cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צ'ארלס ורלט
ביוגרפיה
הוא עשה לו אויבים רבים. כל הצרות האלה היוו נטל רציני על האמן. בריאותו התדרדרה ובשנת 1890 הוא עבר אירוע מוחי אשר שיתק אותו חלקית. הוא לא הצליח לחזור לכוחותיו ומת באנטוורפן ב-23 באוקטובר 1890.
מלון המלך שלמה
מלון המלך שלמה הוא בית מלון הממוקם ברחוב המלך דוד בירושלים, בסמוך לגן הפעמון ולשכונת משכנות שאננים. במלון ישנם כ-142 חדרים ו-6 סוויטות. המלון מציע מספר שירותים ובהם בריכה, מטבח כשר ואולמות לכנסים. המלון מופעל על ידי רשת מלונות המלך שלמה ומדורג כבעל ארבעה כוכבים.
נריס
נֶרִיס (בליטאית: Neris, בבלארוסית: Вілія או וִיָאלִיָה [Вяльля]) הוא הנהר השני בגודלו בליטא והוא היובל העיקרי של הנהר ניימן. מקורות המים של הנהר נמצאים בחלק הצפוני של רמות מינסק שבבלארוס, ומשם הוא זורם מערבה, עובר בווילנה, ממשיך במרכזה הדרומי של ליטא ומשם הוא זורם לנהר ניימן. מקום המפגש של 2 הנהרות הוא ליד קובנה. אורכו של הנהר הוא 510 ק"מ (320 מייל).
נהר הנריס הוא בית גידול לדגי סלמון ולפורל-ים.
נהר הנריס תופס מקום נכבד בתרבות הליטאית. שם הנהר מוזכר לרוב ביצירות ספרותיות ובשירה הליטאית. המשוררת הליטאית סלומג'ה נריס בחרה בשם העט שלה - "נריס", על שמו של הנהר.
סטריפה
סטריפה (באוקראינית: Стрипа) הוא נהר הזורם דרומה לאורך 147 ק"מ במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה ומתחבר אל הדניסטר. רוחב הנהר הוא כשלושים מטר. אגן הניקוז הנהר משתרע על 1,610 קמ"ר, שהם כ-12% משטחו של מחוז טרנופול. מי הנהר משמשים לתעשייה ולחקלאות. היישובים העיקריים לאורך הנהר הם זבורוב ובוצ'אץ'. בין שני יישובים אלה זורם הנהר בערוץ עמוק שבו מפלים רבים.
הנהר מוזכר באחדים מסיפוריו של ש"י עגנון העוסקים בעיר הולדתו בוצ'אץ'. בשנים 1915–1916 הנהר היה קו החזית בין צבא האימפריה הרוסית לבין הצבא האוסטרו-הונגרי. החורבן שהמיטה לחימה זו על בוצ'אץ' מתואר ברומן "אורח נטה ללון". בספרו "עיר ומלואה" מתאר עגנון את הסטריפה וגשריו שבבוצ'אץ':
בלוויל (פירושונים)
בצרפתית: Belleville; מילולית: "עיר יפה"
Y Love
ייץ ג'ורדן (באנגלית: Yitz Jordan; נולד ב-5 בינואר 1978, כ"ו טבת ה'תשל"ח), הידוע יותר בשם הבמה שלו Y-Love, הוא זמר היפ הופ יהודי אפרו אמריקאי. הוא שר את השירים שלו בערבוב מילים מאנגלית, עברית, יידיש, ערבית, לטינית וארמית.
חיים אישיים
ג'ורדן, בן יחיד, נולד וגדל בבולטימור, מרילנד, לאב אתיופי נוצרי ואמא פורטוריקנית שלעיתים הלכה לכנסייה בפטיסטית. כנער, ג'ורדן העריץ את החרוזים בשיריהם של KRS-One ו"Chuck D" מפאבליק אנמי.
ג'ורדן החל להתעניין ביהדות בגיל שבע. "ראיתי פרסומת שאמרה 'חג פסח שמח מהחברים שלכם בערוץ 2'... ואז אני ציירתי כוכבים עם שש פינות על כל דבר בבית של אמא שלי". בשנות העשרה שלו, הוא החל להשתתף בשיעורי יהדות באוניברסיטת ג'ונס הופקינס. הוא ניגש לרב של בית הכנסת כדי להתגייר, אך בקשתו נדחתה על הסף בגלל גילו הצעיר. מספר שנים מאוחר יותר, נרשם ג'ורדן לישיבת אור שמח בירושלים, שם החל ללמוד לקראת הגיור האורתודוקסי שלו. בישיבה, בגיל 21, הוא החל לראשונה לעשות ראפ עם החברותא שלו, ככלי עזר לשינון התורה שלמדו ביחד. ב-13 ביולי 2001, כ"ב בתמוז ה'תשס"א, ג'ורדן עבר גיור אורתודוקסי.
בתחילת שנת 2013 ג׳ורדן יצא מהארון.
קריירה
לאחר המעבר לברוקלין ב-2001, החל ג'ורדן לבצע הופעות בבמות פתוחות בכל רחבי ניו יורק בשם Y-Love. הוא קיבל ביקורת מצדה של האוכלוסייה היהודית המקומית בגלל היותו חבר גם בקהילת ההיפ הופ.
Y-Love הוציא לאור את המיקסטייפ הראשון שלו בשנת 2005, "DJ Handler Presents Y-Love: The Mixtape", שהוביל לזכייתו בפרס אמן ההיפ הופ הטוב ביותר לשנת 2006 בטקס פרסי המוזיקה יהודית מטעם המגזין Heeb.
באביב של שנת 2008, חבר Y-Love לביטבוקסר יורי ליין כדי להקליט את אלבום הא-קאפלה, "Count It" (ספירה). מכיוון שהאלבום כלל שירה בלבד ניתן היה להאזין לו במשך כל השנה על ידי יהודים אורתודוקסים, כולל בזמן ספירת העומר, כאשר אסור לשמוע כלי נגינה.
בסתיו של 2008, Y-Love הוציא לאור את אלבום הסולו הראשון שלו שבאורך מלא, "This Is Babylon" (זה בבל). בביקורת במגזין ההיפ הופ "XXL" נכתב על האלבום כי הוא "מאזן בין רוחניות יהודית בחרוזים לבין פרשנות פוליטית בניסיון להפיץ את המסר [של Y-Love] של אחדות עולמית".
ב-2011 יצא מיני אלבום שלו בשם "See Me" (ראה אותי) (בהפקה על ידי Diwon) והופיע בדף של "אלבומים חדשים שראויים לציון" בעמוד הראשון של הדף ב-iTunes היפ הופ. הקליפ עבור הסינגל "This Is Unity" (זוהי אחדות) מהמיני אלבום שלו כונה "מדהים" על ידי מגזין המוזיקה החודשי, "URB". גם שמו של האלבום הקרוב של Y-Love, שמתוכנן לצאת במהלך שנת 2012, הוא "This Is Unity".
סגנון אומנותי
Y-Love בדרך כלל כותב את החרוזים שלו באמצעות אלתורים רבים. "אתה מאלתר ומחכה עד שמשהו טוב יוצא", הוא אומר.
מריאצ'ן וזלאו
'''מריאצ'ן מ. וזלאו-ג'קסון (באנגלית: Mariechen M. Wehselau-Jackson'''; 15 במאי 1906 – 12 ביולי 1992) הייתה שחיינית אמריקאית. סגנית אלופה אולימפית (פריז 1924) ושיאנית העולם (1924–1926) במשחה ל-100 מטר חופשי ואלופה אולימפית (פריז 1924) ושיאנית עולם (1924–1928) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
Y Love
סגנון אומנותי
Y-Love הופיע בשנת 2009 בכתבה של עיתון השבוע היהודי "36 מתחת 36", הרשימה השנתית של 36 יהודים בולטים מתחת לגיל 36. "אני משתמש בהיפ הופ כדי לרומם", הצהיר Y-Love. "זה מה שאני עושה".
חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם
חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם, התשנ"ו-1996 אושר בכנסת השלוש עשרה בשנת 1996, והוא מסדיר את העסקתם של עובדים על ידי קבלני כוח אדם.
היסטוריה חקיקתית
הצעת החוק הוגשה לכנסת על ידי חבר הכנסת אברהם יחזקאל. דברי ההסבר להצעת החוק הציגו את הגורמים להצגתה: סוציאליים נאותים. תופעה שלילית אחרת היא שלעיתים גובים מהעובדים סכומים בעד הוצאות טיפול, עמלות וכד'. החוק אושר בכנסת ב-12 במרץ 1996, ונקבע בו שייכנס לתוקף כעבור חצי שנה מיום פרסומו, כלומר ב-21 בספטמבר 1996.
מאז אישורו תוקן החוק 12 פעמים. תיקונים עיקריים:
הוראות החוק
החוק מבחין בין קבלן כוח אדם לקבלן שירות:
רישוי
פעילות כקבלן כוח אדם או כקבלן שירות מותרת רק למי שקיבל רישיון לכך ממשרד העבודה, ובהתאם לתנאי הרישיון. רישיון יינתן רק למי שמתקיימים בו כל התנאים הבאים:
שר העבודה רשאי, לאחר שנתן לבעל הרישיון הזדמנות להשמיע טענותיו, לסייג את הרשיון או לבטלו אם התקיים בקבלן כוח האדם אחד מאלה:
פעילות כקבלן כוח אדם הנותן שירותי כוח אדם של עובדים שאינם תושבי ישראל, מצריכה גם קבלת היתר מיוחד לכך משר הפנים ועל פי תנאי ההיתר האמור. היתר כזה יינתן רק לתאגיד שמטרתו ועיסוקו היחידים הם מתן שירותי כוח אדם של עובדים שאינם תושבי ישראל.
לא יקבל אדם שירות כוח אדם מקבלן כוח אדם או שירות מקבלן שירות, ולא יתקשר עמם לקבלת שירותים כאמור, אלא אם כן הקבלן הוא בעל רישיון או היתר מיוחד כאמור לעיל, והמציא לאותו אדם העתק ממנו.
תנאי עבודה
תנאי עבודה של העובד אצל קבלן כוח אדם ייערכו בהסכם בכתב ביניהם, אלא אם כן חל עליהם הסכם קיבוצי המסדיר את תנאי עבודתו של העובד אצל קבלן כוח האדם. קבלן כוח אדם ימסור לעובד לפני תחילת העסקתו עותק מההסכם בכתב שנערך ביניהם; חל עליהם הסכם קיבוצי, יאפשר הקבלן לעובד לעיין בו.
החוק אוסר על קבלן כוח אדם וקבלן שירות לגבות תשלום מעובד או ממועמד לעבודה בעד שירותיו או החזר הוצאותיו. איסור זה אינו חל לגבי תשלום בעד הכשרה מקצועית הניתנת למועמד לעבודה לפני תחילת העסקתו בידי קבלן כוח אדם לשם הכשרתו לעבודתו. התשלום בגין הכשרה מקצועית מוסדר בתקנות העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם (חיוב בתשלום בעד הכשרה מקצועית), תשנ"ח-1997. כן אוסר החוק על המעסיק בפועל לגבות מעובד קבלן המועסק אצלו תמורה של סכומים שהוא שילם לקבלן כוח האדם בעד שירותיו או כהחזר הוצאותיו.
מריאצ'ן וזלאו
ביוגרפיה
באולימפיאדת פריז (1924) זכתה וזלאו בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אופרזיה דונלי, גרטרוד אדרלה ואתל לאקי בשיא עולם חדש של 4:58.8 דקות, לפני בריטניה (5:17.0 דקות) ושוודיה (5:35.6 דקות). שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונשבר על ידי ארצות הברית באולימפיאדת אמסטרדם (1928). מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:12.8 דקות, אחרי אתל לאקי 1:12.4 דקות, ולפני גרטרוד אדרלה (1:14.2 דקות) שתיהן מארצות הברית. בשלב המוקדמות קבעה וזלאו שיא עולם חדש של 1:12.2 דקות, שיפור לשיא העולם בן השנה של גרטרוד אדרלה (1:12.8 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה וחצי ונשבר על ידי אתל לאקי (1:10.0 דקות).
חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם
תנאי עבודה
כאשר עובד של קבלן כוח אדם הועסק אצל מעסיק בפועל תקופה העולה על תשעה חודשים רצופים (ובהיתר משר העבודה: תקופה שלא תעלה על חמישה עשר חודשים) הוא הופך לעובד של המעסיק בפועל. לעניין זה רואים רציפות בעבודה אפילו חלה בה הפסקה לתקופה שאינה עולה על תשעה חודשים. כאשר העובד הופך לעובדו של המעסיק בפועל, יצורף ותק העובד בתקופת העסקתו על ידי קבלן כוח האדם אצל אותו מעסיק בפועל, לוותק העובד בתקופת העסקתו אצל המעסיק בפועל. סעיף זה אינו חל על עובד זר בענף הבניין שהוא עובד של קבלן כוח אדם, ועל עובד של קבלן כוח אדם המועסק אצל מעסיק בפועל בתפקידי מחשוב (תחזוקה, פיתוח והטמעה של מערכות מחשוב).
מריאצ'ן וזלאו
ביוגרפיה
בשנים 1928–1937 אימנה וזלאו שחיינים בהונולולו עיר מגוריה ביחד עם המאמן שלה, דד סנטר.
חוק העסקת עובדים על ידי קבלני כוח אדם
תנאי עבודה
תניה בחוזה האוסרת, בין לחלוטין ובין באופן זמני, על המעסיק בפועל במקום העבודה שבו מועסק עובדו של קבלן כוח האדם להעסיק את העובד, או האוסרת, במישרין או בעקיפין, על העובד כאמור להיות עובדו של המעסיק בפועל במקום עבודה כאמור – אין לה תוקף.
קבלן כוח אדם לא יעסיק עובדים הבאים במקום עובדים המשתתפים בשביתה ולא יעסיק עובדים במקום עובדים המושבתים עקב השבתה, כל עוד השביתה או ההשבתה מתקיימות.
פיקוח
שר העבודה רשאי להסמיך מפקחים, מבין עובדי משרדו, לשם פיקוח על ביצוע הוראות לפי חוק זה; שר הפנים רשאי להסמיך מפקחים, מבין עובדי משרדו, לשם פיקוח על ביצוע ההוראות לפי חוק זה לגבי מי שנותן שירותי כוח אדם של עובדים שאינם תושבי ישראל.
לשם ביצוע תפקידיו לפי חוק זה רשאי מפקח –
מויסה קיסלינג
מויסה קיסלינג, (בפולנית: Moïse Kisling; 22 בינואר 1891 – 29 באפריל 1953), היה צייר יהודי-צרפתי יליד פולין. הוא עבר לפריז בשנת 1910 בגיל 19, והתאזרח בצרפת בשנת 1915, לאחר ששירת ונפצע בלגיון הזרים הצרפתי במלחמת העולם הראשונה. הוא היגר לארצות הברית בשנת 1940, לאחר נפילת צרפת, וחזר לצרפת בשנת 1946.
טייארה
טייארה הוא סרטו העצמאי של טומי לנג שהופק ב-2009. הסרט הראשון שביים הוא "טייארה", הסרט מועמד לפרס אופיר 2012 בקטגוריית הפרינג'.
מויסה קיסלינג
קורות חייו
קיסלינג נולד למשפחה יהודית בקרקוב, ב־22 בינואר 1891. למד באקדמיה לאמנויות יפות בקרקוב אצל יוזף פאנקייביץ'. מוריו עודדו את הצעיר לנסוע לפריז, צרפת, שנחשבה למרכז הבינלאומי ליצירתיות אמנותית בתחילת המאה ה-20. בשנת 1910 עבר קיסלינג למוֹנְמָרְטְר בפריז, בתחילה התגורר ברחוב דה ביו-ארטס, וכעבור כמה שנים ברובע מונפרנאס.
טייארה
זהו סרט פרידה של לנג מאשתו רותי שנפטרה מסרטן, לה מוקדש הסרט. זהו סרט אוטוביוגרפי המספר על חייו של לנג אחרי מותה, על השאיפה לזוגיות חדשה בצל הגעגועים לבת הזוג שהלכה לעולמה. לנג אומר:
מויסה קיסלינג
קורות חייו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא התנדב לשירות בלגיון הזרים הצרפתי. לאחר שנפצע קשה בשנת 1915 בקרב על הסום, הוענקה לו אזרחות צרפתית.
טייארה
הסרט היה פרויקט הגמר של לנג לתואר השני בקולנוע באוניברסיטת תל אביב. הסרט מספר את סיפורו של פטר, אלמן טרי בן 60 (רוברט הניג), שמרגיע את נפשו בהטסת עפיפונים על שפת-הים (טייארה משמעו עפיפון) ומנסה לשקם את חייו. פטר נפגש בסדרת דייטים לא מוצלחים ומייאשים, עד שהוא פוגש דרך חבר את נגה, עורכת דין גרושה (שלומית הגואל-טריגר), אם לנלי, ילדה בת שש עשרה (רוני פוקס) ומתפתחת ביניהם מערכת יחסית. באותה עת הוא היה צריך להתמודד עם בנו רמי (דני לשמן) שמתמכר לסמים עם מות אמו ונעצר על ידי המשטרה.
מויסה קיסלינג
קורות חייו
הוא נישא לרנה קיסלינג (לבית גרוס) בשנת 1916, ונולדו להם שני בנים, ז'אן (1922) וגיא קיסלינג (1922).
טייארה
בסרט משולבים צילומים תיעודיים אמיתיים של אשתו של לנג, צילום קברה וסרטים ביתיים בהשתתפותה. בין אתרי הצילום היו ביתו של לנג וקברה האמיתי של אשתו.
מויסה קיסלינג
קריירה
קיסלינג התגורר ועבד במונפרנאס כחלק מהקהילה האמנותית הנודעת שלה, והצטרף לקהילת מהגרים המורכבת מאמנים ממזרח אירופה וכן מאמריקאים ובריטים. בשנים 1911–1912 שהה כמעט שנה בסֶרֱה. בשנת 1913 עבר לגור בבניין באטו-לבואר במונמארטר, שם התגורר זמן קצר.
טייארה
הסרט מאוד נאמן לסיפור של החיים האמיתיים ומצולם בהתאם ללא תאורה מיוחדת, מה שעושה את זה מאוד ריאליסטי, על גבול התיעודי. לנג אמר:
מויסה קיסלינג
קריירה
בסופו של דבר בסביבות 1913 הוא התגורר ברחוב ג'וזף-בארה והיה לו סטודיו במונפרנאס, אולם הוא בילה זמן רב בדרום צרפת בשנות העשרים. קיסלינג שמר על בית המגורים והסטודיו בפריז ברחוב ג'וזף-בארה במהלך מלחמת העולם השנייה, ועם שובו לאחר המלחמה הבית גילה כי הבית הוחרם. באותו הבניין התגוררו האמנים ז'ול פסקין, ליאופולד זבורובסקי, ומאוחר יותר אמדאו מודיליאני.
טייארה
לנג הוא המפיק, הבמאי, התסריטאי ואיש השיווק של "טייארה", אחד משני הצלמים ואפילו הופיע בו בהופעת קמאו. הסרט צולם במשך שמונה ימי צילום, בעזרת שני אנשי צוות: צלם (עופר פרג) ואיש קול (ליאור ששון). בפוסט-פרודקשן פעל גם עורך (יונתן צור). הסרט הוקרן במשך מספר חודשים בסינמטקים ברחבי ישראל. לנג עורך הקרנות פרטיות עם הסרט בבתים פרטיים ובסופן נערך דיון עמו.
ב-2012 הופק סרט המשך לטייארה בשם "זוג או פרד".
מויסה קיסלינג
קריירה
הוא התיידד עם רבים מבני דורו, כולל אמדאו מודיליאני, שצייר דיוקן שלו בשנת 1915. סגנונו בציור נופים דומה לזה של מארק שאגאל. אהב לתאר את הגוף הנשי. ציורי עירום ודיוקנאות סוריאליסטיים זיכו אותו בפרסום רחב ביותר.
קיסלינג התנדב לשירות צבאי שוב בשנת 1940 במהלך מלחמת העולם השנייה, אף שהיה בן 49. כאשר הצבא הצרפתי נכנע לגרמנים, קיסלינג ברח לארצות הברית. הוא חשש בצדק לשלומו כיהודי בצרפת הכבושה. הוא הציג בעיר ניו יורק ובוושינגטון. הוא התיישב בדרום קליפורניה והציג שם את תערוכת האמנות הראשונה שלו בשנת 1942. משפחת קיסלינג התגוררה בסמוך לאלדוס האקסלי ומשפחתו בדרום קליפורניה, שם שהו שם עד 1946. קיסלינג חזר לצרפת לאחר המלחמה ותבוסת גרמניה.
מותו ומורשתו
מויסה קיסלינג נפטר בביתו בבנדול, ב ב־29 באפריל 1953.
רחוב בעיירה Sanary-sur-Mer נקרא על שמו.
עבודתו נמצאת באוספי מוזיאונים ציבוריים שונים, כולל במוזיאונים לאמנות בהרווארד, המוזיאון הבריטי, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון האמנות של טוקיו פוג'י, מוזיאון ישראל, ומוזיאון איקדה לאמנות המאה ה-20, בין היתר. אוסף גדול של יצירותיו של קיסלינג מוחזק על ידי מוזיאון הפטי פאלה בז'נבה, שווייץ.
סילביה ספרנדיו
סילביה ספרנדיו (בגרמנית: Sylvia Sperandio; נולדה ב-1966) היא בריגדיר בצבא אוסטריה המשמשת כראש שירות הבריאות הצבאית. היא האישה הראשונה בתולדות אוסטריה שקיבלה דרגת גנרל.
ביוגרפיה
ספרנדיו נולדה בפקלברוק ב-1966. היא למדה רפואה באוניברסיטת אוסטריה וסיימה דוקטורט ב-1993. ב-2014 היא סיימה דוקטורט בפסיכותרפיה באוניברסיטת זיגמונד פרויד וינה. היא שימשה כמנהלת בית החולים הצבאי בהרשינג. ב-1998 נפתח השירות בצבא אוסטריה לנשים וספרנדיו התגייסה לכוחות השריון. היא הוצבה כקצינת רפואה בגדוד הפאנצר ה-3 במיטלסבאך. עד מהרה היא הפכה לאישה הראשונה בתולדות אוסטריה שקיבלה דרגת קצונה, זאת למעט מספר נשים בהיסטוריה האוסטרית שהתחזו לגברים ושרתו בצבא. היא שימשה בין היתר כרופאה בכירה בבית החולים הצבאי באינסברוק, ובהמשך כמנהל בית החולים הראשי של הצבא האוסטרי. ב-2017 היא הועלתה לדרגת בריגדיר ומונתה לראש שירות הבריאות הצבאי.
בנוסף לעבודתה הצבאית ספרנדיו משמשת גם כרופאה בבית החולים האזרחי באמשטטן ומתמחה גם ברפואה סינית.
בעשב הגבוה (סרט)
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל "פנטסטיק פסט" ב-20 בספטמבר 2019, והוא עלה לשידור בכל הפלטפורמות של נטפליקס ב-4 באוקטובר 2019.
תקציר העלילה
כשהאחים קאל ובקי ההריונית שומעים זעקות לעזרה של ילד קטן שהלך לאיבוד בשדה של עשב גבוה, הם נכנסים להציל אותו ונלכדים בעצמם ברשתו של כוח אפל שמצליח להפריד ביניהם. כשהם מנותקים מהעולם ובלי יכולת להשתחרר מהאחיזה המתהדקת של השדה, הם מגלים שלפעמים עדיף ללכת לאיבוד מבלי להימצא.
פיתוח
ב-7 במאי 2018, הוכרז כי נטפליקס תפיק עיבוד חדש לנובלה שנכתבה על ידי הסופר סטיבן קינג ובנו, ג'ו היל, "בעשב הגבוה". הסרט נכתב ובוים על ידי הבמאי הקנדי וינצ'נזו נטלי והופק על ידי סטיב הובאן, ג'ימי מילר, ומ. ריילי.
ליהוק
לצד ההכרזה על הפקת הסרט, אושר שהשחקן ג'יימס מרסדן נמצא בהליכי משא ומתן על התפקיד הראשי בסרט. ב-7 באוגוסט 2018, הוכרז כי מרסדן עזב את הפקת הסרט בעקבות בעיות בלוח הזמנים שלו והוחלף בפטריק וילסון. בנוסף, דווח כי גם לייזלה דה אוליברה, הריסון גילברטסון, אייברי וידט, רייצ'ל וילסון וויל בואי ג'וניור הצטרפו לצוות השחקנים.
צילומים
צילומי הסרט התעתדו להתחיל ב-30 ביולי 2018 ולהימשך עד ה-14 בספטמבר 2018 בטורונטו, קנדה. ב-24 ביולי 2018 דווח כי נבנה סט של כנסייה רעועה עבור הסרט באמצע דרך כפרית בדרום פרת' שבאונטריו. ב-20 בספטמבר 2018, צילומי הסרט התקיימו מחוץ לסמטת באולינג באלמירה שבאונטריו.
ולנטין טורצ'ין
ולנטין טורצ'ין (ברוסית: Валенти́н Фёдорович Турчи́н; 14 בפברואר 1931, פודולסק – 7 באפריל 2010, אולנד, ניו ג'רזי) היה מדען סובייטי-אמריקאי ממוצא רוסי שהתמחה בתחומי קיברנטיקה ותכנות.
ולנטין טורצ'ין נולד בפודולסק שבקרבת מוסקבה. בשנת 1952 הוא סיים את אוניברסיטת מוסקבה בלימודי פיזיקה ובשנת 1957 קיבל תואר שלישי. הוא עבד במכון לפיזיקה במסגרת האקדמיה למדעים של ברית המועצות. בשנת 1964 עבר למכון למתמטיקה שימושית במוסקבה, בו פיתח שפת תיכנות חדשה.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 התקרב טורצ'ין למתנגדי המשטר הסובייטי. באותה תקופה הוא כתב כמה מאמרים שקיבלו תפוצה רחבה בסמיזדאט. בעקבות כך, הוא איבד את משרתו הניהולית מערכת המדעית הסובייטית. בשנת 1973 הוא הקים סניף סובייטי של אמנסטי אינטרנשיונל ופעל בצמוד לאנדריי סחרוב. בעקבות כך הוא פוטר מעבודתו ונרדף על ידי הק.ג.ב.. בשנת 1977 הוא אולץ לעזוב את תחומי ברית המועצות עם אשתו ובניו דמיטרי ופיוטר.
טורצ'ין הגיע לניו יורק ובשנת 1979 החל ללמד באוניברסיטת העיר ניו יורק. במהלך השנים הוא היה שותף לקידום מספר פרויקטים בתחומי קיברנטיקה ומחשבים. בשנת 1999 פרש ממשרת פרופסור בהסיטי קולג' של ניו יורק.
אל הנשק
אל הנשק (באנגלית: Up in Arms) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1944 עם דני קיי, דיינה אנדרוז, דינה שור, קונסטנס דוולינג ולואיס קלהרן בתפקידים הראשיים.
דינה שור מופיעה בקטעי שירה. השיר "Now I Know" בקולה, היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר. הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה
דני וימס (דני קיי) עובד כאיש מעלית בבניין רופאים במנהטן. הוא היפוכונדר חסר תקנה ומשגע את הרופאים, האחיות והמטופלים בבניין. האחות וירג'יניה (דינה שור) מאוהבת בו אבל הוא דווקא מאוהב באחות מרי (קונסטנס דוולינג). דני גר ביחד עם ג'ו (דיינה אנדרוז) וארבעתם יוצאים למסעדה שם מתחיל דני לשיר ולהתפרע ומתחיל קשר אהבה בין ג'ו למרי.
דני מקבל צו התגייסות וחרד לגורלו בצבא, ג'ו מחליט להתגייס ביחד איתו כדי להגן עליו. הם עוברים טירונות ומוצבים בבסיס לפני שליחה לחזית. בבסיס הם פוגשים במרי ווירג'יניה שהתגייסו כאחיות ועתה הן קצינות בדרגת לוטננט.
דני מתנהג מוזר והחיילים בביתן מתחילים להתנכל לו עד שג'ו מתערב למענו. ניתנת פקודה לעלות לאניית הקרב השטה לחזית. וירג'יניה עולה ונמצאת באגף הנשים ומרי אמורה להישאר בבסיס, אבל כדי להתחמק משוטרים הצבאיים היא מתחבאת בג'יפ שמועמס על האונייה אליה עולים גם דני וג'ו.
עתה מתחילים הניסיונות של דני להעביר את מרי לאגף הנשים. באמצע הדרך הם מתחבאים בחדר שמסתבר שהוא של מפקד האנייה, קולונל אשלי (לואיס קלהרן). הם מצליחים להתחמק משם אבל המפקד מבחין בדמות אישה. נפתחת חקירה ווירג'יניה אומרת למפקד כי היא האישה שהתגנבה לאוניה, אך דני אומר את האמת שהוא הגניב את מרי לאוניה. בתגובה הוא מושם במעצר על האנייה.
כשהם נוחתים על אי באוקיינוס השקט מועבר דני לתא מעצר בתוך חורשת דקלים. פטרול יפני "משחרר" אותו והוא מובל כשבוי למפקד היפני. בדרך הוא קולט את המילים היפניות "הוי דנאזאי" (קדימה) שבהן ישתמש הלאה.
בעזרת תחבולה הוא משתלט על המפקד היפני, קושר אותו, מתלבש במדיו כולל משקפיים ונראה כמוהו. הוא מוליך את החיילים היפנים בקריאות "הוי דנאזאי" לעבר שביל שיש בו בוץ ובור עמוק. כולם מועדים ונופלים בבוץ ובהמשך כולם נופלים לבור ונופלים בשבי האמריקאים בזכותו של דני שמוכתר על ידי כל החיילים כגיבור והם נושאים אותו על גבם לעבר המחנה.
שטפן, רוזן פפאלץ-זימרן-צווייבריקן
שטפן, רוזן פפאלץ-זימרן-צווייבריקן (בגרמנית: Stefan von Pfalz-Simmern-Zweibrücken; 23 ביוני 1385 - 14 בפברואר 1459), היה רוזן בין השנים 1410–1453.
ביוגרפיה
שטפן נולד ב-23 ביוני 1385, לרופרכט מפפאלץ ולאליזבת מנירנברג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג ואליזבת ממייסן.
בשנת 1410 מת אביו רופרכט, מלך גרמניה, ולפני מותו חילק את נחלותיו בין בניו: לודוויג קיבל את נסיכות הבוחר מפפאלץ, יוהאן קיבל את רוזנות פפאלץ-נוימרקט, שטפן קיבל את רוזנות פפאלץ-זימרן-צווייבריקן ואוטו קיבל את רוזנות פפאלץ-מוסבאך.
בשנת 1444 מת חמיו פרידריך השלישי, רוזן ולדנץ, ושטפן ירש ממנו את רוזנות שפונהיים ואת רוזנות ולדנץ. באותה שנה חילק שטפן את נחלותיו לבניו, על אף שהמשיך לשלוט בהם באופן רשמי: פרידריך קיבל את רוזנות פפאלץ-זימרן ואת רוזנות שפונהיים, ואילו לודוויג קיבל את רוזנות פפאלץ-צווייבריקן ואת רוזנות ולדנץ.
בשנת 1448 מת אחיו יוהאן, רוזן פפאלץ-נוימרקט, ושטפן ירש חלק מנחלתו, אך עד מהרה הוא מכר זאת לאחיו אוטו הראשון, רוזן פפאלץ-מוסבאך. בשנת 1453 פרש שטפן מניהול הרוזנויות, וב-14 בפברואר 1459 מת שטפן בזימרן.
משפחתו
ביוני 1410 התחתן שטפן עם אנה מוולדנץ, רוזנת פפאלץ-זימרן-צווייבריקן, בתם של פרידריך השלישי, רוזן ולדנץ ומרגרטה מנסאו-זארבריקן, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
חוסיין א-שייח'
חוסיין שחאדה מוחמד א-שייח' (בערבית: حسين شحادة محمد الشيخ; נולד ב-14 בדצמבר 1960 ברמאללה) הוא פוליטיקאי פלסטיני, מזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף, ראש הרשות הכללית לעניינים אזרחיים וחבר הוועד המרכזי של הפת"ח. א-שייח' נחשב באופן בלתי פורמלי כיורשו של יושב ראש הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס.
רקע
חוסיין א-שייח' נולד ברמאללה ב-1960.
פעילות חבלנית
בגיל 18 נידון בישראל למאסר בעוון פעילות חבלנית ונכלא עד 1989. בזמן מאסרו בכלא הישראלי למד עברית.
האינתיפאדה הראשונה והסכמי אוסלו
לקראת שחרורו מן הכלא, הצטרף למפקדה הלאומית המאוחדת של האינתיפאדה הראשונה. לאחר חתימת הסכמי אוסלו ב-1993 היה חבר מייסד של הוועדות הפוליטיות ביהודה ושומרון וברצועת עזה. ב-1994 מונה לקולונל בביטחון המסכל, תפקיד בו החזיק עד 1997. א-שייח' היה חבר בוועדת התנועה העליונה למען הפת"ח בגדה המערבית, וכן סגן ראש הוועדות הפוליטיות בגדה המערבית, רצועת עזה וירושלים. בשנת 1999 זכה בבחירות לתפקיד מזכ"ל הפת"ח ביהודה ושומרון, אולם ערפאת לא ייחס חשיבות לתוצאותיהן.
האינתיפאדה השנייה
בראשית שנות ה-2000, היה א-שייח' פעיל תנזים מוכר. בבחירות לראשות הארגון במאי 2000 הביס א-שייח' את מרואן ברגותי, אולם האחרון סירב לעבור מתפקידו. מחקירותיו של ברגותי לאחר שנתפס על ידי ישראל, עלה כי חלק מהשיקולים להסלמת הפיגועים הייתה בניית מנהיגותו בארגון, לאחר ההפסד לא-שייח'. לטענת א-שייח', בתקופת האינתיפאדה השנייה הוא היה מבוקש על ידי כוחות הביטחון הישראליים. אולם א-שייח' נחשב כדמות אפרורית וחלשה יחסית בארגון, במיוחד בהשוואה ליריבו מרואן ברגותי. א-שייח' נחשב אז כחבר צד היוני של הנהגת הפת"ח, לצד אבו מאזן וקאדורה פארס. לאינתיפאדה השנייה היה ביטוי פנים-פלסטיני משמעותי, מאבק בין-דורי בהנהגה הפלסטינית. בין הדור הישן של ערפאת ואנשי תוניס, ללוחמי השטח הצעירים, כברגותי, חוסיין א-שייח' ובני דורם. בשיא המתח, דווח בשנת 2003 כי ערפאת ניסה לעצור את א-שייח', אז מזכ"ל הפת"ח, ואף לחסלו.
במבצע חומת מגן תפסה ישראל את "מסמכי ערפאת" שהצביעו על תמיכתו הכלכלית במחבלים. אחד המסמכים הוא מכתב שכתב א-שייח' ליושב ראש הרשות הפלסטינית, יאסר ערפאת, בו הוא מבקש סיוע בגובה 2,500 דולר לשלושה מחבלים: ראאד אל-כרמי, זיאד מחמד דעאס ועמר קעדאן. בשנת 2003, בראיון לערוץ 1 איים ב"תגובה זועמת" נגד ישראל, לאחר שלכדה את מבצעי הלינץ' ברמאללה במבצע מעצרים בשטח A, אשר נחשב בשליטה ביטחונית פלסטינית.
ראש הרשות הכללית לעניינים אזרחיים
בשנת 2007 מונה לראש הרשות הכללית לעניינים אזרחיים, במעמד של שר, וכן ראש וועדת התיאום האזרחית העליונה (CAC). למעשה, מתוקף תפקידים אלה א-שייח' מהווה השר המקשר בין ישראל לרשות הפלסטינית. בעקבות זאת יש לו מגע רציף והדוק מול הרשויות הישראליות, בייחוד מול מתאם פעולות הממשלה בשטחים והמנהל האזרחי, אך גם מול משרדי ממשלה שונים. מכוח תפקיד זה, א-שייח' נחשב למי ששולט בכספי המיסים שגובה ישראל עבור הרשות הפלסטינית, על מתן היתרי הכניסה לישראל ותעודות VIP לבכירי הרשות, וכן היתרי מסחר (BMC) לאנשי עסקים פלסטינים. סמכויות אלו מקנות לו כוח רב המתורגם לנאמנויות פוליטיות. ביולי 2022 מתאם פעולות הממשלה בשטחים מחלק היתרים ל"בני שיח" פלסטינים בתמורה למידע מודיעיני. בצד הפלסטיני רואים בכך שיתוף פעולה בלתי לגיטימי ואף כמעשה בגידה. אשמה חלקית הופנתה נגד א־שייח' ומשרדו, אשר פועל בחוסר יעילות, בירוקרטיה ממושכת, בצפיפות ובחוסר עניין מופגן מצד פקידיו ושמועות על לקיחת שוחד. פעמים רבות הבקשות מסורבות באופן לקוני, מה שיוצר תחושה שמשרדו של א-שייח' לא מייצג את האינטרס של המבקש. לכן הם מעדיפים לגשת ישירות למנהל האזרחי, אשר בתורו מאשר בקשות בהתאם לאיכות המידע שמעביר בן השיח. א-שייח' מנגד טוען שהרשויות הישראליות מתמהמהות במכוון, כדי לאלץ את הפלסטינים לפנות אליהם ישירות ולמסור להם מידע.
לאחר מבצע צוק איתן בשנת 2014, מונה א-שייח' כנציג הרשות הפלסטינית בוועדה המשולשת לשיקום רצועת עזה, לצד נציגים ישראליים ומצריים. בתפקיד זה הוא משמש כאיש הקשר העיקרי של הממשלה הפלסטינית למנגנון שיקום עזה (GRM).
בין השנים 2015–2016 א-שייח' קיים משא ומתן שר האוצר, משה כחלון, ומתאם פעולות הממשלה בשטחים, יואב מרדכי, בעניין הסדר חובה של הרשות הפלסטינית לחברת החשמל לישראל. המשא ומתן הבשיל לכדי הסכם עקרונות בין א-שייח' לכחלון ומרדכי, אשר יבטיח את תשלום החוב לחברת החשמל לישראל ויסדיר את משק החשמל והאנרגיה הפלסטיני. ההסכם כלל הסדר חוב לפיו הרשות תשלם כ־600 מיליון שקל במזומן, כ־800–900 מיליון שקל בפריסה לתשלומים חודשיים לאורך 4–5 שנים. בתמורה, תימחק יתרת החוב, העומד על כ־200–300 מיליון שקל. מעבר להסדרת החוב, סוכם על מנגנון קבע לאספקת חשמל בשטחי הרשות. מנגנון זה יהיה הגורם הפלסטיני היחיד שישלם לחברת החשמל הישראלית, במקום מול כמה חברות חשמל מקומיות, המתקשות לגבות כספים מלקוחותיהן. ב-13 בספטמבר 2016 נחתם ההסכם בין הצדדים וב-2 באוקטובר הופקד התשלום הראשון, בגובה 590 מיליון שקל.
בספטמבר 2016 היה אחד משלושת מלוויו הבכירים של יו"ר הרשות בביקורו בישראל לרגל הלוויית שמעון פרס.
בשנת 2017 החלו מאמצי הפיוס בין חמאס לפת"ח, א-שייח' היה חבר בוועדת הדיאלוג הלאומי הפלסטיני. בתוך כך, קרא בשנת 2022 לחידוש מידי של הדיאלוג לאומי, בכדי להתאחד בהתמודדות מול בעיות העם הפלסטיני. קריאתו זכתה לתמיכה של כלל הפלגים הפלסטיניים.
בשנת 2018 חוקקה מדינת ישראל את החוק להקפאת כספי טרור. מכוח חוק זה, קיזזה ישראל את תשלומי הרשות הפלסטינית למחבלים ולמשפחותיהם. בעקבות זאת, סרבה הרשות לקבל מישראל את כספי המיסים אותם היא גובה עבורה, ובכך נקלעה למשבר כלכלי חמור. בעניין זה, א-שייח' נפגש ברמאללה עם שר האוצר הישראלי, משה כחלון, עשרות פעמים. בחלק מהמקרים הגיע כחלון לרמאללה, בכדי לנסות לשכנע את א-שייח' למנוע את התמוטטה הכלכלית של הרשות, ולקבל את כספי המיסים המקוזזים. עם זאת, א-שייח' סירב להצעתו של כחלון.
ב-11 במאי 2022 נורתה למוות עיתונאית אל-ג'זירה, שירין אבו עאקלה, בחילופי אש בין צה"ל לחמושים פלסטינים. כשעתיים לאחר מכן יצר שר החוץ הישראלי, יאיר לפיד, קשר עם א-שייח', והציע לו בדיקה משותפת של נסיבות מותה. למחרת הצהיר א-שייח' כי הרשות מסרבת לבדיקה משותפת, היא תקיים את חקירת הירי באופן עצמאי ולא תעביר את הקליע שהרג את עאקלה לבדיקה בליסטית בישראל. עם זאת, יומיים לאחר מכן א-שייח' הצהיר כי הרשות תתמוך בשיתוף פעולה בינלאומי בחקירת מותה של עאקלה.
חידוש מעבר הפועלים מעזה
בעקבות השתלטות חמאס על רצועת עזה בשנת 2007, והידרדרות המצב הביטחוני בעקבות כל, הטילו מדינת ישראל ומצרים סגר על רצועת עזה. בעקבות זאת, הופסקה לחלוטין כניסת פועלים עזתים דרך מעבר ארז, ששופץ זמן קצר קודם לכן בעלות של מיליוני שקלים. עם כניסתו של בני גנץ לתפקיד שר הביטחון הוא החל במדיניות משולבת כלפי רצועת עזה. גנץ קידם מדיניות אזרחית יוזמת וממוקדת ציבור בשיטת המקל והגזר, לצד מאמץ צבאי לסיכול התעצמות הטרור . בתוך כך, קידם גנץ מתן היתרי עבודה בישראל לכ-7,000 פועלים עזתיים, שגדלו במרוצת הזמן לכ-20,000 היתרים: 12,000 לענף הבניה ו-8,000 לענף החקלאות.
באופן רשמי, הפועלים הפלסטינים בעזה נדרשים להעביר את בקשותיהם למשרד העבודה ברצועה, אשר בשליטת חמאס. אולם למעשה, מנגנון בקשת ההיתרים וחלוקתם נעשה על ידי המשרד לעניינים אזרחיים בראשותו של א-שייח', היות שמדינת ישראל וחמאס אינם מקיימים קשר ישיר. בקשות הפועלים הפלסטינים מועברים ממשרד העבודה לנציג פת"ח ברצועה, אייאד נסר, אשר כפוף להחלטת חוסיין א-שייח' היושב ברמאללה. א-שייח' הוא הסמכות העליונה בסינון הבקשות המועברות לצד הישראלי, מתאם פעולות הממשלה בשטחים ומת"ק עזה. בכוחו להחליט מי יעבוד בישראל ומי לא, למרות שהרשות הפלסטינית כלל אינה שולטת ברצועה.
הוועדה המרכזית של פת"ח
בשנת 2008, עת התכנסה ועדת הפת"ח השישית, וחוסיין א-שייח' נבחר לראשונה כחבר הוועד המרכזי של פת"ח. בשנת 2016 התקיימה ועידת הפת"ח השביעית, וא-שייח' נבחר שוב כחבר הוועד המרכזי.
מזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף
לאחר מותו מנגיף הקורונה של סאיב עריקאת, מזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף, יושב ראש הרשות, מחמוד עבאס, קידם את א-שייח' כמחליפו הזמני, ובהמשך כמועמד הפת"ח. א-שייח' נחשב כמקורב לעבאס, וכמועמד המוביל לרשת אותו. עם הזדקנותו והידרדרות מצבו הרפואי, העביר עבאס חלק מסמכויותיו לא-שייח'. האחרון נפגש בשמו עם קונסולים זרים ובכירים אמריקאים כהאדי עמר. בכך, לראשונה מזה שלוש שנים התקיימה שיחה פומבית ורשמית בין הרשות הפלסטינית לארצות הברית. א-שייח' אף נפגש מספר פעמים עם ברברה ליף, עוזרת מזכירת המדינה לענייני המזרח הקרוב, ודרש מהממשל הצגת אופק מדיני . מנגד, הציגה ליף בפני א-שייח' את התנגדות הנשיא האמריקאי לבקשת הפלסטינים לעצרת הכללית של האו"ם לקבל את "מדינת פלסטין" כחברה מלאה ואת דרישתו לחיסול קיני הטרור בצפון השומרון, בייחוד בגזרות שכם וג'נין.
באוקטובר 2022 יצא א-שייח' לביקור בוושינגטון, שם נפגש עם היועץ לביטחון לאומי, ג'ייק סאליבן, וסגנית מזכירת המדינה של ארצות הברית, ונדי שרמן. לביקור זה משמעות גדולה, היות שהוא הביקור הרשמי הראשון של בכיר ברשות הפלסטינית בארצות הברית מזה חמש שנים. לפי הדיווחים, ביקור זה נועד להעניק לו לגיטימציה מצד הממשל בוושינגטון כיורשו של אבו מאזן. מתלווה לעבאס בביקורים רמי דרג כיושבת ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, ננסי פלוסי, וכן נשיא מצרים, עבד אל-פתאח א-סיסי ומלך ירדן עבדאללה השני. גם כאן, כדי לקבל לגיטימציה מידידותיה הקרובות של הרשות הפלסטינית בעולם הערבי.
העימות הפנימי בפת"ח
בפברואר 2022 נבחר למזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף. מינויו התקבל במורת רוח על ידי בכירי הפת"ח, הרואים בעצמם מועמדים טבעיים לרשת את אבו מאזן. לדוגמה, ג'יבריל רג'וב, לשעבר וראש הביטחון המסכל ביהודה ושומרון, מחמוד אלעאלול, סגן יו"ר הפת"ח וממייסדיו, ותאופיק טיראווי לשעבר יו"ר המודיעין הכללי. מנגד מאג'ד פרג', ראש מנגנון המודיעין הכללי, תומך בא-שייח' ונחשב לאיש סודו. השניים מובילים יחד עם יו"ר הרשות את המערכה למניעת שחרור מרואן ברגותי מהכלא הישראלי.
תיק המשא ומתן עם ישראל
עם כניסתו לתפקיד, ירש א-שייח' גם את תיק המשא ומתן מול ישראל שבעבר היה בידי עריקאת. אולם א-שייח' הביע בתקשורת עמדות פסימיות בנוגע למשא ומתן עם ישראל. הוא טען כי "אין פרטנר בצד הישראלי לעשות שלום" וכינה את פגישותיו עם גורמים ישראלים "משא ומתן עם האויב". א-שייח' הביע תקווה שממשל ביידן יקדם את חזון השלום ואף ביקש לזמן את הקוורטט לענייני המזרח התיכון לקיים פגישה בעניין הפלסטיני.
פגישותיו של א-שייח' עם שר הביטחון, בני גנץ, ושר האוצר, יאיר לפיד, זוכות לביקורת מצד גורמים אסלאמיסטיים ובראשם חמאס.
מעמדו ברשות הפלסטינית
מתוקף מעמדו כשר לעניינים אזרחיים, ולימים ראש הרשות הכללית לעניינים אזרחיים, לא־שייח' מגע קרוב עם גורמים ישראליים. מעמד זה נתן לו כוח רב, שכן הרשות הפלסטינית ותושביה תלויים במידה רבה במדינת ישראל ורשויות מטעמה כמו מתאם פעולות הממשלה בשטחים והמנהל האזרחי. מאידך, נורמליציה מול ישראל לא מתקבלת בעין יפה בציבוריות הפלסטינית. בשל כך גורמי אופוזיציה מאשימים את א־שייח, כמו גורמי שלטון נוספים, בשחיתות ואף בבגידה. לצד הפלסטיני, מסביר א-שייח את הפגישות עם הדרג המדיני וצבאי בישראל כ"משא ומתן עם האויב".
בזכות תפקידו זכה א-שייח להיפגש עם גורמים רמי דרג. מעמדו בפת"ח וברש"פ המשיך להתבסס, עד אשר מונה למזכ"ל הוועד הפועל של אש"ף בפברואר 2022. מהלך זה, אשר קודם על ידי יושב ראש הראשות הפלסטינית, אבו מאזן, נתפס כמינוי "יורש". תנועת חמאס התנגדה מאוד למינוי אפשרי זה, ופתחה בקמפיין נגד א־שייח. במהלכו, אף חשפה הקלטה של א־שייח מבקר ואף מקלל את אבו מאזן. א־שייח האשים מצידו את חמאס בזיוף ההקלטה, ומלשכתו של אבו מאזן נמסרה הודעה דומה.
חייו האישיים
החל משנת 2010 הוא נשיא מועדון הספורט לנוער של אל-בירֶה.
הארדוול
רוברט ואן דה קורפוט (בהולנדית: Robbert van de Corput; נולד ב-7 בינואר 1988), מוכר בשם הבמה "הארדוול" (Hardwell), הוא DJ הולנדי ומפיק מוזיקלי בסגנונות אלקטרו-האוס ופרוגרסיב האוס.
ביוגרפיה וקריירה מוזיקלית
רוברט ואן דה קורפוט נולד בעיר ברדה שבהולנד. בגיל 12, לאחר שצפה בערוץ ה-MTV ההולנדי בסרט תיעודי על טייסטו ועל פרי קורסטן, החליט להיות DJ. ב-2009 הוציא את הבוטלג "Show Me Love vs. Be". הארדוול הפיק להיטי מוזיקת דאנס-אלקטרונית ב-2011, ביניהם "Encoded", "Cobra" ו-"Zero 76" יחד עם טייסטו. בנוסף, הארדוול ערך יחד עם טייסטו סיבוב הופעות. ב-2010 הקים את חברת התקליטים "Revealed Recordings".
ב-2011 דורג הארדוול במקום ה-24 ברשימת 100 ה-DJ הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", וב-2012 דורג בה במקום השישי. כמו כן, הופיע ברשימת האמנים החדשים המומלצים לשנת 2012 של ערוץ MTV, לצד Alesso, ניקי רומרו ו-R3hab. ב-2013 זכה בפרסי IDMA (International Dance Music Awards) בקטגוריות ה-DJ האירופאי הטוב ביותר והרמיקסר הטוב ביותר.
ב-2013 זכה הארדוול בפרס "אמן האלקטרו-האוס הטוב ביותר" לשנת 2013 בתחרות DJ Awards של האי איביזה.
ב-27 במרץ 2014 זכה הארדוול בטקס פרסי ה-IDMA בשתי קטגוריות, ה-DJ הגלובאלי הטוב ביותר ו-DJ הפרוגרסיב האוס והאלקטרו הטוב ביותר.
ב-2013 וב-2014, דורג הארדוול במקום הראשון ברשימת 100 ה-DJ הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag" ובשנת 2015, ירד למקום השני.
United We Are
ב-25 בינואר 2015 הוציא הארדוול לאור את אלבומו הראשון, "United We Are", תחת חברת התקליטים שלו, Revealed. האלבום כלל 14 שירים מסגנונות האלקטרו האוס, פרוגרסיב האוס ואף שני שירי טראנס ושיר דיפ האוס, סגנונות שלא מאפיינים את הסגנון של הארדוול, מתוכם שיתופי פעולה עם ג'ייסון דירולו, טייסטו, W&W, מיסטר פרובז, Headhunterz ואמנים נוספים.
האלבום דורג במקום ה-2 במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד, במקום ה-85 במצעד הבילבורד 200 ובמקום 83 במצעד האלבומים הבריטי של חברת המצעדים הרשמית.
ב-4 בדצמבר יצא לאור אלבום הרמיקסים של United We Are, שכולל 14 רמיקסים לכל אחד מהשירים באלבום הרגיל ועוד רמיקס בונוס אחד. הרמיקסים בעיקר מסגנונות האלקטרו-האוס והפרוגרסיב האוס, אך ישנם מסגנונות אחרים כגון האוס, טראנס של ארמין ואן ביורן, הארדסטייל של Frontliner, טראפ של Dirtcaps ועוד.
ב-7 בספטמבר 2018 הודיע הארדוול ברשתות החברתיות על כוונתו להפסיק להופיע, על מנת לפנות יותר זמן לעצמו ולמשפחתו. הופעתו האחרונה התקיימה ב-18 באוקטובר 2018.
במהלך שנת 2022 חזר הארדוול להופיע, ההופעה הראשונה הייתה בפסטיבל אולטרה שבמיאמי, וההופעה הראשונה בסיבוב ההופעות העולמי עתידה להתקיים בגן סאקר שבירושלים ב-26 במאי 2022.
קישורים חיצוניים
בעקבות אביצ’י?: הארדוול פורש מקריירת הדיג’יי, מגזין מגה טיקטס, 07 בספטמבר 2018
מגלן קדוש אפריקני
מגלן קדוש אפריקני או איביס שחור ראש (שם מדעי: Threskiornis aethiopicus) הוא מין של עוף מים מתת-משפחת המגלנים ומהסוג מגלן קדוש, שמצוי כיום בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה; בעבר היה נפוץ גם במזרח התיכון, בעיקר במצרים, ועד דרום-מזרח עיראק. המגלן היה בעל חיים מקודש במצרים העתיקה, ובמיתולוגיה המצרית, האל תחות מתואר כבעל ראש מגלן.
במיתולוגיה המצרית המגלן היווה סמל מקודש, מכיוון שייצג את האל תחות. בכתביהם של הרודוטוס ופליניוס הזקן נכתב שהמגלנים הגנו על מצרים בפלישות של נחשים מכונפים, ובסיפורים אחרים נכתב שהם אכלו זבובים שגרמו למגיפות. בתרבות המצרית העתיקה, מגלנים היו מוקרבים ונקברים כמומיות במשך מאות שנים. מספר העופות שנקברו לצרכים טקסיים מוערך בכ-8 מיליון. מומיות של מגלנים הובאו לאירופה על ידי צבאו של נפוליאון. המגלנים היו נפוצים מאוד במצרים עד המאה ה-18, אך במהלך המאה ה-19 נעלמו כמעט לחלוטין מאזור זה. במהלך המאה ה-20 עלתה תפוצתם בחלקים הדרומיים של אפריקה.
בתי הגידול המועדפים על המגלן הם ביצות ומשטחי בוץ, בפנים היבשה או ליד החוף; אך לעיתים מגלנים נצפים גם בשטחים חקלאיים ובמטמנות.
מאפיינים
אורכו כ-65 עד 75 ס"מ, ומשקלו כ-1.5 ק"ג. ראשו הקירח, צווארו, מקורו, רגליו, אחוריו וקצוות כנפיו שחורים; שאר גופו לבן. הזכר זהה לנקבה במראהו, אף על פי שהנקבה קטנה מעט ממנו. למגלנים צעירים יש פלומת נוצות לבנה מנומרת בשחור ומקור קטן יותר; בנוסף, ראשיהם וצווארם מנוצים. המגלן שקט בדרך כלל, אך לעיתים משמיע קולות קרקור.
המגלן הקדוש הוא מונוגמי, ומקנן בקבוצות גדולות. הקן מוקם על עץ, בדרך כלל באובב, ועשוי מענפים. הנקבה מטילה 2–3 ביצים. הזכר והנקבה דוגרים עליהן במשמרות של כ-24 שעות במשך 21–29 ימים. הגוזלים מואכלים ממזון חצי-מעוכל שהוריהם מקיאים. הגוזלים מזהים את הוריהם בעזרת הקריאות שלהם, ורצים, קופצים או עפים כדי למשוך את תשומת לבם. הם פורחים מהקן לאחר 35–40 ימים, ונעשים עצמאיים לאחר 44–48 ימים.
המגלנים הקדושים האפריקניים מחפשים מזון בלהקות, בדרך כלל במים של ביצות רדודות אך גם על האדמה. הם גם ישנים בלהקות, ונצפתה קבוצה של כ-300 מגלנים שהתקבצו על מנת לישון. המגלנים הקדושים האפריקניים משתמשים במגוון קולות על מנת לתקשר.
המגלן הקדוש האפריקני ניזון ממיני דגים שונים, צפרדעים, יונקים קטנים, לטאות, עופות קטנים וחרקים, אם כי גם חסרי חוליות כמו תולעי אדמה מהווים חלק מתזונתו; על מנת להשיג אותם, הוא חופר במקורו באדמה.
מרים איתן
מרים איתן (22 באוגוסט 1935, כ"ג באב תרצ"ה, זאגרב, יוגוסלביה - 9 בינואר 2015, י"ח בטבת תשע"ה, ישראל) הייתה משוררת ומתרגמת. נודעה בתרגומיה מהשפה הדנית לכתביו של סרן קירקגור.
תולדות חייה
מרים איתן נולדה בזאגרב שבקרואטיה, אז חלק מממלכת יוגוסלביה, ועלתה לארץ ישראל בשנת 1940. למדה בתיכון חדש בתל אביב. בוגרת החוג להיסטוריה וספרות אנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים והחוג לספרות עברית ואנגלית באוניברסיטת תל אביב. למדה דנית בדנמרק ולימודי תעודה בפקולטה לתאולוגיה של אוניברסיטת קופנהגן.
עסקה בהוראה וחינוך בבתי ספר על-יסודיים באשדוד ובירושלים, בפיקוח על תלמידים-עולים ומורים-עולים במשרד החינוך, מחוז ירושלים.
בשנים 1984–1986 ניהלה את "בית עגנון" והייתה חברה בוועד אגודת הסופרים בירושלים.
זכתה בפרס ניומן מטעם בית-הסופר ע"ש חיים הזז לביכורי שירה, פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת ופרס היצירה ע"ש ראש הממשלה לוי אשכול.
בעלה, דב איתן (1988-1935), היה שופט בית המשפט המחוזי בירושלים. באוגוסט 1988 הצטרף לצוות ההגנה של ג'ון דמיאניוק. כעבור 3 חודשים התאבד לאחר שאיימו לחשוף את היותו ביסקסואל, אם לא יפרוש.
קישורים חיצוניים
מיצירתה:
על יצירתה:
וולפגנג ריית'רמן
וולפגנג, הידוע גם בשם וולי, ריית'רמן (באנגלית: Wolfgang, Woolie, Reitherman; 26 ביוני 1909 – 22 במאי 1985) היה אנימטור, במאי ומפיק גרמני-אמריקאי שעבד בוולט דיסני הפקות וידוע כאחד מתשעת הזקנים של דיסני. הוא שימש כדמות מפתח בדיסני במהלך שנות ה-60 וה-70, תקופת מעבר שראתה את מותו של וולט דיסני ב-1966, כאשר הוא שימש כבמאי ו/או מפיק בשמונה סרטי הנפשה רצופים של דיסני מ"101 כלבים דלמטיים" (1961) עד "השועל והכלבלב" (1981).
קריירה
בזמן שלמד בבית הספר לאמנות שונארד, ציוריו משכו את תשומת לבו של פיליפ ל. דייק, מדריך ציור וצביעה. מורשם מיצירות האמנות שלו, דייק הראה אותם לדיסני, שאליה הוזמן ריית'רמן לסטודיו. בתחילה הוא רצה לעבוד כצַבָּע צבעי מים, אבל וולט דיסני הציע שהוא צריך להיות אנימטור. ריית'רמן התקבל לעבודה בוולט דיסני הפקות ב-21 במאי 1933, והפרויקט הראשון שלו היה עבודה כאנימטור בסרט המצויר "ארנבונים קטנים ומצחיקים" מסדרת "סימפוניות טיפשיות". ריית'רמן המשיך לעבוד על מספר סרטי דיסני קצרים, כולל "קונצרט הלהקה", "ארץ המוזיקה" ו"אלמר הפיל". הוא הנפיש את העבד במראת הקסם בסרט "שלגיה ושבעת הגמדים". עבודותיו הבאות היו הנפשת מונסטרו ב"פינוקיו", קרב השיא של הדינוזאורים ברצף של "פולחן האביב" מאת איגור סטרווינסקי בסרט "פנטסיה" וכמה סצנות של טימותי העכבר בסרט "דמבו". בשנת 1942 עזב ריית'רמן את אולפני דיסני כדי לשרת במלחמת העולם השנייה עבור חיל האוויר של ארצות הברית, וזכה בצלב התעופה המצוינת לאחר שירותו באפריקה, סין, הודו ודרום האוקיינוס השקט. הוא שוחרר בפברואר 1946, לאחר שזכה לדרגת מייג'ור גנרל. ריית'רמן הצטרף שוב לאולפן באפריל 1947, כאשר הנפיש את מרדף הפרש חסר הראש בקטע "האגדה על סליפי הולו" שבסרט "הרפתקאות איכבוד ומר טוד".
בערך באותה תקופה, הוא טען שהוא היה גורם מרכזי בעזרה לוולט דיסני להתחייב להפקת "סינדרלה". "כשהסתכלתי על לוחות תכנון לא מעובדים", נזכר ריית'רמן, "פשוט נכנסתי למשרד שלו, מה שעשיתי לעיתים רחוקות, ואמרתי, 'אלוהים, זה נראה נהדר. אנחנו חייבים לעשות את זה'. אולי זה היה דחיפה קטנה לומר, 'היי, בוא נצא לדרך שוב ובוא נעשה סרט באורך מלא". ב"סינדרלה", הוא היה האנימטור הבימוי של הרצף שבו ז'אק וגאס דוחפים ומושכים בעמל רב את המפתח במעלה המדרגות לסינדרלה. ב"עליסה בארץ הפלאות", הוא הנפיש את הסצנה שבה ביתו של הארנב הלבן נהרס על ידי אליס המוגדלת. ב"פיטר פן", הוא הנפיש את הסצנה של קפטן הוק המנסה להימלט מהתנין. בסרט "היפהפייה והיחפן", ריית'רמן הנפיש את רצף קרב הכלבים בסמטה ואת המאבק של היחפן עם העכברוש בחדר הילדים.
בשלהי שנות ה-50, ריית'רמן שימש כמנהל הרצף של קרב השיא בין הנסיך פיליפ ומליפיסנט בתור דרקון בסרט "היפהפייה הנרדמת", וביים את רצף "נביחת בין-ערביים" עבור "101 כלבים דלמטיים". החל מ"החרב באבן", הוא הפך לבמאי הבלעדי הראשון של סרט הנפשה באורך מלא של דיסני, מה שהיה בניגוד למספר במאים על סרטי הנפשה קודמים. האנימטור וורד קימבל טען שזה בגלל תאימות העבודה של ריית'רמן ונכונותו לקבל כל פרויקט "עם חיוך". האנימטור בוב קרלסון הצהיר שדיסני בטח בקבלת ההחלטות של ריית'רמן לפני שהתחיל בפרויקט קולנועי. ריית'רמן המשיך לביים את "ספר הג'ונגל", "חתולים בצמרת", "רובין הוד" ו"הרפתקאות ברנרד וביאנקה". בנוסף, הוא ביים כמה סרטי הנפשה קצרים כמו "גוליית השני" ושני הסרטים הקצרים הראשונים של פו הדוב, "פו הדוב ועץ הדבש" ו"פו הדב ביום סגריר", שזכה בפרס האוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר.
בזמן שביים את "ספר הג'ונגל", ריית'רמן עקב אחר הנוהל לשמור על עלויות הייצור נמוכות, שבו הוא נזכר שדיסני יעץ לו "להוריד את העלויות כי [סרטים מצוירים באורך מלא] הולכים לתמחר את עצמם מהעסק". במהלך כהונתו, הוא השתמש לעיתים קרובות בהנפשה "ממוחזרת" או מוגבלת מיצירות קודמות, ככל הנראה משום שזו הייתה שיטה בטוחה יותר למוצר איכותי, אם כי היא למעשה הייתה עתירת עבודה, לא בגלל שהיא כביכול זולה יותר. השימוש של ריית'רמן בהנפשה ממוחזרת התגלה כשנוי במחלוקת בתוך האולפן, שכן האנימטור מילט קאהל שנא את השיטה: "אני מתעב את השימוש - זה פשוט שובר את ליבי לראות הנפשה מ"שלגיה" בשימוש ב"הרפתקאות ברנרד וביאנקה". זה הורג אותי, וזה פשוט מביך אותי עד כדי דמעות". שימו לב שזה דומה, אבל לא זהה, לרוטוסקופינג.
לאחר "הרפתקאות ברנרד וביאנקה", תחילה הוא היה אמור לביים את "השועל והכלבלב", אך בעקבות סכסוכים יצירתיים עם הבמאי המשותף ארט סטיבנס, הוא הוצא מהפרויקט. מאוחר יותר עבר ריית'רמן לכמה פרויקטים הנפשה לא מפותחים כמו "Catfish Bend" המבוסס על סדרת הספרים מאת בן לוסיאן בורמאן, ו-"Musicana", פרויקט המשך לסרט "פנטסיה" אותו פיתח יחד עם האמן מל שו. בשנת 1980 הוא פיתח עיבוד לספר הילדים "המטאטא הקטן" מאת מארי סטיוארט, אך העבודה הופסקה עקב רצונו של האולפן לסרטים שאפתניים כמו "הקדירה השחורה". בשנת 1983, ריית'רמן קיבל את פרס וינזור מקיי, פרס המוענק עבור תרומה לתחום ההנפשה, כאשר לאחר שלוש שנים, בשנת 1986, הוא פרש.
חייו האישיים ומותו
לאחר שחרורו מחיל האוויר, הוא התחתן עם ג'ייני מארי מקמילן בנובמבר 1946. כל שלושת הבנים של ריית'רמן - ברוס, ריצ'רד ורוברט - סיפקו קולות לדמויות של דיסני, כולל מוגלי ב"ספר הג'ונגל", כריסטופר רובין ב"פו הדוב ועץ הדבש" וארתור ב"החרב באבן".
ב-22 במאי 1985, בהיותו בן 75, ריית'רמן נהרג בעקבות תאונת דרכים בסמוך לביתו בברבנק, קליפורניה. לאחר מותו, בשנת 1989, ריית'רמן הוכר כ"אגדת דיסני" יחד עם שאר הזקנים של דיסני ואב אייוורקס.
Un premier amour
Un premier amour (בעברית: אהבה ראשונה) הוא שיר בצרפתית, בביצוע איזבל אוברה שייצג את צרפת באירוויזיון 1962 וזכה במקום הראשון. השיר בוצע תשיעי בסדר ההופעות, בין הולנד שהגיעה למקום האחרון לבין נורווגיה שהגיעה למקום העשירי. עם סיכום הנקודות, הגיעה צרפת למקום הראשון עם 26 נקודות ובכך נציחה בתחרות שהתקיימה באותה השנה בלוקסמבורג, לוקסמבורג.
איזבל אוברה חזרה לאחר הופעתה עם שיר זה לתחרות בשנת 1968 שהתקיימה בלונדון, הממלכה המאוחדת, והגיעה למקום השלישי.
Second Hand Heart
Second Hand Heart הוא סינגל של הזמר האנגלי, בן האנוב, בשיתוף פעולה עם הזמרת האמריקאית, קלי קלרקסון. הסינגל נמצא באלבום האולפן הראשון שלו, Ben Haenow. היא הופק על ידי Afterhrs, ג'ייסון הלברט ופיט המרטון, ונכתב על ידי Afterhrs, ניל אורמנדי ו-Artist vs. Poet. השיר יצא כסינגל מוביל והיחיד של האלבום ב-16 באוקטובר 2015 על ידי חברות התקליטים סייקו מיוזיק, RCA רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
נכון לנובמבר 2021, השיר הושמע למעלה מ-14 מיליון פעמים בספוטיפיי.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ של השיר, שצולם על ידי ג'יימס ליס בנאשוויל, טנסי, יצא לראשונה בערוץ היוטיוב של הזמר ב-20 באוקטובר 2015. נכון לנובמבר 2021, הווידאו קליפ נצפה למעלה מ-26 מיליון פעמים.
הופעות חיות
האנוב ביצע לראשונה את השיר בהופעה חיה בעונה ה-12 של The X Factor ב-31 באוקטובר 2015.
זריחה (סרט)
בסרט משחקים ג'ורג אובריין, ג'נט גיינור ומרגרט ליווינגסטון.
הסרט כולל בתוכו חלק מיצירותו של המלחין שארל גונו, משנת 1872 "Funeral, March of a Marionette", יצירה שלאחר מכן שימשה כשיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "אלפרד היצ'קוק מגיש" (1955-65).
זריחה זכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר, בטקס האוסקר הראשון בשנת 1929. בטקס זה לא היה קיים פרס לסרט הטוב ביותר, אלא היו קיימים שני פרסים נפרדים. אחד שנקרא פרס אוסקר להפקה היוצאת מן הכלל ביותר, שבו זכה הסרט "כנפיים", והשני שנקרא פרס אוסקר להפקה הייחודית והאמנותית הטובה ביותר שבו זכה "זריחה". ג'נט גיינור זכתה בפרס האוסקר הראשון לשחקנית הראשית הטובה ביותר, על תפקידה בסרט זה וגם על תפקידה בסרטים "הרקיע השביעי" ו"Street Angel"
הגרסה האמריקאית הראשונה של הסרט נשמדה בשריפה, אבל גרסה חדשה נוצרה מהדפסה ששרדה.
עלילה
הגבר והאישה נפגשים בחצות ומתנשקים בתשוקה רבה. האישה מעוניינת שהוא ימכור את החווה, שלאחרונה כלל לא מצליחה, וזאת על מנת שיצטרף אליה לחיים בעיר. כאשר היא מציעה שעל מנת שיפתרו כל בעיותיהם עליו להטביע את אשתו, הוא חונק אותה באלימות, אבל אפילו תגובה זו בסופו של דבר מובילה למגע תשוקתי בין שניהם. האישה שמה על הסירה של הגבר קני סוף, שכאשר הספינה תתהפך הוא יוכל להאחז בקני הסוף ולצוף.
אשתו של הגבר לא חושדת בכלום כאשר בעלה מציעה לה לצאת ליציאה, אבל כאשר הם מגיעים אל האגם מתחיל לגבור בה חשד. הגבר מתכונן להטביע אותה מחוץ לסירה, אבל כאשר היא פונה אל רחמיו, הוא מבין שאינו יכול לעשות זאת. הוא חותר לחוף וכשהוא מגיע ליבשה אשתו בורחת.
היא עולה על חשמלית והוא עוקב אחריה, מתחנן בפניה שלא תפחד ממנו. החשמלית מביאה אותם אל העיר. פחדיה והאכזבה הגדולה שלה ממנו ממלאים אותה. הוא מביא לה צרורות של פרחים ועוגות עד שלבסוף היא מפסיקה לבכות ומקבלת את מתנותיו. בהליכתם ברחובות העיר, הם מבחינים בכלה הנכנסת לכנסייה בתהלוכה והם נכנסים אחריה לצפות בטקס החתונה. הגבר נשבר ומבקש מאשתו שתסלח לו. לאחר התפייסות מרובה בדמעות, הם ממשיכים להרפתקאה הבאה בעיר, מצטלמים בתמונה משותפת ומבקרים ביריד. כשהלילה יורד הם נוסעים עם החשמלית חזרה הביתה.
לאחר מכן, הם עולים על הסירה ונסחפים באגם ברדת החשיכה, כאשר סופה פתאומית גורמת לסירה שלהם לשקוע. הגבר נזכר בקני הסוף שעדיין על הסירה וקושר אותם מסביב לגופה של אשתו. הספינה מתהפכת והגבר מתעורר על החוף המסולע. הוא אוסף אנשים סביבו שיעזרו לו לחפש את אשתו, אבל כל מה שהם מוצאים זה קני סוף שבורים על המים.
בטוח שאשתו טבעה, הוא חוזר לביתו תשוש. האישה מהעיר מגיעה לביתו ובטוחה שתוכניתם הצליחה. הגבר מתחיל לחנוק אותה ופתאום המשרתת קוראת לו ואומרת לו שאשתו חיה, אז הוא משחרר את האישה ורץ הביתה. מסתבר שאשתו ניצלה כאשר נאחזה בקנה הסוף האחרון ששרד.
הגבר כורע לצד המיטה שבה שוכבת אשתו והיא לאט לאט פוקחת את עניה. הם מתנשקים וזאת בעוד שהאישה מהעיר עולה על כירכרה וחוזרת חזרה לעיר. הסרט מסתיים בצילום של הזוג מתנשקים, שעובר בדיזולב לשמש זורחת.
סגנון
הסרט זריחה בוים על ידי פרידריך וילהלם מורנאו, במאי גרמני שהיה אחד מהדמויות המובילות באקספרסיוניזם הגרמני, סגנון שבו השתמשו ביצירות אומנות מעוותות לתיאור אפקטים סימבוליים. מורנאו הוזמן על ידי ויליאם פוקס ליצור סרט אקספרסיוניסטי בהוליווד וכך נוצר הסרט זריחה.
התוצאה הייתה המוני תפאורות מעוצבות שיצרו עולם מופלא ומוגזם. תפאורת העיר לבדה עלתה מעל ל 200,000$ ושימשה בסרטים רבים אחריה, כולל הסרט של ג'ון פורד "ארבעת הבנים" (1928).
רבים מהצילומים הייחודיים בסרט צולמו באגם ארווהייד, קליפורניה.
הסרט מלא ביצירות קולנוע חדשניות, הצילום שלו פורץ דרך (של הצלמים צ'ארלס רושר וקארל סטרווס), הכולל טכניקה מדהימה של מעקב אחר דמויות. הכותרות שלו מופיעות בצורה ייחודית, והסרט מלא בסצינות פעולה שחלקים גדולים מהם נעשו בסגנון המיוחד של מונראו. השימוש בסגנון של צילום מרוחק מיוחד במינו, במיוחד בצילום של העיר בהם רואים אנשים מתהלכים במרחבים שנראים גדולים, אף על פי שהם במציאות קטנים בהרבה.
הדמויות לא נקראות בשמם וכך ניתן לראות בהם כחלק מסיפור סימבולי שיכול להתרחש בכל מקום.
וויט הרלן, השווה את "זריחה" לסרטו "הטיול לטוליסט" (1939), בעודו מציין שהסרט זריחה מלא בסימבוליות ומלא בחדירה לפרטים עד שהוא הופך כמעט לשירה, לעומת סרטו שהוא סרט ריאליסטי רגיל.
ביקורות ופרסים
מורדאונט הול, מבקר סרטים של העיתון הניו יורק טיימס, שיבח את הסרט זריחה וכינה אותו יצירת מופת. מבקר של העיתון טיים מגזין לעומתו אמר שהסרט "דל" אבל סך הכל "הסרט מצליח לשמור על מראה ציורי מרדים לאורך כל הערב". כיום הסרט זריחה נחשב על ידי רוב המקרים וההיסטורינים כאחד מהסרטים הטובים ביותר שנוצרו.
נקודות בן-דיי
תהליך ההדפסה נקודות בן-דיי, נקרא על שם המאייר והמדפיס בנג'מין הנרי דיי ג'וניור, (בנו של המו"ל של המאה ה-19, בנג'מין הנרי דיי) הוא טכניקה משנת 1879. בהתאם לאפקט, צבע, והאשליה האופטית הדרושים, ממקמים נקודות קטנות וצבעוניות בצפיפות, ברווח או באופן חופף. נקודות מג'נטה, לדוגמה, ממוקמות במרווחים גדולים כדי ליצור צבע ורוד. קומיקסים מ-1950 ו-1960, השתמשו בנקודות בן-דיי בארבעת הצבעים הבסיסיים (כחול-ירקרק, ארגמן, צהוב ושחור) כדי לייצר בזול הצללה וצבעים משניים כגון ירוק, סגול, כתום וגוונים חיים. נקודות בן-דיי נבדלות מנקודות חצי גוון בכך שנקודות בן-דיי תמיד בגודל ופיזור שווה באזור מסוים. כדי להחיל את הנקודות על ציור, על האמן לרכוש גיליונות ציפוי שקופים מספק מכשירי כתיבה. הגליונות היו זמינים במגוון רחב של גודלי נקודות ופיזור, אשר נתן לאמן מבחר של גוונים לשימוש בעבודתו. האמן היה חותך את חומר הציפוי בצורות של אזורי הגוונים הרצויים — כלומר צל או רקע או משטח — ומשפשף על אזורים מסוימים של הציור.
שימוש בנקודות בן-דיי היה לסימן היכר של האמן אמריקאי רוי ליכטנשטיין שהגדיל והפריז איתם ברבים מציוריו ופסליו. מאיירים ומעצבים גרפיים אחרים השתמשו בנקודות בן-דיי מוגדלות בתקשורת הכתובה כדי להשיג אפקט דומה.