cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אנדרטת וושינגטון
תחרות תכנון האנדרטה
עוד בחייו של וושינגטון החליט הקונגרס של ארצות הברית על הקמת אנדרטה לפאר את מעשיו, אולם רק בשנת 1836 נערכה תחרות אדריכלים. התוכנית הזוכה הציעה רעיון אובליסק שבראשו פסל של וושינגטון רכוב על מרכבה, וסביב האובליסק שדרת עמודים עם פסלי 30 מנהיגי המהפכה האמריקאית. משיקולים תקציביים הוחלט על בניית האובליסק לבדו.
האדמה עליה נבנתה האנדרטה נתרמה על ידי הקונגרס. אולם בשל קשיים תקציביים הבנייה נמשכה שנים רבות. בין האנשים שעזרו לבניית האנדרטה היו אליזבת׳ המילטון שעזרה לנשים של אבות מייסדים אחרים לגייס כסף כדי לבנות את אנדרטת וושינגטון.
הבנייה
בניית האנדרטה החלה בשנת 1848 אך הופסקה בשל היעדר מימון בשנת 1854. לאחר מלחמת האזרחים חודש העניין בבניית האנדרטה ובשנת 1878, במלאת 100 שנים להצהרת העצמאות האמריקנית, אישר הקונגרס סכום של 200,000 דולר להשלמת האנדרטה. העבודה חודשה ב-1879 בניצוחו של המהנדס תומאס לינקולן קייסי האב, והמבנה הושלם ב-1884. בראש העמוד הוצב קודקוד עשוי אלומיניום שהפקתו הייתה אז יקרה מאוד, כך שפירמידת האלומיניום שמשקלה 2.85 ק"ג הייתה המסה הגדולה ביותר של המתכת שהופקה עד אותו זמן. הקודקוד עדיין מעטר את האנדרטה ומשמש ככליא ברק.
תיירות
עוד לפני הפתיחה הרשמית עוררה האנדרטה עניין רב ותיירים רבים באו לראותה. עד לסגירת האנדרטה עקב השיפוצים בעקבות רעידת האדמה של 2011 ביקרו באנדרטה יותר מ-800,000 תיירים מדי שנה.
בויאקה צ'יקו
בויאקה צ'יקו פוטבול קלוב (בספרדית: Boyacá Chicó Fútbol Club) הוא מועדון כדורגל מהעיר טונחה במחוז בויאקה שבקולומביה. המועדון נוסד תחילה ב-26 במרץ 2002 בשם בוגוטה צ'יקו, אך כעבור 3 שנים עבר למחוז בויאקה ולבירתו, טונחה ושינה את שמו לבויאקה צ'יקו. הקבוצה משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון לה אינדפנדנסיה שבטונחה והישגה הטוב ביותר היה זכייה באליפות הליגה בשנת 2008, מה שהבטיח להם השתתפות בקופה ליברטדורס ב-2009 וכן בשלבים המוקדמים של הטורניר ב-2008.
היסטוריה
ב-1997 החליט שחקן העבר, אדוארדו פימנטל, שהוא רוצה להקים קבוצת כדורגל. בויאקה צ'יקו החלה את דרכה בשם בוגוטה צ'יקו פוטבול קלוב בשנת 2002 ושמה ניתן לה על שם שכונת צ'יקו שנמצאת בעיירה צ'פינרו שבבוגוטה, שם נולד פימנטל. המועדון החל את השתתפותו בשנת 2001 בליגת המשנה הקולומביאנית על חשבונה של אוניון מטה שפעילותה הופסקה. כבר בעונתה הראשונה הגיעה למשחקי הפלייאוף על העלייה לליגה הראשונה, אבל הפסידו לדפורטס קינדיו. באותו הזמן שיחק המועדון את משחקיו הביתיים באצטדיון אוליה הררה שבבוגוטה. במשך תקופתה בליגה השנייה, שינתה צ'יקו מספר פעמים את אצטדיונה הביתי, עד שלבסוף שיחקה באצטדיון אל קמפין בזמנים שלא שיחקו בו מיונאריוס ואינדפנדיינטה סנטה פה. בשנת 2003 השיגה את ההעפלה המיוחלת לליגה הבכירה. הקבוצה סיימה במקום השביעי את הליגה הסדירה והעפילה לפלייאוף, שם סיימה ראשונה בבית שכלל את פטריוטס בויאקה, איטגווי ואקספרסו רוחו. בגמר פגשה את פומאס דה קסנרה וניצחה בסיכום שני המשחקים 1–2. הקבוצה של פימנטל העפילה בתוך שנתיים לליגה הבכירה, שם נקראה "מנפאוור צ'יקו" (Manpower Chico) והייתה לקבוצה השלישית מבוגוטה שמשחקת בליגה הבכירה לראשונה מאז 1952.
עוברים לטונחה וזוכים באליפות היסטורית
בעונת הבכורה שלה בליגה בשנת 2004, צ'יקו הגיעה לפלייאוף ובסיכום השנה סיימה במקום ה-17 וניצלה מירידה לליגת המשנה. לאור מיעוט הקהל המקומי שהגיע לצפות בקבוצה ולאור המחסור בספונסרים, החליט פימנטל לקבל את הזמנתו של מושל בויאקה, כדי שצ'יקו תעתיק את מיקומה מבוגוטה לבויאקה. ב-1 באפריל 2005 הפכה הקבוצה באופן רשמי ל"בויאקה צ'יקו פוטבול קלוב".
באמצע שנת 2006 החליף המאמן אלברטו גמרו את מריו ואנמרק והצליח להשאיר את הקבוצה בליגה הבכירה. שנת 2007 הייתה כבר הרבה יותר טובה עבור צ'יקו שסיימה את העונה במקום השלישי בטבלה המשוקללת, שהבטיח לה את המקום בקופה ליברטדורס 2008 לראשונה בתולדותיה. לשלב הבתים היא לא העפילה, לאחר שסיימה בתיקו 4-4 מול אאודקס איטליאנו הצ'ילאנית והודחה עקב שערי חוץ. אבל את שנת 2008 המועדון יזכור רק לטובה. צ'יקו סיימה את העונה הרגילה במקום השני עם 32 נקודות, והצליחה לסיים ראשונה בבית שכלל את אינדפנדיינטה מדיין, דפורטיבו קאלי ודפורטס קינדיו. בגמר הם פגשו את אמריקה קאלי. במשחק הראשון באצטדיון פסקואל גררו, סיימו הקבוצות בתיקו 1-1 עם החלטה מעוררת מחלוקת של השופט וילמר רולדן, שעצר התקפה מסוכנת של צ'יקו בתוך הרחבה וסיים את המשחק. גם המשחק השני הסתיים בתיקו 1-1 ובדו-קרב הפנדלים צ'יקו ניצחה 2–4 וזכתה באליפות היסטורית. הכוכב הגדול היה הקשר הארגנטינאי, מיגל קנאו, שסיים עם 13 שערים.
למרות הזכייה, הקבוצה נקלעה לקשיים כלכליים, לחובות כלפי שחקנים שחלקם אף עזב בעקבות זאת, חודש לפני משחק הבכורה של הקבוצה בקופה ליברטדורס. הקבוצה הוגרלה לשחק מול גרמיו, אוניברסידד דה צ'ילה ואורורה. הקבוצה גם קיבלה אישור לשחק באצטדיון לה אינדפנדנסיה מהCONMEBOL, לאחר שהאצדיון הורחב ועמד בתקן. הפעם הקמפיין של צ'יקו היה מעולה וכלל שלושה ניצחונות ושלושה הפסדים. במחזור האחרון הפסידה בחוץ לגרמיו ובעקבות ניצחונה של אוניברסידד דה צ'ילה על אורורה, צ'יקו נותרה בחוץ.
פיינליסטית בגביע הקולומביאני
בשנת 2011 הצליחה צ'יקו לרשום הישג בקופה קולומביה, כשהגיעה עד למשחק הגמר. בדרך היא עברה קבוצות לא פשוטות כמו אינדפנדיינטה סנטה פה בשמינית הגמר, פטריוטס בויאקה ברבע וניצחה את אתלטיקו נסיונל בחצי הגמר. במשחק הגמר פגשה את מיונאריוס ואף על פי שלא הצליחה לזכות, צ'יקו היוותה יריב ראוי והפסידה בסופו של דבר 0–2 בסיכום שני המשחקים.
נדנדה של עליות וירידות
בשנים 2014–2016 הקבוצה השיגה תוצאות לא טובות בליגה, ולבסוף ירדה לליגה השנייה. לאחר מספר פעמים שבהן ניצלה מירידה, כולל במשחקי הפלייאוף, גדלה הליגה הראשונה מ-18 ל-20 קבוצות ושתי קבוצות ירדו אוטומטית. בשנת 2015 ניצחה צ'יקו רק שלושה משחקים ובשנת 2016 נכנסה לרצף של 16 משחקים ללא ניצחון. בסופו של דבר, ב-5 בנובמבר 2016 הפסידה 2–3 לאינדפנדיינטה מדיין וירדה לליגה השנייה ביחד עם פורטלסה.
צ'יקו חזרה לליגה הבכירה כעבור שנה, כאשר היא גוברת בגמר על איטגווי לאונס. בטורניר האפרטורה הגיעה לגמר וניצחה ריאל סנטנדר 2-3 בבית במשחק הראשון ובגומלין הסתיים בתיקו 1-1. למרות טורניר קלאוסורה לא טוב שבו כלל לא העפילה לפלייאוף, פגשה בגמר השנתי את איטגווי לאונס. 0-0 במשחק הראשון בבית ו-1-1 במשחק השני בחוץ שלחו את המשחק לדו-קרב פנדלים שבו ניצחה צ'יקו 3–5.
אבל גם בבליגה הראשונה לא הצליחה לתקוע יתד וחוותה טורניר גרוע במיוחד ב-2018. 9 ניצחונות בלבד ב-38 משחקים גרמו לקבוצת ה"שחמט" לרדת לליגה השנייה בפעם השנייה בתוך שלוש שנים לאחר תיקו ביתי 1-1 מול דפורטיבו פאסטו.
אצטדיון
האצטדיון ממוקם בצפונה של העיר טונחה ומכיל כ-20,000 מקומות. הוא שימש כאצטדיונה של הקבוצה כשזו זכתה באליפות ההיסטורית שלה ב-2008 ואחר כך במשחקי הקופה ליברטדורס 2009. הכיל 8,500 מקומות תחילה אך עבר שיפוץ שהגדיל את תכולתו ל-17,000 ומאוחר יותר הרחבה עד לכדי 20,000. הקבוצה השנייה של מחוז בויאקה, בויאקה פטריוטס, משחקת אף היא את משחקיה באצטדיון.
הסמל
הסמל של הקבוצה נוצר כשזו עוד שיחקה בבוגוטה והוקדש לפארק-מוזיאון צ'יקו, שנמצא בשכונת צ'יקו שבעיר. בחלק הפנימי של הסמל ממוקם שער הכניסה למוזיאון שנראה כמו טירה ובחלק התחתון ישנו כדורגל. החלק החיצוני מורכב ממשבצות המזכירות לוח שחמט (כינוייה של הקבוצה El equipo ajedrez) בצבעים כתום-כחול ושם הקבוצה מתנוסס למעלה.
גור מגידו
גור מגידו (נולד ב-1983) הוא עיתונאי חוקר ישראלי.
ראשית חייו
מגידו נולד בשנת 1983 וגדל ביישוב נטף. הוא שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון. למגידו תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
קריירה
את דרכו העיתונאית החל באוקטובר 2014 ככתב משפטי ב"גלובס", ושימש בתפקיד זה עד לאוקטובר 2016, אז החל את תפקידו ככתב בדסק הכלכלי של כאן – תאגיד השידור הישראלי, תפקיד בו שימש עד ליולי 2017, עת עלייתו לאוויר של ערוץ "כאן 11", אז עבר לתפקידו ככתב-מגיש בתוכנית הטלוויזיה "שטח הפקר" לצד רוני זינגר. כיום משמש מגידו ככתב העיתון TheMarker.
בין הישגיו העיתונאיים נמנית חשיפת החשד לפיו יו"ר לשכת עורכי הדין אפי נוה פעל לקידום מקורבים בוועדה למינוי שופטים. ב-2016 פרסם לראשונה את הקשר בין בן דודו של ראש הממשלה בנימין נתניהו נתן מיליקובסקי לבין תאגיד טיסנקרופ העומד במרכז תיק 3000 ("פרשת הצוללות"). בפברואר 2019, ערב הבחירות לכנסת, עמד פרסום זה במרכז החלטת ועדת ההיתרים במשרד מבקר המדינה שלא לאפשר לנתניהו לקבל כספים ממיליקובסקי למימון הליכיו המשפטיים. החלטת הוועדה הביאה לגילוי של מה שהפך לימים ל"פרשת מניות הפלדה", שבמסגרתה חשף מגידו כי נתניהו קיבל מבן דודו ב-2007 הזדמנות לרכוש מניות בהנחה מופלגת של עד 95%. באפריל 2019 פורסם כי משרד המבקר העביר למשרד המשפטים חומרים בעניין, משום שהדבר מצדיק פתיחה בחקירה פלילית נגד נתניהו.
ב-2016 חשף מגידו כי משרדם של עורכי הדין יצחק מולכו ודוד שמרון העניק שירותים משפטיים לארנו מימרן, גיבור פרשת "עוקץ המאה", עד שנת 2006 לפחות ואף הקימו למענו חברה פרטית בשם "טראק פרפורמנס בע"מ", שמימרן הוא בעל 36% ממניותיה.
ב-2016 פרסם לראשונה את הפרשה שכונתה "תוכנית הנאנסות", במסגרתה עסק יועץ התקשורת מוטי מורל יחד עם ארבע נשים, ב"תפירת" תיק אונס לעו"ד אורי דניאל שהיה בסכסוך עם אותן הנשים. בעקבות הפרשה הופסק שיתוף הפעולה של יצחק הרצוג עם מורל.
מגידו עסק במשך השנים בתחקירים כלכליים. בין היתר, חשף את הונאת הקרקעות של חברת "אדמה", במסגרתה איש העסקים אורן קובי נטל עשרות מיליונים מכספי לקוחות חברת הנדל"ן והשתמש בכספים, שנועדו לרכישת אדמות חקלאיות עבור לקוחותיו, לרכישת דירות ומכוניות פאר לשימושו של קובי. החשיפה הביאה לפירוק החברה ולחקירה פלילית הצפויה להביא לכתבי אישום נגד אורן קובי ואחרים.
בתאגיד השידור הציבורי פרסם מגידו את סדרת התחקירים "מוכרי החלומות" שעסקה בהצעות השקעה מפוקפקות בתחום הנדל"ן, תחקירים שזכו למאות אלפי צפיות ברשתות החברתיות.
סדרת תחקירים שפרסם מגידו יחד עם העיתונאי משה ליכטמן ב"גלובס" אודות פעילות עמותת "הקרן לגאולת קרקע", הביאה לפתיחה בחקירה פלילית של רשות המסים בישראל כנגד עו"ד משה גליק ואחרים, בחשד להלבנת הון בהיקף של מאות מיליוני ש"ח. בתוכנית "שטח הפקר" פרסם מגידו תחקירים שונים. בכלל זה, תחקיר בשם "סודות הקבלה" שעסק בנעשה בתנועת "קבלה לעם". תחקירים אחרים עסקו בין היתר בעסקים הביטחוניים שמנהלים אלופי צה"ל במילואים במדינות ערב ובקלות שבה ניתן לגנוב כלי נשק מצה"ל (תחקיר במסגרתו פרץ מגידו בעצמו לבסיסים ולטנקים של צה"ל באזור הדרום ובגבול רצועת עזה).
ביולי 2018 שודר ב"כאן 11" הסרט "שחורוּת", שיצר מגידו יחד עם אסנת ניר ודני טנא, העוסק בחוויית הנעורים של צעירים בני העדה האתיופית בישראל.
ב-2021 זכה מגידו בפרס אורי אבנרי לעיתונות אמיצה. בנימוקים למתן הפרס נכתב כי מגידו שייך ל"נבחרת מצומצמת של עיתונאים שממשיכים לעבוד על תחקירי עומק ארוכים ומורכבים” וכי סוג התחקירים שמגידו עושה מוכיח גם “יכולת עמידה בלחצים אדירים מצד בעלי כוח, עמדה וממון”. יחד איתו זכתה בפרס העיתונאית אור-לי ברלב.
במאי 2022 זכה בתואר אביר איכות השלטון לשנת 2021.
תביעות נגד מגידו
נגד מגידו הוגשו תביעות משפטיות שונות בהן שתי תביעות שהגישה לשכת עורכי הדין. תביעות אלו עסקו בשני פרסומים שפרסם מגידו ב"גלובס", ואשר נגעו בהעסקה של לוביסטים בכנסת הפועלים לקידום האינטרסים של לשכת עורכי הדין, וכן בנושא מימון הטיסות של שופטים לכנס לשכת עורכי הדין באילת ועל הנעשה בכנסים אלה. לשכת עורכי הדין חזרה בה בהמשך מהתביעות, ללא ששולם לה כל פיצוי ומבלי שהכתבות הוסרו מאתר "גלובס".
שלוש תביעות בסך כולל של 1.3 ממיליון ש"ח הוגשו נגדו בידי עמותת "בני ברוך - קבלה לעם". שתיים מהתביעות נסגרו בפשרה שמגידו לא היה צד לה, והעמותה חויבה לשלם לו 20,000 ש"ח הוצאות משפט, ולאחר שערערה על חיוב זה חויבה בתשלום נוסף בסך 4,000 ש"ח. תביעה שלישית נדחתה בבית המשפט, תוך חיוב התובעים, עמותת בני ברוך ועו"ד חנוך מילביצקי, בהוצאות משפט בסך 45,000 ש"ח.
בבית משפט בקליפורניה הוגשה נגד מגידו תביעת ענק בסך של 50 מיליון דולר על ידי חברת "פסיפיק הולדינגס", שעמדה במרכז אחד מתחקירי "מוכרי החלומות". לפי התחקיר החברה נוהגת לשווק ללקוחות ישראלים נכסים בערים שונות בארצות הברית במחירים של עד פי 3 ממחירם הריאלי. לפי כתב התביעה, התחקיר, שזכה למעל 700 אלף צפיות ברשתות החברתיות, חיסל כמעט לחלוטין את עסקיה של "פסיפיק הולדינגס" ונזקיה כתוצאה מהתחקיר מוערכים ב-50 מיליון דולר.
מגידו נתבע על ידי ראש עיריית אור יהודה, ליאת שוחט ומנהל הקמפיין שלה, נדב אברמוביץ, בעקבות כתבה אודות פגמים לכאורה בהליך מכרזי שבו זכו יועצי הקמפיין שלה בעירייה. בעקבות גישור בין הצדדים הסתיימו תביעות אלה בלא כלום.
הלוטים
ההֶלוֹטים (ביוונית קלאסית: Εἵλωτες) היו צאצאי התושבים המקוריים שישבו בלאקדמון לפני פלישת הדורים וצאצאי האוכלוסייה שספרטה כבשה במסניה. מעמד ההלוטים היה דומה למעמד הצמיתים, הם ביצעו את כל העבודות החקלאיות והגופניות בספרטה, כאשר הספרטנים השקיעו את כל זמנם באימונים ושירות צבאי. ההלוטים היוו את רוב אנשי ספרטה (כ-85% מתושבי ספרטה היו הלוטים).
במקרי חירום גויסו ההלוטים מצאצאי הלאקונים לצבא (לדוגמה במהלך המלחמה הפלופונסית) והובטח להם שאם יצטיינו בקרב יוכלו להשתחרר מצמיתותם. ההלוטים של מסניה היו מוקד תסיסה מתמיד וכמעט כל שנה יצאו הספרטנים במסע צבאי נגדם.
למרות הדיכוי הקשה שהפעילו על ההלוטים, נותרו הספרטנים חוששים ממרד מצידם ונמנעו משליחת צבאם למרחקים. עם זאת, אמצעי הדיכוי לא הספיקו וההלוטים אכן מרדו בשלטון הספרטנים כמה פעמים (מרד גדול בשנת 464 לפני הספירה), אך מרידותיהם דוכאו.
מקור השם
לפי הגאוגרף היווני פאוסאניאס, מקור השם "הלוטים" בעיר הילוס, שאותהּ כבשו הדורים ושאת אוכלוסייתה שעבדו. לפי דעה אחרת השם גזור מן השורש היווני "הל", שפרושו "לתפוס" או "לקחת בשבי".
גלן פורד
גווילין סמואל ניוטון "גלן" פורד (באנגלית: Gwyllyn Samuel Newton "Glenn" Ford; 1 במאי 1916 - 30 באוגוסט 2006) היה שחקן קולנוע אמריקני-קנדי. פורד נולד בחבל קוויבק שבקנדה ועבר עם משפחתו בגיל צעיר לקליפורניה, שם התאזרח בשנת 1939.
פורד החל לשחק בתיאטרון אך במהרה עבר למסך הקולנוע, שם פיתח קריירה עשירה שהשתרעה במשך 7 עשורים. הוא התפרסם עקב תפקידיו הקבועים כקאובוי או כאדם רגיל המוצא עצמו בנסיבות לא-רגילות.
מהלך הקריירה
פורד החל להופיע בסרטים ב-1939, אך נאלץ להפסיק במהרה עם הצטרפות ארצות הברית למלחמת העולם השנייה וגיוסו לחיל הנחתים האמריקאי. במסגרת פעילותו לחם בצרפת. על מעשיו אלו הוענק לו אות לגיון הכבוד על ידי ממשלת צרפת ב-1992.
פריצת הדרך של פורד הייתה בסרט "גילדה" בשנת 1946, בו שיחק לצד השחקנית ריטה הייוורת'. שיתוף הפעולה ביניהם היה כה מוצלח עד שהאולפנים המשיכו ללהקם בתפקידים הראשיים בחמישה סרטים נוספים.
פורד המשיך להופיע בסרטים רבים בשנות ה-50 וה-60. בין סרטיו הבולטים ניתן למנות את "משפט" ו"המנגינה שלא נגמרה" (1955), "כופר", "סופרמן, "חיים גנובים", "אהבותיה של כרמן", "החום הגדול", "תשוקה אנושית", "זרע הפורענות", "ארבעת פרשי האפוקליפסה", "בית התה של ירח אוגוסט", "גברת ליום אחד", סימארון, ו"אבא, עליך להתחתן".-
בהמשך הקריירה שלו פורד החל להופיע יותר ויותר במערבונים וסרטי הרפתקאות אחרים, בהם ביסס את דמות הקאובוי שזוהה עימה לרוב לאחר מכן. סרטיו הבולטים היו "האם פריז בוערת?" ו"הקרב על מידווי". דמותו כקאובוי הונצחה ב"מוזיאון מורשת הקאובוי הלאומי" באוקלהומה.
לאחר שהיה מועמד מספר פעמים ללא זכייה, פורד זכה בפרס גלובוס הזהב בשנת 1962 עבור תפקידו בסרט "גברת ליום אחד".
חייו האישיים
פורד התחתן והתגרש ארבע פעמים מארבע נשים. בנו היחיד הוא השחקן פיטר פורד.
מותו
ב-1 במאי 2006 נערך אירוע רב משתתפים לציון יום הולדתו ה-90 של פורד וקריירת המשחק העשירה שלו. פורד היה אמור להיות אורח הכבוד של האירוע, אך עקב מצבו הרפואי הרעוע, שנגרם בין השאר עקב סדרת שבצים מוחיים, לא יכול היה להשתתף. במקום זאת פורד צילם את עצמו בהודעה לקהל המוזמנים שהוקרנה על גבי מסך באירוע. הוא נפטר לבסוף ב-30 באוגוסט, בגיל 90.
תאי דייטר
מבנה
תאים אלו נמצאים על הממברנה הבזילרית וצורתם מזכירה גביע עם שלוחה. שלוחה זו נקראת זיז גלילי (phalangeal process), והיא מגיעה אל השכבה הרטיקולרית (reticular lamina) שמכסה את אבר קורטי, ונמצאת מתחת לממברנה הטקטוריאלית. על פי הגביע של תאי דייטר יושבים תאי שערה חיצוניים, ותאי דייטר הם אלו אשר מקשרים בין תאי שערה אלו לבין הממברנה הבזילרית. החיבור של תאי דייטר אל גוף הממברנה הבזילרית מתבצע באמצעות שלוחה נוספת הנקראת זרוע תחתונה (Lower limb) היוצאת מגוף התא, ומסתיימת במגע עם הקרום הבזילרי. מקום החיבור של תא דייטר עם הקרום נקרא כף הרגל (Foot) של תא דייטר. על תא הדייטר קיימים גם כפתורים טרמינלים של תאי עצב המגיעים מן ההגנגליון הספירלי.
תפקוד
תאי דייטר נחשבים כגורם אשר מעביר את השינויים באורכם ובצורתם של תאי השערה החיצוניים לממברנה הבזילרית. שינויים אלו משופעלים על ידי זרמים חשמליים הנובעים מתנועת השערות על תאי השערה החיצוניים, ומשמשים להגביר את האות השמיעתי.
היסטוריה
התאים קרויים על שם הנוירואנטומאי הגרמני אוטו דייטרס (1834 – 1863), את התאים פרסם במאמר שיצא בשנת 1859 על איבר קורטי. עיקר עבודתו התבססה על הסתכלות רקמות תחת מקרוסקופ ואפיון השינויים החלים ברקמה בעקבות לחצים פיזיקליים או כימיים. מחקריו התבססו על רקמות כלבים חתולים ועגלים. דייטר תיאר את השלוחה של תא דייטר כדומה לעצמות אצבע קטנטות, ומכאן שמם "התאים הגליליים" בדומה לגלילים.
בדמינטון
בדמינטון (באנגלית: Badminton; בעברית: נוצית) הוא ענף ספורט ממשפחת משחקי הכדור והמחבט, שבו ה"כדור" מורכב מבסיס ונוצות, ונקרא נוֹצִית (כשם המשחק). במשחק מתחרים שני יחידים או שני זוגות, שמטרתם היא לחבוט את הנוצית מעל הרשת כדי שתפגע ברצפת מגרשו של היריב, או שהוא לא יוכל להחזיר אותה בהצלחה. בעברית נקראים שחקני המשחק נוצאים או שחקני נוצית. המשחק נערך במגרש עם רשת באמצעו. בדמינטון הוא ספורט אולימפי, ונערכות בו תחרויות בישראל ובעולם.
ההיסטוריה של הבדמינטון
באלף ה-2 לפני הספירה שיחקו בסין במשחק דומה לבדמינטון. קיימות עדויות למשחקים דומים לבדמינטון בימי יוון העתיקה ומצרים העתיקה. משחק דומה היה קיים במאה ה-18 בהודו ונקרא "פונה". קצינים בריטים אשר הוצבו בהודו הביאו את המשחק למולדתם ועדויות ראשונות למשחק באנגליה קיימות משנות השישים של המאה ה-19. המשחק הרשמי הראשון ששוחק באנגליה שוחק שם בטירה הנקראת בית בדמינטון בשנת 1870 ומשם קיבל את שמו המודרני. כללי המשחק נקבעו בהודו, צורת המשחק כמו שהיא ידועה כיום התפתחה באנגליה. בשנת 1893, הוקמה התאחדות הבדמינטון האנגלית אשר עדכנה את חוקי המשחק (ואלו חוקי המשחק הקיימים עד היום) וכן ערכה את אליפות ה-All England הראשונה ב-1899.
כללי המשחק
המשחק בנוי משתיים או שלוש מערכות לפי התפתחות המשחק. כל מערכה נמשכת עד שאחד הצדדים משיג 21 נקודות. בתחילת המשחק עורכים השחקנים הגרלה בה נקבע מי פותח את המשחק ומי בוחר את הצד בו ישחק. נקודה ניתנת לשחקן אם השחקן השני לא הצליח להעביר את הנוצית מעבר לרשת או אם חבט אותה מחוץ לגבולות המגרש. מי שהשיג את הנקודה מגיש את הנקודה הבאה.
אם התוצאה היא 20-20, ממשיכים השחקנים לשחק עד שצד אחד מוביל על השני ב-2 נקודות, או עד שאחד הצדדים מגיע ל-30 ואז נגמרת המערכה בכל מקרה, והצד שהגיע ל-30 מוכרז כמנצח המערכה. לאחר שאחד הצדדים ניצח מערכה, אם הוא מנצח גם במערכה הבאה הוא מנצח במשחק. אם הצד השני מנצח במערכה השנייה, משחקים מערכה שלישית מכריעה.
בין המערכה הראשונה למערכה השנייה השחקנים מחליפים ביניהם את צדדי המגרש. במערכה השלישית מחליפים השחקנים צדדים כשהשחקן הראשון מגיע ל-11 נקודות. בכל מערכה, בעת שהצד הראשון מגיע ל-11 נקודות, רשאים השחקנים לעשות הפסקה לשתייה. בין המערכות רשאים השחקנים לעשות הפסקה לשתייה ולשיחה עם מאמניהם.
מרבית המשחקים התחרותיים הנערכים בקרב ילדי הבדמינטון הצעירים משוחקים גם כן עד לשלוש מערכות, כאשר כל מערכה משוחקת עד 11 נקודות במקום 21, לרבות שובר שוויון.
קטגוריות
בדמינטון משוחק במספר קטגוריות:
מחבט
מחבט הבדמינטון הוא קל משקל ומשקל מחבט מקצועי נע בין 80 ל-95 גרם (ללא גידים). המחבטים עשויים בעיקר מגרפיט המעניק להם חוזק ועוצמה. מחבטים ישנים היו עשויים תחילה מעץ ובהמשך יוצרו מאלומיניום ומתכות שונות על מנת להפחית את משקלם. כיום ניתן למצוא מגוון רחב של מחבטים בעיצובים שונים, אף על פי שגודל המחבט וצורתו מעוגנים בחוקת הבדמינטון. כל עיצוב מעניק למחבט תכונות שונות ומתאים לסגנון משחק שונה.
כדור (נוצית)
בשונה ממשחקי כדור אחרים, צורתו של "כדור הבדמינטון" אינה באמת "כדור", אלא צורה של חצי כדור מוארך עם הארך עשוי נוצות, דבר היוצר צורה קונית ייחודית. ראש הכדור עשוי שעם ומצופה עור ואילו זנב הכדור עשוי 16 נוצות מכנפו השמאלית של האווז מסודרות סביב ראש הכדור. צורתו הייחודית של הכדור ומשקלו הנמוך (כ-4 גרם בלבד) מאפשרות לו להגיע למהירויות גבוהות - כדור בדמינטון עשוי לצבור מהירות גבוהה יותר מ-400 קמ"ש בעת החבטה. חסרונם הגדול של הכדורים העשויים נוצות הוא בכך שהם נשברים בקלות לכן ישנם כדורי פלסטיק המתאימים לחובבים ולמתחילים.
נעליים
נעלי הבדמינטון הן נעליים קלות, נמוכות וגמישות הכוללות סוליית גומי רבת חיכוך המאפשרת לשחקן אחיזה על המגרש ויכולת לשנות כיוון במהירות. בשונה מנעלי ריצה סטנדרטיות, נעלי הבדמינטון כוללות גם תמיכה צידית, זאת בשל הלחץ המופעל על צידי הנעל בעת שינוי כיוון חד.
תחרויות בדמינטון
תחרויות הבדמינטון החשובות ביותר הן המשחקים על גביע תומאס לנבחרות גברים, גביע אובר לנבחרות נשים וכמו כן אליפות העולם שהחלה בשנת 1977 ונערכת אחת לשנתיים בדרך כלל בסיום העונה הבינלאומית. בשנת 1977, שוחק בדמינטון לראשונה גם במכביה ה-10, בתחרות השתתפו שחקנים מדנמרק, שוודיה, הולנד, קנדה ומישראל.
בדמינטון הוא ספורט אולימפי החל מאולימפיאדת ברצלונה אשר התקיימה בשנת 1992, ולפני כן שוחק הספורט באולימפיאדה כענף ראווה בלבד, והוא הוכנס גם למשחקים הפאראלימפיים בטוקיו ב-2021.
בדמינטון בישראל
בישראל קיימים כ-20 מועדוני בדמינטון. 17 מהם פעילים בחמש מסגרות ליגות סדירות לבוגרים: ליגה לאומית (בה משחקות שמונה קבוצות), ארצית-מחוז דרום, ארצית-מחוז מרכז א ו-ב וארצית-מחוז צפון.
בישראל פעילות נבחרות ייצוגיות לבוגרים ולנוער המייצגות את המדינה באליפויות רשמיות באירופה בעולם ביניהן תחרויות סדירות של הסבב העולמי של ה-BWF (איגוד הבדמינטון העולמי). צוות המאמנים הם: סבטלנה זילברמן (נבחרת בוגרים), אביב שדה ולאוניד פוגץ' (נבחרת הנוער). יושב ראש איגוד הבדמינטון המכהן: מיכאל שניידמן, מזכיר האיגוד: ניר שדה.
הנוצאי הבכיר של ישראל הוא מישה זילברמן, אלוף ישראל ליחידים וזוגות מעורבים, מזה מספר שנים. דירוג השיא העולמי שלו ביחידים הוא 42, והוא היה הנציג הישראלי הראשון בבדמינטון אי פעם באולימפיאדה (באולימפיאדת לונדון (2012) באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ובאולימפיאדת טוקיו (2020)), מיקומו ברשימה האולימפית של לונדון 2012 נקבע על המקום 34, וברשימה האולימפית של ריו 2016 הוא סיים במקום ה-14 הכללי.
בתחילת חודש נובמבר 2016 שחקה נבחרת ישראל בבדמינטון בטורניר מוקדמות אליפות אירופה שנערך בצ'כיה. הנבחרת לא הצליחה להעפיל למשחקי גמר אליפות אירופה שנערכו בפברואר 2017 היות שלא צברה מספיק ניצחונות במשחקי המוקדמות. מישה זילברמן הגיע במסגרת הנבחרת לסך ניצחונות מושלם ולא ספג הפסד בטורניר המוקדמות.
המוסד לביטוח לאומי
היסטוריה
המוסד לביטוח לאומי הוקם ב-1 באפריל 1954. בשנות קיומו הראשונות של המוסד לביטוח לאומי, תחומי פעילותו היו מצומצמים ורוב האחריות הוטלה על משרד הסעד.
הפעילות העיקרית של המוסד לביטוח לאומי בעת הקמתו הייתה בענף ביטוח זקנה ושארים. החוק קבע כי יגבה 1% ממשכורת העובד ו-1.5% מהמעבידים לצורך מימון קצבאות הזקנה והשארים, על אף שהיה ברור ששיעורים אלו לא יכלו לכסות את ההוצאות הנדרשות. שני הענפים האחרים של אותה תקופה, ביטוח אמהות וביטוח תאונות עבודה התנהלו באופן מאוזן. בתחילת 1960 הועלה שיעור דמי הביטוח הלאומי ל-3.7%.
במהלך שנות השישים, התרחבו תחומי האחריות של המוסד לביטוח לאומי, ומימוש רוב הזכויות הסוציאליות החלו מתבצעות דרכו. לשינוי זה הייתה השפעה עמוקה על אופייה של מדינת הרווחה בישראל – הביטוח הלאומי, בניגוד למשרד הסעד, מקדם תפיסה של זכויות חברתיות אוניברסליות, וזאת בניגוד לסעד הניתן לחלשים ביותר בלבד.
השינוי השני חל בשנת 1986. בשנה זו החליטה הממשלה על שיפוי מעסיקים – המדינה משלמת למוסד לביטוח לאומי חלק מהתשלום אותו שילמו המעסיקים בעבר לצורך ביטוח עובדיהם.
באפריל 2021 שינה המוסד את שמו בפרסומיו לשם "הביטוח הלאומי", ללא שינוי בשם שנקבע לו בחוק הביטוח הלאומי.
בדצמבר 2021, אתר הביטוח הלאומי הושבת בשל התקפת מניעת שירות מבוזרת, שלא כללה פגיעה או חדירה למערכות המידע המכילות את נתוני האזרחים. האתר הורד מאינטרנט למשך שעתיים, וכשהועלה מחדש הגישה אליו מכתובות IP מחוץ לארץ נחסמה זמנית.
אופי פעולתו
הביטוח הלאומי הוא גוף סטטוטורי (גוף הפועל מכוח חוק) אשר פועל לפי. המוסד פועל, כמשתמע משמו, כמוסד ביטוחי – תשלום שוטף בעת שגרה מבטיח קבלת ההחזרים במקרה הצורך. אך בשונה מביטוח פרטי, הפרמיה בביטוח הלאומי אינה נקבעת לפי רמות הסיכון של המבוטח אלא על פי יכולת התשלום שלו (על פי הכנסתו וכן לפי גילו). כך נוצרת מערכת פרוגרסיבית – בעלי הכנסות גבוהות משלמים תשלומים גבוהים, וחסרי האמצעים משלמים סכומים נמוכים, והם הנהנים העיקריים מתשלומי המוסד. על כן, מבחינתם של בעלי הכנסות גבוהות יש בתשלום דמי הביטוח הלאומי מרכיב של מיסוי. הדגשת אופיים המיסויי של דמי הביטוח הלאומי נעשתה בהוראת שעה שתוקפה מאוגוסט 2009, שהכפילה את התקרה לדמי ביטוח לאומי, ללא שינוי בתקרה לגמלאות הביטוח הלאומי.
פרט לקצבאות הביטוחיות שמחלק המוסד לביטוח לאומי, באחריותו גם קצבאות שאינן ביטוחיות, והכספים עבורן מגיעים ישירות מאוצר המדינה. תשלומים אלו ניתנים במקרים בהם המדינה בחרה לתגמל אוכלוסיות מסוימות אף על פי שלא צברו זכויות ביטוחיות, והביטוח הלאומי אינו אלא צינור להעברת כסף זה. דוגמה להעברה מסוג זה היא קצבאות זקנה לעולים – מי שעלה לישראל בגיל מבוגר ולא הספיק לצבור זכויות ביטוחיות לקבלת קצבת זקנה מקבל קצבה זו בדרך של קצבה לא-ביטוחית.
דמי ביטוח לאומי
הבדל בין הביטוח הלאומי לבין ביטוח פרטי הוא היותו של הביטוח הלאומי ביטוח חובה – כל תושב ישראל, למעט הפטורים לפי חוק, חייב בתשלום דמי ביטוח לאומי. התשלום מתחלק בין העובד עצמו לבין מעסיקו (כפי שצוין לעיל, הממשלה משתתפת בחלק מתשלומי המעסיקים). גם אנשים שאינם עובדים חייבים בדמי ביטוח לאומי. במובן זה, תשלומי הביטוח הלאומי מהווים מס גולגולת. כך יוצא למשל, שאדם שמבוטח במוסד לביטוח לאומי כבלתי מועסק חייב בתשלום הגבוה יותר מאדם שמבוטח כשכיר, שעבד בחודש כלשהו רק יום אחד.
נכון לשנת 2017, מדי שנה נגבה ביטוח בסכום של כ-42 מיליארד שקל. נכון לשנת 2015, שילמו דמי ביטוח מינימליים 345 אלף איש. עקרות בית, אסירים, בחורי ישיבה ומי שאינם עובדים ואין להם הכנסות משלמים דמי ביטוח מופחתים. עבור חברי קיבוצים ומושבים שיתופיים משולם הביטוח הלאומי דרך האגודה השיתופית.
למוסד לביטוח לאומי מנגנון גבייה עצמאי שמיועד לשמר את עצמאות המוסד ואי תלותו בממשלה. גופים שונים הציעו לאחד את אגף הגבייה של המוסד לביטוח לאומי עם רשות המיסים, על מנת לחסוך משאבים וכוח אדם, אך ההצעה לא מומשה.
ועדות רפואיות
ועדות רפואיות של המוסד דנות בבקשות לקבל אחת מהקצבאות האלה: קצבת נכות כללית, קצבת נכות מעבודה, קצבה לילד נכה, קצבה לשירותים מיוחדים או קצבה לנפגע בפעולת איבה.
טיפול בתביעות
קבלת מרבית הגמלאות של המוסד לביטוח לאומי מצריכה הגשת תביעה לגמלה למוסד לביטוח לאומי. בחלק מהמקרים, למשל ביחס לקצבת זקנה, המוסד מודיע לתושב שהגיע לגיל המתאים שעליו להגיש תביעה לקצבת זקנה.
קובע כי "כל תביעה לגמלת כסף תוגש למוסד תוך שנים עשר חדשים מהיום שבו נוצרה עילת התביעה", ומי שאיחר בהגשת תביעה לגמלאות, זכאי לקבל גמלאות רטרואקטיבית רק עבור השנה שקדמה להגשת התביעה (לתביעות שהוגשו עד 30 ביוני 2003 התשלום הרטרואקטיבי הוא עד ארבע שנים קודם להגשת התביעה. קיצור תקופת הרטרואקטיביות נעשה בחוק ההסדרים לשנת 2003.
המוסד לביטוח לאומי מפעיל מערך חקירות הפועל בפריסה ארצית על-מנת לבדוק את אמיתות התביעות המוגשות לו.
היוון קצבאות/גמלאות והלוואות
בענפי ביטוח מסוימים מאפשר המוסד לביטוח לאומי למבוטחים היוון (תשלום במזומן במקום סכום תשלומי קצבאות חודשיות בעתיד) של הקצבאות/ הגמלאות החודשיות העתידיות הצפויות להם, או לקבל הלוואות בתנאים נוחים, כל זאת בהתאם לבדיקה ותוכנית כלכלית על ידי כלכלן המוסד הבודק את כדאיות מתן היוון הקצבה או ההלוואה. תשלום היוון קצבה ו/או מתן הלוואות למבוטחים נתון לשיקול דעת ואישור הגורמים המוסמכים במוסד (ועדות שיקום וכיוצא בזה). הוון קצבה מאפשר למבוטחים לקבל במזומן ובאופן חד פעמי סכום כספי המהווה חלק עד מלוא סכום קצבאותיהם החודשיות העתידיות, ולהשקיע סכום זה על מנת לשפר במידה משמעותית את מצבם הכלכלי בהווה ובעתיד, וככל שמצב זה לא צפוי להשתפר לו המבוטחים לא יקבלו היוון וימשיכו לקבל סכום זה בקצבה חודשית בתקופה ארוכת שנים (עד תום תקופת זכאותם לקבלת קצבה).
היוון קצבאות או מתן הלוואות ניתן למבוטחים גם למטרות הבראה כלכלית (לדוגמה: יציאה ממצב של פשיטת רגל), הקלה בנטל חובות מעיקים, פיתוח כלכלי כגון הקמת עסקים או השקעה בפיתוח והרחבה של חברות ועסקים קיימים בבעלות המבוטחים, וכן לצורכי רכישת עסקים קיימים או השקעה בשותפויות בחברות / עסקים קיימים שאינם בבעלות המבוטחים. במקרים מסוימים, סיוע כאמור במתן סכומי היוון קצבאות/תגמולים ו/או בהלוואות ניתן יחד עם סיוע מקצועי בליווי וייעוץ כלכלי ו/או עסקי על ידי כלכלן הביטוח הלאומי.
ביקורת וחשש לקריסת הביטוח הלאומי
דוחות מבקר המדינה לשנים 2006–2009 מציגים אי סדרים חמורים בעבודת הביטוח הלאומי בשלושה תחומים: גביה, התשלום לזכאים (הן תת-תשלום והן חוסר טיפול בתשלום יתר) ואספקת מידע על עברייני ממון למשטרת ישראל. תלונות מצד אזרחים עוסקות גם בסחבת. הביטוח הלאומי מצידו הגיש הצעות רבות לרפורמה, אך הן לא נדונו.
עובדים
בשנת 1954 היו לביטוח הלאומי 389 עובדים. בשנת 1960 עלה מספר העובדים לכ-600. בשנת 2015 היו למוסד לביטוח לאומי כ-1,500 עובדי מטה ועוד כ-2,750 עובדים בסניפים.
בשנת 2019 הועסקו במוסד לביטוח לאומי 4,403 עובדים מתוכם 1,317 במשרד הראשי ו-3,086 בסניפים.
תשלומים
על פי נתוני ביטוח לאומי שולמו ב-2022 לאזרחי המדינה קיצבאות בסך כולל של 115 מיליארד שקל. התפלגות הקצבאות הגבוהות ביותר היו באופן הבא:
חתול צ'שייר
חתול צ'שייר (באנגלית: Cheshire Cat, לעיתים מתורגם כ"חתול צ'שר") הוא דמות בדיונית מתוך הספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" מאת לואיס קרול. החתול הוא אחת הדמויות המפורסמות מהספר, למרות הופעתו בשני פרקים בלבד: בבית הדוכסית ובמשחק הקרוקט. דמות החתול היא תוספת מאוחרת יחסית לספר: בגרסה הראשונה, שנקראה "הרפתקאות אליס מתחת לאדמה", אין החתול מופיע. קרול הוסיף את דמותו לספר בגרסה הבאה, "הרפתקאות עליסה בארץ הפלאות".
החתול שייך לדוכסית, אך הוא עצמאי ומקושר אליה רק בהופעתו הראשונה, בבית הדוכסית, ולקראת סוף משחק הקרוקט, כאשר עליסה מציינת שהוא שייך לדוכסית ומציעה לשאול לדעתה.
לחתול יכולת להיעלם ולהופיע כרצונו, בפתאומיות או בהדרגה. עליסה פוגשת אותו במטבח בבית הדוכסית. לאחר שעליסה יוצאת מהבית, החתול מופיע לפניה ביער. גופו נעלם בהדרגה וחיוכו נשאר תלוי באוויר עד שאף הוא נעלם לבסוף. אליס אומרת על כך שפעמים רבות ראתה חתול ללא חיוך, אך מעולם לא ראתה חיוך ללא חתול. זהו אחד המשפטים הידועים ביותר בספר.
במשחק הקרוקט מתגשם ראשו של החתול, החל בחיוכו, המשך בעיניו וכלה באוזניו. כאשר מלכת הלבבות רוצה לכרות את ראשו מתפתח ויכוח, האם ניתן לכרות ראש שאיננו מחובר לגוף.
השראה
יש מספר דעות לגבי המקור שעורר בקרול את ההשראה לדמות החתול, שאותו כינה על שם צ'שייר, מחוז הולדתו:
על שמו
האסטרואיד 6042 Cheshirecat שהתגלה ב-1990, נקרא על שמו.
המטבח הברזילאי
המטבח הברזילאי הוא אוסף של סגנונות בישול מאזורים שונים בברזיל. אוכלוסיית ברזיל מורכבת מקבוצות אתניות רבות הכוללות אינדיאנים, פורטוגלים, אפריקנים, איטלקים, ספרדים, גרמנים, סורים, לבנונים ואסיאתים.
צפון
אזור זה מכונה גם אמזוניה כי הוא מכיל חלק גדול מיער הגשם וזורמים בו נחלים הנשפכים לנהר האמזונאס. מבחינה תרבותית, אגן האמזונאס מיושב בעיקר על ידי אינדיאנים מקומיים או אנשים ממוצא אינדיאני ופורטוגזי הניזונים מדגים, מבטטות, מבוטנים, מדקלים ומפירות טרופיים.
המטבח באזור זה מושפע רבות מהמצרכים המקומיים. מנות פופולריות כוללות פקדינו דה ז'אקרה (Picadinho de Jacaré), (ארוחה העשויה מבשר אליגטור), טאקקה (Tacacá) ודקל אסאי (Açaí).
צפון-מזרח
אלגואס, באהיה, מרניאו, סיארה, סרז'יפה, פאראיבה, פיאאוי, פרנמבוקו וריו גראנדה דו נורטה
מבחינה גאוגרפית, האזור הוא מישור צר, שופע חופים ויערות גשם שבהם מתגוררת רוב האוכלוסייה, אזור מעבר צר בשם אגרסטה ואזור גדול בעל אקלים צחיח חלקי בשם סרטאו עם חוות בקר. צמחים טרופיים שונים גדלים במישור החופי ובעיקר קנה סוכר וקקאו.
במדינת באהיה, המטבח השולט הוא אפריקני-באהיאני אשר התפתח מאלתור של תבשילים אפריקאיים, אינדיאניים ופורטוגזיים מסורתיים באמצעות מרכיבים מקומיים זמינים.
תבשילים אופייניים כוללים וטאפה (vatapá) מעין פולנטה של בוטנים ואגוזי קשיו קלויים, בצל, חלב קוקוס, שמן דקלים (דֶנדֶה) שום, מלח, זנגביל (ג'ינג'ר), קוקוס טחון, וצ'ילי. ומוקקה (תבשיל שכולל דג קורבינה או מאכלי ים עם פלפלים, עגבניות, כוסברה, בצל, וחלב קוקוס ושמן דקלים) ואקרז'ה (acarajé) - כופתאות העשויות משעועית לבנה ובצל המטוגנת בשמן דקלים וממולאת בחסילונים מיובשים, פלפל אדום וקארורו (תערובת של במיה מרוסקת, אגוזי קשיו טחונים, חסילונים מעושנים, בצל, פלפל ושום). המנה הבסיסית היא צלחת אורז לבן ושעועית שחורה אך מאכלים נוספים כוללים פארופה (farofa), פאסוקה (paçoca), קאנג'יקה (canjica), פאמוניה (pamonha), וקיבבה (quibebe). בשאר המישורים החופיים ישנה פחות השפעה אפריקנית על האוכל ומנות בסיסיות כוללות מאכלי ים, רכיכות, פירות טרופיים. פירות טרופיים הנאכלים באזור הצפון-מזרחי כוללים מנגו, פפאיה, גויאבה, תפוז, פסיפלורה, אננס, אנונה וקשיו (גם פרי וגם אגוז).
בפנים הארץ, באקלים הצחיח, בחוות ובאזורי גידול בקרים מוכי בצורת, מאכלים כוללים בדרך כלל רכיבים כמו בשר מיובש, אורז, שעועית ועזים.
מרכז-מערב
המחוז הפדרלי של ברזיל, גויאס, מאטו גרוסו ומאטו גרוסו דו סול
האזור המכיל סוואנות וערבות. הפנטנל המפורסם, אחד מאתרי הציד והדיג הטובים בעולם, ממוקם במרכז-מערב ברזיל.
בתפריט דגים, בשר בקר, ובשר חזיר מהחוות העצומות של האזור, יחד עם סויה, אורז ותירס.
דרום-מזרח
אספיריטו סאנטו, מינאס ז'ראיס, ריו דה ז'ניירו וסאו פאולו
האזור הדרום-מזרחי הוא הלב התעשייתי של ברזיל ובו מספר סגנונות בישול מיוחדים שברזיל מפורסמת בהם.
במינאס ז'ראיס כוללים התבשילים המקומיים תירס, בשר חזיר, שעועית, וגבינות מקומיות מבושלות ורכות. בריו דה ז'ניירו ובסאו פאולו, פייז'ואדה (מנת שעועית ובשר המבושלת בבישול איטי שמוצאה בעיר ריו דה ז'ניירו) היא מאכל פופולרי במיוחד בתור ארוחת צהריים של יום רביעי או שבת. גם תבשיל "אורז ושעועית" (arroz e feijão) נאכל לעיתים קרובות. באופן מסורתי, שעועית שחורה מכינים בריו דה ז'ניירו, שעועית חומה בסאו פאולו ואת שניהם מכינים במינאס ז'ראיס. מאכל טיפוסי נוסף בסאו פאולו הוא "Virado à Paulista", המכיל אורז, "tutu de feijão", המכיל שעועית, כרוב מבושל ובשר חזיר.
המטבח של סאו פאולו מושפע ממהגרים מאירופה ומהמזרח התיכון. רוב המהגרים הגיעו מפורטוגל וחלקם הגיעו מאיטליה, מיפן, מהמזרח התיכון ומארצות אחרות. לכן קיים מגוון עשיר של סגנונות בישול.
באספיריטו סאנטו ישנה השפעה איטלקית וגרמנית ניכרת בתבשילים המקומיים הריחניים ומתוקים, אך התבשיל הלאומי הוא דווקא ממוצא אינדיאני: "Moqueca Capixaba" (המכיל בעיקר דגים ועגבניות). המטבח של מינאס ז'ראיס בעל השפעה רבה שם ומסעדות רבות מגישות מאכלים מסוג זה.
דרום
סנטה קטרינה, פרנה וריו גראנדה דו סול
שטחה הגאוגרפי של דרום ברזיל כולל אזורים הררים של יערות אטלנטיים לחים, מישורי הפמפס ואזור הררי גבוה של יערות מחטניים ממוזגים.
הגאוצ'ו (הבוקר של הפמפס) תרם למטבח הלאומי תבשילים העשויים מבשר המיובש על ידי השמש או מלח ואת הצ'ורסקו (churrasco) (מתקן צלייה ברזילאי).
המהגרים מאירופה (בעיקר מאיטליה ומגרמניה) הורגלו למזון המבוסס על חיטה והביאו עמם את היין, עלי ירק ומוצרי חלב למטבח הברזילאי.
הרגלי אכילה ושתייה ונימוסי שולחן
להרגלי האכילה בברזיל קודים בולטים והיא מתאפיינת באכילה ושתייה של פרטים מסוימים בשעות מוגדרות והברזילאים אינם נוטים לחרוג מהם. המטבח הברזילאי מתאפיין באסתטיקה גבוהה ותשומת לב רבה לנימוסי שולחן, צורת האכילה וניקיונה.
ארוחת בוקר נקראת "קפה דה מאניה" (Café da manhã) כלומר "קפה של בוקר" והיא כוללת קפזיניו (cefezinho כלומר קפה קטנטן) - קפה נמס ללא חלב הנלגם בכוסיות זעירות, או קפה קום לייטצ'י כלומר נס קפה הנלגם בספלי חרסינה. ארוחת בוקר ברזילאית מסורתית כוללת לחם גבינה בשם פאו ג'י קייז'ו, לחם פרוס לבן, מיני מאפים, עוגיות, עוגות מתירס או גבינה, נקניקים מחזה עוף ובשר חזיר, חביתיות טפיוקה, נתחי אננס, אר'קזו ופירות אחרים, ריבות, חמאה, גבינה צהובה ומיצי פירות טבעיים.
ארוחת צהרים היא הארוחה הכבדה ביותר ביום וכוללת סעודה ארוכה כל אזור על פי ייחודו הסעודה תלווה כמעט תמיד עם נזיד שעועית שחורה (פייז'או) עם אורז לבן ומנת עוף, בשר או דגים במגוון צורות עשיה, ותערובת מיוחדת שמפזרים על מאכלים עם רוטב שנקראת פארופה, מיצי פירות טבעים, משקאות קלים כמו גוארנה, מיצים מוגזים מקומיים או זרים ולעיתים גם בירה. הסעודה ארוכה ומעבר לאכילה היא נחשבת לזמן בילוי.
הקפהזיניו הוא קפה שחור ללא חלב אותה שותים בכוסיות זעירות, הקפזיניו נלגם כחלק מארוחת הבוקר אך נלגם גם מאוחר יותר עד ארוחת הצהרים. ניתן לראות במקומות רבים תרמוס שבו כוסות לכלל האנשים השותים ממנו מדי פעם.
שימראו הנקרא בספרדית מאטה הוא תה הנלגם גם בארגנטינה ואורוגוואי, השימראו נשתה בדרום המדינה, בשעות אחר הצהרים ועוברת מאדם לאדם במעגל. שימראו קר נקרא טררה והוא נשתה באזורים נוספים.
מיצים טבעיים הם חלק אינטגרלי מהתפריט בברזיל, יש פירות רבים מאוד מהם מכינים מיצים; מתפוזים, מנגו ואננס, אבוקדו, אסאי וקוקוס אותו שותים מהאגוז עצמו ועוד פירות רבים שלא מוכרים מחוץ לברזיל. המיצים נמכרים בדוכנים ונחשבים גם למשקה מקובל אחרי פעילות ספורט. לא נהוג לערבב פירות והמיץ כולל פרי אחד בלבד.
בברזיל נפוצים מזנונים שנקראים פאדאריה (padaria) כלומר מאפייה ובהם מוכרים מזון ושתייה וגם מאפים בשם סאלגדוס (salgados) שפירושם "מלוחים". הסלגוס מלאים בשר, נקניק, גבינה או שניהם יחד, פיצה ועוד. מאפיים אלה נחשבים לארוחות ביניים.
דיאודון
דיאודון (שם מדעי: Daeodon; מילולית: "שיניים איומות". בעבר נקרא דינוהירוס - "חזיר נורא") הוא סוג של מכפיל פרסה גדול ממשפחת האנטלודונטיים שחי ברחבי אמריקה הצפונית, אך לא נתגלו הרבה מאובנים שלו. מהסוג התגלו 2 מינים: Daeodon shoshonensis ו-Daeodon humerosum.
מאפיניים
הדיאודון היה הגדול ביותר בבני משפחת האנטלודוניים. הוא הגיע לגובה 2.2 מ', לאורך של 4 מ' ושקל מעל 1.5 טון. אורך הגולגולת גדולה הגיע ל-90 ס"מ. בגולגולת זו היו שיניים ארוכות וחזקות, אך בעל עצמות לחיים קטנות יחסית וכן היה בעל סנטר קטן וגם צוואר קצר שככל הנראה היה בנוי בצורתו של קרנף רחב-שפה או אולי היה בעל דבשת קצרה כמו לביזון. היה לו גוף גדול, אך מותאם לריצה והיו לו עצמות רגליים קלות יחסית למשקלו, שהסתיימו ב-2 פרסות שסועות כמו לחזירים המודרניים, אף שהם לא קרוביו.
ייתכן שאבותיו של הדיאודון היו האנטלודונט או הפראנטלודון, שדמו לו מאוד וחיו באמריקה בתקופה קדומה יותר. ככל הנראה יצור זה היה מטורפי העל של אמריקה של סוף האוליגוקן עד לתחילת המיוקן, אז הוא חי בערבות אמריקה, אך גיוון בצמחייה וייתכן שאכל נבלות או חטף טרף לטורפים קטנים יותר.
בתרבות
יונק זה הופיע בסדרות מפלצות חוזרות לתחייה וטורפים פרהיסטוריים.
מושל מיסיסיפי
מושל מיסיסיפי (באנגלית: Governor of Mississippi) הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת מיסיסיפי שבארצות הברית. הוא גם המפקד העליון של המשמר הלאומי של המדינה.
סמכויות ותפקידים
המושל אחראי על אכיפת חוקי המדינה, בסמכותו לאשר או להטיל וטו על הצעות החוק שעוברות בבית המחוקקים של המדינה, לכנס את בית המחוקקים בכל עת, ולהעניק חנינות, למעט במקרים של בגידה או הדחה. המושל גם ממנה את חברי חבר הנאמנים של המוסדות להשכלה גבוהה של המדינה.
בחירת המושל
כדי להיבחר כמושל, על המועמד להיות בן 30 לכל הפחות, להיות אזרח ארצות הברית במשך 20 שנה לכל הפחות, ותושב מיסיסיפי במשך 5 שנים לכל הפחות לפני השבעתו. חוקת מיסיסיפי, שהתקבלה ב-1890 קבעה שהמושל ייבחר אחת לארבע שנים בבחירות בהן נבחרו 122 אלקטורים שייצגו את מחוזות הבחירה לבית הנבחרים של מיסיסיפי, ובמקרה שאף אחד מהמועמדים בבחירות לא השיג רוב או שנוצר תיקו, הכריע בית הנבחרים על זהות המושל. במשאל עם שנערך ב-2020 הוחלט לתקן את החוקה כך שהמושל ייבחר בבחירות כלליות, ובמקרה שאף אחד מהמועמדים לא ישיג רוב יערך סיבוב שני של הצבעה בו יתמודדו שני המועמדים שהשיגו את המספר הרב ביותר של קולות. עד 1987 הייתה מגבלת כהונה כך שהמושלים יכלו להיבחר לתקופת כהונה רצופה אחת בלבד. מאז התיקון לחוקה שהתקבל אז, רשאים המושלים להיבחר לשתי תקופות כהונה רצופות.
סגן המושל
סגן המושל של מיסיסיפי הוא הראשון בסדר הירושה למשרת המושל. בכל מקרה של התפנות משרת המושל בשל מוות, התפטרות, או הדחה של המושל, מושבע סגן המושל במקומו. במקרה בו נמצא המושל מחוץ לגבולות המדינה, משמש סגן המושל כממלא מקומו.
מתוקף תפקידו מכהן סגן המושל גם כנשיא הסנאט המדינתי. במקרה של תיקו בהצבעות הסנאט, מכריע קולו של סגן המושל. בהשוואה לסגני המושלים של מדינות אחרות בארצות הברית, מחזיק סגן מושל מיסיסיפי בכוח ניכר. בסמכותו הבלעדית למנות חברים, יושבי ראש וסגני יושבי ראש לוועדות שונות של הסנאט, ללא קשר למאזן הכוחות המפלגתי בו. לאור סמכותו זו, קיימת טענה שכוחו של סגן המושל רב יותר בהשוואה לזה של המושל.
סגן המושל נבחר באותו אופן כמו המושל, בבחירות כלליות לכהונה של ארבע שנים עם הגבלה של שתי תקופות כהונה. משרת סגן המושל בוטלה ב-1832 ונוצרה מחדש ב-1870. בתקופה זו, כאשר התפנתה משרת המושל, הושבע במקומו נשיא הסנאט.
היסטוריה
ב-1798 הוקמה. בתקופת קיומה כיהנו בה ארבעה מושלים, שהיו ממונים על ידי נשיא ארצות הברית. מושל הטריטוריה האחרון, דייוויד הולמס, כיהן עד קבלתה של מיסיסיפי כמדינה בארצות הברית ב-1817, ונבחר כמושל המדינה הראשון, ובהמשך גם כמושל החמישי.
מאז כינונה של מיסיסיפי כמדינה, כיהנו בה 53 אישים, כולם גברים, כמושלי המדינה ב-64 תקופות כהונה. רובם של המושלים הגיעו משורות המפלגה הדמוקרטית. בשל שליטתה של המפלגה גם בבית המחוקקים של המדינה, הם העבירו ב-1890 את החוקה ששללה את זכות הבחירה מרוב האפרו-אמריקאים, והרחיקה אותם מהמערכת הפוליטית במשך כמעט 70 שנה, ובכך הייתה מיסיסיפי למעשה מדינה חד-מפלגתית.
מלנכוליה
תופעה של מלנכוליה מופיעה אצל החולים הסובלים מדיכאון קליני, אבל לא אצל כל חולה הסובל מדיכאון קליני תופיע מלנכוליה. "נראה לי שהחיים שלי הם רחוקים מעצמי" הוא תיאור מייצג של אדם הסובל ממלנכוליה. בשפה היומיומית משתמשים לעיתים במילה "מלנכוליה" כמילה נרדפת ל"עצבות".
היסטוריה
השם מלנכוליה מקורו ביוונית (μελας, melas "שחור", χολη, kholé "מרה").
תאוריית ארבע הליחות באה להסביר את מקורן של המחלות ומאפייני קווי אישיות. עודף של מרה שחורה נחשב כגורם למצב רוח מלנכולי.
בתקופת הרנסאנס ובתקופת הרומנטיקה, נחשבה מלנכוליה כניסיון המעשיר את הנפש, והמחלה נתפסה כמתנה מבורכת, והיו אף כאלו שייחסו לעצמם את המחלה מבלי לחלות בה.
לדוגמה, ז'וזף-לואי לגראנז' סבל מהתקפות של מלנכוליה.
המצב כיום
בדיכאון קליני מלנכוליה חשובה להגדרת ואבחנת הפרעות נפשיות, אף על פי כן הגדרת מלנכוליה ב-DSM III ו-DSM III-R שקדמו ל-DSM IV עדיין לא כללו פרמטרים נוירו-אנטומיים, תורשתיים ותגובה לטיפול. כיום המגבלות בשימוש בהגדרת מלנכוליה עדיין ניכרות ועל כן מפריעות לקביעת אבחנה מדויקת.
טיפול
הטיפול הוא אנטי-דיכאוני. התרופות שייכות לקבוצת עיכוב ניצול מחדש של סרוטונין (SSRI), תרופות ממשפחת הטריציקליות או נזעי חשמל.
במחקרים חדשים הופיעו סימנים של מלנכוליה אצל חלק מהחולים הדיכאוניים שטופלו בתרופות מקבוצת SSRI. כאשר ניתן טיפול בנזעי חשמל או בנורטריפטילין, התגובה הייתה חיובית, דבר המצביע על הצורך להימנע ממתן תרופות מקבוצת SSRI לחולים דיכאוניים עם מלנכוליה.
ג'וש לוקאס
ג'ושוע לוקאס איסי דנט מאורר (באנגלית: Joshua Lucas Easy Dent Maurer; נולד ב-20 ביוני 1971) הוא שחקן קולנוע אמריקאי, השתתף בסרטים "נפלאות התבונה", "פוסידון", "אין כמו אלבמה","הענק" ו"אמריקן פסיכו".
ביוגרפיה
לוקאס נולד בבירת ארקנסו ליטל רוק, בנם של מישל, אחות, ודון מאורר רופא חדר מיון. סביו ממוצא פולני. לוקאס גדל במקומות שונים בדרום ארצות הברית ביחד עם שתי אחיותיו ואחיו דאווין, עקב מעברי דירה של הוריו שהיו פעילים חברתיים נגד שימוש בנשק ובאנרגיה גרעינית הקימו קמפיינים כנגד התופעה. עד גיל 13, הוא גר בשלושים מקומות שונים ביניהם סאליבנס איילנד. לבסוף השתקעה משפחתו בעיר גיג הרבור שבוושינגטון ולוקאס למד בבית ספר ובתיכון המקומיים, לוקאס לא ניסה להתקבל למכללה או לאוניברסיטה לאחר שסיים את לימודיו, אלא עבר להתגורר בהוליווד במטרה לפתח קריירת משחק.
קריירה
בתחילה קיבל הופעות אורח בסדרות קומדיות המצבים כמו "פרקר לואיס" ו"החיים ממשיכים", ב-1993 קיבל תפקיד קטן במותחן ההרפתקאות הטראגי של פרנק מרשל "לחיות" אודות אסון "טיסה 571 של חיל האוויר האורוגוואי" ובהפקתו הטלוויזיונית של סטיבן ספילברג "מחזור 61'" בתור הגנרל הצעיר ג'ורג' ארמסטרונג קסטר. ב-1997 השתתף לוקאס בהפקה הישראלית "מינוטאור" המבוססת על ספרו של בנימין תמוז " מיניטאור" בתור סטודנט.
ב-2010 הופיע בקומדיה "חיים כמו שמכירים" בתור סאם ("ד'ר אהבה") רופא ילדים וחברה השפוי של הולי (קתרין הייגל). בשנת 2011, שיחק בסרטים: "ג'יי. אדגר" ו"סנגור במבחן" לצידו של מתיו מקונוהיי. בשנת 2012, שיחק בסרט "גנוב" לצידו של ניקולס קייג'. ב-2014, שיחק בסרטים "נער מקהלה" ו"תאונות קטנות". באותה שנה החל לככב בסדרת המשטרה "סיפורי המסתורין של לורה" ב-NBC, לצידה של דברה מסינג, והתארח בפרק בתוכנית "השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר". ב-2018 החל לשחק בתפקיד חוזר בסדרת הדרמה "ילוסטון" כג'ון דאטון בצעירותו, כשקווין קוסטנר מגלם את דמותו הבוגרת.
חייו האישיים
בשנת 2011, פגש לוקאס את הסופרת ג'סיקה סיינסין בגינת כלבים. שישה שבועות לאחר מכן התארסו השניים, ונישאו ב-17 במרץ 2012 בסנטרל פארק. ב-29 ביוני 2012, נולד בנם הבכור נוח. באוקטובר 2014 התגרשו השניים.
חדית' גבריאל
חדית' גבריאל (בערבית: حديث جبريل) הוא החדית' שנחשב לחדית' החשוב ביותר באסלאם. החדית' הזה מציג את חמשת עמודי האסלאם ואת ששת יסודות האמונה, וכמו כן גם את האִחסאן והכלאם. את החדית' הזה ניתן למצוא הן בצחיח אל-בוח'ארי והן בצחיח מוסלם. החדית' ידוע כתמצית התאולוגיה האסלאמית.
חכמי הדת האסלאמיים קראו לחדית' הזה "חדית' גבריאל" מפני שהוא מתעד לכאורה דיאלוג בין מוחמד לבין המלאך גבריאל.
באירוע המתואר בחדית', המלאך גבריאל מתואר כלובש דמות אדם שכולם יכולים לראות ולשמוע.
Service Indicator
Service Indicator הוא מנגנון המשמש חברות או ספקי שירותים כדי לעקוב אחר מצב השירותים שלהם ולהתריע בפני משתמשים או לקוחות כאשר שירות זקוק לטיפול או תחזוקה. "מחוון שירות" יכול ללבוש צורות רבות בהתאם לשירות או לתעשייה הספציפית, ישנן כמה דוגמאות נפוצות כוללות נורות אזהרה בלוח המחוונים של המכונית או התראות באפליקציה לנייד.
באופן כללי, מדדי שירות נועדו לנטר מדדי ביצועים ספציפיים, כגון זמן פעולה, זמן תגובה או שיעורי שגיאה, ולהפעיל התראות או התראות כאשר מדדים אלו נופלים מחוץ לטווחים המקובלים. זה מאפשר לספקי שירות לטפל באופן יזום בבעיות לפני שהן משפיעות על המשתמשים או הלקוחות, ויכול לעזור למזער זמן השבתה או שיבושים בשירות.
מדדי שירות הם כלי חשוב לניהול סביבות שירות מורכבות, והם נמצאים בשימוש נפוץ בתעשיות כמו בריאות, תחבורה ו-IT.
אבני נזר
אבני נזר הוא ספר שאלות ותשובות מאת רבי אברהם בורנשטיין מסוכטשוב, מחשובי המשיבים בדורו. הספר כתוב בסגנון למדני ונחשב למייצג את שיטת הלימוד של המחבר. הספר היה מקובל מאוד בעיקר ביהדות פולין וכיום בקהילות יוצאי פולין, כאחד מספרי הפסיקה והלימוד החשובים.
Service Indicator
ניתן לשלב אותם במגוון מערכות ופלטפורמות שונות, וניתן להתאים אותם לצרכים הספציפיים של ארגונים או שירותים בודדים.
אבני נזר
תוכן
הספר מכיל 1,689 תשובות הלכתיות המסודרות לפי ארבעת חלקי השולחן ערוך שנכתבו במשך כ-55 שנים למגוון שואלים; רובם לתלמידים ורבנים מפולין הקונגרסאית, וחלקם גם לשואלים מהמדינות הסמוכות. בין המכותבים בולטים ידידיו ותלמידיו הקרובים, בהם הרבנים: חיים אלעזר וקס, ישראל יהושע מקוטנא, יצחק פייגנבוים, יואב יהושע וינגרטן ואריה צבי פרומר. בנוסף, ישנם סימנים שנכתבו כנושא בפני עצמו ללא שנשאל על כך.
Service Indicator
שליחת תכנים למכשיר קצה WAP PUSH
חלק מהתקן של WAP המגדיר דחיפת סוגי תכנים כגון: Service Indicator ו-Service Loader.
אבני נזר
תוכן
התשובות שהועתקו בחיי המחבר סודרו ונערכו לדפוס על ידי בנו יחידו רבי שמואל בורנשטיין שהקדים את הדפסתם לכתביו האחרים של המחבר מפני נחיצותם הלכה למעשה. בכמה מקומות הוסיף רבי שמואל גם הערות.
Service Indicator
שליחת תכנים למכשיר קצה WAP PUSH
פורמטים אלו מאפשרים שליחת קישור לאתרי אינטרנט וניתנים להעברה באופן טקסטואלי או באופן בינארי (בתצורת WBXML) לצורך חיסכון במשאבים. לרוב, במכשיר היעד קיימת תיבת קישורים נכנסים, בדומה לתיבת הודעות נכנסות של SMS.
אבני נזר
תוכן
כמה מהתשובות חורגות מסדר הגודל של תשובה הלכתית ונכתבו כקונטרס בנושא מסוים. המפורסמות שבהם: קונטרס "שש מעלות לכיסא" בנושא ירושת משרת רבנות, ובעניין "מצות ישוב א"י בזה"ז".
סגנון ושיטה
המחבר נחשב כיוצר שיטה חדשה בדרך הלימוד שהייתה נפוצה בפולין. הוא היה מהראשונים ששללו את סגנון הפלפול המקובל בפולין, ודגל בעיון הפשטני והיסודי, תוך בירור וחישוב שיטות הראשונים שאותם החשיב מאוד, כדרך הלימוד האמיתית. שיטתו התפתחה במקביל לשיטת בריסק שהפיץ רבי חיים מבריסק באותן שנים בישיבות ליטא.
מלבד שלילת הפלפול וסגנונו הביקורתי, התפרסם הרב בורנשטיין בהיקשים למדניים בין נושאים שונים לחלוטין ברחבי הש"ס. הוא הדגיש פעמים רבות שיש לעיין בדבריו "כמו בדברי הראשונים".
על אף שבדרך כלל הוא מקפיד שלא לערב הלכה ואגדה זה בזה, לעיתים נדירות הרב בורנשטיין מביא לחידושיו סיוע גם מדברי אגדה, ולפעמים משתדל להתאים אותם גם לתורת הקבלה. בשל סגנונו המקצר וחידושיו הראשוניים, ישנן תשובות רבות בספר שנשלחו כתגובה להשגות וקושיות על דבריו.
בשל סגנונו הלמדני והחידושים הרבים הממלאים אותו, נפוץ לימודו של הספר אף שלא לצורך הלכה למעשה. תלמידיו וחסידיו ייחדו מדור ליישוב תמיהות והשגות על דבריו בקובץ התורני "בית אברהם" שהוציאו לאור לזכרו בפולין.
הספר מפורסם בלשונו הקצר והתמציתי, שלרוב חוסך משפט שלם בהדגשת מילה. בכל זאת סגנונו בהיר ורהיט, ומציע כל קושיא ותירוץ בבירור, בלי רמזים והבלעת דברים.
פסיקות בולטות
באופן כללי, היה הרב בורנשטיין שמרן בפסיקותיו, והתנגד לכל שינוי הלכתי. כך אסר מצות מכונה כדעת רבו הרב יצחק מאיר אלתר, התנגד לפתרונו של הרב גרשון חנוך הניך ליינר בהצבת דלתות בשערי הערים כהיתר לטלטול ברשות הרבים. ועוד, וכלשונו.
עם זאת, הספר מתאפיין בחידושים רבים, חלקם יוצאי דופן. מהבולטים שבהם: היתר לאכילת אפיקומן אחרי חצות הלילה, חיוב בניית סוכה לפני שבת שחלה בין הימים שבין יום כיפור לסוכות, משום אין מעבירין על המצוות, ועוד.
קרונאט
היסטוריה
בשנת 2013, יצר בעל המאפייה דומיניק אנסל יחד עם לבינזון א. (לפי "יסודות האפיה", מרלן קלוז'ו) את המאפה מבצק הדומה לזה של קרואסון ממולא בקרם.
הקרונאט הוצג ב-10 במאי 2013 במאפיית דומיניק אנסל, הממוקמת בשכונת סוהו שבניו יורק. באותו לילה דיווח מגזין ניו יורק על המאפה החדש. הפוסט הניב עניין רב, ועד היום השלישי נוצר תור של למעלה ממאה איש מחוץ לחנות כדי לקנות אותו.
בתוך תשעה ימים מאז הצגת המאפה לתפריט של המאפייה, הגיש אנסל בקשה לרישום המאפה כסימן מסחרי בשם "קרונאט".
מוצרים דומים
לאחר יציאתו לשווקים של הקרונאט, מוצרים דומים צצו ברחבי העולם.
דומיניק אנסל הוציא בשנת 2015 מתכון ביתי לקרונאט בספר הבישול שלו, "דומיניק אנסל: המתכונים הסודיים". המתכון הביתי, בדומה למתכון המקורי, דורש 3 ימי עבודה.
ביקורות
מגזין "וילג' ווייס" כינה את המאפה "יצירת מופת". מגזין "טיים" כינה את הקרונאט "אחת ההמצאות הטובות ביותר של שנת 2013".
מנורת נפט
מנורות נפט נמצאות בשימוש רב באזורים כפריים באפריקה ובאסיה, במקומות האלו למרבית האוכלוסייה אין גישה לחשמל והדבר יקר מדי בשבילם. מנורות נפט צורכות כ-77 מיליארד ליטר דלק בשנה (בערך 1.3 מיליון חביות נפט ליום ), לשם השוואה דלק סילוני אמריקאי נצרך בכמות של כ-76 מיליארד ליטרים בשנה.
היסטוריה
התיעוד הראשון של מנורה שמשתמשת בשמן גולמי ועל פיו ממציא מנורת השמן הגולמי היה האלכימאי הפרסי "אל ראזי" שחי במאה ה-9, אל ראזי התייחס להמצאתו בספרו "אל אסאר" (בתרגום לעברית: ספר הסודות).