cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיסקו סאוור
המשקה בתרבות
בשנת 2009, לאחר שהתפרסמה פרשה הריגול בין צ'ילה לפרו, בה הואשמו שני קציני צבא צ'יליאנים בניסיון לשחד קצין חיל אוויר של פרו במטרה לקבל ממנו מידע סודי, התבדח הקומיקאי המקסיקני אדאל רמונס ואמר כי המטרה האמיתית לריגול הצ'יליאני בפרו היה כדי ללמוד כיצד יוצרים פיסקו סאוור. (בספרדית: "¿Qué quieren espiar los chilenos? ¿Cómo hacer pisco sour?").
יאסוף
כפר יאסוף או יאסוף (בערבית: ياسوف) הוא כפר פלסטיני, הנמצא בנפת סלפית שבשומרון, בין אריאל לבין כפר תפוח, בקרבת נופי נחמיה, כ-12 ק"מ מדרום-מזרח לשכם. לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית יאסוף מנתה 1,967 תושבים בשנת 2016.
היסטוריה
בכפר נמצאו חרסים מתקופת הברזל (מאות 8 ו-7 לפנה"ס, ימי ממלכת ישראל ולאחר מכן השלטון האשורי), התקופה ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, הצלבנית, האיובית, הממלוכית והעות'מאנית המוקדמת.
מצפון מזרח ודרום מערב לכפר ישנן בתי קברות קדומים הכוללים קברים חצובים בסלע, חלקם עם ארקוסוליום.
העת העתיקה
מוצע לזהות את יאסוף עם יישוב ישראלי קדום בשם "ישב" הנזכר בחרסי שומרון.
בתקופה הרומית, הכפר היה לאחד השווקים המרכזיים לפירות, ירקות ודגנים בצפון הרי יהודה, דרום השומרון, ואזור לוד. הכפר נזכר בשמו הנוכחי בספר יהושע השומרוני, וגם בכרוניקה השומרונית, שם שמו נכתב כ"יוספה". על-פי טקסטים שומרונים, הכפר היה מקום מושבם של כהנים גדולים.
ימי הביניים
בתקופה הצלבנית, העאלם ט'יא א-דין (1173–1245) כתב כי ישנו מסגד כפרי ביאסוף, מה שמעיד על קיומה של אוכלוסיה מוסלמית משמעותית בכפר באותה העת. הוא ציין כי כמה מחסידיו של התיאולוג והסגפן המוסלמי אבן קודאמה מתגוררים בכפר.
הגיאוגרף המוסלמי יאקות אל-חמאווי (1179–1229) תיאר את יאסוף כ"כפר של נבלוס במחוז פילסטין. הוא ידוע בשפע הרימונים שבו".
התקופה העות'מאנית
בשנת 1870, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, וכתב:.
בתקופת המנדט הבריטי
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת שכם. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, ביאסוף הייתה אוכלוסייה של 172 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 61 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 257 תושבים, כולם מוסלמים.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, היישוב נכלל בשטח המדינה הערבית, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, עבר משליטה בריטית לירדנית.
לאחר 1967
ביוני 1987 הוכרז שטח בגודל כ-500 דונם המצוי מצפון ליאסוף אדמות מדינה. 19 מתושבי יאסוף הגישו ערר נגד ההכרזה בטענה שאלו אדמות חקלאיות שהם מעבדים. הערר נדחה ביוני 1989 על ידי ועדת העררים שליד בית המשפט הצבאי ברמאללה, שציינה בין השאר כי רוב השטח מושא ההכרזה אינו ראוי לעיבוד. בעקבות בדיקה שערך בשנת 2011 הצוות לתיחום אדמות המדינה ("צוות קו כחול"), שונו גבולות השטח שהוכרז בתחילה אדמות מדינה ו"נגרעו" ממנו שטחים שהוכח שהם בבעלות תושבי הכפר. בשנת 1999 פלשו מתנחלים לשטח והחלו בהקמתו של מאחז "תפוח מערב", על מקרקעין בלתי מוסדרים שייעודם חקלאי באותו אזור. בשנת 2015 ארגון "יש דין" עתר לבג"ץ בשם תושבי יאסוף, שהמאחז יושב על אדמות פרטיות שלהם. בג"ץ הורה להרוס את 17 המבנים שבו. המבנים נהרסו ב-17 ביוני 2018.
לטענת תושבי הכפר, בספטמבר 2002 הגיעו מתנחלים מכפר תפוח לקטוף זיתים מאדמות הכפר ובמקום פרץ עימות עם קוטפים פלסטינים ועם פעילת שלום מ"תנועת הסולידריות הבינלאומית". לאחר עימות נוסף הוכרז האזור כשטח צבאי סגור.
ב-11 בדצמבר 2009 הוצת מסגד חסן חאדר בכפר ורוססו עליו כתובות: "היכונו לתג מחיר", ו"נשרוף את כולכם". המעשה עורר גינויים חריפים בישראל ובעולם. בעקבות ההצתה ביקר הרב הראשי לישראל יונה מצגר במסגד והביע סלידה וזעזוע מן המעשה, המנוגד להלכה היהודית. נוכח איומים לפגוע בתגובה בבתי כנסת במדינות מוסלמיות הוסיף הרב כי הוא "יכול לקוות שאם חס וחלילה יקרה דבר כזה מהצד השני, גם המוסלמים יביעו סלידה". כמו כן נועדו עשרות רבנים אחרים, בראשות הרב מנחם פרומן, עם נכבדי הכפר, ותרמו ספרי קוראן במקום אלה שנפגעו בשריפה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החל הכפר לסבול באופן קבוע מפלישות והתנכלויות של מתנחלים, במסגרת פעולות "תג מחיר", בין השאר אירועים של יידוי אבנים, הצתות או השחתה של כלי רכב ומטעים.
לויס לאורי
לוֹיס לאורי (באנגלית: Lois Lowry; נולדה ב-20 במרץ 1937) היא סופרת ילדים אמריקאית. ספריה של לאורי מופנים לגילאים שונים, ואינם נמנעים מעיסוק בנושאים קשים כגון מחלת הסרטן או השואה. עם זאת, לאורי היא יוצרת הסדרה המצליחה והמשעשעת, "אנסטסיה קרופניק" המיועדת לילדים בגיל בית הספר היסודי. ספריה של לאורי תורגמו לשפות רבות, ביניהן עברית, ולאורי זכתה פעמיים במדליית ניוברי, פרס אמריקאי יוקרתי לספרות ילדים. פעם על ספרה "מונה מספר לכוכבים" (1989) המספר את סיפור הצלת יהודי דנמרק במהלך השואה, ופעם על ספרה "המעניק" (1993), ספר ראשון מתוך סדרה בת ארבעה ספרים, המספר את קורותיו של ילד החי בחברה אוטופית לכאורה, שבה כל העימותים בין בני האדם נפתרו.
חייה
לאורי נולדה בהונולולו שבהוואי בשם לויס אן הָמֶרסברג (Lois Ann Hammersberg). היא הייתה האמצעית מבין שלושת ילדיהם של רוברט וקת'רין המרסברג. אביה היה רופא שיניים ששירת בצבא ארצות הברית, ובילדותה נדדה לאורי במקומות רבים בעקבות עבודתו של אביה. בין היתר שהתה המשפחה לאחר מלחמת העולם השנייה בין 1948 ל-1950 ביפן. לאחר שסיימה את חוק לימודיה בבית ספר תיכון בניו יורק התחילה לאורי לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בראון, בשנת 1954. בשנת 1956, בהיותה בת 19, נישאה לחבר ללימודים בשם דונלד לאורי, והפסיקה את לימודיה.
לאורי הביאה לעולם ארבעה ילדים מנישואיה לדונלד, שהיה קצין בצבא ארצות הברית. בעקבותיו נדדה המשפחה במקומות שונים בארצות הברית בהם הוצב. לאחר מספר שנים סיים דונלד את שירותו הצבאי, והחל ללמוד משפטים. לאחר שסיים את לימודי המשפטים התיישבה המשפחה, בשנת 1963, בפורטלנד במדינת מיין.
לאחר שילדיה גדלו, החליטה לאורי להשלים את השכלתה, וסיימה לימודי תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטת דרום מיין בשנת 1972. בתקופה זו החלה גם לעבוד כצלמת ועיתונאית עצמאית. היא התמחתה בצילום ילדים, וביצירת כתבות מצולמות על נושאים הקשורים בילדים ונוער. בתקופה זו משכה עבודתה את תשומת לב אנשי הוצאת הספרים הגדולה "האוטון מיפלין" ואלו עודדו אותה להוציא לאור את ספרה הראשון.
בשנת 1977 הוציאה לאורי לאור את ספרה הראשון, "קיץ למות בו" (A Summer to Die), המספר את סיפורן של שתי אחיות, שאחת מהן חולה בלוקמיה. ספר זה היה מבוסס על ניסיון החיים של לאורי, שאחותה הלן, המבוגרת ממנה בשלוש שנים, מתה מסרטן בהיותה בת 28. הספר הצליח, והביא לכתיבת ספרים נוספים ולהכרה בכשרונה של לאורי, שהייתה אז בת ארבעים, כסופרת וצלמת. הצלחה זו הביאה לניתוק מבעלה, ובשנה בה יצא הספר לאור התגרשה לאורי.
לאחר גירושיה עברה לאורי לגור בקיימברידג' שבמסצ'וסטס, שבה גרה לתקופה קצרה בעת שבעלה למד באוניברסיטה. היא מקדישה את חייה לכתיבה ולטיפול במשפחתה ובחיות המחמד שלה. בשנת 1995 עברה טרגדיה נוספת כאשר בנה ג'ון, שהיה טייס קרב בצבא ארצות הברית, נהרג בהתרסקות מטוסו.
יצירתה
ספריה של לאורי מיועדים לגילאים שונים, כתובים בסגנונות שונים, ועוסקים בנושאים שונים. סדרת "אנסטסיה קרופניק" (Anastasia Krupnik) המצליחה היא סיפור משעשע על ילדה דעתנית וממושקפת בת 10, בעוד שסדרת "המעניק" היא מעין מדע בדיוני המתרחש בעולם דמיוני, בו נפתרו כל הקונפליקטים בין בני אנוש, באמצעות חוקים, אך ילד בן 12 ושמו ג'ונס מגלה כי מאחורי החזות האידילית מסתתר עולם אפל. לאורי אינה מתחמקת מהתמודדות עם נושאים קשים כמוות, מחלה או השואה. גם סדרות משעשעות יותר, המיועדות לקוראים צעירים, כסדרת "אנסטסיה קרופניק" או סדרת "גוני גרין" אינן מתחמקות מעיסוק בנושאים קשים.
על פי הסופרת, כל ספריה עוסקים באותו נושא כללי: חשיבות הקשרים בין בני אנוש, והתפקיד שמשחקים בני אדם בחייהם של בני האדם אחיהם.
יחסי סנט וינסנט והגרנדינים–צרפת
יחסי סנט וינסנט והגרנדינים–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין סנט וינסנט והגרנדינים לבין הרפובליקה הצרפתית.
סקירה כללית
משלחת מסנט וינסנט והגרנדינים, בהובלת שר הבריאות, השתתפה בכנס COP21 שהתקיים בלה בורז'ה מ-30 בנובמבר עד ל-12 בדצמבר 2015 ונושאו היה התנגדות להתחממות הגלובלית ושינוי האקלים. סנט וינסנט והגרנדינים, כמו רוב שכנותיה הקריביות, חתמה על הסכם פריז מוקדם מאוד והייתה אחת הראשונות בעולם לעשות כן.
המדינה נמצאת תחת פיקוח של היועץ הצרפתי לשיתוף פעולה אזורי שמקום מושבו בסנט לוסיה. צרפת מחזיקה סניף של אליאנס פרנסאייז (משרד ובית ספר לתרבות הצרפתית) בקינגסטאון, ברוב שנות הלימודים בבית הספר לומדים בין 200 ל-300 תלמידים. רוב הסיוע הצרפתי בסנט וינסנט והגרנדינים נעשה דרך האיחוד האירופי באמצעות קרן הפיתוח האירופית (EDF).
סאו פרנסיסקו דו סול
סאו פרנסיסקו דו סול (בפורטוגזית: São Francisco do Sul) היא העתיקה בערי דרום ברזיל והשלישית בגילה בברזיל כולה. בעיר מתגוררים כ-39,000 תושבים ושטח השיפוט שלה הוא 493 קמ"ר. העיר ממוקמת במדינת סנטה קטרינה.
שטחה של העיר מחולק בין היבשת - חצי האי סאי (Saí) - לבין האי של סאו פרנסיסקו. בין חלקיה של העיר נמצא מפרץ בביטונגה הנשפך לאוקיינוס האטלנטי. מרכז העיר ממוקם על האי ובאזור היבשת מפוזרים מספר כפרים. במפרץ עצמו 24 איים ורובם נמצאים תחת שיפוטה של העיר.
בנייניה ההיסטוריים של העיר נשתמרו היטב והעיר מהווה נכס תרבותי וארכיטקטוני חשוב למדינה. כמו כן בעיר נמצא נמל ימי מהגדולים והוותיקים בסנטה קטרינה, ואוניברסיטה למדעי הים.
היסטוריה
בשנת 1504 גילה האציל הצרפתי בינו פולמייה דה גונוויל את המקום בו נמצאת סאו פרנסיסקו - חצי האי סאי, במקום בו נמצא כיום הכפר וילה דה גלוריה. המקום הפך מושבת קבע פורטוגזית רק בשנת 1641. בשנת 1847 זכתה סאו פרנסיסקו למעמד עיר.
תיירות
לאי רצועת חוף ארוכה ובחלקים ממנה פראית. החופים ומזג האוויר הנוח בעיר מושכים תיירים רבים מהאזורים העירוניים בסביבה לשכונות המגורים הקרובות לים. העיר העתיקה ומוזיאון הימאות מהווים גם הם אטרקציה תיירותית.
אולואה
נהר אולואה (בספרדית: Ulúa) הוא נהר במערב הונדורס. הוא מתחיל מהאזור ההררי המרכזי של המדינה, קרוב ללה פאס ומתמשך צפונה כ-240 קילומטר, עד לקצה המזרחי של מפרץ הונדורס. בדרך, מצטרפים אליו נהר Sulaco, נהר Jicatuyo, נהר Otoro ונהר Chamelecón.
עמק נהר אולואה מפורסם בכלי הקלציט המעוטרים שלו, המתוארכים לתקופת המאיה. אחד מהם נמצא באוסף של המוזיאון הבריטי.
משה לנדא (איש חינוך)
משה לנדא (לנדאו) (6 בפברואר 1917, י"א בטבת תרע"ז, קרקוב, פולין – 4 בינואר 2009, ח' בטבת תשס"ט, תל אביב) היה מחנך ישראלי, מורה להיסטוריה ומייסד תיכון עירוני ה' בתל אביב.
ביוגרפיה
לנדא נולד בשנת 1917 בעיר קרקוב שבפולין, כבן בכור להוריו יהודה לייב, שהיה סוכן ביטוח, ורבקה (רגינה) לבית גרינברג. הבית היה בית דתי ציוני, האב נהג לקרוא בתורה בבית הכנסת. בביתו דיבר עברית עם אביו ופולנית עם אמו. בשבע שנות לימודיו הראשונות למד ב"חדר עברי" ולאחר מכן עבר ללמוד בגימנסיה העברית בקרקוב, שם סיים בהצטיינות את לימודיו התיכוניים; בחינות הבגרות כללו גם בחינה בעברית. כתלמיד מצטיין זכה במלגת לימודים באוניברסיטה העברית בירושלים. הוא עלה לארץ ישראל בספטמבר 1936 בסרטיפיקט של סטודנט ולמד היסטוריה. בשנת 1941 סיים תואר שני M.A., ולימים, בשנת 1973, קיבל מהאוניברסיטה העברית תואר דוקטור, על עבודה בנושא "היהודים כמיעוט לאומי בשנותיה הראשונות של פולין העצמאית (1918–1926)" (העבודה עובדה לספר "מיעוט לאומי לוחם", שראה אור ב-1986 בהוצאת מרכז זלמן שזר). בשנת 1946 נישא לתרצה לבית דוידזון.
פעילות ציבורית
בנעוריו היה פעיל מאוד בתנועת הנוער "עקיבא" תנועה שערכי הציונות והיהדות היו נר לרגליה. בתנועת "עקיבא" שימש כמדריך בקן בקרקוב, וכאשר סיים את לימודיו בתיכון הקדיש שנה לעבודה בתנועה בארגון קינים ביישובים שונים בגליציה. לנדא פעל להנצחת עיר הולדתו קרקוב, שמרבית יהודיה (בהם הוריו) הושמדו בשואה. בין השאר בהקמת קרן מלגות לתלמידים על שם נספים בשואה ובני משפחותיהם.
פעילות חינוכית
מיד עם סיום לימודיו, בשנת 1942, החל את פעילותו כמורה ומחנך בבית הספר הריאלי סניף קריית מוצקין. בשנת 1945 קיבל לידיו את ניהול בית הספר התיכון בחדרה, אשר בוגריו היו לאחר שנים ראשי העיר לדורותיהם. בשנת 1951 עבר להתגורר בתל אביב ולימד שנה אחת בגימנסיה הרצליה. בשנת 1952 פנתה אליו עיריית תל אביב בבקשה להקים ולנהל את בית הספר התיכון העירוני החדש תיכון עירוני ה'. הוא ניהל אותו במשך 33 שנה. בשנים אלו חינך דורות של תלמידים להומניזם יהודי, דמוקרטיה וליברליזם. הקנה ערכי מסורת וחתירה למצוינות מחד וסיוע לחלש ולשונה. ערכיות, חברות, נאמנות ומסירות לתלמידים ולמורים, הסברת פנים בחיוך, בהומור, ברגישות ובסלחנות. דוגמה אישית של מורה הרואה בתפקידו ייעוד, שצייד את תלמידיו בכלים לבניית חיים מלאי משמעות ועניין. לנדא היה ראש ועד מנהלי התיכונים בתל אביב ופעל רבות לביסוס החינוך בעיר.
בדצמבר 1989 התאלמן מאשתו תרצה. לנדא נפטר בינואר 2009, בסמוך למלאת לו 92. נקבר לצד אשתו בבית העלמין קריית שאול.
ספריו
ספר שירים שכתב בצעירותו, שהתגלו לאחר מותו:
פרסים
על פועלו בקידום החינוך בתל אביב ועל מחקריו זכה בפרסים רבים.
התזמורת הסימפונית של וירג'יניה
התזמורת הסימפונית של וירג'יניה היא תזמורת אמריקאית מחוזית, שמקום מושבה הקבוע בהאמפטון רודס, וירג'יניה. התזמורת מופיעה בכמה אתרים בווירג'יניה, בהם אולם קרייזלר בנורפוק ומרכז פרגוסון לאמנויות בניופורט ניוז.
התזמורת הוקמה בשנת 1920 כתזמורת הסימפונית של נורפוק ובמשך זמן מה הייתה התזמורת האמריקאית היחידה בין בולטימור לאטלנטה. בעקבות המשבר הכלכלי והנסיגה של שנות ה-70', התמזגה תזמורת נורפוק עם התזמורת הסימפונית של פנינסולה ותזמורת הטיילת של וירג'יניה והגיעה לצורתה הנוכחית בשנת 1979.
בין מנהליה המוזיקליים של התזמורת בשנים עברו היו הנרי קואלס וייטהד, אדגר שנקמן, ראסל סטנגר וג'ואן פאלטה. בספטמבר 2021 התמנה אריק יאקובסן למנהל המוזיקלי ה-12 של התזמורת.
אתה חושב שאתה חכם (סדרת משחקים)
אתה חושב שאתה חכם היא סדרת משחקי מחשב הומוריסטיים בסגנון שעשועון טריוויה בעלת 4 כותרים אשר פותחו בין השנים 1998–2001 על ידי שתי חברות ישראליות: פקאן הפקות בע"מ ומשגב מערכות. המשחק מבוסס על סדרת המשחקים You Don't Know Jack.
המשחק הראשון שיצא בסדרה הוא אתה חושב שאתה חכם ובעקבות הצלחת המשחק יצאו אחריו משחקים נוספים באותו הסגנון כגון: אתה חושב שאתה חכם - ילדים, אתה חושב שאתה חכם - ספורט והמשחק האחרון בסדרה אתה חושב שאתה חכם 2. בכל המשחקים בסדרה הקריין הוא טל פרידמן חוץ מהמשחק המיועד לילדים, בו הקריין הוא משה פרסטר. המשחק היה מוכר כמעט בכל בית בישראל שכן הרבה חברות גדולות בארץ היו נוהגות לתת את המשחק לעובדים שלהם כשי לחג.
מהלך המשחק
המשחק שונה ממשחקים 'מסורתיים' יותר בכך שההומור מתחיל כבר בשלב ההתקנה. בזמן התקנת המשחק יתחיל הקריין לדבר ולהגיב בהתאם לזמן שלוקח להתקנה להסתיים. בסוף ההתקנה יודיע הקריין על סיום ההכנות וניתן יהיה להתחיל לשחק.
עם פתיחת המשחק ניתן לבחור את כמות השחקנים (עד שלושה), שיתמודדו אחד מול השני על מנת לצבור כמה שיותר כסף. לאחר מכן יש להזין את שמו ואת מינו של כל מתמודד. במידה שהשחקן יאחר להזין את שמו יוקלד עבורו שם אקראי. אחר כך יהיה על המשתתפים לבחור בין 18 שאלות (משחק ארוך) עד 6 שאלות (משחק מהיר). בסוף הגדרת המשחק יגיע הסבר לפיו לכל מתמודד יוגדר מקש על המקלדת המהווה את הזמזם שלהם.
במהלך המשחק יבחר כל משתתף נושא בתורו, כשלכל נושא מוגדרת רמת קושי וסכום זכייה במקרה של תשובה נכונה (הסכומים בדרך כלל נעים בין 1,000 עד 3,000 שקלים/דולרים). לאחר שהנושא נבחר יקריא הקריין שאלה ולאחר מכן יינתנו לכל השחקנים כ-10 שניות "ללחוץ על הזמזם". לאחר לחיצה על הזמזם, רק השחקן שלחץ יוכל לענות ויהיה עליו לבחור בין ארבע תשובות לשאלה. במידה שהתשובה נכונה, הוא יזכה בסכום השאלה שהוגדר מראש, ובמידה שיטעה יפסיד כמות מסוימת של כסף ולא יוכל לענות יותר, ושאר המתמודדים יוכלו לענות במקומו. לאחר זכייה עוברים לבחירת הנושא של השחקן הבא. במידה שכולם טועים יעיר על כך הקריין ובחירת הנושא תעבור לשחקן הבא בתור.
שמות השחקנים
כאשר מקלידים שם שנחשב למילה בוטה או גסה, הקריין יגיב בהתאם. במשחק הוכנסו שמות נפוצים והקריין פונה אליו בשמם.
תאריכים וזמנים מיוחדים
כשהמשחק מופעל הוא יכול לזהות את השעה והתאריך במחשב, מה שגורם להתנהגות שונה של המשחק מהרגיל. ההתנהגות הזאת באה לידי ביטוי במשפטים שהקריין אומר לפני שהמשחק מתחיל. ההתנהגות הזאת לא משפיעה על המשחק באופן ישיר, שכן זה רק אפיקומן.
ארון אקהרט
אהרון אדוארד אקהרט (באנגלית: Aaron Edward Eckhart; נולד ב-12 במרץ 1968) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. לאחר שהשתתף במספר סרטים, התפרסם אקהרט כשגילם רוצח נשים סוציופט בסרט הקומדיה השחורה "בחברת הגברים" (1997). אקהארט זכה להכרה נוספת בתור ג'ורג' בסרט "ארין ברוקוביץ'" (2000), ולאחר מכן קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב על גילומו של ניק ניילור בסרט "תודה שעישנתם" (2005). בשנת 2008 גילם את הארווי דנט / דו פרצוף בסרט שובר הקופות של כריסטופר נולאן "האביר האפל", בשנת 2014 גילם את אדם פרנקנשטיין בסרט הפנטזיה "אני, פרנקנשטיין", בשנת 2016 גילם את הטייס ג'פרי "ג'ף" סקילס (אנ') בסרטו של קלינט איסטווד "סאלי: נס על ההדסון" ובשנת 2019 גילם את הגנרל ג'יימס דוליטל בסרטו של רולנד אמריך "הקרב על מידוויי".
ביוגרפיה
אקהרט נולד בקופרטינו, קליפורניה, בנם של מרי מרת'ה ג'ונס, סופרת, אמנית ומשוררת ושל ג'יימס קונרד אקהרט, מהנדס מחשבים. הוא הצעיר מבין שלושה אחים, ג'יימס לורנס ואדם אקהרט. אביו הוא ממוצא גרמני-רוסי, ואילו אמו ממוצא אנגלי, גרמני וסקוטי.
הוא חבר בקהילה המורמונית ונשלח מטעמה כשליח בצרפת ושווייץ למשך שנתיים. בשנת 1981 עבר עם משפחתו לאנגליה בעקבות עבודתו של אביו. במהלך שהותם בממלכה המאוחדת, המשפחה הסתובבה ברחבי סארי, אנגליה, והתגוררה בעיירות כמו קובהאם (אנ'), ריפלי (אנ') ווולטון על התמזה (אנ').
אקהרט למד בבית ספר הקהילתי אמריקאי בסארי, שם הופיע לראשונה על במה בהפקה בית ספרית בתור הדמות צ'ארלי בראון.
בסתיו של שנתו האחרונה, אקהרט עזב את בית הספר כדי לעבוד בבית קולנוע. הוא בסופו של דבר קיבל את את תעודת הבגרות שלו באמצעות קורס חינוך מקצועי. בשנת 1988, אקהארט חזר לארצות הברית ונרשם ללימודי קולנוע באוניברסיטת בריגהאם יאנג-הוואי (אנ') בהוואי, אך מאוחר יותר עבר לאוניברסיטת בריגהאם יאנג (BYU) בפרובו, יוטה. הוא סיים את לימודיו ב-1994 עם תואר ראשון באמנויות יפות. הוא גם למד משחק בסטודיו ויליאם אספר (אנ').
קריירה
ב-2001 שיחק בסרט הדרמה של שון פן "שבועה". ב-2002 שיחק בדרמת המסתורין "מכתבי אהבה". ב-2003 שיחק אקהרט בסרט האסונות "שעת אפס" ובסרטו של רון הווארד "הנעדרת", כמו כן שיחק בסרט "צ'ק פתוח". ב-2004 שיחק במותחן "החשוד הנעלם".
בשנת 2006 קיבל אקהרט מועמדות לפרס גלובוס הזהב על משחקו בקומדיה "תודה שעישנתם", כמו כן הוא השתתף בסרטו של בריאן דה פלמה "הדליה השחורה". ב-2007 שיחק בקומדיה "אהבה בתפריט" ובקומדיה "ביל".
בשנת 2010 בסרט עטור השבחים "מחילת הארנב". בשנת 2011 שיחק תפקיד ראשי בסרט "פלישה עולמית:קרב לוס אנג'לס". בשנת 2013 גילם את דמותו של נשיא ארצות הברית בסרט "המטרה: הבית הלבן". בשנת 2013 גילם את דמותו של פרנקנשטיין בסרט אני, פרנקנשטיין שייצא לאקרנים בינואר 2014.
בשנת 2016 גילם את ד"ר סת' אמבר בסרט האימה "התגלמות הרוע". בשנת 2019 גילם את הגנרל ג'יימס דוליטל בסרטו של רולנד אמריך "הקרב על מידוויי".
חיים אישיים
אקהרט החל לצאת עם השחקנית אמילי קלין ב-1997, אותה הכיר במהלך צילומי הסרט "בחברת גברים" ואף הם התארסו, אך הם נפרדו ב-1998.
הוא תמיד נרתע מלדבר על מערכות היחסים שלו בראיונות. אקהרט יצא עם המוזיקאית וחברה בלהקת הבנות "SHeDAISY", קריסטין אוסבורן מ-2006 עד 2007. הוא הופיע בקליפ לשיר שלהן "I'm Taking the Wheel".
מסלול
{{פירושונים|
ראו גם
}}
מזימת אבק השרפה
מזימת אבק השריפה (באנגלית: Gunpowder Plot) הייתה קנוניה בשנת 1605 שבמסגרתה ניסו קבוצה של קיצונים קתולים לרצוח את מלך אנגליה ג'יימס הראשון, משפחתו, ואת רוב האצולה (הפרוטסטנטית) על ידי פיצוץ ארמון וסטמינסטר, בניין הפרלמנט הבריטי, בטקס פתיחת הפרלמנט. בהמשך רצו הקושרים לחטוף את ילדי המלך שלא נכחו בטקס ולרצוח אותם.
קשר אבק השריפה היה אחד מסדרה של ניסיונות נפל לרצוח את המלך ג'יימס הראשון (ואירע אחרי הקשר הראשי והקשר המשני  בשנת 1603).
מועד הכשלת הקשר נחוג מדי 5 בנובמבר בכל שנה בבריטניה, בניו זילנד, בדרום אפריקה, באי ניופאונדלנד שבקנדה, בסנט קיטס ונוויס ובאוסטרליה והוא נקרא "ליל גאי פוקס".
תחילת המזימה
מטרת הקושרים הייתה לרצוח את המלך ג'יימס הראשון, שסירב לתת לקתולים באנגליה זכויות שוות לאלו של הפרוטסטנטים. הקושרים קיוו לרצוח את המלך, ולהתחיל במרד שבסופו תומלך אליזבת, בתו בת התשע של המלך, אשר תמלוך כמלכה קתולית.
בין הקושרים היו רוברט קטסבי, תומאס וינטור, רוברט וינטור, כריסטופר רייט, תומאס פרסי, ג'ון גראנט, אמברוז רוקווד, רוברט קייס, סר אוורארד דיגבי, רנסיס טרשאם ומשרתו של קטסבי - תומאס בייטס. הכנת חומרי הנפץ עצמם בוצעה על ידי גאי "גווידו" פוקס - מומחה לחומרי נפץ.
פרטי המזימה היו ידועים לכומר הישועי הראשי של אנגליה, האב הנרי גארנט, ורבים סבורים שהמזימה בוצעה באישורו, והמידע אף הועבר לאפיפיור אשר לא עשה דבר למנוע את ניסיון הרצח.
תכנון והכנות
הקושרים שכרו מרתף בבית הצמוד לבית הלורדים הישן, שבו אמור היה להתקיים טקס פתיחת הפרלמנט. הקושרים תכננו לכרות מנהרה ממרתף מרוחק ולהניח את חומר הנפץ ישירות מתחת לבית הלורדים אולם אחד הקושרים, תומאס פרסי, הצליח לשכור מרתף הנמצא מתחת לבית הלורדים עצמו ולא היה עוד צורך בכריית המנהרה.
פוקס מילא את החדר באבק שרפה בהדרגה, ובמרץ 1605 היו במרתף 36 חביות ובהן 2.5 טונות אבק שרפה.
לו היו החביות מפוצצות, היו הורסות את כל המבנים באזור ארמון וסטמינסטר לרבות מנזר וסטמינסטר.
על פי הודאתו של פוקס נותר הוא בלונדון והיה אמור לפוצץ את אבק השריפה בעוד ששאר הקושרים המתינו לתוצאות המזימה, בדנצ'רץ' שבווריקשייר.
הפשיטה
במהלך ההכנות למזימה חששו חלק מהקושרים מפגיעה בקתולים אחרים שיהיו במקום. אחד הקושרים, כנראה פרנסיס טרשם, כתב ב-26 באוקטובר מכתב ללורד ויליאם פארקר - לורד מונטאגל, שהיה קתולי, והזהיר אותו. לקושרים האחרים נודע על המכתב למחרת אולם לאחר שבדקו את המרתף וראו שכל החביות שם החליטו להמשיך במזימה. מונטאגל הראה את המכתב לרוברט ססיל, מזכיר המדינה.
בעקבות המכתב נערך חיפוש בכל המרתפים מתחת למבנה, וב-5 בנובמבר תומאס קנייבט, שופט שלום שלווה במשמר חמוש גילה את פוקס המחזיק בידו שעון ופתילי השהיה. מאוחר יותר התגלו החביות ופוקס נאסר, והודה מיד במזימה.
חודל
חודל (פולנית: Chodel) הוא כפר באזור ההיסטורי של פולין קטן וכיום במחוז אופולה לובלסקיה בפרובינציית לובלין בדרום מזרח פולין, כ-35 ק"מ מדרום מערב לבירת הפרובינציה לובלין. בכפר הריסות של כנסייה ישועית שהתקיימה בכפר במאה ה-18 וכן שרידי בית קברות יהודי.
מזימת אבק השרפה
החקירה
פוקס הובא אל חדר השינה של המלך בשעה 1 לפנות בוקר, שם התאספו כל חברי הממשלה, והוא הודה בגאווה בתוכניות הקושרים. כאשר המלך שאל מדוע רצה להרוג אותו ענה פוקס שהאפיפיור הטיל עליו חרם, ועל כן היה עליו למות.
חודל
היסטוריה
בין השנים 1517–1824 החזיק הכפר בזכויות עיר, ושוב בין השנים 1838–1870. במהלך מלחמת העולם הראשונה התנהלו סביב היישוב ובתוכו קרבות כבדים בין צבא האימפריה הרוסית לבין צבאות האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הגרמנית. על גבעה ממערב לעיר קיים בית קברות ובו טמונים חלליהן של קרבות אלה.
יהודי חודל
לפני הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה חיו בחודל כ-770 יהודים, כמחצית מתושבי המקום. בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את חודל. גטו הוקם בכפר, ככל הנראה בסוף 1940 או בתחילת 1941, ובו רוכזו יהודי חודל ופליטים שהגיעו מיישובים סמוכים - בסך הכל כ-1,600 יהודים. במאי 1942 נרצחו מאות מיהודי הגטו והיתר הועברו לגטו אופולה לובלסקיה ומשם גורשו לסוביבור. יהודים גרמנים שהובאו לחודל ביוני 1942 גורשו משם בספטמבר 1942 לבלז'ץ.
מזימת אבק השרפה
החקירה
למחרת בבוקר נחקר פוקס שוב בעניין זהות יתר הקושרים.
פוקס נלקח למצודת לונדון, שם נחקר ועונה. באותה העת העינויים היו מחוץ לחוק, אלא באישור מועצת המלך, ואכן במכתב מ-6 בנובמבר מורה ג'יימס הראשון לענות את פוקס בתחילה בעינויים קלים ובהמשך: et sic per gradus ad maiora tenditur - הגברתם עד החמורים ביותר.
ב-8 בנובמבר, לאחר העינויים, מסר פוקס את שמות כל הקושרים האחרים. הוא חזר על השמות שוב ב-9 בנובמבר, וב-10 בנובמבר חתם על הודאה.
המשפט וההוצאות להורג
לאחר שהקושרים שמעו על כישלון תוכניתם הם ברחו להדינגטון, אולם בשל גשם כבד לא הספיקו להרחיק וחלקם נתפסו על ידי ריצ'רד ולש, שריף ווסטרשייר באזור סטאורבריג'.
יתר הקושרים ניסו להביא למרד שנכשל, ונורו בבית הולביץ' בסטפורדשייר.
בעקבות הידיעות על המזימה, ישועים רבים נתפסו ונהרגו ברחבי בריטניה.
ב-27 בינואר 1606 נערך לפוקס משפט ראווה (עונשי המוות נקבעו עוד קודם למשפט) וב-31 בינואר נלקחו פוקס, וינטור וקושרים אחרים לחצר הארמון הישן שבווסטמינסטר, שם נתלו, נגררו ובותרו.
תוצאות המזימה
לדברי ההיסטוריונית אנטוניה פרייזר אבק השריפה נלקח למחסני מצודת לונדון. ההיסטוריון רונלד הטון סבר שאבק השריפה היה באיכות נמוכה מדי ועל כן פירקו אותו למרכיביו. הטון היה סבור שבשל איכותו לא יכול היה להתפוצץ, אולם מחקרים מאוחרים (ראו להלן) מעלים שגם כאשר הוא לח ואינו מתאים לירי ברובה, עדיין הוא נפיץ ביותר.
משמעות היסטורית
כישלון המזימה הביא לתוצאות הפוכות. במקום מגמות הסובלנות ומתן הזכויות לקתולים שהיו קודם למזימה, מתן הזכויות לקתולים נמנע וזכויותיהם הוכרו רק מאתיים שנה מאוחר יותר.
חוקרי ספרות סבורים שהמזימה השפיעה על ויליאם שייקספיר בכתיבת המחזה "מקבת'".
הנצחת האירוע
מאז גילוי המזימה מכונה 5 בנובמבר "ליל הזיקוקים" או "ליל המדורות" או ליל גאי פוקס.
על פי חוק של הפרלמנט הבריטי, שנחקק בהוראת ג'יימס הראשון באותה שנה, ייחגג החמישה בנובמבר בכל שנה כ"יום שמחה לזכר הצלתנו". החוק נשאר בתוקפו עד שנת 1859.
ביום גילוי המזימה חגגו תושבי לונדון את כישלונה בהדלקת מדורות. האירוע חזר על עצמו מדי שנה והפך עם השנים למנהג.
גם כיום נהוג בבריטניה, ב-5 בנובמבר, להדליק מדורות, לשרוף בהם בובה המייצגת את פוקס, ולחגוג באמצעות זיקוקים.
המילה "בחור" באנגלית - "guy"="גאי" - מקורה בנוהג זה שכן נהגו לקרוא לדמות ששורפים בשם "גאי", שבשפת הדיבור שינתה את משמעותה משם פרטי לכינוי כללי לאדם.
כמו כן, מדי שנה, לפני טקס פתיחת הפרלמנט, נוהגים אנשי משמר הפרלמנט לבצע בכל חדרי בניין הפרלמנט חיפוש טקסי אחר מטעני חבלה.
תאוריות מודרניות
היסטוריונים אחרים סבורים שמדובר בניסיון של ג'יימס הראשון, שידע על המזימה, לבחון את נאמנות אנשי הכנסייה הקתולית. האב הישועי הנרי גארנט יידע בעבר את המלך על ניסיונות קשר, אולם הפעם לא עשה כן - והסתפק בידוע האפיפיור, שלא עשה דבר.
תאוריות קשר מציעות שססיל ארגן את המזימה בעצמו, כדי להרחיק את תומכי המלך הקתולים ממוקדי השליטה, ולחזק את מעמדו.
שחזור המזימה
לאור תוצאות הניסוי עולה כי לו הייתה המזימה מצליחה, היה הבניין נהרס כליל, כל האנשים במרחק 100 מטרים מהפיצוץ (לרבות כל הנוכחים בבית הלורדים) היו נהרגים, חלונות מנזר וסטמינסטר היו מתנפצים, וכן שאר החלונות באזור וסטמינסטר.
הניסוי הפריך את התאוריה כי איכות אבק השריפה הנמוכה הייתה מונעת את הפיצוץ. לצורך הפיצוץ השתמשו באבק שרפה באיכות נמוכה (כה נמוכה שלא ניתן היה להשתמש בו לצורך ירי מרובה באותה תקופה), והתברר כי בשל דחיסתו לחביות נוצר "אפקט תותח" - ציפוף אבק השריפה הפך אותו יעיל ביותר.
בשל תוצאות הניסוי נזנחה הכוונה לבדוק את מידת הפגיעה בבובות. הנזק לבובות היה כה רב, עד כי ברור היה שכל הנוכחים היו מתים מיד.
המזימה בספרות
המזימה הונצחה בשיר הילדים הידוע:
המשך השיר אינו מושר בימינו בשל היותו בלתי תקין פוליטית:
המזימה מוזכרת באריכות ברומן של קן פולט עמוד האש
אזכורים טלוויזיוניים
יום גאי פוקס מוזכר בסדרה "הנוקמים", שבה ניסו טרוריסטים לגנוב ראש נפץ גרעיני על מנת לפוצץ את בניין הפרלמנט ביום זה.
יום גאי פוקס מוזכר גם בסדרה שרלוק, שבה ניסו טרוריסטים לפוצץ מטען חבלה מתחת לבניין הפרלמנט במטרה לפוצצו.
המזימה מתוארת במיני סדרה בת שלושה פרקים, "אבק שרפה" שיצאה בשנת 2017.
המזימה משמשת כבסיס אלגורי לפרק 8 בעונה 5 ששמו ״אבק שריפה״בסדרה הבריטית ״הכתר״.
אזכורים בקולנוע
יום גאי פוקס משמש כבסיס רעיוני לעלילת הסרט "ונדטה" (V for Vendetta) שיצא לאקרנים בשנת 2006.
נקז מוח
הגורמים להצטברות נוזל המוח
הידרוצפלוס לרוב נוצר בעקבות חסימה בניקוז נוזל המוח (CSF), מחדרי המוח לעמוד השידרה ומשם לניקוז בגוף, נוזל המוח נוצר במחזוריות ומשמש להגנה על רקמת המוח, והניקוז הקבוע שלו חיוני כדי שלא ייווצר לחץ תוך-גולגולתי. בנוסף מצב זה עלול לקרות כתוצאה מייצור עודף של CSF. החסימה עלולה להיות מולדת (לרוב בפגים מתחת ל-1,000 גרם) או להיגרם כתוצאה ממחלה, גידול ו/או טראומה לגולגולת או לעמוד השדרה. הפרעות בספיגת הנוזלים בחדרי המוח יכולה להיגרם ממגוון סיבות כגון: מחלות זיהומיות, דימומים עקב שבץ או זקנה.
אצל אדם מבוגר, עצמות הגולגולת סגורות ולכן מצב של הידרוצפלוס ועליית לחץ הנוזל במוח יביא לסימנים חמורים, כגון: הפרעה בהכרה, כאבי ראש, הקאות, בעיות בזיכרון, בעיות התנהגות, הפרעות בהליכה ואי-שליטה על הסוגרים. בנוסף לכך, ייתכנו כאבי ראש בעיקר באזור המצח, בחילות והקאות וכן טשטוש ראייה כתוצאה מלחץ על עצבי הראייה. הסיבה השכיחה להיווצרות הידרוצפלוס במבוגרים, היא גידולים החוסמים את מערכת החדרים, דימום (הנגרם מיתר לחץ-דם או משינויים טרשתיים של כלי הדם במוח), מומים בכלי דם או טראומה.
ללא קשר לסיבה, הנוזל מצטבר בחלל המוח. לחץ על רקמת המוח בסופו של דבר גורם לעיוותים ופגיעות מוחיות. אצל מבוגרים הסימנים מופיעים מהר, מאחר שנפח הגולגולת אצלם קבוע והיא אינה יכולה להתרחב כמו אצל תינוקות. תינוקות, עוברים וילדים החולים במחלה סובלים מראש מוגדל, ללא קשר לפנים, מאחר שעצמות הגולגולת מתרחבות וחופשיות עדיין. גמישות זו מאפשרת פגיעה קלינית נמוכה יותר אצל תינוקות, מה שמאפשר טווח זמן לתיקון בלי שבהכרח ייווצר נזק משמעותי.
החדרת הנקז
הניתוח מבוצע בהרדמה מלאה ונמשך כשעה המנתח מבצע שלושה חתכים: בראש, בצוואר ובבטן. במהלך הניתוח מוחדרת צינורית עשויה סיליקון ובה שסתום חד כיווני (הנפתח ונסגר בהתאם ללחץ בתוך הראש) לתוך חלל המוח על מנת לעקוף את החסימה ב-Arachnoid granulation ולנקז את עודפי ה-CSF אל אזורים אחרים בגוף. בדרך כלל מנוקז הנוזל לחלל הבטן, אך ישנן חלופות אחרות, התלויות לפעמים במבנה האנטומי של החולה.
כאשר צינורית השאנט פועלת כראוי, מתאפשר לחולה לנהל אורח חיים תקין ומלא בלי הפרעות לתפקוד היומיומי. נדרשת עירנות לסימני חסימה, שעלולים להצביע על צורך בשחזור השאנט (repair).
מיני-מעמיס
מיני-מעמיס (באנגלית: Skid-steer loader) הוא כלי ציוד מכני הנדסי המתפקד כיעה אופני קומפקטי. בישראל הוא נקרא לרוב "בובקאט" על שם חברת בובקאט שייצרה כלים אלו לראשונה, ומותג זה הפך לשם גנרי.
המיני-מעמיס מורכב משלדה קשיחה, עם מנוע אחורי ועם זרועות הרמה בשני צידי תא המפעיל המחוברות למגוון התקנים, לרוב כף (bucket) לחפירת עפר, נשיאתו והעמסתו על משאיות. חלק מהמיני-מעמיסים מצוידים בזחלים, אבל רובם בעלי ארבעה גלגלים, כאשר זוג הגלגלים הימני מונע בנפרד מהשמאלי. תצורה זו מאפשרת למפעיל לשלוט בכיוון התנועה ולבצע פניות באמצעות חלוקת הכוח לזוגות הגלגלים. שיטת ניהוג זו מאפשרת גם סיבוב במקום, דבר שמקנה למיני-מעמיסים כושר תמרון מצוין במקומות צפופים, בפרט באתרי בנייה וברחובות צרים בתוך ערים.
בניגוד למעמיס קדמי רגיל מותקנות זרועות ההרמה של המיני-מעמיס בשני צידי תא המפעיל, כאשר בסיסן מאחורי כתפי המפעיל. כתוצאה מקרבת המפעיל לזרועות ולבוכנות, המיני-מעמיסים הראשונים לא היו בטיחותיים כמו המעמיסים הרגילים, בפרט כשהמפעיל היה נכנס או יוצא מהתא. למיני-מעמיסים מודרניים יש תא מפעיל סגור לגמרי העטוף ברשת חזקה להגנה על המפעיל.
תפקידיו של המיני-מעמיס הם תפקידיו של יעה אופני, אך במקומות בהם נדרשת יכולות תמרון גדולה במרחבים צפופים או צרים או בעבודות בקנה מידה קטן. המיני-מעמיס מאפשר חפירה, נשיאת עפר וחומרי בנייה, שינוע ממקום למקום ופריקת עפר לתוך משאיות. בחלק מהמיני-מעמיסים ניתן להתקין כלים שונים במקום הכף הקדמית, כגון מלגז, מפלסת שלג ועוד.
היסטוריה
כיום חברות צמ"ה רבות מייצרות מיני-מעמיסים, בהן: בובקאט, קטרפילר, קומטסו, JCB, גהל, ניו הולנד, וולוו, ג'ון דיר, קייס, יונדאי וליו-גונג.
לורנה וינג
דוקטור לורנה וינג (באנגלית: Lorna Wing; 7 באוקטובר 1928 - 6 ביוני 2014) הייתה פסיכיאטרית אנגליה שנודעה בחקר ההפרעות ההתפתחותיות של האדם.
ביוגרפיה
לורנה וינג נולדה בג'ילינגהאם קנט תחת השם "לורנה גלדיס טולצ'רד" כבתם של ברנרד טולצ'רד וגלדיס טולצ'רד. היא למדה בבית הספר לבנות צ'ת'ם ובשנת 1949 התחילה לימודי רפואה בבית החולים של הקולג' האוניברסיטאי של לונדון. אחרי שסיימה התמחות בפסיכיאטריה עבדה בבית החולים מודסלי בלונדון, המהווה כיום חלק מקינגס קולג' של לונדון.
לאחר שנולדה לה בת אוטיסטית, החלה וינג לחקור הפרעות התפתחותיות, במיוחד את מצבי הקשת האוטיסטית. היא הצטרפה להורים נוספים של ילדים אוטיסטים בהקמת האגודה האוטיסטית הלאומית בממלכה המאוחדת, בשנת 1962. היא עבדה במשרה חלקית כיועצת פסיכיאטרית, במרכז להפרעות תקשורת וחברה בבית אליוט. היא התגוררה במחוז סאסקס שבאנגליה.
וינג פרסמה הרבה ספרים ומאמרים אקדמיים, ביניהם "תסמונת אספרגר: תיאור קליני", מאמר אקדמי משנת 1981 שפרסם את עבודתו של הנס אספרגר והציג לראשונה את המונח תסמונת אספרגר. אף על פי שמאמר זה היווה פריצת דרך והשפעתו הייתה רבה, וינג עצמה הזהירה בו ש- "חייבים לציין שלאנשים המתוארים במסמך זה היו בעיות הסתגלות או בעיות פסיכיאטריות מספיק קשות כדי שיצריכו הפנייה למרפאה פסיכיאטרית... וסביר שהקבוצה המתוארת כאן נוטה לכיוון בעלי המגבלות החמורות יותר".
חיים אישיים
וינג הכירה את בעלה, ג'ון וינג (2010-1923) בעת לימודיהם בחדר הנתיחות בפקולטה לרפואה. הם התחתנו בשנת 1951. בתם סוזי (2005-1956) אובחנה עם אוטיזם.
לורנה וינג נפטרה בקנט בגיל 85, בשנת 2014.
IBM AIX
AIX היא הגרסה של חברת IBM למערכת ההפעלה UNIX. מערכת ההפעלה הוצגה לראשונה בשנת 1986. השם AIX הוא ראשי תיבות של Advanced Interactive eXecutive, אך השם המלא כמעט שאינו בשימוש. AIX היא מערכת ההפעלה העיקרית של משפחת מערכות המחשב System p של IBM, ופועלת על גבי מעבדים בארכיטקטורת IBM Power, ומעבדי PowerPC בגרסאותיה הישנות.
מערכת ההפעלה AIX ידועה בשל האינטגרציה המצוינת של מרכיבי החומרה והתוכנה, המדרגיות, מערכת הקבצים (JFS2) ויכולות הניהול הקלות-יחסית. עם זאת, ל-AIX מוניטין מפוקפק בכל הקשור לתאימות לגרסאות UNIX אחרות. מתחילת המאה העשרים ואחת ואילך, עשתה חברת IBM מאמץ להגביר את התאימות של AIX ללינוקס, ונכון לשנת 2007 השתיים נהנות מתאימות כמעט מלאה.
גרסת AIX, (אוקטובר 2015) היא 7.2.
בין התכונות הנתמכות: תמיכה ב-64 מעבדים במדרגיות כמעט-ליניארית, מחיצות לוגיות, מיקרו-מחיצות לוגיות והסמכה לתקן האבטחה CAPP/EAL4.
מלחמת העצמאות של שוודיה
מלחמת העצמאות השוודית (שוודית: Befrielsekriget "מלחמת השחרור"), הייתה מלחמת אזרחים, שבמהלכה הצליח האציל השוודי גוסטב ואסה להדיח את כריסטיאן השני, מלך דנמרק מתפקידו כעוצר איחוד קאלמאר. ואסה הוכתר כמלך החדש של שוודיה ב-6 ביוני 1523 בעיר סטראנגס. בשנת 1522 הצטרפה העיר ההנזית לובק, לצד השוודים במלחמה. לאחר כיבוש סטוקהולם ביוני 1523 שוודיה הוכרזה רשמית כמדינה עצמאית, ובספטמבר אותה שנה שוחררה גם פינלנד השוודית. באמנת מאלמה שנחתם ב-1 בספטמבר 1524, שוודיה התנתקה רשמית מאיחוד קאלמאר.
רקע
כריסטיאן השני, מלך דנמרק ובעל בריתו, הארכיבישוף השוודי גוסטב טרול, נצר למשפחת אצילים בולטת שתמכה באיחוד, ניסו לחסל את מפלגת סטור הבדלנית בקרב האצולה השוודית על ידי הוצאה להורג של מספר גדול מהם במרחץ הדמים בסטוקהולם. המלך לא היה פופולרי גם בשל הטלת מיסים גבוהים על האיכרים. יתר על כן, אצילים ופשוטי העם גרמנים ודניים החזיקו ברוב הטירות השוודיות וזה עורר את האצילים השוודים.
כלכלה
ברקע היה מאבק כוחות כלכלי על תעשיית הכרייה והמתכת בברגסלגן (אזור הכרייה העיקרי של שוודיה במאה ה-16) שהוסיף משאבים כספיים גדולים הרבה יותר ליכולת הצבאית, אך גם לתלות חזקה, לסכסוך שכבר נמשך עשרות שנים על איחוד קאלאמר. מאבק כלכלי, בו מומנו הצדדים על ידי: כיבוש שוודיה המתוכנן על ידי כריסטיאן השני, עם השתלטותו המיועדת של פוגר על הענף בברגסלאגן, מומן בנדוניה גדולה מאוד, עבור אשתו של כריסטיאן השני, במימון פוגר. מאוחר יותר פרש פוגר מהקרב בשנת 1521 לאחר שהפסיד לגוסטב ואסה בקרב ווסטראס (והשליטה על הספנות מברגסלאגן). לפיכך, כריסטיאן השני איבד את המשאבים לנצח במלחמה נגד גוסטב ואסה, אך גם איבד את המשאבים כדי לשמור על מעמדו בדנמרק (נגד פרדריק הראשון, מלך דנמרק 1523).
הגידול החד במימון והתלות הכספית גרמו לכך שלעיתים הצדדים יוכלו לעמוד בקצב גדול יותר של שכירי חרב יקרים, מה שמסביר את התנודדות הכוח ושינויים מהירים במצב במהלך המלחמה. העלויות היו משמעותיות ואחרי ניצחון כריסטיאן השלישי, מלך דנמרק עם גוסטב ואסה בנקמת הדם של הרוזן בסקאניה ודנמרק בשנת 1536, הכסף נעלם, והשפעת הכנסייה הקתולית וליגת ערי הנזה במדינות הנורדיות נגמרה.
במהלך המלחמה שוודיה הצטרפה ל, ועל ידי הלאמת הכנסיות ורכושן יכלה לממן את הוצאות המלחמה.
המרד
בשנת 1520, גוסטב ואסה נסע למחוז השוודי דלרנה, במסווה של איכר כדי להימנע מגילוי על ידי הסיירים של המלך כריסטיאן. בדצמבר הגיע גוסטב ואסה לעיר מורה, שם ביקש מהאיכרים את עזרתם במרד נגד כריסטיאן השני. האיכרים סירבו לבקשתו, ולכן גוסטב ואסה החליט לנסוע צפונה כדי למצוא אנשים שיתמכו במרד שלו. זמן קצר לאחר מכן הגיעו כמה פליטים למורה, שם סיפרו לאיכרים על האכזריות של כריסטיאן השני ואנשיו. אז החליטו אנשי מורה למצוא את גוסטב ואסה ולהצטרף למרד שלו. הם שלחו שני גולשים מיומנים למצוא אותו, ואכן הם מצאו אותו בסלן. השליחים וגוסטב חזרו למורה, שם בערב ראש השנה, 1521, מונה גוסטב ואסה ל"הוביצמן" (מפקד) על ידי שליחים מכל הקהילות בצפון דלרנה.
בפברואר יצא גוסטב ואסה ממורה עם כמאה איש וכבש את קופרברג. זמן קצר לאחר מכן הצטרפו האיכרים של ברגסלאגן למרד. צבאו של גוסטב ואסה גדל כעת ליותר מ-1,000 איש.
כשהידיעה על המרד השוודי הגיעה לכריסטיאן השני, הוא שלח כוח של לנדקנכטן לרסק את המרד. באפריל 1521 התעמתו כוחות האיחוד עם אנשיו של גוסטב ואסה במעבורת ברוננבק, וצבא המלך נמחץ. ניצחון זה שיפר מאוד את המורל של המורדים השוודים. בדלרנה הוקם מנטה חירום במטרה לייצר את מטבעות הנחושת הדרושות למימון המלחמה.
צבא המורדים המשיך דרומה לווסטראס, אותה כבשו. כאשר דברי ההצלחה של גוסטב ואסה התפשטו ברחבי שוודיה, תומכי משפחת סטור החליטו להצטרף למרד. עד סוף אפריל 1521, גוסטב ואסה שלט ב-דלרנה, Gästrikland, Närke, ו-Västmanland. כתוצאה מהצלחותיו הצטרפו תומכים רבים לצבאו. מרידות נוספות התרחשו בחלקים נוספים של שוודיה, כמו במחוזות סמולנד ווסטרגוטלנד שביטאלנד. מנהיגי האצולה של יטאלנד הצטרפו לכוחותיו של גוסטב ובאוגוסט, בודסטנה, הם הכריזו עליו כעל עוצר שוודיה.
בחירתו של גוסטב כעוצר גרמו לאצילים שוודים רבים, שעד אז נותרו נאמנים למלך כריסטיאן, לחצות את הקווים. חלק מהאצילים, שעדיין נותרו נאמנים למלך הדני, בחרו לעזוב את שוודיה, בעוד שאחרים איבדו את חייהם. כתוצאה מכך, איבדה המועצה המלכותית של שוודיה רבים מחבריה הוותיקים שהוחלפו בתומכיו של גוסטב. רוב הערים הבצורות והטירות נכבשו על ידי אנשיו של גוסטב, אך המעוזים המוגנים ביותר, כולל סטוקהולם, נותרו עדיין בשליטה דנית. ב-1522, לאחר משא ומתן בין אנשיו של גוסטב לבין נציגי העיר ליבק, הצטרפה העיר ההנזאית למלחמה כנגד דנמרק. חורף 1523 עמד בסימן של תקיפת הכוחות המשותפים באזורים שבשליטת הדנים והנורווגים בסקונה, בהאלנד, בבלקיניה ובבוהוסלן. במהלך החורף, הודח כריסטיאן השני והוחלף בפרדריק הראשון. המלך החדש תבע בגלוי את הכתר השוודי לעצמו וקיווה שליבק תנתק את קשריה עם המורדים השוודים. העיר הגרמנית, שהעדיפה שוודיה עצמאית על פני איחוד קאלמאר חזק בשליטת דנמרק, ניצלה את ההזדמנות והפעיל לחץ על המורדים. העיר רצתה להבטיח לעצמה זכויות סחר עתידיות וכן ביטחונות להלוואות שהיא העניקה למורדים. המועצה המלכותית וגוסטב הבינו שתמיכתה של ליבק היא חיונית. כתוצאה מכך החליטה המועצה לבחור בגוסטב כמלך.
בחירה כמלך
בחירתו הטקסית של גוסטב אריקסון כמלך שוודיה התקיימה כאשר מנהיגיה של שוודיה התכנסו בסטרנגנס ביוני 1523. עם בחירתו של גוסטב על ידי חברי המועצה, הוא נועד עם שני הנציגים של ליבק. הנציגים הגרמנים תמכו במינוי ללא היסוס וקבעו שזהו רצון האל. גוסטב הצהיר שהוא חייב להיכנע לרצון ההשגחה העליונה. בפגישה עם המועצה המלכותית, הוא הכריז על הסכמתו לקבל על עצמו את המינוי. בטקס שהתקיים לאחר מכן, בהנהגתו של הדיאקון של סטרנגנס, נשבע גוסטב את השבועה המלכותית. ביום המחרת הוכרז גוסטב כמלך, אם כי הוא עדיין לא הוכתר. ב-1983, לזכרו של יום זה, ה-6 ביוני, הוכרז יום זה כחג הלאומי של שוודיה.
כיבוש סטוקהולם
זמן קצר לאחר האירועים ב-1523 בסטרנגנס, הוצא מכתב הרשאה לליבק ולבעלות בריתה בברית ערי הנזה, שכעת שוחררו מתשלום מכסים בסחר שלהן עם שוודיה. הסכם, שנוסח על ידי נציגיה של ליבק, נחתם עם המגינים הדנים בסטוקהולם. ב-17 ביוני נכנסו המורדים לעיר הבירה. בחג אמצע הקיץ, נכנס המלך גוסטב בהדרת כבוד לשער הדרומי של העיר. החגיגות שנערכו לאחר מכן, כולל מיסת הודיה בקתדרלת סטוקהולם, נוהלו על ידי פדר יקובסון. גוסטב היה יכול כעת להיכנס לתפקידו בטירת שלושת הכתרים.
עמים איטליים
העמים האיטליים העתיקים (אנגלית Ancient Italic peoples) הוא שם כולל לכל העמים אשר ישבו באיטליה ועברו לשליטה הרומית. חלק מעמים אלה היו קרובים זה לזה מבחינה אתנית ולשונית, ודיברו שפות איטליות או יוונית כתוצאה מהשפעת ההתיישבות היוונית באיטליה; ואילו אחרים השתייכו לענף הודו אירופי אחר או שלא היו שייכים כלל למשפחת עמים זו. ההשתייכות המדויקת של חלק מעמים אלה אינה ידועה או שמוטלת בספק.
מספר אי-רציונלי
מספר אי רציונלי הוא מספר ממשי שאינו מספר רציונלי, כלומר שלא ניתן להציגו כמנה של שני מספרים שלמים. כל מספר ממשי הוא רציונלי או אי-רציונלי (אך לא שניהם גם יחד). לעיתים קשה לקבוע לאיזו משתי הקבוצות משתייך מספר מסוים (ראו, למשל, קבוע אוילר).
בהצגה של מספר אי-רציונלי כשבר עשרוני יש מימין לנקודה מספר אינסופי של ספרות, ללא מחזוריות כלשהי, ולכן ביכולתנו לרשום רק מספר סופי של הספרות הראשונות שמימין לנקודה (ברמת הדיוק הרצויה לנו), ואת ההמשך לסמן בשלוש נקודות (למשל: ).
דוגמאות
הדוגמה הקלה והמפורסמת ביותר למספר אי-רציונלי היא שורש 2, שהוא מספר ממשי השווה לאורך האלכסון של ריבוע שצלעו יחידה אחת (ראו משפט פיתגורס). ההוכחה שמספר זה אינו רציונלי היא בדרך השלילה:
הוכחה זאת עובדת לכל מספר חופשי מריבועים. כדי להוכיח עבור מספר טבעי שאינו ריבועי אך גם אינו חופשי מריבועים, יש לפרק אותו למכפלה של מספר ריבועי ומספר חופשי מריבועים. מכפלת השורשים של מספרים אלו היא השורש של המספר המקורי; זוהי מכפלה של מספר רציונלי במספר אי-רציונלי, הנותנת מספר אי-רציונלי.
דוגמה נוספת למספרים אי-רציונליים מתייחסת לפונקציית לוג (\log): לכל שני מספרים ראשוניים שונים, p ו-q, המספר אינו רציונלי, משום שאם היחס היה רציונלי, אפשר היה לכתוב  עבור a ו-b שלמים, אבל אז \ p^b = q^a, וזה בלתי אפשרי.
דוגמה אחרת למספר אי רציונלי היא המספר π (פאי), שהוא היחס בין היקף המעגל לקוטרו. ערכו הוא, קרוב ל- , אך הוכח שאין שני מספרים שלמים שחלוקתם זה בזה תיתן את ערכו המדויק של π.
מספרים אי-רציונליים מפורסמים נוספים הם e ויחס הזהב.
כל מספר טרנסצנדנטי (מספר שאינו אלגברי) הוא אי-רציונלי. ההפך אינו בהכרח נכון. למשל \sqrt{2} ויחס הזהב הם מספרים אלגבריים אי-רציונליים.
מספר אי-רציונלי בחזקת מספר אי-רציונלי
אם a אי-רציונלי, אז גם ההפכי 1/a הוא אי-רציונלי, וכך גם השורשים a^{1/n} (עבור n טבעי). החזקה a^r, כאשר r רציונלי, עשויה להיות רציונלית.
מספר אי-רציונלי בחזקת מספר אי-רציונלי יכול להיות רציונלי. הוכחה לא קונסטרוקטיבית לכך ניתנת על ידי הצגת המספר והמספר. קל לראות שהראשון הוא מספר אי-רציונלי בחזקת אי-רציונלי ושהשני הוא מספר שלם ולכן רציונלי. מכאן נובע שלפחות אחד מהשניים מראה כי הטענה הנ"ל נכונה, שכן אם המספר הראשון הוא רציונלי אז סיימנו, אחרת השני הוא אי-רציונלי בחזקת אי-רציונלי שתוצאתו רציונלית ועל כן סיימנו.
לדוגמה זו בפרט ניתן להוכיח כי הוא טרנסצנדנטי תוך שימוש במשפט גלפונד-שניידר האומר כי אם a הוא אלגברי שאינו 0 או 1 ו-b הוא מספר אלגברי אי-רציונלי, אז a^b הוא טרנסצנדנטי.
למידת בריחה
למידת בריחה היא מושג פסיכולוגי המתאר התנהגות שמתרחשת על מנת להפסיק גירוי בלתי נעים.
למידת בריחה שונה מלמידת הימנעות: בריחה נועדה להפסיק גירוי בלתי נעים המתרחש בהווה (ללא חשיבה לטווח ארוך), בעוד הימנעות נועדה למנוע כליל את המגע עם הגירוי הבלתי נעים, לפני שהוא מתרחש, בהנחה שהוא אכן עומד להתרחש בעתיד.
ניתן להדגים למידת בריחה בתהליך הביהביוריסטי של התניה אופרנטית, על פי הניסוי הנודע של תיבת סקינר: התיבה חולקה לשני חלקים המופרדים במחיצה נמוכה. חולדה נמצאת בחלק אחד של התיבה ומקבלת זרם חשמלי (עונש). החולדה מגיבה בצורות שונות כמו ריצה או קפיצה, אך הזרם החשמלי נמשך, עד שהיא קופצת במקרה לצידה השני של התיבה. לאחר מספר ניסיונות, החולדה לומדת לקפוץ מיד לצד השני של התיבה בכל פעם שהיא חשה בזרם חשמלי, כדי להפסיק את המגע עמו (בהמשך עשויה החולדה ללמוד למידת הימנעות של קפיצה לצד השני עוד לפני שהזרם החשמלי הופיע, למשל אם למדה שגירוי כמו הפעלת נורה מקושר לזרם חשמלי שמגיע מיד אחריו, אז תקפוץ מיד כשתופעל הנורה).
ראו גם
Operant conditioning
משפחה (טקסונומיה)
משפחה (בלטינית: familia) היא אחת הקבוצות הטקסונומיות הבסיסיות במיון עולם הטבע. לעיתים באות לידי שימוש גם קבוצות משנה: על-משפחה ותת-משפחה.
בהיררכיה של מיון עולם הטבע, נמצאת המשפחה מתחת לסדרה, ומעל הסוג.
שמה של המשפחה, נקבע בהתאם לחוקים המקובלים בקהילות הזואולוגים והבוטניקאים בכל העולם. בזואולוגיה, נוצר שם המשפחה משם הסוג האופייני, בתוספת הסיומת idae. בבוטניקה, נוצר שם המשפחה משם הסוג האופייני בתוספת aceae.
לדוגמה, בזואולוגיה, שם המשפחה Canidae (כלביים) נוצר על ידי תחילת שמו - Can מן הסוג Canis (כלב) והסיומת idae. בבוטניקה, שם המשפחה Liliaceae (שושניים) נוצר על ידי תחילת שמו - Lili מן הסוג Lilium (שושן) והסיומת aceae.
בעברית נהוג להוסיף את הסיומת יים לשם המשפחה כגון חתוליים, דוביים או שושניים. ו-ים לתת-משפחה כגון יעלים, ערפדים. לעיתים בוועדה למונחי זואולוגיה נוהגים לתת צירוף של 'משפחת + שם מיודע' ('משפחת אוזן-הים').
ההיסטוריה של המונח
השימוש בביטוי 'משפחה' לציון קבוצה טקסונומית הנמצאת בין סדרה לסוג, נקבע רק בתחילת המאה ה-20.
לראשונה השתמש הבוטניקאי הצרפתי במונח משפחה (famille בצרפתית) לציון קבוצה בשנת 1689. אחריו נעשה השימוש במילה לציון קבוצות שונות. קארולוס ליניאוס בחיבורו Philosophia botanica בשנת 1751 כינה קבוצות גדולות בשם 'משפחה', להן הוא שייך צמחים שונים כדי לדון ביתר נוחות במורפולוגיה שלהם, אך לא השתמש בשם זה לצורך המיון שלו. רק במחצית השנייה של המאה ה-18 החלו להשתמש בביטוי משפחה לציון קבוצה בוטנית מוגדרת. זה נעשה כתרגום למילה הלטינית Ordo (כיום סדרה). השימוש בשיטה זו נפסק עם כניסת המוסכמות הבינלאומיות למיון עולם הטבע בשנת 1906. בזואולוגיה, נעשה שימוש במונח במשמעותו העדכנית כבר על ידי פייר אנדרה לטרייל בשנת 1796, והוא נכנס לשימוש קבוע במהלך המאה ה-19.
קארמניולה
קארמניוֹלה  (באיטלקית: Carmagnola) היא עיר ב במחוז פיימונטה, 26 ק"מ דרומית לעיר טורינו, שבצפון איטליה.
עיריית קארמניוֹלה כוללת שכונות עירוניות אך בעיקר כפרים וחוות חקלאיות. היא שוכנת על הגדה הדרומית של נהר הפו בקרבת עיקול הנהר צפונה לעבר טורינו. באזור זה, זרימה הנהר איטית וגרמה להצטברות אדמת סחף פוריה.
בקרבת העיר שתי שמורות טבע: הגדולה, Riserva Naturale Speciale della Lanca di San Michele בגודל של כ-140 אלף דונם, ליד מונקאליירי שמדרום לטורינו. השנייה, Parco Comunale Bosco Del Gerbasso, בגודל של כ-190 דונם, מצפון מערב לעיר.
תולדות המקום
המצודה שבעיר נבנתה במאה ה-9. מאותה תקופה קיימים מסמכים רשמיים על קארמניוֹלה. השטח היה בבעלות משפחת ארדויניצ'י מטורינו (Marca di Torino). סביב המצודה נבנתה חומה ובתוך החומה הוקמה עיר קטנה. המרקיזות של סלוצו (Il marchesato di Saluzzo), שקנתה שליטה בעיר, נחלה מפלה במהלך המלחמה האיטלקית 1542–1546, בקרב קרסולה כנגד הצרפתים וכך נאלצה להעביר את השליטה במקום לידי הצרפתים, ואלה נשארו בה 40 שנה.
בין בניה הבולטים של העיר היה המצביא פרנצ'סקו בוסונה דה קארמניולה. .
ב-1588 עברה העיר לשליטת בית סבויה לאחר שקרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, כבש את העיר לאחר מצור. בשנים 1637–1642 היה המקום תחת שליטה צרפתית. ב-1691 חזרה העיר משליטה צרפתית לשליטת בית סבויה, לידי הנסיך ויטוריו אמדאו השני, מלך סרדיניה.
חקלאות העיר
ייחודה של האדמה בעיר וסביבתה, הסחף מנהר הפו, הביאה לכך שבעבר הייתה עדיפות לגידול ירקות באזור. בינתיים גבר הביקוש לכבלים ואז החל האזור לגדל צמחים, מהם מפיקים סיבים, כמו הקנבס לייצור חוטים וכבלים, הדרושים לאוניות. העיר עוסקת לא רק בגידול אלא גם בייצור והתחרה ביצרנים ממחוז ליגוריה באיטליה וממרסיי בדרום צרפת.
בינתיים הסתבר כי מהקנבס אפשר גם להפיק חשיש. כן גבר השימוש בסיבים מלאכותיים. התוצאה ירידה בייצור הקנבס. השלטונות היו מודעים לבעיה שנוצרה והחליטו כי גידולים חקלאיים מסוימים יהיו מאופיינים בתור גידולי האזור ובתור כאלה יהנו מיתרונות בייצור ובשיווק:
יהדות קארמניולה
בקארמניוֹלה קיים אחד מבתי הכנסת היפים בפיימונטה. הוא שוחזר בעזרת השלטונות בהשקעה של 1,265 מיליון לירות איטלקיות. ומאז שנת 1987 הוא פתוח לציבור, לפי הזמנה מראש. בדרך כלל בית הכנסת פתוח בימי ראשון אחרי הצהרים. בשנות ה-50 של המאה ה-19 דווח כי בית הכנסת נעזב וציודו הועבר לטורינו. בשנת 1939 התקיים האירוע האחרון בבית הכנסת, הייתה זו חתונה.
היהודים בקארמניוֹלה היו מלווים בריבית. בסוף המאה ה-16 מוזכר שמו של הבנקאי היהודי ליאונה. משנת 1680 מוכרים לנו שתי משפחות בנקאיים יהודים: פוג'טי ודונטו קונדה. (Pogetti e Donato Conde). במאה ה-18 מספר היהודים בעיר לא עלה על 200. בשנת 1724 הוקם בעיר, בדומה לשאר הערים בפיימונטה, גטו. הגטו היה בשכונה רחוקה מהכנסייה בשם Cierche היום בקרבת הרחובות: Bellini,dell Cherche,Benso,Baldassano.
בית הכנסת הוא ב-Via Bellini, היכן שהייתה בעבר אחת הכניסות לגטו. בכניסה לבית הכנסת חרוטה באבן שיש הכתובת הבאה:
הוא נמצא בקומה הראשונה של בניין מהמאה ה-17. אולם בית הכנסת הוא מרובע. החלונות גבוהים במטרה לאפשר כניסה של אור לבית הכנסת. הבימה היא מיוחדת במינה: את האדן הנמוך בצורת מתומן סובבים שמונה עמודים לוליינים, אשר הכרכוב הבארוקי שלהם מתעטר כתר, המתנשא מעל מרכז הבמה. ארונות הקודש בסגנון בארוקי מאוחר - כמו הבימות - מעוטרים יתר על המידה בהרבה. הבימה בבית הכנסת הייתה מעין מגדל זעיר - בקרבת מרכז האולם.
ליד אולם בית הכנסת חדר קטן ובו ספסלים לילדים בגבהים משתנים: לכל ילד ספסל בגובה שלו. החדר שימש ללימוד הילדים בקהילה בה מספר הילדים היה מועט. לכל ילד ניתן היה להציע ספסל בגובה הרגלים שלו.
שמע ישראל (אלבום)
שמע ישראל הוא אלבום הסולו הראשון של הזמר הישראלי מוקי, אשר יצא בשנת 2001 בהוצאת אן אם סי.
"שמע ישראל" זכה להצלחה רבה, נמכרו ממנו כ-25 אלף עותקים והוא הגיע למעמד של אלבום זהב תוך זמן קצר. באלבום השתתפו גם יובל בנאי, קוואמי, פישי הגדול, MC שירי, ומקהלת בית ספר יסודי ביבנה. השיר המרכזי והמצליח ביותר בו היה "מדברים על שלום", שתפס תאוצה בתחנות הרדיו בימי האינתיפאדה השנייה. פרט לו בלטו גם "ילדה סוכר" והדואט עם בנאי "האדמה בוכה".
שורש ממוצע הריבועים
שורש ממוצע הריבועים, או ממוצע RMS (באנגלית: Root mean square), הוא מספר המשמש לתיאור ממוצע הגודל של פונקציה או של סדרת ערכים. זהו שם אחר לנורמת L2, כמו גם לשונות של משתנה מקרי בעל תוחלת אפס.
הגדרה
שורש ממוצע הריבועים של סדרת הערכים הוא שורש הממוצע החשבוני של ריבועי הערכים:
ממוצע RMS של פונקציה \! f(t) בקטע הוא:
ממוצע RMS של הפונקציה על פני כל התחום הוא:. אם \! f(t) היא פונקציה מחזורית, גודל זה שווה לממוצע ה-RMS על פני מחזור אחד.
דוגמאות
\ t מסמן זמן, \ f - תדירות, \ a - המשרעת, - פעולת המודולו.
הספק חשמלי
בהנדסת חשמל, לעיתים קרובות יש צורך לדעת מהו ההספק החשמלי הנצרך על ידי נגד. ההספק P הנצרך על ידי נגד בעל התנגדות R כאשר זורם דרכו זרם קבוע I הוא:.
אם בנגד זורם זרם חילופין (I(t, ההספק הרגעי הנצרך על ידו משתנה ובמקומו מחשבים את ההספק הממוצע:. כלומר הזרם ה-RMS הוא הזרם הקבוע שהיה גורם לאותה צריכת הספק ממוצעת על ידי הנגד.