cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פיקוד הקרב של חיל האוויר של ארצות הברית
ארגון
הפיקוד כולל כ-83,000 חיילים בשירות פעיל ועוד כ-51,000 חיילים מכוחות המילואים. הוא כולל כ-1,300 כלי טיס.
אנדרו מור
מושל אלבמה
בין הבחירות לנשיאות של 1860, בהן נבחר אברהם לינקולן, לבין התכנסות ועידת הפרישה של אלבמה ב-7 בינואר 1861, נקט מור בכמה צעדים החלטיים להגנת מצבה הפיננסי של אלבמה ויכולותיה ההגנתיות. הוא האיץ בבנקים להשעות תשלומים במתכות יקרות ולבצע החלפת סכומים גבוהים באיגרות חוב מדינתיות. הוא הורה למיליציה המדינתית לתפוס את מאגר הנשק של צבא ארצות הברית במאונט ורנון, בפורט מורגנס ובפורט גיינס שבמפרץ מוביל. הוא גייס יותר מ-500 איש לסיוע למושל פלורידה מדיסון פרי בתפיסת המוצבים של צבא ארצות הברית בפנסקולה.
כאשר הוקמה ממשלת קונפדרציית המדינות של אמריקה במונטגומרי בפברואר 1861, עשה מור שימוש בהשפעתו כדי להבטיח את בחירתו של ג'פרסון דייוויס השמרן על פני ויליאם לונדס יניסי הרדיקלי יותר.
לאחר כהונתו כמושל
לאחר תום כהונתו כמושל, מונה מור כעוזר אישי מיוחד למושל ג'ון גיל שורטר, ופעל לתאם את רכישת והעברת האספקה לגנרל אלברט סידני ג'ונסטון בצפון אלבמה. לאחר כניעתו של הגנרל רוברט אדוארד לי, נעצר מור על ידי הכוחות הפדרליים ונכלא במבצר פולסקי בסוואנה יחד עם מנהיגים אחרים של הקונפדרציה. באוגוסט 1865 הוא שוחרר ושב למריון, שם חידש את עיסוקו בעריכת דין.
אנדרו מור נפטר במריון ב-5 באפריל 1873. הוא הניח אחריו את רעייתו מרי גורי, שאותה נשא לאישה ב-1832. הוא נטמן בבית הקברות פיירוויו שבעיר.
הנס ריגל
יוהנס פיטר "הנס" ריגל (בגרמנית: Hans Riegel; 10 במרץ 1923 - 15 באוקטובר 2013) היה יזם גרמני אשר היה בעלים של יצרנית הממתקים האריבו.
הנס נולד בבון, גרמניה, בנו הבכור של מייסד חברת האריבו, הנס ריגל האב. הוא סיים את הדוקטורט על "התפתחות תעשיית הסוכר בעולם במהלך ואחרי מלחמת העולם השנייה", בשנת 1951, באוניברסיטת בון. בשנת 1953 נבחר ריגל למנהל אגודת הבדמינטון הגרמני אחרי שזכה באליפות גרמניה בבדמינטון.
התעמרות בעבודה
התעמרות בעבודה (וכן: התנכלות תעסוקתית, העסקה פוגענית והתעמרות במקום עבודה) נחזית כאשר קיימת נטייה להתנהג באגרסיביות, באופן חוזר ונשנה, כלפי עובד עמית או כפוף. התנהגות אגרסיבית מסוג זה יכולה לקבל ביטוי מילולי כמו-גם לא מילולי על ידי השפלה, התנכלות או מתן יחס מזלזל המלווה, לרוב, בהתפרצויות ובמחוות גוף אלימות ופוגעניות שלעיתים מגיעות עד לכדי התעללות פיזית של ממש. העסקה מסוג זה, כאשר היא נמשכת לאורך זמן, עלולה להסב נזק פסיכולוגי לקרבן ההתעמרות, ולהשאיר אצלו משקעים פיזיים ונפשיים כאחד.
היות שרוב המתעמרים פועלים בצורה לא אלימה ובדרך כלל במסגרת כללי הארגון והקהילה, רוב המקרים המדווחים של התעמרות בעבודה מצביעים על התעמרות מצד ההנהלה אשר עושה שימוש בכוחה לרעה. המניעים להתעמרות ההנהלה הם רבים ומגוונים, כמו גם ההתעמרות עצמה אשר יכולה להיות גלויה לעין וגם כזו שנעשית בהסתר.
בפסק הדין של בית הדין האזורי לעבודה בירושלים בעניין מני נפתלי נגד מעון ראש הממשלה אימצה השופטת דיתה פרוז'ינין ונציגי הציבור נתן מזרחי ואליעזר יערי את עקרונותיה של הצעת החוק למניעת התעמרות בעבודה ובפועל עיגנו אותם בדיני העבודה בישראל. משמעות הפסיקה האזורית הנ"ל שניתנה בשנת 2016 היא כי מאותו המועד יכלו עובדות ועובדים לתבוע בבתי הדין לעבודה בגין התעמרות בעבודה, ולזכות בפיצויים בגין עגמת הנפש שנגרמה להם. במהלך זה פוסק בית הדין לעבודה פיצויים בסך 80,000 ש"ח על התעמרות בעבודה ומגדיר אותם פיצויים בגין עגמת נפש. בית הדין הארצי לעבודה גם הוא נתן תוקף לעילת ההתעמרות, בשנת 2022.
הגדרה
מאחר שתחום זה של ההתנהגות הארגונית נמצא עדיין בחיתוליו, לא קיימת הגדרה יחידה להתעמרות בעבודה. עם זאת, מספר חוקרים הציעו כל אחד הגדרה משלו למושג. יש המסווגים כל התנהגות פוגענית מצד הבוס וכל פעולה עם כוונת זדון כהתעמרות. השפלות, טקסי חניכה ("זובור") וכן תקנות והוראות המחייבות את העובד לחזרה מרובה – אשר כביכול באים לשרת את טובת העובד על ידי פיתוחו ואימונו – גם הם יכולים להיכלל תחת מטרייה זו. אחרים מפרידים בין מספר סוגי התנהגויות על-פי תבניות ההתנהגות וכוללים תחת הגדרה זו רק חלק מההתנהגויות, מתוך טענה כי ניתן להתאים דרכי התמודדות שונות לכל תבנית התנהגות. יש המפרידים בין סוגים של התעמרות בעבודה על-פי האם עובדים נוספים חוץ מאשר הבוס הישיר (המבצע) היו מעורבים, אפילו בידיעה ואי-מניעה. היות שהתעמרות בעבודה יכולה ללבוש צורות שונות, הגדרה שימושית נוספת היא זו המתארת את מאפייניה העיקריים, וביניהם (איינרסן, 1999; קישלי, הארוי, 2004; לוטגן-סנדויק, 2006): מאפיינים אלו מאפשרים להבחין בין התעמרות בעבודה לבין צורות אחרות של לחץ בעבודה ומאפשרים ליישם את המונח בהקשרים רבים של מצבים והתנהגויות. חוקרים רבים מסכימים כי התעמרות בעבודה היא בדרך כלל התנהגות חוזרת, אולם מספר מומחים אשר טיפלו במספר רב של מתלוננים על התעמרות מסווגים תחת המונח גם מקרים חד-פעמיים. הרחבה זו למקרים חד-פעמיים קשים מקבילה להגדרות משפטיות של הטרדה מינית בישראל ובארצות הברית. לפי פמלה לוטגן-סנדויק, היעדרהּ של הגדרה אחידה לתיאור התופעה של התעמרות בעבודה מהווה בעיה, כיוון שהעובדים מתקשים בהגדרת חוויות ההתעללות אשר עברו בשל הגבול הדק שיכול להיות קיים בין אופיים של תפקידי הניהול הפורמליים לבין תפיסת ההתעללות אצל העובד, ועקב כך נוצר קושי בנקיטת צעדים כנגד הבריון. בניגוד להטרדה מינית, אשר מתארת בעיה ספציפית וכעת היא מוכרת בחקיקה במדינות רבות (כולל ישראל וארצות הברית), התעמרות בעבודה עדיין לא ביססה את מעמדה כבעיה חברתית אשר דורשת מערכת מושגים משלה.
סטטיסטיקה
בסקר של המכון להתעמרות בעבודה מ-2010 על שוק העבודה האמריקאי השיבו חצי מהנסקרים בחיוב כי הם היו קורבנות (34.5%) או עדים (15.5%) להתעמרות בעבודה.
חלוקה מגדרית
גברים מהווים 42% מהקורבנות ו-62% מהבריונים. נשים מהוות 58% מהקורבנות ו-38% מהבריונים. מתוך הקורבנות של גברים הנוהגים בבריונות, 55.5% הם גברים ו-45.5% הם נשים. מתוך הקורבנות של נשים הנוהגות בבריונות, 79.8% הם נשים ו-20.2% הם גברים.
סיווג של התנהגויות בריוניות
להלן סיווג המבחין בין חמישה סוגים של התנהגויות בריוניות, ואשר אומץ על ידי מספר חוקרים באקדמיה:
שיטות
מחקר שנערך על ידי המכון להתעמרות בעבודה מצביע על 25 השיטות אשר נמצאות בשימוש הנפוץ ביותר על ידי בריונים:
התנהגויות פוגעניות במקום עבודה
להלן התנהגויות פוגעניות נפוצות במקום עבודה לפי באסמן: להלן התנהגויות פוגעניות נפוצות במקום העבודה לפי הואל וקופר:
האמצעים החוקיים והמשפטיים שניתן לנקוט בגין התעמרות אסורה בעבודה
תביעת לשון הרע וקובלנה פלילית בגין פרסום לשון הרע במישרין או בעקיפין במקום העבודה, בהערכת ביצועים שקרית.
קובלנה פלילית על איומים אסורים במישרין או בעקיפין ו/או איומים בפגיעה בשם או פגיעה בפרנסה שלא כדין.
תביעת נזיקין בגין שיבוש יכולת לבצע את העבודה שלא כדין במישרין או בעקיפין.
בישראל
ביולי 2015 אישרה הכנסת בקריאה טרומית את הצעת החוק למניעת התעמרות בעבודה, בגינו ניתן לתבוע על סכום של עד 120,000 אלף שקלים. עם זאת, כשנתיים וחצי מקבלת האישור בקריאה הטרומית, הצעת החוק עומדת בסטטוס "הכנה" לקראת קריאה ראשונה במליאת הכנסת.
במהלך חודשים נובמבר-דצמבר 2018 שבה ועלתה הצעת החוק לדיון בוועדת העבודה והרווחה של הכנסת, אך לא התקדמה בשל התנגדויות שונות של משרדי המשפטים, הרווחה והעבודה והכלכלה. הצעת החוק לא התקדמה בין היתר בשל הקדמת הבחירות לכנסת ה-21. בין המחלוקות ששררו בין המשרדים למגישי הצעת החוק צפו כמה סוגיות: שאלת הצורך להוכחת נזק בתביעות על התעמרות, שאלת הצורך להוכיח כוונה של הפוגע או מודעות לכך שהוא פועל באופן פוגעני ושאלת תחולת החוק גם על לקוחות וספקים.
בשנת 2016 פסק בית הדין האזורי לעבודה בירושלים פיצוי בסך 80,000 ש"ח בגין התעמרות בעבודה. בהיעדר חקיקה ספציפית למתן פיצוי בגין התעמרות בעבודה ניתן הפיצוי בגין הנימוק הכללי של עגמת נפש. נשיאת בית הדין הארצי לעבודה ורדה וירט לבנה אף התבטאה מספר פעמים וקראה לקדם את חקיקת החוק בנושא.
בתרבות הפופולרית
בספר ובסרט "השטן לובשת פראדה" מתוארת בפירוט התנהגותה של מירנדה פריסטלי (מגולמת על ידי מריל סטריפ), עורכת מגזין האופנה היוקרתי "מסלול", כלפי הכפופים לה. התנהגות זו, אשר גובלת בהתעללות נפשית ופסיכולוגית, כוללת עומסי עבודה גבוהים, השראת סטרס תמידי על ידי עיסוק אובססיבי בהישגים וביצועים וערעור מתמיד של תחושת היציבות התעסוקתית, דרישות גחמתיות ועוד. בסרט "איך להיפטר מהבוס" מתוארים בוסים מתעללים נוספים: בוס אחד (דייוויד הארקן, מגולם על ידי קווין ספייסי) משרה לחץ תמידי ומעביד קשה את עובדיו כדי שיחשבו שיקבלו קידום לתפקיד חדש, ולבסוף לוקח את סמכויות התפקיד המדובר לעצמו; בוס אחר (בובי פאלט, מגולם על ידי קולין פארל) מתייחס בגסות לעובדים בחברה; ובוסית נוספת (ד"ר ג'וליה האריס, מגולמת על ידי ג'ניפר אניסטון) מנסה לסחוט מינית את העוזר שלה, אשר מאורס באושר לאישה אחרת.
מצעד ה-Heatseekers
מצעד ה-Heatseekers או טופ Heatseekers הם מצעדי מוזיקה שמפורסמים מדי שבוע על ידי מגזין בילבורד. מצעד אלבומי ה-Heatseekers ומצעד שירי ה-Heatseekers נוסדו על ידי בילבורד בשנת 1991, במטרה להדגיש את המכירות של האמנים החדשים והמתפתחים, שעוד לא זכו להצלחה בינלאומית.
אלבומים ושירים המופיעים במצעדי ה-Heatseekers עשויים להופיע גם במצעדי הבילבורד הוט 100 ובילבורד 200.
מצעד האלבומים
מצעד אלבומי ה-Heatseekers כולל 25 מיקומים, המדורגים על פי נתוני המכירות שנאספים על ידי נילסן סאונדסקאן. ברגע שלאמן יש אלבום שדורג ב-100 העליונים במצעד הבילבורד 200, או בעשירייה הפותחת של מצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ, מצעד אלבומי הקאנטרי, מצעד האלבומים הלטיניים, מצעד האלבומים הנוצריים או מצעד אלבומי הגוספל, אותו האלבום אינו יכול להיכלל יותר במצעד אלבומי ה-Heatseekers וגם האלבומים שיצאו אחריו. המטרה היא לגרום לאמנים לפרוץ הן מבחינה מוזיקלית והן מבחינת ההצלחה המסחרית. עם זאת, ישנם אמנים שזכו להצלחה עוד כשהוציאו את אלבום הבכורה שלהם, מה שהוביל לכך שהם כלל לא דורגו במצעד אלבומי ה-Heatseekers.
מצעד השירים
מצעד שירי ה-Heatseekers כולל 25 מיקומים גם כן, המדורגים על פי נתוני המכירות הדיגיטליות והסטרימינג שנאספים על ידי נילסן BDS. ברגע שלאמן יש שיר שדורג ב-50 העליונים במצעד הבילבורד הוט 100, אותו השיר אינו יכול להיכלל יותר במצעד שירי ה-Heatseekers וגם השירים שיצאו אחריו. כמו כן, אם לאמן היה שיר שנשלח לרדיו לפני 5 בדצמבר 1998, הוא אינו יכול להיכלל במצעד שירי ה-Heatseekers.
מזה (דמות מקראית)
פירוש השם מזה אינו ידוע. בכתבי אוגרית מופיע השם מזי והוא כנראה אותו השם כמו מזה, אך גם למזי לא יודעים מה פירוש שמו.
כרכמיש
כָּרכּמיש (מחתית: 𔑵𔗧𔖻𔑺) הייתה עיר-מדינה עתיקה ששכנה על גדתו המערבית של נהר הפרת על הגבול בין טורקיה לבין סוריה של היום. העיר מזוהה עם האתר הארכאולוגי ג'ראבלוס (גם ג'רוויס) השוכן 100 ק"מ צפונית מזרחית לחלב. בתקופות מסוימות הייתה חלק ממלכות מיתני, והחתים והפכה בהמשך לעיר החשובה ביותר במסגרת הממלכות החתיות החדשות. לאחר מכן היתה חלק מן האימפריה האשורית החדשה. זה היה גם מיקומו של קרב כרכמיש שהתרחש בשנת 605 לפנה"ס בין בבל לבין אשור ומצרים העתיקה.
היסטוריה
על פי הממצאים הארכאולוגיים התקיים במקום יישוב גדול כבר בתקופה הנאוליתית. האזכור הראשון של כרכמיש הוא בתעודות היסטוריות מארכיון אבלה מסוף האלף השלישי לפנה"ס. העיר מוזכרת גם בתעודות שנמצאו בארכיון מארי ואללח' מהמאה ה-18 לפנה"ס. על פי המכתבים שנשלחו על ידי מלכי כרכמיש למארי, מלך בה המלך אפלאהאנדה (Aplahanda) והעיר הייתה מרכז חשוב של מסחר בעצים. חשיבותה של העיר נבעה גם משליטתה על מעבר חשוב על נהר הפרת. העיר ישבה על הנתיב הצפוני של הסחר האשורי בתקופת הממלכה האשורית הקדומה. היא מוזכרת בלוחות החרס שנמצאו בארכיון כנש שבאנטוליה.
תחותמס הראשון יצא בשנת מלכותו השנייה למסע מלחמה כנגד מיתני והגיע עד נהר הפרת. הוא הציב ליד כרכמיש בסמוך לנהר הפרת אסטלת גבול כדי לחגוג את ניצחונו על המדינות מעבר לנהר הפרת.
במאה ה-15 לפנה"ס נכבשה כרכמיש לתקופה קצרה בידי מלך מצרים תחותמס השלישי. לאחר מכן במאות ה-15 וה-14 לפנה"ס השתלטה ממלכת מיתני על כרכמיש. שלטון זה הסתיים לאחר כיבוש מיתני על ידי המלך החתי שופילוליומש הראשון שחי באמצע המאה ה-14 לפנה"ס. בעקבות הכיבוש סופחה כרכמיש לאימפריה החתית. לאחר הסיפוח משלו בה נסיכים שונים וצבא כרכמיש הצטרף לצבא החתי במלחמותיו. צבא זה לחם גם בקרב קדש שהתרחש בשנת 1274 לפנה"ס כחלק מהצבא החתי.
בכתובת שהציב המלך רעמסס השלישי במקדש במדינת האבו, הוא מציין שהעיר נחרבה על ידי גויי הים (בשנת 1200 לפנה"ס) ביחד עם האימפריה החתית, בקריסה הנקראת כיום במונח משבר תקופת הברונזה המאוחרת, אבל היא לא נחרבה.
לאחר חורבן האימפריה החתית, היגרו לכרכמיש יורשי המלכים החתיים והיא הפכה לעיר החשובה והראשית בין הממלכות החתיות החדשות. מלכי כרכמיש אשר נודעו בתואר "המלך הגדול", שלטו באזורים נרחבים באזור סוריה המודרנית.
בסוף המאה ה-10 לפנה"ס החלה הממלכה האשורית החדשה להתעצם, מלכיה קיימו מסעות מלחמה רבים לכרכמיש. בשנת 876 לפנה"ס כבש אותה אַשוּר־נַצִירפַּל השני. הוא הטיל עליה מס כבד שמעיד על עושרה של העיר. בשנת 858 לפנה"ס נכבשה העיר על ידי שלמנאסר השלישי שיצא למסע מלחמה כיבוש המערב. בשנת 717 לפנה"ס יזם מלך כרכמיש "פסיריס" ברית לפריקת עול ממלכת אשור. סרגון השני יצא למסע מלחמה כבש את כרכמיש והוציא להורג את מלכה האחרון פסיריס. בן בריתו של מלך כרכמיש מיטה (מידס) מלך פריגיה שהגיע לעזרתו נחל תבוסה ונאלץ לסגת לארצו. ארץ כרכמיש נהפכה לפחווה אשורית. סרגון השני הושיב בעיר אשורים. בעקבות הכיבוש האשורי הגיע הקץ לתרבות החתית בת אלף השנים.
האלה הפטרונית של כרכמיש הייתה קובאבא, אלה שמקורה היה כנראה חורי. היא הוצגה כאשה מכובדת לובשת גלימה ארוכה, עומדת או יושבת ובידה מראה.
אזכורים בתנ"ך
כרכמיש מוזכרת מספר פעמים בתנ"ך, בשלב מאוחר של ההיסטוריה שלה, לאחר הממלכות החתיות החדשות. בספר ישעיהו, מוזכרת כרכמיש בקשר להפיכתה לפחווה אשורית בשנת 717 לפנה"ס:.
אזכור נוסף נמצא בספר ירמיהו, בקשר למלחמות פרעה נכו השני בבבלים בין השנים 605-609 לפנה"ס:.
חפירות ארכאולוגיות
האתר שוכן על הגבול בין סוריה לטורקיה. גודלו 900 דונם, 550 דונם בשטח טורקיה ו-350 דונם בשטח סוריה על הגדה הערבית של הפרת. כ-60 ק"מ דרומית מזרחית לגזיאנטפ בטורקיה. האתר נחצה על ידי מסילת בגדד (Baghdad Railway) המהווה במקום את הגבול בין סוריה לטורקיה.
הצבא הטורקי בנה על האקרופוליס של העיר ועל חלק מהעיר הפנימית בסיס צבאי, והגישה לחלק זה של האתר מוגבלת. רוב העיר החיצונית נמצא בשטח סוריה.
קיומה של העיר היה ידוע מתוך המקרא וכתבים אחרים, אבל מקומה זוהה רק בשנת 1876 על ידי ג'ורג' סמית (George Smith) אשורולוג אנגלי.
האתר נחפר לראשונה על ידי המוזיאון הבריטי בין השנים 1881-1878. חפירה נוספת על ידי המוזיאון התקיימה בין השנים 1914-1911. בתחילה נוהלה החפירה בראשות דייוויד הוגארת. בחפירה זו השתתפו גם האשורולוג רג'ינלד תומפסון ותומאס אדוארד לורנס. בשנת 1912 נוהלה החפירה על ידי לנרד וולי שניהל את החפירה עד 1914. החפירות באתר פסקו בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ולאחריה מלחמת העצמאות של טורקיה, החפירות חודשו בשנת 1920 בראשות וולי ופיליפ לנגסטף אורד גיא. בחפירות אלה נחשפו שרידים מהתקופה האשורית והתקופה הנאו-חתית, כולל מבני ביצורים, מקדשים, ארמונות, ופסלי בזלת רבים ותבליטים עם הירוגליפים בשפה ההודו אירופית לוּוִית.
החפירות הארכאולוגיות באתר חודשו בספטמבר 2011 על ידי משלחת משותפת איטלקית-טורקית מאוניברסיטת בולוניה באיטליה ואוניברסיטאות מגזיאנטפ ואיסטנבול, מכיוון שחלק מהאתר אינו נגיש, התמקדו החפירות בעיר החיצונית.
הצד הסורי של האתר נמצא בסכנת פגיעה מתמשכת בשל הסגת גבול עירונית והתרחבות חקלאית של העיר הסורית ג'ראבלוס Jerablus השוכנת בקרבתה. החל משנת 2006 מתקיימים באזור מחקרים ארכאולוגים במסגרת "פרויקט ארץ כרכמיש" (Land of Carchemish project) של אוניברסיטת דרהאם (Durham University) האנגלית. אזור העיר החיצוני הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמי בסכנת הכחדה.
הזואב של גשר אלמה
הזואב, או בשמו המלא הזואב על גשר אלמה, הוא פסל אבן שיצר ז'ורז' דיאבו (Georges Diebolt) בשנת 1856, של אחד מארבעת הפסלים המייצגים את הכוחות שהשתתפו במלחמת קרים, שנקבעו ברגלי גשר אלמה הישן בפריז, והיחיד שנותר בגשר החדש.
תיאור
אנדרה לואי גודי (1828–1896), שנולד ומת בגראבלין, מוצג לעיתים קרובות כחייל ששימש כמודל לפסל זה. הוא אותר על ידי נפוליאון השלישי בעצמו, במהלך ביקורת צבאית. עם זאת, אחרים סוברים כי מדובר על ברטוני בשם נריריגו (Nririgot) או בריריזו (Bririzot).
הפסל מתנשא לגובה של 5.2 מטר ושוקל 8 טון.
היסטוריה
שמו של הגשר לקוח מהקרב על אלמה בקרים ב־1854 שבו ניצחו האנגלים, הצרפתים, העות'מאנים וכוח משלוח מפיאמונטה נגד הרוסים. הגדוד השלישי של הזואבים בלט במהלך הקרב על אלמה בכך שהצליחו להשתלט על תותחי האויב.
בין 1970 ל־1974, הגשר נבנה מחדש ופסלהם של היגר, התותחן והגרנדיר הועברו לאתרים אחרים. בגשר החדש יש רק סמך אחד שמגיע לנהר בגדה הימנית (ברובע השמיני), ורק הזואב נשאר בגשר אך עבר ממקומו הראשון אל תחתית הגשר.
הזואב כאינדיקטור, לא מדויק, של השיטפונות של הסן
על פי המסורת הפריזאית, כאשר "לזואב יש רגליים במים", הסן מוצף. במהלך השיטפון של 1910, הסן הגיע לגובה 8.62 מטר והמים הגיעו עד לכתפי הזואב. עם זאת, בשל הבנייה מחדש של הגשר בשנת 1970 ושינוי מיקום הפסל, הגובה של הזואב השתנה. עם זאת, קיימת אי-ודאות בנוגע למיקום הקודם ביחס למיקום החדש: מקורות שונים מדברים על מיקום גבוה או נמוך יותר. עיתונאים מהעיתון לה מונד פנו אל המכון לתכנון של אזור איל-דה-פראנס (Institut d'aménagement et d'urbanisme de la région d'Île-de-France) ואל המנהל האזורי והבין-מחוזי לאיכות הסביבה ואנרגיה (Direction régionale et interdépartementale de l'environnement et de l'énergie), שלא הצליחו לענות על שאלות לגבי הגובה הנוכחי של הזואב.
לכן, ההרגל להשוות את בין השיטפונות על בסיס הזואב אינו אמין, והמדענים משתמשים במדיד ההידרומטרי של גשר אוסטרליץ.
הרכבל המוסקבאי
הרכבל המוסקבאי (ברוסית: Московская канатная дорога) הוא רכבל במוסקבה באורך של 720 מטר על שטחי האזורים ההיסטוריים "וורוביובי גורי" ו"לוז'ניקי".
הזואב של גשר אלמה
הזואב כאינדיקטור, לא מדויק, של השיטפונות של הסן
לעיתים קרובות לזואב היו רגליים במים שחוו שיטפונות היסטוריים רבים, כולל 1910, 1924, 1945, 1955, 1982, 1988, 1995, 1999, 2001, 2013, 2016, 2018.
הרכבל המוסקבאי
הרכבל ממלא שלוש פונקציות בבת אחת: ספורט, תחבורה ותיירות. ישנן שלוש תחנות במסלול : "וורוביובי גורי", "נובאיה ליגה" ו"לוז'ניקי". קיבולת הרכבל היא 1600 נוסעים בשעה. הוא נפתח רשמית בסוף 2018 ופועל מתחילת 2019.
זהו הרכבל הראשון במוסקבה שמחבר בין שתי גדות נהר מוסקבה.
הזואב של גשר אלמה
הזואב בפוליטיקה
העיתון לה קרואה דיווח בינואר 1936 כי סגן המחוז, לואי דובל-ארנו, היה בעל דמיון רב לזואב. קסאבייה ולה גם דיווח על הכינוי הזה לעמיתו בפוליטיקה בגלל זקן התיש שלו.
הזואב בשירה הצרפתית
השיר Le Zouave de ma grand-mère (תרגום מילולי: הזואב של סבתי) של ז'אן אובה מתאר, באופן הומוריסטית, את המקור של הפסל. הזואב נמצא גם בשיר Le Zouave du Pont de l'Alma של סרז' רג'אני, בשיר Ça vaut mieux que d'attraper la scarlatine (תרגום מילולי: זה עדיף מאשר לקבל שנית) מאת ריי ונטורה, בשיר Les Ricochets (תרגום מילולי: הנתזים) מאת ז'ורז' ברסנס, ובשיר Ne pleure plus (תרגום מילולי: אל תבכי יותר) של תומא פרסן.
מסבנת אל–פאר
מסבנת אל–פאר הוא מבנה בית בד ומסבנה (מפעל לייצור סבון) השוכן בעיר העתיקה בלוד, מצפון למסגד אל-עומרי ולכנסיית גאורגיוס הקדוש קוטל הדרקון. המבנה הוקם בתקופה העות'מאנית, ונעשה בו שימוש גם בימי המנדט הבריטי.
היסטוריה
הקמת מבנה המסבנה החלה בשלהי המאה ה-17, והיא נבנתה בשלבים שונים ובתקופות שונות. בעל המסבנה היה מחמוד חאפז אל פאר (מכאן שמה). סביב לוד ורמלה, ובכפרים הערביים הסמוכים לערים אלו, היו כרמי זיתים רבים, ולפיכך ברמלה  ובלוד נמצאו בתי בד רבים. כמו כן שימשה פסולת בתי הבד לתעשיית הסבון. על תעשיית הסבון בעיר לוד העיד הנוסע ויקטור גרן בספרו "תיאור ארץ ישראל". גרן ,שביקר 8 פעמים בארץ, בין השנים 1852 ועד 1888, תיאר את העיר לוד ומצא בה כמאה עובדים שעסקו בייצור סבון.
במחצית שנות ה-30 של המאה ה-20 בוצעו במבנה שינויים ארכיטקטוניים, וכן הותקנו בו מנוע ומערכת תמסורת שחוברה אל כל יחידות היצור והפעילה אותן בו זמנית.
בשנת 2013, בוצעו פעולות אינטנסיביות של שימור ושחזור חלקי במבנה במסגרת מיזם בראשית.
המבנה
במבנה שלושה אגפים, כל אגף שימש כמפעל שבו ייצרו שמן ומוצרים הנגזרים ממנו.
בן ציון אלגאזי
הרב בן ציון משה אלגאזי (נולד ב-ו' באלול ה'תשכ"ז, 11 בספטמבר 1967) הוא מייסד וראש מכון צורבא מרבנן וראש ישיבת ההסדר רמת גן.
קורות חיים
נולד בפתח תקווה ליעקב ורחל, וגדל ביהוד. ובהמשך עבר עם משפחתו לנווה צוף.
למד בישיבה תיכונית נחל-יצחק בנחלים. לאחר מכן למד כחצי שנה בישיבת טלז סטון ואז עבר ללמוד בישיבת כרם ביבנה, ולאחר נישואיו המשיך את לימודיו כאברך בכולל אברכים. הוא למד והוסמך לרבנות, רבנות-עיר ודיינות מהרבנות הראשית לישראל, שימש כר"מ ובשנת תשס"ג הקים את מכון צורבא מרבנן, שפיתח שיטת לימוד ללומדי ההלכה.
שירת בצה"ל בחיל התותחנים במסגרת הסדר מרכז ולאחר מכן עבר קורס רבנים צבאיים ומשרת כיום כראש מדור הלכה בפיקוד מרכז, בדרגת רב-סרן במילואים.
בשנים 1997 - 2001 יצא עם משפחתו לשליחות רבנית-חינוכית בת ארבע שנים בקהילה היהודית בעיר אנטוורפן בבלגיה, כשליח הסוכנות היהודית. שם כיהן כראש ישיבה תיכונית, אולפנה לבנות, וכרב בית הכנסת וקהילת הרב עמיאל-המזרחי. שם הוציא לאור את הספר "בעלות המנחה" הכולל שיעורים בהלכה ובאגדה שנאמרו בקהילה.
בשנים תשע"ג - תשע"ד שימש כראש ישיבה משני בישיבת כרם ביבנה.
בעל טור הלכתי קבוע בעלון השבת מצב הרוח.
בחורף של שנת תשע"ה מונה לראש בית המדרש של ישיבת ההסדר רמת גן. בחג השבועות תשע"ח מונה כראש ישיבת ההסדר רמת גן, לצידו של הרב יהושע שפירא.
חייו האישיים
הרב אלגאזי נשוי לעדינה בתו של הרב אליהו ידיד, אב ל-2 ומתגורר ביד בנימין. גיסו הוא הרב יעקב ידיד, ראש ישיבת כרמיאל.
קלייר ג'ייקובס
קלייר סטיבן ג'ייקובס (באנגלית: Clare Stephen Jacobs; 18 בפברואר 1886 - 21 בפברואר 1971) היה אתלט יהודי-אמריקאי. בעל מדליית ארד אולימפית (לונדון 1908) ושיאן עולם באולם בקפיצה במוט.
קורות חיים
ג'ייקובס נולד במדיסון, דרום דקוטה. הוא בוגר אלביון קולג' ואוניברסיטת שיקגו.
ג'ייקובס נפטר ב-21 בפברואר 1971 בדטרויט, מישיגן.
תום טיליס
תומאס רונלד "תום" טיליס (באנגלית: Thomas Roland "Thom" Tillis; נולד ב-30 באוגוסט 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית המכהן כסנאטור בסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית החל משנת 2015. הוא היה נציגו של מחוז מקלנבור בבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית ובהמשך הוא כיהן גם כיושב ראש בית הנבחרים. טיליס היה גם מועמדה של המפלגה הרפובליקנית בבחירות לסנאט של ארצות הברית בשנת 2014 בקרוליינה הצפונית. הוא זכה בבחירות לסנאט והביס את הסנאטורית הדמוקרטית המכהנת, קיי הייגן.
ביוגרפיה
תום טיליס נולד ב-30 באוגוסט 1960 בעיר ג'קסונוויל שבפלורידה. הוא בנם של מרג'י ותומאס ריימונד טיליס. אביו היה סוחר סירות והוא הבן הבכור מבין שישה ילדים ושלוש אחיות מבוגרות. משפחתו עברה דירה בסביבות 20 פעמים כשהיה תלמיד בבית ספר, וטיליס מעולם לא למד בבית הספר ברציפות. הוא התגורר בניו אורלינס שבלואיזיאנה ובנאשוויל שבטנסי, בין השאר. בבית ספר תיכון, טיליס נבחר למשרת נשיא מועצת התלמידים, וסיים את לימודיו התיכוניים כאחד ממצטייני הכיתה. [4] ב-1978, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בגיל 17, טיליס עזב את ביתו כדי להתקבל לעבודה. הוא החל עבוד בעיתון יומי המופץ במטרופולין של שארלוט בשם "The Charlotte Observer" כי הוא וחבריו "לא נועדו ללכת ללמוד במכללה". הוא חזר בסופו של דבר למכללה בצ'טנוגה ורכש תואר ראשון בניהול טכנולוגיה מאוניברסיטת מרילנד בשנת 1997.
טיליס התחיל את הקריירה הפוליטית שלו ב-2002 כאשר היה חבר בעיריית קורנליוס. טיליס התמודד לבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית ב-2006. הוא ניצח את ג'ון רודוס, חבר רפובליקני מכהן וניצח בבחירות. הוא נשבע אמונים לבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית בינואר 2007 ובשנת 2011 הוא נבחר להיות יושב ראש בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית.
לאחר שהבטיח כי הוא יכהן רק ארבע כהונות (שמונה שנים) בבית הנבחרים, טיליס הודיע ​​כי הוא לא יתמודד מחדש לבית הנבחרים. במקום זאת, הוא בחר להתמודד לסנאט של ארצות הברית בבחירות 2014 כנגד הסנאטורית הדמוקרטית המכהנת, קיי האגן. רפובליקנים בכירים תמכו במועמדותו של טיליס, ביניהם מושל פלורידה לשעבר ג'ב בוש, מושל קרוליינה הצפונית לשעבר פט מקרורי ומושל מסצ'וסטס לשעבר מיט רומני.
בבחירות המקדימות הרפובליקניות ב-6 במאי 2014, טיליס זכה במועמדות הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם קרוליינה הצפונית.
טיליס נשוי לסוזן ולהם שני ילדים- ריאן ולינדזי.
Electra Heart
Electra Heart הוא אלבום האולפן השני של הזמרת-יוצרת הוולשית מרינה דיאמנדיס, שיצא תחת שם הבמה מרינה אנד דה דיימונדס. האלבום יצא לאור ב-27 באפריל 2012, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ו-679 ארטיסטס. במהלך הפקתו, שיתפה דיאמנדיס פעולה עם מפיקים שונים, בהם ליאם האו, גרג קורסטין, ד"ר לוק, דיפלו וסטארגייט במהלך הקלטתו, והשתמשה בין השאר בסגנונות המוזיקליים של הגל החדש, שנכללו גם לאורך אלבום האולפן הראשון שלה, The Family Jewels. Electra Heart הוא אלבום קונספט המורכב מסוגות כמו אלקטרופופ ומוזיקת דאנס-פופ, ומהווה שינוי מהפרויקטים הקודמים שלה. מבחינה מילית, האלבום עוסק בנושאים של אהבה וזהות. דיאמנדיס יצרה את דמות הכותרת, "אלקטרה הארט", במטרה לייצג ארכיטיפים נשיים בתרבות האמריקאית הפופולרית (עקרת בית, מלכת יופי, הורסת בתים, נערה עצלה).
מבקרי המוזיקה היו חלוקים בדעותיהם על האלבום, וכן כלפי השינוי של דיאמנדיס בסגנון המוזיקלי שלה. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, הודות למכירות של 21,358 עותקים בשבוע הראשון. בכך, הוא היה לאלבום הראשון של דיאמנדיס שהגיע לפסגת המצעד. מאוחר יותר, הגיע האלבום לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי (BPI), לאחר שנמכרו למעלה מ-100,000 עותקים. Electra Heart זכה להצלחה מתונה במצעדים הבינלאומיים, כאשר הגיע בשיאו למקום ה-31 בבילבורד 200 האמריקאי, והיה לאלבום המצליח ביותר של דיאמנדיס בארצות הברית באותה תקופה, שכן נמכרו למעלה מ-11,000 עותקים.
מתוך האלבום יצאו שלושה סינגלים, שכולם זכו לווידאו קליפים. הראשון מביניהם, "Primadonna", יצא כסינגל המוביל מהאלבום ב-20 במרץ 2012, והגיע בשיאו למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי. לאחריו יצאו הסינגלים "Power & Control" ו-"How to Be a Heartbreaker", ב-20 ביולי וב-7 בדצמבר, והגיעו למקומות ה-193 וה-88 בבריטניה, בהתאמה. הסינגל השיווקי "Radioactive" נכנס ל-40 המובילים במצעדים של מספר מדינות. במאי 2012, החלה דיאמנדיס את סיבוב ההופעות לקידום האלבום, ששמו The Lonely Hearts Club Tour, ובמהלכו הופיעה באירופה ובצפון אמריקה. סיבוב ההופעות הסתיים שנה מאוחר יותר, במאי 2013.
רקע והפקה
לאחר יציאת אלבום האולפן הראשון שלה, The Family Jewels, חזרה דיאמנדיס מארצות הברית, ושקלה ליצור דמות שתהפוך למרכז פרויקט ההמשך שלה. היא סיפרה שהיא קיבלה השראה מ"דור הטאמבלר" לצלם את עצמה במספר מקומות ברחבי ארצות הברית, כשהיא מופיעה כדמות שונה בכל תמונה. התוצר הסופי היה "דמות קרה, חסרת רחמים ובלתי פגיעה", שלימים נקראה "אלקטרה הארט", ושומשה ככלי לייצג שילוב של אלמנטים הקשורים לחלום האמריקאי ולטרגדיה היוונית. האלבום הופק על ידי בני בלנקו, קפטן קאטס, די ג'יי צ'אקי, סירקט, דיפלו, דוקטור לוק, האליט, ליאם האו, דברים קראוגלו, גרג קורסטין, פביאן לנססן, ריק נואלס, דין ריד וסטארגייט.
דיאמנדיס הכריזה לראשונה על Electra Heart באוגוסט 2011. בתחילה, הוא תוכנן להיות פרויקט בן שלושה חלקים בהשראת התרבות האמריקאית בשנות ה-70, אם כי בסופו של דבר התפתח לאלבום האולפן השני שלה. דיאמנדיס תכננה במקור להוציא את האלבום כ"פרויקט צדדי" תחת ישות נפרדת ממרינה אנד דה דיימונדס, אך המנהל שלה לא הסכים לכך. מרינה החלה להקליט את האלבום בשנת 2010 עד שנת 2012, תוך שאת הסינגל הראשון מתוכו הוציאה במרץ 2012. הרצועה "Living Dead" הייתה הראשונה שהוקלטה, וכ-22 שירים הוקלטו לצורך הכללה פוטנציאלית באלבום. דיאמנדיס הסבירה כי הדמות "אלקטרה הארט" הושפעה ממדונה, מרילין מונרו, ומלכת צרפת מארי אנטואנט.
הוצאה וקידום
ב-1 במרץ, חשפה דיאמנדיס את עטיפת הגרסה הסטנדרטית של Electra Heart, בה מופיעה דיאמנדיס כאשר שיערה צבוע לבלונדיני והיא לובשת מספר רולים לשיער. מאוחר יותר חשפה הזמרת שבגלל הצבע, השיער שלה התחיל לנשור, אז היא קיצרה את שיערה וחבשה פאה. בקי ביין מ-Idolator החמיאה ל"מראה הרטרו" של דיאמנדיס בעטיפת האלבום, בעוד שבראדלי סטרן מ-MuMuse התייחס לרצועת האלבום "Homewrecker" והצהיר בהלצה כי היא "נראית כמו סוזי הומייקר אמיתית! (או שאני צריך להגיד סוזי הומרקר?)". העטיפה של גרסת הדלוקס מציגות את אותה תמונה של דיאמנדיס, אם כי הכיתוב משתנה לגוון סגול. רשימת הרצועות לגרסה הרגילה אושרה ב-1 במרץ, בעוד שרשימת הרצועות לגרסת הדלוקס הוכרזה ב-5 במרץ. ערכת הקופסה במהדורה מוגבלת של האלבום הכילה את גרסת הדלוקס, ארבעה כרטיסי צילום, טבעת, פרספקס, שרשרת ומראת כיס.
וידאו קליפים
החלק החמישי, "Part 5: Su-Barbie-A", עלה ב-18 במאי. הסרטון הוא בשחור-לבן, ונשמעת בו ההתחלה של הרצועה "Valley of the Dolls". בקליפ, עומדת דיאמנדיס על מרפסת בית כאשר גבה מול דלת הכניסה. אחריו יצא "Part 6: Power & Control" ("חלק 6: כוח ושליטה"), ב-30 במאי, שבו נראית דיאמנדיס משחקת בסדרה של משחקי חשיבה עם בן זוגה. הסרטון משמש כווידאו קליפ של הסינגל השני מתוך האלבום. דיאמנדיס טענה שאטלנטיק רקורדס עיכבה את יציאת "Part 7: How to Be a Heartbreaker" ("חלק 7: איך להיות שובר לבבות"), מכיוון שהם הרגישו שהיא "מכוערת" בקליפ. הוא פורסם, בסופו של דבר, ב-28 בספטמבר, ושימש כווידאו קליפ של הסינגל השלישי. החלק השמיני, "", יצא ב-14 בפברואר 2013, וכלל את הרצועה "", שלא יצאה בעבר. הקליפ הוא בשחור-לבן, ולאורכו עומדת דיאמנדיס בחדר עם קירות לבנים מרוצפים.
בחלק התשיעי, "Part 9: The State of Dreaming" ("חלק 9: מצב החלומות"), שפורסם ב-2 במרץ, מופיעה דיאמנדיס כאשר היא שוכבת על מיטה בעודה "מחליפה בין עיניים עצובות לחיוך גדול". בתחילה הקליפ הוא בשחור-לבן, אם כי עובר לצבע לאחר הדקה הראשונה. אחריו יצא "Part 10: Lies" ("חלק 10: שקרים"), ב-17 ביולי, והוא משתמש בטכניקת דומה לקליפ הקודם של שחור-לבן לצבע. בקליפ, מבטיחה דיאמנדיס למצלמה, ומאוחר יותר נכנסת לתוך היער ויושבת ליד שולחן בגשם. הקליפ האחרון, "Part 11: Electra Heart", כלל את שיר הכותרת, שלא נכלל באלבום ולא פורסם עד אז. הקליפ עצמו מכיל קטעים מהקליפים המוקדמים יותר. הקליפ סיים באופן סמלי את מסע הקידום של Electra Heart, שכן דיאמנדיס צייצה בטוויטר "להתראות, אלקטרה הארט!" ב-8 באוגוסט, באותו היום בו יצא הקליפ.
סינגלים
בהשראת מסע הקידום לששת הסינגלים מהאלבום Teenage Dream של קייטי פרי משנת 2010, תכננה דיאמנדיס להוציא שישה סינגלים מ-Electra Heart; עם זאת, לבסוף פורסמו רק שלושה. ב-13 במרץ 2012 הוכרז "Primadonna" כסינגל המוביל מהאלבום, ויצא לאור דרך חנות האייטונס בארצות הברית, ב-20 במרץ. רוברט קופסי מ-דיגיטל ספיי שיבח על הרצועה והחמיא להפקתה הכוללת. השיר הגיע למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי, והפך לשיר החמישי של דיאמנדיס שנכנס ל-40 המובילים בבריטניה.
סיבוב הופעות
בפברואר 2012, הכריזה דיאמנדיס על סיבוב ההופעות שלה לקידום האלבום, "The Lonely Hearts Club Tour". סיבוב ההופעות החל לצד "Mylo Xyloto Tour" של הלהקה הבריטית קולדפליי, בו הופיעה דיאמנדיס מופעי חימום. סיבוב ההופעות תוכנן תחילה להתחיל ב-4 במאי, בקתדרלת מנצ'סטר שבמנצ'סטר, אם כי התעכב כיוון שדיאמנדיס נפצעה במיתרי הקול, ובסופו של דבר החל ב-18 ביוני, ב-The Waterfront שבנוריץ'. החלק האמריקאי של סיבוב ההופעות החל ב-10 ביולי, בתיאטרון פונדה שבלוס אנג'לס, והסתיים ב-29 במאי 2013 לאחר הופעה ב-Rumsey Playfield שבניו יורק.
ביקורות
Electra Heart זכה לביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה. ב-Metacritic, קיבל האלבום ציון ממוצע של 57, על סמך 16 ביקורות. ג'יימס כריסטופר מונגר, כותב ב-AllMusic, השווה את האלבום לפרויקטים של הזמרות האמריקאיות קשה וליידי גאגא, וסיכם אותו לחיוב כ"אלבום מהורהר, סקסי, נואש, עמוס יתר על המידה ומדבק, שמודע וחסר בושה ליצירתו". מייקל קראג מ-BBC Music הרגיש שהנרטיב החוזר של מערכת יחסים כושלת יצר "דיכוטומיה מוזרה" שיצרה תחושת לכידות, והרחיב שהוא "מושך אותך בחדות אל עולמה". הוא ראה בחצי השני של האלבום מאכזב קלות, אם כי הגיע למסקנה שזה נסלח מכיוון שהאלבום השלם "מאזן את האירוניה והלבביות, המוזרות והמיינסטרים, האמיתיות והמזויפות בביטחון עצמי יוצא דופן".
אלכסיס פטרידיס, הכותב בהגרדיאן, ציין כי דיאמנדיס היא "כוכבת פופ מעניינת", אך סבר כי היצירתיות שלה מוגבלת על ידי שילוב כבד של אלטר אגו ונחישות מרומזת להצלחה מסחרית, שלדבריו לא משקפת את החדשנות של דיאמנדיס. טים סטאק מאנטרטיינמנט ויקלי החמיא לדיאמנדיס על יכולתה "להתחרות בקייטי פרי על הוקים קליטים, ובגוון סטפני על יהירות, ואפילו להתקרב לרמה הווקאלית של פלורנס וולש". סטאק סברה ש-Electra Heart היא שילוב בריא של שירים קצביים ובלדות כנות, ואף שיבחה את הארכיטיפים הנשיים שנחקרו לאורך האלבום. סיימון פרייס מאינדפנדנט כתב כי האלבום "מקצועי מכדי להיות באמת נורא", אם כי ציין שהתדמית הציבורית של דיאמנדיס כ"קייטי פרי הבריטית" חסרת בסיס.
פריה אלן, כתבת ב-NME, סיכמה את האלבום כ"כישלון שנשמע יקר". בכתבה לפיצ'פורק, פקפקה לורה סניפס בהחלטה ליצור את הדמות "אלקטרה הארט" לאלבום, וסברה כי היא מיותרת. היא הוסיפה וכתבה כי הרצועות "משעממות ובלתי נסבלות", והביעה אכזבה מיוחדת מכיוון שחשבה שהאלבום יכול היה להפוך ל"אחד מאלבומי הפופ המוערכים ביותר של השנה". קיטי אמפייר מהאובזרבר הניחה ששיתופי הפעולה של דיאמנדיס עם ד"ר לוק וגרג קורסטין היו עדות ל"דחיפה גדולה של חברת התקליטים". היא השוותה את האלבום ליצירותיהן של פרי ובריטני ספירס, וחשה כי לנה דל ריי הצליחה להמחיש את הנושאים של "אהבה, זהות, נשיות ואמריקה" יותר ממה שמאפשרות ההפקות הגנריות של דיאמנדיס. אמילי מקאי מ-The Quietus מתחה ביקורת על שמות השירים, שלטענתה חסרי ברק, והתאכזבה מכך שהדמות "אלקטרה הארט" הביעה את "כל החלקים הגרועים ביותר במרינה דיאמנדיס שהיא לא רצה להיות".
הצלחה מסחרית
האלבום דורג לראשונה במקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, הודות למכירות של 21,358 עותקים בשבוע הראשון. הוא אף היה לאלבום הראשון של דיאמנדיס בפסגת המצעד הבריטי, אם כי למעשה היה לאלבום הכי פחות נמכר במאה ה-21 שהגיע לראש המצעד. שלושה חודשים לאחר מכן, עקף אותו האלבום Write It on Your Skin של ניוטון פוקנר, שהגיע למקום הראשון במצעד עם מכירות של 16,647 עותקים בשבוע הראשון שלושה חודשים מאוחר יותר. ב-15 באפריל 2016, הגיע האלבום לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי, לאחר שהגיע לסך מכירות של 100,000 עותקים בבריטניה. בנוסף, הגיע האלבום למקום הראשון במצעד האלבומים האירי והסקוטי, וכן זכה לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האירי (IRMA).
בארצות הברית, דורג האלבום לראשונה במקום ה-31 בבילבורד 200, והגיע למקום השני במצעד הדאנס/אלקטרוני. עד למאי 2015, נמכרו כ-150,000 עותקים. ב-13 באפריל 2019, זכה האלבום לתואר זהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA), הודות למכירות של למעלה מ-500,000 עותקים בארצות הברית. בנוסף, הגיע האלבום למקום ה-50 במצעד האלבומים הקנדי. באוגוסט 2012, טענה דיאמנדיס כי היא מאמינה שבבריטניה לא הבינו את ההומור שמאוחרי האלבום, ולכן הוא נחל הצלחה נמוכה מהמצופה. לעומת זאת, היא הרגישה שהקהל האמריקאי התחבר יותר לאלבום ולתדמיתה הציבורית.
Electra Heart זכה להצלחה מתונה במצעדים באירופה. במצעד השווייצרי, הגיע האלבום בשיאו למקום ה-11, ובמצעד הגרמני, הגיע למקום ה-17. בנוסף, הגיע למקום ה-25 במצעד האוסטרי, למקום ה-30 במצעד הנורווגי, ולמקום ה-41 במצעד השוודי. האלבום נכנס גם למצעדים ההולנדי והוולוני, בהם הגיע למקומות ה-92 וה-132 בהתאמה. באוקיאניה, הגיע האלבום למקום ה-31 במצעד המוזיקה הרשמי של ניו זילנד ולמקום ה-32 במצעד האלבומים האוסטרלי. נכון ל-2015, נמכרו שלושה מיליון סינגלים מתוך האלבום. בשנת 2021, רצועת הפתיחה של האלבום, "Bubblegum Bitch", זכתה להצלחה מחודשת בפלטפורמת המדיה החברתית טיקטוק, ולאחר מכן זכתה לתואר זהב בארצות הברית. מאוחר יותר, זכתה גם הרצועה "Teen Idle" לתואר זהב, על אף שמעולם לא יצאה כסינגל.
פרדריק ואן דר ול
פרדריק ואן דר ול (בהולנדית: Frederique van der Wal; נולדה ב-30 באוגוסט 1967) היא דוגמנית הולנדית.
ביוגרפיה
ואן דר ול נולדה וגדלה בהאג.
בשנת 1985 זכתה ואן דר ול בתחרות מראה השנה של עלית העולמית והייתה לזוכה השנייה בתחרות. ולאחר מכן הובילה את הקמפיינים של רבלון וויקטוריה'ס סיקרט והופיעה על שערי המגזינים ווג וקוסמופוליטן. ב-2003 הופיעה בגרסה הבימתית של המחזה מונולוגים מהווגינה שהועלתה בוושינגטון. היא השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט מספר פעמים.
ב-2005 הוחלט בהולנד, ארץ הולדתה לקרוא לזן של שושן על שמה ועקב כך יצרה סרט בערוץ דיסקברי העוקב אחר שדות הגידול של הפרח באפריקה ושיווקו בהולנד ובניו יורק.
ב-2008 יצרה ואן דר ול מותג בתחום הפרחים הנקרא "בחירתה של פרדריק" שאותו היא מנהלת. פרדריק אם לבת מבן זוגה התסריטאי ניקולאס קליין.
יחסי קוסובו–שוודיה
יחסי קוסובו–שוודיה הם יחסי החוץ בין קוסובו לבין שוודיה. קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008 ושוודיה הכירה בעצמאות זו ב-4 במרץ 2008. קוסובו פתחה שגרירות בסטוקהולם ב-15 בדצמבר 2009. משרד איש הקשר השוודי בפרישטינה, אשר שודרג לאחר מכן לשגרירות מייצג את האינטרסים של שוודיה ברפובליקה של קוסובו. ב-8 במרץ 2008, שר החוץ השוודי קארל בילדט הפך לשר החוץ הראשון שביקר באופן רשמי בקוסובו מאז הקמתה.
צבא
לשוודיה יש כיום 243 חיילים המשרתים בקוסובו כשומרי שלום של נאט"ו במסגרת כוח קוסובו.
סיליקום
סיליקום בע"מ (nasdaq: SILC) היא חברה העוסקת בפיתוח פתרונות לקישוריות של רשתות תקשורת.
היסטוריה
סיליקום נוסדה בשנת 1987 על ידי אבי איזנמן בעזרת השקעה ראשונית של האחים יהודה וזהר זיסאפל (מבעלי קבוצת רד-בינת). החברה עסקה בתחילת דרכה בפיתוח רכיבים לפרוטוקולי תקשורת וייצור כרטיסי רשת מסוגים שונים. אבי איזנמן שימש כמנכ"ל ונשיא החברה עד שנת 2001.מאז ועד היום משמש אבי איזנמן כיו"ר פעיל של מועצת המנהלים.
בין השנים 2005–2015 נסחרה החברה גם בבורסה לניירות ערך בתל אביב כמניה דואלית.
משרדיה הראשיים ממוקמים בכפר סבא ומפעל היצור נמצא ביוקנעם. בנוסף, יש לחברה משרדים בארצות הברית ובדנמרק.
בשנת 2014 רכשה את חברת פייברבלייז (Fiberblaze) מדנמרק תמורת 10 מיליון דולר במזומן. ב-2015 רכשה את חברת ADI Engineering מארצות הברית גם תמורת 10 מיליון דולר במזומן.
דורינא
דוֹרִינָא היה בית חרושת לסריגים, מחלוצי תעשיית הטקסטיל בישראל. בית החרושת הוקם בשנת 1947 על ידי בני הזוג לסינגר ושמואל הוכמן תל אביב. החברה התחילה בתל אביב ולאחר מכן עברה לרמת גן
המפעל התמקד בייצור סריגים לייצוא וכן סיפק אפודות לחיילות ההגנה ולצה"ל הצעיר. בשנת 1949 ארגן המפעל את תצוגת האופנה הראשונה במדינת ישראל במלון המלך דוד בירושלים.
המפעל עבד עם טובי מעצבי האפנה של ישראל הצעירה כגון פיני לייטרסדורף ותמרה יובל-ג'ונס. למרות שרוב התוצרת הופנתה לייצוא, נמכרו סריגי דורינא בחנויות יוקרה ברחוב דיזנגוף כ"איווניר", פנשט ומצקין וכן בירושלים ובחיפה.
ציד אדם
ציד אדם (באנגלית: Man Hunt) הוא סרט מתח אפל אמריקאי משנת 1941 בבימויו של פריץ לאנג עם וולטר פידג'ן וג'ואן בנט בתפקידים הראשיים.
התסריט, המבוסס על הספר Rogue Male של ג'פרי האוסהולד משנת 1939, עובד גם לסרט טלוויזיה בשם זה של הBBC בשנת 1976 עם פיטר או'טול בתפקיד הראשי.
הסרט הוא למעשה פרו-בריטי ואנטי נאצי והוא עורר התנגדות לסרט של תומכי ההתבדלות של ארצות הברית בשעה שהייתה עדיין מדינה נייטרלית במלחמת העולם השנייה. פריץ לאנג "ריכך" את החקירה וההתעללות של אנשי האס אס בנחקר. הכרזת מלחמה על גרמניה הנאצית הסירה את כל ההתנגדויות לסרט.
זו הייתה הופעתו הראשונה בקולנוע האמריקאי של הנער השחקן רודי מקדואל, לאחר שנמלט מבריטניה ב-1940.
תקציר העלילה
מכאן מתחיל מרדף אחריו. הוא נמלט לנהר סמוך עולה על סירה וחותר עד לספינה. הוא מטפס על הספינה ופוגש בנער הסיפון ואנר (רודי מקדואל) שעוזר לו ומחביא אותו כשהגרמנים מחפשים אחריו בספינה. הם מעלים לספינה סוכן שלהם בשם "מיסטר ג'ונס" (ג'ון קאראדין) שמטרתו להמשיך את המרדף אחרי ת'ורנדייק בבריטניה.
ת'ורנדייק מגיע ללונדון ומבחין ברודפיו. לאחר מרדף ברחובות לונדון הוא מגיע לדירתה של אישה צעירה ונאה בשם ג'רי (ג'ואן בנט) ומסתתר שם. במשך הזמן הם מתאהבים, אבל הגרמנים עולים על עקבותיו. במרדף מותח במנהרות הרכבת התחתית הוא נצליח לחסל את "מיסטר ג'ונס" הרודף אחריו. הם נאלצים להיפרד והמרדף נמשך ונגמר כשת'ורנדייק מוצא מסתור במערת קברים וסותם את הכניסה. קוויב-סמית מגיע למעשה ודרך חור הוא מעביר לו סיכה שאותה קנה ת'ורנדייק לג'רי לענוד על כובעה ונותן לו להבין שג'רי חוסלה. הוא מעביר לו דרך החור, מסמך הודאה על זה שממשלה בריטניה שלחה אותו. ת'ורנדייק מסכים וחותם על המסמך אך באותה שעה מחדד את הסיכה ומתקין קשת שבעזרתה הוא יורה את הסיכה דרך החור בקוויב-סמית ופוצע אותו קשות. הוא יוצא מהמערה ובכוחותיו האחרונים יורה בו קוויב-סמית ופוצע אותו ואחר כך צונח ומת.
ת'ורנדייק נפצע אך מנותח וניצל. הוא מתגייס ל חיל האוויר המלכותי כאיש צוות במפציץ. כאשר הם מעל גרמניה הוא צונח ללא רשות לאדמת גרמניה כדי לסיים את מה שלא הספיק.
דוד מלמדוביץ
דוד מלמדוביץ (1913 – 16 בדצמבר 1995 ) היה מפקד מחוז של בית"ר ופעיל במפלגת הצה"ר בפולין, מפקד באצ"ל וסגן ראש עיריית רמת גן.
חייו
נולד בעיר ביילסק פודלסקי בפולין בשנת תרע"ג, לאפרים ולשרה בת זאב אפלבוים. קיבל חינוך מסורתי וכללי. בפולין הכיר את מנחם בגין והשניים הפכו לידידים, ידידות שנמשכה כל חייהם.
עלה לארץ ישראל בשנת 1935. התגייס לאצ"ל והיה למפקד. כמו כן, שימש ככתב עיתון המשקיף ברמת גן. בשנת 1944 נעצר בלטרון על ידי הבריטים והוגלה לאריתריאה ולסודן. הוא שוחרר אחרי שנה, ונעצר בשנית אחרי פיצוץ מלון המלך דוד בירושלים. לאחר שחרורו נעצר פעם נוספת ב-5 באוגוסט 1947 יחד עם מנהיגי הצה"ר וראשי עיריות.
בשנת 1947 נבחר לראשונה לחבר מועצת העיר רמת גן מטעם תנועת החרות. במהלך השנים כיהן בתפקידים בכירים בעירייה, ובשנת 1955 נבחר לסגן ראש עיריית רמת-גן. היה גם חבר הוועד הפועל של הסתדרות העובדים הלאומית, יושב ראש תנועת החרות ברמת גן. בשנת 1961 היה חבר במשלחת הישראלית בקונגרס הבין-לאומי לוועדות סוציאליות של האו"ם שהתקיים בטורקיה. בשנת 1969 החליט להתמודד ברשימה עצמאית, א-מפלגתית, בשם "רמת גן לאזרח".
היה ציר במספר קונגרסים ציוניים: בקונגרס הכ"ג (1951) ובקונגרס הכ"ד (1956). כיהן גם כמזכיר הכללי של קופת חולים לעובדים לאומיים בישראל.
נפטר ב-16 בדצמבר 1995 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
משפחה
בשנת 1937 נשא לאישה את בלומה בת מאיר בסס. ב-1942 נולד להם בנם מאיר וב-1949 נולדה בתם שרה.
הנצחה
ב-1996 יצא ספר לזכרו. בשכונת מרום נווה ברמת גן הוקם "פארק דוד" על שמו, והוא הפארק השני בגודלו בעיר.
מרוץ הספארי רמת גן על שם דוד מלמדוביץ.
חוק גיל הנישואין
חוק גיל הנישואין, תש"י-1950 הוא חוק שנחקק על ידי הכנסת הראשונה בשנת 1950 במטרה למנוע נישואי בוסר בישראל, כאשר הנער או הנערה הם בגיל צעיר ואינם בשלים עדיין לקבל החלטה שתשפיע על מהלך חייהם. החוק קבע כי גיל הנישואים המינימלי יעמוד על גיל 17 שנים, ובדצמבר 2013 הועלה גיל הנישואים ל-18 שנים.
החוק ומטרותיו
החוק קובע איסור נישואים מתחת לגיל 18. החוק נועד למנוע נישואים בגיל צעיר כאשר הנערים אינם מוכנים לקבל החלטה נכונה שתשפיע על עתידם. מטרה נוספת, למנוע נישואים מאילוץ. החוק נועד למנוע את תופעת השידוכים של נערים ונערות בציבור החרדי והערבי שעדיין לא סיימו את לימודיהם ונישאים בכפייה.
היסטוריה חקיקתית
החוק המקורי, שאושר בכנסת ב-1 באוגוסט 1950, אסר לשאת ולהשיא נערה שטרם מלאו לה 17 שנים. החוק לא הגביל נישואים של נער.
בשנת 1960 תוקן החוק ונוסף לו סעיף 5 שקבע שבית משפט מחוזי רשאי להתיר נישואי נערה בשני מצבים: בשנת 1995, עם חקיקת חוק בית המשפט לענייני משפחה, הועברה סמכות זו לבית משפט לענייני משפחה.
הצעה להעלאת גיל הנישואים ל-18 באה בעקבות מחקרים שהצביעו על אחוזי גירושים גבוהים, מקרי אלימות וקשיים כלכליים. במקרים רבים ובחברות מסוימות, הנישואים נכפים על הנערות שנתפסו כרכוש המועבר מאב המשפחה לחתן המיועד. גם אם נישואי הקטינים נעשים בהסכמתם, דבר זה פוגע ביכולתם לרכוש השכלה ולהתמקצע. הצעת החוק להעלאת גיל הנישואים נוסחה כבר ב-2004 ובשנים האחרונות ניסו אחדים מחברי הכנסת לקדם את ההצעה. הצעה זו נדחתה עקב הלחצים שהפעילו נציגי הציבור החרדי, גם הממשלה סירבה לתמוך בחוק זה, בניגוד לעמדת משרד החינוך. המתנגדים העיקריים לחוק זה היו חברי הכנסת החרדים שטענו שהחוק החדש יפגע בזכויות של הציבור החרדי. בשנת 2013 תוקן החוק, וגיל הנישואים הועלה בו ל-18 שנים.
תיק 4000
בספטמבר 2019 הוגש כתב אישום בכפוף לשימוע נגד שאול אלוביץ', סטלה הנדלר ואחרים על תתי פרשות נפרדות בתיק. במאי 2020 החל משפט נתניהו, לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, החליט להעמיד לדין את נתניהו באשמת שוחד ומרמה והפרת אמונים. את בני הזוג שאול ואיריס אלוביץ' הוחלט להעמיד לדין בגין עבירות שוחד, שיבוש מהלכי משפט והדחה בחקירה. על פי החשד, ההתנהלות הניבה לאלוביץ' רווחים בשווי של לפחות 1.8 מיליארד שקל. בדצמבר 2020, הוגש כתב אישום נגד אלוביץ' ובכירים בבזק בשתי תת-פרשות.
כל הנאשמים הכחישו את האישומים.
פרשת "בזק" הראשונה
במסגרת פרשה זו עלה חשד להשפעה במרמה על הוועדות הבלתי תלויות שהקים דירקטוריון "בזק", כדי לאשר שתי עסקאות בעלי עניין עם חברות אחרות שבשליטת אלוביץ'. הראשונה היא עסקה לרכישת מניותיו של אלוביץ' בחברת "yes" על ידי "בזק", שהתבצעה במרץ 2015. העסקה השנייה, עניינה חתימה על הסכם להארכת רכישת מקטעי שידור בלוויינים מחברת "חלל תקשורת" שבשליטת אלוביץ', שהתבצעה בפברואר 2017. בוועדות הוגדר כי אלוביץ', בעל השליטה בחברות משני צדי העסקאות, וגורמים נוספים הנגועים בעניין אישי בעסקה יהיו ממודרים מעבודתה. הוועדות נועדו לדמות ככל האפשר עסקה בתנאי שוק ולהחליט אם לבצע את העסקה ללא לחצים והשפעות.
לפי החשד נושאי משרה בחברת "בזק", בהם המנכ"לית סטלה הנדלר ומזכירת החברה עו"ד לינור יוכלמן, הדליפו באופן מתמשך חומרים חסויים לאלוביץ' ולמקורביו מדיוני הוועדות, בניגוד לאינטרסים העסקיים של החברה, כדי לאפשר לאלוביץ' לקבל מיליוני שקלים מקופת "חלל תקשורת" ו"yes". בפברואר 2018 הדיחה "בזק" את יוכלמן מתפקידה. היא נימקה זאת בכך שיוכלמן האזינה לדיוני הדירקטוריון שאסור היה לה להיות חשופה אליהם, ללא קשר לחקירה הפלילית ולפרשת ההדלפות.
הוצאת כספים במרמה מקופת "בזק"
במרץ 2015, הושלמה עסקת "בזק"–"yes", שבמסגרתה נמכרו החזקותיה של "יורוקום" שבשליטת אלוביץ' בחברת "yes" ל-"בזק" שגם היא הייתה אז בשליטת אלוביץ' תמורת סכום של 680 מיליון ש"ח במזומן, וסכומים נוספים, ככל שיתמלאו תנאים מסוימים. העסקה גררה ביקורת ציבורית בטענה שהיא אינה כדאית מבחינה כלכלית, בין היתר משום ששווי העסקה היה גבוה במיוחד בהשוואה להערכת השווי שביצעה חברת "מריל לינץ'" שנשכרה לצורך כך על ידי "בזק" והעריכה את השווי בטווח של 200–300 מיליון ש"ח. לאור פרוטוקולים מדיוני הוועדות עלה החשד כי בכירים ב-"בזק", בהם הנדלר, הפעילו לחצים להעלות את שווי הרכישה, בניגוד לאינטרס הכלכלי של "בזק".
במסגרת העסקה נקבע שחלק מהתמורה, כ-170 מיליון שקל, תהיה תלויה בעמידה ביעד תזרים מזומנים החופשי של חברת "yes". על פי החשד, בכירים ב"yes" ביצעו מניפולציות בדו"חותיה, שהשפיעו בהמשך גם על המצגים בדו"חות קבוצת "בזק", במטרה ש-"yes" תעמוד ביעדי תזרים המזומנים שנקבעו בעסקה, המזכה את אלוביץ' בתשלום נוסף בסך 170 מיליון ש"ח. על פי החשד, תמריץ של בכירי "yes" להגיע ליעד התזרים החופשי היה קשור בין היתר לנוסחת הבונוסים שאישר דירקטוריון "yes", הנשלט על ידי מקורביו של אלוביץ' כגון בנו וכלתו אורנה פלד-אלוביץ'. העמידה ביעד התזרים הייתה שווה למנכ"ל החברה רון איילון בשנת 2016 חצי מיליון ש"ח. על פי החשד, דחתה חברת "yes" לצורך כך תשלומים לספקים משנת 2016 לשנת 2017, ושילמה על כך ריבית גבוהה. בסופו של דבר עמדה "yes" ביעד זה ובעקבות כך קיבלה "יורוקום" מ-"בזק" 57 מיליון ש"ח נוספים בעסקה. לפי דו"חות "בזק" שילמה "בזק" ל-"יורוקום" תשלום בגובה זה בשנת 2016, ותשלום נוסף בסכום זהה בשנת 2017.
בפברואר 2017 נחתם הסכם להארכת שירותי תקשורת לוויינית לחברת "yes" על ידי "חלל תקשורת" שבשליטת אלוביץ', בתמורת ל-920 מיליון ש"ח. כמה מן המנהלים ב-"בזק" התנגדו לעסקה, משום שהעדיפו את השימוש ברשת ה-"NGN" של החברה על פני השימוש בלוויין. בתקשורת נטען כי בעקבות לחץ של אלוביץ' אושר הסכם ההתקשרות בדירקטוריון "בזק", לאחר חיכוכים בין ההנהלה לדירקטוריון החברה.
קידום האינטרסים של "בזק" במשרד התקשורת
במוקד הפרשה עומד החשד שלפיו מנכ"ל משרד התקשורת, שלמה פילבר, והעוזרת שלו, עדי קהאן, הדליפו מסמכים פנימיים של המשרד לגורמים ב"בזק", בהם המנכ"לית הנדלר והיועץ אלי קמיר, ושקמיר והנדלר העבירו לפילבר הערות למסמכים אלה וכן הנחיות לנושאים הנוגעים לקבוצת "בזק" ועסקיו של אלוביץ'.
בין המסמכים שהועברו לפי החשד היה מכתב בנושא ביטול ההפרדה המבנית ב"בזק" שנשלח לדירקטוריון "בזק" בסוף שנת 2016, כדי לקדם אינטרס עסקי של "בזק" על חשבון קופת המדינה: קיזוז הפסדים בהיקף של מאות מיליוני שקלים בחברת הבת "yes" מההכנסה החייבת המס, שיתאפשרו במקרה של ביטול הפרדה זו. התנהלות משרד התקשורת סביב מכתב זה עמדה גם בלב דו"ח ביקורת חריף שפרסם מבקר המדינה, יוסף שפירא, ביולי 2017.
פרשת "בזק"-"וואלה"
הפרשה נפתחה בעקבות ראיות שמצאה רשות ניירות ערך במסגרת פרשת "בזק" הראשונה ועוסקת בעיקרה בחשד לכאורה לביצוע עבירות שוחד ומרמה והפרת אמונים שבוצעו על ידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו, ועל ידי שאול אלוביץ', בעל השליטה ב"קבוצת בזק" ואתר "וואלה". החשד המרכזי הוא שבתקופה שבין דצמבר 2012 לינואר 2017 לקח נתניהו שוחד ופעל תוך ניגוד עניינים, בכך שהתערב בהחלטות רגולטוריות המיטיבות עם אלוביץ' ו"קבוצת בזק", באופן שהניב לאלוביץ' לפחות 1.8 מיליארד שקל. בתמורה, העביר ראש הממשלה על פי החשד, בקשות לשינוי אופי וטיב הפרסומים החדשותיים באתר "וואלה" שבשליטת "בזק" כך שישרת אותם ואת מטרותיהם הפוליטיות ויפגע ביריביהם. נתניהו הסתיר את מערכת היחסים בינו לבין לבני הזוג אלוביץ' מפני גורמים רשמיים, ובני הזוג אלוביץ' פעלו על מנת להשמיד ראיות ואף הורו לאילן ישועה, מנכ"ל האתר, למסור גרסאות כוזבות. בניגוד לפרשיות ידועות אחרות (תיק 1000, תיק 2000, תיק 3000), הפרשה קיבלה את השם "תיק 4000" בתקשורת, ומאוחר יותר אימצה אותו הפרקליטות במקום המקורי 'מעבר לאופק'.
הסיקור באתר "וואלה! NEWS"
ב-29 באוקטובר 2015 פרסם גידי וייץ ב"הארץ" כתבת תחקיר שבה טען שאתר החדשות "וואלה! NEWS" מקבוצת "בזק" מגלה העדפה ברורה לראש הממשלה בנימין נתניהו. בפברואר 2018 פורסם שברשות לניירות ערך נחקר חשד שלפיו לחץ אלוביץ' על מנכ"ל האתר, אילן ישועה, שידאג לשינוי הסיקור של נתניהו בתמורה לקבלת החלטות שלטוניות לטובת "בזק". ב-18 בפברואר 2018 העידו בעניין ינון מגל, ישועה, והעורך הראשי אבירם אלעד במשרדי יחידת להב 433.
לפי התביעה, נתניהו ומשפחתו, בידיעתו, דרשו מהזוג אלוביץ' דרישות שקשורות לסיקור שלו, של משפחתו ושל אחרים בוואלה, וכן ניתנה להם גישה וזכות וטו למינויים של עיתונאים ועורכים בוואלה.
האשמות בדבר התערבות בהחלטות רגולטוריות
ביוני 2015 חתם נתניהו על אישור עסקת המיזוג בין "בזק" ל־"yes"; בינואר 2014 חתם על היתר שעבוד מניות השליטה ב"בזק" לצורך הנפקת אג"ח של "בי־קום", שבאמצעותה החזיק אלוביץ' בחברת התקשורת; ובמאי אותה שנה חתם על אישור מכירת "יד2", חברה־בת של "וואלה" שבשליטת אלוביץ'.
בנוסף לזירוז עסקאות, נחקר חשד למתן הטבות אחרות כמו מיתון של ירידת המחירים במסגרת רפורמת השוק הסיטונאי וביטול ההפרדה המבנית בקבוצת "בזק". כך "בזק" תוכל למזג את כלל השירותים שמציעה קבוצת בזק תחת ישות משפטית, תאגידית ותפעולית אחת. ביטול ההפרדה בין "בזק" לבין חברות הבת שהיא מחזיקה - "בזק בינלאומי", "פלאפון" ו-"yes" - היה צפוי לחסוך לקבוצת "בזק" 1.3 מיליארד שקלים ב-8 שנים.
חקירת רשות ניירות ערך
ראשיתה של הפרשה בחקירה סמויה שניהלה מחלקת חקירות ברשות ניירות ערך בעניינה של "קבוצת בזק". ביוני 2017 הפכה החקירה לגלויה, בשילוב צוות פרקליטים ממחלקת ניירות ערך בפרקליטות מחוז ת"א (מיסוי וכלכלה) בחקירה גלויה של הפרשה.
ב-12 ביולי 2017 פרסם מבקר המדינה, יוסף שפירא, דו"ח מיוחד שעוסק בשוק התקשורת הקווית בישראל, בתנאי התחרות בו, ובמיוחד במערכת היחסים בין משרד התקשורת תחת בנימין נתניהו ל"בזק". באותו יום נעצר גם מנכ"ל משרד התקשורת שלמה פילבר. ב-26 ביולי שוחרר למעצר בית, הורחק ממשרד התקשורת ונאסר עליו ליצור קשר עם עובדי המשרד והחברות המעורבות בפרשה.
ב-6 בנובמבר פורסם כי יועץ התקשורת אלי קמיר נחקר באזהרה בפרשה זו. בינואר 2015 מונה קמיר כיועץ ל"בזק" למשך שנתיים בעלות של מיליון דולר, כפי הנראה לצורך ייעוץ לאלוביץ' והנדלר.