cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ארמון גליניקה
חדר פינתי כחול
הרהיטים היחידים שמקורם בארמון גליניקה המבוססים על עיצוב של שינקל הם שני כיסאות מרופדים עשויים מהגוני עם כיסוי בד צהוב בחדר זה. בנוסף לרגליים הקדמיות בצורת מעקה, הכיסאות מעוטרים במחצית האורך של כרית הגב בקישוט סריג עץ של שושנות עם גימור ועלי קוציץ שכמעט משתרע עד המושב. ריהוט הישיבה האלגנטי ביותר שעיצב שינקל הוא כורסה בעלת השפעה אנגלית. מקורו במערכת שתוכננה בשנת 1828 לחדר השינה ולחדר העבודה של הנסיך בארמון בווילהלמפלאץ. שינקל השתמש לראשונה בעץ סיסם, שהפך אופנתי בתקופת העוצרות. הוא תכנן את הכיסא החינני למראה על גלגלים עם מושב נמוך עם רגליים קדמיות צרות מחורצות, משענות יד מרופדות צרות ועגולות הנתמכות על ידי מעקות פליז מלוטשות עדינות, וגב עץ צמוד וקורה עם קישוט ורדים. הכיסוי המקורי עשוי בד בגוון אדום דובדבן נארג מחדש.
העתק ברזל יצוק של המפורסם ששוכפל לעיתים קרובות עומד על כן עץ מעץ מהגוני עם בסיס מעוגל בן שלוש קומות בקיר הדרומי. מארמון שרלוטנבורג ומהמלאי של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה מגיעה ספת מהגוני בסגנון עם כיסוי בד בצבע צהוב ושולחן מהגוני תואם. כמה ספרים מהספרייה העשירה של הנסיך קרל ומלאי הפריטים האישיים שהוצגו בעבר מוצגים בארון ספרים קטן שמגיע מעיזבונו של היסטוריון האמנות זיברס. אחת מהן היא קסת דיו, פרט נוסף הוא הפרסה של סוס הציד אגאתון, שמת בשנת 1854 לאחר שהיה באורוות הנסיך במשך עשרים שנה משנת 1828. חריטה בקדמת הפרסה מזכירה את סוס הציד אגאתון. תמונה שצייר פרנץ קרוגר על הקיר הצפוני של החדר הפינתי הכחול מראה את הסוס האהוב ביותר על הנסיך. ציורים נוספים מקשטים את הקירות עם דיוקנאות של הנסיך קרל מאת האמנים ניקולאוס לאואר וכריסטיאן טנגרמן וכן נופים של גליניקה מאת אדלברט לומפק ויוליוס שופה. קונסטנטין שרוטר צייר את המשרת הוותיק מור אחמד, שהוזכר לראשונה בשנת 1828 כמשרתו של הנסיך קרל.
חדר העבודה
כמו הספרייה, גם החדר הוורוד לשעבר של הנסיך הארדנברג שימש את הנסיך קרל כחדר עבודה. שום דבר לא ידוע על העיטורים והריהוט המקוריים, כפי שקורה בחדר השינה שאחריו, כבר באגף המערבי, וחדרי המשרתים הסמוכים אליו, בהם נמצא כיום מוזיאון הגננים של חצר המלכות הפרוסי.
בחדר הקטן נותרו שאריות של כלי חרסינה, כלי שולחן מכסף, כלי זכוכית וציורים בצבעי מים מרכושו של הנסיך קרל. הציורים בצבעי המים מסביבות 1830 עד 1835 הם של פרנץ קרוגר ומוצגים בהם בפרוטרוט כרכרות ומזחלות ששימשו את הנסיך קרל במסעותיו ברוסיה או שהיו שייכים לצי הרכב הנרחב שלו. חברת הפורצלן KPM אימצה את סדרת צבעי המים כתבנית לצלחות קינוח, שרק מעטות מהן ניתן להציג בארמון גליניקה מכיוון שרוב כלי החרסינה אבדו במכירה הפומבית של שנת 1931. המערכת כוללת סדרה של צלחות עם ציורים שתוכננו על ידי KPM בין השנים 1825–1828, שמהם שרדו רק שלוש צלחות עם נוף לקזינו, לארמון ולחצר הארמון בגליניקה, כמו גם שתי צלחות עם פרחים המבוססים על הציורים של צייר הפרחים הצרפתי מ-1823 עד 1837.
מבין הכוסות וקנקני הזכוכית שרדו רק פריטים בודדים, חלקם עם שפה מוזהבים וידית דמוית מעקה, ואחרים מתומנים. המאפיין והקישוט הבולט ביותר על כל חלקי הזכוכית הוא חיתוך עמוק מצופה זהב עם המונוגרמה הפשוטה או מונוגרמת המראה "C" מתחת לכתר המלוכה הפרוסית המתייחסת לבעלים לשעבר, הנסיך קרל. ניתן למצוא את המונוגרמות גם על כלי כסף מבית המלאכה של יוהאן גאורג הוסאואר, אך הן חורגות מסימן הבעלים שתכנן שינקל עם עיט במרכז השרשרת של אות מסדר העיט השחור נשר תחת כתר המלוכה הפרוסי. הוסאואר, שנולד בשנת 1826, וקיבל את התואר צורף הוד מלכותו מפרידריך וילהלם השלישי. היה אחד הצורפים המפורסמים ביותר בזמנו, ועבד בשיתוף פעולה הדוק עם שינקל. כלי הכסף שלו עוצבו על ידי סגנונות הבארוק. מתוך עבודותיו הרבות המיועדות עבור הנסיך קרל נמצאים בתצוגה בגליניקה ליד אגרטל וורוויק, רק שתי צנצנות סוכר, שתי קערות כסף, ארבע כוסות ברנדי, פמוט, קומקום עם מתקן חימום, ושלוש תחתיות לכוסות יין מהתקופה שבין 1820 ל-1864. כמו כן מוצג שרביט של מרשל חצר המלכות, ששימש לקבלת פנים חגיגית כשאת חלקי הכסף עיצב הוסאואר: קצה כסף ארוך עם כדור פלדה בקצה התחתון של מטה העץ המלוטש ודופן כסף בצד ההפוך עם עיט פרוסי העונד כתר ובטפריו אוחז בצלב מסדר העיט השחור. שרשרת המסדר מקיפה את הכפתור בצורת אגס.
המסדרון בקומה העליונה של האגף המערבי
המסדרון המוארך בצד המזרחי של האגף המערבי, שממנו ניתן להיכנס היום לחדרי מוזיאון הגננים של חצר המלכות הפרוסי, מצויד בפורטרטים של גנני חצר פרוסים, בהם זלצמן, ניטנר, זלו, פינטלמן ואמן הגן פטר יוזף לנה.
את העיצוב הצבעוני של המסדרון שהיה פעם במאה ה-19 ניתן להדגים שוב על ידי קטעים מתמונות שצולמו בשנת 1937. ואז קישוט הקיר המערבי באזור התחתון כלל טפט נייר בגובה חצי מטר, המדמה לוח עץ משויש מחולק לשדות ומעליו טפט פנורמה עם נופים איטלקיים. יצרנית הטפט המודפס ביד "נופים של איטליה" (Les Vues d'Italie) משנת 1818 הייתה היצרנית הצרפתית Zuber & Cie, הפועלת עד היום מ באלזס, האמן היוצר היה פייר-אנטואן מונז'ן (Pierre-Antoine Mongin). הצד הנגדי של החלון הפונה לחצר הגן היה מכוסה בבלוקי קיר צבועים או טפטים והתקרה נצבעה בדמות גג סוכה. על פי המפרט של שינקל, תכנן יוליוס שופה את הקיר הצפוני בקצה המסדרון עם נוף פנורמי של האי קאפרי. התמונה הכוללת הציעה ארקדה עם נופים רחבים של נופים איטלקיים מצד אחד, ומצד שני, מהחלונות האמיתיים, נוף של חצר הגן בסגנון איטלקי עם עיטוריו מהעת העתיקה.
העיצוב של חדרים בודדים עם טפט המציג נוף היה מודרני מאוד מאז תחילת המאה ה-19. בנוסף לתכונות החינוכיות, תמונות הנוף הגדולות יצרו אשליה של שהות במדינה זרה או ביבשת רחוקה. ז'אן-ז'אק רוסו מתאר את תחושותיו של צופה, הקולט את תמונות הפנורמה כ"חגיגה לעיניים" "שממנה נובע מגע בלתי מוגדר של קסם ועל-טבעי, המגרה את הנפש ואת החושים. אתה שוכח את העולם, אתה שוכח את עצמך, אתה כבר לא יודע איפה אתה נמצא".
אגף האצילים
בניין החווה עם אורוות סוסים, שהוקם בצפון בשנת 1796 תחת הרוזן לינדנאו, הורחב מזרחה בשנת 1828 ונוספה בו קומה מלאה. לדברי קארל פרידריך שינקל, שרטט לודוויג פרזיוס את תוכניות השיפוץ. המבנה הותאם לסגנון הווילה האיטלקית, מבנה בסגנון בתים דרומיים פשוטים עם גג משופע מעדנות בכל הכיוונים ובולט מעבר לקיר המבנה עשוי יריעת אבץ, פתחי חלונות עם תריסים ופרגולה בעלת גג שטוח עם עמודים מסיביים בקצה הדרומי-מערבי, המחבר את אגף האצילים עם הטירה. כמו בבניין הארמון, הנסיך קרל דאג לעטר את חזית הצד הדרומי של חצר הגן בשברי אבנים מעוטרות מן העת העתיקה, שאת הסידור הקישוטי ביצע הפסל כריסטיאן דניאל ראוך.
באמצע החזית הדרומית הוצב עותק ארד של פסל רומאי של קבוצת אילדפונסו המבוסס על המקור המוצג במוזיאון הפראדו במדריד. הפרשנות של שני הצעירים עם זרי הדפנה שנויה במחלוקת עד היום. לדברי יוהאן יואכים וינקלמן, הפסלים הם של אורסטס ופילאדס, ושינה ומוות על פי גוטהולד אפרים לסינג. קבוצת הפסלים, שיוצרה על ידי בית יציקת הברזל Gräflich Einsiedel בלאוכאמר, נוצקה מספר פעמים והוצבה במקומות שונים, כולל בחלק שרלוטנהוף של פארק סנסוסי. שינקל ופרזיוס תכננו את החלק המזרחי של החזית הדרומית, המשתרע מעבר לקו הבניין של הארמון, עם ספסל אבן בסוכת גפנים. את הספסל עם דפנות מדורגות ניתן היה למצוא עד שנת 1937, אך הוא כבר לא שם יותר. דמות יצוקות מקשטות את הקומה העליונה. באמצע נמצאת פליסיטס פובליקה (Felicitas Publica), שהמקור שלה נוצר על ידי כריסטיאן דניאל ראוך לאנדרטת מקס יוזף במינכן. היא מוקפת על ידי פסלונים של איפיגניה ואודיסאוס. אלו עבודות מבית המלאכה של הפסל כריסטיאן פרידריך טיק (Christian Friedrich Tieck). פינת הבניין מעוטרת בראש אבץ יצוק של אתנה.
הכינוי "Kavalierflügel" (אגף האצילים) או "Kavaliergebäude" (בית האצילים) מטעה, מכיוון שכינוי זה מרמז על בניין מגורים בלבד. למעשה, הוא תוכנן מההתחלה כמבנה מגורים, חווה ואורווה. הכניסה בצד הצר המזרחי הובילה לקומה העליונה ולדירת משרתים בקומת הקרקע. אחריה אורווה לסוסים עם 24 תאים לסוסים, מטבח ושירותים בשליש המערבי. בקומה העליונה במזרח הייתה דירה למפקח, חדרי משרתים, אסם וחדרי שירות באמצע. בצד המערבי היו חדרים למנהל האורווה, טבחים ושני חדרי אירוח. שני חדרים, שעבורם יכול היה גג הפרגולה לשמש כמרפסת, שימשו מקום לינה לעוזריו האישיים של הנסיך קרל, שלעיתים היו הרוזן הלמוט פון מולטקה הזקן והנסיך הוהנלוה-אינגלפינגן. החל משנת 1832 ניתן היה להגיע ישירות לחדרי הדיירים באמצעות גרם מדרגות שני, שהכניסה אליו נעשתה דרך ארכיטקטורת הפרגולה. שינויים קטנים נוספים בחלל הפנים בוצעו בשנת 1872 על ידי הקבלן ארנסט פטצהולץ (Ernst Petzholtz) מפודסדאם, שהחליף את מבנה התומך מעץ מתקופת שינקל במבנה יצוק באורווה הסוסים. הרצפה, שככל הנראה עדיין הייתה מרוצפת בלבנים אדומות-צהבהבות על ידי הרוזן לינדנאו, קיבלה כיסוי חדש עשוי לבני קלינקר.
לאחר מותו של הנסיך קרל, הוזנח אגף האצילים, כמו כל הבניינים בפארק. במשך עשרות שנים תוקן בניין הארמון ושימש מוסדות שונים. במהלך השיפוצים המחודשים בשנת 1988–89 נחשף המבנה התומך בברזל יצוק, שכוסה בשנות החמישים של המאה ה-20, והרצפה. אורוות הסוסים לשעבר שימשו לאירועים מאז מרץ 2006.
בית הכרכרות והמגדל
הבניין מתקופת הרוזן לינדנאו, המכונה ביתן הכרכרות (Wagenremise) בתוכניות בנייה ישנות, היה צריך להיהרס בגלל הרחבה לכיוון מזרח של בניין החווה או אגף האצילים. כתחליף, רשם לודוויג פרזיוס טיוטות לבית כרכרות (Remise) חדש בשנת 1828 על פי המידע של שינקל והציב אותו צפונה, בזווית ישרה לחלקו המערבי של אגף האצילים. בית הכרכרות החד-קומתי קיבל גג משופע שטוח עשוי יריעת אבץ. בחזית הפונה מזרחה, ארבע קשתות עם שערי עץ הובילו לאולם הכרכרות, שעל פי רישום העיצוב של פרזיוס הכילו מקום לשנים-עשר מרכבות. לצפון האולם הוצמדו שני חדרים, ששימשו בור כבול (Torfgelaß) ואורוות עץ (Holzstall). תנור המחובר כלפי חוץ. בצד הדרומי היה מחסן אוכפים ורתמות. מכאן מעבר הוביל לאורוות הסוסים בבניין האצילים. שינקל דאג שחצר המבנה תהיה סגורה בצפון בחומה ובמזרח עם גדר סריג.
דמות של נפטון באמצע הסריג הפונה לחצר הוצגה רק ב-23 ביוני 1838 והייתה מתנת יום הולדת של פרידריך וילהלם השלישי לבנו. זו גרסה שנייה לדמות נפטון, אותה יצר הפסל הגרמני למזרקה בנורדהאוזן. אגן המים בצורת קונכייה מגיע מאכסדרת שיש בפארק סנסוסי, שנבנתה בין השנים 1751–1762 על פי תוכניות של גאורג ונצסלאוס פון קנובלסדורף, אך נהרסה בשנת 1797. הנסיך קרל הורה להקים קונכייה נוספת מתחת לפרגולה הפונה דרומה של הקזינו בפארק.
על פי המידע של שינקל, יצר פרזיוס תוכניות למגדל כדי לשחרר ולהחיות את קבוצת הבניינים באמצעות מבנה אנכי. מגדל בן חמש קומות עם פתחי חלונות צרים ומלבניים גבוהים ובלוודרה בקומה העליונה נבנה בין בית הכרכרות לאגף האצילים. גג האוהל השטוח עשוי יריעת אבץ. ניתן היה להיכנס למגדל דרך כניסה בצפון ומאחד מחדרי הרחצה בחלקו המערבי של אגף האצילים. שיפוצים גדולים בוצעו במהלך חייו של הנסיך קרל. ארנסט פטצהולץ, שהגדיל את המגדל בקומה אחת ב-1871–1872, מונה על התכנון והביצוע. בית הכרכרות הוגדל, אותה האריך גם בקשת נוספת ובמרתף. המגדל שמר על חריצי החלונות הצרים ונפתח שוב בקומה השישית עם חלונות עד לבלוודרה. כמו כן, גג האוכף השטוח קיבל קישוטים אדריכליים עתיקים למראה באמצעות אקרוטריון בעיטור כפות דקלים. אחרי עשרות שנים של הזנחה, בית הכרכרות הרעוע נהרס בשנות החמישים של המאה ה-20 ורק המרתף נבנה מחדש. בניין נוסף בן קומה אחת נוסף בזווית ישרה, שבמקום הקיר מהווה כיום את החצר הפונה צפונה. בבית הכרכרות פועלת מסעדה מאז 1986.
אושוויץ, הנאצים והפתרון הסופי
אושוויץ, הנאצים והפתרון הסופי (באנגלית 'Auschwitz: The Nazis and 'The Final Solution) היא סדרת טלוויזיה תיעודית של רשת BBC המתארת את ההיסטוריה של מחנה ההשמדה אושוויץ, התפתחותו ואופי המבצעים שהתרחשו בו.
קיה פרג'יו
קיה פרג'יו (באנגלית: Kia Pregio) היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הדרום קוריאנית קיה אשר יוצרה בין השנים 1995–2006.
בנוסף דגמי "קיה פרג'יו" יוצרו בארצות הבאות: אקוודור על ידי Automóviles de Ecuador, ובמלזיה על ידי Naza Automotive Manufacturing.
משרד ענבר
משרד ענבר (בערבית: مكتب عنبر) הוא בית במרכז דמשק העתיקה, סוריה. המשרד ממוקם ממזרח למסגד אומיה בדמשק, ובמקור הוא היה בית שנבנה בסגנון הדמשקאי. הבית נבנה כבית מגורים פרטי על ידי יהודי דמשקאי אמיד בשם יוסף אפנדי ענבר, באמצע המאה ה-19. הבית הוחרם מאוחר יותר על ידי הממשלה העות'מאנית לאחר פשיטת הרגל של ענבר ושימש שנים רבות כבית ספר.
היסטוריה
החוקרים חלוקים לגבי שנת בניית הבית - חלק מהחוקרים סבורים שהבית נבנה בשנת 1872 ואחרים סבורים כי נבנה ב-1867. בבניית הבית הושקעו 43 אלף לירות לירות סוריות.
ענבר הרוויח את כספו במזרח הרחוק, ולאחר חזרתו לדמשק בנה את הבית. הוא הלווה כסף רב לסולטאן טורקיה שסירב אז להחזיר לו. משפחת ענבר פנתה לקיסר גרמניה להתערב, והוא עשה זאת. הסולטן זעם כל כך שהוא מעולם לא החזיר את הכספים ומר ענבר פשט רגל ואיבד את הבית ב-1887. בהמשך, המשפחה היגרה לאלכסנדריה במצרים.
הממשל העותמאני השלים את הבנייה לאחר פשיטת הרגל של ענבר והפך את הבניין לבית הספר המכינה האזרחית בדמשק, שהיה בית ספר יוקרתי, יקר ומבוסס על שכר לימוד לבניהם של המשפחות העשירות בדמשק. מנהיגים לאומניים סורים רבים בשנות המנדט הצרפתי בסוריה היו בוגרי ענבר.
במאה ה-20, הפכה הממשלה הסורית העצמאית את הבניין לבית ספר לבנות ולאחר מכן ננטש.
הבית נרכש על ידי משרד התרבות בשנת 1976 ששחזר אותו לאחר שהיה במצב קשה. כעת יש בו אולם תצוגה, ספרייה, מוזיאון וסדנאות יצירה.
כיום המשרד משמש כמפקדת הוועדה להגנת העיר העתיקה של דמשק, והאזור בו הוא נמצא נקרא על שמו. הסרט "משרד ענבר" יצא גם במסגרת הסדרה התיעודית "טביעת אצבע של מקום" שהוצגה לרגל חגיגת דמשק בירת התרבות הערבית.
Red Table Talk
Red Table Talk היא סדרת אינטרנט בפורמט תוכנית אירוח בכיכובן של ג'יידה פינקט סמית', בתה וילו סמית', ואמה אדריאן בנפילד-נוריס. בכורת הסדרה התקיימה ב-7 במאי 2018 בערוץ Facebook Watch. ב-13 ביוני 2018, הודיעה פייסבוק שהוזמנו 13 פרקים נוספים של הסדרה, והחלו שידורים ב-22 באוקטובר 2018.
בסיס הסדרה
Red Table Talk מספק "פורום שמשתף את נקודת המבט של שלושה דורות שונים, על מגוון רחב של נושאים."
הפקה
ב-18 בינואר 2018, יצאה ההודעה שפייסבוק הזמינה את הפקת הסדרה, ושצפויות לככב בו ג'יידה פינקט סמית', וילו סמית', ואדריאן בנפילד-נוריס. פינקט סמית' גם נטלה את תפקיד מפיקה בפועל לצד אלן רקיטן ומיגל מלנדז. בכורת התוכנית יועדה לאפריל 2018, והופקו 10 פרקים.
ב-23 באפריל 2018, יצאה ההודעה שבכורת התוכנית תעלה לרשת ב-7 במאי 2018. ב-13 ביוני 2018, הודיעה פייסבוק שהזמינה 13 פרקים נוספים לסדרה, שישודרו החל מאוקטובר 2018.
ויטאן סולימאן
ויטאן סולימאן (באינדונזית: Witan Sulaeman; נולד ב-8 באוקטובר 2001 בפאלו שבאינדונזיה) הוא כדורגלן אינדונזי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת סניצה מליגת העל הפולנית ובנבחרת אינדונזיה.
יוגיאקרטה
ב-17 באוגוסט 2019 חתם סולימאן על חוזה מקצועני ראשון ביוגיאקרטה מהליגה האינדונזית השנייה. בסך הכל ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון.
ראדניק סורדוליצ'ה
ב-12 בפברואר 2020 חתם סולימאן על חוזה לשלוש עונות בוחצי בראדניק סורדוליצ'ה מליגת העל הסרבית. ב-13 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-2 לראדינצ'קי ניש במסגרת המחזור ה-29 בליגה לעונת. בסך הכל ערך סולימאן חמש הופעות ליגה במועדון.
לכיה גדנסק
ב-1 בספטמבר 2021 חתם סולימאן על חוזה לשתי עונות בלכיה גדנסק מליגת העל הפולנית.
קריירה בינלאומית
ב-25 במאי 2021 ערך סולימאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אינדונזיה, בהפסד 3-2 לנבחרת אפגניסטן במשחק ידידות.
נח יצחק דיסקין
ביוגרפיה
נולד לרב בנימין דיסקין, אחיו הגדול הוא רבי משה יהושע יהודה לייב דיסקין. בצעירותו למד במשך 3 שנים אצל רבי יצחק אלחנן ספקטור בגרודנה. נישא לבתו של הגביר המפורסם וראש הקהל של לומז'ה, ר' ישראל משה נובינסקי. בשנת תרל"ד התמנה לכהן במקום אחיו כרבה של לומז'ה. אחריו כיהן בתפקיד זה הרב איסר יהודה מאלין שלימים נעשה ראש בית הדין בבריסק. הצעת רבנות באיישישוק לא יצאה אל הפועל בשל התנגדות אחד מנכבדי הקהילה למנותו, בשל היותו כבד שמיעה. תלמידו היה רבי יואל לייב הלוי הרצוג אביו של הרב הראשי לישראל יצחק אייזיק הלוי הרצוג. לאחר פטירת אשתו הראשונה נישא לבת אחיו הרב אברהם שמואל דיסקין, מינדל צירל דיסקין שהייתה מפורסמת בליטא בחכמתה ויופיה.
היה בין משתתפיו הקבועים של כתב העת כנסת חכמי ישראל, כתב העת של רבני מזרח אירופה בשנים 1892–1900, לצד רבנים כמו רבי יוסף זכריה שטרן, רבי שמואל מוהליבר ורבי ישראל יהושע מקוטנא. הוא היה מקובל על בני קהילתו, יפה תואר ומקפיד על לבושו. וחוגים המקורבים לממשלה הרוסית הציגו אותו כ"רב לדוגמה" בשל תלבושתו המהודרת וכובע הצילינדר המבריק שלו. הצייר הפולני בוגאצקי מצוטט כמי שאמר שכדי לצייר את דמותו הפטריארכלית של הרב דיסקין הוא זקוק למכחולם של רפאל או רמברנדט.
הוא נפטר בח' בתמוז תרס"ח, 7 ביולי 1908, ונקבר בבית הקברות העתיק של לומז'ה לצד אביו רבי בנימין דיסקין. הקבורה התאפשרה אף שבית הקברות העתיק נסגר לקבורה ארבעים שנה קודם לכן מחוסר מקום, בשל התמוטטות קיר פנימי בסמוך לקבר אביו שאירעה בדיוק בלילה שלפני פטירתו.
הקטור הודלר
הקטור הודלר (Hector Hodler; 1 באוקטובר 1887, ז'נבה – 31 במרץ 1920, לזאן, שווייץ) היה אספרנטיסט בעל השפעה מרכזית על תנועת האספרנטו העולמית, ויוזם הקמת אגודת האספרנטו העולמית.
ביוגרפיה
הודלר היה בנם של הצייר השווייצרי פרדיננד הודלר, אשר לאחר שנות עוני ארוכות זכה להצלחה רבה, ושל אוגוסטין דופן, שהייתה תופרת. משפחתו התגוררה בכפר קטן בקרבת העיר ברן.
בגיל 16 למד הודלר הצעיר אספרנטו יחד עם חברו לכיתה אדמון פריווה (יליד 1889). יחדיו הקימו מועדון אספרנטו ומגזין בשם 'האספרנטיסט הצעיר' (Juna esperantisto), אותו ערכו מספסל לימודיהם במשך חמש שנים כשהם מנהלים את הדפסת המגזין, רשימת כתובות המנויים וההתכתבות עם הקוראים. בהמשך למדו עוד שתי שפות עזר מלאכותיות מתחרות לאספרנטו - אידיאום נטורל ובולק, במטרה לבחון האם אספרנטו היא אכן השפה הבינלאומית המוצלחת ביותר. לצד עריכת העיתון שלהם, כתב הודלר מאמרים לעיתונים נוספים (בהם העיתון Tra La Mondo - מסביב לעולם) באספרנטו ותרגם את הספר 'פאול ווריג'יניה מאת ברנרדין דה סיינט פייר לאספרנטו.
ב-1906 ארגנו הודלר וחברו פריווה את קונגרס האספרנטו השני בעירם ז'נבה, שם נחשף להצעותיהם של תיאופיל רוסו ואלפונס קרלס ליצירת רשת 'קונסולים לאספרנטו' כהזדמנות להגשים את תוכניתו ליצור מערכת עזרה הדדית בינלאומית, המבוססת על רצון טוב ועל שפת האספרנטו. זה היה גרעין הרעיון להקמת אגודת האספרנטו הבינלאומית (UEA), שהודלר היה בגרעין המייסד שלה.
ב-1907 רכש את המגזין "אספרנטו" מידי מייסדו פול ברטלו, החל לערוך אותו, והפך אותו למגזין מרכזי המתמודד עם שאלות הארגון של תנועת דוברי האספרנטו הבינלאומית. הגיליון הראשון בעריכתו יצא ב-12 בפברואר אותה שנה. הוא ביקש להשתמש בו כדי ליצור "קשר חזק של סולידריות בין חברים דוברי שפות שונות". המגזין כלל מאמרים רבים על חיי החברה של האספרנטיסטים ברחבי העולם. הודלר ערך אותו במשך 13 שנים עד מותו, למעט שישה חודשים ב-1914 במהלך תקופת מלחמת העולם הראשונה. הוא כתב ותרגם מאמרים ויצירות רבות, כשהוא מציע להתמקד בתרגום יצירות מופת במקום דברים של מה בכך. על מאמריו חתם באותיות A.R. חברו אדמון פריווה אף הוא ערך במגזין.
הודלר התייחס בין היתר התייחס מעל דפי המגזין לצורך ביצירת ארגון בינלאומי לתנועה - צורך שהתחדד על רקע המשבר בתנועת האספרנטו והתפצלות תומכי שפת האידו. ארגון שכזה היה נחוץ לשיטתו בין היתר כל מנת לקדם את אימוץ האספרנטו על ידי מוסדות בינלאומיים וממשלות כשפה בינלאומית. לשיטתו נדרש היה ליצור תנועה חיה, תוססת ורבת פעלים מספיק כדי שלא תצטרך לנהל לובי בקרב הממשלות והארגונים הבינלאומיים לקידום השפה - אלא כזו שתמשוך את הממשלות והארגונים הבינלאומיים עצמם לפנות אליה במטרה לאמצה בשל הצלחתה. הוא סבר שהשיח בתנועת האספרנטו נוטה מידי לדיון פילוסופי במקום לקידום פעולות שיטתיות וממשיות במציאות. כמו כן, הוא התנגד לשימוש בשפות לאומיות בכינוסים ומפגשים של אגודות האספרנטו.
הצעותיהם של רוסו וקרלס השתלבו ברעיונותיו שלו, ונדונו מעל דפי מגזין אספרנטו, שם זכו לתמיכה מצד קוראים וכותבים נוספים. בקונגרס האספרנטו השלישי ב-1907 השתתפו כ-200 'נציגים' של קהילות מקומיות. ב-28 באפריל 1908 ייסדו הודלר, רוסו ואחרים את אגודת האספרנטו הבינלאומית והודלר נתמנה למזכירה הכללי ולסגן הנשיא. בתקופת מלחמת העולם הראשונה ארגן הודלר עם מזכיר ה-UEA הנס ג'קוב סיוע לחברי הארגון שפעל ממטה הארגון בשווייץ הנייטרלית. לאחר המלחמה נבחר לנשיאות הארגון.
הודלר התעניין בעיקר בסוגיות חברתיות, בפציפיזם, ובהגנת בעלי החיים. פריווה כתב עליו "ליוזמה הגאונית של זמנהוף בתחום הלשוני, הוא הוסיף את הבסיס הדרוש בהיבט החברתי". ב-1916 כתב ספר בן 387 עודים בצרפתית על ארגון החברה בדרכי שלום.
לאחר מותו ב-1920 הקדיש את ספרייתו לאגודת האספרנטו העולמית, וכן העביר לידיה את מגזין אספרנטו, אותו היא מוציאה לאור עד היום, לצד סכומי כסף גדולים שנועדו להבטיח את המשך המפעל.
God Save the Queen (שיר של קווין)
God Save the Queen (בעברית: אלוהים נצור את המלכה) הוא קטע אינסטרומנטלי של קווין. הקטע הוא עיבוד רוק שנכתב על ידי גיטריסט הלהקה, בריאן מיי להמנון הבריטי, (בדומה לגרסת הרוק של ג'ימי הנדריקס להמנון האמריקאי) אשר חותם את אלבומם הרביעי, A Night at the Opera.
השיר מעולם לא בוצע בהופעות של הלהקה, אבל הוא כן שימש בהרבה מהן כשיר סיום, שנוגן (בהקלטתו המקורית) בזמן שהלהקה נפרדה מהקהל. לפעמים גם בזמן שפרדי מרקיורי היה מתגנדר על הבמה עם גלימת יוניון ג'ק או כתר מלוכה וקד קידות.
השיר כן בוצע בהופעה על ידי בריאן מיי בשנת 2002, בעת חגיגות הג'ובילי (50 שנה לשלטון אליזבת השנייה מלכת אנגליה) כאשר עמד מיי על גג ארמון בקינגהאם וניגן את השיר ביחד עם תזמורת שהייתה על הקרקע.
השיר מופיע לקצרה במערכון "רובוט-יגאל" של ניצה ולחם, ברקע ההכרזה כי התקפה איראנית נמנעה והמדינה ניצלה.
זכירת יציאת מצרים
להלכה יש לקיים מצווה זו פעמיים בכל יממה, פעם אחת ביום ופעם אחת בלילה.
מלבד חיוב זה הזכירה בפה, חלק ממצוות התורה נתקנו על מנת לזכור את יציאת מצרים והניסים שנלוו לכך, וכן חלק מחגי ישראל ניתקנו בעקבות יציאת מצרים.
רקע
בתורה מתואר, שעבוד בני ישראל במצרים בעבדות פרך תחת ידי המצרים, במשך מאות שנים. לאחר שהקב"ה שמע את זעקות בני ישראל שיושיעם, שלח הקב"ה את משה ואהרן, על מנת לדרוש מפרעה את שחרור בני ישראל.
לאחר שעשו בפני פרעה אותות ומופתים, הנחית הקב"ה על פרעה ועל מצרים, עשר מכות, כאשר לאחר המכה האחרונה מכת בכורות, גירש פרעה את בני שראל ממצרים, על מנת שילכו שלושה ימים לעבוד את ה', וישובו למצרים. כאשר נוכח פרעה כי שעם ישראל אינו מתכוון לשוב, יצא למרדף כשפרעה עומד בראש צבאו. המרדף הסתיים בנס קריעת ים סוף, כאשר בני ישראל חצו את הים בבטחה והמצרים, שרדפו אחריהם טבעו בו.
תוקף חיוב המצווה
מצווה זו לרוב הפוסקים היא מדאורייתא. מצווה זו נזכרת בתורה בכמה מקומות, המקור הראשון הוא בפרשת בא: במשנה נחלקו תנאים בביאור הפסוק. :
להלכה נפסק ברמב"ם ובעקבותיו בשולחן ערוך, שהחיוב להזכיר יציאת מצרים, הוא פעם אחת בלילה ופעם אחת ביום. אך באחרונים נחלקו בתוקף חיוב זה:
הזכרת יציאת מצרים בקריאת שמע
כחלק מחיוב זכירת יציאת מצרים בכל יום, תיקנו חז"ל להוסיף פרשה נוספת כחלק ממצוות קריאת שמע, את פרשת ויאמר מתוך פרשת שלח לך, מאחר שנזכר בסיומה פסוק העוסק ביציאת מצרים:
כמו כן תיקנו לומר בתפילת שחרית את הקטע 'אמת ויציב', כחלק מברכות קריאת שמע, ובתפילת ערבית, את הקטע 'אמת ואמונה', כשעיקרם של קטעים אלו מדבר על גאולת עם ישראל ממצרים.
משך זמנה
בזמן חיוב ההזכרה ביום, כתבו האחרונים, שאין זמנה כפוף לזמן קריאת שמע שהיא עד שלוש שעות זמניות, אלא זמנה הוא כל היום עד שקיעת החמה.
סיפור יציאת מצרים
מלבד מצוות זכירת מצרים הנוהגת בכל יום מימי השנה, ישנה מצווה נוספת, שזמנה בליל הסדר - "בשעה שמצה ומרור מונחים לפניך" - מצוות סיפור יציאת מצרים.
תמיהה ידועה מופיעה בספרות ההלכתית ובספרי האחרונים, מאחר שבכל יום ישנו חיוב לזכור את יציאת מצרים, איזה חיוב התווסף בליל הסדר. תירוצים רבים נאמרו ליישב תמיהה זו, ואכן יש שכתבו מכורח קושיה זו, שאכן מצוות זכירת יציאת מצירם בכל יום, הוא רק מדברי חז"ל, ומהתורה החיוב הוא רק בליל הסדר. אך כמעט כל האחרונים סבורים, שאף כל השנה המצווה היא מדאורייתא. ותירוצים רבים נאמרו ליישב תמיהה זו, שלושה מהם נזכרו ברבים מהם, ונראה שהם מוסכמים על הכל:
מועדים מהתורה
כל המועדים שבתורה נזכר כי הם זכר ליציאת מצרים, אך לכל אחד מהם משמעות שונה ולרובם מצוות המיוחדות להם:
פסח ושביעי של פסח
ט"ו בניסן, היום הראשון של חג הפסח, והוא היום בו יצא עם ישראל ממצרים, כמו שנאמר: וכן:
שביעי של פסח הוא היום בו אירעה קריעת ים סוף.
סוכות
חג הסוכות הוא זכר לענני כבוד שבהם הקיף ה' את עם ישראל בצאתם ממצרים, וכפי שנאמר בתורה:
.
שבועות
חג השבועות, על אף שאין לי זיקה ישירה ליציאת מצרים, עם זאת בתורה מופיע בתוך פסוקי החג, חיוב לזכור את יציאת מצרים:.
מצוות שהם 'זכר ליציאת מצרים'
התורה מצווה כ-32 מצוות שונות שהם זכר ליציאת מצרים או לאירועים שונים הכרוכים בה, ביניהם ניתן למנות מצוות שונות: בחלק מהמצוות אף ישנה אריכות בתורה, שכאשר ישאל הבן מדוע עושים זאת, יספרו לו את המסורת ההיסטורית של התורה, ועל הברית שה' כרת עם בני ישראל:
לדעת הרא"ש אין צורך להזכיר בזמן קיום המצווה כי אותן מצוות הן זכר ליציאת מצרים.
אך לדעת הב"ח כאשר התורה כותבת במפורש שהמצווה היא על מנת לזכור את יציאת מצרים, כגון במצוות סוכה, שנאמר בה:, יש חובה לכוון בעת קיום המצווה, מלבד הכוונה הרגילה מדין מצוות צריכות כוונה, יכוון אף על על קיום מצווה של זכירת יציאת מצרים. דבריו הובאו להלכה במשנה ברורה.
הזכרת יציאת מצרים כטעם לשבת בנוסח הקידוש
בנוסח ברכת הקידוש של ליל שבת מופיעה הנמקה לשבת כ'זיכרון למעשה בראשית', וכ־'זכר ליציאת מצרים'. אזכור השבת בהקשר יציאת מצרים מעורר קושי, מאחר שאין קשר ברור בין השבת ליציאת מצרים (אף כי הקשר זה מובא בעשרת הדיברות בפרשת ואתחנן, ומשפט זה הוא בעקבות גמרא שבה מובא כי יש להזכיר את יציאת מצרים בקידוש השבת). לשאלה זו (המובאת בטור ) ניתנו מספר הסברים:
הר פטריק (אנטארקטיקה)
הר פטריק (באנגלית: Mount Patrick) הוא הר מכוסה ברובו בקרח ברכס חבר העמים, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,380 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בסמוך ממזרח למצוק ודג' פייס, שלגדתו המערבית של קרחון בירדמור.
גילוי ההר
ההר התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
מקור השם
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת נמרוד.
אהו-קוראסיק
אלגוריתם Aho-Corasick הוא אלגוריתם לחיפוש מחרוזות שהומצא על ידי אלפרד אהו ומרגרט קוראסיק. זהו אלגוריתם להתאמת מילון, המאתר פריטים מתוך סט סופי של מחרוזות ("מילון") בתוך טקסט הקלט. האלגוריתם מתאים את כל המחרוזות בו זמנית. הסיבוכיות של האלגוריתם ליניארית באורך של המחרוזות בתוספת אורך הטקסט לחיפוש ומספר ההתאמות בפלט. היות שמוצאים את כל ההתאמות, ייתכן מספר ריבועי של התאמות אם כל תת-מחרוזת מתאימה (למשל מילון = a, aa, aaa, aaaa ומחרוזת קלט aaaa).
באופן לא פורמלי, האלגוריתם בונה אוטומט סופי המזכיר trie עם מעברים נוספים בין צמתים פנימיים שונים. מעברים נוספים אלו מאפשרים מעבר מהיר בין התאמת מחרוזת שנכשלה  (למשל, חיפוש אחר cat ב-trie שאינו מכיל cat, אבל מכיל את המילה cart, וכך נכשל בצומת שהרישא שלו היא ca), לענפים אחרים של ה-trie שלהם רישא משותפת (למשל, במקרה הקודם, ענף של המילה attribute עשויה להיות המעבר לרוחב הטוב ביותר). דבר זה מאפשר לאוטומט מעבר בין התאמות של מחרוזות מבלי לחזור על עקבותיו.
כאשר מילון המחרוזות ידוע מראש (לדוגמה, מסד נתונים של וירוסי מחשב), בניית האוטומט יכולה להתבצע פעם אחת offline והאוטומט נשמר לשימוש מאוחר יותר. במקרה זה, זמן הריצה ליניארי באורך הקלט בתוספת מספר ההתאמות.
אלגוריתם Aho–Corasick להתאמת מחרוזות היווה את הבסיס המקורי של הפקודה fgrep ב-Unix.
דוגמה
בדוגמה זו, נעסוק במילון המכיל את המילים הבאות: {a,ab,bab,bc,bca,c,caa}.
למבנה הנתונים יש צומת אחד עבור כל קידומת של כל מחרוזת במילון. אז אם (bca) נמצא במילון, אז יהיו צמתים ל-(bca), (bc), (b), ו-. נסמן צומת שנמצא במילון בכחול, ואת יתר הצמתים באפור.
ניצור קשת "סיפא" מכוונת בצבע כחול מכל צומת לצומת שהוא הסיפא ממש הארוכה ביותר האפשרית שלו בגרף. עבור צומת (caa) לדוגמה, (aa) (a) ו- הן סיפא ממש. הארוכה ביותר מהן שנמצאת בגרף היא (a). לכן תהיה קשת כחולה מ- (caa) ל-(a). ניתן לחשב את כל הקשתות הכחולות בזמן ליניארי באופן רקורסיבי על ידי מעבר על הקשתות הכחולות של האב, עד שמגיעים לצומת שלו בן שמתאים לאות של צומת המטרה.
ניצור קשת "סיפא של מילון" בצבע ירוק מכל צומת לצומת הבא במילון שניתן להגיע אליו על ידי מעבר על קשתות כחולות. לדוגמה, יש קשת ירוקה מ- (bca) ל-(a) כי (a) הוא הצומת הראשון במילון (כלומר צומת כחול) שניתן להגיע אליו על ידי מעבר על קשתות כחולות ל-(ca) ומשם ל-(a). ניתן לחשב קשתות ירוקות בזמן ליניארי באופן רקורסיבי על ידי מעבר על קשתות כחולות עד שמצא צומת כחול, ושמירת מידע זה (memoizing).
בכל שלב מתקדמים מהצומת הנוכחי על ידי מציאת בן מתאים, ואם אין כזה, על ידי מציאת בן של הסיפא, ואם זה לא עובד, על ידי מציאת בן של הסיפא של הסיפא, וכן הלאה, ומסיימים לבסוף בשורש אם אף צומת מתאים לא נמצא קודם לכן.
כאשר האלגוריתם מגיע לצומת, הוא מדפיס את כל ערכי המילון המסתיימים במיקום התו הנוכחי בטקסט הקלט. דבר זה מתבצע על ידי הדפסה של כל צומת שניתן להגיע אליו בעזרת "חיצי סיפא של מילון", כאשר מתחילים בצומת זה, וממשיכים עד שמגיעים לצומת שאין לו קשתות סיפא של מילון. בנוסף, הצומת עצמו מודפס, אם הוא ערך במילון.
ביצוע על מחרוזת הקלט abccab מניב את הצעדים הבאים:
עצלן גמדי
עצלן גמדי (שם מדעי: Bradypus pygmaeus) הוא מין של עצלן תלת-אצבעי. המין אנדמי לאי הקטן אסקודו דה ורגואס, שנמצא מול חופי פנמה שבמרכז אמריקה. האי נפרד מהיבשת לפני כ-8,900 שנים.
מאפיינים
העצלן הגמדי התפתח ככל הנראה מעצלן חום גרון בתהליך של ננסות איים. הוא קטן מעצלנים אחרים, ומכאן שמו. העצלן הגמדי תואר כזן נפרד רק בשנת 2001. מבחינה חיצונית העצלנים הגמדיים דומים מאוד לעצלנים חומי גרון, אך הם קטנים מהם ב-40% ומגיעים למשקל של עד 3.5 קילוגרם וגובה של חצי מטר בלבד. הם ניזונים כמעט אך ורק ממנגרובים אדומים, צמח עני מבחינת ערכו התזונתי, מה שעשוי להסביר את גודל גופם הקטן. אין להם טורפים טבעיים. אוכלוסייתם קטנה מאוד ומונה פחות מ-100 פרטים, ועל כן הם מוגדרים כמין בסכנת הכחדה חמורה (מין העצלן היחיד הנמצא בסכנת הכחדה). ייתכן שהעצלנים הגמדיים ניצודים על ידי דייגים מקומיים שמגיעים לאי.
אישטוואן השלישי, מלך הונגריה
אישטוואן השלישי, מלך הונגריה (בהונגרית: III. István magyar király, בקרואטית: Treći Stjepan, קיץ 1147 – 4 במרץ 1172) היה מלך הונגריה בשנים 1162–1172. הוא החזיק גם בתואר מלך קרואטיה. דרך אמו, היה ממוצא רוסי. אישטוואן השלישי הוכתר כמלך בתחילת יוני 1162, זמן קצר אחרי מות אביו גזה השני. עם זאת, שני דודיו, אחי המלך המנוח, לאסלו ואישטוואן, שהגיעו לחצר הקיסר הביזנטי, קראו עליו תיגר וטענו לכתר מלכות הונגריה בתמיכת הביזנטים ששאפו לספח את הונגריה לתחום שליטתם. כבר שישה שבועות אחרי הכתרת אישטוואן השלישי, פלש הקיסר הביזנטי מנואל הראשון קומננוס לממלכת הונגריה ואילץ את האצולה ההונגרית להמליך את דודו של המלך, לאסלו. המלך אישטוואן נמלט לאוסטריה, אך חזר וכבש את פרסבורג (פוז'ון). ב-14 בינואר 1163 מת יריבו לאסלו והדוד השני שלו, אישטוואן, שנודע כאישטוואן הרביעי, לקח את מקומו, בלי התנגדות. אולם שלטונו לא היה פופולרי. אישטוואן השלישי ניצח את דודו ב-19 ביוני 1163 וגירש אותו מהונגריה.
על אף ההסכם, מתוך ניסיון לכבוש מחדש את השטחים שאיבד, ניהל אישטוואן השלישי בשנים 1164–1167 מלחמות בביזנטים, אך לא הצליח להביסם. ההיסטוריונים מיחסים לאישטוואן השלישי את חוקי סקשפהרוואר, דוגמה ראשונה להענקת פריבילגיות מורחבות לעיר הונגרית. הוא הגיע גם להסכם קונקורדט עם הכס הקדוש ברומא, שבו ויתר על הפיקוח על מינוי הכמרים הקתוליים בהונגריה. לאישטוואן השלישי ולאגנס מבבנברג נולד ילד אחד, בלה, שנפטר בגיל 5 (1172-1167).
ילדות וצעירות
אישטוואן היה בנם הבכור של גזה השני, מלך הונגריה, ושל אשתו הרוסיה, אפרוסינה מסטיסלאבובנה מקייב. אפרוסינה הייתה בתו של נסיך קייב, מסטיסלאב הראשון "הגדול". הוא נולד בקיץ 1147 בזמן שצלבנים של מסע הצלב השני חצו את הונגריה בדרכם לארץ הקודש. הוא הוטבל לנצרות הקתולית בחסות מלך צרפת לואי השביעי. בשנת 1152, בצוואתה האחרונה, כתבה גבירה בשם מרגרט ש"המלך גזה מלך יחד עם בנו, הדוכס אישטוואן", מה שהעיד אולי שהמלך מינה רשמית את בנו אישטוואן כיורשו. אולם מעמדו כיורש לא היה ודאי, במיוחד מכיוון ששני דודיו שטענו לכתר, לאסלו ואישטוואן עזבו את הונגריה בשנות ה-1150 המאוחרות והתיישבו בחצר הקיסר הביזנטי מנואל קומננוס, שתמך בעניינם בכל מאודו. זמן קצר לפני מותו, הנחיל גזה השני את אזורי דלמטיה, קרואטיה וסירמיום לבנו הצעיר, בלה, לימים בלה השלישי.
המאבק על הכתר 1164-1162
המלך גזה השני הלך לעולמו ב-31 במאי 1162. ללא דיחוי, לוקאץ' באנפי, הארכיבישוף של אסטרגום (1181-1158), הכתיר את אישטוואן בן ה-15 כמלך. בשומעו על מותו של גזה השני, אץ הקיסר מנואל להונגריה, מכיוון שחסותו על הונגריה הייתה מאוד חשובה בעיניו, כפי שכתב ההיסטוריון הביזנטי יואנס קינאמוס בספרו "מעשי יואנס ומנואל קומננוס". היסטוריון ביזנטי אחר, ניקטאס חוניאטס, מצידו, כתב שהקיסר החליט לתמוך בדודו של המלך הצעיר, שנקרא גם הוא אישטוואן, מתוך תקווה שהמלכתו תבטיח לביזנטיון את השליטה בסירמיום ובזמון (זימוני). לפי קינאמוס, בהחלטתו זו, הסתמך הקיסר במה שהוא קרא "חוק ההונגרים" שלפיו על הכתר להימסר תמיד לאחים השורדים". מנואל שלח להונגריה צבא שהתקדם עד ליישוב חארם (כיום רם, בסרביה), שם פתחו שליחיו במשא ומתן עם השועים ההונגרים. אחרי ששוחדו על ידי הביזנטים ומתוך פחד מפלישה ביזנטית, הסכימו המגנטים ההונגרים לקבל את לאסלו, המבוגר שבין דודי המלך, ל"מועמד פשרה" לכתר. בחרו בלאסלו מכיוון שנראה קצת פחות קשור מאחיו אישטוואן "הרביעי" לאינטרסים הביזנטים. צבאו של אישטוואן המלך נוצח בקאפוואר. בסך הכל שלטונו הראשון של אישטוואן השלישי נמשך שישה שבועות בלבד. הוא נמלט לדוכסות אוסטריה. הארכיבישוף של אסטרגום, לוקאץ', היה אחד היחידים שנשאר נאמן למלך, וסירב להכתיר את דודו. במקומו עשה זאת הארכיבישוף של קאלוצ'ה באמצע החודש יולי 1162. אז הטיל לוקאץ' חרם על לאסלו, בטענה שחטף את הכתר באופן בלתי חוקי מאחיינו, והמלך החדש זרק אותו לכלא. שוחרר בהתערבות האפיפיור אבל מכיוון ששוב לא הכיר בלגיטימיות המלך נאסר בשנית. האפיפיור אלכסנדר השלישי שחשש מהגברת השפעתם של הכנסייה הביזנטית ושל הקיסר פרידריך ברברוסה, המשיך להכיר כמלך רק באישטוואן השלישי הצעיר. בינתיים לאסלו העניק לאחיו אישטוואן "הרביעי" את התואר דוכס.
אישטוואן השלישי חזר מאוסטריה וכבש את מבצר פרסבורג. הוא לא הצליח לנצל את מותו של לאסלו השני ב-14 בינואר 1163 מכיוון שהוכתר מיד במקומו הדוד הצעיר יותר, אישטוואן הרביעי. יחד עם זאת, צייתנותו העיוורת של אישטוואן הרביעי לאינטרסים של האימפריה הביזנטית עוררה מורת רוח בקרב רבים מהאצילים ההונגרים. הוא נהנה מתמיכתם של אישפאנים ובישופים מדרום הממלכה ומתמיכת הז'ופאן הסרבי בלוש. אישטוואן השלישי גייס צבא של ברונים שנטשו את דודו וצירף אליהם שכירי חרב אוסטרים וגרמנים. הוא הביס את דודו בקרב סקשפהרוואר ב-19 ביוני 1163. אחרי ארבעה חודשי שלטון בלבד, הדוד אישטוואן נפל בשבי, אך בעצת הארכיבישוף לוקאץ', שוחרר. רבים משכירי החרב האוסטרים התיישבו בהונגריה. במהלך שלטונו של אישטוואן השלישי מלכת האם אופרוסינה והארכיבישוף של אסטרגום נותרו היועצים הראשיים של המונרך הצעיר. אישטוואן הרביעי המודח נמלט קודם לאימפריה הרומית הקדושה, ואחר כך לאימפריה הביזנטית, בה שוב הבטיח לו הקיסר מנואל את תמיכתו.
המלחמות עם הביזנטים ועם ונציה 1167-1164
אחרי שננטש על ידי הקיסר מנואל, ניגש אישטוואן הרביעי לקיסר הגרמני פרידריך הראשון. בערך באותה תקופה קבוצה של ברונים וכמרים בכירים הונגרים שלחו איגרת לקיסר הגרמני שבו הביעו את רצונם לקבל את חסותו על הונגריה. גם אישטוואן השלישי שלח שליחים אל פרידריך, שהחליט שלא להתערב ישירות. לעומת זאת הורה פרידריך ברברוסה לבני חסותו, מלך בוהמיה ולדיסלב השני, לדוכס אוסטריה ולמרגגרף של שטיריה לעקוב מקרוב אחרי המצב הפוליטי בהונגריה. בערך באותו זמן סודרו אירוסיו של אישטוואן השלישי עם בת, אלמונית, של נסיך הליץ', ירוסלב אוסמומיסל. בנו של המלך ולדיסלב, סביאטופלוק, התחתן מצידו עם אחותו של אישטוואן, אודולה.
בשנה הבאה, 1164, הפר אישטוואן את ההסכם עם הקיסר מנואל ולפי קינאמוס, "חטף את נחלותיו של בלה". כתב זכויות משנת 1164 של פטר, ארכיבישוף ספאלאטו התייחס לשלטונו של אישטוואן השלישי ושל באן דלמטיה, אמפוד, וטען כי לפחות חלק מדוכסותו של בלה, במרכז דלמטיה, נמצא באותה שנה בשליטתו של אישטוואן. הבאן אמפוד גייס בדלמטיה כוח צבאי משמעותי על מנת למנוע ניצחון ביזנטי. הדוד המודח של אישטוואן, אשטוואן הרביעי, פלש לסירמיום ונהנה שם מקבלת פנים שמחה. בליווי כוחות של המלך הבוהמי ולדיסלב, ועוד יחידות נספחות מאוסטריה והליץ', יצא אישטוואן למסע צבאי נגד הדוד. הקיסר מנואל נאלץ להפסיק את מסעו בקיליקיה הארמנית, לשוב לדנובה ולפלוש להונגריה, תוך התקדמות עד לבאץ', בסרביה של ימינו. הוא יצר מגעים עם המלך ולדיסלב ושכנע אותו לשאת ולתת ולשמש בורר בינו לבין ההונגרים. בהיעדר בן בריתו העיקרי, נאלץ אישטוואן השלישי לוותר על סירמיום לטובת הביזנטים, ולוותר על דלמטיה וקרואטיה לטובת אחיו הצעיר בלה, אך בתנאי שהקיסר יבטיח שלא יתמוך יותר בדודו. עם זאת איפשר הקיסר מנואל למלך המודח להתיישב בסירמיום.
אישטוואן השלישי פלש תוך זמן קצר לדלמטיה, על אף הבטחתו לוויטאלה השני מיקייל, הדוג'ה של ונציה, כי ייסוג מן הערים הדלמטיות. בקבלתם את אישטוואן לעירם, תושבי זאדאר גירשו את המושל הוונציאני וקיבלו את חסות הונגריה. אחר כך הסתער אישטוואן על סירמיום ובאביב 1165 הטיל מצור על דודו בזמון. הקיסר מנואל החליט לצאת למתקפת נגד, אך מרד של בן דוד בשם אנדרוניקוס קומננוס מנע ממנו להגיע לגדות הדנובה. עם זאת מנואל שלח שליחים אל השליטים שתמכו בעבר באישטוואן ושכנע אותם להישאר נייטרלים בסכסוך. הדוד של אישטוואן השלישי, אישטוואן, מת מרעל, בעת המצור על זמון, ב-11 באפריל 1165. המבצר נפל לידי אישטוואן השלישי. בסוף יוני התחילה מתקפת הנגד הביזנטית. צבא בפיקוד הקיסר מנואל הטיל מצור על זמון וכבש אותו בחזרה אחרי מספר ניסיונות. כוח ביזנטי אחר פלש לבוסניה ולדלמטיה וכבש אותן. לפחות בחלק מהפלישות הביזנטיות השתתף גם בלה, אחיו של אישטוואן השלישי, ושנשא באותה עת את השם היווני אלכסיוס. חיל הים הוונציאני התערב בדלמטיה לצד הקיסר, ואילץ את זאדאר לחזור לשלטון הדוג'ה. אישטוואן השלישי נאלץ אז לחתום עם הקיסר מנואל על הסכם שלום חדש, שבו ויתר על סירמיום ודלמטיה. כפי שכתב יואנס קינאמוס:
באביב 1166 הסתער צבא הונגרי בפיקודו של האישפאן דנש, הפלטין של הונגריה, שוב על סירמיום. ההונגרים ניצחו כוח ביזנטי וכבשו את כל המחוז להוציא את זמון. הקיסר מנואל שלח שלושה צבאות נגד הונגריה. הצבא הראשון בפיקודם של הפרוטוסטרטור אלכסיוס אקסוך ואחיו של אישטוואן השלישי, בלה-אלכסיוס, התייצב על הדנובה כדי להסיח את הדעת מתנועות שני הכוחות האחרים, ששדדו את טרנסילבניה תחת פיקודו של לאון בטאצס והגנרל יואנס דוקאס. הפולשים הביזנטים גרמו להרס רב בשטחים המזרחיים של ממלכת הונגריה והכריחו את אישטוואן השלישי לחפש פיוס. לפי בקשתו, דוכס אוסטריה, היינריך יאזומירגוט, שאשתו, תאודורה קומננה, הייתה אחיינית של הקיסר מנואל, תיווך הסכם שביתת נשק. בסוף השנה נשא אישטוואן השלישי לאישה את בתו של דוכס אוסטריה, אגנס מאוסטריה. בערך באותה תקופה, צבא הונגרי פלש לדלמטיה והביס את המושל הביזנטי במקום, ניקפורוס חלופס. אישטוואן אישר מחדש את הנכסים בביוגרד נה מורו ואת הפריבילגיות ליישוב סבניצו, מה שהוכיח שערים אלה נמצאו בחסותו. אחרי חג הפסחא 1167 שלח הקיסר צבא לסירמיום ואת הצי שלו לזמון. ההונגרים כינסו את כוחותיהם, וגייסו, לפי כוניאטס, הרבה שכירי חרב, במיוחד גרמנים, רהווין, בן התקופה, טען בספרו "מעשי פרידריך ברברוסה" שאישטוואן השלישי "ניהל מלחמה על קיסר היוונים" מכיוון שמנואל תמך באחיו הצעיר, בלה. ראהווין והיינריך ממיגלן מסרו שאישטוואן קיבל סיוע מחמיו, הדוכס היינריך "יאזומירגוט". יחד עם זאת, בקרב סירמיום המכריע, שהתנהל למעשה על יד זמון ב-8 ביולי, הכחיד הצבא הביזנטי בפיקודו של אנדרוניקוס קונדוסטפאנוס את הכוחות ההונגרים שבפיקוד דנש. קינאמוס כתב כי "המלחמה בהונגרים" הוכרעה בשדה הקרב. לדברי היינריך ממיגלן, הסכם השלום החדש שנחתם כלל ויתור המלך אישטוואן על הדוכסות שהוענקה על ידי אביו לבלה, אחיו.
שנותיו האחרונות 1172-1167
גם אחרי 1167 האימפריה הביזנטית לא הפסיקה להוות איום עבור הונגריה. ב-1169 נולד לקיסר מנואל ילד שהוכרז בשנת 1171 ליורש על חשבון בלה-אלקסיוס שאירוסיו לנסיכה מריה בוטלו. הקיסר החליט לחתן את בלה-אלקסיוס עם גיסתו, אגנס מאנטיוכיה לבית שאטיון ולהוריד את מעמדו של בלה מ"דספוט" ל"קאיסאר". אי לכך בלה הפך למעוניין יותר לגבי המצב בהונגריה מולדתו. אחיו המלך אישטוואן אימץ עמדה זהירה והחליט הפעם שלא לכבוש מחדש את דלמטיה ואת סירמיום ולהפסיק לתמוך בסרבים נגד הביזנטים. לעומת זאת חיזק באמצעות קשרי נישואים את היחסים עם בוהמיה, עם דוכסות אוסטריה ובשנת 1167 עם ונציה. הוא סיכם עם הדוג'ה ויטאלה מיקייל, שאחייניתו, מריה, תתחתן ב-17 בדצמבר 1167 עם בנו של הדוג'ה, ניקולה.
היחסים עם הכנסייה הקתולית
קיים מידע שלפיו החרים אישטוואן נכסים של הכנסייה על מנת לממן את מלחמתו באימפריה הביזנטית. התכתבותו של תומאס בקט עם ג'ון מסולסברי מציינת כי עקרונות הרפורמה הגרגוריאנית לא הונהגו במלואם בהונגריה "בגלל מעשים בלתי מרוסנים של רודנות החילונים נגד המוסדות האפוסטוליים" בסוף שנות ה-1160. מבלי להיוועץ באפיפיור, העביר המלך אישטוואן מתפקידו את הבישוף של זגרב, פרודאנוס. ב-1169 שלח האפיפיור אלכסנדר השלישי להונגריה את הלגאט שלו, הקרדינל מנפרד, כדי ללבן את הבעיות עם המלך, עם מלכת האם ועם הכמרים הבכירים. אחרי משא ומתן סוכם שהמלך יהיה מנוע מלפטר או ולהעביר כמרים בכירים או להפקיע את נכסיהם. לעומת זאת האפיפיור תמך במלך מול הארכיבישוף של אסטרגום, לוקאץ', כשהלה ניסה למנוע את מינויו של אנדראש, החביב על המלך, כבישוף של גייר בטענה שמינויו איננו חוקי.
האבירים הטמפלרים התיישבו בהונגריה בימי אישטוואן השלישי. לפי פרנץ מאק ופאל אנגל, העניק המלך פריבילגיות מיוחדות למתיישבים הוואלונים בסקשפהרוואר, לרבות פטור ממכס, בכל רחבי הממלכה. במאה ה-13 פריבילגיות אלה, שנודעו כ"חוקי סקשפהרוואר" ניתנו גם לערים נוספות ותרמו להתפתחותן.
מותו
אישטוואן השלישי מת ב-4 במרץ 1172. ארנולד מליבק ששהה באותה תקופה בהונגריה, כתב על שמועה שנפוצה בממלכה ושייחסה את מותו של המלך בן ה-25, להרעלה זדונית. אישטוואן הובא לקבורה באסטרגום. טקס הלווייה נוהל על ידי הארכיבישוף לוקאץ' בנוכחות חמיו, הדוכס היינריך מאוסטריה, והיינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה.
מורשתו
בשנות שלטונו שנמשך פחות מעשור החריק אישטוואן את היום הביזנטי ואף תרם להתחזקות ממלכתו ולשיפור מעמדה בזירה הבינלאומית.
לארי יוז
לארי דארנל יוז (באנגלית: Larry Darnell Hughes; נולד ב-23 בינואר 1979) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הקלע והרכז. ממוצעיו לאורך הקריירה הם 14.1 נקודות, 4.2 ריבאונדים, 3.1 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק.
תיכונים ומכללות
יוז נולד וגדל בעיר סנט לואיס שבמיזורי, ובשנת 1997 הוביל את קבוצת הכדורסל של תיכון "Christian Brothers" לאליפות התיכונים של מיזורי. היה חבר ילדות של הראפר נלי, ואף הופיע בקליפ של שירו "Dilemma".
לאחר מכן למד באוניברסיטת סנט לואיס במשך שנה אחת, ורשם במדי קבוצתה ממוצעים של 20.9 נקודות, 5.1 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק. באותה עונה העפילה סנט לואיס לטורניר אליפות המכללות, בפעם החמישית בלבד בתולדותיה, והודחה בסיבוב השני מול האלופה שבדרך - אוניברסיטת קנטקי.
פילדלפיה וגולדן סטייט
יוז נבחר בבחירה השמינית בדראפט ה-NBA לשנת 1998 על ידי פילדלפיה 76'. בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 9.1 נקודות למשחק כמחליפו של אלן אייברסון בעמדת הקלע, ובמהלך עונתו השנייה נשלח בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, שם פרח יוז וחל שיפור מטאורי במשחקו. עד סיום אותה עונה היה יוז הקלע הבולט בקבוצה, כשקלע 22.7 נקודות למשחק, והפך לחלק משלד הקבוצה הצעירה, ליד הפורוורד אנטואן ג'יימיסון. ב-9 באפריל 2000 קלע יוז שיא קריירה של 44 נקודות בניצחון קבוצתו על דנוור נאגטס. בשתי העונות הבאות קלע כ-14 נקודות למשחק עבור הווריורס, שצירפו בינתיים גם את הרכז גילברט ארינאס.
וושינגטון ויזארדס
בסיום עונת, עם תום חוזהו בקבוצה, חתם בשורות וושינגטון ויזארדס ל-3 העונות הבאות עבור כ-15 מיליון דולר. בוושינגטון עבר לשחק בעמדת הרכז, כשפתח לצד צמד שחקני הכנף מייקל ג'ורדן וג'רי סטקהאוס. בסיום אותה עונה פרש ג'ורדן ממשחק בפעם השלישית, ויוז חזר לשתף פעולה עם הרכז הצעיר גילברט ארינאס, שחבר אליו בקו האחורי של הויזארדס. בעונת הצטרף אל יוז וארינאס גם אנטואן ג'יימיסון, ושלושת השחקנים קלעו יחד 67.1 נקודות למשחק - המספר הגבוה ב-NBA לשלישיית שחקנים מאותה קבוצה. הייתה זו עונתה הטובה ביותר של וושינגטון זה 26 שנים, כשרשמה מאזן של 45 ניצחונות ו-37 הפסדים, והעפילה לשלב השני של הפלייאוף. בסיום העונה נבחר יוז לחמישיית ההגנה של העונה לאחר שהיה מלך החטיפות של ה-NBA, עם 2.9 בממוצע למשחק. מלבד חטיפות, רשם יוז באותה עונה שיאי קריירה גם בממוצע נקודות (22.0), ריבאונדים (6.3) ואסיסטים (4.7).
שלהי הקריירה
באמצע עונת הועבר יוז בטרייד לשיקגו בולס, יחד עם דרו גודן, שאנון בראון וסדריק סימונס, בתמורה לבן וולאס וג'ו סמית'. לאחר כשנה, במהלכה הפך לשחקן ספסל, נשלח בטרייד לניו יורק ניקס, במדיה שיחק כשנה אחת. בפברואר 2010 נשלח לסקרמנטו קינגס, אך שוחרר ממנה כעבור חמישה ימים. עד סיום עונת שיחק עבור שארלוט הורנטס ב-14 משחקים, ובעונה הבאה לא שיחק כלל. בתחילת עונת חתם באורלנדו מג'יק, ולאחר כחודשיים נופה מהקבוצה לאחר שקלע עבורה 1.3 נקודות למשחק בלבד. בסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 33.
הדיוויזיה ה-370 (ורמאכט)
הדיוויזיה ה-370 (בגרמנית: 370. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה
הדיוויזיה ה-370 הוקמה ב-17 בפברואר 1942 בריימס, צרפת כחלק מהגל ה-19 של דיוויזיות חי"ר שהוקמו במהלך המלחמה.
לאחר שהדיוויזיה ביצעה משימות ביטחוניות בצפון צרפת, היא הועברה לחלק הדרומי של החזית המזרחית ביוני 1942 והצטרפה לארמייה ה-17 בקבוצת ארמיות דרום. לאחר שנפרסה בנהר מיוס, צעדו לוחמי הדיוויזיה ה-370 דרך רוסטוב על הדון יחד עם ארמיית הפאנצר הראשונה לעבר הקווקז. בינואר 1943, דיוויזיית הרגלים ה-370 השתתפה בהגנה על ראש הגשר של קובאן. מסתיו 1943 עד מרץ 1944 לחמה הדיוויזיה ליד חרסון ומיקולאייב עם הארמייה השישית. בדצמבר 1943 היא אורגמה מחדש לדיוויזיה חדשה מסוג 44.
דיוויזיית הרגלים ה-370 הושמדה ברומניה יחד עם קבוצת ארמיות דרום אוקראינה באוגוסט 1944 במהלך מבצע יאשי-קישינב, ופורקה כיחידה ב-9 באוקטובר 1944. הניצולים שולבו בדיוויזיות ה-76 וה-15.
נעמה כהן (כדורגלנית)
נעמה כהן (נולדה ב-7 באוקטובר 1988) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בעמדת הבלמית בליגת הנשים הבכירה ובנבחרת ישראל. במהלך הקריירה שלה כשחקנית זכתה ב-6 אליפויות וב-8 גביעי המדינה.
קריירה מקצועית
כהן החלה לשחק כדורגל במסגרת טורניר ארצי לבתי ספר. בשנת 2003 החלה את הקריירה המקצועית שלה בקבוצת עירוני בת ים שם שיחקה חצי עונה.
בשנת 2004 הצטרפה לקבוצת הכדורגל מכבי חולון ושיחקה בשורותיה עד עונת 2013/2014. במהלך תקופה זו זכתה עם הקבוצה ב-5 אליפויות ו-7 גביעים.
בעונת 2014/2015 הדרימה לקבוצת מ.ס. קריית גת בה שיחקה 3 עונות עד פרישתה בשנת 2017. בתקופה זו זכתה בעוד אליפות אחת ובגביע המדינה.
בנבחרת
כהן שיחקה במסגרת נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 בשני קמפיינים של מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19. במסגרת זו שיחקה 5 משחקים והבקיעה שער אחד. בשנים 2008–2014 שיחקה בנבחרת הבוגרת כשמשחק הבכורה שלה היה מול נבחרת בלארוס בפברואר 2008. משחקה האחרון בנבחרת היה בניצחון על שנחשב לאחד מהישגיה הטובים ביותר של הנבחרת אי פעם. בסך הכל רשמה 11 הופעות במדים הלאומיים.
לג'נדרי פינק דוטס
לג'נדרי פינק דוטס (באנגלית: The Legendary Pink Dots, בתרגום חופשי: נקודות ורודות אגדתיות) היא להקת רוק, וגל חדש אקספרימנטלית אנגלית-הולנדית שהוקמה בלונדון באוגוסט 1980.
ב-1984 עברו חברי הלהקה לאמסטרדם וניגנו עם מוזיקאים מתחלפים. חברי הליבה של הלהקה הם הזמר/כותב השירים/קלידן אדוארד קא-ספל והקלידן פיל נייט. החל משנת 2012, מורכבת הלהקה מאדוארד קא-ספל (שירה, קלידים, כותב שירים), פיל נייט (קלידים, אלקטרוניקה), אריק דרוסט (גיטרות) וריימונד סטיג (מהנדס סאונד חי).
היסטוריה
הלהקה נקראה במקור "One Day..." אך לאחר מכן שינתה את השם ל-The Legendary Pink Dots.
בשנות ה-80 הוציאה הלהקה אלבומים בלייבלים -Mirrordot וב-InPhaze; ב-1985 הם חתמו עם הלייבל Play It Again Sam על יציאתו של האלבום The Lovers.
הרכב הלהקה נשאר יציב עד 1988, כאשר נילס ואן הורנבלואר (צופרים) ובוב פיסטוור (גיטרה) הצטרפו בזמן לסיבוב ההופעות של הלהקה בארצות הברית ב-1988. פיסטוור מת מסרטן ואת מקומו מילא מרטין דה קליר; המתופף ריאן מור השלים את ההרכב בשידור חי ובאולפן. הלהקה הופיעה בישראל ב-1992 במוזיאון תל אביב וב-2005 ו-2013 במועדון הבארבי.
סגנון
המוזיקה של הלג'נדרי פינק דוטס נוגעת באלמנטים של נאו-פסיכדליה, מוזיקת אמביינט, מוזיקה אלקטרונית, פולק פסיכדלי, סינת'פופ, פוסט-פאנק, פרוגרסיב, ג'אז, נויז, פופ ורוק גותי, עם נטייה אקספרימנטלית/אוונגרדית מובהקת; הסאונד שלהם התפתח עם הזמן, מה שמקשה לשייך את הלהקה לסגנון או ז'אנר תמציתיים. הסאונד הכללי בשילוב עם המילים והשירה הייחודים של קא-ספל זכו להשוואות לפינק פלויד וסיד בארט.
הלהקה שיתפה פעולה לעיתים קרובות עם סקיני פאפי והייתה חלק מפרויקט צד בשם The Tear Garden
הם השפיעו על מגוון רחב של להקות, כמו Mgmt והדרזדן דולס.
Massive Attack (שיר)
Massive Attack (בעברית: התקפה מסיבית) הוא סינגל הבכורה של הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', בשיתוף עם הזמר האמריקאי שון גארט. השיר יצא לאור ב-13 באפריל 2010, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברות התקליטים יאנג מאני, קאש מאני ויוניברסל מוטאון.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ניקי מינאז', שון גארט ואלכס דה קיד והופק על ידי גארט ודה קיד. השיר משלב בתוכו את סגנונות ההיפ הופ והדאנס. בהתחלה, נועד השיר להוות כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה של מינאז', Pink Friday, אך בסופו של דבר נגנז השיר מהאלבום.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-6 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של מינאז' ב-10 באפריל 2010, מספר ימים לפני צאתו כסינגל. נכון לינואר 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-77 מיליון צפיות.
אליפות צרפת בטניס 1930
אליפות צרפת 1930 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי חימר באצטדיון רולאן גארוס בפריז. התחרויות התחילו ב-24 במאי והסתיימו ב-1 ביוני. זו הייתה האליפות ה-35 מאז ייסודה.
אנרי קושה זכה בתחרות הגברים וזוגות גברים. הלן וילס זכתה בתחרות הנשים (בפעם השלישית ברציפות) ובתחרות זוגות נשים.
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 81 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
רנה לקוסט, מנצח תחרות 1929 סיים את הקריירה ולא השתתף בתחרות. בגמר התחרות נפגשו אנרי קושה וביל טילדן. אנרי קושה ניצח ב-4 מערכות ובכך זכה באליפות בפעם השלישית.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 43 טניסאיות שחולקו ל-4 בתים. כמו בתחרות הגברים, הטניסאיות החזקות זכו לדירוג:
במשחק הגמר הלן וילס ניצחה את הלן ג'ייקובס  בשתי מערכות. בכך היא זכתה באליפות בפעם השלישית ברציפות. באותה שנה היא זכתה באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו מספר זוגות. מנצחי תחרות 1929 ז'אק בריניון וז'אן בורוטרה השתתפו גם השנה אך עם פרטנרים חדשים. במשחק הגמר מנצחי תחרות 1927 אנרי קושה וז'אק בריניון נפגשו עם הזוג הארי הופמן וג'ים וילארד וניצחו ב-3 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 22 זוגות. מזוג מנצחות תחרות 1929 רק לילי דה אלברס השתתפה גם השנה. במשחק הגמר אליזבת ריין והלן וילס שיחקו נגד סימון ברבייה וסימון מאתיה  וניצחו אותן בשתי מערכות. באותה שנה הן זכו באליפות וימבלדון.
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 42 זוגות. במשחק הגמר מנצחי תחרויות 1928 ו-1929 איילין בנט ואנרי קושה  נפגשו עם סילי אאוסם  וביל טילדן  והפסידו ב-3 מערכות.
תפוח ובצל ירוק
תפוח ובצל ירוק (באנגלית: Apple & Onion) היא סדרת הנפשה בריטית-אמריקאית שנוצרה עבור ערוץ הטלוויזיה Cartoon Network על ידי ג'ורג' גנדי. הסדרה מתמקדת בדמויותם של תפוח ובצל ירוק, שגרים ביישוב שמאוכלס במאכלים דמויי אדם.