cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גביע ווינר בכדורסל 2022/2023
גביע ווינר בכדורסל לעונת 2022/2023 היא התחרות ה־17 להיווסדו של מפעל גביע ווינר סל. כל קבוצת ליגת העל לקחו חלק בטורניר מלבד הפועל חיפה שתשתתף באותם הימים במוקדמות היורופקאפ.
הסיבוב הראשון
6 קבוצות ישתתפו בסיבוב הראשון ו-5 קבוצות נוספות שסיימו בעונה שעברה במקומות 1–5 יצטרפו בשלב רבע הגמר, משחקי הסיבוב הראשון יתקיימו באולמות של הקבוצות שסיימו במיקום גבוה יותר בעונה שעברה.
רבע הגמר
בשלב רבע הגמר יפגשו 3 המנצחות מהסיבוב הראשון יחד עם 5 הקבוצות שהצטרפו בשלב זה, החל מרבע הגמר כלל המשחקים יערכו בהיכל אנרבוקס בחדרה.
חצי הגמר
לשלב חצי הגמר העפילו 4 המנצחות בשלב רבע הגמר.
גמר
בשלב הגמר נפגשו הפועל ומכבי תל אביב לדרבי ראשון לעונה במסגרת גמר גביע ווינר. משחק הגמר התקיים ב־23 באוקטובר 2022 בעיר חדרה.
אוסטריה באירוויזיון 1971
אוסטריה השתתפה באירוויזיון 1971 עם השיר "Musik" ("מוזיקה"), שבוצע על ידי הזמרת האוסטרית מריאן מנדט. זו הייתה השתתפותה ה-13 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון.
לפני האירוויזיון
רשות השידור האוסטרית בחרה באופן פנימי את מנדט לייצוג המדינה. כשבוע לאחר חשיפת הנציגה הוציאה רשות השידור את השיר האוסטרי לאירוויזיון 1971 לאור, "Musik", שנכתב על ידי ריצ'רד שונהרז ומנואל ריגוני.
באירוויזיון
ב-3 באפריל 1971 בוצע השיר על ידי מנדט באירוויזיון. היא שובצה ראשונה בסדר ההופעות, לפני מלטה עם "Marija L-Maltija". בסופה של התחרות היא דורגה במקום ה-16 עם 66 נקודות.
ZTV
ZTV היה ערוץ טלוויזיה שוודי בבעלות Viasat. הוא נוסד בפברואר 1991, במתכונת של רצועת שידורים בערוצי טלוויזיה ו-TV4 והפך לערוץ עצמאי ברשתות הכבלים השוודיות במאי 1992. הכוונה הייתה ליצור גרסה שוודית ל-MTV ולכן ההתמקדות של הערוץ הייתה בעיקר במוזיקה. מאז מאי 2006, רוב התוכניות שלו כללו קטעי וידאו. יום השידורים האחרון של הערוץ היה 1 באוגוסט 2010.
היסטוריה
ZTV היה בתחילה גם תחנת רדיו משולבת שנקרא Z-Radio ובמספר תדרי רדיו ברחבי הארץ. ערוץ ZTV החל לשדר במאי 1992 והיה בבעלות Modern Times Group, שגם החזיקה בערוצים TV3 ו-TV6. בתוך כמה שנים במהלך שנות ה-90 רוב התוכניות של MTG הופקו בידי ZTV. הערוץ נחשב אז כבעל רף גבוה, וכמו כן היה התחלה חשובה בקריירה של מנהיגים צעירים שהחלו את דרכם בערוץ.
שנים ראשונות: גיבוש הערוץ
בפברואר 1991 החל ZTV לשדר כמה שעות אחר הצוהריים בערוצים TV3 ו-TV4. התוכניות שודרו בו-זמנית באמצעות תחנות רדיו מקומיות ברחבי הארץ בניסיון לאתגר את מונופול הרדיו השוודי.
ב-1 במאי 1992 ZTV זכה בערוץ עצמאי דרך רשתות הכבלים בערים הגדולות. הרעיון של ZTV היה להוות חלופה שוודית מקורית ל-MTV. הערוץ היה מעורב וחדשני.
שיפור במעמד הערוץ
התוכן של הערוץ הלך והשתפר בהדרגה, וכעבור כמה שנים הערוץ הצליח לפתח לעצמו פרופיל ייחודי, שפנה לצופים צעירים רבים. רוב התוכן של ZTV עסק במוזיקה. כמו כן הפקות עצמיות כללו גם בידור ותרבות.
במשך כמה שנים, כאשר מנכ"ל חדש ניהל את הערוץ, תוכניות רבות וחדשניות הופקו בתקווה לשמור על איכות. חלקן זכה בהצלחה משמעותית בקרב קהל הצופים.
בין התוכניות שנרכשו ושודרו בידי ZTV במשך זמן רב כללו את התוכנית של דייוויד לטרמן ומשפחת סימפסון. בסוף שנות ה-90 תוכניות רכש בערוץ הפכו למשמעותיות יותר, כאשר למשל הערוץ החל לשדר עוד קומדיות אמריקאיות ועוד.
שידורים מלונדון מסביב לשעון
בסוף שנות ה-90 עבר הערוץ מסטוקהולם ללונדון, בעיקר בשל כללי הפרסום המקלים הקיימים בבריטניה.
מערוץ הנוער לערוץ לקהל הגברי
היצירות של הערוץ שעסקו במוזיקה ירדו בהדרגה. במקומן, החל הערוץ לשדר היאבקות, אבל גם להתמקד בעיקר בכדורגל. בעבר ליגת האלופות שודרה ב-TV3. אך שידורים אלו הועברו ל-ZTV כדי שיוכל לקחת נתח שוק משמעותי בשוק הטלוויזיה בשוודיה.
הכדורגל הצליח בערוץ. שיא השידורים של הערוץ היה 175 אלף צופים לתוכנית "סודות קבורה" בשנת 2002, אך במהירות השיא נשבר עם תחילת שידורי הספורט בערוץ. המחצית השנייה במשחק בין אייאקס ליובנטוס נצפתה בידי 345 אלף צופים. כמעט פי 2 יותר מהשיא הקודם של הערוץ. בשנת 2005 חיזק הערוץ את פנייתו לקהל גברי כאשר מגזין הכדורגל Avspark הועבר לערוץ מ-TV3.
פיצול הערוץ ל-2
ב-9 במאי 2006, עקב כישלונו של הערוץ להתחרות ב-Kanal 5 הושק ערוץ חדש בשם TV6 שעברו אליו תוכניות שונות מערוץ ZTV והוא השתלט על האפיק בו שודר הערוץ ברשתות הכבלים. הערוץ החדש התבסס על הקונספט של ZTV בשנים האחרונות - ניסיון למשוך צופים צעירים.
באותו זמן כש-TV6 החל לשדר, ZTV הושק מחדש. הערוץ החדש היה זמין רק למשקי בית שלהם מנוי ל-Viasat או בוקסר או באינטרנט. מה שאומר שלערוץ היה פוטנציאל צמיחה קטן מבעבר, כשהוא היה זמין בקרב יותר משקי בית.
רענון וסגירה
בשנת 2008 החל ZTV שב להשקיע הרבה בייצור עצמי. בערבים שודרה הופעה חיה ממבשלת מינכן, שנקראה "ZTV מציגה". כמו כן הערוץ שיתף פעולה עם חברות הפקה שונות.
האתר ztv.se שודרג ופותח על מנת להציג תוכניות ייחודיות של הערוץ באינטרנט.
ב-2010 נסגר הערוץ.
נושאי כליו של השולחן ערוך
נושאי כליו של השולחן ערוך הוא שמם הקיבוצי של פרשני ספר השולחן ערוך אשר חיבר רבי יוסף קארו. המונח שאול מתחום הלוחמה העתיקה, כאשר לוחם חמוש בכבדות היה נזקק גם לנער נושא כלים, כלומר הנושא את כלי מלחמתו.
מסביב לשולחן ערוך נכתבו מאות פירושים שונים המביאים מקורות להלכותיו מן התלמוד והראשונים, מבארים את דבריו ומביאים דעות חולקות. בדומה לאופן כינויים של פרשני הקודקס ההלכתי של הרמב"ם, משנה תורה, שנדפסו סביב הטקסט המרכזי של הרמב"ם ונתכנו בשל כך "נושאי כליו של הרמב"ם", כך גם הפירושים וחיבורי ההגהות שנדפסו סביב השולחן ערוך מכונים בדרך כלל "נושאי כלים". מהדורה אחת של הדפסת השולחן ערוך ומפרשיו השונים, אף נקראה כולה על שמם (במקום על שם השולחן ערוך עצמו): אשלי רברבי (שנת תל"ז 1677 ושוב בדפוס סלאוויטא, 1833), כלומר: עצי-האשל הגדולים הנסובים סביב שולחנו הערוך של המחבר, ברוח משורר התהילים המתאר דימוי של 'שתילי זיתים' הנסובים על שולחנו של בעל הבית.
רקע
ספר השולחן ערוך הוא ספר הלכתי מ-1565 שנכתב על ידי רבי יוסף קארו על הספר "ארבעה טורים" (מכונה גם "טור"). בתחילה כתב רבי יוסף פירוש על ה"ארבעה טורים" בשם "בית יוסף". מכיוון שה"בית יוסף" הוא ספר ארוך ומורכב, כתב רבי יוסף קארו את ה"שולחן ערוך".
ספר מאירת עיניים (סמ"ע)
"ספר מאירת עיניים" הידוע בשמו המקוצר" "סמ"ע" הוא חיבורו של יהושע פלק כץ על חלק חושן משפט בשולחן ערוך. הספר הוא הרביעי מסדרת "בית ישראל" שנכתבה על ידי המחבר. מטרת החיבור הייתה לפרש את דברי השולחן ערוך והרמ"א, למצוא את המקורות להלכותיהם, ולהוסיף דינים חדשים. הספר נדפס לראשונה בפראג בשנת ה'שע"ד-ה'שע"ה (1614), ומאז חזר ונדפס ברוב המהדורות של השולחן ערוך. בכוונתו של רבי יהושע היה לכתוב פירוש על כל ארבעת חלקי השולחן ערוך, אך הוא הספיק לכתוב רק על חלק חושן משפט.
מגן אברהם
פירושו של אברהם אבלי הלוי גומבינר "מגן אברהם" מתמקד בשו"ע חלק "אורח חיים". הפירוש זכה לתפוצה ניכרת, הודפס עם רוב המהדורות של השולחן ערוך מאז וזכה ליוקרה בחוגי הלומדים. כמעט בכל מחלוקת בינו לבין הטורי זהב או בינו ובין ה"עולת תמיד" של הרב שמואל דיין נתקבלה להלכה דעתו של המגן אברהם. דבריו קצרים, עם הרבה הפניות לעיין במקומות אחרים בלי לפרש מה כוונתו.
טורי זהב (ט"ז)
הספר טורי זהב אשר נקרא בעבר גם "מגן דוד" (בהתאמה עם מגן אברהם אשר יחד איתו נקראו "מגיני ארץ") הוא חיבורו החשוב ביותר של הרב דוד הלוי סגל. השם 'טורי זהב' הוא משחק מילים עם הביטוי 'תורי זהב'. שם זה מבטא את אחת מהמטרות העיקריות של הספר, שהיא ליישב את קושיות ה"בית יוסף" על ספר ה"טורים". ה'טורי זהב', בשונה מנושאי כלים אחרים על השו"ע, חובר על כל חלקי השו"ע. החיבור זכה להשגות מצד רבי שבתי הכהן (הש"ך - שהשגותיו על הט"ז נקראות "נקודות הכסף", על פי אותו פסוק). הט"ז הגיב להשגות הש"ך ב"הדף האחרון להט"ז". בפולין, כנס ועד ארבע ארצות משנת 1683, החליט שעל קהילות פולין לפסוק כט"ז, אך עם השנים דעתו של הש"ך נעשתה לדעה המכרעת.
ספר מפורסם שמבוסס על דברי הט"ז, הוא משבצות זהב מספר פרי מגדים.
שפתי כהן (ש"ך)
הפרי מגדים כתב גם על הש"ך ביאור שהתקבל בפסיקה ההלכתית, והוא ספר שפתי דעת.
באר היטב
ה"באר היטב" המודפס כיום במהדורות השולחן ערוך והמשנה ברורה, חובר (על חלק אורח חיים ואבן העזר) על ידי רבי יהודה אשכנזי רבה של טיקטין (מהרי"ט), והושלם על ידי ר' זכריה מנדל בן אריה לייב מבעלז (על חושן משפט ויורה דעה). חיבור זה משלים ונסמך על חיבור קדום יותר בעל שם זהה שחיבר רבי ישעיה בן רבי אברהם הלוי.
קיימים חיבורים נוספים בשם "באר היטב", אשר לא זכו להיות נפוצים כמוהו. רבי משה פרנקפורט חיבר אף הוא "באר היטב" על חלק "חושן משפט", ור' יהודה אשכנזי חיבר אף הוא "באר היטב" על חלק "יורה דעה". חיבורים אלו נפוצים פחות, ואינם מודפסים בשולי השולחן ערוך מהדפוסים המצויים.
שערי תשובה
שערי תשובה הוא ספר שנכתב על ידי הרב חיים מרדכי מרגליות משנת 1819. הספר בעיקרו הוא ליקוט מספרי השו"תים שקדמו לו בעניינים הנוגעים לחלק אורח חיים, ודבריהם לא הובאו במפרשים שקדמוהו, במיוחד לא בבאר היטב. הספר כולל ליקוטים גם מספרים אחרים, לדוגמה ספרי קבלה ותלמידי האר"י, וכן כולל מחידושי המחבר בעצמו, וכן הוספות מאחיו הרב אפרים זלמן מרגליות מברודי, והפניות לספריו יד אפרים ובית אפרים. הספר היה מהראשונים בתחום הליקוט בקיצור מספרות השו"ת הרחבה, לפי ענייני השולחן ערוך. דברי השערי תשובה מובאים לרוב בספר משנה ברורה שאף הדפיס פירוש זה בספרו, בצמוד לפירושו והשולחן ערוך עצמו.
פתחי תשובה
"פתחי תשובה" הוא חיבורו של אברהם צבי הירש אייזנשטט מ-1836 אשר בא להשלים את הליקוט אשר החל בספר שערי תשובה, על שאר חלקי השולחן ערוך, יורה דעה, אבן העזר וחושן משפט. בהקדמתו לחלק "יורה דעה" הוא מעיד כי עבר על 180 ספרי שו"ת ובספרו הוא מביא את מסקנותיהם בקיצור רב. מבין הספרים שהוא מרבה לציין אליהם, נמנים שו"ת נודע ביהודה, שו"ת חתם סופר, חוות דעת, וכרתי ופלתי.
אפי רברבי
חיבורו המפורסם של הרב משה לימא "חלקת מחוקק" וחיבורו של שמואל מפיורדא "בית שמואל" שנכתבו על חלק אבן העזר. נדפסו בשם המשותף "אפי רברבי", ברוב הדפוסים הנפוצים של שו"ע אבן העזר.
באר הגולה (רבק"ש)
חיבורו המפורסם של רבי משה רבקש המקיף את כל ארבעת חלקי השולחן ערוך, ומטרתו לציין את מקורותיו של השולחן ערוך, מדברי הגמרא והראשונים.
ביאור הגר"א
הגר"א כתב ביאור על כל ארבעת חלקי השולחן ערוך. באופן כללי, תפקיד הפירוש הוא למצוא את מקורות הדינים של השולחן ערוך, אולם בניגוד לבאר הגולה אשר קדם לו, המציין לדברי הפוסקים הראשונים מהם שאב השולחן ערוך את דבריו, הגר"א בביאורו מציין להסבר סוגיית התלמוד לפירושים אלו, או למקורות נוספים (גמרא במקום אחר, תוספתא, תלמוד ירושלמי וכדומה). פעמים רבות רומז הגר"א לפרשנות חדשה בסוגיית הגמרא, לדעות אלו. הראי"ה קוק בהרצאת הרב הגדיר את פעולתו של הגר"א בחיבור זה - כפעולה לחיבור הלימוד התלמודי עם זה ההלכתי, בניגוד להיפרדות שחלה ביניהם במרוצת הדורות.
אורים ותומים
נכתב על ידי רבי יהונתן אייבשיץ על חלק חושן משפט. הספר מחולק לשני חלקים. החלק הראשון הוא ה'תומים' הכולל פלפול בדברי השולחן ערוך. והחלק השני הוא 'אורים' שהוא החלק ההלכתי המסיק את מסקנות מקבילו התומים. ספר זה נדפס בפני עצמו ולא יחד עם השולחן ערוך, ככל הנראה מחמת אורכו.
פרי מגדים - חיבור על הנושאי כלים
פרי מגדים הוא חיבור על הנושאי כלים הנפוצים ביותר של השולחן ערוך (ש"ך, ט"ז ומגן אברהם), מאת רבי יוסף תאומים שנודע בעיקר בזכות חיבורו זה. החיבור מתמקד בביאור חיבוריהם של מפרשי השולחן ערוך. חיבור הפרי מגדים נתחבר לחלק אורח חיים ולחלק יורה דעה ומחולק לתתי ספרים לפי כך שלכל מפרש מוקדש ספר מיוחד. חיבור זה אף היווה מקור לפסקי הלכה רבים, והפוסקים האחרונים כדוגמת המשנה ברורה ועוד, הסתמכו עליו רבות בפסיקותיהם.
שתילי זיתים
הספר שתילי זיתים נכתב נכתב בידי הרב דוד משרקי, מחכמי תימן. בספר, הרב מבאר את דעת השולחן ערוך, גם אם אין מנהג תימן תואם אותה, ומביא בקצרה דינים ומנהגים נוספים המתאימים לשיטת מרן השולחן ערוך, מדברי הפוסקים או מדעת עצמו, ומכריע בין הפוסקים מי דבריו עולים בקנה אחד עם השולחן ערוך. לצורך חיבורו השתמש הרב בשולחן ערוך ללא הגהות הרמ"א ונהג להוסיף את הגהות הרמ"א רק במקום שבו הם מסכימות לשיטת השולחן ערוך ולמנהגי תימן, על מנת להקל על הלומד. לעיתים מצוין בספר במפורש מנהג תימן, אך מטרתו העיקרית הייתה לפרש את דעת השולחן ערוך כדי ליישב את המחלוקות ההלכתיות שהתעוררו בתימן עקב השפעתו של השולחן ערוך שכבר הייתה גדולה.
משנה ברורה
חיבור הלכתי של רבי ישראל מאיר הכהן מראדין, ("החפץ חיים"), שיצא לאור בשישה כרכים בין 1884 ל-1907. הספר הוא פירוש של חלק אורח חיים בשולחן ערוך, תוך סיכום ושקילה בין עמדות רבים מנושאי כליו של השולחן ערוך והאחרונים בכלל. מאז הדור שלאחר חיבורו, התקבל ה"משנה ברורה" כמקור ההלכתי היחיד המשפיע ביותר בעדות אשכנז והוא משמש נקודת ייחוס מרכזית לפוסקים, למורי ההלכה ולציבור הרחב.
הספר נערך כולו בידי החפץ חיים. עם זאת, חלקים ממנו נכתבו בידי בנו ונערכו על ידו. החפץ חיים ויתר על זכויות היוצרים במשנה ברורה, והתיר לכל המעוניין להפיצם באופן זהה למקור בתנאי ש-4% מהספרים יתרמו לבית כנסת. הספר נדפס לפי הוראת המחבר יחד עם החיבורים "באר היטב" ו"שערי תשובה" בגוף הספר אף שהוא כולל כבר בדבריו ציטוטים רבים משני הספרים הללו.
באופן כללי, נוהג המשנה ברורה לציין את המקור לדבריו בשער הציון. אך במקרים מסוימים, כגון שהרבה אחרונים מחזיקים באותה דעה מבלי חולק, או כאשר המשנה ברורה עורך ציטוט מתומצת ממספר אחרונים שכתבו דברים דומים, או כשהוא מצרף יחד קטעים המועתקים ממספר אחרונים ועוד, הוא מציין את המקור כ"אחרונים", או "תמצית דברי האחרונים".
וויבודינה נובי סאד (כדורסל)
וויבודינה סרביהגאז נובי סאד (בסרבית: КК Раднички Србијагас Нови Сад) היא קבוצת כדורסל סרבית מהעיר נובי סאד בצפון סרביה. המתמודדת בליגת העל הסרבית.
היסטוריה
הקבוצה הוקמה בשנת 1948, ובעונת 1961/92 העפילה לליגה השנייה. בשנת 1970 עברה לשחק באולם נובקבל. בעונת 1974/75 החלה להשתתף בליגת העל היוגוסלבית. אך ירדה חזרה לליגה השנייה לאחר עונה אחת בלבד. בשנת 1980 החלה הקבוצה לשחק במרכז ספנס החדש, המכיל 11,500 מקומות ישיבה. בעונת 1988/89 חזרה לליגת העל ותפסה מקום בצמרת. בעונת 1994/95 ירדה הקבוצה שוב לליגה השנייה וחזרה לאחר עונה אחת. בסוף שנות ה-90 החלו בעיות כלכליות בקבוצה והיא התמזגה עם מספר קבוצות כדי לשרוד בליגה הראשונה.
עידן חדש
בשנת 2000, כשהקבוצה שיחקה בליגה השנייה, התחלף צוות הניהול והקבוצה יצאה לדרך חדשה. במקביל נחתם הסכם חסות על ענקית הנפט "סרביהגאז". והקבוצה חזרה מהר מאוד לליגת העל ולצמרת הליגה הסרבית.
בעונת 2002/03 סיימה במקום השמיני והגיעה עד לחצי גמר הגביע. בעונת 2003/04 סיימה במקום שלישי וגם לחצי גמר הגביע והודחה על ידי הכוכב האדום בלגרד.
כמו כן, השתתפה הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית בעונות 2005/06, 2007/08, 2008/09.
החל מעונת 1990/91 משתתפת הקבוצה במסגרת האירופאית. המפגש הראשון בתולדותיה היה מול קבוצת קאנטו מאיטליה בגביע קוראץ'. בהמשך השתתפה גם ביורוצ'לנג' ויורוקאפ. השלב הכי גבוה שהגיעה אליו הקבוצה, היה שמינית גמר היורוצ'לנג' בו הודחה על ידי קבוצת אוניקס קאזאן מרוסיה.
הכינוי של הקבוצה הוא "חגבים" (Grasshoppers), והיא מארחת בהיכל הגדול של מרכז ספנס המכיל 8,000 מקומות ישיבה.
עונת 1985/1986 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל
עונת 1985/1986 בגביע אירופה למחזיקות גביע בכדורסל הייתה העונה ה-20 של תחרות אירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה.
המשחק הראשון התקיים ב-1 באוקטובר 1985 והתחרות הסתיימה ב-18 במרץ 1986. בתחרות השתתפו 22 קבוצות.
בתחילת התחרות התקיימו שני סיבובים של שלב הקדם בשיטת משחק בית/משחק חוץ בהם נקבעו 6 עולות לשלב הבתים. לקבוצות אלו התווספה ברצלונה (מחזיקת הגביע) וצסק"א מוסקבה. המשחקים בבתים נערכו בשיטת משחק בית/משחק חוץ. בהמשך התקיימו משחקי חצי הגמר בשיטת משחק בית/משחק חוץ והגמר במגרש שנקבע בתחילת התחרות.
במשחק הגמר של התחרות גברה ברצלונה על סקאבוליני פזארו בתוצאה 86:101, וזכתה בגביע בפעם השנייה בתולדות המועדון ובפעם השנייה ברציפות.
שלב הבתים
בית א'
בית ב'
ישראל בתחרות
מכבי חיפה הייתה הנציגה הישראלית בתחרות. היא התחילה את השלב המוקדם מהסיבוב הראשון בו היא ניצחה את אנא"ד הקפריסאית 58:125, 55:94. בשלב השני היא נפגשה עם יוגופלסטיקה והפסידה 78:114, 86:87.
רוברט השני, דוכס נורמנדיה
רוברט השני, דוכס נורמנדיה (1051 לערך – 3 בפברואר 1134) היה אציל נורמני, דוכס נורמנדי משנת 1087 עד לשנת 1106 וטוען לכתר האנגלי. הוא ידוע גם בכינוי רוברט קורת'וז (בצרפתית: Courteheuse) כינוי הנגזר מהניב הצרפתי-נורמני שפירושו "גרביונים". דמותו ההיסטורית של רוברט השני ספגה ביקורת ואפילו בוז מצד בני תקופתו והיסטוריונים שנסמכים על מקורות היסטוריים בני התקופה, הוא נחשב לבן מורד וסורר, שליט כושל של נחלותיו ומצביא כושל לצבאות שהיו תחת פיקודו, חלקו במסע הצלב הראשון הוא נקודת האור היחידה מבחינה אישית לגבי רוברט השני. אף על פי שבהיסטוריה המודרנית נחשבים מסעי הצלב לאירוע אלים ושנוי במחלוקת בו נהרגו אלפי אנשים, התבלט רוברט השני כלוחם עז נפש ואמיץ שתרומתו הביאה את מסע הצלב למטרתו - כיבוש ירושלים. במחקר ביקורתי שכתבה ההיסטוריונית הבריטית קטרין לאק היא מעלה גרסה שונה לדמותו של רוברט השני, לפי מחקר זה המוניטין של רוברט כחדל אישים ושליט כושל מקורם בכתיבת היסטוריה מגמתית בהשראת הנרי, אחיו הצעיר של רוברט ומתחרה על כתר אנגליה.
ביוגרפיה
רוברט היה בנו הבכור של ויליאם הראשון, מלך אנגליה הידוע גם בשם ויליאם הכובש - המלך הנורמני הראשון של אנגליה אימו הייתה מתילדה מפלנדריה. מעט מאוד ידוע על ילדותו של רוברט, הוא התארס בגיל צעיר עם מרגרט ממאן (Maine), שנפטרה בגיל צעיר בטרם הספיקו להינשא. מגיל צעיר הוא עשה לעצמו שם כאיש צבא מוכשר ולוחם אמיץ, אך גם כאדם רגזן הנוטה להתפרצויות זעם. אופיו הביא לסדרת התנגשויות עם אביו ואחיו. בשנת 1063 קיבל רוברט מידי אביו את התואר רוזן מאן כמתנה לנישואיו המתוכננים עם מרגרט אך בשנת 1069 התקוממו אזרחי המחוז כנגד השלטון הנורמני, והתואר עבר לידי הוגו החמישי, אציל של האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1077 לאחר מריבה עם אחיו על דבר של מה-בכך החליט רוברט למרוד באביו וניסה לתפוס בכוח את טירת רואן, משנכשל המצור ברח רוברט לפלנדריה שם הפך לפורע-חוק ועסק בשוד וביזה באזור שהיה ידוע בשם וקסין (Vexin). לוויליאם לא נותרה ברירה אלא לחבור לפיליפ הראשון, מלך צרפת על מנת לעצור את רוברט. בקרב שנערך בין הצבאות בינואר 1079 נלחמו האב והבן עד שרוברט הצליח לפצוע את המלך ולהפיל אותו מסוסו.
בשנת 1080 הושג פיוס בין המלך לבן המורד - בסיוע המלכה מתילדה שלא הפסיקה לתמוך ברוברט ולסייע לו ככל שיכלה, עם מותה בשנת 1083 עזב רוברט את חצרו של ויליאם, יצא לגלות מרצון, ונדד ברחבי אירופה. בשנת 1087 נפטר ויליאם הכובש, על ערש דווי הוא חילק את נחלותיו בין 2 בניו הבוגרים, הוא נתן את מלכות אנגליה לבנו השני והמועדף ויליאם רופוס שעתיד להיות מוכתר כוויליאם השני, והוריש את נחלותיו בצרפת - דוכסות נורמנדיה העשירה - לבנו הבכור רוברט. הצעיר מהבנים הנרי קיבל סכום כסף נכבד לקנות לעצמו נחלה (ולבסוף ירש את אחיו ויליאם והפך למלך הנרי הראשון). בשנת 1088 נתן רוברט את תמיכתו העקרונית לברונים אנגלים במזימה להדיח את ויליאם מכסאו, המרד נכשל בעיקר בגלל סירובו של רוברט לתת למורדים תמיכה של ממש.
מעמדו של רוברט בנחלתו - דוכסות נורמנדיה היה רעוע ובעייתי, לכוד בין מלחמות של אצילי הדוכסות על שטחי השפעה ובאקלים פוליטי בו ניצלו המקומיים את הסכסוך בין האחים והחליפו נאמנויות על פי שיקולי רווח צרים, נכשל רוברט בניסיון לייצב את מעמדו ונקלע לקשיים כלכליים חמורים. הנזיר וההיסטוריון בן התקופה אורדריקוס ויטליס כותב: "הדוכסות נפלה למצב של תוהו, גדודים חמושים תקפו ערים וכנופיות חמושות תקפו אזרחים תמימים ללא מעצור".
בשנת 1096 יצא רוברט למסע הצלב, מצבו הכלכלי היה קשה והוא נאלץ למשכן את דוכסות נורמנדיה לאחיו ויליאם עבור 10,000 מרקים. הוא הצליח לאסוף סביבו מספר אצילים בעלי מעמד ושם מכל רחבי צרפת ובהם רוברט השני, רוזן פלנדריה, אטיין השני, רוזן בלואה, אודו בישוף באייה והדוכס של בריטני, הצבא הגדול התנהל בעצלתיים, עצר לתקופת החורף בדרום איטליה והגיע ככוח הצלבני האחרון מתוך ארבעה לפני חומות קונסטנטינופול. למרות מעמדו וגודל הצבא שתחת פיקודו, היה תפקידו של רוברט מינורי ביחס לשאר נסיכי הצלבנים, הוא חבר לרמון הרביעי, רוזן טולוז וצבאו שכלל אצילים מדרום צרפת ואף נדרש לסיוע כלכלי מידי רמון במהלך המסע, הוא המשיך עם רמון בחלק האחרון של מסע הצלב מאנטיוכיה לירושלים אך כמו בן בריתו נותר ללא אחיזה בעיר וללא נחלה בארץ הקודש. רוברט חזר לאירופה בידיים ריקות אך עם הילה של צלבן ומשחרר ירושלים.
בשנת 1100 חזר רוברט לנורמנדיה, בהיעדרו תפס אחיו הצעיר הנרי את השלטון באנגליה. בשנת 1101 הוביל רוברט כוח פלישה שנחת בפורטסמות', אך הפלישה נכשלה. בהסכם אלטון שנחתם בין שני האחים, ויתר רוברט על תביעתו לכתר האנגלי תמורת תשלום שנתי קבוע. ההסכם גם כלל סעיף לפיו במקרה מוות של אחד הצדדים יירש השני את נחלותיו.
משפחתו
בעת חזרתו ממסע הצלב נשא רוברט לאישה את סיביליה מקונוורסנו בת אצילים נורמנית מאיטליה. לבני הזוג נולד ילד אחד - ויליאם קליטו. הוא נולד ב-25 באוקטובר 1102, ניסה ונכשל פעמיים לממש את זכותו לרשת את דוכסות נורמנדיה ומת בשנת 1128 מבלי שהותיר יורש אחריו.
גידולי היפופיזה
גידולי ההיפופיזה הם גידולים שפירים ברובם מסוג אדנומה. זהו גידול שפיר, מוגבל היטב, בו התאים דומים לתאים המקוריים. הגידול יכול להיות בצורות שונות מבחינה היסטולוגית: צורה פפילרית, צורת סרטים (ribbon), או צורות אחרות.
גידולים שפירים
האדנומה מוגבלת מיתר רקמת ההיפופיזה, אולם לא על ידי קופסית אלא על ידי יצירת לחץ. הגידול בנוי ממשטח גדול של תאים וביניהם אספקת דם (fibro-muscular core). התאים הומוגניים, ובעלי גרעין קטן ומרכזי, וניתן להבחין בכלי דם באופן בולט. הגידול יכול להפריש הורמונים או שלא. כדי לדעת האם הגידול מפריש הורמונים ניתן להיעזר באימונוהיסטוכימיה (באמצעות נוגדנים להורמונים שונים) או על ידי התבוננות במיקרוסקופ אלקטרוני לזיהוי גרנולות הפרשה. בצביעה לרטיקולין אשר צובע את רשת כלי הדם ניתן להבחין בצביעה המאפיינת את תאי הדם של הגידול. תאי הדם לא גדלים במבנה של קורים כפי שקיים ברקמה התקינה. קיים סוג חודרני של אדנומה (micro invasive adenoma) גידול אשר נחשב לגידול שפיר אולם גבולותיו אינם ברורים, ויש חדירה לתוך הדורה- בעיקר בחלק הקדמי של ההיפופיזה. גידול שפיר שכיח יחסית הוא קרניופרינגיומה (Craniopharyngioma) מקור הגידול הוא ב-Rhatke pouch המהווה את המקור האמבריונלי ממנו נוצרה ההיפופיזה הקדמית (בלוע העליון). הגידול יכול להגיע לגודל של כ-5 ס"מ (לשם השוואה, גודל ההיפופיזה כ-1 ס"מ) כך שנוצר לחץ על ההיפופיזה. הגידול גדל לאט, מתפשט לאיברים מסביב וחודר לעצם (בגלל ההתפשטות שלו קשה להוציאו בניתוח). חלק מהגידול מצופה ברקמת דורה וחלקו פורץ את הדורה אל ההיפותלמוס. הסימן הראשון לגידול הוא כאבי ראש והפרעות בראייה. מבחינה היסטולוגית, הגידול מאופיין באפיתל עמודי קשקשי, אשר תוחם חללים ציסטיים המכילים נוזל שומני. בנוסף לכך קיימים אזורים בגידול של אפיתל רב שכבתי שטוח. גידול זה מלווה פעמים רבות בסוכרת תפלה מרכזית- או כתוצאה מניתוח להסרת הגידול אשר גורם לפגיעה בהפרשת ההורמון ואזופרסין, או כתוצאה מכך שהגידול עצמו מייצר חומר אשר עובד כאנטגוניסט על הקולטן (רצפטור) לווזופרסין.
גידולים ממאירים
גידולים ממאירים של ההיפופיזה הם יחסית נדירים.
גרורות בהיפופיזה יכולות להגיע מאיברים מאוד מרוחקים כגון כליה, שחלה ואיברים אחרים. הגרורה יכולה להגיע דרך נוזל הלימפה ולחדור אל כלי הדם שבהיפופיזה.
מנחם מנדל כשר
זכה בפרס ישראל לספרות תורנית (1963) ופעמיים בפרס הרב קוק (1944 ו-1951). בעל תואר דוקטור לשם כבוד מישיבה יוניברסיטי. השתייך לחסידות גור.
קורות חיים
נולד בוורשה לרבי יצחק פרץ קאַשער ולפערלא (פאולה) לבית פכהולדר. לדברי נכדו ידע בגיל צעיר את כל שישה סדרי משנה בעל פה. בעודו צעיר לימים התכתב עם כמה רבנים ידועים בענייני הלכה. בהם: הרב יוסף רוזין, הרב מאיר דן פלוצקי מחבר "כלי חמדה", הרב מנחם זמבא, הרב אלחנן וסרמן, הרב אברהם ישעיה קרליץ ("החזון איש"), הרב ירוחם פישל פרלא, הרב שלמה אליעזר אלפנדרי, הרב חיים משה אלישר ועוד. בגיל 19 החל לערוך את הירחון התורני "דגל התורה" בהוצאת אגודת ישראל בפולין, שהופיע בוורשה בשנים תרפ"א-תרפ"ג. לאחר נישואיו עם בתו של הרב ברוך פריימן מוורטה התיישב שם והתיידד עם רב העיר הרב מאיר דן פלוצקי, ואף נסמך להוראה על ידו.
בשנת ה'תרפ"ד (1924) עלה לארץ ישראל בשליחות האדמו"ר מגור, הקים את ישיבת שפת אמת ועמד בראשה בשנתיים הראשונות לקיומה. באותה תקופה יזם את מפעלו המרכזי "תורה שלמה" ובשנת ה'תרפ"ז הוציא לאור את הכרך הראשון. כדי לקדם את מפעלו זה פרש מראשות הישיבה והיגר לארצות הברית בשנת תרפ"ט.
הרב כשר היה מעורב בעסקי ציבור ובין השאר היה מזכיר מועצת גדולי התורה בפולין, הקים את ה"מתיבתא" בוורשה, והיה חבר ויו"ר של חברת "זיכרון דוד" שפעלה לרכישת קרקעות בין ירושלים לחברון לפני קום המדינה.
עמד בראש הוועד הציבורי שפעל להעלות את האדמו"ר מגור הרב אברהם מרדכי אלתר ועוד כמה מבני משפחתו לארץ ישראל כחצי שנה לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ובכך הצילם ממוות.
את עיקר פעילותו הקדיש ליצירה התורנית.
מחלוקת עזה הייתה בינו לבין הרב חיים צימרמן בענייני קו התאריך.
משפחתו
נישא לאסתר לבית פיירמן, בשנת 1913. נולדו להם 3 בנים ושתי בנות. בין בניו נמנים: הרב משה שלמה כשר, שניהל את מכון הוצאת הספרים של אביו ונפטר כארבעה חודשים אחריו, והרב שמעון כשר – חוקר, סופר ומשורר.
שני חתניו הם הרב ד"ר אהרן גרינבאום, שהיה מראשי הג'וינט וההדיר את פירושי רב שמואל בן חפני גאון על התורה, ויחיאל פרדמן. בניו של שמעון הם הפרופסור אסא כשר והפרופסור רימון כשר.
מורשתו
הרב כשר לא הותיר אחריו ישיבה או תלמידים. מכון "תורה שלמה" האט את פעילותו לאחר פטירתו. ולאחר פטירת הרב משה כשר והרב גרינבוים פסקה לגמרי. עיקר מורשתו היא בספרים הרבים שהוציא לאור, כפי שהתבטא נכדו, אסא כשר: "כאשר היה מדבר איתי, כמעט כל מילה שנייה היה עם השורש מדפיס. למה הדפסת? מה אני מדפיס? צריך להדפיס, הדפסתי, נדפיס, זה היה עולמו בלי הרף".
עיסוקו במשנת הרוגצ'ובר
באחת הפעמים שהרב כשר שהה בארצות הברית נודע לו שקיימים צילומים זעירים מחידושי הרוגצ'ובר בכתב ידו, וקיימת אפשרות לפענחם ולהוציאם לאור. הרב כשר נרתם מיידית למלאכה, וייסד יחד עם ישיבת רבינו יצחק אלחנן מכון "צפנת פענח" להוצאת דברי תורת הרוגצ'ובר. במשך השנים יצאו לאור על ידיו חידושי הרוגצ'ובר על התורה, על מורה נבוכים ועל כמה ממסכתות התלמוד, כמו כן פרסם גם כמה ספרים על דמותו ושיטתו, אך עדיין המלאכה לא הושלמה.
המפלגה הקומוניסטית של ספרד
המפלגה הקומוניסטית של ספרד (בספרדית: Partido Comunista de España; PCE) היא מפלגה קומוניסטית מרקסיסטית-לניניסטית בספרד. מאז 1986 חברה בקואליציית השמאל המאוחד (Izquierda Unida), גוש מפלגות שמאל המתמודדות יחדיו בבחירות.
היסטוריה
המפלגה נוסדה ב-1921, כתוצאה מפיצול מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) לאגף סוציאל-דמוקרטי, שהמשיך להתקיים במסגרת PSOE ולאגף שהתקבל לקומינטרן כמפלגה קומוניסטית. באפריל 1931 הפכה המפלגה לחוקית במסגרת כינון הרפובליקה הספרדית השנייה. ב-1932 התפלגה ממנה המפלגה הקומוניסטית של קטלוניה (Partit Comunista de Catalunya) שפעלה בנפרד והתמזגה ב-1936 עם המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של קטלוניה.
לאחר ניצחון פרנקו וכינון משטרו, ב-1938, הוצאה המפלגה הקומוניסטית מחוץ לחוק. עם זאת, הייתה המפלגה הן בתוך ספרד, והן בגלות בצרפת, הכוח העיקרי שריכז את ההתנגדות העממית למשטר. כך הצטרפו למפלגה רבים שלא זיהו את עצמם כקומוניסטים, אך ביקשו לפעול נגד משטרו של פרנקו. חלק מחברי המפלגה לעלו בחוליות גרילה (El maquis) והוציאו לפועל התקפות טרור. מאידך, המפלגה שיתפה פעולה עם סינדיקט העובדים הממשלתי (Organización Sindical Española) כארגון עובדים חוקי. גם במקרה זה, התארגנו במסגרת איגוד העובדים של המפלגה עובדים שלא ראו בעצמם קומוניסטים, אך התנגדו למשטר פרנקו.
ב-9 באפריל 1977, לאחר מות פרנקו וחזרת הדמוקרטיה, הכריז ראש ממשלת ספרד אדולפו סוארס על המפלגה כחוקית. המפלגה, מצידה, הגדירה עצמה כשייכת לזרם האירו-קומוניזם.
מאז חזרתה ללגיטימיות עורכת המפלגה הפנינג המוני במדריד בחודש ספטמבר, בהשתתפות זמרים ולהקות מוזיקה, הנקרא Fiesta del PCE. בפסטיבל הראשון, שנערך ביוני 1977, לציון שובה של הדמוקרטיה, השתתפו 300,000 איש. בפסטיבל השני השתתפו כמיליון.
מצע
מצע המפלגה מדבר על קידום החברה והמערכת הפוליטית הספרדית למהפכה בדרכים דמוקרטיות, לשם הגשמת יעדים סוציאליסטיים ומיטוט הקפיטליזם יחד עם תרומה לקידום הסויאליזם בעולם. המפלגה מגדירה עצמה כמהפכנית, אינטרציונליסטית, סולידרית, רפובליקנית, פמיניסטית וחילונית.
איסוזו גאלה מיו
איסוזו גאלה מיו (ביפנית: いすゞ・ガーラミオ, באנגלית: Isuzu Gala Mio) הוא אוטובוס בינוני מתוצרת יצרן הרכב היפני איסוזו, (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社), אשר מיוצר משנת 1999.
שערי דמעות (ספר)
שערי דמעות: השואה במחוז לובלין הוא המחקר המקיף הראשון על השואה בלובלין שבפולין. הוא נכתב על ידי דייוויד זילברקלנג ופורסם בשנת 2013 על ידי יד ושם.
מחבר
דייוויד זילברקלנג הוא היסטוריון ישראלי יליד ארצות הברית, שהוא כיום היסטוריון בכיר במכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם והעורך הראשי של "יד ושם: קובץ מחקרים". עבודת הדוקטורט שלו משנת 2003 באוניברסיטה העברית נקראה "השואה במחוז לובלין".
כותרת
הכותרת נובעת ממכתב שכתב באוקטובר 1942 הרב צבי אלימלך תלמוד בגטו מיידן טטרסקי, בו נכתב:"רק שערי דמעות לא ננעלו בפנינו, ואנחנו מסוגלים וזכאים להתלונן על חורבן אומתנו, להספיד את השבר בעמנו ההרוס, ולהוביל את נהר דמעותינו אתנו אל הקבר. את זה הם לא יכולים לקחת מאיתנו. ומי שיושב בגובה בשמים הסתיר את פניו, ונפשו הנחבאה תבכה, מדוכאת ונפולה."הכותרת מתייחסת גם לתלמוד: "רבי אלעזר אמר, מיום שחרב ביהמ"ק ננעלו שערי תפילה, ואע"פ ששערי תפילה ננעלו שערי דמעה לא ננעלו. (ברכות 32 ב').
תוכן
אף על פי ש-250,000–300,000 יהודים התגוררו במחוז לובלין לפני המלחמה, לא נעשה מחקר מקיף על האזור. בניגוד להיסטוריונים אחרים שכתבו על הנושא, כמו בוגדן מוזיאל, דיטר פול וכריסטופר בראונינג, זילברקלנג עשה שימוש נרחב במקורות יהודיים ביידיש ובעברית.
תשעה הפרקים מאורגנים לפי נושאים ודנים בתוכנית ניסקו, הממשל הגרמני, עבודות כפייה וגירוש למחנות ההשמדה. הספר נוגע באינטראקציות בין יהודים לפולנים, וממנו משתמע שמהאחרונים ניתן היה לצפות לעזרה מועטה. זילברקלנג הביא ראיות לכך שהשלב הראשוני של הגטו התרחש בצורה אקראית בכפוף להשפעות מקומיות. הידע על מטרתו של מחנה ההשמדה בלז'ץ היה נרחב, אך יהודים לא הצליחו להשתמש בידע זה כדי להציל את חייהם. גם כשפרטיזנים יהודים הסתערו על מחנה העבודה בינישוב ודחקו ב-600 האסירים היהודים להימלט, רוב היהודים (בהם פרטיזנים ואסירים לשעבר) נספו עד מהרה בעקבות פעולות איסוף בהן השתתפו פולנים מקומיים. זילברקלנג טען (בניגוד לראול הילברג) כי גיוס יהודים לעבודות כפייה (אוסטינדוסטרי – Ostindustrie ) יצר רווח מעבודת עבדים יהודית, וכי לעובדי מחנות העבודה היה הסיכוי הטוב ביותר לשרוד (במיוחד לאחר אקציית ארנטפסט בנובמבר 1943) אם הם היו רווחיים עבור מנהלי גרמניה המקומיים והצליחו לא למשוך את תשומת ליבם של בעלי תפקידים ברשויות גבוהות יותר. ההשמדה הייתה פתאומית ואכזרית – מתוך 300,000 יהודים שחיו באזור בתחילת 1942, רק 20,000 היו בחיים כעבור שנה – בעוד שההישרדות הייתה אקראית, לא סבירה, ונקבעה על ידי גורמים שלא היו בשליטת הקורבנות היהודים.
זילברקלנג טוען כי בניגוד למרכזיותה של אושוויץ-בירקנאו בלימודי השואה, בלז'ץ הייתה "אולי המקום המייצג ביותר את מכלול וסופיות התוכניות הנאציות ליהודים". הוא מבקר את הנטייה להכליל מהדוגמה הנלמדת היטב של גטו ורשה (וגם גטו לודז') לשואה בפולין כולה. על פי זילברקלנג,
"החיפוש אחר גבורה מיתית היה כה מכריע עד כדי כך שפעילות יהודית במהלך השואה נבחנה במידה רבה מאותה נקודת תצפית – עד כמה הפעילות של היהודים במאמציהם לשרוד הייתה מסוכנת והרואית ... רוב היהודים פעלו כמיטב יכולתם כדי לשרוד ... אבל האם כל היהודים יכלו להיות גיבורים? מה יכולה נקודת מבט כזו לומר על כל האנשים שחיו ומתו כבני תמותה רגילים ולא כגיבורים?"
ביקורת
שמואל קאסוב מתאר את "שערי דמעות" כ"ספר מעולה, המבוסס על מחקר ארכיוני מסיבי". ביקורת מאת אנדראה לב (Andrea Löw) קבעה כי הספר הוא המחקר המקיף הראשון על השואה במחוז לובלין. לורנס ויינבאום כתב כי "ספרו החותך והאנליטי [של זילברקלנג] הוא תרומה יוצאת מן הכלל לספרות המתרחבת על הרס קהילות יהודיות מקומיות ומרכזים אזוריים [בתקופת השואה]."
הספר היה מועמד בגמר הפרס הלאומי לספרים יהודיים וגם בגמר פרס יד ושם לספר מחקר בנושא השואה.
קאונט בייסי
ויליאם ג'יימס "קאונט" ("הרוזן") בייסי (באנגלית: William James "Count" Basie; 21 באוגוסט 1904 - 26 באפריל 1984) היה מוזיקאי אמריקאי, פסנתרן, נגן אורגן חשמלי, מוביל הרכב ומלחין. הוא נחשב לאחד ממובילי ההרכבים החשובים ביותר בג'אז של זמנו. הוא הוביל ביג בנד בשם תזמורת קאונט בייסי במשך כמעט 50 שנה. תזמורת זו היא כנראה אחד מהרכבי הביג בנד המשפיעים ביותר בהיסטוריה של הג'אז.
מוזיקאים ידועים רבים נתפרסמו בזכות השתתפותם בתזמורת, בהם נגני הסקסופון לסטר יאנג והרשל אוונס, החצוצרנים באק קלייטון והארי אדיסון והזמרים ג'ימי ראשינג וג'ו ויליאמס. הבולטים בשיריו הם "One O'Clock Jump" ו-"April in Paris".
תולדות חייו
בייסי לא היה תלמיד טוב וחלם על מסעות. הוא למד רק עד גיל חטיבת הביניים. הוא ביצע עבודות שונות עבור התיאטרון המקומי וקיבל כניסה חינם למופעים. כמו כן הוא למד להפעיל את התאורה. באחד הימים בהם לא הגיע הפסנתרן, בייסי החליף אותו, ולמד מהר לאלתר מוזיקה המתאימה לסרט האילם. למרות ניסיונו בנגינה בפסנתר, בייסי הצעיר העדיף את התופים, אך חזר לפסנתר בגיל 15 לאחר שראה את כישרונו המיוחד של שכנו, סוני גריר, שלימים היה המתופף של דיוק אלינגטון (מ-1919 עד 1951). ב-1924 הוא נסע להארלם, חידש קשר עם סוני גריר, יצר קשרים עם מוזיקאים אחרים וניגן במופעים שונים. ב-1928 הוא הגיע לקנזס סיטי, ניגן בהרכבים שונים של התזמורת של בני מוטן, עד שב-1935, לאחר מותו של מוטן, הקים את התזמורת שלו בחלקה מנגניו של מוטן.
ב-1936 בייסי ולהקתו, שנקראה אז "קאונט בייסי וברוני הקצב", עזבו את קנזס סיטי ועברו לנגן באופן קבוע באולם ריקודים בשיקגו. להקתו של בייסי הייתה ידועה בין השאר בזכות מחלקת הקצב שלה. זאת ועוד, בייסי היה הראשון ששילב בתזמורתו שני נגני סקסופון טנור באותו הזמן. ב-1937 ניגנו בהרכב מוזיקאים כמו לסטר יאנג (סקסופון טנור), פרדי גרין (גיטרה), ג'ו ג'ונס (תופים), ולטר פייג' (קונטרבס). באותה עת שמע את ההרכב מגלה הכישרונות ג'ון האמונד, שהקליט את ההקלטות הראשונות של ההרכב ובהן הקלטתו המוקדמת ביותר של לסטר יאנג.
ההרכב עבר לניו יורק, שם החל להופיע בהצלחה הולכת וגוברת. הזמרת בילי הולידיי הופיעה עם ההרכב, למרות ההעדפה שלה להופיע בקבוצות קטנות (מסיבה זו, ואחרות, הולידיי לא הקליטה עם בייסי). בתחילת 1938 התנהל בין התזמורת של בייסי לתזמורת של צ'יק וב מה שנקרא "קרב הלהקות". בייסי צירף להרכב את בילי הולידיי לצורך הקרב, ומולה הייתה אלה פיצג'ראלד אצל וב. המגזין "מטרונום" הכריז למחרת על ניצחונו המוחץ של בייסי, ופירט בעין אוהדת את היתרונות השונים של ההרכב. הקרב הביא יוקרה ופרסום להרכב, ומאז נחשבה תזמורתו של בייסי לאחת התזמורות המצליחות בזירה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נראה שחלף עידן הביג בנדים, ועל כן פירק בייסי את התזמורת שלו. הוא ניגן בכמה הרכבים, רובם קטנים, חלקם בגודל של תזמורת, עד שלבסוף, ב-1952, הוא הרכיב מחדש את התזמורת כביג בנד המונה 16 נגנים. ההרכב החל להופיע במועדון בירדלנד, אותו חלק עם מוזיקאי בופ מהשורה הראשונה, כמו צ'ארלי פארקר, דיזי גילספי ומיילס דייוויס. בייסי מצד אחד הפחית את מספר קטעי הסולו, והתבסס יותר על המוזיקה הכתובה, ומהצד השני איפשר אלמנטים של בי בופ במוזיקה. למרות שבאמת החלו להופיע קטעי סולו "בופיים", בייסי דרש שמחלקת הקצב תמשיך לתת קצב מאוד ברור ומאוד קבוע, כך שלא משנה מה מנגן הסולו בחזית, הקהל ימשיך להרגיש את פעימות הקצב.
ב-1954 עשתה התזמורת את גיחתה הראשונה לאירופה. אירופה החלה להיות מעצמת ג'אז, כאשר מוזיקאים רבים נדדו מארצות הברית לכיוונה מסיבות שונות (אחת העיקריות הייתה גזענות באמריקה). בשנות החמישים הגיע ההרכב מספר פעמים לאירופה והצליח בה במידה רבה. המסעות הללו לאירופה הולידו, בין השאר, את הסטנדרט המפורסם "אפריל בפריז", אשר בייסי מזוהה איתו מאוד.
ב-1964 הופיע עם תזמרתו בקומדיה "סקס והנערה הרווקה".
בשנת 1968 הקליט עם האחים מילס בין השאר את I May Be Wrong But I Think You're Wonderful ו-TINY BUBBLES.
בייסי נפטר ב-26 באפריל 1984 בהוליווד שבפלורידה בגיל 79.
כוכב הלכת המינורי 35394 Countbasie נקרא על שמו.
מורשתו
קאונט בייסי חינך כמה דורות של מאזינים על צליל הביג בנד. הרבה מאלה שעבדו איתו זוכרים אותו כמי שמתחשב בדעת אחרים, צנוע, רגוע, אוהב חיים, בעל הומור יבש ותמיד מתלהב מהמוזיקה.
האכסדרה הגדולה בתדמור
על פי דיווח מתחילת חודש אוקטובר 2015, הקשת המונומנטלית שהייתה חלק מהשדרה נהרסה על ידי ארגון המדינה האסלאמית.
השדרה
שדרת העמודים מחולקת משלושה חלקים שנבנו בנפרד במהלך המאה ה-2 והמאה ה-3. החלק המערבי של השדרה הוא העתיק ביותר והוא מתחיל בשער המערבי ליד מקדש הקבורה. החלק המזרחי נבנה שני והתחיל בקשת המונומנטלית במרכז העיר העתיקה עד לכניסה למקדש בל. החלק המרכזי בשדרה נבנה האחרון במטרה לקשר בין שתי שדרות העמודים האחרות, הוא מתחבר עם החלק המערבי בטטרפילון הגדול ואל החלק המזרחי בקשת המונומנטלית.
שדרת העמודים מורכבת מעמודים קורינתיים שנבנו מ-6–8 גלילי אבן. על העמודים עוטרו בחלקם האמצעי במדף מדורג מאבן שנשאו כתובות הקדשה. המדפים שימשו להנחת פסלוני ברונזה של דמויות חשובות. על עמוד בחזית התיאטרון הרומי נמצאה כתובת ארמית ויוונית, המוקדשת לג'וליוס אורליוס זנוביוס (Julius Aurelius Zenobius) אביה של המלכה זנוביה, הכתובת מתוארכת לשנים 257–267 לספירה.
השדרה המערבית
שדרת העמודים המערבית היא השדרה הראשונה שנבנתה. כתובות שנמצאו על חלק מהעמודים אישרו שהעבודות על שדרה זאת התחילו לפני 158 לספירה. העמודים בשדרה הונחו בקו ישר מכיוון צפון-מערב לכיוון דרום-מזרח ואורכה 500 מטר, זאת השדרה הארוכה ביותר מכל השלוש. הרוחב של השדרה אינו אחיד. החלק המרכזי הוא ברוחב של 11.7 מטר, ואילו שני צידי השדרה (המדרכות) הם ברוחב 7 מטר כל אחד. השער המערבי, ששימש כיציאה המערבית של השדרה, נבנה בסוף המאה ה-2. שדרה זאת מחוברת גם בזווית ישרה לשדרה רוחבית נוספת אשר מגיעה לשער דמשק בדרום.
השדרה המזרחית
שדרת העמודים המזרחית התחילה בקשת המונומנטלית והיא נמתחת מכיוון צפון-מערב לכיוון דרום-מזרח לכיוון הפרופילאה של מקדש בל. בניית השדרה החלה לאחר סיום הפרופילאה ב-175 לספירה והיא נמשכה עד תחילת המאה ה-3 לספירה. חלק זה הוא הרחב ביותר באכסדרת העמודים הגדולה. רוחב החלק המרכזי הוא 22.7 מטר, ורוחב המדרכות הוא 6.7 מטר. פינת הטמנוס (תחום מקודש המובדל באמצעות קיר) של מקדש נבו נהרס כדי לאפשר תצפית ישירה על הקשת המונומנטלית מתוך החלק המערבי וגישה רחבה ונוחה יותר לחלק המוביל למקדש בל. בשלב מאוחר יותר הוסף לחלק זה נימפאום בחלק שבין מקדש בל למקדש נבו. הקשת נבנתה בתקופת מלכותו של הקיסר הרומי ספטימיוס סוורוס שמלך בין השנים 193–211 לספירה.
השדרה המרכזית
שדרת העמודים המרכזית משתרעת ממזרח למערב. היא נבנתה כדי לקשר בין שתי השדרות הקדומות יותר. העבודה על הקמת השדרה החלה באזור הקשת המונומנטלית בחלקה הראשון של המאה ה-3 לספירה. השדרה מגיעה עד לטטרפילון ששם הוא מתחבר לשדרה המערבית ברחבה סגלגלה. השדרה המרכזית היא חלק חשוב בעיר יחד עם מספר מבני ציבור סביבו כמו התיאטרון הרומי, המרחצאות של דיוקלטיאנוס ומקדש נבו. רוחב השדרה המרכזית נע בין 14 מטר ליד הטטרפילון ל-10 מטר כשהיא מגיעה לקשת המונומנטלית. רוחב המדרכות גם משתנה בין 7-6.3 מטר במדרכה הצפונית ל-8.95-6.8 מטר למדרכה הדרומית.
בית המלוכה העיראקי
בית המלוכה העיראקי הוא ענף של השושלת ההאשמית, שמוצאה הנטען ממשפחת הנביא מוחמד. ראשיתו של בית המלוכה במלך חג'אז חוסיין בן עלי. בנו פייסל הראשון, מלך עיראק הומלך על ידי האימפריה הבריטית על עיראק בשנת 1921. בן נוסף עלי בן חוסיין מחיג'אז הגיע לעיראק לאחר שאיבד את כתר חג'אז במלחמה עם אבן סעוד בשנת 1925. ילדיהם של שניים אלו נישאו זה לזה, והיוו את בית המלוכה העיראקי.
קורותיו של בית המלוכה רצופות בטרגדיות משפחתיות, ובסך הכל מלכו על עיראק שלושה מלכים, שאיש מהם לא האריך ימים. ב-1958 ביצע קצין עיראקי בשם עבד אל-כרים קאסם הפיכה בבגדאד, ובמסגרתה נרצחו שני השרידים האחרונים לבית המלוכה העיראקי, המלך פייסל השני והעוצר לשעבר עבד אל-אילה. כיום קיים טוען לכתר, הנסיך רעד בן זיאד (رعد بن زيد), אך סיכויו לזכות בכתר קלושים.
רקע היסטורי ומוצא
מקורו של בית המלוכה העיראקי הוא בשושלת ההאשמית, אשר בניה נשאו, מאז המאה ה-13 בתואר "שריף" של ערי הקודש מכה ומדינה, ומוצאם הנטען הוא ממשפחתו של הנביא מוחמד.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה ראש השושלת חוסיין בן עלי ששימש כשריף של מכה מאז 1908. חוסיין בן עלי הסתכסך עם שליטי האימפריה העות'מאנית, כרת ברית עם בריטניה, והניף את נס המרד הערבי. לאחר המלחמה, כאשר חולקו נכסי האימפריה העות'מאנית במזרח התיכון, התחייבה בריטניה לחוסיין ולצאצאיו על פי מכתבי חוסיין-מקמהון ליצירת ממלכה ערבית גדולה שתשתרע על פני חצי האי ערב, עיראק, סוריה וארץ ישראל. הסכמות אלו עמדו בסתירה להסכם חשאי בין בריטניה וצרפת, הסכם סייקס–פיקו לפיו יחולק אותו שטח עצמו בין המעצמות. מייד לאחר המלחמה החלו חוסיין ובניו, פייסל, עבדאללה ועלי לנסות ולקבל את המובטח להם, ולהקים ממלכות בסוריה, עבר הירדן, חצי האי ערב ועיראק.
המלכתו של פייסל על סוריה ועיראק
באפריל 1920 החליטה ועידת סן רמו על הענקת מנדט לצרפת לשלטון מטעם חבר הלאומים בסוריה. במקביל הכתיר עצמו פייסל כמלכה של סוריה, על מנת למנוע מהלך שיעביר את השטח לשלטון צרפתי. ביולי 1920 גירש הצבא הצרפתי את פייסל מסוריה, והשית עליה את המנדט הצרפתי.
המשאל, בו זכה פייסל ברוב של 96% לא היה אלא מתן "חוות דעת של נכבדים", ונראה כי התוצאה נקבעה מראש על ידי השלטונות הבריטים. מנקודת פתיחה זו, נראה היה לאורך כל שלטונם של פייסל ויורשיו, כי בית המלוכה ההאשמי הוא נטע זר בעיראק, וכי הוא שולט בניגוד לרצון נתיניו, ותוך תלות מוחלטת במעצמות הזרות, ובראשן בריטניה.
מלכותו של פייסל הראשון
פייסל הצליח לשלוט היטב בממלכתו החדשה. ב-1922 נחתם ההסכם האנגלו-עיראקי שביסס את יחסי הממלכה העיראקית עם בריטניה על בסיס עצמאי יותר, מאשר הבסיס של שלטון באמצעות מנדט. הסכם זה הוחלף ב-1930 בהסכם חדש שהעניק לעיראק עצמאות מלאה, אך קבע כי בריטניה תחזיק בה בסיסי צבא, וכי היא מחויבת להיוועץ עם בריטניה בשאלות כלכלה, חוץ וביטחון. ב-3 באוקטובר 1932 הוכרז על ביטול המנדט, וקבלת עיראק כחברה בחבר הלאומים.
המלך שלט באמצעות חוקה, שהתקבלה ביולי 1924 שביססה פרלמנט דו-ביתי, בחירות לפרלמנט, ומשטר של מונרכיה פרלמנטרית. עם זאת, משטר זה לא השיג יציבות, היה נתון לזעזועים קשים, ובמיוחד לשרירות ליבו של המלך שפיזר את הפרלמנט, מינה שרים וראשי ממשלה, לפי רצונו. במדינה התפתח ימין קיצוני אנטי-האשמי ואנטי בריטי, ובמהלך הזמן גם פרו-נאצי, והתפתח מאבק בין סיעות שבטיות ואתניות, קציני צבא, ופעילים אידאולוגיים מימין ומשמאל. עם זאת, במהלך כהונתו של פייסל, הצליח פייסל בכוח אישיותו לשלוט מבלי שמאבקי הכוח יקבלו את הצורה האלימה שקיבלו לאחר מותו.
התפתחות חשובה אירעה באמצע שנות ה-20 כאשר התגלה נפט בשפע באדמות עיראק. הזיכיון לחיפוש הנפט ולהפקתו ניתן לתאגיד רב לאומי שכונה חברת הנפט העיראקית אשר החזיקה במונופול על הפקת הנפט בעיראק במשך כל התקופה בה התקיימה הממלכה. כספי הנפט היוו חלק ניכר מהכנסת המדינה העיראקית, והם איפשרו את פיתוחה. עם זאת, בעיות המיעוטים האופייניות לעיראק היוו גם בתקופה זו עילה למשברים תמידיים, ולחימה בכורדים ומעשי טבח במיעוט האשורי הכתימו את תקופת כהונתו של פייסל.
בשנת 1925 איבדה משפחתו של חוסיין, אביו של פייסל, את השליטה בנחלותיה שבחג'אז עליה השתלט בית סעוד מייסד המדינה ערב הסעודית. עלי בן חוסיין מחיג'אז, אחיו של פייסל הגיע לבגדאד והשתקע בה. ביחד עמו הגיעו בתו עליה ובנו עבד אל-אילה.
ב-8 בספטמבר 1933 מת פייסל במפתיע, והוא כבן חמישים. בנו ראזי הוכתר כמלך, ובתוך חודשים ספורים נישא לעליה, בת דודתו.
מלכותם של ראזי ופייסל השני
ראזי קיבל לידיו את השלטון בעיראק, והוא כבן עשרים ואחת שנים. לו ולרעייתו עליה נולד בן בשנת 1935, ונקרא בשם פייסל. ראזי לא נהנה מהסמכות האישית שהייתה לאביו, ויכולתו לשלוט בסיעות השונות המתמודדות על השלטון בעיראק הייתה פחותה. ב-1935 החלה שורה של מרידות שאותה היה צורך לדכא באופן צבאי, ושהובילה להפיכה צבאית בראשותו של בכר צדקי. צדקי נרצח ב-1937 והשלטון שב לידי הממסד האזרחי. ראזי מת בתאונת דרכים ב-4 באפריל 1939.
את מקומו של ראזי ירש בנו, פייסל, שהיה אך בן 4. משום כך מונה בן דודו של ראזי, עבד אל-אילה בנו של עלי, כעוצר.
בשנת 1950 מתה עליה, ששימשה בתפקיד המלכה האם, בטרם עת, לאחר מאבק במחלת הסרטן. בשנת 1953 כאשר הגיע פייסל לבגרות, התפטר עבד אל-אילה מתפקיד העוצר, ופייסל המשיך לשלוט בעצמו. בתקופה זו התרחשה מהפכת הקצינים החופשיים במצרים, ובתי המלוכה ברחבי המזרח התיכון נראו כעומדים בסכנה. במיוחד היה מדובר בבתי המלוכה ההאשמיים, שנתפסו כנטע זר הנתון לחסות בריטית.
פייסל השני ניסה לחזק את בריתו עם שליטי המדינות השכנות ועם בריטניה. ב-1955 חתם על ברית בגדאד, עם בריטניה, טורקיה, פקיסטן ואיראן, וב-1958 הכריז על איחוד בינו ובין ממלכת ירדן, בנוסח הרפובליקה הערבית המאוחדת שהוכרזה על ידי מצרים וסוריה.
ב-14 ביוני 1958 ביצעו קצינים נאצריסטים בראשותו של הקולונל עבד אל-כרים קאסם הפיכה צבאית. במהלך ההפיכה נרצחו פייסל ועבד אל-אילה, וההמון התעלל בגופותיהם.
לאחר מותו של פייסל המשיכו צאצאיו של חוסיין בן עלי לשאת את התואר "הטוענים לכתר מלכות עיראק". בתחילה נשא את התואר בנו הצעיר של חוסיין, זייד, ולאחריו נשא את התואר בנו רעד. לתואר זה אין משמעות של ממש.
מנטוס
מנטוס הוא ממתק המשווק ברחבי העולם. את המנטוס פיתחה חברת Van Melle בהולנד בשנת 1950, וזהו המוצר המוביל שלה. המנטוס משווק בעיקר בצורת גליל, אך גם בקופסאות. בכל גליל ישנן 14 סוכריות, למעט סדרת "Sour Mix" (טעמים חמוצים משולבים) בה יש 11 סוכריות.
סוכריות
המנטוס בעל מספר טעמים רב, אך לא כל הטעמים משווקים בכל המדינות, ולפיכך, רבים מן הטעמים מוגבלים לארץ אחת בלבד. בין הטעמים של מנטוס ניתן למצוא את הטעמים: תות, תפוח, תפוז, לימון, קינמון, ענבים, ענבים משולבים, צימוקים, אבטיח, אשכולית, אפרסק, בננה, פטל, דובדבן, מנגו, מלון, שזיף, מנטה, ספיר מנטה, פפרמינט מרענן נשימה, עשבים, יוגורט תות, תותי פרוטי, אננס, קולה, יוגורט לימון, דומדמנית, ליקריץ, שוקולד (בוטל בגלל קשיים כלכלים), פירות (המכיל בתוכו את טעם התות, התפוז הלימון והדובדבן), פירות יער (המכיל בתוכו את טעם התות, הענבים והדובדבן), פירות טרופיים (המכיל בתוכו את טעם התפוז, האבטיח והאננס) ו-Sour Mix (המכיל בתוכו את טעם התפוח, הענבים והלימון).
מסטיק
מנטוס הוציאו מסטיקים בטעמים רבים ובהם:
מתחרים
אוהבי המנטוס אוהבים לקרוא לחברות אלו בבדיחות כ"אנטי-מנטוס".
פלורה טריסטן
פלורה טריסטן, בשמה המלא פלורה-סלסטין-תרז-אנרייט טריסטן אי מוסקוסו לנה (בצרפתית: Flora Tristán, 7 באפריל 1803 פריז (בזמנו בכפר סן-מאנדה) - 14 בנובמבר 1844 בורדו) הייתה סופרת פעילה חברתית צרפתייה וחלוצה של הסוציאליזם והפמיניזם. הייתה בעלת שורשים ספרדים-פרואנים. היא נודעה בזמנו כמחברת של רשמי מסעות, רומן אוטופי וביקורת חברתית, אך נשארה מפורסמת על ידי תרומתה לתורות הפמיניסטיות המוקדמות, שדגלה ברעיון האינטרנציונליזם וסברה שקידום זכויות הנשים תלוי באופן ישיר בקידום מעמד הפועלים. ההיסטוריונית ס' ג'ואן מור ראתה בהגותה "סינתזה אוטופית" של פמיניזם וסוציאליזם. טריסטן כתבה מספר ספרים, בהם ידועים "נדודיה של פאריה" (1838), "טיולים בלונדון" (1840) ו"איגוד הפועלים" (1843), ספר שבה דגלה באיגוד עולמי של הפועלים והפועלות, חמש שנים לפני "המניפסט הקומוניסטי" של קרל מרקס. נחשבת לאחת הנשים העיתונאיות או הכתבות הראשונות. טריסטן הייתה חמת מזג ולדברי הידיד שלה, אלפונס קונסטאן, ראתה עצמה מתפקדת כמעין "אשה-משיח". היא הייתה סבתו של הצייר פול גוגן.
ילדות וצעירות
פלורה טריסטן נולדה בשנת 1803 ביישוב סן מאנדה, שרובו הפך לימים, ב-1860 לחלק מהרובע השנים עשר של פריז. היא הייתה בת של מריאנו טריסטן אי מוסקוסו, קולונל בחיל הים הספרדי, אציל פרואני, שנולד בארקיפה בפרו. משפחת האב הייתה אחת המשפחות החזקות ביותר בדרומה של פרו. אחי האב, פיו דה טריסטן כיהן כמשנה למלך של פרו. האם, אן-פייר לנה (Laisnay), הייתה צרפתייה פריזאית שנמלטה לספרד בימי המהפכה והכירה את בעלה לעתיד בבילבאו. בני בני הזוג נישאו ב-1802 בביתה של אן לנה בבילבאו על ידי האב רונסלן. עם זאת תעודת הנישואין לא הועברה על ידי החתן לרשויות הספרדיות ומשום כך לא הגיעה אף למרשם האוכלוסין הצרפתי. בני הזוג עברו לגור בפריז והתגוררו בבית גדול ברחוב ווז'יראר.
חייה הבוגרים
טריסטן ראתה בנישואיה מוסד שהעניק גושפנקא למעמדה הנחות, חסר האוטונומיה, כמו של מכונה המעמידה צאצאים, מעמד שהפך לנצחי אחרי ביטול האפשרות לגירושין עם הרסטורציה של המלוכה בצרפת בשנת 1815. ב-1822 נולד לה בנה הראשון, שנפטר כעבור עשור. ביוני 1824 נולד בנה השני, ארנסט-קאמי, ב-2 במרץ 1825, בעוד היא בהריון, היא עזבה את הבית עם שני ילדיה וחזרה לבית אמה, שבו נולדה ב-16 באוקטובר 1825 בתה אלין-מרי, לימים אמו של הצייר פול גוגן.
וייט
{{פירושונים|
פלורה טריסטן
חייה הבוגרים
לא ידוע הרבה על חייה של טריסטן בשנים אחרי פרידתה מבעלה. בשנת 1826 עבדה כמלווה של משפחה אנגלית שחיה בצרפת וחזרה ללונדון. ב-1829 הכירה באכסניה בפריז קפטן של הצי הסוחר בשם זאקארי שאברייה, שהתוודע בפרו לאחיו הקטן של אביה, פיו טריסטן אי מוסקוסו שעמד בראש משפחת טריסטן בפרו. טריסטן כתבה לו מכתב שבו תיארה את הקשיים שבה חיה יחד עם גיסתו ואחייניו, וביקשה ממנו להכיר בחוקיותם כילדי אחיו ולהבטיח להם את חלקם בירושתו של מריאנו המנוח. פיו טריסטן השיב במילים חמות, ושלח סכום של כסף אולם דחה את הכרתה כיורשת אחיו בגלל מעמדה כממזרה.
בפרו
על אף התשובה המאכזבת של דודה, באפריל 1833 הפליגה טריסטן מבורדו לפרו, אל עיר אביה, ארקיפה. נסעה על סיפון אוניית הקיטור "מקסיקן" בפיקוד מכרה, זקארי שאברייה, איתו ניהלה רומן לאורך ששת חודשי המסע. בארקיפה התקבלה באדיבות והתארחה בבית משפחת טריסטן אי מוסקוסו, שהעמידו לרשותה את משרתיה והכירו לה את נכבדי המקום. כאורחת מ"עיר האורות" עוררה טריסטן את סקרנות מארחיה ומצד שני החברה המקומית האקזוטית אך בעלת הגינונים האירופיים משכה גם היא את עיניה על אף שפגמיה לא חמקו מעיניה: ההיבטים האלימים והמגוחכים של המוסדות החצי-פאודליים שלה, השחיתות והחמדנות של המעמדות הפוליטיים, הפערים החברתיים, הגזענות הגלויה כלפי האינדיאנים, המצוקה הקיצונית של העם, האנאלפביתיות האנדמית, כוחן של הדת והאמונות התפלות. התפלאה למצוא באותה חברה נשים מן המעמד הגבוה, שנהנו, למרות חוסר השוויון, מאוטונומיה רחבה יותר ממה שהכירה. דוגמה חיה לכך הייתה פרנסיסקה סוביאגה אי ברנאלס, אשת נשיא פרו אוגוסטין גמארה (Agustín Gamarra), שהשתתפה אישית במלחמות האזרחים, אף עמדה בראש יחידות צבאיות בקרבות והוכיחה מרץ וכישורים בניהול ענייני המדינה. היא נותרה בפרו עד 16 ביולי 1834 ובתקופה זו כתבה יומן על חוויותיה. היומן פורסם ב-1838 תחת הכותרת "נדודיה של פאריה". בשובה לצרפת השיגה מקרובי אביה את הזכות לקצבה קטנה קבועה שהמתיקה את מעמדה כ"פאריה" של המשפחה. יצאה מפרו עם מודעות עצמית גבוהה יותר ונחושה לפרסם ולבצע תוכנית פוליטית ואינטלקטואלית בנושאים חברתיים.
וייט
אישים ששמם וייט:
פלורה טריסטן
פעילותה החברתית והספרותית בשובה לצרפת
בהגיעה לצרפת פרסמה חוברת בהשראת החוגים האוטופיסטים: "Nécessité de faire un bon accueil aux femmes étrangères" (הצורך לקבל את הנשים הזרות בסבר פנים יפות) שבה הציעה להקים עמותת סעד שתעניק לנשים הזרות והבודדות קבלה חמה וקורת גג. באותה חוברת הדגישה את הצורך בחינוך הנשים ובאיחוד שורותיהן. כמו כן פרסמה ב"רווי דה פארי" ב-1836 את הפרק הראשון של יומנה מפרו תחת הכותרת "המנזר בארקיפה", כתבה גם בכתבי העת "L'Artiste" (האמן) ו-"Le Voleur". בסופו של דבר שני כרכי "נדודיה של פאריה" הוצאו לאור ב-1838 יחד עם "מפיס", רומן שהופיע כסיפור בהמשכים שגבוריו היו דמויות מנוגדות של פועל וישועי. הרומן שאב השראה מהרומנים של ויקטור הוגו ואז'ן סי. מצד שני סי עצמו הושפע מספר זה של טריסטן בכתיבת הרומן שלו "היהודי הנודד". טריסטן הכירה אישית את הסוציאליסט האוטופי שארל פורייה וכנראה, בליון גם את פייר-ז'וזף פרודון. לדברי גוגן, האחרון הגדיר אותה כ"גאונית". לפי מקורות אחרים הוא חשב אותה ל"משוגעת" בגלל רעיונותיה הפמיניסטים להם התנגד בחריפות.
וייט
ראו גם
}}