cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עונת 1928/1929 בליגה הלאומית האיטלקית
מהלך התחרות
הקבוצות חולקו ל-2 בתים, 16 קבוצות בכל בית. הקבוצות שזכו במקום 1-9 בבית א' ובבית ב' העפילו לסרייה א'. הקבוצות שזכו בראשות הבית, המשיכו למשחק הגמר.
משחקי הגמר
משחקי הגמר התקיימו ב-23 ביוני וב-30 ביוני בין בולוניה לבין טורינו. המפגש הכפול הסתיים בתוצאה 3−1 ו-0−1. בהתאם לתקנון, זה חייב משחק נוסף. המשחק הנוסף התקיים ברומא ב-7 ביולי והסתיים בניצחון של בולוניה 1−0.
כדורגלנים מצטיינים
ג'ינו רוסטי מטורינו כבש 36 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
גשר עד הלום
גשר עד הלום הוא גשר על נחל לכיש הבנוי במקביל לכביש 4 ליד אשדוד, סמוך למחלף עד הלום. גשר עד הלום הוא הנקודה הצפונית ביותר אליה הגיע חיל המשלוח המצרי שפלש לארץ ישראל במלחמת העצמאות ומכאן שמו העברי. הגשר הוא אתר מורשת.
התקופה העותמ'אנית
הגשר נבנה בסוף המאה ה-19 בידי השלטון העות'מאני מעל אפיק ואדי סוכריר שחצה את דרך יפו-עזה בקטע בין יִבְּנא למג'דל (כיום, אשקלון). הוא נבנה על יסודותיו של גשר מהתקופה הממלוכית והתקופה הרומית, כשלושה קילומטרים צפונית לעיירה איסדוד, ונקרא ג'סר איסדוד.
מלחמת העולם הראשונה
ב-11 בנובמבר 1917, עם התקדמותו צפונה של חיל המשלוח המצרי - עשרת ימי מרדף פלשת, השתלטו כוחות מדיוויזיית האנזא"ק על גשר איסדוד, לאחר שחובל על ידי העות'מאנים הנסוגים, והקימו ראש גשר מצפון לשפך לוואדי סוכריר. במקביל לגשר הכביש בנו צוותי "הרכבת הצבאית לארץ ישראל" (PMR) הבריטית גשר רכבת על פיגומי עץ ובסמוך לעיירה הערבית איסדוד, נבנתה תחנת הרכבת, לימים תחנת הרכבת אשדוד עד הלום, על מסילה שנמתחה מקנטרה בגדה המזרחית של תעלת סואץ, לאורך חופי הים התיכון של חצי האי סיני והמשיכה לאורך מישור החוף הארץ ישראלי, בתחילה תוך שימוש במסילה העות'מאנית הצרה ותחנת הרכבת דיר סניד עבור בתחנת הצומת עד תחנת הרכבת לוד ומשם לירושלים ולאחר סיום המלחמה על תוואי המסילה המזרחית עד לתחנת הרכבת חיפה מזרח. החל ב-17 בנובמבר הוטענה בתחנה אספקה שהונחתה מן הים על ידי הצי הבריטי להובלה מסילתית לטובת כוחות חיל המשלוח שהתייצבו בקו שתי העוג'ות.
במהלך המרד הערבי הגדול הקימו שלטונות המנדט עמדת פילבוקס לשם הגנה על הגשר מפני חבלה של אנשי כנופיות.
מלחמת העצמאות
ב־12 במאי 1948, במסגרת מבצע ברק, על מנת לעכב את תנועת המצרים המשוערת לכיוון תל אביב, פוצצה פלוגה ב' מגדוד 53 של חטיבת גבעתי את ג'סר איסדוד - גשר עד הלום. בליל ה-15 במאי, שעות לאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל חצה חיל המשלוח המצרי את קו הגבול הבין–לאומי המפריד בין ארץ ישראל למצרים באזור רפיח ופלש לתחומי המדינה הערבית בגבולותיה על פי החלטת החלוקה בתנועה לכיוון גבולות המדינה היהודית על פי החלטת החלוקה. הכוח המצרי נעצר במג'דל. ב–28 במאי יצא הכוח המצרי ממג'דל והמשיך בתנועה ללא הפרעה על ציר החוף בדרכו צפונה. ב-29 במאי נכנס הכוח המצרי לאשדוד והמשיך צפונה כשלושה קילומטרים עד שנעצר בג'סר אסדוד המפוצץ. לפנות ערב, הופתעו המצרים על ידי תקיפה אווירית של ארבעת מטוסי אוויה S-199 (מסרשמיט) הראשונים של טייסת הקרב הראשונה של חיל האוויר הישראלי. נזק גדול לא נגרם לכוח המצרי. בליל ה-30-31 במאי פשטו שתי פלוגות מחטיבת גבעתי על הכוח המצרי שבאזור הגשר, ולאחר יומיים, בליל 2-3 ביוני החל מבצע פלשת. המבצע לא הצליח לעקור את הכוח המצרי ממקומו (רק במסגרת מבצע יואב נסוגו המצרים מהנקודה), אולם ריתק אותו לעמדותיו.
השם "עד הלום"
ועדת השמות הממשלתית רצתה להנציח את מלחמת העצמאות, וביקשה הצעות לשם חדש עבור יישוב ליד הגשר בשנת 1952. היו גם הצעות לשמות אחרים. למרות שבהתחלה השם "עד הלום" קיבל בהצבעה בוועדת השמות רק 2 קולות, מול 3 קולות עבור השם המקוצר - "הלום", בסופו של דבר ב- 31 לאוגוסט 1952, השם "עד הלום" הפך לשמו הרשמי של היישוב. אלא שבניית היישוב לא יצאה אל הפועל, והשם ניתן לגשר שהיה במקום. השם "עד הלום" הוצע על ידי הרמטכ"ל דאז, יגאל ידין, "כי עד נקודה זו הגיעו המצרים בפלישתם וכאן ספגו מהלומותינו".
לאחר מלחמת העצמאות
לאחר מלחמת העצמאות שוקם הגשר. ממערב לגשר נמצא "פארק עד הלום" ובו קיר הנצחה לנופלים, וכן הפילבוקס ועמדת הוויקרס. בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים הוקמה על ידי מדינת ישראל בסמוך לגשר אנדרטה דמוית אובליסק לזכר חללי הצבא המצרי, וזאת כחלק מהסכם השלום ובתמורה להשארת האנדרטאות הישראליות ברחבי סיני. הכתובות על ארבע פאות האובליסק הן בערבית, בעברית, באנגלית ובכתב הירוגליפי.
בינואר 2010 חנכה החברה הלאומית לדרכים את מחלף עד הלום החדש. הפרויקט כלל את שחזורו של הגשר העות'מאני אשר פוצץ במבצע ברק. בשיתוף עם רשות העתיקות, שתילת כאלף עצים חדשים וביצוע עבודות נרחבות לפיתוח נופי.
מתיאס לאורידסן
בשנת 2014, ווג כללו אותו כאחד מעשרת הדוגמנים המובילים בכל הזמנים.
קונצרטינה וגיטרה
קונצרטינה וגיטרה הוא שיר מ-1965 שנכתב על ידי נתן אלתרמן והולחן על ידי סשה ארגוב.
השיר היה חלק מהמופע "שוק המציאות" שעלה באותה עת בכיכובם של אילי גורליצקי ויונה עטרי. את מילות כל השירים במופע (למעט "לו הייתי דג" של תרצה אתר) חיבר נתן אלתרמן, וברובם מוצגים זוגות ביזאריים ודמויות גרוטסקיות המנהלים דיאלוגים מופרכים.
שיר זה הוא דוגמה טובה לכך, ובו זוג רומנטי שעובד בנמל – מר זבארה, שעובד במכס, וגברת מינה, שעוסקת בתברואה – מספרים זה לזה בפרוטרוט על עיסוקיהם המשמימים תוך שימוש במונחים טכניים מייגעים; כל זאת, כאמור, באצטלה רומנטית. השיר כתוב במקצב של פסדובלה.
מתיאס לאורידסן
קריירת דוגמנות
במהלך הקריירה שלו השתתף לאורידסן במספר קמפיינים גדולים של מותגי אופנה רבים, בהם פראדה, גוצ'י, הוגו בוס, ז'יבנשי, לואי ויטון, כריסטיאן דיור, הרמס, פנדי, קלווין קליין, מארק ג'ייקובס, DKNY, טומי הילפיגר, לקוסט, קרולינה הררה, ארמני, קרטייה, ברברי, H&M, דיזל ונינה ריצ'י. הוא הופיע בעשרות מאמרי מערכת של מגזיני אופנה גדולים כמו ווג איטליה, ווג ל'אומו, ווג פריז, נומרו הום ומגזינים בינלאומיים רבים של GQ ו-Details. חלק מהצלמים שעבד עימם כוללים את מריו טסטינו, סטיבן מייזל, קרל לגרפלד, דייוויד סימס, פטריק דמרשלייה, קרייג מקדיאן וריצ'רד אבדון. האחרון מביניהם צילם את לאורידסן לקמפיין של הרמס בשנת 2004.
הוא דורג במקום הראשון ברשימת "50 הדוגמנים המובילים ביותר בעולם" במשך שנתיים. לאורידסן היה הדוגמן הצעיר ביותר שהופיע ברשימה. הוא גם מדורג במקום השני ברשימת הדוגמנים המצליחים בעולם, שפורסמה על ידי פורבס. נכון ליולי 2014 מדורג ברשימות Top Icons Men ו-The Money Guys שמפורסמות על ידי Models.com.
המאפיין המבדיל שלו הוא צלקת שיש לו על לחיו השמאלית.
הסופר קאפ האסיאתי
גביע הסופר קאפ האסיאתי היה תחרות בה נפגשו אלופות שני הטורנירים החשובים של אסיה, אליפות אסיה לקבוצות וגביע אסיה למחזיקות גביע.
התחרות נוסדה ב-1995, והיא בוטלה בשנת 2002 אחרי שה-AFC מיזג את שני הטורנירים הראשיים יחד בליגת האלופות האסיאתית. בתחרות האחרונה זכתה קבוצת סוואן סמסונג בלווינגס מקוריאה הדרומית.
רוברט קליין (היסטוריון של האמנות)
רוברט קליין (באנגלית: Robert Klein; ) היה פילוסוף והיסטוריון של האמנות צרפתי, יהודי יליד חבל באנאט שהיגר מרומניה. הצטיין במחקריו המוקדשים לאמנות הרנסאנס ולכתבי אמני תקופה זו.
שנותיו המוקדמות
רוברט קליין נולד בשנת 1918 בעיר טימישארה, בירת חבל באנאט, אז בממלכת הונגריה, בשנתה האחרונה של האימפריה האוסטרו-הונגרית הוריו היו יהודים דוברי גרמנית והונגרית. בשנים 1936–1937 הוא למד רפואה באוניברסיטת קלוז', לימודים אותם הפסיק כדי להירשם בשנת 1937 ללימודי פילוסופיה באוניברסיטה הגרמנית בפראג. בעקבות האירועים הקשורים להסכם מינכן והתגברות השפעת האידאולוגיה הנאצית בקרב הגרמנים בצ'כיה נאלץ קליין להפסיק את לימודיו ולשוב לרומניה. בשנים 1938–1939 למד בפקולטה למדעים של אוניברסיטת בוקרשט. גם שם הונהגו במהרה חוקי כזע נגד היהודים. הוא גויס לצבא הרומני אבל אחרי כניסת רומניה למלחמת העולם השנייה לצדה של גרמניה הנאצית, נשלח כמו שאר הגברים היהודים למחנות עבודה. אחרי שינוי המצב עקב הפיכת 23 באוגוסט 1944 התגייס קליין כחייל מתנדב בצבא הרומניה שעבר לצד בעלות הברית ונלחם בשטחי טרנסילבניה, הונגריה וצ'כוסלובקיה נגד גרמניה הנאצית ונגד בעלת בריתה, הונגריה. בתום המלחמה חזר קליין ללמוד באוניברסיטת בוקרשט וסיים בה בשנת 1947 עם תואר בפילוסופיה המודרנית.
בצרפת
בהמשך נסע קליין לצרפת עם מלגה מטעם הממשלה הצרפתית. בינתיים ברומניה עלתה לשלטון המפלגה הקומוניסטית. קליין ביקש מקלט מדיני בצרפת, ובעקבות זאת הופסקה לו המלגה. הוא נשאר בבירת צרפת כחסר אזרחות עד סוף חייו. חי תקופה בתנאים דלות, כשהתפרנס משטיפת כלים במסעדה, ממתן שיעורים פרטיים. ומאוחר יותר מכתיבת מאמרי רוויו ואחרים בכתבי עת לאמנות. בשנת 1953 השיג בסורבון דיפלומת לימודים גבוהים באסתטיקה עם העבודה "ארס וטכנה במסורת מאפלטון ועד לג'ורדנו ברונו", בהדרכתו של אטיין סוריו, ובשנת 1959 קיבל דיפלומת המלחקה ד של הבית הגבוה היישומי ללימודים גבוהים בפריז (אקול פראטיק דה אוטז אטוד École Pratique des Hautes Études) עבור העיון הבקורתי בספר, "l'Idea del Tempio della pittura” ("רעיון הזמן בציור") מאת ג'ובני פאולו לומאצו (1590, מילאנו). בשנים 1954–1958 עבד קליין כמזכירו של אוגוסטן רנודה, היסטוריון וחוקר ההומניזם ב"אקול פראטיק דה אוטז אטוד" ובשנים 1958–1962 היה עוזרו של המומחה בשפה הספרדית מרסל באטאיון בקולז' דה פראנס. כמו כן הרבה לשתף פעולה עם אנדרה שאסטל שהיה תלמידו של רנודה. בשנת 1954 יחד עם שאסטל ארגן קליין עבור ממשלת בלגיה את התערוכה "אירופה ההומניסטית" (הקטלוג פורסם בשנת 1963).
קליין השתתף בעריכת כתב העת "Bibliothèque d'Humanisme et Renaissance” (ספרייה להומניזם ולרנסאנס, הידוע בקיצור כ"הומניזם ורנסאנס") וכתב בו מאמרי רוויו. שיתף פעולה גם עם אנריקו קסטלי דה גאטינרה די צוביינה ועם כתב העת באיטלקית "ארכיבו די פילוזופיה" שבו פרסם גם כן מספר מאמרים. בשנים 1962–1965 עבר כנספח מחקר במרכז הלאומי למחקר מדעי בפריז ובשנת 1966 לימד תולדות האמנות באוניברסיטת מונטריאול. בקיץ 1966 נשלח עם מלגת מחקר לווילה אי טאטי בפירנצה, המרכז הרווארד לחקר הרנסטנס האיטלקי. באפריל 1967, זמן מה אחרי שבארצות הברית, חברה שלו, שהייתה אלמנה ואם לילד מרומניה, קליין עצמו שם קץ לחייו על גבעה בסטיניאנו על יד פירנצה, כשהוא בן 49. הוא השאיר הרבה ממחקריו בכתבי יד או לא גמורים.
כתבי ידו
אנדרה שאסטל ואנרי זרנר מצאו בפירנצה את כתבי ידו של קליין. שאסטל פרסם חלקם אחרי מותו של החוקר, בשנת 1970, בהוצאה לאור גלימאר בקובץ שנקרא " „La Forme et l'Intelligible”. (הצורה והמובן). בשנת 2013 זרנר תרם את כתבי היד של קליין שהיו ברשותו למכון הלאומי לתולדות האמנות בפריז. הם התחילו להתפרסם בטיפוחו של ז'רמי קרינג מהמרכז "אנדרה שאסטל" בסורבון. קרינג פרסם, בין היתר, גם את התזה של קליין "האסתטיקה של הטכנה". במחקר זה הציע קליין דגם חדש בחשיבה על אמנות הרנסאנס, שלא הסתמך יותר על החשיבה הנאופלטונית שביכרה את הצורה ואת גילומה בחומר, אלא על ה"טכנה" - מונח של אריסטו, שהתייחס לתהליך העבודה, היצירה האמנותית. על ידי כך השלים קליין את השקפתו של ארווין פנופסקי שבמסתו "האידיאה" משנת 1924. קליין נחשב לעוזרו המחונן ביותר של אנדרה שאסטל. קליין היה בקיא בפילוסופיה ובתחומים רבים והעריץ את פנופסקי ואת הגישה הרב-תחומית לתולדות האמנות במסורת של יעקב בורקהרדט.
כתביו
(הדמיון כלבוש הנשמה אצל מרסיליו פיצ'ינו וג'ורדנו ברונו) (תאוריית הביטוי הפיגורטיבי ספרי הלימוד האיטלקיים על ה"אימפרזה") (יאקוב בורקהרד - הציוויליציה של הרנסאנס באיטליה) (לאונרדו דה וינצ'י - מסה על אודות הציור) (אירופה של הרנסאנס: עידן ההומניזם) (מהדורה בקורתית של גוטהולד אפרים לסינג - לאוקון, ואחר כל מכתבים בנוגע לעת העתיקה ולאיך האנשים הקדומים ייצגו את המוות) ( "פומפוניוס גאוריקוס - על הפיסול) בעריכת אנדרה שאסטל - * La Forme et l'Intelligible : écrits sur la Renaissance et l'art moderne, Paris : Gallimard, 1970. מהדורה : Form and Meaning: Essays on the Renaissance and Modern Art, H. Zerner (בעריכת אנרי זרנר), Princeton : Princeton University Press, 1980. מהדורה גרמנית: Gestalt und Gedanke: Zur Kunst und Theorie der Renaissance, Berlin : Wagenbach, 1996 (הצורה והמובן:כתבים על הרנסאנס ועל האמנות המודרנית) מהדורה בקורתית: ג'ובני פאולו לומאצו - רעיון הזמן בציור. מהדורה שלאחר המוות - בטיפוחו של ז'רמי קרינג, פח דבר מאת אנרי זרנר (אסתטיקה של הטכנה:האמנות לפי אריסטו ותאוריות האמנות החזותיות במאה ה-16)
פעם בחיים (סרט)
פעם בחיים (בשוודית: Livet är en schlager; תרגום חופשי: החיים הם שלאגר) הוא סרט שוודי משנת 2000, אשר הופק בשיתוף תאגיד השידור השוודי ותחנת הטלוויזיה TV 2.
עלילה
מונה היא מעריצה של האירוויזיון, היא אמא לארבע בנות שכל אחת מהן נקראת בשם של כוכבת אירוויזיון: קיקי (על שם קיקי דניאלסון), אנה בוק, לנה (על שם לנה פיליפסון) וקרולה.
בעלה, בוסה, הוא מובטל והיא עובדת כמטפלת לדייוויד, אדם בעל שיתוק מוחין אך בעל כישרון במוזיקה.
יום אחד היא מחליטה לשלוח הקלטה שלה לשיר שכתב דייוויד למלודיפסטיבלן, תחרות קדם האירוויזיון השוודית. למרבה הפתעתה השיר מתקבל לתחרות, בן רגע היא מתפרסמת וזוכה לחשיפה תקשורתית, אך ניצבת בפני דילמה - האם לחשוף את האמת שהיא אינה הכותבת הבלעדית של השיר.
ג'ושוע קושנר
ג'ושוע קושנר (באנגלית: Joshua Kushner; נולד ב-12 ביוני 1985) הוא משקיע ואיש עסקים יהודי-אמריקאי. הוא המייסד של קרן ההשקעות "Thrive Capital" ומייסד שותף של חברת ביטוחי הבריאות "Oscar Health".
הוא בנו של איש הנדל"ן, צ'ארלס קושנר ואחיו של ג'ארד קושנר, חתנו ויועצו הבכיר של נשיא ארצות הברית לשעבר, דונלד טראמפ.
קורות חיים
קושנר הוא בנו של איש העסקים צ'ארלס קושנר ונכד לניצולי השואה, שהיגרו לארצות הברית מנבהרדק שבבלארוס בשנת 1949. הוא גדל בליווינגסטון שבניו ג'רזי, התחנך במשפחה יהודית-אורתודוקסית-מודרנית. הוא סיים את לימודיו בהרווארד ב-2008 וב-2011 סיים לימודים בבית ספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
בשנה שלאחר סיום לימודיו האקדמיים, הקים קושנר חברת הסטארט אפ "Unithrive" יחד עם חברו לספסל הלימודים. החברה נועדה להקל על תשלומים של סטודנטים בזמן הלימודים בקולג', וזאת באמצעות התאמת מלווים בוגרים לסטודנטים, לאחר סיום הלימודים באוניברסיטת הרווארד הוא עבד בקבוצת ההון הפרטי, גולדמן זקס.
ב-2014 הקים קושנר עם אחיו הבוגר ג'ארד את חברת קאדר (Cadre), פלטפורמה מקוונת להשקעה בנדל"ן. איל ההון היהודי-אמריקאי, ג'ורג' סורוס השקיע בה כ-250 מיליון דולר.
חיים אישיים
ב-2012 החל קושנר לצאת עם הדוגמנית קרלי קלוס, ביולי 2018 הם התארסו וזאת חודש לאחר שקלוס השלימה את תהליך הגיור שלה ובאוקטובר 2018 הם התחתנו.
השניים מתגוררים באחוזה בפלורידה, עליה שילמו הזוג מעל 30 מיליון דולר. האחוזה נמצאת בסמוך לביתם של אחיו של ג'ושוע, ג'ארד קושנר ושל אשתו, איוונקה טראמפ (בתו של דונלד טראמפ) שהתגיירה אף היא.
לאור היותו אחיו של חתנו ויועצו הבכיר של נשיא ארצות הברית לשעבר, ג'ארד קושנר, הצהיר לא פעם ג'ושוע באמצעות דוברו כי "הוא אוהב את אחיו ולא רוצה לומר דבר שעשוי להביך אותו", אך במקביל אמר הדובר: "ג'ושוע הוא מצביע דמוקרטי לכל החיים", ואף טען כי לא הצביע לדונלד טראמפ בבחירות 2016, אלא ליריבתו של טראמפ והמועמדת הדמוקרטית, הילרי קלינטון, זאת בנוסף לעובדה שההורים של השניים תרמו למפלגה הדמוקרטית עד הבחירות לנשיאות שנערכו ב-2016.
Awake
Awake, שיצא לאור ב־4 באוקטובר 1994 בידי EastWest Records, הוא האלבום השלישי של להקת הפרוג מטאל Dream Theater.
תחילה חשבו בלהקה להכניס לאלבום את כל החומר שלא נכנס לאלבום הקודם בשל מחסור בסולן, אך לבסוף כשנכנסו לאולפן ויצרו כ־75 דקות של חומר חדש, החליטו לזנוח כיוון זה. החומר, שהיה הרבה יותר כבד ואפל (האלבום היה כבד יותר גם בגלל שגיטריסט הלהקה השתמש בגיטרת שבעה מיתרים לראשונה) מן האלבום הקודם Images and Words כלל רק קטע אחד שנוגן קודם – הפתיחה של The Mirror הנקראת Puppies on Acid.
תהילים מ'
תהילים מ' הוא המזמור הארבעים בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-39) ועוסק בשיר הלל ותפילה לעזרה.
תוכנו של המזמור
מזמור מ' מורכב משמונה עשרה פסוקים, ומחולק לשני חלקים עיקריים:
א'-י"א
המשורר שניצל ממצוקה מ"בּוֹר שָׁאוֹן" (רועש)(ג) מלא בטִּיט טובעני שר "שִׁיר חָדָשׁ"(ד) של תהילה לאלוהיו. בשיר משתף המשורר בסיפור הצלתו ומחזק את הרבים בתודעה ש"אַשְׁרֵי הַגֶּבֶר אֲשֶׁר שָׂם ה' מִבְטַחוֹ"(ה). אבל בניגוד לתפילה, הוא לא מקריב קורבנות כי הוא יודע ש"זֶבַח וּמִנְחָה לֹא חָפַצְתָּ"... עוֹלָה וַחֲטָאָה, לֹא שָׁאָלְתָּ". רק לעשות את רצון האל הכתוב "בִּמְגִלַּת סֵפֶר" ומפנים אותו אל תוכו ממש "וְתוֹרָתְךָ בְּתוֹךְ מֵעָי".
י"ב-י"ח
שוב קורא המשורר לאלוהיו לעזרה:"ה' לְעֶזְרָתִי חוּשָׁה". ועם ההצלה יוכו גם אויביו שמחכים לראות את נפילתו, וקול שמחה יישמע. קולם של המאמינים:"יָשִׂישׂוּ וְיִשְׂמְחוּ בְּךָ כָּל מְבַקְשֶׁיךָ יֹאמְרוּ תָמִיד יִגְדַּל ה' אֹהֲבֵי תְּשׁוּעָתֶךָ"(י"ז).
ולדימיר אורלובסקי
ולדימיר אורלובסקי (ברוסית: Владимир Орловский; 1 בפברואר 1842 – 19 בפברואר 1914) היה צייר ריאליסטי רוסי ממוצא אוקראיני, ואקדמאי של האקדמיה לאמנויות סנקט פטרבורג. אורלובסקי צייר עבור אצולת מוסקבה וסנקט פטרבורג, ויצירותו אף נקנתה על ידי קיסר רוסיה, אלכסנדר השלישי. אורלובסקי נחשב לאחד ממייסדי ציור הנוף הריאליסטי האוקראיני.
ביוגרפיה
אורלובסקי נולד בקייב בשנת 1842 למשפחת אצילים בעלת אדמות ממוצא אוקראיני. בכישרונו של האמן הצעיר האמין המורה שלו לאמנות בגימנסיה בקייב, שעזר קודם לכן לטאראס שבצ'נקו. גם מנהל הגימנסיה זיהה את כישרונו של אורלובסקי והמליץ עליו במכתב שנכתב לשבצ'נקו. וכך קרה שהחינוך לאמנות של הצייר החל במכתב המלצה מאת טאראס שבצ'נקו באקדמיה לאמנויות יפות בסנקט פטרבורג ב-1861. במהלך לימודיו של אורלובסקי באקדמיה הקיסרית לאמנויות המורה שלו היה אחד מציירי הנוף הרוסים המפורסמים ביותר של המאה ה-19 אלכסיי בוגוליובוב. על הצלחותיו המהירות קיבל אורלובסקי בסנט פטרבורג מדליית כסף גדולה באקדמיה בשנת 1863. מאוחר יותר צייר בהיותו במוסקבה, סנט פטרסבורג, קייב, צפון הקווקז, קרים ופינלנד.
עם סיום לימודיו ב-1868 זכה אורלובסקי להכרה של עמיתיו בחוגים האקדמיים ובציבור הרחב, וזכה בתואר אמן התואר הראשון. אורלובסקי קיבל מדליית זהב על ציוריו של נופי חצי האי קרים, שאפשרה לו לנסוע לאירופה בקצבה ממשלתית. כך, מ-1869 עד 1872, עבד אורלובסקי בפריז, צרפת, וכן בשווייץ, גרמניה ואיטליה.
בתוך שנתיים, ב-1874, הועלה אורלובסקי למעמד של אקדמאי, וב-1878 על ציורו "הקציר" התמנה לפרופסור. הוא נהנה מפופולריות בדומה לאיוואן אייווזובסקי, והושפע מיצירתו של ארכיפ קוינדג'י.
בשנת 1897 חלה האמן בטיפוס, ובעקבות עצת רופאיו עבר מסנט פטרבורג עם הלחות לקייב. כדי לשמור על בריאותו בילה ולדימיר אורלובסקי את שארית חייו בג'נובה, איטליה.
עשב לימון
עשב לימון (שם מדעי: Cymbopogon; נקרא גם לימונית ריחנית או למון גראס) הוא צמח עשבוני רב שנתי ממשפחת הדגניים. עשב הלימון צומח במקור באזורים טרופיים בדרום-מזרח אסיה ובאפריקה.
מאפיינים
עשב הלימון נפוץ במטבחים דרום- מזרח אסייתים, למשל המטבח התאילנדי, המטבח האינדונזי, המטבח הסרי לנקי, המטבח הווייטנאמי ועוד, כמו גם במטבח הקריבי. בגבעול הבשרני משתמשים לבישול תבשילים ובמחיות קארי, והעלים משמשים לחליטות. מכיוון שהגבעול סיבי, נהוג לקצוץ אותו דק או לכתושו בעלי ומכתש.
הלימונית נחשבת תרופת סבתא עם מספר שימושים: תה מעלי עשב הלימון מקובל כמשמש להרגעת מערכת העיכול, להרגעת כאבים ונגד נדודי שינה. שמנים אתריים המופקים מהציטראל, החומר שנותן לעשב הלימון את טעמו הלימוני, משמשים בעיסוי. יש המאמינים כי הוא תורם לחיזוק שרירים והרגעת כאבי עצבים. מאחד ממיני עשב הלימון (Cymopogon nardus) מפיקים את שמן הציטרונלה הנחשב למחטא ומשמש ליצור חומר דוחה יתושים. שמנים אלה משמשים גם בתעשיית הסבונים והבשמים.
מחקר מדעי שבוצע באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2005 מצא כי לציטראל אפקט של "מוות תאי מתוכנן" הפועל גם על תאים סרטניים, בינתיים במבחנה בלבד.
בורמזית
האלפבית הבורמזי מורכב מ-33 עיצורים ו-12 תנועות, ונכתב משמאל לימין. על אף שבאופן מסורתי לא נהוג לכתוב את השפה עם רווחים בין המילים, כיום מרבית דוברי השפה נוהגים להוסיף רווח בסוף כל משפט על מנת להקל על קריאת הטקסט.
Flying on My Own
Flying on My Own (בעברית: עפה לבד) הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקנדית סלין דיון, מתוך אלבומה ה-11 בשפה האנגלית, Courage. השיר יצא לאור ב-9 ביוני 2019, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס. גרסת האלבום יצאה לאור ב-28 ביוני 2019.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השירים שבקוויבק.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי יורגן אלופסון, ליז רודריגס ואנטון "היבריד" מורטנסון והופק על ידי אלופסון, היבריד ואגלי בייביז. ב-19 בדצמבר 2017, פרסמה דיון תמונה עם המפיק המוזיקלי יורגן אלופסון בה השניים נכחו בפאלמס קזינו, תוך שהוסיפה את הכיתוב "כיף גדול, מכינים מוזיקה יפה".
"Flying on My Own" זכה לביקורות חיוביות. מייק ווס מ-Idolator תיאר את השיר כשיר פופ מעולה. הוא הוסיף ואמר כי צאתו של האלבום Courage קרובה מתמיד.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הוא מעין הופעה, אשר קיימה סלין דיון במהלך סיבוב ההופעות שלה, אשר התקיים בלאס וגאס. ההופעה עלתה לערוץ היוטיוב של דיון ב-9 ביוני 2019, בסמוך לצאתו של השיר כסינגל שיווקי. ההופעה זכתה להצלחה כאשר מונה הצפיות שלה עומד על כ-2.5 מיליון צפיות.
האודיו הרשמי של השיר עלה ליוטיוב כמה ימים לאחר מכן, והצליח לצבור כמעט שני מיליון צפיות גם כן.
שלום צבי דוידוביץ
ביוגרפיה
דוידוביץ נולד באביב 1887 בכפר שימלי שבפלך קובנה, בצפון-מערב רוסיה (ליטא; הכפר נמחה במלחמת העולם הראשונה), בנם של טייבה (טובי) לבית שוורצמן ויעקב אברהם דוידוביץ. למד שם בישיבות, ובראשית המאה ה-20 היגר לארצות הברית עם הוריו והתאזרח בה. תחילה התיישב בפילדלפיה, ולאחר מכן עבר לניו יורק, שם למד באוניברסיטת קולומביה. בשנת 1910 קיבל ממנה תואר בוגר במדעים (B.S.) בלימודי סוציולוגיה וכלכלה, ובשנת 1913 קיבל בה תואר מוסמך (M.A.) ונסמך לרבנות בבית המדרש לרבנים באמריקה (JTS), בית המדרש לרבנים של הזרם הקונסרבטיבי בארצות הברית. לאחר סיום לימודיו הורה עברית והיסטוריה בסמינר למורים בניו יורק (1914–1916), ולאחר מכן כיהן כרבה של קהילת "בני ישורון" (Congregation B'nai Jeshurun) בפילדלפיה שבפנסילבניה (1916–1917). ב-1918, בעת מלחמת העולם הראשונה, התגייס לצבא האמריקאי ושירת עד 1919 כרב צבאי (military chaplain, ) בחיל המשלוח האמריקאי (AEF) בצרפת, בדרגת לוטננט ראשון (First lieutenant, מקביל לסגן בצה"ל).
ב-1919 נישא לאידה (חיה) לבית בלום, בתו של התעשיין והממציא, איש הציבור היהודי והציוני והנדבן שמואל בלום, מייסד מפעלים לשיניים תותבות בפילדלפיה. לזוג נולדו בן ושתי בנות.
מ-1923 ועד 1929 כיהן כרב קהילת "בית קהילה" (Beth Kehillah) באטלנטיק סיטי שבניו ג'רזי. בתוך כך קיבל בשנת 1927 (אדר תרפ"ז) תואר דוקטור מדרוֹפּסי קולג' (Dropsie College; בגלגולו הנוכחי: המרכז למחקרי יהדות מתקדמים באוניברסיטת פנסילבניה. עבודת הדוקטור שלו הייתה ההדרת "פרקים בהצלחה" המיוחסים לרמב"ם והוצאתם במהדורה מדעית ראשונה. (בשנת תרצ"ט התפרסם החיבור בהוצאת מקיצי נרדמים בירושלים במהדורה מוערת ערוכה על ידי דוד צבי בנעט.)
בקיץ 1934 נסע לשנת שבתון בארץ ישראל, החליט להשתקע בה עם משפחתו והתיישב בתל אביב. בארץ כיהן כיו"ר חברת American Porcelain Tooth Co. וכמנכ"ל המפעל לשיניים תותבות "בלום" של חותנו. מ-1943 (בימי מלחמת העולם השנייה) כיהן כנציג ועד הסיוע היהודי (Jewish Welfare Board; ) בארץ ישראל.
ביוני 1946 נסע לנאום במושב הפתיחה של הוועידה השנתית ה-46 של כנסת הרבנים בבית המדרש לרבנים באמריקה, שהוקדש לראשונה לדיון בציונות, ויחד עם הרב ד"ר ישראל גולדשטיין, שהוזמן אף הוא לנאום, הדגיש את חשיבותה של הציונות ליהדות ארצות הברית.
ב-1948 היה דוידוביץ מעורב בכתיבת הגרסה הראשונה של מגילת העצמאות. מנסח המגילה, עורך הדין הצעיר מרדכי בעהם, שהתקשה במשימה כבדת משקל זו, נועץ בדוידוביץ, ויחדיו הם כתבו את הטיוטה הראשונית, שהייתה בעלת אוריינטציה דתית מובהקת והושפעה מהכרזת העצמאות של ארצות הברית.
ב-15 בספטמבר 1946 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד (Doctor of Hebrew Letters) מבית המדרש לרבנים באמריקה. ב-18 במאי 1950 הוענקו לו על ידי שגריר ארצות הברית בישראל ג'יימס מקדונלד שני עיטורים צבאיים: לב הארגמן ומדליית הניצחון במלחמת העולם הראשונה.
בראשית שנות ה-40 החלו להופיע בהוצאת ספרי תרשיש שורת תרגומיו למחזות ויליאם שייקספיר. דוידוביץ נחשב למתרגם הראשון של מחזות שייקספיר לעברית, והוא היה הזוכה הראשון בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת מהספרות היפה (1943), על תרגום המחזה "המלט". בנוסף תרגם חלקים מ"ביאוולף" ומ"סיפורי קנטרברי" מאת ג'פרי צ'וסר. בשנת 1949 הועלה המחזה "חלום ליל קיץ" בתרגמו של דוידוביץ בתיאטרון "הבימה", בבימויו של יוליוס גלנר.
דוידוביץ היה אב לשלושה: דוד (לימים דוד אלרואי), שושנה (סוזן) (לימים שושנה גילן) וחוה (איב) תמר (לימים חוה מסנג). נכדו (בן בתו חוה תמר מסנג) הוא הזמר דני מסנג, שהקדיש לו שיר בשם "דוידוביץ", המופיע באלבומו הראשון משנת 1975.
Baddi Mennak
Baddi Mennak (בערבית: بدي منك, ובעברית: אני רוצה ממך) הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הלבנונית מליסה. האלבום יצא לאור בשנת 2006, על ידי חברת התקליטים עלם אל פן. מתוך האלבום יצא הלהיט "Kam Sana" (בערבית: "كام سنة"), שזכה להצלחה במדינות שונות ברחבי העולם.
רקע והפקה
האלבום יצא לאור על ידי חברת התקליטים הידועה עלם אל פן, בה מוחתמות זמרת הפופ הערבי המרוקאית-מצרייה, סמירה סעיד והדוגמנית, שחקנית והזמרת הלבנונית הייפא והבי. בעקבות כך, זכתה מליסה לתשומת לב רבה מצד המאזינים ומצד מבקרי המוזיקה, תוך שהיו ציפיות לצאתו של האלבום.
על מנת לקדם את אחד משירי האלבום "Kam Sana" (בערבית: "كام سنة"), צולם עבורו וידאו קליפ מלא שהועלה ליוטיוב בשנת 2012.
אמגרנד GE
אמגרנד GE (באנגלית: Emgrand GE) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי, אשר יוצרה בין השנים 2014–2018.
קניון מרטין הבן
קריירת תיכונים
קניון מרטין הבן למד בבית הספר התיכון אוקס כריסטיאן אך לא שיחק כדורסל באותה שנה. בתחילת שנת הלימודים, קניון מרטין ג'וניור הוצא מאוקס כריסטיאן כדי לקבל חינוך ביתי. לאחר שנת הלימודים הראשונה שלו, הוא נרשם למכינה של מכללת צ'מינאד, שם החל לשחק כדורסל כסטודנט ב'. וגויס מבית הספר סיירה קניון בצ'טסוורת', קליפורניה, מרטין שיחק לצד סקוטי פיפן ג'וניור וקאסיוס סטנלי. מרטין העמיד ממוצעים של 16.7 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק באלופת קליפורניה הפתוחה. מרטין התחייב במקור לשחק בתיכון ונדרבילט לפני שהפך את החלטתו ובחר ללמוד שנה לתואר שני באקדמיית IMG. באקדמיית IMG הוא העמיד ממוצעים של 20 נקודות ושמונה ריבאונדים למשחק.בתצוגת ההכנה הלאומית מרטין קלע 37 נקודות והראה יכולת משופרת. מרטין הכריז על דראפט ה-NBA 2020 ב-24 במרץ 2020.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר מרטין בבחירה ה-52 על ידי סקרמנטו קינגס, ומיד הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס. ב-33 המשחקים הראשונים בהם שותף קלע מרטין 6.6 נקודות בממוצע למשחק, אולם ב-12 המשחקים האחרונים של העונה זכה לדקות משחק מרובות יותר, והעמיד ממוצעים של 16.8 נקודות, 7.3 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
חיים אישיים
מרטין הוא בנם של קניון והתר מרטין,אביו נבחר ראשון בדראפט ה-NBA בשנת 2000 ושיחק בNBA במשך 15 שנים.
חיפזון
פעולה בחיפזון או בבהילות היא פעולה הנעשית במהירות גבוהה מדי, או שמתחילה ללא הכנה מספקת, בלי להקדיש את שיקול הדעת הנדרש לפעולה כזו. בדרך כלל נעשית הפעולה מבלי שתוכננה מראש להתבצע בדרך זו, אלא כתוצאה ממצוקת זמן שמבצע הפעולה נקלע אליה.
החיפזון עלול לגרום לתאונות ולטעויות, ועל כך רומז הביטוי "החיפזון מהשטן", שמקורו בפתגם בערבית: العَجَلَةُ مِنَ ٱلشَّيْطَانِ وَالتَّأَنِّي مِنَ ٱلرَّحْمٰنِ – "החיפזון מן השטן והמתינות מן הרחמן".
במקרא
על אף ההוראה השלילית של החפזון, בתורה הוא נכלל בהוראות שניתנו לבני ישראל לפני יציאת מצרים כחלק ממצוות אכילת קרבן פסח:.
כמו כן בספר דברים מוזכר החיפזון כמניע למצוות אכילת מצה:.
קרפדה גרגריזנס
קרפדה גרגריזנס (שם מדעי: Bufo gargarizans) היא מין של קרפדה ממשפחת הקרפדיים המצויה במזרח אסיה ברחבי סין, במזרחה של סיביר ובחצי האי הקוריאני. כמו כן היא מצויה באיי מיאקו ובאי אוקינאווה שביפן. בעבר קרפדה זו נחשבה לתת-מין של קרפדה מצויה.
אורך הקרפדה 56–102 מ"מ. גופה כדורי וצבעה אפור עם קווים חומים כהים ומעט אדומים והבטן צהובה. בדומה לקרפדה המצויה היא בעלת דו-צורתיות זוויגית והנקבות מעט יותר גדולות מהזכרים.
קרפדה זו רעילה מאוד ובעלת בלוטות על עורה המפרישות רעל מסוג בופוטוקסין. רעל זה משמש ברפואה הסינית לריפוי של כמה מחלות. הקרפדה מפרישה את הרעלים מגופה, כאשר פוגעים בעור שלה. חלק מהתושבים גם אוכלים קרפדות, לאחר שהוציאו מהם את הרעל וניקו את הקרפדה היטב.
הקרפדה חיה בטבע באזורי שדות, ערבות לחות, יערות פתוחים וביצות אך נמנעת מיערות צפופים. רק לעיתים נדירות תימצא מעל גובה 800 מטר. היא ניזונה מחרקים כמו חיפושיות ואף מנדלים קטנים, שהיא בולעת בלשונה הדביקה.
סינסינטי
היסטוריה
ב-1819 הפכה סינסינטי לעיר, אחרי ש-17 שנים קודם לכן, ב-1802, היא הוכרה ככפר. עד אמצע המאה ה-19 היא עברה פיתוח מואץ בשל המסחר (בעיקר בבעלי חיים כגון חזירים) אשר עבר דרכה, וב-1850 היו בעיר כבר 115,000 אזרחים. עד לתקופת מלחמת האזרחים, היוותה העיר גם נקודה חשובה ב"רכבת המחתרת", מסלול הברחת העבדים ממדינות הדרום אל מדינות הצפון החופשיות.
ב-1879 החל יצרן סבון מקומי, חברת פרוקטר אנד גמבל, לייצר את סבון "אייבורי", שיהפוך אחר כך לאחד ממוצרי הדגל של החברה (שהפכה לתאגיד ענק ברבות השנים) ולמוצר הוותיק ביותר שלה. בשנת 1893 סמואל האנאפורד סיים בניית בניין העירייה.
סינסינטי הפכה לחלוצה אמריקאית במספר תחומים: היא הייתה העיר הראשונה שהפעילה כוח מכבי אש מקצועי; והעיר הראשונה שבה הוקמה קבוצת כדור בסיס מקצוענית במשרה מלאה - ה"סינסינטי רד סטוקינגס", שהפכו אחר כך לסינסינטי רדס.
בשל השימוש בסחר הנהרות, העיר נפגעה פחות קשה מערים בגודל דומה מן השפל הגדול בכלכלת ארצות הברית. עם זאת, דליקה פגעה קשות בעיר ב-1937.
ב־3 בדצמבר 1979 אירע באצטדיון ריברפרונט קוליסאום שבסינסינטי אחד מהאסונות הכבדים ביותר בהיסטוריה של הרוק. אחד-עשר מעריצים נהרגו, ועשרות נוספים נפצעו, כאשר הם ניסו להידחף לתוך קונצרט של להקת המי. כאשר המעריצים שמעו את הלהקה מבצעת בדיקות קול, הם חשבו שהקונצרט התחיל וניסו להדחף דרך השערים, בעודם רומסים את העומדים בראש התור.
כלכלה
מרכזן של מספר מהחברות הגדולות בעולם ממוקם בסינסינטי ובסביבתה, בינן:
יהודים בסינסינטי
החל מ-1830 החלו להגיע לעיר מהגרים מגרמניה, אשר השתייכו ברובם לתנועה הרפורמית והקימו ב-1842 את קהילת "בני ישורון". המוסדות החשובים של התנועה הרפורמית בארצות הברית הוקמו בעיר: בית המדרש לרבנים של התנועה הרפורמית בעיר היווה אבן שואבת לרבים, ביניהם הרב והתאולוג אברהם יהושע השל, שהגיע אליו לאחר שברח מגרמניה הנאצית. השבועון "The American Israelite", אשר הוקם בעיר ב-1854, הוא הכתב העת היהודי הוותיק ביותר בארצות הברית.
הרב אליעזר סילבר שימש במשך כארבעים שנה כרבה של קהילת "כנסת ישראל" בסינסינטי.
כיום בעיר קיימת קהילה רפורמית גדולה, הכוללת 3 בתי כנסת, כאשר הגדול מביניהם הוא בית הכנסת וויס, המונה כ-300 משפחות. התנועה הרפורמית מנהלת אורח חיים קהילתי ובין בתי הכנסת ומשפחותיהם מתקיים שיתוף פעולה נרחב בין בתי הכנסת השונים.
בנוסף, קיימת בעיר קהילה קונסרבטיבית גדולה, הכוללת גם היא שלושה בתי כנסת, כאשר הגדול מביניהם הוא ק״ק עדת ישראל המונה כ-200 משפחות. גם הקהילה הקונסרבטיבית מתחזקת תנועת נוער ותיכון ערב ללימודי יהדות וישראל.
קיימת בעיר גם קהילה קטנה של יהודים אורתודוקסים, בהם גם קהילת חב"ד המונה כמה עשרות משפחות שבראשם עומד שליח חב"ד בעיר הרב שלום בר קלמנסון. באלול תשס"ו נוסדה על ידי ראש הישיבה הרב גרשון אבצן ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המונה היום מעל שישים תלמידים.נכון לאוקטובר 2005, מספר היהודים החברים בקהילה היהודית בסינסינטי עומד על כ 20,000.
כל המוסדות היהודיים בעיר משתפים פעולה וחברים בפדרציה היהודית של סינסינטי. הפדרציה היהודית של סינסינטי משמשת כארגון גג בעיר ומנטוות תקציבים ותרומות. כמו כן, הפדרציה דואגת ומתחזקת את הקשר הרציף בין ישראל והקהילה היהודית באמצעות פרויקטים שונים כגון, שליחים בוגרים, שליחי קמפוסים ושליחי שנת שירות של הסוכנות היהודית, מענק של עד 5,000 דולר לבני נוער בשביל טיול וביקור בישראל.
חברים מישראל
חברים מישראל הוא פרויקט הדגל של הפדרציה היהודית לשמירה על הקשר בין ישראל והקהילה המקומית. החברים הם זוג שליחי שנת שירות של הסוכנות היהודית השוהים בסינסינטי כשנה ומתנדבים במוסדות השונים בקהילה.
השינשינים מתארחים במשפחות מארחות מהקהילה, עובדים בכל המסגרות היהודיות: בית הספר היהודי ״רוקוורן״, בתי הכנסת השונים, JCC ב-3 תנועות הנוער המקומיות ועוד.
בנוסף, השינשינים עוברים בבתי הספר הציבוריים והלא יהודיים השונים בעיר ומחוצה לה, מסבירים על ישראל ויוצרים קשרים גם עם הקהילה הלא יהודית.
סמל ברזיל
סמל ברזיל נוצר ב-19 בנובמבר 1889, ארבעה ימים אחרי שברזיל הפכה לרפובליקה.
הסמל הברזילאי מציג מספר אלמנטים המייצגים את המדינה: שיחי קפה וטבק המקיפים את הסמל משני צדדיו הם שני היבולים העיקריים של ברזיל.
הכוכב הגדול שצבוע בצבעי ירוק-צהוב (צבעי הדגל הברזילאי) במרכז מייצג את המחוז הפדרלי של ברזיל. ואילו 26 הכוכבים הנוספים בטבעת שסביב העיגול הכחול המרכזי מייצגים את 26 המדינות של ברזיל.
פטארי
פטארי (באנגלית: Patari; באורדו: پٹاری) הוא שירות הזרמת מוזיקה פקיסטני, שהוקם בפברואר 2015 על ידי חאליד בג'ווה, פייסל שרג'אן, איקבל תסאל בהאטי והומאיון הארון. האתר מספק מוזיקה פקיסטנית, וידוע כשירות הזרמת המוזיקה הגדול ביותר בפקיסטן.
סמל ברזיל
בתוך העיגול הכחול במרכז הסמל ניתן לראות 5 כוכבים המייצגים את "הצלב הדרומי", אשר מופיע בדגלי מדינות רבות בחצי הדרומי של כדור הארץ מכיוון שהוא נראה רק בשמי חצי הכדור הדרומי.
פטארי
היסטוריה
לדברי קצין הקריאייטיב הראשי של פטארי, התוכנית הראשונית הייתה ליצור פורטל מקוון לסדרות טלוויזיה פקיסטניות. עם זאת, כשהתוכנית לא הצליחה, מנהל האסטרטגיה הראשי של ג'אנג מדיה גרופ, פייסל שרג'אן, עודד את מייסדי פטארי להתמקד במוזיקה במקום זאת.
סמל ברזיל
העיטור הכחול מכיל את השם הרשמי של ברזיל (República Federativa do Brasil - הרפובליקה המאוחדת של ברזיל), בשורה הראשונה. בשורה השנייה כתוב תאריך הקמת הרפובליקה 15 בנובמבר 1889.
פטארי
היסטוריה
פטארי הושקה באופן רשמי בפברואר 2015 בגרסת בטא עם אוסף של 20,000 שירים ו-600 אמנים. בתחילה, פאטרי הייתה נגישה רק באמצעות הזמנה לאתר, ומאוחר יותר על ידי הרשמה לאתר. פטארי נפתחה לגלישה ציבורית ב-4 בספטמבר 2015.
אפליקציות ייעודיות למכשירי IOS ואנדרואיד הושקו באוגוסט 2015. ידוע כי מתוכננת השקת אפליקציה למכשירי Windows Mobile.
ב-30 בדצמבר 2016, דווח כי פטארי קיבלה סכום כולל של 200,000 דולר אמריקאי במימון ראשוני מחברת ההשקעות Sarmayacar.
פטארי היה מפרסם את מצעד המוזיקה Patari Haftanama, שדירג את 20 הסינגלים המובילים בפקיסטן. המצעד התעדכן מדי יום חמישי.
סוגיות משפטיות
ביוני 2015, EMI פקיסטן ביקשה מפטארי להסיר את כל התוכן שלה מהאתר מאחר שהיא מחזיקה ברישיונות של למעלה מ-60,000 אמנים פקיסטנים שחתומים תחתיה, כאשר באותה תקופה שלטה בכמעט 70% מסך המוזיקה המקוונת של פקיסטן. זיסאן צ'אודרי, מנכ"ל EMI פקיסטן אמר כי: "אני לא נגד פטארי. אני נגד כל פורטל או פלטפורמה שמספקים מוזיקה לא חוקית". פטארי ו-EMI פתרו מאז את המחלוקות ביניהם וחתמו על הסכם שמציב את EMI בפלטפורמת פטארי.
סעד א-דין אל-עות'מאני
סעד א-דין אל עות'מאני (בערבית: سعد الدين العثماني; נולד ב-16 בינואר 1956) הוא פוליטיקאי מרוקאי שכיהן בין השנים 2017–2021 כראש ממשלת מרוקו. בעבר כיהן כשר חוץ בין השנים 2012–2013.
ביוגרפיה
הוא נולד בשנת 1956 באינזגנה, הסמוכה לאגאדיר, באזור סוס שבמרוקו. קיבל תואר דוקטור ברפואה מאוניברסיטת חסן השני בקזבלנקה בשנת 1986 ובפסיכיאטריה בשנת 1994.
כתב ספרים רבים בנושאי פסיכולוגיה ומשפט איסלאמי, ועבד כעורך הראשי של הוצאות לאור וכתבי עת רבים. בשנת 2004, לאחר פרישתו מהפוליטיקה של עבד אל כרים אלח'טיב, הפך אל עות'מאני לראש מפלגת הצדק והפיתוח (PJD). הוא מכהן גם כחבר פרלמנט מטעם העיר אינזגנה.
אל עות'מאני היה שר החוץ מ-3 בינואר 2012 עד 10 באוקטובר 2013 בממשלתו של עבד אל-אילה בן כיראן. ב-2013 הוא הוחלף על ידי סאלח א-דין מזואר. בהמשך הוא עמד בראש סיעת הצדק והפיתוח (PJD).
סוסון-ים ים-תיכוני
סוּסוֹן-יָם יָם-תִּיכוֹנִי (שם מדעי: Hippocampus hippocampus) הוא מין של סוסון-ים ממשפחת האבובוניים. הוא אנדמי לים התיכון ולחלקים בצפון האוקיינוס האטלנטי, בעיקר באזורים שקרובים לאיטליה והאיים הקנריים. הם חיים בשדות עשב ים ומים בוציים לא עמוקים מדי, ומעדיפים לחיות בלגונות שקטות עם מעט זרמי מים.
ככל סוסוני הים, הזכר הוא זה שסוחב את הביצים בכיס מיוחד לאחר שהנקבה הטילה אותן. הם ניזונים מסרטנים קטנים ופלנקטון שהם שולים מהמים שסביבם.
הם חיים גם בחופי ישראל בים התיכון, בעיקר בשדות עשב ים ובעתיקות שבאזור קיסריה.
מודוס ויוונדי
מודוס ויוונדי (בלטינית: Modus vivendi; "מודוס"- "דרך", "ויוונדי" - "לחיות") הוא ביטוי בלטינית המשמש לתיאור מצב פוליטי ודיפלומטי שבו שני הצדדים של עימות מסוים חולקים הסכמה ארעית ולא רשמית על הפסקה של עימות זה, מתוך נכונותם להגיע או לציית להסדרים מסוימים שיבטיחו את מסלולם התקין של חייהם. כאשר שני צדדים מגיעים למצב של "מודוס ויוונדי" ביחס למחלוקת מסוימת, פירוש הדבר שלמרות המחלוקת, אומצה דרך שתאפשר לשני הצדדים לחיות איתה.
במובן הדיפלומטי והבינלאומי של המושג, "מודוס ויוונדי" הוא כלי המשמש לביטוי טבעם של הסדרים בין מדינות בסיום מלחמה, הסדרים בעלי אופי זמני כללי וארעי, המיועדים להיות מוחלפים בהסכמים קבועים ומפורטים, לרוב בצורה של חוזה שלום או אמנה. שביתת נשק והסכמי כניעה נחשבים בדרך כלל למצבים של "מודוס ויוונדי".
במדינת ישראל היה קיים למעשה מצב של "מודוס ויוונדי" עם מדינות ערב, עם חתימת הסכמי שביתת הנשק לאחר מלחמת העצמאות. כיום, במובן מסוים, קיים מצב של "מודוס ויוונדי" עם מספר מדינות ערביות ובראשן סוריה.
ז'קלין טובוני
ז'קלין רוז דריסקול טובוני (באנגלית: Jacqueline Rose Driscoll Toboni ; נולדה ב-18 בפברואר 1992) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית המוכרת בעיקר מתפקידה בסדרת הטלוויזיה "גרים" של רשת NBC,
ראשית חייה
בשנת 2010 סיימה טובוני את לימודיה במכללת "סנט איגנטיוס" בהצטיינות, ובשנת 2014 סיימה באוניברסיטת מישיגן. בנוסף למדה טובוני במה ותיאטרון במספר מקומות, בהם פסטיבל תיאטרון ויליאמסטאון, סטודיו לתיאטרון התנועה בניו יורק והאקדמיה המלכותית לאמנות דרמטית בלונדון. טובוני היא הצעירה מבין חמישה אחים.
קריירה
בין השנים 2014–2017 שיחקה תפקיד משנה בעונות 6-3 של סדרת הטלוויזיה "גרים" בתור תרזה "טראבל" רובל - צעירה עבריינית הנחשפת להיותה גרים.
בשנת 2015 הופיעה בפרק אחד בסדרה "המפענחת: פשעים חמורים". בשנת 2016 החלה לשחק בתפקיד חוזר בסדרה "Easy" של חברת נטפליקס.
בשנת 2017 השתתפה בתוכנית הריאליטי "מטבחי הגיהנום".
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "ישנן בנות: הדור הבא", המהווה סיקוול ל"ישנן בנות" בתפקיד של שרה פינלי, שהגיעה מבית קתולי. באותה שנה שיחקה בסרטה הראשון, "העברון", דרמת מסתורין על ילדה קטנה שנעלמת.
השתתפה באירוע הצדקה ה-16 של קרן Stand Up to Cancer למען חולי סרטן.
חיים פיק
פרופסור חיים הרמן פיק (24 בינואר 1879, אוסטז'שוב, מחוז פוזנן, פולין - 8 ביולי 1952, נתניה) היה בוגר בית המדרש לרבנים בברלין, ואוניברסיטת פרידריך וילהלם, פרופסור למדעי המזרח, חוקר לשונות שמיות ואשורולוג, ספרן ראשי במחלקה השמית בספריית מדינת פרוסיה, ממנהיגי תנועת המזרחי בגרמניה ובארץ, ראש מחלקת העלייה של ההסתדרות הציונית, חבר הוועדה המדינית של הסוכנות היהודית המורחבת, ממקימי ופעיל באגודת "עזריאל" לעזרה לרבנים פליטי השואה.
ביוגרפיה
חיים הרמן פיק נולד באוסטז'שוב, מחוז פוזנן שבפולין (באותם ימים בפרוסיה, ונקראה שילדברג), בכ"ב בטבת ה'תרל"ט לאברהם יהודה ולמינה בת יהודה ליב טאורוגר.
קיבל חינוך יהודי מסורתי, ולמד על פי צביון בית המדרש הישן, כפי שהיה נהוג אז, באזור זה של גרמניה, בדרך של פשט ובקיאות. לאחר לימודי הגימנסיה, נסע להלברשטאדט, שם הושפע מן הרבנים אביעזרי זליג אוירבך, יוסף נובל אביו של הרב צבי נחמיה נובל, והרב שלמה כהן מזבורוב שהיה מגדולי רבני גליציה.
פילבוקס
פילבוקס (באנגלית: Pillbox, בעברית: מצדית) הוא הכינוי שניתן לעמדות שמירה מבוצרות מסוג בלוקהאוס עשויות בטון שהקימו הבריטים בארץ ישראל בתקופת המנדט, החל במאורעות תרצ"ו. מקור השם בצורתן הגלילית שהזכירה קופסת גלולות (Pill Box). בתחילת המאה ה-21 נבנו פילבוקסים חדשים בארץ ישראל - צה"ל הקים פילבוקסים במהלך האינתיפאדה השנייה להגנת תושבי מדינת ישראל כחלק מפעילות הביטחון השוטף.
חיים פיק
ביוגרפיה
בשנת 1923, קנו פרופסור חיים פיק והרב יהודה לייב פישמן מימון אדמות בין מוצא עילית לירושלים בסמוך לעינות תלם. במקום היה ישוב יהודי בשם בבית טלמא שהוקם ב 1906 וננטש ב 1911. שמונה משפחות יהודיות התיישבו במקום, שיפצו את בית החרושת והניחו אבן פינה לבית ספר חקלאי לבנות דתיות. ליישוב המתחדש ניתן השם עמק הארזים, ככל הנראה על שם הברושים הגדולים שצומחים בערוץ הנחל ודומים במראם לעצי ארז. בזמן מאורעות תרפ"ט (1929) היו תושבי היישוב תחת איום ונמלטו אל היישוב היהודי הקרוב, מוצא ומשננטשה מוצא, מחשש לחיי התושבים, פונו תושבי היישוב לירושלים.
פילבוקס
הפילבוקס במלחמות העולם
עמדות פילבוקס נזכרות בשנת 1887 כמחסה מעוגל וקטן למכונת ירייה וכדומה. בחזית המערבית של מלחמת העולם הראשונה הוקמו עמדות פילבוקס הן בצד הגרמני והן בצד הבריטי. במלחמת העולם השנייה נודעה לפילבוקס עדנה, ועמדות רבות הוקמו בקרבת חופי בריטניה כהכנות לפלישה הגרמנית הצפויה. ביצורי חבל הסודטים כללו עמדות פילבוקס, ששימשו את הנאצים להתגוננות מפני הצבא האדום. גם הביצורים היפניים בקרב איוו ג'ימה כללו עמדות פילבוקס.
הפילבוקס המנדטורי בארץ ישראל
בזמן המרד הערבי הגדול בארץ ישראל (1939-1936) הציב קצין המשטרה הבריטי צ'ארלס טגארט, שהיה מומחה לדיכוי מרידות ולמלחמה בטרור, עמדות פילבוקס בדרכים. עמדות הפילבוקס שהקימו הבריטים במחצית הראשונה של המאה ה-20 היו בגובה של כ-4 מטרים ובקוטר של כ-3.5 מטרים. הכניסה לפילבוקס והיציאה ממנו היו אפשריות אך ורק דרך דלת פלדה יחידה. השומרים שנכנסו לפילבוקס היו עולים בסולם או במדרגות מדלת הכניסה לעמדת השמירה שבקומה העליונה. דרך חרכי ירי וחלונות ניתן היה לחלוש באש ובתצפית על האזור שבו מוקמה העמדה.
בתחילת מלחמת העצמאות הקים גם ארגון "ההגנה" עמדות פילבוקס להגנה על יישובים עבריים (דוגמה לעמדה כזו נמצאת בעפולה).
חיים פיק
ביוגרפיה
על שמו רחוב פיק בשכונת קריית משה בירושלים.
הוא קבור בבית הקברות סהנדריה בירושלים.
פילבוקס
הפילבוקס המנדטורי בארץ ישראל
הפילבוקסים המנדטוריים הם אתרים היסטוריים חשובים, אך רובם מוזנחים ורק חלקם מהווים יעד תיירותי או מוזאוני.
הפילבוקס הצה"לי
במהלך האינתיפאדה השנייה הפילבוקס חזר לשימוש בארץ ישראל. את מקומו של הצבא הבריטי תפס צה"ל, ואת הפילבוקס המנדטורי החליף הפילבוקס הצה"לי שהוא גבוה יותר, צר יותר וממוגן יותר.
חיים פיק
משפחתו
בנו הוא ד"ר פנחס וולטר פיק שהיה נשוי לחנה פיק גוסלר. נכדיו הם:
פילבוקס
הפילבוקס הצה"לי
בימי האינתיפאדה השנייה הגדיל צה"ל את השימוש בסגנון הביצורים שכלל גם עמדות פילבוקס. בטרם בוצעה תוכנית ההתנתקות הגנו שני קווי פילבוקסים על גוש קטיף ויישובי עוטף עזה - האחד, בתוך רצועת עזה, הגן על ציר "חלקיק" שהפריד בין גוש קטיף לשטחי הרשות הפלסטינית; והשני, עוטף את הרצועה ומגן על יישובי עוטף עזה ועל העורף הישראלי (בשלביה האחרונים של תוכנית ההתנתקות פורק קו הפילבוקסים שהגן על גוש קטיף).
גם ביהודה ושומרון הוקמו עמדות פילבוקס בנקודות שאירעו בהם אירועים ביטחוניים מרובים, וגם לאורך גדר ההפרדה ניתן לראות פילבוקסים רבים. בגבול הצפון ניתן לראות פילבוקסים בודדים, שמהווים חלק ממערך מגננה של מוצב (כלומר, לא יוצרים רצף פילבוקסים).
חיים פיק
משפחתו
גיסו הוא השופט מרדכי לבנון (היה נשוי לאחותו שולמית).
מודוס (סדרת טלוויזיה)
מודוס (בשוודית: Modus) היא סדרת מתח פסיכולוגית שוודית, הסדרה מבוססת על הרומן "Frukta inte" מאת הסופרת הנורווגית אן הולט.
הסדרה עוקבת אחר אינגר יוהאנה ויק, פסיכולוגית המתמחה בפשע ומחקר קרימינולוגי שעבדה עם משטרת שוודיה וה-FBI.
עלילה
בעונה הראשונה בתה הבכורה של אינגר יוהאנה, סטינה, הלוקה באוטיזם עדה לרצח המתרחש בבית המלון בו שוהה המשפחה, על מנת לחשוף את זהות הרוצח חוזרת אינגר יוהאנה לעבוד ביחד עם המשטרה, חוקר המשטרה אינגוואר ניימן מסייע לה בחקירת הפשע.
העונה השנייה נפתחת עם היעלמותה של נשיאת ארצות הברית במהלך ביקורה בשוודיה, לאחר מכן מתגלה שההיעלמות קשורה לכך שהנשיאה התגוררה בשוודיה לפני שנים, עת בעלה שיש כמרצה באוניברסיטת סטוקהולם.
מכשיר קשר מק. 8 (מזוודה)
'''מכשיר קשר מק. 8 (מזוודה)''' הוא מכשיר שנבנה על ידי טכנאי הרדיו של ההגנה במטרה להתגבר על המחסור במכשירי קשר ולאפשר תקשורת בין היישובים שבפריפריה למרכז ובינם לבין עצמם. המכשיר נקרא גם מקמ"ש (מקלט ומשדר) מזוודה. שמו הקודם בארגון ההגנה היה: TFR .
רקע
הצורך של ארגון ההגנה לקיים קשר סודי הרחק מעינם הבולשת של מוסדות השלטון הבריטים הוביל לייצור מכשירים מיוחדים ולהכשרת מפעיליהם. הארגון ייצר מכשירים מוסווים כמזוודה, ארגן קורסי קשר לצעירים מיישובים שונים ויצר בכך רשת קשר ארצית סודית ועצמאית. המכשירים הופעלו על ידי אנשים ונשים שהוכשרו במיוחד לכך ונקראו אלחוטן. האלחוטנים למדו במסגרת הקורס לבצע איתותים גם באמצעות מכשיר בשם הליוגרף שפועל באמצעות הטלת קרני השמש. בשלבים הראשונים נעשתה התקשורת באמצעות קוד מורס בלבד, ללא אפשרות של דיבור.
מבנה המכשיר
המכשיר נבנה בכוונה רבה בתוך מזוודה על מנת לאפשר ניידות קלה והסתרתו מהעיניים הבולשות של משטרת המנדט הבריטית. המכשירים נבנו על ידי טכנאים שהוכשרו במיוחד לכך. את שרות התחזוקה והתיקונים למכשירים סיפקו טכנאים שהוכשרו גם הם בקורסים של ההגנה. אותם טכנאים נקראו אז טכנאי רדיו. כך למשל אחד מטכנאי הרדיו הראשונים בנגב היה אהרן דוידי. לכל מכשיר היה זוג אוזניות לקליטה ומפתח מורס לשידור. כל אזור אורגן ברשת קשר נפרדת. כך למשל בירושלים הייתה מרכזייה שהייתה ברשת אחת עם ארבעה יישובים: קריית ענבים, בית הערבה, סדום וגוש עציון.
השידור והקליטה נעשו בתחום התדרים 3–6 מג"ה. הספק המכשיר: Watt 7. במקלט היה בעל 3 שפופרות רדיו "ישירות" והמשדר היה בעל מתנד בצימוד אלקטרוני (ECO) עם 12 נקודות תדר שניתן בהם לבחור תדר בתחום שבין 3 - 6 מג"ה. השפופרת הסופית ספקה עוצמה שבין 13 - 18 ואט. המכשיר יכל לפעול מרשת חשמל או ממצבר 6 וולט.
בסך הכל נבנו על ידי טכנאי הרדיו של ארגון ההגנה שמונה סוגי מכשירי אלחוט מורס בתוך מזוודות: מק. 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 15. מבחוץ נראו המכשירים דומים, אולם המבנה הפנימי והתכונות היו שונים.
צורת ההפעלה
ככלל, חולקה הארץ ל-13 נפות שונות שפעלו ברשת המורס הארצית: "אבינועם". עד להכנסת מכשירי המזוודה ליישובים השונים, התבצע הקשר בחלק קטן מהם בעזרת יוני דואר, איתות עם דגלים ואיתות במכשיר הליוגרף. שני האמצעים האחרונים שייכים למעשה למשפחת אמצעי הקשר הוויזואליים. אחת מתחנות יוני הדואר בדרום הייתה בקיבוץ גבעת ברנר. בשנת 1937 היו בארץ 12 תחנות מורס פעילות ואילו בשנת 1948 היו ליישובים 62 תחנות מורס "אמנון", ברשת הארצית היו לפלמ"ח 15 תחנות מורס "תמר", וברשת ההעפלה ובספינות היו 10 תחנות מורס "גדעון". בסוף אפריל 1948 צומצמו שתי הרשתות הארציות "אבינועם" ו"תמר" ל-87 תחנות פעילות ביישובים עצמם עם 290 אלחוטני מורס פעילים.
המכשיר סיפק את הצורך בקשר חוץ עצמאי סודי ובלתי תלוי בתקשורת הגלויה לשלטון הבריטי.
קשר הפנים בין מקלט המטה או מרכז הפיקוד ביישוב לבין העמדות שבמערך ההגנה ההיקפי התבצע בעזרת תקשורת קווית כאשר במטה הייתה מרכזייה מסוג BD-71 עם 6 קווים או מרכזיית טלפון שדה BD-72 עם 12 קווים שהסתיימו במכשירי טלפון שדה מסוג טלפון שדה EE-8.
את הצורך לתפעל את מכשירי הקשר פתר ארגון ההגנה על ידי הכשרת מפעילים בקורסי קשר. הקורסים הראשונים נערכו בתל אביב החל משנת 1937. בהמשך התקיימו קורסים בקיבוץ שפיים.
דייוויד אוקטביוס היל
דייוויד אוקטביוס היל (באנגלית: David Octavius Hill; 20 במאי 1802 – 17 במאי 1870) היה צייר וצלם סקוטי. הוא הקים את סטודיו הצילום Hill & Adamson עם המהנדס והצלם רוברט אדמסון בין השנים 1843 ו-1847 והיו בין חלוצי הצילום בסקוטלנד.
ביוגרפיה
דייוויד אוקטביוס היל נולד ב-1802 בפרת'. אביו, היה מוכר ספרים ומוציא לאור, עזר להקים מחדש את אקדמיית פרת' ודייוויד התחנך שם כמו אחיו. כשאחיו הגדול אלכסנדר הצטרף למוציאים לאור Blackwood's באדינבורו, היל עבר לשם כדי ללמוד בבית הספר לעיצוב. הוא למד ליטוגרפיה והפיק רישומים בחריטה, שפורסמו כאלבום. ציורי הנוף שלו הוצגו במכון לקידום האמנויות היפות בסקוטלנד. הוא התפרנס גם מאיור ספרים, והמשיך לספק איורים למהדורות חדשות של וולטר סקוט ורוברט ברנס.
בשנת 1836 החלה האקדמיה המלכותית הסקוטית לשלם לו משכורת כמזכיר, ושנה לאחר מכן הוא התחתן עם ארוסתו אן מקדונלד. לאחר לידת בתם, שרלוט היל, אשתו אן חלתה ומתה ב-5 באוקטובר 1841, בגיל 36, ונקברה עם משפחתה בחצר הכנסייה Greyfriars בפרת'. ביתו שרלוט היל התחתנה עם הסופר וולטר סקוט דלגליש.
דייוויד היל המשיך לייצר איורים ולצייר נופים בהזמנה. במהלך תקופה זו הוא התגורר בפרברים הצפוניים של אדינבורו.
הכנסייה החופשית של סקוטלנד
היל נכח באספת הניתוק בשנת 1843 כאשר למעלה מ-450 נציגים יצאו מהאסיפה של כנסיית סקוטלנד וירדו לאולם כינוס אחר כדי לייסד את הכנסייה החופשית של סקוטלנד. הוא החליט לתעד את הסצנה הדרמטית בעידודו של חברו לורד קוקבורן והמדען סר דייוויד ברוסטר שהציע לו להשתמש בהמצאה החדשה, צילום, כדי לתעד את כל הנציגים הנוכחים. ברוסטר התנסה בעצמו עם הטכנולוגיה הזו שמקורה היה רק ב-1839, והוא הכיר את היל לחובב צילום אחר רוברט אדמסון. היל ואדמסון צילמו סדרת תצלומים של הנוכחים באספה ושל הסביבה.
היל צייר את האספה על פי התצלומים. הציור בגודל 1.5 מ' 3.5 מ'. הציור הושלם ב-1866.
סטודיו לצילום
שיתוף הפעולה אדמסון והיל היה מוצלח. היל הביא את מיומנות הקומפוזיציה והתאורה, ואדמסון את הרגישות והזריזות הרבה בטיפול במצלמה. השילוב הזה הוכיח את עצמו כמוצלח ביותר, ועד מהרה הם הרחיבו את עיסקיהם והקימו את הסטודיו בגבעת קלטון באדינבורו. הסטודיו הפך למרכז הניסויים הצילומיים שלהם. הם הפיקו מגוון רחב של דיוקנאות המתארים סקוטים ידועים באותה תקופה, כולל יו מילר.
הם צילמו נופים מקומיים וסצנות אורבניות באדינבורו. הם צילמו גם אנשים עובדים רגילים, במיוחד את הדייגים של ניוהייבן, ואת נשות הדייגים שנשאו את הדגים לעיר אדינבורו כדי למכור אותם. הם הפיקו כמה תצלומי "אקשן" ואולי התצלום המפורסם ביותר שלהם - שני כמרים הולכים זה לצד זה.
השותפות ביניהן הפיקה כ-3,000 הדפסים, אך נקטעה לאחר ארבע שנים עקב מצבו הבריאותי ומותו של אדמסון בשנת 1848. התשלילים ניזוקו באור. אף שהיל המשיך במשך מספר חודשים את עסקי הצילום אחרי מות שותפו, הוא הפך פחות פעיל ונטש את הסטודיו. הוא המשיך למכור הדפסים של התצלומים ולהשתמש בהם כעזר להכנת ציורים.
בשנת 1862 נישא בשנית, לאמנית אמיליה רוברטסון היל, הצעירה ממנו ב-20 שנה. בסביבות אותה תקופה הוא חזר לצילום, אבל התוצאות היו סטטיות יותר ופחות מוצלחות משיתוף הפעולה שלו עם אדמסון. הוא הושפע קשות ממותה של בתו ועבודתו נעצרה. בשנת 1866 הוא סיים את תמונת הניתוק מהכנסייה שזכתה להערכה רבה, אם כי רבים מהמשתתפים מתו עד אז.
הצלם פ.צ. אנאן הפיק העתקים משובחים של הציור למכירה ברחבי הכנסייה החופשית וקבוצת מנויים גייסה 1,200 פאונד כדי לקנות את הציור עבור הכנסייה.
ב-1869 המחלה אילצה אותו לוותר על תפקידו כמזכיר ה-RSA, והוא מת במאי 1870. היל קבורה בבית הקברות דין, באדינבורו - אחד מבתי הקברות הוויקטוריאניים החשובים ביותר בסקוטלנד. הוא מונצח בפסל שפיסלה אשתו השנייה, אמיליה, שקבורה לצדו.
ניקיטה סטאסישין
ניקיטה יבגנייביץ' סטאסישין (ברוסית: Никита Евгеньевич Стасишин; נולד ב-7 במאי 1986, לנינגרד, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי, מדען וכלכלן רוסי. מכהן כסגן שר הבינוי והשיכון (מנובמבר 2016).
קריירה
בשנת 2008 השלים את לימודיו במכון לכלכלה ומסחר של סנקט פטרבורג ("Санкт-Петербургский торгово-экономический институт") והחל לעבוד בחברת המכירות הלאומית NVK.
בשנת 2011 החל לעבוד במועצת העיר סנקט פטרבורג ותחילה עבד במשרדי מנהלת הרובע המרכזי בעיר ובהמשך, בשנת 2012, עבד בוועדה לפיתוח תשתיות התחבורה. בסוף 2012 עבר למחוז מוסקבה ועבד כמזכ"ל מרכז הכבישים המחוזי והיה אמון על פיתוח הכבישים במחוז.
בממשלה הפדרלית
בשנת 2013 הוקמה הסוכנות הפדרלית לבינוי ושיכון והוא מונה למנהל מחלקה בה, בהמשך אותה שנה מונה לסגן מנהל המחלקה למדיניות הדיור של משרד הבינוי והשיכון של רוסיה וניהל את המחלקה למטודולוגיה ויישום פרויקטים ותוכניות בתחום הדיור.
בשנת 2015 מונה לנהל את המחלקה למדיניות הדיור של המשרד ובנובמבר 2016 קודם לתפקיד סגן שר הבינוי והשיכון. ב-1 במאי 2020 מונה לממלא מקום שר הבינוי והשיכון בממשלת מישוסטין, זאת בעקבות אשפוזו של השר, שנדבק בנגיף הקורונה, במהלך התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
חייו האישיים
הוא נשוי ויש לו בת.