cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Popstar
Popstar הוא סינגל של המוזיקאי האמריקאי די. ג'יי. חאלד, בשיתוף הראפר הקנדי דרייק. השיר יצא לאור ב-17 ביולי 2020, יחד עם שיתוף פעולה נוסף של השניים בשם "Greece", כשני הסינגלים המובילים מתוך אלבום האולפן ה-12 של חאלד, Khaled Khaled, על ידי חברות התקליטים OVO סאונד, We the Best מיוזיק גרופ ואפיק רקורדס.
רקע
בינואר 2020 טס חאלד לעיר הולדתו של דרייק טורונטו, ובילו שם השניים באולפן הקלטות. ביוני, הכריז חאלד על שיתוף פעולה עם דרייק בעמוד האינסטגרם שלו. עוד הכריז כי "הסינגל הראשון כבר מוכן" ואישר שהוא עובד על אלבום חדש. לאחר שמעריציו של חאלד הציפו אותו בשאלות על שיתוף הפעולה עם דרייק, הוא אמר שהמעריצים יצטרכו "לחכות עוד קצת למוזיקה חדשה". בתחילת יולי, אישר חאלד כי דרייק נמצא באלבומו החדש. ב-15 ביולי, יומיים לפני צאת השיר, הודיע חאלד כי אלבום האולפן ה-12 שלו ייקרא Khaled Khaled, וכי שני שיתופי פעולה עם דרייק בשם "Popstar" ו-"Greece" יצאו לאור ב-17 ביולי.
חאלד ודרייק שיתפו פעולה פעמים רבות קודם לכן, תחילה בשנת 2009 בשיר "Fed Up", ובמהלך שנות ה-2010, בשירים "I'm On One", "No New Friends", "For Free" ו-"To the Max".
הצלחה
"Popstar" ו-"Greece" הופיעו לראשונה במקומות ה-3 וה-8 בהתאמה במצעד הבילבורד הוט 100, ובכך הפכו לשירים ה-24 וה-25 של דרייק שהגיעו היישר אל העשירייה הפותחת במצעד. כמו כן, דרייק שבר את שיא כל הזמנים של מספר השירים הרב ביותר שהגיעו לעשירייה הפותחת של המצעד, תוך שהכניס כ-40 שירים ושבר את שיאה של הזמרת מדונה, בה החזיקה כ-18 שנים.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של די. ג'יי. חאלד ב-3 בספטמבר 2020. בקליפ מככב הזמר הקנדי ג'סטין ביבר. דרייק, לעומת זאת, מופיע בתחילת הקליפ בלבד, אף על פי שהקליפ נפתח כשהוא מקבל הודעות וידאו רבות מחאלד בהם הוא מבקש ממנו להופיע בקליפ של השיר. בעודו בסגר בקנדה, דרייק קורא לביבר להופיע בקליפ במקומו. בקליפ משתתפת גם אשתו של ביבר, היילי בולדווין.
מונסטר היי (סדרת טלוויזיה, 2022)
עלילה
הסדרה עוקבת אחר פרנקי סטיין, דרקולורה וקלודין וולף, ילדיהם של פרנקסטיין, דרקולה ואשת-זאב, כמו גם ילדים אחרים של מפלצות מיתיות מפורסמות שהם מנווטים בהילולה של התיכון באולמות המקודשים של מונסטר היי.
הפקת הסדרה
ב-23 בפברואר 2021, מאטל, באמצעות חטיבת הטלוויזיה שלה, הכריזה על החזרה השנייה של המותג מונסטר היי, כשהיא מבטיחה תוכן ומוצרים חדשים לשנה הבאה, כולל תוכנית טלוויזיה מונפשת של 26 פרקים ומחזמר לייב אקשן סרט.
שיאה פונטנה, בעבר ה-showrunner של האתחול מחדש של 2018 של פולי פוקט, הוכרז כ-showrunner של הסדרה ומפיק שותף של הסדרה.
ב-26 בספטמבר 2022, תאריך הבכורה של הסדרה נחשף ב-28 באוקטובר 2022, אך היא החלה שידור מוקדם מהמתוכנן ב-6 באוקטובר 2022; הוא סומן כהצצה אחרי מונסטר היי: הסרט.
בובה מתי
בין הנגנים המשתתפים באלבום הם פטר ורטהיימר ואיתמר ארגוב. כמו כן משתתפים נגני כלי מיתר שונים. אחד השירים יוצאי הדופן באלבום ובכלל ביצירתו של כספי, הוא השיר "נמלים", מעין שיר פאנקי-ראפ הומוריסטי. האלבום חשף את השירים של כספי לילדים שנולדו בשנות ה-80 המאוחרות ותחילת שנות ה-90.
ב-2008 הוציאה חברת "הד ארצי" את "בובה מתי" בהפצה מחודשת על גבי DVD, במארז הכולל גם תקליטור שמע עם השירים.
אנני ספרינקל
חיים וקריירה
ספרינקל נולדה בפילדלפיה למשפחה יהודית עם שורשים רוסים ופולנים. היא ידועה כ"זונה וכוכבת פורנו שהפכה לאמנית ומחנכת מינית". המופע האמנותי המפורסם ביותר שלה נקרא "Public Cervix Announcement", או "הודעת צוואר רחם ציבורית" (משחק מילים על Public Service Announcement, או הודעת שירות לציבור), בו היא מזמינה את הקהל "לחגוג את הגוף הנקבי" על ידי התבוננות בצוואר הרחם שלה בעזרת ספקולום ופנס. הופעה נוספת שלה הייתה "The Legend of the Ancient Sacred Prostitute", או "אגדת הזונה הקדושה מהתקופה העתיקה", שכללה ריטואל "קסם מיני" עם אוננות. היא תיירה עם מופעי היחיד שלה ברחבי העולם במשך יותר מ-17 שנים, ביניהם המופעים Post Porn Modernist, Annie Sprinkle's Herstory of Porn, Hardcore from the Heart, ו-Exposed; Experiments in Love, Sex, Death and Art.
עבודתה ופרסומיה, שיצרה במשך כארבעה עשורים, נכללים בקורסים אקדמיים באוניברסיטאות רבות, בתחומים שכוללים תולדות התיאטרון, לימודי נשים ומגדר, ולימודי קולנוע. היא גם מלמדת במכון הפרטי The New School of Erotic Touch.
בגיל 18, ספרינקל התחילה לעבוד בקופה של בית קולנוע בטוסון, אריזונה, עת הציגו בו את הסרט גרון עמוק. המשטרה פשטה על בית הקולנוע, שכן היה איסור על הקרנת פורנוגרפיה, וספרינקל נקראה לבית המשפט להעיד, ושם פגשה והתאהבה בבמאי הסרט, ג'ררד דמיאנו. השניים התחילו רומן, והיא נסעה בעקבותיו לניו יורק, שם התגוררה במשך 20 שנים. סרט הפורנו הראשון של ספרינקל היה Teenage Deviate, שיצא ב-1975. סרט המיינסטרים המוכר ביותר שלה הוא Deep Inside Annie Sprinkle, שהיא הייתה בו במאית שותפה, יחד עם ג'וסף סרנו, שהיה סרט הפורנו מספר 2 בהכנסות לשנת 1981.
ב-1991, הקימה ספרינקל את הסדנה לווידאו "שרמוטות ואלילות" (Sluts and Goddesses), שהפך ב-1992 לבסיס להפקה שלה בשם The Sluts and Goddesses Video Workshop – Or How To Be A Sex Goddess in 101 Easy Steps. ספרינקל יצרה ז'אנרים חדשים של סרטי פורנו, ביניהם פורנו-חינוכי, XXX דוקודרמה, פורנו אמנות, ואירוטיקה פמיניסטית. היא גם הנחתה סדנאות מין רבות, יחד עם המנחה ברברה קרייס, איתה גם הפיקה את מופע הבמה "Metamorphosex".
היא כיכבה בסרטים הניסיוניים של הבמאי ניק זד, כולל ב-War Is Menstrual Envy (1992), Ecstasy in Entropy (1999), ו-Electra Elf: The Beginning (2005).
ספרינקל הופיעה בסך הכל בקרוב ל-200 סרטים, כולל פורנו רך וקשה, בי מוביז, סרטים דוקומנטריים, תוכניות טלוויזיה - כמו "סקס אמיתי" של HBO, ואף הפיקה, ביימה ושיחקה בסרטים משל עצמה, כמו Annie Sprinkle's Herstory of Porn, "Annie Sprinkle's Amazing World of Orgasm, ו-"Linda/Les & Annie—The First Female to Male Transsexual Love Story".סרטיה הוצגו במאות פסטיבלים לקולנוע, מוזיאונים, וגלריות. עבודתה בסרטי מבוגרים זיכו אותה בכוכב ברחבת התהילה של שחקני סרטי מבוגרים באדיסון, ניו ג'רזי, והיא חברה גם בהיכלי תהילה נוספים בתחום. מאז שנות ה-80, היא הציגה את עבודתה כאמנית אורחת באוניברסיטאות ברחבי ארצות הברית ואירופה, והיא גם מרצה בפני קהלים בנושאים שונים, כמו נושא סבב ההרצאות משנת 2012, שנקרא "חיי ועבודתי כאקטיביסטית פורנו פמיניסטי, מחנכת מין רדיקלית, ואקוסקסואלית" ( "My Life and Work as a Feminist Porn Activist, Radical Sex Educator, and Ecosexual").
כל עבודתה של ספרינקל נוסבת מיניות, עם היבטים פוליטיים, רוחניים, ואמנותיים. ב-2005 התחייבה לפרויקט של שבע שנים, יחד עם אשתה ושותפתה לעבודה בת' סטיבנס. הן קראו לפרויקט "מעבדת אמנות האהבה" (Love Art Laboratory). כחלק מהפרויקט, השתיים ערכו חתונה אמנותית-נסיונית כל שנה, כל פעם בתמה אחרת. בסך הכל, השתיים ערכו כבר לפחות 15 חתונות ניסיוניות, מתוכן 11 בתמות אקוסקסואליות. הן חיתנו את השמיים, האדמה, הים, הירח, את רכס הרי אפלצ'יה, ואת השמש בשש מדינות שונות.
את הזהות האקוסקסואלית הגתה ספרינקל יחד עם סטיבנס, כאשר הרעיון הוא מיניות שמפוקסת באהבת האדמה, או כפי שהשתיים ניסחו את זה, "הארץ היא המאהבת שלנו". מניפסטו האקוסקס מנחה שאין חובה לאקוסקסואליות להיות זהות יחידה, וישנם אקוסקסואלים אקוסקסואליות שהם "מקהילת הלהטבא"ק, הטרוסקסואלים, א-מיניים, ו/או אחרות/ים".
ספרינקל מזדהה כפמיניסטית סקס פוזיטיב, והרבה מהפעילות שלה כאקטיביסטית ומחנכת כוללים את גישתה זו. כמו גם את פעילותה למען זכויות עובדות מין ונגישות שירותי בריאות עבורן. היא עצמה עבדה כזונה בעברה.
ב-2009, הופיעה ספרינקל בסרט התיעודי הצרפתי Mutantes: Punk, Porn, Feminism, בו דיברה על תחילת תנועת הסקס פוזיטיב, ותרומתה לה.
שמה
את השם "אנני" אמצה כשם במה כשהתחילה להשתתף בסרטי פורנו. כשהקריירה שלה התפתחה, היא חוותה לילה אחד הארה, לדבריה "כאילו מן האלה בכבודה ובעצמה", ששמה הוא "אנני ספרינקל". היא חשבה שהשם מתאים מכיוון ש"אני נמשכת לספרינקלס על גביעי גלידה (אני מכורה לסוכר!) ואני אוהבת מפלים, שתן, נוזלים ואגינליים, זעה, וכל דבר רטוב, כך שהשם "אנני ספרינקל" נראה מושלם" (כאשר פירוש המילה ספרינקל הוא נתז).
חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים
חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים (ביוונית: Βίοι καὶ γνῶμαι τῶν ἐν φιλοσοφίᾳ εὐδοκιμησάντων; בלטינית: Vitae Philosophorum) היא ביוגרפיה של הפילוסופים היוונים, שנכתבה ביוונית ומיוחסת לדיוגנס לארטיוס. כתבי היד הקיימים העתיקים ביותר מתוארכים לסוף המאה ה-11 ועד תחילת המאה ה-12.
סקירה כללית
החיבור "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים" מתיימר לספק דיווח על חייהם ואמרותיהם של הפילוסופים היוונים. ליצירה אין כותרת מדויקת בכתבי היד והיא מופיעה בצורות ארוכות שונות.
למרות שזה במקרה הטוב אוסף לא ביקורתי ולא פילוסופי, ערכו בכך שהוא נותן לנו תובנה על חייהם הפרטיים של חכמי יוון, מה שהביא את מישל דה מונטן לכתוב שהוא מצטער שבמקום לארטיוס אחד היו תריסר כמותו. מצד שני, חוקרים מודרניים יעצו לטפל בזהירות בעדותו של דיוגנס, במיוחד כאשר הוא לא מציין את מקורותיו. חשיבותו של דיוגנס גדולה הרבה יותר מסגולותיו, משום שאובדן של מקורות ראשוניים רבים, כגון שושלות הפילוסופים, ושל האוספים המשניים המוקדמים יותר, הותיר אותו כמקור הרציף העיקרי להיסטוריה של הפילוסופיה היוונית.
מבנה החיבור
לארטיוס עוסק בנושא שלו בשתי חטיבות שאותן הוא מתאר כאסכולות האיונית והאיטלקית. הביוגרפיות של הראשונה מתחילות עם אנכסימנדרוס ומסתיימות עם קליטומאכוס, תאופרסטוס וכריסיפוס מסולי; החטיבה השנייה מתחילה בפיתגורס ומסתיימת באפיקורוס. האסכולה הסוקרטית על ענפיה השונים, מסווגת עם היונית, בעוד שהאלאטים והפירוניסטים נידונים תחת האיטלקית. הוא מכליל גם קטע פואטי משלו על הפילוסופים שהוא דן בהם.
ספרים 8–10: פילוסופיה איטלקית
החיבור כולל הערות אגב על פילוסופים רבים אחרים, ויש תיאורים מועילים הנוגעים להגסיאס מקירנה, אניקריס ותאודורוס (האסכולה הקירנאית); פרסאיוס  (סטואית); ומטרודורוס והרמרכוס  (אפיקוראיים). ספר 7 אינו שלם ונקטע במהלך חייו של כריסיפוס מסולי. מתוכן עניינים באחד מכתבי היד (כתב היד P), ידוע כי הספר הזה המשיך עם זנון מטארסוס, דיוגנס מבבל , אפולודורוס מסלאוקיה , בואתוס מצידון , מנסרכוס איש אתונה , מנסגורס , נסטור מטארסוס , בסילידס , דארדנוס איש אתונה , אנטיפטרוס מטארסוס , הרקלידס מטארסוס , סוסיגנס , פנאיטיוס , הקאטון מרודוס , פוסידוניוס, אתנודורוס קורדיליון , אתנודורוס קנניטס , אנטיפטרוס מצור , אריוס דידימוס ולוקיוס אנאיוס קורנוטוס. ספר 10 כולו מוקדש לאפיקורוס, ומכיל שלושה מכתבים ארוכים שנכתבו על ידי אפיקורוס, המסבירים את התורות האפיקוריאניות.
כתבי היד העתיקים ביותר הקיימים
ישנם כתבי יד רבים של החיבור, אם כי אף אחד מהם אינו עתיק במיוחד, ומקור כולם באב קדמון משותף, מכיוון שכולם חסרים את סופו של הספר השביעי. שלושת כתבי היד השימושיים ביותר ידועים בשמות P, B ו-F. כתב יד B (קודקס בורבוניקוס) הוא מהמאה ה-12 ונמצא בספרייה הלאומית של נאפולי. כתב יד P (פריז) מתוארך למאה ה-11/12 ונמצא בספרייה הלאומית של צרפת. כתב היד F (פירנצה) מתוארך למאה ה-13 ונמצא בספרייה הלורנציאנית. כותרות הביוגרפיות האישיות שבשימוש במהדורות מודרניות נעדרות מכתבי היד המוקדמים הללו, אולם ניתן למצוא אותן בתוך החללים הריקים והשוליים של כתב היד P, לשם הוכנסו על ידי יד מאוחרת יותר.
נראה שהיו כמה תרגומים לטיניים מוקדמים, אבל הם לא שרדו. יצירה מהמאה ה-10 בשם Tractatus de dictis philosophorum מראה קצת ידע על דיוגנס. ידוע כי הנרי אריסטיפוס תרגם במאה ה-12 לפחות חלק מהחיבור ללטינית, ובמאה ה-14 עשה מחבר אלמוני שימוש בתרגום לטיני עבור חיבורו De vita et moribus philosophorum (מיוחס בטעות לוולטר בורלי ).
מהדורות מודפסות
המהדורות המודפסות הראשונות היו תרגומים לטיניים. הראשונה, Laertii Diogenis Vitae et sententiae eorum qui in philosophia probati fuerunt (Romae: Giorgo Lauer, 1472), הדפיסה את התרגום של אמברוגיו טראוורסארי (שעותק כתב היד שהציג לקוזימו דה מדיצ'י מתוארך ליום 8 בפברואר 1433) ונערך על ידי אליו פרנצ'סקו מרקזה (Elio Francesco Marchese). הטקסט היווני של חיי אריסטו ותאופרסטוס הופיע בכרך השלישי של כתבי אריסטו בדפוס אלדין בשנת 1497. המהדורה הראשונה של כל הטקסט היווני הייתה זו שפורסמה על ידי הירונימוס פרובן בשנת 1533. המהדורה היוונית/לטינית משנת 1692 מאת מרקוס מייבומיוס, חילקה כל אחד מעשרת הספרים לפסקאות באורך שווה, ומספרה אותם בהדרגה, ובכך סיפקה את השיטה שעדיין בשימוש כיום.
העתק (הכפלה)
העתק הוא יצירה שאינה מקורית, אך משקפת בנאמנות ניכרת את היצירה המקורית. מכונת צילום היא מכשיר נפוץ ליצירת העתק של מסמך נייר.
העתקים של מסמכי נייר
ליצירת העתק של מסמך נייר משמשות טכניקות אחדות:
עד להמצאת הדפוס הדרך המקובלת ליצירת עותקים נוספים של יצירה כתובה לשם הפצתה הייתה העתקתה בכתב יד. בטכניקה זו ההעתק לא היה בהכרח זהה למקור, אם משום שהמעתיק שינה בכוונה תחילה את ההעתק שיצר, ואם מחמת טעות בהעתקה. העתקה בכתב יד מקובלת גם בימינו, בעבודתו של סופר סת"ם.
גם בטכניקות ההעתקה המודרניות שהוצגו לעיל, ההעתק אינו זהה לחלוטין למקור, כשגודל ההבדל בין ההעתק למקור תלוי באיכותו של ציוד ההעתקה. בהעתקה של קובץ דיגיטלי, ההעתק זהה לחלוטין למקור.
העתקים של יצירות אמנות
ציורים מפורסמים זוכים ליצירת העתקים שלהם. יצירת ההעתק משמשת תלמידי אמנות כתרגול בטכניקת הציור, והיא מאפשרת הצגת ההעתק במקומות נוספים, למען אלה המתקשים להטריח עצמם למוזיאון שבו מוצג הציור המקורי. לעיתים ההעתק הוא זיוף, כלומר הוא מוצג כאילו הוא התמונה המקורית.
גם לפסלים מפורסמים נוצרו העתקים. דוגמה בולטת לכך היא ההעתקים של פסל החירות.
העתק של אובייקט תלת-ממדי
יצירת העתק של אובייקט תלת-ממדי אינה פשוטה כיצירת העתק של מסמך נייר. מכונה נפוצה ליצירת העתק של אובייקט תלת-ממדי היא מכונה לשכפול מפתחות, היוצרת תוך דקות מעטות העתק של מפתח הניתן לה.
לעיתים רחוקות נוצר מבנה שהוא העתק של מבנה נודע. דוגמה לכך הוא בניין 770 שבכפר חב"ד, שהוא העתק של מרכז חב"ד העולמי - 770 שבברוקלין.
העתק של אובייקט במחשב
בתוכנות רבות קיימת פונקציה של "העתק והדבק", המאפשרת למשתמש להעתיק אובייקט (טקסט, קובץ, תמונה וכדומה) מהמקום שבו הוא נמצא במחשב למקום אחר, וכך ליצור עותק נוסף שלו.
שיתוף קבצים הוא טכניקה המאפשרת העתקה של קבצים בין מחשבים המחוברים באמצעות רשת מחשבים (ובפרט האינטרנט).
קבילותו של העתק כראיה
פעמים רבות נדרש אדם להציג מסמך, כגון תעודת לידה, בפני גורמים שונים. כאשר מסירת המסמך המקורי אינה אפשרית, משום שבעל המסמך יידרש להציגו גם בפני גורמים נוספים, נהוגות שתי דרכים ליצירת העתק שניתן לסמוך עליו:
בדיני הראיות נקבעו תנאים לקבילותו של העתק כראיה.
זכויות יוצרים
דיני זכויות יוצרים מעניקים ליוצרה של יצירה מקורית גם את הזכות הבלעדית להעתקתה. בהתאם לכך, כל זמן שיצירה מוגנת, אין ליצור העתק ממנה אלא ברשותו של בעל זכויות היוצרים, למעט חריגים המנויים בחוק, ובהם:
העתקה כעבירת משמעת
בבתי ספר תלמידים נדרשים להכנה עצמאית של שיעורי בית, ונאסרת העתקה שלהם. במבחן, שנערך בבית ספר או במסגרת אחרת, העתקה היא עברת משמעת חמורה, שעלולה להביא לפסילת המבחן ואף להעמדה לדין משמעתי. למניעת העתקה במבחן ננקטים אמצעים שונים, כגון שמירת מרחק בין נבחנים והשגחה קפדנית. בעבודה המוגשת כמסמך של מעבד תמלילים ניתן להיעזר בתוכנה לאיתור עותק דומה בקרב עבודות של תלמידים אחרים או באינטרנט.
מתמטיקה בגרמניה הנאצית
מהגרים מוקדמים מגרמניה
מתמטיקאים יהודים אחדים היגרו מגרמניה בשנים שקדמו לעליית היטלר לשלטון. ג'ון פון נוימן היגר לארצות הברית ב-1929, משום שחש שהאנטישמיות פוגעת בקידומו. הוא המשיך לקיים קשרים גרמניה, אך עם עליית היטלר לשלטון ביטל הרצאות מתוכננות בברלין. עם המהגרים המוקדמים מגרמניה נמנים גם המתמטיקאים היהודים, שהיגר לאנגליה ב-1929, הנס פרוידנטל, שהיגר להולנד ב-1930, ו, שנולד באימפריה הרוסית אך למד מתמטיקה בגרמניה ובשנת 1930 עבר למוסקבה לאחר שנמנע ממנו לקבל משרה בגרמניה.
גם לא יהודים היגרו מגרמניה בתקופה זו, בהם, שהיגר לארצות הברית ב-1930, ו, בן לאב שהמיר דתו מיהדות לנצרות פרוטסטנטית, שהיגר לשווייץ ב-1931.
אוניברסיטת גטינגן
גטינגן, לצד ברלין, הייתה אחד משני המרכזים העיקריים של מחקר מתמטי בגרמניה. אוניברסיטת גטינגן נהנתה ממסורת מתמטית מפוארת, שכללה את גאוס, רימן, הילברט, דיריכלה, מינקובסקי ופליקס קליין. הילברט היה בתקופתו המתמטיקאי הבולט בעולם. אברהם הלוי פרנקל ציין שהילברט היה תמיד חופשי מדעות קדומות לאומניות או גזעניות והושפע משני מתמטיקאים יהודים, אדולף הורוויץ ומינקובסקי. חרף ההתנגדות בגרמניה לצירוף יהודים לסגל האקדמי, הילברט תמך בהצלחה במינוים של שני יהודים לפרופסורים: מינקובסקי ב-1902 ולנדאו ב-1909. בדומה להילברט עצמו, מינקובסקי מונה לראשונה על ידי קליין. כאשר קליין פרש, מינה הילברט את המתמטיקאי היהודי ריכרד קוראנט למחליפו (קוראנט היגר לארצות הברית ב-1933). הילברט תמך גם באמי נתר, מתמטיקאית יהודייה שההתנגדות למינויה, בעשור השני של המאה ה-20, נבעה בעיקר מהיותה אישה. ב-1933 היגרה נתר לארצות הברית, לאחר שהחוק לשיקום שירות המדינה המקצועי אסר עליה להמשיך ללמד.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 התקיימה מחלוקת בפילוסופיה של המתמטיקה בין הילברט לבין ל.א.י בראואר. בראואר תמך באינטואיציוניזם ואילו הילברט דגל בפורמליזם. המחלוקת הפכה לאידאולוגית כאשר בראואר הציג עצמו כ"אלוף הגרמניות הארית". כאשר בראואר מנע פרסום מאמרים של אוסטיודן בכתב העת Mathematische Annalen, הדיח אותו הילברט מעריכת כתב העת. הנאצים הציעו לבראואר משרה באוניברסיטת ברלין, אך הוא דחה אותה. בשנת 1945 השעתה אותו ממשלת הולנד עקב קשריו עם המפלגה הנאצית, אך בהמשך הוחזרו לו זכויותיו.
יהודים סבלו מאפליה באקדמיה הגרמנית גם לפני 1933, אך זכו לתמיכתו של הילברט. כאשר החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי חייב את פיטוריהם של חברי הסגל האקדמי היהודים, לנדאו וקוראנט נותרו במשרותיהם. הרמן וייל, שהחליף את הילברט ב-1931, לא היה יהודי, אך אשתו הייתה יהודייה, והוא בחר לעבור ב-1933 למכון למחקר מתקדם בפרינסטון שבארצות הברית. פאול ברנייס היהודי נמנה עם האקדמאים שנאלצו לעזוב את גטינגן ב-1933. ברנייס עבר לציריך ב-1934, אך המשיך בשיתוף פעולה עם הילברט לכתיבת ספרם Grundlagen der Mathematik, שחלקו השני יצא לאור ב-1939. , שבגיל 18 המיר דתו מיהדות לנצרות פרוטסטנטית, איבד את משרתו ב-RWTH אוניברסיטת אאכן.
ב-1934 שאל שר התרבות הנאצי ברנהרד רוסט את הילברט "מה מצב המתמטיקה בגטינגן כעת, מששחררנו אותה מההשפעה היהודית?", והילברט ענה "מתמטיקה בגטינגן? היא כבר אינה קיימת" המכון למתמטיקה באוניברסיטת גטינגן לא חזר מעולם לימי תפארתו.
השפעת המפלגה הנאצית
בעקבות חקיקתו של החוק לשיקום שירות המדינה המקצועי, בשנים 1933–1934 פוטרו 41 פרופסורים למתמטיקה, שהם 18.3% מכלל הפרופסורים למתמטיקה בגרמניה באותה עת. פיטורים בהקף נמוך יותר נמשכו בשנים הבאות.
המתמטיקאי פוטר בשנת 1933 מאוניברסיטת קניגסברג עקב דעותיו הפוליטיות, שלא תאמו את עמדת המפלגה הנאצית. בסתיו 1934 מונה לפרופסור באוניברסיטת מרבורג.
מתמטיקאים רבים היגרו מגרמניה לאחר שנרדפו עקב דעותיהם או יהדותם, בהם:
המתמטיקאי היהודי פליקס האוסדורף, ממייסדי הטופולוגיה המודרנית, נותר בגרמניה גם לאחר עליית הנאצים לשלטון. בזכות מעמדו הורשה להמשיך בעבודתו כפרופסור במשרה מלאה באוניברסיטת בון עד ליציאתו לפנסיה במרץ 1935. כנראה מתוך מחשבה שבשל מעמדו לא יסבול מרדיפות, הוא נשאר בגרמניה גם לאחר שעבודתו כונתה כ"מתמטיקה יהודית מנוונת". הוא המשיך לעבוד, תוך שהוא מפרסם את עבודתו בכתב עת מתמטי פולני, אך לאחר ליל הבדולח הפך למבודד יותר ויותר. בשנת 1942, משלא היה מסוגל יותר למנוע את שליחתו למחנה ריכוז, התאבד יחד עם אשתו וגיסתו.
יש שיצאו נשכרים מרדיפת היהודים. זכה במשרה באוניברסיטת היידלברג, במקומו של פרופסור יהודי שפוטר.
המתמטיקאי הלמוט קנזר, תלמידו של הילברט, הצטרף למפלגה הנאצית, והיה אף חבר באס אה.
המתמטיקאי לודוויג גאורג ביברבך היה תומך נלהב של המפלגה הנאצית והאידאולוגיה הנאצית. בשנת 1928 הצטרף ביברבך לקריאתו של בראואר להחרים את הקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בבולוניה שאורגן לטענתם על ידי ארגון אנטי-גרמני. בעקבות זאת התפתחו חילופי דברים קשים בינו לבין הילברט. ביולי 1933 נשא הרצאה על אינטואיציה מתמטית בה טען לקשר בין גזע לבין אינטואיציה מתמטית, בהישענו על ציטוטים של פליקס קליין. באפריל 1934 נשא הרצאה אנטישמית ואנטי-צרפתית תחת הכותרת "מבנה אישיותי ויצירתיות מתמטית". הדברים זכו לתהודה בינלאומית. גודפרי הרולד הארדי כתב מכתב ל־Nature עם ציטוטים מתקציר של ההרצאה, בו גינה את ביברבך וטען שאמירת שטויות מעין אלו בזמני עימות הוא דבר מובן, אבל הוא מתרשם שביברבך באמת מאמין לדברים שהוא כתב.
יחד עם המתמטיקאי, שהיה חבר המפלגה הנאצית, האס אה והאס אס, שימש ביברבך כעורך כתב העת , שיצא לאור בשנים 1936–1944 והטיף למתמטיקה ב"רוח גרמנית אמיתית". בנוסף למאמרים מתמטיים פרסם כתב העת מאמרי תעמולה ברוח האידאולוגיה הנאצית, וכתוצאה מכך ספריות רבות מחוץ לגרמניה נמנעו מלרכוש אותו. הדבר שיבש את הכרת כתביו של המתמטיקאי הנאצי, שפורסמו בכתב עת זה.
סמל העיר עפולה
סמל העיר עפולה הוא סמלה הרשמי של העיר עפולה והעירייה, אומץ באוקטובר 1958.
תיאור הסמל
בתחתית הסמל רשום הכיתוב "עיר יזרעאל", שהוצע כשמה המקורי של העיר, והיה בשימוש בשנותיה הראשונות, על שמה של העיר המקראית יזרעאל.
במהלך 2023, העיר אימצה סמליל רשמי במסגרת הליך מיתוג מחדש.
שימוש
הסמל הופיע על בול דואר שהונפק ב-23 באוגוסט 1983, עוצב על ידי משה פרג ושוויו היה 15 ש"ח.
גשר שלוסבריקה
גשר שלוסבריקה (בגרמנית: Schloßbrücke) הוא גשר באזור מיטה בברלין שבגרמניה, אשר נבנה בין השנים 1821 – 1824 בהתאם לתוכניות של קארל פרידריך שינקל, הגשר קיבל את שמו בשל סמיכותו לארמון הקיסרות הפרוסית ברלינר שטאדטשלוס הגשר מסמן את סופה המזרחי של שדרת אונטר דן לינדן.
היסטוריה
במקום זה היה קיים גשר שחצה את תעלת השפרה כבר ב, שליטי בית הוהנצולרן חלפו עליו בדרכם לצייד בטירגארטן, גשר יסודות עמוקים שנבנה במקומו בשנת 1738 שימש מאוחר יותר את חילות נפוליאון כדרך ישירה למרכז העיר.
ב גשר העץ נחשב כבלתי מספק על ידי פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה והוא הזמין גשר ראוי יותר והטיל את המשימה על אדריכל החצר קארל פרידריך שינקל. מלאכת התכנון החלה בשנת 1819 והבניה עצמה החלה כעבור שנתיים, כחלק מחידוש כל אזור אונטר דן לינדן מהשפרה ועד כיכר בבל כולל את הלוסטגארטן ובית המשמר החדש. מגשר הקשתות שנבנה מאבן חול נבנתה דרך ישרה המובילה עד לשער ברנדנבורג.
ב-29 בנובמבר 1823, בזמן חגיגות הנישואים של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה ואליזבת לודוויקה, נסיכת בוואריה, התאסף קהל רב על הגשר טרם השלמתו ועשרים ושניים אנשים טבעו בנהר. הגשר נפתח לתנועה בקיץ 1824.
הגשר הורחב בשנת 1912 וחוזק בבטון מזוין בשנות ה-20 של המאה ה-20, הגשר ניזוק במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 1951 מזרח גרמניה העניקה לו את השם גשר מרקס-אנגלס. שמו חזר לשמו המקורי ב-3 באוקטובר 1991, עם איחוד גרמניה מחדש.
פסלים
לפי תכנונו ועיצובו של קארל פרידריך שינקל הוקמו בגשר מעל העמודים התומכים שמונה זוגות של פסלי שיש שהוזמנו מפסלים שונים המתארים את התהוותו של גיבור:
בצד הנגדי:
בזמן מלחמת העולם השנייה הפסלים הועברו למחסן בצידה המערבי של ברלין, רק בשנת 1981 הסכם בין מערב גרמניה ומזרח גרמניה איפשר את החזרת הפסלים למזרח, בשנת 1984 הסתיימה עבודת השיקום, והפסלים חזרו למיקומם המקורי.
ג'ון מייקל קוסטרליץ
ג'ון מייקל קוסטרליץ (באנגלית: John Michael Kosterlitz; נולד ב-22 ביוני 1943) הוא פיזיקאי בריטי יהודי, פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת בראון בארצות הברית, זוכה פרס נובל לפיזיקה ב-2016.
קורות חיים
קוסטרליץ נולד למשפחת מהגרים יהודית, שעזבה את גרמניה והתיישבה באברדין שסקוטלנד. אביו, הנס וולטר קוסטרליץ, היה גם הוא מדען בעל שם בתחום הביוכימיה.
קוסטרליץ למד לתואר ראשון ושני באוניברסיטת קיימברידג' ואת עבודת הדוקטורט שלו השלים ב-1964 באוניברסיטת אוקספורד.
בשנים 1974–1982 שימש כמרצה באוניברסיטת ברמינגהאם ובשנת 1982 התמנה לפרופסור באוניברסיטת בראון שבארצות הברית. התמחותו העיקרית היא בפיזיקה של מצב מוצק.
קוסטרליץ חבר בחברה האמריקנית לפיזיקה.
התעמלות באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018)
תחרויות ההתעמלות באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו ביריד האולימפי בין ה-6 ל-18 באוקטובר 2018. התחרויות הורכבו מארבעה מקצועות: התעמלות אקרובטית שמורכבת מטורניר זוגות מעורב המכיל 24 מתעמלים, התעמלות מכשירים המורכבת מטורניר נערים וטורניר נערות, שבכל אחד מהם השתתפו 36 ספורטאים, התעמלות אמנותית המורכבת מטורניר יחידות לנערות המורכבת מ-36 מתעמלות, וטרמפולינה המורכבת מטורניר נערים וטורניר נערות, שבכל אחד מהם השתתפו 12 ספורטאים.
ישראל גל פינצ'בסקי
ישראל גל פינצ'בסקי (נולד ב-1951 כישראל פינצ'בסקי) הוא יזם וחוקר בתחום המורשת היהודית-ישראלית.
ביוגרפיה
ישראל גל נולד בכפר סבא וגדל במושב שדה ורבורג. בצעירותו היה חבר בסגל נבחרת ישראל לנוער בכדורעף.
התגייס לצה"ל בשנת 1970 ושירת בתפקידים שונים ביחידות שדה קרביות בשירות קבע במשך 20 שנה. במהלך שירותו הצבאי שינה את שם משפחתו לגל בעקבות מגמה של עברות שמות משפחה של קציני צבא במערך הלוחם של צה"ל. בשנת 1984 הוא הקים את יחידת מורן, ובשנת 1990 השתחרר בדרגת אל"ם.
בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה. חלקים מהעבודה עוסקים בסיפורו של לאופולד טרפר, מייסד רשת הריגול הסובייטית התזמורת האדומה במהלך מלחמת העולם השנייה, שסיפקה מידע מדויק על הוורמאכט עבור הצבא האדום וסייעה רבות למאמץ המלחמתי בהדיפת הפלישה הנאצית מאדמת רוסיה.
בין השנים 1991-1993 ניהל סניפים של בנק טפחות בתל אביב.
בשנת 1993 מונה למנכ"ל חוסן מקבוצת כור תעשיות. בשנת 1997 החל לכהן כנשיא ומנכ"ל הקבוצה הישראלית אקוסטיגייד (אספרו) העוסקת בהפקת תכנים ופיתוח טכנולוגיות לתיירות חכמה באתרי ביקור ומוזיאונים בישראל ובעולם. לאחר 19 שנה, בפברואר 2016, פרש מתפקידיו אלה ומונה ליושב ראש מועצת המנהלים של קבוצת אקוסטיגייד (אספרו). בשנת 2017 נחתם הסכם בין החברה לחברת זנג'יאנג דרורי טכנולוגיות (Zhejiang Drore Technology) הסינית, ובו הוסכם על שיתוף פעולה ביניהם לפיתוח טכנולוגיות מתקדמות לתיירות, וחברת דרורי הסינית החליטה על השקעת 4 מיליון דולר בחברת אקוסטיגייד (אספרו) הישראלית. בשנת 2018 פרש גל מתפקידו כיו"ר קבוצת אקוסטיגייד (אספרו).
בשנת 2018 הוציא את הספר האלקטרוני "ישראלי בארץ סין", שבו הוא כותב על חוויותיו והצלחתו העסקית בסין.
הנצחת סיפורם בעברית של חסידי אומות העולם יאן ואנטונינה ז'בינסקי
בעת מלחמת העולם השנייה הצילו בני הזוג הפולנים יאן ואנטונינה ז'בינסקי את חייהם של מאות יהודים ומתנגדי משטר מנחת זרועם של הנאצים כשהחביאו אותם ברחבי גן החיות בוורשה, בתוך הכלובים הריקים ובביתם ששכן בתוך גן החיות. בשל כך הוכרו בני הזוג כחסידי אומות העולם. במהלך המלחמה כתבה אנטונינה יומן המתעד את תלאות המשפחה ואורחיה בגן החיות אשר יצא לאור כספר בשם "אנשים וחיות" בשנת 1968.
בשנת 2008 רכש ישראל גל מילדיהם של בני הזוג, ריש וטרזה, את הזכויות על היומן של אנטונינה ובשנת 2011 הוציאו לאור תחת השם "גן החיים – על אנשים וחיות", בתרגום של העיתונאית אביבה לורי ובהוצאת "עם עובד". בנוסף, הצליח להביא לשילוב גן החיות בוורשה במסלולן של מספר משלחות בני נוער לפולין. על פועלו זה זכה בשנת 2012 בתואר "אביר השירות המופתי" מטעם נשיא פולין דאז, ברוניסלב קומורובסקי.
ב-1 בפברואר 2018, אישר הסנאט של פולין הצעת חוק האוסרת על האשמת פולנים במעורבות נגד יהודים בשואה. בתגובה לחוק החזיר גל את עיטור הכבוד לפולין, וטען כי "מדובר בצביעות וסילוף ההיסטוריה... הממשל החדש בפולין פועל באופן כמעט הפוך לחלוטין מהמשטר ב-2012, שהיה הרבה יותר ליברלי. אסור להתפתות לאג'נדה האסטרטגית של המשטר הנוכחי - לרומם את חסידי אומות העולם הפולנים, ובצדק, אך להחביא את מעשי הרצח הרבים של יהודים ואת בזיזת הרכוש בידי פולנים".
שימור מורשתו של הסופר העברי יוסף חיים ברנר
בשנת 2012, הוצע להשכרה הצריף בו התגורר יוסף חיים ברנר בשכונת עין גנים בפתח תקווה. גל יחד עם אורן דגן, מרכז אתרי מורשת בתנועת הנוער העובד והלומד, פנו לתנועת "דרור ישראל" ולעיריית פתח תקווה בהצעה להפוך את צריף פסילוב, המוגדר כמבנה לשימור, לבית שינציח את זכרו ומורשתו של יוסף חיים ברנר. במאמץ משותף שופץ הצריף, רוהט מחדש ונפתח מחדש לציבור בשלהי 2012 כמרכז מורשת המציג את פועלו של ברנר.
בנוסף, יזם והפיק גל בשנת 2013 אירוע בשיתוף המשכן לאמנות עין חרוד והחוג לתיאטרון של אוניברסיטת חיפה, בו הוצגו קטעים נבחרים מהמחזה "מעבר לגבולין" שכתב ברנר בשנת 1907 בזמן שהותו בגטו היהודי "וויטצ'פל" בלונדון, לאחר שנמלט משרות כפייה בצבא הצאר ברוסיה.
תרגום והוצאה לאור של הספר "בעקבות גדוד העבודה" של הסופרת שירה גורשמן
בשנת 2013, יזם ומימן את תרגום ספרה של אשת העלייה השלישית ומחלוצות גדוד העבודה, שירה גורשמן "אין די שפאנען פון גדוד העבודה" (בעקבות גדוד העבודה) שיצא לאור ביידיש בשנת 1998.. הספר תורגם לעברית על ידי המתרגמת לאה איילון תחת השם "בעקבות גדוד העבודה" בהוצאת ה. לייויק השייכת למרכז לתרבות היידיש בית לייוויק בתל אביב.
לקראת ציון 100 שנים לעלייה השלישית, מצא גל, יחד עם חובבי היסטוריה אחרים, את הצריף האחרון של גדוד העבודה בשכונת רחביה בירושלים, אשר שימש את החלוצים בעת בניית השכונה.
פרויקט שימור המורשת היהודית של בית הכנסת והקהילה בעיר טיינג'ין בסין
באחד מביקוריו בסין, נחשף גל אל ההיסטוריה של הקהילה היהודית העתיקה בעיר טיינג'ין בעקבות מפגש עם ראש העירייה. במטרה להגדיל את תנועת התיירים היהודיים לעיר, פנה גל לרשויות בטיינג'ין והציע להחזיר את בניין בית הכנסת בעיר ליעודו המקורי וכן להפוך אותו למרכז למורשת היהודית בעיר. במקביל החל בפיתוח טכנולוגיות חכמות להדרכת תיירים ומידע על ההיסטוריה של הקהילה היהודית בעיר בכלל ובבית הכנסת בפרט, זאת באמצעות חברת אקוסטיגייד בה הוא משמש כיושב ראש מועצת המנהלים. הפיתוח החל בפברואר שנת 2016.
גרייס
{{פירושונים|
1946 בארצות הברית
1946 בארצות הברית הייתה השנה בה חגגה ארצות הברית 170 שנה מיום היווסדה.
התרסקות המסוקים בוויז'ה קסטלי
התרסקות המסוקים בוויז'ה קסטלי הייתה אסון תעופה שאירע ב-9 במרץ 2015, סמוך לכפר ויז'ה קסטלי בצפון-מערב ארגנטינה. שני מסוקים שהובילו ספורטאים צרפתים מענפי ספורט שונים, שהיו במהלך צילום פרק לתוכנית המציאות "Dropped" בערוץ TF1 הצרפתי, התנגשו זה בזה והתרסקו. לא היו ניצולים. בין עשרה ההרוגים באסון היו ספורטאים ידוענים ומדליסטים אולימפיים.
המסוקים
בתקרית היו מעורבים שני מסוקים, האחד של ממשלת פרובינציית סנטיאגו דל אסטרו, ששלדתו הייתה רשומה באות LQ-FJQ; והשני של ממשלת פרובינציית לה ריוחה, ששלדתו הייתה רשומה באות LQ-CGK.
ההרוגים
כל אחד מן המסוקים נשא ארבעה נוסעים מלבד הטייס. לפי דיווחי הרשויות בארגנטינה, כל עשרת האנשים שהיו על סיפון המסוקים נספו. בין ההרוגים: האלופה האולימפית ושיאנית העולם בשחייה קמיל מופה, המתאגרף אלכסיס וסטין והשייטת פלוראנס ארטו.
כדורגלן העבר סילבן וילטור השתתף אף הוא בתוכנית, ולפי הפרסומים היה אמור לטוס עם חבריו במסוקים שהתרסקו, אולם מסיבה כלשהי לא טס, וניצל. הוא פרסם הודעה ברשת החברתית "טוויטר", ובה כתב: "אני כל כך עצוב על החברים שלי. אני מבועת, אני לא מצליח למצוא את המילים".
לואי פאש
לואי פאש (בצרפתית: Louis Pache; נולד ב-1896, בואלורסין שבמזרח צרפת ומקום וזמן מותו אינם ברורים) היה אחד מחברי "חברת המדריכים של שאמוני" (Compagnie des guides de Chamonix) וחסיד אומות העולם מצרפת.
פעילותו בתקופת מלחמת העולם השנייה
בתקופת מלחמת העולם השנייה חי פאש עם אשתו פראנסלין וילדיהם בלה בואה (Le Buet) שבסבואה עילית, על גבול שווייץ, ליד ההר בואה. בשנת 1940, לאחר כניעת צרפת לגרמניה, בעידודו של הכומר אנדרה פאיו (André Payot), לימים חסיד אומות העולם, החל פאש, שהכיר היטב את שבילי האזור, להעביר יהודים ומתנגדי המשטר הנאצי אל מעבר לגבול עם שווייץ. זאת עשה למרות הסכנה שנשקפה לו מהמשמרות הגרמניים באזור וכן ממשתפי פעולה עם הנאצים שהיו מסגירים לידי השלטונות יהודים, מתנגדי משטר ואת המסייעים להם.
הנצחה
בשנת 1979 הוכר פאש על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
Lento (שיר של טליה)
Lento (בעברית: לְהַאֵט) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת המקסיקנית טליה, בהשתתפות הצמד הקובני חנטה דה סונה, מתוך אלבום האולפן החמישה עשר שלה, Valiente. השיר יצא לאור ב-27 בספטמבר 2018, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטין, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד השירים הטרופיים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי חוליו רייס קופלו, אנדרס קסטרו, אדגר באררה, אלכסנדר דלגאדו, חורחה לואיס צ'סין, ג'ון ליאונה, עומר אלפננו, רנדי מלקולם וסרג'יו ג'ורג' והופק על ידי סרג'יו ג'ורג'. השיר הגיע למקום החמישי במצעד השירים הלטיניים הדיגיטליים והפך לשירה המצליח ביותר של טליה במצעד.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-47 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-28 בספטמבר 2018 בערוץ היוטיוב הרשמי של טליה. לאורכו של הקליפ ניתן לראות את טליה בורחת מצלמי פפראצי שרודפים אחריה, במטרה לצלם ולהסריט אותה. בהמשך לכך, היא מגיעה למסיבה המאורגנת בידי חנטה דה זונה ורוקדת ביחד עם השניים, כשהיא לבושה בבגדים שונים.
נכון למאי 2022, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-150 מיליון צפיות.
פרס פושקש
פרס שער השנה של פיפ"א על שם פרנץ פושקש, הידוע בתור פרס פושקש, הוא פרס כדורגל יוקרתי שנוסד ב-2009 ביוזמתו של נשיא פיפ"א, ספ בלאטר. הפרס מוענק לכדורגלן או לכדורגלנית שכבשו את "השער היפה" ביותר של השנה, על פי הצבעתם של גולשי אתר האינטרנט של פיפ"א. הפרס מוענק מדי שנה בערב הגאלה שמארגנת פיפ"א, במהלכו מוענקים גם הפרסים לכדורגלן ולכדורגלנית השנה בעולם.
הפרס נקרא על שמו של החלוץ ההונגרי פרנץ פושקש, שהיה קפטן הנבחרת ההונגרית במונדיאל 1954 ואחד מכוכבי ריאל מדריד בשנות ה-50 וה-60. פושקש נחשב על ידי רבים לחלוץ הפורה ביותר בתולדות הכדורגל האירופאי, ואחת ההוכחות לכך היא 84 השערים שכבש ב-85 משחקים בינלאומיים (ממוצע של כמעט שער למשחק).
אלירן עטר הוא הישראלי היחיד שהיה מועמד לפרס פושקש, אחרי שבשנת 2009 הוא כבש שער מספרת במדי בני יהודה במשחק ליגה נגד מכבי נתניה. בסופו של דבר, הוא סיים במקום הרביעי עם 13.36 אחוזים מקולות המצביעים. אף על פי שהפרס מיועד לגברים ולנשים כאחד, רק שלוש כדורגלניות היו מועמדות לפרס: קומי יוקויאמה היפנית על שערה באליפות העולם עד גיל 17 בשנת 2010, הת'ר אוריילי האמריקאית על שערה במהלך שלב הבתים של גביע העולם 2011 ואוליביה חימינס המקסיקנית.
לילי (סדרת טלוויזיה)
לילי (באנגלית: Lillie) היא מיני-סדרה בריטית בהפקת London Weekend Television עבור רשת ITV ששודרה לראשונה החל מ-24 בספטמבר עד 17 בדצמבר 1978.
בסדרת הדרמה התקופתית מככבת פרנצ'סקה אניס בתפקיד הראשי בדמות לילי לנגטרי. היא גילמה את דמותה של לילי גם ב-1975 במיני-סדרה "אדוארד השביעי". רבים מהכותבים והבמאים שיצרו את הסדרה "אדוארד השביעי" היו גם שותפים ליצירת הסדרה "לילי".
בסדרה השתתפו אנטון רוג'רס בתפקיד אדוארד לנגטרי, פיטר איגן בדמות אוסקר ויילד, בריאן דיקון בתפקיד פרנק מיילס, ג'ני לינדן בדמות פטסי קונווליס-וסט, דון פלוז בתפקיד ג'יימס ויסלר, דייוויד גווילים בתפקיד ארתור ג'ונס, ואנט קרוסבי בדמות הנרייטה לאבושר. דניס ליל גילם את דמותו של הנסיך מוויילס ואחר כך המלך אדוארד השביעי. ליל שיחק בתפקיד פרדריק פונסונבי בסדרה "אדוארד השביעי" טימותי וסט גילם בה את דמותו של המלך, ואנט קרוסבי גילמה את דמותה של המלכה ויקטוריה.
בישראל שודרה הסדרה בטלוויזיה הישראלית החל מ-20 באפריל 1979.
תקציר עלילה
אמילי שארלוט לה ברטון גדלה באי ג'רזי יחד עם אחיה הבנים, בהיותה הבת היחידה במשפחה, וגם לומדת איתם. כבר בגיל 15 ב-1863 היא שוברת לבבות בלי להיות מודעת לכך. ילדותה המאושרת מסתיימת כשאמה לוקחת אותה ללונדון למשך שבוע כדי שתתרשם ממה שמצופה ממנה כאישה. אביה הוא דקאן בכנסייה המקומית, והוא אוסר עליה להיפגש עם בחור צעיר שהיא מחבבת. אדוארד לנגטרי, אלמן עשיר בעל יאכטה, מחזר אחריה, והיא חושבת שזו האפשרות הטובה ביותר כדי להחלץ מהחיים האפורים באי.
עד מהרה מגלה לילי שבעלה מצפה ממנה להיות יפה, שקטה ולבלות את זמנה כראוי לליידי. היא חוששת להישאר בודדה בביתם הגדול שבסאותהמפטון, ומשכנעת את בעלה לקחת אותה איתו לשיט, והם מגיעים לג'רזי. שם היא מגלה שלנגטרי שקוע בחובות ונותרה לו רק קיצבה משפחתית זעומה. אחרי שחלתה בטיפוס, לילי משכנעת את הרופא לומר לבעלה שלמען בריאותה הם חייבים לעבור ללונדון. מותו בתאונה של אחיה רג'י מאפשר ללילי להופיע בפומבי תמיד באותה שמלה שחור, היחידה שיש לה. הזמנה לארוחה אצל מכרים ותיקים מג'רזי פותחת בפניהם את הדלתות והיכרות עם אישים כגון הסופר אוסקר ויילד, והאמנים ג'ון מיליי, פרנק מיילס וג'יימס ויסלר שכולם רוצים לצייר את דיוקנה.
הצגת דיוקנה של לילי שצייר פרנק מיילס בחנויות מבשר את היותה "יפהפייה מקצועית", והיא מתחילה להיות מבוקשת באירועים חברתיים, אליהם היא מגיעה בלוויית בעלה שכמעט לא מתייחסים אליו.
המלך ליאופולד מבלגיה, אותו פגשה לילי בקבלת פנים, מרעיף עליה תשומת לב רבה. אבל למרות ההשלכות החברתיות עבורה ועבור אדוארד היא דוחה את חיזוריו. בו בזמן היא נהנית מחברתם של אחרים שנכבשים בקסמה. אוסקר ויילד מגלה לה מה שכולם יודעים, שמצפה לה הצעה טובה הרבה יותר.
לילי מוזמנת לבית הלורד סאפילד ושם היא מוצאת להפתעתה את הנסיך מוויילס לבדו, שמצפה לחברתה. "העונה" הלונדונית מתקרבת לסיומה ולילי חוששת שהיא תישאר לבד עם אדוארד עד סוף ימיה. היא חושבת בחיבה על ג'רזי ועל ארתור ג'ונס, אהובה בעבר. אבל לנסיך מוויילס יש רעיונות אחרים שלמימושם היא נאלצת להישאר נשואה לאדוארד.
הנסיך לאופולד מגרמניה מבקר בלונדון ומוקסם מלילי. מכיוון שהנסיך מוויילס נמצא מחוץ לעיר הוא רומז שהיא פנויה בשביל אחרים. הנסיך מוויילס לוקח אותה תחת חסותו ומחליט להציג אותה בפני המלכה. לילי מתיידדת עם השחקנית שרה ברנאר אחרי שברטי מפנה אליה את תשומת לבו. ג'יימס ויסלר פושט את הרגל ועוזב את לונדון אחרי שניצח בתביעת דיבה, אבל קיבל רק פאונד אחד. לילי שמאבדת את הקשר עם ארתור ג'ונס, לא נזהרת ועוברת את הגבול ביחסיה עם הנסיך.
היחסים המעורערים בין לילי והנסיך מתאחים אחרי שהוא רואה אותה בתמונה של ג'ון מיליי. בעיות מתעוררות כשאדוארד לנגטרי מבקש להתגרש ומאשים אותה ביחסים עם הנסיך. בינתיים, הם כמעט מתרוששים מכיוון שהאריסים שלו באירלנד מסרבים לשלם מיסים. לילי פוגשת את הנסיך לואי מבאטנברג שמתאהב בה ומציע לה נישואין, אבל ברטי מתנגד לכך. לילי מתכננת להיות שחקנית כדי להרוויח כסף אבל מגלה שהיא בהריון.
לילי סוגרת את ביתה בלונדון ועוברת לג'רזי בעזרתו של ארתור ג'ונס. היא מקבלת הלוואה של 2,000 ליש"ט מהנסיך כדי שתוכל ללדת את תינוקה בפריז. לילי יולדת בת, ז'אן מארי, ומספרת לכולם שזו אחייניתה. אדוארד, שהוא שתוי כל הזמן, מסרב להתגרש ממנה. לילי חוזרת ללונדון כדי להתחיל קריירה בתיאטרון בעזרתה של השחקנית הנרייטה לאבושר. הצלחתה על הבמה מובילה לסיור הופעות בארצות הברית.
לילי זוכה לפופולריות רבה בקרב הקהל האמריקאי אבל לביקורות שליליות. זה לא מפתיע את הנרייטה שלמורת רוחה לילי שוקעת בהנאותיה ואינה מגיעה לחזרות. לילי פוגשת אמריקאי צעיר ואמיד פרדי גבהרד שמתאהב בה, ואומר לה שאם תהיה אזרחית אמריקאית היא תוכל להתגרש מבעלה.
התלהבותו של הנסיך מהימורים סוחפת את החברה הלונדונית לטירוף. בסיבוב הופעות נוסף באמריקה נתקלת לילי בתחרות מצד השחקנית האמריקאית ליליאן ראסל. לילי מביאה לארצות הברית את אמה ובתה, ז'אן מארי. פרדי מצהיר על אולטימטום, שאם לא תתגרש יבוא הקץ על הקשר ביניהם. חזרתה של לילי לבמה מתעכבת בשל היותה חולה בחצבת ואחר כך בדלקת ריאות. היא מסתכסכת עם אוסקר ויילד כשאינה מסכימה להופיע במחזה "מניפתה של ליידי וינדרמיר" שכתב עבורה. היא פותחת במערכת יחסים עם ג'ורג' ביירד, סקווייר אבניגדון, בעל סוסי מרוץ ורוכב חובב.
בעקבות יחסיה של לילי עם סקווייר האלים והמתעלל היא מאבדת את חבריה, את הקריירה שלה וחלק מהמשרתים שליוו אותה שנים. היא נמשכת לכוחו ולעושרו. אחרי שנתיים היא מתפייסת עם אוסקר ויילד. על פי בקשתו של הנסיך היא נמנעת מלתבוע את סקווייר אחרי שהוא מכה אותה באכזריות. כשהוא מת היא אינה מקבלת את הירושה שהבטיח לה, והיא משתתפת במרוץ סוסים עם סוס בשם "מיסטר ג'רזי". בשיא הצלחתו של ויילד עם המחזה "חשיבותה של רצינות" הוא נעצר ומואשם ב"מעשי סדום והפקרות רבתי". ז'אן מארי מגלה שלילי היא אמה. ולילי עצמה מצליחה לקבל את הגט.
אחרי מותו של אדוארד לנגטרי בבית משוגעים מפנים העיתונים חיצי ביקורת כלפי לילי שהיא הרפתקנית חסרת לב. ז'אן מארי מוצגת בפני בית המלוכה. לילי חוזרת להופיע על הבמה, מוכרת את היאכטה שלה במכירה פומבית, ופותחת תיאטרון משלה כדי לכסות על הפסדיה אחרי גנבת כספת שלה עם תכשיטים מהבנק. היא מתחתנת עם הוגו דה באת' אבל הם מבלים את רוב זמנם בנפרד זה מזו. ז'אן מתחתנת ובסופו של דבר מגלה את האמת על הוריה.
ברטי מת ומוריש ללילי את כלבו האהוב סיזר. מלחמת העולם הראשונה פורצת כשלילי נמצאת בסיור הופעות באמריקה. היא מצטלמת לסרט אילם קצר, ומסתבכת בקטטה באולם ריקודים. קלם, אחיה שלי לילי, ולואי מבאטנברג מנסים לשכנע את ז'אן מארי לסלוח לאמה. לבסוף מצליח בכך ויקטור, הבן של ז'אן מארי. ידידיה של לילי נעלמים אט אט והיא מתה בודדה במונקו.
הדיוויזיה הראשונה (האימפריה הגרמנית)
הדיוויזיה הראשונה (בגרמנית: 1. Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, מלחמת צרפת–פרוסיה ובמלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה בקניגסברג (כיום קלינינגרד, רוסיה) במרץ 1816 כחטיבה. היא הפכה לדיוויזיה הראשונה ב-5 בספטמבר 1818. מאז הקמת הקורפוסים ב-1820, הדיוויזיה הוכפפה בימי שלום לקורפוס ה-1
הדיוויזיה הראשונה לחמה במלחמת אוסטריה–פרוסיה נגד האימפריה האוסטרית ב-1866, כולל בקרב קניגרץ. הדיוויזיה לחמה לאחר מכן במלחמת צרפת-פרוסי נגד צרפת בשנים 1870–1871. הגדודים שלה לחמו בקרב נוסוויל, קרב גרבלוט, המצור על מץ, קרב אמיין, קרב הלוו וקרב סן-קנטן, בין היתר.
במלחמת העולם הראשונה, הדיוויזיה שירתה בתחילה בחזית המזרחית, כאשר לחמה בקרבות שטלופנן, גומבינן וטננברג, ובקרב הראשון על האגמים המזוריים. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב לודז' ובמתקפת גורליצה-טרנוב של 1915. במרץ 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית. חודש לאחר מכן, היא נכנסה לקרב ורדן. לאחר לחימה קשה של מספר חודשים סביב פורט וו, הוסרה הדיוויזיה מהקו והוחזרה לחזית המזרחית, לשם הגיעה באוגוסט 1916. לאחר מכן השתתפה בפלישה לרומניה, שנכנסה למלחמה ב-1916 בצד מדינות ההסכמה. הדיוויזיה חזרה לוורדן בסוף 1917. בשנת 1918, היא השתתפה במתקפת האביב הגרמנית, הקרב השני על המארן וקרב קו הינדנבורג. בהמשך לחמה הדיוויזיה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה עד לתום המלחמה ב-11 בנובמבר 1918.
הדיוויזיה הראשונה פורקה ב-25 ביולי 1919, במהלך פירוז הצבא הגרמני לאחר מלחמת העולם הראשונה.
לא אכפת להם
לא אכפת להם הייתה להקה ישראלית שפעלה בין 1970 ל-1972. חבריה היו מתי כספי, גדי אורון ויעקב נוי, אך לקראת סוף פעילותה הוחלף כספי בדני עמיהוד.
היסטוריה
מתי כספי, גד אורון ויעקב נוי שירתו יחד בלהקת פיקוד הדרום, בתוכניתה "מעוז א' א'" שעלתה ב-1970. בתוכנית זו שרו השלושה ביחד שני שירים, שאת שניהם הלחין כספי למילים של יורם טהרלב: "שלוש רגליים" ו"אני מת". השיר "אני מת" זכה להצלחה רבה, והיה אחד הלהיטים הגדולים ביותר של התוכנית. לשיר גם הופק וידאו קליפ בבימויו של שמואל אימברמן. השלישייה נקראה אז "שלושת השמנים", וחבריה הופיעו גם במספר מערכונים במסגרת הלהקה הצבאית.
עוד במהלך שירותם הצבאי החלו כספי, אורון ונוי להקליט שירים גם מחוץ למסגרת הלהקה. שירים אלו התגבשו לכדי אלבומה היחיד של הלהקה, "לא אכפת להם", שראה אור ב-1971 (לאחר שחרורם של השלושה) בהוצאת חברת "פונוקול" (אז פונודור"). את רוב שירי האלבום הלחין כספי, שגם ביצע בו את העיבודים הקוליים. על העיבוד התזמורתי היה אחראי אלברט פיאמנטה. נוי כתב את המילים לשלושה משירי האלבום, מתוכם הצליח רק השיר "איש הרחוב" שהיה מקום ראשון בגל הקל ובגלי צה"ל. ב-1971 השתתפה הלהקה בפסטיבל הזמר והפזמון שנערך באותה שנה עם השיר "ציפורים בראש" שכתבה שמרית אור וכספי הלחין. השיר אומנם לא זכה להצלחה בפסטיבל, אך זכה להצלחה בגלי צה"ל במצעד השבועי העברי באותו זמן.
במאי 1971 פרש כספי מהלהקה, ואת מקומו תפס דני עמיהוד שהצטרף חודשיים לאחר מכן. בהרכב החדש הקליטה הלהקה מספר שירים שהלחין עמיהוד, ובהם השיר "חסמבה" שהוקלט עבור הסרט "חסמבה ונערי ההפקר" (מילים: אהוד מנור). שיר נוסף שהקליטה הלהקה ללחן של עמיהוד הוא "מי יתפוס כוכב נופל", שלחנו הפך מאוחר יותר ל"שיר תשרי" המוכר בביצועה של חוה אלברשטיין. שני השירים לא הצליחו וההרכב המחודש לא האריך ימים, וב-1972 התפרקה הלהקה.
שירים של להקת "לא אכפת להם" עלו לראשונה על גבי תקליטור בעת הוצאת אלבום האוסף של מתי כספי "בפעם הראשונה" ב-1992, שבו נכללו שבעה שירים של הלהקה. בשנת 2009 יצא אלבומם המלא לראשונה על גבי תקליטור.
השירים באלבום (1971)
בתקליט הויניל המקורי: צד א': שירים 1-6, צד ב': שירים 7-12
רוזלי דה בלו
רוזלי דה בלו (בפורטוגזית: Roseli de Belo; נולדה ב-7 בספטמבר 1969) היא כדורגלנית עבר ברזילאית ששיחקה כחלוצה. רוזלי, שידועה בדרך כלל רק בשמה הפרטי, שיחקה בשני גביעי עולם ושלוש אולימפיאדות במדיה של נבחרת ברזיל.
חייה
רוזלי נולדה בספטמבר 1969 בסאו פאולו, ובצעירותה הצטרפה לקבוצת ראדאר - שרוב שחקניותיה ייצגו את ברזיל בטורנירים הבינלאומיים השונים. ב-1988 היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שהשתתף בטורניר ההכנה של פיפ"א לקראת גביע העולם 1991. טורניר ההכנה נערך בסין, והנבחרת הברזילאית הודחה בחצי הגמר לאחר הפסד לנורווגיה. בסיום התחרות נבחרה רוזלי להרכב המצטיינות של הטורניר על ידי התקשורת הסינית. שלוש שנים אחר כך, אירחה סין את גביע העולם בכדורגל נשים שנערך בפעם הראשונה אי פעם, ורוזלי זכתה להיכלל בסגל שנבחר לטורניר. היא פתחה בהרכב הראשון בכל שלושת משחקיה של ברזיל בטורניר, אך הנבחרת השיגה רק ניצחון אחד והודחה כבר בשלב הבתים.
ב-1995 עברה רוזלי לטאקרזוקה באניס מליגת העל היפנית, שבאותן שנים משכה אליה כוכבות בינלאומיות רבות. באותה שנה היא גם השתתפה עם ברזיל בגביע העולם שנערך בשוודיה, ואף כבשה את השער היחיד בניצחון המפתיע של הברזילאיות על המארחת. למרות הניצחון במשחק הפתיחה, הפסידה הנבחרת בשני משחקיה הבאים והודחה בשלב הבתים בפעם השנייה ברציפות. שנה אחר כך, נערך בפעם הראשונה טורניר הכדורגל האולימפי לנשים, ורוזלי נבחרה לסגל הברזילאי. היא כבשה שער אחד נגד סין בחצי הגמר, אך הברזילאיות פספסו את המדליות וסיימו במקום הרביעי.
באליפות דרום אמריקה, ששימשה שטורניר המוקדמות לגביע העולם 1999, ושנערכה במרץ 1998 בארגנטינה, כבשה רוזלי 16 שערים בשישה משחקים והובילה את ברזיל לזכייה שלישית ברציפות בטורניר. אף על פי כן, היא נפצעה בברכה במהלך משחק ידידות נגד ארצות הברית, ונאלצה להחמיץ את הגביע. בלעדיה, הגיעו הברזילאיות למקום השלישי. שנה אחר כך, סיימה ברזיל שוב במקום הרביעי בטורניר הכדורגל האולימפי, בדיוק כמו באטלנטה 1996. בטורניר זה שימשה רוזלי בעיקר כשחקנית מחליפה ופתחה במשחק אחד בלבד.
בשנת 2001, הוקמה ליגת ה-WUSA, שהייתה לליגת כדורגל הנשים המקצוענית הראשונה בארצות הברית. רוזלי הצטרפה לקבוצת וושינגטון פרידום, אך שיחקה רק ב-11 משחקים (מתוכם פתחה בשלושה) ולא כבשה אפילו שער אחד. בסיום עונה זו, היא שוחררה מהקבוצה ועברה לליגת המשנה האמריקאית, שם שיחקה לצידה של מריבל דומינגז המקסיקנית. לאחר עונה אחת בליגת המשנה, היא חזרה לשחק בליגה הברזילאית.
האליפות הבינלאומית האחרונה של רוזלי עם נבחרת ברזיל הייתה אולימפיאדת אתונה שנערכה בקיץ 2004. הברזילאיות העפילו עד לגמר הטורניר, אך הפסידו בהארכה 2-1 לארצות הברית, והסתפקו במדליית הכסף. רוזלי זכתה לעלות כמחליפה בשניים מתוך ששת משחקי הטורניר, אך לא במשחק על מדליית הזהב. שנתיים לאחר מכן, הייתה רוזלי חלק מקבוצת הנשים של סאו פאולו שהשתתפה בגביע מלכת השלום שנערך בקוריאה הדרומית. בטורניר עצמו, היא כבשה שער אחד (בהפסד 2–4 לקנדה), אך לא הצליחה להוביל את הקבוצה מעבר לשלב הבתים.
מינואית
מינואית היא שם מוסכם לשפה הנכחדת (אחת או יותר) ששימשה את התרבות המינואית העתיקה בכרתים, וכתובה בהירוגליפים של כרתים ומאוחר יותר בכתב ההברתי המכוּנה כתב קווי א'. כיוון שההירוגליפים של כרתים לא פוענחו כלל ושהכתב הקווי א' פוענח רק חלקית, השפה המינואית אינה ידועה וטרם מוינה בוודאות למשפחת שפות כלשהי. יתרה מכך, על פי העדויות הקיימות, אף לא ניתן להיות בטוחים שההירוגליפים והכתב ההברתי מתעדים את אותה שפה.
השפה האטיאוכרתית, המתועדת בכמה כתובות בכתב אלפביתי מכרתים 1,000 שנים מאוחר יותר, היא אולי צאצאית של מינואית, אבל גם היא טרם מוינה.
מסורת
מינואית מוכרת בעיקר מהכתובות בכתב ליניארי א', שהן קריאות למדי יחסית לכתב ליניארי ב'. ההירוגליפים של כרתים מתוארכים למחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס. הטקסטים בכתב ליניארי א' רובם על לוחות חרס, פרוסים בכל רחבי האי כרתים ביותר מ-40 אתרים.
הטקסטים המצריים
מהשושלת ה-18 של מצרים קיימים ארבעה טקסטים המכילים שמות ואִמְרות בשפת קפטיו. כתמיד, כתיבת טקסטים שאינם מצריים באמצעות הירוגליפים מצריים, מאפשרת לשחזר את ההגייה של אותם שמות ואמרות.
על בסיס הטקסטים האלה ניתן לשחזר עבור מינואית מערכת פונטית הכוללת את העיצורים הבאים:
מיון
מינואית היא שפה לא ממוינת, או אולי מקבץ של כמה שפות אשר במקרה כתובות באותו כתב ליניארי א'. מינואית הושוותה – אך לא בהצלחה רבה – למשפחות השפות ההודו-אירופאיות, השמיות והטירסניות, והוצע שתהיה חברה במשפחת השפות הטרום-הודו-אירופיות.
תחביר
ברנט דייוויס, בלשן וארכאולוג מאוניברסיטת מלבורן, הציע שסדר המילים הבסיסי של השפה הכתובה בכתב ליניארי א' עשוי להיות פועל-נושא-מושא (VSO), בהתבסס על המאפיינים של רצף רכיבים שחזר על עצמו בכתבי ליניארי א'.
מוחמד דיב זיתון
מוחמד דיב זיתון (מערבית: محمد ديب زيتون; נולד ב-20 במאי 1951) הוא גנרל סורי המשמש מאז יולי 2012, ראש מינהל הביטחון הכללי, סוכנות הביון האזרחית החשובה ביותר בסוריה. מקורב לנשיא סוריה בשאר אל-אסד.
רקע
דיב זיתון נולד בדמשק למשפחה מוסלמית סונית. אביו היה סרג'נט (סמל) בצבא סוריה. בנובמבר 1971 השלים קורס קצינים ארוך של 3 שנים והחל לשרת בגדוד ח"יר ממוכן בדרגת סגן. המשיך להתקדם בסולם הדרגות, עד שהגיע להיות מפקד הדיוויזיה הממוכנת ה-10, תפקיד אותו מילא עד 2007, אז מונה לסגן ראש מינהל הביטחון הכללי. במסגרת תפקיד זה, השתתף בחקירת ההתנקשות (שהתרחשה בדמשק) בעימאד מורנייה, ראש הזרוע הצבאית של חזבאללה, שלפי מקורות זרים בוצעה על ידי המוסד. ב-2009 מונה לראש מינהל הביטחון הפוליטי, לאחר שראש הארגון הקודם הודח בגלל מעורבות בארגון הברחות בגבול עם עיראק.
מלחמת האזרחים בסוריה
כשהחלה ההתקוממות בסוריה ב-2011, דיב זיתון מונה לחבר בקבוצה של 9 בכירים במשטר אסד, אשר מונתה על מנת להתמודד עם ההפגנות ולתאם את הפעולות האלימות נגד המפגינים. במאי 2011, האיחוד האירופי החליט להטיל על דיב זיתון (יחד עם עשרות אישים סורים נוספים) סנקציות אישיות בשל היותו "מעורב באלימות נגד מפגינים". לאחר פיצוץ 18 ביולי 2012 בדמשק, שבו נהרגו מספר בכירים במשטר אסד, הוחלט למנותו לתפקיד ראש מינהל הביטחון הכללי.
ממנצ'יזאורוס
ממנצ'יזאורוס (שם מדעי: Mamenchisaurus, לעיתים נכתב גם כממנכיזאורוס) הוא זאורופוד מתור היורה ואחד הדינוזאורים הגדולים ביותר במזרח אסיה. הוא חי באזור סין כ-150 מיליון שנים לפני זמננו. הוא נקרא על שם האזור ממנצ'י בסין בו נתגלה.
מאפיינים
הממנצ'יזאורוס ידוע בזכות צווארו הארוך, באורך של כ-13–14 מטר. בצווארו קיימות 19 חוליות, יותר משל כול דינוזאור אחר שנמצא. למרות אורכו צווארו היה קל, עקב העצמות החלולות שבצווארו הארוך.
הטורסו של הממנצ'יזאורוס קטן יחסית לשאר חלקי גופו. זנבו ארוך כמעט כמו הצוואר, וצורתו כצורת שוט. רגליו היו חזקות וגדולות ובעלות 4 ציפורניים.