cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פובליוס קורנליוס סקיפיו אמיליאנוס
פובליוס קורנליוס סקיפיו אמיליאנוס אפריקאנוס נומאנטינוס (מלטינית: Publius Cornelius Scipio Aemilianus Africanus Numantinus), הידוע גם כסקיפיו אמיליאנוס אפריקאנוס (נולד בסביבות 185 לפנה"ס - 129 לפנה"ס), היה מצביא ומדינאי רומאי חשוב ברפובליקה הרומית, הידוע בעיקר בשל היותו המצביא שהחריב את קרתגו והוביל את רומא לניצחון במלחמה הפונית השלישית.
אמיליאנוס היה בנו של המדינאי הרומי לוקיוס אמיליוס פאולוס, בן לאחת מהמשפחות המכובדות ורבות ההשפעה ברומא ומצביאה המנצח של המלחמה המוקדונית השלישית. בנערותו רכש אמיליאנוס השכלה יווניות במצוות אביו. בשנת 168 לפנה"ס נלחם אמיליאנוס לצד אביו בקרב פידנה, הקרב המכריע במלחמה המוקדונית השלישית.
מאוחר יותר אומץ אמיליאנוס על ידי פובליוס קורנליוס סקיפיו, בן בריתו הפוליטי של פאולוס ובנו הבכור של סקיפיו אפריקאנוס, ממצביאיה המהוללים של רומא. אימוצו של אמיליאנוס התרחש לפני מות אביו בשנת 160 לפנה"ס ונעשה כנראה על רקע שיקולים פוליטיים וכלכליים של שתי המשפחות.
בשנת 151 לפנה"ס שימש אמיליאניוס כטריבון צבאי בקרב הכוחות הרומאיים שבספרד. במסגרת תפקידו הוא נשלח לאפריקה על מנת לגייס פילי מלחמה למצביאו בספרד. הוא יצר קשר עם מסיניסה, המלך הנומידי וחזה במלחמה שנערכה בינו לבין קרתגו. לאחר תבוסת הפונים הוא נתבקש על ידי הצדדים היריבים לשמש כמתווך, אולם ניסיונות הפיוס שלו נכשלו. עם פרוץ המלחמה בין רומא לקרתגו שנה לאחר מכן, הוכיח אמיליאנוס את עצמו בשדה הקרב כמפקד החלטי ונועז, בניגוד מוחלט למפקדי הצבא שהפגינו חוסר יכולת, רשלנות והססנות.
בנוסף ליכולות כמפקד, הוכיח אמיליאנוס את עצמו גם כמדינאי מוכשר; הוא שכנע את חימילקו פאמאיס הקרתגי לבגוד בארצו ולעבור לצד הרומאי עם כוח של כ-2000 פרשים, הוא שימש כמוציא לפועל של צוואת מסיניסה, שמת במהלך המלחמה וחילק את ממלכתו בין שלשת יורשיו וגייס לעזרת רומא את גולוסה, בנו של מסיניסה, ומפקד פרשים מוכשר.
הצלחות אלו, בשילוב עם אי ההכרעה במלחמה, ואוזלת ידם של המצביאים הרומאים הובילו לבחירתו של אמיליאנוס למשרת הקונסול ומפקד המלחמה האפריקאית בשנת 147 לפנה"ס. תחת פיקודו, בשנת 146 לפנה"ס, נכבשה ונבזזה קרתגו ותושביה נמכרו רובם ככולם לעבדות. זמן קצר לאחר מכן, בהוראת הסנאט הרומי, שרף אמיליאנוס את העיר עד יסוד. עם חזרתו של אמיליאנוס לרומא נערך לכבודו טריומף מפואר והוא זכה להוסיף לשמו, כמו סבו המאמץ לפניו, את השם "אפריקאנוס".
בשנת 142 לפנה"ס נבחר אמיליאנוס לתפקיד היוקרתי של הקנסור. בשנת 134 לפנה"ס נבחר למשרת הקונסול בשנית על מנת שיוביל את רומא להכרעה במלחמת נומאנטיה. עם בואו של אמיליאנוס להיספניה הוא החל בפעולות אימון נוקשות והטיל משמעת כבדה על הצבא הרומי שהוצב שם. לאחר שהצבא הרומי עמד באמות המידה שלו הוא הצעיד אותו לעבר נומאנטיה.
לאמיליאנוס היה יתרון מספרי ניכר על מגני העיר הלוזיטאנית, כאשר תחת פיקודו עמד כוח של שני לגיונות רומים, גדודי עזר שגויסו מקרב בעלות הברית באיטליה וכוחות עזר נוספים מקרב שבטי ספרד הכפופים לרומא. בתחילה השמיד אמיליאנוס את בסיס האספקה של הלוזיאטנים ואז הטיל על העיר מצור שנמשך כשמונה חדשים. לבסוף הכניע הרעב את תושבי העיר והם נכנעו. העיר נשרפה ותושביה השורדים נמכרו לעבדות. במהלך הקרבות קידם אמיליאנוס חייל צעיר בשם גאיוס מאריוס, לימים מהחשובים שבמצביאי ומדינאי רומא.
בזמן שנלחם אמיליאנוס בספרד, עברה רומא טלטלה פוליטית; תחת הנהגתו של טיבריוס גרקכוס, גיסו של אמיליאנוס, עברו ברומא שורה של רפורמות חברתיות ואגרריות, ששיאן היה החוק הסמפורני לחלוקת אדמות. חברי הצד השמרני של הפוליטיקה הרומית התנגדו בכוח לרפורמות אלה וגראקכוס, יחד עם בניו ועשרות תומכיו, נרצח. עם חזרתו של אמיליאנוס הוא  הנהיג את הסיעה המתונה ברומא, בין  השמרנים שרצו בחזרה מוחלטת לסדר הישן מצד אחד ובין סיעת הגראקכים, שתמכה בחלוקת האדמות ובתהליכים ריאקציוניים מצד שני. אמילאינוס התנגד לפגיעה האלימה במערכת המשפט הרומית ובסדרים הישנים שהביאו איתם הגראקכים והוא גינה את פועלו של גיסו. יחד עם זאת סיעתו פתרה, לפחות באופן חלקי, את תהליך חלוקת האדמות שהחל גרקכוס.
בשנת 129 לפנה"ס פנו אל אמיליאנוס מדינות בעלות הברית של רומא באיטליה, שחוקי חלוקת האדמה פגעו בזכויות על אדמותיהן, בבקשה לעזרה. אמיליאנוס, שהיה מודע לחשיבות הצבאית של בנות הברית לרומא, חשש מפגיעה ביחסים אלו והסכים לעזור להם. תחת השפעתו עוכבה חלוקת האדמות, בייחוד מקרב אדמות בנות הברית. פעולה זו מנעה את החרפת היחסים עם בעלות הברית, אולם הביאה להתמרמרות רבה בקרב סיעת הגרקאכים.
לא ברור אם אמיליאנוס התנגד מראש לחלוקת האדמות ופשוט חיכה לזמן המתאים לנצל את השפעתו כדי להפסיק אותה,  או, כפי שתיאודור מומזן סבור, הנסיבות הביאו אותו למסקנה שהתועלת מחלוקת האדמות הגיעה לסופה.
זמן קצר לאחר פעולה זו, יום לפני שעמד לשאת נאום בנושאי חלוקת האדמות וזכויות בנות הברית של רומא, נמצא אמיליאנוס מת בביתו. חשדות כבדים של רצח העיבו על מותו של אמיליאנוס, הן בימיו, כפי שמשתקף מהמקורות, והן בקרב היסטוריונים מודרניים. קיקרו מצביע בפירוש על מנהגי הסיעה הרפורמיסטית כאשמים בכתביו ומומזן משער שהרצח אורגן על ידי סיעת הגראקכים, כנקמה על הקפאת חלוקת האדמות.
מותו של אמיליאנוס היה אחד מהסממנים הבולטים לאי היציבות הפוליטית ברומא בתקופתו. היעלמותו מהמפה הפוליטית סתמה למעשה את הגולל על קיומה של סיעה מתונה והחיכוך בין תומכי ומתנגדי הרפורמה של הגראקכים הלך וגדל. רומא איבדה במותו את אחד מהבולטים שבמדינאיה ומצביאיה, אדם שנחשב לבין ההגונים והישרים באריסטוקרטיה השלטת ואחת מפטרוני האמנות והספרות החשובים בתרבות הרומית.
מט"י
מטרת מט"י היא לסייע בהפיכת רעיון, למיזם או לעסק, תוך כדי מתן שירותי ייעוץ ותכנון עסקי לעסקים בכל הענפים.
במט"י מאגרי מידע, ניסיון רב בזיהוי יוזמות עסקיות בעלות פוטנציאל כלכלי, טיפוח יזמות, השתתפות בתהליכי הפיתוח העסקי של היוזמות.
בעקבות רפורמה שנערכה הפסיקו מרכזי המט"י לקבל מימון ממשרד הכלכלה, שהחליט להפעיל במקומם מוקדי שטח הנקראים "מעוף לעסקים".
האנונימי ממיינץ
האלמוני ממגנצא או האנונימי ממיינץ (בגרמנית: Mainzer Anonymus) הוא מחברה הלא-ידוע של הכרוניקה העברית "מעשה הגזירות הישנים", שתיעדה מנקודת מבטו את גזירות תתנ"ו, במהלך מסע הצלב הראשון ב-1096.
הכרוניקה
"מעשה הגזרות" היא אחת ממספר כרוניקות עבריות בודדות שכותביהן העידו על הגזירות, לצד הרשומה של רבי אליעזר בן נתן (ראב"ן) הנודע וזו של ר' שלמה בן שמעון. עבודתו של האנונימי ממיינץ, כמו האחרות, שרדה בכתב יד, הקרוי: "כתב יד דרמשטט", ומתוארך למאה ה-14. שלוש הכרוניקות פורסמו בשנת 1892 על ידי אדולף נויבאואר ומוריץ שטרן במקור העברי ובתרגום גרמני.
הכרוניקה נכתבה בעברית רבנית ורובה עוסק בפרעות הצלבנים בעיר מיינץ. כמו כן היא דנה על אירועים בקהילות שו"ם: שפיירא, ורמייזא ומגנצא (כיום: שפייר, וורמס ומיינץ) שהיו מהחשובות ביהדות אשכנז. המסמך מתאר את האירועים מנקודת מבט של היהודים. בין היתר מאוזכרות בו אנקדוטות ותפילות ותחינות לאל, שחוברו בעקבות "גזירות תתנ"ו".
אנריק פורטונה
אנריק פורטונה הוא שם העט של הנריק פקלמן (31 במאי 1881 – 30 ביוני 1965) היה משורר, מחזאי ומתרגם יהודי ברומניה.
חיים אישיים
הנריק פקלמן נולד בעיר בוטושאן ברומניה. הוריו היו דוד פקלמן, רופא שיניים, וקלרה פקלמן. בין השנים 1897–1900, למד בבית הספר התיכון הלאומי ביאשי ולאחר מכן בפקולטה לרפואה ביאשי. ביוני 1907 הוענק לו תואר דוקטור לרפואה. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שירת בתור רופא צבאי תחילה ביאשי והחל משנת 1917 במסגרת בית חולים שדה במחוז פאלצ'יו. בשנת 1944 עלה לארץ, אך חזר לרומניה כעבור שנתיים. בשנת 1958 עזב את רומניה שנית, יחד עם בנו וכלתו והתיישב בסאו פאולו, ברזיל שם נפטר בשנת 1965.
יצירותיו
בשנת 1904 פרסם אנריק פורטונה את שירו הראשון במגזין לספרות " Sămănătorul" ("הזורע"). בהמשך פרסם שלושה ספרי שירה ופואמות דרמטיות. שיריו משתייכים לסגנון המודרניסטי.
המחזה של אנריק פורטונה "Rechiziția" ("החרמה") הוצג בתיאטרון הלאומי ביאשי בשנת 1920. המחזה ירד מהבמה לאחר שלוש הצגות בלבד בגלל מחאות הסטודנטים הלאומניים.
בין תרגומיו נזכיר את התרגומים מיידיש לרומנית של שירי המשוררים יעקב גרופר ומשה בירנבאום. כמוכן את התרגום מיידיש לרומנית של "הבלדה על הבעש"ט" של איציק מנגר ושל השיר " דאָס לעצטע וואָרט" ("המילה האחרונה") של חיים נחמן ביאליק אותו פרסם בכתב העט "התקווה".
אנריק פורטונה היה פעיל בעיתונות הספרותית היהודית ובעיתונות הספרותית הרומנית שם פרסם שירים, תרגומים וזיכרונות מסע. בין העיתונים וכתבי העת היהודיים בהם השתתף נזכיר את:
" Hatikvah" (התקווה), כתב עט שהוקם על ידי אברהם לייב זיסו, ואשר הופיע בגאלאץ בשנת 1914 תחת כותרת המשנה "ביטאון החוג הציוני ת. הרצל" ולאחר מכן תחת כותרת המשנה "פרסום ציוני דו חודשי". אף על פי שהכותרת הייתה כתובה בשפה העברית, המאמרים נכתבו בשפה הרומנית. כתב עט זה פרסם בין השנים 1916–1919 מוסף חודשי לספרות בשם "שולמית, מוסף ספרות לאישה היהודית".
" Curierul israelit" שהוקם בבוקרשט בשנת 1906.
" Mântuirea" (גאולה) יומון שהופיע בבוקרשט בין השנים 1919–1922 ושוב בין השנים 1944–1948, הוקם על ידי אברהם לייב זיסו. היה זה העיתון היהודי המשפיע ביותר ברומניה בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. כותרת המשנה "יומון לאומי יהודי" מעידה על נטיעתו הציונית החזקה. פורסמו בו כתבות על החיים בפלשתינה ועל החברות שתמכו בהתיישבות היהודית בה.
" Hasmonaea" ("החשמונאים") "ירחון אגודת הסטודנטים הציוניים באוניברסיטת בוקרשט" אימץ את שמה של "אגודת הסטודנטים הציונים הלאומיים" שהוקמה בצ'רנוביץ בשנת 1891 על ידי מאיר אבנר. הירחון הופיע בין השנים 1914–1940.
בנובמבר 1942 נכלל אנריק פורטונה ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
More & More
זהו המיני-אלבום הראשון של הלהקה שיצא על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס.
רקע ויציאה לאור
ב-28 באפריל 2020, הודיעה Twice על הוצאתו של הסינגל הבא שלהן ועל שמו, "More & More". ב-3 במאי 2020, הלהקה הודיעה דרך חשבון הטוויטר שלה שהשם "More & More" יהיה גם השם של המיני-אלבום הבא שלה, אותו הן תכננו להוציא בהמשך השנה. ב-8 במאי 2020 הודיעה הלהקה שיהיו שלוש גרסאות של המיני-אלבום שהן מתכננות להוציא.
רשימת השירים של המיני-אלבום נחשפה על ידי חברת התקליטים JYP אנטרטיינמנט בחשבון הטוויטר שלה. לבסוף, האלבום הופץ ב-1 ביוני 2020, והסינגל "More & More", שודר בשידור חי ביוטיוב בהמשך אותו יום.
הצלחה מסחרית
ב-27 במאי 2020, דווח שההזמנות המוקדמות של המיני-אלבום עברו את רף חצי המיליון. ביום שבו הופץ נמכרו ממנו למעלה מ-260,000 עותקים בהנטאו; שיא של כל הזמנים ללהקה קוריאנית עם מכירות מיני-אלבום ביום הראשון לצאתו. בנוסף, הפכה ללהקת הבנות הקוריאנית הראשונה שעברה את ה-200,000 עותקים שנמכרו ממיני-אלבום ביממה אחת.
ב-9 ביוני גאון (Gaon) אישרו שלמעלה מ-550,000 עותקים של More & More נמכרו בקוריאה הדרומית; מה שהפך אותו למיני-אלבום הנמכר ביותר של הלהקה. לאחר יציאתו, More & More הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים של גאון (Gaon), תוך שכל שיר שנכלל במיני-אלבום נכלל במצעד השירים של המדינה, כולל בפסגת המצעד. המיני-אלבום הגיע גם למקום הראשון בטבלת האלבומים המובילים של אוריקון (Oricon) ולמקום השלישי בטבלת האלבומים החמים של בילבורד יפן.
בנוסף, הגיע המיני-אלבום למקום ה-25 במצעד האלבומים הדיגיטליים. המיני-אלבום זכה להצלחה גם בארצות הברית, כאשר נכנס למצעד הבילבורד 200 ובכך הפכה Twice ללהקת הבנות הקוריאנית הרביעית שהצליחה להכניס אלבום למצעד, ביחד עם שלוש הלהקות: Girls Generation, 2NE1 ו-Blackpink.
המיני-אלבום הגיע למקום השלישי במצעד ה-Heatseekers של בילבורד ולמקום השני במצעד אלבומי העולם.
רשימת השירים
הותאם מהאתר הרשמי של הקבוצה.
אגוסטין ארייטה
אגוסטין ארייטה (בספרדית: Agustín Arrieta; 29 באוגוסט 1803 – 22 בדצמבר 1874) היה צייר ז'אנר מקסיקני הידוע בסצנות חיי היומיום שלו בפואבלה של המאה התשע-עשרה, העיר בה חי רוב חייו. עם זאת, הוא היה גם צייר טבע דומם, שתיאר מאכלים מקסיקנים טיפוסיים רבים.
שנים מוקדמות
בנם של תומאס ארייטה, ממוצא בסקי, ושל ריטה מריה פרננדס. ארייטה הגיע כנער צעיר לעיר פואבלה, שם התגורר עד סוף ימיו. בזמן שלמד באקדמיה לאמנויות יפות בפואבלה, החליט להקים בית מלאכה משלו, שם החל לצייר סצנות ז'אנר ונושאים אחרים שהיו בלתי מובנים לציבור העשיר של העיר פואבלה, ולכן הוא קיבל סכומי כסף נמוכים עבור יצירותיו. אפילו ההכרה שהעניקו לו הציירים של פואבלה בתערוכה בשנת 1852 לא שיפרה את מצבו הכלכלי. לכן, כדי לפרנס את עצמו, היה קיבל עבודה כשוער בקונגרס הממלכתי.
ארייטה התפתח בהדרגה בטכניקות הרישום, הקומפוזיציה, הצבע, האנטומיה והאיזון שלמד אותם באקדמיה. התפתחויות אלה הביאו אותו להבשלה אומנותית, וציוריו קיבלו אופי משלהם. עם זאת, מבקריו, מצביעים על שגיאות בהרכב טבע הדומם וסצנות הז'אנר שלו, כמו גם על חזרה על אלמנטים ודמויות מסוימות. החלק הפחות מעניין ביצירתו הוא הציור הדתי, ויש כמה דוגמאות להן בכנסיות של פואבלה.
מה שמייחד את עבודתו של ארייטה הוא תיאור חיי היומיום והמנהגים בפואבלה של המאה התשע-עשרה: בגדים, גסטרונומיה ומקצועות זעירים, הם האלמנטים מודגשים וחוזרים על עצמם. יצירותיו מספקות תיאורים מדויקים של טיפוסים מקסיקנים כמו החייל, נושא המים, הכומר, הג'נטלמן, הקבצן ורבים אחרים. ארייטה הוקסם מסצנות יומיות כמו זו שתוארה ב-Tertulia de pulquería שלו - המתרחשת באחד מבתי המרזח בפואבלה - או מסצנות של קרבות רחוב והשוק, שלהן העניק אווירה חגיגית.
ארייטה ונטורליזם
ארייטה רצה לתעד את טבע דומם כאילו הוא טעון בסמליות. סגנון שהיה נפוץ במאה ה-16 לפני שהשתנה במאה ה-17 לייצוג פשוט של הטבע. אקדמיית סן קרלוס לא כללה ציור טבע דומם בתוכנית הלימודים שלה, אבל ארייטה שאף להציל את הנושא הזה, ולכן הוא צייר מאכלים וכלים מקסיקניים אקזוטיים המשמשים במיוחד במטבח של פואבלה. המאפיינים האטרקטיביים ביותר של ציורי טבע דומם שלו הם הריאליזם של המרקמים, הצבעים המבריקים של הפרי והעיבוד הריאליסטי של זכוכית.
עם רעיונותיו שהיו יוצאי דופן בזמנו, הוא לא נהנה מפופולריות וחי בעוני כל חייו. את המוניטין של הצייר המקסיקני הזה, מחלוצי האסכולה הלאומית, חשף לואיס בלו אי זטינה בספרו Pinturas Poblanas, שנכתב ב-1943.
בויאן ורוצ'ינה
בויאן ורוצ'ינה (בקרואטית: Bojan Vručina; נולד ב-8 בנובמבר 1984) הוא כדורגלן קרואטי, המשחק בעמדת החלוץ בבוראק.
קריירת מועדונים
אחרי שסיים את גיל הנוער במחלקות הנוער של פודראווינה וואראז'דין, ורוצ'ינה החל אל קריירת הבוגרים שלו בקבוצת סלאבן בלופו מהליגה הקרואטית במהלך המחצית השנייה של עונת 2003-04. בינואר 2008 הצטרף בהשאלה לקבוצת דיסבורג מהליגה הגרמנית. את הופעת הבכורה שלו ערך ב-2 בפברואר כשעלה מהספסל במשחק מול בורוסיה דורטמונד שנגמר בתוצאת תיקו 3-3. ורוצ'ינה התקשה למצוא את מקומו בדיסבורג וערך רק שמונה הופעות במדי הקבוצה, בשבעה מהם עלה מהספסל. בסיום העונה, בעקבות ירידת דיסבורג לליגה הגרמנית השנייה, חזר ורוצ'ינה לסלאבן בלופו.
בקיץ 2008 היה שותף אינטגרלי בסלאבן בולפו להעפלתה בפעם הראשונה בהיסטוריה לסיבוב הראשון בליגה האירופית. סלאבן בולפו נכשלה לבסוף להפעיל לשלב הבתים אחרי שהפסידה לצ'סקא מוסקבה. ורוצ'ינה המשיך ביכולת הטובה שלו בקבוצה הקרואטית וסיים את העונה הנוכחית כמלך שערי הקבוצה עם ארבע עשר שערים.
ב-28 בינואר 2010, חתם לשלוש וחצי שנים בהפועל תל אביב והיה חלק מזכייתה בדאבל- זכייה בגביע המדינה ובאליפות ליגת העל. בתום עונה זו עזב את ישראל וחתם בפנרראיקוס מהליגה הראשונה ביוון אך לאחר שלושה משחקים בלבד במדי הקבוצה, נפצע בברך ונאלץ לעבור ניתוח שהרחיק אותו מהמגרשים לתקופה של כחצי שנה. בדצמבר 2011 הוחלט על הפסקה הדדית של חוזהו בקבוצה היוונית וורוצ'ינה חזר לסלאבן בולפו בהעברה חופשית. .
בקיץ 2012 חתם בקאפושוואר מליגת העל ההונגרית ובתום העונה הנוכחית אחרי שלושים הופעות ושלושה שערים חתם לשנתיים בשקנדיה מליגת העל המקדונית בה ערך כחמישים ושש הופעות וכבש שלושים שערים.
ב-2016 חתם בטריקלה מהליגה השלישית ביוון ואחרי כחצי שנה עבר לרודאר ולנג'ה מליגת העל הסלובנית. ב-2017 עבר לשבאב אל אורדון אל קדיסיה מליגת העל הירדנית. בעונה שלאחריה חתם בווילדון האוסטרית ובתום העונה הצטרף לבוראק.
קריירת נבחרת
ב-2006 זכה ורוצ'ינה בחמישה גביעים בינלאומיים יחד עם נבחרת קרואטיה עד גיל 21.
ב-2009 זכה לזימון בכורה לנבחרת קרואטיה הבוגרת לקראת משחקה במקודמות מונדיאל 2010 נגד נבחרת אנדורה.
שריה בן נריה
שְׂרָיָה בֶּן נֵרִיָּה היה משרי צדקיהו מלך יהודה.
שריה, בנו של נריה ונכדו של מחסיה, היה ככל הנראה אחיו של ברוך בן נריה ואם כך אבי סבו היה חלקיה.
במקרא נזכר תפקידו של שריה כ"שר מנוחה". לדעת פרשני המקרא כוונת הדבר היא שהיה מביא אל המלך את האנשים הרוצים לתת לו מתנה וכך גם בתרגום השבעים ובתרגום יונתן. או שהכוונה שהיה עם המלך בזמן מנוחתו. במדרש נכתב על שריה שהיה נביא, והתלמוד אומר כי התנבא בסוף ימיו, בימי שיבת ציון.
בספר ירמיה נזכר שריה, לאחר שירמיה כותב על ספר אחד את כל נבואות הזעם על בבל, הוא פונה אל שריה המלווה את צדקיה המלך כשהלך לבבל, ומורה לו לקרוא בבבל את הספר, ולאחר שיסיים, שיקשור אבן על הספר, ויזרוק אותו אל נהר פרת. לסיום מורה ירמיה לשריה לומר לאחר הטלת הספר למים;
.
שריה (פירושונים)
{{פירושונים|
ראו גם
}}
הסכמי טרטו
הסכמי טרטו (באנגלית: Treaty of Tartu (Russian–Estonian), Treaty of Tartu (Russian–Finnish); ברוסית: ; באסטונית: Tartu Rahu; בפינית: Tarton Rauha) היו סדרה של הסכמים בין רוסיה הסובייטית ובין פינלנד ואסטוניה הצעירות, אשר היו עד פברואר 1917 בשליטת האימפריה הרוסית ואחר כך בשליטת הרפובליקה הרוסית (4 במרץ 1917 — 7 בנובמבר 1917). הם נידונו ונחתמו בעיר טרטו שבאסטוניה בשנת 1920 אחרי תום מלחמות האזרחים ברוסיה ובפינלנד וסיום מלחמת השחרור באסטוניה. ההסכמים נגעו בנושאים אשר כללו את עצמאותן של פינלנד ואסטוניה והגבולות של המדינות האלה עם רוסיה.
ההסכמים
ההסכם הרוסי-אסטוני – נחתם ב-2 בפברואר 1920 אחרי מלחמת השחרור האסטונית. תנאי ההסכם נידונו בין אדולף יופה, מן הצד הרוסי, לבין יאן פוסקה (Jaan Poska) מן הצד האסטוני וקבעו שלאסטוניה תינתן עצמאות מלאה מרוסיה. על-פי ההסכם, רוסיה ויתרה לטובת אסטוניה על אזור פצ'ורי (כיום במחוז פסקוב של רוסיה) ועל השטחים בגדה המזרחית של הנהר נרבה, כולל העיר איוואנגורוד (כיום במחוז לנינגרד של רוסיה). כמו כן, הועברו לאסטוניה כ-11.6 טון זהב במסגרת חלוקת הזהב של האימפריה הרוסית.
ההסכם הרוסי-פיני – נחתם ב-14 באוקטובר 1920 אחרי משא ומתן שנמשך ארבעה חודשים. על-פי ההסכם, הגבול בין רוסיה לבין פינלנד היה זהה לגבול הישן עם הדוכסות הגדולה של פינלנד, למעט אזור פטסאמו (Петсамо, בפינית Petsamo) בעל הנמל נטול הקרח לחוף אוקיינוס הקרח הצפוני שנמסר לפינלנד ואילו מזרח קרליה שנמסר לרוסיה. כמו כן, פינלנד פירקה את כל המתקנים הצבאיים שלה בים הבלטי והרוסים איפשרו מסחר חופשי בין ימת לדוגה למפרץ הפיני. מבחינת פינלנד הייתה זו מסגרת חוקית לביטול הסכם פרדריקסהאמן משנת 1809 שבמסגרתו סופחה פינלנד לרוסיה.
אחרית דבר
על-פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, שנחתם בין ברית המועצות לגרמניה הנאצית ב-23 באוגוסט 1939, אסטוניה, לטביה, ליטא ומזרח-פולין נכבשו על ידי ברית המועצות וגרמניה קיבלה את רוב פולין (כיום בבלארוס ובאוקראינה).
כריס קולומבוס
כריס ג'וזף קולומבוס (באנגלית: Chris Joseph Columbus נולד ב-10 בספטמבר 1958) הוא במאי, תסריטאי ומפיק סרטים אמריקאי. קולומבוס מוכר בעיקר בזכות שני הסרטים הראשונים בסדרת הארי פוטר - "הארי פוטר ואבן החכמים", ו"הארי פוטר וחדר הסודות"; ובזכות הסרט "שכחו אותי בבית", אשר זכה בפרס באפט"א כסרט הטוב ביותר.
חייו האישיים
קולומבוס נולד בפנסילבניה שבארצות הברית וגדל באוהיו. אמו, מרי איירין (לבית פוסקר), הייתה פועלת בית חרושת ואביו, אלכס מייקל קולומבוס, עובד במפעל אלומיניום וכורה פחם.
קולומבוס למד בתיכון ג'ון פ' קנדי באוהיו, והמשיך בלימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק, שם הכיר את צ'ארלי קאופמן, שהיה חברו ללימודים.
קולומבוס נשוי, מאז 1983, למוניקה דוורו, ולהם ארבעה ילדים. הם מתגוררים בסן פרנסיסקו, וילדיהם לומדים (או למדו) בבית הספר התיכון הקתולי-ישועי סן אינטגיוס. קולומבוס תרם לבית הספר כסף להקמת בניין חדש, הקרוי על שמו.
רבים מבני משפחתו - ילדיו, אחיינו, אשתו ואביה - הופיעו בסרטיו בתפקידים קטנים.
תסריטאי בסרטים
לאחר מכן ביים את סרטיו הראשונים, סרט הנעורים "הרפתקאות בבייבי סיטר" (1987), ו"מלון הלבבות השבורים" (1988).
סרטים שהפיק
ב-1995 יסד קולומבוס את חברת ההפקות שלו, סרטי 1492. השם מתייחס לגילוי אמריקה בשנת 1492, על ידי הספן כריסטופר קולומבוס, בעל השם הזהה.
הצלחה וביקורת
הדמויות שקולומבוס מציג ברוב סרטיו הם אנשים רגילים: גברים, נשים וילדים אמריקאים הנאבקים לחיות לפי ערכי המשפחה המסורתיים, למרות השינויים מרחיקי הלכת העוברים על החברה המודרנית. בחלק מסרטיו אפשר לראות שהחליט לשלב בצורה נעימה וחגיגית את חג המולד באווירה של הסרט.
בראיון ב-1993 אמר קולומבוס: "אני יכול להבין את הצורך להראות לאנשים את הרוע בעולם, אולם אני חושב שיש מקום, גם בסרטים, לתת לאנשים תקווה כלשהי. אם הסרט שלך לא עושה את זה, הוא לא שווה את הטרחה שבעשייתו".
תו בקרה
בתחום המחשוב והטלקומוניקציה, תו בקרה או תו שאינו מודפס הוא נקודת קוד (מספר) בערכת תווים, שאינה מייצגת סמל כתוב. הם משמשים כאיתות בתוך התשדורת ליצירת אפקטים מלבד הוספת סמל לטקסט. כל שאר התווים הם בעיקר תווים מודפסים, ניתנים להדפסה או גרפיים, פרט אולי לתו "רווח".
היסטוריה
סימנים פרוצדורליים בקוד מורס הם סוג של תו בקרה.
סוג של תווי בקרה הוצג בקוד בודו משנת 1870: NUL ו-DEL. קוד Murray משנת 1901 הוסיף את החזרת הסמן (CR) והזנת השורה (LF), וגרסאות אחרות של קוד Baudot כללו תווי בקרה נוספים.
תו הפעמון (BEL), שצלצל בפעמון כדי להתריע למפעילים, היה גם הוא תו בקרת טלפרינטר מוקדם.
תווי בקרה נקראו גם "משפיעי פורמט".
ב-ASCII
ב-ASCII הוגדרו לא מעט תווי בקרה (33 ב-ASCII, ותקן ECMA-48 מוסיף עוד 32). הסיבה לכך היא שלטרמינלים מוקדמים היו בקרות מכניות או חשמליות פרימיטיביות מאוד, שהפכו כל סוג של ממשק API זוכר מצבים ליקר ליישום, ולכן היה נחוץ קוד ייעודי לכל פונקציה ופונקציה. מהר מאוד הפך לאפשרי וזול לפרש רצפים של קוד כדי לבצע פונקציה, ויצרני מכשירים מצאו דרך לשלוח מאות הוראות מכשירים. בפרט, הם השתמשו בתו מילוט ASCII 27, ואחריו סדרת תווים שנקראת "רצף בקרה" או "רצף מילוט". המנגנון הומצא על ידי בוב במר, אבי ה-ASCII. לדוגמה, הרצף של קוד 27, ואחריו התווים הניתנים להדפסה "[2;10H", יגרום למסוף Digital Equipment Corporation VT100 להזיז את הסמן שלו לתא ה-10 של השורה השנייה של המסך. קיימים מספר תקנים עבור רצפים אלה, בעיקר ANSI X3.64. מספר הווריאציות הלא סטנדרטיות בשימוש הוא גדול, במיוחד בקרב מדפסות, שבהן הטכנולוגיה התקדמה הרבה יותר מהר, ואף גוף תקנים לא היה יכול לעמוד בקצב.
כל הערכים בטבלת ASCII מתחת לקוד 32 (טכנית ערכת קודי הבקרה C0) הם מסוג זה, כולל CR ו-LF המשמשים להפרדת שורות טקסט. הקוד 127 (DEL) הוא גם תו בקרה. טבלאות ASCII מורחבות שהוגדרו על ידי ISO 8859 הוסיפו את הקודים 128 עד 159 כתווי בקרה, זה נעשה בעיקר כדי שאם הסיבית הגבוהה הושמטה היא לא תשנה תו הדפסה לקוד בקרה C0, אבל היו כאן גם כמה הקצאות לשימושים, במיוחד NEL. סט שני זה נקרא סט C1.
65 קודי הבקרה הללו הועתקו ל-Unicode. Unicode הוסיף עוד תווים שיכולים להיחשב כפקדים, אבל הוא עושה הבחנה בין "תווי עיצוב" אלה (כגון ה -0-width non-joiner), לבין 65 תווי הבקרה.
ערכת התווים Extended Binary Coded Decimal Interchange Code (EBCDIC) מכילה 65 קודי בקרה, כולל כל קודי הבקרה של ASCII בתוספת קודים נוספים המשמשים בעיקר לשליטה בציוד היקפי של IBM. תווי הבקרה ב-ASCII שעדיין נמצאים בשימוש נפוץ כוללים:
ניתן לתאר את תווי הבקרה כמבצעים משהו כאשר המשתמש מזין אותם, כגון קוד 3 (תו סוף טקסט, ETX, ) כדי לעצור את תהליך הריצה, או קוד 4 (תו סוף שידור, EOT,  ), משמש לסיום קלט טקסט או ליציאה ממעטפת יוניקס. שימושים אלו בדרך כלל אינם קשורים לשימוש שלהם כאשר הם נמצאים בפלט של טקסט, ובמערכות מודרניות בדרך כלל אינם כרוכים בשידור של מספר הקוד כלל (במקום זאת, התוכנית מקבלת את העובדה שהמשתמש מחזיק את מקש Ctrl לחוץ ולוחץ על המקש המסומן ב-'C').
ביוניקוד
ב-Unicode, "תווי שליטה" הם U+0000 — U+001F (בקרות C0), U+007F (מחיקה), ו-U+0080 — U+009F (בקרות C1). הקטגוריה הכללית שלהם היא "Cc". קודי עיצוב מופרדים בקטגוריה כללית "Cf". לתווי הבקרה Cc אין שם ב-Unicode, אלא מקבלים תוויות כגון "<control-001A>" במקום זאת.
הצגה
ישנן מספר טכניקות להצגת תווים שאינם מודפסים, המודגמות להלן ביחס לתו הפעמון בקידוד ASCII:
כיצד תווי בקרה ממופים למקלדות
למקלדות מבוססות ASCII יש מקש שכותרתו "Control", "Ctrl", או לעיתים נדירות "Cntl", שפועל בדומה למקש Shift, בלחיצה בשילוב עם מקש אות או סמל אחר. באחד המימושים, מקש הבקרה יוצר את הקוד 64 מקומות מתחת לקוד עבור האות הגדולה (בדרך כלל) שהוא נלחץ איתה (כלומר, מפחית 64 מערך קוד ASCII בעשרונית של האות הגדולה). מימוש נוסף הוא לקחת את קוד ה-ASCII המיוצר על ידי המקש ולבצע פעולת AND על סיביות עם 31, מה שמאלץ את סיביות 6 ו-7 להתאפס. לדוגמה, לחיצה על "קונטרול" ועל האות "g" או "G" (קוד 107 באוקטלי או 71 בבסיס 10, שהוא 01000111 בבינארי), מייצרת את הקוד 7 (פעמון, 7 בבסיס 10, או 00000111 בבסיס בינארי). התו NULL (קוד 0) מיוצג על ידי Ctrl-@, "@" הוא הקוד מיד לפני "A" בערכת התווים ASCII. מטעמי נוחות, הרבה מסופים מקבלים את Ctrl-Space כמקבילה עבור Ctrl-@. בכל מקרה, זה מייצר את אחד מ-32 קודי הבקרה של ASCII בין 0 ל-31. גישה זו אינה מסוגלת לייצג את התו DEL בגלל הערך שלו (קוד 127), אבל Ctrl-? משמש לעיתים קרובות עבור תו זה, שכן הפחתה של 64 מ'?' נותן מינוס 1, שבתרגום ל-7 סיביות הוא 127.
כאשר מקש הבקרה לחוץ, מקשי האותיות מייצרים את אותם תווי בקרה ללא קשר למצב של מקשי Shift או Caps Lock. במילים אחרות, זה לא משנה אם המקש היה יוצר אות גדולה או קטנה אילולי הלחיצה על קונטרול. הפרשנות של מקש הבקרה עם מקשי הרווח, התו הגרפי ומקשי הספרות (קודי ASCII 32 עד 63) משתנה בין מערכות. חלקם יפיקו את אותו קוד תו כאילו לא הוחזק מקש הבקרה. מערכות אחרות מתרגמות את המפתחות הללו לתווי בקרה כאשר מקש הבקרה לחוץ. הפרשנות של מקש הבקרה עם מקשים שאינם ASCII ("זרים") משתנה גם היא בין המערכות.
תווי בקרה מומרים לעיתים קרובות לצורה הניתנת להדפסה הידועה בשם סימון קרט על ידי הדפסת סימן קרט (^) ולאחר מכן תו ASCII בעל הערך של תו הבקרה בתוספת 64. תווי בקרה שנוצרו באמצעות מקשי האותיות מוצגים לפיכך באות גדולה. לדוגמה, ^G מייצג קוד 7, אשר נוצר על ידי לחיצה על מקש G כאשר מקש הבקרה לחוץ.
למקלדות יש בדרך כלל כמה מקשים בודדים שמייצרים קודי תו בקרה. לדוגמה, המפתח שכותרתו "Backspace" מפיק בדרך כלל קוד 8, "Tab" קוד 9, "Enter" או "Return" קוד 13 (אם כי מקלדות מסוימות עשויות להפיק קוד 10 עבור "Enter").
מקלדות רבות כוללות מקשים שאינם מתאימים לשום תו ASCII שניתן להדפסה או לתו בקרה, למשל חיצי בקרת סמן ופונקציות עיבוד תמלילים. לחיצות המקשים הקשורות מועברות לתוכניות מחשב באחת מארבע שיטות: ניכוס תווי בקרה שאינם בשימוש; שימוש בקידוד כלשהו מלבד ASCII; שימוש ברצפי בקרה מרובי תווים; או שימוש במנגנון נוסף מחוץ ליצירת תווים. מסופי מחשב "טיפשים" משתמשים בדרך כלל ברצפי בקרה. מקלדות המחוברות למחשבים אישיים עצמאיים שיוצרו בשנות ה-80 משתמשות בדרך כלל באחת משתי השיטות הראשונות (או בשתיהן). מקלדות מחשב מודרניות מייצרות קודי סריקה המזהים את המקשים הפיזיים הספציפיים שנלחצים; תוכנת המחשב קובעת כיצד לטפל במקשים הנלחצים, כולל כל אחת מארבע השיטות שתוארו לעיל.
שימושים
תווי הבקרה תוכננו להתחלק למספר קבוצות: בקרת הדפסה ותצוגה, מבנה נתונים, בקרת שידור ועוד.
מבנה נתונים
המפרידים (קובץ, קבוצה, רשומה ויחידה: FS, GS, RS ו-US) נוצרו כדי לייצר מבנה לנתונים, בדרך כלל על קלטת, כדי לדמות כרטיסים מחוררים. סוף מדיום (EM) מזהיר שהקלטת (או אמצעי הקלטה אחר) מסתיימת. בעוד שמערכות רבות משתמשות ב-CR/LF וב-TAB להבניית נתונים, ניתן להיתקל בתווי בקרת המפריד בנתונים שיש להבנות. תווי הבקרה של המפריד אינם עמוסים מדי; אין בהם שימוש כללי למעט הפרדת נתונים לקבוצות מובנות. הערכים המספריים שלהם צמודים לתו הרווח, שיכול להיחשב כחבר בקבוצה, כמפריד מילים.
בקרת שידור
תווי בקרת השידור נועדו להבנות זרם נתונים, ולנהל שידור חוזר או כשל סלחני, לפי הצורך, במקרה של שגיאות שידור.
תו ההתחלה של כותרת (SOH) נועד לסמן קטע שאינו נתונים בזרם נתונים - החלק בזרם המכיל כתובות ונתוני תחזוקה אחרים. תו תחילת הטקסט (STX) סימן את סוף הכותרת, ואת ההתחלה של החלק הטקסטואלי של זרם. תו סוף הטקסט (ETX) סימן את סוף הנתונים של הודעה. מוסכמה בשימוש נרחב היא להפוך את שני התווים הקודמים ל-ETX לסיכום ביקורת או CRC למטרות זיהוי שגיאות. תו סוף גוש השידור (ETB) שימש לציון סופו של גוש נתונים, שבו הנתונים חולקו לבלוקים כאלה למטרות שידור.
תו הבריחה (ESC) נועד "לצטט" את התו הבא, אם זה היה תו בקרה אחר הוא היה מדפיס אותו במקום לבצע את פונקציית הבקרה. כיום כמעט ולא משתמשים בו למטרה זו. תווים שונים הניתנים להדפסה משמשים כ"תווי בריחה " גלויים, בהתאם להקשר.
תו ההחלפה (SUB) נועד לבקש תרגום של התו הבא מתו שניתן להדפסה לערך אחר, בדרך כלל על ידי הגדרת bit 5 לאפס. זה שימושי מכיוון שחלק מהמדיה (כגון גיליונות נייר המיוצרים על ידי מכונות כתיבה) יכולים לשדר רק תווים הניתנים להדפסה. במערכות MS-DOS עם קבצים פתוחים במצב טקסט, תו "סוף טקסט" או "סוף קובץ" מסומן על ידי תו זה (Ctrl-Z), במקום Ctrl-C או Ctrl-D, הנפוצים בשאר מערכות הפעלה.
כאשר אמצעי שידור הוא חצי דופלקס (כלומר, הוא יכול לשדר רק בכיוון אחד בכל פעם), יש בדרך כלל תחנת מאסטר שיכולה לשדר בכל זמן, ותחנת בת אחת או יותר שמשדרות כשיש להן רשות. תו החקירה (ENQ) משמש בדרך כלל את תחנת המאסטר כדי לבקש מתחנת בת לשלוח את ההודעה הבאה שלה. תחנת בת מציינת שהיא השלימה את השידור שלה על ידי שליחת תו סוף השידור (EOT).
קודי בקרת המכשיר (DC1 עד DC4) היו במקור כלליים, שיושמו לפי הצורך על ידי כל מכשיר. עם זאת, צורך אוניברסלי בהעברת נתונים הוא לבקש מהשולח להפסיק את השידור כאשר מקלט אינו מסוגל באופן זמני לקבל נתונים נוספים. חברת Digital Equipment Corporation המציאה קונבנציה שהשתמשה ב-19 (תו בקרה במכשיר 3 (DC3), הידוע גם כ-control-S, או XOFF) לסימון "עצור שידור" ("S"top), ו-17 (תו בקרה במכשיר 1 (DC1), הידוע גם כ-control-Q, או XON) כדי להתחיל בשידור. זה נכנס לשימוש כה נרחב שהרוב לא ידעו שהוא לא חלק מ-ASCII הרשמי. טכניקה זו, ככל שתיושם, חוסכת חוטים בכבל הנתונים המוקדשים לניהול שידור, מה שחוסך כסף. עם זאת, יש להשתמש בפרוטוקול הגיוני לשימוש באותות בקרת זרימת שידור כאלה, כדי למנוע מצבי קיפאון פוטנציאליים.
קודים שונים
קוד 7 (BEL) נועד לגרום לאות קולי במסוף המקבל.
רבים מתווי הבקרה של ASCII תוכננו עבור מכשירים של אותה תקופה שלא משמשים כיום. לדוגמה, קוד 22, "סינכרוני סרק" (SYN), נשלח במקור על ידי מודמים סינכרוניים (שצריכים לשלוח נתונים כל הזמן) כאשר לא היו נתונים ממשיים לשליחה. (מערכות מודרניות משתמשות בדרך כלל ב-start bit כדי להכריז על תחילתה של מילה משודרת — זו תכונה של תקשורת א-סינכרונית. קישורי תקשורת סינכרוניים נראו לעיתים קרובות יותר עם מיינפריים, שם הם הופעלו בדרך כלל על גבי קווי תקשורת ארגוניים שכורים כדי לחבר מיינפריים למיינפריים אחר או אולי למיני מחשב.)
קוד 0 (שם קוד ASCII NUL) הוא מקרה מיוחד. בכרטיס מנוקב, זה המצב כאשר אין חורים. נוח להתייחס לזה כאל תו מילוי ללא משמעות אחרת. מכיוון שלמיקום של תו NUL אין חורים, ניתן להחליפו בכל תו אחר במועד מאוחר יותר, לכן הוא שימש בדרך כלל לשמירת מקום, או לתיקון שגיאות או להכנסת מידע שיהיה זמין במועד מאוחר יותר, או במקום אחר. במחשוב הוא משמש לעיתים קרובות עבור ריפוד ברשומות באורך קבוע ובאופן נפוץ יותר, לסימון סוף מחרוזת.
קוד 127 (DEL, המכונה "rubout") הוא גם מקרה מיוחד. בקוד 7 הסיביות שלו כל הסיביות דולקות, מה שבעצם מחק תא תו בסרט מנוקב כאשר נקבו יתר על המידה. סרט מנוקב היה אמצעי אחסון נפוץ כשפותח ASCII, עם היסטוריית מחשוב החל מציוד לפיצוח קודים של מלחמת העולם השנייה בביורו שיפרוב. סרט הנייר יצא משימוש בשנות ה-70, כך שההיבט החכם הזה של ASCII כמעט ולא ראה שימוש לאחר מכן. חלק מהמערכות (כגון מחשב אפל הראשון) המירו אותו ל-backspace. אבל מכיוון שהקוד שלו נמצא בטווח של תווים אחרים הניתנים להדפסה, ומפני שלא היה לו גליף רשמי, ספקי ציוד מחשבים רבים השתמשו בו כתו נוסף שניתן להדפסה (לעיתים קרובות תו "קופסה" שחור לגמרי השימושי למחיקת טקסט על ידי הדפסת יתר עם דיו).
ROM-ים שאינם ניתנים למחיקה מיושמים בדרך כלל כמערכים של אלמנטים ניתנים להיתוך, שכל אחד מהם מייצג ביט, שניתן לעבור רק בכיוון אחד, בדרך כלל מאחד לאפס. ב-PROM-ים כאלה, ניתן להשתמש בתווי DEL ו-NUL באותו אופן שבו נעשה שימוש בקלטת מחוררת: האחד לשמור בתי מילוי חסרי משמעות שניתן לכתוב מאוחר יותר, והשני כדי להמיר בתים כתובים לבתי מילוי חסרי משמעות. עבור PROM-ים שמחליפים אחד לאפס, התפקידים של NUL ו-DEL הפוכים; כמו כן, DEL יעבוד רק עם תווים של 7 סיביות, שבהם נעשה שימוש לעיתים רחוקות כיום; עבור תוכן של 8 סיביות, ניתן להשתמש בקוד התו 255, המוגדר בדרך כלל כתו רווח לא שובר, במקום DEL.
מערכות קבצים רבות אינן מאפשרות תווי בקרה בשמות קבצים, מכיוון שייתכן שיש להם פונקציות שמורות.
1900 (סרט)
1900 הוא סרט אפי איטלקי משנת 1976 בבימויו של ברנרדו ברטולוצ'י ובכיכובם של רוברט דה נירו, ז'ראר דפארדיה, דומיניק סנדה, דונלד סאת'רלנד, ברט לנקסטר, לאורה בטי ואנה מריה ג'רארדי, סטפניה סנדרלי.
זהו סרט אפי וגרנדיוזי נוסח הסרטים ההוליוודיים הגדולים, בו יוצר הבמאי חזון מרקסיסטי של החברה האיטלקית המודרנית. הסרט פונה במכוון לקהל הרחב, ולצורך הגשמת חזונו זה נעזר ברטולוצ'י באופן פרדוקסלי דווקא במימון אמריקאי, ובשחקנים הוליוודיים מפורסמים.
1900 נחשב בזמנו לסרט היקר ביותר שהופק באיטליה. הגרסה האיטלקית ארכה למעלה מ-5 שעות, וקוצרה בכשליש לצורכי הפצה מחוץ לאיטליה. למרות הקיצור הסרט עדיין מחולק ל-2 מערכות, והופץ בבתי הקולנוע בזמנו כשני סרטים נפרדים.
תקציר העלילה
עלילת הסרט מתרחשת באחוזת ברליניירי ומציגה 2 משפחות. האדונים, ומשפחת דאלקו הכפריים העובדים את אדמותיהם של משפחת ברלינגיירי. ב-27 בינואר 1900 נולדים שני בנים. אלפרדו (רוברט דה נירו) נכדו של בעל האדמות ברלינגיירי (ברט לנקסטר), ואולמו (ז'ראר דפארדיה) נכדו הממזר של הכפרי לאו דאלקו (סטרלינג היידן).
אולמו ואלפרדו הופכים חברים אך למרות זאת תמיד קיימים ביניהם מתחים הנובעים מהפער המעמדי שאינו ניתן לגישור.
סטפני בייס
סטפני בָּייס (באנגלית: Stephanie Bice; נולדה ב-11 בנובמבר 1973 תחת שם המשפחה אסאדי (בפרסית: اسدی) ) היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של מדינת אוקלהומה, מאז ינואר 2021. היא האיראנית-אמריקאית הראשונה שנבחרה לקונגרס האמריקאי. מאז 2014 ועד השבעתה לקונגרס הייתה חברה בסנאט המדינתי באוקלהומה, ובבחירות 2020 נבחרה לייצג את מחוז הקונגרס החמישי של אוקלהומה בבית הנבחרים האמריקאי אחרי שגברה על נציגת המחוז המכהנת קנדרה הורן.
ביוגרפיה
אביה של בייס, שנולדה אוקלהומה סיטי, היה מהגר מאיראן בשם חוסיין אסאדי, שנודע בשמו האמריקאי "ג'ו אסאדי". בייס השלימה באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה לימודי תואר ראשון בשיווק ותחום התמחות משני בעסקים בינלאומיים. היא עבדה במשך שמונה שנים בענף הפיקוח הפיננסי, וכעבור זמן מה התמקצעה בתחום האסטרטגיה העסקית עבור חברת הטכנולוגיה של משפחתה באוקלהומה סיטי. בהמשך סייעה להוביל סוכנות שיווק דיגיטלית באוקלהומה סיטי כסגנית נשיא לענייני פיתוח עסקי.
בבחירות 2014 נבחרה בייס לראשונה אל הסנאט של אוקלהומה, הבית העליון בבית המחוקקים של המדינה. בשנת 2016 נבחרה בייס על ידי הסיעה הרפובליקנית בסנאט למלא את תפקיד עוזרת מנהיג הרוב בסנאט המדינתי. במהלך כהונתה בסנאט נתנה את חסותה למספר הצעות חוק, בהן זו שסיפקה שירותי סעד לתושבי אוקלהומה שריצו עונש מאסר בגין עבירות מסוג פשע, שבהווה הורדו ברמת חומרתן לעוון.
באפריל 2019 בייס הודיעה כי בבחירות 2020 תתמודד אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס החמישי של אוקלהומה. בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית ב-30 ביוני 2020, סיימה בייס במקום השני אחרי טרי ניז, אשת עסקים שהייתה ב-1990 המועמדת הרפובליקנית לתפקיד סגן מושל אוקלהומה. משום שאף מתמודד לא גרף 50 אחוזים מקולות הבוחרים, העפילו ניז ובייס לסיבוב מכריע. בסיבוב זה גברה בייס על ניז, והמשיכה ליום הבחירות הכלליות מול נציגת המחוז המכהנת קנדרה הורן. בייס ניצחה את הורן והשיבה את המושב לידי המפלגה הרפובליקנית. מחוז הקונגרס החמישי, בו התמודדו הורן ובייס, היה מעוז רפובליקני במשך למעלה מארבעה עשורים עד אשר נבחרה הורן בבחירות 2018.
קואן, קיסר יפן
קוֹאַן (ביפנית: 孝安天皇 - "קואן טנו" - "קואן הקיסר", נודע גם בשם אהו-יָמָטו-ֹטָרָשִי-הִיקוֹקוּ-נִיוֹשִי-בִיטוֹ), היה השישי מבין קיסרי יפן על פי המסורת היפנית. קואן נחשב לאחד הקיסרים האגדתיים של יפן, בהיעדר עדויות היסטוריות לקיומו.
על פי המסורת היפנית, קואן מלך בין שנת 392 לפנה"ס ועד שנת 291 לפנה"ס (101 שנים). ישנם היסטוריונים סבורים כי קיסר אגדי זה שלט בפועל במהלך המאה הראשונה לספירה.
קורות חיים
ההיסטוריונים המודרניים מטילים ספק בקיומם ובשלטונם של תשעת הקיסרים הראשונים של יפן, ובהם קואן. ההיסטוריונים סבורים שגם שמו של קואן ניתן לו על ידי כותבי היסטוריה מאוחרים (בתקופות קדומות), על פי הסברה שמות אלה ניתנו בתקופת הקיסר קאמו (782 - 805 לספירה), בעת שנכתבו הכרוניקות של קיסרי יפן.
הקוג'יקי והניהון שוקי מציינים רק את שמו ואת ייחוסו. על פי המסורת, קואן היה בנו של הקיסר קושו ושל הנסיכה יוסוטאראשי-נו-הימה. קואן נשא לאישה את הנסיכה אושיהימה (押媛), ונולדו להם שני בנים: הנסיך אוקיבי נו מורוסוסומי (大吉備諸進命) ואויאמאטונקוהיקופוטוני (大日本根子彦太瓊尊), לימים הקיסר קוריי).
המשורר ג'י-ין מציין כי קואן היה בנו השני של הקיסר קושו, וכי הוא מלך מארמון אקידזושימה שבמורו (בפרובינציית יאמטו של ימינו).
מקום קברו של קואן אינו ידוע, אולם על פי המסורת נקבר קושו בנארה, ומצבה לזכרו קיימת עד ימינו.
פלאופרוטרוזואיקון
פָּלֶאוֹפּרוֹטֶרוֹזואיקון (מיוונית "פרוטרוזואיקון" קדום) הוא התור הראשון מתוך שלושה בעידן הפרוטרוזואיקון שבלוח הזמנים הגאולוגי. משך תקופתו: החל מתום עידן הארכאיקון, לפני כ-2.5 מיליארד שנים, ועד תחילת תור המזופרוטרוזואיקון לפני 1.6 מיליארד שנים. בתקופה זו החלו היבשות להתייצב לראשונה. בתקופה זו התפתחו הכחוליות, סוג של חיידקים המשתמש בתהליך הביוכימי של הפוטוסינתזה על מנת לייצר אנרגיה תוך כדי הפקת חמצן. מעדויות פלאונטולוגיות התברר כי לפני כ-1.8 מיליארד שנים היו כ-450 יום בשנה, כלומר שאורך היממה היה כ-20 שעות.
אליפות וימבלדון 2008
אליפות וימבלדון 2008 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-23 ביוני והסתיימה ב-6 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
פלאופרוטרוזואיקון
אטמוספירה קדומה
בטרם התחולל הגידול המשמעותי בכמות החמצן באטמוספירה היו כמעט כל צורות החיים שהתקיימו אז אל-אווירניים (אנאירוביים), כלומר המטבוליזם של בעלי החיים היה תלוי בנשימה תאית שלא הצריכה חמצן.
אליפות וימבלדון 2008
הפרסים
מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
פלאופרוטרוזואיקון
אטמוספירה קדומה
חמצן חופשי בכמויות גדולות הוא רעיל למרבית האורגניזמים האנארוביים. מקובל כיום שמרבית היצורים האנאירוביים נכחדו. שרדו רק צורות החיים שהיו עמידים לחמצון ולהשפעות הרעילות של החמצן או שכל מחזור החיים שלהם התרחש בסביבה חופשית מחמצן. אירוע מרכזי זה מכונה אסון החמצן.
אליפות וימבלדון 2008
הפרסים
סך הפרסים באליפות היה £11,812,000.
פלאופרוטרוזואיקון
צורות חיים
ראשוני האיקריוטים מתוארכים לתור פלאופרוטרוזואיקון.
אליפות וימבלדון 2008
תחרות הגברים
בתחרות זו השתתפו 128 טניסאים שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 ספורטאים. 16 המשתתפים החזקים דורגו כדלקמן:
פלאופרוטרוזואיקון
מאורעות גאולוגיים
במהלך תקופה זו התפתחו בפעם הראשונה חגורות ההתנגשות שבין יבשות בקנה מדה עולמי.
אליפות וימבלדון 2008
תחרות הגברים
במשחק הגמר רוג'ר פדרר משווייץ נפגש עם רפאל נדאל מספרד והפסיד לו ב-5 מערכות. נדאל זכה באותה שנה באליפות צרפת הפתוחה ופדרר זכה באותה שנה באליפות ארצות הברית הפתוחה.
פלאופרוטרוזואיקון
מאורעות גאולוגיים
אירועים בונים יבשות והרים אלו מיוצגים על ידי שושלות ההרים שנוצרו לפני 2.0-2.1 מיליארד שנים באורוגנזות הטרנסאמאזונית (Transamazonian) והאבורנית (Eburnean) באמריקה הדרומית ומערב אפריקה, חגורת הלימפופו באפריקה הדרומית שנוצרה לפני 2 מיליארד שנים, שושלות ההרים שנוצרו לפני 1.8-1.9 מיליארד שנים באורוגנזות הטרנס-הדסונית (Trans-Hudson), הפנוקיאנית (Penokean), הטלטסון-תלאונית (Taltson–Thelon), הוופמאית (Wopmay), האונגאוואית (Ungava) והטורנגטית (Torngat) באמריקה הצפונית והנאגססוגטוקידאינית (Nagssugtoqidain) בגרינלנד, הקולה-קרלית (Kola–Karelia), הסקוופניאנית (Svecofennian), הווהלין-רוסיה המרכזית (Volhyn-Central Russian) והפחלמאית (Pachelma), ביבשת הקדומה בלטיקה (כיום מזרח אירופה), האקיטקנית (Akitkan) בסיביר, חגורת חונדליט (Khondalite Belt) שנוצרה לפני 1.95 מיליארד שנים ושושלת ההרים שנוצרה לפני 1.85 שנים באורגנזה הטרנס-צפון סינית בצפון סין.
אליפות וימבלדון 2008
תחרות הנשים
בתחרות הנשים השתתפו 128 טניסאיות שחולקו ל-8 בתים. השנה דורגו 32 טניסאיות. להלן ה-16 טניסאיות הראשונות שזכו לדירוג:
פלאופרוטרוזואיקון
מאורעות גאולוגיים
חגורות התנגשות יבשתיות אלו נוצרו ככל הנראה מאירועי התנגשות בקנה מדה עולמי בין לפני 2.0 מיליארד שנים ללפני 1.8 מיליארד שנים שהובילו ליצירתה של יבשת-על הפלאו-מזופרוטרוזואיקון המכונה קוֹלוּמביה או נוּנה.
אליפות וימבלדון 2008
תחרות הנשים
במשחק הגמר ונוס ויליאמס מארצות הברית נפגשה עם אחותה סרינה ויליאמס וניצחה בשתי מערכות.
תחרות זוגות גברים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
במשחק הגמר דניאל נסטור מקנדה וננד זימוניץ' מסרביה נפגשו עם יונס ביורקמן משוודיה וקווין אולייט מזימבבואה וניצחו ב-4 מערכות.
תחרות זוגות נשים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
תחרות זוגות מעורבים
בתחרות השתתפו 64 זוגות. מזוג מנצחי תחרות 2007 השנה בתחרות השתתף רק ג'יימי מארי מבריטניה. 16 זוגות קיבלו דירוג:
במשחק הגמר הזוג הלא מדורג בוב בריאן מארצות הברית וסמנתה סטוסור מאוסטרליה שיחק נגד מייק בריאן מארצות הברית וקטרינה סרבוטניק מסלובניה וניצחו אותם בשתי מערכות. באותה שנה בוב בריאן ניצח גם באליפות צרפת הפתוחה אך עם פרטנרית אחרת.
ישראל בווימבלדון
כמו בשנת 2005, טניסאים ישראלים השתתפו בכל התחרויות.
בתחרות זוגות גברים השתתפו 3 טניסאים ישראלים.
בתחרות זוגות נשים שחר פאר שיחקה עם ויקטוריה אזרנקה מבלארוס והן דורגו במקום ה-6. בסיבוב הראשון הן ניצחו זוג צ'כי בשתי מערכות. בסיבוב השני הן ניצחו זוג אמריקאי בשתי מערכות. בסיבוב השלישי הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום ה-10 וניצחו אותן בשתי מערכות. ברבע הגמר הן נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום הראשון בתחרות והפסידו בשתי מערכות.
בתחרות זוגות מעורבים אנדי רם שיחק עם נטלי דשי מצרפת (כמו בשנה הקודמת). הם התחילו לשחק מהסיבוב השני וניצחו בו בשתי מערכות. עם אותה תוצאה הם ניצחו גם בסיבוב השלישי. ברבע הגמר הם נפגשו עם הזוג שבסופו של דבר ניצח בתחרות והפסידו בשתי מערכות.
שקית חלב
שקית חלב היא שקית פלסטיק המכילה חלב לשם מכירתו לציבור. לצורך מזיגת החלב מהשקית יש להשתמש בכלי מיוחד המותאם במידותיו אליה ולקטום את הפינה של השקית הנמצאת בכיוון המזיגה. שקיות החלב רכשו פופולריות במספר מדינות ואזורים בעולם ומשווקות על פי רוב בנפחים של 1 או 1.33 ליטר. בין המדינות בהן נפוץ השימוש בשקיות חלב: אורוגוואי, ארגנטינה, דרום אפריקה, הודו, הונגריה, ישראל, מונטנגרו, פולין וקנדה. השקיות היו נפוצות במדינות הבלקן בתקופת הגוש הסובייטי, אולם נעלמו בשנים שלאחר קריסת הגוש.
יתרונות וחסרונות
לשקיות החלב מספר יתרונות על פני בקבוקי הפלסטיק, בקבוקי הזכוכית והקרטוניות המשמשים כחלופות לשיווק החלב.
מבחינה אקולוגית השקיות הן האריזה הטובה ביותר שכן הן צורכות בייצורן פחות פלסטיק מאשר בקבוקי החלב וניתן למחזר אותן במרבית המדינות, בניגוד לקרטוני החלב שאינם ניתנים למיחזור. גם אם לא ניתן למחזר את השקית - היא תופסת נפח אשפה נמוך מזה של החלופות. נפחן הקטן יותר של השקיות מנפח בקבוקי הפלסטיק מקטין את הסיכוי להתקלקלות החלב ולזריקתו. במרבית המדינות שקיות החלב זולות יותר מהחלופות, גם אבסולוטית וגם ביחס לנפח החלב הנמכר.
שקית חלב בישראל
עד לתחילת שיווקן של שקיות חלב בישראל, בשנות ה-60 של המאה העשרים, שווק חלב בישראל בבקבוקי זכוכית שנעשה בהם שימוש חוזר. שיווק חלב בשקיות הביא להפסקת השימוש בבקבוקי זכוכית לחלב.
שקיות החלב בישראל משווקות בנפח של 1 ליטר וניתן למוצאן במרבית הרשתות הקימעונאיות. שקית החלב בארץ עשויה מפלסטיק בר-מחזור, המחזור אפשרי באמצעות מערך איסוף בקבוקי הפלסטיק.
בכלכלה
בישראל שקית החלב היא מוצר הנמצא בפיקוח, כלומר מחירו נשלט על ידי המדינה ובשל כך נוצרו הבדלי מחירים לא זניחים בין שקיות החלב לבין החלופות האחרות הקיימות לשיווק חלב - בקבוקי פלסטיק או קרטוניות חלב. בשל הבדלי המחירים נצפה קשר בין המעמד הסוציו-אקונומי של הצרכן לבין סוג מכל החלב שהוא נוהג לרכוש. ככל שמעמדו הסוציו-אקונומי של הרוכש גבוה יותר כך גדל הסיכוי שהוא ירכוש חלב בקרטוניות ולא בשקיות למרות מחירן הגבוה יותר של הראשונות. רשת ריבוע כחול יצרה על סמך הבדלים אלו מדד למעמדו הסוציו-אקונומי של האזור המתבסס על היחס שבין מספר קרטוניות החלב שנרכשו בסניף האזורי לבין מספר שקיות החלב. ככל שהיחס בין השניים גבוה יותר, כך מעמדו של האזור גבוה יותר
נינה זלצמן
נינה זלצמן היא פרופסור אמריטה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה
זלצמן היא בוגרת ומוסמכת אוניברסיטה במשפטים בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. את עבודת המוסמך כתבה בהדרכתו של אהרן ברק. זלצמן בעלת תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטורט שלה בנושא "מהותם של יחסי העבודה האישיים בשירות המדינה" כתבה בהנחייתו של דניאל פרידמן. תחומי המחקר וההוראה של זלצמן הם דיני קניין, משפט מסחרי ודיני ראיות.
זלצמן חברה בלשכת עורכי הדין החל משנת 1969. היא שימשה בשנים 1969–1971 כעוזרת בכירה בפרקליטות מחוז תל אביב. זלצמן החלה את קריירת ההוראה שלה בשנת 1970 כעוזרת הוראה באוניברסיטת תל אביב.
על הישגיה במחקר זכתה בפרס צלטנר לשנת 2000. על מצוינות בהוראה קיבלה את פרס הרקטור למצטייני הפקולטה בהוראה לשנת 2003.
זלצמן כיהנה כנשיאה של מערכת הבירור והשיפוט הפנימי של הסגל האקדמי באוניברסיטת תל אביב, וכחברה בוועדות שונות של סנאט האוניברסיטה ושל הפקולטה למשפטים. כיהנה כחברה בוועדת הביקורת של בנק ישראל.
מעיל דניסון
המעיל עוצב כמחליף לסרבל הצנחנים ששימש את ראשוני הצנחנים הבריטים במלחמת העולם השנייה, הוא היה רחב במיוחד ונועד ללבישה מעל לציוד הלחימה של החייל ומתחת לציוד הצניחה. לצד הפן השימושי עבור הצניחה, המעיל נועד גם כפריט לבוש ללחימה ומתוך כך צנחנים רבים לבשו את ציוד הלחימה שלהם מעל למעיל מרגע שהגיעו לקרקע, כשהוא מעניק להם שכבת הגנה נוספת פני מזג האוויר בעלת צבעי ההסוואה. מעיל הדניסון היה אהוב במיוחד על קצינים בריטים שנהגו לתפור רוכסן לאורכו ולהשתמש בו ביום-יום.
חשיבותו הרבה של המעיל הייתה בכך שהיה לשימוש המשמעותי הראשון של הכוחות הבריטים בסכמת הסוואה והוא השפיע על פריטי לבוש וסכמות הסוואה רבות לאחר המלחמה, בהן סכמת הלטאה וסכמת "משיכת מכחול" שהייתה נפוצה במספר מדינות, בעיקר באפריקה. בחלקו האחורי של המעיל הייתה פיסת בד שנועדה להידוק תחתית המעיל על ידי חיבור לחלק הקדמי שלו. כאשר הפיסה לא הייתה מחוברת היא הייתה דומה לזנב, מה שהוליד את הכינוי שהבדואים בצפון אפריקה נתנו לצנחנים הבריטים "גברים בעלי זנב" כמו גם הכינוי שנתנו להם הגרמנים "השדים האדומים".
היסטוריה
בשנת 1940 פיתחו הבריטים סרבל צניחה בצבע ירוק זית שנועד "לעטוף" את ציוד הלחימה בזמן הצניחה. הסרבל היה העתק של סרבל הצניחה הגרמני קנוקנסק ("שק עצמות") וכיסה את הצנחן בחלקו העליון, הזרועות וחלקן העליון של הרגליים (עד אמצע הירך). הסרבל שימש לאימוני צניחה של יחידות הצניחה הצעירות בצבא הבריטי והיחידות המיוחדות למשך חודשים בודדים, בזמן שיפתחו הבריטים עיצוב המתאים לצורכי החיילים שלהם. התוצאה הייתה מעיל דניסון, אשר ויתר על הפתחים לרגליים ובמקום כלל רצועת בד לעיגון המעיל בין הרגלים, ובשונה מהדגם הגרמני (בתחילת המלחמה) ומשאר פרטי הלבוש בצבא הבריטי, הוא נתפר עם סכמת הסוואה ניסיונית (סכמת דניסון) אשר בדגם הראשוני נצבעה ידנית על הבד.
עם הצלחתו של הדגם הראשון (P41) שנקלט ב-1942, החל יצור משמעותי יותר של מעילי דניסון לכלל הכוחות המוצנחים והמיוחדים, מתוך כך גם שיטת צביעת הבד הפכה להדפסה ממוכנת. מעילים אלו כללו סכמה בעלת צבעים בהירים יותר עם גוני חול, חום בהיר וירוק זית בהיר, צבעים שהתאימו לשדות הקרב של צפון אפריקה והים התיכון. בשנת 1944 פותח הדגם השני (P44) של המעיל, דגם זה כלל מספר שינויים קטנים לאבזמים והסוגרים ושינוי לעיצוב השרוולים. צבעי סכמת ההסוואה של הדגם השני הפכו לכהים ועזים יותר עם גוני חום אדמדם וירוק זית, סכמת הסוואה שהתאימה יותר לשדות הקרב באירופה המערבית כהכנה לפלישה לנורמנדי וללחימה באירופה.
במהלך המלחמה מעילי דניסון היו בשימוש יחידות הרגימנט המוצנח, שירות האוויר המיוחד, סוכני SOE, יחידות ניטור אוויר, כוחות מוצנחים ויחידות מיוחדות נוספות. מלבד השימוש שלו בצבא הבריטי, המעיל היה נפוץ גם בצבאות אחרים של מדינות ההסכמה בהן קנדה, הודו ואוסטרליה, ובנוסף שימש יחידות מוצנחות התנדבותיות ממדינות אחרות שלחמו לצד הבריטים, בהם פולין ובלגיה.
לאחר המלחמה, מעילי דניסון המשיכו לשמש את היחידות המוצנחות והמיוחדות בצבאות מדינות ההסכמה עד לשנות ה-70, כאשר אפילו במלחמת פוקלנד ב-1982 חיילים בריטים המשיכו לעשות בהם שימוש. בישראל, עם סיום המנדט הבריטי, מעילי דניסון רבים הגיעו לידי יחידות הפלמ"ח, והם שימשו את יחידות הפלמ"ח וצה"ל במהלך מלחמת העצמאות.
בשנת 1959 יצא דגם היצור המשמעותי האחרון של המעיל (דגם 1959 או P1959), אשר כלל כמה שינויים בהם עדכון האבזמים והשרוולים, עיצוב מחדש של הצווארון והוספת ריצ'רץ' לכל אורך המעיל (בשונה מהדגמים הקודמים שנפתחו רק בחלק העליון של המעיל). סכמת צבעי ההסוואה עודכנה אף היא לצבעים עזים וכהים יותר כאשר צבע הרקע הפך מצבע חול לחאקי. דגם זה המשיך לשמש את הכוחות הבריטים רשמית עד שהוחלף ב-1977 במעיל צנחנים מדגם המדים החדשים (DPM), אם כי לכוחות היה קשה להיפרד ממעילי הדניסון שלהם והם עוד היו בשימוש בשנת 1982.
נערה בהפרעה (סרט)
נערה בהפרעה (באנגלית: Girl, Interrupted) הוא סרט אמריקאי משנת 1999. הסרט מבוסס על ספרה האוטוביוגרפי של סוזנה קייסן בעל אותו השם. את הסרט ביים ג'יימס מנגולד, ומככבות בו וינונה ריידר ואנג'לינה ג'ולי, שזכתה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בו.
עלילה
באפריל 1967, סוזנה קייסן (וינונה ריידר) בת ה-18 מאשפזת את עצמה בבית חולים פסיכיאטרי, לאחר שניסתה להתאבד באמצעות מנת יתר של כדורי אספירין עם וודקה. היא מאובחנת כסובלת מהפרעת אישיות גבולית ונשארת בבית חולים במשך כשנה. בבית החולים היא מכירה את האחות ולרי (וופי גולדברג), ומתיידדת עם חלק מהחולות: פולי (אליזבת מוס) אשר הייתה קורבן לשרפה, ג'ורג'יה (קליאה דובאל) שקרנית פתולוגית, דייזי רנדון (בריטני מרפי) אשר סובלת מהפרעת אכילה ופגיעה עצמית, ג'אנט ויבר (אנג'ילה בטיס) אשר סובלת מאנורקסיה, וסינתיה (ג'יליאן ארמינט) אשר יש לה נטייה להתלבש כמו גבר מכיוון שהוריה ואנשים אחרים אינם רוצים לראותה. סוזנה מוקסמת במיוחד מליסה רוו (אנג'לינה ג'ולי), אשר אובחנה כסוציופתית. ליסה מתיידדת עם סוזנה וביחד הן מתחילות לגרום לצרות. ליסה מעודדת את סוזנה להפסיק לקחת את תרופותיה ולמכור אותן לאחרים ולהתנגד לטיפול הפסיכולוגי שלה.
כאשר דייזי משתחררת מבית החולים, יוצאות המטופלות לאכול גלידה מחוץ לבית החולים, וסוזנה פוגשת את אשתו ובתו של הפרופסור עמו שכבה סוזנה בעבר. כשאשת הפרופסור מתעמתת עם סוזנה, ליסה מתערבת ותוקפת מילולית את האישה המבוגרת, והבנות מגבות את ליסה ומתחילות לנבוח. כתוצאה מהמעשה ליסה מאבדת את זכות היתר שלה להשתחרר לחופשות מבית החולים.
בחור איתו שכבה סוזנה בעבר, טובי (ג'ארד לטו), העומד בפני גיוס למלחמת וייטנאם, מגיע לבקר אותה בבית חולים וסוזנה מנסה לשכב עמו בחדרה. הוא מספר לה שהוא אוהב אותה ורוצה לברוח איתה לקנדה. כשהיא מתלבטת, הוא מוסיף שהיא לא משוגעת והחברות שלה מהבית חולים לא באמת חברות שלה. היא מסרבת לברוח איתו.
באותו הלילה, פולי מתחילה לצרוח "הפנים שלי, הפנים שלי!", ובוכה על כך שאיש לא ירצה בה. היא נלקחת לחדר הבידוד למטרות הרגעה. סוזנה מחליטה לנגן לה בגיטרה מחוץ לחדר, והיא וליסה שרות לה ביחד על מנת לשפר את הרגשתה; כשהסניטר מנסה לעצור בעדן, סוזנה מנשקת אותו. בבוקר שניהם נמצאים מחובקים על הרצפה על ידי האחות ולרי.