cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רשות ניקוז
עד שנת 1996 פעלו כ-26 רשויות שונות ב-40% משטח ישראל. רשויות אלו פעלו בעיקר בשטח המועצות האזוריות. לאחר חורף 1991–1992 ופרסום דו"ח של מבקר המדינה בנושא, הוחלט לארגן מחדש את הרשויות, ולהקים כ-11 רשויות בלבד שיפעלו בכל הארץ.
בישראל פועלות 11 רשויות ניקוז:
קנמור
קנמור (באנגלית: Canmore) היא עיר בפרובינציית אלברטה, קנדה, הממוקמת כ־81 קילומטרים ממערב לקלגרי ליד הגבול הדרום מזרחי של הפארק הלאומי באנף. היא ממוקמת בעמק בואו הנמצא בהרי הרוקי של אלברטה. העיר גובלת ממערב, ובדרום מערב במרחב "ארץ קאנאנסקיס". המחוז העירוני של ביגהורן מס' 8 נמצא מצפון וממזרח. במפקד האוכלוסין לשנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 14,798 תושבים. קנמור היא העיר התשיעית בגודלה באלברטה.
היסטוריה
קנמור נקראה רשמית בשנת 1884 על ידי מנהל הרכבת הפסיפית הקנדית דונלד א. סמית'  (לימים הברון סטראטקונה הראשון ומונט רויאל). הוא עצמו נקרא על שמו של מלקולם השלישי מסקוטלנד שזכה גם לכינוי קנמור. Canmore היה כינוי גאלי עבור "המנהיג הגדול" או "ביג צ'יף".
בשנת 1886, המלכה ויקטוריה העניקה לעיירה את אמנת כריית פחם, ומכרה הפחם מספר 1 נפתח ב-1887.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 הוקם צריף המשטרה רכובה של צפון מערב קנדה, ברחוב הראשי, אך הוא פונה ב-1927. הבניין שוחזר בשנת 1989 והוא בהשגחת מוזיאון קנמור והמרכז המדעי הגאוגרפי.
מצבה הכלכלי של קנמור היה בשפל עד להכרזה בתחילת שנות ה-80 שקלגרי תארח את אולימפיאדת החורף של 1988, ושקנמור תארח את האירועים הנורדיים. אירוע זה הביא לעלייה בתיירות, וקנמור החלה להתפתח כיעד תיירותי.
מלון קנמור נבנה בשנת 1890 ברחוב הראשי. בשנת 2015 הוכרז המבנה כאתר מורשת ששופץ ושוקם. המלון חגג 120 שנה להייוסדו באוקטובר 2010.
גאוגרפיה
הצמיחה העירונית של קנמור בצמוד לפארקים הלאומיים הובילה למאמצים רבים לניסוח והצבת מתאר לעיר והגבולות לפיתוח עתידי. העיר הייתה צפויה להגיע ל"בינוי" המקסימלי שלה לאחר השלמת הפיתוחים של Silvertip Resort ו-Three Sisters Mountain Village בין השנים 2015–2020. קנמור נחצית על ידי הכביש המהיר חוצה קנדה, היא ממוקמת בצמוד למסילת הרכבת הפסיפית הקנדית (המתחברת לאוקיינוס השקט), נהר בואו עובר דרכה, מספר נתיבי תחבורה מרכזיים עוברים דרך העיר, אשר השפיעו על הכלכלה המבוססת על התיירות ועל תעשיית הכרייה ההיסטורית שלה.
חלק גדול מאזור קנמור הוגדר כמסדרון חיות בר. מסדרון זה מאפשר לבעלי חיים כמו דובים, פומות, זאבים ואיילים לנוע בין אזורי המחיה והגידול, שלהם בהם, הם יכולים למצוא מזון, לברוח מטורפים, להתרבות, ללדת ולהקים טריטוריות.
למרות אוכלוסייתה הקטנה והתדמית הידידותית לסביבה, העיר קנמור בנויה בפיזור ומפולחת מאוד (בשל מסדרונות חיות בר, כבישים מהירים, מסילת הברזל ונהר הבואו). לוקח לעבור ברגל מצד אחד ועד מרכז העיר יותר משעה וחצי ברגל. מרכז העיר כולל את רחוב 8, או "הרחוב הראשי", שהיה בעבר הדרך לאזור מגורים בעיר. נמצאים בו מספר מבנים עתיקים; בזמן המודרני, מרכז העיר גדוש בחנויות קטנות, מסעדות וגלריות. חלק ניכר מהפיתוח נעשה בכפר ההרים Three Sisters, Silvertip Resort, וסביב מרכז העיר.
סביב העיר נסללו מסלולים לטיולי הליכה, לאופני הרים, לרכיבה על סוסים ושבילים החוצים את אזור קנמור.
אוכלוסייה
במפקד האוכלוסין 2016 שנערך על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה הקנדית, בעיר קנמור נרשמה אוכלוסייה של 13,992 תושבים המתגוררים ב-5,738 מתוך 7,963 סך כל הדירות הפרטיות במקום. בשנת 2016 שטח הקרקע של העיר עמד על 69.43 קילומטרים רבועים וצפיפות האוכלוסין עמדה על 201.5 תושבים לקילומטר מרובע.
בהתבסס על גודל אוכלוסייתה, קנמור היא אחת הערים הגדולות במחוז והיא זכאית למעמד עיר. על פי חוק השלטון העירוני של אלברטה, עיירה זכאית למעמד עיר כאשר היא מגיעה ל-10,000 תושבים.
כפי שנרשם במפקד 2016, כ-81% מהתושבים דיווחו שהשפה האנגלית היא שפתם הראשונה. כ-5% מהאוכלוסייה דיווחו שהשפה הצרפתית היא שפתם הראשונה ו- 2% דיווחו שגרמנית היא שפתם הראשונה.
אַקלִים
האקלים של קנמור מתון ביחס לכמה אזורים אחרים באלברטה. אין תחנת תצפית מזג אוויר בעיר, אבל בעיר הסמוכה באנף הטמפרטורה הגבוהה הממוצעת בחודש ינואר מגיעה ל־4.6- מעלות צלזיוס, והלחות יחסית נמוכה. הקיץ קצר וטמפרטורות היום נעות בין 18–22 מעלות צלזיוס.
אמנות ותרבות
בקנמור יש מוזיאון אחד, מוזיאון קנמור והמרכז המדעי הגאוגרפי (CMAGS) הממוקם לאורך השדרה השביעית במרכז האזרחי של קנמור. בשנת 2006, המוזיאון חתם על הסכם עם עיריית קנמור שהוא "ישמר את מורשת העיר", באמצעות תערוכות לתושבים ומבקרים כל השנה".
בעיר מתגוררים מספר רב של סופרים, ציירים וצלמים. סרטים עלילתיים רבים צולמו באזור קנמור, כולל הר ברוקבק, ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד ואחרים.
המרכז הנורדי
המרכז הנורדי של קנמור נבנה במקור עבור משחקי החורף האולימפיים של 1988. נערכו בו אירועי סקי קרוס קאנטרי, ביאתלון. המרכז הנורדי של קנמור מספק מסלולים ברמה בינלאומית לשימוש על ידי גולשי סקי קרוס קאנטרי, רוכבי אופני הרים, רצי שבילים, גולשים ומטיילים. יש בו גם מסלולי גולף דיסק עם 18 חורים המופעלים בעיקר בקיץ. למרכז הנורדי יש מעמד של פארק מחוזי והוא מנוהל על ידי מנהלת הפארקים של אלברטה.
אגמי גראסי
אגמי גראסי העליון והתחתון שוכנים בגובה של כ-1,525 מ' בדרום הרי הרוקי הקנדיים ומשקיפים על העיר קנמור. הם מקבלים את המים שלהם מנהר ספריי. מי האגמים צלולים מאוד. הם מוקפים בהרים מכוסי שלג תמידי וצוקים.
הפארק הלאומי באנף
קנמור היא העיר המרכזית הקרובה ביותר לפארק הלאומי באנף, שהשער הראשי של הפארק נמצא מצפון-מערב לעיר. במרחק של 22 ק"מ נסיעה מקנמור.
ספורט
קנמור היא "מכה" לחובבי מקצועות ספורט השטח.
קנמור הוא הבית הרשמי של קבוצות הסקי קרוס קאנטרי וביאתלון הלאומיות של קנדה.
ב-22 בפברואר 2006, צ'נדרה קרופורד תושבת קנמור זכתה במדליית הזהב בקרוס קאנטרי למרחק 1.1 ק"מ לנשים באולימפיאדת החורף 2006 בטורינו, איטליה. בקי סקוט, תושבת קנמור זכתה מדליית זהב במרוץ הרדיפה בסקי קרוס קאנטרי, באולימפיאדת החורף 2002 בסולט לייק סיטי, יוטה.
המרכז הנורדי בקנמור מארח אירועי ספורט גדולים רבים. במהלך עונת הקיץ מתקיימים בו מרוצי אופני הרים (כולל אליפות העולם, ב־2009 ואליפות קנדה ב־2010). במהלך עונת החורף, מתקיימים במקום מספר מרוצי סקי קרוס קאנטרי, החל מאירועים מקומיים ועד גביע העולם של FIS ב-2005, 2008, 2009, 2012 ו -2016.
קנמור יונייטד היא קבוצת הכדורגל המקומית, המשתתפת בקיץ בליגת הכדורגל של Bow Valley, כמו גם בטורנירים בקולומביה הבריטית, ססקצ'ואן ואלברטה.
פארק הסקייט של קנמור לנוער נבנה בקיץ 2009.
תקשורת
העיתונים העיקריים של העיר הם Rocky Mountain Outlook ו- Banff Crag & Canyon. תחנת הרדיו היחידה הפועלת בקנמור היא CHMN-FM.
דיור
נכון ליוני 2014 בקנמור שיעור המבנים הפנויים הנמוך ביותר בקנדה בהתייחס לנכסים להשכרה לפי דוח CMHC Spring. עובדה זו משפיעה על שוק הדיור ומעלה את מחירי ההשכרה.
בתוך העיר, ישנם כמה מבנים המשתמשים באנרגיה גיאותרמית. עם זאת, משום שהנוף המקומי מיוחד מאוד, לא כל אחד יכול להתקין מכשירי אנרגיית שמש או רוח בנכס שלו. חוקי העזר נוקשים מאוד ו"שינויים אסתטיים" אינם מקובלים.
קנמור היא מקום שקשה מאוד למצוא בו דיור בר השגה, ובעלי חיות מחמד או משפחות עלולים להתקשות בהסדרת מגורים. כדי להקל על מצוקת הדיור, קנמור ביצעה מספר פרויקטים של דיור בר השגה. בשנת 2000, העיר קנמור הקימה את חברת Canmore Community Housing Corporation (CCHC) כדי לספק פתרונות דיור לקהילה.
תַשׁתִית
התחבורה המקומית מסופקת באמצעות חברת התחבורה ציבורית בשם Roam.
ארטי שו
ארתור ג'קוב ארשווסקי ידוע כארטי שו (באנגלית: Arthur Jacob Arshawsky; 23 במאי 1910 – 30 בדצמבר 2004) היה קלרניתן ג'אז אמריקאי, מלחין, מנהיג להקה ושחקן.
ביוגרפיה
שו נולד בניו יורק וגדל בעיר ניו הייבן בקונטיקט אשר בארצות הברית, וכבר בגיל 13 למד לנגן על סקסופון, ובגיל 16 עבר לקלרינט תוך כדי עזיבת מגוריו למען מסע הופעות בלהקה נגנים חדשה. הוא היה נשוי מספר פעמים, בין נשותיו הידועות היו השחקניות לנה טרנר, אווה גרדנר, אוולין קייס, והסופרת קתלין וינזור.
שו התפרסם ב-1938 כשניגן עם להקתו את שירו של קול פורטר "Begin the Beguine", ומשנות העשרים ועד שנות הארבעים פרחה הקריירה של שו באופן מרשים. בשנות החמישים עזב את תחום המוזיקה לטובת חווה חקלאית בספרד, כמו כן גרם לשערורייה גדולה לאחר שכינה את מעריציו "מטומטמים", יותר מאוחר הסביר כי התכוון רק לאלו אשר השתוללו יתר על המידה והתפרעו בהופעותיו. הוא היה חובב קריאה, ועם השנים כתב שני קובצי סיפורים, ובנוסף אוטוביוגרפיה אשר זכתה להצלחה רבה.
הינד רוסתום
הינד רוסתום (בערבית: هند رستم), שם הבמה של נרימאן חוסיין מוראד (12 בנובמבר 1929 – 8 באוגוסט 2011), הייתה שחקנית מצריה, מגדולות השחקניות של עידן הזהב של הקולנוע המצרי. המראה החיצוני שלה הקנה לה את הכינוי "מרילין מונרו של המזרח" (בערבית: مارلين مونرو الشرق). הינד רוסתום כיכבה בלמעלה מ-80 סרטים במהלך הקריירה שלה.
ביוגרפיה וקריירה מוקדמת
היא החליטה לפרוש ממשחק בשנת 1979, כיוון שרצתה שהקהל יזכור אותה בצעירותה.
רוסתום דחתה הצעה של מיליון לירות מצריות עבור כתיבת הביוגרפיה שלה, בחודש דצמבר 2002. ההצעה הוגשה מטעם ערוץ לוויין מצרי וביקשה לתאר את החיים שלה בסדרת דרמה. היא התבקשה להגיש את ההיסטוריה המלאה של העבר שלה, הישגים, חוויות העבודה עם שחקני עבר בולטים, כגון פריד שאוקי, יוסף שאהין, שכרי סרחאן, ושאדיה. רוסתום אמרה כי סירבה למכור את חייה כאמצעי בידור, כיוון שהחיים האישיים שלה נוגעים לה בלבד ולא לאף אחד אחר. רוסתום הייתה נשואה פעמיים: לחסן רדא, במאי הקולנוע ואבי בתה היחידה, ולמוחמד פיאד, רופא.
מותה
ב-8 באוגוסט 2011, רוסתום נפטרה בבית החולים אל-מוהנדסין בגיזה בעקבות התקף לב, בגיל 81.
צב רך כהה ענק
צב רך כהה ענק (שם מדעי: Rafetus) הוא סוג של צב ממשפחת צבים רכים שחי בנהר היאנגצה ובנהרות במזרח התיכון, בעיקר בנהר הפרת.
אלו מיני צבים ענקיים. הם יכולים להגיע למשקל של 200 ק"ג. הם בעלי שריון מגודל לעומת שאר הצבים הרכים וצבעו כהה עד אפור. הם בעלי כפות גדולות וראש גדול עם חדק מעל הפה. ראייתם חלשה.
ראומה
ראומה היא דמות מקראית מספר בראשית. פילגשו של נחור אחי אברהם ואמם של טבח גחם, תחש ומעכה.
השם ראומה נגזר כנראה מהמילה ראם.
יבגני וודולזקין
יֶבְגֵּני גֶּרְמָנוֹבִיץ' ווֹדוֹלׇזְקין (ברוסית: Евге́ний Ге́рманович Водола́зкин; נולד ב-21 בפברואר 1964, קייב) הוא סופר ומבקר ספרות רוסית. דוקטור לפילולוגיה.
ביוגרפיה
בוגר הפקולטה הפילולוגית של אוניברסיטת קייב על שם טאראס שבצ'נקו (1986). באותה שנה נכנס לבית הספר לתארים מתקדמים של המכון לספרות רוסית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות (בית פושקין), המחלקה לספרות רוסית ישנה, בראשות האקדמאי דמיטרי ליכצ'וב. לאחר שהגן על התזה שלו על תרגום הכרוניקה הביזנטית של ג'ורג' אמרטולה (1990).
ביוני 2017 הוא נבחר לדוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת בוקרשט. מאז 2017 הוא היה בעל טור בעיתון איזווסטיה.
על פי ה"גרדיאן", הרומן "לאוור" של יבגני וודולזקין נכנס לעשרת הספרים הטובים ביותר בספרות העולמית על אלוהים. בדירוג מיטב הסופרים הרוסים שפרסמה מערכת "Russia Beyond the Headlines", הוא תפס את המקום ה-25 (הגבוה ביותר מבין הסופרים החיים).
בשנת 2016, הארכיבישוף מקנטרברי, רואן ויליאמס, הקדיש את נאומו "רומן סקרן: פוסט מודרניזם ושיגעון קדוש" לרומן לאוור של וודולזקין (TEDxOxBridge, 05.07.2016). על פי העיתון מטרופוליס, הרומן של וודולזקין "טייס" עמד בראש עשרת הספרים המובילים שפורסמו ברומניה בשנת 2017. בשנת 2019 הפך "לאוור" לספר השנה בסלובקיה.
בשנת 2018 התקיימה באוניברסיטה היגלונית הכנס המדעי הבינלאומי "שמות איקוניים של ספרות רוסית עכשווית: יבגני וודולזקין" (קרקוב, 17-19 במאי 2018), בו לקחו חלק 91 חוקרים מ-19 מדינות העולם. ב-20 בנובמבר 2018 נכלל בהרכב המועצה הנשיאותית לתרבות ואמנות.
בשנת 2019 הוא נבחר כחבר במועצה הציבורית של ועדת התרבות של הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית.
חיים אישיים
גר בסנקט פטרבורג; אשתו היא מבקרת הספרות טטיאנה רודי, בתו נטליה וודולזקינה.
שמעון אשריקי
הרב שמעון אשריקי (1860–1930) היה שד"ר, חבר בית הדין של העדה הספרדית בירושלים, ממנהיגי ועד העדה המערבית בעיר, ואב בית הדין של העדה.
ביוגרפיה
נולד בשנת 1860 (ה'תר"ך) באספי שבמרוקו לחיים, שהיה מעשירי העיר. בהיותו כבן 5 עלו עמו הוריו לישראל והתיישבו ביפו, שם התחנך בצעירותו אצל הרב שלמה חזן. לאחר מספר שנים ביפו, עבר להתגורר בירושלים בעקבות פטירת אביו, שם למד יחד עם הרב יצחק אשכנזי. בתקופה זו נישאה אמו לראשון לציון הרב אברהם אשכנזי, והוא אומץ אצלו כבן.
בסיום לימודיו נישא לבוליסה סול, בת הגביר אברהם פינסו שהיה ממנהיגי וראשי העדה הספרדית. בתקופה שלאחר נישואיו יצא בשליחות כשד"ר מטעם כוללות ירושלים לערי הודו, עיראק, צפון אפריקה וספרד. בשנת 1900 ובשנת 1902 שהה בשליחויות כשד"ר מטעם העדה המערבית במרוקו. בסיום שליחויותיו שב לירושלים ומונה לשמש כחבר בית הדין של העדה הספרדית בעיר.
בשנות מלחמת העולם הראשונה שימש כחבר בבית הדין המורחב "משמרת הקודש" של עדות הספרדים והאשכנזים לצד הרב אליהו משה פאניז'יל והרב וידאל סורנאגה, ולאחר פטירתו של הרב יוסף חיים הכהן בשנת 1921 (ה'תרפ"א), מונה לשמש במקומו כאב בית הדין של העדה המערבית. בפעילותו הציבורית שימש בין היתר כחבר וועד העיר ליהודי ירושלים.
בתו בידה נישאה ליצחק יחזקאל יהודה, ונפטרה בחיי אביה. בנו חיים שימש כמורה לערבית בגימנסיה הרצליה ובבית הספר התיכוני למסחר בתל אביב.
נבחרת יוון בכדורגל נשים
נבחרת יוון בכדורגל נשים מייצגת את יוון בתחרויות כדורגל נשים בינלאומיות ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל של יוון.
היסטוריה
משחקה הראשון של הנבחרת התקיים ביולי 1991, ובו היא הפסידה 6-0 לאיטליה במפגש ידידות.
ב-2003, השתתפה יוון בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע אלגארבה, ובו סיימה במקום השמיני. שנה לאחר מכן היא לקחה חלק בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת אתונה - וזאת מכיוון שהעפילה אליו אוטומטית כמארחת. בטורניר עצמו שובצה הנבחרת לבית עם אוסטרליה, ארצות הברית וברזיל, אך לא כבשה אפילו שער אחד והפסידה בכל שלושת משחקיה. באותה שנה היא אף השתתפה בפעם השנייה ברציפות בגביע אלגארבה, ובסיומו זכתה בפרס הנבחרת ההוגנת של הטורניר.
עלות קבועה
עלות קבועה היא עלות שאינה משתנה או אינה ניתנת לשינוי בטווח הקצר ולכן אינה מושפעת באופן ישיר ומיידי מהיקף פעילותו של העסק, להבדיל מעלות משתנה. בטווח הארוך כל העלויות הן עלויות משתנות שכן נכסים ניתן למכור, חוזים ניתן לסיים וכדומה. בטווח הזמן בו לא ניתן לבטל את ההוצאה ולהימנע מהעלות, תחשב עלות זו עלות קבועה.
את העלויות הקבועות נהוג להעמיס באופן יחסי על העלויות המשתנות על מנת לוודא שההכנסות מכסות את כל העלויות. כיום יש גישות כגון תמחור מבוסס פעילויות המתנגדות לשיטה זו.
הרקיע השביעי (מסעדה)
הרקיע השביעי (ברוסית: Седьмое небо) הוא שמו של מתחם מסעדות מסתובב הממוקם על מגדל אוסטנקינו במוסקבה. בשנים 1967–1975 היא הייתה המסעדה המסתובבת והגבוהה ביותר בכלל (ביחס לקרקע) בעולם.
תיאור
המסעדה הורכבה משלושה אולמות: "ברונזה", "כסף" ו"זהב", בשלוש קומות נפרדות בגובה של 328-334 מ' מעל פני הקרקע. בכל אולם סופקו 24 שולחנות ארבעה מושבים, הממוקמים לאורך החלונות הפנורמיים במעגל ברדיוס של 9.2 מטר. השטח הכולל של האולמות הוא 600 מ"ר, רוחב כל אחד משלושת האולמות הוא 2.5 מטר. הקיבולת המקסימלית של כל רמה היא לא יותר מ-80 אנשים, ולכן המקומות הוזמנו אך ורק מראש.
המסעדה הייתה אטרקציה תיירותית פופולרית במוסקבה בשל העובדה שהחדרים בצורת הטבעת שלה ביצעו סיבובים מעגליים סביב צירם במהירות של סיבוב אחד בארבעים דקות.
מתחם מסעדות הרקיע השביעי היום
בשנת 2016 חידשו את עבודתם שני מפלסים במתחם המסעדות - בית קפה וקפה - אולם המסעדה נפתח בשנת 2017.
מתחם המסעדות "הרקיע השביעי" מורכב היום משלושה מפלסים: בית קפה (334 מטר), קפה (331 מטר) ומסעדה (328 מטר).
השפל הארוך
השפל הארוך היה מיתון כלכלי עולמי, שהחל ב-1873 ונמשך עד מרץ 1879, או 1896, תלוי במדדים שבהם נעשה שימוש. זה היה המיתון החמור ביותר באירופה ובארצות הברית, שחוו עד אז צמיחה כלכלית חזקה שניזונה על ידי המהפכה התעשייתית השנייה בעשור שלאחר מלחמת האזרחים האמריקאית. המאורע זכה לכינוי "השפל הגדול" באותה תקופה, והוא החזיק בכינוי הזה עד השפל הגדול של שנות ה-30 של המאה ה-20. למרות תקופה של דפלציה והתכווצות כללית, לא התרחשה הידרדרות כלכלית חמורה כמו בשפל הגדול.
בתקופה זו בריטניה הגדולה נפגעה הכי קשה ואיבדה חלק מההובלה התעשייתית הגדולה שלה על הכלכלות של אירופה הקונטיננטלית. עוד בזמן התרחשות האירועים ומעט לאחריהם, הדעה הרווחת הייתה שהכלכלה הבריטית חוותה שפל מתמשך מ-1873 ועד לשנת 1896, ומספר מאמרים מתייחסים לתקופה כאל השפל הגדול של 1873-1896, עם הפסדים פיננסיים ותעשייתיים שהתחזקו על ידי מיתון ארוך במגזר החקלאי.
בארצות הברית, מתייחסים ההיסטוריונים לשפל של 1873–1879, שהתחיל בבהלה של 1873, ואחריה הבהלה של 1893, שנתנה את האות לסיום עידן של שגשוג. הלשכה הלאומית למחקר כלכלי של ארצות הברית מתארכת את ההתכווצות בעקבות הבהלה שנמשכה מאוקטובר 1873 עד מרץ 1879. לאחר 65 חודשים, זוהי ההתכווצות הארוכה ביותר שזוהתה על ידי הלשכה, המאפילה על 43 חודשי ההתכווצות של השפל הגדול. בארצות הברית, מ-1873 עד 1879, 18,000 עסקים פשטו רגל, כולל 89 חברות מסילות ברזל וב-1878 האבטלה הגיעה לשיעור שיא של 8.25%.
רקע
בתקופה שקדמה לשפל שררו מספר סכסוכים צבאיים גדולים בעולם והיא הוגדרה כתקופה של התרחבות כלכלית. באירופה, סיומה של מלחמת צרפת-פרוסיה הניבה סדר מדיני חדש בגרמניה, והפיצוי בסך 200 מיליון ליש"ט שהוטל על צרפת הוביל לתנופת השקעות אינפלציונית בגרמניה ובמרכז אירופה. טכנולוגיות חדשות בתעשייה כמו ממיר בסמר אומצו במהירות והשקעות בבניית מסילות ברזל גדלו בצורה ניכרת. בארצות הברית, סוף מלחמת האזרחים ומיתון קצר לאחר המלחמה (1865–1867) פינו את מקומם לתנופת השקעות, שהתמקדה במיוחד בבניית מסילות ברזל על אדמות ציבוריות במערב ארצות הברית - הרחבה שמומנה בעיקר על ידי משקיעים זרים.
הסיבות למשבר
בשנת 1873, במהלך ירידת הערך במתכת הכסף - שהוחרפה עם סיום ייצור מטבעות תאלר של האימפריה הגרמנית - העבירה ממשלת ארצות הברית באפריל את חוק המטבעות של שנת 1873. חוק זה בעצם סיים את התקן הדו-מתכתי של ארצות הברית, וכפה לראשונה יישום של תקן הזהב הטהור. צעד זה, שכונה על ידי מתנגדיו "הפשע של 1873" והיה לנושא נאום צלב הזהב של ויליאם ג'נינגס ברייאן ב-1896, אילץ הצטמצמות של היצע הכסף בארצות הברית. הצעד גם הוריד את מחירי הכסף עוד יותר, אפילו כשהוקמו מכרות כסף חדשים בנבדה, מה שהמריץ השקעות בכרייה אך הגדיל את ההיצע עם ירידה בביקוש. כורי כסף שהגיעו למפעלים בארצות הברית, לא היו מודעים לאיסור על ייצור מטבעות כסף, ומצאו את המוצר שלהם עם ביקוש נמוך. עד ספטמבר, כלכלת ארצות הברית כבר הייתה במשבר, דפלציה גרמה לבהלת בנקאות ולערעור ההשקעות העסקיות, שהגיעה לשיא בבהלה של 1873.
הבהלה של 1873 תוארה כ"המשבר הבינלאומי האמיתי הראשון". האופטימיות שהניעה את מחירי המניות העולים במרכז אירופה הגיעה לשיא, והחשש מבועה הגיע לשיאו בבהלה בווינה באפריל 1873. קריסת הבורסה של וינה החלה ב-8 במאי 1873, ונמשכה עד 10 במאי, אז נסגרה הבורסה; כאשר היא נפתחה מחדש שלושה ימים לאחר מכן, נראה היה שהבהלה התפוגגה, ונראתה מוגבלת לאוסטריה-הונגריה. הבהלה הכלכלית הגיעה ליבשת אמריקה רק חודשים לאחר מכן ביום חמישי השחור, 18 בספטמבר 1873, לאחר נפילת בית הבנקאות של ג'יי קוק וחברת הרכבות נורת'ן פסיפיק. חברת הרכבות נורת'ן פסיפיק קיבלה 40 מיליון דונם (160,000 קמ"ר) של קרקע ציבורית במערב ארצות הברית וקוק ביקש הון של 100,000,000 דולר עבור החברה; הבנק נכשל כאשר הנפקת האג"ח התבררה כבלתי ניתנת למכירה, ולאחר זמן קצר הגיעו מספר בנקים גדולים אחרים. הבורסה של ניו יורק נסגרה למשך עשרה ימים ב-20 בספטמבר.
ההדבקה הכלכלית חזרה אז לאירופה, ועוררה בהלה שנייה בווינה וכישלונות נוספים ביבשת אירופה בטרם נסוגה. בצרפת, שחוותה דפלציה בשנים שקדמו להתרסקות, נחסך אסון פיננסי, וכך גם בבריטניה.
יש שטענו כי השפל נעוץ במלחמת צרפת-פרוסיה ב-1870 שהרסה את הכלכלה הצרפתית, ותחת הסכם פרנקפורט, אולצה צרפת לשלם פיצויי מלחמה גדולים לגרמניה. הגורם העיקרי לשפל המחירים בארצות הברית היה המדיניות המוניטרית ההדוקה שארצות הברית נקטה בה כדי לחזור לתקן הזהב לאחר מלחמת האזרחים האמריקאית. כדי להשיג מטרה זו הוציאה ממשלת ארצות הברית כסף מהמחזור, ולכן היה פחות כסף פנוי להקל על הסחר. בשל מדיניות מוניטרית זו החל מחיר הכסף לרדת וגרם לאובדן ניכר של ערכי הנכסים; לפי רוב החשבונות, לאחר 1879 הייצור גדל, ובכך הפעיל לחץ כלפי מטה על המחירים עקב הגברת הפריון התעשייתי, הסחר והתחרות.
בארצות הברית, האופי הספקולטיבי של המימון עקב יישום שטר כסף, שהיה מטבע נייר שהופק כדי לשלם עבור מלחמת האזרחים והונאות משתוללות בבניין הרכבת יוניון פסיפיק עד 1869, הגיעו לשיא בשערוריית קרדיט מוביליאר. בניית יתר של מסילות רכבת ושווקים חלשים גרמו למיטוט הבועה ב-1873. הן קו יוניון פסיפיק והן קו נורת'ן פסיפיק היוו גורמים מרכזיים בהתמוטטות; בועת רכבת נוספת הייתה שגעון הרכבות בבריטניה.
עקב הבהלה של 1873, ממשלות קבעו שער חליפין קבוע למטבעות שלהן כדי לחסוך כסף. שחרור הכסף על ידי ממשלות אירופה וצפון אמריקה בתחילת שנות ה-70 היה בהחלט גורם תורם. חוק המטבעות של שנת 1873 בארצות הברית נתקל בהתנגדות גדולה מצד חקלאים וכורים, שכן כסף נתפס כתועלת כספית יותר לאזורים כפריים מאשר לבנקים בערים הגדולות. בנוסף, היו אזרחים בארצות הברית שדגלו בהמשכו של כסף פיאט שהונפק על ידי הממשלה (United States Notes) כדי למנוע דפלציה ולקדם יצוא. מדינות מערב ארצות הברית זעמו - נבדה, קולורדו ואיידהו היו יצרניות כסף ענקיות עם מכרות יצרניים, ובמשך מספר שנים פחתה הכרייה בשטחן. חידוש מטבעות דולר ממתכת הכסף אושר על ידי חוק בלנד-אליסון משנת 1878. חידוש רכישת הכסף של ממשלת ארצות הברית נחקק בשנת 1890 עם חוק רכישת הכסף של שרמן.
מונטריסטים מאמינים שהשפל של 1873 נגרם על ידי מחסור בזהב שערער את תקן הזהב, וכי הבהלה לזהב בקליפורניה בשנת 1848, והבהלה לזהב ב-Witwatersrand ב-1886 בדרום אפריקה והבהלה לזהב בקלונדייק של 1896–1899 עזרו להקל על משברים כאלה. ניתוחים אחרים הצביעו על עליות התפתחותיות (ראה גל קונדרטייב ), תוך תיאוריה שהמהפכה התעשייתית השנייה גרמה לתמורות גדולות בכלכלות של מדינות רבות, והטילה עלויות מעבר, שאולי גם מילאו תפקיד בגרימת השפל.
מהלך השפל
בדומה לשפל הגדול שפרץ מאוחר יותר, השפל הארוך השפיע על מדינות שונות בזמנים שונים, בקצב שונה, ומדינות מסוימות אף השיגו צמיחה מהירה בפרקי זמן מסוימים במהלכו. אולם בעולם, שנות ה-70-90 של המאה ה-19 היו לתקופה של ירידה ברמות המחירים ושיעורי צמיחה כלכלית נמוכים משמעותית מהתקופות שקדמו להן ובאו אחריהן.
בין 1870 ל-1890, ייצור הברזל בחמש המדינות הייצרניות הגדולות ביותר הוכפל, מ-11 מיליון טון ל-23 מיליון טון, ייצור הפלדה גדל פי 22 (חצי מיליון טון עד 11 מיליון טון), והחל זינוק בפיתוח ובניית מסילות הברזל. אך במקביל, החלה קריסת מחירים במספר שווקים - מחיר התבואה ב-1894 הגיע לשליש ממחירו ב-1867, ומחיר הכותנה ירד בכמעט 50% רק בחמש השנים מ-1872 ועד 1877, והטיל קושי רב על חקלאים ושותלים. קריסה זו עוררה פרוטקציוניזם במדינות רבות, כמו צרפת, גרמניה וארצות הברית, תוך כדי הגירה המונית ממדינות אחרות כמו איטליה, ספרד, אוסטרו-הונגריה ורוסיה. באופן דומה, בעוד ייצור הברזל הוכפל בין השנים ה-1890-1870, מחיר הברזל ירד בחצי.
מדינות רבות חוו שיעורי צמיחה נמוכים משמעותית ביחס למה שחוו קודם לכן במאה ה-19 ולמה שחוו לאחר מכן:
אוסטרו-הונגריה
המשבר הכלכלי העולמי פרץ לראשונה באוסטרו-הונגריה, שם במאי 1873 התרסקה הבורסה של וינה. בהונגריה, הבהלה של 1873 הפסיקה את המאניה של בניית מסילות ברזל.
איטליה
לאחר 1887 פרצה בין צרפת לאיטליה מלחמת מכסים בת עשר שנים, ופגעה ביחסי צרפת-איטליה ששגשגו במהלך איחוד איטליה. מכיוון שצרפת הייתה המשקיעה הגדולה ביותר של איטליה, חיסול נכסי צרפת במדינה הזיק במיוחד.
בריטניה
בריטניה הגדולה, שחוותה משברים בכל עשור משנות ה-20 של המאה ה-19, הושפעה תחילה מעט מהמשבר הכלכלי הזה, למרות שבנק אנגליה שמר על שיעורי ריבית גבוהים של עד 9 אחוזים בשנות ה-70.
השפל ב-1878 של בנק העיר גלאזגו בסקוטלנד נוצר כתוצאה משילוב של הונאה והשקעות ספקולטיביות בחברות אוסטרליות וניו זילנדיות (חקלאות וכרייה) ובמסילות ברזל אמריקאיות.
בהתבסס על רפורמה משנת 1870 ועל הרעב של 1879, הושפעו אלפי חקלאים חוכרים איריים ממחירי היצרנים הנמוכים ושכר הדירה הגבוה ופתחו במלחמת הקרקעות ב-1879, שהביאה למהפך בפקודת הקרקעות האירית.
צרפת
החוויה של צרפת הייתה יוצאת דופן במקצת. לאחר שהובסה במלחמת צרפת-פרוסיה, נדרשה המדינה לשלם 200 מיליון ליש"ט כפיצויים לגרמנים וכבר התערערה כשהתרחשה ההתרסקות ב-1873. הצרפתים אימצו מדיניות של דפלציה מכוונת תוך תשלום הפיצויים.
בעוד ארצות הברית חידשה את הצמיחה לזמן מה בשנות ה-80 של המאה ה-19, התרסקות הבורסה של פריז ב-1882 הובילה את צרפת לשפל ש"נמשך זמן רב יותר וככל הנראה פגע בצרפת יותר מכל אחת אחרת במאה ה-19". הבנק הצרפתי Union Générale, התרסק ב-1882, מה שגרם לאזרחי צרפת למשוך שלושה מיליון פאונד מבנק אנגליה וגרם לקריסה במחירי המניות בצרפת.
המשבר הפיננסי הוחמר עקב מחלות שהשפיעו על תעשיות היין והמשי צבירת ההון הצרפתית וההשקעות הזרות צנחו לרמות הנמוכות ביותר שחוותה צרפת במחצית השנייה של המאה ה-19. תקופת פריחה בבנקי השקעות חדשים לאחר תום מלחמת צרפת-פרוסיה, הרס תעשיית הבנקאות הצרפתית שנגרמה כתוצאה מההתרסקות תקעה את המסמר האחרון בארון המתים של המגזר הפיננסי שנמשך עד שחר המאה ה-20. הכספים הצרפתיים שקעו עוד יותר בשל השקעות כושלות מחוץ לצרפת, בעיקר במסילות ברזל ובבניינים. התוצר הלאומי הנקי הצרפתי ירד במהלך עשר השנים מ-1882 ל-1892.
צ'ילה
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19 הידרדר המצב הכלכלי בצ'ילה. יצוא החיטה הצ'יליאני התחרה עם הייצור בקנדה, רוסיה וארגנטינה והנחושת הצ'יליאנית הוחלפה ברובה בשווקים הבינלאומיים בנחושת מארצות הברית וספרד. גם ההכנסות מכריית כסף בצ'ילה ירדו. אניבל פינטו, נשיא צ'ילה ב-1878, הביע את חששותיו בדרך הבאה:
"תגלית כרייה" זו נוצרה, על פי ההיסטוריונים גבריאל סלזאר וחוליו פינטו, באמצעות כיבוש אדמות בוליביה ופרו במלחמת האוקיינוס השקט. נטען כי המצב הכלכלי וההשקפה על עושר חנקן חדש היו הסיבה האמיתית של האליטה הצ'יליאנית לצאת למלחמה עם שכנותיה.
תגובה נוספת למשבר הכלכלי, לפי חורחה פינטו רודריגז, הייתה הדופק החדש של כיבוש אדמות ילידים שהתרחש באראוקניה בשנות ה-80 של המאה ה-19.
רוסיה
הניסיון הרוסי היה דומה לניסיון האמריקאי - שלושה מיתונים נפרדים, מרוכזים בייצור, התרחשו באותה תקופה (1874–1877, 1881–1886 ו-1891–1892), עם הפוגות התאוששות ביניהן.
מדיניות מגן
התקופה שקדמה לשפל הארוך הייתה תקופה של אינטרנציונליזם כלכלי הולך וגובר, שנבע ממאמצים משותפים כגון האיחוד המוניטרי הלטיני, שרבים מהם הורדו אז מהפסים או נעצרו בשל השפעות אי הוודאות הכלכלית. הקריסה יוצאת הדופן של מחירי המשק עוררה תגובה פרוטקציוניסטית במדינות רבות. הנשיא הצרפתי, אדולף טייר, דחה את מדיניות הסחר החופשי של האימפריה השנייה, והוביל את הרפובליקה השלישית החדשה לפרוטקציוניזם, מה שהוביל בסופו של דבר מכס המגן המחמיר של מלין ב-1892. אצולת היונקר החקלאית של גרמניה, מותקפת על ידי תבואה זולה ומיובאת, התסיסה את דעת המחוקקים בהצלחה למען קביעת מכס מגן ב-1879 בגרמניה של אוטו פון ביסמרק על רקע המחאות של בעלי בריתו במפלגה הליברלית הלאומית. ב-1887, איטליה וצרפת יצאו למלחמת מכסים מרה. בארצות הברית, בנג'מין הריסון זכה בבחירות לנשיאות ב-1888 בהתחייבות פרוטקציוניסטית.
תגובות מוניטריות
בשנת 1874, שנה לאחר ההתרסקות של 1873, העביר הקונגרס של ארצות הברית חקיקה בשם "חוק האינפלציה משנת 1874" שנועדה להתמודד עם סוגיית ירידת המחירים על ידי הדפסת והזרמת שטרות חדשים להיצע הכסף. בלחץ אינטרסים עסקיים, הנשיא יוליסס ס. גרנט הטיל וטו על הצעד. בשנת 1878, הקונגרס עקף את הוטו של הנשיא רתרפורד בי הייז להעביר את חוק רכישת הכסף, ניסיון דומה אך מוצלח יותר לקדם "כסף קל".
שביתות
ארצות הברית ספגה את השביתה הארצית הראשונה שלה ב-1877, שביתת הרכבת הגדולה של 1877. זה הוביל לאי שקט נרחב ולעיתים קרובות לאלימות בערים גדולות ובמרכזי תעשייה רבים, כולל בולטימור, פילדלפיה, פיטסבורג, רידינג, סנט לואיס, סקרנטון ושמוקין.
אימפריאליזם מודרני
השפל הארוך תרם להחייאת הקולוניאליזם שהוביל לתקופת האימפריאליזם המודרני, שאחד מסמליו הוא המרוץ לאפריקה, כאשר מעצמות המערב חיפשו שווקים חדשים להון הנצבר העודף. על פי ספרה של חנה ארנדט, יסודות הטוטליטריות (1951), "הרחבת הכוח הבלתי מוגבלת" באה בעקבות "התרחבותו הבלתי מוגבלת של ההון".
החל משנת 1878 בארצות הברית, הבנייה מחדש, ההרחבה והמימון מחדש של מסילות הברזל המערביות, בהתאם למתן הסיטונאי של מים, עצים, דגים, מינרלים במה שהיה קודם לכן שטח הודי, אפיינו שוק עולה. הדבר הוביל להתרחבות השווקים והתעשייה, יחד עם הברונים השודדים של בעלי מסילות ברזל, שהגיעו לשיא בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-19. העידן המוזהב היה התוצאה עבור העשירים המעטים. המחזור חזר על עצמו עם הבהלה של 1893, עוד התרסקות שוק ענקית.
מד חום התנגדותי
מד חום התנגדותי, הנקרא גם נגד מגלה טמפרטורה, הוא חיישן טמפרטורה המנצל את השינוי הצפוי בהתנגדותם החשמלית של כמה חומרים עם השתנות הטמפרטורה. בדרך כלל נגדים כאלו הם מפלטינום, ולכן נקראים מד חום פלטינום התנגדותי (PRT). אט אט הם מחליפים את השימוש במד חום מצומד באפליקציות תעשייתיות בטמפרטורות מתחת ל-600 מעלות צלזיוס עקב הדיוק הרב והחזרה לאותם ערכים.
תיאור כללי
להלן הסוגים הנפוצים ביותר של מדי חום התנגדותיים:
פונקציות
מדי חום התנגדותיים בוניים במספר תצורות ומציעים יציבות טובה יותר, דיוק טוב יותר, וחזרה לאותם ערכים בצורה טובה יותר מאשר מדי צימוד תרמיים. בעוד מדי צימוד תרמיים משתמשים באפקט סיבק לייצר מתח, מדי חום התנגדותיים משתמשים במקורות חשמליים ודורשים הספק על מנת לפעול. הנגדים האידיאלים משתנים באופן ליניארי עם הטמפרטורה.
מדי חום התנגדותיים בדרך כלל עשויים מפלטינום, בשל האופיין התנגדות-טמפרטורה הליניארי שלו, וכן בשל מבנהו הכימי. החוט העשוי מפלטינום המשמש כחיישן צריך להישמר חופשי מהפרעות על מנת לשמור על יציבות.
יתרונות
יתרונותיו של מד החום ההתנגדותי העשוי פלטינום הם:
מבנה
אלמנטים אלה כמעט תמיד דורשים מוביל מבודד. בטמפרטורות נמוכות מ- C °250, משתמשים ב- PVC, גומי או סיליקון כמבודדים. מעל זה, משתמשים בסיבי זכוכית או קרמיקה. נקודת המדידה, אשר בדרך כלל נמצאת בקצה, צריכה להיות מוגנת בתוך שרוול מגן, העשוי בדרך כלל מסגסוגת מתכת אינרטית מבחינה כימית לתהליך המבוקר. בחירה ועיצוב מעטפת ההגנה עלולים לדרוש יותר תשומת לב מאשר החיישן בפועל, שרוול המגן חייב לעמוד בפני התקפה כימית או פיזית ויחד עם זאת לספק נקודת מדידה טובה.
גני טל (גוש קטיף)
גני טל הייתה התנחלות ומושב עובדים בגוש קטיף שברצועת עזה, כקילומטר מצפון לח'אן יונס, בקרבת היישוב קטיף. המושב נוסד ב-1979 במסגרת ארגון יישובי הפועל המזרחי, והיה בעל אופי דתי. במושב התגוררו 75 משפחות. היישוב פונה ונהרס במסגרת תוכנית ההתנתקות בשנת 2005. יישוב חדש שהוקם על ידי מפוני המושב ונושא את השם "גני טל" נמצא כיום סמוך לקיבוץ חפץ חיים.
היסטוריה
גני טל החל כגרעין של 10 משפחות שהתגבש בקיץ תשל"ז (1977) בכפר דרום. בקיץ 1978 נוספו לגרעין עוד 17 משפחות, ומחוסר מקום בכפר דרום, עברו כולם למגורים זמניים במושב קטיף. ב-8 באוגוסט 1979 עלה הגרעין לאתר הקבע של היישוב.
ענף הכלכלה העיקרי במושב היה חקלאות ובפרט גידול פרחים וירקות אורגניים, בעיקר ליצוא וכן זרעים, צמחי תבלין וצמחי נוי. חלק קטן מן התושבים עבדו מחוץ לגוש קטיף. בגני טל פעל בית כנסת מרכזי בתכנונו של משרד האדריכלים זלצמן-דויטש. וכן פעלו בו גני ילדים ומעונות יום. ילדי בית הספר למדו בנוה דקלים בבית הספר האזורי "נאות קטיף". כמו כן היו ביישוב מועדון תרבות וסניף של בני עקיבא.
התושבים המפורסמים ביישוב כללו את חבר הכנסת צבי הנדל, את משפחת סנדר, מפעילת אתר האינטרנט הרשמי של גוש קטיף - קטיף.נט, דובר המועצה האזורית חוף עזה ערן שטרנברג, וארל'ה צור - ראש המועצה האזורית לשעבר. כל אלה הובילו את המחאה נגד תוכנית ההתנתקות.
בסמוך ליישוב שכן מנחת קטיף אשר שירת את הגוש כולו.
ההעתק המזרח אנטולי
המערך הטקטוני
ההעתק המזרח אנטולי יוצר גבול מסוג תנועה אופקית שמאלית בין הלוח האנטולי ללוח הערבי. ההעתק המזרח אנטולי, והצפון אנטולי שהוא בעל תנועה אופקית ימנית, אחראים יחד לתנועה מערבה של הלוח האנטולי עצמו (ביחס ללוחות הסמוכים לו), שכמו נסחט שמאלה (מערבה/הַחוּצָה) בין שני ההעתקים הללו, כתוצאה מהלחיצה שמתרחשת מזרחה להם, של הלוח הערבי כנגד הלוח האירואסייתי (ראו במפת התצלום).
השבר הסורי-אפריקני שמהווה גבול בין תת הלוח ישראל סיני ללוח הערבי, מסתיים ו"נחסם" בצפונו על ידי ההעתק המזרח אנטולי. רמת הפעילות הסייסמית בהעתק המזרח אנטולי גדולה כמעט פי 10 מהרמה הסייסמית של השבר הסורי אפריקני: בהכללה ניתן לומר, כי התקינה לבנייה עמידה למבנים רגילים בפני רעידת אדמה שתתרחש בשבר הסורי אפריקני, מתייחסת במדינת ישראל לרעידה במגניטודה 6 בערך; בעוד שביחס לפרמטרים דומים, התקינה בטורקיה מתייחסת לרעידת אדמה, על העתק המזרח אנטולי, במגניטודה 7.
היווצרות פער סייסמי במהלך המאה ה-20
במהלך המאה ה-20 השתרר שקט סייסמי לאורך ההעתק המזרח אנטולי ונוצר פער סייסמי. במאות שקדמו לה, התרחשו על ההעתק הזה רעידות אדמה הרסניות כדלקמן: בשנת 1789 רעידת אדמה במגניטודה 7.2; בשנת 1795 רעידת אדמה במגניטודה 7, בשנת 1872 רעידת אדמה במגניטודה 7.2, בשנת 1874 רעידת אדמה במגניטודה 7.1, ב־1875 רעידת אדמה במגניטודה 6.7, ב־1893 רעידת אדמה במגניטודה 7.1 ובשנת 1905 במגניטודה 6.8. בשנת 1866, התרחשה רעידת אדמה במגניטודה 7.2 בגבול המזרחי של קו ההעתק, במיפגש עם הלוח הערבי והלוח האירואסייתי. מאז הרעידה של שנת 1905, השתרר כאמור שקט סייסמי שהופר החל משנת 1998 בסדרה של רעידות אדמה שהתרחשו על ההעתק הזה, או בסמוך לו : מדובר ברעידות האדמה של עדאנה-קייהן בשנת 1998 במגניטודה 6.3; רעידת האדמה של בינגול  בשנת 2003 במגניטודה 6.4 ; רעידת האדמה של אלאזיג  בשנת 2010 במגניטודה של 6.1; רעידת האדמה באלזי בשנת 2020 במגניטודה 6.7 ושתי רעידות האדמה של שנת 2023 המוזכרות לעיל.
גאבור
{{פירושונים|
ראו גם
}}
30 בהרקולס
30 בהרקולס הוא כוכב משתנה סדיר למחצה מסוג ענק אדום, דומה לכוכב המשתנה ביטלג'וס, הנמצא בקבוצת הכוכבים הרקולס במרחק של 360 שנות אור מכדור הארץ. הכוכב בעל בהירות נראית בטווח דרגות 4.3–5.5 שמשתנה במחזוריות של 89.2 ימים ומתאים לבהירות מוחלטת בטווח של 0.9-0.3-. הכוכב בעל רדיוס של 228 רדיוסי שמש ומסתו מוערכת במסת שמש עד שתי מסות שמש. עוצמת ההארה שלו היא בערך פי 200 מעוצמת ההארה של השמש בתחום הנראה אבל לפחות פי 10 מכך בתחום התת-אדום. הכוכב צפוי להפוך לננס לבן.
לארי פאוסט
לורנס מייקל "לארי" פאוסט (באנגלית: Lawrence Michael "Larry" Foust; 24 ביוני 1928 - 27 באוקטובר 1984) היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1950–1962, והשתתף 8 פעמים במשחק האולסטאר. ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 13.7 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק.
ביוגרפיה
פאוסט נולד בעיר פליינסוויל שבאוהיו, וגדל בפיטסבורג, פנסילבניה. בין השנים 1946–1950 למד באוניברסיטת לה סאל שבפילדלפיה, ולאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 14.2 נקודות בממוצע למשחק.
פאוסט נבחר על ידי קבוצת שיקגו סטאגס בבחירה החמישית של דראפט ה-NBA לשנת 1950. לפני תחילת עונת התפרק מועדון הסטאגס, ופאוסט נבחר על ידי פורט ויין פיסטונס ב"דראפט הפיזור" של הקבוצה. ב-22 בנובמבר 1950, במשחקו ה-12 בליגה, קלע פאוסט את הסל שהעניק לקבוצתו את הניצחון על מיניאפוליס לייקרס בתוצאה 19-18 - תוצאת הסיום הנמוכה בתולדות ה-NBA. בעונת הוביל את הליגה עם 880 ריבאונדים בסך הכול, וממוצע הריבאונדים שלו (13.3 למשחק) הציב אותו במקום השני, אחרי ג'ורג' מייקן. בעונות ו- הוביל פאוסט את הפיסטונס לגמר ה-NBA, לצד ג'ורג' יארדלי, ובשתי הפעמים הפסידו (לסירקיוז נשיונלס ולפילדלפיה ווריורס, בהתאמה).
בעונת עבר פאוסט בטרייד למיניאפוליס לייקרס, בה שיתף פעולה עם ורן מיקלסן ואלג'ין ביילור. בפלייאוף העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA, אך הפסיד לבוסטון סלטיקס בתוצאה 4-0. במהלך עונת עבר לסנט לואיס הוקס, אותה הובילו בוב פטיט, קליף הייגן וקלייד לאבלט לשתי הופעות בגמר ה-NBA ( ו-), שבשתיהן הפסידו לסלטיקס. בסיום עונת פרש פאוסט ממשחק, בגיל 33.
ב-8 מתוך 9 עונותיו הראשונות ב-NBA נבחר פאוסט להשתתף במשחק האולסטאר, ובעונות ו- נבחר לחמישיית העונה הראשונה והשנייה, בהתאמה. בעת פרישתו דורג תשיעי מבין קלעי ה-NBA בכל הזמנים, עם 11,198 נקודות, ו-8,041 הריבאונדים שאסף דירגו אותו רביעי ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA, אחרי דולף שייס, בוב פטיט וביל ראסל.
Gold Vol. 1
Gold Vol. 1 (בעברית: להיטי זהב כרך 1) הוא אלבום האוסף החמישי של הזמרת הקנדית סלין דיון. אלבום האוסף יצא לאור ב-2 באוקטובר 1995, על ידי חברות תקליטים שונות. הכרך השני Gold Vol. 2, יצא באותו היום בו יצא הכרך הראשון.
עם יציאתו נכנס אלבום האוסף אל המקום ה-14 במצעד האלבומים של פורטוגל.
רקע והפקה
אלבום האוסף הופק על ידי דידייה ברבליביאן, אורס פיטר קלר, אדי מרנאיי, רומנו מוסומארה, רודי פסקל ואטילה סרפטוג. אלבום האוסף קיבל את מעמד הזהב הכפול בצרפת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הצרפתי, על מכירות של למעלה מ-385,400 עותקים במדינה.
ביפן ובבריטניה יצא אלבום האוסף בשם "For You", תוך שבפורטוגל יצא בשם "Ne partez pas sans moi".
יוסף צלמייסטר
יוסף צלמייסטר (בפולנית: Józef Celmajster; 27 בדצמבר 1901 – 7 בדצמבר 1968) היה רופא ופיזיקאי יהודי-פולני שהיה אחראי הרפואה של האיגוד הצבאי היהודי בגטו ורשה.
ביוגרפיה
יוסף צלמייסטר נולד ב-1901 בוורשה ליאן ודבורה ולסדורף. הוא שירת בצבא הפולני ושם סיים לימודי רפואה. לאחר מכן נסע ללמוד באוניברסיטת וילנה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה לחם עם צבא פולין כנגד גרמניה הנאצית בקרב על כיבוש פולין.
אחר תום הכיבוש יצר קשר עם הזוג הנריק וויקטוריה איוונסקי. הזוג הבריח את צלמייסטר, אשתו וילדיו לדירה ברחוב זלוטה 56 וכך הצילום מידי הגרמנים. לפי עדותו אחרי המלחמה, איוונסקי עורר את רצונו לתקוף את הגרמנים והוא אף אימן אותו ללחימה בקרב. בהמשך הוא הצטרף לתנועת בית"ר. בקום האצ"י חבר לארגון, שהיה מורכב מרובו מאנשי בית"ר כמו פאוול פרנקל וליאון רודל, והיה לאחראי על תחום הרפואה.
באפריל 1943, במרד גטו ורשה, השתתף בקרבות אצ"י בכיכר מורונובסקה. הוא הקים באזור הכיכר תחנת עזרה ראשונה ללוחמים הפצועים. במהלך המרד נתפס ונשלח למחנה אושוויץ. הוא שרד את השואה וחזר לוורשה.
אחרי המלחמה עבד בוורשה כפיזיקאי. הוא נפטר ב-1968.
כריס מארי
כריסטופר ג'יימס מארי (באנגלית: Kristopher James Murray; נולד ב-19 באוגוסט 2000) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור והסמול פורוורד בפורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA.
קריירה
מארי נולד בסידר רפידס, איווה, לאב שהיה שחקן כדורסל במכללות. לכריס יש תאום זהה, קיגן, שבהמשך שיחק לצידו כדורסל בתיכון ובאוניברסיטה ואף נבחר בבחירה הרביעית בדראפט 2022.
כריס החל לשחק כדורסל בתיכון מקומי בסידר רפידס, בו העמיד ממוצעים של 19.5 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-2.5 חסימות למשחק. הוא בילה שנה נוספת בדייטונה ביץ' כדי לזכות בחשיפה גבוהה יותר, ובחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת איווה.
ב-14 באפריל 2022 הכריז כי יתמודד בדראפט 2022 ב-NBA, אך לבסוף משך את מועמדותו. באותו דראפט נבחר אחיו, קיגן, בבחירה הרביעית על ידי סקרמנטו קינגס, ולאחר מכן התברר כי בעת בחירתו פרסמה ליגת ה-NBA בטעות את תמונתו של כריס על המסך הגדול. ב-7 באפריל 2023 הכריז על מועמדותו לדראפט 2023.
אלוויס TE 21
אלוויס TE 21 (באנגלית: Alvis TE 21, קרויה גם: Alvis Three Litre Series III) היא מכונית ספורט המוגדרת כמכונית סלון, מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Alvis Car and Engineering Company (שם קיצור: "Alvis") אשר יוצרה בין השנים 1963–1966.
סך הכול יוצרו 352 יחידות.
==תצורות "אלוויס TE 21"==
בארט אהרמן
בּארט דֶנטוֹן אֶהרמָן (באנגלית: Bart Denton Ehrman; נולד ב-5 באוקטובר 1955) הוא חוקר מקרא אמריקני, פרופסור הקתדרה ע"ש ג'יימס איי. גריי למדע הדתות באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל. אהרמן מתמחה במחקר אודות ישו ההיסטורי ונצרות קדומה.
ביוגרפיה
אהרמן נולד בעיר לוֹרֶנס שבמדינת קנזס למשפחה אפיסקופלית אדוקה למדי. בגיל חמש עשרה, החל להשתתף בפעילויות של התנועה האוונגליקלית "נוער למען ישו" (YFC). הוא עזב את הכנסייה הליברלית בה חונך והפך לפונדמנטליסט נוצרי. ב-1973 החל ללמוד במכון מוּדי למקרא שבשיקגו, מעוז אוונגליסטי, בו למד בין השאר את יסודות מחקר נוסח הברית החדשה, מזווית שמרנית ומחמירה שהייתה מחויבת לנכונותו המוחלטת והמילולית של הטקסט.
לאחר שלוש שנים החליט אהרמן לנסות לפתח קריירה באקדמיה החילונית, ולשם כך עבר למכללת וויטון, מוסד אוונגליסטי ליברלי יותר בעיר. במקביל לתואר בספרות אנגלית, למד יוונית קוינה. עיסוקו המעמיק בביקורת המקרא הביא אותו לשאלות אמוניות לגבי כתבי-היד המקוריים של הברית. עם קבלת התואר הראשון בוויטון ב-1978, הוא החליט להשתלם בתחום תחת פרופ' ברוס מֶצגֶר, מגדולי מבקרי נוסח הברית החדשה. אהרמן עבר ללמוד עם מצגר בסמינר התאולוגי הפרסביטריאני פרינסטון בניו ג'רזי, מוקד של ליברליזם נוצרי. בשנתו הראשונה בסמינר חווה משבר אמוני, עזב את האוונגליזם ושב לכנסייה האפיסקופלית. הוא השלים תואר שני בתאולוגיה ב-1981, ודוקטורט (שעסק בדידימוס סגי נהור) ב-1985, שניהם magna cum laude.
עם סיום לימודיו לימד במשך כארבע שנים באוניברסיטת ראטגרס, וב-1988 נכנס למחלקה למדע הדתות של אוניברסיטת צ'אפל היל. הוא התקדם עד ראשות המחלקה, אותה קיבל ב-2000 ובה כיהן שש שנים. ב-2003 קיבל את קתדרת ג'יימס איי. גריי. ב-2009/10 ושוב ב-2018/2019 היה עמית במרכז הלאומי למדעי הרוח. בנוסף לפעילותו באוניברסיטה, שימש כעורך בכתבי-עת מדעיים רבים: בין היתר, הוא אחד העורכים הראשיים של Vigiliae Christianae בהוצאת בריל והעורך לענייני נצרות קדומה באנציקלופדיה להיסטוריה עתיקה של הוצאת ויילי.
מעט לפני שנת 2000 עזב את הנצרות (לפי עדותו, עקב שאלות מוסריות לגבי עקרון הסבל שאינן קשורות למחקרו המדעי) ונעשה אגנוסטי. נשוי לשרה בקווית, פרופסורית לאנגלית ולתיאטרון, ואב לבן ובת.
מחקר וכתיבה
הטענה העיקרית שאהרמן הציג בעבודותיו המחקריות, שהופיעה כבר בחיבורו Orthodox Corruption of Scripture מ-1993, היא שהטקסטים המקוריים של הברית החדשה במאות הראשונה והשנייה היו לא-אחידים עד כדי חוסר יכולת למצוא נוסח מקורי, עקב כך שהועתקו לא על ידי סופרים מומחים אלא בידי פשוטי עם בעלי השכלה מוגבלת. כמו כן, הם עברו עריכה מגמתית נרחבת בידי מי שכינה "פרוטו-אורתודוקסים" – אבות הכנסייה המוקדמים, שיד יורשיהם ותלמידיהם הייתה על העליונה בוועידות הגדולות של המאות הרביעית והחמישית. קבוצה זו, בראייתו, הייתה רק מתמודדת אחת על הבכורה במאות השנייה והשלישית, ואף לא הייתה מגובשת. התורות הנוצריות שהביסה והכתבים שגנזה נחשבים בעיניו ל"נצרויות אבודות" ול"כתבי קודש אבודים". הדקויות הנוגעות לתזה שלו עוררו דיונים נרחבים באקדמיה. חוקרים אחרים סברו שהוא מפריז בהמעטה בערכם של הסופרים הקדומים, בהיעדר הגיבוש או המסורת של הפרוטו-אורתודוקסיה, ובאיכות הקישורים שהוא עורך בין כתבי-היד לבין התנועות שפעלו בנצרות בשעתו. אהרמן היה מעורב גם בדיונים פרטניים רבים הנוגעים לביקורת נוסח הברית החדשה: בין היתר, הוא אחד המלומדים היחידים הסוברים שייתכן ו"אלוהים" ב א':א' היה לא-מיודע במקור, והתייחס לטבע אלוהי כללי ולא לאלוהים ממש, ושהשינוי בנוסח נערך על ידי אורתודוקסים בעת המחלוקת האריאנית. הוא ערך יחד עם מורו מצגר את המהדורה הרביעית (יצאה ב-2005) של The Text Of The New Testament, אחד הספרים הקלאסיים בתחום ביקורת הברית החדשה, וכתב מאות מאמרים בנושאים מגוונים. הוא כתב גם מספר ספרי לימוד המשמשים באוניברסיטאות להוראה.
אהרמן זכה לתשומת לב תקשורתית וציבורית בשל הפצת דעותיו אלו בספרים פופולריים, כמו Misquoting Jesus שיצא ב-2005 והביא את עיקרי עבודתו במתכונת נגישה לקורא הממוצע. הספר עורר את חמתם של מלומדים אוונגליסטים. עקב פרסומו בתחום, הוא מרואיין רבות ומרבה להופיע בקהל. בין היתר, קיבל ב-2014 את פרס הקרן האמריקנית לחופש מדת על תרומתו להפצת ספקנות ועל עימותיו הפומביים עם אוונגליסטים ושמרנים דתיים.
הולך על כל הקופה
הולך על כל הקופה (באנגלית: Other People's Money) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית משנת 1991 בבימויו של נורמן ג'ואיסון, עם דני דה ויטו, פנלופה אן מילר וגרגורי פק בתפקידים הראשיים.
התסריט מסוסס על הרומן "כסף של אחרים" של ג'רי סטרנר משנת 1989 שהועלה בהצלחה באוף ברודוויי.
תקציר העלילה
לורנס גארפילד (דני דה ויטו) הוא בעל חברת השקעות גדולה בניו יורק המתמחה בהשתלטות עוינת על מפעלים וחברות על ידי קניית שליטה במניותיהם, סגירתם ומכירתם ברווח. הוא מכנה עצמו בגאון "לארי המפרק". הוא רווק עשיר המטופל על ידי משרתו ונהגו ארתור (ר.ד. קול) ובפתח הסרט הוא מציג את משנת חייו: "יש בעולם 3 דברים שמקבלים אותך ללא תנאי: כלב, דונאטס וכסף. אני מעדיף כסף כי הוא לא משמין אותך או עושה לך קקי בבית, אך יותר מכסף אני מעדיף כסף של אחרים"...
לארי צמוד אל מחשב שנקרא "כרמן" ונמצא בחדר עבודתו ובחדר השינה שלו ומורה לו מדי פעם על איזה חברה כדאי להשתלט. הפעם על הכוונת מפעל כבלים ברוד איילנד הנמצא בקשיים. ללארי יש 12% מהמניות והוא מנסה לשכנע את בעל המפעל ג'ורג'י (גרגורי פק) והמנכ"ל ביל קוטס (דין ג'ונס) למכור את המפעל ולצאת ברווח. על העובדים שיהפכו למובטלים הוא אינו חושב.
ג'ורג'י מסרב לוותר על מפעל שמשפחתו החזיקה שנים ומהווה מקור פרנסה לרוב תושבי העיירה אך לארי מודיע כי שלח כבר את הטפסים להוועדה לניירות ערך ולבורסות. בי סאליבן (פייפר לורי), אשתו של ג'ורג'י מציעה לגייס לעניין את בתה קייט (פנלופה אן מילר) שהיא עורכת דין מנוסה בניו יורק.
לארי "נמס" לעומת עורכת הדין היפהפייה ונותן לה שבועיים להתכונן. בזמן הזה הוא מחזר אחריה ואף מציע לה נישואין אבל פרט לנשיקה אחת הוא לא משיג דבר.
בי נפגשת בחשאי עם לארי ומציעה לו מיליון דולר מכספה בתנאי שיבטל את ניסיונו להשתלט על החברה אך הוא מסרב כי "אינו מקבל מתנות מאלמנות"...
מתכנסת אספה בעלי מניות כדי להחליט על גורל המפעל. ג'ורג' ולארי מציגים לפניהם את השקפתם על עתיד המפעל.
ג'ורג'י מדבר על ההיסטוריה של המפעל הקשורה בזו של העיירה והעובדים וכי למפעל יש סיכוים ואסור שייסגר. הוא זוכה למחיאות כפיים.
אחריו נואם לארי שמתקבל בתחילה בבוז אך היחס אליו משתנה כשהוא מסביר לבעלי המניות כי המפעל הזה הוא למעשה מת ואם הם רוצים שיישאר להם משהו בכיס עליהם לבחור בו...
לבסוף מנצח לארי והמפעל נסגר אך הוא נשאר בודד ועצוב. קייט מציעה להיפגש אתו בהצעה של חברה יפנית גדולה לרכוש את המפעל ולפתוח אותו כדי לייצר כבלים וסיבים לתעשיית כריות אוויר. לארי שמח לפגוש אותה אף על פי שהיא מבהירה לו שהפגישה היא למטרות עסקיות בלבד...
קאם ויטמור
קמרון ויטמור (באנגלית: Cameron Whitmore; נולד ב-8 ביולי 2004) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בקבוצת הכדורסל של יוסטון רוקסט.
קריירה
ויטמור נולד וגדל באודנטון, מרילנד, ושיחק בתיכונים מקומיים. לאחר שסיים תיכון, נבחר לשחק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, וזכה בפרסים נוספים. הוא בחר לשחק עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וילאנובה, ובעונת 2022/2023 העמיד ממוצעים של 12.5 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-0.7 אסיסטים למשחק. ב-11 באפריל 2023 הכריז כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA.בדראפט 2023 נבחר על ידי יוסטון רוקסט בבחירה מספר 20.
רחמים כלנתר
רחמים כלנתר (15 בספטמבר 1898–1978) שימש כחבר מועצת עיריית ירושלים. על שמו נקרא המושג כלנתריזם, שמשמעה מעבר ממפלגה למפלגה תמורת טובות הנאה שונות.
ביוגרפיה
כלנתר נולד בירושלים בכ"ח באלול ה'תרנ"ח (1898), לאהרן (ממייסדי שכונת הבוכרים) ולצביה (נהרגה בהפגזת ירושלים במלחמת העצמאות). שם המשפחה "כלנתר" - בבוכרית - "נשיא". מעסקני העדה הבוכרית וממנהיגיה.
כלנתר היה חבר סיעת "הפועל המזרחי" בעיריית ירושלים שנטש את סיעתו, שפעלה כדי להדיח את ראש העיר גרשון אגרון באוגוסט 1956, על רקע תמיכתו של ראש העיר בהקמת בית כנסת רפורמי ובריכת שחייה מעורבת בעיר. כלנתר הפך לתומך של אגרון, דבר שהעניק לאגרון רוב במועצה, ובתמורה מונה כלנתר לתפקיד סגן ראש העיר הממונה על ענייני דת ותברואה.
צעד זה היה אפשרי כיוון שבאותה תקופה בחרו תושבי הרשות המקומית את חברי המועצה בבחירות יחסיות, והמועצה בחרה מתוכה את ראש המועצה, אשר היה חייב לזכות ברוב מוחלט של חבריה (בשנת 1975 אישרה הכנסת חוק חדש שהפריד בין הבחירות למועצת הרשות ולראש הרשות).
פרנץ הטווני
פרנץ הטווני, ברון (בהונגרית: Hatvany Ferenc; בודפשט, 29 באוקטובר 1881 – לוזאן, 7 בפברואר 1958) היה צייר יהודי-הונגרי. אחיו הצעיר של הצייר ואספן האמנות, הסופר הברון לאיוש הטווני.
ביוגרפיה
פרנץ הטווני נולד במשפחה יהודית כבנם של הברון שאנדור הטווני-דויטש (1852–1913), ושל אמו הברונית אמה הטווני-דויטש (1858–1901). משנת 1892 למד בגימנסיה בבודפשט. הוא סיים את ארבע שנות הגימנסיה הנמוכות במערכת הציבורית ואת ארבע הכיתות הגבוהות כתלמיד פרטי. הוא סיים את לימודיו בשנת 1900 והמשיך לימודי אמנות בבודפשט אצל אדולף פניאש ושאנדור ביהרי, לאחר מכן במושבת האמנים של באיה מארה, וכן בפריז אצל הצייר ז'אן-פול לורנס (Jean-Paul Laurens).
משנת 1899 הוא הציג בתערוכות עם תמונות העירום שלו, שהראו את השפעה של ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר. בציוריו הודגשו פלסטיות ואובייקטיביות. זו בולטת יותר בדיוקנאותיו שצוירו בצבעי אפיון חיים יותר (למשל:אישה בכובע כחול). לאחר שנת 1935 השפעתו של בלה צובל שררה ביצירותיו. הן הושפעו גם מפוסט-אימפרסיוניזם. הוא בילה שנים באיטליה, בגרמניה ובספרד, הציג בתערוכות אוסף רבות שם (בשנת 1912 בברלין ובפריז) ובהונגריה במוזיאון ארנסט (1914, 1918).
היה לו מוניטין של אספן אמנות ידוע. הוא השקיע חלק נכבד מעושרו והכנסתו להעשרת אוסף האמנות שלו, שנבחר בטעם מעולה, בעיקר יצירות מופת צרפתיות והונגריות. האוסף התפזר (ברובו נשדד) במהלך ולאחר מלחמת העולם השנייה.
היצירות משמעותיות באוסף
בשנת 1915 הוא זכה במדליית הזהב הגדולה הממלכתית של הונגריה. משנת 1947 התגורר בפריז.
דנילו אלבים
דנילו אלבים (בפורטוגזית: Danilo Alvim; 3 בדצמבר 1920 – 16 במאי 1996), היה כדורגלן ומאמן ברזילאי, ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
אלבים בשיאו היה לאחד הקשרים האחוריים הטובים ביותר בעולם, שנודע כשחקן מתוחכם ואלגנטי מאוד, בעל שליטה טובה בכדור ומסירה מדויקת למרחקים גדולים. הוא היה חלק מנבחרת ברזיל שסיימה כסגנית במונדיאל 1950 הביתי.
מילטון אייברי
מילטון קלארק אייברי (באנגלית: Milton Avery; 7 במרץ 1885 – 3 בינואר 1965) היה צייר מודרני אמריקאי.
ביוגרפיה
מילטון אייברי נולד ב-1885בכפר קטן בשם סנד בנק במדינת ניו יורק כבנו הרביעי של אב מעבד עורות (בורסקאי). בשנת 1898 עבר עם משפחתו לקונטיקט ולאחר מכן לעיר ניו יורק. הוא עבד מגיל 16 בעבודות קשות במפעלים מקומיים. אהבתו לאמנות ובעיקר לציור הביאה אותו סביב גיל 20 לקחת שיעורי אמנות בהרטפורד, קונטיקט. ב-1917 החל לעבוד בעבודות ליליות על מנת שיוכל לצייר בבקרים. בשנת 1925 בגיל 40 עבר להתגורר בניו יורק, שם פגש באמנית צעירה בשם סאלי מישל. בשנת 1926 התחתנו בני הזוג. היא עבדה כמפרנסת העיקרית כמאיירת ובכך איפשרה לו להקדיש זמן רב למלאכת הציור. לזוג נולדה בת בשם מארץ' אייברי ב-1932, גם היא ציירת.
לאחר מחלה ממושכת אייברי נפטר בבית החולים מונטיפיורי ברובע הברונקס בניו יורק ב-3 בינואר 1965.הוא נקבר בבית העלמין של האומנים בוודסטוק, מחוז אלסטר, ניו יורק. לאחר מותו אשתו תרמה את כתביו ומאמריו האישיים לארכיון האמנות האמריקאי, מרכז מחקרי של הסמית'סוניאן.
יצירתו
בניו יורק אייברי החל להיוודע לציירים ידועים כמו אדואר וויאר, אנרי מאטיס ופבלו פיקאסו ואז החל לגבש סגנון ציורי מיוחד ומעניין.
עבודתו המוקדמת שילבה גם אלמנטים מהאימפרסיוניזם, הפוביזם והאקספרסיוניזם הגרמני – במיוחד הושפע מהצייר ארנסט לודוויג קירכנר. אך בהמשך שימוש במישורי צבע גדולים שטוחים וחלקים כמעין הפשטה (אמנות שדות הצבע) יהפכו אותו לצייר בעל השפעה ואבן שואבת של המודרניזם והמופשט האמריקאי. למעשה אייברי הקדים את זמנו בציור של שדות צבע והפשטה ציורית.
בניו יורק משפחת אייברי התגוררה בבניין שבו גרו אמנים רבים. בשנים אלו – שנות ה-30 של המאה ה-20, החל להתיידד עם ציירים שהיו צעירים ממנו – מארק רותקו, אדולף גוטליב ובארנט ניומן. הם הרבו לבקר אותו בביתו והיו נוסעים יחדיו לטיולים בקיץ לגלוסטר ולדרום ורמונט הרחק משאון העיר. אייברי הרבה לצייר שם נופים, והחבורה נהגה להתחלק יחדיו בתשלום למודל אותה הרבו לרשום ולצייר.
אייברי כונה כ"פוביסט האמריקאי" ו"כמאטיס האמריקאי" בעיקר בגלל ציורי הנוף בעלי הצבעוניות הלירית והחדשנית שלו. השימוש הפיוטי, הנועז והחדשני שלו ברישום ובצבע, הבדיל אותו מהציור המקובל שהיה בזמנו.
המיליונר האמריקאי רוי נאוברגר נחשף לעבודותיו של אייברי וחשב שהן ראויות להכרת הציבור. נחוש בהחלטה זו, נאוברגר רכש מעל 100 מציוריו של אייברי, אותם השאיל ותרם למוזיאונים נחשבים בכל רחבי העולם. דבר זה הביא לאייברי הכרה מיידית, פרסום והצלחה עולמית.
אוסף פיליפס בוושינגטון, היה למוזיאון הראשון שרכש ציורים של אייברי בשנת 1929. מוזיאון זה ערך לו תערוכת יחיד ראשונה ב-1944.
בשנת 1952 ביקר באירופה והחל לייצר עבודות והדפסים בשיטת חיתוך עץ.
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 החל לצייר בבדים גדולים והתמקד בהרמוניה ויחסי צבע באופן כללי ולא בקשרי הגומלין או יצירת אשליית עומק כגון הציור המערבי הקונבנציונלי. "אני מנסה לבנות תמונה בה צורות, מרחבים וצבעים, יוצרים מערכת יחסים ייחודית, ללא תלות בכל נושא שהוא".