cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מעמד משפטי של נישואים בקרב זוגות מאותו המין
פרו
הצעת החוק תוכננה לדיון ב-7 באפריל מול נציבות הצדק וזכויות אדם, אך בסופו של דבר נדחתה לאחר חג הפסחא. ביוני 2014 נדונו בקונגרס מספר הצעות חוק המעניקות צורות שונות של הכרה. לאחר הדיון החליט הפוליטיקאי קרלוס ברוס, שהצהיר בפומבי שהוא הומו, כי יש להצביע על הצעת החוק המקורית של האיחוד האזרחי המספק לזכויות חד-מיניות זכויות מקיפות יותר בנפרד מההצעות האחרות. יותר מהצעת חוק אחת המאפשרת הכרה במערכות יחסים חד-מיניות נקבעה לדיון במושב הפרלמנטרי הבא, שהחל באוגוסט, אם כי הדיון נדחה בסופו של דבר פעם נוספת.
חברי הקונגרס קרלוס ברוס ואלברטו דה בלונדה, ממפלגת המרכז הפרואנים לשינוי, החזירו מחדש הצעת חוק לאיחוד אזרחי בקונגרס בסוף נובמבר 2016. הצעת החוק נושאת את חתימותיהם של פוליטיקאים שונים, בהם ג'ינו קוסטה, סרחיו דאווילה, ויסנטה זבולוס, אנה מריה צ'וקואואנקה, גואידו לומברדי, ג'נט סאנצ'ס אלווה, חואן שפט וסגנית הנשיא מרצדס אראוז. הנשיא פדרו פבלו קוצ'ינסקי הודיע על תמיכתו באיגודים אזרחיים חד-מיניים במהלך מסעו לנשיאות.
בפסק דין שפורסם ב-9 בינואר 2017, הורה בית המשפט החוקתי של לימה על המרשם הלאומי לזיהוי ומעמד אזרחי להכיר ולרשום את נישואיהם של בני זוג מאותו מין שהתחתנו בעבר במקסיקו סיטי. ב-14 בפברואר 2017 הונחה בקונגרס הפרואני הצעת חוק המתירה נישואים חד-מיניים.
פסק הדין של בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם משנת 2018 בדבר לגליזציה של נישואים חד-מיניים במדינות שאשררו את האמנה האמריקאית לזכויות אדם, חל על פרו. ב-11 בינואר אותה שנה הצהיר נשיא בית המשפט העליון בפרו כי על הממשלה הפרואנית לציית לפסק הדין. באוגוסט 2020 קבע משרד הכלכלה והאוצר כי שותפים חד-מיניים של עובדי שירותי הבריאות זכאים לרשת קצבאות.
צ'ילה
ב-10 בדצמבר 2014, קבוצת סנאטורים ממפלגות שונות בצ'ילה הצטרפה לקבוצת זכויות הלהט"ב "MOVILH" בהגשת הצעת חוק להתרת נישואים חד-מיניים לקונגרס. "MOVILH" ניהלה שיחות עם ממשלת צ'ילה לבקשת פתרון במעמד הנישואים העומד נגד המדינה בפני בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם (IACHR). ב-17 בפברואר 2015 נפגשו עורכי דין המייצגים את הממשלה ואת ארגון הלהט"ב כדי לדון בפתרון למעמד הנישואים של זוגות חד-מיניים. הממשלה הודיעה כי תבטל את ההתנגדות לנישואים חד-מיניים. הסכם פורמלי בין שני הצדדים לבין הוועדה הבין-אמריקאית לזכויות אדם נחתם באפריל 2015. ממשלת צ'ילה התחייבה להכשיר נישואים חד-מיניים.
ב-28 בינואר 2015 אישר הקונגרס הלאומי הצעת חוק המכירה באיגודים אזרחיים לזוגות חד-מיניים המציעים חלק מזכויות הנישואים. הנשיאה מיצ'ל בצ'לט חתמה על הצעת החוק ב-14 באפריל והיא נכנסה לתוקף ב-22 באוקטובר.
בספטמבר 2016 הצהירה הנשיאה בצ'לט בפני הרכב האספה הכללית של האו"ם כי ממשלת צ'ילה תגיש הצעת חוק לנישואים חד-מיניים לקונגרס במחצית הראשונה של 2017. הצעת החוק הוגשה בספטמבר 2017. הפרלמנט החל לדון בהצעת החוק ב-27 בנובמבר 2017, אך היא לא הצליחה לעבור לפני מרץ 2018, אז נחנכה ממשלה חדשה. ב-16 בינואר 2020, הצעת החוק אושרה בסנאט בהצבעה ופנתה לוועדה החוקתית. ב-7 בדצמבר 2021 ההצעה אושרה סופית על ידי שני בתי הפרלמנט. בהמשך הנשיא פיניירה חתם על החוק והוא נכנס לתוקף ב-10 בדצמבר 2021.
קולומביה
בפברואר 2007, סדרה של פסקי דין של בית הדין החוקתי של קולומביה פירשה כי זוגות חד-מיניים יוכלו לבקש את כל הזכויות שיש לזוגות הטרוסקסואלים באיגודים דה פקטו. ב-26 ביולי 2011, הורה בית המשפט החוקתי בקולומביה לקונגרס להעביר חקיקה המעניקה לזכויות חד-מיניות זכויות דומות לנישואים עד ל-20 ביוני 2013. אם חוק כזה לא היה מתקבל עד אז, לזוגות חד-מיניים היו מוענקות זכויות אלה באופן אוטומטי. הקונגרס לא הצליח להעביר חקיקה לנישואים חד-מיניים, וגם הרישומים האזרחיים לא החלו להוציא רישיונות נישואים לזוגות חד-מיניים לאחר המועד האחרון.
ב־24 ביולי 2013, שופט בית משפט אזרחי בעיר הבירה בוגוטה הכריז על זוג מאותו מין נשוי מבחינה חוקית, לאחר פסק דין שהתקבל ב-11 ביולי 2013 בקבלת העתירה. זה היה הזוג הראשון של אותו מין שהתחתן בקולומביה. בספטמבר 2013 נישאו שני שופטים בבית משפט אזרחי שני זוגות חד-מיניים. על הנישואים הראשונים ערערה קבוצה שמרנית, אשר בוטלה.
אינדונזיה
אין הכרה משפטית באיגודים חד-מיניים באינדונזיה. סעיף 1 לחוק מס '1 לשנת 1974 בנושא נישואים קובע באופן חד משמעי שנישואים הם "קשר גופני ורוחני בין גבר לאישה כבעל ואישה, שמטרתם להקים משפחה המושתתת על האמונה באלוהים הכל יכול". יתר על כן, סעיף 2 קובע כי נישואים הם חוקיים רק אם הם בהתאם לחוקי הדת של הצדדים בהתאמה. נכון להיום, אינדונזים אשר נכנסו לנישואים חד-מיניים בחו"ל אינם רשאים לרשום את נישואיהם במדינה בשל סעיף 1 לחוק הנישואים. משאל מקוון שערכה האגודה הבינלאומית (ILGA) באוקטובר 2016 נמצא כי 69% מהנשאלים מאינדונזיה היו נגד לגליזציה של נישואים חד-מיניים, בעוד 14% תמכו בכך ו-17% היו נייטרלים.
ארמניה
ב-3 ביולי 2017 הצהיר משרד המשפטים כי כל הנישואים הנערכים בחו"ל תקפים בארמניה, כולל נישואים בין אנשים מאותו מין. לא ברור אם להצהרה יש השפעה מעשית כלשהי. נכון לשנת 2021, עדיין לא תועדה הכרה כזו. באוגוסט 2019 הצהיר שר המשפטים, רוסטם בדאסיאן, כי ארמניה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים.
בסוף 2017 הביע האב ווזקן מובסיאנסיאן מהכנסייה האפוסטולית הארמנית, חבר בכיר בכמורה, את תמיכתו האישית בנישואים חד-מיניים והפך לאחד התומכים הבולטים המוכרים בנישואים חד-מיניים בארמניה. בראיון שנערך עם ארגון הלהט"ב "Equality Armenia" אשר מטרתו "להשיג שוויון בנישואים באמרניה", השווה מובסיאנסיאן את הרדיפה ההיסטורית של ארמנים בידי טורקיה לרדיפה שעומדת כיום בפני אנשי להט"ב בעולם ובארמניה בפרט באומרו, "נרדפנו מפני שלא התקבלנו, כי היינו שונים. כנוצרי ארמני, איך אני יכול לעצום עיניים למה שקורה בעולם? וזה לא רק בארמניה, החוסר סובלנות הזו היא בכל העולם".
בהוטן
בהוטן אינה מספקת הכרה משפטית לזוגות חד-מיניים. טאשי צנהן, מנהל ארגון הלהט"ב "קשת בהוטן", אמר כי הצעת חוק להכרה בזוגות חד-מיניים ובנישואים עם כינויי נייטרלי מגדרי הונחה במהלך המושב הפרלמנטרי בקיץ 2018, אך נדחתה עקב הבחירות לאספה הלאומית בהוטאנס 2018. עם ממשלת השמאל שנבחרה במקומה, צנהן והקהילה מאמינים כי השיחה סביב הצעות החוק יחודשו.
גאורגיה
גאורגיה אינה מכירה באיגודים חד-מיניים, לא בצורה של נישואים או איגודים אזרחיים. מאז שנת 2018, החוקה של המדינה הגדירה את הנישואים כאיחוד של אישה וגבר לצורך הקמת משפחה. עם זאת, יש שיח פתוח להכיר באיגודים חד-מיניים על ידי הכנסת שותפות אזרחית לזוגות.
במרץ 2016 הציעה קואליציית החלום הגאורגי תיקון חוקתי, שיגדיר את הנישואים כאיחוד של גבר ואישה. אף על פי שהקוד האזרחי של ג'ורג'יה כבר מגדיר נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי, ובכך למעשה מונע נישואים חד-מיניים, החוקה של גאורגיה הייתה נייטרלית מגדרית, וקבעה כי "הנישואים יהיו מבוססים על שוויון זכויות ורצון חופשי של בני זוג". ניסוח נייטרלי-מגדרי גרם לגורמים שמרניים בחברה הגאורגית לדאוג שניתן יהיה לערער על הקוד האזרחי ולהפילו בבתי המשפט.
התיקון החוקתי המוצע גרם לתגובת תגובה מצד החברה האזרחית הגרוזינית וארגוני זכויות האדם, שתקפו את החקיקה כדרך לפוליטיזציה בנושא רגיש זה ולהשתמש בדעות קדומות חברתיות פופולריות לקראת הבחירות הפרלמנטריות הקרובות ב-2016. פעילי להט"ב ציינו כי הומואים בגאורגיה מתמודדים עם בעיות מיידיות וקיומיות הרבה יותר מנישואים, כמו "התעללות פיזית, פסיכולוגית ומילולית".
התיקון החוקתי גרם לפיצול בקואליציה השלטונית עצמה, כאשר חברי המפלגה הרפובליקנית הליברלית של גאורגיה נלחמו נגד היוזמה. המתנגדים ציינו כי מלבד שיקולים מהותיים, האיסור החוקתי המוצע הוא מהלך חסר תועלת מכיוון שהוא ככל הנראה לא יצליח לצבור מספיק קולות בכדי לעבור, כפי שהיה במקרה של הצעה דומה בשנת 2014.
לאחר חודש של התייעצות ציבורית, ההצעה נשקלה בפרלמנט. ישיבות פומביות בנושא האיסור נקבעו מאמצע מרץ עד 15 באפריל בערים שונות ברחבי הארץ. ההצעה דרשה אז שלושה דיונים בשני מושבים שונים עם מרווח של שלושה חודשים לפחות ביניהם. כדי שהאיסור יצליח, מינימום שלושת רבעי מהפרלמנט, או 113 מתוך 150 חברי הפרלמנט, חייבים להצביע לטובתו.
התיקון החוקתי עבר על ידי הפרלמנט ב-26 בספטמבר 2017, וקבע כי הנישואים קיימים אך ורק "איחוד בין אישה לגבר לצורך יצירת משפחה". הוא גם מבטל בחירות ישירות לנשיא ועובר למערכת ייצוג פרופורציונלית בפרלמנט. הנשיא ג'ורג'י מרגוולאשווילי הטיל וטו על התיקון החוקתי ב-9 באוקטובר, ותיאר אותו כ"חוקה נגד העם". הפרלמנט ביטל את הווטו שלו ב-13 באוקטובר. התיקונים החוקתיים נכנסו לתוקף לאחר הבחירות לנשיאות בגאורגיה 2018.
באפריל 2017, ארגוני זכויות אדם קראו לממשלת גאורגיה להכשיר שותפויות אזרחיות חד-מיניות.
באפריל 2018, נציב תלונות הציבור של גאורגיה קרא לממשלה לאפשר שותפויות אזרחיות לזוגות חד-מיניים. בציטוטו של אוליארי ואחרים נגד איטליה, הוא הזכיר לממשלה כי אי הכרה ביחסים חד-מיניים מהווה הפרה של האמנה האירופית לזכויות אדם. הוא גם מתח ביקורת על התיקון החוקתי האוסר על נישואים חד-מיניים וטען שהוא "יגביר את השנאה".
הודו
נישואים חד-מיניים אינם מוכרים כחוק בהודו אך מגורים משותפים לא רשומים מאז 2020. במדינה למעשה, אין חוק נישואים מאוחד. לכל אזרח הודי יש את הזכות לבחור איזה חוק יחול עליו על פי הקהילה או הדת שלהו. אף על פי שנישואים מחוקקים ברמה הפדרלית, קיומם של דיני נישואים רובים מסבך את הנושא. אף אחד ממעשי הנישואים המקודדים הללו לא מגדיר במפורש את הנישואים בין גבר לאישה, וגם מעשים אלה אינם אוסרים במפורש על איגודים חד-מיניים.עם זאת, לחוקים יש "תשתית הטרונורמטיבית" והם פורשו כך שהם אינם מכירים באיגודים חד-מינייים.
באוקטובר 2017 הציעה קבוצת אזרחים טיוטה של קוד אזרחי אחיד חדש שיאפשר חוקיות של נישואים חד-מיניים לוועדת החוק בהודו אשר הגדירה את הנישואים כ"האיחוד המשפטי כפי שנקבע על פי חוק זה של גבר עם אישה, גבר עם גבר אחר, אישה עם אישה אחרת טרנסג'נדר עם טרנסג'נדר אחר או טרנסג'נדר עם גבר או אישה. כל הזוגות הנשואים זכאים לאמץ ילד. נטייה מינית של הזוג הנשוי או של בני הזוג לא יהווה מניעה לזכותם לאימוץ וזוגות שאינם הטרוסקסואלים יהיו זכאים לאמץ ילד באותה מידה".
בית המשפט הגבוה במדרס הוציא פסק דין באפריל 2019 אשר התיר לנשים טרנסג'נדריות להינשא במסגרת חוק הנישואים ההינדי, 1955. ב-12 ביוני 2020, בית המשפט העליון באוטרקהאנד הודה כי אף על פי שנישואים חד-מיניים אינם חוקיים, "חיים המשותפים" ו"יחסים חיים" בין זוגות חד-מיניים מוגנים על ידי החוק.
בינואר 2020 הגישו בני זוג מקרלה, תביעה לבית המשפט העליון במדינה בטענה כי האיסור עליהם להתחתן על פי חוק הנישואים המיוחד, 1954, מפר את עקרון השוויון, אי-שרירותיות, אי-שרירות. אפליה, כבוד הפרט ואוטונומיה אישית על פי סעיפים 14, 15 (1), 19 (1) (א) ו-21 לחוקת הודו. בתגובה לעתירה עורך הדין טושר מהטה המייצג את ממשלת הודו אמר כי נישואים מאותו מין מנוגדים לתרבות ההודית, והראו את גישת הכפיפה של הממשלה בנושא.
הפיליפינים
הפיליפינים אינם מציעים הכרה משפטית כלשהי בנישואים חד-מיניים, באיגודים אזרחיים או בהטבות שותפות מקומית. באוקטובר 2016 הודיע יו"ר בית הנבחרים פנטלאון אלווארז כי יגיש הצעת חוק לחוקי איגודים אזרחיים הן לזוגות חד-מיניים והן לזוגות הטרוסקסואלים. עד 25 באוקטובר 2016, יותר מ-150 מחוקקים סימנו את תמיכתם הצעת החוק. אלווארז הציג את הצעת החוק ב-10 באוקטובר 2017 בסנאט. מספר סנאטורים השמרניים נשבעו לחסום את הצעת החוק אם היא תעבור לבית הנבחרים. מצד שני, היא נתמכה על ידי הסנאטורים ריזה הונטיברוס וגרייס פו. בעקבות דחיית הקונגרס והבחירות הכלליות הבאות של שנת 2019, הצעת החוק לאיחוד אזרחי הוצגה מחדש על ידי אלווארז במאי 2019.
ב-18 בפברואר 2016, במהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות, הודיע רודריגו דוטרטה כי אם הוא ינצח בבחירות, הוא ישקול להכשיר נישואים חד-מיניים אם תוצג בפניו הצעה. דוטרטה ניצח בבחירות לנשיאות. במרץ 2017, לעומת זאת, אמר כי הוא מתנגד אישית לנישואים חד-מיניים. ב-17 בדצמבר 2017 שינה דוטרטה את עמדתו בנושא, והביע שוב את תמיכתו. הוא הבטיח כי במהלך כהונתו, זכויותיהם של אנשי להט"ב בפיליפינים יהיו מוגנות.
המפלגה הקומוניסטית של הפיליפינים (CPP), בהתאמה לאגף החמוש שלה צבא העם החדש (NPA) אשר בסיסה בעיקר באזורים הכפריים בפיליפינים, קיימה נישואים חד-מיניים בין חבריהם מאז 2005 בשטחים שבשליטתם. בשנת 2005 ביצעה את הנישואים ההומוסקסואליים הראשונים בהיסטוריה של הפיליפינים. בניגוד לאופי הדתי העמוק של החברה הפיליפינית המרכזית, הנהגת האגף "NPA" מקבלת בגלוי אנשים הומוסקסואליים ולסבים לשירות צבאי לשורותיהם.
הרפובליקה העממית של סין
חוק הנישואים של הרפובליקה העממית של סין שאומץ במושב השלישי של הקונגרס הלאומי החמישי ב-10 בספטמבר 1980, מגדיר את הנישואים כאיחוד בין גבר לאישה.
באוקטובר 2017 תיקן הקונגרס העממי הלאומי את החוק הסיני כך ש"כל המבוגרים בעלי יכולת מלאה ניתנים לחופש למנות אפוטרופוסים משלהם בהסכמה הדדית". המערכת, המכונה בשונה "אפוטרופסות חוקית" או "הסכם אפוטרופסות", מתירה אותו דבר. שותפים חד-מיניים יכולים לקבל החלטות בנוגע לטיפול רפואי ואישי, מוות והלוויה, ניהול רכוש ושמירה על זכויות ואינטרסים. במקרה שאחד מבני הזוג מאבד את היכולת לקבל החלטות מכריעות (כלומר מחלה נפשית או פיזית או תאונה), שלו או של האפוטרופוס שלו עשוי להחליט לטובתם. מערכת היחסים המשפטית שלהם יכולה לכלול גם עושר וירושה, או פנסיה, תלוי במסמכים משפטיים נוספים שבני הזוג מחליטים לחתום עליהם, כגון צוואה. החל מאוגוסט 2019 נחתמו הסכמי אפוטרופסות בג'יאנגסו, חונאן, סצ'ואן, גואנגדונג, שאנחאי, חוביי ובייג'ינג בין היתר.
בנובמבר 2018, המחוקק ההומוסקסואל הגלוי, ריימונד צ'אן צ'י-צ'ואן, הגיש הצעה לחקר איגודים אזרחיים עבור זוגות חד-מיניים, אך נדחתה על ידי היעדר 3 קולות, (27 - 24). סקר דעות מקוון שערכה רשת פיניקס בדצמבר 2019, שגרף קרוב ל-10 מיליון קולות, הראה רוב של 67% בעד נישואים חד-מיניים בסין. בינואר 2019, שני גברים פתחו באתגרים משפטיים נגד איסור הנישואים החד-מיניים של הונג קונג, וטענו כי הסירוב להכיר ולערוך נישואים חד-מיניים מהווה הפרה של חוק היסוד. בית המשפט העליון בהונג קונג נתן היתר למקרה המשך.
ב-12 באפריל 2021, בית המשפט העממי לשניאנג במחוז ליאונינג קבע כי אישה בת 79 אינה יכולה לתבוע את בת זוגה מזה 50 שנה, אותה האשימה בגניבת 294,000 יואן מחשבון הבנק שלה, מכיוון שלא ניתן היה להכיר בקשר ביניהן כנישואים בסין.
וייטנאם
בווייטנאם מוכרים כיום רק נישואים בין גבר לאישה. משרד המשפטים של וייטנאם החל לבקש ייעוץ בנושא לגליזציה של נישואים חד-מיניים מארגונים ממשלתיים וארגונים לא ממשלתיים אחרים באפריל ובמאי 2012, ותכנן להמשיך ולדון בנושא באספה הלאומית באביב 2013. עם זאת, בפברואר 2013 ביקש משרד המשפטים מהאסיפה הלאומית להימנע מהפעולה עד שנת 2014. ביוני 2013 החלה האספה הלאומית בדיון רשמי על הצעה לבסס הכרה משפטית בנישואים חד-מיניים.
ביוני 2013 הגיש משרד המשפטים הצעת חוק שתסיר את האיסור על נישואים חד-מיניים מחוק הנישואים והמשפחה ותספק זכויות מסוימות לזוגות חד-מיניים משותפים. האספה הלאומית דנה בה באוקטובר 2013. בספטמבר 2013 הוציאה הממשלה צו לביטול הקנסות בגין קיום נישואים חד-מיניים. ב-1 בינואר 2015 נכנס לתוקף חוק נישואים ומשפחה משנת 2014. הקובע כי בעוד וייטנאם מתירה חתונות חד-מיניות, היא לא תציע הכרה משפטית או הגנה לאיגודים בין זוגות מאותו המין.
ב־22 בינואר 2019, במהלך הסקירה התקופתית השלישית של המדינה שנערכה על ידי הוועדה לזכויות האדם של האו"ם, המליצו איסלנד, הולנד וקנדה על וייטנאם להכשיר נישואים חד-מיניים. ב־4 ביולי 2019 הממשלה "ציינה" (דחתה) את ההמלצות.
סקר שערך "iSEE" במרץ 2014 מצא כי 41% מכלל האזרחים תמכו בהכרה בחיים משותפים חד-מיניים או באיגודים אזרחיים. הסקר הראה כי התמיכה בנישואים חד-מיניים הייתה גבוהה יותר בקרב משיבים צעירים יותר, משיבים שיש להם חברים להט"בים או בני משפחה, ואלה שסיימו תואר השכלה גבוהה. 73% מהווייטנאמים הצהירו כי לגליזציה של נישואים חד-מיניים לא תשפיע לרעה על משפחותיהם, ואילו 20% אמרו כי תהיה לכך השפעה שלילית. סקר מקוון שנערך בדצמבר 2016 מצא כי 45% מהנשאלים תומכים בלגליזציה של נישואים חד-מיניים, ואילו 25% התנגדו.
טאיוואן
נישואים חד-מיניים בטאיוואן הפכו לחוקיים ב-24 במאי 2019 ובכך, הפכה טייוואן למדינה הראשונה באסיה שהפכה נישואים חד-מיניים לחוקיים.
ב-24 במאי 2017 קבע בית הדין החוקתי כי חוק הנישואים אינו חוקתי, וכי הזכות החוקתית לשוויון ולחופש הנישואים מבטיחה לזוגות חד-מיניים את הזכות להתחתן על פי החוקה של הרפובליקה הסינית. פסק הדין העניק למחוקק שנתיים להכניס את החוק לדין, ולאחר מכן רישום נישואים מסוג זה ייכנס לתוקף באופן אוטומטי. בעקבות הפסיקה, התקדמות ביישום החוק הנישואים הייתה איטית בגלל התנגדות מצד קבוצות שמרניות וחוסר מעש ממשלתי. בנובמבר 2018 העבירו ציבור הבוחרים בטייוואן משאלי עם בכדי למנוע הכרה בנישואים חד-מיניים בקוד האזרחי ולהגבלת ההוראה בנושאי להט"ב בחינוך מיני. הממשלה הגיבה באישור כי החלטת בית המשפט תיושם, וכי המשאלים אינם יכולים לתמוך בחוקים המנוגדים לחוקה.
ב-20 בפברואר 2019 פורסמה טיוטת הצעת חוק אשר תעניק לזוגות נשואים מאותו מין כמעט את כל הזכויות העומדות לזוגות הטרוסקסואליים נשואים במסגרת הקוד האזרחי, עם היוצא מן הכלל שהוא מאפשר אימוץ רק עבור ילד הקשור גנטית לאחד מבני הזוג. הפרלמנט העביר אותו למחרת, ושלח אותו לבדיקה מהירה. הצעת החוק הועברה ב-17 במאי, ונחתמה על ידי הנשיאה צאי יינג-ון ב-22 במאי ונכנסה לתוקף ב־24 במאי 2019 (היום האחרון האפשרי על פי פסיקת בית המשפט).
טורקיה
טורקיה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, באיגודים אזרחיים או בהטבות של שותפות מקומית. עם זאת, הכרה בזוגיות חד-מינית ובנישואים הוצעו לאורך השנים בפרלמנט.
יפן
סעיף 24 לחוקה היפנית קובע כי "הנישואים יתבססו רק על הסכמה הדדית של שני המינים והם יישמרו באמצעות שיתוף פעולה הדדי עם שוויון הזכויות של בעל ואישה כבסיס". כתוצאה מכך, המאמרים 731 עד 737 של הקוד האזרחי היפני מגבילים את הנישואים לזוגות ממין שונה. זוגות חד-מיניים אינם מסוגלים להתחתן ואינם מקבלים זכויות הנגזרות מנישואים. כמו כן, נישואים חד-מיניים הנערכים בחו"ל אינם מוכרים בחוק ביפן, וזוגות חד-מיניים דו-לאומיים אינם יכולים לקבל ויזה עבור השותף הזר על סמך מערכת היחסים שלהם, אף על פי שלמשרד המשפטים אכן קיים כלל כללי לתת שיקול דעת ל"פעילויות ייעודיות" לבני זוג נשואים חד-מיניים.
במרץ 2009 החלה יפן לאפשר לאזרחים יפנים להינשא לבני זוג חד-מיניים במדינות בהן נישואים חד-מיניים חוקיים. משרד המשפטים הורה לרשויות המקומיות להוציא אישורי מפתח, בהם נכתב כי חוקי לרווק בוגר להינשא בנישואים חד-מיניים באזורים המאפשרים זאת.
בפברואר 2015 הכריז מחוז שיבויה (בטוקיו) על תוכניות להליך של הכרה בזוגות חד-מיניים במצבים כמו ביקורי בית חולים והשכרת דירות משותפת. הליך זה מאפשר לזוגות לקבל מסמך "שותפות", שאין לו כל משקל על פי החוק היפני, אך יכול לסייע בקבלת גישה לבן / בת זוג חולה ובבית חולים, אך המוסדות אינם מחויבים על פי החוק לכבד את האישורים. יוזמת שיבויה נחשבת לצעד משמעותי לקראת זכויות שותפות לסביות והומואים ביפן. ביולי 2015 הודיעה מחלקת סטגאיה בטוקיו כי תצטרף לשיבויה בהכרה בשותפויות חד-מיניות מנובמבר באותה שנה. מאז, הערים איגה, טקאראצוקה, נהה, סאפורו, פוקואוקה, אוסקה, נקאנו, איזומי, צ'יבה, אדוגאווה, פוצ'ו, היראקאטה, קומאמוטו, אודווארה, סאקאי, סוג'ה, טושימה, יוקוסוקה, קאנומה, מיאזאקי, קיטאקיושו, נישיו, נגסאקי, סנדה, קטאנו, יוקוהמה, דאיטו, קמאקורה, מיטויו, אמגאסאקי, בונקיו, חמאטסו, קיג'ו, קוגה, מינאטו, נארה, ניגאטה, סאגמיארה, סאיטאמה, טקמאטסו, טוקושימה, ימטוקורייאמה, זושי, קוואגואי, אסויאקי, אסקי החל להנפיק תעודות שותפות לזוגות חד-מיניים, וכך גם מחוזי איבראקי ואוסקה.
ב-17 במרץ 2021, קבע בית משפט מחוזי בסאפורו כי חוקים או תקנות השוללים את הזכות להינשא לזוגות חד-מיניים מהווים אפליה בלתי חוקית ומפרים את סעיף 14 לחוקת יפן. בית המשפט מצא כי סעיף 24 אינו אוסר להכיר בנישואים חד-מיניים. פסק הדין לא הפך נישואים חד-מיניים ביפן לחוקיים, אך עשוי להגביר את הלחץ על הפרלמנט של יפן לפעול בעניין.
סקר שנערך במרץ 2021 על ידי "The Asahi Shimbun" מצא כי 65% מהיפנים תומכים בנישואים חד-מיניים, כאשר התמיכה עלתה ל-86% בקרב צעירים בני 18-29.
נפאל
הצעת חוק להכשיר נישואים חד-מיניים נוסחה והייתה אמורה להיות מוגשת עד 2010. עריכת החוקה החדשה של נפאל, הייתה אמורה להכשיר נישואים חד-מיניים והגנה על מיעוטים בעקבות פסיקה של בית המשפט העליון במדינה בנובמבר 2008. עם זאת, המשא ומתן על החוקה החדשה נכשל וראש הממשלה בבוראם בהטראי פיזר את האספה המכוננת במאי 2012 לקראת בחירות חדשות. כתוצאה מכך, העתיד של התייחסות מפורשת לחוקיות הנישואים החד-מיניים לא היה בטוח. בסופו של דבר, החוקה אומצה בשנת 2015 אך איננה עוסקת בנישואים חד-מיניים. באוקטובר 2016 הקים משרד האישה, הילדים והרווחה חברתית ועדה לצורך הכנת טיוטת הצעת חוק להכנת נישואים חד-מיניים. החל משנת 2019 נערכה והוכנה הצעת חוק להכנת נישואים חד-מיניים על ידי הממשלה אך טרם חוקקה.
סינגפור
זכויות משפטיות והגירה אינן מוענקות לזוגות דו מיניים, כאשר גם אחד מבני הזוג הוא תושב קבע סינגפורי. אשרות תלויות, המונפקות בדרך כלל לבני זוג הטרוסקסואלים, אינן זמינות עבור זוגות חד-מיניים. ההטבות אינן כוללות זוגות חד-מיניים. אין הכרה בזוגות חד-מיניים ברוב תחומי הדאגה כגון ביקור בבית חולים והטבות בקופת הגמל המרכזית.
סקר של אמצע שנת 2019 שערך המכון למחקרי מדיניות מצא כי ההתנגדות לנישואים חד-מיניים בסינגפור צנחה ל-60%, לעומת 74% בשנת 2013. הסקר מצא גם כי כמעט שישה מתוך עשרה סינגפורים בגילי 18 עד 25 האמינו שנישואים חד-מיניים אינם טעות. ביוני 2019, סקר מקוון שערכה חברת "Blackbox Research" העלה כי 56% מהתושבים הסינגפוריים מתנגדים בהפעלת חוקיות של נישואים חד-מיניים, ואילו 44% אמרו "כן". כשנשאלו כיצד הם מרגישים שיותר מ-300 זוגות חד-מיניים נישאו בטייוואן בשבוע הראשון לאחר העברת החוק במדינה. כ-49% מהנסקרים היו חיוביים, כאשר 14% "חיוביים מאוד", בעוד 35% חשו "חיוביים במקצת". 51% הגיבו בשלילה לכך, 20% חשו "שליליים מאוד".
פקיסטן
בפקיסטן אין הכרה בנישואים חד-מיניים, בשותפויות פנים או באיגודים אזרחיים (פעילות חד-מינית במדינה איננה חוקית). על פי סקר שנערך בשנת 2017 על ידי ILGA, ריבוי של 45% מהפקיסטנים הסכימו כי אנשים קהילת הלהט"ב צריכים לקבל את אותן הזכויות כמו הטרוסקסואלים, בעוד 36% לא מסכימים. בנוסף, כ-41% הסכימו שיש להגן עליהם מפני אפליה במקום העבודה. 46% מהפקיסטנים, לעומת זאת, אמרו כי יש להאשים את האנשים שנמצאים במערכות יחסים חד-מיניות כעבריינים. באשר לטרנסג'נדרים, 49% הסכימו כי עליהן להיות באותן זכויות כגון להטרוסקסואלים, 51% סברו כי יש להגן עליהם מפני אפליה בעבודה ו-44% סברו כי יש לאפשר להם לשנות את המין החוקי שלהם.
קוריאה הדרומית
ביולי 2015 הגישו קים ג'ו קוואנג-סו ובת זוגו, קים סונג-הוואן מקוריאה הדרומית תביעה המבקשת מעמד משפטי לנישואיהם לאחר שטופס הרישום לנישואיהן נדחה על ידי הרשויות המקומיות בסיאול. ב-25 במאי 2016, פסק בית משפט מחוזי בדרום קוריאה נגד בני הזוג וטען כי ללא חקיקה ברורה נישואים חד-מיניים אינם יכולים להיות מוכרים. בנות הזוג הגישו במהירות ערעור על החלטת בית המשפט המחוזי. עורך דינם, ריו מין-הי, הודיע כי שני זוגות נוספים מאותו מין הגישו תביעות נפרדות על מנת שיתאפשר להם להתחתן. בדצמבר 2016 אישר בית משפט לערעורים בדרום קוריאה את פסיקת בית המשפט המחוזי. בני הזוג נשבעו להביא את התיק לבית המשפט העליון של דרום קוריאה.
סקר שנערך בשנת 2017 מצא כי התמיכה בנישואים חד-מיניים גבוהה יותר באופן משמעותי בקרב אנשים צעירים יותר, עם סקר דעות שנערך בשנת 2014 שהראה כי 60% מהדרום קוריאנים בשנות ה-20 לחייהם תמכו בנישואים חד-מיניים, כפול מזה של תוצאות סקר שנת 2010 (30.5%). אתר שידוכים "Duo" שאל כ-616 אנשים בין 25 ביולי ל-1 באוגוסט 2015 על דעותיהם לגבי נישואים חד-מיניים. כמעט כ-70% מהנשים הנשואות הסכימו שנישואים חד-מיניים מקובלים, רוב הנשאלים שתמכו בנישואים חד-מיניים אמרו שהם עשו זאת מכיוון שנישואים הם בחירה אישית (68%), 14% אמרו כי הנטייה המינית היא נטייה טבעית מלידה ו-12% אמרו שהיא תסייע להפסקת אפליה כלפי להט"בים.
קמבודיה
הקוד האזרחי וחוק הנישואים והמשפחה אוסרים על נישואים חד-מיניים ואינם מכירים בשותפויות אזרחיות בקמבודיה. עם זאת, קיימת מודעות ציבורית גדולה לגבי זוגות חד-מיניים מאז שנות התשעים.
מאז ספטמבר 1993, החוקה של קמבודיה הגדירה את הנישואים כאיחוד בין גבר לאישה. ההוראה בחוקה שקשורה לנישואים שונתה בשנת 2011 אך עדיין מוגדרת אותו הדבר בנושא. אמנם, במקרים של נישואים חד-מיניים ניתן היה לקיים טקסים דתיים. במקרה אחד של הכרה בשותפות, חוה סוקה ופום את נישאו ב-12 במרץ 1995, בכפר קרו באו אך קוק, במחוז קנדל. בראיון לעיתון הפנום פן פוסט אמרו כי, "הרשויות חשבו שזה מוזר, אבל הן הסכימו לסבול את זה כי יש לי כבר שלושה ילדים (מנישואים קודמים). הם אמרו שאם שנינו רווקים (וחסרי ילדים) לא היו מאפשרים לנו להתחתן כי לא היינו יכולים להביא ילדים לעולם". לפיכך, מדובר היה בנישואים מוכרים לחלוטין, באישור רשמי, ולא הייתה כל תגובה לכך. זה היה אירוע פופולרי, עם 250 איש שהגיעו לטקס וחגגו, כולל נזירים בודהיסטים ופקידים בכירים מהמחוז.
בפברואר 2004 נדונו על ידי המלך נורודום סיהאנוק זכויות הלהט"ב בקמבודיה. סיהאנוק כתב באתר האינטרנט שלו כי הוא התרשם מנישואיהם של בני זוג מאותו מין בסן פרנסיסקו, וכי אם אנשיו מעוניינים כי נישואים חד-מיניים יאושרו בקמבודיה, הוא יעשה זאת. המלך סיהאנוק גם הצהיר כי הוא מאמין שאלוהים רואה בהומוסקסואלים, כמו גם בטרנסווסטיטים, שווים מכיוון ש"אלוהים אוהב מגוון רחב של טעמים". המלך הנוכחי נורודום סיהאמוני תומך גם הוא בלגליזציה של נישואים חד-מיניים.
לאחר חקיקת חוקת נפאל בספטמבר 2015 שכללה איסור מוחלט על אפליה כנגד אוכלוסיית הלהט"ב, מספר ארגוני ממשלה ודוברים העירו הערות חיוביות על נישואים ושותפויות חד-מיניים בקמבודיה. משרד הפנים הודיע על האפשרות לדחוף ללגליזציה של נישואים חד-מיניים. המשרד לענייני נשים שילב זוגות חד-מיניים בתוכנית הפעולה הלאומית השנייה שלו למניעת אלימות נגד נשים בין השנים 2014–2018. דובר הממשלה, פיי סיפאן, הביע תמיכה בקהילת הלהט"ב ואמר כי "החברה הקמבודית אינה מפלה את קהילת הלהט"ב. רק אנשים מעטים עושים זאת. אין חוקים קמבודיים שמפלים אותם, ושום דבר אינו אוסר עליהם לאהוב זה את זה או להתחתן". המרכז הקמבודי לזכויות אדם חלק על הצהרה זו וקרא לממשלה להעביר חקיקה על מנת להבטיח שוויון עבור הקהילה. ממשלת קמבודיה הביעה תגובה מבורכת לחוקת נפאל ואמרה כי קיימת אפשרות להעביר נישואים חד-מיניים כחוק. זמן קצר לאחר שבית המשפט החוקתי בטייוואן קבע כי איסור נישואים חד-מיניים אינו חוקתי בטאיוואן במאי 2017, כ-43 קבוצות חברה אזרחיות ואיגודים מקצועיים קראו לממשלה להכשיר נישואים חד-מיניים.
עמותת "קהילת הקשת קמפוצ'ה", בעזרת רשויות מקומיות, יצרה תוכנית רישום מערכות יחסים רשמית, המכונה "הצהרת יחסי משפחה" אשר לדבריה, "הצהרת היחסים המשפחתית היא חוזה אזרחי בין שני אנשים שמוכנים להיות יחד ולשתף באחריות לדאוג למשפחה, לילדים ולהפיץ את הנכס המשותף, כפי שעושים בני זוג חוקיים". בחודש מאי 2018 הוצג החוזה האזרחי ל-50 קומונות ב-15 מחוזות, ו-21 זוגות חתמו עליו. ביולי 2019 קיבלה ממשלת קמבודיה המלצות להכשיר נישואים חד-מיניים מאיסלנד, הולנד וקנדה במהלך הסקירה התקופתית השלישית במדינה, המוחזקת על ידי ועדת האו"ם לזכויות אדם (UNHRC). ב-5 ביולי 2019 קיבלה הממשלה את ההמלצות. בשנת 2019, על פי נתוני הממשלה, היו במדינה יותר מ-33,000 אנשי קהילת הלהט"ב, כולל כ-5,000 זוגות.
תאילנד
תאילנד אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, באיגודים אזרחיים, בשותפויות ביתיות, במגורים משותפים לא רשומים או בכל צורה אחרת של איגודים חד-מיניים.
בספטמבר 2011, הוועדה הלאומית לזכויות אדם (NHRC) ורשת המגוון המיני, ארגון לא ממשלתי, הציעו טיוטת חקיקה בנושא נישואים חד-מיניים וביקשו את תמיכת ממשלת תאילנד בחוק. במקום זאת, בדצמבר 2012 הממשלה הקימה ועדה לעריכת חקיקה המעניקה הכרה משפטית לזוגות חד-מיניים בצורת שותפויות אזרחיות. ב-8 בפברואר 2013, המחלקה להגנת זכויות וחירויות והוועדה לעניינים משפטיים, צדק ואנוש קיימה דיון ציבורי ראשון בהצעת החוק לשותפות אזרחית, שנוסחה על ידי יו"ר הוועדה, גנרל המשטרה וירון פואנסן. עד שנת 2014, הצעת החוק לשותפות אזרחית זכתה לתמיכה דו-מפלגתית, אך נתקעה בגלל תסיסה פוליטית במדינה. במחצית השנייה של 2014 עלו דיווחים כי טיוטת הצעת חוק המכונה "חוק השותפות האזרחית" תוגש לפרלמנט התאילנדי שיעניק לזוגות חד-מיניים חלק מזכויות הנישואים ההטרוסקסואליים, אך ספג ביקורת על כך שהעלה את הגיל המינימלי מ-17 ל-20 והדיר את זכויות האימוץ.
בשנת 2017 הגיבו גורמים ממשלתיים תאילנדים לטובה בעתירה עליה חתמו 60 אלף איש הקוראים לשותפויות אזרחיות לזוגות חד-מיניים. פיטיקן סיטידאג', מנכ"ל המחלקה להגנת זכויות וחירויות במשרד המשפטים, אישר כי קיבלה את העתירה ותעשה כל שביכולתה בכדי להעבירה בהקדם האפשרי. משרד המשפטים התכנס ב-4 במאי 2018 בכדי להתחיל בדיונים על טיוטת הצעת חוק לשותפות אזרחית, שכותרתה "הצעת החוק לרישום שותפות לחיי מין" שכלל את הסעיף כי זוגות חד-מיניים יוכלו לרשום את עצמם כ"שותפים לחיים" ויקבלו חלק מזכויות הנישואים. הצעת החוק נדונה בדיונים פומביים בין התאריכים 12 עד 16 בנובמבר, שם דיווחו כי 98% הביעו תמיכה. ב-25 בדצמבר 2018 אישר הקבינט את הצעת החוק. ב-8 ביולי 2020 אישר הקבינט טיוטה חדשה להצעת החוק. כעת היא תוצג באספה הלאומית.
איי סיישל
איי סיישל אינם מכירים בנישואים חד-מיניים או באיגודים אזרחיים. ביוני 2015 נישאו בוועדה העליונה הבריטית שני גברים, אזרח בריטי ואיי סיישלי, על ידי לינדזי סקול, הנציבה העליונה לאיי סיישל שערכה את נישואיהם במעונה.
אנגולה
באנגולה אין הכרה משפטית בזוגות חד-מיניים. על פי סקר שנערך על ידי ILGA בשנת 2017, 61% מהאנגולים הסכימו כי אנשי קהילת הלהט"ב צריכים ליהנות מאותן הזכויות כמו אנשים הטרוסקסואלים, בעוד 20% לא מסכימים.
בנין
אין הכרה בזכויות חוקיות לזוגות חד-מיניים בבנין. עם זאת, הממשלה הכירה במערכות יחסים חד-מיניות של חברי החיל הדיפלומטי המחובר לבנין באמצעות מתן אשרות דיפלומטיות וחסינות דיפלומטית לשותפים מאותו המין של דיפלומטים זרים בבנין.
דרום אפריקה
ב-1 בדצמבר 2005, במקרה של השר לענייני פנים נגד פורי, קבע בית המשפט החוקתי בדרום אפריקה כי אין זה חוקתי שהמדינה תשלול מזוגות מאותו המין את היכולת להתחתן, ונתן לפרלמנט שנה אחת לתקן את המצב. ב-14 בנובמבר 2006 עבר חוק בפרלמנט המאפשר נישואים חד-מיניים במדינה וב-30 בנובמבר 2006 נכנס לתוקפו חוק האיחוד האזרחי, אשר למרות שמו הוא סיפק נישואים חד-מיניים. אכן, המעשה אפשר גם לזוגות חד-מיניים וגם לזוגות הטרוסקסואלים להתקשר עם איגודים, ואפשר לזוג לבחור לקרוא לאיחודם איחוד או נישואים או שותפות אזרחית. לא משנה מה השם שנבחר, ההשלכות המשפטיות זהות לאלו שעל פי חוק הנישואים (שמאפשר רק נישואים בין המינים). בכך הפכה דרום אפריקה למדינה החמישית בעולם והראשונה באפריקה שהתירה נישואים חד-מיניים בשטחה.
לפני כניסתם של נישואים חד-מיניים רשמית במדינה, החלטות ביתי משפט וחוקים שונים הכירו בשותפויות קבועות של מינים חד-מיניים למטרות ספציפיות שונות, אך לא הייתה מערכת לרישום שותפות מקומית. הזכויות המוכרות או מורחבות על ידי בתי המשפט כללו את חובת התמיכה בין השותפים, הטבות הגירה, הטבות תעסוקה ופנסיה, אימוץ משותף, זכויות הורים לילדים שנוצרו באמצעות הזרעה מלאכותית, תביעה לאובדן תמיכה כאשר בן זוג נהרג ברשלנות, וכן ירושת מעיים. הזכויות המורחבות על פי חוק כללו הגנות מפני אלימות במשפחה והזכות לחופשת אחריות משפחתית.
מאוריציוס
מאוריציוס אינה מכירה בנישואים חד-מיניים או באיגודים אזרחיים. בשנת 2016, הוועדה לרפורמה בחוק בחנה מקרה להכשרת נישואים חד-מיניים.
מוזמביק
מוזמביק לא מספקת הכרה במערכות יחסים חד-מיניות. עם זאת, מאז 2006 נמשכות מחאות על התרת נישואים חד-מיניים במדינה. סקר שנערך בשנת 2017 בקרב הערים מפוטו, ביירה ונמפולה מצא עלייה של תמיכה בזכויות להט"ב בהן נישואים חד-מיניים אשר הגיעה בשלוש הערים ל-47% במפוטו, 38% בביירה ו-42% בנמפולה.
מרוקו
מרוקו אינה מכירה בנישואים חד-מיניים או באיגודים אזרחיים. בסקר רשת המחקר הברומטר הערבי בין השנים 19–2018, כ-21% מהמרוקאים הנשאלים אמרו כי הומוסקסואליות מקובלת.
נמיביה
איגודים חד-מיניים אינם מוכרים כיום בנמיביה. כמה תיקים בבית משפט בנושא הוגשו לבג"ץ, וממתינים להחלטה. בשנת 2001 תבעו אישה נמיבית ובת זוגה הגרמנית, אליזבת פרנק, הכרה בקשר ביניהן כדי שפרנק תוכל להתגורר בנמיביה. מועצת ההגירה העניקה את היתר השהייה והמדינה ערערה לבית המשפט העליון. בית המשפט אמנם קבע כי יש לתת לפרנק היתר שהייה קבוע, אותו קיבלה כעבור שנה, אך הוא לא פסק לטובת הכרה ביחסים חד-מיניים.נציב תלונות הציבור של נמיביה נאם באוגוסט 2016 בעניין נישואים חד-מיניים באומרו כי,
בשנת 2018 הוגש מקרה שני על ידי עורכת הדין ילידת נמיביה אניטה גרובלר ובת זוגה מדרום אפריקה, סוזן ג'ייקובס, שנמצאות במערכת יחסים למעלה מ-25 שנה, בניסיון להכיר בנישואיהם הדרום אפריקניים משנת 2009 בנמיביה בכדי להשיג זכויות מגורים עבור ג'ייקובס. תיק שלישי הוגש בשנת 2018 על ידי אנט סילר-ליילס ואשתה הגרמנית אניטה סילר-לילס, שנמצאות יחד מאז 1998. בנות הזוג ביקשו להכיר בנישואיהן הגרמנים משנת 2017 בנמיביה.
ביוני 2019 הנשיא השופט פטרוס דמשב הורה כי יש לייעד ספסל מלא של שלושה שופטים לדון בכל התיקים התלויים ועומדים. היועמ"ש ג'ון וולטרס טען כי יש להכיר בנישואים לזוגות ללא קשר למגדרם. וולטרס הוא אחד משמונה המשיבים שצוטטו בתיק, שבעת המשיבים האחרים כוללים את השר לענייני פנים והגירה והיועץ המשפטי לממשלה שהגישו שניהם הודעות נגד נישואים חד-מיניים.
קניה
באוקטובר 2009 הפכו שני גברים קניים, צ'ארלס נגני ודניאל צ'גה, לשותפים אזרחיים בטקס שנערך בלונדון, הממלכה המאוחדת. הטקס זכה לתשומת לב רחבה בקניה, שרובו היה ביקורתי. קרובי משפחתו של צ'גה הוטרדו קשות על ידי אנשים שהתגוררו בכפר הולדתו גאתירו שבמחוז מורנג'ה.
נישואים של זוגות מאותו המין נשיים נהוגים בקרב העמים השכנים קיקויו, ננדי, קמבה, וקיפסיגיס. כ-5-10% מהנשים בעמים אלה הן בנישואים חד-מיניים. הדבר אינו נתפס כמעשה הומוסקסואלי, אלא הוא דרך למשפחות ללא גברים לשמור על ירושתן בתוך המשפחה. הזוגות נחשבים נשואים, אם כי המונחים המשמשים אותם הם חמות וכלה. הנקבה "בעל" ("החמות") ממשיכה את שם המשפחה והרכוש, ואילו "אשתה" ("הכלה") מביאה ילדים לעולם בכוונה להביא לעולם בן.
תוניסיה
הקוד המשפחתי של תוניסיה מגדיר נישואים כאיחוד בין גבר לאישה בלבד. נישואים של זוגות מאותו המין או איחודים אזרחיים אינם מוכרים כחוק.
למרות החוק בנושא, בשנת 2020, הרשויות בתוניסיה אישרו איחוד משפחות של זוג מאותו המין אשר נישא בצרפת, מהלך שדווח בתחילה כהכרה עקיפה בנישואים חד-מיניים, אך הממשלה אמרה כי אינה מכירה בנישואים חד-מיניים וייתכן שהאישור היה פיקוח מינהלי. במרץ אותה שנה דיווח העיתון הישראלי, ג'רוזלם פוסט כי ארגון הלהט"ב התוניסאי "SHAMS" הודיע כי בית משפט מכיר במעמדם החוקי של בני הזוג לאחר שהעיתון שלח שאילתת עיתונאים למשרד החוץ של תוניסיה. הקמפיין לזכויות האדם בירך על המעשה באומרו, "הכרה זו בנישואים הומוסקסואליים היא אבן דרך בעולם הערבי". על פי סקר של ארגון הלהט"ב הבינלאומי, ILGA, משנת 2014, כ-18% מהאזרחים התוניסאים היו בעד לגליזציה של נישואים חד-מיניים, כאשר 61% התנגדו.
מעמד משפטי של נישואים בקרב זוגות מאותו המין בישראל
בישראל, נישואים של זוגות מאותו המין אינם אפשריים, משום שסמכויות החיתון נתונות בידי בתי הדין הדתיים, הפועלים על פי התורה וההלכה, שאין בהן הכרה בנישואים של זוגות מאותו המין, לצד אי ההכרה המשפטית בישראל בנישואים אזרחיים (בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד). זוגות מאותו המין יכולים להיחשב ידועים בציבור, ולזכות בדרך זו בזכויות רבות המוקנות לבני זוג נשואים. עם זאת, זהו פתרון חלקי בלבד, הן משום שמדובר במעמד נזיל יותר, הקשה יותר להגדרה ולהוכחה מנישואים, הן משום שמעמד זה פחות מוכר על ידי גופים שונים, ומחייב לא פעם מאבקים משפטיים לצורך קבלת הזכויות המוענקות לזוגות נשואים, והן משום שהוא מקנה לבעליו רק חלק מהזכויות המוענקות לזוגות נשואים. על רקע חוק הנישואים הישראלי שמאפשר נישואים וגירושים רק על פי הדין הדתי, ישראל מוגדרת כדמוקרטיה המערבית היחידה בעולם שכך בלבד נהוג בה להינשא. בדומה למדינות נוספות שבהן דת מהווה השפעה רבה על חיי האזרחים, נושא ההכשרה בחוק של נישואים חד-מיניים נמצא במחלוקת בישראל. עם זאת, על פי סקר שהתפרסם בעיתון הארץ בחודש אוגוסט 2009, רוב של 61% תמכו בהכרה משפטית בנישואים חד-מיניים ו-60% באימוץ ילדים על ידי זוגות חד-מיניים בישראל. סקר שערכה עמותת חדו"ש ביוני 2017 מצא כי רוב של 79% ישראלים תמכו בכך שיש להכשיר הכרה משפטית בזכותם של זוגות חד-מיניים להינשא (נתון שהוגדר כעלייה של כ-18% משנת 2009).
באוגוסט 2001 החליטה שופטת בית משפט לענייני משפחה בבאר שבע, אסנת אלון-לאופר, לאשר הסכם זוגיות בין בנות זוג לסביות, תוך שהיא קובעת כי "הגדרת המשפחה היא הגדרה רחבה, ושתי בנות הזוג עונות על הגדרת 'בן משפחה' שבחוק בתי המשפט לענייני משפחה. לא מצאתי", הוסיפה השופטת, "שההגדרה בחוק מכוונת דווקא לבני זוג ממין שונה". בית המשפט נתן באופן תקדימי תוקף של פסק דין להסכם לחיים משותפים של בנות זוג, תוך שקבע כי זוג לסביות עונות להגדרת "בן משפחה" לפי החוק.
בשנת 2005 חמישה זוגות גברים ישראלים ערכו מחוץ לישראל, בטורונטו שבקנדה, טקס נישואים אזרחיים שהחל להיות מוכר עבור זוגות חד-מיניים מאותה שנה במדינה. עם שובם לישראל פנו לפקיד הרישום, וביקשו לשנות את רישומם במרשם האוכלוסין מ-"רווק" ל-"נשוי". פקיד הרישום סירב לבקשה, בנימוק ש-"נישואים שכאלו אינם מוכרים באופן חוקי במדינת ישראל, ולפיכך לא ניתן לרשום אותם בקובץ המרשם" (מכתבו של מנהל הלשכה למנהל אוכלוסין בתל אביב שפורסם ב-24 במאי 2005). בעתירתם לבג"ץ ביקשו הזוגות לרשום את הנישואים שלהם בישראל, על פי הכלל שלפיו מינהל האוכלוסין רושם נישואים שנערכו בין בגירים מחוץ למדינה לפי חוקי המדינה הזרה. עמדת המדינה הייתה כי בעוד שיש לתת לזוגות חד-מיניים שוויון זכויות מלא בכל הנוגע לזכויות כלכליות, בית המשפט אינו רשאי להכיר בתבנית משפטית חדשה למיסוד הזוגיות, אלא עליו להשאיר את העניין הזה להסדרה בידי הכנסת. לטענת המדינה, אם בית המשפט יחייב אותה לרשום נישואים חד-מיניים במרשם האוכלוסין, תהיה בכך הכרה בפועל מצדו בתבנית המשפטית החדשה. ב-21 בנובמבר 2006, חייב בית המשפט העליון את המדינה לרשום כנשואים את הזוגות שנישאו בקנדה, בין השאר בהסתמך על פסקת הדין של בג"ץ הנריט אנה קטרינה פונק שלזינר נגד שר הפנים בשנת 1963, שבה חויבה המדינה לרשום כחוק נישואים אזרחיים שנערכו מחוץ לישראל. בפסק דינו של נשיא בית המשפט העליון (בדימוס) אהרן ברק נקבע כי חובה על מנהל האוכלוסין של משרד הפנים לרשום כנשואים זוג גברים הומוסקסואלים שנישאו כדין במדינה זרה. ברק קבע בנוסף כי חוקי הנישואים הנוכחים בישראל פוגעים בזכויות האזרח, בכבוד האדם, בחופש הדת ובעקרון השוויון.
זנב שור
זנב שור הוא נתח של בקר המגיע מזנב הפרה, ללא קשר למינה. משקלו הכולל של הזנב הוא כ-3 ק"ג, ונהוג לפרוס את הזנב בקשרי החוליות.
הכנה
זנב שור הוא נתח קשה ועשיר ברקמת חיבור ולכן יש לבשלו בישול ארוך על מנת לאפשר לרקמת החיבור להתפרק ולהפוך לג'לטין. מנה מפורסמת העשויה זנב שור היא. מנות מרק זנב שור ידועות הן מרק זנב השור האירופי ומרק זנב השור הבריטי.
נצגין באגאבנדי
חייו האישיים
באגאבנדי נולד ב-1950 בסום (תת מחוז) יארו במחוז זבחאן. ב-1980 סיים את לימודיו במכון לטכנולוגיות מזון באודסה בברית המועצות. ב-1984 היה לבוגר האקדמיה למדעי החברה במוסקבה בלימודי תואר שני בפילוסופיה.
קריירה פוליטית
באגאבנדי היה יושב ראש הפרלמנט המונגולי ב-1992 למשך 4 שנים. ב-20 ביוני 1997 התמודד לנשיאות מול מועמד המפלגה הדמוקרטית של מונגוליה, וזכה ל-58.1% מהקולות. ב-2001 נבחר באגאבנדי לקדנציה נוספת. ב-22 במאי 2005 סיים את כהונתו, ובבחירות שנערכו נבחר להחליפו נמברין אנחבאיאר, לשעבר דובר החוראל הגדול.
קירכדורף אן דר קרמס (מחוז)
קירכדורף אן דר קרמס הוא מחוז בדרום אוסטריה עילית. שכניו הם מחוז גמונדן בדרום, מחוז ולס בצפון, מחוז שטייר במערב ושטיריה בדרום. אוכלוסייתו מונה 57,163 תושבים (נכון ל-2021) והוא משתרע על 1239,8 קמ"ר. יש בו 23 עיירות ובירתו היא העיירה קירכדורף אן דר קרמס.
פרסף גמדי
פרסף גמדי (שם מדעי: Rhinolophus hipposideros) הוא מין של עטלף חרקים ממשפחת הפרספיים. אורכו 3.5 ס"מ. אוזניו ארוכות מן הראש וזנבו קצר. נמצא בעיקר במערות ובכוכים.
תיאור המין
הפרסף הגמדי הוא עטלף חרקים אשר נחשב הקטן ביותר מבני סוגו בארץ. , אורך גופו 3.5 ס"מ, אורך האמה 39-34 מ"מ, אורך זנבו 2.2 ס"מ, אורך אפרכסת האוזן 1.6 ס"מ, אורך כף הרגל 0.5 ס"מ ומשקלו 5-2.5 גרם. פרוותו אפורה לבנבנה, רכה וצפופה. פרוות הבטן בהירה. האוזניים ארוכות מן הראש. זנבו קצר יותר מהרגליים שאף הן קצרות. הפרסה מכסה את הפנים כולו. העצם הרביעית של הפרסף היא הארוכה ביותר מכל עצמות הפיסה.
משתמש באקולוקציה בעלת סיגנל CF בתדר 110-104kHz, HH, ייתכן וישנה שונות בתדר בהתאם לאזור המחיה. הוא מאזין לטרפו כשהוא תלוי מענף או סלע ועט עליו עם איתורו.
מקום משכנם של הפרספים הגמדים הוא לרוב במערות לא עמוקות, חורבות, מנהרות, בונקרים, מערות מסתור וכוכי קבורה. . לרוב הפרספיים נקלטים כבודדים או בזוגות. פרסף זה מתעופף עם דמדומי הערב ופעיל במשך כל הלילה. העטלף ניזון מחרקים, בעיקר עשים, עכבישים ופרפראים, שאוסף בעיקר סביב סבכי צומח.
שם המין מציין את מבנה הפרסה: ברזל = sideros, סוס = hippos, ביוונית.
שימוש בקוטלי חרקים בחלק משטחי החקלאיים וביקורי מטיילים במערות משכן וחריפה מהווים עבורו גורמי סיכון. בפולין נמצא כי הפרטים הישנים שנת חורף מתעוררים כל 18 יום בממוצע.
תפוצה בעולם
באירופה ובמזרח הקרוב, עד קשמיר, וכן בצפון אפריקה ודרומית משם, ובאפריקה המזרחית עד אתיופיה, בחבל הים-תיכוני ובחבל הערבתי והמדברי עד איזוהייטה (כמות המשקעים השנתית) של 70 מ"מ.  בחלק ממדינות אירופה המין מוגדר כמין בסיכון.
תפוצה בארץ
בארץ תפוצתו יותר גדולה משאר הפרספים האחרים, אך נראה שתפוצת המין בארץ הצטמצמה והאוכלוסייה קטנה. בעבר היה נפוץ מאוד עד לאיוד המערות (דהיינו, תהליך שבו שמים גזים רעילים בפתחי מערות ובתי עטלפים ואטמו אותם). כיום הוא אינו נדיר, ונמצא במקומות שונים בכל רחבי הארץ.
רבייה
ההריון של פרסף גמדי אורך 7 שבועות. הנקבה ממליטה 1- 2 ולדות בחודשי אפריל עד יוני. תוחלת החיים שלו כ-15 שנה. באירופה הנקבה מזדווגת בסתיו והזרע נשמר בצינור הביצים לאורך כל החורף.
ניקולאי גרסימוביץ' קוזנצוב
ניקולאי גרסימוביץ' קוזנצוב (ברוסית: Николай Герасимович Кузнецов; 24 ביולי 1904 - 6 בדצמבר 1974) היה מצביא ופוליטיקאי סובייטי, קומיסר הצי (1939—1946), שר הצי (1951—1953), מפקד הצי הסובייטי במלחמת העולם השנייה. חבר מרכז המפלגה הקומוניסטית (1939–1956).
קריירה מוקדמת
במלחמת האזרחים הספרדית בשנים 1936–1937 שימש כנספח צבאי ויועץ לעניינים ימיים של ממשלת הרפובליקנים. באותה תקופה פיתח תיעוב לפאשיזם. בשובו לברית המועצות התמנה למפקד הצי באוקיינוס השקט. הוא עבר בשלום את טיהורי סטלין ואף הגן על קצינים רבים.
ב-28 באפריל 1939 מונה לשר לענייני הצי והחזיק בתפקיד זה עד תום המלחמה.
מלחמת העולם השנייה
בים השחור לחם הצי בקרבות על אודסה וסבסטופול. כן השתתף הצי בנחיתת הכוחות באזור קרץ'. בפברואר 1944 הועלה קוזנצוב לדרגת אדמירל הצי.
לקראת סוף המלחמה השתתף הצי במלחמה עם יפן ובכיבוש האי סחלין והאיים הקוריליים. ב-14 בספטמבר 1945 הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות.
לאחר המלחמה
ב-1947 סולק מתפקידו בהוראת סטלין וב-1948 נאסר הועמד למשפט ביחד עם עוד אדמירלים בצי. הם הואשמו בהעברת חומר מסווג לבריטים. האדמירלים האחרים קבלו עונשי מאסר ואילו קוזנצוב שוחרר אך הורד לדרגת תת-אדמירל. ב-1951 החזיר אותו סטלין לתפקידו הקודם כמפקד הצי אבל דרגתו הוחזרה לו רק לאחר מותו של סטלין ב-1953. באותה שנה מונה לסגן ראשון של משרד ההגנה וב-1955 מונה למפקד העליון של הכוחות הימיים בדרגת אדמירל הצי הסובייטי, עוטר ב"כוכב מרשל" והועלה לדרגת אדמירל הצי הסובייטי.
קוזנצוב התעמת עם ז'וקוב בעניינים הקשורים לצי. ב-29 באוקטובר 1955 אירע פיצוץ אדיר באניית המערכה נובורוסיסק (Новороссийск) והיא שקעה ביחד עם 608 אנשים. ז'וקוב מצא בכך דרך להיפטר מקוזנצוב. הוא הורד שוב לדרגת תת-אדמירל, נאלץ להתפטר מהצבא ונאסר עליו לעסוק בכל דבר הנוגע לצי.
קוזנצוב מת במוסקבה ב-6 בדצמבר 1974 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה. בשנת 1988 החליטה נשיאות הסובייט העליון של ברית המועצות להחזיר לו את דרגתו ועיטוריו. על שמו קרוי מצר אדמירל קוזנצוב ונושאת המטוסים אדמירל קוזנצוב.
הוסו
הוסו (שם מדעי: Huso) הוא סוג של דגי גרם מסדרת החדקנאים בתוכו שני מינים. הם קרובים לסוג חדקן.
מיני הסוג הם הגדולים שבדגי המים המתוקים, והגדול שבהם הוא הבלוגה שאורכו מעל 7 מטרים ומשקלו 1.5 טון.
דגים אלה חיים בנהרות וימי אירואסיה מהים השחור ועד נהר אמור שברוסיה. הם בעלי חוטם הפונה מעלה וזיפים הפונים מטה ועל גופם קשקשים גרמיים לאורך הגוף. דגים אלה הם טורפים גדולים שיטרפו דגים קטנים יותר.
חיים סלומון
חיים זלמן סלומון (שלמון) (ח' באב תרל"ט, 28 ביולי 1879 – ה' בניסן תש"כ, 2 באפריל 1960) היה תעשיין ופעיל ציבור ארץ ישראלי. כיהן כסגן ראש עיריית ירושלים וחבר הוועד הלאומי. ממייסדי שכונות בית וגן, בית הכרם ורחביה.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לר' יואל משה סלומון, ממייסדי נחלת שבעה ופתח תקווה.
שנות ילדותו הראשונות עברו עליו בכפר יהודיה ליד פתח תקווה, בעת שאביו השתתף בפועל ביסוד המושבה פתח תקווה. בגיל 18 חזר עם הוריו לירושלים, למד בישיבת עץ חיים, ובזמן זה גם השתלם בשפות ובהשכלה כללית.
בגיל עשרים החל לעסוק במסחר תרופות יחד עם גיסו משה גוטל לוין, ובהמשך היה אחד משלושת מייסדי מפעל התרופות "סלומון, לוין ואלשטיין" – לימים הבסיס לחברת הפרמצבטיקה "טבע".
במקביל סייע לאביו בענייניו הציבוריים. עם פטירת אביו ואחיו יוחנן דוד בשנת תרע"ג, החליפם כחבר ועד בית החולים ביקור חולים והיה פעיל בבניית הבניין החדש, שבו שוכן המוסד עד היום. כן היה פעיל בהקמת בניין בית הרב הראשי וביסוד בית הכנסת ישורון.
אחרי מלחמת העולם הראשונה התמסר לעסקנות צבורית של ההנהגה היהודית בעיר ירושלים. ב-1924 נתמנה על ידי המושל סר רונלד סטורס לחבר עיריית ירושלים מאפריל 1927 אף שימש כסגנו של ראש העיר ראע'ב נשאשיבי. היה פעיל בהקמת השכונות החדשות – בית וגן, בית הכרם ושכונת רחביה, בה בנה את ביתו ברחוב רמב"ן ונבחר לוועד השכונה.
עומארו יאר אדואה
אלחאג' עומארו מוסא יאר אדואה (Alhaj Umaru Musa Yar'Adua, 9 ביולי 1951 - 5 במאי 2010) היה נשיא ניגריה בין 21 באפריל 2007 ועד מותו ב-5 במאי 2010. היה חבר במפלגה הדמוקרטית של העם (People’s Democratic Party). בין השנים 1999–2007 כיהן כמושל מדינת קאצינה. היה כימאי בהכשרתו.
חיים סלומון
ביוגרפיה
כן הוא שימש כמה שנים חבר ועד הקהלת וזמן מסוים אף נשיא הוועד. בשנים 32–1929 היה חבר הוועד הלאומי. בזמן מאורעות תרפ"ט ייצג את היישוב יחד עם יצחק בן-צבי, וזאת בזמן שרוב חברי הנהגת היישוב היו בחו"ל לרגל כינוס הקונגרס הציוני. כשפורסם הספר הלבן השני נסע ב–1930 ללונדון יחד עם פנחס רוטנברג ודוד רמז להביע את התנגדות היישוב לתוכן המסמך. הופעת המשלחת הוסיפה להתנגדות היהודית למסמך, מה שהביא לפרסום איגרת מקדונלד, ששימשה נסיגת–מה מהספר הלבן.
עומארו יאר אדואה
ביוגרפיה
עומרו יאר אדואה נולד בעיר קאצינה בצפון ניגריה במשפחה אריסטוקרטית מהשבט פולבה (פולאני). אביו, שהיה שר בימי הרפובליקה הראשונה זכה לתואר המלכותי של "מותוואלי" (אחראי על האוצר) בקאצינה ובנו עומרו ירש תואר זה. לאחר לימודים במכללות בקֶפי ו"בארווה" למד הוראה וכימיה באוניברסיטת אחמדו בלו בזריה – סיים תואר ראשון ב-1975 ותואר שני בכימיה אנליטית בשנת 1978. עבד כמרצה במכללה בזריה ומשנת 1993 מילא תפקידים בכירים במספר חברות ובנקים פרטיים.
קריירה פוליטית
בעת הרפובליקה השנייה (1979–1983) היה חבר במפלגה "מפלגת הישועה" שנחשבה שמאלית. בזמן תוכנית המעבר של הנשיא איברהים בבנגידה נמנה עם מייסדי חזית העמים שבהנהגת אחיו, הגנרל מוסא יאר אדואה. חזית זאת התמזגה והיוותה מאוחר יותר חלק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית. עומארו יאר אדואה היה חבר באספה החוקתית בשנת 1988. ב-1991 ניסה לראשונה להיבחר כמושל של מדינת קאצינה אך הובס על ידי סעידו ברדה (הקונבנציה הלאומית רפובליקנית), מועמד שנתמך על ידי הנשיא בבנגידה. בשנת 1999 נבחר כמושל של מדינת קאצינה ונבחר מחדש בשנת 2003. היה למושל הראשון שהצהיר על נכסיו. בשנת 2000 בעת כהונתו כמושל, לפי דוגמת מדינת זמפרה, גם מדינת קאצינה אימצה את חוקי המשפט האיסלמי שריעה. בשנת 2002, אשה מקאצינה, אמינה לוואל, נשפטה על ידי בית הדין השרעי בעיר באקורי, לעונש סקילה באשמת ניאוף. האירוע עורר תשומת לב רבה בתקשורת העולמית. פסק הדין אושר על ידי בית דין בפונטואה, אך בוטל כעבור שנה אחרי ערעור.
את מערכת הבחירות לנשיאות ניהל יאר אדואה תחת סיסמת המאבק בשחיתות. נהנה מתמיכת הנשיא היוצא אולוסגון אובסנג'ו ותוצאות הבחירות היו שנויות במחלוקת. הועלו טענות לזיופים על ידי פקחים בינלאומיים. עם זאת, ליאר אדואה עצמו לא יוחסה בדעת הקהל אחריות רבה בנוגע לכך. לפי התוצאות הרשמיות זכה יאר אדואה ב-31% מהקולות בעוד שהמועמד השני בפחות מ-10%.
חיים סלומון
ביוגרפיה
נפטר בירושלים בגיל 81 ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
עומארו יאר אדואה
קריירה פוליטית
אחיו הבכור, הגנרל שייחו מוסא יאר אדואה שימש בזמנו כסגנו של הגנרל אובסנג'ו בשנים 1976 - 1979 כשזה כיהן כראש הממשל הצבאי בניגריה. מאוחר יותר, בזמן השלטון של הגנרל סאני אבאצ'ה, שייחו מוסא יאר אדואה נעצר ונשלח למאסר בשנת 1995 יחד עם נציגי אופוזיציה אחרים. הוא נפטר בכלא בשנת 1997.
חיים סלומון
משפחתו
ילדיו:
עומארו יאר אדואה
קריירה פוליטית
ידוע כחולה בתסמונת צ'רג-שטראוס, סוג של דלקת כלי דם שהתלוותה בפגיעה בכליות, בנובמבר 2009 הנשיא עומארו יאר אדואה חלה ככל הנראה בפריקרדיטיס ואושפז בבית חולים במחלקה קרדיולוגית בערב הסעודית. היעדרותו מהארץ גרמה למשבר פוליטי עם עלייה בהפרעות סדר על רקע סכסוכים בינדתיים. בתקריות האלימות נהרגו כמה מאות אנשים וכ-20,000 נאלצו לעזוב את בתיהם. ב-9 בפברואר 2010 הסמיך הפרלמנט את סגן הנשיא גודלאק ג'ונתן (בן לשבט איג'ו מדרום המדינה הנוצרי) עם סמכויות של ראש המדינה בעת היעדרותו המתמשכת של הנשיא. הנשיא עומארו יאר אודואה היה נשוי בעבר לשתי נשים ונולדו לו 9 ילדים, לרבות שניים מנישואיו השניים. ב-24 בפברואר 2010 חזר יאר אדואה לאבוג'ה. מאז ועד יום מותו לא נראה יותר בפומבי. ב-5 במאי 2010 נפטר בגיל 58 בבית הנשיא אסו רוק שבאבוג'ה, בעקבות מחלתו הממושכת. הלווייה התקיימה לפי חוקי האסלאם במקום לידתו, קצינה.
מים (פסל)
"מים" (1996) הוא יצירה מאת האמן הישראלי מיכה אולמן, המורכבת משני מכסי מערכת מים, שבהם הטביע האמן את כפות ידיו. אחד מהמכסים מוצב בירושלים המערבית והאחר מוצב בירושלים המזרחית.
היסטוריה
הפסל "מים" נוצר בשנת 1996 עבור התערוכה הקבוצתית "סימנים" אותה הפיק מוזיאון ישראל ונערכה ברחבי העיר ירושלים. אולמן יצק מחדש שני מכסי מערכת מים זהים בגודלם, כשהוא מטביע במכסה המוצב בכיכר ציון את כף ידו הימנית ואת כף ידו השמאלית במכסה שהוצב במפגש רחוב האחים ורחוב השער החדש שבעיר העתיקה.
יגאל צלמונה טען, בחיבורו משנת 2011 על אולמן, כי יצירה זו מהווה ביטוי לערעור של מערכת מבני השלטון, בהצביעה על הפער בין חלקי העיר השונים. בנוסף, הצביע צלמונה על הממד המטאפיזי של העבודה, כמעין "תיקון" קבלי של העולם.