cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חטיבת הנגב
מלחמת יום הכיפורים
כחודש לפני מלחמת יום הכיפורים, ב־1973, החזיקו יחידות מהחטיבה את קו המוצבים הצפוני של תעלת סואץ. עם פרוץ המלחמה גויסה החטיבה והוצבה להגנת אילת בפיקודו של אל"ם אורי ביידץ. כוחות החטיבה התארגנו להגנת מרחב אילת. לאחר שהובהר כי הירדנים אינם פותחים בחזית נוספת, נשלחו חלק מיחידותיה למרחב שלמה בפיקודו של אל"ם טיבי שפירא, ששימש גם כמפקד חטיבה 72. יחידותיה עסקו במרדפים אחר יחידות קומנדו מצרי שהונחתו ממסוקים באזורי עיון מוסה, אבו זניימה ואבו רודס. במרדפים אלו הרגו אנשי החטיבה עשרות אנשי קומנדו מצרים ושבו מאות. יחידות אחרות של החטיבה כמו הסיירת החטיבתית הצטרפו לחטיבות שלחמו בחזית סיני. גדוד מהחטיבה בפיקודו של המח"ט אל"ם בידץ חצה את התעלה והתארגנו להגנה בצידה המערבי של התעלה בגבולה של הארמייה השלישית הנצורה ובמרחב ג'בל ג'ניפה. לאחר תום המלחמה המשיכה החטיבה לשרת בפיקוד מרחב שלמה החדש שהוקם במהלך המלחמה.
לאחר מלחמת יום הכיפורים
בשלהי 1974 הפכה החטיבה לחטיבה "מזוחלמת".
בתאריך 10.10.74 - שונה מספרה ל-688, כמו כן שונו מספרי הגדודים.
הוקמה חטיבה חדשה, 655, לגזרת שארם א-שייח' בפיקודו של אל"ם אפרים חירם (פיחוטקה). בעקבות זאת פוצלה חטיבת הנגב זמנית ואחד הגדודים הועבר לחטיבה החדשה.
החטיבה אוחדה שוב, בפיקוד אל"ם שמואל (מולה) שחם, שהחליף את אל"ם צורי שגיא.
מפקדת החטיבה מוקמה בא-טור כחטיבת חי"ר של פיקוד מרש"ל (מרחב שלמה).
ב-30.7.81, בעקבות הסכמי השלום עם מצרים והנסיגה מסיני, מוקמה החטיבה בשדה תימן, ליד באר-שבע, וסופחה לאוגדה 143. בשלב זה הוסבה החטיבה לחטיבת חיר"מ (חי"ר מעולה). במסגרת זו בוצע ריענון כח אדם, קליטת ציוד חדש ואימונים מוגברים בפיקודם של אל"ם דוד פיטל, ואחר כך, אל"ם זאב דרורי.
מלחמת לבנון
בעיצומו של תהליך ההצערה וההצטיידות, גויסה החטיבה ל"מבצע שלום הגליל" (של"ג). יחידות החטיבה פעלו בפיקודו של אל"ם יובל דביר ("פרד") בעיקר בגיזרה המזרחית בלבנון.
שנות ה-80, ה-90 וה-2000
ב־10.1.86, שונה שוב מספר החטיבה. בתקופה זו פקדו על החטיבה אל"ם דובי גזית, אל"ם אהוד (אודי) שמחוני ואל"ם יאיר נוה. החטיבה המשיכה ברענון הכוחות (שיבוצים מגולני, גבעתי ונח"ל), וקלטה את הצנחן סא"ל יורם פרסר, כסמח"ט, שפיקד על ההתארגנות המנוגמשת. יחידותיה עסקו באימונים ובתרגילים גדודיים וחטיבתיים. כמו כן ביצעו תעסוקות מבצעיות בכל הארץ, מהחרמון ועד הערבה.
החל מדצמבר 87, בתקופת האינתיפאדה הראשונה, היה חלק גדול בפעילות ברצועת עזה וביהודה ושומרון.
"חטיבת הנגב" הפכה באופן רשמי לחטיבה מנוגמשת מלאה, והמשיכה בביצוע תעסוקות מבצעיות ואימונים. בשנה זו איבדה שני לוחמים מפלוגת הנ.ט בהיתקלות עם המחבלים בגבול ירדן בגזרת כפר רופין.
לאחר שאל"ם מירון קרן התמנה כמח"ט, שובצה החטיבה למשימות ברצועת עזה. בפרוץ מלחמת המפרץ העמדה בכוננות לפעילות מבצעית. באותה שנה איבדה החטיבה, לוחם ממחס"ר אחד הגדודים שנהרג בהיתקלות עם מחבלים במוצב מצפה שלגים בחרמון. החטיבה המשיכה בפעילות מבצעית ובאימונים בפיקודם של המחט"ים יואש רובין, ואחר כך רן שחור. בסוף התקופה התמנה מח"ט מילואים ראשון, אל"ם מאיר ברוקנטל, שפיקד על החטיבה במשך 5 שנים.
בשנת 2000, חברה החטיבה לאוגדת שריון בדרום, למשימות חדשות.
מבצע חומת מגן
בסוף מרץ 2002, במסגרת "מבצע חומת מגן", גויסו יחידות החטיבה במטרה לפגוע בתשתית ארגוני הטרור הפלסטיני. החטיבה בפיקודו של אל"ם אבי לוי, לחמה בדרום הר חברון. חיילי החטיבה איתרו כמויות גדולות של אמל"ח, ביצעו מעצרים של מבוקשים ולחמו נגד מחבלים פלסטינים. אחד הגדודים הוצב לפעילות בגזרת "נצרים" ואף חיסל 6 מחבלים בשלוש היתקלויות.
מלחמת לבנון השנייה
במלחמת לבנון השנייה ביולי 2006 גויסו חלק מהגדודים כדי לסייע לכלל המערך הלוחם של צה"ל. מיד לאחר סיום הלחימה וכחלק מהפקת הלקחים, החלה החטיבה בסדרה של אימונים במסגרות גדודיות ומספר תרגילי חטיבה גדולים ומקיפים.
מבצע עופרת יצוקה
מיד לאחר שאל"ם יונתן ברנסקי התמנה למפקד החטיבה, כשהיא מוכנה ליום פקודה, התקבלו החלטות בדרג המדיני ליציאה ל"מבצע עופרת יצוקה" ברצועת עזה. החטיבה על כל מרכיביה, גויסה בצו חרום מיוחד. כוחות החטיבה פעלו עם ולצד הכוחות הסדירים במהלך המבצע.
גדוד 9208 של החטיבה ביצע כניסה רגלית לשטח הרצועה וביתר אותה לשני חלקים. הגדוד פעל בחרוף נפש ועל כך קיבל את "פרס הנשיא" בספטמבר 2009.
מבצע עמוד ענן
במבצע עמוד ענן בנובמבר 2012 גויסה החטיבה בצו 8 בפיקודו של אל"ם בני בן ארי, והתארגנה, לראשונה תחת אש, למשימתה במסגרת התמרון הקרקעי שבסופו של דבר לא יצא אל הפועל.
מבצע צוק איתן
במהלך התקופה בה פיקד על החטיבה אל"ם בני בן ארי, ביולי 2014 בסמוך ליציאת צה"ל למבצע צוק איתן, גויסו ארבעת גדודי החטיבה ונפרסו להגנה על גבול הרצועה תחת פיקודי החטיבות המרחביות הדרומית והצפונית של אוגדת עזה, ואף לקחו חלק בנטרול מנהרות התקפיות בגזרתם.
איסור לשון הרע
מקורות הלכתיים לאיסור
מקור איסור לשון הרע הוא בתורה ב" "לֹא תֵלֵךְ רָכִיל בְּעַמֶּיךָ". את הקללה במעמד עיבל וגריזים, "אָרוּר מַכֵּה רֵעֵהוּ בַּסָּתֶר" ייחסו חז"ל לאמירת לשון הרע, שהיא במובן מסוים הכאתו של אדם בסתר.
חטיבת הנגב
כיום
כיום חטיבת הנגב היא חטיבת מילואים המורכבת בעיקר מחיילים יוצאי חטיבת גבעתי מגדוד רותם, אך גם מיוצאי חטיבות חי"ר אחרות. ב-2017 זכתה החטיבה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בבית המילואים.
איסור לשון הרע
מקורות הלכתיים לאיסור
הלכות לשון הרע נידונות על ידי הרמב"ם בספרו ההלכתי משנה תורה בהלכות דעות פרק ז', ובקיצור שולחן ערוך סימן ל'.
חטיבת הנגב
אנדרטת חטיבת הנגב
בין השנים 1963 ו-1968, הוקמה על ידי הפסל דני קרוון, על גבעה ממזרח לבאר שבע, אנדרטת חטיבת הנגב. אנדרטת זיכרון לחללי חטיבת הנגב של הפלמ"ח במלחמת העצמאות.
איסור לשון הרע
מקורות הלכתיים לאיסור
רבי ישראל מאיר הכהן מראדין כתב את הספר חפץ חיים ובו הוא דן באריכות בהלכות לשון הרע. ספר זה הפך ליסוד בהלכות לשון הרע ועליו נכתבו תקצירים דוגמת הספר "נצור לשונך".
לשון הרע בתנ"ך
בתנ"ך מסופר על יוסף שהביא את דיבת אחיו רעה אל אביהם, דבר שקומם עליו את האחים.
הוצאת דיבה, שהיא המקור של דין מוציא שם רע, גם קיימת בדין המקראי, שבו עונשים בקנס, חתן שמעיד לשקר לאחר ליל הכלולות, כי לא מצא לאשתו בתולים.
בתהילים ק"כ לשון הרע מתואר כחץ מחודד שפוגע ברחוקים, כרעל שמרעיל את האווירה החברתית, וכגחלי רותם, שממשיכים לבעור זמן רב.
הקשר בין לשון הרע לצרעת
מרים הנביאה מוזכרת ב כמדברת רע במשה אחיה. בעקבות דיבור זה היא נענשת בצרעת. בספר דברים מוזהרים בני ישראל להישמר בנגע הצרעת ומיד אחר כך: "זכור את עשה ה' אלוהיך למרים בדרך בצאתכם ממצרים".
שתי פרשות בתורה, תזריע ומצורע עוסקות בצרעת, וחז"ל והפרשנים מקשרים נגע זה כבא בעיקר כתוצאה של אמירת לשון הרע. ויש שאף דורשים את המילה 'מצורע' - מוציא שם רע.
לשון הרע בספרות חז"ל
אף שעל לשון הרע אין עונש בידי אדם, מכיוון שדיבור לא נחשב מעשה, הזהירו חז"ל מאוד על לשון הרע ואמרו שלשון הרע שקולה כנגד עבודה זרה, גילוי עריות ושפיכות דמים. וכן נאמר במסכת מכות כי האומר לשון הרע, השומע לשון הרע והמעיד שקר בחברו ראוי שישליכוהו לכלבים.
רב ירמיה בר אבא, כולל את כת מספרי לשון הרע ביחד עם ליצים, חנפים ושקרנים שאינם מקבלות פני שכינה. ריש לקיש אמר "כל המספר לשון הרע מגדיל עונות עד לשמים".
רבי אלעזר בן פרטא תולה את עונש שנים עשר המרגלים מפני שהוציאו דיבה על עצים ואבנים, ולומד מכאן קל וחומר לעונשו של מי שמדבר לשון הרע על חבירו. ורבה בר נחמני מביא אסמכתא לדבריו מהמקרא, "וימותו האנשים - מוציאי דבת הארץ רעה" (במדבר יד) - על דבת הארץ שהוציאו.
רב יהודה בשמו של רב סבר כי בגלל לשון הרע שקיבל דוד מציבא עבדו של מפיבושת, וגזר לתת חצי משדהו של מפיבושת לציבא, נגזר עליו שתחלק מלכותו.
סוגי לשון הרע
לשון הרע מתפצל למספר סוגים:
הוצאת שם רע או הוצאת דיבה - היא פרסום דבר שקרי על אדם אחר אך לא נכללת באיסור לשון הרע, אם כי היא חמורה ממנו
נפל תחמושת
נפל תחמושת הוא חלק מאמצעי לחימה או תחמושת שנפל מבלי להתפוצץ ועודו מכיל חומר נפץ חי. נפלי תחמושת הם מסוכנים ביותר ועלולים להתפוצץ בכל רגע. במסגרת הצבא, יחידת סילוק הפצצות של חיל הנדסה היא האחראית על טיפול בנפלי תחמושת ונטרולם בבטחה.
איסור לשון הרע
תועלת
מותר לספר לשון הרע כאשר יש תועלת מעשית מהדבר. למשל: לספר על נוכל שמתחזה לעני, כדי שלא יתנו לו צדקה. לספר על אדם שיש לו בעיות חמורות בפני מי שחושבת להתחתן איתו. אם אדם נשאל למגרעות של אדם המוכר לו לצורך בירור התאמתו לעבודה או תפקיד. וכן להעביר ביקורת על אישי ציבור במטרה להרחיק מדרך בעייתית. היתר זה קיים, אם מתקיימים שבעת התנאים הבאים:
נפל תחמושת
יש הבדל בין נפלי תחמושת שנורו על ידי צבא ידידותי (למשל: במהלך אימונים) לבין נפלי תחמושת שנורו על ידי האויב. ההבדלים נובעים מכך שמאז מלחמות העולם התפתח מרוץ חימוש במלכוד הפצצות לשם פגיעה בחבלני הצד השני כשאלו מנסים לנטרל את הנפל. בתחמושת שנורתה על ידי צבא ידידותי, גם אם מלכוד כזה קיים, הוא מוכר וידוע מראש ולכן ניתן להפעיל עליו דרכי טיפול מתאימות. בנפלי תחמושת של האויב, לעומת זאת, דרכי המלכוד ואופן הפעולה של המרעום אינם ידועים ומשימת הנטרול הופכת קשה ומסוכנת יותר.
איסור לשון הרע
תועלת
כך גם, למשל, עדות בבית דין אינה נחשבת ללשון הרע, כיוון שהיא נאמרת מתוך הכרח ומטרה להיטיב ולא לגרום נזק. אם היא נאמרת בעד אחד שאין לו נאמנות בבית הדין היהודי, הדבר נחשב ללשון הרע ועל כך נאמר הכלל טוביה חטא וזיגוד מינגד.
על אישי ציבור
מותר לפרסם בעיתון על מעשים רעים שעושים אנשי ציבור, לאחר שניסו להוכיחם בצנעא ללא הצלחה, מפני שבפרסום הדברים יש תועלת גדולה לציבור וליכולתו להלחם בשחיתות ומעשי עוולה של בעלי השררה.
על עצמו
מותר לאדם לספר לשון הרע על עצמו.
ובמדרש: "אמר לו הקב"ה (לישעיה): על שאמרת "כי איש טמא שפתים אנכי" שרא [=מותר] לך, שאתה שליט בעצמך, שמא בבני היית שליט שאמרת "ובתוך עם טמא שפתים אנכי יושב"?!"
רשע
החפץ חיים כותב:
הרב דב ליאור כותב: "מי שמזדהה עם התורה והמצוות אלא שיש לו חולשות, כגון: לא מתפלל במנין או שוכח לפעמים ליטול ידיים, הוא עקרונית נחשב ל"עושה מעשה עמך", ולכן אסור להגיד עליו לשון-הרע. אבל מי שלא מקיים דברים בסיסיים, אין הוא בכלל "עושה מעשה עמך"."
פיצוי וענישה על הוצאת דיבה
על פי שורת הדין אין פיצוי או ענישה על הוצאת דיבה וסיפור לשון הרע, כלשון הגמרא: "ביישו בדברים – פטור מכלום" (בבא קמא צא ע"א).
אולם, רב שרירא גאון כתב שיש לנדות את המבייש עד שיפייס את המתבייש (הובא ברא"ש בבא קמא ח, יד). עוד כתב הרא"ש: "נהגו בכל מקומות מושבות ישראל לעשות תקנה וסייג לדבר, להטיל חכה בפי בעלי לשון, ולקנוס המבייש, הכל לפי העניין; וכן יעשו בית דין, בכל עניין לפי הראוי, הכל לפי המבייש והמתבייש" (שו"ת הרא"ש קא, ט).
בימינו, בית הדין של ארץ חמדה גזית חייב ממון על לשון הרע על בסיס חוק איסור לשון הרע מהמשפט הישראלי.
נפל תחמושת
בישראל מפוזרים נפלי תחמושת רבים שמקורם באימונים ובקרבות הרבים שהתרחשו בארץ. נפלי תחמושת אלה גרמו ללא מעט תאונות של אספני תחמושת ומתכות שלא היו זהירים מספיק ונפגעו מנפל שהתפוצץ בידיהם. עם הזמן, ישנם חומרי נפץ שמתפרקים לניטרוגליצרין, המתפוצץ אף מנקישה קלה, מה שמגביר עד מאוד את הסיכון בנגיעה בהם.
פיג'ו סוג 3
פיג'ו סוג 3 (בצרפתית: Peugeot Type 3, קרויה גם: Type 3 quadricycle) היא מכונית קטנה ופתוחה, (קבריולה) מסוג "Runabout (car)", מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בין השנים 1891–1894.
בראש הייצור עמד ארמאן פז'ו.
אליפות העולם בהתעמלות אמנותית
אליפות העולם בהתעמלות אמנותית (באנגלית: World Rhythmic Gymnastics Championships) היא תחרות ההתעמלות האמנותית החשובה ביותר בעולם אחרי זו שנערכת באולימפיאדה (מאז כניסתה למסגרת התחרות האולימפית באולימפיאדת לוס אנג'לס 1984). לראשונה נערכה האליפות בשנת 1963 בבודפשט, הונגריה ומאז היא נערכת כל שנתיים בשנה אי-זוגית.
ב-1967 נערכה לראשונה תחרות קבוצתית בהתעמלות אמנותית במסגרת האליפות. משנת 1991 נערכת האליפות בכל שנה ומאולימפיאדת סידני 2000, היא אינה נערכת בשנים בהן נערכים המשחקים האולימפיים.
אימה שחורה על הריין
אימה שחורה על הריין (באנגלית: Black Horror on the Rhine; בגרמנית: Schwarze Schmach) מתייחס לפאניקה שהתעוררה בגרמניה בנוגע להאשמות על פשעי מלחמה נרחבים, במיוחד פשעי מלחמה מיניים, שנאמר כי בוצעו על ידי חיילים סנגלים ואפריקאים אחרים ששירתו בצבא הצרפתי במהלך הכיבוש הצרפתי של אזור הריין בין השנים 1918–1930.
אזרחות לחיילים מהקולוניות
אחד התוצרים של המהפכה הצרפתית היה מושג "האומה" שקשור לאזרחות ושירות צבאי. הנושא הוליד את הדרישה שעל ידי שירות בצבא, התושבים מהקולניות באפריקה ואסיה יזכו באזרחות צרפתית מלאה שכן השירות הצבאי העיד על נאמנות למדינה.
עם זאת, החברה הצרפתית הכירה בסטטוס המיוחד של המוסלמים הצרפתים שהיו כפופים לחוקי הקוראן, בתוך החברה שהתנהלה בנורמות נוצריות. למרות האידאולוגיה השוויונית של הרפובליקה השלישית הצרפתית - שאפשרה תאורטית להתעלם מהבעיה הגזעית - התפתחות המושבות הצרפתיות יצרה מציאות שונה לגמרי.
בחירת בלייז דיאן
בחירתו לפרלמנט של בלייז דיאן בפברואר 1914 סיפקה את הדרישה לזכויות אזרח לחיילים מהקולוניות. דיאן ייצג את ארבע הערים הקולוניאליות הוותיקות ביותר במערב אפריקה הצרפתית, שקבלו את הזכות לשלוח צירים לבית הנבחרים בעקבות מהפכת 1848. בתוך האידאולוגיה של הרפובליקה, קיום אפריקאים ואסיאתים שנלחמו בצבא הצרפתי היווה הוכחה לאוניברסליזם של התרבות הצרפתית שהייתה פתוחה לכל. בשונה מהבריטים ששלחו חיילים הודים לחזית המערבית באוקטובר 1914, שנשלחו בחזרה להודו בשנת 1916 ברגע שהיו לבריטים מספיק חיילים אירופאיים. לעומתם, הצרפתים שמרו על דיוויזיות אלג'יריות, תוניסיות, מרוקאיות, סנגליות, מלגאסיות וייטנאמיות בקו הקדמי ממש עד סוף המלחמה. הצרפתים כינו את האנשים ממערב אפריקה הצרפתית בשם "סנגלים" בלי קשר אם הם באמת הגיעו מסנגל או לא.
גם גרמניה גייסה חיילים במושבותיה האפריקאיות לפני ובמהלך מלחמת העולם הראשונה. אבל המצור הבריטי מנע מהחיילים האפריקאיים להגיע להילחם באירופה למען גרמניה. במהלך המלחמה תקפה התעמולה הגרמנית לא פעם את הצרפתים על פריסתם של חיילים אפריקאים כדי להילחם באירופה, בטענה שגברים שחורים הם פראיים וברבריים ולא היה מקובל עליהם שהצרפתים ישתמשו בחיילים סנגלים באירופה מכיוון ש"סיכנו "את התרבות האירופית.
בהסכם שביתת הנשק, כשהסתיימה הלחימה בחזית המערבית, ב־11 בנובמבר 1918, הייתה לבעלות הברית הזכות לכבוש את ריינלנד (אזור הריין). במהלך המשא ומתן הגרמנים ביקשו שלא לכלול את החיילים הסנגלים בכוח הכיבוש הצרפתי. בתנאי חוזה ורסאי שנחתם ב־28 ביוני 1919, הייתה לבעלות הברית הזכות לשלוט בריינלנד עד שנת 1935. הפחד הגרמני מפני הסנגלים זכה לאהדה בקרב אנשים לבנים בעולם דובר האנגלית. גם נשיא ארצות הברית וודרו וילסון וגם ראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג' ביקשו מראש הממשלה הצרפתי ז'ורז' קלמנסו שהסנגלים לא ישמשו ככוחות כיבוש בריין.
חיילים שאינם אירופאים
הכוחות הראשונים הלא אירופאיים שהגיעו לגרמניה היו חיילים מכוחות המשלחת הסיאמיים שהגיעו לנוישטט בדצמבר 1918. אולם נוכחותם שנמשכה עד יולי 1919 לא עוררה סערה גדולה. דאגות הועלו לגבי בואם של כוחות אפריקאים לריינלנד. תחילה הגיע גדוד ממדגסקר, ואחר כך היחידה הסנגלית הראשונה במאי 1919. הגנרל מנגין יצא מגדרו להבטיח כי יחידות אפריקאיות יוצבו כחלק מכוח הכיבוש בריינלנד. מכיוון שהצרפתים היו המנצחים, לא סביר שיקבלו תכתיבים מהמנוצחים. מבחינת בלייז דיאן, היה חשוב שחבריו הסנגלים יתפרסו בריינלנד, כדי להראות שהם שווים לאזרחים צרפתים לבנים. בפגישה עם קלמנסו, מניגן התעקש שאם התרבות הצרפתית היא אוניברסלית באמת, אזי הסנגלים צריכים לצעוד לתוך הריין, לצד שאר הצבא הצרפתי ולא להיות מודרים רק מכיוון שהגרמנים מצאו אותם פוגעניים.
הכוחות "הצבעוניים" בריינלנד היו מגויסים מאלג'יריה, מרוקו, תוניסיה, סנגל, מדגסקר ווייטנאם. בשיאם היו החיילים "הצבעוניים" 14% מכוח הכיבוש הצרפתי באזור ריינלנד.
תנועות חברתיות
ב־1 באוגוסט 1919 הוקמו בגרמניה קבוצות אזרחים וקבוצת נשים "להגנה על העם באזור הריין", בהקשר לחיילים הסנגלים. קבוצת הנשים הייתה בקשר הדוק מאוד עם אדמונד מורל - ליברל רדיקלי בריטי מוביל, מחסידי הדעה כי חוזה ורסאי היה קשה מדי לגרמניה. חלק גדול מכתבי מורל בנושא התבססו על דיווחים שנמסרו לו על ידי ארגוני הנשים הגרמניות. מורל, פציפיסט וחבר מפלגת העבודה הבריטית, האמין באמת שלגברים שחורים יש מיניות בלתי נשלטת שגרמה להם לרצות לאנוס נשים לבנות. לאורך כל כתביו בנושא טען שאלפי נשים ונערות גרמניות נאנסו על ידי הסנגלים על בסיס יומי. בתגובה לכך, ההיסטוריון האפרו-אמריקני קלרנס לוסנס האשים את מורל בהובלת "אחד הקמפיינים הפוליטיים הגזעניים ביותר שהושקו במחצית הראשונה של המאה העשרים".
בתחילה היו רק מעט תלונות מהצד הגרמני על נוכחותם של הסנגלים בריינלנד. אבל באפריל 1920 כאשר הצרפתים השתמשו בחיילים מרוקאים לכיבוש פרנקפורט, נוצרה בהלה היסטרית נגד השימוש הצרפתי בחיילים "צבעוניים" בגרמניה. סוגיית פריסת הכוחות "הצבעוניים" נדונה לראשונה ברייכסטאג בינואר 1920.
התפתחות האירועים
מורל פרסם בעיתון השמאל "הדיילי הראלד" ב -10 באפריל את "כתב האישום על הפרעות הצבעוניות" באזור ריינלנד, שמשך תשומת לב רבה. מורל כתב כי החיילים הסנגלים במהלך מלחמת העולם הראשונה "הברברים האפריקאים הפרימיטיביים ... מילאו את תרמילי הגב שלהם בכדורי עיניים, אוזניים וראשי האויב". מורל המשיך ותיאר את הסנגלים באזור ריינלנד כמטילי טרור נגד אזרחים גרמנים, אונס והרג ללא רחמים. עוד כתב מורל:
ב־27 באפריל 1920 התקיימה בלונדון הפגנת מחאה המונית שאורגנה במשותף על ידי כל הקבוצות הפמיניסטיות הבריטיות העיקריות, דהיינו הליגה הבינלאומית לנשים לשלום ולחופש, הפדרציה הלאומית של עובדות נשים, הפדרציה למורות הנשים, הגילדה השיתופית לנשים, איגוד פקידות והמזכירות ועוד. ההתכנסות הייתה כדי לגנות את צרפת בגין פשעי המלחמה לכאורה שביצעו הסנגלים. בפגישה אמר מורל: כי לטובת תחושת אחווה בין הגזעים בעולם וביטחונן של כל הנשים, פגישה זו קוראת לחבר הלאומים לאסור את היבוא לאירופה למטרות מלחמה חיילים השייכים לעמים פרימיטיביים.
מאמרו של מורל זכה לתשומת לב רבה וחמישים אלף נשים שוודיות חתמו על עצומה שהוגשה בשגרירות צרפת בסטוקהולם שבקשה מהצרפתים להוציא את החיילים הסנגלים "הפראים" שלהם מהריינלנד.
גנרל תומסון מהצבא הבריטי פרסם מאמר ב"דיילי הראלד ", בו נאמר כי בהתבסס על שירותו הנרחב באפריקה, הוא ידע על "הנטייה המינית "של אפריקאים אשר כברירת מחדל בגזע שלהם חייבים לקיים יחסי מין עם נשים אירופיות". באביב ובקיץ 1920, חברי פרלמנט של הלייבור העלו שוב ושוב את סוגיית "האימה השחורה" בריינלנד ודרשו מהממשלה לעשות משהו כדי לאלץ את הצרפתים להוציא את חייליהם האפריקנים.
ב -10 במאי 1920 הצהיר ראש ממשלת שוודיה, הלמר בראנטינג, בנאום את אמונתו באמיתות טענותיו של מורל, באומרו שכאדם לבן זעם כי הצרפתים פרסו כוחות סנגלים בריין. באוגוסט 1920, מורל השתמש לראשונה בביטוי "האימה השחורה על הריין" באחת החוברות שלו כדי לתאר את הזוועות לכאורה. מורל קבע כי "האימה השחורה" תגרום למלחמת עולם נוספת. ההדים של "האימה השחורה על הריין", חצו את האוקיינוס האטלנטי. אזרחים רבים בארצות הברית שלחו מכתבים זועמים לבית הלבן. הנשיא וילסון, ביוני 1920, ביקש ממזכיר המדינה ביינברידג' קולבי, לחקור את הסיפורים הללו. הגנרל הנרי ט. אלן, מפקד כוח הכיבוש האמריקני בקובלנץ יחד עם הדיפלומט אל דרסל ביצעו את החקירה ודיווחו ב־25 ביוני 1920 כי כמעט כל הסיפורים מופרכים. הגנרל אלן הוסיף ושיבח את המשמעת הטובה של הסנגלים. שני החוקרים הגיעו למסקנה כי הסיפורים על "האימה השחורה על הריין" נעשו כדי להשפיע על דעת הקהל בארצות הברית.
בקיץ 1919, הייתה אלימות רחבה בארצות הברית, בעיקר מהומות גזע, שגרמו למאות מקרי מוות. דעת הקהל הלבנה האמריקאית, הייתה רגישה מאוד לסיפורים על שחורים אלימים. האהדתם נטתה לאלה שטענו כי הם מאוימים על ידי שחורים. ממשלת ארצות הברית לא בחרה לפרסם דוחות אלה באותה עת.
העיתונאי לואיס גאנט, שנסע לריינלנד כדי לחקור את ההאשמות מצא כי ברובם הן שקריות. גאנט גילה כי היו מקרים של אונס של נשים ונערות גרמניות על ידי הסנגלים, אך המספר הכולל היה קטן בהרבה ממה שנטען על ידי מורל. הוא גילה שגם חיילים צרפתים לבנים אנסו נשים גרמניות, מה שלא עניין את מורל במיוחד. ועוד הוסיף גאנט כי בתיקי אונס "הצרפתים הטילו עונש חמור על כל החיילים האשמים בפגיעה באוכלוסייה האזרחית."
בחקירה שערך העיתונאי הבריטי ג'יי אליס בייקר שפורסמה ביולי 1921 במהדורה של Current History הוא מצא כי בין השנים 1918–1921 היו בסך הכל 72 תלונות על התנהגות פלילית שהועלו נגד "חיילים צבעוניים" בריין. מתוכם רק 9 נגעו להאשמות על אונס.
העיתונאית הגרמנית מקסימיליאן הארדן כתבה כי יחסי המין בין חיילים "צבעוניים" בצבא הצרפתי לבין נשים גרמניות בריינלנד היו ברובם בהסכמה: "נשים גרמניות היו האחראיות העיקריות להתערבות של דם צבעוני ולבן שהתרחש באזור הריין".
ההיסטוריון הגרמני כריסטיאן קולר במחקר ממצה של תלונות שהגישו תושבי הריין נגד כוחות הכיבוש הצרפתים "הצבעוניים" גילה שרוב התלונות היו בעלות אופי קטנוני, כמו - הם משחקים כדורגל בפארקים ציבוריים. במרבית התלונות על אלימות מצד חיילים בעיר וורמס, היו מעורבים החיילים מרוקאים. בדרך כלל היו אלה קטטות ברחובות, ותלונות על אלימות מינית כלפי הסנגלים היו נדירות. בוויסבאדן היחסים בין התושבים לכוחות הכיבוש הצרפתים היו מתוחים יותר עם התייחסות לקטטות, נזקי רכוש ו"ארבעה מקרי מוות שנגרמו על ידי הכוחות הצבעוניים". סך הכל פחות מאלה שהאשימו בהם את הכוחות הצרפתיים הלבנים. בסך הכל מצא קולר כי היו מקרים בודדים של אונס על ידי חיילים "צבעוניים". אך לא מצא עובדות שיתמכו בטענת שלטון טרור בריין על ידי כוחות "צבעוניים".
בקיץ 1920 ביקר מורל בריינלנד כדי לחקור את העניין בעצמו, ובאוגוסט 1920 פרסם את העלון "האימה על הריין". תוך חודש אזלו כל 5,000 העותקים של הספר ועד אפריל 1921 הודפסו שמונה מהדורות נוספות.
הטענות של ממשלת גרמניה אכן השפיעו על דעת הקהל האמריקאית. דודלי פילד מאלון, מנהיג מפלגת האיכרים כתב לנשיא וילסון כי: "אנשים באמריקה ובעולם כולו נחרדים מהקורבנות של נשים ונערות גרמניות בידי כוחות אפריקאים פראיים למחצה".
נושא חוזר ונשנה של תלונות גרמניות נגד הסנגלים היה כי גרמניה "נעשתה עכשיו" מושבה של אפריקאים. במהלך מלחמת העולם הראשונה, נוכחותם של אפריקאים, במילים של ההיסטוריונית הבריטית ברברה בוש, הפכה את "סקס בין נשים לבנות לגברים שחורים מכל המעמדות לאובססיה לגברים לבנים".
גזענות בשמאל
נראה כי מורל היה אנטי-גזעני שנלחם למען האפריקאים. עם זאת, צריך להבין שמורל האמין כי אפריקאים היו קרובים לטבע הרבה יותר מאירופאים ואינם עומדים בדרישות החברה התעשייתית המודרנית. הוא האמין כי שחורים הם אנשים עם "רגשות עזים" והיה צורך להגן עליהם מפני "תרבויות מודרניות" שלכאורה הם לא היו מסוגלים להתמודד איתן. אמונותיו אלה מסבירות את הקמפיין שלו נגד מדינת קונגו החופשית, כשניסתה להביא את משמעת העבודה המודרנית לקונגו בראשית המאה העשרים.
מורל האמין באימפריאליזם, אבל לא באימפריאליזם הנצלני האכזרי של חברת קונגו החופשית. הוא כתב שחובתם של הלבנים לשמש "נאמנים" לשחורים ולשמור על "זכויות האדם הבסיסיות" של האפריקנים. במקביל, צריך לקבל את "הטבע הילדותי" של האנשים השחורים שאינם שווים בשום דרך ללבנים.
פרנציסקו ניטי, פוליטיקאי איטלקי ליברלי, שהיה ידוע בקריאותיו ליצירת "ארצות הברית של אירופה", האמין שרק כאשר כל מדינות אירופה יהפכו לאחת, ייפתרו כל הבעיות של אירופה המודרנית. בהקשר זה, ניטי התנגד נחרצות לחוזה ורסאי, אותו כינה "מכשיר הדיכוי" נגד גרמניה, "האומה הכי תרבותית" בעולם. כחלק מביקורתו על ורסאי, כתב ניטי כי הצרפתים הכניסו את "המדינות הנחשלות" ביותר לריינלנד, וכמה מהערים התרבותיות ביותר באירופה היו נתונות ל"אלימות כושית" פיזית ומוסרית.
גזענות מצד ימין
ריי בוורידג', שחקנית אמריקאית גרמנית ושמרנית נלהבת שהייתה בין הדוברים המובילים בנושא, השתמשה ב"אימה שחורה "כקריאה לפולקסגמיינצה ימנית ("קהילת העם"). בוורידג' הייתה ידועה היטב בטענותיה המוגזמות ובסגנון דיבורה שפנה לדעות הקדומות העמוקות ביותר בקהל שלה. היא דיברה לעיתים קרובות על "השחורים חסרי השכל" עם דחפי מין עצומים ותשוקה בלתי מרוסנת "שלכאורה יתקפו נשים לבנות, ולעיתים קרובות גם זקנים ואפילו ילדים".
כחלק מהערעור שלה, בוורידג' דיברה על הצורך לשמור על טוהר הגזע הקולקטיבי של העם הגרמני. הנשים הגרמניות שנושאות את הדור הבא של הגרמנים הם החלק החשוב ביותר בטוהר הגזע. לטעמה של בוורידג', פשעי המין לכאורה נגד נשים גרמניות היו גרועים מספיק, אך חמור מכך שהדבר איים על עצם קיומו של "הגזע" הגרמני.בוורידג' אמרה בנאום כי היטלר יחד עם הגנרל אריך לודנדורף הם "גיבוריה הגרמנים". בוורידג' מאוחר יותר בשנות השלושים ויתרה על אזרחותה בארצות הברית כדי להיות אזרחית גרמנית, הצטרפה ל- NSDAP והייתה מעריצה ידועה של היטלר". הסופר קרויצר השתמש בספר "הבושה השחורה" כאמצעי לתקוף את רפובליקת ויימאר שהוצגה כחלשה וחסרת יעילות אל מול האימה השחורה על הריין. הוא קרא לגרמנים לתמוך במנהיג חזק שישלוט כדיקטטור. על עטיפתו של Die Schwarze Schmach מצויר גבר שחור דמוי קוף, לבוש מדי טוראי של הצבא הצרפתי, אוחז באישה לבנה עירומה למחצה עם הבעה ערמומית על פניו. גיבור הרומן שלו הוא הברון פון הירש, אריסטוקרט, גנרל צבא פרוסיה לשעבר, גיבור מלחמה וידידו של הקיסר לשעבר וילהלם השני, המתגורר באחוזתו מחוץ לעיירה ללא שם בריין יחד עם בתו היפה. את הבת רוצים הסנגלים באופן טבעי לאנוס. הירש מתלונן על הקיסר החלש שנרתע ויצא לגלות תוך שהוא משאיר את 70 מיליון נתיניו הנאמנים "בתהום".
בשקפו את דעותיו הלאומניות, הביע קרויצר, בעזרת דמות קצין צרפתי בספר: "הצבא הגרמני הוא המנצח המוסרי במלחמה. רק העליונות המספרית והרעב הכריחו אותו לבסוף לרדת על ברכיו. צרפת כשלעצמה הייתה נכבשת על ידי גרמניה בפחות מארבעה שבועות בלי להיות מסוגלת לבצע כל התנגדות רצינית". כדי להשפיל את הירש, הצרפתים דורשים שיאפשרו להם לפתוח בית זונות בשטח אחוזתו שיופעל על ידי בתו מרלן.
קרויצר השתמש בספר כדרך לחזק תפקידי מגדר מסורתיים, כאשר נשים גרמניות מוצגות כחלשות ופאסיביות, ואינן מסוגלות להגן על עצמן מפני הסנגלים והמרוקאים המשתוללים, ונזקקות לגברים הגרמנים הגבריים" כדי להגן על עצמן. קרויצר קרא לכל הגרמנים לחוש לעזרת חבריהם בריין, לגלות מחדש את"מקור הכוח הלאומי על ידי איחוד כנגד האויב המשותף, ולאפשר לניצוץ העם הגרמני להתפשט.
ברומן מייצגות גופותיהן של נשים גרמניות מילולית וסימבולית את האומה הגרמנית המיוסרת שהותקפה על ידי "פראים" אפריקנים כאשר הגוף הנשי משמש כסמל לטוהר הגזע הגרמני. באופן מובהק, הילדים שנולדו לאמהות גרמניות ולאבות סנגלים נולדו כולם "מנוונים פיזית ומוסרית" ואינם נחשבים לגרמנים. יתרה מזאת, כל הנשים שנאנסות על ידי הסנגלים הפסיקו להיות גרמניות ברגע שנאנסו ומובהר כי אין להם מקום באומה. קרויצ'ר השתמש בספר כדרך לתקוף את הסוציאל-דמוקרטים מכיוון שרק מנהיגי ימין כמו הירש יכולים ללכד את האומה שתאפשר לגרמניה לעמוד מול צרפת.
הספר לא השאיר ספק בכך שהוא שיקף את השקפותיהם של חוגי הימני הקיצוני, שעבורם הגיעה התבוסה כמכה מוחצת ובשבילם הרפובליקה החדשה הייתה תועבה.
תגובה צרפתית
בתגובה לסיפורי "האימה השחורה בריין", פרסמה ממשלת צרפת עלונים שניסו להפריך את הידיעות, במקביל כמה עיתונים צרפתיים במאמרי המערכת האשימו את הגרמנים במעשי גזענות. בשנת 1921 פרסמה ממשלת צרפת עלון "La campagne contre les troupes noires", והגנה על הסנגלים והצביעה על אי הדיוקים במאמרים שנכתבו בנאומיהם של מורל ובוורידג'. כך למשל, הגיבה על הידיעה ש 50,000 סנגלים הוצבו בריין בעוד מספר כל החיילים "הצבעוניים" בריינלנד עמד על מחצית המספר הזה, מתוכם היו רק 4 אלפים סנגלים. העלון ציטט גם מעיתונים גרמניים כמו Sozialistische Republik, Der Christliche Pilger ו- Deutsche pazifistische Monatsschrift, שכולם הביאו סיפורים המעידים על התנהגותם הטובה של הכוחות "הצבעוניים".
בפריז נוסדה הוועדה "Comité d'Assistance aux Troupes Noires" כדי להגן על המוניטין של הסנגלים. רופאי הצבא הצרפתי פרסמו נתונים סטטיסטיים שהראו כי לא היה שיעור גבוה באופן חריג במחלות בקרב הסנגלים, והטענה הגרמנית כי האפריקאים הביאו את מחלת שינה לריינלנד היא שקרית מכיוון שאף אחד מהסנגלים שהוצבו בריינלנד לא סבל ממחלת שינה.
במקביל פרסמו בעיתונים הצרפתים מכתבי אהבה בין נשים גרמניות לחבריהן הסנגלים בניסיון להראות שהסנגלים לא היו בורים חסרי השכלה שמתכוונים לאנוס נשים לבנות כטענת הממשלה הגרמנית. ההיסטוריונית האמריקני ג'וליה רוז כתבה על הוויכוח שהדעות נחצו על פני קווים אידאולוגיים.
העמדות בארצות הברית
המאמצים הצרפתים להגן על עמדתם היו לשווא. בלילה של ה-28 בפברואר 1921 נערכה עצרת מחאה בה השתתפו 12,000 איש במדיסון סקוור גארדן בעיר ניו יורק, שם הואשמה צרפת בגין "האימה השחורה על הריין". נציג רפובליקני, פרדריק א' בריטן, פרסם החלטה המגנה את צרפת וכינה את הסנגלים "אכזריים לנשים". הפמיניסטית האמריקאית הרייט קונור בראון, במכתב למחלקת המדינה שנכתב בראשית שנת 1921, האשימה את החיילים הסנגלים באונס, ניסיונות לאונס, ואילצה גורמים רשמיים גרמנים בריינלנד לפתוח בתי זונות לטובתם. הליגה הבינלאומית לנשים לשלום ולחופש פרסמה הצהרה המגנה את "האימה השחורה על הריין" עליה חתמו כל 25 חבריה הלבנים בוועד המרכזי, והיחידה שסירבה לחתום הייתה האפרו-אמריקנית הבודדת בוועדה המרכזית, מרי טרל, שסירבה לחתום על הצהרה שהיא תוצאה ישירה של דעות קדומות גזעניות.
כתבי-עת ליברליים אמריקאים כמו "ניישן" ו"ניו רפובליקן", פרסמו כמה מאמרים המתייחסים לטענות "האימה השחורה על הריין ", והראו כי היו מעט מקרים של אונס מצד החיילים הסנגלים. הניו יורק טיימס במאמר ב־25 ביוני 1921 הטיל ספק באמיתות הידיעות על הנעשה בריין.
החייאת הסיפור
כאשר ריימונד פוינקארה, שמרן צרפתי הפך לראש הממשלה הצרפתי בשנת 1922, הייתה התחדשות רבתית של סיפורי "האימה השחורה בריינלנד" בגרמניה ומחוצה לה. כאשר ביקר ראש ממשלת צרפת לשעבר ז'ורז 'קלמנסו בארצות הברית בנובמבר 1922, הסנאטור היצ'קוק התעמת איתו על רקע "הפרעות השחורות" בריין. בנאומו אמר הסנטור היצ'קוק על הסנגלים: "הם גברים של גזע נחות, תרבותי למחצה. הם ברוטליים כשהם מוצבים בקרב אנשים לבנים, כפי שהראיות מראות".
אוטו וויפלדט, שגריר גרמניה בווושינגטון, ביקש כי הממונים עליו יספקו לו "מידע עדכני רצוי עם פרטים סנסציוניים", כי הסיפורים על "האימה השחורה על הריין" הגבירו את האהדה לעמדות פרו-גרמניות בדעת הקהל האמריקאית.
פוינקארה, ראש ממשלת צרפת, בשנת 1923, השתמש בכוונה רק בכוחות חיילים לבנים בכיבוש חבל הרוהר, כדי להימנע מסיפורי "זוועה שחורים" נוספים, עבור מרבית הגרמנים הכיבוש הצרפתי של הרוהר היה "פשע מתועב כנגד השלום" ולא היה צורך להוסיף לו גם את סיפורי "האימה השחורה". באותה תקופה, כוחות הכיבוש האמריקאים האחרונים נסוגו מריינלנד בינואר 1923, בנאום שנשא בדרמשטדט ב־13 בפברואר 1923, אמר הנשיא הגרמני הסוציאל-דמוקרטי פרידריך אברט: "שימוש בכוחות מהתרבות הנמוכה ביותר בכיבוש אוכלוסייה בעלת החשיבות הרוחנית והכלכלית הגבוהה ביותר בריינלנד, הוא הפרה ברורה של חוקי התרבות האירופית".
אחרי 1921 ממשלת הרייך החלה להמעיט בתעמולה של "האימה השחורה", שהרסה את התיירות בריינלנד, וגרמה לטינה רבה באזור הקתולי ברובו שרצה להתנתק מפרוסיה הפרוטסטנטית. בראיית ההתושבים, האובססיה ליחסים בין נשים גרמניות לחיילים צרפתים לא לבנים הדגישה היבט של הכיבוש הצרפתי שלא היה לטובתן. רבים מהקבוצות כמו ה- Rheinische Frauenliga שקידמו בתחילה את הסיפור בחרו להמעיט בערכו בשנות העשרים.
סיום משבר הרוהר בספטמבר 1923 יחד עם תוכנית הפיצויים בשנת 1924 הביאו לשיפור ביחסי צרפת-גרמניה, ולברלין היה פחות עניין להמשיך לעסוק בסיפורי "האימה השחורה". בינואר 1925, הצרפתים נסוגו מצפון הריין והפעם כמעט ולא היו כוחות "צבעוניים" על יד הריין. למרות זאת, הפמיניסטית הקנדית רוז הנדרסון במאמר שפורסם ב -1925 בכתב העת בקולומביה כתבה "כוחה של צרפת נשען על בסיס שחור", אותו כינתה "אחת העובדות המאיימות והמרשעות בהיסטוריה".
עם זאת, "האימה השחורה על הריין" עשתה רבות לעיצוב השקפות הגרמניות על הצרפתים ועל האפריקאים כאחד.
במיין קמפף כתב אדולף היטלר: "שבעה מיליון איש נמחצים תחת שלטון זר. העורק המרכזי של העם הגרמני זורם במגרש המשחקים של המוני שחורים אפריקאים ... היהודים הם אלה שהביאו את הכושים לריינלנד, תמיד באותה מחשבה מוסתרת ועם המטרה הברורה להשמיד בעזרת המנוולים את הגזע הלבן שהם שונאים".
בספרו "מיתוס המאה העשרים" הוקיע אלפרד רוזנברג את צרפת על כך ש"תרמה לדה-הומניזציה של אירופה באמצעות השחורים, בדיוק כפי שעשתה בנתינת האמנציפציה היהודית לפני 140 שנה".
סיפור "האימה השחורה על הריין" הוצג מחדש בצורה בולטת בתעמולה הנאצית ברחבי הרייך השלישי. ב -29 במאי 1940, כחלק מההכנות למתקפה שתוכננה ל -5 ביוני, הורה שר התעמולה יוזף גבלס לפתוח בקמפיין תקשורתי גדול לריענון הזיכרון הקולקטיבי מ"האימה השחורה על הריין. "זאת הסיבה לשנוא את צרפת, הדבר היה ביזיון גזעי ... להביא כושים לריין".
במהלך המתקפה ביוני 1940 לאורך נהר סום ובמהלך הקרבות במרכז צרפת טבח הוורמאכט באלפי סנגלים שנלקחו בשבי כדי לנקום על "האימה השחורה על הריין".
באביב 1920 התעורר מצפונו של העולם בעזרת הפצת ידיעות על פשעים דמיוניים, שרובם יוחסו לסנגלים כנגד הגרמנים. עשרים שנה מאוחר יותר באביב 1940, איש לא הרים קול על הטבח של החיילים הסנגלים על ידי הגרמנים. גם השלטונות הצרפתיים לא התאמצו לאחר 1945 להעמיד לדין את האחראים על טבח הסנגלים. בניגוד ל"אימה השחורה על הריין "שזכתה לסיקור תקשורתי רב, הטבח של שבויי מלחמה סנגלים ביוני 1940 לא זכה לתשומת לב באותה עת או לאחר מכן, כאשר רוב ספרי ההיסטוריה אפילו לא הזכירו את האירוע.
מאיה ערד יסעור
מאיה ערד יסעור (נולדה ב-25 ביוני 1976) היא מחזאית ישראלית. מחזותיה הופקו ויצאו לאור בישראל וברחבי העולם.
חבלה וסילוק פצצות
חבלה וסילוק פצצות הוא המקצוע של נטרול מטעני חבלה, פצצות, נפלי תחמושת, חומרי נפץ, פצצות מלוכלכות (מטען כימי או ביולוגי), מלכודות נפיצות וכל שאר הסוגים של חפצים חשודים, והסרת האיום שהם מציבים. החבלה וסילוק הפצצות נעשים רק בידי מומחים המוסמכים לכך ובאמצעות אמצעי ביטחון מתאימים. אדם שמקצועו הוא חבלה וסילוק פצצות נקרא: "חַבְּלָן" או "סָלָק".
מאיה ערד יסעור
ביוגרפיה
מאיה ערד יסעור נולדה וגדלה ברמת-גן, למדה בתיכון חדש תל אביב במגמות צילום וקולנוע והיא בעלת תואר ראשון בתקשורת ותיאטרון מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
חבלה וסילוק פצצות
סוגי סילוק פצצות (ס"פ)
ישנם שלושה סוגים של סילוק פצצות:
מאיה ערד יסעור
ביוגרפיה
בשנים 2007–2013 התגוררה באמסטרדם, שם סיימה תואר שני בהצטיינות בדרמטורגיה (תיאטרון) באוניברסיטת אמסטרדם.
חבלה וסילוק פצצות
סוגי סילוק פצצות (ס"פ)
סוגים אלה נבדלים זה מזה באמצעים ובשיטות לנטרול המטען וכן בתרחישים האופייניים שלהם יש לצפות.
למשל: בס"פ משטרתי יש חשיבות רבה יותר להרחקת אזרחים ומציאת מקום בטוח יחסית לנטרול המטען בלב העיר, בס"פ צבאי בדרך כלל מפוצצים את הפצצה מרחוק או באמצעות כלים כבדים והדגש הוא יותר על יעילות ומהירות הסרת האיום. ס"פ ימי דורש אמצעים ושיטות שונים ביותר מאלה היבשתיים וחבלנים ימיים חייבים להיות מומחים גם בצלילה (בניגוד לחבלן היבשתי).
שיטות ואמצעים לסילוק פצצות
ישנן מספר שיטות לסילוק פצצות ומטעני חבלה, וטיפול בחפצים חשודים. חלק מהשיטות כוללות פירוק של מרעום הפצצה וקלקול מנגנון הפיצוץ ושיטות אחרות מתבססות על פיצוץ הפצצה באופן מבוקר באזור מאובטח. ככלל, הגישה הרווחת כיום היא למזער את הצורך בטיפול ידני של החבלן ונעשה כל ניסיון למצות את הטיפול בתחמושת על ידי אמצעים מרחוק.
טיפול באירוע של חפץ חשוד, פצצה או מטען, מתבצע בדרך כלל לפי התבנית הבאה:
פיצוץ מבוקר באזור מאובטח
זוהי לרוב השיטה הפשוטה והבטוחה מכולן.
מאיה ערד יסעור
ביוגרפיה
ב-2010 כתבה את המחזה "Diamond Stars" על שני פליטים התלויים מחוץ לגורד שחקים בעיר מערבית, מנקים את החלונות בסנפלינג וסוגרים חשבונות עבר, בעוד אנשי המשרדים המערביים צופים בהם דרך החלון. המחזה זכה במקום הראשון בתחרות של המכון הבינלאומי לתיאטרון של אונסק"ו, וזיכה את ערד יסעור בפרס כספי ובקריאה מבוימת של המחזה בתיאטרון בריימרהאבן בגרמניה.
חבלה וסילוק פצצות
פיצוץ מבוקר באזור מאובטח
אם הפצצה נמצאת באזור ריק מאדם, שבו פיצוצה יגרום רק מעט נזק לרכוש, הפתרון הפשוט ביותר הוא פשוט לפוצצה מרחוק. פיצוצה מרחוק נעשה בדרך כלל באמצעות ירי מרובה כבד, כמו Shotgun או רובה צלפים בארט M82A1 בקליבר 0.5 אינץ'. אם הירי לא עובד, מתקינים על החפץ החשוד נפץ (את ההתקנה מבצע רובוט סילוק פצצות) המופעל מרחוק.
מאיה ערד יסעור
ביוגרפיה
עם חזרתה לישראל ב-2013 הזמין ממנה אילן רונן מחזה בנושא טרור עבור פרויקט של איחוד תיאטרוני אירופה. היא כתבה את "אלוהים מחכה בתחנה" שעלה ב"הבימה" בבימויו של שי פיטובסקי. ההפקה השתתפה בפסטיבלים בצרפת ובגרמניה. המחזה זיכה אותה בפרס "הבימה" על-שם אלה דן ליוצרים בתחילת דרכם והיא הייתה מועמדת עבורו לפרס המחזאי בטקס פרסי התיאטרון הישראלי של 2014. המחזה תורגם לצרפתית, לגרמנית, לפולנית ולאנגלית, זכה להפקות נוספות בתיאטרונים באירופה ויצא לאור בכתבי עת אירופיים.
חבלה וסילוק פצצות
פיצוץ מבוקר באזור מאובטח
אם החפץ החשוד נמצאת בלב שטח עירוני, במקום בו לא ניתן לפוצצו מבלי לגרום נזק רב, ישנן מספר אפשרויות:
מאיה ערד יסעור
ביוגרפיה
ב-2015 הזמין ממנה אילן רונן מחזה נוסף לציון עשרים שנה לרצח יצחק רבין. היא כתבה את "עשר דקות מהבית" שעלה ב"הבימה", בבימוי שי פיטובסקי.
ב-2016 עלה בבכורה עולמית המחזה "Diamond Stars" (שכתבה ב-2010) בתיאטרון Upstream בסנט לואיס שבמיזורי, ארצות הברית. את המחזה, שערד יסעור שינתה את שמו ל–"Suspended" (תלויים), ביימה לינדה קנדי. ערד יסעור הייתה מועמדת עבורו לפרס התיאטרון בסנט לואיס בקטגוריה Outstanding New Play. המחזה פורסם במלואו בכתב העת "תיאטרון". היו לו שתי הפקות בגרמניה: בדוייטשס תיאטר גטינגן ובתיאטרון טליה בהמבורג והוא תורגם ויצא לאור בסינית. הפקה ישראלית של המחזה הגיעה רק ב-2019, כשהבמאי יגאל זקס העלה אותו בפסטיבל עכו. ב-2022 הפקה גרמנית נוספת של המחזה עלתה בתיאטרון קיל.
חבלה וסילוק פצצות
פירוק המטען
בשיטה זו נעשה ניסיון לפרק את החפץ מבלי לגרום לפיצוצו, והוא מחויב מקצוענות וזהירות רבה. שיטה זו היא המסובכת והמסוכנת מכולן ובדרך כלל נעשה בה שימוש רק אם לא ניתן להשתמש בשיטות האחרות.
מאיה ערד יסעור
ביוגרפיה
ב-2018 זכה המחזה הרביעי שלה, "אמסטרדם", בפרס השטוקמרקט של פסטיבל תיאטר-טרפן בברלין, שזיכה אותה גם בחוזה לכתיבת המחזה הבא שלה בתיאטרון שאושפיל קלן.
חבלה וסילוק פצצות
פירוק המטען
האמצעים בהם משתמשים לפירוק המרעום שונים ותלויים בסוג הפצצה ובמידת מורכבותה. יש פצצות שאפשר לפרק את המרעום שלהן על ידי ירי עליו ברובה שוטגאן או בבארט M82A1. פצצות אחרות ניתן לפרק באמצעים פיזיים (למעוך, לקרוע, לתלוש וכיוצא מכך). פצצות מורכבות יותר דורשות טיפול ידני במנגנון, כגון ניתוק חוטי ההפעלה, יצירת קצר חשמלי ועוד.
רק לעיתים רחוקות, החבלן מטפל במטען במו ידיו (למרות התדמית השגויה של המקצוע שנוצרה בסרטים הוליוודים).
מאיה ערד יסעור
ביוגרפיה
במהלך 2020 עלו בגרמניה שני מחזות נוספים של ערד יסעור: "רעד קל בכנף" עלה בבכורה עולמית בתיאטרון שאושפיל קלן תחת הכותרת BOMB בבימוי לילי סייקס. כמה חודשים אחר-כך עלה המחזה "המבקשים לצאת" תחת הכותרת Blaue Stille בבכורה עולמית בתיאטרון המחוזי של שוואביה בממינגן בבימויה של ספיר הלר. בשנת 2022 קיבלה מאיה את פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה על הישגים מבטיחים וחדשנות דרמטורגית. בשנת 2023 עלה המחזה שלה טריאז' בתיאטרון בית ליסין בבימוי אילן רונן, והפקה נוספת של "רעד קל בכנף" עלתה בתיאטרון ליבק בגרמניה בבימוי ספיר הלר.
חבלה וסילוק פצצות
צבא
בצה"ל, תחום החבלה נמצא באחריות חיל ההנדסה הקרבית שמפעיל פלסים וסלקים אך מכשיר גם לוחמים בחיל הרגלים (פלחה"ן) וכוחות מיוחדים אחרים נוספים ובעיקר יחידת יהל"ם. האחריות של סילוק פצצות ונפלי תחמושת מוטלת על פלגות הס"פ של יהל"ם של חיל ההנדסה הקרבית. הס"פ של יהל"ם מהווים את יחידת העילית של חיל ההנדסה וצה"ל לנטרול מטעני חבלה, פצצות מתוחכמות, ראשי קרב של טילים וטיפול בתחמושת שלא התפוצצה (נפלי תחמושת). למעשה, פלגות הס"פ הם החבלנים של צה"ל, ובשל כך הם עוברים אימון ארוך (שנה ו-2 חודשים) וחותמים שנת ר׳ קבע ל-12 חודשים. לוחם שמקצועו סילוק פצצות נקרא סָלָק (בניגוד לחבלן שלו הכשרה משטרתית). בשל מומחיותם בנטרול חומרי נפץ הם לא אחת מסופחים ליחידות מיוחדות אחרות כאשר יש חשש ממטענים רציניים.
מאיה ערד יסעור
ביוגרפיה
בשנת 2017 החלה בלימודי דוקטורט בחוג לתיאטרון, בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב. היא חוקרת נרטולוגיה של מופע כדרמטורגיה.
חבלה וסילוק פצצות
צבא
הלוחמים המשרתים בחיל ההנדסה הקרבית ובפלחה"ן חיל הרגלים נחשבים "חבלנים ברמתם" אך לא מוגדרים כחבלנים בצה"ל, לוחמים בפלגת ס"פ של יחידת יהל"ם הם המומחים ביותר בתחום החבלה וסילוק פצצות ולכן הם אלו שמוגדרים כחבלנים של הצבא.
מאיה ערד יסעור
מחזות
טריאז'
חבלה וסילוק פצצות
משטרה
מערך החבלה של משטרת ישראל פרוס בכל רחבי המדינה, ובדרך כלל כל תחנה גדולה כוללת לפחות חבלן אחד. חבלני "הכחולה", אשר פועלים בעיקר בתוך ערי ישראל, מתמודדים עם אירועי חבלה מורכבים אשר מסכנים לרוב אוכלוסייה אזרחית, רכוש ונקודות רגישות אחרות בעורף המדינה. החבלנים של משטרת ישראל הם שוטרים בוגרי שירות קרבי (רבים מהם שירתו בחיל ההנדסה הקרבית וחלקם ביהל"ם) שעוברים הכשרה ייעודית בבית הספר לחבלה של המשטרה. הם מוכשרים לטפל בחפצים חשודים מכל הסוגים, לרבות נפלי תחמושת ומטעני חבלה מסוגים שונים. החבלנים משרתים שירות קבע ארוך טווח וצוברים ניסיון רב בעבודתם. מחלקת החבלה של משטרת ישראל משמשת גם כגוף מכשיר ומסמיך במספר מקומות מחוץ למשטרה. בזכות הניסיון הרב שצברה והמו"פ הטכנולוגי נחשבת מחלקת החבלה של משטרת ישראל לאחת הטובות בעולם.
מערך החבלה של משטרת ישראל נחשב לגוף שהתפתח תוך כדי תנועה. זאת לאחר גל הטרור הגדול של שנות ה-70 של המאה ה-20 שבו הופעלו לא אחת מטעני חבלה כנגד אוכלוסיות אזרחיות, בלב ריכוזי קהל ועוד. מפקדיו הראשונים היו קצינים שהושאלו ממערכות צבאיות כאשר הבולט שבהם היה רב-ניצב (בגימ.) וסא"ל (בדימוס) שלמה אהרונישקי, לימים מפכ"ל המשטרה. גוף זה נבנה תוך כדי תנועה, ותוך כדי העבודה השוטפת כתב תורת לחימה משלו ופיתח אמצעי חבלה מתקדמים. מערך החבלה נשלחו לא אחת לזירות אלו ואחרות כדי לחקור אותן. דוגמה מייצגת לכך היו בארגנטינה. הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה באפריל 1992 והפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה ה-AMIA ב-1995. במהלך האינתיפאדה השנייה התמודדו חבלני "הכחולה" עם כמות עצומה של אירועי חבלה ובהם פיגועי תופת מהקשים ביותר שאירעו במדינת ישראל הן בעוצמה והן בתדירות. במהלך האינתיפאדה גדלה היחידה ורכשה רובוטי חבלה מתקדמים מדגם רמוטק אנדרוס, לצד רובוטי הובו ו"במבי" הוותיקים פרי פיתוח וייצור ישראלי.
מאיה ערד יסעור
מחזות
תיאטרון בית לסין (2023). במאי: אילן רונן.
חבלה וסילוק פצצות
משטרה
משמר הגבול מפעיל גם הוא יחידה של חבלנים (בשירות קבע) שעיקר תפקידם הוא לטפל במטעני החבלה ביהודה ושומרון שמטמינים המחבלים הפלסטינים. במהלך האינתיפאדה השנייה נטרלו חבלני מג"ב אלפי מטענים - חלקם במשקל של עשרות ק"ג - בהצלחה מרובה. יחידת החבלנים של מג"ב ברצועת עזה נחשבה לאחת היחידות המקצועיות והמנוסות בעולם בטיפול באירועים בתאי שטח מסוג זה, ופעלה ברצועה וגבולה עד ביצוע תוכנית ההתנתקות, אז הוחלפה בלוחמי ס"פ והסלקים של יהל"ם ופוצלה בין חבלני מג"ב איו"ש, חבלני "הכחולה" ובית הספר לחבלה של המשטרה.
מאיה ערד יסעור
מחזות
המבקשים לצאת
בכורה עולמית: התיאטרון המחוזי של שוואביה בממינגן, גרמניה (2020)
בכורה עולמית: שאושפיל קלן, גרמניה, במאית: לילי סייקס (2020)
דרמת רדיו מקוצרת בתיאטרון מנהיים בגרמניה בבימוי ספיר הלר (2021)
הפקה שנייה: תיאטרון ליבק בגרמניה בבימוי ספיר הלר (2023)
אמסטרדם
הפקה שלישית: Thalia Theater המבורג, במאי: Alek Niemiro
חבלה וסילוק פצצות
משטרה
בשל המקצועיות והידע הרב הנדרשים לתפקיד, והסיכון הגדול הנלווה אליו, וכדי להגדיל את גאוות היחידה, כל חבלן זוכה לענוד את סיכת כנפי החבלן. הכנפיים המורכבות ממספר אלמנטים:
חבלני משטרת ישראל נחלקים לשלושה רמות הסמכה: שני הראשונים עונדים כנפיים כסופות והאחרון עונד כנפיים מוזהבות. בשל הסיכון הרב הנלווה לתפקידם, חבלני המשטרה נחשבים ללוחמי יחידות מיוחדות.
פיט ונץ
פיטר לואיס קינגסטון "פיט" ונץ השלישי (באנגלית: Peter Lewis Kingston "Pete" Wentz III; נולד ב-5 ביוני 1979) הוא מוזיקאי אמריקאי. הוא הבסיסט, הפזמונאי הראשי וזמר הרקע בלהקת פול אאוט בוי.
קריירה
תחילה הופיע ונץ בסצנת ההארדקור פאנק בשיקגו, וניגן במספר להקות בשלהי שנות התשעים, בהן ארמה אנגלוס (בה היה שותף ליצירה עם טים מקלארת', חבר להקת רייס אגיינסט), "הדרך הצהובה של הכומר" (Yellow Road Priest) ו"הבוגד בגזע". ונץ והבסיסט של להקת ארמה אנגלוס, ג'ו טרומן ייסדו את להקת הפופ פאנק פול אאוט בוי, לאחר שטרומן הציג את פיט בפני חברו פטריק סטאמפ. ב-2004, ארמה אנגלוס, בה ונץ שימש כסולן, ערכה את הופעתה האחרונה.
פול אאוט בוי
בשנת 2002, יצא המיני האלבום של פול אאוט בוי, "Fall Out Boy/Project Rocket Split EP". כעבור שנה, בשנת 2003, הוציאה הלהקה אלבום נוסף שנקרא Fall Out Boy's Evening Out With Your Girlfriend, באמצעות חברת התקליטים Uprising Records. לימים, לאחר צאת האלבום המצליח יותר של הלהקה, Take This To Your Grave, בחסותה של חברת-התקליטים העצמאית Ramen Records, יעבור האלבום הקודם עיבוד דיגיטלי מקצועי. בהמשך אותה השנה, חתמו חברי הלהקה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים Island Records וב-2004, בעזרת החברה החדשה, יצא האלבום אקוסטי בגרסת DVD שנקרא My Heart Will Always Be the B-Side to My Tongue.
במאי 2005, יצא אלבומה השלישי של הלהקה, From Under The Cork Tree. ונץ חיבר את המילים לסינגל הראשון - Sugar, We're Going Down, יחד עם אביו כאשר שהו בשיקגו. השיר הגיע למקום ה-8 במצעד הבילבורד. ב-6 בפברואר 2007, יצא אלבומה הרביעי של הלהקה, Infinity on High.
פרויקטים אחרים
ונץ חיבר ספר בשם "הילד עם הקוץ בצידו" (The Boy With the Thorn In His Side), העוסק בסיוטיו כילד. כותרת הספר מרמזת לשיר באלבום של הסמית'ס, The Queen is Dead. ספרו השני, "ילדים של יום גשום", אמור היה לצאת ב-14 בפברואר 2006, אך מועד הוצאתו נדחה. לבסוף יצא הספר בקיץ 2007, כשיתוף פעולה עם ויליאם בקט מלהקת דה אקדמי איז....
בבעלותו של ונץ מצויה חברה, Clandestine תעשיות, עוסקת בשיווק ספרים ופרטי-ביגוד, בין היתר. ב-2 באוגוסט 2007, חברת האופנה DKNY (דונה קארן ניו יורק) הצטרפה לשותפות עם Clandestine תעשיות. וונטז עצמו
הוא הופיע כדוגמן בקדימון של DKNY/Clandestine. בנוסף על כך, הוא מחזיק בזכויות של החברות Fueled by Ramen ו-Decaydance Records הכוללות את: "פאניק!,אט דה דיסקו", "סוויט בלאד סטייסי" ודוגמנים אחרים בבאזנט (Buzznet), כמו-גם את ג'ים קלאס הירוס, קוברה סטארסשיפ ורבים אחרים.
לונץ יש גם חברת הפקת סרטים שנקראת Bartskull Films, שהפיצה את סרט ה-DVD "שחררו את העטלפים" שבו מככב ונץ, שותפיו ללהקה וכמה מחבריו האישיים. סרט ההמשך נמצא בתהליכי הפקה. ונץ פתח מועדון לילה בניו יורק עם חברי להקת ג'ים קלאס הירוס, דה אקדמי איז וקוברה סטארסשיפ. מנהלי הלהקות כלולים גם הם בהנהלה. שמו של הבר הוא "מלאכים&מלכים" (Angels&Kings). ונץ עזר ללהקת פאניק! אט דה דיסקו, הלהקה שהוא החתים לחברת Decaydance Records ב-2005 עם האלבום השני שלהם, שעתיד לצאת בשנת 2008.
חיים אישיים
בפברואר 2005, ונץ נטל מנת יתר של משכך הכאבים "אטיבן" ונמצא מעולף במכוניתו. לאחר מכן, בילה שבוע בבית חולים. ניסיון ההתאבדות הוזכר בשיר "Seven Minutes in Heaven" שנכלל באלבום של הלהקה From Under The Cork Tree. לאחר המקרה, עבר ונץ לבית הוריו.
במרץ 2006, פורסמו תמונות עירום של ונץ באינטרנט. הקליפ לסינגל "This Ain't a Scene, It's an arms Race" מכיל סצנה שמכילה את "התאונה".
בריאיון למגזין "בלנדר" במרץ 2007, אמר ונץ כי הוא ביסקסואל שנמשך לגברים.
בשנת 2006, החל ונץ לצאת עם השחקנית והזמרת, אשלי סימפסון. הזוג התחתן לאחר שנתיים, ב-17 במאי 2008. ב-20 בנובמבר 2008, נולד בנם הראשון, ברונקס. בשנת 2012 אשלי הגישה בקשת גירושין, פיט ואשלי התגרשו בשנת 2012.
אדולפו ולנסיה
אדולפו חוסה ולנסיה מוסקרה (בספרדית: Adolfo José Valencia Mosquera, נולד ב-6 בפברואר 1968 בבואנוונטורה שבקולומביה) הוא כדורגלן עבר קולומביאני, ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
בשנת 1988 החל ולנסיה את קריירת הבוגרים שלו בקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה מבוגוטה, בירת קולומביה, שם שיחק חמש עונות, כבש 56 שערים ב-159 משחקים, והביא להתעניינות מקבוצות באירופה בשירותיו. בקיץ 1993 חתם בבאיירן מינכן, וסייע לה לזכות באליפות בעונה היחידה בה שיחק שם, כאשר הוא מסיים כמלך השערים עם 11 כיבושים, בצוותא עם מהמט שול. בתחילת עונת 1994/95 עבר ולנסיה לאתלטיקו מדריד, שם חווה תקרית גזענית, בה סינן כלפיו נשיא המועדון דאז חסוס חיל ש"צריך לחתוך לבחור השחור את הגרון", ובתום עונה אחת, בה כבש שישה שערים, עזב את המועדון.
בקיץ 1995 חזר ולנסיה לאינדפנדיינטה סנטה פה, ובהמשך הקריירה שיחק בקבוצות קולומביאניות נוספות כאמריקה קאלי ואינדפנדיינטה מדיין, בפאוק סלוניקי היוונית, רג'אנה האיטלקית, מטרוסטארס האמריקאית, אוניון מרקאיבו הונצואלית, וז'ג'יאנג לוצ'נג הסינית, בה שיחק שתי קדנציות, וסיים את קריירת המשחק הפעיל בשנת 2004.
קריירה בינלאומית
ולנסיה החל לשחק בנבחרת קולומביה בכדורגל בשנת 1992, והטורניר הגדול הראשון בו השתתף היה הקופה אמריקה 1993. במוקדמות מונדיאל 1994, כבש בניצחון המפורסם של קולומביה 5-0 על נבחרת ארגנטינה באצטדיון המונומנטל בבואנוס איירס, שהיה צעד משמעותי לעלייה למונדיאל 1994. קולומביה נחשבה לנבחרת חזקה מאוד, וצופה שתעפיל לשלבים המתקדמים של הטורניר, עם שלל כוכבים כוולנסיה, קרלוס ולדרמה, פרדי רינקון, אנדראס אסקובר ופאוסטינו אספרייה, אך איכזבה והודחה בשלב הבתים. ולנסיה שיחק גם במונדיאל 1998, שגם בו הודחה קולומביה בשלב הבתים. אחריו פרש מהנבחרת, כשלכותו 37 הופעות, בהן כבש 14 שערים.
אריס (קזחסטן)
אריס (בקזחית: Арыс) היא עיירה שנמצאת במחוז טורקיסטן, שבקזחסטן.
גאוגרפיה
העיירה נמצאת כ-100 ק"מ מבירת המחוז, טורקיסטן וכ-972.5 ק"מ מבירת קזחסטן, נור-סולטן.
אקלים
הטמפרטורה הממוצעת היא 16 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר ( מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 545 מילימטרים בשנה. חודש מרץ הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (119 מ"מ גשם), וחודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה
העיירה נמצאת ליד הכביש R-25.
Poles Apart
"Poles Apart" הוא שיר שבוצע על ידי הלהקה פינק פלויד באלבומם משנת 1994, The Division Bell.
מילות השיר
מילות השיר מתייחסות לחבר הלהקה לשעבר סיד בארט בבית הראשון, ולאחר מכן לרוג'ר ווטרס בבית השני, על פי המחברת השותפה פולי סמסון. בעקבות כך, בתחילת הבית השני מוזכרות המילים "Hey You", שמו של שירו המוכר של ווטרס מהאלבום The Wall.
כוונון
השיר בוצע בכוונון DADGAD:
C'est ma vie
C'est ma vie (בעברית: אלו הם חיי) הוא השיר שייצג את ליטא באירוויזיון 2011.
ליטא השתתפה בחצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2011 במקום 17 בסדר ההשמעה. השיר הגיע למקום החמישי עם 81 נקודות. השיר קיבל פעמיים 12 נקודות מבריטניה ומפולין. הוא עלה לגמר והשתבץ למקום הרביעי בסדר ההשמעה.
בגמר, השיר הגיע למקום ה-19 עם 63 נקודות בלבד. השיר קיבל 12 נקודות שוב פעם מפולין, אך בפעם השנייה לא מבריטניה אלא מגאורגיה.
ריצ'רד האקלוט
ריצ'רד האקלוט או האקליט (באנגלית: Richard Hakluyt; 1552 או 1553 – 23 בנובמבר 1616) היה סופר וגאוגרף אנגלי. האקלוט ידוע בעיקר בשל מאמציו לקדם את ההתיישבות האנגלית בצפון אמריקה.
האקלוט למד בבית הספר וסטמינסטר ובקולג' כרייסטצ'רץ' שבאוניברסיטת אוקספורד בשנים 1583–1588. האקלוט היה הכומר והמזכיר האישי של אדוארד סטפורד, איש חצרהּ של אליזבת' הראשונה ושגריר אנגליה בצרפת. האקלוט כיהן בתפקידים נכבדים בקתדרלת בריסטול ובמנזר וסטמינסטר, היה הכומר האישי של רוברט ססיל, הרוזן הראשון מסולסברי, ומזכיר המדינה בתקופתם של המלכים אליזבת' הראשונה וג'יימס הראשון. האקלוט קידם עצומה לאישור את הקמתה של וירג'יניה, שניתן בשנת 1606. בעקבות הוראה של מזכיר המדינה פרנסיס וולסינגהם. בשהותו בשגרירות אנגליה בפריז הקדיש האקלוט את זמנו לאיסוף מידע על מסעי המחקר של הספרדים והצרפתים בעולם החדש והחל בפרסום כתבי מסעות ותגליות. כתביו שלא ראו אור בחייו נערכו והובאו לדפוס על ידי הגאוגרף בן דורו סמיואל פרצ'ס.
על שמו נקראת אגודת האקלוט, שנוסדה בלונדון ב-1846 ופועלת להפקת מהדורות מדעיות של ספרות מסעות ממקורות ראשוניים.
אפולו 4
אפולו 4 (ידועה גם כאפולו סטורן וכמשימה A S-501), הוא שמה של טיסת חלל בלתי מאוישת, שהייתה שלב בתוכנית החלל האמריקנית להנחתת אדם על הירח. באפולו 4 נעשה שימוש ראשוני וניסיוני במספר רב של רכיבים ושיטות פעולה ובהם הטיל סטורן 5, מרביתם שימשו בסופו של דבר בנחיתת האדם הראשון על הירח.