cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
קודי ג'ונסון
ביוגרפיה
עד שנת 2009, דני סלינס הצטרף ללהקה כנגן בס. אלבומם, Six Strings One Dream, יצא בספטמבר 2009. לאחר יציאת האלבום, הלהקה צירפה את כריס וויטן ככנר ואת ג'ף סמית' כגיטריסט. ג'ודי ברטולה החליפה את וויטן בכינור ב-2010.
אלבומו הבא של ג'ונסון, A Different Day, יצא בשנת 2011. באותה השנה, ג'ונסון עזב את עבודתו במשרד המשפטים של טקסס כדי להתמקד במוזיקה במשרה מלאה. הוא שיתף פעולה עם קייל פארק בשנת 2012 בסיבוב ההופעות של Dancin' and Drinkin'. כמו כן בשנת 2012, הלהקה של ג'ונסון, המורכבת כעת מרידי, סמית', ברטולה והבסיסט ג'ואי פרוסקי, שינתה את שמם ל-Rockin' CJB's.
אלבומו החמישי של ג'ונסון, Cowboy Like Me, יצא ב-14 בינואר 2014. האלבום היה השני של ג'ונסון שהפיק טרנט ווילמון. הוא נמכר ב-8,000 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו, והגיע למקום ה-25 במצעד אלבומי הקאנטרי המובילים של בילבורד ובמקום ה-33 בבילבורד 200. נכון לשנת 2014, הלהקה של ג'ונסון כללה את סמית', ברטולה, פרוסקי והמתופף מיילס סטון.
האלבום השישי, Gotta Be Me, יצא ב-5 באוגוסט 2016. האלבום הגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד 200, ולמקום השני במצעד אלבומי הקאנטרי, ומכר כ-23,000 עותקים בארצות הברית בשבוע הראשון שלו.
אלבומו השביעי של ג'ונסון, Ain't Nothin' to It, יצא ב-18 בינואר 2019. הוא כולל את הסינגל "On My Way to You", שהוא הלהיט הראשון שלו במצעד הקאנטרי איירפליי. האלבום והסינגל שוחררו שניהם תחת הוצאת וורנר נאשוויל. בשנת 2019, ג'ונסון שיתף פעולה עם ברוקס אנד דאן בגרסה חדשה לשיר הלהיט שלהם "Red Dirt Road" המופיע באלבומם Reboot.
אלבומו השמיני של ג'ונסון, Human: The Double Album, יצא באוקטובר 2021.
מזרח ג'אווה
מזרח ג'אווה (באינדונזית: Jawa Timur) הוא מחוז באינדונזיה השוכן לאורך המחצית המזרחית של האי ג'אווה. המחוז הוקם באוקטובר 1950, כשנים ספורות לאחר עצמאות המדינה. המחוז מחולק ל-29 נפות ו-9 ערים, בירתו היא העיר סורבאיה.
היסטוריה
במהלך הכיבוש היפני של האיים בזמן מלחמת העולם השנייה, מזרח ג'אווה חווה עימותים רבים בין מתנגדים מקומיים לבין השלטון היפני.
דמוגרפיה
ע"פ מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2020 אוכלוסיית המחוז מנתה כ-40.6 מיליון תושבים, עובדה המציבה אותו כמחוז השני המאוכלס ביותר באינדונזיה (אחרי מערב ג'אווה), אמנם השפה הרשמית היא אינדונזית, אך השפה המדוברת במזרח ג'אווה היא שפת הג'אווה.
כלכלה
המחוז נחשב למרכז הכלכלי של מרכז ומזרח אינדונזיה, והוא תורם למעלה מ-15% מהתוצר המקומי הגולמי. בשטח המחוז ישנה המספנה הגדולה במדינה, וכן תעשייה צבאית משמעותית. בנוסף על כך, במזרח ג'אווה ישנם מפעלים גדולים לייצור רכבות, מלט וטקסטיל.
מיוג'ו
מיוג'ו (ביפנית: 明星 – כוכב בהיר או כוכב השחר) היה כתב עת ספרותי שיצא לאור ביפן בין השנים 1900–1908. כתב עת זה היה מיזם של חוג שירה שנקרא "שינשישה" (החברה החדשה לשירה), אשר נוסד על ידי טקאן יוסאנו ב-1899. הוא נודע בעיקר בעקבות תרומתו לפיתוח ולקידום הגרסה המודרנית למשקל 31 ההברות של שירת הוואקה היפנית. כותבים מפורסמים כמו אקיקו יוסאנו שתרמו רבות לכתב העת הפכו את סגנון השירה המסורתית לסגנון החושני של התנועה הרומנטית.
בהמשך הפך סגנונו של כתב העת מכתב עת העוסק בשירת הוואקה בלבד לכתב עת מודרני המקדם אמנות חזותית ושירה מערבית. הוא נחשב כבעל השפעה מכרעת על התפתחות השירה בתחילת המאה ה-20.
כתב העת יצא לאור לתקופה קצרה ונסגר בגלל מחלוקות פנימיות בחוג ה"שינשישה". הרבה מחבריו המקוריים עזרו בהמשך ליצירת כתב עת ספרותי בשם "סובארו". בהמשך היו ניסיונות שונים לחדש את הוצאתו, בפעם הראשונה בין השנים 1921–1927 ובפעם השנייה בין השנים 1947–1949.
What You Did
What You Did הוא סינגל של הזמרת והשחקנית האנגלייה מהליה, בשיתוף פעולה עם הזמרת-יוצרת האנגלייה אלה מאי, מתוך האלבום Love and Compromise. בסינגל, יש דגימות מהסינגל "I'm Going Down" של רוז רויס. נכון ליולי 2021, לסינגל למעלה מ-46 מיליון צפיות ביוטיוב, ולמעלה מ-73 מיליון השמעות בספוטיפיי.
דירוג מוסדות להשכלה גבוהה
דירוג מוסדות להשכלה גבוהה הוא רשימה של מוסדות להשכלה גבוהה, במדינה מסוימת או בעולם כולו, מסודרת לפי קריטריון איכות כלשהו, מהמוסד בעל הציון הגבוה ביותר ומטה. קריטריון האיכות נקבע לפי מאפיינים מדידים, כגון מספר זוכי פרס נובל בקרב סגל המוסד ובוגריו ומאפיינים סובייקטיביים, כגון ביקורת עמיתים אקדמית.
בנוסף לדירוגים אלה מיוצרים דירוגים גלובליים אחרים, כל אחד ואוסף הקריטריונים שלו, וכן מיוצרים דירוגים אזוריים, כגון דירוג אוניברסיטאות בארצות הברית או דירוג אוניברסיטאות באיחוד האירופי.
היסטוריה
בשנת 1900 פרסם האנגלי אליק מקלין את הספר "Where We Get Our Best Men", שכלל פירוט של אישים בולטים ומאפייניהם, בהם האוניברסיטה שבה למדו. בסוף הספר ניתן דירוג של אוניברסיטאות לפי מספר האישים הבולטים שלמדו בכל אחת מהן. בשנת 1904 פרסם אנגלי אחר, הבלוק אליס, רשימה של אוניברסיטאות מדורגת לפי מספר הגאונים שלמדו בהן.
צעד קדימה נעשה בארצות הברית שם יצא לאור בשנת 1906 ספרו של ג'יימס מקין קטל, "American Men of Science: A Biographical Dictionary", ובו 4,000 ביוגרפיות קצרות של מדענים. במהדורת 1910 של הספר נכללה רשימה של אוניברסיטאות, מדורגות לפי מספר בוגריהן שברשימת המדענים ומספר אנשי הסגל שלהן שברשימה זו, תוך מתן משקל גבוה יותר למדענים בולטים יותר. הדירוג, שקיבל את הכותרת “Scientific Strength of the Leading Institutions”, הוא למעשה הדירוג הראשון של אוניברסיטאות בארצות הברית. וריאציות של שיטתו של קטל לדירוג מוסדות להשכלה גבוהה שימשו מחברים אחדים עד לשנות ה-60 של המאה ה-20. כך, למשל, בשנים 1930–1951 פורסם דירוג של מוסדות להשכלה גבוהה בארצות הברית לפי מספר בוגריהם שנכללו בספר "Who’s Who in America".
במקביל לשיטת הדירוג המתוארת לעיל, המבוססת על מדידת הישגי הבוגרים, התפתחה שיטת דירוג המבוססת על המוניטין של האוניברסיטאות בקרב חברי סגל אקדמי. בשנת 1924 ערך ריימונד יוז, פרופסור לכימיה באוניברסיטת מיאמי שבאוהיו, סקר בקרב עמיתיו לאוניברסיטה, שבו נתבקשו לתת ציון, בין 1 ל-5, למחלקות מקבילות, בעשרים תחומים, ב-36 מוסדות להשכלה גבוהה, ובהתאם לתוצאות הסקר פרסם דירוג של המחלקות השונות. בשנת 1934 ערך יוז סקר נוסף, בתפוצה ארצית של נשאלים, ביחס למחלקות ב-35 תחומים. את תוצאות הסקר פרסם כרשימה של מחלקות שלגביהן לפחות מחצית מהנשאלים ציינו שרמתן נאותה. סקר בסגנון דומה נערך בשנת 1959 על ידי פרופ' הייוורד קניסטון מאוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 1966 פרסם אלן קרטר סקר מבוסס מוניטין שדירג מחלקות ב-106 מוסדות להשכלה גבוהה לפי שני קריטריונים: איכות הלימודים לתואר ראשון ואיכות הלימודים לתואר דוקטור. סקר זה זכה לפרסום ניכר ונמכר ב-26,000 עותקים.
בשנת 1983 החל מגזין החדשות U.S. News & World Report לפרסם רשימה שנתית של הקולג'ים הטובים ביותר באמריקה, ככלי עזר למי שעומד לבחור את הקולג' שבו ילמד. בשלוש השנים הראשונות התבססה הרשימה על סקר מוניטין שנעשה בקרב ראשי אוניברסיטאות. על שיטה זו נמתחה ביקורת בפי חלק מהנשאלים, שאמרו שיש ביכולתם להעריך רק את המוסד שבראשו הם עומדים. בעקבות זאת שונתה שיטת הדירוג בשנת 1988 - 25% מהציון למוסד המשיך להיות מבוסס מוניטין, ו-75% הנותרים התבססו על מדדים אובייקטיביים, כגון שיעור המתקבלים מתוך כלל הנרשמים ללימודים, משאבים לימודיים ושיעור המסיימים. בשנים הבאות עבר הדירוגים שיפורים נוספים.
דירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם
דירוג אקדמי של אוניברסיטאות בעולם (באנגלית: Academic Ranking of World Universities; בראשי תיבות ARWU), ידוע אף בכינוי "דירוג שאנגחאי" (Shanghai ranking), מתפרסם אחת לשנה מאז שנת 2003. בשנותיו הראשונות ערכה את הדירוג אוניברסיטת ג'יאו טונג שאנגחאי, ומאז 2009 נערך הדירוג בידי ארגון עצמאי, Shanghai Ranking Consultancy. הדירוג משווה בין 1,800 מוסדות להשכלה גבוהה ברחבי תבל ומדרג את 1,000 המובילים שבהם בהתאם לנוסחה המשקללת את מספר הבוגרים שזכו בפרס נובל ובמדליית פילדס (10 אחוז), אנשי סגל שזכו בפרס נובל ובמדליית פילדס (20 אחוז), חוקרים שפרסמו מאמרים המצוטטים בהרחבה ב-21 קטגוריות שונות (20 אחוז), מאמרים של אנשי סגל שפורסמו בירחונים Nature ו-Science (20 אחוז), דירוג מאמרים במאגרי המידע Science Citation Index ו-Social Sciences Citation Index (20 אחוז) וכן ביצועים אקדמיים של המוסד בממוצע לנפש (על פי המדדים מעלה) (10 אחוז). שיטת דירוג זו פורסמה לראשונה על ידי החוקרים ליו וצ'נג בשנת 2004.
דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education
דירוג אוניברסיטאות בעולם של Times Higher Education מתפרסם על ידי Times Higher Education, שבועון בריטי העוסק בהשכלה גבוהה. זהו פרסום החדשות הבריטי המוביל בתחום ההשכלה הגבוהה. השבועון פרסם את דירוג האוניברסיטאות הטובות בעולם מאז שנת 2004 ועד לשנת 2009 בשיתוף עם חברת QS. החל משנת 2010 מפרסם השבועון דירוג נפרד, בשיטה שונה, שמאגר המידע באשר לציטוטי מאמרים ששימש עבורה הופק בשיתוף פעולה עם חברת המידע תומסון רויטרס. משנת 2014 מתבסס הדירוג על מאגר המידע של חברת אלסוויר.
דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם
דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם (באנגלית: QS World University Rankings) הוא דירוג של 500 האוניברסיטאות המובילות בעולם הנעשה על ידי החברה הבינלאומית Quacquarelli Symonds (QS) המתמחה בחינוך. משנת 2004 ועד 2009 פרסמה החברה את הדירוג בשיתוף עם השבועון הבריטי Times Higher Education, ומאז 2010 מתפרסמים שני דירוגים נפרדים, האחד של QS והאחר של Times Higher Education.
דירוג QS נקבע לפי שישה מדדים: ביקורת עמיתים אקדמית (40%), ביקורת מגייסי כוח אדם (10%), יחס איש סגל/תלמיד (20%), ציטוטים ביחס לאנשי סגל (20%) ואוריינטציה בינלאומית: שיעור התלמידים הזרים במוסד (5%) וושיעור אנשי סגל זרים במוסד (5%).
ביקורת
על דירוגים שונים נמתחה ביקורת באשר לקריטריונים המרכיבים אותם. על דירוג שאנגחאי, למשל, נאמר שהוא מייחס משקל רב מדי לפרס נובל ולמדליית פילדס (30% מהדירוג) אף שהזוכים בפרסים אלה משקפים רק חלק קטן מאוד מתוך כלל פעילות האוניברסיטה, ושקריטריונים אלה מתעלמים מהפקולטות למדעי הרוח ואת מרבית המחלקות במדעי החברה שאינן שותפות לפרסים אלה. להמחשת העיוות מביא בריאן לייטר כדוגמה את אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו, העוסקת רק במדעי הבריאות, ונמצאת במקום גבוה בדירוג, לפני אוניברסיטאות המקיימות מחקר והוראה בכל תחומי הדעת.
מרכיב עיקרי (40%) בדירוג QS קרוי ביקורת עמיתים אקדמית - סקר דעות בין אקדמאים בעולם. על מרכיב זה נמתחה ביקורת שהוא סובייקטיבי, שהרי מדובר בדעות ולא במאפיין מדיד, ושבחירת משתתפי הסקר לקויה.
אירופאום
האירופאום מפעיל תוכנית לתואר שני המשותפת לאוניברסיטאות בתחום ההיסטוריה והתרבויות האירופיות; תואר שני בהיסטוריה וציוויליזציה (ליידן, פריז ואוקספורד), תואר שני בפוליטיקה וחברה אירופאית (פראג, קרקוב, ליידין וברצלונה) ותוכנית ווקלב האוול (פראג, ליידן ופריז). כמו כן, הוא מארגן לימודי קיץ, קבוצות מחקר, פרסומים, תוכנית מלגות, פרויקטים של מלגות, סמינרים, סדנאות, כנסים בין־לאומיים והפרופסורים מלמדים במוסדות השותפים. לאירופאום תוכנית מלגות אירופה רב־תחומי, רב־אוניברסיטאי ורב־לוקאלי ומתמקד במדיניות אירופאית עכשווית. . היו"ר של האירופאום (וגם של המועצה האקדמית והוועד המנהל) הוא ד"ר אנדרו גרהאם והמנכ"ל הוא ד"ר הרטמוט מאייר.
דניש
דניש (באנגלית: Danish (דֵּיניש), "דני"), או "שנק", הוא מוצר מאפה מתוק שהומצא בדנמרק וכיום פופולרי בכל העולם. במדינות סקנדינביה (כולל דנמרק) נקרא הדניש דווקא "wienerbrød" (לחם וינה) על שם האופים ילידי וינה שהחדירו את תורת המגדנאות לסקנדינביה.
מרכיבי הדניש הם קמח, חלב, ביצים וכמויות נדיבות של חמאה, מהם יוצרים בצק שמרים יסודי 20%. הבצק מרודד, נחתך לריבועים של כעשרה סמ"ר, מקופל ו/או מגולגל באופן נאה מעל למלית כלשהי, ועובר התפחה לפני אפייתו. "עוגת שושנים" היא עוגה הנוצרת מסידור במעגל של מספר דנישים שגולגלו לצורת פרח, תוך שמירת רווח מספיק ביניהם.
לאחר פרשת קריקטורות מוחמד קרא שר המסחר של איראן לשנות את שמו של הדניש ל"ורד של הנביא מוחמד".
All the Best – The Live Collection
All the Best – The Live Collection הוא אלבום וידאו של הזמרת האמריקאית טינה טרנר אשר יצא ב-15 במרץ 2005, על ידי חברת התקליטים פרלופון. אלבום הווידאו כולל 25 שירים של טרנר לצד 25 דקות של קטעי ראיונות. האלבום הגיע למעמד זהב בארצות הברית.
רשימת השירים
להלן רשימת שירי האלבום:
מקסים נדסקאו
קריירה
נדסקאו נולד וגדל בויטבסק.
2016
באליפות העולם עד גיל 20, שנערכה בבידגושץ', פולין ב-22 ביולי 2016 סיים נדסקאו במקום שמיני לאחר שקפץ לתוצאה של 2.18 מטר.
אלוף אירופה עד גיל 20
באליפות אירופה (עד גיל 20) שנערכה בגרוסטו, איטליה בשנת 2017 הוא זכה במדליית זהב לאחר שקפץ לגובה של 2.33 מטר, לפני דימיטרו ניקיטין מאוקראינה (2.28 מטר) וטום גייל מבריטניה (2.28 מטר).
2018
באליפות העולם באולם, שנערכה בברמינגהאם, בריטניה 2018 הוא סיים במקום שישי לאחר שקפץ לגובה של 2.20 מטר.
סגן אלוף אירופה
באליפות אירופה, שנערכה בברלין, גרמניה ב-11 באוגוסט 2018 זכה נדסקאו במדליית כסף לבקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר, אחרי מתאוס פריבקו מגרמניה (2.35 מטר) ולפני איליה איוואניוק מרוסיה (2.31 מטר).
אלוף אירופה עד גיל 23
באליפות אירופה (עד גיל 23) 20, שנערכה בייבלה, שוודיה ב-14 ביולי 2018 הוא זכה במדליית זהב לאחר שקפץ לתוצאה של 2.29 מטר, לפני טום גייל (2.27 מטר) ונורברט קובילסקי מפולין (2.23 מטר).
2019
באליפות העולם שנערכה בדוחה, ב-4 באוקטובר 2019 הוא סיים במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.33 מטר, אחרי מועתז עיסא בראשים מקטר (2.37 מטר), מיכאיל אקימנקו מרוסיה (2.35 מטר) ואיליה איוואניוק (2.35 מטר).
אלוף המשחקים האירופיים
במשחקים האירופיים שהתקיימו במינסק, בלארוס ב-2019, הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.35 מטר.
חואן לינדו
קורות חיים
חואן לינדו נולד ב-1790 בטגוסיגלפה, לימים בירת הונדורס, למשפחה עשירה של בעלי אחוזות. אביו, חואקין פרננדס לינדו היה יהודי ממוצא ספרדי, אף כי לינדו עצמו גדל כקתולי. לינדו למד משפטים באוניברסיטת סן קרלוס בגואטמלה וב-1814 סיים את לימודיו והחל לעבוד כעורך דין, באדמיניסטרציה הספרדית ששלטה בכל אמריקה התיכונה באותה עת. בספטמבר 1821, עם הכרזת העצמאות של הונדורס מספרד (יחד עם גואטמלה ומדינות אמריקה התיכונה הספרדית האחרות) מונה לינדו על ידי הממשלה העצמאית החדשה, למושל מחוז קומאיגואה, בו שכנה בין השאר גם העיר קומאיגואה שנקבעה תחילה כבירתה של המדינה החדשה (ולאחר מכן הוחלפה בטגוסיגלפה, הלוך וחזור במשך מספר שנים, עד שהבירה נקבעה סופית בטגוסיגלפה).
עצמאותה של הונדורס, ככזו, הייתה קצרה ביותר - כשנה בלבד. לינדו היה בין השמרנים שתמכו בהצטרפותה למקסיקו, שהפכה אף היא לעצמאית באותה שנה, וב-1822 אכן הצטרפה המדינה החדשה לפדרציה המקסיקנית, בראשות אגוסטין דה איטורבידה, שכינה את עצמו "אגוסטין הראשון קיסר מקסיקו". גם הצטרפות זו נעשתה לזמן קצר בלבד - שוב כשנה. איטורבידה התפטר במרץ 1823 וביולי אותה שנה, עם הקמת הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה הייתה הונדורס, יחד עם גואטמלה, אל סלוודור, ניקרגואה וקוסטה ריקה, לחלק מ"ארצות הברית של מרכז אמריקה" כפי שהמדינה החדשה כונתה. ב-1826 נבחר לינדו לראשונה לפרלמנט של הונדורס, במסגרת הפדרציה החדשה הזו, מטעם המפלגה השמרנית, שהתנגדה לעצם קיום הפדרציה וראתה בה משום שליטה של גואטמלה באמריקה התיכונה כולה. כשהחלה הפדרציה להתפרק, ב-1838, בין השאר בלחץ השמרנים של הונדורס ולינדו, הוא השתתף באספה המכוננת של הונדורס העצמאית.
נשיא אל סלוודור
באוקטובר 1840 הוזמן לינדו על ידי גנרל פרנסיסקו מלספין, מפקד חיל המצב של סן סלוודור בירת אל סלוודור ושליטה בפועל של אותה מדינה, להצטרף לממשלת אל סלוודור, בתור שר חוץ. באותה עת הייתה אל סלוודור, באופן פורמלי, עדיין חלק מהפרובינציות המאוחדות, או ארצות הברית של מרכז אמריקה, אף שהפדרציה הזו כבר כללה בפועל רק את אל סלוודור עצמה, בעוד שאר ארבע השותפות לאותה פדרציה הכריזו על עצמאותן מזה שנה - שנתיים. ב-7 בינואר 1841 הדיח מלספין את נשיא אל סלוודור מטעמו נורברטו רמירז ומינה במקומו את לינדו, לנשיא ה-14 של אל סלוודור. כחודש וחצי לאחר מכן, ב-22 בפברואר 1841 הכריזה אל סלוודור באופן פורמלי על פרישתה מהפדרציה המרכז אמריקאית הבלתי קיימת עוד ולינדו הפך לנשיא בלתי עצמאי של מדינה עצמאית. ב-1 בפברואר 1842 החליף אותו מלספין, בנשיא אחר מטעמו, חוזה אסקולסטיקו מארין ולינדו חזר להונדורס מולדתו.
למרות תקופת כהונתו הקצרה באל סלוודור השאיר לינדו חותם משמעותי במדינה זו, בעיקר בתחום החינוך. הוא ייסד את אוניברסיטת אל סלוודור והקים שורת בתי ספר בכל רחבי המדינה, תוך איום בקנסות על כל כפר, שבו יש יותר ממאה וחמישים תושבים, שלא יקים בתחומו בית ספר משלו, או לא ידאג שאכן ילמדו בו.
נשיא הונדורס
בפברואר 1842 חזר לינדו לקומאיגואה בירתה דאז של הונדורס והמחוז בו כיהן בעבר כמושל. כעבור כחמש שנים, ב-12 בפברואר 1847 מינה אותו בית המחוקקים לנשיאה של הונדורס, במקומו של הגנרל פרנסיסקו פררה, איש המפלגה השמרנית אף הוא, שנבחר, אך ויתר בסופו של דבר על כהונה (נוספת). לינדו כיהן במישרה זו במשך שתי קדנציות, כחמש שנים סך הכל, עד 1 בפברואר 1852.
בתקופת נשיאותו הטביע לינדו את חותמו בשיפור מערכת החינוך של הונדורס, בדומה למה שעשה באל סלוודור, ובין השאר הוא הקים מערכת חינוך ריכוזית ויעילה, עם בית ספר בכל כפר ואת אוניברסיטת הונדורס. הוא כונן חוקה ונאלץ גם להיאבק בניסיונות קשר צבאיים ובגנרלים שניסו להדיחו, לרבות אותו גנרל פררה, שבסירובו להיכנס לכהונת הנשיא ב-1847 איפשר ללינדו להיבחר לנשיא. לינדו עשה כל זאת בהצלחה ובמקביל הוא גם יזם ברית עם אל סלוודור, כנגד גואטמלה, בה ראה אויב זה מכבר. הוא אף יצא במסגרת ברית זו למלחמה קצרה כנגד גואטמלה ב-1851, אך צבאות הונדורס ואל סלוודור הפסידו.
עם סיום תקופת כהונתו על פי החוקה שלו עצמו, פרש לינדו לעיר גראסיאס שבמחוז למפירה ושם נפטר כעבור כחמש שנים נוספות, באפריל 1857.
מיכאיל לרמונטוב
מיכאיל יורייביץ' לֶרְמוֹנְטוֹב  (ברוסית: Михаил Юрьевич Лермонтов; 3 באוקטובר 1814 (כך על פי הלוח היוליאני, שנהג בתקופתו; על פי הלוח הגרגוריאני: 15 באוקטובר) – 15 ביולי (על פי הלוח הגרגוריאני: 27 ביולי)  1841) היה סופר ומשורר רומנטי רוסי, מכונה לעיתים "משורר הקווקז". לרמונטוב נחשב למשורר הרוסי הגדול ביותר בתקופה שלאחר מות אלכסנדר פושקין ועד פטירתו. באחד משיריו הידועים מ-1840, תיאר את האינטונציות שלו "חרוזי ברזל ספוגים מרירות ושנאה".
נעוריו
לרמונטוב נולד במוסקבה למשפחה ממעמד מכובד, וגדל בכפר טרחאני (Тарханы) שבמחוז פנזה של היום. משערים שמוצאו ממשפחת אצילים סקוטית (Earls of Learmont). לפי עדויות, שירת אציל סקוטי ממשפחה זו בצבא הפולני, נשבה במהלך הקרבות, עבר לשירות הצאר הרוסי ונהרג בקרב ליד סמולנסק בשנת 1633.
כיוון שלא עלה בידי משפחתו להסתדר כלכלית, נאלץ אביו של לרמונטוב, כמו אביו שלו לפניו, להתגייס לצבא. בעלותו לדרגת קפטן, הוא נישא למריה ארסנייבה בת השש עשרה. שנה לאחר נישואיהם, בליל ה-3 באוקטובר 1814 (לפי הלוח היוליאני), נולד מיכאיל לרמונטוב. זמן קצר אחרי לידתו, פרץ ריב בין אביו לבין סבתו מצד אמו. האם, אשר לא הצליחה לעמוד בעין הסערה, נפלה למשכב ומתה ב-1817. לאחר מות בתה, הקדישה סבתו יליזבטה אלכסייבנה את כל זמנה ללרמונטוב הפעוט, בפחדה כי במוקדם או במאוחר יילקח הילד ממנה בידי אביו. ייתכן כי בשל הדאגה היתרה או בשל המתחים המתמשכים במשפחתו בימי צעירותו, פיתח לרמונטוב מזג שהיה יהיר ופחדני גם יחד, ואף משיכה להרס.
כילד, האזין לרמונטוב לסיפורי נוכלים וגנבים ודמיונו נשבה בידי אופיים הגס, אומץ לבם ומקומות מחייתם הפראיים. בגיל 10 הוא חלה, וכדי לרפא את מחלתו לקחה אותו סבתו אל חבל הקווקז. שם אהב לרמונטוב ילדה אשר תיאר אותה מאוחר יותר כבעלת שיער זהוב ו"זוג עיניים מלאכיות".
בילדותו המוקדמת התחנך לרמונטוב בידי צרפתי בשם ז'אנדרו; כשהתברר שאותו ז'אנדרו היה מחנך לא מוצלח, החליטה סבתו לקחת את נכדה למוסקבה. תחילה התחנך לרמונטוב בידי מחנך גרמני בשם לוי ואז נחשף לגתה ושילר, וזמן קצר אחר כך החל בלימודיו בגימנסיון אקדמי. הוא הוכיח עצמו כתלמיד מוכשר מעבר למקובל. בגימנסיון הכיר את שירתם של פושקין ושל ואסילי ז'וקובסקי. אחת מחברותיו תארה אותו כ"נשוי לכרך עבה של ביירון". אותה נערה, יקטרינה חבוסטוביה, הייתה לאחד ממושאי תשוקתו של לרמונטוב ועליה כתב את השיר הבלתי רגיל "У Врат Обители Святой" ("בשערי משכן הקדושה"). אותה עת, יחד עם תשוקתו הפואטית של לרמונטוב, התעוררו בקרבו השנינות הארסית וההומור האכזרי. כישרונו לצייר קריקטורות תאם את יכולתו לצלוף בתלמידים בכינויים שונים.
בזמן לימודיו בלט לרמונטוב בהתבדלותו היהירה והמתנשאת. הוא הקפיד להתייצב להרצאות, אך לרוב היה קורא ספר באחת מפינות האודיטוריום, ורק לעיתים רחוקות לקח חלק בחיי החברה של הסטודנטים. תקופת לימודיו באוניברסיטה תמה כשלקח חלק במעשה קונדס מחוצף כנגד אחד הפרופסורים.
אירועי האוניברסיטה גרמו ללרמונטוב לשקול מחדש את בחירת הקריירה שלו. בין 1830 ל-1834 הצטרף אל בית הספר לצוערים בסנקט פטרבורג, ושם היה לקצין משמר. בתקופה זו כתב שירה אשר חיקתה את פושקין וביירון. הוא גם גילה סקרנות עזה לגבי היסטוריה רוסית ואפוסים ימי-בינימיים אשר השתקפה בשירים אודות העיר מוסקבה: השיר על הסוחר המוצלח קלצ'ניקוב ובשירו הארוך בורודינו, ובסדרת בלדות פופולריות.
תהילה וגלות
תהילתו של לרמונטוב באה אליו לאחר שירו "מות המשורר" ("Смерть поэта"), שנכתב לאחר מותו של "שמש השירה הרוסית", א"ס פושקין, בדו-קרב. בשירו טען לרמונטוב, כי לא היה זה דו-קרב אלא רצח, והאשים את הצאר ויועציו בתכנונו. השיר הטיל אשמה גם על החברה הגבוהה ברוסיה על שותפותה ברצח פושקין. השיר צייר חברה זו כ"כת מתייהרת" ו"רוצחי חירות, גאון ושם עולם" ש"סביב הכס אורבים לבלוע נתח" (הציטוטים הם מתוך תרגום השיר, שנעשה על ידי דב גפונוב). השיר ביקע את האווירה המדכאת של רוסיה בשנות ה-30 של המאה ה-19 כברק המכה בשמים צלולים; השיר הכיל כוח של נבואה מקראית, גם אם בני זמנו של המשורר ראו בו אות לאדם שאינו שפוי.
השיר אמנם לא פורסם בפומבי, אלא הועבר מאיש לאיש בהעתקים כתובים, אך הוא הגיע בסופו של דבר אל הצאר, אשר החליט לשלוח את לרמונטוב לאלתר לחבל הקווקז כקצין פרשים. כאמור, שהה לרמונטוב בקווקז כילד בן 10 עם סבתו, וכך מצא עצמו "בבית" עם רגשות סימפתיים יותר מאלו שזכר מילדותו. מידותיהם הטובות והנוקשות של יושבי ההרים אשר נגדם היה עליו להילחם, כמו גם נוף הסלעים וההרים, התבררו כקרובים לליבו. הצאר הגלה אותו אם כן, אל ארץ מולדת, אם כי סבתו לא סברה כך, והצליחה לגרום לקיצור תקופת גלותו.
לרמונטוב שהה בסנקט פטרבורג בין השנים 1838–1839, והתבוננותו הזועמת בהווי האריסטוקרטי, שם קיבלו אותו הנשים האופנתיות כידוען, הביאו לכתיבת מחזה הביקורת "נשף המסיכות". לאחר מכן הוחזר לצבא הקווקזי.
עד 1839 השלים את הרומן היחידי שלו באורך מלא, "גיבור דורנו", אשר תיאר באופן נבואי את הדו-קרב בו קיפח את חייו ביולי 1841. יש הטוענים כי גם דו-קרב זה היה רצח שהוזמן על ידי הצאר, שרצה להיפטר מהמשורר המרדן, אך יכול להיות כי גם אופיו היהיר של לרמונטוב תרם להחשת הסוף. רבים מפיוטיו המעולים נתגלו לאחר מותו בספרון הכיס שלו.
מותו
לרמונטוב מת בדו-קרב ביולי 1841. הלווייתו התקיימה ב-17 ביולי (29 ביולי) 1841 בבית העלמין הישן של פיאטיגורסק. 250 יום לאחר מכן, ב-21 בינואר 1842 האציל ארסנייב פנה אל הצאר בבקשה להעביר את גופת המשורר לכפר טרחאני. לאחר שהצאר אישר זאת, הועברה גופתו ב-21 באפריל (3 במאי) 1842 לכפר טרחאני. הוא נקבר סמוך לקבר סבו והוריו ב-23 באפריל (5 במאי) 1842.
יצירות
במהלך חייו פרסם לרמונטוב רק כרך דק של אוסף שירים (1840). שלושה כרכים, אשר קוצצו בידי הצנזורה, פורסמו שנה אחרי מותו. שיריו הקצרים נעים בין יצירות פטריוטיות זועמות כמו ארץ אבות ועד הערצה פנתאיסטית של הטבע החי (אני יוצא לבדי אל הדרך). לרמונטוב "הואשם" בכך שפיוטיו המוקדמים היו נגועים ילדותיות, מפני שעל אף שליטתו המיומנת ברזי השפה, היא פונה יותר אל צעירים מאשר אל הבוגרים. אולם האווירה הרומנטית של ההתפכחות הייתה אשליה שבה היה שקוע יתר על המידה בעצמו. הוא ניסה לנתח ולהביא אל האור את הסיבות העמוקות ביותר לאי שביעות הרצון המטפיזית שלו עם החברה ועם עצמו.
שורשים פטריוטיים ופנתאיסטים בשירתו הביאו לתהודה בלתי צפויה בספרות הרוסית המאוחרת. בוריס פסטרנק לדוגמה, הקדיש את אוסף שיריו מ-1917 לזכר שיר אחד חשוב של לרמונטוב, שד. זהו שיר ארוך ובו כמה משורותיה היפות ביותר של השפה, אשר לרמונטוב שיכתב מספר פעמים עד מותו. השיר מהלל את הלהט של "הרוח האינסופית של האתאיזם" אל "עלמת ההרים", והוא נאסר לפרסום במשך עשורים. אופרה עשירה של אנטון רובינשטיין על נושא זהה נפסלה גם כן בידי צנזורים שסברו כי יש בה חילול הקודש.
בזכות הרומן היחיד שכתב, לרמונטוב נחשב אחד האבות המייסדים של הפרוזה הרוסית. גיבור דורנו הוא למעשה אוסף סיפורים תפור היטב הסבים סביב דמות יחידה, פצ'ורין. הסיפורים הקצרים קשורים בצורה מורכבת כך שהקורא יכול לעקוב אחר מעשיה השטחיים של הדמות ועד להבנת הפילוסופיה שלה ושורשי התנהגותה המסתורית לכאורה. מבנהו החדשני של הרומן עורר השראה במספר יצירות, כמו ברומן פנין (1955) של ולדימיר נבוקוב.
קישורים חיצוניים
תרגומי יצירתו לעברית:
Live from Paris
Live from Paris (בספרדית: En Vivo Desde París) הוא אלבום ההופעה הרביעי של הזמרת-יוצרת הקולומביאנית שאקירה. האלבום מאגד כמה וכמה הופעות של הזמרת שהתקיימו בעיר פריז, שבצרפת. האלבום זכה במהרה להצלחה רבה ברחבי העולם כאשר מכר למעלה מ-90,000 עותקים במקסיקו, ולמעלה מ-100,000 עותקים בצרפת. ה-DVD שיצא לאלבום זכה להצלחה פחותה כאשר מכר 15,000 עותקים בצרפת ו-5,000 עותקים בפולין.
במצעדים האלבום זכה להצלחה בינונית כאשר הצליח להגיע למקום ה-1 במצעד אלבומי הפופ הלטיניים שבארצות הברית, ובמצעדים אחרים הצליח האלבום להגיע לחמישיות והעשיריות הפותחות במדינות רבות.
האלבום מחולק לשני חלקים, חלק של DVD, וחלק של האלבום עצמו, החלק של ה-DVD זכה להצלחה פחותה משל האלבום אך הצליח למכור כמויות נאות של עותקים ביחס לגרסה הרגילה של האלבום.
רקע
לאחר סיבוב ההופעות המצליח והגדול של הזמרת הנקרא "The Sun Comes Out World Tour", אשר קידם את האלבומים Sale el Sol ו-She Wolf הודיעה הזמרת כי עתיד לצאת אלבום הופעה חדש אשר יאגד הופעות שנערכו בפריז שבצרפת. האלבום יצא לאור ב-2 בדצמבר 2011, כמה חודשים לאחר סיום סיבוב ההופעות וצאת שני האלבומים.
Life Goes On (שיר של ליאן ריימס)
Life Goes On (בעברית: החיים ממשיכים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ליאן ריימס, מתוך אלבום האולפן החמישי שלה, Twisted Angel. השיר יצא לאור ב-26 באוגוסט 2002, על ידי חברת התקליטים קורב רקורדס, כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד המוזיקה האוסטרלי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ליאן ריימס, דזמונד צ'יילד ואנדראס קרלסון והופק על ידי דזמונד צ'יילד, פיטר אמאטו וגרג פגאני. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לשיר את תואר הפלטינה, על מכירות של למעלה מ-70,000 עותקים במדינה, דבר אשר הופך אותו לאחד משיריה הנמכרים ביותר של ריימס במדינה.
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-4.5 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-17 בדצמבר 2010, בערוץ היוטיוב של ליאן ריימס וצבר למעלה מ-5 מיליון צפיות.
בריליאנט בלו
הסבר משלים: מופיע בשם זה על חלק ממוצרי חברת "טבע תעשיות פרמצבטיות".
גוסט פורס
גוסט פורס (בצרפתית: GhostForce) היא סדרת טלוויזיה צרפתית בהנפשה ממוחשבת, מסוגת קומדיה, אקשן והרפתקאות, אשר נוצרה על ידי ג'רמי זאג. הסדרה הופקה על ידי Zagtoon הצרפתית, אשר יצרה את "המופלאה: הרפתקאות ליידי באג", והונפשה על ידי Sunwoo Entertainment הדרום קוריאנית.
לאחר שהוכרז שהסדרה תשודר בישראל, היא החלה את שידוריה בדיבוב עברי ב-25 ביולי 2021 בערוץ דיסני ישראל, כאשר זהו היה שידור הבכורה העולמי שלה. בצרפת פרק הבכורה של הסדרה שודר ב-21 באוגוסט 2021 בערוץ TFOU. הסדרה חודשה לעונה שנייה.
כריס קולומבוס צפוי לביים סרט לייב אקשן שמבוסס על הסדרה. באנגלית וצרפתית הפרק לא מחולק לשני חלקים אלא לחלק אחד עם רוח רפאים אחת
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר שלושה נערים, אנדי, מייק וליב, אשר מגנים במסווה על העיר ניו יורק בתור גיבורי על מפני רוחות רפאים. המנטורית של חבורת הנערים היא מיס ג'ונס, שעוזרת להם בעזרת מידע על הרוחות. לפעמים הרוחות לא ידועות אז במקרים האלה היא לא יכלה לעזור להם.
מדבבים
הדיבוב העברי בוים על ידי תמי ברק, והופק על ידי עדי וולוצקי. בנוסף דיבבו בדיבוב העברי איה שני, אלונה אלכסנדר, נויה דואני, יובל קדוסי ושירלי לילו.
יחסי אוקראינה–צ'ילה
יחסי אוקראינה–צ'ילה הם יחסי החוץ בין אוקראינה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היסטוריה
לאחר הכרזת העצמאות של אוקראינה, צ'ילה הכירה באוקראינה כמדינה עצמאית ב-9 בינואר 1992, והיחסים בין שתי המדינות כוננו רשמית ב-28 בינואר אותה שנה. שלוש שנים לאחר מכן מינתה ממשלת אוקראינה את השגריר בארגנטינה במקביל לרפובליקת צ'ילה. בשנת 1997 הקימה צ'ילה קונסוליית כבוד בקייב, שהוחזרה על ידי אוקראינה בשנה שלאחר מכן, כאשר מינתה קונסול כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה. בשנים 1998 ו-2002 נערכו בסנטיאגו שני סבבים ראשונים של התייעצויות פוליטיות על פי הפרוטוקול המקביל שנחתם בשנת 1995. ביוני 2011 התקיימה בסנטיאגו הפגישה הראשונה של הוועדה הבין-ממשלתית הצ'יליאנית-אוקראינית לשיתוף פעולה כלכלי וסחר.
הקונגרס הלאומי של צ'ילה דרך בית הנבחרים דחק באונסק"ו להכיר בהולודומור כמעשה פלילי של רצח עם שביצעה ברית המועצות נגד העם האוקראיני.
אמנות והסכמים דו-צדדיים
בין האמנות שנחתמו בין שתי המדינות ניתן למנות הסכם לקידום והגנה הדדית על השקעות (1997), הסכם לפטור אשרות לאנשים דיפלומטיים (2001) והסכם על שיתוף פעולה מסחרי וכלכלי (2003). במהלך פגישת הייעוץ המדיני שהתקיימה בשנת 2013 בקייב, שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה בין האקדמיה הדיפלומטית בצ'ילה לבין האקדמיה הדיפלומטית של אוקראינה. כמו כן, בשנת 2015 הסכימו צ'ילה ואוקראינה לבטל את חובת אשרת תייר לאזרחי שתי המדינות, עם מגבלת שהייה של 90 יום.
ביקורים רשמיים
באוקטובר 1995 ערך נשיא אוקראינה ליאוניד קוצ'מה ביקור רשמי בצ'ילה, כאשר נחתמו הקשרים הדו-צדדיים הראשונים. במרץ 1997 ערך שר החוץ הצ'יליאני חוזה מיגל אינסולזה ביקור רשמי בקייב, שהוחזר על ידי שר החוץ האוקראיני במאי 1999.
יחסי סחר
בשנת 2016 הסתכם הסחר בין המדינות ב-24 מיליון דולר. המוצרים העיקריים שיוצאו על ידי צ'ילה לאוקראינה היו מולים, יין וסלמון, ואילו אוקראינה מייצאת בעיקר אמוניה, יחידות עיבוד דיגיטליות ומבודדי חשמל.
דניאל בגוב האריות
דניאל בגוב האריות, סיפור המופיע ב. דניאל מתפלל לאלוהים ונתפס. במעשה זה הוא מפר את חוקי ממלכת מדי וממלכת פרס, ולכן דניאל מושלך לגוב האריות. סיפור זה הוא המפורסם שבכל סיפורי דניאל, ומופיע בתנ"ך בשפה הארמית.
סיפור המעשה
דניאל עובר על צו שנחקק כדי ללכוד אותו, אשר אוסר על תפילה או פנייה לאל. דניאל מתפלל לאלוהים שלוש פעמים ביום ונתפס בעקבות הלשנה. לא ניתנת לו אפשרות להתחרט על מעשהו, ושרי המלך לא נותנים לו להימלט מעונש. דניאל מוכן להקריב את חייו על קידוש השם ואינו מוכן להפסיק את מנהגו להתפלל לאלוהיו. מוטל עליו גזר דין מוות והוא מושלך לגוב האריות. מלאך ה' נשלח לסגור את פי גוב האריות. המלך דריווש מכיר באלוהים ואף מצווה על אזרחי המדינה להכיר באלוהיו של דניאל.
הרקע לסיפור
יש הטוענים כי בסיפור דניאל בגוב האריות משתקפים יסודות סיפוריים בבליים בדומה לסיפורי ספר דניאל א'-'. הצו האוסר להתפלל לאלים במשך שלושים יום מנהגים בבליים.
מסר הסיפור
דמיון רב קיים בין סיפור זה לסיפור אחר המופיע בספר דניאל המספר את סיפור הרעים המושלכים לכבשן. אמנם דניאל אינו נזכר בסיפור זה, אך לשני הסיפורים קווי דמיון רבים. בשני הסיפורים מתנכלים שרי מדי ליהודים. בשני הסיפורים קיימת דילמה האם לציית לחוקי האל או לחוקי המדינה ומודגשת דבקות היהודים באלוהים ובמצוותיו. בשני הפרקים עומדים במרכז גיבורים העומדים בניסיון. השרים אשר התנכלו ליהודים נענשים והשליט מכיר בכוחו של ה'. מטרתו של המחבר המקראי להעביר מסר חד וברור והוא להזהיר מפני הליכה אחרי דתם של הגויים ומצוות המקום ולא אחרי מצוות התורה.
לדעת יאיר זקוביץ, הדמיון בין שני הסיפורים מצביע על זיקה ישירה ביניהם. לשיטתו סיפור זה נכתב על פי הדגם של מעשה הרעים בכבשן האש וזאת כדי להציב את דמותו של דניאל מעל זו של רעיו.
אזכור הסיפור במקורות אחרים
סיפור דניאל בגוב האריות מופיע בסיפור בל והתנין אודותיו מסופר בספרים החיצוניים. סיפור זה מתאר את חבקוק הנביא אשר הביא אוכל לקוצרים בשדה. על פי המסופר בהמשך, מלאך אלוהים נושא בציצית ראשו את הנביא חבקוק עד לבבל אל דניאל בגוב האריות. סיפור זה מתבסס על סיפורו של בנה של האישה השונמית המופיע ב.
הסיפור בתרבות
בשנת 1903 פרסם המשורר דוד פרישמן את שירו, "דניאל בגוב האריות", שנכתב בתגובה לפרעות קישינב.
מלודי גרנד פרי
היסטוריה
נורווגיה הצטרפה לאירוויזיון במהדורתו הרביעית בשנת 1960. המלודי גרנד פרי הראשון נערך ב-20 בפברואר 1960, באוסלו, בירת נורווגיה. הזוכה בתחרות הייתה נורה ברוקסטדט עם השיר "Voi Voi", אשר זכה במקום הרביעי באירוויזיון 1960. ברוקסטדט נשלחה פעם נוספת לאירוויזיון לאחר שניצחה עם השיר "Sommer i Palma". בשנת 1970 התחרות לא התקיימה בשל פרישתה של נורווגיה מאירוויזיון 1970. בשנת 1991, התחרות בוטלה פעם נוספת עקב אי-היענות מזמרי המדינה להשתתף בתחרות. באותה השנה, הנציג והשיר הנורווגי נבחרו על ידי ועדה פנימית. עקב מיקומה הנמוך של נורווגיה באירוויזיון 2001, היא לא הורשתה להשתתף באירוויזיון 2002, לכן התחרות המקומית לא נערכה. בשנת 2020, אולריקה בראנדסטורפ זכתה בתחרות עם השיר "Attention", ונבחרה לייצג את נורווגיה באירוויזיון 2020. ב-18 במרץ 2020, איגוד השידור האירופי הכריז כי בעקבות מגפת הקורונה, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה. כפשרה, בראנדסטורפ הועלתה אוטומטית לגמר במלודי גרנד פרי 2021.
זוכים
כל זוכי המלודי גרנד פרי ייצגו את נורווגיה באירוויזיון. נורווגיה זכתה שלוש פעמים באירוויזיון, ב-1985, 1995 וב-2009. עם זאת, נורווגיה הגיעה למקום האחרון 11 פעמים, יותר מכל מדינה אחרת.
הטבלה הבאה מסכמת את השירים הנורווגים שהגיעו לאחד מחמשת המקומות הראשונים באירוויזיון:
יהודה סומו
יהודה סומו משער אריה פורטלאונה (יהודה בן יצחק; באיטלקית: לאונה דה סומו; Leone  de Sommi Portaleone; סביבות 1525–סביבות 1590) היה איש רנסאנס איטלקי יהודי. הדרמטורג העברי הראשון, נודע בשל המחזה העברי שכתב "צחות בדיחותא דקידושין".
סומו, בן למשפחת רופאים ומלומדים, למד בנעוריו אצל רבי דוד פרובנצאלי במנטובה שבאיטליה ובה פעל במהלך המאה ה-16. הוא נחשב לאחד מהאנשים הפעילים של ימי הרנסאנס ועסק בספרות, בתיאטרון, בהוראה ובפעילות למען הציבור והמדינה. בחלק מהתחומים זכה סומו להישגים מרשימים הזכורים עד היום, כדוגמת היצירה העברית הראשונה לילדים ולנוער - שתי שיחות בין תינוק, אומנת והורים ומסתו הנודעת על אמנות התיאטרון, המציגה גישה שיטתית על כל היבטי התיאטרון באמצעות דיאלוג בארבעה חלקים.
ידידיה
{{פירושונים|* כינוי לשלמה המלך
אישים ששם משפחתם ידידיה: אחר:
ראו גם
}}
עירוני רחובות
עירוני רחובות היא קבוצת כדוריד ישראלית מהעיר רחובות, המשחקת בליגה הלאומית. הקבוצה אירחה בעבר באולם "ברזילי" ברחובות שמכיל 1,000 מקומות. בעונת 2015/2014 עברה להיכל הספורט שנבנה בתיכון "קציר" בעיר ומכיל 500 מקומות.
בעבר נקראה הקבוצה "מכבי רחובות" ולקחה אליפויות וגביע בשנות ה-50 וה-60. בשנת 2002 התפרקה קבוצת מכבי, וב-2005 הוקמה הקבוצה מחדש בשם "עירוני רחובות".
ויליאם נון ליפסקומב
ויליאם נון ליפסקומב הבן (באנגלית: William Nunn Lipscomb Jr.; 9 בדצמבר 1919 – 14 באפריל 2011) היה כימאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1976 "על מחקריו בעניין מבנה הבוראנים השופכים אור על בעיות במבנה הקשר הכימי".
עירוני רחובות
היסטוריה
בשנות ה-30, נוסדה קבוצת הכדוריד "מכבי רחובות", כשאז שיחקו במתכונת של 11 שחקנים בקבוצה והיא קטפה הישגים רבים. באותן שנים התקיימו משחקי הכדוריד של המכביות השונות ברחובות.
ויליאם נון ליפסקומב
ביוגרפיה
ויליאם נון ליפסקומב נולד ב-9 בדצמבר 1919 בקליבלנד שבאוהיו. משפחתו עברה ללקסינגטון שבקנטקי בשנת 1920. ליפסקומב נשאר בקנטקי עד שסיים תואר ראשון בכימיה באוניברסיטת קנטקי בשנת 1941. בשנת 1946 סיים ליפסקומב את הדוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה. בשנים 1946–1959 לימד ליפסקומב באוניברסיטת מינסוטה. לאחר מכן, החל ללמד באוניברסיטת הרווארד, שם עבד עד שנת 1990. באותה השנה מונה ליפסקומב לפרופסור אמריטוס.
ליפסקומב נפטר ב-14 באפריל 2011 מדלקת ריאות בקיימברידג', מסצ'וסטס בגיל 91. היו לו כארבעה ילדים משני נישואים.
עירוני רחובות
היסטוריה
בשנות ה-70 ירדה קרנה של הקבוצה, ומאז אמצע שנות ה-80 החלה תקופת דעיכה של הקבוצה ביחד עם יריבתה העירונות הפועל רחובות, וההגמוניה בכדוריד הישראלי עברה לקבוצות מראשון לציון. לאחר התפרקות הקבוצה במקביל ליריבתה העירונית הפועל, הקמת קבוצה מאוחדת בתחילת המילניום לא הועילה והסתיימה בפירוקה של הקבוצה הבוגרת סופית בשנת 2002.
עם זאת, גם בשנים שהמועדון לא התקיים נמשך טיפוח צעירי העיר בבתי הספר לכדוריד בהנחיית המאמן אמיתי דיין. רבים מתוכם בלטו כשחקנים בקבוצות צמרת ובנבחרת ישראל, ביניהם גל אברהם, עמיר שור וחן בירנבאום.
בשנת 2005 הוקמה קבוצת "עירוני רחובות" שהתבססה על השם, המסורת, המגרש והתשתיות של מכבי רחובות. הקבוצה הורכבה משחקנים בוגרי קבוצת הנוער, רובם חיילים משוחררים, ששבו לפעילות לאחר הפסקה בת שלוש שנים עקב שירותם הצבאי. הקבוצה חידשה את פעילותה בליגה הארצית (השלישית), עלתה מיד לליגה הלאומית (השנייה) והצליחה במאבק עלייה גם לליגת העל (הראשונה), בה היא משחקת כיום.
סגל הקבוצה לעונת 2019/2020
מעודכן ל- 28 בספטמבר 2019:
SLOSHSAT
מהלך פרויקט
הצעה ראשונית לפרויקט SLOSHSAT הוצעה לסוכנות החלל האירופאית על ידי סוכנות החלל ההולנדית בשנת 1989. התכנון המקורי היה לשגר את הלוויין על משגר אריאן 4. בשנת 1992 התכן כבר כלל שיגור על מעבורת החלל כלוויין טרמפיסט. הלוויין נבנה בין השנים 1997–1999 והחל אינטגרציה בשנת 1999.
עקב אסון מעבורת החלל קולומביה בפברואר 2003, וההחלטה לעצור שיגור לוויינים אזרחיים נוצר צורך לשנות את התכן שיתאים לשיגור על משגר אריאן, ולמצוא הזדמנות שיגור אחרת. הוחלט לשגר את SLOSHSAT כחלק משיגור של אריאן 5 כשהוא צמוד ל-MaqSat-B2. השינוי במסלול ובשיגור גרר סבב נוסף של תכן ושינויים בחומר ובתוכנה של ניסוי השכשוך.
הלוויין נבנה על ידי NLR - המרכז הלאומי ההולנדי לתעופה וחלל. הם סיפקו גם את מבנה החללית ומערכת החשמל. חברת NEWTEC סיפקה את מערכת ההפרדות מהמשגר ואת התמיכה הקרקעית. סוכנות החלל הישראלית הייתה אחראית על הניסוי ומערכת ההנעה, אשר נבנה ברפאל.
מבנה הלוויין
שמו של הלוויין SLOSHSAT- FLEVO מורכב משתי מילים, הראשונה מתארת את ניסוי השכשוך (באנגלית Sloshisng), והמילה השנייה היא ראשי תיבות של מתקן לניסוי נוזלים והוכחה במסלול (Sloshsat Facility for Liquid Experimentation and Verification in Orbit).
הלוויין נראה כמו קובייה בעלת פאות של 90 ס"מ. משקל הלוויין בשיגור היה 129 ק"ג.
בקרת ההכוון של הלוויין נעשתה בעזרת מנועי גז קר (12 מנועים).
תחנת הקרקע שתפעלה את הלוויין ואת הניסוי הייתה במרכז התפעול של סוכנות החלל האירופאית (ESOC) בדרמשטאדט וניהול הניסוי התבצע מהולנד.
השיגור
הלוויין תוכנן במקור לשיגור ממעבורת החלל שתשמש בתור ממסר תקשורת לניסוי. אולם לאחר אסון מעבורת החלל קולומביה לא הסכימו לשגר יותר לוויינים מהמעבורת והוא עבר שינויים כדי שישוגר בטיסה הראשונה של משגר אריאן 5. הלוויין שוגר מבסיס החלל האירופי קורו שבגיאנה הצרפתית ב-12 בפברואר 2005, למסלול מעבר למסלול גאוסטציונרי עם אפוגיאה של 39,918 ק"מ ופריגיאה של 250 ק"מ. נטיית המסלול הייתה 7 מעלות.
תיאור הניסוי
הניסוי היה מורכב ממכל בנפח 86.9 ליטר שהכיל 33.5 ליטר של מים מיוננים. המכל היה עשוי מחומרים מרוכבים, והכיל 270 חיישנים למדידת תנועת המים מבפנים ופיזורם בתוך המכל תוך כדי תנועת הלוויין. בנוסף, היו חיישנים למדידת הטמפרטורה, לחץ ומהירות הנוזל ב-17 מקומות לאורך המכל. כמו כן ללוויין היו שישה מדדי תאוצה ושלושה גירוסקופי FOG למדידת תנועת הלוויין. מנועי הגז קר נועדו לשלוט בתנועה המסלולית והסיבובית של הלוויין כדי להאץ או להאט את תנועת הנוזל בתוכו.
הלוויין שידר טלמטרייה מתנועות השכשוך במכל במקטעים של 10 שעות במהלך שבוע. בין ניסוי וניסוי הלוויין היה מיוצב כדי שתנועת המים במכל תירגע והסוללה תיטען באמצעות הפאנלים הסולארים.
הלוויין המשיך בניסוי עד לניצול כל כמות הדלק במערכת ההנעה, וצבר 57.5 שעות ניסוי עד לסיום הדלק ב-21 בפברואר 2005.
לאחר מכן, הלוויין נשאר בתור זבל חללי. ללא משימה ייעודית לפינויו, מסלולו אמור לדעוך עד 2335.
אקיקו יוסאנו
אקיקו יוסאנו (ביפנית: 与謝野 晶子; 7 בדצמבר 1878 – 29 במאי 1942) הוא שם עט של סופרת ומשוררת יפנית בשם הו שו, שהייתה מחלוצי הפמיניזם, פציפיסטית ופעילה חברתית שחיה בתקופת מייג'י, תקופת טאישו ובתחילת תקופת שווה. היא הייתה בין המשוררות הפוסט-קלאסיות המפורסמות ביותר והשנויות ביותר במחלוקת ביפן.
ביוגרפיה
יוסאנו נולדה למשפחת סוחרים אמידה מסאקאי במחוז אוסקה. כבר מגיל 11 היא לקחה חלק משמעותי בניהול העסק המשפחתי שעסק במכירת יוקן וממתק שעועית. בילדותה היא נהגה לקרוא יצירות ספרותיות, לרוב מספרייתו של אביה. בתור תלמידת תיכון היא עשתה מנוי למיוג'ו והפכה לאחת התורמות העיקריות שלו. עורך כתב העת, טקאן יוסאנו, לימד אותה את שירת הוואקה.
טמבוב (כדורסל)
מועדון הכדורסל טמבוב (ברוסית: Баскетбольный Клуб Тамбов) הוא מועדון כדורסל מהעיר טמבוב. מתמודד בסופרליגה-2, השלישית בחשיבותה ברוסיה ובגביע רוסיה.
היסטוריה
ב-2003, הוקם בטמבוב מועדון כדורסל "TGU-בסקט", אשר התמודד בליגה הראשונה. המועדון הורכב בעיקר מסטודנטים והמאמן הראשי היה ויקטור קולודין. ב-2006, הקבוצה שינתה את שמה ל"מועדון הכדורסל טמבוב" ולמאמן מונה הכדורסלן לשעבר סרגיי קונוטופוב. תחת הנהגתו, הקבוצה העפילה מהליגה הבכירה ב' לליגה הבכירה א'.
בשנת 2009 הקבוצה הועברה לידי האוניברסיטה הטכנולוגית הממלכתית על שם דרז'אבין והאוניברסיטה הופכת למממנת העיקרית של המועדון. בעונת 2009/2010 הקבוצה התמודדה בסופרליגה ב', אבל לא השלימה את העונה בשל הפסקת המימון. באותה שנה, הוקמה קבוצת כדורסל אחרת בטמבוב בניהולו של ויקטור קולודין.
בשנת 2010, בהתבסס על הקבוצה של קולודין נוצר "מועדון כדורסל טמבוב", במימון ממשלת מחוז טמבוב. בעונת 2010/2011 הקבוצה התמודדה בליגה הבכירה, השנייה בחשיבותה. במהלך תקופה זו נערך שינוי במבנה ליגות הכדורסל ברוסיה: הליגה הבכירה א' וב' התאחדו והקבוצה התמודדה בליגה זו עד עונת 2012/2013.
בעונת 2013/2014 הקבוצה סיימה במקום 3 בעונה הסדירה, עם מאזן של 23 ניצחונות ו-9 תבוסות העפילה לפלייאוף. בפלייאוף הפסידה בסיבוב הראשון וסיימה במקום החמישי.
בעונת 2016 הליגות אורגנו שוב והליגה הבכירה הפכה לסופרליגה-2. בעונת 2020 העפילה לשמינית גמר הגביע הרוסי בכדורסל.
תארים
סופרליגה-2
דניאלה ביאנקי
דניאלה ביאנקי (באיטלקית: Daniela Bianchi; נולדה ב-31 בינואר 1942) היא שחקנית איטלקייה, שנודעת במיוחד בסרט ג'יימס בונד "מרוסיה באהבה" משנת 1963, שם גילמה את דמותה של טטיאנה רומאנובה.
ביוגרפיה
דניאלה ביאנקי נולדה ברומא, נבחרה לסגנית ראשונה בתחרות מיס תבל 1960, שם בחרה בה העיתונות למיס פוטוגניק. קריירת המשחק שלה החלה ב-1958. ברברה ג'פורד (Barbara Jefford) דיבבה את קולה בסרט "מרוסיה באהבה".
היא שיחקה בכמה סרטים איטלקיים וצרפתיים לאחר תפקידה בסרט "מרוסיה באהבה", האחרון שבהם היה Scacco Internazionale ב-1968. אחד מסרטיה האחרונים היה Operation Kid Brother (שנודע גם בשם OK Connery and Operation Double 007), שהיה פרודיה באנגלית על סרטי ג'יימס בונד (בו ביאנקי דובבה גם כן) ובו כיכב אחיו של שון קונרי, ניל קונרי. ב-1970 היא פרשה ממשחק ונישאה למגנאט מג'נובה, בעל עסקי ספנות, ונולד להם בן.
לילי לאבלס
לילי מאי לאבלס (באנגלית: Lily May Loveless; נולדה ב-16 באפריל 1990 בלונדון) היא שחקנית אנגלייה, ידועה בעיקר בזכות תפקידה כנעמי קמפבל בסדרת הדרמה סקינס.
קריירה
לאבלס רקדה בלהקת המחול הפסיכוטי, קבוצת מחול שמתמחה בריקודי רחוב, איתם הופיעה בקרנבל טוטנהאם.
סטאטור
קסנדרה "קאסי" לאנג (באנגלית: Cassandra "Cassie" Lang) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס הצעירים ואיש הנמלה ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Premiere #47 מאפריל 1979, ונוצרה על ידי הכותב דייוויד מיצ'ליני והמאייר ג'ון ביירן.
דמותה של קאסי לאנג הופיעה ב"האוונג'רס: סדרת האנימציה". הדמות הופיעה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "אנטמן" ו"הנוקמים: סוף המשחק" בגילומן של אבי ריידר פורטסון ואמה פורמן, בהתאמה. הדמות שבה להופיע בסרט "אנטמן והצרעה: קוונטומאניה", הפעם בגילומה של השחקנית קתרין ניוטון.
בתו של איש הנמלה
סטאטור הוא האלטר אגו של קסנדרה אלינור "קאסי" לאנג, בתו של סקוט לאנג/איש הנמלה. בילדותה, קאסי סבלה ממחלת לב נדירה. אביה פרץ לביתו של הנרי פים וגנב את ציוד איש הנמלה, שבו השתמש כדי להציל את דוקטור אריקה סונדהיים משבי של חברת קרוס תעשיות טכנולוגיות. הוא הציל את סונדהיים, שריפאה את קאסי.
בבגרותה, קאסי חלמה להיות גיבורה כמו אביה, ובגלל זהותו כאיש הנמלה פגשה גיבורים רבים אחרים. כאשר אביה הצטרף לארבעת המופלאים כמחליפו של ריד ריצ'רדס, קאסי עברה איתו למלון ארבע החירויות, שם החלה במערכת יחסים רומנטית עם בנו המאומץ של דוקטור דום, קריסטוף ורנרד. לאחר שהארבעה נעלמו, אביה הצטרף לקבוצת גיבורים להשכרה וקאסי הפעילה בטעות את הסופר אדפטויד וקיבלה חזיונות של העתיד. הקבוצה ניצחה את הסופר-אדפטויד, וגרמה לקאסי לרצות להיות גיבורת-על.
לאחר גירושי הוריה, אביה הצטרף לאוונג'רס וקאסי באה בעקבותיו לאחוזת האוונג'רס. היא יצרה קשר חזק עם חבריו לקבוצה (כדוגמה, התייחסה לאיירון מן כ"הדוד טוני"), וחשפה את עצמה לחלקיקי פים פעם אחר פעם כדי להפוך לגיבורה כמו אביה. אמה לקחה משמורת עליה, ונישאה שנית לקצין המשטרה בלייק בורדיק. אמה ובורדיק נטרו טינה לגיבורי-על, לכן דאגו לקאסי והגבילו את ביקוריה לאביה. כאשר אביה של קאסי נהרג, קאסי הסתגרה בתוך עצמה וריבים החלו בינה לבין אמה ואביה החורג. קאסי רצתה לברוח ללוס אנג'לס כדי להצטרף לקבוצת Runaways, אך התוודתה לג'סיקה ג'ונס כי התחרטה לטובת האוונג'רס הצעירים.
מלחמת אזרחים, יוזמת חמישים המדינות
עם זאת, קאסי לא הייתה חלק מתוכנית האל-כשל של ויז'ן במקרה והאוונג'רס יתפרקו. קאסי וקייט בישופ התייצבו בשערי אחוזת האוונג'רס ונדחו. כאשר סירבו לתת לקאסי את ציודו של אביה, כעסה גרם לה לצמוח לגודל ענקי והיא התקבלה לקבוצה.
במהלך אירועי "מלחמת אזרחים", קאסי הצטרפה לקבוצת האוונג'רס הסודיים של קפטן אמריקה נגד חוק רישום העל-אנושיים. לאחר שגוליית נהרג בידי "תור" וויקאן נלכד, קאסי נרשמה והצטרפה ליוזמת חמישים המדינות. היא ואחרות נפלו לשליטת אדון הבובות, ואולצו להילחם בגברת מארוול לפני ששוחררו. אימוניה של קאסי במחנה האמונד הובילו לפגישה עם ממשיכו של אביה, אריק אוגריידי. במחשבה כי קאסי לא בטווח שמיעה, אוגריידי העיר הערות מזלזלות באביה, מה שהוביל לתגרה בה השניים נלחמו בצורותיהם הענקיות. הסקרול שהחליף את הנרי פים התערב, ולבסוף טאסקמאסטר סיים את הקטטה בכך שתקף את גידי האכילס שלהם וגרם להם להתרסק.
ויז'ן ביקר את קאסי במחנה האמונד במסווה איירון מן, ולאחר שהדפו את סוכני A.I.M., ויז'ן התוודה כי הוא מתחרה עם איירון לאד על ליבה. קאסי פצעה בטעות את אביה החורג, ולאחר שהביסה את האיש הגדל של קאנג הכובש, אשמתה גרמה לה להתכווץ יותר ויותר. לפני שהתכווצה לרמת אי-קיום, האוונג'רס הצעירים הצילו אותה והשלימה עם אחריותה בעזרת פטריוט.
פלישה סודית, מצור
במהלך פלישת הסקרול, קאסי סייעה בקרב נגד גזע הסקרול הפולש, וניצחה את הסקרול של הנרי פים. במהלך אירועי "שלטון אפל", קאסי עזבה את היוזמה וחזרה לאוונג'רס הצעירים. היא וויז'ן זומנו בידי ויקאן לחורבות אחוזת האוונג'רס, וגויסו בידי מכשפת השני (למעשה לוקי בתחפושת) לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים. למרות המתחים בינה לבין מכשפת השני בגלל מותו של אביה, קאסי נשארה בקבוצה. לבסוף, חוסר האמון של קאסי במכשפת השני חשף את מכשפת השני כלוקי. היא הגנה על אסגארד במצור עליה, וניסתה להתקבל כשמרטפית לבתם של לוק קייג' וג'סיקה ג'ונס ללא כל דאגה לתינוקת אלא רק כדי להצטרף לאוונג'רס החדשים, אך נדחתה.
הציר
מאוחר יותר, קאסי הציעה לאתר את מכשפת השני ולהראות לה שוויקאן וספיד חיים, בתקווה שתבטל את אירועי בית אם ואת מותו של אביה. בשלב מסוים, איירון לאד החזיר את מכשפת השני והאוונג'רס הצעירים ליום בו אביה של קאסי נהרג. קאסי הצילה את אביה מנסיך הלבבות המתפוצץ, וכך גרמה לביטול מותו. מאוחר יותר, בקרב נגד דוקטור דום, דום הרג לכאורה את אביה, וכאשר ניסתה לנקום את מותו, נהרגה אף היא. בנטלי-23, שיבוט של מכשף, הציע כי בגלל חלקיקי פים, קאסי תקום לתחייה בצורה יונית בדומה לוונדר מן. במהלך אירועי "הציר", דום השתמש בכוחותיה של מכשפת השני על מנת להחיות את קאסי, במטרה לכפר על עוונותיו, והיא הופיעה בפתח ביתו של אביה. זאת ועוד, היא הוחייתה ללא כוחותיה, ולאחר שנחטפה בידי קרוספייר וכמעט נהרגה כאשר ניסתה לסייע לקייט בישופ בקרב נגד האימפריה הסודית, היא החליטה לפנות לברוקר הכוחות לקבלת כוחות-על חדשים. היא החליטה לשחזר את כוחותיה הישנים, וברוקר הכוחות העניק לה חליפה הדומה לזו של הצרעה בנוסף לקסדה הדומה לזו של אביה, וכינה אותה בשם-קוד חדש - "העוקצת".
מוסנדם
מוסנדם (ערבית: مُحَافَظَة مُسَنْدَم) הוא חצי אי ואחד ממחוזות עומאן. המחוז הוא מובלעת המנותקת מעומאן על ידי איחוד האמירויות הערביות. מסביב למחוז שוכן מצר הורמוז, שמשמש ככניסה של המפרץ הפרסי לכיוון האוקיינוס ההודי ונחשב בעל חשיבות אסטרטגית. מיקומו מעניק לעומאן שליטה במיצר (אם כי גם לאיראן יש שליטה חלקית בו). כומזארית (בפרסית: کومزاری) היא השפה המדוברת בחלק הצפוני של המחוז.
שטח מחוז מוסנדם הוא כ-1,800 קמ"ר, והאוכלוסייה בו מונה כ-31,425 אנשים. בירת המחוז היא ח'סאב.
בעבר, האפשרויות היחידות לגישה אל חצי האי היו טיסות מוגבלות (דרך שדה תעופה ח'סאב); או נסיעה של עשר שעות, דרך האמירויות פוג'יירה וראס אל-ח'ימה - כולל ארבע עמדות גבול. כיום קיים קו מעבורת בין מסקט למוסנדם כדי להקל על הבעיה ולהנגיש את האזור.
מקור הכלכלה העיקרי במחוז הוא חקלאות, אך גם דיִג הוא עוגן כלכלי חשוב לתושבי המחוז.
מלבד חצי האי מוסנדם, מחוז מוסנדם כולל גם את מדחא, מובלעת נוספת של עומאן בשטח איחוד האמירויות.
אנדריי מלאכוב
אנדריי ניקולאייביץ' מלאכוב (ברוסית: Андре́й Никола́евич Мала́хов; נולד ב-11 בינואר 1972) הוא מנחה טלוויזיה רוסי.
ביוגרפיה
מלחוב נולד במורמנסק. ב-1995 הוא סיים את לימודיו בפקולטה לעיתונאות של אוניברסיטת מוסקבה, ולאחר מכן למד שנה וחצי באוניברסיטת מישיגן.
הוא החל לעבוד במערכת העיתון "Moskovskiye Novosti" ולהגיש תוכנית ברדיו. בין השנים 1996–2001 הנחה תוכנית בוקר בערוץ הראשון הרוסי, ובין השנים 2001–2017 הגיש את תוכנית האירוח "תנו להם לדבר".
ב-2006 זכה בפרס מטעם נשיאות רוסיה.
ב-2007 שיחק בגרסה הרוסית של הסדרה "נשואים פלוס", ובאותה שנה שיחק בסרט "Kilometer Zero" לצד סבטלנה חודצ'נקובה. הוא הנחה את שני חצאי הגמר של אירוויזיון 2009. הוא הנחה גם ב-2005 וב-2009 את תחרות קדם האירוויזיון הרוסית.
מיכאיל טומסקי
מיכאיל טומסקי (ברוסית: Михаил Павлович Томский (19 באוקטובר (הלוח היוליאני, 31 באוקטובר לפי הלוח הגרגוריאני) 1880 - 22 באוגוסט 1936) מהפכן רוסי, חבר הפוליטביורו ומראשי האיגודים המקצועיים בשנות ה-20 של המאה ה-20.
היסטוריה
מיכאיל טומסקי נולד בשם מיכאיל יפרמוב בפרברי סנקט פטרבורג. בגיל צעיר החל לעבוד בעבודות מזדמנות, עסק בפעילות מהפכנית והצטרף לבולשביקים. מיכאיל היה פעיל במהלך מהפכת 1905, נעצר בטאלין ולאחר 4 חודשי מאסר הוגלה לסיביר. תוך זמן קצר הוא נמלט לעיר טומסק והחליף את שם משפחתו ל"טומסקי". באוגוסט 1906 חזר לסנקט פטרבורג והמשיך בפעילות מהפכנית.
בשנת 1909 השתתף בכנס פעילים בולשביקים בפריז וחזר למוסקבה בו ארגן בית דפוס להפצת חומר בולשביקי. בדצמבר 1909 נעצר שוב ונשפט ל-5 שנות עבודות פרך. בשנת 1916 נשלח לסיביר.
לאחר מהפכת פברואר טומסקי חזר לפטרוגרד. ביולי 1917 עבר למוסקבה ונבחר למועצה העירונית של האיגודים המקצועיים. במהלך מהפכת אוקטובר היה מראשי המרד הבולשביקי במוסקבה.
לאחר שהבולשביקים עלו לשלטון, המשיך טומסקי בקריירה במסגרת האיגודים המקצועיים. בשנת 1922 הוא התמנה ליושב ראש המועצה הארצית של האיגודים המקצועיים. באותה שנה נבחר לחבר בפוליטביורו. שנת 1925, ביחד עם יוסיף סטלין, פעל טומסקי לדיכוי האופוזיציה השמאלית במאבקי השליטה בתוך המפלגה.
בסוף שנות ה-20 טומסקי התנגד לתיעוש מואץ וביטול המדיניות של הנא"פ. באפריל 1929 יוסיף סטלין הכריז על עמדותיהם של טומסקי וניקולאי בוכארין כ'אופוזיציה ימנית'. כתוצאה מכך, טומסקי פוטר מתפקידו כיושב ראש האיגודים המקצועיים ואיבד את חברותו בפוליטביורו. טומסקי המשיך להיות חבר בוועד המרכזי של המפלגה, אך משנת 1934 ללא זכות הצבעה.
בשנות ה-30 טומסקי לא היה פעיל פוליטי באף מסגרת מפלגתית. הוא התמנה לתפקיד ניהולי בתעשיית הכימיה ובשנת 1932 התמנה למנהל הוצאה לאור.
באוגוסט 1936 החל במוסקבה משפט פומבי לבכירים לשעבר במפלגה. במהלך המשפט העידו גריגורי זינובייב ולב קמנייב שטומסקי היה מעורב בפעילות אנטי-מהפכנית. התובע הכללי אנדריי וישינסקי טען שטענות אלו צריך לבדוק לעומק. כאשר הנושא פורסם בהרחבה בעיתון "פראבדה", התאבד טומסקי בירייה בביתו בקרבת מוסקבה, ב 22 באוגוסט 1936.
במהלך הטיהורים הגדולים נעצרה אשתו ונשפטה ל-10 שנות מאסר, שני בניו הגדולים נעצרו והוצאו להורג, הבן הקטן שנולד בשנת 1921 נשפט ל-19 שנות מאסר ונוקה מכל אשמה בשנות ה-50. מיכאיל טומסקי עצמו נוקה מהאשמות רק בתקופת הפרסטרויקה.