cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עין גב
הקמת הקיבוץ
הקיבוץ נוסד ב-6 ביולי 1937 (כ"ז בתמוז ה'תרצ"ז) במסגרת יישובי "חומה ומגדל". את ההוראה לעלות על הקרקע הביא אברהם הרצפלד שלושה ימים לפני העלייה עצמה. אנשי גשר הכינו את המגדל ואת חדר האוכל, אנשי אפיקים הכינו את החומה, אנשי קבוצת כנרת הקימו את הצריפים והמתיישבים עצמם, גרעין בתלם, הכינו את הגדר החיצונית. דוידקה נמרי מאשדות יעקב ניהל את המבצע. אחת המתיישבות תיארה את העלייה על הקרקע: לאחר העלייה על הקרקע מנה כח החלוץ של המתיישבים 30 חברים ועשר חברות. הם עסקו בהוצאת זיפזיף וחצץ מהכנרת לצורך הקמת בתים בקיבוצים בסביבה. מפאת המצב הביטחוני לא יכלו המתיישבים לצאת לעבודה במקומות אחרים ורובם נותרו ללא עבודה. בגלל שטרם סודרה העברת הבעלות של הקרקעות לקרן הקיימת לא היה ניתן להתחיל בהקמת נקודת הקבע. הניסיון לגדל במקום ירקות כשל, בגלל חוסר היכרות עם האקלים. בדצמבר 1938 לאחר שחלוקת הקרקעות סודרה, הועבר המחנה לנקודת הקבע. המתיישבים זרעו 300 דונם חיטה, מאה דונם חציר ו-10 דונם בננות. בתחילת 1939 פעלה בסביבות עין גב כנופיה ערבית בתקפה את התחבורה לעין גב. באחת מהתקפותיה נהרג הנהג אליהו מזרחי מחיפה. אנשי עין גב בקשו סיוע ברכב משוריין, סירה לקשר ימי עם טבריה ויישובי עמק הירדן וכן ציוד נוסף להגנת המקום. למרות המצב הביטחוני, ב-20 באפריל 1939 הונח אבן פינה לשבעה בתי קבע ראשונים. ביולי 1939 נרצחו שניים מחברי עין גב בעת ביצוע מדידות מחוץ ליישוב ובעקבות הרצח הצבא תפס קבוצת מרצחים באזור. הקרבה לגבול הביאה את חברי עין גב לניסיונות לקשור קשרים עם הערבים בסוריה. שניים מחברי עין גב שביקרו בסוריה נעצרו על שהות בלתי חוקית בסוריה בתחילת 1941. בשנת 1942 היו מקרים רבים של מלריה בקיבוץ בגלל הקרבה לגבול הסורי שמעברו היו ביצות בלתי מטופלות והעדר רשתות בחדר האוכל.
במלחמת העצמאות
במלחמת העצמאות היה הקיבוץ יישוב יהודי יחידי בחוף המזרחי של הכנרת, והכפר הערבי אל-סמרה ניתק את הקיבוץ מיישובי עמק הירדן.
עם הפלישה שלאחר הכרזת המדינה, הסורים הסתפקו בתחילה בהפגזות על הקיבוץ, וריכזו את מאמצם לפרוץ לגליל דרך בקעת הירדן והדגניות. רק לקראת ההפוגה הראשונה הם פנו לתקוף את עין גב. ההתקפה התחילה בבוקר ה-10 ביוני 1948. התקפת הסורים נבלמה. ב-11 ביוני 1948 הותקפה עין גב בשנית, הפעם על ידי כוח של צבא ההצלה. גם התקפה זו נבלמה. ב-12 ביוני 1948 נערכה על המשק התקפה שלישית על ידי כוחות מקומיים מכפרי הסביבה, וזו נהדפה אף היא. בליל ה-18 ביולי 1948 יצאה מחלקה של חברי עין גב ואנשי עמק הירדן וכבשה את סוסיתא.
בשנות החמישים והשישים
בעקבות יישום הסכמי שביתת הנשק בין ישראל לסוריה ב-1949 ("הסכמי רודוס") נקלע הקיבוץ לתוך מובלעת בין שני אזורים שהריבונות עליהם לא הייתה ברורה, ובשל כך הוכרז כל האזור כ"שטח מפורז". במהלך 18 השנים הבאות – עד יוני 1967 – פעלה ישראל למימוש ריבונותה במי הכנרת ובכל השטח עד הגבול הבינלאומי ואילו סוריה ניסתה לחלוש על השטחים הסמוכים לגבול באמצעות ירי והפגזות. חברי עין גב, חקלאיה ודייגיה סבלו קשה מההתקפות האלה שלא נסתיימו אלא לאחר כיבוש רמת הגולן בידי צה"ל במלחמת ששת הימים.
בשנות ה-60 הוקם סמוך לעין גב בית הספר היסודי האזורי "קדמת כנרת" ששימש את כל תלמידי יישובי מזרח הכנרת ואחר כך גם את התלמידים מדרום רמת הגולן. בשנת 2006 פרשו ילדי הגולן לבית הספר החדש שהוקם בבני יהודה וצמצום מספר התלמידים גרם לסגירתו.
שנות השבעים עד ימינו
מאז כיבוש הגולן ופיתוחו, עין גב חדלה מלהיות יישוב מאוים ומסוגר ונפתחה תקופה חדשה של פריחה כלכלית וחברתית בקיבוץ. חברים רבים הצטרפו אליו, וענף התיירות זכה לעדנה. פסטיבל עין גב שהיה עד אז אירוע מקומי וצנוע הביא את עין גב למרכז המפה התרבותית. משלט הסוסיתא הפך ממוצב צה"ל לאתר טיולים מבוקש, שנחשף בשנים האחרונות על ידי חוקרים מאוניברסיטת חיפה.
הקיבוץ מתפרנס כיום בעיקר מתיירות וחקלאות מבין ענפי התיירות בולטים במיוחד הם כפר הנופש, מסעדת הדגים, וחברת השייט המשיטה אורחים וצליינים בכל קווי השייט בכנרת חברה שהוקמה ב-1945 בעת שהקשר הימי היה כמעט הקשר היחידי של הקיבוץ עם האזור. בקיבוץ ישנן הרבה אטרקציות, למשל ״הנגרייה של סבא יוסי״. סיור ברכבת ברחבי הקיבוץ, חניון פעיל "חוף סוסיתא". מבין ענפי החקלאות עין גב מפורסמת בעיקר בענף הדייג המיתולוגי, הרפת וענף הבננות בקיבוץ ישנה אכסניה לתיירי הקיבוץ ולאורחי התושבים.
אקססטמיס
צב זה התגלה בתצורת ברידג'ר שבויומינג ותואר בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1872, כשממצאי מאובנים נוספים שלו התגלו ברחבי ארצות הברית, קנדה וגם בצרפת, בלגיה ואנגליה. בתחילה הוא נקרא בשם המדעי Axestus ("צב הציר"), אך שם זה הועבר לסוג של חיפושיות. את שמו הנוכחי קיבל ב-1899 מהחוקר אוליבר היי, בתוספת הסיומת "emys" - צב מים. נכללים בסוג 6 מינים. על פי הממצאים נראה שהוא התקיים לאורך נהרות וגופי מים מתוקים.
צב זה היה גדול ביותר והגיע לאורך של 1.8 עד 2 מטרים (אצל המין A. byssina), מה שהופך אותו לבין הגדולים שבצבים הרכים, אם כי היה קטן יותר מהדרזינדרטס ומצבים ממשפחות אחרות. ככל הנראה דמה במראהו לצב רך אסייתי ענק, אשר מגיע לגודל דומה.
כמו קרוביו המודרניים הוא היה בעל שריון מכוסה בעור גמיש לאורך העורף והגפיים, מה שנתן לו חופש תנועה במים והיו לו גפיים ארוכות בעלות טופרים בקצוות. היה לו מבנה חוטם מוארך ומקור חזק חסר שיניים. הוא הותאם בצורתו לאורח חיים אמפיבי וכנראה שהיה אוכל כל.
שיכון ה' (בני ברק)
היסטוריה
באזור בו ניצב היום שיכון ה' נמצאו שרידים להתיישבות מן התקופה הרומית, במקום נמצאו חרסים ומטבעות.
חלק מבתי האזור כונה "שכונת מרמורש" ויועד ליוצאי אזור מרמורש שברומניה. מספר בנינים ברחוב צירלזון בשיכון מכונים "רמת לעלוב".
בתי כנסת ורבנים
בשנת 1953 הונחה אבן הפינה לבית הכנסת המרכזי בשכונה, שתוכנן על ידי יעקב נטל. בשכונה היה גם בית כנסת של פועלי אגודת ישראל. וכיום הוא משמש כבית כנסת כלל חסידי בנשיאות רב חסיד.
בשנת 1964 התקיימו בשכונה, בנוסף לבית הכנסת המרכזי, בית כנסת של יוצאי טריפולי, שלושה מנייני תימנים, מניינים של גור, סאטמר, צאנז וחוג חתם סופר וכן מניין של יוצאי פולין בשם "בית יצחק".
בשנת 1952 התמנה הרב נתן צבי פרידמן כרב השכונה. טקס הכתרה רשמי התקיים במאי 1953 עם הנחת אבן פינה לבית הכנסת. לאחר פטירתו, בשנת 1993, מילא את מקומו בנו, הרב יעקב פרץ פרידמן.
מוסדות חינוך
בשכונה היה בית ספר ממלכתי דתי ותלמוד תורה של בעלזא. כן נמצא בשכונה מוסד אחוזת שרה. ובית ספר קהילות יעקב לבנות, שנמצא ברחוב רמת אהרון.
תושבי השכונה
בשכונה התגורר זבולון המר, שעל שמו רחוב בשכונה. כן התגוררו בה אברהם שלום שאקי וראובן אהרונוביץ'.
הסתדרות ציונית חדשה
הסתדרות ציונית חדשה (בראשי תיבות: הצ"ח) היא הסתדרות ציונית שהוקמה על ידי הציונים הרוויזיוניסטים ופעלה בין השנים 1935–1946.
הרקע להקמת הצ"ח
התמיכה שהתעוררה כלפי זאב ז'בוטינסקי כמנהיג ציוני וההזדהות עם המשנה הרעיונית שפיתח עם השנים התבטאה בשנות ה-20 של המאה ה-20 ביצירתן של תנועות רעיוניות. הבולטות בהן היו בית"ר, תנועת הצעירים, שדגלה בחינוך ציוני לאומי והכשרה צבאית לקראת עלייה לארץ ישראל, והתנועה "ברית הציונים הרוויזיוניסטים" (הצה"ר), שהייתה הזרוע המדינית של הציונות הרויזיוניסטית והמפלגה אשר יצגה אותה בהסתדרות הציונית העולמית (כסיעה בקונגרס הציוני). באותם ימים הייתה הסתדרות זו הגוף אשר קבע את מדיניות התנועה הציונית כולה, על סניפיה במדינות השונות ומאות אלפי חבריה ותומכיה אשר התפקדו לשורותיה על ידי כך ש"שקלו את השקל" (כלומר שילמו דמי חבר).
חילוקי דעות, שזרעם נטמן עוד בשנים שלפני כן, בין ז'בוטינסקי לבין אנשי מחנה הפועלים והמנהיגות הציונית (תחת שיטתה של הציונות המדינית) דאז החלו מעמיקים בצורה חריפה.
הרוויזיוניסטים דרשו מן ההסתדרות הציונית והנהגתה הגדרה מפורשת כי מטרתה הסופית של הציונות היא הקמת מדינה עברית בארץ ישראל ונקיטת צעדים מפורשים נגד בריטניה בשל המדיניות האנטי ציונית שנקט המנדט הבריטי בדמות פרסומי הספרים הלבנים והגבלות העלייה וההתיישבות. לשיטתם, לא נקטה הנהגת ההסתדרות צעדים משמעותיים ובכך הביאה להחלשה ועמעום בהגשמת המטרות הציוניות וחולשה של היישוב היהודי בארץ בפני הבריטים אל מול דרישות ערביי ארץ ישראל.
ב-1933 נרצח חיים ארלוזורוב והעוינות בין המחנות השונים הגיעה לסיפה של מלחמת אחים. הקונגרס הציוני ה-18 באותה שנה ביטא עוינות קשה של תנועות העבודה כלפי הרוויזיוניסטים. המתיחות הרבה גם הורגשה ביישוב וקרה שהתפרצו מעשי אלימות. ב-1934 יזמה הצה"ר פעולה מדינית עצמאית, מפעל הקובלנה הלאומית, היא "תנועת פטיציה", במסגרתה שאפו הרוויזיוניסטים להחתים שני מיליון יהודים מכל רחבי העולם, על מכתב קובלנה שיוגש למלך אנגליה, לפרלמנט הבריטי, לממשלות שונות באירופה ולחבר-הלאומים. תוכן הפטיציה: "הפרת המנדט הבינלאומי על ארץ-ישראל, תביעת עלייה חופשית, רפורמה אגררית, ביטחון והגנה ליישוב, עבר-הירדן המזרחי חלק מתחום ההתיישבות היהודית, משטר התיישבותי בארץ-ישראל". תאריך תחילת המבצע נקבע ל-1.1.1934, והפעולה נערכה מספר חודשים. בסופה נאספו 600,000 חתימות. ההסתדרות הציונית החרימה את פעולת הפטיציה. כאשר החליטה ההסתדרות הציונית כי כל חבריה מחויבים שלא יפעלו תחת עצמאות פוליטית ("סעיף המשמעת"), החליטה הנהלת הצה"ר על פרישתה באפריל 1935 ועל הקמת ההסתדרות הציונית החדשה ב-25 באותו חודש. רק מיעוט של רוויזיוניסטים נשאר חבר בהסתדרות הציונית, בדמות מפלגת המדינה העברית של מאיר גרוסמן.
פועלה של הצ"ח
לקראת כינוס היסוד של ההסתדרות הציונית החדשה עשה ז'בוטינסקי לילות כימים במסעות שכנוע וגיוס תמיכה לטובת ארגון חדש זה. רבים מיהדות אירופה, אשר ז'בוטינסקי היה מנהיג ציוני פופולרי בעיניהם, ובייחוד בקרב צעירים, נענו לקריאתו. לקראת כינוס היסוד שהתקיים ב-7 בספטמבר בווינה התפקדו לתוך שורותיה של הצ"ח כ-713,000 חברים מ-32 מדינות (לשם ההשוואה- 635,000 איש שקלו את השקל של ההסתדרות הציונית לקראת הקונגרס ה-19 באותה שנה). באותו מעמד נבחר ז'בוטינסקי לנשיא ההסתדרות הציונית החדשה. בו בזמן של תחילת פעילותה של הצ"ח פרשו אנשי המחנה הרוויזיוניסטי מהסתדרות העובדים הכללית והצטרפו אל הסתדרות העובדים הלאומית שהשתייכה לתנועתם, וכן בדומה הצטרפו אל קופת החולים הלאומית שהוקמה כמקבילה לקופת חולים כללית שהייתה משויכת למחנה הסוציאליסטי.
הצ"ח קיימה קשרים מדיניים עם ממשלות וגורמי השפעה שונים לצורך קידום רעיונותיה. במסגרתה של הצ"ח היו הרוויזיוניסטים חופשיים לפעול באופן עצמאי למען קידום דרישותיהם לפתיחת שערי הארץ בפני עלייה יהודית לצורך השגת רוב יהודי בארץ ישראל, הקמתו של כוח צבאי יהודי, החייאת התרבות והלשון העברית והקמת מדינה עברית משתי גדות הירדן. בין היתר עבר ז'בוטינסקי בבירות אירופה, ואנשי הצ"ח נפגשו עם מנהיגי קהילות יהודיות וניסו לרתום אותם לטובת רעיון ה"אבקואציה" של ז'בוטינסקי - תוכנית של פינוי המוני יהודים מאירופה ויישובם בארץ ישראל. עם זאת תוכניתם ליישוב מיליון וחצי יהודים בתוך עשר שנים לא זכתה לתמיכה רבה.
סוף פועלה
פטירתו של ז'בוטינסקי ב-1940 היוותה מכה לפעילות המדינית של הרוויזיוניסטים. פעילות מדינית דווקא נתקיימה ביוזמת האצ"ל, לדוגמה בדמות ועדים שונים שפעלו בזמן מלחמת העולם השנייה ואחריה בארצות הברית.
בקונגרס הציוני ה-22 שהתקיים בבזל בשנת 1946, חזרו חברי ההסתדרות הציונית החדשה אל שורות ההסתדרות הציונית העולמית, כסיעה של הצה"ר, לאחר שזו הצהירה כי מטרת הציונות המיידית היא הקמת מדינה עברית, בין היתר על ידי קבלת תוכנית בילטמור ב-1942.
צרפת המטרופוליטנית
עד שנת 1962, אף אלג'יר נכללה כחלק מצרפת המטרופוליטנית.
צרפת המטרופוליטנית וצרפת שמעבר לים יוצרים יחד את הרפובליקה הצרפתית.
מונח מקביל, אך לא זהה, הוא "צרפת היבשתית" (France continentale), מונח שאינו כולל את איי צרפת באוקיינוס האטלנטי, בים התיכון ובתעלת למאנש אלא רק את השטח היבשתי. שם נרדף למונח הוא "המשושה", על שם צורתה הדמוית-משושה של צרפת היבשתית.
סטטיסטיקה
שטח צרפת המטרופוליטנית הוא 551,500 קמ"ר (שטח יבשתי ומים טריטוריאליים), 547,030 קמ"ר (שטח יבשתי) או 551,695 (שטח גאודטי לפי המכון הגאוגרפי הלאומי של צרפת (IGN)) שהם כ-80% מהשטח של הרפובליקה הצרפתית. מתחילת 2011 מספר התושבים היה 63,136,180 תושבים שהם 95.9% מכלל התושבים. בשנת 2015 הצפיפות בצרפת המטרופוליטנית היה 118 תושבים לקמ"ר.
עיר ימים (נתניה)
שכונת עיר ימים היא שכונת מגורים בדרום-מערב נתניה, המשתרעת על פני 1,140 דונם לאורך חוף הים של נתניה, בין שכונת האירוסים לרמת פולג. היא הוקמה בשנת 2006. כעבור עשור נבנו רוב בנייני המגורים בשכונה, אם כי תנופת הבנייה בשכונה נמשכת עד היום. בשכונה נבנו 4,510 יחידות דיור, 3,150 חדרי מלון וכ-34,000 מ"ר שטחי מסחר.
עיר ימים המתאפיינת בריבוי בניינים רבי-קומות ומגדלי יוקרה, נחשבת לשכונה היוקרתית ביותר בנתניה ולמבוקשת ביותר באזור השרון.
השכונה מוקדשת למשוררים ומוזיקאים, דבר הניכר בשמות הרחובות ובפסלים הפזורים בה.
עיר ימים ממוקמת במרחק נסיעה מאזור תעשייה פולג ופארק שיאים, הנחשב למוקד תעסוקה מרכזי וחשוב בארץ. קניון עיר ימים הנמצא בלב השכונה, הוא הקניון הגדול ביותר בעיר נתניה ואחד הגדולים באזור השרון.
תכנון עירוני
בעת תכנון השכונה הושם דגש רב על איכות המגורים תוך שילוב שטחים ירוקים רבים. במרכז השכונה משתרע פארק גדול, עם שבילים תת-קרקעיים להולכי רגל ולרוכבי אופניים, לצד מוקדי מסחר ובילוי. כמו כן, בשכונה פועלים מוסדות חינוך ממלכתיים וגנים ציבוריים, וקיים בה חיבור הליכתי ישיר אל חוף פולג.
רבים מבקרים באופן חיובי את התכנון העירוני של השכונה, זאת לאור הקרבה למקומות הבילוי, הפנאי והתעסוקה. מנגד, יש הטוענים כי אדריכלות הבניינים היא בנאלית וכי השכונה תוכננה כמעין מבצר משאר חלקי העיר.
בנוסף, קיים פולמוס רחב בדבר הקמת בתי המלון לאורכו של חוף פולג. תושבי השכונה המתנגדים למהלך טוענים כי הקמת בתי המלון תפגע ברמת החיים בשכונה ובעקבותיה חלקות הטבע לצד שמורת האירוסים יהרסו לחלוטין.
תחבורה
השכונה נמצאת במרחק נסיעה קצר ממחלף פולג ומכביש החוף, דבר המאפשר יציאה מהירה מהעיר לכיוון צפון ודרום הארץ וכן למטרופולין תל אביב.
התחבורה הציבורית בשכונה לא מפותחת ביחס לשכונות אחרות בעיר, אך קיימת בה רשת סדירה של קווים עירוניים אל שאר חלקי העיר, קו ישיר אל תל אביב וכן קווים המקשרים את תושבי השכונה אל תחנת הרכבת בית יהושע, בה עוצרות רכבות המגיעות לאזורים רבים בארץ, בין היתר הרצליה ותל אביב.
תזמורת פילדלפיה
תזמורת פילדלפיה (באנגלית: Philadelphia Orchestra), שמקום מושבה בפילדלפיה שבפנסילבניה, היא אחת מ"חמש הגדולות" מבין התזמורות הסימפוניות בארצות הברית ובדרך כלל נחשבת לאחת המעולות בעולם. מאז 2001 היא מקיימת את סדרת הקונצרטים השנתית שלה במרכז קימל לאמנויות הבימה באולם וריזון, ליד האקדמיה למוזיקה, שם שכנה התזמורת במשך מאה שנים, מאז ייסודה בשנת 1900.
התזמורת נוסדה על ידי פריץ של, שגם שימש כמנצחה הראשון, בשנת 1900. בשנת 1907 החליף אותו במשרה זו קרל פוהליג, אבל היה זה לאופולד סטוקובסקי, מנצחה הראשי משנת 1912, שהביא את התזמורת למעמדה. בניצוחו יצא לתזמורת שם של וירטואוזיות בנגינה.
בניצוחו של סטוקובסקי הופיעה התזמורת בסרטו של וולט דיסני משנת 1940, פנטסיה, שם מצולם סטוקובסקי לוחץ את ידו של מיקי מאוס, לאחר שזה סיים את תפקידו כשוליית הקוסם של פול דיקא.
בשנת 1936 הצטרף יוג'ין אורמנדי לארגון וחלק את משרת המנצח הראשי עם סטוקובסקי עד 1938, כשקיבל עליו את התפקיד במשרה מלאה. הוא נשאר עם התזמורת למשך ארבעים שנה, ורבות מן ההקלטות המפורסמות ביותר של התזמורת נעשו תחת שרביטו. אורמנדי לקח את התזמורת למסעה ההיסטורי בשנת 1973 בסין, התזמורת המערבית הראשונה שביקרה במדינה זו אחרי עשרות שנים. התזמורת התקבלה בהתלהבות רבה וחזרה לסין לעוד שלושה ביקורים מוצלחים.
את אורמנדי החליף ריקרדו מוטי (1980–1992) ואחריו בא וולפגנג זאוואליש (1993–2002). מנהלה הראשי של התזמורת בימים אלה הוא יאניק נזה-סגין.
נוסף לביקורה ההיסטורי של התזמורת בסין בשנת 1973, היא הייתה גם התזמורת האמריקאית הראשונה שביקרה בווייטנאם, בשנת 1999 בניצוחו של וולפגנג סאוואליש.
תזמורת פילדלפיה מופיעה ביותר מ-130 קונצרטים בעונת המנויים שלה, מספטמבר עד מאי. בחודשי יוני-יולי יש לה עונת קיץ של קונצרטים תחת כיפת השמיים, במרכז מאן לאמנויות הבימה בפילדלפיה, ובאוגוסט היא מופיעה במשך שלושה שבועות במרכז אמנויות הבימה סרטוגה בסרטוגה ספרינגס שבניו יורק.
באפריל 2011 הודיעה התזמורת על פשיטת רגל.
במהלך חודש יוני 2018 הופיעה התזמורת בסדרת קונצרטים בישראל תחת חסותה של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
נגן הטרומבון הישראלי ניצן הרעוז הוא הנגן הראשי בקבוצת הטרומבונים בתזמורת משנת 1995.
הרשות הישראלית להכשרה ימית
הרשות הישראלית להכשרה ימית (שם רשמי "הרשות לחינוך והכשרה ימיים") היא חברה ממשלתית המכשירה קצינים ודרוגים לצי הסוחר הישראלי. הרשות הוקמה בשנת 1971 ומקום מושבה בעכו. הרשות בבעלות משותפת של מדינת ישראל (דרך משרד התחבורה) וחברות הספנות "צים" ו "xt shipping" (לשעבר "אחים עופר"). הרשות נמצאת תחת פיקוח מקצועי של רשות הספנות והנמלים (רספ"ן) ופועלת בכפוף לאמנות בינ"ל של ארגון הספנות הבין לאומי, וחקיקה ישראלית.
היסטוריה
"הרשות לחינוך והכשרה ימיים" הוקמה בשנת 1971 במתכונת של חברה ממשלתית על ידי משרד התחבורה וחברות הספנות הישראליות. באותה תקופה צי הסוחר הישראלי היה במגמת התפתחות ונוצר מחסור בכוח אדם מקצועי. לכן שתי מטרותיה העיקריות של הרשות היו גיוס צעירים לקצונה ימית בצי הסוחר, והכשרת הקצונה הימית, בכל הדרגות ובכל המקצועות. הגיוס התנהל בתחילה במשרדי משרד התחבורה בחיפה, וההכשרה נעשתה בעכו ב"מכון להכשרה ימית".
ב-1978 קיבלה הרשות מחברת "צים" את האונייה "קיסריה" שהתיישנה לצורך הכשרה בנושאי בטיחות על כלי שיט, וכך הפכה האונייה לאוניית האימונים "דדו" ע"ש הרמטכ"ל דוד אלעזר שכיהן תקופה קצרה לפני כן כיו"ר מועצת המנהלים של צים. האונייה עגנה סמוך לנמל הדייג של נחל הקישון, ושימשה את הרשות לביצוע קורסי כיבוי אש והישרדות בים לאוניות וכלי שיט קטנים, וכן קורסי "מלח כשיר" וקורסים נוספים לדירוגים לפי צורכי הצי. כמו כן התקיימו באונייה קורסי כיבוי אש לחיל הים. ב-2009 פורקה האונייה ונגרטה, וכשנה לאחר מכן החל לפעול מתקן כיבוי האש וההישרדות החדש שנבנה בתחומי הרשות בעכו.
במשך הזמן התפתחה הרשות והתאימה עצמה לפעילויות חדשות ולמתן הכשרה בנושאים נוספים, בהתאם לצורכי צי הסוחר הישראלי ובהמשך גם ללקוחות פרטיים מהתעשייה. גיוס הצוערים נעשה על ידי הרשות. בשנת 2009 נרכש סימולטור "גשר" המהווה מתקן ייחודי לרשות, והוא משודרג באופן קבוע.
א"א דדו
עד 2009 הייתה א/א "דדו" אוניית האימונים של הרשות. היא עגנה בנמל הדיג בקישון ונקראה על שמו של הרמטכ"ל דוד אלעזר.
"דדו" הייתה אוניית משא כללי, שהשתייכה בעבר לחברת הספנות צים ונקראה א/מ "קיסריה". לאחר שהוצאה מהשירות הוחלט להופכה לאוניית אימונים והיא נתרמה על ידי חברת צים למכון להכשרה ימית.
בין הקורסים שנערכו על סיפונה: קורס מלח כשיר, קורס כיבוי אש, קורס סיראי/מפקד סירת הצלה, קורס הישרדות בים (מילוט נפש).
ב-2010 הופסקה הפעילות באניית האימונים והיא פורקה לגרוטאות. ההדרכות שהתבצעו בה הועברו למתקנים חדישים בשטח המכון בעכו.
סימולטור "גשר"
הממשלה וחברות הספנות צים ועופר ספנות, להן שייך המכון, השקיעו בהקמת הסימולטור 350 אלף דולר, והוא כולל חדר מסכי מחשב LCD המדמה גשר פיקוד של אונייה על כל מערכותיו כגון רדאר, מערכת ניווט אלקטרונית, מערכת בקרה, אמצעי הנעה ויכולת תצפית ויזואלית.
בשנת 2020 עבר הסימולטור שדרוג מקיף הכולל מקרנים וצגים חדשים.
בסימולטור גשר ראשי (full mission bridge) עם שלושה חדרי גוררת שיכולים לתרגל במשולב נתב ושלושה חובלי גוררת בתמרון אונייה, וסימולטור מכ"ם ), סימולטור קשר, מערכת מצוקה ובטיחות ימית גלובלית, וסימולטור חדר מכונות.
ענפי הלימוד ברשות
ברשות קיימים שלושה ענפי לימוד עיקריים: סיפון, מכונה וחשמל.
ענף הסיפון
בענף זה מתקיימים לימודים לדרגת קצין סיפון (חובל שלישי ושני) וקצין סיפון בכיר (חובל ראשון ורב חובל).
בין המקצועות הנלמדים במסלול חובל שלישי: חוקי דרך, ימאות אוניות, ניווט חופי, ניווט אסטרונומי, פיזיקה, מתמטיקה, אנגלית ימית, חשמל, עזרי ניווט,, מטאורולוגיה, כיבוי אש, מבנה אוניות, קשר ומורס.
כל ענף מכשיר את הצוער לתחום המתאים בהשטת כלי שיט. הלימודים בנויים בשני שלבים:
שני השלבים נמשכים כשנתיים. לאחר סיומם, ניגשים התלמידים למבחני ההסמכה במשרד התחבורה.
כמו כן מתקיימים קורסי ריענון לחובלי גוררת ונתבים מהנמלים השונים בישראל, קורסים לחובלי חיל הים, והשתלמויות מסוגים שונים המתקיימות בסימולטור הרשות (כמו קורסים למנהלים, ועוד).
בתחום אניות הגרירה (גוררות), מתקיימים ברשות לימודי מלח כשיר לגוררות וקורס חובלי גוררת.
ענף המכונה
בענף זה מתקיימים לימודים לדרגת קצין מכונה (קצין שלישי ושני) וקצין מכונה ראשי. כמו כן מתקיימים לימודים לדרגת עובד משמרת מנוע. בנוסף, מתקיימות התמחויות של קציני מכונה בתחום הגוררות. מתקיימים לימודים לדרגת קצין מכונה (קצין שלישי ושני) וקצין מכונה ראשי, וכן לימודים לדרגת עובד משמרת מנוע.
ענף החשמל
זהו מסלול חדש שנוצר בעקבות דרישה של ארגון הספנות הבינ”ל (IMO) מ-2010. תפקידו של קצין החשמל הוא שמירה על תפעולן, בטיחותן ואחזקתן התקינה של כל מערכות החשמל, האלקטרוניקה והבקרה באונייה. בכל אונייה ישנו קצין חשמל אחד הכפוף ישירות למכונאי הראשי.
מחלקת הבטיחות
מחלקת הבטיחות של הרשות מקיימת קורסים, התמחויות והשתלמויות בתחומי כיבוי האש והחילוץ, במתקן אימונים מיוחד במינו שנבנה למטרות אלו בשנת 2010. המתקן מדמה מצבים הדומים מאוד למציאות ומאפשר תרגול ואימון באש חיה בכל רמה נדרשת. בנוסף לקורסי הבטיחות הימית הנדרשים על פי האמנות השונות מקיימת הרשות התמחויות לתעשייה, למפעלים וארגונים בהם מערכי חירום.
מתקן כיבוי האש
מחלקת הבטיחות של הרשות מקיימת קורסים, התמחויות והשתלמויות בתחומי כיבוי האש והחילוץ, במתקן אימונים מיוחד במינו שנבנה למטרות אלו. המתקן מדמה מצבים הדומים מאוד למציאות ומאפשר תרגול ואימון באש חיה בכל רמה נדרשת. בנוסף לקורסי הבטיחות הימית הנדרשים על פי האמנות השונות מקיימת הרשות התמחויות לתעשייה, למפעלים וארגונים בהם מערכי חירום.
כמו כן מתקיימים ברשות קורסים בתחום כלי השייט הקטנים כגון: קורס יסודות הכולל 4 קורסים הנדרשים על ידי ה-STCW למעוניינים בהפלגה בכלי שיט קטנים, קורס GMDSS המותאם לכלי שיט קטנים, משיט 7 (קברניט נוסעים בשכר), בודקי בטיחות מכולות, קורס כבאי ימי ועוד.
מתקן החומרים המסוכנים
מתקן לטיפול בחומרים מסוכנים נחנך ברשות בשנת 2012. זהו מיזם משותף של הרשות וחברת "אקו - סייפ". המתקן מאמן כיצד להתמודד עם דליפה של חומרים מסוכנים כגון אמוניה, כמו גם תרחישים אחרים הקשורים לחומרים מסוכנים.
גרביטון (קומיקס)
גרביטון הוא האלטר אגו של פרנקלין הול, פיזיקאי קנדי אשר ערך ניסויים בהרי הרוקי. טעות בחישוביו של הול גרמה לתאונה, אשר גרמה לו לתמרן גרביטציה וכבידה. בהתחלה, הול ניסה להסתיר את כוחותיו, אך בהמשך התפתה, תפר תחפושת ואימץ את זהות גרביטון. כאשר גרביטון השתלט על מתקן מחקר ואסר כל קשר לעולם החיצון, אחד מהמדענים שלח אות מצוקה לאוונג'רס. גרביטון הביס את כל חברי האוונג'רס פרט לפנתר השחור, אשר הזעיק את תור. תור הביס אותו, וגרביטון נחשב למת. לאחר מכן, הוא מופיע שוב, אך קיום חייו מהבהב והוא סובל מאמנזיה. כאשר ניסה לחטוף מדענית אשר היו לו רגשות כלפיה, הדבר וחזיז שחור סיכלו את מזימתו, וגרמו לו להתפוצץ. גרביטון הצליח לחזור לחיים, הובס על ידי תור ונכלא בממד חלופי. כאשר חזר, גרביטון ניסה להשתלט על העולם התחתון, והובס על ידי האוונג'רס מהחוף המערבי. גרביטון עזר למפיסטו לנסות להרוג את הביונדר, ולאחר שגייס מספר פושעים כבעלי ברית, הוא מביס את ספיידרמן. לאחר קרב עם ארבעת המופלאים, הוא הובס על ידי ספיידרמן עם כוחותיו הקוסמיים.
לאחר שסולק פעם נוספת לממד חלופי, גרביטון מחולץ על ידי טכנו וברון זמו. הוא תוקף את קבוצות ת'נדרבולטס והאוונג'רס מהאגמים הגדולים, ולמרות ששוכנע על ידי מונסטון להפסיק את מתקפתו, הוא מתעמת עם הקבוצה בסן פרנסיסקו. כשגורש וחזר ממד חלופי נוסף, גרביטון וחייזר בשם מ'ריל יוצאים במטרה לכבוש את כדור הארץ. הוא טובח בקבוצת הגואלים (אך משאיר בודדים בחיים), ולאחר שגילה כי מ'ריל תמרן אותו כדי ליצור פלישת חייזרים, מקריב את עצמו למען העולם. מסיבה לא ידועה, גרביטון הפציע שנית ונכלא בכלא הרפסודה. כאשר אלקטרו מבטל את הגנות הכלא כדי לשחרר את סאורון, גרביטון ברח והובס על ידי האוונג'רס החדשים. למרות שנפגע קשה בראשו וכוחותיו נחלשו, גרביטון פצע את קפטן אמריקה ואת ספיידרמן, וכמעט נהרג על ידי איירון מן בעל כוחות האקסטרמיס. גרביטון נלחם באיירון מן עוד פעם, ונתקל בבנו המרושע של המנהיג. כאשר ארגון A.I.M. נחשף לציבור, אנדרו פורסון גייס את גרביטון למועצה העליונה של הארגון כשר המדע. כאשר עצר מהאוונג'רס הסודיים מלהתנקש בחייו של פורסון, גרביטון נתקל בשריונות איירון פטריוט ובענק הירוק.
את דמותו של המדען פרנקלין הול בסדרת הלייב אקשן "סוכני " מגלם השחקן איאן הארט. בגרסה זו הול הוא מדען שנחטף על ידי שותפו לשעבר, איאן קווין, במטרה ליצור כלי נשק המופעל בידי חומר מסתורי בשם גרביטוניום. הול ניסה להשמיד את הגרביטוניום ונשאב לתוכו, וכך מאוחר יותר גם קווין. בעונתה החמישית של הסדרה התמזג הגנרל גלן טאלבוט בגילומו של אדריאן פסדר עם הגרביטוניום, ובכך הפך לגרביטון בצורה מלאה.
לוגברה
לוּגְבָּרָה (בלועזית: Lugbara) היא קבוצה אתנית המתגוררת בעיקר באזור הנילוס המערבי של אוגנדה ובאזור הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. אנשי הלוגברה מדברים בשפה ייחודית להם – לוגברה, שפה מרכז-סודאנית המזכירה מאוד את השפה המדוברת בקרב קבוצת המאדי (Madi), קבוצה אתנית נוספת השוכנת בדרום סודאן ובצפון אוגנדה וחולקת עם אנשי הלוגברה סממנים תרבותיים רבים. יש המשערים כי הקרבה התרבותית נובעת מהתפיסה, כי בעבר אנשי הלוגברה היו ידועים כבני המאדי עצמם.
יש המשערים כי המונח אנשי הלוגברה נטבע רק במחצית השנייה של המאה ה-19, בעקבות פלישת העבדים הערבים מחרטום. בנוסף, האזור הגאוגרפי בו חיים אנשי הלוגברה שונה מאוד מבחינה נופית מהאזורים בהם חיים רוב שכניהם. עובדה זו מקנה לזהותם ייחודיות הן מבחינה לשונית והן מבחינה תרבותית. בשנת 1900, אנשי הלוגברה נשלטו תחת שלטון קולוניאלי כחלק מהקולוניאליזם האירופאי אשר התקיים במדינת קונגו החופשית. סמל התרבות של שבט הלוגברה הוא נמר.
דת
כפי שמעידה המיתולוגיה שלהם, שבט הלוגברה היו במקור אנימיסטים - מאמינים ברוחות ואלים. כיום, אנשי הלוגברה ברובם מאמינים בדת הנצרות הקתולית. יש ביניהם מיעוט מוסלמי.
שפה וקבוצות אתניות שכנות
שפת הלוגברה היא שפה מרכז סודאנית הדומה לשפה המדוברת על ידי בני מאדי. המאדי שוכנים ממזרח לקבוצת הלוגברה וחולקים איתם דמיון תרבותי רב. אנשי הלוגברה והמאדי הם דוברי הלוגברה היחידים במזרח אפריקה. בשפת הלוגברה קיימים ניבים רבים אשר מובנים בקלות לכלל דוברי השפה, גם אם הם אינם מדברים את אותו הניב. אלו כוללים; אייבו (Ayivu), מרצ'ה (Maracha), טרגו (Terego), וורה (Vurra) וארינגה (Aringa).
הקבוצות האתניות שהכי קרובות אל הלוגברה הן מהבחינה לשונית והן מבחינה תרבותית, הן: לוגו (Logo), קאקווה (Kakwa) והמאדי. קבוצות אלו יושבות בשטחים השכנים לשטחיהם של אנשי הלוגברה ממזרח וממערב. על פי אנשי הלוגברה, שלוש הקבוצות הללו הן צאצאיות של אותו אב קדמון על אף כי חלקן דוברות את השפות החמיתיות באזורים הצפוניים או את השפות הנילוטיות באזורים הדרומיים. בנוסף לקבוצות אלו, ניתן לשייך את קבוצת הבאלה (Bale), אשר שוכנת ממזרח לאנשי הלוגברה. זו קשורה בקשר הדוק לשפה ולתרבות הלוגברית ודוברת גם היא את השפה הסודנית. קיימים מיתוסים רבים בקרב הלוגברה המתארים את הקשר בין כל הקבוצות הללו.
היסטוריה
לאורך ההיסטוריה הגיעו לאזורי ההתיישבות הלוגברית קבוצות חיצוניות ממדינות מחוץ ליבשת אפריקה. קבוצות אלו הגיעו הן כחלק מהתפשטות הקולוניאליזם האירופאי והן כחלק מכניסתן של קבוצות ערביות שנכנסו למדינה לפני ההתפשטות הקולוניאלית כמו סוחרי העבדים המוסלמים. במחצית השנייה של המאה ה-19 החלה פלישה של סוחרי עבדים מוסלמים לאפריקה שמדרום לסהרה. אנשי הלוגברה הצליחו להימלט מעבדות וניצלו עקב הפיזור הגאוגרפי שלהם בשטח רחב. כמו כן, מיוחסת להם אכזריות צבאית שאין אודותיה עדויות מפורטות. זו הקנתה להם יתרון יחסי ומנעה את ניצולם ושעבודם מצד סוחרי העבדים. ב-1900 הבלגים שלטו באזורי הלוגברה שתחת מדינת קונגו החופשית. הבלגים שלטו בשטחים על ידי ייצוג של צ'יפים מקומיים (ראשי השבטים) שהגיעו מהקהילה המקומית או מקבוצות אתניות שכנות. אנשי הלוגברה מתארים פשיטות רבות על בקר ותבואה שביצעו החיילים הבלגים. הם מייחסים לתהליך התפשטות הקולוניאליזם ולכניסת האירופאים את תחילתה של תקופה חשוכה שהביאה עמה תהליכי שינוי רבים. את השפעתם של תהליכים אלו ניתן לראות עד היום. בשנת 1920 נכנסו לאזור מיסיונרים פרוטסטנטים וקתולים. הם פתחו בתי ספר קטנים ומרכזים עם נציגות אירופאית. אמנם קשה להגיד בדיוק מה הייתה השפעתם, אך הם היוו את האפיק היחיד של חינוך מערבי אותו קיבלו אנשי הלוגברה בזמנו והם, המיסיונרים, סיפקו ערכי דת ומוסר חדשים. כניסתם של גורמים ממדינות זרות מהווים חלק בלתי נפרד מההיסטוריה של הלוגברה והשפיעו כמתואר על תהליכים חברתיים ועל אופייה של קבוצה זו. עם זאת, על אף התמורות האירופאיות, קבוצת הלוגברה נחשבת לאחת הקבוצות שהושפעו במידה מועטה יחסית מהקשר עם המערב, כלומר, הקבוצה שמרה במידה רבה על אופייה התרבותי והמסורתי עד אמצע המאה ה-20.
גאוגרפיה ודמוגרפיה
אנשי הלוגברה חיים במערב הנילוס במחוז אוגנדה, בעיקר באזור הגבול הפוליטי עם קונגו, בשטחי דה מהג'י (De Mahagi) ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו וחלקם גם בדרום סודאן, שם הם מוכרים כשבט המונדו. על פי מפקדי האוכלוסין שנערכו בקונגו ובאוגנדה בשנים 1948 ו- 1949, כלל האוכלוסייה הלוגברית מנתה כ־242,000 אנשים, מתוכם כ-183,000 חיו במדינת אוגנדה. כיום, אוכלוסיית הלוגברה קטנה באופן משמעותי ממספרה בתחילת שנות החמישים.
רוב אנשי הלוגברה חיים באזורים גבוהים, בין 4000–5000 רגל בממוצע מעל פני הים. הרמה בה חיים אנשי הלוגברה מרוחקת מאוד משאר הסביבה ומקבוצות שכנות ולכן גם מנותקת מתיירים ומזרים שאינם נמנים עם האוכלוסייה המקומית. רוב המקומות בהם חיים אנשי הלוגברה הם אזורים מישוריים, ירוקים ופוריים, בעלי מקורות מים רבים. הצמחייה הבולטת באזורים אלו הם עצי אקליפטוס ועצי כסיה לא מעובדים. קיימים שני רכסי הרים בולטים וחשובים לאנשי הלוגברה, הרי הלירו (Liru) והאתי (Eti), בהם אפשר להבחין מכל מקום שבו שוכנים הלוגברים. קיימים מיתוסים רבים המתבססים על הרים אלו ולהם חשיבות רבה בתרבות הלוגברית. הקבורה, גם היא תופסת משמעות רבה בהגדרת הטריטוריה של שטחי הלוגברה. מעל כל קבר של אדם חשוב נוכל להבחין בעץ ברקת: העץ לעולם לא נחתך והאדמה מסביב לקבר לא מעובדת לחקלאות. העצים הענקיים הגדלים מעל לקבר מיועדים להוות סימונים עתידיים לקרקע לוגברית ולסמן נחלת אבות וטריטוריה.
כלכלה ומסחר
אנשי הלוגברה חיים במישור המחולק לרכסים קטנים על ידי זרמי המים העוברים בתוכו. במעלה הרכסים הללו ישנה אדמת גרניט המשמשת פלטפורמה לייבוש גרעינים וקסאבה (cassava), צמח טרופי שהשורשים שלו מכילים עמילן. האזורים בהם חיים אנשי הלוגברה הם גשומים מאוד ולכן נוחים לחקלאות ולצמיחת ייבול לאורך כל תקופות השנה.
עם זאת, בימי קדם פקדו את האזור מספר בצורות קשות כשהאחרונה ביניהם הייתה ב-1943. הבצורות השפיעו בעיקר על המבנה החברתי מכיוון שכמעט בכל אילן יוחסין לפחות אישה אחת הייתה נשואה לגבר שברח מאזורי ההתיישבות אל אזורי מחיה פוריים יותר לאותה העת ובכך הותיר את האישה ואת ומשפחתם לבדם. מאז, החלו אנשי הלוגברה להחזיק מאגרי עתודה של דגנים ולחייב כל אדם בעל חלקה לשתול קסאבה בשטחו. הסיבה לכך היא שצמח הקסאבה קל לגידול, נשמר לאורך זמן וגורף רווחים רבים. מדיניות זו מפחיתה את הסיכוי שבצורת נוספת תפגע באוכלוסייה בצורה משמעותית.
משק והתיישבות
הצפיפות הממוצעת בכל אזורי הלוגברה עומדת על 150 אנשים למייל רבוע, יחס גבוהה יחסית לאוכלוסיות אפריקאיות המתקיימות מחקלאות. האזור חקלאי, לא נשלט בידי חיות ומלא בבקתות ובשדות. לכאורה, לפי המסורת, הלוגברה חיים בחברה פוליגמית. למרות זאת, קשה מאוד להוכיח נתון זה מכיוון שבפועל יותר מ-60% מהגברים נשואים רק לאישה אחת. על פי המסורת, לכל אישה מתחם משלה. במתחם זה יש בבעלותה בקתה, מספר אסמים, בדרך כלל שלושה ואת השדה שלה. לגבר יש את המתחם שלו, הוא מוקף בגידולים רבים, ובדרך כלל נפרד ממתחמים של גברים אחרים. חוץ מבקתות המחיה במתחם בדרך כלל יהיו גם בקתות המשמשות למקלט, לאורחים, לבחורות צעירות והמאהבים שלהם או לבישול.
בכל משק שנמצא בבעלות אישה אחת יש שלושה סוגים של שדות המצריכים תנאים שונים זה מזה ומגדלים בהם יבולים שונים. כל אישה בחברה מחויבת שיהיו לה את שלושת סוגי השדות, הגבר צריך להבטיח שהשדות של כל נשותיו יהיו פוריים בצורה שווה. כמו כן, השדות של כל הנשים צריכים להיות במרחק הליכה סביר מהמתחם שלהן, זה מזה, ומהמתחם של הגבר. בני הלוגברה חיים בצפיפות יחסית וכמות השטחים הפנויים להתיישבות והשדות החדשים היא מוגבלת. כתוצאה מתנאים אלו גבר יכול להינשא למספר מוגבל של נשים כדי להבטיח לכולן חלקות שוות בגודלן ובעלות אותו פוטנציאל פוריות. במקרים בהם אין די שטח פנוי לשדות חדשים ניתן לראות תהליכים של פיצול בקבוצה והגירה למקומות חדשים ולא מיושבים. במקרים בהם יש אישה ולה קושי להחזיק את שלושת סוגי השדות מתחילות תופעות של קנאה ויריבות בין הנשים.
קיימת חלוקת עבודה בתחום החקלאות בין הגברים לנשים. באופן כללי הגברים עושים את רוב העבודה שקשורה ליבול המשמש לשיווק, יבול כזה הוא בעיקר הטבק. תפקידם הוא לפתוח ולנקות את הקרקע ולנקות את תעלות ההשקיה של שדות הנהר. תפקידן של הנשים הוא לנכש עשבים ולקצור את היבול. זריעת זרעים היא תפקידם של נשים וגברים כאחד. הגברים לוקחים את היבול המשמש לשיווק גם משטחי הנשים אשר מגדלות אותו ומשתמשות בו.
באמצע המאה ה-20, כחלק מתהליך בו השתנתה המערכת המסורתית כמעט בכל תחומי החיים הושפעו גם דפוסי ההתיישבות והחקלאות. בשנים אלו החל להיווצר מחסור באדמות לא מיושבות במרכז שטחי הלוגברה. כתוצאה מכך ניתן לראות שלוש תמורות משמעותיות. צומצמו שלושת סוגי השדות של הלוגברה. הלוגברה החלו לעבור מהמרכז ולהתיישב בפריפריה, אזורים בהם לא נטו להתיישב בעבר. בנוסף, סידור וצפיפות הבקתות השתנו בצורה שמאפשרת יותר כוח חקלאי אפקטיבי במקום מרוכז. עוד גורם אשר השפיע על דפוסי ההתיישבות הוא רגולציה של השלטון: בעבר לא היו גבולות ברורים בין קהילות מקומיות והאנשים יכלו לעבור ממקום למקום לפי הצרכים והדפוסים התרבותיים שלהם, להתפזר בשטחים פוריים ולא מיושבים ולחיות בקהילות מקומיות. כיום מדינת אוגנדה קובעת גבולות ברורים ומגבילה את התנועה של אנשי הלוגברה. המדינה אוסרת על מעבר מסוג זה במטרה למזער סכסוכים ומריבות על אדמות בין שבטים וקבוצות אתניות באזור. חוקי המדינה גרמו לכך שאנשי הלוגברה חיים כיום בצפיפות גבוהה יותר מעבר.
משפחה, שבט וקשרי יוחסין
היחידה המשפחתית הראשונית ביותר בלוגברה היא הבקתה המאוכלסת על ידי אישה וילדיה. היחידה השנייה היא המתחם, שהוא הבית לגבר נשוי, בין אם הוא נשוי לאישה אחת או מספר נשים. מספר משפחות ביחד מאוחדות לאשכול משפחתי, אשר בראשו עומד זקן השבט, המכונה גם בה וורה (Ba Werra) או בה המבו (Ba Hambo), בשפתנו, האיש הגדול, או בקרב קבוצות הלוגברה שבצפון אוריבה (Uriba), כלומר, איש מקדשי הרוחות. תפקידו המרכזי של זקן השבט הוא לתחזק את הקשר עם הרוחות ולשמור על הסדר הטוב והשלום במשפחה.
האשכול המשפחתי מונה לרוב כ-25 אנשים לערך, אשר משתייכים ל-6 משפחות. לכל אשכול משפחתי רצועת שטח משלו הכוללת את המתחמים, הצריפים ואת המשק החי. השושלת, דהיינו, הקשר המשפחתי, עוברת דרך אב קדמון אחד והוא שקובע את שאר השושלת. שושלת הלוגברה היא פטריארכלית, ונקבעת על ידי הזכר במשפחה. אצל אנשי הלוגברה קיימות שושלות מורכבות ושושלות פשוטות. המארג המשפחתי הבנאלי מורכב מהשושלת הפשוטה והמצומצמת. השושלת ואילן היוחסין הם נצחיים, וקיימים מאז ומעולם, אך אשכול המשפחה לא. אשכול המשפחה, שיוך האדמה והמשק החי הומצאו והתפתחו עם השנים לצד אילן היוחסין. לזקן השבט, ישנו מקדש מיוחד עבור האבות הקדמונים של השושלת המשפחתית והקבוצה כולה. המקדש ממוקם מחוץ לשטח המחיה וכוחו של זקן השבט מיוחס למקדשים אלו. חשוב לציין כי האמונה הרווחת היא כי למקדשים אלו כוחות רשע וכי מי שאינם זקני השבט אינם מתקרבים למקדשים אלו.
קבוצת הלוגברה מיחסת משמעות חזקה מאוד לערך הכבוד ולהיררכיה. הקבוצה מגדירה כבוד דרך שלושה אופנים: רגש פחד, רגש חיבה וציות מוחלט. לפי יחסי הכבוד, על האחים הצעירים לכבד את אחיהם הבכור, על האישה לכבד את בעלה, על האחות לכבד את אחיה ועל הנער לאהוב את אביו. הלוגברה, מאמינים מאוד בשושלת המשפחתית ובאבות הקדמונים ומאמינים כי קשרי הדם ביניהם הם שמאחדים, מייחדים ומבדילים אותם מהאחרים. כיום קיימות לפחות כ-60 קבוצות של אנשי לוגברה. המייסדים של קבוצות אלו היו הבנים של האבות הקדומים הגיבורים והם נחשבים לבסיס החברה הלוגברית. סדר הלידה של המייסדים אינו ידוע. לכל קבוצה יש שם שנגזר לרוב משם השושלת המשפחתית.
חוק וסדר
לקבוצת הלוגברה אין מבנה ארגוני מסוים המאפיין אותה, אין להם צ'יף מסוים, או חוקים מנוסחים על פיהם יש לפעול. בעבר לא היו להם מוסדות מסורתיים שפעלו כדי לאכוף את החוקים ולהטיל עונשים על הקבוצה, אלא היה מדובר בחוקים ועונשים שהוטלו על ידי הגורמים האחראיים. כמו שנאמר אלו לא היו קבועים או מאורגנים כמו שקיימים כיום.
לפי הלוגברה, תרגול הסמכות והעוצמה חיוני עבור הפעילות והשלטת הסדר בקרב הקבוצה. החיים החברתיים המסודרים הם אלו ששולטים ביחסים בתוך הקהילה המקומית ונעשה שימוש בעיקר בסנקציות דתיות לשם כך. לעומת קבוצות אתניות אחרות, לא היה גורם שניהל אותם מהממלכה, והמנהיגים של השבט עצמו הם שאחראים על התנהלות השבט ולא גורמים חיצוניים כמו השלטון. בני הלוגברה יצרו בריתות ידידותיות עם השלטונות השכנים כדי להבטיח את ביטחונם מפני התקפות מצד קבוצות אתניות אחרות.
כל אדם בעל יכולת גופנית היה מחויב להגן על הכפר ולכן כל הגברים בעלי יכולת הגוף נחשבו אוטומטית לחיילים, אם כי זו לא הייתה חובה קבועה. בין השנים 1920–1950 הקבוצות היו קטנות מידי כדי להפוך להיות עצמאיות פוליטית אל מול השלטון הקולוניאלי ולכן הן התמזגו עם מחוזות נוספים. כיום ניהול הקבוצות נעשה על ידי אנשי הכפר המלומדים. חיי היום יום של הלוגברה עוסקים בגידולים, חקלאות, חיי חברה ומשפחה. כל הפעילויות האלו מתרחשות בתוך האשכולות המשפחתיים.
הסיפור המיתולוגי
בסיס המיתולוגיה של בני הלוגברה מתבסס על שני הרים ענקיים אשר נמצאים בתוך המרחב הגאוגרפי בו חיים בני הלוגברה. הרים אלו נקראים הר האתי (Eti) והר הלירו (Liru). בני הלוגברה רואים את עצמם כמחולקים לשניים, הלוגברה הגבוהים אורולבה (Urule'ba) והלוגברה הנמוכים אנדרלבה (Andrale'ba). בני הלוגברה הגבוהים מזוהים עם הר לירו והם חיים באזור והאב הקדמון שלהם הוא ג'קי (Jaki) שקבור ליד ההר. בני הלוגברה הנמוכים מזוהים עם הר האתי וחיים באזורו והאב הקדמון שלהם הוא אחיו של ג'קי-דריבידו (Dribidu) שקבור ליד הר האתי.
בקרב בני הלוגברה ישנה חלוקה ברורה בין השושלות ברור מי מזוהה עם איזה הר ועם איזה אב קדמון. ניתן להבחין בחלוקה בין הקבוצות בטקסי הקבורה כאשר הלוגברה הגבוהים קוברים את המתים עם הראש מופנה לכיוון הר הלירו ואילו הלוגברה הנמוכים קוברים את המתים עם הראש מופנה לכיוון הר האתי. על פי סיפור הבריאה האחים ג'קי ודריבידו הם צאצאים של בני האדם הראשונים אותם ברא האל אדורה (Adora): הזכר גובורוגו (Gborogboro), שפירוש המילה הוא "האיש שהגיע מהשמיים" והנקבה מאמא (Mema), שפירוש המילה הוא "האישה שהגיעה לבד".
בנוסף אליהם ברא האל אדורה את חיות המשק: על פי הסיפור המיתולוגי האישה מאמא נכנסה להריון לאחר שדם של עז ניתז על רגלה. יש הרואים סיפור זה כסימון של ווסת האישה והצהרה לפוריותה. מספרם המדויק של הצאצאים שנולדו עד הולדתם של האחים ג'קי ודריבידו אינו מדויק ומשתנה בין סיפור לסיפור. עם זאת המכנה המשותף של כלל הסיפורים הוא כי ג'קי ודריבידו הם האבות הקדמונים הראשונים של בני הלוגברה. האבות הקדמונים הגיעו לאדמה הנוכחית של אנשי לוגברה, התחתנו עם נשים והולידו שם את הילדים הראשונים שהם ראשי השבטים הראשונים. על פי האמונה, האבות הקדמונים נחנו בכוחות על טבעיים וכן היה ביכולתם לעשות קסמים וכשפים.
טקס הלידה
כאשר נולד ילד, הדבר הראשון שעושים הוא טקס ניתוק חבל הטבור. אם הילוד הוא זכר אז המיילדת נדרשת למשוך את חבל הטבור של התינוק ארבע פעמים עד הניתוק, אם הילוד הוא נקבה אז המיילדת נדרשת למשוך את חבל הטבור של התינוקת שלוש פעמים. בעקבות המנהג, במסורת של בני הלוגברה המספר ארבע מזוהה עם הגברים והמספר שלוש מזוהה עם שים.
לאחר הלידה האם נשארת בהתאוששות עם התינוק במשך שלושה או ארבעה ימים בהתאם למינו של העולל. האם נמנעת מלאכול מאכלים מסוימים ואינה יכולה לקבל את כלל המבקרים מחשש כי לחלקם יש כוונות רעות והם מעוניינים לפגוע בה או בתינוק הנולד. לאחר תקופת ההתאוששות ישנם פסטיבלים וחגיגות להולדת הילד שבסיומם מודיעים על שמו של התינוק הנולד. שמו של התינוק יהיה מושפע מהתקופה בה הוא נולד או לתקופת ההיריון של האם לדוגמה: תינוק אשר נולד בתקופת בצורת יקרא "אביריגה" (Abiriga), שפירוש המילה בשפה הלוגברית הוא "אומללות" או "רעב".
טקסי התבגרות
ישנם שני טקסי התבגרות חשובים בזהות של בני ובנות הלוגברה. טקסים אלו מסמלים את המעבר של הילד מילדות לבגרות ונותנים לגיטימציה לנער או לנערה להינשא. טקס ההתבגרות ראשון הוא קעקוע של הגוף. הטקס השני הוא עקירה של שש השיניים הקדמיות של הלסת התחתונה. את הטקסים הללו עוברים בנים ובנות כאחד.
OMG (שיר של קמילה קביו)
OMG הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הקובנית-אמריקאית קמילה קביו בהשתתפות הראפר האמריקאי קוואבו. הוא יצא לאור ב-3 באוגוסט 2017 כסינגל שיווקי לצד "Havana", מתוך אלבום הבכורה שלה Camila בשנת 2018, שכותרתו במקור הייתה "The Hurting. The Healing. The Loving. "OMG" הוסר בסופו של דבר מרשימת השירים הסופית של האלבום. השיר נכתב על ידי קביו, צ'ארלי XCX, נוני באו, סשה סלואן, קוואבו ומפיקי השיר - סטארגייט. "OMG" הוא שיר טראפ. השיר נכלל כחלק מהשירים של קביו בסיבוב ההופעות 24K Magic World Tour של ברונו מארס, שם הייתה מופע הפתיחה.
מבקרי מוזיקה החמיאו לסאונד הידידותי של השיר בעוד שאחרים תפסו את הרבגוניות של קביו לביצוע בתים שנכתבו על ידי צ'ארלי XCX כמו גם הדינמיקה שלה עם קוואבו. בשבוע המלא הראשון שלו, "OMG" נכנסה למצעדים ממספר מדינות, כולל ארצות הברית, בריטניה, סקוטלנד, אוסטרליה ופורטוגל. בקנדה קיבל "OMG" מעמד שיר פלטינה על 80,000 עותקים שנמכרו במדינה.
רקע והפצה
בחודש דצמבר 2016, קמילה קביו עזבה את להקת הבנות פיפת' הרמוני, כדי להתמקד בקריירת הסולו שלה. היא החלה להקליט את אלבום הבכורה שלה בתחילת שנת 2017. כדי להשיג את הצליל הרצוי, היא שיתפה פעולה עם כמה מפיקים בולטים, כולל צמד המפיקים הנורווגי סטארגייט – שמורכבים מטור אריק הרמנסן ומיקל סטורלר אריקסן.
במהלך הפגישות עם סטארגייט, פגשה קביו את הזמרת הבריטית צ'ארלי XCX, שעזרה לה להעלות רעיונות למילים. יחד, הן יצרו כמה שירים "רגשיים" ו"עמוקים" שיתאימו לקונספט ה"כואב" שתוכנן לאלבום, אם כי תוך כדי שיחה עם צ'ארלי XCX, לקביו היה הרעיון לכתוב משהו שהוא פשוט "מהנה", "לא באמת לקחת אותי יותר מדי ברצינות". "OMG" הוקלט באולפני ההקלטות וסטלייק בלוס אנג'לס. הוא כולל הופעת אורח של הראפר קוואבו, אחד מחברי שלישיית מיגוס – וגם אחד מכותבי השיר.
לפני צאת השיר, הזמרת ביצעה את השיר בהופעות פרטיות בשיקגו ב-24 ביוני 2017. היא הייתה מופע החימום של ברונו מארס בסיבוב ההופעות שלו בשנת 2017. במהלך ההופעות, היא ביצעה את "OMG" וגם שירים נוספים כמו "Havana", "Inside Out" ו-"Never Be the Same". ב-30 ביולי היא חשפה את תאריך היציאה של "OMG" ו-"Havana," שיועדו לצאת כסינגלים שיווקיים ב-3 באוגוסט 2017. השיר נועד במקור להיות באלבום הבכורה שלה; עם זאת, לאחר שינוי שם האלבום ל-Camila, היא חשפה כי "OMG" הוסר בסופו של דבר מרשימת השירים הסופית. זה קרה בגלל ההצלחה הבלתי צפויה של "Havana", מה שגרם לקביו לחתום עם חברת הניהול של פרנק דוקס – Electric Feel, בעוד דוקס מפיק את התקליט בפועל. כתוצאה מכך הוחלף הקונספט המקורי של האלבום לטובת השירים החדש.
הצלחה מסחרית
"OMG" הגיע למקום ה-81 במצעד הבילבורד הוט 100 ב-27 באוגוסט 2017 יחד עם "Havana" שנכנס למקום 99. שירים אלו היו החמישי והשישי שלה כסולנית במצעד. באותו שבוע, "OMG" התחיל במקום 19 במצעד השירים הדיגיטליים, ומכר 20,000 הורדות דיגיטליות בשבוע הראשון לצאתו. בקנדה, "OMG" הגיע ל מקום ה-53 במצעד קנדה הוט 100. מאוחר יותר הוא הגיע למעמד שיר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי ב-30 במאי 2018, המציין מכירות של 80,000 עותקים. השיר נכנס גם למצעדים במדינות אירופה, והגיע לשני המצעדים המרכזיים של חברת המצעדים הרשמית, מצעד הסינגלים הבריטי, שם הגיע למקום 67, והגיע למקום 31 במצעד הסקוטי.
הופעות חיות
קביו ביצעה לראשונה את "OMG" בסן חוזה ב-20 ביולי 2017, במהלך סיבוב ההופעות "24K Magic World Tour" של ברונו מארס בו הייתה קביו מופע החימום יחד עם שלושת השירים האחרים של קביו שיצאו אז, "Havana", "Never Be the Same" ו-"Inside Out". קביו ביצעה את הקרוסאובר "OMG"–"DNA", בהשתתפות קנדריק לאמאר, בפסטיבל המוזיקה של בילבורד הוט 100.
היפוגאום
היפוגאום (לטינית Hypogeum או Hypogaeum, רבים Hypogea; מיוונית "היפו" - תחתי ו"גאה" - קרקע) הוא מבנה תת-קרקעי, בדרך כלל קבר או מקדש, מהתקופה שקדמה לנצרות (מבנה זהה מהתקופה הנוצרית מכונה קטקומבה). בדרך כלל ישנן בהיפוגאום גומחות לשם הטמנת אפר או שרידי אדם, אם כי המושג עשוי להתייחס לכל מבנה עתיק או לחלק ממבנה כזה הבנוי מתחת לקרקע. ההיפוגאום הידוע ביותר הוא ההיפוגאום של חל-ספליני בפאולה שבמלטה.
פורטל (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
גאורגי גונגדזה
נסיבות מותו הפכו לסקנדל לאומי באוקראינה והובילו להפגנות נגד ממשלת אוקראינה ונשיאה באותם הימים, ליאוניד קוצ'מה. זהות רוצחיו של גונגדזה נשחפה במשפטים שנערכו בשנים 2008 ו-2013. הם היו עובדי שירותי הביטחון וקיבלו עונשים קבדים. אלמנתו, מירוסלבה גונגדזה, ושני ילדיה, קיבלו מקלט מדיני בארצות הברית, והתגוררו שם עד שנת 2001.
קריירה
גונגדזה נולד בטביליסי שבגאורגיה, בן לפוליטיקאי גאורגי ולאחות אוקראינית. הוא קיבל את השכלתו באוניברסיטת לבוב שבלבוב במערב אוקראינה, שהיא גם מקום הולדתה של אמו, לסלי. תחילה התפרסם כעיתונאי בגאורגיה בדיווחיו על הקונפליקט באבחזיה, ולאחר מכן באוקראינה. הוא עבד בתחנת הרדיו "קונטיננט", שבסיסה היה בקייב, והייתה לו תוכנית משלו, "סיבוב ראשון עם גוגנדזה". גישתו העצמאית והנחושה עוררה עליו עד מהרה את עוינותו של לאוניד קוצ'מה, נשיא אוקראינה. ב-2005, אחרי מותו, עוטר בעיטור גיבור אוקראינה.
מיץ רימונים
מיץ רימונים הוא מיץ פירות המופק על ידי סחיטת רימונים. המיץ נמכר טרי או כסירופ מרוכז (תרכיז). מיץ הרימון כולל נוגדי חמצון.
קיימות צורות שונות למיץ, אחת מהם היא מולסת רימונים שמשמשת תרכיז סירופ העשוי ממיץ הרימונים. בנוסף, על ידי בישול של מיץ הרימונים עם הסוכר מתקבל סירופ גרנדין שמשמש כמרכיב אצל קוקטיילים רבים.
ערך תזונתי
מיץ הרימון בעל 54 קלוריות. רוב המיץ מכיל מים - כ-85.95 גרם מים. המיץ מכיל 0.15 גרם חלבון, 13.13 גרם פחמימות ו0.29 גרם שומן. המיץ מכיל כ-0.1 מ"ג ויטמין C. בנוסף, המיץ מכיל 0.1 מ"מ ברזל, 11 מ"ג סידן, 214 מ"ג אשלגן ו0.1 גרם סיבים תזונתיים.
מיתריל
מיתריל (במקור: Mithril) היא מתכת בדיונית דמוית כסף, נדירה ויקרת ערך, המתוארת בכתבי הפנטזיה של ג'.ר.ר. טולקין.
המיתריל חזקה וקלה יותר מפלדה (בדומה לטיטניום), ובגמישותה מזכירה פלטינה. לדברי גנדלף, יופיו של המיתריל אינו עולה על יופיו של הכסף המצוי, אך מאידך, אין יופיו נפגם או נגרע. בזכות תכונותיה הייחודיות, משמשת המתכת ביצירת תכשיטים ושריון.
מקור המתכת
המקום היחיד בארץ התיכונה בו ניתן היה לחצוב את המיתריל הוא מוריה. הגמדאים מעם דורין, שמוריה הייתה משכנם, העמיקו חפור אל בטן האדמה במטרה לכרות את המתכת הנדירה. בשנת 1980 לעידן השלישי, חפירות הגמדים העירו בלרוג שרבץ במעמקים מאז מפלתה של מורגות. הבלרוג הרג את דורין, מלך מוריה; את בנו, נין הראשון; הניס ממוריה את עם הגמדים; והחריב את ממלכתם האדירה. לדברי גנדלף, המיתריל הביא על הגמדים הן את עושרם והן את חורבנם. בסיפורים שלא נשלמו, כותב טולקין כי המתכת מצויה גם בנומנור. מלך נומנור, טר אנקלימון, השקיע את מירב מאמציו באיתור המתכת. עם חורבן מוריה, כמעט ונכחדה המתכת מהעולם.
שריון המיתריל
בספר ההוביט מסופר כי לאחר השתלטות חבורת הגמדים בהנהגת תורין צינת-אלון על ארבור (ההר הבודד), העניק תורין לבילבו בגינס "שריון שהיה עשוי פלדה מצופה ועטור פנינים". בשר הטבעות מסופר כי שריון זה עשוי ממיתריל. לאחר חזרתו לפלך לא השתמש עוד בילבו בשריון, והעניק אותו לפרודו לקראת מסעו מריבנדל למורדור. השריון הציל את חייו של פרודו כאשר הגן עליו מפני חניתו של טרול מערות במכרות מוריה; וכן מפני סכינו של סארומן, אשר תקף אותו במהלך "טיהור הפלך" לאחר "מלחמת הטבעת". השריון נלקח מפרודו במסעו במורדור על ידי אורקים. דוברו של סאורון ("פי סאורון") השתמש בשריון על מנת להוכיח כי פרודו נמצא בידיו. גנדלף החזיר את השריון לפרודו עם תום המלחמה.
משמעות השם
השם "מיתריל" גזור משתי מילים בשפת הסינדרין: מית, משמע "אפור" או "ערפל", ו-ריל, משמעות "נצנוץ". בשפת הקווניה, שמה של המתכת הוא מיסטארילה (במקור: mistarillë). מיתריל נקראת גם "כסף-אמיתי" או "כסף-מוריה". לגמדים שמור שם נוסף וסודי עבור מתכת זו.
גלן ל. מרטין
גלן לותר מרטין (באנגלית: Glenn Luther Martin; 17 בינואר 1886 - 5 בדצמבר 1955) היה אחד מחלוצי התעופה, טייס, מהנדס-אוטודידקט ובונה מטוסים ומאז 1912 ועד מותו בעל חברת גלן ל. מרטין.
תולדות חייו
מרטין נולד במקסבורג (Macksburg), איווה. בהיותו בן שנתיים עברה משפחתו לסלינה, טקסס שם ניהל אביו חווה חקלאית. כבר בגיל צעיר החל להתעניין בעפיפונים, הצטיין בבנייתם ואף ייצר עפיפונים תמורת שכר לחבריו הילדים. מרטין למד מנהל עסקים בקולג' בקנזס לפני שעבר ב-1905 עם משפחתו לסנטה אנה (קליפורניה). מיד כאשר נודע לו על טיסתם של האחים רייט ועל הצלחתו של גלן קרטיס להקים חברה לבניית מטוסים, החליט מרטין לבנות מטוס דומה בעצמו. מרטין למד בעצמו את עקרונות הטיסה ובניית המטוסים וב-1909 בנה מטוס מבמבוק ומשי, שהתרסק בטיסתו הראשונה. ב-1910 ביצע את טיסתו המוצלחת הראשונה וב-10 במאי 1912 שבר את שיא הטיסה הארוכה ביותר במטוס ימי, כאשר טס מניופורט ביץ' (ליד לוס אנג'לס) לאי סנטה קטלינה כאשר עבר את 109 הקילומטרים ב-37 דקות. מרטין זכה בפרס מיוחד של 100$ אולם הוא מעולם לא התעניין בטיסה גרידא, אלא שאף להקמת חברה לייצור מטוסים. על מנת לגייס כסף להקמת המפעל ביצע מרטין פעלולי-אוויר שונים בירידים, חילק עיתונים, הוביל דואר ועוד. ב-1915 ענה למודעת דרושים להשתתפות טייס בעל מטוס בסרט הוליוודי ושיחק לצד מרי פיקפורד בסרט האילם A Girl of Yesterday.
חברת גלן ל. מרטין
ב-1912 הקים מרטין מפעל לייצור מטוסים בלוס אנג'לס וזכה בחוזה לאספקת מטוסי אימון לצבא ארצות הברית. בספטמבר 1916 פנה אליו אורוויל רייט והציע לו למזג את חברותיהם. החברה המאוחדת, חברת Wright-Martin, ייצרה מטוס דו-כנפי יחיד, מודל V, לפני שהתפרקה כשנה מאוחר יותר. לאחר הפירוק עבר מרטין לקליבלנד, אוהיו וב-1928 העביר את מפעליו סמוך לבלטימור, מרילנד. בעת מלחמת העולם הראשונה פיתחה החברה את המפציץ מרטין MB-1 כמפציץ קרקעי ומפציץ טורפדו, שהפך מבצעי רק לאחר תום המלחמה. לפני ובמהלך מלחמת העולם השנייה התמקדה החברה בייצור מפציצים ומטוסים ימיים. בשנות השישים חדלה החברה לייצר מטוסים והפכה למובילה בייצור משגרי לוויינים וחלליות וטילים מונחים. ב-1995 התמזגה עם לוקהיד ליצירת החברה הגדולה בעולם לתעשיית אוויר וחלל ותעשייה ביטחונית, חברת לוקהיד מרטין. אחת מיכולותיו, כאדם חסר הכשרה טכנית, הייתה בגיוס ורתימת מהנדסים מוכשרים לחברה והצבת חזון ואתגרים למימוש.
עם מותו ב-5 בדצמבר 1955 ספד לו הניו יורק טיימס במילים "אדם שהחל בבניית עפיפונים ב-25 סנט וסיים בעבודה על לוויין מלאכותי".
שמואל קופמן
שמואל (שמוליק) אשר קופמן (אבן שמואל) (2 ביולי 1927 – 2 במאי 1947) היה לוחם בפלמ"ח.
קורות חייו
קופמן נולד בתל אביב והונצח בתודעה הישראלית כארוסה של הטייסת זהרה לביטוב. השניים הכירו בעין חרוד, יצאו ביחד לקורס מפקדי כיתות והוצבו כמפקדי כיתות בפלוגת הפלמ"ח בעין חרוד. לאחר מספר חודשים התארסו השניים והחליטו להשתחרר מן הפלמ"ח, להתחתן ולנסוע יחדיו ללימודים בארצות הברית.
קודם למותה הספיקה זהרה להשתתף בעריכת ספר זיכרון לקופמן, הכולל את כתביו, אולם נהרגה קודם ליציאתו לאור. בי"א באדר תש"י הונחה אבן פינה למצבת זיכרון לקופמן ולחבריו מהפלמ"ח, בקיבוץ צובה.
את סיפור אהבתם ומותם הטרגי של לביטוב וקופמן מתארת הסופרת דבורה עומר בספרה "לאהוב עד מוות", שיצא לאור בשנת 1980 בהוצאת י' שרברק. המחזה "שמוליק של זהרה", שנכתב בעקבות פרסום יומניהם של השניים הועלה באוקטובר 1981 על בימת התיאטרון לילדים ולנוער, בבימויה של חגית רכבי ובכיכובם של השחקנים חיה פיק ועמי טראוב.
אחותו הגדולה הייתה המדענית ברוריה קופמן.