cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
בית"ר
מימוש רעיונות התנועה
"רעיון הלגיון" של ז'בוטינסקי ביטא את רצונו לעצב דמות חדשה של היהודי, איש בעל יכולת צבאית, אמיץ לב. הוא סלד מדמות "היהודי הגלותי" עוד במאמרו מ-1905, "רקעו את הברזל", וקרא אל הנוער ליצור את מרכז הכוח החדש של העם היהודי. בניגוד למנהיגים ציוניים אחרים הפך ז'בוטינסקי את רעיון הגדודים העבריים לאבן יסוד בהשקפת עולמו, ככוח שיוביל את הציונות לעצמאות מדינית. בית"ר אימצה את רעיון הלגיון. אחת מהכשרות התנועה הייתה הכשרה צבאית, וכפועל יוצא בחלק מסניפי התנועה שרר אופי צבאי למחצה בחצי היובל הראשון לקיום התנועה. הדבר התבטא בחלוקה היררכית בסניפים, קיום טקסים ומסדרים וכן הכשרה הגנתית. אחד המוסדות הבולטים בתנועה היה בתי הספר למדריכים שהקים ירמיהו הלפרן, אשר היה הרוח החיה בהכשרה הצבאית בתנועה. תוכנית ההכשרה כללה אימוני ספורט, תרגילי סדר והרצאות. אב"א אחימאיר היה אחד המדריכים הבולטים בבתי הספר. עם זאת בתנועה התקיימו גם מחלקות להכשרה תרבותית ורוחנית הכוללת לימוד עברית, דברי ימי ישראל והציונות, וכן מחלקות להכשרה מעשית שמשמעותה הקניית כלים ליצרנות חלוצית לאחר העלייה לארץ ישראל. קיומם של אלו בצד אלו העלו את האופי הפלורליסטי שהתקיים בתנועה ולגבי אופייה התקיימו גישות שונות ואף מחלוקות מצד היותה בית ספר תרבותי וגם צבא. ניתן לציין את הלפרין כמוביל הקו הצבאי, בעוד אייזיק רמבה טען שיש לקדם את החינוך הסינתטי הכולל הן אימון ספורט והן חינוך תרבותי. עד שנת 1934 הוקמו במסגרת בית"ר 250 פלוגות שירות צבאי ובהן 3,000 איש. בו בזמן עברו מאות בית"רים הכשרה חלוצית וחקלאית וכן אורח חיים מתאים.
דמות החלוץ הבית"רי לפי ז'בוטינסקי עוצבה מהיכרותו את יוסף טרומפלדור ודעתו שלו על החלוציות. החלוץ, אם כן, הוא "כמוט נחושת, כגוש ברזל בידי נפח ושמו ציון", מכפיף עצמו לצרכים שונים של הרעיון הלאומי ופועל יחד עם חלוצים אחרים מתוך וסדר משמעת אשר ניתן לזהותם אצל עמים בעלי כוח לאומי. החל משנת 1931 החלו לפעול "פלוגות הגיוס של בית"ר" פרי יוזמתו של גרשון שץ, מסגרות של קבוצות עבודה חלוצית והגנתית במוקדי יישוב שונים בארץ. הוחלט כי על הבית"רי העולה לארץ ישראל וכן על הבית"רים היושבים בארץ לשרת במשך שנתיים בפלוגות השונות.
בית"ר לקחה חלק פעיל גם במימוש "הספורט הלאומי", הכינוי אשר נתן ז'בוטינסקי לעלייה הבלתי לגאלית אל ארץ ישראל תוך הפרת ההגבלות של המנדט הבריטי גם במחיר ישיבה בבתי מאסר וגירוש מן הארץ. בית"ר החלה כבר בשנות ה-20 להעביר קבוצות עולים דרך הגבול הצפוני של ארץ ישראל. בשנת 1936 הוחרפה קריאת ז'בוטינסקי לצאת מן הגולה בהשתמשו במונח "אוואקואציה", צורך מיידי לעלות אל ארץ ישראל עם הקריאה "יהודים, חסלו את הגלות - ולא, הגלות תחסל אתכם!". בתנועה הרוויזיוניסטית הוקם מרכז עלייה משותף למפלגת הצה"ר, בית"ר, והאצ"ל בארץ ישראל שניהל את עליית אף על פי, ההעפלה הבלתי חוקית מטעם התנועה שהתקיימה עד מלחמת העולם השנייה. אנשי בית"ר היו פעילים בארגון קבוצות המעפילים מפנים אירופה אל נמלים שונים, שם עלו על ספינות שונות שנשכרו מבעוד מועד. למעלה מ-17,000 יהודים עלו בדרך זו.
בשנות ה-30 גם הוקם והתרחב ארגון המחתרת אצ"ל. בתל אביב היוותה קבוצת ההגנה הבית"רית בראשות משה רוזנברג את אחד היסודות הראשונים להקמת הארגון, וכן בהמשך אנשי בית"ר הצטרפו אל שורותיה של המחתרת. לאחר שחל פילוג באצ"ל הופר הציביון העל-מפלגתי של הארגון ומרבית אנשי השורה שנותרו בו היו אנשי בית"ר. הוסכם בהנהגת התנועה הרוויזיוניסטית כי סניף בית"ר ארץ ישראל יתאחד עם האצ"ל ובכך התאפשר לקבוצת בוגרי התנועה ואנשי פלוגות העבודה והגיוס להשתתף במאבק המחתרתי. בכך יכלו להגשים את היסוד הצבאי שמילא חלק חשוב ברעיונות התנועה. לא כל בוגרי בית"ר הצטרפו לאצ"ל, אולם רובם כן, ובייחוד בעלי היסודות האידיאליסטיים. היו גם אנשי תנועה שהצטרפו בשלב מאוחר יותר ללח"י או למסגרות צבאיות שונות אחרות. מהלך זה יצר מחלוקת בקרב ראשי בית"ר בארץ ישראל לגבי טיב היחסים עם האצ"ל והבכורה התנועתית והיווה נושא מורכב. הכוח הפוליטי עבר משמעותית להנהגת אצ"ל לאחר הכרזת המרד של מנחם בגין וכניסתו לתפקיד מפקד הארגון. האצ"ל הפך לתנועת שחרור לאומית והנוער הבית"רי הבוגר הצטרף לשורות בהתלהבות.
בית"ר קידשה דמויות שונות אשר נפלו במאבק הלאומי, בייחוד את שלמה בן-יוסף ודוד רזיאל, מפקד האצ"ל שנפל בעיראק. שלמה בן-יוסף היה עולה הגרדום הראשון, איש בית"ר מפלוגת ראש פינה, שעל דעת עצמו החליט על מעשה נקם בתמורה להתקפה ערבית. לאחר המעשה הכשיר ז'בוטינסקי את פעולת בן יוסף, וניסה להפכה לדבק מלכד של תנועתו. תלייתו עוררה סערה בעולם הציוני, ביישוב ובבית"ר. תלייה זו הייתה בשיאו של גל מעצרים, מאסרים ורדיפות של הבריטים על תנועת בית"ר והרוויזיוניסטים. משנת 1943 החלו שוב התנגשויות של בית"רים עם שלטונות הממלכה המאוחדת בארץ ישראל. ברחובות הערים, ובפעולות תעמולה שונות נשאו אנשי התנועה קריאות בגנות ממשלת המנדט ומדיניותה. זו בתגובה אסרה להופיע בפומבי עם תלבושת בית"ר, ניסתה למנוע הופעות פומביות של התנועה ואף את העלייה המסורתית לתל חי בי"א באדר.
שנות ה-40 היו קשות לתנועה. בתחילתן נפטר באורח בלתי צפוי זאב ז'בוטינסקי לאחר שסקר מסדר בית"ר סמוך לניו יורק. מבין כל גופי התנועה הרוויזיוניסטית הייתה בית"ר הגוף הקשור אליו ביותר. עבורם היה אישיות נערצת, הן מנהיגה הפוליטי והן האידאולוג התנועתי. מעל לכל איש אחר בתנועה היו הבית"רים נאמנים לז'בוטינסקי, קראו מספריו, שיריו ונאומיו ודבריו זכו להד נרחב בספרות שהופצה בקני התנועה. התנועה והנהגתה נקלעו לחולשה גם לנוכח התחזקות האצ"ל ונהירת הבית"רים אל שורותיו אך בעיקר לנוכח הידיעה כי מקור הכוח והחיים הגדול של התנועה - יהדות פולין, נמצא במצוקה איומה, אשר בהמשך הפכה לקטסטרופה בדמות השואה.
בית"ר בשואה ואחריה
מבחינת השפעת השואה על התנועה הרי שלמעשה מרכז הכוח הגדול של בית"ר שפעל במזרח אירופה, רובו בפולין, הושמד בחלקו הגדול. לאחר השואה פעלו נציגים שונים של התנועה הרוויזיוניסטית, בין היתר על ידי "ועד ההצלה הרוויזיוניסטי" כדי לחדש את הקשר עם אנשי התנועה ולשלחם אל ארץ ישראל. נוצרו בהדרגה קשרים עם שארית הפליטה בארצות הבלקן ועם הפליטים היהודיים ברומניה. ברומניה ובבולגריה קמו מחדש באותה עת סניפים של התנועה. בשנת 1940 שלחה תנועת בית"ר את אנית המעפילים סקריה מרומניה אל ארץ ישראל. על ספונה היו 2,385 מעפילים. בין נוסעי הספינה היה גם ערי ז'בוטינסקי, מארגן ההפלגה ובנו של זאב ז'בוטינסקי.
משנת 1944 ניתק האצ"ל את קשריו עם המפלגה הרוויזיוניסטית החוקית והחל ב"מרד" מזוין נגד הבריטים. כתגובה להתקפות המחתרת נאסרו רבים ממנהיגי ההסתדרות הציונית החדשה והארגון עמד בפני סכנת כליה. באוקטובר אותה שנה הוציאה הממשלה את צווי הגירוש נגד בכירי התנועה. 251 רוויזיוניסטים ואנשי אצ"ל הוגלו לארתריאה, בהם גם נציב בית"ר בארץ ישראל. מגמת הנידוי והגינוי החריפה לאחר רצח הלורד מוין על ידי אנשי לח"י. אף על פי שהאצ"ל לא היה מעורב בנעשה החל היישוב המאורגן ברדיפת הארגון, במה שכונה "הסזון". אנשי אצ"ל, בית"ר, הלח"י ורוויזיוניסטים נחטפו על ידי אנשי "ההגנה" והושמו בבתי כלא מאולתרים. צעדים חריפים נוספים ננקטו. כך למשל שלח מנהל מחלקת החינוך של הוועד הלאומי מכתב אל הנהלות בתי הספר לפעול נגד תלמידים האוהדים את ארגוני הטרור או מנהלים תעמולה ברוחם. באותם ימים הייתה מצויה בית"ר והתנועה הרוויזיוניסטית בכלל על סף הכחדה. בשנת 1946 חזרה המפלגה הרוויזיוניסטית אל ההסתדרות הציונית, ובין אנשיה היו גם אנשי "שלטון בית"ר". לעומתם, אנשי השורה של התנועה עודם השתייכו ברובם למחתרת, נרדפו והיו מעורבים בהתנגשויות אלימות עם ועל ידי יריביהם ממחנה הפועלים. לאחר הפריצה לכלא עכו על ידי האצ"ל נעצרו עשרות ממנהיגי הרוויזיוניסטים, וב-5 באוגוסט 1947 הוכרזה בית"ר על ידי השלטונות כתנועה בלתי חוקית ובכך הפסיקה התנועה להתקיים בגלוי. לאחר שב-8 באוגוסט 1947 פורסם צו האוסר את קיומן של קבוצות הכדורגל של תנועת בית"ר, שינתה בית"ר ירושלים את שמה ל"נורדיה ירושלים", על שם מקס נורדאו. הקבוצה שיחקה תחת שם זה בליגה המקומית בירושלים, משחקה הראשון בליגה זו בדרבי הירושלמי, ב-15 בנובמבר 1947 בו ניצחה את הפועל ירושלים בתוצאה 1–3. משחקה השני והאחרון של קבוצת "נורדיה ירושלים" בליגה תחת שם זה היה ב-29 בנובמבר 1947, בניצחון 1–8 נגד דגל ציון, סימון אלפסי קבע שיא כשכבש 6 שערים. כל זאת, שעות אחדות לפני "הכרזת כ"ט בנובמבר" של עצרת האומות המאוחדות על סיום המנדט הבריטי והקמת שתי מדינות בארץ ישראל. בית"ר הובילה אז במקום הראשון בליגה המקומית של ירושלים, אבל למחרת פסקו המשחקים. ב-30 בנובמבר 1947 פרצה מלחמת העצמאות.
אופי אופוזיציוני
בדומה לתנועה הרוויזיוניסטית, לא זכתה בית"ר ללגיטימציה מצד מוסדות הציונות הרשמיים ומנהיגיה, במיוחד לאור דרישתה לרוויזיה בשיטות הציונות ושאיפת תנועת האם הפוליטית שלה לרשת את הנהגת הציונות. גם במישור הרעיוני ההבדלים היו ניכרים - תנועות הפועלים שילבו סוציאליזם וציונות ולעומתם השקפת ז'בוטינסקי הייתה שונה בתכלית, בהתנגדה נחרצות לסוציאליזם ומלחמת המעמדות, והחשבת ההון הפרטי לצורכי התפתחות היישוב. בשנות ה-20 עוד היו בית"רים לא מעטים שהזדהו עם הרעיון הפועלי אולם לאחר שנת 1929, שבה אירעו מאורעות תרפ"ט, הלך ונפער הקרע. העילה לפריצתם של מאורעות אלה היה הפגנת צעירי התנועה ברחבת הכותל המערבי נגד הגבלות שהתקיימו על מנהגי התפילה היהודיים. הפער הרעיוני העמיק לאחר פרסום הספר הלבן של פאספילד והמאבק בקונגרס הציוני ה-17 בו יצאו הרוויזיוניסטים נגד מה שראו כאוזלת ידה של ההנהגה הציונית. המאבק הרעיוני המחריף קירב את בית"ר להיות תנועת הנוער של התנועה הרוויזיוניסטית. תהום נפערה בין הצדדים לאחר רצח ארלוזורוב. עוד בטרם נערך משפט או הושגו ראיות כלשהן מנהיגי הפועלים החזיקו לגבי הרצח דעה כמעט ודאית כי הרוצחים יצאו מן המחנה הרוויזיוניסטי. מבחינתם היווה הרצח אישור לכך שבית"ר היא תנועת צעירים ימנית פשיסטית הנוקטת צעדי טרור אישי, ועל כן יש להילחם בה. בקרב אנשי בית"ר התגברה עוד יותר הרגשת הרדיפה על אף שהקדישו את מיטב כוחם למען הרעיון הלאומי. עדויות רבות מלמדות כי בית"רים חשו אפליה בבתי הספר או בחיפושיהם אחר מקום עבודה. הרעה במצב חברי התנועה התרחשה כאמור בתקופת "הסזון" אז ננקטו סנקציות שונות ביישוב נגד אנשי בית"ר. בתקופות מסוימות סרטיפיקטים לצורך עלייה לארץ ישראל ניתנו בקושי רב לחברי התנועה. גם מקרי אלימות רבים התרחשו בין הצדדים הנִצים. ניתן ללמוד מכתבים שונים על כך שבית"רים חשו "נבגדים" על לא עוול בכפם, למשל:
עניין זה הביא לליכוד שורות התנועה וכן קירב את בית"ר למימוש המטרות הפוליטיות של המפלגה הרוויזיוניסטית. תחושתם אודות נישולם ממרכזי העשייה, כמו אי ההכרה בפועלם, ליוותה את אנשי התנועה, שנכללו במה שכונה "המשפחה הלוחמת", יוצאי הרוויזיוניסטים והאצ"ל, גם בעשורים הראשונים לקיומה של מדינת ישראל.
תפקוד
לאחר קום המדינה התחיל סניף ארץ ישראל בפעילות מחודשת. בכינוס העולמי הרביעי שנערך שנה לאחר מכן הביעו פעילי התנועה חשש ממשבר בתנועה לאחר שהוגשמו שני תפקידים ראשיים במשנתה - המאבק להקמתה של המדינה, והחינוך לצבאיות. בית"ר בחרה לפנות אל אפיקי הגשמה חדשים. במשך השנים שחלפו מאז היו אלה בעיקר חיזוק ההתיישבות היהודית בארץ, הפצת חינוך ציוני בישראל ובתפוצות, פעילות קהילתית ופעולות לאור משנת ז'בוטינסקי והתנועה. בית"ר ייחודית מבחינת אידאולוגיה ומורשת אולם פועלת כיום ככל תנועות הנוער האחרות הן בסניפיה בישראל והן בקהילות היהודיות בעולם. בסניפיה השונים מתקיימות פעילויות המיועדות בעיקר לצעירים בגילאי 10–18. הפעילויות מתקיימות בקבוצות הנבדלות בגילאי חניכיה. סגל ההדרכה בסניפים מורכב על פי רוב מצעירים בגילאי 16–18.
בין מעשיה הבולטים של בית"ר בישראל ניתן למנות התיישבות שהתבצעה במסגרת "משקי חירות בית"ר", שירות גרעיני נח"ל מטעם התנועה, קיום גרעיני צעירים בשנת שירות וכן פתיחת סניפי התנועה ביישובים מרוחקים - ובייחוד באזור השומרון. בשנים אשר פעלה תנועת החרות הייתה בית"ר משויכת אל "הברית העולמית של תנועת חרות - הצה"ר", וכפועל יוצא נחשבה לתנועת הנוער של תנועת החרות. קשר ארגוני זה התנתק עם השנים לאחר התמזגותה של תנועת החרות עם הליכוד, וכיום שני הגופים נפרדים לחלוטין. עם זאת בית"ר כתנועה, או חניכיה, מביעים עמדות בנושאים שעל סדר היום הציבורי, ובין היתר נכללות בכך מחלוקות פוליטיות. כך למשל היה בהפגנות הסוערות נגד הסכם השילומים. ובדומה, בתקופה בה עוצבו הסכמי אוסלו פעלו בוגרי התנועה נגד המהלכים הקשורים בהם וכן היה הדבר גם בזמן תוכנית ההתנתקות.
מבנה
כיום בית"ר היא תנועת נוער וצעירים עולמית. בראש התנועה עומד יגאל ברנד המתפקד כמנכ"ל ההנהגה העולמית. על פי מבנה התנועה, ההנהגה העולמית אשר מקום מושבה בירושלים, היא המוסד התנועתי העליון, ותפקידה ניהול כללי של התנועה וקיום קשר עם סניפי התנועה בארצות השונות. בכל מדינה שבה פועלת התנועה מצויה גם "הנהגה ארצית", וכך גם בישראל, בהנהגתו של אלירן גפסו. תחת ההנהגה הארצית נמצאות הנהגות אזוריות או מחוזיות המכילות את סניפי התנועה, שבישראל מכנים כל אחד מהם בשם "מעו"ז", ראשי תיבות ל"מעון זאב". בראש כל אחד מהם עומד "מפקד מעו"ז", ותחתיו קיימת היררכיית תפקידים כמקובל בתנועות נוער. קיימת גם "חטיבת בוגרי בית"ר" בהנהגתו של זאב בן יוסף, השומרת על קשר בין בוגרי התנועה. בתנועה קיים גם תפקיד סמלי, "שופט בית"ר". בעבר היה בעל התפקיד השופט התנועתי.
מועצת הבוגרים התנועתית
בשנת 2014 קמה מחדש מועצת הבוגרים התנועתית. מועצת הבוגרים, שהייתה בימים עברו נדבך מרכזי בהווי התנועה, היא מעין ההנהגה של המדריכים והחניכים בתנועה. תפקידה של מועצת הבוגרים הוא להיות הגורם המאחד, המארגן והמייחד של בוגרי התנועה ולהוות כעזר משמעותי לצד ההנהגה הארצית. המועצה אחראית ליזום פרויקטים תנועתיים, לייעץ להנהגה הארצית, לאחד את השכבה הבוגרת ולקחת חלק פעיל בארגון כל המפעלים התנועתיים.
סמלים ומנהגים
סמל התנועה נקבע כמנורה, סמל הגדודים העבריים. המנון התנועה נקבע עוד בשנות הקמת התנועה כהמנון התנועה הציונית ולאחר מכן המנון מדינת ישראל, התקווה. בדומה דגלה נקבע כדגל הלאום. בכך ביקשה התנועה לבדל עצמה מתנועות השמאל שהחזיקו בסמלים הבינלאומיים של מעמד הפועלים. במסדרים וטקסים נוהגים לשיר את "שיר ביתר" (נכתב ללא גרשיים). גם "שיר הנדר", שאינו מושר, מבטא את רעיונות התנועה ומקומו בה מרכזי. שלושת "מורי בית"ר" הם בנימין זאב הרצל, יוסף טרומפלדור וזאב ז'בוטינסקי.
בתחילת דרכה הייתה חולצת התנועה בצבע חום, כי היה זה הבד הזול ביותר שהיה אפשר להשיג בלטביה בשנות ה-20 של המאה ה-20, כאשר ניסו בשלבים מאוחרים יותר למצוא הצדקה אידאולוגית לצבע המדים נטען כי זה צבע אדמתה של ארץ ישראל. צבע המדים החום דמה לצבעם של מדי הנאצים וגרם לסטיגמה שלילית על התנועה ולכן הונהגו משולשים כחולים על צווארוני התנועה. לאחר קום המדינה הוחלף צבע החולצה התנועתית לכחול, כאשר על כיסי התנועה זוג פסים לבנים. על כיס שמאל טלאי של סמל התנועה או סמל הסניף, אם בנמצא. ניתן לנעוץ סיכות תנועתיות שונות על מדי התנועה.
חיים כהן-מגורי
חיים כהן-מגורי (1 באפריל 1913 – 10 ביוני 2000), היה חבר הכנסת מטעם תנועת החרות וגח"ל.
בית"ר
סמלים ומנהגים
בית"רים נוהגים לברך איש את רעהו הן במפגש והן בפרידה בברכת "תל חי", וכן הדבר במסמכים. מתוך שמירה על ראשי התיבות המהווים את שם התנועה נוהגים בית"רים לרשום "תרומפלדור" באות ת'. בית"רים נוהגים מתוך כבוד וחיבה לכנות את זאב ז'בוטינסקי "ראש בית"ר". בשנת 1934 יזמו הרוויזיוניסטים תנועת חרם על כלכלת גרמניה הנאצית ומבחינה פורמלית בית"ר לא ביטלה חרם כלכלי זה ומחזיקה בו גם בימינו. על כל בית"רי להחזיק ב"תעודת בית"ר" אותה יש לפדות מדי שנה. בעבר הייתה נפדית התעודה על ידי תשלום לקרן תל חי, המכשיר הכלכלי של התנועה הרוויזיוניסטית. כיום מתבצע הדבר על ידי תשלום דמי חבר שנתיים של חברי התנועה, או תרומה של בוגרי התנועה. תעודת בית"ר מכילה את פרטי הבית"רי וכן את הנדר הבית"רי. אירועים קבועים בתנועה הם העלייה המסורתית לתל חי ביום י"א באדר, השתתפות בטקס האזכרה הממלכתי לזאב ז'בוטינסקי בכ"ט בתמוז, וקיום קורסי מדריכים בחודשי הקיץ.
חיים כהן-מגורי
ביוגרפיה
כהן-מגורי נולד בצנעא, תימן ועלה לישראל בגפו ב-1921. תחילה התיישב בזכרון יעקב ולאחר עליית הוריו בתל אביב, בה למד בבית ספר "בלפור". בשנת 1927 הצטרף לתנועת הנוער בית"ר. בשנת 1934 קבע את מקום מושבו בנתניה ונמנה בין מייסדי כפר רמת טיומקין. כעבור שנה הצטרף לשורות האצ"ל, לצד פעילותו כנציגם של יוצאי תימן בפני מוסדות מושבת נתניה, תחילה באופן בלתי רשמי ולאחר מכן כנציגם במועצת המושבה.
כהן-מגורי היה חבר תנועת החרות מימיה הראשונים לאחר קום המדינה. הוא כיהן בה כחבר מרכז וחבר הנהלת התנועה ובשנת 1949 נבחר להכנסת הראשונה. כהונתו נמשכה במשך שש כנסות רצופות, למעט הכנסת השנייה אליה נכנס רק בשנת 1953 כמחליפו של אריה בן-אליעזר.
בשנת 1969 פרש כהן-מגורי מהכנסת. הוא נבחר למועצה הדתית בנתניה ופעל במסגרתה. לאחר מות בנו וכלתו בתאונת דרכים הוא הקדיש חלק ניכר מפעילותו למען ילדים והקים בנתיבות מוסד לילדים קשיי למידה על שם אמנון וחנה כהן-מגורי (המוכר בראשי התיבות של שמם - אחכ"מ). מספר שנים עמד בראש מוסד זה.
כהן-מגורי הוכתר בתואר יקיר נתניה לשנת 1976.
שי'אר
השי'אר (באנגלית: Shi'ar) הוא גזע חייזרי בדיוני המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. אימפריית השי'אר (או אימפריום) היא אחת מתוך שלוש האימפריות החזקות ביקום מארוול, והיא מורכבת מאסופה נרחבת של גזעים, תרבויות ועולמות חייזריים, אשר ממוקמת בסמוך לאימפריות הקרי והסקרול. הגזע החייזרי הופיע לראשונה בחוברת X-Men #97 מפברואר 1976, והוא נוצר בידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר דייב קוקראם.
חיים כהן-מגורי
ביוגרפיה
השחקן גיא עמיר הוא נכדו.
שי'אר
חברי המשמר המלכותי של אימפריית השי'אר נוצרו כמחווה ללגיון גיבורי-העל של חברת DC קומיקס.
דמותה של הקיסרית לילנדרה נראמני עתידה להופיע בסרט הלייב אקשן "אקס-מן: הפניקס האפלה", בגילומה של השחקנית ג'סיקה צ'סטיין.
היסטוריה בדיונית של הגזע
כפי שתואר בסאגת הפניקס האפלה, השליט המושחת של השי'אר, ד'קאן נראמני, ניסה להשתמש בגביש המק'קראן העוצמתי כדי להשתלט על היקום. אחותו הצעירה לילנדרה והאקס-מן - בני בריתה החדשים - סיכלו את תוכניתו. כתוצאה מכך, הוא נכנס לתרדמת בידי הגביש, ולילנדרה נטלה את תפקיד הקיסרית של אימפריית השי'אר. מכאן ואילך, בין חברי האקס-מן לאימפריית השי'אר מתפתחים יחסי ידידות קרובה.
בהמשך, השי'אר העמידו את ריד ריצ'רדס למשפט באשמת רצח עם. הוא נאשם בהחייאתו של נבל-העל גלקטוס, לאחר שזה האחרון הובס בכדור הארץ. מעט לאחר תחייתו המחודשת, גלקטוס כילה את עולם המלכות של השי'אר, מה שהוביל למותם של מיליארדים. במשפטו של גלקטוס הוא נמצא זכאי חרף פעולותיו, כיוון שטריבון השי'אר שוכנע כי גלקטוס הוא כוח חיוני שפועל למען שלום היקום.
בשנות ה-80, אחותם המעורערת בנפשה של ד'קאן ולילנדרה, דת'בירד, חזרה מגלות וניסתה להפיל את אחותה מכס המלכות. למטרה זו, היא תקפה כמה מבני בריתה הארציים של לילנדרה, ואף הייתה אחראית לפלישתו של גזע טפילים חייזרי בשם "הזן" על כדור הארץ. היא הובסה לבסוף בעזרתם של האקס-מן.
בקשת הסיפור מבצע סופה גלקטית של שנת 1992, אימפריית השי'אר סיפחה לעצמה את אימפריית הקרי בסוף המלחמה ביניהן, ודת'בירד נבחרה לשמש כמשנה למלך באימפריית הקרי. אולם, היא לא החזיקה מעמד בתפקיד זה להרבה זמן, והסטטוס של שטחי אימפריית הקרי נותר בלתי ידוע.
אחותו המרשעת של צ'ארלס אקסבייר, קסנדרה נובה, השמידה את חלק הארי של אימפריית השי'אר. כדי לעשות זאת, היא השתלטה על גופו של אחיה ואילצה את לילנדרה להנחיל מלחמת אזרחים. ג'ין גריי היא זו שהביאה לסופו של הסכסוך. אך למרות מאמציה, אימפריית השי'אר עדיין רצתה במותה. בקשת הסיפור "פניקס: שירת הברבור", קבוצה מגזע השי'אר ניסתה להרוג את כוח הפניקס ואת ג'ין גריי תוך כדי, אך היא נמלטה מניסיון ההתנקשות. בהמשך, השי'אר רצו למחות את גנום משפחת גריי מעל פני האדמה, ובכך למנוע את השתלטותו של כוח הפניקס על מוטאנט נוסף ברמת אומגה. קומנדו המוות של השי'אר רצח את אביה, אחיינה ואחייניתה של ג'ין, כמו גם קרובים נוספים, בפלישה כוללת על כדור הארץ. המעשה הנפשע גרם לבתה של ג'ין, רייצ'ל סאמרס, לתבוע נקמה באימפריית השי'אר. נדמה כי מועצת השי'אר הייתה אחראית לכך, וכי לילנדרה לא הייתה מודעת לנעשה בשמה.
איום נוסף על אימפריית השי'אר היה בדמותו של נבל-על בשם וולקן. במהלך שנות שלטונו, ד'קאן הרג את קתרין סאמרס - אמם של סקוט ואלכס סאמרס - שהייתה הרה. ד'קאן שיעבד את הילד עד לבגרותו, מה שהוביל את וולקן להכריז נקמה על אימפריית השי'אר. זאת ועוד, מתרחשת הפיכה שלטונית בניסיון להפיל את לילנדרה מכסאה ולהחזיר את ד'קאן לשלטון בעזרתה של דת'בירד. קבוצת האקס-מן מצטרפת לקבוצת סטארג'אמרס במשימה לעצור את וולקן ואת ניסיון ההפיכה. לבסוף, וולקן הורג את אביו, קורסייר, ואת ד'קאן, נוטל את כס המלכות לעצמו, והופך את דת'בירד למלכתו. לילנדרה וקבוצת הסטארג'אמרס מובילים תנועת מחתרת נגד שלטונו של וולקן.
ביולוגיה
השי'אר הם גזע דמוי אנוש, מחושב וקר רוח, אשר חזותו היא בעלת מאפייני ציפור וכרבולת נוצתית מעטרת את ראשם כתחליף לשיער. שני סגנונות שכיחים לכך כוללים את מעמד האריסטוקרטיה - הנוצות יוצרות מבנה משולש מעל הראש עם קצוות בפסגת הראש ושני צידי הכתפיים - ואת המעמד הרגיל - מבנה רעמתי עם קצה שטוח בפסגת הראש.
מבחינה אנטומית, לשי'אר עצמות חלולות וקלות, וזרועותיהם עדיין מעטרות קצוות נוצה כתוצאה ממיליוני שנים של אבולוציה נשכחת. חייזר טיפוסי מהגזע יכול להרים טון אחד השקול לכוח כבידה ארצי, ויש לו סיבולת גבוהה מאוד. למרבית השי'אר אין יכולות מיוחדות, ומעטים נושאים מטענים גנטיים כמו כנפיים המקנות להם יכולת תעופה.
השי'אר יולדים את צאצאם בצורת ביצים. הם מגדלים ומקבלים הזנה בתאים מיוחדים והילדים נקראים "אבקוע".
חדיד (בית חרושת)
"חדיד" היה בית החרושת המודרני הראשון בארץ ישראל לייצור סבון משמן.
רקע
בשנת 1903 הגיע המהנדס נחום וילבושביץ (וילבוש) לארץ, אחד התחומים שעניין אותו היה כבישת שמן זית, הוא גילה שהתהליך נעשה בבתי הבד בארץ ישראל בצורה מכנית על ידי מכבשי עץ, ולכן הציע להקים מפעל בו יפיקו שמן בתהליך של "כבישה חמה" בתהליך כימי העושה שימוש בבנזין.
מאחר ששמן מכבישה חמה נחשב איכותי פחות, ומחירו נמוך יותר מאשר שמן מכבישה קרה, הציע וילבושביץ להפיק הפקה משנית של שמן מגפת (פסולת הזיתים שנשארת אחרי שכובשים אותם בכבישה קרה). על מנת להרחיב את הידע בנושא, וכן על מנת ליצור קשרים מתאימים עם ספקי ציוד, נסע וילבושביץ (שהספיק בינתיים להחליף את שמו לוילבוש) ב-1905 לצ'כוסלובקיה.
רכישת הקרקע
חובבי ציון מצאריצין (וולגוגרד דהיום), שנענו ליוזמתו של וילבוש, רכשו 100 דונם מבנק אפ"ק חלק מ-2400 דונם שרכש הבנק מהכפר דיר טריף ב-1904, והחלה הקמת בית החרושת "חדיד".
מקור השם
שם בית החרושת נלקח מתל חדיד הסמוך, הידוע בתולדות ישראל, מקום מושבם של שבי ציון כנזכר בתנ"ך, עיר חשמונאית, יישוב יהודי שנלכד בימי המרד הגדול ומקום מושבם של חכמים והתנא רבי יקים איש חדיד בתקופת המשנה. בתקופה מאוחרת יותר שכן עליו הכפר הערבי חדיתה.
הקמה ותפעול
המיקום נבחר בזכות קיומם של מטעי זיתים ובתי בד רבים באזור. בתי הבד סיפקו את הגפת לייצור השמן. בבית החרושת הועסקו בין 50 ל-80 פועלים יהודים. בינואר 1906, עם הגעת כל המכונות מאירופה החל הייצור במפעל. העונה הראשונה, שבתחילתה הופקו מ-260 טונות גפת רק כ-10% שמן, לא הייתה רווחית במיוחד. לקראת סוף העונה ירד עוד שיעור השמן המופק. איכרים מפתח תקווה ורחובות העבירו גפת כחומר גלם לבית החרושת.
בית החרושת חדיד לא היה רווחי והצליח למצות רק כ-10 אחוז שמן מהגפת, ולכן נסגר.
בסביבה הקרובה
בסמוך לבית החרושת, הקים ישראל בלקינד בשנת 1905, על שטח של 50 דונם, שרכש מן הקק"ל, בית ספר ליתומי הפרעות ברוסיה (פרעות "המאות השחורות" ופרעות קישינב), על פי חזונו - "יוקם בית ספר שהשפה העברית בהוראה, בעבודה ובבית - היא הציר שעליו יסבו חיי בית הספר והם יגדלו לאכרים עבריים בריאים ברוחם ובנפשם" אולם בית הספר שנקרא "בית הספר הלאומי לעבודת האדמה - קריית ספר" שרד רק שנה אחת ונסגר מחוסר תקציב לקיומו.
סמוך למפעל, על שטח שרכשה קק"ל שתלו עצי זית, עצים אלו היו ראשיתו של "יער הרצל", בשמו הנוכחי - יער בן שמן.
סגירת המפעל
לאחר סגירת המפעל הועבר חלק מהציוד והמכונות ששימשו את בית החרושת למפעל "עתיד" (לימים בית חרושת שמן).
על חלק מאדמותיו הוקמה ב-1909 החווה החקלאית הלאומית בן שמן שנסגרה במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-1911 הקים בוריס שץ ליד המפעל הנטוש את "מושבת בצלאל" כפר לצורפים מעולי תימן. אולם גם כפר זה ננטש במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1915 נשרף בית החרושת.
ב-1919 הקימו במקום תחנת ניסיונות חקלאית, ובצידה הוקם מושב בן שמן. סמוך למושב ייסד ד"ר זיגפריד להמן ב-1927 את כפר הנוער בן שמן הקיים עד היום. ב-1936 הוקם על שטח המפעל משק פועלות.
עדיין ניתן לראות במקום שרידים לבית החרושת ושכונת הצורפים.
מפרץ תאילנד
מפרץ תאילנד (בתאית: อ่าวไทย, בווייטנאמית: Vịnh Thái Lan, בקמרית: ឈូងសមុទ្រសៀម, בעבר "מפרץ סיאם") הוא מפרץ בדרום מזרח אסיה, המהווה שלוחה של ים סין הדרומי, שכשלעצמו הוא שלוחה של האוקיינוס השקט. המפרץ מוקף ביבשה משלושת צדדיו על ידי מלזיה מדרום, תאילנד מדרום, מערב וצפון, ועל ידי קמבודיה ווייטנאם ממזרח, והוא חוצץ בין חצי האי המלאי לבין הודו-סין.
גאוגרפיה ואקולוגיה
אורך קו החוף המקיף את המפרץ הוא כ-2,600 ק"מ, שטחו 320,000 קמ"ר וגבולו הימי עם ים סין הדרומי מוגדר בקו המקשר את כף ביי בונג בווייטנאם ואת העיר קוטה ברו במלזיה. במפרץ איים רבים שהגדולים שבהם הם סמוי, פהנגן, צ'אנג וקוט בתאילנד, ודאו פהו קואוק בווייטנאם. מפרץ תאילנד רדוד למדי - עומקו הממוצע הוא 45 מטר ועומקו המרבי הוא 80 מטר בלבד. בשל כך, תחלופת המים איטית, וזרימת המים החזקה מהנהרות הנשפכים אליו מקטינה את מליחותו העומדת על 3.05%-3.25%. רק בחלקו הקרוב אל ים סין הדרומי, עולה אחוז מליחות המים עד 3.4% כתוצאה מהשפעת מימי הים, וגם זאת רק בעומק של למעלה מ-50 מטר. הנהרות העיקריים הנשפכים אל המפרץ הם הצ'או פהריה והמה קלונג, הנשפכים שניהם אל מפרץ בנגקוק בקצהו הצפוני של מפרץ תאילנד. בשפכי הנהרות שוקעים מטעני הסחף הנישאים על ידיהם, ואלה מביאים להתקדמותו של קו החוף אל תוך תחומי המפרץ. בשל היותו כה רדוד, לא היה המפרץ קיים בשיאו של עידן הקרח, אלא היווה את המשכו של עמק הנהר צ'או פהריה.
כלכלה
במימי המפרץ החמים שוניות אלמוגים וסביבן קמו אתרי צלילה וקייט. ענף התיירות הוא ענף הכלכלה העיקרי במספר אזורים לאורך חופי המפרץ ובאייו (בעיקר בתאילנד), וידועים במיוחד הם חוף פטייה דרומית מזרחית לבנגקוק, אזור קו סאמט בקרבת הבירה והאיים סמוי ופהנגן. חלק מאתרים אלה חוו פיתוח יתר והשלטונות התאילנדים מנסים למתן את התופעה באתרים שטרם נפגעו. מעבר לתיירות נשענת כלכלת האזור גם על דייג, ובמימי המפרץ מצויים מאגרי נפט ובעיקר גז טבעי.
הפארק הלאומי גרנד קניון
הפארק הלאומי גרנד קניון (באנגלית: Grand Canyon National Park) הוא פארק לאומי הנמצא בצפון־מערב מדינת אריזונה בארצות הברית. הפארק משתרע על חלקו המרכזי של הגרנד קניון, הקניון הגדול של נהר הקולורדו. זהו אחד מאתרי הטבע הנודעים בעולם. הוא כלול בכמה מרשימות פלאי עולם, וב־1979 הכריז ארגון אונסק"ו עליו אתר מורשת עולמית. בפארק, המשתרע על שטח של 4,926 קילומטרים רבועים במחוזות קוקונינו ומוהאבי, ביקרו בשנת 2016 קרוב לשישה מיליון תיירים, מספר המבקרים השני בגודלו בין הפארקים הלאומיים של ארצות הברית אחרי הפארק הלאומי גרייט סמוקי מאונטיינז.
גאוגרפיה
הגרנד קניון משתרע מצפון־מזרח למערב בצפון מדינת אריזונה. הוא מפריד בין חלקה הצפון־מערבי של המדינה, המכונה רצועת אריזונה, מיתר המדינה. אין גשרים מעל הגרנד קניון. הכבישים המחברים את הגדה הצפונית והדרומית של הקניון חוצים את הקולורדו מזרחית לקניון ליד ליז פרי (גשר נאוואחו) או ליד פייג' (גשר קניון גלן), או כ־400 קילומטרים מערבה בנבדה סמוך לסכר הובר (גשר מייק או'קלאהן ופט טילמן). הגדה הצפונית של הקניון ורצועת אריזונה מיושבים בדלילות כשהעיר הקרובה ביותר היא סנט ג'ורג' ביוטה. צפיפות האוכלוסייה גדולה יותר בגדה הדרומית, כשהעיר הגדולה ביותר היא פלגסטף באריזונה.
אורכו של הגרנד קניון הוא 446 קילומטרים, רוחבו עד 18 קילומטרים ועומקו המקסימלי הוא 1,857 מטרים. הקניון כלול בתחומי הפארק הלאומי גרנד קניון, היער הלאומי קאיבאב (Kaibab National Forest), המונומנט הלאומי גרנד קניון־פראשנט (Grand Canyon-Parashant National Monument), ושמורות האינדיאנים של שבטי הוולאפאי, והוואסופאי ואומת נאוואחו. קרוב לשני מיליארד שנים של ההיסטוריה הגאולוגית נחשפו כאשר הנהר קולורדו ויובליו חצבו את ערוציהם תוך סחיפה לאחור בשכבות הסלעים זו אחר זו כשמקביל התרוממה רמת קולורדו. מרבית המחקרים תומכים בהשערה שמסלולו הנוכחי של נהר הקולורדו דרך האזור נקבע לפני 5 עד 6 מיליון שנים. מאז היה הנהר קולורדו הכוח המניע מאחורי תהליכי ההתחתרות לעומק של יובליו ונסיגת הצוקים, במקביל להעמקת והרחבת הקניון.
האזור סביב הקניון מחולק לשלושה חלקים: הגדה הדרומית (South Rim), בגובה ממוצע של 2,100 מטרים מעל פני הים, הקניון הפנימי (Inner Canyon), שבמרכזו זורם הקולורדו בגובה 760 מטרים מעל פני הים, והגדה הצפונית (North Rim), הגבוהה בכ־300 מטרים מהגדה הדרומית ולכן היא קרירה יותר ומקבלת יותר משקעים.
גאולוגיה
הגאולוגיה של הגרנד קניון חושפת את אחד הרצפים השלמים והנחקרים ביותר של סלעים על פני כדור הארץ. גילן של קרוב ל־40 שכבות סלעי המשקע שנחשפו בגרנד קניון ובשטח הפארק הלאומי גרנד קניון נע בין 200 מיליון שנים לקרוב ל־2 מיליארד שנים. מרביתן התגבשו במים רדודים וחמימים בסמוך לחופי ים, שמזמן כבר אינם קיימים, במערב אמריקה הצפונית. בין השכבות יש ייצוג הן למשקעים ימיים והן למשקעים יבשתיים, כולל דיונות מאובנות ממדבר נכחד. נתגלו לפחות 14 מקרים של אי התאמה בטור הסטרטיגרפי של שכבות סלעי המשקע באזור הגרנד קניון.
האזור החל להתרומם לפני כ־75 מיליון שנים במהלך האורוגנזה הלרמידית - אירוע של בניית רכסי הרים שהיה הגורם העיקרי ליצירת הרי הרוקי במזרח. בסך הכול התרוממה רמת קולורדו כ־3.2 קילומטרים.
פרובינציית אגן ורכס הסמוכה ממערב החלה להיווצר לפני כ־18 מיליון שנים כתוצאה מהתמתחות קרום כדור הארץ. המים של מערכת הניקוז זרמו דרך מה שכיום הוא מזרח הגרנד קניון ונשפכו לתוך מה שהוא כיום חלקה התחתון של פרובינציית אגן ורכס. פתיחתו של מפרץ קליפורניה לפני כ־6 מיליון שנים אפשרה לנהר גדול לחצוב את דרכו מהמפרץ בכיוון צפון מזרח. הנהר החדש השתלט על מערכת הניקוז הישנה על מנת ליצור את נהר הקולורדו שהחל לחצוב את הגרנד קניון.
אקלימים לחים יותר, תוצאה של עידני קרח שהחלו לפני 2 מיליון שנים הגבירו במידה ניכרת את חציבת הגרנד קניון, שלפני 1.2 מיליון שנים כבר היה עמוק כמו בימינו. פעילות געשית השקיעה לבה על האזור בתקופה שבין לפני 1.8 מיליון שנים ל־500,000 שנים. לפחות 13 סכרי לבה חסמו את נהר הקולורדו תוך יצירת אגמים שעומקם הגיע עד 600 מטרים. סוף עידן הקרח האחרון ופעולותיו של האדם במאה השנים האחרונות הפחיתו מאוד את עוצמת החתירה של הנהר בקניון. סכרים במיוחד שינו לגמרי את תבניות הסעת הסחף בנהר והשקעתו. נעשו ניסיונות ליזום שיטפונות מבוקרים מסכר קניון גלן במעלה הנהר על מנת לראות האם יש לפעולה זו אפקט משקם. רעידות אדמה ואירועי סחיפה מסוג תנועת בלית עדיין משפיעים על עיצוב פני האזור.
היסטוריה של הפארק
הגרנד קניון הוכרז רשמית כפארק לאומי ב־1919, אם כי אתר הטבע היה ידוע היטב לאמריקנים מעל לשלושים שנים קודם לכן. ב־1903 ביקר נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט באתר ואמר:
למרות ההתלהבות של רוזוולט והעניין הגדול בשימור אדמות לשימוש ציבורי, לא יועד הגרנד קניון לשמש כפארק לאומי בתחילה. הניסיון הראשון לחוקק חוק שיקבע את הפארק הלאומי גרנד קניון נעשה על ידי הסנאטור (ולימים נשיא ארצות הברית) בנג'מין הריסון. הצעת החוק הייתה אמורה לקבוע את הגרנד קניון כפארק הלאומי השני אחרי הפארק הלאומי ילוסטון. הריסון ניסה בלא הצלחה להעלות את הצעת החוק שוב ב־1883 וב־1886. לאחר שהריסון נבחר כנשיא ב־1888 הוא הקים את "שמורת היער גרנד קניון" (Grand Canyon Forest Reserve) ב־1893. תאודור רוזוולט הקים את "שמורת הציד גרנד קניון" (Grand Canyon Game Preserve) באמצעות צו נשיאותי ב־28 בנובמבר 1906, ואת "המונומנט הלאומי גרנד קניון" ב־1908. הצעות חוק נוספות להגדיר את האתר כפארק לאומי הועלו בסנאט ב־1910 ו־1911 ונכשלו בשל מאמצי השידול של מתנגדים כדוגמת בעלי אדמות ובעלי זיכיונות לכרייה. הם הצליחו לבלום מאמצים להגדיר מחדש את המונומנט כפארק לאומי במשך 11 שנים. הפארק הלאומי גרנד קניון נקבע לבסוף כפארק הלאומי מספר 17 בחוק של הקונגרס שנחתם על ידי הנשיא וודרו וילסון ב־26 בפברואר 1919. שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, שהוקם ב־1916, הופקד על ניהול הפארק.
הקמת הפארק הייתה ניצחון לתנועת השימור בארצות הברית. מעמדו כפארק לאומי עזרה ככל הנראה לחסום הצעות לסכור את נהר הקולורדו בתחומי הפארק (מאוחר יותר נבנה סכר קניון גלן במעלה הנהר). ב־1932 הוקמה אגודת הגרנד קניון (Grand Canyon Association בראשי תיבות GCA), ארגון ללא כוונת רווח שהוא שותף רשמי של שירות הפארקים הלאומיים. הארגון מגייס כספים שנועדו לסייע בפארק הלאומי גרנד קניון באמצעות הפעלת חנויות קמעונאיות ומרכזי מבקרים בשטח הפארק, ועורך הרצאות על הטבע והיסטוריה של התרבות של האזור. ב־1975 צורף המונומנט הלאומי קניון מרבל, ששכן צמוד לפארק במעלה הנהר עד ליז פרי, לפארק הלאומי גרנד קניון. ב־1979 הכריז ארגון אונסק"ו על הפארק אתר מורשת עולמית.
ב־2010 הוטבע מטבע קוורטר שבו צד הערך היה מוקדש לפארק הלאומי גרנד קניון במסגרת "הקוורטרים של אמריקה היפה" (America the Beautiful Quarters).
גאוגרפיה של הפארק
הגרנד קניון, כולל המערכת הנרחבת של קניוני המשנה של היובלים של הקולורדו, זכה להערכה בשל השילוב בין גודלו, עומקו ושכבות הסלע הצבעוניים שנחשפו בקירותיו והמתוארכים אחורה בזמן עד לפרקמבריון. הקניון עצמו נוצר בהתחתרות של הקולורדו ויובליו לאחר שרמת קולורדו התרוממה, וגרמה למערכת הנהר קולורדו להתפתח לאורך נתיבה הנוכחי.
האזורים הציבוריים המרכזיים של הפארק הם הגדות הדרומית והצפונית של הגרנד קניון. יתרת שטח הפארק משתרעת על אזורי טרשים מרוחקים, אף שמקומות רבים נגישים באמצעות שבילי הליכה ודרכי עפר.
מטה הפארק שוכן בגרנד קניון וילאג' (Grand Canyon Village, כפר גרנד קניון), קרוב לכניסה הדרומית לפארק, בסמוך לאחת מנקודות התצפית הפופולריות ביותר. מרבית מקומות הלינה באתר מנוהלים על ידי חברה פרטית: קזנטרה פארקס אנד ריזורטס (Xanterra Parks and Resorts).
הגדה הצפונית
הגדה הצפונית היא אזור מרוחק יותר של הפארק שבו יש פחות מבקרים יחסית לגדה הדרומית, והיא פתוחה למבקרים בין אמצע מאי לאמצע אוקטובר. הגישה לגדה הצפונית של הגרנד קניון היא דרך כביש 67 של אריזונה.
בהשוואה לגדה הדרומית יש בה פחות שירותים ומקומות לינה. אלו כוללים את אכסניית גרנד קניון (Grand Canyon Lodge) ההיסטורית המנוהלת בידי חברת "פוראוור ריזורטס" (Forever Resorts) ואתר מחנאות בסמוך לאכסניה, המנוהל על ידי אנשי הצוות של הפארק.
הגדה הדרומית
הגישה לגדה הדרומית של הגרנד קניון קלה יותר והיא פתוחה לביקורים כל השנה. מרבית המבקרים המגיעים לפארק (כ־90%) מגיעים לגדה הדרומית באמצעות כביש 64 של אריזונה. הכביש נכנס לפארק דרך הכניסה הדרומית, סמוך לטוסאיאן (Tusayan) ואז פונה מזרחה ויוצא מהפארק בכניסה המזרחית אליו. הגישה לכביש 64 היא מדרום מכביש בין־מדינתי 40. מצפון, כביש 89 מקשר בין יוטה, קולורדו והגדה הצפונית עם הגדה הדרומית. בסך הכול קרוב ל־50 קילומטרים של הגדה הדרומית נגישים באמצעות הכביש.
שירותים
כפר גרנד קניון שוכן בנקודה שבה כביש 64 פונה מזרחה. יישוב זה מתפרנס מנתינת שירותים למבקרים הרבים המגיעים לפארק כולל, לינה, דלק, מזון, מזכרות, בית חולים, כנסיות, וגישה לשבילים ולסיורים מודרכים והרצאות.
אקלים
האקלים בפארק הלאומי גרנד קניון משתנה בהתאם לגובה. גדות הקניון המיוערים שוכנות בגובה שבו יורד שלג בחורף, אבל לאורך נהר הקולורדו בערוץ הפנימי, הטמפרטורות דומות לאלו של טוסון ומקומות מדבריים אחרים באריזונה. התנאים באזור הגרנד קניון הם בדרך כלל יבשים, אבל כמות משקעים משמעותית יורדת באזור פעמיים בשנה: במהלך שינויי דפוס עונתיים בחורף, כאשר הסופות מהאוקיינוס השקט מביאות בכנפיהן ממערב גשמים בכמות בינונית ושלג למקומות הגבוהים, ובשלהי הקיץ, בשל המונסון של אמריקה הצפונית המביא לחות מדרום־מזרח, כשהוא גורם לסופות רעמים מקומיות המונעות מחום היום.
כמות משקעים שנתית ממוצעת בגדה הדרומית היא פחות מ־410 מילימטרים, ו־150 סנטימטרים שלג. הגדה הצפונית הגבוהה יותר מקבלת 690 מילימטרים גשם בממוצע לשנה ו־370 סנטימטרים שלג. באכסניית פנטום רנץ', עמוק מתחת לגדת הקניון בסמוך לנהר קולורדו בגובה 762 מטרים מעל פני הים, ממוצע המשקעים לשנה הוא רק 200 מילימטרים והשלג נדיר.
הטמפרטורות משתנות באופן קיצוני במהלך השנה, כאשר הטמפרטורות המרביות בקיץ בנקיק הפנימי גבוהות בדרך כלל מ־39°C והטמפרטורות בחורף יורדת מתחת לאפס פרנהייט (17.8°C-) לאורך גדות הקניון. המבקרים מופתעים לעיתים קרובות מתנאים קיצוניים אלו, והם, יחד עם הגובה הרם של גדות הקניון, יכולים להוביל לתופעות לוואי בלתי נעימות כדוגמת התייבשות, כוויות שמש והיפותרמיה.
תנאי האקלים יכולים להשפיע מאוד על הטיולים והסיורים בקניון, ועל המבקרים מוטלת החובה לברר תחזית מדויקת בשל הסכנות הטמונות בחשיפה לטמפרטורות קיצוניות, סופות חורף ומונסונים בקיץ. אף ששירות הפארקים מציג מידע על תנאי מזג האוויר החזויים בשערי הכניסה ובמרכזי המבקרים, זהו קירוב גס בלבד, ואין להסתמך עליו בתכנון הטיול. לתחזית מדויקת של מזג האוויר בקניון צריכים המטיילים להתייעץ בדיווחי הרדיו של שירות מזג האוויר הלאומי או של מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי או באתר האינטרנט הרשמי של שירות מזג האוויר הלאומי.
לשירות מזג האוויר הלאומי יש תחנת מדידה בגדה הדרומית מאז 1903. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה בגדה הדרומית הייתה 41°C ב־26 ביוני 1974, והטמפרטורה הנמוכה ביותר הייתה 29°C- ב־1 בינואר 1919, 1 בפברואר 1985 ו־23 בדצמבר 1990.
הגדה הדרומית
לרשות המבקרים בגדה הדרומית עומדות מגוון פעילויות. כביש הגדה הדרומית (South Rim Drive) הוא מסלול לסיורים בן 56 קילומטרים המחולק לשני מקטעים. הקטע המערבי בן 13 קילומטרים שבו כמה נקודות תצפית לאורך הדרך, כולל נקודת מוהאבי (Mohave Point), נקודת הופי (Hopi Point), ואנדרטת פאוול (Powell Memorial). בין מרץ לדצמבר הגישה לכביש המוביל עד הרמיט'ס רסט (Hermit's Rest - "מנוחת המתבודד") מוגבלת לשירות ההסעות בחינם שמספק הפארק. הקטע המזרחי הוא בן 40 קילומטרים ופתוח לרכבים פרטיים כל השנה.
סיורים רגליים כולל את שביל הגדה (Rim Trail) שכיוונו מערבה מנקודת התצפית "פייפ קריק" (Pipe Creek – "נקיק הצינור") שבו 13 הקילומטרים הראשונים הם כביש סלול ואחר־כך 11 קילומטרים של דרך לא סלולה עד הרמיט'ס רסט. מטיילים יכולים להתחיל בכל נקודה לאורך שביל זה, ואוטובוס ההסעות יכול להחזיר את המטיילים למקום שממנו יצאו. נקודת מאתר (Mather Point), נקודת התצפית הראשונה שאליה מגיעים מרבית המבקרים המגיעים מהכניסה הדרומית היא מקום פופולרי להתחיל בו את הטיול הרגלי.
פעילויות פופולריות מלבד הצפייה בנוף מהגדה הדרומית (בגובה ממוצע של 2,100 מטרים מעל פני הים) כוללות צניחה חופשית, רפטינג, מסעות רגליים, ריצה וסיורים במסוקים. "ריצת האולטרה מרתון של הגרנד קניון" (Grand Canyon Ultra Marathon) היא מרוץ לאורך 126 קילומטרים (שלוש פעמים ריצת מרתון) במשך 24 שעות. אל קרקעית העמק ניתן להגיע ברגל, על גבי פרדות, בסירה או ברפסודה משיוטים שיוצאים מליז פרי במעלה הנהר. הנהלת הפארק מזהירה בפני מסע רגלי במורד הקניון מגדת הקניון אל הנהר וחזרה ביום אחד בשל המרחק, השבילים התלולים והסלעיים, השינויים בגובה, והסיכון לתשישות חום בשל הטמפרטורות הגבוהות בקרקעית העמק. כל שנה נדרשים מאמצי חילוץ של מטיילים שנכשלים בביצוע מסע רגלי זה. עם זאת, מאות מטיילים כשירים מבחינה גופנית משלימים את הטיול כל שנה.
מבקרים המעוניינים במבט מגבוה בגרנד קניון יכולים לבצע צניחה חופשית, לטוס במסוקים או במטוסים קלים הממריאים מבולדר, לאס וגאס, פיניקס ושדה התעופה הפארק הלאומי גרנד קניון (Grand Canyon National Park Airport, כ־11 קילומטרים מהגדה הדרומית) לשם טיסה מעל לקניון. טיסות תצפית אינן מורשות להתקרב יותר מ־300 מטרים מהגדה בתחומי הפארק בשל תאונה אווירית שהתרחשה ב־1986. הסרט האחרון שצולם מתחת לגדה נעשה ב־1984. עם זאת, חלק מטיסות המסוקים נוחתות בתחומי שמורות האינדיאנים של ההוואסופאי והוואלאפי בתוך הגרנד קניון (מחוץ לגבולות הפארק).
הגדה הצפונית
בגדה הצפונית יש מעט כבישים, עם זאת יש כמה נקודות תצפית ראויות לציון הנגישות לכלי רכב כולל "אימפריאל" (Point Imperial), נקודת רוזוולט (Roosevelt Point), וכף רויאל (Cape Royal). כמו כן ניתן לרכב על פרדות למקומות שונים כולל כמה מאות מטרים במורד הקניון.
נקודת התצפית טורוויפ (Toroweap Overlook) שוכנת בחלקו המערבי של הפארק בגדה הצפונית. הגישה אליה דרך כבישים בלתי סלולים המתחילים מכביש 389 של אריזונה מערבית לפרדוניה. הכבישים מובילים דרך המונומנט הלאומי גרנד קניון־פראשנט אל נקודת התצפית.
ג'ונתן ספקטור
ג'ונתן מייקל פול ספקטור (אנגלית: Jonathan Michael Paul Spector; נולד ב-1 במרץ 1986) הוא כדורגלן עבר אמריקאי ממוצא יהודי ששיחק בעמדת המגן. לזכותו 36 הופעות במדי נבחרת ארצות הברית.
ראשית חייו
אביו הוא יהודי רוסי. ספקטור למד בבית ספר תיכון סנט ויאטור, ושיחק עבור קבוצת הכדורגל שלו במסגרת ליגת הכדורגל לתיכונים. לאחר מכן החל לשחק במועדונים מליגת הפיתוח של ארצות הברית, תחילה במועדון מבופאלו גרוב שבאילינוי, ולאחר מכן הצטרף למועדון שיקגו סוקרס ממקום לידתו, ארלינגטון הייטס. הוא עבר מאוחר יותר לאקדמיית ברנדטון מטעם פדרציית הכדורגל של ארצות הברית, ונעשה לבוגר האקדמיה ב-2003. ייחוסו של ספקטור (סביו מצד האם נולדו בסייגן שבגרמניה) איפשר לו להשיג דרכון גרמני, מה שאיפשר לו לעבור לשחק באירופה.
קריירת המועדונים
ספקטור התגלה על ידי צייד כישרונות של מועדון הצמרת האנגלי מנצ'סטר יונייטד, כאשר שיחק עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 17 בגביע החלב ב-2003. על אף ששיחק במקור בעמדת החלוץ, הוא הוסב לעמדת המגן עקב פציעות של שחקנים אחרים. צייד הכישרונות, שנועד לעקוב בתחילה אחרי שחקנים אחרים, הבחין בכישורי ההגנה של ספקטור ודיווח על כך למועדון.
בעקבות כך, ספקטור הצטרף למועדון של מנצ'סטר יונייטד בקיץ 2003. את הופעתו הראשונה במדי הקבוצה הבוגרת הוא ערך במשחק מגן הקהילה מול ארסנל באוגוסט 2004. כעבור מספר חודשים החליט מאמן הקבוצה, אלכס פרגוסון, להשאילו לקבוצה אחרת בפרמייר ליג, בלקברן רוברס, על מנת שיצבור ניסיון. עם זאת, פרגוסון ביטל את עסקת ההשאלה מאחר שהזדקק לספקטור בשל פציעות בהגנת הקבוצה, ומכיוון שהפציעות נמשכו, ההשאלה לא הספיקה להתבצע לפני תום מועד חלון ההעברות. לבסוף הושאל ספקטור בפתיחת עונת לקבוצת צ'רלטון את'לטיק, על מנת שיצבור יותר ניסיון משחק בקבוצה בוגרת. הוא סיים את העונה עם 20 הופעות במדי צ'רלטון, מתוכן ב-13 פתח בהרכב.
בעונת 2011\2012 עבר לשחק בקבוצת בירמינגהאם סיטי.
נבחרת לאומית
ב-2003, ספקטור שיחק עם נבחרת הנערים של ארצות הברית בגביע העולם עד גיל 17 בפינלנד. הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של ארצות הברית בשנת 2004, במשחק מוקדמות גביע העולם מול נבחרת ג'מייקה.
ב-2005 ספקטור שיחק עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 באליפות העולם לנוער שנערכה בהולנד. במהלך עונת 2005/06 הוא שיפר את מעמדו בנבחרת הלאומית, והוזכר כמועמד להכללה בסגל ארצות הברית למונדיאל 2006. אף על פי כן, פציעה במשחק מול פורטסמות' באפריל 2006 מנעה ממנו לשחק בגביע העולם. בשנת 2007 זכה ספקטור עם נבחרת ארצות הברית בגביע הזהב של CONCACAF (אליפות צפון ומרכז אמריקה), ושיחק גם במשחק הגמר, שבו ניצחה ארצות הברית את נבחרת מקסיקו.
לאחר פציעותיהם של סטיב צ'רונדולו ופרנקי היידוק, ספקטור נכלל כמגן הבכיר בסגל ארצות הברית לגביע הקונפדרציות 2009, והיה חלק מההפתעה של הנבחרת שזכתה במקום השני בטורניר. הוא פתח בכל שלושת משחקי נבחרתו בשלב הבתים, ובישל שער לקלינט דמפסי בניצחון על מצרים במחזור האחרון של שלב הבתים. שער זה היה השער לו הייתה זקוקה ארצות הברית על מנת להעפיל לחצי הגמר. הוא בישל שער נוסף לדמפסי במשחק הגמר מול נבחרת ברזיל, כאשר מסר מהאגף הימני לדמפסי, שעמד ברחבת העונשין. השער העלה את ארצות הברית ליתרון 0-1, מה שלא הספיק לה כדי לנצח במשחק.
Closer To the Truth
Closer To the Truth (בעברית: קרובה יותר לאמת) הוא אלבום האולפן ה-25 של זמרת הפופ האמריקנית, שר. האלבום יצא לאור ב-20 בספטמבר 2013, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר רקורדס.
זהו אלבום האולפן הראשון של שר מזה 12 שנים, מאז Living Proof. עם יציאתו נכנס האלבום אל המקום השלישי במצעד הבילבורד 200 ובכך הפך לאלבום המצליח ביותר של שר במצעד הזה, בגיל 67..
רקע
על אף שהכריזה על פרישה מעולם המוזיקה בשנת 2001, השתתפותה בסרט המוזיקלי בורלסק עוררה בשר את הרצון לחזור וליצור מוזיקה חדשה. שר החלה לעבוד על האלבום בשנת 2011 והוא יצא לאור ב-20 בספטמבר 2013 וכונה על ידי שר האלבום הטוב ביותר שלה.
האלבום זכה לביקורות חיוביות בעיקר מצד מבקרי מוזיקה, ששיבחו את שר על כך שהמוזיקה שלה רק משתפרת עם השנים. האלבום נכנס אל המקום השלישי במצעד הבילבורד 200, המקום הגבוהה ביותר לאלבום של שר אי פעם.
שר הוזמנה להופיע באולימפיאדת סוצ'י עם שירי האלבום, בשנת 2014, אך סירבה בשל יחס המדינה כלפי קהילת הלהט"ב.
סיבוב הופעות
כדי לקדם את האלבום, יצאה שר ב-22 במרץ 2014, לסיבוב ההופעות השישי שלה, "Dressed to Kill Tour", אשר הסתיים ב-11 ביולי 2014.
האנה קרוג
ביוגרפיה
קרוג נולדה בעיירה הוגסונד (Haugesund) שבקרבת העיר סטוונגר שבדרום נורווגיה. בגיל 14 בלבד כבר הוציאה את אלבומה הראשון ואף הייתה מועמדת להשתתף בתחרות האירוויזיון 1970, אך מאחר שנורווגיה לא השתתפה בתחרות בשנה זו האנה קרוג התמודדה לייצג את נורווגיה בשנת 1971 ואכן זכתה בתחרות הקדם הנורווגית וייצגה את נורווגיה עם שיר שכתב והלחין המשורר והזמר הנורווגי המפורסם ארנה בנדיקסן. למרות שהגיעה רק למקום ה-17 בתחרות, היא זכתה לפופולריות רבה בנורווגיה ואף בשוודיה השכנה והמשיכה להקליט ואף השתתפה בסרט נורווגי בשנת 1974 ובסרט שוודי בשנת 1976.
בשנת 1984 חברה לזמרת אליזבת אנדריאסן לדואט שנקרא "בוביסוקס!" ("Bobbysocks") ובשנת 1985 השתיים זכו בתחרות האירוויזיון והביאו לנורווגיה את ניצחונה הראשון בתחרות, כאשר עד אז נורווגיה נחשבה באירוויזיון למדינת "אפס הנקודות", והשתיים הצליחו לשבור את הדעה הקדומה שהייתה לנורווגיה בתחרות זו. הדואט "בוביסוקס" התפרק בשנת 1988. בשנת 1991 שוב השתתפה קרוג באירוויזיון ברומא כחלק מהלהקה "Just 4 Fun" וביחד הם הגיעו למקום ה-17 בתחרות. בסך הכל עד שנת 1994 הוציאה קרוג 19 אלבומים כולל אלבום שנקרא "האנה קרוג: 40 להיטים" (Hanne Krogh: 40 beste) ועוד הוציאה כ-20 סינגלים.
בנה של האנה קרוג, סוורה סונדבו (Sverre Sundbø), הוא שחקן פוקר ידוע ואלוף עולם בתחום.
חיים אישיים
האנה קרוג עצמה מתגוררת בעיר אוסלו.
ז'ידרונאס אילגאוסקאס
ז'ידרונאס אילגאוסקאס (ליטאית: Žydrūnas Ilgauskas ; נולד ב-5 ביוני 1975 בקובנה שבליטא הסובייטית) הוא כדורסלן עבר ליטאי ששיחק בעמדת הסנטר בקליבלנד קאבלירס ובמיאמי היט מליגת ה-NBA. גובהו 2.21 מטרים. לאילגאוסקאס שתי בחירות למשחק האולסטאר של ה-NBA, ב-2003 וב-2005. בנוסף הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה בעונת 1997/1998. בשנת 2011, לאחר פרישתו של יאו מינג, הפך אילגאוסקאס לשחקן הפעיל הגבוה ביותר ב-NBA.
קריירה
אילגאוסקאס התחיל את הקריירה שלו בקבוצה Atletas Kaunas הליטאית מהעיר קובנה, בה נולד. בשלוש השנים ששיחק בAtletas Kaunas הוא השיג ממוצעים של 20.3 נקודות עם 12.8 ריבאונדים ו-2.8 חסימות למשחק.
אחרי שסיים שנתיים טובות בליגה הליטאית נבחר אילגאוסקאס במקום ה-20 בדראפט 1996 בידי הקליבלנד קאבלירס. עוד בתקופתו בליטא הוא סבל מפציעות ברגלו. אילגאוסקאס פיספס את כל עונת 1996/1997 בגלל שבר ברגלו הימנית.
בעונתו ההבאה אילגאוסקאס לא החסיר אפילו משחק אחד, ופתח בחמישייה כמעט בכל המשחקים. הוא סיים את העונה עם ממוצע של 13.9 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק. בסופה של העונה הוא נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA. אילגאוסקאס חתם על הארכת חוזה בקאבס למשך 6 שנים שבהן הוא יקבל 70.9 מיליון $.
למרות עונת הבכורה הטובה שהייתה לאילגאוסקאס, הוא הספיק לשחק רק 5 משחקים בעונה השנייה (15.2 נקודות עם 8.8 ריבאונדים בממוצע) בגלל שבר ברגלו השמאלית. אילגאוסקאס פיספס גם את כל עונת 1999/2000. ב-26 בינואר 2000 הוא נותח ברגלו השמאלית.
בעונת 2000/2001 המשיך אילגאוסקאס לפתוח בחמישייה של הקאבלירס. אילגאוסקאס הספיק לשחק רק 24 משחקים עד שעוד פציעה תקפה אותו, והוא לא שיחק יותר בעונה זו. ממוצעיו של אילגאוסקאס בעונה זו היו 11.7 נקודות עם 6.7 ריבאונדים בממוצע. לפני שנפצע קבוצתו השיגה 15 ניצחונות ב-23 משחקים, ולאחר שנפצע קבוצתו נצחה 15 משחקים, והפסידה ב-44.
אילגאוסקאס חזר לשחק בדצמבר 2001, והוא הפך לשחקן ספסל תחת השחקן הפותח כריס מיהם. כשחקן ספסל הוא קלע 11.1 נקודות עם 5.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 2002/2003 חזר אילגאוסקאס לחמישייה הפותחת, והפגין יכולת שיא כשקלע שיא קריירה של 17.2 נקודות בממוצע והוסיף 7.5 ריבאונדים למשחק. בנוסף נבחר אילגאוסקאס בפעם הראשונה בקריירה שלו לשחק במשחק האולסטאר של ה-NBA. למרות יכולתו הטובה הקאבלירס סיימו עם מאזן 17-65 בלבד, וקבלו את הזכות לבחירה במקום הראשון בדראפט 2003.
אילגאוסקאס וקבוצתו עלו לגמר ה-NBA ב-2007, והפסידו בו לסן אנטוניו ספרס. אילגאוסקאס קלע 12.6 נקודות עם 9.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בפלייאוף 2009 הקאבלירס הגיעו לגמר המזרח, והפסידו שם לאורלנדו מג'יק. אילגאוסקאס קלע 10.5 נקודות עם 7.8 ריבאונדים בממוצע למשחק. בקיץ 2009 החתימו הקאבס את הסנטר שאקיל אוניל. כשאילגאוסקאס נשאל מה דעתו על הטרייד הוא ענה:"אני רק עכשיו שמעתי את החדשות, זה אומר שאני כנראה אעלה מהספסל".
ב-17 בפברואר 2010 הועבר אילגאוסקאס ביחד עם אמיר פרלדזיץ' לוושינגטון ויזארדס, בתוך טרייד משולש שהלוס אנג'לס קליפרס גם היו שותפים לו. בטרייד הזה הקאבס קבלו את אנטואן ג'יימיסון וסבאסטיאן טלפייר והקליפרס קבלו את דרו גודן ואל ת'ורנטון. 8 ימים לאחר מכן הויזארדס שחררו את אילגאוסקאס שהפך לשחקן חופשי. הוא לא הספיק לשחק כלל במדיהם. ב-23 במרץ חתם אילגאוסקאס על חוזה לשאר העונה בקליבלנד קאבלירס. כשחזר אילגאוסקאס לשחק באולם בקליבלנד הוא קיבל המון תמיכה מאוהדי הקאבס, שאפילו כתבו לו שלטים בליטאית. בעונה זו קלע אילגאוסקאס לראשונה פחות מ-10 נקודות בממוצע, כשקלע 7.4 נקודות.
ב-17 ביולי 2010 חתם אילגאוסקאס במיאמי היט, והצטרף לשלושת הסופרסטארים שחתמו לפניו, דוויין וייד, כריס בוש וחברו לקבוצה בקליבלנד, לברון ג'יימס. ב-2 בדצמבר 2010 שיחק אילגאוסקאס משחק חוץ בביתם של הקאבס, והתקבל בתשואות על ידי האוהדים. לעומת זאת חברו מהתקופה בקליבלנד, לברון ג'יימס קיבל צעקות בוז. ב-32 המשחקים הראשונים שלו בהיט קולע אילגאוסקאס 5.5 נקודות עם 4.9 ריבאונדים בממוצע.
בספטמבר 2011 הודיע אילגאוסקאס על פרישה ממשחק פעיל.
נבחרת לאומית
אילגאוסקאס הופיע לראשונה בנבחרת ליטא בקמפיין מוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 1995. ממוצעיו הגיעו ל-7.7 נקודות עם 7 ריבאונדים בממוצע למשחק. אילגאוסקאס רצה לשחק באולימפיאדת בייג'ינג (2008), אבל הקאבס לא אישרו לו להשתתף בתחרות מחשש שייפצע.
כריש מקרין
כריש מקרין (שם מדעי: Heterodontus francisci) הוא מין של דגי סחוס מקבוצת דמויי כריש ומסדרת ההטרודונטאים. הוא מצוי רק באוקיינוס השקט ממערב לחופי קליפורניה ובמפרץ קליפורניה.
זהו כריש קטן מאוד שמגיע לאורך 1.2 מ' בלבד. גופו עגלגל והסנפירים שטוחים ורחבים, מותאמים לחיים על קרקעית הים. הכריש אינו שוחה הרבה והא בעל ראש גדול ומערכת שיניים חזקות העוזרות לו לפצח יצורי ים קשים. העיניים קטנות ובעלות "גבות" קרניות בולטות. הכרישים הבוגרים אפורים עם ורדרדים עם נקודות שחורות על הגוף. הצעירים בעלי פסים צהובים-חומים ומעט מנומרים.
דגים אלה נחים בין הסלעים ואצות הים ומחפשים טרף המבוסס על צדפות וחלזונות ימיים וגם על קיפודי ים וסרטנים. השיניים החזקות עוזרות לכריש לרסק את שריונות הטרף האיטי שלו. בנוסף הוא יצוד רכיכות שונות כמו תמנונים, תולעים, כמה קווצי עור ודגים קטנים יותר.
הכריש עצמו נטרף על ידי דגים גדולים, פיל ים צפוני, כרישי מלאך ועיטמים. הכריש מעוטר בקוצים על ראשו וסנפיריו להגנה.
תשר
תֶּשֶׁר (נפוץ גם בשם טיפ) הוא סכום כסף אותו מעניק לקוח לעובד שממנו קיבל שירות אישי טוב, בנוסף למחיר הבסיסי של השירות. גודל הסכום תלוי בנוהג המקובל באותו אזור, אופי והיקף השירות וגם שביעות רצונו של הלקוח.
טיפים וסכומם הם עניין של מנהג ונימוס חברתי המשתנים בין מדינות ותרבויות שונות. בחלקים מסוימים בעולם, נהוג לתת תשר למגוון רחב של נותני שירות כמו: מלצרים, עובדי שירות בבתי מלון, נהגי מוניות, מדריכי תיירים, עובדי מספרה, מעסים, שליחים, רוחצי מכוניות, שירות בברים ובמסעדות, ספרים ורבים אחרים. במדינות רבות אחרות, לא נהוגה תרבות של נתינת תשר, ולפעמים מתן טיפ אף עלול להיחשב כפעולה מעליבה. במקומות מסוימים מתווספים דמי שירות באחוזים קבועים לחשבונית – ואלה מחליפים בדרך כלל את הטיפ.
מתן טיפ לעובדים בתפקידים מסוימים נחשב לא חוקי, טיפ לעובד ציבור, למשל, עלול להיחשב לשוחד.
אטימולוגיה
מקור השם תשר הוא מלשון הפיוט, כמו המילה "תשורה" שפירושה מתנה, למשל:.
בישראל עד שנות ה־70 של המאה ה־20 היה רווח השימוש במונח בקשיש, מילה שמקורה בטורקית, ומשמעותה הייתה ספק תשר ספק שוחד. בהמשך עברו למונח הלועזי טיפ ובמהלך שנות ה־90 החל השימוש גם במונח העברי תשר.