cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיקי ג'יימס
חיים אישיים
בשנת 2007, היא הייתה מאורסת למתאבק קני דייקסטרה. לעומת זאת, האירוסים האלה לא החזיקו מעמד כאשר היא התארסה למתאבק אחר, ניק אלדיס, בדצמבר 2014 והתחתנה איתו ב-31 בדצמבר 2015. לשניים יש בן בשם דונובן פטריק אלדיס אשר נולד ב-25 בספטמבר 2014 (לפני אירוסיהם).
ריבה אושידה סמירה
ריבה אושידה סמירה (נולדה ב-1959) היא מעצבת אופנה ישראלית.
ביוגרפיה
סמירה פתחה ב-1992 סלון לשמלות כלה וערב, הסלון נודע בעיצוב הייחודי שלו של שמלות בסגנון וינטג' והשם "אושידה" נהיה למותג בתעשיית האופנה הישראלית.
ב-1998 מילי אביטל לבשה שמלה שעיצבה בטקס פרסי אופיר.
ב-2001 לבשה יעל בר זוהר ביגוד בעיצובה שהנחתה את טקס פרסי האופנה הישראלי הישראלי.
בטקס פרס מסך הזהב 2003 נינט טייב לבשה שמלה בעיצובה, ב-2005 היא הלבישה לטקס את שירז טל, מירי בוהדנה, אגם רודברג וקרין מגריזו.
היא עיצבה את השמלה לשירי מימון עבור אירוויזיון 2005.
היא הייתה אחראית לעיצוב התלבושות של המופע One של ריטה.
היא עיצבה את שמלות הכלה לידועניות כמו מיכל ינאי ויעל בר זוהר.
ב-2009 הפסיקה לעבוד בסטודיו שלה לאחר שעבר בעלות והמעצבת לוסי דוד עיצבה עבור "אושידה" על אף שנושא את שמה.
חיים אישיים
סמירה נישאה להרצל אושידה ונולדו להם שני ילדים.
משאלת מוות (סרט, 1974)
משאלת מוות (באנגלית: Death Wish) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1974 עם צ'ארלס ברונסון ווינסנט גרדניה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "משאלת מוות" של בריאן גארפילד משנת 1972 העוסק בבעיית לקיחת החוק לידיים (ויג'ילנטיזם). אדם שאשתו נרצחה לוקח את החוק לידיו ומתחיל לרצוח פושעים ברחובות ניו יורק.
הסרט זכה להצלחה קופתית גדולה ובמקביל נמתחה עליו בקורת בשל המסר השולט בסרט הקורא לאזרחים הפשוטים החשופים לפשיעה הגוברת לקחת את החוק לידיהם. ב-1982, ב-1985, ב-1987, ב-1994 וב-2018 יצאו ארבעה סרטי המשך לסרט זה, "משאלת מוות 2", "משאלת מוות 3", "משאלת מוות 4","משאלת מוות 5" ו"משאלת מוות (סרט, 2018)" וגם הם זכו להצלחה מסחרית.
בשלהי הקריירה שלו זוהה ברונסון במידה רבה עם דמות כוכב "משאלת מוות". ב-1984 ירה תושב ניו יורק, ברנרד גץ, בארבעה צעירים ברכבת התחתית של ניו יורק לאחר שלטענתו ניסו לשדוד אותו. לאחר שהעיתונות קישרה בין המקרה ובין "משאלת מוות", חרג ברונסון משתיקתו התקשורתית הרגילה ואמר כי הוא אינו ממליץ לאנשים לנסות ולחקות את דמותו הקולנועית.
הרבי הנקוק היה מועמד לפרס גראמי לפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית.
תקציר העלילה
פול קרסי (צ'ארלס ברונסון) הוא ארכיטקט ניו יורקי מצליח. הוא נשוי לג'ואנה (הופ לאנג) ואבא לקרול (קתלין טולאן) הנשואה לג'ק טובי (סטיבן קיטס). הסרט מתחיל כשפול וג'ואנה מבלים בחופשה בחוף הים בהוואי.
בחזרה לניו יורק, קרול וג'ואנה מבצעות קנייה בסופרמרקט ומניחות את המצרכים בארגז קרטון עם כתובת למשלוח. שלושה עבריינים רואים הפתק עם הכתובת מגיעים לדירה ומצלצלים בפעמון. קרול חושבת שזה המשלוח ופותחת להם את הדלת. השלושה (אחד מהם הוא השחקן ג'ף גולדבלום) מתפרצים ודורשים כסף. כשג'ואנה אומרת שאין לה, הם תוקפים אותה באכזריות ואונסים את קרול .ג'ואנה מוכה באכזריות ומאבדת את הכרתה (סצנה קשה לצפייה).
ג'ואנה מתה בבית חולים וקרול סובלת מפגיעה פיזית ונפשית קשה. לאחר שהיא משוחררת לביתה היא נעשית קטטונית ובעלה ג'ק נאלץ לאשפז אותה במוסד פסיכיאטרי בהסכמתו של פול. פול מדוכא מהמצב ומחלון דירתו הוא רואה עבריינים נטפלים לאנשים. הוא ממלא גרב במטבעות של "קוורטר" וכאשר עבריין מנסה לשדוד אותו הוא חובט בו במכשיר המאולתר הזה ומניס אותו.
פול נשלח להיפגש עם לקוח עשיר באריזונה כדי לתכנן לו מיזם נדל"ן גדול. הלקוח הוא איימס גייינקיל (סטיוארט מרגולין). הוא מרוצה מעבודתו של פול ונותן לו במתנה אקדח קולט עם כדורים. הוא מתחיל לשוטט בעיר בלילות, מושך אליו פושעים שרוצים לשדוד אותו והורג אותם באקדחו.
על החקירה ממונה המפקח אוצ'ואה המגייס למבצע עשרות שוטרים ובהם החוקרת ג'מטי (אולימפיה דוקאקיס). הוא סבור שהרוצח הוא ויג'לנט שרוצה ולנקום ולכן הוא יודע לקלוע כמו חייל משוחרר. הרשימה הולכת ומצטצמת עד שהוא מגיע לפול ועוקב אחריו.
מפקד המשטרה והתובע המחוזי חוששים שהציבור יחקה את הרוצח. הם אינם מפרסמים שמספר הפשעים ברחובות ירד וכן חוששים שאם הוא ייתפס הוא יהפוך למרטיר. אוצ'ואה עוקב ליד ביתו של פול אבל זה מתחמק מיציאה אחורית וממשיך לשוטט ברחובות עד שנתקל בשלושה פושעים. בחילופי היריות ביניהם הוא נפצע. אוצ'ואה ממהר למקום, לוקח את האקדח ונפגש עם פול. הוא מציע לו שיעלים את האקדח ויפרסם שפול נפצע בהתקלות עם עבריינים וכל זה בתמורה שפול יעזוב את ניו יורק.
פול מסכים ועובר לשיקגו שם הוא מבריח עבריינים שמנסים לשדוד אישה בתחנת הרכבת שיקגו יוניון ולבסוף מכוון אליהם את אצבעו כאקדח.
אבו סאנדו
אבו פארטיי סאנדו (באנגלית: Abu Partey Sando; נולד ב-26 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן ליברי בעל אזרחות ישראלית המשחק בעמדת הקשר בהפועל רמות מנשה מגידו.
קריירה
סאנדו התחיל את הקריירה שלו במארק פרופשיונלס ממנה עבר למיית'י בארולה מדרום אפריקה ובהמשך שיחק במאבופאנה יאנג מאסטרס ורודפורט.
בינואר חתם במכבי אום אל-פחם מהליגה הלאומית עד לסיום העונה.
בקיץ חזר לישראל וחתם בבית"ר כפר סבא, במהלך העונה חתם בהפועל מרמורק. בהמשך הקריירה שלו שיחק גם בהפועל קריית אונו, בני אילת, הפועל נחלת יהודה, עירוני אריאל, הפועל בית שאן. כיום משחק בהפועל רמות מנשה מגידו מליגה ג'.
לזכותו של סאנדו שני הופעות בנבחרת ליבריה.
מוטי בריל
מרדכי (מוטי) בריל הוא מהנדס גרעין ישראלי, כיהן כראש עיריית ערד בין השנים 2003–2007.
ביוגרפיה
נולד ב-1953 בערך. למד הנדסה גרעינית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וקיבל תואר דוקטור.
בשנת 1976 החל לעבוד בקרייה למחקר גרעיני על יד דימונה, ומילא בה מספר תפקידים. במקביל, עמד בראש "הקרן לפיתוח ערד" - ארגון עזרה לנזקקים בעיר.
בשנת 2003 התמודד בבחירות לעיריית ערד בראש רשימה עצמאית בשם "כיוון אחר". הוא זכה בכ-29% מקולות הבוחרים, שני למועמד הליכוד משה אדרי, אך גבר על אדרי בסיבוב השני ונבחר לראשות העירייה, הראשון בערד שלא נבחר מטעם מפלגת העבודה.
בשנת 2004 פרסם העיתנאי דניאל בן סימון ריאיון עם בריל, במהלכו השמיע בריל אמירות קשות כנגד העולים מארצות ערב בעיירות הפיתוח והעולים דוברי הרוסית בערד. בעקבות כך, עלו קריאות להדחתו. בריל הגיש תביעת דיבה נגד בן סימון בטענה כי דבריו סולפו והוצגו באופן שנשמע גזעני ושהכותרת שניתנה להם מעוררת קונוטציות גזעניות. תביעתו נדחתה.
בשנת 2007 לא הצליח להעביר תקציב במליאת העירייה, והודח עקב כך מתפקידו על ידי שר הפנים מאיר שטרית ולעיר מונתה ועדה קרואה בראשות גדעון בר לב. עתירה שהגיש בריל לבג"ץ כנגד ההדחה - נדחתה. שנים אחר כך טען בריל כי חברת מפלגתו טלי פלוסקוב הייתה זו שבהתנגדותה לתקציב הביאה להדחתו לאחר שסירב להצעתה לתקצב באופן לא הגון לכאורה מיזמים הקשורים בקהילת דוברי הרוסית בערד. פלוסקוב הכחישה את הטענות.
מתגורר בגן יבנה.
סקו קויטה
סקו קויטה (באנגלית: Sékou Koïta; נולד ב־28 בנובמבר 1999) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת החלוץ ברד בול זלצבורג ובנבחרת מאלי.
קריירת מועדונים
קויטה החל את הקריירה שלו במועדון הנוער של USC קיטה מעיר מולדתו. בשנת 2017, הוא חתם על חוזה ברד בול זלצבורג עד לשנת 2022, כשהאחרונה השאילה אותו ישירות לקבוצת הבת שלה, ליפרינג. ב-8 בינואר 2018, הוא הושאל לעונה אחת לוולפסברג. זלצבורג החזירה אותו לשורותיה לקראת עונת 20–2019 במטרה להפוך אותו לאחד מהחלוצים המשתלבים ברוטציה של הקבוצה. ב-18 בדצמבר 2019, קויטה חתם על הארכת חוזה עד לקיץ 2024.
פילודוסידה
פילודוסידה (Phyllodocida) היא סדרה של תולעים רב-זיפיות במחלקה אסיקולטה (Aciculata). תולעים אלה הן לרוב ימיות, אם כי חלקן נמצאות במים מליחים. רובן יצורים מיונטיים פעילים, הנעים על פני השטח, חופרים במשקעים או חיים בסדקים בסלע. חלקן בונות צינורות שבהם הן חיות וחלקן חיות בים הפתוח, שוחות בעמודי מים. לפי הערכות יש בסדרה יותר מ-4,600 מינים שזוהו.
מאפיינים
פילודוסידה הן תולעים מפולחות וגודלן נע בין מילימטרים בודדים למעל מטר. כל קטע נושא זוג פרפודיות (בליטות) דמויות משוט. בפרוסטומיום (Prostomium, ראש התולעת, חלקה הקדמי) יש בדרך כלל זוג עיניים או שני זוגות, זוג מחושי גב, זוג מחושי גחון וזוג איברים על הצוואר. הפריסטומיום (החלק הקדמי של הגוף מיד אחרי הפרוסטומיום) הוא טבעת המוסתרת לרוב על ידי הפרוסטומיום והחלק הראשון. לפילודוסידה יש חדק שרירי עם זוג לסתות או יותר. הקטעים האמצעיים נוטים להיות שונים מאלה שנמצאים מאחור. יש להם צירי גב וגחון מוגדלים (ספחים עדינים), אונות פרפודיאליות (דמויות רגליים) וזיפים (Chaeta). למינים מסוימים יש נספחים בעלי תפקידים מיוחדים אך לרובם יש מקטעים רבים הדומים זה לזה אך משתנים בגודלם ובצורתם לאורך הגוף ללא שינויים פתאומיים בזיפים ובאונות דמויות הרגליים.
ביולוגיה
תולעים בסדרה זו הן בדרך כלל טורפות או אוכלות נבלות.
קשרים פילוגנטיים
שלוש תת-הקבוצות העיקריות הן אפרודיטיפורמיה (בהן משפחת האפרודיטידיאה), גליצריפורמיה ונרידיפורמיה. האפרודיטיפורמיה מאופיינת בנוכחות של כנפי חפיה, קשקשים על מקטעים מתחלפים. הגליצריפורמיה מאופיינות בנוכחות של פרוסטומיומים ייחודיים בצורת חרוט וטבעות. סיווג הנרידיפורמיה בעייתי יותר. אין לה מאפיינים משותפים המבדילים אותה מתת הקבוצות האחרות באופן אוניברסלי. קיימת הסכמה לגבי המונופילטיות של קבוצה הכוללת את משפחות ה-Hesionidae, Nereididae ו-Chrysopetalidae, אך הדעות חלוקות לגבי Pilargidae, ומחקרים מולקולריים ומורפולוגיים נמשכים.
משפחות
משפחות מוכרות:
תת-סדר אפרודיטיפורמיה
תת סדר Glyceriformia
תת-סדר Nereidiformia
תת-סדר Phyllodocida incertae sedis
תת-סדר Phyllodociformia
טקסון ללא מקור
אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם
אוניברסיטת מחוז אמור על שם שלום עליכם (רשמית: "אוניברסיטת מחוז אמור הממלכתית על שם שלום עליכם"; ברוסית: Приамурский государственный университет имени Шолом-Алейхема) הוא מוסד להשכלה גבוהה בעיר בירוביג'ן, שבמחוז האוטונומי היהודי.
היסטוריה
אוניברסיטת אמור הממלכתית על שם שלום עליכם הוקמה בשנת 1989 בתור המכון הפדגוגי הממלכתי בירוביג'ן. בשנת 2005 הפכה לאקדמיה החברתית וההומניטרית של המזרח הרחוק ובשנת 2011 היא הוסמכה כ"אוניברסיטה" (ונקראה על שם שלום עליכם). הרקטור הראשון של המכון (בשנים 1989–2006) היה המועמד לפילוסופיה, פרופסור אנטולי אלכסנדרוביץ' סרנין. בשנים 2006–2014, בראש האוניברסיטה עמד פרופסור לב גרינקרוג.
האוניברסיטה כוללת 7 פקולטות (כולל הפקולטה להכשרה מתקדמת), 21 מחלקות, ליציאום ושני מוסדות להשכלה מקצועית משנית: מכללה תעשייתית וכלכלית ובית ספר טכני למידע וטכנולוגיות תעשייתיות. כמו כן, במתחם האוניברסיטה פועלים המרכז למחקר וחדשנות, המכון לחינוך פתוח, מרכז מזרח הרחוק לחקר יידיש ותרבות יהודית, והוצאה לאור (מוציאה עד 100 כותרים בשנה). ישנן מספר מעבדות מחקר באוניברסיטה, כולל מעבדה לטכנולוגיית קרח, מעבדה לשיטות איכותיות, מעבדת מחקר של תחום הרווחה ועוד.
באוניברסיטה יש מפעל חדשני קטן "איגוד מפתחי טכנולוגיות המידע", לשכת עיצוב סטודנטיאלית, מרכז ליוזמות נוער ומספר ארגונים ממשלתיים לפיתוח כישרונות. בשנת 2020 נשקל פרויקט להקמת מתחם אוניברסיטאי חדש ויצירת קמפוס יחיד עם תשתית משלה כמה קילומטרים מהעיר. במסגרתו צפוי לקום בניין נפרד לפקולטה לרפואה ובית חולים אוניברסיטאי חדש בשילוב עמה. השלמת הבנייה צפויה להיות בשנת 2025, אך לטענת מומחים, בשל קשיי מימון, היא עשויה להתעכב עד שנת 2028.
אריק בוק
אריק בוק (במונגולית: Аригбуха хаан, בכתב מונגולי: ; 1219–1266) היה בן למשפחת המלוכה של האימפריה המונגולית. בוק היה בנו השביעי והצעיר ביותר של טולוי ונכדו של ג'ינגיס חאן. בשנת 1259, במותו של הכגן מונגקה חאן, בוק טען כי הוא בעת הלגיטימציה להפוך לכגן (חאן גדול; תואר שליטי האימפריה המונגולית, מקביל לקיסר). בעוד בוק הוכתר לצד תומכיו בצד אחד של האימפריה, קובלאי חאן, יריבו, הוכתר לשליט בידי תומכיו שלו. המאבק בין השניים הביא למלחמת האזרחים הטולויית אשר חילקה את האימפריה בין תומכי בוק באורדת הזהב וצ'אגאטאי לבין תומכי קובלאי באילח'אן ושושלת יואן. כוחותיו של בוק לבסוף נפלו לעליונותו הצבאית של קובלאי אך מלחמת האזרחים היא שהביאה לחלוקתה הסופית של האימפריה המונגולית.
ביוגרפיה
כאשר מונגקה חאן נפטר במהלך מערכה צבאית בסצ'ואן באוגוסט 1259, אריק בוק היה במונגוליה בשונה מאחיו קובלאי שהיה בסין והולאגו שהיה בממלכת פרס. תומכיו של בוק שהתנגדו להכתרתו של קובלאי נשבעו בנאמנותם לבוק בקורילטאי אזורי העבירו אליו את החותם הגדול שהשתמש בו לצורך הנפקת מסמכים להעברת הוראות לחיילים המוצבים במונגוליה ובצפון סין. לאחר שקובלאי הכריז על עצמו כגן בעודו בסין באפריל 1260, אריק בוק הוכתר עצמו ככגן בקורילטאי שהתרחש בבירה המונגולית חרחורין (כיום אובורחאנגאי), מה שהביא לתחילתה של מלחמת האזרחים הטולויית.
מלחמת אזרחים
הנשק העיקרי של קובלאי נגד אחיו בוק היה חסימת המשלוח של תבואה סינית למונגוליה. בתגובה, אריק בוק ובית המשפט שלו הפכו את בסיס התבואה שלהם לחקלאות מטובה וגדות היניסיי הדרומי בדרום סיביר. באוגוסט 1260 כבש קובלאי את מונגוליה ומרכז כוחו של בוק בעוד היה על האחרון לסגת עם כוחותיו לגאנסו. ב-27 באוקטובר 1260 הובסו המפקדים המרכזיים של בוק ונפלו בקרב, מה שהביא את בוק להעביר שליחים לקובלאי לגבי הסדר. בעת נכנע בוק קובלאי קיבל את כניעתו ושב למרכז כוחו בחאנאבליק (בייג'ינג). בהמשך בוק בגד בהסדר ותקף את קובלאי בעזרת כיבוש מונגוליה. כוחותיו של בוק לא החזיקו זמן רב במונגוליה ורובם נפלו במהלך החורף.
בוק נסג לאדמות צ'אגאטאי וניסה לגייס מצביאים ראשיים. עם הזמן בין השנים 1262–1264, הפסדים צבאיים ודיפלומטים הביאו להפסד תמיכה וכוח מצידו של בוק. הולאגו חאן, כעת שליט האילח'אן, קרא לבנו לשוב אל ממלכת פרס ולערוק מצבאו של בוק כדי להבטיח נאמנות לקובלאי. התמיכה היחידה של בוק נותרה באורדת הזהב אשר רוב כוחותיה היו במאבק נגד האילח'אן ברכס הרי הקווקז הגדול. ב-21 באוגוסט 1264, ביחד עם מפקדו הצבאי, בוק הגיע למחנה הקורילטאי של אחיו הבכור קובלאי, נכנע בדמעות והכיר בקובלאי ככגן האימפריה המונגולית.
שנתיים לאחר כניעתו, בוק נפטר בעודו בשבי תחת סמכותו של קובלאי. סיבת מותו אינה ידועה, אולם הודות לגיל המוות המוקדם של אריק בוק, ישנן השערות כי קובלאי הרעיל אותו בסתר כשהיה בשבי, אך זה מעולם לא הוכח.
ולדימיר בראנוף-רוסין
ולדימיר בראנוף-רוסין (ברוסית: Владимир Давидович Баранов-Россине, באנגלית: Wladimir Baranoff-Rossine: 1888 – 1944) היה צייר אוקראיני, רוסי וצרפתי ממוצא יהודי, אמן אוונגרדי, פוטוריזם וקוביזם.
ביוגרפיה
ולדימיר בראנוף-רוסין נולד בחרסון, האימפריה הרוסית (כעת באוקראינה) תחת השם שולם וולף לייב ברנוף.
בשנת 1902 למד בבית הספר של החברה לקידום האמנויות בסנט פטרבורג. מ-1903 עד 1907 למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג.
בשנת 1908 הציג עם קבוצת זבנו (״הקישור״) בקייב שאורגנה על ידי האמן דייוויד בורליוק ואחיו ולדימיר בורליוק.
ב-1910 עבר לפריז, שם עד 1914 היה תושב במושבת האמנים במונפרנאס יחד עם אלכסנדר ארצ'פנקו, סוניה דלונה, נתן אלטמן ואחרים. הוא הציג באופן קבוע בפריז לאחר 1911.
הוא חזר לרוסיה ב-1914. ב-1916 הציג תערוכת יחיד באוסלו. ב-1918 הציג תערוכות עם איגוד האמנים מיר איסקוסטבה (עולם האמנות) בפטרוגרד (סנט פטרסבורג). באותה שנה הציג תערוכה עם קבוצת החברה היהודית לקידום האמנויות במוסקבה, יחד עם נתן אלטמן, אל ליסיצקי ודייוויד שטרנברג. הוא השתתף בתערוכת האמנות החופשית הראשונה של המדינה בפטרוגרד ב-1919.
ב-1922 הייתה בראנוף-רוסין המורה בסדנאות הגבוהות לאמנות-טכנית במוסקבה. והציג בתערוכת האמנות הרוסית הראשונה בברלין.
בשנת 1924 הוא הציג את הפסנתר האופטופוני שלו לראשונה במהלך הופעה בתיאטרון הבולשוי במוסקבה - כלי סינתטי שהיה מסוגל ליצור צלילים ואורות צבעוניים, תבניות ומרקמים בו זמנית.
ב-1925 היגר לצרפת.
במהלך הכיבוש הגרמני של צרפת, גורש בראנוף-רוסין לאושוויץ, מחנה ריכוז גרמני ונרצח שם ב-1944 על ידי הנאצים.
איבן ברסקוור
איבן ברסקוור (בסלובנית: Ivan Breskvar, 3 באפריל 1905, ליובליאנה – 7 ביוני 1986), סלובני חסיד אומות העולם, שהציל יהודים בזמן מלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים
איבן נולד בלובליאנה בירת סלובניה. ב-1931 עבר לעיר ואראז'דין בקרואטיה, הקים משפחה והיו לו 3 ילדים. הוא עבד כמהנדס טקסטיל במפעל לייצור מוצרי משי. תוך זמן קצר קודם למנהל מחלקת אריגת המשי, שם פגש את מילאן בלאס, יהודי יליד סלובניה, שהיה מהנדס כימי מומחה לצביעת משי. כשהגרמנים פלשו ליוגוסלביה, מילאן בלאס היה פטור מגירוש מכיוון שהייתה לו תעודה כעובד חיוני. בסתיו 1942, דודתו מילאן, ואחותו, שהתגוררו בכפר ליד לודברג, היו מיועדים לגירוש. אולם, השופט המחוזי של לודברג הצליח לשכנע את האוסטאשה לשחרר את כל הילדים מתחת לגיל חמש שהיו להם קרובי משפחה שהיו מוכנים לטפל בהם. בלאס רץ לנקודת הכינוס ואסף את ודראן הארי תינוק בן חמישה חודשים ואת ארתור רוזנר בן הארבע. אימותיהם נשלחו לסטארה גראדישקה, ולאחר מכן לאושוויץ, שם נספו. בלאס, החליט להשאיר את ארתור אצלו ולשלוח את ודראן למשפחה בכפר קרז'י נבוז'ס (Cerje Nebojse), במרחק של כ-50 ק"מ משם. איבן נרתם לעזור לבלאס והתנדב להעביר עבורו את ודראן התינוק לכתובת החדשה. איבן התלבש כמטפס הרים ויצא עם התינוק רכוב על אופניו עם הזריחה. מכיוון שהמסע היה רצוף סכנות רבות, הוא החביא את התינוק בתוך החבילה שלו וחתך חור כדי שראשו וזרועותיו של התינוק יוכלו להישאר בחוץ וכך הביא ודראן למקום המסתור. זמן מה לאחר מכן, כשבלאס החליט שארתור אינו בטוח איתו, איבן נחלץ שוב לעזרתו וליווה את ארתור לכפר הרחוק. שני הילדים היהודים שהו אצל משפחת קומריץ' עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה
בסוף המלחמה אסף בלאס את שני הילדים. ודראן (לימים יאיר פלגי) עלה לארץ עם כמה קרובי משפחה. ארתור נשאר בוואראז'דין והתחתן עם בתו של איבן, סוניה ברסקוור. איבן נפטר ב-7 ביוני 1986.
הכרה והנצחה
ב-6 בדצמבר 1998 הכיר יד ושם באיבן ברסקוור כחסיד אומות העולם. הטקס נערך בווינה, אוסטריה ושמו נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם, ירושלים.
טרייסי בנט
טרייסי אן בנט (באנגלית: Tracey Anne "Tracie" Bennett; נולדה ב-17 ביוני 1965) היא שחקנית תיאטרון וטלוויזיה אנגלייה. בנט למדה באקדמיית איטליה קונטי לאמנויות הבמה בקלפהם שבלונדון. בין השנים 1982 ל-1984 גילמה את שרון בנטלי באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" וחזרה לגלם את הדמות ב-1999.
בנט ידועה בעיקר מהופעותיה בתיאטרון הן במחזות דרמטיים והן במחזות זמר. היא זכתה פעמיים בפרס אוליבייה בקטגוריית ההופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר, על תפקידיה ב-"She Loves Me" וב"היירספריי". בנוסף הייתה מועמדת לפרס על הופעתה במחזמר "החברה הגבוהה" ו-"Follies". בנט הייתה מועמדת לפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על משחקה ב"גברת הנדרסון גאה להציג". על תפקידה בדמות ג'ודי גרלנד במחזמר "End of the Rainbow" הייתה בנט מועמדת לפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר ולפרס טוני כשגילמה את אותה דמות בהפקה בברודוויי.
ביוגרפיה
בנט נולדה בלי (Leigh) שבלנקשייר. הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה בסדרת הדרמה "Going Out". בין השנים 1982 ל-1984 הופיעה באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בתפקיד שרון גאסקל. ב-1999 חזרה לגלם את הדמות בשנית. ב-1991 שיחקה בפרק פיילוט סיטקום "Joking Apart" של סטיבן מופאט בתפקיד טרייסי גלייזברוק הבלונדינית המטומטמת. היא גילמה את הדמות בשתי העונות של הסדרה בין 1993 ל-1995. ב-1989 שיחקה בתפקיד מילנדרה בסרט הקולנוע "שירלי ולנטיין".
בשנות השמונים של המאה העשרים הופיעה בנט בהפקות תיאטרון בתיאטרון הספרייה שבמנצ'סטר, בהן "אחים בדם", "Breezeblock Park" (שניהם של וילי ראסל), והפקת הבכורה בבריטניה של המחזה "מתגלגלים" מאת סטיבן סונדהיים.
ב-1994 שיחקה בנט במחזה "She Loves Me" בתיאטרון סאבוי, והייתה מועמדת על הופעתה לפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר. היא שיחקה בתפקיד אידה במחזמר "Honk!" שזכה בשנת 2000 לפרס אוליבייה למחזמר הטוב ביותר.
ב-2003 זכתה בנט לשבחי הביקורת על תפקידה בהפקה הלונדונית של המחזה "החברה הגבוהה" והייתה מועמדת עליו לפרס אוליבייה. ב-2005 שיחקה ב-"Sex, Chips and Rock 'n' Roll" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג במנצ'סטר, ועל הופעתה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון TMA לשחקנית המשנה הטובה ביותר במחזמר.
בינואר 2006 הצטרפה בנט להפקת הווסט אנד של המחזמר "עלובי החיים" בתפקיד מאדאם ת'נרדייה שהוצג בתיאטרון המלכה. היא המשיכה לשחק במחזמר על יוני 2007.
באוקטובר 2007 החלה בנט לגלם את ולמה וון טאסל בהפקה הלונדונית של המחזמר "היירספריי" בתיאטרון שפטסברי. היא סיפרה בראיון שזה היה "מופע נהדר" ושהיא נהנתה להופיה בו, אבל גם אמרה שזה היה מתיש, מכיוון שהפאה שלה הייתה כבדה, וגרמה לקשיים בחלק מהריקודים. אף על פי כן, במרץ 2008 היא זכתה בפעם השנייה בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר.
בפברואר 2010 לוהקה בנט לתפקיד ג'ודי גרלנד בהפקה הלונדונית הראשונה של המחזה "End of the Rainbow" מאת פיטר קווילטר. הצגת הבכורה עם בנט בדמות ג'ודי גרלנד הועלתה בתיאטרון המלכותי בנורת'המפטון, ואחר כך הועברה לווסט אנד הלונדוני. על הופעתה במחזה הייתה בנט מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר. במרץ 2012 הועלה המחזה בברודוויי עם בנט שוב בתפקיד גרלנד. על הופעתה בברודוויי הייתה בנט מועמדת לפרס טוני לשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזה, וזכתה בפרס Outer Critics Circle ובפרס דרמה דסק לשחקנית מצטיינת במחזה.
ב-2013 הצטרפה בנט לקאסט של הסדרה המשטרתית "סקוט וביילי" בתפקיד שרון, אמה של הבלשית רייצ'ל ביילי.
ב-2015 וב-2016 גילמה בנט את לורה הנדרסון במחזמר "גברת הנדרסון גאה להציג", וב-2016 הייתה מועמדת לפרס אוליבייה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר במחזמר.
ב-2017 שיחקה בנט בתפקיד מולי דרובר בסדרה הרפואית הוותיקה של ה-BBC "חדר מיון". עוד ב-2017 הקליטה שני שירים לאלבום "Wit & Whimsy - Songs by Alexander S. Bermange", האחד סולו, והשני עם שאר האמנים שהקליטו לאלבום. האלבום הגיע למקום ראשון במצעדי אלבומי הקומדיה של iTunes.
בסתיו 2017 שיחקה בנט בתפקיד קרלוטה בהפקה של התיאטרון הלאומי למחזה "Follies" מאת סטיבן סונדהיים, ושרה את השיר "I'm Still Here".
צ'ארלס טיגארט
קורות חיים
צ'ארלס טיגארט, אירי במוצאו, נולד בלונדונדרי שבאירלנד בשנת 1881 כבנו השני של הכומר ג'וזף פולטר טיגארט. בגיל 12 התייתם מהוריו. למד מתמטיקה ופיזיקה בטריניטי קולג' שבדבלין, אך הפסיק את לימודיו עקב חסרון כיס. בשנת 1901 החל לשרת במשטרת כלכותה שבחבל בנגל בהודו ושירת בה ברציפות במשך כ-30 שנה (למעט בימי מלחמת העולם הראשונה בשנים 1918–1919 בהן שירת במסגרת "יחידות התעופה המלכותיות" (Royal Flying Corps) בצרפת). טיגארט קיבל עיטורים רבים בחייו. ב-1908 קיבל דרגת מפקח, דרגת תת-ניצב ב-1913, ומונה לתפקיד משנה למפקח הכללי של המשטרה בהודו האחראי על המודיעין ב-1918. בין השנים 1923–1931 היה טיגארט מפקד משטרת כלכותה. טיגארט נערץ משום שבתקופתו הייתה רמת הפשיעה בעיר נמוכה. על הישגיו הוענק לו בשנת 1926 התואר סר. עם זאת, הלוחמים לחירות בנגל שנאו אותו בהיותו יריב מר ללאומנות ההודית שלא בחל בשימוש באמצעים פסולים ובלתי חוקיים כדוגמת עינוי אסירים.
ב-12 בינואר 1924 נעשה ניסיון להתנקש בחייו של טיגארט. מהפכן הודי בשם גופינאת סאהא ירה למוות באנגלי בשם ארנסט די אותו חשב בטעות לטיגארט ברחוב צ'אוריגי בכלכותה. ניסיון נוסף לרצוח את טיגארט נעשה ב-25 באוגוסט 1930 בכיכר דאלהאוסי בכלכותה על ידי השלכת פצצה לתוך מכוניתו, אבל טיגארט ירה במתנקש בטרם הספיק לבצע את תוכניתו ויצא בלא פגע מתקרית זו.
בשנת 1931 פרש טיגארט מן המשטרה ונתמנה לחבר במועצת המדינה ההודית, תפקיד אותו מילא בין השנים 1932–1936.
פעולתו של טיגארט בארץ ישראל
טיגארט הגיע לארץ ישראל ב-9 בדצמבר 1937, בשיא תקופת מאורעות המרד הערבי, לבקשת שר המושבות הבריטי ויליאם אורמסבי-גור, לאור אי שביעות הרצון של שלטונות המנדט מתפקוד משטרת המנדט, שלא הצליחה ללכוד את רוצחי מושל הגליל לואיס אנדרוס. טיגארט נתבקש לתאם בין זרועות הביטחון השונות ועל מנת לארגן עבור שלטונות המנדט את הגנת הארץ מפני המורדים מערביי ארץ ישראל ומפני הכוחות הערביים הבלתי סדירים שחדרו לארץ מצפון, מסוריה ומלבנון. במקביל לבואו החישו הבריטים לארץ תגבורת של כחמשת אלפים שוטרים וחיילים.
בינואר 1938 הגיש טיגארט דו"ח בו הוא המליץ על ארגון מחדש וחיזוק מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט וחיזוק הקשרים בין השלטונות לבין ערביי ארץ ישראל על ידי קיום ביקורים סדירים בכפרים. טיגארט גם דרש לשלב ערבים במשטרת המנדט כדי שיוכלו לספק מודיעין על המתרחש בקרב הערבים. בנוסף המליץ לקבל את המלצות פיל על הקמת מצודות וכן המליץ להקים יחידות רכובות של המשטרה שתהיינה מורכבות מבריטים וערבים.
במסגרת פעולתו לדיכוי המרד ייבא טיגארט מדרום אפריקה כלבים מגזע דוברמן והקים בירושלים מרכז לאימון חוקרים, בין היתר בשיטות שכללו עינויים. קיימות טענות בכתב כי חשודים נחשפו לחקירה ברוטלית שכללה מסכת של השפלות, הכאות ושימוש במנהג הטורקי של הכאת האסירים על כפות רגליהם ועל אברי המין שלהם.
טיגארט האמין בציונות ועבד בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית, ואת הקמת גדר הצפון מסר לידי חברת סולל בונה, שעם מנהלה דוד הכהן קשר קשרי ידידות.
טיגארט שאף לפעול מהר ללא עיכובים בירוקרטיים ועל הקמת גדר הצפון והמצודות הוציא סכום עתק באותם הימים של כשני מיליון לירות.
עם סיום הקמתה של גדר הצפון כתב צ'ארלס טיגארט לדוד הכהן:
ביוני 1938 חזר טיגארט לאנגליה, אך כעבור שלושה חודשים שב לארץ ישראל, לאחר שנקרא על ידי הנציב העליון, הרולד מקמייקל, לעזר בארגון מחדש של משטרת המנדט ולפקח על המשך עבודות הביטחון שיזם. המורדים הערבים פעלו באותה עת גם בטרור אישי נגד אנשי השלטון הבריטי ואף טיגארט נתון היה בסיכון. ב-31 בדצמבר 1938 הוטמן מארב ערבי לשיירתו של טגארט שנסעה בכביש שכם-ירושלים. השיירה כללה את מכוניתו של טיגארט ובה טיגארט, מזכירו וקצינים בריטיים וכן שתי שריוניות ליווי משטרתיות. בסביבות שעה 5:30 אחר הצהרים נחסמה השיירה על ידי מחסום אבנים שהונח על הכביש. כשאנשי הליווי יצאו לסלק את המחסום, נפתחה לעבר השיירה אש מן הגבעות שבצדי הדרך. טיגארט, אשר ניצל בעת שירותו בהודו משני ניסיונות התנקשות, לא נפגע גם הפעם. אך ידידו, ג'ורג דורנט סנדרסון, שהיה מפקח משטרה שהגיע לארץ בהמלצתו נהרג מן האש שנפתחה.
במאי 1939 עזב טיגארט את ארץ ישראל, וזאת לאחר שנבנתה גדר הצפון והמצודות והפילבוקסים שלאורכה, ולאחר שוועדה בראשותו הגישה את המלצתה לבניית מצודות טיגארט. לאחר עזיבתו ועד שנת 1943, נמשכה בניית המצודות על-פי תוכניתו.
צ'ארלס טיגארט נפטר בשנת 1946.
פורצי השחר
פורצי השחר (באנגלית: Daybreakers) הוא סרט מדע בדיוני, פעולה ואימה משנת 2009 שכתבו וביימו האחים מייקל ופיטר ספיריג. הסרט מתרחש בעולם עתידני שנשלט על ידי ערפדים, ומתרכז סביב תאגיד ערפדי שמתכוון ללכוד את בני האדם שנותרו, לצורך מחקר למציאת תחליף לדם אנושי. אית'ן הוק מגלם המטולוג ערפד בשם אדוארד דלטון, שעבודתו נקטעת עם הגיעם של ניצולים אנושיים בראשות הערפד לשעבר "אלביס" (וילם דפו), שיש לו תרופה שיכולה להציל את המין האנושי.
הסרט הופק בשיתוף פעולה בין אוסטרליה לארצות הברית, והוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2009. הוא שוחרר בבריטניה ב-6 בינואר 2010 ובצפון אמריקה ב-8 בינואר 2010. הסרט גרף מעל 50 מיליון דולר וזכה לביקורות מעורבות.
עלילה
בשנת 2009 מגפה שנגרמה על ידי עטלף נגוע הופכת את מרבית אוכלוסיית העולם לערפדים אלמותיים. האוכלוסייה האנושית צונחת ומשאירה ערפדים עם מחסור חמור בדם; ערפדים שנמנעים מדם מתנוונים והופכים ל"תת-נגועים" פסיכוטיים, דמויי עטלפים. מרבית בני האדם נלכדים ונקטפים בחוות מעבדה בזמן שמדענים חוקרים תחליף דם סינתטי. מכיוון שאור השמש קטלני לערפדים, מעברים תת-קרקעיים ומכוניות מסוננות מסוג UV בנויים לנסיעות בטוחות, בעוד שבני האדם החופשיים המעטים נוסעים ביום ומסתתרים בשטחים פתוחים.
בשנת 2019 אדוארד דלטון הוא ההמטולוג הראשי של ברומלי מארקס, חברת תרופות שהיא הספק הגדול ביותר של דם אנושי בארצות הברית. אדוארד והקולגה כריסטופר קארוסו מפתחים תחליף דם.
בנסיעתו הביתה מניסוי כושל, דלטון מוריד בטעות רכב אחר מהכביש. הוא מגלה שהנוסעים הם בני אדם, דלטון מסתיר אותם מהמשטרה. לפני שהם נפרדים בדרכים, מנהיגם, אודרי, לומד את שמו ואת עיסוקו של אדוארד מתג תעודת הזהות שלו.
בבית, אדוארד מופתע מאחיו המנוכר פרנקי. המתנה של פרנקי לבקבוק דם אנושי טהור מייצרת מחדש טיעון רב שנים - אדוארד מסרב לשתות דם אנושי ומשתמש במקום בדם מהחי, בעוד פרנקי נהנה ממעמדו הערפדי. תת-נגוע, גנן משכונת אדוארד, פולש לבית ומאלץ את האחים להרוג אותו.
למחרת בבוקר אודרי מבקר בביתו של אדוארד, נותן לו הוראות לפגישה. שם, אדוארד מוצג בפני ליונל "אלביס" קורמק, אדם שהיה בעבר ערפד. לפני שהוא יכול להסביר את היפוכו, צוות צבאי מגיע עם פרנקי, שהלך בעקבות אדוארד ומתכוון ללכוד את קורמק ואודרי. אודרי מכה את פרנקי ומותיר אותו ללא הכרה והשלושה נמלטים. קורמק מגלה שהוא נרפא מערפדות כאשר תאונת דרכים פלטה אותו מרכבו חסין השמש. אלביס פרץ בלהבות באור השמש אך נחת בנהר, לאחר שנחשף לשמש במשך פרק זמן מדויק כדי להפוך אותו שוב לאנושי. אדוארד מסכים לעזור לקורמק למצוא דרך לשחזר את התרופה ולמנוע את השמדת האנושות.
בכרם באותו לילה, פוגש אדוארד יותר בני אדם ואת הסנטור טרנר, ערפד שמסייע בסתר למושבה לפתח תרופה. שיירה מתקרבת של בני אדם נלכדת, וחיילי ערפדים עוקבים אחר מיקום הכרם, מכריחים את טרנר ואת בני האדם לברוח. אודרי, קורמק ואדוארד נשארים מאחור ויחד הם משחזרים את השיטה שבמסגרתה חזר קורמק לצורה אנושית, כשהוא מרפא את אדוארד מערפדות. הם מוצאים את טרנר ואת בני האדם כולם מתים.
אליסון, אחת מהאנשים שנלכדו, מתגלה כבתו של צ'ארלס ברומלי (מנכ"ל ברומלי מארקס) שסירב להפוך לערפד. צ'ארלס מאלץ את פרנקי להפוך אותה בכוח לערפד, אך היא מסרבת לשתות דם אנושי. אליסון ואחרים, המשתקעים בתחתית, נשרפים למוות מאור השמש. כשהיה עד למותו של אליסון, פרנקי מחפש את אחיו. הצבא מטיל עוצר מנת לשלוט על אוכלוסיית המשתתפים.
אדוארד, קורמק ואודרי פורצים לביתו של כריסטופר ומבקשים ממנו לעזור בהפצת התרופה. לאחר שגילה סוף סוף תחליף דם בר-קיימא, והרגיש שהוא מאפיל על אדוארד, כריסטופר אינו מעוניין בריפוי ומזמן חיילים, הלוכדים את אודרי בזמן שקורמק ואדוארד נמלטים. הם נמצאים על ידי פרנקי, שמסכים לעזור. הוא תוקף את קורמק, אך שתיית דמו הופכת את פרנקי לאנושי ומגלה כי ריפוי אור השמש אינו נחוץ.
כשהוא מנסה להציל את אודרי, אדוארד מסגיר את עצמו לצ'ארלס, שמתרברב על המונופול החדש של ברומלי מארקס על תחליף הדם. צ'ארלס חושף את תוכניתו להמשיך לצוד בני אדם ולמכור את דמם במחירים מופקעים, שכן "אנשים תמיד מוכנים לשלם תוספת כסף עבור הדבר האמיתי." אדוארד מתגרה בצ'ארלס לנשוך אותו והופך את צ'ארלס לאנושי.
אדוארד משאיר את צ'ארלס לחסדיהם של חיילים על סף הגעתם של "תת-נגועים". פרנקי מגיע ולוכד את תשומת ליבם של החיילים כדי לאפשר לאדוארד ואודרי להימלט. בטירוף ההאכלה נותרים רק שישה חיילים עומדים, שנרפאו כעת. כדי להסתיר את התרופה, כריסטופר יורה בחיילים ועומד לירות באדוארד ואודרי כשקורמק הורג אותו בקשת.
שלושת הניצולים ממריאים אל הזריחה. ברקע, אדוארד מודיע שהתרופה תשנה את האוכלוסייה הכללית בחזרה להשבת האנושות.
הפקה
בחודש נובמבר 2004, Lionsgate רכשה את התסריט, שנכתב על ידי פיטר ומייקל ספיריג. האחים, שביימו את Undead (2003), נקשרו לפרויקט. בספטמבר 2006 קיבלו האחים מימון מחברת Film Finance Corporation האוסטרלית, כאשר ההפקה אמורה הייתה להתקיים בקווינסלנד. במאי 2007 לוהק השחקן אית'ן הוק לתפקיד הראשי. בהמשך החודש הצטרף השחקן סם ניל כאנטגוניסט הראשי. הצילומים נערכו בגולד קוסט אצל האחים וורנר ובבריזביין ב-16 ביולי 2007. תקציב ההפקה עמד 21 מיליון דולר. הצילומים הושלמו בספטמבר 2007.
חברת Weta Workshop יצרה את האפקטים של הסרט. האחים ספיריג רצו שלערפדים בסרט תהיה אסתטיקה קלאסית. לאחר התנסות בעיצובי איפור מורכבים, הם החליטו שלגישה מינימליסטית יותר לאיפור תהיה השפעה חזקה יותר.
תחילה היסס הוק להצטרף להפקה מכיוון שהוא "לא מעריץ גדול" של סרטי הז'אנר. בסופו של דבר הוא קיבל את התפקיד כאדוארד לאחר שהחליט שהסיפור הרגיש "שונה" מזה של סרט B טיפוסי. הוק תיאר את הסרט כאלגוריה על ההתקדמות של האדם בניצול משאבים טבעיים, "אנחנו אוכלים את המשאבים שלנו כך שאנשים מנסים למצוא תחליפי דם, מנסים לחסל אותנו מבני אדם זרים." השחקן אמר גם שלמרות האלגוריה הרצינית, הסרט היה "אמנות נמוכה" ו"לא יומרני לחלוטין וטיפשי".
שחרור
הסרט הוקרן בבכורה ב-11 בספטמבר 2009 בפסטיבל השנתי ה-34 של טורונטו. הסרט שוחרר ב-6 בינואר 2010 בבריטניה ובאירלנד, ב-8 בינואר 2010 בצפון אמריקה, וב-4 בפברואר 2010 באוסטרליה.
פירוניזם
פירוניזם היא תפיסה פילוסופית ספקנית, הקרויה ע"ש הפילוסוף היווני פירון (360 - 270 לפנה"ס).
התפיסה הפירוניסטית צברה פופולריות בקרב פילוסופים בעידן הנאורות, בעיקר בסוגיית קיומו או אי קיומו של אל. לפי הפירוניסטים, אין הוכחה לקיום אל, באותה מידה שאין הוכחה לאי קיומו, וכי ייתכן שבעתיד יתבררו עובדות שאינן ידועות היום ויפריכו את אחת הטענות, ולכן, בניסוח פשוט: לא ניתן לדעת.
הפירוניסטים היו ממבקרי האתאיסטים והכנסייה. כשם שהטילו ספק בקיום האל, כך מצאו מקום להטיל ספק בכל מה שנדמה כידע "מוחלט".
נען
היסטוריה
קיבוץ נען הוא הקיבוץ הראשון שהוקם על ידי חברי תנועת הנוער העובד. הוא הוקם על ידי חברים בתנועה מתל אביב שבקשו לעבוד בחקלאות והחלו בקיץ 1926 בעבודות הבציר ברחובות. במהלך השנים נוספו אליהם חברים רבים, בהם יוצאי כפר ילדים ובוגרי מאיר שפיה. לאחר תום תקופת הבציר החליטה הקבוצה על ייעוד התיישבותי, וניסתה להקים התיישבות על אדמות שהיו שייכות לחקלאי הרחובותי משה סמילנסקי. התגלע בין חברי הקבוצה לבין סמילנסקי סכסוך, ולבסוף התחברה הקבוצה למנחם מנדל רוזנבוים שהיה חבר בעמותת מהפכנים שגלו מרוסיה לארצות הברית. בסיוע כספי עמותה זו נקנו אדמות ליד הכפר הערבי אלנעאני וחברי הקבוצה עלו על הקרקע יחד עם רוזנבוים וייסדו את הקיבוץ.
הקיבוץ נוסד בסוכות, תרצ"א, אוקטובר 1930 על ידי חניכי הנוער העובד מקבוצת "הבציר" ברחובות.
בתחילת 1950 נסלל כביש גישה לקיבוץ מכביש רמלה-בילו, באורך 2.25 קילומטר.
בתחילת 2005 הוחלט ברוב קולות בדבר שינוי מקיף שכולל הפרטה ומעבר לשכר דיפרנציאלי עם רשת ביטחון כך שתושבי הקהילה משלמים מס קהילה ובנוסף "מס איזון" לאבטחת הכנסה לאוכלוסיות חלשות בקהילה.
כלכלה
לקיבוץ רפת משותפת עם קיבוץ שובל המספקת חלב ל"טרה", ענף גידולי שדה הנפרש על פני כ-8,000 דונמים (גידולים עיקריים: כותנה, תירס, אבטיח) וכמו כן בעלות על שטחי מטעים, פרדסים וחצילים ומספר ענפים נוספים הפועלים בתוך הקיבוץ.
הקיבוץ מחזיק בבעלות של א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.
סמוך לקיבוץ - תחנת הרכבת נען, שהייתה בעבר תחנת משא של הרכבת המנדטורית. התחנה איננה פעילה יותר, אך רכבות עוברות דרכה כיום בקו הרכבת בין באר שבע ללוד.
גן החיות של סקופיה
גן החיות של סקופיה (במקדונית: Зоолошка градина Скопје) הוא גן חיות שנמצא בסקופיה, מקדוניה הצפונית. בגן החיות, ישנם 500 בעלי חיים המייצגים 85 מינים.
היסטוריה
גן החיות הוקם ב-1926, על ידי ועדה בת שלושה חברים שהונהגה על ידי סטנקו קרמן. עם פתיחתו, גן החיות היה בגודל של 4 הקטאר והציג מספר בעלי חיים שקיבל במתנה. עם החלטת מועצת העיר סקופיה ב-1965, והייעוד החדש בעיר ב-1966, הורחב גן החיות לגודלו הנוכחי.
עם זאת, ב-2008, העירייה הקציבה 42 מיליון דינר מקדוני לשיפור גן החיות. בנוסף, גן החיות התחיל לעבוד עם האיגוד האירופאי של גני החיות והאקווריומים, בשביל לשפר את תנאי המחיה ולהעלאת גן החיות לסטנדרטים מודרניים. עד ל-2010, נבנו 18 מתחמים חדשים, 85% מהתערוכות הישנות יותר בגן החיות שופצו, וגן החיות היה מועמד לחבר ה-EAZA.
גן החיות מתכנן לבנות מתחמים חדשים לפילים ולג'ירפות, במימון העירייה, וכן לבנות מתחם שימפנזות חדש, כדי שקוקו יוכל לחזור הביתה.
רוד איילנד לבן
רוד איילנד לבן (באנגלית: Rhode Island White) הוא גזע תרנגול מבוית שמקורו במדינת רוד איילנד, בארצות הברית. על אף שמם הדומה ואזור המוצא הזהה שלהם, הרוד איילנד הלבן הוא גזע נפרד מהרוד איילנד האדום. למרות זאת ניתן לזווג בין הרוד איילנד האדום ללבן וליצור תרנגולות בנות-כלאיים.
היסטוריה
הגזע פותח בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 והוכר על ידי האגודה האמריקאית לגידול עופות בשנת 1922. פופולריות הגזע ירדה באופן מתון עד שנות ה-60 של המאה ה-20, וכעת זהו גזע נדיר יחסית עם פחות מ-3000 פרטים מאז שנת 2003.
מאפיינים
רוד איילנד לבן משמש הן להפקת בשר והן להפקת ביצים. משקל הזכר 3.9 קילוגרמים, ומשקל הנקבה 3 קילוגרמים. נוצותיו לבנות לגמרי, הדלדל אדום, גודל הכרבולת בינוני וצבעה גם אדום.
שניאור זלמן חשין
שניאור זלמן חֵשִׁין (25 באוקטובר 1903 – 29 בדצמבר 1959, ד' בחשוון תרס"ד – כ"ח בכסלו תש"ך) היה משפטן וסופר. כיהן כשופט בית המשפט העליון מיום הקמתו, ולימים ממלא מקום קבוע של נשיא בית המשפט העליון.
ביוגרפיה
חשין נולד ב-1903 בירושלים, צאצא לרבי שניאור זלמן מלאדי, שעל שמו נקרא. חשין היה בנם של משה דב חשין ואשתו גיטל לבית פונדמינסקי, בתם של משה צבי פונדמינסקי ושל רחל, שהייתה נכדתו של רבי שניאור זלמן מלאדי. בצעירותו קיבל חינוך מסורתי ב"חדר" ובישיבה. בוגר בית המדרש העברי למורים. את הכשרתו במשפטים עשה באוניברסיטת ניו יורק ולפרנסתו עבד בהוראת השפה העברית.
בשנת 1932 שב חשין לארץ ישראל, ובסוף שנת 1933 הומלץ לקבל רישיון עריכת דין על ידי המועצה המשפטית הממשלתית. משנת 1934 עסק בעריכת דין באופן פרטי. כעבור שלוש שנים מונה לשופט שלום בתל אביב, תפקיד בו כיהן בשנים 1937–1944. לאחר מכן מונה לשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב (1944 - 1948). בתקופה זו כתב את ספרו "שחוק ודמע בבית הדין" (הוצאת טברסקי, תש"ו), המתאר את הווי בתי המשפט באותה עת.
חשין היה אחד מששת השופטים הראשונים שמונו לבתי המשפט המחוזיים עם הקמת המדינה והיה מחמשת השופטים הראשונים אשר מונו לבית המשפט העליון ב-22 ביולי 1948. מינויו אמנם התקיים בהמלצת התנועה הרוויזיוניסטית, אולם במכתב שכתב לראש הממשלה דוד בן-גוריון טען שאין הוא נמנה עם חסידיה. ב-1949 זכה בתואר סגן נשיא הכבוד של אוניברסיטת ניו יורק.
עם מינויו של השופט יצחק אולשן לנשיא בית המשפט העליון, ב-1 באוגוסט 1954, נתמנה חשין לממלא מקומו, וכיהן בתפקיד זה עד יום פטירתו, ב-29 בדצמבר 1959. ב-1958 היה נאמן חידון התנ"ך הבינלאומי שהיה פוסק אחראי בכל ענייני החידון, וכראש חבר השופטים התבלט כאחד מגיבורי האירוע. היה יו"ר החוג לתנ"ך בבית ראש הממשלה.
היה אחד מהשופטים שפיתח ברבים את המשפט העברי כחלק מהמשפט הישראלי.
מאביב 1935 היה נשוי ללאה לבית מרגלית, ואב לשלושה: ד"ר מישאל חשין, שכיהן אף הוא כשופט בית המשפט העליון, וב-13 חודשי כהונתו האחרונים אף כמשנה לנשיא בית המשפט העליון (בנו של מישאל, שנקרא שניאור על שם סבו, נהרג בגיל 43 בתאונת דרכים); עדיאל חשין, עורך דין; ואמיר חשין, מזרחן ומורה דרך, שכיהן כיועצו של ראש עיריית ירושלים טדי קולק לענייני ערבים.
חשין נפטר בעודו שופט בעליון בדצמבר 1959 בעקבות התקף לב, בגיל 56, ונטמן בהר המנוחות.
ב-1964 הוצב בספריית הפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית פסלו, מעשה ידי אלמנתו. החל משנת 2009 מוענק פרס חשין למצוינות אקדמית במשפט, לזכרו. בירושלים נקרא רחוב על שמו.
הערות שוליים
ה
קארקול
קארקול (בקירגיזית: Каракол; בשנים 1889 עד 1922 ו-1939 עד 1992 נקראה פְּרְזֶ'בַלְסְק, ברוסית: Пржевальск) היא עיר הבירה של מחוז איסיק קול בצפון-מזרח קירגיזסטן. העיר ממוקמת בסמוך לקצהו המזרחי של אגם איסיק קול, כ-150 קילומטרים מגבול קירגיזסטן – סין, וכ-310 קילומטרים מבירת קירגיזסטן, בישקק.
היסטוריה
במקום שבו העיר נמצאת כיום נוסד מאחז צבאי רוסי ב-1 ביולי 1869. היישוב התפתח במאה ה-19, לאחר שגאוגרפים הגיעו לאזור כדי למפות את ההרים ואת העמקים שבין קירגיזסטן לסין. בשנת 1880 גדלה האוכלוסייה מאוד, עקב הגירה של מוסלמים שברחו ממלחמות בסין.
בשנת 1888 מת ממחלת הטיפוס הגאוגרף והחוקר ניקולאי פרז'וואלסקי בעת ששהה בקארקול, תוך כדי הכנות למסע לטיבט. שם העיר שונה מ"קארקול" ל"פרז'וואלסק" לכבודו. בשנת 1921, לאחר מחאות ותרעומת מצד המקומיים על החלפת השם - שם העיר שונה בחזרה ל"קארקול", ובשנת 1939, בפקודת סטלין, ולכבוד 100 שנים להולדתו של ניקולאי פרז'וואלסקי, שם העיר שונה שוב ל"פרז'וואלסק". עם זאת, השם "פרז'וואלסק" השתמר בשמו של היישוב הקרוב מאוד לעיר, פריסטן-פרז'וואלסק.
אגם איסיק קול, הסמוך לעיר, שימש את הצבא הסובייטי להדרכה ולבדיקת מערכות הנעת טורפדו. כתוצאה מכך, בקארקול הלכה וגדלה קהילה המורכבת מאנשי צבא ומשפחותיהם.
כיום, קארקול היא מרכז לתיירים המבקרים באגם איסיק קול.
דמוגרפיה
קארקול היא העיר הרביעית בגודלה בקירגיזסטן, לאחר בישקק, אוש, וג'לאל-אבאד. על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2022, התגוררו בקארקול 80,733 בני אדם. המיעוטים האתניים הגדולים ביותר בעיר הם רוסים (17%, על פי מפקד 2009) ואויגורים (3.9%).
אתרים חשובים
קארקול היא אחד מיעדי התיירות המרכזיים של קירגיזסטן, המשמשת כנקודת התחלה לטיולים, טרקים, סקי וטיפוס הרים ברכס טיאן שאן, הנמצא מדרום וממזרח לעיר. קברו של ניקולאי פרז'וולסקי, פארק לזכרו, ומוזיאון קטן המוקדש לתגליותיו ולתגליות של חוקרים רוסיים אחרים במרכז אסיה, נמצאים כ - 9 קילומטרים מצפון לעיר, בעיר פריסטן-פרז'וולסקי, המשקיפה על מפרץ מיכאליווקה, המקום בו פעל אתר ניסויי הטורפדו הסובייטי. האתר עצמו עדיין סגור לציבור, והוא מוכרז כשטח צבאי.
מסגד דוּנגאן
המסגד נבנה ביזמת איברהים אׇג'י. הוא הזמין לעיר את האדריכל צ'או סֶאוּ ו-20 גלפים בעלי ידע באדריכלות סינית מסורתית לשם בניית המסגד. הבנייה של מבנים חיצוניים למסגד, ועבודות פשוטות יותר, הוטלה על בעלי מלאכה מקומיים. בניית המסגד החלה בשנת 1904, והסתיימה בשנת 1910. בבניין תומכים 42 עמודים, ומקיף אותו קרניז עשוי מעץ, המעוטר בתמונות של צמחים כגון ענבים, רימונים, אגסים ואפרסקים. במהלך חלק מהתקופה הסובייטית, בין השנים 1929–1947, המסגד שימש כמחסן. בשנת 1947, הבניין נמסר לקהילה המוסלמית, וחזר לשמש כמסגד. כיום, המסגד רשום כאתר היסטורי ופתוח למבקרים.
כריש יתדי
כריש יתדי (שם מדעי: Rhizoprionodon acutus) הוא מין של דמוי-כריש ממשפחת הכרישיים החי לאורך מזרח האוקיינוס האטלנטי והאזור האינדו-פסיפי בטווח שבין פורטוגל לדרום אפריקה ומזרחה עד סין, יפן, אינדונזיה וצפון אוסטרליה. לרוב הוא חי במים חמימים ורדודים כשבכמה אזורים הוא עולה למים מתוקים ובקמבודיה אף נצפה חי במי נהרות.
מאפיינים
לכריש יתדי מבנה רזה וארוך. אורכו הממוצע 80 עד 110 ס"מ ומשקלו 10 עד 17 ק"ג. פרטים גדולים מגיעים לאורך 178 ס"מ ומשקל של 22 ק"ג. לרוב הנקבות כבדות יותר מהזכרים. הכריש בעל גוונים אפורים עד סגולים-אפורים מלמעלה, לבן מלמטה והצידיים אפורים בהירים. הוא בעל עיניים גדולות, חוטם מוארך ופה בעל שורת שיניים חרוטיות המותאמות לתפיסת טרף. מסביב ללסת בולטים שישה חורי זימים. סנפירי החזה חדים ומשולשים וסנפיר הגב הקדמי גבוה וחרוטי כשסנפיר קטן נוסף מזדקר מצידי הזנב. הכריש משריץ צאצאים חיים, בין אחד לשמונה בהתאם למיקום ולעונה.
כריש זה נע לבד או בחבורות קטנות במים הרדודים הטרופיים בעומק של 200 מטרים בממוצע ומחפש במים עכורים או חוליים ולעיתים גם בכרי אצות או עשב ימי טרף של חסילונים, דגי גרם טרופיים וחלזונות ימיים. הטורפים העיקריים שלו הם כריש שחור-שוליים, כריש שחור-שוליים אוסטרלי וטורפים ימיים.
הכריש מצוי בסכנה עקב דיג יתר לבשרו והיתפסות ברשתות וכיום מצוי בסכנת הכחדה.
הלא מתים (סרט)
הלא מתים (באנגלית: Undead) הוא סרט אימה זומבי מדעי בדיוני אוסטרלי משנת 2003 שנכתב ובוים על ידי מייקל ופיטר ספייריג בכיכובם של פליסיטי מייסון, מונגו מקי ורוב ג'נקינס. זהו סרט הביכורים של האחים ספיריג וזכה לביקורות מעורבות.
הסיפור מגולל את סיפורה של רנה, מלכת יופי מעיירה קטנה בשם ברקלי, שנאלצת לעזוב בשל בעיות כספיות. למרות זאת, זמן קצר מאוד אחרי שהתחילה את המסע, מטאורים שנופלים מהשמיים, גורמים לכולם להפוך לזומבים. בניסיון להימלט, היא בורחת עם מספר שורדים בתקווה להינצל.
עלילה
לאחר שאיבדה את החווה המשפחתית שלה לבנק, מחליטה זוכת תחרות היופי המקומית רנה, לעזוב את העיר הקטנה ברקלי. נראים מספר מטאוריטים מוזרים נופלים בקרבת מקום והופכים את התושבים המקומיים לזומבים. רנה וניצולים אחרים מסתתרים בביתו של חמוש מוטרף וחוטף החייזרים מריון. למריון מטמון אקדחים גדול ומקלט גרעיני במרתף, אך מעולם לא היה לו סיכוי להצטייד במזון או מים.
הקבוצה יוצאת החוצה כדי להצטייד, אך נתקלת בזומבים. מריון יורה בראש אחד מהם ומגלה שזו הדרך לשמור על היצורים הרחק מהם. הם נוטשים את הבית, הולכים למוסך להשיג את הטנדר של מריון. הם מנסים לברוח, רק כדי למצוא מחסום עצום המקיף את כל העיירה, שמריון מאשים את החייזרים שלקחו אותו. יורד מעט גשם חומצי בפרקי זמן קבועים מאוד והקבוצה נזהרת שלא להירטב.
בהמשך, הם מתמודדים עם דמויות זוהרות עם ברדס. בזה אחר זה נהרגה הקבוצה או נמשכת לעננים עד שנשארת רק רנה. החייזרים עוצרים אותה והיא מרוססת בכימיקלים הדומים לגשם, שמתגלה כתרופה לזיהום. החייזרים שנמצאים שם למעשה פועלים למנוע הפצת זיהום הזומבים. ה"חטופים" צפים מעל העננים כדי לשמור עליהם. כשהעבודה שלהם נעשתה, החייזרים עוזבים, לא מודעים לכך שוויין, שחשבו אותו כמת, הצליחה להימלט במטוס ולהפיץ את הזיהום לאחר שעזבו את המקום.
תושבי העיר מובהלים לבית החולים כדי לטפל בפצועים. לרוע המזל וויין הופך לזומבי, תחילה מדביק את מריון ואז שוב מפיץ את המגפה.
הסרט מסתיים בחווה של רנה בה שוהים הניצולים. הצילום הסופי הוא של החווה עם שטח מגודר בסמוך, המכיל את תושבי ברקלי הזומבים. רנה עומדת על המשמר עם רובה ציד רב-קני ומסכת גז ומחכה לשובם של החייזרים.
ביקורת
הסרט קיבל ציון של 32% באתר Rotten Tomatoes, בתור "ההומאז' הנמוך בתקציב הזה לז'אנר הזומבים מושאל בכבדות מקודמיו ומתגלה כלא מקורי ולא מבדר." באתר Metacritic הוענק לו ציון שלילי של 34 מתוך 100.
רוג'ר איברט אמר כי הסרט הוא "מסוג הסרטים שיהיה כל כך גרוע שהוא טוב, אלא שהוא לא מספיק גרוע כדי להיות טוב מספיק."
עם זאת, דייוויד סטראטון סקר את הסרט עבור וראייטי ואמר כי מדובר ב"סרט אימה מקורי להפליא ", אם כי "בני האדם המאוימים בסרט אינם חבורה חביבה במיוחד ואורך הסרט מתמשך מייגי."
הסרט זכה בפרס פיפרשי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במלבורן בשנת 2003 על "התעוזה להיות כל מה שהסרטים האוסטרלים לא אמורים להיות: חלק מז'אנר פופולרי ובלתי מעורער. אנו משבחים את זה כבידור שהוא גם פוליטי תוך הצגת התענוגות של עשיית סרטים מעשית."
הכנסות
הסרט הופץ על ידי Imagine Entertainment באוסטרליה והאחים וורנר בבריטניה וליונסגייט בארצות הברית. הסרט הכניס 149,590 דולר בקופות באוסטרליה.
All Apologies
All Apologies (בתרגום חופשי: כל ההתנצלויות) הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית נירוונה. השיר נכתב על ידי סולן הלהקה, קורט קוביין, ויצא לאור כחלק מאלבום האולפן השלישי והאחרון שלהם In Utero ב-21 בספטמבר 1993. כמו כן, השיר יצא כסינגל (יחד עם Rape Me בצד א', ו-"Moist Vagina" בצד ב') ב-6 בדצמבר 1993.
רקע
ב-30 באוגוסט 1992 במהלך הופעה של הלהקה בפסטיבל רדינג ולידס הקדיש קוביין את השיר לאשתו, קורטני לאב, ובתו, פרנסיס בין לאב. בריאיון עם מיכאל אזרד עבור ספרו הביוגרפי על הלהקה, "Come as You Are: The Story of Nirvana", צוטט קוביין אומר כי השיר נכתב עבורן (אף כי בעת כתיבת השיר, בשנת 1990, לא היה נשוי ולא היה אב).
ההרגשה, לדבריו של קוביין, היא של
האישה הנעלמת
תקציר עלילה
הסיפור מתואר בסדרה של פלאשבקים של נלי במרגייט בשנת 1883, שלוש עשרה שנים לאחר מותו של דיקנס. היא נשואה לג'ורג' ווטון רובינסון, שצעיר ממנה ב-12 שנים, ואינו מודע לכך שהיא הייתה המאהבת של דיקנס.
בשנת 1857, השחקנית בת ה-18 אלן "נלי" טרנן (פליסיטי ג'ונס) מושכת את תשומת לבו של הסופר הנודע בן ה-45 צ'ארלס דיקנס (רייף פיינס) בהופעה בתיאטרון היימרקט שבלונדון. זמן קצר אחר כך הוא מלהק אותה, יחד עם אמה (קריסטין סקוט-תומאס) ואחותה מריה (פרדיטה ויקס), להופעה במחזה "The Frozen Deep" מאת וילקי קולינס, שהוא מעלה באולם במנצ'סטר. במסיבה לאחר ההצגה חולקים הסופר והשחקנית רגע קצר לבדם.
זמן מה אחר כך, נלי ומשפחתה משתתפים באחד מערבי הקריאה של דיקנס בהארו שבלונדון. דיקנס שמח לראות שוב את נלי, לוקח את משפחת טרנן למגרש המרוצים בדונקסטר, ומתחיל לבלות איתם יותר זמן. דיקנס מתפכח מאשליותיו לגבי אשתו, שאינה חולקת איתו את מרצו ואת אהבתו לספרות, והוא מוקיר את השחקנית הצעירה שחולקת איתו את תחומי העניין שלו. נלי עצמה אוהבת לבלות עם הסופר המפורסם.
יום אחד דיקנס הולך מביתו גאדס היל פלייס למזרח לונדון כדי לראות את נלי מופיעה על הבמה. אחרי ההצגה אמה מזמינה אותו לביתם הצנוע. גברת טרנן מבחינה בהחלפת המבטים בין דיקנס לבתה, ולאחר מכן היא מזהירה אותו שאינה יכולה לסכן את המוניטין של בתה. דיקנס מבטיח לה שאין בכוונתו לפגוע בשמה הטוב. אחרי שהוא מארגן ערב קריאה והתרמה, דיקנס מזמין את משפחת טרנן לביתו, שם נלי מתפעלת מספריו, מכתבי היד וכלי הכתיבה שלו. כשהשניים נשארים לבד הם חולקים סודות פרטיים על חייהם, שמביא לקרבה ביניהם.
גברת טרנן מתיעצת עם בתה מריה אודות הקשר בין נלי לדיקנס, וכי מערכת היחסים ביניהם יכולה לאפשר לנלי עתיד יציב שלא תזכה לו בתיאטרון, בידיעה שנלי אינה מוכשרת כמו אחיותיה. נלי שומעת את השיחה והיא כועסת ומבולבלת מתוכניותיה של אמה, שתהיה מאהבת של אדם נשוי. אשתו של דיקנס קתרין (ג'ואנה סקנלן) מבקרת את נלי ונותנת לה מתנה ליום ההולדת מבעלה, שהגיעה אליה בטעות.
אחרי מסיבת יום ההולדת, דיקנס וקולינס לוקחים את נלי לביתו של קולינס, ושם היא פוגשת את קרוליין גרייבס (מישל פיירלי), שאיתה קולינס חי ללא נישואים. נלי מתעמתת עם דיקנס בנוגע לסידור שהוא מציע, ומתנגדת לרעיון להיות "הזונה" שלו. דיקנס מתנצל ומודה שהוא אינו אוהב את אשתו, ומנחם את נלי. זמן קצר לאחר מכן מכריז דיקנס בטיימס שהוא נפרד מאשתו, ומכחיש בתוקף את השמועות על רומן עם נלי. אשתו וילדיו נותרים המומים.
אמה של נלי מבטיחה לה שדיקנס הוא "איש של כבוד", וקולינס מזכיר לה שהוא "איש גדול" ומפציר בה לשבור את המוסכמות. בביתו של דיקנס הוא מראה לה רומן חדש שזה עתה סיים "תקוות גדולות". נלי קוראת את הספר ומביעה את הסכמתה לסיום שכתב, שפיפ ואסטלה לא יישארו יחד.
דיקנס ונלי הופכים לנאהבים, והיא מאושרת בהיותה פילגש ובת לוויה שלו. הם חיים זמן מה בצרפת, ועד מהרה היא נכנסת להיריון, אבל הילד מת בלידה. דיקנס שומר תלתל משערו של התינוק, וחותם על תעודת הפטירה בשם צ'ארלס טרינגהאם. הם חוזרים לאנגליה. באביב 1865 בנסיעה של דיקנס ונלי לכיוון לונדון, הרכבת יורדת מהפסים, ובתאונה נפגעים נוסעים רבים. דיקנס מחלץ את נלי, ואחר כך הוא מעמיד פנים שהוא נוסע לבד, כדי למנוע שערורייה. דיקנס משאיר את נלי לטיפולם של אחרים, ופונה לעזור לפצועים והגוססים. נלי שמה לב שהוא שומר דף מכתב היד של הרומן "ידידנו המשותף" עליו עבד באותה עת.
בשנים שלאחר מכן, נלי ממשיכה להיות המאהבת של דיקנס עד למותו ב-1870. בשנת 1876 התחתנה עם ג'ורג' וורטון רובינסון, שהיה 12 שנים צעיר ממנה. לבני הזוג נולד בן, והם מנהלים בית ספר לבנים במרגייט. הוא יודע שהיא הכירה את דיקנס בילדותה, אבל אינו חושד כלל שהיא הייתה פילגש שלו. רק הכומר בנהאם יודע את הסוד. כשהיא צופה בבנה הקטן מופיע בהצגת בית הספר, היא נזכרת בשורות האפילוג שדיקלמה היא על הבמה כשהופיעה במחזה "The Frozen Deep" לצדו של דיקנס:
הפקה
שלב הצילומים החל באפריל 2012, ותוכנן לוח זמנים של עשרה שבועות של צילומים בקנט ובלונדון. צילומי החוץ נערכו באתר סמוך למרגייט, שם מתרחש הסיפור. עוד נערכו צילומים באולפני האחים וורנר, ליבסדן שבהרטפורדשייר.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הסרטים של טליורייד ב-31 באוגוסט 2013.
שרדי ג'בארין
שרדי ג'בארין (בערבית:  شريدي جبارين; נולד ב-2 בדצמבר 1981) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, במאי ויוצר ערבי-ישראלי. היה מועמד ל"פרס אופיר" על משחקו בסרט "סוף שבוע בתל אביב".
ביוגרפיה
ג'בארין נולד ביפו וגדל בה ובאום אל-פחם, בהמשך למד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב. שיחק בתיאטרון הקאמרי במשך שלוש שנים, שבמהלכן השתתף במחזה "פלונטר" שהופיע גם באירופה, קוריאה הדרומית ודרום אפריקה. לאחר מכן, משנת 2008, שיחק ב"תיאטרון הנווי" בפוזנן שבפולין עד היום. הוא הופיע בפסטיבל אביניון הבינלאומי לתיאטרון, וב"תיאטרון האודאון" בפריז עם שחקני צרפתים בולטים כז'אן מורו ואריק אלמוסנינו.
CQL
CQL (ראשי תיבות באנגלית של: Contextual Query Language תרגום: שפת שאילתות מבוססת הקשר), בעבר Common Query Language, היא שפה רשמית המייצגת שאילתות המיועדת למערכות אחזור מידע כגון מנועי חיפוש, קטלוגים ביבליוגרפיים וארכיוני מידע של מוזיאונים. CQL מבוססת על הסמנטיקה של Z39.50, ויעדי העיצוב שלה הם שהשאילתות יהיו קריאים לאדם, השפה צריכה להיות אינטואיטיבית, במקביל לשמירה על יכולת ביטוי מורכבות יותר של שפות שאילתות. הוא מפותח ומתוחזק על ידי צוות התחזוקה של התקן Z39.50, חלק מהסוכנות האמריקאית "ספריית הקונגרס".