cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיים רמון
חיים רמון (נולד ב-10 באפריל 1950) הוא איש ציבור ישראלי. כיהן כחבר הכנסת, שר בממשלות ישראל, ויושב ראש ההסתדרות. יוזם חוק ביטוח בריאות ממלכתי. התחיל את דרכו ב"מפלגת העבודה" והיה בין הדוחפים להקמת מפלגת "קדימה". בשנת 2006 הורשע במעשה מגונה בקצינה בלשכת ראש הממשלה, נדון לשירות לתועלת הציבור ולפיצוי המתלוננת, ללא קלון, וחזר לממשלה לתפקיד המשנה לראש הממשלה. לאחר פרישתו מהכנסת שימש יו"ר קבוצת הכדורגל "הפועל תל אביב".
ביוגרפיה
חיים רמון נולד בשנת 1950 לבינה לבית נודלברג ואשר וישניא, יוצאי מזריטש שליד לובלין בפולין. את ילדותו עשה ביפו, בבית הממוקם מול מאפיית אבולעפיה, שאליו הגיעו הוריו שנתיים קודם לכן לאחר תקופה מסוימת במעברה, ולו אח אחד גדול ממנו. למד בתיכון עירוני ז' ביפו. את שירותו הצבאי עשה כקצין מודיעין בחיל האוויר, והשתחרר בדרגת סרן. בוגר הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב והוסמך כעורך דין.
ראשית פעילותו הציבורית
חיים רמון החל את פעילותו הציבורית לאחר שחרורו מצה"ל, בשנת 1972, בתפקיד מרכז ארצי של ארגון "נוער לנוער". מזכ"ל מפלגת העבודה, לובה אליאב, הביא את רמון לפעילות פוליטית במפלגת העבודה לאחר שרמון התוודע אליו בעקבות קריאת הספרון של אליאב "יעדים חדשים לישראל". בעת שלמד משפטים באוניברסיטת תל אביב, הקים וניהל עם חברים במשך 3 שנים מסעדה הסמוכה לאוניברסיטה שהתחרתה בקפיטריה המקומית. במקביל, התמודד על תפקיד יו"ר אגודת הסטודנטים במסגרת התא של מפלגת העבודה.
ב-1978 נבחר לתפקיד מזכיר המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה, תפקיד אליו נבחר בהמשך פעמיים נוספות, ובסך הכול כיהן בו 6 שנים ברציפות. כן שימש כחבר בלשכת מפלגת העבודה.
בבחירות לכנסת ה-10 ב-1981 שימש כמנהל המטה הצעיר של מטה הבחירות של מפלגת העבודה, ונבחר על ידי הוועדה המסדרת של המפלגה למועמד ברשימת המערך לכנסת במקום ה-50. באותן בחירות, זכה המערך ב-47 מנדטים, ורמון הצטרף לכנסת רק בחודש מאי 1983, לאחר חילופים בסיעת המערך בכנסת.
בתחילה שימש כחבר בוועדת החוקה של הכנסת, בוועדה לביקורת המדינה וכן כממלא מקום חבר בוועדת הכספים. תוך זמן קצר, בעקבות התבלטותו בעבודתו בוועדת הכספים, החל לשמש כמרכז סיעת המערך בוועדה. כח"כ צעיר היה היחיד בוועדה שהתנגד להסדר מניות הבנקים, ופעל להקמת ועדת חקירה ממלכתית למפולת המניות הבנקאיות – ועדת בייסקי, וכן חשף את תנאי העסקתו ופרישתו של מנכ"ל בנק לאומי, ארנסט יפת, שנחשבו כשערורייתיים בזמנם. קידם חקיקה בתחומים שונים, לרבות חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד, חוק ביטוח נפגעי חיסון ועוד.
בשנת 1989 נבחר ליו"ר סיעת העבודה בכנסת, תפקיד שאותו מילא עד 1992. באותן שנים התנגד לחברות מפלגתו בממשלת האחדות בראשות יצחק שמיר, ונטל חלק פעיל במה שכונה לימים על ידי יצחק רבין "התרגיל המסריח" – הניסיון להקים ממשלה בראשות שמעון פרס. בהיותו חבר אישי של אריה דרעי, שימש איש קשר לעסקה שנרקמה עם מפלגת ש"ס.
בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90, נחשב למנהיג השמינייה, קבוצת חברי הכנסת היוניים של מפלגת העבודה.
שר הבריאות
בעקבות הבחירות לכנסת ה-13, ב-1992, מונה לשר הבריאות בממשלתו של יצחק רבין. חוק ביטוח בריאות ממלכתי, שיצר מהפכה בזכויות תושבי ישראל לקבלת שירותי בריאות, בדרכי מימונם ובתכולתם, נחשב, לטוב ולרע, להישג אישי שלו (החוק אושר בכנסת ב-15 ביוני 1994, לאחר שרמון סיים את כהונתו כשר הבריאות, וכיהן כחבר הכנסת וכיו"ר ההסתדרות, תפקידים שגם בהם תרם רבות לקידום החוק).
ב-30 בינואר 1994 נשא, בוועידת מפלגת העבודה, נאום דרמטי שקיבל את השם "נאום הלווייתנים" בנאום זה, שניתן במסגרת דיון בוועידת המפלגה על חוק ביטוח בריאות ממלכתי, אמר רמון לחברי מפלגת העבודה:
הקהל קרא לעברו "תתפטר", וכך למעשה החל רמון את מלחמת הבחירות שלו לראשות ההסתדרות הכללית.
יו"ר ההסתדרות
ב-8 בפברואר 1994 פרש רמון מתפקיד שר הבריאות, על-מנת לעמוד בראש סיעת "חיים חדשים" בהסתדרות, שאותה הקים בשיתוף עם עמיר פרץ. בבחירות להסתדרות ניצחה הסיעה, תוך שהיא מביסה את מפלגת העבודה בראשות חיים הברפלד.
אחד הצעדים הראשונים שעשה רמון בהסתדרות הוא לשנות את שמה מן "ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל" ל"הסתדרות העובדים הכללית החדשה". כמו כן, שינה את תוארו מ"מזכ"ל ההסתדרות" ל"יו"ר ההסתדרות" ואת "הוועד הפועל של ההסתדרות" הפך ל"בית נבחרי ההסתדרות". ההסתדרות הוקמה על פי עקרון היסוד שהיא צריכה לתת מענה חברתי וכלכלי כולל לעובדים, לרבות מוסדות לעזרה הדדית, בריאות, חינוך ותרבות, מפעלים כלכליים השייכים לכלל ציבור העובדים ולקבוצות עובדים, וקואופרציה יצרנית ושירותית. בהתאם לעקרונות אלה נכללו, במסגרת ההסתדרות, חברת העובדים, קופת חולים, קרנות פנסיה, מוסדות לעזרה הדדית, רשתות סופרמרקטים וצרכניות, הקיבוצים והמושבים. במסגרת חברת העובדים, שכל חבר הסתדרות היה אוטומטית חבר גם בה, נכללו כל מפעלי משק ההסתדרות ובהם סולל בונה ושיכון עובדים (שהתאחדו לשיכון ובינוי), כור, בנק הפועלים. בכל מפעל כלכלי במסגרת ההסתדרות ניתנה מניית זהב לחברת העובדים. ההסתדרות אף נטלה על עצמה, עם ייסודה, לפעול למען המפעל הציוני (בנושאי התיישבות, עלייה וביטחון). היו שראו בשינוי השמות התנתקות של ההסתדרות מן האידאולוגיה הישנה שלה.
הניתוק של ההסתדרות מערכיה המסורתיים החל, למעשה, עוד לפני בואו של רמון. בפני ההסתדרות עמדה הברירה בין התחדשות הערכים הישנים, שנזנחו במידה רבה (התחדשות בה רצה מזכ"ל ההסתדרות (1973–1969), יצחק בן-אהרן) ובין הפיכת ההסתדרות לאיגוד מקצועי גרידא, תוך חיסול כל המבנה שאפיין את ההסתדרות בעולם כארגון עובדים מיוחד במינו. רמון בחר בדרך השנייה, ובכך הביא לסיום תהליך שהחל לפניו, לאחר הקמת המדינה, עוד בתקופת דוד בן-גוריון, שהביא להלאמת מוסדות חברתיים (זרם העובדים, לשכות העבודה) והעברתם לידי המדינה (לפי העיקרון הממלכתי "ממעמד לעם"). במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי, ניתק רמון את קופת חולים מההסתדרות, הניח את הבסיס לניתוק קרנות הפנסיה על גירעונותיהן האקטואריים העצומים מההסתדרות ומכר את שארית מפעליה, שנותרו בידיה אחרי התמוטטות בנק הפועלים וכור בשנות השמונים. נותרו כמה ספיחים למבנה שאפיין את ההסתדרות המקורית (כמו רשת בתי האבות משען), אולם ההסתדרות שרמון הותיר אחריו הפכה ביסודה לאיגוד מקצועי המייצג עובדים שכירים (ויש הסבורים כי בעיקר קבוצות עובדים חזקות כמו עובדי הנמלים, חברת החשמל ומקורות).
רמון קיבל לידיו הסתדרות וקופת חולים עם חובות והתחייבויות כוללים בהיקף של מיליארדי שקלים, ממש לפני פשיטת רגל וקריסה מוחלטת. קופת חולים היוותה חלק אינטגרלי של ההסתדרות והמס האחיד שנגבה מחברי ההסתדרות כלל הן תשלום עבור קופת חולים (כ-70%) והן תשלום למימון מנגנון ההסתדרות, האיגודים המקצועיים ופעילויות אחרות (כ-30%). ההצמדה של החברות בקופת חולים עם החברות בהסתדרות (שנבעה במקורה מהאידאולוגיה שלפיה הוקמה) הביאה לכך שחברים רבים השתייכו להסתדרות אך ורק בשל רצונם ליהנות משירותי קופת החולים.
חוק ביטוח בריאות ממלכתי, למענו פעל רמון כשר הבריאות וכיו"ר ההסתדרות, הפריד את קופת חולים הכללית מההסתדרות והעביר את הטיפול בגירעונות קופת חולים למדינה. דמי ביטוח בריאות נגבים על ידי המוסד לביטוח לאומי מכוח חוק זה מכלל אזרחי המדינה ומחולקים בשיטת קפיטציה בין קופות החולים השונות, דבר ששיפר את מצבה היחסי של קופת החולים הכללית וצמצם את גירעונותיה.
כתוצאה מהפרדת קופת חולים מן ההסתדרות, ירד מספר חברי ההסתדרות באופן דרסטי וירדו הכנסות ההסתדרות מדמי חבר. ההסתדרות לא יכלה להעלות את דמי החבר, מאחר שפעולה כזו הייתה מקטינה את מספר החברים עוד יותר, וכדי לפצות על ירידת ההכנסות ולעמוד בגרעון השוטף הגדול שנוצר, היא הייתה חייבת לערוך צמצום מסיבי של מנגנון ההסתדרות (שקומם על רמון אלפי מועסקים ומתפרנסים מההסתדרות הישנה) ולמכור נכסים. הסרת חובות קופת חולים מן ההסתדרות והטלתם על המדינה, כמו גם מכירת הנכסים, הביאה להקטנה ניכרת בחובות ההסתדרות, אך זו המשיכה להיות על סף קריסה עוד שנים אחדות.
את תקופתו במשרד הבריאות ובהסתדרות סיכם חיים רמון בחוברת "ההסתדרות וחוק ביטוח בריאות" (אוגוסט 2002).
שר וחבר כנסת
בממשלת אהוד ברק, לאחר בחירות 1999, שימש כשר במשרד ראש הממשלה והיה גם השר האחראי לענייני ירושלים. במסגרת תפקידו זה היה האחראי על ביקור האפיפיור יוחנן פאולוס השני בישראל. אחר-כך מונה גם לשר הפנים והחל בשורה של רפורמות, שרובן נקטעו עם נפילת ממשלת ברק.
ב-2001 לא הצטרף לממשלת האחדות של אריאל שרון, והעדיף לשמש כיו"ר ועדת החוץ והביטחון.
בפריימריס של מפלגתו שהתקיימו בנובמבר 2002 התמודד על ראשות מפלגת העבודה נגד עמרם מצנע ובנימין בן אליעזר, אך זכה למספר קולות נמוך. במהלך הפריימריס קרא רמון לנסיגה ישראלית חד-צדדית משטחי יהודה ושומרון ומרצועת עזה, תוכנית שאומצה על ידי מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה. לימים התפתחה תוכנית ההפרדה החד-צדדית לתוכנית ההתנתקות.
בכנסת ה-16 שימש כחבר בוועדת החוץ והביטחון והיה ראש הצוות המדיני של מפלגת העבודה. בממשלת אריאל שרון, בתקופה בה הייתה מפלגת העבודה שותפה לממשלה (שנת 2005), כיהן רמון כשר בלי תיק מטעם המפלגה. בנובמבר 2005 עמד בראש ועדת שרים שהמליצה להפוך את מח"ש לגוף אזרחי מלא, ללא זיקה למשטרה.
שר המשפטים
עם הקמת הממשלה ה-31 בראשות אהוד אולמרט ב-4 במאי 2006, מונה רמון לתפקיד שר המשפטים.
רמון התנגד לשיטת הסניוריטי במינוי נשיא בית המשפט העליון (לפיה ממונה לנשיא השופט הוותיק ביותר), אולם תמך במינויה של דורית ביניש, השופטת הוותיקה ביותר, לנשיאת בית המשפט העליון על פי כישוריה. בסופו של דבר מונתה ביניש לאחר התפטרותו של רמון.
ב-20 באוגוסט 2006 הודיע רמון על התפטרותו מהממשלה, לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, הודיע על הגשת כתב אישום נגדו באשמת מעשה מגונה ללא הסכמה. ב-31 בינואר 2007 הורשע רמון בבית משפט השלום בתל אביב, וכעבור זמן נקבע עונשו: 120 שעות בשירות לתועלת הציבור, ופיצוי כספי של 15,000 ש"ח שישולם למתלוננת. בנוסף נקבע כי בעבירה אין קלון.
ההרשעה במעשה מגונה
ב-17 באוגוסט 2006 החליט היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, להגיש כתב אישום נגד חיים רמון בחשד שביצע מעשה מגונה ללא הסכמה.
המתלוננת ה', קצינה צעירה בלשכת ראש הממשלה, טענה שב-12 ביולי 2006 (היום בו פרצה מלחמת לבנון השנייה), השר נישק אותה, תוך החדרת לשונו לפיה- לאחר שהצטלמה איתו לרגל שחרורה מצה"ל. כל זאת כשהיה בדרך לישיבת ממשלה שהכריזה על לחימה בשטח לבנון. לפי הכרעת הדין הקצינה סירבה להתלונן אך מפקדה אלוף פיקוד מרכז גדי שמני ותנ"צ מירי גולן הפעילו עליה בצוותא מכבש לחצים בכדי שתתלונן. גולן אף איימה עליה שעלולה להיות מוגשת נגדה תביעת דיבה באם לא תתלונן.
בעקבות ההודעה על הגשת כתב אישום, ב-20 באוגוסט 2006 התפטר רמון מהממשלה, מבלי שמיצה את זכות השימוע, כדי לאפשר קיום משפט מוקדם ככל האפשר. ב-31 בינואר 2007 הורשע רמון בבית משפט השלום בתל אביב. השופטים מתחו ביקורת על רמון וכתבו שהוא "המעיט וצמצם את מעשיו ואחריותו ומנגד הגזים והפריז באשר לחלקה של המתלוננת, עיוות וסילף את העובדות בדרך מתוחכמת ומתחכמת". הם מתחו ביקורת גם על המסע התקשורתי נגד המתלוננת, שלדבריהם הייתה מושא להכפשות מצד גורמים שונים שלא הכירו את העובדות כהוויתן. לגבי רמון ציינו השופטים כי "מצערת העובדה, שהנאשם בחר לפגוע פגיעה בלתי הוגנת במתלוננת לצורך ניהול הגנתו". רמון לא ערער על פסק הדין לבית המשפט המחוזי.
גזר הדין
ב-29 במרץ 2007 גזר בית המשפט את דינו של רמון, במה שהסתמן כפשרה בין עמדת הסנגוריה והמלצת שירות המבחן לבטל את ההרשעה, לבין עמדת הפרקליטות שביקשה להותיר את ההרשעה על כנה ולקבוע שיש קלון בעבירה. בית המשפט החליט להותיר את ההרשעה על כנה והטיל על רמון עונש של 120 שעות שירות לתועלת הציבור ופיצוי למתלוננת בסך 15,000 ש"ח. בנוסף נקבע כי בעבירה אין קלון, כיוון ש"האירוע היה נקודתי וחד פעמי, שאין בו כדי להעיד שעסקינן בעבריין מין או במי שדבק בו דפוס עברייני", ו"הנסיבות הכוללות של ביצוע העבירה אינן מצדיקות את הקביעה, כי יש בעבירה משום קלון". בית המשפט ציין כי ביקש לאזן בין החומרה שבמעשה ובין השפעתה של ההרשעה על הקריירה הציבורית של רמון.
ההחלטה להימנע מביטול ההרשעה עוררה תגובות ציבוריות מגוונות. כך, למשל, חברות הכנסת זהבה גלאון, לימור לבנת ושלי יחימוביץ' הודיעו כי "החלטת בית המשפט היא מידתית וראויה". לעומתן, יו"ר שדולת הנשים בישראל, רינה בר טל, הגדירה את הפסיקה כ"סאלטה" משפטית שנבעה מלחצים שהפעילו אנשי ציבור להחזיר את רמון לחיים הפוליטיים. ח"כ זבולון אורלב טען שההחלטה היא "אות קלון" לממשלת ישראל.
הוויכוח סביב ההליך הפלילי
כבר מתחילת הפרשה שללו אנשי ציבור ומשפטנים רבים את ההחלטה של מזוז להגיש כתב אישום נגד רמון. בלטה במיוחד התגייסות של מספר נשות ציבור המזוהות כפמיניסטיות. שרה סירוטה, פרקליטה ושופטת מחוזית לשעבר, ביקרה בחריפות את הפרקליטות ואף הציעה לרמון את עזרתה בהתנדבות. פרופ' אמנון רובינשטיין אמר שהתיק תמוה ויש "עדויות חמורות מאוד על לחץ שהפעילה המשטרה על הקצינה ה'". רמון השמיע טענה זו במשפט וגם טען לעוינות של חוקריו ובית המשפט הפריך טענות אלו. רמון לא ערער על פסק הדין.
פסק הדין עורר ויכוח ציבורי ער: יש שהתנגדו לו בחריפות, ביקרו את תקפותו המשפטית ואף שללו את עצם העמדתו לדין של רמון, ויש שתמכו בפסק הדין ומצאו אותו ראוי ומנומק היטב. בלטו בביקורתם החריפה פרופ' דניאל פרידמן, שימים אחדים לאחר שפרסם את ביקורתו מונה לשר המשפטים ופרופ' ג'ורג' פלטשר, מומחה למשפט פלילי מ"אוניברסיטת קולומביה" שאמר כי "הרושם, במקרה רמון, הוא שהשתמשו בהליך פלילי כדי להשיג תוצאה פוליטית ... אם השופטים כאן היו מבינים משפט פלילי, היה עליהם למחוק את האישום על הסף, וכל זאת בלי לגרוע מהעובדה שהיה צורך לפטר את רמון מתפקידו." . פסק הדין ספג ביקורת חריפה מפרופ' מנחם פרי, שהשתמש בכלים של תורת הספרות לשם ניתוחו. המשפטנית אורית קמיר, שכבר מתחילת הפרשה צידדה בהעמדת רמון לדין בלטה בין התומכים בפסק הדין, ואף הגיבה במאמר מפורט על ביקורתו של פרי. פרופ' מרדכי קרמניצר הסתייג מההעמדה לדין, טען שהכרעת הדין "מוטעית", וקבע כי "הייתה צריכה להיות תגובה במישור הציבורי", ובכללה נטילת תיק המשפטים מרמון. העיתונאי והמשפטן בן-דרור ימיני טען בשורת מאמרים ב"מעריב", מרגע ההחלטה להעמיד את רמון לדין, כי כל ההתנהלות בעניין רמון הייתה מוטעית ובלתי מוצדקת.
ביוני 2009 תיאר היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, את הנסיבות שהובילו לפתיחת ההליך הפלילי נגד רמון:
ב-2013 חזר שר המשפטים לשעבר, דניאל פרידמן, לעסוק בפרשה, וייחד לה פרק בספרו "הארנק והחרב: המהפכה המשפטית ושִברה", בו הציג את כתב האישום כשגוי ואת ההליך כלוקה בעיוות דין, על רקע רצון של מערכת אכיפת החוק לסלק שר משפטים שנחשב עוין.
דיון נוסף בהליך הפלילי נערך במרץ 2016, בפרק בסדרה "דיני נפשות" של הבמאית אורנה בן דור, ששודר ב"ערוץ 10" והציג את ההליך הפלילי כהחלטה של פרקליטות המדינה "לתפור תיק" לרמון על מנת להדיחו ממשרתו.
משנה לראש הממשלה
במאי 2007, לאחר שסיים לרצות את עונשו, חזר רמון לכנסת, אחרי שלא פקד את המשכן מאוגוסט 2006. ב-4 ביולי 2007 מונה למשנה לראש הממשלה.
רמון מילא משימות שהוטלו עליו על ידי ראש הממשלה, בעיקר משימות מדיניות. בין התפקידים המדיניים שמילא: יו"ר הוועדה להסדרה החוקית של ההתיישבות היהודית ביו"ש ויו"ר הוועדה לעניין הקריטריונים לשחרור אסירים פלסטיניים. רמון היה גם חבר בקבינט המדיני-ביטחוני וחבר "בצוות השלושה" המדיני, שכלל את ראש הממשלה אהוד אולמרט ושרת החוץ ציפי לבני. העיתון הפלסטיני אל-איאם דיווח ביוני 2008 שרמון קרא לכנס ועידה בינלאומית במטרה להגיע להסכם ישראלי-פלסטיני המבוסס על קווים כלליים של פתרון סוגיות הפליטים, מזרח ירושלים, הגבולות והביטחון. ב-2007 היה יו"ר הוועדה לגדר ההפרדה ומתאם הפעולות במרחב התפר של עוטף ירושלים. פעמים אחדות במהלך כהונתו מתח רמון ביקורת חריפה על מערכת המשפט בישראל:
לאחר כהונתו בממשלה
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 נבחר רמון בפריימריס במקום ה-17 ברשימת קדימה, ונבחר מטעמה לכנסת. ב-2 ביולי 2009 פרש מהכנסת לאחר 26 שנות כהונה רצופה (למעט שלושה חודשים בשלהי הכנסת ה-16, כשנאלץ להתפטר כדי שיוכל להיבחר לכנסת ה-17 מטעם סיעת קדימה). לאחר התפטרותו נבחר ליושב ראש מועצת קדימה.
ב-29 ביולי 2010 פרסמה העיתונאית איילה חסון תוכן שיחה, שנטען שאזרח צותת לה באקראי במהלך מפגש עם ראש צוות המשא ומתן הפלסטיני, סאיב עריקאת. המקור טען, שרמון יעץ לעריקאת, בשליחות הנשיא שמעון פרס, שלא לנהל משא ומתן ישיר עם נציגי ממשלת ישראל. פרס, רמון ועריקאת הכחישו את הטענה הזאת.
ב-9 במאי 2012, לאחר התפטרות ציפי לבני מחברותה בכנסת, בעקבות בחירת שאול מופז לראש המפלגה, ומיד אחרי הצטרפות קדימה לממשלה בראשות בנימין נתניהו, הודיע רמון על התפטרותו מתפקיד יו"ר מועצת קדימה ועל ביטול חברותו במפלגה.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 שימש בהתנדבות כיו"ר הנהלת קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב. בחודש יולי 2012 נרכשה הקבוצה מידי אלי טביב על ידי קבוצת רוכשים בניהול רמון ומשה תאומים. רמון התמנה ליו"ר הקבוצה והציע מודל חדש של בעלות, שלפיו יהיו למועדון מספר בעלים, שכל אחד מהם יחזיק בשיעור מסוים של מניות, ולצדם אלפי אוהדים בעלי מניה בודדת או מספר מניות. לאחר הרכישה הגיש רמון קובלנה פלילית נגד שדרן הספורט רון קופמן, אחרי שזה הופיע בטלוויזיה וברדיו ותקף בבוטות את רמון, האשים אותו בהולכת שולל, ורמז שאיש העסקים האוסטרי מרטין שלאף עומד מאחורי רכישת המועדון במהלך שיש בו שוחד והלבנת כספים, כדי לתמוך במפלגה החדשה שרמון עמד אז להקים. בהסכם פשרה, שאושר באפריל 2013 על ידי בית משפט השלום בתל אביב, התנצלו רון קופמן ותחנת רדיו ללא הפסקה על דברי קופמן והוא התחייב שלא יזכיר יותר את רמון מבלי לדבר איתו תחילה. בפברואר 2015, לאחר שנכשלו מאמציו להעביר את הקבוצה לידי משקיע בעל אמצעים מחוץ לישראל, ומצבת החובות של המועדון הלכה וגדלה, העביר רמון את זכויות הניהול לקבוצת ניהול מטעם עמותת האוהדים של הפועל תל אביב, שהחזיקה ב-20% מהבעלות על הקבוצה, והתפטר מתפקיד היו"ר. בשלוש השנים של כהונתו הגיעה הפועל תל אביב למקומות השלישי, הרביעי והשמיני בליגת העל (בהתאם), ובעונת 2013 הגיעה לשלב הבתים של הליגה האירופית. באוקטובר 2015 חייב בית המשפט המחוזי את חיים רמון לשלם 7 מיליון ש"ח לאלי טביב, ו-3 מיליון ש"ח לקבוצת הפועל תל אביב. הצדדים הגיעו להסדר חובות מוסכם מחוץ לכותלי בית המשפט.
רמון משמש דירקטור ויועץ בכמה חברות תעשייה, הֶזנק, ביטוח ותקשורת, ובכללן כתר פלסטיק, מרחב, מפעלים פטרוכימיים בישראל, איי.די. איי. חברה לביטוח ומגדל אחזקות ביטוח ופיננסים.
ב-2015 נמנה רמון עם מייסדי "התנועה להצלת ירושלים היהודית", שפועלת למען הוצאת רוב הכפרים הפלסטיניים שסופחו ב-1967 מתחומי העיר ירושלים, והקמת גדר ביניהם לבין מרכז ירושלים המזרחית ומערב העיר. במאי 2016, הוא אמר על השכונות הערביות בירושלים: "הן גידול ממאיר, עוד עשר שנים הגבעה הצרפתית תהפוך לגבעה הפלסטינית".
במאי 2018, לאחר שנודע כי רמון מיועד להרצות בקורס ב"אוניברסיטת תל אביב", פנו סטודנטיות באוניברסיטה במכתב גלוי לרשויות האוניברסיטה בדרישה לבטל את העסקתו משום שהורשע בעבירת מין. רשויות האוניברסיטה דחו את הדרישה. בעקבות המכתב הגיש רמון תביעת לשון הרע כנגד יו"ר תא "התל אביביות" על שקראה לו "עבריין מין" וסירבה לדרישתו שתתנצל. הפרשה עוררה דיון ציבורי ער. ב-17 בינואר 2019 קבע בית המשפט, לפי הסכם הגישור בין הצדדים, שהנתבעת הבהירה שלא היה מקום לכנות את רמון "עבריין מין" ולא לייחס לו טענות אחרות שפרסמה נגדו.
בסוף שנת 2018 פרסמה העיתונאית חנה קים שבשנות ה-80 המאוחרות, כאשר רמון היה חבר כנסת, הוא הציע לה טרמפ ובדרך עצר את המכונית ונישק אותה בניגוד לרצונה, תוך שהוא תוחב את לשונו לפיה. רמון טען כי אינו זוכר אירוע כזה.
ב-2018 תבע רמון את עו"ד יורם שפטל לדין על שכינה את רמון בתוכניתו ברדיו 103FM "פושע שידיו מגואלות בדם", "שקרן פתולוגי" ובכינויים אחרים, עקב חלקו של רמון בקבלת הסכמי אוסלו ב-1993. בסיום דיון קדם-משפט בתביעת הדיבה קיבלו הצדדים את הצעת בית המשפט, שלפיה שפטל יחזור בו מאמירותיו הקשות נגד רמון ויתנצל בשידור חי בתוכניתו ב-רדיו 103FM.
רמון הוא בעלים של חברת DLN.RM הרשומה בקפריסין. בשנת 2016 רכשה החברה בבעלותו, במחיר סמלי, ממרטין שלאף את חברת ביגובה ביי העוסקת בהקמת אתר נופש במונטנגרו. ביגובה ביי הייתה חייבת 44 מיליון אירו לבנק באוסטריה ורמון פעל להקטנת החוב ל-13 מיליון אירו. הסכם המכירה של ביגובה ביי מותיר בידי שלאף את האופציה לרכישה חוזרת של החברה תמורת חצי מיליון אירו, כאשר תמורת אופציה זו קיבלה החברה 1.25 מיליון יורו
רמון הוא בעלים של חברת די. וי. אן. ניהול בע"מ שהוקמה ב-2009 ורשומה בישראל. באוקטובר 2018 נתנה החברה הלוואה בסך 2.5 מיליון ש"ח בריבית של 34.5% לשנה. לדברי רמון, זה מקרה חד-פעמי שבו עסק במתן בהלוואה בריבית. עסק נוסף שרמון מעורב בו הוא המרכז הרפואי הפרטי "שי מדיקל", שרמון הוא יו"ר הדירקטוריון שלו ומחזיק ב-11% מהבעלות עליו, ובנובמבר 2021 נסגר עקב קשיים כספיים.
בשנת 2020 החל לשמש כפרשן קבוע בתוכנית "חמש עם שרון גל" המשודרת בערוץ 13. בסוף אותה שנה יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "נגד הרוח". במהלך 2023, הביע רמון תמיכה ברפורמה המשפטית של ממשלת נתניהו.
משפחתו
רמון נישא לפנינה, סגנית מלכת היופי לשעבר, ולזוג נולדו בן ובת. לאחר שנות נישואים רבות, שבמהלכן התגוררו ברמת השרון, התגרשו בני הזוג. ב-10 באוקטובר 2007 נישא רמון לוורד שרון ריבלין (היום ורד רמון-ריבלין), עיתונאית בעיתון הכלכלי גלובס ועורכת הירחון ליידי גלובס. בני הזוג מתגוררים ברמת השרון.
קישורים חיצוניים
ראיונות:
יחסי יוון–פנמה
יחסי יוון–פנמה הם יחסי החוץ בין יוון לפנמה.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-7 במאי 1956. שתי המדינות משתפות פעולה באופן הדוק, תוך תמיכה הדדית של מועמדויות בארגונים בינלאומיים. כ-1,000 יוונים חיים כיום בפנמה. הרוב מצליחים כלכלית ופעילים מאוד, עם השתתפות חיובית בחיים הפוליטיים של המדינה. הקהילה היוונית בפנמה היא הגדולה והמאורגנת ביותר במרכז אמריקה.
סלגינל
סלגינל (שם מדעי: Selaginella) הוא סוג יחיד בסדרת הסלגינליים, סדרה של צמחים צמחים וסקולריים חסרי זרע במחלקת האיזוטופסידים הנפוצים בעיקר בעולם הישן ובעולם החדש.
ליאור שמבדל
ליאור שָׁמְבָּדַל (נולד ב-14 במאי 1950 בתל אביב) הוא מנצח ומלחין ישראלי.
חייו
בשנת 1980 היה מנצחה של התזמורת הסימפונית חיפה. בין השנים 1986–1993 ניצח על התזמורת הקאמרית הקיבוצית. ייסד את קבוצת המלחינים למוזיקה מודרנית "אקוסטיק 7/11" ואת אנסמבל מוזיקה נובה.
בשנות ה-90 המשיך את הקריירה כמנצח באירופה. היה מנהלה המוזיקלי של תזמורת התיאטרון פּפאלץ בקייזרסלאוטרן בגרמניה. בשנים 2000 -2003 ניהל את התזמורת הסימפונית של רשות השידור הסלובנית בליובליאנה.
ליאור שמבדל הוזמן לנצח על תזמורות באירופה, אמריקה ואסיה, בהן הפילהרמונית של מינכן, תזמורת הרדיו ההולנדית, תזמורת הרדיו של קופנהגן, התזמורת הסימפונית של רומא, התזמורת הפילהרמונית של בוגוטה, התזמורת הלאומית של קוסטה ריקה, תזמורת תיאטרון קולון בבואנוס איירס, התזמורת הלאומית של בייג'ינג ואחרות.
ליאור שמבדל הוא גם מלחין פורה. יצירותיו מבוצעות, מוקלטות ומשודרות ברשתות טלוויזיה ורדיו במדינות אירופה ובישראל.
משנת 1997 ועד שנת 2019 היה המנצח של התזמורת הסימפונית של ברלין איתה יצא לסיורי קונצרטים בבריטניה, צרפת, סין, קוריאה, יפן, ברזיל ועוד. משנת 2003 הוא גם מנצח על התזמורת הקאמרית "נגני מנדלסון" מלייפציג.
ליאור שמבדל התפרסם כמנצח וכמלחין בארצות רבות בזכות הקלטותיו, יצירותיו וסיורי הקונצרטים שערך. בשנת 1978 זכה בפרס בתחרות לניצוח של תאגיד השידור הדני בקופנהגן, ובפרס ראשון בתחרות לניצוח ויטוריו גי בפירנצה.
פוליטיקה של אסטוניה
הפוליטיקה של אסטוניה מתרחשת במסגרת רפובליקה דמוקרטית מייצגת. ראש הממשלה משמש כראש הרשות המבצעת בתוך מערכת רב-מפלגתית. אסטוניה חברה ב, ב ובברית נאט"ו.
היסטוריה
עצמאות אסטוניה הוכרזה ב-21 בפברואר 1918. בחוקה הראשונה של אסטוניה שנחקקה ב-15 ביולי 1920 על ידי האספה המכוננת ראש המדינה וראש הרשות המבצעת הוא אותו אדם (אסטונית: riigivanem). בין השנים 1935 ל-1938 חדל הריגיקוגו, הפרלמנט של אסטוניה, מהלתכנס מפני שבשנת 1934 ראש הממשלה קונסטנטין פטס ביצע הפיכה עצמית ושינה את החוקה. בשנת 1935 נאסרו כל המפלגות והופסקה פעילות הפרלמנט. בשנת 1938 נכנסה לתוקף החוקה השלישית שהקימה מחדש את הפרלמנט, הפעם כפרלמנט דו-ביתי.
ב-16 ביוני 1940, בעקבות פרובוקציה של סוכני הנ.ק.ו.ד., טענה ברית המועצות להפרת ההסכם לסיוע הדדי והגישה אולטימטום לאסטוניה, שבו התבקשה האחרונה להחליף כמה שרים בממשלתה באישים קומוניסטים. יום לאחר מכן פלש הצבא האדום למדינה. בעקבות זאת הכריזו גורמים קומוניסטים ב-21 ביולי 1940 על הקמתה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה. הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אסטוניה התקבלה רשמית לברית המועצות ב-9 באוגוסט אותה שנה.
בשנת 1941 גרמניה הנאצית כבשה את אסטוניה ושלטה בה עד לספטמבר 1944. לאחר נסיגת הכוחות הגרמניים אסטוניה החזירה לתוקף את החוקה השלישית לתוקף ואוטו טיף הקים ממשלה חדשה. ממשלתו של טיף שרדה חמישה ימים בלבד, עד שנכבשה שוב בידי ברית המועצות. בשנת 1991 שוחזרה הרפובליקה של אסטוניה על בסיס חוקת 1938, עד לאישור הציבור חוקה חדשה בשנת 1992. אסטוניה הכריזה על עצמאות בשנת 1991 וגרמה למעבר מכלכלה סוציאליסטית לכלכלת השוק הקפיטליסטית. ב-1 במאי 2004, אסטוניה התקבלה לאיחוד האירופי.
הרשות המחוקקת
לאחר הבחירות, ישיבת הפרלמנט הראשונה מתכנסת על ידי נשיא הרפובליקה, שם חברי הפרלמנט יושבעו ולאחר מכן יבחרו את נשיא הפרלמנט וסגניו. לאחר בחירת הנשיא וסגני הנשיאים, המועמדים על ידי חברי הפרלמנט, מכריז ראש הממשלה על התפטרות הממשלה.
הרשות המבצעת
ממשלת הרפובליקה (אסטונית: Vabariigi Valitsus) היא הרשות המבצעת של הרפובליקה של אסטוניה. הרשות המבצעת כוללת את ראש ממשלת אסטוניה ואת השרים, המשמשים גם כנציגים במועצת האיחוד האירופי. ראש הרשות המבצעת הוא ראש הממשלה. הממשלה מורכבת ממשרדים שונים, כאשר בראש כל אחד מהם עומד שר. עבודת המשרד מנוהלת על ידי מזכ"ל, המומלץ על ידי השר ומונה על ידי הממשלה. סמכות ביצועית מופעלת גם על ידי גורמי ביצוע ומפקחים תחת סמכות משרד. ממשלת הרפובליקה נעזרת במשרד הממשלתי, שמונהג על ידי שר המדינה. שר המדינה ממונה על ידי ראש הממשלה.
לאחר מינוי הפרלמנט ממונה המועמד לראש הממשלה על ידי הנשיא. לאחר מכן מחליט הפרלמנט אם לאשר למועמד להקים את הממשלה. אם הוא אושר, המועמד מציג בפני חברי הנשיא רשימת חברי הממשלה, שממנה ממנה את הממשלה בתוך שלושה ימים.
המערכת המפלגתית
באסטוניה מתקיימת מערכת רב-מפלגתית שבה בדרך כלל מפלגות צריכות להקים ממשלות קואליציוניות. עם זאת, היו מקרים בה מפלגה אחת הצליחה לקים מפלגה לבדה ללא צורך בהקמת קואליציה. מפלגות יכולות להשתתף בבחירות למועצות המקומית, לריגיקוגו ולפרלמנט האירופי. המערכת הפוליטית יציבה יחסית, אם כי שבר, וקיטוב בסולם שמאל-ימין נוטה להיות חלש למדי. עיקר הקיטוב מתרכז במוצא אתני, המושרש בסכסוך סביב ההיסטוריה וזהותה של אסטוניה מימי ברית המועצות.
מפלגה מוקמת על ידי מזכר איגודים כעמותה. במפלגה חייבים להיות לפחות 1000 חברים ופלטפורמה שאושרה על ידי ההנהגה כדי להירשם כמפלגה. מפלגות מקבלות מימון באמצעות תרומות ומתקציב המדינה אם הן מיוצגות בפרלמנט המדינה או שהצליחו לקבל לפחות אחוז אחד מהקולות בבחירות לפרלמנט. המימון נבדק על ידי ועדת הפיקוח על מימון המפלגה הפוליטית, המורכבת מחברים שמונו לתקופה של חמש שנים על ידי קנצלר הצדק, מבקר המדינה, הוועדה הלאומית לבחירות ומפלגות פוליטיות המיוצגות בפרלמנט.
כל אזרח אסטוני או אזרח האיחוד האירופי עם מגורים קבועים באסטוניה שהוא בן 18 לפחות יכול להיות חבר במפלגה פוליטית. הארגון והפעילות של מפלגות פוליטיות מוסדרים על ידי חוק המפלגות הפוליטיות וחוק העמותות.
הנשיא
הנשיא הוא ראש מדינת הרפובליקה של אסטוניה ומשמש כנציג הגבוה ביותר של המדינה. יתרה מזאת, לנשיא יש סמכויות השתתפות מוגבלות בחקיקה באמצעות מתן גזירות, החלטות והוראות. בנוסף, הנשיא יכול לסרב להכריז על חוק ולהחזיר אותו לפרלמנט לבדיקה. הנשיא נעזר במשרד הנשיא, המנוהל על ידי ראש לשכת הנשיא. ישנם גם כמה מוסדות הנמצאים בסמכותו של הנשיא. אלה כוללים: המועצה המייעצת האקדמית של הנשיא, שולחן עגול לפיתוח אזורי, מכון הזיכרון האסטוני, קרן התרבות של הנשיא, אספת השיתוף האסטונית והמועצה להגנה לאומית.
הנשיא נבחר בידי הפרלמנט לקדנציה בת חמש שנים ולא יותר משתי קדנציות. אם הפרלמנט מעניק לפחות שני שלישים מהקולות לאחד המועמדים, ולאחר שלושה סבבי הצבעה, אז אספת בחירות המורכבת מהפרלמנט ונציגי מועצות הרשויות המקומיות בוחרת את הנשיא ובוחרת בין שני המועמדים עם האחוז הגדול ביותר של קולות. המועמדים צריכים להיות אזרחי אסטוניה מלידה, לפחות בני 40 ולקבל תמיכה של לפחות חמישית מחברי הפרלמנט.
הרשות השופטת
מערכת המשפט של אסטוניה מורכבת משלוש ערכאות. בית המשפט העליון (אסטונית: Riigikohus) הוא ערכאת הערכאה הגבוהה ביותר ובוחנת את פסקי הדין של בתי משפט אחרים. אך משמש גם כבית משפט חוקתי. נשיא בית המשפט העליון ממליץ על ידי הנשיא וממונה על ידי הפרלמנט. שופטי בית המשפט העליון מומלצים על ידי השופט הראשי וממונים על ידי הפרלמנט. שופטים אחרים מומלצים על ידי בית המשפט העליון וממונים לתפקיד לכל החיים על ידי הנשיא. בתי משפט בערכאה ראשונה ושנייה מנוהלים על ידי משרד המשפטים בתמיכת המועצה למינהל בתי משפט.
בראש בתי המשפט בערכאות הגבוהות עומדים יושבי-ראש, הנבחרים מבין השופטים לתקופת שבע שנים.
קנצלר הצדק
קנצלר הצדק (אסטונית: Õiguskantsler) הוא פקיד ציבור שמוטל עליו לפקח על התאמה של החקיקה לחוקה של אסטוניה ולחוקים, להגן על זכויות יסוד ואפליה. כל אחד יכול לפנות לקנצלר הצדק בנושאים של זכויות וחירויות יסוד או התאמה של מעשה או חקיקה לחוקה או לחוק. בכל שנה מוצג לפרלמנט דוח על פעילותו של קנצלר הצדק. אם קנצלר הצדק יגלה שחקיקה מסוימת אינה עולה בקנה אחד עם החוקה או החוק, ניתן לשלוח אותה חזרה לגוף שהעביר אותה כדי שיוכל להתאים אותה. אם החקיקה לא תובא תוך 20 יום, קנצלר הצדק יכול להציע הצעה לבית המשפט העליון לבטל אותה. קנצלר הצדק בודק באופן קבוע גם מקומות מעצר כדי להגן על זכויות העצירים והאסירים.
הנשיא ממליץ על קנצלר הצדק וממונה לתפקיד על ידי הפרלמנט לתקופה של שבע שנים.
תחשיב למדא
תחשיב למדא (לעיתים גם: תחשיב למְבְּדא באנגלית: Lambda calculus) הוא צורה לוגית-פורמלית ריגורוזית להצגה וטיפול בפונקציות במתמטיקה ומדעי המחשב. תחשיב למדא הוא נושא בעל חשיבות בלוגיקה מתמטית (תורת הטיפוסים), יסודות המתמטיקה, מדעי המחשב התאורטיים, בתכנות פונקציונלי ובמערכות הוכחה אוטומטיות.
תחשיב למדא הוא מודל חישובי שעל פי תזת צ'רץ'-טיורינג הוא שלם טיורינג.
רקע
בכתיבה מתמטית חופשית מתארים לפעמים פונקציה בנוסח אבל זו צורת רישום לא מדויקת, שכן מבחינה לוגית \ f(x)=x^2 הוא מספר (אם כי x אינו ידוע). מקובל גם תיאור בסגנון
ברם, לצורכי לוגיקה וניתוח הוכחות באמצעות מחשב יש למצוא ביטוי לוגי-פורמלי חד-משמעי שיתאר פונקציה. ביטוי זה הוא סימון למדא.
סימון למדא
סימון למדא הוא ביטוי מהצורה: שמשמעותו היא: כאשר:
דוגמה: את הפונקציה של שורש ריבועי נרשום כך:
הגדרה פורמלית
בצורה פורמלית, ביטוי למדא מוגדר בצורה הרקורסיבית הבאה: נהוגים גם כמה כללי קיצור, המאפשרים השמטת סוגריים במקרה שהביטוי נשאר חד משמעי. למשל, אפשר להוריד את הסוגריים החיצוניים; אפשר להוריד סוגריים כשיש כמה אפליקציות ברצף (למשל (λx.λy.(M במקום ((λx.(λy.(M ) ואפשר להוריד סוגריים כאשר מפעילים כמה משתנים ברצף זה על זה משמאל לימין, כלומר xyz שקול ל (xy(z. כמו כן אפשר לסמן ביטוי כלשהו בשם, שמאפשר להשתמש אחר כך בשם הזה (כשהכוונה היא קיצור של הצבת השם). למשל, אם מגדירים A=λx.λy.xy, אז אפשר לרשום את הביטוי λz.AA כשהכוונה היא ל (λz.(λx.λy.xy)(λx.λy.xy
משתנים חופשיים הם משתנים שאינם מכומתים על ידי אף λ. פורמלית, הם מוגדרים בצורה הבאה: משתנה שאיננו חופשי נקרא קשור. החשיבות של משתנים חופשיים היא בהצבות (שחשובות בכלל ביתא להלן): מותר להציב במקום משתנה ביטוי, רק אם אין משתנה חופשי בביטוי שיהפוך לקשור בעקבות ההצבה.
כללים לתחשיב למדא
קיימים כללים לוגיים פורמליים המאפשרים מניפולציות וטיפול בפונקציות באמצעות תחשיב למדא.
כלל אלפא
כלל זה אומר ש ומשמעותו הוא ש"למדא" הוא כמת לוגי קושר. כלומר, מותר לשנות את השם של המשתנה הקשור, כל עוד לא מחליפים את שמו לשם של משתנה המופיע חופשית.
כלל בתא
כלל זה אומר ש ומשמעותו היא שהפעלה של הפונקציה על איבר כלשהו מחזירה את התמונה של אותו איבר לפי כלל ההתאמה של הפונקציה. במילים אחרות, זה כלל הצבה לחישוב הערך שמחזירה הפונקציה.
כלל אטה
כלל זה אומר ש אם ורק אם משמעותו היא ששתי פונקציות בעלות אותו תחום הגדרה A הן זהות אם ורק אם הן זהות עבור כל הערכים בתחום הגדרה זה.
אריתמטיקה
בעזרת תחשיב הלמדא אפשר להגדיר ולטפל בביטויים אריתמטיים. הדרך המקובלת היא זאת: את המספרים הטבעיים מגדירים בצורה הבאה: וכן הלאה. כלומר, מספר טבעי מקבל פונקציה ומשתנה ומפעיל את הפונקציה על המשתנה מספר פעמים כמספר הטבעי הזה.
כעת אפשר להגדיר פעולות חשבוניות: למשל, נחשב את 1+1: כיוון שהפעולה PLUS פועלת על ONE ועל ONE, אנחנו רוצים לחשב את PLUS ONE ONE (הדרך בתחשיב למדא להפעיל פונקציה על שני משתנים היא להפעיל אותה עליהם בזה אחר זה) כלומר, אנחנו רוצים לחשב את (λm.λn.λf.λx.mf(nfx))(λf.λx.fx)(λf.λx.fx) נשתמש בכלל ביתא כדי לפשט את הביטוי ככל הניתן: (λm.λn.λf.λx.mf(nfx))(λf.λx.fx)(λf.λx.fx) (λn.λf.λx.(λf.λx.fx)f(nfx))(λf.λx.fx) (λf.λx.(λf.λx.fx)f((λf.λx.fx)fx (λf.λx.(λf.λx.fx)f(fx (λf.λx.f(fx וקיבלנו שתיים כמו שרצינו.
לוגיקה
כעת ניתן להגדיר קשרים ביניהם: וכן ביטויים לוגים שונים:
רקורסיה
למשל, נגדיר את פעולת העצרת:
((FACTORIAL=(λx.x)λr.λn.(EQUAL n 0)ONE(MULT n rr(SUB n ONE
בתכנות
תחשיב למדא עומד ביסודו של התכנות הפונקציונלי שבו פונקציות מקבלות פונקציות כארגומנטים ומחזירות פונקציות אחרות תוך שהן מפעילות את הארגומנטים זה על זה.
בנוסף, שפות תכנות רבות מאפשרות הגדרת פונקציה אנונימית בעזרת ביטויי למדא. למשל, בשפת פייתון ניתן להגדיר את פונקציית הזהות בצורה אנונימית כך: lambda x:x
יואל מוקיר
יואל מוקיר (נולד ב-26 ביולי 1946 בליידן, הולנד) הוא היסטוריון כלכלי, יהודי אמריקאי-ישראלי. מלמד באוניברסיטת נורת'ווסטרן באילינוי וכן בבית הספר לכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
אודות
מוקיר נולד בהולנד בשנת 1946 ליהודים הולנדים ניצולי שואה. כשהיה בן שנה נפטר אביו מסרטן והוא עלה עם אמו לישראל וגדל בחיפה. סיים בשנת 1968 תואר בהיסטוריה וכלכלה בהצטיינות באוניברסיטה העברית בירושלים. אחר כך סיים תואר שני (1972) ודוקטורט (1974) באוניברסיטת ייל שבארצות הברית.
בשנת 1974 החל ללמד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, בשנת 1978 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1980 לפרופסור מן המניין.
הוא שימש כעורך אנציקלופדיית The Oxford Encyclopedia of Economic History של הוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
ב-1996 נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בנוסף שימש כנשיא של האגודה להיסטוריה כלכלית (Economic History Association).
הוא נשוי למרגלית ואב לשתי בנות.
אברהם שלום שאקי
אברהם שלום שאקי (1906 – 4 בנובמבר 1990) היה מחנך ישראלי וחבר הכנסת מטעם המפד"ל.
ביוגרפיה
שאקי נולד בתימן ולמד בחדר בצנעא. בשנת 1914, בילדותו, עלה לארץ ישראל ולמד בכפר התימנים בשילוח שבירושלים, בבית הספר "דורש ציון" ובבית המדרש למורים "מזרחי". לפרנסתו עסק בהוראה, והחל משנת 1924 פעל בקרב העדה התימנית בישראל. מאוחר יותר למד במכון למדעי המזרח של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1929 החל שאקי לעסוק בהוראה בחדרה, ובשנים 1930–1951 לימד בתל אביב. בשנת 1936 נבחר לחבר הנהלת "המועצה הדתית ליהודי תימן בארץ ישראל". לאורך השנים נמנה שאקי עם פעילי הפועל המזרחי ומחלקת התנועה ליהודי תימן, וכן היה ממקימי ארגון הנוער הדתי "בני ישורון" וממייסדי הארגון ללימודי תורה והסתדרות הנוער התימני "בני שלום".
לאחר קום המדינה מונה שאקי למנהל בית הספר הדתי במחנה לעולי תימן שבעין שמר (1950–1951) ולמנהל בית ספר בבני ברק (1952–1963). הוא פרש מעיסוקיו בחינוך עם כניסתו לכנסת החמישית, בשנת 1962, במקום מרדכי נורוק. שאקי פעל בוועדת הפנים ובוועדת החינוך והתרבות. חיבר את הספר היכל עבודת השם (ד' כרכים), על מנהגי עדות ישראל.
משפחה
בניו ובנותיו של שאקי הם: הבכורה ורדה, ד"ר אחיעזר שאקי (מורה בכיר במחלקה למתמטיקה באוניברסיטת בר-אילן), הרב יהוישיב דוד והרבנית תהילה, הנשואה לרב אליעזר ברלנד, מנהיג פלג "שובו בנים" בחסידות ברסלב.
Piece Of Mind
Piece of Mind הוא אלבום האולפן הרביעי של להקת ההבי מטאל האנגלית איירון מיידן. באלבום זה, נפרדו חברי הלהקה מהמתופף קלייב בור, אותו החליף ניקו מק'בריין. אלבום זה הפך את איירון מיידן לאחת מלהקות הרוק הכבד המפורסמות בעולם.
האלבום מכיל מלודיות נעימות, שיצרו את האלבום הקליט ביותר של הלהקה עד עתה, ומאידך, הוא מכיל קטעי רוק כבד איכותיים.
השם הראשון שנבחר לאלבום היה Food For Thought (אוכל למחשבה), שנזנח עקב חוסר קליטות, ובמקומו נבחר השם הנוכחי, אשר מהווה משחק מילים: הביטוי Peace of Mind באנגלית – משמעו "שקט נפשי", אלא שכאשר במקום Peace ("שלום") כותבים Piece ("חתיכה"), אז הרי שפירוש השם הוא "חתיכת מוח".
השירים באלבום, לראשונה, נכתבו גם על ידי חברי להקה אחרים מסטיב האריס, ומספרים על העניין של הלהקה בספרים ובסרטים. לדוגמה, To Tame A land מבוסס על הנובלה מאת פרנק הרברט, חולית. השפעות נוספות הן Where Eagles Dare, המבוסס על סרט ונובלה מאת אליסטר מקלין, המיתולוגיה היוונית שבאה לידי ביטוי בשיר The Flight of Icarus, ואגדת הסמוראי מיאמוטו מוסאשי בשיר Sun And Steel.
אליסטר קרולי השפיע על השיר Revelations שנכתב על ידי דיקינסון. בשיר משולבים קטעים מחזון יוחנן ופיוט שכתב ג. ק. צ'סטרטון.
יחד עם האלבום נוצרו גם כמה מאיורים המפורסמים והטובים של הלהקה למפלצת שליוותה את אלבומיה "אדי", ובהם גם תמונתו בתור החייל בשיר The Trooper.
Looking Back
Looking Back (בעברית: מסתכלים אחורה) הוא שיר באנגלית, שנכתב והולחן על ידי ג'ונאס אנגריה, ויטני פיליפס, קונור מקדונו, ריילי מקדונו, טובי מקדונו, ובוצע על ידי אקסל קנקאנרנטה. ב-7 במרץ 2020 השיר זכה בתוכנית "UMK 2020" שמהווה את קדם האירוויזיון הפיני, ונבחר לייצג את המדינה באירוויזיון 2020 ברוטרדם, הולנד.
התמכרות לאינטרנט
התמכרות לאינטרנט (אנגלית: Internet Addiction Disorder, ראשי תיבות: IAD) הוא מונח המתאר שימוש יתר באינטרנט, במידה המהווה הפרעה למרקם החיים התקין של המשתמש: פגיעה במערכות יחסים, בבריאות או במקום העבודה של המשתמש. בשל המחלוקת הקיימת בקרב חוקרים וארגונים שונים ובציבור הרחב על השימוש במונח "התמכרות" לתיאור תופעה זו — נפוצים גם השמות "שימוש יתר באינטרנט" או "שימוש בעייתי באינטרנט" להגדרת התופעה, זאת מכיוון שהמשתמשים אינם רק שוהים במרחב דיגיטלי אלא נוהגים לגלוש בעזרתו לאתרים בעלי אופי ממכר (הימורים או פורנו למשל). השימוש באינטרנט לכשעצמו אינו נחשב למחלת נפש, אך קיימות טענות ששימוש לא מידתי בגלישה באינטרנט מגביר מחלות נפש אחרות כמו הפרעות אובססיביות, או בעיות שליטה בדחפים.
רקע
למרות מקורו הסאטירי, יש התומכים בראיית מושג זה כמצביע על הפרעה נפשית של ממש, תוך שהם מחלקים אותו לקטגוריות משנה כגון התמכרות לפורנוגרפיה, התמכרות להימורים, מעורבות שלילית ברשתות חברתיות מקוונות ובלוגים, והתמכרות לקניות באינטרנט. המתנגדים להגדרת התופעה כהתמכרות, טוענים בין השאר כי התנהגויות אלה בצורתן הפתולוגית מאפיינות את האדם הלוקה בהן גם ללא קשר לאינטרנט, וכי האינטרנט הוא רק אחד האמצעים לביטוין (למשל, אדם המכור לקניות מבצע רכישות מופרזות גם מחוץ למרחב הווירטואלי, והאינטרנט הוא רק אמצעי נוח העשוי להקל עליו לבטא התמכרות זו). עד שנת 2013 התופעה לא הייתה מוגדרת במדריך האבחוני DSM-IV, ולכן לא נחשבה להפרעה, אך לאחר מחקרים ודיונים הוחלט לציין אותה במהדורה הנוכחית של מדריך זה, DSM-V, שיצאה ב-2013. בסופו של דבר היא הוכללה תחת השם "התמכרות למשחקי מחשב באינטרנט", במסגרת פרק 3 במדריך זה: "מצבים הדורשים מחקר נוסף"; כלומר, כיום היא לא משמשת לאבחון קליני, אך הדבר דורש בדיקה מקיפה נוספת.
התמכרות או שימוש יתר באינטרנט נחשבת לבעיה האופיינית לדור הפלזמה. מאפייניה כוללים עיסוק יתר בפעולות באינטרנט ובמחשבות עליהן, קושי בעת התנתקות מהאינטרנט, ותגובה נרגזת להפרעה בזמן גלישה באתרים. מחקרים מעריכים כי כ-9 מיליון אמריקאים סובלים משימוש יתר באינטרנט, והערכות גבוהות לתופעה קיימות גם לגבי צעירים ממדינות מזרח אסיה כגון סין, טאיוואן וקוריאה הדרומית.
טיפול
יש הטוענים כי הירידה בשימוש היתר באינטרנט מתרחשת לא פעם מעצמה, וכי רבים מה"מכורים" מפחיתים בהדרגה את השימוש המוגזם באינטרנט בתוך כשנה, ללא טיפולים חיצוניים. אחרים טוענים כי הגמילה בתופעה זו דומה בעיקרה לגמילה מהתמכרויות אחרות, וניתן להשתמש בשיטות כגון מניעת גלישה באתרים מסוימים באמצעות תוכנות שליטה על תכנים באינטרנט או ייעוץ פסיכולוגי וטיפול קוגניטיבי התנהגותי. ההבדל הוא שבגמילה מאינטרנט לא נדרשת בהכרח התנזרות מוחלטת, אלא תיתכן גם ירידה בצריכה תוך רכישת יכולת לחוש שליטה על השימוש העצמי לצורך שימוש נחוץ בלבד.
ביקורת על עצם המושג
כיום יש אנשי מקצוע הטוענים כי המושג "התמכרות לאינטרנט" הוא מכליל ורחב מדי, ולכן שגוי.
להלן חלק מהטענות כנגד המושג:
גנטיקה סטטיסטית
גנטיקה סטטיסטית היא תחום מדעי העוסק בפיתוח ויישום של שיטות סטטיסטיות להסקת מסקנות מנתונים גנטיים כמו ריצוף דנ"א, רמות ביטוי של גנים ועוד . המונח משמש לרוב בהקשר של גנטיקה אנושית . מחקר בגנטיקה סטטיסטית כולל בדרך כלל פיתוח תיאוריה או מתודולוגיה לתמיכה במחקר באחד משלושה תחומים קשורים:
גנטיקה סטטיסטית היא תת-תחום של ביולוגיה חישובית.
חואן סבסטיאן ורון
חואן סבסטיאן ורון (בספרדית: Juan Sebastián Verón; נולד ב-9 במרץ 1975 בלה פלאטה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר. לזכותו 73 הופעות בנבחרת ארגנטינה.
אביו של ורון, חואן רמון ורון, היה אף הוא כדורגלן, שכונה "לה בְּרוּחָה" (בספרדית: "המכשפה"). בשל כך, זכה ורון הצעיר לכינוי "לה בְּרוּחִיטָה" - המכשפה הקטנה. ורון נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
קריירה
ורון החל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של אסטודיאנטס לה פלאטה, ובשנת 1994 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, בה שיחק עד 1996. במדי אסטודיאנטס התבלט ורון בזכות ראיית המשחק, יכולת המסירה והבעיטות החזקות ממרחק.
ב-1996 עבר ורון לשחק בקבוצה בכירה יותר - בוקה ג'וניורס, בה שיתף פעולה עם דייגו מראדונה. הצטרפותו לבוקה ג'וניורס הביאה לו חשיפה תקשורתית גדולה יותר וקבוצות אירופאיות החלו לעקוב אחריו. בסיום העונה רכשה אותו קבוצת סמפדוריה האיטלקית תמורת 7 מיליון דולר, והוא שיחק בה במשך שתי עונות.
ב-2001 עזב ורון את איטליה, לטובת מנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג האנגלית, ששילמה עבורו 44 מיליון דולר, באחת העסקאות הגדולות בתולדות הכדורגל העולמי דאז. ורון לא הצליח לשחזר את יכולתו במנצ'סטר, בין היתר משום שלא הסתגל לשיטת המשחק האנגלית. הדבר בא לידי ביטוי בכך שיכולתו בליגת האלופות הייתה טובה מיכולתו בפרמייר ליג. ב-2003 עבר ורון לצ'לסי, אך גם בה לא הצליח להשתלב.
ב-2004 הושאל ורון לאינטר מילאנו שבהמשך אף רכשה את כרטיס השחקן שלו. ורון חזר להציג את יכולתו הטובה, והיה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות. אחרי שנתיים בקבוצה זו, הביע ורון את רצונו לחזור לארגנטינה כדי לסיים בה את הקריירה. אינטר נענתה לבקשתו והשאילה אותו לקבוצה בה גדל, אסטודיאנטס. ורון הוביל את הקבוצה לאליפות ארגנטינה, הראשונה בה זכתה הקבוצה מאז 1982.
ורון פרש ממשחק פעיל ב- 17 ביוני 2012, אך ב-19 ביולי 2013 החליט לחזור לשחק וחתם שוב באסטודיאנטס. בשנת 2014 פרש סופית ממשחק.
ב-28 בדצמבר 2016 החליט ורון לחזור לשחק וחתם לשנה וחצי באסטודיאנטס, מועדון נעוריו.
בנבחרת ארגנטינה
ורון זומן לראשונה לנבחרת ארגנטינה בשנת 1996. הוא היה חלק מסגל הנבחרת עד שנת 2003, ובתקופה זו רשם 58 הופעות וכבש תשעה שערים שערים. ורון נתפס כאחד האחראים לכישלונה של נבחרת ארגנטינה במונדיאל 2002, ולאחריו נופה מסגל הנבחרת.
היכולת הטובה שגילה במדי אסטודיאנטס הביאה להשבתו לנבחרת ב-2007, והוא שיחק במדיה בטורניר קופה אמריקה שנערך בוונצואלה באותה שנה. בסך הכל ערך 73 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש תשעה שערים.
יחסי אנגולה–פורטוגל
יחסי אנגולה–פורטוגל הם היחסים הכלכליים, הפוליטיים והדיפלומטיים בין רפובליקת אנגולה לרפובליקה הפורטוגלית. היחסים בין המדינות נבעו מהיותה של אנגולה מושבה פורטוגלית במשך 400 שנה. נכון לשנת 2018, מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים בין אנגולה לפורטוגל.
היסטוריה
בשנת 1483, התיישבו לראשונה מתיישבים פורטוגזים באנגולה. בכך החלה תקופת שלטונה של האימפריה הפורטוגזית באנגולה.
בניגוד למגמת הדה-קולוניזציה ששררה בעולם לאחר מלחמת העולם השנייה, סירבה פורטוגל בהנהגתו של אנטוניו סלזר לסגת מאנגולה, ואף עודדה הגירה שבמסגרתה היגרו 350,000 מהגרים מפורטוגל לאנגולה. התושבים המקומיים באנגולה לא ראו בעין יפה את מעשיו של סלזר; הם הקימו מיליציות מקומיות אשר לחמו במלחמת העצמאות של אנגולה נגד השלטון הפורטוגלי. בין המיליציות שלחמו במלחמה היו MPLA, שהייתה בעלת אידאולוגיה קומוניסטית ונתמכה על ידי ברית המועצות; FNLA, שהחזיקה בדעה אנטי-קומוניסטית ונתמכה על ידי ארצות הברית; ו-UNITA. בסופו של דבר, התאפשר לאנגולה להכריז על עצמאות מפורטוגל לאחר שבשנת 1974 חלה מהפכת הציפורנים, בה נפל המשטר הרודני בפורטוגל. אנגולה הכריזה על עצמאותה בשנת 1975.
כלכלה
בראשית המאה העשרים ואחת, ניכרת ההשפעה הכלכלית של אנגולה בפורטוגל, שבאה לידי ביטוי ברכישות של חברות דלק, תקשורת ובנקים על ידי אנשי עסקים אנגוליים. ב-17 בנובמבר 2011, סיכמה ממשלת פורטוגל על קבלת הלוואה מאנגולה, עקב המשבר הכלכלי שפקד את פורטוגל אז.
אלסנדרו מונטי דלה קורטה
הברון אלסנדרו אוגוסטו מונטי דלה קורטה (Alessandro Augusto Monti Della Corte, 1902–1975) היה היסטוריון איטלקי שעסק בחקר תולדות אתיופיה והאצולה האיטלקית, וחוקר בעל סמכות בינלאומית בחקר ההרלדיקה.
הוא שימש כנשיא "האגודה הבינלאומית ללימודי מסדרים אביריים" (Commissione internazionale permanente per lo studio degli ordini cavallereschi) בין השנים 1962–1970. אוגוסטו מונטי לימד בבית הספר הקלאסי מאסימו ד'אדזליו שבטורינו. מונטי דלה קורטה נישא לג'יזה קורסידי טורה מונטנארה, ונולדו להן שתי בנות - באטריצ'ה ומריה אנריקה.
1974 בישראל
1974 בישראל (ה'תשל"ד - ה'תשל"ה) הייתה השנה בה חגגה מדינת 26 שנה מיום היווסדה. העיסוק הציבורי בשנה זו עומד בצל מלחמת יום הכיפורים שפרצה באוקטובר בשנה שעברה.
כלכלה
שנת 1974 הייתה שנה שבה ניכרו השפעותיה המשמעותיות של מלחמת יום הכיפורים על כלכלת ישראל:
כתוצאה מההגדלה המשמעותית של הוצאות הממשלה שנבעו מהמלחמה, נאלצה הממשלה לבחון דרכים להגדלת מקורות המימון. בסדרה מתמשכת של הצעות ויוזמות ממשלתיות הועמק מאוד המיסוי מכל הסוגים, הוטלו מלוות מלחמה (שהן הלוואות כפויות בתנאי ריבית שקבעה הממשלה עצמה), קוצץ השר באמצעות מתן תוספות יוקר חלקיות (נמוכות מעליית מדד המחירים לצרכן), נקבעו הסדרים שנועדו לצמצם את הוצאת מטבע חוץ על היבוא האזרחי לטובת יבוא צבאי ונעשו פניות לסיוע כלכלי מארצות הברית במענקים והלוואות. חלק מהיוזמות וההצעות לא התקבלו אך יצרו אי ודאות במשק.
תנועות חברתיות
ב-25 בפברואר (ט"ו בשבט תשל"ד) מוקמת גם תנועת גוש אמונים. התנועה מתחילה בפעולות מחאה נגד הסכמי הפרדת הכוחות עם סוריה ברמת הגולן; ופועלת לעלייה על הקרקע ב"שטחים". החל מיוני-יולי עולים פעילי התנועה על הקרקע מספר פעמים להקמת התנחלות, בעיקר באזור תחנת הרכבת הנטושה ליד סבסטיה. מאבקים אלה מול הממשלה נמשכים לתוך 1975.
מוקם "בית הלוחם" הראשון, בשכונת אפקה בתל אביב.
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1974)
דן בוס
דן בוס (בהולנדית: ); בשמה הרשמי "'ס-הרטוחנבוס" היא בירת מחוז צפון בראבנט שנמצא בדרום הולנד, כ-80 קילומטרים מאמסטרדם.
ספורט
בעיר משחקות בין היתר קבוצת הכדורסל דן בוס, אחת הקבוצות הבכירות במדינה שמחזיקה בשיא האליפויות בליגה ההולנדית, וקבוצת הכדורגל דן בוס.
רעידת האדמה בוואחאקה (2018)
ב-16 בפברואר 2018 בשעה 23:39:42 (לפי זמן אוניברסלי מתואם) אירעה רעידת אדמה בסיירה מדרה דל סור שבמדינת ואחאקה, מקסיקו בעוצמה של 7.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט. מקור רעידת האדמה (Hypocenter) היה בעומק של כ-24.6 קילומטרים.
לא דווח על הרוגים, למעט שני הרוגים במהלך התרסקות מסוק צבאי, שסקר את מוקדי רעידת האדמה. בתים ובתי עסק רבים בבירה ובדרום המדינה נותרו ללא חשמל.
פרנס פלוריס
ביוגרפיה
פרנס פלוריס נולד באנטוורפן. הוא היה נצר של משפחת אמנים בולטת שבמקורה נקראה בשם "דה ויברט". האבות הקדומים המוכרים ביותר של המשפחה נקראו פלוריס דה ויברט, היו תושבי בריסל, שם הם התאמנו במלאכת הסתתים שהועברה מאב לבן. אחד מאבות אבותיו של פרנס הפך בשנת 1406 לחבר בגילדת הבנאים בבריסל – בן משפחה, יאן פלוריס. דה ויברט עזב את עיר הולדתו בריסל והתיישב באנטוורפן באמצע המאה ה-15. שמו הפטורונומי "פלוריס" הפך לשם המשפחה שנפוץ בדורות הבאים. עם זאת, את השם המקורי "דה ויברנט" עדיין ניתן למצוא במסמכים רשמיים עד סוף המאה ה-16.
אחיו של פרנס היו אמנים בולטים. המפורסם ביותר הוא קורנליוס שהיה אדריכל ופסל והיה ממעצבי בית העירייה באנטוורפן. ג'ייקוב פלוריס היה צייר ויטראז'ים ויאן פלוריס היה קדר. יאן נסע לספרד כדי לעסוק שם באומנותו ונפטר צעיר.
עדויות תיעודיות על חייו של פרנס פלוריס אינן נדירות. רוב מה שאנחנו יודעים על נעוריו והכשרתו של פרנס פלוריס מבוסס על הביוגרפיה המוקדמת של קרל ואן מנדר על האמן. אורכה עשרה עמודים היא אחת הביוגרפיות המפורטות ביותר ב-Het Schilder-boeck של ואן מנדר שפורסם בשנת 1604. לדברי ואן מנדר, פרנס פלוריס היה בנו של קורנליוס הראשון דה ויברט (נפטר 1538). כמו אחיו, פרנס החל כסטודנט לפיסול, אך בהמשך ויתר על פיסול לטובת ציור. פלוריס נסע ללייז' שם למד אצל הצייר הבולט למברט לומברד. הבחירה בלומברד כמורה הייתה מפתיעה מאחר שאנטוורפן הייתה מרכז תרבותי עם הרבה ציירים מצטיינים. ייתכן שהוא בחר בלומברד כי אחיו קורנליוס היה חבר טוב של לומברד, אותו הכיר ברומא בסביבות 1538. ייתכן גם שפרנס התאמן כצייר באנטוורפן לפני שלמד אצל לומברד. פלוריס הפך לחבר בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן בשנים 1539-40.
לומברד עודד את פרנס פלוריס ללמוד באיטליה. הוא נסע לרומא ככל הנראה כבר בשנת 1541 או 1542 והיה מוקסם מהציור איטלקי של אותה העת (בעיקר מיכלאנג'לו ורפאל) ואמנות הפיסול הקלאסי של רומא. פלוריס ביקר בערים אחרות באיטליה כולל מנטובה וג'נובה.
עם שובו לאנטוורפן בסביבות 1545, פרנס פלוריס פתח בית מלאכה לסגנון האיטלקי. הוא הפך לצייר ההיסטוריה המוביל וכונה "רפאל הפלמי". הוא נהנה מחסותם של אישים בולטים כמו הבנקאי העשיר ניקלה ג'ונגהלינק שבביתו צייר סדרה של עשר יצירות על אגדת הרקולס ושבע יצירות על האמניות החופשיות. הוא גם צייר 14 פאנלים גדולים בארמונו של ארכידוכס בומונט. אצולה מקומית כולל אבירי גיזת הזהב, נסיך אורנג' ורוזני אגמונט והורן (לימים מנהיגי המרד ההולנדי) ביקרו בביתו של פלוריס. הם נמשכו למוניטין האמנותי שלו כמו גם ליכולתו לדבר עם "תובנה רבה ושיקול דעת בכל נושא". הוא גם השתייך לחבורה של הומניסטים כגון אברהם אורטליוס, כריסטופל פלנטיין, למברט לומברד. קבוצת אינטלקטואלים ואמנים זו הייתה הראשונה שפיתחה תאוריות על אמנות ותפקיד האמנים בארצות השפלה. בשנת 1549 הוזמן פלוריס על ידי רשויות העיר אנטוורפן לתכנן את הקישוטים לכניסתו של לעיר של צ'ארלס החמישי מספרד אחיו קורנליוס עיצב עבורו בית מפואר באנטוורפן עם חזית של אבן גיר כחולה ועיטורים מפוארים בתוכו כמו חיפוי קיר מעור מוזהב בחדר השינה. החזית עצמה עוצבה על ידי פרנס. תוכנית העיצוב שלו לחזית נועדה להמחיש את מעמדם הגבוה של האמנים בחברה. הוא צייר על החזית שבעה תבליטים המסמלים את תכונותיו וכישוריו של אמן: דיוק, תרגול, עבודה, חריצות, ניסיון, טיב, ואדריכלות. מעל לפתח הבית התקין תבליט של המדעים (שבע האמנויות הליברליות יחד עם ציור ואדריכלות) כמרכיביה העיקריים של החברה האנושית. הדפס אלמוני מתאר את החזית בשנת 1576. יוזף ליניג צייר רישום של הבית במאה ה-19, אך באותה עת נעלם רוב קישוט החזית. פלוריס הביע רעיונות דומים בקומפוזיציית "התעוררות האמנויות".
בשנת 1547 נישא פלוריס לקלרה בודווינס ולזוג נולדו בת אחת ושני בנים. הבנים פרנס ובפטיסט הוכשרו לימים כאמנים על ידי אביהם. בפטיסט מת צעיר בזמן שפרנס עבד באיטליה שם הייתה לו קריירה מצליחה. פרנס פלוריס היה ידוע בעבודה קשה כפי שמעיד המוטו שלו – "כשאני עובד אני חי, כשאני משחק אני מת". ואן מנדר מספר כי לפלוריס כמעט תמיד הייתה סדנה גדולה בבית המלאכה שלו שבה היה עובד עד שעת לילה מאוחרת, כשהוא היה מנמנם תלמידיו היו מורידים את נעליו וגרביו ומכניסים אותו למיטה לפני שהם עוזבים את המקום. ואן מנדר מצטט את פרנס מנטון שטען כי פלוריס היה אהוב על ידי תלמידיו בכך שהוא איפשר להם חופש רב יותר מאשר מאסטרים אחרים באנטוורפן. כאשר קבוצה קטנה מתלמידיו נפגשה למפגש מחודש לאחר מותו הם הצליחו להרכיב רשימה של 120 מתלמידיו.