cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יחסי לוב–מצרים
1977 מלחמת לוב–מצרים
לאחר העלייה במתיחות הדיפלומטית, ביוני 1977 הורה מועמר קדאפי ל-225,000 המצרים בלוב לעזוב את המדינה. הוא האשים את מצרים בתכנון לתפוס את שדות הנפט הלוביים. ביולי 1977 התרחשו כמה קרבות בגבול, וכלי טיס לוב נפגעו על ידי מתקפה מצרית. לאחר ארבעה ימים שעלו באבדות כבדות מצד שני הצדדים, שתי המדינות הסכימו להפסקת אש לבקשת נשיא אלג'יריה. אף על פי שלוב טענה ל"ניצחון", אובדן העובדים המצריים פגע בכלכלת לוב.
קשרים רשמיים
הבדלים פוליטיים טריים בין לוב למצרים הופיעו בשנת 1995. קדאפי מתח ביקורת על מאמצי מצרים לקדם יחסים כלכליים בין ישראל לשכנותיה הערבים, ואמר כי מצרים לא עושה מספיק כדי לתמוך בהסרת הסנקציות נגד לוב. במחצית השנייה של 1995 גירשה שוב לוב עובדים מצריים, והחלה גם בגירוש 30,000 עובדים פלסטינים כנקמה על אש"ף שעשה שלום עם ישראל.
למרות המתחים הללו והלחץ האמריקני לבודד את לוב עוד יותר, מצרים שמרה על קשר. ביולי 1998 טס מובארק לוב כדי להיפגש עם מועמר קדאפי, שהחלים מניתוח בירך. ביולי 2000 הסכימו לוב וגם מצרים לעבוד עם מרכז קרטר באטלנטה כדי לסייע בתיווך בין סודאן לאוגנדה בגלל האשמות בנוגע לתמיכה בתנועות מורדים במדינות אלה.
סכסוך התלקח בינואר 2004 על ביקורת העיתונות המצרית על סירובה של לוב להפסיק את המאמצים לפתח נשק להשמדה המונית, מה שהוביל להגבלות נסיעות בין המדינות. המתיחות הייתה קצרת מועד, ואחרי פגישות דיפלומטיות ברמה הגבוהה היחסים חזרו במהירות לשגרה וההגבלות הוסרו. גם מצרים וגם לוב נהנים מ-350,000 מצרים העובדים בלוב.
בישיבה שנערכה באוגוסט 2005 בסירת, לוב, חוסני מובארק ועבד אל-עזיז בותפליקה נשיא אלג'יריה הכריזו על יחסים מצוינים בין ארצותיהם עם לוב. במאי 2006, במהלך ביקורו של נשיא סודאן, עומר אל-בשיר, בטריפולי, הציעה לוב איחוד משולש של לוב, סודאן ומצרים. הסודנים הבטיחו לתת את עמדותיהם לאחר שלמדו את טיוטת החוקה שהציגה לוב. באוקטובר 2006, שרי החוץ המצרים והלוביים שנפגשו בקהיר נתנו את תמיכתם בממשלת סודאן בגלל המחלוקת שלהם עם האו"ם על כוחות שמירת השלום בדארפור. בינואר 2007 נפגשו בלוב מנהיגים מאלג'יריה, מצרים, לוב, סודאן ותוניסיה כדי לדבר על סוגיות ערביות ואפריקניות.
ישנם עדיין הבדלים בין שתי המדינות ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני. בדצמבר 2008 אסרה מצרים על מטוס לובי שהוביל עזרה לעזה לנחות בנמל התעופה הבינלאומי אל עריש במצרים.
הסכמי שנות האלפיים
באוקטובר 2000 חתמו צ'אד, מצרים, לוב וסודאן על הסכמים לניטור וניהול מי תהום במערכות האקוויפר צפון-מערב סהרה.
באוגוסט 2003 חתמו מצרים ולוב על הסכם סחר ומכס שהסיר את דמי המכס על סחורות והקימו מנגנון ליישוב סכסוכי סחר. ההסכם החליף הסכם סחר קודם שהושלם בשנת 1990. ביולי 2006 חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה טכני בתחום שוקי המניות. הסחר בין שתי המדינות צמח ב-39% בשנת 2007 והסתכם ב-267 מיליון דולר. כעת תוכניות להקים אזור סחר חופשי בגבול מצרים–לוב שיכלול פרויקטים של תעשייה, מחסנים, סחר ותיירות. ביולי 2008 נפגשו חוסני מובארק ומומאר קדאפי בטריפולי כדי לדון בדרכים לקידום יחסי מצרים-לוב, בעיקר בתחום הנפט, הגז וההשקעות. שר ההשקעות המצרי נפגש עם עמיתיהם הלוביים כדי לדון בדרכים לשיפור הסחר והשקעות בין המדינות.
אנרגיה
מצרים היא יצואנית נטו של נפט וגז טבעי וגם מדינת מעבר לנפט במזרח התיכון. עד 2007 תפוקת הנפט הייתה בירידה אך ייצור הגז הטבעי עלה במהירות. עם הסרת הסנקציות נגד לוב, גברה ההשקעה החיצונית במשאבי הנפט והגז הלוביים. בין השחקנים הגדולים נמנו חברות האיטלקיות אני ואנל, והענקית הרוסית גזפרום, שחשפה בשנת 2008 כי היא מתכננת השקעות גדולות במצרים ולוב בשיתוף פעולה עם אני. זה גרם לדאגה באירופה, הרואה באספקת משאבי האנרגיה מצפון אפריקה אלטרנטיבה לתלות ברוסיה בגז טבעי.
ביוני 1997 במהלך ביקורו של הנשיא חוסני מובארק ממצרים, שתי המדינות הסכימו באופן עקרוני לתוכנית לחיבור רשת הגז המצרית והלובית. הצעה שאפתנית יותר היא לבנות צינור באורך 900 מייל להובלת גז ממצרים, לוב, תוניסיה ואלג'יריה לצינור הקיים במרוקו–ספרד. בשנת 2003 החלה חברה לובית / מצרית בבעלות משותפת "אל טוב" במחקרים נוספים על צינורות להובלת גז טבעי מצרי ללוב, ולהעברת נפט גולמי לובי לבתי הזיקוק המצריים ליד אלכסנדריה.
ביולי 2008 הודיע ראש ממשלת לוב בגדדי מחמוד כי מצרים ולוב חתמו על הסכם להרחבת ההשקעה הלובית בתחום האנרגיה המצרי ולהקל על מגבלות ההשקעה ותנועת העובדים בין המדינות. לוב תממן בית זיקוק לנפט מערבית לאלכסנדריה, ותגדיל את ההשקעה בלוב במצרים מ-2 מיליארד דולר ל-10 מיליארד דולר בתוך שנתיים. בינואר 2009 הכריזה לוב על תוכניות השקעה נוספות לתעשיית הזיקוק המצרית, כיום הגדולה באפריקה עם יכולת לעבד 726,000 חביות נפט גולמי ליום.
חברות פרטיות פעילות גם כן. ביוני 2009 ניהלה משא ומתן על החברה הכוויתית "אל ספאט אנרגיה", 60% מבעלי חברת קידוחים לאומית המצרית, למתן הלוואה למתקנים חדשים כדי לעמוד בביקוש הגובר בלוב. ביוני 2009 זכתה החברה המצרית טאקה ערב, חברת בת של מצודת הבירה המצרית, בהצעה של 118 מיליון אירו לפיתוח רשת חלוקת גז בלוב שתספק כמעט ל-370,000 בתי אב.
במרץ 2008 הסכימו מצרים ולוב להוסיף 400–500  קילוואט של קיבולת לרשת החשמל בין שתי המדינות. ביולי 2008 דנו שר החשמל והאנרגיה המצרי ועמיתו הלובי בתוכניות לתחנת כוח תרמית של 1,300 מגה וואט בלוב שתספק את השוק המצרי.
בדצמבר 2022, נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי הוציא צו התחום את הגבול הימי בין המדינות. ממשלת האחדות הלאומית של לוב סירבה להחלטת הנשיאות המצרית.
הגירה
ד"ר גרסימוס צוראפס באוניברסיטת בירמינגהם טוען כי "באופן היסטורי, לוב הייתה יעד מועדף על עובדים מצריים המחפשים הזדמנות בחו"ל. המדינה המצרית, שהוקמה גדולה ומפותחת יותר, חסכה חלק גדול מההגירה הזו, לאחר שגילתה שהיא יכולה לספק את צורכי האיוש החינוכי והביורוקרטי של שכנתה העצמאית החדשה ממערב." עם מספר גדול של עובדים זמניים מצריים בלוב, ממשיכות להיות בעיות ספורדיות הנוגעות לאישורי כניסה, אגרות מעבר וכן הלאה. ביולי 2005, לוב החזירה 3,000 מצרים עם אישורי עבודה לא חוקיים וללא מסמכי נסיעות. ככל הנראה העובדים היו קורבנות הונאה של שתי חברות מצריות שהבטיחו להשיג משרות ואישורי עבודה בלוב. מאוחר יותר באותו החודש האשימו ארגוני זכויות האדם המצריים את לוב בהוצאתם להורג של ארבעה מצרים מבלי שסיפקו להם משפט הוגן, ואמרו שיש עוד 15 מצרים נידונים למוות בלוב. במרץ 2007, לוב אמרה כי היא תגרש 32,000 עובדים מצריים שלא היו להם תעודות המראים שהם חוסנו נגד שפעת העופות. ביוני 2009 נתקעו 6,000 מצרים בגבול מכיוון ששלטונות לוב דרשו 500 דינרים לפני שהתירו להם לחזור למצרים.
ביולי 2009 דווח על התפרצות של דבר הבלוטות בעיירה טוברוק הלובית. זה גרם לשלטונות מצרים להכריז על מצב חירום לאורך הגבול, וביצוע בדיקות בריאות על כל מי שחזר מלוב. עיירת הגבול סאלום הייתה כבר תחת הסגר בגלל חששות מהעברת שפעת החזירים. בפברואר 2015 פרסמה המדינה האסלאמית קטעי וידאו המראים עריפה של 21 קופטים מצרים העובדים בלוב, שהעלו כותרות ברחבי העולם, אך "יש היסטוריה של התעללות של מהגרים מצרים בלוב שנמשכת למעלה מ-60 שנה."
פשע חוצה גבולות
הגבולות בין מצרים לוב הם נקבוביים, ופשעים חוצי גבולות אינם חריגים. על פי נתוני סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית, בשנת 1993 חטפו סוכנים מצרים מתנגד לובי בולט ותושב ארצות הברית בקהיר והסגירו אותו ללובים שהוציאו אותו להורג. לוב עשירה בהריסות עתיקות יווניות ורומיות. לאחרונה נרשם סחר גובר במטבעות ביזה, פסלים וממצאים אחרים שנמצאו על ידי לובים שמוכרים אותם למתווכים מצרים למכירה בסופו של דבר לאספנים אמריקאים ואירופאים עשירים. בספטמבר 2008 נחטפה קבוצה של אחד עשר תיירים אירופאים ושמונה מדריכים מצריים בספארי מדברי בדרום מצרים ונלקחה דרומה לסודאן. משם טענו גורמים סודאנים כי בני הערובה נלקחו ללוב. הלובים אמרו כי לאחר חקירות קבעו כי בני הערובה עדיין בסודאן.
קיוסטרו דל ברמנטה
קיוסטרו דל ברמנטה (באיטלקית: Chiostro del Bramante; במשמעות: "קלויסטר של ברמנטה") הוא מבנה היסטורי סמוך לפיאצה נאבונה ברומא מתקופת הרנסאנס האיטלקי, המשמש כיום גם כמוזיאון.
הקלויסטר, אותו תכנן אדריכל הרנסאנס הנודע דונטו ברמנטה, בהזמנת הקרדינל אוליביירו קראפה, הושלם בשנת 1504 ונחשב בעיני רבים כאחת מיצירות המופת האדריכליות של הרנסאנס האיטלקי. זהו למעשה המבנה הראשון שהשלים ברמנטה בעיר רומא ועל שמו קרוי הקלויסטר.
קלויסטר זה הוא חלק מהמתחם המונומנטלי של כנסיית סנטה מריה דלה פאצ'ה, שנבנתה בסוף המאה ה-15 על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי (החזית עוצבה על ידי פייטרו דה קורטונה באמצע המאה ה-17).
בשנת 1997, לאחר עבודות שיפוץ ושחזור מרובות של המבנה בן שלוש הקומות, הפך קיוסטרו דל ברמנטה למתחם רב-שימושי, המנוהל על ידי חברת DART בשיתוף עיריית רומא והמועצה האזורית לאציו, וכיום מוקדש לאירועי תרבות, תערוכות, ישיבות, הופעות, ופעילויות חינוכיות, המתקיימים בחדרים המקיפים את הקלויסטר בקומת הקרקע ובקומה הראשונה.
פוקר איינדקר
פוקר איינדקר (בגרמנית: Fokker E.I-IV Eindecker) היה מטוס קרב גרמני חד-מושבי, חד-כנפי בתקופת מלחמת העולם הראשונה. המטוס היה המטוס הראשון שעליו הותקנה מערכת מתאם ירי, אשר אפשרה ירי לעבר מטוסי האויב בכינון ישיר מבעד למדחף הקדמי, ובכך העניקה עליונות אווירית מוחלטת לחיל האוויר הגרמני בשמי החזית המערבית בשנים 1915-1916.
היסטוריה
פוקר איינדקר פותח על בסיס דגם מטוס סיור בלתי חמוש של החברה. בתאריך 23 במאי 1915 הציג אנטוני פוקר בעצמו את מערכת מתאם הירי שהורכבה עליו. ההפלה הראשונה של המטוס נרשמה ככל הנראה כבר ב-1 ביולי 1915, כאשר מטוס צרפתי הופל בשמי החזית המערבית. בשלב זה של המלחמה שימשו מטוסי פוקר איינדקר כחלק ממערכי טיסה משולבים יחד עם מטוסי סיור לצורכי ליווי והגנה ולא כמערך קרבי עצמאי.
בשלב מאוחר יותר, לאחר שהתבררה העליונות האווירית שלהם, החלו המטוסים להשתתף במלחמה גם לצורכי התקפה יזומה על מטוסי אויב. 11 טייסים רשמו יותר מ-5 הפלות כל אחד, כאשר המצטיינים שבהם היו הטייס אוסוואלד בלקה, שרשם לזכותו 40 הפלות והטייס מקס אימלמן שרשם 15 הפלות. הופעתם בזירה של מטוסים נוספים בעלי מערכת תיאום ירי ישירה בשנת 1916 שמה קץ לדומיננטיות האווירית של הפוקר איינדקר.
כיום נותר דגם מקורי אחד של המטוס אשר נפל בידי הבריטים כאשר טייס צעיר איבד את דרכו בערפל, נחת בשטח בשליטה בריטית ונתפס בטרם הצליח להשמיד את המטוס כפי שנדרש. הוא מוצג במוזיאון המדע בלונדון.
מאפייני המטוס
פוקר איינדקר התאפיין בכנפיים המותקנות במרכז גוף המטוס כאשר תא הטייס מוגבה מעליהן. מכל הדלק העיקרי הותקן מאחורי תא הטייס, ואילו מכל הדלק המשני, אשר הזרים דלק למנוע בכח הכבידה, מוקם בקרבת המנוע וחייב את הטייס לבצע פעולת שאיבה מדי מספר דקות. הגה הכיוון והגה הגובה פעלו ביעילות ובחדות ואפשרו למטוס לבצע תמרוני גובה וסיבוב מהירים. לעומת זאת, יכולת הגלגול של המטוס הייתה נמוכה בשל העדפת השימוש במערכת הסטת כנפיים במקום השימוש במאזנות. כך למעשה, השליטה במטוס דרשה רמה גבוהה של יכולת הטסה ושליטה בכל המכלולים הרגישים.
המטוס הונע במנוע סיבובי אשר בדגמים הראשונים היה בן 80 כוחות סוס, ובדגמים המאוחרים יותר הגיע עד ל-160 כוחות סוס. החימוש, אשר כלל בדגמים הראשונים מכונת ירייה אחת מסוג Parabellum MG14 בקוטר 7.92 מ"מ, כלל בדגמים האחרונים שתי מכונות ירייה מסוג Spandau MG08 בקוטר 7.92 מ"מ בעלות שתי מערכות מקבילות של מתאמי ירי. סך הכול, יוצרו 416 מטוסים מדגם זה.
יום תרומת הדם הבין-לאומי
יום תרומת הדם הבין־לאומי (באנגלית: World Blood Donor Day) הוא מועד בין־לאומי של האומות המאוחדות וארגון הבריאות העולמי המצוין מדי שנה ב-14 ביוני. ציון המועד החל בשנת 2004, ומטרתו היא העלאת מודעות לצורך בתרומת דם ברחבי העולם והוקרת תודה לתורמי הדם. המועד נקבע ל-14 ביוני, יום הולדתו של הרופא והביולוג, זוכה פרס נובל קרל לנדשטיינר אשר ידוע בשל סיווג הדם.
במדינות רבות אין אספקה מספקת של דם בטוח, ושירותי הדם עומדים בפני האתגר להנגיש מספיק דם, תוך הקפדה על איכותו ובטיחותו. בשנת 2014, 73 מדינות עדיין תלויות במידה רבה בתורמים בתשלום. כתוצאה מכך, ארגון הבריאות העולמי ראה חשיבות בהעלאת המודעת לצורך בתרומות הדם.
מוחמד דרוויש
מוחמד דרוויש (בערבית: محمد درويش; נולד ב-2 ביוני 1991) הוא כדורגלן ישראלי-פלסטיני המשחק בהילאל אל-קודס בעמדת הקשר האחורי.
קריירת מועדונים
דרוויש התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי חיפה. בקיץ הושאל לסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית. ב-14 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד מכבי באר שבע. ב-9 בנובמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1-5 נגד מכבי אחי נצרת במסגרת גביע הטוטו. בינואר חתם במ.ס. אשדוד מליגת העל עד לסיום העונה. ב-12 במרץ 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 3-1 להפועל פתח תקווה. בקיץ הושאל להכח עמידר רמת גן עד לסיום העונה.
בקיץ קיבל את כרטיס השחקן שלו ממכבי חיפה וחתם בהפועל אשקלון. ב-1 בפברואר 2013 קיבל כרטיס אדום ראשון בקריירה בתיקו 4-4 נגד הפועל פתח תקווה. בקיץ חזר לקדנציה שנייה בהכח עמידר רמת גן.
בקיץ חתם בשבאב א-דאהרייה מליגת העל הפלסטינית עמה זכה באליפות כבר בעונתו הראשונה בקבוצה.
בקיץ חתם בהילאל אל-קודס.
קריירה בינלאומית
ב-11 ביוני 2015 דרוויש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פלסטין בהפסד 3-2 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-24 במרץ 2016 הורחק בהפסד 2-0 ל.
הבחירות הפרלמנטריות באסטוניה 2015
הבחירות לפרלמנט באסטוניה 2015 נערכו ב-1 במרץ 2015. הצבעה אלקטרונית ומוקדמת התקיימה בין ה-19 בפברואר ל-25 בפברואר ואחוז ההצבעה עמד על 33% מקולות הבוחרים. מפלגת השלטון זכתה בבחירות וקיבלה 27.7% מהקולות - ירידה של כאחוז מהבחירות הקודמות ושל שלושה מושבים בפרלמנט - וראש הממשלה טאווי רייוואס זכה בכהונה נוספת.
רקע
היו אלו הבחירות הראשונות מאז התפטר אנדרוס אנסיפ מתפקיד ראש ממשלת אסטוניה אחרי שהחזיק בתפקיד תשע שנים. לאחר התפטרותו, הוקמה קואליציה חדשה ב-24 במרץ 2014 על ידי מפלגת הרפורמה והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, וטאווי רייוואס הושבע כראש ממשלה בגיל 34.
הקמת הקואליציה
מפלגת הרפורמה החלה מיד עם ניצחונה בבחירות בשיחות עם הסוציאל-דמוקרטים, עם המפלגה החופשית ועם ה-IRL. אחרי כשלושה שבועות של משא ומתן, פרשה המפלגה החופשית מהשיחות בשל מחלוקות עם מפלגת הרפורמה ועם ה-IRL. שתי המפלגות, יחד עם הסוציאל-דמוקרטים, חתמו על הקמת הקואליציה החדשה ב-8 באפריל והממשלה החדשה החלה בתפקידה יממה לאחר מכן.
ססיל הילי
ססיל פטריק הילי (באנגלית: Cecil Patrick Healy; 28 בנובמבר 1881 – 29 באוגוסט 1918) היה שחיין אוסטרלי, אלוף אולימפי במשחה 200X4, וזוכה מדליית הכסף במשחה ל-100 מטר חופשי באולימפיאדת סטוקהולם (1912).
שחייה - השנים הראשונות
הילי נולד בדרלינגהרסט, פרוור של סידני. אביו היה עורך דין. המשפחה עקרה לעיירה באורל, דרומית-מערבית לסידני, ושם גדל והתחנך. כשהיה בן 15 שב לסידני, והחל להתאמן במועדון השחייה של מזרח סידני, בו התאמן גם פרדריק ליין.
ב-1904 קבע הילי את הזמן המהיר ביותר עד אז במשחה ל-100 יארד חופשי, 58 שניות, אך באותה העת לא היה תיעוד רשמי של שיאי העולם. באליפות אוסטרלאסיה שנערכה ב-1905 ניצח במשחה ל-110 יארד בזמן של 58 שניות, והשווה את שיא העולם. הוא היה בין השחיינים הראשונים שאימצו את סגנון החתירה, שנחשב באותה העת לסגנון לא אלגנטי.
ב-1906 ייצג הילי את אוסטרליה באולימפיאדת אתונה (1906), שנערכה לציון עשור לחידוש המשחקים האולימפיים. הוא התחרה במשחה ל-100 מטר חופשי, וזכה במדליית הארד. לאחר המשחקים נשאר באירופה, והשתתף בתחרויות שונות בבלגיה, בריטניה, גרמניה והולנד. בין היתר, זכה בגביע הקיסר בתחרות שנערכה בהמבורג, ובאליפות בריטניה ב-220 יארד חופשי.
לאחר שובו לאוסטרליה, זכה הילי באליפות אוסטרליה ב-110 יארד חופשי, ואף קבע שיא חדש, 57.2 שניות. שיא זה הושווה רק ב-1922, ונשבר רק ב-1927. אף על פי כן לא נטל חלק באולימפיאדת לונדון שנערכה באותה שנה, מאחר שלא נמצא מימון לנסיעתו. ב-1909 וב-1910 שמר על תוארו, אך ב-1911 איבד אותו להרולד הארדוויק. עם זאת, זכה בתואר במשחה ל-440 יארד, לאחר שגבר על פרנק בורפר, שעד אז מעולם לא הפסיד במשחה זה. ב-1912 סיים במקום השלישי במשחים ל-110, 220 ו-880 יארד, וצורף למשלחת אוסטרלאסיה, שכללה ספורטאים מאוסטרליה ומניו זילנד, לאולימפיאדת סטוקהולם.
אולימפיאדת סטוקהולם
במשחקים עצמם, העפיל הילי למשחה הגמר במשחה ל-100 מטר חופשי, לאחר שניצח במקצה חצי הגמר הראשון. בשל אי הבנה של המשלחת האמריקאית, לא התייצבו השחיינים האמריקאים למקצה השלישי, ונפסלו. המשלחת האמריקאית ערערה על ההחלטה, והילי הצטרף לערעור. הערעור התקבל, המקצה נערך מחדש, ושני שחיינים אמריקאים העפילו לגמר. במחצית הדרך של משחה הגמר, עוד היה במקום החמישי והאחרון, אך במחצית השנייה הצליח לעקוף שלושה שחיינים, ולסיים במקום השני ולזכות במדליית הכסף. במקום הראשון, בפער גדול של 1.2 שניות, זכה דיוק קהנמוקו, אחד משני האמריקאים שהעפילו לגמר רק לאחר הערעור.
במשחה ל-400 מטר חופשי קבע הילי שיא אולימפי חדש בשלב המוקדמות (5:34.0 דקות), אך שיא זה נשבר מספר פעמים בהמשך המשחים, ובשלב הגמר כבר שחה הקנדי ג'ורג' הודג'סון בזמן מהיר בכמעט 10 שניות - 5:24.4 דקות, שהיווה שיא עולם. במשחה הגמר סיים הילי במקום הרביעי.
הילי התחרה גם במשחה השליחים ל-200X4 מטר חופשי, לצדם של הרולד הארדוויק, לזלי בורדמן ומלקולם צ'מפיון. הרביעייה האמריקנית, שכללה גם את קהנמוקו, קבעה שיא עולם חדש במקצה הראשון של חצי הגמר, אך האוסטרלים, שהתחרו במקצה השני, שיפרו אותו בלמעלה מ-12 שניות (10:14.0 דקות). במשחה הגמר, בו ניצחו, שיפרו את שיא העולם עוד יותר, והעמידו אותו על 10:11.2 שניות, בהפרש של 9 שניות מהאמריקאים, שסיימו במקום השני.
גם לאחר אולימפיאדת סטוקהולם נשאר הילי באירופה, והשתתף בתחרויות שונות. בין היתר, שיפר את שיאו של בורפר במשחה ל-220 יארד ביותר מ-3 שניות, בתחרות שנערכה בסקוטלנד.
אליסון ג'ני
אליסון ברוקס ג'ני (באנגלית: Allison Brooks Janney; נולדה ב-19 בנובמבר 1959) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית, זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "אני, טוניה" (2017), בזכותו זכתה גם בפרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך, פרס אינדפנדנט ספיריט ופרס הבאפט"א. בנוסף, על תפקידה בסדרת הדרמה "הבית הלבן" (1999–2006) זכתה בארבעה פרסי אמי ובשני פרסי גילדת שחקני המסך. לאחר מכן, זכתה בעוד שני פרסי אמי על תפקידה בסיטקום "ממי" (2013–2021). בנוסף, זכתה בפרס אמי על תפקיד אורח שביצעה בסדרה "הסקס של מאסטרס".
ססיל הילי
לאחר פרישתו משחייה
עם שובו לאוסטרליה, פרש הילי משחייה תחרותית. הוא עבד כמציל בחוף מאנלי וקיבל מדליה מהחברה ההומאנית המלכותית כהוקרה על כך שהציל את חייהם של גולשים בחוף. במקביל, פעל לעידוד ענף השחייה, וכיהן כסגן נשיא איגוד השחייה של ניו סאות' ויילס.
אליסון ג'ני
ביוגרפיה
ג'ני נולדה ב-19 בנובמבר 1959 בבוסטון, מסצ'וסטס, וגדלה בדייטון, אוהיו. היא בתם של מייסי ברוקס ג'ני (לבית פוטנם), שחקנית עבר, וג'רוויס ספנסר ג'ני ג'וניור, יזם נדל"ן ומוזיקאי ג'אז. יש לה אח גדול, ג'יי והיה לה אח צעיר יותר, האל (1961–2011), שנאבק בדיכאון והתמכרות במשך שנים רבות, ומת בהתאבדות בשנת 2011 בגיל 49.
היא למדה בבית הספר מיאמי ואלי (אנ') בדייטון, שם זכתה בתואר בוגרת מכובדת ב-2005, ולאחר מכן למדה בבית הספר הוצ'קיס (אנ') בקונטיקט, שם נבחרה לבוגרת השנה ב-2016. ג'ני שאפה בתחילה לקריירה בהחלקה אמנותית, אך קומתה הגבוהה ותאונה קטלנית כשהייתה נערה שמו קץ לחלום הזה. היא למדה בקניון קולג' (אנ') בגמבייר (אנ'), אוהיו, שם התמחתה בחוג לתיאטרון. במהלך שנת הלימודים הראשונה שלה, ג'ני פגשה את השחקנים פול ניומן וג'ואן וודוורד במחזה שביים ניומן. בני הזוג עודדו אותה להמשיך לשחק והציעו לה הדרכה במהלך הימים הראשונים של הקריירה שלה. בעצתו של ניומן למדה ג'ני משחק בבית הבובות השכונתי שבניו יורק ובהמשך קיבלה מלגה ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ססיל הילי
לאחר פרישתו משחייה
ב-1981 נכלל הילי בהיכל התהילה הבינלאומי לשחייה. על שמו נקרא מגן הילי, אות הוקרה המוענק למצילים בניו סאות' ויילס.
אליסון ג'ני
תיאטרון
ג'ני הייתה מועמדת לשני פרסי טוני על הופעותייה בבימות התיאטרון, ב-1998 על הופעתה במחזה של ארתור מילר "מראה מעל הגשר" וב-2009 על הופעתה במחזמר "9 עד 5".
טלוויזיה
את מלוא ההצלחה שלה בקריירה קיבלה ג'ני הודות לסדרת הדרמה הפוליטית "הבית הלבן" בה השתתפה מ-1999 למשך שבע עונות עד 2006. בסדרה שיחקה בתפקיד דוברת הבית הלבן סי ג'יי קרג, שזיכה אותה בארבעה פרסי אמי, שני פרסי גילדת שחקני המסך ובשתי מועמדויות לפרס גלובוס הזהב. ב-2008 עד 2013 דיבבה בסדרת האנימציה האמריקאית "פיניאס ופרב" את גרושתו של ד"ר היינץ דופנשמירץ', שארלין דופנשמירץ'. בשנת 2011 שיחקה בעונה הראשונה של הסיטקום "מר סאנשיין" אותו יצר והפיק מת'יו פרי, בסדרה הופיעה בתפקיד קריסטל כהן הבוסית של מנהל "סאנשיין סנטר" בן דונובן (פרי).
החל מ-2013 משחקת ג'ני בסדרה הקומית של רשת CBS "ממי" בתפקיד בוני לצדה של אנה פריס, ועל תפקידה בסדרה זכתה בשני פרסי אמי רצופים, ועוד שלוש מועמדויות. ב-13 במאי 2021 שודר פרק הסיום של העונה שמינית והאחרונה בסדרה.
קולנוע
ג'ני החלה את דרכה כניצבת בתפקידים קטנים בסרטים "צבעי השלטון" "זאב" "נס ברחוב 34". זכתה להכרה הראשונה שלה בשנת 1996 בסרטו של סטנלי טוצ'י "לילה גדול". בשנת 1998 פרצה ג'ני לראשונה לתפקידים משמעותיים בקומדיות "מושא אהבתי" בתפקיד קונסטנס, אחותה החורגת של העובדת הסוציאלית נינה בורובסקי (ג'ניפר אניסטון) ו"שישה ימים שבעה לילות" בתפקיד מריג'ו, הבוסית של העיתונאית רובין מונרו (אן הייש). בנוסף, שיחקה לצד בריטני מרפי ודבי מזר בסרט הטלוויזיה "דייוויד וליסה" בערוץ ABC בהפקת אופרה וינפרי. ב-1999 הופיעה ג'ני בדרמה של סם מנדס "אמריקן ביוטי" בתפקיד ברברה אשתו הדיכאונית של הקולונל פרנק פיץ (כריס קופר) ובקומדיות "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך" בתור יועצת בית הספר גברת פרקי ו"יופי מקומי".
ב-2007 הופיעה ג'ני בדרמה הקומית המוערכת של ג'ייסון רייטמן "ג'ונו" בתפקיד ברן אמה החורגת והתומכת של הנערה ג'ונו מק'גאף (אליוט פייג') ובקומדיה המוזיקלית "היירספריי" בתור פרודי אמה של הנערה פני פינגלטון (אמנדה ביינס). ב-2009 הועמדה בפעם השנייה לפרס אינדפנדנט ספיריט על תפקידה בסרט "חיים בזמן מלחמה" וחזרה לעבוד עם סם מנדס בסרטו "לצאת לדרך", שם שיחקה בתפקיד לילי הבוסית לשעבר של גיבורת הסרט ורונה דה טסאנט (מאיה רודולף).
בשנת 2011 שיחקה ג'ני בדרמת הגזענות הספרותית המצליחה "העזרה" בתפקיד שרלוט אמה של העיתונאית הצעירה יוג'ינה "סקיטר" פלאן (אמה סטון). בשנת 2012 שיחקה בדרמה הקומית "רק אלף מילים" לצד אדי מרפי.
בשנת 2015 שיחקה בקומדיה "מרגלת" לצד ג'ייסון סטיית'האם. ושיחקה בקומדיית הנעורים "מתויגת" בתפקיד דוטי, אימה של ביאנקה פייפר, הדמות הראשית.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "המעון של מיס פרגרין לילדים משונים" של הבמאי טים ברטון, ושיחקה בתפקיד ראשי במותחן "הבחורה על הרכבת" לצידם של אמילי בלאנט, לוק אוונס ולורה פריפון. בהמשך שיחקה בסרט הדרמה "טלולה" של הבמאית והסופרת סיאן הדר.
בשנת 2017 שיחקה בדרמה הביוגרפית "אני, טוניה" בכיכובה של מרגו רובי, אשר מגלמת את המתעמלת טוניה הארדינג, וג'ני מגלמת את אימה. על תפקידה זה זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע, פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה, פרס אינדפנדנט ספיריט ובפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע.
בשנת 2019 גילמה את דמותה של סוזן אסטריץ' (אנ') בסרט הדרמה הביוגרפי "פצצה".
חיים אישיים
ג'ני מעולם לא הייתה נשואה ואין לה ילדים, ועל זה אמרה: "מעולם לא היה לי את האינסטינקט הזה להביא ילדים, אני שלמה עם זה".
היא הייתה מעורבת רומנטית עם מתכנת המחשבים דניס גאגומירוס. בני הזוג החלו לצאת בשנת 1994, והיו מעוניינים להתחתן אך סיימו את מערכת היחסים שלהם לאחר שבע שנים יחד בשנת 2001.
בשנת 2002 החלה לצאת עם השחקן ריצ'רד ג'ניק (שיחק לצידה בסרט Our Very Own). בני הזוג התארסו בשנת 2004 אך נפרדו שנתיים לאחר מכן בשנת 2006.
בשנת 2012 ג'ני פגשה את מנהל ההפקה פיליפ ג'ונקס, אותו הכירה על הסט של הסרט "העולם על פי דנקן" והתחילו לצאת זמן קצר לאחר מכן. בני הזוג יצאו במשך חמש שנים לפני שסיימו את מערכת היחסים שלהם ב-2017.
אקטיביזם
ג'ני פועלת למען נושאים רבים כמו זכויות נשים, זכויות להט"ב, בריאות הנפש, זכויות בעלי חיים וגמילה מהתמכרות. בשנת 2018 השתתפה ג'ני במצעד הנשים 2018 בלוס אנג'לס, חלק מתנועה לאומית גדולה יותר לזכויות נשים, זכויות אדם וצדק חברתי. היא תומכת בארגוני צדקה שונים, כולל American Heart Association, American Stroke Association, Broadway Cares/Equity Fights AIDS והליגה ההומו-לסבית נגד השמצה.
אסתר נרקיס
אסתר נרקיס (נולדה ב-6 בנובמבר 1930) היא מורה ישראלית לפסנתר.
ביוגרפיה
נרקיס נולדה ב-1930 בחיפה. אביה, דוד הכהן, היה ממנהיגי היישוב בתקופת טרום המדינה, חבר הכנסת, מדינאי ודיפלומט. נרקיס למדה בבית הספר הריאלי.
באפריל 1948 התגייסה לפלמ"ח במסגרת הכשרת הצופים. נרקיס שרתה בגדוד השביעי של חטיבת הנגב. היא סיימה קורס קשרים והייתה קשרית של מפקד הגדוד ולאחר מכן מזכירה גדודית. היא נטלה חלק בכיבוש באר שבע, במבצע חורב ובמבצע עובדה. בתקופה זו הכירה גם את בעלה, עוזי נרקיס.
לאחר תום שירותה הצבאי ב-1949 החלה ללמוד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ולאחר מכן בפריז. בשנים 1996-1979 ניהלה את הקונסרבטוריון שליד האקדמיה למוסיקה בירושלים.
נרקיס לימדה תלמידים רבים במשך שישים שנה. בין תלמידיה: אסנת נצר, זוהר שרון, בנג'מין הוכמן וליאור קרצר.
זוהר שרון (מלחין)
ביוגרפיה
יצירותיו ועיבודיו בוצעו על ידי תזמורת המהפכה, התזמורת הסימפונית חיפה, סימפונט רעננה, התזמורת הקאמרית הישראלית, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, אנסמבל מיתר, אנסמבל קפריזמה והרכבים נוספים. בנוסף הוא גם מלחין ומעבד בלהקת הרוק "רווח-כפול" יחד עם גלעד כהן.
בשנת 2004 ייסד יחד עם רועי אופנהיים את תזמורת המהפכה והוא משמש בתפקיד מלחין הבית והמנהל האמנותי שלה.
נכון ל-2017, הוא מרצה למוזיקה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובמסגרות נוספות.
בשנת 2012 זכה בפרס יצירה לקומפוזיטורים מטעם ראש הממשלה. מנימוקי ועדת הפרס:
חיים אישיים
זוהר שרון מתגורר ברחובות, נשוי ואב לשניים.
וילה קלדוניו
וילה קלדוניו (איטלקית: Villa Caldogno) היא אחת הווילות הכפריות שבנייתה מיוחסת לאדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בסמוך לעיר ויצ'נצה. וילה קלדוניו הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית במסגרת הווילות הפלדיאניות בוונטו.
אדריכלות
תוכנית המבנה לא פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות", וייחוסה לפלאדיו מושתת על הדמיון לווילות אחרות שבנה ובעיקר וילה סרצ'נו.
הווילה רבועה במתארה ולה שלוש קומות. מעל קומה תחתונה ששימשה לחדרי שירות שונים בנויה קומת האדון בעלת חלונות מלבניים גבוהים. חדרי הקומה הזו מעוטרים בציורי קיר (פרסקו). מעליה קומה שלישית שבה חלונות קטנים, והיא נועדה לאחסון תוצרת חקלאית. לבניין שתי מבואות, אחת מכל צד. המבואות ניכרות כל אחת בשלושה פתחים סמוכים המקורים בקשתות, וכל אחת מהן נושאת גג גמלוני.
החדרים מעוטרים בציורי קיר (פרסקו) מעשי ידיו של ג'יובני אנטוניו פאסולו (Giovanni Fasolo) – אמן שעיטר גם את התיאטרון האולימפי שבנה פלאדיו בוויצ'נצה - וושל ג'ובאני בטיסטה זלוטי (Giovanni Battista Zelotti), שעיטר גם וילות אחרות שבנה פלאדיו, ובהן וילה אמו ווילה פוסקארי.
ראוס
ראוס (בקטלאנית: Reus) היא עיר בצפון־מזרח ספרד, בשטח מחוז טרגונה אשר בחבל קטלוניה, כ-108 ק"מ מברצלונה וכ-10 ק"מ מטרגונה.
היסטוריה
בסביבות 1150 רוברט ד'אגילו קיבל שליטה על השטח והחל ליישב את האזור. בשנת 1305 תושבי העיר מרדו נגד רצון השלטונות שהם ישלמו עבור בנייה מחדש של חומות העיר טראגונה. בשנת 1309 מלך ארגון נתן ליישוב זכויות להקים שוק. בתקופת מרד בקטלוניה במחצית המאה ה-17 העיר איבדה כשליש מהבתים.
במהלך המאה ה-18 העיר גדלה באופן משמעותי והפכה לעיר השנייה בחשיבותה בקטלוניה. העיר התפתחה למרכז תעשיית הטקסטיל ויצירת ליקרים. בשנת 1856 נבנה מסילת רכבת לטראגונה. עד לתחילת המאה ה-20 העיר הייתה שנייה בגודלה בקטלוניה.
בשנת 1931 העיר תמכה בכוחות הרפובליקה הספרדית השנייה, היא נכבשה על ידי כוחות של פרנסיסקו פרנקו בשנת 1936 לאחר הפצצה קשה.
אף על פי שאנטוני גאודי נולד וגדל בעיר, הוא לא בנה בו אף בניין. באותה תקופה בעיר נבנו בניינים בסגנון מודרני על ידי חבריו. בעיר ממוקם מורשת גאודי.
בקרבת העיר ממוקם פארק שעשועים "פורט אוונטורה וורלד".
נברודי
הרכס עובר דרך רכס פְּלוריטני שבחלקו המזרחי של האי ועד למרגלות הרי מדונייֶ במערב, מול הים הטירני בצפון. הר אטנה, שממנו הוא מופרד על ידי הנהרות אלקנטרה וסימטו, מהווה את הגבול הדרומי של הרכס. כמה מפסגות הרכס נמצאות מעל 1,500 מטר כשהפסגות הגבוהות ביותר הן מונטה סורו (1,847 מטר) וסרה דל רה (1,754 מטר). הרכס מורכב ברובו מאבן חול וחרסית, אך הוא כולל גם תצורות אבן גיר, כמו רוקה דל קראסטו (Rocche del Crasto) שבו נמצאת מערת לאורו השופעת נטיפים וזקיפים. עיירות הממוקמות ברכס כוללות את טרוינה, ניקוסיה, מיסטרטה, ועוד מספר עיירות בנפת מסינה.
חלק נרחב מההרים ברכס מכוסים ביערות עבותים של עצי שעם במדרונות הנמוכים יותר. עם העלייה בגובה, עצי השעם מפנים את מקומם לעצי אלון ולאחר מכן לעצי אשור באזורים הגבוהים יותר. עצי טקסוס נפוצים גם הם ביערות האשור. באזורים רבים הושטח היער ליצירת שטחי מרעה הרריים.
הפארק הלאומי נברודי
ב-4 באוגוסט 1993 הפכו שטחים נרחבים ברכס לפארק לאומי. הפארק משתרע על פני 856.87 קמ"ר. הוא נוגע ברבים מהקומונות ההרריות בסיציליה והוא אחד הפארקים המוגנים הגדולים באי.
שמריהו יוסף קרליץ (כולל חזון איש)
הרב שמריהו יוסף קרליץ (תרע"ח, 1918 - תשס"א, 2001) היה ממייסדי כולל חזון איש בבני ברק וראשו הראשון.
חייו
נולד בווילנה, בנם של הרב מאיר קרליץ ומרים, בתו של הרב שלמה הכהן, בעל ה"חשק שלמה" מווילנה. למד בישיבת נובהרדוק בפינסק אצל הרב שמואל וינטרוב ודודו הרב יעקב ישראל קניבסקי, בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ אצל הרב ברוך בר ליבוביץ ובישיבת קלצק אצל הרב אהרן קוטלר. ערב מלחמת העולם השנייה עלה עם משפחתו לארץ ישראל. עם בואו נכנס ללמוד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה.
בשנת תרצ"ו (1936) ייסד דודו, הרב אברהם ישעיהו קרליץ ("החזון איש"), כולל אברכים. הכולל, "עטרת יוסף", פעל תחילה בבני ברק וכעבור זמן הועתק לתל אביב. בשנות ה-40 נקרא הרב שמריהו יוסף קרליץ על ידי החזון איש לייסד מחדש את כולל האברכים בבני ברק, במקביל לפעילות כולל "עטרת יוסף" בתל אביב. הוא נענה לבקשה, ולשם כך נסע לארצות הברית ושהה שם במשך מספר שנים לצורך גיוס משאבים להקמת הכולל. כמו כן פעל לגיוס מימון לבניית דירות מגורים לאברכי הכולל, לימים שיכון חזון איש.
כששב הרב שמריהו יוסף קרליץ מארצות הברית פעל להקמת המבנה של הכולל. הוא עמד בראשו וניהל אותו במשך מספר שנים. הוא הוציא את הקובץ התורני "שימוש חכמים", שבו קובצו חידושי תורה של חברי הכולל. במקביל שימש כר"מ בישיבת תפארת ציון.
בשנת תשי"ד (1953) נפטר החזון איש, ובעקבות זאת הוסב שם הכולל על שמו - "כולל חזון איש". שנה לאחר מכן נפטר אביו, הרב מאיר קרליץ. זמן קצר לאחר מכן החליט לפרוש מראשות הכולל. תחתיו התמנה הרב נחום מאיר קרליץ.
בשנת תשט"ז (1956) יצא לשליחויות רבניות במספר מדינות, ובהן: ארצות הברית, קנדה, ונצואלה, ברזיל ובלגיה, שבה כיהן כרבה הראשי של בריסל. הוא כיהן בהן כרב בפרקי זמן שונים, ובסך הכול נמשכה תקופת רבנותו בחו"ל ארבעים וחמש שנה.
נפטר בארצות הברית בשנת תשס"א. ארונו הובא לישראל, והלווייתו יצאה מכולל חזון איש. נקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
משפחתו
בשנת תשי"ג (1953) נישא למאשה, בתו של הרב שמואל וינטרוב, רבו בישיבת נובהרדוק בפינסק, שנפטר תשע שנים לפני כן, בשנת תש"ב (1942). שנה לפני פטירתו עמד הרב וינטרוב בנשיאות כולל "עטרת יוסף" שייסד החזון איש ואשר הועבר לתל אביב. הרב קרליץ שימש גם כחבר הנהלת כולל "עטרת יוסף" בתל אביב.
בניו: הרבנים שמואל ואיסר קרליץ. בנו, מאיר, נפטר בצעירותו.
הסיכאזם
הסִיכאזם (יוונית: Ἡσυχασμός, "[הדוגלים ב-] שקט, שלווה", ביוונית מודרנית מבטאים "איסיכאזמוס", בשפות הסלאביות וברומנית: "איסיכאזם") היא השקפה ותרגולת רוחנית בנצרות האורתודוקסית, המקוימת בעיקר בידי נזירים. ההסיכיסטים שואפים להשיג מצב של דבקות מושלמת באל, בגוף ובנפש, באמצעות פרישות, הרהור ותפילה מדיטטיבית, הנעזרת גם במחוות גופניות. מקיימי המסורת הרבו לדווח על חויה של אור חזק המקיף את המתרגל, שלפי האמונה הוא האור שקרן מישו בעת ההשתנות בהר תבור.
היסטוריה
המיסטיקן מקסימוס המאמין, שחי במאה השישית, הרבה לעסוק בדיאלקטיקה שבין נשגבותו של האלוהים, שאין לתפוש בשכל אנוש, לבין האופן בו אפשר בחסדו למאמיניו לחוות אותו בחושיהם ממש, באירועים כמו מעמד הר סיני וההשתנות בהר תבור, שם קרן אור בוהק מישו לשליחיו הנאמנים. מקסימוס ואחרים תיארו גם את האדם הדבק בקפידה בבורא כמי שעובר האלהה (θέωσις) בעצמו, באמצעות ההתאחדות והביטול העצמי של טבעו כשהוא מתמזג עם האל; מקסימוס אף שאב מהפילוסופיה של אב הכנסייה גרגוריוס מניסה, שפיתח הבחנה בוסרית בין מהותו הנעלמת של האל לבין תולדותיו והשפעותיו ביקום, שניתן היה להשיג בשכל האדם. כך שומר מעמדו של הבורא כנשגב אך גם כנגיש, בעת ובעונה אחת, מבלי לגלוש מחד להאנשה – הגשמה יתרה של הבורא שהייתה מציירת אותו כנחות ובר-השגה מדי – או מאידך לאגנוסטיות, שלילת היכולת לדון אודותיו כלל ולכן גם להחזיק בידע אלוהי כלשהו, שהרי נדרש כדי לתקף את הדת. שמעון יודע-האל, שחי סביב מפנה האלף, הדגיש רבות בתורתו את חשיבות ההרהור וההתבוננות של האדם במפעלות האל כדי להגיע להבנה רוחנית. הוא תיעד התגלויות של אור אלוהי שחווה, אם כי קשרים אחרים בינו להשקפה ההסיכית מועטים. בסוף המאה ה-13, תאולפטוס מפילדלפיה הניח את התפילה הארכנית והמדיטטיבית במרכז גישתו המיסטית, כשהוא מעניק לה משמעויות דתיות נרחבות.
גרגוריוס איש סיני, בן-זמנו של תאולפטוס שהתגורר כנזיר על הר אתוס בערך מ-1310, מיזג קווים שונים אלה לכדי משנה מעשית ועיונית אחת. אף כי רוב המוטיבים קדמו לו והוא לא חידש רבות, גרגוריוס היה זה שיצר את ההסיכאזם במשמעותה המוגדרת. הגותו עסקה באופן בו השחיתה נפילת האדם מגן עדן את הנפש האנושית, ושללה ממנה את המגע הבלתי-אמצעי עם אלוהים. חטא אכילת פרי עץ הדעת ניכר את האדם מחושיו הרוחניים, והותיר אותו חסר יכולת לחוות את נוכחותה של רוח הקודש; האדם היה נתון לחסדי חושי הבשר הנחותים, שנידמו לו כהגיון וכשכל רציונליים, אף כי נמנע ממנו לשוב ולמזג אותם עם יכולות החישה הרוחניות הנעלמות. דווקא 'חכמי העולם' התמכרו לאותו החטא של אדם וחוה בכך שהלכו אחר האינטלקט שלהם, שלא היה אלא עיוות נשחת של תודעה אמיתית. מטרת האדם, לפי גרגוריוס, הייתה התגברות על מכשלות אלה ושיבה למצב של טרם הנפילה, כשההגיון והשכל הטבעיים המעוורים חדלים מלחסום את הדרך. לשם כך נדרש תרגול רוחני קפדני ונוקשה. המבקש אחדות עם האלוהי נדרש לעבור שלושה שלבים: הראשון היה בעולם המעשה (ἠθική), בדרך של עבודה קשה, סיגוף וצמצום כדי לטהר את הנפש מהבלי העולם הזה; השני היה בעולם ההרהור וההתבוננות הטבעי (Φυσικὴ), בו הופעל האינטלקט האנושי הרגיל כדי להגות בכתבי הקודש ולחשוב על גדלות הבורא; והשלישי היה היעד הסופי, דעת האלוהים (θεολογική), בו הביס האדם את טבעו הנשחת והתעלה לכדי הפנמה אמיתית בגוף ובנפש של הנשגב, כשהוא משיג בכך את האלהתו שלו. גרגוריוס לא היה רק הוגה ותאורטיקן, אלא חיבר מדריכים מפורטים לתרגולת שנדרשה מן ההסיכיסטים. מאחר שדעת האל הייתה גם חויה חושית-גופנית, נדרש מהם לערוך מדיטציה בחדרים אפלוליים, כשהם נושמים בקצב מוקפד, מצמידים את סנטרם לחזם ומתבוננים בטבורם כדי להשיג ריכוז ושקט נפשי. כדי לעורר את נשמתם, הם הונחו לחזור באופן מנטרי על "תפילת ישו" הקצרה, טקסט קדום מאוד ששימש נזירים מזה מאות שנים: כמו אחרים, סיפר אף גרגוריוס על חוויית 'אור תבור' במהלך המדיטציה, כשאור לבן וזך הקיף אותו. הוא לא היה היחיד שהנהיג תקנות מיסטיות על אתוס, וכמה מהנזירים אף התנגדו לפרקטיקה שלו והציבו אלטרנטיבות. עם זאת, השפעתו הייתה רבה ותלמידיו הפיצו את שיטתו ברחבי העולם האורתודוקסי.
ההסיכאזם חרג מתחומיה האזוטריים של הנזירות כשגרגוריוס פלמאס, שדגל בתרגולת וקיים אותה, הגיב במקרה לכתביו של התאולוג ברלעם מקלבריה. ברלעם דגל בגישה אפופטית מחמירה, ושלל את עצם האפשרות לחוות או להשיג את האל בשכל אנוש. פלמאס תקף אותו והצהיר שאכן ניתן לנהל דיון על האלוהי, במגבלות מסוימות, וכי הימנעות מכך הייתה בגדר אגנוסטיות. ברלעם לא הסתפק בהדיפת טענותיו של פלמאס אלא פרסם ביקורת מלגלגת על ההסיכיסטים בכלל, אותם תיאר כ"אלו שנשמתם בטבורם" (ομφαλοψυχοι), וכגולשים לכפירה בכך שהתיימרו להשיג את מהות האל. בכך נפתחה מחלוקת קשה וארוכת-שנים שקיבלה במהרה צביון פוליטי, משום שפלמאס היה מקורב לטוען-לכס הביזנטי יוחנן קנטקוזינוס במלחמת האזרחים שהתחוללה בין 1341 ל-1347. הנזיר נרתם לנסח אפולוגטיקה מקיפה של התרגולת המיסטית, כשהוא משכלל באופן שיטתי מושגים ששאל מאבות הכנסייה. הבידול של גרגוריוס מניסה בין מהותו הנסתרת להשפעתו הגלויה של האל, הפך אצל פלמאס לעיקר שלם ומפותח; והחוויה של 'אור תבור' הוצגה כגילוי של בידול זה, שכן האור היה לדעת פלמאס בלתי-נברא, תולדה ממשית ואמיתית של הבורא שנתפשה בחושים ולא בשכל. ניצחונו של קנטוזנוס במלחמת האזרחים הפך את ההסיכאזם לסממן של תמיכה בקיסר החדש. אוהדיו של פלמאס מונו למשרות בכירות בהיררכיה הכנסייתית, והשקפתו קיבלה מעמד של דוגמה במועצה כללית ב-1351.
ב-1782 החלה התעוררות הסיכית נוספת עם חיבור הספר "פילוקליה" ('אהבת הטוב') בידי הנזירים ניקודמוס ההגיוריטי ומקריוס מקורינתוס. השניים קיבצו את כתביהם של עשרות הוגים כנסייתיים שנגעו להתעוררות רוחנית. הספר תורגם לרוסית על ידי הנזיר פאיסי וליצ'קובסקי, מי שהיה לאיש מפתח ב"תחייה ההסיכאסטית", והחיבור היה פופולרי מאוד ברוסיה כל המאה ה-19. אב-המנזר שרפים איש סארוב, אחת הדמויות המוכרות ביותר בנצרות הרוסית, היה גם הוא מתרגל אדוק ומסור. לתנועת התחייה הייתה השפעה רבה על פיודור דוסטויבסקי, שאב-המנזר זוסימה שתיאר ב"אחים קרמזוב" הוא הסיכיסט. התורה מוסיפה להיות גורם חשוב בתאולוגיה האורתודוקסית: בין הדמויות המרכזיות שעסקו בו בסוף המאה ה-20 נמנים התאולוג האמריקני ג'ון מיינדורף ובישוף נפפקטוס הירותאוס ולאכוס.
ברית המאבק למען המהפכה
ברית המאבק למען המהפכה (רוסית: Союз борьбы за дело революции) — ארגון מחתרת סובייטי אנטיסטליניסטי של צעירים שהתקיים בין השנים 1950–1951 בברית המועצות.
תולדות הארגון
ברית המאבק למען המהפכה הוקמה במוסקבה על ידי סטודנטים בוריס סלוצקי, יבגני גורביץ' וולדילן פורמן, כולם מן קהילת עבריי ברית המועצות בשנת 1950. הוכנו על ידם גם מצע ומנשר הארגון בהם דובר על הפיכתו של הסוציאליזם המוצהר לתוך קפיטליזם ממלכתי, השלטון הסטליניסטי הוגדר כבונפרטיזם, הוזכר אי קיום זכויות אזרחיות, בחירות רק למיצג שווא כשהתוצאות כבר קבועות מראש, מדיניות חוץ אימפריאליסטית, מצב של אסון בחקלאות. על מנת להפיץ את המסמכים חברי הארגון בנו הקטוגרף (מכשיר שכפול המיועד לכמאה פעולות).
בינואר-פברואר 1951 נעצרו חברי הארגון על ידי וב-13 בפברואר 1952  קיבלה החלטה בתיק. בהחלטה נכתב כי קבוצת לאומנים עבריים יצרה ארגון טרור בוגדני שחבריה שמו להם למטרה חיסול צורת השלטון של ברית המועצות בדרכי מרד צבאי וביצוע פעולות טרור כנגד מנהיגי והמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. כעונש למנהיגי הארגון יבגני גורביץ', בוריס סלוצקי וולאדילן פורמן נקבע עונש מוות, עשרה מאנשי הארגון קיבלו 25 שנים בכלא, עוד שלושה קיבלו 10 שנים בכלא. חלק מן השנים עד לזיכוי רובם העבירו במחנות עבודה גולאג שונים.
פרט למאיה אולנובסקאיה כולם הודו באשמה. שלושת מנהיגי הארגון הוצאו להורג ב-26 במרץ 1952 וגופותיהם נקברו ב. שאר העצורים ששרדו שוחררו לאחר פתיחת התיק מחדש ב-1956. ב-1989 כל הנאשמים, חלקם לאחר מותם, בתיק הזה זוכו "על בסיס חוסר תוכן ואירוע בו נאשמו".
חמישה מתוך אלו שנשפטו עלו בהמשך לישראל.
חברי הארגון
הוצאו להורג יֶבְֻגֵנִי זִינוֹביֶיבִיץ' גוּרֵבִיץ' (שנת לידה 1931) בוֹרִיס וְלָדִימִירוֹבִיץ' סְלוּצְקִי (שנת לידה 1932) וְלַאדִילֶן לֶאוֹנִידוֹבִיץ' פוּרמַן (שנת לידה 1931)
נשפטו לעשר שנות כלא תָמָרָה לֲעזָרֶבְנָה רַבִּינוֹבִיץ' (שנת לידה 1932) גָלִינָה אַיִפַאלוֹבְנָה סְמִירְנוֹבָה (שנת לידה 1931) נִינָה יֶבְגֶניֶיבְנָה אוּפְלִאַנד (שנת לידה 1934)
נשפטו לעשרים וחמש שנות כלא אִירֵנָה אִילִינִיצְ'נָה אַרְגִינְסְקַאיָה (שנת לידה 1932) אִידָה לְבוֹבְנָה וִינִיקוֹבָה (שנת לידה 1931) פֵלִיקְס מאִירוֹנוֹבִיץ' ווֹיִן (שנת לידה 1931) גרִיגוֹרִי גְדַליֶבִיץ' מָזוּר (שנת לידה 1931) וְלָדִימִיר זָכַרוֹבִיץ' מֶלְנִיקוֹב (שנת לידה 1932) יֶקָטֵרִינָה מִיכַאילוֹבְנָה פַּנְפִילוֹבָה (שנת לידה 1932) שׂוּשַׂנָּה סוֹלוֹמוֹנוֹבְנָה פֵּצ'וּרוֹ (שנת לידה 1933) אַלָּה יֶבְגֵניֶיבְנָה רֶייף (שנת לידה 1931) מַאיָה אָלֶכְסַנְדְרוֹבְנָה אוּלָנוֹבְסְקַאיָה (שנת לידה 1932) אִינָּה לֶאוֹנוֹבְנָה אֶלְגִיסֶּר (שנת לידה 1930)
תצפיות החלל העמוק של טלסקופי החלל הראשיים
תצפיות החלל העמוק של טלסקופי החלל הראשיים (באנגלית: Great Observatories Origins Deep Survey; בראשי תיבות: GOODS), היא תמונת שדה אסטרונומית המשלבת תצפיות עמוקות משלושת הטלסקופים הגדולים של נאס"א: טלסקופ החלל האבל, טלסקופ החלל שפיצר וטלסקופ החלל צ'נדרה, יחד עם נתונים מטלסקופים שוליים יותר כגון טלסקופ החלל ניוטון, וכמה ממצפי הכוכבים החזקים בעולם.
GOODS נועד לאפשר לאסטרונומים ללמוד את היווצרותם והתפתחותם של גלקסיות ביקום המוקדם והרחוק.
תמונות שדות ה-GOODS מכילות נתונים אופטיים ובטווח התת אדום הקרוב שצולמו באמצעות מצלמת תצפית מתקדמת בטלסקופ החלל האבל, הטלסקופ הגדול מאוד והטלסקופ בגודל 4 מ' במצפה הכוכבים הלאומי קיט פיק  ונתוני תת-אדום מטלסקופ החלל שפיצר. כל אלו התווספו לנתוני תצפיות רנטגן קיימים מטלסקופ החלל צ'נדרה וטלסקופ החלל ניוטון של איס"א. התוצאה היא שני שדות בגודלי 10 על 16 דקות קשת; האחד ממוקד בפינה הצפונית של השדה העמוק של האבל (12h 36m 55s, +62° 14m 15s) והשני בשדה העמוק של צ'נדרה (3h 32m 30s, -27° 48m 20s).
שני שדות ה-GOODS הם האזורים העשירים ביותר בנתונים בשמים מבחינת עומק וכיסוי אורך הגל.
מכשירים
תמונת GOODS מכילה מידע מהמכשירים הבאים:
תמונות טלסקופ החלל האבל
GOODS השתמש מצלמת תצפית מתקדמת בטלסקופ החלל האבל בעלת ארבעה מסננים, שבאורכי 435, 606, 775 ו- 850 ננומטר. התמונה המתקבלת מכסה פי 30 מהשטח של השדה העמוק האבל בעוצמה פוטומטרית, והיא בעלת רזולוציה מספיקה כדי לאפשר חקר קרוב של אובייקטים בקנה מידה של פארסק אחד והמוסחים ברמה הגבוהה מ־6. היא גם מספקת פוטומטריות של למעלה מ־60,000 גלקסיות בתוך השדה, ומספקת מדגם מצוין לחקר גלקסיות בהירות בקטגוריות הסחה גבוהות.
טלסקופ הרשל
במאי 2010 הודיעו מדענים כי נתוני התת-אדום מטלסקופ החלל הרשל מצטרפים למערך הנתונים של GOODS, לאחר ניתוח ראשוני של נתונים באמצעות מכשירי PACS ו- SPIRE של הרשל. לפני כן, באוקטובר 2009 צפה הרשל בשדה GOODS-North, ובינואר 2010 בשדה GOODS-South. בכך זיהה הרשל מקורות לקרינת הרקע הקוסמית.
התמוטטות חורים שחורים
GOODS-S 29323 ממוקם בקבוצת הכוכבים פורנאקס, בכיוון עלייה ישרה 03h 32m 28s ונטייה: –27° 48′ 30″
הרופילוס
הרופילוס (ביוונית עתיקה: Ἡρόφιλος, 335 - 228 לפנה"ס) היה רופא יווני, ככל הנראה האנטומיסט הראשון בהיסטוריה. נולד בכלקדון שעל מיצרי הבוספורוס (כיום פרבר של איסטנבול), ובילה את מרבית חייו באלכסנדריה, שם היה ממקימי בית הספר לרפואה באלכסנדריה. היה הראשון לבצע מחקר מדעי מסודר על גוויות, שאת תוצאותיו העלה על הכתב בתשעה חיבורים שכולם אבדו. מחקריו סללו את דרכה של השיטה המדעית. טרטוליאנוס מתאר כיצד הרופילוס ביצע ניתוחים בכ-600 אסירים בעודם בחיים לצורכי מחקר (יש לזכור, עם זאת, שלטרטוליאנוס, שחי כמה מאות אחרי הרופילוס, הייתה מטרה לתאר את מעשי הרופילוס כאכזריים).
הרופילוס היה הראשון לייחס תכונות של חשיבה ושכל למוח, ותיאר לראשונה את ההבדלים בין המוח הגדול והמוח הקטן. קבע את הקשר בין העצב מניע העיניים ועצב הראייה ליכולת הראיה והשליטה בגלגל העין. הוא זיהה כי יש קשר בין שינוי בלחץ הדם וקצב הדופק למחלות, דבר שסייע לו באבחון חולים. לצורך מדידת קצב הדופק, הוא בנה קלפסידרה. הוא תיאר לראשונה את ההבדל בין עורקים וורידים (אם כי לא הבין את מחזור הדם). הוא הראשון שגילה את הביצית, כחלק ממחקרו על הרבייה האנושית.
I'm Going Slightly Mad
I'm Going Slightly Mad הוא סינגל של להקת הרוק הבריטית קווין. הוא נכתב על ידי פרדי מרקיורי ופיטר סטרקר, ויצא כסינגל השני מתוך האלבום Innuendo. השיר יצא כסינגל ב-4 במרץ 1991, חודש לאחר יציאת האלבום. המילים והקליפ הנלווה מקרינים את השיר כהומוריסטי וקליל, למרות המילים העוסקות בירידה הנפשית שחווה מרקיורי כאחת ההשפעות של האיידס.
עטיפת הסינגל נוצרה בהשראת ציור של ז'אן גרנדוויל.
וידאו קליפ
את הקליפ של "I'm Going Slightly Mad" ביים צוות הבמאים האוסטרי DoRo, שכלל את רודי דולזאל והאנס רוסאכר. הוא צולם בפברואר 1991 באולפני ליימהאוס. התלבושות נוצרו על ידי דיאנה מוסלי. הוא מציג את הלהקה לבושה ופועלת בצורה סוריאליסטית, כולל הגיטריסט בריאן מיי לבוש כפינגווין, המתופף רוג'ר טיילור עונד קומקום תה על ראשו ורוכב על תלת אופן בעוד מרקיורי מתגנב אליו ורודף אחריו גבר בחליפת גורילה, הבסיסט ג'ון דיקון בתור ליצן, ומרקיורי חובש בננות בתור פאה, שמתכתב עם השורה "אני חושב אני עץ בננה".
בקליפ מרקיורי היה חולה במידה ניכרת באיידס. למרות זאת, ניתן לראות את מרקיורי מאוד אקספרסיבי בסצנות של הקליפ. הוא אפילו ביים באופן פעיל חלק מהסטוריבורד של הקליפ. מרקיורי התאפר כדי לכסות את הכתמים על פניו, ושכבה נוספת של בגדים מתחת כדי להסתיר את הירידה במשקל. הוא גם לבש פאה, שכיסתה את קו שיערו הנסוג, וחליפה, שניהם בסגנון הפופולרי בהשראה הגותית באותה תקופה.
לעומת זאת, בקליפ של "These Are the Days of Our Lives", הקליפ האחרון שמרקיורי צולם בו, הוא כמעט שלא זז, מכיוון שמצבו הידרדר עוד יותר. בנוסף שני הקליפים של שני השירים צולמו בשחור לבן.
ג'ולייטה של הרוחות
ג'ולייטה של הרוחות (באיטלקית: Giulietta degli spiriti) הוא סרט קולנוע סוריאליסטי משנת 1965 בבימויו של פדריקו פליני. היה זה סרטו הראשון באורך מלא של פליני בצבע. ג'ולייטה של הרוחות זכה בפרס גלובוס הזהב עבור הסרט הזר הטוב ביותר.
עלילה
ג'ולייטה (ג'ולייטה מזינה) בוחנת את תת-ההכרה שלה ואת אורח-חייה המשונה של שכנתה הסקסית, סוזי (סנדרה מילו), בעוד היא מנסה להתמודד עם חיי השיגרה ועם בעלה הנואף (מריו פיסו) המדכא אותה. ככל שתשוקותיה, כמו גם שדיה, נעשים יותר ויותר נגישים לה, מודעותה העצמית גוברת בהדרגה, ולבסוף היא זוכה בעצמאות.
באקלאש (2020)
באקלאש (2020) היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network. האירוע כלל את שני המותגים (Raw וסמאקדאון) ונערך ב-14 ביוני 2020, ב-WWE Performance Center, המשמש כמתחם האימונים של ה-WWE בשגרה באורלנדו, פלורידה. בעוד שמרבית הקרבות באירוע התקיימו בשידור ישיר, הקרב בין אדג' לרנדי אורטון הוקלט מראש ב-7 ביוני. האירוע היה האירוע ה-15 בסדרת אירועי באקלאש והיה אירוע הבאקלאש הראשון מאז שנת 2018.
במקור, האירוע היה אמור להיערך בשידור ישיר בקנזס סיטי, מיזורי. אולם, בדומה לשאר אירועי ארגון ה-WWE, האירוע הועבר ל-WWE Performance Center באורלנדו, פלורידה. בניגוד לשאר אירועי הארגון, באקלאש לא הוכרז באופן רשמי עד לאחר תחילתה של מגפת הקורונה, כך שזה הוא היה אירוע השלם וצפה הראשון של ה-WWE שהוכרז במהלך המגפה.
שבעה קרבות התנהלו באירוע, כולל אחד שהתקיים במופע המקדים לאירוע. בקרב המרכזי, רנדי אורטון ניצח את אדג' במה שארגון ה-WWE הגדיר מראש כ"קרב ההיאבקות הטוב ביותר בכל הזמנים". עוד ברשימת הקרבות, דרו מקינטייר ניצח את בובי לאשלי ושמר על אליפות ה-WWE, ברון סטרומן ניצח את המיז וג'ון מוריסון בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1 ושמר על האליפות האוניברסלית, ושיימוס ניצח את ג'ף הארדי.
רקע
באקלאש הוא אירוע שהתקיים לראשונה על ידי ה-WWE בשנת 1999. אירוע זה התקיים באופן שנתי עד לשנת 2009, שהיה האירוע האחרון בסדרה עד שחזר בשנת 2016. לאחר פיצול המותגים שהתרחש באותה שנה, האירוע חזר לאחר כשבע שנים שלא התקיים והפך בלעדי במשך שנה זו ובשנה לאחר מכן למותג סמאקדאון. האירוע המשיך להתקיים באופן שנתי עד שנת 2018, כאשר באותה השנה האירוע היה שייך לשני המותגים השונים (Raw וסמאקדאון) ובשנה לאחר מכן הוא הוחלף על ידי האירוע החדש, סטומפינג גראונדס. לעומת זאת, באקלאש הוחזר בשנת 2020.
השפעת מגפת הקורונה
במקור, האירוע היה אמור להיערך בקנזס סיטי, מיזורי ב-14 ביוני 2020. לעומת זאת, באקלאש לא הוכרז באופן רשמי עד ל-10 במאי במהלך פרסומת אשר שודרה באירוע כסף בבנק; הפרסומת לא כללה כל אזכור לעיר או לאולם שבו ייערך האירוע, אך אישרה את מועד קיום האירוע - 14 ביוני. באקלאש היה אירוע השלם וצפה הראשון של ה-WWE שהוכרז באופן רשמי לאחר תחילתה של מגפת הקורונה אשר השפיעה על הארגון מאז אמצע חודש מרץ. המגפה הכריחה את הארגון להעביר את אירועיו ל-WWE Performance Center באורלנדו, פלורידה למתכונת שבה אין קהל ששילם כרטיס, אף על פי שבתחילת חודש מאי, ארגון ה-WWE החל להשתמש במתאבקיו ובמתאבקי הפיתוח שלו כקהל.
אתר ההיאבקות Fightful Select דיווח שמרבית הקרבות הוקלטו מראש ב-7 ביוני, כששעות ספורות לפני כן מתאבקי הפיתוח של ה-Performance Center הגיעו לאוניברסיטת פול סייל כדי לשמש כקהל עבור האירוע NXT TakeOver: In Your House ששודר בהמשך אותו הערב. לעומת זאת, עיתונאי ההיאבקות, דייב מלצר, דיווח יום לאחר מכן שרק הקרב בין אדג' לרנדי אורטון הוקלט מראש. מתאבקי הפיתוח שימשו כקהל גם באירוע של NXT TakeOver וגם בקרב בין אדג' לאורטון ונאלצו להישאר לצילומים עד שעת חצות של ה-8 ביוני. שאר הקרבות באירוע באקלאש התקיימו בשידור ישיר ב-14 ביוני.
מטבע הדברים, הקרב המוקלט מראש בין אדג' לרנדי אורטון איפשר ל-WWE לנצל את המצב לטובתו כאשר הוא הוסיף לקרב טכניקות הפקה מיוחדות וזוויות צילום שונות על מנת להעצים את חוויית הקרב. אחת מטכניקות ההפקה הייתה להגביר את עוצמת הרעש של הקהל. ארגון ה-WWE השתמש במיקרופון הקלאסי של מדיסון סקוור גארדן אשר שומש במהלך רסלמניה 1 עם הקלטות ערוכות של הכרוז המנוח, הווארד פינקל, שהציג את המתאבקים. השופט, צ'ארלס רובינסון, לבש את חולצת השיפוט הקלאסית בעלת הצבע הכחול והפפיון השחור.
עלילות
האירוע כלל קרבות שנבעו מעלילות מתוסרטות גם מ-Raw וגם מסמאקדאון.
לאחר שהוכרח לפרוש בשנת 2011 בעקבות פציעת צוואר חמורה, חבר היכל התהילה של ה-WWE, אדג', חזר במפתיע לארגון במסגרת קרב הרויאל ראמבל המסורתי של אירוע הרויאל ראמבל, שבו היה שותף לאיחוד מהיר עם רנדי אורטון לזכר הימים שלהם כצמד Rated-RKO. לאחר שאורטון יצר ציפייה שהוא בדרך לבצע על אדג' את מהלך הסיום שלו, ה-RKO, אדג' הדיח את אורטון. לעומת זאת, אדג' הודח אחר כך על ידי רומן ריינס. הפיוד ביניהם הפך לאישי מאוד, כשברסלמניה 36, אדג' גבר על אורטון בקרב מי שעומד אחרון. ב-11 במאי בתוכנית Raw, השניים ערכו את ההופעה הראשונה שלהם מאז הקרב ביניהם ברסלמניה. אורטון אמר שהבן אדם הטוב יותר ניצח ברסלמניה, והוא תהה אם אדג' הוא המתאבק הטוב ביותר מביניהם שניצח. כשציין שהמפגשים הקודמים ביניהם בקרב הרויאל ראמבל ובקרב מי שעומד אחרון היו קרבות לא מסורתיים, אורטון איתגר את אדג' לקרב יחידים מסורתי באירוע באקלאש. שבוע לאחר מכן, אדג' נענה לאתגר בחיוב. קרב זה קיבל את הכינוי "קרב ההיאבקות הטוב ביותר בכל הזמנים".
ב-11 במאי בתוכנית Raw, מונטל וונטביוס פורטר (MVP) ניגש אל בובי לאשלי מאחורי הקלעים ושיבח אותו על ניצחונו מוקדם יותר באותו הערב. מנגד, הוא פקפק בכך שלאשלי הוא מתאבק ביניים ברשימת הקרבות, בעוד שהמלך קורבין הוזמן במיוחד מסמאקדאון כדי להתמודד מול אלוף ה-WWE, דרו מקינטייר, לקרב שאינו היה על התואר של האחרון. MVP ציין שלאשלי לא קיבל הזדמנות להתחרות על אליפות ה-WWE מאז שנת 2007 ותהה מתי לאשלי יציג את יכולותיו האמיתיות. לאחר מסע שכנועים מצד MVP, לאשלי הצטוות לשורותיו, כאשר זנח את שירותיה של אשתו (כחלק מהעלילה) כמנג'רית, לאנה. שבוע לאחר מכן, לאשלי ו-MVP צפו בקרב של מקינטייר נגד קורבין. לאחר שמקינטייר ניצח את קורבין, מקינטייר טען שהוא רצה להתמודד מול לאשלי, כשהאחרון הוחזק בכוח על ידי MVP, שמנע עימות בין השניים. ב-25 במאי בתוכנית Raw, דווח שמקינטייר יגן על אליפות ה-WWE נגד לאשלי באירוע באקלאש.
באירוע כסף בבנק, ברון סטרומן הגן בהצלחה על האליפות האוניברסלית נגד בריי וויאט. בתוכנית העוקבת של סמאקדאון, סטרומן חבר למר כסף בבנק, אוטיס וביחד הם ניצחו את המיז וג'ון מוריסון. שבוע לאחר מכן, המיז ומוריסון מתחו ביקורת על ההחלטה של סטרומן להיות שותף של אוטיס וטענו שההפסד שלהם לסטרומן ואוטיס היה במקרה. מוריסון הציב אתגר בפני סטרומן בשמו של המיז לקרב ביניהם, שאליו סטרומן נענה בחיוב. בקרב ביניהם סטרומן גבר על המיז, כשלאחר הקרב, מוריסון איתגר את סטרומן להגן על תוארו נגדו ונגד המיז בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1 באירוע באקלאש, אתגר זה נענה בחיוב על ידי סטרומן וקרב ביניהם הפך רשמי לאירוע באקלאש.