cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אוריינטציה יחסית
קשר בין אוריינטציה יחסית ואוריינטציה
בהינתן אוריינטציה על N ואוריינטציה יחסית על M ניתן להגדיר אוריינטציה על .M התאמה זאת לוקלית, כך שניתן להגדיר איזומורפיזם
ובאופן דומה גם איזומורפיזמים
במקרה החלק כל האיזומורפיזמים האלה מבוססים על ההבחנה הבאה: בהינתן סדרה מדויקת קצרה של מרחבים ליניאריים קיים איזומורפיזם טבעי
הערה: האיזומורפיזמים האלה מכלילים את מושג האוריינטציה המושרית על היפר-משטח. לכן כמוהו הם תלויים במוסכמות סימן. מוסכמות אלו מורכבות יותר מאשר במקרה של היפר-משטח ואין להן גרסה מקובלת יחידה. מצב זה גורם לעיתים לבלבולים וטעויות. מטבע הדברים טעויות אלו הן טעויות סימן, ולכן בדרך כלל אינן משמעותיות.
גנצרוסקה
גנצרוסקה (בהונגרית: Göncruszka) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גנצרוסקה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-726 תושבים בשנת 2007 עד 686 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-5%).
יהודי גנצרוסקה
היהודים הראשונים התיישבו במקום בסוף המאה ה-18. והקהילה נוסדה בראשית המאה ה-19 ובמקום נבנה בית כנסת ויש בו עד היום בית קברות. בשנת 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, הועברו כל היהודים לגטו בקאשה, משם נשלחו לאושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לגונצרוסקה ניצולים מהמחנות ובשנת 1946 היו רק 13 יהודים בכפר.
הגישה האינטרסובייקטיבית
התאוריה האינטרסובייקטיבית
הקבוצה המכוננת של הגישה האינטרסובייקטיבית מורכבת ממספר אנליטיקנים אמריקאים, ביניהם רוברט סטולורו, ג'ורג' אטווד, ברנרד ברנדשפט ודונה אורנג'. רעיונותיהם החלו להתגבש בשנות השבעים ושמם אומץ בשנת 1978. בתחילת התפתחותה נכתבה התאוריה האינטרסובייקטיבית כתאוריית שדה, התופסת תופעות פסיכולוגיות לא כארגון תוך אישי אלא כתופעות שנוצרות במפגש בין שני סובייקטים שמשפיעים אחד על השני. רעיונות אלו החלו להתפתח באותה תקופה בה פרסם היינץ קוהוט מאמרים אודות פסיכולוגיית העצמי, אך חברי הקבוצה נחשפו למאמריו רק בשלב מאוחר יותר, אז מצאו את רעיונותיו כמצע להתפתחות התאוריה האינטרסובייקטיבית, אך עשרים שנה מאוחר יותר שאפו להפריד עצמם מפסיכולוגיית העצמי.
למושג אינטרסובייקטיביות משמעויות פילוסופיות רבות בפילוסופיה הפוסט מודרנית. ולכן משתמשים בו גם תאורטיקנים רבים אחרים כמו תומאס אוגדן, ג'סיקה בנג'מין וכריסטופר בולאס, לרוב כדי לתאר צורת חשיבה מסוימת ולא את הגישה בפני עצמה.
שורשי הגישה נטועים עוד בתקופות מוקדמות יותר של התפתחות הפסיכולוגיה. דונלד ויניקוט כתב כבר בשנת 1949 על הסובייקטיביות של המטפל במאמרו "שנאה בהעברה נגדית", ובכך התייחס לראשונה לפסיכולוגיה של שני אנשים. הוא מתאר בספרו "משחק ומציאות" את תופעות המעבר כדבר דיאדי, שנוצר בין שני אנשים - למעשה תפיסה אינטרסובייקטיבית. המרחב הפוטנציאלי מקביל למרחב האינטרסובייקטיבי וגם התייחסותו למשחק וליצירה כדבר חד פעמי חווייתי, למעשה חוויה אינטרסובייקטיבית, השפיעה רבות על תפיסה זו.
בתחילת דרכה, הגישה האינטרסובייקטיבית התפתחה מביקורת של מושגים מרכזיים בפסיכואנליזה כגון "אובייקטיביות" ו"חשיפת האמת", בטענה כי האובייקטיביות אליה חתרו אבות הפסיכואנליזה, כגון פרויד וקליין (למשל חתירתם בטיפול פסיכולוגי אל המניע ה"אמיתי" מאחורי התנהגותו של מטופל), היא בעצמה עיוות סובייקטיבי. הגישה פסלה את הרעיון הריאליסטי של מציאות אובייקטיבית והתייחסה אל מציאות דיאדית המתרחשת במפגש בין שני בני אדם. הפסיכואנליזה לפיכך אינה מתבטאת במסקנות אדם אחד על אדם אחר, הפסיכואנליזה היא מדע של האינטרסובייקטיביות המתמקד במשחק בין שני עולמות סובייקטיבים. הסובייקט אינו ממשי אלא במפגשו עם סובייקט אחר. לפיכך, הפרשנות היא דרך לבניית משמעויות ויצירת חוויה.
תפיסה זו, כתפיסות רלטיביסטיות אחרות, ספגה ביקורת רבה. אם אין אמת אחת, איך ניתן להתנגד בנחרצות לתאוריות אחרות? ואם הידע קיים רק בתוך יחסי הגומלין האינטרסובייקטיבים, איך ניתן לשכנע אחר בנכונות הגישה? בנוסף, קיצוניות פוסטמודרניסטית זו עלולה לסכן את מקור הידע והסמכות של המטפל. בסוף שנות התשעים הוציאו אורנג' סטולורו ואטווד את ספרם "טיפול אינטרסובייקטיבי: קונטקסטואליסם בפסיכואנליזה" (1997) המציג עמדה המתרחקת מהגישה הרלטיביסטית הקיצונית. השינוי בגישה מתבטא בתפיסה של הגישה האינטרסובייקטיבית כמטא-תאוריה ולא כתאוריה קלינית המתחרה בתאוריות אחרות. במילים אחרות, הגישה מציעה סוג של רגישות ייחודית בחדר הטיפול ואינה מחליפה תאוריה זו או אחרת. התאוריה האינטרסובייקטיבית מניחה כי יש להכיר בזולת כסובייקט אחר על מנת שהעצמי יוכל לחוות באופן מלא את הסובייקטיביות שלו בנוכחות הזולת. פירושו של דבר, שיש לנו צורך בהכרה ושנית, שביכולתנו להכיר באחרים בתמורה – הכרה הדדית. ההכרה היא יכולת התלויה בהתפתחות האינדיבידואלית.
תפישה טיפולית
התאורטיקנים האינטרסובייקטיביים מתייחסים בביקורת ל"מיתוס הנפש המבודדת", על פיו לאדם יש מבנה אישיות הקיים קודם לאינטראקציה שלו עם הסובבים. לטענתם כל חלקי הנפש נוצרים אך ורק בהקשר הבין-אישי. לכן יש למקד את החקירה האנליטית שמתרחש במהלך הטיפול, בעיקר במערכת הרחבה שנוצרת באינטראקציה ההדדית בעולם הסובייקטיבי שנוצר בין המטפל והמטופל.
אינטראקציה זו, בדומה למתרחש בין כל שני אנשים, מתנהלת על-פי העולם הסובייקטיבי של המטפל והמטופל, הכוללים את הצרכים והתוכניות שלהם. כמו בכל מערכת יחסים, כל פרט מארגן ונדרש לארגן את עולמו הפנימי כדי לבטא אותו ולקדם את ענייניו. הסובייקטיביות של האדם, מרגע לידתו, מוטה לטובתו בצורה אדפטיבית ומשרתת את האינדיבידואליות של הפרט.
טכניקה טיפולית כלשהי עלולה לתת למטפל הסבר למעשיו, בעוד הוא פועל לקידום האינטרסים שלו. מטפל המודע לסובייקטיביות שלו, צריך לבחון את האינטרסים שלו ולנהל משא ומתן בתוכו לגבי מתי הוא פועל כדי לקדמם. האפשרות שהמטפל נותן למטופל להשפיע על תהליך פנימי זה, מאפשרת גם למטופל לבחון את השפעתו על הסביבה, ומאפשרת לו תהליך של ארגון מחודש של עצמו. האינטראקציה הזו מושפעת לא רק מהבדלי האינטרסים אלא מכל שונות בין המטפל והמטופל, וזוהי ליבת הקושי ביחסי סובייקט.
תיקוף רגשי
תיקוף רגשי הוא כניסה אמפתית לעולמו של אחר (התינוק או המטופל), כלומר הבנת החוויה הסובייקטיבית (האופן בו האחר תופס מצב כלשהו, הצרכים והרגשות שמתעוררים בו, והקשר ההגיוני והטבעי בין שלושת אלה) והדהוד שלה (ביטוי ההבנה הזו בפני האחר, באופן שיעזור לו להרגיש מובן - מתוקף). לפי התאוריה, חוסר תיקוף מתמשך יכול לגרום לרגש חזק של בדידות ולחוויה של עצמי לא-קוהרנטי, אשר נמצאות בבסיסן של פתולוגיות רבות. כך למשל רואה התאוריה במצב כמו טראומה, כאירוע סובייקטיבי שנובע מכשל בתיקוף האירוע, ומציעה ליצור תיקוף רגיש של החוויה הטראומטית כדי להקטין את עוצמת הפגיעה.
שם הרוח
שם הרוח - רשומות קוטל המלך: היום הראשון (באנגלית: The Name of the Wind - The Kingkiller Chronicle: Day One) הוא ספר פנטזיה אפית, שנכתב בידי פטריק רות'פס, הראשון בטרילוגיית רשומות קוטל המלך העוקבת אחר חייו ומעלליו של קוות'ה (על פי המחבר, הגיית השם הנכונה אמורה להיות קווֹתְ', אולם התרגום העברי השתמש בצורה "קוותה"), אשר מספר את סיפור חייו ועלייתו לתהילה ושימצה, להיסטוריון שהגיע לפונדק שקוותה מנהל בעיירה נידחת. "שם הרוח" יצא לאור במרץ 2007, והתחיל לצבור קהל מעריצים וביקורות טובות, זכה בפרס קוויל, נכנס לרשימת הספרים הטובים ביותר לשנת 2007 בתחום הפנטזיה של מגזין Publishers Weekly ובאפריל 2008, הספר הגיע לרשימת הנמכרים ביותר של הניו יורק טיימס.
הגישה האינטרסובייקטיבית
דמות המטפל האינטרסובייקטיבי
גישות מסורתיות מדגישות את הדיכוטומיה בין המטפל והמטופל. היחסים הטיפוליים מתעוותים בטיפול על ידי המטופל באמצעות ההעברה. לעומת זאת, המטפל הוא בעל הסמכות והוא תופס אותם בצורה אובייקטיבית ואמיתית. המטפל נדרש להביט פנימה אל רגשותיו ולהתייחס אליהם כנתונים גולמיים. רגשות המטופל דורשים הבנה ופיענוח ואין להתייחס אליהם כפשוטם. המטרה הטיפולית היא לסייע למטופל לראות עצמו בצורה מציאותית יותר.
שם הרוח
עלילה
הסיפור מתחיל בעיירה ניואר, ומציג פונדק המתוחזק על ידי אדם בשם קוֹטָה ועוזרו בֶּסְט. קוטה מציל היסטוריון המותקף על ידי יצורים עכבישיים משונים. ההיסטוריון חושף כי קוטה הוא למעשה קוותה, סייף, קוסם ומוזיקאי אגדי. בסט מתברר כנסיך מבני הפיי. ההיסטוריון משכנע את קוותה לספר לו את סיפור חייו, וקוותה אומר שדרושים שלושה ימים כדי לספר את הסיפור כראוי (כל ספר בטרילוגיה מקביל ליום אחד).
הגישה האינטרסובייקטיבית
דמות המטפל האינטרסובייקטיבי
הגישה האינטרסובייקטיבית מציעה תפיסה טיפולית שונה בבסיסה. היא מניחה שאין מציאות אובייקטיבית ולכן המטפל חייב להתייחס גם לעצמו כסובייקט. מטפל אינטרסובייקטיבי על פי גישה זו, אינו מטפל נייטרלי. הוא מכיר בעולם הבין-אישי שלו ובחלקים האינטרסובייקטיביים שלו, להם הוא נותן המשגה בטיפול. מטרתו היא חקירת האינטרסובייקטיביות של המטופל. חקירה זו היא חקירה מגדלת ומאפשרת התפתחות, היוצרת סביבה מתקפת ומתכווננת, בה המטופל יכול לחקור את החוויה הסובייקטיבית שלו.
שם הרוח
עלילה
קוותה פותח את סיפורו בתיאור ילדותו בלהקת אמנים נודדים. קוותה רואה מלומד נודד בשם אבנתי קורא בשם הרוח ושולט עליה כדי לסלק שוטר שהטריד אותו. אבנתי מצטרף ללהקה ומלמד את קוותה את המדע הקסום 'סימפתיה' - קישור בין חפצים כך שהשפעה על האחד תשפיע על השני.
הגישה האינטרסובייקטיבית
דמות המטפל האינטרסובייקטיבי
למטפל על פי גישה זו אין ידע קודם, אלא אחריות יתרה. אל לו לכפות על האדם הגדרה או מחשבה. הוא צריך להיות מוכן למפגש ייחודי ולהשתנות בהתאם למפגש ולמטופל. תפקיד המטפל הוא "לגעת בחוויה" (experience near), להיות במקום של החוויה לפני ניסיונו להבין ולפרש את המטופל.
שם הרוח
עלילה
אביו של קוותה, המשורר הנודע ארלידן, כותב במשך כמעט שנה בלדה על הגיבור הטראגי העתיק לנרה ועל "הצ'נדריאן" המיתולוגיים, יצורים מרושעים ומסתוריים שקשורים זה לזה וידועים במעשי הרציחות המפורסמים שלהם.
הגישה האינטרסובייקטיבית
דמות המטפל האינטרסובייקטיבי
קבלתה של הסובייקטיביות של המטפל אינה הופכת את הטיפול לתהליך שוויוני. המטפל יכול לפעול מתוך רגשותיו, אך רק מתוך זהירות והתחשבות במטרה הטיפולית המכוונת אל המטופל.
שם הרוח
עלילה
מתברר כי הצ'נדריאן אמיתיים, והם מגיעים ורוצחים את כל הלהקה של קוותה על כך שאביו גילה את הסימנים המעידים על קיומם של הצ'נדריאן במציאות. קוותה הוא היחידי מלהקתו שנותר בחיים ומתגורר ביער זמן רב, משותק מטראומה, ומנגן כל היום על הלאוטה שלו כך שהוא מגיע לרמת נגינה מופלאה. לאחר שכמה ממיתרי הלאוטה שלו נקרעים, הוא חוזר אל הציוויליזציה ואל העיר טרביאן ושם מקיים את עצמו שלוש שנים כשהוא מקבץ נדבות ושורד ברחובות. לאחר שהצליח לחסוך כסף ולהיפגש עם אדם בשם סקראפי שהזכיר לו את עברו ואת שאיפת חייו לנקום בצ'נדריאן, הוא נוסע לאוניברסיטה כדי ללמוד עליהם כמה שיותר. בדרכו הוא פוגש בנערה בשם דנה ומתאהב בה.
הגישה האינטרסובייקטיבית
דמות המטפל האינטרסובייקטיבי
המטרה המרכזית של המטפל היא ההבנה של המטופל וההיכרות עם עולמו הסובייקטיבי. באופן זה נוצרת סביבה טיפולית בטוחה ותומכת המאפשרת חקירה חופשית של נפש המטופל.
שם הרוח
עלילה
קוותה מצליח להתקבל לאוניברסיטה בלי לשלם שכר לימוד לאחר שהפגין (ברמייה) ידע יוצא מן הכלל במבחן הקבלה ומתקדם במהירות מופלאה בלימודיו. קוותה גם רוכש חברים ומתיידד עם נערה תמהונית בשם אאורי שהתערערה נפשית מהשהות באוניברסיטה ומתחבאת ב"תחתון" - חלק עתיק מתחת לאוניברסיטה. עם זאת, הוא יוצר לעצמו יריבים בדמות אמברוז, סטודנט עשיר ומרושע ממעמד אצולה רם, והמה, מגיסטר יהיר. המחקר של קוותה על הצ'נדריאן נפסק לאחר שהוא מורחק לצמיתות מהארכיון של האוניברסיטה בשל תעלול שעשה לו אמברוז. בהמשך הוא מוצא מעבר סודי לתוך הארכיון, ומשתמש בו על מנת להמשיך לחפש חומר על הצ'נדריאן והאמיר - כינוי לאנשים בעלי השפעה וסמכויות שפעלו לבד ופורקו על ידי הכנסייה.
קוותה הוא עני להחריד, ולכן הרבה מהספר סובב סביב כספו המועט של קוותה והפעולות שהוא עושה בשביל להשיג כסף. הכסף שהוא לווה מדווי, מלוות כספים שגורשה מהאוניברסיטה ולה אלאר (עוצמת הכפיתה הסימפתית) חזק מאוד, מסייע לו להחזיק מעמד. כשקוותה משיג לעצמו מעט כסף, הוא בוחר לקנות לעצמו לאוטה, ומשתמש בה לנגינה בפונדק כדי להרוויח כסף ולנסות לזכות בפטרון שיממן אותו.
כחלק מחזרתו לזרועות המוזיקה, קוותה מנסה (ומצליח) לזכות בחלילי כסף, סימן לכישרון מופלא וייחודי מטעם פונדק האיאולי, מקום שמוקדש לנגינה ושירה. בהופעתו הראשונה שם, פגש קוותה שוב את דנה והשניים חוזרים להיפגש מדי פעם ולהתאהב זה בזה.
לקראת סוף הספר, קוותה שומע דיווחים על חתונה שכל אורחיה נשרפו באש כחולה, סימן מובהק של הצ'נדריאן. הוא מחליט לעזוב הכול ולנסוע למקום לברר עוד פרטים. הוא מוצא שם להפתעתו את דנה, לאחר שנעלמה לתקופה ארוכה. יחד הם מחפשים עדויות לגבי מה שקרה בחתונה. תוך כדי שיטוטיהם הם נתקלים בדראקוס, לטאת ענק שנחזית לדרקון, ומנסים להמית אותו כיוון שכמעט והורס לחלוטין את העיירה הקרובה, טרבון, ואת כל יושביה. בפעולה אמיצה ומסובכת, מצליח קוותה להשתלט על הדראקוס ולהמיתו. אגדות מתפשטות באזור על הצעיר האדמוני שהרג את הדראקוס, וכך מתחיל קוותה לבסס את שמו כגיבור. בטרבון הסתבר שכל מוזמני החתונה הושמדו מכיוון שראו כד עתיק, עליו מצוירות דמויות הצ'נדריאן. קוותה מגלה שנערה אחת שראתה לפני כן את הכד, לא נתפסה בידיהם.
כשקוותה חוזר לאוניברסיטה, היריבות בינו ובין אמברוז הולכת ומחריפה, ולאחר סכסוך רציני ביניהם אמברוז שובר את הלאוטה של קוותה. קוותה נוקב בטעות בשם הרוח, שם טהור וקמאי של יסוד הרוח בעולם שמאפשר לו להכניע אותה למרותו, בלי כוונה - הרוח פוגעת באמברוז ופוצעת אותו באופן חמור. קוותה מובא למשפט בפני המגיסטרים של האוניברסיטה, ניצל מגירוש ומתקבל לארקאנום, המעמד הבכיר באוניברסיטה, בהמלצת אלודין, המגיסטר הנוקב בשמות, אדם תמהוני וחכם.
הסיפור נחתם בהפרעה פתאומית של הווה לסיפור של העבר של קוותה כצעיר. שכיר חרב שבגופו השתכן שד פורץ לפונדק בזמן ארוחת הערב, הורג את אחד מאנשי העיירה וקוותה לא מצליח לעשות דבר נגדו. הסיפור נפסק, קוותה ההיסטוריון ובסט מנסים לשוב לשגרה והולכים לישון. בלילה, בסט פורץ לחדרו של ההיסטוריון ומאיים עליו שלא ישאל את קוותה מדוע לא הצליח להתנגד לשכיר החרב מכיוון שהוא נתון במצב נפשי שברירי. בסט מתרה בהיסטוריון להתמקד במעשי הגבורה של קוותה כדי שלא ישקע שוב בדכדוך.
ג'ירולמו דלה רוביה
ג'ירולמו דלה רוביה (באיטלקית: Girolamo della Robbia; 1488, פירנצה – 1566, פריז) היה פסל רנסאנס איטלקי שעבד עם חומר קרמי.
ג'ירולמו עבר לחצרו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת
בסמוך ללקיחתו הזמנית בשבי למדריד של פרנסואה הראשון ולמות אביו אנדראה דלה רוביה, חזר ג'ירולמו לפירנצה.
דדו פרשו
פרשו רשם 32 הופעות במדי הנבחרת והיה חלק מיורו 2004 ומונדיאל 2006. הוא פרש מכדורגל ביוני 2009.
הוא מחזיק גם באזרחות צרפתית, שגרמה לו לא להיחשב כשחקן זר במהלך שהותו במועדוני כדורגל צרפתיים בליגת העל הצרפתית.
קריירה מוקדמת
פרשו נולד בזאדאר, ובגיל שבע החל להתאמן בקבוצות הנוער של בגת וזאדאר עד שעבר בגיל 12 להיידוק ספליט. הוא הפך לאחד השחקנים הבכירים של היידוק, עד שנת 1991, שבה בדיקה רפואית גילתה שיש לו פעימות לב בלתי רגילות, מה שהוביל לשחרורו המיידי מהקבוצה. פרשו לא ויתר והמשיך לשחק כדורגל. כשהליגה הקרואטית הוקמה, הוא הצטרף למועדון הכדורגל פאזינקה ושיחק את העונה היחידה שלו בכדורגל המקומי כבר בגיל 18. בשנת 1993, הוא עבר לצרפת ושיחק עבור מועדון הכדורגל רואן ולאחר שנתיים עבר למועדון הכדורגל סטאד רפאלואה, שם עבד כמכונאי רכב בזמן שהוא שיחק כדורגל.
גלאזגו ריינג'רס
במאי 2004, פרשו חתם בהעברה חופשית במועדון הכדורגל הסקוטי, גלאזגו ריינג'רס. בעונתו הראשונה בקבוצה, פרשו שיחק 34 משחקי ליגה והבקיע 18 שערים. במהלך העונה הוא היה חלק מזכייה בליגה ובגביע המקומיים. מאמן ריינג'רס היוצא, אלכס מקליש, שיבח את פרשו כשאמר עליו שהוא "ההחתמה הטובה ביותר בתולדות ריינג'רס".
פרשו היה חלק מהקבוצה בעונת 07–2006, אף על פי שהודיע על פרישה מהנבחרת. הוא הודיע שהוא יפרוש גם מקריירת המועדונים בתום החוזה שלו בשנת 2007. למרות זאת, סוכנו של פרשו הודיע בתחילת שנת 2007 שהוא מקווה שפרשו ימשיך לשחק במדי ריינג'רס כל עוד הכושר שלו מאפשר זאת, אך כבר בחודש פברואר אמר שהפרישה קרובה מתמיד.
לאחר שריקת הסיום במשחקו האחרון של פרשו באצטדיון אייברוקס, הוא עלה למגרש כדי להודות ל-50 אלף האוהדים, בעוד שהקרסול שלו היה חבוש בגבס.
קריירה בינלאומית
פרשו רשם 32 הופעות עבור המדים הלאומיים של נבחרת קרואטיה, כשהספיק להבקיע תשעה שערים. הוא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2004, שם שיחק שלושה משחקים. פרשו זכור בעיקר בשל השער שלו בטורניר נגד נבחרת צרפת ב-17 ביוני 2004. לאחר שהבקיע ארבעה שערים במוקדמות מונדיאל 2006, הוא נבחר להיות חלק מסגל הנבחרת למונדיאל 2006; פרשו לא הבקיע אף שער בטורניר זה, כשנבחרתו הודחה כבר בשלב הבתים, בדומה לטורניר יורו 2004.
דוקטור ת'ורן
דוקטור ת'ורן (באנגלית: Doctor Thorne) הוא הרומן השלישי שכתב אנתוני טרולופ בסדרת הרומנים "דברי ימי ברסטשייר". את הרעיון לעלילת הספר קיבל טרולופ מאחיו תומאס.
הרומן עוסק בעיקר בקשיים שיש למרי ת'ורן, אחייניתו של ד"ר תומאס ת'ורן (בן לענף זוטר במשפחתו של מר וילפרד ת'ורן, המופיע בספר "מגדלי ברצ'סטר"), ברומן שלה עם פרנק גרשם, בנו היחיד של אדון האחוזה בגרשמסברי. עם זאת, טרולופ, כמספר יודע כל, מבטיח לקורא בתחילת הסיפור שגיבור הרומן הוא בעצם הרופא.
הנושאים בספר כוללים את הבושה הנגרמת מהיותה של מרי בת בלתי חוקית, ההשפעות הנוראות שגורם האלכוהוליזם, הקושי של קשר רומנטי בין מעמדות חברתיים שונים. הרומן כולל תמונה חיה של בחירות במחוז, והתחבולות שנלוות אליהם. רוב העלילה מתרחשת בכפר בברסטשייר, ובבית האחוזה שבסמוך.
תקציר עלילה
אחרי מות אביהם, ד"ר תומאס ת'ורן ואחיו הצעיר הנרי נשארו להסתדר בעצמם. תומאס מתחיל לעבוד כרופא. הנרי מפתה את מרי סקצ'רד, אחותו של בנאי בשם רוג'ר סקצ'רד. כשרוג'ר מגלה שמרי נכנסה להיריון, הוא מתעמת עם הנרי והורג אותו.
בזמן שאחיה יושב בכלא, מרי יולדת בת. מחזר אחר שלה מציע לה נישואים והגירה לאמריקה, בתנאי שהיא תוותר על התינוקת שלה. ד"ר ת'ורן משכנע את מרי לקבל את הצעת הנישואין, ומבטיח לה לגדל את אחייניתו. הוא נותן לה את השם מרי ת'ורן, אבל הוא מעוניין לשמור בסוד את היותה ילדה בלתי חוקית, ואת הקשר שלה לרוג'ר סקצ'רד. מרי סקצ'רד אומרת לאחיה שהתינוקת מתה.
אחרי שסקצ'רד משתחרר מהכלא הוא מתחיל להתקדם בעולם, ומתעשר מאוד. כשהוא מסיים פרויקט גדול של מסילות רכבת, הוא מקבל תואר ברונט על מאמציו. כל חייו סקצ'רד מפקיד את ענייניו הכספיים בידי ד"ר ת'ורן. בהיותו של ד"ר ת'ורן הרופא של משפחת גרשם, הוא משכנע את סקצ'רד להלוות סכומי כסף גדולים לאדון האחוזה. לבסוף חלק גדול מהאחוזה של משפחת גרשם ממושכנת לרוג'ר סקצ'רד.
בינתיים, מרי ת'ורן גדלה יחד עם ילדי משפחת גרשם, והופכת לחביבה על כל בני המשפחה.
סר רוג'ר סקצ'רד הוא שתיין כרוני, וד"ר ת'ורן מנסה לשווא לרסן אותו. בצוואה שהוא כותב, סקצ'רד מוריש את רוב רכושו לבנו היחיד לואי פיליפ. ד"ר ת'ורן הוא המוציא לפועל של הצוואה, והוא שולט בכל הכספים עד שלואי יגיע לגיל 25. עוד נכתב בצוואה, שאם לואי ימות לפני כן, היורש של כל הרכוש יהיה הילד הבכור של מרי. ת'ורן שמבין שסקצ'רד חושב על ילדיה של מרי שנולדו באמריקה, נאלץ לספר לו את תולדותיה של אחייניתו מרי.
רוג'ר סקצ'רד מת בשל ההתמכרות לאלכוהול. גם בנו לואי הוא אלכוהוליסט כמו אביו, אבל הוא אינו חסון כמוהו, וסופו מגיע לפני שהוא מגיע לגיל 25. ד"ר ת'ורן מתייעץ עם עורכי דין ומוודא שאחייניתו מרי היא היורשת. כעת היא עשירה יותר גם ממיס דאנסטבל.
עיבודים
ב-6 במרץ 2016 עלתה לשידור ברשת ITV מיני-סדרה "דוקטור ת'ורן" המבוססת על הרומן. את התסריט כתב ג'וליאן פלוז, יוצר ותסריטאי של הסדרה "אחוזת דאונטון" ושל סרט הקולנוע "פארק גוספורד".
טרוטה מסלרנו
טרוטה מסלרנו (Trotta, אולם שמה מאוית גם כ-Trocta) (באיטלקית: Trotula; באנגלית: Trota of Salerno) הייתה רופאה וסופרת רפואית ואולי אף פרופסור לרפואה שחיה בעיירת החוף סלרנו בדרום איטליה, בעשוריה המוקדמים או באמצעה של המאה ה -12. שמה ופרסומה הגיעו עד צרפת ואנגליה במאות ה-12 וה-13.
טקסט לטיני שכתבה וכלל כמה מהטיפולים שלה (ואף סיפר על תרופה שביצעה), שולב במכלול בנושא רפואת נשים שכונה בשם "טרוטולה" (במשמעות 'הספר הקטן של טרוטה'). בהתחלה, הקוראים לא ידעו שהמכלול "טרוטולה" נכתב על ידי שלושה מחברים שונים, ולכן הם לא ידעו את שמה של הסופרת, שהיה "טרוטה" ולא "טרוטולה". תפיסות מוטעות אלו אודות מחברת "טרוטולה" גרמו להעלמה או שינוי של שמה, מינה, רמת השכלתה, הידע הרפואי שלה או של פרק הזמן בו נכתבו הטקסטים. עבודתה של טרוטה (כולל אוסף התרופות שלה, המכונה "הרפואה המעשית על פי טרוטה") נשכחה עד לגילויה מחדש בסוף המאה העשרים.
ההבדל בין טרוטה לטרוטולה
"טרוטה" או "טרוקטה" הן הצורות היחידות הידועות כשם אישה שנמצאו במקורות העיר סלרנו במאה ה-12. הצורה "טרוטולה", לעומת זאת, לא מתועדת כשם אישה.
בסוף המאה ה-12, חלק מעבודה שמזוהה עם טרוטה מסלרנו, De curis mulierum ("על טיפולים לנשים"), הוכנס למכלול של שלוש עבודות שונות בנושא רפואת נשים על ידי שלושה מחברים שונים. מכיוון שעבודתה של טרוטה הייתה היחידה מבין השלוש שנשאו שם מחבר, היא זכתה שהמכלול, שכונה בכותרת "" (תרגום: "העבודה הקטנה (של) טרוטה"), ישא את שמה. כאשר המכלול הופיע מחוץ לדרום איטליה, התואר "טרוטולה" הובן כשם המחברת, והשם "טרוטולה" ננתפס בטעות כשם המחברת היחידה של כל שלושת הטקסטים במקבץ "טרוטולה".
בעוד שמכלול "טרוטולה", קיים בכמעט 140 עותקים של המקור הלטיני, וכ-60 עותקים של תרגומי שפה מקומית, ניתן למצוא כמה עותקים בלבד מהיצירות המקוריות של טרוטה. לכן במחקרים מודרניים ישנה חשיבות מכרעת להפרדה בין האישיות ההיסטורית טרוטה לבין גורל הטקסטים במכלול "טרוטולה", מכיוון שחשיבותם ההיסטורית והשפעתם שונה לחלוטין.
הוויכוחים האם "טורטולה" באמת הייתה קיימת, התחילו במאה ה-16. אחד הגורמים להתהוות הוויכוח הוא חוסר העקביות בעבודה שנכתבה תחת שמה של טרוטה. וויכוחים אלה נמשכו עד שלהי המאה ה-20, כאשר גילו את הטקסט Practica secundum Trota ("הרפואה המעשית על-פי טרוטה"), וניתוח פילולוגי של עבודות אחרות הקשורות אליה שהציגו את טרוטה כאישיות נפרדת מהיצירה "טרוטולה".
חייה ועבודתה
שום מידע ביוגרפי על טרוטה מסלרנו אינו קיים מעבר למידע שניתן להפיק מכתבים הקשורים אליה. מידע זה מאפשר לנו למקם אותה במחצית הראשונה של המאה ה-12. בנוסף, קונקורדנציה מקיפה של כל הטקסטים, שפורסמו בשנת 2007, מאפשרת הערכה של מכלול עבודתה. סביר להניח שהיא כתבה יותר ממה שמתועד. במאות ה-12 וה-15 פורסמו טקסטים של טרוטה בערים שונות והיו להם קהל רחב ברחבי מערב אירופה, למרות התחרות עם טקסטים אחרים שהתמקדו בגינקולוגיה ובבריאות האישה.
רפואה מעשית על-פי טרוטה Practica secundum Trotam
היצירה שטרוטה הכי מזוהה איתה ככותבת היא ה"Practica secundum Trotam" ("רפואה מעשית על-פי טרוטה"), המכסה מגוון נושאים רפואיים שונים, החל מאי פוריות והפרעות במחזור החודשי וכלה בעקיצת נחש וקוסמטיקה. טרוטה הייתה ידועה באמינות ובמקצועיות שלה בנושא יילוד, והייתה מיילדת ידועה בסלרנו, איטליה. אף על פי שעבודותיה ידועות במידע המעשי שלהן בנושא גינקולוגיה ולידה, טרוטה כתבה על בעיות רפואיות של גברים ונשים כאחד. כשלושה רבעים מספר הרפואה המעשי שלה, Practica secundum Trotam, מוקדשים למחלות שאינן ספציפיות לנשים, כגון מחלות פנימיות, חום ופצעים. עובדה זו ממחישה כי טרוטה טיפלה לא רק בגינקולוגיה ולידה, אלא העניקה טיפול גם לגברים.
הכתב Practica secundum Trotam התגלה לראשונה בשנת 1985 על ידי ההיסטוריון של המכון הטכנולוגי של קליפורניה, ג'ון פ. בנטון. בנטון מצא את הטקסט הכתוב בכתב יד במדריד, והוא ככל הנראה נכתב בתחילת המאה ה-13. עותק שני וחלקי של הטקסט התגלה על ידי מוניקה ה. גרין, אשר מצאה כתב עת בו התפרסם חלק מהPractica secundum Trotam. כתב העת נשמר כעת באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1995 פרסם פיירו קנטלופו תעתיק מלא (באיטלקית) של הטקסט הלטיני המקורי שנמצא במדריד. טרם פורסם תרגום מלא לאנגלית.
על טיפולים לנשים De curis mulierum
טרוטה היא גם הדמות הסמכותית העומדת מאחורי אחד משלושה טקסטים ב"קובץ טרוטולה", שהוא תקציר של עבודות על רפואת נשים שאוחדו מאוחר יותר במאה ה -12. זהו הטקסט המכונה De curis mulierum ("על טיפולים לנשים"). טרוטה לא יכולה להיחשב מחברת הטקסט הזה, לפחות לא בצורה בה הוא שרד, משום שהיא מצוטטת בתוך הטקסט בגוף שלישי. טרוטה מופיעה באנקדוטה על צעירה הסובלת מ"ventositas matricis" ("רוח ברחם"). הטקסט מסביר שלפעמים נשים "מכניסות אוויר" לרחם שלהן, כך ש"לעיני אנשים מסוימים נראה כאילו הן נקרעות או סובלות מכאבי מעיים". טרוטה נקראה לטיפול באישה הסובלת מהמצב. הטקסט הדגיש כי "טרוטה נקראה לעזרה כאילו היא אדון." המילה הלטינית ל"אדון" בטקסט הופיעה בלטינית כMagistra, וזה הסימן המשכנע ביותר לכך שלטרוטה היה מעמד חברתי דומה לזה של 'אדון', Magister. לטיפול ב"רוח ברחם" אין שום מקבילה בעבודות אחרות מסלרנו, אך בחלק ניכר מDe curis mulierum יש הדים לשיטות הטיפול של טרוטה המוכרות לנו מPractica secundum Trotam.
ההתייחסות לטרוטה במגוף שלישי מעלה את השאלה מיהם הכותבים, ה"אנחנו" המחברים של הטקסט. גרין טוענת שהקולקטיב המחבר הוא של קבוצת נשים מתרגלות, שיש להם גישה בלתי אמצעית לכוף של המטופלות שלהן, והן רוצות להעביר את הידע והניסיון שלהן לקבוצת נשים מטפלות אחרת, אולי בהמשך הדורות. לדעתה, זוהי עדות לקיומה של קהילת נשים מטפלות שכבר איננה רוצה להסתמך רק על העברה בעל פה של מסורות הריפוי, אלא מבקשת להנציח אותן בטקסט כתוב. עם זאת, יכולת קריאה וכתיבה של נשים עדיין איננה מתועדת דיה בדרום איטליה בתקופה זו, מה שמעלה את השאלה מדוע מלכתחילה נכתב De Curis mulierum. גרין מוצאת רמז לתשובה בשלוש מילים שמקורן באנגלית שנמצאו בעותקים המוקדמים ביותר של הטקסט. ייתכן שהספר נכתב לא לטובת נשים מקומיות בסלרנו, אלא לקהל באנגליה שהשתוקק ללמוד על פרקטיקות רפואיות בסלרנו הרחוקה. אנגליה ודרום איטליה היו תחת שלטון הנורמנים בשלב זה, והעברת כתבי הרפואה של דרום איטליה לנורמנדי ובעיקר לאנגליה מתועדת היטב בתקופה זו. למעשה, נראה כי כתב היד של העותק המוקדם ביותר של הגרסה המקורית של De curis mulierum, הנמצא בספריית הבודליאנה באוקספורד (MS Digby 79), וזמנו מתחילת המאה ה-13, נכתב גם באיטליה וגם באנגליה.
מחיקת הטרוטה הנשית
עבודותיה של טרוטולה נפלו לידיו של ג'ורג קראוט בשנת 1544. ג'ורג ארגן מחדש את שלושת הטקסטים המרכיבים כך שייראו כאילו נכתבו על ידי אדם אחד. בנוסף, הוא הסיר את אזכור השמות שהיו נפוצים מעבר למאה ה-3, מה שהביא את הקוראים ואת המו"לים שאחריו להניח שמדובר בטקסט קדום. מאוחר יותר, במאה השש עשרה, קספר וולף, שפעל כעורך הבא של הקובץ 'טרוטולה', שינה את השם מטרוטולה לארוס (שם גברי) וערך את עבודותיה כך שיראו כאילו נכתבו על ידי גבר, במטרה להתאים את הכתוב לשינוי שם הקובץ. שקר זה גרם לטקסט להיראות כאילו נכתב על ידי גבר, דבר שתרם למחיקתה של טרוטה. לכל אורך המחקר אודות הקובץ "טרוטולה", היסטוריונים, חוקרים ובלשנים רבים הכחישו את חיבוריה, את מגדרה ואת הידע הרפואי של טרוטה מכל מיני סיבות. לדוגמה, בשנת 1773, גרונר דחה את עבודתה של טרוטה מכיוון שהיא הוזכרה בתוך הטקסט, ולא כמחברת שלו. במקום זאת הוא התייחס למחבר הטקסט כאל גבר לא ידוע.
מקרה יוצא דופן הוא ההיסטוריון הרפואי הקטלאני Montserrat Cabré i Pairet, שגילה תרגום קטלאני חלקי מהמאה ה - 15 של הטקסט De curis mulierum, היחיד מבין שלושת הטקסטים במכלול "טרוטולה" ששמר את ההוראה המקורית של טרוטה. ככל הנראה, הכותב השווה את התרגום הקטלאני עם עותק שמצאו מהלטינית המקורית De curis mulierum, ורשם כי בלטינית המקורית המסטרה שהייתה לה נקרא טרוטה "בלטינית".
אפרים גרבר
הרב אפרים מיכאל גְרַבֶּר (ה'תרס"א, 1901 – כ"ד באב ה'תש"ד, 13 באוגוסט 1944) היה רב ליטאי שעלה לארץ ישראל בעלייה החמישית.
קורות חיים
נולד לרב משה יהושע העשיל גרבר, נישא לבתיה בתו של הרב יהושע זליג תרשיש, רב וראש ישיבה, למדן ודרשן ליטאי שהתפרסם בקרב יהודי ליטא כצדיק ופרוש.
בסוף ימיו התגורר בקריית ישיבת פוניבז' בבני ברק, הוא השתתף ביסוד הקריה ובמקביל הקים מכון תורני בתל אביב שעמד בנשיאות הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג. טבע למוות בבריכת שחייה בזיכרון מאיר בכ"ד באב ה'תש"ד, 13 באוגוסט 1944, כנראה בשל דום לב. והועלה לקבורה בירושלים. הותיר אחריו אלמנה ו-3 ילדים.
יוון (דמות מקראית)
יָוָן הוא דמות מקראית הנזכרת בספר בראשית כבן הרביעי מתוך שבעה של יפת בן נח, ואביהם של אלישה, תרשיש, כתים ודדנים. יוון מזוהה כאבי העם היווני על ידי יוסף בן מתתיהו.
שמו של יוון מופיע בלוח העמים שבספר בראשית:
בספר דניאל מוזכר העם היווני כאחד מארבעת העמים ששלטו על עם ישראל, ויש הרואים בדבריו רמזים לדמותו של אלכסנדר מוקדון.
רבים מזהים את ברכתו של נח ליפת אביו של יוון "יפת אלוהים ליפת וישכון באהלי שם" בתור תרגום שבעים שתורגם ליוונית.
צאצאי יוון
בעוד שיוון מזוהה כאבי העמים ההלניים, בניו מזוהים עם עמים אחרים לחופו הצפון מזרחי של הים התיכון. אלישה מזוהה על ידי רוב החוקרים עם אלשיה, יוסף בן מתתיהו זיהה את אלישה עם האאולים שישבו בפלופונסוס ובחוף הצפוני של אנטוליה המערבית; תרשיש עם תרשיש בספרד או בדרום טורקיה; כתים עם קפריסין ודדנים עם רודוס.
מרכז גוטסמן לתחריט
"מרכז גוטסמן לתחריט" היא סדנה להדפס שהוקמה בשנת 1993 בקיבוץ כברי.
היסטוריה
סדנת ההדפס בקיבוץ כברי הוקמה בשנת 1993 כסדנה לתחריט בבעלות הקיבוץ. היא מוקמה במבנה שבו שכן קודם לכן הסטודיו של הצייר אורי רייזמן. בשנת 2006 הוקם מבנה חדש לסדנה בתמיכת דב גוטסמן, ובתכנון האדריכל אסף גוטסמן, הכולל חלל עבודה וגלריות. בשונה מסדנאות אחרות בישראל הסדנה שמה דגש על יצירה של מונופרינטים (הדפס יחידני) וכן על יצירת "תיקי אמן" - פורטפוליו המוקדש ליצירתו של אמן. על האמנים שהרבו לעבוד בסדנה נמנים עופר ללוש, יגאל עוזרי, יאן ראוכוורגר, אבנר כץ, ארז ישראלי, צדוק בן דוד ואחרים.
עבודות הסדנה בתערוכות כגון "תיקי אמן: ממרכז גוטסמן לתחריט, קיבוץ כברי" (2006) במוזיאון ישראל ו"זמן הדפס: עבודות מסדנת ההדפס ירושלים וממרכז גוטסמן לתחריט, קיבוץ כברי" (2014) במוזיאון הפתוח תפן.
זכריה צ'נדלר
זכריה צ'נדלר (באנגלית: Zachariah Chandler; ) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי. כאחד ממייסדי המפלגה הרפובליקנית הוא היה חבר האגף הרדיקלי של המפלגה ותומך בביטול העבדות בארצות הברית. הוא כיהן כראש עיריית דטרויט, כסנאטור במשך ארבע תקופות כהונה מטעם מישיגן, וכמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט.
כאיש עסקים צעיר בדטרויט, תמך צ'נדלר במסילת הרכבת המחתרתית. במהלך מלחמת האזרחים הוא קידם את המאמץ המלחמתי של האיחוד, את ביטול העבדות, ואת זכויות האזרח של האפרו-אמריקאים המשוחררים. כמזכיר הפנים ביער צ'נדלר שחיתות כבדה בלשכה לענייני אינדיאנים, ותמך במדיניות השלום של הנשיא גרנט לתרבת את שבטי הילידים האינדיאנים. ב-1879 הוא נבחר פעם נוספת לסנאט והיה מועמד פוטנציאלי לנשיאות, אך הוא נפטר זמן קצר לאחר מכן.
נישואים ומשפחה
ב-1844 נשא צ'נדלר לאישה את לטישה גרייס דאגלס, ילידת בולטימור שעברה לניו יורק. לזוג נולדה בת אחת, מרי דאגלס צ'נדלר, שנישאה לסנאטור יוג'ין הייל ממיין. בין נכדיהם נמנו פרדריק הייל, גם הוא סנאטור ממיין, וצ'נדלר הייל, איש מחלקת המדינה של ארצות הברית.
ראשית הקריירה הפוליטית
ב-1848 החל צ'נדלר את הקריירה הפוליטית שלו כאשר נשא סדרת נאומים עבור מועמד המפלגה הוויגית, זאכרי טיילור. ב-1851 הוא נבחר כראש עיריית דטרויט וכיהן בתפקיד זה במשך שנה אחת. ב-1852 התמודד צ'נדלר בבחירות למשרת מושל מישיגן, אך נוצח. כתומך של קבלת קנזס כמדינת חירות, חתם צ'נדלר על עצומה שבעקבותיה הוקמה המפלגה הרפובליקנית ב-6 ביולי 1854. ב-1856 היה צ'נדלר נציג לוועידה הארצית הראשונה של המפלגה שהתקיימה בפיטסבורג, פנסילבניה, והיה חבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית. באותה שנה בחרה הוועידה הרפובליקנית בג'ון פרימונט כמועמדה לנשיאות. פרימונט שאף לשחרר את קנזס מעול העבדות, והתנגד לביטול פשרת מיזורי. צ'נדלר נודע כאחד הרפובליקנים הרדיקלים שדחפו למתן חופש לאפרו-אמריקאים.
כהונה ראשונה כסנאטור
בינואר 1857 נבחר צ'נדלר מטעם המפלגה הרפובליקנית כסנאטור מטעם מישיגן במקומו של לואיס קאס. הוא נבחר מחדש ב-1863 וב-1869 וכיהן בסנאט בשנים 1857 עד 1875. בסנאט זיהה צ'נדלר את עצמו עם הרדיקלים מתנגדי העבדות. הוא היה הבולט מבין חברי הסנאט שהתנגדו לפרישת מדינות הדרום מן האיחוד. החל מ-1861 ועד סיום כהונתו בסנאט היה צ'נדלר יושב ראש ועדת המסחר של הסנאט. עם פרוץ מלחמת האזרחים, עשה צ'נדלר שימוש בהשפעתו בסנאט כדי לגייס ולצייד את המתנדבים ממישיגן. הוא היה חבר הוועדה המשותפת של הקונגרס לניהול המלחמה.
מריה קנטוול
מריה איליין קנטוול (באנגלית: Maria Elaine Cantwell; נולדה ב-13 באוקטובר 1958) היא פוליטיקאית אמריקאית חברת המפלגה הדמוקרטית. קנטוול מכהנת כסנאטורית מטעם מדינת וושינגטון, מאז שנת 2001. היא האישה השנייה המכהנת בסנאט מטעם מדינת וושינגטון, לאחר בחירתה של פטי מארי.
זכריה צ'נדלר
כהונה ראשונה כסנאטור
ב-6 ביולי 1862 מתח צ'נדלר ביקורת על ניהול המלחמה על ידי הגנרל ג'ורג' מקללן בנאום שנשא בג'קסון, מישיגן. הוא ראה בנאום זה כאחד מתרומותיו הגדולות ביותר לציבור. מתקפתו על מקללן הייתה חמישה ימים לאחר שזה האחרון כשל בכיבוש ריצ'מונד ולאחר נסיגת כוחות צבא האיחוד שבפיקודו אל עבר נהר ג'יימס במהלך קרבות שבעת הימים שהסתיימו בניצחון צבא הקונפדרציה. ב-3 במרץ 1863 הגיש צ'נדלר הצעת חוק לאיסוף וניהול רכוש נטוש בדרום. ב-2 ביולי 1864 הוא הגיש הצעת חוק לניהול היחסים עם מדינות הקונפדרציה המורדות.
צ'נדלר תמך בהקמתו של הבנק הלאומי, והצביע בעד הנהגת השימוש בשטרות כסף כאמצעי חירום לתקופת המלחמה, אך גינה בתוקף כל צעד להגדלת כמות הכסף. הוא תמך בצעדי השיקום שהעניקו זכויות אזרח לאפרו-אמריקאים, אך מתח ביקורת על מדיניות זו על היותה רפה מדי. ב-5 בינואר 1866 הגיש צ'נדלר הצעה להחלטה על ניתוק קשרים עם הממלכה המאוחדת על סירובה לנהל משא ומתן על, אך זו נדחתה על ידי הסנאט. במהלך המלחמה, אפשרה בריטניה בחשאי לאוניות המלחמה של הקונפדרציה להיכנס לנמלים בריטים בעודן חמושות. ספינות אלו, כולל הספינה "אלבמה" (CSS Alabama), גרמו נזק רב לסחר של מדינות האיחוד ולנזק כספי רב למאמץ המלחמתי שלו. ב-29 בנובמבר 1867, כנקמה בבריטים, הגיש צ'נדלר הצעת החלטה על פיה האימפריה האתיופית תוכר כמדינה שנמצאת במצב מלחמה מול בריטניה, ודרש שהיא תקבל את "אותם הזכויות שבריטניה נתנה לקונפדרציה כאשר הכירה בה" במהלך מלחמת האזרחים. במהלך הבחירות של 1868 היה צ'נדלר יושב ראש ועדת הבחירות לקונגרס של המפלגה הרפובליקנית.
מריה קנטוול
ביוגרפיה
קנטוול נולדה וגדלה באינדיאנפוליס, אינדיאנה. היא גדלה בשכונה שברובה מאוכלסת על ידי אירית-אמריקאית בצד הדרומי של העיר. מוצאה הוא אירי וגרמני. סיימה תואר ראשון בממשל ציבורי באוניברסיטת מיאמי שבאוקספורד, אוהיו. ב-1983 עברה לסיאטל, וושינגטון על מנת להשתתף בקמפיין הלא-מוצלח של הסנאטור הדמוקרטי אלן קרנסטון מקליפורניה, למועמדות המפלגה הדמוקרטית ב-1984. לאחר מכן השתקעה בפרבר של סיאטל הואיל והוא הזכיר לה את העיר בה גדלה, אינדיאנפוליס.
זכריה צ'נדלר
כהונה ראשונה כסנאטור
במשך כל תקופת כהונתו בסנאט, עשה צ'נדלר שימוש בפטרונותו הפוליטית כדי להגדיל את כוחו הפוליטי. שיטותיו להשגת כוח פוליטי נחשבו "מפלגתיות ורודניות באופן גלוי אם לא מושחתות ממש" בהשגת שליטה על מנגנון המפלגה במישיגן. במשך שנים היה צ'נדלר הבוס הבלתי מעורער של המפלגה הרפובליקנית במישיגן. הניצחון הגורף של המפלגה הדמוקרטית בבחירות של 1874 הנחיל מכה קשה לכוחו בסנאט, וכאשר הוא התמודד לבחירה לתקופת כהונה רביעית רצופה הוא הובס על ידי אייזק כריסטיאנסי.
מזכיר הפנים של ארצות הברית
באוקטובר 1875 מונה צ'נדלר כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט, תפקיד בו הוא כיהן עד תום נשיאותו של גרנט ב-1877. בהתאם להמלצותיו וסמכותו של גרנט, הוא יישם רפורמות במחלקת הפנים וארגן אותה מחדש במשך תקופת כהונתו בתפקיד. מזכיר הפנים הקודם קולומבוס דלאנו, לא היה רפורמטור, והתיר את קיומה של השחיתות בכל משרדי המחלקה. צ'נדלר פיטר פקידים מושחתים בלשכה לענייני אינדיאנים, והחליף את נציב הלשכה והפקיד הראשי שלה. בנוסף הוא אסר על פעילותם של "פרקליטי האינדיאנים" במחלקה, שהונו את השבטים האינדיאנים כאשר גבו מהם כספים תמורת ייצוגם כביכול בוושיגטון הבירה. צ'נדלר תמך באופן מלאה ביוזמת מדיניות השלום של הנשיא גרנט לתרבות שבטי האינדיאנים. כדי לסייע במלחמה בשחיתות, שכנע צ'נדלר את הנשיא גרנט למנות את הרפורמטורים צ'ארלס ט. גרומן ממישיגן כעוזר מזכיר הפנים ואת אוגוסטוס ס. גיילורד כעוזר היועץ המשפטי הראשי של המחלקה. השניים הללו סייעו לצ'נדלר במיגור השחיתות במחלקה. בפברואר 1876 העביר צ'נדלר את הטיפול באינדיאנים, שסירבו לעזוב את שטחי הציד שלהם בגבעות השחורות לטובת המתיישבים הלבנים, לטיפולה של מחלקת המלחמה בראשותו של מזכיר המלחמה ויליאם בלקנאפ.
מריה קנטוול
ביוגרפיה
בשנת 1986 נבחרה לחברה בבית המחוקקים של מדינת וושינגטון, וכיהנה בו עד 1993, עד נבחרה לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז הראשון של וושינגטון. כהונתה שם ארכה שנתיים עד 1995, לאחר הפסדה בבחירות הראשונות שלה כחברת בית הנבחרים. לאחר מכן עזבה את הפוליטיקה ועברה לעסוק בשוק הפרטי. הוצא לו משרה כסגן הנשיא לשיווק עבור חברת המחשבים "RealNetworks". בשנת 2000 הפכה קנטוול למולטי-מיליונרית נוכח מניותה בחברה.
זכריה צ'נדלר
הרפורמה בלשכה לענייני אינדיאנים
כאשר נכנס צ'נדלר לתפקידו כמזכיר הפנים הוא מצא שהלשכה לענייני אינדיאנים הייתה הגוף המושחת ביותר במחלקתו. הוא החליף את נציב המחלקה ואת הפקיד הראשי. הוא ניהל חקירה חשאית בלשכה ומצא פקידים ממונים מושחתים והתנהלות חשודה של הכפופים אליו. צ'נדלר הורה על פיטוריהם, אך הנציב החדש ציין שאנשים אלו היו בעלי ערך ללשכה, ולפיכך השעה צ'נדלר את פיטוריהם. הנשיא גרנט עקב אחר פעולותיו של צ'נדלר ושאל מדוע הפקידים המושחתים בלשכה לא פוטרו. צ'נדלר השיב לגרנט שלדברי נציב המחלקה יהיה זה בלתי אפשרי לנהל את הלשכה בלעדיהם. בעקבות זאת הורה גרנט לצ'נדלר לפטר את הפקידים המושחתים, גם אם פירוש הדבר יהיה סגירת הלשכה. צ'נדלר הוציא מידית הוראות לפיטורי הפקידים. הייתה זו הפעם היחידה בה גרנט היה פעיל באופן ישיר בצעדי רפורמה במחלקה פדרלית כלשהי, ולאחר מכן הוא המשיך ותמך בצ'נדלר בצעדי הרפורמה שלו.
הרפורמה במשרדי הפנסיות והקרקעות
בנוסף לרפורמה בלשכה לענייני אינדיאנים, ביצע צ'נדלר גם חקירה מקיפה במשרד הפנסיות. כתוצאה מהחקירה בוטלו תביעות פנסיה שיסודן בהונאה שחסכו לממשלה הפדרלית מאות אלפי דולרים. תורך חודש מכניסתו לתפקיד, פיטר צ'נדלר את כל פקידי משרד הפנסיות שהיו מעורבים בשחיתות. הוא הורה לגיילורד ולגורמן לחקור את משרד הקרקעות, ובחקירתם הם גילו מעשים שהובילו לקבלת טובות הנאה לא חוקיות. צ'נדלר ביטל את המהלכים שהובילו לכך ופיטר את כל הפקידים המעורבים.
מריה קנטוול
ביוגרפיה
בשנת 2000 החליטה להתמודד בבחירות לסנאט של ארצות הברית, והיא הביסה את יריבה מהמפלגה הרפובליקנית לאחר בחירות צמודות. ב-2006 נבחרה מחדש וכן ב-2012 וב-2018. הייתה חברה בוועדת העסקים הקטנים והיזמות בשנים 2014–2015.
זכריה צ'נדלר
הרפורמה במשרד הפטנטים
במהלך החודש הראשון לכהונתו בתפקיד, פיטר צ'נדלר את כל הפקידים באחד החדרים החשובים של משרד הפטנטים על רקע היותם מעורבים בשחיתות או חוסר רצונם להיות מעורבים ברפורמה. חדר זה פונה והוצב בפתחו שוער אפרו-אמריקאי. דלת החדר ננעלה עד שנמצאו מחליפים ישרי דרך במקום אלו שפוטרו. צ'נדלר לא שעה לתלונות והתרה באדם שטען שהוא פוטר שלא כצדק שלא לפנות לעיתונות. ללא אזהרה הוא פתח בחקירה כאשר מינה פקיד חדש שהיה אחראי על תשלום המשכורות החודשיות במשרד הפטנטים. כתוצאה ממהלך זה התברר שכמעט עשרים עובדים היו פיקטיביים לאחר שנוצרו על ידי גורמים מושחתים שפעלו לקבלת משכורות פיקטיביות. צ'נדלר גם חשף עובדים בלתי כשירים לתפקידיהם ופיטר אותם לאחר שגילה שהם נהגו להעביר את עבודתם לפקידים שמשכורתם הייתה נמוכה יותר ושלשלו לכיסם את הפרשי המשכורות. הוא פישט את נוהלי משרד הפטנטים כך שתהליכי הגשת הבקשות היו קלים יותר וזולים יותר.
איסור פעולתם של פרקליטי האינדיאנים
בדצמבר 1875 אסר צ'נדלר את כניסתם של "פרקליטי האינדיאנים", אנשים שטענו שהם מייצגים את האינדיאנים בוושינגטון, למחלקת הפנים. סוכני דמה אלו שידלו את השבטים לשלם להם סכום של שמונה דולר ליום בתוספת הוצאות בתמורה לייצוגם כביכול בוושינגטון במהלך חודשי החורף. תוך כדי ניצול חששותיהם של האינדיאנים, "פרקליטים" אלו יידעו אותם שזכויותיהם השבטיות יילקחו מהם בוושינגטון אם הם לא יקבלו את שירותיהם. צ'נדלר אסר לשלם לאנשים אלו על השירותים שהעניקו לכאורה לאינדיאנים באומרו שטענותיהם לייצוג היו בלתי חוקיות ובלתי מוסריות. הוא הכריז, "...סוכני הלשכה לענייני אינדיאנים, נציב הלשכה ומזכיר הפנים מוסמכים להגן ולשמור על זכויות האינדיאנים בכל ההיבטים...". האיסור של צ'נדלר על פעילות "פרקליטי האינדיאנים" חסך לשבטים סכומים גדולים של כסף.
יושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית
כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית ניהל צ'נדלר את מסע הבחירות המוצלח של רתרפורד הייז בבחירות לנשיאות של 1876, אף על פי שהייז לא השאיר את צ'נדלר בתפקידו כמזכיר הפנים לאחר שנבחר לנשיאות. ב-1878 היה צ'נדלר ליושב ראש הוועדה הרפובליקנית של מישיגן.
כהונה שנייה כסנאטור
ב-1879 נבחר צ'נדלר פעם שנייה לסנאט כדי לאייש את מושבו של אייזק כריסטיאנסי שהחליפו ארבע שנים קודם לכן והתפטר. הוא כיהן בסנאט עד למותו מאוחר יותר באותה שנה.
נאומו האחרון ומותו
צ'נדלר נחשב על ידי מנהיגי המפלגה כמועמד אפשרי לנשיאות ב-1880. ב-31 באוקטובר 1879 נסע צ'נדלר לשיקגו כדי לשאת נאום. על רקע שורשיו הרדיקלים, הוא נאם בפני מועדון הצעירים האפרו-אמריקאים של המפלגה הרפובליקנית באולם מקומריק. בנאומו הוא אמר שהוא מקווה שבאחד הימים שחורים יוכלו להצביע באופן חופשי ובבטחה, להתמודד על משרות, ולשאת נאומים בכל רחבי ארצות הברית, כולל בדרום, ממש כפי שהמורדים לשעבר יכלו להצביע, להתמודד על משרה ולנאום בצפון. אף על פי שהוא לקה קודם לכן בהצטננות, הוא היה במיטבו באותו יום. ביום המחרת הוא נמצא מת בחדרו שבמלון גרנד פסיפיק. זכריה צ'נדלר נטמן בבית הקברות אלמווד שבדטרויט.
הייצה
הייצה (בהונגרית: Hejce) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הייצה קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-333 תושבים בשנת 1990 עד 194 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-41%).
בהייצה חיו מעט יהודים.
סאנדיי אדטונג'י
סאנדיי דמילארה אדטונג'י (באנגלית: Sunday Damilare Adetunji; נולד ב-10 בדצמבר 1997 בלאגוס שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק במעדת החלוץ בנבחרת ניגריה.
קריירה בינלאומית
ב-11 בספטמבר 2018 ערך אדטונג'י את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בניצחון 2-1 על נבחרת ליבריה במשחק ידידות.
חובה זוטרת
חובה זוטרת או חובה הודית (שם מדעי: Sypheotides indicus) היא מין עוף בינוני במשפחת החובתיים והמין היחיד בסוג Sypheotides. המין הקרוב ביותר אליה היא חובה בנגלית שחיה באותו אזור ודומה לה במראה.
מאפיינים
החובה אנדמית לתת-היבשת ההודית שם היא חיה בעיקר בערבות עשב בעלי עשבים גבוהים מאוד. החובה מפורסמת עקב מנהגו של הזכר לקפוץ באוויר כמה מטרים ואז לנחות בכנפיים אסופות, במצג ראוותני שמבליט את צווארו וחזהו השחורים והציצה הארוכה שמאחורי ראשו (מתרחש בדרך כלל בזירה). החלק הקדמי של הגוף חום בהיר מפוספס מעט, תחילת הכנפיים לבנה והרגליים צהובות. הנקבות לעומתם חומות ומוסוות יותר וגם קטנות יותר.
חובה זוטרת היא אחת ממיני החובתיים הקטנים יותר: אורכה 46–51 ס"מ בלבד. היא נפוצה בחלק המרכזי והערבי של הודו, אך מתפרשת ברחבי תת היבשת במהלך החורף הגשום. החובה מצויה בסכנת הכחדה והיא מתמעטת באזורים רבים בהם הייתה נפוצה בעבר, כגון פקיסטן.
פדריקו בהמונטס
פדריקו מרטין בהמונטס (נולד בשם אלחנדרו מרטין בוהמנטס; 9 ביולי 1928 – 8 באוגוסט 2023) היה רוכב מרוצי אופני כביש ספרדי. נודע בעיקר בשל יכולות הטיפוס שלו במעלות ההרריים במרוצי האופניים, שבעטיין קיבל את הכינוי "הנשר מטולדו".
בהמונטס ניצח בטור דה פראנס בשנת 1959. כמו כן, הוא ניצח בסך הכל 11 קטעים במרוצי גראנד טור בין השנים 1954–1965. הוא זכה בסך הכל ב-9 ניצחונות בקטגוריית ההרים במרוצי הגרנד טור והיה לרוכב האופניים הראשון שהשלים זכייה בדירוג ההרים בכל שלושת הגרנד טורס.
ילדות ונעורים
בהמונטס נולד בסנטו דומינגו-קאודיה, טולדו. ביולי 1936, עקב מלחמת האזרחים בספרד, ברחה המשפחה למדריד. על מנת לקיים את משפחתו, שסבלה מעוני, בהמונטס נהג לקפוץ מגשר לתוך נגררים של משאיות, כדי לגנוב מתוכם דברי מאכל. הוא גם ליקט תחמושת חיה מתעלות שבהן שהו חיילים בעת מלחמת האזרחים, כדי למכור את החלקים המתכתיים שבה. בהמונטס אימץ כשם משפחתו את שם משפחת האם, בהמונטס ולא כמקובל שם האב - מרטין. כפי הנראה כדי להבדילו ממשפחות רבות בכפר שנשאו את השם מרטין.
בגיל 18 הוא קנה את האופניים הראשונים שלו, על מנת להעביר מזון באופן לא חוקי בין כפרים. בעודו מסתתר מהמשמר האזרחי בשל פעולותיו בשוק השחור, חלה במחלה שהובילה אותו לירידה קיצונית במשקל, אובדן שיער וחום. לאחר שהיה חולה במשך חודשיים, ב-18 ביולי 1947 התחרה בהמונטס במרוץ האופניים הראשון שלו, אליו הוזמן על ידי שניים מעמיתיו בשוק השחור המקומי. הוא רכב על האופניים לכפר הסמוך שבו נערך המרוץ, ועם בננה ולימון בלבד כמזון, הוא הצליח לסיים במקום השני.
קריירה מקצוענית
ב-1955 התחרה במרוץ וואלטה אספניה ששב להתקיים, נפצע בצורה משמעותית, אך סיים את המרוץ במקום ה-21.
ב-1956 ניצח בקטגוריית ההרים בג'ירו ד'איטליה (במשותף עם שארלי גול ועם אורליו דל ריו) וסיים רביעי בדרוג הכללי גם בוואלטה אספניה וגם בטור דה פראנס.
ב-1957 סיים שני בדרוג הכללי בוואלטה אספניה (אחרי המנצח, חסוס לורוניו), ניצח בקטגוריית ההרים במרוץ ובקטע אחד.
ב-1959 הגיע להישג השיא בקריירה שלו - הוא ניצח בטור דה פראנס וניצח במקביל בקטגוריית ההרים במרוץ וכמו כן ניצח בקטע שהסתיים בפוי דה דום. הוא גבר על כוכבי נבחרת צרפת לואיזון בובה וז'אק אנקטיל. מנהל הנבחרת הספרדית, הרוכב האיטלקי הנודע, פאוסטו קופי, שיכנע את בהמונטס לזנוח את התמקדותו בדירוג ההרים ולנסות לנצח בדירוג הכללי. הייתה זו הפעם הראשונה שבה רוכב ספרדי מנצח בטור דה פראנס. קיימת טענה כי מארגני המרוץ בחרו בשנים שלאחר מכן מסלול מרוץ שישפר את סיכויי אנקטיל הצרפתי לנצח, במטרה למנוע מהרוכב הספרדי לנצח שוב במרוץ. באותה שנה ניצח גם קטע אחד בוואלטה אספניה וסיים במקום השלישי בדרוג הכללי בטור דה סוויס תוך שהוא מנצח בשני קטעים במרוץ.
ב-1962 עבר הטור דה פראנס מקבוצות לאומיות לקבוצות מסחריות. בהמונטס רכב בקבוצה הצרפתית Margnat-Paloma. הוא ניצח בפעם הרביעית בדרוג ההרים בטור דה פראנס. כמו כן, ניצח קטע אחד במרוץ.
ב-1963 סיים שני בדרוג הכללי בטור דה פראנס, בפיגור של 3:35 דקות אחרי המנצח, ז'אק אנקטיל. הוא ניצח בקטגוריית ההרים במרוץ בפעם החמישית. הוא ניצח בקטע אחד בהרי האלפים שהסתיים בגרנובל. הוא אף זכה בארבעה קטעים בפרס הרוכב ההתקפי בקטע, בניגוד לאנקטיל שהתמקד ברכיבה בעלת אופי הגנתי.
ב-1964 סיים שלישי בדרוג הכללי בטור דה פראנס, אחרי המנצח אנקטיל וריימונד פולידור במקום השני. הוא ניצח בקטגוריית ההרים בפעם השישית וניצח שני קטעים במרוץ. אחד בהרי האלפים, שהסתיים בבריאנסון ואחד בהרי הפירנאים, שהסתיים בפו.
1965 הייתה שנת הפרישה של בהמונטס. הוא זינק לטור דה פראנס אך פרש לאחר מספר קטעים. המירוץ האחרון בו ניצח היה מעלה המונז'ואיק שהתקיים בפעם הראשונה באוקטובר 1965 - מרוץ חד-יומי דו-שלבי שסיומו בטיפוס למונז'ואיק בברצלונה.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו, בהמונטס ניהל חנות אופניים ואופנועים. הוא החל לעסוק בתחום זה עוד בזמן היותו רוכב פעיל. בשנות ה-50 נהג להביא חלקי אופניים מצרפת ולמכור אותם בזמן מרוצים בספרד לרוכבים הספרדיים. בשל כך זכה גם לכינוי el Gitano (הצועני). כמו כן, הוא יזם וניהל בשנותיו הראשונות את מרוץ הקטעים וואלטה טולדו שהתקיים בשנים 2016-1966.
במשאל שאורגן ב-2013 על ידי עיתון הספורט הצרפתי L'Équipe לרגל המהדורה ה-100 של הטור דה פראנס, נבחר בהמונטס על ידי פאנל שכלל רוכבי עבר והווה למטפס הטוב ביותר בהיסטוריה של הטור דה פראנס. את הפרס העניק לו נשיא צרפת, פרנסואה הולנד.
בסרט אמלי, מוצאת הגיבורה קופסת פח קטנה שבה החביא ילד את חפציו היקרים. אחד מהחפצים היא דמות רוכב בדיל בדמותו של בהמונטס.
בהמונטס העיד כי לאחר פרישתו לא שב לרכוב על אופניים, חוץ מבפעם אחת, במחווה של הוקרה, בהלווייתו של הרוכב הספרדי לואיס אוקניה (מנצח הטור דה פראנס ב-1973), שהתאבד ב-1994. עוד העיד בהמונטס כי זיכרונותיו מהמרוצים בהם נטל חלק ממלאים את חייו, והוא נזכר באושר בכל ההישגים שלו ובמקומות בהם רכב.
לאחר מותו של רוז'ה ולקוויאק ב-2017, הפך בהמונטס למנצח הטור המבוגר ביותר החי עדיין. הוא נפטר בוויאדוליד ב-8 באוגוסט 2023, כשהוא בן 95.
קורנל ויילד
קורנל ווילד (באנגלית: Cornel Wilde; 13 באוקטובר 1913 - 16 באוקטובר 1989) היה שחקן קולנוע, במאי קולנוע ומפיק סרטים אמריקאי יהודי.
קורות חיים
נולד בשם קורנל לאיוש וייס (Kornél Lajos Weisz) בעיר פרייבידזה (Prievidza) בהונגריה (כיום בסלובקיה) להורים יהודים. ב-1920 היגרה המשפחה לארצות הברית וכחלק מתהליך האמריקניזציה שונה שמו לקורנליוס לואיס ויילד. הוא למד רפואה בסיטי קולג' של ניו יורק, גמר שלוש שנים בהצטיינות וקבל מלגה לאוניברסיטת קולומביה אך החליט לפרוש. כמו כן עסק בסיף ועמד להצטרף לנבחרת הסיף של ארצות הברית לאולימפיאדת ברלין אך החליט לפרוש ולהתמסר למשחק. הוא ניצל את מיומנותו בסיף באחדים מסרטיו.
ויילד למד משחק והחל להופיע בתפקידים קטנים בברודוויי. הוא החל להופיע בסרטים ב-1937 בתפקידים קטנים. הפריצה הגדולה שלו הייתה בסרט שיר שייזכר - "A Song to Remember" על חיי פרדריק שופן ובו הופיע בתפקיד הראשי כשופן. תפקיד זה זיכה אותו במועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר. ב-1941 הופיע בסרט "הרי הסיירה הגבוהים" עם המפרי בוגרט. ב-1947 הופיע בתפקיד ראשי בסרט "לנצח אמבר" בבימויו של אוטו פרמינגר.
לאחר מכן הופיע במספר סרטים אפלים: "Leave Her to Heaven" (בישראל נקרא "בצבת הקנאה") לצידה של ג'ין טירני (1945), "Road House" (1948) ו-"Shockproof" (1948, לצידה של אשתו הראשונה פטרישיה נייט).
בשנות ה-50 הקים ויילד חברת הפקה ושיחק בכמה מהסרטים אותם הפיק כמו: "The Big Combo" (1955, לצד אשתו השנייה ג'ין וואלאס). ב-1965 הפיק וביים את הסרט "The Naked Prey" (הטרף העירום) בו שיחק צייד עירום הנמלט על נפשו מפני אנשי שבטים פראיים באפריקה.
ב-1963 ביים ושיחק בסרט "Lancelot and Guinevere", ב-1967 ביים ושיחק בסרט "Beach Red" וב-1970 ביים את הסרט "No Blade of Grass". כן הופיע במספר סדרות טלוויזיה כמו לוסי אהובתי וכתב מספר תסריטים.
חיי משפחה
היה נשוי לשחקנית פטרישה נייט בשנים 1937–1951 ונולדה להם בת אחת - ונדי.
ב-1951 נישא לשחקנית ג'ין ואלאס שהופיעה איתו במספר סרטים ולהם בן משותף - קורנל ואלאס ויילד ג'וניור. הם התגרשו ב-1981.
הנערה שקפצה בזמן
הנערה שקפצה בזמן (ביפנית: 時をかける少女, טוקי או קאקרו שוג'ו) הוא סרט אנימה יפני שהופק ב-2006, בסטודיו Madhouse, בבימויו של מאמורו הוסודה ועל-פי תסריט מאת סאטוקו אוקודרה. עלילתו של הסרט עוסקת במאקוטו קונו, נערה בגיל תיכון, שמקבלת במקרה את היכולת למסע ("קפיצה") בזמן, ומנצלת אותה לטובתה האישית. הסרט מבוסס באופן רופף מאוד על רומן יפני מ-1967 באותו שם מאת יאסוטאקה טסוטסואי, כאשר הדמות הראשית של הרומן היא דמות משנית בסרט, וקיים בשתי היצירות אותו רעיון כללי. הסרט יצא לאקרנים ב-15 ביולי 2006, וזכה לביקורות אוהדות רבות ולפרס האקדמיה היפנית לאנימציית השנה.
נעימות הרקע בפס-הקול של הסרט, שביניהן עיבוד של אחת מוריאציות גולדברג, הולחנו על ידי יושידה קיושי; זמרת בשם האנאקו אוקו שרה את שני שירי הנושא.
עלילה
מאקוטו קונו היא נערה בגיל תיכון, שחיה בטוקיו עם הוריה ואחותה הקטנה. דודתה, קאזוקו יושיאמה (הדמות הראשית ברומן עליו מבוסס הסרט), היא משחזרת אמנות במוזיאון הלאומי של טוקיו.
יום אחד מאקוטו מועדת על מכשיר מוזר בצורת אגוז מלך. בדרכה הביתה, כאשר היא נוסעת במורד שיפוע, מאקוטו המבועתת מגלה שבאופניה התקלקלו הבלמים. בלא יכולת לעצור, מאקוטו דוהרת אל עבר מחסום הרכבת שבסוף השיפוע, מתנגשת בו, ונזרקת מאופניה הישר לדרכה של רכבת נוסעת. מיד לאחר מכן, מאקוטו נופלת מאופניה בתחילת הרחוב, זמן קצר לפני מעבר הרכבת. לאחר שהיא מספרת על התקרית לדודתה, דודתה של מאקוטו מסבירה לה שבדרך כלשהי היא קיבלה את היכולת לחזור בזמן.
לאחר מספר ניסויים שהיא עורכת, מאקוטו מגלה שהיא יכולה לחזור בזמן על ידי קפיצה מגובה רב: ככל שתקפוץ מגובה רב יותר, כך תחזור זמן רב יותר לאחור. מאקוטו מנצלת תחילה את היכולת שלה לתועלתה האישית: היא משיגה ציונים מעולים, מונעת מעצמה להיות מובכת בפני חבריה, חוזרת שוב ושוב לזמן בו היא וחבריה שרים קראוקה, ומתחמקת מצ'יאקי, אחד מחבריה, שביקש ממנה לצאת איתו. בשלב מאוחר יותר, מאקוטו מגלה קעקוע בחלקו התחתון של מרפקה, ובו רשום מספר קפיצות הזמן שנותרו לה; קעקוע זה ישמש אותה בהמשך העלילה. עם הזמן, מאקוטו מבינה שמעשיה גרמו לחבריה ולאנשים אחרים להיפגע בדרכים שונות, ומחליטה להשתמש ביכולותיה בשביל לשפר את חייהם ככל האפשר.
בזמן שהיא חוזרת לביתה ברגל, צ'יאקי מתקשר למאקוטו ושואל אותה אם היא קופצת בזמן. היא מנצלת את קפיצת-הזמן האחרונה שלה בשביל להסיט את נושא השיחה בזמן המתאים. מיד לאחר סיום השיחה, מאקוטו מגלה שקוסקה, אחד מחבריה, "שאל" ממנה את אופניה המקולקלים, והרכיב עליהם את חברתו. מאקוטו, שכבר אינה יכולה לחזור בזמן, מנסה לעצור אותם, אך בלא הועיל: שניהם מתרסקים אל תוך המחסום, ועפים מהאופניים הישר אל דרכה של אותה הרכבת שהייתה אמורה להרוג את מאקוטו.