cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יעקב ליפשיץ (כלכלן)
ביוגרפיה
כיהן כדירקטור בחברות רבות נוספות בהן פרוטרום, בנק כרמל, קלי סוכנויות לביטוח, אלביט מערכות, בנק דיסקונט, דור גז, ספרינג – ניהול קרן פנסיה, טסנת בדיקות תוכנה, בנק אגוד לישראל. שימש יו"ר המרכז הישראלי לניהול וחבר בחבר הנאמנים ובהנהלת אוניברסיטת בן-גוריון.
מחבר הספרים "כלכלת ביטחון: התאוריה הכללית והמקרה הישראלי" בהוצאת משרד הביטחון, 2000 ו"ההתפתחות הכלכלית בשטחים המוחזקים" בהוצאת מערכות, 1970. בנוסף מחברם של מאמרים רבים בנושאי כלכלה וביטחון.
לטושים
לטושים הוא דמות מקראית, בנו של דדן ונכדם של אברהם וקטורה. ללטושים היו שני אחים: אשורים ולאומים.
שמו
יש המפרשים את שמו בתור שוכני אוהלים.
רש"י מפרש אותו על דרך נטושים, והאותיות נ' ו-ל' מתחלפות.
יש חוקרים המפרשים את שמו מלשון לוטשים, כלומר חרשים. לעומת זאת, יש האומרים שפירוש שמו הוא אומנין.
יש אפילו הסוברים שהשמות אשורים, לטושים ולאומים אלה כלל לא שמות אלא כינויים של מעמדות חברתיים והם אומרים שלטושים היה שבטים הנודדים למחצה. דעה זאת מסתמכת על כך שהשם נכתב ברבים, מה שלא נהוג לרוב בשמות פרטיים.
מקום מגורים
לטושים, ככל הנראה התיישב, כמו שאר אחיו ואביו, במדבר הסורי-הערבי.
הילל בן שחר
הֵילֵל בֶּן שָׁחַר הוא כינוי או אפיתט המוזכר בספר ישעיהו בקינה הסאטירית המכונה "המשל על מלך בבל" (שם, ג–כג; "משל" כאן במשמעות דברי לעג, "משל ושנינה"). המלך המת (או העתיד למות), מושא הקינה, מדומה להֵילֵל בן שחר, ששאף לעלות השמימה אך סופו שהוא מוטל, מושפל ומבוזה, למעמקי שאול. האזכור של הילל נושא אופי מיתי, ומקובל לחשוב שהוא משקף מיתוס כוכבי קדום על אל מורד שנפל. אך למרות המאמצים לזהות את הילל ולאתר את הרקע המיתולוגי שלו, אם רקע כזה קיים, נותרה דמותו לוטה בערפל. בנצרות נודע הילל בשם לוציפר (בלטינית: lucifer, על פי תרגום הוולגטה), ולימים זוהה עם השטן.
הכינוי בהקשרו
"המשל על מלך בבל", שבו מופיע הֵילֵל בֶּן שָׁחַר, הוא שיר קינה לעגני המופנה, על פי כותרתו, כלפי מלך בבלי עלום שם. הקינה המדומה מתארת, בנימה של סיפוק ושמחה לאיד, את גורלו של שליט אכזר שרדה בעמים רבים, ובגאוותו ויהירותו המיט על עצמו חורבן. בחייו לא ידעה גאוותו גבול והגיעה לכדי האלהה עצמית; אך עתה הוא מוטל מת מבלי שזכה לקבורה נאותה, אין חולקים לו כבוד כי אם לעג וקלון, והוא מושפל למטה מיתר דרי שאול.
בנוסח ספר ישעיהו כפי שהגיע לידינו, קינה זו היא חלק מ"משא בבל", הראשון בקובץ הנבואות על הגויים שבספר (פרקים יג–כג). יש התייחסות מפורשת לבבל רק בדברי הפתיחה (פסוקים ג–דא) והחתימה (כב–כג), הכתובים פרוזה ואינם מגוף השיר; בשל כך ובשל העובדה שישעיהו ניבא בימי אשור, יש הסבורים שבמקורו נכתב השיר – אפשר שבידי הנביא עצמו – על אחד ממלכי אשור, אולי סרגון השני, ורק בתקופה מאוחרת יותר הוסב אל מלך בבל. הפתיחה לקינה ממסגרת אותה כנבואה לעתיד לבוא, אך מוסכם על הכול כי היא משנית. בקינה עצמה מתואר מותו של המלך כעובדה קיימת; יש הסבורים שאכן נכתבה בתגובה למותו הממשי של מושאה, ואילו לדעת אחרים נכתבה כנבואה (או משאלת לב). באופן כללי, קביעת מועד חיבורה של הקינה, הקשרה ההיסטורי וזהות מושאה הן בעיות סבוכות; יש הסבורים שדמותו של "מלך בבל" מגלמת טיפוס של שליט עריץ יותר מאשר אישיות קונקרטית, ובהתאם לכך פחות חשובה השאלה אם לנגד עיני הנביא עמד מונרך היסטורי זה או אחר. האזכורים של בבל ניתנים להתפרש באורח דומה כסמל למלכות הרשעה.
המשורר מנצל את דרכי הביטוי האופייניות של סוגת הקינה באופן פרודי כדי לשים ללעג את מושאה ולהציג אותו בקלונו. מאפיין פורמלי בולט, לפחות בחלקו העיקרי של השיר, הוא משקלו האסימטרי, הטיפוסי לקינה המקראית ומכונה לעיתים "משקל הקינה", אם כי איננו מיוחד לה: בכל חרוז יש (אידיאלית) שלוש יחידות הטעמה בצלע הראשונה ושתיים בצלע השנייה. הקינה המדומה ערוכה בכמה תמונות, הכוללות התייחסויות ורמיזות קוסמיות ומיתיות המעצימות את הדרמה שבנפילתו של השליט ומשוות לה ממדים קולוסאליים. במקום דברי הספד, המשורר שם בפי הדובר בשיר ובפי הדמויות המקוננות, שסבלו כולן מנחת זרועו של המושל העריץ בדרך זו או אחרת, דברי לעג ושנינה. אין השיר אחיד לכל אורכו בתוכנו, בסגנונו ובמבנהו, ורבים סבורים שהטקסט כפי שהגיע לידינו הוא פרי התפתחות ספרותית מורכבת, ושנפלו בו שיבושים (בייחוד מפסוק יז והלאה). גם את סיומו המדויק קשה לקבוע. בהתחשב בקשיים אלה הוצעו השערות שונות, לעיתים מנוגדות, לגבי מבנהו האמנותי של השיר וחלוקתו הפנימית. עם זאת סבורים רבים כי התמונה המצטיירת בפסוקים יב–טו, שאפשר אולי לראות בהם בית לעצמו, מעין קינה בתוך קינה, מהווה את לבו של השיר ואת שיאו הדרמטי:
בשורות אלה עושה המשורר שימוש בציור בעל אופי מיתולוגי כדי לתאר באופן פיוטי את מפלתו הניצחת של הרודן. התיאור מדגיש את הניגוד שבין שאיפת הכוח והגדלוּת חסרת המעצורים של השליט גבה הלב בחייו, לבין נפילתו במותו לשאול תחתית. בתחילת הקטע מוצגת דמותו החידתית של "הֵילֵל בן שחר", שהשליט המת מזוהה עמו, והמשכו רצוף מוטיבים מיתולוגיים שלחלקם מקבילות במיתולוגיה הכנענית, כפי שהיא ידועה מגיבושה בכתבי אוגרית. מתקבל הרושם כי הקטע כולו מתייחס ברובד המטפורי לדמותו של הילל. חוקרים רבים משערים ששורות אלה מהדהדות בדרך של היסטוריזציה, ואולי אף מצטטות מיתוס קיים על מרד של אלוהות כוכבית נחותה ש"הילל בן שחר" הוא שמה או כינויה. אולם מקבילה ברורה לדמותו של הילל בן שחר ולמיתוס שלכאורה עומד מאחוריה טרם נמצאה עד כה, במיתולוגיה האוגריתית או בכל מקום אחר, והסברות הנוגעות לכך נשענות על השערות.
פירוש הכינוי וגיזרונו
משיקולים פרוזודיים ואחרים, כמעט כל החוקרים מתייחסים לצירוף "הֵילֵל בֶּן שָׁחַר" כאל יחידה תחבירית אחת, המהווה את שמה או כינויה של אותה ישות שאליה מכוונים פסוקים יב–טו. על פי תוכנו והקשרו, מתפרש הצירוף כשם עצם פרטי או ככינוי המתייחס לגרם שמים או לישות מיתולוגית כוכבית שיש לה זיקה כלשהי ל"שחר"; אולם פירוש הצירוף וגיזרונו, וטבעו של הרפרנט שאליו הוא מתייחס, לא הובהרו די הצורך.
נעשו ניסיונות להשוות את השם הֵילֵל עם שמות דומים של אלים מהפנתאונים של עמי האזור. ויליאם גאלאגר מעלה את ההשערה שהילל הוא הגרסה העברית של שם האל המסופוטמי אנליל, בצורתו האכדית: ellilu/illilu. במרחב השמי מערבי, אלוהות בשם "הלל" ידועה מן המיתולוגיה האוגריתית. אולם כמעט דבר אינו ידוע על הלל זה, כנראה אל נחות, המוזכר אך ורק בתיאורן הסטראוטיפי הסתום של הכת'רת, קבוצת אלות זוטרות המופקדות על ההיריון וההולדה. באגדת אקהת ובשיר האירוסין של ניכל וירח מכונות הכת'רת: "בנת הלל סננת" (= בנות הלל הסנוניות?) ו"בנת הלל בעל גמל". בהקשר זה הועלה גם שמו של האל חֻ'לֵלֻ (ḫulēlu), המופיע בטקסטים פולחניים מאמר, ואפשר שזהו תעתיק של צורה שמית מערבית מעין הֻלֵלֻ.
לפי מסורת פרשנית אחרת, יש להפריד בין "הילל" ו"בן שחר", ולפרש את הראשון כצורה פועלית, ציווי בבניין הפעיל מן השורש יל"ל (השוו לפסוק לא, ועוד). כך מתורגמת המילה בתרגום הפשיטתא הסורי, בתרגומו של עקילס ליוונית ובפירושו של הירונימוס לישעיהו יד יב (שם נקט תרגום מילולי, שלא כבתרגומו לפסוק בוולגטה). אולם כיום פירוש זה זניח. עם זאת, אין בהכרח סתירה בין הפירושים: מרווין סוויני סבור שמדובר בכפל משמעות מכוון.
רקע מיתולוגי משוער
רבים סבורים שהתיאור בישעיהו מתייחס למיתוס שלא הגיע לידינו על הילל בן שחר, כנראה אל זוטר או אל למחצה, שמרד באל העומד בראש הפנתאון וניסה להחליפו, וכעונש על כך הוטל לשאול. מן הכתוב עולה כי אותו הילל מתגלם בכוכב או בעצם שמימי בוהק אחר. מאז המאה התשע עשרה תרים החוקרים אחר מקבילות למיתוס כוכבי משוער זה במיתולוגיות של עמי המזרח הקדום, ומנסים לשחזר את תוכנו כמיטב יכולתם. שאלה זו כרוכה ללא הפרד בשלל הבעיות הטקסטואליות והפרשניות הסבוכות הקשורות לטיבו של הילל בן שחר ולמשמעות הקטע המתייחס אליו; כפי שניתן לשער, המאמצים הפרשניים בנוגע לסוגיות אלה נשאו מראשיתם אופי ספקולטיבי ביותר. בין השאר הם כללו, ובמידה מסוימת עדיין כוללים, נטייה לראות במיתוס המשוחזר "מיתוס טבע" שיסודו בתופעה שמימית: ידועה בייחוד הצעתו של הרמן גונקל, שהתופעה המשתקפת בתיאור המיתי היא כוכב נוגה בהופעתו ככוכב השחר, הנצפה בבהירות לפני הזריחה ודועך עם אור הבוקר.
בהתחשב בכך שהנבואה מכוונת, כמסתבר, כלפי מלך בבלי או אשורי, מועמדת טבעית לחיפושים אחר מקבילות למיתוס הילל ההיפותטי הייתה המיתולוגיה המסופוטמית רחבת היריעה והמתועדת היטב. אך במחקר המאוחר מגמה זו השתנתה. גילויה של העיר אוגרית וחשיפת ספרותה הענפה, החל בשנות השלושים של המאה העשרים, שפכו אור על המיתולוגיה הכנענית, שאך מעט היה ידוע עליה קודם כן. בעקבות גילויים אלה התברר כי תיאור הפררוגטיבות האלוהיות שהילל בן שחר מתיימר ליטול לידיו רצוף ביטויים אופייניים למיתולוגיה הכנענית: האפיון "בן שחר" עשוי, בהתחשב בנימה המיתית של הקטע בכללותו, להתפרש כרמיזה לאל הכנעני שחר ולא רק לתופעת הטבע שאותה הוא מגלם, ואפשר שגם הצירוף "כוכבי אל" מתייחס לאל, ראש הפנתאון הכנעני; "הר מועד" מזכיר את "פח'ר מעד", אספת האלים המתקיימת בהר מקודש; "ירכתי צפון" – צפון, בשמותיו השונים, היה הר מקודש בקרב עמי האזור, ובמיתולוגיה הכנענית ארמונו של בעל שוכן בירכתי צפון, באוגריתית: "צררת צפן", "מרים צפן" (השוו: "מרום". אמנם הזיהוי המשתמע מפסוק יג בין "הר מועד" להר צפון איננו במיתולוגיה האוגריתית, שם מדובר כנראה בשני הרים שונים); התיאור: "אעלה על במתי עב" תואם את תיאורו של בעל כרוכב על ענן, "רכב ערפת" (השוו לתיאורו של ה' בישעיהו יט א ובתהלים סח ה); "עליון", שמשמש במקומות אחרים במקרא (לפחות בגיבושו הסופי) כתואר לה', הוא אפיתט שמי מערבי רווח שבמיתולוגיה הכנענית מתייחס לבעל ולאל. מקבילות אלה לכאורה רומזות שהרקע של הנבואה הוא עברי-כנעני מקומי ולא זר. תובנה זו הובילה חוקרים רבים לחפש את המקבילה לתיאור בישעיהו במיתולוגיה הכנענית.
כיום סבורים חוקרים רבים שהתיאור של הילל בן שחר קשור למיתוס הכנעני המופיע בעלילות בעל וענת, על האל עשתר שמנסה לרשת את כיסאו של בעל ונכשל בכך. על פי התיאור, לאחר שמות הורג את בעל, מציעה אשרה למנות את עשתר במקומו למלך האלים. עשתר מנסה לשבת על כסאו של בעל בפסגת צפון ולחבוש את כתרו, אך אלה גדולים בהרבה על מידותיו, והוא מחליט לוותר על המלוכה. במיתולוגיה הדרום ערבית, ויש הסבורים שגם במיתולוגיה הכנענית, עשתר מזוהה עם כוכב השחר, ובכך מתחזק הזיהוי עם הילל. עם זאת, ישנם הבדלים בולטים בין שני התיאורים והנחת הקשר ביניהם שנויה במחלוקת. חוקרים אחרים משווים את תיאור עלייתו ונפילתו של הילל למיתוס היווני על פאתון (Φαέθων). פירוש שמו ביוונית הוא "הזורח", כפירוש המקובל של הֵילֵל.
החוקר ג'ון בארקלי ברנס סבור כי אין טעם לנסות לשחזר את המיתוס על הילל לפי התיאור שבישעיהו. לדעת ברנס, המחבר לא התיימר להציג סצנה מיתית סדורה, אלא ארג כמה מוטיבים מיתולוגיים, ללא שיטה של ממש, לצרכיו הרטוריים.
החל משנות השמונים של המאה העשרים החלו חוקרים לתת את דעתם להקשר שבו מופיע התיאור של הילל בן שחר, בהתחשב בכך שפסוקים יב–טו הם חלק אורגני מן הקינה השלמה. בפרט, גוברת המגמה לפרש את ההתייחסות להילל, כמו גם יסודות אחרים בקינה, על רקע תפיסות המלוכה של עמי המזרח הקדום. כיוון זה מתבקש, שכן למרות צבעיה המיתיים מדובר בקינה סאטירית שמושאה הוא מלך בשר ודם – בין אם מלך היסטורי מסוים או אב-טיפוס של שליט אימפריאלי. חוקרים מניחים שהיסודות המיתולוגיים בקינה, ובעיקר ההתייחסות להילל בן שחר, הם תגובה פולמוסית לתפיסה של האלהת המלך בחייו או לאחר מותו.
מקבילות במקרא
התמה של התנשאות שסופה השפלה רווחת במקרא בכלל ובספרות הנבואית בפרט. קינת המשל על מלך בבל מהווה, בין היתר, ביטוי משוכלל ומובהק של תמה זו, המגיע לשיאו במונולוג הפנימי של הילל בן שחר ובתיאור נפילתו. בנבואה בא עיקרון זה בדרך כלל בלבוש תאולוגי, המדגיש את היותה של הגאווה חטא כנגד האל, שגומל לגא בהשפלתו. לעומת זאת, הקינה שבישעיהו יד מתמקדת בהתנשאותו ובנפילתו של המלך מושא הקינה, ולהוציא את פסוק ה', איננה מדגישה בצורה מפורשת את חלקו של האל במהלך זה. מבחינה זו היא חריגה, וטיפוסית יותר לספרות החוכמה דווקא. בסוגה זו, שנקודת מבטה אנתרופוצנטרית ו"חילונית" יותר, האסון והמפלה הם תוצאה סיבתית טבעית של הניסיון לחרוג מהגבולות האנושיים.
מעבר לזיקה תמטית גרידא, ניתן למצוא במקרא כמה מקבילות מובהקות יותר ופחות מבחינה ספרותית לתיאור שבישעיהו יד, יב–טו ולקינה בכללותה. כמה מנבואות הגויים שביחזקאל מגלות דמיון בולט לקינה שבישעיהו, הן מצד התוכן והן מצד הסגנון ואוצר המילים. בפרט יש לציין את אלה: הנבואה על "נגיד צור" ; הקינה הסמוכה לה על מלך צור ; והנבואה השנייה על מלך מצרים. שלוש הנבואות הללו, הכתובות בסגנון של פרוזה קצובה, דומות לקינה שבישעיהו מבחינת נושאן: נבואת פורענות על מלך זר. נוסף על כך, אף בהן, כבקינה שבישעיהו, מוצג השליט כדמות מרוממת לאין שיעור, שגאוותו מגיעה לכדי האלהה עצמית; אף בהן מושפל הוא עד עפר ומורד שאולה; וכמו בתיאורו של הילל בן שחר בקינה, אף הן עושות שימוש בתמונה מיתולוגית או מעין-מיתולוגית כדי לתאר את המלך ברוממותו ובשפלותו.
בנצרות
במסגרת רעיון הפרה-פיגורציה זיהתה התאולוגיה הנוצרית במאה השלישית לספירה את הילל בן שחר – הנקרא בנצרות גם לוציפר – עם המורד באל פר אקסלנס: השטן, המלאך שנפל, ששאף לתפוס את מקומו של האל והודח ממעמדו. ניצנים לתפיסה זו מופיעים כבר בגרסה הלטינית של ספר אדם וחוה, שחובר כנראה במאה הראשונה לספירה, והיא זכתה לתפוצה רחבה לאחר שהופיעה בכתביו של אוריגנס. בעקבות פרשנות זו הפך השם "לוציפר" למזוהה עם השטן בימי הביניים.
בזמנים מאוחרים יותר נעשה זיהוי זה שנוי במחלוקת, לפחות החל מימיו של ז'אן קלווין, שביקר אותו בחריפות. פרשנות זו אמנם רחוקה מפשט הכתוב. הסופר המקראי מנטרל את המשמעות המיתית המילולית של התמונה שבישעיהו יד, כשהוא משתמש בה כמטפורה בהקשר היסטורי; לעומת זאת, התפיסה הנוצרית המזהה את הילל-לוציפר עם השטן מהווה מהלך פרשני בכיוון ההפוך, הטוען מחדש את שורות השיר במשמעות מיתולוגית תוך התעלמות מהקשרן ההיסטורי. עם זאת, לפי דברי חוקר הספרות אורי אלטר, דווקא פירוש זה נותן ביטוי הולם לחשיבותן של הנימות המיתולוגיות המהדהדות בשיר, המעניקות לו עוצמת מבע ואיכות ארכיטיפית על-זמנית.
מקורות ראשוניים
כל מראי המקום לכתבי אוגרית מתייחסים למהדורה השלישית של KTU:
האיגוד לרפואת ילדים בישראל
האיגוד הישראלי לרפואת ילדים (הכולל בתוכו את איגוד רופאי הילדים בישראל ואת האקדמיה לרפואת ילדים בישראל) הוא ארגון מקצועי המהווה חלק מן ההסתדרות הרפואית בישראל ומאגד בתוכו את רופאי הילדים החברים בהר"י.
האיגוד מונה יותר מ–2,500 חברים, העוסקים ברפואת הילדים בבתי החולים ובקהילה, ובנוסף יותר מ–1,000 חברים נלווים. מטרות האיגוד, כפי שמנוסחות בתקנון שלו, הן
יושבי ראש
יושב הראש הנוכחי של האיגוד הוא פרופסור צחי גרוסמן אשר נבחר לתפקידו בשנת 2020. קדמו לו בתפקיד:
טוגו וסט
טוגו דניס וסט הבן (באנגלית: Togo Dennis West Jr.; 21 ביוני 1942 - 8 במרץ 2018) היה עורך דין ופקיד ממשל אמריקאי. כחבר המפלגה הדמוקרטית הוא היה האדם השלישי שכיהן בתפקיד המזכיר לענייני חיילים משוחררים של ארצות הברית בתקופת נשיאותו של ביל קלינטון משנת 1998 ועד להתפטרותו בשנת 2000. קודם לכן, החל משנת 1993 הוא כיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית.
ראשית חייו
טוגו וסט נולד בוינסטון סיילם, קרוליינה הצפונית, שם הוא למד בבית הספר התיכון אטקינס, שהוריו שימשו בו כמורים, וב-1959 הוא סיים את לימודיו. בטקס הסיום של כיתתו הוא נשא את נאום הסיום.
לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת הווארד וב-1965 הוא סיים לימודי בוגר במדעים בהנדסה. ב-1968 הוא קיבל תואר JD במשפטים בהצטינות מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הווארד וסיים ראשון בכיתתו. בעת לימודיו כסטודנט למשפטים הוא היה העורך של עיתון בית הספר למשפטים Howard Law Journal. באותה תקופה הוא הכיר את גייל ברי, שלימים הייתה לרעייתו.
קריירה ממשלתית
לאחר שירותו הצבאי עבד וסט בעריכת דין במשרד עורכי הדין "קובינגטון וברלינג". לאחר מכן, בתקופת נשיאותו של ג'רלד פורד, הוא היה יועץ למשנה לתובע הכללי של ארצות הברית.
בתקופת ממשלו של ג'ימי קרטר שימש וסט בכמה תפקידים. בין השנים 1977–1979 הוא היה היועץ המשפטי הראשי של מחלקת הצי, בשנת 1979 הוא היה עוזר מיוחד למזכיר ההגנה ולסגנו, ובין השנים 1980–1981 הוא היה היועץ המשפטי הראשי של מחלקת ההגנה.
ב-1981 שב וסט למגזר הפרטי ועבד במשרד עורכי הדין "פטרסון, בלקנאפ, ווב וטיילר". בהמשך הוא שימש כסגן נשיא בכיר לקשרי ממשל של חברת נורת'רופ.
בתקופת נשיאותו של ביל קלינטון כיהן וסט בשני תפקידים שונים. מנובמבר 1993 ועד מאי 1998 הוא כיהן כמזכיר הצבא. בתקופת כהונתו בתפקיד זה התרחשה "שערוריית אברדין" שהובילה לאכיפה הדוקה יותר ולחקירה של המדיניות כלפי אלימות מינית בצבא.
התפקיד השני בו כיהן וסט בקבינט של קלינטון היה המזכיר לענייני חיילים משוחררים, בו הוא כיהן ממאי 1998 ועד יולי 2000.
לאחר פרישתו
לאחר סיום כהונתו בממשל, שב וסט לעסוק בעריכת דין ושימש כחבר דירקטוריון בכמה חברות ומוסדות. בין השנים 2004–2006 הוא כיהן כנשיא "המרכז המשותף ללימודי מדע המדינה וכלכלה", צוות חשיבה שיושב בוושינגטון די. סי. ומתמקד בסוגיות הקשורות למיעוטים. הוא היה תומך נלהב וחבר המועצה לשעבר של החברה לשימור מאונט ורנון.
יחד עם ראש המבצעים הימיים לשעבר, האדמירל בדימוס, ורן קלארק, ניהל וסט את חקירת מחלקת ההגנה על אירוע הירי בבסיס פורט הוד ב-2009. בינואר 2010 הם הגישו את מסקנותיהם.
טוגו וסט נפטר מהתקף לב ב-8 במרץ 2018, בגיל 75, כאשר היה בשיט תענוגות בין ברבדוס לבין פוארטו ריקו. הוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
רינאל מוחמטוב
ביוגרפיה
הוא סיים את לימודיו במחלקה לקרקס בבית הספר לתיאטרון של קאזאן.
ב-2012 סיים את לימודיו בבית הספר-סטודיו של התיאטרון לאומנויות במוסקבה ("האולפן השביעי" בהדרכת הבמאי קיריל סרברניקוב). באותה שנה קיבל את פרס טרחאנוב של התיאטרון והיה ממצטייני בית הספר.
משנת 2012 — מופיע כשחקן במרכז "גוגול".
חיים אישיים
אשתו הראשונה — קרולינה ירוזלימסקאיה, הייתה סטודנטית במכון שצ'וקין לתיאטרון (בשנים 2013-2015).
אשתו השנייה — סוזנה אקז'ייבה, היא שחקנית (2015). ב-2016, לזוג נולדה בת בשם יביה.
יחסי הרשות הפלסטינית–סן מרינו
יחסי הרשות הפלסטינית–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרשות הפלסטינית לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
סקירה כללית
סן מרינו אינה מכירה במדינה פלסטינית ואף אין לה יחסים דיפלומטיים כלל עם אש"ף. לעומת זאת קיימים יחסים דיפלומטיים מלאים בין סן מרינו לישראל.
ג'ונתן אריס
ג'ונתן אריס (באנגלית: Jonathan Aris; נולד ב-1971) הוא שחקן בריטי המופיע בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון.
אריס היה הקריין בשלוש תוכניות דוקומנטריות בטלוויזיה, שהופקו ושודרו בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק. התוכניות כללו את "תעופה בחקירה" בבריטניה, "Trapped" ו-"Microkillers". אריס גילם את פיליפ אנדרסון בסדרת הטלוויזיה "שרלוק" של ה-BBC. הוא הופיע בסדרה "מנהל לילה" לצדם של טום הידלסטון ויו לורי. ב-2016 השתתף במיני-סדרה "Tutankhamun" בתפקיד האגיפטולוג האמריקאי הרברט וילוק.
אריס הוא בנו של השחקן בן אריס. הוא נשוי לשחקנית לואיזה פטיקאס.
ארמון סנגוב
ארמון סנגוב (ברומנית: Palatul Snagov) הוא ארמון ברומניה, על חוף אגם סנגוב, ששימש בתקופות שונות את הנסיך ניקולאה (בונה הארמון), יון אנטונסקו וגאורגה גאורגיו-דז'.
הארמון נבנה בשנות השלושים של המאה העשרים על ידי האדריכלית הנרייטה דלאוורנצ'אה להזמנתו של הנסיך ניקולאה, אח של קרול השני, מלך רומניה. ניקולאה הודח ממעמדו והוגלה מרומניה על ידי אחיו ב-1937 ובהמשך, לאחר שעלה לשלטון, יון אנטונסקו התמקם בארמון. כשהשלטון ברומניה עבר לידי הקומוניסטים ויון אנטונסקו הוצא להורג, גאורגיו-דז' התמקם בארמון עד מותו. לאחר מותו של גאורגיו-דז' תכנן ניקולאה צ'אושסקו להפוך את הארמון למקום כינוס של ממשלת רומניה, אך לשם כך נדרשה הרחבה.
עבודות ההרחבה נערכו בשנות השבעים של המאה העשרים ונמשכו שבע שנים תחת פיקוחו של פרופסור ניקולאה ולדסקו. מהמבנה המקורי נותרו רק המבוא, הפרוזדור והמדרגות. ניקולאה צ'אושסקו השתמש בארמון לצורכי כינוסים וזה היה המקום הראשון אליו נמלט עם פרוץ המהפכה הרומנית (1989). כעת הארמון מנוהל בידיים פרטיות ואולמותיו משמשים לכנסים, אירועים וחגיגות לכל המזמינים ומשלמים. בספטמבר 2012 נערכה בארמון חתונת בתו הצעירה של נשיא רומניה, טראיאן בססקו
וילהיים ארצי
וילהיים (ארנסט) ארצי (1912–1977) היה שחיין ושחקן כדורמים צ'כוסלובקי-ישראלי. אלוף המכביה הראשונה (1932) בעל 3 מדליות זהב, אלוף ארץ ישראל ושחקן נבחרת ארץ ישראל בכדורמים בשנות ה-30 וה-40.
הסטר ת'רייל
הסטר לינץ' ת'רייל(באנגלית: Hester Lynch Thrale; 27 בינואר 1741 -2 במאי 1821) הייתה אשת חברה בריטית, פטרונית אמנויות, ומחברת יומנים ומכתבים. יומניה ומכתביה הם מקור חשוב לתולדות חייו של סמואל ג'ונסון ולחיי החברה האנגלית במאה ה־18.
וילהיים ארצי
ביוגרפיה
במכביה הראשונה שנערכה בישראל בשנת 1932 זכה ארצי ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:00.5 דקות, לפני אוטו כהן מצ'כוסלובקיה (3:09.6 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 11:22 דקות, לפני אוסטריה (11:50 דקות) ופולין (12:23 דקות) ובמשחה שליחים 3x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:47.6 דקות, לפני ארצות הברית (3:52.6 דקות) ופולין (4:11.7 דקות).
הסטר ת'רייל
קורות חיים
ת'רייל נולדה בקרנארבונשייר, ויילס, למשפחת סולסברי (Salusbury), אחת ממשפחות האצולה הכפרית הבולטות בוויילס באותה תקופה. היא צאצאית ישירה של קתרין מבריין (אצילה ולשית בת המאה ה-16). אביה היה ג'ון סולסברי (נוסע, מחבר יומנים, ממיישבי קנדה).
לאחר שאביה ירד מנכסיו בשל ההשקעה בעיר הליפקס בחבל נובה סקוטיה בקנדה, שהיה בין מייסדיה, נישאה הסטר לבעל מבשלת שיכר עשיר בשם הנרי ת'רייל, ב-11 באוקטובר 1763, בלונדון. הזוג הביא לעולם 12 ילדים, והתגורר באחוזה בשם סטרת'ם פארק, בפרברי לונדון. נישואיהם לא היו מאושרים. בתם הבכורה, הסטר מריה אלפינסטון הועלתה לימים לדרגת ויקונטית.
וילהיים ארצי
ביוגרפיה
במכביה השביעית שנערכה בשנת 1965 זכה ארצי להשתתף בטקס הפתיחה במשמר הכבוד של דגל המכביה כנציג המכביה הראשונה ביחד עם פרידה ליכטבלאו ועוד 5 זוגות, אחד לכל מכביה.
הסטר ת'רייל
קורות חיים
לאחר נישואיה, הייתה ת'רייל חופשייה לעשות ולהתרועע ככל שעלה על רוחה. הודות לעושרו של בעלה, הצליחה להתערות בחברה הגבוהה בלונדון, והכירה בין היתר את סמואל ג'ונסון, ג'יימס בוזוול, אוליבר גולדסמית'. ג'ונסון ביקר בוויילס כמה פעמים בחברת ת'רייל. בשנת 1775 חיבר שני שירים לכבודה, האחד לציון יום הולדתה ה-35, והשני שיר ידידות בלטינית. היא הייתה דמות בולטת בדור השני של מעגל הבלוסטוקינג.
לאחר מות בעלה, באפריל 1781, התאהבה ת'רייל באיטלקי בשם גבריאלֶה מאריו פְּיוֹצי, מורה למוזיקה, ונישאה לו ביולי 1784. זה גרם לקרע ביחסיה עם ג'ונסון, אשר אוחה באופן שטחי בלבד זמן קצר לפני מותו. עם בעלה השני, עקרה ת'רייל לכפר בצפון וויילס, ולמשך זמן מה עסקה בקדחתנות באילן היוחסין שלה, ובחנה אפשרות לתבוע בעלות על אדמות בקנדה שהיו בחזקת אביה בשעתו.
לאחר מות ג'ונסון, פרסמה קובץ בשם Anecdotes of the Late Samuel Johnson (1786), וכן אוסף מכתבים שהחליפה עמו. שני החיבורים הללו, יחד עם יומניה שנקראו "ת'ראליאנה" ושפורסמו רק בשנת 1949, משלימים את התמונה החסרה שמצטיירת מן הביוגרפיה המפורסמת של בוזוול על ג'ונסון. ג'ונסון הרבה לדור אצל משפחת ת'רייל, וזכה לחדר משלו, מעל הספרייה הביתית, שם עבד על חיבוריו השונים.
הסטר פיוצי נפטרה ב־16 במאי 1821 בקליפטון, פרוור בבריסטול, עקב סיבוכים לאחר שמעדה, והיא קבורה לצד בעלה בכפר בצפון וויילס. ידידתה, הסופרת והמחזאית פאני ברני, ספדה לה והשוותה את ת'רייל למאדאם דה סטאל.
המחזאי והסופר האירי סמואל בקט שאב מיומניה של ת'רייל ומן ה"אנקדוטות" כדי להציג את יחסיה עם ג'ונסון באחד ממחזותיו המוקדמים, Human Wishes, שאותו זנח לאחר שהשלים רק מערכה אחת (יצא באוסף Disjecta).
כחלי טרס
כחלי טרס (שם מדעי: Caesio teres) הוא מין דג ימי ממשפחת הכחליים, המצוי לאורך האזור האינדו-פסיפי בימים רדודים ממזרח אפריקה עד איי ליין שבאוקיינוס השקט. הוא מצוי במרבית האוקיינוס ההודי למעט בים סוף או במפרץ הפרסי. תפוצתו היא לאורך שוניות אלמוגים ולגונות שונות עד לעומק 50 מטר.
דג זה מגיע לאורך 40 סנטימטרים והוא בעל גוף אליפטי עם זנב מפוצל גבוה שצבעו צהוב, וכן גם סנפיר הגב ופלג הגוף העליון. שאר הגוף הוא כחול-כסוף כשהבטן בהירה. לדג פה קטן יחסית והוא מותאם לליקוט של יצורי זואופלנקטון מהמים, עם מבנה היכול להיפער קדימה. הדג דומה מאוד במראה למין הקרוב Caesio xanthonota, אך הגוון הצהוב שלו מצוי רק בחלקים העליונים של הגוף והזנב.
דגים אלה הם פעילי יום החיים בלהקות גדולות, מה שעוזר להם לחמוק מטורפים. הם גם מזדווגים בקבוצה גדולה, כאשר מספר שלוחות מתוך קבוצה מתפצלים ומפיצים את הזרע והביציות יחדיו למים. הביצים והצעירים צפים במצב פלנקטוני לאורך האוקיינוס.
הידעו הדמעות
הֲיֵדְעוּ הַדְּמָעוֹת הן המילים הפותחות בשירו של רבי יהודה הלוי אשר חי ופעל בתקופת תור הזהב בספרד. השיר הוא שיר קינה על "איש גדול וחכם", שנקבר בתוך רגבי האדמה.
השיר נעשה אהוד בתפוצות ישראל. הלחן שחיבר לו חנינא קרצ'בסקי במחצית המאה ה-20, זכה לביצועים רבים.
רוי קריספל
רוי קריספל (נולד ב-11 ביולי 1979) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי. הוא כתב וביים את הסרטים: אורח (2010), קומאסי חיפה (2013), כדורגל בעמק (2016), מועדון הלבבות השבורים ואבו עומאר (2021). בנוסף, עבד כבמאי ועורך בהפקות ישראליות וביים מאות סרטי תדמית ופרסומות. סרטיו זכו במספר פרסים בינלאומיים.
ביוגרפיה
רוי נולד בעכו ולמד בילדותו בבית הספר עמל בנהריה.
בשנת 2003, החל את לימודיו בבית הספר לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. במסגרת הלימודים, החל את עבודתו על סרטו הקצר הראשון, "עלמה". בשנת 2009, הושלמה הפקתו. הסרט זכה בפרס "הסרט הקצר הטוב ביותר" בפסטיבל בינלאומי לקולנוע עצמאי בלוס אנג'לס.
בשנת 2010, יצא לאקרנים "אורח", דרמה בת 40 דקות המהווה עיבוד למחזה "שמן" של ריימונד קארבר. הסרט זכה בפסטיבל גראן אוף בפולין והשתתף בתחרויות בפסטיל פוסאן בבוסאן, דרום קוריאה, בפסטיבל לה קבינה בולנסיה, ספרד ובפסטיבל חיפה.
בשנת 2013, הושלמה הפקת "קומאסי חיפה", סרט דוקו בן 60 דקות המגולל את מסען של קבוצת גננות ומורות מגאנה אל חיפה כחלק ממאבקן לחולל שינוי במערכת החינוך במולדתן. הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל סנט טרופז. לאחר מכן, יצר בשנת 2016 סרט דוקומנטרי נוסף בן 40 דקות בשם "כדורגל בעמק" המספר את סיפורה של קבוצת כדורגל בעמק יזרעאל המורכבת מנערים יהודים וערבים. הסרט השתתף בתחרות בפסטיבל ברלין לסרטי ספורט ובפסטיבל הסרטים במדריד.
סרט הפיצ'ר העלילתי הראשון של רוי קריספל, "אבו עומאר" יצא בשנת 2020. הסרט מגולל את סיפורו של סאלח הנושא עמו את גופתו של בנו בן השנתיים בתוך תיק, מבית חולים בישראל לאחר שנפטר עקב מחלה. כשהוא מגיע אל הכפר שלו בגדה, הוא מגלה שעוצר על הכפר מונע ממנו להיכנס ולקבור את בנו. מפגש בינו ובין מירי, אישה ישראלית הרה, מוציא את השניים למסע בנבכי החברה הישראלית. הסרט הוקרן בפסטיבלים רבים ברחבי העולם, זכה בפרסים והופץ ברחבי העולם בין היתר ברשת HBO אירופה וCINEMA WORLD אסיה. כמו כן הוא הסרט הישראלי הראשון שהשתתף וזכה בתחרות בפסטיבל סרטים בצפון אפריקה.
קריספל משמש כעורך תוכן ובמאי אולפן. כמו כן ביים את הסדרה הדוקומנטרית "בוני התרבויות" (2023) לתאגיד השידור כאן ואת התוכנית הדוקומנטרית "ישראל מלמעלה" (2023) לפארמונט. משנת 2010 ועד 2023 עבד כבמאי ראשי ומנהל קרייאטיב באגף דיפלומטיה ציבורית במשרד החוץ.
יחסי אזרבייג'ן–הונגריה
יחסי אזרבייג'ן–הונגריה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אזרבייג'ן ולבין הונגריה. היחסים כוננו שנה לאחר הכרזת העצמאות של אזרבייג'ן מן ברית המועצות.
רקע כללי
הונגריה הכירה בעצמאותה של הרפובליקה של אזרבייג'ן ב-26 בדצמבר 1991 והיחסים הדיפלומטיים כוננו ב-27 בנובמבר 1992. שגרירות הונגריה באזרבייג'ן הוקמה ב-12 בינואר 2009. שגרירות אזרבייג'ן בהונגריה נפתחה בספטמבר 2004.
ב-11 בנובמבר 2014 הונגריה חתמה על הסכם שותפות אסטרטגי עם אזרבייג'ן. מלבד ההסכם העיקרי, מסמך תעופה המשתף פעולה בהתחלת טיסות ישירות בין בודפשט לבאקו, הסכם מלגות ל-200 סטודנטים אזרים בהונגריה, והסכמים נוספים בנושאי ספורט, נוער ותיירות נחתמו באותו יום.
מיעוט אזרי בהונגריה
בהונגריה חיים כמה מאות אזרים.
חינוך
אזרבייג'ן נחשבת לאחד השווקים המבטיחים ביותר עבור אוניברסיטאות הונגריות המבקשות למשוך סטודנטים זרים, ואוניברסיטאות מובילות בהונגריה מוכנות לספק לסטודנטים אזרים השכלה איכותית במגמות כמו יחסים בינלאומיים, ניהול, ICT, רפואה, חקלאות, הנדסה, ואספקת מים. הזדמנות ללימוד סטודנטים אזרבייג'נים בהונגריה נוצרה על ידי הסכם על תוכנית מלגות לסטודנטים, שנחתם ב-2012 בבודפשט בשולי ישיבת הוועדה הבין-ממשלתית לשיתוף פעולה כלכלי. החל משנת 2015 הונגריה תקבל 200 סטודנטים אזרים במסגרת תוכנית זו והצד ההונגרי ישלם עבור חינוך, יספק מעונות ויעניק לסטודנטים מלגה חודשית בשווי של כ-40,460 פורינט (~125 יורו).
צדקה
אזרבייג'ן תתמוך במכון ההונגרי לילדים עיוורים. אבן היסוד של אגף חדש של מכון לאסלו באתיאני לילדים עיוורים, שיוקם בחלקו מכספים אזרים, הונחה בבודפשט בינואר 2014. הפרויקט יעלה 500 מיליון פורינט (1.67 מיליון יורו), מתוכם 240 מיליון יכוסו על ידי הקרן האזרבייג'נית.
איבתיסאם מחאמיד
איבתיסאם מחאמיד (בערבית: ابتسام محاميد; נולדה ב-1960) היא פעילת שלום ערבייה-ישראלית מפוריידיס, כלת פרס "Unsung Heroes" לשלום מאת הדלאי לאמה (2009). יושבת ראש עמותת "השלום מתחיל מבפנים".
פעילה למען זכויות האישה
בשנת 1998 התמודדה ברשימה עצמאית בבחירות לתפקיד ראש הכפר פוריידיס שליד זכרון יעקב, בו היא מתגוררת עם בעלה סובחי ושלושת ילדיהם. בפעילותה היא מתמקדת בנושא זכויות האישה. מחאמיד חברה בוועדה המייעצת של תנועה ש.י.ן (לשוויון ייצוג נשים) שהוקמה בשנת 1989 על ידי ד"ר אסתר הרצוג; לצדה פעילות נשים כגון יונת קלר, רע’דה מסאלחה, וד"ר רבקה נרדי. בנוסף הקימה ב-2002 על ידי ש.י.ן ועמותת "השלום מתחיל מבפנים", את "אנואר" - קבוצת מנהיגות של נשים יהודיות וערביות. הקבוצה מונה עשרות פעילות יהודיות וערביות הנפגשות במגמה לקדם נושאים חברתיים ופוליטיים, כגון אי צדק חברתי, שלום עם המדינות השכנות, זכויות האישה הערבייה, והבטחת איכות חיים הוגנת לכל קבוצות האוכלוסייה בישראל.
קירוב לבבות
מחאמיד פעילה גם בעמותת "מורשת אברהם אבינו", הפועלת בשיתוף עם נוצרים, מוסלמים ויהודים. היא מנחה דיונים מסוג "מעגלי הקשבה" בין יהודים לערבים. כפעילת שלום ושוויון לנשים, היא חברת הוועד המנהל של "פרלמנט נשים".
פרס הדלאי לאמה לשלום
ב-25 באפריל 2009 קיבלה את פרס הדלאי לאמה לשלום. מאז היא מרואיינת בערוצי תקשורת שונים ברחבי העולם, ופעילה בפעילויות שלום מגוונות ביותר, בעולם. בנוסף רואיינה לספר "שישים שנה שישים קולות", הכולל ראיונות עם נשים יהודיות וערביות, ולתערוכה "עטויות" של הצלם מיכה שמחון.
מיכאיל בונץ'-ברוייביץ'
מיכאיל דמיטרייביץ' בונץ'-ברוייביץ' (24 בפברואר 1870 – 3 באוגוסט 1956) היה לוטננט גנרל ממוצא ליטאי בצבא האימפריה הרוסית אשר פיקד על החזית הצפונית במלחמת העולם הראשונה ולאחר מכן הצטרף ל.
תחילת דרכו
בונץ'-בורייביץ' נולד במוסקבה ב-30 באוגוסט 1868, למשפחה שהשתייכה בעבר לאצולת הדוכסות הגדולה של ליטא. אביו היה מודד אדמות במקצועו, ולפיכך למד מיכאיל במכון קונסטנטינובסקי למדידות במוסקבה. לאחר מכן למד באקדמיית המטה הכללי וב-1892 הוצב ברגימנט הגרנדירים ה-12 של אסטרחאן. בהמשך אותה שנה הוא הועבר לרגימנט המשמר הליטאי שהוצב בוורשה. ב-1898 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית ניקולייב והחל לפרסם מאמרים בעיתונות הצבאית. בהמשך הוא גם פרסם ספר הדרכה בטקטיקה ביחד עם הגנרל מיכאיל דרגומירוב. ב-6 בדצמבר 1907 הוא הועלה לדרגת פולקובניק ובאוקטובר 1908 מונה למפקד מבצר ליבאו. במרץ 1914 הוא מונה למפקד הרגימנט ה-176 בצ'רניגוב.
מלחמת העולם הראשונה ואחריתו
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה הרגימנט של בונץ'-ברוייביץ' חלק מהארמייה השלישית ולחם עמה בקרב גליציה. ב-10 בספטמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור. הוא הוצב במטה החזית הצפון-מערבית ובמסגרת תפקידו יזם פינוי של החיילים היהודים מקו החזית באשמת ריגול. בהמשך הועבר להחזית הצפונית. במקביל, במרץ 1916 הוא מונה למפקד חיל המצב בפסקוב. ב-29 באוגוסט 1917 הוא מונה למפקד החזית הצפונית עד 9 בספטמבר של אותה שנה.
לאחר מהפכת אוקטובר הפך בונץ'-ברוייביץ' לאחד הגנרלים הראשונים שנשבעו אמונים למשטר החדש. אחיו הצעיר ולדימיר היה פעיל בולשביקי בולט. במרץ 1918 מונה למנהל המועצה הצבאית העליונה, ולראש מטה השדה של המועצה הצבאית המהפכנית, ומילא תפקיד מרכזי בתחילת מלחמת האזרחים הרוסית בארגון הצבא האדום והגנת המדינה הסובייטית. חבריו לשעבר ששרתו כעת ב הכריזו עליו כעל מבוקש ובאחת הפעמים אף ערכו פשיטה על רכבת שהם חשדו שהוא נמצא בה. ב-1919 הוא פרש מהצבא והחל למלא תפקידים אזרחיים עבור הסובייט העליון. הוא נעצר ב-1923, אך שוחרר לאחר שראש האו.ג.פ.או. פליקס דזרז'ינסקי התערב למענו. ב-1925 הוא הקים וארגן את לשכת הצילום האווירי. הוא נעצר שוב בפברואר 1931, יחד עם קצינים לשעבר מהצבא הקיסרי אשר נחשדו כי קשרו קשר נגד המשטר הסובייטי, אך הוא שוחרר ללא שהוגש כנגדו כתב אישום. הוא שרד את הטיהורים הגדולים, והועלה לדרגת קומדיב (מפקד דיוויזיה) ב-1937. ב-1944 הוא הועלה שוב לדרגת גנרל לייטננט. הוא נפטר במוסקבה ב-3 באוגוסט 1956.
קלף אספנות
קלף אספנות הוא קלף קטן, העשוי בדרך כלל מנייר עבה או קרטון חלק, ועליו מודפסת דמות של אדם מסוים, תמונת מקום, או חפץ (דמיוני או אמיתי) ותאור קצר של התמונה לצד מידע נוסף. קיים מגוון גדול של קלפי אספנות, באופי הגרפי של התמונה, תוכן הקלף ונושאו, ואף החומר ממנו הוא עשוי.
הנושא העיקרי של קלפי אספנות הוא ספורט, וקלפי אספנות ועליהם תמונות שחקני בייסבול ידועים במיוחד. קיימים אף קלפי אספנות בנושאים אחרים, בהם: דמויות מצוירות, דמויות קומיקס, סדרות טלוויזיה, או שחקני קולנוע.
בדומה לקלפי משחק, אף קלפי אספנות משמשים לעיתים למשחקים שונים.
מנחם מנדל גרליץ
יצחק מנחם מנדל גרליץ (ב' באב תש"ב, 1942 – ג' באדר ב' תשפ"ב, 5 במרץ 2022) היה סופר חרדי, יצירתו כוללת ספרות ילדים ונוער וספרי הגיוגרפיה, עורך, מהדיר ומוציא לאור של ספרות תורנית. ספריו עוסקים בתולדות חכמי ישראל לאורך הדורות ובתולדות היישוב הישן בירושלים, מנקודת מבט חרדית. ידוע גם בשם העט מנחם גץ.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בנם של דוד צבי גרליץ, מחסידי סטריקוב, ורחל, בתו היחידה של המקובל רבי חיים גוטליב. למד בתלמוד תורה עץ חיים ובישיבת עץ חיים. ולאחר מכן בישיבת סלבודקה בבני ברק. היה מקורב לרב עמרם בלוי, והוא שידך לו את אחייניתו, בתו של הרב יוסף שיינברגר, ששימש כמזכיר העדה החרדית במשך עשרות שנים.
לאחר נישואיו למד בכולל של ישיבת עץ חיים, שם היה מקורב לרב משה יהושע לנדא. כמו כן למד בכולל "מאור התורה" בראשות רבי דב סוקולובסקי. נסמך להוראה ושחיטה על ידי רבני ירושלים, ובהם רבי פנחס אפשטיין ודוד יונגרייז. במשך כמה שנים שימש מפקח ראשי בצוות השוחטים בוועד הכשרות של העדה החרדית וכמו כן שימש כמוהל.
כתיבתו הספרותית
ראשית עבודתו הספרותית של גרליץ הייתה בכתיבתן של סדרות ספרים שעסקו בסיפורים על גדולי ישראל. הסדרה הראשונה הייתה בת חמישה כרכים, בשם בדרכי אבותינו, כשכותרת המשנה שלה היא: "סיפורים מחייהם ומפעלם של התנאים והאמוראים, מלוקטים ומעובדים לנוער מתוך אגדות התלמוד ומדרשי חז"ל, בליווי תמונות וציורים ללא תוספות ספרותיות". בעולם החרדי יש רגישות רבה לגבי ספרים מסוג זה הפונים לנוער ועוסקים בחכמי התלמוד, ומשכך צורפו לסדרה הסכמות מרבנים. היו אלו הספרים הראשונים מסוגה זו שקיבלו הסכמה מטעם בד"ץ העדה החרדית, ובה נאמר: "ראוי הספר להיות כספר חינוך לילדי ישראל לתורה ויראת שמים ומדות טובות".
כסדרת המשך כתב גרליץ את "בעקבות רבותינו" (ארבעה חלקים) - על תולדות הבעש"ט, הגר"א, החתם סופר והבן איש חי; ארבע דמויות המייצגות ארבע קבוצות עיקריות ביהדות החרדית - חסידים, ליטאים, הונגרים ועדות המזרח.
עיקר פרסומו של גרליץ הוא מעבודתו העוסקת בתיאור היישוב הישן בירושלים מנקודת מבטה של היהדות החרדית. בין השאר, הוא מרחיב אודות הוויכוח האידאולוגי שבין אסכולת הרב קוק לאסכולת הרב יוסף חיים זוננפלד. במשך שנים הייתה לו פינה קבועה בתוכנית "מלווה מלכה" של קול ישראל שעסקה במנהגי ירושלים ואורחות חיי תושביה.
באותו נושא פרסם סדרת ספרים בת חמישה חלקים בשם ירושלים של מעלה, הכוללת סיפורים מחיי היישוב הישן שבירושלים. סדרה זו תורגמה לאנגלית וצרפתית.
ספרו מרא דארעא ישראל הוא ביוגרפיה של הרב יוסף חיים זוננפלד, דרכה הוא מגולל את דברי ימיה של היהדות החרדית בארץ ישראל ובירושלים. בספר מובאות תעודות שלא פורסמו קודם לכן, חלקן בליווי פקסימיליות. לשם כך הוא נעזר בארכיוני החברה קדישא הכללית, גמ"ח "שערי-חסד" ומוסדות נוספים שהרב זוננפלד עמד בראשם. שם הספר, "מרא דארעא ישראל", מארמית "רבה של ארץ ישראל", משקף את עמדת העדה החרדית שלא הכירה ברבנות הראשית.
לאחר פטירת הרב יעקב ישראל קניבסקי החל גרליץ בכתיבת הביוגרפיה שלו, בהכוונת בנו הרב חיים קנייבסקי, ואף פרסם ממנה פרקים ראשונים בעיתון "המודיע", מדי יום ששי, אך כעבור שנה מיום פטירתו של הרב יעקב ישראל קניבסקי הוחלט לא להשלימה.
ביקורת
על אמינותו של גרליץ כהיסטוריון יצאו עוררים; יהושע מונדשיין מתח ביקורת בסדרת מאמריו "סיפורים וגילגוליהם" על הספר "ירושלים של מעלה" וטען ביחס לכמה סיפורים בו שלא יכלו להתרחש. איתם הנקין פרסם מחקר לפיו ישנם סילופים בספרו "מרא דארעא ישראל".
ספרות תורנית
בשנות השמונים של המאה ה-20 ייסד את המכון הספרותי-תורני "אורייתא-אדרת". במסגרת המכון יצאו בהוצאה מחודשת חידושי הרשב"א, חידושי הרב חיים הלוי סולובייצ'יק על הש"ס, חידושי הגרנ"ט השלם, וספר קצות החושן השלם עם הגהות 'פיתוחי חותם'. גרליץ צירף לספרים אלו הקדמות מפורטות. כמו כן בשנת תשמ"ב (1981) הוציא לאור "הגדה של פסח לבית הלוי" - מתורתה של שושלת רבני בריסק לבית סולובייצ'יק. הספר עורר פולמוס בקרב נאמני בריסק ורבני משפחת סולובייצ'יק, הנחשבים שמרנים בכל הקשור להעלאת תורת בית בריסק על הכתב. גם על חידושי הרב חיים סולובייצ'יק על הש"ס עלו טענות שהדברים שוכתבו.
לקראת ברכת החמה בשנת תשמ"א הוציא לאור את הספר ברכת החמה כהלכתה, והיה מיוזמי ומארגני המעמד הגדול ברחבת הכותל המערבי.
ספר המאירי על מסכת בבא מציעא מכתב יד עם השוואות ומראי מקומות והערות;
חידושי ופסקי הרשב"ץ למסכת נדה מתוך כתבי יד בפעם הראשונה, בתוספת ציונים והשוואות; הלכות נדה לרבינו אהרן ב"ר יוסף הלוי ברצלוני, על פי כתבי יד בתוספת ציונים והשוואות.
גרליץ עסק גם בעריכת ביבליוגרפיות והקדמות לספרים תורניים. בשנות השישים של המאה ה-20, כתב את ההקדמות לספרים "מתוק מדבש", "טוב ירושלים" ו"אילת אהבים" לרבי שלמה אלקבץ.
כתיבתו המגזרית
במשך השנים, היה גרליץ מקורב לחוגי "העדה החרדית", וככזה הוא נבחר לכתוב את גיליון "העדה החרדית" לרגל פטירתו של האדמו"ר מסאטמר רבי יואל טייטלבוים (1979). כמו כן נבחר לכתוב את הספר "ישראל עושה חיל" על ישראל זופניק, התורם הגדול של "העדה החרדית". עם זאת, לימים היה גרליץ בין הפעילים הבולטים של מפלגת דגל התורה בשנת 1988 וחלק מהאסיפות והדיונים שקדמו להקמת המפלגה התנהלו במשרדי מכון "אורייתא-אדרת" של גרליץ.
בעיתון "יתד נאמן" התפרסמו חילופי מכתבים בין גרליץ לבין הרב שך. גרליץ גם כתב מאמרים בביטאון "מחזיקי הדת" של חסידות בעלז. גרליץ היה מקובל אצל כל החוגים ביהדות החרדית, כולל "העדה החרדית". תעיד על כך העובדה שהיה בין היוזמים לצירוף הרב ישראל יעקב פישר לבית הדין של "העדה החרדית". בניו של גרליץ הם בוגרי ישיבת פוניבז' ומאמריו מתפרסמים בעיתונים חרדיים כמו המודיע והמבשר.
צאצאיו
בנו משה שמעון היה מנאמני ביתו של הרב חיים קנייבסקי, ועוסק בפרסום כתביו. בנו משולם-זישא הוא מחבר את ספרי "צוהר לתיבה". בנו ירחמיאל שלמה הוא כותב במוסף התורני של עיתון "המבשר". בנו אריה הוא טוען רבני. בנו חיים הוא יו"ר קופת היתומים "תפארת שבחסד".
ספריו
על ירושלים:
ספרים אחרים
נמלת הבולדוג
נמלת הבולדוג, נמלת ג'ק קופצנית או נמלת השור (שם מדעי: Myrmecia) היא סוג של נמלה תוקפנית החיה באוסטרליה וסביבותיה ומין אחד ידוע מקלדוניה החדשה, והיא אחת מהנמלים הקטלניות בעולם. לפי מדד גינס שיאי עולם מין הנמלה Myrmecia pyriformis הוא הקטלני ביותר בעולם.
נמלים אלה ידועות במבנה הראש והלסתות הגדולות שלהן, הבולטות מעבר לראש, ודומות למספריים מחודדים. לסתות אלה יכולות להינעל במהירות על טרפה של הנמלה, הכולל חרקים אחרים. אורכן בין 8 ל-40 מילימטרים וצבען לרוב שחור או חום כהה עד לאדום וכתום עז. לנמלים ישנן עיניים מורכבות הרואות היטב יחסית לנמלה והן פעילות יום ברובן, אז הם יוצאים ללקט צוף מפרחים. הנמלים הבוגרות הן צמחוניות אך הזחלים ניזונים מבשר והבוגרות חוטפות להן חרקים כמו זבובים, נמלים אחרות או דבורי דבש באמצעות לסתותיהן.
הנמלים הן לוחמות טריטוריאליות הנלחמות בחירוף נפש ותוקפנות גדולה נגד כל פולש ומבנה גופן מאפשר להן לזנק לגובה על אויביהן. מדי שנה הן עוקצות עשרות אנשים והארס שלהן הוא מבין החזקים שבנמלים. ארס זה הוא קטלני בכמויות גדולות, בייחוד לתושבי טסמניה שמעל 3% מהאוכלוסייה אלרגיים לארס ועלולים למות מהלם אנפילקטי. מאז 1980 עד שנת 2000 נרשמו 6 הרוגים מעקיצות הנמלים, כאשר 5 מהם בטסמניה. כיום המקרים נמוכים יותר מאחר שיש נסיוב נגד הארס שלהן ואף עזרה לאנשים אלרגיים (Allergen immunotherapy). למרות זאת קרו מספר תקריות קטלניות בשנים האחרונות.
פסגת דול (רכס בריטניה)
פסגת דול (באנגלית: Doll Peak) היא הר בצפון מערב הרי ריוונס, ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה 2,130 מטרים מעל פני הים.
מקור השם
הפסגה נקראת על שם בריגדיר גנרל קארל ה. דול (Karl H. Doll) אשר כיהן כמפקד המבצעים של כנף ההובלה הטאקטית 109 של חיל האוויר של ארצות הברית, וסייע בהטמעת השימוש במטוסי לוקהיד LC-130 שהיו בשימוש חיל הים האמריקאי במשמר הלאומי האווירי של ארצות הברית.
מיגל ויטור
מיגל אנז'לו לאונרדו ויטור (בפורטוגזית: Miguel Ângelo Leonardo Vítor; נולד ב-30 ביוני 1989) הוא כדורגלן פורטוגלי-ישראלי שהתאזרח, המשחק בעמדת הבלם וכקפטן בהפועל באר שבע מליגת העל ובנבחרת ישראל.
קריירת מועדונים
ויטור נולד וגדל בטורס ודראס, מחוז ליסבון שבפורטוגל, למשפחה נוצרית. החל לשחק במחלקת הנוער של בנפיקה ליסבון בגיל 11, ובעונת 2007/2008 צורף לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון. בעקבות פציעתו של דוד לואיז בלם בנפיקה ליסבון, ערך באוגוסט 2007 את הופעתו הראשונה במסגרת ליגת העל הפורטוגלית, נגד ויטוריה דה גימארייש, באותו החודש ערך בנוסף הופעה במסגרת ליגת האלופות נגד קופנהגן. בינואר 2008 הושאל ויטור לדפורטיבו אבש מהליגה הפורטוגלית השנייה, במדיה ערך שבע הופעות עד לסוף העונה. לקראת עונת 2008/2009 ויטור חזר לבנפיקה ליסבון כשחקן רוטציה ושותף ב-16 משחקי ליגה, ארבעה משחקים בגביע הליגה ומשחק אחד במסגרת ליגת האלופות.
בעונת 2010/2011 הצטרף לקבוצת לסטר סיטי מליגת המשנה באנגליה, שם שיחק תחת הדרכתו של המאמן הפורטוגלי פאולו סוזה. ב-21 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על פורטסמות' בגביע הליגה. ב-6 בנובמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 0–2 נגד בארנסלי. ב-19 בדצמבר נפצע במהלך משחק נגד איפסוויץ' כאשר מתח את הגיד בברכו, ובעקבות כך נעדר מהמגרשים במשך שלושה חודשים. ב-12 במרץ 2011 הבקיע שני שערים מול סקנת'ורפ יונייטד ועזר לקבוצתו לשמור על שער נקי ובסיום המשחק נבחר לשחקן המצטיין.
בעונת 2011/2012 חזר ויטור לבנפיקה ליסבון אך לא קיבל קרדיט ושותף רק בשלושה משחקי ליגה ובשני משחקי גביע, וכן בארבעה משחקים במסגרת ליגת האלופות. בעונת 2012/2013 נודה על ידי מאמן בנפיקה, ז'ורז'ה חסוס, מכיוון שסירב להאריך את חוזהו בקבוצה. בעקבות כך שיחק רק בקבוצת המילואים של המועדון עד תום העונה, ובסופה עזב את המועדון.
ב-24 ביוני 2013 חתם ויטור על חוזה לשלוש שנים בפאוק סלוניקי. ב-17 באוגוסט הבקיע את שערו הראשון בליגת העל היוונית, בניצחון ביתי על קסאנטי. בעונת 2014/2015 שותף ויטור ב-33 משחקים וכבש שני שערים. ב-10 ביוני 2016 חוזהו הסתיים לאחר שלוש שנים והצדדים סיכמו על סיום התקשורת בניהם.
ב-26 ביוני 2016, לקראת עונת 2016/2017, הגיע ויטור לישראל ככדורגלן זר פורטוגלי, וחתם על חוזה לשלוש שנים בהפועל באר שבע מליגת העל. ב-19 ביולי ערך ויטור את הופעת הבכורה שלו במועדון, במשחק מול שריף טירספול, וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבא במוקדמות ליגת האלופות. ב-11 באוגוסט זכה עם הפועל באר שבע בגביע הסופר-קאפ הישראלי, אלוף האלופים, לאחר שניצחה 4–2 את מחזיקת הגביע מכבי חיפה. בהמשך נשר עם הקבוצה לשלב הבתים של הליגה האירופית, לאחר שהודחה בשלב הפלייאוף של ליגת האלופות מול סלטיק הסקוטית. ב-15 בספטמבר הבקיע ויטור את שערו הראשון במועדון, בניצחון 0–2 על אינטר מילאנו במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-15 באוקטובר הבקיע צמד בניצחון 5–0 על מכבי פתח תקווה במסגרת ליגת העל. ב-28 בדצמבר זכה ויטור עם הפועל באר שבע בגביע הטוטו לאחר ניצחון 4–1 על עירוני קריית שמונה במשחק הגמר. ב-29 באפריל 2017 זכה ויטור עם הפועל באר שבע באליפות המדינה לאחר ניצחון 2–1 על מכבי תל אביב. על אף שהיה פצוע במשך תקופה ארוכה וערך רק 19 הופעות ליגה בעונה זו, נבחר ויטור לשחקן העונה על ידי מנהלת הליגה, ולתואר "זר העונה" על ידי אתר ONE בשיתוף ארגון שחקני הכדורגל.
ויטור משמש כקפטן של הפועל באר שבע.
בתחילת עונת 2017/2018 שוב זכה עם הקבוצה בגביע הסופר-קאפ הישראלי, אלוף האלופים, כשפתח בהרכב בניצחון 4–2 על מחזיקת הגביע בני יהודה תל אביב. לאחר מכן שוב סבל מפציעות, ושותף רק בשבעה משחקי ליגה, אך בתום העונה זכה עם הקבוצה באליפות נוספת. בעונת 2018/2019 שוב סבל מפציעות, וכבש שער אחד בתשע הופעות בליגת העל.
פורטוגל
בשנים 2006–2011 צבר שלושים ושלוש הופעות ושמונה שערים במדי נבחרות הנוער של פורטוגל, בנבחרת הצעירה עד גיל 21, כולל הופעה אחת בנבחרת האולימפית עד גיל 23 של פורטוגל.
ישראל
באוקטובר 2021 בדק מאמן נבחרת ישראל באותה עת, האוסטרי וילי רוטשטיינר, את האפשרות לאזרח כדורגלן זר המשחק בליגה הישראלית בתפקיד בלם, כדי לחזק את חוליית ההגנה של נבחרת ישראל. ויטור היה אחד השמות שעלו ונבדקו לגביו בזכות הישגיו והעובדה שנכון לאותה עת הוא התגורר כבר מעל ל-5 שנים בישראל, ולא-שיחק מעולם עבור הנבחרת הבוגרת של מולדתו (כך נדרש על-פי תקנון FIFA), כי רק אז כדורגלן רשאי לייצג מדינה זרה בתנאי שתוענק לו אזרחות או לכל הפחות מעמד של תושב ארעי.
ב-26 במאי 2022 זומן לראשונה לנבחרת ישראל הבוגרת לקראת שלושת משחקיה בליגת האומות 2022/2023 של אופ"א מול איסלנד ואלבניה שנערכים בתחילת חודש יוני 2022 – כשבסופו של דבר ויטור קיבל את האישור הרשמי מ-FIFA ב-31 במאי 2022 שמתיר לו לייצג מדינה זרה שהיא אינה מולדתו הפורטוגלית, כך שיוכל להשתתף כבר במשחקה הראשון של נבחרת ישראל בליגת האומות של אופ"א במשחק הבית מול איסלנד ב-2 ביוני 2022, בו ויטור לבסוף ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים של נבחרת ישראל כשגם פתח בהרכב במשחק שנגמר בתיקו 2–2.
חיים אישיים
נשוי לעיתונאית הספורט הפורטוגלית טניה פריירה, ולהם שלוש בנות. מתגוררים בישראל מאז קיץ 2016.
התאזרחות כישראלי
באפריל 2022 אושרה לוויטור מעמד של תושב ארעי בישראל בלבד, אך ב-1 במאי אישרה שרת הפנים איילת שקד, לאחר המלצתו של שר התרבות והספורט חילי טרופר, את הבקשה הרשמית של ההתאחדות לכדורגל שהוגשה על-ידי יושב-הראש אורן חסון, להעניק לוויטור התאזרחות כישראלי – על מנת שיוכל לשחק בנבחרת ישראל הבוגרת.
למרות שבישראל נמתחה ביקורת על נתינת האזרחות בייתר קלות לזרים ובפרט לספורטאים זרים, מה שפוגם בעיקרון הציונות השורשי והחשוב הטמון באזרחות הישראלית; היו גם כאלה בישראל ששיבחו את אשתו של ויטור, עיתונאית הספורט הפורטוגלית טניה פריירה-ויטור שמגיעה כמו בעלה ממשפחה נוצרית. כך או כך, היא סיפרה שהתרשמה מהתנהלותה של מדינת ישראל במהלך מגפת הקורונה העולמית ומהקדמת אספקת החיסונים לתושבים בישראל לפני אירופה ואף לפני כל שאר העולם, ובפרט בזכות הגנתה במדיה ובתקשורת הזרה על ישראל במהלך עימותים עם ארגוני טרור פלסטינים.
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בלוקסמבורג
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בלוקסמבורג (באנגלית: Luxembourg American Cemetery and Memorial) שוכנים בעיר לוקסמבורג, בירת דוכסות לוקסמבורג. בבית הקברות טמונים 5,076 חללים אמריקניים שנהרגו במלחמת העולם השנייה. על גבי האנדרטה מונצחים שמותיהם של 371 נעדרים ממלחמה זו.
האתר
בתוך כיכר עגולה מוקפת דשא, המשתרעת בחלקו הצפוני של האתר, ניצבים בניין בית התפילה והאנדרטה לנעדרים. בנין בית התפילה, שגובהו 15 מטרים, בנוי מאבן לבנה. הוא ניצב על גבי בימה מוגבהת. חזיתו מעוטרת בפסל גרניט ושמונה תבליטי ארד משובצים בדלתותיו. פנים הבניין מעוטר בדגלי ארצות הברית, במזבח משיש שחור, בחלון ויטראז' ובתקרת מוזאיקה.
האנדרטה היא זוג קירות אבן רחבים מצופי לוחות גרניט, הניצבים מדרום לבית התפילה. על צידיהם הפונים זה מזה נחרתו שמות הנעדרים. על צידיהם האחרים מתנוססות מפות צבעוניות, המתארות את המהלכים הצבאיים של כוחות ארצות הברית במערב אירופה וביתר זירות המלחמה.
שטח הקבורה, המשתפל על גבי מדרון, משתרע מדרום לבית התפילה. תבניתו היא כשל מניפה. שורות המצבות בו, המתפרשות בקשתות, מכונסות בשלוש גזרות (בכל אחת שלוש חלקות), שביניהן מפרידות שתי שדרות. השדרות מעוטרות במרבדי פרחים וניצבות בהן מזרקות ובריכות מים. ביניהן לבין כיכר בית התפילה ניצבים שני תרנים שעליהם מונפים דגלי ארצות הברית.
ממזרח לבית התפילה ניצבים שערי הכניסה לאתר, המעוטרים בנשרים וזרי מתכת מוזהבים, ובניין מרכז המבקרים של האתר.
החללים בבית הקברות
בית קברות צבאי הוקם לראשונה באתר זה על ידי הארמייה האמריקנית השלישית ב-29 בדצמבר 1944. לאחר תום מלחמת העולם השנייה נבחר האתר לשמש כאחד מ-12 בתי קברות אמריקניים קבועים באירופה ממלחמה זו, ולפיכך נקברו בו חללים שהועברו מאתרי קבורה זמניים בקרבתו.
בבית הקברות נקברו 5,076 חללים, מהם אשה אחת. 118 מהם היו יהודים. 101 מן החללים הם אלמונים. 22 זוגות של אחים קבורים בו זה בצד זה. שניים מן החללים שנקברו באתר עוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס – העיטור הצבאי הגבוה ביותר של ארצות הברית. מרבית החללים נהרגו במהלכו של הקרב על הבליטה בדצמבר 1944 וינואר 1945. אחרים נהרגו בקרבות בהתקדמות אל נהר הריין וממזרח לו ובפעולות אוויריות בשמי מערב אירופה.
בבית הקברות נקבר הגנרל ג'ורג' פטון, מפקד הארמייה האמריקנית השלישית. הוא נקבר שם בדצמבר 1945, לאחר שנפטר בעקבות פציעתו בתאונת דרכים שבה היה מעורב בגרמניה. הוא נקבר תחילה בצד חללים של הארמייה השלישית. ב-1947 הועברה גופתו לאתר אחר בבית הקברות, בין שטח הקבורה לבין כיכר בית התפילה.
השימוש בשטח האתר הוענק על ידי לוקסמבורג לארצות הברית לצמיתות וללא תשלום, בהתאם להסכם שנעשה ביניהן ב-1951.
האתר תוכנן על ידי משרד האדריכלים קילי ופטרסון (Keally and Patterson), ואדריכל הנוף היה אלפרד גייפרט (Alfred Geiffert) – כולם מן העיר ניו יורק. הוא הוקם ומנוהל על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
בית הקברות והאנדרטה נחנכו ב-4 ביולי 1960.
אדפטציה מוטורית
אדפטציה מוטורית היא תהליך למידה המתאר רכישה או שיקום יכולות תנועה של אורגניזם חי. במהלך תנועה מוטורית, מסתגלת מערכת העצבים של האובייקט לכוחות סביבתיים הפועלים עליו, במטרה לצמצם טעויות קינמטיות.
בסיס תאורטי
רכישת תבניות תנועה מוטוריות היא אחד התהליכים הראשוניים והבסיסיים ביותר בהתפתחות אורגניזם חי. הראשוניות של התהליך הובילה להתפתחותם של אינסטינקטים. אינסטינקט ראשוני בכל מפגש עם סביבת כוחות חדשה הוא הסתגלות, במטרה לשמר את מסלול התנועה המתוכנן. בתהליך ההתאמה מתרחשת למידה מוטורית ותבניות תנועה חדשות מושגות בהדרגה. אדפטציה נתפסת בדרך-כלל כתהליך בו מערכת העצבים לומדת לחזות כוחות סביבתיים, ולבטל את השפעתם, על מנת לשמר את התנועה במסלולה המתוכנן. במהלך אדפטציה מוטורית, מערכת העצבים משתמשת באופן מתמיד במידע על טעויות, במטרה לשפר את מסלולי התנועה העתידיים.
תוצאות גרר (After-effects)
כפי שמודגם בתרשים, כאשר הכוחות הסביבתיים מוסרים באופן הדרגתי, האובייקט משמר, למשך זמן מוגבל, את תבנית התנועה שסיגל בתגובה לכוחות (שלב 4 בתרשים). תוצאת גרר זו (אפטר-אפקט) מרמזת שהאובייקט אינו רק מגיב לשינויים הסביבתיים, אלא אף מנסה לצפות אותם מראש, ולבצע את התנועה בהתאם למערך ציפיות זה. מכאן הסיקו חוקרים שבמהלך אדפטציה מוטורית, מתבססת מערכת העצבים על מודל-פנימי (Internal model) של הסביבה החיצונית.
מודל-פנימי (Internal model)
תופעת האפטר-אפקט מרמזת שעוד לפני ביצוע התנועה, מייצרת מערכת העצבים מודל-פנימי, מעין מפה פנימית המדריכה את הגוף במהלך התנועה. על-בסיס מודל-פנימי זה, מנחה מערכת העצבים את תנועת הגפיים והשרירים, תוך הסתגלות לכוחות המסיטים את הגוף ממסלול זה.
R&B אלטרנטיבי
R&B אלטרנטיבי (ידוע גם כאלט-R&B, PBR&B, אינדי R&B, R&B אקספרמינטלי, היפסטר R&B ואימו R&B)  הוא מונח המשמש עיתונאי מוזיקה כדי לתאר סגנון אלטרנטיבי של R&B עכשווי.
סביב מונחי הז'אנר השונים התקיים דיון מגוון, בעוד שמספר מבקרים תיארו את המוזיקה תחת הקטגוריה הרחבה של "R&B אלטרנטיבי" או אינדי R&B". המונח "היפסטר R&B" שימש לרוב גם הוא, כמו גם המונח PBR&B - שילוב של "PBR" (ראשי תיבות של "Pabst Blue Ribbon", בירה הידועה בקרב תרבות ההיפסטר) ו-R&B. השימוש הראשון ב-PBR&B היה ברשת החברתית טוויטר על ידי כותב המגזין "Sound of the City", אריק הארבי, ב-22 במרץ 2011.