cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבנזה
היסטוריה
מטרת עבודות הכפייה במחנה הייתה חציבה ובנייה של מערכת מנהרות בצלע ההר, שנועדו למפעל לפיתוח טילי V-2 והרכבתם. חלק קטן של המנהרות שהושלמו היו בעומק של כמה קומות ובאורך של 250 מטר לעומק ההר, מדופנות בבטון. עבודת החציבה והעברת הסלעים הכבדים נעשתה באופן ידני, בכל תקופות השנה ובכל ימות השבוע, בתנאים לא הומניים של קור קיצוני, תת-תזונה ומחלות.
רוב האסירים הגיעו מהמחנה הראשי וממחנות-המשנה האחרים של מאוטהאוזן. במחנה היו 25 צריפי מגורים, שלכל אחד מהם הוכנסו 750 אסירים. בנוסף היו במחנה בנייני מינהלה ומשרפה. למרות הצפיפות, היה מספר האסירים גבוה מיכולת האכלוס, וחלק מהאסירים נדרשו לשהות תחת כיפת השמים ללא הגנה.
בתחילה נדרשו עובדי הכפייה במחנה לעבוד מ-04:30 בבוקר עד 18:00 בחציבת המנהרות והרחבתן. לאחר מספר חודשי עבודה הוחלט כי העבודה תיעשה במשמרות במשך כל שעות היממה. גם בחודשי החורף לא נעשה כל מאמץ להגן על האסירים מפני קור החורף האוסטרי שלמרגלות האלפים, והתמותה עלתה באופן מתמיד. האסירים לבשו כותנות אסיר מבד דק ונעלו כפכפי עץ, או הלכו יחפים לאחר שהכפכפים התפרקו, למרות הקור. לא הייתה כל אפשרות להיגיינה ולרחצת הגוף לאחר הפרשות. מנות המזון כללו: בבוקר חצי ליטר תחליף קפה; בצהריים: שלושת רבעי ליטר של מים חמים המכילים קליפות תפוחי אדמה; ובערב, 150 גרם לחם. למרות תזונה זו נדרשו האסירים לעבודה פיזית קשה וסיזיפית. הגופות נערמו בערימות, ואחת לשלושה ימים נלקחו למשרפה. האסירים לא הורשו ללכת לשירותים ונדרשו להמשיך לעבוד כשברקע, באופן קבוע, צחנת הגופות וההפרשות. אסירים שלא עמדו במכסות העבודה נרצחו.
בשבועות האחרונים של המלחמה עלה שיעור התמותה ל-350 מתים ליום. הקרמטוריום לא היה מסוגל לעמוד בקצב שריפת הגופות, וגופות עירומות נערמו מחוץ לצריף כשהן חוסמות את הקרמטוריום עצמו. כדי לצמצם את העומס נחפרה תעלה מחוץ למחנה, והאסירים נדרשו להשליך אליה את הגופות, לשורפן ולכסותן בסיד.
כוחות בעלות הברית הגיעו אל המחנה ב-6 במאי 1945. עבור חלק גדול מהאסירים היה זה מאוחר מדי, וחלקם נפטרו בשבועות שלאחר מכן עקב תת-תזונה ומחלות.
לאחר המלחמה
באתר הוקמו אנדרטאות הנצחה ושלטי הסבר על המחנה. במלאת שבעים שנה לשחרור המחנה, התקיימו במאי 2015 טקסי זיכרון באתר המחנה.
ג'רי קראוס
ג'רי קראוס (באנגלית: Jerry Krause; 6 באפריל 1939 – 21 במרץ 2017) היה סקאוט ומנהל קבוצות כדורסל יהודי-אמריקאי. שימש כג'נרל מנג'ר של קבוצת שיקגו בולס מליגת ה-NBA בין השנים 1985–2003; לאורך התקופה זכו הבולס ב-6 אליפויות NBA, בעוד קראוס עצמו זכה פעמיים בפרס מנהל העונה.
בשנת 2017 הוצג כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל, בתור "תורם לכדורסל".
שיקגו בולס
בשנת 1985 מונה על ידי הבעלים החדש של שיקגו בולס, ג'רי ריינסדורף, כג'נרל מנג'ר של הקבוצה במקומו של רוד ת'ורן. כבר לקראת עונתו הראשונה בתפקיד,, ביצע פעולות משמעותיות רבות, בהן מינויו של סטן אלבק למאמן הקבוצה (במקומו של קווין לאגרי), בחירתו של צ'ארלס אוקלי בדראפט 1985 (בחירה תשיעית), וצירופם של ג'ורג' גרווין וג'ון פקסון. בשנתיים הבאות הפך כוכב הקבוצה מייקל ג'ורדן לאחד השחקנים הבולטים בליגה, אך בשתי העונות הודחה שיקגו מפלייאוף ה-NBA על ידי בוסטון סלטיקס כבר בסיבוב הראשון. בדראפט 1987 בחר קראוס שניים מהשחקנים המובילים של הבולס בשנים הבאות: הסמול פורוורד סקוטי פיפן (בחירה חמישית) והפאוור פורוורד הוראס גרנט. בשל הצטיינותו של גרנט, ולמורת רוחו של ג'ורדן, בקיץ 1988 נשלח אוקלי בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה לסנטר הוותיק ביל קרטרייט. הבאתו של קרטרייט השתלמה בסופו של דבר, בעיקר הודות לתרומתו ההגנתית מול שחקני פנים התקפיים כגון פטריק יואינג מהניקס ובראד דוהרטי מהקאבלירס, מולם התמודדה שיקגו בצמרת האזור המזרחי. בדראפט 1989 בחר קראוס את הרכז בי. ג'יי. ארמסטרונג (בחירה 18), ובאותו הקיץ מינה את פיל ג'קסון למאמן הקבוצה, במקומו של דאג קולינס אשר החזיק בתפקיד ב-3 העונות הקודמות. בכך הושלמה הרכבת שלד הקבוצה אשר הוביל את הבולס ל-3 זכיות רצופות באליפות ה-NBA בעונות –.
במהלך תקופת פרישתו הראשונה ממשחק של ג'ורדן, בין קיץ 1993 למרץ 1995, עזבו שחקנים רבים את הבולס, ביניהם גרנט, קרטרייט, פקסון וארמסטרונג, ואת מקומם בסגל תפסו טוני קוקוץ' (בחירה 29 בדראפט 1990), לוק לונגלי (בטרייד ממינסוטה), סטיב קר ורון הרפר (כשחקנים חופשיים). לקראת סיום עונת חזר ג'ורדן מפרישתו והצטרף לבולס, אולם הקבוצה הודחה מהפלייאוף בסדרת חצי גמר המזרח, בפעם השנייה ברציפות.
בצעד מפתיע ומעורר מחלוקת לקראת עונת, צירף קראוס את הפורוורד ה"בעייתי" דניס רודמן מסן אנטוניו ספרס, בתמורה לסנטר ויל פרדו. באותה עונה שברו הבולס את שיא ה-NBA לסך ניצחונות בעונה, עם 72, וזכו באליפות הרביעית של המועדון ב-6 השנים האחרונות. בעוד ג'ורדן זכה בפרסי ה-MVP של העונה הסדירה וה-MVP של סדרת הגמר, קוקוץ' זכה בפרס השחקן השישי של העונה, ג'קסון זכה בפרס מאמן העונה, וקראוס עצמו זכה בתואר מנהל העונה. בשתי העונות הבאות זכתה שיקגו בשתי אליפויות נוספות, בהובלתם של אותם שבעה שחקנים: שחקני החמישייה הפותחת הרפר, ג'ורדן, פיפן, רודמן ולונגלי, ושחקני הספסל קוקוץ' וקר. על אף הצלחת הקבוצה, מערכת היחסים בין קראוס לפיל ג'קסון נודעה כמתוחה ולא-ידידותית; אחד הציטוטים המוכרים ביותר של קראוס, אשר נאמר בשנת 1998 ומייצג את העוינות בין השניים, כולל את האמירה: "שחקנים ומאמנים לבדם לא מובילים לאליפות. מועדונים כן".
בסיום עונת פרש מייקל ג'ורדן ממשחק, ופיל ג'קסון פרש מאימון, מה שהוביל לבנייה מחודשת של הקבוצה; פיפן, קר ולונגלי הועברו בטריידים שונים בתמורה לבחירות דראפט עתידיות ושחקנים בעלי חוזים קצרים, ורודמן שוחרר וחתם על חוזה בלייקרס. בין השנים 1998–2002 סיימו הבולס במקום האחרון באזור המזרחי במשך 4 עונות ברציפות, עם מאזן כולל של 66 ניצחונות ו-230 הפסדים (22.3%). לאורך התקופה בלטו בשיקגו טוני קוקוץ', אלטון ברנד, רון ארטסט, בראד מילר, רון מרסר וג'יילן רוז. בדראפט 2001 בחר קראוס את אדי קרי עם הבחירה הרביעית, ובמקביל שלח את ברנד ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לבחירה השנייה בדראפט – טייסון צ'נדלר. בדראפט העוקב צירף את הרכז המבטיח ג'יי ויליאמס, אשר השלים את שלד הקבוצה הצעיר, לצדם של קרי, צ'נדלר, מרכוס פייזר וג'מאל קרופורד. בעונת רשמו הבולס מאזן שלילי 30–52, ובסיומה עזב קראוס את תפקידו בקבוצה, לאחר 18 עונות רצופות. בדיעבד, התבררו פעולותיו של קראוס בשנים האחרונות ככושלות; בעוד כל שחקני הקבוצה הצעירה של קראוס אכזבו ועזבו את הקבוצה תוך זמן קצר, הפכו ברנד, מילר וארטסט – עליהם ויתר קראוס – לשחקני אולסטאר בקבוצותיהם החדשות.
השנים האחרונות
לאחר עזיבתו את הבולס חזר קראוס לשמש כסקאוט בליגת ה-MLB, עבור הקבוצות ניו יורק יאנקיז, ניו יורק מטס ואריזונה דיאמונדבקס.
ב-21 במרץ 2017 נפטר קראוס בשיקגו, אילינוי, בגיל 77.
בזיליקה אמיליה
הבזיליקה אמיליה הייתה מבנה בזיליקה ששימש למטרות מסחר ציבוריות בפורום שבעיר רומא בעת העתיקה.
כיום נותרו מן הבזיליקה שרידים מעטים.
הקמת הבזיליקה
הבזיליקה הוקמה במיקום בו עמד במאה החמישית לפני הספירה שוק הבשר (tabernae lanienae - "חנויות הבשר") של רומא העתיקה, ובמאה הרביעית לפני הספירה ה- tabernae argentariae - שהיה המרכז הפיננסי של העיר. לאחר שרפה שאירעה במקום שונה שם הרחוב לטברנה נובה (tabarnae novae- החנויות החדשות).
בשנת 179 לפנה"ס בנה הקנסור הרומי מרקוס פולביוס נוביליור את הבזיליקה וקרא לה "בזיליקה פולביה" (Basilica Fulvia). לאחר מותו השלים עמיתו מרקוס אמיליוס לפידוס את הבזיליקה וקרא לה על שמו - הבזיליקה אמיליה.
חזית הבזיליקה שונתה בין השנים 55 לפנה"ס ו-34 לפנה"ס על ידי לוקיוס אמיליוס פאאולוס לפידוס. חזית זו הייתה קצרה באורכה מהחזית המקורית של המבנה.
עמודי אולם התווך של המבנה היו עשויים משיש אפריקאי, והיו בנויים בסגנון קורינתי, עמודי האולמות הצדדיים היו בנויים משיש מקומי והיו להם כותרות יוניות ולעמודים החיצוניים היו כותרות בסגנון דוריות
המבנה ניזוק בשרפה, ובעקבותיה, בשנת 14 לפנה"ס יזם הקיסר אוגוסטוס שיפוץ של המבנה שכלל שינוי חזית המבנה, ובנייה מחודשת של קומה שנייה למבנה. המבנה החדש עוטר באלמנטים של צימחייה ופסלים בעלי אופי "ברברי".
לא נותרו שרידים רבים מהמבנה, אולם ניתן לראות על מרצפות השיש של המבנה כתמי ברונזה - כתמים אלה נוצרו כאשר נמסו מטבעות בעת שנשרף המבנה בעת הביזה של רומא על ידי הויזיגותים בהנהגת אלאריק הראשון בשנת 410.
קישורים חיצוניים
‪‬
Let's Go
Let's Go (בעברית: בוא נלך) הוא שיר שנכתב ובוצע על ידי הדי ג'יי הסקוטי קלווין האריס והזמר האמריקאי ני-יו. השיר פורסם בבריטניה ב-30 במרץ 2012 בתור הסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השלישי של האריס,. ב-29 באפריל 2012, בדיוק שבוע לאחר יציאתו לדרך, Let's Go נכנס למצעד הסינגלים הבריטי במקום השני. עד ליולי 2012 נמכרו 376,000 עותקים של הסינגל בארצות הברית. השיר גם בגרסת הדלוקס של אלבום האולפן החמישי של ני-יו, RED. השיר היה מועמד לפרס הקלטת הדאנס הטובה ביותר בטקס פרסי גראמי ה-55, שהתקיים בפברואר 2013. הוידאו קליפ של השיר פורסם ב-14 במאי 2012 ב-Vevo.
השיר שומש בפרסומת של פפסי ופפסי מקס, בה השתתפו ליונל מסי, דידייה דרוגבה, פרננדו טורס, וויצ'ך שצ'נסני, פרנק למפארד, סרחיו אגוארו וג'ק וילשר. הוא שימש גם כרצועת הפתיחה לתצוגת הזיקוקים של ליל השנה החדשה בלונדון לשנים 20–2019.
ביקורות
באתר הבריטי Digital Spy זכה השיר לביקורת חיובית ולדירוג של 4 מתוך 5 כוכבים.
אטלנטיס (סרט דוקומנטרי)
אטלנטיס (צרפתית: Atlantis) הוא סרט טבע צרפתי שיצא בשנת 1991, בבימויו של לוק בסון, בשיתוף עם כריסטיאן פטרון. בסון, אשר ידוע באהבתו לים, מציג את חייהם של היצורים והצמחים התת-מימיים, כמעט ללא שימוש בקריינות. ככל סרטיו של בסון, המוזיקה המלווה את הסרט היא מוזיקה ייעודית לסרט שנכתבה והולחנה על ידי אריק סרה.
שוברים שתיקה
שוברים שתיקה הוא ארגון ישראלי המאוגד כחל"צ, שאוסף ומפרסם עדויות על התנהלות פסולה של חיילי צה"ל ביהודה ושומרון ורצועת עזה מאז האינתיפאדה השנייה. הארגון מצהיר כי מטרתו. הארגון הוקם בשנת 2004 על ידי לוחמי צה"ל משוחררים ששירתו בשטחים, בעיקר בחברון, וחוו לדבריהם חוויות קשות בעת השירות, במיוחד במהלך האינתיפאדה השנייה. הארגון מארגן הרצאות וכנסים בישראל ובעולם, וכן סיורים בחברון וברשות הפלסטינית לישראלים ולתיירים.
הקמה ופעילות
הפעילות הציבורית של הארגון החלה ביוני 2004, אז ארגן יהודה שאול, חייל צה"ל משוחרר, שבין השאר שירת בחברון במסגרת גדוד 50 של חטיבת הנח"ל, תערוכת צילומים ומוצגים בשם "לוחמים מספרים על חברון" במכללת תל אביב-יפו. התערוכה תיעדה ותיארה את פעילותם של שאול וחבריו בעת שירותם בחברון. הפרקליט הצבאי הראשי, האלוף מנחם פינקלשטיין הורה לפתוח בחקירה, בעקבות העדויות שהוצגו בתערוכה. חוקרי מצ"ח החרימו חלק מהמוצגים בתערוכה וזימנו לחקירה ארבעה ממארגניה, כדי לבדוק את הטענות והביקורת שהועלתה על התנהגות החיילים בשטחים.
נעם חיות הצטרף ליהודה שאול וב-2010 פרסם ספר בשם "גנבת השואה שלי", המתאר כיצד הפך מקצין לוחם לאחד ממקימי "שוברים שתיקה".
מנכ"לית הארגון הייתה יולי נובק. ביולי 2017 החליף אותה אבנר גבריהו, שהועסק עד אז כדובר ומנהל המחלקה הציבורית.
בשנת 2016 הובאו נתונים שלפיהם בשלוש השנים הקודמות השתתפו בסיורים ובהרצאות של הארגון 16,000 ישראלים, 5,000 יהודים מחו"ל ו-6,000 בני אדם שאינם ישראלים ואינם יהודים, כלומר כ-40% מהמשתתפים בפעילויות לא היו ישראלים, וכ-22% גם לא יהודים.
סיורים בחברון
להמחשת עדויותיו על הנעשה בחברון מקיים הארגון סיורים בעיר. חלק מהסיורים ביישוב היהודי בחברון נערכו במשותף עם אנשי ציונות דתית ריאלית. במקרים אחדים נעצרו הסיורים והותקפו על ידי פעילי ימין ותושבי היישוב היהודי בחברון שמנעו בגופם את מעבר הסיורים והתעמתו עם משתתפי הסיורים, בטענה שלא מדובר בסיורים לימודיים אלא בפרובוקציה וניסיון להתסיס את תושבי העיר הערבים. משטרת חברון הטילה הגבלות על סיורי "שוברים שתיקה" בחברון, בנימוק שהם מתסיסים את האווירה במקום, ובתקופות מסוימות הם אף הופסקו לחלוטין. הארגון עתר לבג"ץ בבקשה לאפשר לו לקיים סיורים בחברון, ובג"ץ אישר הסדר "פיילוט" להמשך סיורי העותרים, בתיאום עם המשטרה וצה"ל. בתגובה לבקשת אנשי היישוב היהודי בחברון להוצאת צו ביניים נגד הפיילוט קבע השופט אליקים רובינשטיין כי מימוש ההסדר יהיה מותנה "בהתנהגות העותרים ובגישה מרוסנת מצדם", אך הוסיף כי "גם היישוב היהודי אינו פטור מריסון".
מבצע עופרת יצוקה
חודשים אחדים לאחר מבצע עופרת יצוקה פרסם הארגון דוח ובו 54 עדויות של חיילים על המבצע.
מבצע צוק איתן
במאי 2015 פרסם הארגון דו"ח ובו 60 עדויות אנונימיות של חיילים על אירועים של פגיעה בחפים מפשע ברצועת עזה שהתרחשו לדבריהם במהלך מבצע צוק איתן. בהקדמה לדו"ח נאמר: עם מממני הדו"ח נמנו הארגון הקתולי האירי טרוקרה, הארגון הדני DanChurchAid, הארגון הבריטי Christian Aid, קרן החברה הפתוחה של ג'ורג' סורוס ו"מנהלת זכויות האדם והמשפט הבינלאומי" מרמאללה (פועלת במימון ממשלות דנמרק, שוודיה, שווייץ והולנד).
בתגובה לדוח מספר חיילי צה"ל ששירתו במהלך מבצע "צוק איתן" פרסמו את עדויותיהם מהמבצע שבהן הציגו את התרשמויותיהם מהמוסריות הרבה שגילה צה"ל במהלך הלחימה. אל מול המתנגדים נמצאו גם תומכים בדו"ח, ובהם פרופ' אייל גרוס ואילנה המרמן.
ביוני 2015 נפגשו נציגים של "שוברים שתיקה" עם אנשי הבית הלבן ומחלקת המדינה לשם הצגת הדו"ח של הארגון על מבצע "צוק איתן".
דו"ח "שוברים שתיקה" צוטט על ידי דו"ח האו"ם על מבצע "צוק איתן" שהזמינה מועצת זכויות האדם של האו"ם.
ביולי 2015 פורסם שמצ"ח חוקרת אירועים אחדים שתועדו בדו"ח של "שוברים שתיקה".
ביוני 2018 פרסם דין יששכרוף מאמר שבו טען כי במבצע "צוק איתן", שבו שירת כמפקד מחלקה במילואים, "שיטחנו כפרים שלמים עם בולדוזרים והשחתנו עם זחלי הטנקים שדות נטושים של אלו שברחו." מפקד הפלוגה של יששכרוף, עומרי סיינר, הכחיש את הטענות על הרס חסר הבחנה ואמר שצה"ל הרס נקודתית רק מבנים ששימשו לטרור.
תקציב
ב-2007 קיבל הארגון תרומה של 70 אלף דולר מהקרן החדשה לישראל במטרה. בשנים 2008 ו-2009 קיבל הארגון מימון עבור פעילותו מהאיחוד האירופי, הקרן החדשה לישראל, ממשלות בריטניה, ספרד והולנד, קרן אוקספם, קרן DanChurchAid, קרן Christian Aid, קרן המכון לחברה הפתוחה וארגון NDC הפלסטיני. בשנת 2008, 46% מהכנסות הארגון מתרומות היו מממשלות זרות ו-22% מהקרן החדשה לישראל.
בין השנים 2012–2014, הארגון קיבל מימון של 4 מיליון שקל באופן ישיר ועקיף, מהמדינות דנמרק, הולנד, שוודיה, שווייץ, גרמניה, צרפת, בלגיה, ספרד ואירלנד. ולפי אתר שירות פעילות החוץ של האיחוד האירופי בישראל, בין השנים 2012–2013 עמדו סך תרומות האיחוד האירופי ל"שוברים שתיקה" על 166 אלף אירו.
פרסים
בדצמבר 2008 העניקה האגודה לזכויות האזרח לארגון את אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג. חברי ועדת הפרס ציינו בנימוקי הבחירה כי:
בשנת 2016 החליטה המחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון בנגב להעניק את פרס ברלסון (המוענק מדי שנה לאנשים פרטיים ולעמותות אשר תרמו להבנה בין יהודים לערבים), בסך 20 אלף שקל, ל"שוברים שתיקה". נשיאת האוניברסיטה, פרופסור רבקה כרמי, ביטלה את ההחלטה. בעקבות זאת נערך באוניברסיטה טקס עצמאי, שבו ניתן לארגון פרס חלופי מטעם קבוצת מרצים באוניברסיטה, והסופר עמוס עוז נשא דברים בשבח הארגון.
פולמוס סביב פעילות הארגון
חגי מטר כתב באתר "שיחה מקומית" כי מבקרי הארגון מעלים כלפיו חמש טענות: (1) שדיווחיו אינם אמינים; (2) שהארגון אינו מביא את העדויות בפני צה"ל; (3) שהעדויות אלמוניות; (4) שמימון הארגון מקורו בממשלות זרות; (5) שהוא פועל בחו"ל. מטר ענה על חמש הטענות וטען כי הפריך אותן.
אמינות העדויות
בתגובה לעדויות שפרסם הארגון ביחס למבצע "עופרת יצוקה" הגיבו בדובר צה"ל והפרקליט הצבאי הראשי תא"ל אביחי מנדלבליט שהחלטת הארגון לגבות עדויות באופן אנונימי מעוררת את התחושה שהארגון אינו מעוניין באמת ובקיומה של בדיקה ביחס לטענותיו, ושאנונימיות העדויות אינה מאפשרת לחקור את העדים. גם לאחר מבצע "צוק איתן" טען דובר צה"ל ש"שוברים שתיקה" אינו מספק מידע שיאפשר לבדוק את האירועים המועלים בעדויות. בתגובה להאשמות אלו יצא הארגון ב-2011 בפרסום עדויות וידאו, שבהן הופיעו החיילים בשם מלא.
עמוס הראל כתב בשנת 2009 כי לאנשי הארגון "אג'נדה פוליטית ברורה, שהתואר "ארגון זכויות אדם" כבר לא ממש מכסה עליה. מי שמתאר באתר האינטרנט שלו את "השחיתות שפשתה במערכת הצבאית" עקב השירות בשטחים, אינו משקיף נייטרלי. מכאן לא נובע שהעדויות, שהוקלטו וחלקן גם צולמו בווידאו, מפוברקות. אבל ברור שהתיאור המעורפל של נסיבות התקריות מפחית מיכולתו של הצבא להשתמש בהן לחקירה פלילית. אנשי "שוברים שתיקה" מבקשים להעביר מסר בדבר השלכות השירות בשטחים. נראה שזה בעיקר מה שמעניין אותם, הרבה יותר ממיצוי הדין בתקרית ספציפית".
כלפי הסיורים שמארגנים אנשי הארגון טען בן-דרור ימיני שהם כוללים סיפורים שקריים. פורסמו צילומי וידאו שבהם מספר איש הארגון על ירי קבוע במקלעים לפי פקודה לכיוון אזרחים חפים מפשע בחברון, כמו במשחק וידאו. בתגובה לכך, פרסמו "שוברים שתיקה" סרטון המציג טענות של חיילים על כך שקיבלו פקודות לירות לעבר מיקומים בחברון, במקרה של אירועים בעיר, בניגוד להוראות הבטיחות של צה"ל, וכן סרטון המתעד ירי מקלעים לעבר מיקומים בחברון בזמן האינתיפאדה השנייה.
כלפי הספר "כיבוש השטחים", טען NGO Monitor שהוא כולל האשמות גורפות המבוססות על תיאורים אנקדוטיים בלתי מבוססים שאינם נוגעים לקובעי המדיניות של צה"ל. בעדויות מופיעים לטענתו "מניעים אנטי-ישראלים פוליטיים קיצוניים" כגון עדות של חייל המתייחס למתנחלים כ"הכי יודו-נאצים שפגשתי בחיים שלי". עדויות אחרות הן בעלות כותרות מטעות (לדוגמה בעדות המצהירה על היתקלות עם אמבולנס שבתוכו מחבלים, הייתה הכותרת "יריתי על אמבולנס עם מקלע כבד" - המרמזת לכאורה על פשע מלחמה). לדברי הכותב המטרות האידאולוגיות והפוליטיות של "שוברים שתיקה" מוסוות מאחורי רטוריקה של מוסריות וחוק בינלאומי.
בישראל עלתה ביקורת על אופן פרסומו של הדו"ח והצגתם של מה שנטען שהם מקרי קיצון כמדיניות צה"ל. בנוסף נטען כי האירועים בדו"ח הוצגו באופן חד-צדדי וללא הקשר וכי חלקם מוגדרים כחוקיים ומתקבלים תחת דיני המלחמה והמשפט הבינלאומי.
תחקיר עיתונאי של תוכנית "המקור" ששודר בערוץ 10 ב-12 ביולי 2016 בדק את אמינות העדויות ומצא שמתוך 10 עדויות רק 2 עדויות היו מאומתות ולפחות 2 עדויות היו שקריות. השאר היו מוגזמות או בלתי ניתנות לבדיקה עקב אנונימיות העדויות. התחקיר קבע לגבי אמינות העדויות: "השורה התחתונה מורכבת: כן, גילינו עדויות לא נכונות וכאלה שהציגו את התמונה בצורה חלקית ומטעה. האם השתכנענו שמדובר בחבורת שקרנים? ממש לא. אבל תהליך אימות העדויות, גילינו, מחמיר הרבה פחות מכפי שתואר פעמים רבות על ידי אנשי הארגון בעבר: להצהרה כי כל אירוע חמור מפורסם רק אם יש לגביו שני עדי ראייה, למשל, אין ממש כיסוי." למרות זאת סיכם התחקיר שפעילות הארגון "חשובה ומבורכת".
בנובמבר 2016 פרסם "שוברים שתיקה" פוסט בפייסבוק ובו טען שצה"ל מגרש באופן קבוע תושבים מראס אל אחמר כדי להתאמן על בתיהם. בתגובה טען ארגון "האמת שלי", קבוצה שמטרתה לסתור את טענות "שוברים שתיקה" ולהציג את הפנים המוסריות של צה"ל, שהבתים המדוברים נבנו באופן בלתי-חוקי בשטח אש צה"לי, דבר שלא הוזכר בהודעת "שוברים שתיקה", ושצה"ל נותן לתושבים להתגורר שם לפנים משורת הדין, למעט בזמן אימונים, כדי לא לסכן את חייהם.
בסוף אפריל 2017 פרסם "שוברים שתיקה" עדות של דוברו, דין יששכרוף, שלפיה במהלך שירותו, כשהיה מפקד מחלקה, הכה פלסטיני עד זוב דם והתעלפות מול מפקד הפלוגה והמחלקה שלו. ארגון מילואימניקים בחזית פרסם סרטון תגובה של המ"פ של יששכרוף ושל כעשרה מחיילי המחלקה, שבו הם אומרים שהסיפור לא היה ולא נברא. בעקבות זאת פנתה שרת המשפטים, איילת שקד ליועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, כי יורה על חקירת יששכרוף והעמדתו לדין אם יש אמת בדבריו. יששכרוף נחקר באזהרה. המשטרה איתרה פלסטיני שנעצר בידי יששכרוף לאחר שיידה אבנים, וזה הכחיש בחקירה שהופעל נגדו כוח מעבר לדרוש לצורך אזיקתו. התיק נגד יששכרוף נסגר על דעת פרקליט המדינה בנימוק של חוסר אשמה והפרקליטות קבעה כי יששכרוף "בחר מטעמיו להעצים סיטואציה של שימוש בכוח שהיה כדין", ושהמקרה לא אירע כלל ועיקר. ראש הממשלה בנימין נתניהו הגיב שזוהי הוכחה נוספת לכך ש"שוברים שתיקה" משקרים. מנכ"ל הארגון, אבנר גבריהו, הגיב כי ״מה שהתחיל בהוראה פוליטית של שרת המשפטים, הפך לחקירה פוליטית ונגמר במסקנה פוליטית ומגמתית". יששכרוף טען שהפלסטיני שנחקר שייך למקרה אחר. הפרקליטות הגיבה שהוא עצמו אמר בחקירה שהיה רק מקרה אחד כזה והפרטים שמסר זהים לאלה שמסר הפלסטיני שנחקר. עוד אמרה הפרקליטות שיששכרוף עצמו אמר בחקירתו שהפעיל כוח רק במידה הנדרשת לאזוק את הפלסטיני. לאחר סגירת התיק פרסם הארגון סרטון של חייל לשעבר, שלא נחקר, שבו הוא טוען שהיה עד לאירוע שבו יששכרוף נתן ברכיות לעצור בעת אזיקתו. בתגובה לסרטונים שפרסמו "שוברים שתיקה", העידו שלושה חיילים שצולמו בסרטון של "שוברים שתיקה" שיששכרוף שיקר ומה שתיאר לא אירע. ביוני 2019 הודיעה הפרקליטות שיששכרוף אכן הכה פלסטיני אחר, אולם השימוש בכוח היה סביר.
בשנת 2018 פורסם מסמך שבו בחן המכון לאסטרטגיה ציונית כמאה עדויות שמציג ארגון "שוברים שתיקה", וטען שאין קשר בין העדויות לבין המסקנות שמסיק מהן הארגון. בנוסף טען המכון שאמינות העדויות מוטלת בספק בשל היעדר הקשר ופרטים מזהים וכן בשל התפלגות בלתי שווה בין האזורים, וכי הארגון לא מבדיל בין אירועים שהתרחשו ביהודה ושומרון לבין אירועים שהתרחשו ברצועת עזה.
ניסיונות להערים על "שוברים שתיקה"
"שוברים שתיקה" מתבסס על עדויות של חיילים המגיעים אליו. פעמים אחדות ניסו מתחזים לשבש את פעילות הארגון באמצעות עדויות שווא. אחד המקרים התרחש במהלך מבצע "צוק איתן", אורן חזן (הליכוד) פנה לנציג הארגון בשם בדוי, התחזה ללוחם מחיל התותחנים שהשתתף במבצע, ומסר עדויות שקריות על פעולות צבאיות בלתי מוסריות. לדברי חזן, הונאה זו הייתה חלק ממבצע מתוכנן יחד עם ועד מתיישבי השומרון כנגד הארגון. שוברים שתיקה שבדק את עדותו של חזן מצא שאינה אמינה, והיא לא פורסמה מעולם.
קבלת תרומות ממדינות זרות וביקורת על פעילות בחו"ל
לפי NGO Monitor, שוברים שתיקה מקבל מדי שנה תרומות של מאות אלפי ש"ח מגופים שהם בגדר ישות מדינית זרה. ממשלת ישראל מתחה ביקורת על תרומתן של מדינות זרות למימון הפעילות של "שוברים שתיקה", ונציגי משרד החוץ ניסו להניא מדינות אלה מלהמשיך ולתמוך בארגון, בנימוק שהוא אופוזיציוני. תגובת הארגון הייתה שמשרד החוץ מבצע "ציד מכשפות מסוכן לדמוקרטיה" וכי "הניסיונות להשתיק קולות של החברה האזרחית בישראל הם מסוכנים... נראה שמשרד החוץ שואב רעיונות ממשטרים אפלים בהם מי שהצביע על מחדלים פנימיים נחשב לבוגד". בעקבות העברת תמיכה כספית מצד ממשלת ספרד, בסך של עשרות אלפי אירו, למימון הסיורים של "שוברים שתיקה" בחברון, הגיבה ממשלת ישראל ואמרה כי המימון עומד בחוסר פרופורציה ביחס לזה שמקבלים ארגוני זכויות אדם במדינות ערב. שגריר ישראל בהולנד, הארי קני-טל, הביע מחאה על מימון הארגון על ידי הולנד, ואמר כי אף על פי ש"שוברים שתיקה" הוא ארגון לגיטימי, מימונו על ידי מדינה אינו סביר לנוכח הרגישויות המדיניות. בתגובה פנו עשרה ארגונים ישראליים בקריאה פומבית לממשלת ישראל בה כינו פעולות אלו של הממשלה כ"מתקפה" ודרשו להפסיקה.
בדו"ח ביקורת עומק שנעשה מטעם רשם ההקדשות צוין שארגון ICCO התורם ל"שוברים שתיקה" התנה את תרומתו במינימום של 90 ראיונות עם חיילים בשנה והוצאה לאור של "אנציקלופדיה של הכיבוש". ארגון Oxfam, שתרם אף הוא, דרש לחפש כמה שיותר עדויות על "בלתי מוסריות" ופגיעה בזכויות אדם.
חברת הכנסת ענת ברקו האשימה את הארגון בשיתוף פעולה עם ארגונים אנטי-ישראליים ואנטישמיים בחו"ל, ואמרה שהפעילות שלו בחו"ל עומדת בניגוד למטרה המוצהרת של הארגון לקיים דיון בקרב הציבור הישראלי. המשפטן היהודי-אמריקאי, אלן דרשוביץ, אמר על פעילות "שוברים שתיקה" בארצות הברית ש"הם גורמים נזק עצום לישראל, כי אינם מספרים את האמת, ואינם מציגים את הביקורת שלהם בהקשר הראוי, וכי לרוב האנשים אין היכולת לבקר אותם".
טענות על איסוף מידע מסווג על ידי פעילי הארגון
ב-17 במרץ 2016 שידר ערוץ 2 תחקיר שהתבסס על צילומים שערכו פעילי "עד כאן", וטען לחשיפת ניסיונות של פעילי "שוברים שתיקה" לאסוף מידע מסווג מחיילים שהגיעו אליו. בתגובה טען ארגון "שוברים שתיקה" שהעדויות שנמסרות לו נבדקות על ידי הצנזורה הצבאית, וצנזורה נרחבת הופעלה רק על העדות שמסר שתול של "עד כאן". בעקבות שידור התחקיר אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו ש"נחצה קו אדום". שר הביטחון משה יעלון הודיע שצה"ל יחקור את הארגון. כעבור שבוע הוחלט להעביר את חומרי החקירה ואת הבדיקה לידי השב"כ. בפברואר 2019 אישר היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, את החלטת פרקליטות המדינה שאין לפתוח בחקירה פלילית נגד "שוברים שתיקה".
בעקבות טענות אלו נגד "שוברים שתיקה" פנתה המדינה לבית המשפט, בהליך שעל חלק מפרטיו חל צו איסור פרסום, בדרישה למסירת מידע על העדויות שפורסמו. האגודה לזכויות האזרח בישראל ביקשה להצטרף כידידת בית המשפט לצד שוברים שתיקה בדיון זה. הארגון סירב למסור פרטים לגבי אחת העדויות, וטען שהדבר יוביל לסגירתו. ההליך נמחק לאחר משא ומתן בין המדינה ל"שוברים שתיקה".
הגבלות על פעילותו
במהלך 2015 הנחתה סגנית שר החוץ, ציפי חוטובלי, את שגרירויות ישראל בשווייץ ובגרמניה לבחון דרכי פעולה שניתן לנקוט נגד תערוכות שאורגנו על ידי "שוברים שתיקה" ובהן הוצגו עדויות לוחמים ממבצע צוק איתן. התערוכה בגרמניה בוטלה ואילו התערוכה בשווייץ נפתחה כמתוכנן.
בעקבות פרסום העובדה כי ארגון "שוברים שתיקה" מרצה בפני חיילי צה"ל חתמו 70 חיילים וקציני מילואים על עצומה כנגד פעילות זו, ובדצמבר 2015 אסר שר הביטחון, משה יעלון, על כל פעילות משותפת של צה"ל עם "שוברים שתיקה", כגון מתן הרצאות וסדנאות על ידי נציגי הארגון לחיילים או השתתפות בדיונים משותפים. בנימוקיו להחלטה כתב יעלון: "מדובר בצביעות ובתעמולה שקרית נגד חיילי צה"ל ומדינת ישראל, וזהו חלק ממסעות הדה-לגיטימציה נגדנו. [...] בעבר היו ניסיונות לברר אירועים ומקרים שאנשי 'שוברים שתיקה' הצביעו עליהם, והם עלו בתוהו. ככל שחלף הזמן התברר שמדובר בארגון הפועל ממניעים זדוניים, ונגד תופעות שכאלו ניאבק בחורמה." בתגובה הודיע הארגון כי יעלון "חצה אתמול כל קו אדום בחברה דמוקרטית כשבחר להשתלח בחיילי צה"ל, לוחמים ולוחמות, ששירתו בשטחים" ושהוא חבר "למסע ההסתה שמנהלים ארגוני הימין הקיצוני בחודשים האחרונים נגד הדמוקרטיה בישראל". מספר ימים לאחר מכן הודיע שר החינוך נפתלי בנט שהחליט לאסור על פעילות הארגון במערכת החינוך ובפרט על הרצאות של נציגיו בבתי ספר תיכוניים. ב-16 ביולי 2018 אושר בכנסת חוק המסמיך את שר החינוך למנוע כניסה לבתי הספר של ארגונים הפועלים נגד שירות בצה"ל או נגד חיילי צה"ל, שהמניע לחקיקתו היה פעילות "שוברים שתיקה". בעקבות זאת ארגון שוברים שתיקה הודיע כי הם אינם פועלים נגד חיילי צה"ל אלא למען החיילים, ולכן החוק אינו חל על הארגון.
בעקבות פרסום כוונת הארגון לקיים הרצאה בפאב-מועדון "עשן הזמן" בבאר שבע קראו פעילי ימין 'לפוצץ' את האירוע. בעקבות החשש לאלימות הורה בית המשפט, לבקשת המשטרה, שלא לקיים את האירוע. כתחליף נערכה ההרצאה בשתי דירות פרטיות בעיר.
בשנים 2016-2017 בוטלו כמה חוגי בית מתוכננים של הארגון בקיבוצים ובמושבים בעקבות לחץ של תושבים, למשל בקיבוץ נווה אור. חוגים אחרים בקיבוצים כמו מענית, מעגן מיכאל ושער הגולן התקיימו כסידרם לאחר דיון ציבורי והצבעה, והתקיים חוג בית גם בקיבוץ דתי כמו מעלה גלבוע. בהצבעה בקיבוץ מענית היה רוב של 60% לטובת קיום המפגש. בקיבוץ שפיים נעשה ניסיון לבטל את המפגש אבל בסופו של דבר הוא התקיים במרחב ציבורי ובהשתתפות כ-110 חברים; גם במושב גן יאשיה התקיים מפגש, בהשתתפות כ-50 חברים.
ב-31 באוגוסט 2018 עיכבו שוטרי משמר הגבול לחקירה את מנכ"ל הארגון, אבנר גבריהו, הדובר אחיה שץ ועו"ד מיכאל ספרד, לאחר שניסו להיכנס למאחז מצפה יאיר, שהוכרז שטח צבאי סגור.
תמיכה בארגון
שגריר ארצות הברית לשעבר מרטין אינדיק צוטט כתומך בארגון ואמר שפעילותו מרככת את ישראל ומביאה אותה להכיר בתוצאות הכיבוש. גם הארגון היהודי ג'יי סטריט יצא להגנת שוברים שתיקה במאמרים ובהזמנת סדרת הרצאות בידי אנשי "שוברים שתיקה" בארצות הברית.
אל מול הביקורת על "שוברים שתיקה" בדצמבר 2015 כתב ראש השב"כ לשעבר, יובל דיסקין על ארגון זה וארגוני שמאל נוספים: "גם אם הם מרגיזים, גם אם הם לא פעם לא מדייקים או עושים את מלאכתם לא תמיד נאמנה מבחינה מקצועית – עדיין תרומתם חשובה מאוד ועוזרת לשמור על הערנות הנדרשת בסוגיות אנושיות רגישות ביותר. ... לא חייבים לאהוב אותם אבל הם חלק חשוב מאוד בכל שלטון דמוקרטי וחלק חשוב מעוצמתו." לעומתו, כתב ראש השב"כ לשעבר, ח"כ יעקב פרי, כי "מעולם לא תמכתי ולא אתמוך בהכפשות, בהוצאת שם רע ודיבה במקרים מסוימים על צה"ל שיקר לכולנו ואין כלל ספק במוסריותו.[...] חשוב שהדברים יגיעו לידיעתו אך ללא כיבוס הכביסה הזאת בין עמי העולם, אצלם תדמיתה של מדינת ישראל עם או בלי שוברי שתיקה מעוותת וחד צדדית."
עמירם לוין פרסם בעיתון "הארץ" מודעת תמיכה גדולה ב"שוברים שתיקה", שבה כתב "'שוברים שתיקה' מחזקים את מוסריותנו. ... 'שוברים שתיקה' שומרים על חיילי צה"ל במקום בלתי אפשרי בו הפוליטיקאים הפקירו אותם. ההנחיות להשתקת 'שוברים שתיקה' הן הפוגעות והמחלישות את צה"ל. צה"ל חייב לעודד את שוברים שתיקה ושכמותם להשמיע קולם ללא מורא בצה"ל ובחברה הישראלית (ורק בצה"ל ובחברה הישראלית)." כעבור ימים אחדים הצטרפו ראש השב"כ לשעבר, עמי אילון, וניצב בדימוס אליק רון ופרסמו מודעת תמיכה דומה.
באפריל 2017 ביקר בישראל שר החוץ הגרמני, זיגמר גבריאל. ראש הממשלה בנימין נתניהו התנה את פגישתו איתו בכך שגבריאל יבטל פגישה מתוכננת עם נציגי "שוברים שתיקה" ו"בצלם". לאחר שגבריאל לא נענה לדרישה זו, לא התקיימה פגישה בינו לבין נתניהו.
אלימות נגד פעילי הארגון
ביולי 2018 הוכה יהודה שאול ונפצע בשפתו בעת סיור בחברון. המשטרה עיכבה לחקירה פעיל ימין בחשד זה.
פרהיסטוריה
פרהיסטוריה (נכתב גם פרה-היסטוריה) מלטינית præ (לפני) ומיוונית Iστορία (היסטוריה) היא התקופה בתולדות האנושות שקדמה להיסטוריה, דהיינו התקופה שלפני המצאת הכתב. התקופה הפרהיסטורית מתחילה עם הופעת הסוג אדם באפריקה, לפני כשניים וחצי מיליוני שנים, ומסתיימת לפני כמה אלפי עד מאות שנים (תלוי היכן), כאשר החל השימוש בכתב. לפיכך, התקופה הפרהיסטורית מכסה את הרוב המכריע של תולדות האנושות, ממנו אין כל תיעוד כתוב. מקור המידע החשוב ביותר על התקופה הוא ממצאים ארכאולוגיים, בעיקר כלים, שרידי מבנים ואשפת מזון של האדם, וכן שרידי שלד מאובנים של האדם עצמו.
האבולוציה הביולוגית והתרבותית של האדם אירעה רובה ככולה בתקופה זו: תחילת סיתות כלי אבן, שימוש האדם הקדמון באש, התפתחות הציד של בעלי חיים גדולים, נדידת האדם הקדמון מחוץ לאפריקה ואכלוס העולם הישן ולאחר מכן אוסטרליה ואמריקה, הופעת המין האנושי המודרני מבחינה אנטומית ומבחינה התנהגותית, התיישבות הקבע ויצירת כפרים, ביות הצמחים ובעלי החיים, והופעת חרושת המתכת.
בתרבות הפופולרית משתמשים לעיתים במונח "פרהיסטוריה" כמציין גם את התקופות בתולדות כדור הארץ שקדמו להופעת האדם.
אפיונים כלליים של הפרהיסטוריה
את התקופה הפרהיסטורית מקובל למנות החל מהופעת אדם המייצר כלים באורח קבוע. היה זה הומו הביליס או סוג אחר של הומיניד - כמו האוסטרלופיתקוס גרהי שהתקיים לפני 2.6 ועד 2.5 מיליון שנה. מכל מקום סוג אדם זה היה מסוגל להעביר מסורת טכנולוגית כלשהי מדור לדור. נהוג להניח כי ליכולת זו התלוו גם כישורים בסיסיים של תקשורת אנושית. במזרח התיכון הפרהיסטוריה מסתיימת עם הופעת הכתב בשומר העתיקה, בסביבות שנת 3500 לפנה"ס. זוהי תחילת העת העתיקה כלומר תחילת ההיסטוריה הכתובה.
התקופה הפרהיסטורית למעשה מכסה את הרוב המכריע של תולדות האנושות. האבולוציה הביולוגית והתרבותית של האדם אירעה רובה ככולה בתקופה זו. היא באה לידי ביטוי בסיתות כלי אבן, בשימוש באש, בהתפתחות הציד של בעלי חיים, ובליקוט צמחים, בנדידת האדם הקדמון מחוץ לאפריקה, באכלוס העולם הישן ולאחר מכן אוסטרליה ואמריקה, בהופעת המין האנושי המודרני - מבחינה אנטומית ומבחינה התנהגותית, בהתיישבות הקבע ויצירת כפרים, בביות הצמחים ובעלי החיים, ובהופעת חרושת המתכת.
האדם הגיע מאפריקה אל מקומות שונים על פני כדור הארץ בזמנים שונים (לניו זילנד, לדוגמה, הגיע האדם רק לפני מאות בודדות של שנים). תרבות המבוססת על כתב ומסמכים כתובים לא הגיעה לכל מקום באותה עת. בתקופת הברונזה במזרח הקרוב שוררת עדיין באנגליה התקופה הנאוליתית. באוסטרליה מסתיימת תקופת האבן רק עם היותה למושבה בריטית. לכן, בהתייחס למקומות ספציפיים, יש משמעות שונה למושג: תקופה פרהיסטורית.
התקופה הפלאוליתית
התקופה הפלאוליתית, "תקופת האבן הקדומה", היא החלק הראשון והארוך ביותר של הפרהיסטוריה ותקופת האבן. תחילת התקופה הפלאוליתית (והארכאולוגיה בכלל) מוגדרת מתחילת ייצור כלי אבן על ידי הומינידים באפריקה לפני כ-2,600,000 שנה. שלבי המשנה של התקופה הפלאוליתית מוגדרים על פי סגנונות ושיטות שונים לסיתות כלי אבן, שהם השריד העמיד והנפוץ ביותר באתרים הארכאולוגיים. התקופה מכסה בקירוב את התור הגאולוגי פליסטוקן ומסתיימת במעבר לתור ההולוקן, או מעט לפניו, לפני כ-20,000 עד 11,000 שנים. בני האדם שחיו בתקופה הפלאוליתית היו ציידים לקטים ובדרך כלל נדדו בקבוצות קטנות.
המינים הקדומים של הסוג אדם שחיו בתקופה זו הם לפי הסדר הכרונולוגי: הומו הביליס, הומו רודולפנסיס, הומו ארגסטר (שהוא הראשון שיצא מאפריקה), הומו גיאורגיקוס, הומו ארקטוס, הומו היידלברגנזיס, הומו ניאנדרטל, הומו פלורזיאנסיס, הומו רודזיאנסיס, וההומו ספיאנס שהופיע באפריקה לפני 200,000 שנה. עד לפני כ-40,000 שנים התקיים יותר ממין אדם אחד בכל רגע נתון בכדור הארץ.
התקופה הפלאוליתית התחתונה
התקופה הפלאוליתית התחתונה כוללת את האתרים הארכאולוגיים הקדומים ביותר הידועים למדע, החל מלמעלה מ-2.6 מיליון שנים לפני זמננו. הממצאים הקדומים ביותר באפריקה שייכים לתרבות האולדובאית, המתאפיינת בסיתות נתזים פשוטים ומקצצים. לאחר מכן (בערך מיליון וחצי שנים לפני זמננו) מופיעה התרבות האשלית, המצטיינת בסיתות של אבני יד. תרבויות אלה נוצרו בידי מיני אדם קדם-מודרניים כהומו הביליס, הומו ארקטוס והומו היידלברגנסיס. לפני כ-1,800,000 שנה החלה נדידת אוכלוסיות של הומו ארקטוס מחוץ לאפריקה והתבססות במזרח התיכון, בדרום אירופה ובדרום אסיה. כמעט שאין בתקופה זאת עדויות משכנעות לקבורה, לפולחן ולאמנות.
התקופה הפלאוליתית התיכונה
התקופה הפלאוליתית התיכונה נמשכה מ-250,000 עד 45,000 שנים לפני זמננו. בתקופה זו מופיעים האדם הניאנדרתלי, כמו גם בני אדם מודרניים מבחינה אנטומית (הומו ספיינס). אתרים מהתרבות המוסטרית, המתאפיינת לעיתים בשימוש נרחב בטכניקת לוולואה לסיתות כלי צור דקים שצורתם מוקפדת, כגון חוד, מקרצף, סכין ומשונן. אפריקה מאוכלסת בתקופה זאת על ידי האדם המודרני ובאירופה מקובל לזהות את כל בני האדם המאכלסים את היבשת בתקופה זו עם הניאנדרטאלים. בישראל המצב מורכב יותר בגלל נוכחותם של אנשים מודרניים מבחינה אנטומית לצדם של הניאנדרטאלים. לראשונה מופיעה קבורה מכוונת (אצל שני מיני האדם) וגם עדויות מעטות לשימוש בצבע ולייצור חרוזים. מוסכם כי בפרק זמן זה האדם שלט באש וצד פרסתנים גדולים כעניין שבשגרה. עם זאת, קיים ויכוח אם מדובר כבר באוכלוסיות מודרניות לחלוטין מבחינה קוגניטיבית, כפי שרואים בתקופות המאוחרות יותר.
התקופה הפלאוליתית העליונה
בתקופה זו מופיעות תרבויות אזוריות רבות, אשר בהן נעשה שימוש בלהבים, מגרדים ונקרים רבים, אך גם ממצאים ייחודיים שאינם מאבן, כגון כלים מעצם ומקרן, חרוזים עשויים משיני בעלי חיים ופריטי אמנות מגולפים. בתקופה זו האדם המודרני השתלט בהדרגה על כל חלקי העולם, תוך דחיקת רגליהן של אוכלוסיות אדם אחרות (הניאנדרטלים באירופה ובמערב אסיה) ויישוב אזורים שהיו ללא נוכחות אנושית, כאוסטרליה, צפון אירו-אסיה ובהמשך גם אמריקה. בארץ ישראל התקופה נמשכה מ-45,000 עד 20,000 שנים לפני זמננו. באירופה התקופה מתחילה עם העדויות הראשונות לנוכחות האדם המודרני ביבשת, לפני כ-40,000 שנים בתרבות האוריניאקית, שלאחריה רצף תרבויות, כגון התרבות הסולוטרנית, והתרבות המגדלנית. הממצאים הידועים ביותר מתקופה זאת הם ציורי המערות בצרפת וספרד. קיימת הסכמה במחקר שמדובר באוכלוסיות מודרניות לחלוטין, אשר השתמשו בשפה מורכבת, וניחנו בתודעה וכישורי מחייה וטכנולוגיה זהים לציידים-לקטים בני ימינו.
התקופה האפיפלאוליתית
התקופה האפיפלאוליתית היא השלב הסופי של התקופה הפלאוליתית בשלהי הפליסטוקן, החל משיא עידן הקרח האחרון וכלה במעבר להולוקן (כ-24,000 עד 11,600 שנה לפני זמננו. התקופה האפיפלאוליתית מוגדרת בעיקר באגן הים התיכון, לפי עדויות ארכאולוגיות לחברות מורכבות יחסית של ציידים-לקטים, אשר ייצרו מיקרוליתים (להבוני צור מסותתים) בצורות אחידות (למשל סהרון, טרפז ומשולש). בסוף התקופה קיימות עדויות לישיבת קבע וככל הנראה גם לניצני ביות הצמחים, המבשרים את המעבר לאורח חיים חקלאי.
התקופה המזוליתית
התקופה המזוליתית, "תקופת האבן התיכונה", היא מושג המשמש באירופה להגדרת התקופה הארכאולוגית שבין התקופה הפלאוליתית והתקופה הנאוליתית. כלומר, זו תקופת המעבר מאורח חיים של ציידים-לקטים נוודים לאורח חיים של חקלאים, היושבים בכפרי קבע. תחילת התקופה משתנה ממקום למקום אך מקובל ליחסה לתחילת תור ההולוקן, לפני כ-11,000 שנים.
במרבית האזורים, התקופה המזוליתית מאופיינת בכלי צור מורכבים קטנים. ציוד דיג, קרדומי אבן, וחפצי עץ כגון סירות קאנו וקשתות - נמצאו בכמה אתרים. החל ייצור כלים מורכבים בעלי ידית, שבה משובצים להבוני צור מסותתים - מיקרוליתים. המיקרוליתים שולבו בכלי ציד ודיג, וכלי צור אחרים דוגמת מרצעים ומגרדים, אשר נוצלו לעיבוד החיות שניצודו או יצירת כלים אחרים.
התקופה הנֶאוֹליתית
התקופה הנֶאוֹליתית, "תקופת האבן החדשה", היא חלקה האחרון של תקופת האבן ומציינת את המעבר לאורח חיים חקלאי, ביות הצמחים ובעלי החיים והקמת כפרים. במזרח התיכון תחילת התקופה היא הקדומה בעולם, כ-11,600 שנים לפני זמננו, ובשאר האזורים תחילתה מאוחרת יותר. את סיומה ניתן לראות בהופעת כלי מתכת בתקופת הנחושת, תקופת הברונזה או תקופת הברזל (בהתאם לאזור הגאוגרפי).
תקופת הברונזה
תקופת הברונזה היא תקופה שבה היכולת הטכנולוגית המתקדמת אפשרה ייצור כלים העשויים מארד (ברונזה) - סגסוגת מתכת המתקבלת מעירוב של נחושת עם בדיל. עידן הברונזה של תרבות עתיקה מסוימת מוגדרת על פי יכולתה להתיך נחושת בעצמה; ובתהליך מטלורגי למזג אותה עם בדיל, ארסן או מתכות אחרות; או בכך שהתקיים מסחר של כלי ברונזה שיוצרו במקומות אחרים. בראשית תקופה זו הופיע הכתב בסהר הפורה, ולפיכך באזור זה (כולל ארץ ישראל) תקופת הברונזה והברזל נחשבות כתקופות היסטוריות ולא פרהיסטוריות. בשאר האזורים בהן מוגדרת תקופה זו מקובל לשייכה לפרהיסטוריה, עקב היעדר כתב.
תקופת הברזל
תקופת הברזל היא תקופה בתולדות האנושות שבה היכולת הטכנולוגית אפשרה לפתח כלים ואמצעים המבוססים על מתכת הברזל. עמידות הברזל, טמפרטורת ההתכה הגבוהה שלו ושכיחותן של עפרות ברזל הפכה את השימוש בברזל לנפוץ וזול יותר מאשר אפשרויות המסתמכות על ברונזה.
אירועים מרכזיים בפרהיסטוריה
גם אבותיהם של ראשוני מיננו, הומו ספיינס, הגיעו מאפריקה שמדרום לסהרה על פי ממצאי עצמות מ-90–120 אלף שנה לפני זמננו. הם הביאו עמם יכולות משופרות, שכליות וטכנולוגיות. על סמך מחקרים גנטיים ניתן לקבוע את "יציאת אפריקה" של ראשוני אבותינו, כבר בין 150 ל-200 אלף שנה לפני זמננו.
מין אדם נוסף, האדם הניאנדרטלי, נפרד ושונה מהמין שלנו, התקיים משך כ-200 אלף שנה – עד 32 אלף לפני זמננו באירופה ומערב אסיה. הטכנולוגיה שלהם וכנראה גם תרבותם היו שונים למדי מאלו שלנו. הופעתם והיעלמותם עדיין מעסיקות פרהיסטוריונים וחוקרים מתחומים נוספים.קפיצה גדולה קדימה אירעה סביב 40–46 אלף שנה לפני זמננו. היא קשורה שוב עם הגירה מאזורנו דרך אסיה הקטנה ואזור הים השחור לאירופה. ישנם שיפורים בתחומים טכנולוגיים, אמנותיים, וכנראה גם בהתפתחות השפה. ההתפתחות אירעה סביב 40 אלף שנה לפנינו ואפשרה לאוכלוסיות הומו ספיינס מודרני לפתח אומנויות ואמנות מצטיינים ולהיות הראשונים לישב את "העולם החדש". היו שסברו שהגורם לקפיצה זו הוא המצאת הדיבור, אך רבים (ובהם דוקינס, פינקר וחומסקי) משערים שהשפה המדוברת נוצרה זמן רב לפני כן, וזו הדעה השלטת כיום. בכל זאת, גם ההסברים החלופיים נוטים לקשור אותה ליצירתה והתפתחותה של השפה, ולא, לדוגמה, לאיזושהי התפתחות ביולוגית. כך העלה דוקינס סברה שלפיה אל הקפיצה הגדולה הובילה המצאה דקדוקית מהפכנית כלשהי (למשל המצאת הכלים הלשוניים המאפשרים ניסוח היפותזות או תיאור מציאות חלופית).
המהפכה הנאוליתית ובעקבותיה מהפכת העיור והופעת הכתב, הם האירועים הפרהיסטוריים המכוננים של ההיסטוריה, כולל זו המודרנית. ביסוד הדברים עיצוב אקו-סיסטמה של סביבת ייצור מזון ליד הבית ומעבר הדרגתי מחברה של לקטים-ציידים לחברה חקלאית.
לעומת ההיסטוריון החוקר את העבר על פי תיעוד כתוב, הפרהיסטוריון חוקר את העבר על פי שרידים מוחשיים של פעילות האדם, תוך תשומת לב רבה לאירועי הסובב הטבעי. ביחד עם הערכות אנתרופולוגיות נעשה מאמץ לבנות מודל קיום של חברה שלא הותירה לנו מסמכים כתובים.
האנושות בתקופה הפרהיסטורית
בני האדם המודרניים בתקופה הנאוליתית החלו בכיבוש הארץ על ידי הסתגלות תרבותית. הם פיתחו כלים שבעזרתם יכלו לצוד את הטרף ולהרתיע את הטורפים, וגם שיטות יעילות של ארגון ושיתוף פעולה חברתי. כך עלו לראש פירמידת המזון והפכו לציידים-לקטים מיומנים. כושר ההסתגלות התרבותית אפשר אכלוס אזורים חדשים במזרח אסיה (לפני כ-45,000 שנה), אירופה (לפני כ-40,000 שנה), אמריקה (לפני כ-15,000 שנה) ואוסטרליה (לפני כ-50,000 שנה).
במשך התקופה הזאת חיו בני האדם בקבוצות קטנות של ציידים-לקטים. שטח הקיום של קבוצה כזאת נע לפי כמות המזון בסביבה – ויכל לנוע בין קילומטרים ספורים באזורים עשירים כמו הסהר הפורה לעשרות קילומטרים באזורים מדבריים. לפי ג'ארד דיימונד בספרו 'רובים חיידקים ופלדה' הסביבה הפרהיסטורית הייתה המקפצה לשינוי בתקופה החקלאית. לטענתו, בני אדם למדו להכיר את הסביבה, לזהות מה טוב בשבילם וגם לביית צמחים ובעלי חיים. עד אותה ההתקופה, בני האדם חיו כציידים-לקטים ולא התרכזו בעיבוד הסביבה - אלא בניצולה.
לפני כ-20,000 שנה, קבוצות ציידים-לקטים בדרום מערב אסיה החלו לפתח את החקלאות – ולפני כ-13,000 שנה היא התפשטה גם לאירופה ולשאר רחבי העולם. לפני כ-10,000 שנה החלו לפתח לראשונה כלים מנחושת. בערך בשנת 3,000 לפנה"ס, גילו בני האדם דרך להפיק ארד (ברונזה - סגסוגת של נחושת ובדיל). המתכת החדשה נתנה את שמה לתקופה היסטורית שלמה - תקופת הברונזה. תקופת הברונזה הסתיימה בערך בשנת 1300 - 1200 לפנה"ס בדרום מערב אסיה, כאשר בני האדם למדו כיצד להכין כלי ברזל. באזורים אחרים בעולם, תקופה זו נמשכה מאוחר יותר. בסיועם של כלי הברזל הצליחו בני האדם לפתח את החקלאות לרמה גבוהה יותר, באופן שאפשר הקמת ערים.
מהפכות בפרהיסטוריה
המהפכה הלשונית החלה לפני כ-70,000 שנה. היא הניעה דינמיקות תרבותיות מסוג חדש – דינמיקות היסטוריות – ששונות באופן מהותי מהדינמיקות הביולוגיות, שאפיינו את מיני האדם עד אז ושמאפיינות עד היום את יתר מיני בעלי החיים. במהלכה התפתחה התודעה האנושית וכישורי שיתוף הפעולה של הומו סאפיינס לרמה שהפכה אותו לשליט העולם.
המהפכה הנאוליתית או המהפכה החקלאית, התרחשה בדרום מערב אסיה בין 8,000 ל־7,000 לפנה"ס. היא הייתה הראשונה בסדרה של מהפכות חקלאיות בהיסטוריה האנושית, והיא ציינה את המעבר מחברות נוודיות של ציידים-לקטים לחברות חקלאיות נייחות בתקופת האבן החדשה.
החקלאות העניקה לבני האדם שליטה מוגברת על אספקת המזון שלהם, אך דרשה ישיבת קבע ועודדה התפתחות של קבוצות אנושיות רחבות יותר. הגורם העיקרי למהפכה זאת, לדעת צ'ילד, הוא האקלים החם והיבש אשר נוצר בסוף עידן הקרח האחרון. האקלים הביא ליעילות מוגברת בעיבוד תבואה, אך גם כפה את קיום היישוב לצד מקורות מים.
בזכות המעבר לחברה נייחת, בני האדם הפרהיסטוריים יכלו לאגור מזון, עבור תקופות קשות ולסחור בעודפים לא נחוצים. לנוכח הבטחת אספקת המזון ופיתוח הסחר יכלו האוכלוסיות לצמוח, להתגוון ולהתחלק ליצרני מזון ובעלי מלאכה. מורכבות חברתית זאת דרשה צורה כלשהי של ארגון, דוגמת דת, כדי לתפקד ביעילות. כמו כן, החיים באתר מסוים אפשרו הצטברות של רכוש אישי וקשר לנחלות.
בטינה מויסי
בטינה מויסי (נולדה ב-15 באוקטובר 1923) היא שחקנית במה וקולנוע גרמנית. היא שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסרט ארוכה היא הדרך, הסרט הגרמני הראשון שהציג את השואה.
ביוגרפיה
מויסי נולדה בברלין, בתו השנייה של שחקן הבמה המוביל אלכסנדר מויסי, נוצרי ממוצא אלבני, והרטה המבך. אביה תויג לעיתים קרובות כיהודי בזכות שמו (שמתורגם כ"מוזס", משה) והגנתו המוצהרת על חבריו השחקנים היהודים והעם היהודי בתקופה של אנטישמיות גוברת. היא קתולית אך הייתה נשואה להיינץ ברגרואין היהודי.
חיים אישיים
בשנת 1960 התחתנה עם אספן האמנות היינץ ברגרואין. הוא נפטר בשנת 2007. נולדו להם שני ילדים:
כפייה בכריתת חוזה
כפייה היא אחת מן העילות המאפשרות לבטל את החוזה, בשל פגם בכריתת חוזה. במקרה בו צד כופה על צד אחד להתקשר עמו בחוזה, קמה זכות ביטול לצד שהתקשר בחוזה מחמת הכפייה. בחוק הישראלי עילת הכפייה מעוגנת בפרק ב' בחוק החוזים:
עקרונות בסיסיים
עילת הביטול בשל פגם הכפייה מוצדקת משום שבמצב בו נכפה על אדם לכרות חוזה, רצונו החופשי פגום. אמנם יש פה רצון חלקי ובחירה כלשהי, היות שאותו אדם בחר באפשרות כריתת החוזה אל מול האפשרות של מימוש האיום. אך הואיל ואותה בחירה נעשתה מתוך כפייה ולא מתוך רצון מלא ושלם, המחוקק מאפשר את ביטולו של חוזה זה. זאת מכח עקרון חופש החוזים, המשמש עקרון על בדיני החוזים.
הוכחת הפגם
אזהרה על הפעלת זכות שתחשב לכזו שנעשתה בתום לב:
כפייה כלכלית
כפייה כלכלית היא סוג ספציפי של פגם הכפייה אשר דרכי הוכחתו שונות במקצת.
על מנת להוכיח כפייה כלכלית יש להראות שהתקיימו התנאים הבאים (זאת בנוסף למבחני הכפייה הרגילים):
יחסי אוגנדה–ארצות הברית
יחסי אוגנדה–ארצות הברית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ארצות הברית של אמריקה לרפובליקה של אוגנדה. באמצע שנת 1979 פתחה ארצות הברית את שגרירותה בקמפלה.
כפייה בכריתת חוזה
תוצאות
אדם אשר נכפה עליו לכרות חוזה רשאי לבטל חוזה זה בהודעה לצד השני תוך זמן סביר מאז שנודע לו שפסקה הכפייה.
יחסי אוגנדה–ארצות הברית
היסטוריה
היחסים בין ארצות הברית לאוגנדה היו מתוחים בתקופת השלטון של אידי אמין בשנות השבעים, אך היחסים השתפרו לאחר נפילתו של אמין, ונהיו טובים מאוד מאז שיוורי מוסווני עלה לשלטון, וארצות הברית קידמה בברכה את מאמציו לשים קץ להפרת זכויות האדם ולקידום הרפורמה הכלכלית. ארצות הברית מסייעת לאוגנדה להשיג צמיחה כלכלית בתחום הייצוא על ידי חוק הצמיחה וההזדמנות באפריקה, ובנוסף היא מספקת סיוע משמעותי לפיתוח המדינה.
המטרה בסיוע הפיתוח של ארצות הברית באוגנדה היא לצמצם את העוני במדינה, ורוב הסיוע של ארצות הברית מתמקד בתחומי הבריאות, החינוך והחקלאות. תוכניות אחדות מסייעות בלחימה במחלת הHIV (איידס). ישנם תוכניות אחרות המקדמות סחר והשקעות, וארצות הברית גם מספקת סכומי סיוע הומניטריים גדולים לאוכלוסיות ללא נגישות לאספקת מזון נאותה בשל סכסוכים, בצורת וגורמים אחרים.
כפייה בכריתת חוזה
תוצאות
במקרה שאותו אדם אכן בחר לבטל את החוזה, חלה חובת השבה הדדית של התמורות שהחולפו עד לאותו רגע במסגרת היחסים החוזיים שבין הצדדים, ובמצב שבו השבה של דבר כלשהו איננה אפשרית- יש להשיב את שוויו.
יחסי אוגנדה–ארצות הברית
היסטוריה
גולים אוגנדים המתגוררים בארצות הברית מקדמים קשרים חזקים יותר בין שתי המדינות.
בשנת 2014 היחסים בין שתי המדינות זועזעו לאחר שברק אובמה קיצץ את המימון לאוגנדה וביטל תרגיל צבאי מתוכנן עם כוחותיהם המזוינים, בשל חוק ההומוסקסואליות שהעבירה ממשלת אוגנדה. ב-20 ביוני באותה שנה האשימה ממשלת אוגנדה את ארצות הברית בסחיטה.
יחסים דיפלומטיים
אוגנדה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די. סי., ו-4 קונסוליות בשיקגו, דאלאס, מייקון, וסיאטל. מאידך, ארצות הברית מחזיקה באוגנדה רק שגרירות בקמפלה.
ואדי עארה
ואדי עארה (בערבית: وادي عارة) הוא גיא בישראל, באורך של כ-20 קילומטר, הנמצא בין רמות מנשה לבין רכס אמיר, ולאורך רובו (מאום אל-פחם מערבה) זורם נחל עירון. הגיא מחבר את מישור החוף ממערב אל עמק יזרעאל ממזרח, הוא שימש לאורך ההיסטוריה כתוואי לדרכים ראשיות, בימינו – כביש מספר 65, המכונה בקטע זה "כביש ואדי עארה".
לאורך הואדי שוכנים היישובים הערביים (ממזרח למערב) מעלה עירון (כולל מוצמוץ), אום אל-פחם, ערערה, עארה, כפר קרע, אום אל-קוטוף, חור צקר, דאר אל חנון, אל-עריאן, וואדי אל קצב.
היסטוריה
משחר ההיסטוריה האנושית שימש תוואי הנחל כמעבר עיקרי בין מישור החוף של ארץ ישראל לגליל. לצד ואדי מילק, שנמצא מצפון-מערב לו, הוא היה הנתיב שחיבר את דרך הים אל תוך הארץ, לכיוון סוריה ומסופוטמיה.
"עַרוּנַה" הוא שמו העתיק של ואדי עארה הידוע לנו מסיפור מלחמתו של תחותמס השלישי (1458 לפנה"ס), וממנו נגזר גם השם העברי "עירון".
ידוע שכבר בימיו של פרעה תחותמס השלישי, מלך מצרים, השתמשו בנתיב זה כנתיב מעבר לצבאות ולמסחר. תחותמס עצמו השתמש במעבר זה בשנת 1458 לפנה"ס כדי להעביר את צבאו מעזה למגידו על מנת לתקוף את הקואליציה הכנענית שהתכנסה במגידו. המעבר היה ידוע כמעבר קשה, שהדרך בו צרה. מהמבנה הגאולוגי של הוואדי ברור שלא היו בו ערוצים צרים, צוקים ונקיקים, ומכאן שהקושי במעבר בו נבע מקיומו של חורש ים תיכוני סבוך, המבוסס על חברת אלון ואלה. זהו יער לא גבוה אך סבוך מאוד, והוא שגרם לכנענים להניח שאיש לא יחצה אותו. תחותמס העז להיכנס למעבר למרות אזהרות קציניו, צלח את הסבך והפתיע את הכנענים.
בעת החדשה
מוחמד עלי (שליט מצרים) כבש את ארץ-ישראל וסוריה מידי העות'מאנים, ושלט באזור זה בשנים 1831–1840. כיבוש הארץ הביא לשינוי דמוגרפי מהותי. אבראהים פאשא (בנו של מוחמד עלי) הביא עמו עשרות אלפי מצרים, ביניהם גם פלאחים, לשם ביצוע עבודות שונות ועל מנת לקבץ סביבו נאמני שלטון. מצרִים אלה התיישבו בכפרים ובערים, בייחוד בשפלת החוף שהייתה למעשה ריקה. שכונות מצריות הוקמו ביפו בלוד וברמלה והוקמו כפרים חדשים בשפלת החוף. בוואדי עארה ודרומית לו, התיישבו מאות משפחות של מהגרים מצריים בכפרים עארה, ערערה, כפר קרע, כפר קאסם, טייבה, קלנסווה, אום אל-פחם, כפר מצר ואחרים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות חסמו הערבים את הכביש הראשי שעבר בוואדי עארה לתנועת יהודים.
לאחר המלחמה צורף אזור נחל עירון לשטחה של מדינת ישראל על-פי הסכם שביתת הנשק עם ירדן, תמורת ויתור על אזור בדרום-מערב הר חברון. מדינת ישראל רצתה להשיג שליטה על מעבר עירון מפני שכביש 65 ("כביש ואדי עארה") שבו היווה ציר מרכזי ממישור החוף אל הצפון, ועל ידי כך קיוותה להשיג ביטחון ממתקפות ערביות.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 בוצעו עבודות שיפוץ נרחבות בכביש.
בדצמבר 1987, עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, החלו שורה של הפרות סדר והפגנות אלימות בקרב ערביי ישראל, שבמסגרתן נחסם הכביש לתנועה.
באירועי אוקטובר 2000 הפך הכביש העובר בנחל לזירת הפגנות אלימות ונחסם ברוב ימי האירועים, בין אם על ידי המפגינים בצומת אום אל-פחם ובין אם על ידי המשטרה בצומת מגידו ובצומת משמר הגבול.
במהלך השנים אירעו כמה פיגועי טרור של מחבלים פלסטינים לאורך הכביש. ב-30 במרץ 1993 נרצחו שני שוטרים בצומת תלמי אלעזר. ב-1 במרץ 2001 אירע פיגוע המונית בצומת מי עמי, שבו מחבל פוצץ מטען חבלה במונית שירות בצומת מי עמי ורצח אזרח אחד ופצע 9 אחרים. באפריל 2001 נרצח ישראלי שעצר עם מכוניתו ברמזור בצומת אום אל-פחם. ב-29 בנובמבר 2001 פוצץ מחבל מתאבד את עצמו באוטובוס אגד סמוך למחנה 80 ורצח 3 מנוסעיו. ב-20 מרץ 2003 עלה מחבל מתאבד לאוטובוס אגד בצומת אום אל-פחם ופוצץ את עצמו כמה דקות לאחר מכן. בפיגוע נרצחו 7 נוסעים ונפצעו 30.
כפר עאנה
כפר עאנה (בערבית: كفْر عانة) היה כפר ערבי ששכן בבקעת אונו, כ-11 קילומטרים מזרחית ליפו, עד לשנת 1948. הכפר נכבש ותושביו פונו במבצע חמץ, במהלך מלחמת העצמאות. הכפר שכן סמוך לכביש שנקרא לימים כביש 412, במזרח אור יהודה.
היסטוריה
השם כפר עאנה משמר ככל הנראה שם של יישוב עברי קדום ששכן במקום ונקרא "כפר אונו", והמשכו ביישוב הביזנטי "אונוס". בשנת 1577 הוא הוזכר בכתובים וב-1596 היה שייך לנחיית ירושלים ומנה 116 תושבים.
בראשית המאה ה-20 התפתח היישוב, ונפתחו בו שני בתי ספר. בשנת 1939 הוקם בסמוך היישוב היהודי כפר אונו על אדמות שנרכשו מתושבי הכפר. לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-3,020 תושבים, שהתיישבו בכ-450 בתים. שטח אדמות הכפר היה 17,353 דונם. הכפר נכבש על ידי חטיבת אלכסנדרוני במבצע חמץ, בסוף חודש אפריל 1948, תושבי הכפר לא התגוררו בו עוד ורוב בתיו נהרסו, למעט מסגד הכפר.
בראשית שנת 2000 נהרסו רוב שרידי הכפר, ועל מקומם הוקמה שכונת מגורים חדשה, בתכנונו של האדריכל גרשון צפור, בשם "נוה רבין". אתר ארכאולוגי שנתגלה במקום, כוסה ומשמש כגן משחקים. במזרח אור יהודה עומדים על תילם מספר בתים מן הכפר ומרכז מסחרי עליו מתנוסס השלט "כפר עאנה". בעבר היה קיים רחוב בעיר בשם "כפר ענה".
קבוצת פליטים גדולה מהכפר עברה להתגורר בירדן, והיא משמרת קשרים בין תושבי הכפר. קשרים אלו כוללים מפגשים ותערוכות, ובשנת 2001 ערכו הפליטים את תערוכתם החמישית לזכר כפרם שחרב, אותה פתח עבדאללה השני, מלך ירדן.
ג'ייסון מרלס
ג'ייסון סקוט מרלס (באנגלית: Jason Scott Merrells; נולד ב-2 בנובמבר 1968) הוא שחקן אנגלי. מרלס ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד פקיד הקבלה מאט האולי בסדרה הרפואית "חדר מיון", מעצב השיער גאוון פראדיי בסדרה "קצוות מפוצלים", מנהל בית הספר ג'ק רימר בסדרה "דרך ווטרלו", ובדמות דקלן מייסי באופרת הסבון "אמרדייל".
ביוגרפיה
מרלס נולד באפינג שבאסקס. יש לו אח מבוגר ממנו סיימון מרלס (נולד ב-1965) שגם הוא שחקן. בין השנים 1980 ל-1986 למד בבית הספר התיכון באקהרסט היל, ואחר כך למד אמנות באוניברסיטת צ'יצ'סטר.