cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לידור כהן
קריירת מועדונים
כהן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי פתח תקווה, ובתחילת עונת 2012/2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול הפועל כפר סבא במסגרת גביע הטוטו. ב-14 בדצמבר 2012 כבש כהן את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–0 על הכח עמידר רמת גן, ואת עונת הבכורה שלו סיים עם שלושה שערים ב-32 הופעות, וסייע לקבוצה להעפיל לליגת העל. ב-31 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול בית"ר ירושלים, אך לא קיבל דקות משחק רבות בעונת 2013/2014, וכבש ארבעה שערים ב-16 הופעות
ב-8 ביוני 2014 חתם כהן בבית"ר ירושלים, ששילמה עבורו דמי השבחה בגובה של 1.2 מיליון שקלים. את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך ב-30 באוגוסט 2014, בניצחון 3–0 על הפועל באר שבע במסגרת גביע הטוטו, וכבר במשחקו הראשון כבש צמד שערים. בחצי הראשון של העונה לא כבש שערי ליגה, וב-9 בפברואר 2015 כבש צמד בניצחון 4–3 על הפועל חיפה. בסך הכל ערך בעונתו הראשונה בקבוצה 34 הופעות בליגה, בהן כבש שישה שערים. ב-2 ביולי 2015 ערך כהן את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, במשחק שהסתיים בתיקו 0–0 מול אורדבסי שימקנט במסגרת מוקדמות הליגה האירופית, ובהמשך עונת 2015/2016 כבש חמישה שערי ליגה.
בתחילת עונת 2016/2017 כבש ארבעה שערים במדי בית"ר ירושלים, כולל צמד בניצחון 2–0 על מכבי חיפה, וב-30 בינואר 2017 חזר לקבוצת מכבי פתח תקווה, במדיה כבש שני שערים עד תום העונה. בעונת 2017/2018 כבש עשרה שערי ליגה. בעונת 2018/2019 כבש שני שערים ב-31 הופעות ליגה, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית. בעונת 2019/2020 כבש עשרה שערים וסייע לקבוצה להעפיל בחזרה לליגת העל.
ב-11 בספטמבר 2020 חתם כהן בקבוצת דילה גורי מהליגה הגאורגית, במדיה שיחק כשלושה חודשים וכבש שער אחד בשמונה הופעות בכל המסגרות.
ב-23 בדצמבר 2020 חזר כהן לישראל וחתם עד תום העונה בהפועל תל אביב. ב-23 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב במשחק מול הפועל חיפה שהסתיים בתיקו 2–2. ב-10 בפברואר כבש את שערו הראשון במדי הפועל תל אביב, בניצחון 2–0 על מכבי פתח תקווה.
ב-21 במאי 2021 חתם כהן לשנתיים בקבוצת נונגבואה פיצ'איה מליגת העל התאילנדית. על אף עזיבתו הצפויה, פתח כהן בהרכב קבוצתו בגמר גביע המדינה, בו הפסידה הפועל 1–2 למכבי תל אביב לאחר הארכה. ב-3 בספטמבר הופיע לראשונה במדי קבוצתו החדשה במחזור הראשון בליגה, בניצחון 0–2 על נאקון ראטצ'אסימה, ובישל את השער השני במשחק.
ב-19 ביוני 2022 חתם בבנגקוק גלאס פאת'ון יונייטד מליגת העל התאילנדית. ב-19 בדצמבר הושאל עד לתום העונה לקון קאן יונייטד מהליגה התאילנדית.
נבחרת ישראל
בתום עונת 2013/2014 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הצעירה עד גיל 21 של ישראל, במדיה ערך שלוש הופעות וכבש שער.
חיים אישיים
במרץ 2019 נישא כהן לבת זוגו אלכסנדרה בושרי, ובינואר 2021 נולד בנם.
משה דנישבסקי
רבי משה דַנִישֶׁבְסְקִי (ביידיש: דאנושעווסקי; בכתב קירילי: Данишевский; ה'תק"ץ, 1830, סמרגון - ה'תר"ע, 1910, סלובודקה) היה רב ליטאי, רבה של סלובודקה, מנהלה הראשי וממייסדיה של ישיבת כנסת בית יצחק, ומחבר הספר "באר משה".
ביוגרפיה
נולד בסמרגון לרב אברהם דנישבסקי (נפטר אלול תרי"ג), שכונה על שם עיירת מוצאו אוזדה, "ר' אברהם אוזדער", בילדותו עברה משפחתו למינסק והוא למד אצל אביו שהיה ר"מ בישיבה שב"בית המדרש הקטן". אחר כך למד שלוש שנים בישיבתו של רבי אהרן שאול זליג הכהן "הפרוז'ינאי", מחבר "תשובות לשואל" ו"מגן שאול", מגאוני ליטא ורבן של מספר ערים במרחב הליטאי. מאוחר יותר למד באיישישוק ונודע בה כ"עילוי מסמרגון", באיישישוק למד אצלו במשך שנתיים מאיר שמחה הכהן, לימים רבה של דווינסק הנודע על שם ספרו ה"אור שמח".
נישא לבתו של הרב זאב וולף וישנבסקי מסמרגון, גיסו היה הרב אברהם רבונסקי רבה של דוברובנה. במשך עשר שנים אחרי נישואיו גר בעיר מולדתו סמוך לבית חותנו. התמנה לרבנות העיירה סוויר, הקים בה "קיבוץ" לתלמידים וכיהן בה כרב במשך 25 שנה. מסוויר עבר לכהן כרבה של באלטרומנץ, וכיהן בה שבע שנים.
ב-1894 הוזמן על ידי רבה של קובנה, רבי יצחק אלחנן ספקטור, לכהן כרבו של הפרבר הקובנאי סלובודקה, משרה בה כיהן עד פטירתו. היה שותף בהקמתה של ישיבת כנסת בית יצחק בעירו, ומנהלה במשך כל שנות קיומה עד פטירתו. הוא נמנה עם מתנגדי תנועת המוסר, וכאשר פרשו אנשי התנועה מהישיבה המקומית והקימו את ישיבת "כנסת ישראל", דאג למנוע עזיבת בחורים מהישיבה הוותיקה. לפי הוראת הרב ספקטור, לא נסמכו רבנים מישיבותיה של סלובודקה, בלי מבחן ואישור של הרב דנישבסקי. למרות התנגדותו לתנועת המוסר כתנועה, לא מצא פסול באנשיה, ודאג למינויו של רבי משה מרדכי אפשטיין לעוזרו כדיין בבית הדין העירוני, וגם רבנים שמינה כראשי ישיבתו כמו הרב חיים רבינוביץ מטלז, ורבי ברוך דב ליבוביץ, לא היו ידועים כשולליה של התנועה.
נפטר בסלובודקה, כ"זקן רבני ליטא", בשנת ה'תר"ע, 1910.
זולטאן גרה
זוֹלטַאן גֶרָה (בהונגרית: Zoltán Gera, נולד ב-22 באפריל 1979) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים
גרה התחיל את הקריירה שלו בהרקאני במדיה רשם דקות משחק לראשונה בגיל 17. בקיץ חתם בפצ'י ל-3 שנים במדיה רשם 71 הופעות ו-14 שערים. ב-1 ביולי 2000 חתם בפרנצווארוש עימה זכה ב-2 אליפויות, שני גביעים ופעם אחת בסופר קאפ ההונגרי.
ב-30 ביולי 2004 חתם ל-3 שנים בוסט ברומיץ' אלביון תמורת 1.5 מיליון פאונד. ב-14 באוגוסט 2004 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג במשחק הליגה נגד בלקברן רוברס. ב-25 באוגוסט 2004 פתח לראשונה בהרכב הקבוצה במשחק נגד טוטנהאם הוטספר, ובמשחק זה אף כבש את שער הבכורה שלו במועדון בתיקו 1-1. בתום העונה הבקיע 6 שערים והיה השחקן היחיד במועדון ששיחק בכל משחקי הקבוצה. בנובמבר עבר ניתוח בקע ונעדר מרוב משחקי הקבוצה. לאחר שהקבוצה ירדה ליגה, חזר גרה להרכב המועדון והיה חלק משמעותי בחזרה של המועדון לפרמייר ליג.
ב-11 ביוני 2008 חתם בפולהאם אליה הגיע בהעברה חופשית. גרה ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק הליגה הראשון של העונה נגד האל סיטי. את שער הבכורה שלו הבקיע בניצחון 0-2 נגד מנצ'סטר יונייטד. בעונת גרה היה חלק מהרכב הקבוצה שהגיעה לגמר הליגה האירופית לראשונה בתולדותיה כאשר גרה היה איש המשחק בניצחון 1-4 נגד יובנטוס ואף הבקיע את שער הניצחון נגד המבורג בשלב חצי הגמר. בעונה זו נבחר לשחקן העונה על ידי אוהדי המועדון. למרות זאת בעונה שלאחר מכן, איבד את מקומו בהרכב והוא עלה לרוב מהספסל ובתום העונה סיים את דרכו במועדון לאחר שסיים את חוזהו.
ב-2 באוגוסט 2011 חזר גרה לווסט ברומיץ' אלביון כאשר חתם לשנתיים. ב-5 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה המחודשת שלו בברומיץ', אך כעבור שלושה שבועות נפצע וגמר את העונה. בתחילת עונת חזר למגרשים במשחק הליגה נגד ליברפול. ב-8 בינואר 2013 נפצע בברכו במשחק הליגה נגד קווינס פארק ריינג'רס וגמר את העונה.
בקיץ חזר גרה לפרנצווארוש והיה שותף לזכייתה בגביע ההונגרי בעונתו הראשונה בקבוצה בקדנציה זו ובדאבל עונה לאחר מכן.
פרידריק ריצ'רד לי
פרידריק ריצ'רד לי (באנגלית: Frederick Richard Lee; 10 ביוני 1798, ברנסטפל, דבון – 5 ביוני 1879, דרום אפריקה) היה אמן אנגלי.
זולטאן גרה
קריירת מועדונים
ב-28 ביוני 2018 גרה הודיע על פרישה מכדורגל.
פרידריק ריצ'רד לי
ביוגרפיה
לי היה בנו של תומאס לי מברנסטפל בצפון דבון ואחיו של תומאס לי, אדריכל.
זולטאן גרה
קריירה בין-לאומית
ב-13 בפברואר 2002 גרה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה בהפסד 2-1 ל. ב-16 באוקטובר 2002 הבקיע את שלושת שעריו הראשונים בזירה הבין-לאומית בניצחון 0-3 נגד. ב-14 באוקטובר 2009 הודח מהרכב הנבחרת לאחר שאיחר להתכנסות לפני המשחק נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. גרה בתגובה החליט לפרוש מהנבחרת. כמה חודשים לאחר מכן מונה שאנדור אגרווארי למאמן הנבחרת וגרה חזר לזירה הבינלאומית. ב-29 במרץ 2011 הבקיע צמד בתיקו 3-3 נגד באמסטרדם ארנה במסגרת מוקדמות יורו 2012.
פרידריק ריצ'רד לי
ביוגרפיה
פרידריק נרשם כסטודנט באקדמיה המלכותית ב־16 בינואר 1818, בן תשע-עשרה. אף על פי שלא רשומים ציורים מתוארכים לאותו הזמן, עד לבחירתו כחבר באקדמיה המלכותית ב־3 בנובמבר 1834, היו לפחות שישה ציורים מתוארכים.
זולטאן גרה
קריירה בין-לאומית
גרה זומן לסגל ההונגרי ליורו 2016, והבקיע את השער הראשון בתיקו 3-3 מול נבחרת פורטוגל, שסייע להונגריה לסיים במקום הראשון בשלב הבתים, באופן מפתיע. גרה והונגריה הודחו בשמינית הגמר לאחר תבוסה 4-0 לנבחרת בלגיה.
פרידריק ריצ'רד לי
קריירה
לי היה אמן פורה, בהתבסס על מספר ציורי השמן שידוע שייצר, הן על בד והן על גבי לוחות. בחירת הנושאים שלו שיקפו בבירור את השפעותיו של ג'ון קונסטבל ובני דורו האחרים. כמה מציוריו הבולטים יותר נעשו בשיתוף עם תומאס סידני קופר (בין 1848 ל־1856) וסר אדווין לנדסר. לי צייר את הנוף וקופר ולנדסר הוסיפו את בעלי החיים. נופים וסצנות פסטורליות מהווים את עיקר העניין בציור שלו, עם כמה ציורים יוצאים דופן, סצינות סקוטיות התאימו לנושאים שצייר לי, אך הוא גם נסע הרבה מחוץ לבריטניה וצייר ביבשת: "גשר צפון דאפפילד, דרבישייר", "הגשר השווייצרי, לינדוך", "אלון בבדפורדשייר", "סלע גיברלטר" "פונט דו גארד", כולם דוגמאות לציורי נסיעות. לי גם בילה זמן לא מבוטל בכפר פנשארטס בקנט, והפיק מספר ניכר של ציורים מהמקום. אשתו הרייט איב לי נקברה בחצר הכנסייה שם לאחר מותה בשנת 1850.
הפופולריות של ציוריו נותרה כמורשתו המתמשכת. רבות מיצירותיו השיגו מחירים משמעותיים בעת מכירתם גם בתקופה האחרונה. הייתה לו קריירה ארוכה והוא הפיק מעל 90 ציורים. עם זאת, יש מידע על כמות גדולה של ציורם נוספים שמוחזקים בידיים פרטיות ועדיין לא פורסם. הוא נשאר נאמן לסגנון הציור המקורי שלו למרות המהפכה שהתחוללה סביבו בסגנונות הציור האימפרסיוניסטיים. אולי הא דבק בסגנון הציור שלו, ומסיבות כלכליות - הוא הכיר את הביקוש בשוק שלו, וצייר נושאים בסגנון שידע שיהיה מבוקש, לכן היה צייר אמיד.
ב-15 השנים האחרונות לחייו חילק לי את זמנו בין ביתו בברודגייט, היאכטה שלו ודרום אפריקה, שם היו בבעלותו כמה חוות.
לי פרש ב־1 בדצמבר 1871 ונפטר ונקבר בסמוך לוולינגטון בדרום אפריקה ב־5 ביוני 1879.
רק שלושה פורטרטים מצולמים של פרידריק ריצ'רד לי שרדו, וניתן למצוא אותם בגלריית הפורטרטים הלאומית (לונדון).
טמפלס
טמפלס (באנגלית: Temples) היא להקת רוק פסיכדלי אנגלית מקטרינג שבנורת'האמפטונשייר. הלהקה נוסדה בשנת 2012 על ידי הזמר והגיטריסט ג'יימס בגשו והבסיסט טום וורמסלי. הרכב הלהקה הושלם מאוחר יותר עם הצטרפותו של הקלידן והגיטריסט אדם סמית' והמתופף סמואל טומס. הלהקה הוציאה עד כה שני אלבומי אולפן, שני מיני-אלבומים ומספר סינגלים. אלבום הבכורה של הלהקה, "Sun Structures", יצא בשנת 2014 ודורג במקום השביעי במצעד הפזמונים הבריטי. הלהקה חתומה בחברת התקליטים Heavenly Recordings.
אה"מ אינווינסיבל
אה"מ אינוויניסיבל (אנגלית: Invincible, "בלתי מנוצחת") הייתה נושאת מטוסים קלה של הצי המלכותי הבריטי, הראשונה בסדרה של שלוש אוניות. "אינווינסיבל" היא האונייה הראשונה בסדרה, ולכן הסדרה נקראת על שמה. האונייה הושקה ב-3 במאי 1977, והיא כלי השיט השביעי בתולדות הצי הבריטי הנושא שם זה.
"אינווינסיבל" התפרסמה במיוחד כשהייתה אחת משתי נושאות המטוסים שהובילו את כוח המשימה הבריטי במלחמת פוקלנד (נושאת המטוסים השנייה הייתה אה"מ הרמס (R12)). לאחר ש"הרמס" יצאה משירות, הפכה "אינווינסיבל" לאוניית הדגל של הצי הבריטי. האונייה הייתה חלק מכוחות נאט"ו במלחמת בוסניה וחלק מכוחות הקואליציה במלחמת עיראק. ב-2005 הוצאה האונייה משירות, וב-2010 נמכרה לגריטה.
פיתוח
נושאות המטוסים מסדרת "אינוויניסבל" נועדו במקור להיות סיירת טילים, בעלת הדחק של כ-6,000 טון. הסיירת המתוכננת הייתה אמורה לשאת גם מסוקים, ולהיות חלק מקבוצת משימה המאורגנת סביב נושאת מטוסים עתידית, שכונתה "פרויקט CVA-01". ב-1966 בוטל הפרויקט, והמבנה המתוכנן של קבוצת המשימה שונה. כעת הוטלה על הסיירת המתוכננת משימת לוחמה נגד צוללות וכן משימות שליטה ובקרה. הוצעו שני תכנונים עבור המשימות החדשות: האחד, לסיירת בהדחק של 12,500 טון, חמושה בטילים המוצבים בקדמתה, ונושאת שישה מסוקי ו"וסטלנד סי קינג" בירכתיה. תכנון שני הציע כלי שיט בעל סיפון טיסה מלא (כלומר סיפון טיסה המתמשך לכל אורכה של האונייה) בהדחק של 17,500 טון, ועליו תשעה מסוקי "סי קינג". עד 1970 התפתח התכנון עד כדי דרישה רשמית של הצי לסיירת פיקוד בהדחק 18,750 טון בעלת סיפון טיסה מלא.
במקביל לפיתוח האונייה, החלה חברת מטוסי הוקר, שהתמזגה והפכה להוקר סידלי, בפיתוח מטוסים בעלי יכולת המראה ונחיתה אנכית או קצרה. בפברואר 1963 המריא אב הטיפוס הראשון, הוקר P.1127, מנושאת המטוסים אה"מ ארק רויאל. ב-1964 החלו ניסויים בדגם ההמשך, הוקר סידלי קסטרל. בין השאר, הוכיח המטוס את יכולתו להמריא מעל סיפון נושאת המסוקים אה"מ בולווארק. ניסויים אלה הוכיחו את האפשרות להפעיל מטוסים כאלה מעל סיפון הסיירות המתוכננות. הצי המשיך לקרוא לכלי השיט "סיירות", גם כדי להימנע מהלחץ הפוליטי שהביא לביטול פרויקט CVA-01, וגם משום שהאוניות היו אמורות למלא תפקידים של סיירות, בעיקר תפקידי שליטה ובקרה. השם "נושאות מטוסים" ניתן לאוניות רק בתקציב 1980.
קשיים כלכליים בבריטניה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 האטו את התהליך, אך תכנון האונייה המשיך להתפתח. ב-17 באפריל 1973 הזמין משרד ההגנה של בריטניה רשמית את בנייתה של אינווינסיבל, במספנת ויקרס בעיר בארו שבחצי האי פיורנס (Barrow-in-Furness), בצפון מזרח אנגליה. התכנון שעל פיו הוזמנה האונייה היה לכלי שיט בן 19,000 טון, שהוגדר כסיירת כבדה נושאת מסוקים. האונייה הייתה אמורה לשאת עד 14 כלי טיס וכן משגר לטילי נ"מ מדגם "סי דארט" בחרטום האונייה.
ב-1975, תוך כדי בניית האונייה, החליטה ממשלת בריטניה לאשר את ייצוא הגרסה הימית של מטוסי ההרייר, בריטיש אירוספייס הרייר ימי. זאת, מתוך הערכה שהאונייה החדשה תזדקק לכלי טיס בעלי כנף קבועה להגנה מפני מטוסי סיור סובייטיים. הדבר הצריך תכנון מחדש, וזאת מכיוון שמטוסי ההרייר יכולים להמריא אנכית, אך הדבר בא על חשבון המטען שהם יכולים לשאת. בשל כך, עדיפה המראה ממסלול קצר, אך גם בהמראה כזו, כאשר המטוס ערוך לקרב ונושא מטען מלא של דלק וחימוש, הדבר אינו פשוט מהסיפון הקצר של האוניות (אורכו כ-170 מטרים). כדי לאפשר המראה כזו הוגבה קצה הסיפון, בתצורה שנקראה "מקפצת סקי". סיפונה של "אינווינסיבל" הוגבה ב–7°, כמו זה של האונייה הבאה אחריה, אה"מ "אילוסטריוס". באונייה השלישית, "ארק רויאל", הוגבה הסיפון ב–12°. גם סיפון הטיסה של שתי האוניות הראשונות הוגבה בשיפוצים בהמשך ל-12°.
מ-1976 נקבע תפקיד נוסף לאונייה - לשמש כנושאת מסוקים. תפקיד זה היה אמור להיות חלק מההיערכות של נאט"ו לקראת עימות אפשרי באירופה, ואז הייתה האונייה אמורה להיות חלק מהאגף הצפוני של נאט"ו, ליד נורווגיה.
האונייה הושקה ב-3 במאי 1977, ונכנסה לשירות ב-11 ביולי 1980. היא שירתה יחד עם נושאת המטוסים הוותיקה אה"מ הרמס (R12), ועם יציאתה מהשירות הפכה "אינווינסיבל" לאוניית הדגל של הצי.
מערכות נשק וכלי טיס
עם השקתה לא צוידה "אינווינסיבל" במערכות נשק לטווח קרוב (close-in weapon systems, CIWS). אחד הלקחים ממלחמת פוקלנד היה התקנת שתי מערכות פלנקס עם תותחי 20 מ"מ מתוצרת ריית'און. אלה הוחלפו מאוחר יותר לשלוש מערכות "שוער" (Goalkeeper) מתוצרת חברת ת'יילס (Thales). בנוסף, הותקנו שני תותחי אורליקון 20 מ"מ. באונייה הותקנו גם אמצעי נגד ללוחמה אלקטרונית, ומשגרי מוץ ונורים. עם השקתה הותקנו באונייה טילי נ"מ "סי דארט", אך אלה הוסרו מאוחר יותר כדי להאריך את הסיפון ולאפשר יותר מקום לתחמושת.
הכנף המתוכננת לאונייה כללה 5 מטוסי הרייר ימי ו־9 מסוקי סי קינג. בהמשך גדלה הכנף לתשעה מטוסי הרייר ימי או הרייר GR.7/9, ו-12 מסוקי סי קינג, ללוחמה נגד צוללות והתראה מוקדמת מוטסת. נערכו ניסויים לשאת 16 מטוסים ושלושה מסוקים. האונייה תוכננה כאוניית דגל, ולכן תוכננה עם מתקני פיקוד עבור מטה של כח משימה ימי.
הספר הלבן של 1980 ומלחמת פוקלנד
שנה לאחר כניסתה של "אינווינסיבל" לשירות, פרסמה ממשלת בריטניה ספר לבן בנושא מדיניות הביטחון הבריטית. המסמך הציג את מדיניות הביטחון הבריטית החדשה, שגרסה כי אין לבריטניה צורך בנושאות מטוסים. לפי מדיניות זו הייתה "אינווינסבל" מיותרת, והצי הבריטי הציע אותה למכירה לצי האוסטרלי, כתחליף לנושאת המטוסים מלבורן המיושנת. אוסטרליה שקלה רכישת נושאות מטוסים מסדרת "אינווינסיבל" עוד לפני כן, אך הצעה זו הייתה מושכת במיוחד בשל מחירה הנמוך יחסית (175 מיליון ליש"ט) והן בשל העובדה שהאונייה הייתה מוכנה ופעילה. בשל כך הכריזה ממשלת אוסטרליה בפברואר 1982 על נכונותה לקבל את ההצעה הבריטית. אם הייתה ההצעה מתממשת הייתה האונייה נקראת "אוסטרליה", והייתה מפעילה מסוקים, עד להחלטה מאוחרת יותר על רכישת מטוסי הרייר ימי.
ב-1 במאי הגיע כוח המשימה הימי אל האיים, ומטוסים מנושאות המטוסים תקפו מטרות שונות כבר באותו יום. הכוח האווירי של נושאות המטוסים מילא חלק מרכזי במלחמה, בהגנה על אוניות כוח הנחיתה ובסיוע לכוחות הקרקע. מטוסיה של "אינווינסיבל" הפילו 21 מטוסים ארגנטינאיים בקרבות אוויר במהלך המלחמה. 3 מטוסי הרייר של "אינווינסיבל" התרסקו בשל תאונות, אך אף מטוס לא הופל בקרב אוויר.
במהלך המלחמה טענה ארנטינה כי "אינווינסיבל" נפגעה מטילי אוויר ים "אקסוסט", ועל פי חלק מהטענות אך הוטבעה. תאוריות קשר טענו כי הממשלה הבריטית הסתירה את עובדת טביעתה של "אינווינסיבל", וכי האונייה הוחלפה בחשאי על ידי אה"מ אילוסטריוס. בריטניה הכחישה מכל וכל את הטענות; עם שובה של "אינווינסיבל" לבריטניה לאחר המלחמה לא נראה עליה כל סימן לפגיעה כלשהי. הסבר לטענות הארגנטינאיים ניתן למצוא בכך ש"אינווינסיבל" הייתה באותו אזור שבו נפגעה והוטבעה אוניית המשא "אטלנטיק קונבייר". הארגנטינאים סברו שהטביעו את נושאת המטוסים, ומכאן הטעות.
1983 - 2005
לאחר מלחמת פוקלנד נותרה "אינוונסיבל" ליד האיים, מחשש שהארגנטינאיים יפלשו שוב. נושאות המטוסים הבריטיות התחלפו ביניהן בהגנה על האי, עד להקמת בסיס למטוסי קרב בעיירה סטנלי.
בדצמבר 1983 סירבה אוסטרליה לאפשר לאונייה להשתמש במבדוק יבש בסידני, בעת שנושאת המטוסים וקבוצת האוניית שליוותה אותה הייתה פרוסה באזור. זאת, מכיוון שהצי הבריטי סירב לגלות האם האונייה נושאת כלי נשק גרעיניים.
בין 1993 ל-1995 הוצבה "אינווינסיבל" בים האדריאטי, כחלק ממבצע מנע טיסה (Operation Deny Flight) מעל בוסניה, חלק ממעורבות נאט"ו במלחמת בוסניה. מטוסי האונייה השתתפו גם במבצע כוח מכוון (Operation Deliberate Force), המבצע שסיים את המלחמה. ב-1998 וב-1999 השתתפה "אינוויניסבל" במבצע משמר דרומי, במהלכו פיקחו מטוסי הצי המלכותי הבריטי יחד עם חיל האוויר המלכותי הסעודי, חיל האוויר הצרפתי וחיל האוויר של ארצות הברית על חלקה דרומי של עיראק, בהמשך למלחמת המפרץ. ב-1999 נשלחה "אינווינסיבל" לבלקנים, כדי לסייע בהמשך הפעולה נגד יוגוסלביה, כחלק מהעימות בדרום סרביה. מטוסי ההרייר השתתפו בתקיפות אוויריות, ומסוקים מן האונייה סייעו לפליטים.
2005 - 2010
ב-6 ביוני 2005 הוגיע משרד ההגנה של בריטניה על הוצאת "אינווינסיבל" משירות. משרד ההגנה הודיע כי האונייה תישאר במצב של מוכנות נמוכה, וניתן יהיה להפעילה מחדש בהתראה של 18 חודשים. "אינווינסיבל" הואצה משירות ב-5 באוגוסט 2005, 20 חודשים לאחר שעברה שיפוץ מקיף שנועד לאפשר לה לשרת עשר שנים נוספות. את מקומה כאוניית הדגל של הצי תפסה אחותה, אה"מ "אילוסטריוס". על פי ההודעות הרשמיות של הצי "אינווינסיבל" נחשבה כאחת מאוניות הצי והייתה בעתודה למקרה הצורך. ואולם השנתון ג'יינס דיווח כי מערכות חשובות הוצאו מן ה"אינווינסיבל" והועברו לאוניות האחרות בסדרה, ובשל כך לא ניתן היה להפעיל את האונייה בטווח הזמן שעליו הצהיר משרד ההגנה.
במרץ 2010 הועברה האונייה לעגינה ליד אוניות אחרות שהוצאו משירות, בפורטסמות'. ב-10 במרץ 2010 נמחקה אונייה מרשימת העתודה של הצי, והחל מדצמבר 2010 הוצעה למכירה. בינואר 2011 דיווחו עיתונים בבריטניה על הצעה לרכישת האונייה בגובה 5 מיליון ליש"ט שהוגשה על ידי איש עסקים סיני המתגורר בבריטניה. על פי פרטי ההצעה התכוון איש העסקים לגרור את האונייה לז'והאי שבדרום סין, כדי שתשמש כבית ספר בינלאומי צף. הדיווחים העיתונאיים הטילו ספק באפשרות שהעסקה תתממש, בשל האמברגו שהטיל האיחוד האירופי על מכירת נשק לסין, וכן בשל החשש שהכוונה האמיתית בהצעה זו היא להביא את האונייה לסין ולשפץ אותה מחדש כנושאת מטוסים, כפי שהסינים עשו בעבר. ב-8 בפברואר מסר ה־BBC כי האונייה נמכרה לגריטה, לחברה טורקית. האונייה נגררה מפורטסמות' ב-24 במרץ, והגיעה לאתר הפירוק ב-12 באפריל. ביוני החלו עבודות הפירוק.
לוי קרופני
הרב לוי קְרוּפֶּנִי (לעיתים בכתיב היידי: קרופעני; באנגלית: Levi Krupenia; ה'תרע"ו, 1916 - י"ט באדר ה'תשנ"ח, 17 במרץ 1998) היה ראש ישיבה אמריקאי. ראש ישיבת קמניץ בארצות הברית.
ביוגרפיה
נולד בסלונים לרב יהושע בנימין קרופני (נספה בשואה), ולמד בישיבת מיר, בזמן מלחמת העולם השנייה נמלט מווילנה יחד עם רבים מתלמידי הישיבה ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לולדיווסטוק, ממנה לקובה שביפן, ואחר כך לשאנגחאי, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה. בהמשך הגיע לארצות הברית.
בארצות הברית נישא לרחל לאה גרוזובסקי בתו של רבי ראובן גרוזובסקי שכיהן כראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק ובית מדרש עליון במונסי. הוא יסד יחד עם רבי אריה לייב מאלין, רבי שמואל חרקובר ורבי חיים ויסוקר, ידידיו מישיבת מיר, את ישיבת "בית התלמוד" בברוקלין. בראשית שנות ה-60 ייסד ועמד בראשות ישיבת קמניץ ("תורת אמת") בברוקלין, ובהמשך הקים ישיבה גדולה נוספת בוודריג', ניו יורק.
הוא השאיר אחריו כתבים רבים, בהם חיבור בכתב-יד על ספר החינוך. קטעים מכתביו התפרסמו החל בשנות ה-40 בכתבי עת תורניים שונים.
בנו, הרב יהושע קרופני משמש כראש הכולל של ישיבת לייקווד "בית מדרש גבוה".
אנדריי שלייפר
אנדריי שלַייפֶר (באנגלית: Andrei Shleifer; נולד ב-20 בפברואר 1962) הוא כלכלן אמריקאי ממוצא יהודי-רוסי, המכהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטת הרווארד. בשנים 2006-2001 החזיק בקתדרה ע"ש ויפל ו"נ ג'ונס (Whipple V. N. Jones). הוא נחשב לאחד הכלכלנים המשפיעים ביותר כיום ומדורג תדיר ככלכלן המצוטט ביותר בעולם. זוכה מדליית ג'ון בייטס קלארק לשנת 1999 עבור תרומותיו בתחום מימון חברות, כלכלה של שווקים פיננסיים וכלכלת מעבר.
קורות חיים
שלייפר נולד ב-1961 במוסקבה בירת ברית המועצות במשפחה יהודית, בנו של מהנדס. בשנת 1976, כשהיה בן 15, היגר עם הוריו לרוצ'סטר שבניו יורק. את השפה האנגלית למד מתוכניות טלוויזיה. בשנת 1982 סיים תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת הרווארד, וב-1986 סיים עבודת דוקטורט ב-MIT. במהלך התואר הראשון שלו פגש את פרופ' לורנס סאמרס, עמו עבד שנים רבות. בשנת 1991 החל לכהן בסגל של אוניברסיטת הרווארד. הוא משמש עורך ראשי בכתב העת The Quarterly Journal of Economics.
פרשיית מכון הרווארד לפיתוח בינלאומי
בראשית שנות ה-90 שימש שלייפר יועץ לאנטולי צ'ובאיס, סגן ראש ממשלת רוסיה דאז ומאדריכלי ההפרטה. בתקופה זו ייעץ לממשלה הרוסית מכון הרווארד לפיתוח בינלאומי בשליחות הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי. מתקציב הפרויקט שעמד על 300 מיליון דולר קיבל שלייפר 40 מיליון דולר. שלייפר גם מונה להקים ולפתח את שוק ההון הרוסי, והועלו טענות כי הפרויקט נוהל בשחיתות וניגודי אינטרסים. במקביל לכהונתו בפרויקט הייעוץ, שלייפר היה גם יועץ לוועדת נכסי המדינה, חבר מועצת המנהלים של מרכז ההפרטה הרוסי ויועץ בתשלום של הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי.
כ-20 שנים לאחר ששלייפר וסאמרס נפגשו בהרווארד, שימש סאמרס כסגן שר האוצר האמריקאי ומינה את שלייפר לעצב מדיניות כלכלית, בתנאים שהקלו על שלייפר להמשיך את כהונתו בפרויקט הרווארד. כמו כן פורסם כי סאמרס עזר לשלייפר ולאוניברסיטת הרווארד "לזכות בפרסים ממשלתיים בתנאי תחרות לא הוגנת." תלונות אלה הובילו את הקונגרס האמריקאי לפתוח בחקירה של משרד החשב הכללי, שלפי מסקנותיו מכון הרווארד לפיתוח בינלאומי פעל בשליטת הממשל האמריקאי ולא באופן עצמאי ואובייקטיבי, באופן שהיה "חריג ביותר".
התנהלותו של שלייפר נבחנה על ידי ועדת אתיקה מטעם אוניברסיטת הרווארד, שהחליטה כי שלייפר יישאר חבר סגל באוניברסיטה אולם יחדל מלכהן בקתדרה ע"ש ויפל ו"נ ג'ונס (Whipple V. N. Jones).
Kiss It Better
Kiss It Better (בעברית: נשק את זה טוב יותר) הוא שיר של ריהאנה מתוך אלבומה השמיני, Anti. השיר נשלח לתחנות הרדיו ב-30 במרץ 2016, ומשמש כסינגל הבא מתוך האלבום יחד עם השיר "Needed Me". השיר נכתב על ידי ריהאנה, ג'ף בסקר טדי סינקלייר וגלאס ג'ון.
וידאו קליפ
ב-30 במרץ 2016, עלה לרשת טיזר באורך 30 שניות של הווידאו קליפ, בעוד שהקליפ המלא עלה יום למחרת, ב-31 במרץ, לערוץ ה-VEVO הרשמי שלה.
הקליפ בוים על ידי הבמאי קרייג מק'דין וצולם בשחור-לבן. נטלי ווינר מבילבורד מיקמה אותו כבר ביום הראשון ליציאתו כאחד מ-11 הקליפים הטובים ביותר שלה. על הקליפ היא כתבה כי "הוא לא משאיר מקום לדמיון". במגזין ווג נכתב על הקליפ כי ריהאנה "מצליחה להיראות בו מוסמכת, לא וולגרית, משדרת ביטחון בגוף שלה, במיוחד באור הזרקורים".
ביקורת
השיר עורר עניין בקרב מעריציה של ריהאנה ובקרב מבקרים ברחבי העולם עוד טרם יצא כסינגל. באתר "פרוגי" נכתב עליו כי הוא "ללא ספק השיר הטוב ביותר באלבום, הבתים בשיר מעולים והפזמון מהפנט, משמיעה ראשונה של האלבום זהו השיר היחיד שנחרט בזיכרוננו ועשה לנו חשק לחזור לשמוע אותו שוב". בנוסף באתר מאקו נכתב עליו שהוא "מהיפים יותר באלבום הקצת מבולגן והגיטרות שלו מזכירות מאוד את הבלדות היפהפיות של פרינס". לעומת זאת היו מבקרים רבים שביקרו את השימוש בגיטרות חשמליות לרעה, כמו למשל בביקורתו של נוי אלוש: "מביכות קצת יותר הן הבלדות הרבות מדי שמפוזרות כאן בנדיבות מעיקה. הסבירה מכולן היא "Kiss It Better" שכתבו לה ג'ף בשקר ונטליה קילס ואוחזת בפזמון יעיל, אבל גם היא נופלת בגלל ליין הגיטרה החשמלית המיושן, שנדמה שרק לפרינס מותר להשתמש בו מאז האייטיז".
גורם סביבתי
גורם סביבתי או גורם אקולוגי הוא כל גורם אביוטי או ביוטי המשפיע על אורגניזמים חיים. גורמים אביוטיים כוללים טמפרטורת הסביבה, כמות אור השמש ו-pH של אדמת מים שבה חי אורגניזם. גורמים ביוטיים יכללו את קיומם של אורגניזמים, מזון ונוכחות של גורמים ביולוגים, מתחרים, טורפים וטפילים.
סקירה כללית
הגנוטיפ של אורגניזם (למשל בזיגוטה) מתורגם לפנוטיפ הבוגר במהלך ההתפתחות של האורגניזם, ונתון להשפעות סביבתיות רבות.
אם ניתן להסיק שמחלה נגרמת על ידי שילוב של השפעות גנטיות וסביבתיות, ניתן להתייחס למקור האטיולוגי שלו כבעל דפוס רב גורמי.
סרטן קשור לרוב לגורמים סביבתיים. לדברי חוקרים, שמירה על משקל תקין, אכילת תזונה בריאה, הקטנת צריכת אלכוהול והפסקת עישון, מפחיתים את הסיכון ללקות במחלה.
גורמים סביבתיים נחקרו כמשפיעים על אסתמה ועל אוטיזם.
אקספוזום
אקספוזום הוא מערך הגורמים הסביבתיים האנושיים (שאינם גנטיים) הנוצרים מרגע ההתעברות ואילך, ומשלימים את הגנום. המושג אקספוזום הוצע לראשונה בשנת 2005 על ידי אפידמיולוג הסרטן כריסטופר פול ווילד במאמר שכותרתו "השלמה של הגנום על ידי אקספוזום: האתגר הבולט של מדידת חשיפה סביבתית באפידמיולוגיה מולקולרית״. הרעיון של אקספוזום וכיצד להעריך אותו הוביל לדיונים ערים עם דעות מגוונות בשנת 2010, 2012,   2014 ו-2021.
במאמרו משנת 2005, קבע ווילד, "באופן המקיף ביותר, האקספוזום כולל את כל הגורמים הסביבתיים במהלך החיים (כולל גורמים הקשורים באורח החיים), מהתקופה שלפני הלידה והלאה". הרעיון הוצע לראשונה כדי למשוך תשומת לב לצורך בנתוני גורמים סביבתית טובים ומלאים יותר למחקר סיבתי, על מנת לאזן את ההשקעה בגנטיקה. לפי ווילד, אפילו גרסאות לא שלמות של הגורמים יכולות להיות שימושיות לאפידמיולוגיה. בשנת 2012, ווילד התווה שיטות, הכוללות חיישנים אישיים, ביומרקרים וטכנולוגיות אומיקס, כדי להיטיב להגדיר את האקספוזום. הוא תיאר שלושה תחומים חופפים בתוך האקספוזום:
בסוף 2013, הגדרה זו זכתה להסבר מעמיק בספר הראשון שעסק באקספוזום. בשנת 2014, מחבר הספר שינה את ההגדרה כך שתכלול את תגובת הגוף לתהליכים המטבוליים האנדוגניים אשר משנים את העיבוד של כימיקלים. בשל השפעה סביב ובזמן ההריון, נוספו לאחרונה לאקספוזום המטבוליזם האימהי השמנת יתר/עודף משקל וסוכרת, תת-תזונה ודיאטות עתירות שומן/קלוריות. אלו קשורות להתפתחות ירודה אצל עוברים, ובהמשך אצל תינוקות וילדים ושכיחות מוגברת של השמנת יתר והפרעות מטבוליות אחרות בגיל מאוחר יותר.
מדידה
להפרעות מורכבות, נראה שגורמים גנטיים ספציפיים מהווים רק 10-30% משכיחות המחלה, אך אין דרך סטנדרטית או שיטתית למדידת השפעת הגורמים הסביבתיים. מספר מחקרים על האינטראקציה של גורמים גנטיים וסביבתיים בשכיחות של סוכרת הוכיחו ש"גורמי אסוציאציה סביבתית רחבה" עשויים להיות אפשריים.
יוזמות מחקר
נכון לשנת 2016, ייתכן שלא ניתן למדוד או למדל את האקספוזום במלואו, אך מספר פרויקטים אירופאים החלו לעשות ניסיונות ראשונים. בשנת 2012, הנציבות האירופית העניקה שני מענקים גדולים להמשך מחקר הקשור לגורמים סביביתיים. פרויקט HELIX במרכז למחקר של אפידמיולוגיה סביבתית, שבסיסו בברצלונה, הושק בסביבות 2014, ומטרתו לחקור את השפעת האקפסוזום על החיים המוקדמים. פרויקט שני, Exposomics, של האימפריאל קולג' בלונדון שהושק ב-2012, ביקש להשתמש בסמארטפונים המשתמשים ב-GPS וחיישנים סביבתיים כדי להעריך את החשיפה.
בסוף 2013 החלה יוזמה גדולה בשם "חיבור בין בריאות וגורמי סביבה בהתבסס על סקרי אוכלוסייה בקנה מידה גדול" (HEALS). יוזמה זו נחשבת המחקר הגדול באירופה הקשור לבריאות הסביבה. הוא מציע לאמץ פרדיגמה המוגדרת על ידי אינטראקציות בין רצף DNA, שינויים ב-DNA אפיגנטי, ביטוי גנים וגורמים סביבתיים.
בדצמבר 2011, האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית אירחה מפגש שכותרתו "טכנולוגיות מתפתחות למדידת אקספווזומים בודדים".
סקירה כללית של המרכז לבקרת מחלות ומניעתן, "אקספוזומים וחומרי חשיפה", מתווה שלושה תחומי עדיפות לחקר אקספוזום תעסוקתי כפי שזוהה על ידי המכון הלאומי לבטיחות ובריאות תעסוקתית. המכון הלאומי לבריאות (NIH) השקיע בטכנולוגיות התומכות במחקר הקשור לאקספוזום, כולל חיישנים ביולוגיים, ותומכים במחקר על אינטראקציות בין גנים לסביבה.
פרויקט אקספוזום אנושי (HEP)
הדיווחים על הנושא כוללים:
גורמים סוציו-אקונומיים
שינוי גלובלי נוצר על ידי גורמים רבים, אך החמישה העיקריים הם גידול אוכלוסין, צמיחה כלכלית, התקדמות טכנולוגית, עמדות ומוסדות. הגורמים הללו יכולים לנבוע מגורמים סוציו-אקונומיים אשר ניתן לראותם כגורמים בזכות עצמם. הגורמים הסוציו-אקונומיים של שינויי אקלים יכולים לנבוע מביקוש חברתי או כלכלי למשאבים כגון ביקוש לעצים או לגידולים חקלאיים. כריתת יערות טרופית למשל, נגרמת בעיקר בשל הזדמנויות כלכליות הנובעת מביקוש שטחי יבול נוספים.
דוגמה לאופן שבו גורמים סוציו-אקונומיים משפיעים על שינויי האקלים ניתן לראות בסחר בפולי סויה בין ברזיל לסין. הסחר בפולי סויה מברזיל לסין גדל מאוד בעשורים האחרונים. הצמיחה הזו נגרמת ממניעים סוציו-אקונומיים, כמו הביקוש הגובר לפולי סויה ברזילאית בסין, גידול השימוש בקרקע לייצור פולי סויה בברזיל והחשיבות של חיזוק סחר החוץ בין שתי המדינות. לכל הגורמים החברתיים-כלכליים הללו יש השלכות על שינויי האקלים. לדוגמה, עלייה בפיתוח של גידולי פולי סויה בברזיל פירושה שנדרשת יותר קרקע זמינה לכך. זה גורם לכך שיותר יערות גשם הופכהופכים לשטחי גידול חקלאיים תוך השפעה על הסביבה. דוגמה נוספת היא הוראת האיחוד האירופי לפיתוח דלק ביולוגי עבור מדינות החברות בארגון (Renewable Energy Directive 2009). עם המניע הסוציו-אקונומי בינלאומי להגדלת ייצור הדלק הביולוגי גדל הביקוש בקרקע במדינות אלו. אך כאשר שטחי גידול חקלאיים עוברים לגידולים הקשורים בביו-אנרגיה, ההיצע החקלאי המקורי פוחת, ועוד שהביקוש העולמי אליהם גדל. זה גורם סוציו-אקונומי המביא לגידול הביקוש שטחים חקלאיים חליפיים הדרושים כדי לענות על הביקוש ובהיעדר קרקע זמינה הבישוק מגיעה לאזורים רחוקים יותר ולמדינות אחרות. כך הופכים אזורי סוואנה במדינות אפריקה לאדמות גידולים. יתר על כן, מניע סוציו-אקונומי שגורם לשינוי שימושי קרקע לא תמיד מתרחשים ברמה בינלאומית. ניתן לראות את זה גם ברמת משק הבית.
מרי ג'יין ניויל
מרי ג'יין ניויל, באנגלית: Mary Jane Newill (1860–1947) הייתה ציירת, רוקמת, מורה, מאיירת ספרים ומעצבת ויטראז'ים אנגלייה. היא הייתה קשורה לתנועת האמנויות והאומנות. ניויל הייתה חברה בקבוצת בירמינגהם, קבוצה לא רשמית של אמנים ואומנות שעבדה בברמינגהם, אנגליה.
ביוגרפיה
מרי ג'יין ניויל נולדה בשרופשייר, אנגליה בשנת 1860. היא למדה בבית הספר לאמנות בברמינגהם בשנות ה-80 וה-90. עמיתיה כללו את צ'ארלס מארץ' גיר, סידני מטיארד והנרי פיין. היא זכתה במלגת ג'ון סקירו רייט בשנת 1880, ניויל המשיכה את לימודיה בפריז. היא חזרה לבירמינגהם ונשכרה ללמד רקמה ועיצוב בבית הספר לאמנות בבירמינגהם ב-1892, תפקיד אותו מילאה עד 1919.
בשנת 1893, הוצג הוויטראז׳ שלה Newill's Babes in the Woods - באגודת התערוכות השנתית של Arts and Crafts בלונדון, זה היה עיצוב הוויטראז' השני של אמנית אישה שהוצג, והראשון של אישה שהפכה מאוחר יותר לאמנית מסחרית מצליחה. הציור שימש מאוחר יותר את כריסטופר וואל כהמחשה במדריך רב ההשפעה שלו: עבודת זכוכית צבעונית (1905). הרישומים של ניויל דומים לעבודותיו של המנטור שלה, סלווין אימג'. "אף שעבודות הוויטראז' שלה לאחר מכן התפתחו בדרכים מעניינות ומקוריות, היא תמיד שמרה על הדים של הפשטות הגרפית של אימג' ברישום."
לניויל היה סטודיו משלה במרכז ברמינגהם עד 1906, בתקופה שבה היו מעט נשים שעבדו במקצוע. היא הייתה מעצבת באגודה לאמנויות שימושיות וחברה בקבוצת בירמינגהם ובאגודה לתערוכות אומנויות ואמנות. רוב עבודות הוויטראז' שלה הוזמנו ונרכשו עבור מגורים פרטיים. שתי דוגמאות פומביות ליצירתה הן חלון בקפלת סנט מרי וכנסיית סנט אמברוז באדגבסטון, וחלון בכנסיית וורוקורדין בשרופשייר. רקמה של ניויל ותלמידיה הוצגה בתערוכה הבינלאומית של 1906 בקרייסטצ'רץ', ניו זילנד. כמה מפרויקטי הרקמה שלה הוזמנו עבור כנסיות. דוגמאות לעבודות רקמה שלה נמצאות באוספים של מוזיאון ויקטוריה ואלברט ושל המוזיאון והגלריה לאמנות ברמינגהם.
M19
M19 (מ-Messier 19, נקרא גם NGC 6273) הוא צביר כדורי בקבוצת הכוכבים נושא הנחש הנמצא במרחק של כ-28,000 שנות אור ממערכת השמש. זהו הצביר הכדורי הפחוס ביותר שהתגלה עד היום.
היסטוריה
הצביר התגלה על ידי שארל מסיה בשנת 1764 ותואר על ידיו בקטלוג מסיה כ"ערפילית עגולה חסרת כוכבים". רק בשנת 1784 גילה האסטרונום ויליאם הרשל שזהו צביר.
בהירות נראיתו של הצביר היא מדרגה 6.8, דומה לבהירותם של הצבירים M10 ו-M12 הנמצאים באותה קבוצת כוכבים, וניתן להבחין בו בקלות באמצעות משקפת. על מנת לצפות בכוכבי הצביר, שהבהירים שבהם הם מדרגת בהירות 14 יש צורך בטלסקופ, בו ניתן גם להבחין בקלות באליפטיות של הצביר. הצביר קל לאיתור כ-8 מעלות ממזרח לאנטארס.
כמעלה וחצי ממזרח-דרום-מזרח ל-M19 נמצא הצביר הכדורי NGC 6293 שבהירותו היא מדרגה 8.4 ובערך באותו המרחק בכיוון צפון-צפון-מזרח נמצא הצביר הכדורי NGC 6284 העמום בהרבה שבהירותו היא מדרגה 9.5 בלבד. כ-3.8 מעלות מדרום לו על הגבול עם קבוצת הכוכבים עקרב נמצא הצביר הכדורי M62.
מאפייני הצביר
צורתו של M19 היא אליפטית מאוד כך שלאורך הציר הראשי שלו יש כמעט כפול כוכבים מאשר לאורך הציר המשני. קוטרו לאורך הציר הראשי כ-140 שנות אור ומרחקו ממערכת השמש הוא כ-28,000 שנות אור כך שגודלו הזוויתי הוא כ-17 דקות קשת. זהו אחד מהצבירים הקרובים ביותר למרכז הגלקסיה, כ-5,200 שנות אור בלבד ועוצמת כח הכבידה של מרכז הגלקסיה הוא כנראה הגורם לצורתו הפחוסה. מכדור הארץ הוא נראה כ-9 מעלות ממזרח למרכז הגלקסיה.
צפיפותו של M19 גבוהה ועד היום התגלו בו 4 משתני RR בנבל. עוצמת ההארה הכוללת של הצביר היא יותר מפי 120,000 מעוצמת ההארה של השמש והספקטרום הכולל של אור הצביר מתאים לסוג ספקטרלי F5.
Wenn die Soldaten
Wenn die Soldaten (בתרגום חופשי לעברית: עת שהחיילים) הוא שיר לכת עממי גרמני העוסק בחיי הצבא.
היסטוריה
מחברי השיר אינם ידועים, אך עם זאת, ניתן למצוא אזכורים של השיר עוד מאמצע המאה ה-19. בשנת 1880 השיר כבר היה נפוץ בדרום גרמניה. בתחילת המאה ה-20 זכה השיר להצלחה בכל המדינה. בשנת 1931 יצא לאקרנים בגרמניה הסרט "...Wenn die Soldaten", ששמו שאוב ממילות השיר.
מילות השיר
מילות השיר להלן הן:
כריס וייר
פרנקלין כריסטנסון וייר (באנגלית: Franklin Christenson Ware; נולד ב-28 בדצמבר 1967) הוא קומיקסאי אמריקאי עטור פרסים.
בין יצירותיו המוכרות הן סדרת הקומיקסים שלו "Acme Novelty Library" וספר הקומיקס "ג'ימי קוריגן - הילד הכי חכם בעולם". הוא נולד באומהה, נברסקה ומתגורר היום (2006) באוק פארק, אילינוי.
סגנון ציור והשפעות
וייר מציין שהושפע רבות מאמנות הרישום, הריאליזם והשימוש המופתי בפרספקטיבה של וינזור מקיי ביצירתו "נמו הקטן"; האופן בו פועל פרנק אוסקר קינג ב"Gasoline Alley" לתיעוד של חיי היומיום האמריקאים; "Krazy Kat" של ג'ורג' הרימן, פינאטס מאת צ'ארלס שולץ, וסופרמן מאת ג'רי סיגל וג'ו שוסטר.
עם הקווים הברורים שלו, וייר עוקב סגנונית אחרי "" של ארז'ה. העובדה שהוא (כמו ארז'ה) מעניק לדמויותיו גבול שחור ברור ומרכיב בקפידה את צבעי איוריו הופך אליבא דוייר את הקומיקס שלו לדומה לזיכרון, בעזרתו מסווגים את הדברים ו"מגלים איך הכל משתלב זה בזה." שיטה זו גם מעניקה לאיורים איכות מעט פחות מקוררת ומרוחקת, שוייר מצר עליה אבל לא יכול לשנות לחלוטין.
לפני שהגיע לסגנון המוכר של "ג'ימי קוריגן", וייר ערך ניסויים עם סגנונות ציור שונים, הנעים בין פאנלי-קומיקס מסורתיים ועד פרסומות וצעצועי נייר לחיתוך. הרישומים המדויקים והגאומטריים שלו מזכירים ציורים שצוירו באמצעות מחשב, אך למעשה וייר עובד בעיקר עם עיפרון, סרגל ומחק ורק צובע את האיורים במחשב; הוא גם עושה שימוש בצילומים ובשקפים ככלי עזר. וייר מוכר גם בזכות הטיפוגרפיה הייחודית המופיעה ביצירותיו.
קריירה
רצועות הקומיקס המוקדמות ביותר של וייר הופיעו בסוף שנות השמונים בעמוד הקומיקס של העיתון "Daily Texan", עיתון הסטודנטים של אוניברסיטת טקסס באוסטין. בנוסף לרצועות יומיות רבות שפרסם וייר תחת כותרות שונות, הייתה לו בעיתון גם סדרת מדע בדיוני סאטירית שבועית בשם Floyd Farland: Citizen of the Future. סדרה זו יצאה לאור בשנת 1988 במהדורת אספנים בהוצאת Eclipse. במהלך שנת הלימודים השנייה שלו באוניברסיטת אוסטין, וייר תפס את תשומת ליבו של הקומיקסאי, המו"ל והמעצב ארט ספיגלמן, שהזמין אותו לפרסם קומיקס במגזין המשפיע RAW. מכאן הדבר הוביל להכרה רחבה יותר של עבודותיו, ובסופו של דבר לקשר של וייר עם הוצאת Fantagraphics. סדרת Acme Novelty Library שלו שיצאה ב-Fantagraphics פרצה מוסכמות בכל מהדורה. הסדרה הכילה שילוב של חומר חדש עם גרסאות חדשות של יצירות שיוצרו במקור עבור "Daily Texan" (למשל "קווימבי העכבר") ועבור השבועון של העיר שיקגו, "Newcity" (ולאחר מכן "Chicago New Reader"). מאז הגיליון ה-16 של Acme Novelty Library, וייר מפרסם את הסדרה בהוצאה עצמית, תוך שמירה על שיתוף פעולה עם Fantagraphics עבור אחסון והפצה.
בשנים האחרונות וייר עבד גם על עריכה ועיצוב של ספרים וסדרות ספרים שונות, כולל למשל הדפסה מחודשת של Gasoline Alley בהוצאת Drawn and Quarterly בשם Walt and Skeezix; המהדורה המחודשת של "Krazy Kat" בהוצאת Fantagraphics; ואת המהדורה השלוש עשרה של Timothy McSweeney's Quarterly Concern, המוקדשת לקומיקס. בנוסף, וייר צייר בסך הכל 25 תמונות שער (נכון לאפריל 2019) למגזין הניו יורקר מאז 1999, בעריכה אמנותית של פרנסואה מולי.
קווימבי העכבר
קווימבי העכבר (באנגלית: Quimby the Mouse) היא אחת הדמויות המוקדמות ופורצות הדרך של וייר, דמות קומיקס בסגנון דמויות מצוירות כמו פליקס החתול, שלה מאפיינים אוטוביוגרפיים משותפים עם וייר. לקווימבי התוסס יש מערכת יחסים בעייתית וחיבה לסירוגין עם ראש חתול בלתי נידח בשם ספארקי, שנמצא חסר אונים ונתון לחסדיו של כל מה שקווימבי עושה לו. בפרקים אחרים, קווימבי מופיע בדמות תאומים סיאמיים (Quimbies the Mouse) בעל 2 ראשים (המייצגים את וייר ואת סבתו) וכיחיד זר מתוך קבוצת עכברים זהים למראה (Quimby the Mice). וייר צייר את הקומיקסים של קווימבי בפאנלים קטנים מאוד היוצרים אפקט כמו של זואטרופ, ואכן וייר תכנן זואטרופ חתוך שהקורא, בהתאם להוראותיו, יכול להשתמש בו כדי לצפות בסרט אילם של קווימבי. במקביל, וייר פיתח את סגנון הדיאגרמה האופייני שלו ב-Quimby Comics, בו עמוד המגזין אינו מייצג רצף פאנלים ליניארי, אלא מורכב ממרכיבי תמונה רבים, רב שכבתיים, הקשורים זה בזה.
ראסטי בראון
ראסטי בראון (באנגלית: ) הוא ילד-מגודל מנברסקה אשר (בניגוד לחבריו) אינו נפרד בבגרותו מהאובססיות שלו לאקשן פיגרז, מארזי אוכל עם מדבקות ואלמנטים אחרים של ילדות. כדרכו של וייר, הרבה מהסיפורים של ראסטי בראון סוטים לסיפור ראשית חייו של אביו, סופר מדע בדיוני בשנות ה-50 ולסיפור חייו של חברו הטוב ביותר צ'וקי וייט. החלק הראשון של סיפורי ראסטי בראון פורסם ב-2019 בהוצאת פנתיאון.
בניין סיפורים
סדרת סיפורי "בניין סיפורים" (באנגלית: ) יצאו לאור לראשונה באופן חודשי בכתב העת Nest Magazine ומאז הופיעו במספר עיתונים אחרים, בהם הניו יורקר, Kramer's Ergot, ומגזין ניו יורק טיימס (מ-18 בספטמבר 2005 ועד אפריל 2006). בניין סיפורים מגולל את סיפורם של תושבי שלוש דירות בגורד שחקים בשיקגו ב-24 חלקים: אישה כבת 30 שלא מצאה (עדיין) בן זוג, זוג שנמצא במשבר זוגי ובעלי הבית, אישה מבוגרת. כל הסיפורים יצאו במהודרת קופסה אחת ב-2012 בהוצאת פנתיאון.
השבת האחרונה
הפרויקט האחרון של וייר "השבת האחרונה" (באנגלית: The Last Saturday), נובלת קומיקס, החל להופיע ברשת בכל יום שישי באתר העיתון הבריטי "הגרדיאן", החל מספטמבר 2014. הסיפור עוקב אחר מספר אנשים בסנדי פורט, מישיגן: פוטנאם גריי, ילד צעיר ששקוע בפנטזיות מדע בדיוני שלו; סנדי גרגנס, ילדה צעירה וחברה לכיתה שמתעניינת בפוטנאם; רוזי ג'נטרי, נערה צעירה וחברה לכיתה שאיתה מתאהב פוטנאם; מר וגברת גריי וגברת גריינז. הרצועה מופיעה גם במגזין סוף השבוע המודפס של העיתון. כעת הסדרה הסתיימה ככל הנראה לאחר 54 חלקים. בפינה הימנית התחתונה של העמוד האחרון הופיעה הערה שמעידה על סוך החלק הראשון ("END, PART ONE"), אך נכון לשנת 2020, נראה כי אין שום אינדיקציה מצד הגרדיאן או וייר כי יהיה חלק שני.
מעבר לקומיקס
וייר אוסף אביזרי רגטיים ומפרסם מגזין מוזיקה שנתי בשם The Ragtime Ephemeralist. הוא מנגן בבנג'ו ובפסנתר. וייר יצר כרזות ועטיפות אלבומים עבור מוזיקאים שונים. הוא גם עיצב סרטים מצוירים (כולל עבור This American Life) ועטיפות ספרים (כולל העטיפה לקורות הציפור המכנית של הרוקי מורקמי).
פרסים והוקרה
כריס וייר זכה במספר פרסי אייזנר ופרסי הארווי, כולל כלטרר ועבור הסדרה הטובה ביותר עם Acme Novelty Library.
ספר הקומיקס "ג'ימי קוריגן - הילד הכי חכם בעולם" זכה בפרס הספר הראשון של הגרדיאן 2001; זו הייתה הפעם הראשונה שסיפור קומיקס זכה באחד מפרסי הספרים הגדולים בבריטניה. בשנת 2003 זכה וייר באות הספר הטוב ביותר עם ג'ימי קוריגן בפסטיבל הקומיקס הבינלאומי של אנגולם. ב-2013 זכה בפרס לינד וורד עבור "בניין סיפורים" והיה מועמד לפרס יאן מיכלסקי ולפרס הלוס אנג'לס טיימס לספרות.
וייר הוא אמן הקומיקס הראשון שהוזמן להציג בביאנלה של ויטני בניו יורק (2002). במאי 2006 הציג תערוכה במוזיאון לאמנות עכשווית בשיקגו. יחד עם ויל אייזנר, ג'ק קירבי, הארווי קורצמן, רוברט קראמב וגארי פאנטר, היה וייר אחד מאמני הקומיקס שהופיעו בין ספטמבר 2006 לינואר 2007 בתערוכת Masters of American Comics במוזיאון היהודי בעיר ניו יורק.
איתמר בן מאיר
איתמר בן מאיר (נולד ב-23 בינואר 1977, ד' בשבט תשל"ז) הוא רואה חשבון, כלכלן ואיש ניהול ישראלי, אשר כיהן כמנכ"ל חברת נתיבי איילון ומכהן משנת 2021 כמנכ"ל קבוצת דרייב.
ביוגרפיה
בן מאיר נולד בירושלים. התגייס בשנת 1995 ושירת בחיל המודיעין ביחידת 8200 עד לשחרורו בשנת 1998, לאחריו החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה ציבורית
בן מאיר החל את דרכו בסקטור הציבורי בשנת 2006 כאשר הוא מונה לתפקיד מנהל אגף הכספים של רשות הטבע והגנים, בו הוא החזיק עד לשנת 2012.
מאז עזיבתו ועד היום משמש בן מאיר כחבר ועד מנהל בקרן לשמירת הטבע והמורשת, המגייסת כספים לפעילויות לשמירת הטבע, החינוך והמורשת בארץ.
בשנת 2012, בן מאיר החל לכהן כמשנה למנכ"ל וכסמנכ"ל כספים בחברה העירונית לתשתיות מוריה חברה לפיתוח ירושלים, העוסקת בפיתוח תשתיות בעיר הבירה, עם דגש על פרויקטים מבוססי תחבורה כגון הרכבת הקלה, כביש בגין דרום, מחלפים שונים וכן פרויקטים בתחום הבינוי כגון מרכז פיס "ארנה", היציע הדרומי באצטדיון טדי ועוד. בן מאיר החזיק בתפקיד עד שנת 2017.
באוגוסט 2017, החל לכהן כמנכ"ל של החברה הממשלתית נתיבי איילון. בתפקיד זה כיהן עד שנת 2021.
בדצמבר 2021, מונה לתפקיד מנכ"ל קבוצת דרייב, המוחזקת על ידי שיכון ובינוי, קרן קיסטון, חברת כלל וחברת הפניקס, מחזיקה מספר חברות מובילות בתחום התשתיות והתחבורה.
לקבוצה שתי זרועות עסקיות:
פעילות כמנכ"ל נתיבי איילון
בן מאיר ניהל את החברה בעת הפיכתה לחברה ממשלתית בבעלות מלאה של משרד התחבורה, וכן בהגברת הפריסה הארצית במגוון פרויקטים אסטרטגיים במרחב העירוני-מטרופוליני.
בנוסף לתחומים אלו, בן מאיר פעל להרחבת פעילות החברה לעולמות נוספים:
בשנת 2021, הדו"חות הכספיים של החברה הציגו מגמת גידול במחזור ההכנסות שהגיעו ל-1.5 מיליארד ₪ בשנת 2021, העומד על שיפור של כ-500% בהשוואה לשנת 2017.
תארים ותעודות אקדמיים
בשנת 2002, סיים בן מאיר תואר ראשון כמצטיין דיקן בחשבונאות וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2011 השלים תואר שני כמצטיין דיקן בחשבונאות בחוג לכלכלה של אוניברסיטת בר-אילן.
החל משנת 2007, בן מאיר משמש גם כמרצה לניתוח דו"חות כספיים וחשבונאות פיננסית כחלק מהחוג למנהל עסקים ובתוכנית Executive MBA באוניברסיטה העברית בירושלים.
בנוסף לכך, משמש בן מאיר כמרצה בקורסי דירקטורים של המרכז להכשרת מנהלים באוניברסיטה העברית.
חיים אישיים
בן מאיר מתגורר כיום ביישוב הר אדר, נשוי לנועה ואב ל-3 ילדים: דור, יונתן ועלמה.
המוזיאון לאמנות מודרנית בבזל
המוזיאון לאמנות מודרנית (בגרמנית: Museum für Gegenwartskunst) בבזל נפתח ב-1980 כמוזיאון הציבורי הראשון באירופה המוקדש באופן בלעדי ליצירות אמנות עכשווית משנות השישים ועד להווה. הוא נכלל ברשימת נכסי התרבות של שווייץ.
בנוסף לאמנויות קלאסיות כמו ציור ופיסול, האוסף כולל גם וידאו ארט. בין האמנים המוצגים במוזיאון ניתן למנות את ג'וזף בויס, ברוס נאומן, רוזמרין טרוקל, ג'ף וול ואמנים אמריקאיים עכשוויים (רוברט גובר, אליזבט פייטון ומתיו ברני). אוסף האמנות העכשווית של המוזיאון מציג עבודות של קרן עמנואל הופמן ושל מוזיאון האמנות של בזל. החל משנת 2003, כל המוצגים של קרן עמנואל הופמן שאינם מוצגים במוזיאון מאוחסנים במוזיאון שאולאגר (Schaulager) במוטנז.
רעידת האדמה בעכו (881)
רעידת האדמה בעכו התרחשה באזור עכו בשנת 881 (268 בלוח השנה ההיג'רי). על פי הדיווחים, אלכסנדריה הושפעה מאותה רעידת אדמה.
על פי הגיאופיזיקאי אוגוסט היינריך זיברג (1875–1945), רעידת האדמה גרמה לגל ים סיסמי (צונאמי). הצונאמי השפיע בעיקר על העיר עכו וסביבתה, שם נגרם נזק רב. המקור העיקרי של זיברג בנושא היה הגאולוג ביילי ויליס (1857–1949), אשר מצדו מציין את הרופא ג'וזף דזירה תולוזן (1820–1897) כמקור שלו על רעידת האדמה ההיסטורית.
תולוזן מעריך ברישומיו כי רעידת האדמה התרחשה בשנת 881 או 882. למעט עכו, אזורים אחרים שנפגעו מגלי הסיסמה היו על פיו חופי אלכסנדריה וחופי האזור הסורי. תולוזן מזכיר גם כי רעידת האדמה גרמה לגלים דומים בנהר הנילוס.
התיאור של תולוזאן כמעט זהה לתיאור רעידת האדמה בכרתים ב-1303 (702 בלוח השנה ההיג'רי), שהשפיעה גם על אלכסנדריה. כתב העת Annals of Geophysics העלה ספקות לגבי האותנטיות ההיסטורית של רעידת האדמה הזו, מה שמרמז כי תולוזאן שגה בתיארוך האירועים בתיאורו את האירוע.
הלל הילמן
הלל הילמן (28 באוגוסט 1892, דובלה, לטביה (אז חלק מהאימפריה הרוסית) – 17 ביולי 1968, רמת גן) היה תעשיין ישראלי. המייסד והמנהל של מפעל "פלאלום" לכלי מטבח מאלומיניום ברמת גן.
קורות חייו
למד בבית ספר תיכון בעיר ריגה, ואחר-כך נסע ללמוד במחלקה למטלורגיה בבית הספר הגבוה להנדסת מכרות בעיירה לאובֶּן שבאוסטריה, וכששב לרוסיה עבר את הבחינות במכון הממלכתי לכרייה בסנקט פטרבורג וקיבל שם את התואר מהנדס מטלורגי. נשא את גיטה לבית בנימינוביץ' מריגה, ובני הזוג היו הורים לבן ובת, ישראל הילמן ופליה ברר.
בשנת 1932 עלה לארץ ישראל והשתקע בשדרות רוטשילד בתל אביב. בשנת 1933 יסד ברמת גן את מפעל "פַּלאָלוּם" (Palalum; השם הוא הלחם של 'פלשׂתינה' ו'אלומיניום') לייצור כלי מטבח ובית מאלומיניום עם שני שותפים, בעלי מפעל לייצור מוצרי אלומיניום בריגה, וניהל אותו במשך עשרות שנים. בסוף שנות ה-30 הצטרף אליו בהנהלת המפעל בנו ישראל הילמן.
הילמן היה מעסקני התאחדות התעשיינים, וכן היה מיוזמי ומייסדי המועדון המסחרי והתעשייתי וכיהן כנשיאו הראשון. בבחירות לכנסת השנייה (1951) נכלל ברשימת הציונים הכלליים.
בשנת 1946 התאלמן מאשתו גיטה. כעבור שנים ספורות נשא את יוליה שיינברג.
נפטר בבית החולים תל השומר ביולי 1968, בסמוך למלאת לו 76. נקבר בבית העלמין קריית שאול. הותיר את אשתו יוליה, את שני ילדיו ונכדיו.
אחד מאחיה של אשתו, המהנדס זאב בנימינוביץ', יסד בשנות ה-30 את המפעל הראשון בארץ למדחסים. אחותה אסתר שרה (טינה) נישאה לליאופולד שן (Schen; 1891–1968), ממנהיגי הקהילה היהודית בבריטניה ומראשי קק"ל שם, ולאחר עלייתו לישראל נשיא ומנכ"ל חברת "קֶרֶת" לשיכון ולמשכנתאות, שבנתה שכונה ליוצאי ארצות אנגלו-סקסיות בקריית טבעון.
קאסטת ההיג'רה
הִיגְ'רָה (בהינדי: हिजड़ा; באורדו: ہجڑا; בבנגלית: হিজড়া או নপুংশক, או קוּסְרָה בפנג'אבי) היא קבוצה בתרבות דרום אסיה של זכרים מבחינה פיזיולוגית שאימצו זהות מגדרית נשית. הן לובשות בגדי נשים ומאמצות תפקידי מגדר נשיים. להיג'רה היסטוריה ארוכה מתועדת בתת-היבשת ההודית, החל מהאימפריה המוגולית עד ימינו, המספרת על תפקידים מגוונים בתרבות תת-היבשת – חלקם מאופיינים בלימינליות מגדרית, חלקם רוחניים וחלקם קשורים להישרדות הפרט.
טרמינולוגיה
המילה "היג'רה" מקורה בשפת אורדו, לשם הגיעה מן השורש הערבי ה. ג'.ר., ומשמעותה היא עזיבת השבט, בדומה למילה העברית "הגירה". משפת האורדו הושאלה המילה גם להינדי, כמו גם לשפות אחרות. המילה תורגמה בעבר לשפות מערביות כסריס, אינטרסקס או הרמאפרודיט, מונחים שבמרכז הגדרתם עומדות חריגות פיזיולוגית באיברי המין. עם זאת, מרבית חברי ההיג'רה נולדות כזכרים מבחינה פיזיולוגית ורק מיעוטן נולדות עם שונות פיזיולוגית.
בשפת אורדו נחשבת המילה לכינוי גנאי, ובמקומה נעשה שימוש במילה "ח'וואג'ה סארא" (خواجه سرا). בהודו משתמשות קבוצות היג'רה מסוימות במילה הקדומה יותר "קינאר" (kinnar), הנחשבת רשמית ומכובדת יותר. מונחים נוספים שנעשה בהם שימוש הם "קהאסואה" (खसुआ; khasuaa ) או "קהוסאראא" (खुसरा; khusaraa). בבנגלית נקראת ההיג'רה "হিজরা" (נהגה: היז'רָה, היז'לָה, היז'רֶה, היזרָה, או היזרֶה).
תת-היבשת ההודית מגוונת מאוד מבחינה תרבותית ולשונית, ולכן קיימים מושגים רבים המבטאים קטגוריות מגדריות או מיניות דומות. ניתן להתייחס אליהם כמילים נרדפות, אך למעשה הם מבטאים זהויות מגדריות ומיניות נפרדות אשר תלויות בהבדלים גאוגרפיים ותרבותיים.
הפאבאייה (પાવૈયા; Pavaiyaa) בצפון הודו מתפללות לאלה באהוצ'ארה מאטה (Bahuchara Mata), הנחשבת לפטרונית הקהילה ההיג'רית. בדרום הודו מיוחס לאלה רנוקה (श्री रेणुका; Renuka) הכוח לשנות את מינו של אדם.
חסידים גברים הלובשים בגדי נשים ידועים בשם "ג'וגאפה" (Jogappa), והם לוקחים על עצמם תפקידים דומים לאלו של ההיג'רה, כגון ריקוד ושירה בטקסי לידה וחתונות.
המילה "קוטהי" (kothi) או "קוטי" (koti), המקובלת ברחבי הודו, בדומה למונח "קתואי" (ליידי בוי בתאית; กะเทย), מתארת גברים או נערים נשיים הלוקחים על עצמם תפקידים נשיים ביחסי מין עם גברים, אך לא חיים בקהילות כמו ההיג'רה. מספר מקבילות מקומיות הן "דוראני" (durani) בשפת קולקטה, "מֵנאקה" (menaka) בקוצ'ין, מֵטי (meti) בנפאל וזֵנאנה (zenana מאורדו زنانة) בפקיסטן.
מאז סוף המאה העשרים פועלות פעילות היג'רות וארגונים לא ממשלתיים מערביים להכרה רשמית של בנות ההיג'רה כבני המגדר השלישי, שאינן גברים או נשים. פעילים לזכויות אדם וארגוני להט"בים ביקשו להכליל אותן תחת המושג "טרנסג'נדר".
מגדר ומיניות
זהות מינית זו אינה תואמת את הטקסונומיה המערבית המודרנית של המגדר והנטייה המינית ורעיונות מערביים של מין ומגדר. רוב חברות ההיג'רה נולדות כזכרים, אך ייתכן שכמה מהן נולדות כאינטרסקס (עם איברי מין דו-משמעיים). בתרבות המערבית הן נתפסות לרוב כבנות המגדר השלישי, ורובן רואות את עצמן הן כגברים והן כנשים. עם זאת, חלקן רואות עצמן (או נתפסות על ידי החברה) כנשים, כגברים נשיים או כאינטרסקס. חלקן, בעיקר דוברות האנגלית המושפעות מהשיח הבינלאומי בנוגע למיעוטים מיניים, רואות עצמן כנשים טרנסג'נדריות או טרנסקסואליות. שלא כמו נשים טרנסקסואליות, ההיג'רה אינן מנסות להביא את הסביבה לתפוס אותן כנשים.
להיות היג'רה
במקרים מסוימים נעשה תהליך המעבר אל תוך ההיג'רה בטקס דתי של סירוס. עם זאת, לא כל אחת מבנות ההיג'רה עוברת סירוס, ואחוז המסורסים מביניהן אינו ידוע. פעולת הסירוס המכונה "נירוואן" (nirvan), שפירושה 'לידה מחדש', מבוצעת על ידי דאי (dai; מיילדת מסורתית), והיא כוללת סילוק מוחלט של הפין, האשכים ושק האשכים עם סכין וללא הרדמה. צעקות השבר של המסורס מטושטשות על ידי קול חצוצרות. כיום עשויות חלק מחברות ההיג'רה לעבור ניתוח לשינוי מין המאפשר להן לקיים יחסי מין, אך מקרים אלו נדירים.