cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עולם חדש (סדרת טלוויזיה)
עלילה
הסדרה סוקרת חבורה של בני נוער מהעיירה ווסטהאם, הנאלצים לנהל חברה מתפקדת, זאת לאחר שכל האוכלוסייה המבוגרת בעיירה נעלמה באופן פתאומי לאחר שתלמידי תיכון חוזרים מטיול בית ספר שהתבטל.
הפקה
כריס קייסר חשף ברשת הטוויטר כי כבר ב-2013 הציגו הוא ומארק ווב  את רעיון הסדרה לשואוטיים, אך הם דחו את הרעיון, וב-24 ביולי 2018, הודיעה נטפליקס על תחילת הפקת הסדרה המתכוננת אשר תקרא "The Society". צילומי הסדרה התרחשו בעיירת לנקסטר במחוז ווסטר שבמסצ'וסטס. הסדרה נוצרה על ידי כריס קייסר ובוימה על ידי מארק ווב.
הפצה
ב-30 באפריל פרסמה נטפליקס טריילר לסדרה, וב-10 במאי 2019, הועלו עשרת הפרקים לשירות נטפליקס.
המשך הסדרה
בעקבות התפרצות מגפת הקורונה, חודש לפני התחלת הצילומים, הודיעה נטפליקס על ביטול העונה השניה. בעקבות ההכרזה, ההאשטאג SaveTheSociety# החל לתפוס תאוצה בקרב תומכי הסדרה ברשתות החברתיות.
קבלה
דסטין רולס מהאתר Uproxx ציין לשבח את הוויכוחים האידאולוגים על סוציאליזם, דמוקרטיה ודיקטטורות שהסדרה מציגה, וכתב שזו גם אחת הסדרות המשעשעות והראויות ביותר לשנת 2019.
מבקר הטלוויזיה הראשי של הוליווד ריפורטר, דניאל פינברג, שיבח גם הוא את הבאת הרעיונות האידאולוגים לבימת הטלוויזיה, הוא גם ציין כי למרות שהאלימות בסדרה לא דומה לזו שבסדרה המאה לדוגמה, בה נהרגים דמויות ראשיות רבות, הסדרה לא חוסכת באיומי אלימות המשקפים טוב את המצב בו הילדים נמצאים.
שמואל מליקה
שמואל מליקה (1 בינואר 1947 – 16 באוגוסט 2011) היה כדורגלן ישראלי אשר שיחק בעמדת השוער במספר קבוצות בליגה הראשונה בישראל ובנבחרת ישראל.
קריירה כשחקן
למליקה שתי הופעות במדי נבחרת ישראל, במשחק ידידות נגד, ונגד במשחקים האולימפיים 1968.
קריירת האימון
לאחר שפרש מקריירת המשחק, המשיך מליקה בהפועל ראשון לציון כמאמן השוערים של הקבוצה הבוגרת וכל מחלקות הנוער. לאחר מכן עבר למכבי תל אביב שם היה 10 שנים כמאמן נערים ומאמן שוערי מחלקות הנוער. בתקופתו במכבי זכה ב-7 אליפויות וגביע אחד עם הקבוצות השונות. לקראת עונת 1993/1994 עבר מליקה לאמן את מחלקת הנוער של בית"ר תל אביב. בעונת 1995/1996 עבר מליקה למחלקת הנוער של הפועל רמת גן, שם אימן עד יומו האחרון, למעט הפסקה בתחילת שנות האלפיים.
ב-16 באוגוסט 2011 נהרג מליקה בתאונת אופנוע.
גריזרס
גריזרס (באנגלית: Greasers), כינוי לחבורות או כנופיות של צעירים שהחלו להתפתח בשנות ה-50 של המאה ה-20 בארצות הברית. הסגנון של תת-תרבות זו הפך לפופולרי בקרב אנשים רבים כביטוי למרד נעורים.
היסטוריה
בשנות ה-50, ה-60 וה-70, צעירים אלה היו ידועים בתור "בריונים" וכיום הם מכונים לעיתים קרובות "רוקבילי". רבים ראו בהם כבני אדם עילגים ואלימים עם רצון מאצ'ואיסטי לזעזע, שסיגלו לעצמם מנטליות של אנשי כנופיה עם קודים של כבוד גברי. השם "גריזרס" נבע מהתספורת המשומנת שלהם, שהייתה כרוכה בסירוק השיער לאחור בשמנים שונים שנדמו לגריז (לגריזרס מגזעים שונים היו תסרוקות שונות, להרבה מקסיקנים ואפרו-אמריקאים למשל, היה שיער מתולתל). המונח שב והופיע בעשורים מאוחרים יותר, כחלק מהתחייה של התרבות הפופולרית של שנות ה-50. אחד מביטוייה הראשונים הייתה פרסומת טלוויזיונית למשקה מ-1971.
למרות שתת-תרבות זו הייתה רווחת בעיקר בקרב בני הנוער בצפון אמריקה, היו תופעות דומות בבריטניה, אוסטרליה, איטליה, יפן ושוודיה. הגריזרס הבריטים נקראו "Ton-up boy" בשנות ה-50, ו"רוקרים" בשנות ה-60, והם עצמם, גלוחי ראש ואחרים, מכנים את הגריזרס בפשטות בשם "גריז".
הגריזרס בצפון אמריקה היו ידועים בשנות ה-50 באהבתם למכוניות "הוט רוד" (מכוניות אמריקאיות שקל היה לשנותן ואפשר היה לקנותן במחיר נמוך), לאופנועים ולמוזיקת רוק אנד רול ורוקבילי. הם לבשו לרוב חולצות טי שרט צבעוניות (לעיתים קרובות עם השרוולים מופשלים), חולצות איטלקיות סרוגות, חולצות בייסבול וחולצות באולינג, מעילי עור וג'ינס ליוויס שחורים או כחולים עם שרשראות מגולגלות בכל מקום. נעליהם היו מגפי-אופנוע שחורים או נעלי שפיץ וכמן כן הרבו לענוד בנדנות, כובעים שטוחים וארנקי-שרשרת. תסרוקתם הייתה מסורקת לאחור במקום בעזרת משחה, שעווה או קרמים לשיער כגון שמן שיער.
במדיה
ייצוגם של הגריזרס במדיה לא תמיד תאם את הסטריאוטיפ או את ההשתייכות האתנית שייחסו להם, והם הוצגו לפעמים באור אוהד. כך למשל סרטי קולנוע כמו "הפרא" (1953) ו"מרד הנעורים" (1955) הציגו גרסה של גריזרס אמריקאים לבנים (מרלון ברנדו וג'יימס דין) שהוו מודל למתבגרים ה"בועטים", המורדים בהורים ובממסד כאות למצוקה פנימית. ייצוגים אחרים שהתייחסו לגריזרס כללו סרטים כגון "אמריקן גרפיטי" (1973), "שבילי הזעם" (1973), "אני והחבר'ה" (1986), הסרט "נערי הכרך" המבוסס על הספר "נערי הכרך", המחזמר "גריז" (1971) והסרט באותו שם (1978), דמותו של "פונזי" בסדרת הטלוויזיה "ימים מאושרים" (1974-1984), דמותם של "לני" ו"סקוויגי" בסדרת הטלוויזיה "לוורן ושירלי" (1983-1976) ועוד.
פילוסוף
אטימולוגיה
ישנה מסורת הטוענת שהמונח 'פילוסופיה' נולד כשנשאל פיתגורס האם לדעתו הוא חכם. תשובתו של פיתגורס הייתה :"אינני חכם, אני אוהב חכמה" (מיוונית - פיליה=אהבה סופיה=חכמה). אף על פי שאיננו הפילוסוף הראשון, פיתגורס היה הראשון שהגדיר את עצמו ככזה. בימינו נקראים פילוסופים הן אנשים שעוסקים בפילוסופיה כמקצוע אקדמאי והן אנשים שאוהבים פילוסופיה וחקירה.
העיסוק בפילוסופיה
השאלה "מיהו פילוסוף" היא שאלה פילוסופית בעצמה. אריסטו, אחד הפילוסופים הגדולים ביותר שעמדו לאנושות, פתח את ספרו "מטאפיזיקה א'" באימרה.
יצר הסקרנות והחקירה מלווה את האדם, כמו גם את האנושות, מתחילת ימיו ועד למותו.
מאז ומתמיד בני אדם שאלו שאלות על העולם שסביב. נפש האדם התפלאה למראה תופעות תבל וחיפשה הסברים לשאלות שנקרו בתוכה. אך לא כל אדם ששואל שאלות ייחשב לפילוסוף. אפשר לומר שהפילוסוף הוא זה שעושה את החקירה לדרך חיים. הוא בונה לעצמו השקפת עולם, מנסח שיטות מחקר, מחפש כשלים בתאוריות קיימות ושואף להבין את מכלול היש החיצוני וכן את זה ההכרתי.
פילוסופים שונים היו בנים לכל המעמדות. חלקם עניים, חלקם עשירים, בני דתות שונות ותרבויות שונות.
הפילוסוף היווני אפלטון הקים את האקדמיה. במוסד זה לימדו פילוסופיה, לצד מתמטיקה, לוגיקה, רטוריקה ועוד תחומים, שחשובים גם כשלעצמם וגם ככלים לעיסוק הפילוסופי.
פילוסופים בימינו
בשנות האלפיים, הכשרה של פילוסופים נעשית באוניברסיטאות, במסגרת החוג לפילוסופיה. כיום הפילוסופים פעילים בעיקר באוניברסיטאות ועוסקים בהוראה ובמחקר. התוצר העיקרי של פילוסוף העוסק במחקר הוא מאמרים, המתפרסמים בכתבי-עת פילוסופיים.
תחום חדש יחסית בפילוסופיה הנקרא פילוסופיה יישומית או ייעוץ פילוסופי, משתמש בפילוסופיה להבהרת תפיסת העולם של הנועץ, הקבוצה או הארגון הפונים אליו. הם עוסקים בהתמודדות עם דילמות מוסריות, כתיבת חזון על פי תפיסת העולם, מימוש עצמי ועוד. דוגמה לכך הייתה כאשר הפילוסוף הישראלי אסא כשר ייעץ בכתיבת מסמך "רוח צה"ל".
דאונטולוגיה
דאונטולוגיה (מן המילה היוונית "δέον" - "חובה") או חובתיות היא תאוריה אתית, אשר לפיה לפעולות מסוימות ישנו ערך מוסרי חיובי או שלילי כשלעצמן, הנפרד מן הערך המוסרי החיובי או השלילי של תוצאותיהן. הדאונטולוגיה מניחה את קיומן של חובות מוסריות א-פריורי, אשר אינן משתנות עם שינוי הנסיבות. השלכה חשובה של גישה זו היא כי אין מטרה המצדיקה את האמצעים, בניגוד לגישות כגישת התועלתנות והתוצאתנות, תאוריות אתיות לפיהן המטרה מצדיקה את האמצעים, מכיוון שהחלטותיו של היחיד נמדדות על פי תוצאותיהן.
מבקריו של קאנט
אחד מהאתגרים הראשונים שהוצבו בפני המסקנות שאליהן הגיע קאנט הגיע מהפילוסוף השווייצרי בנז'מן קונסטן, אשר טען כי מאחר שאמירת האמת היא ציווי אוניברסלי, על פי התאוריות של קאנט אם יישאל אדם על ידי רוצח היכן מצוי קורבנו, עליו לספר לו את האמת. לאתגר זה נענה קאנט במאמר "על הזכות לכאורה לשקר ממניעים נעלים". בתגובה זו טען קאנט כי אכן זו חובתו של אדם לומר אמת אף לרוצח, טענה הסותרת את האינטואיציה המוסרית שחשים רבים.
קאנט טען שאמירת האמת לרוצח היא מעשה רצוי, מכיוון שלמעשה עצמו יש ערך, ללא קשר לתוצאותיו. לשקר לרוצח פירושו להתייחס אליו כאל אמצעי להשגת מטרה אחרת, דבר שאינו מוסרי מכיוון שמדובר בפעולה הפועלת לפי ציווי שאינו אוניברסלי. יתרה מכך, אין לדעת מה יקרה בעתיד. ייתכן שאם תשקר לגבי מקומו של הקורבן אותו מחפש הרוצח, תהיה אחראי לתוצאות השקר, אם ימצא הרוצח קורבן אחר במקום אותו חיפש את קורבנו המקורי, או אם יימצא הקורבן במקרה במקום אליו שלחת את הרוצח, כאשר חשבת שהוא נמצא במקום אחר. פילוסופים נאו-קאנטיאנים מוסיפים כי בכל מקרה אין לך אחריות מוסרית למעשי הרוצח, והיא מוטלת על הרוצח בלבד. אם תאמר את האמת, יוכל הרוצח לחזור בו ולהחליט שלא לבצע את הרצח; אך לך אסור לבצע מעשה בלתי-מוסרי.
יש הטוענים כי גישתו של קאנט אינה יכולה להביא להכרעה במקרה של סתירה בין שני ערכים. למשל, כאשר עליך לגנוב על מנת לקיים הבטחה. קנטיאנים טוענים כי הבטחה לגנוב היא כשלעצמה מעשה שאינו מוסרי. העובדה כי אדם ביצע מעשה בלתי מוסרי בעבר אינה משחררת אותו מחובתו לנהוג באופן מוסרי בעתיד.
Standing on My Own
"Standing on My Own" הוא האלבום הבינלאומי הראשון של הזמרת הישראלית שירי מימון והשלישי בסך-הכל שלה.
הפקה
את השיר "Alone" הפיק סטיב גרינברג, מפיק אמריקאי שעבד בעבר עם בריטני ספירס.
האלבום נגנז כשנה לאחר השקתו בפברואר 2008 בארץ, על ידי מימון עצמה. (על-פי עיתון "7 לילות").
ויקה
ויקה (באנגלית: Wicca) היא דת כישוף נאו-פגנית, ולמעשה דת הכישוף המודרנית הראשונה. לעיתים, במיוחד בעולם הנוצרי, מתייחסים לויקה כוריאציה של שטניזם, אך היא למעשה תנועה דתית נפרדת. בניגוד לשטניסטים, מאמיני הויקה רואים בה המשך של מסורות כישוף קדם-נוצריות, ללא כל קשר לדמות השטן הנוצרי.
הגדרה
ויקה היא דת פגנית מודרנית, אשר במרכזה פולחני מסתורין מאגיים של חגיגת הטבע, ואמונה דואו- תאיסטית באל זכר ובאלה נקבה, שזיווגם מקיים את העולם ומתגלם בכל דבר שהוא ביקום. ויקה ידועה כדת כישוף, ומאמיניה מתייחסים לעצמם כאל מכשפים ומכשפות. בניגוד לדתות רבות אשר שוללות את השימוש במאגיה או מתייחסות אליו בחשדנות, רואה הוויקה בכישוף כלי חשוב בפולחן הדתי ובחיים היומיומיים של המאמין. מאמיני ויקה חוגגים את מחזור החיים והמוות בטבע על ידי ציון עונות השנה (8 "שבתות") וחגיגות הירח המלא (13 פעמים בשנה).
הדת נולדה בראשית המאה ה-20 באזור ניו-פורסט באנגליה. משם היא התפתחה בעיקר לארצות דוברות אנגלית (בריטניה, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד), אך כיום מתפשטת לאיטה גם בשאר חלקי העולם, ואף בישראל. המייסד היה הפקיד הבריטי והאנתרופולוג החובב ג׳רלד גרדנר. גרדנר לא תמיד נחשב על ידי המאמינים למייסד הדת, אלא רק למחדשה, כיוון שמאמיניה סוברים שאת מנהגי הליבה הוא קיבל מקבוצת מכשפות ששימרה מנהגי כישוף אנגלי עממי עתיקה. לאמונה זו אין סימוכין היסטוריים חד משמעיים, והיא נתונה למחלוקת סוערת בין המאמינים לבין עצמם ובין המאמינים לבין ההיסטוריונים של הפגניות החדשה.
אימוץ השם "ויקה" (Wicca) הוא התפתחות מאוחרת, ובראשיתה נקראה הדת בפי מאמיניה בשם "הדת הישנה" (The Old Religion). מקור השם ויקה הוא במונח Wicche מאנגלית ביניימית. באנגלית עתיקה Wicca הוא מכשף זכר ואילו Wicce הייתה מכשפה נקבה. ככל הנראה יש גם קשר למילה Wigle באנגלית עתיקה, שפירושה הגדת עתידות. השם "ויקה" בווריאציות שונות מופיע גם בשפות אחרות ממשפחת הלשונות הגרמאניות. בגרמנית גבוהה ביניימית Wicken הוא פועל שמשמעותו "לכשף". ככל הנראה יש גם קשר למילה WIh ("קדוש") בגרמנית גבוהה עתיקה. ההגייה העתיקה של המילה היא "ויצ'ה", אך היום השתרשה הטעות "ויקה". קיימת שגיאה נפוצה, לפיה למילה יש קשר למונח wise ("חכם"). ואכן, כינוי נפוץ לדת הוויקה הוא The Craft of the Wise: אומנות החכמים.
באנגלית לעיתים משתמשים במונח Witchcraft באות גדולה כמילה נרדפת ל"ויקה" ומאמיני הדת קוראים לעצמם Witches באות גדולה. כיום הדבר פחות מקובל בגלל יצירת בלבול עם "כישוף" או witchcraft ו-witches באות קטנה. כל מאמיני ויקה רואים את עצמם כמכשפות, אך לא כל אלה הרואים עצמם כמכשפות מאמינים בוויקה. "כישוף" מתייחס לסוג של מאגיה והוא מערכת מיומנויות שניתן למצוא אותה ברבות מדתות ותרבויות העולם. שם התואר Wiccan או ויקני מועדף על ידי ויקנים אקלקטיים. ויקנים מסורתיים מעדיפים לומר על עצמם שהם "of the Wica", כלומר מדת הוויקה, או BTW כלומר British Traditional Wiccans.
הולדת הדת
ההיסטוריה של ויקה הייתה שנויה במחלוקת משך שנים רבות, עד שבשנת 1999 פרסם ההיסטוריון הבריטי, פרופסור רונלד האטון ספר מקיף הסוקר את התפתחותה והשפעותיה בשם The Triumph of the Moon. המקורות העיקריים להבנת ההיסטוריה של הדת כיום הם ספריו של האטון, כתבים של ההיסטוריון פיליפ הסלטון, ניתוחים טקסטואליים של הליטורגיה הוויקנית בהשוואה לכתבים מאגיים ודתיים ממקורות אחרים, וכן ממוארים של חברי הקבוצה המקורית של גרדנר (אשר מהווים מקור ראשוני, אך אמינותם כמובן מוטלת בספק).
ג'רלד גרדנר טען כי "הדת הישנה" היא שריד של דתות קדם-מונותיאסטיות. הוא טען כי את מנהגי הדת קיבל מפי מכשפה בשם דורותי קלאטרבק. דורין וליאנטה, אחת מן הכוהנות הגדולות של גרדנר, חיפשה ברשומות לאחר מותו והוכיחה כי אישה בשם זה אכן התגוררה בקרבתו של גרדנר. שנים לאחר מכן הביא רונלד האטון עדויות מוצקות לכך שדורותי קלאטרבק לא הייתה מעורבת בפעילויות הכישוף של גרדנר. המכשפה ממנה למד גרדנר ככל הנראה הייתה מישהי אחרת המכונה "דאפו", שעל זהותה המדויקת הוא ביקש להגן. קיימות כמה השערות לגבי זהותה של דאפו, המופיעות אצל האטון וכן בכתבי פיליפ הסלטון.
מסורות ויקניות
"הדת הישנה" או ויקה התפלגה למסורות ולשושלות תוך תקופת זמן קצרה. סיבה אחת לכך הייתה חילוקי דעות אישיים בין חברי הקבוצה המקורית של גרדנר. סיבה אחרת היא האמונה כי כל מכשפה בדרגה שלישית, אינה נתונה למרות דתית של אף אדם אלא למרות האל והאלה, ולכן זכותה לפרוש ולהקים קבוצה עצמאית משל עצמה. בקבוצה המקורית של גרדנר שימשו כשבע נשים כוהנות גדולות. כל אחת מהן הנהיגה אספה (coven) עצמאית ובלתי תלויה, וערכה טקסי חניכה למצטרפים חדשים. כתוצאה מכך, ישנן מספר שושלות של ויקאנים, כל אחת מהן מסוגלת לעקוב אחר המקור שלהן עד לגרדנר או אחד מתלמידיו.
המסורת המרכזית היא המסורת הגרדנריאנית, שרואה בעצמה ממשיכת דרכו של גרדנר. עקרון השושלת הוא עקרון חשוב במסורת הגרדנריאנית, וניתן להתקבל אליה רק על ידי חניכה בידי מכשפה גרדנריאנית נוספת. כל אספה מובלת בידי כהנת גדולה, וכל כוהנת גדולה אומנה לתפקיד על ידי זו שקדמה לה. המסורת הגרדנריאנית מחזיקה בפולחן דואותאיסטי- לאל ולאלה. מסורת זו גם שומרת על "ספר הצללים", ספר לחשים אותו כתב גרנדנר, אותו הם שומרים בסוד ומעתיקים ביד בלבד. אך עותקים של הספר דלפו ומודפסים היום על ידי הוצאות ספרים ברחבי העולם.
ראשונה להפרד מהמסורת הגרדנריאנית הייתה המסורת האלכסנדרית, שנקראת על שמו של אלכס סנדרס. סנדרס היה תלמיד של גרדנר והמסורת ביסודו נחשבת לפתוחה יותר להתנסויות ולהשפעות חיצוניות ממסורתו של גרדנר. בצוותא עם אשתו והכוהנת הגדולה שלו מקסין, שינה סנדרס פרטים רבים במנהגים, בטקסטים ובפולחנים, דבר שנחשב בלתי מקובל בקרב ויקנים מסורתיים וגרם לתסיסה רבה בקרב המכשפות. מאז הפך מנהג הפרישה וייסוד המסורות החדשות למקובל למדי, וישנן עשרות מסורות של ויקה.
מסורת מפורסמת נוספת היא המסורת הדיאנית. מסורת זו הושפעה מהגל השני של הפמיניזם, ותוארה גם כצורה של פמיניזם רוחני. בזרם זה נהוג פולחן לאלה בלבד, ואינה דורשת איזון מגדרי באספה ואף מעדיפה רוב נשי, בניגוד למסורת הגרדנריאנית.
ויקה אקלקטית
בשנות השישים והשבעים, עם התפשטות רעיונות הניו אייג' בעולם המערבי, ופרסום ספריהם הראשונים של גרדנר וחבריו, גבר העניין הציבורי בויקה. רבים התדפקו על דלתות האספות המסורתיות, אך נדחו על הסף, גם מפני שלאספות הקטנות לא הייתה יכולת לקבל לחיקן חברים חדשים באופן המוני, וגם מפני שהוויקה היא דת המעדיפה אינטימיות, פרטיות וחברות מצומצמת באופן עקרוני.
כתוצאה מכך, התפתחה בעיקר בארצות הברית מגמה של "ויקה אקלקטית". בניגוד לויקה המסורתית, שחבריה ומאמיניה עוברים טקס חניכה מיסטי כדי להיכנס בסודותיה (בדומה לדתות מסתורין רבות, למשל פולחן מיתרה), הויקה האקלקטית מתבססת על מעשה איסוף אישי של פולחנים ומנהגים ומשתנה ממאמין למאמין. מנהגים מסוימים המשויכים לויקה האקלקטית מכונים גם "ויקה סוליטרית" מכיוון שאינם דורשים אספה לביצועם. הסופר סקוט קאנינגהם, שמעולם לא עבר חניכה לאספה מסורתית, היה התומך העיקרי בשיטת אמונה ופולחן זו, המוותרת על מספר טקסים משמעותיים, מכיוון שהם קבוצתיים במהותם (הטקס הגדול, הורדת הירח).
התפתחויות אלו זכו בדרך כלל להתנגדות מצד הוויקנים המסורתיים. לגבי דידם, הוויקנים האקלקטיים והסוליטרים אינם ויקנים כלל וכלל, אלא גנבים תרבותיים ומשתמשים בשם "ויקה" שלא כדין. מצד שני טוענים האקלקטיים כי התנהגותם של הוויקנים המסורתיים יהירה ושמטרתה להגביל את הגישה למשאבים תרבותיים שנכון שיהיו פתוחים. בנוסף הם טוענים שלמסורתיים אין מונופול על פולחן האל והאלה, למול זה טוענים המסורתיים כי מי שלא עבר טקס חניכה מיסטי לוויקה אינו יודע את האל והאלה ולכן גם לא מסוגל ממילא לקיים את פולחנם.
למרות הביקורת, צומחת הוויקה האקלקטית בקצב מהיר מאוד. חלק מן הוויקנים המסורתיים אף מקבלים אותה. כך למשל האמריקאי ריימונד באקלנד, שהביא את הוויקה מבריטניה לארצות הברית. הוא פרסם ספרי הדרכה לסוליטרים ואפילו ניסה "להמציא" מסורת כישוף אקלקטית בשם "סאקס-ויקה". ספרים דומים יצאו לאור על ידי ג'נט וסטיוארט פראר (מן המסורת האלכסנדרית).
דתות כישוף לא ויקניות
התפשטות הוויקה לארצות הברית בתחילת שנות השבעים באמצעות ריימונד באקלנד ואשתו רוזמרי בשילוב מגמות תרבותיות בחברה האמריקאית (פמיניזם רדיקלי, אקופמיניזם, מאבק לזכויות האזרח והפרט, מאבק לזכויות הומוסקסואלים, מאבקי איכות סביבה) - הביאו ליצירתן של דתות כישוף נוספות, לא ויקניות.
בקליפורניה ייסד ויקטור אנדרסון את מסורת פרי אשר חולקת מאפיינים מסוימים עם הוויקה, אך אינה דואותאיסטית כלל ועיקר. נשים כמו סוזנה בודפשט וסטארהוק, תלמידתו של אנדרסון, הקימו אספות מכשפות, שדחו את המבנה, ההיררכיה, הקיטוב המגדרי, והדואותיאיזם הוויקני כבלתי מתאימים לאידיאלים שלהן. הדואותאיזם נתפס כמדכא, מייצג זוגיות הטרוסקסואלית, ומתעלם מן הכוחות המיניים והמאגיים האחרים בטבע. היררכית הדרגות הוויקנית נתפסה כמייצגת את הפטריארכיה המדכאת בעולם המערבי, ובמקומה נוצרה מערכת שוויונית המבוססת על רעיונות אנרכיסטיים וקבלת החלטות דתיות וקהילתיות באמצעות קונצנזוס. סטארהוק, בודפשט וחברותיהן למעשה יצרו דתות כישוף חדשות, המושפעות מוויקה, אך אינן ויקה, למשל המסורת הדיאנית או ריקליימינג.
האל והאלה
ויקה היא דת דואותאיסטית. הוויקנים עובדים שני אלים: אלת הפריון והאל בעל הקרניים. שמותם המדויקים וזהותם של האלים המסורתיים היא סודית, ולמרות כל הפרסומים בשנים האחרונות, טרם הופיעה בדפוס ואינה ידועה למי שאינם חברים באסיפות מכשפות בריטיות מסורתיות. ויקנים אקלקטיים, סינקרטיים או סוליטריים נוהגים לאמץ אל ואלה מפנתאונים היסטוריים שונים על פי בחירתם, או מתייחסים לאל ולאלה ללא שם. השמות הנפוצים ביותר לאל ולאלה הוויקנים הם קרנונוס וארדיה. קרנונוס הוא כינוי של האל בעל הקרניים הקלטי הרן. ארדיה היא דמות מאוחרת בפולקלור האיטלקי, בתה של האלה דיאנה ואחיה לוציפר.
על פי האמונה הוויקנית, האל והאלה הוויקנים הם שני הכוחות הקמאיים הפועלים בטבע: הכוח הזכרי והכוח הנקבי. ויקנים מכירים בשני הכוחות הללו, ומבקשים להגיע לנקודה של איזון ביניהם. קוטביות מגדרית ואיזון הם מן הרעיונות התאולוגיים החשובים ביותר של הוויקה. באסיפות מכשפות ויקניות תמיד יהיה מספר שווה של גברים ונשים, ומנהיגי האספה הם כוהנת וכוהן המייצגים את האל והאלה - הכול בשם הקוטביות המגדרית והאיזון המגדרי.
הטלת מעגל
לויקנים אין מקדשים קבועים. לפני כל טקס הם מטילים מעגל מאגי, המשמש בעצם מקדש סמלי וזמני לצורך הטקס, ומפורק עם תומו. המעגל משורטט על הארץ או הרצפה באמצעות חרב ומצויר באוויר בעזרת פגיון מכשפות הנקרא את'מה (Athame). המעגל נחשב לספירה כדורית מקודשת, המהווה עבורם שער בין העולם הפיזי לעולם הרוחני. השהייה בתוך המעגל נקראת "זמן מחוץ לזמן ומרחב מחוץ למרחב". בתוך המעגל מתקיימים הטקסים, מוטלים כישופים ונערך הפולחן. באופן מסורתי, אחרי המעגל יש ארוחה. לפני הכניסה למעגל נהוג לטבול באמבט ריטואלי לטיהור הגוף והנפש.
כישוף ופולחן
הטקסים הוויקניים הם חגיגה מאגית ומיסטית של עונות השנה והשינויים בטבע. רמזים אודותם וכן טקסטים מקוטעים או משובשים של הליטורגיה המשמשת בהם הופיעו בדפוס כמה וכמה פעמים. עם זאת, כיוון שמדובר בפולחני מסתורין, כיוון שהחברים נשבעים לסודיות, וכיוון שהפרקטיקה משתנה ממסורת למסורת ואף מאספה לאספה, לא ידוע בדיוק מה טיבם של הטקסים וכיצד הם מתנהלים.
חלק מן המסורות עורכות את טקסי העונות והירח בעירום. באחרות, לובשים החברים גלימה. מקור העירום הוא בתמיכה של ג'רלד גרדנר ברעיונות נטוריסטיים ויש לה משמעות פולחנית עמוקה. הוויקנים מאמינים כי גוף האדם הוא קדוש ושניצוץ אלוהי קיים לא רק בנפש, אלא גם בגוף. כמו כן, ללא בגדים, כל המשתתפים במעגל הפולחני שווים בפני האל והאלה. עירום טקסי הוא פחות מקובל בקרב ויקנים אקלטיים.
הטקס הגדול והורדת הירח
הדת הוויקנית מבוססת על חגיגת מחזור העונות בטבע והשינויים במופעי הירח. כיוון שכך, היא שמה דגש רב על פריון הצמחים, בעלי החיים ובני האדם, המשתקף בחילופי העונות. מן הטקסטים הוויקניים שהתפרסמו, ניתן להסיק כי לב החוויה המיסטית הוויקנית הוא "הטקס הגדול". טקס זה הוא הגרסה הוויקנית להירוס גאמוס שהיה נהוג בכתות פולחני מסתורין רבות ברחבי העולם. בויקה, הטקס הגדול נישואים קדושים או מין פולחני (אמיתי או סימבולי) בין האל והאלה. הטקס הגדול מתרחש בכל התאספות ויקנית מסורתית, בחגים ובלילות ירח מלא.
טקס "הורדת הירח" (Drawing Down the Moon) הוא טקס בסיסי של הוויקה, המתבצע בכל התאספות, בין אם מדובר בחג שמש מגלגל השנה או בליל ירח מלא - לפני קיום "הטקס הגדול". אשר במהלכו מזמנים את האלה לתוך מעגל מאגי ולתוך גופה של הכוהנת הגדולה. למעשה מדובר בכניסה למעין טראנס, שבו האלה מוסרת את דברה למאמינים בתוך המעגל.
גלגל השנה
במרכזה של ויקה נמצא הטבע, והיא דת בעלת מאפיינים פנתאיסטיים רבים. כדי לחגוג את הטבע ולחוות אותו, הוויקנים מתכנסים מדי ירח מלא (esbats) וחוגגים את גלגל השנה המורכב משמונה חגי שמש (sabbats). שמונת חגי השמש הם היום הארוך והקצר ביותר בשנה, שוויוני היום והלילה וארבעה חגים "חוצי-רבעים" ממקור קלטי. כפי שמציג פרופסור רונלד האטון בספרו Stations of the Sun, גלגל השנה מורכב משתי מערכות חגים שונות.
טקסי מעבר
בויקה המסורתית לא קיימים טקסי מעבר באופן רשמי. עם זאת, טקסים אישיים ומשפחתיים נפוצים מאוד בויקה. ויקנים מכל גוני הקשת, מסורתיים ואקלקטיים כאחד, נוהגים לעיתים לקיים חתונות דתיות (handfasting), טקסי קבלת תינוק לחיק קהילה (Wiccaning), טקסי חגיגת הווסת הראשונה (Maidening) וטקסי הפסקת הווסת אצל נשים שהגיעו לגיל המעבר (Croning).
כלי המכשפה
לויקנים מערכת מיוחדת של כלי מזבח המשמשים אותם בטקסים השונים. הכלים הוויקנים כוללים: את'מי (athame, פגיון אישי לקסמים), בולין (פגיון לעבודה לא מאגית), חרב, מטה, קדרה, גביע, חבלים, מטאטא, פנטקל (במקור ציור של פנטגרם מוקף בשני מעגלים, אך כיום מדובר בדיסקה עגול שעליו מצויר פנטגרם מוקף פעמיים ולרוב סביבו סמלים אחרים), נרות וקטורת. יש המשתמשים בייצוגים של האלה והאל, העשויים להיות ישירים, ייצוגיים או מופשטים.
כל כלי מאגי בויקה הוא גם סמל. חלק מן הסמלים קשורים ליסודות. הוויקנים מחזיקים בתפיסה היוונית הקלאסית של ארבעה או חמישה יסודות (אוויר, אש, מים, אדמה והיסוד החמישי). הנקודות של סמל הפנטגרם, הכוכב בעל חמש הפינות המקודש לויקה, מסמל בין השאר את חמשת היסודות. יסודות הטבע מסמלים עבור הוויקנים מקומות, רגשות, עצמים, אנרגיות טבעיות וכוחות שונים. למשל הגבישים והאבנים הם עצמים של יסוד האדמה, והקונכיות הן עצמים של יסוד המים. כל כלי ויסוד שייכים לכיוון מסוים במעגל המאגי:
ההתאמות בין היסודות, הכיוונים ושאר ההקשרים עשויות להשתנות בין מסורות. בחצי הכדור הדרומי, למשל, נהוג לשייך את יסוד האש עם הצפון (לכיוון קו המשווה) ואת האדמה עם הדרום (לכיוון הקוטב הקרוב ביותר). כמה קבוצות ויקניות משנות את לוח השנה הדתי כדי לשקף שינויים עונתיים מקומיים; למשל, באוסטרליה חוגגים את סווין ב־30 באפריל ובלטיין ב־31 באוקטובר כדי לשקף את עונות הסתיו והאביב של חצי הכדור הדרומי.
כלי חשוב נוסף הוא ספר הצללים. במקור, ספר הצללים הוא מחברת שבה נכתבו הטקסים המקוריים לגלגל השנה ולירח המלא של גרדנר. כיום מתייחס המונח ליומן האישי של המכשפה, הכולל טקסים, כישופים, התאמות, פיסות פולקלור, מחשבות, רעיונות, קטעי שירה ועוד. בעידן המודרני ספר הצללים יכול להיות מחברת פשוטה, או אפילו קובץ אלקטרוני.
מוסר ואתיקה
העיקרון המוסרי החשוב ביותר בויקה הוא העצה הוויקנית, "אם אין זה פוגע בדבר, עשה כפי שתרצה". בניגוד לאמונות נפוצות, העצה הוויקנית אינה אוסרת על המאמינים לפגוע באחרים. היא בסך הכול מעניקה היתר לעשות כל דבר אשר אינו כולל פגיעה. העצה אינה מתייחסת כלל למצב שכן עלול לגרום נזק.
העצה הוויקנית, כאמור, אינה מתייחסת למצבים שעלולים לגרום רע, או נזק. עבור מקרים כאלו, נכנס עקרון האחריות האישית. הוויקנים יכולים לטפל בכל מצב על פי הבנתם ולנהוג על פי מצפונם, אך חובה עליהם להבין את ההשלכות של מעשיהם, ולקבל עליהם אחריות.
בכל מקרה חשוב לזכור, שהעצה הוויקנית אינה כלל או חוק בל יעבור, אלא הצעה בלבד להתנהגות ראויה ונאותה. העצה ממלאת תפקיד מרכזי בהבנה כי אחריות אישית, ולא מרות דתית, היא המקום ששוכן בו המבנה המוסרי.
ויקנים רבים מאמינים גם בחוק החזרה פי שלושה (Threefold Law of Return). על פי עיקרון זה, כל פעולה אנושית תחזור לעושה בעוצמה משולשת. כלומר, העושה מעשים טובים יתוגמל על מעשיו פי שלושה והעושה מעשים רעים ייענש פי שלושה. הוויקנים המסורתיים אינם תופסים חוק זה כלשונו, אלא רואים בו התראה מוסרית בלבד, המזכירה להם לשקול את ההשלכות של מעשיהם.
אנאנצפלוס
סימנים ותסמינים
על פי הגדרת ארגון המחלות הנוירולוגיות האמריקאי (NINDS), מלבד המראה הפיזי האופייני, תינוק הנולד עם אנאנצפלוס הוא לרוב עיוור, חירש, חסר מודעות לסביבה, וחסר יכולת להרגיש כאב. אף על פי שבמקרים מסוימים עדיין קיים גזע המוח, העדר המוח הגדול גורם לכך שהסיכוי לפיתוח מודעות עצמית הוא אפסי. אולם רפלקסים מסוימים, כגון נשימה ותגובה לקול או למגע, לעיתים נשמרים.
גורמים
הגורמים לאנאנצפלוס עדיין ניתנים לדיון ונמצאים במחקר. חומצה פולית זוהתה כגורם חשוב להתפתחות התעלה העצבית מאז 1995, ולכן חוסר בה עלול לשחק תפקיד כגורם לאנאנצפלוס. מחקרים הראו שתוספת של חומצה פולית בתזונה של נשים בגיל הפוריות מפחיתה, אם כי לא שוללת לחלוטין, היווצרות פגמים בתעלה העצבית אצל העובר. לכן, ישנה המלצה גורפת של נטילת תוספת תזונה של 0.4 מ"ג חומצה פולית בגיל הפוריות, בעיקר לנשים הרות או המתכננות להרות, כיוון שזה מוריד את הסיכון לכ-0.03%. החשיבות בנטילת החומצה הפולית כבר בגיל הפוריות, מכיוון שעד גילוי ההריון ייתכן והזמן הקריטי להתפתחות התעלה העצבית כבר חלף. במקרים של הריון קודם בו לעובר היה פגם כלשהו בתעלה העצבית, המינון המומלץ הוא אף גבוה יותר.
באופן כללי, פגמים בתעלה העצבית אינם נחשבים תורשתיים, אם כי ישנן עדויות עקיפות (בעיקר מבעלי חיים אחרים), על כך שחוסר בגורם השעתוק TEAD2 עלול להיות גורם לתופעה. גורמים ידועים נוספים לפגמים בסגירת התעלה העצבית אצל העובר כוללים נטילת תרופות מסוימות נגד אפילפסיה וסוכרת סוג 1 (סוכרת תלוית אינסולין). ישנה שכיחות גבוהה יותר של אנאנצפלוס בעוברים ממין נקבה בהשוואה לזכרים, ובלבנים לעומת שחורים.
על פי הנחיות משרד הבריאות, אלו הן קבוצות הסיכון בעלות המלצה יתרה לנטילת תוספת חומצה פולית וויטמין B12:
אבחנה
אבחנת אנאנצפלוס לרוב נעשית כבר בשלב האולטרסאונד הטרום לידתי בסביבות השבוע העשירי להריון. בדיקת המצאות חלבון עוברי גם יכולה לגלות פגמים בתעלה העצבית כגון אנאנצפלוס וספינה ביפידה.
פרוגנוזה
כיום לא קיים טיפול למחלה, והפרוגנוזה היא מוות תוך כמה שעות או ימים מהלידה. רוב העוברים לא שורדים כלל את הלידה עצמה (מתוך 55% מכלל העוברים שלא עברו הפלה). במידה והתינוק שרד את הלידה, לרוב כעבור מספר שעות הוא ימות כתוצאה מדום לב.
אולם, קיימים מקרים בודדים בהם שרד התינוק מעבר לפרוגנוזה הרווחת, בהם המקרה המפורסם של "התינוקת ק.", סטפני קין מוירג'יניה, שחיה במשך שנתיים ו-174 ימים. מקרים נוספים כוללים את ויטוריה דה קריסטו מברזיל, ששרדה שנתיים; אנג'לה מוראלס מפרובידנס, ששרדה שנתיים ותשעה חודשים וניקולאס קוק מקולורדו, ששרד שלוש שנים ו-11 חודשים.
לרוב בתינוקות עם דום לב לא נעשית החייאה אגרסיבית, בגלל הסיכוי הקלוש לפיתוח מדעות עצמית, אך מקובל טיפול תומך ופליאטיבי בצורת הזנה, השקאה ואמצעים תומכים על מנת "לתת לטבע לעשות את שלו". הנשמה מלאכותית, טיפול ניתוחי ומתן תרופות כגון אנטיביוטיקה לרוב נחשבות כטיפולי שווא.
אפידמיולוגיה
בארצות הברית, אנאנצפלוס מתרחש בכ-1 מתוך 10,000 לידות. מחקרים הראו שתינוקות ממין נקבה יותר נוטות לתופעה.
תרומת איברים
אחת הסוגיות המתקשרות לאנאנצפלוס היא תרומת האיברים. העיסוק במעמד החוקי של הסוגיה בא לידי ביטוי לראשונה ב-1992, במקרה של התינוקת תרסה. תרומת איברים של ילודים היא סוגיה בעלת חשיבות גדולה ברפואה, מכיוון שאלו הן תרומות נדירות אך בעלות ביקוש. ב-1999 התגלה כי בקרב הילדים שנפטרו מתחת לגיל שנתיים, כ-30%-50% מהם נפטרו בעת המתנה להשתלת איברים. על מנת שניתן יהיה להשתמש באיברים לתרומה, יש לקצור אותם בעוד עדיין יש סירקולציה (כלומר, הלב עדיין פועם) או זמן קצר בלבד לאחר שהיא נפסקת. באופן כללי, כאשר מדובר במוות מוחי. אולם, עובדה זו מהווה סוגיה אתית וחוקית. בכל מדינה ישנם חוקים משלה הנוגעים לקצירת האיברים מהמת או מהחי. בארצות הברית, יש איסור לקצירת איברים מאדם חי, למעט כליה וכבד.
המחלוקת קיימת בין היתר בשל העובדה כי לעוברים האנאנצפליים יש גזע מוח פעיל חלקית, ולכן הם בעלי פונקציות מסוימות כגון נשימה ספונטנית. מסיבה זו הם אינם יכולים להיכנס לקטגוריה של "מוות מוחי". ההצעות שנעשו על מנת לעקוף את הסוגיות החוקיות והאתיות, היו בין היתר לחכות לפטירה טרם קצירת האיברים, ואף להגדיר את המושג "מוות" בצורה יותר נרחבת, תוך יצירת קטגוריה חוקית מיוחדת לעוברים אנאנצפליים.
בהלכה, תרומת איברים של עובר אנאנצפלי מותרת בהינתן כי לעובר אין כל סיכוי לחיות (כמו ברוב המוחלט מהמקרים של אנאנצפלוס), כך שאיבריו יוכלו להציל חיים של תינוק אחר.
מוות מוחי
ישנם ארבעה מושגים שונים המשמשים להגדרת מוות מוחי: כשל לבבי, כשל ריאתי, מוות מוחי שלם, ומוות נאו-קורטיקלי (מצב שבו יש אובדן בלתי הפיך של הכרה ומודעות עצמית, שני המונחים המגדירים את האדם). מוות מוחי מהווה מקור נוסף לתמיכה בתרומת איברים.
מוות נאו-קורטיקלי, בדומה למצב וגטטיבי ("צמח") כולל אובדן של פעילות קוגניטיבית של המוח, כפי שהוצע על ידי הפרופסור דוד רנדולף סמית. בניסיונו להוכיח כי מוות מסוג זה יכול להיות מוגדר כמוות מוחי, הוא ביצע סריקות PET בשביל למצוא את הדמיון בין השניים. אולם, הצעתו בוקרה על ידי רבים בטענה כי ביצוע סריקות מסוג זה עלול לגרום לאי בהירות מספקת בנושא.
מעמד חוקי
המקרה של התינוקת תרסה היווה את התחלת הוויכוח האתי לגבי תרומת האיברים של תינוקות אנאנצפליים. הוריה, ביודעם כי ילדתם לא הולכת לשרוד, ביקשו שאיבריה יועברו להשתלות. אף-על-פי שהרופא המטפל שלהם הסכים לכך, החוק של פלורידה אסר על הסרת איברים מעובר בעודו בחיים. לאחר תשעה ימים, כשהתינוקת נפטרה, איבריה כבר לא יכלו להיות בשימוש.
מחקר
נעשה מחקר גנטי במטרה למצוא את הסיבות לאנאנצפלוס. נמצא כי החלבון cartilage homeoprotein (CART1) מבוטא באופן סלקטיבי בתאי סחוס. חלבון זה מקודד מגן המצוי על כרומוזום 12q21. בנוסף, נמצא כי עכברים שהיו מחוסרי חלבון זה הציגו אקרניה (סוג נוסף של מחלה שנובעת מפגיעה בתעלה העצבית) וסוגים מסוימים של אנאנצפלוס. בנוסף מצאו כי טיפול טרום לידתי בחומצה פולית מביא לירידה בתופעה.
ביו-פוטוניקה
ביו-פוטוניקה הוא תחום טכנולוגי המשלב ביולוגיה ופוטוניקה ועוסק בכל הנושאים הקשורים לאינטראקציה בין גופים ורקמות ביולוגים לבין פוטונים, בהם יצירה, גילוי, שבירה, שינוי של קרינה מביו-מולקולות, תאים, רקמות, אורגניזמים וביו-חומרים.
יישומים
היישומים של ביופוטוניקה הם רבים ומגוונים על אף היותו תחום חדש יחסית. בין היישומים ניתן למצוא:
מחסומים לאימוץ הטכנולוגיה
למרות מספר הצלחות בכל התחומים הנ"ל באקדמיה, מספר מחסומים עדיין מגבילים את אימוץ הטכנולוגיות ברפואה ובתעשייה
טושוסאי שאראקו
יצירותיו של שאראקו
מרבית עבודותיו של שאראקו הן הדפסי אוקיו (Ukiyo) המתארים שחקני קבוקי (Kabuki) מפורסמים משלושת התיאטראות הגדולים של העיר אדו (טוקיו של ימינו). Ibid. משמעות המונח "אוקיו" (Ukiyo) היא "העולם המרחף", כלומר עולם התענוגות הארציים. התמונות הנושאות שם זה (אוקיו-אה, Ukiyo-E) תיארו את רובעי השעשועים בערים הגדולות ביפן, בהם התקיימו תיאטראות, בתי זונות ומקומות בילוי נוספים, והיו פופולריים מאוד בתקופת אדו (1615–1868. אחד הנושאים הנפוצים של הדפסי האוקיו היה תיאטרון הקבוקי. הקבוקי היה תיאטרון מסחרי שהתפתח במאה ה-17. הוא פנה לקהל ממעמד הביניים, והתאפיין בפעילות ובססגוניות רבה. שחקני הקבוקי, שהיו כולם גברים, זכו להערצת הקהל והיה ביקוש רב לדיוקנותיהם. את גוף עבודתו נהוג לחלק לארבע תקופות סגנוניות, המתוארכות על פי ההצגות המתוארות בהן. התקופה הראשונה, המתארת הצגות שהועלו במאי 1794, נחשבת לשיא יצירתו של שאראקו. ההדפסים מתקופה זו מאופיינים בהיותם גדולים למדי (38x 25 ס"מ לערך), ובכך שהם מתארים דיוקנאות ראשים או ראשים וכתפיים על רקע כהה העשוי אבקת נציץ (בלועזית מיקה, mica). בתקופות הבאות היו יצירותיו של שאראקו לקטנות יותר, השימוש בנציץ הופסק ומרבית הדמויות תוארו בגוף מלא. כמו כן, ההבעה המוגזמת שאפיינה את הדמויות בתקופה הראשונה, ושהעניקה להן את כוחן, התמתנה בחודשים שלאחר מכן. ההגזמה הקיימת ביצירותיו של שאראקו נתפסה בעיני חוקרים רבים, וככל הנראה (כנדון להלן) גם עלי ידי בני תקופתו, כסאטירה על תיאטרון הקבוקי ושחקניו. תפיסה אחרת, עם זאת, רואה בהדפסיו מלאי ההבעה של שאראקו חלק ממגמה כללית יותר, המתחילה במחצית במאה השמונה עשרה, של תיאור שחקנים ספציפיים בעלי תווי פנים ייחודיים והבעה אישית. עד תקופה זו, נטו תיאורי השחקנים להשתמש במוסכמות סגנוניות שהקלו על זיהוי השחקן כדמות מהצגה מסוימת, אך לא הביעו דבר על השחקן עצמו. שאראקו, אם כן, ניסה כמו אמני הדפס אחרים מן התקופה לתאר את שחקני הקבוקי באופן אישי יותר, אולם בניגוד לאמנים אחרים הוא נמנע מלייפות את דמויות השחקנים או להעלים את פגמיהם. לפי תפיסה זו, באמנותו של שאראקו יש לראות נאמנות קיצונית לריאליזם, המתבטאת בניסיון להביע בציור את אופיו של השחקן המתואר ואת הרגשות העולים בשיא הופעתו.
תאוריות על זהותו
אותם חוקרים הרואים ביצירותיו של שאראקו סאטירה מבססים רעיון זה על התאוריה כי שמו האמיתי של שאראקו היה סאיטו ג'ורובאי (Saitō Jūrōbei) וכי היה שחקן בתיאטרון הנו בשירותו של האדון של אווה (Awa). עובדה זו יכולה, לטענתם של חוקרים אלה, להסביר את יחסו העוין של שאראקו כלפי תיאטרון הקבוקי, שבניגוד לתיאטרון הנו זוהה עם המעמדות הנמוכים יותר. מקורה של תאוריה זו בגרסה משנת 1844 של ה"אוקיו-אה רויקו" (Ukiyo-E Ruikō), ספר שהחל להופיע בכתבי יד שונים מתחילת המאה התשע עשרה ודן בהדפסי העץ. מהימנותו של מידע זה, שהופיע כחמישים שנה לאחר תקופתו של שאראקו ושמקורותיו אינם ידועים, מוטלת בספק, ובכל זאת הוא הפך לבסיס עליו הסתמכו חוקרים רבים בבואם לשרטט את דמותו של האמן. לפי תאוריה זו, סיבה סבירה להיעלמותו הפתאומית של שאראקו היא כי הוא צווה על ידי אדונו להפסיק את קשריו עם התיאטרון הנחות. מלבד עדות זו, לא נמצאו עוד הוכחות חותכות לזהותו של שאראקו, למרות מספר אזכורים של שם זה בכתבים שונים מן התקופה וניסיונות של חוקרים לזהותו עם אחד מאמני ההדפס המפורסמים, כגון הוקוסאי (Hokusai). אף היעלמותו המסתורית של שאראקו מעולם האמנות היפני נותרת ללא הסבר. יחד עם זאת, ייתכן מאוד כי הסיבה נעוצה בחוסר התעניינות בהדפסיו של שאראקו בתקופה בה נוצרו, שהפך את יצירתם והפצתם ללא כדאיות מבחינה כלכלית. יחס הקהל להדפסים ניכר בשינוי הסגנוני מן התקופה השנייה ואילך, המאופיין כאמור במיתון ההבעה המוגזמת ומעיד אולי על רצונו של שאראקו להפוך את יצירותיו למסחריות יותר. כמו כן ניכר הדבר בביקורות שלהן זכה שאראקו בתקופתו ולאחריה.
התייחסות לעבודותיו של שאראקו
בתחילת המאה העשרים החל עיסוק מחודש ביצירתו של שאראקו. ב-1910 פרסם החוקר הגרמני יוליוס קורת' (Julius Kurth) ספר בנושא, ובו הציג את שאראקו כאמן דיוקנאות בקנה מידה עולמי. מחקר זה הוביל להתעניינות באמן במדינות אחרות באירופה והחל משנות השלושים של המאה העשרים, גם ביפן עצמה. כיום זוכות יצירותיו הייחודיות ובעלות העצמה של שאראקו להערכה רבה. אמנים רבים הושפעו מעבודותיו כמו האמנית היפנית דוקטור לאמנות טומוקו קאשיקי.
נוירוטיות
בפסיכולוגיה, נוירוטיות (באנגלית: neuroticism) מייצגת הבדלים בין-אישיים בהסתגלות ויציבות רגשית – הנטייה לחוות רגשות שליליים כגון פחד, כעס ואשמה. אנשים שנוטים לרמה גבוהה בסולם הנוירוטיות נוטים לחוש חרדה, עוינות, דיכאון, מודעות עצמית, אימפולסיביות ופגיעות. אנשים שמקבלים ציון נמוך על סולם הנוירוטיות מאופיינים כבטוחים בעצמם, רגועים ושלווים. הממד יציבות רגשית–נוירוטיות, הוא אחד המרכזיים בפסיכולוגיה של האישיות; תחום שלם של פסיכואנליזה ומחקרים קליניים רבים עוסקים בחקר תסמינים נוירוטיים.
הגדרה
נוירוטיות היא אחת התכונות המרכיבות את המודל של חמש התכונות הגדולות, המשמש הערכות אישיות ומבחני אישיות במגוון רחב של תרבויות. כמו כן, הממד "יציבות רגשית–נוירוטיות" הוא רכיב במרבית המודלים של שלושה מרכיבים של האישיות, הכוללים בנוסף "אָפֶקטיביות שלילית" ו-"הימנעות מפגיעה״. אנשים נוירוטיים נוטים להיות במצב רוח מדוכא יותר וסובלים מרגשות אשמה, קנאה, כעס וחרדה לעיתים קרובות יותר מאנשים אחרים. הם יכולים להיות רגישים במיוחד למתח סביבתי. בנוסף, אנשים עם נוירוטיות יכולים לראות מצבים יומיומיים כמאיימים. התסכולים שעשויים להיתפס על ידי אחרים כטריוויאליים עלולים להיות בעייתיים ולהוביל לייאוש בקרב נוירוטיים. נוירוטיים נוטים להפנים פוביות ותכונות נוירוטיות אחרות, כגון חרדה, פאניקה, תוקפנות, שליליות ודיכאון, כמו גם מודעות עצמית וביישנות.
הגדרה אחת של נוירוטיות היא כגוף מרכזי של אישיות, שמבדיל בין הסתגלות או יציבות רגשית לבין חוסר צדק או רגש שלילי. אחרים הגדירו את הנוירוטיות כמאפיין טמפרמנטי של רגשיות, הנטייה בעת גירוי להיות מעורר במהירות ומעוכב באטיות, נטייה לקבל רעיונות לא מציאותיים, חוסר יכולת לשלוט בדחפים, נטייה להתלונן, דרכים לא יעילות להתמודד עם מתח, נטייה לתפוס אירועים כמקור למתח וכן נטייה לחוות מצבים רגשיים מרתיעים.
נוירוטיות היא תכונה במודלים רבים בתחום האישיות, אולם ישנה מחלוקת רבה באשר להגדרתה. יש המגדירים אותה כנטייה לעוררות מהירה בתגובה לגירוי ורגיעה איטית ממנה; חוקרים אחרים הגדירו את הנוירוטיות כחוסר יציבות רגשית, שליליות או הסתגלות לקויה, בניגוד ליציבות רגשית, חיוביות, ויכולת הסתגלות טובה. הגדרה נוספת היא חוסר שליטה עצמית, יכולת לקויה להתמודד ולנהל לחץ נפשי ונטייה להתלונן.
מבחני אישיות שונים משתמשים בשיטת ניקוד מספרי, וניקוד זה ממופה ל"נוירוטיות" בדרכים שונות, מספיק כדי ליצור בלבול בספרות המדעית, במיוחד לאור העובדה שבחלק ממבחני האישיות נוירטויות נחשבת תכונות משנה (sub-traits) או היבטים (facets).
אנשים עם ניקוד נמוך בנוירוטיות נוטים להיות יותר יציבים רגשית ונוטים פחות להגיב בלחץ. הם נוטים להיות רגועים, בעלי מזג נעים ופחות סביר שיחושו מוטרדים או לחוצים. על אף שהם מדורגים נמוך במדד הרגשות השליליים, הם אינם נמצאים בהכרח גבוה במדד הרגש חיובי. ניקוד גבוה במדד הרגש החיובי בדרך כלל מקושר עם תכונה אחרת מחמש התכונות הגדולות - מוחצנות. אנשים נוירוטים ומוחצנים גם יחד, יחוו רמות גבוהות של מצבים רגשיים, חיוביים ושליליים, כמעין "רכבת הרים רגשית".
מדידה
קיימים כיום שלושה כלי מדידה פופולריים לבחינה של נוירוטיות: NEO personality inventory, מאפייני האישיות של אייזֶנקומדד הטמפרמנט ומאפייני האישיות של קלונינגר – TCI. מדד ה-NEO personality inventory מכיל שישה תתי סולמות (תכונות והיבטים): חרדה, דיכאון, עוינות, מודעות עצמית, פגיעות ואימפולסיביות (חוסר יכולת לשלוט דחפים ותשוקות). מדד ה-TCI מורכב מארבעה תת-סוגים, המתארים היבטים שונים של חרדה במודל הפסיכוביולוגי של קלונינגר: דאגה, פחד מאי-ודאות, ביישנות ועייפות.
כמו תכונות אישיות אחרות, הנוירוטיות נמדדת על פי רוב כספקטרום רציף והיא איננה בדידה. מידת הנוירוטיות נאמדת על פי רוב באמצעות דיווח עצמי, אך גם בדוחות עמיתים ותצפית של צד שלישי יכולים לסייע. אמצעי דיווח עצמי הם לקסיקליים או על סמך טענות. הקביעת באיזה סוג מדד כדאי להשתמש במחקר נקבעת על ידי הערכה של תכונות פסיכומטריות ואילוצי הזמן והמרחב של המחקר.
אמצעים לקסיקליים נעזרים בתארים הקיימים בשפה המשקפים תכונות נוירוטיות, כגון חרדה, קנאה ודכדוך. לואיס גולדברג (1992) פיתח את מדד ה-20 מילים כחלק ממדד 100 המילים של חמש התכונות הגדולות. Saucier (1994) פיתח מדד משמונה מלים כחלק ממדד 40 מילים שפיתח. תומפסון (2008) תיקן באופן שיטתי מדדים אלה כדי לשפר את תוקפם ואת אמינותם בקרב אוכלוסיות מחוץ לצפון אמריקה. מהימנותם הפנימית של מיני-סמנים עבור מדד הנוירוטיות עבור דוברי אנגלית כשפת אם היא 0.84, ועבור דוברי אנגלית לא כשפת אם היא 0.77.
במדדים המסתמכים על טענות יש בדרך כלל יותר מילים, ולכן הם צורכים יותר מרחב מחקרי, מאשר אמצעים לקסיקליים. הנסקרים נשאלים למשל באיזו מידה הם "נשארים רגועים תחת לחץ", או באילו מקרים "יש להם תנודות תכופות במצב הרוח".
מתאמים עם הפרעות נפשיות
יש הצטברות של עדויות לכך שנוירוטיות היא תכונה פסיכולוגית עם מובהקות נחרצת לבריאות הנפש של האדם. נוירוטיות היא בעלת מתאם חזק כמנבאת של הפרעות נפשיות ופיזיולוגיות, תחלואה אשר נלווית להן ותדירות שימוש בשירותי בריאות, ואף אורך ואיכות חיים.
מטא-אנליזה שנעשתה על כל חמש התכונות הגדולות הראתה כי המרכיב הגנטי היה מקור חזק של שונות הפנוטיפ אשר הסביר 27% מהשונות בקרב נוירוטיים. לעומת זאת, השפעות סביבת אחים משותפת תרמו מעט לשונות פנוטיפית (7% מהשונות בקרב נוירוטיים). באופן כללי, מחקרים התנהגותיים-גנטיים של מאפייני אישיות מראים כי מרכיבי התורשה במודל, בכל אחד מחמשת הגורמים, מסבירים כ-40% עד 50% מהשונות אשר מדווחים עליה נבדקים בשאלון מרכיבי האישיות, והשפעות סביבתיות המשותפות לאחים או תאומים הן שוליות.
גיל, מין ודפוסים גאוגרפיים
סקר שנערך בשנת 2013 מצא שקבוצות הנוטות לרמות גבוהות יותר של נוירוטיות הן צעירים הנמצאים בסיכון גבוה להפרעות במצב הרוח ונשים.
מבחינת מין, באותו הסקר נמצא "מחקר בקרב מדגם גדול הראה כי רמות של N (נוירוטיות) גבוהות בקרב נשים יותר מאשר בגברים. זהו ממצא מבוסס, כי הוא עקבי בטווח רחב של תרבויות. הדבר נכון במיוחד בשנות הפוריות, אך גם אצל בקרב ילדים וקשישים ". בנוסף, בדיקת אלקטרואנצפלוגרם הראיתה הבדלים ברורים בין המינים בקרב אנשים עם רמות N גבוהות, אך עדיין לא בוצעו מחקרי MRI פונקציונליים כדי לחקור את ההבדלים במין לגבי N. עם זאת, יש סיבה לחשוד בהבדלים פיזיולוגיים כדי לשחק תפקידם של מחקרים קודמים שהראו למשל, מתאם בין גודלו של הקורטקס הסינגולי הקדמי של תת-המין ל- N בקרב הנקבות, כך ש"בעיית ההבדלים בין המינים ב- N וההשלכות על הבנת הבסיס הנוירו-ביולוגי של N ראויה לחקירה מפורטת ושיטתית יותר. סקר שנערך בשנת 2010 מצא הבדלים אישיים בין המינים להיות בין "קטן ומתון", הגדול ביותר של הבדלים אלה להיות תכונות של סבירות נוירוטיות. תכונות אישיות רבות נמצאו כבעלות הבדלים גדולים יותר בין גברים ונשים במדינות מפותחות בהשוואה למדינות מפותחות פחות, והבדלים בשלוש תכונות - חוצנות, נוירוטיות ואוריינטציה של אנשים לעומת דברים - הראו הבדלים שנותרו עקביים ברמות שונות של התפתחות כלכלית, אשר גם בקנה אחד עם "ההשפעה האפשרית של גורמים ביולוגיים". שלושה מחקרים בין-תרבותיים חשפו רמות גבוהות יותר של נוירוטיות נשית בקרב כמעט כל האומות.
תורשה
בסקירה שנערכה בשנת 2013 נמצא כי הנוירוטיות היא תוצר של יחסי הגומלין בין השפעות גנטיות וסביבתיות. הערכת המרכיב התורשתי נעה בדרך כלל מ-40% עד 60%. היקף השפעת הגנטיקה נשאר יציב במידה רבה לאורך התפתחות האדם, אולם חיפוש אחר גנים ספציפיים השולטים ברמת הנוירוטיות העלה חרס עד כה. לעומת זאת, להשפעות סביבתיות, נמצא קשר חיובי עם הנוירוטיות, למשל, הזנחה רגשית והתעללות מינית במהלך ההתפתחות. עם זאת, שינוי קבוע בנוירוטיות הוא נדיר או שמדובר בשינוי קטן בלבד.במאמר שפורסם ביולי 1951: "תורשת הנוירוטיות" של הנס ג'יי אייזנק ודונלד פרל כתב כי כ-80% מההבדלים האישיים בנוירוטיות נובעים מתורשה ורק 20% נובעים מהסביבה. פקטור של נוירוטיות אינו מאפיין לוואי סטטיסטי בלבד, אלא מהווה יחידה ביולוגית שלמה המועברת בתורשה... נטייה נוירוטית נקבעת במידה רבה באופן תורשתי.
אלאוטרורניס
עוף זה היה קטן יחסית, אך עדיין התיימר לגובה 1.5 מטר ולמשקל של 30 עד 60 ק"ג והיה פרימיטיבי יחסית לבני קבוצתו, וקרוב לפסילופטרוס. הוא היה בעל מבנה עצם כסל דחוסה בעלת דוקרנים לאורכה ומבנה האגן היה קרוב לעמוד השדרה, מה שמנע מבעליו לרוץ במהירות כמו קרוביו המאוחרים. ככל הנראה היה חי ביערות וניזון מטרף איטי או מנבלות.
לצד הסוג Lavocatavis מצפון אפריקה (שיש מחלוקת על שייכותו למשפחה) הוא בין הפורוסרקוסים היחידים שהתקיימו מחוץ לאמריקה.
טל ענבר
טל ענבר (נולד ב-19 בינואר 1969 בתל אביב-יפו) הוא מומחה בנושאי מדיניות תעופה, חלל וטילאות. היה ראש "המרכז לחקר החלל והכטב"ם", במכון פישר. ענבר נמנה עם מייסדי אגודת החלל הישראלית.
ביוגרפיה
ענבר נחשב מומחה בתוכניות הטילים הבליסטיים של איראן וצפון קוריאה. הוא מעביר הדרכות ותדרוכים ביטחוניים, ואף העביר בעבר תדרוכים לקונגרס של ארצות הברית ותדרוכים בפורום מצומצם יותר של סנאטורים אמריקאים מטעם השדולה למען הגנה מטילים (Missile Defense Advocacy Alliance) כמו גם תדרוך בפני ועדות של הפרלמנט האירופאי.
ענבר גם מעביר קורסים והרצאות פתוחות בנושא, וכן הדרכות ותדרוכים ביטחוניים, וכן היה כותב קבוע בירחון המדע הפופולרי הישראלי "גלילאו". ענבר פרסם סדרת מאמרים על תוכנית החלל הישראלית ומרצה עליה באופן קבוע בכנס האווירונאוטי הבינלאומי (IAC) השנתי של הפדרציה הבינלאומית לאסטרונאוטיקה.
הוא מרצה קבוע בכנסים וסמינרים במוסדות וגופים שונים, כגון Milsatcom, אוניברסיטת תל אביב, בית הספר ללוחמה אווירית ופו"ם, התעשייה האווירית לישראל, ועוד.
משנת 2011 משמש כחבר מערכת המגזין העצמאי "ישראל דיפנס".
ענבר יועץ של סוכנות החלל הישראלית בנושאים שונים ועובד גם עם הענף לנושאים אסטרטגיים משרד החוץ.
במאי 2021 מונה לעמית מחקר של השדולה למען הגנה מטילים (MDAA).
Rich Sex
Rich Sex הוא סינגל שיווקי שהוקלט על ידי הראפרית הטרינידדית ניקי מינאז', מתוך אלבומה הרביעי, Queen. השיר יצא לאור ב-11 ביוני 2018, כסינגל השיווקי הראשון מתוך האלבום על ידי חברות התקליטים יאנג מאני וקאש מאני.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-56 במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
בנוסף לכך, יצאה לשיר גרסה אשר לא כוללת בתוכה את ליל ויין.
BPP (מחלקת סיבוכיות)
BPP (ראשי תיבות: Bounded-Error, Probabilistic, Polynomial Time) היא מחלקת הבעיות הפתירות על ידי אלגוריתם אקראי בעל זמן ריצה פולינומי, אשר צודק בהסתברות "טובה". (כלומר, ההסתברות (על פני המטבעות שמטיל האלגוריתם) שהאלגוריתם עונה את התשובה הנכונה היא לפחות \ 2/3).
מקובל לראות בבעיות הנמצאות במחלקה זו בעיות "הניתנות לפתרון סביר".
הגדרה
קיימות מספר הגדרות שקולות למחלקה זו, נציין אחת מהן.
מחלקת BPP מאגדת את כל השפות \ L להן קיים אלגוריתם אקראי A, הרץ בזמן פולינומי, ומקיים:
ניתן לציין כי השימוש בקבוע 2/3 שרירותי ונבחר מטעמי פשטות, וכל קבוע אחר, או ביטוי מהצורה 1/2+1/poly היה נותן מחלקה זהה. הסיבה לכך, היא שניתן להעצים את הסתברות ההצלחה של האלגוריתם על ידי הרצתו מספר (פולינומי) של פעמים באופן בלתי תלוי ובחירת תוצאת הרוב. כך ניתן להקטין את סיכויי הכישלון באופן מעריכי עם מספר החזרות, כפי שניתן לנתח באמצעות אי-שוויון צ'רנוף.
יחס למחלקות אחרות
המחלקה BPP מכילה את מחלקות הסיבוכיות RP ו-co-RP, אשר מאפשרות טעות חד-צדדית בלבד, ואת מחלקת הסיבוכיות P, אשר אינה מאפשרת אקראיות בכלל (ולכן, ממילא, האלגוריתם חייב לצדוק תמיד). המחלקה מוכלת במחלקת הסיבוכיות PP.
עם זאת, לא ידוע האם BPP מכילה ממש את P, וכן לא ידוע היחס בין BPP למחלקה NP (דהיינו, כלל לא ידוע האם אחת מהן מוכלת בשנייה). סוגיה זו היא אחת הסוגיות הבסיסיות של מדעי המחשב בכלל, ותורת הסיבוכיות בפרט. ידוע ש BPP מוכלת במחלקת הסיבוכיות P/Poly, הכוללת את כל הפונקציות הניתנות לחישוב על ידי מעגלים בגודל פולינומי.
לאור הידוע אודות "דה-רנדומיזציה", ההשערה המקובלת היא ש-BPP שווה למחלקה P.
משפט סיפסר לאוטמן
משפט סיפסר לאוטמן קובע כי
אינטואיציה
המחלקה BPP היא המחלקה אשר מתירה טעות דו צדדית קטנה, כלומר טעות קטנה בתשובה "כן", וטעות קטנה בתשובה "לא". הכוונה בטעות קטנה היא שניתן בזמן פולינומי באורך הקלט להקטין אותה לטעות זניחה. מכיוון שיש מספר זניח של טעויות, אז "רוב" המחרוזות הראנדומיות הן מחרוזות שגורמות למכונה שמכריעה שפה ב-BPP להוציא תשובה נכונה (מחרוזות "נכונות"). לכן ניקח מספר פולינומי של פונקציות הפיכות שלאחר שנפעיל אותן על קבוצת המחרוזות הראנדומיות הנכונות נקבל את כל המחרוזות הרנדומיות הקיימות. מאחר שיש לנו קבוצת פונקציות כזאת, אז הנוסחה שתתאים ל\Sigma_2 היא. כלומר לכל קלט ראנדומי קיימת פונקציה שממפה אותו לקלט מהקבוצה של הקלטים הנכונים. הפועל הפונקציות ההפיכות תהיינה פעולות xor עם ערך קבוע.
הוכחה
נרצה להוכיח עבור שפה L \in BPP שמתקיים. מכיוון ש-BPP סגורה למשלים אז מתקיים גם L \in \Pi_2, ולכן. בלי הגבלת הכלליות ניקח מכונה הסתברותית M המכריעה את L עם הסתברות טעות לכל היותר 2^{-|x|}. נגדיר. עכשיו נמצא מספר קטן של פונקציות שיקיימו, כאשר R הוא מרחב מרחב המחרוזות הרנדומיות (נגדיר הפעלה של פונקציה על קבוצה בתור הפעלה איבר איבר, כלומר ). אנחנו נתייחס למרחב קלטים ראנדומי באורך r.
למה 1
נרצה להראות שקבוצה גדולה יכולה לכסות את כל R עם פונקציות מתאימות, או בשפה מתמטית
אז, לכל r \in R,
לכן ההסתברות שקיים לפחות איבר אחד ב-R שאינו נמצא ב-S היא
ולכן
ומכיוון שההסתברות לא 0 קיימות מחרוזות תרגום עבורן הקבוצות S ו-R שוות.
למה 2
נרצה להראות שקבוצה קטנה לא יכולה לכסות את כל R עם כל מספר פולינומי של פונקציות, או בשפה מתמטית אם אז אין קבוצה קטנה של מחרוזות תרגום שמכסה את R.
ההוכחה טריוויאלית -, ופולינום כפול מספר זניח הוא מספר זניח, ולכן לא קיים כיסוי עם אף סט קטן של מחרוזות תרגום.
מסקנה
ראינו שקיימות מחרוזות תרגום עבורן. לכן ניתן לכתוב ובגלל ההפיכות של xor, כלומר, אז אנחנו יודעים מלמה 1 שלכל r תהיה מחרוזת t_i כך ש-, ולכן המכונה תקבל כל מילה בשפה. לעומת זאת, עבור מילים שאינן בשפה קיים r שאין עבורו שום תרגום ל-A(x), ולכן ההגדרה שלמעלה תקינה. היא גם הגדרה מהצורה של \Sigma_2, ומכאן נובע ש-, שהרי BPP סגורה למשלים.
גלילאו גליליי
גלילאו, יחד עם מדענים אחרים בני דורו, הניח את היסודות למדע המודרני בתרבות המערבית, המבוסס על ניסויים ותצפיות, ובניית תאוריות המסבירות תופעות נצפות. גלילאו נחשב ל"אבי המדע המודרני" ו"אבי הפיזיקה המודרנית" בתקופה הקלאסית שלה, ולאחד מאנשי המדע הדגולים בכל הזמנים, אשר השפעתם ניכרת עד היום.
נעוריו
גלילאו גליליי נולד בפיזה, איטליה, ב-15 בפברואר 1564, בן בכור לוינצ'נצו גליליי, מוזיקאי שתרם רבות להתפתחות התאוריה המוזיקלית. לאחר מות אמו הוא הופקד לשמור על אחיו ולדאוג לו. משפחתו של גלילאו נשארה בפיזה עד שהיה כבן שמונה, ואז עברה לפירנצה. אביו של גליליי עסק במכירת צמר, אך כאשר נשלח גלילאו למנזר קמלדולזה ללימודים, הבין אביו שמכירת צמר לא תספק אותו, והחליט שעל גלילאו ללמוד רפואה.
בהגיעו לגיל 17 אמר גלילאו לאביו שהוא רוצה להיות נזיר כמו מוריו במנזר קמלדולזה. אביו לא אהב את הרעיון, ולכן שלח אותו ללמוד רפואה באוניברסיטת פיזה. גלילאו לא אהב את הלימודים, אך עשה תחילה כדברי אביו. לאחר ארבע שנים, עבר מלימודי הרפואה ללימודי מתמטיקה, אותם אהב. כשלמד באוניברסיטת פדובה הכיר גלילאו את מרינה גמבה, איתה ניהל מערכת יחסים, ועל אף שהשניים מעולם לא נישאו, נולדו להם שלושה ילדים. בשנת 1600 נולדה בתם הבכורה וירג'ינה (שבהמשך שינתה את שמה למריה סלסט); השנייה, ליוויה, נולדה ב-1602; ובשנת 1606 נולד בנם וינצ'נצו. בשל המתכונת שלא הייתה מקובלת באותה תקופה של חיי הזוג, הוגדרו בנותיו של גלילאו כ"בלתי ניתנות לנישואין" ונשלחו למנזר סאן מטאו, שם גרו עד סוף חייהן. בנו של גלילאו הותר לנישואין ונשא לאישה את ססטיליה בוקצ'ינרי.
עיקרי עבודתו כמדען
המסה המקורית הראשונה שלו נכתבה ב-1586 בנושא שיווי משקל הידרוסטטי. בערך באותם ימים החל לכתוב גם על התנועה. גלילאו מצא דרך מעשית לקבוע את מרכז הכובד של מוצקים מסוימים, מה שזיכה אותו בהכרה רחבה. הפעמים הראשונות הידועות בהן ביטא העדפה קופרניקאית היו מכתב אל מדוני ב-1597, בו השווה את אפלטון לאריסטו, ומכתב תודה ליוהאנס קפלר, שהיה תומך נלהב של קופרניקוס, אז כבר הודה בקבלת "האסטרונומיה החדשה".
גלילאו והטלסקופ
בטלסקופ נתקל גליליי ב-1609, מכשיר אשר בנוגע לראשוניות ההמצאה אין תמימות דעים בקהילייה ההיסטורית, אך ידוע כי אל גליליי הגיעו שמועות על הדגם ההולנדי אשר על מסמכיו חתום הנס ליפרסהיי. גליליי התחיל לבנות טלסקופים בעצמו בשנת 1609, לאחר שחקר את ההמצאה. בתחילה נקרא הטלסקופ שלו Perspicillum - עדשת מעקב, ואחר כך השתמש במונח הלטיני טלסקופיום, ממנו נגזרים שמות המכשיר בשפות שונות. הוא בנה את המכשירים שלו תוך שימוש בזכוכית משלו, בעיבוד עצמי של העדשות, מבלי להיעזר בעדשות של יצרנים אחרים. הטלסקופים שלו היו בעלי יכולות אופטיות טובות פי 10 מאלו של המכשירים שקדמו לשלו.
באמצעות הטלסקופ גילה גליליי כי: