cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית ארטמיס
משימות
משימות ארטמיס:
אסטרונאוטים
ב־10 בינואר 2020 קבוצת האסטרונאוטים ה־22 של נאס"א, המכונה "הצבים", השלימה את הכשרתה ונרשמה לתוכנית ארטמיס. הקבוצה כוללת גם שני אסטרונאוטים מטעם סוכנות החלל הקנדית. חלק מהאסטרונאוטים צפויים לטוס לירח, וייתכן שחלקם ישתתפו בצוות הראשון שיטוס למאדים.
ב־9 בדצמבר 2020 הודיע סגן נשיא ארצות הברית מייק פנס על "צוות ארטמיס הראשון" הכולל עשרה מהקבוצה ה־22 ושמונה נוספים מהקבוצה ה־21 ומהקבוצה ה־20, מהם יבחרו ארבעה אסטרונאוטים למשימת ארטמיס המאוישת הראשונה:
הסכמי ארטמיס
הסכמי ארטמיס הם הסכמים בינלאומיים על עקרונות של שיתוף פעולה במחקר האזרחי של הירח, מאדים, ואסטרואידים, וכריית משאבים שם. עליהם הכריז ב־15 במאי 2020 מנהל נאס"א ג'ים בריידנסטין. ב־13 באוקטובר אותה השנה חתמו ראשי סוכנויות החלל של ארצות הברית (NASA), אירופה (ESA), אוסטרליה, קנדה (CSA), יפן (JAXA), איטליה (ASI), לוקסמבורג (LSA), בריטניה (UKSA) ואיחוד האמירויות הערביות (UAESA) על ההסכמים. בנובמבר הצטרפה אוקראינה (SSAU) ובדצמבר, ברזיל (AEB). קוריאה הדרומית (KARI) הצטרפה במאי 2021, ניו זילנד וברזיל (AEB) ביוני, פולין (POLSA) באוקטובר ומקסיקו (AEM) בדצמבר אותה השנה. רומניה (ROSA), בחריין (NSSA), סינגפור (CRISP) הצטרפו במרץ 2022, קולומביה (CSC) הצטרפה במאי 2022, צרפת (CNES) הצטרפה ביוני 2022 וערב הסעודית (SSC) הצטרפה ביולי 2022. ממשלת ישראל אישרה את הצטרפות סוכנות החלל הישראלית להסכמים ב־16 בינואר 2022. הסכם ההצטרפות נחתם בתל אביב, ב־26 בינואר 2022.
תקציב
ההערכות מדברות על תקציב של 30–40 מיליארד דולר. יש להניח שנתון זה ישתנה עם התפתחות ותכנון התוכנית.
ככלל, תוכניות של נאס"א הוקפאו ב־2009 תחת ממשל אובמה משיקולי תקציב, והופשרו שוב ב־2017 תחת ממשל טראמפ. בפרט, תמך ממשל זה בהגדלת תקציבי נאס"א לצורך תוכנית ארטמיס, אך לאור התנגדויות הדמוקרטים בבתי הקונגרס להגדלה זו ייתכן שיעדי התוכנית יידחו.
קישורים חיצוניים
* NASA, fact sheet- What is Artemis?, nasa.gov, July 2019.
הזנב הארוך
תאוריית הזנב הארוך (The Long Tail) הוא ביטוי מתחום הסטטיסטיקה שטבע כריס אנדרסון, עורך מגזין "Wired", לתיאור תופעות כלכליות ותרבותיות הבאות לידי ביטוי במיוחד בערוצי שיווק מתקדמים כגון האינטרנט והטלוויזיה הדיגיטלית.
אנדרסון טוען כי עיקר ההצלחה של חברות כמו אמזון ונטפליקס היא לא ממכירה של מספר מוגבל של להיטים כמו בחנויות המסורתיות, אלא ממספר עצום של פריטים בעלי פופולריות נמוכה. לפי טענה זו, כשנותנים לבני האדם את חופש הבחירה התרבותית, הטעם שלהם יותר מגוון מאשר כל מגוון שמוגבל במגבלות פיזיות. חברות שיספקו את חופש הבחירה הזה ירוויחו יותר מאשר חברות שיספקו מספר מצומצם של להיטים. הרווח של החברות יבוא לידי ביטוי במכירות מרובות של פריטים פחות פופולריים באופן מצטבר. לפיכך, סך הרווח מהמכירה של הפריטים הלא פופולריים, יעלה על הפריטים הפופולריים שנחשבים "רבי מכר".
הזנב הארוך בסטטיסטיקה
הזנב הארוך הוא כינוי מקובל לתכונה ידועה של התפלגויות סטטיסטיות בהן ישנה אוכלוסייה מעטה עם הסתברות גבוהה ואוכלוסייה רבה עם הסתברות נמוכה, ש"מזדנבת". במקרים רבים, המשקל של ה"זנב" גדול מהמשקל של החלק הראשון. תופעה זו מכונה גם "זנבות כבדים" או "זנב פארטו".
ניתן להמחיש זאת בהקשר הכלכלי. נניח שיש ערימה של מאות מטבעות אחד על השני, ולידה ערימה כזו קטנה יותר, לידה ערימה קטנה עוד יותר וכן הלאה. לאחר ערימות שפרוסות לאורך כמטר הן מגיעות לגובה של מטבע אחד או שניים. הערימות הקטנות הללו, שלכאורה חסרות חשיבות ממשיכות לאורך קילומטרים רבים. בסך הכול הערימות הקטנות מכילות יותר מטבעות מהערימות הגדולות.
אוכלוסיות רבות בסביבה האמיתית מתנהגות בהתפלגויות בעלות זנב ארוך. לדוגמה:
התאוריה של אנדרסון
אנדרסון הגה את תאוריית הזנב הארוך במהלך שנת 2004, בעקבות נתוני מכירות באתרי אינטרנט ונתוני גלישה באופן כללי. הוא פרסם את התאוריה בעיתון Wired אותו הוא עורך. המאמר מכיל דוגמאות רבות מאתרי האינטרנט:
דוגמה אופיינית נוספת של הזנב הארוך הוא שירות AdSense של חברת גוגל. בשירות זה החברה מספקת לאתרים קטנים מודעות מילים בדומה לשירות העיקרי של החברה, בו מסופקות מודעות מילים לדפים של מנוע החיפוש של גוגל. באופן מפתיע הכנסותיו של שירות AdSense קרובות מאוד להכנסות מהפרסום במנוע החיפוש: 675 מיליון דולר ברבעון השלישי של שנת 2005 מ-AdSense לעומת 885 מיליון דולר ממנוע החיפוש. בעוד ההכנסות ממנוע החיפוש של גוגל, שבעשור השני של המאה ה-21 נחשב לשימושי בעולם ובעל נתח שוק גדול, לא ימשיכו לגדול בקצב הנוכחי, צופים אנליסטים כי שירות AdSense ימשיך לגדול מכיוון שיש עוד הרבה אתרים קטנים שאין להם כל הכנסה מפרסום. בסופו של דבר יהפכו ההכנסות משירות זה לעיקריות. כך, אפילו לאחד מאתרי האינטרנט הפופולריים ביותר בעולם יש צורך לפנות לזנב הארוך של אתרי האינטרנט כדי לגדול בהכנסותיו.
הכלכלה של הזנב הארוך
האינטרנט שינה מודלים אלו על ידי הורדה משמעותית במחיר ההפצה, עד כדי עלות אפסית. במודל של חנויות אינטרנט רבות הוא איפשר אגירת מלאי ענק במחסנים מרוחקים כאשר המוצרים "מוצגים" לראווה רק באתר ונשלחים ללקוח לפי דרישתו. במוצרים מסוימים, שנצרכים באופן דיגיטלי, כמו שירים המורדים למחשב היכולת לאגור "מלאי" על גבי אמצעי אחסון ממוחשבים והפצתו דרך רשת האינטרנט מורידים עלויות אלו עוד יותר.
לטענת אנדרסן התנאים החדשים גורמים לכך ששיטת הלהיטים מפסיקה לעבוד. הוא מביא הוכחות מספריות לכך שהשנים הראשונות של העשור הראשון של שנות ה-2000 (2000-2005) מציגות שינוי מגמה משמעותי בהעדפת הצרכנים. הוא מדגים כי בתחום המוזיקה והסרטים רואים ירידה ברורה בצריכה של "שוברי קופות" לעומת יציבות בצריכה הכללית. הוא נותן כדוגמה את רבי המכר של עולם המוזיקה. הוא טוען שאלו שזכו להיכנס לרשימת 50 רבי המכר של כל הזמנים, הוקלטו בין שנות השבעים והשמונים, ולא ניתן לראות אף אלבום שהוקלט בזמן האחרון שנכנס לרשימה זו. וזאת לטענתו של אנדרסון בשל העובדה שהעדפותיו של הציבור הופכות רחבות בעקבות המגוון הרחב ופחות ממוקדות בטעם הפופולרי האחיד. ישנו גיוון בהעדפות השמיעה, דבר שמביא מאידך גם חשיפה של אלבומים פחות מוכרים ושאולי בעבר לא היו זוכים לחשיפה כלל.
דבר דומה ניתן לראות במדיום הטלוויזיוני. הערוצים הפופולריים "מפסידים" את צופיהם לערוצי כבלים שוליים ולצפייה ישירה דרך האינטרנט. בעבר היו קיימים מספר ערוצים פופולריים שמהם היו ניזונים רוב הצופים. בעשור השני של המאה ה-21, קיים מצב של ריבוי ערוצים המותאמים לנישות רבות שמספקים מידע רלוונטי לכל צופה. כך, נוצר פיזור בין ערוצים והערוצים הפופולריים נחלשים.
המשמעויות החברתיות של הזנב הארוך
השינוי באופן הצריכה התרבותית של האוכלוסייה הוא בעל השפעות חברתיות ארוכות טווח. העובדה כי פריטים בודדים של תרבות, ה"להיטים", נצרכים על ידי אחוזים ניכרים באוכלוסייה מחזקת את המשותף לחבריה. כאשר כולם רואים אותם סרטים, שומעים אותם שירים וקוראים את אותם ספרים אז הרגשת הלכידות גדולה יותר. ה"להיטים" עונים למעשה על הצורך של השתייכות ו"מדורת שבט" משותפת. יש המסבירים את הקיטוב הפוליטי בכך שקבוצות באוכלוסייה מתלכדות סביב עצמן וצורכות תוכן שממוקד להן בניגוד לריכוזיות התקשורת לפני המאה ה-21 שעודדה יצירה של אתוס משותף.
דוגמה בולטת לכך היא הכניסה של הטלוויזיה הרב ערוצית לישראל. אף על פי שהערוצים כאן 11, קשת 12, רשת 13 ועכשיו 14 מרכזים קהל גדול, נתח גדול מהצפייה מתפזר על עשרות ערוצי נישה קטנים. לעיתים יותר אנשים צופים בערוצים הקטנים מאשר בערוצים הראשיים. לא רק זאת אלא שתוכן רב נצרך בדיגיטל באמצעות פלטפורמות שמתאימות לכל אדם את התוכן שלו כמו פייסבוק.
מצדדי תיאורית הזנב הארוך טוענים כי זהו גם שינוי חיובי. תרבות ה"להיטים" חייבה את אותם להיטים לקלוע למכנה המשותף הנמוך ביותר, בעוד שמהזנב הארוך מקבל כל צרכן תרבות את המוצר האיכותי ביותר המותאם לו. מבקרי התאוריה לעומת זאת, מצביעים על המחסור במכנה משותף, לכידות, מטרה, ודרך משותפים.
הקשר למנועי החיפוש
גוגל חשפה גם כי כ-25% מכלל החיפושים הנערכים על ידי הצרכנים בכל יום, מעולם לא נעשו קודם. פירוש הדבר הוא כי אנשים מחפשים שירותים או מוצרים ספציפיים מאוד אשר מצריכים שימוש במילות-מפתח זנב ארוך. שאילתות המכונות "ביטויי הזנב הארוך" יכילו יותר מארבע מילים. ביטויים ארוכים אלה לרוב לא יהיו פופולריים כמו ביטויים כלליים ונפוצים, המכילים מילה אחת או שתיים.
חברת SEOMOZ ערכה מחקר ואספה נתוני חיפוש רבים ומגוונים. הממצאים מראים כי שאילתות החיפוש לביטויי הזנב הארוך מהווים כ-70% מכלל השאילתות במנועי החיפוש. לעומת זאת, 1,000 ביטויי החיפוש הפופולריים ביותר מהווים רק כ-10% מכלל שאילתות החיפוש. נתונים אלה מחזקים את הנתונים שגוגל פרסמו לפיהם כ-25% מביטויי החיפוש המתבצעים בכל יום הם ביטויים ייחודיים (מאנגלית: Unique search queries). כלומר, כל חיפוש חמישי, מורכב מצירוף מילים שאף אחד לא חיפש בעבר. משני הנתונים הנ"ל ניתן להסיק כי כמות הגולשים שמחפשים דברים אינדיבידואליים, הקשורים בטעמם האישי גדולה יותר מאשר כמות הגולשים שמחפשים דברים פופולריים ועכשוויים.
הזנב הארוך והשפה העברית
כדי לקיים את אפקט הזנב הארוך יש צורך במסה של יצרנים וצרכנים, ולכן נשאלת השאלה האם קיום כזה אפשרי רק בשוק גלובלי של דוברי אנגלית, או גם בשוק מקומי וקטן, כמו זה של ישראל ודוברי העברית. במסגרת כנס שנערך ביוני 2007 בנושא הקהילה כמודל עסקי לתוכן ברשת עלתה לדיון גם שאלה זו.
מהנתונים שהוצגו בדיון עולה כי בשנת 2007 כ-0.35 אחוז מהתכנים ברשת היו בעברית, לעומת כ-30% באנגלית וכ-15% בסינית. לעומת זאת, אחוז חדירת האינטרנט בקרב דוברי העברית הוא גבוה ועומד על כ-60%, ועל כן הוא לא צפוי לגדול בהיקף ניכר. אך מצד שני, האתרים הישראלים בעברית ברשת לא כללו, נכון לאותה השנה, חיקויים מקומיים לאתרי זנב ארוך כמו eBay, תחום מודעות המילים עדיין לא הצליח בישראל וגם הבלוגים לא הצליחו כפי שהצליחו בארצות הברית. החוקרים בכנס היו חלוקים ביניהם לגבי הפרשנות לנתונים אלה.
בכנס נבחן הרעיון של הישרדות השפה העברית לאור התפשטות האינטרנט והשימוש הנרחב בה בשפה האנגלית. פרופ' שיזף רפאלי, יו"ר המרכז לחקר חברת המידע באוניברסיטת חיפה, טען כי בעבר הטכנולוגיה פעלה כנגד השפה השולטת, וסייעה לשפות המיעוטים, כפי שאירע כאשר המצאת הדפוס סייע לשמר את העברית. עיתונאי הטכנולוגיה האמריקני דן גילמור, טען כי אכן השיח התרבותי ממשיך להתקיים בשפת האם במדינות רבות, אף על פי שיש צורך בלימוד השפה האנגלית כדי להשתלב בעולם גלובלי.
לטענת גל מור בטורו ב-ynet משנת 2007, המרחק הקצר בין המרכז לשוליים של התרבות הישראלית לא איפשרו לאפקט הזנב הארוך להתקיים. אבל ייתכן והתפתחות טכנולוגיות עתידיות של תרגום סימולטני ואוטומטי של תוכני האינטרנט (כמו גוגל תרגום) יבטלו את מחסום השפה, לא בכך שהמיעוטים ילמדו שפה נוספת וייקחו חלק פעיל בקהילה הגלובלית, אלא בכך שהם יאפשרו ליצרני תוכן ומוצרים בשפה המקומית לקבל גישה גם לקהל הגלובלי, ולהפך. כך אפקט הזנב הארוך יוכל להתקיים גם במסגרת קהילות קטנות יותר.
ביקורת על התאוריה
מובילת הביקורת העיקרית על תאוריית הזנב הארוך היא פרופ' אניטה אלברס (Anita Elberse) מהפקולטה למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
מבקרי התאוריה מצביעים על נקודות תורפה הנובעות בעיקר מהמחסור במכנה משותף, לכידות, או דרך משותפת. טענתם המרכזית היא שהמודל הכלכלי החדשני של תאוריית הזנב הארוך מחייב פיתוח אסטרטגיה שיווקית חדשנית שאינה עומדות בקנה אחד עם הידע השיווקי הקלאסי הנפוץ במאה ה-21. ישנו קושי ביכולת להבין היטב את התנהגות הצרכנים אשר נמצאים לאורך הזנב ולפיכך, פיתוחם של מודלים עסקיים מותאמי זנב ארוך נחשב למוגבל.
לדעת מבקרי התאוריה, כדי שהמודל העסקי המותאם לזנב הארוך יהיה כדאי כלכלית, הוא צריך להתבסס על פילוח נישתי קטן ובאותה העת גם להמשיך לספק תכנים ומוצרים פופולריים לחלק ה"עבה" של הזנב.
נתונים שנאספו בשנת 2008 אודות תעשיית המוזיקה בבריטניה הראו כי מתוך סך כל האלבומים הזמינים רק מעט מעל 10 אחוז נקנו וכי השאר לא הצליחו למכור אפילו עותק אחד במהלך כל השנה. כלומר, הערך הכלכלי של הזנב הארוך נמוך יותר מזה שאנדרסון טען ואולי אף אפסי. מניתוח הנתונים עולה כי מוצר השייך למותג ימכור יותר. במסגרת מחקרם הם קישרו זאת לעובדה שזמרים מפורסמים ומצליחים מכרו את האלבום שלהם הרבה יותר מזמרים לא מפורסמים, גם אם לפחות מפורסמים היו מספר אלבומים זמינים בשוק הרלוונטי.
זנד טכנולוגיות
זנד טכנולוגיות (באנגלית: Zend Technologies) היא חברת תוכנה ישראלית, אשר מרכזה ממוקם בקופרטינו, שבמדינת קליפורניה, בארצות הברית. יש לה משרדים גם בישראל, בצרפת ובגרמניה. החברה מתמקדת בפיתוח של מוצרים הקשורים לפיתוח, פריסה וניהול של אפליקציות אינטרנטיות מבוססות PHP, הכוללות את Zend Studio.
מייסדי החברה, אנדי גוטמנס וזאב סורסקי, יחד עם עזרה מבוגרים אחרים מהטכניון ומרזמוס לרדורף, יצרו את שפת הקוד הפתוח PHP.
היסטוריה
בשנת 1997, זאב ואנדי שכתבו את מנתח ה-PHP-FI של רזמוס לרדורף. התוצאה הייתה שחרור של PHP 3.
בשנת 1998, הם שיפרו ועיצבו את המנתח לגמרי מחדש, וקראו לו מנוע הזנד. PHP 4 היה מבוסס על הגרסה הראשונה של מנוע הזנד וזכה להצלחה רבה. ובשנת 1999 הוקמה זנד טכנולוגיות, כדי למסחר את טכנולוגיית ה-PHP. השם Zend שנבחר לחברה הוא הלחם של שמות המייסדים באנגלית, Zeev ו-Andi. הם גיסו את דורון גרסטל כמנכ"ל החברה והיזם שמעון אקהויז השקיע בה מיד עם הקמתה. המודל העסקי של החברה היה להפיץ בחינם את "מנוע הזנד", שהוא הליבה הטכנולוגית המשמשת לפריסת יישומים הנכתבים בשפת התכונות PHP ( שהיא שפת "קוד פתוח" המופצת בחינם). ולגבות תשלום עבור מוצרים הקשורים לפיתוח, פריסה וניהול של אפליקציות אינטרנטיות מבוססות PHP. המוצר המסחרי הראשון של החברה היה ה-Zend Compiler, שמאפשר לארגונים לעבוד עם PHP ולאחר מכן לחסום את הקוד של האפליקציה, ובכך להשיג את היתרון שבקוד סגור, חסימת הקוד לעיני המתחרים. המוצר השני היה Zend Cache שיועד לשפר את המהירות של שרתים המשתמשים ב-PHP. בנוסף החלה החברה לספק שירותי יועץ, תמיכה, פיתוח והדרכה סביב טכנולוגית ה-PHP. אסטרטגיה זו עזרה לקידום PHP כשפת תכנות פופולרית לבניית אתרים ויישומים ברשת תוך שנים ספורות. מספר האתרים ברחבי העולם שהשתמשו ב-PHP גדל מכשני מיליון בשנת 2000 לכ-15 מיליון בשנת 2003. בתחילת שנת 2000 גייסה הון ראשוני של כ-2.5 מיליון דולר לפי שווי של 10 מיליון לפני הכסף, באמצעות קרן הון סיכון וולדן (Walden). החברה חלה לייצר הכנסות והגיעה לרווחיות בסוף 2003. ביולי 2004 השלימה גיוס הון שלישי בסך 8 מיליון דולר. בינואר 2005 השלימה גיוס של 10 מיליון דולר, שכלל השקעה מהחברות אינטל ו-SAP.
עם העלייה בפופולרית של PHP הצליחה החברה לחתום על הסכמי שיתוף פעולה עם חברות הטכנולוגיה הגדולות בעולם ביניהם: אדובי מערכות, אורקל וIBM. למרות ש-PHP היא טכנולוגיה המתחרה בפלטפורמת .NET של חברת מיקרוסופט, גם מיקרוסופט החליטה לשתף פעולה עם זנד טכנולוגיות, כדי לאפשר למתכנתים ליצור יישומים ב-PHP עבור שרתי מיקרוסופט.
בשנת 2006 זכתה החברה בפרס "חברת ההזנק המצליחה ביותר בתחום התוכנה" במסגרת כנס היי-טק שנתי של איגוד קרנות ההון סיכון (IVA). ביולי 2006 עזב דורון גרסטל את תפקיד המנכ"ל לטובת ניהול חברת סינרון מדיקל בארצות הברית, במקומו מונה הרולד גולדברג למנכ"ל, אך הוא עזב אחרי תקופה קצרה. במקומו מונה אנדי גוטמנס כמנכ"ל.
באוגוסט 2006 גייסה החברה 20 מיליון דולר; ותכננה הנפקה ראשונה לציבור של מניות בארצות הברית. בשנת 2010, גייסה החברה 9 מיליון דולר מהמשקיעים הקיימים בה: הקרנות אינדקס, פלטינום, אזור, קרן ההשקעות של SAP וקרן גריילוק. סבב זה הביא את סך גיוסי החברה ל-45 מיליון דולר בינואר 2011 השקיעה קרן ויולה 7 מיליון דולר נוספים בחברה. אחרי גיוס זה שינתה החברה את המודל העסקי, הפחיתה את מכירת שירותי הפיתוח, הייעוץ וההדרכה שרווחיותם נמוכה. והתמקדה בעיקר במכירות של רישיונות שימוש במוצרים כמנוי שנתי.
Zend Server
Zend Server מספק סביבת אינטגרטיבית ונתמכת ליישומי PHP, עוקב אחרי ריצת היישומים, ומדווח על ביצועים ועל תקלות. הוא גם מציע מאיץ PHP (Zend Optimizer), פתרון מטמון לתוכן הכולל ממשק תכנות יישומים (API) לחלק מדפי המטמון ומספר רב של כלי ניהול. Zend Server יכול לעבוד בשיתוף עם Zend Studio לצורך של ניפוי שגיאות (debugging) ולצורך הצגת אפליקציות PHP בסביבת השרת הטבעית שלהם.
Zend Studio
Zend Studio היא תוכנה מסחרית, קניינית. היא סביבת פיתוח משולבת (IDE) ל-PHP. החברה הפסיקה לשווק את המוצר עקב תחרות מצד סביבות פיתוח הזמינות בחינם, דוגמת Eclipse.
משה עידאן
הרב משה עידאן (ה'תר"ב, 1842 – ד' באלול ה'תרנ"ד, 5 בספטמבר 1894) היה דיין ומקובל, שפעל באי ג'רבה ובעיר גאבס שבתוניסיה. נחשב ל"ראש המקובלים" בארצו.
קורותיו
נולד לרב כליפה עידאן, שלימד תורה ב"חארה כבירה" - הרובע הגדול באי ג'רבה, ורבים באי היו תלמידיו (נפטר בשנת ה'תרל"ט, 1877). היו לו שני אחים, רבי אברהם (נפטר בה'תרע"ז, 1917), ורבי אהרן.
הרב משה עידאן נשא לאשה את רז'אלה חדאד. בצעירותו, התפרנס ממלאכת האריגה, אך פרש ממלאכה זו לאחר שנתמנה לדיין באי.
את חכמת הקבלה למד מהמקובל רבי ששון בכר משה פרסיאדו, בעל ספר "שמן ששון", והתפלל בכוונת הרש"ש. זכה להכרה בחכמת הקבלה מיורשו של הרב ששון, רבי מסעוד כהן אלחדאד, ראש ישיבת המקובלים בית אל באותה העת. נחשב לאחד מהראשונים שהביאו את חכמת הקבלה לאי.
נתמנה לרב ודיין בעיר גאבס שבתוניסיה. הגביר הרב יעקב חדאד הזמין אותו ללמוד בבית מדרשו בעיר, והחזיקו בעין יפה ובכבוד. בגאבס הוא חיבר את ספריו, אשר עסקו ברובם בתורת הנסתר. היה גם בקיא בדקדוק ובשירה.
הרב עידאן התפרסם כחסיד וקדוש. נהג לטבול במקוה שבבית הכנסת אלגריבה. מסופר שבזמן הדלקת נרות חנוכה בבית הכנסת שהה בברכה כשעה תמימה.
הרב עידאן נפטר בד' באלול ה'תרנ"ד (1894).
צאצאיו
בניו של הרב משה עידאן שימשו בתפקידים בולטים בקהילה היהודית בתוניסיה ובפרט באי ג'רבה. בין צאצאיו של הרב משה עידאן:
יישוב (פירושונים)
יישוב או ישוב הוא מטבע לשון המשמש בתחומים רבים ושונים.
קבוצות שהוצעו לזיהוי כעם ישראל המקראי
מספר עמים וקבוצות קדומים הוצעו על ידי ארכאולוגיים שונים לזיהוי כאבות עם ישראל המקראיים, עקב נקודות דמיון קיימות בין קבוצות אלו לבין סיפורי המקרא והאירועים המכוננים בתולדות עם ישראל. בהם:
חיקסוס
ההיסטוריון המצרי-הלניסטי, מנתון, בן המאה ה-3 לפנה"ס, מזכיר בחיבורו את החיקסוס ומזהה אותם כאבותיהם של עם ישראל שלטענתו גורשו על ידי המצרים עצמם ממצרים באופן שונה לחלוטין מהסיפור המקראי והמסורתי-יהודי של יציאת מצרים. בחיבורו ביוונית "אגיפטיקה" הוא מספר את דברי ימיה של מצרים, כפי שהוא קרא בכתבים ההירוגליפים המצריים. את תיאורו מביא יוסף בן מתתיהו בחיבורו הפולמוסי נגד אפיון (נקרא גם: קדמות היהודים). אמנם, כיום יש הנוהגים לראות בחיבורו של מנתון רקע אנטישמי שכן הוא מציג את אבות היהודים באור שלילי בצורה מכוונת (היות שהייתה קיימת בימיו קהילה יהודית במצרים), וגם בשל העובדה שחיבורו עורר את ראשית ספרות הפולמוס האנטי-יהודית שנכתבה באלכסנדריה והחלה להתפשט ברחבי העולם היווני הלניסטי הקדום.
בעקבות דבריהם של מנתון ושל יוסף בן מתתיהו, סברו בעבר מרבית החוקרים כי החיקסוס הוא שמו של עם נודד ממוצא שמי, אשר פלש למצרים העתיקה ומלך בה כמאתיים שנה. מנתון, שגם זיהה בכתביו את החיקסוס כאבותיו של עם ישראל, גורס כי פירוש השם "חיקסוס" הוא "המלכים הרועים". כיום, ידוע כי "חיקסוס" הוא שיבוש יווני של הכינוי המצרי 𓋾𓈎𓈉𓏥 (ḥḳꜣw-ḫꜣswt) – חקאו־חֿאסות, חוקקי/שליטי ארץ הגבעות (הארצות הזרות) (יש גם מקורות מסוימים הטוענים ששמם היה "ח'יק שָסו").
כיום, פוסלים רוב החוקרים את הזיהוי שבין החיקסוס ובין אבות ישראל - בעיקר בגלל חוסר התאמה בין תקופת שלטונם והתקופה בה נבנתה העיר רעמסס (במאה ה-13 לפנה"ס). סיבות נוספות הן חוסר ההיגיון שעם ששלט במצרים ימציא לעצמו היסטוריה של עבדות, כמתואר במקרא. בנוסף ישנו הבדל בדת ובפולחן של שתי הקבוצות: בעוד שבני ישראל המקראיים מתוארים כמונותאיסטיים המאמינים באל אחד בלבד החיקסוס מתוארים כעובדי אלילים שכנראה עבדו קודם לפלישתם למצרים את האלילים שהיו נפוצים במזרח הקדום ולאחר מכן סיגלו לעצמם את עבודת אלילי מצרים, וכי בהסתמך על הבדלי המעמדות בין שתי הקבוצות: החיקסוס - שליטים, בעוד שהעברים הם עבדים במצרים (שחיו בה במעמד של גרים לפני שעבודם) לא עולים בקנה אחד ולכן סביר להניח שלא מדובר באותם האנשים. אם כי על פי המתואר במקרא, יוסף וצאצאיו היו שליטים ונכבדים במצרים, ואף כובשים מטעם הממלכה המצרית,. כמו כן מתואר שפרעה ראה בבני ישראל איום ממשי על המשך שלטונם של מצרים, דבר שלדעתו הצדיק את תחילת השעבוד. כך שמצד זה אולי אפשר לראות התאמה בין שני התיאורים.
התומכים בזיהוי מציעים כי ייתכן שהאירועים המתוארים בסוף ספר בראשית (פרקים מ"א-נ'), שבהם חלה עליית יוסף לשלטון במצרים העתיקה וירידת יעקב אבינו ובני משפחתו למצרים אירעו בתקופת שלטונם של החיקסוס במצרים, שעודדו זרים להשתקע במצרים ולתפוס עמדות שלטוניות, כדי לחזק את שלטונם בארץ זו.
ישנם חוקרים (כדוגמת ישראל פינקלשטיין וישראל קנוהל) הטוענים כי בניגוד לתיאור המקראי של מוצא עם ישראל ממסופוטמיה מקורו הוא למעשה בקבוצות כנעניות מקומיות שהתגבשו בתקופת הברזל לעם אחד באזור ההר, וכי סיפורו של יוסף הוא ייצוג הזיכרון של שלטון החיקסוס במצרים, כפי שהשתמר אצל צאצאיהם של מגורשי החיקסוס - קרי, לדעתם החיקסוס היו חלק מהקבוצות הפרוטו-ישראליות שהתגבשו לעם ישראל.
בני ימין
קיימת תאוריה המזהה ומקשרת בין שבטים נודדים שחיו במאה ה-18 לפנה"ס בצפון מסופוטמיה ששמם היה "בני ימין" לבנימין המקראי. מרכזם היה בעיר חרן שהייתה עיר מוצאם של האבות.
שסו של יהו
קבוצה נוספת שהוצעה לזיהוי כבני ישראל היא הקבוצה הקרויה "שסו" (או גם "סותו"), שמתוארים בכתובות מצריות כחיים בארץ ישראל, עבר הירדן ולבנון, וכמחולקים לשש קבוצות שונות שביניהן מוזכרים גם "השסו של אדום" ו"השסו של יהו" שהוא שם המזכיר את השם המפורש של אלוהים במקרא. על פי ההשערה המדיינית-קינית, בחקר המקרא, היו השסו של יהו נוודים אדומים, מדיינים או קינים, שהביאו את האמונה באל שלהם לבני-ישראל בכנען.
עדתו של ביי
בימי סתי השני או סיפתח (שלהי השושלת ה-19) עלה לשלטון, ביי, שהיה מהגר ממוצא חורי וצבר כוח פוליטי רב עד שנתמנה ליועצו של המלך. לצדו של ביי עמדו מהגרים מהמזרח התיכון שסייעו לו באכיפת השלטון ובבזיזת זהב, כסף וכלי יוקרה ממקדשים מצריים. עם ההשתלטות מצד הפרעה המכהן על מבצרו של ביי (שהוצא להורג בהוראת המלכה טאוסרט) והדיפת המזרח תיכוניים אל מחוץ למצרים, החזירו אלה את הזהב שגנבו בטרם גירשו אותם המצרים לדרכם. יש חוקרים שראו בתהפוכות אלה רקע היסטורי למשה וליציאת העברים ממצרים שנשתמרו והועלו לכתב בספר שמות שכן גם הסיפור המקראי מכיל התייחסות לזהב אותו שואלים הישראלים משכניהם המצריים.
אָסֶרְוּ
יש הטוענים כי ייתכן שהקבוצה הנקראת:"אָסֶרְוּ" (Aseru) בכתובות מצריות מן המאה ה-14 לפנה"ס כשם של ארץ ועם החי בגליל המערבי הם בני שבט אשר (בשטח זה הייתה נחלת שבט אשר המקראי), אם טענה/זיהוי זה נכון ומשתלב עם הכרונולוגיה המקראית אז הרי שיציאת מצרים והתנחלות השבטים התרחשו לפני המאה ה-14 לפנה"ס (בעוד שהם מתוארכים לרוב לתקופת המאה ה-13 לפנה"ס) או שחלק משבטי ישראל נוצרו מאוכלוסייה שכבר חיה בארץ ישראל בזמן יציאת מצרים. האסרו מוזכרים גם בפפירוס אנאסטאזי א, תחת הנהגת קדג'רדי, כבעלי ברית של מצרים בהנהגת רעמסס השני והתחייבו להסגיר מורדים לשלטון המצרי. עם זאת, גם בנוגע לזיהוי זה קיימות מחלוקות כאשר החוקרים אינם מציעים מקור לשם "אָסֶרְוּ" או למוצאם.
עדות נוספת לקשר בין שבט אשר וארץ אסרו נמצאה בעיר חמון, שנשארה בידי שבט אשר עד גלות אשור. באחת מכתובות העיר מהתקופה התלמיית, זוהה "אסר" (המזוהה עם אוסיר) עם "אל" (אל הכנעני או אלוהי ישראל); ייתכן שפה "אסר" הוא דווקא אלוהי ארץ אשר, היא אסרו הנזכרת בכתובות מצריות מהאות ה־14–13 לפנה"ס; קיימות עדויות לישיבת בני שבט אשר בסביבות הכרמל עד סוף ימי בית שני, כמו למשל ב. הכתובת מסובכת, ונושאת הדי מיתוס עברי־כנעני, וקשורה כנראה גם באגדות על מייסד קרתחדשת בשם Asoros (צורה של השם "אשר"; בעל חמון, שכנראה מוצאו מחמון, היה אחת האלוהויות הראשיות בקרתחדשת).
דננוי
יגאל ידין הציע לזהות את אנשי שבט דן עם אנשי קבוצת ה"דננוי" שהשתתפה בפלישת גויי הים למצרים העתיקה בימי רעמסס השלישי (שבה לקחו חלק גם הפלשתים), כדי לבסס את טענתו הציע ידין כי הקשר שבין הדננוי לבין הפלשתים יכול להסביר את הקשר שמתואר במקרא בין שבט דן לפלשתים, כפי שמשתמע מסיפור שמשון הגיבור.
כנופיית השלשלאות
כנופיית השלשלאות (באנגלית: The Chain Gang) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1930 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות עבור סרטי קולומביה, כחלק מסדרת סרטי "מיקי מאוס". זהו הסרט ה-21 של מיקי מאוס שהופק והשישי באותה השנה. זה אחד מקבוצת הסרטים הקצרים באיכות לא אחידה להפליא שהפיק דיסני מיד לאחר שאב אייוורקס עזב את האולפן. הסרט יצא בשחור-לבן, אך מאוחר יותר יצא בגרסה עם צבע.
הסרט אויר בעיקר על ידי נורם פרגוסון, והציגה זוג כלבי דם, שעזרו לאתר את מיקי לאחר בריחתו מהכלא. למרות שלכלבים אלו לא ניתן שם, הסגנון בו צוירו הופך אותם לחלוצים מקדימים וברורים לדמותו של פלוטו, שהופיע לראשונה באופן רשמי כמה חודשים לאחר מכן בסרט "הפיקניק". ההנפשה לאחת מסצנות של הכלב דם ב"כנופיית השלשלאות" מוחזרה בתור פלוטו בארבע סרטים מאוחרים יותר.
עלילה
מיקי מאוס נמצא בכלא, מחובר בשלשלת לשישה אסירים נוספים כשהם מובלים לחצר לעבודות פרך. הוא שומר על חיוך עליז, מקיש על כדור הברזל ושר, עד שהשומר, פיט רגל-עץ, אומר לו לשתוק. האסירים שוברים סלעים, אבל כשהשומר נרדם בעמדתו, מיקי מנגן על המפוחית שלו את "שיר האסיר" של ורנון דלהרט. שאר האסירים מצטרפים למיקי, שרים ומשתמשים בכל הבא ליד ככלי נגינה.
אחד האסירים רוקד לצלילי "שיר אביב" של פליקס מנדלסון - אך כשהוא יורק על השומר, פיט מתעורר ושורק לעזרה. זה מתחיל מהומה, והסוהרים יורים על האסירים. מיקי משתמש בנדנדה מאוזנת כדי לעוף מעל חומת הכלא, ונמלט ליער הסמוך.
מיקי נרדף לתוך ביצה על ידי שומר מלווה בשני כלבי דם, ומנסה לברוח ברכיבה על זוג סוסים. כשהסוסים יוצאים מכלל שליטה, מיקי עף מצוק, שבמקרה נמצא ממש מעל הכלא. הוא נופל דרך הגג לתוך תא, שבו שני אסירים שרים בשמחה "אנחנו כאן כי אנחנו כאן". מיקי מצטרף לקטע האחרון בשיר לפני כשהמסך נסגר.
מורשת
בסצנה שהונפשה על ידי נורם פרגוסון, מיקי נרדף על ידי שני כלבי דם לאחר הימלטותו מהכלא, וניתן לראות כל כלב מתקרב ומרחרח, ואז נובח ישירות לתוך המצלמה. על פי הייס גרוב, שציין בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס": "כלבי הציד האלה הם אולי החיות המעוצבות ביותר ועם התנהגות הכי טבעית בכל סרט מצויר תיאטרלי עד כה, והן יהפכו לאב הטיפוס של פלוטו". בשנת 1932, מורה האומנות הביתי של דיסני דונלד גרהם אמר: "הכלבים היו חיים, אמיתיים. נראה היה שהם נושמים. הם נעו כמו כלבים, לא ציורים של כלבים. הציורים הסבירו לא איך נראה כלב אמיתי, אלא מה עושה כלב אמיתי".
ביקורת
ב-29 באוקטובר 1930 מגזין וראייטי פרסם: "אחד מהסרטים המצוירים המשעשעים ביותר שיצאו. קשור לכלא לבעלי חיים. "Volga Boatman" ו-"Prison Song" כשירי הנושא. שיטה רגילה של שימוש בזנבות או פרסות אחד של השני ככלי נגינה. פריצת כלא משמשת בצורה יעילה".
גו איי
הלהקה נבחרה לייצג את המדינה לאחר שזכתה בקדם "Vidbir 2020". לאחר שבוטל האירוויזיון הוכרז כי הלהקה תייצג את אוקראינה באירוויזיון 2021, עם השיר "Shum". ב-18 במאי 2021, ביצעה הלהקה את השיר בחצי הגמר של התחרות, ובתום ההצבעות, הגיעה למקום השני עם 267 נקודות. ב-22 במאי, בגמר התחרות, הגיעה הלהקה למקום החמישי עם 364 נקודות.
איהור דידנצ'וק, אחד מחברי הלהקה, חבר גם בלהקת קאלוש אשר זכתה באירוויזיון 2022, כשנה לאחר הופעת להקת גו איי באירוויזיון.
אנה הרמן
אנה הרמן (נולדה ב-25 במאי 1973) היא משוררת ישראלית ושותפה במערכת כתב העת לשירה "הו!" בעריכת דורי מנור.
פעילות ספרותית
שיריה הראשונים ראו אור ב-1994 בכתב העת הספרותי "אֵב". מאז 1997 ראו שיריה אור במוסף "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ" ולאחר מכן בכתב-העת "הו!" ובכתבי-עת נוספים. שיריה תורגמו לאנגלית על-ידי אדריאנה ג'ייקובס וליסה כץ.
ב-2001 ראתה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד הלברית על-פי סדרת ליתוגרפיות מאת אדוארד מונק לאופרה "אלפא ואומגה" שכתבה יחד עם דורי מנור. האופרה הולחנה על-ידי גיל שוחט והועלתה על במת האופרה הישראלית בחורף 2001 בניצוח גארי ברתיני.
מאז שנת 2013 מלווה כותבים, עורכת ספרי שירה ומנחה סדנאות שירה. בשנים 2012-2016 פרסמה בקביעות מאמרים על ספרות ילדים במוסף "ספרים" של עיתון "הארץ". בשנים 2016-2017 הנחתה סדנת שירה במסגרת המחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון.
ב-2020, במסגרת פרויקט "טיפואטיקה", בהנחיית הסופרת אסתי ג' חיים, יצרו סטודנטים לטיפוגרפיה מסמינר הקיבוצים כרזות שנוצרו כולן בעקבות שירים מאת אנה הרמן. התערוכה התקיימה בסמינר הקיבוצים ביוני 2020.
באוקטובר 2021, במסגרת פסטיבל הפסנתר, עלה המופע "שילה פרבר שרה אנה הרמן", שבמהלכו שרה שילה פרבר משיריה של אנה הרמן בלחנים חדשים משלה.
תרגומים
תרגומיה לשירים מאת ויליאם שקספיר, סילביה פלאת, ויליאם בלייק, אלן גינסברג ואלפרד טניסון ראו אור מאז שנת 1997 בכתב-העת "הו!" ובמוסף "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ".
שוק שחור
שוק שחור מתפתח כאשר השלטון מטיל מגבלות על ייצור ואספקה של מוצרים ושירותים הסותרים את ביקושי השוק.
סיבות להיווצרות שוק שחור
ישנן מספר סיבות להיווצרות שוק שחור:
שוק שחור ייווצר בקלות רבה יותר בתוך מגזרי מיעוט שיש להם לכידות פנימית ושונות סוציולוגית מהרוב במדינה. על מנת לסחור בשוק השחור יש צורך לעיתים במנגנון חלופי לזה של המדינה, ליישוב סכסוכים עסקיים. חברה בעלת לכידות פנימית יכולה לספק מגנוני בוררות חלופיים לאלו של המדינה ובכך לאפשר סחר בשוק שחור.
מחירי השוק השחור
על המחירים בשוק השחור פועלים מספר גורמים סותרים:
במקרים שבהם יש למוצר שוק חוקי, היחס בין מחיר המוצר באופן חוקי למחירו בשוק השחור תלוי בסיבות להיווצרות השוק השחור. אם השוק השחור נוצר היות שהמדינה אוכפת מחיר נמוך ומחסור במוצר, הרי שהמחיר בשוק השחור יהיה גבוה מהמחיר החוקי ולרוב יהיה גבוה מהמחיר של שיווי המשקל אילולא המדינה אכפה מחיר נמוך.
לעומת זאת, כאשר השוק השחור נוצר משום שהמדינה מעמיסה מיסים גבוהים או דרישות רבות על המוכרים, מחיר השוק השחור יהיה נמוך מהמחיר החוקי, בגלל איכותו הנמוכה של המוצר בשוק השחור, לעומת המוצר החוקי.
הקונים בשוק השחור
ברוב המקרים, הקונים בשוק השחור עושים זאת מכיוון שהם אינם יכולים להשיג את המוצר שהם מעוניינים בו באופן חוקי, או שאינם יכולים להשיג את הכמות שבה הם מעוניינים. בזמן קיצוב, למשל, אדם יקנה בשוק השחור מזון שהוא אינו יכול להשיג באופן חוקי. בעת הגבלה על מסחר במטבע חוץ, אדם יקנה בשוק השחור את מטבע החוץ שאינו יכול להשיג באופן חוקי.
במקרים אחרים, למשל בשוק הדלק, אנשים פונים לשוק השחור מכיוון שהמוצר יותר זול. אף על פי שמחיר הסחורה הלא חוקית נמוך יותר, רוב הקונים יטו לקנות סחורה חוקית מספקים חוקיים מכמה סיבות:
ישנם מקרים, למשל בקניית כלי נשק וזהב, שאדם יפנה לשוק השחור על אף שהוא יכול להשיג את המוצר באופן חוקי, מתוך רצון להימנע ממעקב אחרי הפעולות שלו. במקרים אחרים אדם יפנה לשוק השחור היות ששירותו מהיר יותר ללא תורים וללא בירוקרטיה לקבלת אישורים.
מדיניות כלפי שוק שחור
קיומו של שוק שחור נחשב לבעייתי מכמה סיבות. ראשית, עצם קיומה של פעילות שאינה חוקית גורם לזלזול בחוק. שנית, במקרים רבים הפעילות בשוק השחור מעבירה לידי גורמים פליליים כספים רבים המשמשים לביצוע פעולות בלתי חוקיות חמורות יותר.
ישנן שתי גישות סותרות למאבק בשוק השחור. גישה אחת גורסת שיש להילחם בשוק השחור בכוח רב ובענישה מרתיעה כלפי הסוחרים בשוק השחור, על מנת לעקור אותו מהשורש. במקרים רבים אף הופעלו עונשי מאסר ארוכים ואפילו עונש מוות כלפי הפועלים בשוק השחור. גישה זאת רווחת בהתייחס לסמים ורווחה בעבר במדינות טוטליטריות כמו ברית המועצות. עם זאת, כמעט ולא היה מקרה שבו הצליחה מדינה לחסל את השוק השחור של מוצר מסוים, או אף לצמצמו באופן דרסטי.
הגישה השנייה גורסת שעל המדינה לפעול לצמצום המגבלות על המסחר המעודדות פעילות בשוק השחור.
גישה נוספת היא שיש לצמצם את הביקוש למוצרי השוק השחור, למשל על ידי תעמולה המציגה את המוצר כשלילי או את הפעילות בשוק השחור כבלתי מוסרית.
דוגמאות לשווקים שחורים
תקופת היובש בתחילת המאה ה-20 בארצות הברית היא דוגמה קלאסית לפעילות השוק השחור. ארגוני פשיעה רבים ניצלו את ההזדמנויות הרווחיות שנוצרו בשוק השחור בעקבות האיסור על ייצור האלכוהול ומכירתו. מאחר שרבים בציבור ביקשו להמשיך לצרוך אלכוהול, פאבים העוברים על החוק שגשגו, וארגונים כגון המאפיה הפכו לחזקים באמצעות השוק השחור בה סחרו באלכוהול.
דוגמה קלאסית נוספת היא מדינת בורמה תחת שלטונו של נה וין. עקב מדיניותו הכלכלית הכושלת, המדינה הפכה לאחת המדינות העניות בעולם, ורק השוק השחור וההברחות שהשתוללו סיפקו את צורכיהם של אזרחי המדינה.
יש הטוענים כי המלחמה בסמים יצרה אפקט דומה עבור סמים כמו מריחואנה, הרואין וקוקאין במדינות רבות בימינו. חרף מאמצי רשויות החוק למנוע אספקה של סמים לא חוקיים, הביקוש נשאר גבוה, מה שמעודד ארגוני פשיעה להמשיך בפעילותם הפלילית. עוד ניתן לטעון כי בעוד שרשויות החוק מצליחות לתפוס את מפיצי הסמים הלא חוקיים, הביקוש לסמים אלו מבטיחים כי מחירי השוק השחור יעלו, דבר המעודד כניסה של מפיצים חדשים לשוק.
באופן דומה, מאחר שזנות אינה חוקית במקומות רבים על אף הביקוש הרב במשק לשירותים מסוג זה, מתפתח בדרך כלל שוק שחור בשירות זה.
דוגמה מוכרת נוספת לשוק שחור היא המסחר באיברים. היות שכל מדינות העולם פרט לאיראן אוסרות על תרומת איברים בתמורה לתשלום ולעיתים הביקוש לתרומה זו הוא דחוף ביותר נוצר שוק שחור גלובלי של סחר באיברים כמו כליות. לעיתים קרובות אותם איברים נלקחים בניגוד לרצונו של ״בעליהם״.
בעתות מלחמה, ישנן מדינות המנסות לגייס משאבים לניהול המדינה על ידי כפיית מחירים נמוכים על מוצרי הצריכה. תופעה זו גורמת לשגשוג השווקים השחורים. הקיצוב והפיקוח על המחירים שנאכפו במדינות רבות במהלך מלחמת העולם השנייה עודדו פעילות רחבת היקף בשוק השחור. קיצוב לבדו גורם להתפתחות השוק השחור, וכך קרה בישראל בעקבות מדיניות הקיצוב בשנות ה-50. גם במדינות קומוניסטיות כגון ברית המועצות השוק השחור נטה לשגשג בשל המחסור החריף במוצרי צריכה.
השוק השחור בישראל
תקופת הצנע: בישיבתה הראשונה של הממשלה הנבחרת הראשונה ב-26 באפריל 1949 אושרה תוכנית הקיצוב הידועה בכינוייה תוכנית הצנע, שמטרתה הייתה לספק לכל תושב כמות מינימלית של מצרכי יסוד.
התוכנית שהייתה מלווה בפיקוח, מומשה על ידי משרד האספקה והקיצוב בראשות השר דב יוסף.
במקביל למדיניות הרשמית התפתח שוק שחור, בו היה ניתן לרכוש מוצרים יקרי מציאות כמו שמן, ביצים, קמח, סוכר, חמאה, מרגרינה, שוקולד ובשר (בעיקר בשר עוף). חלק מהדיווחים על גנבות בקר מרפתות ביישובי הספר בידי פדאיון היו למעשה כיסוי להעלמת בשר מהפקחים, כדי למכרו בשוק השחור.
השוק השחור התפתח על אף הפעלת מנגנון פיקוח משומן שעצר אוטובוסים לביקורת ובדק תיקים של עוברים ושבים. היו גם מאמצים הסברתיים אדירים אליהם הצטרף בן-גוריון שטען בנאום ששודר ברדיו כי השוק השחור משמש מקור ועידוד לגנבות, מערער את היסודות המוסריים הציבוריים ובעיקר מעמיד בסכנה את קיום המשק. בן-גוריון אף הקים את "המטה למלחמה בשוק השחור" בו היה חבר גם הוא עצמו. למאבק בשוק השחור סייע גם השב"כ. המטה פרסם בכל הארץ מודעות תעמולה שבאחת מהן נראית יד חונקת נחש שחור, ומתחתיו המשפט: "חסל את השוק השחור, ולא - יחסל הוא אותך!". עם הזמן הלכה והתרחבה פעילותו של השוק השחור וגבר היקפו, אך הוא נעלם באופן מעשי בתקופה שלאחר מבצע קדש, כאשר מצרכי היסוד הוסרו מהפיקוח.
מקורות השוק השחור היו מגוונים, החל בעולים שקיבלו מצרכים אליהם לא היו רגילים וניסו להחליף אותם במצרכים דרושים (למשל, עולי בולגריה שלא ידעו מה לעשות עם סולת אבל נזקקו לשמן בכמות הגדולה מההקצבה), דרך אנשים שגידלו מעט ירקות או תרנגולות בחצרם, דרך חקלאים שסחרו בעודפי תוצרת שיכלו להעלים מהפיקוח (בעיקר במושבים שמוקמו באזור הגבול) או כאלו שעבדו במקומות אליהם הגיעה תוצרת חקלאית (בעיקר תנובה והמשביר המרכזי) וכלה בהברחות ממש (פחות של אוכל ויותר של מוצרי מותרות כמו שעונים).
שוק המט"ח: שוק שחור נוסף שהתפתח במדינת ישראל היה שוק מטבע החוץ. עד שנות התשעים של המאה ה-20 נאסר על אזרחים לקנות מטבע חוץ ללא אישור ולא תמיד ניתנו אישורים מספקים למבקשים. בעקבות זאת התפתח שוק שחור של מטבע חוץ שהסמל התקשורתי שלו היה סוחרים העומדים ברחוב ליליינבלום בתל אביב ומבצעים עסקאות המרת מטבע חוץ. הרשויות חפשו דרכים להאבק בשוק השחור, אך ללא הועיל. בעקבות האינפלציה הגבוהה בשנות השמונים של המאה ה-20, הצורך בקניית דולרים היה כה נפוץ שהעיתונים הגדולים היו מפרסמים מדי יום את שער השוק השחור של הדולר בעמוד הראשון של העיתון. עם התרת מסחר חופשי במטבע חוץ, ומתן אישור לפתיחת נקודות המרת מטבע שלא במסגרת הבנקים, ירד הצורך בשוק השחור למטבע חוץ, אולם השימוש בו לא פסק לגמרי ואנשים רבים עדיין מעדיפים להמיר מטבע זר בשוק השחור הרחוק מעיני הרשויות.
כדורגל בספרד
הכדורגל בספרד הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר. התאחדות הכדורגל הספרדית היא הגוף המפקח על הכדורגל במדינה, והיא ייסדה את לה ליגה, גביע המלך הספרדי והנבחרת הלאומית של ספרד. הכדורגל המודרני הונהג בספרד בשנות ה-80 של המאה ה-19 על ידי פועלים מהגרים בריטיים כמו גם ימאים שביקרו במדינה וסטודנטים ספרדים שחזרו מבריטניה.
שני מועדוני הספורט הוותיקים ביותר להם יש היום קבוצת כדורגל הם ז'ימנסטיק שנוסד ב-1886 וסביליה שנוסד ב-1890. אולם שני מועדונים אלו הקימו את קבוצות הכדורגל שלהם רק בתחילת המאה ה-20. מועדון הכדורגל הוותיק ביותר הפועל ברציפות בספרד הוא רקראטיבו ולבה, שהוקם ב-23 בדצמבר 1889 על ידי ד"ר אלכסנדר מקאיי ופועלים בריטים שהועסקו על ידי חברת
המשחק הרשמי הראשון נערך בעיר סביליה ב-8 במרץ 1890 באצטדיון "Tablada Hippodrome". רקראטיבו ולבה שיחקו נגד סביליה, קבוצה שהורכבה מעובדים שהגיעו מ"עובדי המים של סביליה". מלבד שני שחקנים ספרדים ששיחקו בוולבה שחקני שתי הקבוצות היו כולם בריטים, ומסיבה זו נקראה סביליה בשם בעל האוריינטציה האנגלית "Sevilla Fútbol Club" ולא בשם התקני בספרדית "Sevilla club de fútbol".
בחבל הבסקים בשנות ה-1890 המאוחרות כוננו ספנים, עובדים וכורים בריטים את מועדון הכדורגל בילבאו, המועדון הראשון מחבל זה. מאוחר יותר השלימו סטודנטים בסקים שחזרו מבריטניה את הקמתו. ההשפעה המוקדמת של הבריטים על הכדורגל בספרד השתקפה בשימוש בשמות אנגליים, כדוגמת "Recreation Club", "Athletic Club" ו-"Football Club".
כיום, שתי הקבוצות החזקות ביותר במדינה הן ברצלונה וריאל מדריד. בין שתי הקבוצות שוררת יריבות חזקה הנחשבת לאחת מהגדולות בעולם, ונעוצה בסוציולוגיה ובפוליטיקה של שני אזוריהם, קסטיליה וקטלוניה, וכן במאבק בין הקבוצות בימי שלטונו של הרודן פרנסיסקו פרנקו, כשריאל מדריד היא קבוצתו האהובה של השליט ואילו ברצלונה שייכת למיעוט הקטלוני הנרדף. המשחקים ביניהן מכונים בשם "אל קלאסיקו". מלבד מדריד וברצלונה נחשבות כיום כחזקות גם קבוצות ולנסיה, ויאריאל, אתלטיקו מדריד וסביליה, שנאבקות ביניהן על המקומות הגבוהים אך כמעט ולא מסכנות את ההגמוניה של שתי הגדולות.
על פי סברת רבים, הליגה הספרדית הראשונה היא הטובה ביותר בעולם. עם זאת, סובל הכדורגל הספרדי בשנים האחרונות ממחסור כלכלי ביחס לליגות אחרות, כאשר ישנן קבוצות המתנהלות בחוסר ארגון, נקלעות לחובות ואף מתקשות לשלם משכורת לשחקניהן.
לי ברדוגו
לי ברדוגו (באנגלית: Leigh Bardugo; נולדה ב-6 באפריל 1975) היא סופרת אמריקאית, מחברת ספרי פנטזיה לקוראים צעירים ובוגרים. ידועה בעיקר בשל הספרים "שישה עורבים" ו"טרילוגיית גרישה", אשר נמכרו בלמעלה משני מיליון עותקים. ספרה "צל ועצם", הראשון בטרילוגיית הגרישה, עובד לסדרת לייב-אקשן של נטפליקס "צל ועצם". ספרה "Ninth House" יעובד על-ידי אולפני אמזון, כשברדוגו תשמש כמפיקה בפועל בשניהם.
ביוגרפיה
לפני פרסום הרומן הראשון שלה, ברדוגו עבדה במגוון משרות בתחומים שונים, כמו רעיונאות, עיתונאות, ואף בתחום האיפור והאפקטים המיוחדים.
קריירה ספרותית
הרומן הראשון שכתבה ברדוגו, "צל ועצם", ראה אור בשנת 2012 (באנגלית) על ידי מקמילן מוציאים לאור. ברדוגו חתמה ביחד עם הסוכנת שלה, ג'ואן וולפי, חוזה לשלושת ספריה הבאים בהוצאת מקמילן, תוך פחות מ-30 יום לאחר הגשת הטיוטה.
הספר "צל ועצם", שהפך להיות הספר הראשון ב"טרילוגיית הגרישה" היה מועמד לפרס ספרות רומנטית של הניו יורק טיימס, פרס ספרי ילדים של דרום קרוליינה, נכנס לרשימת הספרים העצמאיים ב Next List Book וכן זכה לביקורת אוהדת בניו יורק טיימס.
הרומן הגיע למקום השמיני ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס וכמו כן הוצע למחברת הסכם הפקה פוטנציאלי להפיכת הספר לסרט על ידי מפיק הקולנוע דייוויד היימן ואולפני דרימוורקס.
הספרים הבאים ב"טרילוגיית הגרישה": "מצור וסופה" ו"הרס ותקומה", ראו אור גם כן על ידי הוצאת מקמילן בשנים 2013 ו-2014 בהתאמה.
עד לשנת 2014 נמכרו ספרי הטרילוגיה בלמעלה מ 22 מדינות שונות.
עלילת צמד הספרים "שישה עורבים" (המורכבת מהספרים "שישה עורבים" ו"ממלכה עקומה") מתרחשת ביקום זהה ליקום בו מתרחשת עלילת "טרילוגיית הגרישה", יקום המכונה לעיתים קרובות "Grishaverse". הספרים ראו אור בהוצאת מקמילן בשנים 2015 ו 2016 בהתאמה.
הספר "שישה עורבים" הוכרז על ידי הניו-יורק טיימס כאחד הספרים הבולטים של השנה, ונכלל ברשימת עשרת הספרים הנבחרים של ALA-YALSA לשנת 2016.
הספר "The Language of Thorns" (טרם ראה אור בעברית), אוסף של אגדות גרישה עממיות וסיפורים, יצא בהוצאת מקמילן בשנת 2017.
בשנת 2016, הודיעה ברדוגו כי היא עובדת על כתיבת ספר ראשון מתוך סדרה צפויה של ארבעה ספרים שיהיו עיבוד לסיפורי גיבורי-העל הגדולים ביותר של חברת הקומיקס האמריקאית DC קומיקס. הספר הראשון בסדרה, "וונדר וומן: Warbringer" ראה אור בהוצאת רנדום האוס פינגווין בשנת 2017.
ברדוגו גם פרסמה מסות וסיפורים קצרים במגוון אוספי אנתולוגיה באנגלית, כולל:
Last Night, A Superhero Saved My Life, Slasher Girls and Monster Boys, and Summer Days and Summer Nights.
ספריה של ברדוגו תורגמו ל-22 שפות ופורסמו בלמעלה מ-50 מדינות.
ב-2021 ספרה "צל ועצם" עובד לסדרת הטלוויזיה האמריקאית "צל ועצם" מבית שירות הזרמת המדיה נטפליקס, ואף חודש לעונה שנייה. ספרה "Ninth House" יעובד על-ידי Amazon Studios, כשברדוגו תשמש כמפיקה בפועל בשניהם.
טרילוגיית הגרישה
שלושת הסיפורים הראשונים ראו אור בשנת 2015 כסדרה ששמה Folktales from Ravka. בשנת 2017 יצאה לאור אסופת סיפורים נוספת.
פול מוקאירו
פול אומו מוקאירו (באנגלית: Paul Omo Mukairu; נולד ב-18 בינואר 2000 באבוג'ה שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית.
קריירת מועדונים
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל מוקאירו למשך עונה אחת לאנדרלכט מליגת העל הבלגית. ב-1 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על רויאל אנטוורפן במסגרת המחזור ה-11 בליגה לעונת. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון. בסך הכל ערך מוקאירו 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-27 בינואר 2022 חתם מוקאירו בפ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית. ב-20 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על אולבורג בולדספילקלוב במסגרת הליגה לעונת. בסך הכל ערך מוקאירו 15 הופעות ליגה במהלך עונתו הראשונה במועדון, וזכה באליפות דנמרק.
פאונד פאפיס
פאונד פאפיס (באנגלית: Pound Puppies) היא סדרת הנפשה אמריקאית-קנדית שמבוססת על זיכיון הבובות "Pound Puppies" שבבעלות הסברו. הסדרה שודרה במקור בערוץ The Hub החל מ-10 באוקטובר 2010 עד 16 בנובמבר 2013. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים.
זוהי הסדרה השנייה שמבוססת על זיכיון הבובות, לאחר סדרה בעלת אותו שם משנת 1986.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל הן בחירות שבהן בוחרים תושבי הערים והמועצות המקומיות בישראל את ראש הרשות המקומית (ראש העירייה או ראש המועצה המקומית) ואת מועצת העירייה או המועצה המקומית. הבחירות נערכות לפי חוק הרשויות המקומיות (בחירות).
שיטת הבחירות
ב-23 בדצמבר 1948 תוקנה החקיקה המנדטורית בנושא הבחירות העירוניות. הגבלת המס בוטלה וזכות הבחירה ניתנה לכל תושב או בעל מקרקעין בעיר בן 21 ומעלה. עד 1975 הייתה שיטת הבחירות דומה לשיטת הבחירות לכנסת. תושבי הרשות המקומית היו בוחרים ברשימות שהתמודדו על מושבים במועצת העירייה, וחברי המועצה שנבחרו הם שבחרו בראש הרשות.
השיטה הביאה לחוסר יציבות ברשויות המקומיות ולמקרים רבים בהם חברי מועצה העבירו את תמיכתם ממועמד אחד למועמד אחר תוך שהם זוכים לתפקידים בהנהלת העירייה. בעקבות זאת, נעשו ניסיונות לשנות את שיטת הבחירות ולקבוע בחירה ישירה של ראש הרשות. בתחילת שנת 1973 נדונה הצעת חוק שקבעה בחירה ישירה של ראש המועצה, אולם נוצרה מחלוקת סביב השאלה כיצד יש לנהוג אם אף מועמד לא זכה ברוב. הצעת הקואליציה הייתה שמועמד ייבחר אם זכה בלפחות 40% מהקולות ובמקרה שלא יהיה מועמד עם לפחות 40% מהקולות, תבחר המועצה את ראש הרשות מבין שני המועמדים שזכו במספר הקולות הגדול ביותר. אולם בקריאה שנייה על החוק נתקבלו שתי הסתייגויות של האופוזיציה. האחת קבעה שבמקרה שאף מועמד לא יקבל 50% מהקולות תעבור ההכרעה למועצת הרשות שתבחר את ראש הרשות מבין חבריה והשנייה קבעה סיבוב שני בין שני המועמדים שקבלו את מספר הקולות הגבוה ביותר, במקרה שלא יושג רוב של 50% על ידי אחד המועמדים. בעקבות זאת, הצביעה סיעת המערך נגד החוק והוא לא עבר. בשנת 1975 עלה החוק שוב לדיון והפעם אושר.
המצב הנוכחי
החל מהבחירות שנערכו בשנת 1978, בוחרים התושבים הן ברשימה והן במועמד לראש הרשות, בבחירות ישירות. זאת, בדומה לבחירות לכנסת ולראשות הממשלה שנערכו בין השנים 1996–2001, מכוח חוק הבחירה הישירה, עם הבדלים מסוימים.
אחוז החסימה אותו נדרשות הרשימות המתמודדות בבחירות לעבור כדי להיבחר למועצה, מחושב לפי הנוסחה הבאה:
לדוגמה, אם יש 1500 קולות כשרים ו-15 חברי מועצה, הרי שהמודד למנדט הוא 100 קולות, ואחוז החסימה שעומד על 75% מהמודד למנדט יהיה 75 קולות.
במקרה בו לאחר חלוקת הקולות למנדטים, ולאחר שנבדקה האפשרות למימוש הסכמי העודפים, עדיין לא הושלמו מספר חברי המועצה, מוענקים עודפי הקולות שעברו את אחוז החסימה לרשימה לה חסר מספר הקולות הנמוך ביותר, וכן הלאה עד להשלמת מספר חברי המועצה. במקרה בו ראש הרשות הנבחר עומד בראש רשימה שלא נבחרה למועצה, נחשב ראש הרשות כחבר נוסף במועצה. דוגמה לכך הוא ראש עיריית ביתר עילית, מאיר רובינשטיין, שרשימתו קיבלה קולות בודדים בבחירות שנערכו ב-2008 וכן ראש עיריית ירושלים, משה ליאון, בבחירות שנערכו ב-2018.
אם יש מועמד אחד בלבד, ההצבעה היא בעדו או נגדו, ואם המועמד היחיד לא זכה לתמיכת התושבים, המועצה בוחרת בראש הרשות מבין חבריה, בדומה לשיטה שהייתה נהוגה בעבר. אם המועמד היחיד הוא מועמד מטעם רשימה בודדת המתמודדת בבחירות, אין נערכות בחירות, וביום הבחירות עצמו מכריז מנהל הבחירות על המועמד היחיד כעל ראש הרשות, ועל המועמדים ברשימה כחברי המועצה. כך, למשל, בבחירות שנערכו בשנת 2008 בבני ברק ובמודיעין עילית.
חרף השינוי בשיטת הבחירות, מספר עקרונות מנחים לבחירות נותרו על כנם, ועיקרם שהבחירות הן כלליות, ישירות, שוות, וחשאיות. פיקוח על מהלך הבחירות מבוצע על ידי היחידה לפיקוח על הבחירות של משרד הפנים.
הזכות לבחור
מי שהיה רשום במרשם האוכלוסין – בתקופת 18 החודשים שקדמו לבחירות – כתושב רשות מקומית אחרת, אשר התקיימו בה בחירות בתקופה האמורה לא יופיע בפנקס הבוחרים.
חיילים, שוטרים וסוהרים רשאים להצביע בקלפיות מיוחדות, בדומה לבחירות לכנסת, ואינם חייבים להצביע בקלפי מסוימת. בניגוד לבחירות לכנסת, אין הוראות המסדירות את הצבעתם של ימאים, אנשי הסגל הדיפלומטי, אסירים, עצירים ושל מי שמאושפז ביום הבחירות.
הודעה לבוחר
על פי החוק לא יאוחר מהיום ה-21 שלפני יום הבחירות ישלח השר לכל מי ששמו נכלל בפנקס הבוחרים הודעה בדבר מען הקלפי ששמו נכלל ברשימת הבוחרים שלה והאם הקלפי נגישה לאנשים המוגבלים בניידות.אין חובה להציג את ההודעה כדי להצביע, אך הצגתה בקלפי תסייע לוועדת הקלפי באיתור שמו של הבוחר.
הזכות להיבחר
הזכות להיבחר למועצת הרשות ולראש הרשות נתונה אך ורק לתושבי קבע באותה רשות שהם מעל גיל 21. לזכות זו מספר סייגים: על מועמדים לראש הרשות חלות מגבלות נוספות:
מועד הבחירות
הבחירות הראשונות לרשויות המקומיות לאחר הקמת המדינה נערכו ב-14 בנובמבר 1950. לאחר מכן, בשנים 1955, 1959, 1965, 1969 ו-1973 נערכו הבחירות במקביל לבחירות לכנסת. כיום, נערכות הבחירות אחת לחמש שנים, ביום שלישי השלישי בחודש חשוון (אלא אם כן השנה שקדמה לשנת הבחירות הייתה שנה מעוברת, אז נערכות הבחירות ביום שלישי הראשון בחודש חשוון). הבחירות בשנת 2008, היו אמורות לפי עיקרון זה להיערך ביום ו' בחשוון ה'תשס"ט, אולם מכיוון שיום זה חל ב-4 בנובמבר, יום השנה האזרחי לרצח רבין, חוקקה הכנסת הוראת שעה שדחתה את הבחירות בשבוע, לי"ג בחשוון (11 בנובמבר).
אין מניעה לקיים את הבחירות ביום שבו מתקיימות גם הבחירות לכנסת, והחוק אף קובע הוראות מיוחדות למצב מעין זה. עם זאת, בפעם האחרונה שהבחירות לכנסת והבחירות לרשויות המקומיות היו אמורות להיערך באותו היום, בשנת 1988, העדיפה הכנסת לדחות את הבחירות לרשויות המקומיות ב-3 חודשים. זאת, בשל החשש שאצל בוחרים רבים תיווצר זיקה בין הצבעותיהם, ושיקולים מדיניים או כלכליים-חברתיים ישפיעו על אופן הצבעתם גם בבחירות לרשויות המקומיות.
בהתאם לתיקון לחוק הרשויות המקומיות (בחירות), יום הבחירות הכלליות לרשות מקומית הוא יום שבתון בתחומה של אותה רשות, וכן לגבי עובדים הרשומים בפנקס בוחרים של רשות זו, אף אם מקום עבודתם הוא ברשות מקומית שלא חל בה יום שבתון.
הבחירות האחרונות לרשויות המקומיות נערכו ביום כ"א בחשוון ה'תשע"ט, 30 באוקטובר 2018.
שינוי מועד הבחירות
במספר מקרים תיתכן הקדמתן של הבחירות או דחייתן.
לשר הפנים נתונה הסמכות לדחות את הבחירות ברשות מקומית מסוימת, אם נוכח כי עקב נסיבות מיוחדות לא ניתן לקיימן במועדן. לשר נתונה גם הסמכות לפזר מועצה ולהדיח ראש רשות שאינם מתפקדים, ולהחליט האם למנות במקומם ועדה קרואה או לקבוע מועד לבחירות חדשות.
במקרה של איחוד רשויות מקומיות, רשאי שר הפנים, באישור הממשלה ובהתייעצות עם ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת, לקבוע מועד לבחירות ברשות המאוחדת. ככלל, על מועד זה להיות לפחות 3 שנים לאחר הבחירות שנערכו לרשויות הנפרדות, ואולם באישור ועדת הפנים ניתן לקבוע גם מועד מוקדם יותר.
גם הכנסת יכולה, באמצעות חקיקה, לשנות את מועדי הבחירות, כפי שעשתה, כאמור, ב-1988, בשל הבחירות לכנסת השתים עשרה. ב-1982 דחתה הכנסת את הבחירות לרשויות המקומיות בשנה, עקב מלחמת לבנון הראשונה.
בחירות מיוחדות
במקרה שבו ראש הרשות התפטר, נפטר, הורשע בעבירה שיש עמה קלון, הודח על ידי שר הפנים, או אם נבחר לתפקיד אשר הנושא בו אינו רשאי לכהן כראש עיר (למשל: חבר הכנסת), נערכות בחירות מיוחדות לתפקיד ראש הרשות בלבד, אך בהרכב המועצה אין שינוי. אולם, מאחר שבמקרה זה יכולים להגיש את מועמדותם לתפקיד ראש הרשות גם מי שאינם חברי המועצה, במקרה שבו נבחר אדם כזה, הוא מצטרף גם כחבר מועצה נוסף. בעיריית רעננה, למשל, כיהנו 20 חברים (ולא 19) מאז בחירתו של נחום חופרי לראש העיר בבחירות המיוחדות שנערכו ב-2005 ועד לבחירות הרגילות שנערכו ב-2008.
בחירות מיוחדות (הן לראשות העיר בלבד והן לראשות העיר ולמועצת העיר, כאשר נדרש הדבר) ייערכו ביום שלישי האחרון שלפני תום 60 הימים מאז היווצרות עילת הבחירות, או במועד מאוחר יותר – אם ראה שר הפנים לנכון לדחות את הבחירות מעבר ל-60 הימים.
במקרה אחר, לאחר פטירתו של ראש עיריית לוד, מקסים לוי בשנת 2002, וראש המועצה המקומית בועיינה-נוג'ידאת סאלח סולימאן בשנת 2018 חוקקה הכנסת בהליך מזורז הוראת שעה שקבעה שבמקרה של פטירת ראש הרשות לא ייערכו בחירות, אלא המועצה היא שתבחר את ראש הרשות. הוראה זו עמדה בתוקפה במשך כשנה.
בחירות מיוחדות מסוג אחר יכולות להתקיים בהוראות בית המשפט, אם קיבל ערעור בחירות ופסק שהבחירות בטלות. בחירות חדשות נערכות במקרה זה בתוך 30 ימים מיום שהפך פסק דינו לסופי. כך אירע בנהריה עם פסילת הבחירות שנערכו בה ב-2003.
מועדי הבחירות לרשויות המקומיות עד היום
בין 1955–1973 נערכו הבחירות לרשויות המקומיות במקביל לבחירות לכנסת:
מאז 1978 נערכות הבחירות לרשויות המקומיות אחת לחמש שנים, בנפרד מהבחירות לכנסת:
הבחירות הבאות עתידות להתקיים ב-31 באוקטובר 2023.