cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיוגנס
שנותיו האחרונות ומותו
תושבי קורינתוס הקימו עמוד לזכרו ועליו כלב שיש. השם ניתן גם כלגלוג, גם משום אמירותיו הנשכניות כמו נשיכות של כלב וגם בשל התנהגותו ככלב (ראו בהמשך).
משנתו הפילוסופית
דיוגנס נחשב לאחד הפילוסופים הציניקנים החשובים ביותר. רעיונותיו ודרך חייו מהווים את הבסיס הרעיוני לאסכולה כולה. עיקר תורתו של דיוגנס היה התנגדות לחומרנות, הנהנתנות והמתירנות שרווחו ביוון העתיקה באותה תקופה. דיוגנס הציג מודל אחר של ערכים, עם דגש על חיי צנע פשוטים וחזרה לטבע. לטענתו, "בני האדם סיבכו את כל מתנותיהם הפשוטות של האלים".
לצד התנגדותו לממון ולתאוות בצע, התנגד דיוגנס גם לסדר החברתי שהיה קיים ביוון, ולסדר חברתי בכלל. הבוז שרחש לאלכסנדר מוקדון, שעמד בראש ההיררכיה החברתית באותה תקופה, מדגים זאת היטב. דיוגנס היה האדם הראשון שהצהיר שהוא קוסמופוליטי, והגדיר את עצמו כאזרח העולם. בהתאם לכך, בז דיוגנס גם לכללי הנימוסים ולמוסכמות החברתיות ביוון העתיקה. הוא נהג להפר אותם במופגן.
דיוגנס רחש בוז רב למטאפיזיקה המופשטת של אפלטון. כל תורתו הפילוסופית הייתה מעוגנת באדמה, וקשורה באופן ישיר לחיי האדם. מרבית אמרותיו היו קשורות לאתיקה או אסתטיקה.
תורתו של דיוגנס השפיעה רבות על פילוסופים ציניקנים אחרים, וגם על האסכולה הסטואית שקמה אחרי כן. היא עמדה בניגוד להדוניזם שרווח באותה תקופה ביוון, ולאסכולות מאוחרות יותר כמו האסכולה הפריפטטית והנאופלאטוניזם.
תורתו של דיוגנס הייתה בין הראשונות בזרם של אסכולות פילוסופיות יווניות המטילות ספק במוסכמות החברתיות הקיימות. בין אסכולות אלה ניתן למנות את הספקנות, הסופיזם, האסכולה האפיקוראית, והאסכולה הסטואית שהוזכרה קודם.
דיוגנס ככלב
שמה של האסכולה הציניקנית (שדיוגנס היה ממקימיה) נגזר ככל הנראה מן המילה היוונית "קיניקוס" (κυνικός) שפירושה "כמו כלב". יש הטוענים שהדבר נובע מהערכים ה"כלביים" של דיוגנס ושל הציניקנים האחרים.
גרפאנה
גרפאנה (באנגלית: Grafana) היא אפליקציית קוד פתוח מרובת פלטפורמות לאנליטיקה וויזואליזציה אינטראקטיבית. האפליקציה מתחברת למקורות נתונים נתמכים, ומספקת תרשימים, דשבורדים, גרפים והתראות בנוגע לנתונים אלו. קיימת גרסת Grafana Enterprise מורשית עם יכולות נוספות, הזמינה בהתקנה עצמית או כחשבון בשירות הענן של Grafana Labs, מפתחת האפליקציה. משתמשי קצה יכולים ליצור דשבורדים מורכבים באמצעות שאילתות. גרפאנה נכתבה בשפות TypeScript (פרונטאנד) ו-Go (בקאנד).
דיוגנס
השפעתו על הפילוסופיה המודרנית
אף על פי שניתן לראות הדים לתורתו של דיוגנס במקומות רבים בתרבות ובפילוסופיה המערבית, השפעתו הישירה על פילוסופים מודרניים היא מועטה, ורק פילוסופים מועטים התייחסו אליו באופן ישיר בכתביהם.
הפילוסוף מישל פוקו התייחס לדיוגנס מספר פעמים בכתביו, וניסה לגבש תפיסה חדשה של "מהפכנות" ומיליטנטיות, המבוססת על תורתו של דיוגנס.
גרפאנה
גרפאנה פופולרית במיוחד ככלי ויזואליזציה לניטור פעילות מחשב. לעיתים קרובות עובדת האפליקציה בשילוב עם מסדי נתונים לסדרות עתיות כגון InfluxDB, Prometheus ו-Graphite ואחרים. אך בנוסף תומכת במסדי נתונים יחסיים כגון MySQL, PostgreSQL ו-Microsoft SQL Server.
ממשק המשתמש של גרפאנה התבסס במקור על גרסה 3 של קיבאנה.
היסטוריה
גרפאנה שוחרר לראשונה בשנת 2014 על ידי טורקל אודגארד מתוך פרויקט ב-Orbitz.
דיוגנס
השפעתו על הפילוסופיה המודרנית
הפילוסוף הגרמני פטר סלוטרדז'יק (ראו כאן) הושפע רבות מדיוגנס, ופרסם מספר ספרים עליו ועל האסכולה הציניקנית. אחד הספרים ("ביקורת על ההיגיון הציניקני") הפך להיות רב מכר, והפיץ את תורתו של דיוגנס ברחבי אירופה המודרנית.
גרפאנה
היסטוריה
בשנת 2019, Grafana Labs השלימה גיוס של 24 מיליון דולר בסבב גיוס ראשון. בשנת 2020 השלימה סבב גיוס נוסף של 50 מיליון דולר. בשנת 2021, השלימה גיוס נוסף של 220 מיליון דולר.
גרפאנה תכננה להשיק במאי 2020 כנס בשם "GrafanaCon 2020" באמסטרדם, אך בשל התפרצות מגפת הקורונה, הכנס הועבר לפורמט של אירוע סטרימינג בשידור חי מקוון בן יומיים.
דיוגנס
השפעתו על הפילוסופיה המודרנית
דיוגנס השפיע רבות גם על הוגים אנארכיסטים רבים, ביניהם וולפי לנדשטרייכר, האן ריינר ומישל אונפריי.
גרפאנה
היסטוריה
נכון לספטמבר 2022 גרפאנה נמצאת בשימוש נרחב, כולל בתשתית של ויקיפדיה. לגרפאנה יש למעלה מ-1000 לקוחות משלמים, כולל בלומברג, ג'יי פי מורגן צ'ייס, eBay, PayPal וסוני.
דיוגנס
הנצחתו
דיוגנס הטביע חותם כבד על אנשי יוון. שמו מופיע בכתביהם של פילוסופים והיסטוריונים חשובים רבים. תושבי קורינתוס הקימו לזכרו פסל שיש בדמות כלב (מאות שנים אחר כך הוקם פסל דומה בסינופ, עיר הולדתו, אם כי בפסל זה הופיעה גם דמותו של דיוגנס עצמו). דמותו של דיוגנס סקרנה אומנים וסופרים רבים בשנים שאחר כך, והוא מופיע ביצירות אומנות רבות, מימי הביניים ועד עכשיו.
גרפאנה
רישיון
החל מ-20 באפריל 2021, לגרפאנה רישיון מסוג AGPLv3. תורמים לגרפאנה צריכים לחתום על הסכם רישיון תורם (CLA) המעניק ל-Grafana Labs את הזכות לתת רישיון חוזר לגרפאנה בעתיד. ה-CLA מבוסס על הסכם הרישיון של קרן התוכנה אפאצ'י.
דיוגנס
הנצחתו באומנות
יצירת האומנות המוקדמת ביותר שדיוגנס מופיע בה ושרדה עד היום היא תבליט שיש עתיק שנמצא בוילה אלבני שבותיקן. התבליט מתאר את המפגש בין דיוגנס לבין אלכסנדר מוקדון. ישנם פסלי ראש של דיוגנס במוזיאונים בוותיקן, בלובר, ובמוזיאונים הקפיטוליניים.
אמנים רבים לאורך השנים ציירו או פיסלו את דיוגנס. ביניהם ניתן למנות את ניקולא פוסן, יאקוב יורדאנס, ז'אן-לאון ז'רום, קספר דה קרייר, סלבטור רוסה ורבים אחרים. אפיזודות מחייו המופיעות ביצירות אומנות רבות הן מפגשו עם אלכסנדר מוקדון, "חיפושו" אחר אדם אמיתי באמצעות עששית, והרגע שבו השליך את הקערה שלו ועבר לשתות בידיים.
דיוגנס מופיע בפרסקו המפורסם של רפאל, אסכולת אתונה.
הנצחתו בספרות
שמו של דיוגנס מופיע ביצירות ספרותיות רבות, של סופרים ומחזאים חשובים. בין השאר נמנים אנטון צ'כוב, ויליאם בלייק, פרנסואה רבלה, גתה, סרן קירקגור, מיגל דה סרוואנטס, צ'ארלס דיקנס, שרלוט ברונטה, שיימוס היני וטרי פראצ'ט. לרוב הוא אינו חלק מרכזי ביצירה, אך מתייחסים אליו או אל שמו. למשל: אחת הדמויות ב"איש הזכוכית" של סרוואנטס מספר סדרת אנקדוטות על דיוגנס; גיבור הספר דומבי ובנו של דיקנס מתידד עם כלב בשם דיוגנס; וכו'.
יש הטוענים שמחזהו של שייקספיר "טימון מאתונה" כולל מחווה לדיוגנס, ושיש קווי הקבלה רבים בין דיוגנס לדמותו של טימון מאתונה. כראיה, מציגים את ההתייחסויות הרבות לכלבים במהלך היצירה.
הסצנה המפורסמת של דיוגנס ואלכסנדר מוקדון זכתה לעיבודים ספרותיים רבים. הסופר והמחזאי הבריטי הנרי פילדינג הציג את הדיאלוג ביניהם בצורה מורחבת, כאשר דיוגנס מייצג את החוכמה ביוון העתיקה, ואלכסנדר מוקדון מייצג את העוצמה ביוון העתיקה. פילדינג הציג באור נלעג את שתי הדמויות- אלכסנדר הכובש הכוחני, ודיוגנס הפלספן שאינו עושה כלום.
עיבודים נוספים של הסצנה נכתבו על ידי דוד פינסקי, ג'ון גאוור ואחרים.
תסמונת דיוגנס
על שם דיוגנס קרויה תסמונת דיוגנס בפסיכולוגיה, המתבטאת בהזנחה עצמית, אובדן בושה ציבורית, הסתגרות חברתית ואיסוף זבל. הסינדרום קשור לרוב לסניליות, ועל כן נפוץ בעיקר בקרב אוכלוסייה מבוגרת. זקנים הלוקים בתסמונת לרוב מסתגרים ומסרבים לקבל עזרה. התסמונת אובחנה ונקראה בשם זה בשנת 1966.
היתוך קר
היתוך קר הוא תחום מחקר העוסק בבדיקת ההיתכנות של היתוך גרעיני בטמפרטורת החדר. תהליך כזה, לו היה אפשרי, יכול היה להוות מקור אנרגיה זול וזמין. התהליך ה"הפוך" - ביקוע גרעיני - משמש להפקת אנרגיה בכל הכורים הגרעיניים.
הכרזתם של זוג מדענים ידועים ב-1989 על ביצוע היתוך קר, עוררה עניין תקשורתי ומדעי רב, אולם סופה שהפכה לאירוע מביך, כשהתברר שמדובר בטעות מעבדתית.
היתוך גרעיני
היתוך גרעיני הוא תהליך המפיק אנרגיה ממיזוג של זוג אטומים בעלי מספר אטומי נמוך, לאטום בעל מספר אטומי גבוה יותר. בתנאים מתאימים, מסתו של הגרעין המאוחד קטנה מסכום המסות של הגרעינים הראשונים, והפרש המסות משתחרר, על-פי השוויון E=mc², כאנרגיה. התהליך דורש השקעה עצומה של אנרגיה כדי להתגבר על מחסום הדחייה החשמלית בין הגרעינים. הוא מתרחש רק בליבתם של כוכבים, ומהווה מקור האנרגיה שלהם. האדם הצליח עד כה לממש היתוך גרעיני רק דרך פיצוץ של פצצת מימן, המסתייעת בפיצוץ ראשוני של פצצת ביקוע.
להיתוך גרעיני שני יתרונות על פני ביקוע גרעיני:
הכרזה על ביצוע היתוך קר
הכימאים סטנלי פונס האמריקאי ומרטין פליישמן הבריטי כינסו ב-23 במרץ 1989 מסיבת עיתונאים גדולה באוניברסיטת יוטה שבסולט לייק סיטי, ובישרו לעולם על תגלית מדעית חדשה ומרעישה, ובלשונם, "תאורטית, נראה כי בטווח הנראה לעין ניתן יהיה להפיק אנרגיה רבה בצורה פשוטה וזולה". התהליך שתיארו פונס ופליישמן היה מבוסס על אלקטרוליזה של מתכות כגון פלדיום ופלטינה, בתוך מים כבדים. תוך כדי אלקטרוליזה, גילו המדענים, שהתאים מפיקים חום רב יותר מכמות האנרגיה החשמלית המושקעת בהם. לתוספת החום קראו המדענים "אנרגיית יתר". פונס ופליישמן טענו שמקור אנרגיית היתר הוא היתוך קר, אך לא הציגו הוכחה לטענתם.
ההכרזה עוררה התרגשות רבה ומספר מעבדות הודיעו שקיבלו תוצאות דומות, אולם בתוך זמן קצר הוברר שמעבדות אחרות רבות בעולם אינן מסוגלות לחזור על הניסוי. בתחילת שנות ה-90, היה מקובל להניח שבניסוי של פונס ופליישמן לא התרחש היתוך קר, בין אם הייתה זו טעות מדידה ובין אם הדיווח על התוצאות לא היה מדויק. חוקרים בארצות הברית, בראשות צבי שקדי, חזרו ב-1993 על הניסוי של פונס ופליישמן. הם מצאו טעות בנוסחאות ששימשו את פונס ופליישמן לחישוב מאזן האנרגיה. קבוצת המחקר של שקדי גילתה שפונס ופליישמן הניחו שנצילות פאראדיי בניסוי היא תמיד 100% ושהנחה זו שגויה. לטענתם ההנחה השגויה בדבר נצילות פאראדיי הייתה הסיבה שהובילה להכרזה על קבלת היתוך קר בניסוי של פונס ופליישמן. טענה זו נבדקה והוכחה כנכונה על ידי קבוצות מחקר נוספות.
טענות חדשות להיתוך קר
ב-2011 ממציא איטלקי בשם אנדראה רוסי הכריז על פיתוח מתקן היתוך קר בשם E-CAT (קיצור של Energy Catalyzer). נכון לפברואר 2016, המתקן לא הושק מסחרית.
אמיר הלוי
אמיר הלוי (נולד ב-5 באוקטובר 1965) הוא משפטן ויזם ישראלי אשר כיהן כמנכ"ל משרד התיירות בין השנים 2013–2021.
ביוגרפיה
אמיר הלוי נולד בירושלים. בנעוריו למד בבית הספר תיכון הימלפרב. עם גמר לימודיו התיכוניים, שירת בגדוד 50 של חטיבת הצנחנים בשנים 1983–1987.
הלוי בוגר במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, ובגאוגרפיה ולימודים כלליים מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1992 הקים והוביל באוניברסיטת תל אביב תא סטודנטים א-פוליטי בשם "יוזמה", אשר זכה בבחירות של אותה שנה ב-16 מקומות במועצת אגודת הסטודנטים (כ-20%). טרם הגעתו למשרד התיירות עסק בתחום הייעוץ העסקי וניהל מיזמים כלכליים ועסקיים לחברות וגופים ממשלתיים אחדים. הלוי שימש כחבר מועצת עיריית תל אביב ויו"ר של מספר וועדות במועצה (1993–2003). במהלך שנותיו בפוליטיקה התל אביבית יזם את פרויקט השכרת האופניים תל-אופן. בשנים 1993–1998 כיהן כיו"ר ועדת הרכישות וההתקשרויות של העירייה, ובשנים 2000–2003 היה סגן ראש העירייה.
הלוי שימש כחבר במועצות מנהלים בחברות ציבוריות ועירוניות אחדות ובהן קיסריה השקעות, יונייטד קינג, ומרכז הירידים תל אביב. כמו כן, ייסד הלוי את חברת ARTTIC Israel, המתמחה בייזום פרויקטים טכנולוגיים באירופה, וכן עמד בראש חברת הלוי-דוויק ושות', מקבוצת פאהן קנה (רו"ח), המתמחה בייעוץ וניהול פרויקטים במגזר הפרטי והציבורי.
בראשית אפריל 2013 אישרה הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות את מינויו לתפקיד מנכ"ל משרד התיירות, ובחודש שלאחר מכן נכנס לתפקיד באורח רשמי תחת שר התיירות עוזי לנדאו. הלוי המשיך בתפקיד המנכ"ל גם משנת 2015 והלאה תחת השר יריב לוין.
במהלך כהונתו, הוביל הלוי תהליך רה-אורגניזציה ומיתוג מחדש שהתבטא גם בשינוי סמליל המשרד. שינויים אלה הובילו למחאה של עובדי משרד התיירות ובראשית דצמבר 2014, במסגרת המחאה, נמנעה כניסתו ללשכתו שבמשרד יחד עם השר לנדאו.
הלוי צוין בידי איגוד השיווק הישראלי כאיש השיווק של חודש יוני 2017, "בזכות המהפכה באסטרטגיה השיווקית של משרד התיירות, שהפכה את המגמה והובילה לשבירת שיאים של כל הזמנים בתיירות הנכנסת". עם זאת, הגידול בתיירות הישראלית בשנים אלו אינו שונה בהיקפו מהגידול בתיירות העולמית בשנים אלו, כך שלא ברור איזה חלק מהעלייה בתיירות הנכנסת לישראל יש לייחס לפעילות משרד התיירות בכלל ולמאמץ השיווקי שלו בפרט.
הלוי הוביל מדיניות של תחזוקה וניקיון באתרים תיירותיים והכניס לכל הסכמי הפיתוח סעיפים המעגנים את האחזקה והניקיון, כתנאי לקבלת תקציבים ותמיכה ממשרד התיירות.
משפחתו
הלוי מתגורר נכון ל-2018 בתל אביב, נשוי ליעל ואב לשלושה בנים. אחיו הוא רב-אלוף הרצי הלוי, הרמטכ"ל ה-23 של צה"ל. אמו לינה היא נצר למשפחות מזרחי ופרנס, השוכנות בירושלים זה כחמישה עשר דורות. מצד אביו, שלמה, הוא נינו של הרב דב בער הכהן קוק, ומצד אמו הוא צאצא למשפחת מזרחי-צורף (Los Plateros), שנחשבת לאחת מהמשפחות הוותיקות ביותר בירושלים. סבו, חיים שלום הלוי, היה ממקימי ארגון צבאי לאומי בירושלים והיה ממפקדיו וממייסדי גדוד מגיני השפה. סבתו, צילה, היא אחייניתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הרב הראשי האשכנזי הראשון בארץ ישראל.
ישו כוכב עליון (סרט)
ישו כוכב עליון (באנגלית Jesus Christ superstar) הוא סרט מוזיקלי משנת 1973, שהתבסס על אופרת הרוק ישו כוכב עליון, פרי עטם של אנדרו לויד ובר וטים רייס, שחוברה שנים ספורות קודם לכן וזכתה להצלחה בימתית גדולה בברודוויי ולאחר מכן בלונדון. אופרת הרוק הופקה לראשונה בשנת 1970 על גבי אלבום מוזיקה תקליט כפול אריך-נגן ולאחר מכן הועלתה כמחזמר בשנת 1972.
הסרט
העלילה מבוססת על סיפור השבוע האחרון בחיי ישו על פי המסופר ב"ספרי הבשורה" (האוונגליונים), הכלולים בברית החדשה, בתוספת פרשנות מקורית ו"השלמות" פרי דמיונם של המחברים. העלילה משלבת מוטיבים קומיים ואספקטים מודרניסטיים. הסרט זכה להצלחה קופתית לא רק בזכות הפסקול המקורי שלו, אלא גם הודות לרוח "ילדי הפרחים" המנשבת בו, האלמנטים הקומיים-פארודיים, והשחקנים המשתתפים בו. חלקם זכו לתהילה עוד קודם לכן כשחקנים הראשיים הן בהפקה הבימתית והן באלבום האולפן מ-1970.
בסרט מוטיבים אנכרוניסטיים מכוונים. כך למשל נעשה שימוש בכלי נשק מודרניים כטנקים ומסוקי קרב לצד חניתות ומגינים, מטוסים לצד אתר ארכאולוגי מימי הורדוס וכן פרטי לבוש, מיקרופונים, ואף ראיונות עיתונאיים.
הסרט צולם בישראל ב-1973 וניתן לזהות בו לא מעט אתרים מוכרים כגון עבדת, בית שאן, בית גוברין - מראשה והרודיון.
נימות גזעניות
בסצנה המתבססת על הבשורה על-פי מתי כ"ז ויוחנן י"ט, מתכנס האספסוף היהודי מול חצר לשכתו של הנציב הרומי פונטיוס פילטוס ותובע בתקיפות: "צלוב אותו!". הם אף מאיימים על פילטוס שאם לא יעשה כן, הם ידווחו לרומא כי הוא אינו נאמן לקיסר ולכן יודח. במילים אחרות, פילטוס מוצג (כמסופר בברית החדשה) כמי שנכפה עליו לצלוב את ישו בגלל שנאה עיוורת של אספסוף יהודי, ולא משום שישו נתפס כמורד במלכות. אם לא די בכך, שתי דמויות שנויות במחלוקת אינן מגולמות על ידי שחקנים לבנים: מרים המגדלית המוצגת כזונה מגולמת על ידי איבון אלימן (Yvonne Elliman), ילידת הוואי, ויהודה איש קריות הבוגד מגולם על ידי שחקן שחור. ישו לעומת זאת, המגולם על ידי טד נילי, הוא בעל תווי פנים צפון אירופיים - עורו לבן ושיערו בהיר.
וסילי פרוב
קורות חיים
וסילי פרוב נולד ב-1834 בטובולסק, אשר בסיביר, היה בנו הלא חוקי של הברון גריגורי קרלוביץ' קרידנר. מקור שם-משפחתו שבחר לעצמו הוא בכינוי "פרוב" שהדביק לו מורהו לכתיבה (перо [פֶּרוֹ], ברוסית "נוצה"). פרוב למד בבית ספר בארמזס הנמצאת במרכז רוסיה, כ-400 ק"מ דרומית למוסקבה, המרוחקת אלפי קילומטרים מעיר הולדתו. לאחר מכן עבר לבית הספר לאמנות של אלכנסנדר סטופין. היה זה בית ספר לאמנות הראשון באימפריה רוסית שהוקם מחוץ לערים הגדולות.
בשנת 1853 התקבל לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה. בשנת 1856 זכה במדליית כסף עבור איור של ראש נער בתחרות של האקדמיה הקיסרית לאמנויות. פרס זה היה הראשון בפרסים רבים שקיבל מהאקדמיה. בשנת 1857 זכה במדליית כסף עבור "חקירת הקומיסר של המשטרה הכפרית" ומדליית זהב עבור "סצנה ליד קבר" ו"בנו של הכומר מועלה בדרגה". בשנת 1861 זכה במדליית זהב עבור "הדרשה בכפר". פרס זה העניק לו מלגה ללימודים בחו"ל, ובשנת 1862 נסע למערב אירופה וביקר בגרמניה ובפריז. בתקופה זו צייר את המראות שראה ברחובות מערב אירופה ובהן היצירות "מוכר הפיסלונים", ו"מוזיקיאים וצופים".
פרוב שב למוסקבה בשנת 1865 ועד שנת 1871 יצר את יצירות האמנות הידועות שלו: "התור ליד המזרקה", "ארוחה במנזר", "המסע האחרון", "טרויקה", "יום שני של התענית", "הגעת האומנת לבית הסוחר", "המורה לציור", "ליד מסילת הרכבת", "המחלוקת על האמונה" ו"הפונדק האחרון בשער העיר".
בשנת 1866 קיבל את התואר של חבר אקדמיה, ובשנת 1871 מונה למרצה בבית הספר לאמנות, פיסול ואדריכלות של מוסקבה. בתקופה זו הצטרף לתנועת "הנודדים".
פרוב נפטר ב-10 ביוני 1882 בכפר קוזמינקי שליד מוסקבה בעקבות מחלת שחפת ונקבר במנזר דונסקוי.
פסגת מומצ'יל
פסגת מומצ'יל או מומצ'יל פיק (באנגלית: Momchil Peak; בבולגרית: Момчилов връх) היא פסגה מכוסה קרח ברמת ברזניק, האי גריניץ' באיי שטלנד הדרומיים, אנטארקטיקה.
גובהה של פסגת מומצ'יל 625 מטרים מעל פני הים.
פסגת מומצ'יל ממוקמת מצפון לקרחון ז'ראבנה;
פסגת מומצ'יל ממוקמת 1.7 קילומטרים צפונת-מזרחית לפסגת ראזגראד;
פסגת מומצ'יל ממוקמת 1.49 קילומטרים צפונית-מערבית לפסגת רכס ויסקיאר;
פסגת מומצ'יל ממוקמת 3.08 קילומטרים צפונית - צפון-מערבית לנקודת סארטוריוס.
מיפוי אזור הפסגה
הגבעה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בולגרים כחלק מהסקר הטופוגרפי הבולגרי Tangra 2004/05, ושוב, בשנים 2005 ו-2009.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם העיר הבולגרית מומצ'ילגראד, וכן על שם השליט הבולגרי מומצ'יל, שהיה השליט של תראקיה האגאית במאה ה-14.
מארק בלובשטיין
מארק בלובשטיין (נולד בירוסלבל, ברית המועצות ב-20 באפריל 1988) הוא שחמטאי יהודי-קנדי בדרגת רב אמן.
קורות חיים
מארק בלובשטיין נולד בירוסלבל. אביו היה שחמטאי. כאשר מארק היה בן 5 משפחתו עלתה לישראל. הוא התאמן אצל מרק רודרפר. בשנת 1998 בלובשטיין היה אלוף ישראל לילדים עד גיל 10 ובשנת 1999 אלוף ישראל לנוער עד גיל 12. מאוחר יותר בשנת 1999 המשפחה היגרה לקנדה.
בשנת 2000 בלובשטיין זכה במקום 2–3 באליפות טורונטו. באליפות קנדה בשחמט לנוער בשנת 2000 בלובשטיין זכה במקום השני. בשנת 2001 הוא זכה באליפות קנדה בשחמט לנוער. בשנת 2001 הוענקו לו דרגת אמן בינלאומי והוא הפך לקנדי הצעיר ביותר שזכה בדרגה זו.
בשנת 2005 הוא זכה באליפות קנדה בשחמט לנוער. בשנת 2008 הוא זכה בתחרות שנערכה בבודפשט. בשנת 2008 בלובשטיין חלק מקום 2–3 עם היקארו נקמורה בתחרות שנערכה במונטריאול (זכה יורי שולמן).
בשנת 2011 הוא הפסיק להשתתף בתחרויות שחמט.
מארק בלובשטיין באולימפיאדת השחמט
בין השנים 2002 ל-2010 השתתף מארק בלובשטיין ב-5 אולימפיאדות שחמט:
איי החברה
איי החברה (בצרפתית: Îles de la Société או Archipel de la Société, באופן רשמי; בטהיטית: Tōtaiete mā) היא קבוצת איים געשיים בדרום האוקיינוס השקט הנמצאים תחת שליטת פולינזיה הצרפתית. בארכיפלג זה 14 איים, מהם 8 מיושבים. הם מחולקים לשתי קבוצות גאוגרפיות ושלטוניות על ידי תעלת מים ברוחב של כ-100 קילומטרים:
האיים נוצרו בהתפרצות געשית וסך שטחם הוא 1,598 קמ"ר.
היסטוריה
ב-1767 הכריז הקפטן סמואל ואליס בעלות של בריטניה על האיים ובשנת 1769 ביקר בהם ג'יימס קוק עם משלחת מדעית מטעם החברה המלכותית של לונדון. ב-1786 הכריז לואי דה בוגנוויל כי האיים הם בבעלות צרפת. ב-1843 הוקמה באיים מדינת חסות של צרפת וב-1880 הם הוכרזו כקולוניה צרפתית. ב-1903 הוכרזו האיים כחלק מפולינזיה הצרפתית וב-1946 הוכרזו האיים הפונים אל הרוח והאיים המוגנים מפני הרוח כאזורים מנהליים.
אוכלוסייה
על פי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2002, היו באיי החברה 214,445 תושבים. מרבית התושבים הם פולינזים. העיר פפאטה שבאי טהיטי היא בירת פולינזיה הצרפתית. הגידולים העיקריים באיים הם טארו, עץ הלחם ובטטות. בנוסף לאלה, מגדלים התושבים פירות טרופיים, כותנה וקני סוכר. האיים מהווים מוקד משיכה תיירותי פופולרי.
אליפות וימבלדון 1979
אליפות וימבלדון 1979 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-25 ביוני והסתיימה ב-7 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
סך הפרסים באליפות היה £277,066
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. לקראת התחרות 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
במשחק הגמר, ביורן בורג משוודיה נפגש עם רוסקו טנר מארצות הברית וניצח אותו ב-5 מערכות. באותה שנה הוא ניצח גם באליפות צרפת הפתוחה.
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 96 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. 16 טניסאיות זכו לדירוג:
במשחק הגמר, כמו בשנה הקודמת, מרטינה נברטילובה מארצות הברית נפגשה עם האמריקאית הנוספת כריס אוורט וניצחה אותה בשתי מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר פט פלמינג וג'ון מקנרו מארצות הברית נפגשו עם בריאן גוטפריד מארצות הברית וראול רמירס ממקסיקו וניצחו אותם ב-4 מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות ארצות הברית הפתוחה.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. מנצחות תחרות 1978 השתתפו בתחרות אך עם פרטנרים חדשים. 8 זוגות קיבלו דירוג:
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 48 זוגות. 8 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר בוב יואיט וגריר סטיבנס מדרום אפריקה שיחקו נגד פרו מקמילן מדרום אפריקה ובטי שטוב מהולנד וניצחו אותם בשתי מערכות.
בלתי הפיך (סרט, 2015)
בלתי הפיך (באנגלית: Concussion) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של פיטר לנדסמן ובכיכובו של ויל סמית'. הסרט מבוסס על מאמרה של ג'ין מרי לסקס, "Game Brain" שהתפרסם במגזין GQ ועוסק בסיפורו האמיתי של חוקר מקרי המוות בנט אומלו. אומלו חקר מקרי מוות של שחקני פוטבול והגיע למסקנה שנגרם להם נזק מוחי מסוג CTE (אנצפלופתיה טראומתית כרונית ) כתוצאה מפעילותם הספורטיבית וזעזועי מוח שעברו במהלך הקריירה. הוא נאבק בליגת ה-NFL, ליגת הפוטבול המקצועית בארצות הברית, שמנסה להשתיק את מסקנות המחקר.
עלילה
ד"ר בנט אומלו, פתולוג ניגרי-אמריקאי מאוניברסיטת פיטסבורג, חוקר את מקרה המוות של מארק ובסטר, שחקן פוטבול לשעבר בפיטסבורג סטילרס שסבל משיטיון. אומלו חושד שיש קשר בין החבטות הרבות וזעזועי המוח שספג ובסטר לאורך הקריירה ובין מותו. הוא בוחן מקרי מוות של שחקני פוטבול נוספים שמתו בגיל צעיר יחסית מנסיבות לא טבעיות, כגון אלצהיימר והתאבדות. על מנת לבצע את המחקר כהלכה הוא משתמש בטכניקה יקרה, שמימן בעצמו. מניתוח מוחם הוא מגיע למסקנה שהם סבלו מ-CTE - אנצפלופתיה טראומתית כרונית . הוא יוצא למאבק לפרסום ממצאיו בעוד הנהלת ה-NFL ובעלי הקבוצות מנסים להשתיקו ולגרום לו לחזור בו ממסקנותיו הרפואיות.
הפקה, צילום והפצה
הרעיון ליצירת הסרט נרקם אצל רידלי סקוט בעקבות מותם של כוכבי הפוטבול ג'וניור סיאו ודייב דיוארסון שהתאבדו שניהם לאחר שסבלו מ-CTE. צילומי הסרט החלו באוקטובר 2014 ונעשו בעיקר בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה. מתקפת ההאקרים על סרטי סוני חשפה כי התסריט הסופי של הסרט שונה על מנת לא לפגוע בליגת ה-NFL. קטעים מהסרט, כגון שיחה בין קומישינר ה-NFL רוג'ר גודל לעמיתיו, קוצצו בעריכה על מנת להימנע מתביעות דיבה.
הפצת הסרט בארצות הברית נקבעה לחג המולד, ה-25 בדצמבר 2015.
קוו ואדיס (סרט, 1951)
קוו ואדיס (בכתיב לועזי: Quo Vadis) הוא סרט קולנוע אפי משנת 1951 שנעשה על ידי MGM. הוא בוים בידי מרווין לרוי והופק על ידי סם צימבליסטה, לפי תסריט שחיברו ג'ון לי מאהין, ס.נ. ברמן וסוניה לוין. הסרט מבוסס על הרומן הקלאסי שיצא לאור בשנת 1895 קוו ואדיס, שכתב הנריק סנקביץ'. את המוזיקה הלחין ניקלוש רוזה Niklos Rozsa והוא צולם בידי רוברט סרטיס Robert Surtees וויליאם ו. סקאל.
בסרט כיכבו רוברט טיילור, דברה קר, לאו גן, פיטר יוסטינוב, וכן פינלאי קרי (Finlay Currie), פליקס אימלר (Felix Aylmar) ואברהם סופר (Abraham Sofaer). לסופיה לורן ישנו תפקיד בסרט באחת מהופעותיה הקולנועיות הראשונות. גם לאליזבט טיילור ישנה הופעה קצרה.
רקע
שם הסרט – קוו ואדיס – הוא ביטוי לטיני שמשמעו "לאן אתה הולך?", ואשר מתייחס למפגש בין פטרוס לישו בדרך האפית. לפטרוס, הנס מפני הרדיפות של הקיסר נירון, נגלה בחזונו ישו והוא שואלו "Domine, quo vadis?" (לאן פניך, אלי?). ישו משיב לו, "לאן שאלך לא תוכל ללכת בעקבותי כעת, אולם תלך אחרי לאחר מכן" (חזון יוחנן 13:36). (בסרט עונה לו האל: "מאמיניי ברומא זקוקים לך. אם תיטוש אותם אבוא לרומא להיצלב בשנית") פטרוס מפרש זאת ככך שישו חזר לרומא על מנת להיצלב בשנית. פטרוס, ההולך אחרי אמונתו, שב לרומא ונצלב לרגלי גבעת הוותיקן, היכן שבזיליקת פטרוס הקדוש ניצבת כיום.
עלילה
העלילה מתרחש ברומא העתיקה בין 64 ל-68 לספירה במהלך שלטונו של הקיסר נירון. הנושא הוא העימות בין הנצרות לבין השחיתות הפושה באימפריה הרומית, בייחוד במהלכה של התקופה האחרונה לשושלת הקיסרים היוליו-קלאודית. הדמויות והאירועים המתוארים הם עירוב של דמויות היסטוריות ממשיות ומצבים ודמויות בדויות.
הסרט מספר את ספורו של מפקד הצבא הרומאי, מרקוס ויניקיוס (בכיכובו של רוברט טיילור), השב מהמלחמות, ומתאהב בנוצרייה אדוקה, ליג'יה (בכיכובה של דברה קר). ויניקיוס נמשך אליה עד מאוד. סיפור העלילה נטווה אל מול הרקע ההיסטורי הרחב של הנצרות הקדומה ורדיפתה על ידי נירון קיסר (בגילומו של פיטר יוסטינוב). אף על פי שהיא גדלה כרומאית, כבתו המאומצת של הגנרל בפנסיה, ליג'יה היא טכנית בת ערובה של רומא. דודו של מרקוס, פטרוניוס (אותו מגלם לאו גן), שהוא איש סודו של הקיסר, משכנע את נירון לתתה לאחיינו כהוקרה לשירותו רב השנים. ליג'יה מתנגדת לכך, אך חרף זאת מתאהבת במרקוס. בינתיים עוינותו של נירון גוברת יותר ויותר ואי שפיותו מתגברת. כשהוא מעלה בלהבות את רומא הוא מאשים את הנוצרים, מרקוס עוזב על מנת להציל את ליג'יה ואת משפחתה. נירון שובה אותם ואת כל הנוצרים. הוא גוזר עליהם להיות נדונים למוות על ידי אריות בזירת הקולוסיאום. מרקוס נאסר אף הוא בנסותו להציל את ליג'יה. בכלא, פטרוס שנאסר אף הוא, משיאם זה לזה. פופיאה, אשתו של נירון, שמשתוקקת למרקוס שלא נעתר לחיזוריה, רוקמת מזימה שטנית. ליג'יה נכבלת לעמוד עץ בזירה. שור פראי מוצב אף הוא שם, ואורסוס, שומר הראש הענקי של ליג'יה, חייב לנסות להורגו בידיו הריקות, שאם לא כן תנוגח ליג'יה למוות על ידי השור. מרקוס נקשר בתא הצופים, לצידם של נירון ופופיאה, ועליו לצפות במחזה הנורא. השור תוקף את ליג'יה שוב ושוב ואורסוס מנסה לגונן עליה ונאבק עמו. ברגע שנדמה שאבדה כל תקווה, קורא מרקוס "ישו, תן לו כוח!", מיד אחר כך אורסוס שובר את מפרקתו של השור. הקהל שנדהם מגודל המאורע הניסי, מבקש מנירון לחון אותם. מרקוס משתחרר מכבליו, קופץ לתוך הזירה ביחד עם חייליו הנאמנים מהליגיון שצפו בנעשה, ומכריז כי גנרל גלבה צועד ברגע זה לרומא ומתכוון להחליף את נירון.
הקהל, שמשתכנע כעת כי נירון ולא הנוצרים אחראי לשריפתה של רומא, מתמרד. נירון נס בבהלה לארמונו, שם הוא רוצח את פופיאה ומאשים אותה בכל. אז, אקטה, אישה העומדת בראש הרמון הנשים של נירון, האוהבת אותו והוא אינו משיב לה אהבה, מופיעה. ומתחננת בפניו לבצע התאבדות לפני שההמון יסתער על הארמון. נירון לא מסוגל להביא עצמו לעשות זאת. לכן, אקטה דוחפת את הפגיון לכיוון ליבו. מרקוס וליג'יה הם כעת חופשיים ומוצאים את אושרם.
פרס האוסקר
קוו ואדיס היה מועמד בשמונה קטגוריות לפרס האוסקר: פעמיים עבור שחקן המשנה הטוב ביותר (לאו גן כפטרוניוס ופיטר יוסטינוב כנירון קיסר), כמו גם פרסים עבור התפאורה הטובה ביותר בצבע, הצילום הטוב ביותר בצבע, עיצוב התלבושות הטובות ביותר בצבע, העריכה הטובה ביותר, עבור המוזיקה הטובה ביותר ועבור הסרט הטוב ביותר. על כל פנים הסרט לא זכה ולו בפרס אחד.
אגנש קובאץ'
ביוגרפיה
אגנש קובאץ' נולדה בבודפשט. היא למדה בגימנסיה וורושמארטי מיהאי בשנים 1995–1999, לאחר מכן בשנת 2001 עברה לארצות הברית ללמוד באוניברסיטת אריזונה שיווק ותקשורת עד שנת 2005. היא סיימה תואר שני (MBA) בכלכלה וסוציולוגיה.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה קובאץ' במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.57 דקות, אחרי המנצחות פני היינס מדרום אפריקה (2:25.41 דקות) ואמנדה בירד מארצות הברית (2:25.75 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום ה-7 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.55 דקות אחרי המנצחת היינס (1:07.73 דקות) ובמקום ה-11 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:10.92 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1997 זכתה קובאץ' בשתי מדליות זהב. במשחה ל-200 מטר חזה קבעה קובאץ' שיא אירופי חדש בתוצאה של 2:24.90 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכתה קובאץ' במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:25.45 דקות, לפני השחייניות מארצות הברית קריסטי קוואל (2:26.19 דקות) וג'ינה סטריט (2:26.50 דקות). היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.68 דקות, שתי מאיות השנייה לאט יותר מלורן ואן אוסטן מקנדה (1:08.66 דקות). קוואל הייתה ראשונה (1:08.42 דקות) והלן דנמן מאוסטרליה שנייה (1:08.51 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום החמישי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:11.41 דקות, אחרי המנצחות מארצות הברית (4:01.93 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה קובאץ' במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.35 דקות, לפני השחייניות מארצות הברית קוואל (2:24.56 דקות) ובירד (2:25.35 דקות). היא סיימה במקום החמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.09 דקות, אחרי המנצחת מגאן קוואן מארצות הברית (1:07.05 דקות). בשלב חצי הגמר, היא קבעה את הזמן השני בטיבו (1:07.79 דקות). בנוסף, היא סיימה במקום ה-13 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:11.11 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 זכתה קובאץ' במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא תחרות חדש של 2:24.90 דקות, לפני השחייניות מסין הוי קווי (2:25.09 דקות) וקסוג'ואן לו (2:25.29 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:08.50 דקות, אחרי המנצחות קסוג'ואן לו (1:07.18 דקות) ולייזל ג'ונס מאוסטרליה (1:07.96 דקות). בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה מהירה יותר של 1:08.02 דקות. בנוסף, היא סיימה במקום ה-8 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 32.05 שניות. בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה מהירה יותר של 31.88 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 סיימה קובאץ' במקום ה-6 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:14.63 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 2:14.32 דקות, במקום ה-9 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:28.18 דקות, במקום ה-15 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:10.37 דקות ובמקום ה-20 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 32.73 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה קובאץ' במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.58 דקות, אחרי המנצחת יאנה קלוצ'קובה מאוקראינה (2:11.14 דקות), במקום החמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.12 דקות, אחרי המנצחת בירד שקבעה שיא אולימפי חדש 2:23.37 דקות ובמקום ה-10 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:09.12 דקות.
דאצ'יה פיק אפ
דאצ'יה פיק אפ (באנגלית: Dacia Pick-Up) הם מספר תצורות של טנדרים מתוצרת יצרנית הרכב הרומנית דאצ'יה שיוצרו בין השנים 1975–2006.
דגמי "דאצ'יה פיק אפ" התבססו על דגמי רנו 12 מתוצרת רנו הצרפתית.
יוצרו 318,969 יחידות.
משה ליפשיץ
קורות חיים
נולד לפייגה לבית מושקובנה ולאליהו ליפשיץ בעיירה בילה צרקווה שבפלך קייב שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה). אביו אליהו היה מלמד. בהמשך עבר לגליציה. בגיל עשר חיבר את שירו הראשון, ברוסית, לרגל מותו של תיאודור הרצל. פרסומו הראשון היה ב-1914 בעיתון הלבובי "אינטערעסאַנטען בּלאַט". במלחמת העולם הראשונה היגר לווינה, ובנובמבר 1918 נשא לאישה את אמיליה (עמליה) נוימן. ב-1919 נולד בנו הבכור ולנטיין יחזקאל, ובשנת 1920 נולד בנו השני, אלכסנדר. בהיותו קומוניסט, נשלח לריגה, כנספח תרבותי של ברית המועצות. כאשר החלו הרדיפות נגד טרוצקי וחבריו, עזב ליפשיץ את המפלגה והגיע עם משפחתו לברלין. כעבור שנתיים חזר לווינה, ובה התמסר לחיי התרבות היהודיים ובעקר לשירה ביידיש. בשנת 1927, עקב בעיות פוליטיות ומשפחתיות, שב לברלין, והשתלב שם בחיים התרבותיים של חוגי השמאל.
פרסם שירים ומאמרי ביקורת ב"ניילאַנד" של שמואל יעקב אימבר (1918), בכתב העת "קריטיק" בעריכת משה זילבורג, באסופה "סאַמבּאַטיען" (ריגה 1922), בירחון הספרותי-אמנותי "שטראָם (מוסקבה 1922), באנתולוגיה "טויט ציקלוס" (וינה 1920), ב"אינזל" (ניו יורק 1925), ב-"ווילנער טאָג" (1926) ועוד.
למחרת עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 ברח לפריז, והתקיים שם בדוחק עקב מצב בריאותו הירוד. ב-1934 הוזמן על ידי מרגוט קלאוזנר, המנהלת האדמיניסטרטיבית של תיאטרון "הבימה" לתל אביב לשמש מחזאי של התיאטרון. לאחר שהייה קצרה בארץ ישראל פגה האשרה שלו, אולם קלאוזנר הצליחה לסדר לו אשרה לישיבת קבע. אולם, הקשר עם התיאטרון לא האריך ימים, ובעקבות חילוקי דעות אמנותיים החליט להתפטר. ליפשיץ השתייך, יחד עם אברהם שלונסקי, לאה גולדברג, ישראל זמורה, רפאל אליעז ואחרים לחוג הסופרים הצעירים "טורים", והיה חלק מחבורת המשוררים "יחדיו", אשר עסקה ביצירת יצירה עברית מקורית שקראה תגר על דור המשוררים הקודם. כן היה קרוב לשומר הצעיר, והיה בין מייסדי הליגה הסוציאליסטית, שקדמה למפ"ם.
ליפשיץ שימש כעורך ספרותי של עיתון "השומר הצעיר", והרבה לכתוב על ספרות ועל עניינים אקטואליים.
בפסח שנת 1940 נפטר ממחלת לב, ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב. שני בניו הגיעו ארצה. עם אמם, עמליה. הבכור, יחזקאל ולנטין ליפשיץ היה פרופסור לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית בירושלים, והשני, אלכס ליפשיץ, נמנה עם מייסדי קיבוץ המעפיל, שם השתקעה גם האם.
פרסומי יצירותיו
באסופות:
בני עקיבא
המנון
המנון התנועה חובר על ידי הרב משה צבי נריה בשנת תרצ"ב 1932:
לאורך כעשרים שנה הושר השיר לפי הלחן של שיר החירות הגרמני־טירולרי במנטובה בכבלים שחיבר  (ומוכר גם כלחן של השיר הסובייטי "הגוורדיה הצעירה", שהוא תרגום של שיר הפועלים הגרמני "לקראת זריחת השמש"  המתבסס על הלחן של קנבלסברגר). פרופסור העיד שהשיר הושר גם למנגינת שיר ההלל לקייזר ברברוסה "Der alte Barbarossa". הלחן הוחלף לאחר שבעקבות הערה של עובדת סוציאלית במחנה קיץ בשנת 1953 על כך שחברי התנועה עומדים דום כשהם שרים מנגינה גרמנית, קוימה תחרות ללחן חדש, שנבחר והושר לראשונה בטקס בסוכות אותה שנה, ומוכר מאז כלחן ההמנון עד ימינו.
היסטוריה ואידאולוגיה
התנועה הוקמה בכ"ו אדר א' תרפ"ט (6 במרץ 1928), אך רק בל"ג בעומר באותה השנה, עמד מספר החברים בתנועה על 80 אנשים על כן הוחלט שיום זה יוגדר כמועד ההקמה הרשמי. התנועה הוקמה בירושלים על ידי יחיאל אליאש, באותה עת בן 21, מנחם חרובי (חרובסקי) וגורמים נוספים מהפועל המזרחי כתנועת נוער דתית מעורבת לבנים ולבנות.
סמוך להקמתה הצטרף לתנועה הרב משה צבי נריה בעידודו הנלהב של רבו, הראי"ה קוק, שרחש חיבה עמוקה לתנועה. לימים הפך הרב נריה לרב התנועה. התחברותו של הרב נריה לבני עקיבא משכה את התנועה לכיוון התורני של הרב קוק והובילה, בהמשך, לייסוד ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה בשנת 1939. הרב נריה חיבר את המנון התנועה ב-1932, ערך במשך שנים רבות את ביטאונה, "זרעים", וככלל, התווה את דרכה החינוכית-תורנית-אמונית.
במקביל הושם דגש בתנועה על לימוד תורה וחינוך, והשירות בנח"ל הפך לנפוץ פחות. בעקבות הצלחתם של ישיבות ההסדר והמכינות הקדם צבאיות, המדרשות הגבוהות לבנות והשירות הלאומי, עבר במידה רבה המוקד בתנועה לאפיקים אלו. עם זאת, בתחילת העשור השני של המאה ה-21, קבעה הוועידה הארצית של התנועה כי יש לחזור לדרכי ההגשמה דרך צוותי עשייה - נח"ל, נחשון, של"פ, יובל ועוד. במקביל הרחיבה הנהלת התנועה את המחלקה העוסקת בנושאי ההגשמה בגילאים הבוגרים. בהמשך העשור הוקם מוסד המועצות הארציות של התנועה, שמטרתו לעסוק בנושאים אלו.
בשנות ה-80 התפצלה מבני עקיבא תנועת אריאל, בעקבות חילוקי דעות פנימיים בעניין עירוב הבנים והבנות. בעקבות הפיצול הוקמו סניפי בני עקיבא עם הפרדה בין בנים לבנות.
מבנה הפעילות
לתנועה מתקבלים החל מכיתה ג' לחודש הכנה, ולאחר החודש הופכים לחלק ממשי מהתנועה. לכל שכבת גיל מכיתה ג' עד כיתה ח' ישנו שם שבט, המשותף לכל החניכים בישראל ובעולם בני אותה שכבה. שם השבט משתנה במוצאי השבת האחרונה של חודש הארגון של התנועה.
שמות השבטים הם:
המעבר לשבט גבוה יותר מתבצע לאחר מערך פעולות הנקרא "חודש ארגון", המתקיים בכל הארץ במשך חודש חשוון, ובמהלכו עוסקים המדריכים והחניכים בפעילות דידקטית סביב נושא שנקבע על ידי ההנהלה הארצית. גם ניקוי, צביעת הסניף וקישוטו באותו חודש סובבים סביב אותו נושא. בסיום "חודש הארגון" מתקיימת "שבת ארגון" חגיגית (פרשת ויצא), בה החניכים משבט קווה מציגים את הפעילות שהתבצעה במהלך החודש (מופע דגלנות/תסים). בסוף חודש ארגון, נוהגים סניפי בני עקיבא לקיים הופעות חגיגיות שכוללות הצגה וריקודים. עד שנת תשע"ה התקיימה שבת הארגון בשבת 'פרשת תולדות', אך בשנה זו הוחלט לדחותה בשבוע כדי שגם החוגגים את חג הסיגד, שנערך בסוף חשוון, יוכלו להשתתף בחגיגות שבת הארגון. במוצאי אותה שבת מתקיים טקס בו מתבצע המעבר לשבט הגבוה. שיאו של טקס זה הוא מתן שם השבט הקבוע לחניכים העולים ל"חבריא ב'". שם השבט החדש נקבע בידי המליאה של בני עקיבא, המתכנסת כשבוע קודם לכן.
הפעילות הקבועה בבני עקיבא נערכת במהלך השנה באמצע השבוע ובשבתות. בדרך כלל במהלך השבוע נערכת פעולה או שתיים לחבריא א' בשעות אחר הצהריים, ואחת בשבת אחרי הצהריים. בערב שבת נערכת פעולה קבועה, בדרך כלל, לחבריא ב'. בתחילת הפעילות בשבת לחבריא א' מתבצע "מפקד", שבו מונים את מספר החניכים, שרים את המנון התנועה ומבצעים ״מורלים״.
לאורך השנה מתקיימים גם אירועי שיא לחברי התנועה. בכלל זה נטיעות בט"ו בשבט ו"מסעות" בסוכות מסע של יום אחד ובפסח שאורכו כיומיים. כמו כן, בקיץ מתקיימים מחנות קיץ כלל ארציים לפי שכבת גיל, המתחלקים לשלושה סבבים לפי תת-החלוקה לקבוצות מחוזות. המחנות מתקיימים החל משבט נבטים ועד המחנה בשנה שבה השבט כבר קיבל את שמו, "מחנה סיירים".
כל סניף מנוהל בידי קומונר/ית, אלו מתפקדים למעשה כמנהלי הפעילות בסניף ובידם הסמכות בכל האמור לענייני פנים סניפים. בדרך כלל הקומונרית היא בת שירות לאומי ויש מעט קומונרים בנים. המשמש בתפקיד הקומונר מתחלף על פי רוב כל שנה ולעיתים כל שנתיים. בסניפים מסויימים מצוי גם רב סניפי, הנותן הדרכה תורנית והכוונה בסוגיות הקשורות לפעילות הסניף. מעליהם מצויה הנהלה מחוזית ומעליה ההנהלה הארצית ובראשה המזכ"ל.
המליאה, הוועידה והמועצה הארצית
החלטות חשובות לגבי דרכה ועמדותיה של התנועה מתקבלות על ידי המליאה התנועתית, הנקראת גם "הוועדה המתמדת", המורכבת מפעילים בתנועה לצד רבנים, מזכ"לים לשעבר, ואישי ציבור מהציונות הדתית.
בנוסף למליאה עורכת התנועה אחת לשלוש או ארבע שנים ועידה כללית שמטרתה לקבוע את אופי התנועה לשנים הקרובות. בוועידה משתתפים נציגים מחבריא ב' של כל הסניפים בארץ ונציגים מהנהלת התנועה, ויחד הם קובעים החלטות הנוגעות לדרכה של התנועה בהתאם למצב בתנועה, בחברה ובמדינה. הוועידה נותנת כוח רב לנוער עצמו לעצב את דמותה של התנועה, ומעמידה במבחן את יכולתם של בני הנוער לקיים את מה שהצביעו עליו.
על פי חוקת התנועה, ההחלטות המתקבלות לא יכולות לסתור את חוקי התורה, המדינה והתנועה. בשנת הוועידה נערכות גם ועידות מקדימות בסניפים ובמחוזות המכונות "ועידות סניפים" ו"ועידות מחוזיות".
הוועידה האחרונה נערכה בחול המועד פסח תשע"ח. נושא הוועידה היה "מובילים בדרך תורה ועבודה", והיא הייתה הוועידה ה-24 במספרה.
בנוסף, נערכת גם מועצה ארצית אחת לארבע שנים אשר עוסקת בנושא ההגשמה בתנועה ובחבריא ב'. המועצה שונה מהוועידה בכך שדנים בה בנושאים כלליים יותר. בשנת תשע"א נערכה המועצה הראשונה שנקראה "עושים הגשמה". במועצה הראשונה הוחלט על תגבור הפעילות ההגשמתית בחבריא ב', ועל הקמת מחלקה חדשה בהנהלת התנועה שתהיה ממונה על נושא ההגשמה. בשנת תשע"ה נערכה המועצה השנייה שנשאה בשם "חיים בתנועה".
תנועה מעורבת - בדיעבד או לכתחילה
שאלת הפעילות המעורבת של בנים ובנות גם יחד עלתה מאז הקמתה. ויכוחים רבים התנהלו בין רבנים ומנהיגים בציונות הדתית לגבי פעילות זו.
הפעם הראשונה שבה עלתה שאלה זו לדיון הייתה בוועידה השנייה של תנועת המזרחי, שבה הוחלט על הקמת שתי תנועות נוער: "בני ציון" לבנים ו"בנות ציון" לבנות. עקב כך שרובם של בני הנוער הדתיים לאומיים באותה תקופה הלכו לתנועות נוער חילוניות (ביחוד בית"ר, שבה אף הארוחות היו כשרות), הוחלט לייסד תנועה מעורבת, על מנת שילכו לתנועת נוער עם ערכים דתיים.
מתנגד בולט לפעילות מעורבת הוא הרב שלמה אבינר, שבשנת 1980 פרסם את החוברת "חסד נעוריך" (שמאוחר יותר הורחבה לספר "גן נעול") לגבי חובת ההפרדה בין בנים לבנות בכל מקום שניתן (כולל בתנועת נוער). מזכ"ל התנועה אמנון שפירא יצא נגד דעתו של הרב אבינר באגד אחר. מצדד נוסף בהפרדה הוא הרב זלמן מלמד. מן הצד השני של המתרס עומדים אנשי הקיבוץ הדתי ורבנים נוספים כמו הרב אליקים אלינסון והרב צפניה דרורי, רבה של קריית שמונה, שצידדו בפעילות מעורבת. בהסכמתו לספר "קדושים תהיו" של הרב שמואל כץ כתב הרב משה צבי נריה, אחד ממקימי התנועה, שהתנועה קמה מעורבת אך פניה מועדות להפרדה מגדרית שתבוא כאשר הרמה הרוחנית תאפשר זאת.
הסממן הראשון להפרדת הפעילות היה סניף "בין החומות" שברובע היהודי בירושלים (שבין מקימיו היה הרב אליעזר מלמד, בנו של הרב זלמן מלמד), שהחל להפריד את פעילותו בשנת 1980. אי קבלתה של התנועה את הסניף הנזכר, ואי הסכמתה לקיום סניפים נפרדים, הביאו לידי כך שהתפצלה ממנה תנועת אריאל, הקרובה לחוגי ישיבת מרכז הרב ודוגלת בהפרדה מלאה בין המינים. לאחר מספר שנים חזר סניף "בין החומות" להיות סניף של תנועת בני עקיבא, במתכונת נפרדת.
נכון לשנות העשרים של המאה ה-21 ישנם בבני עקיבא סניפים הפועלים בכל רמות ההפרדה, מסניפים נפרדים לגמרי, דרך כאלה שבהם פעילויות שוטפות נערכות בנפרד (אך אירועים שנתיים במתכונת של סניף שלם), כאלה שבהם המפקד וחבר'ה ב' משותפים, עד סניפים מעורבים לחלוטין, כאשר לכל סניף ישנו חופש בחירה להחליט כיצד תתנהל הפעילות בתחומו. גם במפעלים השונים יצרה התנועה מסגרות לסניפים נפרדים לצד המסגרות לסניפים המעורבים. דוגמאות לסניפים נפרדים לחלוטין הם סניפי נצר אריאל - בעיר אריאל, של קהילת מפוני נצרים בראשות הרב ציון טוויל, מרום נווה ברמת גן (הקשור לישיבת ההסדר רמת גן ולרב יהושע שפירא), נוף איילון, וסניף "בין החומות".
בוועידה הארצית הכ"ד התקבלה החלטה שכל סניף החפץ בכך יוכל לצאת למפעלי התנועה במסלול נפרד.
סוגיית מגבלות האיסור "קול באישה ערווה" שנויה אף היא במחלוקת בקרב התנועה, ועולה לדיון בעיקר באירועים שונים או בשאלת קיומו של צוות הווי מעורב.
מחוזות וסניפים
בתנועה קיימים בסך הכל למעלה מ-400 סניפים בישראל. בתנועה קיימים שמונה מחוזות, כאשר כל מחוז אחראי על תפקוד הסניפים שבתחומו:
פעילות "הגשמה"
מאז סוף העשור הראשון של המאה ה-21 שמה בני עקיבא דגש על חיזוק תחום הפעילות המעשית והחברתית ("הגשמה") בתנועה, בעיקר בשלב חבריא ב'. להלן רשימה של מסגרות הגשמה ועשייה:
כמו כן, התנועה מפתחת מסגרות הגשמה נוספות לבוגרי התנועה.
מדרשת בני עקיבא
מדרשת בני עקיבא הוקמה בשנת ה'תשע"ג (2013), מתוך גישה שלפיה קיים צורך להקים גוף מקצועי בתנועה העוסק בבניית והעברת תכנים מקצועיים לחבריה, ובחיבור בין החינוך הפורמלי לבלתי פורמלי וייצור רצף חינוכי אחיד.
במדרשה פועלות בנות שירות לאומי. בשנותיה הראשונות הוקצו למדרשה ארבעה תקני שירות לאומי, עד הוספתם של שניים נוספים בשנת ה'תשע"ה. המדרשה פועלת כחלק ממחלקת תוכן בתנועה, ובראשה עומדת רותם עשוש, המנהלת את הפעילות השוטפת של המדרשה ומנחה את פעילותה מבחינה מקצועית.
בנות המדרשה פועלות בכמה מוקדים:
צוות הווי בני עקיבא ירושלים
הייתה הלהקה הייצוגית של התנועה במחוז ירושלים, אשר ייצגה את התנועה בטקסים ובאירועים רשמיים, עד לפירוקה במהלך שנות ה-2000. הלהקה נוסדה בשנת 1984 על ידי המוזיקאי בוגר התנועה גלעד לרר. חברי הלהקה - בנים ובנות, חניכים ומדריכים בתנועת בני עקיבא. הלהקה הפכה במרוצת השנים מודל לחיקוי על ידי להקות ומקהלות נוער דתיות ברחבי הארץ, והיוותה השראה ל"מהפכה האומנותית הגדולה" של הציונות הדתית - מגמות האמנות בתיכון, מסגרות אקדמיות, גל אומנים חדשים וקבוצות יוצרות. רפרטואר השירים כלל שירי ארץ ישראל, שירים ישראלים חדישים, שירים מן המקורות, שירי תנועה ושירים מקוריים פרי עטם של חברי הצוות.
במהלך שנות קיומה, הופיעה הלהקה במאות הופעות ברחבי הארץ בפני אוכלוסיות שונות במגוון רחב של אירועים ומגזרים - חברתיים וממלכתיים. על דגלה חרתה: "תרבות המערב – אפשר גם אחרת!", תוך קריאה לתרבות ציונית-דתית-שורשית במיטבה, ועם זאת, מסר של אחדות, גשר וסובלנות. הלהקה הוציאה ארבעה אלבומים: "מעט מן האור", "קשת בענן", "סגנון לאומי ואישי", "תמיד בתנועה".
צוות הווי בני עקיבא דן
היא הלהקה הייצוגית של התנועה במחוז המרכז, שהוקמה בקיץ 1988 על ידי בוגר התנועה מנחם ששון. בלהקה חברים בגילאי 15 - 18 הפעילים בתנועה מסניפים ברחבי מחוז דן ומייצגים את התנועה בהופעותיהם השונות בישראל ובעולם. עם ייסוד הלהקה, שמה לה ההנהלה מטרה כפולה של יכולת מקצועית בשירה, לצד ייצוג ערכי התנועה בבית ומחוצה לו. הלהקה מעלה תוכנית הכוללת שירים משירי ארץ ישראל היפה, שירי להקות, שירי פולקלור ומסורת, לחנים מקוריים פרי עטם של חברי הלהקה ובוגרי התנועה.
מעבר להופעות והפעילות השוטפת של הלהקה, נטל צוות הווי פרויקטים ואירועים מיוחדים ובהם: סרט תדמית על הלהקה שהופק במסגרת המחלקה לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן, ליווי קולי לזמרים ידועים בהם: דקלון, נתי לוי, צביקה פיק, והשתתפות בסרט גמר עלילתי בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה על שם סם שפיגל ("איך אתה בנקמות"). הלהקה הוציאה שני אלבומים: "שיר למילה" ו"ארץ אהבה ושלום".
בשנת 2009, במסגרת אירועי ה-80 לתנועה, הפיק צוות ההווי של גוש דן דיסק מיוחד, בהשתתפות זמרים אורחים כמו דודו פישר, חיים צינוביץ' ואחרים, אבל כאשר פנתה הלהקה להנהגת בני עקיבא, בראשות הרב בני נכטיילר, בבקשה לקבל סיוע בגיוס תורמים להפצה, היא נתקלה בסירוב תקיף ואף דרישה להתנער כליל מהצוות כולל הסרת כל סממן המזהה את בני עקיבא עמם. זאת בשל התנגדות ההנהלה לעובדה שבצוות שרות גם נשים.
שמות השבטים
בשבת ארגון, חניכי שבט הרא"ה עוברים להיות בקבוצת "חבריא ב'" ומקבלים במוצאי השבת שם קבוע חדש לשבט שלהם הנשמר בסודיות עד אז. לפני כל החלטה של שם שבט חדש נערכים דיונים והצבעות. השם החדש יהיה לרוב בעל משמעות המשקפת את ערכי התנועה וחזונה.
תנועת בני עקיבא העולמית
בני עקיבא מפעילה בתפוצות תנועת בת בשם בני עקיבא העולמית אשר בין מטרותיה בניית מנהיגות יהודית צעירה בקהילות בתפוצות, עידוד עלייה לארץ ישראל ומניעת התבוללות. עיקר הפעילות מתבצעת על ידי שליחים מהארץ, אך השאיפה היא שאת הפעילות יובילו בני הנוער או הסטודנטים בוגרי התנועה העולמית. למרות השם המשותף תנועת בני עקיבא העולמית איננה קשורה בקשר ישיר לבני עקיבא ישראל ואינה מחויבת להחלטותיה, ולעיתים אף מתגלים חילוקי דעות בין מנהיגי התנועות. הקשר העיקרי בין התנועות נעשה בפגישת עדכון חודשית בין המזכ"לים שלהן.
תנועת הבוגרים של בני עקיבא
תנועת הבוגרים של בני עקיבא נמצאת כעת בהקמה ובהתפתחות מתמדת. תנועת הבוגרים כוללת למעלה מ-20 גרעיני סטודנטים ושבעה גרעיני משפחות.
בוועידה ה-14 של בני עקיבא שהתקיימה ב-1979 הוחלט בין השאר, כי "תוקם מסגרת חברתית חדשה בבני-עקיבא, המיועדת לבוגרים לאחר שירות לאומי המזדהים עם דרכה החלוצית של התנועה. מסגרת זו תיקרא חבריה ד'... חבריה ד' תשאף להגשמה עצמית ותפעל לשימוש רעיון 'חבורת ההגשמה' על פי יעדים שיוצגו על ידי ההנהלה הארצית". מאז החלטות הוועידה נעשו ניסיונות רבים לייצר מסגרת אשר תאגד את כל בוגרי התנועה ודרכה יצאו להגשים את ערכיה כקבוצות, כמו שהיה בימיה הראשונים של התנועה. בעקבות שינויים שעברה בני עקיבא במהלך השנים, הרעיון נזנח.
בתחילת שנות האלפיים, החליטו כמה זוגות צעירים שהיו בעלי תפקידים בבני עקיבא ל"התיישב" בעיר יהוד, וכך למעשה החזירו את "ההגשמה" לתנועה. לאחר מכן בנ"ע בשיתוף עם עמותת "בת עמי" יצרו מסגרת שירות לאומי בבת ים לבוגרות התנועה, הבנות השתלבו בפעילות חברתית קהילתית בעיר ובכל יצרו את מסגרת "גרעיני השירות החברתיים" מאז הוקמו עוד מספר לא מבוטל של גרעיני שירות לאומי, בשכונות מצוקה רבות ברחבי הארץ.
בשנת 2007, הקימו כ-11 מבוגרי התנועה, בנים ובנות, את גרעין הש"ש (שנת שירות) הראשון בתנועה. הש"ש פועל בעיר רמת גן.
גרעיני הש"ש והשירות הלאומי מהווים את החוט המקשר בין חניכי תנועת הנוער, לתנועת הבוגרים. רבים מבין בוגרי המסגרות הנ"ל ממשיכים לקחת חלק הן בתנועת הנוער והן בהקמתה של תנועת הבוגרים, על ידי השתלבות בגרעינים השונים.
בשנת 2009 הקימו כמה מבוגרי התנועה גרעין סטודנטים בבר-אילן. הגרעין הוקם מתוך מטרה ליצור חבורה סביב שיח משמעותי שמוביל לעשייה ותרומה של הגרעין היכן שיבחרו חבריו. מאז התפתחו והתרחבו כפרי הסטודנטים לפעילות בכל רחבי הארץ: אריאל, באר שבע, ירושלים (4 כפרים), לוד (4 כפרים), נתיבות, עכו, ערד, קריית שמונה, רחובות ועוד.
מסמכי האנטי-פדרליסט
מסמכי האנטי-פדרליסט (באנגלית: The Anti-Federalist Papers), הם אוסף של מאמרים שנכתבו על ידי המתנגדים לאישור חוקת ארצות הברית בשנים 1787–1788. המאמרים נכתבו כתגובת נגד למאמרי הפרדרליסט שבאו לשכנע ולהסביר את יתרונות החוקה על פני תקנון הקונפדרציה. ימים לאחר הטיוטה הסופית של חוקת ארצות הברית החל על גבי דפי העיתונים הוויכוח על החוקה החדשה. בצד אחד תומכי הממשל המרכזי החזק הפדרלי שבקשו לשכנע את המדינות לאשר את החוקה באמצעות מסמכי הפדרליסט ובצד השני האופוזיציה, מתנגדי החוקה והממשל המרכזי החזק. מסמכי הפדרליסט השפיעו והחוקה אושרה, אבל השפעת מסמכי האנטי-פדרליסט ניכרת עד היום במגילת הזכויות שהיא עשרת התיקונים הראשונים לחוקה. עד כה לא תורגמו המסמכים לעברית.
רקע היסטורי
ב-1777 תוך כדי מלחמת העצמאות של ארצות הברית (באנגלית: American Revolutionary War) הוקמה הקונפדרציה של 13 המדינות על בסיס תקנון הקונפדרציה (באנגלית: The Articles of the Confederation) המסמך להגנת החירות והריבונות של המדינות, שהבטיח לכל מדינה "ריבונות, חירות ועצמאות". ניסיון החיים תחת שלטון מרכזי מרוחק של מלך אנגליה הביא לחשש מפני ממשל מרכזי מרוחק שבוודאי לא יראה את הצרכים וההעדפות המקומיות. לכן הייתה העדפה של ממשל קרוב תחת פסק דין של הבוחר והייתה הסכמה למסגרת משותפת לייצוג של המדינות בענייני חוץ מלחמה ושלום. הסמכויות של המלך הבריטי הועברו למדינות וכך נשמרה ריבונות המדינות. השלטון המרכזי שהוקם היה חלש ולא יכול היה לכפות את מרותו על המדינות דבר שהביא לכאוס. במשך חודשים התנהל ויכוח לגבי צורת הממשל הרצויה בין תומכי השלטון המקומי של המדינות לבין התומכים בממשל מרכזי חזק. הבעיות הכלכליות והפוליטיות יצרו מצב בלתי נסבל למדינות ולאזרחים שלה בעיקר לחקלאים עד שבפברואר 1787 יצאה קריאה למדינות לקיים ועידה בפילדלפיה לתיקון תקנון הקונפדרציה. 12 מדינות שלחו נציגים לוועידה שבטלה את התקנון והכינה את החוקה של ארצות הברית (באנגלית: United States Constitution). בגלל אילוצים כלכליים ומדיניים, הנציגים שהיו ברובם שמרנים יצרו חוק יסוד חדש שהמדינות צריכות היו לאשר. מאחר שבבתי המחוקקים של המדינות היו תומכי הקונפדרציה, נתבקשו המדינות לבחור נציגים אד-הוק לאישור החוקה החדשה יחד עם שינוי הרוב הנדרש לאישור מרוב קולות לרוב של 9 מתוך 13 המדינות. כדי לגייס את תמיכת המדינות לאמץ את החוקה ולאשר אותה נכתבה סדרת מאמרים על ידי תומכי הממשל הפדרלי והחוקה (המילטון, מדיסון, ג'ון ג'יי) שהסבירו את הרקע והיתרונות של שינוי שיטת הממשל. בסדרת המאמרים מסמכי הפדרליסט שבהם נרשמו המחשבות הכוונות והגישות הפוליטיות הכלכליות והחברתיות. מסמכים אלו נחשבו ונחשבים עד היום לחזון האבות המיסדים. מול תומכי החוקה הללו עמדה אופוזיציה של מתנגדי החוקה ומתנגדים לממשל מרכזי חזק אלו הם האבות המייסדים האחרים, האנטי-פדרליסטים. כדי לגייס תומכים לעמדתם הנגדית כתבו מאמרי נגד מסמכי האנטי-פדרליסט.
על מסמכי האנטי-פדרליסט
המאמרים של מסמכי האנטי-פדרליסט, נכתבו על פני מספר שנים ועל ידי מגוון מחברים שהשתמשו בשמות עט בדויים. האנטי-פדרליסטים לא היו מעורבים בפרויקט מאורגן כמו שהיו תומכי החוקה הפדרליסטים ולכן לא היה אוסף מאורגן של המאמרים של האנטי-פדרליסט. האוסף הראשון נערך בשנת 1965 על ידי מורטון בורדן (באנגלית: Morton Borden ) פרופסור מאוניברסיטת קולומביה. הוא אסף 85 מסמכים מהחשובים שבהם וסידר אותם בסדר דומה לזה של 85 מסמכי הפדרליסט. אוסף חדש ועכשווי של מסמכי האנטי-פדרליסט נערך על ידי הרברט סטורינג (באנגלית: Herbert Storing ) ומורי דריי (באנגלית: Murray Dry ) מאוניברסיטת שיקגו (באנגלית: University of Chicago).האנטי-פדרליסט השלם כולל שבעה כרכים שבהם יש חוברות וחומרים אחרים שלא פורסמו בעבר. תוכן המאמרים של האנטי-פדרליסט שיקף ומשקף את הרגשות של האנטי-פדרליסטים, את האמונה בצורך של האזרחים להשתתף ישירות בדמוקרטיה, את החשש והפחד המקומי מפני ממשלה מרכזית ורבת עוצמה. דוגמאות: