cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רובעי אשדוד
רובע ה'
בנייתו של רובע ה' החלה בשנות ה-70, כאשר מרביתו נבנה רק במהלך שנות ה-90. הרובע ממוקם במרכז העיר, ותחום מצפון בשדרות יצחק הנשיא, מדרום בשדרות ירושלים, ממזרח בשדרות בני ברית, וממערב בשדרות הרצל. ברובע גרים כ-16 אלף תושבים, והחתך הסוציו-אקונומי מדורג בדירוג בינוני. בדומה לרובע ד', האוכלוסייה ברובע מגוונת מאוד, וכך גם הבנייה, אשר ברובה מורכבת מרבי קומות, וכן משיכונים וצמודי קרקע.
שני רחובות מרכזיים חוצים את הרובע לארבעה חלקים, רחוב משה אבן עזרא ורחוב יהודה הלוי, אשר במרכזם שוכן קניון "עופר לב אשדוד", אשר הוקם בשנות ה-90 ובעבר היה הקניון הגדול בעיר – שם פועל התיאטרון העירוני "ברמוזה". ממזרח לרובע משתרעים פארק יגאל אלון וגן הפסלים, אשר ממשיכים את הריאה הירוקה של פארק "בן-גוריון" מרובע ב'. הרחובות ברובע קרויים על שם משוררים, סופרים ויצירות עבריות. ברובע פועלים שני בתי ספר ממלכתיים ("שז"ר" ו"רננים"), שלושה בתי ספר חרדיים לבנות ("בית יעקב – נאות שמחה", חורב" ו"בני יוסף – חיי שרה" השוכן במקומו של בית הספר מפת"ן חרמון שנסגר), מועדון ספורט להרמת משקולות "גל אולימפי הפועל אשדוד", סניף אגודת ניצן העירוני, מרכז קהילתי "טנה" ותיכון מקיף ד'. כמו כן, ברובע שוכן בית האבות המרכזי של העיר, ע"ש שאול בן שמחון.
בעבר פעלה ברובע גם תחנת המשטרה העירונית, אשר עברה לרובע י' ב-2014. כמו כן, מרפאת "ביקורופא" העירונית, ותאגיד המים העירוני "יובלים" שהתרכזו ברובע, החליפו מקומם ועברו לאיזור התעשייה הקלה ולרובע א' בהתאמה.
רובע ו'
רובע ו' החל להיבנות באמצע שנות ה-60, ובנייתו הסתיימה בשנות ה-70. הרובע ממוקם במזרח העיר, ותחום מצפון בשדרות יצחק הנשיא, מדרום בשדרות ירושלים, ממזרח בשדרות הרב לוין, וממערב בשדרות בני ברית. ברובע גרים מעל 14 אלף תושבים, והחתך הסוציו-אקונומי בו מדורג נמוך. הרובע הוקם במהירות לאור כמויות העולים הגדולות בשנים אלה, ולכן מורכב ברובו המוחלט משיכונים נמוכים.
בשנים האחרונות קיימת מגמת התחרדות גדולה ברובע, כשאוכלוסייה חרדית קובעת בה את משכנה, דבר שהתבטא בבניית בתי כנסת ומבני ציבור ייעודיים לאוכלוסייה זו. שני הרחובות המרכזיים ברובע הם רחוב שלמה בן-יוסף, המחבר את הרובע עם רובע ג', ורחוב דב גור, הקרוי על שמו של ראש המועצה הראשון של אשדוד. הפארק המרכזי של הרובע נקרא על שמו של אבנר לביוב, חסיד חב"ד. הרחובות ברובע קרויים על שם אישים רבים מההיסטוריה היהודית, מנהיגי קהילות יהודיות, ולוחמים על תקומת המדינה.
ברובע פועלים ארבעה בתי ספר ממלכתיים ("הראל", "יד שבתאי", "שילה" ו"גלים"), ומתנ"ס מרכזי בשם "בית לברון", אשר פועלים בו גם בריכה עירונית, מגרשי טניס וסינמטק. ברובע שוכן שוק עירוני הכולל 83 חנויות, לשכת רווחה בין-רובעית, מועדון לוותיקי מלחמת העולם השנייה (וטרנים), "בית העולה" ליוצאי אתיופיה ובריה"מ לשעבר ממוקמת שלוחה שכונתית למרכז הצעירים העירוני, "כיוונים בשכונה", וכן שלוחה של הספרייה העירונית לדוברי רוסית.
ברובע זה מתקיימת התחדשות עירונית מסיבית בדמות תמ"א 38 ופינוי בינוי. בתחילת 2022 הודיעה עיריית אשדוד על שיפוץ השוק ברובע בתקציב של 12 מיליון ש"ח.
רובע ז'
רובע ז' החל להיבנות במהלך שנות ה-90 וממוקם במזרח העיר. תחום מצפון בשדרות יצחק הנשיא וברחוב רבי שמעון בן שטח, מדרום בשדרות ירושלים, ממזרח בשדרות משה סנה, וממערב בשדרות הרב לוין. ברובע גרים כ-22 אלף תושבים, והחתך הסוציו-אקונומי בו מדורג נמוך. ברובע זה מתגוררת אוכלוסייה חרדית בלבד, ועל כן, בחרה עיריית אשדוד להעניק לרחובות הרובע שמות של תנאים ואמוראים.
ברובע פועלים מוסדות דת רבים, ומוסדות חינוך רבים של החינוך העצמאי. הפארק המרכזי של הרובע קרוי גם הוא על שמו של הרב לוין. צפונית לרובע ממוקם מתחם מפעלי "אלתא" של התעשייה האווירית לישראל. רובע ז' פתוח בחלקו הראשוני למכוניות בשבתות ובחגים אך שאר רחובותיו נסגרים לתנועה בזמנים אלו.
רובע ט'
רובע ט' הוקם בתחילת שנות ה-90. ברובע קיימים אזורים רבים עם בתים צמודי קרקע. שמות הרחובות ברובע זה הם שמות של רבנים ושל יישובים שהוקמו עם העליות הראשונות לארץ ישראל. ברובע גרים בצוותא עולים מברית המועצות, ותיקים ואוכלוסייה דתית – בסך הכל 10 אלף תושבים. מקומות ציבוריים ברובע: אולפנה, מרכז ייעוץ לנוער ומשרדי התאחדות עולי ברית המועצות (בתוך המרכז המסחרי). ברובע שוכן גם שבט "אביב" של תנועת הצופים העבריים.
רובע י'
רובע י' הוקם בתחילת שנות ה-90, כדי לתת מענה לעלייה ממדינות בריה"מ לשעבר. רוב שמות הרחובות ברובע זה הם שמות הקשורים לנביאי עם ישראל ושמות הקשורים לראשית התנועה הציונית. לאור המצב המיוחד, בניית הרובע אושרה ונעשתה במהירות ותוך לחץ רב של שר השיכון אריאל שרון וראש העיר צבי צילקר. ברובע גרים תשעת אלפים תושבים.
מקומות ציבוריים ברובע: מדרחוב הנביאים, מרכז יום לקשיש "בית אביב", בית כנסת ובית מדרש לעולי ברית המועצות של הארגון "הדור הרביעי", ישיבת ההסדר נוה דקלים, בית העולה העירוני "איתן" ובו גם ספרייה לקוראי רוסית ומתנ"ס "דיונה" ובו אולם מופעים. ברובע תחנת המשטרה החדשה של אשדוד אשר נחנכה בשנת 2015 אשר משמשת גם כמטה מרחב לכיש של משטרת ישראל.
רובע י"ב
רובע י"ב הוקם בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. שמות הרחובות בצפון רובע זה נקראים על שמם של חודשים עבריים ובדרום הרובע על שמותם של שבטי ישראל. ברובע גרים 16 אלף תושבים. במרכז הרובע שוכן בניין מוסדות שובה ישראל של הרב יאשיהו פינטו, מרכז ייעוץ למניעת אלימות במשפחה ומתנ"ס "ספרא". מקיף ט' נמצא ברובע, ובו נמצא מגרשה הביתי של קבוצת הכדוריד הפועל אשדוד.
רובע י"ג
רובע י"ג הוקם בתחילת שנות ה-90 ביחד עם הקמת רובע י', וגם הוא, לשם קליטה מהירה של עולים ממדינות בריה"מ לשעבר. רוב שמות הרחובות ברובע זה קרויים על שמם של המלכים ששלטו בממלכות יהודה וישראל. ברובע גרים מעל 19 אלף תושבים.
מקומות ציבוריים ברובע: לשכת רווחה בין־רובעית, מרכז ייעוץ לנוער, בית הספר התיכון מקיף ח', קן של תנועת הנוער העובד והלומד, בית מדרש של חב"ד "אשל אשדוד" עבור דוברי רוסית, מתנ"ס "דיונה" המשותף גם לרובע י', בית לעולה – "בית איתן" וקאנטרי קלאב שבנייתו הייתה אמורה להסתיים כבר לפני שנים רבות. ברובע פועלים 2 בתי ספר יסודיים ממלכתיים – "רתמים" ו"שקד".
רובע י"ד
רובע י"ד הוא רובע בהליכי בנייה. חלק מבנייתו כבר החלה. שטחו חולש על פארק החולות והדיונה הגדולה. עתידים להיבנות שם בנייני מגורים ופארק היי-טק.
רובע ט"ו
רובע ט"ו הוא הרובע הגדול באשדוד מבחינת השטח. הרובע בנוי ברובו ממבנים פרטיים דו-קומתיים וכן רבי קומות אחדים. פיתוחו ובנייתו חולקה לארבעה שלבים, השלבים הראשונים נבנו באמצע שנות ה-80 והאחרונים בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. ברובע גרים 11 אלף תושבים.
ברובע זה שוכן מגדל עתיק המכונה "המיצדית". שמהווה שריד ליישוב אשדוד ים ששכן במקום במשך אלפי שנים. המיצדית שימשה בזמן הכיבוש הערבי על ארץ ישראל כמגדל איתות המקשר עם העיר הערבית רמלה על מנת לנטר אויבים המנסים לחדור לארץ מחוף ימה של אשדוד. ברובע ט"ו פועל מחנה של המחנות העולים, וכן מתנ"ס "דקל" בשטח בית הספר היסודי "אופק". ברובע ממוקמת גם כיכר עין השמש (רשמית, כיכר היובל) שהיא מעגל התנועה השני בגודלו בישראל, אחרי כיכר המדינה בתל אביב.
רובע ט"ז
רובע ט"ז הוקם בעשור הראשון של המאה ה-21. על מנת לנצל את שטחו הקטן יחסית (בעקבות שימור הדיונה הגדולה); רובו בנוי רבי קומות. הרחובות וגני הילדים ברובע זה קרויים על שמם של פירות. ברובע גרים מעל שבעת אלפים תושבים.
הקריה מגורים ("הסיטי")
רובע הקריה ("הסיטי") החל להבנות בסוף שנות ה-90 ונכון לשנת 2016 בנייתו כמעט הושלמה. הקריה הוא הרובע המאוכלס ביותר באשדוד עם מעל ל-22 אלף תושבים. ברובע ישנם שלושה חלקים: הקריה מע"ר צפון, הקריה מע"ר דרום והקריה מגורים. בשנת 2013 החל להבנות חלקו של הרובע הקרוי מע"ר דרום. רובע זה מצטרף לרובעים א', ב' ו-ד' ויוצר ביחד איתם את מרכז העיר. ברובע גרים מעל 22 אלף תושבים. מקומות ציבוריים ב"סיטי": בית העירייה, קניון הסיטי (התחנה המרכזית), המרכז המסחרי "גן העיר", בית הדין הרבני העירוני, מרכז הצעירים "כיוונים", המרכז להשכלת מבוגרים ובו הקתדרה העממית "אופק" ואולפן עברית לעולים, היכל הספורט העירוני (טוטו הקריה), בית חב"ד הראשי של העיר, בית האבות "נווה שבא", סניף האגודה הישראלית לסוכרת ומרכז רפואי "מור". נמצאות באיזור גם לשכות מוסדות ממשלתיים רבים, כגון משרד הפנים, משרד העלייה והקליטה, שירות התעסוקה, רשות המסים.
קריית התרבות ע"ש צבי צילקר
מרכזי התרבות הראשיים של של העיר ממוקמים בקריית התרבות. ב-2018 החליטה עיריית אשדוד לקרוא לה על שמו של צבי צילקר, שהיה ראש העיר שכיהן בה לתקופה הארוכה ביותר, ונחשב למזוהה איתה ועם התפתחותה לעיר תעשייה גדולה. בקריה ממוקמים בית העירייה, קניון "סימול", בית יד לבנים בו שוכן הארכיון לתולדות אשדוד, היכל התרבות העירוני "המשכן לאמנויות הבמה הפיס", המרכז הפדגוגי "פסג"ה", והמרכז לאמנויות "מונארט" בו שוכנים מוזיאון אשדוד לאמנות והקונסרבטוריון העירוני "אקדמא".
מע"ר דרום
רובע מע"ר דרום הוא אחת מעתודות הקרקע האחרונות בעיר הגובל ברובע הסיטי, רובע י"א והמרינה. הרובע תוכנן להיבנות מבניינים רבי קומות. חלק מהבניינים כבר בנויים וחלקם נבנים. ישנם כמה בניינים שעדיין לא החלו להיבנות. הרחוב הראשי ברובע קרוי "כינור" וממנו מסתעפים שאר הרחובות, הקרויים על שמם של אמנים בישראל.
רובע המרינה
רובע המרינה הוא רובע שבנייתו החלה בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. בסמוך למרינה של אשדוד. ולכן המקומות העיקריים ברובע קשורים למרינה. רציפי חנייה לכלי שיט, המרכז לחינוך ספורט ימי, מועדון שיט, תחנות איסוף של אוניות הלוקחות נוסעים לשיט תיירותי בים. הרובע מתפרש על פני 803 דונם וגרים בו מעל 2,500 מתושבי העיר.
ב-2019 עיריית אשדוד אישרה מיזם להקמת אגם מלאכותי לנוי ולספורט ברובע שיתפרש על פני 57 דונם, ויכלול בתחומו מרכז מסחרי שיהיה פתוח בכל שעות היממה ובו בתי מלון, פאבים ובתי קפה. האתר צפוי להיפתח במהלך 2023.
הרובע המיוחד (קריית פרס)
הרובע המיוחד מכיל כיום תחנת מד"א ואת בית החולים אסותא שבנייתו הסתיימה בשנת 2017. הרובע ממוקם דרומית לרובע ט' ומזרחית לרובע י'. ב-2021 הוחלט לקרוא לרובע המיוחד על שמו של שמעון פרס.
הקמפוס האקדמי
ב-2012 אושרה תוכנית להקמת קמפוס אקדמי ירוק ברובע בתקציב של 300 מיליון ש"ח, שישתרע על שטח בגודל 150 דונם בקרבת "הדיונה הגדולה" ממזרח ומדרום. ב-2018 הונחה אבן הפינה הראשונה במקום, והודיעה עיריית אשדוד על תכנית המקום, הכוללת מכללה להנדסה ע"ש סמי סמעון (שתעבור מרובע ב') הצפויה להיות המוסד הראשון שיקום באתר ותשתרע על 46 דונם. ביתר שטח הקמפוס מתוכננים לקום מוסדות להשכלה גבוהה ואוניברסיטה. המקום מתוכנן לכלול מעונות עבור 10,000 סטודנטים, מגורי סגל ו-3,000 יחידות דיור.
ב-2021 החלו עבודות הבנייה של הקמפוס.
רובע פארק לכיש
רובע פארק לכיש הוא רובע בשלבי הקמה ראשוניים. ברובע מתוכננת להיבנות שכונת מגורים חדשה שתמנה 2,700 יחידות דיור, שטחי מסחר ותעסוקה, קריית ספורט ובה בריכה אולימפית ואצטדיון אשדוד העתידי. הרובע ממוקם בחלקה הצפוני של אשדוד, מזרחית לנמל, כשהוא נתחם ממערב לנחל לכיש וממזרחית לשדרות הרצל. הרובע יתפרש על כ-617 דונם.
עבודות הפיתוח של הרובע, שיעמוד כחיץ בין העיר אשדוד לפארק לכיש, החלו בסוף שנת 2021. ביולי 2023 הונחה אבן הפינה למתחם המגורים הראשון שצפוי להיבנות ברובע.
אלי דג'יברי
אלי דֶגִ'יבְּרִי (נולד ב־3 במאי 1978) הוא מוזיקאי ג'אז, נגן סקסופון, מלחין ומעבד ישראלי.
תחילת דרכו
דג'יברי החל לנגן במנדולינה בגיל 7 בתוכנית אחר-הצהריים של הקונסרבטוריון למוזיקה של יפו. שלוש שנים לאחר מכן, לאחר שצפה במופע ג'אז, נשבה דג'יברי בקסמו של הסקסופון והחליף את לימודיו לכלי זה. למד בבית הספר לאמנויות תל אביב. כבר בהיותו תלמיד תיכון בבית הספר תלמה ילין, ניגן דג'יברי באופן מקצועי עם כמה מהשמות הגדולים בסצנת המוזיקה הישראלית ביניהם בני הזוג איריס ועופר פורטוגלי. בגיל 16 קיבל דג'יברי מלגה מלאה לתוכנית הקיץ של ברקלי קולג' (Berklee College of Music). בשנה שלאחר מכן זכה דג'יברי באותה המלגה והשתתף בתוכנית הקיץ בברקלי פעם נוספת.
בשנת 1997 הוענקה לדג'יברי מלגת לימודים מלאה ל-Berklee College Of Music, ובעקבותיה העתיק את מגוריו לבוסטון שבארצות הברית. לאחר שנת לימודים אחת בברקלי, נבחר דג'יברי להיות אחד משישה מוזיקאים יחידים מכל העולם להצטרף, במלגה מלאה, לתוכנית הלימודים היוקרתית על שם ת'לוניוס מונק (Thelonious Monk Institute of Jazz Performance), שם הוא למד והופיע עם נגני ג'אז נודעים, כמו רון קרטר, בני גולסון, ג'ימי הית' וקלארק טרי.
לאחר שסיים בהצטיינות את לימודיו בשנת 1999, הוזמן דג'יברי להצטרף להרכבו של הרבי הנקוק, עמו הופיע ברחבי העולם, תוך שהוא מנגן את המוזיקה מאלבומו של הנקוק, "עולמו של גרשווין", אשר זכה בשלושה פרסי גראמי. דג'יברי הופיע עם הנקוק במשך שנתיים וחצי.
בעשור הראשון של המאה ה-21
בשנת 2003 הוציא דג'יברי לאור את אלבומו הראשון, "In The Beginning". באלבום זה ניגנו קורט רוזנווינקל, ארון גולדברג, בן סטריט וג'ף בלרד. באותה שנה נבחר דג'יברי מבין ראשוני האמנים של הקרן הישראלית למצוינות בתרבות (IcExcellence), אשר בוחרת אמנים שמשמשים כשגרירים הטובים ביותר של מדינת ישראל לאמנות ולתרבות ברחבי העולם, תורמים לחברה ומקדמים את המצוינות.
בשנת 2006 הוציא דג'יברי את אלבומו השני, "Emotionally Available". באלבום זה ניגנו שוב ארון גולדברג, בן סטריט וג'ף בלרד. באותה שנה הוציא דג'יברי אלבום נוסף, "One Little Song", דואט עם הפסנתרן קווין הייז. כמו כן, זכה דג'יברי באותה שנה בפרס ראש הממשלה למלחיני ג'אז, אשר הכיר בכישרונו הרב כמלחין.
בשנת 2007 הופיע דג'יברי באלבומו של המתופף אל פוסטר, "Love, Peace and Jazz", הקלטה חיה ממועדון הג'אז הניו-יורקי "Village Vanguard".
בשנת 2008 ייסד דג'יברי את הרכבו החדש שכלל גם את גארי ורסצ'ה ועובד קלוואיר, עמם הוציא את אלבומו הרביעי, "Live at Louis 649". באותה השנה הופיע הטריו מספר הופעות בישראל ובשנה שלאחר מכן הופיעו בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת.
בעשור השני של המאה ה-21
בשנת 2010 הוציא דג'יברי לאור את אלבומו החמישי, "Israeli Song". באלבום זה איחד דג'יברי שתי דמויות ג'אז עמן זכה ללמוד ולעבוד: הבסיסט רון קרטר והמתופף אל פוסטר, ובנוסף הפסנתרן בראד מלדאו. במאי 2010, העלה מופע משותף עם שלומי שבן, בפסטיבל הג'אז בגבעתיים.
בשנת 2011 זכה דג'יברי בפרס מפעל הפיס לאמנויות הבמה ע"ש לנדאו ליוצר ג'אז. באוקטובר אותה השנה פורסם כי דג'יברי ואיש הרדיו דובי לנץ נבחרו לשמש כמנהלים האמנותיים של פסטיבל ג'אז בים האדום. השניים נכנסו לתפקיד לאחר שלוש שנים בהן ניהל נגן הבס אבישי כהן את הפסטיבל.
באפריל 2012 דג'יברי הוזמן להיות חלק מיום הג'אז הבינלאומי הראשון של אונסק"ו, שהתקיים באולם העצרת הכללית של האו"ם בניו יורק, לצד רבים ממוזיקאי הג'אז הטובים בעולם.
בשנת 2015, שיתף פעולה עם אלון אולארצ'יק באלבום ובמופע "תה בשניים", שכלל ביצועים של סטנדרטים אמריקאיים של ג'אז, שתרגם אולארצ'יק לעברית.
באפריל 2016 זכה לנגן בבית הלבן לעיני נשיא ארצות הברית ברק אובמה ואורחיו באירוע מיוחד לרגל יום הג'אז הבינלאומי.
בדצמבר 2018 הוציא את האלבום "Soul Station", אלבום מחווה לסקסופוניסט האנק מובלי, עם "רביעיית אלי דג'יברי" הכוללת את תום אורן בפסנתרן, תמיר שמרלינג בקונטרבסיסט ואביתר סליבניק בתופים.
בדצמבר 2019, השתתף במופע שהעלה ערן צור בפסטיבל הג'אז בתל אביב.
בעשור השלישי של המאה ה-21
ביוני 2020 ערך שבוע הופעות רצוף במועדון "שבלול ג'ז" בתל אביב.
באפריל 2021 הוציא את האלבום Henri and Rachel, המוקדש להוריו, שוב עם "רביעיית אלי דג'יברי". האלבום הושק בהופעה בפסטיבל הג'אז באילת, במהלכה הציע דג'יברי נישואין לבת זוגו.
סוסון עשב דווי
סוסון עשב דווי (שם מדעי: Phyllopteryx dewysea; מכונה באנגלית Ruby seadragon - דרקון ים אדום) הוא מין של דג ממשפחת האבובוניים.
תפוצה
מין זה אנדמי לאוסטרליה. הוא נצפה בקרבת החוף במערב אוסטרליה.
אטימולוגיה
שמו המדעי של הדג (dewysea) נקרא על שם מרי 'דווי' לווה (Mary 'Dewy' Lowe) כהוקרה על אהבתה לים והמחקר והשימור של דרקוני הים.
טקסונומיה
מין זה תואר לראשונה בשנת 2015 על ידי חוקרי הטבע ג'וזפין סטילר (Josefin Stiller), נרידה וילסון (Nerida G. Wilson) וגרג ראוז (Greg W. Rouse). צילום ותיעוד של פריטים חיים של המין נעשה בפעם הראשונה בחוף המערבי של אוסטרליה על ידי חוקרים במכון סקריפס לאוקיינוגרפיה מסן דייגו באפריל 2016
יעד 1 לפיתוח בר קיימא
יעד 1 של פיתוח בר קיימא (SDG 1 או יעד גלובאלי 1), אחד מ-17 יעדי פיתוח בר קיימא שהוקמו על ידי האו"ם ב-2015, קורא לסיום העוני בכל הצורות. הנוסח הרשמי הוא: "אין עוני". המדינות החברות התחייבו "לא להשאיר אף אחד מאחור": בבסיס המטרה עומדת "מחויבות עוצמתית לא להשאיר אף אחד מאחור ולהגיע תחילה לאלה הרחוקים מאחור". מטרת SDG 1 היא למגר כל צורה של עוני קיצוני כולל המחסור במזון, מי שתייה נקיים ותברואה. השגת מטרה זו כוללת מציאת פתרונות לאיומים חדשים הנגרמים על ידי שינויי אקלים וקונפליקט. SDG 1 לא רק מתמקד באנשים החיים בעוני, אלא גם בשירותים שאנשים מסתמכים עליהם ובמדיניות חברתית שמקדמת או גם מונעת עוני.
היעד כולל שבעה תתי יעדים ו-13 מדדים למדידת התקדמות. חמשת "יעדי התוצאה" הם:
למרות ההתקדמות המתמשכת, 10 אחוז מאוכלוסיית העולם חייה בעוני ונאבקת לספק צרכים בסיסיים כמו בריאות, חינוך וגישה למים ותברואה. עוני קיצוני נשאר נפוץ במדינות בעלות הכנסה נמוכה, במיוחד אלו שנפגעו מסכסוכים וטלטלות פוליטיות.
קן תומפסון
קן תומפסון (אנגלית: Ken Thompson; נולד ב-4 בפברואר 1943) הוא חלוץ אמריקאי בתחום מדעי המחשב ואבי מערכת ההפעלה יוניקס. הוא עבד במעבדות בל, שם תכנן ופיתח את יוניקס, את שפת התכנות B, ואת מערכת ההפעלה Plan 9. מאז שנת 2006 עובד תומפסון בחברת גוגל, שם היה שותף לפיתוח שפת התכנות Go. בין תרומותיו של תומפסון להתהוותו של תחום המחשבים ניתן למנות גם את עבודתו בנושא הביטויים הרגולריים בעורכי הטקסט הראשונים QED ו-ed, את הגדרת קידוד UTF-8, ואת עבודתיו בתחום ניתוח המצבים במשחק השחמט.
יעד 1 לפיתוח בר קיימא
אחד המדדים המרכזיים המודדים את העוני הוא שיעור האוכלוסייה שחיה מתחת לקו העוני הבינלאומי והלאומי. מדידת שיעור האוכלוסייה המכוסה על ידי מערכות הגנה סוציאליות ומתגוררת במשקי בית עם גישה לשירותים בסיסיים גם היא אינדיקציה לרמת העוני. מיגור העוני הקשה על ידי מגפת COVID-19 בשנת 2020. סגרות מקומיות ולאומיות הובילו לקריסת הפעילות הכלכלית שהפחיתה או ביטלה את מקורות ההכנסה והאיצה את העוני.
קן תומפסון
ביוגרפיה
תומפסון נולד בניו אורלינס, במדינת לואיזיאנה שבארצות הברית. הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשנת 1965 ותואר שני ב-1966, בהנדסת מחשבים. המנחה שלו בכתיבת התזה היה המתמטיקאי אלווין ראלף ברלקמפ.
יעד 1 לפיתוח בר קיימא
רקע כללי
מאז 1990, מדינות ברחבי העולם נקטו באמצעים שונים לצמצום העוני והשיגו תוצאות יוצאות דופן. מספר האנשים החיים בעוני קיצוני ירד מ-1.8 מיליארד ל-776 מיליון בשנת 2013. ובכל זאת, אנשים ממשיכים לחיות בעוני כשהבנק העולמי מעריך ש-40 עד 60 מיליון אנשים ייקלעו לעוני קיצוני ב-2020.
קן תומפסון
ביוגרפיה
בשנות ה-60 עבד תומפסון יחד עם דניס ריצ'י על מערכת ההפעלה מולטיקס. בזמן הפיתוח, תומפסון יצר שפת תכנות בשם "Bon". השניים זנחו את הפרויקט כאשר מעבדות בל הפסיקה את הפיתוח, אך הם השתמשו בניסיונם מהפרויקט, ובשנת 1969, הפכו תומפסון וריצ'י ליוצרי מערכת ההפעלה יוניקס. תומפסון חשב שיוניקס זקוקה לשפת תכנות ויצר את שפת התכנות B, אשר לוותה בהמשך בפיתוחו של ריצ'י את שפת C.
יעד 1 לפיתוח בר קיימא
רקע כללי
עוני הוא יותר מהיעדר הכנסה או משאבים: אנשים חיים בעוני אם חסרים להם שירותים בסיסיים כגון שירותי בריאות, ביטחון וחינוך. מדד חלופי אפשרי אחד הוא מדד העוני הרב-ממדי.
קן תומפסון
ביוגרפיה
תומפסון פיתח את גרסת ה-CTSS של עורך הטקסט QED, וכלל בו את השימוש בביטויים רגולריים לחיפוש טקסט. QED ועורך הטקסט ed שפיתח תומפסון תרמו רבות לפיתוח ולפופולריות של ביטויים רגולריים בתחום המחשבים. ביטויים רגולריים הפכו נפוצים בתוכניות יוניקס לעיבוד טקסט (כגון grep) ובשפות תכנות מודרניות כגון Perl, ורוב הביטויים הרגולרים כיום משתמשים בתחביר שתומפסון יצר. הוא גם פיתח את "אלגוריתם הבנייה של תומפסון", המשמש להמרת ביטוי רגולרי לאוטומט סופי לא דטרמיניסטי על מנת להפוך את ההתאמה למהירה יותר.
יעד 1 לפיתוח בר קיימא
רקע כללי
לפני מגפת ה-COVID-19 בשנת 2020, קצב הפחתת העוני העולמי התעכב, וצפוי שהיעד העולמי לסיים את העוני עד 2030 יחמיץ. עם זאת, המגפה דוחפת עשרות מיליוני אנשים חזרה לעוני קיצוני, ומבטלת שנים של התקדמות. ההערכה היא ששיעור העוני הקיצוני העולמי צפוי לעמוד על 8.4 עד 8.8 אחוזים ב-2020, שזה קרוב לרמתו ב-2017. כתוצאה מכך, על פי ההערכות 40 עד 60 מיליון בני אדם יידחקו בחזרה לעוני קיצוני, העלייה הראשונה בעוני העולמי מזה יותר מ-20 שנה.
קן תומפסון
ביוגרפיה
בשנת 1992 פיתח תומפסון יחד עם רוב פייק את הקידוד הפופולרי UTF-8.
יעד 1 לפיתוח בר קיימא
יעדים, מדדים והתקדמות
מיגור העוני חשוב לצמצום אי השוויון הקיים כיום בין אנשים וליציבות הכלכלית-חברתית והפוליטית של מדינות שנותרו מאחור. האו"ם הגדיר 7 יעדים ו-14 אינדיקטורים עבור SDG 1. מקור הנתונים העיקרי עבור מחווני SDG 1 (כולל מפות) מגיע מה-Our World in Data של SDG Tracker. היעדים מכסים מגוון רחב של נושאים לרבות מיגור העוני הקיצוני (יעד 1.1), הפחתת העוני בחצי (1.2), הטמעת מערכות הגנה חברתית (1.3), הבטחת שוויון זכויות לבעלות, שירותים בסיסיים, טכנולוגיה ומשאבים כלכליים. (1.4), בניית חוסן בפני אסונות סביבתיים, כלכליים וחברתיים (1.5), וגיוס משאבים לסיום העוני (1.6).
קן תומפסון
ביוגרפיה
יחד עם ג'וסף קונדון, פיתח תומפסון את החומרה והתוכנה של "בל", תוכנת שחמט אשר זכתה באליפות העולם לתוכנות שחמט בשנת 1980. נוסף על כך, הוא כתב תוכנה המחשבת סיומות של משחקי שחמט ויצר מאגר נתונים המכיל את כל מצבי הסיום ל-4, 5, ו-6 כלים, עובדה שגרמה לתוכנה לייצר מהלכים "מושלמים" ברגע שהגיעה לסיום.
יעד 1 לפיתוח בר קיימא
יעדים, מדדים והתקדמות
יעדים מציינים את המטרות בעוד אינדיקטורים מייצגים את המדדים שלפיהם העולם שואף לעקוב אחר היעדים הללו. מיגור העוני הקיצוני דורש כלכלה חזקה שמייצרת מקומות עבודה ושכר טוב; ממשלה שיכולה לספק בתי ספר מאובזרים היטב, בתי חולים, כבישים ואנרגיה ; וילדים בריאים ומזינים היטב שהם ההון האנושי העתידי שיתדלק את הצמיחה הכלכלית. ל-SDG 1 יש שני יעדי הפחתת עוני ספציפיים: מיגור העוני הקיצוני (יעד 1.1) והפחתת העוני בחצי עד 2030 (יעד 1.2).
קן תומפסון
ביוגרפיה
בשנת 2000, עזב תומפסון את מעבדות בל. הוא עבד בחברת "Entrisphere" עד שנת 2006, וכיום הוא עובד בגוגל, כמהנדס בכיר. בין עבודותיו האחרונות בולט הפיתוח של שפת התכנות Go.
יעד 1 לפיתוח בר קיימא
יעדים, מדדים והתקדמות
יעד 1.1 כולל אינדיקטור אחד: אינדיקטור 1.1.1 הוא "שיעור האוכלוסייה שחיה מתחת לקו העוני הבינלאומי המצטבר לפי מין, גיל, מצב תעסוקה ומיקום גאוגרפי ( עירוני / כפרי )".
קצב הפחתת העוני הקיצוני התחיל טוב עם 2010 (15.7 אחוזים), 2015 (10 אחוזים), 2019 (8.2 אחוזים) והוא צפוי בשנת 2020 ל - (8.4 עד 8.8 אחוזים). הסיבה לכך היא שמגפת COVID-19 הופכת את מעגל הפחתת העוני. : 3
יעד 1.2: הפחתת העוני ב-50% לפחות
הנוסח המלא של יעד 1.2 הוא: "עד 2030, צמצם לפחות במחצית את שיעור הגברים, הנשים והילדים בכל הגילאים החיים בעוני על כל ממדיו לפי הגדרות לאומיות".
האינדיקטורים כוללים:
לפי דו"ח משנת 2018, סין תרמה יותר מ-70% מהפחתת העוני בעולם מאז הרפורמה ופתיחתה בסוף שנות ה-70. במהלך ארבעת העשורים האחרונים, באמצעות שורה של רפורמות מדיניות ומוסדיות, סין צמצמה את העניים הכפריים ב-739.9 מיליון. שיטות הפחתת העוני של סין כוללות הפחתת עוני מכוונת פיתוח, שיפור יכולת הפיתוח העצמי של האוכלוסייה הענייה, עידוד השתתפות רב-מפלגתית בהפחתת העוני, התמקדות בחדשנות הפחתת העוני ושיטות הפחתת העוני. אלה יכולים להוות התייחסות למדינות מתפתחות אחרות לצמצום העוני.
יעד 1.3: הטמעת מערכות הגנה סוציאליות מתאימות לאומית
הנוסח המלא של יעד 1.3 הוא: "הטמע מערכות ואמצעים להגנה סוציאלית מתאימות לאומית לכולם, עד שנת 2030 השג כיסוי משמעותי של העניים והפגיעים".
כ-4 מיליארד בני אדם, לא נהנו מכל סוג של הגנה חברתית, שהיא קריטית לעזור לעניים ולפגיעים ביותר על פי נתוני 2016.
למחצית מאוכלוסיית העולם עדיין אין כיסוי מלא של שירותי בריאות חיוניים, ורק 22% מהעובדים המובטלים היו מכוסים בדמי אבטלה.
יעד 1.4: שוויון זכויות לבעלות, שירותים בסיסיים, טכנולוגיה ומשאבים כלכליים
הנוסח המלא של יעד 1.4 הוא: "עד 2030, וודאו שלכל הגברים והנשים, בפרט לעניים ולחלשים, יהיו זכויות שוות למשאבים כלכליים, כמו גם גישה לשירותים בסיסיים, בעלות ושליטה על קרקע וצורות אחרות. של רכוש, ירושה, משאבי טבע, טכנולוגיה מתאימה ושירותים פיננסיים, לרבות מימון מיקרו".
שני האינדיקטורים שלו הם:
יעד 1.5: בניית חוסן בפני אסונות סביבתיים, כלכליים וחברתיים
הטקסט המלא של יעד 1.5 הוא: "עד שנת 2030, בנה את החוסן של העניים ושל אלה שנמצאים במצבים פגיעים וצמצם את החשיפה והפגיעות שלהם לאירועי קיצון הקשורים לאקלים ולזעזועים ואסונות כלכליים, חברתיים וסביבתיים אחרים."
יש לו ארבעה אינדיקטורים:
יעד 1.א: גיוס משאבים לסיום העוני
הנוסח של יעד 1.א הוא: "להבטיח גיוס משמעותי של משאבים ממגוון מקורות, לרבות באמצעות שיתוף פעולה פיתוח משופר על מנת לספק אמצעים הולמים וצפויים למדינות מתפתחות במיוחד למדינות הפחות מפותחות".
יש לו שלושה אינדיקטורים:
הונחה הצעה בשנת 2020 למחיקת יעד 1.א.
יעד 1.ב: הקמת מסגרות מדיניות למיגור העוני בכל הרמות
הטקסט המלא של יעד 1.ב הוא: "צור מסגרות מדיניות תקינות ברמה הלאומית, האזורית והבינלאומית, המבוססות על אסטרטגיות פיתוח פרו-עניים ורגישה מגדרית, כדי לתמוך בהשקעה מואצת בפעולות למיגור העוני".
יש לו אינדיקטור אחד: אינדיקטור 1.ב.1 הוא "ההוצאה החברתית הציבורית בעד עניים".
ניטור
סדר היום לפיתוח בר קיימא לשנת 2030 מדגיש את המחויבות החזקה של המדינות החברות באו"ם והקהילה הבינלאומית לסיום העוני. דוחות התקדמות ברמה גבוהה עבור כל SDGs מתפרסמים בצורה של דוחות של מזכ"ל האומות המאוחדות עם סקירה נושאית של הפורום הפוליטי ברמה גבוהה של האו"ם לאחרונה על SDG 1. : 5
השפעת מגפת COVID-19
COVID-19 גרם לעלייה הראשונה בעוני העולמי (עלייה של 7 אחוזים תוך מספר חודשים בלבד), וסיים רצף של 20 שנה של התקדמות. : 9 כמעט 37 מיליון אנשים נוספים נפלו לעוני קיצוני בשנת 2020, ובגלל COVID-19, הם חיים כעת מתחת לקו העוני הקיצוני של 1.90 דולר ארצות הברית ליום. : 24 הערכה אחרת הציגה את הנתון על 71 מיליון אנשים שנדחקו לעוני קיצוני בשנת 2020. הנעילה הובילה לקריסת הפעילות הכלכלית ובכך גרמה להפחתת ההכנסה המובילה לעוני מואץ. מדווח כי עובדים צעירים סובלים לכאורה מאבטלה פי שניים מאשר מבוגרים. יש תחזיות שלאפריקה שמדרום לסהרה תהיה השיעור הגבוה ביותר של הגדלת העוני מכיוון שכבר יש בה יותר אוכלוסיות שחיות קרוב לקו העוני הבינלאומי.
COVID-19 הגביר עוד יותר את האתגרים של השגת יעדי אפס עוני, כמו גם יעדי SDG אחרים עד 2030. למרות שאמצעים חלופיים רבים נפרסים כדי לקבל את הנתונים הרלוונטיים, הכלים והשיטות הזמינים לא הצליחו לתת מענה מספק לאקלים המתפתח ללא הרף.
כדי להשיג ולנטר מספיק את ההתקדמות של יעדי SDG, מקבלי החלטות כמו גם בעלי עניין צריכים גישה לנתונים בזמן ואמינים. כאשר מדינות ננעלו בשנת 2020 עקב מגפת COVID-19, הושעו פעילויות רבות של איסוף נתונים המסתמכות על ראיונות ישירים. המגפה קטעה את איסוף הנתונים. למקבלי ההחלטות לא הייתה גישה לנתונים מהימנים, במיוחד בחודשים הראשונים.
יתר על כן, COVID-19 חשף את חוסר ההתאמה בשרשרת המזון העולמית. למגפה יש השפעה מסחררת על מדינות שבריריות, למשל, על פי ההערכות 15.6 מיליון אזרחי תימן גוועים ברעב על בסיס יומי, כשמיליונים נוספים נדחפים למצב של מצוקה.
קישורים עם SDGs אחרים
ה-SDGs קשורים זה בזה מכיוון שצמיחה אחת יכולה להשפיע באופן חיובי על אחר ולהפך. מיגור העוני יכול להוביל לאפס רעב ( SDG 2 ) שכן רעב ועוני קשורים זה לזה.
SDG 1 קשור לאי-שוויון מופחת ( SDG 10 ) שכן אי-השוויון ברחבי העולם נותר גבוה, ולעוני יש השפעות משמעותיות על מדדי אי-השוויון. יחד עם זאת, גישה לעבודה הגונה שיש לה גם השפעות מגדריות במסגרת שוויון מגדרי ( SDG 5 ) משפיעה גם על התוצאות של עבודה הגונה וצמיחה כלכלית ( SDG 8 ).
אי הדינוזאורים
אי הדינוזאורים (באנגלית: Dinosaur Island) הוא סרט הרפתקאות ופנטזיה מונפש טלוויזיוני אמריקאי, אשר מבוסס על הרומן "העולם שאבד" מאת ארתור קונאן דויל שיצא לאור לראשונה בשנת 1912. הסרט בוים על ידי וויל מאוגניוט, נכתב על ידי ג'ון לוי, והופק על ידי DIC Entertainment כחלק מסדרת הסרטים "DIC Movie Toons", כאשר הסרט הוא השישי בסדרה.
הסרט שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ ניקלודיאון ב-10 בנובמבר 2002. בישראל הסרט הופץ לראשונה בשנת 2014 בדיבוב לעברית. אורך הסרט הוא כ-80 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
מדבבים
הסרט בדיבוב העברי בוים על ידי טליה ברקאי, והופק על ידי יעל אללוף ודן שצברג. בנוסף דיבבו בדיבוב העברי גדי לוי ודן שצברג.
הנס קנאפרטסבוש
הנס קנאפרטסבוש (גרמנית: Hans Knappertsbusch; 12 במרץ 1888 – 25 באוקטובר 1966) היה מנצח גרמני. בעיקר עשה לו שם בניצוח על יצירות ריכרד וגנר, אנטון ברוקנר וריכרד שטראוס.
ביוגרפיה
קנאפרטסבוש, יליד אלברפלד (כיום וופרטאל), למד פילוסופיה באוניברסיטת בון וניצוח בקונסרבטוריון של קלן, אצל שטיינבאך. במשך כמה עונות קיץ היה עוזרם של זיגפריד וגנר והנס ריכטר בביירוית. את הקריירה שלו החל במשרות ניצוח באלברפלד (1913 - 1918), לייפציג (1918 - 1919) ובדסאו (1919 - 1922). כשברונו ולטר עזב את מינכן והיגר לניו יורק, החליף אותו קנאפרטסבוש במנהל מוזיקלי כללי של האופרה הממלכתית של בוואריה. הוא העיר עליו את חרון אפו של יוזף גבלס כששאל דיפלומט גרמני בהולנד אם הוא "מוס-נאצי" (מי שאולץ להצטרף למפלגה הנאצית מטעמי קריירה); כתוצאה מכך בוטל החוזה שלו במינכן. בסוף שנות ה-30' יצא לווינה לנצח על האופרה של וינה והפר בכך את המדיניות הנאצית, שלא להתיר לאמנים גרמנים לעבוד באוסטריה. באותו זמן היה לאחד האמנים העולים בפסטיבל זלצבורג. קנאפרטסבוש המשיך להופיע בווינה וזלצבורג בתקופת שלטונה של גרמניה באוסטריה. אחרי מלחמת העולם השנייה חזר למינכן, אבל המשיך לנצח כאורח בווינה ולהופיע מדי פעם בפסטיבל ביירוית. הוא מיעט מאוד ביציאות אל מחוץ לעולם דובר הגרמנית. הוא סלד מחזרות ממושכות ולעיתים האשימו אותו בעצלות.
קנאפרטסבוש היה אחד המנצחים החביבים ביותר של הפילהרמונית של וינה וניצח עליה בקונצרטים בווינה ובזלצבורג ובסיורים מחוץ לאוסטריה.
מקובל לראות בהקלטות "פרסיפאל" של קנאפרטסבוש, מ-1951, 1954 ו-1962, כהקלטות המוצלחות ביותר של אופרה זו.
התפלגות משולשת
בהסתברות ובסטטיסטיקה, התפלגות משולשת היא התפלגות רציפה עם גבול תחתון a, גבול עליון b ושכיח c, כך שמתקיים: a<b ו-a\le c\le b.
מאפיינים ושימושים
ההתפלגות המשולשת מייצגת התפלגות בסיסית המבוססת רק על חסם עליון, חסם תחתון ושכיח. מהסיבות הללו, יש המכנים אותה "התפלגות של חוסר נתונים". לרוב משתמשים בהתפלגות משולשת כאשר אין מספיק נתונים וההתפלגות אינה אחידה. אולם בעיקר משתמשים בהתפלגות משולשת כאשר היחס בין המשתנים ידוע. בהתפלגות משולשת ניתן גם בקלות לחשב את ההסתברות של קבוצה בתחום, על ידי חישוב השטח שמתחת לעקומה הבנוי ממשולש. בשל מאפיינים אלו, משתמשים לרב בהתפלגות משולשת בסימולציות ובתהליכי קבלת החלטות. משתמשים גם בהתפלגות משולשת בשילוב התפלגות בטא בניהול פרויקטים.
מקרים מיוחדים
קיימים מקרים מיוחדים בהם הנקודות הן ידועות ויש שימוש בערך מסוים של c.
שתי נקודות ידועות
ההתפלגות נהיית יותר פשוטה כאשר a=c או b=c. לדוגמה אם a=0 ו-b=c=1 אז בקטע שבו 0\le x\le 1, פונקציית הצפיפות ופונקציית ההצטברות מוגדרות להיות:
התפלגות של ממוצע שני משתנים עם התפלגות אחידה
בהינתן שני משתנים מקריים בלתי תלויים, X1, X2 שלשניהם התפלגות אחידה רציפה על הקטע [0,1], אז ההתפלגות של X = (X1 + X2)/2 מתאימה למקרה שבו a = 0, b = 1 ו-c = 0.5.
התפלגות המרחק בין שני משתנים מקריים אחידים
בהינתן שני משתנים מקריים בלתי תלויים, X1, X2 שלשניהם התפלגות אחידה רציפה על הקטע [0,1], אז ההתפלגות של מתאימה למקרה שבו a = 0, b = 1 ו-c = 0.
יצירת משתנים מקריים בעלי התפלגות משולשת
כאשר נתון משתנה מקרי U שמתפלג באופן אחיד על הקטע (0, 1), אז (בעזרת דגימה מהעתקה הופכית) המשתנה כאשר F היא פונקציית ההתפלגות של התפלגות משולשת עם פרמטרים a, b ו-c, ומכאן שמתקיים F(c) = (c-a)/(b-a).
דן לסרי
דן לסרי (מכונה דני, נולד ב-1964 תשכ"ד) הוא סופר, פילוסוף ואיש חינוך ישראלי. ממובילי זרם החינוך הדיאלוגי בישראל.
ביוגרפיה
לאחר שירותו הצבאי, עסק לסרי בהוראה. ב-1991 לימד בבית הספר הדמוקרטי בחדרה, אך עזב לאחר שנים ספורות את בית הספר. בשנת 1995 נפתח בהובלתו של לסרי "מיתר", בית הספר הדיאלוגי הראשון בארץ, שהתחיל בקיבוץ בית אורן שליד חיפה (כיום בי"ס מיתר ממוקם בכפר גלים), והוא שימש כמנהלו למשך מספר שנים. בעקבות זאת הוקמו מספר בתי ספר דומים בארץ, בהם "באר" בשריגים ואחר כך בקיבוץ רבדים, בית הספר הדיאלוגי "שיח" ביישוב בית העמק, "הבית העגול" בחדרה ובתי ספר דיאלוגיים במודיעין, בירושלים ובשדה צבי בצפון הנגב.
לאחר מספר שנים הקים לסרי את "האקדמיה הדיאלוגית" לנוער בגילאי תיכון ואת "האקדמיה הדיאלוגית" למבוגרים, שתי מסגרות שמטרתן לתת מענה לנוער המעוניין בלמידה חופשית ודיאלוגית ולמבוגרים המעוניינים ללמוד מתוך רצון ובאופן השונה מהגישה האוניברסיטאית.
לסרי עוסק במחקר פסיכולוגי, תרבותי וחינוכי, ובכתביו באים לידי ביטוי רעיונותיו שנחשבים לעיתים פורצי דרך וחוץ-ממסדיים.
הגותו וחינוך דיאלוגי (משמעותי)
לסרי שאב את דעותיו מנושאי דגל החינוך החלופי בעולם, כולל חינוך ביתי ושיטות חינוך מאליו, ולפיהם הלמידה קורית אך ורק בהשתתפות פעילה של הלומדים. לסרי מרחיב תפיסה זו ומדבר על הויה של חברה משותפת בה המשתתפים (במקרה של בית ספר דיאלוגי לילדים: המבוגרים והילדים) עוסקים יחדיו בהתפתחות רגשית מחשבתית ולימוד יכולות חדשות, כאשר חברת המבוגרים וחברת הילדים מזינים האחד את השני. במשך השנים, לסרי תיאר זאת כ"חינוך ביתי במקום משותף".
עיקר תפקידו של בית הספר הדיאלוגי הוא להעצים את המשתתפים בו, לפתח אצלם את הקשב החברתי והחברות, תוך שאיפה לשיפור תמידי. מכיוון שהם עוסקים בדברים המעניינים אותם ומעסיקים אותם, הם נוטים להתמיד במשימות הרבה מעבר לגבולות הזמן והמקום של בית הספר, והופכים לאנשים רחבי דעת ומומחים ומנוסים בתחומים אליהם הם פונים כבר בגיל צעיר.
מקום מסוג זה הוא מקום מזמין להורים כחלק בלתי נפרד מבית הספר, ואכן אחוז התנדבות ההורים להפעלות שונות בדרך כלל גבוה, ואלו מביאים אתם מגוון רחב של מומחיות, ידע ועניין ובכך מרחיבים עוד יותר את האופק למשתתפים.
לשם כך קיימת תשתית מינימלית של כללים, כמו מפגש יומי (או מפגש פתיחה וסיום יום במקום), ותהליך גישור מובנה במקרה של התגלעות סכסוכים.
רעיון החינוך הדיאלוגי התפתח בחלקו מתוך דחיית דגם החינוך התעשייתי, בו תלמידים יושבים על פי שעון בפני מורה ה"מעביר" מידע אליהם. בבית הספר הדיאלוגי יש בדרך כלל פעילות סביב נושאים, ועניין, של הצוות וגם של התלמידים. הפעילות יכולה להצריך עזרים מקצועיים, יציאה מתחום בית הספר והזמנת מומחים, הכל לפי היכולת והעניין של המשתתפים: הילדים והצוות.
החינוך הדיאלוגי רואה את התהליך כעיקר עיסוקו ולא את התוצרים. תערוכות, תצוגות, עבודות גמר, דוחות כתובים, סיפורים ואפילו לחנים הם תוצרים של האתגר שאותו בחרו הילדים והמבוגרים עצמם, ולא רף שנקבע בידי צוות. החינוך הדיאלוגי גם כופר בתועלת תהליכי הכימות, התעודות והציונים של מערכת החינוך, ולכן בדרך כלל גם אין נערכים בו מבחנים.
בשונה ממערכת החינוך השגרתי, בבית הספר הדיאלוגי אין בדרך כלל שיעורים פרונטליים, אין "תוכנית לימודים", אין "חומר" שנלמד, ואין מערכת שיעורים או סדר יום קבוע על פי השעון, למעט שעת הגעת הצוות ופיזורו, ובהתאם להחלטות המתקבלות יחדיו, גם מפגש פתיחה וסיום יומיים וארוחות משותפות.
החלטות אינן מתקבלות בהצבעה אלא בהסכמה מלאה, כאשר המתנגדים מוכנים להסיר את התנגדותם, או לפחות להימנע ממנו. החלטה בהצבעה על פי רוב תתקבל אם מראש כולם הסכימו לשיטה זו בנושא הנידון. זהו הבדל מהותי נוסף בין בית הספר הדיאלוגי ל"בתי ספר דמוקרטיים".
בשנים הראשונות לסרי קרא לשיטת החינוך הזו "חינוך משמעותי" - כשהכוונה שנושאי ה"חניכה" משמעותיים לילד המשתתף בחינוך זה וגם למבוגר, איש הצוות, ההורה או המתנדבים.
היות שאין דוגמה או סגנון חיים שולט המוצג לילדים, אלא הדוגמה האישית היא המובילה, נוצר כבוד לתרבות ההורים והצוות, ולסביבה תוך התחשבות באחרים. אופי זה איפשר אוכלוסייה ממגוון רחב של סביבות ותרבויות. בשנותיה הראשונות בבית הספר מיתר בבית אורן השתתפו ילדי קיבוץ חילונים, בני עניים ועשירים מחיפה, יהודים דתיים לאומיים, ואף דרוזים ומוסלמים. בהמשך חברו לדני אנשי חינוך ממגזרים שונים ומכל רחבי הארץ, ואף ביהודה ושומרון.
К (כתב קירילי)
קַא היא אות באלפבית הקירילי אשר מקורה הוא האות היוונית קפא וצורתה כשל קפא גדולה. האות מייצגת עיצור וילוני, סותם, אטום /k/, וערכה המספרי הוא 20. נקראה בעבר כַּאקוֹ.
דן לסרי
הגותו וחינוך דיאלוגי (משמעותי)
בשנים הראשונות להתהוותו ובמיוחד משנת 1994 בעידודו של שר החינוך אמנון רובינשטיין תמך משרד החינוך חלקית בבתי הספר הללו (ובמקביל גם בחינוך הביתי דרך מסגרת "החינוך המוכר ושאינו רשמי" - שמקורו בחינוך החרדי. אך עם פרישתה של האחראית על תחום זה עקב מחלה קשה, וביתר עוז עם כניסת השר יוסי שריד לתפקידו, החלט שמשרד החינוך אינו תומך ביוזמות הוריות, והוערמו קשיים על בתי ספר אלו. לסרי נעזר בשותפים הרבים לדרכו מבין ההורים, בהתנהלות המנהלית והכספית מול משרד החינוך. בחלק מיוזמות אלו התגייסו הורים על מנת לממן את השתתפותם של ילדים להורים חסרי אמצעים במקומות אלו.
הגישור בחינוך הדיאלוגי
על מנת לקיים את המקום בהתאמה ושיתוף פעולה, קיים בחינוך הדיאלוגי תהליך הנקרא "גישור" - למעשה מנגנון הקשבה הדדית ושיחה בין שני אנשים (ילדים או מבוגרים) אשר לא היה מתקיים בלעדיו, בין היתר לצורך פתרון סכסוכים.
כל משתתף במסגרת המקום של החינוך הדיאלוגי אשר חש שפגעו בו יכול לקרוא לגישור, והצד השני חייב להיענות. מישהו שלישי, מבוגר או ילד שמכירים את תהליך הגישור, משמש מגשר, כאשר תפקידו להזכיר לצדדים שעליהם לדבר אך ורק האחד אל השני. המגשר אינו צד בוויכוח, ואל לו להתערב. הקורא לגישור הוא הראשון שמדבר, וכשסיים לטעון את טענותיו אל השני, עליו לברר שהשני הבין את טענותיו, בטרם הוא מתחיל לענות עליהם. המגשר אז מעביר את רשות הדיבור למתגשר הנקרא, וזה עכשיו שוטח את דבריו, תשובתו או טענותיו הוא בפני הקורא לגישור. הגישור נמשך עד ששני הצדדים מסכימים שהתהליך הסתיים ואינו נחוץ להם עוד.
חיים מרגליות קלווריסקי
חיים מרגליות-קלווריסקי (1868 - 19 בינואר 1947) היה אגרונום, ממונה על ההתיישבות בגליל מטעם חברת יק"א. במסגרת תפקידו רכש 80,000 דונם בגליל התחתון, והקים עליהם שבע מושבות. כן רכש אדמות באזור שבו נשפכים מי הכנרת לנהר הירדן, ועליהן נבנו כנרת ודגניה א'. בתפקידו הרחיב את היישוב היהודי בגליל, טיפח את העבודה העברית ואת מערכת החינוך.
השתדל ליצור קשרים ידידותיים עם השכנים הערבים. יצר קשר בין הנהלת התנועה הציונית לבין המלך פייסל בשנת 1914. אחרי מלחמת העולם הראשונה יצר קשר עם ממשלת סוריה. בסוכנות היהודית ובוועד הלאומי עסק בקשרים עם האוכלוסייה הערבית. תמך בהקמתה של מדינה דו-לאומית ליהודים ולערבים בארץ ישראל; ממייסדיה של ברית שלום. סבר כי ארץ ישראל תוכל להיות חלק מפדרציה במזרח התיכון.
קורות חיים
נולד בפלך סובאלק בליטא ההיסטורית, אז באימפריה הרוסית (היום בפולין), לאשר ו-שיינה-בלה (לבית מישקובסקי). הוא השלים את לימודי האגרונומיה במונפלייה בצרפת ונשא לאישה את אסתר לבית גליקשטיין, אחותה של רבקה, רעייתו של ד"ר הלל יפה.
בשנת 1895 עלה לארץ ישראל והגיע ליפו. היה מזכיר המסדר הציוני החשאי "בני משה", מיסודו של אחד העם, ביפו. במשך שנתיים עבד כמורה בבית הספר החקלאי מקוה ישראל. הוא יסד את החווה בסֵגֵ'רָה, לימים אילניה ובנה את המושבה משמר הירדן.
בעקבות ניסיון כושל לרכוש אדמות בגליל, שנעשה על ידי יהושע אוסוביצקי מטעם הברון רוטשילד, החליטה יק"א להטיל על קלווריסקי לרכוש אדמות להתיישבות יהודית בגליל. קלווריסקי, בעל הניסיון, ידע כי עם גמר רכישת הקרקע יש להקים על האדמה מושבה חדשה, אחרת הכסף ששולם על רכישת האדמה יונח על קרן הצבי. בחמש שנות פעילותו בגליל התחתון המזרחי רכש קלווריסקי בחבל ארץ זה כ-80,000 דונם.
לכן בשנים 1901–1908 הוקמו שבע מושבות על הקרקעות שטיפל ברכישתם: המושבה כנרת, "מִלְחָמִיָּה", לימים מנחמיה, ממערב לנהר הירדן, יבנאל ובית-גן בבקעת יבנאל (ימה) טבריה, כפר תבור בעבר מסחה שלמרגלות הר תבור, המושבה סג'רה היא אילניה, בצמוד לחוות סג'רה, כיום חוות השומר ומצפה בצמוד לדרך טבריה-נצרת. התכנון היה שהאיכרים יתפרנסו מפלחה ולכן כל אחד קיבל חלקה גדולה של 300 דונם וכן קרקע לבניית בית ולחצר המשק, שכללה רפת, מתבן, ציוד חקלאי ובעלי חיים. החלק האחורי של הבית והחצר שימש לגדולי ירקות ומזון לבעלי החיים, נקרא החצר האחורית "חכורה". כך תוך שנים אחדות נוספו כ-200 איכרים ליישוב היהודי בגליל. המתיישבים היו מחוסרי קרקע, או בניהם של איכרים מהמושבות בגליל ובשומרון: מטולה, ראש פינה וזכרון יעקב. אליהם נוספו גם מתיישבים שהתיישבו בגולן ובחורן ונאלצו לעזוב את מקומם בשל התנאים הקשים שבהם חיו, וכן קבוצות פועלים.
משבר המושבות בגליל ופתרונו
על פניו, התנאים לקיום המושבות בגליל היו טובים: אדמה פורייה, שפע מים, רחוק מביצות, הקצאת כספים על ידי יק"א, איכרים צעירים ובעלי ניסיון בחקלאות, סביבה ערבית שקטה ובראש המפעל עמד "איש ציוני בלב ובנפש, מעורב עם הבריות, בעל שכל טוב ומזג נוח, ויחסו אל עבודתו ואל הפקידים היה יחס נלבב מאד".בפועל, תרס"ה 1905 הייתה שנת בצורת ולכן לא היה כמעט יבול. לא היה כסף לקניית זרעים ולמאכל הבהמות. הפועלים הערבים שעבדו אצל האיכרים, ה"חרתים", לא גילו חריצות יתרה. ואז נחתה עליהם מכה נוספת: תשלום מס לשלטון הטורקי. הביצוע ניתן לקבלנים. אלה דרשו כל שנה את כמות היבול שקיבלו שנה קודם. אם הייתה שנת בצורת, ניתן היה לערער, אבל ההוצאות הכרוכות בכך היו רבות. המושבות הגיעו לידי מצב של קפאון.
פקידות יק"א נחלצה לעזרת האכרים והציעה הסדר חדש:
בעמק הירדן
קלווריסקי המשיך בפעילות וקנה 18,000 דונם קרקע בעמק הירדן, מכפר דליקה ומכפר "און-גונה", במקום בו יוצא נהר הירדן מהכנרת. פקידות יק"א לא אישרה את כל הקנייה, היא הסכימה לרכוש שני שלישים מהקרקע. קלווריסקי שכנע את זלמן דוד ליבונטין, שבנק אנגלו-פלשתינה שבניהולו יהיה שותף לרכישה. על אדמות אלה נבנו חוות כנרת שממערב לירדן ודגניה א' שממזרח לירדן.
התיישבות בגליל המזרחי במהלך מלחמת העולם הראשונה
חיים קלווריסקי היה מעורב בהתיישבות יהודית בגליל העליון בתקופת מלחמת העולם הראשונה, בתוקף תפקידו כפקיד הראשי של יק"א באזור. עקב ניתוק הקשר עם הנהלת החברה שישבה בפריס, סירבה הפקידות המקומית לקחת על עצמה החלטות חשובות וקלווריסקי היה היחידי שהסכים לקחת אחריות והציע לישראל גלעדי, איש השומר, ולקבוצתו להתיישב באצבע הגליל. ממבחר ההצעות של קלווריסקי, בחרו אנשי גלעדי באדמות חמארה (מעיין ברוך של היום), שהיו בבעלות יק"א, ואנשי מטולה לא עיבדו אותן. בשנת 1916 עלתה קבוצת גלעדי לגליל העליון, תוך אמונה שהתקציב להתיישבותה יסופק על ידי יק"א, המשרד הארץ-ישראלי וקפא"י. תוכניתו של גלעדי הייתה ליישב באזור ארבע קבוצות במקביל: בחמארה, טלחה (תל חי), מחניים וכן בנג'מת א-צובח (איילת השחר). כך ב-19 באוקטובר 1916 עברו מספר משפחות של ארגון השומר לגליל והתיישבו בגבעה שצופה על עמק החולה, ליד מטולה. מטרתם הייתה להקים יישוב חדש של "השומר" באזור הגבול הזה, שהיה דליל בהתיישבות יהודית, וכך לשלב בין התיישבות, שמירה יהודית ועבודה יהודית. קבוצת השומרים גרה תחילה במטולה ולקחה על עצמה גם את שמירת המושבה. הדבר הכביד עליה, כי חבריה נאלצו ללכת מרחק רב מדי יום כדי להגיע לאדמתם, ובערב לשוב למטולה. הפתרון של קלווריסקי היה להעניק להם במתנה צריף ממחניים העזובה. הצריף פורק לחלקיו והועבר בתלאות רבות צפונה, הוקם מחדש לאחר מאמצים רבים על ראש הגבעה, שעליה ניצב כיום קיבוץ כפר גלעדי.
קלווריסקי גם סייע לעלייתם של חמישה רועים לגליל בחצר טלחה (תל חי) וטיון באוקטובר 1916, במקביל לעליית קבוצת גלעדי. קלווריסקי העמיד לרשותם, באופן זמני, למשך חודשי החורף, את החצר של טלחה, ואדמות פוריות בטיון, בדרך למטולה. היוזמה לבנייתה של החצר הייתה של קלווריסקי, והיא הוקמה במהלך 1907–1908 וכללה שני מבנים ששימשו כאורוות, סככות, מתבנים וחדרים לכלי עבודה וכן שני חדרים למגורים. קודם לכן, בשנת 1914 קלווריסקי העניק את אדמות טלחה ואת החצר לקבוצה של חובבי ציון. הם החלו בעבודות להכשרת האדמות, נטעו עצי אקליפטוס רבים, הקימו משתלה לעצי תפוז, זיתים ועצים נשירים והחלו בגידול בצל. עם פרוץ המלחמה, נותק הקשר עם הקבוצה והמקום נעזב. לכן קלווריסקי הסכים ב-1916 למסור את טלחה באופן זמני לרשותה של קבוצת הרועים. ניסיון יחיד זה להקים יישוב של רועים על בסיס חקלאי, שרק בשלב שני יפתח את המרעה, נכשל כישלון חרוץ עקב סיבות כלכליות וחברתיות. בין היתר משום שהתקציב שהובטח להם, ערב עלייתם לגליל, משלושה גורמים - יק"א, המשרד הארץ ישראלי והסתדרות פועלי הגליל – הגיע באיחור וטיפין-טיפין. כך לאחר כמעט שנה, בקיץ 1917, עזבו הרועים את המקום.
ניסיון מוצלח נוסף של התיישבות קבע בגליל המזרחי שיזם קלווריסקי באותה תקופה היה של חברי השומר ופועלים נוספים באיילת השחר. גרעין ההתיישבות הוקם בעקבות אספת 'השומר' ביבנאל בראש השנה תרע"ו (ספטמבר 1915), שבה הציגו ישראל גלעדי ואלכסנדר זייד בפני אנשי 'פועלי-ציון' את הרעיון להקים יישובי פועלים בגליל. גלעדי סיפר לנאספים על המגעים שקיים עם חיים קלווריסקי במטרה להקים יישובים כאלה. הגרעין שעלה ב-1916 על אדמת נג'מת א-צובח, כלל שלושה מאנשי 'השומר', מתוך חמשת הפועלים שהחלו  בעבודה. הפועלים קיבלו בחכירה אדמות שהיו בבעלות איכרי ראש פינה וקיבלו תמיכה ועידוד מקלווריסקי, מה שהביא להתפתחות של המקום כיישוב קיבוצי מבלי שייעזב. איילת השחר שימשה כבסיס עזרה קדמי של היישוב היהודי בארץ בימי המאורעות בגליל, בסוף 1919 ובראשית 1920.
מגעיו עם הערבים
קלווריסקי ייסד בית ספר לילדי הערבים בכפר ג'עוני ליד ראש פינה. התמסר לכינון פיוס עם ראשי התנועה הלאומית הערבית. ערך מפגש בין נחום סוקולוב לבין המלך פייסל בשנת 1914. מפגש נוסף התקיים עם נציגי ממשלת סוריה. כל זה במטרה לכונן שיתוף פעולה בין יהודים לערבים. עמדותיו בזכות ישות דו-לאומית, יהודית וערבית, והשתתפותו הפעילה בתנועות כגון "ברית שלום", קדמה מזרחה ו"הליגה להתקרבות ושיתוף יהודי ערבי", לא נתקבלו בעין יפה בקרב המנהיגים הציוניים.
ההיסטוריון תום שגב תיאר בספרו "ימי הכלניות" את קלווריסקי כאבי תסמונת "היורים ובוכים", כי במקביל לפעולותיו למען קיום דו-לאומי בארץ ישראל, הוא פעל במשך עשרות שנים לנישול אריסים ערבים. קלווריסקי אמר את הדברים הבאים לוועד הזמני ב-1919:
בקיץ 1921 החלה המחלקה הערבית של ההנהלה הציונית בירושלים בראשותו של קלווריסקי לנסות ולהביא את כל מתנגדי הוועד הפועל הערבי להתארגן במסגרת פוליטית בעלת מצע שאינו עוין את הציונות, והוקמה "האגודה המוסלמית הלאומית". לצורך הקמת הארגון הזה, השתמש קלווריסקי בשיטות של מתן מענקים אישיים ומימון הוצאות. בסוף 1922, בעת שהותה של המשלחת הפלסטינית בלוזאן, החל קלווריסקי להדק את קשריו עם נשיא הוועד הפועל הערבי, מוסא כאט'ם אל-חוסייני, כדי למתן את עמדתו כלפי הציונות. המגעים ביניהם נמשכו גם במחצית הראשונה של 1923 והביאו לכך שחוסייני החל להטיף באותה תקופה לשיתוף פעולה בין היהודים, הנוצרים והמוסלמים. הוא אף עשה עצמו חולה כדי להביא לדחיית הוועידה הפלסטינית השישית. היהודים היו מעוניינים בדחייה זו של הוועידה שעלולה הייתה לגרום לסערת רוחות ולמהומות במהלך עונת החגים שהחלה באפריל. על פי מכתביו של קלוורסקי, נראה כי עמדתו החדשה של חוסייני נבעה משיחודו על ידי קלוורסקי. אלא שכאשר לא היה לקלוורסקי כבר מספיק כסף לשלם, נעלמה עמדתו המתונה של חוסייני. למרות אופי קשריו אלה עם נשיא הוועד הפועל הערבי, האשים גוף זה את יריביו בציבור הערבי בקבלת שוחד מקלוורסקי. שמו הפך בפי המנהיגים הערבים לכינוי גנאי והאגודות היריבות לוועד הפועל שקמו בתחילת שנות ה-20 כונו על ידו "אגודות קלוורסקיות". קלוורסקי השתמש בתשלום שוחד מעבר לאמצעים שעמדו לרשותו ושקע בחובות גדולים. מאוחר יותר, בשנים 1925–1926, כאשר כבר לא עבד בהנהלה הציונית, עשו מוסדותיה מאמצים גדולים כדי לסייע לו להחלץ מחובותיו.
לאחר שהתאלמן עבר קלווריסקי לגור אצל בתו חרמונה בצפון תלפיות ליד אבו תור. באותה תקופה ניצל מניסיון התנקשות; יום אחד נורתה אש על הבית, ואורח שהיה בו נהרג. קלווריסקי לא היה בבית באותו עת.
לאחר מותו
היישוב מרגליות בגליל העליון קרוי על שמו.
בשנת 2008 יצא לאור הרומן הבדיוני "אחוזת דג'אני" מאת אלון חילו, שגיבורו הוא חיים מרגליות קלווריסקי. לאור העובדה שעלילת הספר היא בדיונית, גם לפי עדות המחבר, אך נעשה שימוש בפרטי הביוגרפיה של קלווריסקי, התעוררה מחאה ציבורית, בין היתר מצד צאצאי קלווריסקי שאף נקטו צעדים משפטיים נגד המחבר. בהסכם גישור שנחתם בין הצדדים התחייבו הסופר והמו"ל, בתרגומים עתידיים של הספר, לשנות את שם הגיבור לאייזק לומינסקי, לא להשתמש בספר בכתב ידו של קלווריסקי ולציין כבר בעמוד הראשון של הספר שמדובר בסיפור בדיוני.
אליקים רובינשטיין ערך מחקר על מקומו של קלווריסקי בתולדות היישוב. במחקרו מחלק רובינשטיין את חייו של קלווריסקי לשני חלקים, הראשון מתמקד בקניית אדמות, בשני פעל למען השלום. לדברי רובינשטיין: "הוא היה אלוף גאולת הקרקע ובזכותו קמו הרבה מהיישובים בגליל. הוא היה איש ארגון מאד מוצלח ואנשים מהתקופה אמרו עליו שהיה בו כישרון גדול". רובינשטיין מסביר מדוע קלווריסקי נשכח: "מחקו אותו כי הוא היה מין קצה שמאלי. בשנותיו האחרונות הממסד היה דוד בן-גוריון, והוא היה בשולים, אם אתה איש שולים במשך הרבה שנים ואין לך חוג ציבורי, מפלגה או תנועה, אתה נשכח מהלבבות".
רובינשטיין הרצה במרץ 2018, על פעלו של קלווריסקי בכנס מחקרי הגליל ה-20 במכללה האקדמאית תל-חי
במלאת 150 שנה להולדתו של קלווריסקי, ב"מרגליות" מוצגת במרץ 2018 תערוכת צילומים היסטוריים מחייו של קלווריסקי.
בתו חרמונה הייתה נשואה למיכאל סימון שהיה ראש הטקס הראשון של משרד החוץ.
נכדתו היא הפרופ' עדנה קוט לשעבר מנהלת המחלקה הנוירולוגית בבית החולים מאיר בכפר סבא, אשתו של הפרופ' איתמר קוט לשעבר מנהל המחלקה הכירורגית בביה"ח בילינסון.
נחום המדי
נחום הַמָּדִי היה תנא שעלה ממדי לארץ ישראל, ופעל בה, בשלהי תקופת בית המקדש השני ולאחר חורבנו במאה ה-1.
הנס פרדריק בליכפלדט
הנס פרדריק בליכפלדט (בדנית: Hans Frederik Blichfeldt; 9 בינואר 1873 – 16 בנובמבר 1945, פאלו אלטו) היה מתמטיקאי אמריקאי ממוצא דני שמתמחה בתורת החבורות וחקר תבנית ריבועית.
ביוגרפיה
בליכפלדט נולד בעיירה קטנה בדנמרק. בשנת 1881 המשפחה עברה לקופנהגן. בשנת 1888 הוא התקבל לאוניברסיטת קופנהגן, אך משפחתו לא יכלה לעמוד בתשלומי לימודים. בעקבות כך בליכפלדט עבר לארצות הברית ועבד מספר שנים בעבודות מזדמנות. בשנת 1894 הוא התקבל לאוניברסיטת סטנפורד שאז לא דרשה תשלום עבור הלימודים. הוא סיים לימודים בשנת 1896 וכעבר שנה קיבל תואר שני. בעזרת מלגת לימודים שהוא קיבל מהאוניברסיטה, בליכפלדט נסע לאירופה ובשנת 1898 סיים עבודת דוקטורט באוניברסיטת לייפציג בהדרכת סופוס לי.
בליכפלדט חזר לסטנפורד ובשנת 1913 מונה לפרופסור. בשנת 1927 הוא קודם לראש קתדרה ונהל אותה עד לפרישה בשנת 1938.
בשנת 1912 הוא היה סגן נשיא של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
העבודה הראשונה של בליכפלדט פורסמה עוד בשנת 1896. בהמשך הוא חקר את תחום תורת החבורות. בשנת 1914 הוא פרסם מחקר בו הזכיר את משפט בליכפלדט. בהמשך הוא פרסם עבודות הקשורות לקבוע הרמיט.
נחום המדי
תפקידו
לדעת התנא רבי נתן היה נחום המדי חבר בצוות של שלושה חכמים בירושלים, שכונו דייני גזירות. הם קבעו תקנות שונות בדיני ממונות, אך מסורת זו אינה מוסכמת,, והדעה המקובלת היא שהצוות כלל שני חכמים בלבד, בלעדי נחום המדי.
דעותיו בהלכה וויכוחיו עם חכמי דורו
מסופר עליו: "וזו טעות טעה נחום המדי, כשעלו נזירין מן הגולה ומצאו בית המקדש חרב, אמר להם נחום המדי: אלו הייתם יודעים שבית המקדש חרב הייתם נוזרים? אמרו לו: לא. והתירן נחום המדי. וכשבא הדבר אצל חכמים אמרו לו: כל שנזר עד שלא חרב בית המקדש - נזיר; ומשחרב בית המקדש - אינו נזיר". לדעתו אפשר להתיר נדר גם על סמך טעות בהערכת המציאות העתידית, בעוד שלדעת חכמים אין להתיר נדר אלא אם כן הטעות הייתה בהערכת המציאות הקיימת.