cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מייספייס
רכישה בידי ניוז קורפ ושנות השיא
לאחר הרכישה מספר המשתמשים המשיך לגדול במהירות, ומספר המשתמשים הרשומים הגיע באוגוסט 2006 ל-100 מיליון. "ניוז קורפ" גם שילבה תוכן מערוצי הטלוויזיה שלה באתר. דוגמת הסדרה סדרת הטלוויזיה 24 שהייתה זמינה באתר. בנוסף חתמה על הסכם לשילוב מנוע החיפוש של גוגל באתר וחלוקת ההכנסות מפרסום. ההסכם הכניס לחברה כ-50 מיליון דולר בחודש. בנובמבר 2006 מספר העמודים הנצפים באתר מייספייס עבר את Yahoo! שהיה אז האתר הנצפה בעולם. באפריל 2007 השיקה מייספייס שירות חדשות - MySpace News.
ביוני 2007, "ניוז קורפ" נהלה משא ומתן על עסקה עם Yahoo!. במסגרת העסקה הייתה אמורה מייספייס לעבור לבעלות יאהו, תמורת אחזקה בת 25% בחברה החדשה שתיווצר מהמיזוג. שוויה של מייספייס במסגרת העסקה נאמד אז ב-12 מיליארד דולר והוא נגזר משוויה של יאהו שעמד על 37 מיליארד דולר. העסקה לא יצאה לפועל לבסוף, לאחר ששווייה של יאהו בבורסה החל לרדת במהירות.
הידרדרות ומכירת החברה
ביוני 2008 עקפה פייסבוק את מייספייס במספר הגולשים היומי, ומייספייס המשיכה לאבד משתמשים במהירות. ביוני 2009 פיטרה מייספייס כ-30% ממצבת כוח האדם שלה.
ישנם כמה הסברים המוצעים לדעיכתה המהירה של החברה, כולל העובדה שהיא דבקה ב"אסטרטגיית פורטל" של בניית קהל סביב בידור ומוזיקה, ואילו פייסבוק וטוויטר הוסיפו ללא הרף תכונות חדשות לשיפור חוויית הרשת החברתית. בכיר לשעבר במייספייס הציע כי עסקת הפרסום עם גוגל, אף שהכניסה מזומנים בטווח הקצר, יצרה בעיה בטווח הארוך. העסקה דרשה ממייספייס לפרסם מודעות רבות עוד יותר, במרחב שכבר היה רווי בכבדות בפרסום, מה שהפך את האתר לאיטי, קשה יותר לשימוש ופחות גמיש. בעוד פייסבוק השיקה עיצוב אתר נקי וחדיש. בראיון שנערך בשנת 2012, תיאר המנכ"ל לשעבר כיצד ניוז קורפ הפעילה לחץ רב על מייספייס "להתמקד במונטיזציה לטווח הקרוב, בניגוד לחשיבה על אסטרטגיית מוצרים ארוכת טווח", בעוד פייסבוק הייתה ממוקדת במעורבות המשתמשים על פני ההכנסות, בשנים הראשונות.
מייספייס ניסתה למצב את עצמה מחדש כאתר בידור חברתי, עם יותר דגש על מוזיקה, סרטים, ידוענים וטלוויזיה במקום אתר רשת חברתית. במרץ 2011, נתוני מחקרי השוק שפרסמה חברת קומסקור העלו כי מייספייס איבדה 10 מיליון משתמשים בין ינואר לפברואר 2011 וכי היא צנחה מ-95 מיליון ל-63 מיליון משתמשים ייחודיים במהלך שנים עשר החודשים הקודמים. בסוף פברואר 2011 הודיעה חברת ניוז קורפ רשמית כי האתר עומד למכירה.
ב-29 ביוני 2011, מייספייס הודיעה כי היא נרכשה על ידי "ספציפי מדיה" תמורת סכום שלא פורסם. רשת CNN דיווחה כי מייספייס נמכרה תמורת 35 מיליון דולר.
במרץ 2019 התברר שכל הקבצים שהועלו לשירות עד שנת 2015 נמחקו עקב תקלה בהעברת המידע בין שרתים בתוך החברה.
תוכן של דף משתמש באתר
בכל דף משתמש ניתן למצוא פרטים אישיים לגביו - כגון "את מי הייתי רוצה לפגוש", "תחומי התעניינות", "פרטים". כמו כן כל משתמש יכול למלא מידע אישי כגון: גזע, דת, העדפה מינית. ניתן גם להעלות תמונות למדור התמונות של דף המשתמש, ולהגדיר את אחת מהתמונות כך שתופיע בעמוד הראשי של דף המשתמש.
חברים
כל משתמש רשאי להוסיף משתמשים אחרים לרשימת ה'חברים' שלו. כדי להוסיף תגובה בדף משתמש כלשהו, צריך להיות ברשימת החברים שלו. כמו כן, ישנו מספר מסוים של חברים (הנקבע על ידי המשתמש עצמו) המופיע בדף המשתמש הראשי. בדרך כלל משתמשים רבים מוסיפים לרשימת החברים שלהם את האמנים האהובים עליהם. הגדרת ה'חברים' באתרי רשתות חברתיות עוררה ביקורת מסוימת מצד התקשורת, על כך שהיא יוצרת אשליה של חברים, כשבעצם האנשים שברשימת החברים של המשתמש אינם חבריו.
תגובות
מתחת לרשימת החברים, מופיעה בדף המשתמש אפשרות להוסיף תגובה. כל משתמש מורשה למחוק את התגובות (טוקבקים) בדף שלו, או לקבוע שכל התגובות יצטרכו לקבל ממנו אישור לפני פרסומן. אם חשבון של משתמש נמחק מסיבה כלשהי, כל התגובות בדף שלו תימחקנה.
מוזיקה
חשבונות ה-MySpace למוזיקאים שונים מחשבון משתמש רגיל. בחשבונות אלו, האמנים רשאים להעלות לאתר עד 6 שירים כקובצי MP3 (עד 10 מגה גודל, אף על פי שבפועל לא כדאי לעבור את ה 9.5 מגה), תוך התחייבות לא להפר את זכויות היוצרים (הכוונה שהשירים שהועלו, נוצרו או נכתבו על ידי בעל החשבון). היתרון שנתן האתר, הוא בכך שגם אמנים לא רשומים ואשר אינם בחוזה עם חברת תקליטים יכולים לשלוח את שיריהם לאתר, ובכך לקדם את מכירותיהם - דבר אשר הוכח כפופולרי בקרב משתמשי האתר. בשנת 2005 אף הוקמה חברת ההקלטות "MySpace Records", בבעלות מנהל האתר, טום אנדרסון. חברת הקלטות זו משמשת לכל האמנים אשר בבעלותם חשבון באתר. הזמרת אדל החלה את דרכה דרך מייספייס ובעזרתו התפרסמה.
ביקורת
הגיל המינימלי להרשמה לאתר הוא 14, אך גם בגילאי 14–15 ישנן הגבלות החלות על המשתמשים. כמובן שלמרות תנאים אלו, משתמשים יכולים להזין מידע שגוי אודות גילם, ובכך לעקוף את ההגבלות הללו. מקרים שונים של אונס והיעלמות התרחשו בעקבות מפגשים בין אנשים שהכירו דרך האתר. לאחר שהביקורת נגד תנאי הבטיחות של האתר גברה, בדצמבר 2006 הודיעה הנהלת האתר כי היא נוקטת כרגע צעדים על מנת למנוע מעברייני מין לפתוח חשבון באתר. ההנהלה לא ציינה אילו צעדים היא נקטה.
מייספייס מושווית לעיתים לפייסבוק, אך הבדל משמעותי בין שני האתרים הוא רמת ההתאמה האישית. מייספייס מקנה למשתמשיה את האפשרות לעצב את פרופיליהם על ידי שימוש בשפת HTML ו-CSS בעוד פייסבוק מאפשרת אך ורק עריכת טקסט.
ג'ורג' השני, מלך בריטניה
ג'ורג' השני, מלך בריטניה (גאורג אוגוסט, באנגלית: George Augustus; 10 בנובמבר 1683 – 25 באוקטובר 1760) היה מלך בריטניה הגדולה ואירלנד בין 1727 ל-1760, המלך השני לבית הנובר. כן כיהן כנסיך הבוחר מהנובר ודוכס של דוכסות בראונשווייג-לינבורג בגרמניה.
קורות חיים
ג'ורג' נולד כגאורג אוגוסט ב-10 בנובמבר 1683, בשלוס הרנהאוסן, בהנובר, לגאורג לודוויג, הנסיך הבוחר מהנובר מבית בראונשווייג-לינבורג, ולימים מלך בריטניה, ולסופיה דורותיאה, דוכסית בראונשווייג-צלה. בשנת 1705 קיבל אזרחות בריטית, ובשנת 1706 קיבל את התואר "אביר מסדר הבירית" מן המלכה אן זהו המסדר האנגלי הבכיר ביותר ופטרונו הוא המלך עצמו. לאחר מכן הוכתר בתארים בריטיים רבים נוספים. כאשר קיבל אביו את כס המלוכה כמלך ג'ורג' הראשון הוכתר לדוכס מקורנוול, והדוכס מרות'סיי. בשנת 1714 הכתיר אותו אביו כנסיך מוויילס, תואר השמור ליורש העצר של בית המלוכה הבריטי. בעת הכתרתו לנסיך מוויילס היה ג'ורג' בן שלושים, נשוי לנסיכה קרולינה מברנדבורג, והיו לו חמש בנות ושלושה בנים.
לג'ורג' השני היו יחסים גרועים עם אביו. בנו הבכור, פרדריק, יורש העצר, היה ביחסים גרועים עמו. אחרי מותו של ג'ורג' הראשון הסתבר שזה זמם לשלוח את בנו הסורר לגלות במושבות.
ג'ורג' לא היה אדם תרבותי או אינטליגנטי. לעומת זאת אשתו, קרוליין, הייתה כזו. היא הפעילה את השפעתה הפוליטית באמצעות ידידות עם ראש הממשלה רוברט וולפול, והדבר תרם להרגעת הרוחות הסוערות בבית הנובר, אפילו לאחר סכסוך עם המלך ג'ורג' הראשון, שהסתיים בכך שהנסיך והנסיכה מוויילס (כתוארם דאז) הושלכו מארמונותיהם המלכותיים. קרוליין הייתה העוצרת, והמלכה בפועל, בפעמים הרבות בהן היה ג'ורג' בביקורים באחוזותיו הנרחבות בגרמניה.
ג'ורג' השני קיבל את כס המלוכה עם מות אביו בשנת 1727, ומיד החל במריבות עם בנו פרדריק, שהחליפו את המריבות שהיו לג'ורג' עם אביו. מריבות אלו הסתיימו רק עם מותו של פרדריק בשנת 1751. בנו הבכור של פרדריק, יהיה לימים המלך ג'ורג' השלישי, והוכתר עם מות אביו פרדריק כנסיך החדש מוויילס. אשתו של פרדריק המשיכה לסכסך בין המלך ובין יורש העצר לאחר מות בעלה.
ג'ורג' השני זכור בתולדות בריטניה כשליט הבריטי האחרון אשר הוביל את אנשיו לקרב, בקרב דטינגן. הקרב נערך כנגד הצרפתים כחלק מסכסוך אירופי מסובך שנקרא "מלחמת הירושה האוסטרית". על אף שסוסו של ג'ורג' החל לנוס משדה הקרב, ירד ג'ורג' מסוסו, ובחרב שלופה הוביל את אנשיו אל הניצחון בקרב, כנגד כוחות צרפתים עודפים. בקרב זה נלווה אליו בנו הצעיר, הנסיך ויליאם, דוכס קמברלנד, שהוכיח אף הוא כישורים צבאיים.
האירוע החשוב ביותר בשלטונו של ג'ורג' השני היה המרידה היעקוביטית ב-1745 שכמעט הובילה להדחתו מכס המלוכה לטובת הטוען לכתר מבית סטיוארט הנסיך צ'ארלס אדוארד סטיוארט המוכר גם בכינוי "הנסיך היפה צ'ארלי". מרידה יעקוביטית זו, שנתמכה על ידי סקוטים הגרים בהרים, הגיעה לשיאה בקרב קלודן בו השמידו כוחות הנובר בהנהגת ויליאם אוגוסטוס, דוכס קמברלנד, בנו של ג'ורג', את כוחות המורדים ושמו קץ לתביעות בית סטיוארט לכתר האנגלי. היה זה הקרב האחרון בו לחמו כוחות יבשתיים באי הבריטי.
משפחתו
ב-22 באוגוסט 1705 התחתן ג'ורג' עם קרולינה, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך, בתם של יוהאן פרידריך, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך ואלאונורה, נסיכת סקסוניה-אייזנך, ממנה היו לו 9 ילדים:
קזימיר מלביץ'
קזימיר סברינוביץ' מלביץ' (באוקראינית: Казимір Север́инович Малéвич; רוסית: Казими́р Севери́нович Мале́вич; ) היה צייר ומעצב פולני-אוקראיני. מבכירי אמני האוונגרד רוסי.
ילדותו
מלביץ' נולד בעיירה קונוטופ, בקרבת העיר קייב שבאוקראינה. הוריו, סוורין מלביץ' ולודביקה לבית גלינובסקי, היו פולנים. לעומת משפחת האב שהייתה ממוצא אצילי קתולי (ייתכן גם עם שורשים בלארוסים), במשפחת האם הדת השלטת הייתה עם זאת הנצרות האורתודוקסית. מלביץ' היה הבכור מתוך ארבעה-עשר ילדים, כשרק תשעה הגיעו לגיל בגרות. משפחתו העתיקה את מגוריה לעיתים קרובות, והוא בילה את מרבית ילדותו בכפרים ברחבי אוקראינה. השפעת הנוף האוקראיני ניכרת בעבודתו האמנותית לאורך השנים.
קריירה אמנותית
מלביץ' רכש את הכשרתו בבית הספר לאמנות בקייב, בו למד בין השנים 1895-96. מאז ועד 1904 התגורר בקורסק, שם התחתן ב-1899. ב-1904 עבר מלביץ' למוסקבה בה למד באקדמיה לאמנות. בעבודותיו המוקדמות המשיך את דרכם של האימפרסיוניסטים והושפע מהתנועה הפוביסטית. בעבודות אלה הוא נהג לתאר את חיי האיכרים, נושא ששב אליו לפני מותו.
בשנת 1912 ביקר בפריז ושם פגש את פבלו פיקאסו ויוצרים קוביסטים אחרים. בהשפעתם ובהשפעת והפוטוריסטים החל לשלב בעבודותיו סממנים כגון שימוש בצורות גאומטריות ושכפולן בסגנון פוטוריסטי. הציורים "קוצר על רקע אדום" ו"משחיז הסכינים" (1912) הם דוגמאות לעבודות מן התקופה הזו שצוירו בסגנון קובו-פוטוריסטי.
החל ב-1913, עיצב במות, תפאורות ותלבושות למחזות בתיאטרון הפוטוריסטי כגון "ניצחון על השמש" (Victory over the Sun). בעקבות התפאורה המופשטת שעיצב למחזות הפוטוריסטיים, החל לצייר ציורים ובהן צורות גאומטריות מופשטות, מנותקות לחלוטין מכל רמז לדמות או אובייקט. הוא היה האמן הראשון שהציג עבודות מסוג זה. מלביץ' שאף ליצור קומפוזיציות טהורות שלצבע ולצורה בהן יש תפקיד מיסטי, טרנסצנדנטי ונעלה. הוא שלל כליל את רעיון "הייצוג" באמנות. הוא קרא לאמנות שלו - "סופרמטיזם".
בשנת 1915, בתערוכה שנשאה את השם "0,10" ואשר התקיימה בפטרוגרד, הציג מלביץ' לצד 37 ציורים שלו את הציור "ריבוע שחור על רקע לבן". בציור זה, שהיה בעל חשיבות רבה באמנות המאה העשרים, הצליח מלביץ' להגיע להפשטה מוחלטת שטרם נראתה באמנות עד זמנו. בספרו 'העולם של הלא-אובייקטים' (The Non - Objective World) כתב מלביץ: "הסופרמטיסט מוותר בכוונה על התיאור של האובייקט על מנת להשיג את התמצית. ניסיון לבחון את החיים דרך הפריזמה של התחושה האמנותית הטהורה". מלאביץ' תיאר את הסופרמטיזם כאמנות ללא חברה, ללא פוליטיקה וללא תועלת אחרת; ביטוי טהור של מה שניתן לכנות "התחושה האסתטית".
האלמנטים שמהם נבנות התמונות הסופרמטיסטיות הן עיגול, ריבוע ומשולש. לדעתו של מלביץ' הריבוע הוא ה"טהור" ביותר. בעבודותיו התקדם מלביץ' באופן הדרגתי לעבר ההפשטה המוחלטת. בתחילה עדיין השתמש בכמה צבעים ובקומפוזיציות אלכסוניות המבטאות תנועה וזרימה. על מנת ליצור דיאלוג בין האלמנטים הבסיסיים תוך כדי הסטה של קו וצורה ויצירת מתח קומפוזיציוני. למשל, היצירה המכונה "סופרמטיזם" משנת 1915.
המערך הצבעוני של מלביץ' נחלש ומצטמצם לצבעים מועטים בכל מערך. מבחינתו של מלביץ' מתקשרים הצבעים לקונוטציות דתיות ומיסטיות. לעיתים הוא מכנה את המערך הצבעוני בשם ועל ידי כך מכוון את המתבונן להקשרים שונים, לדוגמה, הציור "ריבוע אדום: ריאליזם ציורי של אשה כפרית בשני ממדים" (1915). בשנים 1918-1917, צייר את סדרת העבודות "לבן על לבן" שבה לטענתו "הגיע לקצה היכולת של הצבע". הצמצום הצורני והצבעוני מהווה שיא ומבטא את האינסוף ההמיסטי בציור ובתפיסה הסופרמטיסטית.
לאחר שהשלים את הסדרה "לבן על לבן" חבר מלביץ', לפחות באופי יצירתו, לקבוצה הקונסטרוקטיביסטית שפעלה בברית המועצות לאחר המהפכה הבולשביקית. מלביץ' עסק רבות בהוראה, בכתיבה ובפיתוח דגמים עיצוביים וארכיטקטוניים המשקפים את רעיונותיו האסתטיים והחומריים למבנים עתידיים, לסדר חדש בעולם מודרני. לדוגמה, דגם ארכיטקטוני למבנה עתידי משנות העשרים. כמו כן, פיתח מלביץ' עיצוב לכלים לשימוש יומיומי בנוסח קונסטרוקטיביסטי, למשל ספל וקומקום (1923) צורותיו הסופרמטיסטיות יושמו בתעשייה כעיטור על כלי חרסינה שיוצרו בייצור המוני, לדוגמה ספלים נושאי עיטור סופרמטיסטי. עד היום הקומפוזיציה הסופרמטיסטית של מלביץ' "מככבת" על אובייקטים שימושיים שונים, לדוגמה שעון עם קומפוזיציה סופרמטיסטית.
בשנת 1919 ירש מלביץ' את מקום עבודתו של האמן מארק שאגאל באקדמיה לאמנות בוויטבסק, ובמשך שנתיים לימד בה בנוסף להיותו מורה בלנינגרד, שבה חי עד מותו. בשנת 1926 ביקר בבית הספר של הבאוהאוס בעיר ויימאר שבגרמניה, ושם פגש את האמן וסילי קנדינסקי. הוא פרסם את ספרו "העולם של הלא אובייקטים" (1926) שבו הסביר את התאוריה ה"סופרמטיסטית" שלו. בשנת 1927 הציג תערוכה רטרוספקטיבית בוורשה.
באותה שנה נקרא לחזור לברית המועצות. באותה עת פוליטיקאים סובייטים החלו להתנגד לאמנות מודרנית, ומלביץ' נאלץ לשנות את סגנון ציוריו. מלביץ' צייר כמה ציורים שבהם מתוארים איכרים בסגנון ריאליסטי, סגנון ששלט בברית המועצות עד נפילתה בשנות השמונים ונקרא ריאליזם סוציאליסטי. בין ציוריו מאותם שנים הוא הציור "נערות בשדה" מהשנים 1932-1928. מלביץ' לא הצליח להתאים את עצמו לרוח הסובייטית החדשה, ועם הזמן נדחק מחוץ לתודעת הקהל וחי בעוני קשה. הוא מת בודד ועני ב-15 במאי 1935.
טרייג'ן לנגדון
טרייג'ן שאקה לנגדון (אנגלית: Trajan Langdon; נולד ב-13 במאי 1976 בפאלו אלטו, קליפורניה, ארצות הברית) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בעמדת הקלע.
קריירת מכללות
לנגדון החל את הקריירה בגיל 14 בתיכון המקומי, שם שיחק עד סוף לימודיו. בגיל 18 עבר לאוניברסיטת דיוק, בה שיחק במשך חמש עונות, כשבעונתו האחרונה הוא קולע 17 נק' בממוצע קליעות של 50% מהשדה. בשל שביתת השחקנים בליגת ה-NBA, זומן בעת לימודיו לנבחרת ארצות הברית לאליפות העולם בשנת 1998, וזכה עמה במדליית הארד.
קריירה מקצועית
לאחר מכן הוא נבחר בדראפט ה-NBA של 1999 במקום ה-11 על ידי קליבלנד קאבלירס. לאחר שלוש עונות לא מוצלחות ב-NBA, הוא עבר בעונת 2002/03 לבנטון טרוויזו, עימה זכה באליפות הליגה ובגביע.
בעונה שלאחר מכן חתם בקבוצת היורוליג הבכירה אפס פילזן כשגם שם הוא ממשיך לגרוף תארים כשזכה באליפות טורקיה. לאחר עונה אחת בלבד עבר לדינמו מוסקבה, בה לראשונה בקריירה האירופאית שלו לא זכה בשום תואר. לאחר שצסק"א מוסקבה ניצחה בגמר הפלייאוף את לנגדון ודינמו 3-1 בסדרה, עבר לנגדון ליריבתה הגדולה של דינמו, צסק"א מוסקבה, עימה הוא זכה בשלוש אליפויות רוסיה, בגביע רוסיה ובשתי אליפויות יורוליג.
בתום עונת 2010/2011 עם זכיית קבוצתו צסק"א מוסקבה באליפות, החליט לפרוש ממשחק פעיל יחד עם חברו לקבוצה ג'יי אר הולדן.
תארים
עם בנטון טרוויזו עם אפס פילזן עם צסק"א מוסקבה
זכויות להט"ב בסנגל
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בסנגל כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כעבירה פלילית ועלולה לשאת עונש של שנה עד 5 שנות מאסר וקנס של 100,000 עד 1,500,000 פרנק CFA מערב אפריקני.
מעמד בחוק
פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה מוגדרת כעבירה פלילית בסנגל על רקע סעיף 319 בקוד הפלילי שקובע באומרו כי:"'מבלי להיות מורשע בעונשים החמורים יותר הקבועים בפסקאות הקודמות או בסעיפים 320 ו-321 לקוד זה, מי שיבצע מעשה פסול או לא טבעי עם אדם מאותו המין, ייענש במאסר של בין שנה ל-5 שנים ובקנס של 100,000 עד 1,500,000 פרנק CFA מערב אפריקני. אם המעשה בוצע באדם מתחת לגיל 21, יחול תמיד העונש המרבי'."בשנת 2016 הצהיר נשיא סנגל מאז 2012, מאקי סאל, כי לא יכשיר בחוק פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה בסנגל באומרו, "לעולם, תחת סמכותי, הומוסקסואליות לא תהיה חוקית באדמת סנגל".
תנאי מחיה
בשנת 2008 מהדורת המגזין "Icone" בבירה דקר דיווח ופרסם תמונות של נישואים חד-מיניים לכאורה שהתקיימו בבית פרטי בסנגל. עורך המגזין, מנצור דיינג, טען כי הוא קיבל לאחר מכן איומי מוות. חמישה גברים שנכללו בתמונות נעצרו לאחר מכן אך שוחררו ללא כתב אישום. לא ברור אם המעצרים נבעו מחוקי סנגל נגד הומוסקסואליות או מאיומי המוות.
ב-19 בדצמבר 2008 תשעה גברים נעצרו באשמת קיום פעילות הומוסקסואלית בדירה פרטית בדקר, לאחר שהמשטרה קיבלה עזרה עבור מציאתם מאדם אנונימי לכאורה. אחד העצורים היה דיאג'י דיוף, בעל הדירה ופעיל סנגלי ידוע העומד בראש העמותה "AIDES Senegal" שמספקת עזרה במאבק במחלות ה-HIV/איידס לגברים שמקיימים יחסי מין עם גברים בסנגל. הגברים עונו שוב ושוב כשהגיעו לתא המעצר במשטרה, גם לאחר שהודו בהיותם הומוסקסואלים. ב-6 בינואר 2009 הורשעו כל תשעת הגברים ב-"התנהגות מגונה ומעשים לא טבעיים" (5 שנות מאסר) ובגין "היותם חברים בקבוצה פלילית" (3 שנות מאסר) עונש שהצטבר ל-8 שנות מאסר. השופט שפסק את פסק הדין הצהיר כי "AIDES Senegal" היא "כיסוי לגיוס או ארגון פגישות להומוסקסואלים בתחפושת של מתן תוכניות למניעת HIV/איידס". עם זאת, בעקבות עתירת הגברים, בית המשפט לערעורים ביטל את ההרשעות שלהם באפריל 2009 והורה על שחרורם המיידי. בזמן היותם כלואים בתא המעצר, הם הוחזקו במגורים מיוחדים בגלל איומים הומופובים מצד אסירים אחרים. זמן קצר לאחר מכן, האימאם וחבר הפרלמנט מבאי ניאנג ארגן עצרת כדי למחות נגד הומוסקסואליות ועל התערבות בית המשפט לערעורים שאפשר את שחרור הגברים.
בינואר 2009 תיאר פעיל זכויות הלהט"ב הסנגלי קארי אלן ג'ונסון במהלך השתתפותו בכנס של הוועדה הבינלאומית לזכויות אדם של הומוסקסואלים ולסביות "הפרות עקביות של זכויות אדם בסנגל" נגד אזרחי להט"ב ותיאר את סנגל כ-"סכיזופרנית" בגישתה כלפי הומוסקסואליות. עם זאת, אלן ציטט בנוסף אירוע שהתרחש לאחרונה בבירה דקר שכלל כנס גדול בנושא מאבק באיידס ומחלות המועברות במגע מיני, שבו "צורכיהם של גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים הוצגו בצורה בולטת". ג'ונסון הוסיף כי "ישנה תנועה לעבר תרבות מתקדמת ומכילה אבל בו זמנית גם קיימות תנועות מאוד מאוד חזקות לעבר דיכוי, במיוחד כלפי נושאי מיניות". באמצע 2009 קבוצת מוסלמים יצרה את "החזית האסלאמית להגנה על ערכים אתיים" שדגלה בהעמדת הומוסקסואלים בפני עונש מוות. באותה תקופה, היו מספר דיווחים על קבוצת אזרחים שהוציאו את גופותיהם של "גור-ג'יגן" (כינוי גנאי סנגלי לגברים נשיים) שנפטרו בבתי קברות. העיתונות המקומית והבינלאומית דיווחה במאי 2009 כי גופתו של אדם שנחשב כהומוסקסואל הוצאה פעמיים מבית קברות מוסלמי בצ'אס. בפעם הראשונה, הגופה הושארה על יד הקבר. לאחר שמשפחתו קברה אותה מחדש, הגופה פורקה על ידי אותה קבוצה בפעם השנייה ואיבריה הושלכו מחוץ לבית משפחתו.
במרץ 2010 קבוצת העבודה של האו"ם לגבי מעצרים שרירותיים מצאה כי המשטרה הלאומית של סנגל עצרה אזרחים על רקע טענה שביצעו "מעשים מיניים לא טבעיים" שהוגדרו בפועל כיחסי מין הומוסקסואליים. הקבוצה המליצה למדינה "להקדיש תשומת לב מיוחדת למעצרים על רקע פגיעה בהגינות או במוסר ציבורי, במטרה להימנע מכל אפליה אפשרית של אנשים בעלי נטייה מינית שונה".
2011
דו"ח מעמד זכויות האדם בסנגל לשנת 2011 שפורסם על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית מצא כי,"'בעבר הלא רחוק, לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט'ב) התמודדו לעיתים קרובות עם תביעות פליליות ואפליה נרחבת, חוסר סובלנות חברתית ואלימות. התקשורת לא הצליחה לדווח על פשעי שנאה או אלימות נגד להט'ב. בנובמבר 2010, פרסם 'Human Rights Watch' דו'ח שכותרתו 'פחד מהחיים: אלימות נגד הומוסקסואלים וגברים הנתפסים כהומוסקסואלים בסנגל'. הדו'ח דן במקרים של אלימות נגד גברים הומוסקסואלים והסביבה המשפטית והתרבותית שטיפחה אלימות מסוג כזה. בעוד שהמקרים שצוינו בדו'ח היו משנת 2009 ואילך, משקיפים מטעם ארגונים לא ממשלתיים שיערו כי הירידה במספר המקרים שדווחו במהלך השנה נבעה מכמה גורמים. ראשית, אלימות נגד הומוסקסואלים ולסביות עשויה לגרום לאזרחי להט'ב רבים במדינה לרדת למחתרת. שנית, תשומת לב בינלאומית מוגברת עלולה הייתה לגרום לממשלה לצמצם את התביעות ואפליה רשמית אחרת. דו'ח של מכון פאנוס במערב אפריקה שפורסם ב-20 ביולי מצא שהתקשורת המקומית תרמה ליחסים חברתיים שליליים נגד אזרחי להט'ב. לבסוף, מקרה של תביעה משפטית מוצלחת נגד החוק המשמש להעמדה לדין של הומוסקסואלים ולסביות בגין פעילות מינית בהסכמה סביר להניח שסייע לצמצם את השימוש בו על ידי התובעים'."
2012
דו"ח מעמד זכויות האדם בסנגל לשנת 2012 שפורסם על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית מצא כי, "'אזרחי להט'ב נתקלו לעיתים קרובות במעצרים, אפליה נרחבת, חוסר סובלנות חברתית ומעשי אלימות. ארגונים סנגלים לא ממשלתיים עבדו באופן פעיל בנושאי זכויות להט'ב, אבל בגלל החוקים הקיימים נגד פעילות הומוסקסואלית וסטיגמה חברתית, הם שמרו על פרופיל נמוך במיוחד. התקשורת כמעט ולא דיווחה על פשעי שנאה או אלימות שהתקיימה נגד להט'ב. ארגוני זכויות אדם מקומיים דיווחו כי אזרחי להט'ב עדיין מתמודדים עם הטרדות תכופות על ידי המשטרה, כולל מעצרים המבוססים רק על רקע דיווחים אנונימיים וקבלת יחס לקוי במעצרם בשל נטייתם המינית. בינואר 2012 נעצרו שתי נשים בעקבות הפצת סרטון שהראה אותן מתנשקות. התקרית סוקרה בהרחבה בעיתונות והמדיה המקוונת. הנשים הוחזקו במעצר ושוחררו בערבות מספר ימים לאחר מכן, ולא הואשמו רשמית בביצוע פשע. באוקטובר גזר בית משפט בדקר על תסמיר יופיטר נדיאיי 4 שנות מאסר וקנס אותו ב-200,000 פרנק CFA מעקב אפריקני בגין הפרת חוקים האוסרים על 'פעולות נגד הטבע' לאחר שסירב לכאורה לשלם לגבר אחר, מטר דיופ (שנידון ל-3 שנות מאסר) עבור שירות מיני שהעניק לו בנוסף לאישומים נוספים של החזקת נשק בלתי חוקי'."בדצמבר 2012 זוג הומוסקסואלים הוכו באכזריות ליד הבירה דקר על ידי אחד ההורים של הזוג לאחר שנתפסו מקיימים יחסי מין.
2013
בעת ביקורו בסנגל ביוני 2013, קרא נשיא ארצות הברית ברק אובמה למדינות אפריקה להעניק לאזרחי להט"ב בשטחן שוויון זכויות בחוק. נשיא סנגל, מאקי סאל, הגיב באומרו כי "אנחנו עדיין לא מוכנים לבטל את ההפללה של הומוסקסואליות". סאל התעקש על כך שסנגל מוגדרת כ-"מאוד סובלנית" והוסיף כי אי הכשרתה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בחוק "לא מעידה על כך שאנחנו הומופובים". הוא אמר שמדינות "מקבלות החלטות בנושאים מורכבים בזמן שלהן, וציין שסנגל "הוציאה מחוץ לחוק את עונש המוות על פעילות הומוסקסואלית בעוד שמדינות אחרות לא". "הומוסקסואלים אינם נרדפים, אבל לעת עתה הם חייבים לקבל את הבחירות של סנגלים אחרים" אמר. הארגון אמנסטי אינטרנשיונל דחק בעבר בנשיא אובמה להשתמש במסע הביקורים שלו ברחבי אפריקה כדי להתבטא נגד איומים שמופנים נגד אזרחי להט"ב ביבשת שלדבריו "הגיעו לרמות מסוכנות". לפני מסעו ליבשת, ממשל אובמה אופיין כמי שנוקט בגישה "זהירה" לקידום זכויות להט"ב באפריקה כדי למנוע "הצתת תגובה נגדית שעלולה לסכן פעילים מקומיים".
2018
בספטמבר 2018 ארבעה אזרחים סנגלים, שני גברים ושתי נשים, נעצרו בבירה דקר על ידי המשטרה המקומית בגין ביצוע פעילות הומוסקסואלית בהסכמה לאחר שמקומיים בשכונה שלהם הפיצו סרטונים שבהם נראו עוסקים ביחסים מיניים, כחלק מ-"מסע פרסום של הפחדה לפני הבחירות לנשיאות סנגל 2019 כדי שמתמודדים לא יוצגו כמי שבעד חקיקת זכויות להט"ב" לדבריי פעילי זכויות להט"ב מקומיים.
2009
ועדת האו"ם לזכויות אדם השלימה באוקטובר 2009 את הסקירה התקופתית האוניברסלית שלה בנוגע למעמד זכויות האדם בסנגל. בסיומה, ההמלצות הבאות הועברו לסנגל על ידי מדינות שונות:
הוועדה סיכמה את תגובות משלחת סנגל להמלצות כדלקמן:"'בתגובה להצהרות הנוגעות להעמדה לדין של אנשים בשל נטייתם המינית, ראש המשלחת אמר כי הומוסקסואליות היא עניין פרטי, עם היסטוריה ארוכה בסנגל, ואינה כשלעצמה מהווה עילה להעמדה לדין. התביעות שהוזכרו התרחשו רק כאשר היחסים ההומוסקסואלים התקיימו בפומבי והיו בעלי אופי פולשני, ובכך הציבו אותם בסתירה דתית ומוסרית. לגבי אי-הפללה, המשלחת אמרה כי יש צורך לקחת בחשבון את התרבות הסנגלית ולהימנע מהחרפת הדחייה של הומוסקסואלים ומסכנת חייהם. בנוגע להומוסקסואליות, המשלחת נזכרה שהיא כבר מסרה את הפרטים הדרושים והצהירה כי ביטול הפללה של פעילות הומוסקסואלית בסנגל היא סוגיה מורכבת שתדרוש זמן ושיקול דעת זהיר בגלל הגורמים החברתיים הספציפיים המעורבים'."מדיקה ניאנג, שר החוץ של סנגל, הגיב בשם המשלחת הסנגלית ב-6 בפברואר 2009 למסקרנות הוועדה באומרו:"'אנשים בסנגל אינם עומדים לדין על רקע נטייתם המינית. נטייה מינית בסנגל היא עניין פרטי לחלוטין. זה עניין פרטי, לא יותר מזה. כבר שנים רבות אנו רואים הומוסקסואליות במדינה שלנו וזה מעולם לא הוביל למצבים שבהם הומוסקסואלים מוטרדים, נרדפים או עומדים לדין. מה שקרה הוא שהיו מצבים שבהם התנהגות מזעזעת שעמדה בסתירה לאמונות הדתיות שלנו ולמוסר אשר [באופן בלתי מובן] מעניש יחסי מין לא טבעיים. אבקש מכם להבין את המציאות החברתית של המדינה שלנו. זה נושא שהוא מאוד מורכב. זה נושא מאוד מסובך בסנגל. הרשו לי לומר שוב שבסנגל הומוסקסואלים חופשיים... אפילו הייתה לנו רפובליקה פדרלית שאישרה לגבר לשנות את שמו לשם של אישה. איש לא הזדעזע כאשר נשיא הרפובליקה אישר לאותו אדם לאמץ את שם האישה. אבל כשהומוסקסואליות הופכת לפומבית באופן בוטה זה מוביל למצבים מביכים. אתם צריכים להבין שאנחנו מדינה עם צורה סובלנית במיוחד של אסלאם. ובגלל זה עלינו להימנע מהתפתחות הפונדמנטליזם. עלינו להבטיח לכידות חברתית. עלינו גם לנקוט באמצעים כדי להגן על חייהם של הומוסקסואלים. לכן אני מבקש מכם לזכור את החברה שלנו, את המציאות הסוציולוגית שלנו. זהו נושא מסובך לחלוטין עבורנו שבו יש כמה בעיות אבל אנחנו מודעים להן. ברצוני לחזור לנושא חשוב מאוד. כולנו נאבקים על עצמאות השופטים שלנו, על עצמאות מערכת המשפט שלנו. אם בתי המשפט נותנים החלטה, אינך יכול לומר שהממשלה אחראית להחלטת בית המשפט. מערכת המשפט העצמאית נותנת החלטה. וזה מה שעשו בתי המשפט במקרה של המשפטים של ההומוסקסואלים האלה. ואני חייב לומר, במשך 25 שנה הייתי עורך דין בלשכה. אני מכיר את מערכת המשפט הסנגלית מבפנים, במהלך השנים הללו היו שלושה מקרים שבהם הובאו הומוסקסואלים בפני בתי המשפט. המקרה הראשון היה נישואים הומוסקסואלים מאורגנים עם הרבה מהומה והרבה פרסום. המשטרה עצרה אותם והתיק הוביל לזיכוי. המקרה השני של הומוסקסואלים התייחס לאזרח זר שכבר היה מבוגר למדי שנישא לנער סנגלי צעיר, ואני רוצה להזהיר אותכם... שאם קשיש מתחתן עם נער צעיר, הנער הצעיר עושה זאת כדי שיוכל להגר ולהיכנס לגור בצרפת או במדינה אחרת בחו'ל, זה האינטרס של הצעיר בחתונה. הדבר הוביל להרשעה והוגש ערעור על ההרשעה והקשיש הזר יצא מהמדינה לאחר שזוכה בערעור. והמקרה השלישי הוא המקרה של הומוסקסואלים ששוב חברו יחד לצד הרבה מהומה וביצעו פעולות שהובילו להתפרעות בשכונה. השכנים התלוננו והמשטרה פעלה. זה כבר נדון בערכאה הראשונה, ועל פסק דין זה הוגש ערעור, ומערכת המשפט מטפלת כעת בתיק זה באופן עצמאי בערעור'."באוקטובר 2013 ועדת האו"ם לזכויות אדם השלימה שוב את הסקירה התקופתית האוניברסלית שלה בנוגע למעמד זכויות האדם בסנגל. בסיומה, ההמלצות הבאות הועברו לסנגל על ידי מדינות שונות:
משלחת סנגל סירבה לקבל את ההמלצות והסבירה בתגובה כי "עצם היותו של אדם הומוסקסואל אינו מהווה פשע אף על פי שפעילות הומוסקסואלית בין זוגות מאותו המין כן". סידיקי קאבה, שר המשפטים של סנגל, הגיב בשם המשלחת הסנגלית ב-21 באוקטובר 2013 למסקנות הוועדה באומרו:"'אין הפללה של הומוסקסואליות בסנגל. סעיף 319 מדבר על מעשים מנוגדים לטבע. העובדה שאדם הומוסקסואל בסנגל איננה מוגדרת כפשע, ולא הייתה כל העמדה לדין או משפט של אנשים שהם הומוסקסואלים על פי הקוד הפלילי'."
כיכר עירונית
המושג כיכר בעל משמעות שונה לאוכלוסיות בעולם. כיום כיכר מהווה אלמנט בהתפתחות העיר, כאשר העושר של המושג משתנה ללא הרף עם השתנות הזמן, כולל שינויים בתרבות, בטכנולוגיה, בתחבורה, בפוליטיקה, במערכות כלכליות ואתוסים של זמן.
היסטוריה
"כיכר הירדן" מוזכרת בבראשית י"ג בתור עמק מוקף הרים בצורת חצי עיגול, ובו מספר ערים ("ערי הכיכר").
ביוון העתיקה, העיר (הפוליס) נחלקה למספר חלקים, כאשר החלק המרכזי נקרא האגורה שהייתה מקום הכינוס של המועצה שניהלה את ענייני העיר.
מאוחר יותר התפתח ברומא העתיקה הפורום שעוצב בצורה של כיכר או מספר כיכרות (מחוברות לפי קווי מתאר טופוגרפיים) ששימש כמרכז עסקים המשפטי הציבורי של העיר.
באיסטנבול העתיקה בתקופת האימפריה הביזנטית היו שדרות שביניהן היו כיכרות בצורה המזכירה: "מחרוזת".
בימי הביניים קמו ערים רבות (אך לא גדולות במיוחד) אשר מיקומן נקבע על ידי מאפיינים טופוגרפיים כמו נהרות, חופי הים ומצרי יבשה. מאפיינים אלו גרמו להתפתחות גשרים והרחבת פיתוח העיר ולקשרים הדוקים פנים יבשתיים. התפתחות הגילדות, והעיסוק בענפים כלכליים, הפכו את הערים למרכזי מסחר פורחים. עם התפתחות הערים והתפתחות המיומנות השונות ניתן לראות טיפוסים שונים של ערים, שיכולות להתאפיין לפי רחובותיהם וכיכרותיהם המרכזיות. בנוסף לערים אלו, ישנן ערים שהתפתחו בצורה חופשית או תוכננו, בצורה מלאה או חלקית.
בהתפתחות של הסוגים השונים של הערים ניתן לראות סוגים שונים של הקצאת יעוד למקומות ציבוריים גדולים כמו: רחובות, כיכרות, שדרות, קניונים, גנים ציבוריים, מקומות ציבוריים פתוחים. כל אלו מושפעים מהתפתחות התרבויות השונות בעולם.
סוגי כיכרות
סוג אחד לכיכר הוא מקום ציבורי רחב או מקום פתוח במרכז העיר הנמצא בין בניינים עירוניים. הכיכר משמש לאיסוף אנשים ויש בו לעיתים חנויות. כיכר מסוג זה היא לרוב חלק מהיסטורית הפיתוח של מרכז העיר, שמהווה גם נקודת מפגש של רחובות וגם נקודה מרכזית בפיתוח וניהול ציבורי מקומי.
סוג אחר הוא אזור בסמוך לכביש מהיר בו יש מתקנים ציבוריים, מקום שנותן שירותים לקהל רחב. כלומר מרכז קניות, שוק או מתחם של חנויות בנקים בתי קולנוע, תיאטראות וכו' במיקום בדרך מהירה בו השהות היא יותר זמנית ופחות קבועה. זוהי כיכר עסקית המפותחת כחלק מהאזור המסחרי של העיר. לרוב חלק גדול בהתפתחות של פרברי המשרדים היא התפתחות כיכר משרדים, שנבנת על ידי הבעלים או מנהלים בכוונה לפיתוח של המרחב הכללי באמצעות מימון פרטי. לדוגמה, בשנות ה-60 של המאה ה-20 החלה התפתחות מוגברת בניו יורק ומפתחים של בנייני המשרדים הגבוהים נטו לעצב את קומות התחתית כפלאזה שמטרתה להפוך את הבניין כולו למרשים יותר. ישנם כיכרות המשולבות עם מדרחוב, שדרה, פארק וישנם כאלה המשמשות גם עבור "תהלוכות או מצעדים" בעיקר במדינות דיקטטוריות בהם גם משולבים בכיכר גם "יציע" עבור אנשים מכובדים והמבנים סביבה פונים ברובם עם כל החזיתות אל הכיכר עצמה. במהלך המאה ה-20 הוקמו בערים גדולות ברחבי העולם שדרות רחבות המשמשות גם בתור: "כיכר לאומית (להבדיל: שדרה לאומית)" הנמצאות בעיר הבירה וסביבה מרוכזים לעיתים גם מבני הממשל של המדינה, מוזיאונים לאומיים, חברות לאומיות, מוסדות תרבות חשובים, ולעיתים גם מרכזי בילוי ומסחר ולעיתים גם משמשות גם עבור נאומים של פוליטיקאים וראשי המדינה או משמשות בתור כרטיס הביקור של המדינה עבור המבקרים בה.
במדינות דרום-אירופה המונח "כיכר" מתחלק לכמה סוגים:
דוגמה השוואתית
במרכז פילדלפיה יש כיכר שבה עומד בניין העירייה ובמרחקים שווים מהמרכז ארבע כיכרות שנועדו למגורים, כאשר הגורל של כל כיכר נותן דוגמה יוצאת במינה לסוגים שונים של כיכרות, כאשר כולן בעלות אותו גודל וגיל, שגורלן שונה על אף שבמקור כולן נועדו לאותה המטרה.
מייקינס
מייקינס (Mykines) הוא המערבי מבין 18 איי פארו. באי נמצא יישוב אחד הקרוי על שם האי.
גאוגרפיה
באי שני הרים: קנוקור (560 מטר) וארנאפיאל (350 מטר).
האי מקושר בגשר להולכי רגל לאי מייקינסהולמור המצוי דרומית לאי מייקינס, מעברו של מצר ים שרוחבו 35 מטרים.
שם האי
משערים שמקורו של שם האי בשפה קדם-נורדית, וככל הנראה השם מקורו בקלטית: "מוק איניס" שפירושו "אי החזירים", או מגאלית סקוטית "מוק מהארה" שפירושו לווייתנים.
אוכלוסייה - נתונים היסטוריים
אוכלוסייה מאז שנת 1769:
קנגורי ענק
קנגורי ענק (שם מדעי: Sthenurinae) היא תת-משפחה נכחדת של יונקי כיס ממשפחת הקנגוריים שבסדרת הקנגוראים. הם חיו בפליוקן עד הפליסטוקן מלפני 5 מיליון שנה עד לפני 11,700 שנה.
מאפיינים
כשמם הם היו גדולים בהרבה ממיני הקנגורו המודרניים, גם מהקנגורו האדום, הגדול בכיסאים החיים. הגדול ביותר בבני קבוצה זו היה הפרוקופטודון (Procoptodon) שהגיע לגובה של מעל 2 מטרים ושקל 230 קילוגרם. הם שונים מבני תת-משפחת הקנגורים וקרובים יותר למין וולבי ארנבי מפוספס.
יצורים אלה היו בעלי פנים קצרות, ולפי מבנה שיניהם כנראה ניזונו מרעייה או אולי השתמשו בזרועותיהם הגדולות כדי להוריד עלים מענפים. בניגוד לקנגורים החיים, הם לא יכלו לקפץ עקב גודלם, זנבם הקצר, מבנה הטפרים דמוי-הפרסה שלהם ועצמות האגן, שדומים לעצמות פרימטים גדולים. נראה שהם נעו בדומה לגורילות ביערות הקדומים של אוסטרליה.
למרות גודלם היו להם הרבה טורפים: אריות כיס, לטאת המגלניה, הנחש וונאמבי ותניני ענק מתת-המשפחה מקוסוכיניים. ייתכן מאוד שהם ניצודו גם בידי האדם שהגיע לאוסטרליה.
צ'חאלתה (נהר)
נהר צ'חאלתָה (בגאורגית: ჩხალთა) הוא נהר באבחזיה גאורגיה הזורם בין הרכס הראשי של הרי הקווקז המערבי לבין רכס הרי צ'חאלתה. הוא מתמזג עם הנהרות אדנגה ומארוח וזורם יחד עימם לנהר קודורי בגובה של 600 מטר מעל פני הים נמצא הכפר צ'חאלתה, שעד ליולי אוגוסט 2005 היה מקום מושבה של מיליציית מונאדירה.
ערוץ הנהר עמוק וחשוך, ומאופיין בצמחייה צפופה של יערות עצי אורן, אשור ואשוח. הנהר זורם בינות להרים החשובים ביותר בקווקז המערבי: דומבאי-אולגן המתנשא לגובה 4,047 מטר ו-17 הרים שפיסגתם גבוה מ-3,000 מטר מעל פני הים, כולל מארוחה-באשי, אצאוט, סופרודז'ו ופטיש.
בחפירות ארכאולוגיות באגן צ'חאלתה נתגלו דולמנים.
יער השלום
יער השלום הוא יער במרכז ירושלים, בין טיילת ארמון הנציב לאבו תור. היער נטוע ברובו עצי אורן, ברוש וארז ובשטחו עובר נחל אצל המתחבר לנחל קדרון. בעבר היער היה גדול הרבה יותר אך הוא הולך ונעלם בעקבות בנייה, הצתות ושפכי פסולת בניין.
היסטוריה
היער ניטע על ידי קק"ל ב-1968 על שטח של כ-400 דונם באזור שהיה לפני מלחמת ששת הימים שטח ההפקר בין ירושלים הירדנית והישראלית, במלאת שנה לשחרור ירושלים ו-20 שנה למדינת ישראל. טקס ההכרזה על היער נערך ביום העצמאות, בנוכחת שר החוץ אבא אבן וראש העיר טדי קולק. היער נחנך ביולי 1968, לאחר שניטעו בו 35,000 עצים.
היער הוכשר לשמש כמרכז נופש ומרגוע ונבנו בו פינות ישיבה ומרכז נטיעות לתיירים. ביער הוקמה מצבה לזכר הספורטאים שנרצחו באולימפיאדת מינכן ב-1972, וכן גלעד לזכר 76 חללי גדוד 68 של חטיבת ירושלים, שנפלו במעוזי קו בר-לב בתעלת סואץ, במלחמת יום כיפור.
לכבוד חגיגות שלושת אלפים שנה לירושלים, בתחום היער הוקם "גן ילדי ישראל", בו הוקמו תצפיות על אתרים המייצגים תקופות שונות בתולדות העיר. ראש ממשלת איטליה, סילביו ברלוסקוני, נשיא ברית המועצות לשעבר מיכאל גורבצ'וב, הזמר חוליו איגלסיאס ועוד אישים מפורסמים נטעו עצים ביער.
נחל אצל
בתחום היער עובר נחל אצל (ואדי יאצול) שהוא אחד מיובליו העיליים של נחל קדרון בדרום מזרח ירושלים, בין הר אצל (רכס ארמון הנציב) לשכונת אבו תור.
אמת מים
בערוץ נחל אצל במעלה הנחל התגלו שרידים של אמת המים התחתונה מימי בית שני, שהובילה מים ממעיינות גוש עציון לירושלים. האמה מגיעה מבית לחם, חוצה במנהרה את רכס ארמון הנציב - הר אצל, ויוצאת למעלה נחל אצל. משם האמה עוברת בגבעת חנניה ונכנסת לעיר העתיקה דרך הר ציון. באזור נחל אצל נשתמרה האמה היטב וניתן לראות את מהלכה המקורי ואת צינור החרס שהותקן בתקופה העות'מאנית.
מערות קברים
על דופן מצוק הנחל נחצבו מערות קבורה רבות המתוארכות לתקופה ההרודיאנית. המערות בנויות כאשכולות של חדרים החצובים בסלע. בדפנות החדרים חצובים כוכים ששימשו להצבת גלוסקמאות.
ריכוז המערות יוצר מתחם קבורה מוגדר והן מהוות מדגם מייצג של תרבות וטכנולוגית קבורה מתקופת הורדוס. בחפירות שנערכו באתר על ידי רשות העתיקות, נתגלו גלוסקמאות מעוטרות ועליהן כתובות בעברית.
מרכז המבקרים
עמותת אלע"ד מפעילה מרכז מבקרים במתחם קק"ל ביער. במתחם נמצאים משרדי מכון מגלי"ם, משרדים של אלע"ד, נקודת מפגש היציאה לסיורי סגווי בטיילת ארמון הנציב ואזור קמפינג עירוני בתפעולה.
ראובן שרי
ראובן שָׁרִי (7 באפריל 1903 - 6 ביולי 1989) היה איש ציבור ישראלי שכיהן כנציב שירות המדינה, חבר הכנסת וסגן שר התחבורה מטעם מפא"י וסגן ראש עיריית ירושלים.
ביוגרפיה
שרי נולד בשם ראובן שרייבמן בשנת 1903 בקומרט שבבסרביה ברומניה. בילדותו קיבל חינוך מסורתי עברי בחדר ובבתי ספר עבריים. ביו מוריו נמנו יעקב פיכמן וש' בן-ציון. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת יאשי. לאורך השנים היה פעיל בקרב הנוער הציוני ונמנה בין מייסדי תנועת "צעירי ציון" ברומניה. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל.
עם עלייתו נרשם שרי בלשכת העבודה כפועל פשוט, על אף השכלתו האקדמאית. תחילה התיישב בכפר חסידים ופעל בו בבניין ובחקלאות, כמו גם בחיפה, קריית עמל וגבעת טבעון. בין היתר עסק בייבוש הביצות באזור נחל קישון ועמק זבולון. באלו עסק עד 1930, עת נקרא לשמש מזכיר מועצת הפועלים בכפר סבא. לאחר מכן המשיך בפעילות ציבורית בהיותו מזכיר מועצת פועלי רחובות (1934 – 1943) ומזכיר מועצת פועלי ירושלים (1943 – 1949). במקביל החל לפעול בארגון ההגנה והיה פעיל בו במהלך המרד הערבי הגדול.
פעילותו הציבורית הורחבה בירושלים בהיותו חבר מפא"י, מטעמה נבחר לחבר מועצת העירייה (1948, 1956 – 1958) ומונה לסגן ראש העירייה (1948 – 1951). כמו כן היה שרי חבר "ועדת המוסדות לענייני ירושלים" בימי המצור על העיר ומונה לעמוד בראש ועדת המשטרה לתכנון והקמת משטרה עברית בעיר.
במקביל לפעילותו בעיריית ירושלים נבחר שרי כחבר הכנסת וכיהן בכנסת הראשונה והשנייה. לאורך תקופת כהונתו היה חבר ועדת העבודה. בכנסת הראשונה כיהן גם כחבר ועדת הפנים וועדת השירותים הציבוריים. בכנסת השנייה חבר ועדת חוקה, חוק ומשפט ויו"ר ועדת המשנה לעניין חוק ביטוח לאומי. במהלך תקופת כהונתה של ממשלת ישראל השנייה היה סגנו של שר התחבורה דב יוסף.
בשנים 1957 – 1968 כיהן שרי כממונה על יחסי העבודה במשרד העבודה. משנת 1962 כיהן, במקביל, גם כנציב שירות המדינה.
לאחר צאתו לגמלאות נבחר שרי ליו"ר ארגון הגמלאים בירושלים. לאחר פטירתו אשתו, אניטה לבית צוקרמן, הקים לזכרה קרן לעידוד לימוד מוזיקה בקרב תלמידי בית ספר יסודי.
זכה להוקרה בהיותו יקיר העיר ירושלים ויקיר ההסתדרות. ב-1993 נקרא על שמו רחוב בירושלים.
לא בלי בתי (סרט)
עלילה
בטי האמריקנית נשואה למודי, רופא אמריקני ממוצא איראני והם מגדלים ביחד ילדה בשם מהטוב, בעיר שיקגו. הם נראים כמשפחה מאושרת למדי. אולם, לאט לאט, היחסים בין ארצות הברית לבין איראן מתדרדרים ועוברי אורח, כמו גם עמיתים לעבודה, שוב ושוב משפילים את מודי בשל מוצאו. בסופו של דבר, מודי מפוטר מעבודתו, אך לא מגלה זאת לאשתו ולבתו.
מודי משכנע את אשתו ובתו לבוא לביקור באיראן, בבית הוריו. לאחר שהן מגיעות, מתברר להן כי מודי לא מתכוון לחזור לעולם לארצות הברית וכי הן לא יכולות לחזור גם כן, בלא רשותו. הן לא יכולות לעשות כמעט שום דבר בלא רשותו, כי חוקי המדינה האירנית הפכו לשוביניסטים. הן לא יכולות אפילו להשתמש בטלפון בלא רשותו.
בטי ובתה מחליטות להימלט מן המדינה הפונדמנטליסטית מנסות להשיג ידידי אמת, שיעזרו להן בזה. הן מתקשות למצוא ידידים כאלו במקום החדש, גם משום שהן לא מכירות את השפה ולא יכולות לסמוך כמעט על אף אחד. בטי מוצאת אישה נוספת במצבה ומנסה לשתף איתה פעולה למציאת פתרון. אך אותה אישה נכנעת לחלוטין לבעלה האלים ומלשינה על בטי למודי וזה גם כן מפעיל אלימות כלפי בטי. בטי גם לא מצליחה להשיג התערבות בינלאומית, כי הדיפלומטים הזרים היחידים שנותרים באיראן, הם שווייצרים, ואלו אדישים לחלוטין לבעיותיה.
בינתיים, גם מודי מתאכזב מאיראן, שרואה בו אמריקני ושוללת ממנו את הזכות לעבוד. אבל הוא לא יכול לעזוב את איראן, כי אם הוא יחזור אל המערב, הוא יואשם בחטיפת אשתו ובתו. לכן מודי פותח מרפאה לא חוקית ונאלץ להשתמש בבטי כמזכירתו. הדבר נותן לבטי הזדמנות להכיר הרבה איראנים, שלא בדיוק מצייתים לחוק ומגיעים למרפאה לא חוקית ונותן לה גם טלפון בידיים.
בסופו של דבר, בטי מצליחה לצור קשר עם ארגון, שמבריח אנשים מאיראן לטורקיה, דרך כורדיסטן. הברחת בטי לבדה, היא קלה יחסית. אך בטי ואנשי הארגון ממתינים זמן רב לרגע הנכון להברחתה שלה ביחד עם בתה. מודי מתחיל לחשוד, שמשהו אינו כשורה ומציע לבטי, שהיא תטוס לבדה לחופשה בארצות הברית, כדי לבקר את הוריה. היא כמעט מתפתה לעשות זאת, אך חבריה החדשים מגלים לה, שהיא לא תורשה לעולם לחזור לאיראן ולא תזכה לעולם לראות עוד את בתה.
צילום הסרט
מרבית צילומי הסרט נעשו בישראל, באתרים ביפו, תל אביב ועכו. עוד צילומים נעשו בארצות הברית ובטורקיה. בסרט ניתן לזהות מבנים מפורסמים בישראל כמו חאן אל-עומדאן בעכו המככב בתור בית הספר האיראני, העבודה על הסרט נעשתה באולפני ג.ג. ישראל בנווה אילן. כמו כן בעקבות כך שצילומי הסרט נעשו בישראל מרבית שחקני המשנה הם ישראליים.
ביקורות
"לא בלי בתי" ספג ביקורת על מצג שווא, כביכול, של המוסלמים האיראנים ושל התרבות האסלאמית האיראנית. בניו יורק טיימס בסקירה, מצוין כי הסרט "מנצל את הסטריאוטיפ הדמוני של איראן ... זהו כישלון אמנותי מוחלט, והסתמכות על הסטריאוטיפ התרבותי הוא הגורם העיקרי". סקירה של לוס אנג'לס טיימס תיארה את הסרט בתור "מאוזן ומעוות", אשר "אינו מבחין בין המדינה (איראן) לבין אנשים". בסקירה של מבקר הקולנוע רוג'ר איברט מצוין שהסרט עושה "טעויות מוסריות גזעניות, מדאיגות מאוד". בתגובה לסרט "לא בלי בתי", יצא סרט תיעודי, שכותרתו "בלי בתי", הסרט מורכב מראיונות עם מודי מחמודי באיראן על סיפורה של בטי.
פרסים
סאלי פילד הייתה מועמדת לפרס פטל הזהב עבור השחקנית הראשית הטובה ביותר, בעוד שילה רוזנטל זכתה בפרס האמן הצעיר עבור השחקנית הטובה ביותר.
אליהו מפריז
רבי אליהו מפריז (המאה ה-12. מכונה גם רבי אליהו הצרפתי ורבינו התשבי) היה מראשוני בעלי התוספות בצרפת. חי בפריז ולימד בה תורה בזמנם של רבינו תם ורשב"ם.
בני דורו ותלמידיו
אביו של רבי אליהו היה רבי יהודה, ובנו רבי מאיר.
אפרים אלימלך אורבך כתב כי בפריז היה רבי אליהו חברו של רבי יום טוב ב"ר יהודה מפריז, בנו של הריב"ן, ואולי גם שימשו שניהם יחדיו כדיינים בבית הדין של פריז. בסוף ימיו חי בפריז רבינו חיים כהן, תלמידו של רבנו תם, ורבי אליהו שאל ממנו את דעת רבנו תם.
מתלמידיו היה רבי משה מפונטייזא (Pontoise) וככל הנראה גם הריצב"א, לימים מגדולי הדור הבא.
הראב"ן כינה את רבינו אליהו "אלופי ומיודעי", ורבי משולם ממילואן כותב עליו "אין עזרה ננעלת בישראל על אדם כמותו בענווה וביראת חטא".
חיבוריו
פירושיו ותשובותיו מובאים בתוספות למסכתות רבות, וכן במחזור ויטרי, בספר העיטור, ספר היראים, ספר הרוקח, ספר המנהיג, ספר הראב"ן, הראבי"ה, תשובות מהר"ם מרוטנבורג, ובמרדכי.
מלבד פסקיו ותשובותיו בהלכה ובפלפול, שלח רבי אליהו את ידו גם בפיוט.
מדעי כדור הארץ
מדעי כדור הארץ הוא ענף במדעי הטבע העוסק בחקר כדור הארץ, ויש הרואים בו כמקרה פרטי של מדעים פלנטריים, החוקר את כוכב הלכת שלנו. במדעי כדור הארץ קיימות שתי גישות מחקר והן: רדוקציוניזם והוליזם. הדיסיפלינה הרשמית של מדעי כדור הארץ כוללת את חקר האטמוספירה, ההידרוספירה, הביוספירה האוקיינוסים וכמו כן את כדור הארץ כגוף מוצק. מדעי כדור הארץ משתמשים בכלי מחקר מפיזיקה, כימיה, ביולוגיה, כרונולוגיה ומתמטיקה כדי לאפשר הבנה כוללת של פעולת כדור הארץ כמערכת וכיצד התפתח לצורתו המוכרת לנו כיום. מדעי כדור הארץ מיוחדים במדעים פלנטריים הן מכיוון שכמות המידע הרחב ביחס לכוכבי לכת אחרים מאפשר שיטות המחקר נרחבות יותר והן מכיוון שבכדור הארץ קיימת אקולוגיה הכוללת ביוספרה.
לימוד מדעי כדור הארץ
בישראל ניתן ללמוד מדעי כדור הארץ, בין היתר, באוניברסיטה הפתוחה. במכון ויצמן יש אפשרות לעשות בגרות במדעי כדור הארץ, השווה לשתי נקודות בגרות.
פנים כדור הארץ
מתחת לקרום כדור הארץ קיימת שכבה נוזלית חמה וסמיכה מאוד המכילה מאגמה, הנקראת מעטפת כדור הארץ. החום הרב שבה נוצר עקב קרינה רדיואקטיבית הנפלטת ממתכות כבדות הנמצאות בה. סומך השכבה והעובדה שבעומק רב יותר בכדור הארץ שורר חום רב יותר יוצרים תופעה המכונה "זרמי קונבקציה" והם שגורמים לתזוזה האיטית של הלוחות הטקטוניים. תזוזת לוח טקטוני יוצרת בו זמנית התרחבות של סדק מצידו האחד הגורמת לעליית מאגמה מהמעטפת לקרום והתקררותה על ידי מי ים (תהליך הנקרא התפשטות קרקעית הים) וסגירת סדק ויצירת לחץ מצידו השני עם לוח טקטוני אחר שיכול לגרום לתופעה המוכרת בשם הפחתה.
השדה המגנטי של כדור הארץ
בגלעין כדור הארץ שוררת טמפרטורה הגבוהה בהרבה מנקודת קירי, הנקודה שבה מתבטלת המגנטיות הטבעית של החומר. לכן משערים שהשדה המגנטי של כדור הארץ, נוצר כתוצאה מהתחככות וסיבוב הגלעין החיצוני הנוזלי על הגלעין הפנימי המוצק, תנועה זו יוצרת זרמים חשמליים, בדומה לדינמו, וכך מתקבל השדה המגנטי של כדור הארץ - תאוריה זו ידועה בשם תאוריית הדינמו.
אטמוספירת כדור הארץ
השדה המגנטי שנוצר עקב תזוזות בליבה הברזלית הנוזלית של כדור הארץ יוצר את המגנטוספירה המשמשת כמגן של פני כדור הארץ מרוח שמש.
כמו כן מגינה האטמוספירה על היצורים החיים בכדור הארץ מפני הקרינה הקוסמית. רמת ההגנה של האטמוספירה גבוהה מספיק כדי למנוע הכחדה מוחלטת של כל היצורים החיים ונמוכה דייה כדי לאפשר קיומם של מוטציות גנטיות המגדילות את המגוון החי בביוספירה.
מייקל פ. אנדרסון
מייקל פיליפ אנדרסון (25 בדצמבר 1959 – 1 בפברואר 2003) היה לוטננט קולונל בחיל האוויר של ארצות הברית, פיזיקאי ואסטרונאוט בנאס"א. אנדרסון נמנה עם צוות מעבורת החלל קולומביה במסגרת משימת STS-107 ונספה יחד עם צוות המעבורת באסון מעבורת החלל קולומביה – כאשר זו התפרקה עם כניסתה בחזרה לאטמוספירה של כדור הארץ. אנדרסון שימש כפיזיקאי האחראי על מבצעים וניסויים מדעיים בקולומביה. לאחר מותו זכה במדליות כבוד.
ראשית חייו
אנדרסון נולד בשנת 1959 לברברה ובובי אנדרסון. אביו היה טכנאי מטוסים בבסיס חיל האוויר בפלטסבורג ליד ניו יורק ולאחר מכן הוצב בבסיס חיל האוויר פיירצ'יילד כ-12 ק"מ מחוץ לספוקיין, וושינגטון, בה אנדרסון גדל. אנדרסון סיים את בית הספר התיכון "צ'ייני". הוא היה אחד מארבעת האפרו-אמריקאים מכל בית הספר בו למדו 200 תלמידים. בשנת 1981 אנדרסון סיים תואר ראשון במדעים בפיזיקה ובאסטרונומיה, באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל. בשנת 1990 קיבל תואר שני בפיזיקה מאת אוניברסיטת קרייטון באומהה.
בחיל האוויר
לאחר השלמת תואר ראשון אנדרסון התגייס לקצונה בחיל האוויר האמריקאי, לאחר השלמת האימונים בבסיס חיל האוויר קסלר במיסיסיפי, הוא הוצב בבסיס חיל האוויר רנדולף בטקסס. בטקסס שימש כראש צוות התמיכה בתקשורת עבור טייסת תחזוקה אווירית 2015, ולאחר מכן היה מנהל מערכת תיקשורת הנתונים בבסיס.
בשנת 1986 הוא נבחר ללכת לקורס טיס בבסיס חיל האוויר ואנס באוקלהומה. לאחר סיום הקורס הוא הוצב בטייסת 2 של פיקוד ושליטה בבסיס חיל האוויר אופוט (offutt) בנברסקה, כטייס מטוסי בואינג EC-135. הוא הטיס את מטוס השליטה ובקרה "זכוכית מגדלת" של פיקוד האוויר האסטרטגי. במהלך השירות שם הוא השלים את התואר השני שלו.
החל ינואר 1991 ועד ספטמבר 1992 הוא שירת כמפקד ומדריך טיסה בטייסת תדלוק אווירי 920 בבסיס חיל האוויר וורטסמית' במישיגן. מספטמבר 1992 ועד פברואר 1995 היה מדריך טיסה וקצין טקטי בכנף הטיסה 380 בפלטסבורג, מדינת ניו יורק.
אנדרסון הטיס מספר כלי טיס (בהם בואינג KC-135 סטרטוטנקר ו-T-38 טאלון) וצבר יותר מ-3,000 שעות טיסה. הוא גם תיפקד כמדריך טיסה בסוף שנת 1994, כשנאס"א בחרה בו כמועמד לאסטרונאוט.
בנאס"א
אנדרסון נבחר לכיתת האסטרונאוטים של 1994, כיתה שכללה 19 אסטרונאוטים מתוך 2962 מועמדים. הוא התחיל את האימונים בפברואר 1995, ולאחר ההכשרה הוא הוסמך כמומחה משימה, וקיבל משימות לתמיכת משימות המעבורת במשרד האסטרונאוטים.
אנדרסון ביצע שתי טיסות לחלל, ושהה בחלל 593 שעות.
טיסתו הראשונה לחלל הייתה ב-1998, כשהוא טס כמומחה משימתי על מעבורת החלל אנדוור במשימה STS-89, בין התאריכים 22–31 בינואר 1998. משימה זו הייתה המשימה השמינית של תוכנית מיר ומעבורות החלל. במסגרת המשימה המעבורת הביאה את האסטרונאוטים סאליזן שאפירוב ואנדרו תומאס לתחנה והחזירה את דייוויד וולף. המשימה נמשכה 8 ימים, 19 שעות ו-47 שעות.
טיסתו השנייה עשה כמפקד מטען ייעודי על מעבורת החלל קולומביה במשימה STS-107. המשימה נמשכה 15 יום, 22 שעות ו-22 דקות עד שהמעבורת התפרקה באסון מעבורת החלל קולומביה בה נספה יחד עם שאר אנשי הצוות, 16 דקות לפני הנחיתה.
הותיר אחריו אישה ושתי בנות.
פרסים והוקרה
לאנדרסון הוענקו מספר פרסים והוקרה, חלקם לאחר מותו באסון מעבורת החלל קולומביה. הסמל † מציין שהאות הוענק לאחר מותו.
צנטרומר
צנטרומר (באנגלית: Centromere) הוא אזור בכרומוזומים של יצורים איקריוטיים, אשר יש לו תפקיד בעל חשיבות עליונה בזיווג של כרומוזומים הומולוגיים בעת חלוקת התא. לצנטרומר יש גם תפקיד בבקרת גנים.
הצנטרומר הוא האזור שבו מתחברות כרומטידות אחיות האחת לשנייה כשהכרומוזום מצוי במצבו המשוכפל, לקראת ובזמן חלוקת התא. הצנטרומר הוא האזור שאליו נקשר כישור התא בעת חלוקת התא. כישור התא מורכב מחלבונים סיביים המושכים את הכרומטידות לכיוונים מנוגדים, גורמים לניתוקן האחת מהשנייה ולנדידתן כל אחת לעבר אחד מתאי הבת. מכלול כישור התא והצנטרומר בזמן חלוקת התא קרוי קינטוכור.
הצנטרומר, למרות שמו (צנטרום בלטינית פירושו "מרכז") אינו נמצא בדרך כלל במרכז הכרומוזום; מיקומו מחלק את הכרומוזום לזרוע ארוכה (מסומנת באות q) ולזרוע קצרה (p).
חיוניות הצנטרומר
פגמים בקוד הגנטי של הצנטרומר עלולים להוביל להיפרדות לא-תקינה של הכרומטידות בזמן חלוקת התא. דבר זה גורם להיווצרות שני תאי בת בעלי פלואידיות (מספר העותקים של כל כרומוזום) שונה. מספר פגמים גנטיים חמורים נגרמים כתוצאה מכך. בתסמונת דאון, למשל, קיים עותק שלישי של כרומוזום מספר 21 בכל תאי הגוף.
הצנטרומר הוא אזור מיוחד בתוך הכרומוזום האאוקריוטי, אשר בזכותו מתאפשרת ההפרדה בין כרומטידות אחיות (כפולות של אותו כרומוזום). בעזרתו מופרדות שתי הכרומטידות האחיות במהלך מיטוזה לשני תאי בת נפרדים. הצנטרומר הוא אזור שאפשר לראות ציטולוגית באאוקריוטים עילאיים. הצד החיצוני של הצנטרומר הוא האתר בו קינטוכורים נבנים: הקינטוכור הוא שמאפשר את הקישור למיקרוטובולי (לצד ה+). במיטוזה, הקינטוכורים עושים:
סוגים
יש שני סוגים של צנטרומרים באאוקריוטים:
צנטרומר מקומי:
צנטרומר דיפיוזי: צנטרומר כזה הוא קינטוכורים קושרי מיקרוטובולי מפוזרים לכל אורכו של הכרומוזום.
יחסי יוון–פורטוגל
יחסי יוון–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין יוון לפורטוגל.
רקע כללי
ברמה הפוליטית, היחסים בין יוון לפורטוגל הם ברמה טובה מאוד, והם נקבעים במידה רבה על ידי השתתפותן של שתי המדינות באיחוד האירופי ובנאט"ו. לשתי המדינות יש הרבה מן המשותף בתחום התרבותי, וישנן גם תוכניות למלגות וחילופי מדעים. יוון דחפה להצטרפות פורטוגל למשחקי הים התיכון.
היסטוריה
יוון העתיקה שמרה על קשרים והתנחלויות בפורטוגל. המושבה היוונית העתיקה ביותר במה שהיא כיום פורטוגל נמצאת בטווירה, מהמאה הרביעית לפני הספירה. היו קשרי סחר לאורך כל החוף לסנטה אולאיה ומצפון.
בעוד פורטוגל הייתה בעיקר תחת שלטון ערבי בין 711 עד להקמתה בשנת 1143, יוון נותרה ביזנטית מ-395 עד 1453. לאחר מכן, יוון הפכה לחלק מהאימפריה העות'מאנית עד המהפכה היוונית משנת 1821, ואילו האימפריה הקולוניאלית הפורטוגלית עיצבה את האוריינטציה הלא-אירופית של פורטוגל במשך מאות שנים מאז המאה ה-15.
יוון, שהייתה עצמאית מאז 1827, ופורטוגל, כוננו אז יחסים דיפלומטיים. שגריר יוון במדריד, אנדראס מטקסס, היה השגריר היווני הראשון בליסבון שהוסמך לשתי המדינות משנת 1835, ואילו מרטינו טייציירה הום דה ברדרוד, בתפקיד המיניסטרו פלניפוטנציאריו הפורטוגזי, שהיה השגריר בבוקרשט, הוסמך אף לאתונה בשנת 1919 כשגריר פורטוגל הראשון ביוון.
איאן מקפירסון
איאן ביוקנן מקפירסון (אנגלית: Ian Buchanan McPherson; 26 ביולי 1920 - מרץ 1983) היה כדורגלן סקוטי.
יחסי יוון–פורטוגל
היסטוריה
ב-29 במאי 1924 הכירה ממשלת פורטוגל ברפובליקה ההלנית השנייה.
איאן מקפירסון
קריירה
מקפירסון נולד בגלאזגו, ושיחק בקבוצת הנוער של גלאזגו ריינג'רס עד תחילת מלחמת העולם השנייה והשעיית משחקי הכדורגל הרשמיים. מקפירסון עזב את ריינג'רס על מנת להצטרף לחיל האוויר המלכותי, וקיבל את אות ההצטיינות Distinguished Flying Cross. לאחר שסיים את שירותו הוא הצטרף לנוטס קאונטי ב-1945, והשתתף בליגות אזוריות שהיו קיימות בזמן המלחמה. באוגוסט 1946 הוא הצטרף למועדון הלונדוני ארסנל (שזה עתה קודם לליגה הראשונה), לאחר עונה אחת בלבד במדי נוטס.
יחסי יוון–פורטוגל
היסטוריה
שתי המדינות חתמו על הסכם סחר ושילוח ראשון ב-15 באוגוסט 1938.
איאן מקפירסון
קריירה
הופעת הבכורה של מקפירסון הייתה בהפסד 1 - 6 לוולבס ב-31 באוגוסט 1946, שהיה הפסד הליגה הגדול ביותר מזה עשרים שנה והמשחק הראשון של ארסנל לאחר המלחמה. למרות יכולת טובה של ארסנל בשנות ה-30 המועדון נאבק על מקומו בליגה בעונה הראשונה שלאחר המלחמה, וסיים רק במקום ה-13; באותה עונה השתתף מקפירסון ב-40 משחקים כקיצוני ימני.