cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דויד בלאקוול
ביוגרפיה
בלאקוול נולד למשפחת פועלים בדרום מדינת אילינוי שבארצות הברית, והיה הבן הבכור מבין ארבעת הילדים במשפחה. אף על פי שבאותה תקופה עדיין הייתה נהוגה הפרדה גזעית בארצות הברית, בקהילה בה גדל היה בית ספר "מעורב" בו למדו לבנים ושחורים יחד. בלקוול בלט כתלמיד מצטיין בתחום המתמטיקה, קפץ כיתה פעמיים, וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון בגיל 16. לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בכוונה לקבל תעודת הוראה ולהיות למורה למתמטיקה. בגיל 19 הוענק לו תואר ראשון במתמטיקה, תואר שני שנה לאחר מכן, ותואר דוקטור למתמטיקה ב-1941, כאשר היה בן 22. הוא קיבל מלגה לפוסט-דוקטורט במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת פרינסטון, אך נאלץ לעזוב כעבור שנה עקב מדיניות ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה שם. לאחר שעזב את פרינסטון ניסה לקבל משרה והציג את מועמדותו ל-105 אוניברסיטאות ומכללות. ג'רזי ניימן תמך במועמדותו למשרה באוניברסיטת ברקלי, אך הוא לא קיבל את המשרה, שוב עקב מדיניות הפרדה גזעית. הוא לימד בשורה במספר מכללות ואוניברסיטאות "שחורות" עד 1954, ולבסוף קיבל באוניברסיטת ברקלי משרת מרצה אורח, שוב בתמיכתו של ניימן. כעבור שנה היה לפרופסור מן המניין במחלקה לסטטיסטיקה של אוניברסיטת ברקלי, האדם האפריקאי-אמריקאי הראשון שהגיע לדרגה זו באוניברסיטת ברקלי. בלאקוול נשאר בברקלי עד פרישתו ב-1988.הוא נפטר בשנת 2010, בגיל 91.
עבודתו המדעית
תרומתו הנודעת ביותר לסטטיסטיקה היא משפט ראו-בלאקוול, בתורת האמידה, המציע דרך קונסטרוקטיבית לשיפור אמד חסר הטיה כלשהו לאמד אופטימלי. המשפט שפורסם ב-1947, מבוסס על תוצאה תאורטית שפרסם ק. ר. ראו שנתיים קודם לכן. מאוחר יתר היה לסטטיסטיקאי בייסיאני תחת השפעתו של ג'ימי סאבייג'.
הכרה ופרסים
בלאקוול זכה בחייו, וגם אחרי מותו, בפרסים ואותו כבוד רבים. בין היתר הוענקו לו 15 תוארי דוקטור לשם כבוד, הוא היה עמית החברה המלכותית לסטטיסטיקה, עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה, וחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית. בלאקוול כיהן כנשיא המכון לסטטיסטיקה מתמטית, נשיא אגודת ברנולי וסגן נשיא האיגוד האמריקאי לסטטיסטיקה. ב-1979 זכה בפרס ג'ון פון נוימן. ב-2012 הוענקה לו, לאחר מותו, המדליה הלאומית למדעים על ידי הנשיא ברק אובמה.
אימרה מאנדי
אימרה מאנדי (במקור מאנדל; בהונגרית: Mándi Imre; 22 בנובמבר 1916, דומבובאר – 1945, גרמניה?) היה מתאגרף יהודי-הונגרי, סגן אלוף אירופה (1937), מקום חמישי באולימפיאדה (ברלין 1936) ו-5 פעמים אלוף הונגריה (1935, 1937–1940). נספה בשואה.
ביוגרפיה
אימרה מאנדי הופיע לראשונה בגיל 16 ב-1932, כאשר הפך לאלוף הנוער בתחרות בבודפשט בצבעי VOGE דומבובאר לתואר מתאגרף עובדי הרכבת הטוב ביותר. ב-1933 זכה במדליית כסף באליפות הונגריה לנוער ובמדליית זהב באליפות בודפשט.
אלוף הונגריה
באליפות הונגריה שנערכה בשנת 1935 הוא זכה במדליית זהב במשקל מעורב.
שנה לאחר מכן, הוחתם על ידי מועדון הספורט של פרנצווארוש, רובע 9 בבודפשט ושינה את שמו למאנדי. בשנים 1937, 1938, 1939 ו-1940 זכה באליפות הונגריה במשקל מעורב, עד 66.7 ק"ג.
באולימפיאדת ברלין (1936) סיים במקום חמישי לאחר שניצח בסיבוב הראשון מתאגרף מאיטליה בנקודות ובסיבוב השני ניצח מתאגרף מארצות הברית בנקודות. בסיבוב השלישי הוא הפסיד בנקודות לסטן סוביו מפינלנד שזכה במדליית הזהב.
סגן אלוף אירופה
באליפות אירופה שנערכה במילאנו במאי 1937 זכה במדליית כסף לאחר שהפסיד לסגן האלוף האולימפי מיכאל מוראך מגרמניה.
במהלך אליפות אירופה פנו אליו עם הצעה מפתה והוא נסע לארצות הברית. שם לחם בזירה שש פעמים בחמישה חודשים והפסיד פעם אחת. הוא חזר להונגריה, למרות ההצעה של 50,000 דולר שקיבל.
אף על פי שייצג את הונגריה ב-49 תחרויות בינלאומיות הוא נלקח בשל יהודתו, לשירות העבודה ב-1944, עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי, שם נרצח על ידי הגרמנים.
מסדר השמש של פרו
מסדר השמש של פרו (בספרדית: Orden El Sol del Perú) לשעבר "מסדר השמש" (Orden del Sol) הוא הפרס הגבוה ביותר המוענק על ידי מדינת פרו בעבור הצטיינות אזרחית וצבאית. הפרס הוא הפרס האזרחי העתיק ביותר ביבשת העל של אמריקה, ונקבע לראשונה בשנת 1821.
היסטוריה
המסדר הוקם במקור ב-8 באוקטובר 1821 על ידי הגנרל חוסה דה סן מרטין עם הגיעו ללימה, כדי להכיר באלה שהצטיינו במערכה נגד המלוכה הספרדית. שלושת שיעורי הדרגות למסדר היו, לפי סדר עדיפות יורד: מייסדים (fundadores), מצטיינים (beneméritos) ועמיתים (asociados).
הענקת העיטור הופסקה ארבע שנים מאוחר יותר, לאחר שרבים שקיבלו את העיטור החלו להשתמש בפרס כתואר אצולה, בדומה לתארים הקודמים של קסטיליה שהעניקה הממשלה הקולוניאלית. הקונגרס הוציא חוק לביטול מסדר השמש ב-9 במאי 1825.
בשנת 1921 הוקם המסדר מחדש לציון מאה שנה לעצמאות פרו.
ווחה
ווחה (ביוונית: Βόχα) היא רשות מוניציפלית לשעבר בקורינתיה, פלופונסוס, יוון. מאז רפורמת השלטון המקומי בשנת 2011 היא חלק מהעירייה ולו-ווחה. שטחה של היחידה העירונית הוא 87.895 קמ"ר. אוכלוסיית העיירה מנתה 10,966 תושבים בשנת 2011. מקום מושבה של העירייה היה בזבגולאטיו.
דב רביב
דב רביב (נולד ברומניה בשנת 1937) הוא מהנדס ישראלי, שהיה מנהל מפעל מלמ של התעשייה האווירית (בין השנים 1978–1991). רביב הוא בוגר הטכניון בהנדסה אווירונאוטית. רביב נחשב לאבי תוכניות הטילים, המיירטים הכבדים והמשגרים של מדינת ישראל.
ביוגרפיה
בשנת 1969 הוקמה מינהלת תוכניות צבאיות בתעשייה האווירית. דב רביב הצטרף למינהלת כראש ענף ניסויי טיסה של פרויקט ביטחוני מרכזי במסגרת המינהלת. בין השנים 1972 ל - 1978 עמד רביב בראש המינהלת (החליף בתפקיד את יוסף מעיין). בשנת 1982 אוחדה המינהלת עם מפעל מלח"מ (לימים - מל"מ). רביב היה רס"ן בחיל האוויר, עת הוצב כאחראי לחלק מהמיזמים שהיו אז בפיתוח. בסוף שנות השישים שב ארצה לאחר השתלמות בתחומים שונים שביצע במסגרת מפעל דאסו הצרפתי.
על אישיותו וסמכותו המקצועית של רביב כתב תא"ל מיל. עוזי עילם:
במקביל לווירטואוזיות הטכנית של דב רביב וכשרון השיכנוע הייחודי שלו, שבא לידי ביטוי בארץ ובעולם, הוא הפך את מפעל מל"מ מגורם ייצור והרכבה למפעל פיתוח טכנולוגי מתקדם מהשורה הראשונה בעולם שעוסק במגוון תחומים לרבות מערכות אופטיות, תקשורת, פנלים סולריים, אמצעי אימון ותחקור ועוד. בתקופתו צמח המפעל ושילש עצמו בצוות עובדים צעיר ויצירתי.
פיתוח השביט
בהנהגתו כמנהל מלמ פותח משגר הלוויינים הישראלי - שביט. דב רביב התניע את המיזם המורכב ביותר הזה והביא להשלמתו תחת ניהולו מיומו הראשון של המיזם, תוך התגברות על פערי ידע גדולים, סיכוני פיתוח וסד של זמנים ותקציבים. בעידודו ותמיכתו פעל צוות נרחב של מהנדסים במלמ (ומפעלים נוספים) שהגשימו את החזון של פיתוח יכולת שיגור חללית עבור מדינת ישראל, והעמידו משגר מוכן לשיגור בספטמבר 1988, ששיגר לחלל בהצלחה את לוויינו כבר בניסיון הראשון.
פרויקט החץ
דב רביב היה מנהל מפעל מלמ בעת התחרות בין התעשייה האווירית לרפאל על פיתוח טיל להגנה מפני טילים בליסטיים, במסגרת שיתוף הפעולה בין ישראל לארצות הברית בנושא. הצעתו של רביב גברה על זו של רפאל, והתעשייה האווירית זכתה בחוזה לפיתוח הטיל חץ. רביב היה הכוח המניע של המיזם, במסגרת מפעל מלמ, והוא ריכז צוות מהנדסים ייחודי למימוש חזונו יוצא הדופן, שכיוון לאטימות גבוהה מפני טילים בליסטיים.
לגבי ההיבטים של פיתוח החץ, כתב רביב:
משה אור-טס, מי שהיה ראש חטיבה (במסגרתה היה גם מפעל מלמ) בעת פיתוח החץ, כתב:
מיזמים טכנולוגיים לאחר שנותיו בתעשייה האווירית
פיתוח משגר לוויינים כבד
לאחר שנותיו בתעשייה האווירית ניסה דב רביב לפתח משגר לוויינים כבד, בשיתוף ידע אוקראיני. מטרת המיזם - שלא צלח, בעיקר מסיבות כלכליות - הייתה להעמיד משגר לוויינים שיפעל על בסיס מסחרי, וישגר לוויינים כבדים למסלולים גיאוסטציונריים, מאתר שיגור בברזיל. החברה שהוקמה על ידו, חברת אמ.אס.טי רביב מודולר ספייס טרנספורטיישן 2002, הייתה פעילה במיזמים טכנולוגיים אחרים עליהם שקד רביב, עד שפורקה בשנת 2014.
המשגר, המכונה "460 STAR", נועד להחזיק בפלח שוק של עשרות אחוזים משוק השיגורים לחלל של לוויינים כבדים. החברה חתמה על הסכמים עם החברות ברוסיה שיספקו את מנועי המשגר. על פי התוכנית, אמור היה המשגר להיות מיוצר בתעשייה האווירית ובתעש. כושר השיגור המתוכנן למשגר STAR 460 עמד על 24 טון למסלול נמוך סביב כדור הארץ, וכ-10.5 טון למסלול גבוה (גיאוסטציונרי). בעת הכנת התוכניות למיזם המשגר, ביצועים אלה עלו על כל משגר קיים בעולם - ומכאן הפוטנציאל העסקי הניכר שלו.
אנרגיה סולארית
המערכת בעלת הספק של 50 קילוואט (כלומר בדומה לצריכת החשמל של מפעל בסדר גודל בינוני) ומבוססת על עיקרון של ריכוז קרני השמש בשיעור של פי 500 מעל תא סולארי מיוחד בעל נצילות גבוהה מאוד של כ-37%. תאים אלו משמשים בדרך כלל כמקור הפקת אנרגיה ללוויינים בחלל, וכיום הם מותאמים לשימוש קרקעי במערכות אנרגיה סולארית. המערכת מורכבת על עוקב (TRACKER) העוקב בדיוק רב בשני צירים אחר מסלולה של השמש מזריחה עד שקיעה. העוקב הסולארי המדויק פותח גם הוא על ידי MST. נצילות המערכת הכוללת, שנמדדה במשך כמעט שנה בתנאי שדה, היא- 24.5% נצילות כפולה מנצילות המערכות הקיימות היום בשוק אשר מבוססות על פנלים רגילים מסיליקון. השטח הנדרש לפריסת שדה סולארי בטכנולוגיה של MST הוא חצי עד שליש מהשטח הנדרש על ידי טכנולוגיות אחרות.
החברה ניסתה ללא הצלחה למכור את הטכנולוגיה הייחודית שלה. והיא נקלעה לקשיים מחוסר משאבים מעבר לתקציבי הפיתוח, העדר תיק מוצר מפותח ומסודר, מדיניות הממשלה בנושא האנרגיה הסולארית וקשיים שהערים משרד האוצר בקשר לעסקה פוטנציאלית עם חברה סינית שהתעניינה ברכישת הטכנולוגיה.
בשנת 2006 פרסם רביב מאמר בעיתון מעריב, בו פירט תכנון עקרוני שביצע למערכת הגנה מפני רקטות וטילים. מאפייניה העיקריים של המערכת המוצעת היו:
משפט ומאסר
בפסק הדין של השופט אמנון סטרשנוב נקבע, כי "המדובר במתן ברור ומובהק של שלמונים. נושא הייעוץ הוא כסות בלבד, שבה חפץ הנאשם לכסות את עובדת קבלת הכספים על ידו, שלא כדין וללא היתר. גרסתו של רביב מפוקפקת ומעורערת בעינה לחלוטין, ואין היא ראויה לכל אמון". לדעת סטרשנוב, היפס שילם לרביב על מנת לשמור על הקשרים העסקיים עם מל"מ, בבחינת "שלח לחמך על פני המים". עוד נקבע, כי גם אם היה רביב מעניק שירותי ייעוץ לארמדה, עדיין היה התשלום שקיבל ממנו בבחינת שוחד.
ביהמ"ש המחוזי זיכה את רביב מחמת הספק מאשמת ניסיון לקבל דבר במירמה. על פי כתב האישום, הוא ניסה לקבל מתע"א במירמה 500 אלף דולר, בטענה שהכסף מיועד לתשלום שוחד לאישיות בכירה במדינה דרום אמריקנית, כדי לקדם מכירה של תע"א באותה מדינה. סטרשנוב דן את רביב ל-4 שנות מאסר, מהן שנתיים בפועל. ביהמ"ש העליון דחה את ערעורו, הן על הרשעתו והן על חומרת העונש. רביב הגיש בקשת חנינה לנשיא המדינה, וזה קיצר את עונש המאסר שלו.
טימותי האו
טימותי אוטיס האו (באנגלית: Timothy Otis Howe; 24 בפברואר 1816 – 25 במרץ 1883) היה פוליטיקאי ושופט אמריקאי, שכיהן כסנאטור מטעם ויסקונסין בשנים 1861–1879 וכמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בממשלו של הנשיא צ'סטר ארתור מ-1881 ועד למותו. קודם לכן הוא כיהן כשופט בבית המשפט העליון של ויסקונסין.
ראשית חייו
טימותי האו נולד בליבמור, מיין (אז חלק ממסצ'וסטס), לטימותי האו ולבטסי האוורד. הוא התחנך בסמינר רידפילד (כיום בית הספר קנטס היל שברידפילד, מיין) ולאחר מכן למד משפטים בהדרכתם של שופטים מקומים. ב-1839 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של מיין והחל לעסוק במקצוע ברידפילד. ב-1845 הוא נבחר לבית הנבחרים של מיין. זמן קצר לאחר מכן הוא עבר לגרין ביי שבוויסקונסין, שם הוא פתח משרד עורכי דין. הוא היה תומך נלהב של המפלגה הוויגית וב-1848 התמודד מטעם ללא הצלחה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית.
האו נשא לאישה את לינדה אן היינס ולזוג נולדו בן ובת.
קריירה פוליטית ושיפוטית
בשנים 1851–1855 כיהן האו כשופט פדרלי בוויסקונסין. בתוקף תפקידו הוא כיהן גם כשופט בית המשפט העליון של ויסקונסין עד להפרדת בתי המשפט ב-1853.
ב-1857 התמודד האו ללא הצלחה בבחירות לסנאט של ארצות הברית, וב-1861 עלה בידו להיבחר. הוא כיהן בסנאט 18 שנה במהלך מלחמת האזרחים ובמהלך תקופת השיקום. כסנאטור הוא נמנה עם מתנגדי העבדות בארצות הברית ותמך בחקיקתו של התיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית.
פסגת אסטרו
פסגת אסטרו (באנגלית: Astro Peak) היא פסגה ברכס נפטון, בהרי פנסקולה בארץ המלכה אליזבת שבאנטארקטיקה.
טימותי האו
קריירה פוליטית ושיפוטית
בעת כהונתו בסנאט הציע הנשיא יוליסס ס. גרנט להאו את תפקיד נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית. האו דחה את ההצעה מתוך חשש שמי שייכנס לסנאט במקומו יהיה דמוקרט. ב-1879 נוצח האו בבחירות לסנאט ואיבד את מושבו לעמיתו הרפובליקני מתיו ה. קרפנטר. ב-1881 מונה האו כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית בקבינט של הנשיא צ'סטר ארתור. בתפקיד זה הוא כיהן עד למותו.
פסגת אסטרו
גובהה של הפסגה 835 מטרים מעל פני הים.
הפסגה ממוקמת 1.6 קילומטרים מהקצה המערבי של מצוק ברקוויסט.
טימותי האו
קריירה פוליטית ושיפוטית
טימותי האו נפטר בקנושה, ויסקונסין ב-25 במרץ 1883.
פסגת אסטרו
גילוי ומיפוי הפסגה
רכס נפטון (ובו הפסגה) התגלה וצולם מהאוויר ב-13 בינואר 1956, בטיסה חוצת-אנטארקטיקה של צי ארצות הברית, שיצאה מתחנת מצר מקמורדו לים ודל וחזרה למצר.
הרי פנסקולה כולם (ובהם פסגת אסטרו) מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1967 ובשנת 1968, באמצעות סקרים על הקרקע, ותצלומי אוויר שצולמו בשנת 1964.
מקור השם
שמה של הפסגה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הפסגה נקראה בשם זה, מאחר שהסקר הגאולוגי של ארצות הברית הקים על הפסגה תחנה מחקר אסטרונומית במהלך עונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1965–1966.
האמנה למניעת זיהום מאוניות
האמנה הבינלאומית למניעת זיהום מאוניות, ולעיתים מכונה בעברית אף בשם אמנה בינלאומית למניעת זיהום ים מכלי שיט, האמנה הבינלאומית בדבר מניעת זיהום ים מאוניות ואמנת מרפול (באנגלית: International Convention for the Prevention of Pollution From Ships, 1973 as modified by the Protocol of 1978; הידועה בראשי התיבות MARPOL 73/78) היא אחת האמנות הבינלאומיות החשובות ביותר בתחום איכות הסביבה הימית. האמנה נועדה למזער פסולת ימית בעולם, כולל תופעות של השלכת פסולת לים, שמן וגזי פליטה. על פי האמנה, מטרתה היא לשמר את הסביבה הימית באמצעות מניעה מוחלטת של זיהום בשמן (בעיקר נפט ותזקיקיו) וחומרים מזיקים אחרים וכן מיזעור אירועים תאונתיים של פליטת חומרים אלה לים. האמנה מחליפה את האמנה למניעת זיהום הים בנפט משנת 1954.
אמנת מרפול המקורית נחתמה ב-17 בפברואר 1973, אבל לא נכנסה לתוקף. האמנה הנוכחית היא שילוב של הוראות אמנת מרפול משנת 1973 וכן פרוטוקול משנת 1978. היא נכנסה לתוקף ב-2 באוקטובר 1983. לאמנה המקורית נוספו שישה נספחים, הנספח השישי, העוסק בזיהום אוויר מאוניות נכנס לתוקף ב-19 במאי 2005 אך נכון להיום (2017) טרם אושרר וטרם נסתיימו כל הליכי החקיקה הנדרשים לצורך יישומו ומשכך הוא אינו מיושם בפועל.
נכון לתאריך 31 בינואר 2012 חתומים על אמנת מרפול, כולל נספחים 1 ו-2, 151 מדינות בעולם, מתוכן 68 מדינות אימצו את הנספח השישי והאחרון לאמנה. למעלה מ-99% ממעמס אוניות צי הסוחר בעולם מניפות את דגלי מדינות החתומות על האמנה. המדינות החתומות על האמנה אחראיות לאכיפת האמנה על האוניות הנושאות את דגליהן, ללא קשר למקום שבו שטה האונייה.
ישראל הצטרפה לאמנת מרפול ב-31 באוגוסט 1983 ואשררה אותה ואת חמשת נספחיה הראשונים ב-2 באוקטובר 1983, בחקיקה מתאימה החלה אף על אוניות המניפות את דגל ישראל.
יישום ואכיפה
על מנת שתקני ארגון הימאות הבינלאומי יהיו מחייבים יש צורך באשרור של מספר מדינות שהמעמס הכולל של אוניות הנושאות את דגליהן הוא לפחות 50% מן המעמס הכולל של אוניות סוחר בעולם. הליך אשרור זה עשוי להיות ממושך. משכך אומץ בארגון הימאות הבינלאומי מנגנון ולפיו אם מדינה חברה בארגון איננה מתנגדת במפורש, בתוך פרק זמן מסוים, להחלטות הארגון, הרי שמתקבלת ההנחה שאותה מדינה אשררה את האמנה.
במקרה של אמנת מרפול, כל ששת הנספחים לאמנה אושררו על ידי המספר המתאים של מדינות כדי להכניסם לתוקף. על פי האמנה, כל מדינה חברה אחראית ליישום הוראות האמנה באוניות הנושאות את דגלה, וכל מדינה חברה אחראית לחקיקה מקומית מתאימה לאכיפת הוראות האמנה והנספחים. אף שהאמנה מחריגה מהוראותיה במפורש אוניות מלחמה ואוניות עזר של צי, המדינות החברות מתחייבות להחיל הוראותיה אף על אוניות אלה "ככל שהדבר סביר ומעשי".
נספחים
אמנת מרפול מכילה שישה נספחים, המסומנים בספרות רומיות, העוסקים בהיבטים שונים של זיהום הים מאוניות: כל מדינה המבקשת להצטרף לאמנת מרפול חייבת לאשרר את נספחים I ו-II, בעוד שקיימת בחירה באשר להצטרפות לנספחים III-VI.
גבעות מע'אר
גבעות מע'אר הן גבעות כורכר בשפלה, בין הערים יבנה, רחובות וגדרה ומדרום לגבעת ברנר עד נחל שורק. גובהן המקסימלי הוא 94 מטרים מעל לפני הים, וגובהן מעל פני השטח הוא כ-40 מטרים.
גאוגרפיה
הגבעות הן הרכס הרביעי והדרומי מבין רכסי הכורכר שבמישור החוף הדרומי. בראש אחת הגבעות נמצאות בריכות לאגירת מים שנבנו על ידי חברת מקורות, כחלק מקו המים ירקון-נגב שהוקם בין השנים 1952 ל-1955.
יש המזהים בגבעות מע'אר את הר הבעלה, הנזכר כגבול נחלת שבט יהודה שבו שכנה בַּעֲלָת, עיר בנחלת שבט דן. בגבעות נמצאו חרסים מהתקופה הכלכוליתית וגם מערות קבורה מתקופת הברונזה התיכונה ומהתקופה הרומית והביזנטית.
בשוליים הדרום מזרחיים של הרכס שכן כפר ערבי בשם אלמע'אר (המערות), ששמן של הגבעות נגזר ממנו. בשנת 1948 התגוררו בכפר כ-2,200 תושבים. בתאריך 15 במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, הכפר נכבש על ידי גדוד 53 של חטיבת גבעתי (תש"ח) וננטש מתושביו. לאחר המלחמה הפך בסיס תל נוף בקרבתן לבסיס מרכזי לאימון חטיבת הצנחנים. משום כך נחנכה במקום ב-1960 אנדרטת הצנחנים. על גבעה סמוכה נמצאת אנדרטה נוספת לזכר חללי הצנחנים שנפלו בקרב במעבר המיתלה במבצע קדש.
כיום מוכרז חלק מהרכס כגן לאומי והוא מתוחזק על ידי רשות הטבע והגנים.
פיוטר גיזה
קריירה
גיזה חתם בעונת 2002/03 בקרקוביה קרקוב, והופעתו הראשונה בקבוצה בליגה הפולנית הייתה ב־20 ביולי 2004 נגד זגלמביה לובין. לאחר סכסוך עם המאמן שלו, סטפן מייבסקי בקרקוביה קרקוב, הוא הפסיק להיות חלק מהסגל, למרות שהוא נחשב לאחד הקשרים ההתקפיים הטובים ביותר בליגה.
בשנת 2007, אחרי חמש שנים בקרקוביה קרקוב, חתם גיזה בלגיה ורשה. ב־13 בדצמבר 2010 הוא חתם בקרקוביה קרקוב לקדנציה שנייה, ושוחרר כשנה וחצי מאוחר יותר מהקבוצה. בשנת 2012 ירד לליגה החמישית, וחתם כמאמן-שחקן בג'ובליטה איזדבניק.
גיזה שיחק חמישה משחקים בנבחרת פולין בכדורגל.
Imperfections
Imperfections (בעברית: פגמים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית סלין דיון, מתוך אלבומה ה-11 בשפה האנגלית, Courage. השיר יצא לאור ב-18 בספטמבר 2019, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים שבקוויבק.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ארי לף, מייקל פולק, דאלאס קוהלקה וניקולס פרלוף-גיילס והופק על ידי דאלאס קוהלקה. ביוני 2019, הופיעה דיון עם השיר "Flying on My Own", אשר הסתמן להיות הסינגל הראשון מתוך האלבום. בהמשך, נודע כי אותו השיר יתפקד כסינגל שיווקי, ושיר זה יתפקד כסינגל הראשון מתוך האלבום.
בנוסף לכך, עתיד השיר להישלח לרדיו השירים העכשוויים למבוגרים של ארצות הברית ב-30 בספטמבר 2019.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר פורסם בשידור חי ב-26 בספטמבר 2019, כמה ימים לאחר שיצא כסינגל מתוך האלבום. הקליפ צולם בשחור-לבן ולאורכו ניתן לראות את דיון, כשהיא לובשת שמלה בצבע שחור, תוך שהיא נמצאת בחדר חשוך.
ביממה הראשונה של הקליפ ביוטיוב, עמד מונה הצפיות שלו על קרוב ל-800 אלף צפיות.
ישי שטקלר
ישי שטקלר (נולד ב-14 בינואר 1973) הוא מנצח אופרה, תזמורות ומקהלות ישראלי. שימש כמנצח הבית ומנצח המקהלה באופרה הישראלית, וכיום הוא מנהל מוזיקלי של אנסמבל זמרי קולגיום תל אביב ועוזר מנצח באופרה הלאומית של פריז.
ביוגרפיה
שטקלר נולד וגדל בישראל. למד בתיכון לאומניות תלמה ילין ושר במקהלת העפרוני, בניצוחה של מיה שביט. לאחר שירותו הצבאי בגלי צה"ל כמוזיקאי מצטיין למד באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב והקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון.
כיהן כמנצח הבית ומנצח המקהלה באופרה הישראלית במשך עשר עונות, במהלכן ניצח על יותר משלושים הפקות אופרה ביניהן: יבגני אונייגין, לה בוהם, כרמן, פאוסט, היהודיה, נורמה ורבות אחרות. בשנים האחרונות ניצח על הפקות הענק של האופרה הישראלית, נבוקו, טוסקה, לה טרוויאטה ומאדאם באטרפליי בפארק הירקון בתל אביב ובבריכת הסולטן בירושלים לעיני עשרות אלפי צופים בשידורים ישירים ברדיו ובטלוויזיה. ניצח על כל התזמורות החשובות בארץ, ביניהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה, התזמורת הקאמרית הישראלית, הקאמרטה הישראלית ירושלים, סימפונט רעננה והסינפונייטה הישראלית באר שבע.
שטקלר מנצח בבתי אופרה גדולים בעולם וכן מנצח על תזמורות סימפוניות בצרפת, איטליה, ספרד, גרמניה, ברזיל, רומניה וקוריאה הדרומית. הקלטת האופרה ״לה ג'וקונדה״ מאת אמילקארה פונקיילי, בניצוחו, יצאה בחברת Brilliant Classics ברחבי העולם.
משנת 2014 שטקלר הוא גם מנהלו המוזיקלי ומנצחו הראשי של אנסמבל זמרי קולגיום תל אביב. כמו כן, הוא משמש עוזר מנצח באופרה הלאומית של פריז.
שטקלר הוא מנצח מקהלת בית הספר התיכון הארצי לאמנויות על שם תלמה ילין מזה 13 שנה. אלבום אוסף של המקהלה יצא לאור בשנת 2016. באותה שנה שימש כמפיק המוזיקלי של הסרט החטאים של הבמאי אבי נשר. בשנת 2017 יזם והקים את פרויקט המקהלות בקונסרבטוריון ירוחם שבמסגרתו פועלות כיום שש מקהלות בעיירת הפיתוח ירוחם.
חיים אישיים
שטקלר מתגורר ברחובות עם אשתו, נגנית הקלרינט קרן דביר-שטקלר ושלושת ילדיהם.
גברת מארוול (קמלה קאן)
גברת מארוול (באנגלית: Ms. Marvel) היא דמות בדיונית של גיבורת-על, המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות, שנוצרה על ידי הכותבים ג'י וילו וילסון, סאנה אמנאט וסטיבן ואקר והמאייר אדריאן אלפונה, הופיעה לראשונה ללא שם בהופעת קמע בחוברת Captain Marvel Vol.7 #14 מיולי 2013. הופעתה המלאה של הדמות אירעה בחוברת ''All-New Marvel NOW! Point One #1.NOW'' מינואר 2014, בעלילה שנכתבה על ידי וילסון ואוירה על ידי אלפונה.
קמלה קאן היא גברת מארוול החמישית ביקום מארוול, ונחשבת לממשיכת דרכה המובהקת של גברת מארוול הראשונה ואלילתה, קרול דנברס. קמלה היא נערה מוסלמית-אמריקאית ממוצא פקיסטני, שזכתה לכוחות-על עקב התפרצות גנים בלתי אנושיים בגופה לאחר אירועי "אינסופיות" של שנת 2013. האוגדן הראשון של חוברות "גברת מארוול" בכיכובה זכה בשנת 2015 בפרס הוגו לסיפור הגרפי הטוב ביותר.
את דמותה של קמלה קאן ב מגלמת השחקנית אימאן ולאני, בסדרת הלייב אקשן "גברת מארוול" בשירות הסטרימינג דיסני+, ותשוב לגלם את דמותה בסרט ההמשך לסרט "קפטן מארוול", "המארוולס".
פיתוח
בנובמבר 2013 הכריזה חברת מארוול קומיקס כי קמלה קאן, מתבגרת מוסלמית-אמריקאית מג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, תככב כ"גברת מארוול" בהרצת חוברות חדשה שתיכתב על ידי ג'י וילו וילסון ותאויר על ידי המאייר אדריאן אלפונה. הרצה זו היא סדרת החוברות הראשונה של מארוול קומיקס בה מככבת דמות מוסלמית בתפקיד הראשי, אך היא אינה הדמות המוסלמית הראשונה בקומיקס, כאשר קדמו לה דמויותיהן של אם ודאסט מחוברות האקס-מן ודמותו של הגרין לנטרן סיימון באז מחברת DC קומיקס בין היתר.
הרעיון ליצירת דמותה של קמלה החל בשיחה בין העורכים סאנה אמנאט וסטיבן ואקר, במהלכה סיפרה אמנאט לואקר סיפורים מילדותה כבת למשפחת מהגרים פקיסטנית בארצות הברית. השניים שיתפו את וילסון ברעיון, והיא הביעה התלהבות בקידום הפרויקט. לפי אמנאט, סדרת הקומיקס הגיעה מתוך "רצון לחקור את [חיי] התפוצה המוסלמית-אמריקאית בפרספקטיבה אותנטית. וילסון שקלה תחילה ליצור את הדמות כנערה ערבית מדירבורן, מישיגן, אך החליטה לבסוף לכתוב את הדמות כילידת ג'רזי סיטי ממוצא דרום אסייתי.
קלי סו דקוניק, כותבת חוברות "קפטן מארוול" בכיכובה של דנברס, שתלה את דמותה של קמלה ברקע החוברת Captain Marvel Vol.7 #14 בסצנה בה קפטן מארוול מגנה על אזרחים מהנבל יון-רוג. בתחילת דרכה קמלה מעריצה את דנברס, וכאשר היא מקבלת כוחות-על, היא מנסה לחקות את אלילתה. לפי וילסון, "קפטן מארוול מייצגת אידיאל שקמלה משתוקקת להגיע אליו. היא חזקה, יפהפייה, ולא נושאת את המטען הרגשי הכרוך בלהיות פקיסטנית ושונה".
היסטוריה פרסומית
סדרת החוברות הראשונה בעלילותיה של קמלה קאן נמשכה 19 חוברות, שפורסמו בין פברואר 2014-אוקטובר 2015. סדרת החוברות עסקה במאבקיה של קאן עם נבלי-על שונים, לצד התמודדותה עם משפחתה המגוננת וחובותיה הדתיות. אמנאט הדגישה כי "ככל שהאסלאם הוא חלק בזהותה של קמלה, הקומיקס לא מטיף לדת או לאמונה האיסלאמית. הוא מתעסק בתוויות הנכפות עליך, ואיך הן יוצרות את העצמי. זה אתגר שכולנו חווינו בצורה כלשהי, ולא ייחודי לקמלה כי היא מוסלמית. הדת היא אחת מהדרכים הרבות בהן היא מגדירה את עצמה". חמש החוברות הראשונות בסדרה עובדו לפורמט אודיו.
במרץ 2015 הוכרז כי קמלה תצטרף לקבוצת האוונג'רס הראשית כחלק מחידוש הכותרים "מארוול החדשה והשונה", המתרחש אחרי אירוע הקרוסאובר "מלחמות סודיות". סדרת החוברות Ms. Marvel אותחלה גם היא לכרך חוברות שני, שארך 38 חוברות שפורסמו בין נובמבר 2015 לפברואר 2019. לפי אמנאט, סדרת החוברות השנייה מסמלת תקופה נוספת בחייה של קמלה, שהשלימה את "תקופת האימונים" בכרך הראשון ומוצאת את עצמה חברה בקבוצת האוונג'רס שהעריצה כילדה. בתום אירועי "מלחמת אזרחים 2" של שנת 2016 פרשו קמלה, ספיידרמן (מיילס מוראלס) ונובה (סם אלכסנדר) מקבוצת האוונג'רס, והקימו את קבוצת האלופים יחד עם סייקלופס מזמן העבר, אמדאוס צ'ו וויו ויז'ן. קמלה משמשת כמנהיגת הקבוצה, שכיכבה עד כה בשתי סדרות רצות.
בנובמבר 2016 הודיעה חברת מארוול קומיקס על הצטרפותה של קמלה לקבוצת הלוחמים הסודיים החדשה בסדרת חוברות שתפורסם החל ממאי 2017, תיכתב על ידי מתיו רוזנברג ותאוייר על ידי חאווייר גארון. הקבוצה מוקמת כתגובה להשלכות לאירועי "הבלתי אנושיים נגד אקס-מן", וחברים בה הגיבורים הבלתי-אנושיים קווייק, קארנאק, מון-גירל, הדינוזאור השטני ואינפרנו. הקבוצה התפרקה בינואר 2018, אחרי 12 חוברות בכיכובה. בנובמבר 2017 כיכבה קמלה לצד דנברס בחוברת בסדרת האנתולוגיה המוגבלת Generations, המצוותת בין גיבורי-על ותיקים וממשיכיהם המודרניים. בחוברת זו חקרה וילסון את יחסי המנטור-תלמידה של דנברס וקמלה כחלק מתהליך ההתבגרות של הגיבורה הצעירה, הנחשפת לחולשותיה ופגמיה של אלילתה. בנוסף, באוקטובר 2017 יצא ספר כתוב בן 128 עמודים בשם Ms. Marvel: Fists of Fury, המתעסק בבריונות שחווה קמלה על בסיס מוצאה ומגדרה.
עם עזיבתה של וילסון במרץ 2019 אותחלה סדרת חוברות "גברת מארוול" לכדי The Magnificent Ms. Marvel בכתיבתו של סלדין אחמד. וילסון תכננה את עזיבתה במשך שנה, ואמרה שציפתה במקור לכתוב רק 10 חוברות קומיקס אודות קמלה. אחמד אמר שסדרת החוברות החדשה תתאפיין בהיקף עלילתי רחב יותר, אך תשמר את האופי האינטימי של הסדרות הקודמות. ביולי 2020 הכריזה חברת מארוול כי הדמות עתידה לככב ברומן גרפי מקורי, שייכתב בשיתוף פעולה עם חברת Scholastic ויכוון לקהל קוראים צעיר.
סיפור מקור
קמלה קאן נולדה וגדלה בג'רזי סיטי. הוריה ואחיה הגדול, אמיר, היגרו לארצות הברית מהעיר קאראצ'י, פקיסטן, אליה משפחתה עברה אחרי חלוקת הודו. את ילדותה בילתה קמלה עם שני חבריה הטובים, גם הם בני מהגרים – נאקיה, מוסלמית אדוקה, וברונו, בן למשפחה איטלקית קשת יום שמשפחת קאן התנדבה לשלם את הוצאותיו. קמלה הייתה גאה במוצאה, אך הרגישה שונה מחבריה ללימודים והתמודדה עם הצקות והקנטות על תחומי העניין שלה והוריה המחמירים. קמלה מצאה נחמה בדמות משחקי וידאו, פאנפיקשן, מדיה חברתית והערצת גיבורי-על, בראשם קרול דנברס, גברת מארוול לשעבר שאימצה את הכינוי "קפטן מארוול".
קמלה שבה לדמותה המקורית, וגילתה שהיא חסינה מפציעות פיזיות באמצעות שינוי גופה לצורתו המקורית כאשר הגנה על ברונו משוד בחנות המכולת השכונתית. ברונו שיתף את קמלה בכך שהפושע היה אחיו הצעיר, שהסתבך עם נבל מסתורי בשם "הממציא" ואולץ לעבוד עבורו. קמלה וברונו עבדו יחד על פיתוח כוחותיה ותלבושתה, והיא נשבעה להגן על ג'רזי סיטי מפני הממציא. אחרי היתקלויות שונות עם עושי דברו התעמתה קמלה עם הממציא – תוצאה של ניסוי משובש לשיבוטו של תומאס אדיסון, שבינתו התמזגה עם DNA מתוכי המחמד של המדען האחראי לכדי יצור כלאיים מרושע. קמלה חמקה בסיועו של וולברין, שחיפש אחר תלמידה נעדרת מבית הספר לצעירים מחוננים ע"ש צ'ארלס אקסבייר. התלמידה העידה לשניים שהממציא השתמש בה ובאחרים כסוללת כוח, ו-וולברין יידע את המלכה מדוזה בדבר קיומה של קמלה, שזכתה לליוויו וסיועו של הכלב הבלתי-אנושי לוקג'ו. אחרי קרב מול רובוטים של הממציא שוגרה קמלה הפצועה לאטילאן החדשה, ממלכת הבלתי אנושיים, שם למדה את מקור כוחותיה ומוצאה הבלתי-אנושי.
בחקירותיה את תוכניתו של הממציא מצאה קמלה בני נוער שונים, שנלכדו לכאורה ונוצלו כסוללות כוח למכונות שונות. אחרי שהתאוששה באטילאן החדשה חדרה קמלה למאורתו של הממציא, שם גילתה שהנערים הלכודים מסייעים לממציא מרצונם החופשי ולא זקוקים להצלה. הממציא ניצל את תחושת חוסר-הערך של המתבגרים הצעירים, ושכנע אותם שייעודם היחיד הוא הפעלת מכונותיו. קמלה הצליחה לשנות את השקפתם של הנערים, אך הובסה בקרב נגד אחד מהרובוטים של הממציא, והבינה שעליה לוותר על מאבק חזיתי – היא יצרה קשר עם ברונו, שהזעיק את המשטרה למקום, והם עצרו את הממציא ושחררו את בני הערובה.
קמראן, ימים אחרונים
קמלה החלה להעביר זמן רב באטילאן החדשה בלימוד וחקר כוחותיה ומורשתה הבלתי אנושית במקביל לפעילותיה בניו ג'רזי, שעוררו את חששותיה של מדוזה. בארוחה משפחתית נפגשה קמלה עם קמראן, בנם של ידידי המשפחה ובן גילה של קמלה. קמלה וקמראן נעשו קרובים זה לזה, אך נתקלו בטיול זוגי בטרוריסטית בלתי אנושית בשם קאבום, חברה בארגון רדיקלי שנועד להפיל את המלכה מדוזה מכסה ולהשתלט על בני האדם. קמלה הזועמת הביסה את קאבום באלימות, ונחרדה לאחר מעשה כאשר הטרוריסטית נזקקה לסיוע רפואי.
בגידתו של קמראן הותירה את קמלה שבורת-לב, אך היא נאלצה להדחיק את רגשותיה עקב התנגשותו הממשמשת ובאה של יקום מארוול עם יקום האולטימייט. קמלה הותירה את האחריות לטיפול בהתנגשות לגיבורי-העל הוותיקים על מנת להתמקד בהשלטת סדר וביטחון בג'רזי, והחלה בפינוי התושבים לבית ספרה, שהושם תחת הגנתו של לוקי. בבואה לבית הוריה נתקלה קמלה בקמראן, שחטף את אמיר כדי לחשוף אותו לערפילי טריגן במטרה לבדוק האם ירש גנים בלתי-אנושיים כמו אחותו הקטנה. לאחר מכן נפגשה קמלה, להפתעתה, עם קרול דנברס עצמה – שהעניקה לגיבורה הצעירה את ברכתה, אישרה שההתנגשות תחת שליטה והציעה לעזור בהצלת אחיה. קמלה וקרול הביסו את קמראן וקאבום והצילו את אמיר, שזכה ליכולת ליצור שדות כוח מסביב לגופו. בפרידתה גילתה קרול לקמלה כי אין דרך לעצור את ההתנגשות הקרבה וקץ היקום, אך הביעה את גאוותה כלפיה ועודדה אותה להיאחז בתקווה ולהמשיך להילחם. קמלה התייחדה עם משפחתה וחבריה, וחשפה את רגשותיה כלפי ברונו לפני השמדת העולם.
הצטרפות לאוונג'רס
המולטי-יקום שוחזר בסוף אירועי "מלחמות סודיות", וקמלה וסביבתה שבו לחייהם הרגילים ללא זיכרון מהימים האחרונים לפני התנגשות היקומים. חברת ג'נטריפיקציה מסתורית החלה לעשות שימוש בדמותה של גברת מארוול ללא רשותה, מה שעורר יחס שלילי כלפי גברת מארוול ברחבי ג'רזי סיטי, ולמחלוקות בין קמלה ונאקיה. החברה המסתורית התגלתה למעשה כשלוחה של ארגון הידרה בהנהגתו של דוקטור פאוסטוס, שהובסו באמצעות המידע הטמון באחסון הענן הפרטי של ברונו.
מתקפת מפלצת שגרתית על ג'רזי סיטי ציוותה בין קמלה לנובה הצעיר, שניסיונות הפלירטוט שלו התפרשו כחוצפה שלא במקומה בעת קרב. אחרי שהביסו את המפלצת ניסה נובה לטהר את האווירה באמצעות חשיפת זהותו הסודית, אך קמלה דחתה את מחוותו והשניים נפרדו במחשבה שלעולם לא ייפגשו שוב. נוכחותו הפתאומית של שר מלחמה צ'יטאורי בליברטי סטייט פארק הזעיקה את קמלה ונובה, שנתקלו בגיבורי-על נוספים: איירון מן, קפטן אמריקה, תור, ויז'ן וספיידרמן (מיילס מוראלס), בן גילם של קמלה ונובה. הגיבורים רדפו אחרי שר המלחמה והביסו אותו במפרץ לונג איילנד, שם איירון מן הציע לגיבורים הצעירים להצטרף לקבוצת האוונג'רס החדשה. כחברת האוונג'רס פיתחה קמלה חברות עם נובה וספיידרמן, סייעה לחטיבת אחדות האוונג'רס במשבר פלזנט היל והתחברה לנדיה, בתו האובדת של האנק פים והצרעה החדשה.
מלחמת האזרחים השנייה
בתקופה זו תיזזה קמלה בין פעילותה כגיבורת-על לבין חובותיה האזרחיות, בהן ההכנות לחתונתו של אמיר. היא ניסתה להיעזר בכפילי חימר קסומים כדי ליצור גרסאות נוספות של עצמה, אך איבדה את השליטה בהם וביקשה עזרה מגיבורים נוספים. בעשותה זאת הבחינה קמלה במתח גובר בין קרול דנברס לאיירון מן, אותו ביטלה כזוטות לטווח הארוך והשתתפה בחתונה של אמיר. אחרי קרב נגד ישות קוסמית מחריבה הצטרפה קמלה למסיבה במגדל סטארק, בה קהילת גיבורי-העל התוודעה לקיומו של יוליסס, בלתי אנושי המסוגל לראות את העתיד.
קמלה הוכתה הלם אחרי שחזיונותיו של יוליסס הביאו למותו של הענק הירוק, ואף על פי כן הייתה בטוחה שמצב לא יתדרדר לאלימות נוספת. היא צורפה בידי קרול לקבוצת מתנדבים שמונתה לעשות שימוש בכוחותיו של יוליסס כדי לעצור פשעים בטרם התרחשו, ומנגד הבינה בשיחה עם גיסתה החדשה שהשימוש בכוחותיו של יוליסס דומה לאפיון גזעי. למחרת אחד מחבריה לכיתה של קמלה, ג'וש, נעצר בטענה שהוא היה עתיד לפוצץ את בית הספר. קמלה החלה לפקפק בנאמנותה לקרול דנברס, ולבטיה התעצמו כאשר ברונו נפצע אנושות בניסיון לחלץ את ג'וש. תחושת הכישלון של קמלה והתעקשותה של דנברס בדבר השליטה במצב הביאו את קמלה לעימות עם אלילתה לשעבר, ואחרי חילופי דברים קשים ניסתה קמלה למצוא נחמה בזרועותיו של ברונו, שהאשים אותה בפציעותיו והחליט לעבור לגור וללמוד בואקאנדה. קמלה לקחה חלק בקרבות בין סיעת גיבורי-העל של איירון מן, המתנגדת לשימוש בכוחותיו של יוליסס, לבין קבוצתה של קרול.
האלופים
קמלה, נובה ומיילס מוראלס עזבו את קבוצת האוונג'רס בתום מאורעות מלחמת האזרחים השנייה, בתחושה שהאוונג'רס לא מסייעים לאנשים הקטנים. הם הקימו קבוצת גיבורי-על צעירים בשם "האלופים", אליה הצטרפו אמדאוס צ'ו/הענק, סייקלופס מזמן העבר ובתו של ויז'ן, ויו. הצוות התפרק בקצרה במהלך כיבוש ארצות הברית בידי ארגון הידרה, במהלכו הצטרפה קמלה לקבוצת בלתי-אנושיים מחתרתית שלחמו לשחרור בני מינם ממחנות הריכוז של הידרה. האלופים התאחדו אחרי תבוסתם של הידרה, וצירפו לשורותיהם את נדיה פים/הצרעה, ריישון לוקאס/פטריוט, חואקין טורס/פלקון, איירון הארט והארבה האדום במקביל לעזיבתו של סייקלופס, שהודיע לקמלה על עזיבתו וביקש ממנה ליידע את שאר חברי הקבוצה.
מתקפה מכוונת על תלמידה בבית ספרה של קמלה הביאה להפעלת מנגנון ההשמדה העצמית של ויו, וכתוצאה מכך לפיצוץ עז שהרס את בית הספר ופצע אנושות תלמידים. קמלה עצמה נפלה לתרדמת. בהיעדרה הועבר חוק האוסר את פעילותם של קטינים מתחת לגיל 21 כגיבורי-על, תוך מתן אפשרות לפעילות תחת פיקוח מצד גיבור-על מנוסה. החוק כונה "חוק קמלה" כמחווה לגיבורה הרדומה. קמלה חלמה את ההתרחשויות בתרדמת, ובקימתה זעמה שנעשה שימוש בשמה לחקיקת חוק האוסר את פעילותה. היא כינסה פגישה סודית של גיבורי-על צעירים, ואחרי מנוסה מסוכני אכיפת החוק הבינה שיש בוגד בקרב חבריה.
כוחות ויכולות
הפעלת הגנים הבלתי אנושיים בגופה של קמלה הקנתה לה כוחות-על, שמהווים מעין שינוי צורה מורפוגנטי. ברמה המולקולרית, קמלה מבצעת סוג מסוים של מסע בזמן עם כל שימוש בכוחותיה; תאי גופה משתנים בהתאם לגרסאות שונות שלה ברחבי ציר הזמן. בפועל, לקמלה היכולת להגדיל, להקטין, להרחיב ולהקטין את ממדי גופה בשלמותו, מגודלה של אקשן פיגר לגודלו של בניין. היא אף מסוגלת לשלוט בגודלם של איברי גוף ספציפיים, ומסוגלת להאריך את ידיה, רגליה וצווארה בין היתר.
כוח שינוי הצורה מקנה לקמלה יכולת ריפוי עצמי, המופעלת באמצעות חילוף תאי גוף. יכולת הריפוי עצמי דורשת מקמלה לא לעשות שימוש בכוחותיה ולהישאר בצורתה המקורית, ומובילה לעייפות ורעב. ככל שהיא משתמשת ביכולת הריפוי העצמי, כך תאי גופה נעשים פחות גמישים, מה שמונע ממנה לממש את הפוטנציאל הרחב של כוחותיה. לקמלה האפשרות לשנות את צורתה באופן מלא, אך היא נוטה להשתמש ביכולת זו לעיתים רחוקות בלבד. טווח שינוי הצורה שלה נע משינויים קוסמטיים של שיערה ובגדיה, עד לכדי חיקוי חפצים דוממים והתחזות לבני אדם, כמו קרול דנברס ורודי רודס. מנגד, גופה רגיש לפעימות אלקטרומגנטיות, שמחלישות את גמישות גופה.
ביקורות
ההכרזה של חברת מארוול על יצירתה של קמלה הביאה לתגובות שונות. פטמה פאח'ריי, מייסדת קבוצת האינטרס Muslimah Media Watch, אמרה כי קמלה עתידה להיות "פתח לחוויה האמריקאית-מוסלמית", ושהיא "מנרמלת את רעיון החוויה האמריקאית כמוסלמית". ברט וייט מאתר Comic Book Resources ציין שבאמצעות דמותה של קמלה קאן, "מארוול קומיקס מראה רצון להכיל קבוצות שונות באוכלוסייה האמריקאית" שטרם זכו לייצוג. הוא הבדיל בין דמויתיהן של דאסט ואם לבין קמלה, שמככבת בסדרה עצמאית ויורשת את תואר "גברת מארוול" המפורסם. חוסיין ראשיד, דוקטור לשפות ותרבות המזרח הקרוב באוניברסיטת הרווארד, כתב בטור דעה לבלוג ה-CNN ש"לדמותה של קמלה קאן הזדמנות להציע משהו חדש לייצוגם של מוסלמים בתרבות הפופולרית. היא נולדה בארצות הברית כחלק מהדור שאחרי 9/11, והיא בת נוער" – בניגוד לדמויות מוסלמיות אחרות שקדמו לה. מועז קאן, כתב בעיתון הגרדיאן, השווה בין קמלה לפעילת זכויות האדם מלאלה יוספזאי, והמליץ לתעשיית הבידור ללכת בדרכה של חברת מארוול.
לעומתם, ד"ר לאון מוסאבי מאוניברסיטת ליברפול הביע את חששו מכך שסדרת הקומיקס תקבע את רעיון ההורים המוסלמיים המגבילים, ושכוח שינוי-הצורה של קמלה מזכיר סטריאוטיפיים אנטי-מוסלמיים, כמו מושג התקייה. הסאטיריקן סטיבן קולבר ציין, כפרודיה על תגובות מצד הפלג הפוליטי הימני בארצות הברית, ש"מוסלמי לא יכול להיות גיבור-על – הוא ברשימת האין-טיסה". הקומיקאי קונאן או'בריאן התבדח בטוויטר וקישר בין דתה של קמלה לבין פוליגמיה, אך הסיר את הציוץ אחרי ביקורת ציבורית.
היסטוריה של ספרד: עידן ההארה
ספרד הבורבונית או עידן ההארה בספרד הוא שמה של ספרד במהלך המאה ה-18. בית בורבון עלה לשלטון בספרד לאחר מותו של קרלוס השני, מלך ספרד ללא יורשים, מה שהביא לפרוץ מלחמת הירושה הספרדית, שנמשכה עד 1715. המלכים הבורבונים שלטו שלטון אבסולוטיזם נאור והביאו לרפורמות במדינה, אם כי הממלכה נשארה קתולית אדוקה, והאינקוויזיציה הוסיפה להחזיק בעמדות כח במדינה.
היסטוריה
בשנת 1700, עם מותו של קרלוס השני, מלך ספרד לבית הבסבורג, שהיה מחוסר צאצאים, פרצה מלחמת ירושה בין הכוחות האירופיים ומושבותיהם מעבר לים, עימות בן למעלה מעשור, שנודע בשם מלחמת הירושה הספרדית. קרלוס השני הוריש את ממלכתו לאחיינו פיליפ, דוכס אנז'ו, נכדו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת מאשתו הראשונה, מריה תרסה, נסיכת ספרד, שהייתה אחותו של קרלוס השני. אולם לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, התנגד לירושה זו וביקש להגן על תביעת שושלתו, ואליו הצטרפו אנגליה והרפובליקה ההולנדית, שחששו מאיחודן של צרפת וספרד.
המלחמה הסתיימה ב-1713 בהסכם אוטרכט. פיליפ הוכתר כפליפה החמישי מלך ספרד, אך נשללה ממנו הטענה לכתר צרפת, וכך נפתרה סוגיית איחוד צרפת וספרד שאיימה על חלק מהמדינות באירופה. ספרד גם ויתרה על האי מנורקה ועל מצר גיברלטר לטובת בריטניה. ארצות השפלה הדרומיות, נאפולי, חלק מדוכסות מילאנו וסרדיניה נמסרו לקיסרות האוסטרית, וסיציליה וחלק אחר מדוכסות מילאנו נמסרו לבית סבויה. כך נחלשה אחיזתה של ספרד באירופה, והאיום הפוטנציאלי על בריטניה ופורטוגל פחת.
פליפה, שלקה בהתקפי מניה דיפרסיה ודיכאון, ויתר על כתרו ב-1724 לטובת בנו לואיס, אך חזר לכהן כמלך עקב מותו של זה באותה שנה. מחלתו של פליפה מנעה ממנו לתפקד, ובשנים אלה דאגה רעייתו השנייה, אליזבטה פארנזה מפארמה, לנהל את הממלכה, כמו גם לתארים מלכותיים לילדיה, קרלוס (דוכס פארמה בין השנים 1732–1735, ואחר כך מלך נאפולי וסיציליה), פליפה (דוכס פארמה מ-1735), ומריאנה ויקטוריה (מלכת פורטוגל).
בתקופתו הייתה ספרד מעורבת במלחמת הירושה הפולנית בשנים 1733 עד 1738, שבעקבותיה קיבל בנו, הדוכס קרלוס, לימים קרלוס השלישי, מלך ספרד, את השליטה בנאפולי ובסיציליה.
פליפה העדיף את המסחר של ספרד עם רכושו האמריקאי. במהלך סחר אטלנטי זה הופיע דמויות חשובות של ההיסטוריה הימית של ספרד, ביניהם אמארו פרגו. המלוכה נהנתה לעיתים קרובות מהפרטינר בפשיטותיו המסחריות.
פרננדו בחר בשרים מוכשרים לניהול השלטון, ועל ידי כך שמר על איזון בין ממלכת צרפת לממלכת בריטניה הגדולה, והצליח לשמור על נייטרליות במלחמת שבע השנים. פרננדו הצליח להבטיח לאחיו למחצה פליפה את השלטון בטוסקנה. בשנת 1750 הגיע להסכם עם ממלכת פורטוגל על הגבולות באמריקה, ובשנת 1753 חתם על קונקורדאט עם האפיפיור. פרננדו טיפח מאוד את הכלכלה, תמך באמנות, והקים את האקדמיה על שם סן פרננדו.
בסוף ימיו איבד פרננדו את צלילות דעתו, ונאלץ להתרחק מהשלטון. בשנת 1759 מת פרננדו השישי, ואחיו קרלוס השלישי, מלך ספרד עלה לשלטון במקומו.
יחסי החוץ של קרלוס התאפיינו בברית עם צרפת ובעימות עם אנגליה על השליטה בנחלות הקולוניאליות באמריקה. תמיכתו בצרפת במלחמת שבע השנים הביאה לאובדנה של פלורידה לטובת בריטניה, אם כי כפיצוי חלקי על כך זכה בלואיזיאנה הצרפתית. יריבותו עם אנגליה הביאה אותו לתמוך במתקוממים במושבות האנגליות בעולם החדש, על אף שתמיכה זו עלולה הייתה לסכן את שלטונו בנחלות הספרדיות שמעבר לים.
מבחינה פנימית קידם קרלוס השלישי את הרפורמות הבורבוניות יותר מאשר כל מלך אחר. על אף שמרבית הרפורמות נועדו להצעיד את ספרד בפרט, ואת האימפריה הספרדית ככלל, קדימה ברוח הנאורות, הרי שחלק מהרפורמות נתקלו בעוינות והתנגדות. כך, למשל, פרץ מרד אסקילצ'ה במדריד במחאה על מספר תקנות עירוניות אותן ניסה לאכוף. בעקבות המרד גרש קרלוס השלישי את הישועים מספרד (1766), בלוקחו דוגמה מצרפת ופורטוגל מהן גורש המסדר שנים ספורות קודם לכן. מחלוקות עם האפיפיור, כמו גם חשש מכוחה הרב של הכנסייה, הביאו אותו לפגוע בסמכויות הכנסייה, בנכסיה ובמעמדה, על אף שהיה נוצרי קתולי אדוק. קרלוס השיק רפורמות נרחבות בתחום גביית המיסים וקידם סחר חופשי ברחבי האימפריה. הוא ביצע עבודות ציבוריות רבות לשיפור תשתיות בניסיון לתעש את ספרד, בהצלחה חלקית.
קרלוס השלישי נפטר בשנת 1788, ובנו קרלוס הרביעי, מלך ספרד עלה לשלטון במקומו. קרלוס ביקש לשמור על הישגי הרפורמות של אביו, ובשל כך נשאר בתחילה בברית עם צרפת המהפכנית, למרות מה שעוללה לקרוביו מבית בורבון הצרפתי. אולם, בשנת 1793 יצא קרלוס למלחמה על צרפת, בהשפעת מנואל דה גודוי, ואיבד את חלקו המזרחי של האי סנטו דומינגו.
לאחר מכן
המלכתו של ז'וזף בונפרטה למלך ספרד והדחת בית בורבון הביאו לזעם רב בקרב העם הספרדי, ועד מהרה פרצו מרידות כנגד הצבא הצרפתי. אמנם היו בספרד גם תומכים בשלטונו של ז'וזף בונפרטה, אשר כונו "חוספינוס", ובאו מקרב הקבוצה שכונתה אַפְרֵנסֶסָדוֹס ("מצורפתים"). אולם, גם הליברלים הספרדים לא ראו ברובם בעין יפה רפורמות שנכפו על ארצם על ידי שלטון זר, וחברו לשמרנים בהתנגדותם הנחרצת לשלטון צרפת וז'וזף בונפרטה.
חלקים גדולים מספרד הוכרזו מחוזות צבאיים, תחת שליטה מלאה של מפקדי צבא שלא היו כפופים לז'וזף בונפרטה אפילו לא באופן רשמי. מצב זה עורר את ז'וזף בונפרטה לבקש ארבע פעמים את התפטרותו, שלא התקבלה על ידי אחיו.
חופה (תעופה)
בכלי טיס, חופה היא כיסוי שקוף לתא הטייס, בעיקר במטוסי קרב. מטרתה של החופה היא ליצור סביבה מוגנת מפגעי מזג אוויר ומרעש עבור צוות כלי הטיס, והיא מעוצבת בקווים אווירודינמיים ככל הניתן כדי להפחית את הגרר.
היסטוריה
במטוסים הראשונים לא הייתה חופה כלל והטייסים היו חשופים לרוח ולקור, אם כי רוב הטיסות התקיימו בדרך כלל במזג אוויר נאה. גם במלחמת העולם הראשונה לא היו למטוסים חופות, אם כי היו מגיני רוח קטנים שנועדו להגן על הטייס מהרוח וזרם האוויר שיצרו המדחפים. בשנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר מטוסים החלו לטוס גבוה יותר ומהר יותר, התעורר הצורך בתאי טייס סגורים והחלו להופיע חופות.
החופות הראשונות היו בנויות ממספר רב של פיסות זכוכית שטוחות, שקובעו למקומן במסגרות. במסגרות היו מיתרים ומוטות רבים, ואלה הגבילו את הראות, מגבלה משמעותית במיוחד למטוסים צבאיים. בנוסף, פיסות הזכוכית כבדות באופן משמעותי. בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה החלו להיכנס לשימוש חופות מזכוכית אקרילית שהיו קלות באופן משמעותי. הזכוכית האקרילית איפשרה יצירת חופות עגולות, חופות "בועה", שהותקנו במטוסים כמו סופרמרין ספיטפייר וווסטלנד ווירלווינד. חופות אלו איפשרו ראות נוחה בהרבה ושדה ראייה רחב, בצד משקלן הקל יותר. גם כיום (2016) נעשה בהן שימוש במטוסי קרב.
חופה וכיסא מפלט
החופה היא חלק ממערכת ההפלטה של אנשי הצוות, מכיוון שלא ניתן לבצע את תהליך המילוט ללא הסרת החופה מנתיב הפלטת הכיסא. ישנן שתי שיטות עיקריות בהן משתמשים באפשור הפלטה עם חופה. השיטה הראשונה היא השלכת החופה עם התחלת תהליך ההפלטה, שיטה זאת ישימה בחופות המותקנות על ציר מאחורי תא הטייס ונפתחות מעלה. בתהליך זה אמצעים פירוטכניים שוברים את הציר עליו מותקנת החופה והיא מועפת מעוצמת הפיצוץ ומזרימת האוויר.
השיטה השנייה היא ניפוץ זכוכית החופה. שיטה זאת ישימה בכלי טיס המשתמשים בחופה שלא נפתחת כלפי מעלה (נפתחת לצד או נעה על גבי מסילה וכדומה) או כאלה בהם מצופה שלא תהיה זרימת אוויר מספקת להעפת החופה. בשיטה זאת מותקן פס פיצוץ פירוטכני על גבי החופה. במהלך ההפלטה הפס מנפץ את הזכוכית וכך מאפשר לכיסא הטייס לעבור דרך החופה עצמה. לעיתים רחוקות מסתפקים באמצעי שבירה פרימיטיביים יותר כגון דוקרנים המותקנים על גבי כיסא המפלט מעל ראשו של הטייס שבמהלך ההפלטה ישברו את הזכוכית, אם כי שיטה זאת נחשבת למסוכנת יותר.
ייצור
רוב החופות המודרניות מיוצרות, כאמור, מזכוכית אקרילית. לוח זכוכית עובר חימום, וכאשר הזכוכית הופכת גמישה היא מוצמדת אל תבנית של החופה. האוויר נשאב מן התבנית והזכוכית נשאבת אל הריק ומקבלת את צורת החופה. הקצוות שמחוץ לתבנית נחתכות, והזכוכית מוגמרת מחוברת למסגרת אלומיניום או חומר מרוכב.
חמקנות והטעיה
קרינה אלקטרומגנטית המשודרת ממכשירי מכ"ם עוברת את החופה, בדרך כלל, ומחזירה הדים של תא הטייס עצמו. כדי להגביר את יכולת החמקנות של המטוס, מוסיפים לזכוכית האקרילית של חופות חדישות חומרים שונים, ובהם זהב ותרכובת בדיל ואינדיום. אלה מחזירות את קרני המכ"ם ומפזרות אותן, ואינן מאפשרות להן לחדור לתא הטייס, וכך קטן שטח חתך המכ"ם (שח"ם) של המטוס. במטוסי F-16 פייטינג פלקון שבהם הותקנו חופות כאלה קטן השח"ם בכ-15%.
בחילות אוויר מסוימים מנצלים את העובדה שמטוסים מסוימים הצד התחתון של כלי הטיס נראה דומה לצידו העליון וצובעים צורה של החופה על גבי האזור מתחת לתא הטייס. במבט חטוף במהלך קרב אוויר החופה המדומה יכולה לבלבל את הטייס של המטוס העוין שיחשוב שהוא רואה את צדו העליון של כלי הטיס במקום את צדו התחתון, ועל ידי כך יעריך לא נכון את כיוון הפנייה של המטוס המתגונן ויפנה בעצמו לכיוון הלא נכון ועל ידי כך יתן למטוס המתגונן הזדמנות להפוך את הקרב.
ביתניים
ביתניים (שם מדעי: Bythitidae) היא משפחת דגי גרם מהסדרה צלופחי-קושק. הם חיים בימים ואוקיינוסים טרופיים וסובטרופיים, אף שחלקם חיים גם באזורים ממוזגים וצוללים אל מתחת 2,500 מטרים בנביעות תת-ימיות. כמה מהמינים חיים במערות מוצפות מים מתוקים כמו Typhliasina pearsei, Ogilbia galapagosensis ו-Diancistrus typhlops.
זמן (סרט)
זמן (באנגלית: Old) הוא סרט מותחן פסיכולוגי אמריקאי שכתב, ביים והפיק מ. נייט שאמלאן, בהשראת הרומן הגרפי "Sandcastle" מאת פייר אוסקר לוי ופרדריק פיטרס שיצא לאור בשנת 2010. בסרט מככבים גאל גרסיה ברנאל, ויקי קרייפס, רופוס סוול, קן ליונג, ניקי אמוקה-בירד, אבי לי, ארון פייר, אלכס וולף, אמבת' דייווידץ, אליזה סקנלן, אמון אליוט, קתלין קלפנט ותומאסין מקנזי. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ובישראל ב-22 ביולי 2021 בהפצת סרטי יוניברסל.
עלילה
אל אתר נופש טרופי מגיעה משפחת קאפה, הכוללת את האבא גאי (גאל גרסיה ברנאל), האמא פריסקה (ויקי קרייפס), הבת הבכורה מדוקס ובן הזקונים טרנט. ללא ידיעת הילדים, חופשה זו צפויה להיות החופשה המשפחתית האחרונה שלהם, שכן גאי ופריסקה מתכוונים להיפרד מיד לאחר תום החופשה. מנהל אתר הנופש (גוסטף המרסטן) מברך אותם עם הגעתם, והמארחת מדריד (פרנצ'סקה איסטווד) מציעה להם קוקטיילים מותאמים אישית. במהלך היום הראשון לחופשתם, טרנט מתיידד עם אידליב (קיילין ג'וד), אחיינו של המנהל. בבוקר שלמחרת, בעצת המנהל (גוסטף המרסטן), המשפחה מבקרת בחוף מבודד, יחד עם משפחה נוספת שמתארחת באתר הנופש: האבא צ'ארלס (רופוס סוול), אשתו קריסטל (אבי לי), בתם קארה וכן אגנס (קת'לין שלפנט), אמו של צ'ארלס שמגיעה יחד עם כלבה. בהגיעם לחוף, הם מבחינים בברנדון (ארון פייר), ראפר מפורסם המכונה "מיד סייז סאדאן", יושב לבדו. בהמשך מצטרפים אליהם גם ג'ארין (קן ליונג) עם אשתו פטרישיה  (ניקי אמוקה-בירד).
שתי המשפחות מבלות על החוף, עד אשר אל החוף נסחפת גופתה של בת-זוגו של ברנדון, וצ'ארלס מזדרז להאשים אותו במותה. זמן קצר לאחר מכן, אגנס מתה בפתאומיות. כאשר ג'ארין ופטרישיה מנסים לנחש את הגילאים של טרנט ומדוקס, הקבוצה מבחינה שהילדים התבגרו במהירות, והם כעת בני נוער. בעקבות סדרת אירועים מוזרים, הם מבינים שהשהות בחוף גורמת להזדקנות מהירה, וכתוצאה מכך - בריאותם של כולם מתדרדרת. כמו כן, הם מבחינים שלפחות אחד מבני כל משפחה סובל ממחלה כרונית חשוכת מרפא (פריסקה - גידול סרטני; צ'ארלס - סכיזופרניה; קריסטל - היפוקלצמיה; ברנדון - המופיליה; פטרישיה - אפילפסיה). כל ניסיונותיהם לעזוב את החוף בדרך שבה הגיעו - דרך קניון שבין סלעים המקיפים את החוף - מסתיימים בכישלון: כל מי שחוזר אל הקניון מאבד את הכרתו ומתעורר כשהוא שוב על החוף.
בעוד הקבוצה ממשיכה לנסות לעזוב את האי, טרנט וקארה מתבודדים. כאשר הם חוזרים אל הקבוצה, קארה נראית כשהיא בהיריון בחודש החמישי. ההיריון מתקדם במהירות והתינוק נולד תוך זמן קצר, אך אינו מסוגל לשרוד יותר מדקה אחת תחת השפעות החוף, ומת. טרנט ומדוקס מגלים על החוף מחברת שבה כתב מבקר קודם בחוף, ומבחינים באדם לא-ידוע שצופה בהם ומצלם אותם. הניסיונות לעזוב את החוף מעלים את המתח כאשר הסכיזופרניה של צ'ארלס מחמירה וגורמת לו להרוג את ברנדון. גא'רין וקארה מתים במהלך הניסיונות שלהם לעזוב את החוף, בעוד פטרישיה וקריסטל מוצאות את מותן כתוצאה מהחרפה מהירה של מצבן הרפואי. לאחר רדת החשיכה, צ'ארלס תוקף את גאי ופריסקה חותכת את ידו עם סכין חלודה, וגורמת לזיהום קטלני שמתפשט בגופו תוך שניות בודדות ומסתיים במותו של צ'ארלס. במהלך הלילה, גאי ופריסקה המזדקנים מתפייסים, רגעים ספורים לפני שהם מתים מזיקנה.
בבוקר שלמחרת, רק מדוקס וטרנט המבוגרים נותרים על החוף. טרנט מפענח הודעה סופית שמסר לו אידליב, והוא מסיק שהיא קשורה אל שונית אלמוגים שנמצאת בסמוך לחוף. טרנט משער שבתוך השונית קיים מעבר תת-מימי שיאפשר להם לעזוב את החוף מבלי לאבד הכרה. טרנט ומדוקס מתחילים לשחות דרך האלמוגים, וצוללים אל תוך מעבר תת-מימי. לאחר שלא הצליחו לצאת מהמים במשך זמן רב, עובד אתר נופש העוקב אחריהם מדווח כי הקבוצה כולה מתה.
בהמשך, מתגלה כי אתר הנופש משמש למעשה כבסיס עבור צוות מחקר המבצע ניסויים קליניים בתרופות רפואיות חדשות, כאשר אורחים הסובלים ממחלות כרוניות משמשים כנבדקים ללא ידיעתם. מכיוון שהחוף מאיץ את תהליך ההזדקנות של האורחים, החוקרים מצליחים להשלים ביום אחד ניסוי, שבנסיבות אחרות היה נמשך עשרות שנים. החוקרים מתקדמים עם פיתוי של קבוצה חדשה לחוף הים, ומדריד מגישה להם קוקטיילים אך טרנט ומדוקס, ששרדו את שחייתם מתחת למים, מתפרצים ומפילים את מגש המשקאות לרצפה. הם מעבירים את המחברת שמצאו לידי המשטרה, שמגיעה לאתר הנופש ועוצרת את החוקרים. טרנט ומדוקס מחולצים מהחוף באמצעות מסוק ועוברים להתגורר אצל דודתם.
הפקה
באוקטובר 2019 הוכרז כי מ. נייט שאמלאן ישתף פעולה עם אולפני יוניברסל להפקת שני סרטי מותחן חדשים שאותם הוא יכתוב, יפיק ויביים.
במאי 2020, אליזה סקאנלן, תומאסין מקנזי, אהרון פייר, אלכס וולף וויקי קריפס ניהלו משא ומתן להצטרפות לצוות השחקנים. חודש לאחר מכן לוהקו אבי לי, ניקי אמוקה-בירד וקן ליונג. גאל גרסיה ברנאל הצטרף ביולי. באוגוסט 2020 הצטרפו לצוות השחקנים רופוס סוול, אמבת' דייווידץ ואמון אליוט. אלכסה סווינטון הצטרפה לצילומים בספטמבר 2020. בדצמבר 2020 הצטרף נולאן ריבר לצוות השחקנים של הסרט.
איפור ואפקטים
מאפרת הקולנוע טיילור הדסון נרתמה לקחת חלק פעיל בסרט ובראיון שהעניקה למגזין ווג טרם יציאת הסרט לאקרנים שיתפה כי במהלך הצילומים על האי הקפידה להשתמש בשכבות איפור כבדות וכהות יותר על פני השחקנים על מנת "להכביד" על העור ובכך ליצור מראה עמום ובוגר יותר. עוד הוסיפה בראיון:"שחקן עייף בזמן הצילומים הוא אידיאלי במקרה הזה. עייפות גורמת לכהות סביב העיניים והעור לא במיטבו אז השימוש בקונסילר נזנח ושכבות של מייקאפ כהה הוכפלו מן הרגיל".
צילומים
הצילומים החלו באופן רשמי ב-26 בספטמבר 2020, ברפובליקה הדומיניקנית יחד עם ההכרזה על שם הסרט. זו הפעם הראשונה ששמאלאן מצלם סרט מחוץ לפילדלפיה רבתי. ההפקה הושלמה ב-15 בנובמבר 2020.
הפצה ושיווק
הסרט יצא לאקרנים ב-23 ביולי 2021. תחילה הוא אמור היה לצאת ב-26 בפברואר באותה שנה, אך ההפקה התעכבה בשל מגפת הקורונה.
הצצה בת 30 שניות הוקרנה לראשונה במהלך סופרבול LV ב-7 בפברואר 2021.
לוקאס שפנדלהופר
לוקאס שפנדלהופר (בגרמנית: Lukas Spendlhofer; נולד ב־2 ביוני 1993) הוא כדורגלן אוסטרי, המשחק בעמדת הבלם.
קריירה
שפנדלהופר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אינטר מילאנו. ב-12 במאי 2013, שפנדלהופר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, בתיקו 0-0 נגד גנואה ששוחק במסגרת המחזור האחרון של העונה.
בקיץ, שפנדלהופר הושאל לווארזה מהסרייה ב', בה רשם רק 3 הופעות במסגרת הליגה.