cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חנן רפפורט
שנותיו הראשונות
עם סיום לימודי התיכון הצטרף להגנה כחבר וכמפקד במחתרת במנגנון הפיקוד, בשירות מלא, וכינויו המחתרתי היה "צבי נחמני". במשך שנתיים, עד מלחמת העצמאות שירת במסגרת "נפת זבולון" של ההגנה בתפקידים שונים ובהם כמפקד קורס מפקדי כתות (מכ"ים) ועוד. עם פרוץ המלחמה והקמת חטיבת כרמלי, הצטרף כמפקד בפלוגה 13 בגדוד 21 של החטיבה שהייתה מורכבת בעיקר מבני נשר-יגור והקריות.
במסגרת החטיבה רפפורט השתתף בפעולות התגמול על טבח בתי הזיקוק נגד הכפרים הערבים בלד א-שייח' וחוואסה, מהם הגיעו הפורעים. בפיצוץ גשר הרכבת מעל הנעמן ליד עכו. בשיירת האספקה ליחיעם, במבצעי בן עמי, דקל וחירם שבהם השתתפה החטיבה. הוא סיים את מלחמת השחרור כמפקד של קו הגנה חדש בצפון הארץ, אשר התבסס על מספר כפרים לבנוניים בשטח נהר הליטאני, שבלבנון.
לימודים אוניברסיטאיים ופעילות ציבורית
בשנת 1949 עם סיום מלחמת השחרור, עבר רפפורט לירושלים ולמד באוניברסיטה העברית. הוא בחר בלימודי פסיכולוגיה וסוציולוגיה, בשל עניינו בעבודה עם ילדים עבריינים. בין מוריו נמנו מרטין בובר, שמואל אייזנשטדט, שלמה דוב גויטיין וישעיהו ליבוביץ'.
בתקופת לימודיו האוניברסיטאיים היה פעיל במפלגת מפא"י ונבחר ב-1950 מטעמה למועצת הסתדרות הסטודנטים של ירושלים. אחד מתפקידיו בהסתדרות הסטודנטים היה לייסד ולערוך את עיתון הסטודנטים שנקרא "אנחנו", אשר שימש גם כפה וכעיתון מרכזי של כלל הסטודנטים בארץ.
הקמת שורת המתנדבים
במהלך החורף של שנת 1951, התגייס תא הסטודנטים של מפא"י באוניברסיטה העברית לעזרת העולים החדשים, שהתגוררו בתקופה זו בבדונים (שקירותיהם עשויים מבד יוטה) ובצריפי פח (שקירותיהם וגגותיהם עשוים מפח) במעברת העולים "תלפיות"; המעברה הוצפה בשל הגשמים החזקים. אליקים העצני, מזכיר תא הסטודנטים, ורפפורט ששימש אז כעורך העיתון, הוציאו קול קורא לחברי התא להתגייס לחפירת תעלות במעברה, כדי להסיט את זרמי המים מהבדונים והפחונים. פעילות זאת התרחבה להוראת השפה העברית, הרגלי תזונה וסיוע בהתנהלות מול הבירוקרטיה המוסדית. הגידול בעומס הביא את רפפורט והעצני – אשר ניהלו את השורה בהתנדבות מלאה – לגייס לפעילותם את כל ציבור הסטודנטים באוניברסיטה ואת הקהל הרחב. לימים התרחבה התנועה מירושלים, אל כלל הסטודנטים והאזרחים בערים ועיירות ברחבי המדינה. הפעילות ב"שורת המתנדבים" קיבלה את ברכתם של משה שרת ודוד בן-גוריון. ההשתייכות לתנועה חייבה פעילות התנדבותית לפחות אחת לשבוע.
בשנת 1955 התפרסמה מטעם השורה חוברת בשם "סכנה אורבת מבפנים", בה נידונה הנורמה הכללית הראויה להתנהגותם של פקידי ונבחרי הציבור. בין ההדגמות הרבות להתנהגות בלתי רצויה, סופר בחוברת על העדפות שהוענקו על ידי עמוס בן-גוריון (בנו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון), שהיה סגן המפקח הכללי של משטרת ישראל, לשלושה קבלנים ואנשי עסקים ממקורביו, במטרה לעזור להם בעסקיהם במשרד הביטחון; כמו כן סופר שקצין משטרה בכיר הורה על סגירת תיק חקירה משטרתי (תיק אירס"ו) בקשר לעסקה שבה מקורביו היו חשודים בביצוע עבירות פליליות, ביניהם חברו של עמוס בן-גוריון, שייקה ירקוני.
בחודש פברואר 1957 הגיש עמוס בן-גוריון תביעת דיבה אזרחית לבית המשפט המחוזי בתל אביב נגד ארבעת אנשי השורה החתומים על החוברת, ובהם רפפורט. לאחר ערעור לבית המשפט העליון הותר לעותרים לעיין בתיקי המשטרה. במהלך המשפט נדרש רפפורט לגלות את מקורות המידע של השורה; הוא סירב לגלותם, והיה משוכנע שייאסר גם הוא כחברו לתנועה אליקים העצני, אך הוא לא נאסר. פסק הדין של הערכאה הראשונה - בית המשפט המחוזי, שניתן ב-18 ביולי 1957, קבע תשלום פיצויים בסך של 5,300 ל"י לעמוס בן-גוריוןוהביא לסגירת התנועה. רפפורט השלים את לימודיו האוניברסיטאיים רק לאחר הגשת הערעור לבית המשפט העליון.
פסק הדין הסופי של הערכאה העליונה התקבל ב-3 ביוני 1960, ובו מתח בית המשפט העליון ביקורת קשה ונרחבת, על פסק דינם והתנהגותם של שופטי בית המשפט המחוזי, הטיל ספק באמינות חלקים משמעותיים מעדותו של עמוס בן-גוריון וקבע כי סגירת תיק אירס"ו נעשתה אכן, כטענת אנשי שורת המתנדבים, שלא כדין. בעקבות פסק דין זה אף הואשם מפכ"ל המשטרה יחזקאל סהר, שהיה עד התביעה הראשי לצד עמוס בן-גוריון, במתן עדות שקר במשפט הדיבה. הוא הורשע ונידון לקנס ומאסר על תנאי.
הלימודים בארצות הברית והמשך תפקידיו הציבוריים
בגלל העדר האפשרות ללמוד לדוקטורט בארץ בתקופתו, המשיך רפפורט ללימודי פסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת ניו יורק בארצות הברית. לאחר קבלת הדוקטורט עבד רפפורט כפסיכולוג קליני בכיר בבית ספר לרפואה בבית החולים הר סיני במנהטן. במקביל המשיך בלימודי פוסט דוקטורט בפסיכואנליזה אצל הפרופסורים אריך פרום, רולו מיי, אסתר מנקר ועוד. שימש בתפקיד יו"ר הסתדרות הסטודנטים הישראלים בניו יורק.
לאחר סיום לימודיו והשתלמותיו חזר ב-1965 לישראל, והתמנה כמנהל הכללי והמדעי של "מכון הנרייטה סאלד - המכון הארצי למחקר במדעי ההתנהגות". בתפקיד זה שירת במשך שמונה עשרה שנים, עד צאתו לגמלאות. במקביל היה יועץ לבעיות חברה של שני ראשי הממשלה – גולדה מאיר ויצחק רבין, וכן היה הממונה על המחקר המדעי במשרד החינוך ויועץ פסיכולוגי לשר החינוך דאז זלמן ארן. בשנת 1990 הקים את "המרכז העולמי לחקר משפחת רפפורט", ונכון ל-2011 הוא משמש כמנהל הכללי בו. כמו כן, הוא היה יושב ראש הוועד המנהל של "המכון הבינלאומי לגנאלוגיה יהודית ומרכז פאול יעקובי" בספריה הלאומית לישראל בירושלים.
משנת 2005 ועד מותו רפפורט ערך את המדור "על שמות משפחה יהודיים - טוב שם טוב" בדו-ירחון ההיסטורי "עת־מול" שבהוצאת יד יצחק בן-צבי בירושלים. היה חבר בוועדות מערכת של כתבי עת אקדמיים שונים: "מגמות" (בירושלים), "התפתחות ילדים ונוער" (בשיקגו, ארצות הברית) ו"אינדיקטורים חברתיים" (בוושינגטון, ארצות הברית).
חייו האישיים
רפפורט נישא ב-1 במאי 1957, לד"ר יהודית גרינוולד-רפפורט, פסיכיאטרית לילדים וניצולת שואה. היא בתו של הרופא ד"ר שמואל גרינוולד מצ'כוסלובקיה וירושלים. יהודית רפפורט שימשה, במשך שנים רבות ועד צאתה לגמלאות, מנהלת המחלקה לילדים עם אוטיזם במרכז לבריאות הנפש טלביה. לאחר צאתה לגמלאות שירתה במשך שמונה שנים כיועצת הפסיכיאטרית הקבועה והראשית של "בית החולים ביקור חולים" בירושלים.
לרפפורט שתי בנות: ד"ר מיכל רפפורט, פסיכיאטרית לילדים ונוער, מנהלת המרפאה לטיפול בילדים ונוער של בית חולים לב-השרון; שירלי רפפורט-קמארה, בעלת תואר בוגר במינהל עסקים והיא ראש ענף בשירות בתי הסוהר.
רפפורט נפטר בבית חולים ב-2 בינואר 2022. נקבר בבית הקברות של מודיעין-מכבים-רעות.
Blueberry Hill (שיר)
Blueberry Hill (בתרגום חופשי לעברית: גבעת האוכמניות) הוא שיר פופולרי שפורסם במקור בשנת 1940 אך זכה לעיקר פרסומו בגרסת הרוקנרול של פאטס דומינו משנת 1956. את השיר הלחין וינסנט רוז, ואת המילים לשיר כתבו לארי סקוט ואל לואיס.
חברת Victor Records הפיצה את הגרסה הראשונה של השיר ב-31 במאי 1940 בביצוע טומי ריאן ותזמורתו של סמי קיי (Sammy Kaye Orchestra). הגרסאות הנוספות שיצאו במהחל 1940 בוצעו על ידי ג'ין קרופה, התזמורת של גלן מילר, קיי קייסר, ראס מורגן, ג'ין אוטרי, קוני בוזוול, וג'ימי דורסי. מבין הגרסאות שפורסמו במהלך 1940 הגרסה שזכתה להצלחה הרבה ביותר הייתה זו של התזמורת של גלן מילר.
במהלך 1949 הופצה גרסה מחודשת של השיר בביצוע של לואי ארמסטרונג אשר הגיע למקום ה-29 במצעד האמריקני. השיר הפך ללהיט בינלאומי במהלך שנת 1956 כאשר הופצה גרסת רוק אנד רול לשיר בביצועו של פאטס דומינו. השיר בביצעו של פאטס דומינו שהה במשך שלושה שבועות במקום השני במצעד ה-Top40 של בילבורד, ושהה במשך 8 שבועות לא רצופים במקום הראשון במצעד שירי הריתם אנד בלוז הנמכרים ביותר של שנת 1940. הגרסה בביצועו של פאטס דומינו דורגה בהמשך במקום ה-82 במגזין הרולינג סטון ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של המגזין. השיר הפך עם השנים ללהיט הגדול ביותר של דומינו.
הערות שוליים
Blueberry Hill
אקין אומוטוסו
אקין אומוטוסו (באנגלית: Akin Omotoso; נולד ב-27 ביוני 1974) הוא במאי קולנוע, סופר ושחקן ניגרי. אביו קולה אומוטוסו  ואחותו יוואנדה אומוטוסו שניהם סופרים אף הם.
ביוגרפיה והשכלה
אקין אומוטוסו נולד בניגריה וגדל באילה איפה  שבמדינת אוסון  בניגריה. משפחתו היגרה לדרום אפריקה בשנת 1992 לאחר שאביו, קולה אומוטוסו, קיבל משרה אקדמית באוניברסיטת הכף המערבי  בדרום אפריקה. המשרה של אביו עודדה את אומוטוסו ללמוד באותה אוניברסיטה, שבה קיבל דיפלומה בתורת הנאום ובדרמה.
קריירה
אומוטוסו נכנס לתעשיית הבידור בזמן שלמד באוניברסיטה. תפקיד הבכורה שלו כשחקן היה בסרט Sunjata של מארק פליישמן. בזכות משחקן בסרט זה זכה אומטוסו בפרס פלר דה-קאפ (Fleur du Cap) לתלמיד המבטיח בשנת 1995. הוא השתמש בכסף שקיבל על תפקידי המשחק הראשונים שלו על מנת לממן את בימויים של הסרטים הקצרים הראשונים שלו, The Kiss of Milk ("נשיקת החלב"), The Nightwalkers ("הולכי הלילה") ו-The Caretaker ("המשגיח"). עד 1999, הוא כתב הסרט הראשון שלו באורך מלא, ששמו God is African ("אלוהים הוא אפריקאי"). הסרט יצא לאור בשנת 2003. ב-2003 הקים אומוטוסו יחד עם רובי ת'ורפ ועם קגומוטסו מטסוניאנה חברת הפקות שלה קראו T.O.M Pictures, כאשר שמה הוא ראשי התיבות של שלושת שמות מקימיה.
בריאיון עם אזאניה מוסאקה (Azania Mosaka), הוא תיאר את האווירה בתעשיית הסרטים של דרום אפריקה כסביבה המאפשרת ליוצרי סרטים שאפתניים להוציא לפועל את רעיונותיהם. הוא הודה במיוחד למענקים הכספיים שמעניקים מחלקת המסחר והתעשייה (Department of Trade and Industry) וקרן הקולנוע והווידאו הלאומית (National Film and Video Foundation; NFVF) המכין מעוניינים ביצירת סרטים לתעשייה.
אלחנדרה בניטס
אלחנדרה בניטס (בספרדית: Alejandra Benítez; נולדה ב-7 ביולי 1980) היא סייפת עבר ונצואלית שייצגה את ארצה ב-3 אולימפיאדות. בין 2013 ל-2014 כיהנה כשרת הספורט של ונצואלה.
חייה
בניטס נולדה בקראקס ב-1980. כנערה החלה להתאמן בסיף, והתמקצעה בחרב. ב-1999 זכתה באליפות העולם לנוער שנערכה בדיז'ון, ובשנת 2000 הייתה שותפה לזכייה הקבוצתית במדליית הארד באליפות העולם לנוער שנערכה בארצות הברית. בשנת 2003 זכתה במדליית הכסף במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו. שנה מאוחר יותר השתתפה באולימפיאדת אתונה (2004), אך הודחה בסיבוב הראשון. בשנת 2005 רשמה את ההישג הגבוה ביותר שלה בזירה העולמית, כשזכתה במדליית הזהב בתחרות שנערכה בהוואנה במסגרת סבב הגביע העולמי. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו ב-2007 הודחה ברבע הגמר, אך הייתה שותפה לזכייה במדליית הזהב בטורניר הקבוצתי. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שוב הודחה בסיבוב הראשון, ובאולימפיאדת לונדון (2012) הודחה בשמינית הגמר. את הישגיה המשמעותיים האחרונים בזירה הבינלאומית רשמה במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה ב-2011, אז זכתה במדליית הכסף בטורניר היחידות ובמדליית הארד בטורניר הקבוצתי.
במקביל לעיסוקיה בסיף, למדה בניטס שיננות באוניברסיטה המרכזית של ונצואלה, והוסמכה בשנת 2006. בנוסף, עסקה בדוגמנות.
בשנת 2012 נבחרה בניטס לאספה הלאומית של ונצואלה מטעם המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת. באפריל 2013 מינה אותה הנשיא ניקולאס מאדורו לשרת הספורט בממשלתו, אך כבר בינואר 2014 הוחלפה בטוני אלברס במסגרת חילופי גברי נרחבים שערך מאדורו בממשלתו.
מתרוקן
מתרוקן (בצ'כית: Vratné lahve, כלומר "בקבוקים להחזרה") הוא סרט משנת 2007 מסוגת קומדיה שבוים על ידי הבמאי יאן סבייראק ונכתב על ידי אביו זדנק סבייראק, שגם מככב בסרט. הסרט יצא לאקרנים בצ'כיה במרץ 2007.
עלילה
יוזף טקאלון (בצ'כית: Josef Tkaloun) הוא מורה בגיל העמידה בתיכון בפראג אשר אינו יכול לשלוט בכעסיו כשתלמידיו מתנהגים באופן לא ראוי בשיעור ספרות. הוא עוזב את עבודתו, ולמרות אשתו שדוחקת בו לפרוש, הוא הופך לשליח אופניים. לאחר שעבר תאונה, הוא עדיין מסרב להישאר בבית ולוקח עבודה בסופרמרקט המקומי בז'יז'קוב. הוא עובד מאחורי דלפק וממחזר בקבוקי בירה מזכוכית. שם הוא מתחיל לפלרטט עם הלקוחות ולשדך חברות גם לחבר ותיק וגם לעמית לעבודה שאיתו הוא עובד. הפלירטוטים שלו (והחלומות הטעונים מינית) כמעט מכניסים אותו לצרות עם אשתו, אז הוא מחליט להצית מחדש את התשוקה בנישואיו על ידי חגיגת יום הנישואין שלו עם טיול בכדור פורח. הטיול המפחיד בכדור הפורח, שמסתיים בהתרסקות, מחייה את מערכת היחסים.
מהדורת DVD
מהדורת ה-DVD של הסרט יצאה באוקטובר 2007. המהדורה כוללת סצנות שירדו בעריכה וסטוריבורד של הסרט.
הקורפוס השלישי (בריטניה)
הקורפוס ה-3 של הצבא הבריטי היה קורפוס בריטי, אשר במהלך השתתף במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
הקמת הקורפוס
בשנת 1876 הוחלט על הקמת 8 קורפוסים, ומטה הקורפוס ה-3 הוצב בקרוידון. בשנת 1891 הוחלט על ארגון הצבא ב-6 קורפוסים, אשר התבססו על הפיקודים הקיימים, והקורפוס ה-3 הפך ל"פיקוד הכוחות באירלנד", ובשנת 1901 בוטל השם "הקורפוס ה-3".
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוקם מחדש הקורפוס ה-3, והוא הועמד בפיקודו של ויליאם פלטני. הקורפוס לחם במהלך הקרב הראשון על האן, קרב מסין, קרב איפר הראשון, הקרב על הסום, קרב קמברה, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים, ולאחר המלחמה פורק הקורפוס.
מלחמת העולם השנייה
באוקטובר 1939 הוקם הקורפוס מחדש, והועמד תחת פיקודו של רונלד פורבס אדם. הקורפוס היה אמור להישלח לסקנדינביה, אולם לבסוף נשאר בצרפת ולחם במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה ובמהלך מבצע דינמו. לאחר מכן הוצב הקורפוס באזור שרופשייר כחלק מהפיקוד המערבי, והוא שימש למטרות הונאה. לאחר מכן הוא הועבר לפרס ופעל כחלק מפיקוד עיראק במסגרת הארמייה העשירית הבריטית.
דודג' אספן
דודג' אספן (באנגלית: Dodge Aspen) היא מכונית משפחתית גדולה המוגדרת כמכונית קומפקטית אשר יוצרה על ידי חטיבת דודג' בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1975–1980.
דגמי "דודג' אספן" יוצרו בארצות הברית, מקסיקו וקולומביה.
עונת 1974/1975 בליגה א'
עונת 1974/1975 בליגה א' הייתה העונה ה-19 של ליגה א' כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 32 קבוצות, 16 קבוצות בכל בית. בתום העונה סיימו מכבי חיפה ומכבי רמת עמידר במקום הראשון והעפילו לעונת 1975/1976 לליגה הלאומית.
לאור החלטה להגדיל את הליגה ל-34 קבוצות, אף קבוצה לא ירדה ליגה בתום העונה.
טומלינסון
טומלינסון (באנגלית: Tomlinson) הוא שם משפחה.
אנציקלופדיה למדעי החברה
אנציקלופדיה למדעי החברה היא אנציקלופדיה בהוצאת ספריית פועלים המתמקדת בנושאים של מדעי החברה. האנציקלופדיה נכתבה בעיקר על ידי כותבים ישראליים, בעברית.
האנציקלופדיה כוללת חמישה כרכים שבהם כ-3,000 ערכים מאל"ף עד ת"ו, וכרך מילואים שיצא בסוף שנת 1980. העבודה על האנציקלופדיה החלה על ידי דוד כנעני בשנת 1956 והכרך הראשון יצא בסוף שנת 1962. הכרך השני יצא בשנת 1964 והכרך השלישי יצא בשנת 1967 וזיכה את כנעני בפרס נפתלי למדעי הכלכלה והחברה. הכרך הרביעי יצא בשנת 1968, וכרך נוסף, חמישי ואחרון, יצא בשנת 1970. עורכי האנציקלופדיה עשו מאמץ לעדכנו כמעט עד ירידת כל כרך למכבש הדפוס.
אביה הכהן
הרב אביה הכהן (נולד ב-ב' בתשרי תשכ"א, 23 בספטמבר 1960) הוא חוקר תנ"ך ומורה לתנ"ך, תלמוד וחסידות.
קורות חייו
נולד בירושלים, וגדל על גבול השכונות רחביה ושערי חסד. אביו, ידעיה הכהן, היה ממקימי ישיבת הר עציון והיה פעיל בהנהלתה. אמו דינה הכהן כיהנה כראש מדרשת אמונה. סבו מצד אביו הוא שמואל הכהן וינגרטן, שחלק מכתבי-ידו הובאו לדפוס על ידי הרב אביה. סבו מצד אמו הוא נתן גרדי.
היה חניך בתנועת בני עקיבא. שימש מדריך בסניף מרכז ירושלים ובסניף פיתוח בשדרות. הכהן למד בישיבה התיכונית אור עציון, שם נקשר לרב חיים דרוקמן, שהשפיע עליו רבות. למד בישיבת ההסדר ישיבת הר עציון ושירת שירות צבאי מלא.
הכהן למד לתואר ראשון (B.A) באוניברסיטה העברית בחוגים למקרא ולמחשבת ישראל, המשיך לתואר מוסמך-מחקרי בחוג למקרא באוניברסיטה העברית. עבודת התזה שכתב, בהדרכת הפרופ' שרה יפת, עסקה ב"סוגיית העריכה בחטיבת סיפורי אליהו ואלישע". בתקופת לימודיו עבד כעוזר מחקר של הרב פרופ' מאיר וייס. בחלק משנים אלו גם למד בחברותא עם הרב בני לאו.
בין השנים תשמ"ב-תשמ"ח ריכז, עם אלישבע אשתו, את פעילות הוותיקים בתנועת גשר.
בשנת תשמ"ח הגיע לישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים, שימש בה ר"מ לתנ"ך ולימד גם חסידות וגמרא. בד בבד הוא הקים את "הקרן לעזרה הדדית לבוגרי השילוב" (ע"ר). בשנתה האחרונה של הישיבה, ב-2008, עמד בראשה יחד עם יואל קרצ'מר, עד פירוקה. לאחר מכן החל לשמש כר"מ בישיבת תקוע. מאז שנת תש"ן הוא מלמד במדרשת לינדנבאום, ומשנת תשנ"ב גם במדרשת מת"ן. משנת תשס"ט הוא מלמד בקהילת יקר תל אביב. מלמד גם בישיבת ההסדר אור תורה מחנים.
בקיץ 2005, לקראת ביצוע תוכנית ההתנתקות ועד כמה ימים טרם ביצועה, עבר עם משפחתו לגור בגן אור שבגוש קטיף, מתוך מטרה להביע הזדהות עם תושבי הגוש ולהושיט להם יד. הוא תמך בהתנתקות, אך סבר שהדרך שבה היא בוצעה הייתה נפשעת.
בשנת תשע"א עבר עם משפחתו למשך שנתיים ל"בית בלב" במטולה. הבית שימש מרכז לשיעורי יהדות ורוח ובית חם לסטודנטים ממכללת תל חי ולתושבי האזור, דתיים וחילונים.
החל משנת תשע"ד, למשך כמה שנים, שימש הרב אביה הכהן כרב היישוב הקהילתי אליאב שבחבל לכיש. ביישוב מתגוררות משפחות דתיות, מסורתיות וחילוניות.
גישתו הלימודית
גישתו הייחודית של הרב הכהן בהוראת התנ"ך החלה כבר בראשית דרכו בישיבת עין-צורים. הוא משלב בין מחקר המקרא המדעי ללימוד אמוני-ישיבתי. יחד עם הרב דוד ביגמן פיתח גישת לימוד, שלימים כונתה 'גישת התמורות'. הגישה מתבססת על 'שיטת הבחינות' של חותנו, הרב מרדכי ברויאר. אך במקום לראות את הסתירות כמשקפות 'בחינות' שונות של אותה המצווה, לפי גישת התמורות הפערים והסתירות בחוקי המקרא נובעים מתמורות ומשינויים בחוק (בדומה לשינויים ההלכתיים בתורה שבעל פה לאורך הדורות שלאחר המקרא).
שיטת לימודו בגמרא מתאפיינת בחיפוש אחר היסודות הרעיוניים והרגשיים שבסוגיות ההלכתיות והאגדתיות כאחת, ומציאת נקודות השקה בינן לבין חיי האדם.
המלחמה האיטלקית 1551–1559
המלחמה האיטלקית 1551–1559, הידועה לפעמים כמלחמת מלחמת הבסבורג-ולואה והמלחמה האיטלקית האחרונה, החלה בשנת 1551 כאשר אנרי השני, מלך צרפת הכריז מלחמה נגד קרל החמישי במטרה לכבוש מחדש חלקים מאיטליה ולהבטיח שליטה צרפתית, ולא הבסבורגית, בענייני אירופה. המלחמה הסתיימה בעקבות חתימת שלום קאטו-קמברזי בין המלכים של ספרד, אנגליה וצרפת ב-1559. היסטוריונים הדגישו את חשיבותם של טכנולוגיית אבק השריפה, סגנונות ביצור חדשים לעמידה בפני ירי תותחים, והתמקצעות המוגברת של החיילים.
ציר זמן
זוהי סקירה כללית של אירועים בולטים כולל קרבות במהלך המלחמה.
מסעי מלחמה ים תיכוניים
אנרי השני חתם הסכם עם סולימאן המפואר על מנת לשתף פעולה נגד ההבסבורגים בים התיכון. זה הופעל על ידי כיבוש מהדיה על ידי האדמירל הגנואי אנדראה דוריה ב-8 בספטמבר 1550, למען קרל החמישי. הברית אפשרה לאנרי השני לדחוף לכיבושים צרפתיים לעבר הריין, בעוד שהצי צרפתי-עות'מאני הגן על דרום צרפת.
המצור העות'מאני על טריפולי ב-1551 היה הצעד הראשון של המלחמה האיטלקית הכוללת בשנים 1551–1559 בזירה האירופית, ובים התיכון הצטוו הגליאות הצרפתיות של מרסיי להצטרף לצי העות'מאני. בשנת 1552, כאשר אנרי השני תקף את קרל החמישי, שלחו העות'מאנים 100 גליאות למערב הים התיכון, אשר לוו בשלוש גליאות צרפתיות בפיקודו של גבריאל דה לואט ד'ארמון בפשיטותיהם לאורך חופי קלבריה בדרום איטליה, וכבשו את העיר רג'ו. בקרב פונזה מול האי פונזה, הצי נפגש עם 40 גליאות של אנדראה דוריה, והצליח להביס את הגנואזים וללכוד שבע גליאות. ברית זו תוביל גם לפלישה המשולבת לקורסיקה ב-1553. העות'מאנים המשיכו להטריד את הנחלות ההבסבורגיות בפעולות שונות בים התיכון, כמו הפלישה העות'מאנית לאיים הבלאריים ב-1558, בעקבות בקשת אנרי השני.
מלחמת פארמה
בחזית היבשתית, שלב הפתיחה של המלחמה היה בסימן משבר הירושה בפרמז'ן: האפיפיור החדש שנבחר יוליוס השלישי אישר את אוטאביו פארנזה כדוכס פארמה ופיאצ'נצה, בעוד שהחיילות הקיסריים של קרל החמישי כבשו את העיר ב-1547 לאחר רצח אביו של אוטביו. כיוון שראה בצרפת את הבחירה הטובה ביותר שלו מול הקיסר, חתם אוטאביו פארנזה על ברית הגנה עם אנרי השני, מלך צרפת ב-27 במאי 1551, והציב את פארמה תחת חסות צרפתית. קרל לא יכול היה לקבל זאת, והפעיל לחץ על האפיפיור לברית נגד צרפת ופארמה, מה שגרם למלחמת פארמה ביוני 1551. הקרב העיקרי של שלב זה היה המצור על מירנדולה (1551), במהלכו הדפו המגינים הפרנקו-פארנזים התקפות של הכוחות האפיפיוריים-קיסריים-ספרדים. הלוחמים הסכימו להפוגה של שנתיים ב-29 באפריל 1552, שאושרר על ידי קרל החמישי ב-10 במאי, שסיימה את מלחמת פארמה.
המלחמה השמלקלדית והמצור על סיינה
בינתיים, אנרי השני חבר אל נסיכים גרמנים פרוטסטנטים נגד קרל החמישי עם הסכם שאמבור ב-15 בינואר 1552. מתקפה מוקדמת לתוך לורן, במלחמה השמלקלדית השנייה, הצליחה, כאשר אנרי כבש את שלוש הבישופויות של מץ, טול ו-ורדן ואבטח אותם על ידי הבסת צבא הבסבורג הפולש בקרב רנטי (12 באוגוסט 1554). ב-1552, מרד אנטי-ספרדי ברפובליקה של סיינה העניק לאנרי בעלת ברית נוספת; ב-17 ביולי 1552 הצליח צבא פרנקו-סייני לגרש את חיל המצב הספרדי. הסייאנים קיבלו בברכה חיל מצב צרפתי כדי להגן על הרפובליקה מפני ניסיונות כיבוש מחדש של ספרד. צבא צרפתי פלש לטוסקנה ב-1553 לתמיכה ברפובליקה הסייאנית. בינואר 1554 החלו הספרדים במצור על העיר סיינה. הכוחות הצרפתיים הותקפו על ידי צבא קיסרי-פלורנטיני והובסו בקרב מרציאנו על ידי ג'יאן ג'אקומו מדיצ'י (2 באוגוסט 1554). לאחר מצור של 18 חודשים, נפלה סיינה בידי הכוחות הספרדיים ב-15 באפריל 1555. למרות ש שנוהלה על ידי נאמני סיינה גולים המשיך להתקיים עד 3 באפריל 1559, שטחה של הרפובליקה של סיינה סופח במלואו לדוכסות פירנצה תחת קוזימו הראשון דה מדיצ'י עם שלום קאטו-קמברזי (3 באפריל 1559), ובסופו של דבר הפך לחלק מהדוכסות הגדולה של טוסקנה (1569).
חזית האפיפיור וסן קנטן
הסכם בווסלה נחתם ב-5 בפברואר 1556 בין קרל החמישי לאנרי השני. לאחר שהתפטרותו של הקיסר קרל בשנת 1556 פיצלה את האימפריה ההבסבורגית בין פליפה השני, מלך ספרד לפרדיננד הראשון, מוקד המלחמה עבר לפלנדריה. עם זאת, הפסקת האש הופרה זמן קצר לאחר מכן. האפיפיור פאולוס הרביעי לא היה מרוצה ודחק באנרי השני להצטרף למדינת האפיפיור בפלישה לנאפולי הספרדית. ב-1 בספטמבר 1556, פליפה השני הגיב בפלישה מקדימה למדינת האפיפיור עם 12,000 איש תחת הדוכס מאלבה. כוחות צרפתים שהתקרבו מצפון הובסו ונאלצו לסגת במצור על סיביטלה באוגוסט 1557. פליפה, בשיתוף עם אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, הביס את הצרפתים בקרב על סן קנטן (1557) (10-27 באוגוסט). הספרדים ניסו לחסום את רומא על ידי כיבוש נמל אוסטיה אך נהדפו על ידי צבאות האפיפיור בהתקפת פתע. כאשר כוחות צרפת לא הצליחו לבוא לעזרתם, נותרו צבאות האפיפיור חשופים והובסו, עם חיילים ספרדים תחת הדוכס מאלבה שהגיעו לקצה רומא. מתוך חשש לכיבוש נוסף של רומא, הסכים פאולוס הרביעי לדרישת הדוכס מאלבה ממדינת האפיפיור להכריז על נייטרליות באמצעות חתימת שלום קאווה-פלסטרינה (12 בספטמבר 1557). הקיסר קרל החמישי מתח ביקורת על הסכם השלום כנדיב יתר על המידה כלפי האפיפיור.
כניסה אנגלית וקרב Gravelines
מרד קצר בגיבוי צרפתים בראשות תומאס סטפורד נגד מרי הראשונה, מלכת אנגליה הביא למצור בן שלושה ימים על טירת סקארבורו באפריל 1557. מרי הכריזה מלחמה על צרפת ביוני 1557 וחיילים אנגלים סייעו בניצחון בסן קנטן באוגוסט. אבל כניסתה של אנגליה למלחמה עוררה את המצור הצרפתי על קאלה בינואר 1558, שהיה תבוסה עבור האנגלים. צבאות צרפת שדדו נחלות ספרדיות בארצות השפלה ויצא מנצח במצור על תיונוויל (אפריל-יוני 1558). אף על פי כן, אנרי הפסיד בקרב גרבליינס (13 ביולי 1558) ונאלץ לקבל הסכם שלום שבו ויתר על כל תביעה נוספת כלפי איטליה.
המלחמות הסתיימו מסיבות אחרות, ביניהן "ברירת המחדל הכפולה של 1557", כאשר האימפריה הספרדית, ואחריה במהירות הצרפתים, הפרו את חובותיהם. בנוסף, נאלץ אנרי השני להתעמת עם תנועה פרוטסטנטית הולכת וגדלה בבית, אותה קיווה לרסק.
טכנולוגיה צבאית
אומן (1937) טוען שהמסעות הבלתי חד משמעיים אשר בדרך כלל חסרים מעורבות מכרעת נבעו בעיקר ממנהיגות לא יעילה והיעדר רוח התקפית. הוא מציין שחיילות שכירי חרב היו בשימוש לעיתים קרובות מדי והוכחו כלא אמינים. הייל מדגיש את החוזק ההגנתי של מבצרי מעוזים שתוכננו זמן קצר קודם לכן בזוויות לפיזור אש תותחים. פרשים, שבאופן מסורתי השתמשו בטקטיקות הלם כדי להתגבר על חיל הרגלים, נטשו אותו במידה רבה והסתמכו על התקפות עם אקדחים מדורגות. הייל מציין את השימוש בתצורות המונים מיושנות, שאותן הוא מייחס לשמרנות מתמשכת. בסך הכל, הייל מדגיש רמות חדשות של מיומנות טקטית.
מימון
בשנת 1552 לווה קרל החמישי יותר מ-4 מיליון דוקטים, כאשר מסע המלחמה של מץ לבדו עלה 2.5 מיליון דוקטים. משלוחי אוצרות מאיי הודו הסתכמו ביותר משני מיליון דוקטים בין 1552 ל-1553. עד 1554, הגירעון במזומן לשנה חושב להיות מעל 4.3 מיליון דוקטים, גם לאחר שכל תקבולי המס לשש השנים שלאחר מכן שועבדו והתמורה הוצאה מראש. האשראי בשלב זה החל לעלות לכתר ריבית של 43 אחוז (שמומן ברובו על ידי משפחות הבנקאות פוגר וולסר). עד שנת 1557 סירב הכתר לתשלום מאיי הודו שכן אפילו זה נדרש לתשלום המאמץ המלחמתי (ששימש בהתקפה ובניצחון הספרדי בקרב סן קנטן באוגוסט 1557).
הכספים הצרפתיים במהלך המלחמה מומנו בעיקר מהעלאת מס הטייל, כמו גם מיסים עקיפים כמו גאבלה ועמלות מכס. המלוכה הצרפתית נקטה גם במהלך המלחמה בהלוואות כבדות מאנשי כספים בשיעורים של 10–16 אחוז ריבית. מס הטייל נאמד בשנת 1551 בסביבות שישה מיליון ליברות.
סיכום
שלום קאטו-קמברזי (1559) כלל שני הסכמים: הראשון נחתם בין אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה ואנרי השני, מלך צרפת ב-2 באפריל; השני נחתם בין אנרי השני, מלך צרפת ופליפה השני, מלך ספרד ב-3 באפריל שתי האמנות הגדירו גם את סיום המלחמות האימפריאליות-צרפתיות ולפיכך את סיומו של הסכסוך ההבסבורגי-ולואה בכללותו, באישורו של פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. ארבעת המלכים לא נפגשו באופן אישי אלא יוצגו על ידי שגרירים ומשלחות. כמה מדינות איטלקיות השתתפו גם הן בוועידה.
לאחר מכן
אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה התחתן עם מרגריט מצרפת, דוכסית ברי, אחותו של אנרי השני, מלך צרפת. פליפה השני, מלך ספרד נישא לאליזבת, בתו של אנרי השני, מלך צרפת. במהלך טורניר שנערך כדי לחגוג את השלום ב-1 ביולי, המלך הנרי נפצע בתאונת ג'וסט, כאשר רסיס מהרומח המנופץ של גבריאל מונטגומרי, קפטן המשמר הסקוטי בחצר הצרפתית, פילח את עינו ונכנס למוחו. הוא מת עשרה ימים לאחר מכן ב-10 ביולי 1559. בנו בן ה-15 פרנסואה השני ירש אותו לפני שמת גם הוא בדצמבר 1560 והוחלף באחיו שארל התשיעי בן ה-10. חוסר היציבות הפוליטית שנוצרה, בשילוב עם פירוז פתאומי של אלפי חיילים ללא שכר ברובם, הובילו לפרוץ מלחמות הדת הצרפתיות ב-1562 שכילו את צרפת במשך שלושים השנים הבאות.
בתום הסכסוך, איטליה חולקה בין מלכויות משנה של ההבסבורגים הספרדים בדרום לבין הנחלות הפורמליות של ההבסבורגים האוסטרים בצפון. המדינות האימפריאליות נשלטו על ידי מדיצ'י בטוסקנה, ההבסבורגים הספרדים במילאנו, בית אסטה במודנה ובית סבויה בפיימונטה. ממלכות נאפולי, סיציליה וסרדיניה היו תחת שלטון ישיר של ההבסבורגים הספרדים.
המצב נמשך עד למלחמות הירושה באירופה של המאה ה-18, אז עברה צפון איטליה הבסבורג-לורן האוסטרי, ודרום איטליה עברה לבורבונים הספרדים. האפיפיורות, במרכז איטליה, שמרה על השפעה תרבותית ופוליטית גדולה במהלך הרפורמציה הקתולית, שהחלה עם סיום ועידת טרנטו, אשר חודשה על פי תנאי האמנה.
ז'ואאו דומינגוס פינטו
ז'ואאו דומינגוס דה סילבה פינטו (נולד ב-21 בנובמבר 1961) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק כמגן ימני, וכיום מאמן כדורגל.
פינטו שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת פורטו, ובמשך 16 עונות זכה עמה ב-25 תארים, בהם תשע אליפויות פורטוגל וגביע אירופה לאלופות. פינטו הוא מלך ההופעות בכל הזמנים במדיה של פורטו, ונחשב לאחד מבכירי המגנים בהיסטוריה של הכדורגל הפורטוגלי. לזכותו שבעים הופעות במדיה של נבחרת פורטוגל, אותה ייצג בין היתר ביורו 1984 ובמונדיאל 1986.
קריירת משחק
פינטו החל את דרכו בקבוצת הנוער של פורטו, ועלה לשחק בקבוצה הבוגרת בעונת. באותה עונה ערך פינטו שבע הופעות ליגה, כשקבוצתו סיימה את העונה במקום השלישי. היה זה מיקום הליגה הנמוך ביותר אותו חווה פינטו בקריירה, ובשאר 15 העונות שלו במדי פורטו לא ירדה קבוצתו משני המקומות הראשונים (תשע אליפויות ושש סגנויות).
כבר מעונתו השנייה במדיה של פורטו היה פינטו לשחקן הרכב משמעותי, ובעונת זכה עם קבוצתו לראשונה בתואר, הגביע הפורטוגלי, לאחר ניצחון 4-1 בגמר על ריו אבה. עונה אחר כך כבר זכתה הקבוצה באליפות פורטוגל, הראשונה בקריירה של פינטו. לאחר זכייה באליפות שנייה ברציפות, השתתפה פורטו בגביע אירופה לאלופות לעונת. פורטו העפילה עד למשחק הגמר, שם פגשה את באיירן מינכן. בהיעדרו של הקפטן הקבוע פרננדו גומש, עלה פינטו למשחק עם סרט הקפטן, ולאחר מהפך בדקות הסיום שקבע 2-1 לפורטו, הניף את גביע אירופה הראשון בתולדות המועדון. בעקבות הזכייה השתתפה הקבוצה, ואף זכתה, בתוארי הסופר קאפ האירופי (ניצחון כפול על אייאקס) והגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון 2-1 בהארכה על פניארול. בשני הטורנירים הניף פינטו את הגביע כקפטן.
בסיום עונת, לאחר זכייה באליפות שלישית ברציפות, פרש פינטו ממשחק פעיל בגיל 36. לאחר ששיחק לאורך כל הקריירה בפורטו, קבע פינטו את שיא ההופעות במדי הקבוצה (587) ואת שיא הופעות הליגה במדיה (408), והניף במדיה 25 תארים, בהם גביע אירופה לאלופות, הסופר קאפ האירופי, הגביע הביניבשתי, תשע אליפויות פורטוגל, ארבעה גביעים ותשע זכיות בסופר קאפ הפורטוגלי.
נבחרת פורטוגל
פינטו הספיק לערוך שתי הופעות במוקדמות יורו 1984, בטרם זומן לסגל הנבחרת לקראת טורניר הגמר על ידי המאמן פרננדו קבריטה. פינטו פתח בהרכב נבחרתו בכל ארבעת משחקיה בטורניר. בשלב הבתים הפתיעה פורטוגל וסיימה בראש הבית, לאחר שנפרדה בשוויון 0-0 עם, בשוויון 1-1 עם , וגברה 1-0 על. בחצי הגמר נכנעה פורטוגל 3-2 בהארכה ל המארחת. בתום הטורניר נבחר פינטו לנבחרת הטורניר, והיה לאחד משני נציגיה של פורטוגל באותה הנבחרת. לאחר שערך שמונה הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986, זומן פינטו לסגל הנבחרת למונדיאל 1986 על ידי ז'וזה אוגוסטו טורס, אך לא שותף כלל בשלושת משחקיה של פורטוגל בטורניר עקב דלקת אדר החזה ממנה סבל. פורטוגל סיימה את דרכה בתום שלב הבתים.
ב-11 בנובמבר 1987, במשחק מול, עלה פינטו בפעם הראשונה מתוך 44 כקפטן הנבחרת. כשנה וחצי אחר כך, ב-26 באפריל 1989 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, כבש פינטו לרשתה של אותה שווייץ את שערו הבינלאומי היחיד בקריירה, בדרך לניצחון 3-1. בשלהי הקריירה הבינלאומית שותף פינטו בחמישה משחקים במסגרת מוקדמות יורו 1996, אך לא זומן לסגל של אנטוניו אוליביירה לטורניר הגמר.
משחקו האחרון של פינטו במדי פורטוגל נערך ב-9 בנובמבר 1996, בניצחון 1-0 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. בסך הכול ערך שבעים הופעות, מתוכן 44 כקפטן, וכבש שער אחד.
קריירת אימון
לקראת עונת, מיד לאחר שפרש ממשחק פעיל, נותר פינטו בפורטו כמאמן נוער. בעונה הראשונה שלו על הקווים הוביל את קבוצת הנוער לזכייה באליפות, ובסך הכול בשבע עונות כמאמן הנוער הוביל אותה לשתי זכיות.
לאחר שבע עונות בקבוצת הנוער, נותר פינטו בפורטו כמשקיף במשחקיה של הקבוצה הבוגרת, תפקיד אותו נשא במשך שתי עונות. זמן קצר טרם פתיחת עונת, התפטר המאמן ההולנדי קו אדריאנסה מאימון פורטו. פינטו נקרא לשמש כעוזר מאמן במשחק הסופר קאפ הפורטוגלי מול ויטוריה סטובאל, בו גברה פורטו 3-0 על יריבתה וזכתה בתואר. זמן קצר אחר כך התמנה ז'סואלדו פריירה לתפקיד מאמן הקבוצה, ופינטו שימש כעוזר מאמן לאורך כל הקדנציה של פריירה, שנמשכה ארבע עונות.
לקראת עונת התמנה פינטו לתפקיד מאמן ראשי לראשונה בקריירה, בקבוצת ספורטינג קוביליה מהליגה הפורטוגלית השנייה. ב-15 בפברואר 2011, בעקבות הפסד לאשטוריל שהותיר את הקבוצה מתחת לקו האדום, התפטר פינטו מתפקידו כמאמן הקבוצה.
התנסותו השנייה כמאמן ראשי הייתה מוצלחת יותר, והגיעה בינואר 2013, במהלך עונת. פינטו התמנה לתפקיד מאמן צ'אבס מהליגה הפורטוגלית השלישית, והיה למאמנה השלישי של הקבוצה באותה העונה. הוא הוביל אותה למקום הראשון בבית ולבית הגמר, שם סיימה קבוצתו במקום הראשון עם ניצחון ותיקו ועלתה לליגת המשנה. פינטו סיים את תפקידו בתום העונה.
טיי שרידן
טיי קייל שרידן (באנגלית: Tye Kayle Sheridan; נולד ב-11 בנובמבר 1996) הוא שחקן ומפיק קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה
שרידן נולד באלקהרט, טקסס. אמו, סטפני (רייט) שרידן, היא הבעלים של סלון יופי, ואביו, בריאן שרידן, הוא נהג של חברת השילוח הבינלאומית, UPS. יש לו אחות צעירה בשם מדיסון.
2011–2020
בשנת 2011 ערך שרידן את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי בסרט הקולנוע של טרנס מאליק "עץ החיים", בו כיכבו בראד פיט, ג'סיקה צ'סטיין ושון פן, לאחר חיפוש ליהוק של כמעט שנה שכלל יותר מ-10,000 ילדים מטקסס ואוקלהומה. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן בשנת 2011, ולאחר מכן זכה בפרס דקל הזהב ומועמד לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר.
בשנת 2012 שיחק שרידן בתפקיד הראשי בסרט האינדי של ג'ף ניקולס, "הסיפור של מאד" לצד ג'ייקוב לופלנד ומתיו מקונוהיי. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל קאן 2012 ושרידן היה מועמד לפרס בחירת המבקרים.
בשנת 2014 שיחק לצד ג'ון טרבולטה בסרט הקולנוע "הזייפן".
בשנת 2015,שיחק שרידן בשלושת הסרטים, שהוצגו בבכורה בפסטיבל סאנדנס. הוא כיכב לצד גרג טורקינגטון ומייקל סרה בדרמה "Entertainment", שיחק אסיר בעיבוד הקולנועי של "ניסוי הכלא של סטנפורד", והופיע בדרמה של רודריגו גרסיה "הימים האחרונים במדבר" לצד יואן מקגרגור ואיילת זורר, שיצא לאקרנים במאי 2016. באותה שנה, היה לו גם תפקיד משנה בסרט הקולנוע "מקומות אפלים" של הבמאי ג'יליאן פלין ותפקיד ראשי בקומדיית האימה "שבט הזומבים".
בשנת 2016 גילם שרידן את המוטנט סקוט סאמרס/סייקלופס בסרט "אקס-מן: אפוקליפסה", שיצא לאקרנים ב-27 במאי 2016. בשנת 2017, שיחק שרידן בדרמת המלחמה "ציפורים צהובות", לצד אלדן ארנרייך, ג'ק יוסטון וג'ניפר אניסטון. באותה שנה, שיחק יחד עם קייטלין דיוור בסרט "All Summers End", סרט שכתב וביים קייל וילאמובסקי.
בשנת 2018, שיחק בתפקיד ראשי, בסרט שובר הקופות של סטיבן ספילברג, "שחקן מספר אחת", ולאחר מכן שיחזר את התפקיד של סקוט סאמרס/סייקלופס בסרט "אקס-מן: הפניקס האפלה" משנת 2019.
בשנת 2020 נתן את קולו במשחק המחשב Madden NFL 21. באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "Wireless" מבית רשת קוויבי והפיק את הסרט "רצח במעגל סגור" בו גם כיכב לצד אנה דה ארמס.
2021–הווה
בשנת 2021 שיחק בסרט הקולנוע "הנוסעים " לצד קולין פארל, לילי-רוז דפ, אייזיק המפסטד-רייט, ופין וייטהד. באותה שנה שיחק בסרטו של ג'ורג' קלוני "מסבאה אומנת" לצד בן אפלק, ובסרט הקולנוע "The Card Counter" לצד אוסקר אייזק.
אביהיל
אֲבִיהַיִל  היא דמות תנ"כית, בתו של אליאב בן ישי, אחת מנשותיו של המלך רחבעם, יחד עם מעכה ונשים נוספות.
בארי (ויילס)
בארי (באנגלית: Barry, בוולשית: Y Barri) היא העיר החמישית בגודלה בוויילס. בארי שוכנת לאורך החוף הצפוני של תעלת בריסטול, פחות מ-11 ק"מ מדרום-מערב לקארדיף, בירת ויילס. בארי היא אתר נופש חופי שהאטרקציות התיירותיות שבה כוללות כמה חופי רחצה ואת פארק השעשועים של האי בארי. העיר הייתה בעבר כפר קטן ובהמשך סופחו אליה הכפרים הגדולים יותר שבשכנותה, קדוקסטון והאי בארי. מאז שנות השמונים של המאה ה-20 העיר גדלה משמעותית, במיוחד הרציפים שבה, שב-1913 היו נמל הפחם הגדול בעולם.
אביהיל
ביוגרפיה
אביהיל נולדה לאליאב, אחיו של דוד המלך, בניו של ישי.
בספר שמואל מסופר ששמואל נשלח על ידי אלוהים למשוח את אחד מבניו של ישי למלך במקום שאול המלך שהסתלק מהמלוכה בעקבות חטאו במלחמתו עם עמלק. שמואל בתחילה טעה וחשב שכוונת אלוהים לאליאב. לדעת חז"ל טעות זו נבעה מכך שראה ברוח הקודש את בתו של אליאב – אביהיל, שמשמשת בתור מלכה, כאשתו של רחבעם. טעות זו נגרמה לשמואל, כעונש על כך שכאשר שאול חיפש אותו בלי שהכירו ושאל היכן הוא הנביא, ענה שמואל 'אנכי', ולא ענה בענווה הראויה לו.
בארי (ויילס)
היסטוריה קדומה
באזור בו שוכנת בארי ידוע על פעילות אנושית עוד מתקופות קדומות יותר. מיקרוליתים מהתקופה המזוליתית נמצאו באי בארי וכלי אבן מהתקופה הנאוליתית נתגלו בכפר סנט אנדרוס מיג'ור הסמוך. כדי אפר מתקופת הברונזה נתגלו בחפירות ברוגם באי בארי ושניים נוספים נתגלו ברוגם בקולד קנפ פוינט. בקרבת בארי נחשפה מצודת חוף מגודרת מתקופת הברזל וקיימת עדות לקיומה של חווה מתקופת הברזל שהתגלתה במהלך בנייתו של הקולג' של בארי.
אביהיל
ביוגרפיה
אביהיל מוזכרת פעם אחת בתנ"ך בפסוק המתאר את נישואיה לרחבעם:
בארי (ויילס)
היסטוריה קדומה
ב-תקופה הרומית פעלו חוות חקלאיות במקום בו ניצבת כיום מצודת בארי כן נתגלה בית קברות עם ארונות קבורה מעופרת מעוטרים בצדפות. הן בבנייתה של הקפלה של הקדוש בארוק והן בבנייתה של כנסיית סנט ניקולס, נעשה שימוש משני של רכיבים אדריכליים מהתקופה הרומית ובכפר ללנדאו התגלתה וילה כפרית רומית. ב-1980 בוצעו בגלין אי מור חפירות של בניין רומי שכלל 22 חדרים ומרתפים הסדורים סביב חצר מרכזית ומקובל לחשוב שזהו מבנה מהמאה השלישית לספירה הקשור לפעילות ימית, ככל הנראה מחסן.
הויקינגים ביצעו פלישות באזור והאי בארי היה ידוע כבסיס פלישה ב-1087. בשמותיהם של האיים פלט הולם וסטיפ הולם, השוכנים בתעלת בריסטול, מצויה המילה הולם (Holm) הלקוחה מהמילה הסקנדינבית לאי השוכן על שפך נהר. בחפירות באתר בגלין אי מור נחשפו נחשף אתר שהיה בשימוש במאות השישית והשביעית ובין השנים 830 – 950.
אביהיל
ביוגרפיה
לפי פירוש זה, גם המשכו של הפסוק ותלד לו, הכוונה אביהיל שילדה את שלושת הבנים הללו.
בארי (ויילס)
ימי הביניים
מאפיין הנוף העיקרי בבארי של ימי הביניים היה האי בתעלת בריסטול שהופרד על ידי הגאות והשפל של שפך הנהר. אי זה מתואר בספרו של ג'רלד מוויילס, "מסע בוויילס" (Itinerarium Cambriae) מ-1191. ג'רלד מציין ששם הכפר בארי לקוח משמו של הקדוש ששרידיו טמונים בקפלה שבאי. האי היה בבעלות משפחת האצולה המקומית והאחוזות המקומיות לקחו את שמן משמה של משפחת דה בארי שמוצאה מהאי.
אביהיל
צאצאים
כאמור, לאביהיל ורחבעם נולדו שלושה בנים: יעוש, שמריה, וזהם.
בארי (ויילס)
ימי הביניים
בעקבות הכיבוש הנורמני של אנגליה, חולק האזור למנורים ואזור בארי פוצל לשתי נחלות, פנמרק ודינאס פוויס. פנמרק פוצלה לנחלות של פנמרק המערבית ושל בארי. דינאס פוויס פוצלה לקדוקסטון ואיכלולאי. הנחלה של בארי הוענקה על ידי משפחת אומפרוויל למשפחת בארי שישבה במצודת בארי, הניצבת במקום גבוה המשקיף על תעלת בריסטול, אתר שהיה מיושב בתקופה הרומית. המצודה הייתה בית אחוזה מבוצר קטן, שנבנה במקום סוללות עפר קדומות. בסוף המאה ה-13 היו במצודה שני מבני אבן באגפים המזרחיים והמערביים של החצר שלה. בראשית המאה ה-14 חוזקה המצודה על ידי תוספת של אולם גדול ושל בית שער בצדה הדרומי של חצר המצודה. כל המרכיבים הללו שרדו עד ימינו. בתקופה זו התפתחה בארי להיות כפר עם נמל ועם כנסייה וטחנת מים משלה, אך במהלך המאה ה-14 נכחד חלק ניכר מאוכלוסייתה עקב המוות השחור עקב תוצאות המרד של אווין גלינדור (Owain Glyndŵr). כ-300 שנה חלפו עד שגודל אוכלוסיית היישוב חזרה לקדמותה וכדי שהוא יוגדר שוב ככפר, שבמהותו היה אזור מיושב בדלילות ובו כמה חוות פזורות ורוב אדמתו היה אדמת ביצה שדרכה זרם נהר קטן. ב-1622 המבנה הכללי של חלקות האדמה המגודרות סביב לבארי היה כפי שנותר עד להתפתחותה של העיר המודרנית. על פי רשימות מס הרכוש מ-1637 היו בכפר 13 בתים.
אביהיל
צאצאים
בנים אלו לא נבחרו להחליף את רחבעם לאחר שנות מלכותו, אלא אביה בן מעכה אשתו הנוספת של רחבעם, על אף שנולד מאוחר יותר.
בארי (ויילס)
העידן התעשייתי
ב-1871 היו בבארי 21 בתים ואוכלוסייתה מנתה 100 תושבים. משפחת רומילי בעלת האחוזות הייתה מעורבת בבניית הכפר אך היישוב נותר עדיין קהילה חקלאית ברובה. גידולו המשמעותי של היישוב החל כאשר הוא התפתח לנמל פחם בשנות השמונים של המאה ה-19. הסחר בפחם התפתח בקצב מהיר והמתקנים בקארדיף לא היו כבר מתאימים להיקף הפעילות. קבוצה של בעלי מכרות פחם הקימה את חברת הרכבת של בארי והחליטה לבנות רציפים במקום. העבודות החלו ב-1884 והרציף הראשון נפתח ב-1889, כשאחריו נפתחו עוד שני רציפים ונבנו מתקני נמל רחבים. מסילת הרכבת הובילה פחם מהעמקים שבדרום וייס אל הרציפים שהיקף תנועת הפחם בהם עלתה ממיליון טונות פחם בשנה הראשונה לפעילותם למעל תשעה מיליון טונות ב-1903. תנועת האניות בנמל הייתה עמוסה הוקמו בו מספנה, מחסני קירור, טחנות קמח ובית חרושת לקרח. ב-1913 היה נמל בארי נמל ייצוא הפחם הגדול בעולם.
מעבר לרציפים השתרעו בתי בארי, אשר יחד עם קדוקסטון, יצרו עיר נרחבת. מסילת הברזל שהייתה בעלת חשיבות בהתפתחותם של הרציפים תרמה גם להתפתחותו של האי בארי כאתר נופש פופולרי. ב-1932 נחנך אולם הזיכרון של בארי להנצחת המקומיים שנפלו במלחמת העולם הראשונה.
בעקבות המעבר לשימוש בדיזל ובהנעה חשמלית ברשת הרכבות של בריטניה, הפכו הרציפים של בארי לשטח אחסון לקטרי קיטור שממתינים לגריטה. דאי וודהאם, בעלי משטחי הגרוטאות הללו אפשר לארגוני שימור רכבות לקנות בחזרה 200 מתוך 300 הקטרים לצורך שימור לדורות באים, למרות שבמהלך שנות האחסון של הקטרים במקום הם ניזוקו עקב מקרים של ונדליזם או של ציידי מזכרות. במהלך תור הזהב התעשייתי שלה טבעו מספר רב של ספינות מול חופי בארי.
כיום
כיום מונה אוכלוסיית בארי כ-50,000 תושבים. היא המרכז המנהלי של עמק גלמורגן והיא ביתה של קבוצת הכדורגל בארי טאון. למרות שהנמל בארי עדיין פעיל, העיר משמשת יותר כמרכז תעשייתי וכמרכז שירותים לעמק שמסביבה. שטחי הרציפים ואזורי תעשייה סמוכים יוצרים את מרכז התעסוקה הגדול בעיר. הרציפים, שהגישה אליהם שופרה עם פתיחת הכביש המקשר אליהם ב-1981, מקושרים כעת ישירות לכביש M4. ברציפים יכולים לעגון ספינות בהדחק של עד 23,000 טונות. באמצעות שטחי האחסון הפתוחים והמחסנים שבהם, ובאמצעות המנופים הגדולים, הרציפים מסוגלים לטפל במטענים בתפזורת. שתי נקודות עגינה משמשות את קווי הספנות לאירלנד ולמערב אפריקה. מתקני נמל אלה ומתקנים נוספים הרחיבו את מגוון פעילויות הספנות במקום בשנים האחרונות. העיר בארי ידועה בשורשי מעמד העובדים שבה ומועצת העיר שבה נשלטת על ידי מפלגת הלייבור.
גרנד פרי עולמי K-1
גרנד פרי עולמי K-1 הוא טורניר קיקבוקסינג בינלאומי, המתקיים מדי שנה מאז 1993 על ידי ארגון K-1.
בכל שנה, K-1 מארח טורנירים בני שמונה משחקים עבור 16 לוחמי גראנד פרי כדי לקבוע את אלוף הקיקבוקסינג בדרגות משקל שונות.
בטורנירים זכו לוחמים מפורסמים, ביניהם ארנסטו הוסט וסמי שילט, שזכו בטורניר ארבע פעמים. בשלושה טורנירים זכו  פטר ארטס ורמי בוניאסקי.
בשנת 2010 אליסטר אוברים ניצח בתחרות ובכך היה המתאבק הראשון שמחזיק בתואר בנוסף לאלוף MMA.
Grand Romantic
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים של ארצות הברית בילבורד 200, לאחר שמכר כ-31,000 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו. לקידום האלבום צילם רוס סרט קצר בשם "The Grand Romantic". הסרט פורסם באוגוסט 2015 בשירות המוזיקה של אפל, Apple Music.
ביקורות
האלבום זכה בעיקר לביקורות חיוביות ממבקרי המוזיקה. ב-Metacritic קיבל האלבום ציון ממוצע של 61 מתוך 100, בהסתמך על 10 ביקורות. דייוויד צ'יו, מהאתר רולינג סטון, נתן לאלבום ציון של שלושה וחצי כוכבים מתוך חמישה והשווה את רוס לסולן להקת קווין, פרדי מרקיורי. בפיצ'פורק כתב ג'רמי גורדון כי האלבום "מראה כמה רוס יכול להצליח בכוחות עצמו, אך הוא לא כוכב", ונתן לאלבום ציון של 5.5 מתוך 10.
מרים ש"ך
מרים ש"ך (נולדה בשם קלייר-מריאן ש"ך; 13 ביוני 1867 - 14 בדצמבר 1956) הייתה פעילה ציונית מצרפת, עוזרת מדינית לבנימין זאב הרצל ולדוד וולפסון, ונמנתה עם הנשים היהודיות הפמיניסטיות בתקופתה. ש"ך השתתפה בעשרת הקונגרסים הציוניים הראשונים, נמנתה עם אוהדיו הנלהבים של הרצל, ואף שסברה שתוכנית אוגנדה היא בגדר טעות, היא הצביעה בעדה כדי להדגיש את תמיכתה במנהיגותו ללא סייג.
תולדות חייה
ש"ך, ילידת וקשנה, הייתה בת הזקונים של הרב אריה לייבלה "אייזנקופ", מצאצאי הגאון שבתי כהן אשר חיבר את הספר "שפתי כהן" (פירוש לשולחן ערוך). היא התייתמה מאביה בהיותה בת ארבע בלבד, אולם טרם מותו הקנה לה האב ידע באותיות האלפבית העברי. לאחר מות אביה למדה בכוחות עצמה לקרוא ולכתוב עברית ויידיש, בנוסף לידיעתה את השפה הרוסית. בעקבות נישואי אמה בשנית, עזבה מרים את הבית בגיל שתים עשרה ונדדה כשלוש שנים בין קרובי משפחתה בקובנה, ביאליסטוק, ורשה ווילנה. במקומות אלה התוודעה לאורחות חיים שלא הכירה, וליהודים שנִשְׁבּוּ ברוח ההשכלה והאמנות. מפני שהימים היו מתוחים והתרחשו מקרי התנכלות של חיילי הצאר ליהודים, שלחה אותה אמה של מרים אל מחוץ לגבולות האימפריה הרוסית, וכך הגיעה לברלין. בברלין הצטרפה לתלמידיו של הפילוסוף והפסיכולוג היהודי-גרמני מוריץ לצרוס. מברלין עקרה לפריז ושם השלימה את לימודי הבגרות שלה בהיותה בת 17 בלבד. מאחר שבגיל זה טרם יכלה להירשם ללימודים אקדמאים, היא יצאה לאנגליה ושם התפרנסה כמורה לצרפתית ולגרמנית, ובמקביל למדה את השפה האנגלית. כך חסכה סכום כסף שאיפשר לה לחזור לימים לפריז ולהרשם ללימודים גבוהים בתחום הספרות, הפילוסופיה והחינוך. היא סיימה את בית הספר הגבוה לחינוך והייתה אחת משתי נשים היחידות שסיימו לימודים אלה בהצלחה. לאחר מכן עסקה בהוראה בבתי ספר בריימס ובפריז ובסביבתה עד צאתה לגמלאות. ש"ך לא נישאה. בכתבים המתעדים את תולדות הציונות שמה מופיע בדרך כלל בצמוד לשמו של אחיה פאביוס ש"ך שהיה פעיל ציוני ופובליציסט שפעל בגרמניה. בישראל היו למרים ש״ך קרובי משפחה רחוקים ממשפחת לויטה שבמושבה בת שלמה.
פעילותה הציונית
כבר בתקופת שהותה באנגליה החלה ש"ך משתתפת במפגשים של חובבי ציון, והמשיכה במגעיה עם פעילים ציוניים גם לאחר שובה לצרפת. באותה עת החליפה את שמה המקורי קלייר-מריאן למרים-מארי, ובכך בקשה לבטא את הזדהותה עם מרים הנביאה שהנהיגה את בנות ישראל לצדם של אהרן ומשה, וכן את רצונה להשתחרר מהזהות הגלותית ולאמץ זהות חדשה המדגישה את תפקידה הפעיל של האשה בתנועה הציונית.
בעקבות רעיונות שהעלתה בקונגרס הציוני העולמי השני בבזל ב-1898, יזמה ש״ך את הקמתו של ארגון ציוני אליו הוזמנו נשים, וכן בנות ובנים צעירים של פעילים ציוניים מפריז. במסגרת הארגון נערכו חגיגות לילדים במועדי חגי ישראל, ובהן למדו הילדים בעברית על המשמעות הלאומית של היהדות.
בנאומה בפני משתתפי הקונגרס הציוני העולמי העשירי, אשר התקיים בבזל ב-1911, היא הציגה את אמהות האומה המתוארות בכתבי הקודש כמודל לאישה היהודיה החדשה. היא קראה לנשים הציוניות ״לצאת מהמטבח״ כדי לאפשר להן להתחיל בפעילות תרבותית של ממש. על אף היותה פמיניסטית, היא לא עודדה נשים לוותר על המקום שהן ממלאות באופן מסורתי, שכן סברה שעיסוקן זה חשוב ומשרת את מטרות התנועה הלאומית. כאשת חינוך הבינה את חשיבות ההתמסרות להוראה וקבעה שהעיסוק בעבודה החינוכית אינו מהפכני במהותו, אולם מכבד את העוסקים בו.
מרים ש״ך תרמה את חלקה גם בתחום העיתונות. היא הצטרפה למערכת השבועון די וועלט מיסודו של הרצל, שהחל להופיע בימי הקונגרס הציוני הראשון והפך מאוחר יותר לביטאונה של ההסתדרות הציונית העולמית. עוד הייתה פעילה בהוצאתו לאור של ביטאון ציוני בפריז בשם ״ההד הציוני״ (L'echo Sionist). הייתה זו יוזמה של שישה ציונים פעילים שהגשימו באמצעים דלים את חלומם לייסד כלי ביטוי להסברה ולהכוונת דעת קהל לתנועה הציונית. הביטאון קיבל את ברכתו של מכס נורדאו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נסעה ש"ך לפולין, וביוזמתה הובאו לפריז מספר עשרות יתומים יהודים שהוחזקו וחונכו בידי ציונים צרפתיים. יחסה המיוחד לחבריה הציוניים התבטא, בין היתר, ביזמה להקמת שכונת עובדים על שם אלכסנדר מרמורק ליד רחובות, להבאת אפרו של מכס נורדאו לקבורה בתל אביב, ובמסירתו של הארכיון המדעי רב הערך של ידידה הבקטריולוג מרדכי זאב חבקין, לארכיון הציוני המרכזי.
ש"ך פרסמה את זיכרונותיה בספר שתורגם מצרפתית בשם "אשר אתם התהלכתי". הספר ראה אור בשנת 1951 בספריית דביר לעם. בספר זה היא מתארת את ימי הזוהר של הקונגרסים הציוניים ואת אבות הציונות אליהם התלוותה, ובהם בנימין זאב הרצל, מכס נורדאו, אלכסנדר מרמורק, ישראל זנגוויל, והחוקר והרופא מרדכי זאב חבקין שפיתח במכון פסטר נסיוב נגד הדבר.
ב-1940, כאשר הוורמאכט כבש את פריז, הוצע לש"ך דרכון מזויף שהציגה כלא יהודיה, אך היא תפרה טלאי צהוב על שמלתה. היא ניצלה ממות בשל כך שנדדה מידי ערב ולנה אצל ידידיה השונים. לאחר מלחמת העולם השנייה עלתה ש"ך לישראל ושהתה בקרב קרובי משפחתה וידידיה במהלך מלחמת העצמאות. מרים שבה לצרפת לשנים מספר אולם חזרה לישראל בימי מבצע סיני ב-1956, ונפטרה זמן קצר לאחר מכן בחיפה. היא הובאה למנוחות בבית העלמין בזכרון יעקב.
יחסי אוזבקיסטן–ישראל
בין מדינת ישראל לרפובליקת אוזבקיסטן מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים מאז 1992. היחסים החלו באותה השנה לאחר נפילת מסך הברזל, כשישראל הכירה בעצמאותה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית וזו הכירה במדינת ישראל. לישראל שגרירות בטשקנט ולאוזבקיסטן שגרירות ברמת גן. שגרירת ישראל באוזבקיסטן מאז 2020 היא זהבית בן הלל. שגרירת אוזבקיסטן בישראל משנת 2020 היא פרוזה מחמודובה. קיים גם אתר הידידות הישראלית - אוזבקית בקריית גת.
היסטוריה
ביולי 1994 ערך שר החוץ שמעון פרס ביקור רשמי באוזבקיסטן. בביקור זה נחתמו הסכמים לשיתוף פעולה בתחומי ההשקעות, התחבורה האווירית, התחבורה והתיירות. באפריל 1997 ביקר בישראל שר החוץ של אוזבקיסטן, אַבְּדִילְאָזִיז קמילוב. במהלך ביקורו של קמילוב נחתמו הסכמים בתחומי התרבות, המדע והרפואה. הסכם בין ממשלת אוזבקיסטן לממשלת ישראל בדבר שיתוף פעולה בתחום התיירות נחתם ב-4 ביולי 1994 ונכנס לתוקף ב-31 בדצמבר 1995. לאחר החתימות על הסכמים אלו החל שיתוף פעולה גובר בתחום התיירות בין שתי המדינות.
ב-18 בדצמבר 1998 ביקר בישראל נשיא אוזבקיסטן, אסלאם קרימוב. ביקור זה הביא לרמה חדשה את היחסים הבילטרליים בין המדינות. במהלך הביקור נחתמו שמונה הסכמים במישורים שונים, בהם אמנה למניעת כפל מס, ואף הוקמה ועדה לשיתוף פעולה כלכלי בין שתי המדינות.
בשנת 2002, היקף הסחר בין המדינות הגיע לכ-53 מיליון דולר. ב-2007 חלה ירידה קלה במחזור הסחורות לכ-27 מיליון דולר, ובשנת 2008 עלה היקף הסחר לכ-40 מיליון דולר. ב-2003 שיגרה אוזבקיסטן לישראל 79 משתלמים לקורסים שונים ובוצעו 12 שליחויות קצרות של מומחים ישראלים באוזבקיסטן. לעומת זאת, ב-2004 השתתפו 137 משתלמים בקורסים בישראל, בוצעו עשרים שליחויות קצרות של מומחים ישראלים באוזבקיסטן ולשתי המדינות היו קורסים ומיזמים משותפים בתחומי החקלאות, הפיתוח הכלכלי-חברתי, הפיתוח הקהילתי והרפואה הציבורית.
ב-30 ביולי 2004 התפוצץ מחבל מתאבד בכניסה לשגרירות. בפיגוע נהרגו שני אנשי אבטחה מקומיים, ואנדרטה לזכרם הוצבה בסמוך למקום הרצחם. ב-13 במאי 2005 היה ניסיון נוסף לפגוע באמצעות טרור בשגרירות, אך המחבל נורה ונהרג בפעולה משותפת של השוטרים המקומיים וצוות האבטחה של השגרירות.
בשנת 2016, נבחרה משלחת ישראלית שמנתה כששה ישראלים לפקח על הבחירות שנערכו באותה שנה במדינה לנשיאות לאחר מותו של העריץ אסלאם קרימוב. בין הנבחרים היה גם פרופסור אדוארד יעקובוב, נשיא HIT מכון טכנולוגי חולון.
החל מ-2018, ישראלים יכולים להיכנס לאוזבקיסטן בלי ויזה, ולהפך.
יהדות אוזבקיסטן
יהדות אוזבקיסטן מורכבת מיהודים בוכרים ומיהודים אשכנזים שהגיעו אליה במהלך המאה ה-20. בשיאה מנתה הקהילה יותר מ-200,000 איש. בשנות ה-70 ובשנות ה-90 עלו רובם לישראל, ואחרים היגרו לארצות הברית ואירופה. בטשקנט שני בתי כנסת ובתי ספר של הקהילה היהודית.
RJ-61
RJ-61 (קיצור של Registered Jack 61) הוא מחבר הדומה במבנהו למחבר RJ-48 אולם שונה במבנה הפינים שלו. הכבל משמש לחיבור טלפון רב-קווי. המחבר לא יכול לשמש למהירויות גבוהות בגלל שזוגות 3 ו-4 מחוברים ולכן לא מאפשרים שימוש בתדרים גבוהים. זאת בניגוד ל-RJ-48 שבו זוגות 3 ו-4 לא מחוברים כך שניתן להשתמש בו לחיבור T1. לכן, מחבר בתצורה זו אינו נמצא בשימוש נרחב היום שבו הטלפוניה עוברת לתקנים מהירים כמו VoIP, ADSL וכדומה.
סימון הכבל
הכבל מכיל 8 חוטים בצבעים שונים. קיימות מספר צורות של סימון החוטים המוליכים. השתיים העיקריות הן הסימון הישן, שבו כל חוט היה בצבע שונה והסימון לפי קטלוג 5e או קטלוג 6 של תקן TIA-568 שאף הוא מחולק לשני תתי סימונים T568A ו-T568B.
קישורים חיצוניים
Registered jack
שרון בלבן
שרון בלבן (נולדה ב-1971) היא אמנית וידאו ישראלית וראש המסלול לווידאו במחלקה לאמנויות המסך בבצלאל. זכתה במספר פרסים, בהם פרס עידוד היצירה, משרד המדע התרבות והספורט, והציגה בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות.
ביוגרפיה
בלבן נולדה בירושלים. למדה לימודי קולנוע וטלוויזיה במכללת הדסה. בשנת 1999 סיימה תואר ראשון בצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בבצלאל. מ-2001 למדה בהאנטר קולג' בניו יורק וב-2003 קיבלה תואר מוסמך לאמנויות יפות (M.F.A).
עבודתה
בלבן יוצרת עבודות וידאו ארט קצרות שנמשכות ממספר שניות ועד 6 דקות. סרטיה הקצרים מייצגים אובייקטים וסצנות מהחיים, ועושים שימוש בחפצים יומיומיים, פרטים מתוך הסביבה הטבעית של כל אחד, פירות או מוצרי צריכה אחרים, ומנצלת את נושא הקרבה בין הגוף לבין החפצים, מסבון כלים וניקוי סירים ועד צחצוח שיניים. בדרך כלל היא משנה את המשמעויות המקוריות של החפצים על מנת להציג את מושגיה. היא מפסלת נעל מתוך לחם (לחם, 1997), סוחטת תפוז מתוך חזה (תפוז,1997), ובסרט אחר היא מכניסה תפוז אל פיה ומשנה אותו ללשון (לשון, 1998). בסרטים אחרים, בלבן מקימה לחיים - אם כי רק למראית עין - חומרים דוממים, למשל על ידי הצגת צורה דמוית גוף אדם הנוצרת על ידי מים הזורמים מברז (בסדרת הסרטים נופים ביתיים, 2002). בסרטים אלו, אפילו ציפור מתה (ציפור, 2005) או קליפת בננה (בננה, 2005) מעופפים בשמיים. היא שואפת להביא פוליטיקה לעבודותיה בעקיפין, ומשתמשת בחפצים ביתיים כדי ליצור דיון על תפקידי המגדר ועל מקומה של האישה בבית.
בראיון בג׳רוזלם פוסט מסבירה בלבן: "אמנות עוסקת ביומיום, בצרכנות, וגלריות אמנות משדרגות את החפצים שהם מציגים - הן מבחינת המקום והן מבחינת המחיר". בלבן כמעט ולא עושה שימוש בצילומי חוץ ועבודותיה נוצרות בעיקר בבית או בסטודיו. בעבודותיה משתמשת לעיתים קרובות באובייקטים, תקריבים, שברי גוף וטבע. ובטכניקות פשוטות, קטעי וידאו קצרים, תאורת סביבה וללא תרשים.