cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סטניסלבה פשיבישבסקה
ביוגרפיה
בשנת 1921 נישאה ליאן פאניינסקי, אמן ומכור למורפין כמותה, שפגשה בקרקוב. לאחר שמת ממנת יתר בשנת 1924, שקעה פשיבישבסקה בבדידות ובאובססיה למהפכה הצרפתית. היא החלה לתארך את מכתביה (שכתבה למגוון אנשים, החל מאביה וכלה בתומאס מאן) על פי לוח השנה המהפכני בצרפת. את שנותיה האחרונות בילתה בעליית גג זעירה, ללא חימום, בדנציג, בעוני מרוד ובמצב נפשי מעורער. היא נאלצה למרוח את מזונה בליזול כדי לשמר אותו, והקדישה את זמנה להמחזה של המהפכה הצרפתית.
פשיבישבסקה העריצה את רובספייר עד כדי קיבעון, וייחסה לו בכתיבתה גאונות בלתי-רגילה ויכולת חיזוי העתיד. "אני סמוכה ובטוחה," כתבה לחברה, "שאני מבינה את רובספייר טוב יותר מכל אדם אחר שידוע לי." פשיבישבסקה ייחסה את עמדותיה הקומוניסטיות לרובספייר, והציגה אותו כמי שחזה את אסון עליית הקפיטליזם. רובספייר הוא הדמות הראשית בשני מחזותיה ששרדו, "מקרה דנטון", שהושלם בשנת 1929, ומחזה מוקדם יותר, "תרמידור", שנותר בלתי-גמור בעת מותה.
GigE Vision
GigE Vision הוא ממשק סטנדרטי שהוצג ב-2006 עבור מצלמות תעשייתיות באיכות גבוהה. הוא מאפשר סביבת עבודה להעברת וידאו במהירות גבוהה ונתוני שליטה ע"ג רשתות Ethernet. הפצה של תוכנה או פיתוח, ייצור או מכירות של חומרה של התקן דורשים רישיון בתשלום שנתי. התקן הופץ על ידי קבוצה של 12 חברות, והוועדה גדלה מאז לכלול יותר מ-50 חברים. 12 החברים המייסדים היו: Adimec, Atmel, Basler AG, CyberOptics, Teledyne DALSA, JAI A/S, JAI PULNiX, Matrox, National Instruments, Photonfocus, Pleora Technologies ו-Stemmer Imaging. ה-AIA (Automated Imaging Association) מפקח על הפיתוח והניהול של התקן.
GigE Vision מבוסס על פרוטוקול IP הסטנדרטי. אחת המטרות היא איחד הפרוטוקול הנוכחי למצלמות תעשייתיות. המטרות הנוספות הן לאפשר לארגוני צד שלישי לפתח תוכנות וחומרה מתאימים ביתר קלות.
GigE Vision אינו פרוטוקול פתוח, ודורש רישיון מיוחד על מנת לפתח דרייברים למצלמות GigE.
טכנולוגיה
ל-GigE Vision יש את האלמנטים המרכזיים הבאים:
שמואל הסרדי
רבי שמואל הסרדי (ד'תתק"נ, 1190 - ה'ט"ז, 1256) היה מחכמי ספרד במחצית הראשונה של המאה ה-13, מחבר ספר התרומות העוסק בדיני ממונות.
קורות חייו
נראה שמוצאו מהאי סרדיניה ומכאן מקור שמו (במקורות מסוימים השתבש שמו ל"שמואל הספרדי"). שם אביו רבי יצחק. מתוך תעודות שנתפרסמו במאה ה-20 עולה כי כבר בשנת ד'תתקע"ה (1215) ישב בברצלונה ועסק בתורה מתוך רווחה כלכלית. לרשותו עמדו שדות ונכסים אותם החכיר והשכיר ליהודים ולגויים. באחד המבנים ברובע העתיק בברצלונה נשתמרה כתובת "הקדש רבי שמואל הסרדי נ'ב'ת'" (נרו בוער תמיד).
קשריו עם הרמב"ן
רבי שמואל הסרדי היה תלמיד-חבר לרמב"ן. כאשר כתב את ספרו העוסק בדיני ממונות התייעץ עם הרמב"ן בכמה עניינים שהתקשה בהם בכתב ובעל פה. התשובות הכתובות שנדפסו בספרו של הסרדי נשתמרו גם בכתב יד יחיד, והתפרסמו תחילה על ידי הרב שמחה אסף ב"ספרן של ראשונים" (ירושלים תרצ"ה), ואחר כך על ידי הרב חיים דב שעוועל יחד עם תשובות נוספות של הרמב"ן (ירושלים תשל"ה). קבוצת התשובות לרבי שמואל הסרדי היא העיקרית מבין תשובותיו של הרמב"ן שהגיעו לידינו.
מתשובות אלו שנוסחו בעיקרן באופן פרשני-למדני במטרה להבין את כוונת התלמוד ולא כתשובות לשאלות מעשיות מסוימות ניתן ללמוד על דמותו של הרמב"ן כפרשן. באחת התשובות כתב הרמב"ן "אנו עומדים בתתקפ"ג ליצירה", כלומר שנת 1223 בה היה הרמב"ן בן מעט יותר משלושים, וכבר אז, בתשובה אחרת, הוא מפנה את השואל לחידושיו על הש"ס, ומכאן שהיו נפוצים לפחות בחלקם באותה עת.
ספר התרומות
את ספר התרומות החל לכתוב בהיותו כבן 30 וסיימו בשנת ד'תתקפ"ה (1225). הספר הוא מעין "אנציקלופדיה לדיני ממונות וחושן משפט" מסודר לפי עניינים ונושאים ולא ע״פ סדר מסכתות התלמוד. לפי מנחם אלון "ניתן לראות בו מבחינה מסוימת את הקודקס הראשון המוקדש אך ורק למשפט האזרחי שבמשפט העברי".
נושאו המרכזי של הספר הוא הלכות לווה ומלווה ועניינים הקשורים בכך. המניעים לחיבור הספר נבעו כנראה מהיכרותו עם חיי הכלכלה והמסחר והרצון להמציא ספר הלכות נוח לטובת העוסקים בכך ואולי אף לטובת הדיינים. בהקדמתו כתב:.
הספר מחולק ל-70 שערים העוסקים כל אחד בנושא מסוים. כל שער מחולק גם הוא לפרקים ("עניינים" או "חלקים") וכל פרק מחולק לסעיפים ("פרטים"). המחבר מביא את סוגיית התלמוד, דברי הפוסקים שקדמו לו ותשובות הרמב"ן, דן בהם באריכות ומכריע וקובע את ההלכה. שמו של הספר ניתן בהשראת דברי רבי שמעון בר יוחאי לתלמידיו, ומשמעותו היא שתוכן הספר נלקט ונברר מתוך דברי הפוסקים שלפניו שבררו גם הם מדברי התלמוד, "תרומה מתרומתם". בפתח הספר הובא תוכן מפורט לשערי הספר כדי לעשותו לספר הלכות שימושי, "ורמזתי כל דין ודין בראש החיבור להיותם לכל קורא בהם נמצאים ומבוארים".
ספר התרומות נדפס לראשונה בסלוניקי בשנת ה'שנ"ו (1596), וזכה לפרסום נוסף בעקבות הפירוש המקיף לספר שכתב רבי עזריה פיגו מחכמי איטליה במאה ה-17 בשם "גידולי תרומה". השפעתו הרבה של הספר באה גם בעקבות אזכורו התדיר בחלק חושן משפט בקובץ ההלכתי ארבעה טורים שחיבר רבי יעקב בן אשר המהווה את הבסיס לפסיקת ההלכה בעם ישראל. לפי חוקר כתבי בעל הטורים הרב רייניץ, רובו של חושן משפט נסמך על הסדר והכתוב בספר התרומות, שבתורו משלים ונסמך בחלקו על סיכום הלכות משא ומתן בספר משנה תורה לרמב"ם.
בשנת תשמ"ח (1988) הודפסו ספר התרומות ופירושו של רבי עזריה פיגו במהדורה מחודשת הכוללת מראי מקומות, שינויי נוסחאות, הערות, מפתחות וסיכומי שיטות על ידי הרב אריה גולדשמידט, ובהוצאת מכון ירושלים.
בהקדמה ל"ספר התרומות" הוזכר ספר נוסף שחיבר רבי שמואל הסרדי בשם "ספר הזכרונות" שקדם ל"ספר התרומות" ועסק גם הוא בדיני ממונות על פי סדר מסכתות הש"ס, אך הוא לא הגיע לידינו.
נתיבי הכרמל מערכות ותפעול
נתיבי הכרמל מערכות ותפעול בע"מ היא החברה האחראית לתפעול מערכת כבישי האגרה העירוניים בחיפה, "מנהרות הכרמל". המנהרות משמשות כמערכת תנועה תת-קרקעית המקצרת באופן משמעותי את זמן הנסיעה בין הכניסות לחיפה – מחלף חיפה דרום (חוף הכרמל) ומחלף הקריות (צומת הצ'ק פוסט).
בעלות
הפרויקט הוקם על ידי "אשטרום" ו"שיכון ובינוי" בהשקעה של כמיליארד וחצי ש"ח. זכיינית הפרויקט, חברת "כרמלטון", נוסדה בשותפות שווה של "אשטרום" ו"שיכון ובינוי", והיא האחראית על ניהול מנהרות הכרמל והמפקחת על החברה המפעילה. החברה המפעילה, "נתיבי הכרמל מערכות ותפעול", היא חברה אחות של "דרך ארץ", מפעילת כביש 6. "נתיבי הכרמל" אחראית על תפעול מערכות האגרה, ניהול בקרת תנועה ותחזוקה, וכן מתן מענה לנהגים באמצעות מרכז שליטה ובקרה, שירות לקוחות, בטיחות, תחזוקה שוטפת וגביית תשלומים.
"חברת חוצה ישראל" היא חברה ממשלתית שמונתה כרשות הממונה על פרויקט מנהרות הכרמל. הרשות הממונה מפקחת על פעילותה של "כרמלטון", על גביית האגרות, התפעול והתחזוקה.
יחידת הניטור של מנהרות הכרמל הוקמה על ידי "כרמלטון" על פי הנחיות המשרד להגנת הסביבה. יחידת הניטור מבצעת מעקב ובקרה על איכות האוויר ורמת הרעש במטרה לשמור על איכות חיי התושבים החיים בשכונות הסמוכות לפרויקט.
מימון הפרויקט
היקף ההשקעה בפרויקט היה כ-1.4 מיליארד שקל, את רוב המימון (90%) סיפק בנק דיסקונט והראל השקעות (10%). בשנת 2011, מכר בנק דיסקונט 900 מיליון שקל מהחוב של מנהרות הכרמל למשקיעים מוסדיים (מנורה מבטחים פנסיה וגמל, כלל ביטוח, עמיתים והראל השקעות).
תוואי המנהרות
מנהרות הכרמל מקשרות בין המבואות הדרומיים של חיפה באזור חוף הכרמל, דרך מרכז העיר, ועד המבואות הצפוניים של העיר לכיוון הקריות ועכו.
פתחי הכניסה והיציאה של מנהרות הכרמל מתחברים אל רשת הכבישים של חיפה בשלושה מוקדים מרכזיים: מחלף הקריות, מחלף נוה שאנן ומחלף חיפה דרום. האורך הכולל של מערכת מנהרות הכרמל הוא כ-6 ק"מ, אשר הנסיעה בהם מתבצעת במסלולים חד סיטריים, בשני נתיבי נסיעה. לכל כיוון נסיעה ישנה מערכת מנהרות נפרדת.
שחר מגן
שחר מגן (נולד ב-9 בינואר 1976) הוא תסריטאי, במאי וסופר ישראלי.
קישורים חיצוניים
מכתביו
פולקלור ברזילאי
התרבות והפולקלור הברזילאי היא הגדרה רחבה למכלול אלמנטים תרבותיים עממיים שנפוצים במדינה ומרכיבים את התרבות הברזילאית העממית. הפולקלור מכיל מגוון רחב של אגדות עם, מסורות, אמונות לגבי דמויות ומקומות, עמים, מקצבים מוזיקליים, חגים, דתות, אמנויות לחימה, מילות סלנג, דיאלקטיים שפתיים וגופים ומוסדות תרבותיים שונים.
התרבות העממית הברזילאית היא תוצר של מאות שנים בהם מהגרים מכל רחבי העולם התיישבו בחלקים שונים במדינה וקיימו בה את תרבותם המקורית, כשבמהלך הזמן סופחו אליהם אמונות נוספות שייצרו לבסוף תרבות נבדלת וייחודית לברזיל.
חלוקה גאו-תרבותית
התרבות הברזילאית היא פסיפס תרבותי מהעשירות ומהמגוונות ביותר בעולם, וכוללת חלוקה ברורה לאזורים ולעמים שונים שלכל אחד מהם ייחוד משלו. המדינה מתחלקת לשישה אזורים עיקריים:
מוזיקה וריקוד
עולם המוזיקה והמחול הברזילאי הוא כמעט אינסופי, בין הסגנונות העממיים-מסורתיים העיקריים ניתן למנות כמה סוגות עיקריות:
לבוש מסורתי
גאושוס:
הלבוש המסורתי של הגאושוס דומה לזה של הבוקרים באגן ריו דה לא פלטה ולבוקרים בארצות הברית, באזורים המסורתיים בריו גראנדה דול סול הגאושוס הולכים עם התלבושת באופן חלקי או מלא, יחד עם בגדים אחרים ובטקסים וחגיגות מסורתיים.
כובע רחב שוליים מבד.
בומבשה (bombacho) - מכנסים רחבים שמגעים עד הקרסול, עשויים בד או פשתן, המכנסיים הם בצבעים קרים, ומוכנסים לתוך המגפיים.
ברביטאשו (Barbicacho) - רצועת עור דקה.
לנסו (lenço gaucho) - צעיף עשוי פשתן בדרך כלל בצבע אדום שקשור בקשר פרפר לצוואר.
גוייאקה (Guaiaca) - חגורת עור בעלת כיס קטן תלוי עליו, ואיתו גם שוט הנועד לסוסים.
פונצ'ו קרוי בברזיל פאלה (pala).
צ'ירדור (Tirador ) - אבזם ברזל או מתכת משמש לנשיאה של סכינים או כלים אחרים.
הנשים לובשות חצאיות שמלות תחרה ארוכות וחצאיות לבנות.
בומבישנייה- מכנסיים רחבים לנשים, בעיקר בגדי עבודה.
נחשב לא מקובל לענוד עגילים מפלסטיק או שעונים בצבעים חמים, צמידים, צלליות בעניים, שפתונים או צבעים "חריגים" בציפורניים ונעלי התעמלות.
מיתולוגיה אפרו-ברזילאית
סביב דת הקנדומבלה האומבנדה הקמבונדה והדתות האפרו-ברזילאיות האחרות התפתחה מיתולוגית אלים והיא משמשת כפולחן בטקסים הדתיים, המיתולוגיה הגיעה ממערב אפריקה וקיימת גם שם עד היום, וכך גם בקובה אך המיתולוגיה בברזיל עברה שינויים שונים והמיתולוגיה קיבלה בידול משלה. הפולחן הוא אנימיסטי וכולל פולחן אלים וסיפור בריאה.
ליטראטורה ג'י קורדל
ליטראטורה דה קורדל (Literatura de cordel) הם ספרונים המכילים פואמות ושירה אפית בנושאים שונים כמו מיתולוגיה ופולקלור, הלול נופיה של ברזיל, סיפורים מקראיים, נרטיבים היסטוריים וסיפורי גבורה. השירים מרוכזים בחוברות הכוללות בדרך כלל שירים קצרים יחסית עם שפה מגוונות וחרוזים. הספרונים הגיעו מאירופה והם היו נפוצים אף מימי הביניים. ליטראטורה דה קורדל משמש גם כביקורת חברתית שנכתבת באופן מרומז, וחלק מהשירים מכילים תוכן תמים לכאורה שמסתיר מסרים נוספים.
הומור ובדיחות עממיות
בדיחות עדתיות נפוצות ואהודות מאוד בברזיל, קיים שפע עצום של בדיחות על הפורטוגלים שנובע מהשלטון הקולוניאלי והבדלי התרבויות. בדיחות על העמים הברזילאים השונים גם הם נושא אהוב מאוד, והבדיחות עוסקות בסטיגמות אשר דומיננטיות אצל כל אחת מהקבוצות השונות בברזיל: בהאיינוס- עצלנים ומדברים לאט. קריוקאס-נהנתנים ומוחצנים, מדברים בשפת רחוב. נורדשט - טיפשים. פאוליסטנוס: מכורים לעבודה ומרובעים. והגאושוס שהחזות המחוספסת שלהם מעוררת הרבה בדיחות שמטילות ספק בגבריותם ובנטיותיהם המיניות.
גם בדיחות על שחורים נפוצות ומקובלות יותר ממקומות אחרים.
פתגמים
ברזיל רוויה בחוכמה עממית הבאה לידי ביטוי בפתגמים רבים כגון:
מיתולוגיה עממית ופולקלור ברזילאי
לברזיל אוסף של דמויות בדיוניות ויצורים פנטסטיים המהווים חלק מהתרבות והמיתוסים העממיים בברזיל שאליהם נרקם עולם אגדות שסובב סביבם, מקור דמויות אלה הם היתוך בין הפולקלור האירופאי (הכולל פיות, מכשפות, טרולים ויצורים מיתיים אחרים) ובין המיתולוגיה של דת הטופי-גוארני ועוד עמים אינדיאנים אחרים החיים בברזיל, המיתולוגיה מכילה אינספור דמויות וסיפורים, אך ניתן למנות כמה מן הדמויות המוכרות והאהובות ביותר:
בשנים האחרונות עיריית ריו הפיקה סדרה של סרטוני אנימציה בשם "נשבע שראיתי" (juro que vi) שבהם מסופרים כמה מאגדות הפולקלור האהובות.
אגדות ומעשיות מסורתיות
בברזיל קיימים סיפורי מעשיות ואגדות שנפוצות במסורת העממית:
מטבח
המטבח הברזילאי מגוון וכולל השפעות מהקהילה הילידה, מאירופה, אפריקה, יפן, ארגנטינה, המזרח התיכון ועוד, לכל אזור מאכלים ייחודים. במטבח הברזילאי יש מוצרים ומאכלים בולטים שנפוצים בכל רחבי המדינה כגון שימוש בשורש הקאסבה, בשעועית, אורז, מאכלי ים, בשר, עוף וכן אסאי, גוארנה, קאשסה, מאפים ובירות מקומיות.
אומנות עממית
כיום ההגדרה המדויקת של מלאכה היא רחבה, גבולותיו מעורפלים ומבולבלים לעיתים קרובות עם אמנות גבוהה. האומנות העממית כוללת מלאכה ואמנות פלסטית שעוסקות בתרבות המסורתית ובמיתולוגיות וייצור מלאכות לצורכי פולחן כגון פסלונים, קמעות, מחרוזות ועוד. כגון בייצור אגרטלים, סירים וכלי חרס מקושטים, אמונות גוף, העבודות בעור וקרן, תחרה, רקמה ובדי אריגה; צורות של ייצור תעשייתי בתוצרת הבית כמו בייצור של קמח קאסבה, כלי נגינה, צעצועים, פסלים וגילופים, בתכשיטים, ובאינספור דרכים אחרות. המלאכה הברזילאית היא בין העשירות בעולם, כאשר יש לכל אחד תכונות, שימושים, מנהגים ומסורות שאופייני למקום. בשנים האחרונות המלאכה השיגה הכרה לאומית גדולה, גם מחוץ לגבולות המדינה וזה מהווה תפקיד חברתי וכלכלי חשוב, בכך שהיא מבטיחה את פרנסתן של משפחות רבות בקהילה.
פטריק מקני
דניאל פטריק מקני (באנגלית: Daniel Patrick Macnee; 6 בפברואר 1922 – 25 ביוני 2015) היה שחקן בריטי ואמריקאי. תפקידו הידוע ביותר היה בדמות הסוכן החשאי ג'ון סטיד בסדרת הטלוויזיה הבריטית "הגומלים".
ביוגרפיה
הוריו של מקני נפרדו אחרי שאמו החלה להזדהות כלסבית. אביו עבר להודו, ואמו עברה לחיות עם בת זוגה העשירה, אוולין ספוטסווד, שהונה הגיע מעסקי הוויסקי. באוטוביוגרפיה שלו התייחס אליה מקני כאל "הדוד אוולין". היא השתתפה בתשלום שכר הלימוד שלו. מקני התחנך בסאמר פילדס סקול ובאיטון קולג', שם היה חבר ב-"Officer Training Corps". ב-1936 הוא היה אחד מאנשי משמר הכבוד של המלך ג'ורג' החמישי בצ'אפל סנט ג'ורג'. מאוחר יותר סולק מקני מאיטון מפני שמכר פורנוגרפיה והיה סוכן הימורים של חבריו הסטודנטים.
מקני למד משחק באקדמיה ובר דאגלס לאמנות הדרמה. זמן קצר לפני שהיה אמור להופיע בווסט אנד בתפקיד ראשי לצדה של ויוויאן לי הוא נקרא לשירות בכוחות המזוינים של בריטניה. באוקטובר 1942 הצטרף מקני לצי המלכותי, וביוני 1943 קודם לדרגת לוטננט משנה, והיה נווט בספינות טורפדו בתעלת למאנש ובים הצפוני. הוא הוצב בדרגת לוטננט ראשון בספינת טורפדו, וחלה בדלקת סימפונות ממש לפני יום הפלישה לנורמנדי. בעודו מחלים בבית החולים נפלו בקרב אנשי הצוות שבספינה שלו. לשניים מאנשי הצוות הוענקו צל"שים. ב-1946 עזב מקני את הצי בדרגת לוטננט.
מקני טיפח את קריירת המשחק שלו תחילה בקנדה, אבל גם השתתף ללא קרדיט בסרטים בריטיים בהם "פיגמליון" (1938), "חייו ומותו של קולונל בלימפ" (1943), ובסרטו של לורנס אוליבייה "המלט" (1948). בנוסף הופיע מקני בדרמות טלוויזיוניות של ה-BBC. ב-1951 שיחק בתפקיד ג'ייקוב מארלי הצעיר בסרט "סקרוג'", ב-1957 השתתף בסרט "Les Girls", וב-1956 שיחק בתפקיד בריסטר באולד ביילי בסרט המלחמה "The Battle of the River Plate". בין הופעותיו בסרטי קולנוע, שיחק מקני בתפקידים קטנים בטלוויזיה ובתיאטרון האמריקניים והקנדיים. בין השאר השתתף בפרק בסדרה "אזור הדמדומים" ב-1959. כשהוא מאוכזב מההתקדמות האיטית של הקריירה שלו נהג מקני לעשן כשמונים סיגריות ליום ולשתות בקבוק ויסקי.
זמן לא רב לפני שקיבל מקני את התפקיד שהיה פריצת הדרך שלו בסדרה "הגומלים", לקח פסק זמן ממשחק ועבד כמפיק של הסדרה הדוקומנטרית "The Valiant Years" המבוססת על זכרונותיו של וינסטון צ'רצ'יל ממלחמת העולם השנייה.
"הגומלים"
בעודו עובד בלונדון על הסדרה התיעודית, הוצע למקני תפקיד בסדרה בשם "הגומלים" (השם המקורי שלה היה "ג'ונתן סטיד") שהפך לתפקיד הידוע ביותר שלו. הסדרה נוצרה עבור השחקן איאן הנדרי, ששיחק בתפקיד ראשי בדמות ד"ר דייוויד קיל בסדרה משנת 1960 בשם "Police Surgeon", ובה היה ג'ון סטיד העוזר שלו. בתום העונה הראשונה עזב הנדרי את הסדרה והתפקיד של מקני הפך להיות הראשי. לצדו של מקני שיחקו דמויות נשיות זוהרות: הונור בלקמן, דיאנה ריג, ולינדה ת'ורסון.
על אף שהתפקיד של מקני התפתח עם התקדמות הסדרה, המרכיבים העיקריים של הדמות וההופעה שלה היו שם כבר מההתחלה. ההתנהגות המסתורית מעט, והטון נעים ההליכות והמפלרטט ביחסיו עם נשים. לבסוף נוסף הכובע באולר והמטרייה שהשלימו את המראה והפכו לסמל המסחרי של הדמות. הלבוש של חליפה, מטרייה וכובע באולר נקשר אז לג'נטלמנים בסיטי של לונדון, אבל לבוש זה התפתח כבר בשנים שאחרי מלחמת העולם השנייה כשחיילים משוחררים לבשו אותו בטקסים של יום שביתת הנשק. מקני יחד עם המעצב פייר קרדן התאימו את המראה לסגנון משלהם, והוא עיצב חליפות אחדות בעצמו עבור סטיד. בשנים 1976 ו-1977 הופיע מקני שוב בתפקיד סטיד בסדרה "הגומלים החדשים", שבה עבד עם סוכנים חדשים בשם פרודי (ג'ואנה למליי) ומייק גמביט (גארת' האנט).
מקני היה שותף לכתיבה של שני רומנים מקוריים המבוססים על "הגומלים" בשם "Dead Duck" ו-"Deadline". ב-1998 הנחה תוכנית דוקומנטרית בשם "The Avengers: The Journey Back" בבימויו של קלייד לוקאס.
ב-1998 יצא לאקרנים הסרט "הנוקמים" המבוסס על הסדרה "הגומלים". מקני השתתף בסרט בקולו בתפקיד קמע בדמות "ג'ונס הבלתי נראה". רייף פיינס גילם בסרט את דמותו של סטיד.
המשך הקריירה
תפקידים בולטים אחרים של מקני כוללים את סדר גודפרי טיבט בסרט מסדרת סרטי ג'יימס בונד "רצח בעיניים" משנת 1985 לצדו של רוג'ר מור, בדמות מייג'ור קרוסלי בסרט "זאבי הים" (שוב לצדו של מור), בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה "Encounter", "אליאס סמית' ומשפחת ג'ונס" (עבור גלן א. לארסון), "Hart to Hart", "רצח במשיכת קולמוס" וב"ספינת האהבה". על אף שהוא ידוע בעיקר בתפקיד הגיבור, הופיע בטלוויזיה פעמים רבות בתפקיד הנבל, בהם הרוזן איבליס בסדרה "בטלסטאר גלקטיקה". מקני הגיש את התוכנית האמריקאית "Mysteries, Magic and Miracles" שעסקה בתחום העל-טבעי. הופעת הבכורה שלו בברודוויי הייתה ב-1972 כשכיכב במחזה "Sleuth" מאת אנתוני שאפר, ובהמשך שיחק במחזה בסיבוב הופעות לאומי.
מקני הופיע בסרטי פולחן אחדים: "זעקת הדמים" (1981) בדמות ד"ר ג'ורג' ואגנר (שנקרא על שמו של במאי הסרט "איש הזאב" מ-1941), ובסרט הקומדיה "ספיינל טאפ" (1984) בתפקיד סר דניס איטון-הוג. ב-1981 שיחק בתפקיד ד"ר סטארק בסרט "The Creature Wasn't Nice" שמוכר גם בשם "Spaceship and Naked Space". ב-1981 שיחק מקני בתפקיד השחקן דייוויד מתיוס בסרט הטלוויזיה "Rehearsal for Murder" בכיכובם של רוברט פרסטון ולין רדגרייב. ב-1983 החליף את לאו ג' קרול בתפקיד אלכסנדר וייברלי בסדרה בהפקת מייקל סלואן. ב-1990 השתתף בסרט הטלוויזיה המדע בדיוני "Super Force" בתפקיד אי בי הנגרפורד. עוד השתתף בתפקיד משנה בסרט הפרודיה " Lobster Man From Mars" משנת 1989, ובסרט הטלוויזיה "שובו של סם מקלאוד" בתפקיד טום ג'יימיסון. ב-2001 הופיע מקני בפרק בסדרה "פרייז'ר". עוד שיחק במספר פרקים בסדרת המדע בדיוני האמריקאית "Nightman" בתפקיד ד"ר וולטון. ב-1993 הופיע מקני בשני פרקים בסדרה "Kung Fu: The Legend Continues". ב-1997 הופיע בתפקיד סוכן בדימוס בסדרה "Spy Game".
מקני השתתף במספר רב של פרסומות טלוויזיה בהן עבור רשת המסעדות הקנדית "Swiss Chalet", ועבור חברת המכוניות סטרלינג. הוא היה הקריין בסרטי "מאחורי הקלעים" לסרטי ג'יימס בונד שיצאו ב-DVD. מקני הקליט ספרי שמע רבים בהם רומנים מאת ג'ק היגינס. עוד הקליט את ספר הילדים "The Musical Life of Gustav Mole" ואת ספר ההמשך שכתב מייקל טווין.
ב-1984 הופיע מקני בסדרה "מגנום, בלש פרטי" בתפקיד סוכן בדימוס בריטי שמאמין שהוא היה שרלוק הולמס, בפרק בשם "Holmes Is Where the Heart Is". הוא גילם פעמים אחדות הן את הולמס והן את דוקטור ווטסון. בתפקיד ווטסון שיחק שלוש פעמים: פעם אחת לצדו של רוג'ר מור בדמות שרלוק הולמס בסרט הטלוויזיה "שרלוק הולמס בניו יורק" (1976), ופעמיים לצדו של כריסטופר לי ב-1991 בסרט "Incident at Victoria Falls" וב-1992 בסרט "Sherlock Holmes and the Leading Lady". בתפקיד הולמס הופיע מקני בסרט הטלוויזיה "The Hound of London" משנת 1993, ובסרט הטלוויזיה "Sherlock Holmes: The Case of the Temporal Nexus" מ-1996.
חיים אישיים
ב-1942 התחתן מקני עם אשתו הראשונה ברברה דאגלס. לבני הזוג היו שני ילדים, רופרט וג'ני, ונכד בשם כריסטופר. הם התגרשו ב-1956. בין השנים 1965 ל-1969 היה מקני נשוי לשחקנית קתרין וודוויל. אשתו השלישית הייתה באבה מאג'וס דה נגיסניה (Baba Majos de Nagyzsenye) אתה התחתן ב-1988. השניים היו נשואים עד מותה ב-2007.
ב-1982 קיבל מקני אזרחות אמריקאית. הוא הכתיב את האוטוביוגרפיה שלו למארי קמרון. האוטוביוגרפיה "Blind in One Ear: The Avenger Returns" יצאה לאור ב-1988.
בהמשך חייו היה מקני נודיסט נלהב.
ב-25 ביוני 2015 נפטר מקני בביתו ברנצ'ו מיראז' שבקליפורניה, שהייתה ביתו במשך ארבעה עשורים, בגיל 93.
פילמוגרפיה
רשימת הקרדיטים של מקני:
ויין דייר
ויין וולטר דייר (באנגלית: Wayne Walter Dyer; 10 במאי 1940 - 29 באוגוסט 2015) היה פילוסוף והוגה דעות אמריקני. ספרו "אזורי המשגה שלך" הוא אחד הספרים הנמכרים ביותר בכל הזמנים, שנמכר עד כה בכ-35 מיליון עותקים.
ביוגרפיה
ויין דייר, יליד דטרויט, עבד בתור יועץ חינוכי בתיכון ואחר כך כמרצה לחינוך באוניברסיטת סנט ג'ון בניו יורק. הוא פיתח קריירה אקדמית, ומאמריו פורסמו בכתבי עת. בשנת 1976 החליט להעלות על הכתב כמה מהתאוריות שפיתח על טבע האדם בספרו "אזורי המשגה שלך", שהפך לרב-מכר. אחר כך כתב ספרים רבים נוספים שזכו להצלחה ברחבי העולם.
בהגותו שילב דייר יסודות מן התרבות המערבית, בעיקר – את הגותו של הפסיכולוג אברהם מאסלו, יחד עם פילוסופיה של המזרח הרחוק, בעיקר – רעיונות מן הטאואיזם ומעולם המחשבה ההודית.
בשנת 2011 זכה הסרט שהופק על ידי אולפני פיקסאר "יום ולילה" ("Day & Night"), המבוסס על רעיונות מתורתו, בפרס אוסקר לסרט המצויר הקצר הטוב ביותר.
ב-2015 נפטר, בגיל 75.
ארנסט לוסון
ארנסט לוסון (באנגלית: Ernest Lawson; 1873-1939) היה צייר קנדי-אמריקאי וחבר ב"שמונה", קבוצת אמנים שהקימו עמותה נפרדת בשנת 1908 במחאה על המדיניות המגבילה של האקדמיה הלאומית לעיצוב. אף על פי שלוסון היה בעיקר צייר נוף, הוא גם צייר מספר קטן של סצנות אורבניות ריאליסטיות. סגנון הציור שלו מושפע מאוד מאומנותם של ג'ון הנרי טוואצ'טמן ואלפרד סיסלי. אף על פי שנחשב לאימפרסיוניסט אמריקני, לוסון משתייך מבחינה סגנונית למעבר בין אימפרסיוניזם לריאליזם.
ילדות
ארנסט לוסון נולד ב-22 במרץ שנת 1873 בהליפקס, נובה סקוטיה למשפחה מכובדת, והגיע לארצות הברית בשנת 1888 והתיישב בקנזס סיטי. בשנת 1891 הוא עבר לניו יורק ונרשם לשיעורים בליגה לסטודנטים לאמנות, ולמד אצל ג'ון טוואצ'מן, שהכיר לו את האימפרסיוניזם והייתה לו השפעה מרכזית בשנותיו המעצבות. בהמשך הוא המשיך ללמוד עם טוואצ'מן ועם ג'יי אלדן וייר בבית הספר לאמנות בקיץ בקונטיקט בשנות -90.
לוסון ביקר בצרפת בשנת 1893 ולמד באקדמיה ז'וליאן אצל ז'אן ג'וזף בנג'מין-קונסטנט וז'אן-פול לורנס. הוא התאמן בציור בדרום צרפת ובמורת'-סור-לואינג, שם פגש את האימפרסיוניסט האנגלי אלפרד סיסלי. בשנת 1894 הציג לוסון שני ציורים בסלון. לוסון השתתף באותה שנה בסטודיו בפריז עם וו. סומרסט מוהם, שלפי ההערכה הוא השתמש בלוסון כהשראה לדמות "פרדריק לוסון" ברומן "שעבוד אנושי" משנת 1915
בארצות הברית, התחתן עם המורה שלו לאמנות, אלה הולמן.
בגרות
עם שובו לארצות הברית בשנת 1896, לוסון החל לפתח אסתטיקה משלו. עודדו אותו רוברט אנרי, ויליאם גלקנס ושאר האומנים העצמאיים איתם החל לתקשר סביב 1903. לוסון עבר לוושינגטון הייטס במנהטן עילית בשנת 1898, ועבודתו בשני העשורים הבאים התמקדה בנושאים מהסביבה: פורט טריון פארק, נהר הארלם, ספויטן דויוויל, השדות, הגשרים, הסירות מעגנים, גבעות מכוסות עצים, ושיפולים סלעיים בשולי העיר - החלק הבלתי-מאוכלס במטרופולין.
ציוריו מהווים "תיעוד של נופים בודדים נטולי אנשים", אך מלאים בתחושת צבע כמעט מישושית ובברק כרומטי מאופק. כמו ריאליסטים אחרים, הוא עבד באתר ונסע בתדירות מסוימת בחיפוש אחר נושאים חדשים ומעניינים. החיפוש שלו אחר אתרים לציור הביאו אותו לספרד, ניו המפשייר, נובה סקוטיה, קנזס, קולורדו, טנסי, ניו מקסיקו, קונטיקט, ופלורידה. לוסון ערך את תערוכת היחיד הראשונה שלו באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה בשנת 1907 וזכה בפרס בשנתון האקדמיה ל"נוף חורפי", שנושאו הפך לנושא המזהה ביותר שלו. בשנה שלאחר מכן הוא הצטרף לקבוצה המרדנית שהתפרסמה בכינוי "השמונה", שחבריה כללו את רוברט אנרי, ויליאם גלקנס, ג'ון סלואן, ג'ורג 'לוקס, אברט שין, ארתור דייוויס ומוריס פרנדרגסט.
השמונה
התערוכה שהעלו "השמונה" בגלריית מקבת היוקרתית בניו יורק בשנת 1908 עשתה פרסום לקבוצה ודחפה את הסגנון הריאליסטי.
התערוכה של "השמונה" הייתה מוצלחת מבחינת יחסי ציבור ופרסום, אף כי המכירות לא עמדו בציפיותיהם. הסגנון שהציגו הפך למוקד תשומת לב תקשורתית במשך זמן מה. הטעמים השמרניים הושפעו, ואמנים צעירים נהרו לגלריית מקבת כדי לראות מגוון מדהים של אמנות ייצוגית מודרנית. התערוכה נדדה אחר כך לשיקגו ובוסטון, שם היא עוררה סיקור עיתונאי ודיון פומבי בכיוון שאמנות אמריקאית צריכה לנקוט. לוסון וחבריו מילאו תפקיד באירוע תרבותי חשוב וביוזמת דיון על המגוון הנחוץ של סגנונות ונושאים באמנות אמריקאית. מאוחר יותר באותה שנה, לוסון נבחר כחבר עמית באקדמיה הלאומית לעיצוב, והוא נעשה לאקדמאי מן המניין בשנת 1917.
הוא הציג כחבר במועדון האמנות הקנדי משנת 1911 עד 1915. הוא נהנה מייצוג גלריה קבוע, זכה בפרסים רבים לאורך הקריירה שלו, וזכו להערכה רבה על ידי חבריו. למעשה, ויליאם מריט צ'ייס התייחס אליו כצייר הנוף הגדול ביותר של אמריקה. אולם כל אלה לא תורגמו לעושר או לתהילה בטווח הרחוק. לוסון סבל מבעיות כלכליות כל חייו וסבל מבריאות לקויה בשנותיו המאוחרות.
לוסון הוזמן לתרום שלושה ציורים לתערוכת הארמורי שהייתה ציון דרך ב-1913. כמו אמנים אמריקאים רבים באותה תקופה, הוא לא היה מוכן לנטוש אמנות ייצוגית לסגנון החדש שהציעו הקוביזם, הפוביזם והפוטוריזם, אך הוא היה פתוח ללמוד עוד על הפוסט-אימפרסיוניזם. "היכרות עם ציורו של סזאן שכנעה את [לוסון] כי האימפרסיוניזם איבד קשר עם הצורה בהתעקשותו על תאורת פני השטח. בעבודותיו המאוחרות הוא עשה ניסיון ברור להחזיר לעצמו את המוצקות. אף על פי שמעולם לא הטמיע לחלוטין את השיטות המבניות של סזאן, לוסון הצליח להציג מידה של סגנון קרוב למאסטר כשהאפיל את האובך הקולוריסטי והיופי הפסטלי שירש מטווצ'אמן."
שנים מאוחרות
אף שעבודותיו היו מבוקשות על ידי אספנים חשובים בשנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, כמו ג'ון קווין, דאנקן פיליפס, אלברט סי בארנס ופרדיננד האוואלד, שבנו את האוסף המודרני של מוזיאון קולומבוס לאמנות, לא הצליח לוסון לשמור על פרופיל גבוה בעולם האמנות האמריקני. בסופו של דבר הוא עזב את ניו יורק. לוסון ביקר בפלורידה והתיידד עם קתרין ורויס פאוול, מחבריו הקרובים ופטרוניו שגרו במקום. הוא שהה איתם בקורל גייבלס בשנת 1931, והוא שב לשם לעיתים קרובות, ועבר לצמיתות לפלורידה בשנת 1936.
בשנותיו האחרונות סיים ציור קיר בסניף דואר בקצר הילס, ניו ג'רזי, אך הוא התמקד בעיקר על ציור הנוף בפלורידה.
הוא נכנס לדיכאון ומצב בריאותו התדרדר. הוא טבע בנסיבות מסתוריות ב-18 בדצמבר שנת 1939, ככל הנראה בעת ששחה בחוף מיאמי. חברים תהו אם מותו של לוסון היה התאבדות.
עבודתו של לוסון ידועה מעט כיום בהשוואה לעבודות של רבים מחבריו ומקורביו, אך מיטב ציוריו ניתנים למצוא באוספים של מוזיאוני אמנות אמריקאים רבים. רוברט אנרי התעקש כי בקרב אמני הנוף הוא היה "הגדול ביותר שהיה לנו מאז ווינסלו הומר." דאנקן פיליפס התייחס אליו כאל "רומנטיקן נהדר."
מלבד התכונות שלהם כנופים מעוצבים, יצירותיו של לוסון תיעדו את הדמדומים של מנהטן הפסטורלית. הקתדרלה של סנט ג'ון, בציורו של לוסון ב -1903 הממוקמת בתוך חורש לא רחוק מהקמפוס של אוניברסיטת קולומביה. "סירות משוטים" הם בהווה שכונה דומיניקנית משגשגת, אורבנית, עמוסת אנשים ובניינים שהפכה לנושא המחזמר בברודוויי.
ציוריו של לוסון מזכירים לצופים עולם שנעלם כולו במשך כמה עשורים.
אשלי ארגוטה
קריירה
בשנת 2007 היא הצטלמה בסרט עצמאי "Schooled". בשנת 2008 היא החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "טרו ג'קסון" בערוץ ניקלודאון, בדמותה של לולו, חברתה הטובה של טרו ג'קסון. באותה תקופה היא הוציאה שני אלבומי מוזיקה.
בשנים 2011–2013 ארגוטה שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקומית "Bucket & Skinner's Epic Adventures" בניקלודיאון. בשנת 2014 היא כיכבה בסרט של ערוץ דיסני "החבר המושלם שלי" ובשנים 1016–2015 שיחקה בסדרה "מעבדה לכוחות על" של אותו ערוץ ובסדרה "משפחת פוסטר" של רשת ABC.
בשנת 2019 אשלי ארגוטה שיחק בסדרת הטלוויזיה "טירון". בשנת 2020 היא שיחקה בסרטה של כריסטין בייקר "I Hate New Year's".
מוחמד בן לאדן
מוחמד בן עוואד בן לאדן (בערבית: محمد بن عوض بن لادن; 1908 – 3 בספטמבר 1967) היה איש עסקים סעודי מולטי-מיליונר שעבד בעיקר בענף הבנייה. הוא ייסד את מה שכיום הוא קבוצת בן לאדן הסעודית והפך להיות הסעודי שלא ממשפחת המלוכה העשיר ביותר וביסס את העושר והיוקרה של משפחת בן לאדן. הוא היה בנו של עוואד בן לאדן ואביו של אוסאמה בן לאדן.
חייו
מוחמד בן עוואד בן לאדן נולד בהדראמוט שבחופי דרום תימן בשנת 1908 לעוואד בן עבוד בן לאדן; סבו של אביו של מוחמד היה עבוד בן לאדן, בנו של עלי בן לאדן, אחד מארבעה אחים (האחרים הם אחמד, מנצור וזייד) ממנו נוצרו ארבע חמולות בן לאדן המתחקות אחר אבותיהם. בנו אוסאמה בן לאדן היה המייסד של אל-קאעידה, הארגון הסוני המיליטנטי.
עני ובלתי משכיל, מוחמד היגר לטייחאמה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה, בתחילה עבד כסוחר בג'דה. בשנת 1930 הוא התחיל עסק בנייה משלו ולאחר שהגיע לידיעת עבדול עזיז אבן סעוד, המלך הראשון של ערב הסעודית, הוא בסופו של דבר זכה להצלחה שהביאה את משפחתו להתפרסם כ"המשפחה הלא מלכותית העשירה ביותר בממלכה".
ההצלחה הכלכלית האדירה של מוחמד בן לאדן יוחסה לחוש עסקים ממולח, הבעת אמונים לשליטי ערב הסעודית ואמינות נכונה להציע את ההצעה הנמוכה ביותר על חוזי בנייה.
כ"בנאי מלכותי", יצר מוחמד בן לאדן קשרים קרובים עם משפחת המלוכה, ובמיוחד הנסיך פייסל מסעודיה. ב-1964 הדיח הנסיך פייסל את אחיו למחצה, המלך סעוד והחל לבנות מחדש את הממלכה לאחר המדיניות הבזבזנית של תקופת סעוד. המלך פייסל נענה להצעתו של מוחמד בן לאדן בסיוע כספי לתמיכה בכלכלה הלאומית וכפרס, הוציא המלך פייסל צו מלכותי שהעניק את כל פרויקטי הבנייה העתידיים לחברת הבנייה של בן לאדן. כתוצאה מכך, החברה של בן לאדן צברה בסופו של דבר נכסים העולים על 5 מיליארד דולר. את הונו הראשוני הוא זכה בזכויות בלעדיות לכל המסגדים והבניינים הדתיים האחרים בערב הסעודית ומספר מדינות ערב אחרות. עד 1967 היה אחראי מוחמד בן לאדן באחריות בלעדית לשיפוץ מסגד אל אקצא בירושלים.
חרף קרבתו למשפחת המלוכה והעושר הרב שלו, מוחמד בן לאדן חי חיים פשוטים ואדוקים יחסית להרבה סעודים עשירים ודרש מילדיו לשמור על קוד דתי מוסרי וקפדני. בשנותיו המאוחרות, גיוונה הרשת התאגידית בן לאדן את פעילותה מעבר לבנייה, בעיקר בהשקעות זרות ובנפט. במסגרת עסקיו היה מעורב בתוכנית בניית תעלת ההטייה הסורית שנועדה לנשל מישראל 50% מימי הירדן, בשנים 1963‐1966. ידוע כי נפגש עם אלי כהן, שהצליח לדלות ממנו פרטים על התוכנית.
מותו
ב-3 בספטמבר 1967 נהרג מוחמד בן-לאדן כאשר מטוס הביצ'קראפט, התרסק במהלך נחיתה בעום, מחוז עסיר, בדרום מערב ערב הסעודית.
מורשת
בעקבות מותו של מוחמד בן לאדן, בניו הגדולים, בעיקר סאלם בן לאדן, שינו את שם החברה ל"האחים בן לאדן לחוזה ותעשייה" והמשיכו להרחיב את החברה של אביהם המנוח עד שהעסיקו יותר מ-40,000 עובדים. סאלם בן לאדן נהרג בארצות הברית בשנת 1988 כשמטוסו התנגש בקווי מתח. רבים מבני משפחת בן לאדן התרחקו מסעודיה והתיישבו באירופה ובארצות הברית.
במאי 1990, שונה שם החברה לקבוצת בן לאדן הסעודית בראשותו של בכר בן לאדן. קבוצת בן לאדן הסעודית, עוסקת בבנייה, הנדסה, ייצור וטלקומוניקציה. פרויקטים של בנייה כוללים שדות תעופה, מתחמי דיור, מנהרות וגשרים. הקבוצה עוסקת גם בתכנון ערים ופיתוח נדל"ן והיא החברה הזרה הפרטית הגדולה ביותר במצרים וניהלה משא ומתן עם ממשלת לבנון לבנות מחדש חלק ממרכז ביירות במסגרת חוזה בשווי 50 מיליון דולר.
בשנת 2009, משפחת בן לאדן נרשמה בתור המשפחה הסעודית החמישית בעושרה על ידי מגזין פורבס, עם שווי נטו של 7 מיליארד דולר.
צאצאים
בניו של מוחמד:
מייק מאנינג
מייקל כריסטופר מאנינג (באנגלית: Michael Christopher Manning; נולד ב-12 באפריל 1987) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה, מפיק, מנחה ופעיל חברתי אמריקאי.
ביוגרפיה
מייקל כריסטופר מאנינג נולד בת'ורנטון, קולורדו. הוריו הם מייקל וסוזן מאנינג. הוא הבכור מבין שלושה ילדים; יש לו אח צעיר בשם ג'ונתן ואחות צעירה בשם אליסה. הוא גדל בקולורדו ובפלורידה.
מאנינג שיחק בתיאטרון ילדים. הוא התחיל לשחק בתיכון בהפקות כמו "And They Dance Real Slow" והמחזמר "אוליבר!" המבוסס על הסיפור הקלאסי של צ'ארלס דיקנס.
העולם האמיתי DC
קריירת הטלוויזיה של מאנינג החלה ב-2009 בגיל 22, כשהשתתף בתוכנית המציאות "The Real World: D.C", בעונה העשרים ושלוש, שעבורה נבחן עם חבר. לאחר שיצא לאחרונה כביסקסואל, הגילוי גרם לעימות עם כמה מחבריו. אף על פי שמאנינג עצמו הזדהה כביסקסואל, בלוגרים ומגיבים רבים בבלוגים טענו שהוא הומו. יתר על כן, בעוד שבתוכנית מאחורי הקלעים של MTV ובראיונות שנערכו לאחר התוכנית נחשף כי הן למנינג והן לעמיתתו לסדרה אמילי שרום היו מפגשים עם גברים ונשים כאחד במהלך התוכנית, התוכנית נערכה כדי להיראות כאילו היו רק עם גברים.
בראיונות שלו לפני התוכנית, תיאר מאנינג את עצמו כ"ערימה של סתירות", וציין כי תקופתו ב-DC מהווה נקודת מפנה עבורו ותהה האם משפחתו תקבל את המיניות שלו. מאנינג סיפר בהופעת הבכורה של העונה שהוא הולך לכנסייה בכל יום ראשון. קו העלילה שלו תיאר גם את חייו החברתיים,  ואת דאגתו בנוגע למשפחה והתלבטותו בנושא הדת.
מאנינג הצטרף לצוות התכנית מתוך כוונה לפעול למען איכות הסביבה, אך באופן בלתי צפוי הפך גם לפעיל למען זכויות להט"ב, ועבד עבור הקמפיין לזכויות אדם ו-Energy Action Coalition. במהלך עבודתו למען קמפיין זכויות האדם, נפגש מאנינג עם חבר הקונגרס ג'ארד פוליס מקולורדו ועם חבר הקונגרס ג'יימס פ. מורן מווירג'יניה, והשתתף בארוחת הערב של ה-HRC ב-10 באוקטובר 2009, בה נאם הנשיא ברק אובמה.
במהלך פגישה מחודשת עם שחקני התכנית שהוקרנה לראשונה ב-31 במרץ 2010, לאחר סיום העונה, מאנינג ציין שהוא משתתף בלימוד תנ"ך, ולאחרונה התקבל לעבודה כמנחה בתוכנית טלוויזיה. מאז התוכנית, הצהיר מאנינג כי השתתפותו בתוכנית "העולם האמיתי DC" עזרה לו להבין את כוחה של הטלוויזיה לעזור להשפיע על דעת הקהל וליצור שינוי חברתי, ובסופו של דבר היה לכך חלק גדול בהחלטתו לסייע בהקמת חברת ההפקה Chhibber Mann הפקות.
קריירת משחק
מאנינג הופיע בסרט הקולנוע eCupid, שהוצג בבכורה בפסטיבל הקולנוע של הונולולו. הוא גם הופיע בסרט "I Do", שהוקרן בבכורה ברחבי העולם ב-18 ביולי 2012. ביוני 2012 כיכב מאנינג לצד דין קיין וקריסטי סוונסון בסרט "Operation Cupcake" בהפקת ערוץ הולמרק. מאנינג שיחק בסרטים "Black Hearts", "The Brothers Sinclair" ו-"Gingerdead Man 3: Saturday Night Cleaver".
בשנת 2013 הופיע מאנינג בפרק בסדרת הטלוויזיה של CBS, "הוואי חמש-אפס", בו גילם סטודנט צעיר. הוא גם כתב, הפיק ושיחק בסרט האימה הקצר "Campsite Killer". מאנינג הופיע בסדרה "Party Crasher", של "Crash & Bernstein" של Disney XD, כשגילם את החבר האוסטרלי של הדמות הראשית אמנדה. הוא הופיע במחזה "CLIMAX" של ליסה פיליפס ויסקה, בבכורה בתיאטרון פלייהאוס בסנטה מוניקה בסנטה מוניקה, קליפורניה.
מאנינג שיחק בעונה האחרונה של סדרת הטלוויזיה "זאב צעיר". הוא הופיע בעונות החמישית והשישית של סדרת הדרמה של אמזון פריים "המפרץ" (שאותה גם הפיק), ולימים יופיע בעונה הראשונה של סדרת הספין-אוף "yA", שהבה הופיעו אותן דמויות. סדרת הטלוויזיה "המפרץ" הייתה מועמדת לשבעה פרסי אמי לשנת 2020, כולל "צוות כתיבה מצטיין לסדרת דרמה דיגיטלית", ו"צוות בימוי מצטיין לסדרת דרמה דיגיטלית", וזכתה בקטגוריית "סדרת דרמה דיגיטלית יוצאת דופן". באותה שנה, פורסם שמאנינג הצטרף לצוות השחקנים של אופרת הסבון "ימי חיינו" בתפקיד צ'רלי דייל.
באוגוסט 2019, דיווח המגזין "דדליין הוליווד" שמאנינג יפיק ויופיע ב-"Slapface", עיבוד עלילתי לסרט האימה הקצר של ג'רמיה קיפ מ-2017 באותו שם, בו יגלם את טום, אחיו הגדול של הגיבור הראשי, לוקאס, בגילומו של אוגוסט מאטורו. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סינקווסט ב-20 במרץ 2021.
קריירה הפקה
מאנינג הוא אחד ממפיקים בפועל של הסרט התיעודי "Kidnapped for Christ". הסרט שופך אור על שיטות שנויות במחלוקת לשינוי התנהגות בהם משתמשים על ילדים, שנשלחו על ידי הוריהם לבית ספר הרפורמי נוצרי אוונגליסטי "Escuela Caribe" הממוקם ברפובליקה הדומיניקנית. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סלמדאנס בפארק סיטי, יוטה בסוף ינואר 2014. טום דסנטו, המפיק בפועל של סרטי אקס-מן והרובוטריקים היה מעורב גם הוא בפרויקט. הסרט נמכר לשואוטיים והוקרן לראשונה בטלוויזיה ב-10 ביולי 2014. כחלק מקידום מכירות לסרט, הקימה ההפקה אתר האינטרנט, המכיל חומרים הקוראים לעידוד העברת חוק לעצור התעללות בילדים בתוכניות מגורים לבני נוער משנת 2013. הצעת החוק תנקוט צעדים להסדרה נגד הזנחה והתעללות בתוכניות מגורים כמו Escuela Caribe. מאנינג נהיה מעורב בסרט רק בגלל חברותו עם הגיבור הראשי, וכעת הוא עובד על הפקת סרט דוקומנטרי נוסף עם הבמאית קייט לוגן בשם "An Act of Love", סיפורו של הכומר פרנק שייפר שהודח על ידי הכנסייה המתודיסטית המאוחדת. פאולי פרט, הידועה בעיקר בתפקידה כ"אבי סקיוטו" בסדרת הטלוויזיה של CBS, NCIS, היא גם מפיקה בפועל של הסרט. "An Act of Love" הוצג בבכורה עולמית ב"פסטיבל הסרטים מיל ואלי" ב-9 באוקטובר 2015, וזכה בפרס הכסף לסרטים תיעודיים לשנת 2015. מאנינג הפיק גם את הסרט הקצר "Campsite Killer" וכן את הסרט העלילתי "לבבות שחורים". "לבבות שחורים" זכה בפרס "הקומדיה הטובה ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של Laughlin באוקטובר 2013.
מאנינג הוא מפיק של הסרט התיעודי העלילתי "אבודים באמריקה", סרט העוקב אחר הבמאי רותימי ריינווטר, צעיר לשעבר חסר בית, ברחבי ארצות הברית כדי לבחון את הסוגיות סביב חסרי בית של צעירים. הסרט מופק על ידי השחקנית רוזריו דוסון והזמרת ג'ול, ומשתתפים בו השחקנים האלי ברי, טיפאני האדיש והזמר ג'ון בון ג'ובי. הסרט הופק בשיתוף עם חברת ההפקות של מאנינג.
חיים אישיים
מאנינג מתגורר בלוס אנג'לס. הוא נהנה מפעילויות חוצות, כולל סקי, ווייק-בורדינג וגלישה.
מאנינג הוא דו מיני. ביוני 2021 בטקס פרסי האמי ביום, הזכיר מאנינג במהלך נאום הקבלה שלו שהוא נשוי, אך לא חלק את שמו של בעלו, שעובד בתעשיית הפיננסים, מטעמי פרטיות.
פרסים
ב-11 ביוני 2010, זכה מאנינג בפרס האומץ לשנת 2011 על ידי הארגון LifeWorks בלוס אנג'לס, על מסירותו לתוכניות פיתוח וחינוך לנוער. הוא גם שגריר הנוער הרשמי של ארגון האנטי-בריונות Boo2Bullying.
ביולי 2018, זכה מאנינג בפרס דיימונד לשחקן הטוב ביותר בפרסי לוס אנג'לס לסרטים קצרים על הסרט "Words Left Unsaid".
ביוני 2020, מאנינג וצוות ההפקה של "The Bay" זכו פרס אמי לתוכניות טלוויזיה יומיות לסדרות יוצאות דופן בטקס פרסי האמי ה-47. ב-18 ביולי 2021, מאנינג זכה בפרס אמי לשעות היום על הופעה יוצאת מן הכלל בקטגוריית שחקן המשנה בתוכניות יומיות בטקס פרסי האמי ה-48.
קסנדרה אליזבת אוסטן
קסנדרה אליזבת אוסטן (באנגלית: Cassandra Elizabeth Austen;  9 בינואר 1773 – 22 במרץ 1845 ) הייתה אמנית צבעי מים חובבת ואחותה הבכורה של ג'יין אוסטן. המכתבים בינה לבין ג'יין מהווים בסיס משמעותי להבנה אקדמית של חיי הסופרת.
אומנות
שתי בנות אוסטן חונכו בבית גם בציור ובפסנתר. בשנת 1791, הפיקה קסנדרה סדרה של איורים מעגליים של מלכים בריטיים עבור כתב היד של ג'יין "ההיסטוריה של אנגליה", שצוין כי דמו לבני משפחת אוסטן יותר מאשר לבני המלוכה. לקסנדרה אוסטן מיוחס גם שיצרה שני ציורים של אחותה. האחד, שצויר ב-1804, הוא מבט אחורי של ג'יין יושבת ליד עץ. השני, דיוקן חזיתי לא שלם מתוארך לשנת 1810 בקירוב תואר על ידי בן משפחה כ"שונה בצורה מחרידה" מהמראה האמיתי של ג'יין אוסטן. סקיצה זו שוכנת כעת בגלריה הלאומית לפורטרטים, לונדון.
מאוחר יותר
ג'ורג' אוסטן לא היה עשיר והשלים את הכנסתו ככומר כפרי "על ידי קליטת תלמידים והכנתם לאוקספורד". לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת אוקספורד, בשנת 1794, תלמיד לשעבר, תומאס פאול, התארס עם קסנדרה אוסטן. פאול נזקק לכסף כדי להתחתן ונסע ככומר לאיים הקריביים עם משלחת צבאית. שם, פאול מת מקדחת צהובה בשנת 1797. אוסטן ירשה ממנו 1,000 ליש"ט, מה שהקנה לה מעט עצמאות כלכלית אך, כמו אחותה, היא מעולם לא נישאה.
לאחר מות אביה ב-1805, עברו אוסטן, אחותה ואמם לסאות'המפטון, שם התגוררו עם אחיהם פרנסיס אוסטן ומשפחתו במשך חמש שנים. הם עברו שוב ב-1809 לקוטג' בכפר צ'וטון באחוזתו של אחיהם.
ג'יין מתה בשנת 1817, ומסופר כי קסנדרה השמידה שני שלישים ממכתביה של ג'יין בשנת 1843, כמה שנים לפני מותה. את השאר היא העבירה כמזכרות. אוסטן המשיכה לגור בצ'וטון, בהתחלה עם אמה שנפטרה בשנת 1827.
קסנדרה חיה לבדה בקוטג' אך המשיכה לבקר חברים וקרובים. בביקור אחד כזה אצל אחיה פרנק במרץ 1845, היא סבלה משבץ מוחי. פרנק, שעדיין שירת בצי בגיל 71, התכונן לעזוב כדי לקבל את הפיקוד על התחנה בצפון אמריקה של הצי המלכותי ונאלץ להשאיר את אחותו הנכה בביתו ליד פורטסמות', בטיפולו של אח נוסף, הנרי. היא מתה שם כמה ימים לאחר מכן ב-22 במרץ 1845, בגיל 72. גופתה הוחזרה לכפר הולדתה צ'וטון לקבורה בכנסיית סנט ניקולס לצד אמה.
מקס פארק
מקס פארק (באנגלית: Max Park; נולד ב-28 בנובמבר 2001) הוא ספידקיובר אמריקאי ממוצא קוריאני. הוא אלוף עולם ושיאן עולם.
ביוגרפיה
פארק נולד וגדל בסריטוס, קליפורניה, לשוואן ומיקי פארק. כשהיה בן שנתיים הוא אובחן כאוטיסט והרופאים אמרו שהוא יצטרך עזרה לשארית חייו. היו לו קשיים במוטוריקה עדינה, והקובייה ההונגרית עזרה לו לשלוט בהם. כשהיה בן 10, הוא החל להתחרות בתחרויות ספידקיובינג, וכבר בתחרות השנייה שלו זכה במקום הראשון באירוע 6X6. פארק ופליקס זמדגס היו המוקד של הסרט התיעודי "הספיד-קיוברים" של נטפליקס המתאר את הישגיהם בעולם הספידקיובינג, החברות בינם והתחרותיות בינם.
שיאן עולם
בתחרות שנערכה באפריל 2017 קבע פארק שיא עולם בממוצע מ-5 פתירות של 6.39 שניות. הוא היה הספידקיובר היחיד ששבר את השיא של פליקס זמדגס מאוסטרליה מאז ספטמבר 2009. השיא נשבר בנובמבר 2019 על ידי פליקס זמדגס, ולאחר מכן בשנת 2021 על ידי רויהאנג שו מסין.
ב-11 ביוני 2023 שבר את שיא העולם בפתרון קובייה הונגרית כאשר קבע תוצאה של 3.134 שניות.
במהלך הקריירה שלו הוא זכה ב-297 תארים באירועים שונים.
שיאיו העולמים כיום
השיאים מעודכנים נכון ל-24 ביולי 2023
שפמנוניים
שפמנוניים (שם מדעי: Clariidae), היא משפחה של דגי מים מתוקים מסדרת השפמנונאים. בני המשפחה מכונים שפמנונים.
מאפיינים
גופם של השפמנונים צר וארוך ויש להם סנפיר גב ארוך, המשווה להם מראה של צלופח. עורם חלק וחסר קשקשים, ראשם פחוס ופיהם הרחב מכיל שיניים. סביב הפה מצויים 8 בינים ארוכים הדומים לשפם ומכאן שמם (נון בארמית פירושו דג). דגי השפמנון נפוצים ברחבי העולם, בעיקר באגמים, נהרות וביצות. חלק מהשפמנונים מסוגלים להגיע למשקלים עצומים.
השפמנונים רובצים על קרקעית מקור המים בו הם חיים ובעזרת הבינים הרגישים שלהם, הם מגלים את מזונם, הכולל דגים קטנים, דו-חיים, רכיכות וסרטנים. ביכולתם לשהות זמן רב מחוץ למים ולהישאר בחיים, בזכות מערכת נשימה גדולה, המורכבת מקשתות זימים המסוגלות להתאים את עצמן לתנאים שונים. המין הקרוי שפמנון מהלך (Clarias batrachus) המצוי בעיקר בדרום-מזרח אסיה, יכול לזחול על קרקע יבשה באמצעות סנפירי החזה שלו בתנועות מפותלות. הוא עושה זאת על מנת למצוא מזון או להחליף מקום מחיה ונשאר בחיים כל עוד גופו נשאר לח.
דגי השפמנון נחשבים כדגים המזיקים לסביבה ולמגדלי הדגים. הם ראויים למאכל, אך אינם כשרים.
בישראל קיים המין שפמנון מצוי (Clarias gariepinus) במרכז ובצפון הארץ בכנרת, אגם החולה, בנחל הירקון, בכל נחלי האיתן והביצות, בחלק ניכר מבריכות החימצון, תעלות המים, מאגרי מי ההשקיה, האגמים המלאכותיים ואפילו בביוב. אחד מנחלי רמת הגולן נקרא שפמנון, על שם דג זה.
חיות (קומיקס)
חיות (באנגלית: Hayoth) היא קבוצת גיבורי-על ישראליים בדיונית שמופיעה בחוברות הקומיקס "יחידת המתאבדים" ביקום DC קומיקס. הקבוצה הופיעה לראשונה בחוברת The Suicide Squad vol. 1 #45 מספטמבר 1990, ונוצרה על ידי ג'וף אישרווד, ג'ון אוסטרנדר וקים ייל. שם הקבוצה מתייחס לסוג של מלאכים המוזכרים בפולקלור היהודי, חיות הקודש.
קוברה
אמנדה וולר ויחידת המתאבדים מתגנבים בחשאי לירושלים במטרה ללכוד או להרוג את קוברה, אבל חיות מאתרים את היחידה ובהוראת המפקד הכהן לוכדים את וולר ואת וויקסן כדי להראות להם שהם כבר תפסו את קוברה. אמנדה חושבת שקוברה נתן לחיות ללכוד אותו, אך לא מבינה מדוע. יהודית לוקחת את וויקסן לפגוש את טיגריס הארד וראבאן, שם היא פוצעת אותו קשה והוא כמעט נהרג בידי טיגריס הארד.
ריי פאלמר
ההתקלות הבאה התרחשה כאשר חיות לקחו בטעות את מרלו, הנשיא לשעבר של קווארק, למעצר. אי־הבנה זו גרמה לחיות להסתכסך עם כמה מחברי ליגת הצדק (סופרמן, באטמן ואקווהמן) שחיפשו אחרי ריי פאלמר (אטום), יחידת המתאבדים ואונסלאות.
לאחר כמה התכתשויות סופרמן מסיים את הלחימה בעזרת גל הלם שנגרם ממחיאת כפיו. הליגה לוכדת את ריי פאלמר שמספר להם על חיל המיקרו ועל רציחתו של אדם קריי.
דיבוק ועפרית
על מנת שחיות יזכו בחירותם שוב, לאחר שפעלו בצורה לא חוקית על אדמת ארצות הברית, דיבוק הסכים לעזור לאמנדה וולר, אורקאל ודוקטור סיימון להגריב מהמכון למחקר על-אנושיים לבטל את התכנות של מיינדבוגלר. מיינדבוגלר תוכנתה מחדש ונטלה את זהותה של "עפרית". בעזרת דיבוק היא שבה לאישיותה המקורית, לאה וסרמן, ודיבוק מתארס איתה.
לאסו (פירושונים)
{{פירושונים|
דודי אמסלם
דוִד (דוּדי) אמסלם (נולד ב-11 באוגוסט 1960, י"ח באב ה'תש"ך) הוא השר לשיתוף פעולה אזורי, שר במשרד המשפטים והשר המקשר בין הממשלה לכנסת. בעבר כיהן בין היתר כשר הדיגיטל הלאומי, שר התקשורת, חבר הכנסת, יושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה וכיושב ראש הקואליציה. לפני בחירתו לכנסת עבד כמנהל במחלקה הכלכלית במשרד האוצר, באגף התקציבים של המוסד לביטוח לאומי, באגף שיפור פני העיר בעיריית ירושלים ובמחלקה הכלכלית בנציבות מס הכנסה.
לאסו (פירושונים)
ראו גם
}}
דודי אמסלם
ביוגרפיה
דוד אמסלם נולד לסולטנה ולאברהם אמסלם, שעלו לישראל ממרוקו בשנת 1958, וגדל בשכונת קריית יובל בירושלים ובקריית מלאכי. בנעוריו למד בישיבה התיכונית אור עציון. בצה"ל שירת בחיל השריון כמפקד טנק בחטיבה 500. הוא הודח מגדוד המילואים ששירת בו עקב בעיות משמעת ויחסי אנוש גרועים, שכללו בין היתר נהיגה על רכב צבאי ללא הכשרה ותקיעתו על סלע, והדחת פקודים לשקר על האירוע.
אמסלם הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומינהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
קריירה פוליטית
אמסלם הוא חבר הליכוד מתחילת שנות ה-90, חבר מזכירות הליכוד ויושב ראש מועצת סניף הליכוד בירושלים. בבחירות למועצת עיריית ירושלים, שהתקיימו ב-2013, התמודד ברשימת "הליכוד ביתנו" בהנהגת משה ליאון למועצת העיר, אך לא נבחר למועצה.
פרשת "החבורה הירושלמית"
בשנת 2003 עצרה המשטרה את "החבורה הירושלמית": דודי אמסלם, איציק קויפמן ויורם קארשי (שהורשע לאחר מכן בפרשת רשות המיסים). הם נחקרו בחשד למעורבות בזיוף מאות טופסי התפקדות לסניף הליכוד בירושלים, במהלך מפקד ענק שערכה המפלגה. המשטרה המליצה להעמיד לדין את אמסלם וחבריו, אך הפרקליטות סגרה את התיק בשל חוסר בראיות.
חבר כנסת
בבחירות לכנסת העשרים נבחר במקום ה-21 ברשימת הליכוד והחל לכהן בכנסת. במאי 2015 מונה ליושב ראש ועדת הפנים והגנת הסביבה.
במרץ 2016 בריאיון לערוץ הכנסת הכריז אמסלם כי ביחד עם חבר הכנסת אברהם נגוסה יימנעו מלהצביע עם הקואליציה במליאת הכנסת, עד אשר יימצא התקציב ליישום הבאתם ארצה של "יוצאי זרע ישראל" מאתיופיה בהתאם להחלטת הממשלה מאותה שנה. עקב כך הממשלה איבדה את הרוב הפרלמנטרי של 61 חברי הכנסת עליו נשענה. החרם הסתיים לאחר כחודש בסיכום עם השניים על העלאת 1,300 איש במהלך השנה. עם זאת יש מי שטוענים כי החרם היווה קטליזטור להרחבת הקואליציה, ולכניסת אביגדור ליברמן ומפלגתו לקואליציה.
אמסלם יזם וקידם את הצעת החוק שנודעה בשם "חוק ההמלצות", לפיה תוצאותיה של חקירת משטרה יועברו לפרקליטות המדינה ללא שהמשטרה תציין עמדתה בעניין הגשת כתב אישום. בריאיון לדפנה ליאל הסביר אמסלם כי העיסוק התמידי שלו בתפקוד המשטרה ויוזמות החקיקות בעניינה, נובעים בין היתר ממעצרו על ידי המשטרה בשנת 2003 בחשד למעורבות בזיוף מאות טופסי התפקדות לסניף מפלגת הליכוד בירושלים. מעצר אותו כינה אמסלם 'טראומטי' ומשפיל, בין היתר מכיוון שלטענתו בבוקר המעצר הביאו אותו מלווה בשוטרים כשהוא אזוק לבניין עיריית ירושלים, שבו עבד באותם ימים.
ב-20 בדצמבר 2017 מונה ליושב ראש הקואליציה לאחר פרישתו של דוד ביטן. כמו כן כיהן כיו"ר סיעת הליכוד באותו זמן. בתקופה זו, קידם הליכוד בהובלתו חוק שימנע פרסום של עילת סגירת תיק. השר אמסלם התעקש שהחוק יוחל על אנשי ציבור.
בינואר 2018 בעקבות התנגדות חברת מפלגתו שרן השכל לחוק המרכולים שחוקקה הקואליציה בראשותו, עתר אמסלם כנגדה לביה"ד של המפלגה בדרישה להדיחה מתנועת הליכוד. בית הדין דחה את העתירה ואף מתח ביקורת על עצם הגשתה.
ביוני 2018 מונה ליו"ר הוועדה המיוחדת להסדרת מעמדם של תלמידי ישיבות ושילובם של בוגרי ישיבות בשירות צבאי, בשירות לאומי-אזרחי ובתעסוקה.
ב-1 ביולי 2019 מונה לשר התקשורת בממשלה ה־34 בעת כהונתה כממשלת המעבר, לאחר שהשר הקודם, איוב קרא התפטר. ב-28 ביולי 2019 חתם על שינוי הוראת הרישיון של HOT כך שהחברה תספק שירותי טלוויזיה גם ב-219 יישובים ושכונות שבהם תשתית האינטרנט אינה מהירה יותר מ-30 mbps.
שר הדיגיטל הלאומי
עם הקמת ממשלת ישראל ה-35 מונה לשר הדיגיטל הלאומי הממונה על רשות החברות הממשלתיות ורשות התקשוב הממשלתי ולשר המקשר בין הממשלה לכנסת.
בדצמבר 2020 הודיע בציוץ בטוויטר על ביטול נבחרת הדירקטורים, ואולם המהלך נבלם בידי המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דינה זילבר. לפני כן, אמסלם וח"כ אסנת מארק ניסו לקדם חוק שיסיר את חובת המועמדים לתפקידי דירקטור להצהיר על זיקה פוליטית לשר הממנה אך החוק לא אושר עד פיזור הכנסת העשרים ושלוש.
בכנסת העשרים וארבע
אמסלם נבחר לכנסת העשרים וארבע, וככל סיעתו, הליכוד, הוא היה חלק מהאופוזיציה. בלט בתקופה זו בהתבטאויות חריפות מעל דוכן הכנסת.
בכנסת העשרים וחמש
לאחר ניצחון הליכוד בבחירות לכנסת ה-25 והמשא ומתן הקואליציוני להקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע, דרש אמסלם לכהן כשר המשפטים או כיושב ראש הכנסת. ראש הממשלה נתניהו סירב למנות אותו לאחד משני תפקידים אלו, והציע לו להיות שר התחבורה. בעקבות כך סירב אמסלם לכהן כשר בממשלה, והודיע שיכהן כחבר כנסת מן המניין. ב-12 בפברואר 2023 החליטה הממשלה על צירופו של אמסלם לשורותיה, שיכהן כשר נוסף במשרד המשפטים (האחראי על המחלקה לרישוי נוטריונים, מחלקת חוקרים פרטיים ושירותי שמירה, יחידת מתווכים במקרקעין, מועצת שמאי המקרקעין, היחידה הממשלתית לתיאום המאבק בגזענות, יחידת הצהרות דת העדות הנוצריות ומרשם ברית הזוגיות, אגף שומת מקרקעין ומחלקת תרגום אמנות בינלאומיות), השר לשיתוף פעולה אזורי והשר המקשר בין הממשלה לכנסת. בנוסף הוחלט שיקבל בשנית את האחריות על רשות החברות הממשלתיות. מינויו אושר ב-28 במרץ 2023. יומיים לאחר מכן התפטר אמסלם מהכנסת, במסגרת החוק הנורבגי.
עתירות לבג"ץ
אמסלם עתר לבג"ץ פעמים אחדות, ובכולן נדחתה עתירתו:
בנוסף הצטרף, יחד עם חבר הכנסת משה ארבל, לעתירה של הרב דוד אוחיון מוועד רבני העיר נגד הרפורמה במערך הכשרות, שאושרה בכנסת כחלק מ"חוק ההסדרים", ובמסגרתה שוק הכשרות ייפתח לתחרות ותאגידי כשרות שיעמדו בקריטריונים ההלכתיים שתקבע הרבנות הראשית יוכלו להעניק תעודות כשרות עתירה זו עדיין מתבררת.
תביעות דיבה
בינואר 2020, עת שימש כשר התקשורת, הגיש אמסלם תביעת דיבה נגד השרה לשעבר לימור לבנת בטענה שהיא הכפישה אותו כמי שלכאורה ניסה לשדל אותה לבצע מינויים פוליטיים
בינואר 2022 הגיש תביעת דיבה נגד גופי תקשורת ואנשי תקשורת, לאחר שלדבריו ייחסו לו ציטוטים שאינם נכונים. הנתבעים: TheMarker והמו"ל עמוס שוקן והכתב רותם שטרקמן, חדשות 12, המנכ"ל אבי וייס, עורך "אולפן שישי" רון ירון והמגיש דני קושמרו, וכן עו"ד משה גורלי והעיתון "כלכליסט", רונן צור, עו"ד קובי סודרי, אמיר השכל וג'ודי שלום ניר מוזס.
חיים אישיים
אמסלם אב לבן ובת. אשתו, רוזי אמסלם, עובדת עיריית ירושלים, חלתה בסרטן הריאות ונפטרה לאחר מספר חודשים. בשנת 2009 הוא עבר למעלה אדומים בעקבות מחלתה, ושב להתגורר בירושלים לאחר פטירתה. כיום מתגורר במעלה אדומים.
בתחילת חודש פברואר 2022 זכה אמסלם במקום הראשון בתוכנית "מאסטר שף ספיישל VIP" ששודרה בערוץ קשת 12.
רטרוספקטיבה
רטרוספקטיבה (בלטינית: retrospectare, "במבט לאחור") בדרך כלל מתייחס להסתכלות אחורה על אירועים שכבר התרחשו. לדוגמה: המונח משמש ברפואה כדי לתאר מבט לאחור על ההיסטוריה הרפואית של המטופל או אורח החיים שלו.
השימוש במונח קיים בתחומים שונים: