cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרויקט האפיגנום
פרויקט האפיגנום האנושי (באנגלית: Human Epigenome Project) הוא מיזם בינלאומי שמטרתו למפות את הגנום האנושי בתוספת האפיגנטיקה, כגון מתילציה של DNA ומודיפיקציות להיסטונים. אף על פי שרצף הגנום עצמו כבר מופה בפרויקט הגנום האנושי, הקוד האפיגנטי הוא שקובע אין ויוו האם גן מסוים יהיה פעיל או מושתק בתאים השונים בגוף, ומכאן חשיבות המיזם.
אתר (כימיה)
אתרים (Ethers) הם קבוצה של תרכובות אורגניות. חומרים ידועים רבים הם אתרים, כשהידוע בהם הוא דיאתיל אתר, הקרוי לעיתים בפשטות אתר, אחד החומרים הראשונים ששימשו להרדמה רפואית. החומר משמש גם כסם שנצרך בשאיפה, ומשרה הרגשה כללית של אופוריה, ופגיעה קשה ביכולת המוטורית והקוגניטיבית.
מבנה
אתרים מורכבים משתי שרשראות פחמימניות המחוברת יחדיו באמצעות אטום חמצן. החיבור, הנקרא קשר אתרי או קבוצת אתר, מיוצג באופן כימי כך: R'-O-R. ה-R מייצגת כל שרשרת פחמימנית שהיא, וה-'R מייצגת אף היא כל שרשרת פחמימנית שהיא, אשר עשויה להיות שונה מהשרשרת הראשונה או זהה לה.
תכונות
אתרים טבעתיים (לעומת אתרים אליפטים), כדוגמת טטרה הידרו פוראן, בעלי מסיסות גבוהה, משום שהמטען החלקי השלילי באזור אטום החמצן חשוף יותר ליצירת קשרי מימן.
מולקולות אתר לא יוצרות קשרי מימן בינן לבין עצמן ולכן טמפרטורות הרתיחה של אתרים נמוכות מאלו של האיזומרים הכוהליים שלהם (למשל דימתיל אתר רותח ב 23°C- והאיזומר אתנול ב78°C), ההפרש בטמפרטורות הרתיחה הולך וקטן ככל שהשרשרת הפחמנית ארוכה, בשל הגדלת השפעתן של אינטראקציות הואן דר ואלס ביחס לקשרי המימן.
שמות
למתן שמות לאתרים ראו מונחון IUPAC. נסכם בקצרה: השרשרת הקצרה מבין השתיים מקבלת תחילית המציינת את מספר אטומי הפחמן בה ואת הסיומת -אוֹקסי. השרשרת הארוכה נקראת בדיוק כפי שהייתה נקראת לו הייתה אלקאן נפרד.
בנוסף לשיטת IUPAC קיימת שיטה למתן שמות טריוויאליים לאתרים. השימוש בשמות אלו נפוץ יותר ביום-יום. בשמות הטריוויאליים נקראת כל אחת משתי השרשראות כקבוצת אלקיל (שוב, לפי מספר אטומי הפחמן שבה: מתיל (1), אתיל (2), פרופיל (3) וכן הלאה), והשם מקבל את הסיומת אתר. אם שתי השרשראות זהות, משתמשים בתחילית די-. מתאוקסימתאן, למשל, מכונה באופן טריוויאלי דימתיל אתר (או באופן מיושן יותר: אתר דימתילי). מתאוקסיאתאן יכונה באופן טריוויאלי אתיל מתיל אתר.
ברנהרד גרגורי
ברנהרד גרגורי (בגרמנית: Bernhard Gregory; 10 באפריל 1879, טאלין – 2 בפברואר 1939, ברלין), היה שחמטאי גרמני.
My Name Is
My Name Is (בעברית: שמי הוא) הוא שיר שביצע הראפר האמריקאי אמינם ויצא לאור בשנת 1998. השיר זכה בפרס גראמי לביצוע סולו הראפ הטוב ביותר בטקס פרסי גראמי בשנת 2000.
ברנהרד גרגורי
קריירה
בשנת 1902 חלק גרגורי מקום 16-19 בתחרות הנובר (ניצח: ולטר ג'ון). בשנת 1903 חלק מקום 9-10 בתחרות ברלין (ניצח: הורציו קארו). בשנת 1904 חלק מקום ראשון בתחרות רוול, וחלק מקום 7-8 בתחרות קובורג (ניצחו: אוגוסטין נוימן ומילן וידמר). בשנת 1905 הגיע גרגורי למקום השישי בתחרות ברמן (ניצח: שוריס) וחלק מקום 14-15 בתחרות ברלין (ניצח: אריק קוהן). בשנת 1906 הגיע למקום החמישי בתחרות נירנברג (ניצח: קונליין). בשנת 1907 חלק גרגורי מקום 6–7 בתחרות ברלין (ניצח: פרנטישק טרייבל). בשנת 1908 הגיע למקום השני, אחרי וילהלם קוהן בתחרות ברלין. בדצמבר 1908 הפסיד בדו-קרב לפרנק מרשל בתוצאה 1–4.
My Name Is
רקע
השיר נכלל באלבומו השני של אמינם The Slim Shady LP שיצא לאור בשנת 1999. הוא מבוסס על שיר של הזמר הבריטי לבי סיפרה "I Got The..." שיצא בשנת 1975.
ברנהרד גרגורי
קריירה
בשנת 1909 הגיע למקום השלישי בתחרות סנקט פטרסבורג (ניצח: אלכסנדר אלכין). בשנת 1910 חלק מקום 14-15 בתחרות המבורג (ניצח: גרז רוטלוי ), והגיע למקום החמישי בתחרות ברלין (ניצח: ריצ'רד טייכמן). בשנת 1912 ניצח גרגורי בתחרות ורוצלב. בשנת 1913/14 חלק מקום 17–18 בתחרות סנקט פטרסבורג (ניצחו: אלכסנדר אלכין ואהרון נימצוביץ') אך ניצח את אלכסנדר אלכין במשחק בין השניים. בשנת 1917 הגיע למקום התשיעי בתחרות ברלין (ניצחו: פאול יונר וו. ג'ון).
My Name Is
רקע
השיר דורג במקום ה-6 במצעד 1001 השירים הטובים ביותר אי פעם שערך מגזין Q. מגזין רולינג סטון דירג את השיר במקום ה-39 ברשימת 100 שירי ההיפ הופ הטובים אי פעם.
ברנהרד גרגורי
קריירה
לאחר מלחמת העולם הראשונה הגיע למקום השלישי בתחרות ברלין 1919 (ניצח: ו. ג'ון). בשנת 1920 חלק מקום 6–7 בתחרות ברלין (ניצח: אלכסי סלזנייב. בשנת 1921 הגיע למקום ה-12 בתחרות המבורג (ניצח: ארהרדט פוסט ). בשנת 1927 הגיע למקום ה-13 בתחרות ברלין (ניצח: ברתולד קוך).
My Name Is
רקע
המפיק המוזיקלי והראפר ד"ר דרה ביקש להשתמש בסימפול לשיר "I Got The ... של סיפרה, סיפרה, הומוסקסואל מוצהר, התנגד לסימפול בגלל המילים הפוגעניות כלפי הומוסקסואלים ונשים בשיר, לאחר הורדת המילים הפוגעניות הסימפול אושר, אך המילים הופיעו בגרסה הלא מצונזרת של השיר.
ברנהרד גרגורי
קריירה
גרגורי שיחק בדו-קרבות בין קבוצת ברלין לווינה בשנת 1911, בין קבוצת ברלין לפראג בשנת 1913 ובין קבוצת ברלין להולנד בשנת 1920, באמצעות הטלגרף.
אינהרמוניות
במוזיקה, אינהרמוניוּת הוא מונח המתאר מצב בו תדרי הצלילים העיליים חורגים מכפולות שלמות של הטון היסודי (הצליל הנמוך בסדרת הצלילים העיליים).
מבחינה פסיכואקוסטית, צלילים נתפסים בדרך כלל כבעלי גובה מובהק יחיד, אולם למעשה הם כוללים מספר רב של צלילים נוספים - "צלילים עיליים". כלי הקשה רבים, כגון מצילתיים או פעמונים, יוצרים צלילים מורכבים ביותר מבחינה אינהרמונית.
בכלי מיתר כגון פסנתר, כינור או גיטרה, וכן בכלי הקשה מסוימים כגון הטאבלה האינדיאנית, הצלילים העיליים קרובים - ובמקרים מסוימים כמעט זהים - לכפולות שלמות של הטון היסודי. בכלים אלו, כל חריגה של הצלילים העיליים משורת הצלילים העיליים המושלמת נקראת אינהרמוניות. ככל שהמיתרים גמישים פחות (דהיינו, ככל שהמיתרים יותר קצרים, עבים, רפויים או נוקשים), כך הם יפיקו יותר אינהרמוניות.
באופן תאורטי, מיתר או עמוד אוויר הבנוי באופן מושלם, ודק או גמיש באופן אינסופי, ירטוט בדיוק לפי תדרי טור הצלילים העיליים. בפועל, גוף התהודה המייצר את הצליל - בדרך כלל מיתר או עמוד אוויר - חורג מהתדרים התאורטיים במידה מעטה או רבה. לדוגמה, מיתר עבה במיוחד מתפקד פחות כמו מיתר ויותר כמו צילינדר, שיש לו תדר עצמי שהוא לאו-דווקא מכפלה שלמה של הטון היסודי.
כאשר צליל מופק בכלי קשת באמצעות העברת הקשת על מיתר, או בכלי נשיפה בעקבות ויברציות בכלי או בשפתי הנגן, תופעה הקרויה "mode-locking" מנטרלת את הצלילים האינהרמוניים של המיתר או עמוד האוויר וגורמת לצלילים העיליים "להינעל" בדיוק בכפולות שלמות של הטון היסודי, אם כי ייתכן שהטון עצמו יסטה מעט מנקודת התהודה הטבעית של כלי הנגינה. מסיבה זו, צליל בודד המנוגן על ידי כלי קשת או כלי נשיפה ממתכת או עץ לא בהכרח מייצר אנהרמוניקה.
לעומת זאת, כאשר צליל מופק ממיתר באמצעות פריטה (כגון גיטרה), צביטה (כגון פיציקטו בכלי קשת) או הקשה (כגון בפסנתר), נוצרת אינהרמוניות. האינהרמוניות של המיתר תלויה במאפיינים הפיזיקליים שלו, כגון מתיחות, נוקשות, אורך ועובי. לדוגמה, מיתר נוקשה ומתוח במידה מתונה (כמו מיתר נמוך בפסנתר) יפיק כמות רבה של אינהרמוניות, בה בשעה שמיתר דק ומתוח ביותר (מיתר גבוה בפסנתר) או מיתר גמיש יותר (למשל מיתר העשוי ממעי או ניילון, המשמש בגיטרה או נבל) יפיק כמות מעטה יותר של אינהרמוניות. מיתר מלופף יפיק פחות אינהרמוניות מאשר מיתר חלק, ומסיבה זו לרוב מיתרים מלופפים עדיפים על פני חלקים.
איכות הצליל האנהרמוני
בשנת 1943, מדדו לראשונה החוקרים יאנג ושוק (Young & Schuck) את הספקטרום האינהרמוני של צלילי הפסנתר. הם מצאו שהספקטרום של הפסנתר מתפשט ו"נמתח" בהדרגה - דהיינו, הגובה של צלילי הפסנתר הנמוכים הולך וסוטה בהדרגה כלפי מטה, והגובה של הצלילים הגבוהים סוטה בהדרגה כלפי מעלה.
אינהרמוניות אינה בהכרח בלתי רצויה. בשנת 1962, מחקר של הארווי פלטשר (Fletcher) וחוקרים נוספים הצביע על כך ש"מתיחת הכוונון" בפסנתר נחוצה על מנת לקבל את הסאונד הרצוי. הם הציעו את האפשרות כי האינהרמוניות של צלילי הפסנתר אחראית לצליל ה"חם" המאפיין אותו. בהתאם למחקר זה, צלילי פסנתר המופקים מסינתיסייזר נשמעים טבעיים יותר כאשר משולבת בהם מידה מסוימת של אינהרמוניות; ובאופן כללי, כלי נגינה אלקטרוניים המנסים לחקות כלי נגינה אקוסטיים נדרשים לחקות הן את המאפיינים האינהרמוניים והן את "מתיחת הכוונון" של הכלים המקוריים.
אינהרמוניות כגורמת ל"מתיחת הכוונון"
כאשר מכוון פסנתרים מכוון פסנתר, הוא מאזין לפעימות בין שני צלילים המנוגנים יחד, ומנסה להביא אותן למינימום. לצורך כך, מכווני פסנתרים מוכרחים להתייחס לאינהרמוניות של מיתרי הפסנתר, הקיימת ברמה מסוימת בפסנתר כולו, אולם בעיקר בתווים הנמוכים והגבוהים. התוצאה היא שהאוקטבות מכווננות למרווח גדול מעט יותר מאשר היחס ההרמוני התאורטי 1:2. המרווח המדויק משתנה מפסנתר לפסנתר, ואף מאוקטבה לאוקטבה באותו הפסנתר - כתלות באינהרמוניות הייחודית של כל מיתר.
בגלל בעיית האינהרמוניות, טיונרים אלקטרוניים המיועדים לכיוון פסנתר אינם מתוכנתים לפי סדרת הצלילים העיליים הרגילה. במקום זאת, הם מחקים את ה"מתיחת הכוונון", כאשר את ההתאמות הסופיות על המכוון לעשות בעצמו, על ידי השמיעה. מכשירים משוכללים במיוחד מנסים לעזור למכוון אפילו בהתאמות אלו; וחלקם פשוט מאפשרים להקליט כוונון של הכלי שנעשה באופן ידני, ולהשתמש בו כדי לכוון בעתיד את אותו הכלי (או כלים זהים מאותו יצרן ואותו הדגם) בקלות ובמהירות רבה יותר.
בסיכומו של דבר, כוונון הפסנתר הוא פשרה בין העדפות - הן מבחינת בחירת סוג הכוונון, על מנת להקטין למינימום את הסטייה מן הכיוון בנגינת מרווחים ואקורדים, והן מבחינת התמודדות עם אינהרמוניות. להרחבה ראו האקוסטיקה של הפסנתר.
גורם מסוג אחר שיכול לגרום לבעיות בכיוון הפסנתר הוא חלודה במיתרים או אבק על גבי המיתרים המלופפים. גורמים אלו מעלים מעט את התדירות של הצלילים העיליים, וכך האינהרמוניות במיתרים אלו גדלה.
גיטרה
בניגוד לפסנתר, שהכיוון שלו מתבצע על ידי איש מקצוע, בגיטרות כגון גיטרה קלאסית, גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית וגיטרה בס המכוון הוא הנגן עצמו. כאשר גיטריסט מכוון את הגיטרה שלו באמצעות השמיעה, הוא צריך להביא בחשבון את המזג הרצוי ואת האינהרמוניות של מיתרי הגיטרה. אינהרמוניות במיתרי הגיטרה עלולה לגרום לצלילים להישמע גבוהים יותר ממה שהם "אמורים" להיות, הן מבחינת גובה הטון והן מבחינת הפעימות. במקרה זה, שיטת הכיוון הנפוצה של מיתרי הגיטרה על ידי יצירת אוניסונו בין שני מיתרים (על ידי לחיצה על הסריג הרביעי או החמישי) הופכת ללא מדויקת, אף אם הסריגים וצוואר הגיטרה בנויים היטב.
גם המצאת הטיונרים האנלוגיים בשנות ה-70, והטיונרים האלקטרוניים בשנות ה-80, לא פתרה במלואה את בעיית כיוון הגיטרה. אף אם הטיונר מראה כי מיתרי הגיטרה מכוונים באופן מושלם, ייתכן כי חלק מהאקורדים לא יישמעו מכוונים לחלוטין. הסיבה לכך הנה אינהרמוניות שעשויה לנבוע ממיתרים שחוקים או מלוכלכים, סריג שלא נמצא במיקום מדויק, צוואר גיטרה שאינו מכוון היטב, או גורמים נוספים. במקרים אלו, כיוון הגיטרה לא יוכל להיות מושלם, והוא יתבסס על פשרה.
ישנם נגני גיטרה הבוחרים לכוון את הגיטרה ספציפית לפי הסולם של השיר אותו הם מנגנים, כך שאקורד הטוניקה והדומיננטה יישמעו המדויקים ביותר. אולם, מכיוון שפשרה כזו עלולה להביא לסאונד בעייתי באקורדים היוצאים מן הסולם, ישנם נגנים המעדיפים "לפזר" את חוסר הדיוק של הכוונון כך שכל האקורדים יישמעו טובים במידה שווה.
Mode-locking
כלי קשת כגון כינור, ויולה, צ'לו וקונטרבס יוצרים אינהרמוניות כאשר מנגנים בהם ללא הקשת, בטכניקות דוגמת פיציקטו. אולם, כאשר מנגנים בכלים אלו באמצעות קשת האינהרמוניות נעלמת, מכיוון שתנועת הקשת על פני המיתר היא מחזורית, ולכן היא "מסיטה" את כל התנודות שמפיק המיתר בדיוק ליחסים הרמוניים (שלמים) עם התדירות היסודית. בנגינת תו בכלים אלו באמצעות הקשת, הצליל הסופי שנשמע הוא מעין "מיצוע" של כל התדרים (המעט אינהרמוניים) של המיתר. תופעה זו, הנקראת "Mode-locking", מתרחשת גם בקול האנושי ובכלי נשיפה דוגמת הקלרינט.
דוגמאות לכלי נגינה לפי הרמוניות
הרמוניים באופן מושלם 'הרמוניים באופן בלתי מושלם הרמוניים בקירוב לא הרמוניים
צבע רביעי מחייב
צבע רביעי מחייב (באנגלית: Fourth Suit Forcing) היא מוסכמת הכרזה במשחק הברידג'. התנאי המקדמי לשימוש בה הוא, שהפותח הכריז סדרה, המשיב הכריז סדרה שנייה, והפותח בהכרזה השנייה הכריז סדרה שלישית. הכרזת הסדרה הרביעית על ידי המשיב היא הכרזה המחייבת למשחק מלא. ההכרזה אינה מספקת מידע על מספר הקלפים בסדרה המוכרזת. מספר הקלפים בסדרה זו יכול לנוע בין ארבעה או אפילו חמישה קלפים לחוסר בסדרה.
למה משמשת הקונבנציה?
לאחר שהוכרזו שלוש סדרות, הכרזה בסדרה אחרת בגובה 3 היא הכרזה שניתן להכריז עליה Pass. לכן ההכרזה של סדרה רביעית היא הדרך להראות לשותף שיש משחק מלא לפחות.
הכרזת מידית של משחק מלא עלולה להביא את השותפים לחוזה לא אופטימלי. מרחב ההכרזה מאפשר מציאת החוזה המתאים ביותר עם דגש על מציאת התאמה של 3–5 בסדרת מייג'ור.
דוגמאות
הכרזת 2 היא הכרזה מחייבת למשחק מלא. ההכרזה השנייה של המשיב אינה מתארת את מספר הקלפים בסדרת ה-. למשיב יכולים להיות ארבעה קלפים בסדרה. יכול להיות שלמשיב אין אף קלף בסדרה. הכרזת 2 היא הכרזה מחייבת למשחק מלא. ההכרזה השנייה של המשיב אינה מתארת את מספר הקלפים בסדרת ה-. למשיב יכולים להיות חמישה קלפים בסדרה. יכול להיות שלמשיב אין אף קלף בסדרה.
המשך ההכרזה
לאחר ההכרזה המחייבת למשחק מלא אפשר לנצל את מרחב ההכרזה על מנת לתאר את הידיים של הפותח והמשיב באופן מדויק, ככל שניתן, על מנת להגיע לחוזה האופטימלי. החוזה האופטימלי עשוי להיות משחק מלא בסדרת מייג'ור, משחק מלא ללא שליט, משחק מלא בסדרת מיינור או סלאם. במקרה של משחק מלא ההעדפה היא לשחק משחק מלא בסדרת מייג'ור בהתאמה של 3–5.
הכרזה בקפיצה בסדרת מייג'ור שהכריז השותף מראה שלושה קלפים בסדרה ויד חזקה יותר מפתיחה רגילה.
מצבים בהם הכרזת סדרה רביעית אינה הכרזה המחיבת משחק מלא
במקרה זה ההכרזה של 1 היא הכרזה טבעית המבטיחה לפחות ארבעה קלפים בסדרה.
יש כאלה המשחקים שהכרזת 1 במצב הזה מתארת או יד מחייבת למשחק מלא ללא ארבעה קלפים בסדרת ה- או הכרזה טבעית עם ארבעה קלפים בסדרת ה- שאינה מחייבת למשחק מלא. במקרה זה כמעט תמיד יהיה לפותח ולמשיב לפחות משחק מלא. אין טעם להשתמש בהכרזת צבע רביעי על מנת להראות שיש משחק מלא. משתמשים בהכרזה זו למטרה אחרת. בשיטה זו הכרזה ראשונה של המשיב של סדרה בגובה 2 מחייבת למשחק מלא. הכרזת הסדרה הרביעית מתארת חולשה בסדרה הזו. הכרזת צבע רביעי היא הכרזה טבעית. דוגמה: לאחר שתי הכרזות Pass, פתחו 1. המשיב הכריז 1. הפותח מכריז 1. המשיב 2. המשיב הראה יד של 5-5 לפחות ב- וב-.
הרצאת ג'פרסון
הרצאת ג'פרסון (באנגלית: Jefferson Lecture in the Humanities) נחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקני עבור הישגים מחקריים במדעי הרוח.
האות מוענק מדי שנה, החל מ-1972, לנבחר אחד, על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח - NEH, סוכנות פדרלית עצמאית שהוקמה ב-1965 במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח. הזוכה מקבל את הזכות לשאת בפני 26 חברי המועצה של הקרן, בדרך כלל בעת כינוס האביב שלהם, הרצאה בנושא שיבחר, ומקבל מענק כבוד של עשרת אלפים דולר. הקהל בפניו נישאת ההרצאה מונה בדרך כלל כמעט אלפיים איש, בנוסף לחברי המועצה. הנאום נישא באולם, בבניין הקרן בוושינגטון.
לעיתים קרובות יצאו "הרצאות ג'פרסון" לאור, לאחר השמעתן, גם כספרים.
המדד האירופי להערכת שפות
המדד האירופי להערכת שפות (באנגלית: The Common European Framework of Reference for Languages: Learning, Teaching, Assessment, בראשי תיבות: CEFR או CEFRL) הוא סולם דרגות להערכת התקדמותם של לומדי שפה זרה אירופית. המדד פותח במטרה ליצור תקן אחיד להערכת השליטה בכל השפות האירופיות, וכך לשפר את התקשורת ואת שיתוף הפעולה בין בני אדם ברחבי אירופה.
השימוש בשש הדרגות רווח ברוב מוסדות הלימוד, הגם שכמה מהם, דוגמת מכון גתה ומכון סרוונטס, מעניקים להן שמות אחרים.
שש הדרגות
המדד האירופי מחלק את הלומדים לשלוש חטיבות (A - בסיסי, B - עצמאי, C - מיומן) רחבות שניתן לחלק כל אחת לשתי דרגות; עבור כל דרגה, הוא מתאר את היכולות: בקריאה, בהאזנה, בדיבור ובכתיבה:
כימיקל
בקרב הציבור הרחב, נפוצה סטיגמה לפיה כימיקלים הם חומרים מעשי אדם בלבד. עקב כך נוצר מצב שמפרסמים משתמשים, בצורה מוטעית, במונח "ללא כימיקלים" לצורך עשיית רושם שהמוצרים שלהם בטוחים, בריאים או ידידותיים לסביבה, כי הם לא מכילים חומרים מעשי אדם אלא רק חומרים טבעיים/ביולוגיים בלבד (שגם הם כימיקלים לכל דבר ולעניין). "כימיקל" היא כמעט מילה נרדפת ל"חומר" וכל החומרים כמו מים ואוויר, הם כימיקלים או מורכבים מכימיקלים (במקרה של תערובות כמו מיץ).
יחסי סרי לנקה–פורטוגל
יחסי סרי לנקה-פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה הדמוקרטית הסוציאליסטית של סרי לנקה לבין הרפובליקה הפורטוגלית.
היסטוריה
המגע הראשון בין סרי לנקה לבין הפורטוגזים התרחש ב-1505/1506, זה היה גילוי שנעשה באופן מקרי לחלוטין ודיסקרטי. לא נודע על הגילוי לשליטי המדינה. 12 שנים מאוחר יותר, ב-1517 התיישבו הפורטוגזים באזור באופן רשמי וסופי, והקימו באי מבצר.
קליפת המוח
קליפת המוח (TA: Pallium; מכונה גם הקורטקס) היא אזור במוח שמהווה את החלק החיצוני של המוח הגדול. חלק זה מורכב ממיליארדי תאים, עובייה כרבע סנטימטר בלבד, ושטחה באדם הוא כ 2600 סמ2.
תפקיד
קליפת המוח נחשבת הקומה העליונה לעיבוד הנתונים של המוח. שם מתבצע נקלט המידע שמגיע מהחושים, עובר עיבוד ונשלח לאזורים אחרים, שם מתבצע תכנון התנועה ושליחת הפקודות המוטוריות לשרירי השלד. קליפת המוח האנושית היא מוקד החשיבה המודעת במוח. היא מטפלת בפעולות קוגניטיביות גבוהות, כגון דיבור, הבנת שפה וקבלת החלטות. בהתאם לכך, מספר אזורים בקליפת המוח נמצאו קשורים לקשב.
מבנה
קליפת המוח ברובה בנויה מ 6 שכבות של תאים, ומכאן נחשבת לחומר אפור. היא מכילה כ-22 מיליארד תאי עצב. מתחת לקליפת המוח רצים מיליוני אקסונים שמחברים את תאי העצב שלה עם אזורים אחרים בקליפת המוח עצמה ובאזורים אחרים במוח.
בשל השטח הגדול, קליפת המוח משופעת קפלים.
הקפלים של קליפת המוח מגדילים באופן ניכר את שטח הפנים שלה בהשוואה לקליפה חלקה באותו הגודל. קפלים אלה בולטים במיוחד במוחם של קופים ושל בני אדם בהשוואה לבעלי חיים אחרים. הקפלים נוצרים בעקבות התהליך האבולוציוני שבמהלכו שטחה של קליפת המוח גדל בהרבה ביחס לנפח של חלל הגולגולת. למעשה, שני שלישים משטח הפנים של קליפת המוח האנושית חבויה בתוך החריצים. באופן זה הקפלים של קליפת המוח האנושית מאפשרים להגדיל את השטח שלה פי שלושה.
קפלים בולטים במוח האדם
חלק מהחריצים והבליטות נמצאים במקום קבוע בקליפת המוח של האדם ומשמשים סמנים טופוגרפיים. בהתאם לכך, נהוג לזהות ולמקם אזורים בקליפת המוח ביחס לחריצים (Sulci) שעל פניה והפיתולים (Gyri) שביניהם. כך למשל, נקודת ייחוס בולטת היא החריץ המרכזי (Central Sulcus), כאשר הפיתול שקדמית אליו נקרא הפיתול הקדם-מרכזי (Precentral gyrus) והפיתול שאחורי ביחס אליו נקרא הפיתול הבתר-מרכזי (Postcentral gyrus).
שכבות הנאוקורטקס
רוב מוחלט של קליפת המוח (החלק המכונה "קליפת המוח החדשה, או הנאוקורטקס), בנויה משש שכבות הוריזונטליות המוגדרות ע"י המאפיינים המורפולוגיים של התאים בהן, וע"י הקשרים של תאים אלה. מבחינת סוג התאים, כ - 80% מתאי קליפת המוח מעוררים (אקסיטטוריים) בהשפעתם בהיותם תאי עצב המייצרים ומפרישים גלוטאמת כנוירוטרנסמיטור. שאר התאים, כ - 20%, הם תאים מעכבים - כאלה המפרישים GABA בסינפסות אותם הם מייצרים עם תא המטרה. השכבות מהוות מארג אנטומי / ארגוני אחיד לכל רוחב קליפת המוח: לתאר באופן סכמטי ופשטני - אקסונים הנושאים את האינפורמציה התחושתית מהתלמוס מסתיימים בעיקר בשכבה 4 ומיעוטם בשכבה 6. תאי שכבה 4 נקשרים אנכית לתאים בשכבה 3, ואלה מעבירים את המידע בעיקר לאזורים אחרים המוח באותה המיספירה ובהמיספירה הנגדית. שכבה 5 היא המקור למסילות העצביות היורדות מקליפת המוח למבנים הנמוכים יותר במוח ולחוט השידרה. שכבה 6 שולחת מסלול משוב חזרה לתלמוס. עובי השכבות האלה יכולות להשתנות מאזור תפקודי אחד למשני: למשל, מאחר ושכבה 4 היא השכבה העיקרית המקבלת את האינפורמציה התחושתית מהתלמוס, היא כמעט וחסרה באזורים המוטוריים העוסקים בתכנון תנועה. לעומת זאת, באזורים המוטוריים תהיה שכבה 5 בולטת ועבה במיוחד. מתוך המבנה של התאים והשכבות הסיק ברודמן את החלוקה התפקודית (ראה למטה).
העמודה התפקודית
בעוד השכבות מהוות את התבנית הארגונית של קליפת המוח, המחשבה הא כי התפקיד של הקליפה מאורגן בעמודות של תאים הניצבות מאונכות לפני הקליפה, משכבה 1 ועד6. זהו מונח תיאורטי, הנשען על עדויות לתגובות דומות של תאים בעמודה לגירוי תחושתי מסויים. התפיסה של עמודת תאים כיחידה תפקודית בקליפת המוח נטווה לראשונה ע"י V B Mountcastle ב - 1957 . המחשבה היא כי לעמודות מבנה סכמטי דומה של קשרים, וצירוף של העמודות יצור את החלוקה התפקודית של קליפת המוח (ראה למטה).
חלוקות אנטומיות
כמו יתר המוח הגדול, קליפת המוח נחלקת לשתי המיספרות, הימנית והשמאלית, המופרדות על ידי שקע עמוק לאורך מרכזה של קליפת המוח הנקרא החריץ האורכי ( longitudinal fissure). ההמיספרות מקושרות ביניהן באמצעות אזור של חומר לבן המכונה כפיס המוח (Corpus Callosum), אשר מכיל צרורות של אקסונים החוצים בין שני צדי המוח. ישנם הבדלים מסוימים בין שתי ההמיספרות. למשל, אצל רוב בני האדם, הדיבור ממוקם בהמיספרה השמאלית. בנוסף, ההמיספרה השמאלית נוטה להיות אנליטית יותר, בעוד שהימנית מעבדת מידע בצורה יותר הוליסטית.
קליפת המוח מחולקת גם על פי אזורים הקשורים לשלבים שונים של ההתפתחות האבולוציונית. האזור החדש יותר מבחינה התפתחותית הוא הנאו-קורטקס (neocortex), הכולל את רוב שטחן של ההמיספרות. האזור הישן יותר הוא קליפת המוח הלימבית, הממוקמת מסביב לקצוות המרכזיים (medial edge) של ההמיספרות.
האונות של הנאו-קורטקס
על בסיס הקפלים ומאפיינים בולטים של פני השטח, משתמשים בחלוקה מוסכמת של כל המיספרה בקליפת המוח לארבע אונות: המצחית, הרקתית, הקודקודית והעורפית. האונות הללו שייכות לנאו-קורטקס, שהוא כאמור אזור חדש יחסית מבחינה אבולוציונית.
החריץ המרכזי הוא הגבול בין האונה המצחית והאונה הקודקודית, והמענית הצידית מפרידה בין האונה הרקתית שמתחתיה לבין האונה המצחית והקודקודית שמעליה.
לכל אחת מהאונות של מוח האדם יש תפקידים מוגדרים ופעילויות מוגדרות.
האזורים התפקודיים
האזורים הראשוניים בקליפת המוח אינם התחנה הראשונה של המידע מהחושים (שלרוב עובר קודם דרך התלמוס), אך רק בקליפת המוח המידע על הגירויים מגיע למודעות. האזורים האסוציאטיביים הם אלה שעוזרים לגבש תפיסה כוללת של הסביבה ומאפשרים לתרגם אותה לתגובות התנהגותיות שהמערכת המוטורית תוציא לפועל. זהו גם המוקד העיקרי לתהליכים של חשיבה גבוהה וקבלת החלטות.
אזורים מוטוריים
מספר אזורים של קליפת המוח מעורבים בפעולה של המערכת המוטורית:
האזור המוטורי המשלים והקליפה הקדם מוטורית מעורבים בתכנון של תנועה. הם מוציאים את התכנון לפועל באמצעות הקשרים שלהם לאזור המוטורי העיקרי.
אזורים אסוציאטיביים
העיבוד של מידע חושי והשליטה על התגובות המוטוריות מעסיק רק חלק קטן של קליפת המוח. למעשה, רוב השטח של קליפת המוח עסוק בניתוח של המידע ובאינטגרציה שלו. חלקים אלו מכונים אזורי האסוציאציה.
אזורי האסוציאציה של קליפת המוח מתפרסים על למעלה משלושה רבעים משטח קליפת המוח והם עוסקים בעיבוד נוסף של מידע הנקלט באזורים הראשוניים. לדוגמה, בעוד אזור השמיעה הראשוני מבחין רק בתכונות פשוטות של צלילים, כמו גובה ועוצמה, הרי אזור האסוציאציה השמיעתי מנתח את המידע הזה ומאפשר לאדם לזהות צלילים שלמים ומורכבים כמו מילים מדוברות או מנגינות.
ג'נבייב (סרט)
ג'נבייב (באנגלית: Genevieve) הוא סרט קומדיה בריטי משנת 1953 בבימויו של הנרי קורנליוס עם קנת מור, קיי קנדל, ג'ורג' גרגסון ודיינה שרידן בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על שני זוגות המתחרים אחד בשני בנהיגה על מכוניות עתיקות מתחילת המאה ה-20.
את המוזיקה לסרט חיבר נגן מפוחית הפה הידוע לארי אדלר שגם מנגן אותה בפסקול הסרט. הוא היה מועמד לפרס אוסקר על פסקול המוזיקה המקורי. הסרט היה מועמד גם לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
הסרט זכה גם בפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר ובפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר.
הסרט גם הזניק את הקריירה של קיי קנדל שהתפרסמה בקטע בו היא "מחצצרת"...
תקציר העלילה
שני זוגות משתתפים במסע השנתי של מכוניות עתיקות מלונדון לברייטון, עורך הדין הצעיר אלן מקים (ג'ורג' גרגסון) ואשתו וונדי (דיינה שרידן) ואמברוז קלוורהאוז (קנת מור), איש מכירות רודף שמלות המגיע הפעם עם ידידתו הנוכחית הדוגמנית רוזלינד פיטרס (קיי קנדל) וכלבת הסן ברנרד, סוזי.
וונדי לא מתלהבת מהמסע לברייטון והם מתחילים לריב אך לבסוף היא מסכימה לשם שלום בית.
אמברוז היה בעבר בן זוגה של וונדי והוא הכיר לה את אלן. אלן מתייחס אליו מדי פעם בחשדנות.
אלן נוהג במכונית דאראק מ-1904 המכונה "ג'נבייב" ואמברוז נוהג במכונית ספייקר  מ-1905.
אמברוז מגיע לברייטון ללא בעיות ואילו אלן נאלץ לעצור בגלל תיקונים. הוא מגיע לברייטון מאוחר ואז מתברר שבגלל הריב עם וונדי הוא שלח מכתב ביטול להזמנה והם נאלצים לגור במלון מיושן עם כל התקלות האפשריות.
לאחר מנוחה הם נפגשים עם אמברוז ורוזלינד באולם ריקודים. רוזלינד משתכרת, ניגשת לנגנים ומקבלת חצוצרה ומחילה לחצצר (הביצוע המקורי הוא של קני בייקר ) לתשואות הנוכחים ולתדהמת אמברוז. אמברוז מזמין את וונדי לריקוד ואלן מתבונן בהם בחשדנות ובקנאה. לאחר מכן הוא מתחיל לחקור את וונדי על קשריה עם אמברוז והם מתחילים לריב שוב.
הנחת תפילין
ביהדות, הנחת תפילין היא מצווה המחייבת גברים בני-מצווה להניח תפילין על גופם מדי יום, למעט ימים מיוחדים. התפילין, שמכילות ארבע פרשיות מהתורה, הן מעין תזכורת לתוכנן של ארבעת הפרשיות הללו: ייחוד השם, שכר ועונש ויציאת מצרים.
ג'נבייב (סרט)
תקציר העלילה
למחרת מתחיל אלן להכין את "ג'נבייב" לנסיעה בחזרה ללונדון. מגיע אמברוז ומתחיל ביניהם ריב שבסיומו מתפאר אמברוז שמכוניתו טובה ביותר. אלן מציע להם להתערב מי יגיע ראשון לגשר וסטמינסטר והמנצח יקבל 100 פאונדס.
הנחת תפילין
על פי ההלכה מניחים את התפילין ביום ולא בלילה, בימי חול ולא בימי שבת וחג. בעבר רווח הנוהג להניח תפילין בכל שעות היום, אך בימינו נהוג להניח תפילין רק במהלך תפילת שחרית. התפילין מכילות שתי יחידות עצמאיות: "תפילין של יד" ו"תפילין של ראש".
ג'נבייב (סרט)
תקציר העלילה
מתחילה ביניהם תחרות משעשעת שכל אחד מנסה לעכב את השני על ידי תחבולות שונות. לבסוף הם מגיעים לפרברי לונדון ומתחילים להתווכח ולריב עד שהם מופרדים על ידי הנשים ומחליטים להפסיק את ההתערבות. כעבור זמן קצר הם רבים שוב ומחליטים לסיים את ההתערבות. אלן נתקע בגלל נקר בגלגל ליד גשר וסמינסטר ואמברוז עובר אותו בצהלה אך גלגלי הרכב שלו נתקעים בפסי מסילת החשמלית שמסיטים אותו מהדרך. המעצור של "ג'נבייב" משתחרר והמכונית גולשת לגשר וסמינסטר כשאלן ווונדי דולקים אחריה, אלן ניצח בהתערבות.
הנחת תפילין
התפילין מכילות תכנים רוחניים ופסוקים שבהם שמותיו של אלוהים, ולכן ההלכה מייחסת להן קדושה ומחייבת לשמור את הגוף בשעת הנחתן מהפחה ולכלוך. חובה זאת הביאה לנוהג לפיו לא מחנכים ילדים להנחת תפילין אלא מתחילים להניח תפילין בגיל בר מצווה, בניגוד למצוות אחרות בהן מחנכים ילדים לקיימן מגיל צעיר (ואכן, ישנן קהילות רבות המחנכות מגיל צעיר גם לתפילין). בכך הפכו התפילין לאחד הסמלים של בר המצווה.
מקור המצווה
הציווי בתורה למצוות הנחת תפילין מוזכר כמה פעמים, כגון הפסוק:. נחלקו הדעות האם כוונת הפסוק הפשוטה היא ציווי הנחת אביזר ייחודי כלשהו, או שמא לביטוי מטפורי שמטרתו להורות על זכירת המצוות.
על פי מסורת היהדות האורתודוקסית, כפי שהתקבלה בתורה שבעל פה, הציווי הוא על הנחת אביזר בשם "תפילין", שצורתו כפי שהתקבלה במסורת, על כל פרטיה, היא "הלכה למשה מסיני". כלומר: איננה כלולה במקרא, אבל צוותה בהר סיני כפירוש המקרא ועברה במסורת תורה שבעל פה. וכפי שכתב הרמב"ם:
חז"ל אומרים שכל הקורא קריאת שמע ללא הנחת תפילין, כאילו מעיד עדות שקר בעצמו וכאילו הקריב קורבן ללא מנחה ונסכים. (בבלי, ברכות י"ד, ב') מפני שבקריאת שמע הוא קורא: "וקשרתם לאות על ידך והיו לטטפות בין עינך" בעוד הוא לא מניח את התפילין.
עוד קשרו חז"ל לתפילין סגולה לאריכות ימים כאשר הם נסמכים על הפסוק "ה' עליהם יחיו".
פרשנויות נוספות
הקראים לא מפרשים את הפסוקים שמהם למדו חז"ל על התפילין באופן מילולי, אלא כמטפורה, ולכן אינם מניחים תפילין כלל. השומרונים מקבלים את התורה (בנוסח משלהם, שאיננו זהה לחלוטין לנוסח המסורה) וגם הם אינם מניחים תפילין. קהילת ביתא ישראל פירשה את הפסוקים בכך שיש לכתוב על העור את הדברות, אך משום שמסורת הכנת הדיו וסוגו נעלמו לא קיימו את המצווה.
טעם המצווה
בהגות היהודית נמצאו התייחסויות רבות ושונות לטעם מצוות הנחת תפילין.
על פי הכוזרי (מאמר שלישי אות א - ל) התפילין הן אמצעי לחבר את תודעתו של האדם לעניין האלוהי, באשר כתוב בהם, ייחוד השם, שכר ועונש, הן זכר ליציאת מצרים, שהיא ראיה שאין לדחותה על התחברות האלוה לנבראים, השגחה עליהם, וידיעה במעשיהם, ולכן יש להניח את התפילין על הראש - שהוא מקום המחשבה והזיכרון, ולהניח תפילין על היד - כנגד הלב שהוא מקור הכוחות.
הרמב"ם (הלכות תפילין, פרק ד') מייחס להנחת תפילין השפעה רבה על התנהגותו של האדם, וכך הוא כותב: "קדושת תפילין קדושתן גדולה היא, שכל זמן שהתפילין בראשו של אדם ועל זרועו הוא עניו וירא שמים ואינו נמשך בשחוק ובשיחה בטילה, ואינו מהרהר מחשבות רעות אלא מפנה לבו בדברי האמת והצדק."
לפי ספר החינוך (מצווה תכא), האדם אף שהוא בעל נפש ושכל, בטבעו באשר הוא בעל גוף נמשך אחרי התאוות והיצרים, והוא צריך תזכורת ושומרים שיעזרו לו לזכור שיש לו נשמה וצלם, והתפילין הקשורות ליד ולראש הן חלק מהתזכורות הללו. תפילין של יד למען נחדל מעושק ידינו, ותפילין של ראש, כדי שלא נתור אחרי עינינו ואחרי יצר מחשבות לבנו. הכהנים והלויים בשעת עבודתם במקדש היו פטורים מתפילין.
על פי המהר"ל מפראג (נצח ישראל, פרק ז', עמ' מז-מח), התפילין הם חפץ קדוש, שמטרתו לגרום לאדם לדבקות עם אלוהים, בזה שהם מונחים כנגד מרכזי החיוניות שלו - המוח והלב, ומזרימים לו אנרגיית חיים, ופועלים על האדם בדומה למקוה טהרה. עוד הוא קושר בין הקדושה לבין היופי, וסובר שלכן נקראו התפילין 'פאר'.
על פי הרב קוק (בספר חבש פאר), התפילין הן כסוללות חשמליות למכון רוח הקודש של עם ישראל והם מפיחים רוחניות באנשים המניחים אותם.
רקע היסטורי
מקור מצוות התפילין מופיע במקרא, אך אין במקרא פרטים לגבי אופן קיום המצווה או אזכור של אנשים שקיימו את המצווה. האזכור המוקדם ביותר שנמצא לקיום מצוות התפילין הוא מימי הבית השני בחיבור שנקרא איגרת אריסטיאס, שם הוזכרה המצווה ביחד עם מצוות הציצית, ועם מצוות המזוזה:. החוקרים מתארכים את כתיבת האיגרת למחצית המאה ה-2 לפנה"ס, אף על פי שהיא מתארת את המציאות במצרים התלמיית למעלה ממאה שנה קודם לכן.
גם בארץ ישראל יש תיאור של התפילין בכתבי יוסף בן מתתיהו, וכן גם נמצאו תפילין במערות קומראן שככל הנראה שייכים לכת האיסיים שישבה במקום, אך עם זאת ישנם חוקרים שמייחסים את התפילין שנמצאו שם לקנאים מימי המרד הגדול. גם חז"ל מזכירים את התפילין באזכורה ההיסטורי, ואף מציינים שכתות שונות נהגו להניח תפילין מסוגים שונים: . על פי מקורות אלו, נראה שמצוות התפילין הייתה מבוססת דיה בימי הבית השני המדוברים - הן במצרים (שגם בה הייתה קהילה עברית גדולה) והן בארץ ישראל, ביחד עם מצוות המזוזה (שגם היא לא מוזכרת במקרא עצמו, פרט לאזכור שבתורה).
חז"ל התייחסו בחומרה לאי-הנחת תפילין, ובתלמוד נאמר:, וכן: , ובחומרה רבה יותר נאמר: (כלומר, אדם שמעולם לא הניח תפילין).
בתקופת בית שני נהגו להלך עם התפילין כל היום, וכמעט לכל מקום. כך למשל נהגו רבן יוחנן בן זכאי, אלישע בעל כנפיים ורבי עקיבא, ונראה כי שימוש זה רווח בין החכמים. כמו כן היו שנהגו להלך עם תפילין גם בשעות הלילה, וכך נהג רבי אליעזר בן הורקנוס. התלמוד מספר כי לוחמיו של בר כוכבא בביתר, יצאו למלחמה כאשר היו עטורים בתפילין.
היו חוקרים ששיערו שהצורה המוכרת לנו של מצוות התפילין מקורה במאה ה-12, מאחר שדיני התפילין הגיעו לכלל בשלות סופית רק אז. השערה זו מבוססת על העובדה שבמשנה אין תיאור מדויק של התפילין, דרך הכנתן או הנחתן, ואף בתלמוד הדינים אינם מפורטים מאוד. אולם הממצא הארכאולוגי הראה הימצאות של תפילין בצורה דומה לתפילין שלנו מימי המרד הגדול, ונראה כי היה שימוש בתפילין כבר במאה ה-1 לספירה (ראו להלן). כמו כן, חיבור הלכתי מתקופת הגאונים בשם "שימושא רבא" מציג את שיטת עשיית התפילין המוכרת לנו.
גוף נקי
חל איסור להניח תפילין בגוף שאינו נקי, ולדעת חלק מהפוסקים בכלל זה אף הסרת מחשבות אסורות. בעקבות הקושי להקפיד על כל פרטי הלכות הניקיון, כמו איסור הפחה, לזמן ממושך, צומצמו זמני הנחת התפילין והמנהג הנפוץ בדורות האחרונים הוא להניח תפילין בתפילת שחרית בלבד. עם זאת, גם בימינו ישנם רבנים פרטיים וקהילות הנוהגות להניח תפילין במשך כל היום (קהילת זילברמן, וקהילת תורת החיים). חלק מבני עדת אשכנז נוהגים לומר לומר "עלינו לשבח" אחרי "ובא לציון" ולהוריד את התפילין מטעם של גוף נקי. גם אם החזן אינו מתפלל בנוסח אשכנז.
בלילה ובשבת
לפי ההלכה הנהוגה כיום, הזמן בו מותר להניח תפילין הוא במשך כל שעות היום, ואין מניחים תפילין בלילה. אדם שהניחם במשך היום אין מורים שמותר לו שלא להורידם מיד עם רדת הלילה. אין מניחים תפילין בשבת ובחג, מפני שהתפילין הם אות והמועדים הם אות, והנחת התפילין בשבת היא זלזול באות של השבת.
הזמן המוקדם ביותר להניחם הוא משעה שיוכל לזהות אדם אותו הוא מכיר במקצת ממרחק ארבע אמות. ועיין בתשובת הרב משה פיינשטיין, שמתיר למישהו שאין לו אפשרות אחרת להניח תפילין לפני זמן זה, בתנאי שאין חשש שינה.
בזמן אבלות
אבלים פטורים מתפילין מפני שהן קרויות פאר. לפי ההלכה האבל אינו מניח תפילין ביום הראשון של האבלות בלבד, וביום השני של האבלות הוא מניחם כרגיל. נחלקו הפוסקים במקרה בו הפטירה הייתה ביום אחד והקבורה רק למחרת. לדעת הרב עובדיה יוסף והרב יוחנן סופר יש להניחם במקרה זה ללא ברכה, וכן הביא הפתחי תשובה בשם מהריט"ץ.
בחול המועד
על הנחת תפילין בחול המועד יש מחלוקת: רוב הפוסקים למדו מהתלמוד הירושלמי שהמצווה נוהגת גם בחול המועד, אולם יש המשווים את ימי חול המועד לימי יום טוב, ולכן פוטרים מהנחה בימים אלו. בארצות האשכנזים נהגו להניח תפילין בחול המועד ולברך עליהם. אך בספרד היו מנהגים שונים. רבי יוסף קארו כתב בבית יוסף: "ועכשיו נהגו כל בני ספרד שלא להניחם בחול המועד. ושמעתי שמקודם היו מניחים אותם בחול המועד כדברי הרא״ש ואחר כן מצאו שכתב רבי שמעון בן יוחאי במאמר אחד שאסור להניחם בחול המועד ועל פיו נמנעו מלהניחם בחול המועד. [...] והמאמר ההוא איתיה במדרש הנעלם דשיר השירים" הבית יוסף ציטט את מאמר הזוהר ומסכם: "ומאחר שבתלמודא דידן לא נתבאר דין זה בפירוש, מי יערב לבו לגשת לעבור בקום עשה על דברי רבי שמעון בן יוחאי המפליג כל כך באיסור הנחתם?" ואכן בשולחן ערוך נפסק שאסור להניח תפילין בימים אלו. לעומתו הרמ"א פסק כמנהג האשכנזים שיש להניח תפילין בחול המועד ולברך עליהם כמו דעת רוב הפוסקים. הרדב"ז הזכיר את המחלוקת ואמר שבספרד הכול פסקו לפי הרא"ש בענייני איסור והיתר. הוא מזכיר שתחילה הניחו תפילין ושהרא"ש היה מניח תפילין בחול המועד ומברך. לאחר זמן פורסם ספר הקנה (מתוך הקבלה). ולאחר שמצאו בקבלה שאין להניח תפילין בחול המועד – הפסיקו להניח תפילין בחול המועד. היום מנהג אנשי ארץ ישראל - הן האשכנזים והן הספרדים הוא כדעת השולחן ערוך, שאין מניחים תפילין בחול המועד. ואף הנוהגים להניח תפילין, עושים זאת בצנעה בביתם, ולאחר מכן באים לבית הכנסת ללא תפילין על מנת להתפלל עם הציבור. בחוץ לארץ רבים מניחים תפילין, חלקם בברכה, וחלקם בלי ברכה, ויש, בעיקר מבין החסידים, שאין מניחים. קיימים מנהגים נוספים בעניין כגון מנהג המחלק בין רווקים לנשואים, ועוד.
בראש חודש
נוהגים לא ללבוש תפילין בראש חודש בשעת תפילת המוסף. טעם המנהג על פי קבלה, אך נאמרו גם הסברים נוספים.
אופן הנחת התפילין
בעת הנחת תפילין, קודם מניחים את ה"תפילין של יד" על קיבורת הזרוע ואחר כך את ה"תפילין של ראש" על הראש מעל המצח.
חליצת התפילין
חליצת התפילין מתבצעת בסדר הפוך מהנחתן. קודם מתירים את קשרי כף היד, אחר כך מסירים את ה'תפילין של ראש' באמצעות היד החלשה, ולבסוף מסירים את ה'תפילין של יד'. לפי המסורת הארץ ישראלית הקדומה, נהגו לברך בזמן חליצת התפילין, מאחר שהחליצה נעשתה לעת ערב כאשר יש חובה להסיר את התפילין. ובשולחן ערוך נפסק שאין מברכים ברכה זו כלל, ואפילו חולץ סמוך לכניסת השבת.
ברכה קודם ההנחה
לפי מנהג הספרדים, וההולכים בפסקי האר"י והגר"א נהוג לברך ברכה אחת על תפילין של יד ושל ראש:
מנהג רוב האשכנזים לברך על תפילין של ראש ברכה נוספת: מחמת הספק באשר לברכה הנוספת על תפילין של ראש, נפוץ כיום המנהג לומר מיד לאחר הנחת התפילין של ראש את המילים "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד", שנהוג לאומרן לאחר הגייה בשגגה של שם ה' ללא צורך.
אצל האיטלקים, מנהג הקדום היה כמנהג האשכנזים, וכן נפסק במחזורי ויניציה רמ"ו ובולוניה שא, אבל במחזור שד"ל נפסק כדעת הרב יוסף קארו.
אין לדבר בין הנחת 'תפילין של יד' להנחת 'תפילין של ראש'. למנהג הספרדים ויתר הקהילות שבדרך כלל מברכים רק על 'תפילין של יד', מי שהפסיק בדיבור בין 'של יד' ל'של ראש', מברך על תפילין של ראש את הברכה הנוספת המקובלת אצל האשכנזים. למנהג האשכנזים, במקרה כזה יש לברך שוב אחרי הנחת 'תפילין של ראש' את ברכת "להניח תפילין" ואז להוסיף את ברכת "על מצוות תפילין".
ברכה לאחר חליצת תפילין
בתלמוד (נידה נא ב) הובאה ברכה שנהגו בני ארץ ישראל לברך לאחר חליצת התפילין: "ברוך אתה... לשמור חוקיו". כיום המנהג שלא לברך ברכה זו וכך פסק בשולחן ערוך: אין לברך שום ברכה כשחולץ תפילין אפילו כשחולצם ערב שבת בין השמשות" (אורח חיים כט א).
סידור הפרשיות
קיימות ארבע דעות מרכזיות לסידור הפרשיות בתוך התפילין; בטרמינולוגיה ההלכתית השיטות השונות זכו לכינויים: שיטת רש"י; שיטת רבנו תם; שיטת הראב"ד; ושיטת השימושא רבא (חיבור בהלכות תפילין המיוחס לתלמיד של אחד הגאונים).
בשולחן ערוך נפסק שיש להניח תפילין של רש"י כיוון שכך הוא מנהג העולם, אולם ירא שמים צריך להניח גם תפילין של רבנו תם מחמת הספק. יש הדגשה של חשיבות הנחת תפילין של רבנו תם בין פוסקי ההלכה הנוטים לקבלה, זאת בעקבות דברי האר"י שאלו ואלו דברי אלהים חיים ולשתי הדעות יש טעם על-פי תורת הסוד. בהנחת התפילין ישנן שתי שיטות, על-פי השולחן ערוך והאר"י ורוב הפוסקים הספרדים ניתן להניח בזמן התפילה את שני הזוגות, אולם הרב עובדיה יוסף פסק כי בימינו כשהתפילין גדולות וקשה להניח את שתיהן כאחד במקומן, יש להניח תפילין של רש"י בזמן קריאת שמע ותפילת שמונה עשרה להחליף אותם לאחר מכן. לדעת הפוסקים האשכנזים אין להניחם יחדיו משום איסור בל תוסיף, גם לא בכוונה לקיים את המצווה בתפילין הכשרות בלבד. בעקבות זאת יש הנוהגים ללבוש תפילין של רבנו תם לקראת סוף תפילת שחרית או בתפילת מנחה.
על פי האר"י יש להניח במנחה תפילין של השימושא רבה שהן, על-פי שיטתו, מסודרות כתפילין של רש"י אלא שהן גדולות יותר (ברוחב אצבעיים על אצבעיים) וכך נוהגים היום חלק מהמקובלים. על-פי רבי מנחם עזריה מפאנו סדר התפילין של השימושא רבה הפוך משל רש"י ויש להניח בנוסף לתפילין של השימושא רבה גם תפילין על פי שיטת הראב"ד (שהם בסדר הפוך מתפילין של רבנו תם), וכך נוהגים היום חלק מחסידי חב"ד.
קיום המצווה על ידי נשים
בתלמוד הבבלי נחלקו תנאים האם מצוות תפילין נוהגת גם בלילה ובשבתות וחגים. אם כן, אז היא מצוות עשה שאינה תלויה בזמן, וגם נשים חייבות בה. אם לא, אז היא מצוות עשה שהזמן גרמא ולכן נשים פטורות ממנה. להלכה נפסק שלילות, שבתות וחגים אינם זמן להנחת תפילין, ולכן נשים פטורות מהמצווה:. הפטור ממצוות עשה שהזמן גרמן אינו מפקיע את המצוות ולנשים מותר לקיימן ולדעת חלק מהפוסקים – אף לברך עליהן. ברם, לעניין תפילין מסופר בתלמוד הבבלי ש"מיכל בת כושי (כלומר, מיכל בת שאול המלך) הייתה מנחת תפילין ולא מיחו בה חכמים" (. לפי הסוגיה המקבילה בתלמוד הירושלמי כן מיחו בה חכמים). מכאן למדו הפוסקים שישנה בעיה בהנחת תפילין על ידי נשים. הנימוקים שאוזכרו בהקשר זה הם: להלכה פסק הרמ"א שיש למחות באישה המניחה תפילין. אך יש החולקים על כך.
בחוגים הקונסרבטיבים פועלים לצמצום ההבדלים בין גברים לנשים, ולכן מעודדים הנחת תפילין בידי נשים. הוגים בתנועה זו סבורים כי אין כל מניעה הלכתית לעשות כן וכי הנימוקים שהוזכרו למנהג להימנע מכך, חלשים מן הצורך בשוויון או שאינם תקפים כלל במציאות העידן המודרני.
חינוך קטן לתפילין
בקרב ארצות הספרדים נהגו לחנך קטן למצוות תפילין, עוד לפני גיל שלוש עשרה, ע"פ הגמרות ורוב הראשונים, אצל האשכנזים המנהג הוא חודש אחד לפני גיל שלוש עשרה או יותר.
קישורים חיצוניים
מאמרים ועיון
מגפת הקורונה במאלי
מגפת הקורונה התפרצה במאלי במרץ 2020.
רקע כללי
יחס המתים במקרה של COVID-19 נמוך בהרבה מנגיף הסארס בשנת 2003 אך ההעברה גדולה משמעותית.
מרץ 2020
ב־25 במרץ, אישרה מאלי את שני המקרים הראשונים שלה מהנגיף. ב־26 במרץ נרשמו עוד שני מקרים חדשים. כדי להתמודד עם המגפה הכריז נשיא הרפובליקה של מאלי איברהים בובאכר קיטה על מצב חירום והכריז על עוצר משעה 21:00 עד 5:00 בבוקר.
ב-27 במרץ, אשרו עוד שבע מקרים של הנגיף מספר המקרים הכולל במאלי עלה ל-11 מקרים.
ב־28 במרץ, אישרו עוד שבעה מקרים חדשים, סך כול המקרים במאלי עלה ל-18.
ב־31 במרץ אשרו עוד 25 מקרים ו-2 מקרי מוות.
אפריל 2020
נכון ל-24 באפריל 309 נדבקים, 77 הבריאו ו-21 מקרי מוות.
אמצעי מניעה
ב-18 במרץ, הנשיא איברהים בובאכר קיטה השעה את הטיסות מהמדינות שנפגעו מהנגיף, סגר בתי ספר ואסר על התכנסויות ציבוריות גדולות. עם זאת, הבחירות המתוכננות בחודשים מרץ-אפריל, שכבר נדחו מספר פעמים עקב המצב הביטחוני הירוד במדינה, ימשיכו להתקיים כמתוכנן.
באב א-שרקי
בַּאב אַ-שַּרְקִי (בערבית: الباب الشرقي, תעתיק מדויק: אלבאב אלשרקי; מילולית: (שכונת) השער המזרחי) היא שכונה ישנה במזרח העיר העתיקה בבגדאד, על הגדה המערבית של נהר החידקל. כיום השכונה ממוקמת במרכז העיר המודרנית, ושווקיה מהווים את אחד המעוזים החשובים ביותר של צבא המהדי, המיליציה השיעית הגדולה בעיראק. למן הכיבוש האמריקאי של עיראק, היה לאחד מהאתרים המרכזיים של פיגועי ההתאבדות בעיר.
פיגועי ה-22 בינואר 2007
ב-22 בינואר 2007, ביום השני של חודש מוחרם שראשיתו מקודשת בשיעה לציון רצח האמאם חוסיין בכרבלא, שתי מכוניות התפוצצו ברחובות שוק באב א-שרקי וגרמו למותם של 88 אנשים ולפציעתם של 160 אחרים. פיגוע זה היה אחד הפיגועים העקובים ביותר בדם מאז הפלישה האמריקאית לעיראק במרץ 2003.
הפיגועים תוזמנו במטרה לגרום לנזק מקסימלי והתרחשו בצהרי היום, הזמן העמוס ביותר בשווקים. כל אחת ממכוניות התופת נשאה כ-100 ק"ג של חומרי נפץ, והדי הפיגועים נשמעו בצידה השני של העיר מעבר לחידקל. לאחר הפיצוצים מספר גדול של גופות נערמו אחת על השנייה בארגזי עץ והועמסו על רכבי פינוי, בעוד שאחרות הושחתו ונקרעו לחתיכות קטנות מההדף. בעקבות הפיצוצים התלקחו לא פחות מתריסר מכוניות שחנו בקרבת מקום. ענני העשן הסמיכים נסחפו לתוך "האזור הירוק" של בגדאד, מרחק של כמעט קילומטר.
לאונל סאנצ'ס
לאונל גיירמו סאנצ'ס לינרוס (בספרדית: Leonel Guillermo Sánchez Lineros; 25 באפריל 1936 – 2 באפריל 2022) היה כדורגלן צ'יליאני. שיחק כקשר שמאלי בין 1953 ל-1973. במשך 17 שנים הוא שיחק עבור קבוצת אוניברסידד דה צ'ילה, והוא היה אחד מסמלי הקבוצה שזכתה בשש אליפויות בין 1959 ל-1969.
סאנצ'ס נולד בסנטיאגו דה צ'ילה. הוא נחשב לאחד מטובי השחקנים בהיסטוריית הכדורגל של צ'ילה, והוא שיחק ב-85 משחקים במדי נבחרת צ'ילה בין 1955 ל-1968, ובהם הוא הבקיע 27 שערים. סאנצ'ס הוא שיאן ההופעות בנבחרת צ'ילה. הוא כבש ארבעה שערים במונדיאל 1962, והוא היה אחד משיאני ההבקעות ביחד עם חמישה שחקנים נוספים. באותו טורניר הוא ביצע עבירה על מריו דויד מנבחרת איטליה, עבירה שזכתה לתהודה רבה באותה תקופה ומאוחר יותר כונתה הקרב על סנטיאגו.
סאנצ'ס נותר באוניברסידאד אף על פי שקיבל הצעות ממועדונים אירופיים ידועים כגון מילאן. אולם, אוניברסידאד נאלצה למכור את כרטיס השחקן שלו ב-1969 בעקבות פסיקה משפטית. בשלהי הקריירה שלו הוא שיחק עבור קולו-קולו, פלסטינו ופרובייארוס.
חוג ארטיני
חוג ארטיני (שמאלי) הוא חוג המקיים את "תנאי השרשרת היורדת" על אידיאלים שמאליים: לא קיימת שרשרת יורדת אינסופית של אידיאלים שמאליים של החוג. התכונה נקראת על-שמו של אמיל ארטין, שראה בה דרך להכליל רבות מהתכונות של אלגברות בעלות ממד סופי מעל שדה.
לאונל סאנצ'ס
נפטר ב-2 באפריל 2022.
חוג ארטיני
ארטיניות קשורה באידיאלים השמאליים של החוג. חוג המקיים את תנאי השרשרת היורדת על אידיאלים ימניים נקרא "ארטיני ימני", ומקיים תכונות דומות לשל חוגים ארטיניים. לתנאי השרשרת היורדת על אידיאלים דו-צדדיים אין שם מיוחד (זוהי הנחה חלשה מאוד, שקשה להסיק ממנה על מבנה החוג). ישנם מקורות שבהם חוג ארטיני (כפי שהוגדר כאן) נקרא "ארטיני שמאלי", וחוג שהוא גם ארטיני ימני וגם ארטיני שמאלי נקרא "חוג ארטיני". כמובן, בחוגים קומוטטיביים מונחים אלה מתלכדים.
חוגים ראשוניים ופשוטים
כל אלגברה בעלת ממד סופי מעל שדה היא ארטינית. כל חוג ארטיני ראשוני הוא אלגברת מטריצות מעל חוג עם חילוק (משפט ודרברן-ארטין); ולכן כל חוג ארטיני ראשוני הוא פשוט, ויש לו ממד סופי מעל המרכז שלו. מכאן נובע שכל אידיאל ראשוני של חוג ארטיני הוא אידיאל מקסימלי (ולכן לחוגים אלה יש ממד קרול אפס).
רדיקל ג'ייקובסון של חוג ארטיני הוא נילפוטנטי, ובפרט, כל אידיאל נילי בחוג ארטיני הוא נילפוטנטי. מודולו הרדיקל, החוג הוא סכום ישר של מספר סופי של חוגים פשוטים ארטיניים.
חוגים ארטיניים קומוטטיביים
חוג ארטיני קומוטטיבי (עם יחידה) הוא מכפלה ישרה סופית של חוגים ארטיניים קומוטטיביים מקומיים. כל חוג ראשי ארטיני קומוטטיבי מקומי הוא מנה של תחום הערכה דיסקרטית.
באופן כללי יותר, חוג ארטיני קומוטטיבי בלי יחידה הוא מכפלה של חוג ארטיני עם יחידה וחוג נילפוטנטי מפותל (כלומר כזה שבו לכל איבר יש סדר חיבורי סופי), כשהפיתול נתמך על מספר סופי של גורמים ראשוניים.
תורת ההצגות
לחוג ארטיני R יש מספר סופי של מודולים פשוטים (עד כדי איזומורפיזם). יש להם גם אותו מספר של מודולים אינג'קטיביים אי-פרידים, ואותו מספר של מודולים פרויקטיביים אי-פרידים. האחרונים הם מהצורה Re, כאשר e אידמפוטנט פרימיטיבי.
חוג שכל מודול מעליו משוכן בסכום ישר של מודולים נוצרים סופית, הוא ארטיני.
כל חוג ארטיני המכיל שדה ניתן להצגה נאמנה מממד סופי מעל חוג עם חילוק. בניסוח שקול, כל אלגברה ארטינית מעל שדה משוכנת באלגברה פשוטה ארטינית.
עבור חוג נתון, קיומו של שיכון בחוג (פשוט) ארטיני נקבע על ידי קיומה של פונקציית סילבסטר מתאימה.
ארטיניות ונותריות
תנאי השרשרת היורדת דואלי לתנאי השרשרת העולה, המגדיר חוגים נותריים. תנאי השרשרת היורדת שקול לכך שבכל קבוצה של אידיאלים שמאליים, ישנו אידיאל שמאלי מינימלי (ביחס להכלה); בדומה, תנאי השרשרת העולה שקול לכך שבכל קבוצה של אידיאלים שמאליים ישנו אידיאל שמאלי מקסימלי. למרות הדמיון בין התכונות, קיומם של אידיאלים שמאליים מקסימליים באוסף מובטח בכל חוג עם יחידה על ידי הלמה של צורן, בעוד שיש חוגים ללא אידיאלים שמאליים (או ימניים) מינימליים כלל. התכונות אינן סימטריות כלל וכלל: ארטיניות היא תכונה חזקה ביחס לנותריות, ומשפט הופקינס-לויצקי קובע שכל חוג ארטיני הוא נותרי.
לדוגמה, תחום שלמות לעולם אינו ארטיני (אלא אם הוא שדה); אבל חוג המספרים השלמים (וכל חוג שלמים בשדה מספרים) הם חוגים נותריים.
שיכון חוג נתרי בחוג ארטיני
בעוד חוג נתרי קומוטטיבי תמיד ניתן לשיכון בחוג ארטיני (קומוטטיבי), במקרה הלא קומוטטיבי (כאשר דנים בנתריות שמאלית ובארטיניות שמאלית) אין אלו פני הדברים. סמול בנה דוגמה לאלגברה נתרית שאינה משוכנת באף אלגברה ארטינית: כאשר  אלגברת וייל הראשונה. חוג זה של סמול הוא נתרי ימני אך לא שמאלי.
דוגמה נוספת נתגלתה על ידי דין וסטאפורד כדלקמן. תהי כאשר. תהי המעטפת האסוציאטיבית, ונזהה בתוכה שני אידיאלים - אידיאל האוגמנטציה  (הנוצר על ידי e,f,h) והאידיאל הנוצר על ידי איבר קזימיר. מתברר כי המנה U/\Omega K אינה ניתנת לשיכון באף חוג ארטיני (ולמעשה, באף מכפלה ישרה של חוגים ארטיניים). מנה זאת היא חוג נתרי מימין ומשמאל, משום שכך היא U.
נציב עליון (חבר העמים הבריטי)
בחבר העמים הבריטי נציב עליון (באנגלית: High Commissioner) הוא דיפלומט בכיר (בדרך כלל בדרגת שגריר), הממונה על משלחת דיפלומטית של אחת מממשלות חבר העמים אל ממשלה של חברה אחרת. במקום שגרירות מכונה המשלחת הדיפלומטית נציבות עליונה (High Commission).
היסטוריה וטרמינולוגיה
באימפריה הבריטית, שרובה הפכה מאוחר יותר לחבר העמים הבריטי, נציבים עליונים היו נציגים של ממשלת האימפריה שמונו לנהל את שטחי החסות או קבוצות של טריטוריות שלא היו תחת ריבונות ישירה של הכתר הבריטי, בעוד מושבות הכתר (טריטוריות בבעלות הריבון הבריטי) נוהלו באופן רגיל על ידי מושל והנחלות המשמעותיות ביותר, קונפדרציות גדולות ודומיניונים בממשל עצמי, נוהלו על ידי מושל כללי.
לדוגמה, כאשר עברה קפריסין להיות תחת ניהול בריטי ב-1878, היא נותרה להלכה תחת סוזרניות של האימפריה העות'מאנית. נציג ממשלת בריטניה וראש המנהל במושבה כונה נציב עליון, עד אשר הפכה קפריסין להיות מושבת כתר ב-1925 ואז מי שכיהן באותה עת כנציב העליון הפך להיות המושל הראשון. דוגמה נוספת היא הנציב העליון לארץ ישראל.
המושג נציב עליון יכול היה גם להיות קשור לשלב האחרון של תהליך הדה-קולוניזציה, כמו במקרה בו המושל האחרון של מושבת הכתר של איי סיישל הפך ב-1975 להיות הנציב העליון החל מ-1975, אז הוענק לאיים ממשל עצמי ועד 1976, שאז הם זכו בעצמאות והיו לרפובליקה במסגרת חבר העמים הבריטי.
שימושים נוספים
בשל העובדה ששר תושב (Resident Minister) הייתה דרגה שהוענקה לעיתים לילידי המושבות, בדומה לכך יכלו הנציבים העליונים להתמנות כנציגי ממשלת בריטניה לשלטון בלתי ישיר במושבות. לפיכך נציב עליון יכול היה להיות ממונה על היחסים הדיפלומטיים עם השליטים המקומיים ועם מדינותיהם (בדומה לשר תושב) ובכפוף לו יכלו להיות כמה נציבים תושבים או נציגים דומים במדינות שונות.
באזורים בעלי חשיבות מיוחדת, מונה "נציב עליון כללי" כדי לשלוט על כמה נציבים עליונים ועל מושלים, לדוגמה, נציב עליון כללי לדרום-מזרח אסיה שהיה אחראי על מלאיה, סינגפור ובורנאו הבריטית.
הנציב העליון הראשון של הודו הבריטית שכיהן בלונדון מונה ב-1920. למעשה לא היה לו כל תפקיד מעשי, אך לרוב הוא עסק בעניינים הקשורים לפדרציה ההודית. הנציג הראשון של ממשלת הודו בדרום אפריקה מונה ב-1927.
אף על פי שהיא לא הייתה דומיניון, המושבה בממשל עצמי של רודזיה הדרומית יוצגה בבריטניה על ידי נציב עליון מטעמה שישב בלונדון, בעוד שלבריטניה היה נציב עליון שישב בסולסברי (כיום הארארה), בירתה של רודזיה (כיום זימבבואה). בעקבות הכרזת העצמאות של רודזיה על ידי ממשלתו של איאן סמית' ב-1965, גורש מלונדון הנציב העליון הרודזי, אנדרו סקין והנציב העליון הבריטי ברודזיה, סר ג'ון ג'ונסטון, הוחזר לבריטניה על ידי ממשלתה.
מושלים שכיהנו כנציבים עליונים
תפקיד הנציב העליון לדרום אפריקה הוצמד לזה של המושל הבריטי במושבת הכף במאה ה-19, ובכך ניתנה לו הן האחריות לניהול הנחלות הבריטיות והן תפקיד ניהול היחסים עם היישובים האפריקאנרים השכנים.
מבחינה היסטורית, נוהלו שטחי החסות של בצ'ואנאלנד (כיום בוטסואנה), בסוטולנד (כיום לסוטו) וסווזילנד כטריטורות של נציב עליון, על ידי המושל הכללי של דרום אפריקה, שהיה גם הנציב העליון הבריטי לשטחים אלו עד לשנות השלושים של המאה ה-20, כשאליו היו כפופים נציגים מקומיים, ולאחר מכן, החל מ-1961, על ידי הנציב עליון הבריטי לדרום אפריקה, שיוצג בשטחים אלו על ידי נציב תושב.
המושל הבריטי של מושבות הכתר שהיו קרויות מושבות המצרים (Straits Settlements, קבוצה של טריטוריות בריטיות בחצי האי המלאי), שישב בסינגפור, היה גם הנציב העליון לפדרציית המדינות המלאיות והייתה לו גם הסמכות כלפי המושל-תושב שישב בקואלה לומפור, שהוא עצמו היה אחראי על כמה שליטים מקומיים במדינות המלאיות השונות שהיו תחת חסות בריטית.
טריטוריות מערב האוקיינוס השקט הבריטיות נשלטו באופן זמני כקבוצה של טריטוריות איים קטנים, תחת שלטונו של הנציב העליון למערב האוקיינוס השקט, גם כן לא במשרה מלאה, בין השנים 1905 – 1953, תפקיד שבתחילה הוצמד למושל פיג'י ובסופו של דבר לזה של מושל איי שלמה והוא יוצג בכל אחת מקבוצות האיים על ידי נציב תושב, קונסול דיפלומטי או פקיד מסוג אחר. באי פיטקרן משל שופט שלום ראשי (Chief magistrate). כיום הנציב העליון של בריטניה בניו זילנד משמש כמושל האי פיטקרן, מתוקף תפקידו (ex officio).
הדומיניונים
הנציב העליון הראשון לדומיניון מונה על ידי קנדה כנציגה בלונדון ב-1880. ניו זילנד מינתה את הנציב העליון שלה ב-1905, במקום "הנציג הכללי" (Agent-General) שלה שכיהן מאז 1871. אוסטרליה נקטה בצעד דומה ב-1910 ודרום אפריקה ב-1911.
הנציג הבכיר הראשון שמונה לייצג דומיניון כלפי דומיניון אחר היה זה שמונה ב-1938 על ידי דרום אפריקה כדי לייצג אותה בקנדה. אך בשל כמה תסבוכות מנהליות, רק ב-1945 הוגדר תפקידו של הנציג הקנדי בדרום אפריקה כנציב עליון. ניו זילנד מינתה נציב עליון בקנדה ב-1942 ובאוסטרליה ב-1943.
החל משנות ה-30 של המאה ה-20, כמה מדינות חבר העמים הביעו את העדפתן לשנות את שם התפקיד מנציב עליון לשגריר. אך במשך השנים, כשעלתה הסוגיה לדיון, היו רוב מדינות חבר העמים בעד ייחוד התואר של נציב עליון.