cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תיאטרון פיקולו
היסטוריה
בשנת השישים להיווסדות התיאטרון שחלה ב-2007, נשיא הרפובליקה, ג'ורג'ו נפוליטנו, זכה בתואר "Ente Autonomo Piccolo Teatro di Milano-Teatro d'Europa", למשך כל תקופת כהונתו בת השבע שנים. נכון ל-2012, מנהל התיאטרון הוא סרג'ו אסקובר והמנהל האמנותי הוא לוקא רונקוני.
הפקות ראשונות
ההפקות בעשור הראשון לקיומו של התיאטרון היו:
עונת 2014/2015 בליגת העל הרוסית בכדורגל
עונת 2014/2015 בליגת העל הרוסית היא העונה ה-23 של ליגת העל הרוסית מאז הקמתה ב-1992, והיא ליגת הכדורגל הבכירה ביותר ברוסיה. זו העונה השלישית שנערכת במתכונת "סתיו-אביב", העונה החלה ב-1 באוגוסט 2014 והסתיימה ב-30 במאי 2015.
זניט סנקט פטרבורג זכתה באליפות המדינה והבטיחה את המקום הראשון שני מחזורים לסיום. האלופה היוצאת, צסק"א, סיימה במקום השני.
הקבוצות
חמישה קבוצות ייצגו את העיר מוסקבה, 2 — את קרסנודאר. קבוצה אחת ייצגה כל אחת מהערים הבאות: אופה, יקטרינבורג, קאזאן, גרוזני, פרם, סנקט פטרבורג, רוסטוב על הדון, סראנסק, טולה.
מבנה
הקבוצות שסיימו במקומות 15 ו-16 מודחות לליגת המשנה. הקבוצות שסיימו במקומות 13 ו-14 מתחרות בפלייאוף הישרדות מול הקבוצות ממקום 3 ו-4 של ליגת הכדורגל הלאומית. מנצחות הפלייאוף מעפילות לליגת העל.
לראשונה העפילו 4 קבוצות מליגת המשנה הרוסית: אופה וארסנל טולה שלהן זו הייתה עונת הבכורה בליגת העל ומורדוביה (שחזרה לליגה לאחר עונה אחת בליגה השנייה) וטורפדו מוסקבה (שחזרה לליגה הבכירה לאחר שנשרה ממנה בעונת 2006).
במהלך העונה נטלו חלק 3 כדורגלנים בני 40 (אלכסנדר פילימונוב מארסנל טולה, יליד 15.10.1973; רומן ברזובסקי מדינמו מוסקבה, יליד 05.08.1974; רוסלן אג'ינג'אל מקרסנודאר, יליד 22.06.1974)
העונה נפתחה עם משחקים רבי שערים וממוצע של 4,25 שערים למשחק. צסק"א מוסקבה הציבה שיא של 13 ניצחונות רצופים וזניט הציבה שיא של 8 ניצחונות רצופים מפתיחת העונה.
שינויים
בסיום העונה שעברה נשרו הקבוצות הבאות:
בסיכום עונת 2013/14 לליגה הבכירה העפילו הקבוצות הבאות:
הסופר קאפ הרוסי
משחק הסופר קאפ הרוסי 2014 הפגיש בין אלופת רוסיה 2013/2014 צסק"א מוסקבה ומחזיקת הגביע הרוסי בכדורגל 2013/2014 רוסטוב.
הטורניר סימן את פתיחת עונת 2014/2015 וזכתה בו צסק"א מוסקבה לאחר שגברה על יריבתה בתוצאה 1:3.
הקבוצות ממחזור למחזור
הערה: מאחר שמשחק המחזור העשירי בין אמקר לדינמו נדחה מה-18 באוקטובר 2014 ל-30 באפריל 2015, מהמחזור העשירי ועד למחזור 25 היו הקבוצות במצב של נקודה אחת חסרה.
לוח תוצאות המשחקים
• •
מקור: rus.rfpl.org/results
פלייאוף הישרדות
הקבוצות שסיימו במקומות 13 ו-14 בליגה התמודדו בפלייאוף הישרדות מול המקום השלישי בליגת הכדורגל הלאומית והמקום הרביעי. הקבוצה ממקום 13 שיחקה מול הקבוצה מהמקום השלישי בליגה הלאומית, כשהקבוצה ממקום 14 שיחקה מול מקום 4 בליגה הלאומית. המנצחות בשני המשחקים מעפילות לליגה או נשארות בה במידה ואלה הקבוצות מהליגה הבכירה שניצחו.
פלייאוף ההישרדות נערך ב-3 וב-7 ביוני.
בטורניר נטלו חלק: קבוצת טוסנו (ממחוז לנינגרד) — רוסטוב (רוסטוב על הדון) טום (טומסק) — אוראל (יקטרינבורג).
יובאן גויקוביץ'
יובאן "צונה" גויקוביץ' (בסרבית: Joвaн Гojкoвић Цуне; 7 בינואר 1975 – 22 בדצמבר 2001) היה כדורגלן יוגוסלבי ממוצא סרבי ששיחק בעמדת הקשר בנבחרת יוגוסלביה ובמספר מועדונים בסרביה וביוון.
קריירת מועדונים
גויקוביץ' גדל במחלקת הנוער של זדרוגר דוניה טרפצ'ה, ובהמשך עבר אל מחלקת הנוער של BIP צ'אצ'אק. בקיץ 1995 עבר למועדון הגדול של העיר צ'אצ'אק, בוראץ צ'אצ'אק, ששיחק בליגת העל היוגוסלבית. הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן שימש כשחקן מפתח ותפקד כפליימייקר. בחלון העברות של קיץ 1996 עבר גויקוביץ' לצ'וקריצ'קי, מועדון נוסף מליגת העל היוגוסלבית. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת בלבד, שלאחריה עבר לאלופת אירופה והעולם לשנת, הכוכב האדום בלגרד, גם היא מליגת העל היוגוסלבית. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 75 הופעות ליגה והבקיע 21 שערים, עד שבשנת 2000 חתם באירקליס סלוניקי מליגת העל היוונית. עד למותו, ערך 29 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
קריירה בינלאומית
ב-23 בדצמבר 1998 ערך גויקוביץ' את הופעתו היחידה בנבחרת יוגוסלביה, בהפסד 2-0 לנבחרת ישראל במשחק ידידות בתל אביב-יפו.
מותו
ב-22 בדצמבר 2001 מת גויקוביץ' בתאונת דרכים בבלגרד שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
דרו מקינטייר
אנדרו מקלין גאלוויי הרביעי (באנגלית: Andrew McLean Galloway IV; נולד ב-6 ביוני 1985), הידוע יותר בשם הבמה שלו, דרו מקינטייר הוא מתאבק סקוטי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
במהלך תקופת העבודה הראשונה שלו ב-WWE משנת 2007 עד לשנת 2014, מקינטייר היה פעם אחת האלוף הבין יבשתי ופעמיים אלוף הזוגות של ה-WWE/Raw. מחוץ ל-WWE, הוא התחרה תחת שמו האמיתי, דרו גאלוויי, במיוחד בארגון ההיאבקות Impact Wrestling, שם הוא היה פעם אחת אלוף העולם במשקל כבד ופעם אחת אלוף הגרנד של אימפקט. גאלוויי התאבק בהרחבה בזירות הארגונים העצמאיים. בארגון ההיאבקות ICW, הוא פעמיים אלוף העולם במשקל כבד, בארגון Evolve, הוא פעם אחת אלוף Evolve, פעם אחת אלוף "פתחו את שער החופש" ופעמיים אלוף הזוגות.
גאלוויי חזר ל-WWE באפריל 2017 והצטרף למחלקת הפיתוח של הארגון, NXT. הוא זכה באליפות ה-NXT באירוע NXT TakeOver: Brooklyn III, מה שהפך אותו גם למתאבק הראשון שזכה בתואר אליפות בהופעת ה-TakeOver הראשונה שלו וגם למתאבק ה-WWE שמחזיק בתואר NXT לאחר שהוא היה כבר ברוסטר הראשי של ה-WWE. בנוסף לכך, מקינטייר ניצח בקרב הרויאל ראמבל של שנת 2020.
אימונים ותחילת הקריירה (2001–2006)
לאחר שמשפחתו עברה מסקוטלנד לפורטסמות', אנגליה, גאלוויי החל בקריירת ההיאבקות המקצועית שלו בגיל 15 באקדמיה של הארגון Frontier Wrestling Alliance. במהלך שהותו באקדמיה של FWA, הוא התאמן תחת הדרכתם של מארק סלואן, ג'סטין ריצ'רדס וג'יימס טיגה, ואף ציין שארגון זה עזר באימונם ועיצובם של מתאבקים כמו דאג ויליאמס ופול בורצ'יל.
בשנת 2003, גאלוויי הופיע במופע הבכורה של ארגון ההיאבקות British Championship Wrestling (BCW). בזמן שהיה בארגון זה, הוא חידד את יכולת ההיאבקות שלו, כשהתאמן תחת קולין מקאיי וספינר מקנזי, בנוסף לכך שהוא בנה דמות נרקיסיסטית ושחצנית בשם דרו גאלוויי. קרב הבכורה שלו התקיים בחודש פברואר, כשהוא נחל הפסד לסטו נאט. את הניצחון הראשון שלו השיג כשניצח ביחד עם וולפגנג את בלייד וסטו פנדוס. בחודש דצמבר, גאלוויי נוהל על ידי המנג'ר, צ'ארלס בודינגטון, שעזר לו בהצלחותיו במשך ארבע השנים הבאות עימו. ב-5 בדצמבר, בודינגטון הכריז שהאלוף במשקל כבד של BCW, ספינר מקנזי, פוטר והופשט מחגורת האליפות; הוא העניק באופן מיידי את האליפות לגאלוויי. סטיבי נייט יצא חוצץ נגדו ואיתגר את גאלוויי לקרב ביניהם, שבו נייט ניצח וזכה בחגורת האליפות. גאלוויי השיג ניצחון על אותו נייט בפברואר 2004, אך בקרב שאינו היה על התואר. מאוחר יותר באותה השנה, גאלוויי היה מעורב בסדרת קרבות נגד מתאבקים מוכרים. בחודש יוני, הוא נוצח על ידי ההונקי טונק מן, ובאותו החודש הוא הפסיד בקרב זוגות למרטי ג'נטי וההיילנדר. בנובמבר, הוא התמודד מול דילו בראון בקרב שהסתיים בספירת חוץ כפולה. לאחר מכן, הוא היה בסדרת פיודים קצרה, כשבמרץ 2005 הוא ניצח את ג'יי פיניקס. מנגד, הקרב החוזר ביניהם, שהשופט בו היה אגדת ההארדקור, מיק פולי - הסתיים ללא הכרעה. בשנת 2006, הוא ניצח בסדרת קרבות את יריבו המר, שיימוס אושואנסי.
חיים אישיים
גאלוויי הוא אוהד של קבוצת הכדורגל הסקוטית, גלאזגו ריינג'רס.
I Love It (שיר של קיילי מינוג)
I Love It (בעברית: אני אוהב/ת את זה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האוסטרלית קיילי מינוג, מתוך אלבום האולפן ה-15 שלה, Disco. השיר יצא לאור ב-23 באוקטובר 2020, על ידי חברות התקליטים דרנוטה רקורדס ו-BMG, כסינגל שיווקי רשמי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום ה-38 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני.
רקע וכתיבה
לאחר יציאת "Say Something" ו-"Magic", מינוג קיימה אירועים חברתיים עם מעריציה והודיעה ש-"I Love It" ייצא לאור ב-23 באוקטובר 2020, כאשר פרסמה קליפ מילים של השיר בערוץ היוטיוב שלה. בהמשך, יצא מיני-אלבום שכלל חמש רצועות, המכיל את "I Love It", שני הסינגלים הראשונים מ-Disco, וכן שני רמיקסים של "Magic".
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8 מיליון השמעות.
הרכב
"I Love It" הוא שיר דיסקו, באורך שלוש דקות וחמישים שניות. מינוג הייתה שותפה לכתיבת השיר לצד מפיקיו ריצ'רד סטנארד ודאק בלאקוול.
ארכיון הסרטים במינכן
ארכיון הסרטים במינכן (בגרמנית: Filmmuseum München; באנגלית: Munich Film Archive) הוא מוזיאון וארכיון סרטי קולנוע, שנמצא במינכן, גרמניה, שמהווה אחד מששת מוזיאוני הקולנוע בגרמניה. אין בו אולמות תצוגה, והוא מוגבל להקרנת סרטים בבית קולנוע יחיד עם 165 מושבים, כמו כן לאיסוף, ארכוב ושחזור עותקי סרטים. כיום, ניתן להציג את כל הפורמטים האנלוגיים והדיגיטליים שבארכיון, למעט סרט ב-70 מ"מ.
היסטוריה
ארכיון הסרטים נוסד בסוף 1963, כמחלקה ממוזיאון מינכן, והוא מחזיק באוסף נרחב של עותקים של סרטים היסטוריים. חלק מהסרטים שברשות הארכיון, שוחזרו והועתקו מקומית. ישנו דגש מיוחד על אוסף הסרטים האילמים הגרמניים, עבודתם של מהגרי הקולנוע הגרמניים מתקופת הנאציזם, הקולנוע הגרמני החדש, וכן היסטוריית הסרטים במינכן (למשל קרל פלנטין, הרברט אטרנבוש, חומר תיעודי אודות מינכן). כסינמטק, הארכיון מנגיש את האוסף שלו לציבור ולמחקר. הקולנוע הביתי, אחד התיאטראות העירוניים הראשונים שהיו בגרמניה, הוא אחד מהמקומות הבודדים בגרמניה, בו מוצגים באופן קבוע רטרוספקטיבות מלאות של סרטים היסטוריים וסרטים אילמים בליווי מוזיקלי חי. בארכיון, אין תערוכת קבע. בשנות ה-80 ובשנות ה-90 של המאה ה-20, היו מאמצים, שלא צלחו, להשיג אולם קולנוע נוסף, ללהיפרד ממוזיאון מינכן, ושינוי שמו למוזיאון הקולנוע של בוואריה.
ארכיון הסרטים במינכן הוא החלוץ בשיקום הסרטים מאז שנות ה-70 של המאה ה-20. אחראי הארכיון, אנו פטאלאס, החל בשחזור סרטים אילמים גרמניים שבוצעו על ידי במאים כמו פריץ לאנג, ארנסט לוביטש, ג. וו. פבסט או פרידריך וילהלם מורנאו. פטאלאס התחייב בפני הפסנתרן אלג'ושה צימרמן שהוא ילחין את שחזורי הסרטים. בדרך כלל, צימרמן חקר את התווים המקוריים או כתב מוזיקה נלווית.
אדית' אבוט
אדית' אבוט (באנגלית: Edith Abbott); (26 בספטמבר 1876 – 28 ביולי 1957) הייתה כלכלנית, סטטיסטיקאית, עובדת סוציאלית, מחנכת וסופרת אמריקאית. אבוט נולדה בגרנד איילנד, נברסקה. היא הייתה מחלוצות מקצוע העבודה הסוציאלית ופעילה מובילה ברפורמה חברתית לפיה הומניטריות צריכה להיות מוטבעת בחינוך. הייתה אחראית על מימוש האפשרות ללימודי תואר שני בעבודה סוציאלית, ולמרות ההתנגדות לפעילותה ברפורמה באוניברסיטת שיקגו, אבוט נבחרה כדיקן בית הספר ב-1924, מה שהפך אותה לדיקנית הראשונה בארצות הברית. אחותה הצעירה הייתה גרייס אבוט.
שנותיה הראשונות
אדית' נולדה ב-25 בספטמבר 1876 בגרנד איילנד, נברסקה. אביה, עותמאן אבוט, היה עורך דין וסגן המושל הראשון של נברסקה (1877–1879). אמה, אליזבת גריפין, הייתה פעילה לביטול העבדות ולקידום זכות הבחירה. הוריה הנחילו ערכים של זכויות נשים, שוויון ורפורמה חברתית לאדית' ולאחותה גרייס, מה שהיוו השראה לעבודתן העתידית. גרייס אבוט בעלת הישגים רבים כעובדת סוציאלית, כמקדמת רפורמת חקיקת עבודת ילדים ומנהלת לשכת הילדים של ארצות הברית (1921–1934), וגם עבדה עם אדית' בפרויקטים מקצועיים רבים ושונים במהלך הקריירה שלהן.
ארכיון הסרטים במינכן
היסטוריה
ב-2006, פרסם הארכיון את שחזורי סרטיו ב-DVD, Edition Filmmuseum.
אדית' אבוט
השכלה
אבוט סיימה את לימודיה בבראונל הול, פנימיה לבנות באומהה בשנת 1893. עם זאת, משפחתה לא יכלה לממן לימודים בקולג' עקב בצורת שפקדה את נברסקה והובילה בסופו של דבר לשפל כלכלי. במקום ללכת לקולג', אבוט החלה ללמד בתיכון בגרנד איילנד, נברסקה. . בשל רצונה של אבוט לקבל השכלה בקולג', היא החלה לקחת קורסי לילה עד שיכלה להרשות לעצמה להירשם באופן מלא. אבוט נרשמה לאוניברסיטת נברסקה, וקיבלה את התואר שלה ב-1901. היא המשיכה ללמד עוד שנתיים ובסופו של דבר זכתה במלגה לאוניברסיטת שיקגו. בזמן שעבדה באוניברסיטת שיקגו על הדוקטורט שלה, היא פגשה את פרופסור סופוניסבה ברקינרידג' שיחד פרסמו מחקרים מרובים בזמן שהיו בבית הספר לאזרחות ופילנתרופיה בשיקגו. בשנת 1905 סיימה אבוט את לימודיה וקיבלה את הדוקטורט שלה בכלכלה.
ארכיון הסרטים במינכן
היסטוריה
מאז 2012, ארכיון הסרטים מציג חלק מהסרטים הקיימים ברשותו, בפילמפסט מינכן, ובפסטיבל הבינלאומי של האוניברסיטה לקולנוע וטלוויזיה של מינכן.
אדית' אבוט
השכלה
בשנת 1906 קיבלה אבוט מלגת קרנגי והמשיכה את לימודיה באוניברסיטת קולג' בלונדון ובבית הספר לכלכלה של לונדון. היא למדה מהרפורמים החברתיים סידני ווב וביאטריס ווב, שדגלו בגישות חדשות להתמודדות עם עוני. בני הזוג ווב השפיעו על כיוון הקריירה של אבוט. הם היו בעד ביטול "חוקי העניים" הבריטיים, משום שלדעתם הם מבזים אנשים בעוני, ותמכו בהקמת תוכניות לחיסול העוני. בזמן לימודיה בלונדון, אבוט התגוררה חלק מהזמן באזור מוכה עוני באיסט אנד, שם צברה ניסיון בעבודה סוציאלית.
קריירה מוקדמת
אבוט חזרה לארצות הברית ב-1907 לאחר לימודיה בלונדון, והחלה לעבוד בהוראת כלכלה בוולסלי קולג'. אף על פי שעבודתה בוולסלי זכתה להערכה רבה באותה תקופה בשל היותה אישה בעלת דוקטורט, היא רצתה לחזור לשיקגו. אבוט קיבלה את ההזדמנות בשנת 1908 כאשר סופוניסבה ברקינרידג', מנהלת המחקר החברתי בבית הספר העצמאי לאזרחות ופילנתרופיה בשיקגו דאז, הציעה לה עבודה בהוראת סטטיסטיקה במחלקה לחקירות חברתיות.
ארכיון הסרטים במינכן
היסטוריה
המוזיאון מציג את סרטיו גם בפסטיבל הקולנוע האילם הבינלאומי בבון.
אדית' אבוט
קריירה מוקדמת
אבוט עברה לגור בהאל האוס של ג'יין אדמס עם אחותה, גרייס, כשעברה חזרה לשיקגו. באותה תקופה, האל האוס נודע כמגורים לנשים משכילות, בזכות הקהילה התוססת של הוגים מהפכניים המתגוררים בו. גרייס ואדית אבוט הצטרפו לקהילה הרפורמית שכן תרמו באופן משמעותי באמצעות מחויבותן לתמיכה ברפורמות חברתיות ולמידת מחקר סטטיסטי.
השותפות המקצועית ארוכת השנים בין אבוט לברקינרידג' החלה לראשונה במהלך שנותיהן יחד בבית הספר לאזרחות ולפילנתרופיה. הן חלקו עניין משותף בחקירות סטטיסטיות של בעיות חברתיות עכשוויות שבהן האמינו שיוכלו להשתמש כדי לעורר תמיכה ברפורמה. כתוצאה מניסיונה במחקר סטטיסטי, בעקבות גל פשע בשיקגו בשנת 1914 הוזמנה אבוט לחקור סטטיסטיקות על פשע ופושעים בעיר. דבר זה הוביל לדוח פורץ דרך שכותרתו "סטטיסטיקות הקשורות לפשע בשיקגו", שפורסם ב-1915. במהלך 12 השנים הראשונות של שיתוף הפעולה שלהן במחלקת החקירות החברתיות, אבוט וברקינרידג' כתבו יחד את "בעיית הדיור בשיקגו", שמורכב מעשרה מאמרים בכתב העת האמריקאי - American Journal of Sociology (1910-1915), מצורף דוח תוצאות המחקר העיקרי שלהן על תנאי השכירות בשיקגו.
מחקר המשך, "בתי המגורים של שיקגו" פורסם ב-1936; "הילד העבריין והבית" (1912), מחקר על בית המשפט לנוער של שיקגו; וכן "אי נוכחות והיעדרות ילדים מבתי הספר בשיקגו" (1917), מחקר שהוביל אותן לתמוך בנוכחות חובה במוסדות הלימודיים ובחקיקת מתן משרות עבודה לנוער. בשנת 1927, מתוך הקדשה ל"אינטרסים המדעיים והמקצועיים של עבודה סוציאלית" הקימו אבוט וברקינרידג' במשותף את כתב העת האקדמי המכובד, Social Service Review - דוח שירותים חברתיים שפורסם על ידי הוצאת אוניברסיטת שיקגו.
בשנת 1920, בעזרת המאמצים המשותפים של אבוט וברקינרידג', חבר הנאמנים של אוניברסיטת שיקגו הצביע על שינוי שם מוסד הלימודים לבית הספר לתואר שני באוניברסיטת שיקגו לבית הספר לעבודה סוציאלית. זה היה בית הספר הראשון לעבודה סוציאלית לתואר שני במדינה המזוהה עם אוניברסיטת מחקר גדולה. אבוט התקבלה לעבודה כפרופסור לכלכלה חברתית, ומונתה לדיקן בשנת 1924. היא הפכה לאישה האמריקאית הראשונה שהפכה לדיקן של בית ספר אמריקאי לתארים מתקדמים. אבוט, יחד עם ברקינרידג', שינו את תחום העבודה הסוציאלית על ידי הדגשת החשיבות של החינוך הפורמלי בעבודה סוציאלית והצורך לכלול התנסות בשטח כחלק מההכשרה. הן עיצבו תוכנית לימודים שהדגישה מאוד את הסטטיסטיקה החברתית יחד עם גורמים השורשיים ההיסטוריים, המשפטיים, הכלכליים והפוליטיים של בעיות חברתיות ומאמצי רווחה ציבורית. בנוסף, הן נאבקו על מעמדה המקצועי של העבודה הסוציאלית. בשנת 1931 אספה אבוט רבים ממאמריה, כתובותיה ומנאומיה על חינוך לשירותים חברתיים ויצרה כרך אחד בשם "רווחה חברתית וחינוך מקצועי" שהופץ ב-1931, הכרך תוקן והורחב ב-1942.
אבוט מיקדה את תשומת לבה לעבר תלמידיה כדי להציג את העקרונות הבסיסיים שניתן להעביר לתלמידים. לדבריה, עקרונות אלה חייבים לנבוע מ"בדיקה וחשיבה ביקורתית של שיטות שמשמשות להפקת תוצאות ספיציפיות וחיפוש שווה בשווה אחר הגורמים לכישלון לכאורה ולהצלחה לכאורה". אבוט גיבשה תוכנית לימודים לסטודנטים שחשקו בקריירה בעבודה סוציאלית.
"עבודה סוציאלית לעולם לא תהפוך למקצוע - אלא דרך בתי הספר המקצועיים", אמרה.
קריירה מאוחרת
במהלך הקריירה של אבוט הוקדשו לטיפול ברפורמה מתקדמת ברווחה ולאימוץ סטנדרטים אנושיים יותר לטיפול ברווחה. בשנת 1926, אבוט עזרה להקים את הלשכה לרווחה ציבורית במחוז קוק. ב-1927 אבוט וברקינרידג' הקימו את ה - סיקור שירותים חברתיים - Social Service Review, שעדיין מנוהל על ידי אוניברסיטת שיקגו, נאמר כי "הלשכה לרווחה ציבורית מחויב לבחון מדיניות ופרקטיקה של רווחה חברתית ולהעריך את השפעותיה. לאורך תקופת השפל הגדול אדית' עבדה לצד אחותה במטרה להילחם במגוון רחב של מחלות חברתיות, מהתעללות במהגרים ועד להתעללות בעבודת ילדים. בשנת 1935, אבוט סייעה בניסוח חוק הביטוח הלאומי.
מות אחותה של אדית', גרייס, ב-1939 גרם לאדית' להיות בודדה ווכחנית, ולאט לאט היא החלה לסגת מהחיים הציבוריים. ב-1941 פרסמה את ספרה האחרון, "סיוע ציבורי", ובשנת 1942 פרשה רשמית כדיקן של בית הספר למינהל השירותים החברתיים.
מותה
אדית' אבוט בילתה את שנותיה האחרונות עם משפחתה בביתם בגרנד איילנד, נברסקה, שם נפטרה מדלקת ריאות ב-1957. היא השאירה את עיקר אחוזתה לספרייה הציבורית של גרנד איילנד. היא גם השאירה נאמנות לאוסף ספרי עיון לזכרה של אמה, אליזבת אבוט. בזמן מותה של אדית' אבוט ב-1957, כתב ווין מקמילן מ-Social Service Review, "ההיסטוריה תכלול את שמה בין קומץ המנהיגים שתרמו תרומות מתמשכות לתחום החינוך. העבודה הסוציאלית תפסה כעת את מקומה כמקצוע מבוסס. אבוט, יותר מכל אדם אחר, נתנה כיוון לחינוך הנדרש למקצוע זה. הדורות הבאים לא ישכחו הישגים כמו אלה."
האחיות קבורות בבית הקברות גרנד איילנד. ספריית הזיכרון של אדית' אבוט, בגרנד איילנד, נברסקה, נקראת על שמה.
נשים בתעשייה (1910)
בהשראת השאלה שלה לגבי 'היסטוריית הפיצויים' של נשים בכוח העבודה, עבדה אבוט בשיתוף פעולה עם ברקינרידג', שעבדה רבות בנושאי חוקיות ומעמד כלכלי של נשים כדי לכתוב את "נשים בתעשייה". הספר היווה אבן דרך בכתבי הכלכלה הפמיניסטית. בסופו של דבר, "נשים ותעשייה" בחן את היסטוריית השכר והעבודה מנקודת מבט כלכלית, ובו בזמן שמרה את הסיבות החברתיות במרכז המחקר שלה.
נשים בתעשייה; מחקר בהיסטוריה הכלכלית האמריקאית. [https://archive.org/stream/womeninindustrys00abbo#page/n3/mode/2up ניו יורק; לונדון: ד. אפלטון ושות', 1910].
בעיית הכלא האמיתית (1915)
ספרה של אדית' אבוט, "בעיית הכלא האמיתית", דן בבעיות המערכת הכליאה של מחוז קוק, והתנאים הירודים איתם הכלואים צריכים להתמודד. בספרה, אבוט דנה בבעיות הכליאה, וכיצד זה מוביל לסבל ולהשפלה עבור הכלואים. הכלואים עליהם הצביעה אבוט היו אלה שנכלאו משום שלא יכלו לשלם ערבות, אלה שנקבעו אשמים ואלה שעומדים בפני מאסר ארוך טווח. עבודה זו סייעה לנתח אלמנטים ספציפיים של מערכת המשפט הפלילי והגדירה את הבעיות החברתיות הקשורות למאסר.
היעדרות מבתי הספר בשיקגו (1917)
היעדרות מבתי הספר בשיקגו; מחקר על ההיבטים החברתיים של חוק חינוך חובה וחקיקת משרות לנוער של מדינת אילינוי פורסם ב-1917 על ידי הוצאת אוניברסיטת שיקגו. אבוט וסופוניסבה פרסטון ברקינרידג' היו שותפות לכתיבת המחקר בזמן שחקרו בבית הספר לאזרחות ופילנתרופיה בשיקגו של אוניברסיטת שיקגו. אבוט וברקינרידג' בדקו אי נוכחות בתקופת נוכחות חובה, וחוסר אכיפה של חוקי משרות לנוער. המחקר היה גם המשך העבודה עליה עבדו קודם אבוט וברקינרידג' בנושא בחינת מחלקות של בית המשפט לנוער של מחוז קוק.
פרימן ויליאמס
פרימן ויליאמס הבן (באנגלית: .Freeman Williams Jr; 15 במאי 1956 – 19 באפריל 2022) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1978–1986. ניצב במקום השני ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ליגת המכללות הבכירה, אחרי פיט מרוויץ'. ממוצעיו הכוללים לאורך 6 עונותיו בליגת ה-NBA היו 14.7 נקודות, 1.6 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1978 נבחר ויליאמס בבחירה השמינית על ידי בוסטון סלטיקס, ומיד הועבר לסן דייגו קליפרס, לצד קרמיט וושינגטון, סידני ויקס וקווין קונרט, בתמורה לנייט ארצ'יבלד, בילי נייט, מרווין בארנס ושתי בחירות דראפט עתידיות. בעונתו השנייה עם הקליפרס קלע 18.6 נקודות בממוצע למשחק, ובעונה העוקבת הוביל את קלעי הקבוצה עם 19.3 נקודות למשחק. ב-19 בינואר 1980 קלע שיא קריירה ב-NBA של 51 נקודות בהפסד קבוצתו מול פיניקס סאנס.
בינואר 1982, לאחר כ-3 וחצי עונות בסן דייגו, הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס תמורת אל ווד וצ'ארלי כריס. עד לסיום אותה עונה קלע 4.8 נקודות למשחק בלבד, כמחליפו מהספסל של דרל גריפית'.
לקראת עונת הועבר עם ג'ון דרו בטרייד ליוטה ג'אז, בתמורה לרוקי דומיניק וילקינס. בשנים הבאות שיחק לתקופות קצרות גם ב"טמפה ביי ת'רילרס" מליגת ה-CBA ובוושינגטון בולטס, בטרם פרש ממשחק בשנת 1986.
נפטר ב-19 באפריל 2022.
רותם ברוכין
רותם ברוכין (נולדה ב-12 במאי 1982) היא סופרת, מחזאית, תסריטאית ובמאית ישראלית; כלת פרס גפן שבע פעמים - יותר מכל סופר ישראלי אחר.
ביוגרפיה
רותם ברוכין נולדה בפתח תקווה, גדלה בגבעת שמואל ומתגוררת כיום ברמת גן. היא בוגרת תואר ראשון בתסריטאות בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
ברוכין מפרסמת סיפורים קצרים בסוגת הפנטזיה מאז שנת 2004. סיפוריה הרבים התפרסמו באכסניות שונות בארץ, ביניהן מגזין האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה, המגזין המקוון "בלי פאניקה" ואסופת הסיפורים האלקטרונית "געגועים למחר"; ובדפוס: במגזין חלומות באספמיה, המימד העשירי ומגזין מרקורי. בנוסף, כתבה ברוכין לשבועון הנוער ראש 1 סיפורים מתמשכים שפורסמו בעיתון במשך כשנתיים. סיפוריה מפורסמים באופן קבוע באסופת הסיפורים הספקולטיבית הישראלית היה יהיה מאז הוצאת הכרך הראשון של האסופה בשנת 2009.
שישה עשר מסיפוריה היו מועמדים לפרס גפן בתחום המדע הבדיוני והפנטזיה וברוכין היא כלת שישה פרסי גפן. בשנת 2007 זכתה בפרס על סיפורה הקצר "במראה". בשנת 2013 זכתה בפרס על סיפורה "הפוך, לקחת". בשנת 2014 זכתה בפרס על סיפורה "וויסקי בקנקן". בשנת 2017 זכתה בפרס על סיפורה "מציאות ואבידות". בשנת 2018 זכה סיפורה "הפוך, לקחת" בפרס גפן מיוחד, ה"רטרו גפן", שחולק לרגל 20 שנה לפרס, אשר כל מועמדי הפרס בעבר היו מועמדים לו. בשנת 2019 זכתה בפרס על סיפורה "הדרקון האחרון שלי". בשנת 2022 ראה אור בהוצאת זמורה ביתן רומן הביכורים שלה "שומרי הערים", המבוסס על עולם רוחות הערים שיצרה בסיפוריה הקצרים.
פועה רקובסקי
פּוּעָה רָקוֹבְסקי (גם: רקובסקה) (נכתב גם: ראקובסקי, ראקובסקה, רקובסקא; ביידיש: ראַקאָווסקי או ראַקאָווסקאַ; בפולנית: Pua Rakowska; 3 ביולי 1865, ביאליסטוק, פולין הרוסית – כ"ב באייר תשט"ו, 13 במאי 1955, חיפה) הייתה המחנכת היהודייה הבולטת בוורשה במפנה המאה, פעילה ציונית ועברייה ופעילה למען נשים ומתרגמת ליידיש. פעלה בפולין, וב-1935 עלתה לארץ ישראל, שבה חייתה עד פטירתה בגיל 89.
קורות חייה
בילדותה למדה ב"חדר" ובמקביל למדה יידיש עם ("כותב"). בגיל שבע נשלחה לבית ספר יהודי פרטי בביאליסטוק בניהולו של עזריאל קפלן, והוריה המשיכו להזמין לה מורה פרטי שילמד אותה חומש בבית. עם סיום לימודיה נתקלה בסירובו של אביה לשלחה לגימנסיה, משום ההכרח לכתוב בשבת. תחת זאת למדה בבית עם מורים פרטיים רוסית, גרמנית, מקצועות נוספים שנלמדו בגימנסיה וכן עברית. המורה הראשון שלה היה מנחם מנדל דוליצקי, אך הוא פוטר על ידי אביה מחשש לאפיקורסות. היא הייתה תלמידה מצטיינת וחרוצה, וכבר בגיל 15 פרסמה בעיתון "הצפירה" תרגום שלה לסיפור של שמעון פרוג בשם "ספוג".
בגיל 13 עברה רקובסקי משבר אמונה וחדלה להאמין באלוהים ולקיים מצוות. מצב זה הרע את יחסיה עם הוריה, וכשהייתה בת 15 הם החליטו לחתנה על מנת להחזירה בתשובה. לאחר שנת אירוסין היא נישאה בגיל 16 לשמעון מכלין (מאכלין), וילדה בן ובת. בנה יהודה דב (לימים נקרא בוריס סמיונוביץ מכלין, בברית המועצות) וחמדה שיינה שרלוטה אולסוַונגר.
לאחר שנישואיה לא עלו יפה, החליטה לרכוש מקצוע ונסעה למריאמפולה, בה התגורר סבה הרב עזריאל אריה רקובסקי, ללמוד ולהיבחן לבחינות ההסמכה להוראה של האימפריה הרוסית. כשהוסמכה וחזרה ב-1899, כשהייתה בת 24 ואם לשניים, נפרדה מבעלה ועברה ללומז'ה, שם פתחה בית ספר עברי לבנות. את השפה העברית לימדה ברוסית, שכן אז עוד לא נפוצה שיטת ה"עברית בעברית". בהוראה סייעה לה אחותה הצעירה. בנוסף, ארגנה שם חוג צעירות ברוח ציונות והשכלה עברית.
בשנת 1891, בהיותה בת 26, עברה לוורשה לאחר שהוזמנה לקבל לידיה את הנהלת ה"חדר לבנות" 'יהודיה' של תנועת "בני משה". לאחר שנה הכירה את אברהם קְריסלָבין (קריסלאווין) ונישאה לו, אך הוא מת ממחלה כעבור שנים מעטות. לדברי דוד קלעי, "לאדם בעל עצמיות חזקה, בעל עצמיות ליטאית, לאיש התכונה העממית העמוקה והסולל בעצמו את דרכו בין אבני-נגף, לא קל היה להתערות בסביבה הוארשאית המיוחסת" – אף במעגלים הקרובים לה, חוגי חובבי ציון והמשכילים העבריים, וחרף ייחוסה הוורשאי – היותה קרובת משפחה של הנדבן העשיר יעקב ברוידא, ראש אגודת "מנוחה ונחלה" שייסדה את המושבה רחובות, מצד אחד, ושל הרב שמואל זנוויל קלפפיש, ראב"ד ורשה, מצד שני. "אך בסערה כבשה פועה את סביבתה וביתה נעשה בית ועד לחכמים, סופרים ועסקנים. בייחוד הסתופפו בצלה הכוחות הצעירים בספרות ובעסקנות, אשר דופק העממיות פעם בהם"; בין אלה היו מיכאל הלפרן, בשובו מארץ ישראל בסוף המאה, וכן יעקב לשצ'ינסקי הצעיר.
בשנת 1893 פתחה בוורשה באישור השלטונות הרוסיים גימנסיה (שבאופן רשמי נקראה "בית ספר יהודי לנערות, בן שבע מחלקות [=כיתות], בעל תוכנית של גימנסיה לנערות של פ. רקובסקי"). להצלחת בית הספר נדרש מאמץ גדול מצד רקובסקי הן בגיוס מורים מן השורה הראשונה והן בעמידה מול תגובות של התנגדות בקרב הציבור היהודי בעיר לבית הספר הראשון לנערות אשר למדו בו, נוסף על לימודים כלליים ברוסית, גם לימודי יהדות ועברית. היו אלה תחומים אשר עד אז רוב הנערות היו מודרות מהם. כפי שהיא בעצמה תיארה לימים:
שמה של הגימנסיה יצא למרחוק בשל ראשוניותה, כפי שמספרת תלמידתה אסתר רוזנטל-שניידרמן.
דמותה של רקובסקי – מחנכת עברייה, פעילת ציבור ואֵם גרושה צעירה – הרשימה את הסופר והמו"ל העברי בן אביגדור, שבשנת 1893 פרסם ביוגרפיה בדיונית שלה, בשם "רבי שפרה". הוא לא טרח במיוחד להסוות את מקור השראתו – לא בשם (שפרה ופועה הן שתי המיילדות העבריות שסיפורן מופיע בתחילת ספר שמות) ולא בפרטים הביוגרפיים (מורה עברית ועסקנית לאומית, גרושה, כבת עשרים ושמונה ומתגוררת מזה כשלוש שנים "בעיר N, עיר הפלך") – ולדברי תלמידתה מרים ברגר, "כבר אז ידע כל קורא עברית שרבי שפרה היא פועה רקובסקי".
בגיל 37 התאהבה רקובסקי בחבר של בנה הבכור, מרדכי אבא בירנבוים, שהיה מורה בבית ספרה וצעיר ממנה בכ-15 שנים. היא נישאה לו ובשנת 1903 ילדה את בתם שרה. בשנים שעד מלחמת העולם הראשונה המשיכה לעבוד במרץ בגימנסיה שלה בוורשה ובמחנה קיץ בעיירה הסמוכה אוטבוצק בחופשות, ובינתיים התרגשו עליה כמה אסונות: שניים מאחיה התאבדו בפריז; ובתה הגדולה שרלוטה נפטרה ב-1913 במהלך לידה, בגיל 28, והותירה שלושה פעוטות (התינוקת נפטרה גם היא חודשים מאוחר יותר). בזמן המלחמה ברחה לווילנה, וכשחזרה נפרדה מבעלה השלישי ולא הקימה מחדש את בית ספרה, שנסגר במלחמה.
בשנת 1920 נבחרה לצירה בוועידה הציונית בלונדון (ההתכנסות הראשונה של התנועה הציונית לאחר תום מלחמת העולם הראשונה). במקביל השתתפה בלונדון גם בוועידה המייסדת של הסתדרות הנשים העולמית לנשים ציוניות – ויצו. שם קיבלה רקובסקי, כפי שרצתה, עבודה בהקמת סניף ויצו בארץ ישראל ובכך השיגה רישיון כניסה לארץ ישראל. באוגוסט 1920 עלתה לארץ ישראל, ושהתה בה שנה. בארץ עבדה בוויצו ושימשה כמורה, למדה ערבית ונכחה במקרה גם בפרעות תרפ"א בתל אביב, שבעקבותיהן חזרה לוורשה. אכזבותיה מהמצב בארץ היו רבות: הן הזלזול בקרב חברי וחברות ההסתדרות בצורך בהקמת "מועצת פועלות" – חטיבה מיוחדת של חברות כהצעתה של רקובסקי (שהוקמה למרות זאת), הן מהפערים המעמדיים הגלויים ביישוב היהודי, הן מ"יחס הביטול העמוק שבו התייחסו מנהיגנו בימים ההם לבעיה הערבית, אחת הבעיות החריפות ביותר הנוגעות לבנין ביתנו הלאומי" ובמיוחד מה"יחס השלילי אל ה'גלות' [...] תפיסה זו של הציונות הייתה זרה לי לגמרי." אך ללא ספק האירוע הטראומטי ביותר עבורה היה פרעות תרפ"א, במאי 1921: היא התקשתה לקבל את העובדה שבארץ ישראל התרחש פוגרום לאחר שראתה פוגרומים בערים רבות כל כך ברחבי מזרח אירופה. מתברר כי לא חסכה את ביקורתה על היישוב בארץ והביעה דעתה גם בוורשה, כפי שמתארת אסתר רוזנטל-שניידרמן:
באביב 1935, בגיל 70, עלתה לארץ ישראל בשנית, זמן קצר לאחר שמת בארץ נכדהּ שמואל. היא עבדה בתרגום ליידיש עבור הקק"ל, הסוכנות היהודית ומחלקת התעמולה של ההנהלה הציונית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פסקה עבודתם של מוסדות אלה בפולין, ורקובסקי השתקעה בבית בתה בחיפה והחלה בכתיבת זיכרונותיה, ביוזמתה ובעידודה של רחל כצנלסון-שזר. זיכרונותיה ראו אור בשנת תשי"ב-1951 בתרגום מיידיש לעברית בגרסה מקוצרת מאת דוד קלעי, בהוצאת נ' טברסקי ובחסות מועצת הפועלות, תחת הכותרת "לא נכנעתי". בשנת תשי"ד-1954 ראה אור המקור היידי בבואנוס איירס בסדרת "דאָס פּוילישע יִידנטום" ('יהדות פולין') שהוציאה האגודה המרכזית של יהודי פולין בארגנטינה.
פועה רקובסקי נפטרה במאי 1955, בגיל 90. היא נקברה לבקשתה בהר המנוחות בירושלים בלוויית קהל רב. הותירה בן ובת, נכדים ונינים.
בשנת 1965 נקרא על שמה "רחוב פועה" בשכונת קריית משה בירושלים.
פעילות למען נשים יהודיות
רקובסקי תמיד תפסה את תפקידה כפעילה למען הנשים כמקביל לעבודתה החינוכית בבית הספר:
רקובסקי טענה בכמה מקומות כי אבותיה הראשונים של המחשבה הציונית כלל לא הקדישו מחשבה לנשים היהודיות אלא חשבו כי יש לעלות לארץ ישראל ולהביא את הנשים שימשיכו לעשות את שהיו עושות בגולה זה דורי דורות – ללדת ילדים, ואילו על החינוך של אותם ילדים בידי האימהות לא חשבו כלל.
לאורך כל שנותיה בוורשה פעלה רקובסקי למען נערות ונשים: היא אירחה בביתה בנות משפחה רבות שהגיעו לוורשה על מנת ללמוד מקצוע ולעבוד בה; היא הייתה בין מקימות אגודת הנשים למען הקק"ל, שהפכה לאגודת "בנות ציון" רבת הסניפים בפולין, ופעלה בעיקר להפצת הרעיון הציוני בקרב נשים בשעורי ערב והרצאות עד מלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה הייתה בין מקימות "איגוד הנשים היהודיות" בפולין (ייִדישע פֿרויען פֿאריין), ופעלה בו במשנה מרץ עד עלייתה ארצה בשנת 1935. ייחודו של ארגון זה שפעל באופן עצמאי ולא כמחלקה בתוך אחת המפלגות היהודיות בפולין, והיה בכך חידוש רב. ביחד עם רחל שטיין ולאה פרוּשַנסקי ערכה רקובסקי את הירחון שפרסם הארגון, "פרויען-שטים" ('קול הנשים'), שקרא לקוראותיו לפעול בחברה ובפוליטיקה.
משפחתה
מצד אביה הייתה פועה רקובסקי נכדתו של הרב הגאון עזריאל אריה לייב רקובסקי, אב"ד פלוצק, ואחייניתו של הסופר העברי אברהם אבא רקובסקי. משפחתה הייתה ענפה; לדבריה, "לא הייתה כמעט עיר ברוסיה ובפולין הרוסית שלא היו לנו קרובים בה".
בתה של רקובסקי חמדה שיינה שרלוטה הייתה שחקנית, ובשנת 1907 נישאה לעו"ד אלכסנדר (הרץ) אולסוַונגר, פעיל ציוני בפולין. נפטרה ב-1913, בגיל 28, והותירה שני ילדים. אביו של בעלה (מחותנה של רקובסקי), הרב יצחק וולף (זאב) אולשוונגר, היה רב בבירת רוסיה, סנקט פטרבורג, מסוף שנות ה-70 של המאה ה-19 ועד מותו ב-1896, מאנשי הציבור היהודים הבולטים בעיר, חבר ועד חברת מרבי השכלה, ותמך בהתיישבות היהודית בארץ ישראל עוד בתקופה שלפני פרעות הסופות בנגב. בנם של שרלוטה ואלכסנדר (ונכדה של רקובסקי), שמואל אולסוונגר, עלה לארץ ישראל כחלוץ ונפטר בצעירותו, ב-1935.
אחיינה מארֶק רקובסקי (בן אחיה יעקב מאיר) היה מתרגם ומבקר ספרות יידי סובייטי-פולני.
נכדו של דודה א"א רקובסקי (בן-דודניתה), וֶניאמין דימשיץ, היה בכיר בממשל הסובייטי ובתכנון והפיתוח ההנדסי במדינה במשך עשרות שנים, והיהודי היחידי בצמרת הממשל הסובייטי מ-1962 ועד 1985. כיהן כסגן שר לענייני בנייה (בשנות ה-50), חבר הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות (1961–1986) וציר לסובייט העליון (משנת 1962). מתחילת שנות ה-70 היה פעיל בקמפיין האנטי-ציוני. נכד נוסף של דודה א"א רקובסקי הוא מנחם חודורבסקי סבידור יושב ראש הכנסת העשירית.
פרסומיה
זיכרונותיה:
בתרגומה
נוסף על אלה פרסמה רקובסקי למעלה מעשרים מאמרים, הידועים לנו, בעיתונות היומית ביידיש בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. רובם של מאמרים אלו עוסק בחובתן של הנשים להתארגן למען קידום ענייניהן ובדרכיה של תנועת הנשים. להלן דוגמאות מכותרות מאמריה:
שלמה אבן חיים
הרב שלמה אבן חיים (סביב ה'תר"כ, 1860 - כ"ה טבת ה'תרפ"ז, 30 בדצמבר 1926) היה דרשן, פייטן, פוסק הלכה ואב בית הדין ורבה של מרקש. פעל במחצית הראשונה של המאה העשרים.
קורות חייו
נולד במרקש לאביו רבי יעקב שהיה מדייני העיר. נשא את זוהרא בת משה הלוי. ידוע כי היו לו לפחות ארבעה בנים ובת.
לא יאוחר משנת ה'תרנ"ו, נמנה בין חכמי העיר. שימש בדיינות בבית הדין שבראשות הרב שלמה אסבאג השני, ולאחר מכן בראשות הרב רפאל יוסף חרוש והרב יעקב טולידאנו. בשנת ה'תרפ"ב, פרש האחרון מבית הדין במרקש, ורבי שלמה כיהן כאב בית הדין ורבה של העיר תחתיו. בתפקיד זה שימש עד לפטירתו.
בשנת ה'תרס"ה, לקה בחולי עיניים. משכך, נסע לפריז להתרפא שם אצל מומחי הרופאים. רבי שלמה סיפר, ששהה בפריז שנה שלימה, ולא הצליחו לרפואתו.
רבי שלמה נפטר במרקש בכ"ה טבת ה'תרפ"ז, והספידו הרב אליהו אבן דנאן, שליח הכולל מהעיר פאס.
עונת 1958 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל
עונת 1958 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל הייתה העונה הראשונה של התחרות האירופית לקבוצות כדורסל והיא אורגנה על ידי פיב"א אירופה. המשחק הראשון התקיים ב-22 בפברואר 1958 ותחרות הסתיימה ב-19 ביולי 1958. בתחרות השתתפו 23 קבוצות. התחרות הסתיימה בניצחון של סק"א ריגה, אלופת ברית המועצות.
השלב המוקדם
מכל בית העפילו לרבע הגמר שתי קבוצות.
שלבי הגמר
ריאל מדריד לא התייצבה למשחקי חצי הגמר עקב כך ששלטונות ספרד לא נתנו אישור לקבוצה לנסוע לברית המועצות.
ישראל בתחרות
מכבי תל אביב השתתפה במשחקי הקדם של בית דרום מזרח אירופה. היא הפסידה לסטיאווה בוקרשט 84-65 ו-63-61.
ארינדם צ'קרברטי
ארינדם צ'קרברטי (באנגלית: Arindam Chakrabarti) הוא פילוסוף הודי העוסק בפילוסופיה השוואתית בתחומי הפילוסופיה של הלשון, אסתטיקה, אתיקה, מטאפיזיקה ועוד. צ'קרברטי מכהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטת הוואי.
הגותו משלבת הגות בסנסקריט, יחד עם פילוסופיה מערבית, ובפרט הפילוסופיה האנליטית בה התמחה במסגרת לימודיו באוקספורד; בכך, הוא משלב בין העולם של הפילוסוף האקדמי לבין העולם של הפאנדיט ההודי המסורתי. כתיבתו מתמקדת במפגש בין אסתטיקה, אתיקה ומטאפיזיקה. בנוסף לפרסומיו באנגלית, פרסם ספר אחד בסנסקריט ושישה ספרים בבנגאלי.
ביוגרפיה
צ'קרברטי נולד בבנגל. החל מילדותו למד סנסקריט וספרות הודית מסורתית. צ'קרברטי קיבל תואר ראשון ב-1976 ותואר שני ב-1978, מאוניברסיטת קולקטה. את הדוקטורט קיבל ב-1982 באוניברסיטת אוקספורד, עבודת הדוקטורט שלו עסקה בפילוסופיה של השפה בהנחיית סר פיטר סטרוסון וסר מייקל דמט. הוא החזיק בעבר במשרת הוראה באוניברסיטת דלהי.
מיס אוסטריה
מיס אוסטריה היא תחרות יופי הנערכת באוסטריה.
התחרות אורגנה לראשונה ב-1929 על ידי מערכת העיתון "Neues Wiener Tagblatt", וליזל גולדארבייטר היהודיה זכתה בה (ולאחר מכן זכתה ב"תחרות היופי הבינלאומית").
ב-1932 הופסקה התחרות, עם זאת במהלך שנות השלושים נערכו תחרויות יופי מקומיות כמו "מיס וינה" ו"מלכת הדנובה".
לאחר המלחמה התחרות החלה התחרות להיערך מחדש ותקופה מסוימת חברת הקוסמטיקה מקס פקטור הייתה נותנת החסות של התחרות. בכל אחת מתשע מדינות אוסטריה נערכת תחרות והזוכה והסגנית נשלחות להשתתף בתחרות הארצית של מיס אוסטריה ובכך בכל שנה מתמודדות שמונה עשר מתחרות על התואר, מספר זוכות בתואר נהיו לאחר מכן לשחקניות בתיאטרון ובקולנוע.
אוסטריה השתתפה לראשונה בתחרות מיס תבל ב-1953 ומ-1957 באופן מסורתי הזוכה במיס אוסטריה הלכה לייצג את מדינתה בתחרות.
בשנת 2000 בתואר זכתה פטרישיה קייזר והיא בת 15 בלבד.
גדעון שמיר
גדעון שמיר (נולד ב-7 בנובמבר 1939) הוא פסנתרן ובונה העוגבים היחיד במדינת ישראל.
ביוגרפיה
שמיר נולד בתל אביב למקסים ודגמרה שפטלוביץ, שהתגוררו בשדרות רוטשילד. אביו מקסים הוא אחד מהאחים שמיר. שמיר למד בבית הספר "בלפור".
שמיר למד בגרמניה את מלאכת בניית העוגבים אצל ולקר אורגלבאו בלודוויגסבורג ובבית ספר לבניית עוגבים. מלאכת בניית עוגבים היא מורכבת מאוד ומשלבת מספר תחומים: מכניקה, אקוסטיקה, בנייה בעץ, עבודה עם מתכת ודרושה אוזן מוזיקלית ורקע מוזיקלי.
שמיר הרחיב עוגב ישן של חברת Ott עבור אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לאומנויות, בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה. העוגב ממוקם בחדר הבארוק. בחדר זה יש לצד העוגב צ'מבלו, קלאוויקורד, ופורטה-פיאנו. לעוגב המורחב יש 17 רגיסטרים, שתי מקלדות ומקלדת פדל, ומנגנוני נגינה ורגיסטרציה מכניים.
שמיר שיחזר במשך 7 שנים עוגב שהורכב ושוחזר מחלקיהם של כשלושה עוגבים בני כמאה וחמישים שנה, אשר פורקו לפני שנים ואוחסנו במרתפי הכנסייה הפרנציסקנית בעיר העתיקה בירושלים. אורך חזית העוגב כשבעה וחצי מטרים, גובהה כחמישה מטרים ומשקלו כשמונה טונות. לעוגב כ־1800 חלילים, שאורכם נע בין שלושה מטרים לסנטימטרים ספורים, 33 רגיסטרים, פדאלים ושתי מקלדות. העוגב מותקן באודיטוריום הכט באוניברסית חיפה. שמיר ממשיך לתחזק עוגב זה.
בשנת 2002 סיים שמיר את שיפוץ העוגב במתחם מנזר לטרון, בכנסייה הגדולה במנזר השתקנים. העוגב נבנה בשנת 1904 בידי בונה העוגבים האנגלי תומאס קסוון בעבור כנסיית וולינגטון. כיום משמש העוגב לקונצרטים הנערכים באולם הכנסייה, הידועה בזכות האקוסטיקה המשובחת שבה.
העוגב שנבנה על ידי שמיר עבור הקאמרטה הישראלית ירושלים, הועמד לרשות הקאמרטה באדיבות קרן התרבות אמריקה-ישראל.
בשנת 2020 פרסם שמיר כי הוא מחפש מישהו שימשיך את דרכו שאליו יוכל להעביר את הידע שצבר במהלך השנים.
בתקופה זו החל המוזיקאי ומכוון הפסנתרים אורי מיילס ללמוד את המקצוע ולטפל בעוגבים בהדרכת גדעון שמיר.
בניית עוגב נייד
בשנת 1994 בנה שמיר עוגב בעל שתי מקלדות ידיים ומקלדת רגליים שניתן לפרקו ולהרכיבו מחדש. צוות של שניים עד שלושה אנשים נחוץ לפירוק, הובלה והרכבה של הכלי, אך בכל מקרה פעולה זו מצריכה את נוכחותו של בונה העוגבים עצמו כדי לוודא שכל החלקים אמנם הגיעו וחוברו כהלכה וגם לבדוק שההובלה לא פגעה בכיוון. העוגב מורכב מ-8 מחללות, ובמקלדת הידיים 54 קלידים.
זאק מקגוואן
זאק מקגוואן (באנגלית: Zach McGowan; נולד ב-5 במאי 1981) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-יהודי. הוא ידוע בזכות תפקידיו בסדרות הטלוויזיה "חסרי בושה" בתפקיד ג'ודי, "סוכני S.H.I.E.L.D." בתפקיד אנטון איבנוב / סופיריור, "מפרשים שחורים" בתפקיד צ'ארלס ויין, ובסדרה "100" בתפקיד רואן.
ביוגרפיה
מקגוואן נולד בעיר ניו יורק שבארצות הברית, לברנדה ולווינסנט מקגוואן. אחיו הגדולים הם דאג ומאט. אביו ממשפחה נוצרית ממוצא אירי, ואמו ממשפחה יהודית-אשכנזית של ניצולי שואה. למרות שהם התגוררו בניו יורק רוב חייהם, המשפחה נסעה רבות בגלל עבודתה של ברנדה בחברת יונייטד איירליינס. מקגוואן למד בבית הספר "פילדסטון" לתרבות אתית החל מהגן ועד השנה האחרונה בבית הספר התיכון, שם היה קפטן קבוצות הכדורגל והוקי הקרח וחבר בקבוצות הדרמה והתיאטרון. לאחר מכן למד במכללת קרלטון במינסוטה, שם סיים את לימודיו בשנת 2002.
קריירה
באמצע 2011, מקגוואן לוהק לסדרה "חסרי בושה", בתפקיד "ג'ודי", בעונה הראשונה בתפקיד אורח (עונה 2) ולאחר מכן בצוות הקבוע (עונה 3). העונה השנייה הוקרנה בבכורה של 8 בינואר 2012. לדבריו, עבודתו כדוגמן עירום לתלמידי אמנות עזרה לו להיכנס לתפקיד.
בשנת 2014 מקגוואן שיחק בסרט "דרקולה: ההתחלה". בינואר 2014 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה ההרפתקנית הדרמטית "מפרשים שחורים", כששיחק גרסה בדיונית של הפיראט האנגלי מהמאה ה-18, צ'ארלס ויין.
ביולי 2016 הצטרף מקגואן לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה המדע הבדיונית "100", כששיחק את המלך רואן מממלכת הקרח, לאחר שגילם בעבר את התפקיד ככוכב אורח.
בינואר 2017 הצטרף מקגוואן לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "סוכני S.H.I.E.L.D." הוא גילם את הנבל "סופיריור".
במרץ 2018 הצטרף מקגוואן לצוות השחקנים בעונתה השנייה של הסדרה "הטובות למשטרת אל איי", סדרת טלוויזיה המבוססת על הזיכיון לסרט "בחורים רעים" לצד ג'סיקה אלבה וגבריאל יוניון.
חיים אישיים
מקגוואן הוא בן דודה של השחקנית רוז מק'גוון.
ב־27 בספטמבר 2008 מקגוואן התחתן עם אמילי ג'ונסון בהרי סנטה ברברה. לזוג יש ארבעה ילדים.
אנג'לינה בלרינה (סדרת טלוויזיה)
אנג'לינה בלרינה (באנגלית: Angelina Ballerina) היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים שהופקה על ידי ו-Grand Slamm Children's Films ומבוססת על סדרת ספרים מאת קתרין הולברד.
בשנים 2009–2010 הופקה סדרת המשך בשם "אנג'ילנה בלרינה: הצעדים הבאים".
הסדרה מתארת את חייה של אנג'ליה, עכברה שאוהבת בלט, בני משפחתה וחבריה ללימודים.
דמויות ומדבבים
הסדרה דובבה לעברית מספר פעמים.
שיגרו אישיבה
שיגרו אישיבה (ביפנית: 石破 茂; נולד ב-4 בפברואר 1957) הוא מדינאי יפני, חבר המפלגה הליברלית-דמוקרטית. שימש כשר ההגנה ושר החקלאות. מ-27 בספטמבר 2012 שימש כמזכ"ל המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
ביוגרפיה
שיגרו נולד במחוז טוטורי, שאביו כיהן בה כמושל. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קיו בשנת 1979. לאחר מכן עבד בבנק "מיצוי".
מ-26 בספטמבר 2007 ועד 1 באוגוסט 2008, כיהן כשר ההגנה בממשלתו של יאסואו פוקודה. אישיבה היה לחבר השני בממשלת פוקודה לאחר מטימורה נובוטאקה שהצהיר כי הוא מאמין בקיומם של עב"מים.
בשנת 2008 התמודד אישיבה לנשיאות המפלגה הליברלית-דמוקרטית, אך הפסיד לטארו אסו. ב-24 בספטמבר 2008 מונה לשר החקלאות.
בשנת 2012 התמודד שוב לנשיאות המפלגה, אך שוב הפסיד. לבסוף, ב-27 בספטמבר 2012 מונה למזכיר הכללי של המפלגה הליברלית-דמוקרטית. בנובמבר 2013 אמר אישיבה שההפגנות נגד חוק סודות המדינה היו "מעשי טרור".
Goodreads
Goodreads הוא אתר רשת חברתית השייך לחברת אמזון, האתר נוסד בדצמבר 2006, והושק בינואר 2007 על ידי אוטיס צ'נדלר, מהנדס תוכנה ויזם ואליזבת קורי. האתר מציע יכולות חיפוש במאגר הנתונים של ספרים, הערות, וביקורות. משתמשים רשומים יכולים להוסיף ספרים כדי ליצור ספריית קטלוגים, רשימות קריאה. הם יכולים גם ליצור קבוצות משלהם של הספר הצעות, סקרים/סקרים, בלוגים, דיונים.
בדצמבר 2007, האתר מנה מעל 600,000 חברים ו-10,000,000 ספרים. עד יולי 2012, האתר דיווח על 10 מיליון חברים, 20 מיליון מבקרים בחודש, ו-30 עובדים. ביולי 2013, הכריזו באתר שלהם שבסיס המשתמשים גדל ל-20 מיליון חברים רשומים, ובכך כמעט והכפילו את גודלם בתקופה של כ-11 חודשים. במרץ 2013, אמזון הכריזה על רכישת "Goodreads".
לפי נתונים שפורסמו באתר החברה, נכון לשנת 2018, מונה האתר 80 מיליון חברים רשומים, 2.3 מיליארד ספרים ו-80 מיליון ביקורות של קוראים.
משרדי החברה נמצאים בסן פרנסיסקו.
תחרות הספר הטוב ביותר
החל משנת 2009, האתר מאפשר לקוראים שבו להצביע על הספר הטוב ביותר לאותה שנה, במגוון קטגוריות כגון רומן, מותחן, אימה, כ 20 קטגוריות בסך הכל. האתר מתגאה בכך שזהו המקום היחידי בו מוענק פרס הספר הטוב ביותר על ידי הקוראים עצמם (אשר בוחרים את הספר). עד כה סטיבן קינג וריק ריירדן זכו בהכי הרבה פרסים, 8 זכיות לכל אחד.
בשנת 2020 השתתפו כ-5.5 מיליון קוראים שונים בתחרות.
The Moment I Knew
The Moment I Knew (בעברית: הרגע שידעתי) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה הרביעי, . השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2012, בסמוך ליציאת מהדורת הדלוקס של האלבום, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס, כסינגל שיווקי רשמי.
השיר הגיע למקום השני במצעד שירי הקאנטרי הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט והופק על ידה, יחד עם המפיק המוזיקלי נייתן צ'פמן. היא הצהירה כי:
ביקורת
ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-88 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
(בעברית: הרגע שידעתי (גרסתה של טיילור)) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. ההקלטה החוזרת של סוויפט לשירה "The Moment I Knew" משנת 2012, היא הרצועה השבע עשרה מאלבום ההקלטה החוזרת השני שלה, ; הקלטה חוזרת של אלבומה Red, משנת 2012. יצא לאור ב-12 בנובמבר 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. סוויפט כתבה את השיר לבדה. "" כולל את אותן המילים, ההפקה והמכשור של "The Moment I Knew" המקורי.
גרינוויל (ליבריה)
גרינוויל (באנגלית: Greenville) היא בירת מחוז סינואה (Sinoe) בליבריה. העיר שוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי, במקום בו נשפך אליו נהר סינואה, במרחק של כ-240 קילומטרים דרום-מזרחית למונרוביה, בירת ליבריה. בעיר מתגוררים 16,434 תושבים (נכון ל-2008).
היסטוריה
העיר נוסדה בסביבות 1838 על ידי אפרו-אמריקאים ממדינת מיסיסיפי בארצות הברית שהגיעו להתיישב באזור במסגרת תנועת החזרה לאפריקה. ההתיישבות הייתה חלק ממושבה, שחופפת למחוז סינואה של היום, שנקראה "מיסיסיפי באפריקה" (Mississippi-in-Africa), אשר בהמשך הפכה להיות חלק מליבריה. העיר נקראה על שמו השופט ג'יימס גרין, שהיה מהראשונים באזור הדלתא של מיסיסיפי לשלוח עבדים משוחררים לאפריקה.
העיר נחרבה במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בליבריה בשנות ה-90 של המאה ה-20, אבל מאז היא כבר בתהליכי שיקום.
כלכלה
כלכלת העיר מתבססת בעיקר על הנמל שלה, המייצא בעיקר עצים שנכרתו באזור שלה.
אליעזר רבינוביץ (פיזיקאי)
אליעזר רבינוביץ (נולד ב-27 במאי 1946 בירושלים) הוא פיזיקאי ישראלי, נשיא מועצת CERN, מומחה בפיזיקת אנרגיות גבוהות, פרופסור אמריטוס במכון רקח לפיסיקה של האוניברסיטה העברית בירושלים, לשעבר ראש הוועדה הלאומית לאנרגיות גבוהות של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ראשית דרכו
נולד בירושלים ב-1946. קיבל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה בשנת 1969, ותואר שני בפיזיקה בשנת 1971, שניהם באוניברסיטה העברית. בשנת 1974 קיבל תואר דוקטור בפיזיקה ממכון ויצמן למדע. בשנים 1975–1976 היה בפוסט-דוקטורט בפרמילאב, ובשנה האקדמית 1976/77 שהה בפוסט-דוקטורט במעבדה הלאומית לורנס ברקלי בקליפורניה.
איג'יפטאייר אקספרס
איג'פטאייר אקספרס (בערבית: مصر للطيران إكسبريس, באנגלית: EgyptAir Express) הייתה חברת תעופה אזורית מצרית, חברת בת של איג'יפטאייר. החברה נוסדה בשנת 2006 וביצעה את טיסתה הראשונה בשנת 2007. החברה הייתה חברה בברית חברת התעופה סטאר אלייאנס משנת 2008. ב-4 בנובמבר 2019 היא מוזגה לחברת האם שלה כחלק מהתארגנות מחדש של החברה.
קארן פיסטוריוס
קארן פיסטוריוס (באנגלית: Caren Pistorius; נולדה ב-30 בספטמבר 1989) היא שחקנית ניו זילנדית ילידת דרום אפריקה, הידועה בזכות גילום רוז בסרט משנת 2015, "לאט במערב" לצד מייקל פסבנדר.
איג'יפטאייר אקספרס
החברה נוסדה על מנת לספק שירות לטיסות פנימיות וליעדים קרובים במצרים ובסביבתה. החברה השתמשה רק במטוסים קטנים, וטסה ל-14 יעדים במצרים וכן לנמל התעופה באתונה, בודפשט, ביירות, נמל התעופה הבינלאומי של מלטה, ג'דה ותל אביב.
קארן פיסטוריוס
ביוגרפיה
פיסטוריוס נולדה ברוסטנברג, דרום אפריקה. המשפחה היגרה לניו זילנד כשהיא הייתה בת 12, שם החלה לשחק בהפקות בית הספר בו למדה. היא למדה באוניברסיטה עיצוב וציור בהתמחות באנימציה. לאחר סיום לימודיה חזרה לשחק בתיאטרון במספר הפקות. היא הייתה מועמדת לפרס לוגי.
אליעזר רבינוביץ (פיזיקאי)
קריירה מקצועית
ב-1977 הצטרף לסגל מכון רקח לפיסיקה של האוניברסיטה העברית כמרצה בכיר, ב-1981 מונה לפרופסור חבר, וב-1985 מונה לפרופסור מן המניין. ב-2005 הופקד על הקתדרה למדע ע"ש ליאון ועדה מילר. כיהן במשך שלוש שנים כראש מכון רקח לפיסיקה, ובשנים 2005–2012 כיהן כראש המכון הישראלי ללימודים מתקדמים.
איג'יפטאייר אקספרס
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לאוקטובר 2019 (בשעת מיזוג החברה):
יחסי ספרד–קטר
יחסי ספרד–קטר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים והמלאים שבין ממלכת ספרד למדינת קטר. קטר מחזיקה שגרירות במדריד. וספרד מחזיקה שגרירות בדוחה.
יחסים דיפלומטיים
היחסים הדיפלומטיים בין קטר לספרד כוננו ב-22 בדצמבר 1992. כאשר היחסים כוננו, האינטרסים הקטריים לספרד נוהלו בצרפת והאינטרסים הספרדיים לקטר נוהלו בערב הסעודית, בכל אחת מהמדינות ישב שגריר לא תושב. ספרד וקטר נוטות לשמור ולשמר את יחסיהן חמים וטובים, הן מבחינה פוליטית, הן מבחינה כלכלית והן מבחינה תרבותית. מלך ספרד דאז חואן קרלוס הראשון ביקר בקטר בשנת 1980. המלך שב פעמיים לקטר, פעם אחת באוקטובר בשנת 2003, ופעם שנייה באפריל בשנת 2006.
אליעזר רבינוביץ (פיזיקאי)
קריירה מקצועית
בשנת 2003 היה פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וב-2014 היה מדען אורח ב-KITP שבאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. רבינוביץ היה עמית המכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, ופרופסור אורח במספר אוניברסיטאות ומכוני מחקר. מספטמבר 2015 הוא חוקר ב-IHES בצרפת.
יחסי ספרד–קטר
יחסים דיפלומטיים
השיבה הראשונה של מלך ספרד לקטר הוקדשה לפתיחת שגרירות ספרד בדוחה, ב-23 באוקטובר 2003. בתגובה לכך נסע אמיר קטר דאז, חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, טס לספרד כדי להיות נוכח בפתיחתה של שגרירות קטר במדריד בשנת 2004. מ-2004 ואילך היחסים בין ספרד לקטר נהיו מקורבים מאוד ולספרד וקטר נהיו דעות משותפות, ספרד וקטר עוסקות יחדיו לאו דווקא במזרח התיכון אלא גם בהרבה נושאים שונים ומגוונים. אמיר קטר שב לספרד פעם אחת נוספת בשנת 2011.
אליעזר רבינוביץ (פיזיקאי)
קריירה מקצועית
בשנים 2004–2020 כיהן כראש הוועדה הלאומית לאנרגיות גבוהות של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
יחסי ספרד–קטר
יחסים כלכליים
יחסי המסחר בין קטר לספרד טובים, אך הם גרועים יחסית למדינות אחרות באיחוד האירופי. ספרד שולטת ב-3% מייצוא האיחוד האירופי לקטר (מקום שביעי), הרבה מאחורי: גרמניה (27%), בריטניה (23%), צרפת (18%) ואיטליה (12%). עם זאת, ספרד מייבאת הרבה סחורה מקטר ביחס למדינות אחרות באיחוד, ספרד נמצאת מאחורי בריטניה ואיטליה בלבד הן עם 30% ו-16% בהתאם. בשנת 2013 חלה עלייה גדולה בייבוא של ספרד מקטר וירידה חדה בייבוא של קטר מספרד, קטר מייצרת מוצרים הכרחיים דוגמת שמנים וגז טבעי, וספרד מייצרת מוצרים שממילא ומילא קיימים בשוק המזרח תיכוני.
קטר היא הספק השלישי בגודלו של גז טבעי בספרד (אחרי אלג'יריה וניגריה) והמקום הנ"ל מעיד על החשיבות של האספקה הקטרית לספרד. מגמה זו לא תרד בטווח השנים הקצר (לפחות עד 2030). הייצוא העיקרי של ספרד לקטר הוא בעיקר מינרלים למיניהם.
אליעזר רבינוביץ (פיזיקאי)
קריירה מקצועית
בשנת 2004 מונה לאחד מנציגי ישראל במועצת CERN, ובשנים 2016–2018 כיהן כסגן נשיא מועצת CERN. בספטמבר 2021 נבחר לנשיא מועצת CERN, וייכנס לתפקיד ב-1 בינואר 2022.
מאז 1997 נמנה עם מובילי מיזם הקמת סינכרוטרון האור למדע ניסויי ויישומי במזרח התיכון (SESAME) בירדן. בשנת 2019 הוענק לו פרס "דיפלומטיה באמצעות המדע" של האיגוד האמריקאי לקידום המדע (AAAS), על חלקו במיזם זה.
מחקר
תחום מחקרו של רבינוביץ הוא פיזיקת אנרגיות גבוהות תאורטית, ובמיוחד תורת השדות הקוונטית ותורת המיתרים. פרסם יותר מ-150 מאמרים מדעיים.
חיים אישיים
רבינוביץ נשוי ואב לשלושה.
אברהם חיים רודריגס
הרב אברהם חיים בן משה רודריגס היה רב, פוסק ומקובל איטלקי.
נולד בערך בשנת ה'תנ"א (1691) ונפטר בה' ניסן תצ"ה (17 מרץ 1735). היה רב העיר ליוורנו שבאיטליה. פסקיו הודפסו לאחר מותו (ה'תק"ם) בספרו שאלות ותשובות "ארח לצדיק". והוא מצוטט רבות בספרי התשובות והפוסקים.
הרב רודריגס היה רבו של רבי מלאכי הכהן שאף כתב מספר תשובות בספרו. כמו כן קיבל תשובה הלכתית מרבי בנימין הלוי מאיזמיר.
חוקרים רבים מנסים להתחקות אחר תולדות חייו דבר שנותר ככל הנראה בגדר תעלומה.
דיסקוגרפיה של עדן חסון
הדיסקוגרפיה של הזמר הישראלי עדן חסון כוללת שני אלבומי אולפן, אלבום הופעה אחד, 37 סינגלים (מתוכן שיתוף פעולה אחד), 22 וידאו קליפים ו־4 סינגלים שיווקיים.
חסון זכה להצלחה בשנת 2018 לאחר שסינגל הבכורה שלו, "שמישהו יעצור אותי" זכה להצלחה רבה ואף זכה בפרס "שיר השנה" של אקו"ם בשנת 2019. לאחר מכן הוציא לאור עוד מספר סינגלים מצליחים, ביניהם, באפריל 2019 הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו, שמישהו יעצור אותי.
באמצע שנת 2019 הוציא את הסינגל "כשנגמרת הסופה", הראשון מתוך אלבום האולפן השני שלו, אלבום 2, שיצא לאור בחודש דצמבר 2021.
הקנונז
היסטוריה
ריאן קלפהאם ופול דייוויס, שהיו חברים מילדותם, החלו להלחין יחד מוזיקה בשנות העשרה שלהם. בשנת 2013, ג'וי פרסמה פרסומת באתר Craigslist שהיא מחפשת להקה שמחפשת זמרת. קלפהאם ודייוויס התחברו לג'וי, כך היא גויסה כסולנית הראשית של הלהקה.