cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יום גשום בניו יורק
עלילה
הריאיון של אשלי עם פולארד מתוכנן להימשך שעה, שלאחריה קבעו גטסבי ואשלי ארוחת צהריים לתחילת הבילוי שלהם בעיר. במהלך הראיון פולארד מזמין את אשלי לצפות בהקרנה פרטית של סרטו החדש, מה שגורם לדחיית המפגש שלה עם גטסבי. כדי להעביר את הזמן גטסבי משוטט בעיר ונתקל בחבר שמצלם סרט קצר, והחבר מזמין אותו להשתתף בסרט בסצנה קצרה שבה עליו להתנשק עם שחקנית. גטסבי מופתע לגלות שהשחקנית היא צ'אן טיירל (סלינה גומז), אחותה הצעירה והמעצבנת של חברתו לשעבר. הסצנה מצולמת פעמים אחדות, וצ'אן מותחת ביקורת על איכות נשיקותיו של גטסבי. השניים נתקלים שוב זה בזה כאשר הם נכנסים לאותה מונית. התוכנית של גטסבי לפגוש את אשלי ממשיכה להשתבש, משום שאשלי נרתמת לסייע לפולארד, שנקלע למשבר יצירה, ולתסריטאי שלו, טד דווידוף (ג'וד לאו).
גטסבי וצ'אן יוצאים לביקור במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ושם גטסבי נתקל במקרה בדודו ודודתו שהגיע לעיר כדי להשתתף במסיבה של הוריו, מה שמחייב את גטסבי להגיע למסיבה.
אשלי וטד יוצאים לחפש את פולארד, שנעלם להם. בדרך טד רואה את אשתו, ומבין שהיא בוגדת בו עם חברו הטוב. טד מתעמת עם אשתו, ואשלי ממשיכה לחפש את פולארד ומגיעה לאולפן, שם היא נרגשת לפגוש את כוכב הקולנוע פרנסיסקו וגה (דייגו לונה) ומתלווה אליו. באותו זמן גטסבי משתתף במשחק פוקר וחוזר לחדרו במלון קרלייל כשבכיסיו כסף רב שבו זכה במשחק. הוא רואה בטלוויזיה כתבת רכילות, לפיה אשלי היא בת זוגו החדשה של וגה. הוא יורד לבר של המלון, שם הוא פוגש נערת ליווי בשם טרי, והוא שוכר את שירותיה כדי שתהיה בת זוגו במסיבה של הוריו.
פרנסיסקו וגה לוקח את אשלי למסיבה של אנשי קולנוע, שם היא פוגשת שוב את פולארד ואת טד. פרנסיסקו לוקח את אשלי לדירתו, וכשהם נערכים לקיום יחסי מין חברתו של פרנסיסקו מגיעה במפתיעה, מה שגורם לאשלי להימלט מהדירה כשרק מעיל גשם מכסה את גופה הכמעט עירום.
גטסבי מגיע למסיבה של הוריו עם טרי, אותה הוא מציג כאשלי אנרייט, אך תוך זמן קצר אמו מזהה את הזיוף ומגרשת את טרי. היא לוקחת את גטסבי לשיחה, ומגלה לו שגם היא הייתה זונה בצעירותה, ותוך כדי כך פגשה את אביו שהתאהב בה.
בסוף הערב אשלי, הרטובה מגשם, מגיעה למלון קרלייל, שם היא פוגשת את גטסבי המדוכדך ליד הפסנתר, ומנסה לשכנע אותו שדבר לו קרה בינה ובין פרנסיסקו.
למחרת בבוקר, טרם חזרתם המתוכננת למכללת יארדלי, גטסבי ואשלי יוצאים לטיול בכרכרה בסנטרל פארק. במהלך הטיול גטסבי מודיע לאשלי על סיום הקשר ביניהם ושהוא החליט לעזוב את המכללה ולהישאר בניו יורק, והוא יורד מהכרכרה. בהמשך היום הוא מגיע לשעון דלקורט שבסנטרל פארק, כשחזור של פנטסיה שהוא וצ'אן שוחחו עליה ביום הקודם. כשהשעון מראה את השעה שש גם צ'אן מגיעה לשם, והשניים מתנשקים בגשם.
המחלוקת סביב הסרט
הפקת הסרט בשנת 2017 נעשתה בתחילת פעילותה של תנועת Me Too, והביאה להעלאה מחודשת של טענות משנת 1992 כלפי וודי אלן להטרדה מינית. באוקטובר 2017 הודיע אחד משחקני הסרט, גריפין ניומן שהוא מתחרט על הופעתו בסרט ושיותר לא יעבוד עם אלן. הוא תרם את שכרו מהסרט לארגון RAINN הנלחם בתקיפה מינית לסוגיה. בינואר 2018 טימותי שאלאמה תרם את שכרו מהסרט ל-RAINN, לתנועת Time's Up ולארגון נוסף בתחום זה. גם השחקניות סלינה גומז ורבקה הול תרמו את שכרן מהסרט לתנועת Time's Up.
איספריך (עיר)
אִיסְפֶּרִיך (בבולגרית: Исперих) היא עיר בצפון מזרח בולגריה, השנייה בגודלה במחוז ראזגרד ושוכנת כ-307 ק"מ מהבירה סופיה ו-40 ק"מ מבירת המחוז ראזגרד. איספריך שקרויה על שמו של אספרוך מייסד האימפריה הבולגרית הראשונה, נודעת גם בשמה העות'מאני קֶמָאלָאר וממוקמת במישור הדנובה, צפונית להרי הבלקן. כ-7 קילומטרים צפונית מערבית לעיר מצוי הקבר התראקי בסוושטארי שהוא אתר מורשת עולמית ובסמיכות אליה מאוזוליאום ובית תפילה בקטשי בן המאה ה-17.
היסטוריה
ב-1545 נוסד היישוב כאשר משפחתו של מהגר עות'מאני בשם כמאל התיישבה במקום ולאורך שנים ארוכות כונה היישוב קמאלאר על שמו. גם לאחר תבוסת האימפריה העות'מאנית במלחמה העות'מאנית-רוסית (1877-1878) והקמת נסיכות בולגריה נותר היישוב בשמו המקורי. ב-1960 שונה שמו של היישוב לאיספריך והוא זכה למעמד של עיירה.
דמוגרפיה
אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון (תמותה לעומת ילודה ובמגמת הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה למערב אירופה. בין 2000 – 2009 קטנה אוכלוסיית איספריך ב-7.1%. שיעור הילודה הוא 10 נפשות לכל 1,000 תושבים, לעומת שיעור התמותה העומד על 15.1 נפשות לכל 1,000 תושבים. 50.5% מקרב האוכלוסייה הן נשים ו-49.5% הם גברים. כמחצית מתושבי העיירה הם ממוצא טורקי, 40% הם בולגרים וכ-10% הם צוענים.
אקלים
באיספריך שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית מקצינה, הגורמת להפרשי טמפרטורות משמעותיים בין הקיץ לחורף וכמות משקעים נמוכה יחסית לממוצע הארצי, העומדת על 656 מילימטרים בשנה. החודש הגשום בשנה הוא יוני והשחון הוא פברואר. שלגים יורדים מנובמבר ועד אפריל. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 10.3oc וערכי הקיצון נעים ממינוס 2oc בינואר ועד 24oc ביולי.
נחשול
נחשול הוא גל ים גדול. {{פירושונים|
ראו גם
}}
נישואים סיניים
נישואים סיניים מסורתיים הוא טקס חגיגי בחברות בעלות תרבות סינית, המערבות נישואין עם הסדרה מוקדמת בין משפחות הנישאים. בתרבות הסינית אהבה רומנטית היא מותרת, ומונוגמיה היא הדרך המקובלת לחיות כנשואים לרוב האזרחים (בעבר הייתה גם הפוליגיניה מותרת).
הנישואים בראייה הקונפוציאנית
בחשיבה הקונפוציאנית, לנישואים יש חשיבות מרובה הן בהיבט המשפחתי והן בהיבט החברתי, וכן לטיפוח "הטוב והישר". גילוי עריות נחשב באופן מסורתי כנישואים בין שני בני אדם בעלי אותו שם משפחה. בראייה הקונפוציאנית הנישואים מחברים יחד משפחות בעלות שם משפחה שונה, וכך ממשיכות את שם המשפחה של האב. בשל כך האירוע חשוב לכלל המשפחה ולא רק לזוג הנישא. באופן כללי זוהי הסיבה שבגינה מועדפת לידת בנים על פני בנות. בהיסטוריה הסינית היו פעמים רבות שהנישואים השפיעו על היציבות הפוליטית והקשרים הבין מדינתיים של סין.
Bridge over Troubled Water (אלבום)
רקע
בעת יציאת האלבום, נחשבו כבר סיימון וגרפונקל לשם דבר בתעשיית המוזיקה. אלבומם הקודם Bookends דורג במקום הראשון בבילבורד 200 בארצות הברית, ואלבום האולפן שלפניו Parsley, Sage, Rosemary and Thyme, כמו גם פס הקול לסרטו של מייק ניקולס "הבוגר", זכו גם הם להצלחה. טרם הקלטת האלבום, קיבל ארט גרפונקל את התפקיד של קפטן נייטלי בסרט אחר של ניקולס, מלכוד 22, על שם הספר בעל אותו השם. במקור אמור היה פול סיימון לשחק גם הוא בסרט, אך תפקידו נחתך עקב ריבוי דמויות. הפקת התארכה מעבר למצופה וסיכנה את היחסים בין סיימון וגרפונקל. גרפונקל הצהיר מאורח יותר בראיון מ-1990 (בתרגום חופשי): "דרך העבודה שלנו הייתה שפול כתב תוך כדי ההקלטות. היינו בסטודיו למשך חודשיים, עובדים על שלושה או ארבעה שירים שפול כתב, מקליטים אותם, ואז כשהם הסתיימו, עוזבים למשך חודשיים בעוד פול עובד על הקבוצה הבאה של שלושה או ארבעה שירים. אז שריינו זמן והיינו שוב בסטודיו למשך שלושה או ארבעה חודשים, מקליטים את השירים האלה... במקום לחכות לפול לכתוב את המקבץ הבא של שירים, הלכי והצטלמתי לסרט".
הסרט מלכוד 22 החל בצילומים בינואר 1969, וארך כשמונה חודשים. סיימון לא סיים את הכתיבה של אף שיר בשלב הזה, והצמד תכנן לשתף פעולה כשהצילומים יסתיימו. הקלטת האלבום החלה בנובמבר 1969, והוא יצא לאור בינואר 1970.
לאחר יציאת האלבום
בשנת 1971 זכה האלבום בשישה פרסי גראמי, ביניהם פרס גראמי לאלבום הטוב ביותר של השנה ופרס ההקלטה לשיר הנושא שלו בעל אותו השם. ב-2003 דורג האלבום במקום ה-51 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים על ידי מגזין הרולינג סטונס. כמו כן, דורג האלבום בראש דירוג בילבורד 200 בארצות הברית, הגיע למעמד אלבום זהב כבר בשנת יציאתו בסופו של דבר למעמד אלבום פלטינה.
למרות ההצלחה, לאחר הקלטת האלבום התפרק הצמד, והוא נהיה לאלבום האולפן האחרון שלהם ביחד. תרמו לפירוד תהליך ההקלטה של האלבום, שהיה קשה לשני חברי הצמד, בתוספת ההידרדרות ביחסים האישיים ביניהם.
בשנת 2020 מגזין הרולינג סטון דירג את האלבום מחדש במקום ה-172 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר בכל הזמנים.
גורן
הגורן היא מקום ששימש בעבר לריכוז החיטה על מנת לבצע בה דישה. בגורן היו מופרדים גרעיני החיטה, שמהם מכינים את הלחם, מהמוץ ומן התבן. כיום, עם ההתפתחות הטכנולוגית והמצאת הקומביין, נעלמה הגורן, בדומה להיעלמות של מוסדות חקלאיים דומים כמו גת דריכת הענבים.
יש סבורים שהגדיש הוא ערימת החיטים שבגורן, ואילו הגורן היא המקום, אך יש סוברים שהגורן היא גם ערמת החיטים עצמה. בעברית המודרנית הגורן היא ערימת החיטים, ומקומה הוא "מקום הגורן".
הגורן הפכה לסמל תרבותי המופיע בסיפורים רבים. בתרבות הישראלית היא קנתה נופך רומנטי הנגזר מסיפורם של רות ובעז במגילת רות.
במושבות ובקבוצות הראשונות הייתה הגורן "מוסד" - מקום מפגש. הישיבה "על הגורן" שימשה להתכנסות של שומרים, לשם שיחות ושירה בלילות החמים וגם לאוהבים. בשנת 1921, במנחמיה חובר על ידי ירמיהו רוזנצויג (מילים ולחן) שיר שנקרא "על הגורן בליל לבנה" המתחיל כך: "שמעתי מעשיה בליל לבנה, סיפר על הגורן בחור לבחורה, לאור הכוכבים התלחשו הצעירים, על הגורן בליל לבנה".
על ישיבה "על הגורן" בחוות כנרת כותב ביומנו תנחום תנפילוב ממקימי דגניה א':
רחל המשוררת כתבה שיר בשם "על הגורן".
כיום ביישובים ביהודה ושומרון ישנן גרנות עתיקות המשמשות לכינוסים חגיגיים.
לפי הקבלה הגורן שימשה במשמעות של כינוסים וספר הזוהר מחולק לשלש גרנות (בארמית אידרות). הרב שלמה גורן הקים את ישיבת האידרה המרמזת הן על שמו של הרב (שעברת את שמו משם לועזי דומה), והן על מקום המקדש, שבמקורו היה "גורן ארוונה היבוסי" אשר נקנה בידי דוד.
בחג הסוכות משתמשים ב"סכך" טבעי בלבד - על פי הפסוק "חַג הַסֻּכֹּת תַּעֲשֶׂה לְךָ שִׁבְעַת יָמִים, בְּאָסְפְּךָ מִגָּרְנְךָ וּמִיִּקְבֶךָ".
קשת (מבנה)
קשת היא דרך גישור או קירוי בין שני סמכים בצורה של חצי מעגל או בצורות דומות אחרות, המסוגלת לשאת משקל רב.
מבנה
לפני המצאת הקשת הארכיטקטונית ניתן היה לקרות מבנים באמצעות קורות מעץ או מאבן, או באמצעות קשת זיזים  הבנויה מלבנים. בקירוי באמצעות קורות, רוחב הפתח היה מוגבל והעומס אשר ניתן היה להעמיס מעל הפתח היה מוגבל מאוד. בקשת זיזים, רוחב הפתח והעומס היו גבוהים יותר, אבל עדיין מוגבלים יחסית לקשת הארכיטקטונית.
ניתן לראות שרידים של טכנולוגיית הבנייה של הקשת הארכיטקטונית בעמק האינדוס כבר באלף השלישי לפנה"ס, אך טכנולוגיה זו שוכללה ופותחה לשימוש יעיל על ידי הרומאים. המצאת הקשת פרצה דרך בטכנולוגיית הבנייה והשפיעה רבות על האדריכלות הרומית ועל הסגנונות הארכיטקטוניים שבאו בעקבותיה.
הקשת הבסיסית מורכבת ממספר אי־זוגי של לבנים בצורת טרפז, הנשענות כל אחת על שכנותיה. הלבנה העליונה מכונה "אבן ראשה" והיא סוגרת את הקשת ושומרת על יציבותה, כיוון שמשקלן של שאר האבנים מונח על אבן הראשה, אשר מפזרת את הכוח הדרוש להחזקת האבנים במקום בין האבנים בקשת. כאשר כל הלבנים נמצאות במקומן, הקשת נשארת יציבה ואף לבנה לא יכולה ליפול. לאורך הקשת יפעלו כוחות לחיצה בין דפנות הלבנים ולא ייווצרו מאמצי כפיפה כפי שקורה בקורה אופקית. חסרונה של קשת הוא בכוחות הפישוק שנוצרים בבסיסה ודוחפים את יסודותיה לצדדים. על כוחות אלו ניתן להתגבר במספר דרכים: על ידי עיבוי בסיס הקשת; על ידי בנייה ברצף של סדרת קשתות התומכות אחת בשנייה; על ידי העמסת משקל נוסף מלמעלה על צדי הקשת או על ידי חיבור מוט מתיחה מפלדה בבסיס הקשת. בכל השיטות האלו נעשה שימוש בבניית מבנים עם קשתות כבר עם המצאת השיטה ברומא העתיקה.
קיימים סוגים רבים של קשתות ששימשו בסגנונות אדריכליים שונים ובתקופות שונות, כגון הקשת המחודדת שהתפתחה בבנייה האסלאמית (העושה שימוש במוטות מתיחה) ואומצה גם באדריכלות הגותית. המעבר לקשת מחודדת הקטין את העומסים ואת כוחות הפישוק על העמודים ועל הקירות התומכים בקשת ואיפשר בנייה קלה ואוורירית לגובה, דבר שהתבטא בקתדרלות תמירות אשר קירותיהן מעוטרים בחלונות גדולים.
הקשת שמאפשרת שימוש אופטימלי בחומר וצמצום המאמצים היא קשת בצורת פונקציית הקוסינוס ההיפרבולי. הדרך האופטימלית לבנות קשת היא לבדוק כיצד תיראה הקשת ההפוכה שתיווצר מתלייה של שרשרת. בשיטה זו השתמש האדריכל אנטוני גאודי כאשר בנה את הסגרדה פמיליה ואת קאזה מילה בברצלונה ומבנים נוספים. דוגמה נוספת לקשת היפרבולית היא "קשת השער" בעיר סנט לואיס שבארצות הברית, בתכנונו של אירו סארינן.
גראנוס
גראנוס (Grannus או Granus) הוא אל המעיינות החמים (והמעיינות בכלל), השמש, האש והרפואה במיתולוגיה הקלטית.
מרכזו הפולחני העיקרי היה באקווה גראני (Aquae Granni - כיום באאכן שבגרמניה). שמעו של המרכז הפולחני יצא למרחוק, ובשנת 215 ביקר באתר הקיסר הרומי קרקלה.
מרכזי פולחן רבים נוספים התגלו באלצאי, ארנהיים, אאוגסבורג, במברג, בון, מנגן, ארפ, שפייר, טריר, ביטברג ופינינגן (כולם בגרמניה של ימינו), וכן באתרים רבים בגאליה (צרפת של ימינו) ובהם האתר בלימוז', באינוורסק שבסקוטלנד, אסטורגה שבספרד, ברומא שבאיטליה, בווסטרוס שבשוודיה, בלנדורף שבאוסטריה, בתטפורד בנורפוק שבאנגליה וכן בהונגריה ורומניה.
על פי הכתובות שהתגלו ניתן לראות כי במהלך המפגש בין התרבות הקלטית והתרבות הרומית זוהה האל גראנוס עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית בשל תפקידו כאל המרפא ואל השמש. בטריר זוהה גראנוס עם אפולו פיבוס.
לרוב גראנוס מזוהה עם אלים נוספים - באאוגסבורג הוא מלווה בדיאנה וסירונה, ברומא, ביטברג ובמברג מלווה אותו סירונה, במנגן הוא מלווה בנימפות, בלאונגן הוא מלווה בהיגיאה ובסיבלה, בגראנד שבצרפת הוא מלווה בסול, בלימוז' הוא מלווה במרס ובאסטורגה שבספרד הוא מלווה בסראפיס, איזיס ומרס.
אברהם כלפון
אברהם כַּלְפוֹן (16 בדצמבר 1900, טבריה – 4 ביולי 1983, חיפה) היה איש ציבור ישראלי, חבר הכנסת בכנסת השנייה.
ביוגרפיה
כלפון בן למשפחת רבנים יוצאי טטואן שבמרוקו שהתיישבו בטבריה במחצית הראשונה של המאה ה-19. בהיותו תינוק עברה משפחתו לחיפה בה למד בבתי הספר אליאנס והריאלי. למד שפות רבות בהן צרפתית, ספרדית, גרמנית, יידיש וערבית. בגיל 16 הצטרף למפלגת הפועל הצעיר ובגיל 19 ייסד, עם חברים נוספים בני העדה הספרדית בעיר, את אגודת "התחייה" להפצת השפה העברית. בהיותו תלמיד בריאלי הכיר את ציפורה, בת למשפחה אשכנזית, אחת המשפחות היהודיות הראשונות בחיפה שאבותיה קבורים בבית העלמין היהודי הישן של חיפה. הוא היה הספרדי הראשון בחיפה שהתחתן עם אשכנזייה, דבר שגרם להוריו להחרים את חתונתו.
בשנים 1919–1923 שימש מזכיר ועד הקהילה העברית בחיפה ומשנת 1924 עבר לשמש מנהל מחלקת הארגון בוועד הפועל של ההסתדרות. במסגרת תפקידו זה ארגן את הפועלים חברי ההסתדרות וניהל את מועדון הפועלים הערבים בחיפה. בגיל 25 ארגן שביתה מוצלחת של נגרים וחייטים ערבים כנגד מעבידים נוצרים גרמנים. בשנת 1927, בעקבות לחץ של גורמים יהודים, הסכים חסן שוכרי למנות מזכיר יהודי לעירייה וכלפון נבחר לתפקיד. כלפון המשיך לשמש בתפקיד עד 1951, בימי שבתי לוי ובימיו הראשונים של אבא חושי.
במקביל, משנת 1923 ועד לקום המדינה, היה כלפון חבר ועד הקהילה העברית בחיפה. פעילותו של כלפון בחיפה הקיפה מספר תחומים, בהיותו ממייסדי בית הספר התיכון למסחר (1926) וחבר הנהלת בית הספר (עד 1935) ויו"ר ועד העדה הספרדית בחיפה (1927–1983).
בשנת 1952, בעקבות פטירתו של אליעזר קפלן, כיהן כלפון מטעם מפא"י כחבר הכנסת השנייה והיה פעיל בוועדות הכנסת. לאחר מכן שימש מורה לערבית בבית הספר הריאלי (1955–1958) וממונה מטעם משרד הפנים על מחוז הצפון (1958–1966) ויו"ר ועדת מל"ח המחוזית. בסוף שנת 1966 פרש לגמלאות, ומ-1967 כיהן כיו"ר ועד בית הגפן בחיפה.
סבו היה הרב אברהם רפאל כלפון. בתו שרה כלפון-אגמון הייתה ממקימי קיבוץ בית הערבה, ולאחר פינוי הקיבוץ במלחמת השחרור הייתה בין מייסדי קיבוץ גשר הזיו בגליל המערבי. אחת מנכדותיו (בת בתו הדסה) היא העיתונאית נרי ליבנה.
ארץ ארנהם
ארץ ארנהֶם (באנגלית: Arnhem Land, ארנהם-לנד) היא שטח בן 97,000 קמ"ר בפינה הצפון-מזרחית של הטריטוריה הצפונית באוסטרליה. השטח מצוי כ-200 ק"מ מזרחית לעיר דרווין. מתיו פלינדרס קרא לשטח על שם הספינה ההולנדית ארנהם שחקרה את אזור החוף ב-1623 (שבעצמה נקראה על שם העיר באותו שם). השטח משתרע מערבה ממפרץ קרפנטאריה ועד לאזור הפארק הלאומי קקדו.
תושבי השטח - המיושב בדלילות - הם אבוריג'ינים, לאחר שהאזור הוכרז כשמורה לטובת העמים ילידי אוסטרליה ב-1931. מאז ידועה ארץ ארנהם בשל ריחוקה ממקומות יישוב מודרניים; ובשל שימור אורח החיים המסורתי של האבוריג'ינים באזור. בצפון מזרח ארץ ארנהם מתגוררים בני קבוצת היונגלו, אחת הגדולות באוסטרליה, שהצליחה לשמר מאפיינים רבים של התרבות הילידית המסורתית. החשיפה לתרבות המערבית בארץ ארנהם נותרת מינימלית ותיירים המעוניינים לבקר בארץ ארנהם חייבים להוציא אישור מיוחד בעיר דרווין.
ועדת דורנר
ועדת דוֹרְנֶר הוא כינויה של ועדת החקירה הממלכתית בנושא הסיוע לניצולי השואה. בראש הוועדה, שהוקמה על ידי הוועדה לביקורת המדינה בינואר 2008, עמדה שופטת בית המשפט העליון בדימוס דליה דורנר. שאר חברי הוועדה היו הכלכלן פרופ' עומר מואב ופרופ' צבי איזיקוביץ מבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה. במקביל, מינה משרד המשפטים את עו"ד אמנון דה-הרטוך לסייע לעבודת הוועדה.
רקע: קליטת ניצולי השואה והסכם השילומים
סמוך להקמתה של מדינת ישראל נקלטו בה כחצי מיליון עולים ניצולי השואה, יותר מכל ארץ אחרת.
המגעים והחתימה על ההסכם עוררו סערה ציבורית בישראל שהגיע לידי קריאה למרד על ידי מנחם בגין והסתערות על הכנסת.
הסכם השילומים לא נועד למתן פיצוי אישי לנפגעי השואה אלא בהעברת כספים וסחורה למדינת ישראל.
במסגרת הסכם השילומים ויתרה ישראל על זכותם של ניצולי שואה אזרחי ישראל ביום 1.10.1953 לתבוע את גרמניה בגין נזקי בריאות, ועל מנת לפצותם נקבע הסדר פיצויים ישראלים מתקציב המדינה - חוק נכי רדיפות הנאצים, תשי"ז-1957. כמו כן, ב-1954 נחקק חוק נכי המלחמה בנאצים, תשי"ד-1954.
הקמת הוועדה ופעולתה
הוועדה הוקמה על רקע דוח מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס מאוגוסט 2007 שמצא ליקויים רבים בטיפול בניצולי השואה וכי רבים מהם אינם זכאים לתגמולים מהמדינה. הוא הצביע על כך שהעדר הגדרה אחידה למושג "ניצול שואה" מנע מתן טיפול וסיוע לחלקם.
הוועדה פעלה במהירות יחסית לוועדות חקירה ממלכתיות אחרות, בין השאר כדי שהמלצותיה ייושמו בהקדם האפשרי כדי לסייע לניצולי השואה שעדיין בחיים, ופרסמה את המלצותיה כששה חדשים לאחר הקמתה.
המלצות הוועדה
הוועדה המליצה להגדיל את הקיצבה של הניצולים המקבלים אותה ממדינת ישראל כך שתעמוד על 75% מהקצבה המשולמת לאלה המקבלים אותה ישירות מממשלת גרמניה, וכי יש לעשות זאת רטרואקטיווית החל מ-1 בינואר 2008. להערכת הוועדה מדובר בכ-43 אלף ניצולי השואה. הוועדה מתחה ביקורת חריפה על עבודת הלשכה לשיקום נכים של משרד האוצר, שתפקידה לטפל בתביעות ניצולי השואה. על פי הוועדה הלשכה מכבידה על הניצולים ללא צורך וצורת קביעת הפיצויים היא  "אקראי ואף שרירותי".
נעמה בצלאל
נעמה בצלאל (נולדה ב-6 באוקטובר 1966) היא מעצבת אופנה ישראלית, שיצרה קולקציות בצורה קוהרנטית לקו הרומנטי והנוסטלגי, שהפך עם השנים להיות מזוהה עם המותג שלה. בצלאל מכונה "מלכת הרטרו" בשל היותה מעצבת ישראלית, שבכל שנות יצירתה, מושפעת ויוצרת בהשראת הרטרו ומביאה בעיצוביה את העבר אל ההווה. היא בעלת סטודיו ומתפקדת כמעצבת עצמאית וכמנהלת החברה הנושאת את שמה.
חייה האישיים
בצלאל נולדה בירושלים, בגיל 12 עברה עם משפחתה להתגורר בהרצליה. את כישרונה בעיצוב ואהבתה לאסתטיקה ירשה מאמה, שאהבה את מלאכות התפירה, רקמה וסריגה.
בשנת 1985 התגייסה לצה"ל ובמהלך תקופת שירותה הצבאי, שלבה בזמנה הפנוי לימודי תפירה וגרפיקה אשר תרמו לגיבוש החלטתה ללמוד עיצוב אופנה ובמסגרתם החלה לגבש תיק עבודות ולפתח את כישורי העיצוב. בשנת 1987, לאחר סיום שירותה הצבאי, נרשמה ללימודים במחלקת עיצוב אופנה בבית הספר הגבוה ללימודי טקסטיל ואופנה – "שנקר" ובשנת 1991, בגיל 25, סיימה את לימודיה שנמשכו ארבע שנים.
נכון לשנת 2014, נעמה בצלאל מתגוררת ברמת אפעל יחד עם בן זוגה ליאור ושלושת ילדיה.
תחילת דרכה כמעצבת
בשנת 1993, החליטה לצאת לדרכה העצמאית וליצור מותג משלה. בצלאל החלה את ראשית דרכה בעבודה מהבית, היא שכרה שתי תופרות ויצאה לדרכה העצמאית.
כעבור שנתיים, כשהחלה להתבסס בשוק האופנה הישראלי, עברה לסטודיו בנחלת בנימין שבתל אביב, והחלה לסלול את דרכה בזירה המקומית של עיצוב האופנה, כשהיא מקבלת חשיפה באמצעי התקשורת ובהכרה בה כאחת המעצבות המובילות בדור של המעצבים הצעירים שצמחו בארץ.
בשנת 2000, כאשר גיבשה קולקציה רחבה דייה עם סיפור ואמירה מאחוריה, פתחה את חנותה הראשונה ברחוב דיזנגוף שבתל אביב, בתקופה בה מספר החנויות של מעצבים היה מועט ביחס להיום. כעבור שנים, פתחה שתי חנויות נוספות בתל אביב והחליטה להפסיק את מכירת הסיטונאות ולהתמקד בחנויות שלה בלבד. החנויות השונות מעוצבות בשפת המותג ומשקפות את תפיסתה העיצובית המזוהה עם הקולקציות: קווים נקיים עם נגיעה אישית וטוויסט נוסטלגי, משנות ה-50, ה-60 וה-70, בדגש על פרטים וצבעוניות. החנויות מכילות, מלבד הבגדים, פרטי אספנות שונים המזמינים את הלקוחות לחיפוש ולהתנסות.
מקורות השראה
לקולקציות של בצלאל קו נוסטלגי המושפע מעשורים קודמים של המאה הקודמת, משנות ה-20 ועד שנות ה-70. בצלאל קשובה למגמות השולטות ולטרנדים העולמיים, אך אינה מוכתבת מהם. היא מעצבת על פי טעמה האישי תוך מתן ביטוי לפרשנות, לשפה ולסגנון הייחודיים לה. בעיצוביה, היא שואפת להביא את העבר אל ההווה בצורה עדכנית אך עם תזכורת נעימה מפעם. לצד ההשפעות הנוסטלגיות, בצלאל בוחרת בכל עונה נושא לקולקציה שמעוצב בהשראת עולמה האישי והפנימי: חוויות אישיות, מקומות בהם ביקרה, סיטואציות והתנסויות, קונפליקטים בחייה, ספרים, טיולים בעולם וסרטי קולנוע, כל אלה משאירים חותם על עיצוביה.
דוגמאות להשפעות אלו על הקולקציות השונות:
כאדם נוסטלגי המושפע מצבעים, רהיטים, מוזיקה, תצלומים וריחות מן העבר, בצלאל שואבת השראה מטיולים בשוקי פשפשים ויש ברשותה אוסף גדול של חפצים אותם היא מחלקת בין החנויות, הסטודיו וביתה. האוספים שברשותה כוללים קופסאות פח בגדלים שונים, צעצועים (בעיקר בובות), תכשיטים (סיכות ראש, טבעות, עגילים ושרשראות), בורדות משנות ה-50 עד שנות ה-70, כלים מזכוכית מוראנו (מנורות, מאפירות, אגרטלים וקערות צבעוניות), אוסף תיקים שאת חלקם קבלה משתי סבתותיה, אוסף של ספרי ילדים, גלויות וברכות שנה טובה. כל אלה תורמים לאווירה הנוסטלגית של המקום בו היא מעצבת ומוכרת את עיצוביה ומהווים מקור נוסף להשראתה.
מאפיינים
השפעות העבר באות לידי ביטוי בגזרות, בחיתוכים, בסילואטות, בבחירת הבדים ובאווירה הכללית העולה מהקולקציה. חלק גדול מהקולקציות כולל קו קז'ואל לכל שעות היום, ובמקביל קיים קו ערב זוהר ודרמטי יותר. הפריטים ניתנים לערבוב אחד עם השני, באינסוף אפשרויות ובעיקרון ה-Mix & Match.
בצלאל יצרה מותג עם זהות מוגדרת: גזרות רטרו שברובן קרובות ומדויקות על הגוף ולצידן גזרות משוחררות יותר, המאופיינות בוולנים בחצאיות, קפלים, קשירות מעודנות בצווארון החולצות, שרוולים תפוחים, עיטורי תחרה, טקסטילים דמויי גובלנים ושמלות קלאסיות קלילות עם כיווצים. כמו כן, היא משתמשת במוטיבים נאיביים שחלקם לקוחים מעולם הילדות: צווארוני בייבי ופפיונים. האלמנטים הללו בשילוב צבעים, שימוש רב בהדפסים של נקודות ודפוסים קטנים כמו פרחים, פירות וצורות גאומטריות בשילוב בדים רכים, משדרים נאיביות ושבריריות לצד עוצמה, רכות ועדינות, לצד חוזק ואסרטיביות. בצלאל טוענת כי ניגודים אלו בעיצוביה, משקפים את האישה המודרנית הנדרשת לעדינות ורכות מחד, ולחוזק ואסרטיביות מאידך. זהו ניגוד בין ציפיות החברה אל מול הציפיות של נשים מעצמן. היא מגדירה את הסגנון שלה כפונה לכל אוכלוסיית הנשים המודרניות, בעלות מודעות לעצמן ולסביבה, עצמאיות, דעתניות ואינטליגנטיות, המחפשות בגד נינוח ומחמיא שתוכלנה לבטא את אישיותן באמצעותו. הדגמים המגוונים פונים לנשים צעירות ומבוגרות כאחד, משנות ה-20 ועד שנות ה-70 לחייהן, רזות ומלאות כאחד, בטווח רחב של מידות 36–44. הגזרות השונות מתחשבות בגוף הנשי, מבליטות ומסתירות אי שלמויות בו זמנית.
מלבד בגדי נשים הכוללים גם ליין של שמלות כלה שעשויות מבדי סאטן ותחרה וקו הלבשה לילדות הנקרא "נעמונת", נעמה בצלאל עיצבה קו של מוצרי נייר המעוצבים בנקודות, נגיעות של אדום וסרטי בד קטנים, סדרת טיפוח הנקראת "פרפומריה" עם ניחוח נוסטלגי ואביזרים משלימים כמו צעיפים ותיקים.
ייצוג עיצוביה
בקמפיינים שונים מצולמות דוגמניות הלובשות את העיצובים של בצלאל, כאשר חלקן הגדול התפרסמו מספר שנים אחרי שדיגמנו עבורה. כך היה למשל במקרים של יעל גולדמן, יוליה פלוטקין, פולינה אלברשטיין.
בגדיה מיוצגים בפרסומות שונות, סרטים, סדרות ותוכניות בידור, כגון "סרוגים" ו"ארץ נהדרת".
מעורבות חברתית
בצלאל לוקחת חלק בתצוגות אופנה, שהרווחים ממכירת הפריטים בהן נתרמים לגופים שונים. לדוגמה: שיתוף פעולה עם "החצר הנשית", עמותה המעניקה סיוע לנערות ולנשים צעירות במצבי מצוקה וסיכון, השתתפות בתצוגת אופנה שההכנסות ממכירותיה נתרמות לאגודה למלחמה בסרטן, עיצוב מארז של שירי אהבה, שהרווחים ממכירתו יועברו ל"עמותת מסל"ן", מרכז סיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית ואלימות בנגב ועוד'. כמו כן בצלאל תורמת בגדים לעמותות שונות התומכות בנשים החוות אלימות במשפחה.
ליטא
רפובליקת ליטא (בליטאית: Lietuvos Respublika) היא רפובליקה הנמצאת ב בצפון-מזרח אירופה. ליטא גובלת בלטביה בצפון, בבלארוס במזרח, בפולין בדרום, במובלעת רוסית (קלינינגרד) ובים הבלטי במערב. היא אחת משלוש המדינות הבלטיות, יחד עם לטביה ואסטוניה. בשנת 2004 הצטרפה ליטא לברית נאט"ו ולאיחוד האירופי. ליטא היא המדינה הבלטית הראשונה מבין מדינות ברית המועצות לשעבר, שהפכה למדינה עצמאית ב-11 במרץ 1990, שנה לפני התפרקות ברית המועצות.
היסטוריה
ליטא נזכרת לראשונה בכתובים ב־9 במרץ 1009, וגדלה להיות אומה חשובה בימי הביניים. היסטורית, ליטא נחשבת רשמית כמדינה החל מהכתרתו של מינדאוגאס כמלך ליטא ב-6 ביולי 1253 בבירה, וורוטה. מינדאוגאס הצליח לאחד דוכסים שלחמו זה בזה לאומה ולמדינה אחת. מאוחר יותר, במהלך כיבושיו של גדימינאס, ליטא הפכה לחלק מהדוכסות הגדולה של ליטא העצמאית והרב-לאומית, שכללה גם שטחים השוכנים כיום בבלארוס ובאוקראינה. הדוכסות הגדולה שלטה על חלק נרחב ממזרח אירופה מהים הבלטי ועד הים השחור במאה ה-15.
ליטא חידשה את עצמאותה בשטח מוגבל ב-16 בפברואר 1918. היא איבדה את רוב שטחיה משכבר הימים לטובת ברית המועצות והייתה נתונה בסכסוך טריטוריאלי עם פולין (בנוגע למרכז ליטא וסובלקי) ועם גרמניה (בנוגע לקלייפדה). בשנים 1918–1939 הייתה בירתה המוכרזת של ליטא, וילנה (וילניוס), תחת שלטון פולני; וקובנה (קאונאס) שימשה כמושב הממשלה, והוגדרה כבירה זמנית, משום שליטא לא הכירה בשליטת פולין בווילנה. ב-1939, לאחר חלוקת פולין בין גרמניה הנאצית לברית המועצות, בהתאם לסעיפים הסודיים של הסכם ריבנטרופ–מולוטוב העבירה ברית המועצות את וילנה ואזורים נוספים שנכבשו במהלך פלישת ברית המועצות לפולין לליטא.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה בעקבות דרישת ברית המועצות מגרמניה שליטא תישאר בתחום השפעתה, פלשו הסובייטים ביוני 1940 לליטא. בעקבות זאת הפכה ליטא לרפובליקה סובייטית סוציאליסטית וצורפה על פי בקשת השלטון החדש לברית המועצות. בעקבות הכיבוש הסובייטי החל גל מעצרים נרחב - חשודים כאנטי קומוניסטים, חברי האליטה הצבאית והאקדמית, רבנים וראשי ישיבות יהודים, בורגנים וציונים נעצרו, נאסרו ואף נרצחו. אלפים מתושבי ליטא (בהם זקנים, נשים וילדים) נשלחו למחנות בסיביר והנדל"ן בבעלות יהודית בעיקר בערים הגדולות קובנה ווילנה נתפס והולאם.
ב-22 ביוני 1941, לאחר פרוץ המלחמה בין גרמניה הנאצית וברית המועצות, פלשו כוחות של גרמניה הנאצית לליטא, והיא נכבשה על ידם בתוך שבוע. רבים מבני העם הליטאי קיבלו אותם בשמחה משום שהכיבוש הסובייטי הסתיים, אך במהרה התברר ששלטונות הכיבוש החדש הנהיגו משטר כיבוש אכזרי עוד יותר. מתנגדי המשטר הנאצי נרדפו ונרצחו. באותה שנה חיו בליטא כ-250,000 יהודים. כ-94 אחוז מהאוכלוסייה היהודית בליטא הושמדה על ידי הנאצים בזמן הכיבוש. שוטרים ליטאים פרו-פשיסטים לקחו חלק פעיל בהשמדת היהודים. בסתיו 1944 כבשו הסובייטים את ליטא מידי הצבא הגרמני הנסוג וליטא שבה להיות רפובליקה סובייטית סוציאליסטית בברית המועצות עד 1990. ארצות הברית מעולם לא הכירה בסיפוח ליטא לברית המועצות.
עם התקדמות הגלאסנוסט, ובהנהגתה של תנועת "סאיודיס" (Sajudis) האנטי-קומוניסטית והאנטי-סובייטית, הכריזה ליטא על עצמאותה המחודשת ב-11 במרץ 1990. ליטא הייתה הרפובליקה הסובייטית הראשונה שעשתה כך, אף-על-פי שכוחות סובייטים ניסו לדכא זאת עד לאוגוסט 1991, מה שהוביל, בסופו של דבר, להיסדקותה של ברית המועצות עצמה. הכוחות הרוסיים האחרונים עזבו את המדינה ב-31 באוגוסט 1993. עם זאת, אזרחים רוסיים רבים - רובם מהגרים וצאצאי מהגרים מרוסיה - עודם מתגוררים בליטא. חלקם נטולי מעמד אזרחי, כיוון שאינם דוברים ליטאית.
ב-4 בפברואר 1991, הייתה איסלנד למדינה הראשונה שהכירה בעצמאותה של ליטא ושוודיה הייתה הראשונה שפתחה שגרירות במדינה.
ליטא התקבלה כחברה מן המניין באו"ם ב-17 בספטמבר 1991. ב-31 במאי 2001 ליטא נהייתה החברה ה-141 במספר בארגון הסחר העולמי. מאז 1988 חיפשה ליטא לחזק את קשריה עם המערב וכך ב-4 בינואר 1993 הייתה למדינה הבלטית הראשונה שהגישה מועמדות לנאט"ו. ב-21 בנובמבר 2002 הוזמנה ליטא לפתוח במשא ומתן לחברות בנאט"ו וב-29 במרץ 2004 הייתה לחברה שווה מן המניין בארגון.
ב-1 בפברואר 1998 צורפה ליטא כחברה-משקיפה (בעלת זכויות מוגבלות) באיחוד האירופי; ב-16 באפריל 2003 חתמה על חוזה הצטרפות לאיחוד. 91% מאזרחי המדינה תמכו בצירוף ליטא לאיחוד במשאל עם שנערך ב-11 במאי 2003, ובאחד במאי 2004 התקבלה ליטא כחברה מלאה באיחוד האירופי. בעקבות הצטרפותה לאיחוד חוותה ליטא צמיחה כלכלית מהירה.
ב-1 בינואר 2015 הצטרפה ליטא לגוש האירו, לאחר שהחליפה את המטבע הלאומי שלה הליטאס, במטבע האירופי המשותף האירו.
פוליטיקה
צורת השלטון בליטא היא דמוקרטיה פרלמנטרית עם מאפיינים של דמוקרטיה נשיאותית. ראש המדינה הוא הנשיא, שנבחר ישירות לכהונה בת חמש שנים, ומשמש כמפקד הצבא וכאחראי על יחסי החוץ. באישורו של הפרלמנט, הנשיא בוחר ראש ממשלה, וכך גם את שאר חברי הקבינט (ממשלה), בנוסף לעוד מספר משרתי ציבור רמי-דרג ואת כל השופטים, בכלל זה אלו של בית המשפט החוקתי (Konstitucinis Teismas).
בפרלמנט הליטאי – הסיימאס – החד-בתי, המשמש כרשות המחוקקת במדינה, 141 צירים הנבחרים לכהונה בת ארבע שנים, בשיטה משולבת - שבעים-ואחד צירים נבחרים בבחירות ישירות אזוריות, ושבעים צירים בבחירות ארציות על פי ייצוג יחסי. אחוז החסימה הוא 5%.
צבא וביטחון
החל מעצמאותה המחודשת של ליטא שהוכרה בשנת 1991 ניסו מנהיגיה להתקרב למערב, ובתחילת המאה העשרים ואחד, התקבלה כחברה בנאט"ו. גיוס החובה בוטל בספטמבר 2008 והוחזר שוב בשנת 2015 בעקבות הפלישה הצבאית של צבא רוסיה לחצי האי קרים שבאוקראינה, שהעלתה חששות מחודשים בליטא מכוחה של רוסיה.
כלכלה
כלכלת ליטא מבוססת על שירותים (כ-67.2% מהתוצר הלאומי ב-2017) ותעשייה (כ-29.4% מהתוצר ב-2017).
ייצור חקלאי (כ-3.5% מהתוצר) כולל בעיקר דגנים, תפוחי אדמה, סלק, סוכר, ירקות, עץ לתעשייה, ופשתה. ומחצבים: כבול, אבן, ענבר (אשר אף מיוצג בדגל הלאומי בצבע הצהוב) וחול. הייצור התעשייתי מתמקד במכונות/כלים לחיתוך מתכת, מנועי חשמל, זיקוק נפט, מספנות, רהיטים, טקסטיל, מזון, דשנים, מכונת חקלאיות, ציוד אופטי, מחשבים ורכיבים אלקטרוניים.
בתקופה הסובייטית נבנתה תחנת הכוח הגרעינית איגנלינה. תחנת כוח זו סיפקה חשמל זול לליטא העצמאית והייתה יכולה לכסות כ-70-80% מהביקוש. בלחץ הקהילה האירופית ופעילי הגנת הסביבה המתקן נסגר סופית בשנת 2009. פעולות פירוק ממומנות על ידי גופים בינלאומיים.
ליטא מייבאת בעיקר מרוסיה, פולין, גרמניה ואוקראינה. בשוי של 25,344 מיליוני דולר. לעומת זאת היא מייצאת בשווי של 25,344 מיליון דולר: מוצרים מינרליים, ציוד חשמלי, טקסטיל וביגוד, מקלטי טלוויזיה, כימיקלים, ומוצרי מזון לרוסיה, גרמניה, לטביה, פולין ומדינות נוספות. (נכון לשנת 2010).
גאוגרפיה ואקלים
ליטא ממוקמת לחופי הים הבלטי בצפון אירופה והיא גובלת בלטביה בצפון, בלארוס במזרח, פולין בדרום וקלינינגרד השייכת לרוסיה בדרום.
בשטחה של ליטא נמצא המרכז הגאוגרפי של יבשת אירופה.
כמות המשקעים השנתיות הממוצעת הוא 800 מ"מ על החוף, 900 מ"מ באזור ההררי יותר ו-600 מ"מ בחלק המזרחי של המדינה. שלג יורד כל שנה, בדרך כלל בין החודשים אוקטובר עד אפריל.
שלטון מקומי
ליטא מחולקת ל-10 מחוזות ("אפסקריטיס") ול-60 מחוזות משנה ("סאוויוואלדיבה").
שפה
השפה הרשמית והמדוברת בליטא היא ליטאית, שהיא לשון השייכת לחלק המזרחי של השפות הבלטיות. שפה זו היא שפה מן הקדומות במשפחת השפות ההודו-אירופיות.
ספרות
ראשית הספרות הליטאית היא בשירי עם מימי הביניים וביצירות דתיות שנכתבו בתקופת הרפורמציה. עד המאה ה-19 נשלטה על ידי השפעות זרות (כמו הספרות האסטונית והלטבית) אם כי המשורר קריסטיונאס דונלאיטיס לא הושפע. עם התגברות התנועה הלאומית והרומנטיקה בלט אנטנאס ברנאוסקאס שהיה גם תאולוג.
בין השנים 1904-1864 הממשל הרוסי הוציא איסור על הדפסת ספרים באותיות לטיניות אך דבר זה לא הפריע לספרות הליטאית והיוצרים מיירוניס, זמאיטה, והמחזאי וידונאס היצטינו. בימי הרפובליקה העצמאית התבלטו הסופרים קרווה-מיצ' קוויצ'יוס, וינוליס, פוטינאס, והמשוררת שאטריוס.
עם סיפוח ליטא לברית המועצות ברחו כ-100 סופרים לארצות המערב ובהן פרחה תרבות חופשית בתפוצות.
הרכב אתני
נכון ל-2021, בליטא חיים כ-2.8 מיליון איש, בצפיפות של 43 נפש לקמ"ר כאשר ההתפלגות האתנית היא כדלקמן: פולנים הם המיעוט הגדול ביותר, והם מרוכזים בדרום מזרח ליטא במחוז וילנא, אזור שנשלט על ידי פולין בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. קהילות פולניות גדולות במיוחד חיות במחוז העירייה וילנה (כ-61% מהאוכלוסייה) ובמחוז העירייה שיילצ'נינקי (Šalčininkai; מעל 80%). הודות לריכוזם, הפולנים מיוצגים בפרלמנט במקומות הנבחרים בבחירות אזוריות. למקומות בפרלמנט הנבחרים בבחירות יחסיות יש אחוז חסימה של 5%, המונע ייצוג פולני אתני בבחירות היחסיות.
דת
נכון ל-2021, אוכלוסיית ליטא מתחלקת לדתות הבאות: 74.2% נוצרים קתולים, 6.1% חסרי דת, 3.7% נוצרים אורתודוקסים, 2.3% דתות אחרות (אדוקי האמונה הישנה, מוסלמים, יהודים, פרוטסטנטים ובפטיסטים) ו-13.7% שבחרו לא להגדיר את עצמם מבחינה דתית.
ספורט
הספורט הלאומי בליטא הוא הכדורסל. נבחרת ליטא בכדורסל זכתה להצלחה גדולה בתחרויות ספורט בינלאומיות. הנבחרת זכתה ב-9 מדליות באליפות אירופה - ה"יורובאסקט", באליפות העולם ובמשחקים האולימפיים, ודורגה בעבר במקום השלישי בעולם בדירוג פיב"א (נכון ל-3 במרץ 2020, מדורגת במקום השמיני). מליטא יצאו כמה שחקני כדורסל ששיחקו בליגת ה-NBA: ארווידאס סאבוניס, שארונאס מרצ'ולוניס, ז'ידרונאס אילגאוסקאס, דריוס סונגליה, שארונאס יאסיקביצ'יוס (שאף זכה ב-4 אליפויות היורוליג, בהן שתיים עם מכבי תל אביב), לינאס קלייזה, דונטאס מוטיונאס, מינדאוגאס קוזמינסקאס ושחקני ה-NBA הנוכחיים דומנטאס סאבוניס מסקרמנטו קינגס (שאף השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA) ויונאס ולנצ'יונאס מניו אורלינס פליקנס. ארבידאס סאבוניס הוא הליטאי הראשון שנכלל בהיכל התהילה של הכדורסל על שם ג'יימס נייסמית'. אחריו נכלל בהיכל התהילה גם שרונאס מרצ'ולוניס.
ב-2011 אירחה ליטא את אליפות אירופה לגברים בכדורסל (יורובאסקט 2011). באותה שנה זכתה נבחרת ליטא עד גיל 19 באליפות העולם בכדורסל. קבוצת הכדורסל הליטאית ז'לגיריס קובנה זכתה ב-1999 באליפות היורוליג, ליגת הכדורסל הבכירה באירופה. ריטאס וילנה מתחרה כיום בליגת היורוקאפ, הנחשבת כשנייה בחשיבותה אחרי היורוליג.
ענף השחייה חווה עלייה משמעותית בפופולריות בליטא. מגמה זו החלה בעקבות הישגיה של השחיינית רוטה מיילוטיטה, שבגיל 15 בלבד זכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חזה באולימפיאדת 2012 בלונדון.
וירגיליוס אלקנה הוא אחד מזורקי הדיסקוס הטובים בעולם. הוא זכה בשתי מדליות זהב אולימפיות ברציפות, באולימפיאדת סידני (2000) ובאולימפיאדת אתונה (2004). באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה אלקנה במדליית הארד, ובאולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום הרביעי. ספורטאים מובילים נוספים הם אוטסרה סקויטה (מדליית כסף בקרב שבע באולימפיאדת אתונה 2004), לאורה אסדואוסקייטה (מדליית זהב בקרב חמש באולימפיאדת לונדון 2012, מדליית זהב באליפות העולם בקאושיונג ב-2013), אוטסרה סקויטה (מדליית כסף בקרב שבע באולימפיאדת אתונה 2004) וג'וסטינס קינדריס (מדליית זהב באליפות העולם בקרב חמש בקאושינג 2013).
יהדות ליטא
בעבר היה ההרכב האתני של ליטא מגוון מאוד; התמורה הבולטת ביותר נבעה מהשמדת האוכלוסייה היהודית בתקופת השואה. לפני מלחמת העולם השנייה היו היהודים 7.5% מכלל האוכלוסייה, והתרכזו בערים שבהן הייתה להם השפעה משמעותית על אמנות ועסקים. הם נקראו ליטאים או ליטוואקים (Litvaks). בליטא נוסד הגימנסיון העברי במריאמפול, שהיה לבית הספר התיכון הראשון מחוץ לארץ ישראל ששפת ההוראה בו בכל המקצועות היא עברית. אוכלוסיית וילנה מנתה כ-30% יהודים, והיו בה לא מעט ישיבות שהיוו מרכז רוחני ולמדני, ובזכותן נקראה וילנה "ירושלים דליטא".
מתוך קהילה של כ-220,000 יהודים לפני הפלישה הגרמנית, נרצחו בשואה, בעזרתם הפעילה של הליטאים, כ-206,800 (כ-94 אחוזים מבני הקהילה, נתון הקרוב מאוד גם ליהדות פולין ולטביה). רוב השורדים היגרו מאוחר יותר לארצות הברית ולישראל. השלטון הקומוניסטי בליטא הלאים רכוש רב ושלח רבים מבני-מעמד הבורגנות למחנות בסיביר, ביניהם כ-5,000 יהודים, והם מהווים חלק ניכר משארית הפליטה במדינה. בליטא חיים כיום רק כמה אלפי יהודים.
מחוז אקמולה
מחוז אקמולה (בקזחית: Ақмола облысы) הוא מחוז בקזחסטן, ועיר הבירה שלו היא קוקשטאו. בשטח המחוז נמצאת גם עיר הבירה של קזחסטן, אסטנה, אבל העיר נפרדת מבחינה פוליטית למחוז משלה. אוכלוסיית המחוז היא 715,000 איש; אוכלוסיית עיר הבירה קקושטאו היא 157,000 איש, כ-22% מכלל האוכלוסייה. שטח המחוז הוא 146,219 קמ"ר. מחוז אקמולה ומחוז קרגנדה הם המחוזות היחידים בקזחסטן, שלא גובלים במדינה אחרת. מחוז אקמולה גובל במחוז צפון קזחסטן מצפון, במחוז פבלודר ממזרח, מחוז קרגנדה מדרום, ומחוז קוסטנאי ממערב. במחוז יש משקעים של זהב ופחם.
אטימולוגיה
השם "אקמולה" בא מהמילים בשפה הקזחית "אק" (לבן) ו"מולה" (קבורה).
גוליית אקספרס
גוליית אקספרס (בגרמנית: Goliath Express) הוא רכב שיוצר בתצורות טנדר ומסחרית. הדגם מתוצרת יצרנית המכוניות "Goliath-Werk G.m.b.H" הגרמנית, אשר יוצר בין השנים 1953–1961.
מחירו של דגם ה-"גוליית אקספרס" בתצורת טנדר, בשנת 1960, עמד על 6,600 מרק גרמני.
רחוב נאלבקי
רחוב נָאלֶבְקי (בפולנית: Ulica Nalewki; ביידיש: נאַלעווקי או נאַלעווקעס) היה רחוב בוורשה בירת פולין, שעד מלחמת העולם השנייה היה אחת הדרכים המרכזיות של העיר. נאלבקי היה הרחוב הראשי של מחוז הצפון היהודי, שנודע גם בשם מחוז נאלבקי-מוּראנובסקה (Nalewkowsko-muranowska). בזמן המלחמה היה זה אחד הרחובות הראשיים של הגטו שהוקם בעיר. הרחוב נהרס במלחמה, שבה ספגה ורשה הרס ניכר וכמעט כל יהודיה נספו, ולא נבנה מחדש לאחריה, כמו רחובות סמוכים רבים אחרים. לאחר המלחמה ניתן השם נאלבקי לרחוב קטן הממוקם 100 מטר ממערב לרחוב נאלבקי ההיסטורי, ואילו לחלקו הדרומי הקצר של רחוב נאלבקי מלפני המלחמה ניתן השם "גיבורי הגטו" (Bohaterów Ghetta ).{{הערה|"רחוב נאלבקי" podroze.gazeta.pl/podroze/1,114158,12702688,Warszawa_zydowska__Nalewki}; רחוב גיבורי הגטו (ראו סעיף 8) Uchwała N r XLVI/1259/2012 Rady miasta stołecznego Warszawy z dnia 8 listopada 2012 r. w sprawie nazw niektórych ulic, placów, ronda i skwerów w Dzielnicy Śródmieście m.st. Warszawy. W: Dziennik Urzędowy Województwa Mazowieckiego [on-line]. mazowieckie.pl, 21 listopada 2012. [dostęp 2013-09-19].}}
היסטוריה
השם ההיסטורי נאלבקי (Nalewki) מקורו בנהר בֶּלצ'וֹנצָה ( Bełcząca), הידוע גם בשם נאלבקי. נהר זה זורם דרך ורשה והוא מקור חשוב לאספקת מים עבור תושבי העיר.
המבנים העתיקים ביותר ברחוב נבנו סביב שנת 1662, המבנים של מנזר בריגידק (Brygidek ) ושל כנסיית השילוש הקדוש (Kościół i klasztor Brygidek w Warszawie (בצומת הרחובות דְלוּגָה ונאלבקי) נבנו בין השנים 1652–1658. בשנת 1807, בעת המלחמות הנפוליאוניות, השתלטו חיילים צרפתים על הכנסייה ועל המנזר והמנזר התפזר.
הבניינים העיקריים של רחוב נאלבקי היו עם זאת מבני מגורים מעץ, והרחוב היה מפורסם בזנות.
ההתפתחות המהירה של הרחוב התבצעה בשנות ה-20 של המאה התשע-עשרה וקשורה ליישוב יהודי ורשה. נאלבקי הפך להיות רחוב הקניות הראשי ברובע היהודי שהוקם בקרבת מקום.
נאלבקי הפך לאחד מרחובות הקניות החשובים ביותר בוורשה ואחד הרחובות הראשיים של הרובע היהודי בעיר. ברחוב נאלבקי היו סדנאות מלאכה, חנויות כלבו, נקודות שירות וחנויות ספרים. בשנת 1913 פעלו ברחוב 329 סניפים מסחריים של תעשיות שונות.
רחוב נאלבקי במלחמת העולם השנייה
ההפצצה בשנת 1939 הביאה להרס הראשון ברחוב. בזמן המלחמה, בנובמבר 1940, היה רחוב נאלבקי אחד השערים המרכזיים של גטו ורשה.
ב-26 במרץ 1943 החל מבצע ארסנל (Akcja pod Arsenałem ) של תנועת ההתנגדות הפולנית לשחרורו של יאן ביטנר (Bytnar ) בשלושת הרחובות נאלבקי, בּיֶילֶנסקה (Bielańska ) ודְלוּגָה (Długa ).
ב-19 באפריל 1943, עם עלות השחר, דרך השער בנאלבקי, נכנסו כוחות גרמניים לגטו, מלוּוים בחיילים משתפי פעולה לטבים ואוקראינים בפיקודו של פרדיננד פון סמרן-פרנקנג, ונתקלו בהתנגדות המזוינת של המורדים היהודים. אירוע זה היה תחילתו של מרד גטו ורשה. לאחר נפילת המרד, חלקו הצפוני של הרחוב השייך לגטו נהרס לחלוטין על ידי הגרמנים.
פינת הרחובות נאלבקי ודלוגה הייתה אתר קרבות בולט במרד ורשה. ב-31 באוגוסט 1944 הרס חיל האוויר הגרמני (הלופטוואפה) את המעצר המורכב במעבר סימונס, שהוחזק על ידי חיילי גדוד חרוברי הראשון ( Batalion Chrobry I) של הארמייה קריובה, וקבר כ-300 איש במרתפיו.
מכתש אנדיורנס
מכתש אנדורנס הוא מכתש פגיעה השוכן במישור מרידיאני, בחלק ה-Margaritifer Sinus quadrangle של כוכב הלכת מאדים. רכב המחקר אופורטוניטי ביקר במכתש ממאי עד דצמבר 2004.
אופורטוניטי נכנס למכתש בסול 134, ויצא ממנו בסול 315. במהלך שהות אופורטוניטי במכתש הוא חצה מכשולים שונים, שיפועים תלולים, והחליק כאשר נסע על חול רך.
יחסי הממלכה המאוחדת–מלזיה
יחסי הממלכה המאוחדת–מלזיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין שתי המדינות, מלזיה ובריטניה. מלזיה מחזיקה בבריטניה נציבות עליונה בלונדון, ובריטניה מחזיקה במלזיה נציבות עליונה בקואלה לומפור. שתי המדינות חברות מלאות בחבר העמים.
התקופה הקולוניאלית
סוחרים אנגלים שהו במים מלאיים מאז המאה ה-17. לפני אמצע המאה ה-19, האינטרסים של בריטניה באזור היו כלכליים בעיקרם, עם מעט עניין בשליטה טריטוריאלית. הצמיחה של הסחר עם סין באוניות בריטיות הגבירה את רצונה של חברת הודו המזרחית הבריטית (EIC) לבסיסים באזור. איים שונים שימשו למטרה זו, כאשר הרכישה הקבועה הראשונה הייתה פננג, שהושכרה מסולטן הקדה בשנת 1786. זמן קצר לאחר מכן נחכר שטח קרקע ביבשת מול פננג (המכונה פרובינציה וולסלי). בשנת 1795, במהלך מלחמות נפוליאון, כבשו הבריטים בהסכמת הולנד את מלאקה ההולנדית כדי למנוע שליטה צרפתית באזור.
בשנת 1824 בחלה רשמית ההגמוניה הבריטית במלאיה על ידי האמנה האנגלו-הולנדית, שחילקה את הארכיפלג המלאי בין בריטניה להולנד. ההולנדים פינו את מלאקה והתנערו מכל העניין במלאיה, ואילו הבריטים הכירו בשלטון ההולנדי בשאר הודו המזרחית. עד שנת 1826 שלטו הבריטים על פניאנג, מלאקה, סינגפור והאי לאבואן, שהוקמו כמושבות כתר של ישובי המיצרים, אשר ניתנו תחילה תחת ה-EIC עד 1867, כאשר הועברו למשרד המושבות בלונדון. לעומת זאת, הרג'ות הלבנים (שנוסד על ידי ההרפתקן הבריטי ג'יימס ברוק) שלט בראג' של סרוואק משנת 1841 עד 1946, ואילו צפון בורניאו הוקמה על ידי חברת בורנאו הצפונית. בהמשך הפכו גם סרוואק וגם צפון בורנאו לפרוטקטורט בריטי, ומושבת כתר ב-1946. בשנת 1944 ערכו הבריטים תוכניות לאיחוד מלאי, שיאחד את המדינות המלאיות (למעט סינגפור), למושבת כתר אחת, במטרה לעצמאות. היא הוקמה בשנת 1946, והתפרקה בשנת 1948 והוחלפה על ידי הפדרציה של מלאיה. הפדרציה נעשתה עצמאית מבריטניה ב-31 באוגוסט 1957, והצטרפה לצפון בורניאו, סרוואק וסינגפור כדי להקים פדרציה גדולה יותר חדשה המכונה הפדרציה של מלזיה ב-16 בספטמבר 1963. עם זאת, תוך פחות משנתיים לאחר הקמת הפדרציה גורשה סינגפור כתוצאה ממהומות הגזע ב-1964.
היחסים כיום
היחסים המודרניים בין שתי המדינות הותנו ועוצבו על ידי השלטון הקולוניאלי הבריטי במדינה החל מהמאה ה-19 ועד לעצמאותה. מאז הקמת הפדרציה המלזית נערכו מספר ביקורים רשמיים של מנהיגי המדינות. יאנג די-פרטואן אגונג סולטן עבדול חלים מקדה ערך ביקור ממלכתי בבריטניה ביולי 1974. יאנג די-פרטואן אגונג סולטן אזלן שאה מפראק ערך ביקור ממלכתי בבריטניה בנובמבר 1993. המלכה אליזבת השנייה ערכה ביקור רשמי במלזיה באוקטובר 1989 וספטמבר 1998. דייוויד קמרון, ראש ממשלת בריטניה ביקר במלזיה במחצית הראשונה של 2012 כחלק מסיבוב ההופעות שלו באסיה. הנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' ואשתו קתרין, דוכסית קיימברידג' ביקרו במלזיה בין התאריכים 13-16 בספטמבר 2012, כחלק מסיור בן תשעה ימים ברחבי מדינות חבר העמים בדרום-מזרח אסיה ובאוקיינוס השקט כדי לחגוג את יובל היהלום של המלכה אליזבת. ב-2 בנובמבר 2017, הנסיך צ'ארלס ואשתו קמילה, דוכסית קורנוול, ערכו ביקור רשמי במלזיה לציון 60 שנה ליחסים הדו-צדדיים בין המדינות.
יחסי חינוך
המועצה הבריטית מספקת חונכות בשפה האנגלית לאלפי מורים מקומיים לבתי ספר יסודי במזרח מלזיה במסגרת פרויקט פיתוח מורים לשפה האנגלית (ELTDP) עם ממשלת מלזיה.
יחסי ביטחון
בריטניה מקיימת יחסים עם משרד ההגנה של מלזיה ועם הכוחות המזוינים של מלזיה. קשר זה החל במהלך השלטון הקולוניאלי של מלאיה וסינגפור לפני עצמאותה של מלאיה בשנת 1957, כולל העימותים בין הממשלה השלטון לכוחות הקומוניסטים. הן מלזיה והן הממלכה המאוחדת הם חלק מהסדרי ההגנה של חמש המעצמות.
המוח הקטן
המוח הקטן, הקרוי גם מוחון או בלועזית צֵרֶבֵּלוּם (TA: Cerebellum), הוא אזור במוח אשר מעורב בין השאר בתכנון, ויסות ולמידה של תנועות מוטוריות. המוח הקטן ממוקם בחלקו האחורי של המוח, מתחת למוח הגדול ומאחורי גזע המוח.
תפקידים
למוח הקטן יש תפקיד חשוב במסגרת המערכת המוטורית והוא משפיע על כל המבנים המוטוריים המרכזיים שבמוח. תפקידו העיקרי של המוח הקטן הוא לווסת את תנועות הגוף ולשמור על שיווי משקלו וכן חיוני לשמירת טונוס השרירים. הוא משתתף בתכנון ותזמון של תנועות וביצירת תיאום בין השרירים הרצוניים, לצורך ביצוע של תנועות מיומנות ומורכבות. המוח הקטן יכול לתקן תנועות בזמן אמת ולהביא לביצוע חלק, תוך שימוש במידע אשר מגיע אליו מהפריפריה ומהמוח.
המוח הקטן מעורב לא רק בהפעלה של תנועות מוטוריות על ידי מערכת השרירים, אלא גם בתהליך הלמידה שלהן עד לשלב של רכישת מיומנות אוטומטית. בהתאם לכך, כיום ישנן סברות כי בנוסף לתפקידים המוטוריים המוח הקטן ממלא באדם גם מספר תפקידים קוגניטיביים. בשנים האחרונות מתחזקת ההשערה שהמוח הקטן ממלא תפקיד בתגובת הפחד ובעיקר בהתניית פחד. המוח הקטן מעורב בחלק מההיבטים של התפקודים הניהוליים.
חוקרים המתבססים על מחקר יחיד (2018) טוענים כי בנוסף לתפקודים הידועים משכבר, המוח הקטן גם משפר חשיבה, קבלת החלטות ובקרת רגשות. ייתכן שהוא מושפע מאלכוהול, שפוגע גם בתפקודים מוטוריים ושהוא מעורב בכמה בעיות פסיכיאטריות.
מבנה המוח הקטן
משקלו של המוח הקטן הוא 10%-15% ממשקל המוח, שטח הפנים שלו הוא כ־40% משטח פני המוח והוא מכיל כמחצית מתאי העצב שלו. למעשה, המוח הקטן מכיל כ-50 מיליארד תאי עצב. זוהי כמות גדולה מאוד בהשוואה לקליפת המוח שמכילה כ-22 מיליארד תאי עצב.
השכבה החיצונית של המוח הקטן היא רקמת עצב מרובת קפלים שיוצרת את קליפת המוח הקטן (Cerebellar cortex), זאת בדומה לקליפת המוח אשר במוח הגדול. מתחת לקליפה נמצא אזור של חומר לבן, ובתוכו מספר גרעינים של תאי עצב, המכונים "הגרעינים העמוקים" (ארבעה גרעינים בכל צד).
בדומה למוח הגדול, המוח הקטן מורכב משתי הֶמִיסְפֶרוֹת, ימנית ושמאלית. החלק המרכזי שבין ההמיספרות של המוח הקטן נקרא הוורמיס (vermis), משום שהוא מזכיר בצורתו תולעת. הוורמיס מתאם את תנועת הגפיים בהליכה/ריצה. הוא מקבל מידע על מנח הגפיים משרירי השלד ושולח דחפים עצביים לשרירי הגפיים על מנת לתאם את תנועתם. תפקידו הספציפי של המוח הקטן בהקשר זה נוגע ככל הנראה לשליטה על התזמון המדויק של התנועות הרצוניות, אך עם זאת הוא אינו יוצר תנועות בעצמו.
ה- flocculonodular lobe היא אונה של המוח הקטן הממוקמת בחלק הזנבי (caudal) שלו. היא מקבלת מידע ממערכת שיווי המשקל ומעבירה מידע לגרעינים הוסטיבולריים.
המוח הקטן מתחבר אל גזע המוח בעזרת שלושה זוגות של רגליות (Peduncles) - עליונות, אמצעיות ותחתונות - המחברות אותו אל המוח האמצעי, הפונס והמוח המוארך (בהתאמה).
אופן הפעולה
המוח הקטן מקבל מידע מגוון ממספר מקורות. הוא מקבל מידע תחושתי ממערכת החושים ומאברי שיווי המשקל שבאוזן הפנימית. כמו כן הוא מקבל גם מידע מקליפת המוח על התנועות שעומדות להתבצע. המוח הקטן עושה אינטגרציה של כלל המידע שמתקבל כדי לדאוג שהתנועות תהיינה חלקות ומתואמות בזמן אמת.
התאים ואופי הפעילות העצבית במוח הקטן
אף על פי שהוא מהווה רק חלק קטן מהמוח, המוח הקטן מכיל יותר תאי עצב מאשר יתר חלקי המוח גם יחד. תאי העצב במוח הקטן נחלקים למספר סוגים, והם בעלי צורה ואופי ייחודיים.
סוגי התאים השונים בקליפת המוח הקטן מסודרים במבנה קבוע של שכבות, ויוצרים בינם לבין עצמם מערכת מורכבת של קישורים. אופי המעגל העצבי שבין התאים הוא זה שמעצב בסופו של דבר את אופן עיבוד האותות בתוך המוח הקטן ואת הפלט שיועבר ממנו לשאר חלקי המוח.
תאי פורקינייה הם תאי עצב בעלי דנדריטים מסועפים במיוחד, והם משחררים את המוליך העצבי האינהיבטורי GABA. הפלט של תאים אלה הוא זה שמועבר מקליפת המוח הקטן לגרעינים העמוקים, ומשם לחלקים אחרים במוח. תאי פורקינייה מופעלים הן על ידי אקסונים המגיעים מחוץ למוח הקטן, מגרעין במוח המוארך בשם Inferior olivary nucleus (סיבים אלה מכונים "הסיבים המטפסים") והן על ידי האקסונים של תאי העצב הגרנולריים בתוך המוח הקטן, אשר מכונים "הסיבים המקבילים". במקביל, פעילותם של תאי פורקינייה מווסתת על ידי מספר אוכלוסיות שונות של תאי עצב אינהיביטוריים.
התאים הגרנולריים מהווים רוב ניכר מתוך תאי העצב בצרבלום, ולמעשה מתוך תאי העצב במוח כולו. תאים אלה מופעלים על ידי קלט שמגיע מחוץ למוח הקטן, דרך אקסונים המכונים Mossy fibers. האקסונים הללו מגיעים מאזורים שונים במוח (קליפת המוח, חוט השדרה, גרעיני שיווי המשקל ועוד), ובנוסף לתאים הגרנולריים בקליפת הצרבלום הם גם מעצבבים באופן ישיר את הגרעינים העמוקים. אף על פי שה-Mossy fibers הם הקלט היחיד שמגיע לתאים הגרנולריים, מספר התאים הגרנולריים עולה בשני סדרי גודל לפחות על כמות ה-Mossy fibers שמעצבבים אותם. תצורה זו, שהיא יוצאת דופן יחסית למעגלים עצביים אחרים במוח, היוותה בסיס להיפותזה שלפיה תפקידם של התאים הגרנולריים הוא ליצור מהקלט הגולמי שהם מקבלים צירופים מורכבים יותר, ובכך לאפשר הבחנות הרבה יותר מדויקות בין תבניות קלט שונות שמגיעות למוח הקטן. לאחר העיבוד שנעשה בתאים הגרנולריים, המידע מועבר הלאה לתאי פורקינייה, וזאת בצורה של סינפסות אקסיטטוריות עם המוליך העצבי גלוטמט.
פגיעות במוח הקטן
גו דון הולמס (Holms) חקר פגיעות במוח הקטן בקרב חיילים שסבלו מפגיעות כדורים באזור זה, בזמן מלחמת העולם הראשונה. הם סבלו מפגיעה בתפקוד המוטורי של הצד הפגוע, אשר באה לידי ביטוי בחוסר יכולת להתנגד להפעלת כוח, לכוון את התנועה למטרה הרצויה ומרעד בזמן ביצוע תנועות.
קיימים גם מקרים נדירים של אדם ללא מוח קטן כלל. פגיעה במוח הקטן יכולה להוביל לתנועה קופצנית, לא יציבה ובלתי מתואמת. הפגיעה במוח הקטן מצריכה הפעלה של חשיבה מרובה ליצירת תנועה בצד הפגוע. בהתאם לכך, נראה שהמוח הקטן חוסך מאמץ משאר מרכיבי מערכת העצבים, כך שבזכותו הם יכולים להתרכז בפעילויות מורכבות ומעניינות יותר.
לאנשים עם דיסלקסיה יש יותר קשיים הקשורים לתפקוד של המוח הקטן לגבי תנועת איברים ושיווי משקל. להבדיל מקוראים תקינים, שהמוח הקטן מופעל אצלם במהלך למידת רצף מוטורי ובפעילות מוטורית אוטומטית, דיסלקטיים משתמשים יותר באונה המצחית. משום שאינם מסוגלים להסתמך על הפעילות האוטומטית של המוח הקטן נראה שהם משתמשים באסטרטגיות מודעות יותר לצורך פעילויות אלו.
הסימפטומים של הפרעת קשב מקושרים בין היתר גם לפגיעה במוח הקטן וליחסים שלו עם האונה המצחית וגרעיני הבסיס.
אביה ספיבק
אביה ספיבק (נולד בשנת 1947) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון, לשעבר ראש המחלקה לכלכלה ודיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה באוניברסיטה.
קריירה אקדמית
אביה ספיבק עשה את כל לימודיו האקדמיים באוניברסיטה העברית בירושלים. סיים תואר ראשון בכלכלה ובהיסטוריה בשנת 1969, תואר שני בכלכלה בשנת 1972 ודוקטורט בשנת 1977. בשנת 1975 הצטרף לסגל המחלקה לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון בדרגת מדריך ועשה את כל הדרך עד לדרגת פרופסור.
בשנים 2002 עד 2006 היה משנה לנגיד בנק ישראל. מאז 2006 ספיבק הוא בעל מינוי של עמית בכיר במכון ון ליר שבירושלים, וחבר בדירקטוריונים של בנקים וקרנות פנסיה.
ספיבק כותב באופן קבוע טורים בעיתון כלכליסט.
בקיץ 2011 עמד ספיבק, יחד עם פרופ' יוסי יונה, בראש צוות ספיבק-יונה, שהורכב מוועדות מומחים עצמאיות, כחלופה לוועדת טרכטנברג. מסקנות הצוותים אף גובשו בספר "אפשר גם אחרת - מתווה לכינונה של חברה מתוקנת", בעריכת אביה ספיבק ויוסי יונה, שיצא בקיץ 2012 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
ב-26 במרץ 2018 נערך באוניברסיטת בן-גוריון כנס לכבוד פרישתו לפנסיה.
חופשת קיץ (סרט, 2007)
חופשת קיץ הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2007 בבימויו של של דוד וולך, עם אסי דיין, שרון הכהן-בר ואילן גריף בתפקידים הראשיים.
התסריט שנכתב על ידי דוד וולך מתאר זוג חרדי שמנסה להתמודד עם אסון שקרה להם כשבנם היחיד טבע.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2007:
הסרט הופץ בחו"ל בשם My Father My Lord.
תקציר העלילה
אברהם אידלמן (אסי דיין) ואשתו אסתר (שרון הכהן-בר) הם זוג חרדי הגרים בשכונת נחלאות בירושלים עם בנם היחיד מנחם-מנחמק'ה (אילן גריף) בן התשע.