cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלגוריתם בלמן-פורד
אלגוריתם בלמן-פורד הוא אלגוריתם הפועל על גרף מכוון וממושקל, ומשמש למציאת המסלול הקל ביותר מצומת אחד מסוים אל כל אחד משאר הצמתים בגרף. בכך, אלגוריתם זה משיג אותה תוצאה כמו אלגוריתם דייקסטרה, אך בניגוד לאלגוריתם דייקסטרה הוא עובד גם כאשר הגרף מכיל קשתות בעלות משקל שלילי. יתר על כן, אם הגרף מכיל מעגל שסכום משקלי קשתותיו שלילי (מה שגורם לכך שאין תשובה מוגדרת לשאלת המסלולים הקצרים) הוא מסוגל לזהות זאת ולהתריע על כך. בגרף בעל \ V צמתים ו-\ E קשתות, זמן הריצה של האלגוריתם הוא \ O(|V||E|), זמן ארוך יותר מאשר אלגוריתם דייקסטרה.
תיאור אינטואיטיבי
האלגוריתם משתמש בטכניקה המכונה "הקלה" (Relaxation), ומתבסס על הפעלת הקלה על כל קשתות הגרף עד אשר בוודאות נמצאו המסלולים הקלים ביותר.
לכל צומת \ v בגרף אנו מתאימים משתנה \ d[v] שמייצג את משקל המסלול הקל ביותר שנמצא עד כה של מסלול מ-\ s (הצומת ההתחלתי) ועד \ v. בתחילת ריצת האלגוריתם לכל צומת שאינו \ s (כי עדיין לא נמצא מסלול כלשהו), ואילו \ d[s]=0 (כי המסלול הטריוויאלי מ-\ s אל עצמו שאינו מכיל קשתות הוא במשקל 0).
לכל צומת אנו שומרים גם משתנה שיצביע על הצומת הקודם לו במסלול הקל ביותר. בתחילת הריצה כל המשתנים הללו מאותחלים ל-NULL, שפירושו שעדיין לא קיים צומת כזה. בעזרת המשתנים הללו יהיה ניתן לשחזר את המסלולים הקלים ביותר לאחר סיום ריצת האלגוריתם.
כאשר מבצעים פעולת הקלה על קשת \ (u,v), בודקים האם מתקיים כאשר \ w(u,v) הוא משקל הקשת. אם אי השוויון מתקיים, פירוש הדבר שהמסלול הקל ביותר אל \ v שהיה ידוע עד כה הוא כבד יותר מאשר המסלול שמגיע אל \ u במסלול הקצר ביותר שידוע עבורו, ואז עובר מ-\ u אל \ v באמצעות הקשת \ (u,v). לכן, אם אי השוויון מתקיים, מעדכנים את \ u להיות הקודם ל-\ v במסלול הקל ביותר, ומעדכנים את \ d[v] להיות שווה ל-.
האלגוריתם של בלמן-פורד פועל כך: הוא מבצע \ |V|-1 איטרציות, כאשר בכל איטרציה הוא עובר על כל הקשתות בגרף ומבצע הקלה על כל אחת מהן. כל איטרציה משפרת את רמת הדיוק של המסלולים הקלים שנמצאו עד כה, וניתן להוכיח כי לאחר \ |V|-1 איטרציות יימצאו המסלולים הקצרים ביותר, בתנאי שבגרף אין מעגלים שליליים.
לאחר סיום ריצת האיטרציות, האלגוריתם עובר פעם נוספת על כל הקשתות ובודק האם עדיין מתקיים, כלומר "עדיין יש מה לתקן". זה יכול לקרות אם ורק אם הגרף מכיל מעגלים שליליים, ולכן אפשר לתקן אותו "עד אינסוף", כי כל מסלול יכול להיכנס אל תוך המעגל השלילי וללכת עליו כמה פעמים שירצה כדי להקטין את משקלו.
תיאור פורמלי
// Define datatypes for a graph record vertex { list edges real distance vertex predecessor } record edge { node source node destination real weight } function BellmanFord(list vertices, list edges, vertex source) // This implementation takes in a graph, represented as lists of vertices // and edges, and modifies the vertices so that their distance and // predecessor attributes store the shortest paths. // Step 1: Initialize graph for each vertex v in vertices: if v is source then v.distance = 0 else v.distance = infinity v.predecessor = null ''// Step 2: relax edges repeatedly for i from 1 to size(vertices) - 1: for each edge uv in edges: u := uv.source v := uv.destination            // uv is the edge from u to v if v.distance > u.distance + uv.weight v.distance := u.distance + uv.weight v.predecessor := u   // Step 3: check for negative-weight cycles for each edge uv in u.edges: u := uv.source v := uv.destination if v.distance > u.distance + uv.weight error "Graph contains a negative-weight cycle"
ויליאם פירס רוג'רס
ראשית חייו
רוג'רס נולד בעיירה נורפוק במדינת ניו יורק. מאחר שאמו מתה בהיותו נער, גדל רוג'רס בבית סבו בעיירה קנטון במדינת ניו יורק.
רוג'רס השלים את לימודי המשפטים באוניברסיטת קורנל והוסמך לעסוק במקצוע עריכת הדין ב-1937. משנת 1938 עד שנת 1942 עבד תחת התובע הכללי תומאס דיואי כתובע במשפטים העוסקים בפשע מאורגן בניו יורק. הצטרף לצי האמריקני בשנת 1942, לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה. שירת על סיפון נושאת המטוסים "אינטרפיד", ואף השתתף בקרב אוקינאווה.
קריירה מוקדמת
לאחר המלחמה שב והשתלב בקריירה ציבורית. כעורך דין צעיר שימש כיועץ לוועדת הסנאט שבדקה את ממצאי "ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית". לבקשת הסנאטור (דאז) ריצ'רד ניקסון בחן את המסמכים הנוגעים לאלג'ר היס, בכיר במשרד החוץ האמריקני שנחשד בהעברת מידע מסווג לברית המועצות. הוא מסר לניקסון כי היס שיקר, וכי ההאשמות כנגדו מבוססות. ניקסון המשיך בפעולה כנגד היס, וצבר בכך מוניטין ויוקרה אשר קידמו את הקריירה שלו.
ב-1950 רוג'רס הפך לשותף במשרד עורכי דין גדול בניו יורק, וריכז את סניף המשרד בוושינגטון. במשרד זה עבד במהלך כל חייו, בכל עת שבה לא שימש בתפקיד ציבורי.
רוג'רס הצטרף לממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר כסגן התובע הכללי בשנת 1953, ולאחר מכן שימש כתובע הכללי בין השנים 1957 ו-1961. הוא נותר ביחסים קרובים עם סגן הנשיא דאז, ניקסון, לאורך כל תקופת הנשיאות של אייזנהאור, ויעץ לו כאשר הועלו כנגדו האשמות על שימוש בלתי חוקי בקרנות, האשמות שקרובות היו לסיים את הקריירה של ניקסון, ובמהלך התקופה שבה סבל אייזנהאור מבעיות רפואיות, שחייבו את ניקסון לאחריות מוגברת כסגן הנשיא, אשר על פי החוקה של ארצות הברית הוא יורשו של הנשיא, אם הנשיא מת במהלך מילוי תפקידו.
במסגרת תפקידו כתובע הכללי, תרם רוג'רס תרומה לנושא זכויות האדם כאשר היה מעורב במשבר ליטל רוק, שבו נדרשה התערבות של "המשמר הלאומי" על מנת לאכוף את החלטות בית המשפט העליון של ארצות הברית בנוגע לחינוך המעורב בבתי הספר. כן היה מעורב בחקיקת "חוק זכויות האזרח" משנת 1957, ובייסוד מחלקת זכויות האזרח במשרד המשפטים האמריקני.
מזכיר המדינה
אל מול תוכניותיהם של קיסינג'ר וניקסון לניצחון במלחמת וייטנאם, היה רוג'רס לרוב גורם ממתן. כך התנגד רוג'רס להפצצות על קמבודיה בשנת 1969, אך דעתו לא התקבלה. הכוח המניע מאחורי מדיניות החוץ האמריקנית בשנים אלו היה קיסינג'ר. לרוג'רס נודע על פעולות חשובות כהסכם לצמצום החימוש עם ברית המועצות, או הפעולות לנירמול היחסים עם סין לעיתים קרובות כאשר הייתה הפעולה בבחינת עובדה מוגמרת.
עם זאת, נותר רוג'רס במהלך כל כהונתו איש סודו ואמונו של ניקסון, אך הצליח לצלוח בשלום את פרשת ווטרגייט ולצאת ממנה כששמו נקי.
ניסיונות התיווך בין ישראל והערבים
במהלך שירותו כמזכיר המדינה, ניסה רוג'רס מספר פעמים לתווך בין ישראל ובין מדינות ערב. בראשית 1969 נכנס ניקסון לתפקידו, והחל לגלות עניין רב בנעשה במזרח התיכון. 1969 הייתה שנת בחירות, אך מיד לאחריהן, ב-9 בדצמבר 1969 פרסם רוג'רס את תוכניתו, שהתבססה על הסכמה אליה הגיעו נציגים אמריקנים וסובייטים בשיחות ביניהם.
התוכנית, שהתייחסה במיוחד לסכסוך שבין ישראל ומצרים כללה את נסיגתה של ישראל מן השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, וזאת במסגרת משא ומתן על הסדרי שלום, שיושג בתיווכו של שליח האו"ם גונאר יארינג, ועל בסיס האמור בהחלטה 242 של מועצת הביטחון. על פי התוכנית יובטח חופש השיט בתעלת סואץ, על מעמדן של שארם א שייח ורצועת עזה יקיימו הצדדים משא ומתן, וירושלים תימסר לניהול נציגי שלוש הדתות הגדולות. במקביל, פרסם השגריר האמריקני באו"ם, יוסט, תוכנית מפורטת להסדר עם ירדן על בסיס תוכניתו של רוג'רס. על פי תוכנית יוסט, תיסוג ישראל נסיגה מלאה, ולירדן יינתן מעמד שווה לזה של ישראל בירושלים, ולפליטים תינתן בחירה בין פיצוי כספי ובין חזרה למדינת ישראל.
גולדה מאיר דחתה את שתי התוכניות מכל וכל. בריאיון לעיתון הניו יורק טיימס קבעה כי "אם נקבל את תוכנית ארצות הברית תהיה זו התאבדות ובגידה בעמנו", והאשימה כי רוג'רס מנסה לשבות את לב הערבים על חשבון התמיכה בישראל. לטענת הגורמים הישראלים, לא ניתן לקבל תוכנית שלא כללה בסופה חתימה על הסכמי שלום פורמליים, וכן פגיעה במעמד ישראל בירושלים.
בראשית יוני 1970 נפגש רוג'רס עם השגריר הרוסי אנטולי דוברינין. השניים דנו במצב במזרח התיכון. מלחמת ההתשה בתעלה הביאה להתערבות גוברת והולכת של שתי המעצמות, כאשר "יועצים" סובייטים הפעילו טילים ומטוסי קרב באזור התעלה. החשש להסתבכות ולעימות ישיר בין המעצמות הצריך פעולה מיידית. ב-19 ביוני 1970 פרסם רוג'רס תוכנית נוספת. לפי התוכנית תכנס לתוקף בתעלה הפסקת אש למשך 90 יום, ובמהלכה ייערכו שיחות על בסיס החלטה 242 לקראת הסכם שלום. בתחילה דחתה ישראל את התוכנית, כשם שדחתה את קודמתה, אך לאחר שמצרים וירדן הודיעו על קבלת היוזמה, ולאחר קבלת הבטחות מניקסון כי לא תידרש נסיגה לגבולות יוני 1967, כי נסיגה תתבצע רק לאחר חתימת הסכמי שלום, וכן הבטחות התואמות את עמדת ישראל בעניין הפליטים הערבים ובעניין החימוש, הודיעה גולדה מאיר כי היא מקבלת את החלק ביוזמה העוסק בהפסקת האש, וכן תקבל את השליח יארינג, אך אינה מקבלת את החלקים שעמדו בבסיס היוזמה הקודמת, וזאת בראשית אוגוסט 1970. תשובה זו הביאה, למעשה, לסיומה של מלחמת ההתשה.
מאמצי התיווך של גונאר יארינג חודשו, אך על אף שהפעם הצליחו להביא להסכמתו של הנשיא המצרי החדש, אנואר סאדאת להכיר בישראל ולחתום עמה על שלום, תמורת החזרת השטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים, לא הצליח המתווך השוודי להחתים את הצדדים על חוזה שלום, והצעה מפורטת שהגיש, ב-8 בפברואר 1971 נדחתה על ידי ישראל.
במאי 1971 ביקר רוג'רס בקהיר וניסה להשפיע על השליט המצרי החדש, אנואר סאדאת כי יחדש את המשא ומתן. בסמוך לביקור ביצע סאדאת שינויים פרסונליים בממשלו, והרחיק ממנו את סגנו, עלי צברי שהיה איש אמונה של ברית המועצות. נראה היה כי פעולות אלו מדאיגות את ברית המועצות אשר יזמה מיד לאחר מכן ברית לידידות ושיתוף פעולה עם מצרים שתוקפה לחמש-עשרה שנים. ברית זו הקשתה מאוד את המשך מאמצי התיווך של רוג'רס.
תוכנית שלישית שהגיש רוג'רס באוקטובר 1971 שבה ונדחתה על ידי ישראל.
גולדה מאיר לא הסתירה את דעתה על רוג'רס וקבעה כי הוא התייחס בתמימות רבה מדי להצהרות הערבים על רצונם בשלום. "כמו ג'נטלמנים רבים אחרים, הוא הניח בטעות שכל העולם כולו מורכב מג'נטלמנים כמוהו".
לאחר פרישתו מתפקיד מזכיר המדינה
לאחר התפוצצות מעבורת החלל צ'לנג'ר, בשנת 1986 עמד רוג'רס בראשה של ועדת החקירה, שכונתה "ועדת רוג'רס". הוא היה בין הראשונים שמתחו ביקורת על הדרך שבה נאס"א מנהלת את אמצעי הבטיחות בתוכנית מעבורת החלל. בין יתר החברים בוועדה היו האסטרונאוטים ניל ארמסטרונג וסאלי רייד, הגנרל דונלד קוטינה, והפיזיקאי ריצ'רד פיינמן.
רוג'רס מת כתוצאה ממחלת לב בינואר 2001, בבתסדה, מרילנד.
אאוקלדוצרוס
אאוקלדוצרוס (שם מדעי: Eucladoceros; מילולית: "קרן מאוד מסועפת") הוא סוג של אייל גדול נכחד שחי בתחילת הפליוקן עד תחילת הפליסטוקן בערבות אירופה, המזרח התיכון ומרכז אסיה, וכמה מאובנים שמשויכים אליו התגלו גם מזרחה עד הודו. הוא מכונה גם אייל סבוך-קרניים.
מאפיינים
ליצור היו קרניים ארוכות ומסועפות מאוד שהגיעו לגובה של 1.7 מטר והתפצלו ל-12 סעיפים, מהם קיבל את שמו. הוא הגיע לאורך 2.5 מטרים ולגובה 1.8 מטר. מבנה הגולגולת והשיניים דומה לאיילי העולם הישן, והוא קרוב לאייל הסמבר ההודי. ככל הנראה קרניו הגדולות עזרו לו להילחם בזכרים על נקבות, בדומה לאיילים המודרניים. הפרטים המבוגרים ביותר גידלו את הקרניים הגדולות ביותר.
יצור זה חי בעדרים בערבות וביערות של אירואסיה וניזון מעשבים וצמחייה קרקעית. המאובנים שלו שכיחים בפליסטוקן הקדום של אירופה, כ-2.6 מיליון עד 1 מיליון שנים לפני זמננו.
בתרבות
אייל קדום זה הופיע במשחקים עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
להוציא את הכלב
להוציא את הכלב היא סדרת טלוויזיה דרמטית-ריאליסטית ישראלית, שנוצרה על ידי שירלי מושיוף וניר ברגמן, שגם ביים אותה וכתב אותה. הסדרה שודרה בערוץ הוט 3 בין התאריכים 15 בנובמבר 2007 עד ל-20 בדצמבר. וזכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2008. מבנה הפרקים בסדרה ייחודי - הפרקים 1 ו-6 הם פרולוג ואפילוג, ואילו ארבעת האמצעיים נסובים אודות ארבעה זוגות, כאשר כל פרק מוקדש לזוג אחר.
פרשנות
לפי יוצריה, הסדרה באה לבחון את המונוגמיה בעידן המודרני, ואת הקשר בין המושגים "אינטימיות" ו"זרות". במרכז העלילה, ארבעה סיפורים המתרחשים ביממה אחת, שלושה סיפורי בגידה, גם פיזית וגם רעיונית, וסיפור אחד של אהבה, אולם גם היא אהבה אסורה. כל הסיפורים מצטלבים ביניהם, כיוון שכמעט כל הדמויות גרות בבניין מגורים משותף (כאשר אחרות סובבות סביבן), עד הפרק האחרון, שבו מתקלפות סופית המסכות של הדמויות, שקריהן גלויים לחלוטין והן נותרות עם האמת הפשוטה והמרה שבמעשיהן. כך, כל הסיפורים מגיעים לשיאם.
קישורים חיצוניים
ביקורות
אלפרידה ילינק
אלפרידה ילינק (Elfriede Jelinek; נולדה ב-20 באוקטובר 1946) היא סופרת אוסטרית, כלת פרס נובל לספרות לשנת 2004 על "הזרם המוזיקלי של קולות וקולות-נגד בנובלות ובמחזות שלה, אשר חושף בקנאות לשונית יוצאת-דופן את האבסורדיות שבקלישאות החברתיות ואת כוחן המשעבד".
ילינק יוצאת בכתביה בתוקף נגד העוולות שבחיים הציבוריים, הפוליטיים והפרטיים בחברה האוסטרית, כפי שביטאם לפניה גם המחזאי והסופר האוסטרי תומאס ברנהרד. סגנונה סרקסטי ופרובוקטיבי, והמטאפורות שלה בוטות. הביקורת החברתית וביקורת-השפה שלה לא יודעות גבולות: הטקסטים שלה גסים, וולגריים וישירים. זה שנים ניטשת מחלוקת בין אלו הנפגעים מהטקסטים שלה, כמו גם מעמדתה הפוליטית הגלויה, ובין אלו המהללים אותה כסופרת מוכשרת.
ביוגרפיה ויצירתה
אלפרידה ילינק נולדה במירצצושלאג שבמדינת המחוז שטיריה. אמה, אולגה בוכנר, בת לבורגנות הווינאית הגדולה, פרנסה את המשפחה שנים רבות בעבודתה כרואת-חשבון. אביה, פרידריך ילינק, היה כימאי יהודי-צ'כי. בשל מקצועו השימושי בשעת מלחמה לא נרדף תחת השלטון הנאצי, והועסק בתעשיית התחמושת, אך רבים מבני משפחתו הושמדו בשואה. בשנות החמישים חלה בנפשו. המחלה הלכה והחמירה, ובשנת 1969 נפטר, תשוש נפש, במרפאה פסיכיאטרית.
אמה של ילינק היא שחינכה אותה. ילינק ביקרה בגן ילדים קתולי ואחריו בבית ספר של המנזר, שהיה בעיניה נוקשה ביותר. בשל הפעלתנות החריגה שלה, שלחו אותה הנזירות לפסיכיאטר ילדים, אף שמבחינה רפואית הייתה התנהגותה בגבולות הנורמלי. אמה של ילינק תכננה לבתה קריירה כילדת פלא מוזיקלית, ולשם כך קיבלה ילינק כבר בבית הספר היסודי שיעורים בפסנתר, בגיטרה, בחליל ובכינור. בגיל 13 התקבלה לקונסרבטוריון של וינה ולמדה שם עוגב, פסנתר וחלילית. בו-בזמן השלימה את לימודיה בגימנסיה ממלכתית.
לאחר סיום התיכון בא המשבר הנפשי הראשון. למרות מצבה, למדה מספר סמסטרים תולדות האמנות ותיאטרון, עד שבשנת 1967 נאלצה להפסיק את לימודיה בשל התקפי חרדה ובילתה שנה שלמה בביתה בבדידות מלאה. בתקופה זו החלה לכתוב. שיריה הראשונים נדפסו בכתבי עת ובהוצאות קטנות. הרומן הראשון, בוקוליט (1968), לא יצא לאור עד שנת 1979. לאחר מות אביה החלה להחלים. היא החלה בפעילות בתנועות המחאה הסטודנטיאליות של שנות השישים, והתגוררה מספר חודשים בקומונה שמאלנית.
בשנת 1971 סיימה את לימודי העוגב בקונסרבטוריון. בתקופה זו התעמתה עם התאוריות של רולאן בארת, כפי שביטאה במאמרה התמימות הנצחית (Die endlose Unschuldigkeit). בשנת 1974 הצטרפה למפלגה הקומוניסטית האוסטרית והייתה פעילה במערכת הבחירות וכן באירועים אמנותיים. באותה שנה נישאה לגוטפריד הונגסברג, שכתב בתקופה זו את המוזיקה לסרטיו של ריינר ורנר פאסבינדר.
מאז נישואיה התגוררה ילינק לסירוגין במינכן ובווינה. את פריצת הדרך הספרותית שלה הביא ב-1975 הרומן המאהבות (Die Liebhaberinnen), שהוא קריקטורה מרקסיסטית-פמיניסטית של רומן לאומי (Heimatroman). בשנות השבעים כתבה תסכיתים רבים. בתחילת שנות השמונים הופיע "Die Ausgesperrten" (מילולית: "הנעולים בחוץ") כתסכית, כרומן ולבסוף כסרט.
השערורייה הראשונה סביב ילינק פרצה ב-1983 עם הצגת הבכורה של המחזה "Burgtheater" (כשמו של התיאטרון המלכותי הנודע בווינה, בורגתיאטר). מחזה זה עוסק ב (היעדרה של) התמודדות עם העבר הנאצי באוסטריה, ובמרכזו דמותה של השחקנית הגרמנייה הנודעת של תקופת הרייך השלישי, פאולה וסלי. למרות זאת, בדעת הקהל התקבל המחזה כלא יותר מאוסף רמיזות לעברם של משתפי פעולה נאצים בולטים. המוניטין של ילינק כ"משמיצה מבית" (Nestbeschmutzer, כינוי שדבק גם בתומאס ברנהרד) החל להיבנות. באותה שנה הופיע גם הרומן הפנסתרנית, שעובד לסרט הנודע "המורה לפסנתר" בבימויו של מיכאל הנקה ובכיכובה של איזבל הופר. הביקורות הדגישו את החשיבות הביוגרפית של הרומן, והצניעו את היבטיו האחרים.
בין שנת 1985 לשנת 1990 ילינק הייתה מהמשתתפים הבולטים במסע השידול הציבורי למען שחרור מוקדם של הרוצח יוהאן "ג'ק" אונטרווגר מהכלא, בטענה, שמכייון שהוא הפך לאמן פורה ומוצלח, הוא השתקם. אונטרווגר שוחרר ב-1992 ובתוך חודש חזר לרצוח, והפך לרוצח סדרתי בין לאומי.
לאחר שורה של שערוריות ציבורית-ספרותיות שעוררו יצירותיה בשנות השמונים, ולאחר שספגה התקפות אישיות מצד מפלגת החירות האוסטרית (FPÖ), הודיעה ילינק ב-1995 על פרישתה מהחיים הציבוריים בארצה ואסרה על הצגת מחזותיה בתיאטראות הממלכתיים (איסור דומה מופיע בצוואתו של תומאס ברנהרד).
איסור זה לא החזיק מעמד זמן רב, ומחזה פרי עטה הוצג בבורגתיאטר כבר ב-1998, עם כינון הקואליציה ה"שחורה-כחולה" (שיתופה של מפלגת החירות האוסטרית בראשותו של ירג היידר בממשלתו של וולפגנג שיסל). בשנת 2000 אסרה ילינק בשנית על הצגת מחזותיה.
רבים מהטקסטים שלה נוגעים ישירות בענייני השעה, כמו למשל ביחס לזרים ובביקורת על הקואליציה הימנית באוסטריה.
נוסף לפרס נובל לספרות, זכתה ילינק גם בפרסים אחרים, ובהם "פרס ביכנר" (1998), "פרס היינריך היינה" (2002), "פרס אלזה לסקר-שילר" (2003), פרס פרנץ קפקא ו"פרס לסינג לביקורת" (2004).
כמו חברים אחרים בקבוצה הווינאית, אימצה ילינק את הכתיבה באותיות קטנות בלבד, בניגוד לכללי השפה הגרמנית, שבה נפתח כל שם עצם באות גדולה.
איבון קוקריין
איבון קוקריין (באנגלית: Yvonne, Lady Cochrane; 18 במאי 1922 – 31 באוגוסט 2020) הייתה נדבנית, אספנית אמנות, בעלת אזרחות לבנונית, בריטית ואירית. הייתה בת למשפחת סורסוק הלבנונית.
ביוגרפיה
נולדה בביירות כבת יחידה לאלפרד מוסה סורסוק ודונה מריה דה-קסנו, בתו של הדוכס ה-7 מקסנו, בן משפחת אצולה איטלקית שבימי הביניים כמה מבני המשפחה מונו כאפיפיורים. אלפרד סורסוק היה סוחר קרקעות, הוא ובני משפחתו מכרו בראשית המאה קרקעות בעמק יזרעאל לגואל האדמות יהושע חנקין. משפחת סורסוק מכרה את האדמות ליהודים חרף התנגדות עזה שהייתה כבר אז לערבים למכירת אדמות למתיישבים היהודים.
קוקריין נישאה בשנת 1946 בביירות לסר דזמונד קוקריין, בן אצולה אירי ששימש כקונסול כללי של אירלנד בלבנון. בשנת 1948, כאשר קמה מדינת ישראל, הייתה קוקריין אזרחית לבנונית—בריטית—אירית וכן בעלת דרכון דיפלומטי, כיוון שבעלה היה דיפלומט. קוקריין ירשה מאמה את האדמות של המשפחה ביפו ובחיפה, ונכסי מקרקעין אלו הוחרמו על ידי האפוטרופוס לנכסי נפקדים לפי חוק נכסי נפקדים ועברו אחר כך לבעלות רשות הפיתוח. גורמים רבים פעלו במשך השנים לשכנע את ממשלות ישראל להכיר בתביעתה של קוקריין להחזיר לה את רכושה. מפני שראו בכך עניין עקרוני, הכרה בכך שקוקריין היא בת למשפחה שאי אפשר לכלול אותה בהגדרה של אויבי ישראל, אף על פי שהמשפחה מתגוררת בארץ הנמצאת במצב מלחמה עם ישראל. גם הואתיקן התערב, וכן מנהיגים ביהדות בריטניה, ביניהם חבר הפרלמנט גרוויל ג'אנר, ראש ועד שליחי הקהילות של יהדות בריטניה.
קוקריין פנתה לשלטונות ישראל בעניין נכסיה לראשונה בשנת 1950. ב-1 בפברואר 1951 נמסרה לה החלטת הוועדה המיוחדת, שהוקמה לפי סעיף 29 לחוק נכסי נפקדים, שלא להמליץ על החזרת נכסיה שהוחרמו. היא חידשה את בקשתה בשנת 1966, ושוב הוחלט לא להחזיר את נכסיה. היא פנתה שוב בשנת 1978 כאשר הפעם ייצג אותה עו"ד חיים הרצוג, יליד אירלנד שהיה אחר כך נשיאהּ השישי של מדינת ישראל. ב-13 במאי 1979 שוב החליטה הוועדה שלא להמליץ בפני האפוטרופוס על שחרור נכסיה. בספטמבר 1979 פנה הרצוג לבג"ץ בשמה של קוקריין, שבינואר 1980 שפסק לטובתה. גם שר החוץ יצחק שמיר, התייחס בחיוב לעתירתה של קוקריין ולבסוף הוועדה המיוחדת המליצה לאפוטרופוס לשלם לה פיצוי כספי עבור נכסי המקרקעין שלה.
נפצעה בפיצוץ בנמל ביירות ומתה מפצעיה ב-31 באוגוסט 2020.
פילנתרופיה
קוקריין הייתה נשיאת הוועדה המנהלת ומנכ"לית מוזיאון סורסוק בביירות משנת 1960 ועד 1966. היא הקימה את האגודה להגנת אתרי הטבע והבניינים העתיקים (צרפתית: Association pour la protection des sites et anciennes demeures ; APSAD) בלבנון והייתה נשיאת האגודה משנת 1960 עד 2002. בשנותיה האחרונות עבודתה התמקדה בפרויקטים שביקשו לצמצם את ההגירה מלבנון ולתמוך באנשים בכפרי המוצא שלהם, על ידי יצירת מקורות פרנסה עבורם בתחומי החקלאות, הטקסטיל ועבודות היד. הייתה מעורבת גם בשמירה על הסביבה הטבעית בלבנון ובשימור המורשת האדריכלית והתרבותית הייחודית של המדינה.
ג'ירולאמו פרסקובלדי
ג'ירולאמו אלסנדרו פרסקובלדי (באיטלקית: Girolamo Alessandro Frescobaldi; הוטבל באמצע ספטמבר 1583, נפטר ב-1 במרץ 1643) היה מוזיקאי איטלקי, אחד מחשובי המלחינים של מוזיקה לכלי מקלדת בשלהי תקופת הרנסאנס ובראשית תקופת הבארוק. אין כל ראיה לקשר בין פרסקובלדי מפרארה לאציל הפלורנטיני הנושא אותו שם.
קונדה (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
ג'ירולאמו פרסקובלדי
חייו
פרסקובלדי מת ברומא בגיל 59.
יצירות והשפעה
פרסקובלדי כתב מספר רב של יצירות לעוגב ולצ'מבלו, ביניהן טוקטות, קפריצ'י, פנטזיות, קנצונות, ריצ'רקארי (שם גנרי לכל יצירה כלית קונטרפונקטית), מחולות ווריאציות. בין יצירותיו המוכרות ביותר "פרחים מוזיקליים" Fiori musicali משנת 1635, קובץ יצירות לעוגב שנועדו לביצוע בטקס המיסה. בין 1615 ל-1637 פרסם שני ספרי טוקטות, המכילים את "מאה פרטיטות" (כלומר, מאה וריאציות קצרות על באס נתון), אחת מיצירותיו הווירטואוזיות והנסיוניות ביותר. המוזיקה הווקאלית שלו, הכוללת מספר רב של מיסות, מוטטים ומדריגלים, והמוזיקה האינסטרומטאלית, מוכרות פחות, על אף "הכרך הראשון של קנצונות לנגינה בכל כלי שהוא", שיצא לאור בשנת 1628.
פרסקובלדי היה מחלוצי תפיסת הטמפו המודרנית, שהחליפה את המושגים הישנים יותר של טקטוס קבוע המתבטא ב"תיווי לבן" מסורתי; ביצירותיו למקלדת של פרסקובלדי משתנה מהירותה של הפעמה הבסיסית ביצירה, מה שהיה באותם ימים קונספט חדשני ופורץ דרך.
השפעת המוזיקה של פרסקובלדי על מלחינים מאוחרים יותר, ביניהם יוהאן יאקוב פרוברגר ויוהאן סבסטיאן באך, הייתה רבה וחשובה. (ידוע, שברשותו של באך היה עותק של "פרחים מוזיקליים" של פרסקובלדי).
כרומבוק
כרומבוק (באנגלית: Chromebook) הוא מחשב המבוסס על מערכת ההפעלה Chrome OS של גוגל. המחשב מתבסס על יכולת חיבור לרשת האינטרנט כדי להפעיל יישומי רשת וכל המידע שבו מאוחסן בענן.
מחשב ה"כרומבוק" שווק תחילה כמכשיר זול, שפתיחת המחשב ומשך זמן ההפעלה של המערכת על פי גוגל, הוא 7 שניות. המערכת והיישומים השונים מתעדכנים באופן אוטומטי מהרשת ולא דורשים התערבות או ידע מהמשתמש. תחילה על המחשב הותקן כדרך קבע דפדפן כרום של גוגל בלבד וניתן היה להוריד אפליקציות ויישומים נוספים מהרשת. באפריל 2012 הוסיפה גוגל "שולחן עבודה", בצורה הדומה לזו הנהוגה בשאר מערכות ההפעלה הנפוצות, הכולל את היישומים Google DocsGoogle Sheets, Google Slides, Google Drawings, ו-Google Keep.
בהיעדר חיבור לרשת ניתן להשתמש בגרסאות הלא מקוונות של יישומים ולהשתמש בנגן קובצי מוזיקה המותקן במחשב, לצפות בתמונות וקובצי pdf.
היסטוריה
מחשבי ה"כרומבוק" הראשונים יוצרו על ידי אייסר וסמסונג והושקו במאי 2011, הם הכילו 16gb ssd ובין 2gb ל-4gb זיכרון גישה אקראית. חלקם היו דגמים המתבססים על חיבור לאינטרנט עם Wi-Fi בלבד וחלקם דגמים המאפשרים חיבור גם באמצעות רשת סלולר דור 3.
בראשית שנת 2013 הצטרפו לשוק גם מחשבים מבית היצרניות HP, לנובו וגם גוגל עצמה שהכריזה בפברואר 2013 על ה"Chromebook Pixel", המחשב בעל רזולוציית המסך הגבוהה ביותר בעולם, המבוסס על מעבד כפול ליבה Core i5 של אינטל במהירות 1.8 ג'יגה-הרץ, עם מסך בגודל 12.85 אינץ' ברזולוציה של 1,700 על 2,560 פיקסלים.
בינואר 2014 נוספה היצרנית טושיבה לרשימת החברות המייצרות מחשבי chromebook והכריזה על השקת דגם משלה.
במאי 2014 הושקו במקביל 20 דגמי כרומבוק מחמישה יצרנים שונים.
במרץ 2015 החלה גוגל לשווק מחשבי כרום בישראל, תחילה לא ניתן היה למצוא את המחשבים בחנויות, והם שווקו במגזר החינוכי ודרך משווקים למגזר העסקי.
ברבעון הראשון של 2016, עקפו מכירות מחשבי כרום OS את מכירות מחשבי אפל בארצות הברית.
בשנת 2021 לראשונה מחשבי כרומבוק נמכרו יותר ממחשבי אפל לאורך שנה שלמה ברחבי העולם.
גרסאות של מחשב שולחני
גרסאות של "כרומבוק" כמחשב שולחני פותחו על ידי כמה יצרנים.
Chromebox
ה-Chromebox הוא מחשב אישי זעיר שהושק במאי 2012. כ-7 יצרנים שונים השיקו גרסאות שונות של ה-Chromebox.
Chromebase
ה-Chromebase הוא גרסה של מחשב ומסך משולב המיוצרת בין השאר על ידי החברות LG ו-HP.
תסריט בדיקת תוכנה
תסריט בדיקה הוא רשימת צעדים קצרה או ארוכה, מאורגנת לפי שלבים עוקבים. תסריט בדיקה נכתב כחלק ממקרי הבדיקה של תוכנה כלשהי, ואלו מהווים פרק במסמך תוכנית הבדיקות (STD). בודק התוכנה קובע את הקטגוריות השונות ברשימה, כשאלו מכילות בדרך כלל את הפרמטרים הבאים: מספר סידורי של מקרה הבדיקה, פעולה נדרשת לביצוע, תוצאה צפויה, תוצאת הרצה בפועל, זמן הרצה, עבר/נכשל והערות. הוא מריץ כל צעד (או שלב) ברשימה ועבור כל הרצה מקבל תוצאה עבורה הוא ממלא את העמודות השונות ברשימה על פי הקטגוריות. צעד שנכשל מכשיל את מקרה הבדיקה כולו, אך על הבודק להמשיך ולהריץ את כל הצעדים ברשימה, מאחר שחלקם עשויים לעבור בהצלחה.
דוד דירינגר
דוד דִירִינְגֶר (י"ט בסיוון תר"ס, 16 ביוני 1900 – ב' באדר תשל"ה, 13 בפברואר 1975) היה יהודי, מומחה לתולדות הכתב והאלפבית. פעל כחלוץ ב, ומייסד מוזיאון הכתב.
ביוגרפיה
נולד בטלומאץ' (גליציה המזרחית) לאביו, יעקב דב דירינגר ולאמו, מרים בת דב. קיבל חינוך מסורתי וסיים את בית-הספר התיכון, תוך נדודים בין וינה וגליציה עקב מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1920 עלה לארץ ישראל בתור חלוץ. עבד בסלילת כביש חיפה–ג'דה. היה ממייסדי הקיבוץ "שומריה" וקיבוץ בית אלפא. הוא עבר לתל חי ושם חלה במלריה.
עקב חוליו, יצא לחוץ-לארץ כדי להתרפא. נסע לאוניברסיטת פירנצה, שם למד היסטוריה ואפיגרפיה שמית, בין השאר אצל פרופ' משה דוד קאסוטו. במהלך לימודיו היה פעיל בהסתדרות הסטודנטים היהודיים באיטליה. כתב דוקטורט בנושא האפיגרפיה השמית. בשנת 1930, לאחר קבלת הדוקטורט, הגיע לביקור של חודשיים בארץ ישראל.
לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה נסע לאנגליה, שם עסק במחקר משך 10 שנים, ואז עבר לאוניברסיטת קיימברידג', שם לימד משך עשרים שנה.
בשנת 1968 חזר לישראל, כדי לנהל את המוזיאון בתל אביב. מאז, לימד לסירוגין באוניברסיטת בר-אילן ובאנגליה.
נפטר ב-ב' באדר תשל"ה (13 בפברואר 1975), בעת ששהה באנגליה, והועלה לקבורה בישראל. נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
מוזיאון הכתב
ב-8 ביוני 1958 יסד באוניברסיטת קיימברידג' מוזיאון-כתב, בו מתוארת התפתחותו של הכתב באזורים שונים בעולם. המוזיאון הוקם בחצרו הפרטית של דירינגר, בקמפוס האוניברסיטה.
ביקרו אצלו בקיימברידג' פרופסור ברגמן וחיים אלפרין, מנהל מוזיאון הארץ וביקשו ממנו להעביר את המוזיאון שלו לתל אביב. בשנת 1965 העביר את כל ציוד המוזיאון לארץ, וב-27 באפריל 1965 פתח את מוזיאון הכתב ברחוב ביאליק 26, בתל אביב. כעבור שלוש שנים חזר לישראל, לנהל את המוזיאון בתל אביב.
דירינגר, ומחקריו, שימשו השראה לתערוכת "The Alphabet Museum", שהתקיימה בסאפוק, אנגליה, בקיץ 2018.
חיבוריו
רוב כתביו שיצאו לאור היו בשפות זרות, בעיקר באנגלית ואיטלקית. בעברית יצא חוברת בשם "הכתב והאלף בית", (1965), בהוצאת מוזיאון הכתב שהקים. הספר יצא ב-3 מהדורות. הוא גם כתב את הערך "כתב" באנציקלופדיה העברית.
בקטלוג WorldCat מופעים על שמו 370 כותרים.
יובל אבידור
יובל אבידור (נולד ב-19 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ במכבי צור שלום קריית ביאליק מליגה א'.
קריירה
אבידור שיחק במחלקת הנוער של הפועל חיפה. בעונת הוא עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון כששיחקה בליגה הלאומית, ושיחק בעונה זו ב-14 משחקים במדי הקבוצה, בכולם עלה כמחליף מלבד שני משחקים בגביע הטוטו, אך לא כבש בעונה זו. בעונת קיבל אבידור יותר הופעות משחק מבקודמת. בעונת כבש אבידור 17 שערים והוכתר כמלך השערים של הליגה הלאומית, אולם הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי, מקום אחד אחרי המקום השני המוביל לעלייה לליגת העל.
ב-24 במאי 2007 אבידור עזב את הפועל חיפה לטובת עירוני קריית שמונה, העולה החדשה לליגת העל. בעונת אבידור הצטיין וכבש 11 שערים ב-38 הופעות במדי קריית שמונה, שסיימה את העונה במקום השלישי ועלתה לשחק בגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה. אבידור אף זכה בתואר תגלית העונה. בעונת  אבידור עלה עם קבוצתו לסיבוב השני במוקדמות גביע אופ"א, אך למרות יכולת טובה שלו, לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
בזכות יכולתו בקריית שמונה זומן אבידור לראשונה לסגל נבחרת הצעירה של ישראל, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול הנבחרת הצעירה של קפריסין ב-4 במרץ 2008. הוא השתתף עם הנבחרת הצעירה במשחק הפלייאוף של מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 2009 מול הנבחרת הצעירה של איטליה, בו ישראל הפסידה 1–3.
ב-26 במאי 2014 חתם אבידור בהפועל עכו, וב-13 באוגוסט 2015 שוחרר מהקבוצה. ב-21 בספטמבר 2015 חתם אבידור במכבי נתניה. ב-3 בפברואר 2016 חתם אבידור בבני סכנין. ב-16 בינואר 2017 כבש אבידור את השלושער הראשון שלו בקריירה במשחק שנערך נגד קריית שמונה.
ב-7 ביוני 2017, לאחר עונה וחצי, שוחרר אבידור מבני סכנין וחתם לעונה אחת בקבוצת מכבי פתח תקווה. ב-31 בינואר 2018 חזר אבידור לבני סכנין. ב-23 ביולי 2018 חתם אבידור בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית. ב-15 בינואר 2019 חתם בהפועל נצרת עילית, אשר בתום העונה שינתה את שמה להפועל נוף הגליל. ב-4 באוגוסט 2020 חתם במ.ס. כפר קאסם. ב-1 בפברואר 2021 חתם בהפועל מרמורק מליגה א'. בספטמבר אותה שנה חתם בהפועל רובי שפירא חיפה.
ב-3 בינואר 2022 חתם אבידור במכבי צור שלום קריית ביאליק מליגה א' צפון.
חיים אישיים
אבידור נשוי ומתגורר בקריית אתא.
פרוטופיתקוס
פרוטופיתקוס (שם מדעי: Protopithecus) הוא סוג של קוף קדום ממשפחת קופי העכביש שנמצא בשנת 1838 במערה, ובכמה חפירות במדינת באהיה שבברזיל. הוא חי בתקופת הפליסטוקן.
יצור זה היה קרוב משפחה של קופי העכביש. משקלו המוערך מגיע ל-22.5 קילוגרם, והוא היה הקוף רחב האף הגדול ביותר שנמצא. אורך הגפיים שלו דמה לאורך זרועות קופי העכביש, אך העצמות היו רחבות כפליים. הלסת התחתונה נמתחה מעט קדימה, כך שייתכן שהיה לו "שק עור" בדומה לשאגנים.
היצור חי בין הענפים ביערות הגשם של ברזיל במהלך הפליסטוקן, וייתכן שחי בקבוצות משפחתיות. ככל הנראה הוא ניזון בעיקר מעלים.
ברנדנבורג
ברנדנבורג (בגרמנית: Brandenburg, ) היא אחת מ-16 המדינות הפדרליות המהוות את גרמניה. שטח המדינה הוא 29,654 קמ"ר, החמישית בגודלה בגרמניה. אוכלוסייתה מונה, נכון ל-2018, כ-2.51 מיליון תושבים (מקום 10 בגרמניה).
בירת המדינה והעיר הגדולה בה היא פוטסדם, הנמצאת בפאתי ברלין. מדינת ברלין עצמה שוכנת כמובלעת בתוך ברנדנבורג. עריה של ברנדנבורג קטנות ואלמוניות יחסית. בהן קוטבוס, פרנקפורט על נהר האודר (השוכנת ליד הגבול עם פולין) וברנדנבורג על נהר האפל. חלק מהמקומות, בפרט בדרום-מזרח המדינה, הם מקומות של המיעוט הסורבי, עם סלבי שנטמע בחלקו בגרמניה ובחלקו בפולין, אך בעל שפה משלו, סורבית, הדומה במידה מסוימת לפולנית. לחלק מהמקומות שם סורבי לצד שמותיהם הגרמניים (לדוגמה, Chośebuz הוא שמה הסורבי של קוטבוס).
היסטוריה
בעת העתיקה הייתה ברדנבורג באזור גרמאניה ההיסטורית. עד המאה ה-7 האזור כנראה יושב במידה חלקית על ידי עמים סלאביים אשר ברחו מההונים והאווארים. בתחילת המאה ה-10 מרבית מאזור ברדנבורג נכבש על ידי השושלת האוטונית. שושלת זו החלה לנהוג באופן אימפריאלי עם התושבים המקומיים אשר התקוממו כנגד השלטון בסוף המאה. סכסוכים אלו נמשכו גם במאות שלאחר מכן. במהלך המאה ה-12 הוקמה העיר ברנדנבורג.
בשלהי ימי הביניים ובתחילת העת החדשה הייתה ברדנבורג אחת משבע הנסיכויות באימפריה הרומית הקדושה. יחד עם פרוסיה, הייתה ברדנבורג הבסיס העתידי לקיסרות הגרמנית. בשנים 1323–1415 היה האזור בשליטת בית ויטלסבאך כחלק מכתר בוהמיה. בשנת 1415 הפכה ברדנבורג לחלק מבית הוהנצולרן אשר הכיל את הבירה העתידית ברלין.
בשנת 1539 הפך האזור לפרוטסטנטי בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית, וזרם דתי זה פרח במהלך המאה ה-16.
בשנת 1618 מרקיזות ברנדנבורג ודוכסות פרוסיה התאחדו ויצרו את ברנדנבורג-פרוסיה שנשלטה גם היא על ידי בית הוהנצולרן. בשנת 1701 הפכה ישות זו לממלכת פרוסיה. בממלכה זו ברדנבורג קוימה במסגרת פרובינציית ברנדנבורג. בשנת 1881 הופרדה ברלין מהמחוז. בשנת 1919 הפך גבולה המזרחי של המדינה לגבול הלאומי, כחלק מקו אודר-נייסה.
בשנים 1947–1989 ברדנבורג הייתה חלק מגרמניה המזרחית ולא התקיימה באופן רשמי, זאת מכוון שגרמניה המזרחית לא הייתה פדרציה. העיירות התעשייתיות הסובבות את ברלין היו חשובות לכלכלת המדינה. מדינת ברנדנבורג הנוכחית הוקמה מחדש ב-3 באוקטובר 1990 עם איחוד גרמניה. הפרלמנט המקומי התכנס שוב כשלושה שבועות לאחר מכן.
כמו בחלקים אחרים של מזרח גרמניה שלאחר האיחוד, העדר תשתית מודרנית וחשיפה למערכת הקפיטליסטית של המערב הביאו לאבטלה נרחבת וקשיים כלכליים. בשנים האחרונות, התשתית המקומית עברה תהליך מודרניזציה והאבטלה ירדה אט אט. בשנת 1995 הוצע לאחד מחדש את ברדנבורג עם ברלין, אך הרעיון נדחה במשאלי עם.
פוליטיקה
במדינה ישנם 14 מחוזות וארבע ערי מחוז עצמאיות.
בפרלמנט ישנם כ-88 מושבים.
ראש ממשלת ברנדנבורג הוא דיטמר ווידקה (Dietmar Woidke), המשמש בתפקיד מאז 2013. הוא משתייך ל-SPD, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית.
ההמנון הלא רשמי של המדינה הוא Märkische Heide, märkischer Sand.
גאוגרפיה
המדינה גובלת במקלנבורג-מערב פומרניה בצפון, פולין במזרח, סקסוניה בדרום, סקסוניה-אנהלט במערב, ובסקסוניה התחתונה בדרום מערב. הגבול המזרחי וזה המערבי תחומים במידה מסוימת על ידי הנהרות אודר ואלבה.
כלכלה
בברנדנבורג, שוררת אבטלה של 10.6%, נכון ל-2013. למרות זאת, היא המדינה היחידה ממדינות מזרח גרמניה לשעבר, בה מספר התושבים עולה באיטיות; בשאר מדינות המזרח קיימת הגירה שלילית מסיבית, הגורמת להתכווצות האוכלוסייה. ישנן ערים, בהן האוכלוסייה התכווצה אף ב-75%, במיוחד ערים בהן הייתה תעשייה שפסקה מלהתקיים אחרי איחוד גרמניה. כך למשל בעיר שוודט שעל נהר האודר (Schwedt an der Oder), אליה הועברו אלפי תושבים כדי לעבוד במפעלים הפטרוכימיים במקום ועזבו עם נפילת הגוש הקומוניסטי, ישנם אזורים שלמים המלאים בבניינים גבוהים נטושים לחלוטין.
דמוגרפיה
כמעט 80% מהאוכלוסייה אינם דתיים.
תומאס בראש
תומאס בראש (נכתב גם ברש; Thomas Brasch; 19 בפברואר 1945, וסטו ביורקשייר - 3 בנובמבר 2011, ברלין) היה מחזאי, סופר, משורר, במאי ותסריטאי גרמני.
יצירות
מתוך יותר משלושים מחזות, ספרי שירה, ורומנים מוכר בעברית בעיקר המחזה "לאוולי ריטה", שהופיע בקובץ המחזות "מבעד לאלים" בשנת 1988 בהוצאת פפירוס. זהו מחזה לשש נשים, זונות בברלין שאחרי מלחמת העולם השנייה, שמגלמות גם את הקצין האנגלי, אותו רוצחת הדמות הראשית, שכינויה לאוולי ריטה.
אהרן חיטריק
הרב אהרן חיטריק (ט' בתשרי ה'תרצ"ט, אוקטובר 1939 - כ"ט בתשרי ה'תשע"ב, אוקטובר 2011) היה חוקר ויושב ראש מערכת אוצר החסידים, לההדרת כתבי אדמו"רי חב"ד.
קורות חיים
נולד בעיר חרקוב ליהודה (שו"ב ומשפיע), ולקיילא בתו של רב חסידי חב"ד שם, הרב אהרן תומרקין. בתקופת מלחמת העולם השנייה נדד עם משפחתו לעיר סמרקנד שבאוזבקיסטן שם שהו עד עזיבתם את ברית המועצות בשנת 1947. למד לימודי קודש אצל מלמד פרטי ומקצועות חול אצל מורה פרטית. בשנת תש"ו מיד לאחר יציאתם מרוסיה נשלח אביו על ידי רבי יוסף יצחק שניאורסון לאנטוורפן, בלגיה על מנת לנסות להוציא את הילדים היהודים שנמסרו למנזרים בתקופת המלחמה. בשנת תש"ט 1949 עבר עם משפחתו למונטריאול שבקנדה ונכנס ללמוד בישיבת תומכי תמימים שם, בשנת תשט"ז 1956 נסע חיטריק ללמוד במרכז חב"ד העולמי שבקראון הייטס שבברוקלין. בשנת תשכ"ב 1962 נישא לסלוה בת יהודה אריה לייב כהן מכפר חב"ד, התגורר בשכונת קראון הייטס ונכנס ללמוד בכולל אברכים שע"י המזכירות.
ביום חמישי כ"ט תשרי תשע"ב נפטר ונקבר בבית הקברות מונטיפיורי.
עבודתו הספרותית
כבחור ישיבה, שלחה אותו הנהלת הישיבה להתגורר אצל החוקר הרב אברהם סופר, אשר גר לבדו. סופר ראה את כישרונו של חיטריק ושיתף אותו בעבודתו הספרותית. לאחר פטירת הרב סופר, מונה חיטריק על ידי הרבי לשמש כחוקר החסידות. הוא נשלח על ידי רבי מנחם מנדל שניאורסון בשנת 1976 לוורשה ועוד כדי לחקור את כתבי אדמו"רי חב"ד. סייע לרב מנחם מנדל כשר בההדרת ספרי רבי יוסף רוזין ("הרוגטשובר").
בשנת 1978 מונה על ידי הרבי לעמוד בראש צוות חדש שיוציא לאור את כל כתבי אדמו"רי חב"ד. נמנה עם הכותבים הקבועים בקובץ הערות וביאורים.
ספרים שההדיר
מהדורות על פי כתבי יד:
ספרים בתורת חב"ד:
פלו ריידה
טראמר לייסל דילארד (באנגלית: Tramar Lacel Dillard; נולד ב-16 בספטמבר 1979) המוכר יותר בשם הבמה שלו פלו ריידה (Flo Rida), הוא ראפר אמריקאי.
קורות חייו
פלו ריידה נולד בפלורידה, ארצות הברית. בשחרותו הוא היה חבר בלהקת "2 Live Crew" אך הוא סירב להשתתף בפרויקטים הקשורים ללהקתו. לאחר שלמד כשנתיים כלכלה, הוא נשר מלימודיו לטובת המשך קריירת המוזיקה שלו.
ב-2006 החל לעבוד על אלבום הסולו Mail On Sunday שיצא ב-18 במרץ 2008 ומכר כ-900,500 עותקים בשבוע הראשון ליציאתו. הסינגל הראשון "Low" בו מתארח הזמר טי-פיין יצא בדצמבר והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד כעשרה שבועות רצופים, לאחריו יצאו שני סינגלים במקביל - "Elevator" ו- "In The Ayer".
בשנת 2008 התארח ריידה בשיר "Starstruck" של ליידי גאגא.
ב-2009 הוציא את אלבומו השני R.O.O.T.S, מתוכו יצאו שני להיטים - "Right Round" במקום הראשון במצעד הבילבורד, בבריטניה, באוסטרליה וקנדה, ו- "Sugar" במקום ה-5 במצעד הבילבורד.
ב-2010 הוציא את הסינגל "Club Can't Handle Me", שנכנס למקום הראשון בבריטניה, מתוך אלבומו השלישי "The Only One".
ב-30 בנובמבר 2010 הוציא לאור את אלבומו Only One Flo. ב-2 בדצמבר 2010 ריידה הוציא את הסינגל "Who Dat Girl" יחד עם הזמר אייקון השיר זכה להצלחה רבה והגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד ולמקום השני במצעד הבריטי.
בשנת 2011 התארח ריידה בשיר "Where Them Girls At" של דייוויד גטה. בסוף שנת 2011 נבחר שירו של פלו ריידה "Good Feeling" כאחד משירי הנושא של אירוע ה-PPV, של ארגון ההיאבקות ה-WWE, רסלמניה 28.
בשנת 2012 הוציא את האלבום Wild Ones, ומתוכו יצא שיר באותו השם, שבו נכללה הזמרת האוסטרלית סיה, ובנוסף את השיר "Goin' In" ביחד עם ג'ניפר לופז, ואת הסינגל הרביעי מהאלבום I Cry. ב-12 באוקטובר 2012 יצא שיתוף פעולה של ריידה עם הזמר אולי מארס בשיר "Troublemaker".
בספטמבר 2013 השתתף עם הזמרת טל באלבומה השני, À l'infini. ב-14 בנובמבר 2013 הוציא את הסינגל "How I Feel".
ב-21 באוגוסט 2014 הוציא את הסינגל "GDFR" (ראשי תיבות של Goin Down For Real) יחד עם Lookas ו-Sage the Gemini. כמו כן, יצא אלבום שכלל את כל הרמיקסים שיצאו לשיר "GDFR" שנקרא (GDFR (The Remixes.
ב-2015 יצא הסינגל הראשון שלו מתוך המיני אלבום My House שנקרא "Once In a Lifetime".
ב-2016 שירו של פלו ריידה "My House" נבחר לאחד מהשירים הרשמיים של אירוע ההיאבקות רסלמניה 32, גם כן כחלק ממעורבותו בארגון ה-WWE.
ב-2017 הוציא סינגל בשם ״Hola” עם הזמר הקולומביאני מאלומה.
ריידה הופיע לראשונה בישראל ב-5 ביולי 2018 בלייב פארק ראשון לציון, במסגרת פסטיבל האביב הבינלאומי של העיר.
ב-20 במאי 2021, ריידה וסנהיט ביצעו את השיר "Adrenalina", בחצי הגמר השני של אירוויזיון 2021, כשהם מייצגים את סן מרינו, והגיעו למקום התשיעי עם 118 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיע הצמד למקום ה-22 עם 50 נקודות.
רונלד רייגן (CVN-76)
רונלד רייגן (CVN-76) (באנגלית: USS Ronald Reagan (CVN-76)) היא נושאת מטוסים מסדרת נימיץ המשרתת בצי ארצות הברית, ומונעת באנרגיה גרעינית על ידי שני כורים גרעיניים.
נושאת המטוסים "רונלד רייגן (CVN-76)" קרויה על שמו של נשיא ארצות הברית ה-40 רונלד רייגן. "רונלד רייגן (CVN-76)" הייתה האנייה הראשונה שנקראה על שם נשיא לשעבר כשעודו בחיים. בגלל מחלת האלצהיימר שממנה סבל, רייגן לא השתתף בהשקת האנייה, רעייתו ננסי רייגן השיקה את האוניה. רייגן נפטר ב-5 ביוני 2004.
דייב (ראפר)
דייוויד אורובוסה אומורג'י (באנגלית: David Orobosa Omoregie; נולד ב-5 ביוני 1998), הידוע בשם הבמה דייב, הוא ראפר בריטי.
ביוגרפיה
דייוויד אורובוסה אומורג'י נולד ב-5 ביוני 1998 באנג'ל טאון, באזור בריקסטון שבדרום לונדון, להורים ניגרים. אביו כומר ואמו אחות. לו שני אחים גדולים. אביו של דייב גורש לניגריה כשדייב היה בן כמה חודשים. אימו נאלצה לברוח עם אחיו בשל חשש לגירוש בעצמה ולא התאחדה עם דייב עד שלושה חודשים מאוחר יותר. המשפחה נותרה אז ללא קורת גג לתקופה ונאלצה להתגורר באוטובוסים בדרום לונדון.
דייב עבר לסטרטהאם שבדרום לונדון סמוך לבריקסטון בגיל 7. הוא החל להלחין מוזיקה בגיל צעיר; בגיל 11 החל לכתוב שירים, לאחר שראה את אחיו הגדול מתאמן בראפ בבית. שני אחיו הגדולים נכנסו לכלא במהלך שנות הנעורים שלו. כשהיה בן 11, הראשון נידון למאסר עולם על מעורבות ברצח, וכשהיה בן 15, השני נכנס לכלא לארבע שנים בגין שוד ושוחרר ב-2018.
קריירה מוזיקלית
דייב החל את הקריירה המוזיקלית שלו בשנת 2015, בגיל 16, כשהשתתף בפלטפורמה בשם BL@CKBOX וביצע פריסטייל ראפ. ביולי של אותה השנה פרסם סינגל באתר Mixtape Madness בשם "Mid Summer Night". ב-2016, לאחר שהוציא מספר סינגלים שלא מתוך אלבום, הוציא את מיני-אלבום הבכורה שלו, Six Paths, ב-30 בספטמבר 2016. המיני-אלבום נכנס למקום ה-76 במצעד האלבומים הבריטי. באוקטובר 2016 פורסם רמיקס לשיר מתוך המיני-אלבום, "Wanna Know", בהשתתפות הראפר הקנדי דרייק, שהגיע למקום ה-51 במצעד הסינגלים הבריטי.
בשנת 2017 יצא המיני-אלבום השני שלו, Game Over באופן עצמאי לסטרימינג והורדה דיגיטלית.  המיני-אלבום נכנס למקום ה-13 במצעד האלבומים הבריטי והסינגל מתוכו, "No Words" הגיע למקום ה-17 במצעד הסינגלים הבריטי. באותה השנה, קיבל דייב את המועמדות הראשונה שלו לפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית "האמן פורץ הדרך הבריטי", אך הפסיד לדואה ליפה. בנוסף, הפך לזוכה הצעיר ביותר בפרסי אייבור נובלו, בגיל 19, כשזכה בקטגוריית "השיר העכשווי הטוב ביותר" על שירו "Question Time".
באוקטובר 2018 הוציא דייב את השיר "Funky Friday" בהשתתפות הראפר פרדו, שהיה לשירו הראשון של דייב שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
בינואר 2019 הוציא דייב יחד עם הראפר הבריטי הדי ואן את השיר "18Hunna" שהגיע למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי. במרץ 2019 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Psychodrama, שנכנס היישר אל המקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, ומכר 26,390 עותקים בשבוע הראשון וזכה לשבחים ממבקרי המוזיקה, כשזכה לציון ממוצע משוקלל של 90 מתוך 100 ב-Metacritic. השיר "Location" מתוך האלבום היה לסינגל המצליח ביותר, תוך שהגיע למקום השישי במצעד הסינגלים הבריטי וזכה בתואר הפלטינה המשולשת. בהמשך השנה, זכה האלבום בפרס מרקיורי ובפרס המוזיקה הבריטית לאלבום הבריטי הטוב ביותר לשנת 2020.
ב-9 ביולי 2021 הוציא את הסינגל המוביל מתוך אלבומו השני, "Clash", בהשתתפות סטורמזי, שזכה להצלחה והגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי. ב-23 ביולי, יצא אלבום האולפן השני שלו, We're All Alone in This Together, שהיה לאלבומו השני שנכנס היישר אל המקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, וכן לאלבומו הראשון במקום הראשון במצעד האלבומים הסקוטי ומצעד האלבומים האירי.
ב-3 במרץ 2022 הוציא את הסינגל "Starlight", שהיה ללהיט והפך לשירו השני שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
חברת קש
חברת קש היא חברה הפועלת בחסותה של חברה אחרת במטרה להסתיר פעילויות מסוימות של החברה החוסה. חברת הקש פועלת ברבים בצורה רגילה לחלוטין, כאשר למעשה היא מבצעת פעילויות שאינן תואמות קו לקו עם מטרת החברה מבחינת הציבור.
את חברות הקש מייסדים לרוב ארגונים שונים המחפשים להסתיר דבר מה. בין ארגונים אלו נכללים סוכנויות ביון, תאגידים, ארגוני פשיעה וארגונים המצויים בחרם.
תחומי ההשפעה העיקריים
חברות הקש מציגות את עצמן כחברות עצמאיות בעוד שלמעשה הן פועלות לסיוע חברת האם. פעילות זו יכולה להתקיים בפוליטיקה, במסחר, בדת ובתחומים דומים אחרים. בתחום היחסים הבינלאומיים, ממשלת בובות היא ממשלה הנראית לכאורה כממשלה רגילה, ובה ראש ממשלה ושרים, אך היא אינה השליטה האמיתית במדינה, אלא פועלת על פי הוראות של כובש זר או של מעצמה זרה, כך שגם היא לאמיתו של דבר סוג מסוים של חברת קש.
חברות קש של ארגוני פשיעה
חברות קש רבות נמצאות בבעלותם של ארגוני פשיעה, בעיקר למטרת הלבנת הון.
חברות קש של ארגונים דתיים
ישנם ארגונים דתיים המשתמשים בחברות קש כדי לקדם את האינטרסים שלהם בפוליטיקה, או כדי להציג את ארגונם כארגון כשר יותר.
חברות קש של ארגונים המצויים בחרם
ארגונים מוחרמים משתמשים לפעמים בחברות קש כדי להציג חזית ציבורית מסוימת, שתסיר מהם את החרם. לדוגמה, ארגונים דמויי צבא קשורים לעיתים למפלגות פוליטיות הפועלות בצורה גלויה. ייתכן שמפלגות אלו הן אינן חברות קש במובן הצר, אולם נהוג להחשיב אותן ככאלו. דוגמאות למפלגות פוליטיות הקשורות לארגונים דמויי צבא הן :
חברות קש של ארגונים מן השורה
חברות וארגונים רבים משתמשים בחברות הקש כדי לקדם את מוצריהם בצורה עקיפה. כך לדוגמה, חברות תרופות מסוימות מממנות חברת בת המציגה את עצמה כפעילה למען החולים במחלה כלשהי, בעוד שהיא למעשה מקדמת מוצרים השייכים לחברת האם.
בסיס נבטים
בסיס חיל-האוויר נְבָטִים (בח"א 28) הוא בסיס טיסה של חיל האוויר הישראלי השוכן בנגב הצפוני.
בבסיס מוצבות הטייסות והיחידות שלהלן:
הקמת הבסיס
אזור הבסיס יועד להקמת שדה תעופה עתידי לעיר באר שבע ולסביבתה כבר ב-1958, במקום שדה תימן, שלא התאים לפיתוח כשדה תעופה מודרני. ב-1966 הוקמה ועדה בין-משרדית לבדיקת אפשרות לבניית נמל תעופה בינלאומי באזור באר שבע, אך בפועל לא קודם הנושא.
הבסיס הוקם בעקבות פינוי בסיסי חיל האוויר בסיני, בהתאם להסכמי קמפ דייוויד. קודם לו הוקמו, במימון אמריקאי, הבסיסים רמון ועובדה. בניגוד לבסיסים אלה, שנבנו על ידי הצבא האמריקאי, נבנה בסיס נבטים על ידי קבלנים ישראלים. עם ההחלטה על הקמת הבסיס הציעו משרד התחבורה ומשרד האוצר ששדה התעופה ישמש גם לתעופה אזרחית.
בשטח עליו נבנה הבסיס היה צריך להפקיע אדמות מבדואים משבט אבו רביעה, ובשנת 1979 החל משא ומתן על פיצויים. לצורך הפינוי הוכנה הצעת חוק לפינוי ופיצוי בעלי האדמות. הצעת החוק, "חוק רכישת מקרקעין בנגב (חוזה השלום עם מצרים) התש"ם-1980", התקבלה בכנסת ביולי 1980, והקמת הבסיס החלה זמן קצר אחר כך.
בשנת 1986 הועלתה הצעה שהבסיס ישמש לטיסות שכר לתיירים מאירופה לים המלח. ועדה שהוקמה ב-1990 המליצה על הקמת שדה תעופה בינלאומי בבסיס.
שנות התשעים של המאה העשרים
בשנת 1995, עם סגירת טייסת 115, נשקלה האפשרות של סגירת הבסיס, והעברת טייסת 116 לבסיס אחר (ככל הנראה - בסיס חצרים, שאליו אכן עברו בהמשך מטוסי 116), אך מפקד הבסיס דאז, אל"ם עמוס ידלין, התנגד, ודחף דווקא להרחבת הבסיס. כך התפתחה תוכנית העברת בסיס לוד (בח"א 27) על טייסותיו ויחידותיו לנבטים, ושינוי מעמד הבסיס מ"כנף" ל"בסיס חיל האוויר".
העשור הראשון של המאה העשרים ואחת
בשנת 2002 נסגרה טייסת 116, ולאחר כשנה קלטה את מטוסי טייסת 253 מבסיס רמון - F-16A/B ("נץ") - ביחד עם כל אנשי צוות האוויר והצוות הטכני, ואילו אנשי 116 עברו לטייסת 102 בחצרים שקלטה את מטוסי הסקייהוק, או השתחררו, ומיעוטם נשאר בטייסת 116. במקביל עברה גם טייסת 140 שהפעילה אף היא מטוסי F-16A/B ("נץ"), מבסיס רמון לנבטים, ומאז פעלו שתי הטייסות כטייסות תאומות.
בתחילת אוגוסט 2002 נחת בבסיס מטוס C-5 גלקסי של חיל האוויר האמריקני כשבבטנו חמישה מסוקי UH-60 בלק-הוק ("ינשוף") המיועדים לטייסת 123 ("טייסת ציפורי המדבר"). המסוקים נקלטו בטייסת בטקס הפתיחה החגיגי שלה שנערך ב-8 באוגוסט 2002 בבסיס חצרים.
הבסיס אירח מספר תרגילים בינלאומיים נרחבים.
שערוריית אונס הקטינה
ב-30 באפריל 2006 פורסם כי כחודש קודם לכן נפתחה בבסיס חקירה בחשד לבעילת קטינה שדינה כאונס. על-פי החשד, יותר מ-50 חיילים בשירות חובה וקבע ומספר אזרחים עובדי צה"ל ביצעו במשך למעלה משנה עבירות מין בנערה בת 14 מאז שהייתה בת 13. על-פי החשד חיילים רבים אחרים ידעו על המתרחש ולא דיווחו על כך. המעשים התחילו בעת שהנערה, בתו של איש קבע המשרת בבסיס, התגוררה עם משפחתה ביישוב סמוך לבסיס, והמשיכו כאשר עברה המשפחה להתגורר בשיכון המשפחות בבסיס. לפחות 15 חיילים הודו במגע מיני בהסכמה עם הנערה. בעקבות ביקורת ציבורית קשה, ולאחר שהמשטרה הצבאית שחקרה את הפרשה קבעה בדו"ח ביניים כי אין כל ראיות הקושרות את מפקד הבסיס, אלוף-משנה ארז רון, באופן אישי לאירוע, ביקש אל"ם רון לסיים את תפקידו כמפקד הבסיס. מפקד חיל האוויר, אליעזר שקדי, קיבל את הבקשה וציין כי היא משקפת גישה פיקודית וערכית מהמעלה הראשונה.
ב-7 בספטמבר, כמעט חצי שנה לאחר חשיפת הפרשה, פרסמה הפרקליטות הצבאית את החלטתה, לפיה לא יוגשו כתבי אישום בפרשה, מאחר שהנערה הציגה עצמה כבת 17. חיילים שהיו מעורבים במגע מיני עם הנערה הועמדו לדין משמעתי בפני מפקד הבסיס החדש ונדונו לעונשי מחבוש לתקופות של מספר שבועות.
קליטת בסיס לוד
ב-25 באוגוסט 2008, כחלק מהמגמה הכלל-צה"לית של העברת בסיסים מהמרכז לנגב, קלט הבסיס את כל טייסות התובלה של חיל-האוויר ורוב היחידות אשר פעלו בעבר בבסיס לוד (בח"א 27): טייסות C-130 הרקולס "קרנף", בואינג 707 "ראם" וגאלפסטרים 5 "נחשון". ב-27 באוגוסט נחנך באופן רשמי בח"א 28, בטקס חגיגי ובמעמד נשיא המדינה שמעון פרס, שר הביטחון אהוד ברק, הרמטכ"ל רב-אלוף גבי אשכנזי ומפקד חיל האוויר האלוף עידו נחושתן. לאור השינוי והפיכת הבסיס מכנף לבח"א, הועלה תקן דרגת מפקד הבסיס מאל"ם לתא"ל. בכך נוצר לראשונה מצב בחיל האוויר, שבו מפקד טייס תובלה על בסיס שבו מוצבים מטוסי קרב.
לקראת קליטת מערך התובלה, הורחבו תשתיות הבסיס בהשקעה של כ-1.5 מיליארד שקל. באפריל 2008 נחנך מסלול המראה חדש שבאותה תקופה היה מסלול ההמראה הארוך ביותר במזרח התיכון.
הפריצה לבסיס
בפברואר 2021 חדר לשטח הבסיס שוהה בלתי חוקי מהרשות הפלסטינית תושב דאהרייה שבהר חברון שברח מהמשטרה ברכב החשוד כגנוב. הפורץ נכנס במהירות גבוהה דרך שער היציאה לרכבים, עלה על דוקרנים וכתוצאה מכך צמיגי רכבו נוקרו, ועל כן נמלט רגלית לתוך שטח הבסיס. לאחר חיפוש שארך מספר שעות, בסיוע יחידות ההגנה הקרקעית של הבסיס, יחידת חוזי, כוחות משטרה ומסוקים, נמצא כי החשוד שהה בבסיס משך 6 דקות ולאחר מכן טיפס על גדר תיל וגדר בגובה כ-5 מטרים ונמלט ללא שנתפס. האירוע עורר שיח ודיון תקשורתי, גם על רקע פריצות לבסיסי צה"ל שהתרחשו בתקופה שלפני האירוע. בנוסף, נעשתה השוואה גם לתקרית אבטחה שמנעה את כניסת חלק ממשלחת אלוף פיקוד דרום, הרצי הלוי, לבסיס חצרים, כאשר כוחות האבטחה של בסיס נבטים לא הצליחו למנוע את כניסת החשוד ולהביא לתפיסתו, במקרה זה. רק כעבור כשבועיים החשודים במעשה נתפסו: שני ישראלים תושבי דימונה, בדואי מהפזורה הבדואית שסייעו לחודר, וכן נתפס שוהה בלתי חוקי מהרשות הפלסטינית שהוא החשוד שחדר לבסיס.
מתקנים צבאיים נוספים
בבסיס פועל מכ"ם מטיפוס X band, השייך לארצות הברית. למכ"ם יכולת לאתר איומים אוויריים ממרחק של כ-5,000 קילומטרים וכך לתת לישראל זמן התראה ארוך יותר.
בבסיס קיים מתקן מעצר המופעל על ידי המשטרה הצבאית, הנותן מענה גם ליחידות ולבסיסים הסמוכים לנבטים.
סמלי הבסיס
סמל הבסיס המופיע בתג היחידה, מורכב משדות ירוקים המסמלים את מסלולי הטיסה, רכס הרים חום המייצג את הרי עירא שבצילם חוסה הבסיס, ושני חצים. ישנן גרסאות ישנות עם רכס הרים כתום או צהוב. בעידן שבו היה הבסיס כנף קרב, ייצגו החצים את שתי הטייסות שהיו בבסיס עם הקמתו (115 ו-116). עם קליטת טייסות התובלה של בח"א 27 בבסיס ובכך הפיכתו לבסיס משולב קרב־תובלה, שוּנה במקצת עיצוב הסמל על ידי המעצב יגאל גבאי, כאשר כעת, החץ השמאלי הוא גדול יותר ובעל שובל תכלת־לבן (המייצג את מטוסי התובלה) ואילו החץ הימני (המייצג את מטוסי הקרב) נותר בצורתו המקורית, עם שובל שחור־אדום. שני החצים מכוונים לשמיים כחולים.
אחד מסמלי הבסיס הוא אנדרטה המציגה את מטוס המיסטר IV A ממריא בחדות לשמים, והמוצבת בצומת מרכזי בבסיס. המטוס, מס' זנב 67, שהיה בשירות טייסת 116, מייצג את המעבר מהעידן התת-קולי לעידן מטוסי הקרב העל־קוליים.
איכות הסביבה
בשנת 2005, תחת הכותרת "נבטים ירוקים בנגב", הוביל מפקד הבסיס - ארז רון - מהלך לעמידה בתקני איכות הסביבה הישראליים. כחלק מזה נסגרה המזבלה בבסיס, החלה קבורה מסודרת של עודפים טבעיים (כגון עצים), הוגדרו נוהלי איכות סביבה מחמירים (כגון שימוש בסופחים בזמן דליפת דלק על מנת למנוע חלחול למי תהום) וטונות של שאריות מתכת נמכרו לגריטה. בראשית 2006 קיבל הבסיס את תו התקן של המשרד להגנת הסביבה.
מהלך זה אינו ייחודי בחיל, ומהלך דומה נעשה גם בבסיס רמת דוד.
נמל התעופה הבינלאומי נבטים
בשנת 1986, הציע לראשונה שר הכלכלה והתכנון, גד יעקבי, להקים נמל תעופה בינלאומי באזור נבטים, כדי להקטין את העומס בנתב"ג ולעודד את פיתוח הנגב.