cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ין סימונס (מוזיקאי)
ראשית חייו
חיים ויץ נולד בטירת כרמל, ישראל. הוריו עלו לארץ כניצולי שואה מהונגריה. אימו פלורה "פלורנס" קליין ואחיה לארי היו הניצולים היחידים במשפחתם. אביו יחיאל "פרי" ויץ, היה נגר במקצועו.
בגיל 8 הוריו נפרדו. אמו פלורה היגרה לניו יורק, שם גר אחיה, ואילו אביו נשאר בישראל. בארצות הברית אימו נאלצה לעבוד בשני מקומות עבודה במקביל בכדי לפרנס את המשפחה. בארצות הברית חיים ויץ שינה את שמו ליוג'ין קליין, ומאוחר יותר לג'ין קליין, ובכך אימץ את שם נעוריה של אימו.
קריירה
הלהקה הראשונה בה סימונס היה חבר עוד בנעוריו הייתה Lynx (בהמשך שונה שמה ל-The Missing Links). מאוחר יותר הקים את הלהקה "The Long Island Sounds". בתקופה בה ניגן סימונס בלהקות הללו הוא עבד בעבודות מזדמנות על מנת להתקיים, בהן יצירת פנזינים ומכירת ספרי קומיקס משומשים. בהמשך סימונס למד במכללת "Sullivan County Community College" בניו יורק. לאחר מכן הוא הצטרף ללהקה חדשה בשם "Bullfrog Bheer".
בתחילת שנות השבעים סימונס הקים את להקת הרוק Wicked Lester יחד עם סטנלי הארווי אייסן (כיום ידוע בשם פול סטנלי) והקליט עמו אלבום אשר מעולם לא יצא לשווקים משום שסימונס לא היה שבע רצון מהצליל והמראה של הלהקה. סימונס וסטנלי החליטו לעזוב את הלהקה תוך ויתור על חוזה עם חברת התקליטים Epic Records. הם החליטו להקים את להקת הרוק האולטימטיבית ובעקבות כך החלו לחפש מתופף ללהקה. סימונס וסטנלי מצאו מודעה אותה פרסם פיטר כריס, אשר ניגן במועדונים בברוקלין באותה העת. הם הצטרפו אליו והופיעו בתחילה כשלישייה. פול פרשלי הצטרף אל הלהקה לאחר שפגשו אותו בעקבות מודעה אותה פרסמו בה הם ציינו שהם מחפשים גיטריסט ללהקה. בשנת 1974 פרסמה להקת קיס את אלבום הבכורה שלה.
בשנת 1983, עקב ירידה בפופולריות, החליטו חברי הלהקה להופיע ללא האיפור אשר הפך לסימן המסחרי של הלהקה, ובעקבות כך הלהקה זכתה לתחייה מחודשת שנמשכה לתוך שנות התשעים. חברי הלהקה החליטו לצאת למופע עולמי אשר נמשך במהלך השנים 1996 - 1997. בשנת 1998, הלהקה הוציאה לשווקים את האלבום "Psycho Circus", האלבום הראשון שלה מזה 20 שנים אשר נוצר על ידי חברי ההרכב המקורי של הלהקה. מאז, ההרכב התחלף, כאשר טומי תאייר החליף את אייס פרשלי כנגן הגיטרה ואריק זינגר (אשר ניגן בלהקה בין השנים 1992 עד 1996) החליף את פיטר כריס על התופים.
חיים אישיים
סימונס, חי בבוורלי הילס שבקליפורניה. באוקטובר 2011 התחתן עם כוכבת מגזין פלייבוי לשעבר שאנון טוויד, לאחר זוגיות שנמשכה 28 שנים. לזוג יש שני ילדים.
סימונס תמך באביו שנשאר בישראל עד יום מותו.
סימונס דובר ארבע שפות - אנגלית, הונגרית, עברית וגרמנית.
יחסו לישראל
לסימונס משפחה בישראל, אח למחצה ושלישיית אחיות למחצה איתם חידש את הקשר בביקור בישראל (מולדתו) במרץ 2011, במסגרת הסדרה הדוקומנטרית המצולמת בערוץ דיסקברי והסוקרת את חייו וחיי משפחתו. סימונס סיפר "אני ישראלי. אני מרגיש זר באמריקה. אני אאוטסיידר". במהלך ביקורו נאם באנגלית וגם בעברית, ובנוסף זכה לפרס יקיר העיר חיפה.
סימונס פיתח קשר קרוב עם חייל צה"ל שנפצע במלחמת לבנון השנייה ונותר רתוק לכיסא גלגלים, רון ויינרייך (בוגר "כוכב נולד") שגם הוא אזרח אמריקאי, ואף הקליט עבורו קליפ וידאו בו הוא מופיע במסגרת להקתו של רון ויינרייך. לפני כן שלח הודעת תמיכה בטלוויזיה בעברית ובאנגלית בו קרא לו "גיבור אמיתי".
ב-2011 סימונס התראיין עבור ערוץ החדשות האמריקאי CNBC, והביע תמיכה במדיניות ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו על הצורך בשמירת שטחים, כגון רמת הגולן ויו"ש בשליטתה של ישראל והבהיר שיצביע לליכוד. סימונס יצא גם נגד קריאתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה לחזור לגבולות 1967 באמרו: "אם אתה לא היית בירח, אתה לא יכול להגיש פוליסה על הירח, למה? כי אתה לא היית שם, איך לך מושג מה לעזאזל קורה שם. ככה אותו דבר על ברק אובמה וכל הנשיאים שאמרו לישראל לסגת, הם לא היו בשטחים או בגולן, אין להם היכולת להורות לישראל לברוח משם."
פיות דיסני
פיות דיסני (באנגלית: Disney Fairies) הוא זיכיון בבעלות חברת וולט דיסני שנוצר בשנת 2005 על ידי אנדי מוני. הזיכיון מבוסס על דמותה של טינקרבל שיצר ג'יימס מתיו ברי במחזה "פיטר וונדי", והוצגה בשנת 1953 בסרט האנימציה "פיטר פן" של חברת וולט דיסני. הזיכיון כולל בנוסף לדמותה של טינקרבל דמויות נוספות שהן פיות. הזיכיון כולל ספרים, סרטים, שירים, אתר אינטרנט, בובות, ביגוד, משחקי וידאו ועוד.
היסטוריה
טינקרבל הופיעה במקור במחזה "פיטר וונדי" שכתב ג'יימס מתיו ברי בשנת 1904. הזכויות של המחזה הועברו מאוחר יותר לבית החולים הגדול ביותר ברחוב אורמונד, ולאחר מכן נמכרו ישירות לוולט דיסני. עם הזכויות של המחזה, נוצר על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני בשנת 1953 סרט אנימציה בשם "פיטר פן" המציג את הסיפור. בסרט הופיע המראה האייקוני לדמותה של טינקרבל שבשימוש של חברת וולט דיסני כיום. דמותה של טינקרבל הופיעה במוצרים רבים של החברה, בטלוויזיה, בפארקי שעשועים ובמוצרים נלווים.
בשנת 2005, ביריד ספרי הילדים באיטליה, חברת וולט דיסני הודיעה שהיא הולכת לפרסם ספרים לילדות בגילאי 6 עד 10 בהשראת דמותה של טינקרבל. בחודש ספטמבר של אותה שנה, פורסם הספר הראשון בשם "אבק-פיות והמסע להצלת הביצה" ("Fairy Dust and the Quest for the Egg") שנכתב על ידי גייל קרסון לוין, ומשמש כסימן הבכורה של הזיכיון. הספר פורסם ב-32 שפות וב-45 מדינות ברחבי העולם עם פרסום שיווקי של למעלה ממיליון דולר. הספר הפך לרב מכר, והופיע ברשימת רבי המכר של עיתון "הניו יורק טיימס". הספר נמכר ביותר ממיליון עותקים ברחבי העולם, בין היתר בישראל.
בינואר 2006, הושקו המוצרים הראשונים של הזיכיון הכוללים עשר בובות של דמויות הזיכיון. בחודש יוני של אותה שנה, הושק מגזין חודשי של פיות דיסני באנגליה המיועד לגילאי 5 עד 7. המגזין יצא לאור עם שחרור ראשוני של 110,000 עותקים. כל גיליון התמקד בסיפור אחר של טינקרבל וחברותיה, כמו כן היו בו גם משחקים, פעילויות, פוסטרים ועוד. המגזין נמכר מאוחר יותר בספרד, איטליה, מלזיה, פולין, פורטוגל, סינגפור, סקנדינביה ובנלוקס. בישראל המגזין אינו נמכר.
בשנת 2008, נוצר סרט הבכורה של הזיכיון על ידי אולפני דיסניטון, "טינקרבל". באותה שנה, יצא משחק מקוון בשם "Pixie Hollow". המשחק נסגר על ידי חברת דיסני, דבר שהותיר קהל כועס מפני שהמשחק היה נהדר. היו ניסיונות שניסו למנוע את הסגירה, אך הן כשלו. בשנת 2012 יצא הסרט "טינקרבל וסוד הכנפיים", כאשר על מנת לקדם אותו יצא אלבום האוסף "Disney Fairies: Faith, Trust, and Pixie Dust".
בשנת 2015 יצא סרט ההנפשה האחרון של הזיכיון, "טינקרבל ואגדת לעולם לא", מפני שאולפני דיסניטון המייצרים את הסרטים נסגרו. בפברואר 2018 הוכרז שלזיכיון יצא סרט לייב אקשן, ושריס וית'רספון תשחק בו בתפקיד טינקרבל.
הדמויות הראשיות בזיכיון
רוב הדמויות בזיכיון הן פיות צעירות. מסופר שהפיות נוצרות מצחוק ראשון של תינוק, בכל פעם שתינוק צוחק בפעם הראשונה בעולם האחר הצחוק שלו מגיע לעולם הפיות (במקור נקרא "Pixie Hollow", בתעתיק לעברית: פיקסי הולו; בחלק מהדיבובים לעברית נקרא גם עמק הפיות) שבארץ לעולם לא וכך נוצרת פיה. הפיות מתגוררות בבית שנמצא בתוך עץ הממוקם בעולם הפיות, ולכל אחת יש כישרון. הפיות ממין זכר מכונים "פיונים". מפני שהזיכיון כולל רק פיות מארץ לעולם לא, הוא אינו כולל פיות מסרטי דיסני אחרים, למשל: הפיה הטובה (סינדרלה), פלורה, פאונה, מריוות'ר (היפהפייה הנרדמת), ודולי (הקדירה השחורה).
הסרטים בזיכיון
לזיכיון יצאו שישה סרטי 3D באורך מלא אשר הופקו באולפני דיסניטון, בנוסף נוצרו לו שני סרטי טלוויזיה ששודרו בערוץ דיסני. הסרטים מתמקדים בהרפתקאות של טינקרבל וחברותיה בארץ לעולם לא. לזיכיון מתוכנן סרט לייב אקשן שתשחק בו ריס וית'רספון בתפקיד טינקרבל.
אטרקציות בפארק השעשועים
בחודש אוקטובר 2008, נפתחו שתי אטרקציות של "עמק הפיות" בפארקים של דיסני. אחת נפתחה בדיסנילנד ליד מזחלות מטרהורן, במקום שבו הייתה בעבר המערה של אריאל, והשנייה נפתחה בממלכת הקסם בדיסניוורלד, בעיר ההנפשה של מיקי. גרסה נוספת נפתחה בדיסנילנד הונג קונג ב-21 בינואר 2011, כאחד מדרכי החגיגה של יום השנה חמישי של הפארק. במקומות אלו, למבקרים ניתנה הזדמנות לברך את טינקרבל וחברותיה הפיות ולאכול איתן.
המיקום של ממלכת הקסם נסגר בפברואר 2011 כחלק מהרחבת הפנטזלאנד המתמשכת. עמק הפיות נכלל בתוכנית ההרחבה המקורית, אך הוא ננטש. ב-28 ביולי 2011, טינקרבל וחברותיה חזרו לממלכת הקסמים ב"פינת הקסם של טינקרבל" (Tinker Bell's Magical Nook) שנמצאת במרפסת ההרפתקאות. עם זאת, בשנת 2014, המתחם נסגר וטינקרבל עברה לתיאטרון טאון סקוור, שם היא יכלה לברך את האורחים לבד.
הופעות בטלוויזיה
בסדרה "ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא" טינקרבל השתתפה במספר פרקים, ביניהם "ג'ייק מציל את ארץ לעולם לא", "ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא: הקרב על הספר" ו"ההפתעה מדהימה של ג'ייק".
בסדרה "עד עצם היום הזה" טינקרבל מופיעה כדמות חוזרת בגילומה של רוז מקייבר החל מהפרק השלישי בעונה השלישית. בסדרת ההמשך של הסדרה, "ארץ הפלאות", הפיה סילברמיסט הופיעה בפרק השני של העונה הראשונה, שם גילמה אותה ירדנה לרגי.
מיפ חיס
מיפ חיס (בהולנדית: Miep Gies; 15 בפברואר 1909 – 11 בינואר 2010), חסידת אומות העולם, הייתה מהאזרחים ההולנדים שהחביאו את אנה פרנק ובני משפחתה מפני הנאצים באמסטרדם שבהולנד בעת מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי הולנד. לאחר שאנה ובני משפחתה נעצרו בידי הנאצים, היא מצאה במקום המסתור שלהם את היומן שאנה כתבה וגם סיפורים קצרים שאנה כתבה. היא שמרה על כתבי היד, ולאחר המלחמה העבירה אותם לאביה של אנה, אוטו פרנק, שהיה היחיד מהמשפחה ששרד את השואה, והוא הוציא אותם לאור.
ביוגרפיה
חיס נולדה בשם הרמינה סנטרושיץ (Hermine Santrouschitz) בווינה, אוסטריה. ב-1920 עברה לליידן בהולנד על מנת לברוח מהרעב ששרר באותה תקופה באוסטריה לאחר מלחמת העולם הראשונה. היא נלקחה לאומנה על ידי משפחה בהולנד אשר קראו לה בכינוי "מיפ". ב-1922 היא עברה עם משפחתה המאמצת לאמסטרדם. לאחר שסיימה את התיכון, היא עבדה כרואת חשבון וב-1933 כמזכירה בסניף ההולנדי של חברת התבלינים ההולנדית אופקטה (שמאוחר יותר נקראה חיס ושות').
אוטו פרנק בדיוק עבר מגרמניה ומונה למנכ"ל של אופקטה בהולנד. חיס, שעבדה עבור פרנק, הפכה לחברה קרובה של המשפחה, וכך גם הארוס שלה, יאן חיס (Jan Gies). לאחר שהיא סירבה להצטרף לארגון נשים נאצי, הדרכון שלה בוטל והורו לה לחזור לאוסטריה בתוך 90 יום. מיפ ויאן התחתנו ב-16 ביולי 1941 כדי שהיא תוכל להשיג אזרחות הולנדית ולהימנע מגירוש. הרהיטות של חיס בהולנדית ובגרמנית עזרו למשפחת פרנק להיטמע בחברה ההולנדית, והיא ובעלה הפכו לאורחים קבועים בבית משפחת פרנק.
הסתרת המשפחות
יחד עם בעלה יאן ועובדים אחרים מאופקטה (ויקטור קוגלר, יוהנס קליימן ובפ פוסקאול) סייעה חיס להסתיר את בני משפחת פרנק (אוטו, אדית, מרגוט ואנה), בני משפחת ואן-פלס (הרמן, אוגוסטה ופטר) ופריץ פפר בכמה חדרים בבניין המשרדים של החברה בפרינסנחראכט באמסטרדם מ-6 ביולי 1942 עד ל-4 באוגוסט 1944.
כאשר חיס קנתה אוכל לאנשים במסתור, היא נמנעה מחשד בדרכים רבות. למשל, היא קנתה מכמה ספקים שונים ביום אחד. היא מעולם לא סחבה יותר ממה שהיא יכלה להכניס לשקית אחת או להחביא מתחת למעיל שלה. כדי להימנע מכך שעובדי אופקטה יחשדו, חיס ניסתה לא להיכנס למקום המסתור בשעות הקבלה. בעלה גם עזר על ידי כך שסיפק תלושי מזון שהשיג באופן לא חוקי. בדירתם, חיס ובעלה יאן הסתירו גם סטודנט אנטי-נאצי.
המאסר
בבוקר ה-4 באוגוסט 1944, כאשר ישבה ליד שולחנה עם פוסקאול וקליימן, איש עם אקדח התעמת עם חיס ופקד עליה לא לזוז ולא לעשות רעש. כתוצאה מהלשנה של אחד מעובדי המחסן במקום (כנראה), נודע לגרמנים על הסתתרותה של המשפחה. משטרת הסדר, מלווה במשתפי פעולה הולנדים, פרצה לדירה ולמקום המסתור כדי לנסות למצוא את המסתתרים. כמה ימים לאחר מכן ניסתה חיס, ללא הועיל, לשחד קצין אוסטרי נאצי שייתן לעצורים ללכת. חיס והאחרים היו יכולים להיות מוצאים להורג אם הם היו נתפסים מסתירים יהודים. עם זאת, היא לא נעצרה מכיוון שהשוטר שבא לחקור אותה היה מווינה. היא זיהתה את המבטא שלו ואמרו לו שהם מאותה העיר. חיס נשארה בבטחה עם בעלה באמסטרדם עד לסוף המלחמה.
לפני שהרשויות רוקנו את הבית, חיס ופוסקאול מצאו חלקים מיומנה של אנה פרנק והחביאו אותם. לאחר שהגיעו החדשות על פטירתה של אנה פרנק, מסרה חיס את היומן לניצול היחיד שנותר ממשפחת פרנק, אוטו, אביה של אנה. חיס לא קראה את היומנים לפני שנתנה אותם לאוטו.
לאחר פרסום יומנה של אנה פרנק התפרסמו חיס, בעלה וחבריהם בהולנד, וקיבלו שורה של תעודות הוקרה ומדליות מארגונים שונים, בין היתר זכתה חיס במדליה מיד ושם ב-1995, ובתואר אבירות מהמלכה ביאטריקס ב-1997.
פאני קפלן
פאני יפימובנה קפלן (ברוסית: Фа́нни Ефи́мовна Капла́н; נולדה בשם פייגה חיימובנה רויטבלט קפלן Фейга Хаимовна Ройтблат-Каплан; 10 בפברואר 1890 – 3 בספטמבר 1918) הייתה מהפכנית רוסייה ממוצא יהודי. התפרסמה בעקבות ניסיון ההתנקשות בחייו של שליט ברית המועצות, ולדימיר איליץ' לנין. בחוגים האנרכיסטיים הייתה ידועה בשם "דורה".
קורות חיים
קפלן נולדה בשם בגוברניית ווהלין למשפחת איכרים יהודית והייתה אחת משבעה ילדים. אביה, חיים, שימש כמנהל בית ספר יסודי יהודי והוא חינך אותה בבית. לפי ספר הזכרונות של ורה פיגנר, קפלן נולדה בשם פייגה חיימובנה רויטבלט קפלן (Фейга Хаимовна Ройтблат-Каплан). לפי מקורות אחרים, שם משפחתה היה רויטמן. מגיל צעיר התעניינה בפוליטיקה. בשנת 1905 הצטרפה לחוגים אנרכיסטיים ופעלה תחת הכינוי "דורה".
בשנת 1906 השתתפה קפלן בקייב בניסיון התנקשות באמצעות פצצה באישיות בכירה בממשלו של הצאר. ההתנקשות נכשלה וקפלן נעצרה. בעקבות ההתנקשות נפגעה ראייתה. בית המשפט גזר עליה ב־5 בינואר 1907 דין מוות, אולם עקב היותה קטינה הומר גזר הדין במאסר עולם. היא נשלחה למחנה עבודה באקאטוי אשר בסיביר. במהלך שהותה שם הופשטה והוכתה קשות במוטות עץ.
בהשפעת המהפכנית מריה ספירדונובה שינתה את השקפותיה הפוליטיות לסוציאל־רבולוציונריות. בשנת 1911 היגרה משפחתה לארצות הברית. בעקבות מהפכת פברואר בתחילת 1917 והחלפת השלטון, שוחררה קפלן ב־3 במרץ ממאסרה. המאסר הממושך והתנאים הקשים הותירו בה צלקות רבות והיא סבלה מכאבי ראש עזים והתעוורה לפרקים. באפריל הגיעה למוסקבה וחבריה במפלגה החליטו לשלחה להחלמה בסנטוריום בחצי האי קרים. בעת מהפכת אוקטובר עברה ניתוח בעיניה בחרקוב. בעקבות הניתוח שבה לראות באופן חלקי.
ראשי המפלגה הקומוניסטית שאפו לזכות בשלטון בלעדי ברוסיה, ולכן אחרי הכישלון בבחירות שנערכו בנובמבר 1917, שבהן זכו רק ב־25% מהקולות לעומת 40% שזכו בהם הסוציאל־רבולוציונרים, פיזרו הבולשביקים את האספה המכוננת ובו־זמנית אילצו את הנשיא מטעם מפלגת הסר־ארים לוותר על תפקידו. עקב מהלכים חד־צדדיים אלו החליטה קפלן להתנקש בחייו של לנין.
ב־30 באוגוסט 1918 נאם לנין במוסקבה באחד מבתי החרושת בעיר. כשיצא מהבניין ועמד להיכנס למכוניתו, קראה לו קפלן בשמו וכשהוא הסתובב לעברה, ירתה בו שלושה כדורים. אחד מהם החטיא אותו והשניים האחרים פגעו בכתפו וריאתו השמאליים. לנין הוחש לקרמלין וסירב לצאת מהמתחם המאובטח מחשש למתנקשים נוספים. לפיכך הרופאים נאלצו לטפל בו בתוך הקרמלין. למרות הפצעים הקשים הצליח לנין לשרוד את ההתנקשות, אך לא בלי פגע. רוב ההיסטוריונים מעריכים שהשבצים שגרמו למותו כמה שנים מאוחר יותר קשורים לפצעיו אלו. נפוצה אפילו השמועה שהכדורים היו מורעלים.
קפלן נעצרה על ידי המשטרה החשאית, הצ'קה, בקרבת מקום ההתנקשות, בחשד שהיא המתנקשת. בכליה נמצא אקדח. היא טענה בפני חוקריה, יעקב יורובסקי ויעקב סברדלוב, שהחליטה להתנקש בלנין עוד בפברואר 1918 במקום מגוריה בסימפרופול, פעלה לבד וביצעה את ההתנקשות כיוון שלנין בגד בעקרונות המהפכה. כאשר התברר שקפלן לא תעליל על יריביו הפוליטיים של לנין, היא הוצאה להורג בלא משפט בגן אלכסנדר בקרמלין ב־3 בספטמבר בהוראת סברדלוב. לאחר מותה נפטרו אנשי הצ'קה מן הגופה.
במהלך השנה הראשונה של הטרור האדום גדל מאוד מעגל הדמים והקורבנות נערמו באלפיהם, אפילו לפי הסטטיסטיקה הרשמית, שנטתה להמעיט במספרם. יש היסטוריונים שרואים ב"טיהורים" אלו את מבשרי הטיהורים הגדולים בתקופתו של סטלין.
חייל אוסטרי, שהיה שבוי בברית המועצות ושוחרר ב־1953, טען שפגש את קפלן במקום מאסרו, שבו הייתה אחראית לספרייה, ושהיא אף נפטרה שם בגיל 70.
ג'ון קרי
ג'ון פורבס קרי (באנגלית: John Forbes Kerry; נולד ב-11 בדצמבר 1943) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כשליח הנשיאותי המיוחד לענייני אקלים. בשנים 2013–2017 כיהן כמזכיר המדינה ה-68 של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ברק אובמה. הוא כיהן כסגן מושל מדינת מסצ'וסטס תחת המושל מייקל דוקאקיס (1983–1985), וכן כסנאטור מטעם מסצ'וסטס בשנים 1985–2013. בין שנות שירותו בסנאט שימש כיושב ראש ועדת החוץ.
בהיותו סנאטור, לקח חלק מעורב בפרסום פרשת איראן–קונטראס שהעיבה על המוניטין הציבורי של ממשל רייגן. קרי היה מועמד המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2004 אך הפסיד לנשיא ג'ורג' ווקר בוש במירוץ צמוד, עם 35 אלקטורים פחות. לאחר בחירתו המחודשת ב-2012, מינה הנשיא ברק אובמה את קרי לרשת את הילרי קלינטון כמזכיר המדינה, ומינויו אושר בסנאט בינואר 2013 ברוב של 94–3. הוא נכנס לתפקידו בפברואר באותה שנה.
במסגרת תפקידו כמזכיר המדינה יזם את המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים (2013–2014) והשפיע על תהליך קבלתו של הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית ב-2015. עוד באותה השנה חתם על הסכם פריז מטעמה של ארצות הברית. בעת כהונתו פרצו סדרת מאבקים ברחבי העולם שהשפיעו על יחסי החוץ של ארצות הברית, בהם מלחמת האזרחים בסוריה, מבצע צוק איתן ומלחמת האזרחים באוקראינה, שהייתה לחלק מתוך הסכסוך האוקראיני-רוסי הכולל. לאחר הימנעות אמריקאית בהצבעה על החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם, קרי הוקיע בפומבי את מדיניות ההתנחלויות של מדינת ישראל ביהודה ושומרון.
ראשית חייו
קרי נולד באורורה שבקולורדו לריצ'רד קרי ורוזמרי לבית פורבס, וגדל במשפחה קתולית. רק כשהגיע לגיל 60 נודע לו לראשונה על יהדותה של משפחת אביו. יש לו שתי אחיות ואח אחד, שהתגייר לאחר נישואיו ליהודייה. סבו וסבתו מצד אביו, פריץ ואידה כהן, היו יהודים ילידי העיירה בניש בצ'כיה (אז חלק מאוסטרו-הונגריה). ב-1896 עברו בני הזוג לווינה, ובשנת 1900 החליטו לשנות את שמם לפרדריק ואידה קרי על מנת להסתיר את שורשיהם היהודיים. בשנת 1901 המירו רשמית סביו את דתם לנצרות קתולית. אביו של קרי נולד כעשור לאחר מכן וכך גדל כנוצרי. ב-1905 היגרו לארצות הברית. הסב התאבד ב-1921 עקב הסתבכות עסקית.
לידתו התרחשה בבית חולים צבאי בדנוור, שם שהה אביו ריצ'רד, ששירת כטייס ניסוי בחיל האוויר, לשם החלמה מדלקת ריאות, אך עד מהרה המשפחה חזרה למסצ'וסטס. אביו הפך לעורך דין, ולאחר המלחמה לדיפלומט, והמשפחה נדדה רבות. אמו רוזמרי הייתה בת למשפחת פורבס המיוחסת, לה היסטוריה ענפה במסצ'וסטס.
קרי החל להתעניין בפוליטיקה עוד בפנימייה היוקרתית בה למד בתיכון, וכשסיים את לימודיו בשנת 1962 התנדב למסע הבחירות הראשון לסנאט של אדוארד קנדי – שהיה מתומכיו הגדולים. באותה שנה הוא גם פגש בנשיא ג'ון קנדי, בזכות היכרותו עם אחותה־למחצה של ג'קלין קנדי. בהמשך אותה שנה החל ללמוד באוניברסיטת ייל, שם הצטיין בעימותים ובנאומים. כבר בכמה מנאומים אלה הביע התנגדות למלחמה בווייטנאם.
מלחמת וייטנאם
עם סיום לימודיו, התגייס בפברואר 1966 לחיל העתודה של הצי האמריקאי, הוסמך כקצין בדרגת סגן ונשלח לווייטנאם בסוף 1967, שם שירת לסירוגין עד 1969, כמפקד ספינת סיור. קרי פיקד על סיורי נהרות באזורים שהיו בשליטת הווייטקונג. במהלך שירותו בצבא עוטר קרי על אומץ ליבו בעיטור כוכב הכסף וכוכב הארד, וכן עוטר בלב הארגמן שלוש פעמים על פציעה בעת קרב. על פי הרישום הצבאי, קרי זכה באות על מעשיו במהלך קרב אינטנסיבי ב-28 בפברואר 1969, במהלכו ירה והרג לוחם וייטקונג שהיה חמוש במשגר רקטות. חברי אגודת 'ותיקי ספינות הסיור עבור האמת' (Swift Boat Veterans for Truth) האשימו את קרי על פעולתו בטענה כי לוחם הווייטקונג היה נער שהיה לבדו, שלא היה חלק מכוח רב מספרית, ושכבר נפצע וברח כשקרי ירה בו.
עם זאת, ניצנים להתנגדותו למלחמה, שהחלו עוד בתחילתה, לא השתנו – כפי שניכר ממכתבים ששלח למקורביו בארצות הברית. לאחר פציעתו השלישית במלחמה, הוחזר קרי להמשך השירות בארצות הברית, אך מוין מחדש בתפקיד עורפי. בחירתו המועדפת הייתה לשרת בצבא כעוזר לדרג הצבאי הבכיר בבסיס חיל הים בברוקלין.
מיד לאחר נישואיו ב-1971 החל את פעילותו הציבורית נגד המלחמה, והיה מראשי ארגון חיילים משוחררים נגד המלחמה. הוא התפרסם בעדות שנתן בפני ועדה של הסנאט בה תיאר עדויות שהארגון אסף מווטרנים על זוועות מלחמה אותם ביצעו. הוא היה ממארגני ההפגנה בה וטרנים השליכו את המדליות שבהן עוטרו מול בניין הקפיטול בוושינגטון די. סי.. במהלך פעילותו זו זכה לתשומת לב של התקשורת, ובריאיון בתוכנית "60 דקות" אף נשאל האם הוא חושב אי פעם להיות נשיא ארצות הברית. על פעילותו של קרי נגד מלחמת וייטנאם נמתחה גם ביקורת קשה. נטען כי הביא עדויות לא מוכחות וכי השמיץ שלא בצדק את צבא ארצות הברית, וכן ספג ביקורת מבוגרי מלחמה.
קריירה פוליטית מוקדמת
ב-1972 התמודד קרי על מקום בבית הנבחרים האמריקאי אך הפסיד למועמד הרפובליקני. בין השנים 1973 ו-1976 למד משפטים, ואחרי סיום לימודיו היה עוזר תובע, ואחר כך פתח משרד עצמאי. בשנת 1982 נבחר כסגן המושל (תחת מייקל דוקאקיס), ובשנת 1984 נבחר לסנאט האמריקני מטעם מסצ'וסטס, ומאז נבחר מחדש שוב ב־1990, 1996, 2002 ו-2008.
סנאטור מטעם מסצ'וסטס (1985–2004)
החל מתחילת כהונתו בסנאט שירת בוועדה לקשרי חוץ, אשר נחשבת ליוקרתית - דבר חריג לסנאטור חדש. קרי בלט בשימועים בעניין פרשת איראן־קונטראס שנערכו בוועדה, ואף פרסם דו"ח משלו בעניין. הוא עמד גם יחד עם הסנאטור הרפובליקני ג'ון מקיין בראש ועדה לבדיקת סוגיית הנעדרים והשבויים ממלחמת וייטנאם, ואחרי סיום עבודתה תמכו השניים בנירמול הקשרים בין ארצות הברית לווייטנאם.
בשיאו של המירוץ הדיפלומטי של קרי כמזכיר המדינה, במהלכו ביקר לעיתים תכופות בישראל ובאירופה וטיפול בנושא תוכנית הגרעין האיראנית, התיישב האחרון לראיון שנערך בראשית 2014 עם הרשת CNN, והבהיר באופן חד משמעי כי אין בכוונתו לרוץ פעם נוספת לנשיאות ארצות הברית, והזכיר באותה נשימה כי הוא נשלח למלא את תפקידו על ידי הנשיא ברק אובמה למען שירות האומה האמריקאית, וכך הוא מתכוון לעשות ולשמש כמזכיר המדינה עד סיום הקדנציה. באותה עת גם הזכיר כי מחלקת המדינה היא תחנתו האחרונה בחייו הפוליטיים, ושבכוונתו לפרוש מהם בעת סיום כהונתו.
המירוץ לנשיאות ארצות הברית (2004)
בשנת 2003 הכריז על מועמדותו לנשיאות ארצות הברית. בתחילה היה המועמד המוביל לקראת הבחירות המקדימות. הוא הדגיש את ניסיונו הצבאי הקרבי, בייחוד לאור חוסר הניסיון הצבאי הן של המועמדים הדמוקרטיים האחרים (למעט הגנרל וסלי קלארק) והן של בוש. עם התחזקותו של הווארד דין החלה מועמדותו להיחלש. בתקופה זו, בה המלחמה בעיראק הגיעה לשפל בפופולריות שלה, פגעו בו העובדה שהצביע בסנאט בעד הענקת יד חופשית לג'ורג' בוש (הבן) לצאת למלחמה, והתפתלויותיו בניסיון להסביר את הצבעתו זו.
אולם בימים האחרונים לפני הבחירות הראשונות באיווה הוא שב במפתיע להוביל את המירוץ, בין השאר בזכות ותיק מלחמה שאת חייו הציל קרי בווייטנאם, ושנרתם עתה למען מסע הבחירות שלו. קרי זכה באיווה ב-38% מהקולות, כשאחריו ג'ון אדוארדס עם 32% והווארד דין עם 18%. ניצחון זה נתן תנופה אדירה למסע הבחירות שלו, שכבר נראה אבוד ימים ספורים לפני כן. בעזרת התנופה מאיווה זכה בבחירות המקדימות בניו המפשייר עם 39% מהקולות, לפני דין עם 26%. מאז ניצח בבחירות המוקדמות בכל המדינות למעט קרוליינה הדרומית, בה ניצח ג'ון אדוארדס, אוקלהומה בה ניצח וסלי קלארק, וורמונט בה זכה הווארד דין. ב"סופר טיוסדיי" ב־2 במרץ זכה למעשה במועמדות המפלגה הדמוקרטית, אחרי שניצח בתשע מתוך עשר המדינות בהן נערכו בחירות ביום זה, דבר שגרם לג'ון אדוארדס לפרוש מהמירוץ.
קרי בחר את אדוארדס כמועמד למשרת סגן הנשיא, ויחד הם התמודדו מול ג'ורג' בוש ודיק צ'ייני. הסתבכותו של בוש בעיראק עמדה לו לרועץ, ונראה היה שגם דעותיו השמרניות בנושאים שונים, בהם מחקר בתאי גזע עובריים, יפגעו בו בקלפי. מערכת הבחירות כללה השמצות אישיות, ועלה נושא מלחמת וייטנאם בה שירת קרי, וממנה בוש התחמק (לדבריהם של מבקריו). כנגד קרי נטען כי אף על פי שהשתתף במלחמת וייטנאם, הרי בפעילותו אחריה השמיץ את הלוחמים האמריקאים בפשעי מלחמה, ובכך מכר את חבריו לנשק בעבור רווח פוליטי. במסגרת המסע שניהלו נגדו, הפיצו מתנגדיו תמונה מזויפת שבה נראה קרי יחד עם פעילת השלום ג'יין פונדה בעצרת מחאה נגד מלחמת וייטנאם. קרי הפסיד במערכה, על אף שזכה למספר קולות רב מאוד, מספר שתיים עד אותה עת בהיסטוריה של מערכות בחירות לנשיאות ארצות הברית. בוש, עם כ-62 מיליון קולות, בהפרש של 3 מיליון קולות מקרי, נבחר לכהונה שנייה בבית הלבן.
מזכיר המדינה (2013–2017)
במהלך המתקפה הכימית בע'וטה באוגוסט 2013, קידם קרי מהלך צבאי נגד משטרו של בשאר אל-אסד, נוכח "שימוש אכזרי ובוטה בנשק כימי" שנעשה על ידי השלטנות הסורים. במסיבת עיתונאים שנערכה ב-26 באוגוסט ציין קרי כי אין בכלל ספק שמתקפה כימית "בלתי נסלחת" התרחשה ב-21 באוגוסט וכי הממשל האמריקאי סבור שמשטר אסד ביצע את המתקפה. בהמשך הוביל יחד עם שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב את פירוק הנשק הכימי בסוריה.
בספטמבר 2013 נפגש קרי עם שר החוץ האיראני מוחמד זריף בעת כינוס מעצמות ה-P5+1 (חמשת החברות הקבועת במועצת הביטחון יחד עם גרמניה), זו הייתה הפגישה הישירה בין הדרגים הגבוהים ביותר של שתי המדינות זה שש שנים, והיא הפכה אותו למזכיר המדינה הראשון שנפגש עם עמיתו האיראני מאז המהפכה האיראנית. קרי נכח והשתתף בהסכם הביניים בז'נבה והסכמות לוזאן, ושימש מרכיב מרכזי בהשגת הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית ביולי 2015.
באפריל 2015 נפגש קרי עם שר החוץ הקובני בוועידה שבפנמה, וזוהי הפגישה הראשונה בין שרי החוץ של המדינות מאז 1958. ב-5 במאי 2015 היה למזכיר המדינה הראשון שביקר בסומליה.
עם חידוש היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לקובה לאחר נתק של 54 שנה, שהוכרזו לראשונה על ידי הנשיא ברק אובמה בדצמבר 2014, השתתף ב-14 באוגוסט 2015 בטקס רשמי לפתיחת השגרירות האמריקאית בהוואנה. ביקורו במדינה היה הראשון של מזכיר מדינה מאז 1945.
במרץ 2021, התפרסמה בניו יורק טיימס הקלטה בה נשמע שר החוץ האיראני מוחמד זריף חושף כי קרי הדליף לו מידע על כ-200 התקפות ישראליות נגד יעדים איראניים. קרי הכחיש את הדברים. מייק פומפאו ובכירים רפובליקנים בקונגרס דרשו חקירה רשמית כנגד ג'ון קרי בעקבות הגילוי.
הסכסוך הישראלי-פלסטיני
בשנת 2011, כמו מרבית המועמדים לתפקידים בכירים בארצות הברית, הכריז גם קרי על תמיכתו בישראל ובתהליך השלום במזרח התיכון. הוא תמך במפת הדרכים של הנשיא בוש, אך ביקר את חוסר פעילותו של הממשל כדי לקדם אותה.
קרי ביקר את הווארד דין על התבטאותו כי ארצות הברית אינה צריכה לקחת צד בסכסוך הישראלי־פלסטיני. ערב הבחירות המקדימות במדינת ניו המפשייר, אמר באספת בחירות כי הרחבת ההתנחלויות תהיה שגיאה, וכי יש לחזק את הרשות הפלסטינית כדי שתוכל לעמוד מול ארגון החמאס. כמו כן, לדבריו אין בצד הפלסטיני "מי שיספק את הסחורה" בכל הנוגע למשא ומתן עם המדיני. הוא צידד בעמדת ישראל בקשר לגדר ההפרדה ולאי־סמכות בית הדין הבינלאומי לצדק בהאג לדון בנושא.
ב-16 ביולי 2013 יצא קרי למסע למזרח התיכון, שבעקבותיו הכריז על מתווה לתוכנית שלום שארצות הברית תתמוך בה, המבטיחה שלום עם 22 מדינות ערב ועוד 32 מדינות מוסלמיות, עם יישום פתרון שתי המדינות על בסיס גבולות 1967 תוך חילופי שטחים הדדיים. בעקבות ההודעה בכירים ברשות הפלסטינית הסכימו לפתוח בתהליך שלום בתנאים אלו, ונטען כי בממשלת ישראל יש הסכמה עקרונית לכך. הדברים הוכחשו, אך בכירים בימין הישראלי הודיעו שהם יפרשו מהממשלה אם ישראל תיכנס למשא ומתן על בסיס זה. המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים החל רשמית ביולי באותה שנה, וקרי פעל באינטנסיביות לקידומו, עד שנפסק באפריל 2014.
במהלך כהונתו של קרי התקיים מבצע צוק איתן. ב-31 ביולי הגיעו מזכ"ל האו"ם באן קי-מון ומזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי להסכמה עם ישראל וחמאס על הפסקת אש הומניטרית ל-72 שעות שתיכנס לתוקף ב-1 באוגוסט ב-8:00 בבוקר. בעוד שישראל נצרה את האש, חמאס הפר את הפסקת האש תוך זמן קצר על ידי ירי תלול מסלול לעבר ישראל ותקיפה בדרום רצועת עזה שבה נהרגו שלושה חיילים. בעקבות התקרית הפסקת האש קרסה וצה"ל שב לתקוף ברצועה. האו"ם והממשל האמריקאי גינו את חמאס בחריפות על הפרת הפסקת האש.
ב-28 בדצמבר 2016 נאם קרי, בבניין מחלקת המדינה בוושינגטון, בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני. זה היה גם נאום סיום כהונתו של קרי. בנאום זה הציג את עקרונות הממשל לפתרון הסכסוך, ולפיהם, על הסכם הקבע לכלול את היסודות הבאים: גבולות על בסיס קווי 1967, ירושלים כבירת שתי המדינות, פתרון מציאותי לסוגיית הפליטים, שמירה על ביטחון ישראל, וסיום הכיבוש.
הנאום של קרי נישא 23 ימים לפני שיסיים את תפקידו כמזכיר המדינה של ארצות הברית, ובו סיכם שלוש שנים של ניסיונות כושלים להשגת פתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני. במהלך כהונתו עסק קרי לא מעט בעניין זה וביקר מספר פעמים בישראל ובשטחי הרשות הפלסטינית על מנת לקדם את תהליך השלום. בין מאמציו נשא התבטאויות נגד הבנייה בהתנחלויות ותמך בפתרון שתי המדינות על בסיס גבולות 1967.
הנאום של קרי הגיע ימים מעטים לאחר שארצות הברית, בצעד יוצא דופן, בחרה להימנע ולא להטיל וטו על החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם, צעד שגרם לבכירים בממשל נתניהו לבקר בפומבי את אובמה ואת קרי, ולהאשים אותם במסע נקמה בנתניהו רגע לפני שהם מפנים את מקומם לממשל דונלד טראמפ.
חייו האישיים
ב-1971 נישא קרי לג'וליה תורן אחרי שש שנות זוגיות עמה, ונולדו להם שתי בנות. בני הזוג נפרדו ב-1982, והתגרשו ב-1988. בשנת 1992, בעת השתתפותו ב"פסגת כדור הארץ" (Earth Summit) בריו דה ז'ניירו, פגש את תרזה היינץ - בת של מתיישבים פורטוגזים במוזמביק ואלמנתו של ג'ון היינץ, שהיה סנאטור רפובליקני והבעלים של אימפריית המזון "היינץ". הם נישאו בשנת 1995.
בעת כהונתו בסנאט היה קרי לסנאטור העשיר ביותר, ומימן חלק גדול מהוצאות הקמפיין שלו מכיסו הפרטי. באוקטובר 2004, טרם הבחירות לנשיאות, העריך המגזין פורבס כי אם ייבחר קרי לנשיאות, הוא יהיה לנשיא השלישי העשיר ביותר שנכח בבית הלבן, בהתאמה עם אינפלציה. לפי הצהרתו מ-2011, שווי נכסיו נעים בקנה מידה של 230 ל-320 מיליון דולר.
מצר טקומה
מצר טקומה (באנגלית: Tacoma Narrows) הוא מצר ים, המפריד בין שני חלקי מפרץ פיוג'יט במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
המצר הימי מפריד בין חצי האי קיטסאפ לבין העיר טקומה. מאחר שמצר הים צר, מהירות זרמי המים בו עשויים להגיע ל-6 קשרים.
על המצר מצוי הגשר הכפול גשר מצר טקומה (גשר שעמד במקום זה קודם התמוטט זמן קצר לאחר שנפתח).
מקור השם
שמו של המצר ניתן לו בשנת 1841 על ידי צ'ארלס וילקס, במהלך משלחת החקר האמריקאית.
תיירות וספורט
המצר מהווה אתר ספורט מים ובייחוד - שיט בקיקים.
נבחרת זימבבואה בכדורגל
נבחרת זימבבואה בכדורגל, הידועה בכינוייה "הלוחמים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של זימבבואה. הייתה ידועה כ"נבחרת רודזיה בכדורגל" עד לשנת 1980 עם הפיכתה של רודזיה לזימבבואה.
מר אמריקה של IFBB
מר אמריקה (באנגלית: IFBB Mr. America) הייתה תחרות פיתוח גוף שנערכה על ידי הפדרציה הבינלאומית של פיתוח הגוף (IFBB). היא נערכה לראשונה בשנת 1949 ועם התמודדות ישירה עם תחרות מר אמריקה של AAU. אחרי התחרות החד-פעמית בשנת 1949 היא חזרה בשנת 1959 באופן קבוע.
התחרות נערכה בשם זה עד שנת 1977 כשניהולה עבר לאחריות ה"ועדה הלאומית לכושר" (NPC) ושמה שונה ל"התחרות הלאומית לפיתוח הגוף של NPC" התחרות החדשה מתקיימת משנת 1982 עד היום.
H5P
H5P (קיצור של HTML5 Package) היא ספרייה חינמית בקוד פתוח המבוססת על JavaScript ליצירה ושיתוף של תוכן אינטראקטיבי HTML5.
סקירה כללית
הפרויקט נוצר על ידי חברת Joubel, חברת e-learning מנורווגיה, ויש לה צוות שנקרא צוות הליבה של H5P שאחראי לפיתוח הפרויקט. .
ישנם מעל ל-50 סוגי תוכן שונים (נכון ל-2022) שמהם עורכי תוכן יכולים ליצור תכנים משלהם, והבולטים שבהם הם שאלונים מסוגים שונים, מצגות אינטראקטיביות, סרטוני וידאו עם שאלות בתוכו ועוד. יצירת התוכן היא פשוטה וכוללת בכל סוג תוכן עורך ויזואלי להזנת התכנים. .
פרויקט H5P מפותח על ידי הקהילה, ובאתר של H5P יש מדריכים עבור מתכנתים. מתכנתים יכולים ליצור סוגי תוכן חדשים, ולשפר סוגי תוכן קיימים. .
פלאגינים ואינטגרציות
ל-H5P יש פלאגינים יציבים עבור המערכות מודל (Moodle), וורדפרס (WordPress) ו-דרופל (Drupal). לאופן אדקס (Open edX) יש רכיב Xblock מיוחד שמאפשר להטמיע רכיבי H5P. .
Every Teardrop Is a Waterfall
"Every Teardrop Is A Waterfall" הוא שיר של להקת הרוק האלטרנטיבי הבריטית, קולדפליי. השיר, אשר יצא לאור ב-3 ביוני 2011, הוא הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן החמישי של הלהקה, Mylo Xyloto.
בתאריך ה-23 במאי 2011 הועלה סרטון ליוטיוב שבו נראה איש צבעוני הולך במשך זמן כדקה עם רקע שחור. כותרת הסרטון הייתה שלוש השורות הראשונות מתוך השיר. במשך כשבוע צייצו קולדפליי בטוויטר סימנים וסרטונים מוזרים אשר בלבלו את המעריצים. בסרטונים ותמונות אלו הלהקה המשיכה לפרסם מילים מתוך השיר. בתאריך ה-31 במאי הודיע מתופף הלהקה, ויל צ'מפיון, על שחרור הסינגל.
הסינגל יצא להורדה דיגיטלית ברחבי העולם ב-3 ביוני 2011, ולבריטניה ב-5 ביוני 2011. ב-27 ביוני 2011, יצא הסינגל כמיני אלבום ב-iTunes, כשבגרסת המיני אלבום ישנם שני שירים נוספים: "Major minus" ו-"Moving to Mars". באותו תאריך יצא הסינגל לשווקים גם על תקליט ויניל. הסינגל עשה את הופעות הבכורה שלו בתחנות הרדיו בארצות הברית ב-21 ביוני.
ב-29 ביוני 2011 פרסמה הלהקה את הקליפ של הסינגל אשר צולם במפעלי בית המילניום אשר בלונדון.
Every Teardrop Is A Waterfall הגיע בשבוע הראשון לצאתו למקום ה-29 במצעד הבילבורד הוט 100 בארצות הברית, ומאז הגיע בשיאו למקום ה-14 במצעד זה. השיר הגיע גם למקום ה-6 במצעד הסינגלים הבריטי ולמעמד זהב באוסטרליה.
גן לאומי אשכול
גן לאומי אשכול, הידוע גם בשמות "פארק אשכול" ו"גן לאומי הבשור", נמצא בנגב הצפוני, ליד כביש 241, בין צומת אורים לצומת מעון, ממזרח לערוצו של נחל הבשור. שטחו של הגן הוא כ-3,000 דונם. זהו גן לאומי אשר הוקם על ידי הקרן הקיימת ומוחזק על ידי רשות הטבע והגנים. הגן נקרא על שמו של לוי אשכול, ראש הממשלה של ישראל בשנות השישים. למרות היותו מקושר למועצה אזורית אשכול בשל שמו ובשל קרבתו הגאוגרפית למועצה אזורית זו, נמצא הגן בשטח המוניציפלי של מועצה אזורית מרחבים אשר הייתה גם שותפה להקמת הפארק.
הוגה הרעיון ליצירת הפארק, היוזם להקמתו ומנהלו הראשון הוא יוסף (ג'ו) יחזקאל, שהיה באותה עת חבר קיבוץ אורים הסמוך. הכשרת השטח ועבודת הנטיעות החלו בשנת 1967. במקום נטעו אלפי עצים ושיחים אשר עמידים למים מליחים ונשתלו דשאים. כל שטחי הפארק מושקים במימי עין הבשור. בגן מדשאות רחבות ידיים, ומצויים בו שולחנות לפיקניק, פינות המיועדות למנגל, בריכות ופלגי שכשוך ומשחקים לילדים.
Chef Aid: The South Park Album
Chef Aid: The South Park Album הוא אלבום הפסקול הראשון של סדרת הטלוויזיה המונפשת סאות'פארק. באלבום, הכולל 22 רצועות, משתתפים מלבד מדבבי הסדרה אמנים שונים ובתוכם אלטון ג'ון, שון קומבס, פריימוס וויקליף ז'אן. האלבום יצא במהלך שידור העונה השנייה של הסדרה זמן קצר לאחר יציאת הפרק "מופע הסיוע לשף" ("Chef Aid") במהלכו מתארגן מופע סיוע לשף כדי שיוכל לשלם את שכר עורך הדין שלו. באלבום מופיע אייזק הייז המופיע בתור שף ומציג כאילו האלבום מופע צדקה.
סלאבית כנסייתית עתיקה
סלאבית כנסייתית עתיקה או סלבונית היא השפה הסלאבית הכתובה הראשונה. השפה ידועה החל מהמאה התשיעית ושמשה לתרגום הברית הישנה, הברית החדשה וכתבי קודש נוצריים אחרים עבור העמים הסלאבים.
שם השפה
הכינוי המקובל ביותר לשפה בעולם המדעי של היום הוא "סלאבית כנסייתית עתיקה" או "סלבונית כנסייתית". שמות אחרים שנמצאים בשימוש הם "בולגרית עתיקה" ו"מקדונית עתיקה". הכינוי "סלאבית עתיקה" אינו נכון, מכיוון ששפה זו תועדה לראשונה בכתב כבר אחרי שהשפה הסלאבית העתיקה התפצלה לשלוש קבוצות - מזרחית, מערבית ודרומית.
השפה מכונה "כנסייתית" מכיוון שהיא נשארה שפת הפולחן בכנסיות המזרחיות האורתודוקסיות במדינות סלאביות - רוסיה, אוקראינה, בלארוס, בולגריה, סרביה ומקדוניה ובימי הביניים גם בארצות הרומניות.
היסטוריה
השפה מבוססת על הסלאבית של סלוניקי ושימשה את הנזירים קירילוס ומתודיוס לתרגומים של כתבי קודש נוצריים - הברית הישנה, הברית החדשה, ספרי תפילות וכן חיבורים שלהם עצמם. לשפה היה תפקיד חשוב בהתפתחות השפות והספרויות הסלאביות. גרסה מאוחרת ומתוקנת יותר של השפה, המכונה "סלאבית כנסייתית" או "סלבונית כנסייתית", המשיכה לשמש כלשון התפילות בכנסיות הנוצריות האורתודוקסיות והיווניות-קתוליות בארצות סלאביות ובימי הביניים גם בארצות הרומניות (נסיכות מולדובה, ולאכיה).
כחלק מההכנה למיסיון קירילוס ומתודיוס יצרו את האלפבית הגלגוליטי ותרגמו את הספרים החשובים ביותר לטקסים נוצריים: ספרי תפילה ו"אפרקטוס אוונגליאר" - תקציר של הברית החדשה שכולל רק את הפרקים הנקראים בימי ראשון וחגים. בשנים 863–865 שיעורים בשפה ובאלפבית הועברו באקדמיה של מוראביה הגדולה (בסלובקית Veľkomoravské učilište) והחלו לשמש את המסמכים של השלטונות והכנסייה. טקסטים אלה מאפיינים את השפה הסלאבית שדוברה במוראביה הגדולה של אותה תקופה.
תלמידי שני הנזירים, אשר גורשו ממוראביה הגדולה בשנת 886, הביאו את האלפבית הגלגוליטי ואת השפה אל האימפריה הבולגרית. הם לימדו אותה בשתי אקדמיות בולגריות - בפרסלב ובאוחריד. טקסטים שנכתבו באותה תקופה מאפיינים את השפה הסלאבית המדוברת של בולגריה.
בגרסה זו, המקורבת לבולגרית, נפוצה השפה לארצות סלאביות אחרות - קרואטיה, סרביה, בוהמיה, פולין ולנסיכויות של רוס, וגם לארצות הרומניות השכנות (אף על פי שבמקרה האחרון שפת הדיבור של התושבים, הרומנית, היא שפה רומאנית). הטקסטים שנכתבו בכל אחד מהמקומות ספגו השפעות לשוניות של הלשון המדוברת באותו מקום.
בתקופה מאוחרת יותר גרסאות מקומיות אלה סודרו ותוקנו מחדש לשימוש כנסייתי ומנהלי, ושפה זו ידועה בשם "סלאבית כנסייתית" או "סלבונית כנסייתית". בארצות הסלאביות ובארצות הרומניות היה לשפה זו מעמד מכובד, דומה לזה של לטינית ויוונית במערב אירופה של ימי-הביניים. בארצות הסלביות היא גם נהנתה מקרבה יחסית לשפות המדוברות.
פו צונג
פוּ צונְג (באנגלית: Fou Ts'ong; בסינית: 傅聰; בפיניין: Fù Cōng; 10 במרץ 1934 – 28 בדצמבר 2020) היה פסנתרן סיני-בריטי.
ביוגרפיה
פו נולד בשאנגחאי למשפחת אינטלקטואלים קוסמופוליטית (אביו היה המתרגם המפורסם פו לאי). הוא החל ללמוד פסנתר אצל מריו פאצ'י, מייסדה האיטלקי של התזמורת הסימפונית של שאנגחאי. בשנת 1953 עבר פו לאירופה להמשיך בהכשרתו בקונסרבטוריון של ורשה, פולין, שם הרשים את מוריו בתפיסתו האינטואיטיבית למקצב המזורקה. בקיאותו באמנות הפסנתר קיבלה אישור כאשר זכה ב"פרס המזורקה" המיוחד בתחרות שופן בשנת 1955.
פו ישב דרך קבע בלונדון מאז 1960, כאשר החל בקריירה של הוראה ושל הופעות ברחבי העולם. את מירב ההערכה הקנו לו פרשנויותיו הסמכותיות לשופן; הסופר הרמן הסה הכריז עליו כמבצע האמיתי היחיד ליצירות שופן. עם ידידיו הקרובים ביותר של פו נמנו הפסנתרנים מרתה ארחריץ', לאון פליישר וראדו לופו. שלושת הפסנתרנים ידועי השם הכירו בהשפעתו של פו על התפתחותם המוזיקלית והוקירו את רעיונותיו החדשים והאופקים החדשים שפתח לפניהם.
נפטר ב-28 בדצמבר 2020 ממחלת נגיף קורונה 2019 במהלך מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת.
מודל הייזנברג (קוונטי)
תיאור המודל
בדומה ל-מודל איזינג, גם במודל זה, עבור סריג בעל d ממדים, בכל נקודת סריג מצוי מומנט מגנטי, או 'ספין' S, אשר ערכו הוא בינארי (לרוב מיוצג בתור 1 + ו 1-), כאשר בייצוג מרחבי הספין מתואר כחץ שמצביע "מעלה" או "מטה". הספינים מקובעים לנקודות הסריג ואינם יכולים לנוע, אך יכולים לשנות את ערכם מערך בינארי אחד לשני, בהתאם לאינטראקציה ביניהם.
מסיבות קוונטיות (ראה אינטראקציית שחלוף) הצימוד בין 2 מומנטים מגנטיים כאשר הם מיושרים לאותו כיוון, גורם למערכת להימצא ברמת אנרגיה נמוכה מינימלית. תחת הנחה זו (כך שאינטראקציות מגנטיות אלו קורות רק בין מומנטים מגנטיים צמודים) ההמילטוניאן של המערכת מוגדר כך:
כאשר J הוא קבוע הצימוד עבור מודל חד־ממדי המכיל N מומנטים מגנטיים, אשר מיוצגים על ידי ווקטורים קלאסיים (או ספינים) σj בכפוף לתנאי שפה מחזורי.
כאשר h מייצג שדה מגנטי חיצוני עם תנאי שפה מחזוריים ב-ספין  s=1/2 ואילו  \sigma_j^x, \sigma_j^y  ,\sigma_j^z  מייצגות את מטריצות הספין המוגדרות על ידי מטריצות פאולי:
השלכות המודל
הפיזיקה של מודל הייזנברג תלויה באופן מובהק בסימן של J קבוע הצימוד ובממד של המרחב:
השלכה נוספת של המודל נוגעת לאנטרופיה של שזירה קוונטית. הדרך לתאר זאת היא לחלק את רמת האנרגיה הבסיסית לבלוק (הכולל מספר ספינים עוקבים) וסביבה (שאר רמת האנרגיה הבסיסית). האנטרופיה של הבלוק יכולה להיחשב כאנטרופיה של שזירה קוונטית. בטמפרטורה אפס באזור הקריטי (בגבול התרמודינמי) האנטרופיה עולה לוגריתמית בהתאם לגודל הבלוק. כאשר הטמפרטורה עולה, התלות הלוגריתמית משתנה לתלות ליניארית. עבור טמפרטורה גבוהה, התלות הליניארית נובעת מהחוק השני של התרמודינמיקה.
פרזיה
פרזיה (שם מדעי: Freesia) הוא סוג במשפחת האירוסיים בו 14 עד 16 מינים. הפרזיה הוא צמח נוי רב שנתי רב צבעים, בעל ריח בושם חזק ובעל פקעת ומוצאו באפריקה ובעיקר בדרום אפריקה.
גובה גבעול הצמח מגיע ל-30 סנטימטרים וכולל הפרח הוא מגיע ל-40 סנטימטרים. לכל פקעת שני גבעולים וקצה עליון דמוי שיבולת ממנו יוצאת הפריחה. בכל פקעת 10 עד 15 פרחים במגוון צבעים כמו צהוב, כתום, אדום, סגול, ורוד ולבן. הפריחה בסוף החורף ובאביב ממרץ עד מאי והיא נמשכת כ4–5 שבועות. בסוף האביב העלים מתייבשים. חלק מהפקעות שורדות את הקיץ ומצמיחות עלים ופרחים בעונה הבאה.
קובי יפרח
יעקב (קובי) יפרח (נולד ב-2 בספטמבר 1996) הוא מפתח גוף ישראלי, הישראלי היחיד שזכה במר יוניברס ג'וניור מטעם איגוד NABBA. משנת 2019 קובי מחזיק בכרטיס מקצוען (IFBB pro), והוא הישראלי הצעיר מכולם שזכה בו (22).
ביוגרפיה
יפרח נולד וגדל בזכרון יעקב, לבית דתי-חרדי, שמנה 8 אחים ואחיות. כבר בגיל 11 אחיו הגדול מאיר חשף אותו לעולם פיתוח הגוף. כשהיה צעיר נשלח ללמוד בישיבה בטבריה, אך היה נוהג לצאת משיעורי תורה על מנת להתאמן בחדר הכושר.
בגיל 16 התחרה לראשונה במר ישראל מטעם איגוד NABBA, בו זכה במקום השני בקטגוריית הנוער. בשנת 2013 זכה לראשונה בתחרות מר ישראל, בה הפסיד בגמר בשנה שלפני כן. הוא החזיק בתואר מר ישראל מטעם איגוד NABBA עד גיל 21 במשך 4 שנים, כאשר בין השנים 2015–2016 הוא זכה גם כמנצח אלוף האלופים של תחרות זו. ביולי 2015 זכה בתואר סגן מר עולם לנוער בתחרות שנערכה במלטה, ובמאי שנה לאחר מכן זכה שוב במקום השני, בתחרות מר עולם שנערכה בברזיל.
באוקטובר 2016 זכה בתחרות מר יוניברס מטעם איגוד NABBA. שנה לאחר מכן, זכה יפרח שנית בתחרות זו, שנערכה בברמינגהאם שבאנגליה.
ב-8 באפריל 2018 התחרה בתחרות "טופ דה קולמאר" שבצרפת, והתמודד בקטגוריית ה"סמי פרו", שאינה מוגבלת בגיל. יפרח זכה במקום השני בתחרות זו. חודש לאחר מכן זכה במר ישראל ובאלוף האלופים בפעם השלישית. ב-10 ביוני התחרה בתחרות מר אולימפיה לחובבנים בספרד. הוא זכה במקום הראשון בקטגוריית הגיל עד 24, ובמקום החמישי בקטגוריית "בילדינג כבד עד 90 קילו". יפרח עלה להתחרות במשקל 86 ק"ג.
ב-9 ביוני 2019 זכה במקום הראשון בתחרות מר אולימפיה לחובבנים, מעמד שהקנה לו כרטיס מקצוען (IFBB pro).
חיים אישיים
מאז שנת 2016 יפרח משמש בתור פרזנטור של חברת ביגוד מפתחי הגוף "גורילה וויר". הוא משמש גם כפרזנטור חברת תוספי התזונה לספורטאים הקנדית "בברלי נוטרישן".
מאמנו האישי הוא דני קגנוביץ'. יפרח חבר באיגוד NABBA. בשנת 2018 פתח תוכנית אימונים וייעוץ אישי בתחום פיתוח הגוף. בשנת 2021 החל ללוות ספורטאים המעוניינים לשפר את גופם.
ביולי 2021 נישא לבת זוגו, יובל אזולאי.
החדר המזרחי (הבית הלבן)
החדר המזרחי (באנגלית: East Room) הוא אחד החדרים העיקריים בבית הלבן, משכנו של נשיא ארצות הברית המצוי בוושינגטון שבארצות הברית. החדר משמש בעיקר לקיום מסיבות עיתונאים ולארוחות רשמיות. ארונו של נשיא שנפטר או נרצח בזמן כהונתו מוצב בחדר זה כחלק מההלוויה הממלכתית שלו.
בחדר מוצב פסנתר שנרכש בתקופת מגוריו של הנשיא הארי טרומן בבית הלבן, וכן דיוקנאות של ג'ורג' ומרתה וושינגטון.
היסטוריה
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שימש החדר המזרחי כמפקדתו של צבא האיחוד. בשנת 1864 ערך הנשיא אברהם לינקולן ארוחה לכבוד מינויו של יוליסס גרנט כמפקד הצבא. לאחר הירצחו של לינקולן, שימש החדר לצורך הצגת ארונו בפני הציבור. החל מאירוע זה התקבל הנוהג שארונו של נשיא שמת בזמן תפקידו יוצג בחדר זה - וארונותיהם של שבעה נשיאים הוצגו בפני הציבור, האחרון שבהם - של ג'ון קנדי בנובמבר 1963.
קובי וינר
יעקב "קובי" וינר (יליד רחובות, 2 בינואר 1949) הוא מאמן נבחרת ישראל בטניס בכיסאות גלגלים.
רקע
וינר הוא מאמנם האישי של בועז קרמר ושרגא ויינברג, מאז 2004, והספיק להוביל אותם לזכייה במדליית כסף באולימפיאדת בייג'ינג 2008וזכייה במקום הראשון באליפות צרפת הפתוחה ב-2009. בשנת 2010 זכתה הנבחרת במקום שני באליפות העולם בטורקיה ושנה לאחר מכן שמרה על מקומה בדרום אפריקה.
קובי וינר היה הראשון לעבור קורס מאמנים בכיסאות גלגלים בשנת 1984 במכון ווינגייט והוא נכה שנפגע ממחלת הפוליו בהיותו בן שנתיים.
הוא נחשב מחלוצי טניס בכיסאות גלגלים מ-1979 והוא חבר בוועדות הטניס הבנלאומיות של פדרציית הטניס הבינלאומית.
מלבד עיסוקו בטניס בהתנדבות, מקצועו העיקרי: שמאות אלמנטרית והוא שותף במשרד ברנפלד שמאים בינלאומיים.
קובי וינר נשוי לאסתר ויש להם 4 ילדים.
טרף לילי
טרף לילי (באנגלית: The Strangers: Prey at Night) הוא סרט סלאשר אמריקאי משנת 2018, אשר בוים על ידי יוהאנס רוברטס, לפי תסריט שכתבו בריאן ברטינו ובן קטאי. זהו סרט המשך ל"הזרים" משנת 2008.
את הדמויות הראשיות מגלמים כריסטינה הנדריקס, מרטין הנדרסון, ביילי מדיסון ולואיס פולמן. הסרט יצא לאקרנים ב-9 במרץ 2018, בהפצת Aviron Pictures.
עלילה
בתחילת הסרט, נוסעת משפחה אל מחנה נופש מרוחק מן הציוויליזציה. כאשר הם מגיעים אל המחנה, הם תרים אחר הדודים שלהם, עד שמגלים כי שניהם נרצחו. בסמוך לכך, מתחילים כל בני המשפחה למות אחד אחרי השני בידי שלושה רוצחים; "האיש במסכה", "פני הבובה" ו-"נערת הפין-אפ".
בסוף הסרט, מצליחה קינסי (ביילי מדיסון), להינצל, תוך שהיא מנסה לשמור על אחיה בחיים לאחר שנדקר למוות בתוך בריכה על ידי "איש המסכה". זאת לאחר שאביה ואמה נרצחו בידי "פני הבובה" ו"איש המסכה".
מוזיקה
פסקול הסרט יצא לאור ביחד עם עליית הסרט עצמו לאקרנים, ב-9 במרץ 2018. הפסקול כולל בתוכו שירים שונים אשר מאפיינים בעיקר את שנות ה-70 ושנות ה-80. בין היתר, הלהיט "Total Eclipse of the Heart", של בוני טיילר מאלבומה Faster Than the Speed of Night, נכלל בפסקול ואף נוגן בסצנה המרכזית של הסרט. גם הלהיט "Cambodia", של קים ויילד, הופיע לאורך הסרט.
בנוסף לכך, עלה פסקול הסרט לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
הצלחה מסחרית
בשבוע צאתו הצליח לגרוף הסרט בארצות הברית בלבד סכום של כ-10,402,271 מיליון דולר. שבוע לאחר מכן, הצליח לגרוף 4,701,089 מיליון דולר נוספים. בשבוע השלישי לצאתו, הצליח לגרוף 2,062,768 מיליון דולר.
תקציב הסרט עמד על כ-5 מיליון דולר והכנסותיו העולמיות עמדו על כ-30 מיליון דולר.
עלי דייויס
עלי דייוויס (7 ביוני 1908 – 12 באפריל 1997) היה מנכ"ל ההסתדרות המדיצינית הדסה ומנהל בית החולים הדסה, פרופסור לרפואה באוניברסיטה העברית, רופא וחוקר. סופר, אספן אמנות יהודית וממייסדי בתי החולים הדסה בירושלים ובבאר שבע.
ביוגרפיה
דייוויס (Eli Davis) נולד בשנת 1908 בבירז', ליטא. משפחתו היגרה לאנגליה בהיותו בן חודשים ספורים. את לימודי הרפואה סיים במנצ'סטר בשנת 1933. בתקופת לימודיו בפקולטה לרפואה היה פעיל בארגוני הסטודנטים הציוניים. לאחר מכן נבחר למועצת הפדרציה הציונית הבריטית. שימש כרופא ב-Manchester Royal Infirmary וערב פרוץ מלחמת העולם השנייה נתמנה לסמנכ"ל St. Andrew’s Hospital בלונדון, אותו ניהל בזמן ה"בליץ".
בה בעת המשיך בפעילותו הציונית, ובשנת 1943 הקים את ארגון PATWA שפעל לעליית בעלי מקצועות שונים לארץ ישראל (Professional and Technical Workers Aliyah). דייוויס נבחר להיות יושב הראש הראשון של הארגון. בין המקימים היו גם ד"ר ולטר איתן, אליהו אפשטיין ואברהם הרמן -  לימים נשיא האוניברסיטה העברית. הארגון הצליח להעלות מבריטניה עשרות אלפי עולים בעלי מקצועות, שמילאו תפקידים חשובים במינהל הלאומי בארץ.
בשנת 1946 עלה לארץ ישראל עם אשתו עליזה (Elise) ושימש כסגן מנהל בית החולים הדסה. לאחר שמנהל בית החולים, חיים יסקי, נרצח בשיירת הדסה, מונה למנכ"ל ההסתדרות המדיצינית הדסה ולמנהל בית החולים. תוך זמן קצר, ולאחר משא ומתן מייגע עם ממשלת המנדט, עם הצבא הבריטי ועם ראשי הכנסיות בירושלים, הוביל דייוויס את שיקום הדסה במשכנים זמניים בירושלים בתחילה, עד שהוקם בית החולים החדש בעין כרם. הוא דאג להקמת מערכת רפואית בעיר למתן שירותי הרפואה והאשפוז לאחר סגירת ביה"ח הדסה בהר הצופים בתקופת המצור. בו זמנית דאג להקמה ולפיתוח בתי חולים ומרפאות הדסה ברחבי הארץ (תל אביב, ראש-העין, צפת ועוד).
בשנת 1949, עם תום מלחמת השחרור ושחרור באר שבע, יזם להקים את בית החולים הדסה בבאר שבע - בי"ח הדסה ע"ש יסקי, ממנו צמחו שירותי הרפואה והפקולטה לרפואה באוניברסיטת באר שבע.
בשנת 1951, לאחר ששירותי בית החולים הדסה בירושלים חזרו לתלם, החליט פרופ' דייוויס לשוב ולהתמסר למחקר ולהוראה, ולפיכך התפטר מניהול ההסתדרות המדיצינית הדסה ובית החולים, וחזר לפרקטיקה כראש מחלקה פנימית ג' שכללה את מרפאת החוץ הגדולה ביותר.
על תרומתו החשובה לשמירה ולפיתוח שירותי הבריאות בירושלים בעת מלחמת השחרור ואחריה, החליטה ההסתדרות המדיצינית הדסה העולמית לקרוא את אגף המינהלה בבית החולים הדסה בהר הצופים לאחר שיקומו, ע"ש פרופ' דייוויס.
פרופ' דייוויס היה רופא וחוקר בעל שם עולמי. הוא היה עמית (fellow) של הקולג' המלכותי לרופאים באנגליה (FRCP), וחבר כבוד בארגונים רבים. בשנת 1976 קיבל מנשיאת הסתדרות הדסה העולמית רוז מטצקין את אות ותיקי הדסה כהערכה לפעילותו ועל שירותו הנאמן משנת 1946. בשנת 1993 זכה דייוויס באות יקיר באר שבע. על שמו קרוי רחוב בעיר העתיקה בסמוך לתחנת הרכבת הטורקית. בשנת 2003 קיבל אות הוקרה והערכה מההסתדרות הרפואית בירושלים, עבור פעילותו ותרומתו הציבורית למען הרופאים ותושבי ירושלים.
בשנת 2022 נקראה כיכר בירושלים מדרום לקמפוס האוניברסיטה בהר הצופים על שמו של דייוויס.
מחקרים
דייוויס עסק במחקר רפואי ושימש כפרופסור לרפואה פנימית באוניברסיטה העברית. היה מראשוני החוקרים בעולם בתחום המיקרוצירקולציה ובמשך שנים רבות היה גם יו"ר האגודה הישראלית וחבר ועד הארגון האירופי. ב-1982 ארגן את הכינוס הבינלאומי בנושא זה בירושלים. בנוסף, היה בין החלוצים בעולם בשטח הביו-מיקרוסקופיה ומחקר הנימיות. עד ליומו האחרון עמד בראש המעבדה לנימיות בהדסה עין כרם, שהייתה בעלת שם בינלאומי. ב-1966 פרסם את מחקרו בנושא הנימיות בשיתוף רופא העיניים פרופ' יעקב לנדאו. מחקר זה, יחד עם ספרו האחר על קדחת השיגרון (rheumatic fever) (פורסם ב-1969), מהווים עד היום ספרי יסוד בתחומים אלה.
חיים אישיים
בשנת 1938 נישא באנגליה לעליזה-שרה ׂ(Elise-Sara) לבית רוזנבלום (נפטרה 1994). בני הזוג עלו לארץ בשנת 1946, והתגוררו בשכונת טלביה-רחביה בירושלים יחד עם שני ילדיהם, נעמי פרנקל (אשת שפה ומקרא), וחיים דיבון (איש משרד החוץ, כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ, ראש מש"ב ובין יתר תפקידיו כיהן כשגריר ישראל באתיופיה, בקנדה ובהולנד). הותיר אחריו שמונה נכדים (ביניהם השופט צבי פרנקל). נוסף לעבודתו הרפואית הענפה התעניין פרופ' דייוויס גם בתחומים אחרים, ובראשם נושא היודאיקה. דייוויס הקדיש חלק ניכר מזמנו לבניית אוסף אמנות יהודית, ממנו תרם למוזיאונים שונים. גם בנושא זה (אמנות ופולקלור יהודי), פרסם שלושה ספרים ומאמרים רבים. בנוסף כתב רומנים רפואיים על חיי הרפואה בעת המצור בירושלים, על הקמת בית הספר לרפואה ועוד.
נפטר בשנת 1997 בגיל 89 בירושלים, העיר בה התגורר מאז עלייתו לישראל ב-1946.
ספרים
פרסם כ-130 ספרים ומאמרים מקצועיים וכן מחזות וספרי אמנות.
בין ספריו:
קונסטנטין סטניסלבסקי
קונסטנטין סרגייוויץ' סטניסלבסקי, בשמו האמיתי קונסטנטין סרגייוויץ' אלקסייב (ברוסית: Константи́н Серге́евич Станисла́вский, בלידה Алексе́ев, 5 בינואר 1863 - 7 באוגוסט 1938) היה שחקן תיאטרון ובמאי רוסי, אשר פיתח את שיטת המשחק הקרויה על שמו שיטת סטניסלבסקי.
לבד מהיותו שחקן תיאטרון בולט ברוסיה, היה גם מחדש ויוצר בתחומי התיאטרון והפסיכולוגיה של משחק הבמה.
כשחקן וכבמאי הקפיד על כל פרט ופרט בביצוע תפקיד בהצגה או בהכנת פריטי התפאורה לה.
בשנת 1898 הוא הקים ביחד עם ולדימיר נמירוביץ'-דנצ'נקו את התיאטרון האמנותי של מוסקבה. עם הזמן תיאטרון זה הפך להיות בין הטובים בעיר.
במסגרת שיטתו, המכוונת למשחק ריאליסטי וכן, פיתח כלים לשחקן אשר מסייעים לו להיכנס אל הדמות שאותה הוא מגלם על כל פרטיה ולהגיע לכדי הזדהות מלאה ומשכנעת איתה. שיטתו של סטניסלבסקי (אשר מכונה "השיטה") מתבססת על: א. הבנה מקיפה של הנסיבות בהן פועלת הדמות ו-ב. פעולתו של השחקן כאילו נסיבות אלו היו נסיבות חייו שלו. כדי להשיג זאת מציע סטניסלבסקי לשחקן שתי טכניקות עיקריות: 1. זיכרון חוויותיו האישיות ("זיכרון רגשי"- איך אני הרגשתי ופעלתי כשקרה לי דבר כזה) ו-2. דמיון פעיל ("magic if"- אילו דבר כזה היה קורה לי איך הייתי מגיב). שיטתו של סטניסלבסקי אומצה על ידי אנשי תיאטרון מהעולם כולו והייתה לטכניקה המשפיעה ביותר בכל הנוגע להכשרת שחקנים ותפיסת אומנות המשחק, וככזו נמצאו לה ממשיכים ומפרשים רבים. אחד מהידועים שבממשיכים אלו, לי סטרסברג, אשר ניהל במשך שנים רבות את "אולפן השחקנים" בניו יורק, בו לימד את תלמידיו משחק ברוח שיטת סטניסלבסקי.