cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פסח עיר-שי
שתי עליות לארץ ישראל
ב-1925 עלה עיר-שי לארץ ישראל. בארץ עיצב עבודות גרפיות, כותרות עיתונים וכרזות שבלטו ברחובות תל אביב עם אותיות "חיים" המקוריות. הטיפוגרף יאן לוויט, שביקר בארץ ישראל ב-1929, הכליל את האות בקובץ טיפוגרפי פרי עטו, ועל כן היא רשומה במקרים רבים על שמו של לוויט. יחד עם אביגדור המאירי ואליעזר דונת היה עיר-שי שותף לייסוד התיאטרון הסאטירי העברי הראשון, "הקומקום". וצייר את כל כרזותיו. בתוך כך עִברת את שמו, "אירשאי" (Irsai), ל"עיר-שי".
ב-1929 שב עיר-שי להונגריה והיה לאחד המעצבים החשובים בתנועה המודרניסטית. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נותר בבודפשט וסבל את אימי שואת יהודי הונגריה. עיר-שי הוא מניצולי "רכבת קסטנר". כמו כל ניצולי הרכבת היה כלוא במחנה הריכוז ברגן-בלזן, שם צייר ממראות המחנה; הציורים נמצאים בארכיון בית לוחמי הגטאות שבקיבוץ לוחמי הגטאות. בשנת 1945 עלה שנית לארץ ישראל והתיישב בתל אביב, המשיך בעבודתו כגרפיקאי וכתב מאמרים על טיפוגרפיה ועיצוב.
בשנת 1952 זכה עיר-שי בתחרות האו"ם לציור בול זכויות האדם.
נפטר בשנת 1968.
אנדרה סילבה
אנדרה מיגל ואלנטה דה סילבה (בפורטוגזית: André Miguel Valente da Silva; נולד ב-6 בנובמבר 1995 בבגים דו מונטה שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ריאל סוסיאדד, בהשאלה מר.ב. לייפציג ובנבחרת פורטוגל.
נורסתאן
נורסתאן (בפרסית/דארי/פשטו: نورستان) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן. זהו המחוז הכי פחות מאוכלס בכל אפגניסטן ואוכלוסייתו מונה 148,000 איש (לפי רישום משנת 2015) בעוד שטחו 9,225 קילומטרים רבועים. המחוז ממוקם במזרח המדינה בין רכס הרי הינדו-כוש וחבל הארץ של פשטוניסתאן. המחוז והאזור כולו משמשים כביתם של הנוריסתאנים, עם ממוצא בתת-היבשת ההודית. נכון לשנת 2020 המחוז כולו משמש פארק לאומי לפי חקיקה של ממשלת אפגניסטן.
אנדרה סילבה
קריירת מועדונים
סילבה גדל במחלקות נוער של מועדונים שונים בעיר פורטו, ובשנת הצטרף למחלקת הנוער של המועדון הבכיר בעיר, פורטו. בעונת החל סילבה לשחק בפורטו ב', קבוצת המילואים של פורטו. ב-2 בינואר 2016 ערך סילבה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף במקומו של וינסנט אבובקאר בדקה ה-71 בהפסד 0–2 לספורטינג ליסבון במסגרת המחזור ה-15 בליגת העל הפורטוגלית. ב-14 במאי הבקיע סילבה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-88 בניצחון 0–4 על בואבישטה במסגרת המחזור ה-34 בליגה. בעונתו הראשונה בקבוצה הראשונה של המועדון ערך סילבה 9 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
את עונת פתח סילבה בסערה, עם 5 שערים ב-7 הופעות ליגה. ב-14 בספטמבר 2016 ערך סילבה את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד פ.צ. קופנהגן במסגרת שלב הבתים של עונת 2016/2017. ב-18 באוקטובר הבקיע סילבה את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, שער מכריע בפנדל בדקה השנייה של תוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 1–2 על קלאב ברוז' במסגרת המחזור השלישי של שלב הבתים.
נורסתאן
היסטוריה
בעל תהילה וחשיבות היסטורית מרכזית, נוריסתאן הוא מחוז מזרחי נודע באפגניסטן. בתקופות שונות, היא ידועה בשם קפירסתאן ובלוריסתאן. לאחר התמזגותו בשטח האסלאמי עם הכיבושים של הח'ליפות האומיית, שונה שמו של האזור לנוריסתאן. המחוז החליף ידיים והשפעות והוסדר במאה ה-18 המאוחרת תחת שלטונה של האימפריה הדוראנית שהפכה מאוחר יותר לאמירות אפגניסטן. בתקופת שלטונו של האמיר האפגני, עבדול רחמן ח'אן בשנת 1896, הושב המחוז לשטחי אפגניסטן מידי הראג' הבריטי לאחר שהאחרונים החזיקו בו בהמשך למאורעות המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה.
גאוגרפיה
מבחינה גאוגרפית, המחוז הוא אזור הררי בהמשך לרכס הרי הינדו-כוש. המחוז ממוקם בין הרים גבוהים אך מיוערים בצפיפות ויש לו שטחים פוריים אך לא מישוריים, ומכאן שקשה לפתח חקלאות במחוז. הודות לאי-ההפרעה מצד בני-האדם, המקום נשמר לרוב בצורתו הטבעית והפך לאטרקציה תיירותית. העיר פארון היא בירת נוריסתאן והעיר הכי גדולה במחוז. הנוריסטנים הם תושבי המחוז המדברים בשפה הנוריסטאנית, אולם מיעוטים אתניים אחרים כגון פשאי המונים 15% מהאוכלוסייה, פשטו המונים 1% מהאוכלוסייה ודוברי טג'יקית מתגוררים גם הם באזור הנינוח.
אנדרה סילבה
קריירת מועדונים
ב-12 ביוני 2017 חתם סילבה לחמש שנים במילאן. ב-27 ביולי ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 0–1 על קראיובה במוקדמות הליגה האירופית. ב-17 באוגוסט הבקיע צמד שערי בכורה בניצחון 0–6 על שקנדיה במוקדמות הליגה האירופית.
נורסתאן
ביטחון
בנוסף לעמדת ההשפעה של הטליבאן באזור, מדווחים כי ארגוני טרור שונים פעילים גם הם ברחבי המחוז מאז 2016. על פי גורם בעיתונות, אל-קאעדה עשוי להיות נוכח. דווח כי נוכחות המשטרה האפגנית מוגבלת למרכזי האוכלוסין של המחוז. חמישה מנפות המחוז מסווגות כמחולקות בין כוחות ופלגים שונים, בעוד שלוש נמצאות תחת שליטה ממשלתית מלאה.
אנדרה סילבה
קריירת מועדונים
ב-11 באוגוסט 2018 הושאל סילבה לעונה אחת לסביליה. ב-12 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לברצלונה בסופר קאפ הספרדי. ב-19 באוגוסט כבש שלושער בכורה בקבוצה בניצחון 1–4 על ראיו ואיקאנו.
נורסתאן
ביטחון
82 תקריות הקשורות למורדים נרשמו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.4 תקריות בשבוע). דוגמאות לתקריות כוללות תקיפות אוויריות נגד הטאליבן וארגונים אחרים. פצצה בצד הדרך בכביש מהיר גרמה למותם של מספר חיילים מכוחות הביטחון האפגניים. דווח גם על קרבות בין הטאליבן לארגוני טרור ובדלנים אחרים. תועדו 25 הרוגים אזרחיים (9 הרוגים ו-15 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 16 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בעלייה של 41% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות באזורים מאוכלסים ואחריהם הריגות ממוקדות ותקיפות אוויריות. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019, 628 אנשים נעקרו מבתיהם במחוז נוריסתאן, רובם הועברו למקומות אחרים בתוך המחוז.
אנדרה סילבה
קריירת מועדונים
ב-2 בספטמבר 2019 הושאל סילבה לאיינטרכט פרנקפורט וב-10 בספטמבר 2020 חתם בה על חוזה קבוע לשלוש שנים.
נורסתאן
חלוקה מנהלית
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז נורסתאן ואוכלוסייתן.
אנדרה סילבה
קריירת מועדונים
עונת 2020/2021 הייתה עונת שיא מבחינתו של סילבה עם 28 שערים בבונדסליגה, הוא שיפר בשער אחד את שיא המועדון לעונה אחת מלפני 44 שנים שהיה שייך לברנד הולצנביין. רק רוברט לבנדובסקי, חלוץ באיירן מינכן האלופה עם 41 שערים כבש יותר מסילבה באותה העונה.
ב-2 ביולי 2021, חתם בר.ב. לייפציג מהבונדסליגה לחמש שנים.
ב-15 באוגוסט ערך הופעת בכורה בהפסד קבוצתו 0–1 למיינץ 05. ב-20 באוגוסט כבש שער בכורה בניצחון 0–4 על שטוטגרט.
ב-2 באוגוסט 2023 הושאך ךריאל סוסיאדד מהלה ליגה.
קריירה בינלאומית
ב-1 בספטמבר 2016 ערך סילבה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כשהחליף את אדר בפתיחת המחצית השנייה בניצחון 0–5 על נבחרת גיברלטר במשחק ידידות. ב-7 באוקטובר 2016, בהופעתו השלישית בנבחרת הבקיע סילבה את שער הבכורה שלו, שער בדקה ה-86 בניצחון 0–6 על נבחרת אנדורה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. ב-10 באוקטובר 2016, בהופעתו הרביעית בנבחרת, הבקיע סילבה שלושער בניצחון 0–4 על נבחרת איי פארו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
תארים
'''ר.ב. לייפציג'''
אליעזר דונת
אליעזר-לאיוש (לויקו) דוֹנת (בהונגרית: Donáth; 1902 – 1969) היה אדריכל, צייר ושחקן תיאטרון ישראלי, ממקימי התיאטרון הסאטירי העברי הראשון, "הקומקום".
דונת נולד בשנת 1902 בבודפשט שבהונגריה. למד בבית הספר הריאלי והאקדמיה לציור בבודפשט. היה אמור לעלות לארץ ישראל ב-1914, בגיל 12, כדי ללמוד בגימנסיה הרצליה, אולם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מנע זאת ממנו - ועל כן עלה רק ב-1921. בהמשך למד אדריכלות בטכניון בחיפה ובמקביל עסק בהעלאת ערבי קריאה ומשחק במסגרת "להקת חובבי הבמה העברית בחיפה". כן עבד בבניין. ב-1927 ייסד יחד עם אביגדור המאירי ופסח עיר-שי את תיאטרון ה"קומקום". דונת שימש ב"קומקום" כקוֹנפרֶנסיֶיה (מנחה, קריין), במאי (אף שלא הייתה לו כל הכשרה פורמלית), צייר תפאורה ושחקן. יחד עם השחקן יעקב טימן יצר את הצמד "חכם ותם", בו גילם את החכם ("למעשה המצב היה הפוך: כלומר ה'תם' היה פיקח וה'חכם', סכל גמור". בשנת 1928 עבר לירושלים והופיע במרתף ברחוב בן-יהודה שנקרא "התוכי: קברט סאטירי". בשנים 1930–1933 הופיע במסגרת "יורשו" של "הקומקום", "המטאטא".
לאחר שפרש ממשחק, ב-1933, התרכז באדריכלות (כמקצוע) ובציור (כתחביב). אשתו הייתה גילה-קָרולה לבית וסטרייך מקראקוב, ממנה נולדו לו ראובן-אלכסנדר - ודינה.
22 בעקרב
22 בעקרב ממוקם במרחק של 392 שנות אור (120 פארסק) מהשמש.
לכוכב מסה של 7.6 מסות שמש ועוצמת הארה הגדולה פי 166 מזו של השמש.
רות קאדירי
תחילת דרכה
רות קאדירי נולדה ב-24 במרץ 1988 בעיר בנין, בניגריה. היא בעלת תואר ראשון בתקשורת המונים מאוניברסיטת לאגוס ותואר במנהל עסקים מהמכללה הטכנולוגית יאבה.
קריירה
רות קאדירי פרצה לתודעה בתעשיית הקולנוע הניגרית נוליווד בסרט Boys Cot ומאז כבר יצרה וצברה כחמישים סרטים ברפטואר הקולנועי שלה. בתור תסריטאית היא כתבה מספר סרטים, שחלקם נוגעים בסוגיות חברתיות חשובות. רות המשיכה לייצר ולהפיק סרטים כמו "נושאים שעולים", "מעבר לקצה", "מישהו שיקר".
רפרטואר
רֶפֶּרְטוּאָר (באנגלית: Repertoire) הוא מונח המתייחס לרשימה או קבוצה של דרמות, אופרות, יצירות מוזיקליות או תפקידים שחברה או אדם ערוכים לבצע מיד. המונח נמצא בשימוש נרחב על ידי מוזיקאים במשמעות של רפרטואר מוזיקלי.
היסטוריה
השימוש הידוע הראשון של המילה "רפרטואר" נעשה בשנת 1847. מקור המילה רפרטואר, הוא שאילה מהמילה הצרפתית, "Répertoire", ועם משמעות דומה בתחום האמנות, המבוססת על המילה "Repertorium" (בתרגום לעברית: מסמך) מהלטינית המאוחרת.
הגדרה בשיטות השונות
במובן המופשט כולל רפרטואר את כל השיטות, הידע או המיומנויות, שזמינים לאדם או מוסד בהקשר מסוים באופן מיידי.
לזמרי אופרה קיים רפרטואר אישי, בהתאם למאפיינים המוזיקליים שלהם ולתקופה היסטורית מסוימת. מספר אמנים, ביניהם מריה קאלאס ואמנים נוספים, אף זכו לתהילה על סמך הרפרטואר העשיר והמגוון שלהם שכלל תפקידים רבים ואופרות רבות מתקופות שונות.
בתחום המוזיקה והתיאטרון, הרפרטואר הוא אוסף של יצירות המוצגות באופן קבוע בבתי הקולנוע ואולמות קונצרטים והוא נקבע אף חודשים רבים מראש.
המושג רפרטואר משמש בהרחבה כהתייחסות לכל היצירות הצפויות בהכשרה למוזיקה קלאסית, באופן זה מתייחסים לרפרטואר תזמורת, פסנתר או מקהלה.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1984
הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1984 היו מערכת הבחירות החמישים לנשיאות ארצות הברית, ונערכו ב-6 בנובמבר 1984. הנשיא המכהן רונלד רייגן, המועמד הרפובליקני, ניצח את סגן הנשיא לשעבר וולטר מונדייל, המועמד הדמוקרטי.
רייגן לא זכה להתנגדות בתוך מפלגתו, והוא וסגן הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש נבחרו מחדש בקלות. מונדייל ניצח בבחירות המקדימות את הסנאטור גארי הארט ועוד כמה מועמדים. הוא בחר בג'רלדין פררו, חברת קונגרס מניו יורק, בתור סגניתו, וכך הפך אותה לאישה הראשונה שהתמודדה בבחירות הלאומיות מטעם מפלגה גדולה.
לזכותו של רייגן עמדה ההתאוששות הגדולה מהסטגפלציה של שנות השבעים והמיתון העמוק של 1981–1982, ובנוסף התחושה שהוא משקם את היוקרה הלאומית. מטה רייגן הפיק תשדירים טובים וביטל את הדאגות בנוגע לגילו המבוגר של הנשיא. מונדייל ביקר את המדיניות הכלכלית של רייגן ואת הגירעון הגדול, וקרא להקפאה גרעינית ואשרור התיקון לשוויון זכויות.
רייגן השיג 58.8% מהקולות וניצח ב-49 מתוך 50 המדינות, והפך למועמד המבוגר ביותר שנבחר לנשיאות. 525 האלקטורים (מ-538) שהשיג רייגן הם האחוז החמישי הגבוה ביותר של אלקטורים שהשיג מועמד בבחירות, ואחוזי התמיכה שהשיג הם האחוז החמישי הגבוה ביותר. אף מועמד לא הצליח לשחזר את ההישג של רייגן מאז. מונדייל השיג 40.6% מהקולות, אולם האלקטורים שלו הגיעו רק ממחוז קולומביה וממדינתו - מינסוטה, שבה ניצח בהפרש דחוק של 3,761 קולות, כלומר שרייגן היה במרחק של 1,900 קולות מלזכות בכל 50 המדינות.
פריימריז
רייגן - הנשיא היוצא - היה המועמד הוודאי מטעם הרפובליקנים וההתנגדות אליו הייתה מועטה. התפלגות הקולות הייתה כדלהלן:
רייגן נבחר מחדש בתמיכת 2,233 צירים (כששניים נעדרו). סגנו, בוש, נבחר בהסכמה רחבה, בו זמנית להיבחרו של רייגן. הייתה זאת הפעם האחרונה במאה ה-20 שסגן הנשיא של מפלגה גדולה נבחר בבחירות.
בחירות מקדימות
רק שלושה מועמדים דמוקרטים זכו במערכות הבחירות המקדימות- מונדייל, הארט וג'קסון. בתחילת המירוץ, הסנאטור ממסצ'וסטס טד קנדי, שלא הצליח לזכות במועמדות ב-1980, נחשב למועמד המוביל עד שדחה את המועמדות. לאחר מכן מונדייל נחשב למועמד המוביל. מונדייל נתמך בידי מספר גדול מאוד של מנהיגי מפלגה, וגייס יותר כסף מכל מועמד אחר. אבל ג'קסון והארט התגלו כיריבים מפתיעים ובעייתיים.
הניסיון של ארנסט הולינגס, סנאטור מדרום קרוליינה, כמו גם קריאתו להקפאת מסגרת התקציב, הביאו תשומת לב חיובית רבה, אבל שמרנותו לא קסמה לדמוקרטים הליברליים, ובמערכת בחירות שנשלטה בידי גארי הארט, ג'ון גלן ומונדייל, הוא לא התבלט. לאחר שהפסיד בניו המפשייר, פרש הולינגס והעביר את תמיכתו להארט. הוא התייחס לשאר המתחרים בצורה מאוד מזלזלת, וכינה את מונדייל "פודל" ואת גלן (אסטרונאוט לשעבר) "מלך השמיים שהתבלבל בתוך הקפסולה שלו".
אלן קרנסטון, סנאטור מקליפורניה, קיווה להשיג את תמיכת חברי התנועה לפירוז מנשק גרעיני שביקשו את עצירת הפיתוח הגרעיני. גלן ואסקיו קיוו לתמיכת המתונים והשמרנים. אף אחד מהם לא הצליח לגייס כספים כמו מונדייל או לזכות לתמיכה כמו הארט וג'קסון, והם לא זכו במערכות הבחירות.
ג'קסון היה האפרו-אמריקני השני (אחרי שירלי צ'יזהולם) שניהל מסע בחירות לאומי עבור הנשיאות, והאפרו-אמריקני הראשון שהיה מועמד רציני. הוא קיבל 3.5 מיליון קולות במהלך מסע הבחירות, במקום השלישי אחרי הארט ומונדייל. הוא זכה בווירג'יניה, קרוליינה הדרומית, לואיזיאנה ומיסיסיפי המפולגת, שבה היו שתי מערכות בחירות נפרדות עבור הצירים הדמוקרטים. במהלך מערכת הבחירות, ג'קסון אימת את חשיבות האוכלוסייה השחורה למפלגה בדרום. אך במהלך מסע הבחירות שלו, ג'קסון התייחס ליהודים כ"Hymies" ולעיר ניו יורק כ"Hymietown", דבר שהתנצל עליו אחר כך. למרות זאת, משפט זה פורסם, ופגע בו. ג'קסון זכה ב-21% מהקולות בבחירות הארציות אבל קיבל רק 8% מהצירים בוועידה הלאומית, וטען כי נפגע בידי החוקים שאפשרו למונדייל לנצח. בנוסף, הוא אמר שיוברט האמפרי היה ה"פוליטיקאי המשמעותי האחרון שיצא מאזור סנט פול-מיניאפוליס", מה שפגע בתדמיתו של מונדייל.
הארט מקולורדו היה האיום הרציני יותר למונדייל, ואחרי שזכה בכמה מדינות נראה כאילו יחטוף את המועמדות ממונדייל. הארט הפתיע רבים כשהגיע למקום השני באספות הבחירה באיווה, כשהוא זוכה ל-16.5% מהקולות והופך ליריבו המרכזי של מונדייל. הארט ביקר את מונדייל ואמר שהוא דמוקרט זקן, משנות הניו דיל שסימל את המדיניות השגויה של העבר, ומיצב את עצמו (כמו ביל קלינטון שמונה שנים לאחר מכן) כדמוקרט מתון, צעיר ורענן שימשוך את המצביעים הצעירים. הוא ניצח במדינות חשובות כמו ניו המפשייר, אוהיו וקליפורניה וגם בכמה אחרות, במיוחד במערב. אך הארט לא הצליח להתגבר על היתרונות הפיננסיים והארגוניים של מונדייל, במיוחד בקרב מנהיגי איגודי עובדים במערב התיכון ובצפון-מזרח המדינה.
הארט גם נפגע בעימות טלוויזיוני עם מונדייל, שבו סגן הנשיא לשעבר השתמש בסלוגן פרסומת כדי לצחוק על מצעו של הארט. כשהוא פונה אל הארט, מונדייל אמר להארט שכל פעם שהוא מדבר על ה"רעיונות החדשים" שלו, הוא נזכר בסלוגן של רשת המזון המהיר "וונדיז": "איפה הבשר?", דבר שעורר צחוק ותשואות מהקהל, ואילו המצע של הארט נתפס כרדוד ולוקה בחסר.
במהלך עימות אחר, התווכחו מונדייל והארט בלהט על מדיניות ארצות הברית במרכז אמריקה, עד שהמנחה נאלץ לקרוא אותם לסדר.
מונדייל הצליח להוביל על הארט בכמות הצירים, אולם הסיבה להובלה הגדולה שלו (1,564 צירים לעומת 941) הייתה בגלל תמיכת הממסד הדמוקרטי וחוקי בחירת הצירים. לאחר מערכת הבחירות האחרונה בקליפורניה, ב-5 ביוני, בה ניצח הארט, היו חסרים למונדייל ארבעים צירים כדי להיבחר. אולם בוועידה הדמוקרטית הלאומית בסן פרנסיסקו ב-16 ביולי, הוא זכה לתמיכת צירי העל, הלא מחויבים והקשורים לממסד, ונבחר למועמד.
מועמדותו של מונדייל הייתה הפעם השנייה (לאחר היבחרו של קרטר ב-1976) מאז היבחרו של עדלי סטיבנסון ב-1956 (והפעם השלישית מאז היבחרו של ג'ון ויליאם דייוויס ב-1924) שהמפלגה הדמוקרטית בחרה באזרח פרטי לנשיאות (מועמד שלא כיהן בתפקיד ממשלתי רשמי). הוא היה האזרח הפרטי האחרון שנבחר מטעם הדמוקרטים. פרט לג'ימי קרטר, שאר המועמדים הפסידו בבחירות. (הרפובליקנים בחרו באזרחים הפרטיים ריצ'רד ניקסון, רונלד רייגן, בוב דול שהתפטר מתפקידו בסנאט לפני שנבחר להיות מועמד, מיט רומני ודונלד טראמפ, ופרט לדול ולרומני, השאר נבחרו לנשיאים במהלך חייהם)
המירוץ למועמדות הדמוקרטית היה הצמוד ביותר מזה חמישים שנה, והפעם האחרונה שהמועמד מטעם מפלגה מרכזית לא נבחר עד לוועידה.
הוועידה
התפלגות הקולות בוועידה:
במהלך נאום קבלת המועמדות שלו, מונדייל אמר שהוא מועמד כן ואילו רייגן איננו, ואמר בתור דוגמה שגם הוא וגם רייגן יעלו מיסים, אבל הוא אומר זאת לבוחרים. יש האומרים שמשפט זה פגע במונדייל, ושהבחירה בנושא המיסים הרחיקה ממנו בוחרים.
סגן הנשיא
מונדייל בחר בחברת בית הנבחרים מניו יורק, ג'רלדין פררו, בתור סגניתו, והפך אותה לאישה הראשונה שהועמדה לתפקיד זה בידי מפלגה גדולה, ולאיטלקיה-אמריקנית הראשונה שמועמדת בידי מפלגה גדולה. מונדייל רצה לקבוע תקדים במועמדות זאת. מונדייל זיהה את הובלתו של רייגן בסקרים ורצה לקרוץ לנשים, שהיו רוב הבוחרות, באמצעות מועמדות זו. מונדייל גם שקל להעמיד לתפקיד שתי נשים אחרות, אפרו-אמריקנית והיספנית, ובחר בפררו לבסוף כיוון שחשב שתמשוך גם מיעוטים. ג'קסון ביקר את ניסיונו של מונדייל לקבוע תקדים, אולם תמך בבחירת אישה לסגנית.
מועמדים מטעם מפלגת האחדות הלאומית
אנדרסון לא רצה לרוץ, וקיווה שפוליטיקאי אחר יוביל את המפלגה, מחשש שמועמדותו תגרום למפלגה להיות מזוהה כ"פולחן אישיות". אף מועמד לא החליט להתמודד ואנדרסון נחשב למועמד המשוער. למרות שאנדרסון זכה לתמיכה מדמוקרטים ומרפובליקנים ב-1980, רוב הבוחרים חזרו אל מפלגותיהם, והוא לא זכה לתמיכה רחבה. בגלל חוסר יכולת להתמודד במדינות, החליט אנדרסון לא לרוץ ולתמוך במונדייל.
אנדרסון קיווה שהמפלגה תצליח להצמיח מועמד ב-1988, אבל המפלגה התפרקה.
המפלגה הליברטריאנית
בורנס היה המועמד המוביל, אולם פרש מחשש שהמפלגה לא תוכל לממן את מסע הבחירות שלה. המועמדים האחרים היו ברגלנד, רבנל (שעבדה במחלקת ההגנה בעבר) ורוארט. ברגלנד נבחר ברוב דחוק וסגנו היה ג'יימס לואיס. הם התמודדו ב-39 מדינות.
מפלגת האזרחים
סוניה ג'ונסון התמודדה ב-1984 מטעם מפלגת האזרחים, מפלגת הצרכנים של פנסילבניה ומפלגת השלום והחופש של קליפורניה. ג'ונסון השיגה 72,161 קולות (0.1%) והגיעה למקום החמישי. סגנה מטעם מפלגת האזרחים היה ריצ'רד וולטון ומטעם מפלגת השלום והחופש אמה וונג מאר.
המפלגה הקומוניסטית
המפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית בחרה בגאס הול לנשיאות ובאנג'לה דייוויס לסגניתו.
מסע בחירות
מונדייל רץ עם מצע ליברלי, שתמך בהקפאת הפיתוח הגרעיני ותמיכה בתיקון לשוויון זכויות. הוא דיבר נגד חוסר ההגינות במדיניות הכלכלית של רייגן ועל הצורך להקטין את הגירעון.
למרות שהבחירה של פררו התקבלה בהתלהבות בקרב פעילים דמוקרטים, סקרים הראו שרק 22% מהנשים התלהבו מבחירתה ו-18% חשבו שזהו רעיון רע. 60% טענו כי לחץ מקבוצות נשים הוביל לבחירתה מול 22% שטענו כי מונדייל בחר במועמדת הטובה ביותר. חברים בסניפי הכנסייה הקתולית ביקרו את פררו הקתולית על תמיכתה בהפלות. במהלך מסע הבחירות נאלצה להתמודד עם האשמות כלפי בעלה, וטענות שהוא היה קשור לפשע המאורגן, אספקת פורנוגרפיה והפרת חוקי התרומות למסע הבחירות. פררו שחררה לציבור את החזרי המס של משפחתה ב-21 באוגוסט 1984, אולם הנזק נעשה.
בניו ג'רזי, רייגן אמר שהעתיד של אמריקה נח בתוך לב המצביעים, ובמסר התקווה שמובע משיריו של ברוס ספרינגסטין, יליד המדינה. רייגן אף השתמש בשירו של ספרינגסטין, "Born in the U.S.A" (שבעצם נכתב נגד מלחמת וייטנאם, ללא ידיעת רייגן) כשיר הבחירות שלו עד שספרינגסטין הדמוקרט קרא לו להפסיק.
רייגן גם השתמש בתשדירי בחירות אפקטיביים. שניים מהזכורים בהם היו "בוקר באמריקה", שדיבר על הצלחתו בתחום הכלכלי ועל העתיד הטוב שסיפק לאזרחים, ו"הדוב בעצים" בו טען רייגן כי הוא מוכן לקבל גם הצעות שלום.
רייגן בן ה-73 היה הנשיא המבוגר ביותר אי פעם, ולאחר העימות הראשון עם מונדייל ב-7 באוקטובר, בו רייגן כשל, הועלו שאלות בנוגע לגילו ותפקודו. רייגן טען כי הלך לכנסייה "פה בוושינגטון" (העימות נערך בקנטקי), התייחס למדים הצבאיים כ"בגדי מלתחה" והודה שהוא מבולבל. בעימות עצמו מונדייל ניצח. הוא היה מוכן לתגובתו של רייגן מהבחירות הקודמות, "הנה אתה שוב מתחיל" ("There you go again") וטען שרייגן אמר זאת בנוגע לקיצוץ בתוכנית מדיקר, דבר שאכן ניסה לעשות ולא הצליח בשל הקונגרס הדמוקרטי. מונדייל גם ביקר את העלאת המיסים של רייגן ואת הגירעון, וטען שאם הבוחרים ישאלו את עצמם האם מצבם טוב יותר בהשוואה ללפני ארבע שנים, כפי שרייגן שאל ב-1980, הם יבינו שיש צורך במנהיגות חדשה. אולם ב-21 באוקטובר, בעימות השני, התחמק רייגן מנושא הגיל כשאמר שהוא "לא מתכוון להשתמש למטרות פוליטיות בגילו הצעיר ובחוסר ניסיונו של יריבי". מונדייל עצמו צחק, ולאחר מכן טען כי אם היו מצלמים אותו מקרוב היו רואים שבעצם בכה, מפני שהבין שהפסיד בבחירות. רייגן נטרל את נושא הגיל.
הביקור בבית-הכנסת
בשבת, 26 באוקטובר רייגן נאם בבית כנסת היכל הִלֵל ("Temple Hillel"), שבלונג איילנד, ניו יורק. זה היה הביקור הרשמי הראשון של נשיא מכהן בבית כנסת, מאז שהנשיא הראשון ג'ורג' וושינגטון ביקר בבית הכנסת טורו ב-1790.נטען שמטרת הביקור היא להשפיע על הקהילה, שנחשבה "מובלעת דמוקרטית בלונג איילנד- אזור רפובליקאני". לפני נאום הנשיא, חזן בית הכנסת שר את התקווה, ואת המנון ארצות הברית. הנשיא חבש כיפה, הזכיר פעמיים את הביטוי "לעולם לא עוד", ודיבר רבות על מחויבותו למדינת ישראל, לשחרור יהודי ברית המועצות ולמאבק באנטישמיות ובאנטי-ציונות. אחר כך, רב בית-הכנסת העניק לנשיא שי בשם הקהילה- כיפה סרוגה בצבעי דגל ארצות הברית. אחרי הנאום בבית כנסת, הנשיא סעד סעודות שבת בצהריים בביתו של רב בית הכנסת, הרב מוריס שמואל פרידמן. בני משפחתו של הרב השתתפו בסעודה, כולל בנו, דייוויד פרידמן, לימים שגריר ארצות הברית בישראל.
תוצאות
רייגן נבחר ב-6 בנובמבר בניצחון מוחץ, כשהוא זוכה ב-49 מדינות (ובכך היה אחד מהקרובים ביותר ליישם את אסטרטגיית חמישים המדינות אשר מטרתה היא לנצח בכל 50 המדינות של ארצות הברית). הוא השיג 525 אלקטורים (מ-538), שיא, והשיג 58.8% מהקולות. למרות פררו, 55% מהנשים בחרו ברייגן, והוא קיבל בין 54% ל-61% מקולות הקתולים במדינה, המספר הכי גבוה עבור רפובליקני. מונדייל זכה ב-13 אלקטורים (ממדינתו מינסוטה- בה ניצח בהפרש של 0.18% מהקולות- ומחוז קולומביה), והייתה זאת התוצאה הגרועה ביותר עבור מועמד מרכזי מאז הפסדו של אלף לנדון ב-1936 לפרנקלין דלאנו רוזוולט. מונדייל בחבר האלקטורים יותר מכל מועמד דמוקרטי אחר (פרט לסטיבן דאגלס שהשיג 12 ב-1860, כשהמפלגה הייתה מפולגת) למרות שהיו גם כאלה שקיבלו פחות קולות ממנו (אלטון פארקר, ג'יימס קוקס, ג'ון דייוויס וג'ורג' מקגוורן).
חוקרי מדעי המדינה דיברו על תופעה של כמיליון דמוקרטים שתמכו ברייגן- לבנים דרומיים ופועלים צפוניים שתמכו ברייגן בגלל השיפור במצב הכלכלי, עמדתו בנושא הביטחוני, וראו את הדמוקרטים כתומכי העניים והמיעוטים על חשבון מעמד הביניים. הוועדה הדמוקרטית הלאומית חקרה את הנושא לאחר מערכת הבחירות אולם גנזה את הדו"ח מתוך חשש מפגיעה במצביעים.
כשרייגן נשאל ב-1984 מה הוא רוצה לחג המולד, הוא התבדח וטען ש"מינסוטה הייתה יכולה להיות נחמדה". רייגן הפסיד במינסוטה גם בבחירות הללו וגם ב-1980, והייתה זאת המדינה היחידה בה מעולם לא זכה. הוא בנוסף הנשיא הראשון מאז וודרו וילסון שכיהן שתי כהונות ולא ניצח במינסוטה. הייתה זאת הפעם האחרונה בה מועמד רפובליקני הצליח לנצח בכל מדינה בצפון מזרח ארצות הברית ובמדינות החוף הפסיפי, לנצח לפחות במחוז אחד בכל מדינה, ולנצח בהוואי, מסצ'וסטס, ניו יורק, אורגון, רוד איילנד ווושינגטון. הייתה זאת גם הפעם האחרונה עד 2016 בה ניצחו הרפובליקנים בוויסקונסין, האחרונה עד 2004 בה זכו באיווה, והאחרונה בה ניצחו בווירג'יניה המערבית עד לשנת אלפיים. הייתה זאת מערכת הבחירות האחרונה בה המועמד המנצח ניצח בהפרש דו ספרתי בקולות (עשרה מיליון ויותר). למרות ההפסד הדחוק במינסוטה, ניצח רייגן בחמישה מתוך שמונה מהמחוזות שלה בקונגרס (ניקסון ניצח במחוז אחד בלבד במסצ'וסטס ב-1972), ורייגן הוא המועמד היחיד שזכה ברוב המחוזות של הקונגרס בכל מדינה.
ברטיל אולין
ברטיל גוטהרד אולין (בשוודית: Bertil Gotthard Ohlin; 23 באפריל 1899 – 3 באוגוסט 1979) היה כלכלן ופוליטיקאי שוודי, שייסד את התאוריה המודרנית של דינמיקת המסחר. בשנת 1977 חלק את פרס מדעי הכלכלה לזכרו של אלפרד נובל עם ג'יימס מיד בזכות עבודתו בנושא מסחר בין-אזורי ובינלאומי שפרסם בשנת 1933. אולין ייסד יחד עם הכלכלן השוודי אלי הקשר, תאוריה בנושא מסחר בינלאומי שנודעה בשם מודל הקשר-אולין, שזיכתה אותו במוניטין עולמי.
חייו האישיים
ברטיל אולין נולד בשנת 1899 ב-23 באפריל בעיירה קליפאן, שבשוודיה.
אולין למד באוניברסיטת לונד ובאוניברסיטת סטוקהולם בהנחיית הכלכלן אלי הקשר. במהלך לימודיו פיתח עניין במסחר בין-לאומי והציג תזה על תיאורית המסחר ב-1922. אולין למד לתקופה באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת אוקספורד, שם הושפע על ידי פרנק טאוסיג וג'ון ויליאמס. ב-1924 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת סטוקהולם ושנה מאוחר יותר החל לעבוד כפרופסור באוניברסיטת קופנהגן. ב-1930 המשיך את עבודתו של אלי הקשר כפרופסור באוניברסיטת סטוקהולם. בתקופה זו, אולין נכנס למחלוקת עם ג'ון מיינרד קינס, שטען כי גרמניה צריכה לשלם שילומים לאחר מלחמת העולם הראשונה, בניגוד לאולין שראה שילומים אלו כקניית כוח בין-לאומית ולא יותר. ב-1936, קינס שינה את דעתו והסכים עם גישתו של אולין. המחלוקת תרמה בהמשך לפיתוח תאוריות מודרניות על שילומים בין-לאומיים חד צדדיים.
אולין כיהן כראש המפלגה הליברלית של שוודיה בין 1944 ל-1967. הוא היה חבר בריקסדאג בין 1938 ל-1970. כיהן כשר המסחר בממשלת שוודיה במהלך מלחמת העולם השנייה (1944-1945) וכנשיא המועצה הנורדית בשנים 1959 ו-1964.
נפטר ב-3 באוגוסט 1979 בואלאדלן בשוודיה.
מחקריו
ב-1933, אולין פרסם עבודה בנושא מסחר בין-אזורי ובין-לאומי שזיכתה אותו במוניטין עולמי, בה הוא שילב גישות מתזת הדוקטורט שלו עם עבודה קודמת של אלי הקשר. כחבר בבית הספר לכלכלה של סטוקהולם, אולין גם פיתח דרך תאורטית לטפל במדיניות מאקרואקונומית מבסיס שנבנה על ידי קנוט ויקסל. מחקרו על החשיבות של ביקוש כולל הקדים מחקר מאוחר יותר על ידי קינס.
מודל הקשר-אולין
התנאים הבאים צריכים להתקיים:
התאוריה אינה תלויה בכמויות ההון וכוח העבודה, אלא בכמויות לכל עובד, מה שמאפשר למדינות קטנות לסחור עם מדינות גדולות על ידי התמחות בייצור מוצרים שדורשים את המרכיבים שקיימים אצל המדינה הקטנה יותר מאשר אצל המדינות שסוחרות אתה. ההנחה המרכזית היא שהון וכוח עבודה לא נמצאים בכמויות שוות בשתי המדינות. הדבר מוביל להתמחות וריכוז בתחום ייצור או במוצר מסוים, מה שתורם לרווחה הכלכלית של שתי המדינות. ככל שההבדל גדול יותר בין שתי המדינות, הרווח מהתמחות בתחום מסוים עולה עבור שתיהן.
וסילי לאונטיף ערך מחקר על התאוריה במטרה להפריך אותה. הוא ציין שלארצות הברית יש כמות רבה של הון, לכן היא אמורה לייצא מוצרים שדורשים כמות רבה של הון ולייבא מוצרים שדורשים כמות רבה של כוח עבודה, אך הוא מצא שארצות הברית ייצאה מוצרים שדרשו יותר כוח עבודה מהמוצרים שהיא ייבאה. ממצא זה ידוע בתור פרדוקס לאונטיף.
ספריו
מסחר בין-אזורי ובין-לאומי - ספר בהוצאת אוניברסיטת הרווארד המסביר על מודל הקשר-אולין, הספר פורסם ב-1933.
בעיית ייצוב התעסוקה- פורסם ב-1949. הספר מורכב מאוסף של הרצאות שאולין העביר, של עמותת יוליוס באר באוניברסיטת קולומביה, ושל צ'יצ'לה באוניברסיטת אוקספורד.
כמה חוסרים בתאוריות של קשרים כלכליים בינלאומיים
התהליך והשלבים של השפל הכלכלי העולמי - דיווח שנכתב על ידי אולין על השפל הכלכלי העולמי, שהוצג בפני חבר הלאומים בשנת 1931.
כמה הערות על תאוריית סטוקהולם על חסכון והשקעות
פרסים והוקרה
בשנת 1977 זכה בפרס נובל לכלכלה אותו חלק עם ג'יימס מיד, בזכות תרומה פורצת דרך של שניהם לתאוריה בנושא מסחר בינלאומי ומעבר הון בינלאומי.
ישראל באירוויזיון 2023
ישראל השתתפה באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב, עם השיר "Unicorn" של נועה קירל. קירל העפילה מחצי הגמר, וסיימה במקום השלישי בגמר. זו הייתה ההשתתפות ה-45 של ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון.
רקע
ב-7 במרץ 2022 פרסם תאגיד השידור הישראלי קול קורא להגשת הצעות לשיתוף פעולה עם תאגיד השידור הישראלי לבחירת נציג התאגיד לתחרות הזמר של האירוויזיון 2023. עד סיום המכרז לא הוגשו הצעות כלל, ואף לא מצד קשת 12 או רשת 13, שהיו חלק מתהליך הבחירה בשנים האחרונות. ב-12 ביוני 2022 תאגיד השידור הישראלי הודיע כי הנציג הישראלי לאירוויזיון 2023 ייבחר על ידי ועדה פנימית של כאן 11.
ארטמיס פאול: המושבה האבודה
ארטמיס פאול: המושבה האבודה הוא ספר פנטזיה לנוער, החמישי בסדרת הספרים ארטמיס פאול. כמו שאר ספרי הסדרה, נסובה עלילתו סביב ארטמיס פאול, פושע-גאון בן 15 שמגלה פיות החיות מתחת לפני הקרקע.
רקע
בספר הקודם הולי שורט מתפטרת ממשמר הלפריקונים בעקבות מחליפו של רוט - ארק סול. היא פותחת משרד חקירות פרטי ומצרפת עליה כעוזרים את מאלץ' דיגמס ואת ארטמיס.
ישראל באירוויזיון 2023
בחירת המבצע
המבצע נבחר על ידי ועדה פנימית שבחנה שמות של זמרים בולטים בתעשיית המוזיקה הישראלית אשר מובילים ברשימת ההשמעות בתחנות הרדיו השונות ומנוסים בהופעות חיות מול קהל רחב. ב-11 ביולי 2022, פורסם כי הזמרת נועה קירל תייצג את ישראל באירוויזיון 2023.
ארטמיס פאול: המושבה האבודה
עלילה
השדים הם המשפחה השמינית של עם הפיות. בקרב על טאטלין בין הפיות לבני האנוש הם לא הסכימו לרדת מתחת לפני הקרקע כמו שאר העם (הפיות וכל שאר יצורי הקסם) ולכן הקוסמים של השדים שהם גם הקוסמים החזקים ביותר העבירו את האי שלהם "היבראס" במנהרת זמן לאזור הלימבו שמנותק מהזמן. בברצלונה מצליח ארטמיס להיגרר למסע בזמן עם שד שנעקר מהלימבו. השדים חיבים לענוד משהו מכסף כדי לא להישאב ולהופיע בזמנים שונים ובמקומות שונים. לאחר המסע בזמן מגלה ארטמיס שמיקום אצבעותיו הוחלף ושהוא הצליח לחזור לזמן שלו. כאשר בודק גילה ארטמיס שבאטלר עיגן אותו בעזרת צמיד כסף. כאשר ארטמיס מגלה ששד עתיד להופיע בתיאטרון הוא מגלה שהולי מופיעה שם גם בעקבות חיזוי הגעת השד בברצלונה כשהוא רואה שהשד מופיע הוא שם לב שחץ נורה ברגלו והבין שמי שעשתה זאת נקראת מינרווה. מינרווה היא גם גאונה צעירה כמו ארטמיס פאול. ארטמיס שולח את הולי לעקוב אחריה ברכבת תחת מעטה היעלמות. הם מגלים שמינרווה מתגוררת בטירה בצרפת ויש לה עשרים וחמישה שומרים. הולי מוחדרת לשם כשבויה ובעזרת הקסדה שלה משחררת את השד ונמלטת מהטירה. לאחר מכן משתלט פושע בשם ג'ונה לי על הטירה וחוטף את מינרווה. ארטמיס מתכנן תוכנית להציל את מינרווה. הוא מציע לג'ונה שמתענין בשדים (חושד שהרגו את אחיו) עסקה: מינרווה בתמורה לשד. במהלך העסקה השד נמלט וכולם נפגשים בתערוכת אומנות הנמצאת במגדל בו בוצעה ההחלפה. הם מגלים שבזמן שהקוסמים השדים ניסו להעביר את "היבראס" התפרץ שד בשם נאזל וחברו לתוך מעגל הקוסמים. כתוצאה מכך נהרס הקסם והקוסמים הופכים את עצמם לאבן כדי לא להיהרג. הם משחררים את הקוסמים ממעגל האבן ומגלים שרק קוסם אחד נשאר מתוך מעגל הקוסמים המקוריים. הקוסם, קואן היה ראש הקוסמים והוא זה שהוביל את הקסם וגם זה שהפך את הקוסמים לאבן כדי להציל אותם. בינתיים ג'ונה וחבריו נכנסים ומובסים על ידי באטלר אך מספיקים לקשור פצצה לידו של 1 (השד שארטמיס הציל). ארטמיס, הולי, קואן ואחד חוזרים להיבראס במטרה למנוע ממנו להתמוטט אבל הם מותקפים על ידי השדים. הם משתמשים בעוצמת הפצצה ובקסם כדי לחזור לכדור הארץ ומגלים שבגלל שהזמן עובר שונה בהיבראס אז עברו שלוש שנים. במהלך החזרה לכדור הארץ, ארטמיס מצליח לקחת קצת קסם לעצמו. כשהוא חוזר לכדור הארץ הוא גם מגלה שנולדו לו שני אחים תאומים.
ישראל באירוויזיון 2023
בחירת השיר
ב-30 באוגוסט 2022 פורסם כי השיר הישראלי יכתב במחנה כתיבה בו ישתתפו מספר יוצרים וכותבים ישראלים שעבדו עם קירל ומכירים את פועלה, על מנת ליצור יחד את השיר הישראלי שאיתו תופיע קירל. בין היוצרים ניתן למצוא את איתן פלד, דורון מדלי, ג'ורדי, מאי ספדיה, רון ביטון ועוד.
ב-17 בינואר 2023, נבחר השיר "Unicorn" מתוך שלושה שירים, במשדר מיוחד בהנחיית מאיה ורטהיימר ששודר בכאן 11 בבמת פסטיבל המוזיקה באילת. השיר נחשף ב-8 במרץ 2023.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ישראל שובצה למחצית השנייה של חצי הגמר הראשון, שהתקיים ב-9 במאי 2023.
חצי גמר 1
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. ישראל שובצה תשיעית, אחרי שווייץ ולפני מולדובה. ב-11 במאי 2023 ביצעה קירל את "Unicorn" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. ישראל הופיעה כמדינה ה-23, לפני סלובניה ואחרי ליטא.
גמר
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג שירה של ישראל במקום השני, עם 177 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום החמישי, עם 185 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים "Unicorn" במקום השלישי, כשבסה"כ זכה לקבל 362 נקודות.
צוותי הווי גייסות השריון
צוותי הווי גייסות השריון היו להקות משנה וצוותי הווי בחיל השריון, שפעלו במקביל ללהקת גייסות השריון. בין הצוותים היו צוות הווי השריון, צוות הווי סדנאי השריון, צוות הווי סיני, צוות הווי סדנא גייסית ומקהלת גברי השריון.
צוות הווי השריון (חטיבה 7)
ראשית, התוכנית הראשונה נקראה "חצופים בצריח" שהופקה ב-1970. הצוות נוצר מכמה חברים שפרשו מלהקת גייסות השריון עוד באותה שנה, מאחר שהתוכנית בלהקה נגנזה וחברי הצוות פוזרו לבסיסים שונים, כמה מהם הקימו את צוות הווי השריון שהיה שייך לחטיבה 7. התוכנית הראשונה "חצופים בצריח", (שם שהביא הבמאי עזרא דגן, על משקל "חשופים בצריח", ספרו של שבתי טבת), פעלה למשך שנה והוקלטה על אריך נגן מסחרי, שבין שיריו הייתה גם גרסת כיסוי לשיר "את חכי לי ואחזור" ו-11 שירים מקוריים נוספים שנכתבו במיוחד עבור הצוות. סולן הצוות היה אנדריי צוויג, שהיה גם מפקד הצוות.
רק כעבור שלוש שנים, פעל הצוות מחדש במהלך מלחמת יום כיפור, והיו חברי צוות שונים מהתוכנית הראשונה. ההרכב נבנה על שלושה זמרים דרום אמריקאים, בהם מוריס אוחיון, בנימין (פרדי) שיפטן שניגן בגיטרה, וליאו קרוק שליווה בגיטרה משלו וכמו כן חברו אליהם גם הנגנים שמעון שרייבר החצוצרן, אבי רוזנבאום בתופים ושמריהו בן ברוך בגיטרה בס. עם הצוות עבד קובי רכט שהיה אחראי למילות השירים, הלחנים והעיבודים. רכט יצר לצוות את הלהיט "אלבום משפחתי", וגם שירים נוספים שהקליטו, "בעמק הירוק", "חלום ליל קיץ" ו"בואי אל היער" שכתב יחד עם אשתו איריס. הצוות הקליט את השירים הללו לאלבום משותף שיצא לאור לאחר מלחמת יום כיפור, יחד עם צוות הווי סיני וצוות הווי סדנאי השריון כשכל צוות תרם לאלבום ארבעה שירים. מאוחר יותר כשהשתחררו שלושת חברי הצוות הם הקימו שלישייה אזרחית שנקראה "שלישיית שבר ענן" שהחזיקה מעמד שנה אחת בלבד.
צוות הווי סיני
צוות הווי סיני הוקם בשנת 1970, בתוך פעולות התגמול ומלחמת ההתשה. חברי הצוות שרתו קודם לכן בלהקת גייסות השריון בתוכנית ה - 11 שנגנזה. הצוות החל להופיע בבסיסים בסיני שהיה שייך למדינת ישראל. בין חברי הצוות הראשונים היה מוני מושונוב שהתגייס לצה"ל, שלמה יידוב ושוקי וגנר. בתחילת דרכו לא הקליט הצוות שירים, הופיע במוצבים שונים ובין היתר ביצע גרסת כיסוי לשיר "הטנק של מוישה", הבמאי היה עזרא דגן.
כעבור שנה הפיק הצוות את התוכנית הראשונה, "מחפשים קצת חול", בניהולו המוזיקלי של אלדד שרים. הצוות הקליט מספר שירים שונים על תקליטי שדרים שיצאו בקול ישראל, בהם "מסעות", על פי מילים מהתנ"ך שאותם הלחין שרים, "כשתזרח השמש" ו"שקט מצרים".
ב-1972 הפיק הצוות את התוכנית החדשה "חולטורה". בין חברי ההרכב נשאר מושונוב שכיכב במערכונים ובקטעי המשחק שלו, ולצידו בין השירים היה הסולן שלמה יידוב, ויורם אברמוף ויעקב קאופמן שעשו לו את קולות הרקע וגם הנגנים בני וילנר בגיטרה, איתן גדרון בגיטרה בס, ויעקוב קלמנוביץ' באורגן. את התוכנית הדריך מוזיקלית שלמה גרוניך שעיבד את כל השירים וגם כתב והלחין את הרוב. גרוניך יצר בתוכנית עיבודים ניסיוניים מרתקים לצוות, כאשר הפיק צליל ייחודי המשלב יחדיו סיטאר, גיטרות חשמליות ורביעיית מיתרים. הצוות היה אחד האנונימיים בצה"ל עד שלראשונה הקליט את שיריו על גבי תקליט מסחרי, שכלל שישה שירים של הצוות ועוד שישה שירים נוספים של צוות הווי הנדסה קרבית בתוך תקליט משותף של שניהם. מהשירים שהקליט צוות הווי סיני לתקליט, הצליחו יותר השירים "היה לי לילה", שבוצע כעבור שנים על ידי מרדכי ארנון וגם "חזרה הביתה", "איש ואישה" (מילים ולחן של יצחק קלפטר) ו"לבד" שהלחין מתי כספי וגם ביצע אותו כעבור כמה שנים, למילים של שמרית אור. הצוות היה בבת עינו של האלוף קלמן מגן מפקד אוגדת סיני, שטיפח אותו ואף ביקש לשדרג את מעמדו באמצעות שינוי שמו ללהקת סיני. בתום התוכנית היו כאלה שפרשו מהצוות, וכאלה שהשתחררו מהצבא.
כעבור שנה, 1973, בתוך מלחמת יום כיפור הצוות הפיק את תוכניתו האחרונה "ממשיכים לקרוא לי חולטורה". לתוכנית זו הצטרפו לראשונה לצוות אי פעם שלוש זמרות, אנונימיות, וגם כמה חברים שנשארו מ"חולטורה". הצוות הקליט ארבעה שירים, לתקליט משתוף יחד עם צוות הווי השריון וצוות הווי סדנאי השריון. בין השירים שהקליט הצוות היו "אחרי הבתים אחרי השדות", "מים רבים" ממילים מהתנ"ך, "דלית" וגרסת כיסוי ל"לילה בדרום". בין חברי הצוות היה גם יהודה תמיר, שהתפרסם מאוחר יותר כחבר להקת "חלב ודבש". עם הצוות באותה שנה עבד על התוכנית אילן מוכיח שעיבד את כל מילות השירים, וגם הלחין כמה, ובין היתר ללהקה כתבו והלחינו אילן גולדהירש, שם טוב לוי, דני עמיהוד ודן רביב. הצוות פורק באותה שנה.
צוות הווי סדנאי השריון
צוות הווי סדנאי השריון הוקם בשנת 1970. כבר באותה שנה הפיק הצוות את התוכנית הראשונה "על שחורים וירוקים" שהתבססה על שירים קצביים לצד ניגונים רגועים יותר, בהם הצליחו שיר הנושא "על שחורים וירוקים", "שיר שבת" ועוד. כעבור שנה יצאה התוכנית החדשה לדרך, שמה "תנו לנו". התוכנית הוקלטה על תקליטון עם חמישה שירים חדשים של הצוות, היו בהם השירים "מארון א-ראס" ושיר הנושא ״תנו לנו ללכת לאן שהולכים הדרכים״.
כעבור שנה 1972, הפיק הצוות את התוכנית החדשה "עולם חדש", שיצאה על גבי תקליט משתוף עם צוות הווי פיקוד ההדרכה. התוכנית תפסה צד אחד בתקליט וגיבשה שם שישה שירים נוספים של הצוות מההופעות של אותה שנה, בהם זכורים השירים "באשמורת שלישית" שכתב דודו ברק, ו"תפילה לאלוהים" שתורגם מרוסית על ידי גידי קורן. עם הלהקה עבד אפריים כץ על העיבודים והניהול המוזיקלי.
כעבור שנה הפיק הצוות את תוכניתו האחרונה "סדן ושיר" עם שירים חדשים בתוכנית, שיצאה לאחר מלחמת יום כיפור. ארבעה מהם הוקלטו לתקליט משותף עם צוות הווי השריון וצוות הווי סיני, בהם הצליח "שיר בנעליים גבוהות" ששר סולו אבנר אשכול למילים של דודו ברק, המנהל המוזיקלי היה כץ. . הצוות כלל 7 זמרים וארבעה נגנים נוספים. זו הייתה התוכנית האחרונה של הצוות.
מקהלת גברי השריון
מקהלת גברי השריון הוקמה ב-1961 על ידי שאול ביבר, קצין החינוך של חיל השריון, ויצחק גרציאני שניצח על המקהלה. המקהלה בניגוד לשאר הלהקות והצוותים בצה"ל, לא הורכבה מזמרים, אלא מ-300 חיילים קרביים של חיל השריון בליווי תזמורת צה"ל. ביבר העמיד על הבמה 300 חיילים קרביים של החיל ששרו שירים שונים שהוקלטו בהופעות חיות. הזכורים בהם ביותר הם השירים "כאן השריונים", "כתה אלמונית" ו"אחרי השקיעה בשדה" ששרו יחד עם הילדה נעמי לוי, למילים ולחן של נעמי שמר. המקהלה הצליחה להתפרסם מאוד וההקלטות מהמופע החי יצאו על תקליט שנקרא "בקצב שריון" שצד אחד ממנו מוקדש לשירים של המקהלה, והצד השני היה שייך ללהקת גייסות השריון. המקהלה הופיעה רק באירועים שונים מיוחדים של החיל ולא בצורה מסודרת במוצבים כמו שאר הלהקות, משום שהיו חיילים קרביים שנקרא מהבסיסים שלהם מדי פעם. המקהלה פורקה באותה השנה עם הופעות מועטות מרשימות.
הניסיון השני להקים פעם נוספת את המקהלה היה ב-1968, בעת הקלטות נוספות של המקהלה בליווי תזמורת צה"ל ומקהלת הילדים ע"ש צדיקוב, לתקליט שכותרתו הגודלה הייתה "300" וברקע רואים את 300 החיילים. בתקליט זה היו שמונה שירים. קצת חדשים ורובם ביצועים לשירים מוכרים. התקליט השלישי הוצא שנתיים לאחר מכן, בעת הקלטה ממופע חי של המקהלה יחד עם מקהלת ילדי רמת גן ביום גייסות השריון תשל"א (סוף 1970). ההקלטות יצאו על תקליט עם 11 שירים שעל עטיפתו שני צנטוריונים בחולות סיני. זאת הייתה הפעילות האחרונה של המקהלה.
צוות הווי סדנא גייסית
צוות הווי סדנא גייסית שהיווה מעין המשך לצוות הווי סדנאי השריון הוקם ב-1975, פעל שנה בלבד והקליט מספר שירים שונים, עם עיבודים והדרכה מוזיקלית של אילן מוכיח, אילן גלבוע ומשה זורמן. בין מקימי הלהקה היה מוטי דיכנה שהיה בעל ניסיון נעורים לשיר בדיסקוטקים עם להקת התיכוניסטים שלו, וכשהתגייס לצה"ל ניסה להתקבל ללהקת גייסות השריון אבל נקטע על ידי הבוחן רפי בן משה שאמר "אנחנו לא מחפשים פה זמרי דיסקוטקים". דיכנה לא התקבל אבל מיד הקים את הצוות הנ"ל יחד עם חברים נוספים שבאו להופיע. בין הקלטותיהם ניתן למצוא את השירים "גברת שוורץ", "סדנאי השריון", "סוקיאקי" שתורגם מיפנית, "קול דודי" ו"דמיין". במקביל בתוך הצוות פעל צוות פנימי נוסף שנקרא "צוות בוזוקי סדנא גייסית" שהקליט שני שירים נוספים שעיבד עמנואל קרטן ללחנים יוונים עממים ולמוזיקה יוונית, בהם "אולי זה לא היה" ו"לא ביקשתי לי דבר ממנה". הצוות כולו (שהורכב מהצוות עצמו ועוד צוות פנימי) הקליט תשעה שירים חדשים לסינגל שיצא לאור באותה שנה, שנקרא "להקות צבאיות וצוותי הווי". הסינגל הורכב ממספר הקלטות של חמישה צוותי הווי, בהם צוות הווי סדנא גייסית.
NGC 1512
NGC 1512 היא גלקסיית מוט ספירלית הנמצאת במרחק של 38 מיליון שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים שעון מטוטלת וחברה בקבוצת הגלקסיות דג זהב. הגלקסיה מקיימת אינטראקציה כבידתית עם הגלקסיה האליפטית השכנה NGC 1510 (בתמונה מימין ולמטה ממרכז NGC 1512) ונראה ש-NGC 1510 גורמת לעיוות של הזרועות הספירליות של NGC 1512. המרחק הזוויתי בין הגלקסיות הוא כ-5 דקות קשת ששקול למרחק של כ-60,000 שנות אור ומצביע על כך שייתכן ויתנגשו בעתיד.
יהדות קלדוניה החדשה
יהדות קלדוניה היא הקהילה היהודית בקלדוניה החדשה, קבוצת איים בדרום מערב האוקיינוס השקט, אחת מחמש הטריטוריות של צרפת מעבר לים. בשנת 1987, הוקמה הקהילה היהודית לראשונה כשהיא מנתה כ-50 חברים.
מרבית יהודי קלדוניה גרים בעיר הבירה נומאה. שם גם ממוקם בית הכנסת ומרכז קהילתי יהודי, "האגודה לתרבות ישראלית בקלדוניה החדשה". כמעט כל היהודים בקלדוניה החדשה הם יהודים ספרדים ממוצא צרפתי ופליטים יהודיים שהתיישבו בצרפת שעודדה את הגירתם לקלדוניה החדשה בשל שתי סיבות, הרחקתם של היהודים ואחיזה על ידי התיישבות של צרפתים בקלדוניה החדשה שתחת שליטתה. מרבית חברי הקהילה הם אנשי עסקים ועובדי ממשל.
אוכל כשר מיובא מאוסטרליה.
בשנת 2017 נפתח בית חב"ד בנומיה. באותה השנה מנתה האוכלוסייה יהודית של קלדוניה החדשה כ-250 חברים.
סאלי ג'קסון
סאלי ג'קסון (באנגלית: Sally Jackson) היא דמות ראשית-משנית בספרי פרסי ג'קסון והאולימפיים המבוססת על המיתולוגיה היוונית. סאלי היא אימו של פרסי ג'קסון.
ביוגרפיה בדיונית
סאלי ג'קסון היא אימו של פרסי ג'קסון, הדמות הראשית בסדרה זו.
בספר הראשון, לאחר שמורתו של פרסי לחשבון, גברת דודס, הופכת לאריניה ותוקפת אותו, פרסי ואימו לוקחים חופש מחייהם, אולם באמצע הנופש, חברו לבית ספר של פרסי, גרובר, המתגלה כסאטיר, אומר להם להסתלק משם וכך הם עושים. באמצע הדרך תוקף את המכונית המינוטאור. המכונית נהרסת וסאלי שנתפסת על ידי המינוטאור נעלמת שנייה לפני שהיצור מוחץ אותה בידו. פרסי הורג את המינוטאור ובטוח שאימו מתה. פרסי מגיע למחנה החצויים שם הוא מגלה שאביו הוא לורד פוסידון אט-אט מתברר לו שחששותיו לגבי מותה של אימו מוטעים ושהיא בשאול של האדס, אחיהם של זאוס ופוסידון. פרסי יוצא למסע חיפושים כדי להחזיר להאדס את הברק. לקראת סוף המסע נימפת ים נותנת לו שלוש פנינים שאיתם ישחרר 3 אנשים מהשאול. הוא נותן את הפנינים לחבריו, אולם לאחר שהוא גומר את המסע האדס משחרר את אימו בכל זאת.
בספר השלישי היא הופכת לבת זוגו של אדם בשם פול בלופיס הלומד איתה באוניברסיטה. בספר הרביעי פול שואל את פרסי אם הוא יכול להתחתן אם אימו ותשובתו של פרסי חיובית. בספר החמישי היא ופרסי מספרים לפול על כך שהמיתולוגיה היוונית אמיתית. בספר גורלו של אפולו מתגלה שסאלי בהריון וצפויה ללדת בת, ובסדרת הספרים מגנס צ'ייס והאלים של אוסגרד נכתב שהיא ילדה.
מתברר שסאלי רואה במבעד לערפול - כוח קסום הגורם לבני אדם לחשוב שדברים מהמיתולוגיה היוונית הם דברים השייכים לעולמם ויכולת לראות לפעמים דברים שגם חצויים לא רואים. אולם עם השנים כוחה נחלש ולכן לא עזרה לפרסי בספר הרביעי כאשר נכנס למבוך של דיידלוס.
חסוס ואייחו
חסוס ואייחו לאסרו (בספרדית: Jesús Vallejo Lázaro; נולד ב-5 בינואר 1997 בסרגוסה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בריאל מדריד.
קריירת מועדונים
ב-31 ביולי 2015 חתם ואייחו על חוזה ל-6 שנים בריאל מדריד מליגת העל הספרדית, תמורת סכום משוער של 6 מיליון אירו. עם החתימה בריאל מדריד, הושאל ואייחו באופן מיידי לריאל סרגוסה. הוא ערך 20 הופעות ליגה בעונת בליגה הספרדית השנייה.
בתום עונת השאלה אחת לסרגוסה, הושאל ואייחו לעונה אחת לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
בתום עונת ההשאלה לאיינטרכט פרנקפורט שבה ערך במסגרת הליגה 25 הופעות וכבש שער אחד ואף הציג יכולת גבוהה חזר ואייחו לריאל מדריד.
ב-5 בנובמבר 2017 ערך ואייחו את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0–3 על לאס פאלמס.
ב-27 ביולי 2019 הושאל ואייחו לוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג לעונה אחת.
ב-24 בינואר 2020 הושאל לגרנדה מלה ליגה עד לתום העונה, ובסיום העונה הוארכה תקופת ההשאלה לעונה נוספת.
ב-15 ביולי 2023 הושאל שוב לגרנדה לעונה אחת.
יצחק ברקוביץ (קצין משטרה)
יצחק ברקוביץ (16 בפברואר 1933 – 1 באפריל 1982) היה קצין בדרגת ניצב משנה במשטרת ישראל, בעל עיטור השירות במשטרה. שימש מפקד מרחב נגב וראש צוות הקמת מרחב לכיש. לאחר שירותו במשטרה שימש יו"ר מטה שעת חירום במד"א ומ"מ מנהל מחוז דרום של מד"א.
ביוגרפיה
נולד ברומניה, בן זקונים למשפחה בת שמונה ילדים. עבר את מוראות השואה בגטו שבעיר פלטיצ'ן ברומניה. ב-1946 נשלח לחוות הנוער הציוני בעיר אפלדורן שבהולנד, באמצעות ארגון הג'וינט היהודי. משם עלה בגיל 15 לישראל ב-1948 במסגרת עליית הנוער, באוניית המעפילים "נגבה", ונשלח לקיבוץ גבעת השלושה.
בשנת 1949 הצטרף לאחיו בבאר שבע. ביקש להתקבל לעבודה בסולל בונה אך נדחה. דוד טוביהו, שהיה מנהל סולל בונה, ולימים ראש העיר הראשון של באר שבע, שלח אותו בחזרה לקיבוץ גבעת השלושה בדרישה שיסיים את לימודיו בקיבוץ, ורק לאחר מכן יקבלו לעבודה.
ברקוביץ התגייס לצה"ל ושירת כסמל ביחידה מיוחדת בעוג'ה אל-חפיר ליד גבול מצרים. במהלך שירותו הצבאי התחתן עם שרה לבית זיסמן.
לזוג נולדו חמישה ילדים. התגורר בבאר שבע.
שירותו במשטרה
לאחר שהשתחרר מהצבא התגייס באוגוסט 1953 למשטרת ישראל. תפקידיו במשטרה: 1953 עד 1966 – סייר, חוקר, רכז מודיעין ובלש; 1966 עד 1972 – מפקד תחנת באר שבע; 1972 עד 1976 – רל"ש מפקד מרחב נגב; 1976 עד 1977 – קצין אח"ק נגב; 1978 עד 1981 – מפקד מרחב נגב; 1981 – ראש צוות הקמת מרחב לכיש.
ב-13 ביולי 1977 קיבל את "עיטור השירות" של משטרת ישראל מידי מפכ"ל המשטרה חיים תבורי. בתיאור הנימוקים לקבלת העיטור נכתב: "סגן ניצב יצחק ברקוביץ משרת במשטרת ישראל החל משנת 1953. בתקופת שירותו פעל סגן ניצב ברקוביץ רבות בתחום החקירות. הוא ניהל חקירות רבות וסבוכות והביא לגילוי עבריינים. בין חקירות אלו ניתן לציין את גילוי מביימי שוד מלטשת יהלומים בקריית מלאכי בשנת 1964, גילוי מבצעי השוד בבנק לאומי בבאר שבע ורצח מנהל הסניף בשנת 1964, וגילוי רוצחו של נער בירוחם בשנת 1975."
הרצח בבנק לאומי, ב-6 בדצמבר 1964, היה מקרה הרצח הראשון שאירע במהלך שוד בנק בארץ. האירוע הכה בהלם את מערכת הבנקאות במדינה, והנהלת בנק לאומי החליטה להקציב פרס של 10,000 לירות למי שיביא לגילוי הרוצחים. יצחק ברקוביץ עמד בראש צוות החקירה שפיענח את תיק הרצח.
לאחר פרישתו מהמשטרה
ב-1 בספטמבר 1981 פרש ברקוביץ מן השירות במשטרה והחל את לימודיו באוניברסיטת בן-גוריון, בחוג להיסטוריה. באוקטובר 1981 התמנה כיו"ר שעת חירום מד"א במחוז הדרום. בדצמבר של אותה שנה נתבקש על ידי מד"א לסייע כממלא מקום מנהל המחוז הדרומי של מד"א, תפקיד שמילא עד מותו באפריל 1982.
מקסיקו במשחקים האולימפיים
מקסיקו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1900). היא נעדרה מארבע האולימפיאדות הבאות, ומאז אולימפיאדת פריז (1924) היא משתתפת במשחקים ברציפות. לאורך השנים צברו הספורטאים המקסיקנים 73 מדליות, בהן 13 מדליות זהב. הענפים הבולטים ביותר הם אתלטיקה (11 מדליות, בהן 3 מדליות זהב), איגרוף (13 מדליות, בהן שתי מדליות זהב) וקפיצה למים (15 מדליות, בהן מדליית זהב אחת). בטאקוונדו מדורגת מקסיקו במקום החמישי בטבלת המדליות.
המשחקים האולימפיים נערכו על אדמת מקסיקו פעם אחת - אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968). מקסיקו סיטי הועדפה אז על פניהן של דטרויט, ליון ובואנוס איירס. קדמו לכך פעמיים נוספות בהן הציגה העיר את מועמדותה ונכשלה. ב-1956 דורגה שנייה בסיבוב הראשון, אך בסופו של דבר הגיעה רק למקום החמישי, אחרי מלבורן, בואנוס איירס, לוס אנג'לס ודטרויט, וב-1960 דורגה שוב במקום החמישי, אחרי רומא, לוזאן, בודפשט ודטרויט.
עד מלחמת העולם השנייה
במשחקים הראשונים בהם השתתפה מקסיקו, אולימפיאדת פריז (1900), הגיעה להישג הגבוה ביותר נבחרת הפולו שלה. בטורניר הפולו השתתפו רק חמש נבחרות, הנבחרת המקסיקנית הוגרלה להעפיל אוטומטית לשלב חצי הגמר, בו הובסה 8-0 בידי קבוצה אמריקאית-בריטית. די היה בכך כדי שתסיים במקום השלישי. באותה העת לא הוענקו מדליות ארד, אך ברישומי הוועד האולימפי הבינלאומי ניתנו רטרואקטיבית מדליות ארד לכל מי שסיים במקום השלישי באותם משחקים.
הופעתה הבאה של מקסיקו הייתה אף היא בפריז, 24 שנים מאוחר יותר. במשחקים אלה, כמו גם באולימפיאדת אמסטרדם (1928), לא הצליח אף ספורטאי מקסיקני לזכות במדליה אולימפית. ההישגים הראשונים הגיעו באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). המתאגרף פרנסיסקו קבניאס זכה במדליית כסף, והיה למקסיקני הראשון שזוכה במדליה אולימפית דה פקטו. באותם משחקים, גם הקלע גוסטבו וט זכה במדליית כסף, בירי בשכיבה.
1948 עד 1964
באולימפיאדת לונדון (1948) הגיעו המקסיקנים להישג הטוב ביותר שלהם עד אז - 5 מדליות, בהן שתי מדליות זהב ראשונות. ארבע מהמדליות הושגו בענף הרכיבה. בתחרות הקפיצות זכה אומברטו מרילס במדליית הזהב וסגנו היה רובן אוריסה. שניהם היו שותפים גם לזכייה במדליית הזהב בתחרות הקפיצות הקבוצתית, ומרילס זכה גם במדליית ארד בתחרות האיוונטינג הקבוצתית. במדליה החמישית, מדליית ארד, זכה הקופץ למים חואקין קאפייה, בקפיצה מ-10 מטר. נבחרת הכדורסל סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת ארצות הברית 71-40 בחצי הגמר ולנבחרת ברזיל 52-47 במשחק על המקום השלישי.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) היה קאפייה המקסיקני היחיד שזכה במדליה אולימפית, לאחר שזכה במדליית הכסף בקפיצה מ-10 מטר. גם באולימפיאדת מלבורן (1956) היה קאפייה המקסיקני היחיד שעמד על הפודיום, אלא שהפעם שיפר את הישגיו, וזכה במדליית זהב בקפיצה מ-10 מטר ובמדליית ארד בקפיצה מ-3 מטר. ניצחונו של קאפייה על פני האמריקני גארי טוביאן היה בהפרש של 3 מאיות הנקודות בלבד. באולימפיאדת רומא (1960) הסתפקו המקסיקנים במדליית ארד אחת, בה זכה הקופץ למים חואן בוטיה, בקפיצה מ-3 מטר. באולימפיאדת טוקיו (1964) הגיע המתאגרף חואן פבילה להישג דומה.
אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
האולימפיאדה היחידה אותה אירחה מקסיקו הייתה גם המוצלחת בתולדותיה. הספורטאים המקסיקנים זכו ב-9 מדליות, בהן 3 מדליות זהב.