cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'רלד פורד
תדמיתו
פורד הוא האדם היחיד שמונה לנשיאות ללא שנבחר לתפקיד הנשיא או לסגנות. הבחירה בפורד להחליף את ספירו אגניו התבססה על היושר שלו, שכן הוא נודע כאדם ישר.
האמון שנתן בו העם האמריקני נפגע קשות לאחר החנינה לניקסון. עם זאת, היסטוריונים רבים טענו שלקח אחריות שלא ביקש להשיג. ההפסד שלו לקרטר ב-1976 נחשב לקרבן שהקריב עבור המדינה.
על אף שהיה ספורטאי בעברו, בכהונתו נחשב פורד לנשיא שלומיאל ופשוט. ב-1975 מעד ביציאה מהמטוס, והקומיקאי צ'בי צ'ייס נהג לחקות את פורד וליצור לו תדמית של "קלוץ" מגושם וכושל. פורד נחשב לאדם עממי במיוחד.
חברות בארגונים ובאחוות
פורד היה חבר בכמה ארגונים, כולל באיגוד למנהיגות צעירה, בלגיון האמריקני, איגוד יוצאי מלחמת העולם השנייה, האיגוד להגנת צבי הבר, בני המהפכה האמריקנית, ואיגוד ותיקי המלחמות.
בנייה חופשית
פורד הצטרף אל הבונים החופשיים ב-30 בספטמבר 1949. ב-1975 טען שלא ידע במהלך הצטרפותו שעוד שנים עשר נשיאים אחרים צורפו לשם. Ford was made a 33° Scottish Rite Mason on September 26, 1962. באפריל 1975, נבחר פורד לשמש כראש לשכה גדולה לשם כבוד, וכיהן בתפקיד עד לינואר 1977. ב-11 בינואר 1977, קיבל תארים לבנייה חופשית מטעם ניו יורק במהלך כהונתו.
הנצחתו
על שמו של פורד מספר מוסדות בהם נמל התעופה בגרנד רפידס ונושאות המטוסים מסדרת ג'רלד פורד.
ארנסטו נתן
ארנסטו נתן (Ernesto Nathan; 5 באוקטובר 1848, לונדון - 9 באפריל 1921) היה מדינאי ופוליטיקאי יהודי איטלקי, שכיהן כראש עיריית רומא שש שנים, מנובמבר 1907 עד לדצמבר 1913.
קורות חיים
נולד בלונדון למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני. אמו, שרה לוי, הייתה אנגליה ואביו, מאיר משה נתן, היה ממוצא גרמני. הוא היה החמישי מבין 12 ילדים. הוריו היו תומכים של ג'וזפה מציני. אביו נפטר כשהיה בן 14. את נעוריו בילה בפירנצה, לוגאנו, מילאנו ובסרדיניה, שם ניהל אביו מפעל כותנה. באותן שנים הושפע מאוד מרעיונות רפובליקניים-איטלקיים ומהפוליטיקאי האיטלקי ג'וזפה מציני. בשנת 1870, כשהיה בן 25, עבר לרומא, שם ניהל את העיתון של מציני, La Roma del Popolo. ביתו באיטליה נהפך למרכז של סופרים ואינטלקטואלים. בשנת 1877 נבחר לפרלמנט האיטלקי ובשנת 1888 קיבל אזרחות איטלקית.
בשנת 1889 ייסד נתן את אגודת דנטה אליגיירי, אשר שמה למטרה לקדם את התרבות האיטלקית.
הוא נבחר לראשות עיריית רומא בשנת 1907. במהלך הקדנציה ניסה לקדם את ההשכלה החילונית על פני מערכת ההשכלה שנוהלה בעיקר על ידי הכנסייה הקתולית עד אז. כמו כן הוא פיקח על פתיחתם של 150 גני ילדים.
בדעותיו היה ליברל, פרוגרסיבי ואנטי-קלרקלי וניסה להחליש את כוחו של האפיפיור באיטליה. בנאום בשנת 1911 ביריד האמנות הבינלאומי ברומא, הוא השווה בין רומא המודרנית, שהיא "עיר שהיא דוגמה ומופת לחופש מחשבה" לבין רומא של האפיפיור שהיא "מבצר של דוגמה דתית, היכן שמאמצים רבים נעשים כדי לשמור על שלטון של בורות".
בשנים 1914–1915 שימש כשליח המפלגה הליברלית האיטלקית בארצות הברית וליריד הבינלאומי שנערך לחגיגות השלמת תעלת פנמה.
בשנת 1887 הצטרף למסדר האיטלקי של הבונים החופשיים ועמד בראשו בין השנים 1896-1904 ו-1917–1919. העובדה שנולד בחו"ל ולא באיטליה, היה יהודי, בונה חופשי, ורפובליקאי, יחד עם דעותיו הליברליות והתקפותיו על הממסד הקתולי הפכה אותו למטרה לחצי הביקורת של הקתולים השמרנים.
ג'ורג' אליוט
מרי אן אוונס (באנגלית: Mary Ann Evans; 22 בנובמבר 1819 – 22 בדצמבר 1880), ידועה בשם העט שלה ג'ורג' אליוט (באנגלית: George Eliot), הייתה סופרת משוררת, עיתונאית, מתרגמת בריטית ואחת מהסופרות המובילות של התקופה הוויקטוריאנית. היא כתבה שבעה רומנים, כולל "אדם ביד" (1859), "הטחנה על הנהר פלוס" (1860), "סילס מרנר" (1861), "רומולה" (1862–1863), "מידלמארץ'" (1871–1872), ו"דניאל דרונדה" (1876), רובם ממוקמים במחוזות אנגליה ומאופיינים בריאליזם ובתובנותיהם הפסיכולוגיות.
על-אף שסופרות פרסמו בתקופתה את יצירותיהן תחת שמן האמיתי, אליוט ביקשה לברוח מהסטראוטיפ הטוען כי כתיבה נשית מוגבלת אך ורק ליצירת רומנים קלילים. בנוסף, אליוט רצתה שיצירותיה יישפטו בנפרד מעבודותיה המוכרות כעורכת וכמבקרת. גורם נוסף שייתכן והשפיע על שימושה בשם עט הוא רצונה להגן על חייה הפרטיים מפני הציבור, ובכך למנוע את השערורייה שייתכן והייתה נוצרת בגלל מערכת היחסים שניהלה עם ג'ורג' הנרי לואס הנשוי.
קורות חיים
מרי אן אוונס-קרוס הייתה בתם השלישית של כריסטיאנה אוונס ורוברט אוונס, סוכן מקרקעין ומנהל האחוזה הגדולה אדברי-היל בווריקשייר. בילדותה הייתה קרובה לאחיה הבכור אייזיק, קשר שבא לידי ביטוי מאוחר יותר בספרה "הטחנה על הנהר פלוס", בתיאור הקשר בין מגי טליבר ואחיה האהוב טום. מגיל צעיר הושפעה ממטיף אוונגליסטי בשם ג'ון אדמונד ג'ונס. מאוחר יותר אימצה דעות ליברליות יותר, בין השאר בעקבות היכרותה עם צ'ארלס וקרוליין בריי. ב-1836 מתה אמה, ומרי-אן התחילה לנהל את משק ביתו של אביה. היא המשיכה להרחיב את השכלתה על ידי קריאה מרובה ולימודי גרמנית ואיטלקית.
ב-1880, שנתיים לאחר מותו של לואיס, נישאה ג'ורג אליוט לג'ון קרוס, בנקאי אמריקאי שהיה צעיר ממנה בעשרים שנה. היא מתה שבעה חודשים אחרי נישואיהם, ונקברה בלונדון.
יצירתה
ספרה הידוע ביותר, "מידלמארץ'", מהווה נקודת מפנה בתולדות הרומן. בספר זה הציגה אליוט את סיפורם של תושבי עיר אנגלית קטנה, ערב קבלת חוקי הרפורמה ב-1832. הדמויות הראשיות ברומן, דורותיאה ברוק וטרשיוס לידגייט, שואפות לחיים יוצאי דופן, אך מימוש שאיפותיהן מוגבל על ידי המציאות והחברה השמרנית הסובבת אותן. הרומן "מידלמארץ'" מתאפיין בתובנה פסיכולוגית עמוקה, ובתיאור מורכב של הדמויות.
רוב עלילות ספריה של אליוט מתרחשות באנגליה של המאה ה-19, יוצא דופן הוא הרומן ההיסטורי "רומולה" שעלילתו מתרחשת בפירנצה של המאה ה-15.
ספריה של אליוט נמכרו היטב וזכו לשבחים רבים על סגנון כתיבתה ובהירות מחשבתה. מבנה המשפטים בכתביה ברור ומאוזן, והיא נהגה לשלב אירוניה במשפטים פשוטים, בצורה יוצאת דופן. הערותיה של אליוט כמספרת לגבי הדמויות כוללות סימפתיה רבה. הגיבורים, הנבלים ודמויות המשנה - כולם מוצגים כבעלי מודעות מלאה למעשיהם.
רומן היסטורי העוסק ב"בעיה היהודית"
"דניאל דרונדה" הוא הרומן האחרון שכתבה. במרכזו עומדת דמות של יהודי, המעדיף את אהבת בת עמו על פני אהבתה של נוכרייה. ברומן זה, שתרגם לעברית לראשונה דוד פרישמן, הציגה ג'ורג' אליוט את היהדות כגורם מוסרי ותרבותי בעל ערך אנושי אוניברסלי, וכיוון שאף הטיפה בו לתחייתו הלאומית של עם ישראל במולדתו עתיקת-הימים, היא נחשבת כאחת ממבשרי הרעיון הציוני, ולכן נקראו על שמה רחובות בתל אביב, בירושלים ובחיפה.
יואניס קסולידס
יואניס קסולידיס (ביוונית: Ιωάννης Κασουλίδης; נולד ב-10 באוגוסט 1948) הוא פוליטיקאי קפריסאי, חבר במפלגת הימין-מרכז האספה הדמוקרטית. קסולידיס כיהן כהונה ראשונה כשר החוץ של קפריסין מ-1997 עד 2003, כהונה שנייה כשר החוץ מ-2013 עד 2018 ומכהן בכהונה שלישית מ-2022.
ביוגרפיה
קסולידס נולד בניקוסיה שבקפריסין. הוא למד רפואה באוניברסיטת ליון בצרפת שם היה יושב ראש ארגון הסטודנטים הקפריסאים בצרפת. מ-1975 עד 1981 היה רופא ומרצה בבית חולים בלונדון. מ-1981 עד 1993 עסק כרופא בעיר הולדתו, ניקוסיה.
במרץ 2018 התפטר מתפקידו והחל לכהן כראש המועצה האסטרטגית של פרויקט מגשר אירו-אסיה.
לאחר התפטרות שר החוץ ניקוס כריסטודולידיס בינואר 2022, קסולידס מונה לקדנציה שלישית.
כנפיים של קרמבו
כנפיים של קרמבו היא תנועת נוער ישראלית, המשלבת ילדים ונוער מהחינוך הכללי ומהחינוך המיוחד (צרכים מיוחדים). התנועה נבחרה על ידי האו"ם כארגון "יועץ מיוחד" בתחום שילוב ילדים ונוער עם צרכים מיוחדים בפעילות חברתית מעצימה.
בתנועה פעילים ילדים ונוער מכל קשת הלקויות ומכל דרגות החומרה; לקויות תקשורתיות, חושיות, קוגניטיביות, פיזיות ואחרות, בגילאי 7–22.
היסטוריה
תנועת הנוער נוסדה בשנת 2002 על ידי עדי אלטשולר ביחד עם קלאודיה קובי (אימו של כפיר, החניך הראשון של התנועה, שעבורו ועבור חבריו הוקם הסניף הראשון).
בגיל 12, בעקבות פרסום של ארגון איל"ן, החלה אלטשולר לשמש כחונכת מתנדבת של כפיר קובי, ילד כבן שלוש עם שיתוק מוחין ומרותק לכיסא גלגלים. אלטשולר, קלאודיה ורפי קובי (הוריו של כפיר), האמינו בזכותו של כפיר להשתלב במשפחה ובחברה כמו כל ילד בגילו, ורצונו של כפיר להיות מוקף בחברים היה מקור ההשראה להקמת התנועה. בגיל 16 הצטרפה אלטשולר לארגון LEAD, שמטרתו פיתוח מנהיגות בקרב בני נוער. בחיפוש אחר רעיון למיזם חברתי המהווה חלק מהפעילות בארגון, הגתה אלטשולר את הרעיון להקמת מסגרת חברתית לכפיר וחבריו.
הסניף הראשון הוקם בהוד השרון בהובלתם של אלטשולר ועודד אורלב (פעיל ב-LEAD) ובליווי והנחיית קובי וארגון LEAD. הפרויקט נחל הצלחה רבה ובהמשך נפתחו סניפים נוספים. אלטשולר הובילה ותמכה בפתיחת הסניפים הראשונים עד לעזיבתה את התנועה בשנת 2014. קובי פיתחה והובילה את התוכן החינוכי ערכי בתנועה וממשיכה להנחיל את התפיסה החינוכית עד היום.
ב-2006 הארגון נרשם כעמותה. הוקם הוועד המנהל וחבריו (עדי אלטשולר, קלאודיה קובי, ארז אלטשולר, דניאלה אשר, אבי ניסן, יוספה כהן ורעות גיא) ייסדו באופן רשמי את תנועת הנוער כנפיים של קרמבו.
התנועה נועדה לתת מענה לשלושה צרכים מרכזיים: לתת לילדים ובני נוער עם צרכים מיוחדים, אחר הצהריים של הנאה, חברים וכיף כדי שיוכלו לפגוש צעירים בני גילם ולחבור אליהם, לתת להורים, בזמן שבו הילדים נמצאים בפעילות, אפשרות לנוח מעט מהטיפול המתמיד והאינטנסיבי בילדיהם, ולחשוף את בני הנוער מהחינוך הכללי לילדים עם צרכים מיוחדים, לאפשר להם להכיר חברים מיוחדים ויחד איתם להוביל שינוי חברתי בתפיסה ואמונה ביכולתם של אנשים עם צרכים מיוחדים להיות כח מוביל של החברה הישראלית.
הסניף הראשון של התנועה הוקם בהוד השרון, וקלט אליו בעיקר חניכים עם שיתוק מוחין, אך בהמשך הצטרפו חניכים עם מוגבלויות אחרות, מוטוריות, תקשורתיות וקוגניטיביות. סניפים נוספים הוקמו בבאר שבע, במעיין ברוך (פעיל בתור סניף קריית שמונה), בכוכב יאיר צור יגאל, ביבנה, באשקלון, במודיעין ובטבריה.
ביום העצמאות ה-60 למדינת ישראל זכתה התנועה בכבוד להדליק משואה בשם בני הנוער המתנדבים בישראל. את המשואה הדליקה יעל ברזילי, בת 17, מנהלת סניף התנועה בהוד השרון. ביוני 2009 זכתה התנועה באות הנשיא למתנדב בטקס בבית הנשיא בירושלים. ביום העצמאות ה-72 למדינת ישראל הדליקה עדי אלטשולר, מייסדת התנועה, משואה כהוקרה על עשייתה החברתית המחברת בין מגוון חלקי החברה הישראלית.
בשנת 2010, כשלב נוסף בהפיכתה של "כנפיים של קרמבו" באופן רשמי לתנועת נוער במדינת ישראל, החל פרויקט שנת השירות הראשונה של התנועה - גרעין "כפיר" 1 (בשנת 2017 גרעין כפיר 8 מונה 5 קומונות עם 41 צעירים בשנת שרות), באותה שנה נערך גם מחנה הקיץ המיוחד הראשון של התנועה, בבית קיי בנהריה, מחנה המשלב ילדים עם צרכים מיוחדים ובני משפחותיהם לצד החונכים שלהם, לשלושה ימי פעילות אתגרית, יצירה, הצגות ועוד. ומאז מתקיים כל שנה.
בשנת 2013 יצא המסע הראשון של התנועה ביחד עם בני נוער עם צרכים מיוחדים לאתרי הזיכרון לשואה בפולין. המסע מתקיים מדי שנה מאז.
ב-2014 זכתה התנועה בפרס יגאל אלון על מעשה מופת חלוצי. באותה שנה הוקם לראשונה פרויקט ח"צ - חונכים צעירים, שבו מוכשרים תלמידים מכיתה ז' (לרוב אפשר לחנוך בתנועה רק מכיתה ח') במשך שנת פעילות שלמה להיות חונכים, עם מגוון כלים להתמודדות.
בשנת 2016 נפתח גם סניף באילת, כך שכיום יש בישראל סניפים של התנועה מקריית שמונה בצפון ועד אילת בדרום.
בשנת 2016 גם הוחלף סמל התנועה לסמל הנוכחי. באותה שנה נפתחו סניפים נוספים, בדימונה ובקריית מלאכי, ונפתח סניף נוסף בחולון, חולון מערב, סניף ברמת השרון, באותה שנה סיימה מנכ"לית כנפיים של קרמבו, אופירה רותם, את תפקידה, ובמקומה מונתה טליה בז'רנו.
אחת לשנתיים מקיימת התנועה קונצרט רוק גדול, "קרמבו של קיץ", (בד״כ ביולי), המסייע לה בגיוס משאבים ויחסי ציבור. בשנה שבה לא מתקיים קונצרט הקיץ מתקיים קרמבו של חורף המושתת על מופעי סטנדאפ של אמנים יחד עם חניכי התנועה.
נכון לדצמבר 2020, פעילים בתנועה 86 סניפים עם מעל 7,000 ילדים ובני נוער, מהם כ-1,200 חניכים בגילאי 7–22 עם צרכים מיוחדים מורכבים ולא מורכבים וכ-5,000 חונכים, בגילאי 12–18 מהחינוך הכללי. בשנות הפעילות 2017–2019 נפתחו עוד 16 סניפים בשפרעם, מטה אשר, קריית חיים (סניף שני בחיפה), אריאל, תל שבע, נהריה, רהט, עמק חפר, נתיבות, מעלה אדומים, טירה, חורה, בני שמעון, ראשון לציון (סניף שני), עפולה, ראש העין, ירכא, וגבעת שמואל. בשנת הפעילות 20–2019 נפתחו סניפים בירוחם, תל אביב (סניף נוסף), פתח תקווה (סניף שני), מועצה אזורית גזר (גזר), ג'וליס, ערערה, וסניף שני בירושלים.
הכרה בינלאומית
באוגוסט 2018 הוענק לתנועה מעמד של "יועץ מיוחד" עבור המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות, בשל היותה מובילה עולמית בתחום הכלה ושילוב ילדים ונוער עם ובלי צרכים מיוחדים, ממגוון קהילות ומגזרים, בפעילות חברתית מעצימה התורמת לכל המשתתפים ובאמצעותם לסביבתם.
המעמד 'יועץ מיוחד’ לאו”ם UN Special Advisor, מעניק לתנועה הכרה בחשיבות פועלה ובהשפעה החברתית העמוקה שלה, בישראל ובעולם כולו.
האו"ם שיבח את מודל הפעילות אשר פותח בתנועה מאז היווסדה בשנת 2002, על היותו משנה חיים, בר שכפול, פלורליסטי ומבוסס על פעילות ילדים ונוער ללא קשר למוצא, מגדר, שפה או יכולת.
ערכי התנועה
בתנועה שישה ערכים עיקריים שעל אחד או שניים מתוכם בכל פעם מבוססת הפעולה:
פעילות התנועה
התנועה מספקת מענה לצורך חברתי לחניכים בשעות אחר הצהריים, ומקיימת פעילות חברתית-חינוכית אחת לשבוע, במודל של חונכות אישית במסגרת קבוצתית. לכל חניך מוצמד לפחות חונך אחד, לרוב שניים, המתווכים לו את הפעילות ומלווים אותו לכל אורכה. החניכים נהנים מפעילות חברתית המותאמת ליכולותיהם: משחקי חברה, יצירות אמנות ועוד.
ימי הפעילות הם בין ראשון לרביעי בתלות בסניף. לפעילות מגיעים עם חולצת תנועה, שצבעה כחול ובגבה סמל התנועה. התנועה דואגת להסיע את החניכים מביתם למקום הפעילות ובחזרה, בהסעות המותאמות לנכים, ובכך גם מאפשרת להוריהם עוד זמן פנוי פעם בשבוע.
בהרבה סניפים הסניף מחולק לשניים: החניכים הצעירים ביחד עם החונכים שלהם, והחניכים הבוגרים גם עם החונכים שלהם. חלוקת הקבוצות נעשית על מנת להתאים כמה שיותר את הפעילות לחניכים.
החונכים בתנועה
מרבית החונכים הפעילים בתנועה הם תלמידי חטיבת ביניים ותיכון (התנועה מגדירה חונכים כתלמידים מכיתות ח'-י"ב). פעילי התנועה אינם "מתנדבים", זוהי תנועת הנוער שלהם (בדיוק כמו כל תנועת נוער אחרת), והם משלמים דמי השתתפות על פעילותם. תפקיד החונך הוא ליצור קשר חברי עם החניך, לתווך לו את הפעילות ולתת לו מענה לצרכיו במהלכה, על מנת שכולם ישתתפו בפעילות ללא שום מגבלה.
בשנת 2014, התנועה פתחה בפרויקט ח"ץ, מסלול שנועד להכשיר תלמידי כיתות ז'. לאחר שהפרויקט פעל כפיילוט במספר סניפים בשנתו הראשונה, הוא הפך למסלול רשמי בתנועת הנוער. מטרת התחום היא לתת שנה של הכשרה לפני תחילת שנות החונכות ובניית שכבה חזקה ומגובשת שערכי התנועה מושתתים באופייה.
בשנת 2018, כחלק מהפיכתה של התנועה לתנועת נוער רשמית, וכניסתה לפקודת תנועת הנוער, פרויקט ח"ץ הופך לשכבה הצעירה בסניף, והחונכים בכיתות ט׳-י"ב יקראו שכבה בוגרת, על כל שכבה ימונה רכז האחראי להדרכתה.
מבנה ארגוני
בכל סניף קיים צוות מוביל אשר אחראי על פעילות הסניף בכל התחומים. הצוות המוביל מורכב משישה בני נוער בעלי תפקידים:
בכל סניף יש רכז תקשורת האחראי על יחסי ציבור, ניהול הרשתות החברתיות, יצירת שיתופי פעולה, בניית כתבות ואירוח משלחות תורמים. רכז התקשורת לא נחשב לחלק מהצוות המוביל.
כמו כן, ישנם צוותי הדרכת חניכים, צוותי הדרכת חונכים בשכבות השונות, צוות מפעלים וצוות תקשורת אשר משתייכים לצוות המנהל בסניף.
את ניהול השטח מובילים צוותי ניהול מחוזות, שבראשם עומדים מנהלי המחוזות, אשר עובדים בכנפיים של קרמבו, ובאים באופן תדיר לפעולות בסניפים, תומכים ומעבירים הכשרות לחונכים, ועוזרים לצוות המוביל. את התחום המקצועי מובילים רכזי צרכים מיוחדים אזוריים המלווים את הפעילות ואת האפשרות של כל חניך להגיע למיצוי יכולותיו ושילובו בפעילות. בשנת 2016 נוסף תפקיד של רכז הדרכה מחוזי שמלווה את רכזי ההדרכה ומפקח על מערכי ההדרכה בסניפים.
תלבושות וסמלים
חולצות מלאות כוללות: עניבה חומה, חולצה בצבע תכלת וסמל החזון (אות כפיר). בשנת 2017 החליטה התנועה להוציא חולצות תנועה חדשות, אשר הוצאו מהן הכפתורים והוכנסו במקומם סקוצ׳ים על מנת לאפשר הלבשה נוחה על חניכים עם בעיות מוטוריות בפלג הגוף העליון.
העניבה היא בצבע אחיד לכל הפעילים בתנועה, בכל התפקידים, מתוך האמונה שכל פעיל בתנועה תורם להתהוותה והוא שותף שווה בה.
סמל החזון (אות כפיר)
סמל החזון הוא אות שמקבלים מדי שנה במסדר כנפיים (טקס שנתי סניפי), והוא חלק מהמדים השלמים (מדוגמים).
סמל החזון מכיל מספר פרטים:
סמל התנועה
סמל התנועה עוצב על ידי קלאודיה קובי ומורכב מקרמבו המעוטר בכנפיים. הנימוק לסמל לפי התנועה הוא שהקרמבו הוא ממתק אשר עקב עדינותו נארז אחד-אחד ידנית, כך גם "כנפיים של קרמבו" יוצרים מקום ומשמעות לכל חניך וחניך ומתאימים את הפעילות לצרכיו. הכנפיים בסמל התנועה מייצגות את הרצון להתפתח, לגדול ולעוף.
אלכסנדר אוראהא
אלכסנדר אוראהא (בערבית: اليكساندر اوراها, בתעתיק מדויק: אליכסאנדר אוראהא; נולד ב-17 בינואר 2003 בלונדון שבאנגליה) הוא כדורגלן עיראקי יליד אנגליה המשחק בעמדת הקשר האחורי במחלקת הנוער של קווינס פארק ריינג'רס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת עיראק.
קריירת מועדונים
אוראהא משחק במחלקת הנוער של קווינס פארק ריינג'רס החל משנת 2014.
קריירה בינלאומית
ב-12 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עיראק, בתיקו 0-0 נגד נבחרת אקוודור במשחק ידידות.
מלחמת גאליה (ספר)
מלחמת גאליה (בלטינית: Commentarii de Bello Gallico, תזכיר אודות מלחמת גאליה) הוא חיבור בלטינית שכתב יוליוס קיסר ומתעד את מסעות המלחמה שערך הצבא הרומאי שבפיקודו בשטח גאליה בשנים 58–49 לפנה"ס.
החיבור כולל שמונה ספרים. את שבעת הראשונים כתב קיסר בעצמו, וכל אחד מהם עוסק באחת השנים 58–52 לפנה"ס. הספר השמיני דן בשנים 51–50 לפנה"ס והוא נוסף על ידי אולוס הירטיוס, אחד מקציניו של קיסר, שכתב אותו לאחר הירצחו.
החיבור "מלחמת גאליה" הוא המקור העיקרי למידע על מלחמת קיסר בגאליה וכיבושה. קיסר מתייחס לעצמו בחיבור בגוף שלישי, אולם החיבור מתאר את המלחמה מנקודת מבטו. החיבור שימש כתעמולה שנועדה להציג את הישגי המלחמה לעם הרומי. בנוסף לכך הספר מכיל סקירה אתנוגרפית של הגאלים והגרמאנים שנגדם הוא נלחם ושל ארצותיהם.
בשל שפתו הפשוטה אך הבהירה של החיבור הוא פופולרי ללימוד תלמידים שמתחילים את לימודיהם בשפה הלטינית.
ספר זה היה בין הספרים הראשונים שהודפסו באיטליה לאחר הבאת הדפוס אליה. הספר הודפס בשנת 1469.
מועצה אזורית יואב
מועצה אזורית יואב היא מועצה אזורית במחוז הדרום הקרובה לערים קריית גת, קריית מלאכי ואשקלון.
היסטוריה
המועצה הוקמה בשנת 1952, היא משתרעת על שטח של 230,000 דונם ומספר תושביה הוא כ-7,800 נכון ל-2014.
המועצה נקראה על שמו של יצחק דובנו (שכינויו היה "יואב"), אשר נהרג בעת הגנת נגבה במלחמת העצמאות. על שמו נקראו גם מבצע יואב ומצודת יואב (משטרת עיראק סווידאן) אשר נמצאת בשטח המועצה.
שטח המועצה כולל שני חלקים שאין ביניהם רצף טריטוריאלי. החלק העיקרי גובל בצפון במועצה אזורית נחל שורק, במערב במועצה אזורית באר טוביה ובמועצה אזורית שפיר, בדרום במועצה אזורית לכיש ובקריית גת ובמזרח במועצה אזורית מטה יהודה. החלק המערבי הכולל את הקיבוצים נגבה ושדה יואב גובל בצפון ובמזרח במועצה אזורית שפיר, במערב במועצה אזורית חוף אשקלון ובדרום במועצה אזורית לכיש.
כיום יש במועצה שמונה קיבוצים, שלושה מושבים, כפר נוער, יישוב קהילתי ויישוב ערבי. משרדי המועצה נמצאים סמוך לצומת ראם.
בשטח המועצה פועלות שתי מכינות קדם צבאיות מעורבות, מכינת נחשון ומכינת מיתרים לכיש.
בית חנה
בית חנה הוא בניין בשדרות בן-גוריון מספר 75, פינת רחוב אד"ם הכהן, בתל אביב. הבניין, הקרוי על שמה של חנה צ'יזיק, נבנה במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20 בסגנון הבינלאומי או סגנון הבאוהאוס, ותוכנן בידי האדריכל יעקב פינקרפלד.
היסטוריה
בשנת 1926, בתקופת העלייה הרביעית, ייסדה חנה צ'יז'יק את "משק הפועלות צפון" וניהלה אותו במשך כ-20 שנה. משק הפועלות שירת את קבוצת בנות חניכות תנועת החלוץ שעלו מפולין ואשר עסקו בחקלאות. הוא שכן באזור שבין השדרה ותוואי רחוב ארלוזורוב מצפון (שטרם נסלל אז), ונועד להכשיר אותן לעבודת כפיים חקלאית על מנת שיוכלו להשתלב בהתיישבות העובדת או שישתתפו בשוק העבודה. לקראת סוף שנות ה-20, כאשר משקי פועלות אחרים בארץ ישראל החלו להתפורר, שגשג משק הפועלות התל אביבי, קלט נערות חדשות בנות העלייה החמישית, ותושבי העיר פקדו אותו על מנת לרכוש תוצרת חקלאית ולטייל בו.
בשנים 1938-1940 פעל בבניין האבן "מכון ב'", שמו המחתרתי של אחד ממפעלי תע"ש (התעשייה הצבאית של ארגון ההגנה), שייצרו קני מרגמה בקוטר 3 אינץ' (81 מ"מ). מפעל התע"ש הונצח באנדרטה שהוצבה בקרן הרחובות ליד גדר הבניין. בית חנה שימש גם בסיס לחיילי הרזרבה של הפלמ"ח.
במלחמת העצמאות, ב-9 ביולי 1948 נפגע הבניין מהפצצה אווירית מצרית, שבה נהרגו שניים מתלמידי בית הספר ונפצעו אחדים. עם פטירתה של צ'יז'יק בשנת 1951, נקרא הבניין על שמה ושינה את ייעודו לבית ספר לנערות שנזקקו לעזרה ולהכשרה מקצועית.
במהלך שנות ה-40 עד ה-70, נבנו בניינים על כל השטחים החקלאיים, כחלק מהתפתחותו של רובע הצפון הישן. במתחם נותרו (בסמוך לרחוב ארלוזורוב) מבנים וצריפים שבהם שכן סניף תנועת "הנוער העובד והלומד", ובשנות ה-80 נבנו במקומם בנייני מגורים מודרניים, וכן נבנה בסמוך מגדל דירות בתחילת המאה ה-21. בעיריית תל אביב הוחלט על שימורו של בית אבן במתחם, אשר שימש כתיכון מקצועי עד שנות ה-90, ונבנה בסגנון הבינלאומי כחלק ממיזם "העיר הלבנה", הניצב בקרן הרחובות אד"ם הכהן שדרות בן-גוריון. הבניין המשומר הוא למעשה השריד האחרון של משק הפועלות במתחם בניהולה של חנה צ'יזיק.
במהלך שנות ה-90 שופץ הבניין, חידש את פניו כמרכז לאמנות ותרבות ונפתח בו בית הקפה "אפרופו". בשנת 1997 פוצץ עצמו מחבל מתאבד בחזית הבניין באירוע המכונה "הפיגוע בקפה אפרופו". שלוש נשים נהרגו וכ-47 נפצעו. הפיגוע הונצח באנדרטה שהוצבה מול הבניין בשדרה. בתחילת המאה ה-21 שכנו בבניין מרכז "דיאדה" ובית קפה. כיום שוכנים בבניין מועדון כושר ובית קפה.
מבנה סטרופי
מבנה סטרופי בכל מקרה, הוא מבנה המחלק את הקטע לסקציות, וכאשר עוברים על כל הסקציות על פי סדר שנקבע (או, כאשר נגמר כורוס), חוזרים אל ההתחלה ומנגנים כורוס חדש (לעיתים קרובות עושים וריאציות או מאלתרים, כך שלא כל כורוס זהה לקודמו). אין הגבלה לכמות הכורוסים שאפשר לנגן במבנה סטרופי, ובקטעי ג'אז רבים מנגנים מבנים סטרופיים המכילים 20 כורוסים ואף יותר (ביצירות אלתוריות של ג'אז, כאשר משתמשים במושג "כורוס" - הכוונה למעגל אחד שלם של מהלכים הרמוניים, או לקטע שמכיל מספר תיבות קבוע שחוזר על עצמו).
באריה הבארוקית שימוש דומה במבנים "צורת שיר" (Ternary form), דה קאפו וריטורנלו.
הון חוזר
הון חוזר, או הון חוזר נטו הוא ההפרש בין הנכסים השוטפים להתחייבויות השוטפות. ההון החוזר מתאר את הנזילות לטווח קצר הקיימת בעסק מסוים.
ההון החוזר הוא חלק מההון התפעולי, הכולל בנוסף גם את הנכסים הקבועים כגון מפעלים וציוד.
הרכוש השוטף וההתחייבויות השוטפות כוללים שלושה חשבונות בעלי חשיבות מיוחדת. חשבונות אלו מציגים את תחומי העסק בהם המנהלים הם בעלי השפעה ישירה: ישנו גם "הון חוזר תפעולי" שהוא חשוב מאוד בתפעול החברה והוא מוגדר כ: מלאי + לקוחות - ספקים.
המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 התאפיין בהקטנת ההון החוזר התפעולי משום שהביקוש למוצרים וסחורות ירד משמעותית, ועל כן מנהלי החברות עסקו בהגדלת אשראי הספקים ככל יכולתם כדי לשפר את נזילות המלאי, כלומר לא היה להם צורך ברכישות מהיצרן או שרכשו פחות מהיצרן, אך כדי למכור נזקקה הפירמה במקרים רבים להגדיל אשראי ללקוחות.
חשיבות נוספת להון חוזר התפעולי היא בהערכת שווי חברות לפי שיטת ה-DCF (שיטת היוון תזרימי מזומנים).
למעשה מדובר בסך הפעילות השוטפת בתזרים מזומנים.
ההון החוזר הוא אחד ההתאמות שנדרשים לבצע כדי להתאים את רווח החברה לתזרים המזומנים שלה. הוא מייצג למעשה הפרשי עיתוי בין מועד ההכרה בהוצאה לבין מועד התשלום שלו. כך לדוגמה, מלאי מוכר כהוצאה רק כאשר הוא נמכר (כחלק מעלות המכר) אך הוא משולם תזרימית מיד עם רכישתו.
קישורים חיצוניים
[https://www.mimunbook.com/%D7%A4%D7%A8%D7%A7%D7%99%D7%9D-%D7%9C%D7%A7%D7%A8%D7%99%D7%90%D7%94/%D7%A4%D7%A8%D7%A7-9-%D7%91%D7%A0%D7%99%D7%99%D7%AA-%D7%AA%D7%97%D7%96%D7%99%D7%AA-%D7%AA%D7%96%D7%A8%D7%99%D7%9E%D7%99-%D7%9E%D7%96%D7%95%D7%9E%D7%A0%D7%99%D7%9D מופקדי ט., שרוני א. יסודות המימון [2019]. ]
[https://www.valuation.co.il/%D7%94%D7%A1%D7%A4%D7%A8/%D7%A4%D7%A8%D7%A7-2-%D7%A0%D7%99%D7%AA%D7%95%D7%97-%D7%93%D7%95%D7%97%D7%95%D7%AA-%D7%9B%D7%A1%D7%A4%D7%99%D7%99%D7%9D/ בן-חורין ע., יוסף נ. ומופקדי ט. המדריך להערכת שווי חברות, תאוריה פרקטיקה ומה שביניהן. תל-אביב: פרובוק-דיונון [2013]. ]
חסר בית
חסר בית, דַּר רְחוֹב, (דרחוב-הלחם בסיסים) מחוסר בית, או מחוסר דיור (באנגלית: Homeless - הוֹמְלֶס) הוא אדם ללא קורת גג קבועה, בדרך כלל על רקע מחסור כלכלי. המונח "חסרי בית" עשוי לכלול אף מגזר באוכלוסייה אשר לן במקלטים לחסרי קורת גג, המופעלים על ידי גופים פרטיים או ציבוריים. מספר קטן של חסרי בית בוחרים באורח חיים זה. על פי הערכות, אוכלוסיית ההומלסים כיום מונה כ-150 מיליון בעוד שבתחילת המאה ה-21 חיו בעולם כ-100 מיליון איש חסרי קורת גג. יש הרואים במונח "חסר בית" מונח שאינו מבוסס באופן בלעדי על בעיית חוסר דיור, אלא מכיל אף מרכיבים רגשיים, חברתיים ופסיכולוגיים בעלי חשיבות.
הגדרות
הגדרת משרד הרווחה והשירותים החברתיים במדינת ישראל לדר רחוב היא: "דר רחוב הנו אדם (גבר או אשה) מעל גיל 18 הגר ברחוב, בבתים נטושים, גנים ושטחים ציבוריים ואתרי בנייה. דר הרחוב שרוי בדרך כלל בהזנחה גופנית או נפשית ונמצא לרוב בניתוק או ניכור ממשפחה תומכת, ואינו נאבק לשינוי מצבו."
בחוק האמריקאי מוגדר המונח "חסר בית": "(1) אדם אשר חסר כל מקום לינה קבוע, רגיל ומתאים; או, (2) אדם אשר מקום לינתו העיקרי הוא:
המונח חסר בית מוחלף לאחרונה בביטוי "חסר מגורים". יש אנשים שיש להם פתרון מגורים שאינו נופל תחת קטגוריית בית אולם מהווה עבורם מקום מגורים קבוע. לקטגוריה זו, של חסרי בית אבל בעלי פתרון מגורים נכנסים אלו המוגדרים בסעיף ג' של החוק האמריקאי, או למשל ימאי המתגורר באופן קבוע באנייה שבה הוא עובד, וכאשר הוא בחופשות או בין עבודות הוא מתגורר בבתי מלון. אדם זה מוגדר כחסר בית אבל אינו חסר מגורים. יש בין דרי הרחוב גם בעלי בית שאינם גרים בו, לעיתים ביתם נמצא בעיר אחרת מהעיר שבה בחרו לחיות.
הרחבת ההגדרה
הגדרת חסר בית המשמשת את שירותי הרווחה מתייחסת רק ל"חוסר בית גלוי" ואינה מתחשבת במצבים של "העדר בית סמוי" (hidden homelessness) ו"העדר בית יחסי" (relative homelessness) בהם: בעוד גברים מיוצגים מעבר לשיעורם היחסי באוכלוסייה בקרב חסרי הבית הגלויים, בעיקר בערים הגדולות, הרי שבעיית העדר הבית הסמוי נפוצה יותר אצל נשים ושכיחה בערים קטנות ובפריפריה. הרחבת המושג "חסר בית" אמורה להוביל לפיתוח מדיניות שתענה על מצוקתן של נשים.
הסברים לתופעת חסרי הבית
לחסרות בית הסברים משני סוגים: הסברים אישיים והסברים מבניים. הסברים אלו אינם סותרים זה את זה, אלא משלימים, שכן המאפיינים האישיים, לצד מדיניות ומגבלות מבניות, פועלים יחד ומשפיעים על מי שהופך לחסר בית:
1. הסברים אישיים - קושרים את מצבו של חסר הבית בהחלטות שקיבל ובמאפיינים כגון מוגבלות נפשית, שימוש בסמים ואלכוהול, עבריינות ובעיות אלימות בבית. הטענה היא כי האדם הגיע להיות ברחוב עקב החלטה אישית לעזוב את מקום מגוריו ולפרק את הקשרים החברתיים עם קרובי משפחה, בני זוג ואנשים משמעותיים אחרים. החלטות כאלה מביאות גם להחלשת היכולת לקיים חיים עצמאיים.
2. הסברים מבניים - קושרים את מצבו של חסר הבית לסיבות כגון עוני, מחירי דיור, יוקר המחיה, קושי בשוק העבודה ומדיניות הרווחה. לפי התפיסה הזו, אוכלוסיית חסרי הבית היא אוכלוסייה מוחלשת שכרעה תחת הנטל בעל כורחה, ומצבם לא נובע ממעשיהם או מהיעדר המוטיבציה שלהם לשנות את מצבם.
לגישות אלו יש השפעות על המדיניות הננקטת במדינה לטיפול בתופעת חסרי הבית. גישת ההסברים האישיים דורשת השקעה רבה יותר בטיפול אישי בחסרי הבית, בין אם מדובר במתן טיפול פסיכיאטרי לאנשים עם מוגבלות נפשית או בגמילה משימוש בחומרים ממכרים. לעומת זאת, גישת ההסברים המבניים דורשת פתרונות מבניים, כמו הגדלת זמינותו ונגישותו של דיור בר השגה.
מדיניות ומענים לחסרי בית
לצד מניעת התדרדרותם של אזרחים למצב של חסרות בית, שני המודלים המקובלים ביחס לטיפול בחסרי בית במדינות המערב הן 'שיטת הרצף הטיפולי' ו'דיור תחילה'. שיטת הרצף הטיפולי הנהוגה גם בישראל, מתבססת על מתן מענים זמניים וסיוע, ההולך ומתמעט ככל שחסר הבית מצליח להשתקם ולעמוד בזכות עצמו, עד להפסקת הסיוע כליל - דוגמת סיוע בדיור זמני, בתשלומי שכר דירה, ליווי סוציאלי וכו'. השיטה המכונה 'דיור תחילה' מעניקה לחסרי הבית דיור קבוע כשלב ראשון בתהליך השיקומי, כשעקרונותיה הן תשלום מלא של שכר הדירה וליווי סוציאלי.
שירותי בריאות לחסרי בית
מתן שירותי בריאות לחסרי בית מהווה אתגר בתחום בריאות הציבור. חסרי בית חשופים במידה רבה יותר מהאוכלוסייה הכללית לסכנות של פגיעות גופניות ובעיות בריאות, עקב שהותם ברחוב ומצבם הכללי המתאפיין בתזונה גרועה, התמכרות לסמים, חשיפה לתנאי מזג אוויר קיצוניים וחשיפה רבה יותר למקרי אלימות (מעשי שוד, תקיפה, וכדומה). אחת מבעיות הבריאות הקשות בקרב חסרי הבית היא התפשטות מחלות מידבקות ובמיוחד שחפת, אשר סכנת ההידבקות בה גבוהה במקלטים שבהם לנים בצפיפות חסרי בית רבים.
לצד ריבוי בעיות הבריאות, חסרי הבית מתקשים לקבל שירותי בריאות כיוון שלעיתים קרובות הם חסרי מסמכים מזהים, חסרי ביטוח בריאות, או הוכחת חברות בארגון שירותי בריאות. בערים גדולות בעולם פועלות מרפאות המטפלות בחסרי הבית ללא גביית תשלום ובלא צורך להוכיח זכאות, אולם לעיתים קרובות מרפאות אלה אינן מצליחות להתגבר על זרם הפונים לשירותיהן.
בעיות הבריאות בקרב חסרי הבית הן ייחודיות במידה רבה, ובריכוזים גבוהים של חסרי בית יש מטפלים המתמחים בטיפול בבריאותם. לחסרי הבית שכיחות גבוהה של מחלות עור מגוונות, זאת עקב חשיפתם לקור קיצוני בחורף באזורים גאוגרפיים קרים ועקב קשייהם בשמירה על תנאי היגיינה נאותים. בין חסרי הבית שכיחות גבוהה יותר של מחלות שיניים מאשר בקרב האוכלוסייה הכללית. בתחום הרפואה פורסמו ספרי לימוד המתמקדים בטיפול הרפואי והסיעודי באוכלוסיית חסרי הבית
קיימים ארגונים רבים, לאומיים ובינלאומיים, המספקים שירותי בריאות לחסרי הבית, אולם קיים מחסור במטפלים מיומנים המוכנים להתנדב לעבודה זו.
אדריכלות עוינת
לדוגמה : ספסל ארוך, שהותקנה בו ידית מתכת כדי שלא יהיה ניתן לשכב לישון עליו, או מתקני חניית אופניים המוצבים במקומות לא שימושיים - שמונעים שהייה במקום.
חסרי בית בישראל
תופעת חסרי הבית בישראל היא תופעה חדשה יחסית, המוכרת רק מתחילת שנות ה-90 בערים גדולות בישראל. בעוד שבתחילת שנות ה-90 זוהו בתל אביב עשרות בודדות של חסרי בית, הרי שבשנת 2003 הגיע מספרם כמעט לאלף איש. אף שבשנים הראשונות לאחר קום המדינה היה מספר גדול של חסרי בית ברחובות הערים הגדולות, תופעה זו נעלמה תוך שנים ספורות. חלק מדרי הרחוב השתקמו בכוחות עצמם, או שוקמו באמצעות השירותים החברתיים וחלקם אושפזו במוסדות לטיפול בבריאות הנפש. כך, עד לשנות ה-90 חסרי הבית כמעט ולא נראו ברחובות הערים בישראל. העלייה ההמונית מברית המועצות לשעבר בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 חזרה והביאה את תופעת חסרי הבית לערים הגדולות בישראל. ממדי התופעה בתחילת המאה ה-21 הביאו עשר רשויות מקומיות בישראל להפעיל יחידות מיוחדות לטיפול בדרי רחוב במימון משרד הרווחה.
מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל פרסם מיפוי נתונים של דרי הרחוב שמשרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים ביצע בשנת 2019. נמצא בו כי באותה שנה היו בישראל 2,723 דרי רחוב שהיחידות העירוניות לטיפול בדרי רחוב טיפלו בהם. ביחידות מעריכים שהיו בשטחן עוד 276 דרי רחוב לא מוכרים (שלא פנו לקבל שירות). מרבית דרי הרחוב נמצאים במרכז הארץ, בעיקר באזור תל אביב.
עוד עולה מן הנתונים של משרד העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים שהרוב המוחלט של דרי הרחוב הם גברים (87%), ולצידם יש מיעוט של נשים (13%). גילם של מרבית דרי הרחוב (כ-58%) הוא בטווח שבין 36 ל-55. כמחצית הם ילידי ברית המועצות לשעבר, כשליש –ילידי הארץ (8% הם מקרב האוכלוסייה הערבית), והשאר הם עולים ממדינות אחרות. רוב מוחלט של דרי הרחוב עושים שימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים: 31% עושים שימוש בסמים ו-30% מכורים לאלכוהול, 10% צורכים סמים ואלכוהול יחד ו-3% עושים שימוש לרעה בתרופות. רק 26% מדרי הרחוב מדווחים ככאלו שלא משתמשים כלל בסמים או אלכוהול. בנוגע למצב הבריאותי של דרי הרחוב, לפי אומדנים של משרד הרווחה, כ-18% סובלים מבעיה בריאותית גופנית וכרבע במצב של מוגבלות נפשית. כ-16% מדרי הרחוב חווים תחלואה כפולה.
בהיבט הטיפולי, האחריות על דרי הרחוב בישראל מוטלת על משרד העבודה והרווחה, וכן על מחלקות הרווחה העירוניות, המפעילות יחידות לדרי רחוב. מעבר לכך, ישנן מספר קטן של עמותות העוסקות בנושא בהן לשובע, המפעילה רשת של בתי תמחוי וגגון לדרי רחוב בתל אביב, עמותת מגרש ביתי המשתמשת במודל טיפולי הכולל פעילות ספורטיבית-חברתית כדי לעזור לדרי הרחוב להשתלב בחיים נורמטיביים, עמותת עלם מפעילה מרכזים לדרי רחוב מתחת לגיל 18 וידיד (עמותה) ששמה לה למטרה לפעול "למען תמיכה והעצמת שכבות חלשות בחברה הישראלית והגברת הסולידריות החברתית".
על פי נוהלי הסיוע של משרד השיכון, "מי שמוגדר על ידי מנהלת המחלקה לשירותים חברתיים במשרד הרווחה כדר רחוב ומוכר גם על ידי מנהל מחלקת אכלוס של משרד הבינוי והשיכון זכאי לקבל סיוע למשך ארבע שנים. בשנתיים הראשונות עומד הסכום על 1,170 שקלים לחודש, בשנה השלישית הוא עומד על 1,004 שקלים, ובשנה הרביעית — על 883 שקלים. במשרד השיכון מעבירים את כספי הסיוע ישירות למשכיר הדירה, ובתנאי שהזכאי משתתף בתוכנית שיקומית. אם דר הרחוב לא מצליח לשכור דירה בסכום זה — הוא לא מקבל סיוע". על פי נתונים עדכניים של משרד הרווחה, מתוך כ–1,800 דרי רחוב שהוכרו בשנת 2016, רק 889 מימשו את זכאותם לסיוע בשכר דירה.
פינוי רכוש חסרי בית
לפי פס"ד 20761-10-11 של האגודה לזכויות האזרח מאוקטובר 2011, לאחר פינוי מאהלי המחאה החברתית על ידי עיריית תל אביב, העירייה החרימה מדרי הרחוב חפצים אישיים וציוד לינה. העירייה טענה בתגובה כי היא מציעה סיוע לדרי רחוב ומרחיקה אותם מהמרחב הציבורי רק אם הם מטרד ממשי או סכנה לציבור, בהתאם לסמכותה על פי חוק העזר לשמירת הסדר והניקיון. בפסק דין זה, השופטת אגמון-גונן, קיבלה את העתירה והורתה לעיריית תל אביב-יפו שלא להרחיק חסרי בית או לגרום להם לעזוב את המרחב הציבורי, לא לקחת ציוד הנדרש להם לפעולות קיום כגון ציוד לינה ומסמכים אישיים, אלא בנסיבות שבהן יש בסיס אובייקטיבי סביר להניח כי מדובר ברכוש נטוש או רכוש המעלה חשש ממשי למפגע תברואתי או מטרד משמעותי או מהווה סכנה מיידית לבריאות הציבור וביטחונו. על כן, בפסק הדין שרטטה השופטת קווים אדומים. היא ציינה שלקיחת ציוד השינה מחסרי הבית בשעות הלילה שעה שהם ישנים, או נטילת ציוד שהם דואגים להסתיר כדי שלא יהיה מטרד, לא יכולה להיות פעולה בתום לב על פי חוקי העזר. פסק הדין קבע שפעולה כזו פוגעת בזכותם לקיום אנושי ובכבוד האדם של חסרי הבית.
לאחר פנייה של האגודה לזכויות האזרח לבית המשפט בעניין זה גובש בתל אביב נוהל לפינוי חסרי בית תוך שמירה על רכושם. נוהל זה, אוסר על עיריית תל אביב לפנות חסרי בית מהמרחב הציבורי ולהחרים להם ציוד, אלא במקרים חריגים שבהם הוא מונע מהציבור להשתמש במרחב הציבורי. הפקח נדרש לתת לחסר הבית הודעה בכתב ולאפשר לו לפנות את הציוד בעצמו. ורק אם יסרב, יוכל הפקח ליטול את הציוד. ציוד שנלקח על ידי פקח לא ייזרק אלא יישמר ויוחזר לבעליו על פי דרישה. אסור לפקחים להפעיל כוח כלפי חסרי בית, ובמקרה של חשד לביצוע עבירה עליהם להעביר את הטיפול למשטרה
צעירים חסרי בית
בעשורים הראשונים של המאה ה-21 חלו מספר תמורות ששינו את התפיסה ביחס לצרכיהם המיוחדים של צעירים מעל גיל 18. ראשית, ניכרת ירידה באחוז הגיוס לצה"ל, המהווה אפשרות למעבר הדרגתי לחיים הבוגרים. בנוסף, גיל ההתבגרות מתארך בעולם כולו וכן בישראל, ואיתו החלטות הנוגעות לבחירת מקצוע, לימודים גבוהים ועזיבת בית ההורים. לאור שינויים אלה ואחרים, ישנה הכרה במאפיינים הייחודיים לאוכלוסיית הצעירים מעל גיל 18 ובצורך לפתח עבורם מענים. היעדר קורת גג בשלבי המעבר מנערות לבגרות, פוגע ביכולת להשלים משימות חיים מרכזיות (רכישת השכלה, הכשרה מקצועית והשתלבות בתעסוקה, יצירת זוגיות והקמת משפחה) בשל העיסוק הבסיסי בהישרדות. אי לכך, צעירים ללא קורת גג הם בעלי סיכוי נמוך יותר להשתלבות נורמטיבית בחברה. מלבד הנזק הנגרם לצעירים עצמם, היעדר דיור עשוי להפוך אותם בהמשך לסובלים ממצוקה ומעוני ובשל כך לגרום נזק גם לחברה.
נכון לשנת 2013, בישראל ישנם כ-50,000 צעירים בסיכון בגילאים 18–25. מתוכם, אלפים מתמודדים עם העדר קורת גג. משרד הרווחה והשירותים החברתיים מעריך כי בכל שנה ישנם כ-700 צעירים חדשים הזקוקים לפתרונות דיור בשל היעדר קורת גג או עורף משפחתי. בסך הכל ישנם לפחות 1,300 צעירים הזקוקים לקורת גג בו-זמנית בכל רגע נתון. בתוך אוכלוסייה זו, ניתן לזהות שתי קבוצות מרכזיות של צעירים ללא עורף משפחתי – בוגרי מסגרות השמה חוץ ביתיות שסיימו את שהותם בגיל 18, וכאלה שאינם בוגרים של המסגרות אך מצויים ברחוב או בפתרונות דיור זמניים, נצלניים או פוגעניים.
בישראל ישנם פתרונות דיור שונים לצעירים וצעירות חסרי עורף משפחתי:
צעירים חסרי בית מקהילת הלהט"ב בישראל
בתוך אוכלוסיית הצעירים חסרי הבית בישראל, צעירים וצעירות מקהילת הלהט"ב (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים/ות וביסקסואלי/ות) נמצאים בסיכון מוגבר להפוך לחסרי בית. זאת ועוד, אם הופכים לכאלה, הם למעשה מצויים בהצטלבות מיקומי שוליים. מושג זה מתייחס להשפעתם המשולבת של מנגנוני דיכוי של מיעוטים בקטגוריות חברתיות ותרבותיות, כמו מגדר, גזע, זהות מינית ועוד. נתונים מראים על כך שיש סבירות גבוהה שיהפכו לקורבנות לאלימות מינית ופיזית, בריאותם הנפשית והפיזית תפגע והם יעסקו בפעילות מינית מסוכנת ביחס למחוסרי דיור הטרוסקסואלים.
מאפיינים
ישנם מספר מאפיינים המשותפים לצעירים ולצעירות מקהילת הלהט"ב. ראשית, צעירים רבים חוו פגיעות מיניות על רקע זהות מינית או מגדרית. בנוסף, ישנה התמודדות עם תהליכי התאמה מגדרית וחוויות של מצוקה נפשית על רקע דיספוריה מגדרית.
צרכים
לצעירים מקהילת הלהט"ב צרכים ייחודיים, כאשר בראש ובראשונה הם זקוקים למרחב בטוח בו לא יחוו ביטויי אלימות לנוכח זהותם המינית או המגדרית. בנוסף, במסגרות שונות עלולות צעירות להיתקל בצעירים ובאנשי צוות שלא מכבדים את הזהות המגדרית. זאת משום שתהליכי התאמה מגדרית נמצאים על רצף, ופעמים רבות חוסר ידע מקשה על הבנת המורכבות בשלבים שונים של התהליך. דוגמה לכך היא פנייה בלשון פנייה שאינה תואמת את בקשת הצעירה (לדוגמה: אישה טרנסית שפונים אליה בלשון "אתה" ולא בלשון "את"), או שימוש בשם הקודם.
ולבסוף, זקוקים צעירים ולצעירות מקהילת הלהט"ב לליווי המותאם להתמודדות הקונקרטית שלהם: סיוע בתהליכי התאמה מגדרית, הנגשת מענה של הביטוח הלאומי על בסיס דיספוריה מגדרית, מציאת קבוצות חברתיות ועוד. שילוב של צרכים ייחודים וחוסר יכולת של המענים הקיימים להתאים עצמם אליהם, מובילים לכך שפעמים רבות צעירים וצעירות מקהילת הלהט"ב מוצאים עצמן ללא מענה הולם. בחלק מהמקרים מדובר במקומות המוכנים לקלוט צעירים וצעירות להט"ב אך מספקים מענה חלקי בלבד, אולם צעירות וצעירים טרנסג'נדרים/ות, נתקלות במקרים רבים במסגרות המסרבות לקלוט אותן אך ורק בשל זהותן המגדרית.
מענים קיימים לצעירים חסרי בית מקהילת הלהט"ב
כיום קיימים בישראל מספר מענים לצעירים ולצעירות חסרי בית מקהילת הלהט"ב:
השפעת מגפת קורונה על דרי הרחוב במדינת ישראל
אוכלוסיית חסרי הבית מאופיינת לעיתים קרובות בהיעדר גישה רציפה לתנאי היגיינה הדרושים למניעת הידבקות במחלות שונות, ובנגישות מצומצמת לטיפול רפואי מוסדר ולתרופות. לפיכך, אוכלוסייה זו פגיעה ומצויה בסיכון גבוה יותר לתחלואה ולתמותה.
קבוצה זו גם עלולה להימצא בסיכון גבוה להידבקות בנגיף הקורונה, בייחוד בתקופה של משבר בריאותי ומשבר כלכלי. ההנחיות בישראל ובעולם, לשם התמודדות עם מגפת הקורונה שנועדו לשמור על בריאות הציבור היו להישאר במרחב הביתי ולהימנע מיציאה לרחוב וממגע עם אחרים. לחסרי בית ודרי רחוב אין אפשרות למלא אחר הנחיות אלה במלואן, כיוון שהם מתגוררים לרוב במרחבים ציבוריים. על כן, הם היו חשופים יותר להידבקות בנגיף, והיו עלולים להדביק אחרים. בנוסף, עקב הניתוק מאמצעי תקשורת, המאפיין פעמים רבות את החיים ברחוב, בנוסף, חלקם לא היו מעודכנים בהנחיות הרשמיות. ועל כן, עלה הסיכון שיפרו את ההנחיות, ויפגעו בבריאותם האישית ובבריאות הציבור. בנוסף, אוכלוסיית חסרי הבית חשופה לסנקציות כספיות ופליליות שנקבעו נגד מפירים של תקנות החירום.
דו"ח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת הצביע על פערים ניכרים בין הטיפול בחסרי בית בזמן משבר הקורונה בישראל ובין מדינות אחרות בעולם. בדו"ח נכתב בין היתר כי בניגוד למדינות אחרות, בישראל לא פעל שום מערך בדיקות ייעודי עבור דרי רחוב ולא היה גורם שמרכז את הטיפול בהם. בנוסף, בעוד שבמדינות רבות נמצאו פתרונות לשיכון דרי רחוב בתקופת המשבר, בישראל לחסרי בית רבים לא נמצא מענה. עוד צוין כי בתל אביב העירייה הייתה מוכנה לשלם לאכסניות וגופים פרטיים אחרים כדי לשכן חסרי בית במהלך המשבר, אך מנהלי אותם מוסדות סירבו לעשות זאת.
משרד הרווחה והרשויות המקומיות פעלו בכמה דרכים מרכזיות, לצורך מתן מענה וסיוע לחסרי הבית בתקופת משבר הקורונה, ולצורך שמירה על ביטחונם: פתיחת גגונים (המשמשים בימי שגרה בעבור לינה בלבד), למשך כל שעות היממה ברציפות. תגבור צוותי העובדים המטפלים בחסרי הבית במסגרות הדיור. הוקצו שלושה סוגי מקומות ייעודיים לבידוד עבור חסרי בית.
על פי הדו"ח, שהוזמן על ידי יו"ר יש עתיד יאיר לפיד, בישראל לא הוקם בזמן משבר הקורונה מערך לביצוע בדיקות לאיתור הנגיף בקרב דרי רחוב. רק בתל אביב ביצעה העירייה, בשיתוף עם בית החולים איכילוב, בדיקות ל-70 חסרי בית, במסגרת בדיקות סקר לאוכלוסיית מבקשי המקלט בדרום העיר. זאת מתוך לפחות אלף דרי רחוב שגרים בעיר.
הילד בעקבות ריפלי
הילד בעקבות ריפלי (באנגלית: The Boy Who Followed Ripley) הוא הרביעי בסדרת הספרים אודות מעללי הפושע למחייתו טום ריפלי, הידועה בקרב המבקרים וחובבי הספרים הללו בשם "ריפליאדה", שנכתבה בידי הסופרת פטרישיה הייסמית'. הספר פורסם באפריל 1980.
תקציר העלילה
בספר, ריפלי ממשיך לחיות בשלווה באחוזתו הצרפתית "בל אומברה" (Belle Ombre) ומעורב בחיי הפשע רק בעקיפין. האידיליה שלו נהרסת כאשר הוא פוגש בנער מתבגר שמתחבא מהמשטרה.
נער אמריקני בן 16, שקורא לעצמו בילי, מגיע לכפר ופונה לריפלי המתגורר בו, בבקשה לעבודה. ריפלי מסכים לספק לנער מעט עבודת גננות ומשכן אותו בחדר האורחים, על אף שנראה לו שהוא מזהה את הנער מהעיתון. בירורים נוספים חושפים ששמו האמיתי של "בילי" הוא פרנק פירסון (Frank Pierson), ושהוא בנו של איל הון אמריקני שנמלט מהמדינה, אשר נפטר לאחרונה.
ריפלי מיד מגלה כי פרנק רצח את אביו, והעניין שלו בנער גובר, אולי משום שראה בו נפש תאומה פוטנציאלית. הוא גם מגלה שפרנק חיפש אותו בכוונה בשביל לבקש עצה לאחר ששמע על המוניטין הרע שלו. ריפלי מארגן לפרנק דרכון מזויף, והם נוסעים לגרמניה, שם הם מגיעים למערב ברלין ושוהים אצל חברו של ריפלי, שותפו לפשע בעבר, ריבס מיינוט (Reeves Minot).
ריפלי מחזיר את הכסף למשפחת פירסון, מעודד את פרנק לחזור למשפחתו שבניו אינגלנד ומלווה אותו בחזרתו. על אף שריפלי השיב לו את ביטחונו והדריך אותו, פרנק מלא ברגשות אשמה, ובנוסף על כך - הוא מתאהב בנערה צעירה, ולא זוכה לקבל ממנה אהבה בחזרה. הוא מנסה להתאבד ולקפוץ מצוק, אותו צוק שממנו הוא דחף בעבר את אביו שהיה מרותק לכיסא גלגלים; לאחר ניסיון ראשון לא-מוצלח הוא מנסה בשנית ומצליח. מזועזע ועצוב על מותו של פרנק, ריפלי חוזר לאחוזתו "בל אומברה".
מוטיבים מרכזיים
הייסמית' מתארת בספר את האווירה המדכאת בגרמניה של המלחמה הקרה והנהנתנות במערב ברלין, בעיקר בקטע שבבר ההומואים. ריפלי מגלה סימפתיה כלפי ההומוסקסואלים שהוא פוגש, בניגוד לתיעוב-העצמי שחש כאשר הוא נמשך בסתר לדיקי גרינליף בספר הכישרון של מר ריפלי. נרמז גם בספר שהתעניינותו של ריפלי בפרנק היא יותר מהתעניינות אבהית, אך הדבר לא נאמר במפורש. מאמציו של ריפלי להגן על פרנק, והעובדה שהוא לא גנב את כספי הכופר שהגיעו לרשותו, בניגוד לאופיו כפושע, מצביעים על סוג של חמלה נטולת רגש שמתעוררת בו, שלא הייתה חלק מאופיו והתנהגותו בספרים הקודמים.
יצחק ברמן
יצחק בֶּרמן (3 ביוני 1913 – 4 באוגוסט 2013) היה פוליטיקאי ומשפטן ישראלי, כיהן כשר האנרגיה והתשתית, חבר הכנסת וכיושב ראש הכנסת.
קורות חיים
יצחק ברמן נולד ב-1913 בברדיצ'ב (אז בשטח פולין), בנם של מרים לבית רוזנבלום והרב יעקב ברמן. בשנת 1920 עלה לארץ ישראל עם הוריו. למד בבית המדרש למורים העברי בירושלים, וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת לונדון ובאינר טמפל והוסמך כעורך דין.
ברמן היה פעיל בבית"ר וקשר קשרים עם יוסף כצנלסון. בשנת 1937 הצטרף לאצ"ל, וסייע לארגון בהגנה על אנשיו בבית המשפט. בשנים 1941–1945 שירת במודיעין בצבא הבריטי והקים רשת ריגול בארצות הבלקן שתפקידה היה לדווח למודיעין הבריטי על תנועות הצבא הגרמני. באופן רשמי הוא השתייך לארגון הקניות של הצבא הבריטי (UKCC), מכיוון שבמודיעין עצמו יכלו לשרת רק אזרחים בריטיים. בשנים 1948–1950 שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת רב-סרן.
שיגור בהתרעה
שיגור בהתרעה הוא אסטרטגיה של מעצמה גרעינית לשגר את הנשק הגרעיני שלה כתגובה להתרעה על טילים שנורו לעברה החשודים כטילים גרעיניים. שיגור בהתרעה, כאשר מערכת ההתרעה אמינה מספיק וזמן התגובה של שיגור טילים קצר מספיק, הוא אמצעי לביצוע מכה שנייה כתגובה למכה ראשונה, ועל ידי כך להשיג השמדה הדדית מובטחת.
יצחק ברמן
קורות חיים
בשנים 1950–1954 כיהן כיועץ משפטי ואחר-כך כמנכ"ל מפעלי קייזר פרייזר בחיפה. משנת 1954 עבד כעורך דין ונוטריון עצמאי בתל אביב.
שיגור בהתרעה
הסיכון בדוקטרינת שיגור בהתרעה הוא טעות טכנית או פירוש לא נכון של אמצעי חישה העשוי לצד החושש שהוא מותקף לכאורה לשגר את הנשק הגרעיני שלו אל היריב. היריב, בהנחה שהוא בעל יכולת מכה שנייה, בין אם באמצעות שיגור בהתרעה ובין אם באמצעים אחרים כצוללות טילים בליסטיים, צפוי לתקוף בחזרה וכאשר שורר מצב אסטרטגי של השמדה ההדית מובטחת שני הצדדים יושמדו.
יצחק ברמן
קורות חיים
משנת 1951 היה חבר מפלגת הציונים הכלליים. ב-1964 היה ליו"ר מזכירות סניף המפלגה בתל אביב, וב-1968 עמד ראש ועדת הבחירות המרכזית של המפלגה הליברלית. ב-1974 מונה ליו"ר המזכירות הארצית של המפלגה. ברמן נחשב בין הגורמים היוניים יותר במפלגה הליברלית יחד עם שלמה להט וישראל פלד והתנגד לעיבוי ההתנחלויות.
בשנת 1972 מונה לחבר מליאת רשות השידור. בשנת 1977 נבחר לכנסת התשיעית מטעם רשימת הליכוד. הוא עמד בראש ועדת הכנסת ולאחר שיצחק שמיר נתמנה לשר החוץ נבחר במרץ 1980 ליושב ראש הכנסת, תפקיד בו כיהן עד 1981. לאחר הבחירות לכנסת העשירית כיהן כשר האנרגיה והתשתית.
בשנת 1986 היה ממייסדי מפלגת המרכז הליברלי. ברמן פעל במפלגה אף על פי שלא ביקש להיות מועמדה לכנסת. הוא תמך בקבוצה של יצחק יצחקי ועל רקע זה התעמת עם שאר ראשי המפלגה בוועידת ייסוד המפלגה. בנובמבר 1986, נבחר לתפקיד יו"ר הנהלת המפלגה במקום שלמה להט שפרש מהתפקיד. ביוני 2013 ציין את יום הולדתו המאה, ואמר בריאיון לנחמה דואק: "היו לי חיים טובים, אין לי אמביציה שיזכרו אותי אחרי לכתי ואני לא מניח שיזכרו אותי. היה איש ואיננו עוד. זהו". ברמן היה עורך הדין הפעיל המבוגר ביותר הרשום בספר עורכי הדין. הוא הקפיד לשלם את דמי החבר שלו מדי שנה, גם בגילו המופלג.
יצחק ברמן היה רווק והתגורר בשנותיו האחרונות בבית אבות בתל אביב. גיסו היה דוד צבי פנקס.
נפטר ב-4 באוגוסט 2013 בגיל 100. נטמן בחלקת גדולי האומה בהר הרצל.
קישורים חיצוניים
עם מותו:
Obsessed
Obsessed (בעברית: אובססיבי) הוא שיר של הזמרת האמריקאית מריה קארי מתוך אלבומה Memoirs of an Imperfect Angel. הוא נכתב והופק על ידי קארי עצמה, דה-דרים וכריסטופר סטיוארט ושוחרר כסינגל הראשון מהאלבום תחת חברת התקליטים איילנד רקורדס.
השיר שואב השראה מז'אנרים כמו R&B והיפ-הופ ובנוי סביב קו באס. בנוסף השיר גם מכיל מחיאות כפיים מוקלטות וגם אוטו טיון מה שהביא לביקורות שליליות. מבחינה לירית השיר מדבר על הסכסוך שלה עם הראפר אמינם אף על פי ששמו לא מוזכר במפורש בשיר.
קבלה
השיר קיבל ביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה שטענו כי מדובר בשיר יוצא דופן מהאלבום. חלק מהמבקרים ציינו לטובה את המילים המתחכמות והביטים החזקים אם כי הרבה מבקרים ציינו לרעה את השימוש של הזמרת באוטו טיון. השיר עורר רעש רב בגלל הנושא בו הוא עוסק מה שהביא לאמינם עצמו לכתוב שיר תגובה לשיר תחת השם "The Warning".
הצלחה
השיר הגיע בשיאו למקום ה-7 בארצות הברית מה שהפך לשיר ה-27 של הזמרת שמגיע לעשירייה הפותחת במצעד מה שהופך אותה לאמן החמישי בהיסטוריה עם הכי הרבה שירים שהגיעו לעשירייה הפותחת במצעד. השיר לא שוחרר בכל אירופה מכיוון שחברת התקליטים של מריה רצתה לתת תשומת לב לסינגל השני של האלבום "I Want to Know What Love Is". השיר הגיעה לעשירייה הפותחת גם בצרפת ואיטליה, ול-20 העליונים ביפן, אוסטרליה, בלגיה וקנדה.
בשנת 2019 זכה השיר להצלחה מחודשת, תוך ששומש מיליוני פעמים בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר בוים על ידי ברט רטנר אשר קארי עבדה איתו על קליפים אחרים בעבר. במהלך הקליפ נראית קארי שהיא נעקבת באובססיביות אחרי ראפר אותו היא מגלמת בעצמה. לשיר יצאו שני קליפים כאשר קליפ אחד הוא הקליפ המקורי ואילו השני הוא קליפ לגרסת הרמיקס של השיר בשיתוף הראפר ג'וצי מאנה. הקליפ לשיר צולם במלון פלאזה וברחובות ניו יורק. לפני יציאת הקליפ דלפו מספר תמונות מתוך הקליפים ביניהם קארי מחופשת לגבר אשר לבושו הושווה ללבוש של הראפר אמינם. בנוסף בקליפ יש גם מספר אזכורים לסרט ילדות רעות. על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו קארי במהלך התוכנית "The Today Show" ובמהלך סיבוב ההופעות "Angels Advocate Tour".
פוגרום ליסבון
פוגרום ליסבון ידוע גם כטבח של ליסבון או טבח חג הפסחא, התרחש בין ה-19 ל-21 באפריל 1506, בליסבון, פורטוגל. באירוע אלים זה נרדפו ונהרגו בין 2,000-4,000 יהודים אנוסים לאחר שהואשמו בכפירה. אספסוף של קתוליים מקומיים ומלחים זרים, שספינותיהם עגנו באותו זמן בנמל, רדפו ורצחו במשך שלושה ימים יהודים שהסתובבו ברחובות או הסתגרו בבתיהם או בבתי כנסת. רבים מהם נשרפו בכיכר רוּסִיוּ או על גדות נהר טחו. המלך מנואל הראשון נחרד ממעשי הטבח והורה להעניש את האשמים. כ־500 מהפורעים הוצאו להורג בהוראת המלך ומנזר שהיה אחראי להסתה נגד האנוסים נסגר לשמונה שנים. הסוחרים והמלחים הזרים הצליחו לחמוק ללא עונש לאחר שברחו עם הביזה בספינותיהם זמן קצר לאחר הטבח. תקרית זו התרחשה שלושים שנה לפני הקמת האינקוויזיציה הפורטוגזית ותשע שנים לאחר הטבלת יהודי פורטוגל לנצרות הקתולית ב-1497
ב-2006 הוקמה בליסבון אנדרטה ליד כיכר רוסיו, לזכר הקרבנות היהודים.
הפוגרום
אותה תקרית הביאה לגל של אלימות קשה כלפי הנוצרים החדשים, שהפכו בבת אחת לשעיר לעזאזל. הנזירים הדומיניקניים הבטיחו מחילה בגין חטאים שביצעו במהלך מאה הימים הקודמים, לאלה שיהרגו את "הכופרים". במשך שלושה ימים, קהל של יותר מ־500 איש (רבים מהם מלחים ממחוזות הולנד, ומפרוסיה) יצאו לרחוב, חמושים בחרבות וסכינים, ושיספו למוות נוצרים חדשים שהסתובבו ברחובות. גופותיהם הובלו לכיכר רוסיו, שם נשרפו. ביום הראשון לפרעות נרצחו באלימות יותר מ-500 איש.
לא היה מי שיעצור את ההמון הזועם. עקב מגפת הדבר, עזבו המלך, שריו ופקידי בית המשפט את ליסבון, ועברו עוד קודם לאברנטש, ובשלב ראשון לא ידעו על קיום הטבח. כאשר נודע למלך מנואל הראשון על האירוע בליסבון, הוא שלח שומרים ושופטים כדי לנסות לשים קץ למרחץ הדמים. בינתיים בליסבון הקבוצה הקטנה של הרשויות שנכחה במקום לא הצליחה להתערב, ככל שהקהל גדל והאלימות התפשטה. עד יום שני, 20 באפריל 1506, הצטרפו עוד רבים מקומיים להמון, שהמשיכו לטבח באלימות רבה עוד יותר. הנוצרים החדשים, שכבר לא נמצאו ברחובות, נגררו מבתיהם ומהכנסיות, ויחד עם נשותיהם, בניהם ובנותיהם, נשרפו בכיכרות הציבוריות חיים או מתים. אפילו התינוקות לא ניצלו, שכן הקהל קרע אותם לגזרים או השליך אותם על הקירות. ההמון המשיך לבזוז את הבתים וגנב את כל הזהב, הכסף והמצעים שיכלו למצוא. יותר מאלף איש נהרגו ביום השני.
ג'ון אינמן
פרדריק ג'ון אינמן (באנגלית: Frederick John Inman) (28 ביוני 1935 - 8 במרץ 2007) היה שחקן טלוויזיה אנגלי.
ביוגרפיה
אינמן נולד בפרסטון, בלנקשייר שבאנגליה. כשהיה בן 12 עברה משפחתו לבלקפול, שם אמו ניהלה אכסניה ואביו היה ספר.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה ב-1970 בסדרה "Two In Clover". ב-1972 התבקש להופיע בצילומי הפיילוט של "מישהו מטפל בך?". הופעתו כללה תפקיד זוטר, אולם במהרה הוא התבקש לצעוד לקדמת הבמה, ודמותו קיבלה "נפח". אינמן גילם את "מיסטר המפריז" בתפקיד שבו התנסה במציאות, שכן בגיל 17 עבד בעיצוב חלונות ראווה.
תפקידו כמר המפריז זיכה אותו בתואר "איש השנה ב-BBC" בשנת 1976, וקוראי ה-TV TIMES זיכו אותו בתואר "האישיות הקומית".
בשנים 1980–1981 כיכב גם בגרסה האוסטרלית של הסדרה ובשנת 1977 בסרט המבוסס על הסדרה.
לאחר "מישהו מטפל בך"
לאחר סיום התוכנית, נודע שמו של אינמן כאמן פנטומימה בסוגה הנקראת pantomime dame, והופיע בלמעלה מ-40 הפקות. ב-2004 הופיע שוב בטלוויזיה בסדרות "Doctors" ו-"Revolver". ב-23 בדצמבר מיסד את יחסיו עם בן זוגו מזה 35 שנה, רון לינץ'.