cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אסף אבידן והמוג'וס
היסטוריה
באוגוסט 2011 בחרו חברי הלהקה לפנות לדרכים מוזיקליות נפרדות. אבידן, סולן הלהקה, החליט לפתוח בקריירת יחיד, בעוד שאר חברי הלהקה התפזרו בין שני פרויקטים נפרדים - "L.F.N.T", ו-"The Wrong Demons".
הערות שוליים
Asaf Avidan
אלבר לברן
אלבר לברן (בצרפתית: Albert Lebrun, ; 29 באוגוסט 1871 – 6 במרץ 1950) היה נשיא צרפת, והיה לאחרון שנשא בתפקיד זה בזמן הרפובליקה הצרפתית השלישית.
חייו
לברן נולד למשפחת חקלאים. הוא למד באקול פוליטקניק ובאקול נסיונל סופרייר דה מין (בית הספר הגבוה להנדסת מכרות בפריז), וסיים את שניהם בציונים גבוהים. לאחר מכן החל לעבוד כמהנדס מכרות, אך חדל מכך בגיל 29, עת נכנס אל הפוליטיקה.
לברן נבחר לבית הנבחרים (הבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי על פי חוקת הרפובליקה הצרפתית השלישית) בשנת 1900, כחבר המפלגה הרפובליקנית השמאלית. לאחר מכן כיהן כשר המושבות בין 1911–1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עזב את תפקידו בממשלה ונלחם כחייל קרבי. בין היתר לחם בקרב ורדן. בשנת 1917 שב לממשלה ועד שנת 1919 כיהן כ"שר האזורים המשוחררים". הוא היה קיצוני בדרישותיו מגרמניה ועל רקע מה שראה כויתורים של ז'ורז' קלמנסו התפטר מהממשלה.
נישואים ברשות הפלסטינית
נישואים ברשות הפלסטינית נערכים על פי חוקי הדת של בני הזוג, ועל פי אזור המגורים. פלסטינים בכל שטחי הרשות, כולל רצועת עזה, כפופים לחוקי הרשות הפלסטינית.
אלבר לברן
חייו
הוא הצטרף ל"ברית הדמוקרטית" ונבחר מטעמה לסנאט (הוא הבית העליון) בשנת 1920 ממחוז מרת ומוזל. הוא נבחר לכהן כסגן נשיא הסנאט בשנת 1925, ובסוף 1931, בעקבות מותו של נשיא הסנאט שימש כנשיא הבית.
נשיא
עם הירצחו של נשיא צרפת פול דומר בידי מהגר רוסי לא שפוי בשם פאבל גורגולוף, ב-6 במאי 1932, נבחר לברן לנשיא צרפת. הוא מיעט להשתמש בסמכויותיו כנשיא וכיבד את החלטות הפרלמנט והממשלה, גם כאשר לתפקיד ראש הממשלה נבחר איש השמאל הקיצוני. במהלך כהונתו הראשונה התמודדה צרפת עם משבר כלכלי וידעה תהפוכות פוליטיות רבות, כאשר ממשלות רבות קמו ונפלו. בעקבות התחזקות גרמניה הנאצית, התהדקו הקשרים בין צרפת ובריטניה ולברן השתתף בהידוק הקשרים עם מלך בריטניה.
נישואים ברשות הפלסטינית
דיני משפחה ברשות הפלסטינית נקבעים באופן הבא:
אלבר לברן
נשיא
לברן נבחר לכהונה שנייה בשנת 1939, במידה רבה בשל העובדה כי הצליח לרצות את כל הצדדים במאבקים הפוליטיים בצרפת בשנים אלו.
נישואים ברשות הפלסטינית
קהילות נוצריות בשטחים הפלסטיניים נוהגות על פי דיני המשפחה של הכנסייה הנוצרית, האוסרים על פוליגמיה. לכל עדה נוצרית יש בית דין המוסמך לדון בענייני נישואים וגירושים.
בכל דיני המשפחה לעיל לא קיימת אפשרות לערוך נישואים אזרחיים או נישואים בין-דתיים שיהיו מוכרים על ידי החוק.
אלבר לברן
במלחמת העולם השנייה
בעקבות ההצלחה הגרמנית במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במלחמת העולם השנייה, כיבוש פריז ומעבר הממשלה לבורדו, נוצר תיקו בממשלת צרפת בין תקיפים בראשות ראש הממשלה פול ריינו, שבקשו להמשיך בלחימה בדרך זו או אחרת, לבין תבוסתנים, בראשות המרשל אנרי פיליפ פטן, שבקשו להיכנע. לברן עצמו נטה לתקיפים, ותמך בתוכנית ההולנדית למעבר הממשלה לצפון אפריקה, אולם הרגיש מחויב להחלטת הרוב וסירב להפעיל את כובד משקלו להכריע בין הצדדים. ב-16 ביוני 1940, לאחר שריינו ראה עצמו במיעוט בממשלתו, הוא ביקש להתפטר. לברן ביקש ממנו להמשיך בתפקידו ולהוביל בירורים עם גרמניה לגבי תנאים להפסקת אש, אך ריינו סירב לכך. בעקבות זאת, הטיל לברן על פטן להרכיב ממשלה. לאחר מכן נימק לברן צעדו זה בכך ששמע לעצתו של הרמטכ"ל הצרפתי, מקסים וייגאן אשר סבר כי המלחמה אבודה. ב-22 ביוני 1940 חתמה צרפת על הסכם הכניעה לגרמניה, ולאחר מכן הוכרזה ממשלת וישי בראשה עמד פטן כ"ראש המדינה". ב-12 ביולי 1940 נתבקש לברן להתפטר וכך הוא עשה.
נישואים ברשות הפלסטינית
חוקי הנישואים למוסלמים ברשות הפלסטינית נקבעו על פי האסכולה החנפית, המתירה במפורש פוליגיניה (נישואים של גבר למספר נשים). עם זאת, אישה יכולה לציין בחוזה הנישואים שהיא איננה מתירה לבעלה לשאת נשים נוספות במהלך נישואיהם. אם הבעל נושא אישה נוספת בניגוד לחוזה הנישואים, האישה רשאית לעתור לגירושים. על פי חוקי האסלאם, גבר הנשוי למספר נשים חייב לשתף את כל נשותיו באופן שוויוני, ולספק לכל אישה מגורים בנפרד. כמו כן, גבר חייב להכריז על מצבו המשפחתי במעמד הנישואים.
פוליאנדריה (נישואים של אישה למספר גברים) אסורה על פי חוקי האסלאם.
אלבר לברן
במלחמת העולם השנייה
לברן נמלט לעיירה ויזיל ב-15 ביולי, אך נתפס ב-27 באוגוסט 1943 על ידי הגרמנים, ונשלח לשבי בטירה בטירול. בשל בריאותו הלקויה הורשה לשוב לעיירה ויזיל לאחר כחודשיים, אך נשמר במעצר בית.
נישואים ברשות הפלסטינית
ברצועת עזה, החוק המצרי שחוקק בתקופת הממשל הצבאי התיר נישואים לנשים מגיל 9 ולגברים מגיל 12. הקאדי הפלסטיני הראשי הוציא ב-1995 החלטה מנהלית עדכנית, לפיה מותר לנשים להינשא מגיל 15 ולגברים מגיל 16, כמו בחוק הירדני. כל הגילאים מחושבים על פי לוח השנה המוסלמי.
אלבר לברן
במלחמת העולם השנייה
ב-13 באוקטובר 1944 כאשר שוחררה צרפת על ידי בעלות הברית, נפגש לברן עם דה גול, על מנת להביע בו את תמיכתו, להודות בכך שמינויו של פטן לראש הממשלה היה משגה, ולהכיר במנהיגותו. לברן טען כי להלכה לא התפטר מעולם מתפקידו כנשיא, ולמעשה המשיך לשמש בו עד שנת 1944, שכן לאחר פיזורה של האספה הלאומית לא היה לו למי להגיש את התפטרותו. לכך השיב דה גול בזיכרונותיו כי "ביסודו של דבר, כראש המדינה חסרו לו שני דברים: שהוא יהיה ראש, ושתהיה מדינה".
לאחר המלחמה פרש לברן מן הפעילות הציבורית. לברן נפטר מדלקת ריאות בפריז בשנת 1950. שמו של לברן נודע בציבור כדמות אפרורית שאינה מובילה מהלכים, בניגוד למנהיגים כמו ז'ורז' קלמנסו ושארל דה גול.
נישואים ברשות הפלסטינית
הרשות הפלסטינית מנסה בשנים האחרונות לגבש חוקי מעמד אישי עדכניים.
אביגיל ספנסר
אביגייל לי ספנסר (באנגלית: Abigail Leigh Spencer; נולדה ב-4 באוגוסט 1981) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית. החלה את הקריירה שלה באופרת הסבון הטלוויזיונית הפופולרית "כל ילדיי", ולאחר מכן התפרסמה תודות לתפקידיה בסדרות הטלוויזיה "מד מן", "Suits", "אהבה בוערת" ובזכות התפקידים הראשיים בסדרות "התיקון" ו"טיימלס".
ילדותה
ספנסר נולדה וגדלה בעיר גולף בריז, פלורידה שבארצות הברית, למשפחה ממוצא בריטי וגרמני ומרקע נוצרי בעיקרה. בתם של לידיה אן בראון ושל הגולש יאנסי ספנסר השלישי. יש לה שני אחים, יאנסי ספנסר הרביעי (יליד 1973) וסטרלינג ספנסר (יליד 1986). היא טוענת שהיא גם צאצאית לשבט הצ'רוקי.
קריירה
תפקידה הגדול הראשון של ספנסר היה של רבקה "בקה" טיירי באופרת הסבון "כל ילדיי" מ-3 ביוני 1999 עד 10 באפריל 2001. בשנים שלאחר מכן היא החלה לשחק תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה, כולל "CSI: זירת הפשע, החקירה", "איך פגשתי את אמא", "מרפאה פרטית" ו"קאסל".
ספנסר הופיעה בסרטים כגון: בשנתי (2010), פלישה למערב (2011), "זאת מלחמה (2012), "הגלישה הגדולה במאווריקס" (2012), The Haunting in Connecticut 2: Ghosts of Georgia" (2013)", "ארץ אוז" (2013) ו"מכאן אני ממשיך" (2014).
היא השתתפה בסדרותה טלוויזיה: "מד מן", "הות'ורן" ו-"Suits".
מ-2013 עד 2016 ספנסר כיכבה בערוץ SundanceTV בסדרת הדרמה "התיקון" בו היא הייתה מועמדת לקבל את פרס הבחירה הטלוויזיונית של המבקרים.
בשנת 2016 ספנסר החלה לשחק את התפקיד הראשי של הפרופסורית להיסטוריה לוסי פרסטון בסדרה "טיימלס" ברשת NBC.
חיים אישיים
ספנסר נישאה לאנדרו פרואט בשנת 2004, וספנסר הגישה בקשה לגירושין בפברואר 2012, אך הם התגרשו סופית רק במהלך שנת 2013. יש להם בן שנולד ב-2008.
פסיון בולוור
פסיון בולוור (שם מדעי: Lophura bulweri) הוא מין של עוף קרקע ממשפחת הפסיוניים האנדמי ליערות בורנאו.
לפסיון זה כמו לקרוביו יש דו צורתיות זוויגית בולטת. הזכר יכול להגיע לאורך 80 ס"מ ולמשקל 1.3 ק"ג. הנקבות מגיעות לאורך 55 ס"מ ולמשקל של 1.1 ק"ג. הזכרים גם מקושטים מהם ובעלי דלדל כחול בוהק על לחייהם המזדקר עד לעורפם וצנח עד לצווארם. גופם שחור כמעט לגמרי עם רגליים ורודות וזנב נפרש גדול ולבן. המקור קטן מאוד. הנקבות חומות ומוסוות באדמה.
הפסיון נמצא בסכנת הכחדה עקב פגיעה באזור חיותו, בידוד האוכלוסיות על ידי פיתוח אנושי וגם נפגע משריפות יער.
מגדל עוז
מגדל עוז (מִגְדַּל עֹז) הוא התנחלות במתכונת של קיבוץ דתי מתחדש, השוכן בגוש עציון, מדרום לעיירה אפרת וממערב לכפר הפלסטיני בית פג'אר. הקיבוץ הוקם ב-1977 בידי קבוצה של יוצאי בני עקיבא. עד ליולי 2022 הקיבוץ הוגדר כקיבוץ שיתופי.
היסטוריה
מגדל עוז עלה על הקרקע בד' באב ה'תשל"ז, 19 ביולי 1977. שמו של היישוב משמר את השם מגדל עדר, יישוב שהתקיים באזור במשך שנתיים, וחרב במאורעות תרפ"ט.
בתחילת 1980 נתבקשו אנשי הקיבוץ לפנות כ-30 דונם של תושבי בית אומר שנתפסו בצווים צבאיים. עתירה לבג"ץ נגד הפקעת הקרקעות, שהוגשה לאחר הצלחת העתירה בעניין אלון מורה, נדחתה בגלל שיהוי ולאחר שנקבע שהשיקולים הצבאיים להקמת יישוב בדרך לים המלח היו לגיטימיים.
בתחילת דרכו נטע הקיבוץ מטע של אפרסקים ושזיפים, אך הניסיון לא עלה יפה והמטעים הוחלפו בעצי דובדבן.
בשטח הקיבוץ נמצאת גבעה בשם חורבת בריכות ובה שרידי יישוב יהודי מימי בית שני הכוללים מקוואות ומערות מסתור ואף קסת דיו שנותרה בשלמותה מתקופת שלהי בית שני. כמו כן נמצאים בגבעה שרידי כנסייה ביזנטית מהמאה החמישית לספירה, כולל רצפות פסיפס, שחלקן נשמרות במוזיאון ישראל ובמוזיאון השומרוני הטוב.
הקיבוץ כיום
במגדל עוז פועלת מדרשה תורנית לבנות בשם בית המדרש לנשים מגדל עוז, הפועלת בחסות ישיבת הר עציון שבאלון שבות. במבנה המדרשה שוכן גם קמפוס הנשים של המכללה האקדמית הרצוג, המכשירה את תלמידותיה להוראה. במכללה נלמדים 14 מקצועות. בקיבוץ פועל מפעל "מעוז תעשיות", בבעלות משותפת של קבוצת יבנה ומגדל עוז, העוסק בייצור מערכות תאורה למטוסים, טנקים ואוניות.
עיסוקו העיקרי של הקיבוץ הוא בחקלאות: בשטח הקיבוץ ולידו ישנם מספר מטעי דובדבנים וגודגדנים, אותם משווק הקיבוץ. כמו כן, לקיבוץ מספר כרמים באזור גוש עציון ולכיש לגידול ענבי יין ומאכל. הקיבוץ הוא חלק מגד"ש עציון הכולל חוץ ממנו את הקיבוצים כפר עציון וראש צורים. הגד"ש מגדל חיטה, כותנה וגידולים נוספים באזור לכיש. בעבר פעלו בשטח הקיבוץ גם חממות לגידול ירקות אולם אלו נסגרו משיקולים כלכליים. גאוות המשק היא ברפת מגדל עוז המונה כ-300 פרות חולבות נוסף על העגלים, ונחשבת לאחת הרפתות המצטיינות של תנובה.
פרופסור עודד ישראלי כיהן כרב הקיבוץ. כיום מכהן בתפקיד הרב אורי סמט.
אריה קרול
ביוגרפיה
קרול נולד בשנת 1923 בעיירה ליד מינסק בבלארוס. עלה לארץ ישראל כילד עם הוריו בשנת 1935 למושבה בת שלמה.
הוא היה חבר בגרעין "עלומים" של תנועת בני עקיבא ובמסגרת זו היה שותף להקמת קיבוץ טירת צבי בעמק בית שאן ולאחר מכן היה מרכז הסניף הירושלמי של בני עקיבא. ב-1946 פיקד על היאחזות ביריה בגליל, אשר פונתה שלוש פעמים בידי הבריטים. ב-1947 נמנה עם מייסדי קיבוץ סעד בנגב, שהוקם בן-לילה ב-1947 על ידי בוגרי תנועת בני עקיבא, ועמד בקרבות קשים על הגנת האזור בעת מלחמת העצמאות.
הוא שימש כמרכז המשק בקיבוץ, עם הפסקות קצרות, עד לשנת 1963. בשנת 1959 הוביל מערכה ציבורית למען התיישבות יהודית בנגב ובשנים 1963–1967 ניהל את מפעלי "שער הנגב".
בשנים 1968–1987 היה קרול ממונה בארגון הממשלתי "נתיב" על הפעילות החשאית בברית המועצות ושליחת תיירים יהודים מתנדבים מרחבי העולם אל פעילי העלייה שם. אריה קרול יזם מערך ענף לקשר וסיוע ליהודים ולפעילות יהודית-ציונית ברחבי כל ברית המועצות. באופן זה סייע להעצמת הקשר של העם היהודי עם "יהדות הדממה" שמעבר למסך הברזל. במסגרת פעילות זו הועברו ליהודי ברית המועצות – למרות ניסיון החסימה שהעמיד השלטון הסובייטי – כמויות ניכרות של תשמישי קדושה, ספרים ללימודי עברית ויהדות, ספרות עברית, ספרי תולדות עם ישראל לרבות ברוסית, קלטות שירים עבריים וסיוע פרטני לעידוד הפעילות היהודית-ציונית ובין השאר לטובת אסירי ציון. במהלך למעלה משני עשורים, הביאו "התיירים" של קרול את זמרת הארץ ברחבי האימפריה הסובייטית. מבצע אדיר ממדים זה עבר למעשה ללא תקלות, נטע ביהודים הכלואים בברית המועצות תקווה ותרם לחיזוק זהותם היהודית-ציונית של בודדים וגם קהילות בארצות המערב. משיאי הפעילות שיזם "נתיב" הייתה השתתפות משלחת מו"לים מישראל בירידי הספרים הבינלאומיים הדו-שנתי שנערכו במוסקבה ושאיפשרה הפצת תרבות ישראל להמונים אשר פקדו את הביתן הישראלי.
עם נפילת הקומוניזם ב-1989, עבר לסייע לפעילות בתחום קליטת העלייה מברית המועצות לשעבר בדמות מיזם "בית ראשון במולדת" לקליטה בתנועה הקיבוצית ושיגור שליחים ישראלים לפעילות גלויה של עידוד העלייה.
קרול השיא משואה בטקס הדלקת המשואות בשנת תשנ"א - 1991. ביום העצמאות תש"ס - 2000 קיבל פרס ישראל על מפעל חיים, תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
אריה קרול היה נשוי לרחל לבית דרוזדובסקי (דור) שנפטרה ב-1988. לזוג נולדו חמש בנות. לאחר מכן נשא לאישה את ד"ר סילויה שנקולבסקי-קרול, מרצה באוניברסיטת בר-אילן והאוניברסיטה העברית בירושלים ומומחית לארכיונאות.
קרול נפטר בכ"ח בתמוז ה'תשס"ח (27 ביולי 2008). נקבר בבית העלמין של קיבוץ סעד.
11 באוגוסט
11 באוגוסט הוא היום ה-223 בשנה (224 בשנה מעוברת) בשבוע ה־33 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 142 ימים.
לורם איפסום
הטקסט משמש כלי לייצוג דפוס שאמור להתווסף למוצר הפרסום בעתיד. מדובר במלל ארוך במיוחד שניתן לבדוק עמו גופנים, וכן התאמת המלל לעמודים המעוצבים ובדיקת סוגי וגודלי גופן והתאמתם למוצר הסופי.
בשל הדמיון של המילים בלורם איפסום ללטינית קלאסית, רבים חושבים שיש משמעות לטקסט, אולם לא נועדה להיות לו כל משמעות. המטרה היא רק "תפיסת מקום" על ידי מלל חסר משמעות (ראו דוגמה בהמשך).
הפסקה הראשונה של הלורם איפסום הסטנדרטי היא:
מקור הטקסט
מקורו של המלל בחיבורו של מרקוס טוליוס קיקרו De finibus bonorum et malorum ("על תכליות הטוב והרע"). הפסקה המקורית בחיבור היא:
לא ידוע מתי נוצר הנוסח הנוכחי של הטקסט. מקורו של הלורם איפסום כבר במאה ה-15 בעת המצאת הדפוס, אולם ככל הנראה מקורו של הנוסח הנוכחי מאמצע המאה ה-20.
ולדמאר הופן
ולדמאר הופן (10 בפברואר 1903 – 2 ביוני 1948), קצין אס אס והרופא הבכיר במחנה הריכוז בוכנוואלד, שם גם היה אחראי על המתת אסירים באמצעות הזרקת פנול ובנזין. הורשע כפושע מלחמה במשפט הרופאים בגרמניה והוצא להורג.
ביוגרפיה
הופן נולד וגדל בפרייבורג. לאחר סיום לימודיו התיכוניים עבד כפועל חקלאי בדנמרק, שוודיה וארצות הברית. בשנת 1925 שב לפרייבורג ושימש כפקיד בסנטוריום שבבעלות אחיו. משנת 1930 עבר לפריז ועבד שם עבור ברון. לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 שב לגרמניה, השלים תעודת בגרות והחל בלימודי רפואה באוניברסיטת פרייבורג. הופן הצטרף לשורות האס אס בשנת 1934. הוא סיים את לימודיו ב-1939.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה עבר הכשרת חי"ר ומשנת 1940 שימש כקצין רפואה של הוואפן אס אס במחנה הריכוז בוכנוואלד. מיולי 1942 שימש כראש המחלקה הרפואית במחנה, ומינואר 1943 כסגן מנהל "המכון להגיינה של הוואפן אס אס" (Hygiene-Institut der Waffen-SS).
הופן נעצר בספטמבר 1943 בהוראת שופט האס אס קונראד מורגן במסגרת חקירת שחיתות במחנה סביב קארל קוך. הופן נחשד בהמתת אנשי אס אס שרצו להעיד כנגד קוך. לאחר שישה חודשי חקירה הועמד הופן לדין על ידי האס אס. הוא הורשע בהזרקה קטלנית של אקוניטין לקצין אס אס, אשר היה עד פוטנציאלי בחקירה כנגד אילזה קוך, שאיתה, על-פי עדויות מסוימות, קיים רומן, ונדון למוות. הוא ריצה 18 חודשים במעצר בבוכנוואלד לפני שנחון, מכיוון שלנאצים היה מחסור ברופאים. בתחילת אפריל 1945 שוחרר.
לאחר מלחמת העולם השנייה
עם תום מלחמת העולם השנייה הועמד לדין במסגרת משפט הרופאים בגרמניה. בשנת 1947 נשלל ממנו תואר הדוקטור לאחר שהתברר שעבודת הדוקטורט אותה הגיש ביולי 1943 נכתבה בידי שני אסירים במחנה. הוא נמצא אשם בביצוע פשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות וחברות בארגון פושע. הוא נתלה ב-2 ביוני 1948 בכלא לנדסברג שבבוואריה.
תעלת רובסון
שמה של התעלה ניתן לה בשנת 1871 במסגרת משלחת פולריס, והיא נקראת על שם ג'ורג' רובסון, מזכיר הצי של ארצות הברית בתקופת כהונתו של נשיא ארצות הברית, יוליסס ס. גרנט.
בקלה
בָּקָלָה (ידוע גם בשמות: קוד, ושיבוטה. שם מדעי: Gadus) הוא סוג של דג טורף החי באזורי המים הקרים באוקיינוס האטלנטי והשקט. הוא דג מאכל נפוץ. השמות קוד ובקלה, הם שמות עממיים ומשמשים לעיתים גם לסוגי דג אחרים, דומים.
בנוסף לשימושו כדג מאכל, מפיקים מן הכבד שלו שמן דגים - המשמש מקור חשוב בתעשיית המזון לויטמינים D, A ו-E ולשומן אומגה 3.
מאפיינים
לדג הקוד האטלנטי, החי באוקיינוס האטלנטי שני מופעי צבע: ירקרק, וחום-אדמדם, משקלו הבוגר לרוב 7–15 ק"ג, אך נדוגו גם דגים במשקל 100 ק"ג ויותר. דג זה טורף סרטנים, דיונונים, כוכבי ים ודגים קטנים ממנו. חלקם נודדים לאזורים חמים לצורך הזרעה והטלה. מקומות ההזרעה קבועים בנמלים שונים באירלנד ולחוף האוקיינוס באירופה. הזכר משמיע גיהוקים ומציג ריקוד הכולל ניפוח והרקדת הסנפירים. במהלך ההזרעה הזוג שוחה במעגלים, כאשר הזכר הופך את עצמו ושוחה מתחת לנקבה.
נקבת הקוד האטלנטי מטילה עד 5 מיליון ביצים, אך רק מחלק קטן מהן מתפתחים דגיגים. הדגיגים הזעירים (4 מ"מ) בוקעים 8–23 יום לאחר ההטלה. הם ניזונים מפלנקטון, ותוך עשרה שבועות הם מגיעים לגודל 2 ס"מ, ועוברים לאזור גדילה מוגדר, שם הם אוכלים סרטנים קטנים. בתום השנה הראשונה הם בגודל 14–18 ס"מ, והם מגיעים לגודל של 25–35 ס"מ בתום השנה השנייה.
באזורי הדיג של הקוד האטלנטי, נדוגים לעיתים גם דגי זהבון (Pollock) - אף הם מאותה משפחה של הבקלה. דגים אלו בבגרותם מגיעים לאורך של מטר אחד ולמשקל של כ-15 ק"ג, אך גם נדוגו דגי זהבון באורך 2 מטרים ויותר.
בישראל, הבקלה הוא אחד הדגים הנמכרים ביותר עקב מחירם הנמוך יחסית. באנגליה דג זה הוא הנפוץ ביותר במאכל העממי המקומי "פיש אנד צ'יפס" - 'דגים וטוגנים'.
הסוג כולו נמצא בסכנת הכחדה עקב דיג יתר, מקנדה, אנגליה ומארצות אחרות בעלות חוף אל האוקיינוס האטלנטי.
זמרי-לים
ביוגרפיה
זמרי-לים היה בנו של חדניאדו שהשתייך למשפחת המלוכה של המלך יחדון-לים. אמו הייתה אדודורי אחותו של המלך דדיחדון שהיה מלך של שבט רבום, מבני ימין. בשנה הראשונה למלכותו נחתם מכתב שבו מצוינים פרטי הוריו, לאחר מכן החליט כנראה ליחס את עצמו ליחדון-לים, ובהתאם לכך הוכנו חותמות חדשות.
לאחר שיחדון-לים נרצח על ידי אנשי חצרו, הוא ברח לימחד (שבירתה הייתה חלב). מלך אשור שמשי-אדד הראשון השתלט על מארי ומינה את בנו ישמח-אדד לשליט העיר. לאחר מותו של שמשי-אדד הראשון חזר זמרי-לים והשתלט מחדש על מארי בעזרתו של מלך ימחד ירים-לים הראשון.
זמרי-לים שלט במארי כ-13 שנה ועל אזורים סמוכים לאורך הפרת ועמק החבור. הוא כרת פעם אחת ברית עם חמורבי מלך בבל נגד אשנונה. כל הידוע לנו על חייו של זמרי-לים מקורו בלוחות טין שהתגלו בארכיון של מארי. בתקופת מלכותו מארי סבלה מפשיטות של בני ימין שנהגו לפשוט על אזורים שבין מארי תרקה וושַגַרַתֻם, בזזו את הצאן ולעיתים התיישבו במקום. זמרי-לים נלחם בהם, הוא הרג את שר הצבא דוידום ואת המלכים של בני ימין. חשיבותו של הניצחון הביאה לכך שלפחות שתיים משנות מלכותו נקראו על שמו.
הוא נישא לשיבתו, שהייתה נסיכה מימחד, ונולדו לו לפחות שמונה בנות מנשים שונות. חלק מבנותיו התחתנו עם שליטים מקומיים ושתי בנות הפכו לכוהנות. מארי נכבשה על ידי חמורבי שבזז אותה, ומאז שמו של זמרי-לים נעלם מהעדויות ההיסטוריות.
ירח דבש מכושף
ירח דבש מכושף הוא סרט קומדיה משנת 1986 בכיכובם של גילדה רדנר, דום דה-לואיז, ג'ונתן פרייס וג'ין ויילדר, ששימש גם כבמאי ותסריטאי.
עלילה
לארי אבוט (ג'ין ויילדר) וויקי פרלי (גילדה רדנר) הם שני מגישים בתוכנית "תיאטרון המסתורין של מנהטן", שמחליטים להינשא. מרגע הצעת הנישואים, לארי מתחיל לעשות טעויות בשידור, מה שעלול להביא לפיטורים של שניהם. דודו של לארי, דוקטור פול אבוט (פול ל. סמית'), מחליט שכדי לרפא את לארי יש "להפחיד אותו למוות".
לארי בוחר את האחוזה שבה גדל כמקום בו תתקיים החתונה. ויקי פוגשת את משפחתו של לארי: הדוד פרנסיס, הדודה קייט (דום דה-לואיז), בני הדודים צ'ארלס, נורה וסוזן, ובנוסף גם את סילביה, חברתו לשעבר של לארי, ואת בעלה הקוסם של סוזן, "מונטגו הגדול".
פול מתחיל לטפל בלארי כמתוכנן, אבל הם מגלים משהו אפל יותר באחוזה, שהופך את המסיבה לגרסה מציאותית של התוכנית של לארי וויקי.
פולט גודארד
פולט גודארד (באנגלית: Paulette Goddard; 3 ביוני 1910 – 23 באפריל 1990) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית, אשר בתחילת הקריירה שלה הייתה דוגמנית אופנה לילדים, והכוכבת המרכזית במספר הפקות של אולפני סרטי פרמאונט לברודוויי בשנות ה-40, כגון "נערות זיגפלד". היא נישאה למספר גברים ידועים, הכוללים את: צ'ארלי צ'פלין, ברג'ס מרדית' ואריך מריה רמרק, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1943 על הופעתה בסרט "כה בגאווה נריע".
שנותיה הראשונות
גודארד נולדה בשם מריון פולין לוי, בקווינס שבלונג איילנד. היא בתם היחידה של: ג'וזף ראסל לוי, יהודי, ואלטה מאי גודארד, אפיסקופאלית הוריה התגרשו בילדותה, והיא גודלה על ידי אימה. אביה נעלם מחייה, אך חזר אליהם בשנות ה-30 המאוחרות, רק לאחר שנהייתה כוכבת. בתחילה המערכת היחסים ביניהם הייתה לבבית, הם הלכו יחד להקרנות בכורה של סרטים, עד שהוא תבע אותה על כך שנאמר במגזין מסוים שהוא נטש אותה בילדותה. הם מעולם לא התפייסו, ובמותו, הוא השאיר לה בצוואתו דולר אחד בלבד. יחסיה עם אמה היו טובים מאוד, ואחיו של סבה, צ'ארלס גודארד, עזר לה בתחילת הקריירה שלה.
קריירה
הופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה בהצגה הסאטירית של פלורנץ זיגפלד "No Foolin" בשנת 1926. שנה לאחר מכן היא שינתה את שם משפחתה, לשם גודארד, כשם משפחתה של אמה, ונישאה לטייקון אדגר ג'יימס שבמקצועו היה איש עסקים. היא עברה לצפון קרולינה כדי להיחשף לחברה הגבוהה של דרום ארצות הברית, אך התגרשה ממנו בשנת 1930, וקבלה ממנו סכום גדול מהסכם הגירושין.
לאחר שחתמה על חוזה עם אולפני האל רוץ' היא הגיעה עם אמה להוליווד, והחלה להופיע בקטעים קצרים במספר סרטים, שם בין היתר הופיעה עם לורל והארדי. היא הצטרפה לחברת ההפקה של סמואל גולדווין (מאוחר יותר מבעלי חברת מטרו גולדווין מאייר) והצטרפה ל"נערות גולדווין" שכללו כוכבות-לעתיד-לבוא כבטי גרייבל, לוסיל בול ואחרות שהשתתפו כשחקניות ורקדניות במופעים קולנועיים מוזיקליים בכיכובו של אדי קנטור.
בין סרטיה הבולטים בשנות ה-30 וה-40 היו " The Young in Heart" (1938) לצד דאגלס פיירבנקס וג'נט גיינור, "Drama school" ("בית ספר לדרמה"; 1938), "The Women" ("הנשים"; 1939) בבימויו של ג'ורג' קיוקור לצד ג'ואן קרופורד ונורמה שירר, "The Cat and the Canary" ("החתול והכנרית") עם בוב הופ, "Second Chorus" ("המקהלה השנייה") יחד עם פרד אסטר בו פגשה את בעלה הבא, ברג'ס מרדית'. ב-1944 הייתה מועמדת לפרס אוסקר היחיד שלה לתפקיד משנה בסרט "כה בגאווה נריע" בבימויו של מרק סנדריץ', סרטה המצליח ביותר היה "Kitty" (1945). ב-1946 שיחקה בסרט "The Diary of a Chambermaid" ("יומנה של חדרנית") לצד ברג'ס מרדית'.
בשנים שלאחר מכן הופיעה במספר תפקידים קטנים.
במהלך הפקת "חלף עם הרוח" הייתה מועמדת לתפקידה של סקרלט או'הרה, אך לא נבחרה (במקומה נבחרה לגילום התפקיד ויוויאן לי). נטען שהיא אבדה את התפקיד לא בשל כישרון המשחק אלא בשל המצב הלא ברור של נישואיה לצ'אפלין, בתקופה בה חל בהוליווד קוד מוסרי מחמיר.
חייה האישיים
גודארד הייתה נשואה לצ'ארלי צ'פלין בין השנים 1936–1942, ולאחר מכן לשחקן ברג'ס מרדית' בין השנים 1944–1949. במהלך נישואיהם היא עברה הפלה טבעית, ולא היו לה ממנו ילדים. ב-1958 נישאה לסופר הגרמני, אריך מריה רמרק, והם נשארו ביחד עד למותו בשנת 1970.
גודארד קיבלה טיפול, די יעיל, למחלת סרטן השד ממנה סבלה, אם כי הניתוח שעברה היה מורכב והוסרו ממנה מספר צלעות. מאוחר יותר עברה לגור בעיירה בשווייץ, שם נפטרה מאמפיזמה כמה שבועות לפני יום הולדתה ה-80. נקברה בבית הקברות 'רונקו' לצד אריך מריה רמרק ואמה.
בצוואתה היא העניקה 20 מיליון דולר לאוניברסיטת ניו יורק, כהוקרה על ידידותה עם הפוליטיקאי והנשיא הקודם של אוניברסיטת ניו יורק, ג'ון ברדמס. אולם גודארד שבמעון המגורים של תלמידי השנה הראשונה באוניברסיטה, נקרא על שמה.
מניה הלוי
מניה הלוי (16 בנובמבר 1932 – 25 ביולי 2019) הייתה סופרת, שחקנית ומחזאית.
ביוגרפיה
הלוי נולדה בעיר סקרנביץ שבפולין. איבדה את כל משפחתה בשואה ועלתה לישראל ב-1946 בספינה שמפוליון במסגרת 1,000 סרטיפיקטים שניתנו על ידי בריטניה להעלאת ילדים פליטים לארץ. נקלטה להכשרה בקיבוץ יגור. שירתה בפלמ"ח במלחמת העצמאות ונלחמה בחטיבת הראל בגדוד הרביעי.
שוחררה ב-1949 אחרי מלחמת העצמאות כשהיא בת 17, והחלה ללמוד משחק בסטודיו של הקאמרי. משסיימה את לימודיה החלה לשחק בתיאטרון האהל.
הייתה שחקנית מוערכת ושיחקה בתיאטראות "האוהל", "הקאמרי", "דו רה מי", וביידיש בתיאטרון של "טורקוב".
ב-1964 השתתפה בכתיבת התסריט והופיעה בסרט "דליה והמלחים".
ספריה
כתבה שני ספרים ביוגרפיים על השואה:
לאו השמיני
האפיפיור לאו השמיני (בלטינית: Leo VIII; מת ב-1 במרץ 965) היה אנטי-אפיפיור מ-23 בדצמבר 963 עד 26 בפברואר 964, ואפיפיור מ-23 ביוני 964 ועד מותו.
ראשית חייו
לאו נולד ברומא באזור שסביב קליבוס ארג'נטאריוס, והיה בנו של ג'ובאני שהחזיק במשרת פרוטוניארי, וחבר במשפחת אצולה מפוארת. הוא היה פרוטוסקריניוס (או מפקח על בתי-הספר הציבוריים הרומאיים לסופרים) בבית-המשפט האפיפיורי בתקופת האפיפיור יוחנן השנים עשר. בשנת 963 הוא נכלל במשלחת שנשלחה על ידי יוחנן אל הקיסר הגרמני, אוטו הראשון, בעת שהוטל עליו מצור על ידי ברנגאר השני, מלך איטליה. ההוראות שלו היו להרגיע את הקיסר, ולדווח לו כי האפיפיור נחוש בדעתו לתקן את העוולות של בית האפיפיור, כמו גם מחאה על מעשיו של אוטו בדרישה כי ערים במדינות האפיפיור נשבעו לאוטו במקום לאפיפיור.
כהונתו כאנטי-אפיפיור
הברית לא נמשכה זמן רב. כמעט ברגע שאוטו עזב את רומא, הוא הצהיר את ההכרזה הפולמוסית שלו, Ottonianum Privilegium (הפריבילגיה של אוטו), שבה ציווה שהאפיפיור חייב להישבע לציית לקיסר. יוחנן, אולי מתוך רגשות הזעם שנבעו מהיותו 'רק נתין של הקיסר החדש', תכנן לבגוד בו. הוא שלח שליחים אל אדלברט (בנו של ברנגריוס) לנסות לכרות ברית איתו. בנוסף הוא גם שלח מכתבים למנהיגים שונים ברחבי אירופה, לעודד אותם להתקומם נגד אוטו. מכתבים אלה נתפסו על ידי חייליו של אוטו. לאחר שיוחנן קיבל את אדלברט ברומא בטקס מפואר, הבישופים והאצילים ברומא שהיו נאמנים לאוטו והתנגדו להתנהגותו של יוחנן, ארגנו הפיכה נגד האפיפיור. ב-2 בנובמבר 963, כשצבאו של אוטו כמעט הגיע לרומא, יוחנן ברח, לאחר שהוא ביזה את בזיליקת פטרוס הקדוש בבזיזת כל הזהב שהוא היה יכול לשאת, וביקש מקלט בהרי קמפניה.
לאחר שהוא נכנס וכבש את רומא, המלך אוטו כינס "סינוד" של חמישים בישופים מאיטליה וגרמניה, וערך רשימה ארוכה של האשמות פוליטיות ואישיות נגד האפיפיור יוחנן, כולל חילול הקודש, מעילה בקודש, שבועת שקר, רצח, ניאוף וגילוי עריות. הסינוד שלח שלושה מכתבים ליוחנן, בדרישה להופיע אישית כדי להתגונן מפני ההאשמות כנגדו. יוחנן הגיב בהצהרה זועמת של נידוי (Ferendai Sententia) כלפי כמרים שהשתתפו בסינוד או ששיתפו פעולה עם אוטו למנות אפיפיור חדש. בארבעה בדצמבר 963, הסינוד של המלך אוטו הדיח את יוחנן בשל ניסיון המרידה נגד אוטו ובשל התנהגות בלתי ראויה, והמועצה החליפה את יוחנן בלאו שנבחר לאפיפיור. לקראת סוף אותה שנה, מתוך שורה של הצלחות צבאיות, המלך אוטו שלח הביתה את רוב צבאו, ויצא מרומא. זו הייתה שגיאה. רבים ברומא התמרמרו כי האפיפיור החדש, לאו, היה הדיוט ובובה על חוטים של הקיסר. יוחנן חזר לרומא עם צבאו, כבש מחדש את העיר ונקם בכמרים שהדיחו אותו: יוחנן חתך את יד ימינו של הקרדינל - דיקון ג'ון והצליף בבישוף אוטגר משפייר. בפברואר 964, יוחנן כינס סינוד חדש, ובו הוא ביטל את כל ההצהרות של הסינוד הקודם, השיב את עצמו לכס האפיפיור, והכריז על לאו כפולש.
כהונתו כאפיפיור
במאי 964 מת יוחנן השנים עשר, ובמקומו נבחר בנדיקטוס החמישי לאפיפיור, על ידי אצילי רומא. עד מהרה כבש אוטו הראשון את רומא, והחזיר את לאו לכס האפיפיורות, תוך שבנדיקטוס החמישי הודח מכל תפקידיו, למעט מתפקיד הקרדינל. לאו תמך בקיסר אוטו הראשון, ואף הוציא בולה אפיפיורית שבה העניק לקיסרים הגרמנים את הזכות לבחור את יורשיהם בממלכת איטליה ואת הזכות למנות את האפיפיור.
ב-1 במרץ 965 מת לאו ברומא, ויוחנן השלושה עשר מונה למחליפו.
פילי
במיקרוביולוגיה, פִּילִי (באנגלית: יחיד - Pilus, רבים - Pili, בתרגום מלטינית: שיער) הן שלוחות חלבוניות קצרות, דמויות ריסונים, הממוקמות על גבי קרום התא של חיידקים גראם-חיוביים וגראם-שליליים. שלוחות אלה, שמורכבות מחלבונים הקרויים פִּילִינִים (Pilins), קצרות במידה ניכרת מהשוטונים ומטרתם לאפשר לחיידקים להצמד אחד לשני, לרקמת תאים ולמשטחים מלאכותיים (צנתרים), לבצע תנועת גלישה-החלקה, וקוניוגציה.
על פני הפילי נמצאים קולטנים שחלקם מהווים אתרי הצמדות לבקטריופאג'ים.
סוגי פילי
קיימים מספר סוגים של פילי שנבדלים זה מזה בהרכב חלבוני, בגודל ובתפקיד ביולוגי. להלן מספר דוגמאות לסוגי פילי שכיחים:
פילי למטרת קוניוגציה (Conjugative pili)
Conjugative pili הם פילי שתפקידם לאפשר את תהליך הקוניוגציה בין חיידקים. פילי מסוג זה נקראים לעיתים גם Sex pili, כאנלוגיה לרבייה מינית. אולם אין מדובר ברבייה מינית אמיתית כלל, שכן לחיידקים אין חלוקה לפי זוויג. Sex pili מאפשרים העברת מקטעי DNA ופלסמידים בין צמדי חיידקים שכנים (הדוגמה הטובה ביותר ל-Sex pilus הוא ה-F pilus בחיידקי Escherichia coli).
תהליך הקוניוגציה מתרחש בין חיידקים הנושאים פלסמיד מיוחד שנקרא פלסמיד F (מהמילה האנגלית "Fertility", שפירושה "פוריות"), שמקודד מספר גנים המאפשרים את יצירת ה-Sex pilus ("חיידקים תורמים"), לבין חיידקים להם אין פלסמיד F ולפיכך אינם יכולים ליצור את ה-Sex pilus ("חיידקים מקבלים"). בתהליך הקוניוגציה נוצר מעין גשר צינורי חלול בקוטר של 2 ננומטר ובאורך של 1 מיקרומטר ולאחר שהחיידק התורם מתחבר אל החיידק המקבל, מועברים דרך ה-Sex pilus מקטעי DNA ופלסמידים אל החיידק המקבל. תהליך זה מתרחש הן בין זנים שונים של אותו מין חיידקים והן בין מינים שונים של חיידקים שכנים, ומאפשר רכישת תכונות חדשות בקרב החיידקים המקבלים.
פילי מטיפוס 4 (Type IV pili)
Type IV pili הם פילי, בקוטר של 6 ננומטר ובאורך של 4 מיקרומטר, שתפקידם להקנות לחיידקים יכולת הצמדות אחד לשני, לרקמת תאים ולמשטחים מלאכותיים ולאפשר להם מעין יכולת תנועה בסיסית שמזכירה גלישה-החלקה. תנועה זאת מתאפשרת כתוצאה מהתכווצות הפילי ובכך למשיכת התא החיידקי קדימה, בדומה למטפס הרים שמושך עצמו במעלה ההר בעזרת נעיצת גרזן קרח. ל-Type IV pili קיים תפקיד נוסף בקליטת חומר גנטי חיצוני בתהליך הקרוי טרנספורמציה. בשונה מה-Sex pili, Type IV pili אינם חלולים ונמצאים בשני קטבי התא החיידקי.
בחלק מהחיידקים האנאירוביים לוקחים Type IV pili חלק פעיל בשרשרת מעבר האלקטרונים בתהליך של זרחון חמצוני. כך לדוגמה בחיידקים מהסוג Geobacter קולטי האלקטרונים הסופיים בתהליך הן מתכות, דוגמת ברזל, עליהן גדלים החיידקים. לשם העברת האלקטרונים מתוך החיידקים אל המתכות משתמשים חיידקי ה-Geobacter ב-Type IV pili בתור תילים זעירים (Nanowires).
פילי כגורם אלימות
מטרת הפילי היא, כאמור, לאפשר לחיידקים יכולת הצמדות, תנועה וקוניוגציה. בחיידקים פתוגניים הצמדות אל רקמת תאים עלולה להוביל לתחלואה ולהוות שלב מקדים ביצירת ביופילם.
נוכחות Sex pili מהווה גורם אלימות חשוב נוסף, שכן בתהליך הקוניוגציה מועברים גנים בין חיידקים שאחדים מהם עלולים להפיץ יכולות עמידות לאנטיביוטיקות בקרב אוכלוסיות של חיידקים רגישים.
פילי מהווים אימונוגן חזק כלפי מערכת החיסון של המאכסן בכך שנוכחותם מגרה את יצירתם של נוגדנים ספציפיים כנגד מרכיביהם החלבוניים. על מנת להילחם בתופעה, מחליפים החיידקים את ההרכב הביוכימי של הפילי ובכך מקשים על פעילות מערכת החיסון במיגורם, מפני שהנוגדנים שנוצרו כנגד מרכיבי הפילי הקודמים אינם יעילים לנטרול חיידקים שהחליפו זה עתה את הרכב הפילי שלהם.
לעיתים חל בלבול בין המונחים פימבריה ופילי, עד כדי כך שיש הרואים בהם מונחים בקטריולוגיים נרדפים. אולם, למעשה, מדובר בשני מונחים נפרדים המתארים צורות שונות של מבנים ריסוניים-זיפוניים להם הרכב ותפקידים שונים:
רוז'אן
רוז'אן (פולנית: Różan) היא עיירה בגמינה (קהילה עירונית-כפרית) רוז'אן, במחוז מאקוב בפרובינציית מזוביה שבפולין.
העיירה נודעה בעיקר בשל אלפי תושביה היהודים, שבתקופות האחרונות לפני מלחמת העולם השנייה היוו יותר ממחצית מהאוכלוסייה המקומית. באותן שנים התקיימו בעיר עשרות בתי כנסיות ובתי מדרשות חסידיים, וברבות השנים כיהנו בה רבנים ידועי שם ומחברי ספרים נודעים.
גאוגרפיה
רוז'אן שוכנת על גדת נהר נרב, 76 ק"מ מצפון מזרח לבירה ורשה. דרומית מזרחית לה נמצאת אוסטרוב-מזובייצקה, דרומית-מערבית לה שוכנת פולטוסק, וצפונית מזרחית לה שוכנת העיר אוסטרלנקה. בשל מיקומה הגאוגרפי המרכזי, על הכביש המוביל מוורשה לרוסיה, התפתחה העיירה מבחינה כלכלית ואסטרטגית.
היסטוריה
בשנת 1387, זכתה רוז'אן במעמד של עיר נחשבת. רוב תושבי העיר התפרנסו מחקלאות, מדיג ומגידול בקר. זכויותיה העירוניות אושרו מחדש וגם הורחבו בשנת 1442 בידי נסיך מאזוביה. בשנת 1564 נמצאו בה 320 בתים, רובם מעץ, ובשנת 1581 הוקם בה מחסן מלח, והתפתח בה הסחר בתבואה ובעצים.
המלחמות באירופה, במאות הבאות, השפיעו על רוז'אן שנכבשה ושוחררה, והשלטון בה הוחלף. לאחר מלחמת שלושים השנים, נגרם לעיר הרס רב על ידי צבא שוודיה שפלש אל העיר והפגיז אותה. רק לאחר שהוחזרה לשליטת פולנית על ידי חייליו של המפקד הפולני צ'ארנייצקי, נמנו בה 260 בתים בלבד.
בחלוקת פולין, עברה העיר לשליטת פרוסיה. אך בשנת 1815, נספחה העיר חזרה לפולין. ב-1868 איבדה רוז'אן את מעמדה כעיר והוכרה כיישוב עירוני בלבד. במלחמת העולם הראשונה נכבשה העיר על ידי צבא גרמניה.
צמיחה והתמסדות
העדויות הראשונות לישיבת יהודים ברוז'אן הן רק מתחילת המאה ה-18, אלא שיש להניח שמשפחות יהודיות בודדות גרו בה עוד קודם לכן. הקהילה נזכרת בין הקהילות שבאזור שבהן נפגעו יהודים מפלישות השוודים לפולין. מסתבר שבאותה תקופה, לא הייתה ברוז'אן קהילה מאורגנת, והיא נסמכה לקהילת מאקוב מאזובייצקי.
בשנת 1765 נמנים בעיר 173 יהודים, מהם 98 בעיר עצמה ו-75 גרו בכפרים הסמוכים. בשנת 1792 הוציא המלך סטניסלאב פוניאטובסקי צו שמבטיח את זכויות היהודים ברוז'אן, והבטיח להם זכות סחר ומלאכה ובישול יי"ש. צו זה, הביא לעליה משמעותית במספר היהודים בעיר. היהודים הקימו מפעלי תעשייה זעירים, ושירתו את העורף החקלאי של העיר.
בין שתי מלחמות העולם, הצטמקה הקהילה היהודית בשל התרוששות האוכלוסייה הכפרית שהיוותה את כח הקניה העיקרי באזור. באותן שנים הוקמו בעיר קרנות עזרה וסיוע יהודיות, ובנק קואופרטיבי שבא לעזרת הסוחרים ובעלי המלאכה. כמו כן נוסדו בעיר חברות "ביקור חולים" ו"לינת הצדק".
האוכלוסייה היהודית הייתה מגוונת ביותר. היו בה סניפים של רוב המפלגות היהודיות שפעלו בפולין. בעיר פעלו קנים ותנועות הנוער של הציונים הכלליים, פועלי ציון, המזרחי, הבונד, הרוויזיוניסטים, בית"ר, השומר הצעיר, והחלוץ שיסדו בשנת 1930 קבוצת הכשרה ושיתפו בה גם צעירים מערים אחרות.
השולטים בוועד הקהילה היו אנשי אגודת ישראל שנציגה אף כיהן בקביעות כיו"ר הוועד, משום שהאגודה ייצגה את רוב בני הקהילה והקבוצות החסידיות. בכל תקופות כהונתה של מועצת העיר, שימש יהודי כסגן ראש העיר.
במערכת החינוך פעלו שני בתי-ספר: בית-הספר לבנות בית יעקב מיסודה של "אגודת ישראל", ובית ספר "יבנה" של "המזרחי".
חיסול הקהילה
עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, ב-1933 ושואת יהודי אירופה שבעקבותיה, הביאו את הקץ על ההתיישבות היהודית בעיר. כבר בשנות ה-30 סבלו יהודי העיר מאנטישמיות גוברת. הרוכלים היהודיים לא הורשו להיכנס לכפרים. ובימי השוק הוצבו משמרות חרם לפני חנויות ודוכני יהודים. בפברואר 1936 התארגנו הפגנות נגד היהודים ובמהלכן הוכו ונפצעו יהודים רבים ונבזזו דירות ובחנויות. רק התערבות של ראש העיר והמשטרה מנעו זאת. הדבר חזר על עצמו בספטמבר 1937 שוב הותקפו היהודים, עד שהמשטרה ושמה קץ למהומות.
עם תחילת הכיבוש הגרמני, היו ברוז'אן קרוב ל-2,000 יהודים. רובם פתחו במסע בריחה לווארשה, למאקוב מאזובייצקי, לפולטוסק ולכל הערים הסמוכות. עם פרוץ המלחמה, הופצצה העיר על ידי צבא גרמניה ונהרסה כליל. ב-7 בספטמבר 1939 עברה בעיר יחידת החלוץ של הצבא הגרמני.
החל ממאי 1942 ועד נובמבר, התקיים באחת המצודות בעיר מחנה כפייה, שבו נכלאו לצד יהודי העיר עוד כ-200 צעירים מגטו מאקוב מאזובייצקי, שהועסקו בסילוק הריסות ובהפיכת המקום לגן ציבורי.
בנובמבר 1942 הוחזרו היהודים לגטו מאקוב ומשם גורשו לאושוויץ, שם צורפו האסירים לזונדר-קומאנדו והשתתפו במרד אנשי המשרפות ב-7 באוקטובר 1944. בסך הכל נספו בשואה למעלה מ-1400 מיהודי רוז'אן.
רבני העיר
אף על פי שהקהילה היהודית הייתה דומינטטית בעיר בכל השנים, אין ידיעות על רבנים ברוז'אן עד סוף המאה ה-19, שממנה ואילך כיהנו רבנים מפורסמים שכתבו חיבורים וספרי שו"ת. כך בין השנים 1881–1888 כיהן ברבנות העיר הרב ישראל ניסן קופרשטוק מחבר הספר "עני בן פחמא"
בכתבי יוצאי הקהילה, נותר חרוט רישומו של הרב נפתלי יוסף פריינד מחבר ספר השו"ת "פני לוי" שהנהיג את הקהילה בשנים הקשות שבין שתי המלחמות (1908–1924) ופיתח בה מוסדות סעד ופילנתרופיה. לאחר פטירתו, מילא את מקומו חתנו הרב שלמה פטקביץ שנפטר חודש לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
זיכרון והנצחה
לאחר השואה הקימו שרידי הקהילה את ארגון יוצאי רוז'אן שמטרתו לשמר ולהנציח את העיירה וקדושיה. בשנת 1951 קבע הארגון את יום כ"ג בשבט ליום זיכרון לכל הרוגי העיר, ובהמשך אף הוציא לאור ספר זיכרון ענף ומקיף. בשנים האחרונות רכש הארגון מחדש את שטח בית העלמין היהודי החרב, שנותרו בו כמה מצבות ספרות. השטח כולו גודר ונשמר, ובמרכזו הוקמה אנדרטת-מצבות שמנציחה את מאות הקבורים שמצבותיהם חוללו.
STS-41-G
STS-41-G הייתה המשימה ה-13 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א. והמשימה השישית של מעבורת החלל צ'לנג'ר. המשימה הייתה השנייה שנחתה הישר במרכז החלל קנדי, פלורידה.
המשימה
משימה זו של הצ'לנג'ר שוגרה ללא תקלות ב-5 באוקטובר 1984 בשעה 7:03 בבוקר, לפי שעון מזרח ארצות הברית.
על סיפונה של המעבורת היו 7 חברי צוות - המספר הרב ביותר של אנשי צוות עד אותה תקופה בטיסה בודדת. חברי הצוות על המעבורת כללו את מפקד המשימה, רוברט קריפן שהייתה זו טיסתו ה-4 בתוכנית מעבורות החלל ושהשתתף בעבר בטיסת STS-7, STS-1 ו-STS-41-C, הטייס ג'ון מקברייד, שלושת מומחי המשימה קתרין סוליבן, סאלי רייד ודייוויד ליסטמה ושני מומחי המטען פול סקולי-פאואר ומארק גרנאו, האזרח הקנדי הראשון שהשתתף בתוכנית המעבורות. זו הייתה הפעם הראשונה ששתי נשים משתתפות יחד באותה המשימה. האסטרונאוטית, קתרין סוליבן, הייתה לאישה הראשונה שמבצעת הליכת חלל, כשהיא ושותפה דייוויד ליסטמה ביצעו הליכת חלל של 3 שעות.
9 שעות לאחר השיגור, נפרס בהצלחה והוצב במקומו הלוויין שמודד את הקרינה על-פני כדור הארץ (Earth Radiation Budget Satellite) בעזרת זרוע ה-RMS. לוויין זה שמשקלו 2307 ק"ג היה הראשון בסדרה של שלושה לוויינים שמודדים את הקרינה המתקבלת מהשמש והחלל.
משימה נוספת שבוצעה היא תפעול ה-Shuttle Imaging Radar-B או בקיצור SIR-B. SIR-B, היה חלק ממטען הניסוי OSTA-3 וכלל מצלמה שתצלם את כדור-הארץ. מצלמה נוספת MAPS מדדה את כמות זיהום האוויר.
מומחה המטען סקולי-פאואר, שהועסק על ידי מעבדת המחקר של הצי, ביצע שורה של ניסויים הקשורים לאוקיינוגרפיה תצפיתית. גרנאו הקנדי ביצע מספר ניסויים עבור ממשלת קנדה הקשורים ברפואה, אטמוספירה, אקלים, חומרים וניסויים רובוטיים.
STS-41-G, נחתה ב-13 באוקטובר 1984 בשעה 12:26 לפי שעון מזרח ארצות הברית (לאחר 8 ימים, 5 שעות 23 דקות ו-33 שניות) והייתה למשימה השנייה שנוחתת במרכז החלל קנדי.
אבדייה ורשאייביץ'
קריירה
ורשאייביץ' החל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של עיר הולדתו TOŠK טשאנז, ובה שיחק בשנות הבוגרים הראשונות שלו לפני שעבר לז'לייזניצ'אר סרייבו מליגת העל של בוסניה והרצגובינה בשנת 2004. לאחר עונה אחת בסרייבו עבר לצ'ליק זניצה מאותה הליגה.
בשנת 2007 חתם ורשאייביץ' בספרטה פראג מליגת העל הצ'כית, אולם לא שיחק בשורותיה אלא הושאל לקבוצות אחרות, תחילה לקלאדנו ולאחר מכן לטאטראן פרשוב, בה חתם לאחר מכן. בפרשוב שיחק שתי עונות, שלאחריהן חזר לצ'ליק זניצה לעונה אחת. בשנת 2012 חתם בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית, איתה זכה בגביע הקרואטי ובסופר קאפ המקומי. לקראת עונת עבר לאוסמנליספור הטורקית.
לזכותו של ורשאייביץ' הופעה אחת בנבחרת הצעירה, ובשנת 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוסניה והרצגובינה, בניצחון 0-3 במשחק ידידות מול. ורשאייביץ' נכלל בסגל הנבחרת במונדיאל 2014, שבו כבש שער במשחק השלישי בשלב הבתים נגד.
מקסיקו (שיר)
מקסיקו הוא סינגל של הזמרת הישראלית עדן בן זקן, מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, שיצא באפריל 2019, חיים שלי. השיר יצא לאור ב-15 באוקטובר 2018 על ידי חברת התקליטים אן אם סי יונייטד.
השיר הגיע למקום השישי במדיה פורסט, והשני במצעד של מדיה פורסט TV.
רקע וכתיבה
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי דולב רם ופן חזות ויעקב למאי. מילותיו של השיר עוררו דיון באמצעי תקשורת משום שהשיר נקרא מקסיקו, אך יש בו שורה המדברת על קופקבנה, שהיא שכונה הממוקמת בריו דה ז'ניירו שבברזיל, ולא במקסיקו.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, בסמוך לצאתו כסינגל.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של עדן בן זקן ב-15 באוקטובר 2018. בתחילת הקליפ ניתן לראות את בן זקן על מיטתה, כשהיא מתקשרת לחברתה כדי לספר לה על מקרה מסוים שקרה.
נכון לספטמבר 2019, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-8 מיליון צפיות.
עין יבנאל
עין יבנאל הוא מעיין שכבה הנובע בתוך מערת בזלת בצלע נחל חרצית שבגליל התחתון, סמוך למושבה יבנאל.
המים נובעים בתוך מערת נקבה חשוכה וגדולה שנחצבה בסלע בצורה עגולה עם שני חללים מרכזיים. הכניסה למערה היא דרך פתח ברוחב חצי מטר בקיר הבטון התוחם את המערה, שמוסתר מאחורי שיחים תחת עץ תאנה גדול. המערה חשוכה ולפעמים אפשר למצוא בה נרות שמטיילים קודמים השתמשו בהם. מי המעיין קרים כל השנה. עומק המערה הוא 1.5 מטר ורוחבה 8 מטרים.
החנייה הכי קרובה למעיין היא בבית העלמין הדרומי של יבנאל, ממנו יש להמשיך כ-25 דקות בהליכה שעשויה להיות מאתגרת על צלע ההר כדי להגיע למעיין.
דייגו סימאונה
דייגו פבלו סימאונה (בספרדית: Diego Pablo Simeone; נולד ב-28 באפריל 1970 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ארגנטינאי. לסימאונה 106 הופעות בנבחרת ארגנטינה ועד 2007 החזיק בשיא ההופעות בנבחרתו. סימאונה היה ידוע בסגנון משחקו הקשוח ומכונה צ'ולו (Cholo). כיום הוא מאמן את אתלטיקו מדריד. בנו הוא הכדורגלן ג'ובאני סימאונה.
סימאונה הוא המאמן הלא ספרדי עם הכי הרבה ניצחונות ליגה בלה ליגה.
כשחקן כדורגל
סימאונה החל את הקריירה בקבוצת ולז סרספילד ב-1987, בה שיחק שלוש שנים ועבר לקבוצת פיזה האיטלקית, אחרי שנתיים בשורות הקבוצה האיטלקית, עבר סימאונה לסביליה בה שיחק שנתיים.
בקיץ 1994, אחרי שהופיע במדי ארגנטינה במונדיאל שנערך בארצות הברית, עבר לאתלטיקו מדריד, אחת מקבוצות הפאר של ספרד. במדריד הפך סימאונה לאחד השחקנים החשובים של הקבוצה ולאהוב הקהל. סימאונה זכה יחד עם הקבוצה ב"דאבל" (אליפות וגביע בעונה אחת) ב-1996.
בקיץ 1997 עבר לאינטר מילאנו, למרות חוסר ההצלחה של המועדון, היה סימאונה מהשחקנים הבודדים שהציגו יכולת טובה, הוא זכה עם הקבוצה בגביע אופ"א ב-1998 ועבר כעבור שנה ללאציו, אז אחת הקבוצות העשירות והטובות באיטליה, יחד עם חבריו הארגנטינאים חואן סבסטיאן ורון והרנן קרספו, סייע סימאונה לקבוצה לזכות ב"דאבל" בשנת 2000, שנה קודם לכן זכתה הקבוצה בסופר קאפ האירופי.
בשנת 2003 הוא חזר לאתלטיקו מדריד ושיחק בשורותיה עונה וחצי נוספת בטרם החליט לחזור לארגנטינה וחתם בקבוצת ראסינג קלוב, אחרי שהקבוצה נקלעה לקשיים והתדרדרה לתחתית, הציעה לו ההנהלה את תפקיד מאמן הקבוצה.
הנבחרת הלאומית
סימאונה הופיע ב-106 משחקים במדי נבחרת ארגנטינה מאז ערך את הופעת הבכורה שלו ביולי 1988 במשחק מול אוסטרליה וכבש 11 שערים. עד 7 בפברואר 2007 הוא החזיק בשיא ההופעות בנבחרת הארנטינאית, אז נשבר השיא על ידי רוברטו אז'אלה (כיום מחזיק בשיא ליאו מסי). הוא הופיע במונדיאל 1994, מונדיאל 1998 ובמונדיאל 2002. בנוסף, הוא זכה עם הנבחרת פעמיים בגביע הקופה אמריקה (1991, 1993), בגביע הקונפדרציות ב-1992 וכן במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996). המשחק המפורסם ביותר בו הופיע במדי הנבחרת היה במשחק שמינית הגמר מול אנגליה במונדיאל 1998 לאחר שגרם להרחקתו של דייוויד בקהאם.
קריירה כמאמן
סימאונה ערך את משחקו האחרון כשחקן ב-17 בפברואר 2006 ומונה כמאמן ראסינג קלוב בה שיחק. סימאונה הצליח לשקם את הקבוצה ולסיים את העונה בצורה מכובדת. סימאונה עזב את תפקידו כמאמן ראסינג קלוב לאחר שהנהלת הקבוצה התחלפה וב-18 במאי 2006 מונה כמאמן אסטודיאנטס לה פלאטה. לקבוצה חזר בינתיים חואן סבסטיאן ורון ויחד עם שחקנים צעירים מוכשרים כדוגמת מריאנו פאבונה וחוסה סוסה הציגה הקבוצה יכולת מצוינת והצליחה להדביק פער גדול מהמוליכה בוקה ג'וניורס ולסיים את העונה עם אותו מספר נקודות. כחלק מחוקי ליגת העל הארגנטינאית נערך משחק אליפות שהתקיים ב-13 בדצמבר 2006 ואסטודיאנטס ניצחה במשחק וזכתה באליפות הראשונה שלה אחרי 23 שנים. הוא נבחר על ידי העיתון 'אולה' (Ole) כמאמן הטוב ביותר בארגנטינה לשנת 2006.
בדצמבר 2007 מונה סימאונה כמאמנה של ריבר פלייט, ענקית הכדורגל הארגנטינאי שמצויה הייתה בקשיים מזה תקופה ארוכה, במקומו של דניאל פסארלה. כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הוביל סימאונה את הקבוצה לזכייה באליפות הקלאסורה לשנת 2008. עם זאת, הוא נכשל לשחזר את הצלחת הקבוצה בטורניר האפרטורה של אותה שנה, והתפטר מתפקידו ב-7 בנובמבר 2008 אחרי שקבוצתו התדרדרה למקום האחרון בליגה והודחה בשלב רבע גמר גביע סודאמריקנה.
אחרי התפטרותו של אלפיו באסילה מתפקיד מאמן הנבחרת הלאומית, נחשב סימאונה לאחד המועמדים המובילים לקבל את התפקיד אך לבסוף החליטה התאחדות הכדורגל הארגנטינאית לבחור בדייגו מראדונה.
ב-23 בדצמבר 2011 מונה למאמן אתלטיקו מדריד. תחת הדרכתו זכתה הקבוצה בליגה האירופית בעונת 2011/12, לאחר ניצחון במשחק הגמר 3-0 על אתלטיק בילבאו, בסופר קאפ האירופאי ב-2012 ובגביע המלך הספרדי בעונת 2012/13. בשנת 2014 הוביל את אתלטיקו מדריד לגמר ליגת האלופות וכשל לזכות בתואר, אך הוא זכה איתה בלה ליגה ובסופר קאפ הספרדי לאחר שגברה על יריבתה העירונית ריאל מדריד. בשנת 2016 הגיע עם קבוצתו עד לגמר ליגת האלופות, אך שוב כשל בניסיון לזכות בתואר לאחר שהפסיד לריאל מדריד בבעיטות הכרעה לאחר תיקו 1-1 בתום הזמן החוקי וההארכה.
יחסי גינאה המשוונית–ספרד
יחסי גינאה המשוונית–ספרד הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת גינאה המשוונית לבין ממלכת ספרד. שתי המדינות חברות באיגוד האקדמיות לשפה הספרדית, בארגון המדינות האיברו-אמריקניות ובאו"ם.
קולוניזציה ספרדית
האירופאים הראשונים שחקרו את האי פרננדו פו ואנובון היו הפורטוגלים שהגיעו בשנת 1472. בשנת 1778 מסרה פורטוגל את השטח לספרד לאחר חתימת חוזה אל פרדו. מושבים אלה נעשו כך שלספרד תהיה גישה לעבדים עבור אמריקה הספרדית ובמקביל, היא הכירה בזכויותיהם של הפורטוגלים ממערב למרידיאן 50 ° W בברזיל של ימינו. ספרד שלטה בשטח החדש, שנקרא גינאה הספרדית, ממלכות המשנה של ריו דה לה פלטה שבסיסה בבואנוס איירס. בשנת 1781 נסוגה ספרד מהשטח לאחר שרבים מהמתיישבים והחיילים הספרדים מתו בקדחת צהובה.
בשנת 1827, השכירה ספרד את האי פרננדו פו לצי המלכותי הבריטי שדרש בסיס להשגחת עבדים לאחר שביטלו את סחר העבדים בשנת 1807. בשנת 1844 השתלטה ספרד על שטחה והחלה להשתמש בה כישוב עונשין עבור הקובנים. לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד שטחה של גינאה הספרדית היה השטח המשמעותי האחרון של ספרד. לאחר מלחמת האזרחים בספרד, בשנת 1959, אורגנה גינאה הספרדית מחדש לשני מחוזות של ספרד מעבר לים והועברה למושלים אזרחיים ותושבי גינאה הספרדית קיבלו אזרחות ספרדית מלאה. בשנת 1963 קיבלה גינאה הספרדית אוטונומיה כלכלית ומנהלית.
עצמאות
בשנות ה-60 הייתה תנועה לדה-קולוניזציה של אפריקה. בשנת 1967, תושבי גינאה הספרדית החלו לדרוש עצמאות. בראשית שנת 1968 השעתה ממשלת ספרד את השליטה הפוליטית האוטונומית בשטח והציעה משאל עם לאומי על חוקה חדשה. החוקה אושרה ב-11 באוגוסט על ידי תושבי גינאה הספרדים וב-12 באוקטובר 1968 הכריזה גינאה הספרדית על עצמאותה ושינתה את שמה לגינאה המשוונית. ספרד הכירה מיד באומה החדשה וכוננה כמה יחסים דיפלומטיים. באותה שנה הפך פרנסיסקו מסיאס נגמה לנשיא הראשון של האומה העצמאית החדשה. עד 1969 עזבו את כל הכוחות הספרדים ורוב הקהילה הספרדית את המדינה לספרד.
לאחר העצמאות
במרץ 1977, השביתה ספרד את היחסים הדיפלומטיים עם גינאה המשוונית עקב דיכוי של הנשיא נגמה והתקפותיו המילוליות נגד ממשלת ספרד. באוקטובר 1978 היחסים בין שני העמים ירדו לשפל של כל הזמנים כאשר הנשיא נגואמה, שלקח את השלטון המוחלט במדינה, החל לשלוח משפחות וכפרים שלמים להוצאתם להורג או למחנות ריכוז. ספרד הייתה מוכנה לשלוח חיילים למדינה להתערב ולפנות את אזרחיה אם הם היו ממוקדים במיוחד על ידי הנשיא נגמה. באוגוסט 1979 התקיימה הפיכה על ידי לוטננט תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו, אחיינו של הנשיא נגמה. באותו חודש ביקש אוביאנג מממשלת ספרד סיוע צבאי, אולם היא סירבה לבקשה, אף שספרד אכן העניקה הכרה דיפלומטית לממשלתו. באותו חודש נלכד הנשיא נגמה על ידי כוחות האופוזיציה והוצא להורג. אוביאנג הפך לנשיא השני של גינאה המשוונית.
בין 1979 ל-1983 שלחה ספרד לגינאה המשוונית 15 מיליון פסטות ספרדיות לפיתוח המדינה. היחסים בין שתי המדינות כמעט התנתקו עקב משא ומתן מחדש על חוב בשנת 1983 והעובדה שגינאה המשוונית חייבת לספרד מעל 6 מיליון פסטות ספרדיות. הסכמים נערכו לפני שננקטו צעדים דרסטיים יותר. במהלך ניסיון ההפיכה ב-2004, האשים הנשיא אוביאנג את ספרד כי ידעה על ניסיון ההפיכה ועל כך ששלחה שתי אוניות מלחמה ספרדיות לאזור, אולם ראש ממשלת ספרד חוסה מריה אסנאר הכחיש את הטענות כי הספינות היו שם כדי לסייע בהפיכה.
ביקורים רמי דרג
ביקורים רמי דרג מגינאה המשוונית בספרד
ביקורים רמי דרג מספרד בגינאה המשוונית
היחסים בין שתי המדינות
במהלך השנים שתי המדינות חתמו על הסכמים רבים כגון הסכם לשיתוף פעולה תרבותי (1969); הסכם שיתוף פעולה טכני וחקלאי (1979); הסכם חינוך (1980); אמנת ידידות ושיתוף פעולה (1980); הסכם קידום והגנה על השקעות (2003) והסכם תחבורה (2012). קיימות טיסות ישירות בין מלאבו למדריד עם חברות תעופה CEIBA אינטרקונטיננטל ואיבריה.
יחסי סחר
בשנת 2016 הסתכם המסחר בין גינאה המשוונית לספרד ב-748 מיליון אירו. 90% מהיצוא של גינאה המשוונית לספרד הוא נפט. הייצוא העיקרי של ספרד לגינאה המשוונית כולל: משקאות, רהיטים ומנורות, ציוד מכני, מכוניות ומשאיות וחומר אלקטרוני. ההשקעה של ספרד בגינאה המשוונית מסתכמת ב-3 מיליון אירו, בעיקר בענף הבנייה. במקביל, ההשקעה של גינאה המשוונית בספרד מסתכמת ב-4 מיליון אירו. גינאה המשוונית היא השותפה המסחרית התשיעית בגודלה בספרד מאפריקה (78 בגודלה בעולם). ספרד היא השותפה השלישית בגודלה של גינאה המשוונית בעולם (אחרי סין וארצות הברית).
ארט בלייקי
ארט בלייקי (באנגלית: Art Blakey; 11 באוקטובר 1919 – 16 באוקטובר 1990), הידוע גם בשמו המוסלמי עבדאללה אבן בוהיינא או בכינויו בו, נחשב לאחד המתופפים המשפיעים ביותר בג'אז. במשך יותר משלושים שנה עמד ארט בלייקי בקדמת הבמה של זירת הג'אז. שמו תמיד התקשר להרכב "שליחי הג'אז", שבלייקי הפך לאחד ממנהיגיו בשנת 1954, ולמנהיגו היחיד ב-1958. ארט בלייקי היה הדמות המובילה של סגנון ההארד בופ שהתפתח בשנות ה-50.
תקופת ילדותו ונעוריו
בלייקי אומץ למשפחה נוצרית דתית אדוקה. המשפחה דחפה אותו ללימודי דת וללימודי פסנתר, ובשני התחומים הוא נחל הצלחה מרובה כבר בגיל צעיר מאוד. הקריירה שלו כפסנתרן נסתיימה כאשר גנגסטר, שהיה מנהל המועדון בו ניגן, כיוון אקדח לראשו ואמר "אתה רוצה לעבוד כאן, ילד, לך לתופים ושתוק".
בתור מתופף צעיר לקח צ'יק וב את בלייקי תחת חסותו. וב, שהיה מופת לחיקוי עבור מתופפים רבים באותה תקופה, פתח בפני בלייקי אפשרויות רבות. במהלך שנות הארבעים ניגן בלייקי עם הלהקות של מרי לו ויליאמס, פלטשר הנדרסון ובילי אקסטיין. בתקופה זו ניגן בלייקי, שהיה בשנות העשרים של חייו, יחד עם גדולי הבי בופ, מוזיקאים כגון צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי.
שנות הארבעים המאוחרות
בשנת 1948 נסע בלייקי לבקר באפריקה. שם הוא הכיר את המקצבים הפוליריתמיים ששינו את האופן בו הוא ניגן. אם עד אותו זמן היה בלייקי מתופף מוצלח, לאחר 1948 הוא הפך למתופף ייחודי. הייתה זו ההשפעה האפריקאית, בשילוב עם הבלוז והבי בופ, שיצרו בסופו של דבר את ההארד בופ, שבלייקי היה אחד מאבותיו.
בביקורו באפריקה התאסלם בלייקי, ושינה את שמו ל"עבדאללה אבן בוהיינא", שם שקוצר בידי חבריו ל"בו".
בסוף שנות הארבעים הוא הקים את להקתו המפורסמת "שליחי הג'אז", שהייתה אז ביג בנד בן 17 נגנים.
שנות החמישים
ב-1954 פגש בלייקי את הפסנתרן הוראס סילבר, והשנים הקימו יחדיו חמישייה שהפכה במהרה ל"שליחי הג'אז". בהרכב המקורי היו בשליחים החצוצרן קליפורד בראון, נגן הסקסופון אלט לו דונלדסון והבסיסט קרלי ראסל. תחילת ההרכב הוא באלבום חי שיצרה הלהקה עבור בלו נוט שנקרא "בהופעה חיה בבירדלנד". הלהקה הופיעה במשך רוב שנות החמישים בהרכב זה, עד שבשנת 1958 עזב סילבר את ההרכב, והשאיר את ארט בלייקי כראשם של שליחי הג'אז, תפקיד בו ישא בלייקי שנים רבות.
כמוביל שליחי הג'אז
בלייקי עמד בראש הלהקה האגדית הזו במשך 35 שנים, בהן "גילה" מוזיקאים רבים ששימשו לו כמלווים, ובסופו של דבר לאחר שעזבו את הלהקה, רבים מהם נהיו מובילים בעצמם, ומוזיקאים מהמדרגה הראשונה. סגנונו הייחודי של ארט הוא שקבע את הטון במשך עשרות השנים של הלהקה. התיפוף האינטואיטיבי שלו, עם הדגשים של השתים והארבע, היכולות המרשימות שלו לשנות את נימת נגינתו, לכל נימה של כל סגנון, והמקצבים האפריקאים שלו בהרכב זה, הם שאפיינו את ההארד בופ.