cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי (2020 ואילך)
נתונים סטטיסטיים
להלן האמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים במצעד הפזמונים הבין-לאומי השנתי של גלגלצ:
קלוצ'ה
קלוצ'ה (בהונגרית: Kalocsa) היא עיר במחוז באץ'-קישקון, ומקום מושבו של נפת קלוצ'ה על שפת הדנובה. היא ממוקמת בחלק המערבי של המחוז, ומהווה מרכז של אזור גדול לענייני בריאות, חינוך, תרבות וכלכלה.
לקלוצ'ה היסטוריה משמעותית, שכן הייתה עיר מאז התיישבות המדיארים במרכז אירופה, כלומר מאז כיבוש שטח הונגריה על ידי שבטי המדיארים, והייתה מרכז חשוב עוד מימי אישטוואן הראשון, מלך הונגריה, אחד ממרכזי התרבות המצטיינים של ההונגרים. העיר היא אחת מארבעה המקומות של הארכיבישופים של הכנסייה הקתולית בהונגריה, למעשה המרכז השני של הקתוליות ההונגרית מאז הקמת המדינה ההונגרית בשנת 896 לערך. המבנים הבולטים בה כוללים את קתדרלת קלוצ'ה, ארמון הארכיבישוף ומצפה הכוכבים.
מקור השם
במקור נקראה קלוצ'ה בשם קולוקסה. פירושו של קולוסה היה אזור ביצות והאזור אכן השתרע במישור השיטפונות של הדנובה. בתקופת הכיבוש הטורקי, האזור נקרא קלוקיה בשל תרגומים שגויים. כך התעצב שמה הנוכחי של העיר עוד בשנת 1750.
מיקום
קלוצ'ה נמצאת כ-110 ק"מ דרומית לבודפשט, במישור ההונגרי הגדול. היא ממוקמת בחלק המערבי של מחוז באץ'-קישקון, ליד הגדה השמאלית של הדנובה. היא המרכז של "המרחב הקטן" קלוצ'ה. העיר מחולקת לשני חלקים על ידי יובל של הדנובה, הוואיאש (Vajas). כיוון שהדנובה זורמת במרחק 5 ק"מ ממרכז העיר, האזור אליו מאופיין במרחב גדול. קלוצ'ה היא היישוב בעל צפיפות האוכלוסין הגדולה ביותר במחוז, הנקודה הנמוכה ביותר שלה היא 94 מ' מעל פני הים. מרכז העיר מוארך בכיוון צפון-דרום, ממוקם על גבעה לאורך הוואיאש, ודק בכיוון מערב-מזרח. על פי הנורמה של האיחוד האירופי, היא ממוקמת באזור המישור הגדול הדרומי. מנקודת מבט תיירותית.
היסטוריה
ממצאים ארכאולוגיים של יישובים בתקופות היסטוריות ניתן למצוא הן בעיר והן ביישובים שמסביב. הממצאים העתיקים ביותר בעיר הם של שנת 300 לספירה, של יישוב קלטי.
קלוצ'ה זהה בגיל עם המדינה ההונגרית. לאחר הכיבוש על ידי המדיארים, זה היה מקום מגוריו של הנסיך ארפאד, כמה מחקרים מוכיחים שעד לגזה, שליט הונגריה, היישוב הזה היה מקום מושבם של הנסיכים השליטים של השבטים ההונגריים. מאוחר יותר עבר המרכז המלכותי לסקשפהרוואר ולאסטרגום, אך עבור המלך הראשון, אישטוואן, קלוצ'ה נותרה חשובה. ההוכחה לכך היא שהוא היה מהראשונים שהקים כאן בישופות הונגרית והייתה גם אחוזה מלכותית על "גבעת הלום" הסמוכה. ראש הכנסייה הראשון היה אסטריק, שהביא את הכתר למלך אישטוואן מהאפיפיור. לאחר שסיים את המשימה האצילית, עלה הבישוף לדרגת ארכיבישוף, והפך לארכיבישוף בכיר ובעל חשיבות כמו זה של אסטרגום, תוך כיבוד העובדה שמרכז הכנסייה ההונגרית נמצא בעיר אסטרגום.
בין הארכיבישופים המאוחרים יותר, אוגרין צ'אק (ארכיבישוף בין השנים 1219 ל-1241) לחם נגד הפלישה המונגולית לאירופה, ובשנת 1526 הוביל הארכיבישופף פאל טומורי את צבאות הונגריה בקרב מוהאץ'. שניהם נפלו בשדה הקרב.
הטורקים כבשו את קלוצ'ה בשנת 1529. ב-15 באוגוסט קלוצ'ה נכבשה והעיר נהרסה כליל. התושבים ברחו, קלוצ'ה איבדה את חשיבותה. הטורקים עזבו את העיר רק בשנת 1686 ושרפו את הטירה שלה.
העיר נהרסה בשריפה גדולה בשנת 1875, וקו רכבת הגיע אליה בסוף שנת 1882.
משנת 1921 הפכה לעיר עם מועצה מאורגנת. עם זאת, הודות לארכיבישופים, שמרה על חשיבותה התרבותית לאורך כל הדרך.
הפיתוח התעשייתי החל בשנות ה-60 של המאה ה-20.
יהודים במקום
לא ידוע הרבה על תולדות יהודי המקום, רק זאת: בית הכנסת של קלוצ'ה הוא כיום גלריית אמנות לציור, סניף של מוזיאון קארוי וישקי, ספריית נאג' לאיוש לשעבר. היהודים הראשונים המתועדים בקלוצ'ה הם משנת 1784. אז התגוררו בקלוצ'ה רק שלושה תושבים יהודים. בית הספר היסודי היהודי קלוצ'ה נבנה בשנת 1842. הקהילה היהודית המקומית (כקהילה עצמאית) הוקמה בשנת 1851. בית הכנסת נבנה בשנת 1861, לרבות מגורי הרב מאחוריו ומקווה. הוא עבר שיפוץ והוסב לספריה בשנים 1962–1963. לפני השואה היו במקום 511 יהודים מהם נספו 393 (כ-77% מיהודי העיר).
יעקב קידר
יעקב קידר (נולד ב-2 באוקטובר 1956) הוא דיפלומט ישראלי בדימוס. כיהן כשגריר ישראל בשווייץ וליכטנשטיין וקודם לכן גם כשגריר ישראל בקניה, אוגנדה, טנזניה, מלאווי, זמביה וסיישל.
ביוגרפיה
קידר נולד ב-2 באוקטובר 1956, בחיפה, ישראל. בשנת 1985, מונה קידר למזכיר שני בשגרירות ישראל בטוקיו, בירת יפן. ב-1997, החל לעבוד כקונסול הכללי הישראלי בשנגחאי, הרפובליקה העממית של סין. בין השנים 2001–2007, כיהן קידר בחבר מועצת המנהלים של מרכז ההתפלה של המזרח התיכון במסקט, בירת עומאן, וכממלא מקום סמנכ"ל אגף מזרח תיכון במשרד החוץ הישראלי. בשנת 2007, מונה לשגריר ישראל בניירובי, בירת קניה. במסגרת תפקידו, הואמן קידר גם על אוגנדה, טנזניה, מלאווי, זמביה ואיי סיישל. ב-2011, החל לעבוד כמפקח הכללי על שירות החוץ הישראלי. ב-2015, הוציא לאור את הספר "אצל קיטמורה הזקן". בשנת 2016, קידר החל לכהן כשגריר ישראל בשווייץ וליכטנשטיין.
קידר נשוי לאסנת, אב לשלושה ילדים, וסב לחמישה נכדים.
ניקולה קאליניץ'
ניקולה קאליניץ' (בקרואטית: Nikola Kalinić; נהגה: [nǐkola kǎlinitɕ]; נולד ב-5 בינואר 1988) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בהיידוק ספליט בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים
קאליניץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של היידוק ספליט. בעונת הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת. ב-1 באוגוסט 2006 הושאל לפולה סטארו צ'שקו עד לסיום העונה על מנת לצבור דקות משחק. ב-23 בספטמבר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–2 נגד קאמן אינגרד. בפולה התקשה למצוא את מקומו בהרכב, אך הצליח לקבוע מאזן מרשים יחסית לגילו ולמספר המשחקים בהם שיחק כאשר כבש 3 שערים ב-12 משחקים. בינואר הושאל לשיבניק.
בקיץ חזר להיידוק. בעונת הבקיע 17 שערי ליגה ועוד 9 נוספים במסגרות אחרות ונבחר לכדורגלן הצעיר של העונה בקרואטיה. ב-17 ביולי 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 0–4 נגד בירקירארה המלטזית. ביולי ניהל קאליניץ' משא ומתן עם פורטסמות' מהפרמייר ליג, אך הוא נפל בגלל פערים כספיים.
ב-3 באוגוסט 2009 חתם ל-4 שנים בבלקברן רוברס תמורת כ-6 מיליון פאונד. ב-22 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי בלקברן בהפסד 1–2 לסנדרלנד. ב-27 באוקטובר 2009 הבקיע קאליניץ' את שער הבכורה שלו בבלקברן בניצחון 2–5 נגד פיטרבורו יונייטד במסגרת גביע הליגה האנגלי. ב-27 בינואר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–2 נגד ויגאן את'לטיק.
ב-11 באוגוסט 2011 חתם קאליניץ' בדניפרו מליגת העל האוקראינית. יומיים לאחר החתימה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור דניפרו בהפסד 1–3 לשחטאר דונצק. בנוסף, קאליניץ' גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק זה, ושתי דקות לאחר מכן קיבל כרטיס אדום. ב-27 במאי 2015 הבקיע קאליניץ' בנגיחה בגמר הליגה האירופית את שערה הראשון של קבוצתו בהפסד 2–3 לסביליה.
ב-15 באוגוסט 2015 חתם קאליניץ' ל-4 שנים בפיורנטינה. 8 ימים אחרי החתימה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0–2 נגד מילאן. ב-17 בספטמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לפ.צ. בזל במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. ב-27 בספטמבר הבקיע שלושער בניצחון 1–4 אינטר מילאנו. בזכות הניצחון, פיורנטינה עלתה למקום הראשון בליגה לראשונה מעונת. ב-22 באוגוסט 2017 הושאל למילאן.
בינואר 2022 חזר להיידוק ספליט.
קריירה בינלאומית
בצעירותו, קאליניץ' שיחק בכל נבחרות הנוער של קרואטיה. ב-24 במאי 2008 ערך קאליניץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד. קאליניץ' נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2008. ב-16 ביוני 2008 ערך קאליניץ' את הופעת הבכורה הרשמית שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד במסגרת שלב הבתים של יורו 2008.
ב-17 בנובמבר 2010 הבקיע קאליניץ' את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012. ב-4 ביוני 2016 הבקיע שלושער בניצחון 0–10 נגד.
אלכסנדר נבזורוב
אלכסנדר גלבוביץ' נבזורוב (ברוסית: Александр Глебович Невзоров; נולד ב-3 באוגוסט 1958) הוא איש ציבור סובייטי, רוסי ואוקראיני, בלוגר, עיתונאי, כתב, מגיש טלוויזיה, במאי, תסריטאי ומפיק סרטים תיעודיים, פובליציסט. חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית של ארבעה כינוסים (2007-1993).
ביוגרפיה
נבזורוב נולד ב-3 באוגוסט 1958 בלנינגרד. הוא גדל אצל סבתו ואמו. סבא מצד האם - גנרל של המשרד הסובייטי לביטחון המדינה גאורגי ולדימירוביץ' נבזורוב - עמד בראש המנהלת של המשרד הסובייטי לביטחון המדינה למלחמה בשוד של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית בשנים 1946–1955.
מאז 1983 נבזורוב עבד בטלוויזיה של לנינגרד. זכה לפרסום בסוף שנות ה-80 כיוצר ומנחה התוכנית "600 שניות".
ב-22 במרץ 2022, מחלקת החקירות הראשית של ועדת החקירות של רוסיה, פתחה תיק פלילי נגד נבזורוב על הפצה לציבור במסווה של דיווחים מהימנים של מידע כוזב בכוונה על פעולות הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
ב-22 באפריל 2022, משרד המשפטים של רוסיה הכניס את נבזורוב לרשימה של "סוכנים זרים" בתקשורת ההמונים.
המשוררים החדשים
המשוררים החדשים (מיוונית: νεωτερικοί, לטינית: poetae novi) הוא שם כולל לקבוצת משוררים לטיניים מתקופת שלטונו של קיסר אשר דגלה בעקרונות חדשים לכתיבת שירה. ניצני השירה החדשה החלו בראשית המאה הראשונה לפני הספירה, שיאה היה בתקופת קאטולוס ודעיכתה הגיעה בעקבות מלחמת האזרחים.
הכינוי הוטבע בידי קיקרו, אולם הזרם זכה לכינוי גנאי רבים. קיקרו עצמו גינה את הקבוצה בשמות נוספים כגון "משוררים מלומדים ("Poetae docti") ו"משוררי אופוריון" ("cantore euphorionis"), על שם המשורר האלכסנדרי אופוריון מכלקיס.
מאפייני השירה החדשה
המשוררים החדשים הושפעו מהפואטיקה האלכסנדרונית שהייתה נהוגה באלכסנדריה במהלך המחצית השנייה של המאה השלישית לפנה"ס. בראשה עמד קאלימאכוס שהוביל למהפכה בכתיבת השירה. הוא דחה את מסורת שירת האפוסים ואריכות השירים, ובמקום הניח יסודות לשירה מלומדת (Doctrina), מלוטשת (toreutos) ותמציתית (brevitas). אחד מציטוטיו הידועים היה (ספר גדול הוא רעה גדולה).
הפואטיקה האלכסנדורנית כקודמה נכתבה בידי האליטה עבור האליטה וידע נרחב נדרש כדי להבין את משחקי המילים החבוים בתוכה, את המיקומים הגאוגרפים, ההיסטוריים והביולוגיים. השירה הזו כללה שימוש נרחב באמצעים רטוריים וספרותיים כגון מסגור, אקפרסיס (Ekphrasis) ואלוזיות. בנוסף, השירה עסקה והדגיש נושאים שנחשבו מינוריים עד כה כמו אהבה, חיי היום יום והתמקדות בנפש והרגש של דמויות, בעיקר נשים.
יסודות אלו הובילו את המשוררים החדשים לפתח שתי סוגות חדשות המכתמים ואפיליונים אך כמו גם למאבקי כוחות עם ה"הומרוסים" (מלשון הומרוס) בראשם עמד אפולוניוס מרודוס.
הגורמים והצמיחה של השירה
השירה החדשה היא תוצר של הכיבוש היווני אשר הגיע לשיאו במאה השנייה לפנה"ס. הכיבוש פתח את החלק המזרחי של הים התיכון בפני רומא בכלל, ובפרט בפני חיילים - איכרים לתרבות חדשה ומעודנת. במקביל לשינויים הגאוגרפיים והמאבקים הפוליטיים בתקופת קיסר, החלה התפתחות בספרות, בשירה, בפילוסופיה ובהיסטוריה. מצד אחד, התחזק הקשר הקיים למקורותיהם הקלאסיים היוונים ומנגד החל להתפתח מודל של "חיקוי חופשי" המתרחק מהמודל היווני. בנוסף, העלייה הניכרת, מסוף המאה השנייה לפנה"ס, במספר הרומאים שעסקו באוטיום (otium, "בטלה") במקום בנגוטיום (negotium, "עיסוק"). במהלך הזמן התהדק הקשר בין שירת הבטלה אל התרבות ההלניסטית ונוצרה תשתית לצמיחתם של המשוררים החדשים.
הערות שוליים
קטגוריה:יוון העתיקה: ספרות והיסטוריוגרפיה
תאודור האגן
קורות חייו
האגן הגיע ממשפחת סוחרים ותיקה. בין השנים 1858–1868 למד באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. מלבד אוסוולד אכנבאך, שבשיעורי הנוף שלו למד בין השנים 1862–1868, המורים שלו היו יוזף וינטגרסט, אנדראס וקרל מילר , לודוויג הייטלנד , היינריך מיקה , רודולף ויגמן וקרל אירמר. בשנת 1871 מונה לבית הספר לאמנות סכסונית הגדולה בוויימאר, שם הוא ירש את מקס שמידט בשיעור ציור הנוף.
בשנת 1874 היה האגן המורה הראשון בבית הספר לאמנות בוויימאר שקיבל חוזה קבוע. בין השנים 1876–1881 הוא היה מנהל בית הספר לאמנות, אך ויתר על פעילות מנהלית זו כדי להיות מסוגל להתמסר כולו לציור ולהוראת אמנות. התלמיד החשוב ביותר שלו היה כריסטיאן רולפס. תלמידי המאסטר שלו קרל בוכהולץ, פרנץ בונקה, רודולף הקנר, פרנץ הופמן-פאלרסלבן נודעו גם הם, סטודנטים אחרים היו פאול באום, קרל ארפ, פאול אדוארד קרודל , יוזף רומפלשפאכר , קרל מלכין, פטר פאול דרווינג , אוגוסט האקה ואלפרד היינזון.
האגן נחשב לנציג שהגדיר את סגנון של בתי הספר לציור של דיסלדורף ושל וויימאר, ומייסד האימפרסיוניזם הגרמני. לאחר שפנה לסגנונות שונים בימיו הראשונים, הוא גילה ריאליזם צרפתי וציור צרפתי באוויר הפתוח מבית הספר ברביזון. האגן ליצא עיתים קרובות לטיולים בחיק הטבע וצייר נופים.
מעל הכל השתתף הצייר בתערוכות קבוצתיות רבות, כולל באקדמיה בברלין, באיגוד האמנים הגרמני בוויימאר ובארמון הזכוכית של מינכן. משנת 1893 היה חבר בזצסיון במינכן, משנת 1902 בזצסיון הברלינאי ואחרי 1903 גם חבר באיגוד האמנים הגרמני.
את עבודותיו של תיאודור האגן ניתן למצוא באוספי אמנות פרטיים וציבוריים בברלין, בהמבורג, בדרזדן, במגדבורג, בדיסלדורף, במינכן, בשטוטגרט ובוויימאר, בין היתר.
מותאקס
מותאקס (ביוונית: μόθαξ, pl. μόθακες; בלטינית: mothax) היא מילה ביוונית דורית שפירושה אח מאומץ או חורג. המונח "מותאקס" שימש לציון מעמד סוציו-פוליטי בספרטה העתיקה, ובמיוחד בתקופת המלחמה הפלופונסית (431-404 לפנה"ס). המותאקים היו צאצאי אבות ספרטנים ואמהות הלוטיות או ילדיהם של ספרטנים עניים. אלה האחרונים, שלא יכלו בשל עוניים להשתתף במימון הסעודות המשותפות בתרומת מזון, לא השתייכו לחבר האזרחים (ה"ספרטיאטים" או ה"הומויאוי" – "השווים") אך הורשו להילחם בצבא הספרטני לצדם של הפריאויקים.
תאודור האגן
קורות חייו
הוא קבור בבית העלמין ההיסטורי בוויימאר.
מותאקס
המותאקים היו בני חורין והתחנכו עם הבנים הספרטנים כאילו היו אחיהם החורגים. את חינוכם והשתתפותם בסעודות מימנו משפחות ספרטניות עשירות. מותאקים אחדים, כמו גיליפוס וליסנדרוס, עלו לגדולה חרף מעמדם הנחות; אביו של גיליפוס הוגלה מספרטה באשמת בגידה ואילו ליסנדרוס היה בן למשפחה ענייה.
תאודור האגן
קורות חייו
תערוכה מיוחדת לשנת 100 למותו של תיאודור האגן בשנת 2019 במוזיאון האמנות בטחנת המים שוואן הציגה עבודות נבחרות של תלמידים, מורים בבית הספר לציור של ויימאר תחת הכותרת "כרוניקה של הנוף".
מוני נאור
קורות חיים
נאור נולד וגדל בחיפה. בוגר בית הספר הריאלי העברי בחיפה, הוא קיבל תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון בשנת 1985 ודוקטורט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחיית מנואל בלום בשנת 1989.
ב-1992 המציא יחד עם סינתיה דוורק את מערכת הוכחת עבודה, שמשמשת כיום כבסיס התאורטי לכריית ביטקוין.
היה פרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד ואורח במעבדות המחקר של חברת מיקרוסופט. בשנת 2008 נבחר לעמית האגודה הבינלאומית למחקר קריפטולוגי (IACR). בשנת 2014 הוענק לו פרס גדל, יחד עם רונאלד פייגין ואמנון לוטם, "על תוצאות פורצות דרך באלגוריתמים של קיבוץ מידע (אגרגציה)" במאמר שפרסמו.
הבנים והבנות
הבנים והבנות היא תוכנית מציאות ישראלית של ערוץ הילדים ושירות הטלוויזיה BIGI. התוכנית משודרת מידי קיץ מלבד שנת 2019 בה היא לא שודרה. עונתה הראשונה של התוכנית שודרה לראשונה ב-27 ביוני 2013 כתחליף לשעשועון "מסע קיץ".
פורמט
במהלך התוכנית מתגבשות שתי קבוצות של ילדים ושל נערים: קבוצת בנים וקבוצת בנות, בגילאי 17-12. בכל פרק בתוכנית מבצעות שתי הקבוצות משימות שניתנות להם על ידי המנחים. המשימות מתקיימות בווילה, רוב המשימות מתקיימות בבריכת השחייה שבווילה. על כל משימה מקבלת הקבוצה הזוכה מספר "כפכפים" (נקודות) מסוים. בסוף השבוע, הקבוצה שהשיגה את מספר הנקודות הנמוך ביותר במהלך השבוע מועמדת להדחה. כל אחד ממשתתפי הקבוצה בוחרים 2 נערים איתם הם רוצים להמשיך, והמתמודד שקיבל את מספר הקולות הנמוך ביותר עוזב את התוכנית. לאחר כ-8–10 הדחות מתקיים פרק הגמר. בגמר מבצעות שתי הקבוצות משימות שונות. בסיום כל המשימות, הקבוצה שהשיגה את הניקוד הגבוה ביותר זוכה בתוכנית. היא זוכה בתואר "שליטי הקיץ" ובשליטה על הערוץ ליום שלם (בחירת התוכניות שישודרו ביום זה, ותוכנית מיוחדת לקבוצה המנצחת בהנחייתה). ישנו גם משחק בערוץ הילדים, ששמו "סמיילאיט" ובו שולחים הצופים מהבית זה לזה משפטים, ועליהם לבטא בצורה הטובה ביותר את המשפט בעזרת סמיילים, ולבחור מישהו לשלוח אליו את החידה. אם הוא עונה נכון, הקבוצה שהצופה בחר בתהליך ההרשמה תזוכה בנקודות, שיספרו לטובתה בפרק הגמר, וישפיעו על הסיכוי של הקבוצה לזכות בתואר "שליטי הקיץ".
החל מהעונה החמישית (2017) מתקיים משחק דומה, שנקרא "אתגר הכפכף", שם הצופים בבית יכולים לשחק בשביל הקבוצה האהובה עליהם או בשביל המתמודד האהוב עליהם.
החל מהעונה השביעית (2020), לאחר 5 הדחות, הנבחרות מתאחדות לנבחרת "הבנים והבנות", לגמר מגיעים שבעה מתמודדים, שם חמישה מהם מנצחים ומוכתרים כ-BIG 5.
בעונה התשיעית (2022), המשימות לא התקיימו בוילה, אלא בנקודות שונות בארץ כמו נמל חיפה ומתחם שרונה. בחצי הגמר, חולקו המתמודדים לארבעה זוגות: הכתומות, הירוקים, הוורודים והכחולים, והזוג שניצח בגמר העונה, הוכתר כמנצחים של העונה.
שיר הפתיחה
בשלוש העונות הראשונות שיר הפתיחה היה שונה בכל עונה. החל מעונה 4, שיר הפתיחה נכתב במיוחד בשביל התוכנית, ונקרא "מי שליטי הקיץ" בביצוע להקת בויבנד. השיר בוצע כפתיח העונות 4–5, בעונה 6 בוצע על ידי אגם בוחבוט (אחת המנחות בעונה השישית), בעונה 7 בוצע בחידוש על ידי בן זיני, בעונה 8 בוצעו בחידוש על ידי נבחרת "הבנים והבנות" 2021 ובעונה 9, עונת המסע, שיר הפתיחה נכתב במיוחד בשביל העונה, ונקרא "המסע האמיתי" בביצוע הזמר אבי אבורומי.
עונה ראשונה (2013)
תאריך שידור מקורי: 27 ביוני 2013 – 26 באוגוסט 2013
עונה שנייה (2014)
תאריך שידור מקורי: 2 ביולי 2014 – 25 באוגוסט 2014
המנחים בעונה זו הם עודד פז, טל מוסרי, דנה פרידר, שירן סנדל ואביב בן אור.
עונה שלישית (2015)
המנחים בעונה זו הם עודד פז ודנה פרידר.
אנחנו
אנחנו היא תוכנית שלוקחת אותנו אל החיים האישיים של המתמודדים מחוץ למשחק: אל המתמודד שאתמול שחה הביתה, ואל מתמודד שעדיין במשחק. בכל תוכנית מציגים מתמודד מנבחרת הבנים ומתמודדת מנבחרת הבנות.
עונה רביעית (2016)
תאריך שידור מקורי: 3 ביולי 2016 – 28 באוגוסט 2016
המנחים בעונה זו הם עודד פז, שירן סנדל וטום באום.
אנחנו
"אנחנו" היא תוכנית שמציגה את החיים האישיים של המתמודדים מחוץ למשחק, ובעונה הרביעית, בשבוע הראשון, הציגו גם את מי שלא התקבל לנבחרת שלו, מה שלא נעשה בעונות שעברו.
עונה חמישית (2017)
תאריך שידור מקורי: 2 ביולי 2017 – 27 באוגוסט 2017
בשונה מהעונות הקודמות, עונה זו שודרה ללקוחות HOT בלבד.
המנחים בעונה זו הם עודד פז, לירון רביבו וטום באום.
עונה שישית (2018)
בשונה מהעונות הקודמות, הסדרה שודרה וזמינה ב-VOD ללקוחות פרטנר tv בלבד.
המנחים בעונה זו הם עודד פז, לירון רביבו, טום באום ואגם בוחבוט.
אנחנו
"אנחנו" היא תוכנית שמציגה את החיים האישיים של המתמודדים מחוץ למשחק, ובעונה השישית, בשבוע הראשון, הציגו גם את מי שלא התקבל לנבחרת שלו, כמו שנעשה בעונה הרביעית.
עונה שביעית (2020)
לאחר שנה שבה התכנית לא שודרה, התוכנית חזרה לעונה שביעית, הפעם לא בקיץ. זוהי העונה הראשונה שזמינה לכולם. לקוחות BIGI (שירות הסטרימינג של נוגה תקשורת), סלקום tv ופרטנר tv יכולים לצפות בה בערוץ הילדים וב-VOD. צופי HOT ו-yes יכולים לצפות בה ב-VOD בתשלום.
יחד עם עונה זו הושק שירות הסטרימינג הראשון בישראל לילדים ונוער מבית ערוץ הילדים "BIGI" ו"הבנים והבנות" הפכה לתוכנית הדגל של "BIGI" וגם הושק אזור מיוחד רק לתוכנית בשירות. לעונה הזאת נלוות התכנית "הבנים והבנות: סודות נחשפים" בהנחיית אוראל צברי.
לראשונה בתוכנית, אוחדו נבחרת הבנים ונבחרת הבנות לנבחרת אחת - נבחרת הבנים והבנות.
המנחים בעונה הזו הם בן זיני, אנה זק (בוגרת העונה השנייה) ועודד פז.
עונה שמינית (2021)
בשונה מהעונות הקודמות, הסדרה שודרה לצופי BIGI בלבד והיא ללא תשלום. כמו בעונה הקודמת אוחדו נבחרת הבנים ונבחרת הבנות לנבחרת אחת - נבחרת הבנים והבנות.
המנחים בעונה זו הם עודד פז, קווין רובין וריף נאמן.
לעונה הזאת נלוותה התכנית "הבנים והבנות: הסודות נחשפים" בהנחיית מיה צפיר.
עונה תשיעית (מסע, 2022)
המנחה בעונה זו הוא טל מוסרי. העונה משודרת בשירות הסטרימינג BIGI, בספריית VOD ייעודית של HOT ו-YES.
לעונה הזאת נלוותה התוכנית "הבנים והבנות: הסודות נחשפים" בהנחיית אור אלקיים.
לייזר כחול
לייזר כחול הוא לייזר הפולט קרינה אלקטרומגנטית באורך גל שבין 405 ל-480 ננומטר, אשר העין האנושית רואה ככחול או כסגול. קרניים כחולות מיוצרות על ידי לייזרים של גז כמו הליום-קדמיום (441.6 ננומטר) וכן ארגון (458 וב-488 ננומטר).
לייזרים מוליכים למחצה עם קרניים כחולות מבוססים בדרך-כלל על גליום III ניטריד (GaN בצבע סגול) או אינדיום גליום ניטריד (לעיתים קרובות בצבע כחול אולם יכול להופיע גם בצבעים אחרים).
בנוסף, ניתן ליצור לייזר כחול (אך לא סגול) ולייזר ירוק באמצעות הכפלת תדר של לייזר אינפרא אדום מלייזר מוליך-למחצה ומלייזר מוליך-למחצה במצב מוצק (DPSS, ראשי תיבות של Diode Pumped Solid State).
לייזרים מולכים למחצה אשר פולטים אורכי גל של 445 ננומטר שכיחים כיום כלייזרים ניידים (לייזר כיס). לייזרים אשר פולטים אורכי גל הקצרים מ-445 ננומטר מופיעים בצבע סגול (אך לפעמים נקראים לייזרים כחולים).
הלייזרים הכחולים הנפוצים ביותר הם הלייזרים המשמשים בנגני Blu-ray אשר פולטים באורך גל של 405 ננומטר (אור סגול), שאורך הגל קצר מספיק כדי לגרום לפלואורסצנציה בכמה חומרים אשר יוצרים באותו האופן אור נראה על ידי אור אולטרה סגול. אורך גל הקצר מ-400 ננומטר מסווג כאור אולטרה סגול קרוב.
עיקר השימוש בלייזר כחול הוא לרפואה.
לייזרים מוליכים למחצה
ניתן ליצור לייזרים אדומים בעזרת גליום ארסניד (GaAs) מוליך למחצה, שבו תריסר שכבות של אטומים הממוקמים כדי ליצור את החלק של הלייזר שיוצרת קרן האור מבורות קוונטיים. באמצעות שיטות דומות לאלה שפותחו עבור סיליקון, המצע יכול להיבנות ללא פגמים (נקעים), ואת האטומים ניתן להניח כך שהמרחקים בין האטומים המרכיבים את הקרקע לבין שמרכיבים את הבורות הקוונטיים זהים.
ה-LED הכחול הראשון על בסיס מוליך למחצה, פותח ב-1972 על ידי הרברט פאול מארושקה וואלי רהינס מאוניברסיטת סטנפורד. בהמשך פיתח הממציא היפני שוג'י נקמורה ב-1992, LED כחול בבהירות גבוהה שאיפשר את הכנסת ה-LED הכחול לשימוש מסחרי ואת פיתוח ה-LED הלבן העשוי מ-LED כחול המצופה בציפוי פלואורסצנטי צהוב. 4 שנים מאוחר יותר בשנת 1996 המציא את הלייזר הכחול הראשון שמבוסס על מוליך למחצה. נקמורה השתמש בחומר שהופק על הספיר, אם כי מספר הפגמים נשאר גבוה למדי, כדי ליצור לייזר בעל תדר גבוה בלי קושי רב.
בשנות ה-90 המוקדמות של המאה העשרים פיתח המכון לפיזיקה ללחץ גבוה באקדמיה הפולנית למדעים בוורשה, בהנהגתו של ד"ר סילבסטר פורובסקי, טכנולוגיה ליצירת גבישי גליום ניטריד באיכות מבנית גבוהה ופחות מ-100 פגמים לסנטימטר רבוע - לפחות פי 1,000 טוב יותר מאשר גביש הנתמך בספיר.
עד סוף שנות ה-90, כאשר פותחו לייזרים כחולים מבוססי דיודה או דיודה במצב מוצק (Diode Pumped Solid State), לייזרים כחולים היו לייזרי גז גדולים ויקרים, אשר הסתמכו על היפוך האוכלוסייה בתערובות גזים נדירות, ודרשו זרמים גבוהים וקירור איתן.
בשנת 1999 נקמורה ניסה לפתח גבישים פולניים שאורך חייהם גבוה פי 10 מאשר מהלייזרים שפותחו קודם לכן – 3000 שעות במתח של 30 mW.
בזכות עבודתו של נקמורה הוא קיבל את פרס טכנולוגיית המילניום בשנת 2006 ופרס נובל לפיזיקה בשנת 2014.
הודות לפיתוח מוקדם של קבוצות רבות, במיוחד הקבוצה של הפרופסור איסמו אקסאקי ושוג'י נקמורה באנאן שביפן, נוצרו סדרות של המצאות של לייזרים מוליכים למחצה כחולים וסגולים שהביא פיתוח מסחרי גדול מאוד. השכבה הפעילה של הלייזרים של חברת ניצ'יה מיוצרת על ידי קירות או נקודות קוונטיות של גליום ניטריד שנוצרו באופן אקראי לחלוטין ובאמצעות הרכבה עצמית. המצאה חדשה אפשרה פיתוח של לייזר כחול, סגול ואולטרה סגול (UV) אשר לא היו זמינים קודם לכן, ופתחו את הדרך ליישומים (אפליקציות) באיכות גבוהה כגון תקליטורי HD DVD ו-Blu-ray. אורך הגל הקצר מאפשר ללייזר לקרוא תקליטורים המכילים מידע בצפיפות גבוהה יותר משניתן היה לפני כן.
הירושי אמאנו, איסמו אקסאקי ושוג'י נקמורה זכו בפרס נובל לשנת 2014 בפיזיקה "על המצאת דיודות פולטות אור יעילות בעלות אור כחול, אשר אפשרו ליצור מקורות אור לבן חסכניים באנרגיה". הזכייה לוותה בביקורות, כיוון שהיו מדענים שהציגו לפניהם דיודות פולטות אור כחולות, וכי וועדת הפרס, התעלמה לחלוטין ממאמצי הפיתוח הנרחבים שהובילו לפיתוח הדיודה הראשונה שפלטה אור נראה.
התפתחות נוספת של הטכנולוגיה הובילה ליצור המוני של הלייזר. כיום, על מנת לייצר לייזרים כחולים משתמשים במשטח ספיר המכוסה בשכבה של גליום ניטריד, ועל מנת לייצר לייזרים כחולים מוליכים למחצה משתמשים בשכבה של גבישים של גליום ניטריד.
לייזר מוליך למחצה במצב מוצק
מצביעי לייזר כחולים, אשר הפכו לזמינים בשנת 2006, בנויים, בדומה ללייזרים ירוקים, בתצורת Diode Pumped Solide State. כלומר: המקור הראשוני הוא לייזר דיודה אינפרא אדום באורך גל של 808 ננומטר, שעובר דרך גבישים שממירים את אורך הגל שלו לכחול. הלייזרים הנפוצים ביותר פולטים אור בתדר של 473 ננומטר, אשר מיוצר על ידי המרת התדר של הלייזר הראשי מ-808 ננומטר ל-946 ננומטר על ידי גביש מסוג Nd:YAG, ואז חלוקת התדר ל-473 ננומטר על ידי גביש בטא בריום בוראט (BBO) או גביש ליתיום תלת-בוראט (LBO). התוצרים יכולים להגיע לעוצמות של עד 5000 mW. לייזרים של 473 ננומטר אינם יעילים, מכיוון שאחרי בדיקות מעבדה הראו שהמרת 946 ננומטר יעילה רק בכ-10 עד 15 אחוזים, ובתוצאות מעשיות, התוצאה הייתה נמוכה יותר. בשל היעילות הנמוכה של המרה זו, השימוש בלייזרים מוליכים למחצה של 1000 mW יכול להפוך לכל היותר ל-150 mW של אור כחול.
לייזרים כחולים יכולים להיווצר ישירות גם על ידי מוליך למחצה InGaN, אשר מייצרים אור כחול ללא הכפלת תדר. לייזרים בתדר של 445 ננומטר עד 456 ננומטר זמינים כרגע בשוק הפתוח. הלייזרים הנ"ל נראים בהירים באופן משמעותי מלייזרים של 405 ננומטר, שכן אורך גל ארוך יותר וקרוב יותר לרגישות השיא של העין האנושית. המחירים של מכשירים מסחריים כמו מקרני לייזר, ירדו בזכות לייזרים אלו, שמחירם זול יותר מלייזרים כחולים מסוג DPSS.
מראה
הלייזר הסגול הפולט באורך גל של 405 ננו-מטר (בין אם הוא מורכב מגליום-ניטריד או גאליום-ארסן) אינו כחול, אלא נראה לעין כסגול, צבע שהעין האנושית בעלת רגישות מוגבלת מאוד. כאשר הלייזר מכוון לעבר על חפצים לבנים רבים (כגון נייר לבן או בגדים לבנים אשר כובסו באמצעות אבקות כביסה מסוימות) המראה החזותי של הנקודה של הלייזר משתנה מסגול לכחול, בשל הפלואורסצנציה של החומר שעליו הלייזר מוקרן.
עבור יישומי תצוגה אשר מחייבים "כחול אמיתי", נדרש אורך גל של 445–450 ננומטר. עם ההתקדמות בייצור, וכן הופעתם של מקרנים זולים המשתמשים בלייזרים בשביל להציג תמונה, ירד המחיר של דיודות לייזר מסוג אינדיום גאליום ניטריד באורך גל של 445 ננומטר.
ראש הגשר אורנינבאום
ראש הגשר של אורנינבאום (ברוסית: Ораниенбаумский плацдарм) היה חלק מבודד ממחוז לנינגרד ברוסיה, אשר נשמר בשליטה סובייטית במהלך המצור על לנינגרד במלחמת העולם השנייה ומילא תפקיד משמעותי בהגנה על העיר.
היסטוריה
מאוחר יותר כלל חיל המצב את דיוויזיות הרובאים ה-48, ה-98 וה-168 וחלקים מהצי הבלטי שסיפקו תמיכה ארטילרית. המפקד בין 1942 ל-1943 היה הגנרל ולדימיר רומנובסקי. הוא הוחלף על ידי איוואן פדיונינסקי בדצמבר 1943. בנובמבר 1943, ארמיית ההלם השנייה נשלחה אל ראש הגשר. חלק ממבצע לנינגרד-נובגורוד הייתה מתקפת קרסנוי סלו-רופשה שעזרה לשבור את המצור על לנינגרד. ב-14 בינואר 1944, ארמיית ההלם השנייה תקפה מראש הגשר וחברה לכוחות סובייטים שתקפו מלנינגרד.
אנדרטאות
מספר מונומנטים מהחגורה הירוקה של התהילה ממוקמים בתוך ראש הגשר לשעבר.
Fever (שיר של דואה ליפה)
Fever (בעברית: חום) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית דואה ליפה בשיתוף הזמרת הבלגית אנג'ל. השיר יצא לאור ב-29 באוקטובר 2020, על ידי חברת תקליטים וורנר רקורדס, כסינגל שישי מתוך האלבום Future Nostalgia.
רקע והוצאה
ב-23 באוקטובר 2020, העלתה ליפה ברשתות החברתיות תמונה שלה יחד עם הזמרת הבלגית אנג'ל. לאחר מכן החלו לצוץ שמועות על שיתוף פעולה שלהן יחד. ב-26 באוקטובר, ליפה הודיעה רשמית כי שיתוף הפעולה שלהן ייקרא "Fever" והוסיפה כי הוא עתיד לצאת לאור ב-30 באוקטובר 2020. "Fever", הוא שירה הראשון של הזמרת אנג'ל שיבוצע בשפה האנגלית.
וידאו קליפ
צילומי הווידאו קליפ של Fever", אירעו בשורדיץ', שבמזרח לונדון ב-14 באוקטובר 2020, במסעדת איסוף עצמי. למחרת, פרסם המגזין הבריטי סאן כי ליפה "זלזלה" והפרה את כללי העוצר של מגפת הקורונה וכי המשטרה פשטה על סט הצילומים לאחר תלונות של התושבים שם. מאוחר יותר, פרסם המגזין הודעת התנצלות רשמית בפני ליפה, על העוול שגרמו לה.
בנוסף, אושר כי ליפה לא הפרה את כללי העוצר של מגפת הקורונה וכי המשטרה הוזעקה עקב תלונות על רעש שאינו קשור לצילומים של ליפה.
אודיו
טרם יצא הווידאו קליפ של השיר, העלתה ליפה לערוץ היוטיוב שלה את האודיו המלא של השיר. כמו כן, האודיו מציג בתוכו את מילות השיר.
הרצח במצעד הגאווה בירושלים
הרצח במצעד הגאווה בירושלים התרחש ביום חמישי, 30 ביולי 2015 במצעד הגאווה בירושלים כאשר ישי שליסל, חרדי ישראלי, רצח בדקירות סכין את הנערה שירה בנקי בת ה-15 שהשתתפה במצעד, ופצע שישה צועדים אחרים. שליסל ביצע את הרצח חודש לאחר שסיים לרצות עונש של 10 שנות מאסר בגין הרשעה קודמת בנושא דומה של תקיפה וניסיון לרצח במצעד גאווה קודם בירושלים שנערך בשנת 2005. שליסל נידון למאסר עולם על מעשה הרצח.
רקע
הציבור החרדי, שאליו משתייך שליסל, מתייחס לרוב להומוסקסואליות כחטא חמור. ולכן מצעד הגאווה בירושלים מעורר בו התנגדות, והוא רואה בו חילול קדושת העיר. בכמה מקרים בעבר הותקפו צועדים במצעדי גאווה בירושלים על רקע זה.
ישי שליסל נולד כבן הבכור מתוך עשרה ילדים, וגדל ביד בנימין. הוא למד בישיבה קטנה ברחובות ובישיבת 'ברכת משה' בשכונת גבעת שאול בירושלים. הוא נישא ונולדו לו ארבעה ילדים. התגורר במודיעין עילית והיה תלמיד בכולל בשכונת רמות בירושלים.
שירה בנקי נולדה למיקה בנקי, כיום שופטת בית משפט השלום בירושלים, ולעורך הדין אורי בנקי. שירה הייתה הבת הבכורה מבין ארבעת ילדיהם של מיקה ואורי בנקי. שירה בנקי למדה בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים.
תקיפת המצעד ב-2005
ב-30 ביוני 2005 יצא שליסל לעצרת תפילה בכיכר ציון נגד מצעד הגאווה בירושלים, שאותו ראה כ"מלחמה נגד הקדוש ברוך הוא". הוא קיבל סכין מטבח משמואל אירנשטיין, לדברי אירנשטיין לתכלית של פגיעה ברכוש, כדי להפריע למהלך המצעד. שליסל דקר בסכין שלושה מהצועדים, שנפצעו פצעים בינוניים. הוא הורשע בעבירות של ניסיון רצח, חבלה בכוונה מחמירה ופציעה, ובפברואר 2006 נידון ל-12 שנות מאסר ולתשלום פיצוי בסך 280,000 ש"ח לשלושת הקורבנות. בגזר דינו כתבו השופטים: בערעור לבית המשפט העליון בפני השופטים מרים נאור, אליקים רובינשטיין ויוסף אלון הופחת עונש המאסר ל-10 שנים, לאחר שנקבעה עבירה קלה יותר ביחס לאחת משלושת הקורבנות, בנימוק שלא הוכחה מחשבה פלילית בדקירתה.
התקיפה שביצע שליסל הייתה ביטוי קיצוני של העוינות והטינה שהופגנו כלפי הצועדים במצעד, שהתקבלו לאורך מסלולו בחרפות ובגידופים ובהשלכת שקיות שתן.
זמן קצר לאחר מעצרו התגרש שליסל, לבקשת אשתו. במהלך מאסרו אושפז בשנת 2009 למשך כחודש וחצי לאחר שאובחן כסובל ממצב פסיכוטי פרנואידי.
לאחר שהשלים לרצות את מלוא עונש המאסר שנגזר עליו שוחרר שליסל מבית הכלא ב-29 ביוני 2015 וחזר להתגורר בבית הוריו ביד בנימין. בראיון בן 25 דקות שנערך לו בקו נייעס בשם "הנייעס החרדי" שבועיים לפני הרצח, אמר שליסל כי יש לעשות הכל כדי לשבש את מצעד הגאווה ואף התנגד להתנצל על מעשיו. בנוסף לכך, תושבים במודיעין עלית דיווחו לתקשורת כי מיד לאחר ששוחרר, הפיץ שליסל מודעות בהם קרא לאנשים למסור את נפשם כדי למנוע את מצעד הגאווה.
הרצח
ב-30 ביולי 2015, חודש לאחר שחרורו מהכלא, תקף שליסל בסכין צועדים במצעד הגאווה בירושלים ופצע שישה מהם, כולל שירה בנקי, נערה ירושלמית בת 15 שלקחה חלק במצעד כדי לתמוך בחבריה מקהילת הלהט"ב. בנקי נפצעה אנושות, ונפטרה כעבור מספר ימים מפצעיה. שליסל נעצר על ידי כוחות המשטרה שנכחו במקום.
בעקבות הרצח נמתחה ביקורת על תפקוד משטרת ישראל, בטענה שהמשטרה ידעה על שחרורו מהכלא והייתה צריכה למנוע ממנו להתקרב לאזור המצעד. בעקבות המלצות ועדת חקירה בראשה עמד ניצב בדימוס ישראל יצחק הוחלט על הדחה והעברה מתפקידים של שישה קצינים ושוטר, בראשם מפקד מרחב מוריה ניצב משנה קובי דוידיאן. בנוסף נרשמה הערה פיקודית למפקד המחוז משה אדרי ולמפקד מרחב ציון אפי חביביאן בשל ליקויים.
משפטו של שליסל
ב-24 באוגוסט 2015 הוגש נגדו בבית המשפט המחוזי בירושלים כתב אישום באשמת רצח, שישה ניסיונות רצח ופציעה בנסיבות מחמירות. הוא סירב להיות מיוצג על ידי עו"ד ולא שיתף פעולה עם הסניגוריה הציבורית בטענה כי לבית המשפט אין כל סמכות עליו "על פי דיני התורה". ב-19 באפריל 2016 הוא הורשע בכל הסעיפים. ב-26 ביוני נגזרו עליו מאסר עולם בגין רצח, 31 שנות מאסר נוספות בגין שישה ניסיונות רצח ופציעה בנסיבות מחמירות, שנת מאסר נוספת בגין הפעלת תנאי ממשפטו הראשון ופיצוי לנפגע עבירה, לכל אחד משבעת הנפגעים, בסכום המרבי בחוק, העולה יחד לסכום של 2,064,000 שקל.
התייחסות ציבורית
מעשהו של שליסל ספג גינויים מכל קצות הקשת, מחרדים ומחילונים, גם הוריו של שליסל גינו את המעשה. אך נמצאו לו גם תומכים בודדים. בשכונות החרדיות בירושלים ובבית שמש נתלו פשקווילים המשבחים את שליסל, ובעקבותיהם נתלו גם פשקווילים המגנים את מעשהו.
גלעד קליינר, בנו של חבר הכנסת לשעבר מיכאל קליינר, הועמד לדין על שהביע שמחה על מותה של שירה בנקי. הוא נידון לקנס של 180 ש"ח, התנצל והתחייב לא לחזור על עבירה זו.
הנצחתה של שירה בנקי
בנובמבר 2015 נקראה על שמה קבוצת הנערות של מועדון הכדורגל הפועל קטמון ירושלים, המשחקת בליגת נערות דרום, "הפועל קטמון ירושלים שירה בנקי".
בינואר 2016 התקיימה הכנסת ספר תורה שנתרם לזכרה של שירה על ידי פרופסור מארק וויינברג ממונטריאול. ספר התורה שנבחר נכתב בבגדד לפני 150 שנה. במסגרת התרומה הספר שוחזר ותוקן ונתרם לבית הכנסת שהקימה העירייה לבני הקהילה האתיופית בעיר.
ב-21 ביולי 2016 התקיים שוב מצעד הגאווה בירושלים בסימן שנה לרצח, תחת הכותרת "כאן כדי להישאר!". הצועדים הניחו פרחים לזכר שירה בנקי בסמוך למקום הירצחה. הוריה של בנקי נשאו דברים בעצרת הסיום בגן העצמאות. במצעד השתתפו כ-25,000 אנשים ובכך הפכו אותו למצעד הגאווה הגדול ביותר שנערך בירושלים. במצעד השתתפו כ-30 חברי כנסת ממגוון מפלגות. בנימין נתניהו, ראש ממשלת ישראל, פרסם ביום המצעד סרטון המביע תמיכה עקרונית בצעידה באומרו "נצעד באחדות לאור זכרה של שירה, נזכור אותה באהבה ובגעגוע, לא ניתן לאחרים לזרוע פירוד בתוכנו".
דרך שירה בנקי
הוריה של שירה בנקי הקימו בשנת 2016 את החל"צ 'דרך שירה בנקי', המקדמת פעילויות לקידום המתינות במרחב הציבורי, החברה משתפת פעולה עם מספר גופים, כגוון תמיכה בקליניקה למאבק בשנאה בשיתוף עם המרכז הבינתחומי הרצליה, תוכנית אשר נקראת חדר מורים המעבירה השתלמות שנתית למורים יהודים וערבים וכן הפקת "סיפור אחר" – סדרת הסכתים (פודקאסטים) בת 15 פרקים על אנשים שבחרו לסייע לאחרים על אף שהדבר כרוך בסיכון עצמי ניכר.
ביולי 2020, כחמש שנים לאחר מותה של שירה החליטו הוריה לפנות לציבור ולפתוח בקמפיין מימון המונים, בקמפיין השתתפו בין היתר חברת הכנסת לשעבר זהבה גלאון, הרב שמואל פפנהיים והעיתונאים גל אוחובסקי ואראל סג"ל. הקמפיין נפתח בעקבות קושי בגיוס כספים למימון המיזמים שהיא מפעילה ומממנת אשר נבע מהמשבר הכלכלי שבא יחד עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
ביום העצמאות 2022 הוריה של בנקי הדליקו משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל לאור פועלם לקידום סובלנות ושותפות בחברה הישראלית.
יחסי טורקיה–קנדה
יחסי טורקיה–קנדה הם יחסי החוץ בין קנדה לטורקיה. שתי המדינות הן חברות G-20, נאט"ו, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, האומות המאוחדות וארגון הסחר העולמי.
היסטוריה
המהגרים הטורקים הראשונים הגיעו לקנדה בסוף המאה ה-19 מתחומי האימפריה העות'מאנית. בשנת 1922, זמן קצר לאחר קבלת עצמאותה, החליטה קנדה את ההחלטה הראשונה של מדיניות החוץ שלה בניגוד לבריטניה שהיא לא תשתתף במלחמה עם טורקיה במהלך משבר צ'נקלה. הקשר הרשמי הראשון בין שתי המדינות התרחש בשנת 1943 כאשר ממשלת טורקיה הודיעה לאוטווה על כוונתה לפתוח שגרירות קבועה, שנפתחה בשנת 1944. קנדה החזירה אחר כך בשנת 1947 בפתיחת שגרירות באנקרה.
במהלך המלחמה הקרה, היחסים בין שתי המדינות התפתחו בעיקר סביב שיתוף פעולה צבאי וביטחוני במסגרת נאט"ו. במרץ 1985 תקפו שלושה מחברי הצבא המהפכני הארמני את השגרירות הטורקית באוטווה והחזיקו את השגריר וכמה אנשים נוספים בשגרירות. התוקפים רצו שטורקיה תכיר ברצח העם הארמני. לאחר ארבע שעות, שוחררו בני הערובה ללא פגע והחמושים הובאו למעצר המשטרה. זו הייתה התקיפה השלישית על הצוות הדיפלומטי הטורקי באוטווה על ידי תוקפים ארמנים בשלוש שנים.
בשנת 2004, הפרלמנט הקנדי הכיר רשמית ברצח העם הארמני. ההכרה של קנדה השפיעה לרעה על היחסים הדו-צדדיים בין המדינות.
נערכו הרבה ביקורים רמי דרג בין מנהיגי שתי המדינות. ביוני 2010, נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ביקר בקנדה כדי להשתתף בפסגת ה-G20 בטורונטו. בנובמבר 2015 ביקר ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו בטורקיה כדי להשתתף בפסגת ה-G20 באנטליה.
ביוני 2019 חתמו קנדה וטורקיה על מזכר הבנות להקמת ועדה כלכלית וסחר משותפת, במטרה לקיים פגישות שנתיות בין פקידים ועסקים קנדיים וטורקים להרחבת הזדמנויות סחר והשקעות דו צדדיות.
באוקטובר 2021 איימה טורקיה לגרש את שגריר קנדה בעקבות תמיכתו בשחרור עות'מאן קבאלה, שהשתתף בניסיון ההפיכה בטורקיה מהכלא הטורקי.
יחסי סחר
בשנת 2019 הסתכם המסחר בין שתי המדינות ב-2.4 מיליארד דולר. למעלה מ-350 חברות קנדיות משקיעות בטורקיה, בעיקר בתחומי האנרגיה, הכרייה, טכנולוגיית המידע והתשתיות.
ויליאם ניקולסון (אמן)
סר ויליאם ניוזם פריור ניקולסון (באנגלית: Sir William Newzam Prior Nicholson; 5 בפברואר 1872 – 16 במאי 1949) היה צייר בריטי של טבע דומם, נוף ודיוקנאות. הוא עבד גם כחרט עץ וליטוגרף, כמאייר, ככותב ספרי ילדים וכמעצב לתיאטרון.
ביוגרפיה
ויליאם ניקולסון נולד בניוארק און טרנט ב־5 בפברואר 1872, בנם הצעיר של הפוליטיקאי והתעשיין ויליאם ניוזם ניקולסון, ואשתו אנני אליזבת פריור, בתם של ג'וזף פריור ואליזבת מוודסטוק, אוקסון. מגיל 9 למד בבית הספר של מגנוס. היו לו שיעורי אומנות של הצייר והאמן ויליאם קובלי מניוארק און טרנט שהיה תלמידו של סר ויליאם ביצ'י, בתורו תלמידו של סר ג'ושוע ריינולדס.
הוא היה סטודנט בבית הספר לאמנות של הוברט פון הרקומר, שם הכיר את אשתו לעתיד מייבל פרייד (1871–1918), שהכירה לו את אחיה ג'יימס פרייד (1866–1941). בסתיו 1891 הוא השתתף באקדמיה ז'וליאן בפריז, אך לאחר חצי שנה שב לניוארק.
באביב 1893 התארס ניקולסון עם מייבל פרידה, אותה הכיר ארבע שנים קודם לכן, והם נישאו בריסליפ ב־25 באפריל. הזוג עבר להתגורר בפאב "שמונת הפעמונים" בדנהאם, באקס. אליהם הצטרפו במהרה אחיה של מייבל ג'יימס, וזמן לא רב אחר כך בנה של אלן טרי אדוארד גורדון קרייג ואשתו מיי אחרי נישואיהם. ניקולסון קיבל מאביו קצבה שנתית של 150 ליש"ט.
לוויליאם ומייבל ניקולסון נולדו ארבעה ילדים: הצייר בן ניקולסון (1894–1982); אנתוני (1897–1918), שנהרג בצרפת במלחמת העולם הראשונה; אנני מרי "ננסי" (1899–1978), אמנית ואשתו של המשורר רוברט גרייבס; והארכיטקט והמעצב כריסטופר "קיט" (1904–1948).
מייבל נפטרה ביולי 1918 במגפת שפעת ספרדית ואנתוני נפטר זמן קצר לאחר מכן.
בערך משנת 1910 עד שהתחתן בשנית ב-1919, עוזרת הבית של ניקולסון מארי לאקל, הייתה גם פילגשו. ניקולסון צייר אותה מספר פעמים. הוא גם צייר את בתה ג'ורג'ט ואת בעלה השני.
באוקטובר 1919 נישא ניקולסון לאדית סטיוארט-וורטלי, אלמנתו של סר ג'ון סטיוארט-וורטלי, שהייתה גם ציירת. ניקולסון צייר אותה שנה קודם כ"ליידי באפור". בתם ליזה נולדה בשנת 1920. לאדית היו שני ילדים מנישואיה הקודמים.
משנת 1935 עד מותו, בת לווייתו של ניקולסון הייתה הסופרת מרגריט סטיין. לדברי סטיין, הם נפגשו באנדלוסיה במאי 1935, ובאמצע חודש יוני התגוררו יחד בסטודיו של ניקולסון ברחוב ג'רמין. ניקולסון היה פרוד מאדית אשתו במשך כמה שנים, אך הם נשארו ביחסים טובים. אף על פי שהבטיחה לתת לו גט, היא מעולם לא עשתה זאת.
בהמשך חייו התגורר ויליאם ניקולסון בבלווברי באוקספורדשייר, שם נפטר ב־16 במאי 1949.
עבודה גרפית
בשנים 1893–1898 שיתף ניקולסון פעולה עם גיסו ג'יימס פרייד בעיצוב פוסטרים ועבודות גרפיות אחרות כולל ציור שלטים ואיורים לספרים. הם כינו את עצמם "הקבצנים".
ניקולסון סיפק איורים ועיצוב כריכות לכמה מספריו המוקדמים של חתנו רוברט גרייבס. הוא סיפק גם את האיורים ל"וולבנטין רביט", ספר לילדים מאת מרגרי ויליאמס (1922). הוא כתב ואייר שני ספרים לילדים, "ביל החכם" (1926) ו"תאומי הפיראטים" (1929) שניהם הוצאו על ידי פאבר ופאבר.
ציורים
בערך משנת 1900 התרכז ניקולסון בציור, בעידודו של ג'יימס אבוט מקניל ויסלר. הוא הציג לראשונה כצייר בחברה הבינלאומית, שויסלר היה נשיאה.
בשנת 1904 עיצב את התפאורות המקוריות עבור המחזה "פיטר פן", והמשיך לעצב מחזות אחרים ולאייר מספר ספרים. הוא גם עיצב ויטראז'ים, ובמיוחד חלון זיכרון בכנסיית סנט אנדרו, בכפר מלס, סאמרסט.
לניקולסון היו מספר תלמידים בשנות השלושים של המאה ה-20, בהם וינסטון צ'רצ'יל, שכתב: "אני חושב שהאדם שלימד אותי הכי הרבה על ציור היה ויליאם ניקולסון."
יהודה אריה פרלוב
רבי יהודה אריה פֶּרְלוֹב (בכתיב יידי: פּעֶרלאָוו; ה'תרל"ח – י' באלול ה'תשכ"א) היה רב בפולין והאדמו"ר מנובומינסק בארצות הברית, מראשי אגודת ישראל בארצות הברית וממייסדי אגודת האדמו"רים.
קורות חייו
נולד בנובומינסק (פולין, בשעתו חלק מהאימפריה הרוסית) לרבי יעקב מנובומינסק ולחוה בת רבי לייבוש ליברזון מפרוסקורוב. נשא את אסתר רייזל בתו של רבי דוד טברסקי ממקרוב (בנו של רבי יעקב יצחק ממקרוב וחתן רבי אברהם מטריסק). הוסמך להוראה על ידי רבי אליהו חיים מייזל, רבי יואב יהושע וינגרטן ורבי משה נחום ירושלמסקי. מספר שנים לאחר פטירת אביו התמנה לרבה של ולודבה. מסופר כי רבי חיים מבריסק שיבח את ידיעותיו בהלכה. נהג לסיים תלמוד בבלי בכל שלוש שנים. התפרסם גם בבקיאותו בספר הזוהר. במלחמת העולם הראשונה ברח למינסק, ולאחריה, כשחזר לפולין, התיישב בלובלין.
יחד עם רבי יהושע השל רבינוביץ ממונסטריטץ', רבי מרדכי חודורוב מטולנה-ויז'ניץ ורבי דוד מרדכי טברסקי מטולנה, ייסד את אגודת האדמו"רים בארצות הברית. פעל רבות למנוע חילולי שבת מצד יהודים בעלי עסקים בקרבת מקום מגוריו.
בשנת ה'תש"ו ייסד בבית מדרשו את "ישיבת ר' לוי יצחק מברדיטשוב זצ"ל" על שם זקנו רבי לוי יצחק מברדיטשוב, בה למדו כ-100 תלמידים ויותר.
נפטר בי' באלול ה'תשכ"א ונקבר בניו יורק, בחלקת נובומינסק בבית הקברות "בית דוד".
הנצחה
ישיבת "קול יהודה", שהוקמה על ידי נכד אחיו רבי יעקב פרלוב מנובומינסק, נקראה על שמו.
רומן ברזובסקי
רומן אנטולייביץ' ברזובסקי (בארמנית: Ռոման Անատոլիի Բերեզովսկի, ברוסית: Рома́н Анато́льевич Березо́вский) (נולד ב-5 באוגוסט 1974) הוא כדורגלן עבר ארמני ממוצא אוקראיני ומאמן כדורגל.
קודם לכן, מאז פרישתו ב-2015 שימש כמאמן השוערים של דינמו מוסקבה. ברזובסקי הדף 14 פנדלים במסגרת ליגה הרוסית, יותר מכל שוער ששיחק אי פעם בליגה.
בנובמבר 2022 מונה למאמן נבחרת ארמניה.
קריירת מועדונים
ברזובסקי החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת בגנדזסר קפאן הארמנית. בסיום העונה עבר לרוסיה כאשר הוא חתם בדינמו סנקט פטרבורג. עונה לאחר מכן חתם בזניט סנקט פטרבורג אך שיחק רק 5 משחקים בעונה הראשונה שלו במועדון.
במדי זניט הוא שיחק 118 משחקים וספג רק 110 שערים. בעונת זכה עם הקבוצה בגביע הרוסי ונבחר במקום השלישי ברשימת השחקנים הטובים ברוסיה. בתחילת העונה שלאחר מכן ויאצ'סלב מלאפייב עלה לקבוצה הבוגרת והפך לשוער הראשון וברזובסקי הפך לשוער השני.
בשנת חתם בטורפדו מוסקבה ל-4 שנים, לאחר שנה אחת חתם בדינמו מוסקבה. בשנת חתם בחימקי. במהלך הקריירה שלו בחימקי הגיע למקום ה-3 בטבלת שיא המשחקים ללא ספיגה בליגה הרוסית, ורשם את שיא הדיפות הפנדלים בליגה הרוסית. ב-15 באפריל 2008, הפך לקפטן הקבוצה.
ב-2 בפברואר 2012, ברזובסקי חתם על חוזה לשנה וחצי בדינמו מוסקבה. את הופעת הבכורה המחודשת שלו הוא ערך נגד אנז'י מחצ'קלה.
ב-2015 פרש ממשחק פעיל ומונה למאמן השוערים של דינמו מוסקבה.
קריירה בינלאומית
ב-31 באוגוסט 1996 ברזובסקי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארמניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998 נגד. ב-12 באוקטובר 2012 הפך לקפטן. ברזובסקי ממוקם במקום השני בטבלת שיאן ההופעות בנבחרת ארמניה אחרי סארגיס הובספיאן עם 79 הופעות.
קריירת אימון
ב-2018 צורף לצוות האימון של מועדון הכדורגל סוצ'י ובנובמבר 2019 מונה למאמן הראשי של סוצ'י, במקום אלכסנדר טוצ'ילין שהתפטר בעקבות רצף הפסדים בליגה.
מקרא ביכורים
מקרא ביכורים הוא מצוות עשה מהתורה להביע שבח והודיה לה' עם הבאת הביכורים לבית המקדש. נוסח מקרא הביכורים מופיע במפורש בספר דברים ורובו נאמר גם בהגדה לפסח.
מקור המצווה
על פי המתואר במקרא, יש שלושה חלקים בהבאת הביכורים: הנחה, הנפה, וקריאה. האדם היה מביא את הביכורים ומניחם לפני המזבח, אחר כך היה מניף את הביכורים ואומר לפני הכהן בבית המקדש את מקרא ביכורים:
במסכת מכות נאמר שהאוכל ביכורים עד שלא קרא עליהם בעליהם את פרשת הביכורים לוקה (כאמור, הבעלים מביאים את הביכורים לבית המקדש וקורין את פרשת הביכורים ולאחר מכן בהנחת הביכורים על המזבח הם עוברים לרשות כהני המשמר). בגמרא (שם) נחלקו איזה חלק בהבאת הביכורים מעכב (הקריאה או ההנחה, לפי תנא קמא הקריאה מעכבת וההנחה לא, ולפי חכמים להפך).
מקרא ביכורים על ידי גר
ביחס לגר חלוקות הדעות. שיטת תנא קמא שמביא ביכורים מביא ומניח אך אינו קורא ("ארמי אובד אבי") משום שאבותיו לא היו במצרים, ואינו יכול לומר "הִגַּדְתִּי הַיּוֹם לַה' אֱלֹהֶיךָ כִּי בָאתִי אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַּע ה' לַאֲבֹתֵינוּ לָתֶת לָנוּ". אך ר' יהודה חולק וסובר שיכול לומר משום שאברהם נקרא "אב המון גויים" וכן פוסק הרמב"ם. אם הייתה אימו מישראל, לדעת כולם 'מביא וקורא'.
בספר החינוך כותב כי "מן העניין הזה יש לנו ללמוד בתפילותינו ובתחנונינו לפני השם ברוך הוא, לדקדק מאוד ולהיזהר בלשון שלא לומר דבר לפני השם כי אם בדקדוק גדול, וזכור בני דבר זה ושמרהו". יש המבארים על פי זה את המשך המשנה העוסק בהלכות נוספות של ניסוח, בהלכות אחרות:, כולם עוסקים בכלל העקרוני כי צריך אדם לדקדק בלשונו כאשר הוא אומר דבר לפני האלוקים. העבד והשליח והאישה וטומטום ואנדרוגינוס--מביאין ולא קורין, שאינן יכולין לומר " וְעַתָּה הִנֵּה הֵבֵאתִי אֶת רֵאשִׁית פְּרִי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר נָתַתָּה לִּי ה'".
מרקנטוניו ברגאדין (אדמירל)
מרקנטוניו ברגאדין (באיטלקית: Marcantonio Bragadin; 6 באוקטובר 1906, רומא – 11 ביוני 1986, רומא) היה אדמירל איטלקי ב וב. הוא היה מסאי ותסריטאי של מספר סרטי מלחמה וסופר צבאי. היה צאצא ישיר של המפקד הוונציאני מהמאה ה-16 מרקו אנטוניו ברגאדין.
ביוגרפיה
הוא היה גם היועץ, התסריטאי, מנהל ההפקה, היועץ ועוזר הבמאי בארבעה סרטי מלחמה איטלקיים משנות החמישים – שלושה בבימויו של דואיליו קולטי ("I sette dell'Orsa maggiore", "חטיבת פולגורה" ו-"La grande speranza") ואחד מאת אנטוניו לאונוויולה ("Siluri umani – 1954")
אירינה רודנינה
אירינה רודנינה (ברוסית: Ирина Константиновна Роднина; נולדה ב-12 בספטמבר 1949) היא מחליקה על הקרח סובייטית בעברה. אלופה אולימפית 3 פעמים ברציפות ו-10 פעמים ברציפות אלופת עולם. במהלך הקריירה היא החליפה את שותפה להופעות והייתה הראשונה בהחלקה אמנותית שזכתה במדליית זהב אולימפית עם שותפים שונים.
ביוגרפיה
אירינה רודנינה נולדה במוסקבה למשפחת קצין. היא הייתה ילדה חולנית והוריה החליטו לבוא איתה לחוג החלקה אמנותית. בשנת 1958 היא החלה להתאמן ובשנת 1962 עברה להחלקה אמנותית בזוגות.
בשנת 1964 עברה רודנינה עברה להתאמן בהדרכת סטניסלב ז'וק שהציב אותה בצמד עם אלכסיי אולנוב. בשנת 1966 הם הופיעו לראשונה בתחרות ארצית וכבר בשנת 1968 הם זכו במקום השלישי באליפות ברית המועצות. בעקבות כך הזוג נשלח לאליפות אירופה אך הופעתם לא הייתה מוצלחת. בשנת 1969 הם זכו בפעם השנייה במקום השלישי באליפות ברית המועצות. באליפות אירופה, למרות שנסעו ללא מאמן הם זכו באליפות. גם באליפות העולם של אותה השנה הם זכו במקום הראשון. משנה זו רודנינה התחילה רצף ניצחונות באליפויות. בשנת 1972 הזוג זכה במדליית זהב באולימפיאדה, אך בהמשך של אותה שנה אלכסיי אולנוב התחתן עם מחליקה על הקרח אחרת (מהצמד המתחרה) והשותפות עם רודנינה נפסקה.
במהלך אביב 1972 שקלה רודנינה לפרוש מספורט תחרותי, אך מאמנה ז'וק מצא לה שותף חדש, אלכסנדר זייצב שהשתתף בתחרויות לגברים. באליפות אירופה 1973 זכה הצמד במדליית זהב והקדים את הזוג אולנוב-סמירנובה. הזוג החדש המשיך לנצח באליפויות העולם בשנות ה-70.
בשנת 1974 התגלעו חילוקי דעות עם המאמן והזוג רודנינה-זייצב החליט לעבור למאמנת אחרת, טטיאנה טרסובה. עם המאמנת החדשה הזוג המשיך ברצף הניצחונות. לאחר ניצחון באולימפיאדה השלישית, רודנינה עזבה את הספורט התחרותי.
בשנת 1985 התגרשה רודנינה מזייצב, וכבר באותה שנה התחתנה עם איש עסקים ממוצא יהודי.
לאחר סיום הקריירה הספורטיבית עבדה רודנינה כמאמנת. בשנת 1990 היגרה לקליפורניה שבארצות הברית עם משפחתה ובשנת 1992 התגרשה מבעלה השני. בהיותה בארצות הברית אימנה רודנינה, בין היתר, צמד צ'כי שזכו בשנת 1995 באליפות העולם.
בשנת 2003 חזרה רודנינה לרוסיה. היא ניסתה מספר פעמים להיכנס לדומה אך הצליחה רק בשנת 2007 כחברה של סיעת רוסיה המאוחדת.
שלוש פעמים ברציפות אלופה אולימפית
לאולימפיאדת 1972 הגיע הצמד רודנינה-אולנוב כמועמדים לניצחון אך היה ברור שהקרב העיקרי יהיה נגד הצמד סמירנובה-סוראיקין. למרות טעויות שביצע אולנוב (במהלך תרגיל חובה) ורודנינה (במהלך תרגיל חופשי) הם הצליחו להגיע ליתרון קטן וזכו במדליית זהב. זמן קצר לאחר הזכייה אולנוב התחתן עם ליודמילה סמירנובה ורודנינה נותרה ללא בן זוג.
לאולימפיאדת 1976 הגיעה רודנינה במסגרת הצמד רודנינה-זייצב ובהדרכת המאמנת החדשה. למרות מספר טעויות קטנות, העדיפות של הצמד הייתה ברורה וכל השופטים נתנו להם את המקום הראשון.
לאולימפיאדת 1980 הצמד רודנינה-זייצב הגיע לאחר שבעונה הקודמת הם עשו הפסקה בעקבות לידת בנם. התוכנית הותאמה לחוקים החדשים והצמד ניצח בעדיפות ברורה על הצמד האמריקאי אשר הגיע למקום השני.
רודנינה זכתה בכבוד להדליק את הלפיד האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סוצ'י (2014), יחד עם ולדיסלב טרטיאק.
Double Fantasy
Double Fantasy הוא אלבום האולפן החמישי של ג'ון לנון ויוקו אונו, שיצא לאור בנובמבר 1980 על ידי חברת התקליטים גפן רקורדס. האלבום הופק על ידי לנון, אונו וג'ק דוגלס. האלבום הוא אלבום האולפן השביעי והאחרון שהוציא לנון במהלך חייו. האלבום סימן את חזרתו של לנון להקלטת מוזיקה במשרה מלאה, לאחר הפסקה של חמש שנים בעקבות לידת בנו שון. מפגשי ההקלטה התקיימו ב"היט פקטורי" בניו יורק בין אוגוסט לאוקטובר 1980. באלבום מופיעים שירים של לנון ושל אונו, שהתחלפו ברשימת הרצועות של האלבום. רצועות אחרות שהוקלטו על ידי לנון במהלך המפגשים לוקטו על ידי אונו להוצאת האלבום Milk and Honey בשנת 1984.
בשנת 2010, אונו ודוגלס הוציאו אלבום רמיקס בשם Double Fantasy Stripped Down, שהציג הפקה מפוארת פחות מהמקור.
הסכם פריז (1973)
הסכם פריז הוא הסכם שביתת נשק שנחתם ב-27 בינואר 1973 בין ארצות הברית, ודרום וייטנאם לבין צפון וייטנאם במטרה לסיים את מלחמת וייטנאם.
במסגרת ההסכם התחייבה ארצות הברית לסייע לדרום וייטנאם במקרה של הפרת החוזה על ידי צבא צפון וייטנאם. כעבור זמן לא רב הפרה צפון וייטנאם את ההסכם וכבשה את דרום וייטנאם, דבר שגרר מחאה חריפה מצד נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד.