cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהודים
אירועים בעלי השפעה דמוגרפית
בתולדות היהודים בולטים אירועים אחדים שגרמו לצמצום מספר היהודים בעולם:
צ'ג'ו
צ'ג'ו (נקרא בעבר קֶלְפָּאר – Quelpart) הוא אי געשי בדרום קוריאה הדרומית, בפרובינציית צ'ג'ו דו. האי מרוחק כ-100 ק"מ מחופה הדרומי של המדינה, שטחו 1,845 קמ"ר והוא האי הגדול במדינה.
האי צ'ג'ו נוצר מגעשיות שמקורה בהר הגעש האלאסאן – הר הגעש הגבוה ביותר בקוריאה הדרומית, גובהו 1,950 מ'. האי שבמרכזו שוכן הפארק הלאומי האלאסאן (קרי: "הפארק הלאומי של הר האלא") הוכר על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית בשנת 2002. נופו הגעשי של האי וצינורות הלבה שבו הוכרזו בשנת 2007 כאתר מורשת עולמית.
בשנת 2011 זכה האי להיכלל ברשימת שבעת פלאי עולם הטבע במסגרת תחרות שהחלה בשנת 2007.
נתיב התעופה העמוס בעולם (נכון ל-2012) הוא בין האי צ'ג'ו לסיאול, ועוברים בו מעל 10 מיליון אנשים מדי שנה.
אליצ'ה, נסיכת פארמה
אליצ'ה, נסיכת בורבון-פארמה (27 בדצמבר 1849 – 16 בנובמבר 1935), הייתה בתו של קרלו השלישי, דוכס פארמה ואשתו של פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה.
ביוגרפיה
אליצ'ה נולדה ב-27 בדצמבר 1849 בפארמה, לקרלו השלישי, דוכס פארמה וללואיז מארי תרז, נסיכת ארטואה בתם של שארל פרדינן, דוכס ברי ומריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי.
בשנת 1854 נרצח אביה קרלו השלישי, דוכס פארמה, ואחיה רוברטו הראשון, דוכס פארמה עלה לשלטון במקומו, תוך שאמה משמשת כעוצרת. בשנת 1859 הודח רוברטו מתפקידו, והדוכסות צורפה לממלכת סרדיניה, כחלק מתהליך איחוד איטליה. אליצ'ה ומשפחתה גורשו על ידי ג'וזפה גריבלדי מהדוכסות, ועברו להתגורר בוונציה, שהייתה תחת שלטון האימפריה האוסטרית.
משפחתה
ב-11 בינואר 1868 התחתנה אליצ'ה עם פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה, ממנו נולדו לה 10 ילדים:
העולם הבוקר: החיים הטובים
העולם הבוקר: החיים הטובים הייתה תוכנית הבוקר של רשת 13 ששודרה אחרי "העולם הבוקר". את התוכנית הגישו קובי מחט, דנה פאן לוזון ויעל בר זוהר.
היסטוריה
כחלק מפיצול ערוץ 2 ומעבר הזכיינית "רשת" לערוץ 13, הוחלפה התוכנית "בוקר חם" (ששודרה בשעה זאת בערוץ 2 בימים של "רשת") בתוכנית בוקר חדשה בשם "העולם הבוקר: החיים הטובים".
התוכנית עלתה לשידור ב-25 באוקטובר 2017 בערוץ 2, וב-1 בנובמבר 2017 עברה לרשת 13.
ב-26 בנובמבר 2017, לאחר מספר שבועות שידור, ירדה "העולם הבוקר: החיים הטובים" מהאוויר והוחלפה בתוכנית "פותחים יום".
איתן פרידמן
פרופסור איתן פרידמן (נולד ב-11 בפברואר 1953) הוא רופא מומחה ברפואה פנימית וב, מייסד ומנהל המרכז לגנטיקה וגילוי מוקדם באסותא מרכזים רפואיים, מייסד ומנהל לשעבר של היחידה ל (אונקו-גנטיקה) במכון הגנטי בבית החולים שיבא, פרופסור מן המניין במסלול חוקרים בחוג לרפואה פנימית ובחוג לגנטיקה וביוכימיה באוניברסיטת תל אביב משנת 1999. חוקר את הנטייה המורשת לפתח סרטן.
ביוגרפיה
איתן פרידמן נולד בתל אביב. בשנת 1971 התגייס לצה"ל ושירת במסלול העתודה האקדמית. סיים את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב בשנת 1977.
ביולי 1981 (שנה לפני מלחמת לבנון הראשונה) שירת כרופא צבאי בחטיבת הצנחנים ונפצע קשה במבצע צלצל, בעת שניסה לטפל בפצועים במהלך קרב. הוא ניצל בזכות טיפול שקיבל בבית החולים רמב"ם, בתא הלחץ, היחיד שהיה אז בישראל.
בשנת 1995 ייסד את היחידה לאונקוגנטיקה במרכז הרפואי שיבא תל-השומר, ומאז הוא משמש כמנהלה. פרידמן מיסד את תהליך מתן הייעוץ האונקוגנטי, ויישם טכנולוגיה חדישה לאיתור המוטציות בגנים BRCA1 ו-BRCA2 שאחראים לנטייה המורשת לפתח סרטן השד וסרטן השחלה באוכלוסייה בישראל. הקים מרכז למעקב אחרי נשים נשאיות של הגנים האלה, כדי לאפשר מעקב וטיפול מונע בהן.
בשנת 1988 פרסם מאמר שהראה מה המנגנון שגורם למחסור בסודיום בדם אצל נשים מבוגרות, כתוצאה מנטילת תכשירים להורדת לחץ דם. ב-1989 פרסם מאמר פורץ דרך ובו הראה כי גידולים הקשורים להתפתחות מחלה שנקראת "MEN-1 syndrome" מקורם בתא בודד ולא בכמה תאים. בשנת 2015 עמד בראש צוות מחקר יחד פרופ' ג'מאל זידאן שביצע מחקר גנטי, שתוצאותיו מאשרות כי הגנום הדרוזי הייחודי משמר את עצמו מאז המאה ה-11.
משמש כמנהל הרפואי של המרכז לגנטיקה רפואית, "GNA Medical".
פרופ' פרידמן הוא יושב ראש עמותת "ברכה", שמטרתה העיקרית היא לספק כלים להתמודדות בכל ההיבטים הקשורים למצב נשאות של מוטציה בגנים BRCA1, BRCA2.
פרידמן הוא מהמובילים של "הקונסורציום הישראלי לסרטן שד", הפועל בחסות ובמימון האגודה למלחמה בסרטן.
ייסד ומנהל המרפאה לנשים בסיכון גבוה, מרכז מירב, בבית החולים שיבא תל השומר, וכן היה מנהל מרפאת "נאות - סרטן שד ושחלות" של מכבי שירותי בריאות ברעננה, ורופא מומחה בתחום הגנטיקה באותו סניף.
שימש מרצה ב"אסכולות", בית ספר ללימודים רב-תחומיים של האוניברסיטה הפתוחה.
הגיש את הפינה "חדר מיון" בתוכנית הבידור "זהו זה!" ששודרה בטלוויזיה החינוכית. בנוסף הגיש תוכניות בריאות בטלוויזיה בישראל, ובהן, תוכנית הבריאות "קו פתוח" בערוץ 2, "חוות דעת" בערוץ 10, "חיים טוב", מגזין הבריאות של ערוץ הבריאות, ומאז שנת 2011 הגיש פינה קבועה בתוכנית "העולם הבוקר". בשנת 2015 שימש כמגיש מחליף במקומו של פרופ' רפי קרסו בתוכנית "חיים בריא עם רפי קרסו" אשר שודרה בערוץ 10.
ב-2018 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי "מכאן אני ממשיך לבד", בהוצאת מרום תרבות ישראלית.
באוקטובר 2021 התפטר מגוף מומחים העוסק בקורונה בטענה שהתנגד לחיסוני ילדים.
חיים אישיים
פרידמן גרוש ואב לשתי בנות.
ב-30 ביולי 1993 היה לישראלי הראשון שצלח בשחיית סולו את תעלת למאנש.
ב-15 בספטמבר 2021 חזר וצלח את התעלה בגיל 68 במסגרת קבוצת שליחים מעורבת.
קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן
קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן (באנגלית: X-ray crystallography) או עקיפה של קרני רנטגן (באנגלית: X-ray diffraction) היא תחום מחקר שעוסק במציאת מבנה של גבישים, תוך שימוש במדידת התבניות שיוצרות קרני רנטגן לאחר שהן עוברות דרכם. הקרניים עוברות עקיפה בתוך הגביש כתוצאה מהאינטראקציה שלהן עם האטומים, והן משנות את כיוון תנועתן. תבנית ההתאבכות הנוצרת מרמזת על המבנה הפנימי של החומר. באופן זה, השיטה מסייעת לקביעת מבנים מולקולריים ביצורים החיים, תוך הקניית ידע מבני על אתרים פעילים של אנזימים.
קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן, בשיטות שלא השתנו הרבה מאז תחילת המאה העשרים, מהווה עד היום כלי מרכזי במדע הקריסטלוגרפיה. השיטה איפשרה תגליות רבות ומשמעותיות, למשל גילוי מבנה ה-DNA. אחד הצילומים הידועים ביותר שנעשה בשיטה זו הוא תצלום 51, צילום של DNA שהיה הגורם המכריע בגילוי המבנה שלו ונעשה על ידי רוזלינד פרנקלין בסוף 1952. חקר מבנהו ופעולתו של הריבוזום, עליו ניתן פרס נובל לכימיה לשנת 2009 לעדה יונת, ונקטרמן רמאקרישנן ותומאס סטייץ, נעשה אף הוא באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן.
במבי 2
במבי 2 (באנגלית: Bambi II) הוא סרט הנפשה מבית היוצר של אולפני וולט דיסני, אשר יצא לאקרנים בשנת 2006 ומהווה פריקוול לסרט במבי. עלילת הסרט מתארת את האירועים שקרו לאחר מות אמו של במבי, לפני הסצנות בסרט המקורי בהן הוא נראה כמבוגר.
תקציר העלילה
לאחר שאמו נהרגה, עובר במבי לגור אצל אביו, נסיך היער, אף על פי שלאביו אין ניסיון בגידול עופרים צעירים. במבי מתאמץ לזכות בתשומת לבו ובהערכתו של אביו. בנוסף הוא מתמודד עם עופר חדש ושחצן שמגיע ליער - רונו, שמנסה להשפיל את במבי ולקחת ממנו את פלין (שנלחם בבמבי כשגדלו בסרט הראשון). בין היתר, רונו לועג לו על שבעבר כשנתקל בכלבי ציד, הוא קפא במקום וניצל רק בזכות אביו.
הפלה טבעית
הפלה טבעית היא סיום של היריון ומות העובר באופן טבעי, בניגוד להפלה מלאכותית, שהיא בדרך כלל יזומה.
שכיחות
בערך אחת מכל ארבע נשים עוברת הפלה אחת לפחות במשך חייה. במקרים רבים, היריון נכשל עוד לפני שהאישה מודעת שהיא בהריון. מעריכים שכ-30% מהביציות המופרות מופלות בדימום אשר נראה לאישה כווסת רגיל, לעיתים עם דימום קצת יותר מוגבר מהרגיל. כ-15% מההריונות בהם האישה מודעת שהיא בהריון מסתיימים בהפלה טבעית. יש הריונות המסתיימים בהפלה מלאכותית או לידה מוקדמת של עובר מת. כלומר, למעלה מ-50% מההריונות לא מסתיימים בלידת תינוק חי. הסיכון להפלה עולה עם גיל האישה. מעל גיל 35 הסיכון להפלה הוא 1 מ-5 או 1 מ-6, מעל גיל 40 הסיכון הוא כבר 1 מ-3 ומעל גיל 45 כל היריון שני מסתיים בהפלה.
גורמים
הגורמים הראשיים להפלות הם בעיות כרומוזומליות של העובר. בעקבות ליקוי בביצית, בזרע או בצירוף שלהם העובר אינו מתפתח ועל כן מופל. בבדיקות שנעשו נמצא שמעל מחצית העוברים שיצאו בהפלה טבעית בשליש הראשון של ההריון היו בעלי ליקוי כרומוזומלי ולא יכלו לחיות גם אם היו מסיימים את ההריון. לרוב, הבעיות הכרומוזומליות אינן כתוצאה מבעיות גנטיות של ההורים ועל כן הפלה אחת אצל אישה אינה סימן לסיכוי גבוה יותר להפלות נוספות אצל אותה אישה. ישנן בעיות כרומוזומליות של ההורים שעשויות למנוע לידה תקינה אצל מטופלים מסוימים, כגון אינוורסיה כרומוזומלית.
מחקרים מצאו שעודף משקל, צריכה גבוהה של קפאין, צריכת אלכוהול ושימוש בתרופות מסוימות מגבירים את הסיכוי להפלה. גם הריונות כתוצאה מטיפולי פוריות הם בעלי שכיחות גבוהה יותר של הפלות.
סוגים
ישנם מספר סוגים של הפלות טבעיות.
הריונות פגומים
פעמים רבות הגורם להפלה טבעית הוא סוג היריון לא תקין. סוגים נפוצים הם:
תסמינים
התסמין העיקרי המעיד על סכנת הפלה הוא דימום נרתיקי בהריון, אולם רק מחצית מהנשים עם דימום נרתיקי בהריון אכן יעברו הפלה. נשים רבות עם דימום בהריון מסיימות את ההריון בהצלחה ובין חמישית לרבע מההריונות המסתיימים בלידה היו דימומים נרתיקיים. במקרים של הפלה ללא דימום, בבדיקות האולטרסאונד לא ימצא שק היריון עם עובר ברחם, או שלא יהיה דופק עוברי (או שיפסיק אם כבר התחיל) והעובר לא יהיה בגודל תואם שבוע.
טיפול
בנוסף למנוחה נהוג במקרי דימום נרתיקי בהריון לבצע בדיקה תכופה של ההריון כדי לוודא שההריון תקין. בדיקות לתקינות היריון נעשות על ידי בדיקת אולטרה סאונד להריון לווידוא שהעובר חי או בדיקה הורמונלית לאישה.
במקרה של הפלה, המתבטאת בדימום רב והתכווצויות. הדימום מלווה לפעמים ביציאה של קרישי דם. יש צורך לוודא שאכן כל העובר יצא ועל כן מבצעים לעיתים גרידה או הפלה תרופתית. מומלץ לנשים במקרים אלו להגיע מיידית לטיפול רפואי.
השפעה פסיכולוגית
אף על פי שההתאוששות הפיזית מהפלה היא לרוב מהירה, אצל נשים רבות ההתגברות הנפשית לוקחת שבועות, חודשים ולעיתים אף יותר משנה. השוני בהתמודדות בין אשה לאשה תלוי בכל מני גורמים. גורם אחד הוא מידת ההקשרות של האם לעובר, במיוחד במקרים בהם יש קושי להיכנס להריון. כמובן שאם ההריון הושג באמצעות טיפולי פוריות, אובדן ההריון עלול להיות קשה במיוחד. גורם נוסף הוא האופן שבו ההפלה מתרחשת. במידה ולא מדובר בגרידה, נשים חוות דימום כבד, מלווה בגושי דם. החוויה של הדימום, עם ההבנה שגושי הדם הללו היו פעם עובר, עשויה להיות קשה מנשוא. במקרים בהם שק ההריון לא יוצא מעצמו, לרוב צריך לחכות כמה ימים עד שהעובר יוצא, ואז האשה צריכה להסתובב עם עובר מת בגוף וזאת תחושה מאוד קשה, וכמובן מצבה הרגשי הכללי של האשה משפיע על כיצד תגיב גם כן. במקרים בהם אובדן ההריון הוא בשלבים מאוחרים מאוד, לעיתים מתפתחת פוסט טראומה.
הערות שוליים
Aborto
מתקפת אפס ימים
מתקפת אפס ימים (מאנגלית: Zero-day attack) הוא כינוי לשימוש בפרצת אבטחה שלא הייתה ידועה עד כה, על ידי תוקפים שונים. המילה "אפס" מתייחסת לכך שמאז פרסומה עברו אפס ימים (כלומר: זהו אותו היום). לרוב, נהוג בקרב מומחי אבטחה להתריע על פרצה לפני מועד פרסומה בקרב הציבור הרחב, ולאפשר לחברה המתגוננת זמן לחקור ולתקן אותה, ולהפיץ ללקוחותיה טלאי תיקון לפני שתפורסם. מכיוון שבמתקפת יום-אפס מפורסמת פרצה לא מוכרת לשימוש מיידי, אין לה עדיין תיקון וכמו כן מוצרי אבטחה שונים לא מכירים ולא מזהים אותה.
סוגי מתקפות
מתקפות יום-אפס לרוב נסמכות על פגיעות תוכנה לא מוכרת, כלומר, באג או תכנון לקוי של המערכת או הגדרותיה, אשר מאפשר לתוקף לבצע שלב כלשהו בתקיפתו. לרוב מחלקים פגיעויות אלו לשני סוגים:
שימוש על ידי האקרים
קבוצת האקרים בשם "The Shadow Brokers" פרסמה מספר כלי אקספלויט שנגנבו מה-NSA, ביניהם כלים למתקפת אפס ימים.
קישורים חיצוניים
Exploit
בדאין חרן
בדאין חרן (במנדרינית: 巴丹吉林沙漠; בפין-יין: Bādānjílín Shāmò) הוא מדבר בצפון סין, כ-100 קילומטרים מדרום לגבול עם מונגוליה. גודלו של המדבר, המשתרע בשטחי מחוזות גָאנְסוּ, מונגוליה הפנימית ונִינְגְשְׂיָה, כ-49,000 קמ"ר וגובהו בין 1,400 ל-1,700 מטרים מעל פני הים.
במדבר מצויות החוליות (דיונות) הקבועות הגבוהות ביותר בעולם, חלקן מתנשאות לגובה 500 מטרים. חול הדיונות אינו נסחף עם הרוח בשל מידת הלחות היחסית הגבוהה השוררת בהן. מקור הלחות, שהתברר רק במחקר משנת 2004, הוא בזרם מים תת-קרקעי הזורם מהרי צ'יליאן (במנדרינית: 祁连山, בפין-יין: Qílián Shān), כ-500 ק"מ משם, מתחת לפני שטח המדבר. באזור הדרום מזרחי של המדבר פורצים בעשרות מקומות ברחבי המדבר המים התת-קרקעיים אל פני השטח, תוך שהם יוצרים אגמים. מי האגמים החדשים יותר שנוצרו, מתוקים, בעוד שמי האגמים העתיקים הם בעלי דרגת מליחות גבוהה מאוד. בשל אגמים אלה נקרא המדבר גם "מדבר האגמים המסתוריים".
המדבר, הדיונות הגדולות, האגמים, נאות המדבר באגמים המתוקים, ומנזר בודהיסטי על גדות אחד מהם מהווים אתרים תיירותיים.
Blurring the Edges
Blurring the Edges הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת האמריקאית מרדית ברוקס. האלבום יצא לאור ב-6 במאי 1997, על ידי חברת התקליטים קפיטול רקורדס.
דרור רופא
דרור רופא (נולד ב-26 בינואר 1960) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש סגן מפקד אוגדת איו"ש, מפקד עוצבת ברעם ומפקד חטיבת עודד.
שירותו הצבאי
רופא התגייס לצה"ל והתנדב לשייטת 13. התחיל הכשרת מסלול לוחם בשייטת. לאחר כשנה נשר מהשייטת ועבר לסיירת גולני. באפריל 1980 לקח חלק בפעולת ההשתלטות במשגב עם. לאחר מכן יצא לקורס קציני חי"ר. בתום הקורס מונה למפקד צוות בבה"ד 1. בהמשך שימש כמפקד מחלקה בגדוד 13. לאחר מכן מונה לסגן מפקד פלוגה ב' בגדוד, ולחם בין היתר במלחמת לבנון הראשונה. ביום השביעי למלחמה נפצע קשה במהלך הקרב על כפר סיל. לאחר תקופת שיקום ארוכה שב לשירות צבאי ומונה למפקד פלוגת מסלול בבא"ח גולני. בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 13, ופיקד עליה בפעילות מבצעית בדרום לבנון. לאחר מכן מונה לקצין המבצעים (קמב"ץ) החטיבתי. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 51. לאחר מכן מונה למפקד סיירת גולני בין השנים 1989–1990, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון. לאחר אחד מן המבצעים הרבים שהסיירת ערכה בפיקודו, קיבל הוראה ממפקד פיקוד הצפון, יוסי פלד, להתפנות רגלית. לאחר שהסיירת נתקלה במחבלים ושניים מלוחמיה נפצעו וחולצו, מסר דיווח שגוי על מצב הכוח בפיקודו, וזאת כדי לשכנע את פלד לאשר את פינוי הכוח באופן מוסק, לאחר תחקיר בו הובהר כי הנתונים שמסר אינם נכונים הוחלט על הדחתו, בסיום תפקידו בסיירת פרש מצה"ל.
לאחר כשלוש שנים נקרא לשוב לשירות על ידי גבי אשכנזי, הוא הועלה לדרגת סא"ל ומונה לקצין אג"ם של יק"ל, במהלך התפקיד נפצע בשנית, לאחר החלמה חזר לתפקידו. בהמשך מונה למפקד גדוד 17 בחטיבת ביסלמ"ח. לאחר מכן שימש כסגן מפקד עוצבת חירם, ושימש בתפקיד בין היתר בזמן אסון המסוקים ואסון השריפה בוואדי סלוקי. בתום תפקידו יצא ללימודים במב"ל. בסיום לימודיו הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עודד, ושימש בתפקיד עד שנת 2000. ב-25 במאי 2000 מונה למפקד עוצבת ברעם. במרץ 2002 חדרה חוליית מחבלים מהחזבאללה מלבנון לישראל, החוליה הגיעה לאזור קיבוץ מצובה, ורצחה חמישה אזרחים שנסעו לאורך הכביש. מפקד החטיבה, רופא, הוביל כוח קטן לעבר שני המחבלים, הסתער עליהם והרגם, בקרב נהרג גם קצין מחטיבת הנח"ל, על פעילותו זו זכה לשבחים מהרמטכ"ל, שאול מופז. בתפקיד זה שירת עד 3 ביוני 2002. לאחר מכן מונה לסגן מפקד אוגדת איו"ש. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
לימודים
רופא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה, בוגר האוניברסיטה לביטחון לאומי של ארצות הברית. בוגר מב"ל ובוגר קורס דירקטורים ופיננסים בכירים.
משפחתו
רופא נשוי למירה ואב לשניים.
קרן אן
קרן אן (בשמה המלא קרן אן זיידל; בהולנדית: Keren Ann; נולדה ב-10 במרץ 1974 בקיסריה) היא מוזיקאית ישראלית, זמרת, כותבת, מלחינה, מפיקה וטכנאית היוצרת ומופיעה בשלושה מוקדים – פריז, ניו יורק ותל אביב.
קרן אן חיה ומקליטה מזה שנים בפריז ובניו יורק, אם כי היא מחזיקה באזרחות ישראלית כמו גם הולנדית.
קורות חיים
קרן אן נולדה בישראל וגדלה בקיסריה, כשהייתה בת 12 עברה עם משפחתה לצרפת, בעקבות עסקיו של האב דני זיידל ושם סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר הישראלי ע"ש משה שרת, בפריז. במהלך נעוריה למדה בקונסרבטוריון, בלטה בכשרונה ואף הקימה להקה שפעלה כשלוש שנים. בגיל 9 החלה לנגן בגיטרה ובהמשך במפוחית וקלרינט. בהמשך התמקצעה בהלחנה.
בסוף שנות העשרים שלחה שיר שכתבה במיוחד לזמר הצרפתי אנרי סלוודור, שהתרשם ממנו והוציא אותו כסינגל. השיר זכה להצלחה רבה, למעלה מ-700 אלף עותקים של הסינגל נמכרו, ובאותה שנה השיר קיבל את פרס גראמי הצרפתי. בהמשך יצא לאור האלבום "Chambre avec vue" שנכתב בשנת 2000 עבור סלבדור וכולל את השיר (Jardin d'hiver), אלבום זה הוכתר כאלבום השנה בשנת 2001 בצרפת. באותה שנה קיבלה קרן אן גם את "פרס המשוררים של עיריית פריז". בעקבות כך, החלה קרן אן לכתוב ולהלחין ליוצרים נוספים, ובהמשך להופיע בעצמה.
קריירת השירה של קרן אן החלה בפריז, ושם גם צברה את עיקר המוניטין שלה. עד כה הוציאה שישה אלבומי סולו: "La Biographie De Luka Philipsen"(2000), "La Disparition"(2002), "Not Going Anywhere"(2003), "Nolita"(2005), "Keren Ann"(2007), ו-"101" (2011).
קרן אן שותפה גם בהרכב Lady & Bird יחד עם בארדי ג'והנסון, השניים הוציאו אלבום הנושא את שם ההרכב ב-2003 והלחינו יחד שירים למגוון פרויקטים, ביניהם חומרים עבור The Icelandic Symphony Orchestra בניצוחו של דניאל קאוקא ב-2008. השניים הלחינו את המוזיקה לקמפיינים של TGV בשנים 2005–2007.
בשנת 2008 שיתפה קרן אן פעולה עם טיבו ג'הווי בעיצוב המעטפת המוזיקלית של ערוץ הטלוויזיה האירופאי ארטה. קרן אן כתבה מספר שירים לאמנים אחרים, שנחלו הצלחה בינלאומית. בשנת 2004 יצרה, בשיתוף עם גאי צ'יימברס, את "The Isis Project".
המוזיקה של קרן אן ליוותה במהלך השנים מספר סדרות טלוויזיה, בהן "מתחת לאדמה", "האנטומיה של גריי", "Big Love" ו-"Deux jours à tuer". השיר "Beautiful Day" ליווה את הקמפיין של סקאיי טים ובשנת 2008 השיר "Lay Your Head Down" ליווה את הקמפיין העולמי של חברת האופנה השוודית H&M.
במלחמת לבנון השנייה הגיעה קרן אן לישראל והופיעה בהתנדבות במקלטים ביישובי הצפון, בהם שהו התושבים.
בשנת 2008 הקליטה קרן אן, שאינה מרבה לשיר בעברית, גרסת כיסוי לשיר "ברחוב הנשמות הטהורות" של צוות הווי הנדסה קרבית, עבור האלבום "עבודה עברית 2", שכולל גרסאות כיסוי של זמרים שונים לרגל 60 שנים למדינת ישראל.
ב-2010 השתתפה בפסקול הסרט "ז'אטם איי לאב יו טרמינל".
חיים אישיים
בן זוגה לשעבר של קרן אן הוא הזמר האיסלנדי ברדי ג'והנסון, עמו שיתפה פעולה באלבומיה מספר פעמים. בהמשך נישאה לטייס ישראלי, מאוחר יותר השניים התגרשו. ביולי 2012 היא ילדה את בתה הבכורה.
חברתה הקרובה של קרן אן היא הפוליטיקאית הישראלית איילת שקד.
השקפה פוליטית
קרן אן גינתה אומנים שסירבו להופיע בישראל, אך מופיעים במדינות אחרות המפרות זכויות אדם, כמו ארצות הברית וסין. עם זאת, ב-2017 כתבה שאינה תומכת בממשלה הנוכחית, ושבמשך שנים היא תומכת בזהבה גלאון.
שמעון פינטו
שמעון פינטו (נולד ב-1967) הוא אמן ישראלי.
ביוגרפיה
פינטו נולד וגדל בערד להורים יוצאי מרוקו.
תערוכת היחיד הראשונה שלו הייתה בשנת 1996, בחמאם הטורקי ביפו. בשנים 2000-1997 למד פינטו לימודי תעודה, מדריך בכיר ובוגר, מרכז לאומנות חזותית באר שבע. בשנים 2000-1999 למד תולדות האמנות באוניברסיטת בן-גוריון, באר שבע. כסטודנט עבד בשחזור ושימור פרסקאות במצדה. בתום לימודיו חזר בתשובה. בשנת 2000 הציג את "נשמה ארכאית", תערוכת היחיד המוזיאלית הראשונה שלו במוזיאון ערד. הציג שלוש עשרה תערוכות יחיד, בהן במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן באשדות יעקב, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, בגלריה משרד תל אביב ובבית האמנים בירושלים.
מנהל/רכז ואוצר אמנות של שני פרויקטים במרחב הציבורי חרדי מאה שערים, במימון קרן ירושלים ועיריית ירושלים.
נמצא באוספים פרטיים בישראל ומחוצה לה. נמצא באוסף מוזיאון ישראל, ירושלים.
חבר מערכת וממייסדי ״מגזין אדרבה - קולות מעולם התשובה״, ירחון חברתי-תרבותי המיועד לבעלי תשובה (2016-2012), פינטו פרסם ב"אדרבה" טור חודשי בנושא אמנות ושירה.
מאז שנת 2004 פינטו חי ויוצר בירושלים, אב לשמונה ילדים.
אודות עבודותיו
ד"ר גדעון עפרת:
Unplugged (אלבום של אליס אין צ'יינס)
Unplugged הוא אלבום הופעה של להקת הגראנג' אליס אין צ'יינס. הופעה זו יצאה גם בפורמט DVD.
הפקה
האלבום שיצא ב-1996 הוא חלק מסדרת הקונצרטים MTV Unplugged ומתעד את הופעתה הראשונה של הלהקה לאחר שלוש שנים. חברי הלהקה הציגו בו 12 משיריהם המוכרים בעיבודים אקוסטיים, וכן שיר חדש בשם "Killer Is Me". עם הלהקה הופיע גיטריסט נוסף, סקוט אולסן מלהקת הארט, על מנת להעשיר את צליל הגיטרות.
במהלך ההופעה הייתה בריאותו הלקויה של ליין סטאלי ברורה לעין, מה שלא מנע מהאלבום לקבל ביקורות משבחות, להגיע למקום השלישי במצעדי המכירות ולצאת גם כ-DVD. עם הזמן הגיע האלבום למעמד של פלטינה משולשת. במהלך ההופעה ציין סטאלי: "אני חייב לומר שזו ההופעה הטובה ביותר שקיימנו מזה שלוש שנים" בעוד שון קיני עונה לו "אבל ליין, זאת ההופעה היחידה...".
על הגיטרה של מייק אינז מופיע המשפט "Friends don't let friends get haircuts" תוך התייחסות לחברי להקת מטאליקה שישבו בקהל ובדיוק הסתפרו, לפני הוצאת אלבומם Load.
ג'נארו ורולינו
ג'נארו ורולינו (באיטלקית: Gennaro Verolino; 1906, נאפולי – 2005, רומא) היה כומר איטלקי, בישוף קתולי וחסיד אומות העולם.
פעילותו בתקופת השואה
בתחילת קיץ 1944, ובאוקטובר 1944, הנפיק רוטה, בסיועו של ורולינו, מכתבי הגנה על היהודים. פר אנגר, נציג שוודי בבודפשט ועוזרו של ראול ולנברג, העיד לאחר המלחמה על הסיוע שנתן ורולינו באספקת מזון, תרופות וסיוע רפואי ליהודים ששהו בבתים מוגנים (בתים שמעליהם הונף דגל של מדינה נייטרלית, כגון ספרד, שווייץ ושוודיה, וכך היו מוגנים בחסינות דיפלומטית מפני פעילות צלב החץ): "ורולינו היה בסכנה מתמדת מבריונים נאצים בלתי מרוסנים".
בסוף 1944 פרצו אנשי צלב החץ למוסד קתולי בבודפשט שאיכסן כשמונים יהודים. זאת עשו למרות שהיה זה בית שאמור היה להיות מוגן עקב היותו תחת חסות הוותיקן. רוטה וורולינו התערבו בנעשה תוך סיכון חייהם ויצרו קשר עם שר החוץ ההונגרי בדרישה להחזרתם של היהודים לבניין המוגן. כמו כן נתן ורולינו מחסה ליהודי בשם גיורגי אדם מקומרנו שברח מבניין בו חסה, לאחר שבניין זה הופצץ, והגיע אל משכן הנציגות האפיפיורית בבודפשט. ורולינו נתן לאדם תעודת זהות מזויפת, ולאחר מספר ימים - אישור על כך שאדם הוא עובד שגרירות הוותיקן, ומשמש שם פקיד.
כל בוקר עזבו ורולינו ואדם את הבניין כדי להפיץ מכתבי הגנה עליהם חתם רוטה. הם נסעו אל הגבול הצפון מערבי של הונגריה כדי להציל יהודים שנשלחו בצעדות מוות לאוסטריה.
אחרי מלחמת העולם השנייה
אחרי המלחמה מונה ורולינו לתפקיד בישוף העיר קורינתוס ביוון. בשנת 1951 מונה ורולינו לתפקיד נונציו והיה שגריר הוותיקן באל סלוודור וגואטמלה. לאחר מכן היה נציג הוותיקן בקוסטה ריקה וכן השתתף בוועידת הוותיקן השנייה. בשנת 1983 השתתף בעדכון המשפט הקאנוני הכנסייתי.
הכרה
ב-2007 העניק יד ושם לוורולינו את התואר "חסיד אומות העולם".
חגיגת קיץ
חגיגת קיץ הוא ספר השירה החמישי של נתן אלתרמן, והאחרון שראה אור בחייו של המשורר. הספר, המכיל 45 שירים וקטעי פרוזה המצטרפים לסיפור עלילה רווי הומור, ראה אור ב-1965.
עלילת הספר
הספר מגולל עלילת ליל-קיץ אחד רצוף הפתעות בשכונת פלורנטין בתל אביב (המכונה ביצירה "סטמבול") ומציג שלל דמויות, רובן של עולים חדשים וותיקים מארצות המזרח, מסלוניקי וטורקיה וממזרח אירופה. אלתרמן, שהכניס את עצמו לתוך העלילה כדמות "המחבר", הרבה לבקר באזור. ברחוב רענן שכנה הכריכייה של משפחת בינדר (צילה בינדר הייתה אהובתו של אלתרמן), כן נהג לבלות בבר "מונטה קרלו" ובמסעדת הפועלים "אלימלך" ששכנו בשכונה וביקר בבתי המלאכה הקטנים שבה. השירים מביעים התלהבות מהקולות, הריחות והטעמים שבשכונה ומהמסורות העממיות של תושביה.
במרכז העלילה ניצבת מסיבה שמתכנן סניף הבנק המקומי לחגוג במסעדת "סטמבול", כאשר באותה עת מתכנן העבריין מישה ברחסיד לשדוד את אותו סניף. אולם, מעשה השוד מסתבך כאשר אלמנה המכונה "המכשפה" המתגוררת מול הסניף מיידה בברחסיד פרימוס שמתלקח ועקב כך נאלץ ברחסיד לחלצה מהשריפה. לאחר מכן מגיע ברחסיד למסעדה על מנת לחלץ את המלצרית מרים-הלן מנחת זרועו של סרסור בשם וולדרסקי. בסיפור מתערבת גם אשתו המתה של שומר הבנק, סימן-טוב המחוללת כרוח רפאים סערה בעיצומו של ליל הקיץ. עלילה מקבילה דנה בגורלה של קבוצת עולים ממרוקו בראשות אדם בשם ציבא תשובה, המתכננת הפגנה למחרת היום. במהלך הספר מתברר שמרים-הלן אינה אלא בתו האובדת של תשובה. גם גביע שהפקיד תשובה כמשכון בבנק מוחזר אליו באורח מקרי כאשר הוא מושלך מחלון המסעדה.
אלתרמן מגלה יחס סלחני ביותר לפושעים קטנים משולי החברה ומציג, תוך הזדהות רבה את מה שנקרא "ישראל השנייה".
שיר משמר
שיר מספר 10, המובא בהקשר הספר כמונולוג של ציבא תשובה המופנה לבתו, מרים-הלן, הוא חריג ביחס לשירי הספר. השיר ארוך (13 בתים, 78 שורות) ובעל אופי טראגי. ישנה סברה נפוצה שזוהי פנייתו האוהבת והמודאגת של אלתרמן לבתו היחידה, תרצה אתר, שהייתה נתונה בדיכאון קשה.
המחזה
כבר לאחר צאת הספר לאור באביב 1965 ביקש במאי התיאטרון שמואל בונים להעלותו על הבמה. אלתרמן סירב להצעה אבל נתן לבונים את ברכת הדרך להעלאה עתידית של מחזה על פי היצירה. בסופו של דבר הועלתה היצירה על בימת התיאטרון הקאמרי ב-1972, לאחר מות המשורר. את התפאורה צייר אריה נבון וסשה ארגוב הלחין. בהצגה השתתפו יוסי ידין בדמות המחבר, זהרירה חריפאי כקלרה, בעלת המסעדה. עוד השתתפו בהפקה אבנר חזקיהו, יוסי גרבר ואחרים. בונים שמר על נאמנות לטקסט, תוך שינויים והתאמות קלות עבור המימד הדרמטי. שני שירים שהלחין ארגוב במיוחד להצגה הפכו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי : "שיר משמר" ו"שיר סיום" ("כבר השעה מאוחרת...")
פייר אטיין פלנדן
פייר אטיין פלַנדן (בצרפתית: Pierre Étienne Flandin; 12 באפריל 1889 - 13 ביוני 1958) היה פוליטיקאי צרפתי. פלנדן שירת כראש ממשלת צרפת בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית. בתקופת מלחמת העולם השנייה שימש לזמן קצר כשר החוץ של צרפת של וישי, ונחשב למס' 2 במשטרו של אנרי פיליפ פטן. לאחר המלחמה ניסה לשקם את הקריירה הפוליטית שלו, שהוכתמה בשיתוף פעולה עם הנאצים במשטר וישי, אך כשל.
ביוגרפיה
פלנדן נולד בפריז בשנת 1889 למשפחה מיוחסת. אביו, אטיין פלנדן היה פוליטיקאי מצליח ששימש אף זמן מה כמושל תוניסיה. אמו הייתה נצר למשפחת ריבייר (Ribière) רבת ההשפעה. פלנדן קיבל תואר דוקטור במשפטים מאוניברסיטת פריז, אך לא עסק במקצוע עריכת הדין. מגיל צעיר החל לעסוק בפוליטיקה, ובשנת 1914 בהיותו בן 25 נבחר לבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי כנציג מחוז יון.
פלנדן נמשך לתעופה מגיל צעיר. בשנת 1912 הוסמך כטייס בחיל האוויר הצרפתי, שהיה אז בתחילת דרכו. בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוצב כטייס בטייסת מילואים, אך לאחר זמן קצר נקרא לשמש בתפקידים שונים הקשורים בתעופה במשרד המלחמה. במהלך השנים שלאחר המלחמה שימש בתפקידים ממשלתיים שונים הקשורים בתעופה, ונטל חלק חשוב בהכנת התשתית האווירית של צרפת, והקמת נמלי התעופה האזרחיים הראשונים בצרפת ובמושבותיה בצפון אפריקה.
ראש הממשלה
בנובמבר 1934 הצליח פלנדן לזכות בתפקיד ראש ממשלת צרפת, לאחר משבר בממשלתו של גסטון דומרז'. פלנדן הקים ממשלת 'פיוס' בה השתתפה אף המפלגה הרדיקלית, מפלגת המרכז העיקרית באותה התקופה. פייר לאוואל שימש בממשלתו כשר החוץ, ואילו אדואר הריו כמזכיר המדינה. ממשלתו של פלנדן החזיקה מעמד בין 10 בנובמבר 1934 ל-31 במאי 1935. פלנדן נאבק במשבר הכלכלי, וניסה לקדם מדיניות של שוק חופשי. בתקופה זו גם ניהל מגעים חשובים בתחום מדיניות החוץ. בינואר 1935 חתם לאוואל על הברית הצרפתית - איטלקית עם מוסוליני. באפריל 1935 חתם לאוואל על הסכמי "חזית שטרזה", עם הדוצ'ה האיטלקי בניטו מוסוליני וראש ממשלת בריטניה רמזי מקדונלד. ה"חזית" הייתה אמורה לאשרר את הסכם לוקרנו ולפעול להמשך עצמאותה של אוסטריה. במאי 1935 נחתם בפריז הסכם שיתוף פעולה עם ברית המועצות. בצעדים אלו ניסה פלנדן לפעול אל מול תוקפנותה הגוברת של גרמניה הנאצית. באמצע מאי 1935 עבר פלנדן תאונת דרכים קשה בה שבר את זרועו. בסוף מאי עמד פלנדן בפני משבר ממשלתי, שנבע מרצונו לשמור על ערך הפרנק אל מול קריאות לביצוע פיחות. בישיבה דרמטית של הפרלמנט, במהלכה הודיע שר האוצר ז'רמן מרטין על התפטרותו, נפלה ממשלת פלנדן ב-31 במאי 1935.
בממשלות צרפת עד מלחמת העולם השנייה
לאחר סיום כהונתו כראש ממשלה, נשא פלנדן בתפקידי שר בממשלות השונות ברפובליקה השלישית. בשנת 1936 מונה לכהונת שר החוץ בממשלתו של אלבר סארו. בעת המשבר שפרץ כאשר היטלר הכניס את צבאו לחבל הריין, בשנת 1936, הפגין פלנדן תוקפנות ונחישות, כאשר דרש כי צרפת תגיב בכוח צבאי אל מול הפרה בוטה זו של חוזה ורסאי. הוא נסע ללונדון ונפגש שם עם ראש הממשלה סטנלי בולדווין ושר החוץ אנתוני אידן, מהם דרש להתערב במשבר, ולסייע לביטחונה של צרפת. העובדה כי צעדו של היטלר עבר ללא תגובה חריפה של בריטניה וצרפת, הביאה את פלנדן לתמוך מעתה בפיוס, ובהתאמת מדיניותה של צרפת למצב בו גרמניה היא הכוח הדומיננטי באירופה. עם עליית ממשלת החזית העממית של לאון בלום, שימש פלנדן כמנהיג האופוזיציה הימנית. לאחר הסכם מינכן שלח פלנדן מברק ברכה להיטלר על הישגו.
בתקופת מלחמת העולם השנייה
פלנדן היה בין התומכים במרשל פטן בעת כינוס בתי הפרלמנט הצרפתי בוישי ביולי 1940, בהצבעה שהקימה את משטר וישי. לאחר ההצבעה, שב לתפקידיו במחוז יון, אך שב ונקרא על ידי פטן לשמש כשר החוץ לאחר פיטוריו של לאוואל ב-13 בדצמבר 1940. לאוואל נחשב לאיש מס' 2 במשטר וישי, והיה בעל סמכויות נרחבות, ולהלכה סגנו ויורשו של פטאן, ונושא בתואר "סגן ראש הממשלה". לפלנדן לא ניתן תואר פרט ל"שר החוץ", אך היה ברור כי הוא יורשו של לאוואל. פלנדן נחשב למתון יחסית ללאוואל, ואדם שיכול לקיים קשרים גם עם בעלות הברית. עם מינויו לתפקיד התבטא כי הפציר באדואר דאלאדיה שלא לפתוח במלחמה, אך דלאלדייה ואנשי ממשלתו היו נתונים להשפעה יהודית, ולכן פתחו במלחמה. פלנדן החזיק בתפקיד 56 ימים, והתפטר ב-9 בפברואר 1941. הוא הוחלף באדמירל ז'אן פרנסואה דרלאן.
לאחר התפטרותו יצא פלנדן לצפון אפריקה. לאחר מבצע לפיד והשתלטות אנשי צרפת החופשית על מושבות צרפת בצפון אפריקה נאסר, בדצמבר 1943.
לאחר מלחמת העולם השנייה
פלנדן שהה כ-26 חודשים במאסר. ביולי 1946 נשפט בפני בית משפט על התנהגותו בימי משטר וישי. להגנתו הביא כעד את ידידו, רנדולף צ'רצ'יל, בנו של וינסטון צ'רצ'יל וכן מכתב מווינסטון צ'רצ'יל בו משבח צ'רצ'יל את התנהגותו בצרפת ובצפון אפריקה. פלנדן נדון ל-5 שנות ב"קלון לאומי" (indignité nationale) ושלילת הזכויות האזרחיות, אך גם עונש זה הומתק על ידי בית הדין שמצא לנכון להתחשב בשירותו למולדת. במהלך שנות החמישים ניסה להחיות את הקריירה הפוליטית שלו, ואת מפלגתו "הברית הדמוקרטית", אך כשל. בשנת 1958 מת.
יצחק ידידיה פרנקל
הרב יצחק ידידיה פרנקל (כ"ו בתשרי תרע"ד, אוקטובר 1913 - ד' באלול תשמ"ו, 8 בספטמבר 1986) היה הרב הראשי וראש אבות בתי הדין בתל אביב-יפו.
קורות חייו
נולד בלינטשיץ, פולין, לרב אהרון פרנקל, מרבני העיירה, ולימים – רב בית הכנסת "אור תורה" וראש מחלקת הכשרות ברבנות הראשית לתל אביב-יפו, וללאה – בתו של הרב ישראל אליקים (גצל) קניג, מוהל הקהילה היהודית בלינטשיץ.
בגיל 9 החל ללמוד בלינטשיץ בישיבתו של הרב עקיבא אשר גוטפריד תלמידו של בעל האבני נזר מסוכטשוב, ובגיל 13 נשלח ללמוד בוורשה, במתיבתא של רבי מנחם זמבה שלמד עימו בחברותא. בוורשה הוסמך לרבנות בגיל 18 על ידי רבו רבי מנחם זמבה מפראגא וכן על ידי רבי שלמה דוד כהנא, על ידי רבי חנוך צבי לוין מבנדין, על ידי האדמו"ר רבי יחזקאל הולשטוק מאוסטרובצה ועל ידי הרב שלום שכנא צ'רניאק רבה של מאצ'יוב, בבואו לוורשה באדר ה'תר"ץ (1930) הרב יצחק ידידיה פרנקל העיד שכדי לזכות בסמיכה מהרב צ'רניאק נדרש המועמד להפגין ידע נרחב ומעמיק בבחינה עיונית שנמשכה ימים אחדים. בוורשה פגש הרב פרנקל גם את החפץ חיים שברך אותו בברכת כהנים.
הרב פרנקל היה נוסע כחסיד לחצרו של האדמו"ר ה"אמרי-אמת" מגור, הן בפולין והן לאחר מכן בארץ ישראל. לאחר שנסמך להוראה, הורה האמרי-אמת לכבד אותו בעליה לתורה בשבת בבית המדרש בגור, אף שעדיין היה בחור וזאת למרות שלא היה מקובל שם לתת עליות לבחורים. לאחר הסתלקותו של האמרי אמת היה הרב פרנקל מקורב לבנו האדמו"ר ה"בית-ישראל".
בשנת ה'תרצ"ב (1932), והוא בן 18, נשא לאשה את הרבנית חנה לאה בתו של הרב חיים אלעזר בראנד מחסידי סקרנביץ' בעיירה קרנוז'ה במזוביה-פולין (הוא ואשתו זלדה-רחל לבית פיטעל מגומבין נהרגו עם כל משפחתם בהפצצה גרמנית על קרנוז'ה בג' תשרי ת"ש). לאחר חתונתו התגורר בקרנוז'ה ופתח בה ישיבה לבחורים צעירים. לאחר מכן נבחר לכהן כמו"צ הקהילה החרדית בעיר ריפין בפולין, הקרובה לגבול הגרמני.
בגיל 18, בעת הילוכו ברחובה של העיר דנציג, נקלע לתקרית אנטישמיות מצִידם של שני פולנים ואז החלה להבשיל בליבו ההחלטה לעלות לארץ ישראל. לאחר סיום כהונתו כמו"צ בריפין בשנת ה'תרצ"ד הוא חזר לעירו לינטשיץ והחל במסירת שיעורים לבחורים בבית המדרש בלינטשיץ ובמקביל החל בהכנות לעליה לארץ ישראל לאחר שקיבל את הסכמת רבו האדמו"ר ה"אמרי-אמת" מגור. הוא השיג סרטיפיקט בעזרת האדמו"ר מגור ועלה יחד עם רעייתו חנה לאה ושני ילדיו הגדולים איסר ואריה.
בחודש שבט ה'תרצ"ה (ינואר 1935), בהגיעו לארץ ישראל קיבל "כתב הסמכה" מהרב הראשי הרב אברהם יצחק הכהן קוק לאחר שנבחן בו זמנית על ידו ועל ידי הרב שמשון אהרן פולונסקי מטפליק במשך כמה שעות, והחל בחיפוש אחר משרה רבנית המתאימה לו.
הרב פרנקל התיישב בשכונת פלורנטין, והחל למסור שיעורי תורה בתלמוד תורה "סיני". לאחר הגיעו למקום מונה כרב ומורה הוראה בשכונה על ידי הרב משה אביגדור עמיאל, רבה של תל אביב, וכיהן בתפקידי רבנות בעיר תל אביב מאותו היום ועד יום פטירתו. בשנת תרצ"ו הוא כבר חתום על כרוז לחיזוק החינוך התורני עליו חתמו כמאה רבנים מארץ ישראל.
בתל אביב התקרב הרב פרנקל הצעיר אל זקן אדמור"י בית רוז'ין – רבי ישראל מהוסיאטין ומונה על ידו לשמש כמו"צ בחצר.
במסגרת פעילות בארגון "עזרת תורה" סייע רבות לרבנים ובני תורה בתל אביב וסביבתה, וכמו כן לנזקקים רבים.
בתקופת המנדט הבריטי, סייע הרב פרנקל רבות ללוחמי המחתרות. בימי המאבק לאחר הטבעת "אלטלנה" יצא אל ההמונים ליד בית הוועד הפועל של ההסתדרות וקרא להם להימנע משפיכות דמים ומשנאת חינם.
לאחר קום המדינה היה הרב פרנקל חבר בוועדת רבנים שפיקחה על "השירות הדתי", ארגון שסייע לחיילים לשמור תורה ומצוות.
בשנים ה'תש"ט - ה'תשי"א כיהן כחבר בית הדין הרבני האזורי בתל אביב-יפו.
בשנים של מלחמת העולם השנייה היה הרב פרנקל נציג ארגון הג'וינט האמריקאי אשר העביר דרכו סיוע לבני היישוב בארץ ישראל. כמו כן ייצג הרב פרנקל את שכונות הדרום (פלורנטין מכבי ושפירא) במאבק שניהלו עקב התנכלותה של עיריית יפו הערבית אשר הייתה אחראית מונציפלית עליהן עד קום המדינה. במסגרת פעילות זו נפגש הרב פרנקל עם פקידי ממשל של המנדט הבריטי.
במסגרת רבנותו בשכונת פלורנטין שימש הרב פרנקל כבורר בסכסוכים שבין תושבי השכונה וביתו היוה מוקד של עזרה סוציאלית לתושבים.
לאחר הקמת מדינת ישראל, כאשר נחטף יוסל'ה שוחמכר, ניסו להגיע לפשרה בין הוריו לסב, על פיה יתמנה הרב פרנקל לאפוטרופוס של יוסל'ה, וידאג לכך שיקבל חינוך דתי. אולם הסב לא הסכים לפשרה והיא לא יצאה אל הפועל.בהקשר זה נסע הרב פרנקל בשנת ה'תשכ"א (1961) לארצות הברית ונפגש עם האדמו"ר רבי יואל טייטלבוים מסאטמר, אך בהמשך התנהלות הפרשה הוא פרש מן הטיפול בה כאשר הגיע למסקנה כי לא יוכל לסייע.
הרב פרנקל נשא עמו תמיד את תודעת השואה, ובכל נאום שנשא העלה את עניין השואה ואת השמדתם של יהודי פולין. בשנת 1950 קרא לקביעת צום מיוחד לזכר השואה, מבלי להסתפק בקביעת עשרה בטבת כ"יום הקדיש הכללי". בשנת 1963 ביקר בפולין כחבר משלחת ישראל לציון עשרים שנה למרד גטו ורשה. אמירת ה"קדיש", הראשון לאחר החורבן, על יד מצבת הגטו בעת טקס האזכרה, השאירה רושם עז. בביקורו במחנה ההשמדה בטרבלינקה גילה כי עצמות היהודים עדיין פזורות בשטח המחנה ההרוס. הוא אסף את העצמות והביאן לקבורה בבית העלמין נחלת יצחק. על הקבר הקים את האנדרטה הגדולה עליה חרוטה המילה "טרבלינקה". מדי שנה היו מתאספים לידה שרידי הנספים וקרוביהם, ואת טקס האזכרה היה עורך הרב פרנקל. כמו כן יזם את הקמת האנדרטאות לקדושי "באבי יאר" וקהילות אחרות, בבית קברות נחלת יצחק.
הרב פרנקל פעל רבות גם במסגרת "האגודה להשבת נדחי השואה" בעזרה ליתומי - שואה שנשארו בפולין ולא עלו לישראל.
הרב פרנקל היה ידידו הקרוב ואיש סודו של האדמו"ר מגור, רבי שמחה בונים אלתר, ושימש לצידו כחבר נשיאות ישיבת חידושי הרי"ם בתל אביב.
בשנת ה'תשל"ג (1973) נבחר לכהן כרבה האשכנזי של תל אביב יפו, במקומו של הרב שלמה גורן שנבחר לכהן כרב הראשי לישראל, וכיהן בתפקיד זה עד יום פטירתו. הרב פרנקל היה מועמד יחיד לתפקיד וקיבל 84 מתוך 95 קולות, מאחר שצעירי המפד"ל החליטו להימנע בהצבעה.
במקביל לתפקידו כרבה הראשי של תל אביב יפו מונה הרב גם לתפקיד ראש אבות בתי הדין בבית הדין הרבני האזורי בתל אביב יפו.
כעשר שנים לפני פטירתו עזב את שכונת פלורנטין ועבר להתגורר בלב תל אביב. מאז היה לו בית כנסת בביתו ברחוב בלפור וכן היה נוהג להתפלל את תפילת שחרית של שבת בבית הכנסת הגדול ברחוב אלנבי בתל אביב.
בשנות כהונתו כרב ראשי לתל אביב היה הרב פרנקל נושא דרשה מיוחדת בשפת היידיש בבית הכנסת הגדול בתל אביב בלילה הראשון של אמירת הסליחות למנהג האשכנזים. דרשה זו הייתה מיועדת ליהודים בברית המועצות בעידן מסך הברזל. הדרשה שודרה אליהם באמצעות הרדיו ורבים מהם היו מקשיבים לה.
הרב פרנקל היה חתן פרס הרב קוק לספרות תורנית (1984), וכן קיבל את פרס הרב מימון ופרס הרב טולידאנו לספרות תורנית (תשמ"ב) על ספרו "דרך ישרה".
בשנת חייו האחרונה נבחר כ"אזרח כבוד" של העיר תל אביב. הרב פרנקל נפטר בד' באלול תשמ"ו (8 בספטמבר 1986), ונטמן בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב.
לזכרו ועל שמו הוקמה ישיבת "נתיבות יצחק" בתל אביב. נשיא הישיבה הוא חתנו הרב ישראל מאיר לאו ובראשה עומדים שניים מנכדיו: הרב צבי יהודה לאו והרב משה קירשטיין.
בשנת תשנ"ד הוסב שמו של "רחוב עמק יזרעאל" בשכונת פלורנטין בתל אביב ל"רחוב הרב יצחק ידידיה פרנקל" על פי החלטתה של עיריית תל אביב יפו. בקצה הרחוב במקום בו הוא נפגש עם רחוב אברבנאל שוכן בית הכנסת אהבת חסד אותו ייסד הרב פרנקל.
משפחתו
לרב פרנקל ולרעייתו חנה לאה (נפטרה: ד' בשבט ה'תשנ"ז, 12 בינואר 1997), נולדו ארבעה בנים ובת:
מתלמידיו
מלבד בני משפחתו, על תלמידיו נמנים:
רובה חוליות
רובה חוליות הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1979, שנכתב ובוים על ידי אילן מושנזון.
העלילה מתרחשת באייר תש"י (מאי 1950) בתל אביב, ועיקרה מאבק אלים בין שתי קבוצות נערים, הלומדים באותה כיתה, כשברקע ההורים קשי היום, שחלקם הם ניצולי השואה.
הנערים בטוחים שהמלחמה ביניהם על שליטה היא צודקת כמו מלחמתם של המבוגרים. קבוצה אחת מצטיידת בכלי נשק מסוכן, שהם מייצרים בעצמם - רובה חוליות. זה היה קרש עץ ששויף לצורת רובה, ולחלקו הקדמי חברו גומייה עבה התפוסה בהדק. בתור קליע השתמשו בחוליות מתכת ששמשו לתמיכת המזרנים של מיטות סוכנות. קליע כזה היה מסוגל לפצוע קשה או לעקור עין.
הסרט הוקרן בפסטיבל ברלין 1979 (מסגרת סרטי ילדים ונוער) ובפסטיבל לוקרנו 1979, שווייץ. התסריט זכה בפרס על שם שייקה אופיר.
תקציר העלילה
יוני שרייבר (אריק רוזן) הוא תלמיד בן 12 בבית ספר בבית ספר של זרם העובדים. הוא נמצא בראש קבוצה הנלחמת בקבוצה שנייה בפיקודו של עדי. יום אחד הוא חוזר מבית הספר ולבדו ומותקף על ידי עדי וקבוצתו שלא לפי הכללים שאסור לתקוף יחיד. ידו נשברת ומגובסת ולהורים ולמורה הוא מספר "שנפל".
אביו של יוני (מיקי כפיר) נלחם במלחמת העצמאות ומנהל כעת חנות. אמו של יוני (יהודית סולה) עלתה לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה וכל משפחתה נשארה בפולין. היא נוסעת מדי פעם לחיפה כשמגיעה אניית עולים כדי לראות אם נמצאים בתוכם בני משפחתה. כל ערב היא מאזינה לרדיו להודעות "המדור לחיפוש קרובים".
המורה נח (אליעזר יונג) מחדיר בתלמידים ציונות ומוביל אותם בטיול לכיבוש משלטים כדי לשחרר את ירושלים כמו שעשו הוריהם. הם מתייחסים אליו בלעג מפריעים לו וזוכים לנזיפה ואיומים מהמנהל (לואיס רוזנברג).
בשכונה מסתובבת אישה, ניצולת שואה, הנחשבת כמטורפת ומכונה "פלשתינה" (אופליה שטראל). הילדים מתגרים בה וזורקים אבנים על הצריף בו היא גרה בשכונת מחלול.
משטר הצנע והמצב הכלכלי הקשה גורם לחלק מהעולים לעזוב את הארץ בכיסוי של "נוסעים לחיפה" וכך גם ידידת המשפחה הניה (מיכאלה מרקוביץ).
המלחמה בין הילדים מחריפה. קבוצה יוני מכינה רובי חוליות לקרב המכריע. עדי פורץ לדירתו של יוני וגורם שם הרס. אביו של יוני מבקש ממנו שיפסיק עם המלחמות אך הוא מסרב ואביו מכה אותו בחגורה עד שהאם מפרידה ביניהם. יוני בורח מהבית, מסתתר במקום המסתור של חבורתו ומחכה לקרב.
בקרב הסופי עומדים יוני מול עדי. יוני יורה בו מרובה החוליות ועדי נפגע בראשו ונופל. יוני חושב שהרג אותו ובורח לעבר הים. תוך הבריחה הוא נפצע בברכו.
על החוף עומדת "פלשתינה" וצועקת לעבר הים. היא מבחינה בו, מתקרבת אליו ומתחילה לטפל בברכו. הוא נרתע בהתחלה אבל היא מכניסה אותו לצריף שם הוא רואה תמונות של ילדיה ומשפחתה שנספו בשואה ומבין שאלימות מובילה לאלימות ואינה פותרת דבר. כאשר חבריו מגיעים לצריף ומתחילים לידות אבנים הוא יוצא לקראתם ומבקש מהם להפסיק. הם קוראים לו גיבור ומבקשים שיצטרף אליהם אבל הוא מעדיף לעזוב אותם ולחזור להוריו.
הפקה
בתפקיד הראשי של יוני שרייבר שיחק אריק רוזן, אז בן 12, לצידו שיחקו גם הילדים יריב רובינשטיין, נדב ברנר ונסים אליעז. בסרט שיחקו גם יהודית סולה, ליאו יונג, מיכאל כפיר, לואיס רוזנברג ואופליה שטראל (בתפקיד פלשתינה).
התסריט זכה במענק של משרד המסחר והתעשייה. המפיקים היו הישראלי איתן אבן והאמריקאים ריצ'רד סנדרס וג'ון הארדי, שלושתם למדו ביחד עם אילן מושנזון בלונדון. הצלם היה גדי דנציג, העורך ציון אברהמיאן והמלחין יוסי מר-חיים. עיצוב אומנותי איתן לוי.
סטיבן מלוויל
גנרל סטיבן אלכסנדר מלוויל (אנגלית: Stephen Alexander Melville; 1904–1977), מפקד הצבא הדרום אפריקני בסוף שנות החמישים ובראשית שנות השישים של המאה ה-20.
הצטרף לחיל האוויר הדרום אפריקני בשנת 1924, ובמהלך מלחמת העולם השנייה פיקד על גיחות חיל האוויר במזרח אפריקה, צפון אפריקה, מדגסקר ואיטליה.
הוא שירת כראש מטה חיל האוויר הדרום אפריקני בין השנים 1954–1956, כמשנה לגנרל בין 1956 - 1958, וכרמטכ"ל הצבא בין 1958 - 1960.
וקנין
וקנין (לפעמים נכתב גם כועקנין, ואקנין, ועקנין או וואקנין) הוא שם משפחה שנוצר מהגיה ברברית לשם הפרטי יעקב.
שמות המשפחה בקבוצה זאת נגזרו מהשם הפרטי "עקנין", שהוא שם חיבה בֶּרְבֵּרִי של השם המקראי "יעקוב". פירוש התחילית הבֶּרְבֵּרִית "-וא" הוא "בנו של".
ועקנין מתועד כשם יהודי במרוקו החל מהמאה ה-12. ואקנין מתועד כשם משפחה יהודי במאה ה-18 במרוקו, כשהרבנים דוד ויעקב ועקנין חיו במרוקו במאה זאת.
{{פירושונים|
ואקנין/ועקנין ועקנין
וואקנין
ראו גם
}}
חיים אפרים באלאיטי
הרב חיים אפרים באלאיטי (או באליטי; ה'תרכ"ג, 1863–כ"ד בסיוון ה'תש"ד, 15 ביוני 1944) היה אב בית דין, מורה צדק, רב קהילת יהודי טורנאליה בסלובקיה ומחבר הספרים אשל חיים וחמודי אפרים.
תולדות חייו
נולד בשם אפרים בעיר מאד שבהונגריה לאביו אברהם באלאיטי ולאמו מאטל, אביו נפטר כשהיה ילד ואמו גידלה אותו לבדה. למד בנערותו אצל הרבנים: הרב נפתלי שוורץ אב בית דין מאד, הרב שמחה בונם סופר רב העיר פרשבורג.
כאשר היה בגיל 17 חלה והוסיפו לו את השם חיים, גם בהמשך חייו סבל ממחלות ואושפז מספר פעמים בבית חולים.
התחתן עם גיטל למשפחת האלדשטיין ונולדו להם שתי בנות חיה שרה שנשאה לרב ישראל ולץ אב בית דין בבודפשט, ומרים שנשאה לרב שלמה ברוך עלנער.
בשנת ה'תרנ"א (1891) מונה לדיין ומורה צדק בעיר טורנאליה שהייתה משויכת לאזור הרבנות של פוטנוק, הוא פתח שם תלמוד תורה ושימש בתפקיד ממלא מקום הרב.
בתום מלחמת העולם הראשונה נותק הקשר בין היהודים בטורנלה שסופחה לצ'כסלובקיה לרבנות בפוטנוק שנותרה בשטח הונגריה, ובשנת ה'תרפ"א (1920) אחרי שרבנות העיר נותקה מרבנות פוטנוק הוא נבחר לתפקיד רב העיר.
פרסם מאמרים רבים בכתבי עת תורניים ובהם, תל תלפיות, וילקט יוסף, בית ועד לחכמים, ילקוט המליצות, הנשר ונטעי בחורים.
בי"ח בסיון ה'תש"ד (9 ביוני 1944) הוא נשלח עם יהודי העיר לאושוויץ ונרצח שם בכ"ד בסיוון ה'תש"ד (15 ביוני 1944).
מצעד הסינגלים הבריטי (1970–1979)
ערך זה עוסק במצעדי הפזמונים הבריטיים השבועיים "UK Singles Chart" שנערכו משנת 1970 עד שנת 1979.
מצעד הסינגלים הבריטי הוא מצעד הפזמונים המרכזי של תעשיית המוזיקה הבריטית, שמתבסס על נתוני מכירות סינגלים ומתעדכן מדי שבוע על ידי חברת המצעדים הרשמית.
נתוני המצעד ויצירתו
המצעד הראשון הוכן על פי נתוני מכירות של כ-250 חנויות תקליטים. עלות ביצוע המדגם השבועי הייתה כ-52 אלף ליש"ט. נתוני המכירות שיקפו את המכירות עד תום המסחר בשבת, והם נאספו מחנויות שנבחרו באקראי. בימי שני עובדו הנתונים לרשימת המצעד ונמסרו ל-BBC. המצעד שודר בערבי יום שלישי בתוכנית הרדיו שהגיש השדרן ג'וני ווקר.
צומת נהריה
צומת נהריה הוא צומת בנהריה המחבר את כביש 4 עם כביש 8912 (שדרות הנשיא בן צבי) ושדרות הגעתון. הצומת, יחד עם תחנת הרכבת והתחנה המרכזית הסמוכות, מהווה את המרכז התחבורתי של נהריה ובמידה רבה גם של היישובים הקרובים.
מצעד הסינגלים הבריטי (1970–1979)
שירים שהגיעו למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי בשנות ה-70
♪  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה באותה השנה ♫  – הסינגל הנמכר ביותר בבריטניה בשנות ה-70
צומת נהריה
בחלקו המערבי של הצומת הוקמה במהלך שנת 2016 "מזרקת התותח", המזרקה בנויה ממדרגות צרות בצורת מלבן, ובמרכזה הוצב תותח מתוצרת ברית המועצות שירה לעבר העיר נהריה, ונלקח כשלל בידי צה"ל במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
בשנת 2019 נחנך בצומת "גשר מיתרי עד" (הקרוי על שם זכרם של הנפולים והנופלות במערכות ישראל ופעולות האיבה, תושבי נהריה). גשר מיתרים להולכי רגל מעל לצומת, מחבר את תחנת הרכבת עם ""קניון ארנה" הסמוך, ללא מעבר דרך הרמזורים בצומת.
בשנת 2021 הועבר התותח צפונית למדשאה הסמוכה לצומת, ובמקומו הוצב מייצג סירת מפרש המחליפה אורות בלילה, מייצג זה נבחר על ידי תושבי העיר.
See It Through My Eyes
See It Through My Eyes הוא אלבום האולפן השלישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מרדית ברוקס. האלבום יצא לאור ב-11 בנובמבר 1997, על ידי חברת התקליטים ULG Records.
סיקטיבקר
סיקטיבקר (ברוסית ובקומי: Сыктывкар, בתרגום: העיר על נהר הסיסולה) היא עיר ברוסיה בצפון-מזרח של החלק האירופאי, בירת רפובליקת קומי. אוכלוסיית העיר מונה 244,403 תושבים (לפי מפקד 2020). העיר משמשת מרכז לתעשיית נפט וכן תעשיית היער ועצים לכל סוגיה. בעיר נמצאות 2 אוניברסיטאות מקומיות ושלוחות של אוניברסיטאות מוסקבה וסנקט פטרבורג.
היסטוריה
העיר נוסדה ב-1586 בשם אוסט-סיסולסק (שפך הנהר סיסולה). ב-1780 הוכרזה כעיר על ידי יקטרינה השנייה ונהפכת למרכז אזור אוסט-סיסולסק בגוברניה של וולוגדה. עד תחילת המאה ה-20 הייתה עיר קטנה בת 4,5 אלף תושבים, ש95% שייכים לעם הקומי. מ-1921 מרכז החבל האוטונומי של קומי. בתקופה הסובייטית העיר התפתחה מאוד, הגיעו אליה קבוצות תושבים מכל רחבי ברית המועצות והיא הפכה למרכז אדמיניסטרטיבי ותרבותי חשוב ברוסיה. ב-1930 שמה שונה לשמה הנוכחי. ב-1936 החבל האוטומי הפך לרפובליקה אוטונומית וב-1991 לרפובליקה.
בשנת 2018 נערך משאל עם שהציע את העברת בירת הרפובליקה לעיר אוחטה, השנייה בגודלה ברפובליקת קומי.
כלכלה
במהלך השנים בעיר נבנו מפעלי תעשייה שונים. בעיר ממוקם מפעל לייצור נייר מהגדולות ברוסיה. בשנת 2011, יזם תושב העיר, הקים רשת - דודו פיצה. היא גדלה לרשת של 716 סניפים ומהווה רשת פיצה הגדולה במדינה.
ספורט
לעיר יש קבוצת כדורגל משלה, המתחרה בליגת העל הרוסית בבנדי. נכון לשנת 2020 קבוצתה של סיקטיבקר, "סטרויטל", לא זכתה עדיין בליגה והישג השיא הוא סגנות 1992/1993.
בשנת 2022 העיר תארח את אליפות העולם בבנדי (27 במרץ עד 3 באפריל).
בלואי
בלואי (באנגלית: Bluey) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אוסטרלית לילדים בגיל הרך, שנוצרה על ידי ג'ו ברום והופקה על ידי Ludo Studio. הסדרה עוקבת אחר בלואי, גורת כלבים כחולה מגזע בקר אוסטרלי, שגרה יחד עם משפחתה בעיר בהשראת בריזביין.
העונה הראשונה של הסדרה שודרה במקור באוסטרליה בערוץ ABC Kids החל מ-1 באוקטובר 2018 עד 12 בדצמבר 2019, ואילו העונה השנייה החלה את שידורה ב-17 במרץ 2020 והסתיימה ב-4 באפריל 2021. ב-5 בספטמבר 2021 החלה העונה השלישית של הסדרה. ביוני 2019 הזכויות להפצת הסדרה נרכשו על ידי חברת וולט דיסני, שמפיצה את הסדרה ברחבי העולם דרך ערוץ דיסני ג'וניור ושירות הסטרימינג דיסני+.
בספטמבר 2020 פורסם בעמוד הפייסבוק של ערוץ דיסני ג'וניור ישראל תאריך שידור הסדרה, לצד טריילר ששודר בערוץ והופץ בעמוד. הסדרה התחילה את שידוריה בישראל ב-13 בספטמבר 2020, כאשר שישה פרקים ממנה הופצו בשידור טרום בכורה באותו חודש בשירותי ה-VOD של הערוץ. הסדרה משודרת בימים ראשון עד חמישי, כאשר בכל יום משודרים שלושה פרקים חדשים בסדר שונה מהשידור המקורי. בשנת 2021 התחילו לשדר שידורים חוזרים של הסדרה בערוץ דיסני ישראל. הסדרה נוספה לדיסני+ ב-16 ביוני 2022, עם השקת השירות בארץ, כאשר העונה השלישית הופצה בשירות ב-10 באוגוסט 2022, טרם שידוריה בטלוויזיה.
הסדרה זכתה לאחוזי צפייה גבוהים באוסטרליה, הייתה מועמדות לפרסים שונים ואף זכתה במספר פרסים, כמו כן הופץ בהשראתה מרצ'נדייזינג.
תקציר העלילה
הסדרה מתרחשת בעיר בהשראת בריזביין, ועוקבת אחר משפחה של כלבים מגזע בקר אוסטרלי, הכוללת את הדמות הראשית, בלואי, המאופיינת בשפע של אנרגיה, דמיון וסקרנות, אביה בנדיט, אמה צ'ילי ואחותה הצעירה בינגו. בכל פרק האחיות יוצאות להרפתקה באמצעות הדמיון. נושאי הסדרה מתמקדים במשפחתיות, בהתבגרות ובתרבות האוסטרלית.
בני ובנות משפחת הילר
כל בני ובנות המשפחה הם כלבים מגזע בקר אוסטרלי בצבעי: כחול, אדום ואפור.
מדבבים
הדיבוב העברי בויים על ידי תומר שביט, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא. בדיבוב המקורי, דיבוב הילדים נעשה על ידי ילדי צוות ההפקה ולא על ידי מדבבים מקצועיים. בנוסף דיבב בדיבוב העברי תומר שביט חלק מהדמויות בסדרה, לצד ערן מור שהצטרף לצוות המדבבים בשנת 2021 וענת ניב שהצטרפה לצוות המדבבים בשנת 2022.
אדי הלפרן
אדמונד (אדי) נוּנֶק הַלפֶּרן (9 במאי 1921, קרקוב, פולין – 17 בנובמבר 1991, תל אביב, ישראל) היה מלחין ועורך מוזיקלי יהודי-פולני-ישראלי.
ביוגרפיה
אדמונד נונק הלפרן נולד בשנת 1921 בעיר קרקוב שבפולין (גליציה). בגן הילדים הכיר את נתן גרוס (לימים במאי ישראלי), שהיה לחברו. למד נגינה בפסנתר, קומפוזיציה וכן ג'אז סימפוני. בשנת 1940 זכה בתחרות קומפוזיציה שנערכה בלבוב. באותה שנה הוגלה מזרחה לברית המועצות ונכלא במחנה עבודה. בסוף שנת 1942 הגיע לעיר סמרקנד, ושם למד קומפוזיציה ותזמור אצל פרופ' רותברג. באותה תקופה הקים שתי להקות, שהורכבו מפליטים פולנים ורוסים. לאחר המלחמה, ב-1946, שב לפולין ללימודיו באוניברסיטת קרקוב, וחיבר מוזיקה מוזיקה לתיאטרון "גרוטסקה" (Groteska). נסע להמשיך את לימודיו בפריז, ובשנת 1951 עלה לישראל הצעירה. בשנים 1953–54 למד קומפוזיציה אצל אלכסנדר בוסקוביץ'.
הלפרן כיהן כמנהל המחלקה למוזיקה ברשות השידור בתל אביב במשך שנים, עד פרישתו לגמלאות ב-1986. בנוסף, לימד מוזיקה ואסתטיקה של המוזיקה בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" ברמת גן.
יצירתו
הלפרן הלחין מוזיקה לתיאטרון (תיאטרון זווית ותיאטרון הבימה), מוזיקה לסרטים ומוזיקה לתוכניות רדיו.
הוא חיבר את המוזיקה לסרט מעשה במונית (1956) והמרתף (1963).
בין יצירותיו: קונצ'רטינו לסקסופון אלט (1965); "סיפורים קצרים" לתזמורת סימפונית (1972); "עדות" ("טסטימוניום", Testimonium) למצו-סופרן, לקריין, למקהלה ולתזמורת (1975); "שירים של ילדים מאושרים" למקהלת ילדים ולאנסמבל קאמרי (1977); "מבוא לרמב"ם" לתזמורת סימפונית (1978); ושיר לאבוב ולפסנתר (1985).
כמה מיצירותיו הנציחו את השואה, בהן: "תזמורת אושוויץ מנגנת" (Auschwitz Orchestra; 1970), שכללה עדויות מוקלטות על אודות מחנה אושוויץ וזיכרונותיהם של ניצולים, ו"מילים על מצבת אושוויץ" לתזמורת (Auschwitz, Epitaph; 1983). עיבודיו התזמורתיים לשירים ישראליים מצטיינים ברעיונות הרמוניים מקוריים, "נועזים" ולא שגרתיים לתקופתם ותזמור רגיש ורב גוני. ניתן לשמוע זאת בעיבודיו לשירים "הלילה הולך בשדרות" (כתבה והלחינה נעמי שמר), "שיירת הרוכבים" (כתבה נעמי שמר והלחין שמעון ישראלי) ו "סתם יום של חול" (כתב יוסי גמזו והלחין שמעון ישראלי).
רוסיה (בנק)
בנק רוסיה (ברוסית: Акционерный коммерческий банк Россия, АКБ Россия) הוא בנק מניות משותף רוסי שנוסד ב-27 ביוני 1990 כבנק פרטי. מטה החברה נמצא בסנקט פטרבורג.
היסטוריה
בשנת 1990 הפכה ועדת המפלגה של מחוז לנינגרד לבעלת המניות הגדולה ביותר של הבנק שאך זה הוקם (48.4%), אולם לאחר ניסיון ההפיכה באוגוסט 1991 הוקפאה פעילות הבנק מכיוון שהיה קשור למפלגה. זה היה הבנק המסחרי הראשון שהחזיק חשבונות בפעילות הכלכלית הזרה של הוועדה האזורית של המפלגה וההנהלה המקומית של הק.ג.ב.