cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדרו יאנג (יזם)
ב-11 בפברואר 2020, בעקבות תוצאות הפריימריז בניו המפשייר, הודיע יאנג על פרישתו מהמרוץ לנשיאות.
ראשית חיים וחינוך
יאנג נולד ב-13 בינואר 1975 בסקנקטדי. הוריו היגרו מטאיוואן לארצות הברית בשנות השישים. הם נפגשו בזמן ששניהם למדו באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי. אביו סיים דוקטורט בפיזיקה ועבד במעבדות המחקר של IBM וג'נרל אלקטריק, והיה אחראי על מעל 69 פטנטים בקריירה שלו. אמו סיימה תואר שני בסטטיסטיקה. היא הפכה למנהל מערכת באוניברסיטה מקומית, ובהמשך הפכה לאמנית. אחיו הגדול של יאנג, לורנס, הוא פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק. אביו, דודו ובן דודו של יאנג הפכו גם הם לפרופסורים.
משפחתו של יאנג עברה להתגורר במחוז וסטצ'סטר, שם גדל יאנג. על פי הדיווח בעיתון ה"וושינגטון פוסט", יאנג היה אחד מהילדים האסיאתיים הבודדים בעירו. בצעירותו הוא שיחק מבוכים ודרקונים, טניס וניגן בפסנתר. הוא היה חבר נבחרת הדיבייט של ארצות הברית והתמודד באליפות העולם בלונדון. יאנג סיים את לימודיו באקסטר בשנת 1992 והמשיך ללמוד באוניברסיטת בראון, כלכלה ומדעי המדינה וסיים את לימודיו בשנת 1996. לאחר מכן למד בבית הספר למשפטים קולומביה, וניהיה דוקטור למשפטים בשנת 1999.
קריירה מוקדמת
לאחר שסיים את לימודי המשפטים, החל יאנג את דרכו כעורך דין שכיר אצל דייוויס פולק ווורדוול בעיר ניו יורק. חמישה חודשים לאחר מכן, בפברואר 200, עזב את המשרד כדי להצטרף לחברו למשרד בהשקת "Stargiving", אתר פילנתרופי מפורסם לגיוס תרומות. ההשקה זכתה להצלחה ראשונית, אך האתר נסגר בשנת 2002 כתוצאה מסיום תקופת בועת הדוט-קום. בשנים 2002 - 2005 שימש כסגן נשיא בסטארט-אפ בתחום הבריאות.
מנהטן פרפ
לאחר שעבד במשך ארבע שנים בתעשיית הבריאות, עזב יאנג את "MMF מערכות" כדי להצטרף לחברו בחברת "הכנות למבחן" קטנה, הנקראת מנהטן פרפ. בהופעה בפודקאסט "פריקונומיקס" אמר יאנג שהוא "לימד באופן אישי שיעורים בניתוח מידע את האנליסטים בחברות כמו מקינזי ושות', גולדמן זקס, ג'יי פי מורגן צ'ייס ומורגן סטנלי" ואחר כך במהלך המשבר הכלכלי של 2008, חשב שהוא נובע מכך שכל הילדים החכמים (כמו אלו שלימד) הלכו לעבוד בוול סטריט, ושאר המשרות באמריקה נעלמו. בשנת 2006 נבחר יאנג לתפקיד המנכ"ל. הם נרכשו על ידי קפלן בע"מ בדצמבר 2009. יאנג התפטר מנשיאות החברה בתחילת 2012.
מיזם לאמריקה
לאחר הרכישה של "מנהטן פרפ" בסוף 2009 החל יאנג לעבוד על תוכנית מלגות ללא רווח חדשה, לה קרא סיכון לאמריקה (VFA). הוא הקים אותה בשנת 2011 במטרה "ליצור הזדמנות כלכלית בערים אמריקאיות על ידי גיוס הדור הבא של יזמים והצטיידות בכישורים ובמשאבים הדרושים להם כדי ליצור מקומות עבודה". VFA הושקה בהשקעה של כ-200,000 דולר וכן יאנג הכשיר 40 בוגרים בשנת 2012 ו-69 בשנת 2013, ושלח אותם לבולטימור, סינסינטי, קליבלנד, דטרויט, לאס וגאס, ניו אורלינס, פילדלפיה, ופרובידנס. VFA הוסיפה את קולומבוס, מיאמי, סן אנטוניו וסנט לואיס בשנת 2014 האסטרטגיה של VFA הייתה לגייס את בוגרי המכללות הבכירות במדינה לתוכנית מלגה לשנתיים בה הם יעבדו למען חניך בחברות סטארט-אפ מבטיחות בערים מתפתחות ברחבי ארצות הברית. מטרת VFA היא לסייע בהפצת כישרון זה ברחבי הארץ ולהמריץ יזמות לצמיחה כלכלית.
במרץ 2017 פרש יאנג מתפקידו כמנכ"ל VFA.
שווי נקי
כלי התקשורת סיפקו מספר הערכות לשוויו הנקי של יאנג. על פי פורבס הונו מוערך במיליון דולר, בין 834,000 ל-2.4 מיליון דולר על פי נתוני "וול סטריט ג'ורנל", ובין 3 מיליון ל-4 מיליון דולר, על פי חדשות "ניוזוויק".
סקירה כללית
ב-6 בנובמבר 2017 הגיש יאנג לוועדת הבחירות הפדרלית (FEC) בקשה להתמודד על נשיא ארצות הברית בשנת 2020. הקמפיין החל עם צוות ראשוני קטן העובד בדירה בבעלות אמו של יאנג. הוא רץ עם סיסמאות מרובות, כולל "האנושות ראשונה" ו"גורם לאמריקה לחשוב קשה יותר". מאז הוא הופיע בפודקאסטים ותוכניות רבות אחרות, כולל "מועדון ארוחת הבוקר", "המופע של בן שפירו", ו"זמן אמיתי עם ביל מאהר". במרץ 2019 עמד יאנג בסף הקלפי והתרומות כדי להעפיל לסיבוב הראשון של הדיונים הראשוניים הדמוקרטיים.
הקמפיין של יאנג מתמקד ברובו במדיניות מבוססת, כפי שסוכנות הידיעות "רויטרס" תיאר כ"גישה טכנוקרטית". יאנג ידוע כאחד שביצע ראיונות עם כלי חדשות שמרניים (ימניים), גישה זו מודגמת על ידי אחת מסיסמאות הקמפיין של יאנג: "לא שמאל, לא ימין, קדימה". על פי סקר YouGov ביולי 2019, יאנג היה אחד משני המועמדים הדמוקרטים בשנת 2020, יחד עם הסנטור ברני סנדרס, עם תמיכה דו ספרתית בקרב הבוחרים שהצביעו עבור טראמפ בשנת 2016. הקמפיין של יאנג מסתמכות רבות על הפצה באינטרנט.
יאנג הוא האמריקני השלישי לפחות ממוצא מזרח אסייאתי שמתמודד על נשיא ארצות הברית, אחרי חירם פונג ופטסי מינק. על פי ה-BBC, הוא "מהמזוהים ביותר עם מזרח-אסייאתים אמריקאים בהיסטוריה שרץ לנשיאות". הוא אמר שהוא מקווה ש"הקמפיין שלו יכול לעודד אמריקאים אסייתים לעסוק בפוליטיקה".
מדיניות
באתר הקמפיין של יאנג, רשומות יותר מ-160 פוליסות שונות. המרכזית בקמפיין שלו היא ההצעה של "דיבידנד חופש" חודשי של אלף דולר לכל אזרחי ארצות הברית מעל גיל 18 (סוג של "הכנסה בסיסית אוניברסלית", או UBI) בתגובה לעקירת עובדים על ידי אוטומציה טכנולוגית. לדברי יאנג, היתרונות של דיבידנד החופש כוללים "אנשים בריאים יותר, אנשים לחוצים פחות, אנשים משכילים יותר, קהילות חזקות יותר, התנדבות רבה יותר, והשתתפות אזרחית יותר. יש לדיבידנד אפס בירוקרטיה הקשורה אליו מכיוון שאין צורך לאמת אם הנסיבות של אנשים משתנות." יאנג ציטט את תחזיתו של מכון רוזוולט כי הדיבידנד "ייצר עד 2 מיליון מקומות עבודה חדשים ביישובים אמריקאיים.
יאנג מציע הטלת מס ערך מוסף למימון הדיבידנד וגם על מנת להילחם מהימנעות ממיסים על ידי תאגידים אמריקאים גדולים. יאנג אמר כי הוא הפך לתומך ב-UBI לאחר שקרא את ספרו של העתידן האמריקאי מרטין פורד Rise of the Robots: Technology and the Threat of a Jobless Future, העוסק בהשפעת האוטומציה ובינה מלאכותית על שוק העבודה והכלכלה. הוא מאמין שה-UBI הוא מדיניות בת-קיימא יותר מתוכניות הסבה לעבודה, תוך ציטוט של מחקרים לפיהם הסבה מקצועית של עובדי ייצור עקורים במערב התיכון אחוזי הצלחה של 0-15%. סיסמת הקמפיין שלו היא "אנושות קודם", היא ביטוי לאמונתו כי אוטומציה של תעשיות מפתח רבות היא אחד האיומים הגדולים ביותר שעומדים בפני כוח העבודה האמריקני. שני הרעיונות המרכזיים האחרים במצע של יאנג הם "ביטוח בריאות לכולם" ו"קפיטליזם מרוכז אנושי". הוא הבהיר כי בעוד שהוא תומך ב - ביטוח רפואי לכולם, הוא "ישמור על האופציה של ביטוח פרטי". יאנג תומך ביישום "דולרי דמוקרטיה", בהם האזרחים מקבלים 100 דולר בכל שנה, כדי לתת למועמדים האהובים עליהם. המדיניות שמה לה למטרה לפגוע בכספי תאגידים הנובעים משדולה פוליטית שהיא. תומך בהצבעה מדורגת, ורוצה להוריד את גיל ההצבעה הארצי ל-16. יאנג תומך בלגליזציה של קנאביס ובפענוח הפלילי של אופיואידים (כולל הרואין) לשימוש אישי, אך אינו תומך בלגליזציה או בהרשעת הפלדת הקוקאין. הוא ציטט את מדיניות הסמים של פורטוגל כראיה ליעילותה של מדיניותו. יאנג תומך במס פחמן וכן בעד להחזיר את ארצות הברית להסכם האקלים וכן במלחמה בשינוי האקלים הוא ציטט "שינוי האקלים הוא איום ונוראי לכוכב שלנו צריך לעשות שינויים כדי להציל את המדינה שלנו שינוי האקלים לא יכול לחכות" הוא תומך באנרגיה גרעינית. הוא תומך בחקיקה האוסרת אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית. יאנג הציע להקים ועדה המתמקדת בוויסות אופייה הממכר של המדיה, למנות פסיכולוג לבית הלבן, להפוך את יום הבחירות לחג לאומי. כן הוא הציע על מנת למנוע את שחיתות, להגדיל את שכרם של הרגולטורים הפדרליים אך להגביל את עבודתם הפרטית לאחר שהם עוזבים את השירות הציבורי. הוא תומך בלגליזציה של פוקר מקוון. יאנג אמר כי ישראל "היא בעלת ברית חשובה מאוד". ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, יאנג שואף ל"פתרון של שתי מדינות המאפשר לעם הישראלי והפלסטיני לקבל אדמות ריבוניות והגדרה עצמית". הוא כינה את איראן "כוח מערער יציב באזור", אך תמך בעסקת הגרעין האיראנית של אובמה. הוא גם השמיע תמיכה בהפגנות הונג קונג של שנת 2019.
יאנג התנגד לתמיכה הצבאית של ארצות הברית במערכה הצבאית בהנהגת סעודיה בתימן, ותמך במדיניות אגרסיבית יותר כלפי רוסיה: "רוסיה היא האיום הגאו-פוליטי הגדול ביותר שלנו, מכיוון שהם פרצו לדמוקרטיה שלנו בהצלחה." יאנג אמר כי ארצות הברית פגעה בבחירות זרות - ממש כמו שקיימה רוסיה - וכי התערבות רוסית "צריכה להיפסק, ואם היא לא תיפסק, ניקח זאת כמעשה עוינות נגד העם האמריקני".
גיוס כספים
ב-11 במרץ 2019, הודיע יאנג כי הוא עלה על סף גיוס הכספים של 65,000 תורמים, והעניק לו את ההשתתפות בסיבוב הראשון של ה-דיבייטים הראשוניים הדמוקרטיים. ב-28 ביוני הוא הודיע שהגיע ל-130,000 תורמים, שעומדים בקריטריון התרמה לסיבוב הוויכוחים השלישי.
תומכיו וסיקור תקשורתי
פעמים רבות קמפיין ותומכי יאנג מתח ביקורת על כלי תקשורת, כמו MSNBC ו-CNN, על סיקורם על יאנג. התקריות כוללות מקרים של גופי חדשות שאינם כוללים את יאנג מרשימות של הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020.
בתחילת ספטמבר דווח על מספר כלי תקשורת, ביניהם CNN, על היעדר הסיקור התקשורתי של יאנג. אקסיוס ציין כי בעוד יאנג התעניין בשש הראשונות של המפלגה הדמוקרטית ו"השיג הרבה תשומת לב ברשת", הוא" טופל בתקשורת כמועמד של המועמד התחתון". קריסטול בול מהגבעה ציין כי קיים "דפוס מתמשך להתעלמות מהמועמדות של יאנג" בקרב כלי תקשורת כמו CNN. עוד ציינה כי סקוט סנטנס, אחד תומכיו של יאנג, "עוקב אחר הזרמים הנראים לכאורה דרך טוויטר". ב-23 באוקטובר 2019, סנטנס פרסמה מאמר שקיבץ את אי הכללות התקשורת הזרם המרכזי של יאנג. בנובמבר 2019, מנהל הקמפיין של יאנג ביטל התנצלות מצד MSNBC על כך שהשאיר את יאנג מאינפוגרפיה, שלפי ההערכה של סנטנס הייתה הפעם ה-15 במחזור הקמפיין MSNBC או שהרשתות הקשורות אליו הדירו את יאנג בטעות. ב-23 בנובמבר 2019, בעקבות הדיון שהתקיים ב-MSNBC בחודש נובמבר בו יאנג זכה לזמן הכי פחות מדבר ולא נקרא למשך 30 הדקות הראשונות לדיון שעתיים, יאנג דחה בפומבי את הבקשה להופיע ב-MSNBC אלא אם כן הרשת היה "מתנצל על אוויר, לדון וכוללים הקמפיין שלנו עולה בקנה אחד עם הסקרים שלנו, ולאפשר פונדקאיות מהקמפיין שלנו כפי שהם עושים מועמדים אחרים" מניתוח מבקר עסקי נמצא כי יאנג קיבל זמן דיבור משמעותי פחות במהלך הדיונים מכפי שהיה צפוי לנוכח מספרי הקלפי שלו.
הכרה
בשנת 2012 כונה יאנג "אלוף השינוי" על ידי ממשל אובמה. בשנת 2015 הוא זכה שוב על ידי ממשל אובמה כ"שגריר הנשיאות ליזמות גלובלית", לצד דיימונד ג'ון, בריאן צ'סקי, סטיב קייס, טורי ברץ' ועוד כמה אחרים.
חיים אישיים
החל משנת 2018, יאנג מתגורר בעיר ניו יורק עם אשתו אוולין ושני בנים. הוא דיבר על כך שבנו הגדול הוא אוטיסט, ואמר, "אני מאוד גאה בבני וכל מי שיש לו מישהו על הספקטרום במשפחתו שלו מרגיש בדיוק אותו דבר."
הוא מזדהה כרוחני אך לא דתי.
בריאיון עם "The Hill", יאנג אמר כי תאודור רוזוולט הוא הנשיא האהוב עליו וכי הוא הסנדק של נינתו של רוזוולט.
הונדה ג'ייד
הונדה ג'ייד (באנגלית: Honda Jade) הוא מיניוואן קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב היפנית הונדה (ביפן), ויצרן המכוניות הסיניות Dongfeng Honda (שם רשמי: Dongfeng Honda Automobile Co., Ltd) (בסין) אשר מיוצר משנת 2013 ביפן ובסין.
יצרנית המכוניות הסינית Dongfeng Honda בבעלות "Dongfeng Motor Group" והונדה (50%, 50% בשותפות "Joint venture" ).
Hollywood, Tennessee
Hollywood, Tennessee (בעברית: הוליווד, טנסי) הוא אלבום האולפן התשיעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית קריסטל גייל. הוא הגיע למקום החמישי במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד. בהמשך להצלחה המסחרית הרבה לה זכתה גייל באותן השנים, הצליח האלבום גם כן להנפיק את הלהיטים "The Woman in Me" ו-"You Never Gave Up on Me", שהגיעו למקום השלישי והחמישי במצעד שירי הקאנטרי, בהתאמה. "Livin' in These Troubled Times" הגיע למקום התשיעי.
ויינגרטן
ויינגרטן הוא שם משפחה ממקור גרמני שפירושו "כרם".
טסמניה (פירושונים)
{{פירושונים| גאוגרפיה:
ספורט: אחר:
ראו גם
}}
ג'סיקה ג'ונס
ג'סיקה ג'ונס (באנגלית: Jessica Jones) היא דמות בדיונית של גיבורת-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Alias #1 מנובמבר 2001 ונוצרה על ידי הכותב בריאן מייקל בנדיס והמאייר מייקל גיידוס.
בנעוריה, ג'סיקה קמפבל נכחה כאשר פיטר פארקר ננשך על ידי עכביש רדיואקטיבי שהעניק לו את כוחותיו. ג'סיקה הייתה מאוהבת בפיטר והתכוונה להתוודות על אהבתה אליו, אך דעתו הוסחה בעקבות נשיכת העכביש. כמו כן, התאהבה בג'וני סטורם, שהיה ידוע בתור הלפיד האנושי וכמו שאר חברי ארבעת המופלאים הפך לסלבריטאי. בהמשך, היא ובני משפחתה היו מעורבים בתאונת דרכים עם שיירה צבאית שהובילה כימיקלים. משפחתה נהרגה, וג'סיקה הייתה שרויה בתרדמת והועברה לחזקתה של משפחת ג'ונס. לאחר מספר חודשים בהם שהתה בבית החולים בתרדמת, התעוררה משיחרור האנרגיות הקוסמיות עם בואו הראשון של גלקטוס לכדור הארץ.
ג'סיקה גילתה שחשיפתה לכימיקלים העניקה לה כוחות על-אנושיים, חסינות מוגבלת ויכולת תעופה. בני הזוג ג'ונס רשמו אותה ללימודים בתיכון מידטאון, שם היא למדה יחד עם פלאש תומפסון ופארקר. זה האחרון מצא בה נפש תאומה, משום ששניהם איבדו בני משפחה בנסיבות טרגיות, אך ג'סיקה טעתה לחשוב שתשומת הלב שלו מקורה ברחמים. היא קיבלה השראה להשתמש בכוחותיה לעשיית טוב לאחר שצפתה בקרב בין ספיידרמן לסאנדמן בין כותלי כיתתה. במהלך הקריירה שלה כגיבורת-על, היא נטלה את הזהויות ג'ול, האבירה ופאוור וומן.
ג'סיקה פתחה סוכנות חקירות לאחר שויתרה על הקריירה שלה כגיבורת-על, והחלה במערכת יחסים עם לוק קייג'. בהמשך גם הצטרפה למערכת העיתון "הדיילי ביוגל" כיועצת ומתווכת לענייני גיבורי-על. היא הותקפה בידי הגובלין הירוק לאחר שמערכת העיתון דיווחה כי הוא למעשה התעשיין נורמן אוסבורן. היא התפטרה מעבודתה לאחר שג'יי ג'ונה ג'יימסון, עורך העיתון, השמיץ את האוונג'רס החדשים. היא נישאה ללוק קייג' ונולדה להם בת בשם דניאל. בתקופת מלחמת האזרחים של מארוול על חוק רישום העל-אנושיים, היא ובעלה היו ממתנגדי החוק. בתקופה שלאחר עידן הגיבורים, ג'סיקה המשיכה בקריירה שלה כלוחמת פשע כג'ול והצטרפה לאוונג'רס החדשים, אך בשל דאגה לבתה התינוקת ולאיומים עליה מצד אויבים רבים, היא פרשה מהקבוצה.
סדרת טלוויזיה על דמותה של ג'סיקה ג'ונס עלתה בנטפליקס בנובמבר 2015, בכיכובה של השחקנית קריסטין ריטר. זו הסדרה השנייה מתוך ארבע של אולפני מארוול המבוססות על דמויות מהקומיקס. קדמה לה דרדוויל, ואחריה עלו סדרות על דמויותיהם של לוק קייג' ואיירון פיסט. בנוסף, מיני סדרה על קבוצת הדפנדרס, בהשתתפות ארבע הדמויות יחד.
יוהנס איטן
יוהנס איטן (בגרמנית: Johannes Itten; 11 בנובמבר 1888 – 25 במרץ 1967) היה צייר, מעצב, מורה ותאורטיקן שווייצרי ומהמורים המשפיעים בבאוהאוס בשנותיו הראשונות.
ביוגרפיה
איטן נולד במרכז שווייץ והוכשר לשמש מורה בבית ספר יסודי. באותן שנים החל לפתח תאוריות שהובילו לשיטות הוראה ייחודיות שהתבססו בין השאר על שיטות שפיתח פרידריך פרבל. ב-1909 החל ללמוד אמנות בז'נבה, אך פרש ועבר ללמוד בברן שם המשיך ופיתח את התאוריות ושיטות החינוך. ב-1912 שב לז'נבה כדי ללמוד ציור מפושט אצל הצייר אגון גילרד (Eugène Gilliard) ולאחר מכן המשיך לווינה שם פתח בית ספר לציור עם שיטות הוראה ייחודיות ששילבו תרגילי התעמלות.
לבאוהאוס הוזמן איטן להצטרף כמורה עם פתיחתו בשנת 1919 בויימאר שם לימד את הקורס הבסיסי שהיווה מבוא להיכרות עם חומרים, קומפוזיציה וצבע. בשיעוריו שילב מוזיקה ומדיטציה ובאותה עת פרסם הספר המסכם את רעיונותיו "אמנות הצבע". לאחר שעזב את הבאוהאוס המשיך ופתח בסיועה של גונטה שטלצל בית ספר עצמאי. בעשורים הבאים המשיך לעסוק בהוראה וביצירה. כאשר בעקבות עליית הנאצים לשלטון בית ספר באוהאוס נסגר, הוא קלט בבית הספר שלו מספר מורים לרבות ארנסט נויפרט.
ב-1966 ייצג את שווייץ בביאנלה בוונציה. ושנה לאחר מכן נפטר.
לב קרבל
קורות חיים
לב קרבל נולד בסמניבקה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה המשפחה התיישבה בסמולנסק. אביו החל לעבוד במערכת המפלגתית. לב קרבל התעניין בביולוגיה ותכנן המשך לימודים בתחום זה.
כבר בגיל צעיר התגלה אצלו כישרון לפיסול וציור. בשנת 1933 בתחרות מקומית לבתי הספר הוא זכה במקום ראשון עם תבליט של לנין. בעקבות כך הוא נשלח למוסקבה. במוסקבה לב קרבל הציג את עבודתו לנאדז'דה קרופסקיה שהייתה סגנית שר החינוך. קרבל קיבל הפנייה ללימודי פיסול במוסקבה והחל ללמוד בשנת 1937 במכון הגבוה לאמנות ופיסול.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא עבד בהקמת ביצורים סביב מוסקבה ובשנת 1942 גויס לצי הצפוני. בהיותו צייר צבאי הוא השתתף בסיורים.
בשנת 1945 הוא נשלח לברלין והיה בין מתכנני אנדרטת המלחמה הסובייטית.
במהלך עבודתו קרבל בנה כ-50 פסלים ואנדרטאות למנהיגי ברית המועצות וקרל מרקס. רבים מפסליו היו מוצבים במקומות מרכזיים בערי ברית המועצות, אך פורקו בהמשך בעקבות התפרקות ברית המועצות.
עבור פסל של קרל מרקס במוסקבה הוא קיבל פרס לנין ופסל בקמניץ הוא קיבל עיטור קארל מרקס.
בנוסף לכך לבב קרבל פסל מצבות לפי הזמנה פרטית לאנשי אמנות, צבא ומנהיגי המדינה.
בשנת 1962 הוא התמנה לפרופסור באקדמיה בה למד ובמשך שנים גידל דור פסלים.
לב קרבל נפטר ב-14 באוגוסט 2003 ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
נעמי טנהאוזר
נעמי טנהאוזר (נולדה ב-27 באוקטובר 1956) היא ציירת ישראלית. יצירותיה עוסקות בגוף הנשי, בהקשריו התרבותיים וההיסטוריים, בגוף המתבגר ובר החלוף. ציוריה מאופיינים בדיוק רב בפרטים, בהומור וצבעוניות עזה. בנוסף, טנהאוזר אוצרת תערוכות ומקימת גלריה "אנטיאה" לאמנות נשים בירושלים.
ביוגרפיה
נעמי טנהאוזר נולדה בשיקגו שבארצות הברית. לאב פיזיקאי ממוצא יהודי גרמני ואם כימאית שווייצרית. עד גיל 5 נדדה משפחתה לבוסטון וללוס אנג'לס כאשר בשנת 1961 עלתה עם משפחתה לישראל והתגוררה בחיפה. בשירותה הצבאי הייתה מורה חיילת בבית ספר שדה באילת ומאז מתגוררת בירושלים. בין השנים 1976-1981 למדה תקשורת חזותית בבצלאל ובשנת 1984 בזמן שהות בניו יורק החלה קריירה כציירת. בין השנים 1986-2006 לימדה טנהאוזר במכללת 'אמונה' ובמוסדות אמנות שונים בירושלים.
בשנת 1994 הקימה עם ריטה מנדס-פלור את גלריה "אנטיאה" לאמנות נשים בירושלים אשר פעלה עד שנת 2009. טנהאוזר אצרה תערוכות בנושאים הקשורים לגוף ולמגדר, בין היתר: "שיער" בבית האמנים בירושלים, 1995, "תודה לך פמלה" (לזכרה של פמלה לוי) בגלריה אנטיאה, 2005, "קליפות אדומות" בסדנת ההדפס בירושלים, 2012 ועוד. בשנת 2019 הציגו טנהאוזר ומנדס-פלור בגלריה אגריפס 12 וגלריה מרי בירושלים את התערוכה ״שמלה, סמלה: שיבה לאנטיאה״, אשר ציינה 25 שנה להקמת גלריה 'אנטיאה' והשתתפו בה מאה אמניות ואמנים.
חיים אישיים
נשואה לצחי קידר (מבעלי חברת התיירות "מטיילים-SK Tours"), ולהם שלושה ילדים. מתגוררת בשכונת בקעה בירושלים.
יצירתה
המוטיבים המרכזיים בציוריה של טנהאוזר הם נשים, גוף והקשר בין הגוף לבין המרחב הסובב אותו.
"נעמי מתארת את האמנות כחלק בלתי נפרד מהמאבק המתמיד של חיי היום יום עם תפיסת העצמי, עם מה ששייך אליו ומה שמחוצה לו... ביצירתה ישנם כל העת מעברים בין ריאליזם, היפר ריאליזם, הפשטה וסימבוליזם שבאמצעותם ובאמצעות מעברים בין טכניקות שונות היא יוצרת דיוקן עצמי וקבוצתי שהוא הזמנה להישיר מבט אל פעולת האמנות ובמיוחד אל הציור הפיגורטיבי כפעולה נפשית וחברתית." - אירנה גורדון.
תכנים בעבודותיה
בין השנים 1989–1995 ציירה טנהאוזר נשים וילדות חרדיות. עיסוק זה מהווה חלק מהעלאת שאלות לגבי זהותה כאישה, כיהודייה, כישראלית וכאם. העבודות הוצגו בתערוכה GIRLS GIRLS GIRLS בבית האמנים בירושלים בשנת 1994.
לאחר העיסוק בנשים חרדיות אשר גופן מכוסה החלה טנהאוזר לצייר נשים פלסטיניות, בעיקר מוכרות ירקות שהסתובבו בשכונות הדרומיות בירושלים. בהמשך מצאה טנהאוזר את המכנה המשותף בין שני מגזרים בהן עסקה – נשים חרדיות ונשים פלסטיניות - בדמותן של ילדות בתלבושות אחידות הלבושות בצבעי כחול ותכלת. בעבודות אלה התמודדה טנהאוזר עם זהותה המפוצלת מבחינת לאום והן עם חוויית ההגירה לישראל. בשנת 2006 הוצגו העבודות בתערוכה "שיבולת" במשכן לאמנות בעין חרוד.
עם סיכום שלב זה, שבו ציירה טנהאוזר בעיקר מתוך צילום, עברה טנהאוזר לצייר את דמותה שלה בהתבוננות ישירה מול המראה. זו הייתה הזדמנות לחקור את זהותה כאשה מתבגרת, כמו גם לעבד מחדש את היחס בין הבגד לגוף. בשנת 2013 התערוכה "אין לי שליטה על הידיים" סיכמה מהלך זה בגלריה חנינא.
A Woman's Heart
A Woman's Heart (בעברית: לב של אישה) הוא אלבום האוסף הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית קריסטל גייל. האלבום שיצא בנובמבר 1981 משתרע על פני תקופתה של גייל בחברת התקליטים ליברטי רקורדס, מה שהתגלה כשיא הקריירה שלה. הוא הגיע למקום ה-40 במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד ולא דורג במצעד הבילבורד 200.
את A Woman's Heart הוציאו זמן קצר לאחר יציאת אלבום האוסף השלישי של גייל, Favorites, בשנת 1981.
רקע והוצאה
A Woman's Heart כלל עשר רצועות שהוקלטו בעבר בידי קריסטל גייל. מתוך עשר הרצועות, רק שתיים הופצו כסינגלים ("This Is My Year for Mexico" ו-"One More Time") בעוד שהשאר נכללו באלבומי האולפן השונים של גייל. "Hands" ושיר הנושא הוקלטו במקור עבור אלבום הבכורה שלה,  (1975). "Let's Do It Right" נכלל לראשונה באלבום האולפן השלישי שלה,  (1976). "Make a Dream Come True" הייתה הרצועה השביעית באלבום האולפן הרביעי שלה,  (1977).
A Woman's Heart יצא במקור בנובמבר 1980 בהוצאת חברת התקליטים ליברטי רקורדס. האלבום הופץ על גבי תקליט וגם כקלטת שמע. A Woman's Heart הגיע בשיאו למקום ה-40 במצעד אלבומי הקאנטרי של בילבורד בשנת 1981. הוא לא הוליד אף סינגל או כל מהדורה מצליחה אחרת.
שמואל הולנדר (כלכלן)
שמואל הולנדר (נולד ב-6 באפריל 1939) הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה בריטי-קנדי-ישראלי העוסק בהיסטוריה של המחשבה הכלכלית.
קורות חיים
הולנדר נולד בלונדון. השלים תואר ראשון בכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון ב-1959 ודוקטורט באוניברסיטת פרינסטון ב-1963. לאחר מכן היה חבר סגל באוניברסיטת טורונטו בשנים 1963–1998. החל משנת 2000 הוא חבר סגל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הולנדר עוסק בהיסטוריה של המחשבה הכלכלית ובמיוחד בכלכלנים הקלאסיים: אדם סמית, דייוויד ריקרדו, תומאס מלתוס וג'ון סטיוארט מיל אשר ניסחו את תאוריית הערך של העבודה. הולנדר רואה את ריקרדו כמבשר הכלכלה הנאו-קלאסית ובכלל זה אלפרד מרשל ולאון ולרה.
טירת הוכאוסטרוויץ
טירת הוכאוסטרוויץ (גרמנית: Burg Hochosterwitz) היא טירה ימי-ביניימית באוסטריה, מאתרי התיירות הבולטים במדינת קרינתיה.
הטירה ממוקמת על גבעה בגובה של 664 מטרים מעל פני הים, ליד העיירה סנקט גאורגן אם לאנגזה (Sankt Georgen am Längsee), כ-20 קילומטרים מצפון-מזרח לעיר קלגנפורט בירת קרינתיה. הטירה הנישאה נראית עד למרחק של 30 קילומטרים ממנה.
תולדות הטירה
הטירה נזכרת לראשונה במסמך משנת 860, שבו העניק מלך בוואריה לודוויג הגרמני כמה מנכסיו בקרנטניה (Carantania) לארכיבישופות של זלצבורג. שמה שם היה אסטארוויזה (Astarwiza), שם ממקור סלאבי. במאה ה-11 העביר הארכיבישוף גבהארד מזלצבורג את הטירה לדוכסות קרינתיה מבית שפונהיים (Sponheim) בתמורה לתמיכתה בו במהלך מאבק האינווסטיטורה. זו מסרה את הפייף למשפחת אוסטרוויץ.
במאה ה-14 צר על הטירה צבאה של הדוכסית מרגרטה מאולטש. ב-1478 נאלץ הנס לבית אוסטרוויץ, השריד האחרון למשפחתו, למסור את הטירה לקיסר פרידריך השלישי לשם תשלום חובותיו לו. בשנים הבאות ניזוקה הטירה קשות עקב התקפות טורקיות רבות. היא שופצה על ידי הבישוף של גורק (Gurk), שהטירה נמסרה לו ב-1509 על ידי הקיסר מקסימיליאן הראשון. לאחר מכן עברה הטירה לידי הקיסר פרדיננד הראשון, אשר מסר אותה בידי משפחת קוונהילר (Khevenhüller). גאורג קוונהילר ביצר את הטירה כנגד התקפות הטורקים. עד שנת 1586 נוספו לה מחסן נשק ו-14 שערים מבוצרים שונים, שיש לעבור בהם בזה אחר זה - תוספת שהייתה יוצאת דופן בתכנונן של טירות בעת ההיא.
הטירה כאתר מבקרים
מאז המאה ה-16 לא הוכנסו שינויים של ממש בטירה. היא נשארה בבעלותה של משפחת קוונהילר, לפי בקשתו של גאורג קוונהילר, המתועדת בלוח שיש מ-1576 המוצב בטירה. חלקים מהטירה פתוחים לציבור במשך חודשים אחדים של השנה. המבקרים צועדים בנתיב באורך של 620 מטרים אל הטירה, החולף דרך 14 השערים שלה. בכל שער מוצב איור המציג את מנגנון ההגנה שהותקן בו. בחדרי הטירה מצויה תצוגה של ציורים, כלי נשק ושריונות, אחד מהם בגובה של 2.4 מטרים.
הזנה תוך-ורידית
הזנה תוך-ורידית (באנגלית: Total Parenteral Nutrition, נפוץ גם בקיצור TPN) היא שיטת הזנה שבה מוחדרים תרופות או מזון אחר בהזלפה ישירה לתוך וריד המטופל. בדרך כלל כאשר מערכת העיכול אינה יכולה לעכל את המזון.
רקע כללי
הזנה תוך-ורידית ניתנת, ישירות לווריד, במצבים בהם לא ניתן להזין מטופל דרך מערכת העיכול, כאשר המעי או הקיבה אינם מתפקדים. מטרת ההזנה התוך-ורידית לשימור ושיפור מצבו התזונתי של המטופל. בשיטת הזנה זו, הצרכים התזונתיים מסופקים באמצעות תמיסה סטרילית מרוכזת, ישירות לווריד פריפרי או מרכזי. התמיסה המוחדרת לווריד מותאמת אישית לכל מטופל על פי גילו, מחלתו, הטיפול התרופתי שהוא מקבל ומצבו הקליני. הזנה בשיטה זו כרוכה בסיכון לסיבוכים מטבוליים וזיהומיים ועל כן ניתנת רק כאשר קיימות התוויות מתאימות לכך.
הזנה תוך-ורידית נפוצה בעיקר בבתי חולים לטווח קצר, אולם היא עשויה לשמש גם להזנה לטווח ארוך יותר ובבית, בעיקר בחולים צעירים במחלות במערכת העיכול הזקוקים להזנה נכונה על מנת למנוע פגיעה בגדילה. באמצעות הזנה היישר לווריד יש מעקף של מנגנוני בקרה בגוף ומתאפשרת שליטה בכלכלת הגוף: הנוזלים, האלקטרוליטים, הפחמימות, החלבונים, השומנים והוויטמינים.
בחולים שעברו כריתת מעי נרחבת מתקינים בבית החולים צנתר מרכזי, לעיתים צנתר היקמן. החולים ובני משפחותיהם הקרובים, עוברים הדרכה לגבי השימוש בטכניקות סטריליות בזמן התחברות והתנתקות מתמיסת ההזנה.
חולה אשר ניזון בהזנה תוך-ורידית ממושכת, מוגדר על ידי משרד הבריאות כחולה סיעודי מורכב.
טיפול בחולה
בבית החולים, יטפל בחולה צוות רב מקצועי שיכלול: רופא, דיאטנית, אחות ורוקח.
עם השחרור של החולה לביתו האחריות לטיפול תעבור לצוות טיפולי בית של קופת החולים. בראש הצוות עומד רופא אשר אחראי ומפקח על תקינות הטיפול. בנוסף תתבצע הערכה תזונתית על ידי דיאטנית לפי המצב הקליני, המצב התזונתי, ההיסטוריה הרפואית וההיסטוריה התזונתית, ולפי בדיקות מעבדה עדכניות שיבוצעו אחת לשבוע. אחת לשבוע יבוצע מעקב משקל (עד להתייצבות הרפואית) ואצל ילדים גם מעקב אחרי עקומת גדילה. אחות מוסמכת תשולב בטיפול הרפואי-ביתי השוטף.
תפקידי צוות הזנה תוך-רידית באשפוז ובקהילה:
רנו פלואנס
רנו פלואנס (צרפתית: Renault Fluence) היא מכונית משפחתית בתצורת סדאן, שיוצרה על ידי חברת רנו הצרפתית. רנו פלואנס יוצרה בטורקיה ושווקה בעיקר במדינות מתפתחות במזרח אירופה ובאסיה. המכונית לא שווקה במערב אירופה - שם מכרה רנו מכונית משפחתית בתצורות האצ'בק וסטיישן בשם רנו מגאן. רנו פלואנס החליפה את גרסת הסדאן של רנו מגאן, ששווקה בצורותיה השונות בין השנים 1996 - 2009. הפלואנס פותחה בשיתוף עם קונצרן סמסונג הקוריאני, ובחלק ממדינות העולם המכונית נמכרת תחת השם "סמסונג SM3". בהיצע הדגמים של רנו, הייתה הפלואנס ממוצבת מעל רנו קליאו הקטנה ומתחת למכונית המנהלים רנו לאטיטיוד. בנוסף לרנו פלואנס, מייעדת רנו דגמים נוספים לשווקים מתפתחים. רנו סימבול היא משפחתית קטנה אשר יוצרה בטורקיה על בסיס הרנו קליאו ונמכרה במדינות מתפתחות, וכך גם דגמי רנו אחרים המיוצרים במפעלי דאצ'יה שברומניה - משם הגיעה לישראל רנו לוגאן MCV, ולאחר מכן גם דגמי החברה הסדירים כאשר הושק בישראל מותג דאצ׳יה. לישראל מיובאים דגמי רנו על ידי חברת "קרסו מוטורס", המייבאת בנוסף את דגמי ניסאן ואינפיניטי.
רקע
רנו פלואנס הושקה בעולם ברבעון השלישי של שנת 2009. ההשקה העולמית נערכה בטורקיה. הפלואנס זכתה למחמאות בעיתונות הרכב בכל מה שנוגע למרווח הפנימי, תא המטען ונוחות הנסיעה - אך מנגד נשמעו ביקורות על איכות הרכבת החומרים בתא הנוסעים, על ביצועי המנוע בדגמי הבנזין ועל הנדסת האנוש. רנו פלואנס לא הועמדה למבחני הריסוק האירופאיים של איגוד הבטיחות יורו NCAP, אך הגרסה החשמלית של הפלואנס נבחנה וזכתה לציון של 4 כוכבים - נמוך מהסטנדרט המקובל במכוניות משפחתיות בתקופה זו. רנו פלואנס משווקת בעולם עם שלושה מנועים שונים. המנוע הבסיסי הוא מנוע בנזין בנפח 1,600 סמ"ק. בעת השקתו סיפק המנוע 105 כוחות סוס ובהמשך שודרג הספקו ל-115 כוחות סוס. מנוע בנזין נוסף הוא מנוע בנפח 2,000 סמ"ק (143 כוחות סוס). בהיצע קיים גם מנוע דיזל בנפח 1,500 סמ"ק (110 כוחות סוס). תיבות ההילוכים של הפלואנס הן תיבת הילוכים ידנית עם 5 או 6 יחסי העברה ותיבה אוטומטית רציפה שהחליפה תיבה מיושנת בעלת 4 הילוכים. בחלק מהדגמים מוצעת תיבת הילוכים רובוטית כפולת מצמדים.
רנו פלואנס הגיעה לישראל בחודש נובמבר 2009. בתקופה הראשונה נמכרה הפלואנס בגרסה אחת בלבד, עם מנוע בנזין בנפח 1,600 סמ"ק בהספק של 105 כוחות סוס. גרסה זו נמכרה בכמויות גדולות לציי רכב. בחודש אוגוסט 2010 נוספה להיצע בישראל גרסה חדשה עם מנוע בנזין בנפח 2,000 סמ"ק ותיבת הילוכים רציפה - אותו שילוב שקיים גם בניסאן קשקאי. המנוע החדש שיפר את ההספק ל-143 כוחות סוס.
בחודש יוני 2011 הושקה רנו פלואנס בגרסת טורבו-דיזל, עם מנוע בנפח 1,500 סמ"ק המשודך לתיבת הילוכים רובוטית כפולת מצמדים או לתיבת הילוכים ידנית. על אף שגרסה זו מציעה הספק דומה לזה של גרסת ה-1,600 סמ"ק בנזין, העלייה במומנט שיפרה את הביצועים. מלבד הביצועים, גרסת הדיזל של רנו פלואנס הציגה שיפור משמעותי גם בצריכת הדלק: על פי נתוני היצרן, גרסה זו משיגה צריכה של 22.7 ק"מ לליטר - נתון עדיף לעומת דגמים משפחתיים מתחרים.
בחלק מהזמן גרסת הדיזל הייתה לגרסה הנמכרת ביותר של רנו פלואנס בישראל, וגם בשוק היד השנייה שומרת גרסה זו על ערכה טוב יותר מגרסאות הבנזין. בחודש אוגוסט 2013 הציגה ממשלת ישראל את שיטת המיסוי הירוק החדשה, שפגעה בדירוג של רכבי הדיזל. רנו פלואנס בגרסת הדיזל עלתה מקבוצת הזיהום הרביעית לקבוצה ה-14, מה שהביא לעליה במחירה (על אף שהיבואנית ספגה חלק ניכר מעליית המס).
בחודש יולי 2011 החלה להימכר בישראל רנו פלואנס החשמלית (נקראת גם רנו פלואנס Z.E) על ידי חברת "בטר פלייס". במרבית מדינות העולם נמכרת הפלואנס החשמלית כמכונית חשמלית נטענת. בישראל ובדנמרק שווקה הפלואנס החשמלית על ידי חברת "בטר פלייס" עם סוללה מתחלפת. בחודש מאי 2013 הוגשה לבית המשפט בישראל בקשה לפירוק חברת "בטר פלייס" והשיווק נעצר.
ידידה כלפון סטילמן
ידידה כלפון סטילמן (Yedida Kalfon Stillman; 8 באפריל 1946 - 21 בפברואר 1998) הייתה פרופסור למדעי היהדות ולימודי המזרח התיכון וחוקרת בעלת שם עולמי לתרבות החומרית המוסלמית והיהודית של המזרח התיכון וצפון אפריקה.
קורות חייה
ידידה כלפון נולדה במלאח של פאס במרוקו ב-8 באפריל 1946. בגיל 5 עלתה לישראל עם משפחתה וגרה שנתיים במעברה. היא גדלה מרבית ילדותה בבית צפוף בשכונת הקטמונים בירושלים, ובעזרת ההיכרות הקרובה עם עולים מזרחים מארצות שונות למדה את הדיאלקטים היהודיים השונים של השפה הערבית, מה שתרם רבות בהמשך חייה למחקריה. בצעירותה נתקלה במצוקות העולים ובאפליה עדתית, מה שהניע אותה ברבות הימים להיות פעילה בארגונים כגון "הקרן הספרדית הבינלאומית לחינוך", אגודת "גישור פערים" ואגודת "ביחד" בעבודה לתיקון פערים חברתיים ובין-עדתיים.
למדה בבית ספר אליאנס בירושלים, וכבר בבית הספר התיכון גילתה עניין בתרבות החומרית של המזרח התיכון וצפון אפריקה. לאחר השלמת התיכון התחילה תואר ראשון בלימודי פולקלור באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיה שימשה כעוזרת מחקר של פרופ' דב נוי, מגדולי חוקרי הפולקלור בארץ, ועסקה בהקלטות של סיפורים ושירים מעולים חדשים עבור הארכיון הישראלי לפולקלור. בנוסף קיבלה משרה כחוקרת במחלקת האתנוגרפיה של מוזיאון ישראל. בשנת 1967 נישאה לפרופ' נורמן (נועם) סטילמן, חוקר ידוע לתולדות יהדות ארצות האסלאם, ומי שהיה החוקר השותף עם ידידה ברבים ממחקריה. היא נסעה אחריו לארצות הברית והמשיכה את לימודיה באוניברסיטת פנסילבניה. בהדרכתו של פרופ' שלמה דב גויטיין, גדול חוקרי גניזת קהיר, השלימה דוקטורט בלימודי המזרח התיכון. נושא הדיסרטציה שלה היה מנהגי לבושן של נשים במצרים של ימי הביניים לאור מסמכי הגניזה הקהירית.
במשך 23 שנה הייתה פרופסור מן המניין באוניברסיטת בינגהמטון בניו יורק, מתוכן עשר שנים בתור ראש החוג למדעי היהדות. לצד זאת הייתה פעילה בארגונים ומוזיאונים רבים ועסקה בתחום שימור ומחקר התרבות החומרית של חברות מוסלמיות ושל יהדות ארצות האסלאם. בין השאר הייתה פעילה במוזיאון לאמנות פולק בינלאומית (Museum of International Folk Art), המוזיאון היהודי של ניו יורק, מוזיאון בית התפוצות ובאגודות מחקר שונות מארצות הברית, ישראל ואירופה. בשנים 95–1994 הייתה חוקרת עמיתה באוניברסיטת מוחמד החמישי ברבאט, וניהלה מחקר על נשים מרוקאיות לאור המודרניות. בשנותיה האחרונות הייתה פרופסור מן המניין באוניברסיטת אוקלהומה.
נפטרה ב-21 בפברואר 1998 בגיל 51 לאחר מאבק בן כחצי שנה במחלת הסרטן. בעלה, פרופ' נורמן סטילמן, השלים את עריכת הספרים שאותם כתבה אך לא הספיקה לפרסם (היסטוריה של מנהגי הלבוש הערבי ואנציקלופדיה על הנושא) ופרסם אותם לאחר מותה.
משה דוד גרוס
ביוגרפיה
נולד בכפר מאלינקה, במחוז מישקולץ שבהונגריה לאביו שמואל ואמו שושנה לבית בורנשטיין.
למד אצל מורים פרטיים ובישיבות הונגריה, ובעיקר בישיבת פרסבורג שבברטיסלבה. הוסמך לרבנות וכיהן תחילה כרב בכפר ראקאמאן בהונגריה ולאחר-מכן כרב ומורה לעדת האורתודוקסים בלוצרן שבשווייץ.
בשנת ה'תרס"ט (1909) נשא לאשה את שולמית זילברמן. בין השנים 1909–1911 ניהל את הגימנסיה היהודית בסטורוז'יניץ שבבוקובינה. ב-1913 עלה ארצה והורה בבית-המדרש למורים של חברת "עזרא".
בשלהי מלחמת העולם הראשונה יצא לווינה, שם הקים הוצאת ספרים ובית דפוס עברי "מנורה", שהוציא ספרים בעברית ובגרמנית על נושאים יהודיים. ב-1930 עלה ארצה בשנית והיה במשך עשרים שנה (מ-1937) מנהל מחלקת החרדים בלשכה הראשית של הקרן הקיימת וכן מפעילי המזרחי.
חמישה לילות אצל פרדי 4
הוא לא התארח במקור ב-Steam, אך הופיע בסטים לצורך הוצאו לאור. ב-23 ביולי שוחררה גרסת המחשב (Microsoft Windows), גרסת האנדרואיד הוצאה לאור ב-25 ביולי וב-iOS ב-4 באוגוסט, אף על פי שהפרסום תוכנן במקור ב-8 באוגוסט, אך המשחק שוחרר ביום הולדתה של הסדרה. בשבוע הראשון למכירות המשחק, היא הייתה במקום השני בטיימס העליון.
משה דוד גרוס
ביוגרפיה
נפטר בתל אביב בט"ז בתשרי תשכ"ז, 30 בספטמבר 1966 ונטמן בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
חמישה לילות אצל פרדי 4
תקציר העלילה
השנה היא 1983. אנו משחקים בתור הילד הבוכה (שמו כנראה כריס או איוואן), הילד הצעיר ביותר של משפחת אפטון ולומדים בין השאר על עינוייו בידי אחיו מייקל ובסופו של דבר על מותו במהלך יום ההולדת שלו על ידי האנימטרוניק פרדבר.
משה דוד גרוס
כתביו
פרסם בעברית ובגרמנית מאמרים בענייני יום-יום וכן את הספרים העברים: ספר דע מה שתשיב (וואיטצן, תרס"ח), מפתח לאוצר האגדה כרך ראשון, וינה, תר"ץ), שהרחיבו לאחר שנים לספרו הגדול: אוצר האגדה (שלושה כרכים, תשי"ד-תשט"ו), אבות הדורות (מונוגרפיות על אבות המשנה והתלמוד, תשי"ז). הוציא לאור סדרת מילונים עברי-גרמני ועברי-אנגלי. בתש"ו בספר מדרש גאולת הקרקע כתב את החלק על גאולת הקרקע בהלכה ובאגדה.
חמישה לילות אצל פרדי 4
תקציר העלילה
במיניגיים הראשון הילד הבוכה נעול בחדר בו ישנם צעצועים של הדמויות הראשיות: פוקסי, צ'יקה, בוני, פרדי (לצעצוע פוקסי אין ראש). כמו כן על המיטה יש בובת פרדבר שצופה ועוקבת אחר הילד הבוכה. פרדבר "אומר" שהילד נעול בחדר. לאחר מכן הוא מנסה לעזוב את החדר ודופק בדלת. לאחר זמן מה הילד הבוכה נופל ובוכה. אם הוא הולך לצעצועים בפינה השמאלית של המסך, הילד הבוכה יאמר שאלו החברים שלו.
במיניגיים השני מופיע אחרי הלילה הראשון. הוא מתחיל באותו החדר, אך הפעם הילד הבוכה יכול לצאת. אם הוא הולך ימינה, הילד הבוכה נכנס לחדר שינה ריק, שם צעצוע מאנגל שוכב על הרצפה. בהמשך, אם הוא הולך שמאלה, יש אולם בו שוב יושב פרדבר. כאשר הילד הבוכה ניגש לטלוויזיה, מייקל, אחיו, מבהיל אותו. הילד הבוכה נופל שוב ובוכה, ופרדבר אומר "מחר מגיע יום חדש".
במיניגיים השלישי מופיע לאחר שעוברים את הלילה השני. הילד הבוכה נמצא במסעדה. המטרה היא לברוח, מה שהוא לא מצליח לעשות. אם הוא נכנס לאזור משמאל, ואחרי זה חוזר, אפשר לראות את ביצת הפסחא, שם הבחור הסגול (אביו של הילד הבוכה, ויליאם אפטון) מלביש תחפושת של ספרינג בוני על איש אחר.
במיניגיים הרביעי הילד הבוכה רץ לבית שנמצא קרוב מאוד למסעדה. כאשר הוא ניגש לטלוויזיה בבית, אפשר לראות את הסדרה פרדבר וחברים ( Fredbear and friends). ואז, כאשר הילד הבוכה נכנס לחדרו, מייקל מבהיל אותו שוב.
במיניגיים החמישי, מישהו (ככל הנראה מייקל) סגר את הילד הבוכה בחדר האחורי של המסעדה. הילד הבוכה לאורך כל משחק המיני מבקש להשתחרר, ואחר כך הוא נופל שוב ובוכה.
במיניגיים השישי מייקל וחבריו, סוחבים את הילד הבוכה לפרדבר. הם דוחפים את ראשו של הילד לפה של פרדבר ופרדבר סוגר את פיו ונושך אותו. סביר להניח שפרדבר לא נשך מרצונו החופשי, מכיוון שבמהלך המשחק דמעותיו של הילד הבוכה נפלו על קפיציו של פרבר והם ננעלו. אז פרדבר פשוט סגר את פיו.
במיניגיים השביעי מוצג הילד הבוכה, לפניו ה"חברים" שלו, הבובות הפרוותיות, פרדבר הכי קרוב אליו. על פי הטקסט שמופיע על המסך, אפשר לחשוב שפרדבר מדבר, אבל ככל הנראה, הנאום הזה הוא ממייקל. הוא נמצא בבית החולים מול מיטתו של הילד הבוכה, מתנצל בפניו על מה שעשה ומבטיח "להרכיב אותו בחזרה". ואז, פרדבר, יחד עם הצעצועים האחרים, נעלמים בהדרגה ומשאיר את הילד הבוכה לבד, הוא מתחיל לבכות. בגלל רעש הקרדיוגרמה ברקע, אפשר להבין שהילד היה בתרדמת. כדורים, טפטפת ופרחים ליד המיטה במהלך המשחק רומזים על כך, ברקע אפשר לשמוע שהקרדיוגרמה כבר לא נקטעת, אלא פשוט חורקת. זה מראה שהילד הבוכה מת, ההוכחה לכך היא שלאחר היעלמות הצעצועים הילד הבוכה נעלם בעצמו.
במיניגיים השמיני מוצגת תיבה נעולה. לאחר זמן מה מופיע הטקסט "אולי עדיף לשמור דברים מסוימים בסוד לעת עתה...". לא ניתן לפתוח את התיבה בשום צורה, אך יש תיבה פתוחה בקובצי המשחק הבא, פנאף וורלד. לא ברור מה יש בפנים.
משחק
המשחקיות מחולקת לשני חלקים - העלילה הראשית (לילות) ומשחקי המיני. לילות הם רק החלק העיקרי במשחק, שמטרתו לשרוד (כל זה החלום של הילד הבוכה בזמן שהוא גוסס). במשחקי המיני נחשפת עלילת המשחק. במשחק זה השמיעה היא ה"נשק" העיקרי של השחקן.
על השחקן, תוך שליטה בילד הבוכה, לפקח בקפידה על שתי הדלתות המובילות לחדרו, בארון במרכז החדר, כמו גם על המיטה שמאחוריו. כשזזים לדלת, אפשר להשתמש בפנס כדי להאיר את המסדרון ולהבריח את הנייטמארס. יש לסגור את הדלתות לזמן קצר אם הילד שומע נשימות מחוץ לדלת. כאשר מדליקים את הפנס, קיים סיכוי גבוה שהנייטמארס יתקפו את השחקן, מה שמוביל בהכרח למוות. רק נייטמאר בוני ונייטמאר צ'יקה יכולים לגשת לדלת, כשבוני מתקרב רק לדלת השמאלית, וצ'יקה לדלת הימנית, כמו במשחק הראשון. מהלילה החמישי עד השביעי, השחקן יותקף מכל הכיוונים על ידי פרדבר או נייטמאר, (עותק חשוך של פרדבר), בהתאמה ( פרדבר 5–6 לילות, נייטמאר -בלילה השביעי). הם יכולים ללכת הן לדלת הימנית והן לדלת השמאלית. כאשר ניגשים לארון, שהוא אנלוגיה לפיראט קוב מהמשחק הראשון, אתה יכול גם להשתמש בפנס, ואם נייטמאר פוקסי מסתתר בארון, יש לסגור את הדלתות. אם זה לא ייעשה, הוא יתקוף את השחקן והמשחק ייגמר.
בעת הדלקת הפנס כלפי המיטה, תצטרכו להשתמש בפנס רק כדי להרחיק את הפרדלס. אם לא תעשה זאת, ברגע ששלושה פרדלס יושבים על המיטה, נייטמאר פרדי יופיע. הוא הדמות היחידה שלא ניתן לעקוב אחריה באמצעות שמיעה.
ישנו גם את משחק המיני "כיף עם פלאשטראפ" (באנגלית: Fun with Plushtrap). בובת האנימטרון של פלאשטראפ תשב על כיסא בסוף המסדרון. השחקן צריך שיהיה לו זמן לתפוס את פלאשטראפ כשהוא על האיקס הלבן שעל הרצפה. אם נגמר הזמן עד לסיום המטרה, או אם הותקף השחקן על ידי פלאשטראפ, ההודעה "חבל" (באנגלית: Too bad) מופיעה. אם תשלימו בהצלחה את משחק המיני, הלילה הבא יהיה מקוצר בשעתיים.
מצבים
לצד עדכון ליל כל הקדושים (הלואין), במיוחד עבור שחקנים הרואים את המשחק קל מדי, נוספו מבחנים שהופכים לזמינים לאחר חלוף הלילה השמיני:
לאחר שעבר כל מצב בנפרד בלילה השביעי, מופיע כוכב אדום אדום נוסף בתפריט הראשי, לאחר שעברתם את לילה 7 עם מצב עיוור והכל סיוט נדלק בו זמנית או מצב עיוור, פוקסי מיידי, ופרדי כועס נדלקו בו זמנית - אקסטרה כוכבים כחולים. גם בלילה החמישי במשך שעתיים, פרדבר או נייטמאר יתקוף.
פרדריק
{{פירושונים|* פרדריק, נסיך דנמרק
ראו גם
}}
ג'יימס ד'ארסי
ג'יימס ד'ארסי (באנגלית: James D'Arcy; שמו המקורי סיימון ריצ'רד ד'ארסי; נולד ב-24 באוגוסט 1975) הוא שחקן אנגלי. תפקידו הידוע ביותר הוא אדווין ג'רוויס, משרתו של הווארד סטארק, בסדרת הטלוויזיה של מארוול "הסוכנת קרטר".
ביוגרפיה
ג'יימס ד'ארסי נולד באמרשם שבמחוז בקינגהאמשייר, וגדל בפולהאם שבלונדון. אביו נפטר כשהיה ד'ארסי צעיר, אמו קרוליין גידלה אותו ואת אחותו הצעירה שארלוט. יש לו בני משפחה באירלנד, אנגליה וסקוטלנד. ב-1991 עם סיום לימודיו בבית הספר "Christ's Hospital", נסע לאוסטרליה לשנה אחת, ועבד במחלקת הדרמה בבית ספר בפרת'. ניסיון זה גרם לו להתעניין במשחק. כשחזר ללונדון נרשם לבית ספר למשחק. למד במשך שלוש שנים באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA), וסיים את לימודי התואר ב-1995.
בתקופת לימודיו ב-LAMDA הופיע ד'ארסי בהפקות תיאטרון של "הרקולס", "כטוב בעיניכם", "דבש פרא", "The Freedom of the City" וב"שרלוק הולמס".
הופעותיו הראשונות בטלוויזיה היו בתפקידים קטנים בסדרות "עדות אילמת" (1996) ו"דיאל ופסקו" (1997). בהמשך הופיע בסרטי טלוויזיה כגון בתפקיד ניקולס הותורן ב-"Bribery and Corruption" מאת רות רנדל (1997), לורד צ'שיר בסרט "הרוח מטירת קאנטרוויל" (1997) וג'ונתן מייבורי ב"בית הקרח" (1997). עוד ב-1997 שיחק בתפקיד בליפיל במיני סדרה "קורות טום ג'ונס". ב-1999 השתתף בסרט הדרמה "The Trench" על אודות מלחמת העולם הראשונה, וכן בסרט "מלון פרדיסו".
הוא השתתף בתסכיתי דרמה ברדיו ה-BBC כמו "טס לבית דרברוויל" מאת תומאס הרדי, "דרקולה" של ברם סטוקר וב-"The Crowded Street" מאת ויפריד הולטבי. בסדרה "וידוייה הסודיים של זונת צמרת" גילם את דמותו של דנקן אטווד, המו"ל של בל.
ב-2011 גילם את המלך אדוארד השמיני בסרט "וואליס ואדוארד" שביימה מדונה. ב-2012 שיחק בסרט העצמאי "ענן אטלס" וגילם את רופוס סיקסמית' הצעיר והמבוגר וכן את האח ג'יימס ואת הארכיביסט. עוד באותה שנה שיחק בתפקיד כוכב "פסיכו", אנטוני פרקינס בסרט "היצ'קוק".
ב-2013 שיחק בתפקיד אריק זימיט בסרט "After the Dark". בסרט הוא מגלם פרופסור לפילוסופיה שעושה ניסוי מחשבתי על אפוקליפסה גלובלית, יחד עם תלמידיו ביום האחרון ללימודיהם. ב-2014 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "ברודצ'רץ'" בתפקיד לי אשוורת', חשוד ברצח שתי ילדות.
בין השנים 2015–2016, ד'ארסי השתתף בסדרת הטלוויזיה "הסוכנת קרטר" של אולפני ABC, כחלק מ"היקום הקולנועי של מארוול", בתפקיד אדווין ג'רוויס, משרתו הנאמן של הווארד סטארק. ד'ארסי שב לגלם את הדמות בהופעת קמע בסרט "הנוקמים: סוף המשחק".
בשנת 2020 הוא לראשונה ביים סרט - "תוצרת איטליה".
רכוש
רכוש, קניין או נכס הוא מונח המגדיר דבר השייך לאדם מסוים או לקבוצת בני אדם. זיקת שייכות זו מוגדרת בדרך כלל כבעלות על קניין.
תכונות הרכוש
כדי שדבר ייחשב רכוש, כלומר, כדי שתתקיים בו זיקת בעלות לאדם או קבוצת בני אדם, נדרש שניתן יהיה לייחס לו מספר תכונות יסוד, שרק כאשר כולן מתקיימות בו זמנית ניתן לכנות דבר כלשהו "רכוש":
מהות הבעלות
בעלות על קניין מוגדרת כזיקה בלעדית, פיזית או משפטית, בין אדם או קבוצת בני אדם לרכוש. בדרך כלל, מתקיימות הזיקה הבלעדית הפיזית והמשפטית בו זמנית. לדוגמה, אדם עשוי להחזיק בכיסא בביתו, וגם להיחשב כבעליו על–פי חוק. סוגים מסוימים של רכוש, עם זאת, נמצאים בזיקה לבעליהם רק באופן משפטי. כלומר, הם מוגדרים על–ידי החוק כרכוש של אדם או קבוצת אנשים. כך, לדוגמה, חוקי זכויות יוצרים או חוקי פטנטים מגדירים זיקת בעלות משפטית בין אדם או קבוצת בני אדם לחלק מדבר שאינו מצוי או אינו יכול להיות מצוי בבעלותם הפיזית, או לאופן מסוים של עשיית דברים.
בדרך כלל, נובעת מהזיקה הבלעדית בין אדם או קבוצת אנשים לרכוש שורה של זכויות — כלומר, אופני שימוש המותרים אך ורק לאותו אדם או אותה קבוצה ביחס לרכוש. זכויות אלו כוללות תמיד את כל הזכויות הבאות:
ישנן מתכונות מורכבות של בעלות על רכוש, שבחלקן אחת או יותר מהזכויות אינה ממומשת, או שלא ניתן לממשה, אך מתכונות אלו מתאפשרות רק בזכות מימוש של זכות ההעברה על ידי הבעלים. לדוגמה, כאשר דירה מושכרת, בעליה מיישם את זכות ההעברה שלו כדי לוותר מרצונו על חלק מזכויות השימוש שלו, בתמורה להעברת רכוש על–ידי השוכר.
כאשר רכוש מסוים עובר מחזקתו של בעליו לחזקת אדם אחר, שלא באמצעות שימוש בזכות ההעברה, מכונה המעשה בחוק גנבה או שוד. הגנב או השודד השיגו באמצעות ביצוע הגנבה את כל ארבע הזכויות הראשונות, אך האחרונה אינה ניתנת להם.
סוגי רכוש
ישנן חמש גישות עיקריות ביחס לסוגי הרכוש: כזו המכירה רק בקיום קניין פרטי; כזו המכירה רק בקיום קניין פרטי, אך גורסת כי ישנם סוגים של קניינים שבהם עדיף מטעמים מעשיים להעביר את החזקה המהותית לידי השליטים בחברה; כזו הכופרת בקיומו או בכך שרצוי שיתקיים רכוש פרטי וגורסת כי כל הרכוש צריך להיות ציבורי (כלומר, בחזקה מהותית של השליטים בחברה); גישה רביעית הגורסת כי כל הרכוש צריך להיות ציבורי, אך על השליטים בחברה לותר על מימוש החזקה המהותית שלהם בסוגים מסוימים של רכוש שנחשבו באופן מסורתי לרכוש פרטי; וגישה חמישית, הגורסת כי כל הרכוש צריך להיות ציבורי, אך לשליטים בחברה אסור שתהיה אפשרות לממש את החזקה המהותית שלהם בכל סוג של רכוש.
גישות לבעלות על רכוש
הגישה המכירה רק בקיום רכוש פרטי מזוהה בדרך כלל עם גישות אנרכו-קפיטליסטיות וליברטריאניות. על–פי תפישה זו, מוגדר קניין באופן רחב, ככולל גם את חייו וגופו של אדם, והבעלות על קניין נתפשת כזכות היסודית והחשובה ביותר שיש לאדם, שממנה נובעות כל זכויותיו האחרות. חירותו של אדם לעשות בקניינו כרצונו נתפשת על–פי גישה זו כערך ולצד זה, גם כדרך הנכונה והטובה ביותר עבור החברה בכללה.
הגישה המכירה בקיום קניין פרטי בלבד, בסייגים מסוימים, מקושרת לגישות ליברטריאניות מתונות יותר ולתנועות רבות ושונות זו מזו, הנבדלות בעיקר ביחס הרצוי בעיניהן בין הרכוש הפרטי לרכוש הציבורי, החל בגישות ליברליות וכלה בגישות דיריגיסטיות, קורפורטיסטיות וסוציאל-דמוקרטיות. גישת התומכים בעמדה זו היא תועלתנית: היא רואה בקניין פרטי זכות יסודית וחשובה, אך ביחס לסוגים מסוימים של רכוש היא סבורה כי ניתן לנהלם באופן יעיל ומוצלח יותר עבור החברה בכללה, אם החזקה המהותית עליהם תהיה נתונה בידי השליטים, או שהכללים לניהול הרכוש ייקבעו בניגוד לתפישה המקדשת רכוש פרטי.
על–פי גישה רביעית, כל הרכוש צריך להיות ציבורי, אך מטעמים תועלתניים של התחשבות בנוהג ובתפישות מקובלות בחברה נדרשים השליטים לוותר על חלק מהחזקה המהותית שלה הם זכאים על–פי תפישה זו. גישה זו אופיינית למשטרים רווחתניים וכן למשטרים סוציאל-דמוקרטיים מסוימים. רוב הנוקטים גישה כזו לרכוש באו מגישות המקורבות במידה כזו או אחרת לסוציאליזם, דבר המבאר מדוע הן סבורות כי על–כל הרכוש להיות ציבורי, אך מטעמים מעשיים בחרו להגביל את המימוש של החזקה המהותית בתחומים הנחשבים בעיני רוב האוכלוסייה לרכוש הפרט, ובמיוחד נכסים פרטיים "מובהקים" כמו בתים או תכולתם. הגדרת הקו התוחם בין קניין הנחשב פרטי לקניין ציבורי מטושטש במידה רבה בגישה זו, וקביעת מיקומו של הקו נחשבת עניין הצריך להקבע במקח-וממכר בין קבוצות בעלי עניין בחברה, כאשר השליטים זוכים כאן לעמדה של "מתווך הוגן" הגוזר את הפשרות שבין קבוצות אלו. תפישה זו גם גורסת כי ניהול עיקרו של הרכוש על–ידי השליטים ועמדת המתווך והמפשר שלהם הם הדרך הנכונה ביותר לנהל את הרכוש לתועלת הכלל, וכי קיימת שיטה מדעית לעשות זאת.
גישה חמישית ואחרונה היא זו הגורסת כי כל הרכוש צריך להיות ציבורי, שכן כך היה מבראשית, אך במקביל חושד בכוונותיהם של השליטים ומבקש למנוע מהם את האפשרות לממש חזקה מהותית ברכוש כלשהו. גישות כאלו אופייניות לאנרכיזם הסוציאליסטי לסוגיו. על–פי תפישתם של תומכי גישה זו, קיים מנגנון ויסות עצמי ברכוש שאינו מוגדר כמצוי בבעלותו של מישהו, ומנגנון זה יתעל את הפעילות לערוץ היעיל ביותר, גם בלי שיהיה אדם כלשהו האחראי למנגנון כלשהו. גישה זו כופרת באמיתות הטענות כי למערכות ללא בקרה יש נטייה אטרופית (כלומר, לשחיקה והידרדרות הדרגתית), או לכל הפחות כי מנגנונים מובנים אחרים יבקרו את הנטייה האטרופית הזו.
מקרים מיוחדים
סוגיית הגדרת הרכוש, בעליו וסוגי הבעלות העלו מספר שאלות מיוחדות, שישנה מחלוקת ביחס לתשובות ולפתרונות שהוצעו להן.
חזקה על-פי חוק
סוגיה מרכזית בדיון על רכוש ובעלות על קניין נוגעת לחזקה ומימוש חזקה שאינה פיזית אלא חוקית בלבד. דוגמה טיפוסית לסוג כזה של חזקה הן זכויות יוצרים: זכות הקניין על אופן פעולה מסוים בתחום מסוים. לדוגמה, אדם עשוי להיות בעל זכות יוצרים על צירוף של קווים וצבעים ביחסים מסוימים ביניהם, רצף של תמונות, רצף של תווים, רצף של צלילים מוקלטים, או רצף של מילים. זכות היוצרים אינה על תו, קו או מילה מסוימים, אלא על צירוף שלהם באופן מסוים.
על–פי גישתם של התומכים בזכויות יוצרים, ביחס לתחומים מסוימים של פעילות אנושית הניתנים לשימור באיכות גבוהה בשיעתוקים ושהפצתם נעשית באמצעות שיעתוק, הבעלות המהותית אינה רק על רכוש מסוים (ה"מקור") אלא מורחבת גם לשיעתוקיו. לדוגמה, כאשר אדם כותב ספר, הבעלות שלו אינה רק על כתב היד של הספר, אלא מורחבת לכל העתק של רצף המילים הספציפי המצוי בכתב היד.
לעומתם, ישנם כאלו הגורסים כי זכויות יוצרים הן מעשה פרי הדמיון וכי ברגע שפעולה אנושית כלשהי שועתקה, היא הופכת לרכושו של כל אדם המחזיק בשיעתוק שלה. לדוגמה, אדם שרכש עותק של ספר, רשאי להקליד את תוכנו מחדש, להדפיסו ולכורכו ולמכרו בעצמו, בלי שיידרש לרשותו של המחבר המקורי של הספר. חלק מהכופרים בזכויות יוצרים מאמצים טענה מרוככת לכאורה, אך זהה באופן מהותי, לפיה מרגע שהיוצר המקורי מימש את זכות ההעברה שלו ביחס לגורם מתווך כלשהו (לדוגמה, הוצאת ספרים), הרי שזכות הקניין של הבעלים פקעה.
לם
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
הערה: חלק מרשימה זו הם אישים ששם משפחתם הוא Lamb או Lambe. שמות אלו נהגים על ידי דוברי האנגלית כלֶם ולא כלאמב.
מסע בין כוכבים: אקדמיית צי הכוכבים
מסע בין כוכבים: אקדמיית צי הכוכבים (באנגלית: Star Trek: Starfleet Academy) הוא שמה של סדרת טלוויזיה אמריקאית, השייכת לזיכיון "מסע בין כוכבים", שהפקתה תחל ב-2024. הסדרה תיועד לבני נוער, ותעסוק בקבוצת צעירים שלומדים באקדמיית צי הכוכבים שנפתחה מחדש אחרי יותר ממאה שנה שבהן הייתה סגורה. הסדרה מופקת עבור שירות הזרמת המדיה פרמאונט+ כחלק מהרחבת יקום "מסע בין כוכבים" אותה מוביל עבור הרשת אלכס קורצמן.
רקע
לאור הצלחת הסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי" וכחלק מהרעיונות לפיתוח סדרות נוספות בזיכיון החל אלכס קורצמן לחפש רעיונות לסדרות המשך. במסגרת הרחבת הזיכיון החליט קורצמן להפיק סדרות שיהיו מופנות לקהלי יעד שונים, ושכל אחת מהן תהיה שונה מהותית מהסדרות האחרות שיופקו במסגרת הזיכיון המתחדש. בין השאר מופקת סדרה שתיועד לילדים וכן סדרה זו שתיועד לבני נוער.
הפקה
בפברואר 2022 דיווח האתר דדליין שהפקת הסדרה עתידה להתחיל לאחר תחילת הפקת "מסע בין כוכבים: מדור 31".
במאי 2022 עדכן קורצמן שהמיקוד המרכזי של צוותו כרגע הוא בשתי הסדרות העתידיות, מדור 31 ואקדמיית צי הכוכבים, זאת בנוסף להפקות שונות נוספות, לאו דווקא טלוויזיוניות או קולנועיות, כגון פודקאסטים ומשחקי מחשב.
עם סיום עונתה הראשונה של הסדרה "פרודיג'י" סיפרו יוצריה, האחים הגמן, שתוכניתם המקורית הייתה שצוות ה"פרוטוסטאר" יתחיל ללמוד באקדמיית צי הכוכבים, אך לבסוף נאלצו להימנע מכך מאחר שלא רצו שעלילת "פרודיג'י" תתנגש עם עלילת הסדרה שעוסקת באקדמיית צי הכוכבים.
הסדרה הוזמנה רשמית ב-30 במרץ 2023.
כתיבה
את הקונספט המקורי לסדרה כתבו ג'וש שוורץ וסטפני סבאג', אך לאחר שהפרויקט לא המריא, החליפה את השניים גאיה ויולו.
ליהוק
במקביל להודעות הרשמיות הראשוניות על הפקת הסדרה, במהלך עונתה הרביעית של "מסע בין כוכבים: דיסקברי", עוזבת לוטננט סילביה טילי (בגילומה של מרי וייסמן), אחת הדמויות הראשיות בסדרה, את ה"דיסקברי" ועוברת לשרת באקדמיית צי הכוכבים, שם היא מוצאת את ייעודה. טילי אמנם חוזרת לתפקיד אורח קצר בפרק האחרון של העונה, אך כתיבתה אל מחוץ לסדרה (בדומה לדמותה של פיליפה ג'ורג'יו במהלך העונה השלישית, לקראת עליית הסדרה "מסע בין כוכבים: מדור 31" בכיכובה), בשילוב עם הבטחות המפיקים לפיהן דמותה של טילי עוד תחזור, העלתה סברות בקרב העיתונאים המסקרים את הסדרה לפיה דמותה תככב בסדרה החדשה.
דנית קמה
דנית קמה (נולדה בשנת 1987), היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל במשחי הגב. ייצגה את ישראל באליפות העולם (מונטריאול 2005) ובשתי אליפויות אירופה (מדריד 2004 ובודפשט 2006). אלופת המכביה ה-17 ושיאנית המכביה במשחה ל-200 מטר גב (הנוכחית 2017).
ביוגרפיה
קמה התאמנה בקבוצת מכבי קריית אונו.
2002
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2002 זכתה קמה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:22.84 דקות, אחרי עדי כהן ממכבי אשדוד (2:21.36 דקות) ולפני סיגל סימסולו מבני הרצליה (2:23.53 דקות). בשלב המוקדמות היא קבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 15 של 2:22.06 דקות. מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.90 דקות, אחרי אור מלצר מהפועל הוד השרון בית ברל שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 14–18 של 1:04.40 דקות ועדי כהן (1:05.42 דקות).
ב"אליפות המילניום" (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:05.03 דקות, אחרי אור מלצר (1:03.57 דקות) וענבל לבבי מהפועל עמק חפר (1:04.66 דקות).