cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ג'ירו ד'איטליה 2020
קטע 10
הקטע ה-10 כלל 177 קילומטרים מלאנקיאנו לטורטורטו, הוא היה בתוואי גבעי וכלל ארבע עליות מדורגות, אך שלוש מהן היו בקטגוריה הרביעית ואחת בקטגוריה השלישית. כשהעלייה האחרונה בטורטורטו, הייתה ממוקמת כ-12 קילומטרים מקו הסיום. פטר סאגאן, שהספיק לסיים עד הקטע ה-10 כשלוש פעמים במקום השני, פעמיים לארנו דמאר ופעם אחת לדייגו אוליסי, ניצח בקטע והוא עשה זאת לאחר שהיה חלק מקבוצת הבריחה ובסופו של דבר היה היחיד ששרד ממנה בקדמת המרוץ, מקדים ב-19 שניות את ברנדון מקנולטי (יו. איי. אי. אמירטס) וב-23 שניות את שאר דבוקת הדירוג הכללי, שהובלה בידי אלמיידה במקום השלישי. הניצחון של סאגאן היה הראשון שלו מאז יולי 2019, אז ניצח בקטע החמישי בטור דה פראנס 2019 והוא גם צמצם את הפער ל-20 נקודות מארנו דמאר בקטגוריית הנקודות והצטרף לרשימת הרוכבים הפעילים שניצחו קטע בכל אחד משלושת הגרנד טורס. לפני תחילת הקטע, נוצר תקדים כששתי קבוצות, מיצ'לטון - סקוט ו-ויומבו–ויסמה נאלצו לעזוב את המרוץ לאחר מקרי קורונה חיוביים, במקרה של יומבו–ויסמה זה היה סטייבן קראוסווייק, שסיים רביעי את המרוץ במהדורה של 2016, ובמקרה של מיצ'לטון - סקוט ההחלטה התקבלה לאחר התוצאה החיובית של סיימון ייטס, ומתוך רצון לא לסכן אחרים. גם מייקל מת'יוס יצא חיובי לקורונה, אך רק הוא עזב את המרוץ ולא כל קבוצתו. גם רמון סינקלדם (Groupama–FDJ) פרש לפני תחילת המרוץ.
קטע 11
הקטע ה-11 כלל 182 קילומטרים מפורטו סאנט'אלפידיו לעיר רימיני. הוא היה גבעי בפועל אך כלל רק עלייה מדורגת אחת בקטגוריה רביעית, ה"מונטה סן ברטולו." הקטע הסתיים בספרינט רב משתתפים בו השיג ארנו דמאר את הניצחון הרביעי שלו במהדורה הנוכחית והחמישי שלו בסך הכל בג'ירו, גם הפעם הקדים את סאגאן ואלברו הודג' (דקונינק קוויק-סטפ) הגיע שלישי.
קטע 12
הקטע ה-12 היה בתוואי גבעי, 204 קילומטרים מקסנטיקו עד לעיר בחזרה. הוא כלל לא פחות מחמש עליות מדורגות אך שלושה מהן היו בקטגוריה השלישית ושניים בקטגוריה הרביעית. הקטע הלך לקבוצת הבריחה, בשלב מסוים התנתקו ממנה מארק פאדון (בחריין מקלארן) וג'ונתן נארבייז (אינאוס גרנדיירס). אך פחות מ-30 קילומטרים לסיום פאדון סבל מפאנצ'ר בגלגל האחורי, הוא איבד קשר עם נארבייז ובסופו של דבר סיים 1:06 דקות אחריו, נארבייז מצידו השיג את הניצחון השלישי לקבוצתו במרוץ. במקום השלישי הגיע סיימון קלארק (EF Pro Cycling), 6:50 דקות אחרי נארבייז. במהלך הקטע פרש אלכסנדר קאטאפורד (Israel Start-Up Nation).
קטע 13
הקטע ה-13 כלל 192 קילומטרים מסרוויה למונסליצ'ה, על פניו הקטע היה מישורי לחלוטין מלבד שתי עליות מהקטגוריה הרביעית, העלייה הראשונה הייתה "רוקולו", 4.3 ק"מ על 7.8% שיפוע, השנייה הגיעה 14 קילומטרים אחרי והייתה רחוקה 16 קילומטרים קו הסיום, "קאלאונה", 2 ק"מ על 9.9%. הקצב שהוכתב על ידי הקבוצות השונות בעליות האלו היה גבוה במיוחד וגרם לפלוטון להתפצל, בעוד המאיצים הכבדים התפרקו. הקטע הוכרע בספרינט מצומצם בו השיג דייגו אוליסי את הניצחון השני שלו במרוץ והשביעי בסך הכל בג'ירו, במקום השני הגיע אלמיידה והגדיל את הפער שלו בדירוג הכללי כשבפעם הרביעית נכנס לשלישייה הראשונה בקטע, בעוד פטריק קונראד סיים שלישי.
קטע 15
הקטע ה-15 היה הררי וכלל 185 קילומטרים מבאסה אררה ריוולטו לעלייה הסופית בפיאנקאווליו, שהייתה מהקשות במרוץ, אורכה 14.3% ק"מ על 7.9% שיפוע ממוצע, כשמלבדה היו עוד שלוש עליות מדורגות בקטגוריה השנייה. במהלך הטיפוס לפיאנקוואליו, הכתיבה קבוצת סאנווב קצב על מנת לפרק את הדבוקה, בשביל וילקו קלדרמן, שהיה ממוקם במקום השני הכללי ובפער של 59 שניות מאלמיידה. בסופו של דבר סאנווב אכן הצליחו לפרק את אלמיידה ושלושה היו בקדמת המרוץ, ג'אי הינדלי, בן קבוצתו של קלדרמן, טאו גייגן הארט (אינאוס גרנדיירס) וקלדרמן עצמו. גייגן הארט, שזכה לרכוב בשביל עצמו לאחר פרישתו הכפויה של גריינט תומאס, גבר על קלדרמן בספרינט הסיום וניצח את הקטע, הינדלי סיים ארבע שניות אחריו. אלמיידה סיים רביעי את הקטע, 37 שניות אחרי גייגן הארט ונשאר בהובלה, אך הפער בינו לבין קלדרמן הצטמצם ל-15 שניות, כשהינדלי וגייגן הארט עברו למקומות ה-3 וה-4 בפער של 2:56 ו-2:57 דקות בהתאמה, על חשבון פייו בילבאו שירד למקום החמישי וברנדון מקנולטי שירד למקום השביעי. רוכבי דירוג כללי נוספים, כמו וינצ'נצו ניבאלי, יאקוב פוגלסן, רפא מייקה ודומניקו פוצוביבו איבדו זמן משמעותי ולמעשה איבדו סיכוי מעשי לניצחון במרוץ. במהלך הקטע פרשו ניקולה אדה (קופידיס) ומנצח קטע 12, ג'ונתן נארבייז, לאחר שהתרסקו במהירות גבוהה במורד ביחד עם ג'פרסון אלכסנדר ספדה (אנדרוני–ג'יוקאטלי), אך האחרון היה מסוגל להמשיך את המרוץ. גם חואן סבסטיאן מולאנו (יו. איי. אי. אמירטס) פרש לפני תחילת המרוץ, לאחר שהתרסק בקטע נגד השעון יום לפני ובסופו של דבר פרש לפני תחילת הקטע.
קטע 16
לאחר יום המנוחה השני והאחרון הקטע 16 כלל 229 קילומטרים מאודינה לסן דניאלה דל פיורלי, בתוואי גבעי ועליית ה"מונטה די רנונה", שאורכה 3 ק"מ בשיפוע ממוצע של 9%, הייתה ממוקמת 13.5 ק"מ מהקו הסיום, מלבד זאת היו עוד שתי עליות בקטגוריה שלישית ואחת בקטגוריה השנייה. לקטע יצאה קבוצת בריחה גדולה, שגם הפעם המנצח יצא ממנה, בשלב מסוים מנואלה בוארו (אסטנה) ויאן טראטניק (בחריין מקלארן) משאר קבוצת הבריחה, בפעם השנייה שהרוכבים טיפוס את ה"מונטה די רנונה" טראטניק פירק את בוארו והמשיך ברכיבת סולו, הוא נתפס בהמשך על ידי בן או'קונור (NTT Pro Cycling) והשניים המשיכו ביחד, במאות המטרים האחרונים טראטניק הצליח לפרק את או'קונור והשיג לבחריין מקלארן את הניצחון הראשון שלה במרוץ, 7 שניות לפני או'קונור ו-1:14 דקות לפני בן קבוצתו אנריקו בטלין, שניצח את הספרינט למקום השלישי לפני קמיל מלצ'קי (CCC) ובן סוויפט. יו. איי. אי אמירטס איבדו עוד שני רוכבים, הספרינטר הבכיר שלהם פרננדו גביריה שפרש במהלך הקטע, וה"ליד-אאוט" שלו, מקסימיליאנו ריצ'זה, שפרש לפני תחילת הקטע.
קטע 17
קטע 17 היה קטע הררי ועוד קטע שהסתיים בעלייה, ה"מדונה די קמפיולו", בקטגוריה אחת, באורך של 11.9 ק"מ על שיפוע של 5.9%, מלבד העלייה הזו היו עוד שתי עליות בקטגוריה אחת בקטע, "מונטה בונדונה", 20.5 ק"מ על 6.6% שיפוע, וה"פורקלה ואלבונה", 21.4 ק"מ על 6.7% שיפוע. זה היה הקטע השני ברציפות שהלך לקבוצת הבריחה, לאחר שבן או'קונור ניצח את הקטע לאחר שהתקיף משאר קבוצת הבריחה במהלך העלייה האחרונה, רק בקטע 16, יום לפני, סיים שני לטראטניק ובקטע הזה הקדים את הרמן פרנזטיינר (בחריין מקלארן) ב-31 שניות ותומאס דה חנט (לוטו–סודאל) ב-1:10 דקות. זה היה הניצחון הראשון של NTT Pro Cycling, שהגיעו למרוץ בסכנת סגירה והיו מהקבוצות האגרסיביות במרוץ בעליות בשביל רוכב הדירוג הכללי שלהם, דומניקו פוצוביבו. רובן גריירו, מנצח קטע 9, חזר להובלת קטגוריית ההרים עם 198 נקודות לעומת 148 של ויסקונטי, לאחר שלקח את מרבית הנקודות בשתי העליות המקוטרגות הראשונות של הקטע.
קטע 18
קטע כלל 207 ק"מ מפינזולו ללאגי די קנקורו, הקטע היה הקשה וההררי ביותר במרוץ והמשמעותי ביותר לקרבות הדירוג הכללי, זאת בשל כך שהוא כלל את עליית ה"פאסו דל סטלביו", או בקיצור "הסטלביו" הידועה, שאורכה 24.8 ק"מ על 7.4% שיפוע ממוצע, לטיפוס של למעלה מ-2800 מפני המים. הסטלביו הייתה העלייה היחידה במרוץ שהייתה בקטגוריית HC. פסגת העלייה הייתה רחוקה 38 קילומטרים מקו הסיום שהיה ממוקם בעלייה ל"טורי די פראייה", 9 ק"מ על 6.8% ק"מ, מלבד זאת בקטע היו כלולות עוד שתי עליות, אחת בקטגוריה אחת והשנייה בקטגוריה השנייה. במהלך הטיפוס לסטלביו, התפרק מוביל המרוץ, ז'ואאו אלמיידה ורוכבי דירוג כללי נוספים. בקדמת המרוץ נותרו רוהאן דניס, טאו גייגן הארט, ג'אי הינדלי, ו-וילקו קלדרמן, בשלב מסוים קלדרמן התפרק כתוצאה מהקצב שהכתיב את דניס, שהמשיך את הקצב הגבוה של שאר אינאוס גרנדיירס. השלושה המשיכו עד לפסגת הסטלביו, לאחר שדניס סיים את עבודתו בשביל גייגן הארט, רק הינדלי וגייגן הארט עצמו נשארו בקדמת המרוץ לקראת העלייה הסופית, השניים רכבו ביחד את כולה והקטע הוכרע בספרינט סיום בין שניהם, בו גבר הינדלי על גייגן הארט והשיג ניצחון ראשון לסאנווב במרוץ, קלדרמן, שנעקף בעלייה האחרונה גם על ידי פייו בילבאו ויאקוב פוגלסן, סיים חמישי את הקטע, 2:18 דקות אחרי הינדלי. בילבאו סיים שלישי, 46 שניות אחרי הינדלי. ז'ואאו אלמיידה הגיע לקו הסיום ביחד עם וינצ'נצו ניבאלי, 4:51 דקות אחרי הינדלי, והתדרדר עד למקום החמישי הכללי, 2:16 דקות מקלדרמן, המוביל החדש, שהוביל ב-12 שניות על הינדלי ו-15 שניות על גייגן הארט. בעוד בילבאו תפס את המקום הרביעי הכללי בפער של 1:19 דקות מקלדרמן. אלמיידה גם הפסיד את ההובלה בקטגוריית הרוכב הצעיר להינדלי. במהלך הקטע פרש מנואלה בוארו, לפני תחילת הקטע פרש ג'ובאני ויסקונטי, שהוביל בקטגוריית ההרים קטעים 16–17 בקטגוריית הנקודות.
קטע 19
קטע 19 אמור היה לכלול 253 ק"מ בתוואי גבעי, ואמור היה להיות מוזנק ממורבנו, אך המרחק שונה ל-124.5 ק"מ בתוואי מישורי לאחר מחאות רוכבים, שהתלוננו לפני הזינוק על קטע ארוך בתנאי מזג אוויר שהיו צפויים להיות קשים לאחר הצטברות ארוכה ממילא של קטעים הרריים. מיקום הזינוק שונה לאבייטגראסו, בעוד הסיום נשאר באסטי. הקטע היה מישורי כמעט לחלוטין וגם הלך לקבוצת הבריחה, לאחר שיוזף צ'רני (CCC) התקיף 22.7 ק"מ לסיום והמשיך ברכיבת סולו עד לסיום, מקדים את ויקטור קמפנרטס (NTT Pro Cycling) ב-18 שניות ואת יאקופו מוסקה (טרק-סגפרדו) ב-26 שניות, לאחר שניצח את הספרינט למקום השלישי. מטאו ספראייפיקו (ויני–צאבו–KTM) נאלץ לפרוש מהמרוץ לאחר שיצא חיובי בבדיקת סמים, בו התגלה שהשתמש בהורמון גדילה אסור, אוסטרין.
קטע 20
קטע 20 היה קטע הכביש האחרון במרוץ לקראת נגד השעון המסיים של המרוץ במילאנו. הקטע כלל 190 קילומטרים, תחילה אמור היה לעבור בצרפת אך בשל עלייה של מקרי קורונה במדינה התכנון הזה בוטל, הקטע החדש היה 190 קילומטרים מאלבה לססטרירה, וכלל שתי עליות מדורגות בעיר. הראשונה הייתה באורך של 31.8 ק"מ בשיפוע ממוצע של 4.0%, והשנייה הייתה באורך של 6.9 ק"מ בשיפוע ממוצע של 7.2%, הרוכבים רכבו אותה פעמיים ועלייה הסתיים הקטע. כמו בקטע ה-18, גם בקטע הזה גייגן הארט, הינדלי ורוהאן דניס שהכתיב את הקצב נשארו בקדמת המרוץ בעלייה הסופית לססטרירה, לאחר שמוביל המרוץ קלדרמן נשר. גם הפעם זה הגיע להכרעה בין ספרינט לגייגן הארט והינדלי, והפעם זה היה רוכב אינאוס גרנדיירס שהשיג לה את הניצחון השישי במרוץ והשני שלו, בעוד רוהאן דניס הצליח הפעם לסיים שלישי, 25 שניות אחריהם. קלדרמן חצה את קו הסיום 1:38 דקות אחרי גייגן הארט וירד עד למקום השלישי, בפער של 1:32 דקות ממוביל המרוץ החדש ובן קבוצתו ג'אי הינדלי, טאו גייגן הארט היה במקום השני עם אותו זמן כמו של הינדלי. דבר שיצר תקדים היסטורי בג'ירו.
קטע 21
קטע 21 היה הקטע האחרון של המרוץ והקטע השלישי בנגד השעון, הוא כלל 15.7 ק"מ מקרנוסקו סול נאביליו למילאנו. גם בקטע נגד השעון הזה ניצח אלוף העולם בתחום פיליפו גאנה, עם הניצחון השביעי של אינאוס גרנדיירס במרוץ, הקדים ב-32 שניות את ויקטור קמפנרטס ובן קבוצתו רוהאן דניס. טאו גייגן הארט סיים את הקטע במקום ה-13, 58 שניות מבן קבוצתו גאנה, בעוד הינדלי סיים במקום ה-58, 1:36 דקות מגאנה. בעקבות כך הוא ירד למקום השני ואיבד את ההובלה והניצחון במרוץ לטאו גייגן הארט, שהפך לבריטי השני מאז כריס פרום ב-2018, גם הוא עשה זאת במדי אינאוס גרנדיירס, אז נקראה עדיין קבוצת סקיי. קלדרמן סגר את תמונת הפודיום במקום השלישי בפער של 1:29 דקות. אלמיידה, שסיים את הקטע במקום הרביעי, עקף את בילבאו בדירוג הכללי ועלה על חשבונו למקום הרביעי בעוד בילבאו ירד לחמישי. יאקוב פוגלסן, וינצ'נצו ניבאלי, פטריק קונראד, פאוסטו מאסנאדה (דקונינק קוויק-סטפ) והרמן פרנזטיינר סגרו בהתאמה את העשירייה הראשונה. בעוד שארנו דמאר ניצח את קטגוריית הנקודות, רובן גריירו את קטגוריית ההרים, גייגן הארט ניצח גם בקטגוריית הרוכב הצעיר וקבוצתו, אינאוס גרנדיירס, ניצחה באחד הגרנד טורס המוצלחים בהיסטוריה שלה, את קטגוריית הקבוצות.
שחפיים
שחפיים (שם מדעי: Laridae) היא משפחת עופות ימיים מסדרת החופמאים (בעבר סווגו כסדרה עצמאית). השחפים בעלי תפוצה כלל־עולמית והם חיים לאורך חופים ימים או אגמים, בהם הם מחפשים מזון מהחי ומהצומח.
מאפיינים
השחפיים הם מבין החופמאים הגדולים ביותר (לצד החמסניים), כאשר הגדול ביניהם הוא שחף ימי, שאורכו 76 ס"מ ומשקלו 1.75 ק"ג. הקטן בשחפיים הוא שחף גמדי שאורכו 29 ס"מ ומשקלו 120 גרם בלבד. למרביתם נוצות גוף לבנות, כנפיים אפורות או שחורות ומקור צהוב. אלו עופות אינטליגנטים, יחסית, בעלי מגוון קולות המשמשים לתקשורת והעברת מסרים. חלקם מאריכים ימים עד 45 שנה.
מבנה גופם מתאים לחיים בים ובחופים, בהם הם נפוצים מאוד אם כי הם שחיינים איטיים והם מעדיפים להתעופף. באזורים רבים הם עוקבים אחרי שאריות אוכל אנושי. הם מעופפים בלהקות ולרוב טורפים נמנעים מקרבה לקיניהם, עקב טבעם התוקפני.
תזונה
השחפים כקבוצה הם אוכלי כל הניזונים מהחי ומהצומח (לרוב מאצות, פירורים או פירות), ואולם הם מעדיפים בשר של דגים ונבלות בדרך כלל והם לא יהססו ללחטוף מזון מאחרים, אפילו מאנשים. הם גם יהרגו חיות חלשות או פגיעות כמו צבי ים, גוזלים בקן או אפרוחים של ברווזיים ועוד. שחפים גם יכולים לצלול לעומק לא רב במרדף אחר דגים ודיונונים ואף לנהל יחסי סימביוזה עם לווייתנים, אותם הם מנקים.
במחקר שפורסם בשנת 2020 על ידי אוניברסיטת אקסטר, נמצא כי שחפים מעדיפים לאכול מזון שהיה במגע עם בני אדם מאשר מזון שלא היה במגע כזה. במחקר נבדקו עשרות שחפים מול שתי פיסות אוכל, האחת הייתה בפיה של אישה והשנייה לא. בממצאים התגלה כי הרוב המוחלט של השחפים בחרו לאכול את פיסת האוכל שבאה במגע עם האישה קודם לכן.
מיון
ישנם 12 סוגי שחפים:
מספר חוקרים החליטו להעביר את השחפיתיים ואת הגזרניים, למשפחה זו כאשר שני המיונים מצויים במחלוקות.
קישורים חיצוניים
-
יעקב מאיר
הרב יעקב מאיר (ז' באייר ה'תרט"ז, 12 במאי 1856 – ט' בסיוון ה'תרצ"ט, 26 במאי 1939), היה הראשון לציון, והרב הספרדי הראשי הראשון של ארץ ישראל במסגרת הרבנות הראשית. בצעירותו שימש כשד"ר של ישיבת המקובלים בית אל וכוללות ירושלים.
קורות חייו
נולד בירושלים. לאביו כלב מירקאדו ולאמו ריינה, למד אצל הרב מנחם בכר יצחק, ובגיל 15 החל ללמוד אצל המקובל רבי אהרן עזריאל, זקן מקובלי ישיבת "בית אל".
בגיל 16 נישא לרחל למשפחת יצחקי, ובשנים הראשונות לאחר נישואיו המשיך לעסוק בתורה. תוך כדי לימודיו נמשך לעסקנות. בשנת תרל"ט (1879), נמנה עם מייסדי חברת "ביקור חולים" אשר ייסדה את בית החולים משגב לדך בירושלים. הרב מאיר שימש כגבאי הראשי של החברה.
בשנת תרמ"ב (1882), שימש כשד"ר בשליחות כוללות ירושלים לבוכארה. היה בין הבודדים שבשלוחי ירושלים שהגיעו למדינה זו. יהודי בוכארה קיבלוהו בכבוד רב וקראו בשמו לכל ילדיהם, שנולדו בימי שהותו אצלם. הוא התקין להם כמה תקנות בענייני דת ועודד את עלייתם לא"י, השפעתו על יהודי בוכארה הייתה גדולה גם לאחר שחזר משליחותו. משנת תרמ"ט (1889) ואילך, יהודי בוכארה החלו לעלות לירושלים בהמוניהם, והשתקעו בשכונת הבוכרים, והיות והרב מאיר היה מעורה בצרכי התיישבותם בירושלים, הם בחרו בו לאחד משבעת טובי השכונה.
בשנת תרמ"ה (1885), יצא בשליחות ישיבת המקובלים "בית אל", לצפון אפריקה ומשהצליח בשליחותו זו נשלח על ידי כוללות הספרדים לאותן מדינות. בשליחות זו שהה גם באלג'יר שם נתן הסכמתו לספר "פתשגן הכתב" שהוא תרגום ערבי לספר הנפוץ "מעם לועז". בתמוז תרמ"ז (1887) חזר לירושלים.
בשנת תרמ"ח (1888) נבחר הרב מאיר לוועד העדה הספרדית, והתמנה כחבר בית הדין של הרב יעקב שאול אלישר, רבה של ירושלים. כחבר הוועד סייע בהקמת שכונות, כגון: עזרת ישראל, ימין משה ושכונת הבוכרים.
הרב מאיר פעל לקירוב עדות הספרדים והאשכנזים, ואחת מפעולותיו בעניין הייתה הקמת אגודה בשם "התאחדות", המורכבת מספרדים ואשכנזים, ובהשתדלותם הוכר הרב נפתלי הירץ הלוי כרבה של יפו. הרב מאיר אף סייע להקמת בית החולים שער ציון (יפו).
הרב מאיר שם לו למטרה להחיות את הלשון העברית ולהפיצה. לשם כך הוא ייסד יחד עם הרב חיים הירשנזון את חברת "שפה ברורה", אליה הצטרפו מאוחר יותר אליעזר בן-יהודה וחבריו. חברה זו הסתובבה בבתי הספר, ב"חדרים" ובישיבות, לימדה עברית ועודדה את לימוד השפה. הרב מאיר היה חבר בהרכב הראשון של ועד הלשון העברית, הגוף שלימים הפך לאקדמיה ללשון העברית.
על כס הרבנות
לאחר פטירת הרב אלישר, התמנה הרב מאיר בכ' באלול ה'תרס"ו (1906) לרבה הראשי הספרדי של ירושלים, 'הראשון לציון'. מינוי זה עורר התנגדות של חוגים מסוימים בעיר, אשר האשימוהו בנטייה לציונות, ובדעות מתקדמות ולא-שמרניות. מתנגדים אלו שלחו מכתבים אל החכם באשי אשר בקושטא, במגמה למנוע את אישור מינויו. המחלוקת ניטשה במשך כשנה, ולבסוף אולץ הרב מאיר להתפטר מהתפקיד. אחריו התגלגל התפקיד לחמישה רבנים שונים, והמחלוקות בעדה הספרדית המשיכו להתגלע בין הצדדים, למרות ניסיונות האיחוד. המחלוקת על ההנהגה הרבנית ביטאה מחלוקות עמוקות בין פלגים שונים בעדה הספרדית ובעדה האשכנזית בירושלים וברחבי האימפריה העות'מאנית.
בקיץ ה'תרס"ז (1907) הוזמן הרב מאיר על ידי ראשי הקהילה היהודית בסלוניקי לכהן כרב הקהילה בעיר, לאחר פטירת החכם באשי ואב בית הדין הרב יעקב בן חנניה קובו. כיהן שם למעלה מעשור שנים. בימי מלחמת העולם הראשונה סייע לשחרורה של ארץ ישראל על ידי שהקים לגיון עברי המורכב מיהודי יוון. הרב מאיר היה בקשר מתמיד עם ראשי התנועה הציונית בארץ ישראל בעניין זה.
בשנת ה'תרע"ז (1917) פרצה שרפה גדולה בסלוניקי, אשר כילתה למעלה ממחצית מן העיר. השרפה פגעה גם בספרייתו של הרב מאיר והשמידה חידושים רבים שכתב על השולחן ערוך, בעיקר על החלקים אבן העזר וחושן משפט. הרב מאיר פעל מיידית לסייע לנפגעי השרפה, ובאמצעות קשריו עם בריטניה, סייע באספקת רופאים ותרופות, מים ועזרה לנפגעים.
במכתב פרטי כתב הרב מאיר אודות השרפה:
בשנת ה'תרע"ט (1919), עם תום מלחמת העולם הראשונה, עזב הרב מאיר את משרתו ושב לירושלים. עם שובו נתבקש להופיע בפני הוועדה האמריקנית אשר חקרה את דעת תושבי ארץ ישראל על ההסדר המדיני הרצוי להם. הרב מאיר נאם נאום אשר הותיר רושם עמוק בליבם של חברי הוועדה.
הרב מאיר קיבל מבריטניה מדליית זהב והיה עונדה על חזהו בעת שהיה מבקר אצל הנציב העליון, ואף הצטלם איתה.
הרב הראשי לארץ ישראל
עם ייסוד הרבנות הראשית לארץ ישראל על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, נבחר ביום ט"ז באדר א' ה'תרפ"א (1921), לצדו של הרב קוק עצמו, לכהן כרב ראשי לארץ ישראל, והוכתר בתפקיד "הראשון לציון".
בטקס ההכתרה אמר בין היתר את הדברים הבאים:
בהתאם לבקשת השלטונות הבריטיים, אמור היה לקום בית הדין הרבני הגבוה לערעורים. הדבר עורר פולמוס רב, והרב מאיר נהג כמנהג ראשונים בסלוניקי, שם הונהג בית דין לערעורים (והרב מאיר אף זכה לעמוד בראשו), אשר אינו נוגד את המשפט העברי.
כאשר עמדה על הפרק שאלת מתן זכות בחירה לנשים בבחירות לאספת הנבחרים הראשונה ב-1920, והחרדים נטו שלא להשתתף בבחירות, כתב הרב מאיר, כי גם אם ההחלטה אינה במקומה, אין זה מחויב שהדתיים יפרשו מן הבחירות. ואכן, הרב מאיר השתתף ואף נבחר כחבר נשיאות אספת הנבחרים הראשונה.
אולם בשנת 1927 לאחר שאושרה חוקת כנסת ישראל שכללה תקנות שהוא ראה אותן כנוגדות לתורה הוא הודיע שהוא ועדת הספרדים לא נכנסו ולא ייכנסו לכנסת ישראל.
בינואר 1924, השתתף עם הקולונל פרדריק קיש ודוד ילין, במפגשים בעמאן עם חוסיין בן עלי, ובנו עבדאללה, בניסיון ליצור יחסים טובים בין הערבים לציונים. בפגישה העניק לו עבדאללה, את אות הכבוד איסתיקלאל.
בעשור האחרון לחייו כיהן בתפקידיו כראש הרבנים לארץ ישראל (שמו הקודם של תפקיד הרב הראשי לישראל), נשיא בית הדין הגדול לערעורים ונשיא מועצת הרבנות הראשית שלא על מנת לקבל שכר.
בעת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט יצא בקריאה, יחד עם הרב הראשי האשכנזי, יצחק אייזיק הלוי הרצוג, להקפיד על מדיניות ההבלגה ולהימנע ממעשי נקם.
הרב מאיר נפטר בליל שבת, ט' בסיוון ה'תרצ"ט (26 במאי 1939). לאחר פטירתו מילא את מקומו הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, ראשית כממלא מקום, ולאחר תום ה"שלושים" (י' בתמוז ה'תרצ"ט) - כרב ראשי לארץ-ישראל.
חתנו היה רפאל יהושע עזריאל. אחותו רבקה נישאה לרב מאיר שמואל קסטל.
עיטורים ומדליות
בין העיטורים הרבים שקיבל ניתן למנות את: אות מסדר האימפריה הבריטית, לגיון הכבוד הצרפתי, עיטורים מהסולטאן העות'מאני, ממשלת יוון ומחוסיין בן עלי, מלך חג'אז.
קישורים חיצוניים
הרצאה על חייו, יד בן צבי https://youtu.be/5ZUDY60h8kM
חוכמת הבייגלה
חוכמת הבייגלה הוא רומן מאת אילן הייטנר שיצא לאור בשנת 1998. על פי הספר הזה, הופק בשנת 2002 הסרט "חוכמת הבייגלה", שאותו ביים והפיק הייטנר.
הייטנר נתקל בקשיים רבים בפרסום הספר, כאשר לא מצא הוצאת ספרים שתהיה מוכנה להוציאו לאור. לבסוף השקיע כספים והדפיס את הספר עצמאית. רק לאחר שמכר 10,000 עותקים, הסכימה הוצאת הספרים "מודן" להפיץ את הספר.
קיד וקאט
קיד וקאט (באנגלית: Kid vs. Kat, מילולית: קיד נגד קאט) היא סדרה ששודרה בערוץ ג'טיקס ובהמשך בערוץ דיסני, ומספרת על ילד בשם קופ המסתבך בצרות בגלל החתול של אחותו מר קאט.
עלילה
קופ הוא ילד ממוצע, שחייו מסתבכים כשהוא ומשפחתו משחקים בייסבול. במהלך המשחק אחותו הקטנה, מילי, זורקת את הכדור למרחק וקופ נאלץ להביא אותו. בין השיחים הוא פוגש בחתול מכוער, ורוד וקירח, שעל צווארו קולר משונה. מילי מתאהבת בו ממבט ראשון ומאמצת אותו. אחרי רצף של הסתבכויות משונות קופ הורס את קולרו המוזר של קאט. כאשר לוקחים את מר קאט למרפאה, צילום רנטגן מבהיר לקופ שקאט אינו חתול רגיל, והיות והוא (ודניס, החבר הכי טוב שלו, הווטרינר של קאט אותו קאט "נטרל" ופיונה, בת דור חמישי לגברת מונסון) אחד האנשים שיודעים על זהותו, הוא מנסה לסמן אותו כמטרה. לכל אורך הסדרה מנסה קאט להשתלט על כדור הארץ, בעוד קופ ודניס מנסים לסכל את מזימותיו. לעיתים קרובות קאט הורס דברים כך שנראה שקופ עשה את זה, וכשקופ מנסה לספר את האמת, כולם מכנים אותו משוגע ואינם מאמינים לו ובנוסף אביו מעניש אותו על כך.
לאוטראר רוטהורנר
לאוטראר רוטהורנר (בגרמנית Lauteraar Rothörner) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה 3,478 מטר מעל פני הים, בקנטון ברן בשווייץ.
גאוגרפיה
ההר נמצא במזרח הרכס המרכזי של האלפים הברניים ברכס החוצה את הרכס המרכזי לרוחבו המתחיל בהר מטנברג שמעל העיירה גרינדלוולד וממשיך דרך ההרים קליין שרקהורן, שרקהורן, לאוטרארהורן, קליין לאוטרארהורן והוגיהורן ועד להר הלאוטראר רוטהורנר, שם מסתיים הרכס מעל קרחון פינסטראר.
הלאוטראר רוטהורנר יחד עם ההוגיהורן והקליין לאוטרארהורן מפרידים גם בין קרחון פינסטראר וקרחון סטראלג (Strahlegg Glacier) המהווים יחד עם קרחון לאוטראר את קרחון אונטראר.
שאול אפק
שאול אפק (23 באוגוסט 1928, ז' באלול ה'תרפ"ח – 10 בנובמבר 2020, כ"ג בחשוון ה'תשפ"א) היה אלוף-משנה בצה"ל ולוחם פלמ"ח. בין היתר שימש כמפקד מחוז חיפה ונספח צה"ל בברזיל.
ביוגרפיה
אפק נולד בשם שאול פינצ'וק ב-23 באוגוסט 1928 בעין חרוד ליצחק פינצ'וק, עולה מפולין ולרבקה, עולה מבלארוס. רבים ממשפחת אביו נספו בשואה בעיירה קוברין.
בחודש מאי 1945 התגייס לפלמ"ח ושובץ בפלוגה ו' של הגדוד הראשון, כינויו המחתרתי היה שמואל רבינוביץ'. מיד לאחר גיוסו עבר קורס קשר וחבלה. אפק השתתף בליל המשטרות בפיצוץ משטרת שפרעם ובפיצוץ גשר אכזיב בליל הגשרים כחבלן . בשבת השחורה נאסר וישב בכלא הבריטי בעתלית ולאחר מכן בכלא רפיח למשך חודשיים. בהמשך השתלב כרזרביסט בגדוד הרביעי ועבר קורס מפקדי כיתות.
בתחילת מלחמת העצמאות היה אפק למפקד אזור כפר יונה. במאי 1948, עם הקמת צה"ל, פיקד על קרב גאולים שמנע את ביתור הארץ על ידי כוח עיראקי. הכיתה בפיקודו שהגיעה מכיוון כפר יונה ניצלה את מערכת התעלות ביישוב על מנת להגיע למגדל המים וממנו לירות לעבר הכוח העיראקי שכבש את גאולים. בעקבות הירי נסוג הכוח העיראקי והוסר המצור מהיישוב.
בהפוגה הראשונה יצא למחזור הראשון של קורס קצינים לאחר הקמת צה"ל וסיים אותו בהצטיינות (תוך שסיכת הקצונה מוענקת לו ישירות על ידי דוד בן-גוריון), ושובץ כמפקד מחלקה בגדוד 35 בחטיבת אלכסנדרוני. בסוף שנת 48' השתתף בקרבות כיס פלוג'ה. בסיום המלחמה השתתף במבצע ייצוב.
סיים את מחזור ב' של בית הספר לפיקוד ומטה ומונה לקצין אגף המבצעים של אוגדה 36, תפקיד אותו מילא במהלך מבצע קדש. בהמשך מונה לסגן מפקד חטיבה 4 תחת פיקודו של יוסף הרפז, ושימש כממלא מקום מפקד החטיבה עד למינויו של אלעד פלד. בתחילת שנות ה-60 שימש כסגן מפקד בית הספר לקצינים וכמפקד מצעדי צה"ל ביום העצמאות.
לאחר מכן עבר לשרת בפיקוד המרכז בו מילא מספר תפקידים: קצין הדרכה, קצין שלישות וקצין מבצעים של הפיקוד, תפקיד אותו מילא במלחמת ששת הימים. היה בין פורצי שער האשפות בעת שחרור ירושלים. בשנת 1968 קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מחוז חיפה. תפקידו האחרון היה נספח צה"ל בברזיל.
בשנת 1975 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה.
לאחר שחרורו מצה"ל למד מנהל עסקים ומדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב, עבד בחברות "כימיקלים לישראל" ו"דגם מערכות", בטכניון ובקק"ל ובין היתר מילא תפקידי שליחות וגיוס כספים בדרום אמריקה ובקנדה.
משפחתו
בשנת 1955 נישא לצביה לבית ברין, מורה ומחנכת ילידת עפולה. לזוג בת אחת, מיכל, רעייתו של נשיא המדינה האחד-עשר של מדינת ישראל יצחק הרצוג. התגורר בכפר סבא.
אפק היה הבכור מבין שלושה אחים. אחיו הוא איש הספורט אורי אפק, מנכ"ל הוועד האולימפי בישראל לשעבר. אחיינו הוא המשנה ליועצת המשפטית לממשלה הממונה על מערך הייעוץ והחקיקה במשרד המשפטים, שרון אפק.
אפק התאלמן מאשתו צביה ב-2020 ומספר שבועות לאחר מכן, ב-10 בנובמבר 2020, נפטר גם הוא, בגיל 92.
גוגל ספרים
גוגל ספרים (באנגלית: Google Books) הוא שירות רב-לשוני של גוגל לעריכת חיפושי טקסט בספרים שגוגל סרקה, המירה לטקסט באמצעות זיהוי תווים אופטי, ואחסנה במסד הנתונים הדיגיטלי שלה. בעבר נודע השירות כ-Google Print ("דפוס גוגל"), השם שבו הוא הוצג ביריד הספרים בפרנקפורט באוקטובר 2004. את שמו הנוכחי, Google Book Search, קיבל עת הוכרז רשמית בדצמבר 2004. בדצמבר 2010 השיק האתר את חנות הספרים האלקטרוניים Google eBookstore.
מספר הספרים הסרוקים הגיע ל-15 מיליון ב-2010, 20 מיליון ב-2012, ו-25 מיליון ב-2015.
רקע
היוזמה זכתה לתשבחות רבות בזכות הפוטנציאל הגלום במתן גישה חסרת תקדים למה שיכול להפוך לקורפוס המקוון הגדול ביותר של הידע האנושי, ובקידום הדמוקרטיזציה של הידע. אולם האתר אינו חף גם מביקורת על פוטנציאל הפרות זכויות יוצרים הקיים בו.
תוצאות מ"גוגל חיפוש ספרים" מופיעות בחיפוש כללי באינטרנט הן בכתובת google.com והן דרך אתר ייעודי של גוגל ספרים: (books.google.com). בחיפוש כללי באתר גוגל עשויות להופיע עד שלוש תוצאות מהאינדקס של גוגל ספרים, ובמקרים רלוונטיים, הן יופיעו מעל תוצאות החיפוש האחרות.
לחיצה של על תוצאה ב"גוגל ספרים" תפתח ממשק בו יכול המשתמש לעיין בדפים מתוך הספר, כאשר חוקי זכויות יוצרים או בעל זכויות היוצרים מאפשרים זאת. ספרים הנמצאים ברשות הציבור (בארצות הברית) זמינים ל"תצוגה מלאה" ולהורדה בחינם. גוגל מגבילה את מספר העמודים הניתנים לצפייה עבור ספרים שעדיין מודפסים, באמצעות מגוון רחב של מגבלות גישה ואמצעי אבטחה, שחלקם מבוססים על קובצי עוגייה. מתוך ספרים שבעליהם לא זוהו והעשויים להיות מוגנים בזכויות יוצרים, ניתן לצפות רק בקטע מזערי של כ-2–3 שורות, אך הטקסט המלא של הספר זמין לחיפוש.
לצד תוצאות החיפוש מופיעות פרסומות הקשורות לתוכן החיפוש, אך הן לא מופיעות ליד ספרים הנצפים בתצוגה מקדימה. האתר מספק קישורים לאתר האינטרנט של המוציא לאור ומוכרי ספרים.
מסד הנתונים של "גוגל ספרים" מוסיף להתרחב, אך היות שגוגל חייבת לוודא שהיצירות מעוגנות בחוקי הזכויות יוצרים המקומיים, הוא אינו נגיש במלואו עבור משתמשים מחוץ לארצות הברית. לדברי איש צוות התמיכה של האתר, "מאחר שהשאלה אם ספר מסוים נמצא ברשות הציבור היא לעיתים קרובות שאלה משפטית סבוכה, אנו נוקטים במשנה זהירות ומציגים לכל היותר מספר קטעי טקסט עד אשר נקבע כי הספר יצא לנחלת הכלל" עם זאת, משתמשים מחוץ לארצות הברית יכולים לגשת למספר גדול של ספרים הנמצאים ברשות הציבור ונסרקו על ידי גוגל, באמצעות עותקים המאוחסנים בארכיון האינטרנט.
בשנת 2010 העריכה גוגל שמספר הספרים בעולם כולו עומד על כ-130 מיליון ספרים ייחודיים (129,864,880 ליתר דיוק, כ-20 אחוז מתוכם נמצאים ברשות הציבור). מנהל הנדסה בפרויקט מסר כי גוגל מתכוונת לסרוק את כולם בתוך עשור, והם יסתכמו בלמעלה מ-4 מיליארד דפים דיגיטליים ו-4 טריליון מילים. ב-14 באוקטובר 2010 הוצגו באתר מעל 15 מיליון ספרים סרוקים רובם הגדול ספרים שאינם מודפסים יותר או שאזלו מחנויות הספרים (בארצות הברית, בריטניה או אוסטרליה). למרות זאת, משתמשי השירות מעיינים בלא פחות מ-80 אחוז מתוך 15 מיליון הספרים הדיגיטליים הללו לפחות פעם בחודש.
בארכיון האתר זמינים בתצוגה מלאה או חלקית מספר רב של חיבורים בשפה העברית, חלקם ספרי קודש מהמאה ה-12 ואילך.
אופן הסריקה
חלק גדול מהספרים נסרקים באמצעות מנגנון סריקה המורכב משתי מצלמות מהירות המצלמות את תוכן הדף, וממצלמת אינפרא-אדום המצלמת את ממדי הדף, על מנת שהמחשב המצורף למערכת יוכל לחשב היכן הדף עקום (בדרך כלל באזור הכריכה) ולתקן בהתאם. כדי למנוע תופעות של דילוג על דפים בטעות במהלך תהליך הדפדוף המייגע, גוגל פיתחה מערכת המשמיעה צליל במרווחי זמן קבועים שאמורים להעניק למפעיל המערכת תחושת קצב בעלעול הדפים. המערכת עשויה גם להשמיע צליל שגיאה במקרה דילוג או כשידו של המפעיל נמצאת בתוך התמונה.
חלק מהמצלמות הנמצאות בשימוש בגוגל סורקות בתדירות של 1,000 עמודים לשעה, ובאיכות של 11 מגה פיקסל לכל עמוד באוניברסיטת סטנפורד, אחת משותפותיה של גוגל בפרויקט הסריקה, נעשה שימוש במפעיל אנושי המניח את הספר על משטח יציב, כאשר רובוט פנאומטי הופך את הדפים - בעדינות מספקת כדי לטפל בספרים נדירים - תחת עיניה הסורקת של המצלמה הדיגיטלית.
בספטמבר 2009 רכשה גוגל את reCAPTCHA, שעושה שימוש במנגנון אנושי, CAPTCHA, כדי לזהות מילים שתוכנת זיהוי התווים לא הצליחה לזהות בבירור.
פרויקטים דומים
אומנם "גוגל ספרים" סרקה מספר רב של כתבי עת, אך סריקות אלו אינן כוללות את המידע הנדרש לזיהוי מאמרים ספציפיים בנושאים מוגדרים. עניין זה הוביל לתוכנית נפרדת בשם Google Scholar, המספרתת (מבצעת דיגיטציה) ומאחסנת גם מאמרים מכתבי עת ישנים (בהסכם עם המו"לים שלהם).
הפרויקט עורר טענות בקרב חוגים אינטלקטואליים ופוליטיים באירופה, שהביעו חשש מ"אימפריאליזם של השפה האנגלית". לטענתם, היות שהרוב המכריע של הספרים מוצגים בשפה זו, הדבר גורם לייצוג לא פרופורציונלי של השפות הטבעיות בעולם המקוון. גרמנית, רוסית, וצרפתית לדוגמה, הן שפות נפוצות בעולם הידע והספרות; הדגש הבלתי-מידתי על אנגלית עלול לעצב את אופן הגישה לידע ומחקר היסטורי, ובסופו של דבר, גם את אופייה וכיוונה בעתיד. בין המבקרים הללו נמנה ז'אן נואל, נשיא ה"ביבליוטק נשיונל דה פראנס"
בהקשר זה וכדי לתת מענה אירופי למיזם הספרים של גוגל, נפתח בנובמבר 2008 ביוזמת האיחוד האירופי אתר אירופיאנה. נכון לסוף שנת 2010 מקשר האתר לכ-14.6 מיליון אובייקטים דיגיטליים, למעלה מ-3.4 מיליון מתוכם הם ספרים והוא כולל גם פריטי וידאו, תמונות, ציורים, אודיו, מפות, כתבי יד, ספרים מודפסים, ועיתונים, המתעדים 2000 שנות היסטוריה אירופית ושנאספו מלמעלה מ-1,500 ארכיוני האיחוד האירופי
טענה נוספת שהועלתה כנגד הפרויקט הייתה שהוא מוביל למונופוליזציה וריכוז של הידע בידי גוף מסחרי יחיד. על כך השיבה גוגל שאין דבר המונע מכל גוף שהוא לערוך פרויקט דומה לשלה.
בין האתרים המציעים או הציעו שירות דומה:
שותפים
גוגל חתמה על הסכמי דיגיטציה עם כ-22,000 חברות הוצאה לאור, ועם כארבעים ספריות. (נכון לשנת 2010)
לגוגל ספרים גם מיזם משותף עם הספרייה הלאומית, במסגרתו ייסרקו לגוגל ספרים 120,000 ספרים מאוסף הספרייה, שזכויות היוצרים עליהם פגו.
זכויות יוצרים, שימוש הוגן
בתעשיית ההוצאה לאור ובאיגודי סופרים מתחו ביקורת על הכללת גזירי טקסט של יצירות מוגנות בזכויות יוצרים, וראו בכך הפרת זכויות. איגוד המו"לים האמריקאי וגילדת הסופרים (כל אחד בנפרד) תבעו בסוף שנת 2005 את גוגל על "הפרת זכויות יוצרים מסיבית". בתגובה טענה גוגל שהפרויקט הוא המקביל הדיגיטלי לכרטסת קיטלוג מסורתית והוא מעוגן בשימוש הוגן, משום שהציטוט המוצג בגזירי הטקסט הוא קצר ודומה באורכו לתוצאות החיפוש שמפנה לאתרים, או לציטוט המופיע בביקורת ספרותית. על אף האמצעים שנקטה גוגל, בכך שסיפקה טקסט מלא רק לספרים הנמצאים ברשות הציבור, תוך הגבלת העיון בספרים מוגנים לקטעי טקסט בני מספר שורות בלבד, המו"לים טענו שאין לגוגל זכות להעתיק ספרים מוגנים שלמים, ולאחסן אותם בכמויות גדולות במסד הנתונים שלה תמורת רווח כספי.
לאחר שנתיים וחצי של משא ומתן, גוגל חתמה בשנת 2008 על הסדר עם תעשיית המולי"ם ואיגוד הסופרים בארצות הברית, בו היא הסכימה לשלם סך של 125,000,000 דולר לבעלי הזכויות של הספרים שסרקה. גוגל התחייבה לכסות את הוצאות המשפט, ונדרשה ליצור פנקס רישום של בעלי הזכויות. עם זאת, הסדר הפשרה לא אושר לאחר שמשרד המשפטים האמריקאי סבר שההסכם מפר את חוק ההגבלים העסקיים. לאחר דיונים משפטיים שארכו 13 חודשים, דחה שופט פדרלי את ההסדר בנימוק שהוא העניק לגוגל מונופול, הפר חוקי זכויות יוצרים וחוק ההגבלים העסקיים, ואפשר לגוגל להרוויח מספרים ללא השגת רשות מיוצריהם.
בנוסף, ההסדר עורר התנגדות בקרב מספר ארגונים אמריקאיים שלא היו חלק מהתביעה וההסדר, ביניהם ארגון הסופרים והעיתונאים האמריקאי ואיגוד האמנים החזותיים, שמתחו ביקורת גורפת על ההסדר והגישו תביעות נוספות. ספריית הווארד התריעה בעקבות ההסדר שתיסוג מהפרויקט אם גוגל לא תחדל לסרוק ספרים מוגנים.
כמתחייב מההסדר, השיקה גוגל בפברואר 2009 אתר אינטרנט המאפשר לסופרים להגיש טופסי תביעה מקוונים, ולקבל בתמורה 60 $ עבור ספר שלם, או 5 עד 15 דולר על תוספות חלקיות לספר. בתמורה, גוגל יכולה לאנדקס את הספרים ולהציג קטעים קצרים ממנו בתוצאות החיפוש, כמו גם להציג 20% מכל ספר במצב תצוגה מקדימה. גוגל יכולה גם להציג בדפים אלה מודעות פרסום ולמכור גרסאות אלקטרוניות של כל ספר. המחברים ובעלי זכויות היוצרים יקבלו 63 אחוזים מכלל הכנסות הפרסום והמסחר האלקטרוני הקשורים ביצירותיהם. סופרים שאינם מעוניינים להיכלל בהסדר זכאים למסור הודעת סירוב ולצאת מהמאגר.
בשנת 2009 נקנסה גוגל בסך 300,000 € על ידי בית משפט אזרחי בפריז, שהורה לגוגל לשלם 10,000 € ליום עד להסרת ספרי המו"ל התובע ממסד הנתונים שלה. בית המשפט כתב כי "גוגל הפרה את זכויות היוצרים של המחברים בכך שסרקה ואפשרה גישה לספרים שבבעלות המו"ל ללא אישורה" גוגל ערערה על הפסק בערכאה גבוהה יותר. הסופרת הסינית מיאן מיאן הגישה באותה שנה תביעה אזרחית נגד גוגל על סך 8,900 $, בגין סריקת הרומן שלה "אוהבי חומצה". זוהי התביעה הראשונה נגד גוגל בסין.
מומחים למשפט בארצות הברית טענו כי הפרויקט מסכן את דוקטרינת השימוש הוגן, כיוון שבפרויקט נעשה שימוש בטענת השימוש הוגן בממדים כה אדירים שהוא עלול לגרום להגבלה משפטית של זכות זו. מאחר שאיגוד המו"לים הגיעה בסוף להסדר עם גוגל, המחלוקת על הגבלות השימוש הוגן נותרה בינתיים בלתי פתורה.
מנאל א-דוואיאן
מנאל א-דוואיאן (נולדה ב-1973) היא אמנית עכשווית סעודית, הידועה בשל עבודת המיצב שלה Suspended Together משנת 2011. היא הציגה את עבודותיה במספר תערוכות, כולל Soft Power במרכז אלן לאמנות בריאד ב-2012, תערוכת היחיד Journey of Belonging, בגלריית אתר שבג'דה, ב-2013, ו-100 Masterpieces of Modern and Contemporary Arab Art בפריז, ב-2017. כמו כן, היא השתתפה בביאנלה של יוסטון, בארצות הברית, ב-2014, בפרויקט "P.3: Prospect" בביאנלה בניו אורלינס, ב-2015, שם הציגה את עבודתה Notes For Now, וגם בביאנלה של ונציה, בתערוכת Future of a Promise. העבודה שלה משתמשת במדיומים רבים, כולל צילום ומיצב, ומתמקדת בחקירה וביקורת של תפקידיהן של נשים בחברה הסעודית.
גוגל ספרים
ביקורת על השירות
מספר גופים הצביעו על בעיות איכות שהתגלו בסריקות ובתהליך ההמרה לטקסט. המגזין דר שפיגל מבקר תכופות את החוסר במטה-דטה ואת איכות הסריקה - שאף על פי שנעשית בתהליך ידני התגלו בה טעויות גדולות, כמו כיתוב שגוי של שמות מחברים או שמות ההוצאה לאור, דפים חסרים מתוך הספר או דפים בלתי קריאים. ממחקר שנערך על ידי פרופסור בבית הספר למידע באוניברסיטת ברקלי בשנת 2007, עולה ש"איכות הסריקה (ובעקבותיה איכות החיפוש) היא לעיתים לקויה ביותר. הגרסאות המוצגות הן, במקרה הטוב, מאכזבות". כמו כן נמצאו בעיות של קיטלוג שגוי בגרסה העברית של האתר.
מנאל א-דוואיאן
תחילת דרכה
א-דוואיאן נולדה בשנת 1973 בדהראן במחוז המזרחי של ערב הסעודית. היא סיימה תואר שני בניתוח ועיצוב מערכות. היא החלה את הקריירה שלה בחברת נפט לפני שהחליטה לעסוק באמנות במשרה מלאה בשנת 2010. האמנות שלה עוסקת בבחינת נושאים אישיים ופוליטיים הקשורים לזכויות נשים בהקשר של החוקים האולטרה-שמרניים בסעודיה החלים על נשים, הכוללים איסורים על תנועה, נהיגה, או דיבור במרחב הציבורי. א-דוואיאן מתגוררת בלונדון, אנגליה, שם היא עובדת על תואר שני בפרקטיקות של אמנות עכשווית במרחב הציבורי בקולג' המלכותי לאמנות.
צילום
העבודות המוקדמות של א-דוואיאן מבוססות בעיקר על צילום בשחור לבן, כולל תמונות מאוספיה I AM, Drive-By Shootings, ו-Nostalgia Carries Us. . I AM, אוסף משנת 2005, נוצר בהשראת נאום שנשא המלך עבדאללה אל-סעוד, כשהוא עלה לכס המלכות הסעודית ב-2005, ובו הוא הדגיש את החשיבות של השתתפות נשים לבניית והעשרת החברה הסעודית. ההצהרה השנויה במחלוקת פורשה בדרכים רבות על ידי מבקרים שבעד ונגד זכויות נשים. א-דוואיאן קיבלה השראה לצלם את הנשים שהיא האמינה שהמלך מתייחס אליהן, כולל מהנדסות, אמהות, ומדעניות, כדי להנכיח ולהכיר בחשיבותן של הנשים בערב הסעודית. הצילומים מתוך האוסף Drive-By Shootings (2011) מדגימים את הקשיים העומדים בפני אמניות בסעודיה, בהינתן ההגבלות הקיצוניות המוטלות עליהן על ידי הממשלה. כאישה, א-דוואיאן לא יכלה לנהוג מבחינה חוקית, אך נעזרה בנהג שהסיע אותה כדי שתוכל לצלם מתוך הרכב הנע. הצילומים המטושטשים שיצרה מדגישים את העובדה שהיא מנועה מלצאת מהרכב על מנת ליצור את האמנות שלה, אלא מוכפפת למישטור התנהגותי מבוסס-מגדר, כחלק מהתהליך היצירתי שלה.
אמנות מיצב
ב-2012 עבודת המיצב של א-דוואיאן הוצגה בתערוכת Edge of Arabia, We Need to Talk בג'דה. התערוכה הדגישה את הצורך ברפורמה בערב הסעודית על פי תפישת האמנים. נכון לאותו הזמן היה זה המיצג הגדול והרדיקלי ביותר של אמנים עכשוויים סעודים, וכל אחד מהם נטל את הסיכון להשלכות הפוליטיות בשל ביטויים האמנותי. המיצב של א-דוואיאן Esmi My Name, כלל סט חרוזים מסורתי גדול מהחיים, כשעל כל חרוז מצויר שמה של אישה, והחרוזים תלויים על חבל ארוג על ידי נשים בדואיות. בסעודיה, האמונה היא שלבטא את שמה של אישה בפומבי הוא טאבו מביש או מביך, דבר אשר מוחק את נוכחותן ואת זהותן של נשים סעודיות לכדי אלמוניות. על ידי הפיכת השמות לציבוריים, עבודתה של א-דוואיאן מאתגרת רעיונות לגבי תפקידי נשים בחברה הסעודית ומבקשת לשנות אותם ואת ההתייחסות אליהם.
בין העבודות המוכרות ביותר של א-דוואיאן היא Suspended Together (2011), סדרה של 200 יונים לבנות מפיברגלס התלויות מהתקרה. על כל יונה, סמל מסורתי של חופש, יש עותק של מסמך מעבר שנדרש עבור כל נשות ערב הסעודית כדי לצאת לנסיעה. האישור חייב להיות מונפק וחתום על ידי אפוטרופוס ממין זכר, בדרך כלל אב, אח או בעל. המסמכים שא-דוואיאן בחרה לשחזר נשלחו אליה מאת מגוון נשים סעודיות. התעודות הונפקו עבור ילדות ונשים מגיל שישה חודשים עד גיל שישים, ומתעדות את ההיסטוריה של הזכויות המוגבלות של נשים. א-דוואיאן מתארת את המיצב: "במתקן של היונים, אני חוקרת את הרעיון של תנועה מושעית. רבות מן הנשים הסעודית המובילות, מדעניות, מחנכות, מהנדסות, אמניות ומנהיגות נפלאות, תרמו את המסמכים שלהן כדי להיכלל בעבודת אומנות זו. הנשים האלה סוללות דרך חדשה ומגיעות להישגים עבור החברה שלהן, אבל כשמדובר בנסיעות עדיין מתייחסים אליהן כמו להקה של יונים מושעות.'"
פניני הלכה
פניני הלכה היא סדרת ספרים הלכתית בהוצאת מכון הר ברכה שכתב הרב אליעזר מלמד ובה תשעה עשר כרכים. הסדרה מתוכננת להכיל את כל ההלכות הנצרכות בימינו. תחילתה של הסדרה בפינות הלכה שהעביר הרב מלמד בערוץ 7 ואוגדו לספר שיצא בשנת 1993 (ה'תשנ"ג).
הסדרה מופצת חינם דיגיטלית באינטרנט ורישיון השימוש שלה מתיר העתקת קטעים מהספר שלא למטרות מסחריות.
מאפייני הסדרה
הספרים מחולקים לפרקים וכל פרק מחולק לחלקים המכונים "הלכות".
עם כל הלכה מובא גם הרקע הרוחני שלה. בתחילת כל נושא מופיעות מספר "הלכות" בהן מוסבר הרעיון של ההלכות לפי פסוקי התנ"ך, האגדה, המדרש, כתבי החסידות ועוד. לאחר ההקדמה מופיעות שאר ההלכות כחלק מתוך הרעיון השלם. הסדרה מביאה את רוב מסורות הפסיקה והמנהגים של האשכנזים, הספרדים והתימנים. הספרים כתובים בלשון בהירה ומודרנית ומתמקדים בשאלות מעשיות.
בשבט התשע"ו, פברואר 2016, הגיעה תפוצתם של הספרים לחמש מאות אלף, ובשנת התשפ"א (2021) נמכרו כבר למעלה ממיליון עותקים של הסדרה. המהדורה הרגילה היא בכריכה קשה ובכל כרך כשלוש מאות עמודים בממוצע. קיימת גם מהדורת כיס בכריכה רכה ומהדורה לתלמידי חטיבות ביניים שהספר נלמד בהן.
חלקים מן הסדרה תורגמו לאנגלית, צרפתית, ספרדית ורוסית.
משרד החינוך אישר לאולפנות רעיה, טל רעיה, עפרה ולהב"ה להיבחן לבגרות בהלכה על פי סדרת פניני הלכה. לצורך כך הוכנו מקראות מתוך הסדרה. למעלה ממאה מוסדות נוספים לומדים את הסדרה שלא עבור בחינות הבגרות.
על הסדרה קיבל הרב אליעזר מלמד בשנת ה'תשע"ג את 'פרס היצירה היהודית' על שם הרב צבי יהודה הכהן קוק מאת 'הקתדרה לתורה ולחכמה' בגבעת שמואל, בשנת ה'תשע"ט את פרס כץ ליישום ההלכה בחיים המודרניים, ובשנת ה'תשפ"א את פרס הרב קוק לספרות תורנית מטעם עיריית תל אביב-יפו.
באדר א' ה'תשפ"ב, פברואר 2022 יצאה ישיבת הר ברכה במבצע "לימוד המונים" שבמסגרתו קיבלו על עצמן מעל 5000 קבוצות לימוד ברחבי הארץ והעולם ללמוד מעל 80,000 ספרים מסדרת פניני הלכה במשך כשנה. לקראת הפרויקט נמסרו המלצות ללימוד בסדרה מאת רבנים רבים, ובמסגרת המבצע העמותה קול רנה יצאה בקמפיין לעידוד פתיחת שיעורים בפניני הלכה לזכרה של רנה שנרב שנרצחה בפיגוע ב-2019.
הכרכים בסדרה
(שני ספרי הליקוטים מביאים את ההלכות הבסיסיות בכל נושא ואינם מקיפים את כלל הפרטים ההלכתיים)
ספרי ההרחבות
ספרי ההרחבות לסדרה מביאים את סיכומי רוב הסוגיות הנידונות בפניני הלכה ואת הדעות השונות בסוגיות אלו. הספרים נכתבים בידי הרב מאור קיים, רב בישיבת הר ברכה וראש מכון ההוצאה לאור.
עד היום נכתבו ספרי הרחבות לכרכים על ברכות, שבת, ימים נוראים, סוכות ומועדים וכן על שמחת הבית וברכתו.
נכתבו גם 'הרחבות' שטרם ראו אור בספר והן מצויות באתר האינטרנט של הסדרה.
פניני הלכה לילדים
בשנת תשע"ז יצא לאור הכרך הראשון בסדרת 'פניני הלכה לילדים' המעובדת כקומיקס ומשולבת עם סיפורים. עד כה יצאו בסדרה זו תשעה כרכים (שבת א'-ג', ברכות א' ו-ב', תפילה א'-ב' ,שביעית ויובל וסוכות).
ביקורת
בשנת 2021 פורסם הכרך פניני הלכה-טהרת המשפחה, ורבנים רבים המזוהים עם הזרם החרדי-לאומי פרסמו סדרה של מכתבים נגד פסיקות המופיעות בספר, וטענו שהרב מלמד הקל בו נגד המקובל. בעקבות הפרסומים הצטרפו גם רבנים חרדים לביקורת וקראו להחרים את הסדרה. מנגד, רבנים רבים מהציבור הדתי לאומי גיבו את שיטתו ההלכתית של הרב מלמד, וקראו להמשיך ללמוד בספריו.
אופוסום חדפי אינקה
אופוסום חדפי אינקה או אופוסום חדפי פרואני (שם מדעי: Lestoros inca) הוא יונק-כיס אמריקני זעיר במשפחת האופוסומים החדפיים שחי במרכז הרי האנדים באמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1917 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס בתור מין בסוג אופוסום חדפי, והוכר כסוג עצמאי בשנת 1934. מבחינה גנטית ומורפולוגית הוא קרוב יותר לסוג אחרון מאשר לטקסון המונוטיפי אופוסום חדפי חוטמני.
תפוצה ואקולוגיה
אופוסום האינקה אנדמי לחלק המרכזי של הרי האנדים באמריקה הדרומית; מרבית הטווח שלו נופל בדרום-מזרח פרו (מחוזות: קוסקו, פונו ואייקוצ'ו) ובמידה פחותה יותר במחוז לה-פאס בצפון-מערב בוליביה. בית הגידול שלו מורכב מיער עננים, יער שדונים, כיסי סבך של בקריס וכרי דשא תת-אלפינים ברום 4,200-2,000 מטר מעל פני הים. הוא ככל הנראה מצוי בבתי גידול פחות לחים ממינים אחרים.
מצב
אופוסום האינקה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בשל תפוצה רחבה יחסית באזור בלתי נגיש, אוכלוסייה גדולה, העדר אינדיקציות לאיומים משמעותיים ונוכחותו במספר אזורים מוגנים.
יזיד הראשון
יזיד החל את דרכו כמפקד צבאותיו של אביו, הח'ליף מעאויה, בשנים 674-680 פיקד יזיד על סידרה של התקפות על העיר קונסטנטינופול ואזורים סמוכים באסיה הקטנה ובאיים הסמוכים כגון רודוס. התקפות אלו הרחיבו את גבול האימפריה המוסלמית והזרימו אליה מיסים רבים מן השטחים החדשים.
הח'ליף מעאויה ביקש להעביר את השלטון בירושה לבנו. היה זה תקדים לגבי הח'ליפות שעד אז עברה בהחלטת מועצה (שורא) או לאחר מאבקי כוח בעילית המוסלמית, אך לא בין אב לבן. העברת השלטון ליזיד גרם לתסיסה במספר מגזרים בחברה המוסלמית: בקרב ערביי עיראק, ובעיקר כופה, נוצר חשש כי ארצם תהפך לשולית באימפריה הערבית המתהווה, כך גם לגבי בני שבט קורייש שבמכה שאיבדו את הסמכות למנות את הח'ליף, וענפים שונים במשפחת אומיה.
בשנת 680 עלה יזיד לשלטון וירש את כס אביו. תוך זמן קצר נתקל שלטונו באופוזיציה - למרות תבוסתו של הח'ליף עלי לבני אומיה נשארו רבים בעולם המוסלמי נאמנים למשפחתו של הח'ליף עלי בן אבי טאלב. בנו הבכור של עלי - חסן בן עלי בחר שלא לתבוע לעצמו את הח'ליפות, לעומתו, אחיו הצעיר, חוסיין בן עלי יצא למאבק על מנת להשיב למשפחתו את הבכורה בעולם המוסלמי. זמן קצר לאחר עלייתו של יזיד הראשון לשלטון יצא אל חוסיין מעירו מדינה עם מספר קטן של נאמנים לכיוון כופה על מנת להתאחד עם תומכיו. מושל עיראק מטעם יזיד - עבדאללה בן יזיד, יירט את אל חוסיין ונאמניו בכרבלא - כפר קטן בדרך לכופה. כאשר אנשיו של אל חוסיין סובלים מחוסר ציוד ומים פרץ קרב קצר שבסופו נהרגו חוסיין ואנשיו.
היחס ליזיד הראשון באסלאם
עבור השיעים נחשב יזיד הראשון לנבל שגזל את השלטון ממי שראוי לו. פרט לשנאה שרוחשים לו השיעים בעקבות מעורבותו בקרב כרבלא וברצח האימאם חוסיין, מואשם יזיד בעברות מוסר רבות כגון שתיית אלכוהול ושחיתות מינית. בתהלוכות חג העשוראא נוהגים שיעים לקלל את יזיד ולהלל את חוסיין, יזיד מכונה על ידי השיעים בטקסים אלו 'לענת אללה' - (لعنة الله= ארור לאל).
אחת הדמויות באסכטולוגיה השיעית נקראת "סופיאני" או "אבו סופיאני". לפי אמונתם באחרית הימים יופיע סופיאני, אחרון צאצאיו של יזיד ומועאוויה, ויקים ממשלת עריצות כלל עולמית לצד מסייח' אל דג'אל (דמות שקיימת גם באמונה הסונית) שיטעה את העולם ויציג את עצמו המשיח.
הדעה הסונית על יזיד אינה כה נחרצת. למרות שהסונים מסכימים כי הריגתו של האימאם חוסיין היא מאורע טרגי, יש התולים את האשם במושל עיראק או בנסיבות. יזיד אינו דמות אהודה במסורת הסונית, אך הוא מתקבל כשליט לגיטימי על ידי חלק מן העולמא בזכות העובדה שנבחר לתפקידו על ידי אביו מועאיה. עולמא אחרים, בדומה לדעה השיעית, מגנים את שלטונו של יזיד ורואים בו מנהיג לא לגיטימי שאינו נוהג כמוסלמי, אם כי גם אלו אינם מקללים את יזיד בדרך השיעית.
הקשר האפשרי בין יזיד הראשון לדת היזידים
רוב החוקרים כיום סבורים כי מקור שמם של היזידים נובע משמו של הח'ליפה מבית אומיה, יזיד הראשון אבן מעאויה. ח'ליפה זה נחשב בעיניהם כהתגשמותו של הדמות האלוהית "סולטאן עזי". היזידים עצמם סוברים כי מקור שמם הוא במילה Yezdan או Êzid שמשמעותה "אל". סברה אחרת קושרת את מקורות הדת לזרם הח'וארג' ולאחד ממנהיגיו, יזיד אבן אוּנייסה.
פיליפ מקסימיליאן אופיץ
ביוגרפיה
פיליפ מקסימיליאן אופיץ נולד בעיירה צ'סלאב. הוא כיהן במספר תפקידים ציבוריים והחל משנת 1838 הועסק במערכת שמירת על היערות.
הוא היה בין הראשונים שהחלו באופן יסודי חקר של הצומח בצ'כיה. הוא אסף אוסף גדול שכיום נמצא במוזיאון ליד פראג.
בשנת 1817 הוא הקים ארגון שמטרתו היה החלפת מידע ודוגמאות של פרחים, חרקים וזרעים. לקראת בשנת 1858 בבעלות הארגון היה אוסף שכלל 1,700,000 פריטים.
בשנים 1823–1830 הוא היה עורך של עיתון Naturalientausch.
בשנת 1818 הוא פרסם Flora cryptogamica Bohemiae. בשנת 1836 ביחד עם פרנץ קסאבר פיבר ובוטנאים נוספים הוא פרסם ספר Oekonomisch-technische Flora Böhmens.
על שמו נקראו מספר צמחים וסוגי צמחים.
שיטות מחקר - מונחים
שיטת מחקר היא כל כלי רעיוני, טכני (נוהל) או טכנולוגי (מכשיר גשמי), שהשימוש בו מקובל על הקהילה המדעית לצורך מחקרן של השערות. על פי רוב, פיתוח כלי חדש כזה דורש מחקר ייחודי לאישוש תקפותו של הכלי החדש.
כלי מחקרי כזה עשוי להיות בשימושה של תת-דיסציפלינה מדעית, או בשימושן של דיסציפלינות מדעיות רבות. מסיבה זו, המונחים הקשורים לשיטות מחקר הם בחלקם משותפים לתחומי מחקר רבים ובחלקם ייחודיים לתחומי מחקר צרים.
מבוא
פירושים למילה אמפיריות: ניסיונית, מבוססת על ניסויים, עובדתית, מוכחת, עברה בדיקה מעשית, מבוססת על תצפיות, וכן הלאה.
סוגי מחקרים
ההבדל העיקרי בין מחקר איכותני לבין מחקר ניסויי הוא בכך שמחקר איכותני מנסה להבין תהליכים באמצעות צפייה בהם, ואילו מחקר ניסויי מנסה לתפעל תהליכים ולשלוט בהם בכדי להבין את השפעתם. היתרון המרכזי במחקר ניסויי הוא שניתן לשלול הסברים חילופיים וכן לבסס קשר של סיבה ותוצאה באמצעות שליטה במשתנים המעורבים במחקר. אולם, היתרון שבשליטה במשתנים מהווה גם חיסרון משום שהדבר פוגע בתוקף המסקנות שניתן להסיק מהמחקר, היות שהתנאים במציאות שונים מאוד מהתנאים המבוקרים במעבדה - מבחינה זאת, מחקר איכותני מהווה יתרון משום שהוא מתמקד בתופעה כפי שהיא במציאות מבלי להתערב ולהטות אותה.
מדידה
במדעים המדויקים, מדידה היא מציאת גודלו של מאפיין הניתן לתצפית של עצם נתון, והבעת גודל זה ביחידות המידה המתאימות. לעריכת המדידה נעזרים לרוב במכשיר מדידה מתאים. מסה, למשל, נמדדת באמצעות מאזניים ומובעת ביחידות של גרם (או כפולות שלהן). מדידה היא השוואתו של הגודל הנמדד לגודלה של יחידת המידה, והיחס בין שני גדלים אלה מובע במספר.
יש גם תחומים שבהם חלק מהמדידות דומות לאלה שבמדעים המדויקים ואחרות לאלה שבמדעי החברה או שהמדידות בהן בעלות מאפיינים חלקיים של המדידות מהמדעים המדויקים. תחומים אלה הם מדעי הרפואה, ביולוגיה וככל הנראה גם מדעי כדור הארץ (גאודזיה היא מדויקת לעומת הערכות הנעשות לפי מורפולוגיה של מאובנים).
מהימנות
סטנדרטים – שאלונים אשר עברו תיקוף ומהימנות והוכיחו את עצמם סטטיסטית.
הממדים אשר משקפים את מהימנות כלי המדידה הם:
תוקף
1. תוקף תוכן – משקף את המידה בה שבה הפריטים המרכיבים את השאלון מייצגים את עולם התוכן של המושג שנמדד.
2. תוקף אמפירי/קריטריון – החוקר בוחר משתנה אחר אשר קשור לדעתו למשתנה התלוי. משתנה זה נקרא קריטריון, מכיוון שהוא הקריטריון לתוקף כלי המדידה של החוקר. אחר בחירת הקריטריון החוקר בודק את הקשר שלו למשתנה. כלומר, החוקר מעביר שאלון בו נמדד הקריטריון ושאלון בו נמדד המשתנה. אם הקשר הוא בינוני (בכל זאת מדובר במשתנה אשר קשור למשתנה התלוי), אזי תוקף כלי המדידה גבוה.
3. תוקף מבנה – החוקר בודק מהי ההלימה בין ההגדרה הנומינלית להגדרה האופרציונלית של משתני המחקר.
הספרייה הלאומית של נפאל
הספרייה הלאומית של נפאל (נפאלית: नेपाल राष्ट्रिय पुस्तकालय) - היא ספרייה לאומית של מדינת נפאל ומשמשת כספריית הפקדה. הספרייה ממוקמת בארמון ממשלתי האריהאר בהוואן (חוץ מהספרייה הוא מאכלס גם משרדי משרד החקלאות וועדה הלאומית לזכויות אדם) הנמצא בעיר לליטפור. לצורך מיון האוסף משתמשים בספרייה בשיטת דיואי.
היסטוריה
בשנת 1956 החליטה ממשלת נפאל לרכוש את אוספו הפרטי של הנזיר מלכותי. באוסף זה היו 34,292 פריטים אשר כללו מונוגרפיות, פמפלטים וכתבי עת. אוסף זה היה ראשיתה של הספרייה.
הספרייה הלאומית נוסדה ב-2 בינואר 1957, בראשיתה הייתה הספרייה מוגבלת לשימושם של אנשי אקדמיה בלבד, אך ב-1961 נפתחה הספרייה לשימושו של הקהל הרחב. באותה השנה הספרייה עברה למשכנה הנוכחי בארמון האריהאר בהוואן, הספרייה ממוקמת בקומה הראשונה של האגפו הדרומי של המבנה.
אוספים
בשנת 2000 עמד האוסף על 75,000 פריטים, כולל פריטים נדירים אשר יצאו לאור במאה ה-17 בסנסקריט ואנגלית. הספרייה משמשת כספריית הפקדה של בנק אסיה להתפתחות. אוסף הספרייה מחולק לפי שפת פרסום, כמו כן ישנם אוספים מיוחדים:
האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם
האגודה הישראלית ללימודי המזרח התיכון והאסלאם (אילמ"א) היא עמותה המשמשת אכסניית-על לקהילת חוקרי המזרח התיכון, האסלאם והערבית בישראל ולמתעניינים בתחום. אילמ"א היא גוף א-פוליטי ללא כוונות רווח.
האגודה נוסדה תחת השם "החברה המזרחית הישראלית" ביוזמת קבוצת חוקרי האסלאם והמזרח התיכון מן האוניברסיטה העברית בשנת 1949. האגודה מעודדת את הפעילות המחקרית הישראלית ואת הפצת הידע בתחומי פעילותה.
באגודה חברים נציגים מ-15 אוניברסיטאות ומכללות. לכל מוסד נציג בוועד המנהל. בנוסף, חברים באגודה מאות חברות וחברי סגל אקדמי, פעילי ציבור ומתעניינים בתחומי פעילותה. המוסדות החברים באגודה הם: האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, האוניברסיטה הפתוחה, אוניברסיטת רייכמן, המכללה האקדמית גליל מערבי, המכללה האקדמית שלם, מכללת אלקאסמי, המכללה האקדמית בית ברל, מכללת אחוה, מכללת סח'נין, מכללת אורנים ומכללת עמק יזרעאל.
הוועד המנהל של אילמ"א
חברי הוועד המנהל בשנת 2022: פרופ' יצחק רייטר מאוניברסיטת רייכמן ואקדמיית אל-קאסמי (נשיא), ד״ר דניאל לב מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ד״ר מירה צורף מאוניברסיטת תל אביב, פרופ' יצחק ויסמן מאוניברסיטת חיפה, ד"ר דורית גוטספלד מאוניברסיטת בר-אילן, ד"ר יוני בראק מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ד"ר נוגה אפרתי מהאוניברסיטה הפתוחה, ד"ר אורי גולדברג מאוניברסיטת רייכמן, פרופ' רונן יצחק מהמכללה האקדמית גליל מערבי, פרופ' אריק סדן מהמרכז האקדמי שלם, פרופ' סובחי ריאן מאקדמיית אל-קאסמי, ד"ר מוסטפא בדראן מהמכללה האקדמית בית ברל, ד"ר סלים אבו ג'אבר ממכללת אחוה, ד"ר כאות'ר ג'אבר קסום ממכללת סכנין, ד"ר אביטל הולדנגרבר ממכללת אורנים וד"ר עידו זלקוביץ' מהמכללה האקדמית עמק יזרעאל.