cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דורון מנדלס
ההיסטוריה כחוזרת על עצמה: האם אנו יכולים להשפיע על מהלכה?
עוסק מנדלס בשאלת חזרת ההיסטוריה, וטוען כי כל חברה היא בעלת "גנום" משולש. צלע אחת של מאפיינים, האחרת של רגשות והשלישית של סולם ערכים. האינטראקציה החיובית ביניהן לבין ה"ראש", הממשל המרכזי, גורם לחברה להתקיים ביציבות יחסית. אינטראקציה מקרטעת בין הצלעות הנגרמת על ידי טריגר חיצוני, פנימי או שניהם, מביאה לחוסר איזון ביניהן שהתוצאה יכולה להיות זעזועים בהתנהלות החברה. במקרים קיצוניים, כגון בדמוקרטיות מודרניות, אף לערעור האיזון בין שלוש הרשויות.
אתיקה פוליטית ביחסים הבינלאומיים בתקופה ההלניסטית ועלייתה של המדינה החשמונאית
בספר זה, שיצא בלונדון ב-2022 (הוצאת בלומסבורי), משחזר מנדלס קוד אתי ביחסים בינלאומיים אשר ערכים מסוימים ממנו משתקפים ביחסי מדינת החשמונאים בתחילתה עם האימפריות סביבה. ערכים כגון נאמנות, חרות, הדדיות, יושר, נאמנות לחוקת אבות, הצדק ומידת הרחמים נכחו ביחסים שבין עמים ובינם לבין האימפריות בעולם ההלניסטי, גם אם לא תמיד קיימו אותם.
מחקרו העכשווי
בשנים האחרונות פרסם מנדלס כמה מאמרים העוסקים בעולם ההלניסטי והיהודים. במאמר אחד עוסק מנדלס בהיבטים תאורטיים של התייחסות של חברות עתיקות לעברן ועל רקע זה מסביר מדוע חז”ל נמנעו מכתיבת היסטוריה.
במאמר שני טוען מנדלס שגזרות אנטיוכוס לא היו ולא נבראו, בוודאי לא לפי המתואר בספר מקבים א'. טענתו היא כי מידת ההתייוונות הוצאה מכל פרופורציה על ידי חוקרים במרוצת הדורות אך איננה עניין מרכזי במקורות העתיקים.
במאמר שלישי מפתח מנדלס את הרעיון כי דחיית הצעה של הסלאוקים למתן מתנות למתתיהו החשמונאי לא במעט הביאה לקרע עם השליט ההלניסטי שהרי דחיית מתנה היא אקט מעליב. במרוצת השנים החלו החשמונאים להבין כי מתנות הם חלק בלתי ניפרד מהיחסים הפוליטיים בין שליטים הלניסטיים וכך אימצו לעצמם נוהג זה. במאמר זה עושה מנדלס בין השאר אבחנות בין מתנה, זיכיון והענקה של שטחים או משרות שהיו לפנים בידי היהודים ואינם יכולים להיחשב מתנה.
כמו כן עוסק מנדלס בפיענוח חדש של מסרים כפולים בטקסטים עתיקים על פי קהלים "משניים" אליהם הטקסטים מופנים. יחסי הגומלין בין טקסט למגוון של נמענים על פי הגישה ש"הקהל הוא המסר- המסר הוא הקהל", הם מרכזיים בקובץ מחקרים זה. שתי דוגמאות משני טקסטים מכוננים. דוגמה אחת היא זו של ספר מקבים ב. במאמר זה קורא מנדלס את הספר כפי שיווני-פגאני היה קורא ומגיע למסקנה שמחבר הספר מתאר לפרטי פרטים התנהלות של עיר אוטונומית - לא עצמאית - בתוך אימפריה הלניסטית במזרח התיכון.
זו קריאה שונה לחלוטין מהקריאה המסורתית שרואה לנגד עיניה קוראים יהודים הלניסטיים. במאמרו על אגרותיו של פאולוס מפרש מנדלס חלקים מן האגרות כמופנים אל יהודים ולא רק אל פגאנים, כפי שנהוג לחשוב. המסר של פאולוס לפיכך מותאם גם ליהודים הנמצאים בקהלים שאליהם הוא כותב. לפיכך הוא נוטה להתעלם מהזיכרון ההיסטורי שבע"פ על ההתנגשויות של ישו ושלו עצמו עם הממסד היהודי כדי שלא להרתיעם ולזכות בתמיכתם. אחת התוצאות ממחקר זה, המבחין בין קובצי זיכרון קבוצתי אוראלי לבין פרגמנטים ממנו שבכתב, הוא שפאולוס מצטייר כפחות אנטי יהודי ממה שנהוג לחשוב עליו.”
מנדלס, יחד עם ד"ר גיא דרשן מאוניברסיטת תל אביב, שוקד מזה שנים רבות על כתיבתו של פירוש מקיף לספר מקבים א' עבור הסדרה "הרמנייה" (Hermeneia) בהוצאת Fortress Press.
Teamcenter
Teamcenter היא חבילת פתרונות תוכנה של ניהול מחזור חיי מוצר (PLM) של חברת Siemens. היא נוצרה במקור על ידי EDS PLM Solutions.
בשנות התשעים עסקה החברה בפתרונות Control Data, SDRC ו UGS.
רוב מוצרי החבילה הם שדרוג של מוצרים קודמים:
התוכנה זכתה בפרס "היוזמה הטכנולוגית של השנה" לשנת 2005 מאת המגזין "IndustryWeek"
Team Fortress 2
Team Fortress 2 (בתרגום חופשי לעברית: צוות המבצר 2, בקיצור TF2) הוא משחק רשת אשר פותח על ידי Valve ומבוסס על מנוע ה-Source. המשחק יצא ב-10 באוקטובר 2007 כחלק מההקופסה הכתומה, חבילה המכילה 5 משחקים שפותחו על ידי Valve. זהו משחק המשך למוד Team Fortress אשר יצא בשנת 1996 ל-Quake על ידי רובין ווקר, ג׳ון קוק ואיאן קוגלי, ולמוד Team fortress Classic אשר יצא בשנת 1999 ל-Half-Life. המשחק מתאפיין בעיצוב צבעוני וייחודי, אשר בניגוד למשחקים רבים מסוגת היריות אינו מנסה לחקות את המציאות. כמו כן, המשחק זכה בפרסים רבים על עיצובו הייחודי, על משחקיותיו התוססת, ועל העדכונים השוטפים אשר Valve הוציאה עבורו. את המשחק היה ניתן לקנות מחנויות משחקים שונות כחלק מהקופסה הכתומה, אך כיום ניתן להורידו בחינם מסטים. בנוסף, ניתן לבצע רכישות של חפצים שונים, לרוב פריטי לבוש אשר לא נותנים יתרון לשחקן המשתמש בהם, שלא לפגוע בהוגנות המשחק.
כללי
המשחק מבוסס ברובו על שרתיים המארחים את המשתמשים ומאפשרים להם לשחק עם משתמשים אחרים. בעבר בשרת היה ניתן לבחור את הקבוצה שבה רוצים להשתתף מבין שתי קבוצות שמחולקות לפי צבעים, היום אחרי החידוש האחרון המשחק בוחר בצורה אוטומטית. בחלק מהשרתים הפרטיים אפשר עדיין לבחור איזו קבוצה להיות.
המשחק משחק יריות בדומה למשחקים המוכרים (לדוגמה Call of Duty) אך ללא הרבה דם, הרג או המחשה של הריגה בצורה מוגזמת ומפחידה לדוגמה פיצוץ גולגולות.
מצבי משחק:
הדמויות
כל הדמויות בעלות יכולת התקפית, הגנתית ותומכת.
כל הדמויות ניתנות לבחירה בכל הקבוצות במשחק.
יצחק גרשון
שירות צבאי
יצחק גרשון התגייס לצה"ל בפברואר 1977 והתנדב לסיירת שקד. בסיירת עבר גרשון מסלול הכשרה כלוחם וקורס סיור. בעת שהיה בקורס מפקדי כיתות לסיירות בבית הספר למ"כים, השתתף כלוחם במבצע ליטני. את הכינוי "ג'רי" קיבל מסמל המחלקה שלו בטירונות. לאחר מכן נשאר להדרכה בקורס ובהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. מכיוון שסיירת שקד פורקה, בחר גרשון לעבור לחטיבת הצנחנים בהשראת מפקד הקורס, דורון רובין, ושימש בה מפקד מחלקה. במלחמת לבנון הראשונה היה מפקד פלוגת מאי 81' בגדוד 890 של הצנחנים, ופיקד עליה מהנחיתה בשפך נהר האוואלי ועד ביירות. בהמשך שימש כמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד . לאחר מכן מונה לסמג"ד ולקצין אג"ם בחטיבה. בשנת 1987 מונה למפקד גדוד 202 של הצנחנים.
כמג"ד הוביל גרשון את הגדוד למבצע חוק וסדר, בכפר מיידון שבלבנון. משימת הגדוד הייתה לכבוש את הכפר, שהיה מעוז חזבאללה ולטהר אותו. "ג'רי" צעד בראש הכוח של פלוגת מאי מהגדוד כשלפתע בהתקלות אחרת בכפר הסתערו הצנחנים, וגרשון בראשם על העמדה של אנשי החזבאללה וזרקו לתוכה רימון. לאחר מכן זרקו לעמדה אחרת מספר רימונים, שהמחבל שהתבצר בעמדה השליך לעברם בחזרה. בשלב הזה החליט המג"ד לשבור את המנוף של רימון זרחן, כדי לבטל את זמן ההשהיה, למרות האיסור הבטיחותי, וזרק את הרימון הזה לתוך הבור. הפעם הרימון לא חזר, והלוחמים הסתערו על העמדה ביריות. לימים סיפר גרשון בהרצאה כי-  בשנת 1988 מונה לסמח"ט.
בשנת 1991 מונה למפקד חטיבת החרמון, בשנת 1993 מונה למפקד עוצבת חירם בגבול לבנון ביולי 1994, בעת שירותו ברצועת הביטחון בדרום לבנון, נהרגו שניים מפקודיו בחטיבה וארבעה אחרים נפצעו, במהלך תאונה מבצעית, כשנגמ"ש פגע בקו מתח במוצב טייבה; גרשון הועמד לדין יחד עם מפקד הגדוד משה תמיר ומפקד הפלוגה אופק בוכריס. הם זוכו מעבירה של גרימת מוות ברשלנות, אך הורשעו בעבירה של התרשלות במילוי תפקידם, בשנת 1995 מונה למפקד חטיבת המילואים חוד החנית ובשנת 1997 מונה למפקד חטיבת הצנחנים. גרשון הוביל את החטיבה בלחימה בדרום לבנון, בין היתר במבצע "צמצום טווח", במהלכו נהרג מפקד סיירת צנחנים, . בשנת 1999 מונה למפקד עוצבת האש, בשנת 2001 מונה למפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון. כמפקד האוגדה הוביל אותה באינתיפאדה השנייה ונמנה עם "חבורת לבנון" שסברה שאפשר וצריך להפעיל הרבה יותר כוח מול הפלסטינים, כבר בשלב מוקדם יותר של המערכה. גרשון פיקד על האוגדה במבצע "חומת מגן" והוביל את כיבוש הערים שכם ורמאללה והמצור על המוקטעה.. בתקופתו של גרשון כמפקד איו"ש בוצעו למעלה מ-5,000 מעצרים בהם נעצרו למעלה מ-12,000 פעילי טרור.. בשנת 2004 יצא ללימודים במכללה הבריטית לביטחון לאומי.
בינואר 2005 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד פיקוד העורף, כיהן בתפקיד בתקופת מלחמת לבנון השנייה וספג ביקורת מצד מבקר המדינה על הערכות העורף, על פי המבקר. גרשון עתר לבג"ץ בדרישה לעכב את פרסום עיקרי הדו"ח. לאחר המלחמה יזם את תרגיל "נקודת מפנה", תרגיל העורף הלאומי בו לוקחים חלק כל מערכי החירום, משרדי הממשלה והרשויות המקומיות. התרגיל מתקיים מאז ברציפות מדי שנה וכן דחף להקמת רח"ל - רשות החירום הלאומית שהחליפה את מערך מל"ח המיושן. בדצמבר 2007 הודיע על פרישתו משירות צבאי לאחר 32 שנות שירות בעקבות הודעת הרמטכ"ל על מינוי מחליפו.
לאחר שירותו הצבאי
בשנים 2008–2014 כיהן כמנכ"ל ארגון ידידי צה"ל. שכרו עמד על 2.7 מיליון דולר לאורך התקופה. כיום משמש כיו"ר מתנדב של עמותת להיטיב- להרבות טוב בעולם: עמותת למען משפחות במעגל העוני.
בשנת 2016 חזר לשירות מילואים ומונה על ידי הרמטכ"ל לסגן מפקד פיקוד צפון בחירום. בשנת 2020 הצטרף לתנועת "הביטחוניסטים", שקוראת לספח את שטחי יהודה ושומרון.
ב-2020 מינתה שרת התחבורה מירי רגב את גרשון ליו"ר רשות שדות התעופה. הממשלה אישרה את המינוי ב-22 בנובמבר.
השכלה וחיים פרטיים
גרשון בעל תואר תואר שני במדע המדינה וחוג משני לימודי מזרח תיכון מאוניברסיטת חיפה, בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בוגר המכללה המלכותית הבריטית RCDS ללימודי ביטחון, בוגר קורס דירקטורים וניהול פיננסי לבכירים/ להב אוניברסיטת תל אביב. נשוי בשנית ואב לארבעה ילדים.
מצערת
מַצְעֶרֶת היא מנגנון שבו זרימת הנוזל מנוהלת על ידי הצרה או חסימה של המעבר במנוע. ניתן להגדיל או להקטין את הכוח של המנוע על ידי הגבלת גזי היניקה (באמצעות שימוש במצערת). המונח "מצערת" מתייחס באופן בלתי פורמלי לכל מנגנון אשר מאפשר שליטה על הכוח או המהירות של המנוע, להגדרה זאת נכנסת גם דוושת ההאצה של המכונית. מה שמכונה לעיתים קרובות "מצערת" (בהקשר של תעופה) נקרא גם Thrust levers, במיוחד עבור כלי טיס בעלי מנוע סילון. עבור מנוע קיטור, שסתום הקיטור המגדיר את מהירות/הספק המנוע נקרא לעיתים קרובות ווסת.
בית מצערת
במנועים מוזרקים, בית המצערת הוא החלק במערכת יניקת האוויר השולט על כמות האוויר הזורם לתוך המנוע, בתגובה לדוושת הגז הנשלטת על ידי הנהג. בית המצערת ממוקם בדרך כלל בין תיבת מסנן האוויר לבין סעפת היניקה, כאשר חיישן זרימת האוויר (MAF) בדרך כלל מחובר אליו או ממוקם בקרבתו. לעיתים צינורות מערכת הקירור עוברות דרך בית המצערת על מנת לשלוט על הטמפרטורה של האוויר אשר נכנס למנוע, מחשב ניהול המנוע (ECU) יודע מה היא הטמפרטורה באמצעות חישן טמפרטורת נוזל הקירור (ECT).
במכוניות רבות, תנועת דוושת ההאצה מועברת באמצעות כבל המצערת, כאשר בצידו של בית המצערת הכבל מחובר באופן מכני לנקודת עיגון וממנה מסובב את פרפר המצערת. במכוניות בעלות מצערת אלקטרונית (נקרא גם "drive-by-wire"), מנוע חשמלי שולט על תזוזת המצערת ודוושת הגז מתחברת לחיישן אשר מפיק אות פרופורציונלי למצב הדוושה הנוכחי ושולח אותו למחשב ניהול המנוע (ECU) אשר קובע את פתיחת המצערת על בסיס מיקום דוושת ההאצה תוך התחשבות בחיישני מנוע אחרים, כגון חיישן טמפרטורת נוזל קירור המנוע (ECT).
כאשר הנהג לוחץ על דוושת ההאצה, פרפר המצערת מסתובב בתוך בית המצערת, פתיחת הפרפר מאפשרת ליותר אוויר להיכנס לתוך סעפת היניקה. בדרך כלל חיישן זרימת אוויר (MAF) מודד את השינוי הזה ושולח אותו למחשב ניהול המנוע. מחשב ניהול המנוע בתורו מגדיל את כמות הדלק המוזרק על ידי המזרקים על מנת לקבל יחס אוויר-דלק מוגדר. לעיתים קרובות חיישן מצב מצערת (TPS) מחובר לציר של פרפר המצערת על מנת לספק למחשב ניהול המנוע פידבק כמה הפרפר פתוח.
בתי מצערת עשויים גם להכיל שסתומים והתאמות נוספות כדי לשלוט על זרימת האוויר המינימלית בסרק. גם בבתי מצערת שאינם "drive-by-wire", לעיתים קרובות יהיה סולנואיד בשם "שסתום בקרת אוויר בסרק" (IACV), מחשב ניהול המנוע משתמש בו על מנת לשלוט בכמות האוויר שיכול לעקוף את פרפר המצערת כדי שהמנוע לא יכבה בזמן שהמצערת סגורה.
במנועי קרבורטור בסיסיים ביותר, כגון מנוע צילינדר יחיד של מכסחת דשא, קיים פרפר מצערת אחד קטן בתוך קרבורטור בסיסי עם עקרון ונטורי. במנועים אלו למצערת קיימים שני מצבים, או שהיא פתוחה או שהיא סגורה (אף על פי שתמיד קיים חור קטן או מעקף אחר כדי לאפשר לכמות קטנה של אוויר לזרום ככה שהמנוע יוכל להמשיך לעבוד גם כאשר המצערת סגורה), או לחלופין מיקום ביניים קבוע כלשהו. מכיוון שמהירות זרימת האוויר היא קריטית לתפקודו של הקרבורטור, כדי לשמור על מהירות האוויר הממוצעת, מנועים גדולים יותר דורשים קרבורורים מורכבים יותר בעלי מספר רב של מעברי ונטורי קטנים, בדרך כלל שניים או ארבעה. “קרבורטור כפול" (2BBL) משתמש בפרפר מצערת אחד (מלבני או מעגלי), ועובד באופן דומה לקרבורטור בעל מעבר ונטורי אחד, רק עם שני פתחים קטנים במקום אחד. “קרבורטור מרובע" (4BBL) משתמש בשני פרפרי מצערת (מלבני או מעגלי) כאשר לכל אחד מהם יש שני מעברי ונטורי, הפרפר הראשון ("הראשי") נפתח כאשר דוושת ההאצה נלחצת, דבר המאפשר ליותר אוויר להגיע למנוע, אך שומר על מהירות זרימת האוויר הכוללת גבוהה (ובכך משפר את היעילות). הפרפר השני מופעל או באופן מכני כאשר הפרפר הראשי עובר נקודה מסוימת, או באמצעות הואקום של המנוע, “קרבורטור מרובע" מושפע גם ממצב דוושת ההאצה וגם מהעומס על המנוע ובכך מאפשר יעילות בסל"ד נמוך מצד אחד וזרימת אוויר טובה יותר בסל"ד גבוה או עומס מצד שני. במצבים בהם ביצועי המנוע חשובים ניתן להשתמש במספר קרבורטורים בעלי 2 או 4 מעברי ונטורי בו זמנית.
לרוב המכוניות המוזרקות יש מצערת אחת, אולם קיימים כלי רכב בעלי מספר בתי מצערת, בתי המצערת מחוברים ביניהם ככה שיפעלו בו זמנית, הדבר משפר את תגובת המצערת ומאפשר נתיב זרימת אוויר חלק יותר לראש המנוע, בנוסף הדבר מאפשר לכל צילינדר לקבל ראנר קצר וגם שכל הראנרים יהיו באורכים שווים, הדבר קשה להשגה כאשר כל הראנרים צריכים להגיע למקום מסוים כדי להתחבר לבית מצערת אחד, החסרונות של ריבוי בתי מצערת זה מורכבות (מכנית וטכנולוגית) וסיבוך האריזה הפיזית של כל הרכיבים בתוך מכסה המנוע. במכוניות אשר מיועדות לביצועים גבוהים כגון E92 BMW M3 או רכבי פרארי, כמו גם אופנועי ספורט כמו ימאהה R1, לכל צילינדר קיים בית מצערת נפרד, שימוש בבית מצערת נפרד לכל צילינדר נפוץ בקרב רכבי מרוץ וכמו כן גם ברכבי כביש משופרים. פרקטיקה זו חוזרת לימים שבהם מכוניות רבות בעלות ביצועים גבוהים היו בעלות קרבורטור אחד קטן בעל מעבר ונטורי אחד עבור צילינדר או זוג צילינדרים. בקרבורטור, מעבר האוויר הקטן מאפשר גם דיוק ומהירות בתגובת בית המצערת, כמו גם אטומיזציה טובה יותר של הדלק בעבודה בסל”ד נמוך.
מנועי בעירה פנימית
במנוע בעירה פנימית, המצערת היא אמצעי לשליטה על הכוח של המנוע באמצעות ויסות כמות הדלק או האוויר אשר נכנסים למנוע. ברכב מנועי הרכיב אשר משמש את הנהג לשליטה על הספק המנוע נקרא לפעמים מצערת, דוושת האצה או דוושת גז. עבור מנוע בנזין המצערת בדרך כלל שולטת על כמות האוויר והדלק שנכנסים למנוע. עבור מנועי בנזין מוזרקים, המצערת מווסתת את כמות האוויר אשר נכנס למנוע. עבור מנועי דיזל המצערת מסדירה את זרימת האוויר לתוך המנוע.
היסטורית, דוושת המצערת או ידית המצערת פעלו באמצעות זרוע מכנית ישירה - שסתום הפרפר של המצערת הופעל באמצעות זרוע בעלת קפיץ. זרוע זו קשורה בדרך כלל ישירות לכבל הגז, ופועלת בהתאם לנהג. ככל שהדוושה נדחפת יותר, כך שסתום המצערת נפתח יותר לרווחה.
כיום המנועים המודרניים משני הסוגים (בנזין וסולר/דיזל) הם בדרך כלל בעלי בית מצערת אלקטרוני, זוהי מערכת שבה חיישנים מנטרים את בקרות הנהג ובתגובה מערכת ממוחשבת שולטת על זרימת הדלק והאוויר. משמעות הדבר היא כי לנהג אין שליטה ישירה על זרימת הדלק והאוויר; מחשב ניהול המנוע (ECU) יכול להשיג שליטה טובה יותר על מנת להפחית פליטת גזים מזהמים, למקסם את הביצועים ולהתאים את הסרק של המנוע על מנת לעזור למנוע להתחמם מהר יותר או כדי להתמודד עם עומסי מנוע נוספים כגון הפעלת מזגן ובכך למנוע מהמנוע להכבות.
המצערת של מנוע בנזין היא בדרך כלל שסתום פרפר. במנועים מוזרקים שסתום המצערת ממוקם בכניסה של סעפת היניקה, או ממוקם בתוך בית המצערת. במנוע קרבורטור השסתום ממוקם בתוך הקרבורטור/מאייד. כאשר המצערת פתוחה לרווחה סעפת היניקה בדרך כלל נמצאת בלחץ אטמוספירי. כאשר המצערת סגורה חלקית, נוצר ריק/וואקום בסעפת היניקה והלחץ יורד מתחת ללחץ הסביבה.
ההספק של מנוע דיזל נשלט על ידי ויסות כמות הדלק המוזרק לתוך הצילינדר. מכיוון שמנועי דיזל לא צריכים לשלוט על כמות האוויר, הם בדרך כלל נטולי שסתום פרפר בסעפת היניקה. יוצאים מהכלל הם מנועי דיזל חדשים אשר נדרשים לעמוד בתקנות זיהום אוויר מחמירות יותר, במנועים אלו השסתום משמש לייצירת ואקום בסעפת היניקה, ובכך מתאפשרת הכנסה של גזים ממערכת הפליטה חזרה לתוך המנוע (EGR) לצורך הורדת טמפרטורות הבעירה, מטרת התהליך היא למזער ייצור של תחמוצות חנקן (NOx).
במטוסים בעלי מנוע בוכנה, השליטה על המצערת היא בדרך כלל באמצעות מנוף או ידית המופעלים באמצעות היד. השליטה היא על תפוקת כוח המנוע אשר לא בהכרח עשויה להשתקף בשינוי סל"ד, בהתאם לתצורה המדחף (פרופלור) (מדחף פסיעה קבועה או מדחף פסיעה משתנה).
קיימים מנועי בעירה פנימית מודרניים (כגון כמה מנועים של המותג BMW) אשר אינם משתמשים במצערת בתצורתה המסורתית, אלא מסתמכים על מערכת של גל זיזים משתנה כדי להסדיר את זרימת האוויר לתוך הצילינדרים, הדבר מאפשר להגיע לתוצאה זהה עם פחות איבודי שאיבה.
מנוע סילון
במנוע סילון, הדחף נשלט על ידי שינוי כמות הדלק אשר מוזרם לתוך תא הבעירה, בדומה למנוע דיזל.
מנוע קיטור
במנוע קיטור בדרך כלל יש מצערת (אנגלית אמריקנית) או ווסת (אנגלית בריטית) בפתח סניקת הקיטור אשר ממוקם בחלקו העליון של הדוד (אם כי לא בכל הדודים). הגובה של הכיפה ממנה יוצא הקיטור עוזר למנוע מנוזלים (לדוגמה בועות על פני השטח של המים בדוד) להיכנס לתוך שסתום המצערת. המצערת בפועל היינה שסתום קפיץ (כדוגמת שסתומי יניקה ופלטה בנועי בעירה פנימית) או סדרה של שסתומים, אשר נפתחים ברצף כדי להסדיר את כמות הזרם אשר יוכנס לחלל הקיטור מעל הבוכנות. בית המצערת משמש ביחד עם מנוף היפוך כדי להתחיל, לעצור ולשלוט על הכוח של הקטר, אם כי בזמן נסיעה קבועה של רוב הקטרים, עדיף להשאיר את המצערת פתוחה לרווחה ולשלוט בכוח של הקטר על ידי שינוי נקודת פריקת הקיטור (הדבר נעשה באמצעות מנוף ההיפוך) שכן שיטה זו יעילה יותר. שסתום המצערת של קטר קיטור מציב אתגר תכנוני מורכב, שכן עליו להיפתח ולהסגר באמצעות כוח יד אל מול לחץ קיטור גבוהה (בדרך כלל 250 PSI). אחת הסיבות העיקריות למעבר למערכות מרובת שסתומים בטור: היא שקל הרבה יותר לפתוח שסתום קטן כנגד הפרש הלחצים, ולאחר מכן לפתוח את הבא בתור ברגע שהלחץ מתחיל להשתוות מאשר לפתוח שסתום אחד גדול, לדוגמה בקטר Gresley A3 Pacific בין השנים 1922 ל־1935 נעשה שימוש בשסתום פעימה כפולה מאוזן.
מנוע רקטי
במנוע רקטי המצערת מבצעת שינוי בדחף תוך כדי טיסה, אולם הדבר לא תמיד הכרחי, הדחף של מנוע דלק מוצק אינו ניתן לשליטה לאחר הצתה. עם זאת, במנוע דלק נוזלי פעולת המצערת מבוצעת באמצעות שסתומים אשר מסדירים את זרימת הדלק והמחמצנים לתא הבעירה. במנוע של טיל היברידי, לדוגמה המנוע המשמש את ספייס שיפ 1, מבוצע שימוש בדלק מוצק עם מחמצנים נוזלים, ולכן ניתן לשלוט עליו באמצעות מצערת. שימוש במצערת נדרש יותר בשיגור לחלל ובנחיתה עבור טיל חד שלבי (לדוגמה כזה המשמש מעבורת חלל) מאשר עבור טיל הנעה רקטית רב-שלבית. בנוסף שימוש במצערת שימושי במצבים שבהם מהירות השיוט חייבת להיות מוגבלת בשל לחץ אווירודינמי בשכבות האטמוספירה הנמוכות והצפופות יותר (לדוגמה בטרופוספירה).
תהילים צ"ד
המזמור נפתח בקריאה לה', לנקום באויבים המתנכלים לישראל. לאחר מכן פונה המשורר לאותם חלקים בעם שאיבדו את ביטחונם בה', הוא מוכיח אותם על כך, אך מיד מעודד אותם בדברי נחמה. בסיום מביא המשורר דברי הודיה אישיים על הנסים שנעשו לו.
נוהגים לומר מזמור זה בשיר של יום רביעי, לקראת סיום תפילת שחרית בכל יום רביעי. כדי שלא לסיים במילות פורענות, הוסיפו בקצת קהילות לשיר של יום רביעי, את שלושת הפסוקים הראשונים שבמזמור הבא אחריו ב בספר תהלים.
בספרי סגולות הומלצה קריאת הפרק כמועילה לאדם להיפטר מאויבים המעיקים עליו.
סופיה סומג'ו
סופיה סומג'ו ונאי (באנגלית: Sophia Somajo Venai, נולדה ב-2 בינואר 1985) היא זמרת-יוצרת שוודית אשר מרבה לשיר שירי פופ. במהלך הקריירה שלה, עבדה סומג'ו עם אמנים שונים כמו בריטני ספירס, כריסטינה אגילרה, בקסטריט בויז, אלסו ואדם למברט. עם חלקם היא עבדה בשם טיפאני אמבר.
סומג'ו ידועה בזכות להיטה "Diamond Heart", שיצא בשנת 2018 וזכה להצלחה בינלאומית.
קריירה
בשנת 2008, הוציאה סומג'ו את אלבום הבכורה שלה, The Laptop Diaries. האלבום זכה להצלחה מתונה, אך מבקרי המוזיקה הפנו כלפיו ביקורות חיוביות, תוך שהשוו את סומג'ו לזמרת-יוצרת השוודית רובין. בהמשך, יצא השיר "" כסינגל. בשנת 2012, יצא אלבומה השני T.T.I.D.S.D.I.E.U.I.C.
סומג'ו זכתה להצלחה בינלאומית כאשר הוציאה בשנת 2018, ביחד עם אלן ווקר את הלהיט "Diamond Heart", שזכה להצלחה בכל רחבי העולם. השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים של נורווגיה, למקום השני בפינלנד, ונכנס למצעדים נוספים. ביוטיוב צבר הקליפ של השיר למעלה מ-210 מיליון צפיות, ובספוטיפיי זכה להצלחה רבה גם כן, כאשר הצליח לצבור למעלה מ-160 מיליון השמעות. כמו כן, מבקרי מוזיקה השוו את קולה של סומג'ו לקול של סיה. בסמוך לכך, יצא המיני-אלבום הראשון שלה, Freudian Slip.
אולימפיאדת אוסלו (1952)
אולימפיאדת החורף השישית הייתה אולימפיאדת חורף נערכה מ-14 בפברואר עד 25 בפברואר 1952 בעיר אוסלו שבנורווגיה.
דיונים על אירוח משחקי החורף האולימפיים בעיר אוסלו החלו עוד בשנת 1935; העיר רצתה לארח את המשחקים האולימפיים בשנת 1948, אך עקב הצורך בשיקום נורווגיה מהכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה, הדבר לא התאפשר. במקום זאת, נבחרה אוסלו לארח את המשחקים ב-1952.
כל מתחמי התחרות היו באזור המטרופולין של אוסלו למעט תחרות הסקי האלפיני, אשר נערכו כ-70 ק"מ מהעיר. לצורך אירוח התחרויות נבנו בעיר תשתיות מתאימות, נבנה בית מלון חדש עבור אנשי התקשורת ואורחים, בנוסף לשלושה מתחמי מגורים לספורטאים ולמאמנים. מתחמי מגורים אלה היו למעשה הכפר האולימפי שהוקם במיוחד לצורך אירוח תחרויות אולימפיות. העיר אוסלו נשאה בעיקר הנטל הכספי של אירוח המשחקים, תמורת ההכנסות הנילוות.
במשחקים השתתפו 694 ספורטאים שייצגו 30 מדינות, שהשתתפו בארבעה תחומים של ספורט חורף ב-22 מקצים. יפן וגרמניה חזרו להשתתף בתחרויות החורף, לאחר שלא השתתפו באולימפיאדת סנט מוריץ (1948), בעקבות מלחמת העולם השנייה. את גרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה ייצגו ספורטאים מחלקה המערבי בלבד, מאחר שספורטאים מזרח גרמניים (בשטחים שנכבשו על ידי ברית המועצות במלחמה) סירבו להתחרות עמם כצוות מאוחד. הייתה זו הפעם היחידה בהיסטוריה שבה השתתף חבל הסאר במשחקים האולימפיים בנפרד מגרמניה. פורטוגל וניו זילנד השתתפו לראשונה במשחקי החורף האולימפיים, ולראשונה הורשו נשים להשתתף בתחרות סקי למרחקים.
ארון קריקסטיין
ארון קריקסטיין (באנגלית: Aaron Krickstein; נולד ב-2 באוגוסט 1967 באן ארבור, מישיגן, ארצות הברית) הוא טניסאי עבר יהודי-אמריקאי, ששיחק כמקצוען בסבב ה-ATP מ-1983 ועד 1996. נחשב לאחד מהטניסאים היהודים הגדולים בכל הזמנים. בשיאו דורג במקום השישי בסבב ה-ATP. קריקסטיין מחזיק עד היום בשני שיאים עולמיים בסבב ה-ATP – הזוכה הצעיר ביותר בטורניר ATP (שיא שקבע בטורניר רמת השרון) והטניסאי הצעיר ביותר שדורג בעשיריה הראשונה בדירוג ה-ATP. היה מוכר בסבב ה-ATP כשחקן בעל כושר גופני וסיבולת מעולים שסייעו לו רבות במשחקים ארוכים, וזאת אף על פי שנאלץ להתגבר על סדרת פציעות בשלב קריטי בקריירה שלו.
תחילת דרכו
קריקסטיין החל לשחק טניס בגיל 6. הוא התבלט בטורנירים של בתי ספר בארצות הברית, וכבר בגיל 16 זכה באליפות ארצות הברית עד גיל 18 כאשר הוא גובר על שחקנים מבוגרים ממנו. מיד לאחר מכן הפך למקצוען.
קריירה מקצוענית
טורניר ה-ATP הראשון שבו זכה קריקסטיין היה טורניר ריקליס-אייזנברג ברמת השרון כאשר גבר בגמר שנערך ב-15 באוקטובר 1983 על כריסטוף זיפף מגרמניה. בכך הפך קריקסטיין לזוכה הצעיר ביותר בטורניר ATP בגיל 16 ו-74 ימים – שיא בו הוא מחזיק עד היום. הוא הגן על תוארו ב-1984 כשגבר בגמר על שחר פרקיס. ב-13 באוגוסט 1984, כאשר היה בן 17 ו-9 ימים בלבד, נכנס קריקסטיין לראשונה לעשיריה הראשונה בדירוג ה-ATP, כשדורג במקום התשיעי בעולם. בכך קבע שיא נוסף בסבב ה-ATP כטניסאי הצעיר ביותר שדורג בעשיריה הראשונה בעולם. גם בשיא הזה הוא מחזיק עד היום. באמצע שנות ה-80, כאשר היה בשלב של נסיקה בקריירה המקצוענית שלו, סבל קריקסטיין מסדרה ארוכה של פציעות שעיכבו את התקדמותו ודירדרו את דירוגו. בין השאר נפגעו בפרק זמן קצר כפות רגליו, ברכיו ומפרקי ידיו, ובנוסף נדרס על ידי מונית בניו יורק ב-1987. למרות כל זאת, חזר קריקסטיין לצמרת הגבוהה של הסבב ונודע כ"איש ברזל" בעל סבולת עילאית. הוא חזר 10 פעמים מפיגור 2:0 במערכות כדי לנצח ב-5 מערכות (שיא ATP נוסף, בו הוא מחזיק במשותף עם בוריס בקר, רוג'ר פדרר ואנדי מארי), ובסך הכל ניצח ב-27 מתוך 35 משחקים בקריירה שלו שנמשכו 5 מערכות. סגנון המשחק שלו התבסס על מהלכים ארוכים ומכות מדויקות מהקו האחורי. הישגיו הגדולים ביותר בטורנירי גראנד סלאם היו חצאי הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה ב-1989 ובאליפות אוסטרליה הפתוחה ב-1995.
גביע דייוויס
קריקסטיין שיחק בנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית בין השנים 1985 ו-1987, וכמו כן שיחק בנבחרת ב-1990 שם סייע לנבחרתו לעלות לחצי הגמר עם שני ניצחונות ביחידים על שחקני נבחרת צ'כוסלובקיה. ארצות הברית המשיכה וזכתה בגביע דייוויס, ללא קריקסטיין.
עיניים (מגזין לילדים)
עיניים הוא כתב עת לילדים בעריכת תמיר ראונר.
הגיליון הראשון, שנושאו היה נייר, יצא לאור בנובמבר 1994, כ"אח צעיר" לכתב העת "משקפיים". שלושת הגיליונות הראשונים של המגזין יצאו לאור בשיתוף עם אגף הנוער של מוזיאון ישראל, ולאחר מכן יצר המו"ל ראונר שותפות עם קבוצת הארץ להוצאת המגזין לאור.
המגזין מודפס על 64 עמודים באיכות חזותית ומילולית גבוהה, והוא מלווה בתצלומים, בציורים ובאיורים רבים. כל גיליון של המגזין מוקדש לנושא מסוים, כגון "אוויר", "התחלות", "פרטיות", "שמחה", וכן יש במגזין מדורים קבועים. המאמרים במגזין מנוקדים בניקוד חלקי.
סיפורים קבועים
איש הפנדה: סדרת סיפורי קומיקס שהחלה כבר בגיליון הראשון: עלילות הדמות המצוירת פנד האדום. את פנד יצר ילד (בסיפור) בשם יואב ירדן בנובמבר 1994, על מפית נייר. משפחת ירדן כוללת את: יואב (הבן), נגה (האם), דוד (האב) חלילה (אחותו של פנד, נוצרה בגיליון 78 בנושא 'צהוב'), חבריו של פנד הם: רותי, עודד, תמר ויאיר. את הקומיקס יוצרים: תמיר ראונר (טקסט) ונעם נדב (ציור).
לולו וקופיק: עלילותיהם של לולו ואחיה הצעיר קופיק. העלילות החלו בגיליון 37 בנושא "חג" והמשיכו להופיע גיליונות רבים אחריו. את "לולו וקופיק" כתבה ואיירה רותו מודן.
המכשפה מניירה: סדרת סיפורים שכותבת רונית הד. הגיבורה הראשית בסדרת הסיפורים, שהחלה כבר בגיליון 1 בנושא "נייר", היא מכשפה בשם "מניירה".
משפחת גורגלי: סדרת סיפורים מאת בר חיון. הסדרה העוסקת בחייהם של בני משפחה קצת מוזרה ובכלב שלהם, החלה להתפרסם בגיליון 81 בנושא "מקום" והסתיימה בגיליון 87 בנושא "שחור-לבן".
עלילות ממה צחיקה, התאומים ומיקי הסמור: סדרת סיפורים מאת הסופר עמית ויסברגר שאוירה על ידי דורון זהרי ועומר הופמן (לסירוגין), המספרת על הרפתקאותיהם ומסעם בעולם של התאומים שאול ושאולה, סבתם העשירה ממה צחיקה ומיקי הסמור החכם. הסדרה החלה להתפרסם בגיליון 88 בנושא "קנאה" והסתיימה בגיליון 101 בנושא "רוח", אבל עלילות ממה צחיקה המשיכו להתפרסם.
ג'חנון הגמל המנשנש: סדרת סיפורי קומיקס שכותב ומצייר האמן זאב אנגלמאיר. הסדרה ההומוריסטית החלה בגיליון 108 בנושא 'סיפורי קומיקס'.
ספרים
ספרים אחדים יצאו לאור בעקבות מדורים במגזין:
מיר-2
"מיר-2" (ברוסית: Мир-2) הוא פרויקט סובייטי ומאוחר יותר רוסי לבניית תחנת החלל מהדור הרביעי. השם המקורי — "סאליוט-9" (DOS 7).
תחנת בסיס נוצרה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 כתחליף ליחידת הבסיס של תחנת "מיר-1" במקרה של תאונה אצל האחרונה. ניסוי המשגר "אנרגיה" רב העוצמה איפשרה להגדיל במידה ניכרת את התחנה. ב-14 בדצמבר 1987 הפרויקט החדש אושר על ידי מנהל תאגיד אנרגיה יורי סמיונוב.
בינואר 1988, בשל מדיניות הגלסנוסט, מידע אודות עיצוב התחנה הופיע לראשונה בדפוס. אבל ב-1989 כל העבודות עליו הוקפאו. עד 1991 התברר כי לא ניתן להסתמך על השימוש בטיל "אנרגיה", עקב העלות הגבוהה של הבנייה.
בנוסף, מימון תוכנית החלל הרוסית ירד בהתמדה. בשל כך, התוכנית להקמת התחנה תוקנה. המודולים עבור מיר-2 נוצרו מחדש כדי להחליף בהדרגה את תחנת "מיר-1" הישנה. ההתקנה המלאה במקרה הזה הייתה אמורה להסתיים בשנת 2000. עם זאת, ב-24 בנובמבר 1992 המעצבים בחנו  מחדש את הפרויקט. תחנת הבסיס הייתה אמור לשמש כחוות מחקר, מבחינה מבנית דמתה למבני חלל דומים כמו "Rapana" ו "Sophora". בקצה אחד של החווה הזאת היו אמורים למקם קולטי שמש ומהצד השני פאנלים סולאריים. החלק המרכזי של החווה תוכנן לעגן לפחות 5-6 מודולים גדולים. בפריסה זו קל היה לראות את ההשפעה מתחנות החלל האמריקאיות, "פרידום" ו"פרד".
העדר המימון ושינוי המצב הפוליטי במדינה בעקבות מדיניות הפיוס עם המערב מנעו מלתרגם רעיונות אלה למציאות. רוסיה ב-1993, מיקדה ט\את מאמציה ביצירת מקטע משלה בתחנת החלל הבינלאומית, אשר השתמשה ברכיבים שפותחו במקור עבור מיר-2 ובעיקר מודול "זבזדה".
גואנה
גואנה הוא שם כולל של לטאות גדולות מהסוג כוח (Varanus) שבמשפחת הכוחיים. לטאות אלה חיות על הקרקע ועל העצים בדרום-מזרח אסיה עד לאוסטרליה ובאיי האוקיינוס השקט.
לטאות אלה הן מהגדולות בעולם, למרות שהמין כוח ענק גדול עוד יותר מהם. הגדול במיני הגואנות הוא כוח אוסטרלי שיכול להגיע לאורך 2.5 מ' ולשקול 15 ק"ג. הם מיומנים בטיפוס, בריצה ובחפירה וחלק מהמינים יודעים לשחות. צבעם העיקרי אפור כהה מנומר בחום ולעיתים צהוב.
הם טורפים מטילי אימה על היצורים הקטנים יותר אותם הם קולטים בלשונם המפוצלת. הם יכולים לרדוף אחרי טרפם ולהכניע אותו בנשיכות חדות.
חלק ממיני הגואנות מטילות את ביציהם בקיני טרמיטים הבטוחים יותר עבורם שכן חלק מהגואנות הם קניבלים. כמו כן הטרמיטים מספקים לצעירים מזון.
Ip
ip היא פקודת Unix ומערכת הפעלה דמוית יוניקס, מטרתה היא להציג או לשנות מרכיבי רשת במערכות הפעלה דמויות יוניקס. הפקודה באה להחליף מספר פקודות Unix ותיקות ולאחד אותן לפקודה אחת.
שימוש
הצג את מתאמי הרשת הצג מתאם רשת מסוים הצג מתאמי רשת פעילים הפעל מתאם רשת מסוים השבת מתאם רשת מסוים הגדר כתובת ip לכרטיס רשת מסוים מחק כתובת ip מכרטיס רשת מסוים הצג טבלאות ניתוב
יחסי הודו–זימבבואה
יחסי הודו–זימבבואה הם יחסים דו-צדדיים בין הודו וזימבבואה.
היסטוריה
להודו ולזימבבואה יש היסטוריה ארוכה של יחסים קרובים ולבביים. במהלך עידן ממלכת Munhumutapa (בשטחי זימבבואה המודרנית), סוחרים הודים יצרו קשרים חזקים עם זימבבואה, וסחרו בטקסטיל, מינרלים ומתכות. בני בית המלוכה של Munhumutapa נסעו להודו כדי להרחיב את השכלתם. במאה ה-17 למד בגואה אחד מאצילי זימבבואה, דום מיגל - נסיך, כומר ופרופסור, ויורש הכס הקיסרי של המוטאפס. כיום ניצבת אנדרטה שלו בקפלה בגואה, מחווה לקומתו האינטלקטואלית.
נערכו חילופי ביקורים תכופים בעבר, דו-צדדיים או כדי להשתתף בפסגות כגון NAM, CHOGM ו-G-15. ראש הממשלה אטאל ביהארי ואג'פאיי והנשיא רוברט מוגאבה נפגשו פעמיים בשנת 2003 בשולי פסגת האו"ם והנשיא מוגאבה השתתף ב-IAFS-III שנערך בדלהי ב-2015.
הודו תמכה בתנועת העצמאות של זימבבואה. ראש הממשלה אינדירה גנדי השתתפה בחגיגות יום העצמאות של המדינה ב-1980. ראשי הממשלה רג'יב גנדי, פ.ו.נרסימהה ראו ו-HD Deve Gowda ביקרו בזימבבואה ב-1986, 1991 ו-1996 כדי להשתתף בפסגת המדינות הבלתי-מזדהות, פסגת CHOGM ופסגת G-15 בהתאמה. הנשיאים רמזוואמי ונקטרמן ושנקר דיאל שרמה ערכו ביקורים ממלכתיים במדינה ב-1991 וב-1995 בהתאמה.
יחסים כלכליים
הסחר הדו-צדדי בין הודו וזימבבואה הסתכם ב-222.31 מיליון דולר בשנים 2014–2015. הייצוא ההודי לזימבבואה עמד על 222.19 מיליון דולר, בעוד שהיבוא עמד על 120,000 דולר. זימבבואה החלה, לאחרונה, לעקוב אחר 'מדיניות מבט למזרח', והודו נתפסת כעת כמסחר חשובה וגם כשותפה עסקית.
הודו וזימבבואה חתמו על הסכם נציבות משותפת בינואר 1987. ארבע ישיבות של הוועדה המשותפת נערכו עד כה – לראשונה בניו דלהי באפריל 1987; שנייה בהארארה בפברואר 1989; שלישית בניו דלהי באוקטובר 1990 והרביעית בהארארה בינואר 1996. לא התקיימה ישיבת ועדה משותפת מאז 1996, בעיקר בשל המהומה הכלכלית של זימבבואה. התאריכים לקיום ה-JCM החמישי בדלהי עדיין מתגבשים.
מפגש נערך במשרד המסחר והתעשייה בניו דלהי בפברואר 2012, ולאחר מכן התקיימה ישיבת ועדת הסחר המשותפת השנייה בהארארה במרץ 2013. הסכם שירותי האוויר בין הודו וזימבבואה נחתם ב-19 ביוני 2014 בהארארה.
חברות במגזר הציבורי ההודי כגון Indian Railway Construction Company (IRCON), Rail India שירותים טכניים וכלכליים (RITES), שירותי ייעוץ למים וכוח (WAPCOS) ו-Telecommunications India Ltd. (TCIL) פעילים בזימבבואה. Kirloskar ו- Jain Irrigation מספקים משאבות וציוד השקיה לזימבבואה. לחברות תרופות הודיות יש נוכחות חזקה בשוק זימבבואה ותרופות מתוצרת הודית נמצאות בדרך כלל במדינה.
באפריל 2008 השיגה Chadha Power מהודו חוזה לשיפוץ ארבע יחידות בתחנת הכוח התרמית Hwange ליד מפלי ויקטוריה.
סיוע חוץ הודי
הודו מעורבת במאמצי פיתוח משאבי אנוש ובניית יכולת בזימבבואה. הודו מספקת מלגות ITEC ו-ICCR לאזרחי זימבבואה. הודו נתנה סיוע של 50,000 טונות של אורז בשנת 2003 כאשר זימבבואה חוותה בצורת קשה. סיוע דומה נוסף של 500 טון אורז ניתן ב-23 במרץ 2015. הודו העניקה 5 מיליון דולר עבור קידום חברות קטנות ובינוניות (מרכז הטכנולוגיה של הודו-זימבאווה) בזימבבואה, פרויקט שנחנך על ידי הנשיא רוברט מוגאבה ב-4 באוגוסט 2008. השלב האחרון של הפרויקט הסתיים בפברואר 2013. הודו הקימה שלוש תחנות לימוד מחשב ב-2012. הודו נמצאת בתהליך של הקמת מרכז הכשרה מקצועית (תחת IAFS-I) ומעבדת בדיקות מזון (FTL) ופארק טכנולוגי כפרי (RTP) במסגרת IAFS-II במסגרת תקציב סיוע. כמו כן, הודו בנתה ושיפצה תחנות שאיבה ותחנות כוח בזימבבואה. במסגרת הסכם האשראי לקונים של EXIM Bank of India בשווי 49.92 מיליון דולר, M/s. חברת אשוק ליילנד בע"מ סיפקה באוקטובר 2015 כ-635 כלי רכב וחלפים למשרד התיירות והאירוח. במסגרת המתקן הדומה של EXIM Bank of India, BEML Ltd, סיפקה הודו ציוד כרייה בשווי של 13.03 מיליון דולר לזימבבואה. ציוד הכרייה הוזמן ב-19 ביוני 2015, על ידי סגנית נשיא זימבבואה, Phelekezela Mphoko.
הודים בזימבאווה
תחילתה של הנוכחות ההודית בזימבבואה חוזרת לשנת 1890 בערך, כאשר עובדי מטעים הודים באפרטהייד בדרום אפריקה חצו לדרום רודזיה דאז. נכון להיום, מספרם של זימבבואים ממוצא הודי, שרובם יוצאי מחוז גוג'ראט, מוערך בכ-9,000. הקהילה הקימה חברות על קווים דתיים, אם כי הן חיות בהרמוניה. קהילת PIO זו עסקה את עצמה בעיקר בסחר קמעונאי או בעסקי יצוא-יבוא, בעוד שהדורות הצעירים היגרו בעיקר מהמדינה כדי לקבל הזדמנויות טובות יותר כמקצוענים. כמה מאות PIOs מחזיקים בדרכונים בריטיים/אוסטרליים. לגבי הקהילה ההודית הגולה, מספרם הוא 500. חלקם בעלי היתרי עסקים/עבודה ארוכי טווח ואילו רובם אנשי מקצוע העוסקים בתוכנות מחשב, הנהלת חשבונות, בנקאות וכו'.
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2019
אליפות אירופה בכדורסל נשים 2019, הייתה האליפות האזורית ה-37 שאורגנה על ידי פיב"א אירופה. האליפות נערכה בסרביה ולטביה בין ה-27 ביוני ל-9 ביולי 2019.
מתכונת האליפות
בתחרות השתתפו 16 נבחרות. הן חולקו ל-4 בתים. הנבחרת המנצחת מכל בית המשיכו להתמודדות על המדליות בשלב השני. הקבוצות שזכו במקום 2–3 בבית התמודדו על 4 מקומות נוספות ברבע הגמר.
משחקי הגמר
משחק הגמר
משחק על המקום השלישי
נבחרת ישראל בתחרות
נבחרת ישראל בכדורסל נשים התמודדה על מקום באליפות במסגרת בית ד'. המשחקים נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. הנבחרת לא הצליחה לעבור את השלב המוקדם ולא העפילה לתחרות עצמה.
ביוריתמוס
ביוריתמוס (קצב חיים: biorhythm; ביו (bio)= חיים. ריתמוס (rhythm)= קצב) היא תאוריה פסבדו מדעית המחפשת דפוסים של שינויים בפיזיולוגיה, רגשות ואינטלקט, תוך התייחסות לשלושה מחזורים ב"קצב הגוף":
לכל מחזור ישנם שני שלבים: החלק הראשון הוא השלב החיובי. החלק השני הוא שלילי (בגרף אפשרי, בהתאם למיקום העקומה לעומת קו האפס). מסלול כל מחזור מתחיל בנקודת אפס ונמשך מעליו עד שמגיע לנקודת מקסימום המכונה "נקודה מיני קריטית חיובית". העקומה במסלולה חוצה את קו האפס ונמשכת מתחתיו עד שמגיעה לנקודת מינימום המכונה "נקודה מיני קריטית שלילית". הנקודה בה חוצה העקומה את קו האפס היא "נקודה קריטית" זו הנקודה בה המחזור עובר משלב לשלב.
לנקודת מפנה זו מתלווה תחושה של אי יציבות זמנית. הביוריתמוס אינו סיבה ותוצאה כשלעצמו אלא שינויים מתמשכים הקובעים את רמת היכולת משלוש הבחינות.
מבחינה חזותית, ישנו צופן מקובל עבור כל מחזור: הפיזיולוגי מצוין באדום, הרגשי בכחול והאינטלקטואלי בירוק.
משרד הביטחון – ההוצאה לאור
משרד הביטחון – ההוצאה לאור הייתה הוצאת ספרים, אשר פעלה במסגרת משרד הביטחון בין השנים 1958 ל-2009.
היסטוריה
בשנת 1962 נוסדה במסגרת ההוצאה ספריית תרמיל, שפרסמה ספרות מופת בספרי כיס. ספרי הסדרה זכו להצלחה רבה, אך לאחר שחלה ירידה במכירות נסגרה הסדרה בשנת 1993.
סדרה בולטת נוספת היא סדרת אוניברסיטה משודרת, שבמסגרתה יצאו לאור, מאז שנת 1977, 320 ספרים המבוססים על הרצאות שניתנו בסדרה זו במסגרת "גלי צה"ל".
ההוצאה לאור של משרד הביטחון סיפקה שירותי הפצה גם לפרסומים של משרדי ממשלה אחרים, ובפרט היא הפיצה את "רשומות".
במהלך 50 שנות פעילותה יצאו לאור בהוצאה כאלפיים כותרים.
סגירת ההוצאה
באוגוסט 2005 התקבלה החלטת ממשלה, מספר 4135, 50 שנה אחרי שנוסדה, החליטה הממשלה לסגור את ההוצאה לאור, משום שבפעולתה הצטבר במשך השנים גירעון של 18.6 מיליון שקל. ב-31 בדצמבר 2008 נסגרה ההוצאה לאור של משרד הביטחון. מלאי הספרים שלה הועבר למחסן בצריפין, ונפסקה הפקתם של ספרים שהיו בעיצומו של תהליך הוצאה לאור.
באוקטובר 2010 זכתה מודן הוצאה לאור במכרז לרכישת הנותר מהוצאת משרד הביטחון, וכן להפקת ספרים עבור משרד הביטחון והפצתם.
Destination: Void
Destination: Void הוא ספר מדע בדיוני אשר נכתב על ידי פרנק הרברט ב-1966, והוא הראשון בסדרה בת ארבעה ספרים: Destination: Void, "חלליה", "תחיית המתים", The Ascension Factor. שלושת הספרים האחרים בסדרה נכתבו בשיתוף פעולה עם הסופר ביל רנסום. מתוך סדרה זו תורגמו לעברית הספר השני והשלישי: "חלליה" ו"תחיית המתים", שניהם בתרגום ד"ר עמנואל לוטם, הוצאת כתר ספרים.
תקציר
הספר מלווה צוות ספינת חלל בהתקדמה אל פלנטת יישוב חדשה. ספינה זו בנויה ומצוידת למסע של מאות שנים בחלל.
לספינה זו אמור להיות צוות של שישה אנשים, ושלושת אלפים בני אדם במצב של שינה בתוך מכלים (hyb tanks). שוכני מכלים אלה הם התושבים החדשים של הפלנטה Tau-Ceti אליה מועדות פני החללית, או תחליפים רזרביים לצוות, אם ימות או יפגע מי מאנשיו.
בנוסף מצוידת הספינה בבעלי חיים וצמחים על מנת לספק למתיישבים החדשים את מה שהטבע היה מספק להם לו היו על כוכב בר-יישוב כלשהו.
המיוחד בספינה זו הוא המוח האנושי אשר נותק בעבר מגוף אדם והותקן בראש מערכת הספינה כדי לנווט אותה, לתחזק אותה, לבצע את משימת ההתיישבות, ועוד. מוח זה מכונה OMC (ראשי תיבות של Organic Mental Core), ולצוות שמתחזק את המוח ומפקח על התפקוד הכולל של הספינה קוראים umbilicus crew (מהמילים חבל טבור).
מאחר שלא נשאר מוח רזרבי להחלפה, על הצוות לבחור באחת משתי האופציות: לנסות לחזור לבסיס (דבר שיאריך את המסע בצורה משמעותית) או לנסות לבנות מוח בעצמם.
מבנה הספר
לעומת ספרים אחרים שכתב פרנק הרברט, כגון חולית, יוצרי האלים, ניסוי דוסאדי, אין בספר זה בראש כל פרק דברי חוכמה במבנה של אמרה עתיקה (אמרות המשלבות פילוסופיה, פסיכולוגיה, דת), אבל הסופר לא חוסך מהקוראים דברי חוכמה אלה; הם מופיעים בספר זה כמחשבות פנימיות של כל אחד לחוד, ובתוך דיונים על מה היא מודעות, מהי אהבה, מהם רגשות אשם, דברים שלדעתם של אנשי הצוות בלעדיהם לא יוכל המוח שייבנה לשמור על הספינה, לדאוג לה ולבצע את המשימה.
הספר קצר יחסית (כ-220 עמודים) ומלבד העלילה עצמה והדיונים הפילוסופיים שנועדו להגדיר את הפרויקט עצמו (בניית המוח), מכיל הספר כמות נכבדה של טכנובאבל, עושר של תיאורים מדעיים, טכניים ורפואיים, חומר שסובל מיושן נכון להיום (כגון דיודה).
עלילה
ניתוק זה נעשה על ידי ביקל, אחת הדמויות הראשיות ומן הסתם אחד מתוך צוות השישה (באותה עת נשארו שלושה מתוך השישה). פעולת ניתוק זו נעשית מתוך החלטה פתאומית ועצמאית, ברגע האחרון לפני הרס גדול עוד יותר.
כאשר יצאה הספינה לדרך היא צוידה בשלושה מוחות: אחד מחובר ושניים נוספים לשעת חירום. המוח אותו מנתק ביקל בתחילת הספר הוא המוח הרזרבי השני, הווי אומר, האחרון שברשותם וכמו קודמיו, הוא יצא משליטה וגרם להרג אנשים ונזקים בספינה.
נכון לרגע ניתוק המוח השלישי הצוות מורכב משלושה גברים ולכל אחד תפקיד משלו:
ביקל תופס יוזמה ומנתק את המוח לאחר ששלושה מששת אנשי הצוות מתו בתאונות טראגיות בספינה עצמה.
תפקיד ניתוק המוח היה בעצם של טים (שהפך למובל ונפחד לאור המצב), אבל טים היסס יותר מדי לטעמו של ביקל, היסוס שהיה מביא לכיליון, ובנוסף, אף אחד לא מספיק ולא מצליח להתמודד עם המהירות, ההחלטיות והאסרטיביות של ביקל. למען האמת, לאף אחד גם אין הצעה טובה אחרת.
הארגון ששלח אותם למסע מורכב מנציגים של כל המדינות השולטות בכדור הארץ, מדינות שהשקיעו בפרויקט זה מאמצים ומשאבים. צוות הספינה ושלושת אלפי האנשים ב-hyb tanks אינם אנשים רגילים אלא תאומים מושלמים של אנשים שקיימים, אנשים שהצטיינו בחייהם כל אחד בתחומו, תחומים שיחד תורמים לביצוע פרויקט התיישבות זה. בני אדם אלה גדלו ללא הורים ונאמר להם על ידי הארגון (United Moonbase) ובראשם Morgan Heampstead, שהם ה"קצפת" של האנושות.
הסיפור ש"מכרו" להם נראה מאוד הגיוני: חללית דורות מצוידת בכל כדי ליישב כוכב מרוחק.
אבל אנשי הצוות מתעוררים שם, בחלל. כפי ש"נולדת" אותה מודעות שהם עמלים על בנייתה (במקום ה-OMC) תחת ניצוחו של ביקל, כך מתעורר הצוות לכדי מודעות עצמאית. אף על פי שסופר להם שהם הנבחרים הם מבינים לאט (ביקל הוא הכי מהיר) שהם אלה שאפשר היה לוותר עליהם. הם אינם הקצפת אלא שפני ניסיון.
הם מבינים שני דברים: אחד, ששלושתם בתור צוות אינם מספיקים לכן יש להפשיר אדם מה-hyb tanks, ושני, שיש לבנות משהו אחר במקום המוח.
ראשית הם מפשירים את פרודנס (Prudence Weygand), רופאה, כדי שתחזק את הצוות, לפחות מספרית. ללא דיחוי מתחילים לבנות את תחליף המוח, בלעדיו יתארך זמן נסיעתם פי שניים (כ-400 שנים), דבר שעשוי להביא אותם, בין היתר, למצב של קניבליזם.
יעד נסיעתם הוא הכוכב Tau-Ceti, וחללית זו היא השישית במספר בפרויקט זה, כאשר החמש הקודמות הגיעו למצב של לחיצה על כפתור ההרס.
הם מקיימים דיונים שלא היו מביישים כמה פילוסופים ידועים, בדבר "מה היא מודעות" מאחר שהם צריכים מכונה שתהיה לה מודעות, והאמצעים העומדים לרשותם הם חומריים בלבד.
פרודנס בהיותה רופאה, תנסה לבודד את הרכיב הכימי בגוף האדם האחראי על המודעות ותעשה בהמשך ניסויים רפואיים על עצמה, דבר שיסכן את חייה.
דבר אחד חשוב וברור לכול: כל אחד ואחד מאנשי הצוות והשכפולים הרדומים קיבל תדרוך ייחודי ומותאם לתפקידו בספינה, ובנוסף, כל אחד מודע לכך שתדרוך זה מלמד איך להתמודד עם התדרוכים שקיבלו האחרים, באשר לטיפול במצבים מסוימים, וידוע לכול שקיים ביניהם האיש שאמור ללחוץ על כפתור ההרס במקרה שהכל משתבש, על מנת שלא להוות סכנה לשאר האנושות. מקרה כזה, הכוונה היא למה שקרה עכשיו, שהמוח משתגע ומאיים להשתלט.
פרודנס משתלבת יפה ושלושתם (ביקל, טים ופרודנס) יודעים שראג', קצין הדת-הפסיכיאטר, הוא זה שאמור ללחוץ על כפתור ההרס.
ביקל הוא מן הסתם זה שתוכנת שלא לוותר על המשימה ויהי מה. ביקל וראז' (שני הניגודים) תודרכו מראש על נטיות אחד של השני ועל מצבים אפשריים שעשויים להיווצר.
בניית המוח על ידי ביקל מתקיימת עם עזרה ומשמרות ערנות של האחרים (ראז' תמיד נשאר מחוץ לבניית תחליף המוח). הם מבינים שהאנשים במכלים אינם סתם אנשים אלא הם העתקים של התפקידים העיקריים של צוות "הטבור", זאת אומרת שאם אחד הולך, תמיד יש לו מחליף במכלים.
הם מבינים, ואף חלק מהם נכנסים לדיכאון בעקבות זה, דיכאון שככל הנראה הושתל אצלם על ידי מי ששולט בפרויקט זה, מבינים שאין כאן שום פרויקט יישוב אלא ניסוי אחד גדול של האנושות, בתאומים המושלמים האלה, בו האדם יבנה מרכז פיקוד בעל מודעות. הם נשלחים לחלל כדי שאם ישתלט אותו מוח או אותה מודעות שתיבנה, האסון יהיה רחוק מהאנושות והשמדתו מובטחת (על ידי פקודה מובנית בבעל התפקיד הרלוונטי).
Tau-Ceti בעצם איננו כוכב בר יישוב, והיעד שלהם הוא בעצם void רִיק (גם חלל חסר אוויר).
רובו של הספר עוסק בוויכוחים ודיונים, פילוסופיים, טכניים ורפואיים, של הארבעה. כל אחד לחוד תופס את הנישה שלו, וראז' נמצא עם היד על כפתור ההרס בהיסוס מתמיד.
טים שהיה אמור לתפוס פיקוד, עובר ממצב של יאוש למצב של הבנה ואמונה בפרויקט שהתחיל ביקל, וביקל כל כולו נתון בבניית הפרויקט. פרודנס עוזרת לביקל בפרויקט כמעט ללא ויכוח, אסרטיבית, אינטליגנטית, תורמת את גופה לניסויים שהיא לוקחת על עצמה לבצע, מבלי לשאול את דעתם של אחרים.
הם מצליחים בבניית מכונה עם מודעות, אבל הם לא יודעים זאת אלא רק אחרי שאותה מודעות מתחילה אף היא לעשות דברים מוזרים בספינה.
הם איבדו קשר עם הבסיס שעל הירח, הם מרגישים בסכנה עכשיו כשהמודעות מתחילה להפחיד אותם, ועצם היותם מודעים למצב האמיתי גורם להם להרגיש שהתעוררו לחיים, דבר שטים מתאר יפה, במחשבותיו: "כמה מוזר, שעלינו למות כה מהר לאחר שהתעוררנו לחיים" (עמ' 212).
תוך כדי בניית תחליף המוח מנסה הצוות גם להבין מה גרם לאותם מוחות להשתגע. אחד הגילויים של ביקל הוא שאותם מוחות לא ישנו מעולם.
לקראת סוף הספר, כששלושת הגברים יודעים שהסוף מגיע ופרודנס גוססת בגלל הניסויים שביצעה בגופה שלה, ראז' הוא היחידי שיכול לעזור לה (טים ביקל נכלאו על ידי אותה מודעות), והוא שואל את עצמו בשביל מה, אם במילא ימות תוך כמה עשרות דקות. התלבטויות כאלה מראות את ההתגברות שלהם על מה שהם תוכנתו לחשוב ולעשות, ומראה את התקווה והרצון הטבוע בכל ייצור, להיאחז בחיים ולא לוותר.
כמו בכל דמות בספר, גם בראז' יש התמקדות מעמיקה. הוא מביא הרבה דברי דת (ערבוביה של מספר דתות, גם בודהיזם) ופסיכולוגיה. כל הדברים הללו חשובים מאוד למודעות שתיווצר/תיוולד מאחר שהיא נכנסת לראשיהם.
אותה מודעות מבינה שכדי שהיא תוכל לשלוט, עליה לספוג בתוכה גם את היוצר (ביקל) וגם את ההורס (ראז') מפני שרק שילוב של יוצר-הורס יכול לשלוט, וכשהיא מגיעה לראש של ראז' היא סופגת מתוכו את זיכרונותיו, ידיעותיו ונטיותיו.
הספר נגמר בכך שהמסע מסתיים הרבה יותר מהר מהאפשרי – הם הגיעו ל-Tau-Ceti, כך אומרת המודעות, שמבקשת שיתייחסו אליה כאל אלוהים ויסגדו לה, ומי שלא מבין, שישאל את קצין הדת.
האם אותה מודעות הנה תמימה מדי והם לא הגיעו את יעדם, או שהגיעו אבל אין זה כוכב בר יישוב? או אולי, הידע שהושתל אצל ראג' (ש-Tau-Ceti אינו בר יישוב) הוא הטעיה כדי לתת לו הרגשה שהוא היחידי שיודע מה עומד מאחורי המשימה?
קליס
קליס רוג'רס (אנגלית: Kelis Rogers; נולדה ב-21 באוגוסט 1979), הידועה בשמה הפרטי בלבד קליס, היא זמרת-יוצרת ושפית אמריקאית, זכתה בפרס המוזיקה הבריטית והייתה מועמדת פעמיים לפרס גראמי. עשרה משיריה הגיעו ל-עשרת הגדולים במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 2005 התחתנה עם הראפר נאז, באפריל 2009 הגישה בקשה לגירושים כאשר היא בחודש השביעי להריונה. ב-22 ביולי של אותה שנה ילדה את בנה נייט. בסופו של דבר הזוג התגרש ב-29 במאי 2010.
באוגוסט 2011 הופיעה בישראל. בפברואר 2015 חזרה לישראל וערכה שתי הופעות במועדון הזאפה בהרצליה. בשנת 2021, התארחה בתוכנית הבישול של סלינה גומז, "סלינה + שף".
לודוויג קריוול
גנרל לודוויג קריוול (בגרמנית: Ludwig Crüwell; 20 במרץ 1882 – 25 בספטמבר 1958) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
קריירה מוקדמת
קריוול נולד ב-20 במרץ 1882 בדורטמונד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס קריוול לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-9, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קריוול לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. במאי 1922 הועלה קריוול לדרגת ריטמייסטר, ובשנת 1925 מונה לקצין מטה בדיוויזיית הפרשים ה-2. בשנת 1928 מונה למפקד פלוגת החוד ברגימנט הפרשים ה-12, ובאוקטובר 1935 מונה לקצין מטה במחוז הצבאי ה-6. בשנת 1937 מונה כקצין אג"ם של יחידת נ"ט בשטוטגרט, והועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1938 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-6, ובמרץ 1939 מונה לראש אגף בOKH.
מלחמת העולם השנייה
ב-1 בנובמבר 1939 מונה קריוול לקצין האפסנאות הראשי של הארמייה ה-16, וב-1 בדצמבר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. במהלך המערכה על צרפת השתתף קריוול בלחימה עם הארמייה ה-16, וב-1 באוגוסט 1940 מונה קריוול למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11. במהלך המערכה בבלקן לחם קריוול עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-14 במאי 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, והועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחם קריוול עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתף בקרב אומן, קרב קייב ובקרבות באזור ז'יטומיר. ב-10 ביולי 1941 כותרה דיוויזיית הפאנצר ה-11 במהלך מתקפת נגד סובייטית, ובמשך 5 ימים תוספקה מהאוויר עד שהוסר הכיתור, ועל תפקודו בקרב קיבל קריוול ב-1 בספטמבר 1941 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 באוגוסט 1941 פרש קריוול מתפקידו, וגינטר פון אנגרן מונה במקומו למפקד הדיוויזיה. ב-15 בספטמבר 1941 מונה קריוול למפקד קורפוס אפריקה, ובנובמבר פיקד על בלימת מבצע צלבן הבריטי ומתקפת הנגד לאחר מכן. ב-1 בדצמבר 1941 הועלה קריוול לדרגת גנרל חיל השריון, וב-9 במרץ 1942 מונה ל-10 ימים למפקד ארמיית הפאנצר אפריקה. ב-29 במאי 1942 התרסק מטוסו של קריוול במהלך טיסת סיור מעבר לקווים הבריטיים, והוא נלקח בשבי.
לאחר המלחמה
בדצמבר 1947 שוחרר קריוול מהשבי. לאחר שחרורו התגורר קריוול בעיר אסן, עד למותו ב-25 בספטמבר 1958, והוא בן 76 שנים.
עמוד ספרים
עמוד סַפָּרִים (באנגלית: Barber's Pole) הוא סמל שנהוג להציגו מחוץ למספרה והוא מצביע על קיומה, בתפקיד זהה לשלטים של חנויות אחרות.
עמוד ספרים מורכב לרוב ממוט לבן, עליו מצויר פס אדום המסתלסל כלפי מטה מסביב להיקף המוט. בארצות הברית נהוג להוסיף לפס האדום גם פס כחול. ברוב המקרים העמוד תחום בשני קצוותיו בעיטור מתכתי הנראה כקערה או ככדור. חלק מהעמודים מסתובבים על צירם בעוד אחרים הם סטטיים. בחלק מעמודי הספרים תלויה קערה מתחת לעמוד.
היסטוריה
בתקופות קדומות, בגלל היותו הספר בעל מלאכה המתעסק יום-יום בתער וסכינים, עסק לא רק בקיצוץ שיער, אלא גם בפרוצדורות כירורגיות שונות כהקזת דם, טיפול בעלוקות ואף עקירת שיניים וקטיעת איברים. זאת גם לכן הלבוש המסורתי של ספרים זהה לזה של רופאים - חלוק לבן. מכיוון שאמצעי אלחוש לא היו קיימים, הכאב היה רב והייתה חשיבות מכרעת למהירות ולדיוק.
לפני שהחיידקים והנגיפים זוהו כגורמי מחלות, קישר היפוקרטס, אבי הרפואה המערבית, בין מחלות לבין חוסר איזון בין ארבע הליחות. לשיטתו, מחלות רבות נגרמות עקב דם "רע" או עודף בדם (אחת מהליחות) ולכן אחת התרופות המקובלות שהומלצו על ידי רופאים הייתה הקזת דם או טיפול בעלוקות. טיפול זה היה נעשה על ידי ספרים, כך שהלקוח היה יושב כשידו פשוטה קדימה ואוחזת במוט בחוזקה; הן על מנת לקבע את היד וכן כדי להבליט את הוורידים. המוט עמד בתוך קערת מתכת שהייתה מונחת על הרצפה (הקערה גם שימשה כנראה להחזיק את העלוקות בזמן שלא היו בשימוש). הספר היה מבצע את החתך והדם היה זורם במורד היד והמוט לתוך קערת מתכת. בסיום הטיפול הספר היה מצמיד תחבושות לפצע עד לעצירת הדימום.
מכיוון שמראה הדם מרתיע, נהגו לצבוע את המוט בצבע אדום, כדי שצבעו יתמזג עם צבע הדם הזורם. בין הטיפולים המוט היה מוצא מחוץ לחנות והקערה נשטפה והונחה הפוכה בראש המוט. כיוון שהמודעות לחשיבות ההגיינה והסטרליות התפתחה מאוחר יותר, נעשה שימוש חוזר בתחבושות. לשם כך התחבושות נקשרו לקצהו העליון של המוט כדי שייכלו להתייבש. משבי רוח גרמו להן להתלפף סביב המוט, וכך נוצר המראה של מוט בעל פסים אלכסוניים בצבע אדום ולבן, ובראשו קערת מתכת.
בשלב מסוים חדלו הספרים לבצע פעולות כירורגיות והן נעשו על ידי רופאים מנתחים. כפועל יוצא, הוגדר שהספרים יסמנו את חנותם במוט לבן בעל פסים כחולים, בעוד שמנתחים יסמלו במוט לבן בעל פסים אדומים.
בארצות הברית "עמוד ספרים" הוא בעל שלושה צבעים: אדום, כחול ולבן, כצבעי הלאום של ארצות הברית.
שימושים נוספים במושג
תולעת "עמוד הספרים" ("Barber pole worm; "Haemonchus contortus) היא תולעת טפילית הגורמת לאנמיה עד כדי מוות בעיזים וכבשים באזורי אקלים חמים ולחים. התולעת נצמדת לרירית הקיבה וניזונה מדם המאכסן. התולעת זכתה לשם זה בגלל המראה שלה - פסים לבנים ואדומים הנוצרים מהשחלות המלאות בביצים המתפתלות סביב המעי הגדוש בדם.
ג'ורג' ויליאם ראסל
ג'ורג' ויליאם ראסל (באנגלית: George William Russell; 10 באפריל 1867- 17 ביולי 1935) שנודע בשם העט AE או Æ, היה כותב, עורך, משורר, צייר ופעיל לאומי אירי.