cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יון ניקודים
יוֹן ניקוֹדים (ברומנית: Ion Nicodim 26 במרץ 1932 קונסטנצה – 16 במרץ 2007 פריז) היה צייר, יוצר גובלנים ופסל רומני, מהאמנים החשובים של רומניה בשלהי המאה ה-20.
ילדות וצעירות
יון ניקודים נולד בקונסטנצה שברומניה, כילד השישי של אביו, יון ניקודים, אלמן באותה עת. אמו הייתה פלוארה דאטקו, שהייתה צעירה מאביו ב-20 שנה. בגיל שנתיים כבר התייתם הילד משני הוריו ואחיו ואחיותיו החורגים מסרו אותו לאימוץ לזוג איכרים מקיוסלרו שהתיישבו בקונסטנצה. האב החורג היה פועל בנמל ואשתו הייתה עקרת בית. הם היו לילד הורים אוהבים שגידלו אותו חלק רב מהזמן בסביבה כפרית, במיוחד בחופשות הארוכות בנסיבות המלחמה. יון ניקודים עשה את לימודיו התיכוניים בתיכון היוקרתי על שם "מירצ'ה הזקן" בקונסטנצה. כישרונו לאמנות נתגלה לעיני מורה לציור שעזר לו להירשם בשנת 1950 בגיל 17, בלי מבחני בגרות, למכון לאמנות פלסטית על שם ניקולאיה גריגורסקו בבוקרשט, במחלקה לציור ואמנות מונומנטלית. למד, בין היתר, אצל הציירים קמיל רסו, אלכסנדרו סטריאדי ואלכסנדרו צ'וקורנקו שהשתמש בשיטות ההוראה שהכיר בסטודיו של הצרפתי אנדרה לוט (Lhote).
בשנת 1957 התחתן האמן הצעיר עם אריאנה סוריאנו, אותה הכיר על ספסל הלימודים בבוקרשט. היא למדה אמנות דקורטיבית ופיתחה לאחר מכן כמוהו קריירה בינלאומית בתחום האמנות הטקסטילית. בשנים הראשונות ללימודיו יצר ניקודים מספר יצירות מונומנטליות, גובלנים, פסיפסים, עבודות קרמיקה ובעיקר ציורים. המכון התבסס על לימוד האמנות הקלאסית, האקדמיסטית והריאליסט-סוציאליסטית והתעלם מן האמנות המודרנית ומהאמנות המערבית של זמננו. רק בשנה השישית נתקל ניקודים ביצירה סל סזאן. ביקור באוספים הגדולים של אמנות מודרנית בברית המועצות בשנת 1958, בהם ראה יצירות של אנרי מאטיס, סזאן, פול גוגן, קזימיר מלביץ' הכו אותו בהלם.
פעילותו האמנותית
בשנת 1965 זכה לפרס "פרידריך וצ'ציליה קוצסקו-שטורק", ובעזרת מלגה שהוענקה לו עוד בשנת 1962 נסע לרומא ל"אקדמיה של רומניה", נסיעה בה נפתחו לפניו אופקים חדשים. נשאר באיטליה עד שנת 1968 ולא ניצל אז את המלגה הנוספת להשתלמות בפריז אלא חזר לרומניה. באיטליה אותה עבר לאורכה ולרוחבה עשה היכרות מקרוב עם האמנות הקדומה היוונית-רומית ועם גדולי האמנים של הרנסאנס - דוגמת פאולו אוצ'לו, לאונרדו דה וינצ'י, פיירו דלה פרנצ'סקה ואחרים. באותן השנים התחיל ליצור ברוח האמנות המופשטת. תערוכתו האישית הראשונה נפתחה בגלריה "איל ביליקו", בה הוצגו גם יצירות של אמנים כבר ידועי-שם כמו סם פרנסיס, ז'אן פוטרייה, יוליוס ביסייה, ניקי דה סן פאל, ז'אן טינגלי וז'ואן מירו.
בשנת 1968 נוכח במה שנראו סימני פתיחות של המשטר הקומוניסטי של צ'אושסקו חזר האמן למולדתו. אולם חיש מהר המשטר שינה שוב את פניו ובאו ברומניה שנים ארוכות של דיכוי התרבות ושל זכויות האדם. אמנם השלטונות הכירו בכישרונו והגובלן "שירה לאדם" (1963, בהשראת מחזור שירים של טודור ארגזי) שיצר הוענק על ידי ממשלת רומניה כמתנה למטה האומות המאוחדות בניו יורק, אבל חופש היצירה וחופש התנועה של האמן הוגבלו מאוד. הוא לא הצליח זמן רב להשיג היתר ליציאות לחו"ל.
ניקודים זכה בתחרות שזימנה לו עבודה מאומצת של שבע שנים על יצירת גובלן בשטח של מעל 100 מטר מרובע שהוצב בפואייה של התיאטרון הלאומי של בוקרשט. הוא חזר בו על מוטיבים מטאפיזיים מן הגובלן "שירת האדם" עם מחוות ללאונרדו דה וינצ'י.
אחרי שניתן לו לבקר שוב במערב בשנת 1977 - להזמנת הקריה הבינלאומית של האמנויות בפריז, נשאר בגלות בפריז, אך מבלי לבקש אזרחות צרפתית. ביקר בהתלהבות במוזיאונים - בראש ובראשונה במוזיאון הלובר, במרכז פומפידו שנפתח לא מכבר, במוזיאון גימה, שבו התרשם מהאמנות של המזרח הרחוק, התעניין גם באמנות הרומנסקית והגותית. תוך מאמצים בירוקרטיים רבים ערך ביקורים גם במולדת. באחת ההזדמנויות יצר בשנת 1979 את האפרסקו הגדול "ההקמה" עבור המוזיאון הצבאי בבוקרשט, והמתכתב במפורש עם סגנונו של אוצ'לו. בשנת 1987, אחרי מאבק עיקש עם מגבלות הצנזורה, הציג תערוכה רטרוספקטיבית גדולה במוזיאון הלאומי לאמנות של רומניה.
אמנותו ביקשה לשלב בתקופה זו של חייו שורשים תרבותיים מקומיים עם אמנות העולם. האמן יצר פסלים, אינסטלציות, קולאז'ים, וציורים, בין השאר, תוך שימוש בחומרי גלם כמו אדמה וטיט. בשנות ה-1970 התחיל לעבוד על יצירות בשם Hypostasis (1987) ו"נפילה" העוסקים בנושא החיים והמוות. הפסל "היפוסטזיס" הפך לחלק מאנדרטת הנופלים במהפכה הרומנית משנת 1989. בהתחלת שנות ה-90 זכה בתחרות שאורגנה על ידי משרד התרבות הרומני ליצירת אנדרטה לקרבנות ה"גולאג" (בתי הכלא ומחנות העבודה הקומוניסטים) הרומני, והספיק לעצב אותה עד זמן קצר לפני מותו.
ניקודים פיסל גם סדרת פסלים הנקראת "קאלויאנים" (Caloienii) בהשראת פסלונים קדומים מיסטיים-פגאנים, פסלים בהשראת יסודות מחיי הכפר (גלגל של עגלה, כוורת) וקטעי טבע (פרחים, קוצים, נחש). כמה מהנושאים המועדפים עליו היו הלבבות והעמודים, ושולחן המזבח, שהוצגו בתערוכותיו משנות ה-2000 תחת הכותרת "ארץ, איכר, אדמה". שתי תערוכותיו האישיות האחרונות בצרפת בשנת 2006 בארמון המלכותי בקוליור וב"מנזר הגבירות" (Abbaye aux Dames) בקן (Caen) כללו ציורים, פסלים ו"אינסטלציות".
אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי, בשנים 1994–1995 חזר ניקודים לגור ברומניה. יון ניקודים נפטר בפריז ממחלת הסרטן בשנת 2007, 10 ימים לפני שמלאו לו 75 שנים, בשנת 2007. הוא הובא לקבורה בבית הקברות סטראולשט בבוקרשט, לצד קברותיהם של הוריו המאמצים. השאיר בת אחת, אילינקה ניקודים-ז'ז.
יצירות
א. התקופה הראשונה - "פוסט סזאניסטית"
ב. נושאים היסטוריים: גובלנים - בנושאים פילוסופיים: פרסקו היסטורי:
ג. "נופים ודיוקנאות" - ד."שטחים ותנודות" ( גלישה אל המופשט
ה. מחזור הציורים Lacurile liniştite "האגמים השקטים" - (1962-2006) בהשראת זכרונות ילדות והציור של קספר דויד פרידריך "צוקי גיר בריגן"
ו. מחזור ציורים "Palete şi ferestre orientale" (פאלטות וחלונות מזרחיים) (2002-1978) מזכירים נופי ילדותו בקונסטנצה
ז. לבבות (Inimi) (שנות ה-1980–1990) - בטכניקות שונות - צבע מים, ציורים אחרים, קולאז'ים, פסלים, גרפיקה - כולל לב שנגזר מתוך הספר -קמע המוקדש להוגה והסופר הרומני-צרפתי אמיל סיוראן אותו הכיר והוקיר פיסל גם לבבות על חרוטים קטומים, המזכירים מצבות מוסלמיות מנוף ילדותו
ח. אדמות ומוצא
ט. רוחניות סדרות רוחניות של פסלים ו"אינסטלציות"
י: אמנות מונומנטלית:
לקריאה נוספת
Ilinca Nicodim-Gèze Ion Nicodim, monografie, Editura Humanitas 2012 מונוגרפיה דו-לשונית רומנית-צרפתית
קישורים חיצוניים
Aurelia Mocanu In memoriam -Ion Nicodim - Inorog sub ţărână, România literară, nr.12, 2007
מילוס (אוניית מעפילים)
מילוס (אצילה 13), הייתה אוניית קיטור ששימשה כאניית מעפילים ומאוחר יותר נרכשה על ידי חברת לויד ימי ארץ ישראלי ושמשה כאניית משא, אשר הניפה דגל צי הסוחר המנדטורי.
תולדותיה
האנייה נבנתה במספנת D. & W. Henderson & Co. - Glasgow והושקה ב-1920. עד שנת 1941 הייתה בבעלות חברת הספנות היוונית "אבגרינוס", והפליגה בשם "מילוס" תחת דגל פנמה.
אניית מעפילים
ברכישתה של "מילוס" היה מעורב ברטולד שטורפר יועץ כלכלי ממוצא יהודי באוסטריה. מעפילי המילוס כללו: על פי דו"ח שמסר שטורפר היו ב"מילוס" 652 נפש מאזור הפרוטקטורט ו-50 נפש מהעיר וינה.
אניית המעפילים הפליגה מנמל טולצ'אה ברומניה ועליה 700 המעפילים. בדרכה לארץ ישראל היא נעצרה על ידי כוחות בריטיים, הובאה לנמל חיפה, והמעפילים הועברו לאניית הגירוש "פאטריה", שנועדה להפליג אל האי מאוריציוס. פאטריה חובלה בנמל על ידי "ההגנה" כדי למנוע את הפלגתה. חומרי הנפץ שהוצמדו לאנייה שהייתה במצב תחזוקה רעוע, גרמו לפיצוץ רב עוצמה, פי כמה מהמתכונן והרצוי. והאנייה התפרקה וטבעה במהירות. וכ-200 נפש מתוך כ-1,700 מעפילים וכחמישים ימאים בריטים טבעו.
אניית משא בשימוש אזרחי
לאחר שנתפסה בידי שלטונות המנדט הבריטי, נרכשה מילוס ב-1941 במכירה פומבית על ידי חברת "לויד ימי ארץ ישראלי" ושימשה כאניית משא. החברה רשמה את האנייה בשמה העברי "אצילה" בנמל חיפה, שיפצה אותה שטחית והיא הפליגה תחת דגל צי הסוחר המנדטורי.
אצילה הפליגה לפורט סעיד במצרים כדי לטעון מטען בוטנים לקפריסין. ב-8 בנובמבר 1941, תוך כדי טעינת כמות גדולה של שקי בוטנים על הסיפון, איבדה אצילה את יציבותה, התהפכה וטבעה ללא אבדות בנפש. אצילה הוכרזה כאובדן כללי ונמחקה מהרשומות ב-1945.
המודל הבינומי לתימחור אופציות
המודל הבינומי לתימחור אופציות הוא מודל פיננסי המספק שיטה נומרית להערכת אופציות. המודל הבינומי הוצע לראשונה ב-1979 על ידי הכלכלנים ג'ון קוקס, סטיבן רוס ומארק רובינשטיין. המודל הבינומי משמש להערכת אופציות בהם מודלים אחרים אינם מדויקים, למשל באופציות אמריקאיות, שניתן לממשן בכל נקודת זמן, ובאופציות על מניות המחלקות דיבידנד.
תיאור המודל
המודל הבינומי מתבסס על אסטרטגיה חסרת סיכון. בבסיס האסטרטגיה מונח העיקרון שבסוף התקופה מצבו יהיה זהה בשני מצבי הטבע, ובלתי תלוי במחיר המניה. ניטרולו של הסיכון בהשקעה מושג על ידי קנייה של נכס הבסיס וכתיבה (מכירה) של אופציות.
מודל בינומי חד תקופתי
בדוגמה שלהלן:
התוצאה הנדרשת - שווי האופציה להיום, בהסתמך על הנתונים הבאים:
קיימים שני מצבי טבע (מכאן השם:בינומי) :
שווי האופציה הנגזר בתום התקופה
מימוש אסטרטגיה חסרת סיכון
המשקיע "הבינומי" הדמיוני בונה לעצמו אסטרטגיית השקעה חסרת סיכון. בבסיס האסטרטגיה מונח העיקרון שבסוף התקופה מצבו יהיה זהה בשני מצבי הטבע, בלתי תלוי במחיר המניה. המשקיע נוקט באסטרטגיה הבאה: הוא מוכר ("כותב") 3 אופציות CALL, קונה 2 מניות, ולוקח הלוואה בסך 47.62 שקל.
תזרים המזומנים הנוכחי של המשקיע הוא 3C - 100 + 47.62
(C היא אופציית ה-CALL שמחירה הנוכחי לא ידוע)
תזרים המזומנים העתידי בשני מצבי הטבע, נותר מצבו של המשקיע זהה, ללא תלות במחיר המניה. לכן זוהי אסטרטגיה חסרת סיכון. בשני המקרים תזרים המזומנים העתידי הוא אפס. מכאן ששווי תזרים המזומנים הנוכחי של המשקיע שווה אף הוא לאפס. מכאן נגזר שווי האופציה להיות C=17.46.
הערות:
פתירת המודל הבינומי באמצעות הסתברויות מותאמות לסיכון (Risk Neutral Probabilities)
שווי האופציה יכול להיות מחושב כערך הנוכחי של שקלול שווי האופציה בכל מצב.
שווי האופציה יחושב לכן כתוחלת שווי האופציה ביום הפקיעה, מחושבת על ידי הסתברויות מותאמות לסיכון ומהוונת להיום בשיעור הריבית:
השווי שהתקבל, באופן לא מפתיע, שווה בדיוק לשווי שהתקבל באמצעות שיטת ה-Replicating Portfolio. למעשה, מבחינה מתמטית שתי השיטות זהות לחלוטין ולכן התוצאה הזהה.
ההסתברויות האמיתיות לכל מצב טבע אינן ידועות, והמידע הזה גם לא נדרש לצורך חישוב שווי האופציה. למעשה, זהו אחד המאפיינים היפים ביותר של המודלים לתמחור אופציות.
המודל הבינומי הרב תקופתי
המודל הרב תקופתי מתייחס למספר תקופות, לכל תקופה שני מצבי טבע, כאשר העיקרון זהה: המשקיע הדמיוני נוקט באסטרטגיה חסרת סיכון. לכל תקופה נקבע ערך האופציה העתידי לכל מצב טבע אפשרי, וברקורסיה מחושב ערך האופציה בהווה.
כדי להמחיש את המודל הרב תקופתי נהוג להשתמש בעץ המתאר את התפתחות המחירים לאורך התקופות. נסמן:
כאשר r הוא שיעור הריבית ו- הוא מספר התקופות.
הקשר בין המודל הבינומי ומודל בלק ושולס
מודל בלק ושולס מניח, במקום שני מצבי טבע ומספר תקופות סופי, את קיומה של התפלגות נורמלית של מחירי המניות וכן קיומו של מסחר רציף, כלומר אינסוף תקופות.
שימושים במודל הבינומי
בדף זה ובדף זה באתר הבורסה לניירות ערך בתל אביב
רגימנט חיל האוויר המלכותי
רגימנט חיל האוויר המלכותי (באנגלית: Royal Air Force Regiment) הוא כוח אוויר יבשתי הפועל במסגרת חיל האוויר המלכותי הבריטי (RAF). ביחד עם משטרת חיל האוויר (RAF Police) הם מהווים את "כוח הגנת כוחות חיל האוויר" (RAF Force Protection Force) הכפוף לקבוצה 2 בפיקוד חיל האוויר (No 2 Group).
תפקידו "להגן על חיל האוויר המלכותי בכל מקום בו הוא פועל, בבריטניה או מחוצה לה, ובכך הוא מגן על האומה הבריטית ותומך באינטרסים שלה בעת שלום ובעת מלחמה.
היסטוריה
הרגימנט הוקם ב־1942 מיחידות של שריוניות שפעלו בעיראק כבר משנות ה-20 של המאה ה-20. על פי ההסכם האנגלו-עיראקי הותר לבריטים להותיר על אדמת עיראק שני בסיסי RAF גדולים, ומכיוון שכך פעל הכוח הבריטי בעיראק עד מלחמת העולם השנייה ואף בראשית המלחמה במסגרת ה-RAF. במסגרת זו הוקמו שתי פלוגות שצוידו בשריוניות רולס-רויס ושמשו להגנת הבסיסים. יחידות אלו לחמו לאחר מכן בקרבות המערכה במזרח התיכון, המערכה במדבר המערבי והמלחמה האנגלו-עיראקית. ב־5 בפברואר 1942 הוקם רגימנט ה־RAF באמצעות צו מלכותי. יחידות השריוניות של ה־RAF אוחדו במסגרת הכוח החדש במהלך הלחימה שלאחר מכן. במהלך המלחמה גדל הכוח עד ל־66,000 איש, וכלל גם יחידות צנחנים ונ"מ, שהשתתפו בכל זירות הלחימה.
לאחר המלחמה הוסב ייעודו של הכוח לאבטחת מתקני ה־RAF ברחבי העולם. יחידות מרגימנט ה־RAF השתתפו במלחמת פוקלנד, ובמלחמת המפרץ הראשונה וכן בפעולות ה־RAF בקוסובו, סיירה לאון ואפגניסטן בתחילת המאה ה-21.
משימות וארגון
לרגימנט שבע טייסות שדה סדירות ושש טייסות מילואים המאורגנות ב־7 כנפות. שש כנפות להגנת הבסיסים מפוזרות ברחבי בריטניה. כנפות 2 ו-8 מיועדות להוביל מבצעי פריסה של כוחות משלוח והן מתמקדות ביכולות הניוד הייחודיות של הרגימנט ומשטרת חיל האוויר בכלי רכב משוריינים (גלגלים) ובהפעלת כלבים למשימות צבאיות. כנף 2 גם מספקת בקרי אוויר למרכזי מאמץ אש משולבים (JTAC) לתאום הסיוע האווירי. ארבע כנפות ההגנה האחרות הן רב משימתיות. הן אחראיות על הגנת בסיסי הבית ואבטחת נכסי חיל האוויר באזור גאוגרפי מסוים, וכן בעלות יכולת לפרוס עם טייסות הבסיס ולספק הגנה ואבטחה בכל מקום בעולם.
הגנת כוחות חיל האוויר
תפקידו העיקרי של הרגימנט להגן על שדות תעופה ולאבטח את נכסי חיל האוויר. בנוסף להגנת הבסיסים, הוא מספק הגנה לכוחות משלוח הפרוסים בשדות תעופה קדמיים בחו"ל.
השתתפות בקרב המשולב
הרגימנט מצוות בקרי אוויר למרכזי מאמץ אש משולבים (JTAC) של הצבא הבריטי ושל חיל נחתים לתאום הסיוע האווירי.
טייסות שדה
טייסות השדה של הרגימנט פועלות כפלוגת חי"ר מוגברת הכוללת כ-175 לוחמים ותמכי לחימה. יחד עם עם טייסות משטרת חיל האוויר הן מרכיבות את כנפות הגנת הכוח המגנות על כוחות חיל האוויר בבסיסי הבית ובפריסות עם כוחות משלוח. הן נמצאות בכוננות גבוהה לפריסה ברחבי העולם.
אסלאם סלימאני
אסלאם סלימאני (בערבית: إسلام سليماني; נולד ב-18 ביוני 1988) הוא כדורגלן אלג'ירי המשחק באנדרלכט ובנבחרת אלג'יריה בעמדת החלוץ.
קריירה
סלימאני החל את הקריירה שלו בקבוצת WBAB מעין בניין. בהמשך עבר לקבוצת החובבים מהעיר שראגה ששיחקה בליגה השלישית של אלג'יריה. בעונה בה שיחק בשראגה הוא הבקיע 18 שערים ב-20 משחקים. בעקבות זאת, בתום העונה הוא עבר לקבוצת בלויזדאד מהליגה הראשונה באלג'יריה. ב-17 במאי 2011 הבקיע רביעייה במשחק ליגה.
ביולי 2013 קיבל שחרור מההתאחדות לכדורגל של אלג'יריה, וכשחקן חופשי הוא יצא למצוא קבוצה אירופאית. הוא התאמן יחד עם קבוצת נאנט אך לבסוף חתם בספורטינג ליסבון בה שיחק שלוש שנים. באוגוסט 2016 עבר לקבוצת לסטר סיטי תמורת 27 מיליון ליש"ט, ההעברה היקרה ביותר בתולדות לסטר.
ב-31 בינואר 2018 הושאל לניוקאסל יונייטד עד לסוף העונה. ב-11 באוגוסט 2018 הושאל לפנרבחצ'ה לעונה אחת. ב-21 באוגוסט 2019 הושאל למונקו עד לסוף העונה.
ב-2 ביוני 2012 ערך סלימאני את הופעת הבכורה שלו במדי במוקדמות מונדיאל 2014. הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2014. בשנת 2019 זכה עם אלג'יריה בגביע אפריקה לאומות לשנה זו.
גלריה בורגזה
גלריה בורגזה (באיטלקית: Galleria Borghese) הממוקמת בווילה בורגזה פינצ'אנה (וילה בורגזה שעל הפינצ'ו - Villa Borghese Pinciana) - וילה המצויה בגני וילה בורגזה, מציגה אוסף של אמנות ופסלים שנאסף על ידי הקרדינל שיפיונה בורגזה, אחיינו האהוב של האפיפיור פאולוס החמישי. הווילה נבנתה על ידי האדריכל פלמיניו פונציו על פי שרטוטים של שיפיונה בורגזה, אשר השתמש בווילה כאחוזה לצורך אירועים חברתיים.
יצירות המוצגות בגלריה
מרבית היצירות המוצגות בגלריה מוצגות בדיוק בנקודה לה הם יועדו - פסלי ברניני הוזמנו על ידי שפיונה בורגזה בדיוק עבור המקום בו הם מוצגים כיום, וכך גם פסלה של אחותו של נפוליאון בונפרטה - פאולין, אשר נישאה לאחד מבני המשפחה, המתאר את פאולין השרועה על כיסא, מעשה ידי אנטוניו קנובה.
שפיונה בורגזה אסף את יצירותיו של קאראווג'ו ובהן: "נער עם סל פירות", "הירונימוס הקדוש כותב", ו"בכחוס החולה" וכן ציורים של טיציאן כגון "אהבה קדושה וטמאה", ציורו של רפאל - "הקבורה" ועבודות של פטר פאול רובנס ופרדריקו בארוצ'י.
קמיליו בורגזה (דודו של שפיונה) רכש את היצירה דנאה מאת אנטוניו דה קורג'ו, והיא מוצגת בגלריה.
אוסף ברניני
יצירותיו המועטות של ברניני המוצגות בגלריה מהוות למעשה אחוז גדול מעבודותיו החילוניות של ברניני, אשר מרבית עבודותיו הן עבודות דתיות. בגלריה רואים את אמלתיאה עם יופיטר הילד ופאן (1615), אפולו ודפנה (1622–25) ודוד (1623) , הנחשבים לשיאה של היצירה הבארוקית, וכן הפסלים המוקדמים והפחות מוצלחים של ברניני: אנאס, אנכיסס ואסקניוס (1618–19) , אונס פרספונה (1621-22). והאלגוריה האמת מתגלה על ידי הזמן (1646–52).
טוקן ססגוני-מקור
מאפיינים
אורכו של הטוקן, יחד עם המקור, הוא 42–55 ס"מ. אורכו של מקורו הצבעוני הוא 12–15 ס"מ, כשליש מאורכו הכולל, ומשקלו 380–500 גרם. אומנם המקור הגדול שלו נראה גדול, כבד ומסורבל הוא למעשה קל מאוד, ובנוי מעצם חלולה המוקפת בקרטין, בדומה לקלאונאים ולטוקנים האחרים במשפחה. מדענים חוקרים את מבנה המקור של הטוקן כדי לבנות מטוסים קלים וחזקים יותר.
גופו של הטוקן ססגוני-המקור שחור, החזה והצוואר שלו צהובים. נשירת הנוצות מתרחשת פעם בשנה. רגליו כחולות, וקצה זנבו אדום. מקורו ירוק עם קצה אדום וכתמים כתומים וכחולים בצדדים.
הטוקן ססגוני-המקור חי בקולומביה, ונצואלה, גואטמלה, בליז, ניקרגואה, פוארטו ריקו, פנמה ודרום מקסיקו. בית הגידול המועדף עליו הוא חופת יערות גשם טרופי, סובטרופי ויערות שפלה, בגובה של כ-1900 מ' מעל פני הים. הוא מקנן בחורים בעצים, בדרך כלל יחד עם טוקנים אחרים. מפאת הצפיפות, הטוקנים שמים את זנבותיהם ומקוריהם מתחת לגופם בזמן השינה. תחתית הקן מצופה לעיתים קרובות בזרעים מהפירות שהטוקנים אכלו, מה שרק מוסיף לחוסר המקום. הטוקנים אינם חופרים בעץ, כמו מספר עופות אחרים, מכיוון שמקוריהם חלולים, כפי שהוזכר להלן, מה שעושה את החפירה בעץ חי לבלתי אפשרית.
טוקן ססגוני-מקור הוא הציפור הלאומית של בליז.
פאלמדייל
פאלמדייל (באנגלית: Palmdale) היא עיר בקליפורניה. העיר שוכנת צפונית ללוס אנג'לס, בחלקו הצפוני ביותר של מחוז לוס אנג'לס ומופרדת מהעיר לוס אנג'לס על ידי רכס הרי סן גבריאל. נכון למפקד האוכלוסין של מדינת קליפורניה בשנת 2018 חיים בעיר מעל 156,667 תושבים.
היסטוריה
המתיישבים האירופאים הראשונים שהגיעו לאזור והקימו יישוב היו ממוצא גרמני-שווייצרי. בשנת 1886 הגיעה קבוצה של אירופאים וקנו את הקרקע. נאמר להם שהשטח קרוב לאוקיינוס בגלל עצי הדקל שעמדו שם. האירופאים, שמעולם לא ראו עצי דקל חשבו שעצי יהושוע הם דקלים ולכן קראו ליישוב שהקימו "פאלמנטל" (בתרגום מגרמנית: עמק הדקלים).
היישוב הוכר רשמית ב-17 ביוני 1888. חוסר ניסיון בחקלאות באזור מדברי-צחיח ומיקומו של היישוב הרחק מכל דרך ראשית ומסילת רכבת גרמו להגירה שלילית מהיישוב, עד שבשנת 1889 נותרה משפחה אחת בלבד. רוב התושבים שעזבו התיישבו יחדיו והקימו יישוב חדש לא הרחק, ליד מסילת הרכבת של חברת סאותרן פסיפיק. היישוב החדש נקרא בשם 'פאלמדייל' והוקם במקום בו כיום נמצא מרכז העיר.
תוך זמן קצר הוקמה תחנת רכבת ביישוב על מסילת הברזל של חברת סאותרן פסיפיק שקישרה בין לוס אנג'לס לסן פרנסיסקו, מה שתרם רבות לכלכלת היישוב ולגידול האוכלוסייה.
עם גידול האוכלוסייה נוצרה בעיית מחסור במים. באותה תקופה נאלצו להביא מים על עגלות רתומות לסוסים, והמחסור גרם למים להתייקר מאוד. רק בשנת 1913 הסתיימה בנייתו של 'מוביל מים קליפורניה-לוס אנג'לס'. לאחר שהושלמה בנייתו, כל אזור לוס אנג'לס החל לצמוח במהירות ושטחים מדבריים החלו להתמלא ביבולים של פירות, בעיקר תפוחים ואגסים.
בשנת 1924 הושלמה בנייתו של 'סכר ליטלרוק' ו'מאגר הרולד' אשר נבנו על מנת להבטיח כמות מים מספקת לאוכלוסייה הגדלה של פאלמדייל, לתעשייה ולחקלאות. כיום 'מאגר הרולד' נקרא אגם פאלמדייל.
חקלאות היוותה כמקור פרנסה העיקרי של תושבי פאלמדייל ושכנתה הצפונית לנקסטר עד פרוץ מלחמת העולם השנייה. בשנת 1933 נבנה בסיס חיל האוויר של הצבא מוּרוֹק' (כיום שמו "בסיס חיל האוויר אדוארדס") 10 ק"מ צפונית ללנקסטר.
בשנת 1952 הוסב נמל התעופה האזרחי ששירת את תושבי פאלמדייל למרכז חקר החלל, מחקר וניסויים של חיל האוויר האמריקני. כתוצאה מכך הוסבה התעסוקה העיקרית של האזור למתקנים אלו, והחקלאות נדחקה הצידה. בבסיס הניסויים נוסו מספר כלי טיס של חיל האוויר, בהם: B-2 ספיריט, X-15, F-117 נייטהוק, F-35 לייטנינג II ועוד.
ב-24 באוגוסט 1962 הוכרזה פאלמדייל רשמית כעיר. שטחה הכולל אז היה 5 ק"מ רבועים בלבד.
בשנת 1980 חיו בעיר 12,000 תושבים, ועם בנייתו של כביש מהיר שחיבר אותה ללוס אנג'לס האוכלוסייה החלה לצמוח במהרה. במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 חלה צמיחה משמעותית באוכלוסייה. החלו להיבנות יותר ויותר שכונות יוקרה, ופאלמדייל הפכה לעיר פרבר אטרקטיבית לעובדים בלוס אנג'לס. במהלך שנות ה-90 הייתה פאלמדייל העיר עם שיעור הצמיחה הגבוהה ביותר במדינת קליפורניה, והשנייה בארצות הברית.
העיר כיום
פאלמדייל כיום היא העיר הגדולה ביותר בעמק אנטילופה, והרביעית בגודלה במדבר מוהאבי (אחרי לאס וגאס, הנדרסון וצפון לאס וגאס). במהלך 25 שנים האחרונות פאלמדייל מדורגת בין 25 הערים המתפתחות בארצות הברית. נכון ל-1 בינואר 2009 נמנו בה 151,346 תושבים. היא נחשבת עיר מבוססת ובטוחה.
בשנת 2005 נפתחה תחנה אוטובוסים מרכזית גדולה בעיר ליד תחנת הרכבת. התחנה אמורה לספק פתרון תחבורה ציבורי יעיל לתושבי האזור. לקראת סוף 2009 אמור להיפתח בעיר מרכז רפואי מתקדם בעלות 200 מיליון דולר.
כלכלה
התעשייה החשובה ביותר בעיר היא הנדסת אווירונאוטיקה ותעשיית האוויר והחלל. בלוס אנג'לס אך גם בעיר עצמה ישנם מספר חברות ענק בינלאומיות, המספקות מגוון רב של עבודות לתושבי האזור (בעיקר בתחום התעופה והחלל) כגון: לוקהיד מרטין, נורת'רופ גראמן, בואינג, בנק אוף אמריקה, צ'ברון ועוד.
בעיר מספר גדול של מפעלים וחברות שונות, הנהנים ממדינות עידוד ממשלתית ועירונית בדמות הקלות מס ותמריצים.
גאוגרפיה
העיר משתרעת על שטח של 272.2 קמ"ר, בגובה 809 מטרים מעל פני הים, כ-60 ק"מ צפונית ללוס אנג'לס, במחוז לוס אנג'לס. גבולותיה של העיר הם: רכס הרי סן גבריאל מדרום, המפרידים בינה לשכונות הצפוניות של לוס אנג'לס, מצפון העיר השכנה לקסטר, ממזרח מדבר מוהאבי.
העיר ממוקמת קרוב להעתק סן אנדראס, דבר המעמיד אותה בסיכון גבוה לרעידת אדמה, במיוחד בחלקה הצפוני של העיר.
תחבורה ציבורית
ישנו מגוון רחב של תחבורה ציבורית בעיר כגון: אוטובוסים, רכבות ומטוסים. תחנה מרכזית של פאלמדייל שנבנתה בשנת 2005, היא גם תחנת רכבת מרכזית בעיר. את שירות הרכבות לתושבי העיר מעניקות החברות: מטרולינק- לנסיעות באזור לוס אנג'לס ואמטרק למרחקים ארוכים.
התחנה מיודעת גם להיות תחנה לרכבות מהירות של 'רכבת מהירה של קלירפוניה', פרויקט שעבודתו אמורה להתחיל בשנת 2011 בעלות 9.95 מיליארד דולר ובו תיבנה מסילת רכבת מהירה בין סן דייגו לסן פרנסיסקו וסקרמנטו דרך לוס אנג'לס.
נמלי תעופה
נמל תעופה אזורי לוס אנג'לס-פאלמדייל ממקום בקרבת העיר ובו שני מסלולי המראה ונחיתה, כל אחד מהם באורך 3.5 ק"מ. נמל התעופה האזרחי הוא גם בסיס של חיל האוויר האמריקאי ועל כן אין בו טיסות סדירות אלא טיסות מיוחדות מדי פעם.
אתרים העיר
בנוסף פסטיבל "ג'אז ויין" מושך אליו מדי שנה אלפי מבקרים מכל רחבי העולם. הפסטיבל נערך מדי ספטמבר.
מזג אוויר
פאלמדייל שוכנת בשטח מדברי גבוה איפה שהקיץ חם ויבש והחורף קר וישנן רוחות רבות. ישנם בפאלמדייל 300ימי שמש בשנה.
הצפנה מאומתת
סכמת הצפנה מאומתת (באנגלית: Authenticated Encryption) או בקיצור AE, היא סכמת הצפנה של צופן סימטרי, שמטרתה לספק במקביל לסודיות שלמות ואימות המידע המוצפן.
באופן כללי יצירת סכימות הצפנה מאומתת היא משימה קשה יותר מיצירת סכמה שמקיימת את דרישה הבסיסית של סודיות בלבד. אחת הדרכים ליצירת סכימת הצפנה מאומתת היא בעזרת הרכבה של שתי סכמות קריפטוגרפיות נפרדות: אלגוריתם הצפנה בטוח לפי מודל התקפת גלוי-נבחר וקוד אימות מסרים לפי מודל התקפת מסר נבחר. תחילה השולח והמקבל צריכים להסכים ביניהם על מפתח הצפנה סודי. המצפין משתמש במפתח הסודי שברשותו כדי להצפין את המידע באמצעות הצופן הסימטרי ולאחר מכן מייצר באמצעות קוד אימות המסרים עם מפתח סודי נפרד (אלא אם כן קיימת דרך בטוחה ליצור ממנו באופן בלתי תלוי מפתח אחר) תג אימות של המסר המוצפן ואת התוצאה שהיא זוג של מסר מוצפן ותג אימות מתאים הוא שולח למקבל. המקבל מצידו משתמש במפתח הסודי שברשותו כדי לפענח את המידע וכן בודק את תג האימות שקיבל באמצעות המפתח הסודי שבו השתמש השולח. אם המידע מאומת בהצלחה הוא מקבל אותו כמידע אותנטי שהגיע מהמקור שהוצהר, אחרת הוא דוחה אותו על הסף ומחזיר הודעת שגיאה מתאימה לשולח. מעצם ההגדרה תג האימות מבטיח כי תוקף בעל יכולת חישוב סבירה לא יוכל לזייף מסר מוצפן ותג מתאים בלא ידיעת מפתח ההצפנה הסודי המשותף להם, כך שהמקבל לא יבחין בכך (כלומר, שפונקציית האימות של המקבל תחזיר "אמת" כאילו ההודעה התקבלה מהשולח האותנטי).
רקע ומוטיבציה
הצורך בהצפנה מאומתת עולה באופן טבעי לאור העובדה שמעצם ההגדרה צופן סימטרי אינו מבטיח שלמות ואותנטיות. תמיד קיים חשש שתוקף זדוני יצליח ליירט מסר מוצפן, לשנותו או להחליפו באחר ולהעבירו ליעדו מבלי שלמקבל תהיה דרך להבחין בכך. בשל כך פותחו שיטות לאימות שנועדו להבטיח את שלמות המסר באמצעים קריפטוגרפיים. בעבר בשל ההפרדה בין שני היעדים, סודיות לעומת שלמות ובהיעדר תקן כלשהו נטו מפתחי מערכות אבטחה לפתור בעיה זו בשיטות אד הוק. דרך אחת היא להוסיף יתירות מכוונת כמו ריפוד המסר במספר אקראי לפני ההצפנה, דרך אחרת היא שילוב קוד אימות מסרים יחד עם הצפנה (באופן שלא הוכח כבטוח מבחינה קריפטוגרפית). התקפות אינטרנט ניצלו פרצות אלו. הניסיון מלמד ששילוב הצפנה עם אימות מורכב ומועד לשגיאות. שגיאה נפוצה אחת היא הניסיון להבטיח אימות בשיטות לא קריפטוגרפיות כמו שימוש בפונקציית גיבוב ללא מפתח או בקוד תיקון שגיאות. פרוטוקול SSH גרסה 1.5 השתמש ב-CRC-32 לאימות במבנה CBC עובדה שנוצלה לשבירת הפרוטוקול. טעות אחרת היא להשתמש במפתח הצפנה יחיד הן להצפנה והן לאימות שאינו מומלץ ואף עלול להוות פרצת אבטחה במקרים מסוימים. בשל בעיות תאימות עם מערכות קיימות יש עדיפות לשימוש במפתח אחד. בפועל מערכות הצפנה בטוחות משתמשות בטכניקה לגזירת מפתחות הצפנה נוספים ממפתח המאסטר באמצעות KDF בטוח. גם במקרה שהמרכיבים כשלעצמם בטוחים יכול להיות שהמערכת כמכלול לא תהיה בטוחה.
הפרדיגמה הבסיסית כדי לספק סודיות ושלמות באופן בטוח היא, לקחת צופן סימטרי בטוח המספק סודיות בלבד ולשלבו במצב הפעלה CBC או מצב מונה עם אלגוריתם אימות מסרים בטוח המספק אימות בלבד. עם מפתח סודי נפרד או עם מפתח שנגזר באופן בטוח מהמפתח הראשון. מפתח האימות ומפתח ההצפנה חייבים להיות שונים ובלתי תלויים סטטיסטית, כלומר לא ניתן לנחש מפתח אחד בהינתן השני. אפשר להישתמש בשני מפתחות סודיים האחד לצורך הצפנה והשני לצורך אימות. אך לשיטה זו מספר חסרונות; יעילות נמוכה, אחסון מספר רב של מפתחות סודיים וכן בעיית תאימות עם מערכות קיימות. דרך אחרת היא להפיק את מפתח האימות מתוך מפתח ההצפנה בדרך בטוחה כמו באמצעות פונקציה אקראית 'אוניברסלית'.
שיטות השילוב של הצפנה עם אימות מתחלקות לשני סוגים עיקריים; הרכבה גנרית, שבה הם נעשים בנפרד ללא קשר הדוק ביניהם, הרעיון נמצא בשימוש מעשי נרחב בסכמות רבות בין היתר HMAC, UMAC או CBC-MAC. השיטות האחרות מנסות לשלב בין ההצפנה והאימות באופן יותר הדוק כדי להבטיח סודיות ואימות גבוהים ביותר האפשריים במחיר הנמוך ביותר מהיבט של יעילות. קיימות מספר שיטות כאלו, ביניהן אפשר למנות את: OCB, CCM, EAX, GCM שהוצעו ונבחנו על ידי מומחים ואושרו בתקן איזו ובארגוני תקינה נוספים. וכן IACBC, XCBC, Helix, CWC.
היסטוריה
רעיון הצפנה מאומתת הועלה לראשונה על ידי בלייר ורוגווי ב-1995 והורחב לאחר מכן על ידי אחרים. המושג מבוסס על רעיון אימות מסרים שהועלה לראשונה על ידי ווגמן וקרטר, הם הציעו לנצל צופן בלוקים כדי להשיג אימות במקום סודיות. מטרת קוד אימות מסרים היא להבטיח שלמות טקסט-קריא (המסומן INT-PTXT קיצור של integrity of plaintext) או שלמות טקסט-מוצפן (שנקרא INT-CTXT קיצור של integrity of ciphertext), באופן כזה שבהינתן מסר ומפתח סודי, המקבל יוכל להבחין בכל שינוי במסר בהסתברות מאוד גבוהה. בשונה מרעיון הבטחת סודיות בצופן סימטרי, כאן בהגדרה המסר יכול להישאר גלוי ואין דרישה לסודיות. לצורך השוואה בין שתי הדרישות; סודיות מול אימות, מקובל שההגדרה האחרונה מקבילה לרעיון החלש של הבטחת סודיות שנקרא IND-CPA כלומר עמידות בפני התקפת גלוי-נבחר, הקיצור IND מתייחס לאי-יכולת הבחנה (indistinguishability). את הבטחת השלמות דהיינו שהמסר המוצפן 'לא ניתן לזיוף' (unforgeable) תחת התקפת מסר-נבחר (CMA) אפשר להגדיר בשני אופנים, ההגדרה החלשה מסומנת WUF-CMA (קיצור של weakly unforgeable) שבה בהינתן מסר ותג מתאים, יהיה קשה מבחינה חישובית למצוא מסר אחר שהתג יהיה תקף עבורו, גם אם התוקף יכול לבקש מהאורקל שיכין עבורו תגים המתאימים למספר מסרים לפי בחירתו, עם אותו מפתח אימות או מפתחות אחרים. או בהגדרה החזקה יותר הנקראת SUF-CMA כאשר SUF פירושו strongly unforgeable, שבה באותה סיטואציה יהיה קשה מבחינה חישובית ליריב למצוא כל זוג 'מסר+תג' כך שהתג יהיה תקף עבור המסר (גם אם המסר אינו בעל משמעות או שייכות כלשהי, כל עוד התג לא יוצר במקור מאותו מסר). הוכח שכל פונקציה פסאודו-רנדומלית בטוחה יכולה להיות MAC בהגדרה החזקה.
הרכבה גנרית
רעיון הצפנה מאומתת 'גנרית' הוא הרכבה של הצפנה סימטרית כקופסה שחורה עם מנגנון אימות. כלומר קיימת הפרדה בין האימות להצפנה כך שניתן יהיה להחליף את הצופן הסימטרי או את אלגוריתם האימות בכל שלב. בהגדרה יש להבטיח שהרכבה כזו בטוחה כנגד התקפת גלוי-נבחר שבה התוקף אינו יכול הבחין בהבדל בין הצפנה של טקסט גלוי כלשהו לפי בחירתו לבין טקסט אקראי. מסמנים זאת IND-CPA שהיא הגדרה חלשה יותר לעומת IND-CCA (קיצור של אי-יכולת הבחנה תחת התקפת מוצפן-נבחר). באופן כללי מרבית האלגוריתמים המודרניים עומדים לפחות בהגדרה החלשה.
אימות אפשר להשיג באמצעות אלגוריתם קוד אימות מסרים בטוח. במקרה כזה ההצפנה המאומתת מושגת בשני שלבים, ריצת הצפנה וריצת אימות. נניח שפונקציית ההצפנה של הצופן הסימטרי נקראת \text{Enc} והפענוח \text{Dec}, פונקציית יצירת תג האימות \text{Mac}, פונקציית בדיקת התג. יהי k=(k_1,k_2) מפתח סודי המשותף לשולח והמקבל, כאשר k_1 משמש להצפנה ו-k_2 לאימות. קיימות שלוש דרכים נפוצות לשילוב הצפנה עם אימות: כל אחת מהשיטות מניבה ביטחון שונה בהתאם למודלים של ביטחון שונים. כאשר השיטה הראשונה הצפנה ואימות נפרדים, היא החלשה ביותר ואילו השיטה האחרונה אימות אחרי הצפנה, היא החזקה ביותר. הנחת הבסיס היא שהצופן הסימטרי בטוח לפחות כנגד התקפת גלוי-נבחר בקיצור (CPA) ואלגוריתם האימות אינו ניתן לזיוף לפחות תחת CMA - התקפת מסר-נבחר. הטבלה הבאה פורסמה ב-2007 על ידי Mihir Bellare מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו שנחשב לאחד מהוגי הרעיון ו-Chanathip Namprempre באוניברסיטת תאמאסאט בתאילנד והיא מציגה את הקשר בין הגדרות הבטחת סודיות והבטחת אימות בהתאם למודלים שונים של ביטחון. בשתי הטבלאות הבאות "כן" מתייחס לכך שהמבנה הוכח כבטוח תחת ההנחות המתוארות. ו"לא" פירושו שקיים מבנה כזה שאינו עונה על כל הגדרות הביטחון - במקרים מסוימים (לא בכל המקרים).
שתי הטבלאות מציגות את תוצאות רמת הביטחון של שלושת המבנים המתוארים תחת מודלים שונים מהכבד אל הקל. הטבלה העליונה מניחה שקוד אימות המסרים בטוח תחת ההגדרה המקלה של 'אי-זיוף' ואילו הטבלה התחתונה מתייחסת למקרה שבו קוד האימות עמיד כנגד ההתקפה האמורה בהגדרה החזקה שלה. המושג NM-CPA מתייחס לאי-חשילות שהיא הגדרה חזקה יותר של ביטחון סמנטי.
הצפנה מאומתת עם מידע נלווה
רוגווי הרחיב את המושג הצפנה מאומתת להגדרה של הצפנה מאומתת עם מידע נלווה (Authenticated Encryption with Associated Data בקיצור AEAD). במודל זה המידע מחולק לשני חלקים טקסט-גלוי המיועד להצפנה וכותר (header) שמגיע יחד איתו. השלמות במקרה זה מחויבת לגבי כל חלקי המידע אך הסודיות לא, כי הכותר משודר במצב גלוי. בעיה זו של הבטחת שלמות המידע הנלווה מתעורר בעיקר בפרוטוקול העברת מפתח והיא נקראת גם אריזת מפתח הצפנה. כלומר מציאת מנגנון בטוח להעברת המפתח והמידע הנלווה אליו בצורה בטוחה ומאומתת לצד השני. וכן שהחלק הגלוי במידע לא יסכן את סודיות הפרוטוקול או שלמותו. אפשר להשיג זאת על ידי שילוב המידע הנלווה בתהליך האימות. דרך אחרת להשגת אימות או הבטחת שלימות היא "הצפנה עם יתירות". כלומר ניסיון להשיג אימות על ידי קידוד המידע בדרך כלשהי כמו ריפוד במספר אקראי לפני ההצפנה. הרעיון הוא שאם מרפדים את המסר היטב לפני ההצפנה אפשר להשיג אימות בחינם. דוגמה טובה היא שיטת הריפוד OAEP. על כל פנים מתוך הטבלה עולה שהשיטה שאומצה בפרוטוקול SSH פחות בטוחה מהאחרות.
עמידה בפני שימוש לא ראוי וכיבוד ייחודיות
בסכמות הצפנה המבוססות על וקטור אתחול או Nonce חובה שוקטור האתחול יהיה ייחודי וחד פעמי. כלומר אין להשתמש בו שוב עם אותו מפתח להצפנת מסרים אחרים כיוון שקיים חשש שאם יימצא בלוק מידע שחוזר על עצמו הרי שהצפנה שלו תחת ווקטור אתחול קבוע עם אותו מפתח סודי עלול לייצר בלוק מוצפן זהה, מסיבה זו יש להבטיח שוקטור האתחול או המפתח, לפחות אחד מהם יהיה שונה. מגבלה זו היא באחריות המשתמש ומסתבר שקיימים היבטים מעשיים שמקשים על כיבודה בפועל. מפתחי מערכות נטו בעבר להתעלם ממנה מה שהוביל למערכות פגומות שניתן לפרוץ בקלות. הדוגמה הטובה ביותר היא פריצת פלייסטיישן 3 שנקראת Jailbreak. מסיבה זו פותחו מספר מצבי הפעלה שמביאים בחשבון עובדה זו. אם מבלי משים או במכוון המשתמש סיפק וקטור אתחול זהה, המערכת תהיה בטוחה (במגבלות מסוימות) ולא תהיה פרוצה לחלוטין, מערכת כזו נקראת Nonce Respecting או Misuse-resistance והיא תכונה חשובה בהצפנה מאומתת.
ביטחון
בהקשר של הצפנה מאומתת את רעיון השלמות או האימות אפשר להגדיר בדרך דומה: וכן
הרעיון של 'אי-זיוף' מוגדר באופן דומה: וכן
קודי אימות מסרים תיקניים כמו אילו המתוארים לעיל כמו HMAC ,PMAC או UMAC ודומיהם מוגדרים בטוחים SUF-CMA שהיא ההגדרה המחמירה שכוללת גם את WUF-CMA. כמו כן ההגדרה של INT-PTXT חלשה מ-INT-CTXT.
אלגוריתמים
להלן רשימה נבחרת של אלגוריתמים להצפנה מאומתת המבוססת על צופן בלוקים וצופן בלוקים בר-התאמה, עם מידע נלווה או ללא מידע נלווה. כמה מהן סכמות מתקדמות בעלות מאפיינים נוספים כמו המאפיין של "הצפנה מאומתת דטרמיניסטית עם עמידות שימוש לא ראוי", שפירושה שסכמת ההצפנה תספק ביטחון סביר (במידת האפשר) גם אם השתמשו באותו וקטור אתחול פעמיים, ולא תקרוס לחלוטין. קטגוריה מתקדמת נוספת היא "עמידות מעבר לגבול יום-הולדת", דהיינו שסכימת ההצפנה מספקת ביטחון אף מעבר לדרישה המינימלית הנובעת מפרדוקס יום ההולדת שהיא פקטור של מחצית מאורך המפתח.
הכל אבוד
הכל אבוד (באנגלית: All Is Lost) הוא סרט קולנוע אמריקאי בבימויו של ג'יי. סי. צ'נדור. השחקן הראשי והיחידי בסרט הוא רוברט רדפורד. זהו סרטו השני של צ'נדור לאחר "התמוטטות" משנת 2011. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2013 וזכה לביקורות מהללות.
עלילה
אי שם באוקיינוס ההודי, הדמות הראשית המגולמת על ידי רוברט רדפורד מקריאה: "אני מצטער. אני יודע שזה בעל משמעות מועטה כרגע, אבל אני באמת מצטער. ניסיתי. אני חושב שתסכימו שניסיתי. ניסיתי להיות אמיתי, להיות חזק, להיות אדיב, לאהוב ולהיות צודק. אבל לא הצלחתי. הכל אבוד".
שמונה ימים קודם, מתעורר הגיבור ביאכטה "ורג'יניה ג'ין" המוצפת במים. הוא עולה לסיפון ומגלה שבספינתו נפער חור כתוצאה מהתנגשות במכולה תועה. הוא מרחיק את הספינה מהמכולה ומתקן את הנזק על ידי הדבקת חתיכות עץ לחור. לאחר מלאכת התיקון, הוא מגלה שמערכת הניווט נהרסה. הוא עולה על התורן כדי לחבר מחדש את מערכת התקשורת. אך חרף ניסיונתיו הוא לא מצליח להפעיל את המכשיר לאורך זמן.
הגיבור מנסה ללמוד איך לתפעל את מכשיר הניווט סקסטנט, הוא מעריך שסיכויו להימצא יגדלו כאשר הוא יגיע לנתיב הספינות המסומן במפה. במהלך מסעו הספקתו מתמעטת, והוא מגלה שהמים שהוא לקח מהספינה אינם ראויים לשתייה. הוא מאלתר ומצליח לאדות חלק מהמים תוך שימוש ביריעת פלסטיק.
כשהוא מגיע לנתיב, שתי ספינות סוחר חולפות על פניו למרות ניסיונותיו לאותת להם באמצעות נורים. הוא נסחף מחוץ לנתיב כשההספקה שלו הולכת ואוזלת. במהלך היום השמיני לתאונה הוא כותב מכתב (אשר הוא הקריא בתחילת הסרט), ומכניס אותו לצנצנת שאותה הוא זורק לאוקיינוס.
באותו הלילה הוא מבחין באור קלוש, נראה של ספינה הנמצאת במרחק. ללא נורים נוספים הוא מדליק אש בתוך סירת ההצלה. האש יוצאת במהרה משליטה ומתפשטת בסירת ההצלה. הסירה נהרסת והוא נאלץ לקפוץ למים. הגיבור שאיבד כל תקווה מניח לעצמו לשקוע למצולות, אולם לאחר רגעים ספורים הוא מבחין שהספינה התקרבה אליו ושוחה לפני המים, שם הוא אוחז ביד המושטת לעברו.
תגובות
הסרט זכה לביקורות מהללות. האתר "Rotten Tomatoes" נתן לסרט ציון של 94% בהתבסס על 156 ביקורות. האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 87 מתוך 100 על בסיס של 43 ביקורות.
הסרט זכה להשוואות לסרט "חיי פיי" (2012) שגם כלל סט צילום מצומצם והתרחש ברובו בלב ים. השחקן רוברט רדפורד והמלחין אלכס איברט זכו לביקורות מהללות על חלקם בסרט. כאשר הסרט הוקרן בפסטיבל קאן רדפורד זכה ל"קימת כבוד".
קייט פירסון
קייט פירסון (באנגלית: Kate Pierson; נולדה ב-27 באפריל 1948) היא זמרת אמריקאית, אחת ממייסדות הלהקה The B-52's.
ביוגרפיה
קת'רין אליזבת פירסון נולדה בוויהוקן, ניו ג'רזי. בשנת 1976 ייסדה עם ארבעה חברים את להקת The B-52's באת'ינס שבג'ורג'יה, ובמסגרת הלהקה שימשה זמרת וקלידנית.
פירסון השתתפה, בתפקידים קטנים, במספר סרטי קולנוע וטלוויזיה ובהם הפלינטסטונס (בתפקיד חברת הלהקה The B.C.-52's) ו-One Trick Pony.
הארמייה ה-28 (ברית המועצות)
במלחמת העולם השנייה
הארמייה הוקמה ב-1 ביולי 1941 על בסיס כוחות המחוז הצבאי של ארכנגלסק, וכללה עם הקמתה 2 גיסות חיל הרגלים, דיוויזיה ממוכנת, יחידות תותחנים וחיל ההנדסה. היא סופחה לכוחות החזית המערבית והשתתפה בקרבות סביב העיר סמולנסק, שם נבלמה לראשונה התקדמות הצבא הגרמני לכיוון מוסקבה. בראשית אוגוסט 1941 כותרה הארמייה ה-28 על ידי הגרמנים ומפקדה, לוטננט גנרל ולדימיר קאצ'אלוב, נהרג. כתוצאה מכך פורקה מפקדת הארמייה ב-10 באוגוסט.
ב-15 בנובמבר 1941 הוקמה הארמייה ה-28 בפעם השנייה כחלק מעתודת הסטאבקה והוצבה בגדה המזרחית של נהר הוולגה מצפון-מזרח למוסקבה, כדי להגן על האזור המבוצר של ירוסלבל. ב-10 באפריל 1942 הועברה הארמייה דרומה וסופחה לחזית הדרום מערבית. היא ספגה אבדות כבדות ביותר במהלך קרב חרקוב השני (12-29 במאי) ובשלב הראשון של מתקפת הקיץ הגרמנית באזור וורוניז'-וורושילובגרד. ב-17 ביולי הועברו היחידות הנותרות של הארמייה תחת פיקוד חזית סטלינגרד החדשה, ובסוף החודש פורקה מפקדת הארמייה בשנית ושרידיה סופחו לארמייה ה-21.
ב-9 בספטמבר 1942 הוקמה הארמייה ה-28 בפעם השלישית והוצבה בערבה הקאלמיקית מדרום לסטלינגרד, תחת פיקוד החזית הדרום-מזרחית (ששמה שונה בסוף ספטמבר לחזית סטלינגרד). בספטמבר-אוקטובר 1942 סיכלה הארמייה ניסיונות של כוחות הציר להתקדם לכיוון שפך הוולגה, ולנתק את קו הרכבת לאסטרחן. ערב מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד כללה הארמייה 2 דיוויזיות חי"ר, 3 בריגדות חי"ר מיוחדות ובריגדת טנקים. הארמייה ה-28 לא השתתפה באופן פעיל במבצע אורנוס, אך החל מדצמבר 1942 היא השתתפה בשורת מתקפות סובייטיות בערבה הקאלמיקית ובחבל הדון, שהביאו לשחרור הערים סאלסק ורוסטוב על הדון, ונבלמו רק בקו נהר מיוס בסוף פברואר 1943.
בקיץ וסתיו 1943 השתתפה הארמייה במתקפה הסובייטית במסגרתה שוחרר אגן דונבאס, ובחורף 1943/1944 היא נטלה חלק בשורת מתקפות (ניקופול, קירבוי-רוג, חרסון, ניקולאייב) באזור נהר הדנייפר התחתון, במסגרתן שוחרר כמעט כל שטח אוקראינה הדרומית. באביב 1944 הועברה הארמייה ה-28 צפונה וסופחה לחזית הבלרוסית הראשונה. תחת פיקוד החזית היא השתתפה במתקפת הקיץ הסובייטית בבלארוסיה (מבצע בגרטיון) ובהבסת קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. באמצע אוקטובר הועברה הארמייה שוב צפונה, וסופחה לחזית הבלרוסית השלישית. בחורף 1944/45 היא השתתפה בשורת מתקפות סובייטיות באזור פרוסיה המזרחית, ובמסגרתם הייתה שותפה לכיתור הכוחות הגרמניים באזור קניגסברג ולהשמדתם. לאחר נפילת קניגסברג סופחה הארמייה ה-28 לחזית האוקראינית הראשונה, ובאפריל-מאי 1945 השתתפה בקרב ברלין, ולאחר מכן במתקפה הסובייטית בצ'כוסלובקיה (6-11 במאי), במסגרתה שוחררה העיר פראג.
לאחר המלחמה
בספטמבר 1945 עזבה הארמייה ה-28 את צ'כוסלובקיה וחזרה לתחומי ברית המועצות. היא מוקמה במחנות קבע בשטחה של בלארוס. מטה הארמייה שהה בעיר הורדנה ויחידות של הארמייה חנו בברסט ובסלונים. בשנת 1968 2 דיוויזיות מכוחות הארמייה השתתפו פלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה.
בשנת 1992, לאחר התפרקות ברית המועצות, עברה הארמייה לכוחות המזוינים של רפובליקת בלארוס.
יואנה דומיטריו
יואנה דומיטריו  (ברומנית; Ioana Dumitriu; נולדה ב-6 ביולי 1976 בבוקרשט, רומניה) היא מתמטיקאית אמריקאית-רומנית הפועלת בעיקר בארצות הברית. היא האישה הראשונה שזכתה בתחרות פטנאם. נכון לשנת 2022 היא פרופסור באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. בין נושאי המחקר שלה: מטריצות אקראיות, אנליזה נומרית, מדע הנתונים, תורת המשחקים ועוד.
קורות חיים
דומיטריו נולדה בבוקרשט, רומניה ביולי 1976 להורים שהיו פרופסורים להנדסת חשמל, כך שמגיל צעיר יועדה על ידי הוריה לעתיד אקדמי. את האהבה שלה למתמטיקה רכשה מאביה ומסבה, שלמרות שהיה מהנדס חשמל בהכשרתו עזר לפתח לה חוש מתמטי בילדותה באמצעות חידות מתמטיות. בגיל צעיר התאפיינה בכישרון מתמטי בולט וכבר מגיל 11 זכתה לראשונה בתחרות ארצית והתחילה להתאמן לתחרויות בין לאומיות.
במהלך לימודיה הכירה דומיטריו את מאמן המתמטיקה שלה באותה העת, מי שיהיה לימים בן זוגה, דן סטפניקה, המבוגר ממנה במספר שנים. בשנת 1994 החליט דן לעבור ללמוד לתואר שני באוניברסיטת ניו-יורק, ושנה אחר כן דומיטריו הצטרפה אליו לאוניברסיטה ועברה לארצות הברית, בין היתר משום שלא היו ברומניה הכלים והאפשרויות שהיו באוניברסיטאות בארצות הברית, כמו ציוד המחשוב הדרוש. את לימודיה באוניברסיטת ניו יורק סיימה בשנת 1999, וב-2003 קיבלה תואר דוקטור מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס תחת הנחיתו של אלן אדלמן, שהיה הראשון שחקר את הרכבי הבטא. עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה. ב-2006 הצטרפה לפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת וושינגטון ובשנת 2019 עברה לאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. נכון ל-2022 היא מתגוררת בקליפורניה עם בן זוגה, דן סטפינקה ואם לשני ילדים.
פרסים והוקרה
לאורך הקריירה זכתה דומיטריו במגוון תחרויות וקיבלה פרסים ומענקים ממספר ארגונים שונים, בין היתר:
תחרות פטנאם
בשנת 1996, כתלמידה באוניברסיטת ניו יורק, הפכה דומיטריו לאישה הראשונה שהיא עמיתת פטנאם, כלומר זכתה באחת מחמש התוצאות המובילות בתחרות פטנאם. בנוסף, ב-1995, 1996 ו-1997 היא זכתה בפרס אליזבת לוול פוטמן, שניתן לאישה הבכירה בתחרות פטנאם, שיא שהושג רק פעם אחת נוספת, עשר שנים מאוחר יותר, אז זכתה אליסון מילר בפרס זה בשלוש שנים רצופות.
יאן בלוך
יאן גוטליב בלוך (בפולנית: Jan Gotlib (Bogumił) Bloch; ברוסית: Иван Станиславович Блиох או Блох, איוואן סטניסלבוביץ' בליוך או בלוך; 24 ביולי 1836 - 25 בדצמבר 1902) היה בנקאי יהודי פולני אשר הקדיש את חייו הפרטיים לניתוח התפתחות הלוחמה המודרנית בתקופתו. הוא חזה, בניגוד לדעה הרווחת בזמנו, כי המלחמות יהפכו לכה עקובות מדם, יקרות וממושכות שהצד המנצח יהיה זה שיוכל לדחות מפלה כלכלית לזמן הרב ביותר. מלחמת העולם הראשונה איששה את חיזויו.
הרקע לניתוח
בלוך התפעם מהניצחון הפרוסי המוחץ על צרפת ב-1870 וחזה כיצד שינויים טכנולוגים ואחרים ישנו את אופי הלחימה ויהפכו את זה המקובל בימיו ללא ישים. לאור זאת הגיע למסקנה כי לא יהיה ניתן לפתור בעתיד סכסוכים מדיניים בעימות צבאי. הוא פרסם את עבודתו בת השישה כרכים "האם מלחמה בלתי אפשרית כעת" בפריז, 1898.
תרומתו לתאוריה של הלחימה
בלוך ניתח את השפעת ההתקדמות הצבאית על אופי המלחמה. ניתוחיו נתפרסמו בכל אירופה אך לא הופנמו בקרב ראשי הצבאות.
עיקרי תורתו הם:
בלוך אף חישב כי לכוח מחופר תהיה עדיפות השקולה לאחד לארבע מול חיל רגלים המתקדם מולו.
ההיסטוריון עזר גת טוען שחישוביו היו דוגמה ראשונה לחקר ביצועים מודרני.
השפעתו
בלוך נכח בוועידת השלום בהאג ב-1899, ייתכן שבהזמנתו של הצאר ניקולאי השני. שם חילק את ספרו לנציגי 26 מדינות. רעיונותיו של בלוך התפשטו אולם זכו להתעלמות או לדחיה. בלוך החליט לפנות ישירות לדעת הקהל דרך העיתונות כדי לעקוף את הממשל ואנשי הצבא אך ללא הועיל. בלוך כתב במאמר בעיתון בריטי:
ההמונים הפטריוטים של אירופה לא התרגשו מקריאתו של בלוך. הפרשים הצרפתים וחיל הרגלים הבריטי למדו את תורתו של בלוך רק בתהליך של ניסוי וטעייה ברגע שמלחמתו הבלתי אפשרית של בלוך, מלחמת העולם הראשונה, החלה. המונרכיות של הצאר הרוסי והקייזר הגרמני לא שעו גם הם לאזהרתו של בלוך על מהפכות נדרשות ושילמו את המחיר בהוצאה להורג וגלות בהתאמה.
תחזיותיו של בלוך הרחיקו למלחמת העולם הראשונה אולם לא העריכו מספיק טקטיקה ואסטרטגיה עקיפה כארטילריה. הוא לא חזה את השימוש בשריון ובחיל אוויר. מלחמת העולם השנייה הייתה שונה לחלוטין במתארה וכך גם המלחמות שאחריה. למרות זאת חלקים בניתוחו של בלוך עדיין תקפים.
בלוך היה מועמד לפרס נובל לשלום ב-1901. בלוך נפטר ב-1902, לפני שמלחמת העולם הראשונה הוכיחה כי מתאר המלחמה שחזה אכן מדויק, ואיומה ככל שתהיה המלחמה היא עדיין אפשרית.
תמיכתו בציונות
בלוך נפגש והתיידד עם בנימין זאב הרצל בוועידת השלום בהאג ב-1899. הרצל הגיע לוועידה כדי לנסות ולהשיג פגישה עם הצאר הרוסי. בלוך תמך במאמציו של הרצל וטילגרף לצאר מכתב תמיכה בהרצל. הוא גם שלח מכתב לפרידריך הראשון, הדוכס הגדול מבאדן וביקשו לתמוך בשינוי עמדתה של גרמניה בפישור בינלאומי.
ביוני 1899, בלוך, על פי בקשתו של הרצל, השתדל אצל הממשלה הרוסית לבטל את האיסור על רכישת מניות לבנק הקולוניאלי היהודי.
שירתה של טרויה
שירתה של טרויה (אנגלית: The Song of Troy) הוא רומן מודרני שנכתב על ידי הסופרת האוסטרלית קולין מקאלוג בשנת 1998 ועלילתו מציגה עיבוד חופשי של אגדת טרויה.
הסופרת הסתמכה בין השאר בכתיבתה על כתביו של הומרוס, האיליאדה והאודיסיאה וכן על כתבי אוריפידס, הסיודוס, ורגיליוס ועוד. בנוסף, שולבו בספר פרשנויות מודרניות למאורעות מלחמת טרויה, חלקן מתבססות על ממצאים ארכאולוגיים וניתוח של כתבי הומרוס. הספר כתוב בצורת "רשומון", כאשר העלילה מתוארת בכל פרק מנקודת תצפית של גיבורים שונים. בין מאפייני הספר הוא הצגה נבדלת של האלים השונים כאשר קיימות גרסאות יוניות וטרויאניות של כל אל. בין הגיבורים שמופיעים כבעלי נקודת תצפית אפשר למנות את: פריאמוס מלך טרויה, הנסיכה היוונית הלנה, אכילס, הקטור, אודיסאוס, אגממנון ונאופטילמוס.
הספר תורגם לעברית על ידי עדי גינצבורג הירש, ויצא לאור בעברית בשנת 2000.
עלילה
במהלך הספר מתוארת האגדה המוכרת של טרויה בהרחבה ובנופך רב. הסיפור מסתיים בחורבן טרויה, וחזרתם של ההלנים לביתם. הדפים האחרונים של הרומן נראים דרך עיניו של נאופטילמוס, בנו של אכילס. ההרס של טרויה מתואר בהרחבה. בסופו של הספר נאופטילמוס עולה על ספינתו ונוסע הרחק מהעיר החרבה בחזרה ליוון.
יצחק מיכאלסון
יצחק צ'סר מיכאלסון (באנגלית: Isaac Chesar Michaelson) (1903– 16 ביוני 1982) היה רופא עיניים ישראלי, חתן פרס ישראל לרפואה וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה
מיכאלסון נולד באדינבורו שבסקוטלנד. הוא למד אופתלמולוגיה וסיים לימודי רפואה באוניברסיטאות גלאזגו ואדינבורו בשנת 1927. הוא עסק רבות בחקר קונספטואלי ופרסומו בנוגע להתפתחות הרשתית היווה בסיס למחקרים רבים אחרים. מיכאלסון עבד כאופתלמולוג ומנתח בבית החולים למחלות עיניים בגלאזגו ושימש מרצה באוניברסיטת גלאזגו. בשנים 1939–1945 הוא ייעץ לצבא הבריטי בנושאי אופתלמולוגיה ושירת תקופה במצרים.
בשנת 1948 השלים מיכאלסון דוקטורט (PhD) ועלה עם משפחתו לישראל. תחילה הוא שימש יועץ לצה"ל ועבד כמנתח עיניים. בשנת 1949 הוא התמנה למנהל מחלקת העיניים בבית חולים רמב"ם ובשנת 1954 למנהל מחלקת העיניים בבית החולים האוניברסיטאי הדסה בירושלים, שהפכה תחת ניהולו למרכז לחקר אופתלמולוגיה, ולפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית. בבית החולים הוקמו על ידו מחלקה לפתולוגיה של העין, תת-מחלקות לביוכימיה של העין (שלהקמתה הזמין מומחית לנושא, פרופ' אילנה רות ברמן) ולפיזיולוגיה של הראייה, וכן מדור לחקר הטראכומה.
מיכאלסון עסק רבות בייעוץ למדינות מתפתחות, ובפרט למדינות אפריקה, ובשנת 1971 יזם את ארגון הכנס הבינלאומי למניעת עיוורון. בישראל הוא פעל לשיקום עיוורים. לאחר פרישתו מבית החולים הדסה, בשנת 1973, הקים מיכאלסון את "מכון ירושלים למניעת עיוורון" (הקרוי כיום על שמו - מכון מיכאלסון לשיקום הראייה), שבו נערכו מחקרים לחקר ולמיגור הסיבות למחלות עיניים ועיוורון.
מיכאלסון זכה בשנת 1960 בפרס ישראל לרפואה. בשנת 1968 הוא נבחר לחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
נבחרת לסוטו בכדורגל
נבחרת לסוטו בכדורגל, הידועה בכינוייה "הקרוקודילים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של לסוטו.
רינה מצליח
ביוגרפיה
רינה מצליח נולדה בעיר סוסה שבתוניסיה במשפחה יהודית, בת לאלי ולמרסל. בגיל שנה עלתה לישראל, וגדלה בבאר שבע. סיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון מקיף א' בעיר. את שירותה הצבאי עשתה כקצינה בנח"ל והשתחררה בדרגת סגן. לאחר סיום שירותה, השלימה תואר ראשון בספרות עברית ותואר שני בתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1983 החלה לעבוד ב"קול ישראל" כעורכת, כתבת וקריינית חדשות. הייתה לאישה הראשונה שתפקדה כשדרנית בתוכנית הספורט "שירים ושערים". בשנת 1993 הצטרפה לחברת החדשות של ערוץ 2, ושימשה לאורך השנים ככתבת שטח, מגישת מבזקים וכתבת בכנסת.
מצליח נמנתה עם העיתונאים שנכחו בחתימת הסכם אוסלו בוושינגטון, בשנת 1993, ובהסכם השלום בין ישראל לירדן, בשנת 1994, בעמאן. בשנת 2004 החלה לשמש ככתבת הפוליטית הראשית של חברת החדשות. בשנת 2005 הופיעה כשופטת בתוכנית המציאות "השגריר", לצד נחמן שי ויעקב פרי.
ב-2017 לאחר פיצול ערוץ 2, הגישה בימי שישי בערוץ קשת 12 את התוכנית "השבוע", מהדורת חדשות מוקדמת. תוכנית זו ירדה מהמסך לאחר מספר שבועות, ומצליח המשיכה להגיש את "פגוש את העיתונות" בערוץ קשת 12.
בשנת 2017 קיבלה פרס על מפעל חיים מאגודת העיתונאים בתל אביב על "עבודה עיתונאית יוצאת דופן", בדגש על עיסוקה המתמשך בפרשת ילדי תימן.
החל בשנת 2017 הגישה יחד עם רזי ברקאי את התוכנית "מה בוער" בגלי צה"ל אחת לשבוע מדי יום שלישי.
בינואר 2019 עברה להגיש עם אמיר איבגי את תוכנית "יומן הצהריים". כחודשיים לאחר מכן פרשה מהתוכנית בנימוק של חילוקי דעות אישיים עם איבגי. שימשה כפרשנית במגזין "אולפן שישי".
ב-21 ביוני 2020 הושעתה לשבוע לאחר שאמרה בשידור "תומכיו של נתניהו מתראיינים ואומרים: 'גם אם הוא יאנוס את הבת שלי - אני אצביע בשבילו'".
ביוני 2022 החלה לשדר יחד עם עקיבא נוביק תוכנית שבועית בכאן ב בשם "נוביק ומצליח" במקומה של טלי מורנו. התוכנית שודרה עד ספטמבר באותה שנה וחזרה לשידור בתחילת ינואר 2023.
ביולי 2022 הודיעה על עזיבת התוכנית "פגוש את העיתונות" בחדשות קשת, אחרי שהגישה אותה במשך תשע שנים. בנובמבר אותה שנה, הודיעה על פרישה מחברת החדשות.
בשנת 2023 שיחקה בתפקיד קטן בסרטו של אבי נשר, "גן קופים".
חיים אישיים
אחיה נהרג באסון נאות הכיכר שאירע ב-30 בדצמבר 1970.
מצליח רווקה, אל-הורית ומתגוררת בתל אביב.
מדבר דנקיל
מדבר דנקיל הוא מדבר השוכן בצפון-מזרח אתיופיה, דרום אריתריאה וחלק גדול משטחה של ג'יבוטי. כחלק ממשולש עפר, משתרע מדבר דנקיל על שטח יבש של 136,956 קמ"ר, אשר ידוע בשל פעילות הרי הגעש ומידות החום הגבוהות השוררות בו, כאשר בשעות היום מגיעה הטמפרטורה ל-50 מעלות צלזיוס. פחות מ-25 מ"מ של גשם יורדים בו בכל שנה. מדבר דנקיל הוא אחד מהמקומות הנמוכים והחמים ביותר על פני כדור הארץ וכולל בתוכו את שקע דנקיל. במדבר חיים העפרים, המתפרנסים מכריית מלח.
גאולוגיה
הגאולוגיה המקומית מאופיינת בפעילות געשית וטקטונית, מחזורים אקלימיים שונים וסחיפה מקוטעת. המבנה הגאולוגי הבסיסי של האזור נגרם בשל תזוזת הלוחות, כאשר נפרדה אפריקה מאסיה. רכסי הרים נוצרו ונשחקו מחדש בעידן הפלאוזואיקון. הצפה על ידי הים גרמה ליצירת שכבות של אבן חול, ולשקיעה של שכבות אבן גיר מול החוף. כאשר חלה התרוממות נוספת של הקרקע התווספו שכבות נוספות של אבן חול מעל אבן הגיר. פעילות טקטונית נוספת גרמה ללבה לזרום דרך הסדקים שנוצרו ולכסות את שכבות הסלעים.