cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אור (שיר של אליעד נחום)
הצלחה
השיר זכה להצלחה מיידית, כשהצליח להיכנס היישר אל המקום הרביעי במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, הכולל את עשרת השירים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו בישראל, תוך שצבר כ-103 השמעות, ובשיאו הגיע אל המקום השני, תוך שצבר כ-90 השמעות. השיר צעד במצעד סך של כ-9 שבועות. במצעד השבועי של תחנת הרדיו כאן גימל הופיע השיר לראשונה במקום התשיעי, בשיאו הגיע למקום השני, וצעד בסך הכל 11 שבועות. במצעד הרשמי של גלגלצ, הצליח השיר להגיע היישר אל המקום הראשון, וצעד כ-11 שבועות סך הכל, מתוכם חמישה במקום הראשון.
גם במצעדי הפזמונים העבריים השנתיים זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהצליח להגיע למקום השלישי במצעד של רשת ג', ולשישי במצעד של גלגלצ. במצעד השנתי של חברת מדיה פורסט, הכולל את השירים המושמעים ביותר בשנת 2016, הגיע השיר למקום ה-13. כמו כן, לפי נתוני אקו"ם, השיר הוא השיר השלישי המושמע ביותר ברדיו לשנת 2016.
נכון לאוגוסט 2020, צבר השיר למעלה מ-2 מיליון וחצי השמעות ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, ובכך הפך לאחד השירים הישראליים המושמעים ביותר שם.
השערת ליטלווד
במתמטיקה, השערת ליטלווד היא השערה הנקראת על שם המתמטיקאי האנגלי ג'ון אדנזור ליטלווד אשר שיער אותה בשנת 1930. ההשערה עוסקת בקירובים דיופנטים של מספרים, ומנוסחת כך: לכל שני מספרים ממשים α ו-β מתקיים: כאשר מסמל את המרחק מהמספר השלם הקרוב ביותר.
הגדרה שקולה
בהינתן זוג מספרים ממשים α ו-β, נסתכל על הנקודה (α,β) ועל הסדרה הבאה: לכל נקודה כזו נסתכל על הנקודת הסריג, על ידי מכפלת המרחק הקו הקרוב ביותר עם ערך שלם בקואורדינטת ה-x במרחק מהקו הקרוב ביותר עם ערך שלם בקואורדינטת ה-y. המרחק הזה לא יהיה גדול מ-1/4. ההשערה אומרת כי קיימת תת-סדרה שמתכנסת בקצב של (o(1/n.
תוצאות
על ידי שימוש בשיטות ארגודיות, הצליחו המתמטיקאים אילון לינדנשטראוס, מנפרד אינסידלר ואנטול קאטוק, להוכיח שלכמעט כל α,β ההשערה נכונה. למעשה הם אף הראו שמימד האוסדורף של כל הזוגות שאינם מקיימים את התוצאה הוא 0.
איש יהודי
ספר או קונטריס איש יהודי הוא שם עט של מספר חכמים וסופרים. {{פירושונים|
קונטרסים בשם זהה
}}
פירקו מאנולה
פירקו מאנולה (שמ המלא בפינית:Pirkko Martta Irmeli Mannola; נולדה ב-27 בדצמבר 1938) היא שחקנית פינית.
ביוגרפיה
מאנולה נולדה בכפר על יד טמפרה. בנעוריה החלה את הקריירה שלה כדוגמנית בגדי ים.
ב-1958 אחיה שלח את התמונה שלה לתחרות מיס פינלנד, והיא הוזמנה לקחת בה חלק. בתחרות שנערכה בהלסינקי היא נבחרה למקום הראשון מבין עשרים ושלוש מתמודדות.
ב-1960 שיחקה בסרט הדרמה "Kaks' tavallista Lahtista", שהוצג בפסטיבל ברלין.
ב-1961 שרה את הגרסה הפינית של השיר Itsy Bitsy Teenie Weenie Yellow Polka Dot Bikini.
ב-1962 השתתפה בשתי תחרויות שונות כזמרת על מנת לקחת חלק באירוויזיון, בגמר הלאומי של פינלנד ובגמר הלאומי של גרמניה.
ב-1964 ניסתה פעם נוספת לייצג את פינלנד בתחרות הזמר.
ב-1969 שיחקה בסרט הקומדיה "Leikkikalugangsteri"
ב-1971 גילמה אחות בסרט הטלוויזיה השוודי "Gunghästen".
ב-1991 שיחקה בסרט "Iskelmäprinssi" עם מארט סנדר.
היא גם הופיעה במספר סדרות טלוויזיה ובמספר הפקות בתיאטרון.
סנטבקאלה
סנטבקאלה (בהונגרית: Szentbékkálla) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בסנטבקאלה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 251 תושבים, ובשנת 2020 רק 200 תושבים.
יהודי סנטבקאלה
בסנטבקאלה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
מחלוקת קיימברידג' על ההון
מחלוקת קיימברידג' על ההון הייתה מחלוקת אקדמית בין הפרופסורים המובילים של חוגי הכלכלה באוניברסיטת קיימברידג' האנגלית ובאוניברסיטת MIT, אשר בקיימברידג' האמריקאית. המחלוקת נפרסה על פני תקופה של כעשרים וחמש שנים, משנות ה-50 המוקדמות, ועד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-20, ובאה לידי ביטוי במאמרים ובמאמרי תגובה שנכתבו בזמן זה. את הצד האנגלי הובילו הכלכלנים פיירו סראפה, Piero Sraffa וג'ואן רובינסון, Joan Robinson (וכן, לואיג'י פאסינטי, Luigi Pasinetti ופייראנג'לו גרניאני) ואילו את הצד האמריקאי הובילו רוברט סולו, Robert Solow ופול סמואלסון, Paul Samuelson (וכן פרנק האן, Frank Hahn וכריסטופר בליס, Christopher Bliss). הביקורת התמקדה בהפרכת הנחות היסוד של הכלכלה הנאו-קלאסית, ובראשן הקשר המונוטוני וההפוך בין הריבית להון.
מופעים קודמים של הוויכוח
הוויכוח על תאוריית הון בכלכלה איננו חדש. בליס הגדיר תקופה בת לפחות 200 שנים של חשיבה על מושג ההון, וסולו זיהה בה שלושה גלים עיקריים שבהם התנהל וויכוח עקרוני בנושא – הראשון, במעבר למאה ה-20, בין בוהאם-באוורק וג'ון בייטס קלארק; השני, בשנות ה -30, בין נייט, האייק וקאלדור, והאחרון, ויכוח זה. בהתייחסו לשלושת הגלים הללו, סולו טען כי כאשר וויכוח נמשך זמן רב כל כך, הרי שמדובר באחת משתי אפשרויות - שאלה עמוקה מאוד, או שאלה המוצגת באופן שגוי מאוד. לתפיסתו, השאלה התאורטית בהחלט הוצגה באופן שגוי, ולדידו, בכל שלושת הגלים הללו, ועל אף מעורבותו האישית באחרון שבהם, רוב רובו של הדיון היה מבולבל ובלתי ניתן להבנה עבור הכלכלנים בני זמנו – סערה בכוס תה סביב אנומליות הקשורות באופן בו הון נאמד במודלים מבוססי פונקציית ייצור מצרפית. לעומתו, במבט היסטורי על שלושת הגלים הללו, זיהה כהן מאפיינים משותפים עקרוניים אשר צפו ועלו בכל הוויכוחים. חזרתיות זו מהווה, לטענתו, ראיה לכך שדווקא מדובר כאן בשאלה עמוקה בהחלט, אשר דורשת התייחסות רצינית מהקהילה המדעית.
אמידת ההון
במודלים חשובים בתאוריה הנאו-קלאסית נעשה שימוש בפונקציית ייצור מצרפי של מוצר אחד. כלומר, מניחים עבור כלל המשק כי קיים מוצר אחד בלבד אותו מייצרים, וזאת על ידי השימוש בהון הומוגני ובעבודה הומוגנית. הנחות אלו נותנות למודלים הללו חוזק הסברי ויכולת חיזוי חד משמעית. לדוגמה - ככל שההון שבשימוש גדל, כך הריבית יורדת (כאשר שאר הדברים קבועים), ובאופן דומה, ככל שהשימוש בעובדים גדל, כך שכרם יורד.
כהן והארקוט (Geoffrey Harcourt) טוענים כי הבעיה מתחילה במעבר למודלים הטרוגניים, בהם יש יותר ממוצר אחד, ולפחות חלק מהמוצרים משתתפים, במידה כזו או אחרת, בייצור של עצמם (כלומר, לוקחים חלק בהגדרה הכללית של ה"הון" שבמודל). כאשר רוצים לייצג הון מצרפי, לא ניתן לחבר יחד את כל ההון על בסיס הכמות שלו, היות שמדובר במוצרים שונים, נניח, מעדרים ומעבדי מחשב. במקרה הזה, הדרך היחידה לבטא הון מצרפי היא על פי ערכו של ההון. אז, התפוקה השולית של ההון הופכת להיות נגזרת של ערך התוצר לפי ערך ההון המושקע בו (להבדיל מנגזרת של כמות התוצר, לכמות ההון המושקע בו). כלומר, שיעור הריבית, אשר שווה לתפוקה השולית של ההון, נקבעת על ידי התנאים הטכניים של הייצור, כמות גורמי הייצור הנתונה במשק וכעת גם על ידי מחירים (משום שרק דרך המחירים ניתן להגיע לערכן של הסחורות). אולם המחירים מקורם בתפוקות השוליות של גורמי הייצור, כך שלמעשה – הקשר ההפוך והחד משמעי בין כמות ההון לשיעור הריבית, הופך להיות, במקרה הזה, קשר מעגלי.
Reswitching and Capital Reversing
שתי תופעות אלו מתארות מצבים בהם ההון והריבית אינם מתנהגים ״כמצופה״ מהם, לפי התאוריה הנאו-קלאסית. Capital Reversing, מתאר מצב בו יחס הון/עובדים נמוך יותר (שיטת ייצור מסוימת) מתאים לריבית נמוכה יותר. בבחינת שני מצבים נייחים, הדבר דומה למצב בו מחירי ההון נמוכים יותר ככל שההון נמצא יותר במחסור. כלומר, עקומת הביקוש להון איננה כל הזמן רק יורדת משמאל לימין. Reswitching מתאר מצב בו שיטת ייצור מסוימת (יחס הון/עבודה מסוים) עדיפה ברמת ריבית נמוכה וגבוהה, ואילו ברמת ריבית בינונית עדיפה שיטת ייצור (יחס הון/עובדים) אחרת. כלומר עם ירידת הריבית, הפירמה עוברת לייצר מטכניקה א' לטכניקה ב', ועם המשך הירידה חוזרת לטכניקה א'. כלומר, אותה טכניקה, ומכאן אותה תפוקה שולית מיוחסת לשתי רמות ריבית שונות.
סמואלסון הרחיב על תופעות אלו, והודה, במאמר משנת 1966, כי תופעות אלו בהחלט סביר שיתקיימו. לדבריו, ההנחה הנאו-קלאסית, שהימנעות מצריכה מובילה לירידה בריבית, היא רק אפשרות אחת מבין שתי תוצאות אפשריות. הוא מסכם כי על אף שגילויים אלו בהחלט מקשי על התאוריה הנאו-קלאסית, הרי שיש להודות שהן תקפות ונכונות.
הביקורת שכנגד
גל ראשון של תגובות התקיים עד אמצע שנות ה-60, אשר לקחו בו חלק בעיקר סולו, סוואן וסמואלסון. אלו התמקדו בהגנה על פונקציית הייצור המצרפית של סחורה אחת, ובהדיפה של הביקורת. בגל הבא, החל מ 1966, בליס והאן קיבלו את הטענה שההנחה הנאו-קלאסית על הקשר ההפוך והמונוטוני בין כמות ההון לריבית איננה מתקיימת בהכרח, ושהשימוש במודלים של שווי משקל כללי אינם מגובים בתאוריית הון מספיק טובה, כמו כן עלתה ביקורת פנימית שהראתה שהמודלים של שווי משקל כללי אינם בהכרח יציבים.
שטיגליץ טען שהתופעה של Reswitching רק מראה את מה שכבר ידוע – שההנחות של התאוריה הנאו-קלאסית, הן הנחות חלשות, ושאין להן השלכות חזקות עבור שימוש במודלים המשווים מצבים של שווי משקל (Steady State), אולם הן מאפשרות להגיע למסקנות איכותיות. לדבריו, התוצאות שתופעת ה reswitching מנפקת דומות בחשיבותן לתוצאות המתקבלות מההכרה במוצרי גיפן, ואף פחות מהן.
סולו, עם תחילתו של הוויכוח, הכיר בקשיים שעולים מהביקורת, אולם גרס כי מקור הבעיה איננו באמידה של הון מצרפי, כי אם מהעירוב של העבר, ההווה והעתיד בתוך מודלים. הוא הגן באופן אמפירי על מודל פונקציית הייצור המצרפי של מוצר יחיד, בטענה כי מודל זה מצליח לזקק את עיקרי תהליך הצמיחה, ובעיקר, כאמור, משום שהוא לא הכיר דרך אחרת. כך גם סמואלסון, שתיאר כיצד השימוש במודלים אלו בניתוח נתוני אמת יכול לחזות התנהגות מדויקת של כלכלות הטרוגניות מורכבות, ״כאילו״ הן נבעו מפונקציית ייצור מצרפית אחת.
כהן והארקוט מציינים שהמודלים הנאו-קלאסיים היו פוריים למחקר האמפירי לאורך השנים, משום ההפשטה הרבה שבהם. והם מודים שלעומתם, הצד האנגלי, אכן לא סיפק מחקר אמפירי על הסיבות וההשלכות של השקעות הון. יתרה מכך, חולשה נוספת של הצד האנגלי שהם מציינים, עולה מכך שרובינסון וסראפה לא פיתחו כלים ושיטות עבודה תאורטיים אלטרנטיביים (בניגוד לכלים ושיטות הסבריים שהיו למכביר) כדי לתמוך בביקורת שלהם. אולם, לצד הכרה בחולשות אלו, הם מציינים כי, עבודות מאוחרות, החל משנות ה-70, של כלכלנים כמו קלצקי, גודווין, קלדור ופאסינייטי זכו להתעלמות גורפת מצד המקצוע.
אידאולוגיה וחזון
שני הצדדים התייחסו למרכיבים האידאולוגיים שנכנסו למחלוקת, וחוסר ההסכמה בלט גם ביחסם לנושא זה:
כהן והארקוט טוענים כי שני הצדדים לא הצליחו להגיע להסכמה על מידת החשיבות לא של התוצאות התאורטיות ולא של הראיות שתמכו בהם. והם שואלים – מה המשמעות של מודל פשוט, שמסקנותיו החותכות, לא מחזיקות מעמד עם הוספת מורכבות אליו? האם זהו מודל המספק הסבר בעל ערך לניתוח והבנה של בעיות כלכליות? או שמא שגיאה תאורטית, שצריך לעמול ולמצוא לה תחליף הסברי מכיוון אחר? בהיעדר יכולת להכריע בסוגיה, הם טוענים לטובת הטיעון האידאולוגי.
הם מציינים שלושה מופעים בהם לאידאולוגיה היה ביטוי בעשרות השנים של המחלוקת הכלכלית אודות ההון – ראשית, כפי שכבר הוזכר בדבריו של סולו, בדיון על ההצדקה האתית של רווח וריבית. שנית, בשאלות המתודולוגיות העקרוניות סביב השימוש במודלים מבוססי שווי משקל ושלישית, וזהו אולי המקרה הכללי של השניים הקודמים – בהזנת ה'אמונה' של כלל המתווכחים בתאוריות העקרוניות שלהם.
בספרו ״היסטוריה של הניתוח הכלכלי״, עמד ג'וזף שומפטר עמד על אפשרויות הכניסה של אידאולוגיה לתוך המחקר הכלכלי, והגדיר 'חזון' העומד בפני כל חוקר, טרם הוא ניגש למחקר. הוא מזהה שלב מקדים לחקירה האנליטית, שבעזרתו החוקר ניגש לבעיה, ובתוכו הוא בוחר את מושא חקירתו. תהליך זה הכרחי, ומספק את חומרי הגלם לחקירה הכלכלית המדעית. כלומר, על מנת להבין ולנתח את מורכבות עולם התופעות, החוקרים נדרשים לבחור אילו היבטים חיוניים להבנה, ולהתמקד בהם. בעוד האידאולוגיה נעדרת מטיעון לוגי של הוכחה או מניסוח מדויק של תאוריה, הרי שהיא קיימת בבחירת המודלים, בבחירת ההנחות שלהם וכאמור, בבחירת הנושאים לחקירה. התהליך האנליטי של החקירה כולל בתוכו את איסוף הנתונים והעובדות ובניית התאוריה, יחדיו הם נבנים בתהליך של היזון חוזר זה כלפי זו, עד להפקת המודל המדעי. כך, הבחירות הראשונות, בשלב הקדם אנליטי, את אלו לא ניתן להעריך על בסיס קנה מידה של ״נכון״ – ״לא נכון״, ומכאן, שלאידאולוגיה יש מרחב כניסה.
יחסי מלזיה–ניו זילנד
יחסי מלזיה–ניו זילנד הם יחסי החוץ בין מלזיה לניו זילנד. שתי המדינות הן חברות מלאות בחבר העמים הבריטי ומלזיה חשובה לניו זילנד מסיבות אסטרטגיות, פוליטיות וכלכליות, כאשר מנהיגי שתי המדינות היו מעורבים בביקורים תכופים כדי לשפר את יחסיהן.
היסטוריה
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים בין מלזיה לניו זילנד כוננו ב-25 בספטמבר 1957, כאשר מלזיה נותרה אחת השותפות הוותיקות ביותר של ניו זילנד בדרום-מזרח אסיה. כוח ההגנה הניו זילנדי (NZDF) שמר על נוכחותו מאז שנות ה-50 למאבק לצד בעלות בריתו מפני איום הקומוניזם במצב החירום המלאי, החירום המלאי השני ובמרד הקומוניסטי בסרוואק. בעקבות הקמתה של הפדרציה המלזית, הגנה ה-NZDF גם על מלאיה הבריטית ועל בורנאו מפני ההסתננות הצבאית האינדונזית.
יחסים כלכליים
היחסים בין שתי המדינות חזקים מאחר שקשרים עסקיים במלזיה היו מהמשפיעים באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN) והידועים ביותר בקרב הניו זילנדים. בשנת 2005 החלו שתי המדינות לכונן הסכם סחר חופשי. בשנת 2012, מלזיה הייתה שותפת הסחר השמינית בגודלה של ניו זילנד עם יצוא מלזי הכולל ציוד נפט, מחשבים וטלוויזיות שמן דקלים בשווי 1.84 מיליון דולר ניו זילנדי ואילו היצוא הניו זילנדי גבוה בהרבה להסתכם ב-888 מיליון דולר ניו זילנדי המורכב ממוצרי חלב, בשר וגרוטאות מתכת. הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות נחתם לתוקף ב-26 באוקטובר 2009 בקואלה לומפור. לחברות ניו זילנדיות רבות יש את מטה משמעותי במלזיה בעיקר בתחומי מזון, טלקומוניקציה ותקשורת, כמו כן ניו זילנד קוראת למשקיעים מלזיים רבים יותר להשקיע בניו זילנד.
המסחר הדו-צדדי הכולל בין שתי המדינות בשנת 2016 הסתכם ב-1.42 מיליארד דולר כאשר היצוא הסתכם ב-730 מיליון דולר, בעוד היבוא הסתכם ב-680 מיליון דולר. בשנת 2017, שתי המדינות הביעו את התעניינותן בהרחבת שיתוף הפעולה בתחומי התקשוב והתעשייה. באותה שנה, היחסים הכלכליים של ניו זילנד עם מלזיה החלו גם בתחומים אחרים כמו מזון (בעיקר מוצרי מחלבות) ומשקאות ושתי המדינות הודיעו על כוונתן לטפח קשרים עסקיים ותרבותיים חזקים יותר ביניהן. חילופי תרבות בין המאורים לילידים במדינת סבה במלזיה נערכו בקוטה קינבאלו. ניו זילנד גם קיבלה קבוצה של 15 נציגים ממדינת סראוואק במלזיה לישיבה שהתקיימה באפריל 2019 כדי לשתף ולדון באינטרסים משותפים ושיתוף פעולה משותף.
היחסים הכלכליים בין שתי המדינות מיוצגים גם על ידי הסכם הסחר החופשי מלזיה–ניו זילנד.
יחסי חינוך
במסגרת תוכנית קולומבו, מספר גדול של סטודנטים מלזיים המשיכו את לימודיהם בניו זילנד. ניו זילנד פועלת למשוך יותר סטודנטים ממלזיה כחלק מהמאמצים במדינה לקדם אותה כבחירה ראשונה ללימודי חוץ. הסכם לשיתוף פעולה להשכלה גבוהה נחתם בין שתי המדינות בשנת 2013. בשנת 2019 מתחזקים יחסי השכלה נוספים בין ניו זילנד למדינת סארוואק במלזיה.
יחסי ביטחון
כחלק מברית הגנת חמש המעצמות, ניו זילנד ממלאת תפקיד מפתח בתרגילים הצבאיים התכופים בין המדינות המעורבות.
תקרית
בשנת 2014, דיפלומט מלזי בשם מוחמד ריזלמן איסמעיל נעצר על ידי משטרת ניו זילנד והואשם בפריצה ותקיפה בכוונה לאנוס לאחר שלטענתו עקב אחר אישה בת 21, טניה בילינגסלי לביתה.
דניאל אסייג
דניאל אסייג (נולד ב-12 במרץ 1993) הוא סטנדאפיסט, זמר, תסריטאי ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה
נולד באילת בשם דין אסייג. אביו הוא הקומיקאי שלום אסייג. הוריו התגרשו כשהיה בן חצי שנה. עד גיל 12 גדל דניאל אסייג בטירת כרמל אצל סבו וסבתו, לאחר שאמו דבי עברה לחיות באנגליה. מגיל 12 חזר לחיות עם אביו, ואת שנות התיכון עשה בתיכון עירוני י"ד בתל אביב.
בשנת 2009 השתף עם אביו שלום אסייג בתוכנית איך זה להיות ילד של מפורסם?
בנעוריו החל לקיים הופעות סטנדאפ, חלקן לצד אביו. בשנים 2010–2011 הופיע מספר פעמים בהופעות אורח בתוכנית "צחוק מעבודה".
אסייג נמנה גם עם מגישי התוכנית של רשת "חופרים למיליון", יחד עם טום קשתי ושי-לי שינדלר, אשר ליוותה את שידור העונה השלישית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון".
בשנת 2014 השתתף בסדרת הדוקו-ריאליטי "מחוברים+", בה התוודה על נסיונותיו לחידוש הקשר עם אמו, שעמה לא היה בקשר במשך שנים.
בשנת 2017 הוציא סינגל בשם "מתחיל הקיץ" יחד עם עדי אלון וגל מלכה.
בשנת 2018 השתתף בגרסה הישראלית של התכנית "שרוטים", ששודרה ב-MTV ישראל ובהוט קומדי סנטרל.
בשנת 2019 שימש לראשונה כתסריטאי וכתב חמישה פרקים מתוך העונה החמישית של "שנות ה-80".
בפברואר 2022 חזר לגלם את דמותו של שלום אסייג בסדרה "שנות ה-90", סדרת ההמשך ל-"שנות ה-80", בה הוא גם משמש כתסריטאי הראשי. שנה לאחר מכן עלה לאקרנים הסרט "ההילולה" שמבוסס על הסדרה, בו חזר לגלם את שלום.
חיים אישיים
אסייג אב לבן מנישואיו הראשונים לילד שנולד ב-2011. בפברואר 2018 נישא בשנית ליניר בן שושן וביולי אותה השנה נולדה בתם המשותפת. במאי 2023 נולדה בתם השנייה.
מתגורר כיום בראש העין.
סיימון קונוויי מוריס
סיימון קונוויי מוריס (באנגלית: Simon Conway Morris; נולד ב-6 בנובמבר 1951) הוא פלאונטולוג, ביולוג אבולוציוני ואסטרוביולוג אנגלי הידוע בשל מחקריו על המאובנים של פצלי ברג'ס והפיצוץ הקמבריוני. תוצאות הגילויים הללו התפרסמו בספרו של סטיבן ג'יי גולד משנת 1989 "חיים מופלאים". עם זאת, ספרו של קונוויי מוריס עצמו בנושא "כור ההיתוך של הבריאה" (The Crucible of Creation; 1998) מבקר את הצגת הדברים ואת הפרשנות של גולד.
ביוגרפיה
קונוויי מוריס נולד ב-6 בנובמבר 1951 בקרשלטון (Carshalton) שבמחוז סארי באנגליה, וגדל בלונדון. למד גאולוגיה באוניברסיטת בריסטול וקיבל ב-1972 תואר ראשון בהצטיינות. לאחר מכן עבר לאוניברסיטת קיימברידג' וסיים דוקטורט בסנט ג'ונס קולג' ב-1975 תחת הארי בלקמור וויטינגטון (Harry Blackmore Whittington). בשנים 1975–1979 היה עמית מחקר בסנט ג'ונס קולג' בקיימברידג', ואחר-כך מרצה באוניברסיטה הפתוחה בקיימברידג', ומשנת 1991 פרופסור חבר. בשנת 1987 הוא הפך לעמית של סנט ג'ונס קולג'. הוא שימש פרופסור לפלאוביולוגיה אבולוציונית במחלקה למדעי כדור הארץ באוניברסיטת קיימברידג' מ-1995 ועד פרישתו לגמלאות.
בשנת 1981 היה מרצה אורח באוניברסיטת קלגרי, פרופסור אורח באוניברסיטת קנזס בשנת 1988, ועמית סלבי (Selby Fellow) באקדמיה האוסטרלית למדעים בשנת 1992.
הוא נבחר כעמית בחברה המלכותית בגיל 39. זכה במדליית וולקוט של האקדמיה הלאומית למדעים בשנת 1987, בפרס צ'ארלס שוצ'רט (Charles Schuchert Award) לפלאונטולוגיה ב-1989, בדוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אופסלה ב-1993, במדליית לייל (Lyell Medal) מטעם החברה הגאולוגית של לונדון ב-1998, בפרס טרוטר (Trotter Prize) לסדרת הרצאות מאוניברסיטת טקסס A&M ב-2007, ובפרס ויליאם בייט הארדי (William Bate Hardy Prize) מטעם החברה הפילוסופית של קיימברידג' ב-2010.
ב-1996 הוא העביר את הרצאת חג המולד של המכון המלכותי של בריטניה הגדולה בנושא "ההיסטוריה בעצמותינו" (The History in our Bones).
ב-1975 נישא לזואי הלן ג'יימס (Zoe Helen James), ולזוג נולדו שני בנים.
מי ברק
רקע
בני ברק הוקמה בשנת 1924 על שטח של כ-7,300 דונם, והיא העיר הצפופה ביותר במדינת ישראל. העיר מאופיינת באוכלוסייה חרדית, דתית ובה אלפי מוסדות דת, תורה וחסד.
סיימון קונוויי מוריס
עבודתו
החשיבה שלו על המשמעות של פצלי ברג'ס התפתחה, ובשנים האחרונות הוא חוקר את תופעת ההתכנסות האבולוציונית, שתזה עיקרית שלה מובאת ב"פתרון החיים: בני אדם בלתי נמנעים ביקום בודד" (Life's Solution: Inevitable Humans in a Lonely Universe, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2003). התזה היא שכאשר על יצורים שאינם קרובים זה לזה מבחינה סיסטמטית פועלים לחצי ברירה חזקים ודומים יתפתחו מאפיינים דומים באופן שטחי. לדעתו, אפילו התפתחות החיים ביקום מוגבלת מאוד לצורות דומות כמו על כדור הארץ. הוא מעורב בפרויקט מרכזי לחקר ההשלכות המדעיות של ההתכנסות האבולוציונית וגם להקמת אתר (www.mapoflife.org) שמטרתו לספק מבוא נגיש לאלפי הדוגמאות הידועות להתכנסות. עבודה זו ממומנת על ידי קרן ג'ון טמפלטון. העניין הנוכחי שלו באבולוציה מתכנסת ומשמעותה הרחבה יותר, הנושא של הרצאות גיפורד (Gifford Lectures, הקשר בין דת ומדע) שנשא ב-2007, דורבנו בחלקם על ידי טיעוניו של סטיבן ג'יי גולד על חשיבות האקראיות בתולדות החיים.
מי ברק
רקע
בני ברק חברה באיגוד ערים אזור דן (שפד"ן), והיא מבין 7 העיריות המייסדות של האיגוד. הכנסות התאגיד מושקעות באחזקה ושדרוג קווי מים וביוב, פיתוח מאגרי מים, שמירה על איכות המים והחזקת מערכת גרביטציונית לסילוק הביוב.
סיימון קונוויי מוריס
עבודתו
ב-2017 הודיע הצוות שלו על גילוי האב הקדמון ביותר של בעלי החוליות, יצור דמוי שקית שחי באזור סין של ימינו לפני 540 מיליון שנים.
מי ברק
מקורות המים לעיר
לעיר 4 כניסות מים מחברת מקורות המהווים 65% מצריכת המים, ממתקני התפלה וקידוחי חב' מקורות ו-35% ממקורות עצמאים כולל מקידוחי בארות עד לעומק של 110 מטר. לעיר שני מאגרי מים גדולים, המרכזי ממוקם ב"הר הבנים" בנפח של 17,000 מטר קוב והוא הגדול ביותר באזור גוש דן. מאגר נוסף תת-קרקעי ממוקם במגדל המים ברח' חזון איש בנפח של 10,000 קוב. התאגיד מקים מאגר מים בנפח של 18,000 קוב בצפון העיר.
סיימון קונוויי מוריס
אבולוציה, מדע ודת
קונוויי מוריס פעיל בחינוך הציבורי לגבי המדע והוא משתתף בהרחבה בשידורים ברדיו ובטלוויזיה. האחרונה כוללת את הרצאות חג המולד של המכון המלכותי של בריטניה הגדולה שהעביר בשנת 1996. כנוצרי, הוא השתתף בוויכוחים מדעיים ודתיים, כולל טיעונים נגד תכנון תבוני מחד ומטריאליזם מאידך. בשנת 2005 הוא העביר את "הרצאת בויל" (Boyle Lecture) השנתית על הקשר בין דת ומדע. ב-2006 הוא הרצה ב"מכון פאראדיי למדע ודת" (Faraday Institute for Science and Religion) על "אבולוציה וכוונון עדינה בביולוגיה". הוא נשא את הרצאת גיפורד באוניברסיטת אדינבורו ב-2007 בנושא: "המצפן של דרווין: כיצד אבולוציה מגלה את שיר הבריאה". בהרצאות אלו מעלה קונוויי מוריס טיעונים כיצד האבולוציה עולה בקנה אחד עם האמונה בקיומו של אלוהים.
הוא מבקר את המטריאליזם והרדוקציוניזם:
מי ברק
מקורות המים לעיר
רשתות מים וביוב
סיימון קונוויי מוריס
אבולוציה, מדע ודת
ועל מדענים שהם אנטי דתיים בצורה מיליטנטית:
מי ברק
מקורות המים לעיר
רשתות המים והביוב פרוסות לאורך עשרות ק"מ של צנרת בקטרים שונים וכוללים אביזרי מים מגוונים, כגון: מגופים, הידרנטים ועוד. בקווי ההולכה מותקנים חיישני בקרה המשדרים נתונים על איכות המים ומתריעים על כל חריגה בלחץ המים ובמפלס הביוב. בעיר מותקנים מדי לחץ, מדי כלור, גלאי אש, מצלמות ומגופים חשמליים המסייעים בשליטה מרחוק וויסות לחצים ועוד.
סיימון קונוויי מוריס
אבולוציה, מדע ודת
במרץ 2009 הוא נשא את נאום הפתיחה בכנס "אבולוציה ביולוגית: עובדות ותאוריות" שהתקיים באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית ברומא, וכיהן כיושב ראש של אחד המושבים. הכנס נערך בחסות הכנסייה הקתולית. קונוויי מוריס תרם מאמרים בנושא אבולוציה ואמונה נוצרית למספר אוספים, בהם "נספח קיימברידג' למדע ודת" (2010) ו"נספח בלקוול למדע ונצרות" (2012).
מי ברק
מקורות המים לעיר
איכות המים
מערך המים נדגם בתדירות יומית מאתרי הספקת המים לעיר. הדגימות נעשות על ידי משרד הבריאות ומי ברק. תוצאות הדגימות מפורסמות על בסיס רבעוני, חצי שנתי ושנתי לכלל התושבים.
שעת חירום
לעיר מאגרי מים בעלי יכולת הספקת מים למשך 48 שעות, בנוסף, לתאגיד מחסן ציוד מלא לחלופות הספקת מים, ציוד טכנולוגי והנדסי.
ביוב
Never Let You Go
Never Let You Go (בעברית: לעולם לא אעזוב אותך) הוא שיר שבוצע על ידי הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר. הוא נכתב על ידי ג'סטין ביבר, ג'ונטה אוסטין ובריאן קוקס, והופק על ידי שני האחרונים. השיר פורסם כסינגל הדיגיטלי הראשון מתוך החצי השני של אלבום הבכורה של ביבר ב-2 במרץ 2010.
רקע
ב-18 בינואר 2010 הוציא הזמר-יוצר ג'סטין ביבר את השיר "Baby" כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלו, My World 2.0. השיר הפך ללהיט בינלאומי ונחל הצלחה מסחרית. לאלבום יצאו שלושה סינגלים נוספים אשר זכו להצלחה מועטה יותר, בהם הסינגל השני "Somebody to Love", שיצא גם בגרסת רמיקס בהשתתפותו של אשר, ושני הסינגלים השיווקיים "U Smile" ו-"Never Let You Go".
הפצה
"Never Let You Go" הוא שיר בסגנון אר אנד בי ומשלב קולות פסנתר, עם יציאתו ב-2 במרץ 2010, נכנס היישר לעשרים שירים המובילים במצעדים בקנדה וניו זילנד, ולמקום עשרים ואחת בארצות הברית. נכון לשנת 2022 מונה סרטון השיר ביוטיוב למעלה מ-305 מיליון צפיות.
ביצועים
ביבר ביצע את השיר מספר פעמים, כולל בפתיחה החגיגית של Microsoft Store במישן וייחו, קליפורניה, ובתוכנית הטלוויזיה The Early Show. בנוסף, הוא שר את השיר ב-6 בפברואר 2010 במהלך הופעה לטובת נפגעי רעידת האדמה בהאיטי אשר שודרה ב-VH1 וב-MTV.
משה גיסין
משה גיסין (1861 – 15 בנובמבר 1946) היה מראשי היישוב בפתח תקווה ובהרצליה. איש ציבור ופרדסן. בפתח תקווה הקים את הקולנוע הראשון. שימש כיו"ר ועד המושבה פתח תקווה למשך חצי שנה. כן שימש כיו"ר ועד החקלאי של המושבה פתח תקווה. ממייסדי הרצליה.
קורות חייו
בשנת 1891 (תרנ"א) עלה לארץ יחד עם אחיו הצעיר שלמה זלמן כחלוצי המשפחה. חמישה נפוליונים שנשארו להם מהוצאות הנסיעה שלחו מיד חזרה להורים, על-מנת שיוכרחו להתפרנס מיגיע עבודתם הם, ויעברו את חוויית קשיי החלוציות. עבדו בתחילה כפועלים שכירים בכרמי רחובות וראשון לציון.
אחר-כך עברו לפתח תקווה, שם קנה בכספי אביו שטח אדמה לנכסי המשפחה וניהל משק, בו עבדו כפועלים מתלמדים רבים ממנהיגי תנועת ההסתדרות. הוא הקים בפתח תקווה (ברחוב ז'בוטינסקי פינת רחוב קרול) בית מלון שנקרא מלון ירקון ונודע אף בשם "הוטל גיסין". המבנה לא קיים עוד.
בפתח תקווה היה פעיל בחיי הציבור. לאחר תקופת זמן החל לשמש כראש ועד המושבה, אך לאחר חצי שנה עזב את תפקידו, ואת תפקידו תפס אחיו שלמה זלמן. גם לאחר התפטרותו המשיך להיות פעיל בענייני המושבה, ובמשך שנים רבות היה לחבר ועד המושבה. שימש במושבה כיו"ר ועד החקלאי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה חבר הוועד הזמני ליהודי ארץ ישראל, והשתתף בוועדת ההכנה לכינוס אספת הנבחרים הראשונה.
בביתו בפתח תקווה התאכסנו ראשי "חובבי ציון", הציונות, פקידות הברון ויק"א, בבקרם בארץ ישראל לחקירת התנאים הפיזיים לכלכלה ולתנופה, להקמת היישוב היהודי בארץ. עצותיהם והסברותיהם של משפחת גיסין סייעו רבות לבירור הנתונים ולהכנת ההצעות לתיקונים. בפתח תקווה היה ממייסדי חברת "פרדס", חברה שעסקה בפיתוח החקלאות.
אחר-כך עבר לגור בקיבוץ עין חרוד, שהיה אז בראשיתו, והעניק להם וליתר מתנחלי העמק מניסיונו האישי כחקלאי.
בשנת 1924 (תרפ"ד) השתתף בייסוד המושבה הרצליה, בשיתוף "קהילת ציון אמריקאית", עם בני המושבות ילידי הארץ שהתארגנו בהסתדרות "בני בנימין". הוא הצטרף אליהם, על אף שעבר את גיל השישים, בנה בית, נטע פרדס, ועבד בו בגופו. בהרצליה התגורר עוד משך למעלה מעשרים שנה.
נפטר בתל אביב ב-15 בנובמבר 1946 (כ"א בחשוון תש"ז) והובא לקבורה בפתח תקווה.
על שמו נקרא רחוב בהרצליה. כן נקבעה מלגה על שמו באוניברסיטה.
משפחתו
משה גיסין נמנה עם משפחת גיסין, אשר רבים מבניה עסקו בבניין הארץ. התחתן עם אסתר (לבית הורביץ). בנו הוא אבשלום גיסין, שנהרג בעת שהגן על העיר פתח תקווה בעת הפרעות ביום כ"ז בניסן תרפ"א.
טייזר
"טֵייזר" (Taser) הוא השם המסחרי של נשק הלם חשמלי אשר נמכר על ידי החברה האמריקאית "טייזר אינטרנשיונל". עיקר פעולתו היא באמצעות יריית חיצים, מיני-קרסים הננעצים בגוף האדם ומאפשרים ליורה לשתקו באמצעות אובדן זמני של השליטה על השרירים.
הפגיעה מעוררת עצבי חושים ותנועה וגורמת להתכווצויות שרירים בלתי רצוניות. טייזר נחשב אצל מרבית רשויות החוק לנשק אל-הרג ועל כן נוהלי הפעלתו מאפשרים שימוש נרחב למגוון מצבים.
בעשור האחרון הפך הטייזר לאמצעי משטרתי נפוץ במדינות רבות בעולם ובכלל זה בישראל. הוא עשוי לשמש גם לגרימת כאב באמצעות חשמול, הן באמצעות מגע ישיר, והן באמצעות החצים אשר נותרו נעוצים בגוף הנפגע. כל אלה, בצירוף עדויות מצטברות המראות שהשימוש בו עלול להביא לתוצאות קטלניות, עוררו מחלוקת ציבורית אודות מוסריות השימוש בו.
היסטוריה
פיתוח הנשק החל בשנת 1969 על ידי ג'ק קובר, מדען נאס"א. הפיתוח הושלם בשנת 1974 והנשק נקרא על שם גיבור ילדותו של קובר, "תום סוויפט", אשר מככב בסדרת חוברות מדע בדיוני. אחד מהספרים בסדרה נקרא "תומאס סוויפט והרובה החשמלי" - Thomas A. Swift's Electric Rifle. TASER הם ראשי תיבות של שם החוברת באנגלית ומכאן שמו של הנשק.
הנשק המקורי היה מבוסס על אבק שרפה נטול עשן ועל כן הוגדר ככלי ירייה על ידי הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ בארצות הברית. בשנת 1993 ריק ותומס סמית' חקרו דרכים להפעלת "כוח בטוח" על ידי אזרחים וגורמי אכיפה. הם עבדו יחד עם מפתח הנשק המקורי, ג'ק קובר, על מנת לפתח נשק חשמלי. הדגם הראשון כלל מערכת זיהוי על מנת למנוע מעבריינים שימוש בכלי הנשק. לצורך כך הודפסו פיסות נייר עם מספרים סידוריים של הנשק. דרך זו נמצאה כלא יעילה. בשנת 1999 פותח אקדח שכונה "ADVANCED TASER M-26" אשר השתמש בפטנט של פגיעה זמנית בשליטה על שרירים. בשנת 2003 פותח ה-TASER X26 אשר משתמש בטכנולוגיית Shaped Pulse. בשנת 2009 החברה החלה לשווק את TASER X3 אשר יכול לירות שלוש פעמים לפני שעליו להטען שנית.
טכנולוגיה
הטייזר משתמש בחנקן דחוס, בדומה לרובה אוויר או פיינטבול, על מנת לירות חצים. שני חצים נורים למרחק של 10.6 - 4.6 מטרים במהירות הקרובה ל-50 מטר לשנייה. החצים מחוברים לאקדח על ידי חוטים מוליכים ומבודדים אשר מעבירים זרם חשמלי לגוף האדם וגורמים להלם חשמלי המשפיע על מערכת העצבים החיצונית והפנימית. כתוצאה מכך, אובדת השליטה במערכת העצבים והשרירים, לא ניתן לבצע כל פעולה וישנה תחושת כאב. בדגמים הישנים היה צורך להחליף את המחסנית לאחר כל ירי. כיום אפשר להשתמש בכל מחסנית לשתיים-שלוש יריות.
ביקורת ציבורית
השימוש באקדחי טייזר שנוי במחלוקת ויש הרואים בשימוש לא מוצדק דוגמה לאלימות משטרתית. על פי נתונים שאסף ארגון אמנסטי, בעשור האחרון מתו למעלה מ-390 אנשים לאחר שנורו באמצעות טייזר. במרבית המקרים המוות לא יוחס באופן ישיר לאקדח אלא לגורמים בריאותיים. אולם לירי הייתה "תרומה משמעותית" להתדרדרות המצב הרפואי. בחלק ניכר מהמדינות בהן נעשה שימוש בטייזר, קיימות הגבלות נרחבות.
בשנת 2007 הוקמה בקנדה ועדת חקירה ממשלתית בשל מקרה מוות של מהגר פולני בוונקובר שחושמל מספר פעמים באמצעות אקדח טייזר.
שימוש בישראל
על פי משטרת ישראל, נכון ל-2013 היו ברשותם כ-500 אקדחים וישנם כ-1,800 שוטרים שמוכשרים לעשות בהם שימוש. לדבריהם, באקדח מבוצע שימוש עשרות פעמים בשנה. עם זאת, לאורך השנים עלו תלונות רבות על שימוש לא מוצדק בטייזר. יש המשערים כי בשל החשש מהגשת תלונות כנגד שוטרים, המספרים האמיתיים גבוהים בהרבה.
באוגוסט 2013, לאחר מספר אירועים של שימוש מופרז באקדח, הוקפא השימוש בו עד לסיומה של ועדת בדיקה. בספטמבר השימוש הותר בשנית וההקפאה בוטלה.
במרץ 2014 הורשע לראשונה שוטר בשימוש לא מוצדק בטייזר
בדצמבר 2014 פרסם מבקר המדינה חוות דעת על השימוש בטייזר על ידי משטרת ישראל. הדוח חשף כי ביוני 2013 מת בישראל אדם לאחר שהופעל נגדו טייזר 8 פעמים ברצף, למרות נהלים שאסרו באותה תקופה על הפעלת הטייזר יותר מפעמיים רצופות, אך המשטרה לא הסיקה מסקנות כלשהן מתוצאות האירוע ולא נשלל השימוש באקדח הטייזר מהשוטר היורה. חוות הדעת העלתה ליקויים משמעותיים, הנוגעים לעבודת המטה במשרד לביטחון הפנים ובמשטרה ולנוהלי השימוש, הדיווח והבקרה של הטייזר. לפי חוות הדעת הטייזר הוא כלי קטלני, אך לא קיים מספיק מידע כדי לקבוע האם השימוש בו על ידי המשטרה מידתי.
בפרשת מותו של יוסף סלמסה ב-2014 נטען כי הפגיעה שנגרמה לו מאקדח טייזר גרמה לו לנזק נפשי, ומשפחתו חששה לחייו.
בפברואר 2015 הורשעו שני שוטרים בפציעה בנסיבות מחמירות, לאחר שתקפו בטייזר עציר אזוק.
ביוני 2016 השוטר ראמי חמוד ביצע שימוש בטייזר 8 פעמים במהלך מעצר, על פי שלא היה כל סיכון לחיי אדם. במקום האירוע נכחו שוטרים רבים מתחנת לב תל אביב. השוטרים באירוע לא דיווחו כי ביצעו שימוש מעבר לנהלים בטייזר ואף תיאמו עדויות והעלימו את העובדה שהיה שימוש יותר מפעם אחת בטייזר. למרות חומרת האירוע, מח"ש החליטה שלא לחקור את המוות ונמנעה מלפנות למכון לרפואה משפטית כדי לקבל חוות דעת אמיתית. המשטרה בחרה שלא להעמיד לדין או טיפול משמעתי מי מהשוטרים המעורבים באירוע.
הערות שוליים
Arma de eletrochoque
רות גולן
רות גולן (נולדה בתל אביב ב-16 במאי 1953) היא פסיכולוגית קלינית, פסיכואנליטיקאית ומשוררת.
ביוגרפיה
גולן היא בתם של הבמאי והמפיק מנחם גולן ושל רחל גולן, ולה שתי אחיות. למדה בתיכון אליאנס בתל אביב. את שירותה הצבאי עשתה כבקרת טיסה בחיל האוויר, בין היתר במהלך מלחמת יום כיפור.
בילדותה השתתפה בהצגות בתיאטרון הילדים "תילון" ושיחקה בשני סרטים: "שמונה בעקבות אחד" ו"פורטונה".
עוסקת בפסיכואנליזה בדרכו של ז'אק לאקאן. הייתה שותפה להקמת הקבוצה הלאקאניאנית בארץ, החברה הישראלית לפסיכואנליזה (GIEP) באסכולה הלאקאניאנית החדשה, שם גם לימדה.
ב-1991 הקימה יחד עם עוד שלושה חברים את "המקום הפרוידיאני ביפו", שעסק בעיקר במפגש בין הפסיכואנליזה לתחומי תרבות אחרים, במטרה להכניס את השיח הפסיכואנליטי לתרבות הישראלית. חברי המקום ערכו מדעית תרגום לעברית של קובץ המאמרים של פרויד, מיניות ואהבה (2002).
בשנים 2001–2012 הקימה את הסניף הישראלי של הארגון הבינלאומי ל"הארה אבולוציונית" שבראשו עמד אנדרו כהן, והייתה בין המורים והמנהלים שלו. במסגרת זו חקרה את האבולוציה של התודעה ואפשרויות של דרכים חדשות להתקשרות בין בני האדם.
לרות גולן תארים ראשון ושני בפסיכולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. לומדת לתואר שלישי באוניברסיטת פוטסדאם בגרמניה. עבודת הדוקטור שלה עוסקת בהשפעת הקבלה והחסידות על הפסיכואנליזה על פי תורתו של הפסיכואנליטיקאי מייקל אייגן, בהנחיית פרופסור אדמיאל קוסמן.
גולן מלמדת במסגרות שונות, מעבירה סדנאות ומפגשי שיח. נוסף על כך, היא חברה ב"פסיכואקטיב" - קבוצה של אנשי מקצוע מתחום בריאות הנפש, הרווחה והחינוך, המעורבת בפעילות חברתית-פוליטית בכלל, ובנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני בפרט.
אם לשלושה. מתגוררת ביפו.
לוויה בצהריים
לוויה בצהריים הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת הדרמה בבימויו של אדם סנדרסון, שגם כתב את התסריט. הסרט מבוסס על "לוויה בצהרים" ספרו של ישעיהו קורן משנת 1974 ומככבים בו הילה וידור ויובל ינאי.
עלילה
הגר (הילה וידור) היא סוג של עוף מוזר. היא לא מוצאת את מקומה בחיי הקהילה ובעיקר לא מצליחה להתמסר לחיים המשותפים עם בעלה (יובל ינאי), על אף ניסיונותיו החוזרים ונשנים לשלב אותה בכפר ולהקים איתה משפחה. לאחר שהיא נאלצת לשמור על יפתח (מתן אברבך), בנה בן העשר של השכנה (מירב גרובר), הגר מגלה ילד עדין ופגיע הנוגע לליבה. למרות חששותיו של הילד, היא מצליחה למשוך אותו אחריה אל חורבותיו של כפר נטוש - אל מקום המסתור שלה. שם, בין הבתים ההרוסים, הגר חושפת את יפתח לקבוצת חיילים, המבצעת אימוני שטח, ומפנה את תשומת לבו אל חייל אחד סורר (אדריאנו חאובל), אשר אחריו היא עוקבת זה זמן מה. הילד מוקסם מהחייל, מהחורבות ומהעולם החדש שנפתח בפניו וחומק מביתו לטיולים נוספים עם הגר במקום האסור. באמצעות הילד הגר אוזרת אומץ ליצור קשר עם החייל ומתקרבת אל תשוקותיה, מתקרבת אל עצמה אך גם מתקרבת אל עברה של טרגדיה גדולה.
טרום הפקה
איתמר הנדלמן סמית, חבר של אדם סנדרסון, המליץ לו לקרוא את "לוויה בצהרים", לדבריו הספר הישראלי הטוב ביותר שנכתב. סנדרסון קרא את הספר והתאהב באווירה של הסיפור ובדמותה של הגיבורה הגר ארליך. סנדרסון קיבל תחושה שהוא רדוף והייתה לו תמונה בראש של אישה שהולכת במסדרון של בית ריק. הוא נמשך לפענח את האישה הזאת והאניגמה הזאת הובילה אותו לביים את הסרט. הוא נפגש עם הסופר, ישעיהו קורן, שנתן לו יד חופשית בכתיבת התסריט. סנדרסון פנה לחברת ההפקה "יולי אוגוסט הפקות" (שהפיקה בין השאר את "ביקור התזמורת", "שבעה" ו"מרגל השמפניה") כדי שיפיקו את הסרט, המפיקים אילון רצ'קובסקי ויוחנן קרדו (מ"יולי אוגוסט") התלהבו מהרעיון והצטרפו.
סנדרסון קיבל מענק לפיתוח תסריט מקרן רבינוביץ' והתחיל לעבוד עם כותבים שונים אך בסופו של דבר החליט לכתוב בעצמו. לאחר שקרן הקולנוע הישראלי נתנה לתסריט מענק הפקה, הסרט יצא לדרך ובנוסף זכה להשקעה ממפיק הטלוויזיה והקולנוע יוסי עוזרד, מייסד ובעלים-שותף של חברת ההפקה "יולי אוגוסט".
ההפקה
הליהוק - המלהקת של "לוויה בצהרים" היא אורית אזולאי. הליהוקים הראשונים היו של גיבורת הסרט הגר ארליך וטוביה בעלה. סנדרסון בחר בהילה וידור ויובל ינאי, שחקנים אותם לא הכיר קודם לכן. לתפקיד הילד בן ה-10 נבחר מתן אברבך, אותו הכירה אזולאי מ"העולם מצחיק" של שמי זרחין, סרט קודם שליהקה, בו שיחק בתפקיד קטן (אברבך שיחק גם בסרטו של יבגני רומן "איגור ומסע העגורים"). לתפקיד החייל לוהק אדריאנו חאובל, שהיה אז תלמיד השנה השנייה בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
שיחזור התקופה – הסרט מתרחש בשנות החמישים. במשך שנתיים צוות ההפקה ערך סיורים ברחבי ישראל כדי למצוא שני בתים מבודדים בסגנון שנות החמישים אך לא מצא דבר. כשיצא סנדרסון לצלם פרסומת, הוא הבחין בבתים מבודדים ונטושים, שהתאימו לרוח התקופה, ששוכנים במושב נחלים הסמוך לפתח תקווה. בעל הבית התכוון להרוס את הבתים והוא נתן להפקה ארכה של חודש כדי לצלם את המקום. לצילום הכפר בו הגר פוגשת את החייל בחר סנדרסון בחושנייה וברמתניה, שני כפרים עתיקים נטושים ברמת הגולן ששימשו כשטח אש של צה"ל, כשהגיעו לשם ירו על צוות ההפקה והיה צריך לתאם עם צה"ל את הצילומים.
המעצבת האמנותית היא כרמלה סנדרסון, אשתו של הבמאי אדם סנדרסון. הבית המרכזי שבו גרים הגר וטוביה היה הרוס לחלוטין, סנדרסון עיצבה אותו מהיסוד, הרסה את הקירות, צבעה את כולו והכניסה רהיטים של שנות החמישים. הם קיבלו ייעוץ תקופתי מהסופר ישעיהו קורן לצורך שיחזור התקופה.
הצילום – סנדרסון צייר את כל הסרט בתסריט מצויר (story-board, רצף של איורים המייצג את התסריט, טכניקה בה עובדים גם האחים כהן, בצורה זו יצר ספר שייצג את הסרט). בשביל לגבש את סגנון הצילום סנדרסון צפה ביחד עם הצלם נדב הקסלמן בסרטים שהשפיעו עליו במיוחד: "שבילי הזעם" של טרנס מאליק, "זה ייגמר בדם" של פול תומאס אנדרסון ו"רתיעה" של רומן פולנסקי. סנדרסון הושפע גם מציורי הכפר של הצייר אנדרו וויאט'.
הצילומים – הצילומים ארכו 21 יום, הסרט צולם בחום יולי-אוגוסט. בתום העריכה הראשונית צילמו במשך יומיים נוספים ברמת הגולן בימים גשומים. צלם הסרט הוא נדב הקסלמן, שצילם את סרטו של אליאב לילטי "מעשייה אורבנית". הסרט צולם במצלמת אלקסה עם עדשות קולנוע משנות הארבעים.
הפסקול – סנדרסון נתן לשישה מוזיקאים להלחין מוזיקה לסצנה הראשונה של הסרט. מביניהם הוא בחר בוויסאם ג'ובראן מנצרת, שהלחין את המוזיקה לסרטו של תאופיק אבו ואיל "עטאש (צימאון)". ג'ובראן יצר בביתו תזמורת וניגן בעצמו על כל הכלים: כינור, צ'לו והרמוניקה.
פוסט פרודקשן
העריכה - את הסרט ערך זוהר סלע, עורך ותיק שערך בין השאר את הסרטים "אוונטי פופולו", "בופור", "ארץ בראשית", "קוקו בן 19" ו"החיים על פי אגפא". בתחילה צפו סנדרסון וסלע בכל הסרט, עוד לפני שערכו חיתוך (cut) אחד, כך למדו להרגיש את הסרט על כל חלקיו ורק אחר-כך התחילו לערוך. ערכו במשך כשישים משמרות עריכה, כשמדי פעם הקרינו את הסרט על מסך גדול באולם קולנוע, כדי לבדוק איך החיתוך עובד.
פסטיבלים
הסרט השתתף בפסטיבלים הבאים:
קישורים חיצוניים
ביקורות
My Tennessee Mountain Home
My Tennessee Mountain Home הוא אלבום הסולו ה-11 של הזמרת דולי פרטון, אשר יצא לאור ב-2 ביולי 1973. הבית שמצולם על עטיפת האלבום וגם קרוי על שמו הוא הבית כמו התגוררה משפחתה של פרטון בשנות ה-40 של המאה ה-20 ובשנות ה-50 של המאה ה-20.
תוכן
האלבום הוא אלבום קונספט אשר עוסק בילדותה במזרח טנסי. האלבום מתחיל בדקלום של המכתב הראשון שכתבה פרטון להוריה זמן קצר לאחר שעברה מעיירת הולדתה סביארוויל, טנסי לנאשוויל בשנת 1964. רוב השירים הם זיכרונות נעימים של את נעוריה ומשפחתה, אם כי בשיר "In the Good Old Days (When Times Were Bad)" פרטון מודה בגילוי לב שאף על פי שהיא אסירת תודה על הלקחים שהעוני בילדותה העביר לה, היא לא ממהרת לחזור על החוויה. השיר האחרון באלבום, "Down on Music Row", מספר על ימיה הראשונים ב-Music Row של נאשוויל, בניסיון להשיג חוזה תקליטים, ומודה לאלה שעזרו לה בדרך, תוך אזכור ספציפי של צ'ט אטקינס ובוב פרגוסון.
מורשת
שיר הנושא של האלבום שימש כשיר הנושא של פארק דוליווד. בשנת 2009 שני שירים שהוקלטו עברו האלבום אך לא נכנסו אליו נכנסו לתוך מארז האלבומים שלה, Dolly. נוסף על כך, פרטון הקליטה מחדש את אחד מאותם שירים והכניסה אותו לאלבומה Slow Dancing with the Moon שיצא ב-1992.
בשנת 2007 האלבום יצא מחדש על גבי תקליטור, ובשנת 2010 סוני מיוזיק הוציאה את השיר בפעם השלישית ביחד עם עוד שני אלבומים נוספים של הזמרת.
אלכסנדר סולץ
אלכסנדר סולץ (ספטמבר 1900, כ"א באלול ה'תר"ס - 14 בדצמבר 1945, י' בטבת ה'תש"ו) היה משומרי פתח תקווה וממגיני הרצליה. ראש השומרים בהרצליה.
קורות חייו
נולד בפתח תקווה, בשנת 1900 (כ"א באלול תר"ס), למאיר ולאיידלה (לבית גיסין). אח של אפרים סולץ. למד בבית הספר של המושבה פתח תקווה.
משנת 1915 החל להיות פעיל בהגנה על העיר – בביטחון אנשיה ורכושה, על בתיהם ועל פרדסיהם. ביום ההתקפה על פתח תקווה, בכ"ז בניסן תרפ"א היה מטובי הלוחמים בחזית ההגנה.
התחתן עם מרים (לבית סוואטיצקי).
כשנוסדה המושבה הרצליה בשנת 1924, הוקצבו חלקים ממנה להתנחלות ילידי ארץ ישראל המאוגדים בארגון "בני בנימין", בתור יליד ישראל וחבר הצטרף אליהם, והיה מהראשונים שבנה את ביתו. הייתה לו גם חלקת אדמה עם משק, אך עקב עיסוקו בשמירה לא ניהל את המשק.
גם בהרצליה המשיך להשתמש ביכולותיו בשמירה ובהגנה. יחסיו הטובים עם הערבים אותם רכש, סייעו הרבה לחיזוק השמירה.
הרחיב את גבולות הרצליה. כשפרצו מהומות 1936 רץ לבדו אל השכנים הערבים, על אף הסכנה, והצליח לרסנם.
כשנוסדה משטרת היישובים האזורית נתמנה לראש הנוטרים בהרצליה, ופעל רבות למען הביטחון. התמסר למען שירותו זה.
נפטר בזכרון יעקב, ביום 14 בדצמבר 1945 (י' בטבת תש"ו), והובא לקבורה בהרצליה.
טובה רוטמן
טובה רוטמן (15 בפברואר 1893 – 20 בינואר 1974) הייתה בת למייסדי זכרון יעקב. שותפה במחתרת ניל"י וחברתה הטובה של שרה אהרנסון.
ביוגרפיה
טובה נולדה במושבה זכרון יעקב לאיטה אסתר (לבית כץ) ושמעון גלברג (שהיו ממייסדי הממקום). למדה בבית הספר במושבה וגילתה כישרון מוזיקלי ולכן נשלחה ב-1910 ללמוד, יום בשבוע, בבית ספר למוזיקה בניהולה של שולמית רופין (רעייתו של ארתור רופין). לאחר נישואי אחותה, שרה הינדה גלברג, לצבי אהרנסון החלה לבקר בבית אהרנסון ויצרה קשר חברות מיוחד עם שרה אהרנסון. קשר נוסף יצרה טובה עם אחיה של שרה, אלכסנדר אהרנסון. כשזה נסע ב-1915 לקהיר וארצות הברית (יחד עם רבקה אהרנסון) מסר את אקדחו האישי לטובה וזו מסרה אותו לשרה אהרנסון.
בינואר 1916 צורפה טובה למחתרת ניל"י (בהמלצת שרה). תחילה עסקה בהעתקת ידיעות מתוך מסמכי צבא רשמיים שנלקחו מהצבא הטורקי. בהמשך נשלחה למשימות מעקב אחר פעילות הצבא הטורקי והגרמני בארץ (רכבות, טייסות וכו'). ב-1917 נשלחה טובה לדמשק והביאה משם תיק מסמכים חשובים לבריטים. עם גילוי המחתרת נתפסה טובה בבית הוריה בזכרון יעקב ב 2 באוקטובר 1917 על ידי כח צבאי טורקי בפיקודו של פואד חסן בק. היא נכלאה בבית כלא בנצרת ותמורת חלק מתכשיטיה, שנמסרו למפקד הטורקי, נמנעו ממנה העינויים שהיו מנת חלקם של אסירי המחתרת האחרים. בדצמבר 1917 נשפטו, היא וניסן רוטמן, למאסר בכלא חאן אל בשה בדמשק (טובה נשפטה ל-6 חודשים וניסן לשנתיים). ביוני 1918 שוחררה מהכלא וחזרה ארצה.
בהגיעה ארצה שמעה את הסיפור על סופה של המחתרת כולל את מותה של שרה שירתה בעצמה באקדחו של אלכסנדר אהרנסון שמסרה לה טובה 3 שנים קודם לכן.
משפחתה
טובה הכירה את בעלה לעתיד, ניסן רוטמן מחדרה, כשבא לבקר (עם חברו אבשלום פיינברג) בבית אהרונסון. היא נישאה לו ב-1917 בזמן שהיו כלואים בדמשק. לזוג נולדו 3 ילדים: אבשלום ושרה (על שם הרוגי המחתרת) והדסה. לאחר מספר שנים נפרדה מבעלה.
סדרת רשת
סדרת רשת או סדרה אינטרנטית (באנגלית: Web Series או Web Show) מורכבת מפרקים של תוכני וידאו, אשר יצאו לאור ברשת האינטרנט. סדרות אלו נכללות כחלק ממדיום שמכונה "טלוויזיית רשת". רוב סדרות הרשת מאופיינות בפרקים קצרים, ובעלויות הפקה נמוכות יחסית לטלוויזיה המסורתית. העלייה בפופולריות של סדרות רשת התרחשה יחד עם העלייה ברמת הנגישות של רוחב הפס האינטרנטי. אלו אפשרו למפיקים עצמאיים ליצור סדרות בעלות תקציב נמוך המופצות דרך רשת האינטרנט. גם חברות הפקה גדולות החלו להשתמש במדיום ככלי לקידום תוכניות הטלוויזיה שלהן (לפעמים במימון חסות מסחרית), בנוסף לפיתוח תכנים ייחודיים וייעודיים לרשת האינטרנט.
היסטוריה
הפופולריות של ז'אנר סדרות הרשת נמצאת בעלייה מתמדת מאז תחילת הופעתן ברשת האינטרנט, אך הרעיון עצמו אינו חדש לגמרי. סקוט זקארין יצר בשנת 1995 את סדרת הרשת הראשונה הנתמכת בפרסומות, "המקום" (the Spot). בשנת 1995, קולקטיב האמנות מניו יורק Bullseye Art היה בין הראשונים ליצור מה שנודע כ"ווביסוד". בשנת 1998 Bullseye Art יצרו סדרת רשת בשם "Miss Muffy and the Muf Mob", והצלחתה הובילה לחוזה פיתוח תוכן עם ערוץ MTV.
בין 2004 ל-2006, מספר סדרות אינטרנט עצמאיות החלו לצבור פופולריות, בין הבולטות ביניהן היא אדום נגד כחול, סדרת אינטרנט פרודית המבוססת על משחקי יריות בגוף ראשון, אשר שודרה במסגרת אתרי שיתוף וידאו כגון יוטיוב, כמו גם באתר החברה המפיקה, Rooster Teeth website. הסדרה צברה מיליוני צפיות, כאשר היא הגיעה למעל 100 מיליון צפיות לעונה הראשונה. סדרת האינטרנט לסם יש 7 חברים משנת 2006 אף הייתה מועמדת לפרס אמי. הסדרה ירדה מהרשת כאשר נרכשה על ידי מייקל אייזנר, אך מאז חזרה וניתנת לצפייה באתר יוטיוב.
סדרות הרשת המשיכו לצבור פופולריות לאורך השנים, כאשר אפשר לציין רשימה של סדרות בולטות בעולם: Lonelygirl15, Prom Queen, בלוג השירה בציבור של ד"ר הוריבל,Urban Wolf, The Guild, The Annoying Orange, Seth MacFarlane's Cavalcade of Cartoon Comedy, Burning Love, Carmilla, נוסטלג'יה קריטיק, מלון האזבין ועוד.
ייצור והפצה
סדרות רשת מועלות לאתרי החברה המפיקה, לאתרים ייעודיים או לאתרי וידאו פופולריים כגון יוטיוב ו-Vimeo.
פרק מתוך סדרת רשת נקרא Webisode – הלחם בסיסים של web (רשת) ו-episode (פרק).
טקסים, פסטיבלים ופרסים
טקס פרסי הוובי, אשר נוסד ב-1995, מחלק פרסים לסדרות רשת מובילות בחלוקה לז'אנרים כגון קומדיה, דרמה וריאליטי. בשנת 2008 האקדמיה הבינלאומית לטלוויזיה באינטרנט יוסדה במטרה לתמוך בקהילת יוצרי התוכן הטלוויזיוני לאינטרנט. אקדמיה זו מנהלת את חלוקת פרסי הסטרימי, טקס הפרסים לסדרות רשת. פסטיבל לוס אנג'לס לסדרות רשת: זהו האירוע הראשון בעולם המוקדש כולו לסדרות רשת. פסטיבל הוליווד לסדרות רשת: פסטיבל וטקס פרסים שנתי המוקש בבלעדיות לסדרות רשת. הפסטיבל הראשון נערך ב-21 במרץ 2012 בהוליווד, קליפורניה.
הסופר קאפ המולדובי
הסופר קאפ המולדובי (ברומנית: Supercupa Moldovei) הוא מפעל כדורגל מסוגת הסופר קאפ המשוחק אחת לשנה בין אלופת ליגת העל המולדובית לבין מחזיקת גביע מולדובה.
הטורניר הוא בן משחק אחד. אם קבוצה זוכה בדאבל, המשחק לא מתקיים.
אדן מארפי
אדן מארפי (בהונגרית: Márffy Ödön; בודפשט, 30 בנובמבר 1878 – בודפשט, 3 בדצמבר 1959) היה צייר ואמן גרפי יהודי-הונגרי. הוא היה חבר ב-MIÉNK (אימפרסיוניסטים ונטורליסטים הונגרים), השמונה, KUT (האגודה החדשה לאמנים). הסגנון הציורי שלו קשור בעיקר לקבוצת הפוביזם ואחר כך לאסכולת פריז.
תחילת הקריירה
אדן מארפי נולד במשפחה יהודית כבנם של יאקאב מארפי, פקיד ושל יאנקה שייבר. אחרי הכשרה קצרה בהונגריה, ב-1902 נסע לפריז כדי ללמוד על מלגה ממועצת העיר בודפשט. תחיל הפך לתלמידו של ז'אן פול לורנס באקדמיה ז'וליאן, אך מאוחר יותר במהלך השנה עבר לבית הספר הממלכתי, האקול דה ביו-ארט (École des Beaux-Arts), בכיתה של פרננד קורמון (Fernand Cormon) שם בילה ארבע שנים. בנוסף לשליטה בלימודי חובה, היה לא פחות חשוב עבורו ההכרות עם סטודנטים לציור שכבר התלהבו מהמגמות המודרניות. באמצעותם התוודע לציוריהם של סזאן, ואן גוך ופייר בונאר, כמו גם עם הציירים המודרניים ביותר באותה תקופה, אנרי מאטיס והפוביזם. הוא הציג לראשונה בשנת 1906 בסלון הסתיו.
עידן פוביזם
הוא חזר להונגריה בסתיו 1906 ועד מהרה הציג את עבודותיו בצבעים עזים שהיו מבוססים על פלנאר (ציור באוויר הפתוח במקום בסטודיו) בתערוכות קולקטיביות. עוד באותה השנה זכה בפרס האמנותי המשמעותי ביותר של התקופה, בארבעת אלפים כתרים של פרס יובל ההכתרה של פרנץ יוזף. סכום הכסף הניכר איפשר לו לערוך סיור לימודים נוסף לאיטליה ולדלמטיה. יוז'ף ריפל-רונאי וקארוי קרנשטוק הבחינו בהצלחותיו. בתמיכתו של ריפל-רונאי הפך מארפי לחבר מייסד בקבוצת האמנים MIÉNK, בזמן שקרנשטוק הזמין אותו לצייר באחוזתו. מארפי עבד בחברת קרנשטוק בשנה שלאחר מכן והאינטראקציה פיתחה את ציורם הפוביסטי.
שמונה תקופות
במלחמת העולם הראשונה עבד כצייר מלחמה בדרגת סגן, ממש כמו לאסלו מדניאנסקי.
תקופה מאוחרת
אחרי מלחמת העולם השנייה הצטרף לעבודתו של בית הספר האירופי, התחתן בשנית ב-1948. הוא נשא לאישה את פרנצ'סקה (צ'סקה) האקר שהייתה צעירה ממנו בכמעט ארבעים שנה. בשנות ה-50 של המאה ה-20 מארפי לא הצליח להסתגל לציפיות הריאליזם הסוציאליסטי.
יחסי נפאל–רואנדה
יחסי נפאל-רואנדה הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת רואנדה ובין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
נפאל ורואנדה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-20 ביולי 2018.
מלאני שולץ ואן האחן
מלאני הנרייטה שולץ ואן האחן-מאס גריסטינוס (בהולנדית: Melanie Henriëtte Schultz van Haegen-Maas Geesteranus נולדה ב-28 ביוני 1970) היא פוליטיקאית הולנדית הפועלת מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. שימשה כשרת התשתיות וניהול המים של הולנד בין 14 באוקטובר 2010 ל-26 באוקטובר 2017.
ביוגרפיה
שולץ נולדה בכפר לאח-סורן במחוז חלדרלנד. למדה בגימנסיה בעיר ליסה, ולאחר שסיימה את התיכון ב-1988 למדה מנהל ציבורי באוניברסיטת ליידן ובאוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם. קיבלה תואר מוסמך ב-1994. במקביל ללימודיה החלה לעבוד כעוזרת במטה מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה בעיר ליידן. לאחר סיום לימודיה נבחרה כחברת מועצת העיר ליידן מטעם המפלגה. בין 1995–1997 שימשה כיועצת בכמה חברות פרטיות. לאחר מכן עבדה כמפקחת במשרד האוצר עד 1999.
ב-22 ביולי 2002 היא מונתה למזכירת המדינה לענייני תחבורה, עבודות ציבוריות וניהול מים מטעם מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה. בבחירות הכלליות של 2003 נבחרה לבית הנבחרים של הולנד ונכנסה לתפקידה ב-20 בינואר. ב-27 במאי פרשה מהתפקיד וחזרה להיות מזכירת המדינה לענייני תחבורה. ב-9 באוגוסט 2006 הודיעה כי תפרוש מתפקידה לאחר הבחירות הכלליות של 2006, ומתכוונת לקחת פסק זמן מהפוליטיקה. היא פרשה מתפקידה ב-22 בפברואר 2017 והפכה למנהלת הרכש של קופת החולים אכמדה (Achmea).
ב-14 באוקטובר 2010 מונתה שולץ לשרת התשתיות ואיכות הסביבה בממשלתו של מארק רוטה. היא פרשה מתפקידה ב-26 באוקטובר 2017 והודיעה שלא תחזור לפוליטיקה. החל מ-1 באפריל 2018 היא משמשת כיו"ר מועצת המנהלים של קרן פורטיקוס - קרן פילנתרופית השייכת למשפחת ברנינקמייר - הבעלים של רשת האופנה C&A.
כובען
כובען הוא אדם העוסק בהכנת כובעים או פרטי לבוש אחרים המשמשים לכיסוי הראש.
היסטוריה
כובעים אותם יוצרים כובענים נמכרים כיום לנשים, גברים וילדים, אם כי המונח כובען נפוץ יותר לכובעי נשים. בעבר מכרו כובענים בחנויותיהם כובעים שייצרו או ייבאו, לצד פריטי לבוש נוספים כגון חולצות, גלימות ועוד. תיעוד ראשון של מקצוע זה קיים עוד מהמאה ה-16.
קיימים סוגים שונים של כובעים אותם ייצרו כובענים לאורך ההיסטוריה, ששימשו למצבים ואירועים שונים. למשל, הכובעים אותם ייצרו נועדו להיות חלק מחליפה או ממדים צבאיים, או שנועדו להצביע על מעמד חברתי מסוים. דוגמאות לכובעים אותם ייצרו היו למשל כובע צילינדר לגברים, כובע קאובוי, וכובע קוקטייל כלבוש ערב לנשים.
הכובען בתרבות
אנדרו לי פוטס גילם את תפקיד הכובען במיני סדרת טלוויזיה "אליס" בשנת 2009.
כובענים ביצירותיו של לואיס קרול
הסופר הבריטי, לואיס קרול, הציג את דמות הכובען בחלק מיצירותיו.
הכובען הידוע ביותר ביצירותיו הוא "הכובען המטורף", דמות המופיעה בספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת קרול. הדמות מופיעה בפרק 7 בספר שבו מתוארת "מסיבת התה המטורפת". כמו כן דמותו של הכובען מופיעה בספר ההמשך "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם". על פי המסופר, גיבורת הספר אליס מצאה את הכובען המטורף, הארנביב (המכונה גם ארנב ניסן או ארנב האביב) ונמנמן ישנוני בעיצומה של מסיבת תה אבסורדית. סביב לשולחן התנהלה שיחה מוזרה, עד שלבסוף אליס החליטה לעזוב את המקום, תוך שהיא מכריזה "זוהי מסיבת־התה המטופשת ביותר שהייתי בה בימי!".
בבלדה ההומוריסטית, ציד הסנרק (מסכת ייסורים בשמונה צירים), מאת קרול, הארוכה ביותר מבין הבלדות שלו ואחת מיצירות האיגיון החשובות ביותר, מסופר על קבוצת הרפתקנים שיוצאים לצוד סנרק - יצור אגדי שטבעו לא ברור. הכובען הוא חלק מהחבורה שהתארגנה למטרת ציד סנרק.
כובענים בישראל
חייקל פלמן, ממייסדי תל אביב, היה כובען במקצועו. לאחר שהחליט להפסיק להתקיים על כספי החלוקה, למד את מקצוע הכובענות ועבר להתגורר בנווה שלום. פלמן היה מבין מייסדי בית הכנסת הגדול. הוא נפטר בשנת 1912.
במוזיאון אוצרות בחומה מוצגות חנויות שונות של בעלי מלאכה, ביניהן חנות של כובען על כלי עבודתו המקוריים.
יעל כהן פתחה סוכנות לעיצוב כובעים ומלמדת בקורס כובענות.