cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודה פיליפ בנימין
בסנאט האמריקאי
מכל מקום, בנימין דחה בסופו של דבר את ההצעה הנשיאותית. הוא היה בכך ליהודי האמריקאי הראשון שהוצע לו באופן רשמי מינוי בבית המשפט העליון של ארצות הברית וממילא גם היהודי הראשון שדחה הצעה שכזו. הוא שב ודחה את ההצעה גם כשנה לאחר מכן, כשהנשיא החדש פרנקלין פירס הדמוקרט שב והציע לו את הכהונה.
ב-1855 הוא עזב רשמית את המפלגה הוויגית והצטרף למפלגה הדמוקרטית.
ב-1858 נבחר על ידי חברי בית הנבחרים המדינתי של לואיזיאנה לתקופת כהונה שנייה בסנאט האמריקאי. הוא כיהן בסופו של דבר בסנאט במשך שמונה שנים עד ה-4 בפברואר 1861, עת פרש מהתפקיד, בעקבות פרישת לואיזיאנה מארצות הברית וכחלק מהקמת הקונפדרציה של מדינות הדרום.
אחד מעיסוקיו העיקריים בכל תקופת כהונתו בסנאט היה הניסיון לגייס כסף ולהקים מסילת ברזל מניו אורלינס לקליפורניה. פעולתו זו באה בעקבות הצלחתו בתקופת עבודתו כעו"ד מסחרי, לפני כניסתו לפוליטיקה, להשיג מימון להקים את רשת מסילות הברזל המרכזית של מדינת אילינוי, אולם בנושא זה הוא נכשל ולפחות המשקיע העיקרי שלו איבד בהרפתקה זו את כל הונו.
היסטוריונים אחדים סברו שבנימין היה אחד מחמשת הנואמים הגדולים ביותר בסנאט, בכל הזמנים, לצידם של נואמים כמו דניאל וובסטר, ג'ון קלהון ואחרים.
בנימין נתקל באנטישמיות פעמים רבות בימי חייו, הן מצד בני בריתו הדרומיים והן מצד יריביו הצפוניים. בדרך כלל הוא לא נהג להגיב להתקפות אנטישמיות אלה, אלא רק לחייך "חיוך תמידי". עם זאת, על פי הביוגרף המודרני שלו אלי אוואנס וכן לפחות מקור אחד נוסף, הסנאטור בן ווייד מאוהיו, אחת ממדינות הצפון הלוחמות לשחרור העבדים, טען כלפיו בהזדמנות מסוימת, שהוא "יהודי עם עקרונות מצריים" ("Israelite in Egyptian clothing"), כלומר בעד העבדות כמו שהיו המצרים. בנימין ענה על כך (לפי שני המקורות הללו): "זה נכון שאני יהודי. וכאשר אבות אבותי קיבלו מאלהים את עשרת הדיברות, בסערה של רעמים וברקים בהר סיני, אבות אבותיו של יריבי רעו חזירים ביערותיה של בריטניה הגדולה".
בקבינט של מדינות הדרום
ב-25 בפברואר 1861, סמוך לאחר ייסודה הרשמי של קונפדרציית מדינות הדרום, מינה נשיאה הטרי ג'פרסון דייוויס, את חברי ממשלו ובין השאר הוא מינה באותו יום גם את בנימין לתובע הכללי של הקונפדרציה. הסיבה למינוי לפי דייוויס - בגלל "שיש לו (לבנימין) מוניטין ידוע כעו"ד, והוא הרשים אותי בהיותנו בסנאט, באינטלקט הצלול שבו, בהרגליו השיטתיים, וביכולותיו במלאכתו".
בנימין לא הספיק לכהן זמן רב כתובע כללי, משום שב-17 בספטמבר 1861 מינה אותו דייוויס למזכיר המלחמה בפועל, במקום הגנרל לירוי פופ ווקר וכעבור כחודשיים הוא נכנס לתפקיד זה גם באופן רשמי.
בפברואר 1862 ספגה הקונפדרציה מפלה שנראתה לציבור הדרומי ככואבת מדי. האי רואנוק שלחופי צפון קרולינה נפל בידי הצפון. הדבר נבע משיקולים של הנשיא דייוויס, כגון ריכוז כוחות במקומות חשובים יותר וחוסר רצון לחשוף חולשות דרומיות, והיה חלק מהאסטרטגיה הדרומית הכוללת, אבל הציבור דרש את ראשו של שר המלחמה, הנשיא דייוויס נענה ובנימין הגיש התפטרות מתפקידו. חלק מהעוצמות הרבות של הדרישה להדיח את בנימין נבעו גם מאנטישמיות, הן בציבור הדרומי והן בקרב הגנרלים של צבא הדרום.
האנטישמיות, כלפי בנימין אישית וכלפי היהודים בכלל, לא הגבילה את עצמה לדרום בלבד. הגנרל הצפוני בנג'מין בטלר למשל, פרסם עם כיבוש ניו אורלינס מידי הדרום את ההודעה הבאה: "התומכים המשפיעים ביותר של הקונפדרציה היו ברובם יהודים וכולם ראויים להענש בדומה לעונש שיקבל היהודי בנימין". וידוע עוד יותר בהקשר זה הצו לגירוש היהודים ממחוז טנסי, שבו הורה הגנרל הצפוני ולימים נשיא ארצות הברית יוליסס גרנט, ב-17 בדצמבר 1862, לגרש את כל היהודים מטנסי, מיסיסיפי וקנטקי.
למרות האווירה האנטישמית סביב בנימין, הנשיא דייוויס העריך אותו מאוד ולא הסכים לוותר על שירותיו. לפיכך, ב-18 במרץ 1862 הוא מינה אותו לתפקיד מזכיר המדינה, שר החוץ של הדרום, במקומו של הגנרל ויליאם בראון (שהחליף למשך חודש את שר החוץ השני של מדינות הדרום, רוברט הנטר). בנימין עוד הספיק לכהן במשך שישה ימים הן כשר המלחמה והן כשר החוץ, עד שהחליף אותו הגנרל ג'ורג' רנדולף כשר המלחמה ב-24 במרץ 1862.
בשלב מאוחר יחסית במלחמה, ב-1864 הציע שר החוץ בנימין הצעה מהפכנית ממש, בקנה מידה דרומי - לשחרר כל עבד שיצטרף לצבא הדרום. ההצעה הייתה אמורה הן למלא את שורות צבא הדרום המידלדל בצוק המלחמה והן למשוך את אנגליה, התומכת בשחרור העבדים, להתייצב לצידה של הקונפדרציה במלחמה למול הצפון. הנשיא דייוויס והגנרל רוברט אי לי תמכו שניהם בהצעה, אך הקונגרס של הדרום משך ועיכב את אישורה עד מרץ 1865, ואז, זה כבר היה מאוחר מדי מכדי להציל את הדרום.
בנימין כיהן כשר החוץ במשך שלוש שנות המלחמה האחרונות, עד נפילתו של הנשיא דייוויס בשבי הצפון וביטול הקבינט של הקונפדרציה באופן פורמלי ב-10 במאי 1865. הוא היה בכך ליהודי הראשון בהיסטוריה שהיה חבר בקבינט של ארצות הברית, גם אם רק במסגרת הקונפדרציה המורדת. הוא גם היה חבר הקבינט היחיד של הקונפדרציה שלא היו לו עבדים כלל.
בנימין כונה לא אחת "המוח של הקונפדרציה".
גלותו באנגליה
לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקאית נמלט בנימין מפני כוחות הצבא של מדינות הצפון, שביקשו לעצרו כמזכיר המדינה של הקונפדרציה וכחשוד בין השאר בתכנון רצח הנשיא אברהם לינקולן, תכנון שלא היה ולא נברא. הוא ידע שאין שום סיכוי שיזכה למשפט הוגן מידי הצפון. כוונתו המקורית הייתה כנראה להגיע לניו ריצ'מונד, מושבה של הקונפדרציה שהקים אחיו יוסף בנימין בהונדורס הבריטית (בליז של היום), אך בתלאות דרך ההימלטות, לרבות פיצוצה בדרך של אניית המילוט, הצלתו על ידי ספינה אנגלית בלב ים, ושריפת אניית מסע ההמשך לאחר מכן, הוא הגיע לבסוף לאנגליה במקום למרכז אמריקה.
בנימין היה בכך לחבר הקבינט הדרומי היחידי שניצל מידי הצפון המנצח וממשפט וכלא.
ביוני 1866, כשנה לאחר הגעתו לאנגליה, החל בנימין את הקריירה המשפטית השנייה שלו כבריסטר (Barrister), עו"ד המופיע בבתי משפט. בתור מומחה בדיני תאגידים הוא כתב והוציא לאור ספר משפטי בשם Treatise on the Law of Sale of Personal Property, אשר עד היום מוציאים מהדורות חדשות שלו מפעם לפעם (נקרא כיום Benjamin's Sale of Goods).
ניסיונו וכשרונותיו הביאו לו הצלחה, יוקרה ורווחים רבים והוא אף מונה בשנת 1872 ל"יועץ המלכה" ב-Queen's Counsel של המלכה ויקטוריה.
בנימין ניתק לחלוטין כל קשר עם עברו ועם מי ממכריו מדרום ארצות הברית, למעט סיוע כלכלי נכבד שנתן בשנים הראשונות שלאחר המלחמה למספר חברים מהנהגת הקונפדרציה ולאשתו של הנשיא ג'פרסון דייוויס, ופגישות אחדות שנפגש עם ג'פרסון דייוויס, כשהאחרון ביקר באנגליה. הוא השמיד את כל הניירת שהייתה ברשותו מתקופת חייו הקודמים, לא כתב זכרונות או מאמרים, לא נאם בציבור בכל הנוגע לכל תקופת חייו הראשונה, ולא ביקר שוב בארצות הברית.
לאחר מותו
בשנת 1883 פרש בנימין ועבר להתגורר בפריז, מקום מגוריהן של אשתו ובתו ושנה לאחר מכן נפטר. הוא נקבר בבית הקברות הפריזאי פר לשז (Père Lachaise). אף על פי שיש בבית קברות זה חלקה יהודית, בתו קברה אותו בחלקה הפרטית של בני משפחת בעלה בורסיניאק (Boursignac) ולפי טענות בלתי מבוססות כנראה, היא סיפרה שברגעיו האחרונים נטש את היהדות והתנצר.
פניו של בנימין מופיעים על גבי שטר בן 2 דולר, שהנפיקה בשעתו הקונפדרציה. בדרום פלורידה נמצאת אחוזת מגדלי סוכר, ששוחזרה למצבה לפני מלחמת האזרחים. האחוזה קרויה על שמו, משום שהוא שהה בה זמן קצר במאי 1865, כמקלט ביניים בדרך מילוטו מהקונפדרציה המובסת. דמותו שימשה כהשראה וכבסיס לכתיבתם של ספרים רבים ובין השאר הוא מופיע כפוליטיקאי - בלש חובב באחד מספריו של סופר המתח האמריקאי ג'ון דיקסון קאר, בספרי הרפתקאות היסטוריים לנוער, ברומנים על יחסיו עם אשתו הנוצרייה, ועוד. בנוסף, הוא מופיע כאחד הגיבורים הראשיים במספר ספרי מדע בדיוני - היסטוריה חלופית, שכתבו סופרים כמו רוברט סקימין, הארי טורטלדוב, דארה הורן, בילי בנט, ולטר פטריק לנג, ואחרים, העוסקים בשאלות כמו מה היה קורה לו ניצח הדרום במלחמת האזרחים האמריקאית, איך ניתן היה למנוע את רצח נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן, ועוד. דמותו מופיעה גם בסרטים שהופקו על בסיסם של אחדים מספרים אלה.
פואמה ליהודי בנימין
הסופר והמשורר האמריקאי סטפן וינסנט בנט הקדיש לבנימין כמה בתים בפואמה הידועה שלו מ-1928 John Brown's Body, בהם תיאר אותו כנסיך האפל של הקונפדרציה:
האדם והטבע
האדם והטבע הוא חיבור הגותי מאת ההוגה והמחנך הציוני אהרן דוד גורדון, אשר נחשב ליצירתו הידועה והבולטת ביותר. החיבור עוסק בפילוסופיה, מוסר, והקשר בין האדם לסביבתו. הוא נכתב בעשור השני של המאה ה-20 בארץ ישראל. חלק מהמאמרים המהווים את החיבור התפרסמו בעיתונות בימיו של גורדון, והיתר נערך מכתב יד והופיע לראשונה לאחר מותו. "האדם והטבע" הופיע כחיבור שלם בשנת 1927 בהוצאת הפועל הצעיר. בתחילת שנות ה-50 נערך שוב והופיע בצורת כרך כחלק מסדרת כתבי א"ד גורדון בעריכת שמואל הוגו ברגמן ואליעזר שוחט. בשנת 2020 ראתה אור גרסה נוספת, ערוכה מכתב היד, בהוצאת מאגנס בעריכת יובל גובני ורון מרגולין.
יאן קספרוביץ'
יַאן קַסְפְּרוֹבִיץ' (בפולנית: Jan Kasprowicz; 12 בדצמבר 1860 – 1 באוגוסט 1926) היה משורר, מחזאי, מבקר ספרות ומתרגם פולני; נציג מוביל של תנועת.
ביוגרפיה
קספרוביץ' נולד בכפר סימבוזה (כיום חלק מאינוברוצלב) בפרובינציית פוזן, למשפחת איכרים אנאלפביתית. משנת 1870 למד בגימנסיה הפרוסית באינוברוצלב, פוזן (פוזנן), אופלן (אופולה), רטיבור, וב-1884 סיים את לימודיו ב בפוזנן. הוא למד פילוסופיה וספרות באוניברסיטאות גרמניות בלייפציג ובברסלאו. במהלך לימודיו החל לפרסם מאמרים ושירה בכתבי עת פולניים שונים. בשל פעילותו בחוגים סוציאליסטים הוא נעצר פעמיים על ידי המשטרה הפרוסית וישב חצי שנה בכלא.
לאחר שחרורו מהכלא, בגיל 28 עבר קספרוביץ' ללבוב, שם שהה את 35 השנים הבאות לחייו. הוא עבד כעיתונאי ומבקר ספרות ותיאטרון, עבד במשך שנתיים במחלקת העריכה של העיתון, "השליח הפולני" (Kurier Polski) ובארבע השנים שלאחר מכן (1902–1906) בעריכה בעיתון, "המילה הפולנית" (Słowo Polskie). במקביל, בפרץ יצירה יוצא דופן, כתב ופרסם קספרוביץ' יצירות ושירה משלו, לשבחי המבקרים. ב-1889 פרסם את קובץ שיריו הראשון הכולל גם את מחרוזת הסונטות Z chalupy ("מן הבקתה") – על דלותו ובורותו של האיכר הפולני.
בשנת 1904 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת לבוב על המסה, "מילות השירים של תאופיל לנרטוביץ'" (Liryka Teofila Lenartowicza). בשנת 1909 הוא מונה לראש המחלקה לספרות השוואתית באוניברסיטת לבוב, מחלקה שהוקמה עבורו לניהולו.
קספרוביץ' האוטודידקט שלט בשפות הלטינית והיוונית הקלאסיות, כמו גם בצרפתית ובאנגלית. יצירותיו כללו תרגומים שזכו לשבחי הביקורת של יצירות ספרותיות גדולות:
הטבע העניק לו בריאות יוצאת דופן ושיעור קומה. סטניסלב לם כתב על קספרוביץ': "בהתנהגותו היו לו מקוריות של צועני וההמולה של עיתונאי, שעם הזמן אפשרו לו להרוויח את הכסף הדרוש למחייתו, העניקו לו הומור טוב של חבר, ואפילו אז – רצינות של פרופסור". הוא היה - עם קבוצת חברים בולטת - אורח תדיר בפאבים וביקבים של לבוב, במיוחד ביקב ובבר היין המפורסם של שטאדמילר שעדיין קיים בשוק, מספר 34.
בשנים 1921–22 היה רקטור אוניברסיטת לבוב.
בעשרים השנים האחרונות לחייו ביקר קספרוביץ' לעיתים קרובות יותר ויותר בהרי הטטרה. ב-1923 התיישב דרך קבע בווילה "הרנדה", בין לזאקופנה, שם נפטר ב-1 באוגוסט 1926.
הערכה
יצירותיו של קספרוביץ' הושוו לאלו של ארתור רימבו ולפרסי ביש שלי. ויטולד גומברוביץ' אפיין ביומנו את קספרוביץ' באופן הבא: "לחם מקמח מלא, נשמה של יונה, זמר כנה... אבל גם: איכר-בוגד, איכר מזויף, טבע לא טבעי, פשטות מפוברקת. קספרוביץ', לאחר שעזב את האיכר והפך את עצמו לאינטלקטואל, ובכל זאת רצה להישאר איכר - כאינטלקטואל".
כתביו
קספרוביץ' כתב גם מחזות: Bunt Napierskiego ("המרד של נאפירסקי", 1899), Uczta Herodaiady ("משתה הרודיאס", 1905) ועוד.
סעידי יאנקו
סעידי יאנקו (באנגלית: Saidy Janko; נולד ב-22 באוקטובר 1995) הוא כדורגלן גמביאני המשחק בעמדת המגן הימני ביאנג בויז ברן.
קריירת מועדונים
ב-2 בפברואר 2015, יאנקו הושאל לבולטון וונדררס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד לסיום העונה. 8 ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 1-3 נגד פולהאם, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה.
ב-31 באוגוסט 2016, הושאל לשנה לבארנסלי. ב-13 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-4 נגד וולברהמפטון וונדררס.
ב-7 ביולי 2017, חתם לארבע שנים בסנט אטיין מליגת העל הצרפתית. כעבור שנה חתם לחמש שנים בפורטו, אך זמן קצר לאחר מכן הושאל לנוטניגהאם פורסט.
ב-1 ביולי 2019, יאנקו חתם ביאנג בויז ברן מליגת העל השווייצרית, עמה זכה בדאבל בסיום העונה.
ב-1 באוקטובר 2020, הצטרף לארבע שנים לריאל ויאדוליד מליגת העל הספרדית.
בקיץ יאנקו הושאל לבוכום מהבונדסליגה.
ב-30 ביוני 2023 יאנקו חזר ליאנג בויז ברן.
קריירה בינלאומית
יאנקו היה זכאי לייצג 3 מדינות: שווייץ מולדתו, איטליה מולדת אימו וגמביה מולדת אביו. בין השנים עד  שיחק בנבחרות הצעירות של שווייץ.
בשנת החליט לייצג את גמביה. ב-9 באוקטובר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-2 נגד. השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2021.
טיגיסט יוסף רון
טיגיסט יוסף רון (באמהרית: ትግስት ዮሴፍ ሮን; באנגלית: Tigist Yoseph Ron; נולדה ב-1977) היא אמנית וציירת ישראלית. זוכת פרס שיף לשנת 2019.
ביוגרפיה
יוסף רון נולדה בשנת 1977 בגונדר, אתיופיה, למשפחה של 12 אחים. עלתה לישראל בשנת 1984 במבצע משה, שכלל מסע רגלי דרך סודאן, וגדלה בראשון לציון. אמה נפטרה כשיוסף רון הייתה בת 16. לפני שירותה הצבאי עבדה כגרפיקאית במשרד פרסום. יוסף רון היא בוגרת המחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל. לאחר מכן למדה רישום וציור אצל האמנים צביקה לחמן ודוד ניפו
קריירה
בתחילת דרכה כמעצבת גרפית ומאיירת, עסקה יוסף רון בפרויקטים הקשורים בעדה האתיופית. בשנת 2017 איירה ספר ילדים על חג הסיגד שכתב מנברו שמעון.
במאי 2018, השתתפה בתערוכת פופ אפ זוגית ביחד עם נירית טקלה באדיס אבבה בשיתוף משרד התרבות.
במרץ 2019, יוסף רון השתתפה בתערוכה הקבוצתית "קו הצבע" שכל משתתפותיה יוצאות אתיופיה. את התערוכה אצרה זווידתו יוסף סרי והיא הוצגה במכללת ספיר. לצד דימויים שעסקו בבית, נשיות, אמהות וזיכרונות ילדות, הציגה יוסף רון את דיוקנותיהם של יהודה ביאדגה, יוסף סלמסה ואברה מנגיסטו.
באוקטובר 2019, שלושת הדיוקנאות הושאלו מיוסף רון וגלריית אידריס ונתלו בין שני חלקי תצוגת הקבע של אוסף האמנות הישראלית במוזיאון תל אביב. יוסף רון אמרה ש"הסדרה נוצרה מתוך תחושת התסכול הגדול מכך שהמקרים הקשים והכאב של המשפחות לא מזעזע ומניע לפעולה אימהות ואנשים שהם לא מהקהילה".
תערוכות
תערוכות קבוצתיות
תערוכת יחיד בתערוכה שלוש חטיבות העוסקות בזהות עצמית ובהגדרה עצמית דרך יחסיה עם אמה ובמשבר ההגירה לישראל.
רישומים של בני משפחתה וקהילתה שבמרכזם דיוקן אמה, יעלמוורק (באמהרית:"זהב העולם") שמתה כשיוסף רון הייתה בת 16.
רישומים של עבודות נשים סזיפיות במרחב הביתי שנולדו, מהתבוננות בנסיעותיה לאתיופיה.
רישומים מזמן שהותה של המשפחה במשך חמש שנים במרכז קליטה בעתלית.
בתערוכה כלולים גם דיוקנאות של אברהם מנגיסטו השבוי בידי החמאס משנת 2014 ושל יהודה ביאדגה ויוסף סלמסה זכרונם לברכה.
קישורים חיצוניים
כתבות
משוואת הלמהולץ
כאשר \nabla^2 הוא אופרטור הלפלסיאן, \vec{r} וקטור ההעתק ו-k קבוע כלשהו הנקרא מספר גל.
שימושים
בפיזיקה, המשוואה עולה בפתרון משוואת הגלים תוך הפרדת משתנים. אם פתרון משוואת הגלים ניתן לכתיבה כמכפלה של פונקציה התלויה רק בזמן בפונקציה התלויה רק בהעתק, משוואת הלמהולץ היא החלק הבלתי תלוי בזמן של משוואת הגלים.
משוואת הגלים היא המשוואה: בהנחה שהפתרון ניתן להפרדת משתנים, הוא נכתב כך: בהצבה למשוואה וחלוקת שני האגפים ב-\ \psi, בהנחה שאין מדובר בפונקציית האפס: מאחר שאגף ימין של המשוואה תלוי רק בזמן ואגף שמאל של המשוואה תלוי רק בהעתק, פתרון ששונה מאפס יכול להתקיים רק אם שני אגפי המשוואה שווים לקבוע בלתי תלוי בזמן ובהעתק גם יחד. מסמנים: וכן: כאשר הסימן השלילי נבחר לשם נוחות, ללא הגבלת הכלליות. המשוואה הראשונה היא משוואת מתנד הרמוני עם תדירות זוויתית \omega = ck, ופתרונה ידוע. המשוואה השנייה היא משוואת הלמהולץ.
הליגה הצרפתית לזכויות האדם
הליגה הצרפתית לזכויות האדם (בצרפתית: Ligue des droits de l'homme) נוסדה בשנת 1898 כחלק ממערך ההגנה במשפטו של אלפרד דרייפוס. זהו ארגון חוץ-ממשלתי הנאבק למען צדק, חירות, זכויות אזרח, זכויות פוליטיות, זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות, ונגד גזענות ואנטישמיות.
מטרות הארגון
על פי תקנון הארגון, שנכתב בשנת 1901, "הליגה הצרפתית להגנה על זכויות האדם מפגישה נשים וגברים מכל תחומי החיים ומכל התנאים, הבוחרים בחופשיות להתאגד על מנת לשקף, לדון ולפעול למען ההגנה על הזכויות והחירויות של כולם. היא פועלת בכל רחבי צרפת באמצעות סניפים מקומיים."
היסטוריה
הליגה הצרפתית לזכויות האדם נוסדה ב-4 ביוני 1898 על ידי הרפובליקאי הצרפתי לודוביק טרארי בזמן שנאבק להגן על חפותו של אלפרד דרייפוס. בזמן שטרארי העיד במשפטו של אמיל זולא, שהואשם לדעתו בהאשמת שווא, עלה במוחו הרעיון להקים ארגון כלל-ארצי להגנה על זכויות האדם בצרפת.
עקרונות הארגון התבססו על הצהרת זכויות האדם והאזרח, אחד מהמסמכים היסודיים ביותר של המהפכה הצרפתית, שנכתב בשנת 1789.
בשנת 1903 החלו פעילי הארגון להגן על זכויות עובדים, לאחר שפרצה שביתה במפעל תעשייה בצפון צרפת, וחלק מהעובדים נפגעו בשריפה שפרצה בו. משפטני הארגון ייצגו את העובדים. באותה שנה התגלעו חילוקי דעות בתוך הארגון בנושא זכויות העובדים. חלק מחברי הארגון היו פעילים בוועדי עובדים וגייסו את הארגון למטרותיהם, ואילו אחרים טענו שהעיסוק בזכויות עובדים חורג מזכויות האדם האוניברסליות שהן ליבת העיסוק של הארגון. מחלוקת זו גרמה ל-40,000 איש לפרוש מהארגון בין השנים 1909 ל-1914.
בשנת 1933 מנה הארגון כ-180,000 חברים.
הארגון הוצא מחוץ לחוק על ידי ממשלת וישי ב-1940, במהלך מלחמת העולם השנייה. הוא הוקם מחדש בחשאי ב-1943 על ידי מספר פעילים, בהם רנה קאסן. הארגון שב לפעול בפומבי לאחר תום המלחמה. פעולותיו הבולטות היו התנגדות למלחמת אלג'יריה, התנגדות לשימוש ב והפגנות נגד מרד הגנרלים באלג'יריה (1961).
בשנת 1970 תמך הארגון בתנועה למען זכויות האסירים בצרפת, שהוקמה על ידי מישל פוקו.
זכויות האישה היו נושא מרכזי בפעילות הארגון מראשיתו, ונשים רבות היו פעילות בו. בתחילת המאה ה-20 קראו פעילי הארגון לשוויון בין המינים בעבודה, שוויון בפני החוק לנשים נשואות, ודרשו חופשת לידה מעוגנת בחוק. בשנת 1920 החל הארגון לפעול למען זכות בחירה לנשים, ומשנת 1972 למען חוקי ההפלות. סימון דה בובואר הייתה בין פעילות הארגון בשנות השבעים.
פעילות הארגון במאה ה-21
הליגה הצרפתית לזכויות האדם הביעה התנגדות עקבית למדיניותו של ניקולא סרקוזי, שלטענתם פגע קשות בזכויות האדם בצרפת. כמו כן הארגון הרבה להגן על זכויות המהגרים לצרפת.
הארגון התנגד לחוק בדבר "התפקיד החיובי של הקולוניאליזם" שנחקק בשנת 2005. לדבריהם, החוק משכתב את ההיסטוריה ומעניק רהביליטציה לאנשי הארגון הצבאי החשאי. לאחר מספר חודשים החוק בוטל.
על פי NGO Monitor, משנת 2005 הארגון אימץ גישה פרו-פלסטינית, ובין השאר הביע תמיכה בפעולות BDS וגינה את פעולות צה"ל במבצע צוק איתן.
בשנת 2004 מנה הארגון 7,487 חברים, מאורגנים ב-309 סניפים מקומיים ו-57 אזורים.
נשיאי הארגון
בין נשיאי הארגון נמנו פרדינאן בויסון, פול לנז'בן וויקטור בש.
אה"מ קאנופוס (1897)
אה"מ קאנופוס (באנגלית: HMS Canopus) הייתה אוניית מערכה פרה-דרדנוט של הצי המלכותי הבריטי והספינה המובילה של סדרת קאנופוס. קאנופוס ואחיותיה שנועדו לשירות באסיה, היו קטנות ומהירות יותר מאשר אוניות המערכה מסדרת מג'סטיק, אך שמרו על אותה סוללה של ארבעה תותחי . היא גם נשאה שריון דק יותר, אך שילבה פלדת קרופ חדשה, שהייתה יעילה יותר משריון הארווי ששימש בסדרת מג'סטיק. השדרית של קאנופוס הונחה בינואר 1897, היא הושק באוקטובר אותה שנה, והוכנסה לצי בדצמבר 1899.
קאנופוס שירתה בצי הים התיכון מכניסתה לשירות עד 1903, אז הוצאה משירות לצורך שיפוץ. ב-1905 היא נשלחה למזרח אסיה, אך חידוש הברית האנגלו-יפנית באותה שנה ייתרה את נוכחותה במימי אסיה. במקום זאת היא חזרה לבריטניה ושירתה בכמה פיקודי צי במימי בריטניה, כולל הצי האטלנטי, צי התעלה ולבסוף צי הבית. פריסה קצרה נוספת לים התיכון הגיעה לאחר מכן בשנים 1908–1909. עם שובה לבריטניה, היא הוכנסה לעתודה.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היא גוייסה לשירות בתחנת אמריקה הדרומית, שם סיירה עבור פושטות אוניות סוחר גרמניות. היא הייתה מעורבת בחיפוש אחר שייטת מזרח אסיה הגרמנית של ויצה-אדמירל מקסימיליאן פון שפה. איטית מדי מכדי לעקוב אחרי סיירותיו של אדמירל סר כריסטופר קראדוק, היא החמיצה את קרב קורונל בנובמבר 1914, שם הובס קראדוק. בעודה עוגנת בפורט סטנלי כסוללת הגנה, היא ירתה את היריות הראשונות של קרב פוקלנד בדצמבר, מה שהוביל את שפה לזנוח את ההתקפה לפני שנרדף והושמד על ידי סיירות המערכה של אדמירל דובטון סטורדי.
קאנופוס הועברה לים התיכון בתחילת 1915 עבור מערכת הדרדנלים. היא השתתפה בהתקפות גדולות על ביצורי החוף העות'מאניים שהגנו על הדרדנלים במרץ 1915, אך הצי הבריטי והצרפתי לא הוכיחו את יכולתם לכבוש את המצרים. לאחר שהסתיימה מערכת גליפולי עם נסיגת כוחות בעלות הברית בינואר 1916, קאנופוס סיירה במזרח הים התיכון, אך לא השתתפה בשום פעולה נוספת. היא הוצאה משירות באפריל 1916 והוסבה לאוניית מגורים בתחילת 1918. לאחר המלחמה, הספינה נגרטה ב-1920.
תכנון
קאנופוס וחמש האחיות שלה תוכננו לשירות במזרח אסיה, שם המעצמה העולה החדשה יפן החלה לבנות צי רב עוצמה, אם כי תפקיד זה התייתר במהירות על ידי הברית האנגלו-יפנית של 1902. הספינות תוכננו להיות קטנות יותר, קלות יותר ומהירות יותר מקודמותיהן, אוניות המערכה מסדרת מג'סטיק. קאנופוס הייתה באורך כולל של, רוחב של ושוקע של. הדחק האונייה היה בדרך כלל ועד  בתפוסה מלאה. הצוות שלה מנה 682 קצינים ומלחים.
האוניות מסדרת קאנופוס הונעו על ידי זוג מנועי 3 צילינדרים עם הרחבה משולשת, עם קיטור שסופק על ידי עשרים דוודי בלוויל. הן היו אוניות המערכה הבריטיות הראשונות עם דוודי צינור מים, שיצרו יותר כוח בעלות נמוכה יותר במשקל בהשוואה לדוודי צינור האש ששימשו באוניות קודמות. הדוודים החדשים הובילו לאימוץ של ארובה קדמית ואחורית, ולא סידור הארובות זו לצד זו ששימשו בהרבה אוניות מערכה בריטיות קודמות. האוניות מסדרת קאנופוס התגלו כספינות קיטור טובות, עם מהירות גבוהה עבור אוניות מערכה של זמנן - 18 קשר (33 קמ"ש) מ-13,500 כוחות סוס (10,100 קילוואט) - שני קשרים מלאים מהר יותר מאוניות סדרת מג'סטיק.
לקאנופוס הייתה סוללה ראשית של ארבעה תותחי תותחים בקליבר 35 המורכבים בצריחי תותחים מקדימה ומאחור; תותחים אלו היו מותקנים בברבטים עגולים שאפשרו טעינה מסביב, אם כי בגובה קבוע. הספינות גם הרכיבו סוללה משנית של 12 תותחי / 40 קליבר המורכבים בקזמטים, בנוסף לעשרה תותחי 12 פאונד ושישה תותחי 3 פאונד להגנה מפני סירות טורפדו. כמקובל באוניות מערכה של התקופה, היא צוידה גם בארבע צינורות טורפדו 18 אינץ' (450 מ"מ) שקועים בגוף, שניים בכל צד רוחב ליד הברבטה הקדמית והאחורית.
כדי לחסוך במשקל, קאנופוס נשאה פחות שריון מאשר בסדרת מג'סטיק - בחגורת השריון לעומת  - למרות שהשינוי משריון הארווי במג'סטיק לשריון קרופ בקאנופוס פירושו שהאובדן בהגנה לא היה גדול כפי שהיה יכול להיות, לשריון קרופ היה ערך הגנה גדול יותר במשקל נתון מאשר המקבילה שלו להארווי. באופן דומה, השריון המשני המשמש להגנה על הספינה גם היה דק יותר; המחיצות משני קצות החגורה היו בעובי 6–10 אינץ' (152–254 מ"מ). צריחי הסוללה הראשיים היו בעובי של 10 אינץ', הברבטות היו בעובי 12 אינץ' (305 מ"מ), וסוללת הקזמטים הייתה מוגנת ב-6 אינץ' מפלדת קרופ. למגדל הניווט שלה גם היה מיגון בעובי 12 אינץ'. היו לה שני סיפונים משוריינים, בעובי 1–2 אינץ' (25–51 מ"מ), בהתאמה.
היסטוריית שירות
השדרית של קאנופוס הונחה במספנת פורטסמות' ב-4 בינואר 1897. הספינה הושקה ב-12 באוקטובר 1897, והושלמה ב-5 בדצמבר 1899. היא נקראה על שם העיר העתיקה קאנופוס, מצרים, שבה התרחש קרב הנילוס. קאנופוס נכנסה לשירות תחת הקפטן וילמוט פוקס בפורטסמות' ב-5 בדצמבר 1899 והצטרפה לשירות בצי הים התיכון. קפטן הארי סיוול ניבלט מונה למפקדה בנובמבר 1900, והיא עברה שיפוץ במלטה מדצמבר 1900 עד יוני 1901. במאי 1902 היא ביקרה בפלרמו כדי להשתתף בחגיגות בקשר לפתיחת תערוכה חקלאית של המלך ויטוריו אמנואלה השלישי, ובחודש שלאחר מכן היא ביקרה בלרנקה. קפטן פיליפ פרנסיס טילארד מונה למפקדה ב-1 בדצמבר 1902, והיא סיימה את שירותה בים התיכון באפריל בשנה שלאחר מכן, ונכמסה לעתודה בפורטסמות' ב-25 באפריל 1903. בעודה בעתודה, קאנופוס עברה שיפוץ נרחב על ידי קאמל לירד בבירקנהד שנמשך ממאי 1903 עד יוני 1904. כשחזרה לשירות בפורטסמות', היא נפגעה על ידי אוניית המערכה אה"מ ברפלור במפרץ מאונט במהלך תמרונים ב-5 באוגוסט 1904, וסבלה מנזק קל.
קאנופוס חזרה לשירות מלא ב-9 במאי 1905 והחליפה את אוניית המערכה אה"מ סנטוריון בתחנת סין. היא הגיעה לקולומבו, ציילון במהלך מסעה, כאשר הממלכה המאוחדת ויפן אשררו הסכם ברית. המשמעות של הברית הייתה שלבריטניה תהיה נוכחות מופחתת בתחנת סין ולא נדרשו שם עוד אוניות מערכה, ולכן קאנופוס הוחזרה מקולומבו ביוני 1905 ובכך הייתה אוניית המערכה היחידה מסדרת קאנופוס שלא שירתה בתחנת סין. עם שובה לבריטניה, קאנופוס החלה שירות בצי האטלנטי ב-22 ביולי 1905. בינואר 1906 היא עברה לצי התעלה ובהמשך אותה שנה הותקן עליה מנהל בקרת אש. ב-10 במרץ 1907, היא עברה לפלגת פורטסמות' של צי הבית בפורטסמות', שם צומצמה לצוות שלדי במאי 1907 ועברה שיפוץ בין נובמבר 1907 לאפריל 1908. השיפוץ שלה הושלם ב-28 באפריל 1908 וקאנופוס הוחזרה לשירות בצי הים התיכון. בדצמבר 1909, היא נכנסה לשירות בפלגה הרביעית, צי הבית, ועברה שיפוץ במספנת צ'טהאם מיולי 1911 עד אפריל 1912 במהלך שירות זה. במאי 1912 היא יצאה לעתודה בנור כדי לשמש כספינת האם של הפלגה הרביעית, צי הבית. בשנים 1913 ו-1914 היא הוצבה במעגן פמברוק בוויילס כחלק מהצי השלישי. ספינות הצי ה-3, אף שהיו ברשימה הפעילה, היו למעשה בעתודה, שכן היו להן צוותים שלדיים קטנים שיושלמו רק במקרה של מלחמה.
מלחמת העולם הראשונה
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, קאנופוס חזרה לשירות פעיל ב-7 באוגוסט 1914, לשירות בשייטת אוניות המערכה ה-8 בצי התעלה, בפיקודו של קפטן הית'קואט גרנט. ב-21 באוגוסט 1914 היא נשלחה לפעול מתחנת כף ורדה - האיים הקנריים כדי לתמוך בשייטת הסיירות שם. בתחילת ספטמבר אוניית האחות שלה אה"מ אלביון החליפה אותה וקאנופוס הועברה לתחנת אמריקה הדרומית כדי להפוך שם לספינת שמירה ולספק תמיכה לשייטת הסיירות של אדמירל משנה כריסטופר קראדוק. במהלך הדרך, קאנופוס כמעט נתקלה בסיירת הקלה הגרמנית קרלסרוהה מול ברזיל, אבל הספינה הגרמנית יירטה אותות רדיו בריטיים לפני שקאנופוס הצליחה לאתר אותה.
תחנת הים הדרומי
קאנופוס עזבה את ארכיפלג אבולהוס ב-8 באוקטובר 1914 כדי לסייע לספינותיו של קראדוק בחיפוש אחר שייטת מזרח אסיה הגרמנית של ויצה-אדמירל מקסימיליאן פון שפה, שהייתה בדרכה לדרום האוקיינוס האטלנטי מהמזרח הרחוק. קאנופוס הגיעה לסטנלי באיי פוקלנד ב-18 באוקטובר 1914, שם שימשה כספינת שמירה וליווי. קראדוק התכוון בתחילה לקחת את קאנופוס עם השייטת שלו, שהורכבה מהסיירות המשוריינות גוד הופ ומונמאות', הסיירת הקלה גלאזגו וסיירת העזר אוטרנטו, אך הגעתה המאוחרת, יחד עם העובדה שהיא נדרשה לשיפוץ לאחר שהגיעה לפוקלנד, אילצו את קראדוק להמשיך בלעדיה. בנוסף, קאנופוס לא הצליחה להגיע למהירות של יותר מ, מה שהיה מקשה על קראדוק לאלץ את שייטת מזרח אסיה להיכנס לקרב. קראדוק הורה לקאנופוס להצטרף אליו במידת האפשר, אם כי הוא התכוון להשתמש בה רק כדי להגן על נושאות הפחם. ב-27 באוקטובר, קראדוק ניתק את הסיירת הקלה שלו גלזגו לקורונל כדי לאסוף מודיעין, ולמחרת הורה לקאנופוס להביא את נושאות הפחם לאיי חואן פרננדס, שם השייטת שלו תמלא את הפחם שלה. גלאזגו הגיעה לקורונל ב-31 באוקטובר, אך עזבה מוקדם מדי ב-1 בנובמבר מכדי לקבל הוראה מלורד הים הראשון שקראדוק לא צריך להסתכן בקרב עם השייטת של שפה ללא קאנופוס.
קאנופוס הייתה עדיין כ- דרומית לקראדוק כשנתקל בשייטת של שפה, והספינות הגרמניות היו מהירות יותר מהסיירות הבריטיות, מה שמנע מקראדוק להצטרף מחדש לקאנופוס. בקרב קורונל, לאחר מכן שייטת מזרח אסיה הגרמנית הטביעה את שתי הסיירות המשוריינות של קראדוק ופגעה בגלזגו; כאשר קראדוק הובס, קאנופוס עדיין הייתה משם. גלאזגו ואוטרנטו ברחו דרומה ונפגשו עם קאנופוס. שפה הפסיק את המרדף אחר הספינות הבריטיות הנמלטות כאשר נודע לו שקאנופוס נמצאת באזור, וכתב למחרת ש"נגד הספינה הזו, אנחנו בקושי יכולים לעשות כלום. אם הם היו שומרים על כוחותיהם יחד, סביר להניח שהיינו מגיעים למקום השני הכי טוב." זמן קצר לאחר שהידיעות על הקרב הגיעו לבריטניה, הצי המלכותי הורה לכל הכוחות הימיים באזור להתגבש; זה כלל את שרידי הפיקוד של קראדוק, יחד עם הסיירות המשוריינות דיפנס, קארנברון וקורנוול. בנוסף, זוג סיירות מערכה - אינווינסיבל ואינפלקסיבל - נותקו מהצי הגדול כדי לצוד ולהשמיד את השייטת של שפה.
קאנופוס וגלאזגו חזרו לסטנלי, והגיעו לשם ב-8 בנובמבר 1914; הם מיד המשיכו להצטרף לספינות המלחמה הבריטיות שהתרכזו בריו דה לה פלטה. קאנופוס קיבלה הוראה לחזור לפוקלנד ולהתמקם בסטנלי כדי לשמור על הנמל ב-9 בנובמבר. היא הגיעה כעבור שלושה ימים, והחלה לעשות הכנות להגנת הנמל. בסטנלי, הצוות של קאנופוס הקים הגנות מפני התקפה של גראף שפה. קאנופוס עצמה התמקמה בשטחי הבוץ בעמדה שאפשרה לה לכסות את הכניסה לנמל ולהיות בעלת שדה אש לכיוון דרום מזרח; כדי לצמצם את הגילוי שלה, התרנים העליונים שלה הוסרו והיא הוסוותה. עמדת תצפית הוקמה בחוף על קרקע גבוהה וקושרה לספינה באמצעות הטלפון, מה שאפשר לקאנופוס להשתמש באש עקיפה נגד ספינות מתקרבות. כמה מתותחי ה-12 פאונד שלה ויחידה של שבעים נחתים מלכותיים הועלו לחוף כדי להגן על סטנלי וסביבותיה. ב-25 בנובמבר, קאנופוס יירטה הודעת רדיו שהצביעה על כך שהשייטת של שפה הקיפה את כף הורן, אם כי ההודעה הייתה שגויה; שפה למעשה ערך את המעבר בלילה שבין ה-1 ל-2 בדצמבר. עד 4 בדצמבר, הצוות של קאנופוס השלים את ההכנות שלהם.
ב-7 בדצמבר, השייטת הבריטית הראשית, בפיקודו של תת אדמירל דובטון סטורדי, הגיעה לסטנלי והחלה להתאסף, מתוך כוונה לצאת יומיים לאחר מכן לחפש את שפה. במקום זאת, בבוקר ה-8 בדצמבר הגיעה השייטת הגרמנית ליד סטנלי; בשעה 07:50, תצפיות על סיפון קאנופוס הפעילו את האזעקה. זמן קצר לאחר השעה 09:00, עד אז התקרבו הסיירות הגרמניות - גנייזנאו ונירנברג - למרחק, קאנופוס ירתה שני מטחים, שניהם החטיאו. משקיפים הצהירו כי רסיסים מהמטח השני פגעו באחת הארובות של גנייזנאו, אם כי על פי ההיסטוריונים המודרניים, כולל רוברט גרדינר ורנדל גריי, יו סטרכאן, ופול הלפרן, קאנופוס לא פגעה עם אף אחד מהמטחים. בעקבןת האש מקאנופוס וזיהוי של תרני החצובות של סיירות המערכה של סטורדי, ביטל שפה את המתקפה המתוכננת של הכוח שלו על איי פוקלנד. בשעה 09:31 חדלה קאנופוס לירות, מאחר והגרמנים החלו לסגת. סיירות המערכה של סטורדי, מהירות הרבה יותר מספינותיו של שפה, תפסו והשמידו בסופו של דבר את שייטת מזרח אסיה, למעט הסיירת הקלה דרזדן, שהצליחה לברוח מהרודפים הבריטים. קאנופוס, שעדיין עגנה בבוץ, נשארה מאחור בסטנלי והחמיצה את שארית הקרב. קאנופוס עזבה את פוקלנד ב-18 בדצמבר 1914 כדי לחזור לתפקידיה בתחנת אמריקה הדרומית בארכיפלג אבולהוס.
מערכת הדרדנלים
בפברואר 1915 עברה קאנופוס לים התיכון כדי להשתתף במערכת הדרדנלים. ב-2 במרץ 1915, היא השתתפה בהתקפה השנייה על מבצרי הכניסה העות'מאניים בדרדנלים. במהלך מבצע זה, היא הובילה את תת-הפלגה הרביעית, שכללה גם את הפרה-דרנדנוטים קורנווליס וסוויפטשור. על קאנופוס וסוויפטשור הוטלה המשימה לדכא את התותחים במבצר בדרדנוס בעוד שעל קורנווליס היה להשמיד סוללות קטנות באינטפה ובארנקוי. קאנופוס וסוויפטשור נכנסו למצרים בשעה 13:20 וסגרו טווח למרחק מהחוף הצפוני, שם בשעה 14:20 פתחו באש לעבר המצודה בצד השני של המצרים, כ  משם. הספינות ירו במשך כשעתיים לפני שהעות'מאנים בתוך דרדנוס השיבו אש בשעה 16:15, אשר נורתה בצורה מדויקת למדי, עברו את קאנופוס במהירות וקלעו פגיעה בסיפון האחרה שלה שפגעה בחדר אוכל לקצינים. פגז שני הפיל את התורן העליון שלה ושלישי חורר אותה אחרי הארובה, התפוצץ והמטיר רסיסים על שתיים מסירותיה.
האש העות'מאנית הכבדה אילצה את קאנופוס וסוויפטשור לסגת מעמדת ההפגזה שלהם, אם כי זה הציב אותם בטווח התותחים גם של ארנקוי, בעוד אלו בדרדנוס עדיין יכלו לירות עליהם. קורנווליס, לאחר ששיתקה את התותחים באינטפה, החלה להפגיז את ארנקוי, בעוד קאנופוס וסוויפטשור שמרו על האש שלהם לעבר דרדנוס. העות'מאנים ירו שוב ושוב על שלוש ספינות הקרב, אך בהיותם בחוץ במצר, היה להם יותר מרחב תמרון ולכן נמנעו מכל פגיעה ישירה. עד השעה 16:40, התותחים בדרדנוס השתתקו, מה שאפשר לשלושת הספינות לרכז את האש בארנקוי, שם נוטרלו הסוללות במהירות. לאחר מכן נסוגו שלוש הספינות, לכאורה לאחר שהשיגו את מטרתן, אם כי באותו לילה, כאשר משחתות ושולות מוקשים ניסו לפנות את שדות המוקשים שחסמו את המצרים, הם נתקלו באש כבדה מאוד ונאלצו לסגת. במהלך הנחיתה השלישית ב-4 במרץ 1915, היא הפגינה נוכחות מול חופי הים האגאי כדי לרתק את כוחות הקרקע העות'מאניים.
היא חיפתה על הפגזת המבצרים על ידי הסופר-דרדנוט אה"מ קווין אליזבת ב-8 במרץ, וב-10 במרץ חיפתה על שולות מוקשים שניסו לפלס דרך בשדות מוקשים ליד קפס יחד עם הסיירת המוגנת אמת'יסט וכמה משחתות. קאנופוס ניסתה להשמיד את הזרקורים של תותחי החוף העות'מאניים אך לא הצליחה להפיל אותם. כתוצאה מכך, כאשר שולות המוקשים ניסו לפנות את המוקשים, הם ספגו אש עזה ונאלצו לסגת, ואחת מהם אף פגעה במוקש בתוך הכאוס. היא גם השתתפה בהתקפה הגדולה על מבצרי צר ב-18 במרץ 1915. במהלך המתקפה ב-18 במרץ, צי של ספינות מלחמה בריטיות וצרפתיות - כולל קווין אליזבת וסיירת המערכה אינפלקסיבל - ניסו לדכא את המבצרים באור יום, ולאפשר לשולות המוקשים לפנות סוף סוף את השדות ללא הפרעה מאש עות'מאנית. הספינות הבריטיות הצליחו בתחילה להסב נזקים כבדים למבצרים, אך אוניית המערכה אגממנון ולאחר מכן אינפלקסיבל החלו לספוג נזקים חמורים מסוללות החוף. גם אוניות המערכה הצרפתיות החלו לספוג נזק, וספינת המערכה בווה פגעה במוקש והתפוצצה.
הספינות הצרפתיות החלו לסגת, אך קאנופוס ושאר ספינות הקרב הבריטיות המשיכו בהפגזה. זמן קצר לאחר מכן, אינפלקסיבל פגעה במוקש וניזוקה קשות אך הצליחה לסגת. ספינות המערכה אירזיסטיבל ואושן פגעו גם כן במוקשים ושתיהן טבעו, מה שאילץ את הבריטים להפסיק את המתקפה. לאחר אותה התקפה, קאנופוס והסיירת המוגנת טאלבוט ליוו את אינפלקסיבל הפגועה ממודרוס למלטה ב-6 באפריל. במזג אוויר סוער וכאשר אינפלקסיבל כמעט טבעה, קאנופוס נאלצה לגרור את סיירת המערכה הנכה, ירכתיים תחילה, במהלך שש השעות האחרונות של המסע ב-10 באפריל. כשחזרה לדרדנלים, קאנופוס השתתפה במצור על סמירנה וחיפתה על התקפת הסחה על בולאיר במהלך הנחיתות העיקריות ב-25 באפריל 1915. היא תמכה בעליית כוחות אנזא"ק לחוף במאי, כולל במהלך התקפת נגד עות'מאנית חזקה ב-19 במאי. כאשר אוניית האחות שלה אלביון נתקעה על שרטון ליד גאבה טפה תחת אש חזקה ב-22–23 במאי 1915, קאנופוס גררה אותה לחופשי. ב-25 במאי, קאנופוס נסוגה למודרוס ובזמן שעזבה את הדרדנלים, נתקלה בצוללת SM U-21, שהמשיכה והטביעה את אוניית המערכה טריומף מאוחר יותר באותו יום. לאחר מכן עברה קאנופוס שיפוץ במלטה ממאי עד יוני 1915.
גורל
לאחר שהמערכה בדרדנלים הסתיימה עם פינוי כוחות בעלות הברית מגליפולי בינואר 1916, קאנופוס שובצה בשייטת מזרח הים התיכון הבריטית, שם שירתה עד שחזרה לבריטניה באפריל 1916. קאנופוס הגיע לפלימות' ב-22 באפריל 1916, ולאחר מכן הושבתה בצ'טהאם כדי לספק צוותים לכלי שיט נגד צוללות. היא נשארה בצ'טהאם עד אפריל 1916, ועברה שם שיפוץ מאוחר יותר ב-1916, כאשר שמונת תותחי הסיפון הראשי שלה בקוטר 6 אינץ' (152 מ"מ) הוחלפו בארבעה על סיפון הסוללות ותותחי ה-12 פאונד וה-3 פאונד שלה הוחלפו בנשק נ"מ קל ב-1917, והיא הפכה לספינת מגורים בפברואר 1918. קאנופוס הוכנסה לרשימת הסילוק בצ'טהאם באפריל 1919. היא נמכרה לגריטה ב-18 בפברואר 1920 והגיעה לדובר ב-26 בפברואר 1920 כדי להיגרט.
מפלגת הפיראטים של איסלנד
המפלגה הוקמה ב-24 בנובמבר 2012 על ידי בירגיטה יונסדוטיר ועוד מספר פעילים בולטים בתחום האינטרנט במדינה וטוענים כי אין להם מנהיג מאחר שהחלטות מתקבלות באופן ישיר. כבר בבחירות שנערכו שנה לאחר מכן זכתה המפלגה ל-5.1% מהקולות השווים לשלושה מושבים בפרלמנט האיסלנדי והייתה למפלגת הפיראטים הראשונה בעולם הנבחרת באופן דמוקרטי לפרלמנט של מדינה.
במהלך שנת 2016 נאלץ ראש הממשלת איסלנד סיגמונדור דויד גונלאוגסון להתפטר מתפקידו בעקבות חשיפת מסמכי פנמה, מה שעורר תודעה ציבורית גוברת לנושאים של שקיפות ומנהל תקין. סקרים שנערכו לקראת בחירות 2016 צפו כי מפלגה זו תהיה הסיעה הגדולה בפרלמנט ואף להקים ממשלה, אך המפלגה הגיעה בסופו של יום ב בהתאם לתוצאות הבחירות רק למקום השלישי עם 15% מהקולות (לעומת 29% של הסיעה הגדולה ביותר, מפלגת העצמאות).
קרחון סולסברי
קרחון סולסברי או קרחון סאלסברי (באנגלית: Salisbury Glacier; בגרינלנדית: Pinguarsuit Sermiat) הוא קרחון בצפון מערב גרינלנד.
אורכו של קרחון סאליסבורי כ-3 קילומטרים ורוחבו 450 מטרים.
גובהו של הקרחון 260 מטרים מעל פני הים.
הקרחון ממוקם מצפון לבסיס האוויר ת'ול.
לקריאה נוספת
• Steven J. Mock, Fluctuations of the terminus of the Moltke Glacier, Cold Regions Research and Engineering Laboratory (U.S.), P 2
לינט (תכנות)
לינט או לינטר (באנגלית: lint או linter) הוא מושג בעולם התוכנה שמתאר כלי תוכנה המנתחים קוד מקור כדי לסמן שגיאות בתוכנה, באגים, שגיאות סגנון ועיצוב ומבנים "חשודים" . "lint" פירושו המילולי באנגלית הוא סיבים ולכלוך האחוזים בצמר, ולכן המונח לינטר בהקשר של תוכנה מרמז על פעולות ניקוי וייעול הקוד.
מקור המונח בתוכנת שירות (utility) של UNIX לבחינת קוד בשפת C.
תיאור ושימושים
האנליזה שמבצעים כלים כמו לינטר ודומיו, מבוצעת גם באופטימיזציה של מהדרים, אשר מטרתם ייצור קוד מהיר יותר.
בפרסום המקורי שלו בשנת 1978, ג'ונסון התייחס לנושא זה והסיק כי עדיף באופן כללי שיהיו שתי גרסאות של הקוד. אחת המאפשרת למתכנת להתרכז באלגוריתמים, מבני נתונים ו"נכונות" הקוד, והשנייה שתעשה "לינטינג" של ההתאמות הרצויות מבחינת תאימות, ניידות קוד, אוניברסליות וייעול.
למרות שהתפתחות מהדרים מודרניים הטמיעה בהם תכונות רבות של לינטרים, גם כלי לינט התפתחו והתרחבו לזיהוי וטיפול במגוון גדול של מבני חשודים של קוד, כולל אזהרות על שגיאות סינטקס, שימוש במשתנים לא מוגדרים או לא מאותחלים, קריאה לפונקציות שאינן מומלצות לשימוש עוד, סטייה מנורמות עיצוב קוד מבחינת ריווח ופורמט, מעבר מרומז (implicit fallthrough) בין אפשרויות בהצהרות switch, חוסר ב header המכיל רישיון מתאים ושימוש בתכונות "מסוכנות" של קוד.
תוכנת לינט או תוסף לינטי לסביבות פיתוח (כמו ויז'ואל סטודיו קוד), יעילים במיוחד לשפות שעוברות הידור בזמן ריצה (interpreted language) כמו פייתון וJavaScript (שהן, נכון ל-2018, שפות התכנות במקום הראשון והשני במדד פופולריות של שפות תכנות). זאת משום ששפות אלו נטולות הידור בזמן כתיבת הקוד טרם הרצתו. כלים אלו יכולים לשמש מכלים פשוטים לניפוי שגיאות סטנדרטי ועד איתור קוד החשוד ביצירת הייזנבאגים. כלים אלו מבצעים בדרך כלל אנליזה סטטית של קוד (static code analysis).
עגולסת סדום
עֲגֻלֶּסֶת סְדוֹם (שם מדעי: Garra ghorensis) היא דג נחלים קטן ממשפחת הקרפיוניים, אשר מצוי בנחלים רדודים וצלולים בעלי זרימה מהירה ומצע אבני. עיקר תזונתה של העגולסת מבוסס על אצות. מין זה מופיע בספר האדום של החולייתנים עקב הימצאותו בסכנת הכחדה.
מוצא המין
בתחילת דרכה כמין הוגדרה עגולסת סדום כתת-מין של Garra tibanica, ובהמשך הוגדרה כמין בפני עצמו. הדעות לגבי מוצאו של המין חלוקות; יש הרואים בו מין ממוצא אפריקני, ואילו אחרים גורסים שמוצאו של מין זה באסיה.
תפוצה ומצב שימור
תחום תפוצת הדג בחלקו הדרומי של אגן ים המלח. המין היה אנדמי למספר קטן של מעיינות בנאות הכיכר, ונכחד כליל משטח מדינת ישראל. כיום קיימות שלוש אוכלוסיות נפרדות של מין זה בשטח ירדן, המתפרסות לאורך כ-20 קילומטרים בין נחל מוג'יב וואדי פיפה בשטח כולל של כ-40 קמ"ר.
הירידה באוכלוסיות המין נובעת ככל הנראה עקב מספר גורמים שהמרכזי שבהם הוא שינויים בתוואי הנחלים, שנגרמו כתוצאה מבניית סכרים לאגירת מים, וגרמו לשינוי מבניהם של בתי הגידול שבהם שכנה עגולסת סדום. גורם נוסף הוא הכנסת מיני דגים שאינם מקומיים, כמו גמבוזיה מצויה, לבתי גידולה של העגולסת, אשר פגעו במארג המזון שבבתי הגידול וביכולתה של העגולסת להתרבות. כמו כן, זיהום המים כתוצאה מחקלאות הוסיף גם הוא לירידה באוכלוסיית הדגים.
האזור שבו מצויה אחת מאוכלוסיות הדגים בירדן הוכרז כשמורת טבע, אולם אין ודאות אם הדבר יספק הגנה למין זה מפני הכחדה.
מורפולוגיה
בדומה למיני עגולסת נוספים, גופה של עגולסת סדום מוארך, והיא נצמדת למצע אבני בקרקעיות נחלים בעזרת כרית דביקה בצדו הגחוני של ראשה.
מסביב לחוטמה מופיעות גבשושיות קרניות, אשר קיימות גם אצל פרטים צעירים. עגולסת סדום מתאפיינת בסנפירי חזה גדולים, שצורתם כמעט מעוינת כשהם מתוחים. הסנפירים שקופים, ורק סנפיר הזנב אפרפר. פס שחור אופקי מופיע לאורך בסיסו של סנפיר הגב. גחונה של העגולסת לבן-אפרפר, וגבה כהה יותר. הקשקשים אפורים-כהים בקצותיהם, ולכן ניתן להבחין בהם בקלות.
דו-צורתיות זוויגית
בחודשי הקיץ משנים הדגים הזכרים את צבעיהם; גופם כתום-צהבהב, וגחונם בהיר יותר. סנפירי הזנב, השת, הגחון והחזה נצבעים בצבעי כתום עז בבסיסם, ובכתום בהיר יותר בקצותיהם. צבעו של סנפיר הגב נותר אפור. במבט צדי פיה של הנקבה מחודד, בעוד שפיו של הזכר מעוגל יותר. בנוסף בזכרים קיימת בליטה קטנה בגובה הנחיריים, והגבשושיות הקרניות גדולות ורבות יותר מאשר בנקבות. כמו כן סנפירי הגב והחזה בזכרים גדולים יותר.
פריץ פון וילה
משפחה
הוא היה בנם של זוג האמנים אוגוסט פון וילה (1828–1887) ואשתו קלרה (נולדה כפון באטשר, 1837–1883). אביו, צייר נוף ורומנטיקה מאוחרת, מונה לבית הספר לאמנות של ויימאר בשנת 1859 על ידי הדוכס הגדול קארל-אלכסנדר מסקס-וויימר-אייזנאך. אמו, תלמידה של הציירת הצרפתייה רוזה בונר, הייתה ציירת בעלי חיים. פריץ פון וילה גדל בדיסלדורף מאז 1863. הוא התחתן ב-20 באוגוסט 1892 עם בתו של יצרן הטבק אוטו שניידר.
לזוג נולדו שני בנים: אוטו (1901-1977) ופריץ ג'וניור (1903- 1972). אוטו פון וילה הפך לצייר בעל הכשרה אקדמית כמו אביו וסבו. הוא התמחה בפורטרטים ונופים.
יצירה
בשנות השמונים של המאה ה-19 ערך מספר רב של טיולים דרך גרמניה (כולל הסן, הרץ, יער שחור, תורינגיה, הריין התיכון). בשנים 1885, 1886 ו-1891 ביקר בריביירה האיטלקית. הוא שהה בנורווגיה ב-1904 וב-1925. נסיעות אלה מתועדות על ידי רישומים, המתוארכים לעיתים קרובות ליום המדויק.
בתחילת דרכו הושפע פריץ וילה מבחינה סגנונית מאביו אוגוסט. עד מותו של אביו בשנת 1887, הוא חתם לעיתים קרובות על התמונות כ"פריץ פון וילה ג'וניור" על מנת למנוע בלבול עם עבודתו של אביו, שעבד גם בדיסלדורף. משנת 1886 היה חבר בעמותת האמנים דיסלדורף מלקסטן.
בשנות השמונים של המאה ה-19 הונחה וילה על ידי הריאליזם המפורט של בית הספר לציור בדיסלדורף. הוא צייר תמונות רומנטיות, שבוצעו בקפידה. במהלך לימודיו הוא עבר במהירות מציור מדויק למשיחת מכחול רופפת ואימפרסיוניסטית וממבט מקרוב על הטבע לפנורמה נרחבת של הנוף. ציורי הנוף שלו מציגים אלמנטים אופייניים לציור הנוף של דיסלדורף של המאה ה-19 מאז יוהאן וילהלם שירמר: שמים מעוננים עם רוח, כיוון אור מיוחד ותפאורות צדדיות. מאז מסעותיו באיטליה, וילה הבהיר את צבעיו. את הצביעה המדורגת כרומטית בשנות ה-90 של המאה ה-19 ניתן לייחס להשפעתו של יוגן גוסטב דוקר.
פריץ וילה טייל בקביעות באזור הרי אייפל, במערב גרמניה מאז 1885. היה לו שם בית מגורים שני לחודשי הקיץ. בשנת 1911 קנה את טירת קרפן, ועבר לשם. בעשור הראשון של המאה ה-20 התפתח וילה למומחה בייצוג אזור הרי אייפל, כפי שהוכיח בתערוכת היחיד שלו "אוסף אייפל", 1904 בדיסלדורף. אפילו במהלך חייו הוא כונה "צייר האייפל".
מאז 1895 וילה קיבל מספר מדליות על ציוריו. כמה מוזיאונים, כולל בברלין, קלן, דיסלדורף, קרפלד, דירן, אאכן, בון ושטוטגרט קנו תמונות שלו. בשנת 1908 קיסר וילהלם השני רכש את מה שהיה ככל הנראה הגרסה הראשונה של הציור "הפרח הכחול" בתערוכת האמנות הגדולה בברלין. בשנת 1910 הוענק לו תואר פרופסור, שלא היה קשור להוראה. בשנת 1911, לאחר שפגש את קייזר וילהלם השני, הוא קיבל את מסדר הנשר האדום.
וילה נפטר ב-16 בפברואר 1941 באולפן בדיסלדורף. ב-21 בפברואר 1941 הוא הועבר לקרפן ונקבר בקריפטה המשפחתית מאחורי הטירה. במהלך חייו תכנן את המאוזוליאום עם הסלע הגדול.
בניין הארט (פירושונים)
{{פירושונים|
פריץ פון וילה
הערכה
לפני מלחמת העולם הראשונה נחשב פון וילה לאחד מ"נסיכי האמנים" של הציור בדיסלדורף" וייצג את הסגנון של סוף המאה ה-19. עבודותיו שוחזרו במגזינים, בלוחות שנה או כהדפסי אמנות.
בניין הארט (פירושונים)
ראו גם
}}
פריץ פון וילה
הערכה
ציוריו עזרו לשנות את דימוי אזור אייפל בצורה חיובית. בניגוד לאמנים אחרים שציירו באזור לפניו כמו יוהאן וילהלם שירמר (1807–1863) וקרל פרידריך לסינג (1808–1880), שציוריהם הציגו תבניות נופים אידיאליים בפורמט גדול, וילה יצר נופים ריאליסטים תואמים למציאות. כמה מציוריו מתעדים את הייחודיות הגאולוגית של אזור אייפל, כמו ה"ויינפלדר מאר " אותו הוא הנציח בציורו האחרון.
פטהוללה גולן
פֶטְהוּללה גוּלֵן (בעברית גם גילן; בטורקית: Fethullah Gülen; נולד ב-27 באפריל 1941) הוא איש דת מוסלמי, אימאם לשעבר, וסופר טורקי, שהיה מנהיגה הרוחני של מפלגת הצדק והפיתוח השלטת בטורקיה, לרבות של ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן. בין ארדואן לבינו נוצר קרע של ממש, ככל הנראה כבר ב-2010, אך היקפו התגלה לציבור רק ב-2013.
גולן נחשב על ידי רבים במערב כמתון, אף כי יש גם הרואים בו צד רדיקלי הרבה יותר. כיום הוא חי בארצות הברית, עם כמאה מאנשיו. הוא מנהיגה הרוחני של "תנועת גולן", שלה השפעה גדולה, והיא שולטת במוסדות חינוך ודת רבים בטורקיה, עד היום, בנוסף לשליטתה באמצעי תקשורת ובמוסדות כלכליים. ב-2007 העריכו שתקציבה של התנועה עומד על כ-25 מיליארד דולר.
ביוגרפיה
ב-1999 היגר גולן למדינת פנסילבניה שבארצות הברית, בגלות מרצון, ככל הנראה מחשש מפני העמדתו לדין, עקב עמדות שפורשו כדוגלות בהפיכתה של טורקיה למדינה אסלאמית, בניגוד לחוקתה החילונית. ב-2000 הוא אכן הועמד לדין בהיעדרו, בגין הבעת עמדות שכאלה, אך תוך כדי ההליכים המשפטיים, בנובמבר 2002, עלתה לשלטון בטורקיה המפלגה שהוא נחשב למנהיגה הרוחני, מפלגת הצדק והפיתוח, האווירה במדינה כולה השתנתה, וב-2008 הוא זוכה מכל אשמה.
ב-16 ביולי 2016, לאחר ניסיון ההפיכה בטורקיה שכשל, האשים נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, את גולן בכך שהיה ממובילי ניסיון ההפיכה בטורקיה וקרא לנשיא ארצות הברית, ברק אובמה, להסגיר את גולן. ב-17 ביולי 2016, מזכיר המדינה האמריקאי, ג'ון קרי, התייחס לטענת ארדואן שלטענתו גולן היה ממתכנני ההפיכה הצבאית ואמר ש"טורקיה תצטרך להציג ראיות לפשעיו של גולן".
גולן מאמין בכלכלת שוק, וכך הסכים ודחף לבניית כוח כלכלי, במקביל לכוח הפוליטי. בבעלות תנועת גולן מספר מוסדות ובנקים בטורקיה, לרבות המוסד הפיננסי Bank Asya, העיתון "זמאן" (Zaman) (שהיה בבעלותה של התנועה, אך בינתיים השתלטה עליו ממשלת טורקיה) ורבים אחרים, המאפשרים שליטה והשפעה בקרב דעת הקהל הטורקית.
דעותיו
השקפותיו של גולן נחשבות במערב לליברליות, יחסית לדמויות מוסלמיות פונדמנטליסטיות. הוא מגנה בתוקף את הטרור ורואה אותו כסותר את עקרונות האסלאם. באחת מהתבטאויותיו השווה טרוריסטים לאתאיסטים, באומרו ששניהם נידונים לענישה נצחית בידי אללה. הוא קורא לאימוץ המדע בטורקיה ולאסלאם המבוסס על חיפוש אחר טובת הכלל. הוא תומך בדיאלוג בין-דתי עם היהדות והנצרות.
עם זאת, בטורקיה עצמה השקפותיו נחשבות לשמרניות ולמאיימות על המדינה החילונית. הוא תומך בחבישת רעלה ככיסוי ראש לנשים, וביקר בחריפות את הפמיניזם המערבי. התבטאויותיו בעד הפיכת טורקיה למדינה מוסלמית הביאו לפתיחת משפט כנגדו וגרמו לו לצאת לגלות בארצות הברית. בגלותו הוא ממעט מאוד להתבטא בנושאים פוליטיים. אחת מהתבטאויותיו יוצאות הדופן הייתה ביקורת על משט הספינות לעזה שהסתיים בהרג תשעה פעילים טורקים ביוני 2010. הוא טען שמשט זה היה צריך להיות מתואם עם ישראל, והתייחס אליו כ"קריאת תיגר על סמכות, שאינה יכולה להניב פירות". ביקורת זו הוסיפה לפולמוס הפנימי בטורקיה בנושא.
השקפותיו של פטהוללה גולן הושפעו מרעיונות של סעיד נורסי.
יחסו לממסד הפוליטי בטורקיה
גולן לא השמיע את קולו בציבור באשר לסגירתה של מפלגת הרווחה בשנת 1998 ושל מפלגת מעלות בשנת 2001. הוא אומנם פגש כמה פוליטיקאים כמו טנסו צ'ילר ובולנט אג'וויט, אך הוא התחמק מפגישה עם מנהיגי המפלגות האסלאמיות.
יהושע אברהם קריספין
הרב יהושע (יאושע) אברהם קריספין (?-1855) היה רב, פרשן, דיין, פוסק, וחכם באשי באזמיר.
תולדותיו
למד בישיבת בית יעקב רבי יחד עם הפרד"ס, הרב חיים יאודה אברהם (מחבר ספר אחי וראש) ועוד. כיהן כ18 שנה בתפקיד דיין באזמיר, בחלקן יחד עם הרב חיים פאלאג'י. נתמנה בשנת תר"ז (1847) לחכם באשי באזמיר. שכל שני בנים ובת שהייתה מעוברת בחייו. שמו המקורי הוא אברהם, והשם יהושע נוסף לו בעקבות מחלתו. היה בקשרי תורה עם הרב חיים דוד חזן.
רצה מאוד לעלות ארצה, אך לא עלה בידו בעקבות קשיים כספיים וסיבות נוספות, ולכן שלח להביא לו מעפר ארץ ישראל, וציווה לבניו שיכסוהו בעפר זה בעת קבורתו, וכך עשו.
פטירתו
נפטר בט"ו בתמוז התרט"ו. בצוואתו כתב שלא יספידוהו, בניגוד למנהג הרווח באזמיר בו מניחים את ארונו של 'מרביץ התורה' לבית הכנסת ושם דורש רב בהספדו ולאחר מכן מוליכים אותו לבית הקברות, שם נספד בשנית, וכן בכל שבעת ימי האבלות בביתו, וכן מקדישים לו את דרשות ארבע שבתות, וביום השנה ובתשלום י"ב חודש. השאלה הגיעה לפתחו של רבי חיים פאלאג'י, שפסק לדרוש את שתי הדרשות הראשונות משום כבוד החיים, וכך נעשה כשהוא עצמו דרש בבית הכנסת לפני הארון, אך את ההספד השני מנעו ממנו לומר ילדיו של רבי אברהם. על מצבתו נכתב: "עטרת ראשינו מורינו ורבינו מר קשישא כמוהר"ר יהושע אברהם קריספין זלה"ה בעל ספר אברהם במחזה".
קוזמינקי
קוזמינקי (ברוסית: Кузьминки) הוא ראיון של המחוז הדרום-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה. שטח המחוז הוא 8.15 קמ"ר ואוכלוסייתו מונה 146,208 תושבים (2020).
על שטח הראיון יש שתי תחנות מטרו: "קוזמינקי" (במרכז) ו"וולז'סקאיה "(בגבול עם ראיונים טקסטילשצ'יקי וליובלינו) ואחד הכבישים הראשיים של העיר – וולגוגרדסקי פרוספקט. התשתית בראיון מפותחת, כולל פארק-יער קוזמינסקי עם מקומות היסטוריים, תיאטרון הדרמה האזורי במוסקבה על שמו של אוסטרובסקי, קולנוע, אולם הקונצרטים "ויסוטה" ומתחם מזרקות ענק.
קמבור
'''ס.צ. קמבור-לייוורדן (בהולנדית: SC Cambuur) ובקיצור קמבור''' הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר לייוורדן המשחק בליגת המשנה ההולנדית. המועדון הוקם ב-19 ביוני 1964 על מנת להחליף קבוצת כדורגל אחרת בעיר, וי.וי. לייוורדן, שחזרה לשחק כדורגל חובבני. צבעי המועדון כחול וצהוב. קמבור משחקת באצטדיון קמבור המכיל כ-10,500 מושבים.
הקבוצה העפילה ארבע פעמים לליגת העל ההולנדית, בשנים 1992, 1998, 2013 ו-2021. סך הכל שיחקה שמונה עונות בליגת הראשונה. את רוב שנותיה עשתה בליגה השנייה. רק בעונה הראשונה לאחר הקמתה, שיחקה בליגה השלישית.
אדוארד פון זימזון
מרטין זיגיסמונד אדוארד פון זימזון (Martin Sigismund Eduard von Simson; 10 בנובמבר 1810 - 2 במאי 1899) היה משפטן גרמני ופוליטיקאי בפרוסיה ובאימפריה הגרמנית.
זימזון נולד בעיר קניגסברג למשפחה יהודית שנטבלה כולה לנצרות כשהיה בן שלוש-עשרה. שימש כנשיא האספה הלאומית של פרנקפורט, וכנשיא הראשון של הפרלמנט הגרמני ושל בית המשפט המלכותי.
קיבל תואר אצולה מפרידריך השלישי ב-1888.
בו (כלב)
בו (באנגלית: Bo; 9 באוקטובר 2008 – 8 במאי 2021) היה כלב מים פורטוגלי, שהיה "הכלב הראשון" בימי כהונתו של נשיא ארצות הברית ה-44 ברק אובמה. בו היה הכלב של משפחת אובמה ויחד איתו הייתה בבעלות משפחת אובמה גם הכלבה סאני, גם היא מסוג כלב מים פורטוגזי.
בו ניתן למשפחת אובמה בגיל 6 חודשים כשי על ידי הסנאטור טד קנדי, תומך וחבר קרוב של אובמה. בו, נמצא מתאים למשפחה בזכות גזעו הייחודי, שנחשב היפו-אלרגני (כלבים היפו-אלרגניים הם כלבים אשר מתאימים לגידול על ידי אנשים הסובלים מאלרגיות כגון אסתמה), זאת בשל האלרגיה של מאלייה אובמה לפרווה.
בו נקרא על שמו של הזמר בו דידלי.
גזעו
כלב המים הפורטוגלי הוא במקור מאזור אלגארבה שבפורטוגל. רק 48 כלבי מים פורטוגליים הוכנסו לתערוכת הכלבים הבינלאומית "Crufts" בממלכה המאוחדת בשנת 2009. קיטי בראונד, מחברת הספר "The New Complete Portuguese Water Dog", סבורה כי ישנם 50,000 כלבים מסוג זה באמריקה הצפונית.
ראשית חייו ובעלים מקוריים
בו גדל אצל מרתה וארט סטרן, החברים ב"חבר כלבי המים הפורטוגליים" בבוייד שבטקסס. אחד מתשעת החברים ב"חבר כלבי המים הפורטוגליים" היה הסנאטור טד קנדי. בו היה בנם של "וואסטון" ו"פני", שני כלבי מים פורטוגליים שהיו בבעלותם של מרתה וארט סטרן.