cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הנסיך הדרקון
עולם הסדרה
שנה לפני תחילת הסדרה וירן ומלך קטוליס חוצים את הגבול לנקום את מות סראי. באמצעות קסם אפל הם רוצחים את מלך הדרקונים. וירן מגלה שבבלי דעת הם הגיעו ביום מיוחד מאוד – היום בו מלכת הדרקונים מטילה את הביצה של נסיך הדרקונים, שיגדל להיות מלך הדרקונים הבא – אירוע של פעם באלף שנים. וירן מטפס לקן מלכי הדרקונים, וחוזר כשהוא אומר שהשמיד את הביצה. הכעס בזאדיה על רצח מלך הדרקונים מפעפע, והמתח בגבול בין זאדיה וקטוליס מסלים לקראת מלחמה.
עונה ראשונה
חוליית מתנקשים של אלפים משבט צל־ירח מגיעה בחשאי לרצוח את מלך קאטוליס ובנו הנסיך אֶזְראן כנקמה על רצח אביזנדום. צעירת המתנקשים, רֶיְלַה, פוגשת את הנסיכים קאלום ואזראן, ומגלה שוירן גנב את הביצה ולא השמיד אותה. השלושה מחליטים להשיב את הביצה למלכת הדרקונים וכך למנוע את פרוץ המלחמה.
ריילה לא מצליחה לשכנע את מנהיג המתנקשים לבטל את ההתנקשויות, והשלושה נמלטים גם מהמתנקשים וגם מכוחות הארמון ויוצאים למסע אל זאדיה. בעודם נמלטים, קאלום מצליח לחולל קסם בעזרת אבן־קדם שכולאת בתוכה סערה. בלילה רואה ריילה את האות שההתנקשות באביו של אזראן יצאה לפועל, אך אינה מסוגלת לבשר לקאלום ואזראן את הבשורה המרה.
בחצר המלוכה, וירן מנסה לקבל מעמד של עוצר המלכות, אך מועצת היועצים דורשת לאתר מייד את הנסיך אזראן. וירן שולח למשימה את ילדיו סוֹרֶן וקלודיה בראש קבוצת חיפוש. הוא רומז לסורן שהוא מצפה שהקבוצה תשיב את הנסיכים לחצר המלכות כשהם מתים. סורן מתקשה, קודם בהבנת ההוראה ואז בקבלתה, שכן קאלום ואזראן הם כבני משפחה עבורו. וירן מדגיש שבקרוב כוחות זאדיה יתקיפו את כל ממלכות האדם, ולעת הזאת חייב שיעמוד מנהיג מנוסה בראש. בלא רצון מקבל סורן את ההוראה. במקביל, הגנרל אַמַאיַה לא בוטחת בוירן ושולחת בנפרד את הגשש הבכיר שלה, קוֹרבוּס, למצוא את הנסיכים.
במסע לזאדיה מתחולל אסון: ביצת נסיך־הדרקון נופלת למי קרח, והעובר שבתוכה גוסס. קאלום, אזראן וריילה מנסים נואשות למצוא דרך להצילה. הם שומעים שבראש הר מקולל ישנה מרפאת קסומה שהשיבה לזאבה קטועת רגל באורח קסמים את רגלה, ומתחילים בטיפוס לראש ההר. בדרך מתקיפות אותם מפלצות נוראיות, אבל אחרי כמה התקפות מהן נחלצו, כביכול בעור שיניהם, מסתבר שהמפלצות אינן אלא אשליות.
בהגיעם לפסגה הם פוגשים את לוּזֶ'יְן, ומגלים לחרדתם שהיא אינה מרפאה קסומה כלל אלא רק קוסמת אשליות. הרגל שכביכול הופיעה באורח קסם אינה אלא אשליה שנועדה לגרום לבני אדם לחשוב שהזאבה בריאה ולא להשליכה. לוז'יין אינה יכולה לסייע בהשבת החיים לביצה, ומוסיפה שהדרך היחידה היא לגרום לביצה לבקוע, אך זה בלתי אפשרי ללא סופת ברקים אדירה. קאלום שובר את האבן־קדם, ובסופה הנוראה שפורצת ממנה בוקעת הביצה ומגיח אַזימוֹנְדיאַס, אפרוח הדרקון – ובשם חיבה, זים.
עונה שנייה
אחרי ניסיונות ואכזבות רבות וירן מגלה שמעבר למראה קיים מקום אחר, ובו קוסם משבט האלפים מגע־כוכב. האלף מנסה, בתנועות ידיים, לשכנע את וירן לבצע קסם אפל משותף אך וירן אינו בוטח בו.
וירן מזייף את חותמת מלך קאטוליס על מכתבים למלכי ארבעת הממלכות האחרות וקורא לכנס כל המלכים. בכנס הוא מנסה לשכנע את המלכים שהאיום מצד זדיה מתעצם לקראת מיתקפה כוללת ואולי הכחדה של בני האדם, ושיש להקדים תרופה למכה, לאחד את צבאות חמש הממלכות ולתקוף את זדיה. מלכי נִיאוֹלַנְדִיַה, אֶוֶנִיר ודֶל־בַּאר מסכימים לאחד כוחות במלחמה נגד זדיה אם תהיה תמימות דעים, אך מלכת דוּרֶן, הילדה אַנְיַה מתלבטת אם נבון להשתתף בהרפתקה צבאית כה מסוכנת. על מנת לשכנע אותה וירן מספר לה כיצד מתו הוריה, מלכות דורן לפניה. זהו סיפור שהיא מכירה היטב אך לראשונה שומעת אותו ממי שהיה שם בפועל - כיצד הגיעו הוריה להתחנן למלך קאטוליס הצעיר הארו לסיוע במזון לפני חורף בו צפויים 100,000 מנתיני ממלכת דורן למות ברעב אחר רצף של שנים קשות. הארו רוצה לסייע, אך וירן מתרה בו שמלאי המזון גבולי, ואם יבחר לסייע למלכות דורן בכל זאת ימותו 100,000 אזרחים, אלא שמחציתם יהיו נתיני קאטוליס. הארו בכל זאת מחליט, כדבריו "לחלוק עימם את הסבל".
וירן פונה לחיפוש נמרץ אחרי קסם שיוכל לבטל את רוע הגזירה. הוא מגלה קסם אפל, בו משתמשים בליבו של ענק-מאגמה להפוך אדמה קפואה לפוריה. המלכה סראי מתנגדת להקרבת יצור חף מפשע, אך הארו מחליט לצאת למשימה מסוכנת עד כדי טירוף - להתגנב לזדיה בחסות הלילה, בעת שמלך הדרקונים אינו משגיח על הגבול. לאתר ענק מאגמה, לקטול אותו ולהימלט עם ליבו. מלכות דורן ששומעות על התוכנית מצטרפות למשלחת מתוך הידיעה שמצוקתן היא שהביאה למצב זה.
בקרב עם ענק המאגמה הגנרלית אמאיה נפצעת ואינה מסוגלת לעמוד על רגליה. המשימה אורכת זמן רב מדי, ובבוקר אביזנדום מגלה את הפלישה והרצח ובא לחסל את המשלחת. הוא מסתער על סראי שבמאסף, וירן חש להצילה, אך מאחר את המועד והמלכה סראי נופחת את נשמתה בזרועותיו.
אניה אינה משנה את דעתה, כך שאין תמימות דעים והמלכים האחרים נסוגים ואינם מוכנים להשתתף בברית.
וירן, מאוכזב ושפוף, חוזר לקאטוליס, בה הוא עתיד לעמוד למשפט על זיוף חותמת המלך. הוא נמלט לצינוק בו חבויה המראה, ויחד עם הקוסם שמצידה השני מבצע את הקסם האפל. לחרדתו ותדהמתו בסיום הקסם יוצא זחל מפיו של הקוסם, נכנס לגביע שלידו, יוצא מגביע זהה בצד של ווירן ומתיישב על אזנו. הזחל מאפשר לוירן ולקוסם, ששמו אראבוס לדבר זה עם זה. אראבוס מבטיח לוירן שירכוש את אמונו בכך שיסייע לו להניע את המלכים האחרים לפעולה. הוא מדריך את וירן בביצוע קסם אפל רב עוצמה בו האפר של המתנקשים שנהרגו הופך למתנקשי צללים הסרים למרותו של וירן. וירן פוקד עליהם לצאת ולהתנקש במלכי ארבעת הממלכות, על מנת שאימה ושינאה יניעו את יורשיהם להצטרף לברית שתצא למלחמה על זדיה ותנקום את מות הוריהם.
קאלום, אזראן וריילה מתארחים אצל לוז'יין, שמבשרת לקאלום שמאחר שהוא "רק בן אדם" לא יוכל יותר לעשות קסמים ללא כוחה של האבן־הקדמונית. קאלום מסרב לקבל זאת, ומנסה ליצור חיבור משלו לקסם השמים הראשוני.
סורן וקלודיה מדביקים את קאלום, ריילה ואזראן. ריילה אינה בוטחת בהם, אך קאלום נאמן לחברותם רבת השנים - ובנוסף הוא וקלודיה חושפים בהדרגה עניין רומנטי זה בזו. בעודם עומדים על סיפה של נשיקה ראשונה קלודיה נשברת ומספרת לקאלום שאביו נרצח.
קלודיה וסורן מנסים לשכנע את השלישייה לחזור לבירת קאטוליס. קאלום מבהיר להם שהשליחות להשיב את זים לזוּבֶּיַה מלכת הדרקונים קודמת לכל. סורן וקלודיה טוענים שהם מכירים בחשיבות השליחות ויצטרפו לסייע, אך למעשה מתכננים מלכודת בה סורן ירצח את ריילה בעוד קלודיה תלכוד את אזראן, קאלום וזים. ריילה, בעזרת לוז'יין, חושפת את הבגידה וקורבוס בא ומסייע והשלישייה מצליחה להמלט.
קלודיה וסורן מדביקים אותם שוב, בעודם מנסים להגן על פִּירַה, דרקונית אדומה שסורן וקלודיה פילחו בחץ מבליסטרה. כמוצא אחרון קאלום משתמש בקסם אפל. סורן מנסה לקטול את פירה אך נפצע קשה ופירה נמלטת, בעוד קאלום מתמוטט אחרי הקסם האפל. קלודיה נכשלת לסייע לסורן בקסם אפל ולוקחת אותו לעיירה סמוכה לרופאה. הרופאה מבשרים לה שסורן ישרוד אך יהיה משותק כל חייו. סורן אומר לקלודיה שהוא שמח, במובן מסוים, שהוא משותק כי כך לא יוכל לבצע את שליחותו הסודית - לרצוח את הנסיכים.
קאלום חסר הכרה ושוקע לתוך הזיות טרופות. קורבוס מגיע, ומגלה לאזראן שאביו נרצח. אזראן, מיוסר וזועם, דורש להניח לו ויוצא להתבודד. אחרי זמן רב קורבוס המודאג יוצא לאתר אותו. ריילה נשארת לצד קאלום.
בהזייותיו קאלום פוגש את עצמו מן העתיד, שמנסה לשכנע אותו להשתמש בקסם אפל בו ישיג עוצמה בלתי מוגבלת ויעצב את העולם כרצונו. קאלום כמעט מתפתה אך מתעשת ומסרב, וקאלום־מהעתיד מתפורר לאבק. קפטן וִילַס לוקח את קאלום ל"מסע לנשמתו ומצפונו" בים סוער. הספינה מתנפצת, ובהזיותיו קאלום טובע, בעוד במציאות ריילה נחרדת לגלות שהוא משתנק ונמצא בסכנת חיים.
קלודיה פוגשת את אזראן, ולאחר שכביכול היא מביעה חרטה על מעשיה היא משכנעת את אזראן להוביל אותה באמצעות יכולתו לדבר אל חיות לקבוצה של עופרים, היא שולחת את אזראן לחזור אל קאלום וריילה, ומבצעת קסם אפל בו היא נוטלת את חייו של עופר על מנת לרפא את סורן. הקסם מצליח אך בקלודיה הוטבע חותם למעשיה, כשקווצה משערה מלבינה.
בהזיותיו פוגש קאלום את אימו האומרת לו לנשום. הוא ניעור מההזיות ומגלה שבמעין תרגיל נשימה הוא מצליח להתחבר לקסם השמיים הראשוני, ושוב יכול לעשות קסמים.
עונה שלישית
אזראן עובר מניפולציות בכדי לנטוש את כס המלוכה על רקע לחץ למלחמה מהממלכות האחרות, ומצטרף שוב לקאלום וריילה כדי להחזיר את זים לביתו. וירן, שהוחזר לשלטון, מוביל את צבאות בני האדם נגד זאדיה, וצובר קסמים אפלים עוד יותר בעזרת אראבוס. סורן בורח בכדי להתנגד למטרות הרעות של אביו. צבאו של וירן מובס על ידי האלפים ובעלי בריתם. ריילה זורקת את עצמה ואת וירן מפסגת הצריח, וקאלום משתמש בקסמי שמיים כדי להציל את ריילה. זים מוחזר לאמו. קלאודיה מחייה את וירן באמצעות קסם אפל, והזחל של אראבוס נכנס למצב גולם.
עונה רביעית [חסר]
הקומיקס "מבעד לירח"
קאלום וריילה יוצאים לחופשה, ומתארחים אצל לוז'יין בנקסוס הירח. ריילה מוטרדת מכך שגופתו של וירן לא אותרה. היא וקאלום יוזמים מזימה מורכבת לשקם את הנקסוס שדרכו תעבור ריילה למקום שמעבר לחיים ולמוות ותאתר שם את וירן. ריילה מוצאת את וירן בעולם זה טמון בתוך גולם, וחרדתה שהוא חי עדיין גוברת. באישון לילה היא נוטשת מאחור את קאלום ויוצאת למסע חיפוש אחרי וירן.
פיתוח
הסדרה הוכרזה לראשונה ב-10 ביולי 2018. היא נוצרה על ידי אהרון איהז וג'סטין ריצ'מונד. איהז היה התסריטאי הראשי והסגן מבצע של הסדרה המצוירת המוצלחת "אווטאר: כשף האוויר האחרון", כתב וערך חלק מהעלילה של "פיוצ'רמה", בזמן שריצ'מונד ביים את משחק המחשב "Uncharted 3: Drake's Deception". ג'יאנקלו וולפה שהיה במאי לשעבר של "אווטאר: כשף האוויר האחרון" הוא המפיק בפועל.
הנסיך הדרקון הופק על ידי Wonderstorm, אולפן הפקת מולטימדיה שהוקם בשנת 2017 על ידי איהז, ריצ'מונד, וג'סטין סניסטיבן שעבדו ביחד על הסדרה. ההנפשה נעשתה על ידי הסטודיו הקנדי Bardel Entertainment. בנובמבר 2019, כמה עובדות לשעבר של ריוט גיימס ו-Wonderstrom האשימו את איהז בבקשה מעובדיו לדאוג לילדיו ללא רשות, וכי לא התייחס ברצינות לרעיונות היצירה שלהם. מקור אנונימי טען שזה ישפיע על התוכנית, אך נטפליקס חידשו את הסדרה וכל ששת עונות הסדרה יופקו כמתוכנן.
סגנון
לשבטי האלפים ניתן מיבטא בולט על מנת להמחיש את היותם עם נפרד: לאלפים משבט צל־ירח מבטא סקוטי, לשבט כנף־שמים מבטא בריטי, ולשבט אש־השמש מבטא כושי-צרפתי.
כתיבה
אחרי עונה 3 בא פרק זמן ארוך, בתחילתו גורל הסדרה לא היה ברור. לאחר מכן נטפליקס התחייבה לשלוש עונות נוספות. היוצרים החליטו לסיים את הפקת כל העונות במקביל על מנת שהרצף העלילתי לא יפגם בין עונה לעונה. החלטה זו בצירוף עם מגפת הקורונה האריכה מאוד את משך ההפקה. בתקופת הביניים פורסמה חוברת הקומיקס The Dragon Prince: Through the Moon הממשיכה את עלילת הסדרה, ונועדה לגשר על פער בן שנתיים לא רק בהפקת הסדרה, אלא גם בעלילה.
קרחון לנסן
קרחון לנסן (באנגלית: Lensen Glacier) הוא קרחון יובלי, בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הנסיך הדרקון
הפצה
הנסיך הדרקון זמין רק בפלטפורמת הסטרימינג נטפליקס, בכל המדינות שהחברה זמינה בהם. העונה הראשונה יצאה ב-14 בספטמבר 2018. הפרקים יצאו במקביל בשביל לעודד צפיית בינג'. דרך שכבר הוכחה בעבר בנטפליקס.
קרחון לנסן
הקרחון זורם לכיוון צפון-מזרח ונשפך אל קרחון פרל הארבור, בסמוך ממזרח להר פירסון.
אורכו של הקרחון 27.3 קילומטרים, ורוחבו של הקרחון 3.2 קילומטרים.
הנסיך הדרקון
הפצה
הטריילר יצא ביולי 2018 בכנס קומיק-קון, סן דייגו. העונה הראשונה הוקרנה לראשונה בספטמבר 2018. העונה השנייה הוכרזה באוקטובר 2018, ויצאה ב-15 בפברואר 2019. העונה השלישית יצאה ב-22 בנובמבר 2019. בקומיקון הווירטואלי בשנת 2020 הוכרז שעומדות להיות עוד ארבע עונות לסדרה. המספר קוצץ ל 3 עונות, והקרנת עונה 4 צפיה ב 3 בנובמבר 2022.
קרחון לנסן
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי משלחת פדרציית מועדוני מטפסי ההרים האנטארקטית של ניו זילנד (NZFMCAE), משלחת שחקרה את האזור בין השנים 1962–1963.
הקרחון נקרא על שמו של ג'י. ג'יי. לנסן (G.J. Lensen), שהיה חבר במשלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, משלחת אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1957–1958.
לנסן חקר את אזור קרחון טאקר.
לקריאה נוספת
• F. Ferraccioli, E. Armadillo, A. Zunino, E. Bozzo, S. Rocchi, P. Armienti, Magmatic and tectonic patterns over the Northern Victoria Land sector of the Transantarctic Mountains from new aeromagnetic imaging, Tectonophysics 478 (2009) 43–61 doi:10.1016/j.tecto.2008.11.028
סאנדה (ספורט)
כחלק מתוכנית פיתוח הספורט, וספציפית ענף הוו-שו, ממשלת סין פיתחה תוכנית לימודים סטנדרטית לאימוני סאנדה הנקראת לרוב וו-שו סאנדה, ולה מספר גרסאות, גרסה צבאית, גרסה ספורטיבית וגרסה להגנה עצמית. עם זאת, לימודי סאנדה יכולים להכיל תכנים וטכניקות מכל אמנות לחימה, ומאמני סאנדה רבים משלבים אמנויות לחימה שאינן מופיעות בתוכנית הרשמית ואינן נחשבות וו-שו, למשל איגרוף תאילנדי, טאקוונדו וג'ו ג'יטסו ברזילאי, בדומה לאמנויות לחימה משולבות במערב.
היסטוריה
ההיסטוריה של הספורט התחרותי סאנדה החלה באירועי קרבות חסרי כללים על במה מוגבהת חסרת מעקה שנקראה לֶיְי טאי ובה עדיין עושים שימוש בתחרויות סאנדה היום. בצבא הסיני תחרויות אלו התפתחו לתחרויות ידודיות שמתרתן הייתה לבחון טכניקות ושיטות לחימה מול יריב מתנגד. קרבות סאנדה עם כללים ברורים וכפפות איגרוף פותחו לראשונה על ידי הקוומינטנג באקדמיה הצבאית של הרפובליקה הסינית בשנות העשרים. מאוחר יותר השיטה אומצה על ידי צבא השחרור העממי של סין. תוכנית הלימודים פותחה תוך התייחסות לאמנויות לחימה סיניות מסורתיות.
מ־2019 ועד אוגוסט 2021 לוחמת הסאנדה ז'אנג וֵוילי החזיקה בתואר אלופת הUFC למשקל קש.
מאיר כהנא (דיין)
הרב מאיר כהנא (נולד בז' בשבט ה'תשכ"ט, 26 בינואר 1969) הוא אב בית דין בבית הדין הרבני באשקלון ויו"ר נציגות הדיינים הארצית. לשעבר ר"מ בישיבת ההסדר ירוחם.
קורות חייו
נולד בבת ים, בנם של רואה החשבון דב כהנא והמחנכת אסתר גולדה כהנא. גדל בבני ברק, למד בישיבה התיכונית נתיב מאיר בירושלים ובישיבת ההסדר קריית שמונה בראשות הרב צפניה דרורי, שם למד שבע שנים. לאחר נישואיו למד שנה אחת בכולל בקריית שמונה, ולאחריה עבר לירושלים שם למד ונסמך לדיינות בכולל ארץ חמדה.
שירת בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים, סיים קורס קציני חי"ר ושירת כקצין ברצועת הביטחון בלבנון בראשית שנות ה-90. לאחר מכן שירת במילואים כמ"פ חי"ר בשנים 2004 עד 2012. כיום משרת בפיקוד העורף בדרגת סא"ל (במילואים).
בשנת ה'תש"ס התמנה לר"מ בישיבת ההסדר ירוחם בראשות הרב אליהו בלומנצויג, והוא בן 31. בתפקיד זה שימש כעשר שנים. בשנת ה'תשע"א התמנה לדיין בבית הדין האזורי בבאר שבע. בשנת ה'תשע"ו עבר לשמש כדיין בבית הדין האזורי בתל אביב ובשנת ה'תשע"ח מונה לאב בית דין בביה"ד באשקלון. בשנת ה'תשע"ד עמד בראשות הוועדה שניהלה את הבחירות לרבנות העיר ירושלים, שבהן נבחרו הרבנים אריה שטרן ושלמה משה עמאר לרבני העיר. חבר נציגות הדיינים משנת תשע"ו, ויו"ר נציגות הדיינים משנת ה'תש"ף. משמש כחבר עמותה בישיבות קריית שמונה וירוחם ובתנועת הנוער עזרא.
באפריל 2023 הודיע על התמודדותו לתפקיד הרב הראשי לישראל האשכנזי, וב-4 ביוני נבחר על ידי ועדה של 40 רבנים מזרמים שונים של הציונות הדתית כמועמד מוסכם מטעמה לבחירות לרבנות הראשית.
משפחתו
נשוי לברוריה לבית צוריאל, רופאת נשים. לזוג חמישה ילדים. מתגורר בשכונת עין כרם בירושלים.
סבו היה הרב חיים אריה כהנא, ראש ישיבת "מאמר מרדכי" של חסידי נדבורנה בתל אביב ורב קהילה ביפו בראשית שנות החמישים של המאה הקודמת, מתלמידי ה"עצי חיים" מסיגט.
קיליאן אמבפה
קיליאן אמבפה לוטן (בצרפתית: Kylian Mbappé Lottin; נולד ב-20 בדצמבר 1998 בפריז, צרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ או הקיצוני בקבוצת פריז סן ז'רמן ומשמש גם כקפטן בנבחרת צרפת.
מאיר כהנא (דיין)
משפחתו
אחד מדודיו היה הרב פנחס מילר, רב העיר נצרת עילית. אחיו הוא פרופ' צבי כהנא, מרצה למשפט חוקתי ולדיני עבודה במכללה האקדמית אונו.
תלמידיו
מתלמידיו בישיבת ההסדר בירוחם: רב העיר ירוחם הרב יצחק שלו, רב היישוב עפרה הרב אחיה בן פזי, ורב היישוב דולב הרב יעקב ידידיה לוי.
קיליאן אמבפה
פריז סן ז'רמן
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל אמבפה לפריז סן-ז'רמן לעונה אחת עם התחייבות לרכישתו תמורת 180 מיליון אירו בתום העונה, וזאת כדרך לעקוף את חוקי הפייר פליי הפיננסי של אופ"א. העסקה הפכה את אמבפה לשחקן השני הכי יקר בהיסטוריה. את העונה סיים אמבפה עם 13 שערים ב-27 הופעות בליגה כשהוסיף עוד ארבעה שערים בגביע וארבעה שערים בליגת האלופות, ובסך הכל 21 שערים ב-44 הופעות בכל המסגרות.
ב-8 באוקטובר 2018 כבש לראשונה בקריירה ארבעה שערים במשחק אחד, בניצחון 5–0 על אולימפיק ליון. השערים, שנכבשו בתוך 13 דקות בלבד, הפכו את אמבפה לשחקן הצעיר ביותר (בגיל 19 ותשעה חודשים) שכובש רביעייה במשחק אחד ב-45 העונות האחרונות. בנוסף, סייע לקבוצתו להשיג את ניצחונה התשיעי ברציפות, ניצחון ששבר את שיא הליגה שהושג בעונת 1936/1937. בסיום עונת 2018/2019 זכה אמבפה בנעל הזהב של הליגה הצרפתית כשכבש 33 שערים וגם בתואר השחקן המצטיין של אותה עונה. הוא סיים במקום השני בנעל הזהב האירופית, כשרק מסי עקף אותו עם 36 שערים. את עונת 2019/2020 סיים אמבפה שוב כמלך השערים של הליג 1 בצוותא עם ויסאם בן ידר ממונקו כשהספיק לכבוש 18 שערים ב-20 הופעות לפני שהופסקה הליגה בעקבות מגפת הקורונה. בליגת האלופות הוא כבש 5 שערים נוספים כשפריז הצליחה להעפיל עד לגמר שם הפסידה 0–1 לבאיירן מינכן הגרמנית.
ב-5 בדצמבר 2020 כבש את שערו ה-100 במדי פריז סן-ז'רמן. ואת העונה סיים כמלך השערים של הליג 1 בפעם השלישית ברציפות עם 27 שערים ב-31 הופעות. בליגת האלופת הוא כבש 8 שערים וסיים כסגן מלך השערים של ארלינג האלנד הנורווגי שחקנה של בורסיה דורטמונד, שכבש 10 שערים. בשמינית גמר ליגת האלופות כבש אמבפה שלושער מול ברצלונה בניצחון 4-1. בגומלין כבש פעם נוספת מפנדל בתיקן 1-1 (בסיכום 5-2). ברבע הגמר כבש צמד מול באיירן מינכן בניצחון 3-2. בגומלין פריז הפסידה 1-0 אך עלתה לחצי הגמר בזכות חוק שערי חוץ. בחצי הגמר מול מנצ’סטר סיטי פריז הפסידה 1–4 בסיכום והודחה מליגת האלופות. את עונת סיים עם 42 שערים ב-47 הופעות בכל המסגרות.
חרף דיווחים רבים על מעבר אפשרי של אמבפה לקבוצה אחרת, הוא האריך את חוזהו בפריז סן ז'רמן במאי 2022 עד 2025. וגם את עונת 2021/2022 סיים כמלך השערים של הליגה הצרפתית, עונה רביעית ברציפות עם 28 שערים, וגם כמלך הבישולים עם 17 כאלה. בליגת האלופות הודחה הקבוצה בשלב שמינית הגמר על ידי ריאל מדריד. אמבפה כבש שישה שערים במהלך הטורניר. ובסך הכל סיים את העונה עם 39 שערים ב-46 הופעות בכל המסגרות.
ב-20 באוגוסט 2022 השווה את השיא לשער המהיר ביותר בליגה הצרפתית כאשר הבקיע שמונה שניות לאחר שריקת הפתיחה, בניצחון 7–1 על ליל, בו הבקיע שלושער.
ב-23 בינואר 2023 היה לשחקן הראשון שכובש חמישייה במדי פריז סן ז'רמן, כשהבקיע חמישה שערים לרשת פאי דה קאסל מהליגה השישית במשחק גביע.
ב-26 בפברואר 2023 כבש אמבפה את שערו ה-200 במדי פריז סן ז'רמן כשהשלים צמד בניצחון 3–0 של פריז בלה קלאסיק שהתקיים במסגרת המחזור ה-25 בליגה, והשתווה לאדינסון קבאני בראש טבלת הכובשים בכל הזמנים של פריז סן ז'רמן. ב-4 במרץ 2023 כבש אמפבה את השער הרביעי בניצחון הליגה 4–2 של פריז על נאנט, הגיע ל-201 כיבושים, עבר את קבאני והפך למלך השערים הבלעדי של פריז סן ז'רמן.
קריירה בינלאומית
אמבפה זכה עם נבחרת צרפת עד גיל 19 באליפות אירופה עד גיל 19 לשנת 2016. במרץ 2017 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת, על ידי המאמן דידייה דשאן. ב-25 במרץ 2017 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת כשעלה כמחליף בניצחון 3–1 על במוקדמות מונדיאל 2018.
בשנת 2022 נכלל ברשימת פורבס 30Under30 האירופאית.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022. במהלך הטורניר כבש שמונה שערים, הכמות הכי גדולה לשחקן בודד מאז רונאלדו במונדיאל 2002, כולל שלושער בגמר מול ארגנטינה, והפך לשחקן הראשון מאז ג'ף הרסט במונדיאל 1966 שכובש שלושער בגמר המונדיאל.
לקראת יורו 2024 הפך לקפטן נבחרת צרפת, ובכך הפך לקפטן הצרפתי הצעיר בתולדותיה.
מועדונים
מעודכן ל-15 באפריל 2023
נבחרת
מעודכן ל-27 במרץ 2023
חיים אישיים
באוגוסט 2022 פורסם שאמפבה החל במערכת יחסים עם הדוגמנית הטרנסד'נדר אינס ראו.
חצי האי קייב
חצי האי קייב (באנגלית: Kiev Peninsula; בבולגרית: полуостров Киев) הוא חצי אי, המכוסה ברובו קרח, בצד המערבי של ארץ גרהאם בחצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
לחצי האי צורת אליפסה, והוא בולט לתוך הים לכיון צפון-מערב. חצי האי גובל במפרץ פלאנדרז שמצפון-מזרח לו, ובמפרץ באסקוצ'אה, שמדרום מערב לו.
בקצה הצפוני של חצי האי מצוי כף רנאר, המהווה את גבול בין חוף גרהאם שמדרום-מערב לכף רנאר, לבין חוף דאנקו הממוקם מצפון-מזרח לכף רנאר.
הר דמריה ממוקם בחוף המערבי של חצי האי.
גילוי ומיפוי חצי האי
חצי האי מופה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1976.
מקור השם
שמו של חצי האי ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של בולגריה.
חצי האי נקרא על שם העיר קייב, בירת אוקראינה.
השם ניתן בשל העובדה שהבסיס האנטארקטי האוקראיני ורנדסקי ממוקם על האי גאליגנז הסמוך.
לקריאה נוספת
• O. Mytrokhyn, V. Bakhmutov, Geological research during 25-th Ukrainian Antarctic Expedition, February – April 2020: Kiev Peninsula of the Graham Coast, onference Proceedings, XIV International Scientific Conference “Monitoring of Geological Processes and Ecological Condition of the Environment”, Nov 2020, Volume 2020, p.1 - 5 DOI: https://doi.org/10.3997/2214-4609.202056038
• Savenko, O.. (2020), Sightings of Antarctic minke whales, Balaenoptera bonaerensis, near the Kiev Peninsula (West Antarctica) during the summer period of 2019, Ukrainian Antarctic Journal. 68-74. 10.33275/1727-7485.2.2020.654
פייף סימינגטון
ג'ון פייף סימינגטון השלישי (באנגלית: John Fife Symington III; ) הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אריזונה ה-19 מ-1991 ועד להתפטרותו ב-1997. סימינגטון התפטר מתפקידו בעקבות הרשעתו באשמות עושק והונאת בנק - הרשעות שמאוחר יותר בוטלו. טרם כניסתו לפוליטיקה, שירת סימינגטון בחיל האוויר של ארצות הברית, בו הוא הוצב בבסיס חיל האוויר לוק שבגלנדייל.
כיליד העיר ניו יורק, למד סימינגטון בבית הספר גילמן שבבולטימור. לאחר מכן הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד עם תואר בתולדות האמנות ההולנדית. סימינגטון הגיע ממשפחה פוליטית. אביו, ג'. פייף סימינגטון הבן, שירת כשגריר ארצות הברית בטרינידד וטובגו. דודנו, סטיוארט סימינגטון, היה סנאטור מטעם מיזורי והמזכיר הראשון של חיל האוויר של ארצות הברית. לאחר שהתגייס סימינגטון לחיל האוויר של ארצות הברית ב-1967, וקיבל דרגת קפטן, הוענק לו כוכב הארד על שירות ראוי לשבח. הוא השתחרר ב-1971, נשאר באריזונה והיה ליזם מקרקעין. ב-1976 הוא הקים חברה בבעלותו.
ב-1990 נבחר סימינגטון כמושל אריזונה לאחר שהתמודד במרוץ צמוד מול איש המפלגה הדמוקרטית, ראש עיריית פיניקס טרי גודארד, במערכת בחירות שהסתיימה בהצבעה בשני סיבובים. במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל, הקים סימינגטון בתי ספר בזיכיון באריזונה לאחר שחתם על חקיקה לרפורמה גורפת בחינוך, ובתי הספר הראשונים מסוג זה נפתחו ב-1995. בשנה שלאחר מכן, במהלך תקופת כהונתו השנייה, חתם סימינגטון על חוק להקמת רשות בנק המים של אריזונה כסוכנות עצמאית, שאפשר גישה למקורות מים ממיזם מרכז אריזונה להיאגר לטובת צרכים עתידיים. במהלך כהונתו התרחשה גם הסגירה הזמנית הראשונה של הפארק הלאומי גרנד קניון במהלך השבתת הממשל בארצות הברית בנובמבר 1995. ב-1997 הורשע סימינגטון בשבעה סעיפי אישום של הונאת בנק, והתפטר מכהונתו, אך מאוחר יותר ההרשעות בוטלו. לפני שהוגש ערעור על זיכויו, הוא קיבל בינואר 2001 חנינה מהנשיא ביל קלינטון, שאותו הוא הציל בנעוריו מטביעה בקונטיקט.
לאחר סיום כהונתו כמושל, עזב סימינגטון את החיים הציבוריים ופתח בקריירה של שף, ומאוחר יותר היה שותף לייסוד המכון הקולינרי של אריזונה יחד עם שותפיו לעסקים ג'רי מויס, דארן לייט ושף רוברט א. וילסון. שמו עלה כמועמד אפשרי לכהונה נוספת כמושל אריזונה, והוא שקל להתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית, אך הוא רק תמך במועמדים מאז תום כהונתו כמושל. סימינגטון ידוע גם כמי שהיה עד לאורות פיניקס, אירוע רבתי של עצמים בלתי מזוהים שהתרחש בפיניקס ב-13 במרץ 1997.
ראשית חייו
פיף סימינגטון נולד בעיר ניו יורק. הוא בן למשפחה אמידה ממרילנד. הוא נינו של איל הפלדה הנרי קליי פריק. הוריו היו מרתה הווארד (לבית פריק) וג'. פייף סימינגטון האב, שכיהן כשגריר ארצות הברית בטרינידד וטובגו בשנים 1969 - 1971 תחת הנשיא ריצ'רד ניקסון. הוא גם דודנו של סטיוארט סימינגטון, שכיהן בסנאט של ארצות הברית מטעם מיזורי בשנים 1953 - 1976 והיה המזכיר הראשון של חיל האוויר של ארצות הברית.
סימינגטון התחנך בבית הספר גילמן שבבולטימור, ולאחר מכן למד באוניברסיטת הרווארד, שם הוא סיים ב-1968 תואר בתולדות האמנות ההולנדית. בעת לימודיו בגילמן, הכיר סימינגטון את תומאס קפלין, שבהמשך הכיר לו את ביל קלינטון בעת לימודיו בקולג'. בגיל 19, הציל סימינגטון את בן גילו קלינטון שכמעט טבע כתוצאה מגאות במהלך טיול להייניס פורט, מסצ'וסטס ליד אחוזת קנדי. בעת לימודיו בהרווארד, גילה סימינגטון את עבודותיו של חתן פרס נובל לכלכלה פרידריך האייק, שהיה כלכלן, תאורטיקן חברתי ואיש המחשבה המדינית, שתמך בממשלה מוגבלת ובכלכלת שוק. עבודות אלו השפיעו על השקפותיו הפוליטיות של סימינגטון בהקשר למדיניות הפיננסית ומדיניות המיסוי שלו כמושל. הוא היה תומך של בארי גולדווטר בבחירות לנשיאות של 1964 נגד לינדון ג'ונסון. ב-1967 הוא התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית ושירת בו במהלך מלחמת וייטנאם. הוא הוצב בבסיס חיל האוויר לוק שבגלנדייל, אריזונה. ב-1971 הוא עוטר בכוכב הארד על שירות ראוי לשבח, ולאחר מכן שוחרר. הוא נשאר באריזונה והחל להיות מעורב בעסקי המקרקעין, וב-1976 ייסד את חברתו, חברת סימינגטון. ב-1983 הוא מונה כחבר במועצת המנהלים של חברת החסכונות וההלוואות הדרום-מערבית, שבסיסה היה בסולט לייק סיטי, יוטה. החל מ-1983, אחד מהמיזמים של סימינגטון כיזם מקרקעין, במסגרת החברה שבבעלותו, היה בניית "הטיילת" (Esplanade) בהצטלבות רחוב 24 ורחוב קאמלבק שבפיניקס, מכלול משרדים גדול שנבנה על מיקומו של מגרש ששימש קודם לכן להצבת עץ חג המולד. סימינגטון האמין שזה יהיה "המיקום הטוב ביותר לעסקים בעיר", ועד היום הוא מחזיק במשרדו שבקומה הרביעית של הבניין. תהליך מימון המיזם שימש בהמשך כחלק מחקירת מעורבותו בחברת החסכונות וההלוואות, שנתנה את המימון למיזם כשסימינגטון שימש כחבר במועצת המנהלים שלה. סימינגטון ציין שאישור הבנייה היה משמעותי, שכן קודם לכן לא נבנה שום בניין מעל ארבע קומות לאורך רחוב קאמלבאק. בניית מכלול ה"טיילת" נמשכה שני עשורים, החלה ב-1983 והסתיימה ב-2003.
מיזמי פיתוח נוספים שבוצעו על ידי חברתו של סימינגטון כללו את את "מרקדו", מרכז קניות ליד מרכז העיר פיניקס שעיצובו הושפע מהתרבות ההיספנית של דרום-מערב ארצות הברית. הרעיון לבניית המרקדו נשאב מבניין העירייה של פיניקס, שדאגה למימון הפדרלי הראשון לפיתוח בעיר עבור המיזם, וכן החזיקה בבעלותה את הקרקע שעליו הוא נבנה. המרקדו נפתח ב-1989, אך הוא נתקל בקשיים פיננסיים שנים ספורות בלבד לאחר פתיחתו. בנוסף, בניסיון לממן את בניית המרקדו, הגיש סימינגטון שוב ושוב דוחות פיננסיים מטעים, מעשים שבהמשך הובילו להתפטרותו מתפקיד המושל, כדי לקבל הלוואה בהיקף של 10 מיליון דולר למיזם מקבוצה של קרנות פנסיה. הועלה גם חשד שסימינגטון איים לסיים את חוזה השכירות עם אוניברסיטת המדינה של אריזונה, הדייר הגדול ביותר אז במרקדו, בכמה הזדמנויות בין יולי לבין אוקטובר 1991, אם לא תיפדה ההלוואה של 10 מיליון הדולר. ההלוואה על המרקדו הוכרזה ב-1992 כבלתי נפרעת, כשסימינגטון הגיש בקשה לפשיטת רגל כהגנה מפני בעלי החוב.
בחירות 1990
באפריל 1989 הודיע סימינגטון על  כוונתו להתמודד בבחירות של 1990 על משרת מושל אריזונה, בהבטיחו לנהל את המדינה כמו עסק. כבר בשלבים הראשונים של מסע הבחירות שלו, הוא הציג את התמחותו העסקית ואת הצלחתו כיזם מקרקעין כיתרון, באומרו, "מה שאריזונה זקוקה לו כעת הוא ראש עסקי. המדינה צריכה אדם שיכול להעניק לה ניהול מנוסה פיננסי מקצועי כדי לדחוף אותה אל מחוץ למשבר הכלכלי. אני הוא האיש הזה". בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית שהתקיימו ב-11 בספטמבר 1990, ניצבו מולו כמה פוליטיקאי רמי דרג, כולל המושל לשעבר איוון מיקם, שהודח מכהונתו ב-1988, וניסה לשוב לכס המושל. חבר הקונגרס לשעבר סאם סטייגר, שב-1976 התמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית מטעם הרפובליקנים ועל משרת המושל מטעם [[המפלגה הליברטריאנית (ארצות הברית)
בנאום שנשא בליל ההכרזה על תוצאות הבחירות המקדימות, החל סימינגטון מיד את קמפיין הבחירות הכלליות שלו, והודיע על כך שיריבו הדמוקרטי, טרי גודארד, היה "פוליטיקאי מקצועי, דמוקרט-ליברלי של גביית מיסים והוצאתם מהסוג של מייקל דוקאקיס", ושבניגוד אליו, הוא היה שמרן מהסוג של בארי גולדווטר, ושהוא "גאה בכך".
גודארד כיהן עד פברואר אותה שנה כראש עיריית פיניקס. הוא גם היה בנו של המושל לשעבר סמואל פירסון גודארד הבן. במהלך מסע הבחירות, ניסה גודארד להטיל ספק באישיותו של סימינגטון במחשבותיהם של ציבור הבוחרים באמצעות הטענה שאיש העסקים לשעבר עלול לעמוד בפני אישומים משפטיים על פעילויותיו העסקיות. בתגובה, תקף סימינגטון את גודארד על הפרת חוקי מימון הבחירות כאשר "קיבל משכורת ממשרד עורכי דין בעודו מתמודד בבחירות, מבלי לעבוד בעריכת דין כלל וכלל". הבטחות הבחירות של סימינגטון כללו קיצוץ בתקציב המדינה בשיעור של 6 אחוזים, למעט תוכניות שהיו קשורות לחינוך ולרווחה. בבחירות שהתקיימו בנובמבר, ריצתם של מועמדים שלא הגישו את מועמדויותיהם באופן רשמי, אך קראו לבוחרים לרשום את שמותיהם על פתקי ההצבעה (write-in candidates), הפכו את המרוץ בין סימינגטון לבין גודארד לצמוד, וההפרש בין השניים הגיע ל-4,300 קולות בלבד. היה זה לאחר שאיוון מיקם השנוי במחלוקת נבחר כמושל ב-1986 לאחר שזכה ב-40 אחוזים בלבד של הקולות. כתוצאה מכך, נקבע מועד לסיבוב שני ב-26 בפברואר 1991. שני המועמדים הוציאו יחדיו סכום של כ-5 מיליון דולר בבחירות המקדימות, בבחירות הכלליות ובסיבוב השני.
תקופת כהונתו הראשונה
למיזם זה זכה משרד הנהלת החשבונות של סימינגטון במכרז לייעוץ, מהלך שמאוחר יותר הוביל לחקירה, וכתוצאה מכך הושג הסכם פשרה של 3.3 מיליון דולר על הצעות מחיר שנחקרו בחקירה פדרלית ומדינתית. סימינגטון ומנהלים לשעבר אחרים של חברת החסכונות וההלוואות של דרום-המערב, היו נתונים לחקירה על מעורבותם בכישלון של החברה, ובסופו של דבר הנושא יושב בפשרה של 12 מיליון דולר.
בנובמבר 1992 סיים סימינגטון התדיינות שנמשכה שישה חודשים עם אומת היאפאווי של פורט מקדואל, כאשר חתם על חוזה שאפשר לשבט להפעיל 250 מכונות הימורים. קודם לכן, פעל השבט בהתעמתות עם סוכנים פדרליים שהחרימו את מכונות ההימורים בשנה שלפני חתימת ההסכם. אומת היאפאווי של פורט מקדואל השיגה ההסדר על רבע מהמכונות והסכימה לפיקוח של המדינה. בתמורה, הסכימה המדינה לאפשר הפעלה של אולם בינגו וקאזינו 24 שעות ביממה על ידי השבט. התובע הכללי לשעבר של אריזונה, ג'ק לסוטה, מתח ביקורת על ההחלטה באותה עת, בשל חוקי המדינה נגד הימורים. ב-1993 חתם סימינגטון על חקיקה שהפכה החלטה זאת על פיה והוציא אל מחוץ לחוק את ההימורים ואת בתי הקאזינו, כולל אף לטובת גיוס כספים למוסדות דת וצדקה.
בנובמבר 1992 תמך סימינגטון גם במשאל עם להצעה להשיב את יום מרטין לותר קינג כחג פדרלי באריזונה. יום זה בוטל כחג רשמי כמה שנים קודם לכן בתקופת ממשלו של איוון מיקם. סימינגטון התפאר בכך שאריזונה הייתה "המדינה היחידה שהחליטה על כך" וחש שההצבעה לאישור החקיקה בעניין יצרה "הצהרה מופלאה בנוגע לאריזונה".
אחד ההישגים המרכזיים של סימינגטון כמושל התרחש לקראת סיום תקופת כהונתו הראשונה. מדובר היה על חקיקת רפורמה גורפת במערכת החינוך, שהובילה להקמת בתי ספר בזיכיון באריזונה. המטרה שעמדה מאחורי בתי הספר בזיכיון הייתה לשפר את הישגי התלמידים ולאפשר הזדמנויות לימוד נוספות. הזיכיונות הראשונים ניתנו ב-1995. מאוחר יותר העיר סימינגטון שביצירת בתי הספר בזיכיון "מוסדות החינוך הציבורים נאלצו לעמוד בתחרות כדי להשתפר, זה מעולם לא נועד לפגוע, זה נועד להפוך אותם לטובים יותר".
בחירות 1994
ב-1994 התמודד סימינגטון בבחירות על תקופת כהונה שנייה. בבחירות המקדימות של הרפובליקנים ניצבה מולו ברברה בארט, לימים מזכירת חיל האוויר של ארצות הברית ושגרירה בפינלנד, ורעייתו של קרייג בארט, לימים המנהל הכללי ויושב ראש מועצת המנהלים של אינטל. במסע הבחירות שלו בבחירות המקדימות, אמר סימינגטון, "התחייבתי להעביר את מערך ההוצאות של המדינה למצב של שליטה, להפחית מיסים ולעשות כמיטב יכולתי כדי לקדם את הפיתוח הכלכלי ולשקם את חוזקה של הכלכלה. אני סבור שאני נמצא בעמדה חזקה בגלל שהגשמתי את המטרות הללו". בארט הוציאה יותר ממיליון דולר מכספה האישי בניסיון להביס את סימינגטון, כשהיא הצהירה שהיא לא סולדת ממנו באופן אישי, אך פשוט חשה שהיא תוכל לבצע טוב יותר את תפקיד המושלת. ב-13 בספטמבר 1994, ניצח סימינגטון את בארט בבחירות המקדימות ביחס של 68 אחוזים מול 32 אחוזים מהקולות. לדעתם של פרשנים פוליטיים כשלה בארט בהבדלת עצמה מסימינגטון וניהלה מסע בחירות בלתי מוצלח.
בבחירות הכלליות ניצב מול סימינגטון המועמד הדמוקרטי אדי באשה, שנודע באריזונה ברשת החנויות שלו לממכר מזון Bashas'. לפני הבחירות הכלליות, הוביל באשה על סימינגטון בסקרי דעת הקהל בהפרש של 15 עד 20 אחוזים. על כל פנים, בחירות אמצע הכהונה של 1994 עמדו בסימן של נצחונות סוחפים עבור הרפובליקנים, וככל הנראה זה מצב זה גרם לניצחונו של סימינגטון, זאת על אף פגיעותו בשל המחלוקות שצצו במהלך תקופת כהונתו הראשונה. סימינגטון ניצח את באשה ביחס קולות של 52 אחוזים מול 44. באשה סירב לנהל מערכת בחירות שלילית עד לימים האחרונים שלפני ההצבעה, כאשר נראה היה שזה יהיה כבר מאוחר עבורו, ופרשנים פוליטיים ציינו זאת כסיבה לתבוסתו. בנוסף, סימינגטון הדגיש את הצהרתו של באשה במהלך העימות בין השניים בהנחיית ליגת הנשים המצביעות, שמערכת החינוך הציבורית "יכולה להיות המשפחה הפונדקאית שתסייע לילדים ולהוריהם", הצהרה שהובילה את סימינגטון להכריז שבאשה האמין ש"המדינה יכול למלא את מקומה של המשפחה". לאחר ניצחונו בבחירות, התחייב סימינגטון בנאום הניצחון שלו בליל הבחירות להפחית עוד יותר את מס ההכנסה במהלך תקופת כהונתו השנייה, וכן להמשיך ולבטל את עול הרגולציה על עסקים, ולגלות קשיחות כלפי הפשע. הוא גם הכריז שניצחונו הוא "נס" ו"מהפכה", באומרו שהציבור "רוצה את ארצו בחזרה ושהם רוצים שמיסיהם יופחתו. בארי גולדווטר ורונלד רייגן החלו בכך, והאל יברך אותם".
תקופת כהונתו השנייה
זמן קצר לאחר תחילת תקופת כהונתו השנייה כמושל, הגיש סימינגטון בקשה לפשיטת רגל אישית, בטענה לחובות של מעל 24 מיליון דולר, שנגרמו בשל קריסת השקעותיו במקרקעין. לפי דיווח של הניו יורק טיימס, הוא הצהיר ש"נכפה עליו על ידי תאגיד של קרנות פנסיה איגודיות לנהל משא ומתן על הסדר חוב של 11 מיליון דולר". כדי לממן את בניית מרכז הקניות ומכלול המשרדים מרקדו שבמרכז פיניקס, לווה סימינגטון 10 מיליון דולר משש קרנות פנסיה. ב-1991 הוטל עיקול כאשר ההכנסות של המרקדו שלא עמדו בציפיות מנעו מסימינגטון לעמוד בתשלומי ההלוואה. מצב זה הוביל את בית המשפט להעניק לקרנות הפנסיה הסדר חוב שהוערך ב-11.4 מיליון דולר, שסימינגטון הצהיר שהיה מעבר ליכולת הפרעון שלו.
בנומבר 1995 נסגר הפארק הלאומי גרנד קניון בפעם הראשונה בתולדותיו בשל השבתת ממשל. ב-17 בנובמבר, כמעט וגרמה תגובתו של סימנגטון לכך למשבר לאומי. בציינו את ההשפעה הקשה של סגירת הפארק על התיירות, הודיע סימינגטון שהגרנד קניון חייב להישאר פתוח, בכוח, אם יש צורך בכך". הפנטגון הזהיר את מפקד המשמר הלאומי של אריזונה שאין להפעיל כוח והעלה אפשרות שאם יהיה צורך, המשמר יוכפף לממשלה הפדרלית ויוכנס תחת שליטת הבית הלבן. סימינגטון החליט להתקדם, ויחד עם יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, ניוט גינגריץ', 50 אנשי המשמר הלאומי שלא היו חמושים, 25 עובדי מחלקת הפארקים של המדינה, ופקידי ממשל אחרים, נסע לקניון. כאשר הגיעה הקבוצה, היכה סימינגטון על שערי הפארק אל מול התקשורת ודרש שהפארק ייפתח מחדש.
רוברט ארנברגר, המפקח הראשי של הפארק, שלח לסימינגטון מכתב מטעם מחלקת הפנים של ארצות הברית שבו הוא ציין שמדינת אריזונה תוכל לתרום כספים למחלקה כדי לפתוח מחדש את הפארק, בקשה שסימינגטון ראה בה "משחק פוליטי". מאוחר יותר פתחה מחלקת הפנים את הפארק תחת פיקוח המדינה. המממשלה פדרלית החזירה לאריזונה סכום של 370,020 דולר שהמדינה תרמה כדי להשאיר את הפארק פתוח במהלך ההשבתה. באמצע דצמבר אותה שנה התרחשה שוב השבתת ממשל, אך אריזונה והממשלה הפדרלית הצליחו להגיע להסכמה להשארת הפארק פתוח באופן חלקי, כשאריזונה שילמה 17,625 מראש עבור כל יום פתיחה, וסכום זה גם הוא הוחזר לה מאוחר יותר על ידי הממשלה הפדרלית.
משפטו והתפטרותו
ביוני 1996, הוגש נגד סימינגטון כתב אישום שכלל 21 סעיפים על סחיטה, הגשת דוחות כספיים שגויים, והונאת בנק. ב-4 בספטמבר 1997 הוא הורשע בשבעה סעיפים של הונאת בנק. הוא הואשם בהונאת בעלי החוב שלו כיזם מקרקעין, סחיטה מקרנות הפנסיה ועדות שקר בשימוע שלו לפשיטת רגל. בשל העובדה שחוקי אריזונה אוסרים על כהונת מורשעים בפלילים לכהן במשרה ציבורית, התפטר סימינגטון מכהונתו ביום המחרת ובמקומו הושבעה כמושלת מזכירת המדינה ג'יין הול. טרם התפטרותו, נעשו מאמצים כבירים להנעת תהליך בחירות חוזרות שהובלו על ידי מזכיר המדינה ריצ'רד ד. מאהוני. בכל אופן, הרשעה זו בוטלה ב-1999 על ידי בית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית. שישה ימים לאחר תחילת דיוני חבר המושבעים, קיבל השופט את בקשת הממשלה לפטר את אחת המושבעות לאחר ששאר המושבעים התלוננו על כך שהיא מסרבת לקיים איתם דיונים, ובכך הפרה באופן חמור את שבועתה. הרכב השופטים בערעור פסק ברוב של שניים מול אחד שהייתה אפשרות סבירה שהמושבעת למעשה הודחה מתפקידה בגלל שהיא נטתה לזכות את סימינגטון, וששאר המושבעים היו מתוסכלים מהאפשרות של חבר מושבעים תלוי (בתיקים פדרליים ההחלטה צריכה להתקבל פה אחד). בית המשפט בערכאת הערעור פסק שפיטורי המושבעת הפרו את זכותו של סימינגטון למשפט הוגן, שכן הוא היה זכאי להצבעתה של מושבעת זו. לפני שניתן היה להגיש תביעה חוזרת נגדו, קיבל סימינגטון בינואר 2001 חנינה מהנשיא ביל קלינטון, שבכך שם קץ למאבק בין שבע השנים של הממשלה הפדרלית עם סימינגטון.
המכון הקולינרי של אריזונה
לאחר שהתקבל ערעורו, ועוד לפני שקיבל את החנינה הנשיאותית, ניסה סימינגטון להמציא את עצמו מחדש כאזרח פרטי והחליט להרשם ללימודי קולינריה. במהלך לימודיו אלו הוא לקח עמו תיק עם חפצים אישיים למקרה שהוא יצטרך להתייצב בבית הסוהר הפדרלי בלאס וגאס בהתרעה של 24 שעות, אך בסופו של דבר לא היה צורך בכך בשל קבלת החנינה הנשיאותית. לאחר סיום לימודיו בקולג לה קורדון בלו לאומנויות הקולינריה בסקוטסדייל, אריזונה, סייע סימינגטון להקים את המכון הקולינרי של אריזונה. מוסד זה הוקם בשיתוף עם כמה שותפים עסקיים כמו רוברט א. וילסון, היזם ג'רי מויס, והנשיא לשעבר של המכון בסקוטסדייל, דארן לייט. החזון של מוסד זה היה ליצור מרחבי לימוד קטנים לצורך תרגול, עם התמקדות ספציפית על שיטות בישול צרפתיות מסורתיות. בית ספר זה נפתח והחל את מחזורי הלימוד הראשונים שלו בראשית 2002 בסקוטסדייל.
בנוסף לזמן שהעביר סימינגטון בלימודי הקולינריה, הוא שב למיזם המקרקעין "הטיילת" שאותו הוא החל ב-1983, ובסופו של דבר הפסיד בתהליך החקירה של התנהלותו העסקית, והחל לעבוד כשף לקינוחים ומאפים במסעדה איטלקית במתחם זה. בפברואר 2003 פתח סימינגטון מסעדה בשם "הקפה האיטלקי של פרנקו" יחד עם שותף עסקי, המסעדן פרנקו פצולי.
בראיון שנתן לוושינגטון פוסט, חשף סימינגטון שהוא מעדיף להיות שף מאשר להרוויח כסף, ושהתנסות זו הייתה עבורו חוויה כבירה. ההתמחויות שלו כללו הכנת טירמיסו ומתכון למוס שוקולד שהוא יצר ונקרא "המושל (טעם חזק, מיסים נמוכים)". המושלת באותה עת, ג'נט נפוליטנו, ביקרה במסעדה מספר פעמים וסיימה את סעודתה עם קינוח "המושל", שהעיתון Tucson Citizen דיווח שהוא הקינוח הנמכר ביותר במסעדה.
אורות פיניקס
ב-2007 חשף סימינגטון שהוא היה עד לאורות פיניקס, אירוע רבתי של עצמים בלתי מזוהים שהתרחש עשר שנים קודם לכן, ב-13 במרץ 1997, בעת שכיהן כמושל. בראיון שנתן לעיתון The Daily Courier, ציין סימינגטון, "אני טייס ואני מכיר כמעט כל מכונה שטסה. זה היה גדול יותר מכל דבר שראיתי מעודי. זו נותרה תעלומה גדולה. אנשים אחרים ראו זאת, אנשים אחראיים. אני לא מבין למה אנשם צריכים ללעוג לזה". הוא המשיך, "זה עצום ובלתי מוסבר. מי יודע מניין הגעתי? אנשים רבים ראו זאת, וגם אני. זה היה דרמטי. וזה לא היה יכול להיות זיקוקים בגלל שזה היה יותר מיד סימטרי. היה לזה קו מתאר גאומטרי, צורה יציבה". כמי שכיהן כמושל במהלך האירוע, ציין סימינגטון שהוא היה חוקר אותו, אך קיים מסיבת עיתונאים בה ראש הסגל שלו היה לבוש בתלבושת של חוצן. מאוחר יותר הוא ציין שכפקיד ציבור הוא חש אחריות למנוע פאניקה ציבורית, ולפיכך עשה ניסיון להציג אווירה של קלות ראש.
ב-9 בנובמבר 2007 הופיע סימינגטון יחד עם פאנל של אורחים שדנו בחוויותיהם בראיית עצמים בלתי מזוהים בתוכנית לארי קינג לייב. כמה ימים לאחר מכן, ב-12 בנובמבר, הוא שימש כמנחה במסיבת עיתונאים על נושא העצמים הבלתי מזוהים במועדות העיתונות הלאומי בוושינגטון. דוברים אחרים כללו אנשי צבא אמריקאים וזרים ופקידי ממשל שהיו מעורבים בכמה אירועי עצמים בלתי מזוהים מרכזיים, כמו תקרית יער רנדלשם ב-1980, גל תצפיות העב"מים בבלגיה ב-1990 ותקרית טהראן ב-1976, ואישים זרים שעמדו בראש גופי חקירה בנושא כמו העיתונאי ניק פופ מבריטניה וקלוד פוהר מצרפת. הם ציינו שהתופעה היא אמיתית למדי, שיש להתייחס אליה ברצינות, ודחקו בממשלת ארצות הברית לפתוח לציבור חקירות של מקרי ראיית עצמים בלתי מזוהים. סימינגטון גם הופיע כעד לאירוע אורות פיניקס בגרסה מעודכנת של הסרט התעודי מ-2002 Out of the Blue של יוצר הסרטים ג'יימס פוקס.
ב-2017 כתב סימינגטון מאמר מערכת עבור CNN, בו הוא המשיך לתאר את התנסותו באירוע אורות פיניקס, באומרו שהוא ראה כלי טייס בצורת דלתא, שחלף בשקט לרוחב השמיים מעל פסגת פיאסטאוה. הוא תיאר את העצם כ"גדול באופן דרמטי" עם "שוליים ברורים מאוד ועם כמה אורות עצומים". הוא גם הביע את אי-שביעות רצונו מההסבר לאירוע של חיל האוויר כירי של אקדח נורים, בעוד שהוא הכיר בכך שהייתה אפשרות של ירי נורים באותו לילה, אך לדבריו אורות פיניקס לא היו קשורים לכך. כאשר הוא המשיך להביע את תמיכתו בפתיחת חקירות נוספות, אמר סימינגטון, "יש לפתוח מחדש חקירות, מסמכים צריכים להיחשף, ולא ניתן להתנער מהרעיון של דיאלוג פתוח", וקרא לממשלה לחדול מ"לפרסם סיפורים שמנציחים את המיתוס שניתן להסביר את כל העצמים הבלתי מזוהים במונחים קונבנציונליים עכשוויים".
האפשרות לחזרה לפוליטיקה
ב-4 בפברואר 2005, בראיון לעיתון The Arizona Republic, הביע סימינגטון את עניינו לשוב להתמודד על משרת המושל בבחירות של 2006 מול הדמוקרטית ג'נט נפוליטנו. התעניינותו במרוץ הגיע לאחר שהוא נכח בנאום מצב המדינה של נפוליטנו שאותו היא נשאה באותה שנה, ובאה כהתנגדות למצע החינוכי שלה. על כל פנים, שלושה חודשים מאוחר יותר, ב-5 במאי, הוא הסיר את שמו מכלל אפשרות להתמודדות, באומרו שהוא מעוניין למקד את כוחותיו בקבוצה העסקית שבבעלותו. בנובמבר 2006 נוצח סימינגטון בניסיונו להיבחר כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית במחוזו, מחוז שהיה גם מחוז הבית של הסנאטור ג'ון מקיין, שתמך בסימינגטון. היה זה ההפסד הראשון שלו בבחירות מאז תחילת הקריירה שלו. באפריל 2007 מונה סימינגטון כיושב ראש מועצת הנאמנים של הגנים הבוטניים של סנטה ברברה.
בעקבות התפטרותה של נפוליטנו ב-2009 מתפקידה כמושלת לצורך מינויה כמזכירת ביטחון המולדת של ארצות הברית, נחשב סימינגטון כמועמד אפשרי להתמודד על משרת המושל ב-2010, אך הוא סירב להתמודד, והודיע על כך באוקטובר אותה שנה בעקבות משאל דעת קהל שלא נתן לו סיכויים. תחת זאת, הוא העניק את תמיכתו ביושב הראש לשעבר של הרפובליקנים באריזונה, ג'ון מונגר, כנגד המושלת המכהנת ג'ן ברואר, אך בסופו של דבר מונגר פרש מן המרוץ כאשר לא עלה בידו להתמוד עם יכולות גיוס התרומות של המועמדים האחרים. על אף סירובו להתמודד שוב על משרה ציבורית, נותר סימינגטון מעורב בפוליטיקה של אריזונה, וקידם מועמדים משתי המפלגות הגדולות, כולל בין השאר דאג דוסי לתפקיד המושל, ג'ון מקיין לסנאט של ארצות הברית, והדמוקרטים רובן גייגו למושב בבית הנבחרים של ארצות הברית ופיליסיה רוטליני לתפקיד התובעת הכללית של אריזונה.
ביולי 2016 התגלה אוסף של מסמכים נעלמים מתקופת כהונתו של סימינגטון כמושל על ידי ההיסטוריון ג'ק אוגוסט. האוסף הכיל 305 ארגזים, שלצורך עיבודם הוערך שנדרשו 50 שעות עבודה, והם הכילו מסמכי מדיניות, תיעוד ממשפטו של סימינגטון, תצלומים מביקורים בבית הלבן, ותצלום הומוריסטי של סימינגטון לבוש בתחפושת הקמע בדמות הגורילה של קבוצת הכדורסל פיניקס סאנס. המסמכים אותרו במחסן שהיה במרחק של ק"מ ספורים מבניין הקפיטול של אריזונה, ותוארו על ידי העיתון The Arizona Republic כשווי ערך ל"מכרה הזהב האבוד של ההולנדי" . טרם מציאת המסמכים, ציין סימינגטון שלא היה לו מושג היכן המסמכים נמצאו, זאת על אף שהורה לצוותו לארוז את המסמכים לקראת מהלך העברת השלטון המהירה כאשר נפסק דינו במשפט. חוקי המדינה דורשים שפקידי ציבור יעבירו את מסמכיהם לגישה לציבור, אך אכיפת חוק זה לא הייתה עקבית והתבצעה לעיתים רחוקות.
אוליבר מילבורן
אוליבר מילבורן (באנגלית: Oliver Milburn; נולד ב-25 בפברואר 1973) הוא שחקן אנגלי, הידוע גם בשם אוז מילבורן.
ביוגרפיה
מילבורן נולד בדורסט. הוא למד בבית הספר דראגון באוקספורד ואחר כך באיטון קולג'.
מילבורן שיחק בתפקיד מתיו בנרמן בסדרת הטלוויזיה "משפחות" ובתפקיד ליאם בסדרה "מחלקה אלטרנטיבית". עוד הופיע בסרט "אני בלעדיך", בסדרה "The Bill", בסדרה המשטרתית "Backup", בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "טס לבית דרברוויל" בתפקיד אנג'ל קלייר, בסרט "דייוויד קופרפילד" בתפקיד ג'יימס סטירפורת', בסדרת הדרמה "תרופה מתוקה", בסרט הטלוויזיה "ביירון", בסדרה "Born and Bred", בעיבוד הטלוויזיוני מ-2003 לספרי "ההגדה לבית פורסייט" ובסדרה "Bodies". ב-2009 הצטרף לצוות השחקנים של הסדרה "מאהבות". ב-2011 שיחק בתפקיד אדגר לינטון בעיבוד קולנועי לרומן "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה. ב-2013 דיבב את הדמויות בארתולומיאו רוברטס וג'ון במשחק הווידאו "Assassin's Creed IV: Black Flag".
חיים אישיים
מילבורן נשוי לכתבת החדשות של ערוץ 4 קייטי רזאל, בתו של הברון טים רזאל חבר המפלגה הליברל-דמוקרטית. לבני הזוג יש בת אחת, מטילדה. מילבורן ואשתו היו בירח דבש בסרי לנקה כשהתרחשו רעידת האדמה והצונמי באוקיינוס ההודי, קייטי דיווחה מהשטח על האירועים.
כלא פלצנזה
כלא פּלֶצֶנזֶה (בגרמנית: Justizvollzugsanstalt Plötzensee ) הוא בית כלא בפלצנזה שברובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף של ברלין בירת גרמניה. במתקן זה נכלאו והוצאו להורג בתקופת המשטר הנאצי מתנגדי המשטר.
הקמת הכלא
כלא פלצנזה נבנה בפאתי ברלין בשלהי המאה ה-19, בין השנים 1868 ל-1898, בתקופת מלכותם של הקיסרים וילהלם הראשון ווילהלם השני.
בתקופה הנאצית
לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 הוחמרו תנאי הכליאה בכלא. מטרת הכליאה הוסבה משיקום והחזרה למוטב, למטרות של ענישה, הרתעה, נקמנות וחיסולם של יריבים פוליטיים ואנשים שנחשבו כסיכון למשטר, או שנחשבו כנחותים מבחינה גזעית. אסירים רבים שהושמו בו היו גם אנשים שהורשעו על ידי בתי המשפט המיוחדים של המשטר הנאצי (Sondergerichte) שכוננו בשנת 1933 ועל ידי בית הדין העממי (Volksgerichtshof) שהוקם על ידי היטלר בשנת 1934, כתוצאה ממורת רוחו על כך שבמשפט שריפת הרייכסטאג זוכו חלק מן הנאשמים. לבית דין זה ניתנו סמכויות לדון במגוון רחב למדי של עבירות פוליטיות, כמו פעילות בשוק השחור, האטה בעבודה, תבוסתנות ובגידה והעונשים שהטיל היו חמורים ובמקרים רבים נגזר בו עונש מוות.
במלחמת העולם השנייה
כשפרצה מלחמת העולם השנייה נוספה לאסירי הכלא קבוצת כלואים נוספת והיא עובדים זרים שהובאו לגרמניה מהמדינות הכבושות, חלקם מרצון וחלקם בכפייה. על התנאים בכלא מספר רוג'ר מורהאוז בספרו "ברלין במלחמה":
מעת השלמת בנייתו של הכלא ועד לעליית הנאצים לשלטון הוצאו להורג בין כותלי הכלא 36 אסירים בלבד שהורשעו בעבירת רצח. בתקופת השלטון הנאצי הוצאו להורג בכלא 2,891 אסירים, מכללם כ-2,500 בזמן המלחמה. ההוצאות להורג היו בעריפת ראשיהם של הנדונים בגרזן בחצר הכלא. בשנת 1936 אישר היטלר להכניס לכלא גיליוטינה לעריפת ראשי הנידונים, וזו הוכנסה לכלא בשנת 1937. מחצית מן המוצאים להורג מאז היו גרמנים ומחציתם זרים. בהתקפת אוויר של בנות הברית על ברלין בספטמבר 1943 הופצץ הכלא, ואסירים רבים, שנשארו כלואים בתאיהם בעת האזעקה, נהרגו. כתוצאה מהרס התאים הצליחו אסירים בודדים להימלט מן הכלא. בהפצצה נהרסה הגיליוטינה ובמקומה באה שיטת המתה אחרת: לתקרת חדר ההוצאה להורג הוצמדה קורת עץ עבה שלאורכה חוברו אנקולי בשר שנשאלו מאיטליזים ובתי מטבחיים, ועליהם נתלו האסירים, בקבוצות של שמונה בכל פעם. בין המוצאים להורג בכלא היו אנשי מחתרת "התזמורת האדומה" שנתפסו על ידי הנאצים.
ב-1944, לאחר כישלון קשר העשרים ביולי, גזרי דין המוות שהוטלו על הקושרים על ידי רולנד פרייזלר בבית הדין העממי בוצעו בכלא. ההוצאות להורג תוארו על ידי ויליאם שיירר בספרו "עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי":
תיאור מחריד של ההוצאות להורג בכלא מביא קוסטנטין פיצגיבון בספרו "20 ביולי: הקשר נגד היטלר":
לאחר מלחמת העולם השנייה
עם כיבוש ברלין השתלט הצבא האדום ב-25 באפריל 1945 על הכלא ומצא אותו ריק ברובו מכלואים.
בעלות הברית החליטו כי הכלא ישמש להבא ככלא לעבריינים צעירים.
בשנת 1951 החליט הסנאט של מערב ברלין להנציח את עברו של הכלא בקיר זיכרון שהוקם במקום בו עמד הגרדום. הקיר נחנך בשנת 1952. מאז הפך האתר למקום התייחדות עם קורבנות המשטר הנאצי.
When Lights Are Low
When Lights Are Low (בעברית: "כשהאורות מעומעמים") הוא האלבום ה-19 של הזמר האמריקאי טוני בנט. את האלבום הוציאה חברת התקליטים קולומביה רקורדס לאור ב-20 באפריל 1964, לאחר שהוקלט בחודשים פברואר–מרץ אותה השנה.
אחמד חסן
קריירת מועדונים
חסן החל את הקריירה המקצוענית שלו כמגן ימני באסואן, ששיחקה בליגה נמוכה במצרים. לאחר עונה אחת בקבוצה הבוגרת של המועדון, הוא עבר לאיסמאעילי מליגת העל המצרית וזכה איתה בגביע המצרי לשנת.
בחודש מאי 2008 חתם חסן באל-אהלי מליגת העל המצרית. הוא שיחק במועדון במשך 3 עונות, בהן זכה שלוש פעמים באליפות מצרים, פעם אחת בליגת האלופות האפריקאית ופעם אחת בסופר קאפ האפריקאי. הוא גם זכה בתואר השחקן האפריקאי של השנה לשנת. ב-9 ביולי 2011 עבר חסן בהעברה חופשית לא-זמאלכ, יריבתה המרה של אל-אהלי. בעונתו הראשונה במועדון סיים חסן כמלך השערים של הקבוצה, עם 7 שערים ב-15 הופעות ליגה בעונה שהסתיימה בחודש פברואר בשל אסון אצטדיון פורט סעיד, בו נרצחו 74 אוהדים. בעונתו השנייה והאחרונה במועדון ובקריירה זכה חסן בגביע המצרי.
קריירה בינלאומית
ב-29 בדצמבר 1995 ערך חסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים במשחק ידידות נגד נבחרת גאנה. חסן שיחק עם נבחרתו בשמונה טורנירי גביע אפריקה לאומות וזכה אתה בארבעה (1998, 2006, 2008, 2010), שיא עבור כדורגלן. בגביע אפריקה לאומות 2006 הוביל חסן את נבחרתו כקפטן והבקיע ארבעה שערים בשישה משחקים, כשהוא מסיים כסגן מלך השערים של הטורניר וזוכה בתואר השחקן המצטיין, תואר בו זכה גם בגביע אפריקה לאומות 2010.
חסן הוא מלך ההופעות של נבחרת מצרים, והוא מחזיק בשיא ההופעות בנבחרת לכדורגלן, כשהוא מקדים את מוחמד א-דעיע הסעודי ואת קלאודיו סוארס המקסיקני. ב-25 בינואר 2010, רבע גמר גביע אפריקה לאומות 2010 נגד נבחרת קמרון והופעתו ה-170 בנבחרת, שבר חסן את שיאו של חוסאם חסן עבור נבחרת מצרים.
קריירה כמאמן
בשנת 2015 החל חסן לאמן את פטרוג'ט אף. סי. מליגת העל המצרית.
קון-טיקי (סרט)
קון-טיקי (בנורווגית: Kon-Tiki) הוא סרט דרמה היסטורית שבויים על ידי ו על מסע קון-טיקי מ-1947. הסרט צולם בעיקר באי מלטה. את תפקידו של תור היירדאל משחק. הסרט הוא הפקה משותפת בין נורווגיה, דנמרק, גרמניה, שוודיה ובריטניה.
זה היה הסרט הרווחי ביותר בשנת 2012 בנורווגיה, וההפקה היקרה ביותר במדינה עד אז. הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-85. זו הייתה המועמדות החמישית של נורווגיה לפרס האוסקר. הסרט היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי גלובוס הזהב ה-70. זו הייתה הפעם הראשונה שסרט נורווגי היה מועמד גם לאוסקר וגם לגלובוס הזהב.
עלילה
הסרט הוא סיפורם המומחז של תור היירדאל ומשלחת קון-טיקי שלו בשנת 1947.
בעוד שהתאוריות הרווחות באותה תקופה טענו כי פולינזיה יושבה על ידי שבטים שהיגרו ממערב, היירדאל, אתנוגרף ניסיוני והרפתקן, יצא להוכיח את התאוריה שלו שאנשים מאמריקה הדרומית יישבו את האיים בתקופה הפרה-קולומביאנית.
על פי קווי הדמיון בין פסלים שנמצאו באמריקה הדרומית למואי בפולינזיה, התאוריה של היירדאל אודות מוצאו של העם הפולינזי קיבלה חיזוק מפולקלור פולינזי המספר על שבט קדום בשם שנטען כי אכלס פעם את אי הפסחא. בעוד שרוב המומחים סבורים כי סביר להניח שמסע כזה על פני האוקיינוס העצום לא הצליח אי פעם. על מנת להמחיש כי לא היו מגבלות טכנולוגיות שהיו מונעות מהעמים הקדומים לעשות את המסע, העמיד היירדאהל את התאוריה שלו במבחן ובנה רפסודה מבלזה בעזרת אותן טכניקות שהיו בשימוש לפני 1,500 שנה על ידי העמים הילידים באזור. אף על פי שהוא עצמו לא ידע לשחות או להשיט, הוא יצא למסע הקשה בן ה-8,000 קילומטרים, חציית האוקיינוס השקט מפרו לפולינזיה על גבי הרפסודה הקטנה, יחד עם צוות של חמישה גברים (וגם ארה כחולה-צהובה בשם לוריטה).
במהלך שלושת החודשים על סיפון כלי השיט הפרימיטיבי הקרוי על שם אלוהי השמש והסערה של האינקה, נתקל הקון-טיקי, שחזורו המדעי של הצוות למסע האגדי מחופי פרו לאיים הפולינזיים במכשולים בדמות סופות, כרישים, וסכנות אחרות בים הפתוח.