cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עמנואל יצחק לוי
תיאטרון, משחק ומוזיקה
בשנת 2014 השתתף לוי בתפקיד עצמו בפרק החמישי של הסדרה המקוללים.
מערת פער
המערה הוכרזה כשמורת טבע בשנת 1967. בפברואר 2021 בעקבות גשמים כבדים בסביבה, הוצפה המערה לחלוטין והפכה לאגם.
עמנואל יצחק לוי
תיאטרון, משחק ומוזיקה
לוי מופיע כמוזיקאי במסגרות שונות מאז 2014, ומאז 2017 עומד בראש ההרכב המוזיקלי 'עמנואל והכיסופים', להקת פופ ששיריה עוסקים בנושאים דתיים ואפוקליפטיים.
בשנת 2018 כתב והלחין את ההצגה המוזיקלית 'הטקס שלא היה' ושיחק בה בתפקיד מרכזי. ההצגה עלתה במסגרת התחרות הרשמית של פסטיבל עכו. ההצגה, המבוססת על ספרו של ישי רוזן-צבי באותו שם, זכתה בפסטיבל לציון לשבח על המוזיקה שביצעו 'עמנואל והכיסופים' ועלתה גם בתיאטרון תמונע ובבית מזיא. ב-2019 כתב, ביים והלחין עבור הספרייה הלאומית את הצגת הילדים "הרפתקה לילית בספרייה הלאומית".
מאזן מסחרי
משמעות המונח
כאשר מדינה מייצאת יותר מאשר היא מייבאת המאזן המסחרי חיובי והיא בעודף מסחרי או מאזן סחר חיובי. כאשר היבוא גדול מהיצוא, המאזן המסחרי שלילי והמדינה בגירעון מסחרי, או מאזן סחר שלילי. נכון לשנת 2016, כ-60 מדינות נמצאות בעודף מסחרי.
מאזן הסחר אינו מאוזן ברמת המדינה הבודדת אלא בהסתכלות עולמית. כלומר, כאשר סוכמים את כלל המדינות, סך היצוא צריך להיות שווה לסך היבוא. מצב זה מביא בפועל לבעיות במדידה, כפועל יוצא של קושי לאסוף נתונים על כלל מדינות העולם. כהמחשה לבעיה זו, כאשר סוכמים נתונים רשמיים של כל מדינות העולם, הייצוא עולה על היבוא בקרוב לאחוז אחד. המשמעות היא שהעולם נמצא במאזן סחר חיובי עם עצמו, מה שאינו אפשרי. על אף שהנטיה היא לחשוב שבעיית חוסר הדיוק בנתונים מקורה במדינות מתפתחות, רוב הפער דווקא נובע מסטטיסטיקה שמקורה במדינות מפותחות.
מאזן הסחר מהווה חלק מהחשבון השוטף של המדינה, והוא כולל עסקאות כמו הכנסה מהשקעות בינלאומיות וסיוע בינלאומי. אם החשבון השוטף נמצא בעודף, מצב הנכסים הבינלאומי של המדינה גדל בהתאם. באותה מידה, גירעון מקטין את שווי הנכסים הבינלאומיים. מאזן הסחר זהה להבדל בין התפוקה של מדינה לביקוש המקומי שלה (ההבדל בין הסחורות שהמדינה מייצרת לבין כמה סחורות היא קונה מחו"ל; ההבדל לא כולל כסף שהוצא מחדש על מניות חוץ, וגם לא כולל יבוא סחורה לייצור לשוק המקומי).
המאזן המסחרי מובחן ממאזן התשלומים בכך שהוא אינו כולל העברות כספים שאינן כנגד סחורה, השקעות והעברות הון.
ניתן להבחין בין מאזן מסחרי של סחורות למאזן מסחרי של שירותים מעבר למאזן המסחרי הכללי.
מאזן הסחר מושפע מגורמים רבים, ביניהם:
השפעה כלכלית
קיימות תפיסות שונות לגבי ההשפעה הכלכלית של מאזן סחר חיובי או שלילי על מדינה, והאם מצב אחד עדיף על המצב האחר. על אף שאינטואיטיבית, ניתן לחשוב על גרעון סחר כמצב שאינו רצוי, התפיסה שגירעונות סחר דו-צדדיים גרועים כשלעצמם נדחתה ברובם על ידי מומחי סחר וכלכלנים.
לפי קרן המטבע הבינלאומית גירעונות סחר עלולים לגרום לבעיית מאזן תשלומים, להשפיע על מחסור במט"ח ובשל כך לפגוע במדינות הנתונות בגרעון. מנגד, הכלכלן האמריקאי ג'וזף שטיגליץ, סבור כי מדינות המחזיקות בעודפים מפעילות "החצנה שלילית" על שותפי הסחר (כפי שאדם השומר את כספו בבנק ולא רוכש דבר משכניו, למעשה לא תורם לכלכלה המקומית). שטיגליץ אף טען כי הדבר מהווה איום על השגשוג העולמי, עקב כך שמונע תלות כלכלית של מדינות אחת בשנייה.
הכלכלן בן ברננקי טוען ש"חוסר איזון מתמשך בתוך גוש האירו הוא אינו בריא, מכיוון שהוא מוביל לחוסר איזון פיננסי בין המדינות ולצמיחה לא מאוזנת. העובדה שגרמניה מוכרת הרבה יותר ממה שהיא קונה, באה על חשבון הביקוש לתוצרת שכנותיה (ולמדינות אחרות ברחבי העולם), ומפחיתה את התפוקה והתעסוקה מחוץ לגרמניה."
לפי קרלה נורלוף (חוקרת מדעי המדינה), ישנם שלושה יתרונות עיקריים לגירעונות הסחר בו נמצאת ארצות הברית:
מאמר של הלשכה הלאומית למחקר כלכלי משנת 2018, שנכתב על ידי כלכלנים מקרן המטבע העולמית ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי, מצא כי במחקר של 151 מדינות בשנים 1963–2014, להטלת המכסים הייתה השפעה מועטה על מאזן הסחר.
הנערים מרחוב פאל
הנערים מרחוב פאל (בהונגרית: A Pál utcai fiúk; בתרגומים קודמים נקרא מחניים) הוא רומן נעורים שנכתב על ידי הסופר ההונגרי פרנץ מולנר. הרומן פורסם לראשונה בשנת 1906.
הספר הוא יצירה קלאסית של ספרות ילדים ונוער, האהובה בעולם כולו בגלל האופן האמין והנוגע ללב שבו מתוארים חיי היומיום של הילדים ומטופלים הנושאים של חבורות נוער - עימותים וסולידריות. זהו ספרו המפורסם ביותר של מולנר, ואחד הספרים ההונגריים המוכרים ביותר בעולם.
העלילה
בודפשט 1889, בפינת רחוב פאול ורחוב מריה נמצא מגרש לא בנוי, שמשמש בינתיים לאחסון חומרי בנייה, דבר נדיר בבודפשט הצפופה. חבורת נערים, ביניהם בוקה המנהיג, צ'ונקוש, ברבש, קולנאי, צ'לה, גרייב, קנדה, ויס, ונמצ'ק הקטן מכולם, קובעת את המגרש למקום משחקים והתכנסויות, וקוראת לו בשם "הגרונד". בין נערי הגרונד שוררת היררכיה רבת חשיבות שנקבעת על פי דרגות צבאיות, נמצ'ק הוא הטוראי היחיד וחובה עליו לציית לשאר הנערים שנושאים בדרגות גבוהות ממנו, אך בספר מצוין ש"נמצ'ק, מצדו, ציית בשמחה לכולם."
קבוצה נוספת חומדת את המגרש הזה - קבוצת "החולצות האדומות" בפיקודו של פרי אץ'. מקום מושבם הוא על האי בגן הבוטני. חבורת הגן הבוטני כוללת את האחים פסטור, נער בשם סבניץ' שמצוין כנער טיפש וקולני, וונדאואר, נער קטן וזריז.
האחים פסטור מתוארים כנערים יפי תואר, חזקים ואלימים. כשנמצ'ק משחק בגולות בחצר המוזיאון (מכונה בספר "מוזי") האחים פסטור מגיעים ומכריזים "איינשטנד"- ביטוי גרמני שפירושו לפי הספר הוא "שהגולות הוכרזו כשלל מלחמה, ומי שיתנגד- יטפלו בו באלימות." סצנה זו מתוארת באנדרטה ברחוב פאל. כשבוקא רודף הצדק שומע על המקרה הוא מחליט שבלילה יחדרו הוא, צ'ונקוש ונמצ'ק אל הגן הבוטני, להשאיר לנערי החולצות האדומות סימן במעוזם ולהראות להם שנערי רחוב פאל אמיצים מהם. לאחר ששלושת הנערים נכנסים לגן הבוטני הם מגלים את גרייב שיושב עם החבורה האויבת ובוגד בנערי רחוב פאל. במהלך המרדף של חבורת הגן הבוטני אחרי שלושת הנערים מרחוב פאל נאלץ נמצ'ק להיכנס לאגם ולאחר מכן לבריכת הדגים בגן הבוטני. כתוצאה מכך הוא מצטנן.
נערי רחוב פאל מקימים אגודה שנקראת אגודת השפכטל. הם מתייחסים לאגודה, שתפקידה לאסוף מרק זגגים מחלונות, ברצינות רבה מאוד. כשהמורה ראץ מגלה על האגודה הוא מפרק אותה.
לאחר קרב מתוכנן היטב בו הפגינו נערי הגרונד אסטרטגיה מתוחכמת להפליא, נמצ'ק החולה יוצא מביתו ומגיע בדיוק בזמן להכניע את פרי אץ' ולמעשה לסיים את הקרב. לאחר מכן מצבו של נמצ'ק מדרדר במהירות ומגיע לכדי דלקת ריאות, והוא מת, לאחר סצנה מרגשת שמתוארת בפירוט רגיש ביותר בספר.
בוקא מגיע לגרונד לאחר הקרב, ורואה כלי מהנדס מונחים בבקתה שבמגרש. מדבריו של השומר הסלובקי יאנו הוא מבין שעל הגרונד עומד להיבנות בקרוב בניין מגורים, ושנמצ'ק מת לשווא.
פרשנות
הספר יכול להיקרא כסאטירה על הלאומנות באירופה באותה תקופה, ואף כנבואה של מלחמת העולם הראשונה שפרצה שנים ספורות לאחר הוצאת הספר לאור. למרות המסר שמועבר, הספר לא מערב פוליטיקה.
עיבודים
בשנת 1934 יצא סרט המבוסס על הספר, שנקרא "No Greater Glory". בעיבוד זה נמחקת הסאטירה הפוליטית, והסרט מתאר בפשטות את העלילה כסיפור מרגש של מסירות והקרבה.
העיבוד הקולנועי הידוע ביותר של הספר, קופרודוקציה הונגרית-אמריקאית, יצא לאקרנים ב-1969.
בשנת 1955 פרסם יוזף הן ספר לנוער בשם "הקרב על אחוזת תיש" (Bitwę o Kozi Dwór;) שהתבסס בחלקו על הספר "הנערים מרחוב פאל".
שולר
שולר הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
פלטינה (אלבום)
פלטינה הוא אלבום הסולו השני במספר של הראפר הישראלי לוקץ'. האלבום יצא לאור ב-6 ביולי 2011 דרך היי פידליטי.
האלבום כולל 13 רצועות שהופקו על ידי אורי שוחט, יאן לובין ומיכאל כהן.
מתוך האלבום בלט השיר "אצלנו בשכונה" ונכון ל-4 באפריל 2021, הגיע השיר למיליון וחצי צפיות באתר יוטיוב.
קבוצת קרניבל
קבוצת קרניבל (Carnival Corporation & plc) היא החברה הגדולה בעולם העוסקת בארגון והפעלה של אוניות למטרת שיט תענוגות. חברת קרניבל היא גם (בגילגוליה ההיסטוריים) החברה הוותיקה בעולם העוסקת בתחום זה.
היסטוריה
החברה הוקמה בשנת 1972 בשם "קרניבל קווי נופש" (Carnival Cruise Lines) על ידי תד אריסון. בשנת 1987 הנפיקה לראשונה 20% ממניותיה לציבור. בעזרת ההון שגייס מהציבור החל אריסון בהרחבת פעילות החברה באמצעות רכישה ומיזוג של חברות אחרות מהתחום. בשנת 1988 נקטה קרניבל במהלך חדשני להרחבת פעילותה כאשר רכשה חברת תעופה. עיקר עיסוקה של החברה היה הטסת הנופשים מנמלי תעופה שונים אל נמלי היציאה של הספינות להפלגות הנופש. בשנת 1997 נרכשה חברת התעופה על ידי פן אמריקן שפשטה רגל מאוחר יותר.
בשנת 1993 שונה שמה של החברה ל "חברת קרניבל" (Carnival Corporation) והיא המשיכה בתהליך ההתרחבות באמצעות רכישת מתחריה, פיתוח קווים חדשים, ובניית אוניות חדשות ומפוארות יותר והפכה לחברה הגדולה בארצות הברית בתחום הפלגות הנופש.
בשנת 2002 התמזגה חברת קרניבל עם חברת P&O Princess Cruises הבריטית שהייתה החברה הגדולה ביותר בבריטניה בתחום הפלגות הנופש. החברה הבריטית עצמה, בעלת קווים ברחבי העולם, הייתה גלגול מודרני של חברת Peninsular & Oriental Steam Navigation Company אשר הוקמה בשנת 1822 והייתה החברה הוותיקה בעולם בתחום הפלגות הנופש והנוסעים. החברה הבריטית כללה בתוכה לאחר שרכשה בשנת 1993 את חברת "קונרד" (Cunard Line) אשר שלטה למעלה מ-100 שנה בתחום הפלגות הנופש ואוניות הנוסעים בצפון האוקיינוס האטלנטי, ואשר בבעלותה היו מותגי "הספינות המלכותיות", "קווין מרי" ו"קווין אליזבת".
כיום
החברה שולטת על כמחצית משוק הפלגות הנופש העולמי. היא מפעילה קווי הפלגות נופש בצפון אמריקה, אירופה, הים הקאריבי, הים התיכון ואוסטרליה תחת 11 מותגים שונים של החברות שנרכשו ומוזגו על ידה בעבר. בבעלותה 26 ספינות.
בעל המניות העיקרי בקבוצת קרניבל הוא מיקי אריסון בנו של מייסד החברה, והוא מחזיק בכ-47% מהמניות.
משבר הקורונה
לאחר פרוץ מגפת הקורונה, למעלה משנתיים החברה כמעט ולא תפקדה עקב מדיניות הסגרים שנהגה אז במרבית מדינות העולם. בשנים 2020-2023 החברה נקלעה למשבר קיומי, ודיווחה על הפסדי עתק של עשרים מיליארד דולר עד כדי סכנה ממשית לחדלות פירעון של החברה.
לאחר פרסום הדוחות הרבעונים, בספטמבר 2022 החברה הודיעה כי היא איננה צפויה לעבור לרווחיות בשנה הקרובה. עוד הודיע מנכל החברה, כי החברה משלמת 1.6 מיליארד דולר תשלומי ריבית בשנה הנוכחית, ועל רקע עליות הריבית הצפויות, החברה תתקשה לשלם את התשלומים השוטפים, מניית החברה הגיבה בירידות חדות ונסחרה בשפל של 30 שנה . החברה ביצעה כמה פעמים הנפקת מניות, במהלך שנועד לגייס מזומנים כדי לעמוד בקצב שריפת המזומנים בשיעור של למעלה מעשרה מיליארד דולר בשנים 2020-2021.
בוקי
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הדפסה במיקרו-מגע
שילוב של שיטות הדפסה הידועות זה עשרות שנים, המבוססות על החתמת תבנית על מצע, עם שיטות פוטוליתוגרפיות המאפשרות יצירת תחריטים וגלופות ברזולוציה גבוהה יצרו את הבסיס לשיטות חדשניות כמו הדפסה במיקרו מגע. שיטה של הדפסה במיקרו מגע הוצגה על ידי ג'ורג' מ. ווייתסידס (George M. Whitesides) ואמית קומר (Amit Kumar) באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 באוניברסיטת הרווארד. בעקבות האמצאה שלהם התפתחו שיטות מגוונות של ליתוגרפיה רכה.
Calling All the Monsters
Calling All the Monsters (בעברית: קוראת לכל המפלצות) הוא שיר שבוצע על ידי זמרת הפופ האמריקאית צ'יינה אן מקליין. השיר הופק על ידי ניקלאס מולינדר וג'ואקים פרסון, שגם כתבו את השיר, יחד עם יוהאן אלקנאס, וצ'רלי מייסון, עבור "ANT Farm", פסקול סדרת הטלוויזיה "החרשנים" מבית ערוץ דיסני. השיר פורסם כסינגל השני של האלבום ב-20 בספטמבר 2011, דרך וולט דיסני רקורדס. מבחינה מוזיקלית, השיר הוא מסוג אלקטרופופ-מועמדונים, והמילים עוסקות בליל כל הקדושים.
רקע כללי
"Calling All the Monsters" הוא הסינגל השני שיצא מהפסקול A.N.T. Farm (החרשנים), של סדרת הטלוויזיה הנושאת את אותו השם בערוץ דיסני. השיר הושמע לראשונה בפרק העונה הראשונה של ליל כל הקדושים, "החווה המוטנטית", ששודר בבכורה ב-7 באוקטובר 2011 בצפון אמריקה, יותר משבועיים לאחר צאת הסינגל. בפרק, ביצע מקליין את השיר. בפרק הוצג יקום מקביל, שבו ה-A.N.T. היו מפלצות ששלטו על בית הספר ובני האדם. בהמשך, רחקה צ'יינה פארקס (מקליין) שיקוי שמשנה את ה-A.N.T. לצורה אנושית. מאוחר יותר, פארקס עלתה על הבמה וביצעה את השיר, כאשר כולם בקהל רוקדים.
השיר הופיע גם ב-"Beam It Up", פרק העונה השנייה של ליל כל הקדושים בסדרה "שייק" של ערוץ דיסני משנת 2011. בנוסף, קיילי קנטרל מהסדרה "גבי דוראן: בייביסיטר לחייזרים" ביצעה את השיר בפרק בפרק ההאלווין "You Decide LIVE!" של הסדרה "Just Roll with It" ב-4 באוקטובר 2019.
הרכב
"Calling All the Monsters" הוא שיר אלקטרופופ ודאנס-פופ. השיר תואר כגרסה המודרנית לשירו של מייקל ג'קסון, "Thriller" משנת 1982. המקצב של השיר הושווה מול שיריהם של ג'קסון ודל זמרת הפופ בריטני ספירס.
בית הכנסת בשאלון-אן-שמפן
בית הכנסת בשאלון-אן-שמפן, (בצרפתית: Châlons-en-Champagne) הוא בית כנסת הנמצא ברחוב רי לושט 21 (Rue Lochet) בעיר הצרפתית שאלון-אן-שמפאן, במחוז מארן שבחבל שמפן ארדן. המבנה הוכר כמונומנט היסטורי במאי 2004.
קהילה יהודית
קיימות עדויות על נוכחות יהודית בשאלון-אן-שמפן כבר במאה השלישית, וידוע על קיום בית כנסת בעיר בשנת 1367 ברחוב רי דה לה ג'ורי (Rue de la Jüri). בנוסף לכך פעלה בעיר ישיבה של תלמידי רש"י ובעלי התוספות. במהלך מלחמת מאה השנים גורשו היהודים מהעיר, ורק לאחר מאות שנים, בעקבות המהפכה הצרפתית שבו יהודים להשתקע בה.
משהסתיימה מלחמת פרוסיה צרפת בשנת 1870, וחבל אלזס-לורן סופח לגרמניה, התיישבו באזור המוני יהודי אלזס שלא חפצו להיות לאזרחים גרמנים. מאוחר יותר באו לעיר יהודים ממרכז אירופה, ולבסוף, בשנת 1960, התיישבו בה יהודים מצפון אפריקה. ב-20 ביולי 1942 נעצרו בעיר יהודים רבים וגורשו למחנות השמדה.
תיאור המבנה
בית הכנסת אשר תוכנן בידי האדריכל אלקסיס וגני בסגנון מורי, נחנך בספטמבר 1875. גרם מדרגות מוביל אל פתח הכניסה, שעשוי קשת פרסה שבטבורו זגוגית עם מגן דוד צבעוני. הקימור הפרסתי נתמך בשני עמודים מימינו ומשמאלו. השער עטוף כולו במסגרת מפוסלת של רצועות מפותלות. מימין ומשמאל לשער ישנם בכל צד שני חלונות עשויות גם הם קשת פרסה. בקומה השנייה של בית הכנסת, מעל השער, ניתן לראות שלישיית חלונות בעלי קשתות משוננים, הנשענות על ארבעת עמודים. מימין ומשמאל של השלישייה הזו, קיים חלון נוסף מכל צד עם קשת משוננת שנסמכים גם הם על שני עמודי תווך. ממעל לחלונות האמצעיים חרוט הפסוק "מה ידידות משכנותיך, ה' צבאות" מתהילים פ"ד.
התצורה המשולשת שבקומת הכניסה (פתח ראשי ושני חלונות מכל צד) חוזרת על עצמה במידת מה בקומה השלישית, בדמות חלונות-תאומים עם קשת מעוגלת, וחלון שושנה בשני צידיהם. החלונות הללו ממולאים בתחרת אבן בצורת מגן דוד. אקרוטריונים מעטרים את כל הגג, שמכותר באמצעו באבן לוחות הברית.
בשנת 1993 הוצב מצבת זיכרון בחזית בית הכנסת ומדי שנה נערך בה עצרת זיכרון למגורשים.
ז'אן גסטון דארבו
ז'אן גסטון דַארבּוּ (בצרפתית: Jean-Gaston Darboux; 14 באוגוסט 1842 – 23 בפברואר 1917) היה מתמטיקאי צרפתי.
חיים אישיים
דארבו נולד ב-14 או ב-13 באוגוסט 1842, לפרנסואה דארבו ואליס גורדו. מאוחר יותר נולד להוריו בן נוסף בשם לואי. כשז'אן היה בן 7 אביו נפטר.
בשנת 1872 נשא דארבו לאישה את אמליה סלינה קרבונייר, בתם של צ'ארלס לואי קרבוניר ומארי ויקטורין האנוק. לזוג נולדו שני ילדים: ז'אן ג'סטון, שבבגרותו עבד כזואולוג ימי, ואנאיס ברטה לוסי.
דארבו מת ב-23 בפברואר 1917, בגיל 74.
עבודתו
דארבו תרם מספר תגליות חשובות בתחומי הגאומטריה והאנליזה המתמטית, בפרט בנושא המשוואה הדיפרנציאלית. כמו כן כתב את הביוגרפיה של המתמטיקאי בן ארצו, אנרי פואנקרה, וערך עבודות נבחרות של ז'וזף פורייה.
דארבו קיבל דוקטורט מאקול נורמל סופרייר, שבפריז, בשנת 1866. התיזה שלו שכותרתה "Sur les surfaces orthogonales" עסקה במשטחים אורתוגונליים. בשנים 1877 עד 1896 פרסם ארבעה כרכים העוסקים בגאומטריה דיפרנציאלית של משטחים. בין תלמידיו המוכרים נמנה אמיל בורל.
ב-1884 נבחר דארבו לחבר באקדמיה הצרפתית למדעים. מאוחר יותר, בשנת 1900, נבחר למזכיר הקבוע של האקדמיה בתחום המתמטיקה. בשנת 1902 נבחר דארבו לחבר בחברה המלכותית הבריטית ובשנת 1916 זכה לכבוד והערכה כאשר הוענקה לו מדליית סילבסטר היוקרתית.
על שמו של נקראים מונחים רבים, ובכללם משפט דארבו ואינטגרל דארבו.
ויליאם נלסון
ויליאם "בּוּל" נלסון (באנגלית: Wiliam "Bull" Nelson) (27 בספטמבר 1824 - 24 בספטמבר 1862) היה קצין בצי ארצות הברית ומאוחר יותר גנרל בצבא האיחוד בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית. נלסון היה יוצא דופן בהיותו קצין הצי היחיד מבין שני הצבאות היריבים שקודם לדרגה רשמית של מייג'ור גנרל במהלך המלחמה ולא כמינוי שדה כדרגת כבוד. הוא נורה ונהרג על ידי קצין-עמית של צבא האיחוד, ג'פרסון סי. דייוויס, במהלך ויכוח בשנת 1862.
קריירה מוקדמת
נלסון נולד במייסוויל, קנטקי, כבנו של רופא ולמד באקדמיית נוריץ' בוורמונט בין השנים 1837–1839, התגייס לצי ארצות הברית כקדט ב-28 בינואר 1840 וקודם לדרגת לוטננט ב-1855. בזמן שירותו בצי פיקד נלסון על סוללת תותחים במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו במצור על וראקרוס ב-1847, שירת במזרח התיכון ובדרום האוקיינוס השקט.
מלחמת האזרחים
משפחתו של נלסון הייתה ביחסי ידידות עם נשיא ארצות הברית, אברהם לינקולן. בזמן שאחיו, תומאס הנרי נלסון, קיבל מינוי של שגריר בצ'ילה, ערך ויליאם מספר סקרי דעת קהל פוליטיים בקנטקי והעביר את ממצאיו ישירות ללינקולן. באפריל 1861 גייס נלסון תומכים לשורות האיחוד בקנטקי והקים עבורם את מחנה דיק רובינסון במחוז ג'רארד, כנקודת גיוס והתכנסות. נלסון גויס לשורות צבא האיחוד ב-16 בספטמבר 1861 וקיבל דרגת בריגדיר גנרל. תפקידו הראשון היה פיקוד על חטיבה באזור קמברלנד, אך בדצמבר הוא כבר מונה כמפקד הדיוויזיה ה-4 בארמיית אוהיו תחת פיקודו של מייג'ור גנרל דון קרלוס ביואל.
קרב שילה
הדיוויזיה של נלסון פעלה לראשונה בשעת הקרב האחרונה של היום הראשון ובמהלך היום השני של קרב שילה. נלסון התלווה לחטיבה המובילה שלו לעבר פיטסבורג לנדינג וכאשר חצה את הנהר קיבל הוראה דחופה לתגבר את קו ההגנה של כוחות האיחוד. התברר לו שחיילי האיחוד שהצטופפו על הגדה הם פליטי הקרב שנערך מוקדם יותר באותו היום. נלסון חצה במהירות את הנהר עם חטיבתו, חבר בזמן לקצה השמאלי של קו ההגנה והשתתף בהדיפת התקפת כוחות צבא הקונפדרציה.
ביום השני של הקרב, הוביל נלסון את ההתקפה על צידו השמאלי של קו ההגנה של כוחות הקונפדרציה בתמיכת כוחותיהם של תומאס קריטנדן ואלכסנדר מק-קוק. הוא ספג התקפות נגד, שהוציאו לזמן קצר את כוחותיו מהלחימה. לאחר שקריטנדן כבש מחדש את "קן הצרעות", חידש נלסון את התקדמותו וסייע בהדיפת מתקפת הנגד הסופית של גנרל פ.ג.ט. בורגארד באותו היום.
ארמיית קנטקי
הדיוויזיה ה-4 של נלסון צורפה ל"מרכז" קבוצת הארמיות בפיקודו של מייג'ור גנרל הנרי וו. האלק במהלך ההתקדמות לקורינת', מיסיסיפי. לאחר נפילת העיר השתתפה הדיוויזיה בהתקדמותו של גנרל ביואל לעבר צ'טנוגה, טנסי. נלסון קודם במקביל לדרגת לוטננט קומנדר בצי ארצות הברית ב-16 ביולי ולמייג'ור גנרל בצבא האיחוד ב-17 ביולי 1862, וקיבל את הפיקוד על ארמיית קנטקי ב-25 באוגוסט. ארמייה זו הורכבה בסך הכל משתי חטיבות, תחת פיקודם של הגנרלים מנסון וקרופט. ב-30 באוגוסט 1862, במהלך פלישת כוחות הקונפדרציה לקנטקי, התקרבו כוחותיו של גנרל אדמונד קירבי סמית' לריצ'מונד והחלו להתכתש עם חטיבתו של מנסון. בקרב ריצ'מונד הובסו כוחות האיחוד הלא מנוסים ונמלטו משדה הקרב. נלסון כינס אישית את כוחותיו המוכים מחדש לפני בית הקברות מחוץ לריצ'מונד. גם כוח זה הובס ונלסון נפצע באורח קל בפניו אך הצליח להימלט, בעוד יותר מ-4,000 מחיילי האיחוד נפלו בשבי.
מותו
לאחר שהחלים, קיבל נלסון את הפיקוד בלואיוויל שהייתה תחת איום מצד כוחות הקונפדרציה בפיקודו של גנרל ברגסטון בראג. נלסון נהרג ב-24 בספטמבר 1862 בבית המלון Galt House בלואיוויל כאשר נורה בחזהו בידי קצין-עמית מצבא האיחוד, הבריגדיר גנרל ג'פרסון סי. דייוויס, שנפגע מנלסון מילולית במפגשים קודמים ולאחר שנלסון סטר לו במפגשם הנוכחי. נלסון נפטר כעבור דקות אחדות ונקבר בעיר הולדתו מייסוויל, קנטקי. דייוויס נעצר אך שוחרר תוך זמן קצר ומעולם לא נשפט על הריגתו של נלסון, ככל הנראה משום שהיה ידידו של מושל אינדיאנה אוליבר פ. מורטון (Oliver P. Morton). דייוויס המשיך לשרת בצבא האיחוד כמפקד קורפוס תחת פיקודו של ויליאם שרמן בזמן הצעדה אל הים.
החייל העות'מאני האחרון בירושלים
רקע
בדצמבר 1917 נסוגו הטורקים מירושלים לאחר תבוסתם בקרב ירושלים. כחלק מהצעדים להחלפת אנשי הממשל הטורקי באנשי ממשל בריטים נדרשו הבריטים להחיל את מרותם גם במקומות הקדושים למוסלמים. על מנת להקטין את ההתנגדות של התושבים המוסלמים בירושלים לשהות של חיילים ושוטרים נוצרים במקומות הקדושים מינו הבריטים יחידות של הודים מוסלמים שימלאו תפקיד זה. עם זאת, ייתכן שהבריטים הסכימו, במסגרת הסכם הכניעה של הטורקים, להשארת יחידה טורקית לסייע בשמירת מקומות אלו.
תקופת מלחמת העולם הראשונה
חסן אל-איג'דרי, קורפורל (רב-טוראי) בצבא העות'מאני, היה מעורב במערכה בסיני ובארץ ישראל עוד מראשית המערכה על תעלת סואץ ב-1915 ובשלב הנסיגות של הצבא הטורקי הוצב בירושלים במסגרת פלוגה 8 של צוות המקלעים הכבדים בגדוד 36 של הקורפוס ה-20.
בדצמבר 1917, לאחר כיבוש ירושלים על ידי הבריטים, העיד חסן שיחידתו, בפיקודו של לוטננט מוסטפא אפנדי, נשארה בירושלים לשמור על המקומות הקדושים. בנובמבר 1918, לאחר חתימת הסכם הפסקת האש של מודרוס אסף מוסטפא את חייליו והודיע להם שקיבל פקודה לחזור לאיסטנבול אך מפני שהר הבית עדיין באחריותו של הסולטן הוא ביקש מהם להישאר כשומרי הר הבית מטעם הסולטן וכך נשארו במקום 53 חוגרים.
המפגש עם העיתונאי
במאי 1972 אירח משרד החוץ בישראל משלחת של פוליטיקאים, פקידי-ממשל ואנשי-עסקים טורקים בליווי עיתונאים וביניהם העיתונאי אילהאן ברדקצ'י. במהלך הביקור סיירה המשלחת בהר הבית שם הבחין אילהאן בזקן כבן 90 לבוש בבגדי צבא מרופטים ולראשו קלפאק בסגנון טורקי. העיתונאי פנה אליו בטורקית והזקן הזדהה כחייל הצבא העות'מאני קורפורל (רב-טוראי) חסן אל-איג'דר וסיפר את קורות יחידתו שנשארה בירושלים, בפקודת מפקדה, מאז 1917. חסן, שהבין שלא יחזור עוד למולדתו, ביקש מאילהאן לסור למפקדו, לוטננט מוסטפא אפנדי, בכפר סנג'ק טוקט ולמסור לו ש.
אילהאן חזר לטורקיה ועל בסיס רישומים צבאיים הגיע לסנג'ק טוקט שם גילה שלוטננט מוסטפא אפנדי נפטר שנים רבות לפני כן ולכן לא מסר את דבריו של חסן.
ב-1982 קיבל אילהאן מברק שמודיע לו שחסאן נפטר בירושלים כשהוא קרוב לגיל 100. בעיתון בו כתב ספד לו:
הנצחתו
סיפורו של חסן ובמיוחד דברי התוכחה של אילהן בעם הטורקי על ששכח את לוחמיו ששמרו על קודשי האסלאם נגע לליבם של רבים. ב-2017 הקים הסניף העזתי של ארגון IHH הטורקי מסגד בעזה בשם "מסגד רב"ט חסן" (Onbaşı Hasan Camii) על שמו של השומר הנאמן.
דיוק היסטורי
ייתכן שאכן היה קיים הסכם ב-1917 בין הטורקים והבריטים להמשך שהייתה של יחידת משמר מוסלמית טורקית בהר הבית (אף על פי שהבריטים הקימו יחידות הודיות מוסלמיות למטרה זו) אך לא ברור איך התירו המשך השהות של החיילים הטורקים עד סיום המנדט ב-1948.
כרמן לורנס
כרמן מארי לורנס (באנגלית: Carmen Mary Lawrence; נולדה ב-2 במרץ 1948) היא פוליטיקאית אוסטרלית לשעבר. היא כיהנה כראש ממשלת אוסטרליה המערבית והאישה הראשונה שהייתה ראש ממשלה באחת ממדינות אוסטרליה.
לאחר שעזבה את הפרלמנט של אוסטרליה המערבית לורנס נבחרה להיות חברה בבית הנבחרים האוסטרלי.
לורנס נבחרה הייתה האדם הראשון שכיהן כנשיא הפדרלי של מפלגת הלייבור האוסטרלית ב-2003. היא פרשה מהפרלמנט בנובמבר 2007.
ראשית חייה
כרמן לורנס נולדה בנורת'האם שבמחוז החקלאי של אוסטרליה המערבית, ובילתה את ילדותה המוקדמת בעיירות גוטהה ודונגארה.
היא הייתה אחת משבעת ילדיהם של ארנסט ריצ'רד לורנס, חקלאי, ואשתו מרי נורמה (לבית ווטסון).
מגיל שש היא התחנכה בבתי ספר קתוליים שונים: מנזר מריאן במוראווה; דומיניקן ליידיס בדונאגרה ובסנטה מריה קולג' שבאטדייל. שממנו היא נרשמה ללימודים גבוהים בשנת 1964.
בין 1965–1968 למדה לורנס תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת אוסטרליה המערבית שבפרת'. היא סיימה תואר ראשון בהצטיינות והשלימה תואר שלישי ב-1983. במהלך לימודיה זכתה בפרסים רבים, ביניהם פרס JA Wood בשנת 1968.
היא למדה באוניברסיטת מלבורן בשנים 1971–1972, ואז היא הדריכה והרצתה במכון לטכנולוגיה של אוסטרליה המערבית (WAIT) בשנים 1973–1978 והייתה מרצה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת מערב אוסטרליה מ-1979 עד 1983. במהלך תקופה זו היא המשיכה עם מחקר לתואר שני, לאחר שזכתה בשתי מלגות ללימודי דוקטורט בפסיכולוגיה, וקיבלה את הדוקטורט בשנת 1983, על עבודת הדוקטורט שלה על תגובות אימהיות לבכי תינוקות.
משנת 1983 ועד לבחירתה לפרלמנט בשנת 1986, לורנס הועסקה ביחידת המחקר וההערכה של אגף השירותים הפסיכיאטריים של משרד הבריאות במערב אוסטרליה.
קריירה פוליטית
בשנות השמונים של המאה ה-20 הצטרפה לורנס למפלגת הלייבור האוסטרלית. היא התמודדה ללא הצלחה על מושבו של איסט מלוויל בבחירות 1983 נגד חבר המפלגה הליברלית של אוסטרליה אנתוני טרת'ואן, אך הצליחה יותר ב-1986. בפברואר 1988 התמנתה לשרת החינוך ושנה לאחר מכן קיבלה את התיק הנוסף של ענייני הילידים.
כאשר הפרמייר פיטר דואודינג הודח מתפקידו בפברואר 1990, כרמן לורנס הייתה לראש ממשלת אוסטרליה המערבית וכן כיהנה בנוסף לכך כשרת האוצר והשרה לניהול המגזר הציבורי.
ממשלתה הובסה בבחירות בפברואר 1993, ולאחר מכן שימשה כמנהיגתה של האופוזיציה במשך שנה אחת לפני שהתפטרה, ובמרץ 1994 נבחרה לפרלמנט אוסטרלי.
מיד עם כניסתה לבית הנבחרים האוסטרלי היא נבחרה להיות שרה בממשלתו של פול קיטינג והחזיקה בתיקי שירותי האנוש והבריאות וכן בסיוע לראש הממשלה לענייני של נשים, עד שהממשלה נפלה במרץ 1996. ב-21 בפברואר 1997 הואשמה לורנס בעדות שקר. לימים זוכתה מהאשמה זו.
הסנדלר העליז
הסנדלר העליז הוא סרט קומדיה ישראלי בשחור-לבן משנת 1975 בבימויו של ניקו סאפאי, עם יעקב בן סירא וגדעון זינגר בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על אהבות ובגידות, בעל חנות נעליים בוגד באשתו ומשתמש בעובד שלו כדי להסתיר זאת ממשפחתו. חלק מהסצנות צולמו בחנות הנעליים הידועה "מיקולינסקי" בתל אביב.
הבמאי, המפיק והצלם הם איראנים, המוזיקה נכתבה על ידי אריס סאן שמשחק בסרט וגם שר. בין הזמרים במועדון מופיע גם ששי קשת.
הביקורות קטלו את הסרט והוא הורד מהאקרנים כעבור זמן קצר.
בתחילת הסרט מופיעה הודעת התנצלות על כך שהקול לא תמיד תואם את תנועות השפתיים של המופיעים בסרט.
תקציר העלילה
זבן נוסף בחנות הוא צדוק (אריס סאן) שמנהל בחשאי יחסים עם נירה (נירה גל), בתו של שמעון. גם שמיל מאוהב בנירה ורוצה להתחתן איתה.
הוא מגלה זאת לשמעון וזה כועס עליו, מוליך אותו באוזן למרתף וסוגר אותו עד שיעבור לו החשק לנירה. הוא משחרר אותו רק לאחר ששמיל מסכים לעשות לו "טובה". שמעון רוצה לצאת עם סוזי למועדון לילה ומבקש משמיל שיחליף אותו במיטה כדי שאשתו שמחה (בטי פלדמן) לא תגלה את היעדרותו. שמחה מגלה את שמיל והוא מגלה לה את המזימה. ביחד הם ממהרים למועדון ושם היא מגלה את שמעון וסוזי ושמעון נמלט כשהיא רודפת אחריו.
בינתיים מגיע ארצה מוריס שמימן בשעתו את הקמת החנות, כדי לתבוע משמעון את חלקו. מוריס הוא למעשה אביו של צדוק אבל זה נשמר בסוד. שמעון מחליט להעביר את החנות על שמו של שמיל ולחתן אותו ביום מותו עם נירה כדי שהחנות תעבור לרשותה. שמיל הנוטה למות מתבשר על כך ושמח שהרוויח שתי מתנות, את החנות ואת נירה. הוא מתחיל להתייחס כעת לשמעון כאל כפוף לו ומשפיל אותו. גם סוזי מעבירה את חסדיה משמעון לשמיל.
ההחתונה נערכת ברוב עם. לפני ענידת הטבעת מוותר שמיל לצדוק על נירה ועוזב את המקום במהירות. לאחר ענידת הטבעת מגיע הרופא ואומר כי אבחנת הסרטן הייתה טעות. הם ממהרים לחפש את שמיל ומוצאים אותו על גג בניין כשפניו להתאבדות בקפיצה. צדוק ממהר למעלה ומודיע לו שהאבחנה הייתה שגויה ושהוא בריא. כולם עוזבים את המקום בשמחה.
עונת 2023/2024 בליגה הלאומית
עונת 2023/2024 בליגה הלאומית תהיה העונה ה-25 של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
לקראת עונה זו הצטרפו לליגה הלאומית, עירוני קריית שמונה וסקציה נס ציונה שירדו מליגת העל, ומכבי הרצליה ואיחוד בני שפרעם, אשר עלו מליגה א'.
קבוצות
להלן הקבוצות שמשתתפות בליגה הלאומית בעונת 2023/2024:
יחסי מוזמביק–שווייץ
יחסי מוזמביק–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת מוזמביק לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בין רפובליקת מוזמביק לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים. על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים שבין רפובליקת מוזמביק לקונפדרציה השווייצרית הם יחסים חמים וידידותיים, הנובעים מהיותה של מוזמביק מדינה מועדפת של שווייץ לשיתופי פעולה.
שורשי שיתוף הפעולה של שווייץ עם מוזמביק נעוצים בשנות השמונים של המאה התשע עשרה, כאשר המיסיון השווייצרי במדינה נוסד. המיסיונרים השווייצרים זכו להכרה רחבה במוזמביק, הודות לעבודתם למען שיפור איכות החיים במדינה. המיסיונרים בנו בתי חולים, בתי ספר מקומיים (דבר שהוביל למחלוקת ומתיחות עם פורטוגל. נשיא הארגון לשחרור מוזמביק, אדוארדו מונדלאנה, למד בבית ספר שייסדו המיסיונרים השווייצריים במדינה.
בין שתי המדינות מתקיים שיתוף פעולה נרחב למען פיתוחה של מוזמביק. על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2019 התגוררו במוזמביק מאה ארבעים ותשעה אזרחים שווייצרים.
המרכז הרפואי לבריאות הנפש - מזור
המרכז לבריאות הנפש - מזור (מוכר גם בשם  בית החולים לבריאות הנפש מזרע), הוא בית חולים פסיכיאטרי הממוקם בעכו, ומספק שירותים פסיכיאטרים לתושבי אזור צפון ישראל - הגליל העליון, הגליל התחתון והגליל המערבי.
פעילות
בבית החולים 309 מיטות אשפוז ו-60 מיטות ביחידה להכנה לקהילה. בנוסף מגיעים אליו 25 מאושפזי יום (שאינם ישנים בבית החולים).
המרכז משמש גם להכשרת סטודנטים לסיעוד, לעבודה סוציאלית, לפסיכולוגיה ולריפוי בעיסוק מאוניברסיטת חיפה וסטודנטים לרפואה מהטכניון ומהפקולטה לרפואה בצפת, וכן מתקיימים שיתופי פעולה למטרות טיפול ומחקר עם פקולטות וסטודנטים לקרימינולוגיה, למשפטים ועוד.
בית החולים מפעיל שרות קהילתי הכולל:
היסטוריה
בית החולים נוסד בשנת 1954 כ"כפר עבודה" לחולים כרוניים – מודל שהיה מקובל אז באירופה וארצות הברית. הרעיון שעמד מאחורי הקמתו היה לתת מענה לאוכלוסייה גדולה של מטופלים, שרובם הגיעו בגלי העלייה, שבתום הגלים החריפים של מחלתם נזקקו למסגרת שתוכל לקלוט אותם ולסייע להם להשיג את מירב השיפור ולמצות יכולתם בתחומי החיים השונים. באותה תקופה לא היו קיימות חלופות בקהילה, והחשיבה הייתה להקים כפר כמיני-קוסמוס אוטונומי, שישרת את "התושבים" וגם ייצר מסגרות שונות המאפשרות מגעים טיפוליים מבוקרים.
ה"כפר" הוקם במקום מחנה המעצר מזרעה במבנים ששימשו מחנה צבאי בריטי על שפת הים מצפון לעכו. הכפר אוכלס בכשלושים נשים, עם מחלת נפש ממושכת, שהועברו מבית החולים עכו הסמוך, התנאים הפיזיים היו ירודים וקשים – ללא חשמל, מים לא נקיים ושירותים מחוץ למבנה. בודדים מהצוות המטפל היו בעלי השכלה וניסיון פסיכיאטרי. הצוות היה ברובו לא מקצועי וללא ניסיון בתחום אך עם חזון, תחושת שליחות, מסירות ורצון לנתינה. הלמידה והתמקצעות היו תוך כדי העבודה כשהמורים הבולטים הם דר' פליגלמן ואחריו דר' זוסמן והאחות הראשית אנאליז. מלכתחילה הושם דגש רב על תעסוקה והתפתחו במקום: מתפרה, אריגה, גן ירק, שפניה, חנות למכירת עבודות היד. המטופלות גם היו שותפות לעבודות אחזקת המקום כניקיון ובישול. גישת הצוות הייתה שיקומית.
ב-31 באוקטובר 1957 נחנכו מבנים חדשים בבית החולים, שהוסיפו עוד 132 מיטות על ה-200 שכבר היו במקום.
עם השנים הפך המקום לבית חולים מודרני המטפל במגוון מחלות נפשיות ובמצבים פעילים וממושכים. התפתחו מחלקות סגורות, פתוחות ושיקומיות, והתפתח המערך של מרפאות לבריאות הנפש בגליל המערבי. צוות המטפלים עבר תהליך של התמקצעות, בבית החולים מכשירים סטודנטים ברפואה ובמקצועות פרה-רפואיים, וצוות בית החולים עוסק גם במחקר.
יד לתעשייה הצבאית
"יד לתעשייה הצבאית" (1987) הוא פסל מאת הפסל הישראלי דב פייגין.
היצירה
הפסל "יד לתעשייה הצבאית" הוא פסל מופשט עשוי ברזל צבוע אדום. הקומפוזיציה של הפסל מורכבת משני עמודים המקבילים זה אל זה. העמודים מתעקלים כלפי צד אחד וחלקם העליון מתרחב, דבר המעניק לפסל דינמיות. מבין העמודים פורצת צורה מעוגלת, ביומורפית.
הפסל נבנה במקום בו שכן בשנות ה-30 של המאה ה-20 מפעל לייצור גופים של רימוני יד ורובים של ארגון ההגנה. הוא מבוסס על פסל הנחושת "עין צופיה" (1962), הנמצא באוסף מוזיאון באר שבע. פייגין שמר על הקומפוזיציה הכללית של הפסל אולם בחר להשמיט פרטים שונים, כגון המבנה הפנימי של הצורה המעוגלת.
יחידת אלפא (רוסיה)
יחידת אלפא, הידועה ככח אלפא ללוחמה בטרור (רוסית: Спецгруппа Альфа) היא יחידת עילית רוסית ללוחמה בטרור שהוקמה ב-29 ביולי 1974 על פי צו פנימי של יו"ר הקג"ב יורי אנדרופוב וראש מינהל 7 בקג"ב, אלכסיי בסצ'אסטני. היחידה עוסקת בלוחמה בטרור, טיפול במצבי בני ערובה רגישים ותגובה להשתלטויות עוינות על מתקני המדינה. עם פירוק ברית המועצות היחידה הוכפפה למינהל האבטחה הראשי ועד 1993 עסקה באבטחת הנשיא. באוגוסט 1995 היחידה הוכפפה לשירות הביטחון הפדרלי והיא יחידה מודיעינית מובחרת ללוחמה בטרור. מקבילה לימ"מ הישראלי.
מבצעים בולטים
27 בדצמבר נחשב ליום הזיכרון וההנצחה ללוחמי היחידה שנהרגו במבצעים השונים.
התערוכה העולמית של בריסל (1935)
התערוכה העולמית של בריסל, 1935 (בצרפתית: Exposition Universelle et Internationale Bruxelles) התקיימה בפארק הייזל (Heysel), כ-7 קילומטרים ממרכז בריסל שבבלגיה מה-27 באפריל עד ה-6 בנובמבר 1935. הייתה זו התערוכה העולמית השלישית שהתקיימה בבריסל, אחרי זו של שנת 1897 ושל שנת 1910.
התערוכה אורגנה על ידי הלשכה לתערוכות בינלאומיות ובהשתתפות רשמית של 25 מדינות ועוד 5 באופן בלתי רשמי. נושא התערוכה היה קולוניאליזציה, וחגיגות ה-50 להתייסדות מדינת קונגו החופשית.
בתערוכה ביקרו כ-20 מיליון מבקרים, כשבמרכזה ניצב ה"פאלאס די אקספוזיצו" ("Palais des Expositions") בסגנון האר דקו.
בתערוכה הוצגו יצירותיו של רנה מגריט, מה שהביא לזינוק בקריירה שלו.
כשלשה ממבני התערוכה שימשו בשנית בתערוכת 58' שהתקיימה באותו מקום.
זבובים (סיפור קצר)
זבובים (באנגלית: Flies) הוא סיפור מדע בדיוני קצר מאת אייזק אסימוב. הסיפור הופיע לראשונה בגיליון יוני 1953 של Magazine of Fantasy and Science Fiction, ותורגם לעברית בשנת 1980 בספר אין איש פה, פרט..., ושוב בשנת 2010 בספר כתבי אייזק אסימוב כרך 2.
הכותרת המקורית של אסימוב לסיפור הייתה "המלך ליר, מערכה רביעית, תמונה ראשונה, שורה 36-37", בהתייחסו לציטוט של שייקספיר "האדם ביד האלים כזבוב ביד הילד". אנתוני באוצ'ר, העורך של המגזין, הציע לאסימוב לבחור כותרת ברורה יותר, ולבסוף הכותרת נקבעה כ"זבובים".
עלילה
קבוצה של סטודנטים לשעבר נפגשים בכנס עשרים שנה לסיום לימודיהם ודנים בהישגיהם. אחד מהסטודנטים לשעבר, עכשיו מומחה להתנהגות בעלי חיים, מתענה בגלל היכולות שלו "לקרוא" את מחשבותיהם של חבריו על ידי המחוות הקטנות שלהם וההתכווצויות שרירים שלהם. הוא מבטא את מחשבותיו על חייו ועל מחקרו, בעוד אחד מחבריו, כימאי החוקר חומרי הדברה, נילחם בזבובים הגודשים אותו בלי הרף. המומחה לבעלי חיים חקר במשך שנים רבות את ההשערה שלו שלבעלי חיים יש אלים ואמונות דתיות, והוא מאמין שהזבובים גודשים את חברו הכימאי מאחר שהם מאמינים בו כאל.
לסלי פיליפס
לסלי סמואל פיליפס, CBE (באנגלית: Leslie Samuel Phillips; 20 באפריל 1924 – 7 בנובמבר 2022) היה שחקן אנגלי שהתפרסם בסרטי קולנוע בשנות ה-50 של המאה ה-20. הוא נהג לגלם דמות של אנגלי נעים הליכות ושובה לב עם מבטא מוגזם של המעמד הגבוה בסגנון של הקומיקאי טרי תומאס. אחר שזכה להצלחה בסדרת סרטי "Carry On" בקולנוע ובסדרת סרטי "הרופא" המשיך להופיע בתפקידים רבים בקולנוע בהם בסרטי הארי פוטר ובקומדיות מצבים בטלוויזיה כמו גם על במת התיאטרון.
ביוגרפיה
בניגוד לדימוי של פיליפס בציבור, הוא הגיע מרקע של עוני. פיליפס נולד בטוטנהאם שבצפון לונדון, בנם של ססיליה מרגרט ושל פרדריק סמואל פיליפס שעבד בחברה לייצור תנורים באדמונטון. האוויר המזוהם בגופרית שבבית החרושת גרם לפרדריק למחלת לב ולבצקת, שהביאו למותו בגיל 44. בשנת 1931 עברה המשפחה לצ'ינגפורד אז באסקס והיום חלק מלונדון רבתי. פיליפס למד שם בבית ספר יסודי לארקסווד.
אמו הייתה זו שהחליטה לשלוח אותו לאקדמיית איטליה קונטי לשיעורי הגייה כדי שייפטר מהמבטא הקוקני הטבעי שלו. באותה תקופה מבטא בולט היה מכשול רציני למי ששאף להיות שחקן. בעקבות לימודיו היה פיליפס המפרנס העיקרי של המשפחה כבר בגיל 14, וחסך מאימו חיי עוני.
קריירה
הופעת הבכורה של פיליפס בסרט קולנוע הייתה בהיותו ילד בשנות השלושים של המאה העשרים. בווסט אנד היה פיליפס שחקן מחליף של בינקי בומונט ושל ה. מ טננט. ב-1938, בהיות בן 14, הופיע פיליפס יחד עם גריים מיור במחזה "Dear Octopus" בווסט אנד. במהלך מלחמת העולם השנייה הופסקו המופעים לעיתים קרובות בגלל צופרי האזעקות, ופיליפס נזכר באוטוביוגרפיה שלו "הצופים היו מתנדפים לעבר מרתפים ותחנות של רכבת תחתית". בגיל 16 שיחק פיליפס בדמות נער רחוב בסרט "הגנב מבגדאד" משנת 1940.
ב-1942 גויס פיליפס וקודם לדרגת רב-טוראי משנה בחיל התותחנים המלכותי. בזכות המבטא של המעמד העליון שרכש לעצמו הוא נשלח לקורס קצינים בקאטריק, וקיבל דרגת לֵיטננט שני ברגימנט הארטילריה המלכותי. באוטוביוגרפיה שלו הוא תיאר שסוללת הנ"מ שלו השמידה טילי V-1 גרמניים רבים ששוגרו לעבר בריטניה. ב-1944 הועבר לחיל רגלים של דרהאם, אבל מאוחר יותר הוכרז בלתי כשיר לשירות בגלל מחלה נוירולוגית שגרמה לו לשיתוק חלקי. בתחילה נשלח בטעות לבית חולים פסיכיאטרי, אבל אחר כך נשלח לטיפול בבית חולים מתאים למצבו.
אחרי שהשתחרר בדרגת לוטננט בדצמבר 1944, שיחק פיליפס בהתחלה בתיאטראות ובאולמות מיוזיק הול קודרים ושורצי עכברושים בצפון אנגליה. השינוי בקריירה שלו קרה בשנות החמישים של המאה העשרים, אז החל לשחק בדמות האנגלי הסטריאוטיפי. ב-1944 הופיע בסדרת הטלוויזיה "רובין הוד" בכיכובו של ריצ'רד גרין. התפקיד הראשי הראשון שלו בטלוויזיה היה ב-1952 בסיטקום "אשתי ז'קלין". קולו המפתה היה הסמל המסחרי שלו, כמו גם אמרות הכנף שהתבססו על אלה של השחקן טרי תומאס. השניים הופיעו יחד בפיילוט, סדרה שכל ההקלטות שלה אבדו מאז. הוא הופיע בשלושה מסרטי "Carry On" והם: "Carry On Nurse", "Carry On Teacher" ו-"Carry On Constable". אחרי הסרט האחרון אמר למפיק פיטר רוג'רס שאינו רוצה להשתתף יותר בסדרה, אם כי חזר ושיחק ב-1992 בסרט "Carry On Columbus". בשנות השישים החליף את דירק בוגרד בסרטי הקומדיה "הרופא". בין 1959 ל-1977 הופיע ברדיו בתפקיד ראשי בסדרת התסכיתים "The Navy Lark".
אחרי נישואיו לשחקנית אנג'לה סקאולר ב-1982 החליט פיליפס להתרחק מסוג הדמויות שאפיינו את עבודתו עד אז. הוא המשיך להופיע על במות התיאטרון ובהפקות טלוויזיוניות, וגם בתפקידי אופי בסרטים כמו "אימפריית השמש" (1987) בבימויו של סטיבן ספילברג והסרט "טומב ריידר" מ-2001. באותה שנה החל פיליפס להשתתף בסדרת סרטי הארי פוטר בדיבוב מצנפת המיון. ב-2001 שיחק בסרט "הארי פוטר ואבן החכמים", ב-2002 בסרט "הארי פוטר וחדר הסודות", וחזר לגלם את הדמות ב-2011 ב"הארי פוטר ואוצרות המוות" חלק שני. עוד שיחק פיליפס בקומדיות מצבים בריטיות בהן "Honey for Tea" עם פליסיטי קנדל, ובהופעות קמע בסדרות פופולריות כמו "The Bill".
ב-2006 יצאה לאור האוטוביוגרפיה של פיליפס "Hello" בהוצאת Orion (ISBN 0-7528-8178-7).
ב-1998 במסגרת חגיגות יום ההולדת של המלכה הוענק לפיליפס תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE). ב-2008 הוענק לו תואר מפקד מסדר האימפריה הבריטית (CBE).
חיים אישיים
ב-30 במאי 1948 התחתן פיליפס עם אשתו הראשונה, פנלופה ברטלי. לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים: קרוליין, קלודיה, אנדרו ורוג'ר.
ב-1962 היה לפיליפס רומן עם השחקנית קרוליין מורטימר, בתה של הסופרת פנלופי מורטימר. בשלב זה התגרשו פיליפס וברטלי.
ב-1981 כששהה פיליפס בסיור הופעות באוסטרליה נודע לו שפנלופה ברטלי מתה בשריפה. פיליפס בחר להמשיך בהופעות ולא להשתתף בהלוויה. מאוחר יותר הודה שמשפחתו מעולם לא סלחה לו על כך.
ב-1982 התחתנו פיליפ וסקאולר והם נשארו יחד עד מותה ב-11 באפריל 2011. סקאולר סבלה מסרטן המעי וגם מהפרעה דו־קוטבית. היא שמה קץ לחייה.
ב-20 בדצמבר 2013 התחתן פיליפס בשלישית, כשהוא בן 89, עם זארה קאר.
פיליפס היה אוהד של מועדון הכדורגל טוטנהאם הוטספר.
באוגוסט 2014 כשהיה במסע קניות בלונדון עם אשתו לקה פיליפס בשבץ. באוקטובר שוחרר מבית החולים. בינואר 2015 אושפז שוב אחרי התקף נוסף.
נפטר ב-7 בנובמבר 2022.
נחל סלוקי
נחל סלוקי (בערבית: نهر سلوقي) או ואדי סאלוכי (בערבית: وادي سالوكي) הוא נחל במחוז אל-נבטיה בלבנון ליד מבצר דובייה וע'נדוריה, הנשפך לליטני.
הירש גורדון
הירש ליב גורדון (26 בנובמבר 1896, דוגאלישוק ליטא – 20 בינואר 1969, ניו יורק ארצות הברית) היה חניך ישיבות ליטא (וולוז'ין, סלבודקה ולידא), רופא, פסיכיאטר, נשיא הסתדרות הרופאים היהודים בארצות הברית, מומחה לכתב חרטומים, פובליציסט, איש חינוך, קצין גבוה בצי ארצות הברית, ובעל עשרה תארים אקדמאים, מתוכם שישה תוארי דוקטור.
קורות חייו
נולד בכ"א בכסלו ה'תרנ"ז, לרב אליהו גורדון ששימש ברבנות בווילנה ובניו יורק, ולמלכה לבית קצנלבוגן – צאצאית למשפחת המהר"ם מפדבא. אביו נתן לו את השם הירש לייב, על שמו של הנצי"ב מוולוז'ין שהיה רבו. בהיותו בן תשע שנים נשלח ללמוד בישיבת סלבודקה אצל רבי ברוך בר ליבוביץ. את לימודיו התורניים המשיך בישיבת לידא, אצל הרבנים יצחק יעקב ריינס ושלמה פוליצ'ק, ולאחר מכן בישיבת וולוז'ין אצל רבי רפאל שפירא.
מאוחר יותר למד בבית המדרש הגבוה לחכמת ישראל - ישיבתו של רב צעיר, באודסה, שם התגורר בחדר דל ועזוב, וסבל עוני ומחסור. באודסה למד מפיהם של רבי חיים טשרנוביץ (רב צעיר), המשורר חיים נחמן ביאליק, פרופ' יוסף קלוזנר, הרב ד"ר ישראל אברהם רבין, וחוקר התלמוד שלום (בן יחזקאל) אלבק.
בשנת 1914 סיים את לימודיו באודסה ונסע לארץ ישראל, שם עבד כפועל בפרדס בפתח תקווה. ולאחר מכן החל להשתלם בטכניון בחיפה. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בהיותו נתין רוסי, גרשוהו השלטונות הטורקים למצרים, שם פגש את זאב ז'בוטינסקי ואת יוסף טרומפלדור. הוא הצטרף לגדוד הפרדות, ונלחם במערכת גליפולי ממערב למצרי הדרדנלים.
מאנון
מאנון (בצרפתית: Manon des Sources, מאנון של המעיין) הוא סרט דרמה צרפתי משנת 1986 בבימויו של קלוד ברי עם איב מונטן, דניאל אוטיי ועמנואל ביאר בתפקידים הראשיים.
הירש גורדון
קורות חייו
בשנת 1918 כאשר יצחק בן-צבי ודוד בן-גוריון, שגלו מהארץ בזמן המלחמה בפקודתו של ג'מאל פאשה, יזמו את הקמת הגדוד ה-39 (הגדוד העברי האמריקני) בפיקודו של הקולונל אליעזר מרגולין. הצטרף גם גורדון לגדוד, ועלה בעקבות כך לארץ ישראל בפעם השנייה. באפריל 1919 ערב חג הפסח, חנה הגדוד בשדות הכפר צרפנד אל-עמאר. לכבוד החג, נסעו רבים מן החיילים לערים שונות בארץ לסעוד את סעודת ליל הסדר, אצל משפחות שהסכימו לארחם. גורדון שם את פניו אל בני ברק, שם ערכו את הסדר רבי עקיבא וחבריו. לדבריו תמיד ראה את עצמו מתלמידיו של רבי עקיבא שהגיעו למקום עריכת הסדר, בזמן קריאת שמע של שחרית. תלמידיו של רבי עקיבא היו חיילים בצבא בר כוכבא, והוא גם כן חייל מתנדב שעלה מארצות הברית, להילחם ולשחרר את ארץ ישראל. גורדון אסף מספר חיילים והם החלו צועדים בחולות מתוך כוונה להגיע לבני ברק. בסופו של דבר הגיעו לראשון לציון, ונכנסו לעיר תוך שהם שרים שירי לכת צבאיים. הירש וחבריו קיימו את הסדר אצל אחת המשפחות, ששמחה לארחם.
מאנון
זה סרט המשך לז'אן דה פלורט. התסריט נכתב על ידי קלוד ברי וז'ראר בראש והוא מבוסס על הרומן "מי הגבעות" (L'eau des Collines) של מרסל פניול משנת 1963. הרומן הארוך מחולק לשני חלקים: "ז'אן דה פלורט" ו"מאנון של המעיין" (Manon des Sources).
הירש גורדון
קורות חייו
במחנה צריפין היה באותם הימים תיאטרון צבאי, ועל במתו הועלתה הדרמה "נר תמיד" שנכתבה על ידי הירש.
מאנון
תקציר העלילה
מאנון (עמנואל ביאר), בתו של ז'אן דה פלורט חוזרת לאחר עשר שנים להתגורר ליד ביתו לשעבר של אביה. היא מתגוררת אצל אישה בודדה, משגיחה על עדר העזים שלה וצדה ציפורים וארנבים אותם היא מוכרת בעיירה הסמוכה.
יום אחד רואה אוגולן את מאנון היפהפייה רוחצת עירומה במעיין ומתחיל לפתח רגש אהבה כפייתי כלפיה אך היא דוחה אותו. היא מעדיפה את קרבתו של ברנרד, המורה הצעיר, היפה והמשכיל של הכפר, על פני אוגולן המכוער וחסר ההשכלה. בנוסף לכך הוא שונאת את אוגולן על מה שעולל לאביה.
מאנון מאזינה לשיחה בין שני תושבי הכפר המספרים כי כולם ידעו על הפשע נגד אביה אבל בחרו לשתוק והיא רוצה לנקום בכולם. במעקב אחרי עז אחת היא מגלה את הנביעה התת-קרקעית של המעיין המספק מים לכל הכפר וסותמת אותה באבנים.
כל בני הכפר מתאספים לאספה סוערת בה מוסר להם מומחה מטעם השלטונות שאין סיבה ברורה להתייבשות המעיין ולא ידוע מתי ישוב לנבוע. האיכרים מאמינים שזו יד ההשגחה שמענישה אותם. מאנון מאשימה בפומבי את אוגולן וסזאר במות אביה ונעזרת בעדות של אחד מהאיכרים שראה אותם סותמים את המעיין של אביה. אוגולן מתחנן לפניה שתינשא לו אך היא דוחה אותו בפומבי. הוא רץ לביתו ותולה את עצמו על עץ.
אנשי הכפר מתארגנים לתהלוכת בקשה לישו שיעזור להם. בינתיים מגלה מאנון לברנרד את הסוד והוא מסיר את הסתימה. שניהם מצטרפים לתהלוכה ופתאום פורצים מים מהמזרקה בכפר. כולם כורעים על ברכיהם וצועקים: "נס".
מאנון וברנרד מתחתנים והיא נכנסת להיריון.
סזאר השבור ממות אחיינו אוגולן, נפגש עם זקנה עיוורת בשם דלפין והיא מגלה לו שפלורט שלחה לו בזמנו מכתב כי היא נושאת ברחמה את בנו אך הוא לא השיב. סזאר היה באותו זמן בשירות צבאי באפריקה ולא קיבל את המכתב. פלורט עזבה את הכפר כדי לא להתבזות התחתנה עם נפח ונולד לה ילד גיבן. סזאר נחרד כשמתברר לו שז'אן שהוא גרם למותו היה בעצם בנו. הוא עוקב כל הזמן אחרי מאנון ההרה אבל לא מסוגל להיפגש איתה.
הוא מסתגר בביתו, כותב מכתב למאנון ומגלה לה את סודו. הוא מוריש את כל רכושו למאנון אותה הוא מכיר כאחרונה משושלת סובירן. לאחר מכן הוא נשכב על מטתו ומת.
פרסים
דניאל אוטיי זכה בפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר
עמנואל ביאר זכתה בפרס סזאר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
ג'יימס דהפריסט
ג'יימס אנדרסון דֶהפְּריסְט (בשם מלא באנגלית: James Anderson DePreist; 21 בנובמבר 1936 – 8 בפברואר 2013) היה מנצח אמריקאי, אחד המנצחים האפרו-אמריקאים המעטים על בימות העולם. דה פריסט היה מנהל לימודי ניצוח ותזמורת בג'וליארד ומנהל מוזיקלי של כבוד של התזמורת הסימפונית של אורגון.
קורות חייו
דהפריסט נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה לג'יימס (נפטר ב-1942) ולאתל אנדרסון (1902 - 1990). דודתו (אחות אמו) היא זמרת האלט מריאן אנדרסון. במשך למעלה משלושה עשורים כיהן כמנהל מוזיקלי בתזמורות שונות, בהן התזמורת הסימפונית של קוויבק בקנדה, התזמורת הסימפונית של מאלמה בשוודיה, התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו והתזמורת הסימפונית של אורגון. במשרתו האחרונה כיהן כיועץ אמנותי לתזמורת הסימפונית והתזמורת הקלה של פסדינה, קליפורניה.
כמנצח אורח, הופיע דהפריסט עם כל אחת מן התזמורות החשובות באמריקה. כן ניצח על תזמורות באמסטרדם, ברלין, בודפשט, קופנהגן, הלסינקי, מנצ'סטר, מלבורן, מינכן, פראג, רומא, רוטרדם, סיאול, סטוקהולם, שטוטגרט, סידני, תל אביב, טוקיו ווינה. הופעתו הראשונה בלונדון הייתה עם התזמורת הסימפונית של לונדון במרכז ברביקן, באפריל 2006.
ג'יימס דהפריסט הופיע בקביעות בפסטיבל המוזיקה של אספן, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון במרכז המוזיקה ברקשייר בטנגלווד, עם תזמורת פילדלפיה במרכז מאן למוזיקה ובבית הספר למוזיקה ג'וליארד.
דהפריסט למד הלחנה אצל וינסנט פרסיקטי בקונסרבטוריון למוזיקה של פילדלפיה, משם המשיך לתואר ראשון ושני באוניברסיטת פנסילבניה. בשנת 1962, בסיור מטעם משרד החוץ האמריקאי בבנגקוק, חלה בפוליו. בתקופת ההחלמה שקד על לימוד פרטיטורות ובשנת 1963 ניצח על תזמורת בבנגקוק. ב-1964 זכה בפרס ראשון ומדליית זהב בתחרות הניצוח הבינלאומית על שם דימיטרי מיטרופולוס. ליאונרד ברנשטיין בחר בו כמנצח עוזר לפילהרמונית של ניו יורק בעונת 66–1965. הופעתו הראשונה עתירת השבחים של דהפריסט באירופה הייתה עם התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם ב-1969. ב-1971 מינה אותו אנטל דוראטי למנצח חבר של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
ג'יימס דהפריסט חיבר כמה בלטים.
פרסים ואותות הוקרה
דהפריסט עוטר בשלושה-עשר תוארי דוקטור לשם כבוד. הוא היה חבר נבחר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה השוודית המלכותית למוזיקה (Kungl. Musikaliska Akademien). התזמורת הסימפונית של אורגון הכתירה אותו בתואר מנהל מוזיקלי של כבוד. הוא החזיק באות מסדר "האריה של פינלנד", במדליה מן העיר קוויבק ובאות השירות המצוין לתרבות של מונקו. בשנת 2000 קיבל את פרס דיטסון לניצוח ובשנת 2005 העניק לו הנשיא ג'ורג' בוש את המדליה הלאומית לאמנויות, אות הכבוד הלאומי הגבוה ביותר למצוינות אמנותית של ארצות הברית.
טלולה גרייב
טלולה גרייב (באנגלית: Tallulah Greive; נולדה ב-23 באוקטובר 1997) היא שחקנית סקוטית-אוסטרלית.
ביוגרפיה
גרייב נולדה פרת', אוסטרליה ב-23 באוקטובר 1997, להורים אליזבת 'בק' סנדרסון, זמרת ג'אז, וכריס גרייב, טרומבוניסט ג'אז, מלחין ומרצה באוניברסיטה. גרייב והוריה עברו לסקוטלנד כשהייתה בת שנתיים והיא גדלה בלייט', אדינבורו. יש לה אחות צעירה יותר, לולה.
קריירה
קריירת המשחק של גרייב החלה על הבמה בשנת 2012, שם גילמה את ג'ני במחזה "1001 לילות בצימר של האלמנה טוונקי". החל משנת 2013 היא הופיעה במחזות נוספים. באותה שנה שיחקה בתפקיד ראשון בטלוויזיה כשגילמה בת למשפחה בפרסומת לבנק המלכותי של סקוטלנד. היא גילמה את מליסה אולברייט בסדרה "M.I. High". בשנת 2014 הופיעה בפרסומת של SNP. בין השנים 2014–2018, היא גילמה את התפקיד של לורן בסדרה "Millie Inbetween".
פארק הייזל
פארק הייזל (בפלמית: Heizel, בצרפתית: Heysel) הוא שטח צפונית למרכז בריסל, בלגיה בו התקיימו התערוכה העולמית של שנת 1935 ושל שנת 1958. הפארק אירח גם את אירוויזיון 1987.
האטומיום המוצב במקום מתערוכת 58', הוא המונומנט הבולט בפארק, וכן ארמון יובל-המאה (פלמית: Eeuwfeestpaleis, צרפתית: Palais du Centenaire) שהוקם בתערוכת 1935, המשמש גם עתה כמרכז ירידים.
בפארק ממוקם גם אצטדיון המלך בודואן (פלמית: Koning Boudewijnstadion, צרפתית: Stade Roi Baudouin) שהוקם בשנת 1930, תחת השם "אצטדיון הייזל", אך לאחר אסון הייזל, כשבגמר גביע אירופה בכדורגל לשנת 1985, נרמסו למוות כ-39 אוהדים, עבר האצטדיון שיפוץ, ושמו שונה לשמו הנוכחי.
במקום נמצא מיצג המיני אירופה, המציג מבנים מפורסמים מכל רחבי אירופה.
גרנד ראפידס
גרנד ראפידס (באנגלית: Grand Rapids) היא העיר השנייה בגודלה במדינת מישיגן שבארצות הברית, אחרי דטרויט. היא גם העיר הגדולה ביותר בחלקה המערבי של מישיגן. העיר ממוקמת במרחק של 48 קילומטרים מימת מישיגן.
בגרנד ראפידס התגוררו בשנת 2010 כ-188,040 תושבים, ובמטרופולין העיר 1,005,648 תושבים. העיר היא גם מקום מושבו של מחוז קנט. בעיר קבורים נשיא ארצות הברית לשעבר ג'רלד פורד ורעייתו, ושם שוכנת גם הספרייה הנשיאותית שלו. אנשים נוספים המזוהים עם העיר הם סולן להקת רד הוט צ'ילי פפרז אנתוני קידיס ובמאי הקולנוע פול שרדר.
ערים תאומות
לגרנד ראפידס ארבע ערים תאומות:
אליפות העולם בראלי-קרוס עונת 2016
עונת 2016 באליפות העולם בראלי-קרוס היא עונת התחרויות השלישית של האליפות. במהלך העונה התקיימו 12 מרוצים. מטיאס אקסטרום זכה באליפות הנהגים, EKS RX, קבוצתו של אקסטרום זכתה באליפות הקבוצתית. פטר סולברג, שזכה בתואר בשתי העונות הקודמות סיים את העונה במקום הרביעי.
עירוניות נוף
עִירו֗נִיוּת נוף (נקרא גם בשם: אדריכלות הנוף העירוני, באנגלית: Landscape Urbanism) היא תאוריה חדשה בתחום של תכנון ערים ואזורים שהופיעה לראשונה בסוף המאה ה-20 הטוענת כי הדרך הטובה ביותר לארגן ערים היא באמצעות עיצוב הנוף של העיר ולא תכנון הבניינים שלה. הביטוי עירוניות נוף הופיע לראשונה באמצע שנות ה-90. מאז ביטוי זה קיבל שימושים רבים ושונים אך לרוב הוא מצוטט כתגובה פוסט-מודרניסטית או פוסט-פוסט-מודרניסטית לכישלונות של "עירוניות מתחדשת (New Urbanism)".
וההתרחקות מהחזונות והדרישות המקיפות נושא זה כגון: "אדריכלות מודרנית ו-תכנון עירוני". ביטוי הופיע לראשונה ביצירתו של "פיטר קונולי" סטודנט לתואר שני בעיצוב עירוני מ-אוסטרליה. בשנת 1994 קונולי השתמש לראשונה בביטוי בכותרת להצעתו לתואר שני בעיצוב אורבני באוניברסיטת RMIT במלבורן בו הוא הציע כי שפה של עירוניות נוף 'בקושי קיימת וצריכה להתבטא, וכי עירוניות קיימות היא מוגבלות בחקירת הנוף. הוא גם השתמש במונח "נוף כעירוניות" במאמרו: "101 רעיונות על פארקים גדולים" בשנה זו.
הביאנלה לאדריכלות הנוף העירוני - בת ים
בשנת 2008 נערכה בפעם הראשונה בעולם הביאנלה הראשונה שעסקה בנושא זו כדי להביא לידי עירוניות מתחדשת בעיר: בת-ים.
יולנדה אגר
יולנדה אגר (בגרמנית: Jolanda Egger; נולדה ב-8 בינואר 1960) היא דוגמנית ושחקנית שווייצרית.
ביוגרפיה
אגר נולדה ב-8 בינואר 1960 בלוצרן, שווייץ.