוא שהם עברו השתלמויות בגופים שמפלגת נעם מגדירה כשמאל קיצוני. נעם המתנגדת להפיכת ישראל ל"מדינת כל אזרחיה" מתייחסת לארגונים השונים, בין השאר, גם בהקשר של שילוב ערבים. בין הארגונים והגופים המופיעים ברשימה ניתן למנות את מעוז (ארגון), קו משווה, קרן מנדל-ישראל, קרן וקסנר, הקרן החדשה לישראל, הקתדרה לזכויות אדם על שם אמיל זולא במכללה למנהל, המרכז האקדמי "מינרבה" לזכויות אדם של האוניברסיטה העברית, "המרכז לאתיקה" בירושלים, המרכז הרפורמי לדת ומדינה, האגודה לזכויות האזרח בישראל, המכון הישראלי לדמוקרטיה, המרכז לאתיקה בירושלים ועוד.
פרנק בארט
ביוגרפיה
בארט אובחן כחולה לוקמיה ב-15 במאי 1962, ונפטר 15 יום לאחר מכן, בן 69 במותו. הוא נטמן בבית העלמין העירוני של לוסק. בארט היה קתולי אדוק, והיה חבר במסדר אבירי קולומבוס.
פרשת הרשימות של מפלגת נעם
משרד המשפטים ומערכת המשפט
בנוסף לגופי ההכשרה החיצוניים המצוינים לעיל כלולים ברשימות של נעם גם "המכון להשתלמויות פרקליטים ויועצים משפטיים של משרד המשפטים", שהוא גוף פנימי במשרד, וזאת בטענה שהזמין מרצים הקשורים לארגונים חברתיים ושמאליים כמו אדם טבע ודין, האגודה לזכויות האזרח, שדולת הנשים בישראל, קו לעובד, התנועה למען איכות השלטון ועוד.
תגובות
פרסום הרשימות עמד במוקד הדיון שהתקיים ב-25 בדצמבר 2022 בוועדה המיוחדת שדנה בהצעת החוק לתיקון פקודת המשטרה. מספר חברי כנסת התייחסו לפרשיה במסגרת נימוקיהם להסתייגויות להצעת החוק וביניהם אורנה ברביבאי, יוראי להב הרצנו, רם בן ברק, אפרת רייטן, דבי ביטון, ולדימיר בליאק, ויסמין פרידמן.
עיתונאים רבים, חלקם מהקהילה הגאה, גינו את הרשימות באמצעי התקשורת וביניהם נדב ברנשטיין וערן סיקורל. מושיק גלאמין התייחס לפרסום שמו ברשימות בכנס שהתקיים בכנסת: "פתאום גיליתי שאני ברשימת חיסול, רשימה שחורה, שמישהו בעל כורחי הפך אותי להיות חלק מקהילה, חלק מרשימה. זה עושה לי פחד, שירדפו אותי, שיתנכלו לי, שינסו להרע לי".
ארגון העיתונאים והעיתונאיות והאגודה למען הלהט"ב בישראל פנו ליועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה בבקשה לנקוט צעדים כנגד נעם.
פרופ' נעמי חזן, שנכללה ברשימת חוקרות היוהל"ם, הגיבה לפרסום ואמרה ש"פרסומן הוא בהחלט תזכורת לזרמים הגזעניים, המיזוגניים, וההומופוביים הזוכים היום לבולטות בזירה הציבורית. הוא גם מספק הצצה לסכנות שמאיימות על קבוצות לאומיות, אתניות, דתיות ואידאולוגיות שחולקות על השיח השולט".
יו"ר האגודה למען הלהט"ב, הילה פאר, הגיבה: "...מפלגת נעם, שתכליתה היחידה היא הסתה ופגיעה בקהילה הגאה, איבדה כל רסן. הם מייצרים מעגלי שנאה פומביים כנגד להט"ב בתקשורת, בחינוך ובמערכות נוספות כדי לסמנם כמטרות ציבוריות...".
תגובת מפלגת נעם
בנאום שנשא חבר הכנסת אבי מעוז מעל במת הכנסת טען שאין כוונה לפגוע באיש ושהרשימות נועדו לחוגי בית והפרסום שלהן נועד לפגוע בקואליציה.
מרדכי קרושניץ
עבודתו העיתונאית והספרותית
במשך כל השנים עסק מרדכי קרושניץ בכתיבה עיתונאית ויוצרת, הן בשמו והן תחת שמות עט: 'צינשורק', 'בן יעקב', 'מרדכי בן הלל' 'מ.ק.', 'ק. הלל'.
פרסם בקביעות בעיתונים כ-"פרייהייט" (עיתון התנועה בוורשה), "דער וואָרט" (ורשה), השבועון "נאָווארעדקער לעבן" (וילנה), "דער פיאָנער" (ורשה), "אָקטאָבער" (מינסק) "טשירוואָנאיאַ זְוויאַזדאַ" (בבלארוסית, בעיר הפלך ברנוביץ), "Der Morgen" (שהופיע ביידיש באותיות לטיניות), "לעצטע ניַיעס", "ישראל שטימע", "פאָלקסבלאַט", "פאָלק, וועלט און מדינה" (ישראל), "אונזער וואָרט" (פריז), "די צוקונפט" ו"יידישער קעמפער" (ניו יורק), "די פרעסע" (בואנוס איירס). כן השתתף בהוצאות ספרותיות חד-פעמיות, כגון "חודש בלעטער פאר ליטעראטור", "שריפטן" (בהוצאה החד-פעמית של הליגה למען א"י העובדת "דער רוף"), בעיתון הנוער "דרור" ועוד.
ערך וריכז עיתונים, כגון את ביטאון המפלגה "באַפריַיונג" (עיתון שארית הפליטה בגרמניה) ואת הוצאת הספרים של מרכז המפלגה.
בארץ ערך והוציא לאור את האסופה "חיפה" (שנתון לספרות ולאומנות) וספרי יזכור לקהילות קרסנוברוד, לובץ' ודלטיץ'. במקביל היה מבקר ספרות והרצה כל אותן שנים בנושאים ספרותיים ולאומיים. כן יזם ערבי ספרות בהם נתן במה ליוצרים צעירים. עסק בכתיבה יוצרת בסיפורת ובשירה עד יום מותו. פרסם ארבעה ספרי סיפורים קצרים ומסות ספרותיות: "דורות", "ערד" ('אדמה'), "נאטור און מענטש" ('טבע והאדם'), "אייגנס" ('שלנו').
קיבל פרסים ספרותיים. היה בין מייסדי אגודת הסופרים והאמנים היהודים במינכן, וחבר נשיאות ההנהלה. חבר באגודת הסופרים העבריים במדינת ישראל, חבר בארגון סופרי יידיש הבינלאומי ותקופות יו"ר הארגון.
בשנת 2013 הועבר ארכיון הכתבים של מרדכי קרושניץ, ובו בין 2000 ל-3000 מסמכים, לאוניברסיטת ייל, לצורך תיעוד ומחקר.
חקר הפולקלור
בין השנים 1933–1936, בעת שהותו בקיבוץ "שחריה", עבד מרדכי קרושניץ אף כמזכיר בחברה ובמוזיאון ההיסטורי-אתנוגרפי על שם ש. אנסקי על יד הקהילה היהודית בווילנה, בהדרכתו של מנהל המוזיאון הסופר היידי א. י. גולדשמידט. עזר לסופר נפתלי ווייניג באיסוף חומר פולקלוריסטי (כגון: קללות וברכות). כן אסף חומר היסטורי ופולקלוריסטי עבור ייווא בווילנה. מפיו נרשמו כ-300 סיפורים בארכיון הסיפור העממי בישראל (אסע"י).
מירטל קורבין
ג'וזפין מירטל קורבין (באנגלית: Myrtle Corbin; 12 במאי 1868 טנסי - 6 במאי 1928) הייתה אישה מרובת רגליים. היא נולדה עם שני אגנים שונים מחוברים והיו לה זוג רגליים רגילות "חיצוניות" וזוג רגליים נוספות "פנימיות". נאמר שהיא יכלה להזיז את רגליה הפנימיות אבל הן היו חלשות מדי מכדי לשאת את משקל גופה. היא חיה כל חייה בטקסס, ארצות הברית.
חייה ועבודתה
הוריה של מירטל היו וויליאם ה. קורבין, שהיה בן 25 בעת לידתה, וננסי קורבין, שהייתה בת 34. הרופאים שבחנו את מירטל זמן קצר לאחר לידתה תיארו את ההורים כבעלי מראה דומה מאוד, "לשניהם היה שיער אדמוני, עיניים כחולות וגוון עור בהיר מאוד". הדמיון ביניהם היה כה רב עד שהרופאים הרגישו בצורך לבדוק שאינם קרובי דם. לבני הזוג היו ילדים נוספים, ארבעה בנים וארבע בנות, כולל בת אחת מנישואיה הקודמים של ננסי. לדברי אימה, לידתה של מירטל לא תוארה "יוצאת דופן בהיריון או בלידה", למרות שבפועל, המצב היה שונה: רופאים שבחנו את התינוקת לאחר הלידה העירו שלידת העכוז "הייתה יכולה להיות הרת אסון לתינוקת וככל הנראה גם לאם". מירטל גדלה להיות תינוקת בריאה, ושלושה שבועות לאחר לידתה שקלה כ-4.5 ק"ג. בכתבה שפורסמה כשנה לאחר לידתה נאמר שהיא "יונקת בצורה בריאה".
בגיל 13, מירטל החלה לעבוד במופע שוליים תחת השם "הילדה בעלת ארבע הרגליים מטקסס". היא הייתה כה אהודה בקרב מופעי השוליים עד שאמנים התחזו לה והציגו גפיים תותבות כגפיים נוספות שלהם.
בגיל 19 התחתנה עם קלינטון ביקנל, ולזוג נולדו ארבע בנות ובן.
בספרות הרפואית
טרטולוגים ורופאים שונים נוספים ניסו לאבחן את מצבה של מירטל. כל אחד מהם סיווג אותה לפי מחלה או לפי מונח רפואי אחר שונה ומשונה.
באביב 1887, כשנה לאחר נישואיה לקלינטון, מירטל נכנסה להיריון לראשונה בחייה. ההיריון התגלה על ידי רופא בשם ד"ר לואיס וואליי, שהוזמן לטפל במירטל לאחר שהחלה לסבול מכאבים בצידה השמאלי, צמרמורות, כאבי ראש ואובדן תיאבון. הרופא תיעד בנוסף שהיו "הקאות ואל-וסת במשך חודשיים רצופים". הריונה גרם לה להיות מאוד חולה, ולאחר שד"ר וואליי התייעץ עם עמיתיו הוא החליט לבצע הפלה מלאכותית שמונה שבועות לאחר גילוי ההיריון (בשלב זה היא הייתה בחודש השלישי או הרביעי של ההיריון). היא החלימה לחלוטין, ותהליך ההפלה וכן האנטומיה הייחודית שלה לא מנעו ממנה מלהרות בעתיד.
הספרות הרפואית גילתה בה עניין מחודש לאחר הלידות והיא תוארה כ"נאה בפנים, בריאה פיזית ומסוגלת לדאוג לכל צורכי ביתה". במקומות אחרים נכתב שהיא "מאוד אינטליגנטית" ו"אישה עדינה בעלת טעם במוזיקה".
בית הכנסת במריבור
בית הכנסת במריבור (בסלובנית: Sinagoga Maribor) הוא בית כנסת שנבנה במהלך המאה ה-13 בעיר מריבור, סלובניה. כיום משמש המקום כמוזיאון. בית הכנסת, הממוקם במרכז האזור בו היה בימי הביניים הגטו היהודי (Židovska ulica) של העיר, הוא אחד מבתי הכנסת העתיקים באירופה שעדיין קיימים ואחד משני בתי הכנסת היחידים בסלובניה.
היסטוריה
בית הכנסת הוזכר לראשונה בשנת 1345 וככל הנראה נבנה לקראת סוף המאה ה-13. המבנה הנמצא סמוך לחומות העיר היה חלק מקומפלקס שכלל את בית הקברות היהודי, מגורי הרב וישיבה. המגדל המבוצר הסמוך, שהיה חלק ממגדלי החומה, זכה לכינוי "המגדל היהודי" (Židovski stolp). מקווה הטהרה היה בנוי מהצד החיצוני של החומה על גדות נהר הדראווה.
בשנת 1497 גורשו יהודי מריבור. הקהילה התפזרה בכל רחבי אירופה, במיוחד באיטליה. בשנת 1501 הוסב מבנה בית הכנסת לכנסייה קתולית. המבנה, ששימש בעבר למגורי הרב, שימש את הכומר. חלק נוסף בצד המזרחי של המבנה שימש למגורי השמש.
בשנת 1785 במהלך שלטונו של הקיסר יוזף השני הוחרמה הכנסייה ועברה לשמש כמחסן צבאי. בשנת 1811 נמכר המבנה לבעלות פרטית. עד שנות השמונים של המאה ה-20 שימש המקום כמחסן סחורה, מרתף יינות, בית חרושת למברשות, סטודיו לאומנות ודירת מגורים.
בין השנים 1992–2000 עבר המקום שיפוץ מקיף שכלל שחזור של ההיכל שנבנה בסגנון אדריכלות גותית. בשנת 2001 נפתח במקום מוזיאון המוקדש לתולדות הקהילה והתרבות היהודית בעיר. האתר נוהל התחילה על ידי המוזיאון האזורי של מריבור. החל משנת 2011 מתנהל המקום כמוסד ציבורי עצמאי המנוהל על ידי "המרכז לתרבות יהודית-בית הכנסת במריבור". בשנת 2015 הכריז הממשל הסלובני על המקום כאתר מורשת תרבותי.
הר ספיד
גובהו של הר ספיד 1,100 מטרים מעל פני הים; הר ספיד הוא ההר ה-3,859 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר עגול בצורתו, ולו מספר פסגות נמוכות.
ההר נמצא בצידו המערבי של קרחון שקלטון.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי משלחת שירות החקר האנטארקטית של ארצות הברית (United States Antarctic Service Expedition) אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1939–1941.
שמו של ההר ניתן לו על ידי א. פ. קרארי, והוא נקרא על שם סגן הארווי. ג. ספיד (Harvey G. Speed) מפקד טייסת VX-6 של צי ארצות הברית, ששהה באמריקה הקטנה V ב-1957.
לקריאה נוספת
• Fitzgerald, Paul & Baldwin, Suzanne & Miller, Scott & Dingle, Graeme. (1996), Geologic and thermochronologic studies along the front of the Transantarctic Mountains near the Shackleton and Liv glaciers, Antarctic journal of the United States / National Science Foundation. 31. 20-22
ציון אבן דנאן
הרב ציון אבן דנאן (תרע"א, 1910 - י' באב תש"ס, אוגוסט 2000) היה רב ודיין ואב בית דין ברבאט ובאוג'דא.
קורות חיים
נולד בפאס שבמרוקו. כיהן כדיין במשך 40 שנה, ישב על כיסא אביו הרב משה אבן דנאן, וסבו הרב שלמה אבן דנאן מחבר שו"ת 'אשר לשלמה' ו'ביקש שלמה'. היה הדיין האחרון בשושלת 23 דיינים במשפחה זאת. למד אצל רבו - הרב מאיר ישראל, ובגיל 35 קיבל סמיכה לדיינות.
שימש כמוהל, שו"ב, וכיהן כספרא דדיינא בבית הדין הרבני שבפאס. בשנת ה'תש"ה מילא את מקום אביו בדיינות בית הדין. כיהן כראב"ד באוג'דה ולאחר תקופה עבר לכהן ברבאט. בגיל 76 יצא לגמלאות והתיישב בפריז. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
הבחירות הכלליות בבריטניה 1935
הבחירות הכלליות בבריטניה התרחשו ביום חמישי, 14 בנובמבר 1935 והובילו לרוב גדול (אם כי מופחת מהבחירות הקודמות) של המפלגה השמרנית בהנהגת סטנלי בולדווין. מפלגת הלייבור בהנהגת קלמנט אטלי אמנם לא הרכיבה את הממשלה, אך גדלה באופן משמעותי - הן באחוזי התמיכה בציבוריים והן במספר המושבים בפרלמנט. עם זאת, גדילת הלייבור הייתה לא מאוזנת בהשוואה לבחירות הקודמות, מה שגרם לרבים מחברי הפרלמנט מהמפלגה לאבד את מקומם ובהם מנהיג המפלגה וראש הממשלה רמזי מקדונלד. גם המפלגה הליברלית נחלשה, ומנהיג המפלגה הרברט סמואל איבד את מקומו בבית הנבחרים.
למעשה, בחירות אלו היו האחרונות עד סוף מלחמת העולם השנייה שהגיע כעשור מאוחר יותר. זהו פרק הזמן הארוך ביותר בממלכה מאז 1802 ללא בחירות. בפרק זמן זה ראש הממשלה התחלף פעמיים: בפעם הראשונה לטובת נוויל צ'מברלין בשנת 1937 ובפעם השנייה התפקיד הועבר לוינסטון צ'רצ'יל בשנת 1940.
פרוטוסטגה
פרוטוסטגה (שם מדעי: Protostega; משמעות השם: "גג ראשון") הוא סוג של צב ים נכחד שחי בקרטיקון ותואר לראשונה ב-1872 בידי הפלאונטולוג אדוארד דרינקר קופ.
מאפיינים
יצור זה היה קרוב משפחה של הארכלון, הגדול שבצבים שחיו אי-פעם, וקרוב של הצב הגדול ביותר כיום - צב ים גילדי. הוא עצמו היה הצב השלישי בגודלו מעולם לאחר הארכלון וצב הנהר סטופנדמיס שחי במיוקן והפליוקן באמריקה הדרומית. אורכו הגיע לשלושה מטרים והוא הגיע למשקל של מעל 450 קילוגרם. הוא היה בעל מקור קרני, סנפירי רגליים קדמיות עבים וארוכים ורגליים אחוריות קטנות ושריונו היה קמור מעט אך שטוח יחסית לצב.
מאובניו של צב זה נמצאו בחפירות גבעות הקירטון המעשנות שבמערב קנזס ובקירטון מורוויל (Mooreville Chalk) שבאלבמה.
צב זה חי לאורך חופי הים הפנימי המערבי וניזון מסרטנים וממדוזות. הוא עצמו נטרף לעיתים בידי כרישי ענק, מוזאזאוריים ופליוזאורים גדולים.
בתרבות
צב ים קדום זה הופיע בסרט מפלצות ים ובמשחק עולם היורה: המשחק.
מוזיאון מורשת החשמונאים
מוזיאון מורשת החשמונאים הוא מוזיאון שנחנך בספטמבר 2021 בעיר מודיעין-מכבים-רעות. שטחו של המוזיאון כ-700 מ"ר, ומוצגים בו יותר מ-150 פריטים עתיקים. המוזיאון מציג את האתרים והממצאים הארכאולוגיים שהתגלו באזור מודיעין מאז ימי משפחת החשמונאים, דרך התקופות השונות ועד לימי הקמת העיר המודרנית, תוך שימוש בטכנולוגיה אינטראקטיביות.
הקמת המוזיאון
בעיר מודיעין-מכבים-רעות ובסביבתה קיימים אתרים היסטוריים עשירים רבים, בהם נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מתקופות שונות. הממצאים, המקורות והאתרים מעידים על עברה ההיסטורי של העיר, ומהם ניתן ללמוד על קיום חיי תרבות יהודית באזור שהיה פעיל לאורך אלפי שנים. כל אלה היוו השראה להקמת מוזיאון מורשת החשמונאים במודיעין. המוזיאון נבנה ביוזמת עיריית מודיעין מכבים רעות, בשיתוף רשות העתיקות ובסיוע של משרד ירושלים ומורשת. מבנה המוזיאון עשוי שורת קורות בטון, וכל אחת מהן מייצגת נדבך בזמן, מהעת העתיקה ועד היום.
המוצגים
במוזיאון מוצגים למעלה מ-150 פריטים עתיקים שהתגלו במודיעין ובסביבתה. חלק מהפריטים נתגלו בחפירות שנערכו בהשתתפות תושבי העיר ותלמידיה. הפריטים מספרים את סיפורו של המקום מאז התקופות הפרהיסטוריות, דרך תקופת החשמונאים ועד ימינו. כל המוצגים מוצגים כאן לראשונה. חלקם שכנו במחסני רשות העתיקות. בין היתר ניתן לראות כאן: כדי חרס, נרות חרס, מטבעות מברונזה, חלקי זכוכית, מטמון מטבעות עם דמותו של המלך אנטיוכוס השביעי, חפצים מאחוזה חקלאית , גלוסקמה ועליה כתובת בארמית, כתובה בדיו שחורה, ובה מצוין השם שמעון בן אליעזר, עיטורי קיר (פרסקו) מבית כנסת חשמונאי עתיק, ושתי חותמות אבן - האחת עם כתובת בארמית, ובה המילה "חמעה", שפירושה חומץ, והשנייה מעוטרת בעלי גפן ובאשכולות ענבים.
הממצאים נחשפו בין השאר בגבעת התיתורה, גבעת ברפיליה, אום אל עומדן, גבעת שר, גבעת רגב, חורבת חרובה, גבעת הברושים, חורבת נכס וחורבת אושן.
הפעילות במוזיאון
המוזיאון מכיל בין היתר, חדר אינטראקטיבי הכולל ארבע הפעלות חווייתיות וצפייה בסרט שלוקח את המבקרים למסעות הגבורה של החשמונאים, להרפתקה במנהרת הזמן של מודיעין וסביבתה, ולמסע לאורך השנים במודיעין הקדומה עד לשלבי התפתחותה של העיר המודרנית. במוזיאון נמצא שולחן אינטראקטיבי המציג את שכונות העיר, ובו המבקרים מוזמנים לסייע במציאת הממצאים שהתגלו בשכונות השונות. בעמדת המטבעות המבקרים יכולים להפוך לארכאולוגים לרגע, לחפור בתוך חול, למצוא מטבעות ובאמצעות סורק לגלות מה מצויר ומה כתוב על כל מטבע. כמו כן, קיימת עמדת רפאות, שבה המבקרים מוזמנים להרכיב שברי כדים, ובעזרת סורק לגלות מה היה ייעודם של הכדים. בפינה נוספת ימצאו המבקרים הדמיה של מערת קבורה יהודית אשר באמצעות פנסים ניתן לזהות את הממצאים שהוצבו בה. מנהלת המוזיאון היא מירב שי, יו"ר המוזיאון הוא שמעון גואטה והאדריכל שתכנן את המוזיאון הוא צביקה תמרי.
המוזיאון שוכן ברחוב דם המכבים 24 ופתוח מדי יום (למעט ימי ראשון).
אליסון ויר
אליסון וִיר (באנגלית: Alison Weir; נולדה ב-8 ביוני 1951) היא סופרת והיסטוריונית ציבורית בריטית. היא כותבת בעיקר על ההיסטוריה של נשות ומשפחות המלוכה האנגלית, דרך ביוגרפיות שעוסקות בסביבה ההיסטורית שלהן. כמו כן חיברה רומנים היסטוריים.
ראשית דרכה
ויר נולדה ב־1951 וגדלה בווסטמינסטר, לונדון. היא נשואה לרנקין ויר מאז 1972, וכעת מתגוררת בסארי. היא תיארה את אמה כ"אדם טוב באמת עם המון יושרה, אופי חזק, הומור וחוכמה", ואמרה שאמה "התגברה על תלאות החיים באורך רוח יוצא דופן".
וויר זוכרת איך, בגיל ארבע עשרה, קראה את הרומן ההיסטורי "מלכת הזהב של הנרי" מאת לוזאניה פרול, רומן "ממש גרוע", לדבריה, על חייה של קתרין מאראגון. בעקבות הקריאה החלה להתעניין בתחום ההיסטוריה.
היא התחנכה בבית הספר לבנות של לונדון וב־North Western Polytechnic, והפכה למורה להיסטוריה. היא בחרה לנטוש את ההוראה כקריירה, לאחר שמאסה ב"שיטות הוראה אופנתיות", לדבריה, והחלה לעבוד בשירות הציבורי, ואחר כך הייתה עקרת בית. בין השנים 1991–1997 ניהלה בית ספר לילדים עם קשיי למידה.
ספרי עיון
בשנות ה-70 של המאה ה-20 בילתה ויר ארבע שנים במחקר ובכתיבה של ביוגרפיה של שש נשותיו של הנרי השמיני. מו"לים שונים דחו אותו בטענה שהחיבור ארוך מדי. גרסה מתוקנת התפרסמה ב־1991 בתור ספרה השני, "שש נשות הנרי השמיני". ב־1981 חיברה ספר על ג'יין סימור, ששוב נדחה על ידי המו"לים, הפעם בטענה שהיה קצר מדי. בסופו של דבר הצליחה ויר להוציא לאור ב־1989 את הספר "משפחות המלוכה של בריטניה", אוסף של מידע גנאלוגי על משפחת המלוכה הבריטית. היא ערכה ותיקנה את החיבור שמונה פעמים על פני תקופה של עשרים ושתיים שנה, עד שהחליטה שהוא עשוי לעניין אחרים. לאחר שארגנה אותו לפי סדר כרונולוגי, הסכימה הוצאת The Bodley Head להוציא אותו לאור.
רק לקראת סוף שנות ה-90 החלה ויר לכתוב במשרה מלאה. בזמן שניהלה את בית הספר לילדים עם קשיי למידה, פרסמה את החיבורים העיוניים: "הנסיכים במצודה" (1992), "לנקסטר ויורק: מלחמות השושנים" (1995), ואת "ילדי אנגליה: יורשי המלך הנרי השמיני" (1996).
משעברה לכתוב במשרה מלאה, חיברה והוציאה לאור את "אליזבת המלכה" (1998); "אלינור מאקוויטניה: בזעם האל, מלכת אנגליה" (1999); "הנרי השמיני: המלך וחצרו" (2001); "מרי, מלכת הסקוטים ורצח הלורד דארנלי" (2003); "איזבלה: זאבה צרפתית, מלכת אנגליה" (2005); "קתרין סווינפורד: הסיפור של ג'ון מגונט ודוכסיתו השערורייתית" (2007); "הגבירה במצודה: מפלת אן בולין" (2009); "בוגדים במצודה" (2010); "הטבעת והכתר: היסטוריה של חתונות מלכותיות" (2011); "מרי בולין: פילגש מלכים" (2011), שהוא הביוגרפיה המלאה הראשונה של מרי בולין, אחותה של אן בולין; "אליזבת מיורק: מלכת טיודור ועולמה" (2013), ביוגרפיה על אמו של הנרי השמיני; "מלכוֹת כיבוש" (2017), ו"מלכות מסעי הצלב" (2020), שניהם על מלכוֹת אנגליה בימי הביניים.
רבים מספריה של ויר עוסקים בתקופת טיודור, שלדעתה היא "התקופה הדרמטית ביותר בהיסטוריה שלנו, שופעת דמויות בעלות אישיות חיה וחזקה [...] תקופת טיודור היא הראשונה שלגביה יש לנו תיעוד ויזואלי עשיר, עם צמיחת הדיוקנאוּת, ומקורות מפורטים על חייהם הפרטיים של מלכים ומלכות. זה היה עידן שבו אירעה צמיחה בדיפלומטיה והתפשטות המילה המודפסת."
סיפורת
ויר חיברה רומנים היסטוריים עוד כנערה, ובשנת 2006 ראה אור הרומן "בוגדת תמימה", המבוסס על חייה של ליידי ג'יין גריי. כאשר חקרה ויר את אלינור מאקוויטניה, הרהרה כי "יהיה מאוד משחרר לכתוב רומן, שבו אוכל לכתוב מה שאני רוצה בלי לסתור את העובדות". היא החליטה לעסוק בג'יין גריי כי "לא היו לה חיים ארוכים במיוחד ולא היה הרבה חומר". לדבריה, המעבר לסיפורת היה קל, והעירה, "כל ספר הוא עקומת למידה, וצריך לשמור על ראש פתוח. לפעמים מבקשים ממני לצמצם את העובדות ההיסטוריות ברומנים שלי, והיו חילוקי דעות בשאלה האם הן מכבידות על הסיפור, אבל אני כן מתעקשת על ההיסטוריה בכל הזדמנות שאני יכולה."
הרומן השני שלה הוא "ליידי אליזבת'", העוסק בחייה של המלכה אליזבת הראשונה לפני עלייתה לכס המלכות. הוא פורסם ב־2008 בבריטניה ובארצות הברית, ו (נכון לשנת 2022) הוא ספרה היחיד שתורגם לעברית, בשנת 2015, בידי בתיה זיסו פרלשטיין, בהוצאת אופוס. הרומן הבא שלה, "המלכה השבויה", ראה אור בשנת 2010, ועסק באלינור מאקוויטניה, שעליה חיברה ויר ביוגרפיה עיונית ב־1999.
"הבוגדים במצודה" היא נובלה שחיברה ויר בשנת 2010, כחלק מקפיין לעידוד קריאה. בשנת 2014 ראה אור הרומן "משחק הנישואין", על יחסי אליזבת הראשונה ורוברט דאדלי, רוזן לסטר.
ב־2016 ראה אור הרומן "קתרין מאראגון, המלכה האמיתית", הראשון מתוך סדרה בת שישה ספרים בנושא שש מלכות טיודור, כשכל ספר יעסוק באחת משש נשות הנרי השמיני. הרומן האחרון בסדרה, "קתרין פאר, הרעייה השישית", ראה אור בשנת 2021.
ספרי העיון של ויר שייכים לסוגת ההיסטוריה הפופולרית, תחום שסופג לעיתים ביקורת מהאקדמיה; למשל, ישנה טענה לפיה היסטוריה פופולרית "מבקשת ליידע ולשעשע את הקהל הרחב [...] ולעיתים קרובות גוברים סיפורים דרמטיים על ניתוח, סגנון על חומר, פשטות על מורכבות, והכללה גדולה על סיוּג קפדני." ויר גורסת ש"ההיסטוריה אינה נחלתם הבלעדית של אקדמאים, אף שיש לי כבוד רב לאותם היסטוריונים שמבצעים מחקר מקורי ותורמים משהו חדש לידע שלנו. ההיסטוריה שייכת לכולנו, וכולנו רשאים לגשת אליה. ואם כתיבה בצורה נגישה ומשעשעת, ועדיין מבוססת היטב על מחקר עיוני, היא כתיבה פופולרית, אז כן, אני היסטוריונית פופולרית, וגאה ושמחה להיות כזו". קתרין יוז כתבה בגרדיאן על תיוגה של ויר כהיסטוריונית פופולרית, "לתאר אותה כהיסטוריונית פופולרית זו אמת לאמיתה: מחקריה עבי־הכרס על העבר המודרני המוקדם של בריטניה נמכרים בכמויות שעליהן אחרים יכולים רק לחלום."
מריה פאוור
ביוגרפיה
פאוור הייתה עוזרת בית בסנט קתרין, פרוור של העיר מולדורף. בינואר 1749 התבקשה על ידי מעסיקה לבצע שליחויות לבית אחר. היא הגיעה אל הבית ולאחר שעזבה, דיווחו דייריו על תופעה של רדיפת שדים. בעקבות כך, נעצרה פאוור. היא הוחזקה במאסר בתנאים שגרמו לה חולשה ואפתיה, ובמשך חודשיים נחקרה ותושאלה בלא לפחות מ-572 שאלות. אנה מריה זוטלין וליזל גוסטרר נעצרו גם הן והוצאה להורג בשנת 1749. לאחר חודשיים של חקירה בעינויים נשברה פאוור והודתה באשמה. היא נשפטה והוצאה להורג בעריפת ראש ושריפה על המוקד ב-6 באוקטובר 1750.
בשנת 2009, הארכיבישוף של זלצבורג, אלואיס קוטגאסר, פרסם הצהרה לפיה הוצאתה להורג של מריה פאוור הייתה ההוצאה להורג האחרונה באוסטריה בגין אשם בכישוף.
וילהלם גקה
וילהלם גקה (בגרמנית: Wilhelm Göcke; נולד ב-12 בפברואר 1898 בשוולם, הקיסרות הגרמנית. נהרג ב-20 באוקטובר 1944 בפונטנה לירי, איטליה) היה שטנדרטנפיהרר באס-אס, אובר-שטורמבאנפיהרר בוואפן אס אס, מפקד מחנה הריכוז ורשה ומפקד מחנה ריכוז קובנה.
ביוגרפיה
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזב גקה את בית הספר והתנדב לצבא בגיל 16. הוא נחשב תלמיד מבטיח, אך עקב המלחמה לא שב לרכוש השכלה פורמלית. הוא זכה לדרגת לויטננט ואחרי סיום המלחמה היה חלק מהפרייקור של ליצו.
גקה הצטרף למפלגה הנאצית (חבר המפלגה הנאצית מספר 335,455). בשנת 1931 הצטרף גקה לאס-אס (מספר חבר 21,529). מאפריל 1933 היה חלק מהאס-אס שטנדרטה (1st SS-Standarte).
מיוני 1942 היה גקה מנהיג מחנה העבודה נרוויק בנורווגיה. מיולי היה מנהל המחסן במאוטהאוזן. מיולי 1943 היה מפקד מחנה הריכוז ורשה. בספטמבר 1943 מונה למפקד מחנה הריכוז קובנה. גקה היה בתפקיד זה עד לחיסול הגטו ב-13 ביולי 1944.
לאחר מכן שירת גקה תחת מפקד האס אס והמשטרה אודילו גלובוצניק ב, שם פעל האס-אס נגד פרטיזנים. גקה נהרג באוקטובר 1944.
עטרות אדר
עַטְרוֹת אַדָּר (גם עטרות או עטרות הארכי) הוא יישוב המוזכר בספר יהושע בגבול בין נחלת שבט בנימין לנחלת שבט אפרים.
בתנ"ך
הדעות חלוקות לגבי השם העיקרי של המקום. היו שטענו שהשם העיקרי הוא עטרות ארך, על שם הארכי, וש"עטרות אדר" הוא טעות שנבע מחילופי אותיות. אחרים טענו ששם המקום הוא "עטרות אדר" המתייחס למשפחת ארד של שבט בנימין, הנקרא על שם בנו של בלע בן בנימין, הנקרא בספר דברי הימים אַדָּר.
זיהוי
עטרות הקדומה המוזכרת בספר יהושע מזוהה עם "ח'רבת עטארה" (או אלעטארה בנ"צ 170143) על תוואי נחל שכם מדרום לתל א-נצבה, המזוהה עם העיר המקראית מצפה. אולם, היו ששללו זיהוי זה בגלל שבמקום נמצאו ממצאים ארכאולוגיים רק מתקופות מאוחרות יותר. אלברכט אלט הציע לזהות את עטרות עם שם אחר של מצפה וייחס את שינוי השם למעבר העיר בין ממלכות ישראל ויהודה. פליקס-מרי אבל זיהה את עטרות בכפר עקב. יהודה אליצור מזהה את עטרות הקדומה בחרבת רדנה (בנ"צ 169146) כקילומטר מצפון לראמאללה. בחפירות שנערכו באתר זה נמצאו שרידי יישוב מהתקופה הישראלית לפי זיהוי זה, אמנם לא השתמר השם עטרות במקום העתיק אך נדידת שם קדום למרחק של ארבעה ק"מ (המרחק לחרבת עטארה) אינה מקרה נדיר. הוצע גם לזהותה בא-טירֶה מדרום מזרח ליישוב בית חורון תחתון, או בחרבת א-דריֶה מדרום מערב לו.
מושב עטרות נקרא על שם היישוב הקדום.
המכביה השמינית
המכביה השמינית הייתה אירוע ספורט המוני יהודי, שנערך בישראל, בסוף יולי תחילת אוגוסט 1969, כחלק מסדרת אירועי המכביה.
כ-1,500 ספורטאים מ-27 מדינות השתתפו במכביה השמינית. נושא לפיד המכביה היה הכדורסלן אמנון אבידן.
אירועים מיוחדים במכביה
האלוף האולימפי ושיאן העולם השחיין מארק ספיץ מארצות הברית זכה בשיא של שש מדליות זהב וביחד עם אחותו, ננסי ספיץ שזכתה ב-4 מדליות זהב, זכו ביחד ב-10 מדליות זהב. לראשונה מאז המכביה השנייה (לפני מלחמת העולם השנייה) השתתפו ספורטאים מגרמניה ויוון.
במכביה זו לראשונה השתתפו ספורטאים מהמדינות הבאות:
אופניים
- רוב רדיקר-קט - ליפה סיטוב דרום אפריקה - לורנץ גולדשטיין - לורנץ גולדשטיין 1:08 דקות, שיא מכביה - רוב רדיקר-קט 1:10.7 דקות - פאולו טדסקי 1:11.2 דקות
טניס
- ג'ולי הלדמן - פאם ריצ'מונד - ג'ולי הלדמן ומרילין אשנר - ג'ולי הלדמן ואד רובינוף
טניס שולחן
-  -  דרום אפריקה - -   -   -  ו-
ירי ספורטיבי
התחרויות נערכו במטווח העירוני ברמת גן - קרול בסטר 586 נקודות - אסתר אורן 581 נקודות - דורית רטר 578 נקודות - הנרי הרשקוביץ 1107 נקודות, שיא מכביה - ארווין לרנר 1099 נקודות - חנן קריסטל 1090 נקודות - 4338 נקודות - 3926 נקודות
התחרויות נערכו במטווח האולימפי בעוספייה - אהוד שושני 161 נקודות - מקסים כהן 153 נקודות - דניאל כהן 153 נקודות - מקסים כהן 184 נקודות, שיא מכביה - ג'ורג' לבקוביץ' 181 נקודות - דניאל כהן 174 נקודות
כדורגל
המשחק נערך באצטדיון העירוני בבאר שבע 1 - 0
כדוריד
22 - 4  16 - 14
כדורמים
3 - 2  דרום אפריקה 10 - 4 6 - 0  דרום אפריקה 13 - 0 11 - 5
כדורסל
29 ביולי 81 - 42  98 - 30   78 - 57   61 - 56   55 - 45   71 - 33  30 ביולי 79 - 52  95 - 30   69 - 49   57 - 54   83 - 28   90 - 40 5 באוגוסט 74 - 70
כדורעף
3 - 0  3 - 0   3 - 0
כדורת
- -  דרום אפריקה - -  דרום אפריקה - -  דרום אפריקה
סיף
- קרול ברוק - דוד ואן-חלדר - נורמן ברסלאוי