cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ילדי הצל
השיר השני
בעקבות בקשתו של יורם שר המשורר שיר נוסף. השיר מודרני מאוד בסגנונו ומופשט. הוא פותח בתיאור עצוב מאוד על סף הדיכאוני של השמים כבִיצה ובמרכזה השמש אותה הוא מדמה לצפרדע. השיר שבמבט ראשון נראה לא יותר משיר שיכורים שאין קשר בין חלקיו השונים מגלה עומק מעניין. מה שמבטא השיר יותר מכל הוא הרגשתו של המשורר כמיותר בעולם (אני שעון / שמחוגיו / שתקוותיו / כאניות / טבעו בים.") השיר גם מביע גוון ציני מעניין כאשר המחבר מדמה את הגשם עם ירידת שער המטבע. מאחורי הדימוי מסתתר דבר מעניין- ירידת שער המטבע במהלך שנות החמישים היה חלק ממאפיניו של ביטול מדיניות הקיצוב (הצנע). ביטול הצנע היה אחד הביטויים של מות האידיאלים עליו מדבר המחזה. הצנע נועד בראש ובראשונה כדי להיטיב עם מעוטי היכולת והעולים החדשים ולספק להם מזון במחיר מסובסד ברוח האידיאלים הסוציאליסטים ששלטו בחברה, ביטולו של הצנע נבע מלחץ כלכלי שהגיע משכבות הביניים שהצנע פגע בהם כלכלית ופירושו היה במידה רבה צמצום האידיאלים הסוציאליסטים.
שירו של זיגמונט (מערכה ראשונה, תמונה חמישית)
שירו של זיגמונט כמו השירים הקודמים של המשורר הוא מופשט, מודרני ונקי. השיר הוא בן ארבע שורות בלבד. תפקידו המרכזי של השיר במחזה הוא להכין את הקורא או את הצופה אל העתיד להתגלות. במראה ראשון השיר נראה סתום מאוד ולא מובן. אבל לאחר שמתגלה אישיותו של זיגמונט ניתן להבין את השיר בנקל- הוא מדבר על החיים שאחרי השואה והמלחמה, על הרצון והנטייה לשכוח. הוא מתחיל את השיר בתמונת מצב נורמלית, אוניות שעוגנות בנמלים. אבל מיד אנחנו מגלים שלא מדובר בתמונה נורמטיבית ופסטורלית כי בתוך המים האלו שט האפר- האפר של היהודים שהושמדו בשואה והכוונה הספציפית כאן היא בעיקר לאסתר, אשתו וליהודים רבים אחרים שהגרמנים המיתו אותם בנהרותיה של אירופה, אם כי אפשר לפרש זאת גם כמטפורה. האפר מלבין את שערו של זיגמונט, מטפורה מוכרת בשפה העברית שפירושה גורם לו דאגה, לא מאפשר לו לנוח. ה"הפרעה" של זיגמונט לא נגמרת בכך שכן כל הזמן מכה בו הדממה של הגופות בנהר. הבעיה המוצגת בסוף השיר מתעצמת עוד יותר כאשר "עולם כמנהגו נוהג" והאוניות ממשיכות לעגון בנמלים, החיים ממשיכים כרגיל על אף האפר, על אף השואה וזו למעשה הטרגדיה הכי גדולה.
השיר הראשון (מערכה ראשונה, תמונה חמישית)
בניגוד לשירים שהובאו עד כה השיר של יורם הוא קלאסי. השיר בנוי מעשרה בתים כאשר הבתים הם לסירוגין פעם בני ארבע ופעם בעלי שתי שורות. בבתים בני ארבע שורות החריזה היא מסורגת- כל שורה חרוזה עם השורה השנייה שבאה לאחריה והחרוז מופיע בסוף המשפט. בבתים בני שתי השורות החריזה היא פשוטה עם השורה הבאה. השיר מגולל את קורותיו של יורם כאחד מילדי טהראן בעיר סמרקאנד. השיר פותח בתיאור החיים בסמרקאנד ועל היחס אל הילדים כאל "ילדי מלחמה". הוא מספר על החלום הכול כך לא מתאים לילד נורמלי בן שלוש- לשלוט על הר של לחמים. אחר כך עובר השיר לתיאור ההתבגרות המואצת שנכפתה על הילדים- הצורך להתנהג כאב כבר בגיל חמש. בשיר מסתיים בכמעין שיר ערש שיש בו מן היסודות הציניים והמנטרה החוזרת בו היא "תישן, ילדי". התיאור של הארץ הוא תיאור פעוט אבל כל כך סימבולי- "ארץ בה תפוז יפרח" ו"ארץ שגם החורף בה ירוק", מצטיירת כמעין גלויה תיירותית שכל כך רחוקה מהמציאות שהוצגה עד כה במחזה.
השיר השני (מערכה שנייה, תמונה ראשונה)
השיר שפותח את המערכה השנייה הוא שיר מוכר בעל מנגינה מוכרת של משורר היידיש איציק מאנגר. אלא שבן-ציון תומר שמר על המנגינה אבל "עיוות" את המילים ברוח המחזה. עצם השירה של השיר מרמזת לנו שיורם בדרך להיפגש עם שורשיו. בשיר מתואר עץ בודד העומד בדרך, שורשיו אינם נטועים באדמה והוא כבר זקן ולא סדור. במשך שנים עמד העץ כששורשיו במים. ליבו של העץ היה עפר מירושלים בו שכן עוף החול, יום אחד נשחט העוף ופרצה שרפה שהגיעה עד לשמים והטביעה את העץ. העלים הם השריד האחרון של העץ עפים כציפורים ברוח לנוח על אדמת ארץ ישראל. מדובר במשל ברור לעם היהודי כאשר השרפה של עוף החול משולה לשואה.
השיר "ילדי הצל" (שירו של זיגמונט)
השיר "ילדי הצל" אותו שר זיגמונט במערכה השנייה, בתמונה השנייה הוא השיר החשוב ביותר במחזה. השיר זכה להצלחה רבה בפני עצמו ונלמד לבגרות כשיר נפרד. השיר מדבר על ילדי הצל הרודפים את זיגמונט איש היודנראט. ילדי הצל בשיר הם הילדים בשואה, להם קולות רפים והם עוקפים שמש, שמסמלת את המציאות הממשית. הם מגיעים אל זיגמונט בלילה, טורדים את שנתו. זיגמונט נזכר בשקט שהשתרר בקרון הרכבת לאחר שירדו ממנו הילדים ומשווה את הורקת הקרון מילדים להורקת הקרון מפחם- שתי הפעילויות נעשו במהירות, בעיני הפורקים שתי הסחורות היו שוות ערך וסופם של שניהם היה בשרפה- הילדים בכבשן והפחם בתנורים. מה שנשאר מהם הוא כמה חפצי ילדות- בובת סמרטוטים, סירת ניר. הילדים מושווים בשיר למלאכים. לאחר מכן הם ממריאים הרחק מהעולם הזה אבל זיגמונט נותר קשור אליהם.
הקונפליקט בין "כאן" ו"שם"
דמויות העולים המופיעות במחזה הן דמויות חצויות. מצד אחד-ישנו העבר הנורא שהשאירו מאחוריהם, הרודף אותם גם בחלומותיהם וגם בחיי היום יום (זיגמונט רומז כי הוא אינו בודד- זכרונות עברו מלא המתים רודפים אותו, יורם אינו מסוגל לשכוח את עברו על אף המסכות שהוא לובש). מהצד השני- החברה הישראלית המתהווה לאטה. כאשר יורם מגיע לראשונה לקיבוץ, הוא מאמין כי אם ילמד להיות צבר, יוכל להיפטר מהעבר ומהגלותיות שבו ולהיות ישראלי אמיתי. לשם כך הוא מנסה לחקות את האידיאל שלו בקיבוץ- דובי. לומד לרקוד קרקוביאק, משיג לעצמו חברה; אך הוא אינו נפטר מזהותו הקודמת. חלומותיו הם חלומות זוועה על השם. ההפרדה בין הכאן והשם באה לידי ביטוי בעזרת תיאור הים. הים הוא ים העולים, שדרכו הם מגיעים; הוא גם ים הזכרונות (זיכרונותיו של זיגמונט בוערים בתוכו), הוא גם השואה (זיגמונט טוען בפני אסתר, אשתו המנוחה, בחלום, שאינו אשם על שכולם טבעו בים. הוא גם שר את שירו על האפר השט בים).
בעלי החיים במחזה
המחזה רצוף כולו בשמות וכינויים הלקוחים מעולם החי. מוטיב זה מתבטא בעיקר אצל זיגמונט- המחלה שלי זה לקרוא לעצמי בכל מיני שמות של חיות. במיוחד אהובים עליו 'מדוזה' (חסרת חוט שדרה, חסרת קול ומלאה רק בזכרונות. יצור ימי המשלים את דימוי הים לשואה), 'עכבר', 'עוף מים מוזר' (שוב מופיע ההקשר לים). הוא גם קורא לעצמו 'כלב' ומחזיק בובת כלב איתו, שתלתליה מזכירים לו את תלתלי אשתו המנוחה. מצד שני הוא שואל את הכלב ''מדוע אומרים כי לכלבים עיניים אנושיות? אינך חושב שמעליבים אתכם?'' כלומר שהוא ובני האדם אינם משתווים לכלב הנעלה. כמו כן, מוזכר 'תרנגול' בחלום שחולם יורם, על שבשבת הפח בדמות תרנגול שראשו נכרת בגלל מטוסי הנאצים; בשירו של רגש האשמה מתוארת השמש כצפרדע גדולה בביצת השמיים- תיאור מחליא ומגעיל, לא מעורר קונוטציה טובה לשמש. גם שמותיהם של דמויות ביצירה, כדוגמת 'דובי' לקוחי מעולם החי. (גם שמו של ברלה, חברו של יורם מתקופת המלחמה, משמעותו 'דובי' בעברית). וגם חברי "הכנופיה" של יורם מן העבר "הערש" - "הירש" - צבי ו"וולף" - זאב. יכול להיות ששימוש זה בשמות של בעלי חיים בא להציג את העולם ואת החיים כמלחמת השרדות (שבה כמובן, אין אידיאלים).
ואנאהיים
אדה פואטית
ואנאהיים מוזכרת פעם אחת בלבד באדה הפואטית, בסטנזות 38-39 בפואמה Vafþrúðnismál. האל אודין, המוסווה כגאגנראד'ר (Gagnráðr), שואל את הענק Vafþrúðnir מאין הגיע האל ניורד. גאגנראד'ר מצביע על כך שאף שניורד חולש על מזבחים ומקדשים רבים, הוא לא אחד מאלי האייסיר. הענק עונה שניורד נוצר בוואנאהיים על ידי כוחות תבוניים ומזכיר שניורד הוחלף כשבוי כחלק מהמלחמה בין האייסיר לוואניר ויחזור לוואניר בראגנארוק.
אדה פרוזאית
ב"הטעיה של גילבי" (Gylfaginning) ה"שלישי" מספר שניורד גדל בוואנאהיים ונשלח לאחר מכן לאלי האייסר כבן ערובה.
מחזור העולם
ואנאהיים מוזכרת מספר פעמים בסאגת ינגלינגה (Ynglinga saga). בפרק הראשון ביתם של אלי הוואניר מתואר כנהר דון. בפרק הרביעי מוזכרת החלפת השבויים במלחמת ואניר-אייסיר, במסגרתה נשלח הוניר לוואנאהיים. בנוסף, בפרק 15, מסופר שהמלך Sveigðir התחתן עם אישה בשם ואנה (Vana) ב-Vanaland הממוקם בשוודיה. למלך ולאשתו בן בשם ואנלנדי (Vanlandi, בנורדית עתיקה "בן ארץ הואניר").
תאוריות
החוקרת הילדה אליס דוידסון טוענת שמיקומה של ואנאהיים בתשעת העולמות אינו ברור כיוון שאלי וואניר מוזכרים יחדיו עם אלי האייסיר ושוכנים באסגארד. לדידה, ייתכן וואנאהיים שוכנת בעולם המתים. בנוסף, דוידסון מזכירה את הקשר ההדוק בין אלי וואניר ליצורים הפלאיים השוכנים בתלי קבורה, גבעות ואגמים.
רודולף זימק טוען שאין ספק שסנורי סטורלוסון המציא את השם ואנאהיים כתאומו הוואנירי של אסאגרד.
סטטיסטיקאי
סטטיסטיקאי הוא אדם העוסק בסטטיסטיקה.
הכשרה של סטטיסטיקאים נעשית באוניברסיטאות, במסגרת החוג לסטטיסטיקה, הפועל לעיתים במסגרת הפקולטה למדעי החברה ולעיתים במסגרת בית הספר למתמטיקה.
סטטיסטיקאים פעילים באוניברסיטאות, בהוראה ובמחקר בענפי הסטטיסטיקה, אך עיקר פעילותם היא במגוון ענפים יישומיים של הסטטיסטיקה:
M48 פטון
M48 פטון הוא הטנק האמריקאי הראשון שנחשב לטנק מערכה עיקרי. הטנק שירת בצבאות רבים בעולם, כולל צה"ל, שבו הוא נקרא מגח.
רקע
עוד לפני כניסתו לשירות היה ברור שה-M47 פטון הוא רק מגשר פער נוסף, ומתוך רצון לפתח טנק חדש שאינו מבוסס על ה-M26 פרשינג באופן כל כך נרחב, המשיכו האמריקאים בתוכנית פיתוח נוספת, שפעלה במקביל לזו של ה-M47. תוכנית זו נועדה לייצורו של טנק משוריין יותר מקודמו, חמוש בתותח דומה, אך בעל משקל קטן יותר.
ה-M48 היה שונה מאוד מקודמו, אך למרות זאת הוא קיבל את השם פטון. ב-1953, רק שנתיים אחרי תחילת הפיתוח, נכנס הטנק לשירות הצבא האמריקאי.
M48
ההבדלים הבולטים לעין בין ה-M48 ל-M47 הם בצריח ובתובה. הצריח היה מעגלי יותר וגדול יותר, ועיצובו היה בעל תכונות מיגון טובות משל קודמו. בשל ההגדלה נסגרו הפערים המסוכנים בין התובה לצריח, שהיוו "מלכודות" לפגזי חודר שריון. גם מיקום הצריח השתנה והוזז מעט לקדמת הטנק. החלק האחורי של הצריח הכיל ציוד קשר ומערכות אחרות, ושימש כמשקל נגד לקנה התותח. בכל אלה ניכרת השפעה של טנקים סובייטיים על העיצוב. השינוי העיקרי בתובה היה ביטול מקלע החזית. הדבר ביטל את הצורך במקלען והקטין את הצוות לארבעה. הצוות היה ממוגן על ידי שריון בעובי של בין 25–120 מילימטר. המשקל עלה מעל לצפוי והגיע לכ-45 טון. המנוע היה מנוע בנזין זהה לזה של ה-M47, מה שהיווה בעיה חמורה. המהירות הייתה נמוכה מידי וטווח הפעולה היה 115 ק"מ. ה-M48 הראשונים היו לא אמינים ומיד החל ייצור גרסאות משופרות.
M48A1
הטנקים מגרסה זו עברו שינויים קלים שנועדו להגביר את האמינות, אבל הם גם עברו שינוי אחד נראה לעין: על הצריח נוסף צריחון מפקד, שבו הוצב מקלע 12.7 מילימטר. הצריחון סיפק הגנה למפקד ואיפשר ירי מדויק במקלע, אך המקלע עצמו לא היה אמין כמו מקלעי ה-7.62, מה גם שהצריחון לא איפשר שדה ראייה טוב.
M48A3
מנועו של ה-M48 נותר בעייתו הגדולה ביותר גם בגרסת ה-A2. המנוע אומנם שיפר את הביצועים, אך עדיין היה בעייתי, במיוחד מבחינת הטווח (260 קילומטר). בעיה זו תוקנה ב-M48A3, על ידי החלפת המנוע במנוע דיזל בן 750 כ"ס, שסיפק טווח פעולה של 465 קילומטר, ללא ירידה בביצועים. צריחון המפקד שונה והוכנסו בו חרכי תצפית של זכוכית חסינת כדורים, בנוסף לכמה שיפורים אחרים. כל השיפורים נעשו בטנקים קיימים, ולא יוצרו חדשים.
M48A5
ה-M48A5 היה השדרוג האחרון של ה-M48 שנעשה על ידי האמריקאים. השדרוג בוצע בשנות ה-70 של המאה ה-20 ונועד למעשה להביא את ה-M48 לרמתו של ה-M60 פטון. להלן השיפורים העיקריים שנערכו:
M67
ה-M67 היה טנק להביור, ששימש את האמריקאים במלחמת וייטנאם. התותח הוחלף בלהביור שירה נאפלם בוער למרחק של כמה מאות מטרים.
מגח
בישראל שירת הטנק מסוף שנות השישים תחת השם מגח, עבר שיפורים רבים, ויצא משרות סדיר באמצע העשור הראשון של שנות ה-2000 ומשירות מילואים ב-2014.
מפכ"ל המודיעין והביטחון (ניו זילנד)
מפכ"ל המודיעין והביטחון אחראי לפיקוח על שתי סוכנויות הביון העיקריות במדינה: שירות הביון והביטחון של ניו זילנד (NZSIS), והלשכה הממשלתית לביטחון תקשורת של ניו זילנד (GCSB). הוא בוחן תלונות אזרחים נגד ארגונים אלה, ומפקח על פעולותיהם תוך בדיקה קפדנית כי מבצעיהם אינם סותרים את זכויות הפרט והאזרח. אף שסמכויותיו כמעט בלתי מוגבלות, הוא אינו מפקח על הלשכה להערכות לאומיות.
מפכ"ל המודיעין והביטחון נבחר על ידי ראש ממשלת ניו זילנד בהתייעצות עם מנהיג האופוזיציה. הממונה חייב להיות שופט בדימוס של בית המשפט העליון, ובמסגרת תפקידו הוא מוסר אחת לשנה דו"ח לראש הממשלה ולמנהיג האופוזיציה. עותק נוסף, שממנו מוסר כל פרט חסוי, מוצג לדיון בפני בית הנבחרים.
התפקיד נוצר ב-1996, כתחליף לתפקיד "הנציב לערעורים בענייני ביטחון" (Commissioner for Security Appeals) אשר פעל כנציב תלונות הציבור לעניינים ביטחוניים מאז 1969.
משרדו של מפכ"ל המודיעין והביטחון נמצא בבית פיטרסטון ברחוב פיטרסטון 123-119 בולינגטון.
רפרפיים
הרפרפיים (שם מדעי: Sphingidae) הם משפחה של עשים בסדרת הפרפראים. ישנם כאלף מינים ברחבי העולם כולו, 12 נפוצים בארץ ישראל. הרפרפיים הם לרוב בינוניים עד גדולים מאוד בגודלם. נפוצים כמעט בכל העולם, במיוחד באזורים טרופיים. מספרם הולך ופוחת ככל שמצפינים על פני הגלובוס - יש 3 מינים בלבד באלסקה, ובגרינלנד אין אף מין.
מאפיינים
הרפרפים מוצצים צוף בזמן רפרוף מעל הפרח, ומכאן שמם העברי. הזחלים מרבים לעמוד בצורה המזכירה את הפסל המפורסם ספינקס (Sphinx) כשהם מוטרדים, ומכאן שמם הלטיני.
כנפיהם הקדמיות לרוב ארוכות וצרות, וכנפיהם האחוריות קצרות וצרות. בשפה הקדמית של הכנף האחורית מצוי דרבן, הנכנס לשקע בכנף הקדמית, וכך הכנפיים יוצרות משטח אחיד בזמן התעופה. שרירי החזה המפותחים, בנוסף לתכונות שהוזכרו מקודם, מקנים לרפרפים גוף אווירודינמי, המאפשר להם תעופה מהירה.
הביצים מוטלות לרוב יחידות ומפוזרות על שטח רחב יחסית. זחלי הרפרפים ניכרים ב"קרן" היוצאת מפרק בטנם השמיני (האחרון). הזחלים מתגלמים בעריסות בתוך האדמה, או בין עלים וגרגירי אדמה, שהודבקו בקורים דלילים, מעל האדמה. הגולם חנוט.
10 מינים מתוך 12 מיני הרפרפיים בארץ פעילים בלילות ובערבים, אחד פעיל לאורך כל היום למעט בבוקר, ואחד פעיל בעיקר ביום ובין הערביים.
רשימת המינים בישראל
אחרים:
גיאנה במשחקים האולימפיים
גיאנה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת לונדון (1948), עוד בהיותה מושבה בריטית בשם גיאנה הבריטית. החל מאולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) משתתפת גיאנה במשחקים כמדינה עצמאית. היא נעדרה מהם פעם אחת בלבד, כשהצטרפה לחרם האפריקני על אולימפיאדת מונטריאול (1976). גיאנה הייתה המדינה היחידה מחוץ לאפריקה, פרט לעיראק, שהשתתפה בחרם זה.
בהמשך לא רשמו הספורטאים הגיאנים הישגים משמעותיים. באולימפיאדת אתונה (2004) העפילה אליאן פומפי לשלב חצי הגמר בריצת 400 מטר, ודורגה במקום ה-17. מריאן ברנט העפילה אף היא לשלב חצי הגמר בריצת 800 מטר, ודורגה במקום ה-22. מרים המשקולות ג'וליאן מקוואט העפיל לשלב הגמר בקטגוריית המשקל של עד 85 ק"ג, וסיים במקום ה-14. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב העפילה פומפי לחצי הגמר בריצת 400 מטר, וסיימה במקום ה-11, ובאולימפיאדת לונדון (2012) סיימה במקום ה-21.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) העפיל טרוי דוריס לגמר הקפיצה המשולשת, שהיה הגמר האולימפי הראשון מזה 36 שנים. הוא סיים במקום השביעי.
גיאנה מעולם לא השתתפה באולימפיאדת חורף.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
חוזה טיפולי
החוזה הטיפולי מגדיר הן את הצדדים המעשיים של הטיפול והן את הצדדים הטיפוליים.
הרכב החוזה הטיפולי
החוזה הטיפולי מורכב משלושה חלקים:
א. היכרות, הצגה עצמית הדדית. המטפל מתבקש להציג את עצמו ואת מומחיותו המקצועית, ולאפשר למטופל להציג את עצמו.
ב. הסכמות מעשיות. נקבעים זמני הפגישות, שעת ההתחלה והסיום, מיקום הפגישות, והאם יש המלצות או הגבלות בנוגע לכך. במידה שמדובר בטיפול פרטי בתשלום, נקבעים במפורש הסדרי התשלום. מקובל לכנות את החלק הזה setting.
ג. הסכמות טיפוליות. מובהר עניין הסודיות המקצועית, מחויבותו של המטפל, ועניינים בהם נדרשת גם מחויבות המטופל. בנוסף, המטופל מתבקש להגדיר את הבעיות או האתגרים העיקריים, או את הסיבה מבחינתו, להגעה לקשר טיפולי. אין חובה כי הגדרה זו תהיה סופית, או שהטיפול יתנהל רק בעניינה. במקרים מסוימים ההגדרה עשויה להשתנות במהלך הזמן או להתאים עצמה. מאחר שחוזה טיפולי הוא מהלך בעל פה ולא בכתב, את החלק של הגדרת הבעיה ניתן להמשיך גם במפגשים הבאים, במידה שלא הגיעה לידי מיצוי בפגישה הראשונה.
גישות בקביעת החוזה הטיפולי
על מנת ליצור תחושה של יציבות בטיפול נדרשים המטפל והמטופל לקבוע עם תחילת הטיפול מהם כללי שיתוף הפעולה ביניהם. אחד המסרים המרכזיים והחשובים שהמטפל צריך לטעת במטופל הוא נכונותו להקשיב לכל דבריו. המטפל מבטיח את השתתפותו הפעילה בהתרחשויות בעולמו האישי של המטופל.
אין אפשרות לקבוע מראש מה יהיו תוצאותיו של טיפול נפשי, אך חייבים להבהיר מה יהיו דרכי הטיפול. קביעת דרכי העבודה ואופן ההתנהגות בטיפול הם החוזה הטיפולי והם המגדירים את הקשר בין המטפל למטופל. הקשר בין המטפל למטופל אמור לסייע למטרות הטיפול, למשל, לאפשר למטופל לראות את עצמו באור שונה וחיובי. הטיפול יהיה יעיל ואיכותי כאשר טיב הקשר בין המטפל למטופל יהיה פתוח וכן.
אנשי המקצוע חלוקים בדעתם לגבי אופן ניסוחו של החוזה הטיפולי ומה ניתן לכלול בו.
ישנם אנשי מקצוע הכוללים בחוזה רק את המידע הטכני הנוגע לטיפול, כגון קביעת מועד הפגישות, תנאי התשלום ואורכה של הפגישה, ואילו שאר הנושאים נקבעים על פי התהליך שעוברים המטפל והמטופל בפגישות.
גישה זו נובעת מהתפיסה שתוצאות הטיפול אינן קבועות, ולכן אין אפשרות להגדיר מראש עמדה שתקבע לגבי כל המצבים האפשריים. מטפלים מן הסוג הזה יגדירו עם המטופל רק חלק מן הכללים בתחילת הטיפול, בעוד חלק נוסף של הכללים יוגדרו במהלכו.
עם זאת, אין באפשרותו של אף אחד מן הצדדים בהסכם לכפות התנהגויות וכללים שלא מתאימים לאחר, כדי למנוע מצב שבו הקשר ייפגם או יפסיק. זאת מכיוון שלכל צד ישנם קווים שהוא אינו מוכן לחצות, וקביעת גבולות מסוימים בחוזה הכרחית ליצירת יציבות וביטחון בקשר. בדרך כלל בתחילת דרכם המשותפת בודק המטופל את מעשיו של המטפל כדי לבחון את אמינותו. על המטופל לברר היטב מה טיבו של המטפל ולנסות ולהעריך האם הוא מתאים לו. במקרה שלמטופל יש תהיות לגבי המטפל חשוב שיעלה אותן לבירור מפורש וישיר ככל האפשר.
גבולות הקשר שומרים על האינטרסים של שני הצדדים, ועם זאת מעניקים לשניהם את היכולת לשנות את הכללים כאשר צד אחד חפץ בכך והשני מסכים.
קביעת החוזה הטיפולי
הגבולות הבסיסיים שנכללים בחוזה כוללים הקפדה על כבודם של המטפל והמטופל, מניעת פגיעה בגופם, מאמץ הדדי לשמור על הכללים שנקבעו בתחילת הקשר, אשר נוגעים לזמן הפגישה, משך הפגישה ומקום הפגישה, וכן שמירה על סודיות הפגישה והתכנים הנאמרים בה.
במשך הטיפול עשויים לעלות כללים נוספים שיקבעו מעצם התהליך והתקדמות הקשר שבין המטפל למטופל וכן מתקיים תמיד תיאום ציפיות בין שני הצדדים. במרבית המקרים הניסוח הראשוני של ציפיות המטופל יהיה עמום, מאחר שהטיפול הוא מצב לא מוכר למטופל. על כן, הצהרת הכוונות ההתחלתית עלולה לבטא רק חלק ממה שהמטופל יבקש להשיג לעצמו בטיפול. היא עשויה להשמיט צרכים נוספים של המטופל, אם מפני שהוא חושש לפרט אותם בגלוי או מפני שהוא אינו מודע לקיומם. דבר נוסף העלול לגרום להשמטת צרכיו של המטופל מהצהרת הכוונות יקרה במצב שבו המטופל מדבר רק על בעיות משניות בחייו, בזמן שבעיות מהותיות יותר יישארו מתחת לפני השטח.
קצב החשיפה של המטופל מול המטפל יקבע על ידי המטופל. על כן, החוזה בין המטפל והמטופל צריך לגלות גמישות ביחס לתכני הטיפול, שעשויים לעזור ולחשוף את המצוקות האמיתיות של המטופל.
קביעת החוזה עם מטופל שמגיע שלא מרצונו
ישנם מקרים שבהם מגיע המטופל לטיפול שלא מרצונו. במקרים כאלה ייתכן שהמטופל ימנע מיצירת חוזה טיפולי, מחשש שעם קביעת החוזה הוא יהיה מעורב רגשית בטיפול ומחויב לו.
במצב כזה על המטפל לברר שתי שאלות: ראשית, באילו נושאים המטופל אינו רוצה לגעת, בירור מאילו נושאים הוא חושש; שנית, האם ישנם עניינים נוספים שבהם הוא רוצה לדון, אשר אינם קשורים לטיפול. לעיתים, באמצעות גישה זו מרגיש המטופל שהוא מכתיב את תנאי הטיפול, וייתכן שאף יגלה נכונות ומחויבות לטיפול.
כאשר המטופל עדיין מסרב ליצור קשר ולא מראה כל נכונות לשתף פעולה בטיפול, על המטפל להעביר לו שני מסרים: הראשון הוא שהמטפל מכבד את זכותו של המטופל להגיע או לא להגיע לטיפול; השני הוא שהמטופל מוזמן להגיע לטיפול במידה שהוא מעוניין, והמטפל יהיה מוכן לטפל בו.
אניד צ'ארלס
אניד צ'ארלס (1894–1972) הייתה סטטיסטיקאית ופעילה סוציאליסטית ופמיניסטית. היא נמנית עם חלוצי המחקר בתחומי הדמוגרפיה והסטטיסטיקה של אוכלוסיות.
ביוגרפיה
היא החלה לעסוק בסטטיסטיקה רק בתחילת שנות ה-30, כשאר התמנתה לעמיתת מחקר בבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE). למעשה, היא התמקדה במחקר בתחום חדש שזה עתה החל להתפתח – דמוגרפיה. היא עסקה בעיקר בשני תחומים עיקריים – חקר הפוריות ותחזיות אוכלוסייה. עם זאת, לא נמנעה מלעסוק גם בתחומים אחרים.
ב-1932 היא פרסמה מחקר חלוצי על השימוש באמצעי מניעה שהתבסס על מדגם של 900 נשים באנגליה. כעבור שנתיים, פרסמה ספר רב השפעה על מגמת הירידה בגידול האוכלוסייה באנגליה. בספר זה תקפה את עקרונות האאוגניקה, שהיו אז מקובלים למדי בבריטניה ובמדינות נוספות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, מצבה המשפחתי היה מסובך. בעלה שהה בשוודיה, ואחת מבנותיהם שהתה בנורווגיה. בדרך לא דרך המשפחה התאחדה בקנדה. היא עבדה בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של קנדה בין 1940 ל-1946, בשנתיים הראשונות ללא תשלום, ועסקה שם במחקרים על מגמות נישואין, פוריות, והגירה פנימית. את סיכום מחקריה שם פרסמה בספר שיצא לאור ב-1948. לאחר שעזבה את קנדה החזיקה במספר משרות, בין היתר באוניברסיטת בירמינגהם והחל מ-1953 ועד לפרישתה ב-1964 (עם הפסקה בין 1959 ל-1962) עבדה בארגון הבריאות העולמי. במסגרת עבודתה בארגון ערכה ופרסמה 24 מחקרים שעסקו בעיקר בחקר אוכלוסיות ובריאות הציבור בעולם השלישי, כגון אפגניסטן, תאילנד, בורמה והודו. סילביה וארגון, שכתבה את סיפור המורשת של צ'ארלס טוענת כי בארגון הבריאות העולמי צ'ארלס ביצעה את המחקר המשמעותי ביותר בקריירה שלה, ולמרות זאת, פרק זה בחייה המקצועיים זכה להערכה הפחותה ביותר.
דן הורוביץ
דן (דינדוש) הורוביץ (25 באוקטובר 1928 – 1 באוקטובר 1991) היה סוציולוג ישראלי, עיתונאי, ופרופסור באוניברסיטה העברית. מחקריו עסקו בתורת הביטחון הישראלי, התרבות הפוליטית הישראלית, ויחסי הגומלין בין התרבות, הפוליטיקה והחברה.
ביוגרפיה
דן הורוביץ נולד בשנת 1928 בתל אביב. אביו, דוד הורוביץ, היה ממנהיגי השומר הצעיר, כלכלן ולימים נגיד בנק ישראל הראשון. הורוביץ הבן היה חניך בתנועות השומר הצעיר כאביו, ובגיל שבע עשרה התגייס ל"הגנה". הוא לחם במלחמת העצמאות, ובמהלכה נפל בשבי הירדנים בקרב על גוש עציון, ושוחרר כעבור כשנה. זמן קצר לאחר מכן הורוביץ כתב ספר על אודות שביו.
לאחר ששוחרר למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אולם כעבור זמן עבר ללימודי סוציולוגיה. באוניברסיטה היה פעיל פוליטי, בעיקר בחוגי מפ"ם. הוא היה, יחד עם חברו עובדיה שפירא, בין מקימי חוג "מן היסוד" המקורב לפנחס לבון. בעת לימודיו החל בכתיבה בעיתון "דבר" והיה לכתב הפרלמנטרי של העיתון.
הורוביץ החליט לוותר על הקריירה העיתונאית לטובת האקדמיה, ויצא ללימודי דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד. נושא עבודתו הייתה "מדיניות הממשלות השמרניות לגבי הדה-קולוניזציה של אפריקה". בשנת 1967 חזר לישראל והצטרף לסגל האוניברסיטה העברית במחלקה לסוציולוגיה ובמחלקה למדע המדינה. לאחר המהפך ב-1977 היה ממייסדי חוג 77 במפלגת העבודה והיה חבר מרכז המפלגה.
הורוביץ כתב אוטוביוגרפיה, שבה הוא מנסה גם להכליל הכללות מסיפור חייו האישי על מאפייניהם של בני-דורו: "תכלת ואבק - דור תש"ח - דיוקן עצמי", אשר יצא בשנת 1993, שנתיים לאחר מותו.
היה נשוי לתמר הורוביץ, פרופסור במחלקה לחינוך של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בנו נרי הורוביץ הוא חוקר תנועת העבודה, החברה הישראלית ויחסי דתיים–חילונים.
הורוביץ נפטר ב-1991, בגיל 63.
לזכרו יצא ספר המאמרים "ישראל לקראת שנת האלפיים: חברה, פוליטיקה ותרבות." בהוצאת מאגנס (1996), בעריכת משה ליסק וברוך קני-פז.
יושב ראש בית הנבחרים הבריטי
יושב ראש של הבית התחתון של פרלמנט הממלכה המאוחדת (באנגלית: Speaker of the House of Commons), יושב ראש נחשב, מבחינה היסטורית, כראשון בחשיבותו מבין "פשוטי העם" של הממלכה (באנגלית: First Commoner of the Land - הראשון מבין תושבי הממלכה שאינם מקרב האצולה). מקורה של משרה זו במאה ה-14, ומאז קובע היושב ראש את סדר הדוברים בפרלמנט, ואחראי על שמירת הסדר בדיונים.
על פי המסורת, היושב ראש אינו שייך לאחת המפלגות, ועם היבחרו, מנתק את קשריו עם המפלגה בה היה חבר. היושב ראש אינו משתתף בוויכוחים הפוליטיים, ואינו מצביע בהצבעות, אלא אם מדובר בהצבעה בה לתומכים ולמתנגדים קולות שקולים - במקרה זה ליושב ראש קול מכריע בהצבעה.
היסטוריה
תפקיד יושב ראש הפרלמנט קיים כמעט מאז הקמת הפרלמנט. היושב ראש הראשון המתועד הוא פיטר דה מונפור שכיהן כיושב ראש של הפרלמנט שהתכנס באוקספורד בשנת 1258.
התואר של היושב ראש בשנים הראשונות לקיום הפרלמנט היה parlour או prolocutor. השימוש הראשון בתואר האנגלי "Speaker" היה בעת כהונתו של סר תומאס הנגרפורד בשנת 1376. מונחים אלה נגזרו מהמילה "דובר" שכן היושב ראש היה הדובר מטעם בית הנבחרים בפני המלך.
עד המאה ה-17, נחשב יושב ראש הנבחרים כשלוח של הכתר. עם עלית כוחו של הבית התחתון, הפך היושב ראש לנושא משרה החייב חובות ציות לבית הנבחרים ולא לבית המלוכה. שינוי זה בחובותיו של היושב ראש החל בשנת 1642 עת נכנס המלך צ'ארלס הראשון לבית הנבחרים במטרה לאסור חמישה מחברי הפרלמנט. כאשר המלך שאל את היושב ראש בדבר מקומם של חברי הפרלמנט, השיב היושב ראש ויליאם לנתול:
התפתחותו של מוסד הקבינט בתקופת מלכותו של ויליאם השלישי הביאה לשינוי נוסף בתפקיד היושב ראש. בעוד שבעבר היושב ראש כיהן כאחד משרי הממשלה, ואף עמד בראש משרד או משרדים ממשלתיים (לדוגמה, רוברט הארלי כיהן הן כיו"ר בית הנבחרים והן כמזכיר המדינה (Secretary of State - שר הפנים) בין השנים 1704–1705) הופחתו החל מתקופתו של היושב ראש ארתור אונסלו אשר כיהן בשנים 1728–1761 הקשרים בין מוסד היושב ראש לבין הממשלה. עם זאת התפקיד נותר פוליטי, והפך לתפקיד א-פוליטי וא-מפלגתי רק במהלך המאה ה-19.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 כיהנה לראשונה אישה בתפקיד סגנית היושב ראש, ובפניה אליה היא כונתה, בדומה לגברים נושאי תפקיד זה בתואר "Mr Deputy Speaker" ("אדוני סגן היושב ראש"). רק לאחר שנבחרה בטי בות'רוייד בשנת 1992, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד היושב ראש, פנו אליה כ-"Madam Speaker" ("גבירתי היושב ראש").
לאורך ההיסטוריה כיהנו כ-150 יושבי ראש לבית הנבחרים. שמותיהם חקוקים על גבי עלי זהב על קירות ספריית בית הנבחרים הבריטי.
יושב ראש בית הנבחרים מייקל מרטין היה הנוצרי הקתולי הראשון הנושא משרה זו מאז הרפורמציה באנגליה והקמת הכנסייה האנגליקנית במאה ה-16 (למעט תקופה קצרה במהלך שלטונה של המלכה מרי הראשונה).
בחירות היושב ראש
לאחר בחירתו, ממשיך היושב ראש לכהן עד לפיזור בית הנבחרים. על פי הנוהג, יושב ראש מכהן, השואף להמשיך בתפקידו, יכול להיבחר לכהונה נוספת. אמנם יכולים חברי הבית להצביע נגד כהונתו, אולם הצבעה זו אינה נהוגה ונחשבת הפרה של כללי הנימוס הפרלמנטרי.
הליך בחירת היושב ראש השתנה בשנים האחרונות. עד שנת 1971 מזכיר הבית התחתון (the Clerk of the House of Commons), כיהן כיושב ראש הזמני של הבית, ומאחר שהמזכיר אינו חבר הבית ואינו מורשה לדבר בו - הוא קבע את סדר הדוברים על ידי הצבעה בידו על חבר הפרלמנט אשר רצה לדבר.
ועדה שהוקמה לצורך בחינת נוהג זה שינתה אותו וקבעה כי זקן בית הנבחרים (Father of the House) הוא שיכהן לאחר בחירות עד לבחירת יושב ראש קבוע.
עד שנת 2001 הצבעה עבור בחירת יושב ראש נפתחה בהצעת אחד מחברי הבית שחבר מסוים "do take the Chair of this House as Speaker". לרוב, הסכימו המפלגות בינן לבין עצמן על תפקיד היושב ראש, וההצבעה לבחירתו עברה בלי התנגדויות. בשנת 2000, לראשונה, 14 מחברי הבית רצו את תפקיד היושב ראש, והדיון בבחירתם ארך יום דיונים שלם. בעקבות אירוע זה הוחלט לשנות את נוהלי בחירת היושב ראש. ועדת הנהלים של בית הנבחרים הציעה נהלים חדשים, אשר נכנסו לתוקפם ב-2007. על פי ההצעה, מועמדות לתפקיד היושב ראש צריכה להיות מוגשת בחתימת 12 חברים, כאשר שלושה מהם ממפלגה השונה ממפלגתו של המועמד. חברי הבית אינם יכולים לתמוך ביותר ממועמד אחד. ההצבעה תהא חשאית, והזוכה ברוב מוחלט מהקולות יכהן כיושב ראש. במקרה שאף מועמד לא יקבל רוב מוחלט מהקולות, תיערך הצבעה נוספת שבה לא ישתתף המועמד שזכה למספר הקולות הנמוך ביותר. ייערכו הצבעות שוב ושוב תוך הפחתת מספר המועמדים עד שאחד המועמדים יקבל רוב מוחלט מהקולות (נוהל זה זהה לנוהל בחירת נשיא מדינת ישראל). עם תום ההצבעות החשאיות, ייבחר המועמד היחיד שזכה לרוב בהצבעה גלויה (ובמקרה בו מספר הקולות המתנגדים עולה על התומכים בהצבעה הגלויה, יחל סבב הבחירות החשאיות מחדש).
אם רק חבר פרלמנט אחד מציע מועמדותו לתפקיד היושב ראש - לא תיערכנה בחירות חשאיות, ותיערך רק ההצבעה הגלויה (בה מצביעים בתמיכה במועמדות או בהתנגדות לה). במקרה בו יושב ראש מכהן יציע מועמדותו בשנית (לאחר בחירות כלליות), תערכנה בחירות גלויות בלבד. רק אם ייכשל היושב ראש להשיג את תמיכת רוב חברי הבית, יוכלו מועמדים נוספים להציע את עצמם לתפקיד.
על פי המסורת, לאחר בחירתו לתפקיד, מסרב היושב ראש הנבחר לקבל על עצמו את התפקיד, וחבריו צריכים "לגרור" אותו לכיסא היושב ראש. מקורו של מנהג זה בתקופה בה על היושב ראש היה לבשר למלך או למלכה על החלטות בית הנבחרים, החלטות שכללו לעיתים סירוב של בית הנבחרים לאשר את בקשות המלך למיסים חדשים.
בחירת היושב ראש אינה מקבלת תוקף רשמי ללא אישור בית המלוכה (Sovereign's approval), ורק לאחר קבלת אישור זה יכול היושב ראש הנבחר להיכנס לתפקידו.
ביום בחירת היושב ראש, תפקידו הראשון של היושב ראש הנבחר (עוד בטרם קיבל את אישור בית המלוכה), הוא להוביל את חברי הבית התחתון אל בית הלורדים, שם מאושר תפקידו, ושם מבקש היושב ראש:
לאחר פניה זו מאשרים הלורדים בשם בית המלוכה את בקשת פשוטי העם לשמור על זכויותיהם, וחברי הבית התחתון שבים לאולם הבית התחתון.
במקרה שיושב ראש נבחר באמצע כהונת הפרלמנט, נדרשת רק הסכמת בית המלוכה לכהונתו, ואין צורך בבקשה נוספת לאשרר את זכויות פשוטי העם.
יושב ראש הוא תפקיד א-מפלגתי וא-פוליטי. משנבחר היושב ראש הוא מנתק את קשריו עם מפלגתו.
על-מפלגתיות
מאחר שיושב ראש מכהן מוותר על קשריו עם מפלגתו, בבחירות הכלליות שלאחר תום כהונתו הראשונה, הוא אינו יכול לרוץ במחוז בחירתו מטעם המפלגה אותה עזב (כל אדם הרוצה להיבחר לפרלמנט מגיש מועמדותו במחוז בחירה מסוים - לרוב המועמדויות מוגשות מטעם המפלגות, שלהן התקציב והמנגנון המאפשר להריץ מועמד).
יושב ראש המבקש להיבחר בשנית לפרלמנט רץ בתור "יושב ראש המבקש להיבחר מחדש" (Speaker seeking re-election). בדרך כלל נהוג שהמפלגות הגדולות לא מריצות מועמד נגדו במקרים אלה.
יושב ראש, בפורשו מבית הנבחרים, נותר א-פוליטי, ומכהן בבית הלורדים (אם קיבל תואר לורד) כקרוס בנצ'ר.
נוהלי עבודה
כאשר יושב ראש בית הנבחרים משמש בתפקידו כיו"ר (בהיותו "על הכס" - "in the Chair"), הוא לובש גלימה שחורה. בטקסים מיוחדים לובש היושב ראש גלימה שחורה עם תחרה ועיטורי זהב. בעבר לבש היושב ראש פאה, אולם בשנת 1992 יושבת הראש הראשונה של בית הנבחרים, בטי בות'רויד ביטלה מנהג זה. יורשה בתפקיד, מייקל מרטין, ביטל את הנוהג של היושבי ראש לנעול נעליים שחורות בעלות אבזם וגרבי משי לבנים.
יושב ראש יושב על כס מיוחד. מימינו יושבים חברי מפלגת הממשלה, ומשמאלו חברי מפלגות האופוזיציה.
יושב ראש קובע את סדר הדוברים בדיוני בית הנבחרים. נאסר על חבר פרלמנט לשאת דברים מבלי שקיבל את רשות הדיבור מיושב ראש. על פי הנוהג, היושב ראש נותן זכות דיבור לסירוגין לחברי מפלגת הממשלה, ולחברי מפלגות האופוזיציה, וחברי הבית אינם פונים בדבריהם אל יתר החברים, אלא מפנים את דבריהם ליושב ראש.
יושב ראש עצמו אינו נואם בבית הנבחרים, על מנת לשמור על הא-מפלגתיות והא-פוליטיות שלו.
יושב ראש אחראי על שמירת הסדר בבית הנבחרים. לא ניתן לערער על החלטותיו בענייני נוהל וסדר. היושב ראש יכול לקרוא חברי בית נבחרים לסדר (calls members to order) בקוראו "סדר! סדר!" ("Order! Order!"). חבר פרלמנט שאינו מציית לקריאה זו יוצא בהוראת היושב ראש מאולם בית הנבחרים. במקרה של הפרת סדר חמורה, בסמכות היושב ראש להפסיק את הדיון של בית הנבחרים.
תפקיד היושב ראש לדאוג לקיום דיון יעיל וענייני. היושב ראש רשאי להפסיק חבר פרלמנט הנואם שלא לעניין, חוזר על עצמו שלא לצורך, או מנסה להשהות את הדיון על מנת לעכב הצבעה. מייקל מרטין ניצל סמכות זו פעמים רבות ובמאי 2004 גער בראש ממשלת בריטניה טוני בלייר על דבריו (שתקפו באופן אישי חברי אופוזיציה) - אירוע שלא היה כדוגמתו קודם לכן.
בסמכות היושב ראש לקבוע בתחילת הדיון משך זמן (שלא יפחת מ-8 דקות) לכל אחד מהדוברים לשאת את דבריו. כמו כן בסמכות היושב ראש למנוע הצבעה על סיום הישיבה, במקרה שהוא סבור שהצבעה זו נועדה למנוע ממפלגת מיעוט להשמיע את דבריה.
יושב ראש מכריז על תחילת הצבעה, ומכריז על תוצאותיה של כל הצבעה קולית (חברי הבית צועקים את עמדתם - בעד או נגד, ויושב ראש מחליט אם ההצבעה עברה או לא), אולם חברי הבית יכולים לבקש הצבעה באמצעות חלוקה אם הם סבורים שיושב ראש שגה בשמיעת הקולות. היושב ראש יכול לסרב להצבעה על חלוקה אם הוא סבור שהבקשה נועדה אך לעכב את הדיון ואין בה ממש - אולם סירוב מסוג זה הוא נדיר ביותר.
יושב ראש אינו מצביע, אולם במקרה של שוויון בין הקולות ליושב ראש קול מכריע בהצבעה. אף שלכאורה הוא יכול להצביע כרצונו, על פי מוסכמה חוקתית, נהוג שיושב ראש מרשה, במקרה של שוויון, לקיים דיון נוסף בנושא. על פי מוסכמות חוקתיות, היושב ראש אינו מצביע בעד שינוי חוק קיים, ובמקרה של שוויון, יצביע תמיד נגד השינוי.
מאחר שבבית הנבחרים מספר רב של חברים, אירועים של שוויון הם נדירים. מאז 1801 אירעו רק 49 מקרים של שוויון (האחרון שבהם היה בשנת 1980 - בהצבעה בעניין צילום דיוני בית הנבחרים. 201 חברי פרלמנט תמכו בהצעה ו-201 התנגדו. קולו של היושב ראש אשר תמך בהצעה הכריע את הכף).
סמכויות אחרות ותפקידים אחרים
התפקיד המסורתי של יושב ראש בית הנבחרים היה לייצג את בית הנבחרים בפנותו לבית המלוכה ולבית הלורדים (ומכאן המילה Speaker המשמשת באנגלית גם כ"דובר מטעם"). גם כיום, באירועים רשמיים, משמש היושב ראש כנציגו של בית הנבחרים. כך היה בעת יובל הזהב של המלכה אליזבת השנייה בשנת 2002 ובעת יובל היהלום שלה (בשנת 2012), עת ברך היושב ראש את המלכה בשם בית הנבחרים.
בין סמכויות היושב ראש ניתן למנות את סמכותו לכנס את בית הנבחרים לישיבה שלא מן המניין בשעת חירום או לבקשת הממשלה. כמו כן, בסמכות היושב ראש לקבוע אם חוק מסוים הוא חוק הנוגע למיסוי או לתקציב המדינה (במקרה זה בית הלורדים אינו יכול לבטל או לשנות חוק זה, או לעכבו ליותר מחודש ימים). החלטת מסוג זה של היושב ראש אינה ניתנת לערעור.
יושב ראש בית הנבחרים הוא יושב ראש ועדת הגבולות (Boundary Commission) הקובעת את גבולות אזורי הבחירה השונים, אולם על פי הנוהג, יושב ראש בית הנבחרים אינו נוכח בדיוני הוועדה, וסגנו (שהוא לרוב שופט בדימוס) מכהן בפועל כיושב ראש הוועדה.
סגנים
ליושב ראש בית הנבחרים שלושה סגנים המסיעים לו בעבודתו. סגנים אלה נבחרים על ידי בית הנבחרים לתפקידם. הבכיר מבין הסגנים נקרא בשם יושב ראש הנהלים והפרוצדורה (Chairman of Ways and Means) על שם ועדת הנהלים והפרוצדורה אשר אינה קיימת בימינו. ועדה זו דנה בעבר בחקיקה בנושאי מיסוי. הסגנים האחרים נקראים "סגן היושב ראש הראשון של הנהלים והפרוצדורה" (First Deputy Chairmen of Ways and Means), ו"סגן היושב ראש השני של הנהלים והפרוצדורה" (Second Deputy Chairmen of Ways and Means).
לרוב יושב ראש בית הנבחרים אינו משמש בתפקידו לכל אורך ימי הדיונים, אלא כשלוש שעות בלבד בכל יום דיונים, כאשר סגניו ממלאים את מקומו ביתר הזמן.
בעת שהם משמשים כממלאי מקום יושב ראש בית הנבחרים, נתונים לסגני היושב ראש כל סמכויותיו של היושב ראש.
מעמד ושכר
יושב ראש נחשב לאחד מבעלי התפקידים הבכירים ביותר בממלכה המאוחדת, ומעליו מצויים רק בני בית המלוכה, שני הארכיבישופים של כנסיית אנגליה, ראש הממשלה, הלורד צ'נסלור והלורד נשיא המועצה.
משכורתו של היושב ראש עומדת על 75,766 ליש"ט (נכון לשנת 2015), וזה בנוסף למשכורת שמקבל היושב ראש בהיותו חבר פרלמנט. כמו כן מקבל היושב ראש דירה בארמון וסטמינסטר, ובכל יום, בטרם מתחילים דיוני בית הנבחרים, צועדים היושבי ראש ונושאי תפקידים נוספים (ובהם הדורקיפר, הסרג'נט אט ארמס, כהן הדת של בית הנבחרים (the Chaplain) ועוד) בצעדה מסורתית מהדירה אל אולם הדיונים.
פריסל
פריסל (FreeCell) הוא משחק קלפים לשחקן יחיד (סוליטר). מטרת משחק הפריסל היא לסדר את כל הקלפים שבחפיסה בסדר עולה החל מקלף ה "אס" A עד לקלף ה"מלך" K. המשחק מזכיר בעקרונותיו את המשחק קלונדייק (שנכלל במערכת ההפעלה חלונות תחת השם "סוליטייר") אך נבדל ממנו בכך שאין למזל השפעה על תוצאת המשחק מעבר לחלוקת הקלפים הראשונית. עם זאת, לא כל המשחקים פתירים, ורמת הקושי משתנה ממשחק למשחק. המשחק פופולרי מאוד בזכות הכללתו במערכת ההפעלה חלונות [בגרסה 7.0].
היסטוריה
מקורו של משחק הפריסל במשחק בשם Eight Off שבו ישנם שמונה תאים חופשיים שארבעה מהם מכילים קלפים בתחילת המשחק, והקלפים מסודרים בעמודות על פי סדרתם, ולא על פי צבעים מתחלפים, ועמודה ריקה ניתן למלא רק עם מלך. ביוני 1968 תיאר מרטין גרדנר בטורו בעיתון Scientific American וריאציה על Eight Off שבה היו רק ארבעה תאים פנויים, ארבעת הקלפים שב-Eight Off חולקו לתאים הושמו במקום זאת על העמודות, וניתן להעביר לעמודה ריקה כל קלף ולא רק מלך. הווריאציה, שהומצאה בידי C.L. Baker, נקראת כיום Baker's Game.
את המשחק בצורתו הנוכחית המציא פול אלפיל, אשר שינה את המשחק של בייקר על ידי כך שבחר כי בניית העמודות תהיה על פי צבע מתחלף, ולא על פי סדרת הקלף, מה שהפך את המשחק לקל יותר וניתן לפתרון לעיתים קרובות יותר. אלפיל גם כתב את הגרסה הממוחשבת הראשונה של המשחק בשנת 1978 עבור מערכת PLATO.
לפופולריות של המשחק אחראי ג'ים הורן, שכתב את הגרסה של המשחק לחלונות. המשחק נכלל לראשונה ב־Win32s אך לאחר מכן הוכלל גם בחלונות 95, ומאז הוכלל בכל גרסה של חלונות.
המשחק זכה לפופולריות בייחוד בקרב פקידים, זאת בעיקר הודות לעובדה שבחברות רבות אי-אפשר להתקין משחקים נוספים פרט לאלה הבאים עם חבילת הבסיס של חלונות (ובארגונים מסוימים אף אין גישה לאינטרנט ולמשחקי רשת). בישראל המשחק פופולרי מאוד בבסיסי צה"ל העורפיים, כפי שעלה מסקר שנעשה בפורטל חש"ל בקרב משתמשי הצה"ל-נט, ה"אינטרנט" הצה"לי, ובו פריסל זכה ל-29% מהקולות, והביס את קלונדייק ("סוליטר") שקיבל 25% מהקולות (בסקר 32% מהנשאלים טענו שאינם משחקים במחשב בצבא).
גרסאות ופתרונות
ישנם 52 עצרת סידורים שונים של חבילת הקלפים ועל כן בתאוריה זהו גם מספר המשחקים השונים (מספר זה הוא בערך ) אך חלק מהערבובים מביאים למשחקים הדומים מאוד זה לזה פרט לסדר העמודות. למרות זאת, מספר המשחקים האפשריים הוא עצום.
אחת התכונות של פריסל שהופכות אותו לפופולרי היא שבניגוד למשחקים דומים לו, כמעט כל משחק ניתן לפתרון מוצלח. בגרסאות המשחק של מיקרוסופט נטען כי "השערה לא מוכחת היא שכל משחק ניתן לפתרון". השערה זו איננה נכונה, כפי שניתן היה לראות באותה גרסה עצמה: כאשר ניסה השחקן לשחק את משחק מספר מינוס 1 הוא היה מקבל משחק בלתי פתיר. עם זאת, עדיין התעוררה השאלה האם 32,000 המשחקים "החוקיים" (בעלי מספרים בין 1 ו-32,000) של מיקרוסופט פתירים. במסגרת הניסיון לענות על שאלה זו התארגן פרויקט אינטרנט רב משתתפים לפתרון כל המשחקים ה"חוקיים", אשר הסתיים בשנת 1995. המשחק היחיד אותו לא הצליח איש לפתור היה משחק מספר 11,982. במימוש המתקדם יותר של פריסל בחלונות ישנם 1,000,000 משחקים. מתוכם 8 התבררו כבלתי פתירים: 11,982; 146,692; 186,216; 455,889; 512,118; 517,776; 781,948.
בשנת 2000 הוכח כי מנקודת מבטה של תורת הסיבוכיות הגרסה המוכללת של המשחק (Generalised Freecell) היא בעיה NP-שלמה (כתלות במספר הקלפים). על כן, אלגוריתם שפותר משחק פריסל מגודל שרירותי ביעילות (כלומר בסיבוכיות זמן פולינומית) יהווה פריצת דרך בחקר מדעי המחשב.
פותרים אוטומטיים
אחד מהתחביבים של מספר חובבי פריסל הוא לבנות תוכניות מחשב שיכולות לפתור את פריסל אוטומטית. דון וודס כתב פותר לפריסל ומספר משחקים דומים עוד ב-1997. פותר זה יותר מאוחר שוכלל על ידי וילסון קלן ואדריאן אטלינגר ושולב בתוך התוכנה "Freecell Pro" שלהם.
שלומי פיש התחיל לפתח פותר משלו במרץ 2000. פותר זה כונה פשוט "Freecell Solver" ("פותר פריסל" באנגלית). פותר זה עושה שימוש במטה-מהלכים - קבוצות של מהלכים שמטרתן להשיג מטרה מסוימת.
גארי קמפבל כתב פותר עבור פריסל ל-DOS בשפת סף של x86. גודלו של פותר זה הוא 12 קילובתים והוא די מהיר. הוא פועל רק על סידורי הלוח של Freecell Pro.
חלק מהפותרים הללו ופותרים אחרים שולבו בתוך תוכנות פריסל וסוליטייר גדולות יותר. כך למשל, FreeCell Pro, מימוש הסוליטייר המשופר של אדריאן אטלינגר ווילסון קלן (בעבר תוכנה חינמית, ללא קוד המקור, אך מאוחר יותר הקוד נהיה זמין תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו (GPL) החופשי ופתוח הקוד) בהתחלה שילב את הפותר של דון וודס ומאוחר יותר שילב את הפותרים של פיש ושל הולרויד. PySolFC שילב את הפותר של פיש, עבור פריסל ומשחקים דומים אחרים שהפותר תומך בהם, בעוד ש-KPatience, גרסת משחקי הסוליטייר של KDE, שילבה בהתחלה את Freecell Solver אבל יותר מאוחר עברה לגרסה של Patsolve ששונתה באופן ניכר.
השגריר (סרט)
השגריר (באנגלית: The Ambassador) הוא סרט מתח אמריקאי משנת 1984, בהפקת מנחם גולן ויורם גלובוס (קנון גרופ), בבימויו של ג'ון לי תומפסון, עם רוברט מיצ'ם, רוק הדסון, אלן בורסטין, פביו טסטי ואלן יונגר בתפקידים הראשיים.
זה סרטו האחרון של רוק הדסון שמת באוקטובר 1985.
הסרט צולם בישראל, בתל אביב, ירושלים, הרצליה פיתוח, מדבר יהודה (נבי מוסה) ומגדל צדק. משתתפים בו שחקנים ישראלים רבים ובהם אלן יונגר בתפקיד הצלם, רובם בתפקידים קטנים.
העלילה המורכבת היא על שגריר ארצות הברית בישראל שמנסה לתווך בין הכוחות הלוחמים בישראל כדי לעשות שלום. בעלילה משתתפים אנשי הארגון לשחרור פלסטין המוכנים להיפגש אתו, אנשי א-סאעקה המתנגדים לכל פשרה, אנשי המוסד המנסים לטרפד את המגעים וכן אנשי הק.ג.ב.
תקציר העלילה
פיטר האקר (רוברט מיצ'ם), שגריר ארצות הברית בישראל וקצין הביטחון שלו פרנק סטיבנסון (רוק הדסון), נוסעים במדבר יהודה לפגישה חשאית עם נציגי הארגון לשחרור פלסטין (PLO) ליד נבי מוסה, כדי לדון איתם על אפשרות משא ומתן על שלום. המפגש ידוע למוסד וגם לאנשי א-סאעקה האורבים להם.
כשמגיעים אנשי ה-PLO פותחים עליהם אנשי א-סאעקה באש ומיד מופיע מסוק של המוסד שפותח עליהם באש ומחסל את רובם. האקר וסטיבנסון ניצלים ואיש המוסד אייב (אורי לוי) נוזף בהם ומביא אותם לשר הביטחון ארז (דונלד פלזנס) שנוזף בהם ומתרה בפניהם לא להמשיך ביוזמות פרטיות כאלה.
לאלקס האקר (אלן בורסטין) אשת השגריר, יש מאהב פלסטיני בשם מוסטפא האשימי (פביו טסטי) שהוא חבר ב-PLO. אנשי המוסד מצלמים אותם בתנוחות אינטימיות ומזמינים את האקר לחזות בסרטון. הסרטון נגנב אחר כך על ידי העבריין סימון (יוסף שילוח) שמוסר אותו לעבריין זאב (צחי נוי) שיש לו מעבדת צילום בה עובדת טובה (מיכל בת אדם) שמפתחת את הצילומים. האקר מקבל דרישת סחיטה על סך מיליון דולר אחרת הסרטון והצילומים האינטימיים יתפרסמו ויהרסו את עתידו אבל הוא לא נרתע.
אלקס נפצעת בפיגוע טרור ופיטר מבקר אותה בבית החולים וסולח לה. בינתיים הוא ממשיך במאמצים להפגיש אנשי PLO וצעירים מוסלמים עם צעירים יהודים. סטיבנסון תופס את סימון וזאב ולאחר לחץ פיזי הם מגלים שנתנו העתק לסוכן הק.ג.ב סטון (שמואל קראוס) שבכוונתו לרצוח את האקר.
האשימי מארגן קבוצת פלסטינים צעירים לפגישה עם ישראלים בלילה במגדל צדק. גם הפעם זה ידוע לא-סאעקה ולמוסד. למפגש מגיעים עשרות צעירים ובמהלכו פותחים עליהם המתנגדים מא-סאעקה באש ואנשי המוסד מחסלים אותם. מתחולל שם טבח ביהודים וערבים.
האקר מצליח להימלט אבל בבית ממתין לו סטון שמחוסל ברגע האחרון על ידי סטיבנסון.
תסמונת מנהרת שורש כף היד
תסמונת מנהרת שורש כף היד או תסמונת התעלה הקרפלית (באנגלית: Carpal tunnel syndrome) היא תופעה של הירדמות, תחושת עקצוץ או אף כאב בשורש כף היד. תופעה זו, המלווה בתחושת נמלול, יכולה להקרין ליד כולה, אך עיקר הכאב הוא באגודל ובשלוש האצבעות הקרובות לו. תופעה זו יכולה להיגרם כתוצאה מפציעת מאמץ חוזרנית, למשל הנובעת מתפעול מחשב בזמן העבודה, אם כי ככל הנראה לגורמים גנטיים וביולוגיים השפעה משמעותית יותר.
תסמונת מנהרת שורש כף היד היא גורם שכיח מאוד לירידה בפריון העבודה ולחיוב ביטוחי בריאות ולכן קיים מחקר ענף אודות תופעה זו.
פתולוגיה
בכף היד מצויה התעלה הקרפלית - תעלה צרה ברוחב של כ-2.5 ס"מ, התחומה בעצמות שורש היד וברצועה חזקה. התעלה מכילה תשעה גידים מכופפים המניעים את עצמות האצבעות, ומכילה גם את עצב התווך (median nerve) - אחד מהעצבים העיקריים של הגפה העליונה. עצב זה מעצבב בין היתר את התחושה של חלק מכף היד וחלק משרירי כף היד. כאשר גידי השרירים מתעבים מגורמים שונים ולוחצים על העצב, נגרמת תופעה של אובדן או פגיעה בתחושה, עקב פגיעה בעצב, מאחר שחלל התעלה קשיח ובעל נפח קבוע, ואין לעצב התווך מקום לזוז בתעלה.
תסמונת זו נפוצה בכ-1% מהאוכלוסייה הבוגרת, ושכיחה פי 2 בנשים מאשר בגברים.
התעלה הקרפלית ממוקמת בשורש כף היד ומוגדרת על ידי חלק מעצמות שורש כף היד ועל ידי רצועה היוצרות תעלה בעלת נפח קבוע וקשיח. בתוך התעלה מצויים הגידים המכופפים של האצבעות. כאשר עצב התווך נלחץ, בעקבות חבלה למשל, מתפתחת תסמונת (סינדרום) התעלה הקרפלית. בדרך כלל היא כוללת תופעה של תפיחה של הגידים המצויים בתעלה.
התופעה נפוצה כפציעת מאמץ חוזרנית. היא מופיעה בשכיחות גבוהה יותר אצל אנשים המבצעים עבודה מאומצת בידיהם, או כאלה שבעבודתם ישנן תנועות חוזרות ונשנות של שורש כף היד בתנוחה שאינה מומלצת. שלוש קבוצות הסיכון הגבוהות ביותר לתסמונת מנהרת שורש כף היד כפציעת מאמץ חוזרנית הם מעבדי בשר ודגים, חוטבי עצים במסור שרשרת וקלדנים.
סיבות אחרות לתסמונת מנהרת שורש כף היד:
תסמינים
תסמונת מנהרת שורש כף היד מלווה במספר תסמינים:
טיפול
ישנם מקרים שבהם התסמינים יכולים לחלוף מעצמם לאחר תקופה מסוימת, אך ייתכן המשך נזק לעצב התווך. המחלה נוטה לחזור לסירוגין במשך השנים ויכולה להתקדם לשלב שבו הנזק לעצב אינו הפיך. מרגע שהתסמונת הופיעה ובאה לידי ביטוי קליני, המצב לא יעלם, אלא יחמיר עם הזמן, ולכן חשוב להציב טיפול מונע במהירות האפשרית לסילוק התסמינים לגמרי.
טיפול פארא-רפואי
במקרים בהם הנזק לתעלה הוא קטן ישנן מספר אפשרויות לטיפול, ללא ניתוח. חלק מהטיפולים הלא פולשניים ניתנים, על פי רוב, על ידי מומחים בפיזיותרפיה, הידרותרפיה וריפוי בעיסוק לרבות בסיוע מומחים במקצועות פארא-רפואי כמו הנדסת אנוש או טכנולוגיה מסייעת. התאמת סד מנוחה עם תמיכה מתאימה לשורש כף היד - הסד מונע תנוחה קיצונית של שורש כף היד (כיפוף לפנים או לאחור) ומפחית את הלחץ על העצב.
כמו כן, מומלץ על ביצוע הערכה מקיפה של הגורמים לבעיה ובמקרה הצורך, ארגון מחדש של סביבת עבודה, הלימודים או הפנאי, על מנת למנוע הישנות הופעת המחלה. למשל, החלפת ריהוט פינת העבודה, החלפת עכבר המחשב ומעבר למקלדת חלופית למניעת פציעה.
יהודה דנון
יהודה דנון (נולד ב-9 בספטמבר 1940) הוא נשיא אוניברסיטת אריאל לשעבר, פרופסור ורופא ישראלי וקצין רפואה ראשי לשעבר בדרגת תת-אלוף. ממקימי ומנהלי מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל.
קורות חיים
דנון נולד בבולגריה ועלה לישראל ב-1948, משפחתו בעלת מסורת של רופאים ועוסקים במקצועות הבריאות. דודו, משה דנון, היה מראשוני הרופאים בתל אביב ושרת כרופא המחתרות. יהודה דנון גדל והתחנך בקבוץ אפיקים, וסיים בשנת 1967 את לימודיו בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ובית חולים הדסה.
דנון שירת בחיל הרפואה בדרגי השדה וטיפל בנפגעי המשחתת אח"י אילת בחופי סיני. בתפקידו כמפקד רפואה פיקוד הצפון הקים את מרפאות הגדר הטובה ומערך בתי החולים בדרום לבנון.
אנצפלופתיה
אנצפלופתיה הוא מונח הבא לתאר מחלה כלשהי התוקפת את המוח או פוגעת בתפקודו. המונח אנצפלופתיה אינו מתאר את המחלה עצמה, אלא תסמונת המשותפת למספר רב של תפקודים לקויים במוח, אשר יכולים להיגרם על ידי סיבות שונות, אשר יתוארו להלן.
יהודה דנון
קורות חיים
התמחה ברפואת ילדים בבית החולים בילינסון ובאימונולוגיה במכון ויצמן למדע. בשנת 1976 זכה במענק מתוכנית פולברייט לביצוע מחקר באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ובשנת 1983 זכה במענק נוסף לעריכת מחקר בישיבה יוניברסיטי. שימש כמנהל בית החולים בילינסון עד לשנת 1986. שרת כקצין רפואה ראשי בשנים 1987–1991.
דנון הוא מומחה באימונולוגיה קלינית ואלרגיה, מומחה ברפואת ילדים ומנהל רפואי. עד 2012 פרופסור לרפואה בפקולטה לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב. פרסם למעלה מ-250 מאמרים וספרים, בהם: ספר הלימוד ברפואת אב"כ, המדריך לטיפול בתינוק ובילד, ומדריך רפואת חרום לבני המשפחה.
אנצפלופתיה
סוגי אנצפלופתיה
.
יהודה דנון
קורות חיים
יזם את הקמת מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל בשנת 1991, ושימש כמנהלו הראשון עד לשנת 1997. משמש כמנהל מכון קיפר לאימונולוגיה. זכה במגוון פרסים כולל פרס נדב ברפואת ילדים, פרס בת שבע דה רוטשילד, פרס אמברואה פרה ועוד.
מכהן כיו"ר המועצה הלאומית לבריאות הילד ופדיאטריה של משרד הבריאות מאז היווסדה.
יחד עם ד"ר מיכל חמו לוטם היה ממקימי ארגון בטרם לבטיחות ילדים, וכמו כן מכהן כיושב ראש עמותת חיל הרפואה.
משנת 2012 משמש כנשיא אוניברסיטת אריאל בשומרון.
ב-2021 זכה בפרס ירושלים בתחום השכלה גבוהה.
חיים אישיים
דנון נשוי לרות שטראוס. לבני הזוג שלושה ילדים.
איטריום
איטריום (Yttrium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי Y ומספרו האטומי 39. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
שימושים
איטריום חמצני הוא תרכובת האיטריום החשובה ביותר המהווה חומר גלם בייצור YVO4 ו־Y2O3 המשמשים כמקור לצבע אדום בטלוויזיות CRT. שימושים נוספים:
היסטוריה
היסוד נמצא על ידי יוהאן גדולין (Johan Gadolin) ב־1794 בצורת תחמוצת Y2O3 במינרל גדוליניט. איטריום מוצה על ידי פרידריך ולר (Friedrich Wöhler) ב־1828 מתרכיז של איטריה (Y2O3), איטריום כלורי (YCl3) וזרחן. איטריום התגלה במחצבה ליד הכפר איטרבי בשוודיה, שם מצאו גם הרבה מינרלים יוצאי דופן המכילים מתכות נדירות. היסודות ארביום, טרביום ואיטרביום נקראו על שם הכפר.
צורה בטבע
איטריום נמצא כמעט בכל המינרלים של המתכות הנדירות ובמכרות אורניום, אך לעולם לא נמצא בטבע בצורתו החופשית. מקורו המסחרי הוא חול מונזיט (3% מהמסה).
איטריום מופק בצורה הבאה:
קשה להפריד איטריום ממתכות אחרות במיצוי. סלעים שהובאו במשימות אפולו בירח ונבדקו הכילו אחוז איטריום גבוה.
השפעה ביולוגית
מלחי איטריום הם חומרים מסרטנים. במצב נורמלי לא נמצא איטריום ברקמות אדם ואין לו כל תפקיד ביולוגי.
מחוז תל אביב (משטרה)
מחוז תל אביב הוא אחד ממחוזות משטרת ישראל וכולל ארבעה מרחבים. המחוז הוא בעל אופי עירוני. גבולותיו הם רשפון בצפון, חולון ובת ים בדרום. הים במערב והגבול המזרחי חופף במידה רבה לכביש 4 וכולל ממזרח לו את אור יהודה, קריית אונו ויהוד.
מטה
מטה המחוז עבר בתחילת 1949 לרחוב יונה הנביא 13, למבנה שהוחרם על ידי שלטונות המנדט לשיכון חיילים בתחילת 1947. בהמשך התחלקו יחידות המחוז בין הבניין ביונה הנביא לבניין ברחוב השחר, ששימש תחנת משטרה עוד בימי משטרת המנדט. המשטרה הכלכלית שכנה ברחוב יונה הנביא, בעוד לשכת מפקד המחוז היה ברחוב השחר. בתחילת 1961 עבר מטה המחוז משני הבניינים לרחוב דיזנגוף 221 והבניינים ברחוב השחר וביונה הנביא נמסרו למשרדי ממשלה אחרים. בשנת 2005 עבר מטה המחוז למבנה החדש שהוקם במקום בניין המטה הארצי של משטרת ישראל ביפו, בדרך שלמה 18, תל אביב.
יחידות
משטרת מחוז תל אביב כוללת את ימ"ר תל אביב - הנחשבת ליחידה המרכזית הגדולה בישראל.
היסטוריה
במאי 1948 בעת הקמת משטרת ישראל, כלל המחוז את נפות תל אביב, פתח תקווה, נתניה ורחובות. נפת תל אביב כללה את העיר עצמה, ובאוגוסט 1948 נוספו אליה גם מקוה ישראל, בת ים וחולון. שמה של נפת נתניה הוסב במהרה ל"נפת השרון" שהשתרעה מנתניה עד רמת גן ואוחדה עם נפת פתח תקווה. ביוני 1950 פוצל נפת השרון, כשאזור נתניה הועבר לנפת חדרה שהשתייכה למחוז חיפה. בתחילת 1954 הוקם מחוז מרכז ונפת פתח תקווה עברה לאחריותו. נפת רחובות נודעה כנפת השפלה ובשנת 1950 הועברה למחוז ירושלים - דרום.