cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דיוקנה של גברת
גילויים
במחיצתה של פנזי, ברור לאיזבל שהנערה רואה עצמה כאסירה. נסיונותיה להציג עצמה כמרוצה בחדרה הקטן והנוח, שסדרה לטעמה בחפציה האישיים, מתנפצים באחת כשהיא שומעת, שאיזבל עומדת לנסוע עוד באותו ערב לאנגליה ואינה יודעת מתי תשוב. כמעט שלא מרצונה היא מודה, שדי לה, שהייתה רוצה לצאת, והיא מפגיעה חרש באיזבל, שלא תעזוב אותה פה, אך כשאיזבל מציעה לה לבוא איתה, ועל שאלתה אם זה רצון אביה היא נענית, שההצעה היא על דעת איזבל, היא מחליטה, שמוטב לה לחכות, אם זה רצונו. "הוא חושב שזה עוד לא מספיק לי," היא אומרת, "אבל באמת כבר מספיק לי." פנזי הובסה בקרב, ויתרה על רוזיר, מבינה שעליה לשמוע תמיד בקול אבא - אך למחשבה, שאיזבל עלולה שלא לחזור, היא מתחננת לפניה שלא תעזוב אותה ומודה בפחד שהיא חשה, מפני אביה ומפני מאדאם מרל. ואיזבל מבטיחה לה, שלא תזנח אותה. עוד בריח ננעל בשערי כלאה.
בחוץ ממתינה לה מאדאם מרל ולפרידה היא מגלה לה, כי לא דודה הוא שהחליט לצוות לה את עושרה, אלא ראלף הוא שהניעו לכך. איזבל המומה, אך בפרידתן היא אומרת, וזו נקמתה היחידה, "חשבתי שאני חייבת תודה לך!" (עמ' 464)
מסע אל דודן גווע
איזבל יודעת, כי לא תימלט מגורלה. גם אם לרגע היא נוטה להאמין, כי עודנה צעירה ו"לא ייתכן שתאריך ימים רק כדי לסבול, כי היא יקרת ערך מדי, מוכשרת מדי, בשביל זה." (עמ' 466) אך מיד שב וסוגר עליה המסך האפור של אדישותה עם ההכרה, שבדברים אלה אין כל ערובה לחיים שאינם רצופים סבל ואומללות.
במפגשה האחרון עם ראלף, לפני מותו, יוצאת סוף סוף האמת לאור - חלקו בירושתה ובנישואיה, והעובדה שהשתדלה עד כה להסתיר מפניו - אומללותה המתמשכת בנישואים אלה. ראלף יודע עתה, שבמעשה שעשה מתוך כוונה טובה המיט עליה אסון, אך הוא מאושר בידיעה, שסוף סוף היא מגלה לו בכנות גמורה את האמת, שניחש זה מכבר.
הוצאה עברית
הספר יצא בעברית בשנת 1981 בהוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים בשותפות עם מוסד ביאליק, העורך הכללי משה ברש, תרגמה והוסיפה הערות אסתר כספי, מבוא מאת דורותיאה קרוק.
מוחמד עודה
מוּחַמַּד דאוּד עוֹדֶה (בערבית: محمد داود عودة) הידוע בכוניה אבו דאוד (19 במאי 1937 - 3 ביולי 2010) היה פלסטיני ממנהיגי ארגון פת"ח, ממקימי ארגון ספטמבר השחור ומיוזמי ומתכנני טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
ביוגרפיה
נולד בירושלים בשכונת סילוואן והתגורר בה עד לשנת 1967. באותה שנה לאחר מלחמת ששת הימים, עבר עם משפחתו לירדן שם התגייס לארגון אש"ף. בשנת 1970 היה ממייסדי ארגון פת"ח ושנה לאחר מכן, בשנת 1971, היה מבין אלה שהקימו בחשאי את הארגון "ספטמבר השחור", שהוקם על מנת לנקום את גירושם של הארגונים הפלסטינים מירדן שנה קודם לכן, במה שכונה חודש ספטמבר השחור. כאחד ממנהיגי הקבוצה, היה אחראי לתכנון טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בשנת 1972 בה נהרגו 11 ספורטאים ישראלים.
ב-1 באוגוסט 1981 נורה עודה בידי אלמוני כאשר ישב בבית הקפה של מלון סופיטל ויקטוריה בוורשה. הוא נפצע וטופל תחילה בבית חולים מקומי ולאחר מכן במזרח גרמניה. עודה ייחס את ניסיון ההתנקשות למוסד ואמר כי מדובר בתגובת נקם על טבח הספורטאים במינכן.
לאחר החתימה על הסכמי אוסלו בשנת 1993, הוענקה לעודה חנינה והוא שב לרמאללה, ולאחר כמה שנים עבר עם משפחתו לסוריה והתיישב בה. בתקופה זו הרבה לדבר והעניק ראיונות לאל ג'זירה ולתקשורת הבינלאומית על חייו ועל אירועי מינכן. בשנת 1996 הותר לעודה לעבור בישראל כדי שיוכל להשתתף בוועידה של אש"ף שהתקיימה ברצועת עזה במטרה לבטל את הסעיף באמנת אש"ף הקורא לחיסולה של מדינת ישראל.
בשנת 1999 פרסם את ספרו "פלסטין: מירושלים למינכן", בו הודה לראשונה כי היה שותף לטבח במינכן וגולל את חלקו בפרשה. כמה שנים לאחר מכן, כאשר פורסם הסרט מינכן, התראיין על כך וסירב להתנצל על חלקו באירוע.
ב-3 ביולי 2010 מת עודה בבית חולים בדמשק מאי-ספיקת כליות. הוא נקבר במחנה הפליטים אל-ירמוכ בדרום העיר דמשק.
פרשת לזרוביץ-קירז'נר
פרשת לזרוביץ-קירז'נר היא פרשת חטיפה ורצח של משפחה יהודית בידי כנופיה ערבית בהנהגתו של יוסוף אבו דורה שאירעה בימי מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט. הפרשה באה לקיצה ב-1963 עם גילוי שרידי גופות הנרצחים ביער עין חוד, על ידי חוקר המשטרה שלמה בן אלקנה, והבאתם לקבר ישראל.
תיאור האירוע
מטרת התוקפים הייתה לשחרר את אסירי המחנה. הם התקדמו לעבר המחנה בקבוצות קטנות ממספר עברים. התוקפים התגברו על מספר זקיפים ונטלו את נשקם. אחדים מן התוקפים הגיעו לבית בשולי המחנה שבו התגוררו קצין המשטרה היהודי, סגן מפקד המחנה, ובני משפחתו. התוקפים הפתיעו את בני הבית בשנתם ושבו את ששת האנשים שהיו בו: משה לזרוביץ, אשתו ברוריה, שלושת ילדיהם, חגי בן שנתיים וחצי, יפרח בן 8 ורחל בת 12, ואחי האשה, אליהו קירז'נר, עובד מפעלי המלח בעתלית. אחד משומרי המחנה הערבים נלקח אף הוא בשבי, אך שוחרר למחרת בבוקר ושב למחנה.
בשלב זה התקדמו התוקפים עד למרחק של כ-50 מטר משערי הכלא. השוטרים הבריטים שהיו במחנה פתחו לעברם באש ממקלעי "לואיס". התוקפים ניתקו את קווי הטלפון מן המחנה, אך האש הנותבת שירו המותקפים הובחנה על ידי תחנות המשטרה שבסביבה ולמקום הוחשה תגבורת של המשטרה ושל חיילי הרגימנט המלכותי של מערב קנט, שהיו מוצבים בסביבה. התגבורת הניסה את התוקפים בדיוק בעת שתחמושתם של שומרי המחנה עמדה לאזול. קצין בריטי וסוהר ערבי נפצעו בקרב.
בבוקר שלמחרת פתחו הבריטים בחיפושים נמרצים אחר החטופים, כשהם נעזרים בכלבי גישוש ומטוס שחג מעל. נמצאו סימני דם שגרמו להשערה כי חלק מן התוקפים נפצעו. העקבות הוליכו לכיוון הר הכרמל. הסביבה ההררית הקשתה על המעקב והמחפשים שבו על עקבותיהם.
בשבת, 20 באוגוסט 1938, הבחינו שומרי קיבוץ משמר העמק בחמש דמויות, שני מבוגרים ושלושה ילדים, מתקרבים לקיבוץ. בהמשך התנתקו המבוגרים מן הילדים והילדים המשיכו ללכת לעבר שער הקיבוץ. הילדים הגיעו לשער וסיפרו כי הם ילדיהם של בני הזוג לזרוביץ. הם נראו רעננים ולא ניכרו בהם סימני סבל וכאב. כשנשאלו למקום המצא הוריהם, השיבו כי אינם יודעים דבר על כך. רחל, המבוגרת משלושתם, סיפרה כי לאחר שנחטפו, הם צעדו כשעיניהם מכוסות, ולאחר מכן הובלו על גבי סוס והיו כל אותו הזמן בקרב שוביהם הערבים, שהאכילו אותם וטיפלו בהם היטב. בבוקר יום שחרורם, הם נלקחו לשדה במקום שלא היה מוכר להם. שני הערבים שליוו אותם הורו להם להסיר את הכיסוי מעיניהם ולהמשיך לצעוד לעבר קיבוץ משמר העמק. שני הערבים אמרו לילדים "שלום" והמשיכו לצפות בהם עד שהגיעו בשלום לשער הקיבוץ. רחל, הגדולה שבילדים, נשאה עמה שטר של לירה ארץ ישראלית אחת ומעטפה, שמסרו לה שוביה. במכתבים שבמעטפה, שנכתבו בערבית באותיות עבריות, שאחד היה ממוען לעיתון "דבר" והשני לעיתון "הבוקר" נאמר:
בדיעבד, התברר כי החוטפים הוציאו את שלושת המבוגרים להורג והסתירו את גופותיהם. מקום קבורתם נותר בגדר תעלומה במשך 25 שנה. משה לזרוביץ היה בן 40 בהירצחו. יליד פתח תקווה שאחרי כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים הצטרף למשטרה ובה הגיע לדרגת קצין. בשירותו רכש גם את חיבת הערבים ואלה כינוהו "שייח מוסא". היה קצין משטרה מצטיין. בשנת 1935 הצטרף לארגון "ההגנה".
אחרית דבר
הבן הצעיר חגי, נהרג שנתיים אחרי החטיפה בהפצצת חיל האוויר האיטלקי על תל אביב.
שלמה בן אלקנה העלה את הפרשה וגילוי הגופות על הכתב בספר שכתב בשנת 1986.
שרידי המחנה נמצאים מעל תחנת הדלק בצומת אורן. במקום יש שני שלטי הנצחה ובהם צילום המשפחה ותיאור הפרשה. בשנות האלפיים, נותרו מהמחנה יסודות מבנים, בריכה ושני מגדלי שמירה.
הסרט "צדיק כתמר יפרח" בבימויה של שושי בן חמו ובהפקתו של יואל אמסטר מספר את סיפורו של יפרח לזרוביץ ומשפחתו ומנציח את סיפור המעשה.
נאה דורש נאה מקיים
נאה דורש נאה מקיים היא אמרת חכמינו זכרונם לברכה הדנה בהתאמה בין הצהרותיו של אדם, לבין מעשיו, ומובנה הפשוט הוא "לא רק שהוא דורש (מלשון דרשה) יפה/כראוי [=נאה דורש] אלא הוא גם מקיים את אותם רעיונות יפים/ראויים שהוא דורש [=נאה מקיים]". נהוג להשתמש בה כשבח למי שתוכו כברו, ובהיפוכה כביקורת על מי שמעשיו אינם הולמים את הכרזותיו: "נאה דורש ואין נאה מקיים".
בתוספתא מסופר על בן עזאי, שלא היה נשוי, שאמר שמי שאיננו עוסק בפרייה ורבייה הרי הוא כמי ששופך דמים. על זה אמר לו רבי אלעזר בן עזריה,.
בהקשר אחר מסופר בתלמוד על רבן יוחנן בן זכאי שתלמידו רבי אלעזר בן ערך דרש לפניו בדרך במעשה מרכבה:
מסיבת גילוי המגדר של העובר
מסיבת גילוי המגדר של העובר (באנגלית: Gender reveal party) היא מסיבה שמתקיימת במהלך ההיריון. המטרה העיקרית של אירוע זה היא "לחשוף" את מגדרו של התינוק להורים, לקרובי המשפחה ולחבריהם. ההתקדמות הרפואית של המאה ה-20 בהבחנה מגדרית טרום לידתית, למהימנה ואמינה, איפשרה למידע הנדרש העומד בבסיס האירועים הללו להתפתח. מסיבות אלו התחילו בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 בארצות הברית, והן נפוצות בעיקר במדינות דוברות אנגלית.
המסיבה נבדלת ממסיבת טרום לידה, אך לפעמים גם משולבת בה.כדי לחשוף את מגדר העובר, נעשה שימוש במגוון גדול של שיטות, הכוללות, לעיתים קרובות, שימוש בסטריאוטיפים מגדריים, כגון ורוד וכחול.
נוהג זה שנוי מעט במחלוקת, בטענה כי הוא מחזק סטריאוטיפים מגדריים. גורמים בקהילה הגאה, במיוחד טרנסג'נדרים ואינטרסקסים, סבורים כי אין צורך בבינאריה מגדרית.
היסטוריה ופיתוח
מסיבה זו התחילה להופיעה בסוף העשור הראשון של המאה ה-21. אחת הדוגמאות הבולטות ביותר נמצאה בפוסטים של ג'נה קרווונידיס בהריון בבלוג שלה, שפרסמה ב-ChicagoNow, בשם High Gloss and Sauce, שהודיעה על מגדרו של העובר שלה באמצעות עוגה. ניתן למצוא סרטוני יוטיוב של מסיבה זו כבר ב-2008 ו-2009, ונהיו משמעותיים יותר מבחינה חברתית בערך ב-2011, ולאחר מכן הייתה מגמה חיובית במספר מסיבות מסוג זה במהלך העשור השני של המאה ה-21.
מאוחר יותר, ב-2019, הביעה קרווונידיס צער על כך שהבלוג שלה עזר לעליית בכמות המסיבות, כשראתה עד כמה לקחו את המגמה למידה, כיצד הקהילה הגאה, ובפרט הטרנסים והאינטרסקסים, הרגישו, ולבסוף חשפה כי לביתה, שעליה חשפה את מגדרה ב-2008, יש אי-התאמה מגדרית, בשל העובדה שהיא לובשת חליפות, אם כי עדיין מגדירה את עצמה כנקבה.
השוואה למסיבת טרום לידה
ישנם מספר הבדלים בין מסיבת גילוי המגדר של העובר לבין מסיבת טרום לידה:
יש זוגות שבוחרים לשלב את שני האירועים במסיבה אחת מסיבות של פשטות, יעילות או כלכלית.
המגמה
ניתן לייחס את המגמה החיובית במספר המסיבות מסוג זה, לפלטפורמות מדיה חברתית כמו יוטיוב, אינסטגרם ופינטרסט. מגמה זו העלתה, באופן משמעותי, את הסבירות שהורים לעתיד יקיימו חלק במסיבות מסוג זה. תרבות הרמיקסים באינטרנט גרמה למגמה חיובית ביצירתיות רבה יותר של הזוגות, ולכן עלו מספר המסיבות מסוג זה. מחקרים דמוגרפיים מראים שמסיבות אלו נעשות, בדרך כלל, על ידי הורים לעתיד, שהם אמריקאים לבנים ממעמד הביניים, הטרוסקסואלים, נשואים או שותפים.
תכנון האירוע
ההתמקדות למסיבות מסוג זה הוא חשיפת מגדרו של העובר. השיטה הנפוצה ביותר היא דרך אולטרה סאונד, שבו הזמן המוקדם ביותר שניתן לעשות זאת בצורה אמינה הוא כ-65 יום, אם כי, בדרך כלל, הבדיקה נעשית בסביבות 20 שבועות. המסיבה נערכת, בדרך כלל, בשליש השני של ההיריון.
הידיעה על מגדרו של העובר, לרוב, ידוע על ידי צד שלישי (המכונה לעיתים "אפוטרופוס מגדרי"). מגדרו של העובר נותר סוד מההורים עד לחשיפה במסיבה. אדם זה אחראי גם על סידורי המסיבה, כדי להבטיח שהחשיפה מתרחשת ללא ידיעתם המוקדמת של ההורים. עם זאת, מגדרו של העובר, לעיתים, ידועה על ידי ההורים לפני המסיבה, אך לא בפני משתתפי המסיבה.
בשביל לסייע בשמירה על התעלומה, קישוטי המסיבות הם, בדרך כלל, מגדריים מאוד, אך מעורפלים ואנדרוגיניים.
במהלך האירוע
בעוד שהפוקוס של המסיבה נותר במגדרו של העובר, החשיפה היא, בדרך כלל, בשיאה של המסיבה. לפני החשיפה, בדרך כלל, משתתפים משחקים במשחקי חברה, בהם הזוג או המשתתפים מנחשים או טוענים את מגדרו של העובר. המשחקים יכולים להפך לסוג של תחרות, בין "צוות ורוד" ("Team Pink") לבין "צוות כחול" ("Team Blue"), שההורים או המשתתפים רשאים ליצור.
לפעמים, האירוע כולל תכונות של מסיבת טרום לידה. באם זה המקרה, ניתן לתת או לפתוח מתנות במועד מסוים שנקבע, לפני החשיפה או אחריה.
החשיפה
רוב השיטות שחושפות את מגדר העובר, משתמשים בצבעים הקשורים למגדר, לרוב כחול וורוד, המייצגים זכר ונקבה בהתאמה, מעוטרים בפריטים אחרים הקשורים למגדר. שיטת החשיפה משתנה; השיטות הנפוצות כוללות חיתוך עוגות מיוחדות, שיגור בלונים, קונפטי/פיניאטות, עשן צבעוני וספריי חוטים. פריטים נוספים, הקשור לחג או לעונה שבו נחגג, עשויים גם להופיע במסיבה זו, למשל ביצי פסחא, ג'ק-או-לנטרן, מתנות חג המולד או זיקוקי די-נור.
ברגע שמתגלים צבעים אלו, גם ההורים המצפים וגם משתתפי המסיבה מודעים למגדרו של העובר, בדרך כלל לחגיגה גדולה ולהערה מצד המשתתפים. ההכרזה על שם התינוק יכול להתקיים גם כן.
ביקורת
ההבחנה בין המין למגדר עומדת בבסיס ביקורות רבות על מסיבות מסוג זה. המונח "חשיפת מגדר" נחשב כהטיה על ידי מי שמכיר את ההבחנה. מגדר הוא הבניה חברתי בהשקפה זו, שאינו קשור למאפיינים ביולוגיים כלשהם, שאי אפשר לקבוע מבחינה רפואית, ולכל אחד יש זהות מגדרית אינדיבידואלית. לפיכך, כאשר מתגלים איברי המין של העובר, על פי תפיסה זו, המין, ולא המגדר, הוא המתגלה.
יתר על כן, מסיבות אלו מסתמכים במידה רבה על הבינאריה המגדרית, המניח שהילד לא יהיה אינטרסקס ביולוגי, המתרחש בכ 1 מתוך 4500–5500 לידות. מסיבות אלו מחזקים את הקצאת הייעוד המגדרי ואת החיוניות המגדרית, ומונעים ומזערים את ההזדהות הטרנסית, ולפיכך עלולות לגרום לבעיות נפשיות ורגשיות. יש הורים שדחו מסיבות מסוג זה, בשל מודעותם הגדולה יותר לזהות מגדרית.
באופן כללי, מסיבות מסוג זה מחזקות מאוד את תפקידי המגדר הסטריאוטיפיים, ולעיתים קרובות גם משתמשות בדיכוטומיות מגדריות מקוטבות בחומרי המסיבות, כגון "רובים או נצנצים", "אקדחים או פנינים", או "גלגלים או עקבים". המבקרים טוענים כי אין שום סיבה להניח שילד ישתלב בצורה מסודרת בדיכוטומיה מהותית, גם במקום בו המגדר שנקבע במסיבה, יישאר במדויק, וההקצאה תישאר זהה.
ב-2019, ג'נה קרווונידיס, שנחשבה לאחת מחלוצות המסיבה, קראה להערכה מחודשת של הנוהג בשל האופן שבו הדבר עשוי להשפיע על אנשים טרנסים וג'נדרקווירים, וחשפה כי לביתה, שעליה חשפה את מגדרה ב-2008, הייתה אי-התאמה מגדרית. לאחר השרפה באל דוראדו, קרווונידיס לא הכירה יותר במסיבות אלו, והתחננה שאנשים יפסיקו להכיר בהם.
אסונות שנגרמו כתוצאה משיבושים באירועי חשיפת מגדר
באפריל 2017 פרצה שריפה ביער באריזונה, ובמשך כשבוע פגעה בשטח נרחב ובמנסרות. הגורם התברר כמסיבת גילוי מגדר, ששילבה אבקה כחולה וחומר נפץ. באירוע לא היו נפגעים.
"מגדר נחשף על ידי שחיקה מכנית" ("Gender reveal burnouts"), היה טרנד נוסף של מיצגים מיוחדים, שהיו נפוצים באוסטרליה ב-2018, ובמהלכם מכוניות פלטו עשן בצבע כחול או ורוד. משטרת קווינסלנד הזהירה כי נוהג זה מסוכן, וכי היו מספר ניסיונות לבצע מיצג כזה, שגרמו להבערת רכבים, ובעקבות כך למעצרים.
ב-7 בספטמבר 2019, אירעה תאונת מטוס סמוך לטורקי, טקסס, כאשר מטוס ריסוס טס בגובה נמוך וניסה לרסס 350 ליטרים של מים ורודים בשביל החשיפה. הטייס לא נפצע, ואילו הנוסע הנוסף נפצע באורח קל.
באוקטובר 2019, אישה באיווה נהרגה מפיצוץ של מטען צד תוצרת בית, שייעודו היה לחשוף את מגדרו של העובר.
בספטמבר 2020, מכשיר פירוטכני שקשור למסיבה התחיל את השרפה באל דוראדו ליד יוקייפה, קליפורניה. דלקה זו גרמה להרס בתים, לפינוי תושבים ולשריפת אלפי דונמים של יערות,  וגרם אפילו למותו של כבאי אחד.
ב-21 בפברואר 2021, התפוצצות מקרית של מכשיר לחשיפת מגדר בליברטי, ניו יורק, הרגה את אחד החוגגים (אבי העובר), ופצעה את אחיו הצעיר.
ב-29 במרץ 2021, נהרגו שני אנשים בהתרסקות מטוס בים הקריבי, מול חופי מקסיקו כשהמטוס נשא שלט שעליו כתוב: "זו ילדה!".
מסיבות לאנשים טרנסים
ישנן משפחות של אנשים טרנסים, שמארחות מסיבות מסוג זה, עבור בני משפחה טרנסים שיוצאים מהארון במהלך מסיבות אלו.
שריל בייקר
שריל בייקר (באנגלית: Cheryl Baker; נולדה ב-8 במרץ 1954) היא זמרת ומנחת טלוויזיה אנגלייה. הייתה חברת להקת "באקס פיז" שזכתה באירוויזיון 1981.
ביוגרפיה
ב-1976 השתתפה להקת "Co-Co" בתחרות "שיר עבור אירופה" ("A Song for Europe"), הבוחרת את נציג בריטניה לאירוויזיון, עם השיר "Wake Up". הלהקה הגיעה למקום השני אחרי "Brotherhood of Man", שלבסוף גם זכתה באירוויזיון עצמו. ב-1978 השתתפה הלהקה בפעם השנייה בתחרות המוקדמת, והפעם זכתה וייצגה את בריטניה באירוויזיון עם השיר "The Bad Old Days". הם סיימו את התחרות במקום ה-11, אולם השיר זכה להצלחה במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-1980 התפרקה הלהקה וב-1981 הצטרפה בייקר ללהקת "באקס פיז" שנוסדה על מנת להתמודד בתחרות "שיר עבור אירופה". הם זכו בתחרות וייצגו את בריטניה באירוויזיון 1981 עם השיר "Making Your Mind Up" וניצחו באירוויזיון. הופעתם זכורה בכך שבמהלכה, הסירו זמרי הלהקה את החלקים התחתונים של החצאיות שלבשו חברות הלהקה, וכך הפכו אותן לחצאיות מיני.
מ-1987 ועד 1997 הנחתה את תוכנית הילדים "Record Breakers" של ה-BBC ומ-1988 ועד 1993 הגישה את תוכנית המוזיקה והבישול לילדים "Eggs 'n' Baker".
ב-1987 פרסמה לראשונה סינגל כזמרת סולו, ב-1993 עזבה את הלהקה באופן רשמי. באירוויזיון 2005 נבחרה להגיש את הניקוד של בריטניה ובמהלך המופע "שיר היובל באירוויזיון" היא הציגה את השיר "Save Your Kisses For Me" של אחוות האדם הבריטית.
ב-2006 שיחקה בהפקה הלונדונית "פוטלוס" המבוססת על הסרט פוטלוס. כמו כן, השתתפה במספר תוכניות מציאות.
ב-1992 נישאה לנגן הגיטרה בס סטיב סטרוד. לזוג נולדו תאומות.
חרש, שוטה וקטן
חרש
בתלמוד במסכת חגיגה נאמר: כך גם נפסק במשנה תורה לרמב"ם, שחרש שעליו חלים דיני חש"ו, הוא חרש שגם אינו שומע וגם אינו מדבר. חרש המדבר, או אילם השומע נחשבים ככל אדם. אף על פי שדינו של החרש שווה בדרך כלל לזה של השוטה, הרי שבנושאים מסוימים (כגון בדיני ממונות ובדיני אישות), החרש נחשב כחשוב מהשוטה אשר אין לו דעה כלל.
בדורות האחרונים עלתה השאלה מה היחס ההלכתי לחרש-אילם בר דעת, יש שסברו שהוא עדיין נחשב כחרש כי "לא נתנו חכמים דבריהם לשיעורים" ויש שטענו כי הוא לא נחשב חרש כי "מחשבתו ניכרת מתוך מעשיו" יש שסוברים כי בדורנו הדין שונה כיוון שיש את הכלים ללמדם.
שוטה
במסכת חגיגה נאמר: דוגמאות אלו המובאות בגמרא, ניסו לסווג את השוטה כאדם אשר אינו יכול לחשוב בצלילות ואינו מסוגל לחיות חיים עצמאיים.
נחלקו רב הונא ורבי יוחנן בפירוש הברייתא. לפי דעת רב הונא נדרשים כל שלושת הסימנים כדי להגדיר אדם כשוטה גמור. רב הונא מנמק זאת בכך שכל אחד מהסימנים, כאשר הוא לבדו, הוא עשוי להראות על מחלת נפש מסוימת, שאינה בהכרח מגדירה את האדם כ"שוטה", מכיוון שהיא זמנית וחולפת. אך רבי יוחנן חולק עליו וסובר שדי באחד מהסימנים כדי להגדיר אדם כשוטה. ברמב"ם ובשולחן ערוך נפסקה ההלכה כרבי יוחנן. לעומת זאת, דעת הירושלמי היא שדווקא הסימן "מאבד מה שנותנים לו" די בו כדי להוות סימן יחיד שהאדם העושה זאת שוטה, אך שאר הסימנים אינם מספיקים אלא אם כן נעשו כולם.
נחלקו הראשונים מה דינו של אדם העושה אחד מהדברים המפורטים כסימני שוטה, אך בכל שאר הדברים מתנהג כאדם פיקח. לפי דעת הרמב"ם, גם במקרה כזה, הוא מוגדר כשוטה (אך יש המפרשים בדבריו שהכוונה היא רק לעניין עדות). כך גם כותבים הסמ"ע (שכותב ש"פתי" הוא חסר דעת לכל דבר ו"שוטה" הוא אדם שנטרפה דעתו לעניין דבר אחד אך הוא שפוי בשאר הדברים). אך לפי הרמב"ם סימנים אלו המוזכרים בברייתא מועילים רק כדי להעמיד אדם בחזקת שוטה, כלומר - יש להניח שהוא שוטה עד שיתברר אחרת, אך אם רואים שדעתו צלולה, ניתן לסמוך עליו.
קטן
דיני הקטן מחולקים לשתי תקופות עיקריות: תקופה שבה הוא נחשב כפעוט (גיל 6–8), ותקופת הקטנות עד גיל הבר מצווה.
הלכות שבת
בתלמוד הבבלי קיים דיון לגבי מי שהיה בדרך בעת כניסת השבת, והוא צריך פתרון לנשיאת ארנקו. חכמים מניחים שקיימת חזקה לפיה אם לא ימצא פתרון לבעיה - האדם יטלטל את הארנק בעצמו בלי הגבלה ויעבור על איסור התורה לטלטל ברשות הרבים בשבת. לפיכך, חכמים מתירים איסורי דרבנן שאינם חמורים כמו איסור התורה, אך גם בתוכם הם שומרים על מדרג. לפי המדרג, העדיפות הראשונה היא טלטול על ידי נכרי שלא מצווה כלל בשביתה, העדיפות השנייה היא טלטול על ידי חמור כיוון שהוא בעל חיים, בעדיפות השלישית מציבים חכמים את החרש, השוטה והקטן.
בתוך כך מבחינים חכמים בין החרש, השוטה והקטן. ההבחנה הראשונית היא כי טלטול על ידי שוטה הוא פחות חמור מטלטול על ידי חרש או קטן. אך נותרת התלבטות בין החרש והקטן: מצד אחד, הקטן יהיה לבסוף גדול, ועדיף להימנע מלהרגילו לחילול שבת. מצד שני, החרש דומה יותר לאנשים רגילים, ויש חשש שמתוך ההיתר לטלטל על ידי חרש ילמדו להתיר טלטול על ידי אדם רגיל. התלמוד לא מכריע בהתלבטות זו, וההלכה היא שאין עדיפות בין חרש לקטן.
ההבנה המקובלת בקרב ראשונים רבים, כגון רמב"ן, רשב"א ור"ן, היא שההיתר לטלטל על ידי חרש שוטה וקטן היא דווקא באופן שנמנע מעקירה והנחה באמצעותם. כלומר: לאחר שהחרש לדוגמה התחיל ללכת, ניתן להניח אצלו את הארנק, ולפני שעוצר לנוח יש לקחת את הארנק בחזרה מידם. אמנם, יש שמבינים מהרמב"ם שההיתר הוא טלטול מלא על ידי חש"ו, בלי צורך להימנע מעקירה והנחה, אלא שההיתר הוא דווקא מבעוד יום, כלומר לתת את הארנק לחש"ו לפני כניסת השבת.
להלכה התקבלה בעיקר הדעה המקובלת. הרמ"א פסק שניתן להקל גם כמו ההבנה המתירה לתת מבעוד יום בלי סייגים. המגן אברהם חולק על פסיקה זו. המשנה ברורה פוסק שניתן להקל דווקא כשמדובר בכרמלית.
דיני ממונות
בדיני נזיקין, החובל בחרש שוטה וקטן - חייב באחריות על הנזק, ואילו הם שחבלו באחרים - פטורים.
בדיני קניין, אין לחרש שוטה וקטן חזקה בחפץ הנמצא אצלם.
בדיני מקח וממכר, מהתורה אין לחרש, שוטה וקטן קניין. אמנם מדרבנן תקנו ששוטה יכול לקנות ולמכור על ידי אפוטרופוס.
חרש, שלא שומע ולא מדבר, או שמדבר ולא שומע כלום (אם יכול לשמוע קצת, נידון כפיקח) רבנן תקנו שיכול לקנות ולמכור מיטלטלין ברמיזה (דהיינו שנראה ממעשיו שרוצה לקנות ולמכור), אבל לא יוכל למכור קרקעות, שצריך דעת יתרה, וצריך לבדוק ממש טוב אם יש לו דעת, או לא (כי אם יש לו דעת, יוכל למכור גם קרקעות).
לעומת זאת, אילם ששומע ולא מדבר, בודקים אותו כמו שבודקים בגיטין, ואם בדקו ונמצאת דעתו צלולה, או שכתב לנו בכתב ידו, יכול למכור גם קרקעות. קטן, על אף שלגבי קידושין נחשב כקטן עד גיל שלוש עשרה שנה ויום אחד, לעניין מקח וממכר בודקים אותו מגיל שש, ואם יודע לעסוק במשא ומתן, יש לו קניין במיטלטלין. ובקרקעות רק אם קונה, שאז המוכר הוא זה שמקנה לו, והקניין שהמוכר מקנה, מועיל מדין "זכין לאדם שלא בפניו", או שמוכר קרקע שלו אישית. אבל אם מוכר קרקע, שירש מאביו, צריך שיגיע לגיל עשרים, ורק אז יוכל למכור, כיוון שהחשש הוא שעד גיל עשרים לא ידע להעריך נכון את השדה, כי הוא לא התייגע והתאמץ בשבילו, אלא הוא נפל לו בירושה, ולכן ימכור אותו בפחות מהשווי האמיתי בשוק, כי דעתו קרובה למעות..
בדיני עדות, חרש, גם אחד כזה ששומע ולא מדבר או מדבר ולא שומע, פסולים לעדות מהתורה, כי צריכים לשמוע את האיום, שבית הדין מאיים שלא יעידו בשקר, ובתורה כתוב "ושמעה קול אלה"
שוטה, גם אחד כזה שדעתו מיושבת עליו בדרך כלל, אלא שיש דבר אחד שמתנהג בה תמיד בצורת שטותית, מוגדר כשוטה לעניין עדות. ולמרות שרק מספר את המעשה שהיה, עדיין פסול. כי הוא פטור מכל המצוות.
קטן, פסול לעדות מהתורה, כי כתוב "ועמדו שני האנשים אשר להם הריב לפני ה'" ולומדים מזה שהעדים צריכים להיות "אנשים" - גדולים. וגם אם הוא קטן וחכם, פסול לעדות. ורק אם הביא שתי שערות, ונכנס לגיל שלוש עשרה שנה ויום אחד. כשר לעדות מיטלטלין, ופסול לעדות קרקעות, עד גיל עשרים. ואם לא הביא שתי שערות בגיל שלוש עשרה, ונולד בו סימני סריס עד גיל עשרים, כשר לעדות. ואם לא נולד בו סימני סריס יהיה כשר לעדות, רק כשיגיע לרוב שנותיו. שזה גיל שלושים ושש שנה ויום אחד.
ג'ירו
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
מחלת אגירה ליזוזומלית
מחלת אגירה ליזוזומלית היא שם קיבוצי לכ-50 מחלות תורשתיות נדירות, אשר מקורן בפגם בגן אשר אחראי על יצירה של אנזים ליזוזומלי כלשהו.
הפגם הגנטי גורם לכך שאנזים ליזוזומלי מסוים אינו מיוצר או שהאנזים שנוצר אינו פעיל או שפעילותו מועטה. כתוצאה מהחסר האנזימטי, חומר המטרה אותו צריך האנזים לפרק מצטבר בליזוזומים של התאים. דבר הפוגע בפעילות התקינה של תאים אלו ועשוי לגרום למוות של התאים ולפגיעה ברקמה ובתפקוד האיבר.
דוגמאות למחלות אגירה ליזוזומליות: מחלת גושה, מחלת אגירת גליקוגן מסוג 2 (פומפה), מחלות ממשפחת המוקופוליסכרידוזיס (לדוגמה תסמונת הרלר, תסמונת האנטר, תסמונת סנפיליפו, תסמונת מרטו-לאמי ומספר סוגים נוספים), מחלת פברי, טאי זקס, צרברוטנדינוס קסנטומטוזיס ועוד.
מאו II
מאו II הוא רומן מאת הסופר האמריקאי הפוסט מודרניסטי דון דלילו.
הספר, שיצא לאור בשנת 1991, כ-10 שנים לפני פיגועי 11 בספטמבר, מתאר, ויש האומרים מנבא, את העתיד לבוא שנים מאוחר יותר. הספר מתאר את אמריקה המפוחדת מטרור, ומטרור אסלאמי קיצוני בפרט, ונמצאת בעידן של אי ודאות. דלילו אף מזכיר בספר את מרכז הסחר העולמי שבמגדלי התאומים בניו יורק, שלימים התמוטטו, כמקום מרכזי המייצג את המערב, ולכן נתון בסיכון ומועד לפורענות.
עלילת הספר
הרומן מתאר את חייו של ביל גריי, סלבריטי וסופר מפורסם. גריי שקוע מזה שנים בכתיבת ספר שאפתני, ומסתגר מן העולם. אל תוך פרטיותו של גריי מגיעה צלמת בשם בריטה נילסון, ששמה לה למטרה להנציח בתמונות את הסופר המפורסם והמתבודד. הופעתה של בריטה מסמנת את סופו של עידן ההסתרה עבור ביל גריי, ואת חדירת המציאות המאיימת לבועה המוגנת שבא הוא חי. גריי עד לחטיפתו של משורר צעיר על ידי טרוריסטים מוסלמים, ובהמשך יוצא למסע חיפוש אובססיבי הלוקח אותו לניו יורק, ללונדון, לאתונה ולבסוף לביירות השסועה של שנת 1991.
דיון
"מאו II" נחשב למשל אפל ומרתק על כוחו של הטרור בעידן הפוסט מודרני. הוא מציב את השאלות שבהן מתלבטת האנושות בעידן שאחרי הטרור: הקשר בין תקשורת המונים לטרור המונים, תפקיד הסופר מול פולחן הסלבריטאות, והיחלשותה המתמדת של הזהות מערבית.
קרב לכאיון
קרב לכאיון היה קרב לא גדול במהלך המלחמה הקורינתית, אך השפעתו הייתה גדולה בהרבה ממספר הלוחמים שלקחו בו חלק. הקרב התפרסם בתבוסה המוחצת שספג כוח ספרטני כבד שהורכב מהופליטים מידיהם של פלטסטים - חיילים קלי חימוש מאתונה תחת פיקודו של איפיקרטס. התבוסה בקרב הייתה אחד הסממנים לירידת כוחו של ההופליט כזרוע עיקרית של הצבא היווני בעת העתיקה. השפעת הקרב הדהדה הרבה מעבר לגבולות המלחמה שבמהלכה התרחש. בעקבות הצלחת הכוחות הקלים בקרב קיבלה תנופה גדולה בתקופה ההלניסטית, במהלכה נעלמו ההופליטים כמעט כליל משדות הקרב היווניים ובמקומם נוצר סוג חיילים חדש שחימושם היה כבד מזה של הפלטסטים, אך קל בהרבה מחימוש ההופליטים - תורופורים (ביוונית: θυρεοφόροι; thureophoroi).
מהלך הקרב
צבא ספרטני גדול התמקם בלכאיון כחלק מהמאמץ הצבאי הספרטני להטיל לחץ על קורינתוס שנפלה בידי כוחות דמוקרטיים שקשרו עם האתונאים וסילקו את השלטון האוליגרכי הישן. חלק מצבא זה שכלל פרשים ומאות הופליטים ליווה קבוצת אזרחים גדולה מאמיקלס בדרכם לחגיגה דתית. בשלב מסוים, המשיכו הפרשים בליווי האזרחים ואילו ההופליטים שבו על עקבותיהם. דרכם עברה בסמוך לחומותיה של קורינתוס, אך המפקד הספרטני לא חשש מהעימות כי חש ביטחון רב במספריו הגדולים.
האתונאים, שלחו כוח פלסטסטים גדול בפיקודו של איפיקרטס שיירט את הכוחות הספרטנים בסמוך לחומות. הפלטסטים פתחו בהתקפות פגע וברח הרסניות - הם התקרבו בריצה לעבר הכוח הספרטני שצעד בדרך, הטילו בו כידונים ונסוגו במהירות לאחור ברגע שהספרטנים כבדי החימוש יצאו למרדף. הדבר חזר על עצמו פעם אחרי פעם כשהאתונאים חומקים כל פעם מפגיעה.
הכוח הספרטני הצליח להגיע ללאכיון, אך אבדותיו היו כבדות מאוד - כ-250 הופליטים מתוך כ-600 נהרגו. אמנם התבוסה הייתה מוחצת, לא הייתה לה השפעה כמו לקרב לאוקטרה שבו צבא ספרטני שלם שכלל למעלה מ-10,000 לוחמים ספג תבוסה מוחצת, אך היה זה סימן לבאות.
סיאם דבדהירג'
פרא' סיאם דבדהירג' (בתאילנדית: พระสยามเทวาธิราช) היא האלוהות האפוטרופוסית המגלמת את ההגנה על הטבע ועל מדינת תאילנד. האלוהות מיוצגת על ידי פסל אליל הנמצא בהיכל הכס של פייזאן תאקסין בארמון הגדול. הפסל, שגובהו שמונה סנטימטרים ויצוק מזהב מלא, הוזמן על ידי המלך מונגקוט (ראמה הרביעי), ככל הנראה בסביבות השנים 1859–1860. הפסל מייצג את הדבא בלבושה מלכותי, אוחזת בחרב ביד ימין וידה השמאלית בגובה החזה נמצאת בתנוחת הברכה. התאילנדים סוגדים לדבדהירג' בטקס פרטי שנתי בירח השעווה הראשון של חודש הירח התאילנדי החמישי, המצייג את השנה החדשה המסורתית בלוח השנה התאילנדי.
אטימולוגיה
דבא, היא מילה שמקורה בשפה סנסקריט, מתורגמת לפעמים כ"אל" או "מלאך" וסיאם הוא שמה של תאילנד בתאית.
מוטלים בספק
מוטלים בספק (באנגלית: Doubtful) הוא סרט דרמה ישראלי, שיצא לבתי הקולנוע ב-8 במרץ 2018, אותו כתב וביים אלירן אליה ומככב בו רן דנקר כאסי, תסריטאי ומשורר שנשלח לעבודות שירות כמורה של חבורת נערים עבריינים.
הסרט בהשראת אירועים אמיתיים, את 11 הנערים מגלמים נערים חסרי ניסיון קודם במשחק שאותרו בעיירות פיתוח, בידי המלהקת אורית אזולאי, והוכשרו לגלם דמויות בסרט.
הסרט היה מועמד ל-9 פרסי אופיר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-28, בין השאר בקטגוריות השחקן הראשי הטוב ביותר, הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר. וזכה לבסוף בקטגוריית הליהוק הטוב ביותר.
הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, yes וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
יוצר הסרט אלירן אליה כתב את התסריט בהשראת רצח גדי ויכמן, לאחר שגילה כי בעת שהיה סטודנט לקולנוע והדריך נוער בסיכון בנושא קולנוע, אחד מהנערים המודרכים הוא רוצחו של ויכמן.
תקציר העלילה
בעקבות תאונת אופנוע בה היה מעורב, אסי (רן דנקר), תסריטאי ומשורר תל אביבי, נידון לעבודות שירות: להדריך חוג לקולנוע בעיירת פיתוח בדרום הארץ, במקלט שכונתי, כאשר תלמידיו הם חבורת צעירים מתוסבכים שהיו מעורבים בפלילים. בתחילה, אסי נתקל בחומת התנגדות ובחוסר תקשורת עם הנערים, אך הוא בוחר להתמיד ומצליח להתחבר אליהם. הוא מפתח קשר קרוב במיוחד עם עדן (אדר חזאזי גרש), מתבגר הנתון במעצר בית שאוסף בקבוקים למיחזור כדי להגשים חלום - לפתוח מסעדה עבור אמו. אסי מזדהה עם עדן, מזהה דמיון ביניהם ומנסה לעזור לו לשרוד ולפלס את הדרך החוצה מהמצוקה בה הוא חי.
בונוס (משחק מחשב)
בּוֹנוּס הוא משחק חשיבה למחשב מתוצרת מטח (המרכז לטכנולוגיה חינוכית), אותו יצר יעקב שויקה.
המשחק בונוס הוא גרסה ממוחשבת של משחק הלוח שבץ־נא. לוח המשחק מורכב מריבוע ובו עשר שורות על עשרה טורים המורכבים ממשבצות. מחוץ לריבוע יש משבצות בונוס ועליהן סמלים שונים של פירות, וכן יהלום וכוכב. המשחק מיועד לשני שחקנים. כל שחקן מקבל אוסף של שמונה אותיות, ובעזרתן הוא אמור להרכיב מילה (או כמה מילים) שתזכה אותו בנקודות רבות ככל האפשר. המילים צריכות להתחבר זו לזו כבתפזורת, חוץ מהמילה הראשונה, שמורכבת במהלך הראשון במשחק. לשלוש מתוך ארבע אימות הקריאה (אותיות אהו״י) יש ניקוד נמוך של נקודה או שתיים, ואילו לאותיות ששכיחות השימוש בהן נמוכה יש ניקוד גבוה יותר — כמו שש (ס׳), שבע (א׳, ט׳, כ׳, צ׳), שמונה (ג׳) או תשע נקודות (ז׳). המנצח הוא השחקן שצבר לזכותו את מספר הנקודות הגבוה מהשניים. המשחק מסתיים כאשר לא נותרו לאחד השחקנים אותיות לשיבוץ בלוח, או כאשר השחקנים אינם יכולים עוד לשבץ מילים (ומחליטים לסיים את המשחק).
כללי המשחק
מנגינת הפתיחה של בונוס היא בָּדִינֵרִי (Badinerie), מתוך הסוויטה השנייה לתזמורת מאת יוהאן סבסטיאן באך.
סוגי הבונוסים
במשחק יש כמה סוגי בונוסים, ובעזרתם השחקן יכול לצמצם או להרחיב את פער הנקודות ממתחרו:
צ׳יטים במשחק
בגרסאות מסוימות של המשחק ייתנו הצבת הג׳וקר במשבצת הבונוס ולחיצה על ”בטל“ בונוס לשחקן. בגרסאות מסוימות אפשרויות הערעור אינן מוגבלות לשלוש פעמים בלבד במהלך המשחק.
יעקב נמרודי
ביוגרפיה
עם קום המדינה עברה היחידה לחיל המודיעין. ב-1950 הצטרף למודיעין 10 (לימים יחידה 504)., תחילה שירת בבסיס ג' בירושלים וב-1951 מונה למפקד בסיס ד' בבאר שבע ושירת בתפקיד במשך ארבע שנים. התמחה במודיעין ממקורות אנושיים מבדואים, מצרים וירדן. בתפקידו זה פגש והתיידד עם אריק שרון. בתפקידו הבא הושאל למוסד וניהל את שלוחת הארגון באיראן עד 1959. בשנת 1960, עם התהדקות יחסי איראן–ישראל, מונה נמרודי לנספח צה"ל הראשון בטהראן. במשך השנים הפך לאחת הדמויות המשפיעות באיראן של השאה, קודם להפיכת האייתולות. במסגרת זו היה מעורב במבצע יהלום, להבאתו של מטוס מיג 21 עיראקי לישראל.
בשנת 1964 הועלה לדרגת אל"ם. לאחר שלא קודם, פרש נמרודי בשנת 1970 מצה"ל והפך לאיש עסקים מצליח, שהתמקד בייצוא מפעלי התעשייה הישראליים לאיראן. עם פרישתו מצה"ל הקים עם שאול אייזנברג חברה לייצוא מתקני התפלה בשיטת אלכסנדר זרחין לאיראן. עד 1974 הקימה החברה 26 מתקני התפלה באיראן ועד 1977 יותר מ-60 מתקנים.
לאחר שההסתדרות הציונית החליטה להפריט את חברת הכשרת הישוב בשנת 1988, רכש נמרודי את החברה עתירת הנכסים, במטרה להחזיר את מרכז עסקיו לישראל.
ב-1992 רכש את העיתון "מעריב", שבהנהגת בנו, עופר, החל בשורה של מאבקים בעיתון המתחרה "ידיעות אחרונות" - מאבקים שהובילו למעצרים ולמשפטים. יעקב נמרודי עצמו היה גיבורה של הפרשה השלישית והאחרונה שזכתה לכינוי "פרשת נמרודי ג'", כאשר ביחד עם מקורבו הסופר אריה קרישק ניסו לשבש את משפטו של הבן, עופר. יעקב נמרודי הורשע ונדון למאסר על תנאי ולקנס. גם הסופר קרישק הורשע באופן דומה. לאחר המשפט חלה התרחקות בין השניים.
נמרודי פרסם שלושה ספרים (בעזרת סופרי צללים) על חייו והקריירה שלו: "מסע חיי", "התקווה והמחדל", ו"ימי טהראן" (2010).
יעקב נמרודי נשוי לרבקה ואב לעופר, יעל וסמדר. מתגורר בסביון. בתו, רותי וייסברג, נהרגה בעלות רכבה על מוקש בעת טיול בסיני.
פעילותו של נמרודי בעת היותו נספח צה"ל בטהראן תוארה בסרט "מושל שושן", המבוסס על תצלומיו ויומניו של נמרודי. הסרט הוקרן בערוץ הראשון בשנת 2016. הפקת ועריכת הסרט נעשתה על ידי חברה בבעלות משפחת נמרודי עצמה והסרט ניתן בחינם לערוץ 1, דבר שגרר ביקורת. בשנות ה-90 של המאה ה-20 מונה נמרודי כקונסול כבוד של מדגסקר.
קלפאק
קלפאק (בטורקית: kalpak, בקזחית: қалпақ, קירגיזית: калпагы, בולגרית וסרבית, רוסית: калпак) הוא כובע גבוה בצורת חרוט או חרוט קטום או חרוט קטום הפוך, מעוגל, בדרך כלל עשוי מלבד, עור כבשים או פרווה, שנוהגים לחבוש גברים במרכז אסיה, קווקז, איראן, טורקיה, בולגריה וסרביה. יכול להיות עם שולי פרווה או חסר תיתורה.
המילה "קלפאק" נכנסה לשפות סלאביות בבלקן - בולגרית, סרבית, וגם במזרח אירופה - רוסית ואוקראינית - "קולפאק", "קובפאק".
ברוסית מכנים "קולפק" סוגים רבים של כובעים - הכובעים של הליצנים ("דוראצקי קולפאק" дурацкий колпак, "שוטובסקי קולפאק" Шутовской колпак), המצוידים לפעמים בפעמונים, הכובע של הטבחים או שפים ("פובארסקוי קולפאק" Поварской колпак), מצנפת לילה ("נוצ'נוי קולפאק" Ночной колпак), וכך נקראות גם המצנפת הפריגית והקסדה היוונית העתיקה.
בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל מדי הנוטרים ממשטרת היישובים העבריים כללו קלפאקים (בערבית - קלבּק). עד שנות ה-50 של המאה ה-20 השתמשו בקלפאק גם שוטרים במשטרת ישראל.
הקולפאק אצל יהודי פולין
במרוצת הדורות נתקדש לבוש זה על ידי היהודים וכאשר עלתה ההצעה ב 'סיים' (בית המחוקקים) בשנת 1789, לכפות על היהודים שיהיו לבושים ככל האזרחים, התנגדו הרבנים וראשי הקהילות ורוד בה גזירה נגד היהדות".
מילים נגזרות
גם בהרי הקרפטים ההוצולים חובשים כובעים דומים הקרויים klobuk.
אתנונימים
שם הכובע הזה כלול באתנונימים של שתי קבוצות ממוצא טורקי:
חטיבת הצנחנים
חטיבה 35 היא חטיבת צנחנים סדירה בצה"ל, הכפופה לעוצבת האש ומהווה חלק מחיל הרגלים והצנחנים. בראש החטיבה עומד קצין בדרגת אלוף-משנה. מפקד החטיבה הנוכחי הוא אל"ם עמי ביטון.
חטיבת הצנחנים היא חטיבה התנדבותית בצה"ל ומוגדרת כחטיבה מוצנחת, מוטסת ורכובה. החטיבה מתניידת על גבי האמרים וכלי רכב מיוחדים אחרים. יכולות אלו משפיעות על המקום והאופן בו יופעלו כוחות החטיבה בפעילות מבצעית ובמלחמה. בנוסף, לחטיבה יכולת החפה.
מהחטיבה צמחו עשרה רמטכ"לים, והם: מרדכי גור, רפאל איתן, משה לוי, דן שומרון, אמנון ליפקין-שחק, שאול מופז, משה יעלון, בני גנץ, אביב כוכבי והרצי הלוי. שבעה מתוכם אף כיהנו כמפקדי החטיבה.
בחטיבה ישנם 4 גדודים: גדוד 890 - אפעה, גדוד 101 - פתן, גדוד 202 - צפע, והסיירת 5135 - שרף.
מיון, קבלה והכשרה
על המלש"ב להיות בעל פרופיל 82 ומעלה
לחטיבה, שהיא התנדבותית ביסודה, מתמיינים יותר מועמדים מאשר היא יכולה לקלוט. מעט מהמועמדים נושרים עקב תנאי קבלה והאימונים המפרכים של הצנחן שבאים לאחר מכן, הכוללים אימוני כושר גופני קשים, אימוני קרב מגע, התמחות במגוון רחב של כלי נשק, קליעה, שדאות, מסעות ארוכים עם משא כבד, שבועות שטח ושבועות הישרדות מפרכים, אימוני מסוקים, אימוני צניחה, שיתוף פעולה עם יחידות אחרות, אימוני לוחמה בשטח בנוי ולוחמה זעירה. כל האימונים משקפים את התפקיד שהלוחמים יצטרכו לבצע בפעילות מבצעית ובשדות הקרב.
על מנת להתקבל לחטיבה דרוש מעבר גיבוש אינטנסיבי האורך כיום שנערך בבא"ח ומשלב מבחנים פיזיים ואתגרים מנטליים קשים הבודקים את התאמת המועמד לשירות (מלש"ב) להיות לוחם בחטיבה. על מנת להתקבל לגדוד הסיור של החטיבה, על הלוחם לעבור גיבוש יחידות חטיבתיות (יחטיות) שנערך בעת טרום הטירונות ואורכו כשלושה עד ארבעה ימים.
מסלול לוחם בחטיבת הצנחנים נמשך כשנה. נכון למחזור נובמבר 2019 ההכשרה אורכת כשמונה וחצי חודשים וכוללת ארבעה חודשי טירונות חי"ר ברמת רובאי 05, שלושה חודשי אימון מתקדם שבסופם רמת הרובאי עולה ל-07, קורס צניחה מתבצע בין תקופת הטירונות לאימון המתקדם, מסע כומתה בן 50 ק"מ (בעבר המסע היה בן 90 ק"מ, אך כיום מסע הכומתה מתבצע לאחר סדרת שטח ארוכה שבמהלכה הולכים הלוחמים קילומטרים רבים עם משקל) ונחשב לארוך ביותר בין חטיבות החי"ר, 4-6 שבועות של הקמת צוות, שלושה חודשי פעילות מבצעית או אימון כפלגות מסלול ובסופן מסיים הלוחם את המסלול והופך מצוות אימונים, לצוות לוחמים בפלגה.
שעבוד (בטוחה)
שעבוד הוא מונח משפטי המתאר ייחודם של נכס או קבוצה של נכסים כבטוחה לקיומו של חיוב. נהוג להתייחס למספר סוגים של שעבוד, בהתאם למהות הבטוחה שמובאת עמם. חלוקה אפשרית נוספת היא לפי היתרון שמוענק למלוה מסוים על פני נושים אחרים. כלומר, לפי סדר הנשיה שהוא מאלץ.
חטיבת הצנחנים
מיון, קבלה והכשרה
לוחמי גדוד הסיור של החטיבה, בניגוד לשאר גדודי החטיבה ובדומה לשאר גדודי הסיור בצה"ל, עוברים מסלול הכשרה ארוך יותר, האורך בין 14–16 חודשים. לאחר סיום הטירונות והאימון המתקדם הם עוברים הכשרות לוחמה בטרור (הסיירת) ולוחמה זעירה (הפלחה"ן והפלנ"ט) וכן הכשרות הנוגעות לפעילותם הספציפית (פלחי"ק - חפ"ק מח"ט, פלס"ר - לוט"ר ולת"ק במתקן אדם, פלנ"ט - הפעלת טילי גיל בביסלמ"ח, פלחה"ן - מיקוש וחבלה בבהל"ץ). כמו כן עוברים בערך 15 שבועות ניווט, סיור אימוני קרב מגע, ואימוני לוחמה.
שעבוד (בטוחה)
שעבוד מתאפיין בדרך כלל בהגבלות על עבירות הנכס המשועבד, כך שבעל השעבוד, הנושה, יוכל לממש את השעבוד במקרה שבו אין החיוב מקויים. כן מאופיין השעבוד במתן זכות קדימה ביחס לנכס המשועבד על פני נושים שאינם מובטחים בשעבוד, בהליכים כפירוק חברה, הוצאה לפועל או פשיטת רגל.
חטיבת הצנחנים
מיון, קבלה והכשרה
בניגוד לעבר בו קורס מ"כים היה חלק ממסלול הלוחם בחטיבה, כיום כבערך שליש בלבד מכלל הלוחמים בפלגה יצאו לקורס מ"כים. קורס המ"כים של גדודי החטיבה נערך בגדוד 450 של חטיבת ביסלמ"ח ואילו הגדס"ר עובר קורס מצומצם יותר המותאם לסיירות בגדוד 906. אם ימצאו מתאימים, בוגרי הקורס יוכלו להמשיך במסלול פיקודי ולצאת לקורס סמ"בים (סמלים בכירים) או קורס קצינים.
שעבוד (בטוחה)
מטרה
מטרת השעבוד היא בראש ובראשונה להבטיח לנושה אמצעים מהם הוא יכול ליטול את המגיע לו אם החיוב אינו מקויים. עם זאת, יש הרואים כמטרה לגיטימית של השעבוד יצירת לחץ על בעל הנכס המשועבד, המנוע מלבצע עסקאות מסוימות בנכס המשועבד, כדי שיקיים את החיוב.
חטיבת הצנחנים
מיון, קבלה והכשרה
לוחמי החטיבה מתמחים בביצוע איגוף אנכי הן בצניחה והן בנחיתת סער באמצעות מסוקי סער. עם סיום השירות הסדיר משובצים הלוחמים בחטיבות המילואים של המערך המוצנח, חטיבת שועלי מרום, חטיבה 55, חטיבה 226 וחטיבת חצי האש.
שעבוד (בטוחה)
סוגי שעבוד
משכון הוא שעבוד הנעשה מרצונו של החייב, בעוד עיכבון הוא שיעבוד הנעשה על ידי בעל החיוב, במקרה בו החיוב לא קויים.
חטיבת הצנחנים
הקמת החטיבה
יחידת הצנחנים הראשונה בצה"ל הוקמה בספטמבר 1948 במחנה בהר הכרמל. מפקד היחידה ומייסדה היה יואל פלגי מצנחני היישוב במלחמת העולם השנייה ואיש המוסד לעלייה ב'. ב-24 במאי 1949 בוטלה ופוזרה היחידה. מאוחר יותר באותה שנה נקרא יהודה הררי להקים את היחידה מחדש. הצעד הראשון היה הקמת בית הספר לצניחה בבסיס תל נוף (בה"ד 8). צ'רלי בורץ מונה למדריך ראשי וקרל כהנא לראש המטה ומפקד הציוד והביטחון. לאחר מכן הוקם, במסגרת הבה"ד, גדוד 890 ובו שתי פלוגות: פלוגת טירונים בפיקוד מרסל טוביאס ופלוגה א' בפיקוד יצחק ולקר. לסגן מפקד הצנחנים מונה צבי צלנר.
שעבוד (בטוחה)
סוגי שעבוד
משכנתה היא שעבוד מקרקעין. שעבוד צף מתאר שעבוד של כלל נכסיו של תאגיד.
חטיבת הצנחנים
הקמת החטיבה
יהודה הררי פיקד על היחידה במשך 4 שנים עד ינואר 1954. לאורך תקופה זו נבנה המסד הארגוני והמבצעי של הצנחנים. יהודה הררי, בהיותו גם צייר חובב, עיצב את המדים (הירכית), הנעלים האדומות, כנפי הצנחן ("המצנח המכונף") ותג היחידה ("השפיפון המעופף"). חטיבת הצנחנים ביססה עצמה בשנות ה-50 של המאה ה-20 כחטיבת העילית של צה"ל, לאחר שיחידת הצנחנים בפיקודו של הררי התמזגה עם יחידה 101 עליה פיקדו אריאל שרון וסגנו שלמה באום וכן יסוד גדוד הנח"ל המוצנח, וצוידה בתת-מקלע עוזי. הצנחנים תחת פיקודו של שרון פיתחו תורות לחימה רבות עבור לוחמה בשטח פתוח ובנוי, סיור, פשיטות ופעולות קומנדו. צבי עופר הגדיר בשעתו את השונה בצנחנים מיחידות אחרות שקדמו להן:
מבצע קדש
חטיבת הצנחנים ביצעה שתי צניחות מבצעיות לאורך כל שנות קיומה, שתיהן במסגרת מבצע קדש: צניחה במעבר המיתלה בסיני ב-1956, בה כוחות צנחנים נחתו מאחורי קווי האויב ולאחר מכן כבשו את המעבר, וצניחה בא-טור ב-2 בנובמבר 1956, הוצנח כוח של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של מוטה גור (שנפצע בעת הצניחה וטופל על ידי הצנחנית המבצעית היחידה בתולדות צה"ל, חנה יפה), בסמוך לא-טור, במטרה להשתלט על שדה התעופה שנמצא שם ולפתוח משם בתנועה לדרום מזרח לכיוון שארם א-שייח'.
שעבוד (בטוחה)
סוגי שעבוד
מבחינים, בין היתר, בשיעבוד סמלי, שיעבוד ספציפי, שעבוד צף ושעבוד שלילי.
חטיבת הצנחנים
מלחמת ששת הימים
במלחמת ששת הימים השתתפה חטיבת הצנחנים בכיבוש צפון סיני, בעיקר בכיבוש מתחמי המצרים בפתחת רפיח וסייעה בכיבוש העיר עזה.
שעבוד (בטוחה)
רישום
לרוב דורש השעבוד רישומו במקום המיועד לכך כלשכת רישום המקרקעין, רשם המשכונות או רשם החברות וזאת כתנאי לתוקפו כלפי צד ג' שעליו לדעת על השיעבוד. אם נרשם השעבוד, הוא דבק בנכס גם אם זה נמכר לצד ג', דהיינו: הנושה רשאי לממש את השעבוד ולגבות את חובו אף אם הבעלות בנכס המשועבד עברה לצד ג'.
חטיבת הצנחנים
מלחמת ההתשה
בין מלחמת ששת הימים למלחמת יום הכיפורים גדל צה"ל מאוד, בייחוד חיל האוויר וחיל השריון. הדוקטרינה הצבאית בצה"ל עמדה על הבקעה מהירה של עוצבות שריון. הצנחנים תיפקדו כחיל רגלים שגרתי וכחרמ"ש, אמצעי הלחימה שלהם לא חודשו, ופיתוח תורת הלחימה שלהם הוזנח. יחידות מהחטיבה נטלו חלק בפשיטות רגליות, רכובות ומוסקות בזמן המלחמה כגון: פעולת כראמה, מבצע אירון, מבצע הלם, מבצע תשורה, מבצע תרנגול 53, מבצע רודוס ועוד מבצעים רבים.
שעבוד (בטוחה)
שיעבודים בחוק החברות
חוק החברות מתייחס לשלושה סוגי שעבודים - שעבוד קבוע, שעבוד צף, שעבוד צף עם מגבלה ושסל"ן (שעבוד ספציפי לרכישת נכס).
חטיבת הצנחנים
מלחמת לבנון הראשונה
במבצע שלום הגליל נחתו כוחות החטיבה בשפך נהר אל-אוואלי ולחמו מול כוחות אש"ף והצבא הסורי.
שעבוד (בטוחה)
שעבוד קבוע
שעבוד קבוע (לעיתים, שעבוד ספציפי) הוא כינויו של שעבוד של רכוש ספציפי של החברה, ובא להבטיח לנושה שיוכל לקבל את המשועבד אם הלווה לא יוכל להחזיר את חובותיו (ולתת לנושה עדיפות על נושים אחרים במקרה של פירוק החברה)
חטיבת הצנחנים
מלחמת לבנון השנייה
מלחמת לבנון השנייה פרצה בקיץ 2006. ב-19 ביולי נכנסו יחידות פלס"ר ופלחה"ן לכפר מארון א-ראס שם נקלעו לקרב קשה מול מחבלי חזבאללה. במהלך הקרב חיסלה הסיירת עשרות מחבלים. על קרב זה קיבלה היחידה צל"ש יחידתי. לילה לאחר מכן נכנסה יחידת הפלנ"ט לפעולה בצפון הכפר עייתא א-שעב וחיסלה 2 מחבלים נוספים. לאחר מכן חברה לשאר כוחות הגדס"ר.
שעבוד (בטוחה)
שעבוד קבוע
השעבוד נרשם ברשם החברות, ולעיתים ברשמים נוספים במידת הצורך. (למשל, שעבוד מקרקעין צריך להירשם הן ברשם החברות והן במרשם המקרקעין) השעבודים הרשומים עבור כל חברה ניתנים לבירור (בתשלום עמלה) ברשם החברות.
חטיבת הצנחנים
מלחמת לבנון השנייה
ב-28 ביולי, כיומיים לאחר הקרב בבינת ג'בל החלו כוחות גדוד 890 וגדוד 101 בלחימה בכפר. במהלך הלחימה חיסלו כוחות מגדוד 101, עשרות ממחבלי חזבאללה.
שעבוד (בטוחה)
שעבוד צף ושעבוד צף עם מגבלה
מוגדר בסעיף 169 לפקודת החברות. מציין שעבוד על כלל נכסי החברה אשר לא שועבדו באופן ספציפי. כשלעצמו אינו מונע שעבוד לאחרים של הנכסים שמכוסים תחת מטרייה זו, כך שבפועל, ניתן עדיין לשעבד אותם בשעבודים קבועים, ולצמצם דרמטית את הבטוחות אותן מספק שעבוד זה. על מנת למנוע זאת, ניתן להשתמש לצרך לשעבוד מגבלה על שעבודים עתידיים בעת יצירתו ללא בעל השעבוד. שעבוד עם מגבלה זו מכונה לרוב פשוט שעבוד צף עם מגבלה, ומתואר בסעיף 169(ב) לפקודת החברות.
חטיבת הצנחנים
מבצע צוק איתן
במבצע צוק איתן ביולי 2014 לחמה החטיבה במרחב ח'אן יונס, איתרה 4 מנהרות לחימה תת-קרקעיות, 47 פירי מנהרות והרגה 141 מחבלים.
שעבוד (בטוחה)
שסל"ן - שעבוד ספציפי לרכישת נכס
נוסף על השעבודים האמורים, ניתן למנות שעבוד ספציפי לרכישת נכס (שסל"ן בקיצור), אשר מצוין בסעיף 169(ד) כי הוא קודם לשעבוד צף עם מגבלה אשר נקבע לפניו, היות ששעבוד זה ניתן בצמוד להגדלת נכסי החברה (ההלוואה שנלקחה) באותו השיעור או גדול ממנו. (כמו גם השיקול הפרקטי שאחרת, מרגע הטלת שעבוד צף עם מגבלה לא תוכל החברה להצמיד כל שעבוד עתידי להלוואותיה, מה שמצמצם את אפשרותה להמשיך ולנהל עסקים)
חטיבת הצנחנים
מבצע שומר החומות
במבצע שומר החומות הוקפצה החטיבה מאימון והופעלה בשלוש גזרות, גדוד 101 והסיירת הוקפצו לרצועת עזה גדוד 202 הוקפץ ליהודה ושומרון וגדוד 890 הוקפץ לגבול לבנון.
גדוד 101 הגן על יישובי עוטף עזה וחוף זיקים ותקף מטרות טרור בצפון הרצועה ועל פעולו הוענק לו פרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות, והסיירת השמידה לראשונה באמצעות רחפנים מתאבדים מספר אתרי שיגור רקטות.
הלחימה ביהודה ושומרון
החטיבה פעלה במבצע שובר גלים בכלל הגזרות וביצעה מעצרים רבים מארבים וסיכלה פיגועים במיוחד גדוד 202 אשר פעל בגזרת שכם ולחם כנגד גוב האריות ופגע במחבלים רבים והשתתף בהשמדת המפקדת הראשית של גיב האריות סיירת צנחנים פעלה בגזרת ג'נין שם פגעו וחיסלו קרוב לעשרה מחבלים ונתקלו בבמארב בעומק ג'נין במהלך התעסוקה בג'נין נפצעו כ-8 לוחמים כולל מפקד הסיירת כתוצאה מהיתקלויות בגזרה
ב3 ביולי 2023 הובילה סיירת צנחנים ביחד עם חטיבת הקומנדו את מבצע בית וגן בג'נין ופגעה במחבלים רבים
החטיבה כיום
החל משנות ה-70 של המאה ה-20, רוב המטכ"ל היה מורכב מיוצאי צנחנים ורמטכ"לים רבים מונו מקרב מהצנחנים, ביניהם: מרדכי גור, רפאל איתן, משה לוי, דן שומרון, אמנון ליפקין-שחק, שאול מופז, משה יעלון, בני גנץ ואביב כוכבי. בשנת 1977 איבדה החטיבה 44 לוחמים ומפקדים מגדוד 890 שנפלו באסון הנ"ד בבקעת הירדן.
בשנת 2001 נחנך בסיס האימונים החילי של חטיבת הצנחנים המכונה "בא"ח שפיפון" נקרא על שמו של רפאל איתן, בסמוך לשומריה. בסיס האימונים החדש של החטיבה הוקם לאחר פינוי הבא"ח הישן בשא-נור. הכספים לבניית הבסיס ניתנו כחלק מהסכם עם ארצות הברית, נועד להכשרת טירונים, אימון בסיסי ואימון מתקדם. הבסיס בתכנונו של האדריכל שמואל שילה היווה פריצת דרך בתכנון בסיסי צה"ל, דבר המתבטא בשיפור תנאי החיילים והאימונים. במקביל לבסיס זה, תוכנן בסיס דומה, גם עבור חטיבת גולני.
מדים
חיילי חטיבת הצנחנים חובשים כומתה אדומה עם סמל חיל הרגלים ונועלים נעליים אדומות. להבדיל מכל יתר חיילי צה"ל, חיילי חטיבת הצנחנים לובשים ירכית וחוגרים חגורה מעל הירכית בנוסף על חגורת המכנסיים. המדים עוצבו על ידי יהודה הררי המפקד הראשון.
תג היחידה
תג "השפיפון" של גדוד הצנחנים 890 עוצב בשנת 1951. התג עוצב על פי נבואת ישעיהו,, אותו ציטט באוזני מפקדי הגדוד דוד בן-גוריון, כהמחשה לדרך שבה על הצנחנים לפעול, באופן תחבולני המנצל נקודות תורפה. התג תוכנן על ידי יהודה הררי, מפקד גדוד הצנחנים הראשון (גדוד 890), וסגנו אריה אפרת על פי הפסוק הנ"ל ועוצב כצפע מכונף. בשנת 1956 שימש כתג חטיבת הצנחנים הראשונה – חטיבה 202 – והיה בשימוש עד שנת 2001 בה שונה מעט התג, בעבר היה נפוץ מיתוס לפיו סמל היחידה נוצר כתגובה לדבריו של נשיא מצרים ג'אמל נאצר ש:"ביום שיהיו ליהודים צנחנים, הנחשים יצמיחו כנפיים" אולם אין לשמועה זו ביסוס היסטורי.
סיכות
בנוסף לכנפי הצניחה, לוחמי הגדודים עונדים סיכת גדוד. הסיכה הראשונה (שנודעה בכינויה "שבוזון") עוצבה באמצע שנות ה-90 והוחלפה בשנת 2020 על ידי סיכה חדשה. לוחמי הגדס"ר עונדים את סיכת הגדס"ר ובנוסף גם סיכה ייחודית לכל פלוגה.
שמות הגדודים והיחידות
שמות הגדודים ויחידות המשנה ניתנו בסוף 1979 בתקופת המח"ט דורון רובין, על ידי קצינת החינוך של החטיבה, יפעת ענבר.
השבעה
חטיבת הצנחנים מקיימת את טקס ההשבעה של לוחמיה בכותל המערבי. מסורת זו החלה בחטיבה לאחר מלחמת ששת הימים ביוני 1967, עת ביצעה פלוגת צנחנים מגדוד 890, בפיקוד דורון רובין, את טקס ההשבעה הראשון של הצנחנים בכותל המערבי.
בשנת 2020, עקב התפרצות נגיף הקורונה בישראל, ההשבעה לא התקיימה בכותל, לראשונה מאז שנת 1967.
צוות קרב גדודי "קוברה"
בשנת 2016, הוביל מפקד החטיבה, נמרוד אלוני, שינוי תפיסתי ומבני בשם "קוברה", כדי לייעל את מיצוי הכוח. השינוי כלל הקטנת סד"כ של הפלוגות והמחלקות והפיכתן לפלגות וצוותים (הקטנת הפלוגות נועדה כדי להקים עם אותו כוח אדם יותר פלגות), ובנוסף במקום הרתק הגדודי שאינו רלוונטי בשטח בנוי, התווסף לכל פלגה, "צוות נשק" המתנייד איתה, ומצויד במקל"רון, מאגים, קלעים וחוליית צלפים, לצורך רתק פלוגתי. הקטנת הכוח הפלוגתי והמחלקתי, הביא לכך שברמה הגדודית ישנם יותר פלגות וצוותים, היכולים לתת מענה מבצעי במקביל ביותר מטרות, תוך התקדמות מהירה בשטח והשתתפות במספר גדול יותר של קרבות טקטיים. במסגרת השינוי גדוד בחטיבה מורכב מ-5 פלגות לוחמות (6 פלגות בגדוד 202 ביחד עם פלגת ח"ץ) ופלגת סיוע מנהלתי (מפקדה): פלגות א'- ג' הרובאיות (כשמתוכן אחת משמשת כפלגת החוד, לרוב הוותיקה יותר), פלגת מסלול (ד') ופלגת אש (מסייעת). בכל פלגה ישנם 3 צוותים שמובילים תחומי אחריות שונים; צוות חוד, צוות את"ק וצוות נשק, ובפלגת האש ישנם כחמישה צוותים; צוות מרגמות 120 מ"מ, צוות צלפים, צוות אוה"ד (טילי גיל ותצפית), צוות ניוד וצוות סופה.
גדוד 890 (אפעה)
גדוד 890, המכונה גם גדוד אפעה, הוא גדוד הצנחנים הראשון בצה"ל. הוא הוקם ב-1950 על ידי יהודה הררי והחל תופס את מקומו ככוח לוחם מוביל ומשמעותי כבר בשנת 1952. ב-1954 מוזגה לתוכו יחידה 101, דבר שחיזק את יכולות הקומנדו שלו. במשך שנים כונה בצה"ל "הגדוד", מבלי שהיה צורך אפילו לציין את מספרו. למן השתתפותו בפעולות התגמול בראשית שנות ה-50 ועד ימינו השתתף הגדוד בכל הקרבות והמבצעים של חטיבת הצנחנים, ובהם, כל פעולות התגמול (הנודעות שבהן: כנרת, מבצע חץ שחור, פעולת קלקיליה, מבצע צרצר), מבצע מכבש (הצניחה במיתלה) וקרב המיתלה, מבצע קנבוס 69 בשנת 72, קרב החווה הסינית, מבצע אנטבה, מלחמת לבנון הראשונה בה היה הגדוד הראשון מבין גדודי החטיבה שנחת מן הים בשפך נהר האוואלי, בתקופת השהייה ברצועת הביטחון לקחו לוחמי הגדוד חלק בלחימה בחזבאללה הן בפעילות השגרתית השוחקת והן במבצעים מיוחדים. הגדוד היה הראשון לפעול בשטחי A באינתיפאדה השנייה (שם שיכלל ופיתח שיטות למארבים בשטח בנוי) ופעל גם במלחמת לבנון השנייה, במבצע עופרת יצוקה ובמבצע צוק איתן.
גדוד 101 (פתן)
גדוד 101, המכונה גם גדוד פתן, הוקם במתכונתו הנוכחית בשנת 1990. לפני הקמתו, נקרא "גדוד 50" ולפני שנקרא 50 נקרא גדוד 88 וכונה "גדוד הנח"ל המוצנח", בשל העובדה שהשירות בגדוד היה חלק ממסלול חיילי הנח"ל וחייליו היו בני גרעיני נח"ל. אך בשנת 1990 הועבר "גדוד 50" לחטיבת הנח"ל והוקם גדוד חדש בשם "גדוד 101" שקיבל את כינויו של גדוד 50, "גדוד פתן". הגדוד אימץ את המספר 101 כמספר היחידה 101, שהייתה ממעצבות רוח ומורשת הצנחנים. גדוד 50 ומחליפו, גדוד 101 (החל מ-1990) נלחמו בכל מלחמות ישראל מאז פעולות התגמול. במבצע קדש השתתף הגדוד, בפיקודו של מוטה גור, בקרב המיתלה וב-2 בנובמבר ביצע את הצניחה הקרבית השנייה בצה"ל בא-טור, שבדרום-מערב חצי האי סיני. בין השאר השתתף גם במבצעים: אביב נעורים, תרנגול 53, פעולת קלקיליה, כיבוש מחנה הפליטים בלאטה באינתיפאדה השנייה ועוד.
הגדוד זכה בשנת 2010 בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות.
בפברואר 2015 קיבל הגדוד על חלקו במבצע צוק איתן צל"ש יחידתי ממפקד פיקוד הדרום. נוסח הצל"ש הוא: