cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
צבר מיקרוקנוני
המשתנים המאקרוסקופיים הנשלטים של צבר מיקרוקנוני הם הגדלים המשפיעים על טבעם של המצבים הפנימיים (המיקרו־מצבים) של המערכת, כמו המספר הכולל של חלקיקים במערכת (מסומן בN), נפח המערכת (מסומן ב־V) והאנרגיה הכוללת את המערכת (מסומן ב־E). צבר זה נקרא לפעמים צבר NVE, שכן כל אחד משלושת הגדלים הללו הוא קבוע של צבר.
בפשטות, ההרכב המיקרוקנוני מתקבל על ידי התהליך הבא: מניחים קצאת הסתברות שווה לכל מיקרו־מצב בעל אנרגיה הנמצאת בטווח צר סביב E. כל שאר המיקרומצבים מקבלים הסתברות של אפס. מאחר שההסתברויות חייבת להסתכם ל־1, ההסתברות למיקרומצב יחד, P, שווה להופכי של מספר מיקרומצבים, W, השייכים לטווח האנרגיה, P = 1/W, כעת נצמצם את רוחב טווח האנרגיה עד שהוא צר באופן אינפיניטסימלי, אך עדיין מרוכז ב־E. בגבול של תהליך זה מתקבל הצבר המיקרוקנוני.
יישומים
הצבר המיקרוקנוני נחשב לפעמים לחלוקה הבסיסית של התרמודינמיקה הסטטיסטית, שכן צורתו יכולה להיות מוצדקת על ידי הנחות יסודיות כגון עקרון האדישות: הצבר המיקרו־קנוני מתאר את המצבים האפשריים של מערכת מכנית מבודדת אשר האנרגיה שלה ידועה בדיוק, אך ללא מידע נוסף על מצבה הפנימי. כמו כן, בחלק מהמערכות המיוחדות ההתפתחות בזמן היא ארוגודית, ובמקרה זה, הצבר המיקרו־קנוני זהה להרכב הצבר־זמן אשר מתחיל עם מצב יחיד של אנרגיה E (צבר־זמן הוא הצבר המתאר את כלל המצבים העתידיים שהתפתחו ממצב התחלתי יחיד).
בפועל, הצבר המיקרו־קנוני אינו תואם לתמונה מציאותית. בכל מערכת פיזית אמיתית יש לכל הפחות חוסר ודאות כלשהו באנרגיה, בשל גורמים בלתי מבוקרים בהכנת המערכת. מלבד הקושי למצוא תַּקְבִּיל ניסיוני, ישנו קושי ליישם במדויק חישובים המספקים את הדרישה של אנרגיה קבועה שכן היא מונעת נתוח נפרד של חלקים עצמאיים מבחינה לוגית של המערכת. יתר על כן, ישנה עמימות בהגדרת גדלים כמו אנטרופיה וטמפרטורה בצבר המיקרוקנוני.
מערכות הנמצאות בשיווי משקל תרמודינמי עם הסביבתם יש חוסר ודאות באנרגיה, לכן הן אינן מתוארות על ידי צבר מיקרוקנוני אלא על ידי צבר קנוני או צבר גרנד קאנוני (צבר קאנוני גדול) במקום. האחרון, הצבר הגרנד קנוני, מתאר המערכות אשר יכולות גם להחליף חלקיקים עם סביבתן (תוך שמירה על שיווי משקל).
הקבלות תרמודינמיות
עבודות מוקדמות של לודוויג בולצמן במכניקה הסטטיסטית הובילה לניסוח נוסחת האנטרופיה הקרויה על שמו למערכת בעלת אנרגיה כוללת נתונה,, כאשר W הוא מספר המצבים האפשריים הנפרדים, הנגישים למערכת באנרגיה הנתונה. בולצמן לא פירט לעומק מה מהווה בדיוק מַעֲרָךְ של מצבים שונים של המערכת, מלבד במקרה המיוחד של גז אידיאלי. נושא זה נחקר על ידי ג'וסיה וילארד גיבס, אשר פיתח את המכניקה הסטטיסטית המוכללת עבור מערכות מכניות כלשהן, והגדיר את הצבר המיקרוקנוני המתואר במאמר זה. גיבס חקר בקפידה את האנלוגיות בין הצבר המיקרוקנוני למדע התרמודינמיקה, ובמיוחד כיצד אנלוגיות אלו קורסות במערכות של כמה דרגות חופש. הוא הציג שתי הגדרות נוספות לאנטרופיה מיקרוקנונית שאינן תלויות ב־ω – אנטרופיית הנפח ואנטרופיית השטח שתוארו לעיל. (שים לב כי אנטרופיית פני השטח שונה אנטרופיה בולצמן רק על בצמצום של ω.)
האנטרופיה הנפחית, Sv, והטמפרטורה הנובעת ממנה, Tv, יוצרות אנלוגיה קרובה לאנטרופיה ולטמפרטורה התרמודינמיות. ניתן להראות בדיוק כי: כצפוי על פי החוק הראשון של התרמודינמיקה. (⟨P⟩ הוא הלחץ הממוצע של הצבר). ניתן למצוא משוואה דומה לאנטרופיית פני השטח (בולצמן) ול־Ts המשויכת אליה, אולם "הלחץ" המתקבל ממשוואה זו הוא גודל מורכב שאיננו קשור ללחץ הממוצע בצבר.
האנלוגיה של Tv ו־Ts לטמפרטורה איננה משביעת רצון לחלוטין ומחוץ לגבול התרמודינמי מתקבלים מספר ממצאי שווא. הפתרון המועדף לבעיות אלה הוא להימנע משימוש בצבר המיקרו־קנוני. במקרים מציאותיים רבים המערכת מווסתת על ידי אמבט חום, כך האנרגיה אינה ידועה במדויק. לכן, תיאור מדויק יותר הוא הצבר הקנוני או הצבר הקאנוני הגדול, שניהם בעלי התאמה מלאה לתרמודינמיקה.
מינוח מדויק
הביטוי המתמטי המדויק להרכב סטטיסטי תלוי בסוג המכניקה הנבדקת – קוונטית או קלאסית – מאחר שהרעיון של "מיקרו־מצב" שונה במידה ניכרת בשני מקרים אלה. במכניקת הקוואנטים, לכסון מספק קבוצה בדידה של מיקרומצבים עם אנרגיות ספציפיות. ואילו במקרה המכני הקלאסי יש לבצע אינטגרל על מרחב המצבים הקנוני ("מרחב הפאזה", "phase space"), ואת גודל המיקרומצבים (עידון החלוקה) במרחב המצבים ניתן לבחור באופן שרירותי במקצת.
לשם בניית הצבר המיקרוקנוני, בכל אחת משתי המכניקות, יש להגדיר תחילה את טווח האנרגיה. בביטוי מטה הפונקציה (פונקציה של H, בעלת קיצון ב־E, עם רוחב ω) תשמש לייצוג טווח האנרגיה בו יכללו המצבים. דוגמה לפונקציה מעין זו תהיה: או פונקציה חלקה יותר:
במכניקה קוונטית
במכניקת הקוונטים צברים מיוצגים על ידי מטריצת צפיפות, מסומנת על ידי \hat\rho. צבר מיקרוקנוני יכול להיכתב בסימון דיראק, בעזרת המצבים העצמיים של האנגיה והאנרגיות העצמיות במערכת. בהינתן בסיס שלם של מצבי־אנרגיה־עצמיים
במכניקה הקלאסית
במכניקה קלאסית, צבר מיוצג על ידי פונקציית צפיפות־הסתברות משותפת המוגדרת על מרחב הפזה של המערכת. במרחב הפזה יש n קואורדינטות מוכללות המסומנות ב־q_1,...q_n, ו־n משתני התנע הצמודים־קנונית שלהן, p_1,...p_n. פונקציית צפיפות הסתברות של הצבר המקרוקנוני היא: כאשר גם כאן, הערך של W נקבע על ידי דרישה כי \rho היא פונקציית צפיפות הסתברות מנורמלת: אינטגרל זה מחושב מעל מרחב הפזה. הפונקציית נפח המצבים (המשמשת לחישוב האנטרופיה) מוגדרת על ידי: כאשר רוחב טווח האנרגיה \omega שואף לאפס, ערכו של W יורד באופן יחסי ל־\omega כך:.
בהתבסס על ההגדרות לעיל, ניתן לתאר את הצבר המקרוקנוני כקליפה דקה במרחב הפזה, בעלת עובי אינפיניטסימלי סביב השטח שווה אנרגיה. למרות שהמיקרומצבים שכלולים בצבר המיקרוקנוני כולם בהכרח על משטח זה, פיזורם וצפיפותם על המשטח איננה חייבת להיות אחידה: אם גרדיינט האנרגיה במרחב הפזה משתנה, אז הצבר "עבה יותר" (מרוכז יותר) בחלקים מסוימים של המשטח מאשר באחרים. תכונה זו היא תוצאה בלתי נמנעת של הדרישה כי הצבר המיקרוקנוני יהיה צבר יציב (steady-state ensemble).
מבצר אל-אוח'יידיר
מבצר אַלְ-אֻחַ'יְדִר (בערבית: حصن الأخيضر, תעתיק מדויק: חצן אלאח'יצ'ר), או הארמון העבאסי באל-אוח'יידיר, הוא מבצר מלבני גדול שהוקם בשנת 775 לספירה וממוקם כ-50 ק"מ דרומית לעיר כרבלא שבעיראק. המבצר נבנה על ידי הח'ליף עיסא אבן מוסא, אחיינו של א-ספאח מבית עבאס ומדגים אדריכלות אסלאמית עבאסית חדשנית במבנה חצרותיו, מתחמי המגורים בו והמסגד בו. בתחילת המאה ה-20 נערכו במקום חפירות בפיקוחה של הארכאולוגית הבריטית גרטרוד בל. אל-אוח'יידיר היה לתחנה חשובה בקרב הסוחרים בנתיבי הסחר האזוריים, בדומה לאטשאן ומוּגְ'דה. מתחם המבצר כולל אולם מרכזי, איואן גדול מעוצב, אולם קבלה ומגורי משרתים.
ייתכן ששם האתר קשור לאסמאעיל אבן יוסף אל-אוח'יידיר משבט בני אל-אוח'יידיר אשר הנהיג מרד נגד בית עבאס ואשר לאחר מכן נהיה למושל כופה בתמיכתם של הקרמטים.
הצעה לאתר מורשת עולמית
ב-7 ביולי 2000 נוסף האתר לרשימת אתרי המורשת העולמית המוצעים של אונסק"ו בקטגוריית אתרי תרבות, אך נכון ל-2018 הוא לא הוכרז כאתר מורשת עולמית.
עצם העניין
עצם העניין היא תוכנית ראיונות אקטואלית-פוליטית המשודרת בימים א'-ד' בשעה 18:00 עד לתוכנית מהצד השני עם גיא זהר, בערוץ כאן 11. את התוכנית מגיש קלמן ליבסקינד. ליאת רגב, רועי שרון, עקיבא נוביק, ערן זינגר, יואב קרקובסקי, יערה שפירא ותמר אלמוג מגישים אותה לסירוגין.
היסטוריה
ב-10 בדצמבר 2020, יצא טריילר לתוכנית בעמוד הפייסבוק של כאן 11. ב-13 בדצמבר, השידור הראשון של התוכנית יצא לאור.
ביקורת
ב-16 בנובמבר, קלמן ליבסקינד טען כי קיימת סכנת התבוללות בישראל ואירח את ד"ר נתנאל פישר מצוות פורום קהלת. השידור גרר אחריו ביקורות זועמות ועקב כך כאן 11 שינו את כותרת הפרק מ-"סכנת ההתבוללות" ל-"יהדות במבחן". בתגובה, קלמן ליבסקינד טען כי "מישהו נבהל מכמה תגובות ומחק אותה (את הכותרת)" וכי "סכנת התבוללות אכן מסוכנת".
כוח עיראק
כוח עיראק (באנגלית: Iraqforce) היה כוח צבאי של הצבא הבריטי וצבאות המושבות והדומיניונים של חבר העמים הבריטי שנוצר מצירוף מספר יחידות שהתגבשו בעיראק במהלך מלחמת העולם השנייה. הכוח לחם במספר קרבות ומערכות במסגרת המערכה במזרח התיכון, מהם ראויים לציון דיכוי מרד רשיד עאלי אל-כילאני והמערכה בסוריה ובלבנון בשנת 1941.
רקע היסטורי להקמת הכוח
במהלך מלחמת העולם הראשונה הביס הצבא הבריטי את האימפריה העות'מאנית בחזית המזרח התיכון במהלך המערכה במסופוטמיה. לאור זאת החליט חבר הלאומים להעביר שטחים אלו לחסותה של בריטניה תחת מנדט של חבר הלאומים. בין 1920 ל-1932 שלטה בריטניה בעיראק מכוח מנדט זה. כוח הצבא הבריטי המצוי בעיראק נקרא "פיקוד ה-RAF של עיראק" אך היה זה כוח רב זרועי בו היו נציגים לכל כוחות הצבא הבריטים - ים, אוויר ויבשה. מפקד הכוח נשא דרגת סגן מרשל אוויר.
עם תום המנדט הבריטי בעיראק, המשיכה בריטניה להחזיק בה כוחות צבא, על פי הסכם משנת 1930. בסמוך לפרוץ מלחמת העולם השנייה היו כוחות אלו מרוכזים בשני בסיסים של ה-RAF. האחד בשועבייה, ליד בצרה והשני בחבניה, מערב לבגדאד.
באפריל 1941 השתלט על עיראק המדינאי הפרו-נאצי רשיד עאלי אל-כילאני. הוא נתמך על ידי קציני צבא עיראקים, שיצרו מועצה הקרויה "המרובע המוזהב". ממשלתו הוכרה מייד על ידי גרמניה הנאצית. המצב התפתח במהירות למשבר, בו הושם מצור על הבסיס בחבניה, ועל השגרירות הבריטית בבגדאד.
בשל החשש מהתערבות גרמנית ומנפילת עיראק, שהייתה בעלת חשיבות אסטרטגית, לידי מדינות הציר הוחלט על הקמת כוח הקרוי "כוח סבין" (Sabine Force) שהורכב בתחילה מגדודי צבא הודו הבריטית שהוצבו בקראצ'י. גדודים אלו נשלחו במטרה לתפוס ולאבטח את שדות התעופה של ה-RAF, להסיר את המצור, ולשמור על נמל בצרה כנקודת אספקה חשובה לצבא הבריטי. הכוח הועמד תחת פיקודו של מייג'ור ג'נרל ויליאם ארצ'יבלד קנת' פרייזר, אך במהלך המבצע, כאשר הצטרפו לכוח סבין כוחות רבים נוספים, הוחלף פרייזר ב-8 במאי בלייטננט ג'נרל אדוארד קינאן, שהיה בכיר ממנו, אשר פיקד על הכוח גם בשנים שלאחר מכן.
ב-18 באפריל 1941 נחתה החטיבה הראשונה ותפסה את בצרה. ב-30 באפריל הגיעה חטיבה נוספת. ממשלת רשיד עאלי דרשה כי הכוחות הבריטים יצאו מעל אדמת עיראק, וימסרו את הבסיס בחבניה. ב-2 במאי יצאו המטוסים הבריטים מחבניה להתקפה על בסיסי הצבא העיראקי ברחבי עיראק.
הלחימה בעיראק
במהלך המבצע בעיראק יצא כוח בריטי מארץ ישראל המכונה "כוח חבניה" ובקיצור "כוח חב"(Habforce), והגיע לעיראק דרך ממלכת ירדן. על כוח זה הוטל להסיר את המצור מחבניה. בטרם הגיע הכוח אל הבסיס הנצור הצליחו הנצורים להסיר את המצור בעצמם. לאחר שחבר הכוח אל נצורי חבניה, המשיכו אנשי הכוח המשותף אל פלוג'ה ומשם אל בגדאד. ב-31 במאי נחתם הסכם שביתת נשק ובמסגרתו מונתה ממשלה חדשה ופרו-בריטית. עם סיום הלחימה החזיקו הבריטים בכל מוקדי הכוח והבסיסים החשובים בעיראק.
הכוחות שלחמו במסגרת "כוח עיראק" במבצע בעיראק היו:
סוריה ולבנון
ביוני ויולי 1941 בסמוך לסיום המבצע בעיראק, אלמנטים מכוח עיראק השתתפו בכיבוש סוריה ולבנון מידי אנשי צרפת של וישי, במטרה להשליט בהן את אנשי צרפת החופשית. גם מבצע זה הסתיים בהצלחה, ובהשגת היעד - מניעת הצטרפות סוריה ולבנון לצידן של מדינות הציר.
מועצת הפיקוד של המהפכנים הסורים
מועצת הפיקוד של המהפכנים הסורים (בערבית: مجلس قيادة الثورة السورية; תעתיק: מַג'לַס קִיאַדַת אֶל-ת'וּרַה אֶל-סוּרִיַה; מכונה בקיצור: RCC), היא ברית של 72 קבוצות מורדים סורים המעורבת במלחמת האזרחים בסוריה נגד משטרו של בשאר אל-אסד, אשר הוקמה ב-3 באוגוסט 2014 והייתה פעילה לאורך שנת 2015 עד פירוקה. למשך זמן קצר היא הייתה ארגון הגג הגדול ביותר של המורדים הסורים - אף יותר מהחזית האיסלאמית או מצבא הכיבוש.
כוח עיראק
סוריה ולבנון
הכוחות שלחמו במסגרת "כוח עיראק" במבצע בסוריה ולבנון היו:
מועצת הפיקוד של המהפכנים הסורים
הקמה
את הרעיון להקמת המועצה, יזמו מספר מטיפים סונים וחברי האחים המוסלמים באידליב אשר פעלו לשכנע מפקדים רבים בארגוני המורדים השונים ברחבי סוריה להקמת ארגון-גג לכל הארגונים הלוחמים. מטרת הקמת מועצת הפיקוד הייתה בעיקר הקמת מערכת משפט עצמאית בכל רחבי סוריה המבוססת על בתי הדין השרעיים, הגדלת התיאום והאחדות בין הקבוצות השונות והקמת מסגרת יציבה יותר לאחר התמוטטות הפיקוד של צבא סוריה החופשית, כשבתכנון היה לחלק את המועצה לחזיתות אזוריות שינוהלו על ידי נציגי הקבוצות השונות בדומה לאופן שבו מנוהל הצבא הסורי החופשי וכן להקים צבא עם כ-7,000 לוחמים שיהיה כפוף למועצה. המועצה הייתה אמורה לייצג הן את המורדים החילונים והן את המורדים האיסלאמיסטים, אולם ארגון הטרור ג'בהת א-נוסרה ומספר בעלי בריתו הודרו מהארגון בשל רצונה של ארצות הברית אשר תמכה מאחורי הקלעים בהקמת המועצה, וכן מרבית ארגוני המורדים הכורדים (כמו ה-YPG) לא נכללו בו בשל התנגדות של הארגונים הסונים. הראשונים להודיע על נכונות להצטרף לברית היו הארגונים החילונים או המוסלמים המתונים, ולאחריהם המוסלמים הסלפים וארגונים קיצוניים יותר. ארגון אחראר א-שאם המקושר לג'בהת א-נוסרה הצטרף אחרון לברית. המפגש הרשמי הראשון של המועצה היה בעיר גזיאנטפ בטורקיה ב-29 בנובמבר 2014. בכתב האמנה של המועצה נאמר שהיא לא שוללת את קיומם של גופים אופוזיציונרים נוספים כמו המועצה הלאומית הסורית, או הקואליציה הלאומית הסורית של האופוזיציה והכוחות המהפכניים אך גם אינה חלק מהם.
כוח עיראק
הפלישה לאיראן
בסוף אוגוסט 1941 השתתף כוח עיראק בפלישה לאיראן, בשיתוף פעולה עם הצבא האדום. לאחר 1 בספטמבר הובטחו מטרות המבצע. בפברואר 1942 עבר כוח עיראק ארגון מחדש בשם "הארמייה העשירית של הצבא הבריטי" והיה פעיל תחת שם זה במשך שנת 1942–1943 באבטחת נתיבי הנפט במפרץ הפרסי. הכוח היה במהלך פעולתו תחת פיקודים שונים, לעיתים תחת פיקוד הודו, ולעיתים תחת פיקוד המזרח התיכון ולעיתים אף תחת סמכות מקבילה של שניהם. באוגוסט 1942 הוקם פיקוד חדש בשם פיקוד עיראק ואיראן בראשו הוצב גנרל הנרי מייטלנד וילסון. הפיקוד כלל את הארמייה העשירית שהייתה עדיין תחת פיקודו של קינאן, ויחידות נוספות שנמצאו במרחב. היחידות הלוחמות תחת פיקוד זה הלכו והצטמצמו במהלך המלחמה, בשל כך שהסכנה לאזור איראן הלכה ופחתה לאחר קרב סטלינגרד וקרב אל עלמיין.
מועצת הפיקוד של המהפכנים הסורים
הקמה
מיד לאחר הפגישה הרשמית הראשונה של מועצת הפיקוד, אלוף-משנה מוחמד חאלק הביע ספקנות לגבי הברית, מכיוון שבמסמך האמנה נכתב שתוקם ממשלה איסלאמית לאחר נפילתו של אסד ולא ממשלה דמוקרטית, ולטענתו, "האמנה אינה מזכירה את הרעיון של בחירות חופשיות, ומרבית הקבוצות המאיישות את התפקידים הבכירים במועצה אינם מאמינים בערכים הדמוקרטיים המקוריים של המהמפכה".
מבנה והנהגה
נשיא מועצת הפיקוד היה קייס עבדאללה שייח' שופט מדיר א-זור ששימש כשר המשפטים בממשלה הסורית הגולה, המזכיר הכללי היה נאג'ר אל-נאהר והמנהיג הפוליטי של המועצה היה מוחמד מוסטפא עלוש (קרובו של זהראן עלוש). הוועד המנהל של המועצה היה אמור להיות אחראי על חיי היום-יום בממשל העתידי בסוריה. הוא הורכב מ-17 חברים בראשות סובי אל-רפאי המייצג את האזורים הדרומיים של סוריה. כן היה משרד אזרחי בראשות רמי חביב - רופא ילדים מלטקיה, ומשרד צבאי בראשות מוחמד חוסיין אל-חאג' עלי מדרום סוריה שערק מצבא אסד לירדן במהלך 2012.
המפקדה הכללית של הארגון מנתה 73 חברים, מתוכם, 19 מושבים הוקצו לקבוצות מורדים מצפון סוריה, 15 מושבים עבור הקבוצות הפעילות בבירת דמשק והעורף שלה, 10 מושבים עבור הקבוצות בסוריה הדרומית והמרכזית, 8 עבור אזורי החוף ו-7 עבור מזרח סוריה.
חברים
כבר בעת ההקמה, היה מתחים רבים בין הקבוצות החילוניות לקיצוניות. ב-28 בנובמבר 2014 - יממה לפני המפגש הרשמי של המועצה בטורקיה, ג'בהת א-נוסרה פתח במתקפה על בסיסים של גדודי אנסר באידליב וחזית חאק בחמה במעין קריאת תיגר על המועצה. אף על פי שג'בהת א-נוסרה הודרה מהמועצה, רבים מבנות בריתה לא רק שהצטרפו למועצה והיו עימה בקשר הדוק אלא אף תפסו שם עמדות בכירות בדרג הפיקוד. שני ארגונים אשר נתמכו על ידי ה-CIA ונכנעו לג'בהת א-נוסרה, נאלצו כחלק מהכניעה למסור את נשקם לאחראר א-שאם אשר משתף פעולה באופן הדוק עם זרוע אל-קאעידה הסורית כחלק מצבא הכיבוש.
פירוק המועצה
בשל המתחים הרבים בין הקבוצות, היה צפוי שהמועצה לא תחזיק מעמד זמן רב. בתחילת דצמבר 2014, תנועת חאזם נסוגה מהשתייכותה למועצת הפיקוד, כתוצאה מהמתחים בין הפלגים האיסלאמים המתונים והיא הצטרפה לבעלות הברית של ג'בהת א-נוסרה. באותו זמן בערך, הפלג הדרומי של חזית המהפכנים הסורים הכריז שאין לו יותר קשר עם המועצה, אף שהיה כפוף במידה רבה לצבא הסורי החופשי שהיה גורם דומיננטי במועצה. הפלג הצפוני של חזית המהפכנים הסורים באידליב, הצטרף אף הוא לבעלי הברית של ג'בהת א-נוסרה. מכיוון שמרבית הארגונים היו חברים במידה זו או אחרת גם בבריתות אחרות, אף אחד מהם לא ראה צורך לשמור על המעמד של המועצה, והיא בעצם הפכה לחסרת משמעות. בסביבות אמצע 2015, הפעילות של המועצה הופסקה לחלוטין.
אתר הנופש אל-בוסתן
אתר הנופש אל-בוסתן (באנגלית נקרא לעיתים: "The Garden") הוא אתר נופש בחוף בעזה המכיל מסעדות, בתי קפה ובריכות שחייה, אתר הנופש ממוקם על החוף מצפון לעיר עזה.
על פי העיתונאית המצרית אשרף אבו אל-הול אשר עובדת בעיתון המצרי באל-אהראם, אל-בוסתן הוא אחד מהקבוצה הצומחת במהירות של פארקי שעשועים בעזה, כולל זהרת אל-מדיין וכן פארק המים המשוגע.
על פי סוכנות הידיעות הבריטית רויטרס, אתר הנופש הוא חלק מ"פריחת בנייה "ב"מתקני בילוי", שהחלה ברצועה.
קלע קופסה
קֶלַע קוּפְסָה (באנגלית: canister shot וגם case shot), הוא סוג של תחמושת נגד אדם שנורתה מתותחים. הקלע דמה במבנהו לקלע האשכול הימי, אך הכיל כדורים קטנים ורבים יותר. הוא היה בנוי בדרך כלל מקופסת פח גלילית שמולאה בכדורי עופרת או ברזל, ולעיתים בשאריות וגרוטאות מתכת, מסמרים ועוד. כשנורה הקלע מן התותח, התפרקה הקופסה ותכולתה התפזרה לכל עבר, כשהיא גורמת לפגיעות רבות בשטח רחב. יעילותו של קלע הקופסה הייתה מטווח קרוב בלבד (כ-250 מטרים בתקופת המלחמות הנפוליאוניות), והוא נועד להדוף הסתערות של חיילים ופרשים או לפגוע במלחים על סיפון אוניית האויב בעת לחימה מטווח קרוב. ראשית השימוש בקלעי קופסה עם הופעתם של תותחים באירופה המערבית בסוף ימי הביניים ותחילת העת החדשה, אך הוא נפוץ בעיקר במאות ה-18 וה-19 הן בים הן ביבשה. קלעי הקופסה הלכו ונעלמו בהדרגה עם פיתוחו ותפוצתו של פְּגַז הַשְׁרַפְּנֶל, או בשמו העברי - "פגז רֶסֶס".
Sorry (שיר של ביונסה)
Sorry (בעברית: סליחה) הוא שיר של הזמרת האמריקאית ביונסה מאלבומה השישי, Lemonade. השיר יצא כסינגל השני מן האלבום יחד עם וידאו קליפ ב-3 במאי 2016 בבלעדיות לשירות המוזיקה של ביונסה וג'יי זי "טיידל". ב- 23 באפריל 2019 עם יציאת האלבום לשירותי המוזיקה אפל מיוזיק וספוטיפיי יצאה גרסה מחודשת לשיר.
הפקה
השיר נכתב על ידי ביונסה, דיאנה גורדון ושון רהודן. השיר מדבר על אישה החווה בגידה מצד בעלה ואת התמודדותה עם זאת, בעוד ששרה רבות בשיר את השורה "I ain't sorry" שכוונתה היא שאינה סולחת לו. התקשורת קישרה את נושא השיר אל הזוגיות בין ביונסה לבעלה ג'יי זי. "Becky with the good hair" (תרגום: "בקי עם השיער הטוב") היא השורה המסיימת את השיר שהאירה את תשומת לבם של התקשורת ואחרים בכך שמסתתרת מאחורי המשפט פילגש של ג'יי זי
מבקרי המוזיקה שיבחו את מילות השיר ואופיו, וראו בו כאחד השירים הבולטים ביותר מהאלבום. השיר נכנס הישר למקום ה-11 במצעד הבילבורד הוט 100 האמריקאי, והיה להופעה השנייה הגבוהה ביותר בקריירה של ביונסה במצעד זה. השיר לקח חלק מסיבוב ההופעות של ביונסה "The Formation World Tour".
קליפ השיר שודר לראשונה בסרט הקליפים של האלבום (Lemonade) ששודר בערוץ HBO ב-23 באפריל 2016 רגע לפני שיצא האלבום. הקליפ שוחרר מאוחר יותר בערוץ ה-VEVO של ביונסה ב-22 ביוני 2016 והוא הקליפ הראשון שביונסה הוציאה רשמית בשנת 2016. הקליפ מתחיל במונולוג בן דקה בו ביונסה מדקלמת מילים של המשוררת האנגליה סומלית וורשין שייר. כמו כן, ביונסה רוקדת עם קבוצת רקדניות שעורן צבועים וישנה גם הופעת אורח של הטניסאית סרינה ויליאמס.
השיר הגיע למעמד פלטינה בארצות הברית עם מכירות של יותר ממיליון עותקים דיגיטליים.
ספיידרמן: מיילס מוראלס
כמו כן, יצא המשחק גם למחשב האישי ב-18 בנובמבר 2022.
רקע
עלילת המשחק ממשיכה את עלילת "ספיידרמן" וכן את עלילת חבילת ההרחבה "העיר שלעולם לא ישנה", בה מיילס מוראלס ננשך על ידי עכביש משופר גנטית וזוכה ליכולות דמויי עכביש זהות ליכולתיו של פיטר פארקר, כמו כן, מוראלס זוכה גם ליכולות חדשות ומשופרות שאין לפארקר. שנה לאחר סיום המשחק הראשון, מוראלס עדיין נמצא באימונים תחת הדרכתו של פארקר, לצד השתלבותו בהגנה על ניו יורק סיטי לצדו של. לאחר שפארקר עוזב את ניו יורק סיטי לתקופת החגים במטרה להצטרף לבת זוגו, כתבת ה"דיילי ביוגל", מרי ג'יין ווטסון, בחוץ לארץ בתור הצלם שלה לאחר שזאת האחרונה נבחרה לסקר את מלחמת האזרחים המתמשכת בסימקריה; מיילס נותר כמגינה היחיד של ניו יורק סיטי. בעקבות כך, הוא מנסה לאזן בין התמיכה בקמפיין של אמו, ריו מוראלס, כמועמדת עבור הבחירות למועצת העיר; לבין הגנה על ביתו החדש שבהארלם ועל שאר ניו יורק סיטי מפני מלחמת כנופיות בין תאגיד האנרגיה "רוקסון" לבין קבוצת טרור הייטקית שנקראת "המחתרת", שנשלטת על ידי הטינקרר.
עלילת המשחק
שנה לאחר תקרית נשימת השטן, מיילס מוראלס, שכעת מקבל הדרכה ואימונים מפיטר פארקר בשליטה על יכולותיו החדשות במטרה לעזור לשמור על ביטחון ניו יורק סיטי תוך כיבוד זכרו של אביו המנוח, ג'פרסון דייוויס. לאחר שהם מונעים העברת אסירים הרסנית שנגרמה על ידי ריינו, פיטר מחליט לצאת מניו יורק סיטי לתקופת החגים עבור חופשה באירופה במטרה לעזור לבת זוגו, מרי ג'יין ווטסון, בסיקור שלה על מלחמת האזרחים המתמשכת בסימקריה בתור הצלם שלה, ומשאיר את ניו יורק סיטי תחת הגנתו של מיילס. מיילס חוזר לביתו שבהארלם על מנת לחגוג את חג המולד עם אמו, ריו, וחבריו הטובים ביותר, גנקי לי ופין מייסון.
למחרת, מיילס משתתף בעצרת הקמפיין של אמו, שנהרסת על ידי "המחתרת", קבוצת טרור הייטקית, שלה סכסוך עם תאגיד האנרגיה "רוקסון". במהלך המשבר, מיילס מגלה כי פין היא מנהיגת "המחתרת", שפועלת תחת הכינוי "הטינקרר" מתוך רצון לנקום את מותו של אחיה המנוח, ריק, שסבל מהרעלה כימית בזמן שעבד על הפרויקט החדש של "רוקסון", מקור אנרגיה חדשני בשם "ניופורם". מאוחר יותר, מיילס מגלה שהיא מתכננת להשמיד את החברה על ידי פיצוץ הפלאזה החדשה של "רוקסון", שנבנתה באמצעות מיכל עמוס-יתר של נופורם במטרה להוכיח את תופעות הלוואי ההרסניות של מקור האנרגיה, אותן מנכ"ל התאגיד, סיימון קריגר, הסתיר מהציבור הרחב.
בזמן כשפין הזועמת – לאחר שנודע לה שמיילס הוא ספיידרמן – ורוקסון – ששכרו ושדרגו טכנולוגית את ריינו - צדים אותו, מיילס מגלה שדודו המגונן-יתר על המידה, אהרון דייוויס, פועל תחת זהותו של פראולר; ובמקביל ריו מגלה על פעילויותיו של מיילס כספיידרמן ומגלה לו שהיא תומכת במעשיו. בשיא המשבר, אהרון עוזר לריו ולשכניהם לפנות את הארלם כאשר גם "המחתרת" וגם "רוקסון" מתחילים להילחם ברחובות הארלם בזמן שמיילס מתעמת ומנצח את פין כאשר מחולל הנופורם העמוס פולט סדרה של גלים הרסניים. מיילס מנסה לספוג את האנרגיה של נופורם ולמנוע את הפיצוץ, אך אינו מסוגל להכיל אותה. בראותה כי האנרגיה של נופורם הולכת להרוג את מיילס, פין סופגת ממנו את האנרגיה ומתה בפיצוץ. זהותו של מיילס כספיידרמן נחשפת בפני תושבי הארלם שמבטיחים לשמור עליה בסוד.
ארבעה שבועות לאחר מכן, קריגר נעצר ומוכנס לכלא לאחר שהפסיד בסדרת תביעות נגד רוקסון לאחר שאהרון מסר עדות בתמורה להפחתת עונשו; ופיטר פארקר חזר מהחופשה שלו באירופה. בינתיים, ראש העיר לשעבר, נורמן אוסבורן דורש את שחרורו של הארי הסופני ממצבו דמוי-התרדמה למרות אזהרותיו של ד"ר קורט קונורס כי ההשלכות יהיו חמורות.
בסצנה שאחרי הכתוביות, מיילס משאיר קוביית פרס המדע בראש הכנסייה לזכרה של פין. בסצנה שנייה שאחרי הכתוביות, מוצגת מחווה לשחקן צ'דוויק בוזמן, שגילם את דמותו של הפנתר השחור.
פיתוח
המשחק מפותח על ידי "Insomniac Games" ומופץ על ידי "Sony Interactive Entertainment" באופן אקסקלוסיבי עבור פלייסטיישן 5. סגן נשיא "סוני", סיימון רוטר, אמר ל"הטלגרף" כי המשחק מהווה "הרחבה והשבחה עבור המשחק הקודם". עם זאת, מאוחר יותר, "Insomniac Games" טענו שהפרויקט הוא משחק עצמאי, הצפוי להיות קטן יותר בגודלו ובהיקפו מאשר למשחק הקודם, והושווה ל-Uncharted: The Lost Legacy, משחק שהיה קטן יותר בגודלו ובהיקפו משל סדרת המשחקים "Uncharted".
הפצה
המשחק הוכרז לראשונה ב-11 ביוני 2020 במהלך אירוע החשיפה של פלייסטיישן 5. המשחק יצא לשוק בתאריך 19 בנובמבר 2020, לצד יציאת פלייסטיישן 5 לשוק. המשחק הופץ גם עבור הפלייסטיישן 4.
כפיר אזולאי
כפיר אזולאי (נולד ב-1977) הוא במאי תיאטרון ישראלי ומורה בבתי ספר למשחק, הבולט מביניהם הוא גודמן - בית ספר למשחק בנגב.
ביוגרפיה
כפיר אזולאי נולד בבית שאן. בגיל שבע עבר עם משפחתו לבת ים. למד במגמת תיאטרון בתיכון שז"ר בבת ים, שם לקחו את כיתתו להצגות רבות, לפי דבריו, וכך נחשף לתיאטרון. הוא הלחין מוזיקה למחזה "יסורי איוב" של חנוך לוין והפך אותו יחד עם חבריו לאופרת רוק.
בתום שירותו הצבאי הלחין את המוזיקה להצגה "אסקוריאל" בתיאטרון הסימטה, להצגה "שיקול מוטעה" בפסטיבל קריאה בתיאטרון בית ליסין ולסרט תיעודי. בד בבד ניגן בלהקה והוציא דיסק.
בהמשך התחיל ללמוד במגמת בימוי בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב וסיים את התואר הראשון ב-2004. הוא המשיך לתואר שני וסיים אותו בהצטיינות ב-2007, אך לא הגיש עבודת תזה. בתקופת לימודיו התפרנס כאיש קול במופעי רוק.
לאחר סיום לימודיו האקדמיים אזולאי ביים קריאה מבוימת של "הכיתה שלנו" עבור פסטיבל התיאטרון הפולני בחסות הבימה, בתיאטרון תמונע ואת ההצגות: "נורה","קן הקוקייה", "סליחות" ו"חתונת הדמים" בתיאטרון באר שבע, "מימונה" בתיאטרון בית ליסין, ו"אלקטרה" ו"כבוד אבוד" בתיאטרון הקאמרי.
כיום אזולאי מלמד ומביים באוניברסיטת תל אביב, גודמן בית הספק למשחק בנגב, סמינר הקיבוצים, סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, ובמגמת תיאטרון בתיכון שז"ר בבת ים.
כפיר אזולאי חי בתל אביב עם בת זוגו יעל וילר, נספחת התרבות של שווייץ בישראל, להם שלושה ילדים.
קישורים חיצוניים
על ההצגה "נורה"
על ההצגה "קן הקוקיה"
על ההצגה "מימונה"
איגוד ההתעמלות בישראל
איגוד ההתעמלות בישראל הוא הגוף האמון על פעילות ענפי ההתעמלות השונים.
פעילות
תחת כנפי איגוד ההתעמלות פעילים הענפים האולימפיים טרמפולינה אולימפית, התעמלות אומנותית לבנות, התעמלות מכשירים לבנים ובנות, וכן הענפים פס אקרובטיקה, אקרובטיקה, התעמלות אירובית ומסלולי פעילות עממיים. בענף פעילים אלפי ספורטאים צעירים מכל רחבי ישראל, אשר עוסקים בענף ברמות שונות.
מטרות האיגוד הן לפתח ולקדם את ענפי ההתעמלות בישראל, לרכזם ולנהלם, זאת על ידי קביעת תקנות ונהלים, יישום חוקים של איגוד ההתעמלות העולמי (fig), ארגון תחרויות ומפעלי ספורט, ארגון של נבחרות ישראל בענפים השונים.
באיגוד חברות אגודות הספורט שעוסקות בענף, והוא מוציא לאור פרסומים ועיתונות מקצועית בתחום, ויוזם השתלמויות עבור כל העוסקים בענף, ספורטאים, מאמנים ושופטים.
מבנה האיגוד מורכב מיו"ר, חברי הנהלה, ועדת ביקורת, ועדה לקשרים בינלאומיים, סמנכ"ל, ויו"ר עבור כל אחת מחמש הוועדות המקצועיות בתחומים אותם האגודה מרכזת, וכן מנהלי נבחרות של שלושת התחומים בהם קיימות נבחרות המייצגות את ישראל בתחרויות בינלאומיות (התעמלות אמנותית, התעמלות מכשירים בנים ובנות).
אירועי ספורט בינלאומיים שאיגוד ההתעמלות הישראלי אירח:
פרסי המוזיקה האמריקאית 2020
פרסי המוזיקה האמריקאית ה-48 התקיימו ב-22 בנובמבר 2020 בתיאטרון מיקרוסופט בלוס אנג'לס, תוך הכרה באמנים ובאלבומים הפופולריים ביותר בשנת 2020. המועמדים הוכרזו באופן רשמי בשידור חי ב-26 באוקטובר 2020 ב"בוקר טוב אמריקה". רודי ריץ' ודה ויקנד הם האמנים בעלי מספר המועמדויות הגבוה ביותר עם שמונה, ואחריהם מייגן די סטליון עם חמש. טראג'י פ. הנסון הנחתה את האירוע.
הצבעת מצפון
הצבעת מצפון או הצבעה חופשית או חופש הצבעה היא סוג של הצבעה, שבמסגרתה רשאים המחוקקים להצביע על פי מצפונם האישי, ולא על פי קו רשמי (משמעת מפלגתית) שקבעה מפלגתם הפוליטית. זה לעיתים משמש קרוס בנצ'רס בהם המצביעים בוחרים ב"פרלמנט תלוי" (פרלמנט שבו אף מפלגה לא מחזיקה ברוב מכריע) על מנת לאפשר הקמת ממשלת מיעוט.
על פי שיטת וסטמינסטר (שהיא שיטת הממשל הפרלמנטרית הבריטית) כל חברי הפרלמנט הם חברים במפלגה פוליטית ובשל כך הם צריכים להצביע בהתאם למדיניות של הנהגת מפלגתם. אם יחליטו להפר את המשמעת מפלגתית מצליף המפלגה יטיל עליהם עונשים (כגון אי-קידום לתפקיד בכיר במפלגה, איבוד או השהייה של הטבות המוענקות לנבחר ציבור ועוד). עם זאת, במקרים מסוימים המפלגה מותירה לחבריה לא להצביע על פי קו מפלגתי רשמי אלא על פי צו מצפונם.
הצבעת מצפון ברחבי העולם
במרבית המדינות, האפשרות להצביע "הצבעת מצפון" היא נדירה למדי. במרבית המקרים שבהם יש אפשרות להצביע על פי המצפון, הדבר נובע מכך שהנושא עליו מצביעים שנוי במחלוקת וחברי המפלגה חלוקים בדעותיהם. דוגמאות בולטות להצבעת מצפון הן: הצבעות על חוקים שעוסקים בנושאים דתיים, מוסריים או אתיים ולא נושאים מדיניים או כלכליים (דוגמה: האפשרות להצביע באופן חופשי בהצבעה על חוקיות הזנות או על הצעות חוק בנושא ההומוסקסואליות היא תדירה יותר מאפשרות להצביע באופן חופשי על תקציבים או נושאים ביטחוניים).
לפעמים הצבעה עשויה להיות חופשית עבור חלק מהמפלגות אך לא עבור כולן. כך למשל שממשלתו של ראש ממשלת קנדה, סטיבן הרפר דנה בהצעת חוק בנושא הנישואין החד מיניים בקנדה הכריזו המפלגה הליברלית של קנדה והמפלגה השמרנית של קנדה על חופש הצבעה לחבריהם ואילו המפלגה הדמוקרטית החדשה ובלוק קבקואה שמרו על משמעת מפלגתית. דוגמה נוספת לעניין הייתה בהצעת חוק בהפרלמנט של הממלכה המאוחדת, הצעת החוק "סעיף 28 לחוק הממשל המקומי 1988" שבה התירה המפלגה השמרנית לחברי המפלגה להצביע על פי צו מצפונם.
מהומות הר הבית (2000)
מהומות הר הבית התרחשו בערב ראש השנה ה'תשס"א ה-29 בספטמבר 2000. היו אלו התפרעויות של המון ערבי בהר הבית שהחלו בעת ביקור יושב ראש האופוזיציה אריאל שרון במקום יום קודם לכן, דוכאו על ידי המשטרה, והתחדשו למחרת לאחר תפילת יום השישי.
בעקבות ההתפרעויות פרצו שוטרי משטרת ישראל להר הבית תוך שימוש באמצעים לפיזור הפגנות ובנשק חם. ההתפרעויות התפשטו גם למקומות אחרים במזרח ירושלים ולמספר ערים פלסטיניות ביהודה ושומרון. במהומות בהר הבית נהרגו ארבעה פלסטינים, ושלושה נוספים נהרגו במוקדים אחרים בעיר (הרובע המוסלמי והר הזיתים), כ-200 פלסטינים וכ-50 שוטרים נפצעו במהלכם. מהומות אלו נחשבות למהומות הראשונות באינתיפאדה השנייה, ולתחילת גל מהומות נרחב ששטף אזורים פלסטינים ומקומות יישוב של ערביי ישראל בראשית האינתיפאדה השנייה.
רקע
בסוף ספטמבר הכריז יושב ראש האופוזיציה אריאל שרון על כוונתו לעלות להר הבית על מנת לבדוק את השיפוצים שבוצעו על ידי הואקף במתחם. כמה שבועות לפני כן דרש השר לענייני ירושלים חיים רמון מראש הממשלה ברק במכתב שהעביר לו, שיימנע מלאפשר לפוליטיקאים לעלות להר הבית, כי סיור כזה יתפרש כפרובוקציה, ובסופו "תבער כל הארץ". ברק התעלם מאזהרתו של רמון, שהסתמך על המודיעין המשטרתי שקיבל. הרשות הפלסטינית קראה לממשלת ישראל למנוע את הביקור, ויאסר ערפאת ניסה לשכנע בכך את אהוד ברק במהלך פגישתם בביתו של ברק ב-25 בספטמבר. מהצד השני, נערכו מגעי תיאום בשב"כ ובמשטרה למול גורמים ברשות הפלסטינית ובוואקף. בלילה לפני המועד המתוכנן החליט מפכ"ל המשטרה יהודה וילק כי אין הצדקה למנוע את הביקור (למחרת הוא הצהיר ש""חובתנו כמשטרה הייתה לאפשר את הביקור. אם היינו חושבים שהוא מסוכן היינו מונעים אותו".)
ב-28 בספטמבר 2000 עלה אריאל שרון, להר הבית, יחד עם כמה חברי הכנסת מהליכוד, בהם רובי ריבלין, גדעון עזרא, נעמי בלומנטל, איוב קרא ויהושע מצא. הביקור, שנמשך כשלושת רבעי שעה, לווה באבטחה כבדה, על רקע חשש ממהומות. במהלך ביקורו החלו ערבים להתפרע במחאה על הביקור, וזרקו אבנים וחפצים שונים על השוטרים שאיבטחו את הביקור, לאחר שההתפרעויות הפכו למסוכנות הופסק הביקור, והמהומות דוכאו. במהומות אלו נפצעו כ-20 שוטרים וכ-10 פלסטינים.
המהומות
למחרת, ב-29 בספטמבר, לאחר תפילות יום השישי, קצת אחרי השעה 13:00 קרא המואזין למתפללים להגן על הר הבית מפני הישראלים. המתפללים יצאו והחלו להשליך אבנים על השוטרים שהיו בהר באותו הזמן ועל רחבת הכותל. השוטרים שבהר השתמשו כנגד המתפרעים באמצעים לפיזור הפגנות. בעקבות זריקות האבנים פונתה רחבת הכותל המערבי מהמתפללים שהיו בה.
ב-13:30 פרצו כוחות משטרה ומשמר הגבול אל הר הבית דרך שער המוגרבים. הכוחות נתקלו במטחי אבנים וחפצים והגיבו בירי רימוני הלם, כדורי גומי ובהמשך באש חיה. לטענת המשטרה הפריצה האלימה להר הבית נערכה בשל מידע מודיעיני שההמון מתכוון לפרוץ לעבר הרובע היהודי.
במקביל לפריצה נערכו ניסיונות הידברות, המשטרה פנתה לג'יבריל רג'וב ראש מנגנון הביטחון המסכל בגדה המערבית בדרישה שיפסיק את זריקות האבנים, אך לאחר שהמהמות לא שככו, המשיכו השוטרים בירי. הפלסטינים הסתגרו במסגד אל-אקצא ונעלו את הדלת שלו. במהלך האירוע שנמשך עד ל-17:30 בערך, נפצעו עשרות שוטרים, נהרגו ארבעה פלסטינים ונפצעו כ-200 פלסטינים.
לאחר המהומות בהר הבית החלו התפרעויות במזרח ירושלים (בהן נהרגו 3 ערבים נוספים) וברחבי יהודה ושומרון. בהמשך המשיכו המהומות להתפשט והיו לאינתיפאדה השנייה ברחבי יהודה ושומרון. הפגנות סוערות נערכו גם בישובי המגזר הערבי בישראל, הקרויות אירועי אוקטובר 2000. בעקבות האירועים המשטרה החליטה למנוע כניסת יהודים להר למשך כשלוש שנים.
גילוי אליהו (ספר)
גילוי אליהו הוא ספרו האחרון של ס. יזהר. הספר, שיצא לאור בשנת 1999, מתמקד בחוויותיו של המספר ממלחמת יום הכיפורים, במהלך חיפושיו אחרי קרוב משפחתו – אליהו.
במהלך המלחמה התנדב יזהר, בחברת שני אנשי רוח אחרים, חיים גורי ועוזי פלד, כדי לתרום את חלקם למאמץ הכללי, ולסייע ככל יכולתם בהרמת המורל של החיילים הנלחמים. השלושה צורפו לאוגדה 252 שנלחמה בסיני, חצתה את התעלה והשתתפה בקרבות הקשים. 26 שנים לאחר המלחמה, מעלה יזהר את חוויותיו בספר.
מצד שני, אין המספר חדל מלהתפעם מעוז רוחם של החיילים, מהקרבתם, מאחוות הלוחמים שביניהם וממעשי גבורה יוצאי דופן של רבים כבודדים. שילובם של סיפורי חיילים ממקור ראשון על האירועים שבהם השתתפו מעצים את חוויית הקריאה והאמינות של המסופר.
החוט העלילתי המקשר בין כל האירועים שבספר הוא חיפושו של המספר, הוא ס. יזהר עצמו, אחר חתנו אליהו, צנחן רב מעללים, שעקבותיו נעלמו בערפל המלחמה. המפגש הצוהל של המספר עם אליהו חותם את הספר בתחושה אופטימית שמדגישה את חשיבותו של הפרט האנושי.
הספר נתפס בעיני הביקורת כטקסט בעל מסרים אנטי-מלחמתיים ברורים.
עלילה
המספר, ס. יזהר עצמו, נשלח לסיני במלחמת יום הכיפורים, יחד עם שני מרצים נוספים, חיים גורי ועוזי פלד, שהתנדבו לתרום את חלקם למאמץ הכללי. הם הצטרפו לאוגדה 252 בעיצומם של הקרבות, כדי להקל במעט על רוחם של החיילים. המספר עובר מקרוב את חוויות המלחמה הקשות, נוכח בהפגזות רועמות, בקרבות עקובים מדם, ובהם הקרב הקשה על החווה הסינית, שגבה את חייהם של עשרות לוחמים, והיה עד למעשי גבורה הרואיים ולאבדות קשות. רק כשלושים שנים לאחר שחווה אותן העלה המחבר את חוויותיו על הכתב.
הספר בנוי כך שחלקו ניתן מנקודת התצפית של המחבר, וחלקו ממונולוגים רבים הפזורים לאורך דפי הספר, כולל עדויות של חיילים שניתנו לכתבי "במחנה" מיד לאחר המלחמה. עוזי פלד סיפר שיזהר הסתובב ללא דרגות הקצונה שלו בין החיילים, שעטפו אותו בחום, שוחח עמם ובעיקר הקשיב להם בתשומת לב.
החוט העלילתי, המקשר בין כל האירועים והחוויות הללו, הוא חיפושו של המספר את קרוב משפחתו, אליהו, חקלאי וצנחן רב עלילה שהשתתף עם פלוגתו בקרב על שחרור ירושלים במלחמת ששת הימים, ומשפחתו איבדה קשר עמו מאז שיצא לסיני. אליהו הוא שמו הבדיוני של אליעזר, חתנו של ס. יזהר, שמשפחתו אכן דאגה לשלומו במלחמת יום הכיפורים. שמו של הספר, "גילוי אליהו", נגזר אפוא מחיפוש זה, אך מועלית השערה שייתכן וקיים ביצירה רובד נוסף הקשור למושג ההתגלות המכונה ביהדות גילוי אליהו.
מלחמות מול קדושת החיים
ס. יזהר הרבה לכתוב על מלחמה. ספרו המונומנטלי על מלחמת השחרור, "ימי צקלג", יצא בשני כרכים עבי כרס ועורר הדים נרחבים בעולם הספרותי. מלבד ספר זה הוא עסק בנושא המלחמה בסיפורים נוספים, כמו "חרבת חזעה", "השבוי", "החורשה בגבעה" ועוד. גם בספריו הקודמים הרבה יזהר להתלבט בשאלות של מוסר וטוהר הנשק. בספר "גילוי אליהו", שנכתב בפרץ מאוחר של יצירתיות לאחר כ-30 שנות שתיקה ספרותית, יזהר מתמקד יותר בשאלת עצם קיומן של מלחמות, האם הן בכלל נחוצות, האם לא ניתן למנוע אותן, ומעמיד מולן את קדושת החיים כערך עליון. במיוחד מלין יזהר נגד מלחמת יום הכיפורים, עליה נסוב הספר. לטענתו, ניתן היה למנוע את המלחמה ואת השלכותיה הקשות לו היו מקדימים הצדדים ודנים במצב עוד טרם המלחמה, במקום לעשות זאת אחריה, לאחר האבדות הקשות.
מהותה של מלחמה, טוען יזהר, היא נטילת חיים. זו תמציתה. השגיאה איננה בפוליטיקה או בצבאיות, אלא בעיוורון לחיים, לבני אדם. את דעתו הכללית על מלחמות מסכם יזהר בקטע שמופיע במסגרת משמאל. על מלחמת יום הכיפורים הוא כואב במיוחד:
הצד האחר של המלחמה
בהקדמה לסיפורו "חרבת חזעה", שנגנזה על ידי ההוצאה ונמצאה לאחר פטירתו של יזהר, כותב יזהר שלא היו רק דברים שליליים במלחמה, היו גם דברים אחרים שקרנו אור "עד כדי יפעה מסנוורת", אך לא זה הזמן לספר עליהם.
בספר "גילוי אליהו" מוצא יזהר את הזמן לדבר גם על הצד האחר של מלחמה, או ליתר דיוק, של הלוחמים. לצד האשמת הממסד והמפקדה ונוראותיה של המלחמה, מופיעים קטעים רבים של הוד וגבורה, של רעות וכאב, ושל הקרבה עצמית ומוסר גבוה. דרך הסיפור שבחר בה יזהר, המאפשרת לחיילים לתאר את האירועים מנקודת מבטם, מעבירה את רשות הדיבור והתיאור אליהם, ומעשיהם ומחשבותיהם מקבלים חשיפה ישירה ללא "תיווכו" של המספר. הדוגמה הבולטת ביותר היא סיפורו של דודה. יזהר מתאר את הסיפור בשתי גרסאות: הגרסה הקצרה שמסר המפקד, והגרסה של יזהר המספר, שמשתרעת על פני עשרה עמודים. על פי הגרסה הקצרה, דודה היה קצין מודיעין במטוס שנפגע על ידי המצרים. הטייס נהרג בעודו ישוב על כסאו, אבל דודה הספיק ונפלט החוצה. בעודו באוויר הפך למטרה חיה של נשק נ"מ, טילים ומכונות ירייה. בדרך נס לא נפגע דודה באוויר, אך היה חשש גדול שהמצנח שלו יפול לשטח האויב. לפתע זינק שוקי עם הג'יפ שלו לתוך קו האש, חטף את דודה "ממש מהאוויר" ונסע עמו חזרה לעבר כוחותינו, כאשר המצרים ממשיכים כל הזמן לירות לעבר שניהם. דודה ניצל בידי שוקי "ממלתעות המוות", סיכם המפקד. הגרסה של יזהר מתמקדת דווקא ב"ניצול" ומספרת את כל האירוע מנקודת מבטו שלו, זה שהיה תלוי מספר שניות בין שמיים וארץ, בין החיים והמוות. המספר נכנס כביכול לראשו של דודה ועובר איתו את החוויה מרגע החלטתו ללחוץ על כפתור המפלט במטוס הפגוע, דרך השניות האיומות של המצנח באוויר על כל הסכנות שבו, ועד לתחושה, שייתכן בהחלט שהיא אישית של יזהר עצמו - היותו חופשי ומשוחרר מכל תלות וחיבור למשהו או מישהו בעולם הזה כאן למטה.
סיפורו של צבי "התותחן שלנו" שכאשר ראה שמפקד הטנק נפגע, הוא הוריד אותו מצריח המט"ק ועלה להחליף אותו. אך כיוון שהתותח כבר לא פעל, הוא ירה ברימונים שאסף סביבו, והיו מסתערים ויורים בכל מה שיורה. בדרך אסף צבי חיילים שהסתובבו מבולבלים בין התעלות והתמלא הטנק אנשים, וכל הזמן הזה נורית אש כבדה עליהם. צבי לקח אפוד מגן מאחד החיילים, כדי שיוכל לעמוד למעלה בצריח ולהטיל רימונים. כשנפגע הטנק נדחפו כולם לצאת בבהלה החוצה. צביקה ירד אחרון ו"חטף כדור, ונהרג על המקום".
סיפורו של הרופא, שעמד וטיפל בפצועים בחווה הסינית תחת אש כבדה ולא הירפה, סיפורים רבים של חיילים שניצלו וחיילים שהצילו נפרשים לאורך הספר, סיפורו של מפקד האוגדה, האלוף קלמן מגן הטוב והמיטיב, שהמספר לא חדל להתפעל ממנו, מאומץ לבו ומיחסו החם והמגן אל פקודיו, וסיפורו של החייל שמעיד על עצמו שהוא סתם צנחן אחד שאמרו לו שצריך לטהר את המתחם והוא פה בשביל לרוץ מול האש, "ואני חייל שלא נפל".
רות שין
רות שין (באנגלית: Ruth Sheen; נולדה ב-1950) היא שחקנית אנגלייה.
גילוי אליהו (ספר)
הצד האחר של המלחמה
ולתוך הסיפורים הקשים של החיילים משתרבב לפתע המשפט: "ואני רבוץ פה בחול איתכם ומספר סיפורים ושומע סיפורים וזה הכל. אבל זה לא הוא שמספר כעת, הבחור הזה, מה היה לו שם, זה אני כעת הוא, אני במקומו [...] ולא יודע אם אני הייתי יכול להיות במקומו".
במלחמת יום הכיפורים הוענקו 8 עיטורי גבורה (העיטור הגבוה ביותר שניתן בצה"ל) לחיילים.
רות שין
ביוגרפיה
שין נולדה בלונדון. היא למדה בבית הספר למשחק "East 15 Acting School". משנת 1988 היא מופיעה בקביעות בסרטי קולנוע בריטים ובטלוויזיה הבריטית. בטלוויזיה שיחקה בתפקיד מורין טרייסי בסדרה "דוק מרטין" ב-2002, היה לה תפקיד קבוע, נני סימונס, בסדרה "Berkeley Square" מ-1998, ובסדרה "ברמוול" הופיעה בתפקיד האחות את'ל קאר. בין השנים 1989 ל-2004 גילמה ארבע דמויות שונות בסדרת המשטרה "The Bill".
גילוי אליהו (ספר)
הטבע והאדם
לאורך הספר חוזר המחבר ומדבר, ספק בהתפעלות, ספק באכזבה, על אדישות הטבע למראות הקשים שנעשים בצלו, ואף פוגמים ביופיו כביכול. יזהר, שהיה בהכשרתו גם מורה מוסמך לטבע, וגם חבר הכנסת בעברו, שפעל רבות למען חוקי הגנת הטבע, ידוע כסופר שהרבה לתאר את יפי הטבע. דן מירון כתב על יזהר שביצירתו הגיעה הספרות העברית לראשונה ליכולות גבוהות מאוד של מבע תיאורי ולשוני של מראות הטבע הישראלי על כל פרטיו ודקדוקיו. מירון רואה בכיבוש האמנותי הלשוני של יזהר את עולם המרחבים הארץ ישראלי - את אחת התרומות האמנותיות החשובות לספרות העברית.
רות שין
ביוגרפיה
שין השתתפה בשישה מסרטיו של מייק לי. ב-2014 שיחקה בסרט "מר טרנר", ב-1988 שיחקה בתפקיד הנשי הראשי, שירילי, בסרט "ציפיות גדולות". ב-1996 הופיעה בתפקיד אישה צוחקת בסרט "סודות ושקרים" (אחת הדמויות שמוריס צילם). ב-2002 גילמה את מורין בסרט "הכל או כלום". ב-2004 הופיעה בתפקיד לילי בסרט "וירה דרייק", וב-2010 שיחקה בתפקיד ג'רי בסרט "עוד שנה". על תפקידה בסרט "ציפיות גדולות" זכתה שין בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1989.
גילוי אליהו (ספר)
הטבע והאדם
כל סיני מלאה רוח, מתאר המספר, והיא רצה כל הזמן בביתה שלה, "ושכל המלחמה עם כל הרעשים ואלפי ההרוגים יעברו לבסוף כמקרה חולף והיא תמשיך לרוץ נושבת כמעולם". שהרי היא קיימת לפני ההיסטוריה, ותהיה קיימת אחרי ההיסטוריה, בלי שום קשר לאנשים הללו עם כלי המלחמה הכבדים והמוכנים שלהם, שעוד מעט ידווחו על מעלליהם בכל חדשות העולם. כי בעיני הטבע מלחמות האדם אילו באילו נדמים למלחמות "גמדים בגמדים", ובסופו של דבר, אין הן משפיעות עליו כהוא זה, לא ב"צדקתן" ולא ב"נחיצותן". הוא ממשיך להיות עוצמתי ומלא הוד וקסם, גם אם בני אנוש נהרגים, שורפים ומנסים כביכול לפגוע בו שם למטה.
רות שין
ביוגרפיה
ב-2007 שיחקה שין בתפקיד לין לצדו של בן וישו שהופיע בתפקיד סטיבן במחזה "Leaves of Glass" מאת פיליפ רידלי בתיאטרון סוהו שבלונדון. עוד ב-2007 הופיעה בתפקיד גברת ג'ונס במיני-סדרה טלוויזיונית "פאני היל" המבוססת על הרומן הארוטי מאת ג'ון קלילנד. ב-2009 שיחקה בתפקיד אימו של ג'יימי (בגילומו של ג'ים סטרג'ס) בסרט "חסר לב" של פיליפ רידלי. ב-2013 שיחקה במותחן "Welcome to the Punch", ושיחקה בתפקיד אליזבת ב-"The Trial of Elizabeth Gadge" פרק בסדרה "בתוך מספר 9". ב-2015 הופיעה בתפקיד ליזי וילטון בסדרת הדרמה "בלתי נשכח" של רשת ITV.
גילוי אליהו (ספר)
הטבע והאדם
מראה הכוכבים בליל המדברי הילך קסם על המספר ועל גיבוריו, אבל גם הם, הכוכבים, מסתבר, לא מגלים כל מעורבות במה שעושים האנשים למטה. תיאורי הנוף הקסום, אך האדיש, שבאים לצד תיאורי זוועות המלחמה, מחדדים את הניגוד בין העולם שקיבל האדם כנתון, לבין מה שהוא מעולל בו.
קטעי ההפוגה
בין הקרבות, ההפגזות, הקורבנות והכאב - רבים גם הקטעים האחרים, קטעי ההפוגה, קטעים זניחים כביכול של תיאורי טבע, כמו תפארת הכוכבים בליל המדבר, תיאורי הווי, תיאור המקלחת של החייל האלמוני, תיאור החיפושים אחר אליהו עם הסיום החוגג בסוף הספר, ורבים אחרים. אלו הם הקטעים שמאזנים את הרושם הקשה שהותירו המשפטים והתיאורים דלעיל, ומלווים את הספר בנימה אופטימית, תאבת חיים ואף ספוגה בהומור. כישרונו הידוע של ס. יזהר לתאר את הרגע החולף, הזניח כביכול, בא לידי ביטוי בעיקר בקטעים שכאלו.
לס. יזהר יש רעב גדול כלפי המציאות, כותב עמוס לויתן. והוא מצליח לתווך במעשה האמנות שלו, שהיא אמנות המילה והתחביר, בין המציאות לבין הקורא, ולפרש לנו אותה בצורה המעמיקה והמעניינת ביותר.
גילוי אליהו של ס. יזהר
במקורו, מתייחס הביטוי "גילוי אליהו" להתגלות ותִקשור של ישות המכונה אליהו, ומזוהה על פי רוב עם אליהו הנביא, הבאה במגע ומעניקה מידע לחלק מבני-האדם.
הספר "גילוי אליהו" עמוס ברמזים ומונחים מתחום, שהיה זר ליזהר בכתיבתו המוקדמת. יזהר כאילו בודק את קיומו של כוח עליון, סוג של השגחה אלוהית, שמעורב בקיום האנושי. יוני הטנקיסט, שעדיין נסער מהניצחון שהיה לכיתת הטנקים שלו הקטנה מול מספר גדול יותר של טנקים מהאויב, לא מפסיק למלמל:
ס. יזהר, שם בפיו של יוני הקיבוצניק מתנועת השומר הצעיר את האפשרות, שלא הייתה מתקבלת על דעתו של יזהר המוקדם, שאולי קיימת השגחה עליונה. בקטע הבא, יש כבר ממש מעין פנייה לאלוהים, אבל בניסיון ברור לא ליחס לו העדפה לצד זה או אחר.
מירי ורון טוענת שהעיסוק במה שמעבר לכאן ועכשיו אופייני ליוצרים שמפרסמים בגיל השלישי, עקב התעניינותם ההולכת ופוחתת בקיים. ניצה בן-ארי וישראל סמילנסקי (בנו של ס. יזהר), לעומת זאת, סבורים שהגילוי וההתגלות ב"גילוי אליהו" אינם שונים מהניסיון החוזר של יזהר להגיע לרגע ההתעלות בסיפורת שלו, והדיון ב"השגחה העליונה" מחמיץ את הכיוון הרליגיוזי שאליו חותר יזהר.
התקבלות הספר
פרסום הספר "גילוי אליהו" על מלחמת יום הכיפורים לא עורר עניין גדול בביקורת ובקהל הקוראים באותה מידה שעורר הספר "ימי צקלג" על מלחמת השחרור, להוציא סצנה אחת קצרה, שבה מספר ס. יזהר על התעללות של מספר חיילים בגופות חיילי האויב. (לדבריו, עקרו החיילים את שיני הזהב של הגופות) הפולמוס שהתעורר סביב אמינותה של הסצנה, האפיל על ההתרשמות הכללית מהספר עצמו.
ס. יזהר נרדף על ידי הזרם הימני והזרם השמאלי כאחד, טוענים בן-ארי וסמילנסקי. השמאל כינה אותו משרת הממסד, ואילו הימין כינה אותו אויב הציונות, או למצער פוסט ציוני. לאמיתו של דבר, ציפו שני הצדדים שיזהר יכתוב על פי האג'נדה האישית שלהם, והם לא השכילו להבין את מילת המפתח להבנת ספרותו בכלל ו"גילוי אליהו" בפרט: אמביוולנטיות. יזהר, מסבירים בן-ארי וסמילנסקי, כתב ספרות ולא תעמולה פוליטית. כאשר רצה להצליף בשלטון הוא חתם בשמו המלא, יזהר סמילנסקי, על המאמרים הרבים, אותם פרסם בבמות השונות, ובייחוד בעיתון "דבר". אותם שלא מבינים את האמביוולנטיות הזו של סופר, לא מבינים גם את הניואנסים השונים וריבוי הקולות שקיימים בספר.
המבקרים והקוראים שהתייחסו אל הספר כיצירה ספרותית, ולא ככתבה סנסציונית התרשמו מהמחאה והכאב העזים של ס. יזהר שבאו לידי ביטוי אמנותי ביצירה. לא קל לכתוב ספר על מלחמה, כתב אבנר הולצמן בביקורתו על הספר; מעט מאוד אנשים בעלי ביטוי ספרותי הולם לקחו חלק בחוויות כאלו שמתוארות בספר. גם ההשתלשלות ההיסטורית של האירועים המתוארים מקשים מאוד על יצירת מארג אמנותי שיתגבר על הקשיים הטבעיים בחומר הנתון. ס. יזהר התגבר על המכשולים הנסיבתיים ויצר מעין סימפוניה אסתטית של קולות שונים, שמתאפיינת בגוונים דקים של מעברי טון וקצב. מרעש התותחים הרועם ועד השקט הזוהר של הכוכבים. "גילוי אליהו" לדעתו של הולצמן הוא מיצירות המופת של ספרות המלחמה העברית בכלל. עמוס עוז, במכתבו לס. יזהר, מביע את התפעלותו מיכולתו הספרותית של המחבר להפוך ספר "מלחמתי" ליצירה מרתקת. ניצה בן-ארי סוברת שב"גילוי אליהו" קיימים כמה מהקטעים האנטי מלחמתיים הגדולים שנכתבו אי פעם. אלאנורה לב השוותה את כתיבתו של יזהר בספר לתיאורו את הכוכבים המיוחדים של סיני; הם גדולים יותר ומזהירים יותר.
לעומתם סבור עמוס לויתן, שהקטעים החזקים שבספר הם דווקא קטעי ההפוגה שבין המלחמות, כמו רחצת החייל האלמוני, או הפגישה עם אליהו בסופו של הספר - אלו הקטעים, לדעתו, שמספקים את ממדי העומק של הסיפור.
"גילוי אליהו" בתיאטרון
רות קנר עשתה עיבוד בימתי לספר, והעלתה אותו על הבמה ב"קבוצת תיאטרון רות קנר". ההצגה "גילוי אליהו" זכתה לביקורות משובחות וזכתה בשנת 2001 בפרס ראשון בפסטיבל עכו.
סלבה מלצב
ביוגרפיה
מלצב נולד בדרזדן שבגרמניה המזרחית וחי שם עד גיל 16. הוא למד בבית הספר הרוסי בשגרירות ברית המועצות. הוריו היו קצינים בצבא הסובייטי שכבש את גרמניה בתום מלחמת העולם השנייה ולאחר המלחמה היו מוצבים שם.
סלבה מלצב עבר לרוסיה ב-1971, בתחילה עבד כשנתיים בתיאטרון בתפקיד קורוס. לאחר מכן למד בימוי ומשחק באוניברסיטה לאמנויות בעיר סמרה, רוסיה ובמקביל שיחק וביים בתיאטרון. ב-1979 עבר סלבה למוסקבה ולמד במגמת היסטוריה של התיאטרון ב"גיטיס", האקדמיה הרוסית לאומנויות התיאטרון. בין השנים 1984–1985 עבד כבמאי בתיאטרון בעיר מיצ'ורינסק. החל משנת 1985 למד בימוי אצל הבמאי אנטולי אפרוס ב"גיטיס".
היה בעל תואר שני בבימוי ומשחק. כמו כן היה לו תואר שני בהיסטוריה של התיאטרון. בזמן הלימודים הקים מלצב במוסקבה ובסנקט פטרבורג את התיאטרון "מעבדות אומנותיות" ושימש כמנכ"ל. ב-1989 יזם בפריז, יחד עם חבר, הקמת בית ספר למשחק עבור שחקנים מקצועיים, שהתמקד במחזותיו של אנטון צ'כוב.
ביוזמתו ובעידודו של ידידו גרי בילו החל מלצב מאותה שנה לשמש כבמאי ומורה למשחק בבית צבי, משרה בה הוא נשא עד למותו. ההצגה הראשונה שביים הייתה "בורגנים" של מקסים גורקי, הצגת שנה ג' בבית צבי, בה שיחקו אמיר קריאף בתפקיד הראשי ולצידו מיכל ויינברג, נדב ועקנין, תומר רוסו וניר מנקי.
בבית צבי ובתיאטרון הספרייה ביים הצגות קלאסיות ומודרניות, בין השאר "האחים קרמזוב" ו"האידיוט" של דוסטויבסקי, ומחזות של גורקי, צ'כוב, טנסי ויליאמס, שייקספיר, אוסבורן ואגתה כריסטי.
ב-2011 ביים את המחזה "מראט המסכן שלי" פרי עטו של אלכסיי ארבוזוב בתיאטרון גשר וב-2012 ביים את המחזה "בין לילה ובין שחר" – עיבוד לסיפור באותו שם מאת יהושע קנז.
במרץ 2023 עלתה ההצגה "קדוש מעונה" בבימויו בסטודיו למשחק אימפרו.
מלצב נפטר ב-31 במרץ 2023.
אלאסמוזאוריים
אלאסמוזאוריים (שם מדעי: Elasmosauridae) היא משפחה של זוחלים ימיים מסדרת הפלזיוזאוריה שחיו בעידן המזוזואיקון מהטריאס העליון עד לקרטיקון העליון.
האלאסמוזאוריים התאפיינו בצווארם הארוך, שהגיע לעיתים לאורך של מעל חמישה מטרים. הגדולים שביניהם, מהסוגים: תלאסומדון, אלברטונקטס, אריסטונקטיס וסטיקסוזאורוס הגיעו לאורך 11.5–12 מטרים. פיהם היה בנוי מלסתות צרות בעלות קנה נשימה מלמעלה ושיניים חרוטיות שבלטו החוצה ועזרו לגרוף להקות דגים.
האלאסמוזאוריים חיו באוקיינוס הקדום לצד טורפים גדולים כמו כרישים, מוזאזאוריים ופליוזאורים גדולים יותר כמו הקרונוזאורוס. הם נכחדו בהכחדת הקרטיקון, לפני 66 מיליון שנה.
1917 ברוסיה
1917 ברוסיה הייתה שנה ה-304 ואחרונה של שליטת שושלת רומנוב במדינה. במהלך השנה התרחשה מהפכת פברואר שגרמה לסיום המונרכיה במדינה ומהפכת אוקטובר שהביאה את ולדימיר לנין לשלטון.
אוסקר סקאריונה
קריירה
סקאריונה גדל במחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס, בקבוצה הבוגרת לא קיבל דקות רבות ועבר לדפורטיבו קואנקה האקוודורית. לאחר שנתיים עבר לתון השווייצרית. בינואר 2009 הושאל לחצי עונה ללוצרן.
לאחר שכבש 45 שערי ליגה במדי תון, בפברואר 2011 חתם בסנט גאלן. ב-27 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לאקסית תון. ב-20 באפריל הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–3 על גראסהופרס ציריך. בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 15 ליגה. בעונתו השנייה בקבוצה הבקיע 21 שערי ליגה, והיה למלך שערי הליגה השווייצרית.
בקיץ 2013 חתם בקסימפשה הטורקית. ב-17 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לקוניאספור. ב-24 באוגוסט הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–3 על קייסריספור. בעונתו הראשונה בקבוצה הבקיע 16 שערים ובישל שישה. בשלוש עונותיו בקבוצה הבקיע 40 שערים.
ב-20 ביולי 2016 חתם סקאריונה במכבי תל אביב ושב לשתף פעולה עם המאמן הגאורגי שותא ארבלדזה, תחתיו התאמן גם בימיו בקסימפשה.
ב-4 באוגוסט 2016 כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 2:1 על פאנדורי טרגו ז'יו במסגרת סיבוב המוקדמות השלישי של הליגה האירופית.
אוסקר סקאריונה עזב את מכבי תל אביב וב-14 ביולי 2017 חתם בעולה החדשה לליגת העל הטורקית גוזטפה. ב-31 בינואר 2019 חתם באנקרגוצ'ו.
יוסוף פאולסן
יוסוף יורארי פאולסן (בדנית: Yussuf Yurary Poulsen, נולד ב-15 ביוני 1994 בקופנהגן שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בר.ב. לייפציג ובנבחרת דנמרק בעמדת החלוץ.
חיים אישיים
פאולסן הוא בן לאב ממוצא טנזני ואם ממוצא דני. אביו היה נווד באוניות, שעגן באחת מעצירותיו בדנמרק, והתאהב באישה מקומית שהייתה לאמו של יוסוף פאולסן. האב נפטר מסרטן כאשר פאולסן היה בן שש.
קריירת מועדונים
פאולסן החל את קריירת הנוער במועדון הדני ב.ק. סקיולד, ושיחק תחילה כקשר הגנתי, כאשר חברו לקבוצה ולנבחרת דנמרק הצעירה קנת זוהורה תופקד כחלוץ. עם עזיבתו של זוהורה לפ.צ. קופנהגן, עבר פאולסן לשחק בעמדת החלוץ, ולאחר מכן עבר למועדון הדני לינגבי בולדקלוב. פאולסן לא הצליח להתאקלם מיד בלינגבי, וערך רק חמש הופעות בעונת 2011/12, שבסיומה ירדה הקבוצה לליגה הדנית השנייה. בעונת 2012/13 הפך פאולסן לשחקן קבוע במועדון, והבקיע 11 שערים, אך לא הצליח לחזור עמו לליגת העל הדנית.