cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שירלי לילו
משחק
ב-2004 השתתפה לילו במחזמר "אלאדין", שהתבסס על האגדה "אלאדין ומנורת הקסמים" מ"סיפורי אלף לילה ולילה", בתוספת היבטים מסוימים שנלקחו מהעיבוד המונפש של חברת וולט דיסני. ב-2005 שיחקה במחזמר "בילבי". ב-2006 שיחקה את טינקר בל במחזמר "פיטר פן". ב-2007 שיחקה את לילי בהצגת הילדים "חלומות של חתולים" בהפקת התיאטרון שלנו. ב-2016 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "הבאגיס", ששודרה בהוט, בתור "פרלה החיפושית". בשנת 2020 גילמה את כוכבת הילדים "לילו" בסדרה "שירו עם לילו". בנוסף משחקת לילו בהצגות: "דירה להשכיר", "הביצה שהתחפשה", "משלוש יוצאת אחת", ו"מביאליק ועד סטטיק", בהפקת התיאטרון שלנו.
דיבוב
במשך הקריירה שלה, דיבבה לילו בסדרות וסרטים שונים, ביניהם "גלקטיק פוטבול" "פוקימון יהלום ופנינה", "צ'רלי הולך לגן", "דובוני אכפת לי ובני דודים", "לשבור את הקרח - ההרפתקה של אולף", "הפינגווינים ממדגסקר", "אנגרי בירדס - הסרט", "פט שופ", "גולשים על הירח", "בייבי בוס", "דמבו", "הכוכב של אנדרה וטאטי", "הקול בראש", "לגו נינג'גו", "גוסט פורס", "לשיר 2", "ספיידי וחבריו המופלאים", "ערפדינה" ,"הרוח ומולי מגי", "אנקאנטו", "אדומה אש", "אמא ואני", "צוות תרנגול", "אליס במאפיית הפלאות", "בית הינשוף", "מון גירל ושדינוזאור" ו"הסנדקית הקסומה".
חיים אישיים
לילו נשואה לאורי וייסמן ולזוג שתי בנות.
כנף קרב 54 (לופטוואפה)
כנף קרב 54 (בגרמנית: Jagdgeschwader 54 או בקיצור JD 54; בפירוש מילולי: כנף צייד) הייתה כנף של מטוסי קרב בלופטוואפה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הכנף הוקמה ביולי 1939 על בסיס טייסים אוסטרים שסופחו ללופטוואפה הגרמני. הכנף לקחה חלק במערכות הפתיחה של המלחמה ובהמשך לקחה חלק בקרב על בריטניה, עד אשר הועברה ב-1941 לשרת בחזית המזרחית. החל מסוף 1943 יחידות הכנף הועברו בהדרגה להגן על שמי גרמניה מפני תקיפות בעלות הברית ממערב ('הגנה על הרייך') עד לתבוסה הגרמנית במאי 1945. במחצית הראשונה של המלחמה השתמשה הכנף במטוס הקרב החד-מושבי המסרשמיט Bf 109 החל בדגם E (אמיל) ועד לדגם G (גוסטב), החל מתחילת 1943 החלו להשתלב בכנף מטוסי פוקה-וולף Fw 190.
עם מעל ל-9,600 הפלות של מטוסי אויב, יחידה זו נחשבת לכנף הקרב השנייה המוצלחת ביותר בהיסטוריה (אחרי כנף קרב 52).
היסטוריית שירות
כנף קרב 54 הוקמה בהדרגה משלוש להקים שאוחדו לכדי הכנף, ביולי 1939 להק III היה למרכיב הראשון בכנף עם שינוי שמו המקורי מלהק I של כנף קרב 21. בספטמבר להק I נוצר עם לאחר שהועבר מכנף 70 ובאפריל 1940 להק II הצטרף אף הוא לכנף לאחר ששונה שמו מלהק I של כנף 138, להק זה הורכב ברובו מטייסי קרב אוסטריים שהועברו ללופטוואפה הגרמני לאחר סיפוח אוסטריה.
הכנף לקחה חלק בפלישת גרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939 שם עסקה בעיקר בליווי מטוסי הפצצה ותקיפה קרקעית כגון היונקרס Ju 87. לאחר הפלישה, חזרה הכנף לגרמניה ועסקה במשימות הגנה לאורך הגבול הצרפתי. במאי 1940 נלקחה הכנף חלק במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה שם עסקה שוב בעיקר במשימות ליווי הפצצה ותקיפה קרקעית, הכנף לקחה חלק גם בתקיפת הכוחות הבריטיים במהלך הנסיגה מדנקירק. במהלך הקרב על בריטניה הועברה הכנף למנחתים סמוך לקלה בצפון-מערב צרפת, משם נשלחו הטייסים למשימות תקיפה והגנה על מפציצים. בתקופה זו איבדה הכנף 43 טייסים (40% מהכוח ההתחלתי) ועל פי רישומי הכנף הופלו 238 מטוסי אויב של בעלות הברית.
עם תחילת מבצע ברברוסה הועברה הכנף לקצה הצפוני של קו הגבול עם ברית המועצות, שם היא לקחה חלק בשלבי התקיפה הראשוניים תחת פיקוד קבוצת ארמיות צפון כחלק מצי האוויר הראשון. עד לפברואר 1943 כל יחידות הכנף לחמו באזור הצפוני של הזירה המזרחית בעיקר סביב לנינגרד, בפברואר כנף III הועברה לחזית המערבית למשימות הגנה כנגד תקיפות אוויריות של בעלות הברית מעל לשמי גרמניה וצרפת. בתקופה זו גם נקלטו מטוסי פוקה-וולף Fw 190 ראשונים שהחלו להחליף את ה-Bf 109 מה ששינה בהדרגה את אופי משימות הכנף.
מנהלת המבצעים המיוחדים
מנהלת המבצעים המיוחדים (Special Operations Executive; בראשי תיבות: SOE) היה ארגון שהפעילה בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה. הארגון הוקם ביולי 1940 על פי הוראתו של וינסטון צ'רצ'יל תחת פיקודו של ד"ר יו דלטון, במטרה שיוביל לחימה בגרמנים באמצעים אחרים מלבד התנגשות צבאית ישירה. הארגון העסיק והפעיל למעלה מ-13 אלף איש. הארגון אסף מודיעין וביצע פעולות חבלה במדינות הכבושות באירופה. לעיתים זכה הארגון לכינוי "נערי רחוב בייקר" ("the Baker Street Irregulars") על שם קבוצה בדיונית שהופיעה בסיפורי שרלוק הולמס.
היסטוריה
הארגון הוקם ממיזוג של שלוש מחלקות חשאיות שהתקיימו קודם לכן: מחלקה D, שהייתה חלק מ-SIS ושעליה פיקד לורנס גראנד, מחלקה של משרד המלחמה ששימשה למחקר מודיעין צבאי, וארגון תעמולה שנקרא מחלקה EH. בהמשך הוצאה מחלקת התעמולה מה-SOE ושימשה להקמתו של גוף חדש, מנהלת הלוחמה הפוליטית (Political Warfare Executive). הראשון להתמנות למפקדו של הארגון היה סיר פרנק נלסון. באפריל 1942 הוחלף על ידי צ'ארלס האמברו, ובספטמבר 1943, בעקבות התפטרות של האמברו, הוחלף על ידי קולין גובינס.בתקופה זו הארגון תכנן התנקשות באדולף היטלר - מבצע פוקסלי.
משימתו של הארגון הייתה לעודד ולקדם ריגול וסבוטז' מעבר לקווי האויב ולשמש כליבת ההתנגדות בבריטניה עצמה במקרה של פלישה של מדינות הציר למדינה, תרחיש שאליו התכוננו בבריטניה בשנותיה הראשונות של המלחמה. על הארגון היה ממונה השר ללוחמה כלכלית (בתחילה דלטון, בהמשך לורד סלבורן).
הארגון פורק באופן רשמי ב-1946.
מרכזי פעולה
מיקומו של מטה הארגון היה ברחוב בייקר 64 (64 Baker Street). אתר חשוב נוסף בלונדון ששימש את הארגון היה בית האסטון, שבו נעשה מחקר בנשק ובטקטיקה. תחת שם הכיסוי ISRB (הלשכה למחקר בין שירותים; Inter Services Research Bureau) הוקם מוסד לפיתוח ציוד לשימוש במלחמה חשאית. המוסד פעל מחוץ לולוויאן גרדן סיטי, ובו פותחו מכשירי רדיו, כלי נשק, חומרי נפץ ומלכודות פתאים (Booby traps).
מרכז האימונים של הארגון היה בגילדפורד (Guildford). סוכנים שיועדו לשרת בתחום עברו אימוני קומנדו באריסאיג (Arisaig) שבסקוטלנד ואימונים מיוחדים במיומנויות כדוגמת שיטות חבלה, וטלגרפיה באמצעות קוד מורס במגוון מבנים ברחבי בריטניה. לאחר הכשרות אלו קיבלו הסוכנים הכשרה בצניחה, כאשר היה צורך בכך, בבית הספר לצניחה בשדה התעופה רינגוואי שבאזור מנצ'סטר.
סוכנים
אנשי צבא גולים או נמלטים ממדינות שנכבשו, ובמיוחד בהולנד ובנורווגיה, שימשו כמקורות חשובים לגיוס סוכנים. במקומות אחרים, כדוגמת צרפת ופולין, גילו הסוכנים נאמנות ראשונה במעלה לממשלות הגולות, ושירותם לטובת המודיעין הבריטי היה רק אמצעי במטרה לקדם את שאיפתם להשתחרר מעול הכיבוש הנאצי. הבריטים לא נמנעו מלגייס כסוכנים גם אנשים בעלי רקע מפוקפק, בעלי עבר פלילי וקומוניסטים.
SOE הפעיל קנדים רבים; הממשלה הקנדית גייסה מתנדבים לשירות חשאי ב-SOE וב-MI9.
בין הסוכנים הנודעים והמבצעים שהפעיל הארגון היו:
תקשורת
מכשירי הרדיו הראשונים ששימשו את הארגון סופקו על ידי SIS. אלו היו גדולים, מגושמים ובעלי צריכת חשמל גבוהה. SOE רכש מספר מכשירי רדיו מתאימים בהרבה מפולנים גולים, ובהמשך פיתח וייצר מכשירי רדיו משל עצמו. כמה מאלו, יחד עם הסוללות, שקלו 4 ק"ג ויכלו להיכנס למזוודה קטנה, על אף שלטווחים ארוכים מ-800 ק"מ נדרש סט גדול יותר של משדרי רדיו.
נוהלי ההפעלה הביטחוניים של מכשירי הרדיו היו בתחילה לא בטוחים; המפעילים נדרשו להעביר תמסורות ארוכות בפרקי זמן קבועים. לאחר שכמה מפעילים נהרגו או נתפסו על ידי הרשויות הגרמניות, שופרו הנהלים, שהפכו לגמישים ובטיחותיים יותר.
בדומה למכשור הרדיו, גם מכשור ההצפנה הראשוני ששירת את הארגון הגיע מ-SIS. לאו מרקס, הקריפטוגרף הראשי של הארגון, היה אחראי על פיתוח קודים טובים יותר שיחליפו את ההצפנה באמצעות שירים (Poem code).
מרטינה הינגיס
מרטינה הינגיס (סלובקית: Martina Hingis; נולדה ב-30 בספטמבר 1980) היא טניסאית שווייצרית שהייתה מדורגת ראשונה בעולם. במהלך הקריירה היא זכתה בחמישה טורנירי גראנד סלאם ליחידות, שלושה באליפות אוסטרליה הפתוחה (1997, 1998, 1999), אחד בווימבלדון (1997) ואחד באליפות ארצות הברית הפתוחה (1997). הינגיס זכתה גם ב-12 טורנירי גראנד סלאם לזוגות נשים, כולל פעם אחת בתואר גראנד סלאם שנתי בזוגות נשים (ארבע זכיות רצופות בכל הטורנירים של אותה שנה), בשנת 1998. היא זכתה גם ב-4 טורנירי גראנד סלאם לזוגות מעורבים (סך הכול 21 תוארי גראנד סלאם) ובאליפויות רבות, והייתה השחקנית הצעירה ביותר בהיסטוריה שהשיגה (בגיל 12) תואר גראנד סלאם.
ב-26 באוקטובר 2017 הודיעה כי תפרוש מטניס בתום אותו טורניר.
ביוגרפיה
בשנת 1998 החזיקה הינגיס במקום הראשון בעולם הן בדירוג היחידות והן בזוגות, והייתה השחקנית השלישית בהיסטוריה שהגיעה להישג זה. בסך הכל החזיקה מרטינה 80 שבועות בדירוג במקום הראשון. שורה של פציעות גרמו לפרישתה בגיל צעיר יחסית, 22, ולאחר 3 שנות היעדרות חזרה להתחרות בינואר 2006. מאז הצליחה הינגיס להגיע למקום השישי בדירוג העולמי, השיגה שלושה תארים (והייתה הסגנית בשלושה טורנירים אחרים), והצליחה להגיע לאליפות סבב ה-WTA בספרד.
את שנת 2007 סיימה הינגיס במקום ה-19 בדירוג העולמי. ב-1 בנובמבר, לאחר שסבלה מפציעות בחלק גדול מן השנה, היא הודיעה על פרישה סופית מטניס, תוך שהיא מודה שבשתי בדיקות סמים שנערכו במהלך טורניר וימבלדון נמצאה חיובית לשימוש בקוקאין. הינגיס הכחישה כל שימוש בסם, אך טענה שאין בה את האנרגיות להאבק להוכיח את צדקתה.
בדצמבר 2010 נישאה לקופץ הראווה ת'יבולט הוטין.
ביולי 2013 חזרה הינגיס לשחק טניס במשחקי זוגות. לאחר חזרתה לסבב היא זכתה ב-12 תארים נוספים, כולל זכייה בטורניר זוגות מעורבים באליפות אוסטרליה (2015) עם לאנדר פאאס מהודו, זכייה בטורניר זוגות נשים, יחד עם סניה מירזה ההודית ובטורניר זוגות מעורבים עם לאנדר פאאס מהודו באליפות וימבלדון (2015) וזכייה בטורניר הזוגות נשים עם מירזה ובטורניר הזוגות המעורבים עם פאאס באליפות ארצות הברית הפתוחה (2015).
משרד חוץ
משרד החוץ הוא המשרד הממשלתי אשר מופקד על גיבוש מדיניות החוץ של הממשלה, על ביצועה והסברתה. במילים אחרות, אחראי המשרד על ניהול היחסים הבין-לאומיים של המדינה.
בראש המשרד עומד שר החוץ, שלעיתים נחשב כאדם החשוב ביותר בממשלה אחרי ראש המדינה (ראש ממשלה או נשיא), ולרוב התפקיד ניתן לסגן ראש הממשל בקואליציה.
מטרת המשרד היא לייצג את המדינה בפני ממשלות זרות וארגונים בין-לאומיים, להסביר את עמדות הממשלה לגבי נושאים שונים ולהציג את בעיותיה ברחבי העולם.
המשרד פועל לשמור על זכויותיהם של אזרחי המדינה השוהים בחו"ל, באמצעות מחלקה קונסולרית. את משימותיו המגוונות מבצע המשרד באמצעות המשרד הראשי בעיר הבירה ובעזרת הנציגויות של המדינה בחו"ל (השגרירויות והקונסוליות שלה). הנציגים הזרים של המדינה בחו"ל הם עובדי משרד החוץ.
כמו כן, שוקד המשרד על קידום קשרי כלכלה, תרבות ומדע ומקדם את שיתוף הפעולה עם ארצות מתפתחות.
שר החוץ
שר החוץ אחראי על הניהול התקין של המשרד, עיצוב וגיבוש מדיניות חוץ וביצוע המדיניות בצורה הטובה ביותר.
במערכת פרלמנטרית קלאסית יש לשר החוץ השפעה רבה בעיצוב מדיניות החוץ אולם כאשר יש ראש ממשלה חזק השפעתו יורדת. במערכת נשיאותית תפקידו של שר החוץ הוא לא יותר מאשר יועץ, כך שניתן להתעלם מדעותיו וערך המשרה יורד.
במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 היה מקובל שראשי ממשלה היו נוטלים את התפקיד על עצמם ומכוח תפקידם אחראים גם על הניהול הפנימי של המדינה וגם על הניהול החיצוני שלה. אף על פי שלא נוהגים ככה היום, זה עדיין קורה במדינות שרק עתה קיבלו עצמאות או מדינות מתפתחות.
דיבל
דִּיבֶּל (מגרמנית: Dübel, ובעברית: מֵיתָד), הוא תושבת קטנה המיועדת לתיאום וחיבור בורג לרכיב מבנה כגון קיר או תקרה העשויים לרוב בטון, לבנים או גבס. קיימים סוגים שונים של דיבלים העשויים פלסטיק, עץ או מתכת. דיבל הפלסטיק הנפוץ בזמננו, הומצא על ידי ארתור פישר ב-1958.
אופן השימוש
דיבל מחדירים לתוך קידוח באלמנט מבני ולתוכו מבריגים את הבורג. במהלך חדירת הבורג והידוקו מתרחב הדיבל ומפעיל לחץ על דפנות החור הקדוח ובכך מושג חוזק הידוק על ידי התפשטות פנימית הדרגתית. ככל שקוטר הדיבל גדול יותר כך יהיה חוזק החיבור גדול יותר לנוכח הגידול בשטח המגע בינו ובין החור הקדוח.
דיבל מיועד לחיבור אלמנטים למשטח במקרים שבהם העומס רב מכדי להשתמש בהידוק באמצעות מסמר, שעלול להיתלש תחת העומס. בעזרת דיבל ניתן לתלות תמונות כבדות, מדפים, גופי תאורה, ארונות, מתלים וכדומה. במקרה של אלמנטים כבדים במיוחד, כגון ארונות קיר במטבח, יוצר משקל הגוף התלוי מומנט כח הפועל על הקיר וגורם למתיחה בחיבורו העליון אל הקיר. במקרים כאלו נהוג להשתמש בדיבלים חזקים וגדולים יותר לתלייה העליונה של האביזר על מנת שזה לא ייתלש מן הקיר.
עבור קיר גבס קיימים דיבלים מיוחדים הנקראים "דיבל גבס" (מיועדים לתשתית חלולה/חלשה) בעזרתם ניתן לתלות פריטים קלים. במקרים של קירות חלשים, דיבל גדול וחזק יותר אינו בהכרח הפתרון לתליית אלמנטים כבדים משום שחומר הקיר עצמו אינו מסוגל לשאת את העומס.
דיבל כוח (ממתכת) המכונה "דיבל ג'מבו" או "בורג ג'מבו" הוא דיבל המיועד לתלות פריטים כבדים ביותר או לתמוך בכבלים הנמשכים מן המבנה ונושאים משקל. בורג ג'מבו הוא מוצר הכולל בורג ומעטפת משולבים אשר סיבוב הבורג גורם בעזרת דחיפת שיניו להתקמטות המעטפת הלוחצת על דפנות הקידוח.
חסכם
חסכם הוא התקן המותקן על פתחי צינורות מים, וגורם לויסות והפחתת צריכת המים מהם. ברמה הטכנית החסכם בנוי מגוף מתכתי חסין חלודה, שינויי טמפרטורה, והשפעות כימיות, כשבתוכו קיימת טבעת גומי. בעת היתקלות המים הזורמים בהתקן החסכם, יוצר מרחב מעבר זרימת המים, בהתאם ללחץ המים תוך שמירה על יציבות ולחץ זרימתם. התקנת חסכמים עשויה לחסוך כשליש מתצרוכת המים הרגילה.
בשנת 2010 נחקק חוק בישראל המחייב התקנת חסכמים במוסדות ציבוריים. בנוסף פתחה רשות המים במבצע ארצי להתקנת 2.8 מיליון חסכמים חינם בבתים פרטיים.
ארנסט פהר
ארנסט פהר (גרמנית: Ernst Fehr; נולד ב-21 ביוני 1956) הוא כלכלן אוסטרי, ראש המכון למחקר אמפירי בכלכלה שבאוניברסיטת ציריך. פהר ידוע בשל מחקריו הבולטים בכלכלה התנהגותית ובתחום המתפתח של נוירו-כלכלה, בהם שיתף פעולה עם חוקרים מענפים אחרים כגון ביולוגיה ופסיכולוגיה.
קורות חייו
פהר הוא חבר באקדמיה הלאומית הגרמנית למדעים לאופודינה וחבר כבוד באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים והאקדמיה האמריקאית לפוליטיקה ומדעי החברה. ב-2008 כיהן כנשיא ההתאחדות האירופאית לכלכלה. ב-1999 זכה בפרס גוסן (Gossen Prize), פרס מטעם אגודת הכלכלה הגרמנית, המוענק לכלכלנים בולטים מתחת לגיל 45 וב-2008 זכה בפרס מרסל בנואה, הפרס הוותיק והיוקרתי ביותר למדעים שמוענק בשווייץ.
פהר חבר במועצת העורכים של מספר כתבי עת אקדמיים יוקרתיים, בהם Science וה-Quarterly Journal of Economics.
פהר נשוי ואב לשני ילדים.
עבודתו
במהלך הקריירה האקדמית שלו ועד 2009, פרסם פהר ארבעה ספרים ועשרות מאמרים. עיקר עבודתו עוסקת בתחומי הכלכלה ההתנהגותית, ובתחום הנוירו-כלכלה, ענף מחקר חדש יחסית, הבוחן את ההשפעות הביולוגיות והפסיכולוגיות על קבלת החלטות בכלכלה. מחקריו סוקרים ניסויים שערך על מנת לבחון התנהגות אנשים במצבים שונים, זולתנות, נורמות חברתיות, שיתופי פעולה, ועוד.
מאמריו המצוטטים ביותר של פהר עוסקים בנושא ההוגנות ושיתוף הפעולה בין אנשים, בהם מוצגים ניסויים שערך ומראים כיצד מושפעת קבוצת אנשים אלטרואליסטים בטבעם מנוכחותו של אגואיסט ולהפך, וכיצד מנגנון ענישה מביא לשיתוף פעולה יעיל.
במחקריו, משתף פהר פעולה עם חוקרים מענפים אחרים, בהם ביולוגים, חוקרי מדעי המוח, פסיכיאטרים, פסיכולוגים וסוציולוגים. כך למשל פרסם ב-2005, יחד עם ארבעה חוקרים נוספים, מאמר בביטאון Nature תחת הכותרת: Oxytocin increases trust in humans, בו מתוארים ניסויים שהעלו כי הורמון האוקסיטוצין מגדיל את תחושת האמון בין אנשים. מחקר אחר הראה כי אנשים יעדיפו להעניש כספית משתתפים שאינם משתפים פעולה להשאת התועלת הקבוצתית, גם אם הדבר כרוך באובדן תמורה כלכלית עבור עצמם, מכיוון שהם זוכים ל"תמורה פסיכולוגית", בניסויים אלו הראו הדמאות PET כי חלק המוח האחראי לתחושת הסיפוק, פעיל יותר כאשר הושגה נקמה על ידי ענישה מעין זו.
פקעית
פקעית מורכבת מנימי דם שאספקתם מגיעה מעורק מזין (עורקיק אפרנטי - Afferent arteriole). בשונה ממערכות כלי דם אחרות בגוף, מתנקזים הנימים לעורק נוסף המכונה העורק המוציא (efferent arteriole) וממנו לווריד, ולא ישירות לווריד.
לאנדותל נימי הפקעית עבירות גבוהה במיוחד למים ומומסים בהשוואה לאנדותל נימים במקומות אחרים בגוף.
בפקעית מתרחש הסינון הראשוני של תוצרי פסולת מהדם לאבובית הכליה.
פתולוגיה של מחלות גלומרולריות
לאור חשיבותו הפיזיולוגית, פגיעה בפקעית מהווה את אחת הבעיות העיקריות בפתולוגיה של הכליה. פגיעה בפקעית עשויה להיגרם מסיבות שונות. נהוג לחלק את מחלות הפקעית ל-3 קבוצות עיקריות:
מרבית המחלות הגלומרולריות הראשוניות נגרמות כתוצאה מתגובה חיסונית של הגוף (מנגנון אימוני) ובחלקן המועט נגרמות עקב גורמים טוקסיים (רעילים) או כתוצאה מקרישת דם.
נזק חיסוני (אימוני) לגלומרולוס
קיימים מספר סוגים בסיסיים של נזק חיסוני (אימוני) לגלומרולוס:
שלבים ראשוניים במחלות גלומרוליות
השלבים הראשונים של מחלות אלו כוללים שתי פגיעות ראשוניות:
פגיעה אזורית בפקעית
פגיעה בגלומרולוס עצמו שהיא פגיעה אזורית- רק בחלקים בכליה בהם יש גלומרולוס: הפגיעה נוצרת עקב נזקים שונים- למשל שקיעה של קומפלקסים אימוניים כפי שהוסבר לעיל. הקומפלקסים האימוניים יכולים לשקוע במספר מקומות:
שקיעות של קומפלקסים כאמור גורמות לפגיעה בצורתו של הנפרון אשר גורמת בשלב הראשון להתרבות של תאי אנדותל, אפיתל ומזנגיום- תהליך זה מביא לעליה בפילטרציה (הסינון) אך מצד שני לעליה בחץ הדם בגלומרולי. הנזק אשר נגרם לפודוציטים גורם לשחרור של חלבון אל הקופסית של באומן ומאוחר יותר לאבובית עצמה, כאשר בשלב הראשון קיימת התאחות והשטחה של רגליות הפודוציטים ומאוחר יותר הן נעלמות לחלוטין. היעלמות הרגליות מביאה לחשיפת הממברנה הבזאלית לקופסית על שם באומן וכתוצאה מכך נוצרות הידבקויות וקיימת סגירה של החלל עצמו, הצטברות של קולגן מסוג 4 ותהליך של סקלרוזיס- הנימים סגורים, מופיע נודול של קולגן מסוג 4 והידבקויות של הממברנה הבזאלית לקופסית של באומן, כמו גם הצטברות של חומר היאליני שנוצר מהחלבון שעבר את מחסום הפילטרציה כתוצאה מהפגיעה בפודוציטים.
פגיעה באבוביות ובאינטרסטיציום
פגיעה באבוביות ובאינטרסטיציום כתוצאה מפגיעה באספקת הדם להם, עיבוי משמעותי של הדפנות כתוצאה מהיאלינוזיס וכן פגיעה טוקסית של חלבונים שהגיעו לאבוביות כתוצאה מחדירות מוגברת של הגלומרולוס. כל התהליכים האלו גורמים לאטרופיה של האבובית. בנוסף, קיימת אקטיבציה של פיברובלסטים שנמצאים באינטרסטיציום של הכליה, קיימת עליה בסינתיזה של מטריקס בין תאי וירידה בדגרדציה שלו- וכתוצאה מכך תהליך של פיברוזיס.
טרגו מורש
טרגו מורש (ברומנית: Târgu Mureş; בלטינית: נובום פורום סיקולורום Novum Forum Siculorum, בהונגרית: Marosvásárhely, בגרמנית: Neumarkt ובעבר Szeklerneumarkt, ביידיש: וואשארהיי או מורש-וואשארהיי), עיר ובירת מחוז מורש, טרנסילבניה, רומניה, שנקראה בעבר גם בשם "מורש-אושורחי" Mureş-Oşorhei או "מורש-אודורחי" Mureş-Odorhei.
היסטוריה
לעיר היסטוריה ארוכה. היא תועדה לראשונה בשנת 1332 במרשם הוותיקן תחת השם "Novum Forum Siculorum". ב-1405 העניק מלך הונגריה זיגמונד מלוקסמבורג זכויות מסחר לעיר (ששמה היה אז שקליוזרהלי - שוק הסקויים). ב-1482 הכריז עליה המלך מתיאש הוניאדי כאחד ממושבי בית המלוכה. היישוב הפך לעיר באופן רשמי ב-1616 ושינה את שמו ל-מארוֹשוָשָרהֶי (Marosvásárhely). ב-1754 הפכה למושב בית המשפט העליון של נסיכות טרנסילבניה, דבר אשר הגביר את חשיבותה.
אברם ינקו, שהיה ממנהיגי מהפכת 1848 בטרנסילווניה היה פעיל בעיר כעורך דין לפני שהחל בפעילותו המהפכנית.
דמוגרפיה
ב-1910 גרו בעיר (שהשתייכה אז עוד לאימפריה האוסטרו-הונגרית) 89.3% הונגרים (22,790 נפשות), והשאר היו רומנים (6.7%, או 1717 נפשות) וגרמנים (2.4%, או 606 נפשות). ב-1941 התגוררו בעיר 44,933 תושבים, מהם 5,693 יהודים (12.7%). ההרכב האתני של תושבי העיר השתנה בתקופת השואה ומלחמת העולם השנייה. במאי 1944 רוכזו בגטו שהוקם בעיר 7,830 יהודים, אשר שולחו עד 8 ביוני 1944 בשלושה משלוחים לאושוויץ. ב-1947 התגוררו בעיר 2,420 יהודים, ניצולי השואה מתושבי העיר, כמו גם מחלקים אחרים ברומניה.
בתקופת הרודן ניקולאה צ'אושסקו הפעיל המשטר מדיניות להגברת אחוז הרומנים בעיר ולדיכוי התרבות ההונגרית. במרץ 1990 פרצו מהומות אתניות קשות בעיר בין שתי האוכלוסיות.
בשנת 2002 התגוררו בטרגו מורש 149,577 תושבים, 75,317 מתוכם היו רומנים, 69,825 הונגרים והיתר צוענים, גרמנים ואחרים.
תחבורה
העיר ממוקמת על שתי גדות נהר המורש ומשמשת כצומת דרכים ומסילות ברזל. אורך מסילת הברזל לקלוז'-נפוקה הוא 127 קילומטרים, לברשוב 282 קילומטרים ולבוקרשט 448 קילומטרים. אורך הדרך הסלולה לקלוז' הוא 105 קילומטרים, לברשוב 171 קילומטרים ולבוקרשט 346 קילומטרים. במקום יש שדה תעופה ותחבורה אווירית פנים ארצית.
המפלגה המוסדית המהפכנית
המפלגה המוסדית המהפכנית (בספרדית: Partido Revolucionario Institucional; בראשי תיבות: PRI) היא מפלגה פוליטית במקסיקו, המיוחסת מבחינה פוליטית לימין-מרכז. המפלגה נוסדה בשנת 1929, ושלטה במקסיקו באופן סמכותני ללא הפרעה למשך 71 שנים רצופות, בין 1929 ל-2000. המפלגה דוגלת בלאומיות מהפכנית, שמרנות חברתית, וחוקתיות כגורמים מרכזיים במצע הבחירות שלה.
היסטוריה
המפלגה כאמור נוסדה בשנת 1929 על ידי הפוליטיקאי פלוטארקו אליאס קאייס, אישיות מרכזית בפוליטיקה המקסיקנית מאז המהפכה המקסיקנית, אשר ירד מנשיאות מקסיקו שנה קודם לכן אך עקב תסיסה אזרחית ומאבקים שונים פעל בתור שליט סמכותני במדינה. במקור, המפלגה נועדה לכלול את כל הפוליטיקאים הנותרים מאז אירועי המהפכה המקסיקנית, כך שאלו יתגברו על קשיים אידאולוגים כדי להקים קואליציה יציבה. המצב הפוליטי במקסיקו היה תוסס במיוחד באותה העת, כאשר מאבקים פוליטיים הובילו להתנקשות בחייו של הנשיא הנבחר, אלווארו אוברגון. אף על פי שמעמדו של קאייס בפוליטיקה המקסיקנית התפורר עוד בשנת 1936, המפלגה המשיכה לכהן ונותרה בשלטון עשורי שנים למרות התנגדות עממית נרחבת אליה. עד שנת 2000 כל נשיאי מקסיקו היו חברי המפלגה. עד שנת 1976 כל הסנאטורים בבית העליון של הפרלמנט המקסיקני היו חברי המפלגה. המפלגה נותרה בשלטון במשך שבעה עשורים הודות לקורפורטיזם, קואופטציה נגד מפלגות יריבות, שחיתות שלטונית, הכללה של ספקטרום פוליטי נרחב בין חברי המפלגה עצמה ועוד. המצב הפוליטי הוביל עם הזמן לעלייה בהתנגדות העממית למפלגה עקב השחיתות השלטונית, מחסור בזכויות אדם, סמכותנות שלטונית ועוד.
בשנת 1968 הגיע שיא האלימות של הממשל במהלך טבח טלטלולקו נגד סטודנטים שהפגינו. עקב הספקטרום הפוליטי הרחב שנכלל בתוך המפלגה, נוצרו לעיתים קרובות משברים פנימיים, אך המפלגה הצליחה לשמור על השלטון. לדוגמה, הנשיא לאסרו קארדנאס (כיהן בין 1934–1940) היה סוציאליסט בדעותיו בעוד יורשו, מנואל אבילה קמאצ'ו (כיהן בין 1940–1946) הפך חלק מהרפורמות הסוציאליסטיות שלו והביא לפיתוח שוק קפיטליסטי. במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, הנשיא גוסטבו דיאס אורדס פעל ללא הצלחה בניסיון להביא לדמוקרטיזציה של הממשל). במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 עברה המפלגה רפורמות שהקנו לה את דימוייה כיום. המפלגה נטתה אל ימין-מרכז פוליטי, הביאה להפיכת חברות מולאמות לבעלות פרטית, חיזקה את יחסיה עם הכנסייה הקתולית ותמכה בפיתוח של שוק מבוסס לסה פר במקסיקו. במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, הסופר הפרוויאני, מריו ורגס יוסה, הגדיר את שלטון ה-PRI במקסיקו בכינוי "הדיקטטורה המושלמת" הודות לעובדה שהייתה דיקטטורה מוסוות.
בשנות התשעים המאוחרות, זמן קצר לאחר עלייתו של ארנסטו סדייו לנשיאות, פרץ המשבר הכלכלי החריף ביותר בתולדותיה של מקסיקו. מעמדה של המפלגה נפגע קשה, ובשנת 2000, לאחר שנמנעה הונאת בחירות, המפלגה הפסידה בבחירות לנשיאות בפעם הראשונה מאז הקמתה. מאז שנת 2006 והלאה החלה המפלגה להתחזק מחדש מבחינת מעמד במערכת הפוליטית המקסיקנית (בבחירות בשנת 2006 הייתה המפלגה בשפל היסטורי כאשר לא הצליחה להשיג את קולות רוב הבוחרים אף לא באחת ממדינות מקסיקו). בשנת 2009 ניצחה המפלגה בבחירות לפרלמנט ובשנת 2012 מועמדה של המפלגה, אנריקה פניה נייטו, ניצח בבחירות לנשיאות והיה הנשיא הראשון של מקסיקו מטעם המפלגה מאז נפילתה מהשלטון בשנת 2000. התנגדות למדיניות הכלכלית של ה-PRI גברה במהרה לאחר שעלו לשלטון והמחאות נגד כהונתו של פניה נייטו רק התגברו לאחר חטיפת הסטודנטים המוחים באיגואלה ב-2014. במהלך הבחירות לנשיאות בשנת 2018 (בהן ניצח אנדרס מנואל לופס אוברדור) מטעם מפלגת המהפכה הדמוקרטית, ה-PRI נחלה הפסד חריף אף יותר מההפסד של שנת 2006 כאשר השיגה תמיכה של 16.41% בלבד מכלל קולות הבוחרים ולא זכתה ברוב באף מדינה.
מגדת העתידות (קאראווג'ו)
מגדת העתידות (באיטלקית: Buona ventura) הוא ציור שמן של האמן האיטלקי קאראווג'ו. הציור קיים בשתי גרסאות, שתיהן של קאראווג'ו. הראשונה משנת 1594 (מוצגת במוזיאון הקפיטוליני שברומא) והשנייה משנת 1595 (מוצגת במוזיאון הלובר בפריז).
שני התאריכים משוערים ואינם ידועים בוודאות. בתקופה זו עזב קאראווג'ו את בית מלאכתו של ג'וזפה סזרי והחל למכור עבודותיו באמצעות הסחור קוסטנטינו.
היצירה היא מאותו ז'נאר כמו היצירה הקלפן שצוירה באותה עת.
היצירה מתארת בחור הלבוש בצורה ראוותנית (בגרסה המאוחרת - זהו מריו מיניטי, הצייר הסיציליאני, ידידו של קאראווג'ו), שאת עתידו קוראת מגדת עתידות צועניה. הבחור הראוותן מביט במגדת העתידות ואינו רואה כי היא גונבת את טבעתו.
הנערה הצועניה שבתמונה היא צועניה אמיתית שקאראווג'ו בחר מבין הצועניות ברחוב. הביוגרף שלו ג'ווני פטרו בלורי כתב כי קאראווג'ו העדיף לצייר אנשים אמיתיים אותם רואים ברחוב על העתקת תמונות קיימות או פסלים עתיקים.
התמונה שצוירה בשנת 1594 הביאה פרסום רב לקאראווג'ו הצעיר, אולם בשל עוניו נזקק קאראווג'ו למזומנים ומכר את הציור תמורת הסכום הנמוך של 8 סקודי. הציור נרכש על ידי הבנקאי והאספן המרקיז וינצ'נטה ג'וסטיניאני שהפך לפטרון של קאראווג'ו. ידידו של גוסטיניאני, הקרדינל פרנצ'סקו מריה דל מונטה רכש את הקלפן בשנת 1595, ואף הזמין העתק של היצירה - ועבורו צוירה הגרסה השנייה של מגדת העתידות.
הגרסה השנייה הועתקה מהראשונה במספר השינויים - הרקע הסתמי בגרסה הראשונה הפך לקיר עם חלון ווילונות, וכן בגדי הדמויות עשויים בדיוק רב יותר. כמו כן הבחור ממנו נגנבת הטבעת צעיר וילדותי יותר בגרסה השנייה מבראשונה.
חזית המולדת של בולגריה
חזית המולדת של בולגריה (בבולגרית: Отечествен фронт) הייתה תנועת התנגדות בולגרית שפעלה נגד השלטון הפרו-גרמני במהלך מלחמת העולם השנייה, הורכבה ממספר מפלגות פוליטיות וב-9 בספטמבר 1944 תפסה את השלטון בממלכה לאחר הפיכה בחסות הצבא האדום.
ייסוד התנועה והרכבה
התנועה נוסדה ב-1942 והורכבה ממספר מפלגות פוליטיות אשר שמו להן למטרה להילחם בממשלה הפרו-גרמנית בממלכה. המפלגות שאוגדו בחזית המולדת היו המפלגה הקומוניסטית, הסוציאל-דמוקרטים, מפלגת הימין זוונו וחלק ממפלגת האיכרים. המפלגות היו יריבות פוליטיות וחלוקות על דרכה העתידית של בולגריה, אך חלקו מטרה משותפת אחת - הפלת השלטון. בספטמבר 1944 נשא ונתן ראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב, חבר מפלגת האיכרים, שאלמנטים מתוכה חברו לחזית המולדת, עם הנהגת החזית במטרה לשתף את חבריה בממשלה. התקדמותו המהירה של הצבא האדום סיכלה את תוכניותיו.
העלייה לשלטון ולאחריה
ביוזמתו של טרייצ'ו קוסטוב, הקימה חזית המולדת בית דין מיוחד לשפיטת חברי מנגנון השלטון הקודם ומשתפי הפעולה עם הנאצים. ב-1 בפברואר 1945 הוצאו להורג 180 אנשי צבא ופוליטיקאים, שהורשעו בפשעים נגד העם הבולגרי ובכללם ראשי הממשלה לשעבר בוגדאן פילוב, דוברי בוז'ילוב, איוון בגריאנוב, שר הפנים לשעבר פטר גברובסקי והנסיך קיריל, אחיו של בוריס השלישי ועוצר המלוכה. ב-15 בספטמבר 1946 בוטל מוסד המלוכה במשאל עם והמלך סמיון השני נמלט מבולגריה מחשש לחייו.
לאחר התפטרותו של גאורגייב ומינויו של גאורגי דימיטרוב לראש הממשלה התחולל מאבק על אופייה של בולגריה בין המפלגות שהרכיבו את חזית המולדת. חוץ מן המפלגה הקומוניסטית דגלו שלוש המפלגות הנוספות בקו פרו-מערבי, מתוך שאיפה לכינון משטר דמוקרטי בבולגריה. הקומוניסטים חתרו להגמוניה של ברית המועצות במדינה. ב-1947 פתחו הקומוניסטים במסע טיהור ברחבי בולגריה שמטרתו חיסול כל ראשי המפלגות החברות בחזית המולדת והעברת רסן השלטון באופן מוחלט אליהם. ב-23 בספטמבר 1947 הוצא להורג ניקולה פטקוב מנהיג מפלגת האיכרים. דמיאן ולצ'ב ממנהיגי מפלגת "זוונו" ביקש מקלט מדיני בשווייץ וקוֹסְטָה לוּלְצֶ'ב מנהיג הסוציאל-דמוקרטים נידון ל-15 שנות מאסר. עשרות חברי המנגנונים של שלוש המפלגות הוצאו להורג ללא משפט. בפועל נותרה חזית המולדת על כנה, אך מאמצע 1948 היה זה גוף הנתון בלעדית לשליטת המפלגה הקומוניסטית. ב-1989, באחרית ימי השלטון הקומוניסטי בבולגריה, פורקה רשמית חזית המולדת הבולגרית.
חזית המולדת והקהילה היהודית
ממשלת חזית המולדת הייתה שלטון ביניים, שהפריד בין המשטר המלוכני הפרו-גרמני למשטר הקומוניסטי הפרו-סובייטי. רק באמצע 1948 השיגו הקומוניסטים אחיזה מלאה על המדינה ובני הקהילה היהודית ניצלו את 3 שנות שלטון חזית המולדת, להתארגנות, לשיקום חייהם, לחידוש הפעילות הציונית ולחידוש העלייה לישראל, תוך מאבקים בלתי פוסקים מול הפלג הקומוניסטי ביהדות בולגריה שהתאגד בתוך חזית המולדת בשם "חזית המולדת היהודית" (בבולגרית: אברייסקה סקציה). בפועל, ב-30 באוגוסט 1944, תקופת כהונתו של איוון בגריאנוב, בוטל החוק להגנת האומה לאחר הצבעה בפרלמנט הבולגרי. ב-5 בספטמבר, בעת כהונתו של קונסטנטין מוראבייב, פורסם העניין ברשומות הממלכה. ב-10 בספטמבר נתנו קימון גאורגייב ודימו קזאסוב ביטוי פומבי להחלטה ועל כן נתפשו בקרב יהדות בולגריה כמחוללי השינוי. יהודי בולגריה קיבלו בשמחה גלויה את שלטון חזית המולדת מתוך שאיפה להחזרת זכויות האזרח ורכושם שהוחרם על ידי המשטר הקודם. בני הקהילה שגורשו מערי בולגריה השונות הורשו לחזור לבתיהם, שוחררו עובדי הכפייה, הושבו מרבית זכויות האזרח, אך לא הרכוש. בנוסף, הערים משרד הפנים הבולגרי קשיים על העלייה לישראל.
בהמשך, הוחזרו הבתים של בני הקהילה לידיהם. בחלק מהבתים התגוררו משפחות בולגריות שפלשו אליהם, מרביתן פינו את הבתים מרצונן וחלקן בהתערבות השלטונות. תכולת חלק מהבתים נשדדה. מפעלים, חנויות וקרקעות שהיו בבעלות יהודית והוחרמו על ידי המשטר הקודם לא הושבו לבעליהם. עם זאת, בשלהי 1945, התירה ממשלת חזית המולדת, בחסות ובעזרת ארגון הג'וינט, להפעיל ארגוני סיוע וסעד לבני הקהילה ולחדש את פעילות מקצת הבנקים הקהילתיים שנסגרו במהלך המלחמה, כגון "בנק גאולה". הותר להפעיל את בתי הספר של הקהילה, אך צומצמו שיעורי העברית, בהמשך פוטרו המורים לעברית וב-1946 הולאמו בתי הספר והועברו לידי משרד החינוך הבולגרי.
ב-21 בדצמבר 1946 אושר בפרלמנט החוק לשיקומם הכלכלי של יהודי בולגריה. הממשלה הבולגרית החליטה להעניק אשראי בסכום של מיליארד לבות שיפרש על פני 6 שנים, לצורך החזרת הכספים שהחרימה הממשלה הקודמת מיהודי בולגריה. ב-17 במרץ 1947 הוחלפו שטרות הכסף בבולגריה והמטבע הבולגרי איבד מערכו. במקביל הוטלו מיסים חדשים. כך האמיר הנטל הכלכלי על בני הקהילה, שנדרשו לשלם מס על כספים שאמורים היו לקבל במסגרת החוק החדש, אך טרם נתקבלו בפועל. העניין עורר תסיסה רבה בקרב יהודי בולגריה והאיץ עוד יותר את כוונות בני הקהילה לעזוב את המדינה ולעלות לישראל.
הקשיים שהערים השלטון על העלייה גרמו לחלק מבני הקהילה להגר באופן לא חוקי מבולגריה דרך סיליסטרה לרומניה, במטרה לעלות דרכה לארץ ישראל. ההגירה לרומניה נוהלה על ידי הסוכנות היהודית, שאף שלחה שליחים מטעמה לבולגריה לצורך הפעלת המנגנון. סוכני משטרת ביטחון הפנים, שפעלו בקרב בני הקהילה, איתרו את נתיב המעבר החשאי לרומניה בשטח בית העלמין היהודי בסיליסטרה, אשר בתוכו עבר קו הגבול בין רומניה לבולגריה. ב-30 באפריל 1947 ארבו אנשי משטרת ביטחון הפנים לקבוצת יהודים שחצו את הגבול ופתחו באש. 2 נהרגו והשאר נעצרו ונשלחו למחנות הסגר. בעקבות התקרית נעצרו ראשי ההסתדרות הציונית בבולגריה ובכללם בנימין ארדיטי והם שוחררו לאחר מספר ימים בעקבות לחץ של פוליטיקאים ושל חברי פרלמנט שונים.
ב-26 בנובמבר 1947 נאם הנציג הסובייטי במועצת הביטחון של האו"ם ודרש להקים מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל. מספר ימים לאחר נאומו הודיעה ממשלת חזית המולדת בראשות גאורגי דימיטרוב כי בולגריה מתירה לכל יהודי שחפץ בכך להגר לארץ ישראל. ב-25 בדצמבר יצאה קבוצה ראשונה של כמה עשרות צעירים את גבולות בולגריה. לשאלת נציגי חזית המולדת היהודית לפשר שינוי המדיניות, השיב שר הפנים שאינטרסים מדיניים רמי מעלה גרמו לפתיחת שערי המדינה להגירת יהודים.
בראשית 1948 הואץ קצב יציאת יהודי בולגריה לארץ ישראל. ארגון המבצע הוטל על שייקה דן, שליח ההגנה בזאגרב והוא נוהל בידיעת השלטונות ואף בסיוע מנגנוני הביטחון הבולגרים. טרייצ'ו קוסטוב שכיהן כסגן ראש ממשלת בולגריה הוסמך מטעם הממשלה הבולגרית לטפל בנושא העלייה לישראל מבולגריה ודרכה. עם הקמת מדינת ישראל החלה העלייה להתבצע ישירות מנמלי הדנובה והים השחור של בולגריה. השלטונות אף העמידו לרשות בני הקהילה ספינות שהיו בבעלות "החברה הבולגרית לספנות". עד אמצע 1949 עלו 35,000 מבני הקהילה.
שבט בנימין
ברכת יעקב
ברכת יעקב לבנימין: .
משפחות השבט
במקרא נמנו שבע רשימות גנאלוגיות של משפחות השבט. ארבע מלאות יחסית, ושלוש מקוטעות , ששתיים מתוכן מתמקדות בבית שאול המלך. הפרשנים והחוקרים ניסו לסנכרן ביניהם באופנים שונים. שבע מהמשפחות חוזרות לפחות בשלוש מהרשימות בווריאציות שונות, והן בֶּלַע, אַשְׁבֵּל, גֵּרָא, נַעֲמָן, חֻפִּים, אַרְדְּ ושְׁפוּפָם. נוספה להן בֶּכֶר שנזכרה בשתי רשימות.
סמלי השבט: אבן החושן והדגל
על פי הפירוש, האבן שמייצגת את שבט בנימין היא הישפה, שאותה נשא אהרון הכהן בין שאר האבנים הטובות על חושן המשפט.
לפי המדרש (במדבר רבה ב,ז) ה"אות" של שבט זה (כלומר הדגל שלו) היה סמל השבט הזאב על רקע כל הצבעים, כלומר, ל-12 הצבעים.
נשיאי השבט
בספר במדבר, פרשת נשא נזכר נשיא שבט בנימין במדבר: אֲבִידָן בֶּן גִּדְעֹנִי. בפרשת מסעי נזכר הנשיא אלידד בן כסלון.
נציג השבט בשנים עשר המרגלים היה "פַּלְטִי בֶּן רָפוּא".
המסע במדבר
בזמן מסעם של בני ישראל במדבר, חנה שבט בנימין לאחר שבט מנשה במחנה שהיה ממערב למשכן.
שבט בנימין היה הקטן בשבטי ישראל בעת יציאת מצרים. במפקד שנערך במדבר לאחר יציאת מצרים מנו הגברים מגיל 20–50 בשבט בנימין 35,400 איש. לאחר 40 שנה של נדידה במדבר, מניינם היה 45,600 איש.
נחלת השבט
נחלת שבט בנימין הייתה מדרום לנחלת שבט אפרים, באורך של כ-40 ק"מ וברוחב של כ-20 ק"מ. גבולו המזרחי היה נהר הירדן. שבט דן חצץ בינו ובין הפלשתים. העיר הראשית של השבט הייתה גבעה, שכיום מזוהה עם תל אל פול. ערים נוספות המוזכרות בספר יהושע: בית אל, בית חורון, מעלה אדומים, גבע, עֹפני, עטרות אדר וקִרית יערים. בתחומי יישובו של השבט (וגם מחוץ לתחומים אלה) קיימת כיום המועצה האזורית מטה בנימין.
השבט בארץ ישראל
ההיסטוריה של השבט כללה גם מלחמת אחים נגד שאר השבטים, עקב פרשת פילגש בגבעה, שבה כמעט הושמד השבט, פרט ל-600 גברים, שמהם לאחר מכן, השתקם השבט.
שאול, מלכה הראשון של ממלכת ישראל המאוחדת, היה בן שבט בנימין. בזמן שלטון דוד נכרתה ברית בין שבט בנימין ושבט יהודה, שהמשיכה גם לאחר מותו. ולאחר מרד ירבעם נותר בממלכת יהודה. לאחר גלות בבל יצרו שני שבטים אלו יחד עם שבט לוי ומעטים משבט שמעון שנטמעו בנחלת יהודה את האומה היהודית ושאר עשרת השבטים אבדו.
שער בנימין בצד הצפוני של ירושלים קיבל את שמו כיוון שהוביל לשטח שנשלט על ידי השבט. ירמיהו מזכיר את.
קלעי הקשת
שבט בנימין היה מפורסם בקשתיו וקלעיו. זאב ח. ארליך מקדיש מאמר מיוחד במקור ראשון להנחה כי הקשתים המקוריים הם מבני בנימין. כבר במעשה פילגש בגבעה מובאות תכונות הלחימה של בני בנימין:
גם בנו של שאול, יהונתן, ניחן בתכונה זו. דוד מציין בהספדו על יהונתן:. על השימוש בכישוריו בירי הקשת אנו לומדים מהפרשה שקוראים בשבת אשר למחרתו ראש חודש, הפטרה המכונה "מחר חודש":. האימונים של יהונתן בקשת לא יוכלו לעורר חשד בלב נאמני שאול וכך יכלו דוד ויהונתן להעביר מסרים האחד לשני.
מקור נוסף המיחס למשפחת שאול התמחות בירי מקשת:.
כאשר שאול ובנו נהרגים בהר הגלבוע לדוד אין מסקנה אחרת אלה:
ובימי ממלכת יהודה מוצגות התכונות האופייניות לחיילים משבט בנימין:.
ובסוף ימי בית ראשון, לפי חישובו של זאב ארליך, בשנת 600 לפנה"ס מובא בדברי הימים א':.
במאמרו "דרכי קשת" מונה זאב ארליך את מספר הפעמים שירמיהו הנביא מצטט מונחים מתחום מקצוע הקשת. ירמיהו היה "מן הכהנים אשר בענתות בארץ בנימין", כלומר בן שבט לוי שהתגורר בנחלת בנימין. אנו מונים את המונחים : "קשת", "אשפה", "חיצים" ו"קלע" - 16 פעמים בספר ירמיהו ועוד 4 פעמים בספר איכה המיוחס אף הוא לו.
בזמן הגלות
שבט בנימין, שהיה מחובר לממלכת יהודה טרם היציאה לגלות, יצא יחד עם שבט יהודה לגלות בבל, ואף הוציא מתוכו את מרדכי היהודי- אחד האישים המרכזיים שגלו לבבל ומשם לפרס, כפי שמתואר מוצאו במגילת אסתר:. אחרי תליית המן, הפך מרדכי למשנה למלך פרס ומדי- אחשוורוש. ובת משפחתו אסתר הייתה באותו הזמן המלכה.
שיבת ציון
בתיאור שיבת ציון בספר דברי הימים א' פרק ט' מתוארים החוזרים לארץ ישראל כאנשים מהשבטים יהודה, בנימין, לוי, מנשה ואפרים.
שבט בנימין מוזכר גם בתיאור השבים ארצה שבספר עזרא שבו מתוארים שבי ציון כאנשים משבט יהודה, בנימין ובני לוי (כולל הכהנים).
בין הערים בנחלת שבט בנימין שיושבו מחדש: ענתות, עלמון, בית עזמות, הרמה, גבע בנימין, מכמש, גבעון ובית אל.
סבסטיאן אוז'ייה
סבסטיאן אוז'ייה (בצרפתית: Sébastien Ogier, נולד ב-17 בדצמבר 1983) הוא נהג מרוצי ראלי צרפתי המתחרה עבור קבוצת טויוטה באליפות העולם בראלי. זכה באליפות העולם עולם שמונה פעמים, מתוכן שש פעמים רצופות (2013–2018), 2020-2021).
2005–2007: השנים הראשונות
קריירת הראלי של אוז'ייה החלה בשנת 2005 כאשר זכה בגביע הפדרציה הצרפתית לנוער. זכייה שסייעה לו להשתלב בסבב גביע פז'ו 206 בעונה שלאחר מכן. ביחד עם נהג המשנה, ג'וליאן אינגראסיה, הגיע בסיום העונה למקום השישי וזכה בתואר הרוקי המצטיין. בשנת 2007 זכה אוז'ייה בגביע הצרפתי עם 4 ניצחונות ושני מרוצים בהם סיים במקום השני.
2008: אליפות ה-JWRC ובכורה בסבב אליפות העולם
בעונת 2008 הצטרף אוז'ייה לסבב אליפות העולם בראלי לצעירים (JWRC) והתחרה בקטגוריית הסופר 1600 כאשר הוא נוהג בסיטרואן C2. את הבכורה בסבב עשה אוז'ייה בראלי מקסיקו – הוא סיים במקום הראשון בקטגוריית הצעירים ובמקום השמיני בתחרות כולה. בכך הפך אוז'ייה לנהג ה-JWRC שזוכה בניקוד בסבב ה-WRC. אוז'ייה רשם לזכותו זכייה נוספת כחודשיים לאחר מכן במסגרת ראלי ירדן, כאשר הצליח לנצח בקטגוריה אף על פי שבמהלך התחרות הפסיד 4 דקות עקב תקלה מכנית. במרוץ הבא שהתקיים בסרדיניה סיים במקום החמישי לאחר שנאלץ להתמודד עם מוט היגוי שנשבר במהלך התחרות. אוז'ייה רשם לעצמו ניצחון שלישי בראלי גרמניה שהתקיים באוגוסט. שבועיים לאחר מכן הוא היה קרוב לרשום ניצחון רביעי בראלי קטלוניה, אך סטה מהמסלול במקטע האחרון של התחרות. במרוץ הסוגר של הסבב, שהתקיים בצרפת סיים במקום השני והבטיח זכייה בתואר האליפות.
בעקבות הזכייה באליפות ה-JWRC הוזמן אוז'ייה להשתתף בראלי בריטניה, המרוץ הסוגר את עונת האליפות. הוא הפתיע נהגים מנוסים כשהצליח לקחת את ההובלה כבר במקטע הראשון, הישג עליו שמר עד סיום המקטע החמישי, בו איבד זמן עקב בעיה מכנית. בתחילת היום השני החליק מהמסלול ופרש מהמשך התחרות.
2009: עונת בכורה בסבב ה-WRC
בינואר 2009 השתתף אוז'ייה בראלי מונטה קרלו במסגרת סבב ה-IRC (Intercontinental Rally Challenge) וזכה בתחרות היוקרתית כשהוא נוהג בפז'ו 207 S2000. בתחילת עונת הוחתם אוז'ייה על חוזה זמני בקבוצת סיטרואן ג'וניור, קבוצת בת של היצרן. החוזה הראשוני היה לשישה מרוצים, כאשר המשך העונה היה תלוי בתוצאות שיושגו. אף על פי שביצע כמה טעויות, השתכנע הצוות להחתים אותו בסופו של דבר עד לסיום העונה.
בראלי אקרופוליס שהתקיים ביוון הצליח אוז'ייה לסיים במקום השני ולזכות בפודיום הראשון שלו בסבב. את עונתו הראשונה סיים במקום השמיני עם 24 נקודות.
2010: ניצחונות ראשונים
אוז'ייה פתח עונה נוספת בקבוצת סיטרואן ג'וניור, אליה הצטרף גם אלוף מרוצי הפורמולה 1 לשעבר, קימי רייקונן. בראלי שוודיה, שפתח את העונה, הוא סיים במקום החמישי ובמרוץ אחריו, שהתקיים במקסיקו, הוא סיים במקום השלישי וזכה בפודיום שני בקריירה. בראלי ירדן הוא פתח בצורה טובה והתמקם במקום השני לאחר שני המקטעים הראשונים, אך בהוראת מנהלי הקבוצה ספג עונש שעיכב אותו במספר דקות. בסופו של דבר סיים במקום השישי. בראלי טורקיה הוביל במשך 11 מקטעים, אך הפסיד 3 דקות עקב תקר בגלגל וסיים רביעי. בראלי ניו זילנד התקרב מאוד לניצחון הבכורה, כאשר הוביל את התחרות לפני תחילת הקטע האחרון, אך סחרור אליו נכנס 3 פניות לפני סיום המרוץ סייע ל יארי-מאטי לאטוולה לעקוף ולנצח בהפרש של 2.4 שניות.
ניצחון הבכורה הגיע בסופו של דבר במרוץ הבא, ראלי פורטוגל בו הצליח לנצח את האלוף סבסטיאן לב לאחר קרב צמוד. בעקבות הצלחותיו של אוז'ייה, בעיקר במסלולי עפר, החליטה קבוצת סיטרואן להעביר אותו להתחרות בראלי פינלנד בקבוצה הבכירה במקום דני סורדו. את התחרות סיים במקום השני, הישג שהוביל אותו למקום השני הכללי לאחר 8 מרוצים בעונה. בראלי יפן, המרוץ העשירי בעונה, התחרה שוב עבור הקבוצה הבכירה והשיג את ניצחונו השני. אל המרוץ האחרון בעונה הגיע אוז'ייה כשהוא במקום השני בדירוג הכללי עם 167 נקודות, אך נאלץ לפרוש במהלך המרוץ ולראות את יארי-מאטי לאטבלה ופטר סולברג חולפים על פניו בטבלה ודוחקים אותו למקום הרביעי.
2011: הקרב על האליפות
בעקבות ההישגים והניצחונות הוחלט בקבוצת סיטרואן לקדם את אוז'ייה לקבוצה הבכירה באופן קבוע, לצידו של האלוף סבסטיאן לב. לקראת העונה החדשה ובעקבות שינוי התקנות החליפה סיטרואן את דגמי ה-C4 WRC ב-DS3 WRC. בראלי שוודיה, שפתח את העונה, נרשמה אכזבה בקבוצה כשאוז'ייה ולב סיימו רק במקומות הרביעי והשישי, בהתאמה. הקרב בין שני הנהגים נמשך במרוץ השני שהתקיים במקסיקו, כאשר אוז'ייה החל את היום האחרון כמוביל, אך נאלץ לפרוש לאחר תאונה. אוז'ייה רשם 2 ניצחונות רצופים בראלי פורטוגל וראלי ירדן, כאשר באחרון הושג הניצחון בפער של 0.2 שניות על יארי-מאטי לאטוולה. זהו הניצחון בפער הקטן ביותר שהושג אי פעם בתולדות האליפות. בראלי סרדיניה סיים במקום הרביעי ובראלי ארגנטינה היה קרוב לניצחון, אך התהפכות שלושה מקטעים לפני הסוף הורידה אותו במקטע האחרון למקום השלישי.
ככל שהתקדמה העונה היחסים בין נהגי הקבוצה הפכו למתוחים והדבר בלט בראלי אקרופוליס שהתקיים ביוון בו התחרו השניים האחד כנגד השני, במהלכו של רוב המרוץ, החליפו ביניהם את ההובלה. בסופו של דבר היה זה אוז'ייה שרשם ניצחון שלישי לזכותו בעונה. אך השיא של היחסים העכורים הגיע בראלי גרמניה, מרוץ אותו לא הפסיד לב מעולם. אוז'ייה הוביל את המרוץ בסיום היום הראשון, לפני לב והתבקש לתת לאלוף לעבור אותו ולנצח את התחרות, אך סירב לעשות זאת. אוז'ייה ניצח במרוץ, אך זכה לביקורות רבות על התנהגותו מצד חברי קבוצה ופרשנים.
בראלי אוסטרליה לא ניצל אוז'ייה את העובדה כי לב החליק מהמסלול וביצע כמה טעויות שעלו לו במיקום נמוך. אף על פי שהצליח להתקדם בדירוג עד המקום התשיעי והתקרב למקום השמיני, קיבל אוז'ייה הוראה מהקבוצה להאט ולאפשר ללב, שהיה במקום ה-11, לעקוף אותו על מנת לזכות בנקודה נוספת. בראלי צרפת רשם אוז'ייה ניצחון נוסף, בעוד לב נאלץ לפרוש ולא סיים את המרוץ.
בשני המרוצים שנותרו עד סיום העונה הצליח להשיג רק 3 נקודות נוספות וסיים את העונה במקום השלישי עם 196 נקודות. בעקבות מערכת היחסים העכורה עם סבסטיאן לב, שהאריך את חוזהו בקבוצה בשנתיים נוספות, הודיע אוז'ייה בסיום העונה כי הוא עוזב את הקבוצה.
2012: עונת בנייה
שבוע לאחר הודעת העזיבה הודיעה קבוצת פולקסווגן על החתמתו של הנהג בשורותיה. הקבוצה החדשה, שרק הצטרפה לסבב האליפות, התייחסה לעונה כאל עונת מבחן ובנייה של הקבוצה לקראת הדגם החדש של הפולו שאמור היה להיכנס לתחרות רק בעונת 2013.
במהלך העונה התחרה אוז'ייה כשהוא נוהג ברכב מסוג סקודה פאביה S2000. את העונה הוא סיים במקום העשירי, כאשר צבר 41 נקודות ולא הגיע לפודיום אפילו פעם אחת.
2013: אליפות ראשונה
מרוץ הפתיחה של עונת 2013, שהתקיים במונטה קרלו היה גם מרוץ הבכורה של פולקסווגן עם דגם הפולו R WRC שפותח על ידי החברה. אוז'ייה סיים את המרוץ במקום השני, אחרי סבסטיאן לב, שהשתתף רק ב-4 מרוצים במהלך העונה ולמעשה פרש מהסבב.
ניצחון הבכורה של הקבוצה הצעירה הגיע כבר בראלי השני בעונה, שהתקיים בשוודיה. במרוץ הבא, שהתקיים במקסיקו, ניצח ב-16 מ-23 המקטעים וסיים עם ניצחון שני. רצף הניצחונות נמשך גם בפורטוגל, מרוץ בו ניצח בפער של למעלה מ-3 דקות, בהשוואה למיקו הירבונן, שהגיע במקום השני. הניצחון הושג אף על פי שבמהלכו סבל מבעיות בבלם היד של הרכב ואף שקל לפרוש מהמרוץ. הרצף נקטע בראלי ארגנטינה, בו המשיך לסבול מבעיות בבלם היד. למרות זאת, סיים במקום השני אחרי לב. בעיות מכניות המשיכו גם במהלך הראלי הבא בסדרה, שהתקיים ביוון בו סיים במקום העשירי. בראלי איטליה חזר אוז'ייה לנצח, הישג אותו שחזר גם בראלי פינלנד. אוז'ייה יכול להבטיח את תואר האליפות בראלי גרמניה, אך תאונה שבמהלכה שבר את המתלה השמאלי של הרכב גרם לו לאבד זמן יקר והוא ירד למקום ה-47 בתחרות. הוא הספיק לשוב ולטפס במעלה הטבלה וסיים את התחרות במקום ה-17. הניצחון בראלי אוסטרליה קירב את אוז'ייה למרחק נקודה אחת מהבטחת האליפות. המקטע הראשון בראלי צרפת הוגדר כ-"Power Stage". אוז'ייה סיים את המקטע במקום השלישי וצבר נקודה אחת, שלמעשה הבטיחו את זכייתו באליפות עוד לפני שניצח במרוץ. אוז'ייה ניצח גם בשני המרוצים האחרונים של העונה בספרד ובריטניה וסיים את העונה עם 9 ניצחונות, 11 פודיומים, 111 ניצחונות במקטעים ו-290 נקודות, דבר המהווה הישג שיא באליפות.
2014: הגנה על הכתר
לאחר הזכייה בתואר האליפות הגיע אוז'ייה לעונת 2014 במטרה להגן על התואר. לאחר ארבעת המרוצים הראשונים הוא כבר רשם 3 ניצחונות ופער של 29 נקודות מהמקום השני ו-43 נקודות מהמקום השלישי. בראלי ארגנטינה, החמישי בעונה, אוז'ייה הגיע רק במקום השני, אך במקום הראשון הגיע בן זוגו לקבוצה, יארי-מאטי לאטבלה. בכך השלימה פולקסווגן רצף של תשעה ניצחונות ושברה את שיאה של קבוצת סיטרואן. רצף הניצחונות הוארך עם ניצחונות של אוז'ייה בראלי סרדיניה ופולין וניצחון של לאטבלה בפינלנד (אוז'ייה סיים שני), עד שנקטע בראלי גרמניה בו זכתה קבוצת יונדאי לניצחון הראשון שלה בסבב.
הרצף של פולקסווגן התחדש מיד במרוץ הבא ונמשך עד סיום העונה עם 4 ניצחונות לפולקסווגן- 3 מהם לאוז'ייה (אוסטרליה, ספרד ובריטניה) ואחד ללאטבלה (צרפת). את העונה סיים אוז'ייה כאלוף עם 8 ניצחונות, 10 פודיומים ו-267 נקודות.
2015: הרצף ממשיך
רצף הניצחונות של אוז'ייה נמשך גם בשלושת המרוצים שפתחו את עונת 2015 (מונטה קרלו, שוודיה, מקסיקו) ונקטע בראלי ארגנטינה בו הגיע רק למקום ה-17 עקב בעיות מכניות ברכב. אוז'ייה חזר לפודיום בראלי פורטוגל (מקום 2) והוסיף 2 ניצחונות בסרדיניה ופולין. בראלי פינלנד שוב סיים במקום השני, אחרי לאטבלה. בראלי גרמניה ואוסטרליה החליפו השניים מקומות, כאשר אוז'ייה מסיים כמנצח ומבטיח לעצמו תואר אליפות שלישי ומנצח את המרוץ האחרון של בעונה בווילס.
2016
עונת 2016 נפתחה בשני ניצחונות, אך בחמשת המרוצים הבאים לא הצליח לנצח ובראלי פולין אף מצא את עצמו, לראשונה בעונה, מחוץ לפודיום, כשסיים במקום השישי. אך אף על פי שלא ניצח, במחצית העונה היה במקום הראשון בפער של 51 נקודות מאנדריאס מיקלסון, שהיה במקום השני. רצף של ניצחונות בגרמניה, צרפת וספרד הבטיח את הזכייה באליפות הרביעית, כשנותרו עוד שני מרוצים לסיום העונה. עם סיום העונה נודע כי קבוצת פולקסווגן תפסיק להשתתף באליפות העולם בראלי ועל אוז'ייה לחפש קבוצה אחרת.
2017–2018: אם ספורט
באוקטובר 2016 הודיע על הצטרפותו לקבוצת אם-ספורט, בה ינהג בפורד פיאסטה. הוא פתח את העונה בניצחון במונטה קרלו - הניצחון הראשון של קבוצת אם-ספורט מאז 2012. בהמשך העונה הוא זכה בפחות ניצחונות בהשוואה לעונות הקודמות אך עדיין השיג תשעה פודיומים. הישגיו היציבים יחסית לנהגים האחרים, הקנו לו את תואר האליפות החמישי.
אלימלך כנר
חייו
כנר נולד לציפורה ופנחס, בפרוחניק שבפולין, וגדל בסטריז'וב. אמו נפטרה ב-1938. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח עם סבתו מזרחה, לאזור הסובייטי. ב-1943, בגיל 14, אחרי נדודים דרך בוכרה, סיביר ואיראן, הגיע לארץ ישראל בקבוצת ילדי טהראן, והתגורר אצל דודתו.
כנר עשה את שרותו הצבאי בחיל הקשר, ומאמצע שנות ה-50' התגורר בפתח תקווה. בשנים 1958–1973 היה מנהלו הראשון של בית הספר "יד לבנים", ובהמשך - ראש מחלקת גני הילדים בעירייה. בשנים 1978 עד 1989 היה סגנו של ראש העירייה דב תבורי, והממונה על תיק החינוך, הנוער ושיקום השכונות. היה חבר מועצת העיר עד 1996.
ב-1996 יצא בהוצאת יד ושם הספר לא הספקתי להיות עצוב - סיפורו של מיילך קנר מילדי טהרן, מאת נעמי מורגנשטרן, המבוסס על יומנו של כנר מתקופת השואה. הספר משמש בסיס לערכת לימוד המיועדת לתלמידי בתי ספר יסודיים.
כנר עסק בהנחלת זכר השואה בהרצאות לבני נוער, ובמסגרת עמותת ילדי טהראן ועמותת "זעקה".
כנר נישא ב-1954 לאורה לבית קרמפל, והיה אב לשלוש בנות. אחת מהן היא דרורית גור אריה, אוצרת מוזיאון לאומנות בפתח תקווה. ב-2001 הוענק לו עיטור יקיר העיר פתח תקווה, וב-2008 - תואר יקיר ההסתדרות.
כנר נפטר ב-2009.
הנצחה
בית הספר היסודי בשכונת כפר גנים ג', שנוסד בשנת הלימודים תשע"א, נקרא על שמו.
סניאסניין ח'אן
סניאסניין הוא בנו של המורה הרוחני ההודי, וחידודין ח'אן. נולד באוטר פרדש שבהודו בשנת 1959, ובשנת 1967 עבר לדלהי ביחד עם אביו.
חלק מספריו תורגמו לצרפתית, גרמנית, טורקית, דנית, הולנדית, פולנית, שוודית, בוסנית, נורווגית, רוסית, אוזבקית, ערבית, מלאית, בנגלית ואורדו. הוא גם יצר משחקי לוח לילדים בנושאים אסלאמיים. הוא נאמן של המרכז לשלום ורוחניות (CPS International) - ארגון ללא כוונת רווח, לא פוליטי, הפועל למען שלום ורוחניות. הוא כותב מאמרים על האסלאם ועל רוחניות לעיתונים באנגלית. הוא מנחה תוכנית טלוויזיה שבועית שנקראת "אסלאם לילדים". הוא נכלל ברשימת "500 המוסלמים המשפיעים ביותר" של אוניברסיטת ג'ורג'טאון.
Nothing Breaks Like a Heart
Nothing Breaks Like a Heart (בעברית: שום דבר לא נשבר כמו לב) הוא שיר של המוזיקאי הבריטי מארק רונסון בהשתתפות הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס. השיר יצא לאור ב-29 בנובמבר 2018 על ידי תקליטי RCA בתור הסינגל המוביל מאלבום האולפן החמישי של רונסון, Late Night Feelings.
רקע
במאי 2018, פורסם במדיה החברתית שהם עובדים יחד באולפן. ביוני 2018 הכריז רונסון שהשיר יצא בקרוב.
קידום והופעות
רונסון וסיירוס הופיעו לראשונה עם השיר בתוכנית "The Graham Norton Show" ב-7 בדצמבר 2018.
וידאו קליפ
סיירוס העלתה הצצות לווידאו קליפ בטוויטר ואינסטגרם ב-26 בנובמבר 2018. הווידאו קליפ צולם באוקטובר 2018 בקייב, אוקראינה. הווידאו קליפ יצא ב-29 בנובמבר 2018. גרסה נוספת לקליפ של השיר יצאה ב-30 בנובמבר 2018 וזמינה אך ורק לספוטיפיי.
הצלחה
בארצות הברית, השיר נכנס למקום ה-67 במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפך לשיר ה-46 של סיירוס שנכנס למצעד. בבריטניה, השיר נכנס למקום העשירי במצעד הסינגלים הבריטי. בשבוע השני, השיר עלה למקום הרביעי ולבסוף הגיע למקום השני.
גאליוט
גאליוט (באנגלית: galiot בצרפתית: galiote, בהולנדית: Galjoot) הוא שמם של שלושה סוגי ספינות מלחמה שהיו בשימוש בים התיכון ובים הצפוני ושל סוג ארבת-נהר שטוחת-תחתית מצרפת.
קארל סקליצ'קה
קארל סקליצ'קה (בצ'כית: (Karel Skalička (Carlos Skalicka; 1 בנובמבר 1896 – 1979) היה שחמטאי צ'כי-ארגנטינאי.
סקליצ'קה השתתף בנבחרת צ'כיה באולימפיאדת השחמט 1924, אולימפיאדת השחמט הבלתי רשמית הראשונה שהתקיימה במקביל לאולימפיאדת פריז (1924). נבחרת צ'כיה זכתה במקום הראשון וסקליצ'קה זכה איפוא במדליית זהב קבוצתית. בתחרויות לבודדים זכה במקום השלישי בשלב הבתים המוקדמים, וחלק מקום 21-31 בתחרות (ניצח: קארל הרומאדקה). בתחרות לאלוף העולם לבודדים זכה הרמניס מטיסונס.
בשנת 1923 ניצח סקליצ'קה בתחרות פראג. באותה שנה הגיע למקום השישי בברלין. בשנת 1924 חלק מקום 1-2 עם קארל הרומאדקה בתחרות פראג ובשנת 1924 חלק מקום 4-5 בתחרות פראג (ניצח: יאן שולץ). בשנת 1925 הגיע למקום השני, לאחר הרמניס מטיסונס בתחרות ברומליי. באותה שנה חלק מקום 2-3 בתחרות פראג.
בשנת 1926 חלק סקליצ'קה מקום 1-3 בתחרות פראג. בשנת 1927 חלק מקום 2-4 בפראג (ניצח: קארל הרומאדקה). בשנת 1929 חלק מקום 6-8 בתחרות פראג (ניצח: סאלו פלור). בשנת 1930 הגיע למקום השני, לאחר סאלו פלור בתחרות פראג. בשנת 1931/32 חלק מקום 3-5 בתחרות פראג (ניצח: אמיל ריכטר). בשנת 1932 הגיע למקום השני בפראג (ניצח: יוסף דוביאס). בשנת 1934 הגיע למקום העשירי בפראג (ניצח: קארל אופוצ'נסקי). בשנת 1935 הגיע למקום השלישי בפראג (ניצח: ייז'י פליקאן). בשנת 1936 הגיע למקום ה-16 בתחרות פודהבראדי (ניצח: סאלו פלור).
השתתפות באולימפיאדות
סקליצ'קה שיחק בנבחרתה האולימפית של צ'כיה בשלוש אולימפיאדות רשמיות:
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, החליט סקליצ'קה, ביחד עם שחמטאים רבים אחרים להישאר בארגנטינה.
בשנת 1945 חלק מקום 2-5 ביחד עם רנה לטלייר, היינריך ריינהרט ומשה צ'רניאק בתחרות קילמס (ניצח: גדעון סטולברג). בשנת 1946 חלק מקום 1-2 עם רנה לטלייר, ואחריו מובשה פייגין, ייז'י פליקאן ועוד בתחרות בבואנוס איירס.
פרח לניצול
פרח לניצול הוא מיזם בו מבקרים חיילי צה"ל את ניצולי השואה בערים השונות בארץ.