cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
המהומות בבת ים
תקשורת
האירוע הועבר גם בתקשורת העולמית, כולל בגופי התקשורת הגדולים בעולם, דוגמת הגרדיאן, הניו יורק טיימס, טיים מגזין, וול סטריט ג'ורנל, ניוזוויק, בילד, רשת BBC, רשת France 24, רשת ABC, רי"א נובוסטי, VGTRK ועיתון הבוקר של דרום סין . חלק מהדיווחים בעולם הדגישו את האלימות הקשה שאירעה בבת ים. אחרים הדגישו את דו הקיום בשגרה, והביאו את דברם של חלק מתושבי העיר היהודים, שבאו לחזק את בעלי העסקים הערבים אשר נפגעו.
האירועים זכו לבולטות מיוחדת בערוצי התקשורת הערביים כמו אל-ג'זירה, אל-יום א-סאבע, אל-קודס אל-ערבי, א-שרק אל-אווסט, אל-ערביה וערב ניוז.
תגובות
האירוע ספג גינוי מכל צמרת המדינה. בפרט, נשיא המדינה, ראובן ריבלין, ראש הממשלה, בנימין נתניהו, ראש הממשלה החלופי, בני גנץ ויו"ר האופוזיציה, יאיר לפיד. לאחר הפרעות אמר נתניהו, כי "לא מעניין אם הדם רותח, אתם לא יכולים לקחת ערבי ולנסות לעשות בו לינץ'" . גם פוליטיקאים מהימין הקיצוני, כמו איתמר בן גביר המזוהה עם הכהניזם, הבהירו כי הם מתנגדים לאירועים בבת-ים.
גם ההנהגה הדתית הצטרפה להרגעת הרוחות. הרב הראשי הספרדי, יצחק יוסף, והרב הראשי האשכנזי, דוד לאו. הרבנים הוציאו קריאה הלכתית ומצפונית לצעירים שיצאו לרחובות והבהירו כי על פי תורת ישראל אין שום היתר לקחת את החוק לידיים.
ב-19 ביוני הושארה מעטפה עם כסף ב"שווארמה סהרה" שנפגעה במהומות, ונכתב עליה "אנחנו שברנו – אנחנו נשלם". את המעטפה השאיר אלירן אוחיון, פעיל חברתי מבאר-שבע, עם כסף שאסף בגיוס המונים.
ויקטור ויקטוריה
ויקטור ויקטוריה (באנגלית: Victor Victoria) הוא סרט קומדיה מצליח ועטור פרסים מבית היוצר של בלייק אדוארדס ובכיכובה של זוכת פרס אוסקר ג'ולי אנדרוז בתפקיד אישה המעמידה פנים שהיא גבר המשחק אישה.
תקציר העלילה
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, ביניהם השחקנית הראשית ג'ולי אנדרוז ושחקני המשנה רוברט פרסטון ולסלי אן וורן.
נסיכות ליין
נסיכות ליין (בגרמנית: Fürstentum Leyen) הייתה מדינה גרמנית נפוליאונית שהתקיימה בין השנים 1806–1814 בהוהנגרולדסק, במערבה של באדן-וירטמברג המודרנית.
היסטוריה
בית ליין רכש מחוזות רבים במערב גרמניה, ובסופו של דבר אלה עברו בירושה על ידי שורת הרוזנים ליין באדנדורף. בשנת 1797, צרפת ניצחה את האימפריה הרומית הקדושה וכל האדמות ממערב לנהר הריין אבדו. לאחר תבוסתה של אוסטריה בדצמבר 1805, רוב מדינות הנסיכות הגרמניות הקטנות יותר נמסרו למדינות הגדולות, למעט ליין, בגלל שהרוזן השליט היה אחיינו של הארכי-קנצלר קרל תאודור פון דאלברג, משתף פעולה קרוב של נפוליאון.
בשנת 1806, הרוזן פיליפ פרנץ מאדנדורף הועלה לדרגת נסיך, ואדמותיו שונו ל'נסיכות ליין'. השטח יצר מובלעת מוקפת בבאדן. הנסיך פיליפ פרנץ, כמו חברים רבים אחרים בקונפדרציה של הריין הפך במידה רבה לבובה צרפתית, ולכן בעקבות תבוסתו של נפוליאון בקרב לייפציג ב-1813, קונגרס וינה בחר לפרק את נסיכותו ולתת אותה לאוסטריה. בשנת 1819, אוסטריה מסרה אותה לבאדן.
יחיא הלוי
מארי יחיא (זכריה) בן אברהם אלשייך הלוי (נקרא גם: מהר"י הלוי, ה'שע"א – ה'תנ"ו, 1611 – 1696) היה חכם מחכמי יהדות צנעא במאה ה-17, דיין בבית הדין הגדול בצנעא, וראש הקהילה.
ביוגרפיה
מארי יחיא נולד בשנת ה'שע"א (1611), בשכונת אלסאילה בצנעא שבתימן.
בשנת ה'תל"ט (1679) יצא יחד עם כל יהודי צנעא לגלות מוזע, ולאחר שחזרו והשתכנו בקאע אל-יהוד התמנה כדיין בהרכב הראשון של בית הדין הקבוע בקאע אל-יהוד בראשות מארי שלמה מנזלי.
איה קורן
איה שטיינוביץ-קורן (נולדה ב-27 באוקטובר 1979) היא שחקנית ודוגמנית עבר ישראלית.
יחיא הלוי
ביוגרפיה
נפטר בשנת ה'תנ"ו (1696).
איה קורן
ביוגרפיה
נולדה בשם איה שטיינוביץ בתל אביב וגדלה והתחנכה בהרצליה. היא בתה הבכורה של שושי שטיינוביץ, בעלת חברה לאספקת ארוחות מוכנות.
כבר בגיל צעיר החלה לדגמן באופן מקצועי.
יחיא הלוי
פועלו
היה נגיד הקהילה, ומשם הגיע כינויו "אלשייך". בתקופתו יהדות צנעא נדרשה לשיקום, לאחר הרס המוסדות בגלות מוזע.
איה קורן
ביוגרפיה
בוגרת תיכון עירוני א' בתל אביב.
יחיא הלוי
פועלו
הוא הקים את בית הכנסת הראשון בקאע אל-יהוד בצנעא, בית כנסת מהר"י הלוי, שנקראה בשם בית אלשיך החל מתקופת נינו מארי אברהם אלשייך. אל בית הכנסת שהקים העביר ספרים ושרידים אחרים ששרדו את הגלות.
איה קורן
ביוגרפיה
בשנת 1997 התגייסה לצה"ל ושירתה בלהקה צבאית.
לאחר שירותה הצבאי, החלה ללמוד משחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב. באותה עת, דגמנה קורן לרשת האופנה הישראלית "גולף".
יחיא הלוי
פועלו
השד"ר ר' יעקב ספיר כתב עליו:
איה קורן
ביוגרפיה
קורן חזרה בתשובה ובהמשך פרשה ממשחק.
יחיא הלוי
צאצאיו
היה ראש שושלת של תלמידי חכמים ומנהיגים ליהדות תימן, משפחת "אלשייך", שנקראה על שם תפקידו של נינו, מארי אברהם אלשיך בקהילה, נגיד ("שייך'").
איה קורן
בטלוויזיה
ב-2003 שיחקה בסדרת הדרמה הטלוויזיונית "שבתות וחגים". באותה שנה שיחקה בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה", ועל משחקה בסדרה זו זכתה בפרס מסך הזהב.
בקולנוע
ב-2001, לאחר שסיימה את לימודי המשחק, קיבלה את תפקידה הראשון בסרטו "חתונה מאוחרת".
ב-2002 שיחקה בסרט הקולנוע של איתן פוקס ואבנר ברנהיימר "יוסי וג'אגר".
ב-2003 שיחקה בסרטו עטור השבחים והפרסים של שמי זרחין "הכוכבים של שלומי", והייתה מועמדת לפרס אופיר על משחקה בסרט זה.
ב-2004 שיחקה בסרט הקולנוע בבימויו של שמואל חיימוביץ', "סיפור קיץ".
חיים אישיים
היא נשואה לאייל קורן, ואם לשמונה בנות.
מתגוררת ביישוב הדתי יד בנימין.
החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האו"ם
החלטה 67/19 של העצרת הכללית של האומות המאוחדות היא החלטה לשדרוג מעמדה של הרשות הפלסטינית באו"ם – מישות משקיפה שאינה מדינה, למדינה משקיפה שאינה חברה. ההחלטה אושרה בעצרת הכללית ה-67, שנערכה ב-29 בנובמבר 2012 – יום השנה ה-65 לאישור תוכנית החלוקה של ארץ ישראל המנדטורית לשתי מדינות לשני עמים (החלטה 181 משנת 1947).
רקע
החלטה 3237 של העצרת הכללית אושרה ב-22 בנובמבר 1974, ואיפשרה ל (אש"ף) להשתתף כישות משקיפה שאינה מדינה בכינוסי העצרת הכללית ובגופים אחרים של האו"ם. החלטה 43/177 של העצרת הכללית אושרה ב-15 בדצמבר 1988, והכירה בהכרזה על מדינה פלסטינית שנערכה ב ב-15 בנובמבר 1988.
בשנת 2011 ניסה נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס להוביל מהלך של קבלת הרשות כמדינה חברה באו"ם, אך במועצת הביטחון המהלך זכה לתמיכה של שמונה מדינות בלבד מתוך 15, וארצות הברית הודיעה שתטיל וטו על הצעה כזו. ב-31 באוקטובר 2011 קיבל ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (אונסק"ו) את הרשות הפלסטינית כמדינה חברה בארגון.
תוכן ההחלטה
עיקרה של ההחלטה, הוא שדרוג מעמדה של המשלחת הפלסטינית באו"ם - מישות משקיפה שאינה מדינה - למדינה משקיפה שאינה חברה. הוועד הפועל של אש"ף, בהתאם להחלטות של המועצה הלאומית הפלסטינית, מוכר כממשלה של המדינה הפלסטינית.
ההחלטה גם "מאשרת את נחישותה לתרום...להשגת הסדרה בדרכי שלום...המסיימת את הכיבוש שהחל ב-1967 והממלאת את חזון שתי המדינות: ...מדינת פלסטין החיה לצד מדינת ישראל על בסיס גבולות טרום-1967" (עמ' 3 סעיף 4). ואולם, ההחלטה אינה מציינת - לאיזו ריבונות יעבור אותו שטח כבוש - אשר לפני 1967 לא היה בשליטה ישראלית ואף לא בשליטה פלסטינית (אלא למשל בשליטה ירדנית או סורית), תוך שההחלטה מותירה למעשה את סוגיית ה"גבולות" (שבין פלסטין לבין ישראל) - ככזו שתיפתר במסגרת "משא ומתן" (עמ' 4 סעיף 5).
עוד קודם לכן, פותחת ההחלטה באשרור החלטות קודמות רבות של האו"ם - הדנות בסוגיית הסכסוך הישראלי-פלסטיני. בין השאר, היא גם מאשררת (עמ' 1,2,3) כמה החלטות קודמות של האו"ם המזכירות את "השטח הפלסטיני הכבוש מאז 1967". היא אמנם אינה מגדירה את עצם גבולותיו - של שטח זה - מתוך כלל השטחים הכבושים על ידי ישראל מאז 1967 (והכוללים כיום את רמת הגולן מזרח ירושלים וחבלי יהודה ושומרון); ואולם, ההחלטה טורחת לצטט מתוך החלטות קודמות של האו"ם - את "מזרח ירושלים" - ככלולה ב"שטח הפלסטיני הכבוש" (עמ' 1,2).
בין סעיפי ההחלטה:
מקדם שבירה
מקדם שבירה הוא קבוע שמסמל תכונה פיזיקלית של חומר שקוף, המציין את השפעת סוג החומר על מעבר אור דרכו. מקדם שבירה מסומן בדרך-כלל באות \ n. אחת ההגדרות של מקדם השבירה היא היחס בין מהירות האור בריק (מסומנת באות c) למהירות האור בחומר הנדון (מסומנת באות v):
לדוגמה, מקדם השבירה של ריק הוא 1 (מטבע ההגדרה). מקדם השבירה של אוויר קרוב מאוד ל-1 (1.0003), של מים הוא 1.33 ושל מואסניט הוא מעל ל-6.5.
הגדרה נוספת קושרת את מקדם השבירה למקדם הדיאלקטרי ולמקדם המגנטי (\ \mu_r) של החומר:
מקדם השבירה בא לידי ביטוי בחישובים רבים בתחום האופטיקה. הוא מופיע בין השאר בחוק סנל לשבירה של אור, בנוסחת לוטשי העדשות (המאפשרת קביעה של מרחק המוקד לפי צורת העדשה והחומר ממנו היא עשויה), במאפייני סיבים אופטיים ועוד.
מקדם השבירה הנתון של גז משתנה בהתאם לצפיפות ולטמפרטורה שלו. לדוגמה, אם צפיפותו קטנה, אז קטן מקדם השבירה גם כן. כמו כן, מקדם השבירה של חומר מסוים משתנה על פי אורך הגל המדובר ועוצמת האור.
בחומרים במבנה של סריג תיתכן תלות של מקדם השבירה בכיוון של האור המועבר בחומר ובחומרים בעלי פעילות אופטית מקדם השבירה תלוי אף בקיטוב (ראו תופעת שבירה כפולה). ישנם חומרים שהם בעלי מקדם שבירה שלילי-כלומר שהיחס בין סינוס זווית השבירה לסינוס זווית הפגיעה הוא שלילי. חומרים אלה יכולים לגרום להחזרה מלאה בתוכם.
זוהי טבלה של מקדמי שבירת האור בחומרים שונים.
מקדם שבירה מרוכב
באופן מעשי, מקדם השבירה של חומרים יהיה בעל גודל מרוכב. ניתן להציג את מקדם השבירה המרוכב באופן הבא:
כאשר החלק המדומה K מתייחס לכמות הבליעה של החומר \alpha:
אנדרה אזולאי
ביוגרפיה
אזולאי נולד באסואירה, עיר נמל במרוקו לחוף האוקיינוס האטלנטי, בין קזבלנקה לאגאדיר.
קארה קילמר
קארה קילמר (באנגלית: Kara Killmer; נולדה ב-14 ביוני 1988) היא שחקנית טלוויזיה אמריקאית, המפורסמת בעיקר בדמותה של סילבי בראט בסדרת הדרמה של ה-NBC "שיקגו FIRE".
אנדרה אזולאי
יחסים עם מלך מרוקו
אזולאי החל לייעץ למלך מרוקו בשנות התשעים, לאחר הזמנה אישית ממלך מרוקו, חסן השני. לחסן השני היו קשרים בלתי רשמיים עם מדינת ישראל, ואזולאי הגיע למרוקו במטרה לגייס משקיעים זרים עבור המדינה, כשבאמתחתו ניסיון רב במערכות כלכליות שונות ובהן הבנק השלישי בגודלו בצרפת, שם שימש כמנהל בכיר וחבר-פעיל בארגונים חברתיים שונים.
קארה קילמר
ראשית חיים
קילמר נולדה בקראולי, טקסס, ארצות הברית, היא בוגרת תואר באמנות ותיאטרון מאוניברסיטת ביילור בטקסס לשנת 2010.
אנדרה אזולאי
יחסים עם מלך מרוקו
בשנת 1999, לאחר פטירת אביו, עלה על כס המלוכה יורש העצר, מוחמד השישי, והותיר את אזולאי כיועץ בכיר לענייני כלכלה, מה שתרם רבות ליציבות המערכת הכלכלית ולתמיכה במלך הצעיר. עם פרסום התוכנית לפיתוח התיירות במרוקו בשנת 2001, החלה מרוקו להפוך ליעד תיירות משמעותי לנופשים אירופאים. קשריו האישיים של אזולאי בעולם העסקים הבינלאומי הביאו למרוקו אנשי עסקים מתחומים שונים. העיר אסואירה (לשעבר מוגדור) נהנית מזה עשור מעלייה יציבה של מאות אחוזים מערך הנדל"ן. מספר התיירים במרוקו שולש במהלך שבע השנים האחרונות.
מקומם של הישראלים לא נפקד ובתחום הנדל"ן, תיירות, חקלאות, שירותים ואחרים מגלגלים מאות מיליוני אירו בשנה.
קארה קילמר
קריירה
בשנת 2014 קילמר הצטרפה לסדרת הדרמה של ה-NBC "שיקגו FIRE" החל מעונתה השלישית בתפקיד סילבי בראט, פרמדיקית אשר החליפה את לסלי שיי שנהרגה. קילמר משחקת גם כיום בסדרה בעונתה ה-11. קילמר שיחקה בתפקידי אורחת בדמותה של סילבי בראט בסדרות האחיות של הסדרה "שיקגו MED" ו"שיקגו PD".
אנדרה אזולאי
יחסים עם מלך מרוקו
עוד בשנות השבעים, הטיל עליו המלך להקים את "זהות ודו-שיח", ארגון ששם לו למטרה לטפח ולשמר את הזהות התרבותית של יהודי צפון-אפריקה ולקיים דיאלוג מתמיד בין יהודים וערבים (דבר שזיכה אותו בתואר ד"ר כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון ב-2006) ולמען שלום במזרח התיכון. אזולאי נטל חלק במעורבות של חסן השני בתהליך השלום ובארגון הפגישות הראשונות בארמון המלך בין משה דיין לתוהאמי, שהביאו לשלום עם מצרים. במסגרת תפקידו כיועץ המלך יזם מגעים עם פלסטינים ומנהיגי מדינות ערב ואת "כנס קזבלנקה", אשר היווה את ה"טריגר" לשיחות השלום בין ישראל והפלסטינים.
קארה קילמר
קריירה
בשנת 2015 השתתפה בסרט הקולנוע "מאחורי המסיכה", מותחן פעולה המתרחש במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית. הבכורה בארצות הברית התקיימה ב-6 באפריל 2015.
אנדרה אזולאי
יחסים עם מלך מרוקו
ביחד עם סרז' ברדוגו, נשיא קהילת יהודי מרוקו ושר התיירות לשעבר, פנה אזולאי ליד ושם כדי שמלך מרוקו לשעבר, מוחמד החמישי (סבו של המלך הנוכחי), ירשם כחסיד אומות העולם כהערכה על פועלו בהצלת יהודי מרוקו בזמן השואה. לגרסה זו יש מתנגדים. ישנה מחלוקת האם אכן ניתן לתאר את המלך כמגן היהודים בזמן המלחמה; בעוד שהוא התנגד באופן הצהרתי לצעדים אנטי-יהודיים מצד משטר וישי, הוא עצמו חתם על הצווים שהכניסו אותם לתוקף. באשר לסוגיית חסיד אומות העולם, קבעו אנשי יד ושם כי המלך מוחמד החמישי אינו עומד בקריטוריונים של "פנייה רשמית של הנאצים להסגרת היהודים", וכי המלך לא "העמיד עצמו בסכנת חיים". לטענת ברדוגו, המלך הציל חיים רבים ואף קיבל משלחת יהודים בעת המלחמה והבטיח להם את חסותו על הקהילה היהודית במרוקו.
קארה קילמר
קריירה
בשנת 2018 השתתפה בסרט הטלוויזיה "החיים הסודיים של בעלי".
אנדרה אזולאי
ארגון "זהות ודו-שיח"
מחורף 1976 היה פעיל בארגון יהודים מרוקאים לידי קבוצה שנודעה כ"זהות ודיאלוג", המבוססת על ההיסטוריה והמורשת היהודית שפרחה במרוקו מזה 500 שנה מאז גירוש היהודים והמוסלמים מספרד. "תרבות ספרדית זו, במשך הרבה זמן הייתה זנוחה, בלתי ידועה, וידועה לרעה, וגם לעיתים קרובות, התייחסו אליה לרעה בעולם היהודי ובישראל עצמה, היכן שהיא נחשבה כמעין תת-תרבות", הסביר אזולאי.
קארה קילמר
חיים אישיים
בשנת 2016 נישאה קילמר לשחקן אנדרו צ'ייני, אותו הכירה בשנת 2012 על סט הסרט "מאחורי המסיכה". לשניים אין ילדים.
אנדרה אזולאי
ארגון "זהות ודו-שיח"
המטרה הראשונה שהציבה לעצמה "זהות ודיאלוג" הייתה לתקן את דימוי זה. חמש עשרה שנה מאוחר יותר, אזולאי ראה את יעדי השגת המטרה של שיקום הזהות היהודית המרוקאית, בחלקה הגדול כהצלחה.
אזולאי נזכר כי לפני 15 שנה, כאשר הוקמה קבוצת "זהות ודיאלוג", "היהודים המרוקאים הגרים בישראל היו משנים את שמם לעשותם יותר בעלי צליל צרפתי מאשר צליל ערבי, והיו מספרים לשכנים כי הם באו ממרסיי או ניס [בצרפת], מאשר 'להודות' שהם באו מקזבלנקה או מרקש". הוא הוסיף כי "בגלל שזה איננו קורה יותר", הארגון שלו כבר אינו כה מוטרד יותר עם בעיית הזהות.
הארגון רואה עדיין בעיה בדיאלוג עם הערבים. אזולאי טוען שחש כי הוא צריך לעזור ליהודים מצד אחד, ולערבים ופלסטינים מצד שני, וכל זאת כדי שיכירו זה את זה בצורה טובה יותר. לפיכך, מאז הקמתו, קידם ארגון "זהות ודיאלוג" באופן שיטתי את מה שהוא מכנה "תקשורת חוצת תרבויות" (Cross-Cultural Communication).
כאיש מקצוע ידוע בתחום התקשורת ויחסי הציבור, אזולאי נראה מתאים לארגון. לפני שעזב את מרוקו, הוא עבד כעורך בעיתון היומי "מרוק-אינפורמיישן". בשלב מאוחר יותר, בפריז, הוא עמד בראש מחלקת יחסי ציבור של בנק "פריבאס", תפקיד שעבורו קיבל פרס יוקרתי צרפתי למקצוענות.
"הזיכרונות היהודים המרוקנים הם בני מאות בשנים", הוא אומר, "אנו יודעים שלא הכל היה ורוד. ישנם דפים שחורים. אבל לעבר היהודי המרוקני אין שום דבר עם ההיסטוריה של היהודים במהלך התקופה במערב. במרוקו לא ראינו שום גירוש, שום נאציזם, שום מחנות ריכוז ושום אינקוויזיציה כלל וכלל, אלא ראינו יהודים ומוסלמים החיים יחדיו ומכבדים זה את זה".
"ראינו יחסים שהתפתחו והיו חיוביים מבחינה גלובלית", הוא מסביר, "אנו רוצים לומר לעולם כי יש משהו מלבד רק מלחמה ושפיכות דמים שהוא אפשרי ביחסי ערבים-יהודים. דוגמאות כשלנו ניתן למצוא מבין עמיתנו המרוקנים. מבין המרוקנים, רבים חולקים את המטרות של 'זהות ודיאלוג'. הם סבורים כי מה שחוו עם עמיתיהם היהודים המרוקאים הוא חלק מהמורשת הלאומית, ולכן הוא חייב להיות מוגן".
בעבר ארגנה גם "זהות ודיאלוג" מפגשים רבים בין מנהיגי דעת קהל מרוקנים לישראלים, במיוחד בין פוליטיקאים ישראלים ממוצא מרוקני ובכירי ממשל מרוקנים ברבאט. הודות למאמצים של "זהות ודיאלוג", עיתונאים ישראלים כגון מתי גולן ואהוד יערי יכלו לבקר במרוקו ולדווח על ביקוריהם לישראלים ולדעת הקהל הבינלאומית.
אזולאי מאמין כי מפגשים וביקורים אלו, אשר היו להם השפעה תקשורתית גדולה בישראל, תרמו לשינוי הדימוי העולם הערבי בקרב הישראלים.
"המפגשים הללו", אומר אזולאי, "הרסו את הקלישאות והסטריאוטיפים השליליים בשני הצדדים. הישראלים הבינו כי לעולם הערבי יש תרבות, חיים ארטיסטיים ותרבותיים; הערבים הבינו כי לישראלים יש פרצוף אנושי".
אזולאי רואה את עצמו כערבי יהודי, כיהודי פשוט או כפי שהוא מנסח זאת, "יהודי המודאג לגבי ביטחונה של ישראל". אבל, הוא מוסיף, "אני יהודי שלא רק לוקח בחשבון את השורשים הביולוגיים שלי. אני יהודי גם במובן הפילוסופי והמוסרי של המושג. אני לא אהיה מסופק עד אשר הפלסטינים ישקמו את כל זכויותיהם. לא אהיה נאמן לערכיי שלי עד אז".
במשך כשמונה שנים, אזולאי נפגש על בסיס קבוע עם פלסטינים מתונים, וארגן לסרטאווי להפגש עם אישים יהודים וישראלים שונים.
עיסאם סרטאווי נרצח בפורטוגל על רקע פוליטי, באפריל 1983, כנראה בידי קיצוניים הקשורים לאבו נידאל, אך זה לא מנע מ"זהות ודיאלוג" מלהמשיך במפגשים עם בכירים פלסטינים. בסוף שנות השמונים, אנדרה אזולאי וארגונו "זהות ודיאלוג" הקים צוות עבודה שהורכב מ-60 צרפתים ואישים יהודים אירופים במטרה להפגש אחת לחודש בפריז עם נציגי אש"ף מתוניס.
ב-1989, ביובל ה-200 למהפכה הצרפתית, אזולאי קיבל את אות לגיון הכבוד, אות הכבוד החשוב ביותר המוענק בצרפת, הן לצרפתים או זרים, מטעם ממשלת צרפת. הוא גם מכהן במקביל כסגן נשיא במרכז הבינלאומי לשלום במזרח התיכון בתל אביב, קבוצה שהונהגה בעבר על ידי אבא אבן.
יצחק חיות
רבי יצחק חיות (ה'רח"צ, 1538 - י"א בתמוז ש"ע, 2 ביולי 1610) היה רב בבוהמיה ומוראביה, מראשוני האחרונים. כיהן בין היתר כרבה של פראג.
אנדרה אזולאי
ארגון "זהות ודו-שיח"
בעוד "זהות ודיאלוג" חגגה את היובל ה-15 להקמתה, אזולאי הצהיר כי הוא גאה במיוחד בפעיליות האחרונות שלה. מלחמת המפרץ הביאה את יהודי פריז וארגונים ערבים יחדיו, במטרה לעבוד על מניעת קונפליקטים ערבים-יהודים בזירה הצרפתית, כפי שאזולאי מציין, היכן ש"רוב הערבים ורוב היהודים הם ממוצא צפון אפריקאי".
יצחק חיות
ביוגרפיה
נולד לרבי אברהם חיות. מקור המשפחה היה מפרובאנס שבדרום צרפת (הם השתמשו בתיאור "מגזע חסידי פרובינצא").
אנדרה אזולאי
ארגון "זהות ודו-שיח"
אזולאי מדווח כי המאמץ של הארגון צלח, וזה הביא בשורות טובות לעתיד של שיתוף הפעולה בזירה הרחבה יותר, "הודות למאמצים היוצאים מן הכלל והרצון הטוב משני הצדדים", אזולאי אמר בזמנו, "יכולנו, יחדיו, להביט מעבר למלחמה במפרץ ולשמור בפרספקטיבה שמה שהכי חשוב היא האיכות של יחסי ערבים-יהודים".
יצחק חיות
ביוגרפיה
בשנת ה'שכ"ח (1568) התמנה לרבה של בוסק, בפלך לבוב. בשנים שד"מ — ה'שמ"ז (1584–1587) כיהן כרבה של פראג ועמד בראשות ישיבה במקום. לאחר מכן כיהן כראש ישיבה בפרוסטיץ שבמעהרין.
במספר מקורות מופיע שהיה גיסו של המהר"ל מפראג, בעל אחותו בזיווג ראשון.
אנדרה אזולאי
ארגון "זהות ודו-שיח"
אזולאי מוסיף כי "כמובן שזה אינו מספיק, אבל סוף סוף דיברנו על שלום". אזולאי צוטט כאומר, "הפלסטינים והישראלים דנים בתנאים שיש למלא אותם, אז זה, בסופו של דבר, כאשר כולם יושבים סביב אותו שולחן, יהיה באופן פסיכולוגי ותרבותי שונה."
יצחק חיות
מספריו
גם הספר שיח יצחק וגם פני יצחק מאורגנים בצורה שירית (השיר בספר שיח יצחק הוא מורכב ביותר וכמעט שלא ניתן להבינו ללא הפרוש המצורף) עם פרוש קצר להסברת השיר (בספר פני יצחק זהו הפרוש "אפי זוטרי") ודיון נרחב על ההלכות הנדונות.
משפחתו
לרבי יצחק משפחה רבנית ענפה. בניו היו הרב מנחם מאניש אב"ד וילנה, הרב אליעזר, הרב אברהם שכיהן ברבנות בגורדוק וחיבר ספר בשם "הולך תמים" והרב שמואל ("שיננא"), שנעדר בשריפה בפוזנן.
אנדרה אזולאי
משפחתו
בתו, אודרה אזולאי, היא פוליטיקאית צרפתייה. בפברואר 2016 נבחרה לכהן כשרת התרבות בממשלתו השנייה של מנואל ואלס, ובאוקטובר 2017 נבחרה לתפקיד מזכ"ל אונסק"ו.
יצחק חיות
משפחתו
נכדו של הרב מנחם מאניש היה רבי יצחק חיות השני, שחיבר את הספר "זרע יצחק", סבו של רבי צבי הירש חיות.
מצאצאיו של רבי יצחק נימנים גם רבי יצחק פריד-חיות שכיהן כראש הקהל באונסדורף (חותנו של הרב יחזקאל סגל), ורבי עקיבא שלום חיות, רבה של דובובה מפרש הסידור "עקבי שלום" (לובלין תרנ"ו).
שגיאות סיבתיות
שגיאות סיבתיות היא קבוצה של כשלים לוגיים שבהם יש כשלי רטרודוקציה. בכשלי רטרודוקציה אלו, ההנחה הראשית (כלומר, הכלל, ההצהרה על סדירות סיבתית ידועה או משוערת) כוזבת ולכן הסדירות אינה קיימת בפועל. לכן, אם ההנחה הראשית אינה נכונה, הטיעון משתמש במנגנון סיבתי שאינו פועל במציאות (או לפחות לא סביר שיפעל).
ישנם מספר כשלי "שגיאות סיבתיות":
דניאל דה מוטה
דניאל דה מוטה אלבס (נולד ב-11 בספטמבר 1985 באטלברוק שבלוקסמבורג) הוא כדורגלן לוקסמבורגי ממוצא פורטוגלי המשחק כחלוץ בקבוצת ראסינג אף. סי. יוניון לוקסמבורג ובנבחרת לוקסמבורג.
קריירה
דה מוטה התחיל את הקריירה המקצוענית שלו במועדון בעיר הולדתו, אצלה אטלברוק. בעונת כבש 16 שערים ובעונה לאחר מכן זכה בתואר מלך השערים של הליגה עם 24 שערים.
ביולי 2008 עבר למועדון הגדול בלוקסמבורג F91 דודלאנג' תמורת 65,000 אירו. עם קבוצת דודלאנג' זכה דה מוטה ב-6 אליפויות וארבעה גביעים.
דה מוטה בן להורים פורטוגלים שעבדו בלוקסמבורג. ב-2007 השיג אזרחות לוקסמבורגית ומשחקו הראשון היה במסגרת מוקדמות יורו 2008 נגד נבחרת. ב-9 בפברואר 2011 כבש את 2 שעריו הראשונים במדי הנבחרת בניצחון נגד במשחק ידידות. ב-7 בספטמבר 2012 כבש את שערו הראשון במסגרת רשמית בהפסד 2-1 ל.
מאכלים אסורים
בדתות שונות קיימים איסורים לאכול בעלי חיים מסוימים או מיני מזונות יחדיו באותה עת. מיון המזון באמונות העתיקות נעשה לפי מזון צמחוני, מזון חלבי ומזון בשרי.
פירוט בעלי חיים האסורים באכילה
כל בעלי החיים אסורים באכילה מלבד אלו שהוגדרו בתורה:
מאכלים אסורים בנצרות
דיני הכשרות בוטלו בנצרות בשלב מוקדם; לפי המסופר בברית החדשה, אלוהים התגלה לשמעון בר יונה והראה לו מטפחת גדולה שירדה מן השמים ובה היו כל חיית הארץ ונאמר לו: בעקבות כן סעדו השליחים עם הגויים, ופאולוס אף התלונן לאחר מכן כי בר יונה נרתע מלאכול שוב עם הגויים לאחר שהגיעו שליחים מיעקב הצדיק בירושלים, שתבעו כי המאמינים הנכרים ימולו ויקבלו את התורה. לבסוף החליט יעקב ולדרוש מהם בתחום זה להימנע רק. הפרשנות הרווחת בנצרות היא שמדובר היה בתקנה זמנית כדי למנוע מתיחות בין היהודים לגויים בקהילות. צו זה איננו נשמר כמעט כיום.
על אף שבנצרות אין דיני מאכלים אסורים, כאמור, הרי שהדת הקתולית אוסרת על אכילת בשר (למעט בשר דג) במהלך 40 הימים שלפני חג הפסחא (התענית).
מאכלים אסורים באסלאם
המונח "חלאל" מציין אילו מאכלים מותרים לאכילה לפי החוק הדתי המוסלמי. עיקרי חוקי המזון לפי השריעה הם:
החלאל דומה ל"כשרות" או "סוג הכשרות" ביהדות: יש חלוקה לפי פלגים, דרגות חומרה ומעניקי חותמת ההכשר. לדוגמה, המונח "צארם" (صارم) מציין הכשר מחמיר במיוחד (בדומה להכשר "למהדרין" ביהדות). בארצות מסוימות כדוגמת ארצות הברית, שבהן בשר חזיר נפוץ למאכל, ניתן למצוא במסעדות מסמך המעיד כי במסעדה מסוימת מוגש מזון שהוא "חלאל" (בדומה לתעודת הכשרות בישראל). מסמך זה מוענק על ידי אנשי דת מוסמכים (בדומה ל"משגיחי כשרות" ביהדות).
על מנת שבשר חיה ייחשב כחלאל, עליה להישחט באופן מוגדר היטב על ידי אדם המאמין באל אחד תוך קריאת שמו בזמן השחיטה וניקוז הדם מהגופה. ישנן פתוות מאוחרות הגורסות כי רק חיה שנשחטה על ידי מוסלמי תחשב כחלאל, אך לפי הכתוב בקוראן גם שחיטה הנעשית בידי אחד מ"אנשי הספר" (כלומר, מונותיאסטים) נחשבת כשרה, ולכן יש מוסלמים מאמינים שאוכלים בשר הנחשב כשר לפי ההלכה היהודית.
ישיבת תל אביב
היסטוריה
ישיבת תל אביב הוקמה על ידי הרב שלמה אהרנסון והרב זאב גולד ואגודת "תורה" שליד בית הכנסת הגדול של תל אביב. בשנים 1927-1928 למדו בישיבה כ-33 תלמידים בשלוש כיתות. בימי הרב אהרנסון והרב עמיאל נקבעה שבת פרשת נשא כשבת לאיסוף כספים עבור הישיבה, שבה כל התרומות של העולים לתורה נתרמו לישיבה.
כשנתמנה הרב עמיאל לרבה של תל אביב הוא ביקש להרחיב את הישיבה לכלול כיתות יותר גבוהות, אולם הנהלת הישיבה חששה לקחת על עצמה עול כזה וישיבת היישוב החדש הוקמה כמוסד נפרד. בשנת 1939 הוחלט על איחוד ישיבת תל אביב עם ישיבת היישוב החדש וישיבת תל אביב הייתה לסניף של ישיבת היישוב החדש. בשנת 1939 למדו בישיבה כ-110 תלמידים בארבע כיתות, שלכל אחת הייתה ר"מ. כן היו שישה מורים ללימודי חול במשרה חלקית. בשנות ה-60 הייתה ישיבת תל אביב בית ספר על אזורי בתוך החינוך הממלכתי דתי. הלימודים בה נמשכו מ-7 בבוקר על 5 אחר הצהריים, חמש שעות לימוד בבוקר במקצועות קודש ו-4 שעות אחר הצהריים בלימודי חול. בשנות ה-60 הובא הישיבה כדגם להקמת כיתות ישיבתיות בתוך החינוך הממלכתי דתי.
מבנה הישיבה
הלימודים בישיבה התקיימו בבית הכנסת הגדול ברחוב אלנבי. בשנות ה-30 נתקבל מגרש להקמת מבנה לבית הספר ברחוב טרומפלדור בצמוד לבית הכנסת "נחלת יצחק". בעקבות פטירתו של הרב אהרנסון הוחלט שהמבנה ייקרא על שמו. ב-15 במרץ 1936 הונח אבן פינה למבנה. במהלך שנות ה-30 הוקם שלד על המגרש, אולם בהיעדר אמצעים לסיימו הוא נשאר נטוש עד שנחנכה קומה אחת במרץ 1941 והלימודים הועברו לבניין החדש וישיבת היישוב החדש עברה לבית הכנסת הגדול.
בשנות ה-60 השתכן בבניין של הישיבה כולל "שבט מיהודה" של הרב אונטרמן. לימים עברה ישיבת תל אביב למבנה צמוד לישיבת היישוב החדש. במבנה ברחוב טרומפלדור שוכן בית ספר של רשת החינוך אנקורי.
צוות הישיבה
בשנת 1927 עמד בראש הישיבה הרב מאיר בן הרב אלחנן ברלין שהיה לפני כן רב קהילה ברוסיה, המשגיח היה הרב אליהו דב ברקובסקי וכר"מים כיהנו פרידמן וכרמלי. בשנות ה-40 עמד בראש הישיבה הרב דב כץ ולצדו לימדו הרב דב לאפין והרב אריה פאריז. בשנות ה-60 עמד הרב פריז בראש הישיבה.
המשגיח בישיבה בין השנים 1935-1925 היה הרב אליהו דב ברקובסקי, שגם הכניס בישיבה סדרים חדשים.
אכסדרת אוקטביה
אכסדרת אוקטביה (בלטינית: Porticus Octaviae - "פורטיקוס אוקטביה", באיטלקית: Portico di Ottavia - "פורטיקו די אוקטביה") הוא מבנה אכסדרה שהיה ממוקם בשדה מרס שברומא העתיקה, כיום בתחום הרובע היהודי ('הגטו').
היסטוריה ותיאור המבנה
האכסדרה נבנתה על ידי הקיסר אוגוסטוס להנציח את שמה של אחותו אוקטביה, ככל הנראה בשנת 27 לפנה"ס, במקום בו עמד קודם לכן אכסדרת מטלי. האכסדרה נשרפה בשנת 80 ושוקמה מחדש על ידי הקיסר דומיטיאנוס. המבנה נשרף שנית בשנת 203 ושוקם על ידי הקיסרים ספטימוס סוורוס וקרקלה. המבנה כלל מקדש, ספרייה שהוקמה על ידי אוקטביה לזכר בנה מרקוס קלאודיוס מרקלוס, קוריה (אשר שמשה את הסנאט הרומי בחלק מפגישותיו) ובית ספר.
אכסדרת העמודים הקיפה מספר מקדשים קדומים יותר לאלים יופיטר ויונו. אורכה של האכסדרה כ-120 מטרים ורוחבה כ-118 מטרים. הכניסה לחצר המוקפת על ידי האכסדרה הייתה בחזית הדרומית - מערבית של המבנה. האכסדרה כללה שורות עמודים קורינתיים עשויים שיש שחלקם הגיעו לגובה של 8.6 מטרים.
את יום תהלוכת הניצחון על יהודה שנערך ברומא בשנת 71 החלו טיטוס ואספסינוס לבושים בגדי חג בצעדה לאורכה של האכסדרה שבחזיתה הוקמה במה ועליה כסא שן כפול לכבודם ושם נשמעה תרועת הברכה בפני השמנה והסולתה של רומא, נערכה תפילה וסעודה. תשע עשרה מאות לאחר מכן רוכזו בכיכר הסמוכה, ככר ה-16 באוקטובר 1943, על ידי הנאצים וסייעניהם הפשיסטים האיטלקים, אלפים מיהודי רומא, טרם שולחו להשמדה באושוויץ.
בימי הביניים שימש המבנה כשוק דגים אשר פעל במקום עד המאה ה-19.
תקופת ג'ומון
תקופת ג'ומון (ביפנית: 縄文時代) היא תקופה בפרהיסטוריה של יפן שבין שנת 14,000 לפני הספירה לבין שנת 400 לפנה"ס. בתקופה זו יפן אוכלסה על ידי שבטי ציידים-לקטים המכונים "תרבות ג'ומון".
השם ג'ומון הוא תרגום ליפנית של המונח באנגלית "cord-marked" ("מוטבע על ידי חוט") שנתן הארכאולוג והזואולוג האמריקני לסגנון של כדים שהתגלו בשנת 1877. סגנון עיצוב הכדים בתקופת ג'ומון אופיין בלחיצת חוטים לפני השטח של החמר הרטוב. צורת קדרות זאת אשר מתוארכת לכ-16,000 לפנה"ס, היא אולי שיטת הקדרות העתיקה ביותר בעולם (כדים מאותה התקופה נמצאו גם בסין, בקוריאה ובמזרח הרחוק של רוסיה). התקופה הייתה שופעת בכלים ותכשיטים העשויים עצם, אבן וקרן אייל; צלמיות חימר ועצים מצופי לכה. לעיתים קרובות משווים את התרבות של תקופת ג'מון לתרבות השבטים באמריקה הצפונית בתקופה הפרה-קולומביאנית, בעקבות אורח החיים של ציידים-לקטים, והשימוש המועט בחקלאות.
תיארוך
תקופת ג'ומון ארוכה במיוחד, ולפי הערכות מסוימות משך התקופה מתקרב לעד 14,000 שנים, ולכן נוטים לחלקה למספר תקופות: התחלתית, מוקדמת, תיכונה, ומאוחרת, כאשר כול חלק קצר יותר מהקודם לו. על תחילתן וסופן של רוב תת-התקופות יש הסכמה ברורה, מלבד התקופה ההתחלתית, אשר התאריכים בנוגע להתחלתה נעים בין 14,000 לפנה"ס עד ל-10,500 לפנה"ס. ישנם מספר היסטוריונים שחילקו את תקופת ג'ומון למספר תקופות שונות בצורה ברורה, וכלל לא קראו לה תקופת ג'ומון. הדבר הגיוני בהתחשב בעובדה שבין התחלת תקופת ג'ומון לתקופת ג'ומון התיכונה עבר פי 2 זמן מאשר מבניית הפירמידות בגיזה עד למאה ה-21.
תקופת ג'ומון ההתחלתית
תיעודים לשימוש בכלי אבן ביפן מתוארכים עד ל-30,000 לפנה"ס. החלק המוקדם ביותר של תקופת ג'ומון התרחש בעוד יפן הייתה מחוברת לאסיה כחצי אי. בשנת 10,000 לפנה"ס לערך הופרדה יפן מיבשת אסיה לגמרי, ונשארה קרובה מספיק בשביל להיות מושפעת מאסיה, אך רחוקה מספיק בשביל לפתח את תרבותה שלה. בסופו של עידן הקרח אשר ליווה את שלב זה, השתנתה בצורה ניכרת הצמחייה ביפן. בדרום-מזרח הונשו, שיקוקו והוקאידו, צמחים ירוקי עד בעלי עלים רחבים היו נפוצים במיוחד ביערות, ואילו עצים נשירים בעלי עלים רחבים היו נפוצים בצפון-מזרח קיושו והונשו.
הקדרות הראשונה
כיום רבים טוענים כי העדויות הראשונות לקדרות נמצאות ביפן, בסביבות תחילת תקופת ג'ומון. ב-1998 נמצאו ביפן מספר של שרידים, אשר תוארכו לסביבות 14,000 לפנה"ס, כאשר נמצאו עוד שרידים מתאריך דומה באזורים שונים של יפן. ג'ונקו האבו (Junko Habu) טוענת כי במקור הכדים הגיעו ממזרח אסיה, ונשארו בחלק שהתנתק מהיבשת והפך ליפן עם הזמן. נמצאו כדים רבים מתקופת ג'ומון, שאותם מחלקים הארכאולוגים ל-70 סוגים שונים. העדויות הראשונות שנמצאו מתקופת ג'ומון היו כלים קטנים, אשר ככל הנראה שמשו להרתחת מים ואולי אף לאגירת מזון. כלים אלו היו שייכים לאוכלוסיות נודדות, וככל הנראה היו קטנים בגלל הצורך בניידות. מסיבה זאת, כלים גדולים יותר מתקופות אלו מעידים לרוב על אוכלוסיות יותר משוקעות ופחות נודדות. במהלך תקופת ג'ומון התפתח בהדרגה עיצובם של הכלים, ונוצרו סוגים חדשים של כלים שונים. השימוש בכדים לרוב מצביע על חברות יותר משוקעות, שאין נודדות ממקום למקום. כדים הם דבר כבד, שיעילותו קטנה במיוחד לחברות ציידים-לקטים. למרות זאת, סביר כי זה לא היה המצב אצל האנשים בתקופת ג'ומון, אשר מספרם הגיע לפי הערכות מסוימות ל-20,000. המזון ביפן בתקופה זאת היה שופע, וסביר כי אוכלוסיות יחסית גדולות יכלו להתקיים ממנו.
גידול האוכלוסין
לקראת סוף תקופת ג'ומון המוקדמת, בערך בשנת 8,000 לפנה"ס, אורח חיים פחות נוודי הוביל לגידול באוכלוסייה של יפן. בתקופה זאת, מחקרים בנוקדה למיפוי גנטי מראים כי אוכלוסייה גדולה אשר מקורה ביפן התפשטה ברחבי מזרח אסיה.
תקופת ג'ומון המוקדמת
תקופת ג'ומון המוקדמת התרחשה בין השנים 4,000–2,500 לפנה"ס. בתקופת ג'ומון המוקדמת והתיכונה התרחש תהליך של גידול מהיר ומשמעותית באוכלוסין, דבר שמשתקף במספר היישובים מתקופה זאת. שתי תקופות אלו התרחשו במהלך תקופה חמה במיוחד בכדור הארץ, תקופה החמה בכמה מעלות יותר מהיום.
תקופת ג'ומון התיכונה
תקופה זאת התרחשה בין השנים 2,500–1,500 לפנה"ס. מתקופה זאת נמצאו דמויות מקושטות במיוחד, עצים מצופי לכה, וכדים מיוחדים אשר נקראים "סגנון להבה". רמת החקלאות בתקופה זאת נתונה לוויכוח, אך רובם של החוקרים מסכימים כי רמה מסוימת הייתה נמצאת כבר החל מתקופה זאת ברחבי יפן. בתקופה זאת ניתן לראות התקדמות בעיצוב הבתים, ובחלק מהבתים ניתן אפילו לראות רצפות אבן.
רונלד מארי
רונלד "פליפ" מָארִי (באנגלית: Ronald "Flip" Murray; נולד ב-29 ביולי 1979 בפילדלפיה, פנסילבניה) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע בקבוצת אזובמאש מאריופול מהסופרליגה האוקראינית בכדורסל.
קריירה
מארי נבחר בדראפט 2002 על ידי המילווקי באקס במקום ה-42 לאחר שיצא מאוניברסיטת שאו. בבאקס שיחק מארי ב-12 משחקים בהם קלע 1.9 נקודות בממוצע, לאחר משחקים אלה, עבר לקבוצת סיאטל סופרסוניקס שם רשם ממוצע של 2 נקודות ב-2 משחקים. מארי המשיך עוד 3 שנים בסיאטל סופרסוניקס בהן רשם ממוצע של 9.7 נקודות ב-179 משחקים.
בפברואר 2006 עבר מארי בטרייד לקליבלנד קאבלירס שם רשם ממוצע של 13.5 נקודות ב-28 משחקים בהם נועד להחליף את לארי יוז כאשר היה פצוע. לפני פתיחת עונת, חתם מארי בפיסטונס על חוזה של שנתיים בתמורה ל-3.6 מיליון דולר, מחיר שהרבה אנשים בליגה החשיבו כנמוך לשחקן ברמתו של מארי. ביום 22 בפברואר 2008, חתם מאריי בדטרויט פיסטונס. ב-1 במרץ, הוא הוחתם על ידי אינדיאנה פייסרס. הייתה ציפייה שלוס אנג'לס קליפרס יחתימו את מארי, אך הוא נבחר ללכת עם פייסרס במקום. ביום 13 באוגוסט 2008, מאריי חתם באטלנטה הוקס.
כלב הרים פירנאי
כלב ההרים הפירנאי הוא גזע של תת המין כלב הבית.
היסטוריה של הגזע
כלב ההרים הפירנאי נמנה עם הגזעים העתיקים שהשתמרו עד ימינו. מקורו בחבל הבסקים בהרי הפירנאים, שם שימש רועה צאן ושומר. שרידים מאובנים של פרטים מגזע זה שנמצאו משויכים לתקופת הברונזה (1000-1800 לפנה"ס).
מאז ימי הביניים מוצאים פסלים ותבליטים של כלבי הרים פירנאים. בכתבים מ-1407, מתואר השימוש בפירנאים ככלבי משמר ב"טירת לורדס". כלבים אלה היו מבוקשים מאוד על ידי אצילי צרפת בטירותיהם. ב- 1675 הכתיר אותם לואי ה-14, ככלבי החצר של מלכי צרפת. הם שמרו על הארמונות, הצטרפו לקרבות והעבירו ציוד והודעות דרך ההרים.
הגזע חודש במאמצים של דרטצן עיתונאי פריזאי ב-1907, הוא נסע בחברת הרוזן הנרי דה בילנדט להרי הפירנאים, ושם איתרו כלבים בעלי תכונות ומאפיינים גנטיים טהורים של הגזע. והביאו אותם לבית גידול בפרברי פריז.
דרטצן נחשב כמי שהציל את הגזע הפירנאי מהכחדה, הטמעה ושכחה. ב- 1923 נוסד בעיירה "טארבס" בפירנאים הצרפתים, מועדון כלבי ההרים הפירנאים הראשון, וב-1927, פורסם לראשונה התקן לגזע, שממנו נובעים התקנים המקובלים בעולם, בשינויים קלים, עד היום.
מבנה כללי
עקב גודלו הרב, והדמיון שלו לכבשה (בגלל צבעו הלבן) משמש כלב זה בעיקר לרעיית צאן, אך מתפקד גם כשומר. גודלו העצום וכוחו עושה אותו לכלב הגנה ושמירה טוב.
אופי
מאות שנים של רעיית צאן ושמירה על העדרים מפני זאבים, דובים וטורפים אחרים, כשהוא נמצא בשטח לבדו ואחראי לשלום ה"להקה" שלו, בנו את אופיו המיוחד - חוש אחריות מפותח, אומץ לב, נאמנות ומסירות, שלווה וביטחון עצמי, יחד עם חשיבה עצמאית, יכולת לקבל החלטות לבד וסובלנות לבעלי חיים אחרים.
למרות היותו בעל אינסטינקט שמירה בריא, הפירנאי איננו אגרסיבי, והוא בעל אופי נוח ורגוע. כלב הרים פירנאי, ישתמש רק במידת הכוח הנחוצה, ויגיב באיום רק כשיבחין בסימן ברור לכוונות רעות. גם אז, ישתמש קודם בהרתעה, בעזרת מראה מאיים ונביחות אזהרה, ורק בעת צורך אמיתי יפעל להבריח את הפולש, ובנוסף ימשיך לרדוף אחריו או לפגוע בו ללא צורך או פקודה מפורשת.
בול מסטיף
בול מסטיף שייך למשפחת הכלביים.
היסטוריה של הגזע
מקורו של גזע זה אינו ברור, אך הדעה הרווחת היא, שהוא נוצר מהכלאה בין בולדוג אנגלי למסטיף אנגלי. כמו כן ישנו גם מסטיף נפוליטני. תכונותיו תומכות בדעה זו: באומץ ובנחישות הוא דומה לבולדוג ובעירנות ובנאמנות לרכוש בעליו כמוהו כמסטיף.
גזע הבול מסטיף פותח באנגליה. מפיתוח זה נוצר כלב חזק ומרשים, אשר אינו חושש להשתמש בכוחו בשעת הצורך. הודות לתכונתו זו שימש ככלב שמירה. הוא היה מתלווה לשומר הלילה באחוזה בסיוריו, במטרה למנוע מזרים לצוד באזור האחוזה, וכשהיה רואה ציד היה מתנפל עליו ומחזיק בו עד בוא השומר, בלי לפגוע בו. לכן כונה "שומר היער" או "כלבו של שומר הלילה".
מבנה
הבול מסטיף הוא כלב גדול במשקלו ובגובהו, אך למרות גודלו הוא קל תנועה, חופשי מסרבול או מכבדות. רגליו שריריות וחזקות וגבו ישר וקצר.
פרוותו של הבול מסטיף קצרה וקשה וצבעיה חום, אדום או מנומר. על פניו מסכה שחורה, אוזניו קטנות ומקופלות ועיניו כהות או בצבע אגוז.
לוקומוטיב מוסקבה במפעלים האירופיים
לוקומוטיב מוסקבה הוא מועדון כדורגל רוסי, שמופיע במפעלים האירופיים מאז עונת 1993.
היסטוריה
משחקה הראשון באירופה נערך ב-15 בספטמבר 1993 מול יובנטוס שהביסה אותה בתוצאה 0:3 ו-1:0 (4:0 בסיכום הכללי). משנת 1993 ועד 2005 היה יורי סיומין מאמן הקבוצה, שהביא אותה להישגים הגדולים בתולדותיה. תחתיו לוקומוטיב העפילה פעמיים רצופות לחצי גמר גביע מחזיקות הגביע (בעונות 1998 - 1999) והתמודדה בשלב הבתים של ליגת האלופות (בעונות 2003 - 2004). בעונת 2004 העפילה הקבוצה לשמינית הגמר של ליגת האלופות, אך הודחה על ידי מונקו.
משנת 2005 ידעה הקבוצה תחלופת מאמנים גבוהים ובשנת 2017 חזר סיומין לאמן את לוקומוטיב. בעקבות זכייתה באליפות 2018 חזרה להשתתף בשלב הבתים של ליגת האלופות. בעונת 2018/2019 בליגת האלופות גברה על גלאטסראי במסגרת שלב הבתים, במה שהיה לניצחון הראשון של הקבוצה במסגרת ליגת האלופות מאז 2004 אך סיימה במקום האחרון בביתה ובמאזן הגרוע ביותר שלה במפעלים האירופיים עם ניצחון אחד וחמישה הפסדים. הישג שהיא שחזרה גם עונה לאחר מכן, כשסיימה במקום האחרון שוב כשבמאזנה ניצחון בודד וחמישה הפסדים. את עונת 2021/2022 הקבוצה פתחה עם שוויון 1:1 מול מרסיי, אך הפסידה ללאציו 2:0 אך שוב סיימה את שלב הבתים במקום האחרון בבית עם מאזן של 4 הפסדים ו-2 שוויונות.
סטטיסטיקה
נכון ל-9 בדצמבר 2021:
כובשים מצטיינים
להלן השחקנים הניצבים בראש טבלת כובשי השערים במדי לוקומוטיב במפעלים האירופיים, נכון ל-30 בספטמבר 2021.
אינוורסיה (גאומטריה)
בגאומטריה, אינוורסיה או היפוך היא העתקה של המישור אל עצמו, המחליפה את הפנים והחוץ של מעגל נתון C. העתקה זו, שיש לה חשיבות מרכזית במודלים אוקלידיים של הגאומטריה הפרויקטיבית, נחקרה לראשונה על ידי הגאומטריקן יעקב שטיינר בסוף המאה התשע-עשרה.
הגדרה
אם מרכזו של המעגל C הוא הנקודה O ורדיוסו r, אז האינוורסיה מוגדרת כך שתעביר נקודה P אל הנקודה P' המצויה על הקרן המחברת את המרכז O אל P, באופן שמכפלת המרחקים של P ושל P' מ-O שווה לריבוע הרדיוס:. מן ההגדרה נובע שהאינוורסיה מחזירה את הנקודה P' אל הנקודה P'. הנקודות P' ו-P' צמודות זו לזו ביחס למעגל.
על-פי תיאור זה, תמונתה של הנקודה O אינה מוגדרת, ולכן מקובל להוסיף למישור את "הנקודה באינסוף", שהיא זוגתה של O. ניתן להגדיר באופן דומה גם אינוורסיה ביחס לכדור, במרחב תלת-ממדי, או ביחס לכדור n ממדי.
האינוורסיה היא העתקה אנטיקונפורמית, כלומר, היא שומרת על זוויות בין ישרים ומעגלים (ועקומות בכלל), אך הופכת את האוריינטציה. כך יעברו מעגלים משיקים למעגלים (או ישרים) משיקים, ומעגלים מאונכים למעגלים (או ישרים) מאונכים.
פעולת האינוורסיה
אם P נמצאת על שפת המעגל, אז היא צמודה לעצמה, כלומר P' = P; בכל מקרה אחר, אחת משתי הנקודות הצמודות נמצאת מחוץ למעגל, ואחת בתוכו. אם P היא הנקודה שמחוץ למעגל ו-Q הנקודה על המעגל שבה נוגע המשיק PQ, אז P' היא הנקודה שבה פוגש הגובה היורד מ-Q במשולש OPQ, את היתר OP.
תכונתה החשובה ביותר של האינוורסיה, שהיא שומרת על מעגלים וישרים: כל מעגל וכל ישר עובר תחת העתקה זו למעגל או לישר. עם זאת, מרכזו של מעגל E העובר למעגל E', בדרך כלל אינו עובר למרכזו של E'. מעגל שאינו עובר דרך O, עובר למעגל אחר שאינו עובר דרך O. ישר העובר דרך O, מועתק אל עצמו, ומעגל העובר דרך O, עובר לישר שאינו עובר דרך O. ישר או מעגל E החותך את C, יעבור לישר או מעגל E' החותך את C. מעגל המוכל ב-C, שאינו עובר דרך O, עובר למעגל מחוץ ל-C; מעגל המקיף את O עובר למעגל המכיל את C, ולהפך. אם האינוורסיה במעגל O מעבירה את המעגל E למעגל E', אז לשלושת המעגלים האלו יש אותו ציר רדיקלי (במילים אחרות, המעגל E עובר למעגל מן המניפה הקואקסלית של O ו-E).
כל מעגל אפשר להעביר לכל מעגל אחר, באמצעות אינוורסיה במעגל מתאים (יחיד אם הם זרים או משיקים, שניים אם הם נחתכים). כל שני מעגלים שאינם נחתכים אפשר להעביר לזוג מעגלים בעלי מרכז משותף באמצעות אינוורסיה במעגל מתאים.
דוכסות ארנברג
דוכסות (רוזנות) ארנברג (בגרמנית: Grafschaft (Herzogtum) Arenberg), מאוית גם בשם ארמברג או אהרמברג, הוא מחוז לשעבר, נסיכות ולבסוף דוכסות ששכנה במה שהיא כיום גרמניה. הדוכסים מארנברג נותרו משפחת אצולה בלגית בולטת.
היסטוריה
האזור הוזכר לראשונה במאה ה-12, הוא נקרא על שם הכפר ארמברג בגבעות האהר, הממוקם באזור ריינלנד-פאלץ של גרמניה של היום.
1549–1645
ארמברג הייתה במקור רוזנות. היא הפכה למדינת האימפריה הרומית הקדושה (reichsunmittelbar) ב-1549, הועלתה לדרגת נסיכות ב-1576, ואז הפכה לדוכסות ב-1645.
1789
רכושם הטריטוריאלי של הדוכסים מארנברג השתנה לאורך הדורות. בסביבות 1789 שכנה הדוכסות באזור אייפל בצד המערבי של הריין והכילה, בין היתר, את ארמברג, שלידן וקרפן.
עם זאת, למרות שהדוכסות עצמה הייתה בגרמניה, מהמאה ה-15 ואילך, אדמותיהם העיקריות של דוכסי ארנברג היו במה שהיא כיום בלגיה.
לדוכסות טרום נפוליאון היה שטח של 413 קמ"ר ואוכלוסייה של 14,800 איש. היא השתייכה לחוג הרייני הבוחר וגבלה בדוכסות ייליך, ארכיבישופות קלן, ארכיבישופות טריר ורוזנות בלנקנהיים.
1798
לאחר הכיבוש הצרפתי של הגדה המערבית של הריין בסביבות 1798 (ראה הסכם קמפו פורמיו והסכם לינוויל), קיבל הדוכס מארנברג אדמות חדשות: רוזנות וסט רקלינגהאוזן, רוזנות מפן והלורדות של דולמן.
1810
ארנברג הצטרף לקונפדרציה של הריין של נפוליאון, אם כי זה לא מנע את פירוקה שלה ב-1810, כאשר צרפת סיפחה את דולמן ומפן, ודוכסות ברג סיפחה את רקלינגהאוזן.
1814
לאחר תבוסתו של נפוליאון ב-1814 ופירוק הקונפדרציה של הריין, חולקו שטחי ארנברג לשעבר בין ממלכת פרוסיה לממלכת הנובר. הן בפרוסיה והן בהנובר הפכו הדוכסים לאצילים מקומיים הכפופים למלך.
1826
ב-1826 נקראה טריטוריית ארנברג בהנובר דוכסות ארנברג-מפן, ושטחה היה 2,195 קמ"ר ואוכלוסייה של 56,700 איש. למחוז רקלינגהאוזן, בפרוסיה, היה שטח של 780 קמ"ר ואוכלוסייה של 64,700 איש.
הדוכסים מארנברג נותרו משפחת אצולה בלגית בולטת. בני המשפחה הקרובים של הדוכסים נקראים בתואר נסיך ארנברג. מוצא המשפחה הדוכסית מבית ליגנה.
היער של ארנברג ממוקם בצפון מזרח צרפת, והוא מפורסם בכבישים המרוצפים שלו המשמשים במרוץ האופניים הקלאסי של פריז-רובה. בשטחיו בוצע כרייה נרחבת בעבר.
תחנה מרכזית כרמיאל
תחנה מרכזית כרמיאל נמצאת בכניסה הראשית לעיר כרמיאל. היא מהווה חלק חשוב ממערך התחבורה הציבורית בצפון ישראל.
הקמת התחנה
לפני הקמת התחנה התחנה הראשית בעיר מוקמה בסמוך לקניון כיכר העיר. מיקומה היה לא נוח מבחינת תנועת האוטובוסים ומבחינת הנוסעים. היא לא כללה כל שירות למעט קופה ומודיעין, לא היו בה רציפים או ספסלים, והיא יכלה לאכלס רק אוטובוס אחד אשר חסם נתיב תנועה.
כדי לייעל את השירות ולהגדיל את כמות האוטובוסים העוברים בעיר, הוחלט להקים מסוף בכניסה לעיר שימש כחניון חנה וסע. עם הקמת המסוף החדש הוקמו בתוכו 5 רציפים עירוניים ו-9 רציפים בינעירוניים. המסוף אפשר לאוטובוס מגיע להיכנס למסוף לאסוף במהרה נוסעים ולהמשיך בנסיעתו בזמן מינימלי ובלא צורך להיכנס אל עומק העיר.
התחנה בכרמיאל היא תחנה חשובה בציר חיפה-עכו-צפת-קריית שמונה, אשר משמשת את כל הקווים הנוסעים מחיפה לעכו בדרכם לצפת, קריית שמונה, חצור הגלילית ושאר יישובי אצבע הגליל וכן בכיוון ההפוך. כמות הקווים העוברים בתחנה אינה גדולה באופן כללי וכמות הקווים אשר מתחילים את נסיעתם מכרמיאל מועטה. בין הקווים אשר מתחילים מכרמיאל ניתן למנות יעדים כגון: חיפה, עכו, נהריה, טבריה, ירושלים, תל אביב ונצרת.
שירות האוטובוסים במתחם התחנה המרכזית ותחנת הרכבת כרמיאל
מקרא סימנים:
שירות עירוני
ישנם שבעה קווים פנימיים העוברים דרך המסוף ותחנת הרכבת. שניים מהם פועלים בסופי שבוע בלבד. מערך הקווים הפנימיים מופעל על ידי אגד.
שירות בינעירוני
ישנו שירות בינעירוני רב בתחנה, אשר ברובו הוא מופעל על ידי חברת נתיב אקספרס, שאר הקווים מתחלקים בין אגד אשר מפעילה שירות לחיפה, תל אביב, ירושלים, באר שבע, טבריה וקריית שמונה, סופרבוס אשר מפעילה קו בודד לעפולה וחברת נסיעות ותיירות נצרת אשר מפעילה שירות לאזור הכפרים סחנין, עראבה ודיר חנא.
ט.ס.ק. טאבריה
קבוצת ט.ס.ק (טבריה סימפרופול קרים; ברוסית: Футбольный клуб «ТСК-Таврия» Симферополь) היא קבוצת כדורגל מחצי האי קרים שהוקמה כיורשת לקבוצת טאבריה סימפרופול ומתמודדת באליפות חצי האי קרים, בה זכתה בעונת 2015/16.
הקבוצה הוקמה בעקבות אירועי סיפוח חצי האי קרים, באוגוסט 2014. בעונת 2014/2015 הקבוצה צורפה לליגה הרוסית השנייה, אזור דרום, אך לא הורשתה להמשיך להתחרות במפעלי הכדורגל הרוסיים ובמקום זאת הוקמה אליפות כדורגל בחצי האי קרים, בחסות אופ"א והיא צורפה לטורניר החדש.
היסטוריה
עד לפרוץ משבר אוקראינה, הקבוצה העיקרית שייצגה את העיר סימפרופול הייתה טאבריה סימפרופול, שגם זכתה בליגת העל האוקראינית בכדורגל בעונת 1992. לאחר סיפוח קרים לרוסיה, הקבוצה לא הורשתה להשתתף בליגות הכדורגל הרוסיות. בהמלצת אופ"א ופיפ"א הוחלט להקים קבוצות כדורגל חדשות בחצי האי קרים.
במקומה של טאבריה הוקמו בעיר סימפרופול שתי קבוצות חדשות: סקיף שהוקמה על ידי אלכסנדר בויצאן, מנכ"ל לשעבר בטאבריה וקבוצת ט.ס.ק., שהוקמה ביוזמת בוגרי קבוצת טאבריה אלכסנדר גאידש, אנדריי אופארין ואחרים. גאידש מונה למנכ"ל הקבוצה, עם סרגיי בורודקין כנשיא. שתי הקבוצות הגישו בקשה להשתתף בליגה הרוסית השנייה, אך התאחדות הכדורגל הרוסית קיבלה רק את ט.ס.ק..
משחק הבכורה של ט.ס.ק. בליגה הרוסית השנייה נערך ב-20 באוגוסט 2014 נגד קבוצת הצי של סבסטופול, שהסתיים בניצחון סבסטופול 2:0. ב-30 בנובמבר 2014 הקבוצה הפסידה לקרסנודאר-2 וסיימה במקום החמישי, אך ב-4 בדצמבר בישיבת ועדת ההוצאה לפועל של אופ"א הוחלט לאסור החל מ-1 בינואר 2015 על הקבוצות מחצי האי קרים להשתתף בטורנירים המאורגנים על ידי התאחדות הכדורגל הרוסית..
בהסכמת אופ"א הוקמה ליגה נפרדת בחצי האי קרים, בחסות אופ"א בשם "ליגת העל של איגוד הכדורגל בחצי האי קרים" ובמרץ 2015 הקבוצה צורפה לטורניר אליפות קרים בכדורגל. במאי 2016 הקבוצה זכתה באליפות חצי האי קרים.. באוגוסט 2019 גברה על סבסטופול בדו-קרב פנדלים במשחק הסופרקאפ של חצי האי קרים, שהסתיים בתוצאה (6)0:0(7).
איסוף חתימות
איסוף חתימות הוא מנהג נפוץ שקיים, כפי הנראה, מזה אלפי שנים. אספני חתימות אוספים חפצים או ניירות שעליהם חתמו אנשי שם, אמנים מפורסמים, או אישים ידועים אחרים. במזרח אסיה, קבלת חתימה מאדם מוכר בן המעמד הגבוה נחשבת לכבוד. ערכו של חפץ החתום בידי אישיות ממלכתית בכירה עשוי לעלות במידה מדהימה. בימי השושלות הקדומות של סין, חתימתו של קיסר בן השושלת הייתה יקרה לעין שיעור, אולם מכירת חפץ חתום שכזה הייתה פשע ונתפסה כמעשה מעליב.
עד לפני כמה עשרות שנים, בקשת חתימה מאנשים מפורסמים נחשבה במערב לעיסוק ההולם ילדים בלבד. איסוף חתימות כתחביב הפך נפוץ מאוד בשנות השמונים, וכתוצאה מכך מסחר בחתימות הפך למקובל. מה שהיה תחביב תמים הפך להיות עסק של ממש, סוחרי מזכרות החלו לעסוק בסחר בחתימות, וידוענים החלו לדרוש תשלום תמורת חתימתם.
יש לציין כי ידוענים רבים, כגון המתאגרף מוחמד עלי, שחקני הקולנוע רוברט דה נירו ואל פצ'ינו, נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון, ורבים אחרים עדיין אוהבים לחלק את חתימותיהם חינם אין כסף למעריצים, כך שאיסוף חתימות נותר תחביב מעניין גם בימינו.
בעולם אספנות הספרים, ערכו של ספר לאספנים, בעיקר כשמדובר בהדפסה ראשונה, עשוי לעלות עשרות ואף מאות מונים אם הוא חתום בידי הסופר (או בידי אישיות חשובה אחרת). במקרים רבים נמכרות מהדורות מיוחדות (מוגבלות וממוספרות) של ספרים כשהן חתומות בידי המחבר. סופרים נוהגים גם לחתום על עותקים מספריהם באירועים שונים, כגון שבוע הספר העברי, ובמפגשים עם קוראים.
אוריאל רפפורט
חייו האקדמיים
אוריאל רפפורט נולד בתל אביב וגדל בנתניה. למד לתואר ראשון בהיסטוריה של עם ישראל ובהיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית, בשנת 1962 סיים תואר שני באוניברסיטה העברית ולימד במשרה חלקית בבית הספר הריאלי בחיפה ובשלוחת האוניברסיטה העברית בחיפה. למד לימודי תואר שלישי באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופסור אברהם שליט, והגיש את עבודת הדוקטור שלו בשנת תשכ"ה 1965, בנושא: "תעמולה דתית של יהודים ותנועת ההתגיירות בימי הבית השני". השתלם בבתר-דוקטורט ב-École Pratique des Hautes Études פריז אצל החוקרים לואי רובר, מומחה לאפיגרפיה יוונית וג'ורג' לה רידר, מומחה בנומיסמטיקה הלניסטית.
היה מראשוני המורים של אוניברסיטת חיפה, עוד מהימים בהם הייתה שלוחה של האוניברסיטה העברית. בשנת 1972 נבחר לדיקן השני (אחרי פרופסור עקיבא גלבוע) של הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת חיפה. בשנים 1983–1986 כיהן כרקטור של אוניברסיטת חיפה. שהה בשבתונים ובחל"ת כפרופסור אורח באוניברסיטת טמפל בפילדלפיה, באוניברסיטת אוקספורד (בוולפסון קולג' ובמרכז ללימודים עבריים מתקדמים) ובמכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית. יצא לגמלאות כפרופסור אמריטוס בשנת 2003.
הוציא לאור בשנת 1963 ביחד עם פרופסור ישראל שצמן ובעריכתו של פרופסור צבי יעבץ ספר לימוד בהיסטוריה לכיתות ט' ששב ונדפס פעמים רבות.
היה נשוי לבתיה ולהם שלושה ילדים. נפטר בדצמבר 2019 ונקבר בקיבוץ נווה ים.
תפקידיו השונים
בנוסף לתפקידים שמילא באוניברסיטת חיפה כיהן כחבר המועצה להשכלה גבוהה בשנים 1987 עד 1989 וכן בשנים 1998 עד 2001. השתתף בפיתוח תוכניות לימוד לבתי ספר ועמד גם בראש הוועדה למדעי הרוח של הקרן למחקר בסיסי באקדמיה הלאומית למדעים. בשנים 1992 עד 1994 היה חבר בוועדה להוראת מדעי היהדות במערכת החינוך הממלכתי (ועדת שנהר) ובוועדה להוראת ההיסטוריה לכיתות ו'-ט'.
עמד בראש שתי וועדות משנה של המועצה להשכלה גבוהה להכרה במכללות של תל אביב-יפו ועמק יזרעאל. היה חבר בוועדות להכרה במכללות ללימודי היהדות של טורו קולג' ושל היברו יוניון קולג'. היה יושב ראש ועדת המינויים העליונה למדעי הרוח והחינוך במכללות. בשנים 2002–2006 כיהן כנשיא המכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן.
תיאור מחקריו
רפפורט היה היסטוריון של תקופת הבית השני (משיבת ציון ועד למרד בר כוכבא).
רפפורט ראה ביחסים בין היהודים לנוכרים בארץ ישראל בעלי חשיבות רבה להבנת ההיסטוריה היהודית של התקופה.
במאמרים אחדים הוא דן באוכלוסיות אלה וביחסים ובזיקה ביניהן לבין היהודים. הוא דן גם בקבוצות שונות של אוכלוסייה זו וביניהם השומרונים, האדומים ותושבי הערים ההלניסטיות בארץ-ישראל. הוא בחן גם את השפעת העולם ההלניסטי על המדינה החשמונאית והחברה היהודית באותה תקופה רפפורט ראה את מערכת היחסים המתוחה שבין היהודים ללא יהודים כגורם מרכזי למרד הגדול של שנת 66.
יוחנן מגוש חלב: מהרי הגליל אל חומות ירושלים
הספר מתאר ומנתח את הידוע על יוחנן מגוש חלב, כיצד הפך מנכבד מקומי למנהיג מרד נגד רומא ובאיזו מידה משקפים תולדות חייו את מצב החברה היהודית ערב המרד ובמהלכו. רפפורט סבר כי יוחנן היה מנהיג מקומי שהפך בהדרגה לאחד מראשי המורדים בירושלים ושהתהליך שעבר עליו משקף תהליך כללי יותר בחברה היהודית שבו הצטרפו קבוצות נוספות למחנה המורדים.
הספר זיכה את רפפורט בפרס בהט לספר העיון מצטיין.
דניאל, באנציקלופדיה עולם התנ"ך
תל אביב: רביבים, תשמ"ג-1996. הפירוש והמבוא עוסקים בין היתר במשמעות של האמונות בקץ הימים (אסכטולוגיה) ובתחיית המתים המופיעות בספר דניאל וכן בחשיבות ראייתו כמקור ילידי את תופעת הכיבוש והשליטה היוונית על המזרח.
ספר מקבים א': מבוא, תרגום ופירוש
הספר הוא כרך בסדרה "בין מקרא למשנה – ספריית דוד וימימה יסלזון". הוא כולל תרגום מן הנוסח היווני ששרד, פירוש מפורט ומבוא לספר זה, שהוא המקור החשוב ביותר לפרשת כינונה של מדינת החשמונאים לאחר כישלון גזירות הדת בימי המלך הסלאוקי אנטיוכוס הרביעי אפיפאנס. בספר בא לידי ביטוי המחקר העדכני של התקופה לא רק בתחום היהודי אלא גם במה שנוגע לחקר העולם הים-תיכוני באותן שנים, כלומר האימפריות של בית סלאוקוס ובית תלמי ושל רומא. רפפורט זכה על ספרו בפרס יצחק בן-צבי.
אלף שנות היסטוריה יהודית במצרים: תולדות יהודי מצריים מכיבושה על ידי אלכסנדר מוקדון ועד כיבושה בידי הערבים (תרגום)
כתב אביגדור צ'ריקובר; תרגם מאנגלית: אוריאל רפפורט. תל אביב: הוצאת בצלאל צ'ריקובר, 1974. זה תרגום המבוא שכתב פרופ' א' צ'ריקובר לאוסף הפפירוסים היהודיים ממצרים, שהוא המקור החשוב ביותר להכרת פזורה יהודית זו בתקופה ההלניסטית והרומית.
ספר יובל לכבודו
עם צאתו לגמלאות הוצא לכבודו קובץ מאמרים:
Secure boot
Secure Boot (בתרגום חופשי: אתחול מאובטח) הוא מנגנון שמטרתו להבטיח שמשלב האתחול הראשוני של מערכת מחשב רק תוכנה מהימנה תוכל להתבצע על גביה, ולמנוע ביצוע של תוכנה לא מהימנה, היינו, תוכנה שאינה מורשת או ששונתה בזדון כדי להזיק למערכת המחשב.
לפני הפעלת תוכנה בשרשרת האתחול של המחשב, מתבצעת בדיקה מהימנה על ידי אימות החתימה הדיגיטלית של התוכנה. כדי שיהיה ניתן לסמוך על הבדיקה יש ליצור שרשרת אמון (Chain of Trust). זאת אומרת, שעל התוכנה הבודקת את החתימה להיות מהימנה גם כן - התוכנה המתבצעת לפניה צריכה לבדוק קודם את מהימנותה, וחוזר חלילה. בדיקת המהימנות הראשונה צריכה להתבצע על ידי תוכנה מהימנה הצרובה במערכת המחשב באופן שלא ניתן לשנותה ומתחילה להתבצע ראשונה עם הדלקת מערכת המחשב. תוכנה זו מהווה שורש מהימן (Root Of Trust) והיא מפעילה את מנהל האתחול של מערכת המחשב ובודקת את מהימנותו.