cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
נורת'רופ גראמן X-47B
ב-18 בדצמבר 2012 הייתה "נושאת המטוסים הארי טרומן (CVN-75)" לנושאת המטוסים האמריקאית הראשונה שדגם של "נורת'רופ גראמן X-47B" נחת על סיפונה בהצלחה
החל משנת 2015, שתי היחידות הפעילות מבצעות בדיקות טיסה ואינטגרציה מבצעית. כלי הטיס הפגין כישורי נחיתה במספר רב של בדיקות. באוגוסט 2014, חיל-הים האמריקאי הודיע כי X-47B ביצע משימות לצד מטוסים מאוישים ובמאי 2015 השלים בהצלחה את סדרת הניסויים שלו. נורת'רופ גראמן רשמה את X-47B לתוכנית CBARS לכדי מטוס מבצעי, שיקרא MQ-25 סטינגריי, אשר ייכנס לשירות בשנות ה-2020. מטוסי ההדגמה X-47B נועדו להפוך למוצג במוזיאון לאחר השלמת ניסויי הטיסה שלהם, אבל חיל הים החליט מאוחר יותר לשמור אותם לטיסה עד לפיתוח היחידות המבצעיות.
קרב מארון א-ראס
הקרב במארון א־ראס היה הקרב הקרקעי הראשון במלחמת לבנון השנייה. הקרב התנהל בשבוע השני של מלחמת לבנון השנייה, לקראת סוף חודש יולי 2006, בין כוחות סיירת הצנחנים, שריון, ויחידת אגוז ובין יחידה מיוחדת של ארגון החזבאללה בכפר מארון א-ראס המונה עשרות רבות של לוחמים.
רקע
הכפר מארון א-ראס נמצא בדרום לבנון בסמוך לגבול ישראל-לבנון, מצפון למושב אביבים. הכפר היה למעוז מובהק של ארגון חזבאללה, הן בשל העובדה שהוא ממוקם על אחד ההרים הגבוהים בלבנון מדרום לנהר הליטני (גובהו כ-900 מטרים), והן בשל הקרבה לבינת ג'בייל, עיר בת 30,000 תושבים (ערב מלחמת לבנון השנייה) שהייתה מהמקומות החשובים לחזבאללה בדרום לבנון, ובה היה מוצב פיקוד הדרום של חזבאללה.
ב-12 ביולי 2006, בעקבות חטיפתם של שני חיילי מילואים והריגתם של 10 חיילי צה"ל נוספים על ידי ארגון החזבאללה, החליטה ממשלת ישראל לצאת למבצע צבאי נרחב בלבנון, מבצע שהתפתח בהמשך לכדי מלחמת לבנון השנייה. תחילת המלחמה התאפיינה בתקיפות רבות על ידי חיל האוויר הישראלי, תוך הימנעות מפעולה קרקעית נרחבת בלבנון, יחד עם הפעלת צוותים קטנים של יחידות מיוחדות במרחקים קטנים מהגבול. ביום שלישי, 18 ביולי, נשלח צוות מיחידת מגלן למשימת תצפית על רכס בשם רכס שקד, הממוקם מזרחית למארון א-ראס. במהלך הלילה גילה הצוות בקרבת מקום "שמורת טבע" של חזבאללה, כינוי למוצב מבוצר שהוטמע באזור מיוער. במהלך יום רביעי, 19 ביולי, קיבל הצוות אישור לסרוק את המוצב. לאחר הסריקה נתקל כוח מגלן בחוליית חזבאללה, ובמהלך הקרב שהתפתח נפצעו 9 חיילים ונהרגו 2. בתגובה לקרב הוחלט בצה"ל על תקיפת מארון א-ראס ובינת ג'בייל. המשימה הוטלה על גדס"ר צנחנים, בפיקוד נמרוד אלוני.
פלס"ר צנחנים
הפעולה נועדה להתחיל בלילה שבין 19 ל-20 ביולי. פלוגת הסיור של חטיבת הצנחנים, בליווי שני טנקים מגדוד 82 של חטיבה 7 הייתה אמורה לחצות את הגבול ולתקוף את הכפר. בעקבותיה אמור היה לחצות כוח נוסף של פלוגת ההנדסה של חטיבת הצנחנים. ואולם, כתוצאה מעיכובים בפריצת מעבר בגדר הגבול, נאלצה פלוגת הסיור להתחיל לנוע לבדה לעבר הכפר ללא ליווי. עד שעות הבוקר הצליחו לוחמי הפלס"ר להשתלט על עמדות בכפר, וכוח בפיקודו של מפקד הפלס"ר רב-סרן עמית לידור התמקם בנקודת שיא הגובה של הכפר.
בשעות הבוקר של 20 ביולי חצה צמד הטנקים את הגבול. הטנקים הגיעו לפאתי הכפר ואז נקלעו למארב נ"ט. הטנקיסטים ספגו שלושה נפגעים ופונו לאחור על ידי כוח הצנחנים. לאחר הפגיעה בטנקים ביקש מפקד הפלס"ר לשלוח צוות נוסף לבית סמוך לשיא הגובה על-מנת לתגבר את מערך האבטחה בגזרתו. צוות הפלס"ר, שמנה שישה לוחמים ומפקד, נכנס לבית כדי לתגבר את האבטחה במרחב שיא הגובה. הסתבר כי בבית שנתפס חלונות רבים, והכוח חשוף לאש האויב. מפקד הצוות, סגן אליעזר קהן, החליט לעבור אל בית אחר, קרוב, אולם עם יציאתו מן הבית נפתחה עליו אש מאסיבית שכללה טילי נ"ט מכמה מקורות סביב הבית בו שהה. הבית שבו נותרו חמשת לוחמי הצוות נפגע מנ"ט והחל לעלות באש. מפקד הצוות והלוחם שאיתו רצו אל חלקו הדרומי של הבית הנשרף כדי לחבור ללוחמים הלכודים, אך נורתה לעברם שוב אש כבדה. לוחם חזבאללה הגיח וזרק רימון יד על הצמד ממרחק של שני מטרים, אך מפקד הצוות תפס את הרימון וזרק אותו חזרה אל לוחם החזבאללה, שנהרג. מפקד הצוות והלוחם לא הצליחו לשוב אל הבית שבו היו נצורים הלוחמים ולכן חברו לבית שבו התמקם מפקד הפלס"ר. הכוח שהיה עם מפקד הפלס"ר לא ירה לעבר הבית שעלה באש מחשש לפגוע במפקד הצוות ובחייל שעמו, אך עם כניסתם לבית הוסר חשש זה והכוח של מפקד הפלס"ר פתח באש יעילה על עשרות לוחמי חזבאללה שמסביב, ופגע בעשרות מהם.
לאחר כ-5 שעות, בחיפוי מן הבית של מפקד הפלס"ר, ממסוקי קרב וארטילריה, חברו חמשת הלוחמים שהיו בבית הבוער אל הבית של מפקד הפלס"ר. במהלך תנועתם אסף אחד הלוחמים מכשיר קשר מגופת לוחם חזבאללה שנהרג בראשית הקרב. האזנה לרשת הקשר של החזבאללה איפשרה איתור חוליות רבות של חזבאללה וביצוע ירי צלפים אל עשרות המחבלים שנלחמו בכפר. זעקות האויב ברשת הקשר הלכו וגברו. בשעות הערב נשמעה בקשר פקודת נסיגה כללית לחיילי החזבאללה מהכפר. הכפר נכבש ללא נפגעים לכוחות הצנחנים.
ניתוח מודיעיני בעקבות הקרב העלה כי לוחמי סיירת צנחנים, בסיוע מסוקי קרב וארטילריה, הרגו 26 מחבלי חזבאללה בקרב מרון א-ראס, בהם מפקד בכיר בדרגה המקבילה לסגן-אלוף. אף לוחם של סיירת צנחנים לא נפגע. על חלקה בקרב זכתה סיירת צנחנים בצל"ש יחידתי. בנוסף לעיטור היחידתי, הוענק עיטור העוז ללוחם היחידה, סמל ראשון יוני (בנימין) אסרף, וצל"ש אלוף למפקד צוות ביחידה.
יחידת אגוז
עקב חוסר מידע, בלבול וחשש בפיקוד החטיבה המרחבית, באוגדה ובפיקוד הצפון הוזעקה יחידת אגוז כדי "לסייע לגדס"ר הצנחנים ולהכריע את הקרב". בשעות הצהריים, לאחר שהצנחנים כבר היו בשליטה בכפר, איגף כוח אגוז את הכפר מכיוון מזרח והגיע אל חלקו הצפוני במטרה להעניק סיוע לכוחות הצנחנים. במהלך ההתקדמות נתקל הכוח ברכב נמלט ובו לוחמי חזבאללה. הכוח פתח באש על הרכב אולם הירי חשף את הכוח, וכעבור מספר דקות, כאשר נערך לטיהור בית סמוך, נורו על הכוח טילי סאגר מבינת ג'בייל ושלושה לוחמים נהרגו: מפקד הפלגה, רב-סרן, הקשר שלו, סמל ראשון ונגביסט החוד, סמל ראשון . לוחמים נוספים נפצעו, ופינויים היה מורכב.
במהלך הפינוי נעלם סמל ראשון שהיה בין המחלצים. במהלך החיפושים אחר ולסיוק נורו באוויר פצצות תאורה על ידי מחבלי חזבאללה, דבר שהקשה על חשאיות החיפוש. לאחר לילה של חיפושים ללא תוצאות החליט מפקד היחידה דאז, סגן-אלוף מרדכי כהנא להיעזר ביחידה לאיתור נעדרים הצה"לית. ממצאי היחידה לאיתור נעדרים הצביעו על כך שישנה גופת חייל הקבורה מתחת להריסות חומה. במהלך הלילה השני לחיפושים הגיע הכוח שהיה אחראי על חיפוש החייל הנעדר, בפיקוד סגן א', למקום בו איתרה יחידת אית"ן את גופת החייל. הכוח חילץ את גופת החייל מן ההריסות ווידא כי אכן מדובר בולסיוק. לאחר תחקירים שנערכו אודות היעדרותו של יונתן נמצא כי לאחר הפגיעה הראשונית בכוח על ידי טילי הנ"ט הגיע החייל יונתן למקום האירוע וחש לחלץ את הפצועים ואת גופות ההרוגים. תוך כדי הפעולה נפגעה חומה מטיל נ"ט שני שנורה על ידי חזבאללה, ויונתן נקבר תחתיה.
בעת כיבוש הכפר נכנס כוח מפלגה ב' של יחידת אגוז לאחד הבתים, וקלע החוד נכנס ראשון לבית. במהלך הכניסה לבית נתקל נדב בלוחם חזבאללה שהיה מצויד במשקפת, שתצפת על שאר כוחות היחידה בכפר והכווין את אש הנ"ט וירי תלול מסלול נוסף מבינת ג'בייל אל כוחות צה"ל. המחבל ירה על נדב וגרם לו לפצעים אנושים מהם נפטר לאחר מספר דקות. כוח של גדוד 601 של חיל ההנדסה הקרבית הוזעק למקום וסייע בחילוץ הנפגעים.
לאחר הקרב
יוני אסרף, לוחם מפלס"ר צנחנים, זכה על חלקו בקרב בעיטור העוז, בנוסף לסגן אליעזר קהן מסיירת צנחנים שזכה בצל"ש אלוף. הפלס"ר (סיירת צנחנים) זכתה בצל"ש יחידתי והייתה לאחת משלוש היחידות הבודדות במלחמת לבנון השנייה שזכו בצל"ש שלא על מעשה חילוץ נפגעים (יחד עם גדוד חרב ויחידת מגלן). מבחינת יחידת אגוז היה זה הקרב הקשה ביותר בתולדות היחידה, קרב שבו נהרגו חמישה מלוחמי היחידה ונפצעו עוד אחדים. על חלקם בקרב של לוחמי אגוז זכו מפקד צוות בצל"ש רמטכ"ל ולוחם נוסף בצל"ש אלוף פיקוד הצפון.
אחרי הקרב הגיע לכפר כוח של חיל ההנדסה הקרבית מגדוד 601, במטרה לטהר את הכפר סופית ולהבטיח שלא יהווה איום נוסף על כוחות צה"ל. כוח ההנדסה השתמש בצפע שריון (רקטה שאליה מחוברים מטענים רבי עוצמה, שנועדה במקור לפריצת שדות מוקשים) כדי להחריב את הקסבה של מארון א-ראס.
הקרב סימל את המחיר הקשה של פעולה קרקעית שניסו למנוע במהלך כל המלחמה, אך עם זאת גם מסמן את תחילת הפעולה הקרקעית הנקודתית של צה"ל והתחלת כיבוש כפרי "הקליפה" (כפרים הממוקמים במרחק של קילומטרים בודדים בגבול ישראל-לבנון ובהם היו ממוקמים מוצבים רבים של ארגון חזבאללה) של דרום לבנון.
הר צבוע
הר צבוע הוא הר ב הנמצא כ־500 מ' ממערב לכביש 224 (הכביש המחבר את ירוחם עם צומת הנגב) וכ־5 ק"מ מצפון־מערב לירוחם בגובה 529 מ' מעל פני הים – נקודת ציון 187030 / 550230 ברשת ישראל החדשה. שמו הערבי בדואי של הפסגה הוא ראס א-דבע (ראש הצבוע). מזה שנים, ממוקם למרגלות ההר מחנה ביסלמ"ח שהוא בית הספר למ"כים ולמקצועות החי"ר . מצפון מערב למחנה, בנ"צ 190900 / 545500, קיימת בשנים האחרונות מחצבה אשר חוצבים וכורים בה אבני גיר.
שיר הטלפון
"שיר הטלפון", הוא הגרסה העברית לשיר The Telephone no Ring, או The Telephone Song שנכתב, הולחן ובוצע על ידי הזמר האיטלקי – אמריקאי ניקולה פאונה.
בשיר, גבר בעל מבטא איטלקי כבד מספר באנגלית על ניסיונותיו הכושלים לטלפן לחברתו קתרין, מטלפון הפועל על מטבעות. הוא מנסה ללא הצלחה לקבל את עזרתה של המרכזנית, אך היא נשארת אדישה לפניותיו. השיר שהוקלט כסינגל בשנת 1949 בחברת התקליטים אתנה, שהוקמה על ידי ניקולה פאונה, מכר באמריקה חמישה מיליון עותקים.
גרסה עברית ופרודיה
בשנת 1966, השיר תורגם לעברית על ידי ירון לונדון על פי בקשתו של האמרגן אברהם דשא (פשנל) עבור התוכנית השנייה של הגשש החיוור, "תוכנית ד". הבחור האיטלקי בשיר של פאונה הפך בתרגומו של ירון לונדון לבחור מרוקאי. גם הוא מנסה ללא הצלחה לטלפן מטלפון ציבורי לחברתו ז'קלין במספרה סימון. בגלל טעות בחיוג הוא מגיע למרפאתו של דוקטור אייזן ולאחר מכן להודעה מוקלטת המודיעה לו "המספר שחייגת הוחלף במספר חדש". ההודעה החוזרת מוציאה אותו מדעתו וגורמת לו לפלוט את הכללה "ימח שם הטלפון שלך" בערבית משובשת. לצורך ההופעה, הגששים והבמאי ניסים אלוני, הוסיפו ביטויים רבים בצרפתית ואף תרגום לאנגלית, צרפתית ואיטלקית של ההודעה המוקלטת של חברת הטלפון.
השיר בביצוע הגששים זכה במקום הראשון במצעד הפזמונים של שנת 1966.
הגרסה המקורית של ירון לונדון בוצעה בשנת 1966 על ידי פפה ( אריה פלדמן) וצמד השלושה (עמיר אברהמי (אברהמי), ישראל אבני והגיטרה), כולם חברים לשעבר בלהקת פיקוד צפון.
בשנת 1969, בוצעה הגרסה של ירון לונדון בתרגום לאנגלית על ידי חיים טופול והגששים.
בשנת 1967 יצאה פרודיה לשיר הטלפון בשם "הלו נאצר כאן חוסיין", מילים ד. מנהיים, ביצוע פפה.
פפה וד. מנהיים היו באותה עת חיילים בשירות מילואים.
הרקע לכתיבת הפרודיה היה פרסום כתבה בעיתון מעריב מ-23 ביוני 1967 בה תוארה שיחה בדיונית בין המלך חוסיין לגמאל עבד אל נאצר שנקלטה על ידי שירות המודיעין הישראלי. שיחה כזאת אכן התקיימה (שיחת נאצר-חוסיין), הוקלטה ואף הושמעה בגלי צה”ל והיוותה הישג מורלי משמעותי. מטרת השיחה הייתה תיאום פרסום הודעה משותפת מצרית-ירדנית-סורית בה נאמר:"כי מטוסים אמריקניים ובריטיים משתמשים בנושאות המטוסים שלהם נגדנו". בשיחה הוליך הנשיא המצרי שולל את המלך הירדני, בעודו טוען כי חיל האוויר המצרי הולם בשדות התעופה הישראליים כבר שעות רבות – זאת, על אף שידע כי חיל האוויר המצרי חוסל כמעט לחלוטין על ידי חיל האוויר הישראלי יום קודם לכן.
בפרודיה, נאצר מתקשר למלך חוסיין בארמונו ברבת עמון מטלפון ציבורי דרך מרכזיה. הוא מספר שצה"ל כבר הובס ומבקש דיווח מצב מחוסיין. בהמשך נשמעת התייחסות למקומות שונים בגדה ובעזה. דוקטור אייזן, מגרסתו של ירון לונדון, מוחלף בדוקטור צה"ל שמקבל ליד הכותל "מבוקר עד ערב". ההודעה על החלפת מספר הטלפון מוחלפת בהודעת צה"ל "המספר שחייגת נתפס בידי צה"ל. נא המתן למלחמה הבאה".
השיר זכה להצלחה רבה אך נאסר להשמעה בקול ישראל בגלל הלשון הלא מכבדת בה נאצר פנה למלך חוסיין.
פצ'רסק (רובע)
פצ'רסק (באוקראינית: Печерський район) הוא רובע או ראיון של קייב, עיר הבירה של אוקראינה.
פצ'רסק הוא הרובע הקטן ביותר של קייב מבחינת שטח ואוכלוסייה, הממוקם בחלקה המרכזי של קייב בגדה הימנית של הדנייפר. על שטחו שוכנים, בנוסף למוסדות תעשייתיים, מדעיים, חינוכיים ותרבותיים, לשכת נשיא אוקראינה, ארמון מרינסקי, הראדה העליונה, ממשלת אוקראינה, הבנק הלאומי של אוקראינה, הפרקליטות של אוקראינה, מרכז הספורט הלאומי אולימפיסקי, המשרדים הראשיים של בנקים ותאגידים אוקראינים רבים.
זמן פלאנק
זמן פלאנק הוא יחידת זמן, המהווה את אחת היחידות הבסיסיות במערכת יחידות פלאנק.
זמן פלאנק מוגדר כמשך הזמן של תנועת פוטון במהירות האור, בריק, לאורך מרחק של יחידת אורך פלאנק. היחידה נקראת על שמו של הפיזיקאי מקס פלאנק, והיא בעלת חשיבות רבה בחקר התפתחות היקום לאחר המפץ הגדול.
הערך
ערכו של זמן פלאנק הוא:
כאשר:
משמעות מדעית
על פי תאוריית מכניקת הקוונטים, זמן פלאנק הוא משך הזמן הקצר ביותר הניתן למדידה תאורטית. עם זאת, על פי מחקרים חדשים משנת 2003, שהתבססו על תצפיותיו של טלסקופ החלל האבל, עולה האפשרות כי טענה זו אינה נכונה.
קרב חרקוב השלישי
קרב חרקוב השלישי הוא השם שניתן לסדרת מתקפות אשר בוצעו על ידי קבוצת ארמיות דרום הגרמנית כנגד הצבא האדום בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, סביב העיר חרקוב (רוסית: Харьков; אוקראינית: Харків), בין 19 בפברואר ל-15 במרץ 1943. המתקפה הגרמנית הובילה להשמדתן המוערך של 52 דיוויזיות סובייטיות ולכיבושן מחדש של הערים חרקוב ובלגורוד. היא בלמה את התמוטטותה של החזית הגרמנית, ובכך האריכה את המלחמה בזמן רב, והייתה הניצחון הגדול האחרון של הוורמאכט נגד הצבא האדום.
בעוד הארמייה השישית הגרמנית הייתה מכותרת בסטלינגרד, ביצע הצבא האדום סדרת מתקפות כנגד יתרת קבוצת ארמיות דרום. אלו הגיעו לשיאן ב-2 בינואר 1943, עת שהסובייטים פתחו במבצע "כוכב" ומבצע "שעטה", שהצליחו להבקיע את קווי ההגנה הגרמנים ולהוביל לכיבושן מחדש של חרקוב, בלגורוד, קורסק וורושילובגרד ואיזיום בין חודש ינואר לתחילת פברואר. המתקפה הסובייטית אומנם הייתה מוצלחת, אך גרמה ליחידות הצבא למתוח את קוויהם יתר על המידה. בעקבות כניעת הארמייה השישית הגרמנית ב-2 בפברואר, התפנתה החזית המרכזית הסובייטית ופנתה מערבה, וב-25 בפברואר הרחיבה את מתקפתה כנגד קבוצת ארמיות דרום וקבוצת ארמיות מרכז. אולם חודשים של קרבות ממושכים גבו מחיר כבד מהצבא האדום ובדיוויזיות מסוימות נותרו בסך הכל לא יותר מ-1,000 עד 2,000 לוחמים כשירים. פילדמרשל אריך פון מאנשטיין ניצל את ההזדמנות ושיגר ב-19 בפברואר מתקפת נגד בחרקוב, בעזרתן של שתי ארמיות פאנצר ובכללן קורפוס הפאנצר אס אס השני.
אף על פי שגם הכוחות הגרמנים היו מוחלשים, הם הצליחו לאגף לכתר ולהביס את יחידות השריון בחוד החנית של הצבא האדום דרומית מחרקוב. זה אפשר לפון מאנשטיין לחדש את מתקפתו כנגד העיר חרקוב, המתקפה שהחלה ב-7 במרץ. קורפוס הפאנצר אס אס השני התעלם מההוראה לכתר את חרקוב מצפון, ובמקום זאת החליט לתקוף את העיר חזיתית ב-11 במרץ. החלטה זו הובילה לקרבות מבית לבית שנמשכו ארבעה ימים עד שהעיר נכבשה לבסוף על ידי דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-1 ב-15 במרץ. יומיים לאחר מכן כבשו הגרמנים גם את בלגורוד, ובכך יצרו את מבלט קורסק שהוביל לקרב קורסק המכריע ביולי 1943. על אף שהמתקפה הגרמנית עלתה לצבא האדום בכ-70,000 אבדות, הקרבות מבית לבית בחרקוב הובילו גם לאבדות כבדות בקרב קורפוס הפאנצר של האס אס, שאיבד קרוב ל-4,300 חיילים עד לסיום המבצע באמצע חודש מרץ.
המצב בדון האמצעי
מבצע סערת חורף, שבוצע כדי להקל על הארמייה השישית שנלכדה בסטלינגרד, נאלץ להתבטל ב-23 בדצמבר 1942, שכן שלוש חזיתות סובייטיות בדון האמצעי פרצו והתקדמו דרומה. הפיקוד העליון הסובייטי תכנן לכתר ולנפץ כמה יחידות גדולות של הוורמאכט באמצעות המבצע הזה והפעולות הבאות: המשמעות הייתה אובדן של למעלה ממיליון חיילים עבור הרייך הגרמני. הצבא האדום הצליח בתחילה, מכיוון שרק הארמייה השמינית האיטלקית התמודדה מולו בדון האמצעי. כך הצליח קורפוס הטנקים ה-24 בפיקודו של גנרל ואסילי בדנוב להתקדם 240 ק"מ בחמישה ימים במהלך הפשיטה על טאצינסקאיה. ב-24 בדצמבר 1942, כבש הקורפוס את טאצינסקאיה, עם שדה התעופה ומתקני האחסון שלו, אשר היה חשוב לאספקת החיילים הגרמנים הלכודים בסטלינגרד. עם זה, יחידות פלגת הארמייה הולידט שנלחמו על הצ'יר היו מאוימים בכיתור, כי הקורפוס של בדנוב היה במרחק 130 ק"מ בלבד מרוסטוב על הדון. הגנרלים הות והולידט נאלצו לוותר על הדיוויזיות החזקות ביותר שלהם כי מאנשטיין היה זקוק להם כדי לבלום את יחידותיו של בדנוב. המפקדים הסובייטים כבר לא ציפו להתנגדות ולכן הופתעו כאשר דיוויזיית הפאנצר ה-11, דיוויזיית הפאנצר ה-6 ודיוויזיית הרגלים ה-306 של הוורמאכט כיתרו והשמידו את הקורפוס הסובייטי. בביסטריה איבד קורפוס הטנקים הסובייטי ה-25 90 טנקי T-34 זמן קצר לאחר מכן, כך שנאלץ לעצור גם הוא את התקפתו. ארמיית הטנקים הראשונה וארמיית המשמר השישית נבלמו על ידי פלגת הארמייה פרטר-פיקו באזור וורושילובגרד, ובעקבות כך ראשי החנית הצפוניים של המתקפה נותקו.
המצב באגף הדרומי של החזית המזרחית
המצב דרומה יותר בדונייץ התחתית היה מאיים לא פחות על המערכים הגרמניים: הארמייה ה-51 וארמיית המשמר השנייה גילו פער בין ארמיית הפאנצר הרביעית של הוט לפלגת הארמייה הולידט ודחפו דרכו. המטרה הייתה לכבוש את רוסטוב על הדון ולנתק את דרכי הנסיגה של ארמיית הפאנצר הראשונה מהקווקז ולכתר את הארמייה של הוט. אף על פי שהנסיגה מהקווקז כבר החלה בשלב זה, ארמיית הפאנצר הראשונה עדיין הייתה במרחק של יותר מ-600 ק"מ מרוסטוב. לעומת זאת, חוד החנית של הטנקים הסובייטיים, כבר היו 30 ק"מ מרוסטוב ב-20 בינואר. אולם, עקב תשישות ומחסור בדלק, פעולות הצבא האדום הואטו, ולכן הצליחו הגרמנים להביא תגבורת ובכך שמרו על "צוואר בקבוק" פתוח עבור ארמיית הפאנצר הראשונה.
לכידת חרקוב על ידי הצבא האדום
לאחר פריצת הדרך המוצלחת בגזרה של קבוצת ארמיות B הגרמנית במהלך מבצע אוסטרוגושסק-רוסוש ומבצע וורונז'-קסטורנויה, חזית וורונז' בפיקודו של פיליפ גוליקוב פתחה במבצע כוכב ב-2 בפברואר. בעוד ששתי ארמיות היו אמורות לתמוך בהתקדמות חזית בריאנסק לעבר קורסק, הארמייה ה-40 בפיקודו של לוטננט גנרל קיריל מוסקלנקו, הארמייה ה-69 החדשה שהוקמה בפיקודו של לוטננט גנרל מיכאיל קזקוב וארמיית הטנקים השלישית בפיקודו של לוטננט גנרל פאבל ריבאלקו לכיוון חרקוב. הארמייה ה-40 הייתה אמורה לעקוף את העיר צפונה והארמייה ה-69 הייתה אמורה לתקוף את חרקוב ישירות דרך וולצ'נסק, בעוד ארמיית הטנקים השלישית הייתה אמורה לעקוף את העיר מדרום. גנרל אלכסנדר ואסילבסקי היה אחראי על תיאום שלוש הארמיות.
ב-4 בפברואר, ארמיית הטנקים השלישית הייתה הראשונה שהגיעה לדונייץ כ-20 ק"מ מזרחית לחרקוב ליד צ'וגוייב, אך לא הצליחה להתקדם מעבר לנהר הקפוא מול דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-1 שהתמקמה על הגדה הנגדית של הנהר. מתקפת סיוע צפונה נגד בילי קולודז נכשלה לפני פריקולודנויה כאשר קורפוס הטנקים ה-15 של ארמיית הטנקים השלישית נתקל בעמדות הגנה של דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-2. ב-9 בפברואר הגיעה הארמייה ה-40 לבלגורוד נגד ההתנגדות של דיוויזיית הרגלים ה-168 והקימה ראש גשר על פני הדונייץ. הארמייה ה-69 הגיעה לוולקנסק נגד כוחות הסיור של דיוויזיית גרוסדויטשלנד. הדיוויזיה שזה עתה הגיעה לשדה הקרב, ביצעה את הפקודה לסייר נגד האויב, לעכב אותם, לאבטחם ולאחר הגעת כל כוחותיהם, להדוף את האויב על ידי קבוצות קרב משוריינות. מדרום לזה, קורפוס הפרשים של המשמר ה-6 של ארמיית הטנקים השלישית עקף את האויב דרך אנדרייבקה והתקדם אל מרפה ממש לפני חרקוב. ב-6 בפברואר מונה הוברט לאנץ למפקד פלגת הארמייה לאנץ, אשר כללה את שרידי קבוצת ארמיות B שנסוגו בין דון לדונייץ וקורפוס הפאנצר של האס אס מצרפת. עד מהרה נאלץ לאנץ להסיג את הדיוויזיות הגרמניות על הגדה המזרחית של דונייץ לחרקוב. כעת הם היו אמורים להגן על חרקוב בפאתי העיר, בעוד שדיוויזיית הרגלים ה-168 ניסתה לכסות את האגף הפתוח בפני הארמייה השנייה.
בינתיים המשיכו היחידות התוקפות של הצבא האדום בהתקדמותן. הארמייה ה-69 התקדמה על פני הדונייץ ב-10 בפברואר, אך נעצרה במרחק של 15 ק"מ מהעיר על ידי חיילים מדיוויזיית הפאנצר אס אס ה-2. בימים הבאים היא הצליחה להשיג רק הצלחות קלות. ארמיית הטנקים השלישית הצליחה לחצות את הדונייץ ליד פצ'נגיוצ'וגייב רק בליל 10 בפברואר. אולם עד 11 בפברואר, הארמייה נעצרה גם על ידי כוחות של דיוויזיית הפאנצר אס אס ה-2 ליד רוגן - 10 ק"מ מחרקוב - והצליחה להתקדם לאט רק ב-12 בפברואר. ב-14 בפברואר הצליחו קורפוסי הטנקים ה-12 וה-15 ודיוויזיות הרובאים ה-160 והמשמר ה-48 של ארמיית הטנקים השלישית להתקדם לפרברים המזרחיים של חרקוב.
התקדמות הארמייה ה-40 הייתה מהירה יותר מאשר בדרום, וב-10 בפברואר אילצה את דיוויזיית הרגלים הגרמנית 168 ואת דיוויזיית גרוסדויטשלנד לסגת ולאחר מכן עם ארבע דיוויזיות רובאים וקורפוס הטנקים של המשמר ה-5 בפיקודו של הגנרל אנדריי קרבצ'נקו (לשעבר קורפוס הטנקים ה-4) דחפו לעבר חרקוב מכיוון צפון מערב. כבר ב-13 בפברואר הגיעה דיוויזיית הרובאים ה-340 עם תמיכת טנקים לקו ההגנה הפנימי של חרקוב. הם התקדמו למחרת וחדרו לפרברים הצפון-מערביים. עוד באותו יום התקדמה דיוויזיית הרובאים ה-183 עד סוקולניקי בפאתי העיר הצפוניים ולקראת הערב כבר התקדמה למרכז העיר.
כוחות ההלם הקדמיים של הארמייה ה-40, המורכבת מקורפוס הטנקים של המשמר ה-5, דיוויזיית הרובאים ה-305 וחטיבת הרובאים הממונעת של המשמר ה-6, עקפו בינתיים את העיירה וכבשו את הכביש הראשי של המגינים הגרמנים מערבה בלובוטין. קורפוסי הטנקים ה-12 וה-15 של ארמיית הטנקים השלישית התקדמו בו-זמנית על אוסנובו מדרום וממזרח ואיימו על הכוחות הגרמניים הנלחמים בחרקוב, שכללו את דיוויזיית הרגלים גרוסדויטשלנד (במערב העיר), דיוויזיית הפאנצר אס אס "דאס רייך" (בצפון), רגימנט הפנאצרגרנדיר המתוגבר של לייבשטנדארטה (במערב) ודיוויזיית הרגלים ה-320 (בדרום-מזרח).
במצב קשה זה ולנוכח דיווחים על התקוממויות של אזרחים חמושים בחרקוב, איים מנהיג קורפוס הפאנצר אס אס, פאול האוסר, על מפקדו, גנרל לאנץ, כי ייסוג מחרקוב עד השעה 16:30 אם לאנץ לא יתן את הפקודה המתאימה. רק לאחר שלאנץ ומאנשטיין נתנו פעמיים פקודות מפורשות להגן על חרקוב בהתאם להוראת הפיהרר, הסכים האוסר בשעה 21:30 למלא את התפקידים בחרקוב. אבל בכך לא הסתיים משבר הפיקוד בחרקוב. בזמן שהצבא האדום ניתק את מסדרון החילוץ מחרקוב, עזבו יחידות של דיוויזיית הפאנצר אס אס "דאס רייך" באופן שרירותי את עמדותיהן בקצה הצפוני של העיר בבוקר ה-15 בפברואר, שנכבשו מיד על ידי כוחות הצבא האדום מהארמייה ה-69 הסובייטית. קורפוס הטנקים ה-15 (גנרל מיור וסילי קופצוב), שנתמך על ידי דיוויזיית הרובאים ה-160, הצליח להתקדם הלאה בקצה המזרחי של העיר. במצב זה שוב נתן האוסר את ההוראה לסגת מחרקוב. קורפוס הטנקים של המשמר ה-5 הסובייטי, דיוויזיות המשמר ה-340 וה-25, ודיוויזיות הרובאים ה-183, ה-309 וה-100 נכנסו לעיר מכמה צדדים. המשמר האחורי הגרמני בדמות הגדוד ה-1 של רגימנט הגרנדירים של "גרוסדויטשלנד" נסוג ממרכז חרקוב לאחר חצות ב-16 בפברואר כשיחידת סער מאבטחת אותו. עד הצהריים ב-16 בפברואר, העיר הייתה לחלוטין בידי הצבא האדום. בסופו של דבר, אף על פי שכנראה לא ציית לפקודת הפיהרר, לא האוסר נחשב אחראי לאובדן היוקרתי של חרקוב, אלא הגנרל לאנץ, שהוחלף על ידי הגנרל ורנר קמפף.
אסטרטגיה גרמנית
האסטרטגיה שבה התכוון מאנשטיין לבצע את התקפת הנגד כונתה "פגיעה מאחור". היא חזתה את הדברים הבאים: האויב צריך קודם כל להתקדם רחוק, להרגיש בטוח ואז (לנצל את בעיות האספקה שמתרחשות בדרך כלל עם התקדמות כה מהירה) להיות מובס מהאגפים. היטלר, הזועם מסירובו של האוסר לציית לפקודות, טס למפקדתו של מאנשטיין ב-17 בפברואר, שם הסביר הפילדמרשל את האסטרטגיה שלו למפקד העליון. היטלר התעקש בתחילה כי חרקוב תיכבש שוב בקרוב, אך הוא לא הצליח לאכוף את דרכו.
כוחות מהחזית הדרום-מערבית הסובייטית (ארמיית המשמר הראשונה, הארמייה השישית ו"קבוצת פופוב") פרצו את הפער, ברוחב של יותר מ-150 קילומטרים, בין פלגת הארמייה קמפף לארמיית הפאנצר הראשונה בדנייפרופטרובסק. מאחר שהכוחות הסובייטיים היו במרחק של רק 60 ק"מ מהדנייפר בשלב זה, החליט מאנשטיין - לצערו הרב של היטלר - להסיג את יחידות השריון המוצבים על המיוס ולהשתמש בהם נגד טריזי ההלם של מרקיאן פופוב. בנוסף, ראשי החנית של הטנקים הסובייטים היו רק 60 ק"מ מזפורוז'יה, שם שכן מטה מאנשטיין. כשהיטלר נודע על כך, הוא טס בחזרה, ונתן למאנשטיין את ההזדמנות לבצע את תוכניתו.
מכת הנגד הגרמנית
החיילים הגרמנים נצטוו לפגוע ביחידותיו של פופוב בעורף ולנתק את דרכי האספקה שלהם. לשם כך הוצאה ארמיית הפאנצר הרביעית בפיקודו של גנרל הרמן הות מחזית מיוס אשר תוגברה על ידי קורפוס הפאנצר אס אס ושני קורפוסי פאנצר נוספים והועברה לדנייפרופטרובסק. המשימה שלה הייתה לקטום את הפלישה הסובייטית העמוקה על ידי תקיפת שני האגפים. כיוון שבעיות התשישות והאספקה בצד הסובייטי כבר הורגשו, ביקש הגנרל פופוב ב-20 בפברואר לאפשר לו להסיג את קבוצת השריון שלו, אך מפקד החזית הדרום-מערבית ניקולאי ואטוטין, שהאופטימיות שלו נותרה ללא הפרעה, דחה את בקשתו. בשלב זה, המטה הסובייטי עדיין הניח שהגרמנים מתכוונים לסגת לכיוון הדנייפר וטעה בכוונות הגרמניות.
ב-22 בפברואר החל הוורמאכט לתקוף את חזית וורונז' ואת החזית הדרום-מערבית הסובייטיות. מאחר שמאנשטיין הורה רק לאחרונה על דיוויזיות השריון שלו להיכנס לשטחי ההיערכות, הוא הצליח להונות את האויב; הסובייטים האמינו עד אז שהוורמאכט יגביל את עצמו להתנגדות ממושכת. קבוצת השריון פופוב והארמייה השישית הסובייטית הופתעו אפוא לחלוטין, כותרו והושמדו על ידי המתקפה הגרמנית. כתוצאה מכך, הוורמאכט חזר לגדות הדונייץ ב-28 בפברואר. כעת נוצר פער רחב של 200 ק"מ בחזית הסובייטית, כך שהסטבקה נאלצה להפסיק את הפעולות ההתקפיות בוורושילובגרד. ב-2 במרץ כבשו הגרמנים את סלבאנסק ובוגורודיצ'נו והקימו ראש גשר מעל הדונייץ ליד Balakleya.
קורפוס הפאנצר אס אס נכנס לחרקוב
ב-6 במרץ, ארמיית הפאנצר הרביעית הגרמנית (שכללה את קורפוס הפאנצר אס אס של האוסר) ופלגת הארמייה קמפף פתחו במתקפה נגד ארמיית הטנקים השלישית והארמייה ה-69 הסובייטיות. ב-11 במרץ 1943 תקף קורפוס הפאנצר אס אס את חרקוב. בתחילה, עמדות הרוסים נשטפו, אך עד מהרה עמדו הגרמנים בסכנת כיתור בעצמם. במקום לנטוש את המתקפה, הוחלט לעקוף את העיר צפונה. בשעות הבוקר של 12 במרץ 1943 איימה ההתקדמות הגרמנית להיכשל כתוצאה מהתקפת טנקים של הצבא האדום על האגף הפתוח. הסובייטים רצו לתקוע טריז בין כוחות החלוץ לבין עיקר מערך האס אס. אולם הניסיון למנוע את אובדנה המחודש של העיר הרביעית בגודלה במדינה בכל הכוחות הזמינים נכשל עקב התנגדות גרמנית עיקשת. ב-15 במרץ נכבשה חרקוב על ידי דיוויזיות הפאנצר אס אס ה-1 בפיקודו של זפ דיטריך וה-2 בפיקודו של ולטר קריגר, וב-18 במרץ בלגורוד נפלה חזרה לידיים גרמניות. ארבע ארמיות סובייטיות הושמדו בהתקפת הנגד של מאנשטיין.
תוצאות הקרב
מ-4 במרץ עד 25 במרץ 1943, איבד הצבא האדום 86,496 חיילים (כולל 45,219 הרוגים ונעדרים) במבצע ההגנתי בחרקוב, לאחר שבפעולות ההתקפיות הקודמות במסגרת מבצע וורונז'-חרקוב כבר נפגעו 153,561 חיילים (כולל 55,475 הרוגים ונעדרים).
מתקפת נגד זו אפשרה לוורמאכט לייצב את הגזרה הדרומית של החזית ולמנוע קריסה קרובה שהייתה מגמדת אפילו את התבוסה בסטלינגרד.
עם כיבוש בלגורוד מחדש, הייתה להנהגה הגרמנית הזדמנות לנתק ולנפץ את הכוחות הסובייטיים בקשת הקדמית ליד קורסק. פילדמרשל פון מאנשטיין רצה לנצל את ההצלחה מיד לאחר מכן ולכתר מיד את יחידות הצבא האדום ליד קורסק. עם זאת, ההתקפה על קורסק נדחתה מספר פעמים על ידי היטלר ולבסוף התרחשה ביולי 1943 תחת שם הקוד מבצע מצודה, מה שנתן לצבא האדום מספיק זמן לתגבר את הקשת הקדמית ולהרחיב את עמדותיו. כתוצאה מכך נכשלה תוכנית ההתקפה הגרמנית. במתקפת הנגד שלהם, מתקפת בלגורוד-חרקוב, הצבא האדום הצליח לכבוש שוב את חרקוב ב-23 באוגוסט - הפעם לתמיד.
מגפת הקורונה במאוריטניה
מגפת נגיף הקורונה התפרצה במאוריטניה במרץ 2020.
רקע כללי
ב-12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלת נשימה בעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין.
יחס ההרוגים במקרה של COVID-19 נמוך בהרבה מהסארס בשנת 2003, אך ההעברה גדולה משמעותית.
ציר זמן
ב-13 במרץ אומת המקרה הראשון. לאחר שתוצאות הבדיקה נמצאו חיוביות, בוטלו כל טיסות השכר לצרפת. מקרה המוות הראשון במדינה התרחש ב-30 במרץ 2020.
ב-18 באפריל, הבריא החולה הראשון שאומת ב-26 במרץ.
ב-18 באפריל 2020 היו 7 מקרים מאושרים במדינה, 6 מהם הבריאו ואחד מהם נפטר, וכך הפכה מאוריטניה למדינה הנפגעת הראשונה בעולם שהשתחררה מהנגיף.
נכון לסוף ינואר 2021, ישנם במאוריטניה 418 מתים, 16,460 מקרי הדבקה מתוכם הבריאו 15,391.
ג'יימס מאסלו
ג'יימס דייוויד מאסלו (באנגלית: James David Maslow; נולד ב-16 ביולי 1990) הוא שחקן, דוגמן וזמר-יוצר אמריקאי ממוצא יהודי. ידוע בעיקר בתפקידו כג'יימס דיאמונד בסדרת הטלוויזיה "ביג טיים ראש" בניקלודיאון.
שביט (משגר לוויינים)
שביט הוא משגר לוויינים ישראלי מתוצרת מפעל מלמ של התעשייה האווירית. הוא מיוצר החל משנת 1982 ומשמש לשיגור לוויינים קטנים למסלול לווייני נמוך, רובם ככולם ממשפחת לווייני אופק. השביט שוגר למסלול לראשונה ב-19 בספטמבר 1988 מבסיס פלמחים כשהוא נושא את הלוויין הישראלי הראשון אופק 1. שיגור זה הפך את ישראל למדינה השמינית שמשיגה יכולת שיגור עצמאית למסלול.
ג'יימס מאסלו
נעוריו
ג'יימס נולד בעיר ניו יורק וגדל בקליפורניה. אביו של ג'יימס יהודי ואימו קתולית; ג'יימס גדל בתור יהודי, למד בבית-ספר עברי, ואף חגג בר מצווה. הוא מתאר את עצמו בתור "אדם דתי ורוחני". בגיל שש, מאסלו החל ללמוד פיתוח קול כאשר הוריו רשמו אותו למקהלת הילדים בסן דייגו.
שביט (משגר לוויינים)
השביט משוגר מבסיס פלמחים. בניגוד למשגרי לוויינים אחרים בעולם, ה"שביט" משוגר מערבה, נגד סיבוב כדור הארץ, וזאת עקב הרצון למנוע נפילתם של שברים על מקומות מיושבים וכן להימנע מטיסה מעל מדינות עוינות. השיגור מערבה מצריך יותר כוח מאשר שיגור לכיוון מזרח; דבר המקטין את יכולת הנשיאה של המשגר באחוזים ניכרים. לשביט יכולת נשיאה של 290 ק"ג ואילו גרסאות מתקדמות שלו מיועדת לשאת 350 ק"ג ואף 380 ק"ג למסלול לווייני נמוך. המשגר הוא בעל שלושה שלבים המונעים בדלק מוצק. המנועים הרקטיים של שני השלבים הראשונים מיוצרים על ידי מפעל "גבעון" (בעבר של תעש ומנובמבר 2018 של "תומר"), והמנוע של השלב השלישי מיוצר על ידי רפא"ל ומכונה "אזוב".
ג'יימס מאסלו
נעוריו
הוא למד ב-La Jolla בבית הספר היסודי "טורי פינס", ובבית הספר התיכון "Muirlands", ולמד בסן דייגו בבית ספר לאמנויות הבמה. היה לו תפקיד קטן בבית האופרה של סן דייגו הוא הגיע למחנה משחק בתיאטרון לה הויה, היה לו את הסוכן הראשון שלו בגיל 14, והופיע כמריוס בהפקה של "עלובי החיים".
שביט (משגר לוויינים)
רקע
עקב מדיניות העמימות של ישראל אין די מידע כדי לקבוע מתי בדיוק הוחלט להתחיל את פרויקט משגר השביט. עם זאת, על פי מספר פרסומים שונים כבר בתחילת שנות ה-70 החלה התעניינות בצמרת הביטחונית בישראל בהקמת תוכנית שיגור לווייני צילום ומודיעין. בכתבה בעיתון "מיאמי הראלד", למחרת שיגור הלוויין אופק 1, רמז יו"ר סוכנות החלל הישראלית דאז, יובל נאמן, כי ישראל עבדה על הלוויין והמשגר כבר מתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20. יתרה מכך, בפרסום של העיתון הארץ ממרץ 1995 נחשף כי במהלך פעולה משפטית של התעשייה האווירית נגד עובד שלה לשעבר, הודתה התעשייה האווירית כי כבר בשנת 1973 בחנה את הסבירות להצלחת שיגור לוויין דמוי "אופק" על גבי משגר דמוי השביט והסיקה כי הקמת פרויקט כזה הוא מעשי.
ג'יימס מאסלו
נעוריו
לאחר הפרישה מתיכון לאמנויות הבמה עד לכיתה י', ג'יימס עבר לתיכון קונורדו (CoSa), וסיים את לימודיו בהצלחה בשנת 2007.
שביט (משגר לוויינים)
רקע
הצורך הישראלי ביכולת שיגור עצמאית ובלוויין בא לידי ביטוי בשנת 1973 במלחמת יום הכיפורים, על הכשלים המודיעיניים שהתגלו במהלכה. במשך עשורים נעזרה ישראל בגישה מצומצמת לתמונות לוויין אמריקאיות; לאחר תקיפת הכור הגרעיני בעיראק בשנת 1981 הוגבלה עוד יותר הגישה שניתנה לישראל לתוצרים של לוויינים אמריקאיים. על פי פרסומים שונים, לפני ההחלטה הרשמית בשנת 1982 להקמת תוכנית חלל, ניסתה ישראל פעמיים, בשנים 1975 ו-1981, לרכוש שליטה מלאה על לוויין אמריקאי או לרכוש גישה מלאה ללוויין אמריקאי. יצחק רבין אף ציין כי בדצמבר 1975, שר הביטחון דאז שמעון פרס הגיש בקשה רשמית לרכישת לוויין מהאמריקאים בתמורה למיליארד דולר אמריקאי. לעומת זאת, מספר חודשים לאחר מכן, כאשר העיד בפני חברי קונגרס, טען רבין כי אחרי הכל ישראל לא ביקשה מהם לוויין.
ג'יימס מאסלו
תחילת הקריירה
בשנת 2008 ביצע מאסלו את הופעת המשחק הראשונה שלו בקומדיית המצבים לנוער - "ICarly" בערוץ ניקלודאון בתור שיין (עונה 2 - פרק 4). בשנת 2009 לוהק לאחת הדמויות הראשיות בסדרת הקומדיה המוזיקלית לנוער של ניקלודיאון "ביג טיים ראש" לצדם של קנדל שמידט, קרלוס פנה ולוגן הנדרסון. בשנת 2010 שיחק בסרטו הראשון "urFRENZ", שם הוא גילם את ברנדון.
ביג טיים ראש: 2009 - 2013
ביג טיים ראש היא להקת בנים אמריקאית שהוקמה ב-2009. שלושת חבריה האחרים הם קנדל שמידט, קרלוס פנה ולוגן הנדרסון. ניקלודיאון רצו קומדיית מצבים חדשה ב-2007. מאסלו שלח קלטת אודישן שלו, וקיבל את התפקיד של ג'יימס דיאמונד שנתיים מאוחר יותר. אלבום של שירים מקוריים מהעונה הראשונה ועוד כמה אחרים שוחרר ב-11 באוקטובר 2010, בשם B.T.R. הוא נמכר ב-67,000 עותקים בתחילת אותו שבוע, והיה לאלבום זהב שישה חודשים לאחר מכן, באפריל 2011.
שביט (משגר לוויינים)
פיתוח
פיתוחו המעשי של משגר השביט החל בנובמבר 1982, כאשר יובל נאמן, אז שר המדע והטכנולוגיה הכריז כי ישראל תקים סוכנות חלל במטרה לבנות ולשגר לוויינים. השביט פותח על ידי התעשייה האווירית לישראל כקבלן הראשי ומפעל מלמ בייחוד. התעשייה הצבאית ייצרה את המנועים הרקטיים של שני השלבים הראשונים, ורפא"ל ייצרה את המנוע הרקטי לשלב השלישי של השביט. השביט הוא משגר תלת-שלבי המונע בדלק מוצק אשר תוכנן לשאת מטען של עד 250 ק"ג למסלול לווייני נמוך. הערכות שונות שיערו תחילה כי שני השלבים הראשונים של השביט לקוחים מהטיל הבליסטי יריחו 2. מאוחר יותר הערכות אלה אושרו.
ג'יימס מאסלו
ביג טיים ראש: 2009 - 2013
ב-21 בנובמבר 2011 הלהקה שחררה את אלבומה השני, Elevate, שנמכר ב-70,000 עותקים בתחילת אותו שבוע. מאסלו ושאר חברי הלהקה כתבו שמונה מתוך שנים עשר השירים. מאסלו כתב את "Elevate", "Love Me Love Me", ואת הסינגל הראשון מהאלבום, "Music sounds better with U". הגרסה הבריטית של האלבום כללה שיר בונוס הנקרא "Epic", שמאסלו השתתף בכתיבתו.
שביט (משגר לוויינים)
מאפיינים
משגר השביט הראשון היה משגר תלת-שלבי קטן המונע בדלק מוצק ומבוסס על הטיל הבליסטי יריחו 2. הגרסה החדשה יותר של השביט נקראה תחילה "Next" אך שונתה מאוחר יותר לשביט 2. לשביט יכולת נשיאה של 290 ק"ג ואילו גרסאות מתקדמות שלו מיועדות לשאת 350 ק"ג ואף 380 ק"ג.
ג'יימס מאסלו
ביג טיים ראש: 2009 - 2013
מאסלו יחד עם ביג טיים ראש הוציאו אלבום שלישי בשם "24\seven" ביוני 2013. הלהקה קידמה את האלבום בסיבובי הופעות משותפים עם ויקטוריה ג'סטיס, ב-21 ביוני וביולי-אוגוסט בסיבובי הופעות עם דרייק בל ב-31 ביולי עד 28 באוגוסט.
מאסלו וביג טיים ראש החליטו לקחת הפסקה של שנה בעקבות שכל אחד רצה לבדוק כיוונים חדשים וגם בעקבות חברו ללהקה קרלוס פנה שהתחתן בשנת 2014.
שביט (משגר לוויינים)
מאפיינים
השביט שוגר לראשונה בשנת 1988 ועקב מיקומה הגאוגרפי ויחסיה העוינים של ישראל עם המדינות השכנות, השביט משוגר מערבה בניגוד לכיוון הסיבוב של כדור הארץ, באופן המקטין את יכולת הנשיאה של המשגר באחוזים ניכרים. שיטת שיגור זו מנוגדת להיגיון ההנדסי והכלכלי ולכן איננה נהוגה בעולם, אך בישראל היא כורח המציאות עקב מיקומה הגאוגרפי. הדבר נעשה כדי שבמקרה של כישלון, הלוויינים לא יפלו על אזורים מיושבים או לידיהן של מדינות ערב השכנות. גם בשיגור מערבה אין לישראל יד חופשית, זאת עקב רוחבו הצר יחסית של הים התיכון והאיים הפזורים בו. למעשה, ישראל יכולה לשגר לתוך מסדרון צר המסתכם במספר מעלות, אם ברצונה למנוע אפשרות של נפילת הלוויין על שטחים מיושבים בשלבי השיגור הראשונים. נוהל זה המשיך משנת 1988 ועד היום.
בתהליך השיגור, שני השלבים הראשונים של השביט מאיצים אל מחוץ לאטמוספירה ולאחר מכן ניתקים מהשלב השלישי שנושא את הלוויין. השלב השלישי ממשיך בשיוט לא ממונע סביב כדור הארץ בזמן שהחיפוי המגן על הלוויין מוסר והלוויין נחשף לראשונה לתנאי החלל. לאחר מכן מנועי השלב השלישי מאיצים את הלוויין למהירות הנדרשת על מנת להיכנס למסלול ולבסוף הלוויין נפרד מהמשגר ומתחיל את תפקודו העצמאי בחלל בזמן שהשלב השלישי נופל למימי כדור הארץ. ניווט המשגר מתבצע באמצעים אווירודינמיים והטיית וקטור הדחף של השלב הראשון. ניווט השלב השני מתבצע על ידי הזרקת נוזל לתוצרי הפליטה של המנוע.
ג'יימס מאסלו
לאחר ביג טיים ראש: 2014 - הווה
בשנת 2015 שיחק בתפקיד הראשי של בארט פוקסוורת'.בסרט הטלוויזיה "פרחים נבלו קמלו" של ערוץ לייפטיים, המבוסס על הרומן באותו שם מאת הסופרת האמריקאית ו. ס. אנדרוז.
שביט (משגר לוויינים)
היסטוריית שיגורים
השביט שוגר מבסיס פלמחים שתים עשרה פעמים והכניס בהצלחה מטען למסלול עשר פעמים. בשיגור הרביעי והשישי כשל המשגר לפני שהגיע לחלל. כל שיגורי השביט נשאו לוויינים מסדרת לווייני אופק; שני השיגורים הראשונים נשאו לווייני ניסוי והיתר הם לווייני ריגול שנועדו לצילום לצורך איסוף מודיעין צבאי.
ג'יימס מאסלו
לאחר ביג טיים ראש: 2014 - הווה
ב-24 ביולי 2015 מאסלו הוציא את הסינגל הראשון שלו, "Lies". ב-23 באוקטובר 2015 הוציא את הסינגל השני שלו "Circles". בנוסף, יש לו שני קאברים, "Cheerleader" ו-"One Call Away"; שניהם זמינים לרכישה ב-iTunes.
ב-3 במרץ 2017, מאסלו הוציא לאור את אלבום הסולו הראשון שלו "How I Like It", ממנו יצא הסינגל באותו שם. לקראת סוף 2017, ג'יימס שיתף פעולה עם הבמאי ג'ושוע שולץ עבור הווידאו-קליפ שלו לשיר "Who Knows", מתוך אלבום הבכורה שלו.
בשנת 2018 השתתף בעונת ה-VIP הראשונה של תוכנית המציאות האמריקאית "האח הגדול", בה הודח ביום ה-14 והיה למודח השישי, בעוד שהמנצחת של העונה הייתה השחקנית מריסה ג'ארט וינוקור. בשנת 2018, מאסלו הוציאה סינגלים חדשים "Falling" ו-"All Day".
ב-26 באפריל 2019, הוציא מאסלו את הסינגל "Love U Sober", והודיע ​​שהוא עומד להתחיל לשחרר עוד סינגלים. ב-12 בספטמבר 2019 שחרר את הסינגל "DID YOU FORGET" בו הוא משתף פעולה עם הדי ג'יי LTX. ב-27 בספטמבר של אותה שנה הוציא את הסינגל "Delirious". ב-3 באוגוסט 2020 הוציא סינגל חדש "History" בה הוא מארח את הזמרת הת'ר סומר ומשתף פעולה בשנית עם עם הדי ג'יי LTX.
ב-20 באפריל 2020, הלהקה "ביג טיים ראש" התאחדה מחדש באופן וירטואלי, כשהם העלו מופע בשידור חי לפלטפורמות המדיה החברתיות של הלהקה, ושיתפה כמה משאלות המעריצים לגבי מגפת הקורונה. ב-16 ביוני 2020, הלהקה הוציאה קאבר אקוסטי לשירם "Worldwide".
ב-19 ביולי 2021, הקבוצה פרסמה סרטון המודיע על הופעות משותפות. ב-13 בדצמבר 2021 הלהקה הוציאה את הסינגל "Call It Like I See It", מה שמציין את שירם הראשון מאז פירוקם ב-2013. ב-21 בפברואר 2022, הלהקה הודיעה בתוכנית הבוקר "בוקר טוב אמריקה" שהיא תערוך סיבוב הופעות איחוד במהלך 2022. ב-25 בפברואר, הלהקה הוציאה סינגל נוסף בשם "Not Giving You Up".
בישראל
מאסלו החליט לבוא לארץ בתאריך ה-9 ביוני 2015 וביקר במספר מקומות בישראל ושהה בתל אביב במסגרת פרויקט תגלית שהביא אותו לארץ. מאסלו היה בארץ עד 23.6 ואפילו קיים פגישת מעריצים בתל אביב. והתראיין לשבועון הנוער "מעריב לנוער". ב-2016 התארח בניקלודיאון ישראל אשר התארח בתוכנית טלוויזיה שנקראה "סתאאאם! שנמתח על ידי דנה פרידר ומאיה רונן. באפריל 2022 ביקר שוב בישראל.
אנדרטת הטייסים הטורקים
אנדרטת הטייסים הטורקים היא אנדרטה המצויה כ-800 מטרים מזרחית לכביש 92 בקרבת האון. האנדרטה מנציחה את זכרם של שני טייסים טורקיים שמטוסם התרסק במקום ביום שישי, ה-27 בפברואר 1914, בדרכם מדמשק לירושלים.
מטרת הטיסה וסופה
בשנת 1914 היה חיל האוויר העות'מאני בן שנה, ולרגל המאורע החליט הסולטאן להשתמש בחיל האוויר על מנת לחזק את שלטונו ברחבי האימפריה העות'מאנית ולעורר גל של פטריוטיות ורגשות לאומיים על ידי מטס ראווה מעל ערי האימפריה. הטיסה נערכה על ידי 2 מטוסים שיצאו בפער של 3 ימים אחד מהשני. מסלול הטיסה החל באיסטנבול והיעד היה אלכסנדריה עם עצירות ראווה מתוכננות בירושלים וקהיר ועצירות תדלוק במספר נוסף של מקומות (בין השאר גם בסמח'). באופן בלתי מתוכנן, עצרו שני המטוסים בדמשק לתיקונים ומשם המשיכו לכיוון ירושלים. זו הייתה טיסה במסגרת תחרות בין המעצמות הגדולות על מנת להרשים בהישגי הטייסים.
במטוס שהתרסק בהאון, ששמו היה "העזרה הלאומית", טסו יזבאשי (סרן) פתחי ביי ומולאזם אוול (סג"ם) צאדק ביי. שני הטייסים, מהבכירים בחיל האוויר של האימפריה העות'מאנית, לא הכירו את משטר הרוחות באזור הכנרת. כאשר הגיעו למצוק, הרוח המזרחית (שרקיה) טלטלה את המטוס וריסקה אותו לקרקע מעל האון. מושל טבריה חצה את הכנרת בסירה ומצא את שרידי המטוס וגופות הטייסים, ואלה הועברו לתחנת הרכבת סמח' ומשם, ברכבת מיוחדת, לקבורה ממלכתית בדמשק סמוך לקבר צלאח א דין.
המטוס השני נחת בשלום על חוף הים מצפון ליפו ולאחר תדלוק ניסה להמריא אולם לא הצליח להתרומם לגובה מספיק והתרסק לים. צופים שהביטו במחזה מיהרו לים להציל את הטייסים אולם הצליחו להציל רק אחד מהם. הטייס השני, נורי ביי, הסתבך עם חגורת הבטיחות וטבע. לאחר הלוויה ממלכתית ביפו הועבר הארון, ברכבת, לדמשק והטייס נקבר ליד שני הטייסים שנהרגו במטוס הראשון.
תיאור האירוע
צבי אילן בספרו מביא את התיאור שהופיע בעיתון "החרות" מכ"ד אדר תרע"ד בהתייחס לנפילת המטוס השני לחוף תל אביב:
עיתון הפועל הצעיר כותב על תהלוכת האבל ביפו כי "ההלוויה הייתה נהדרת" וצעדו בה יהודים רבים. בעקבות האסון קיים בנק אנגלו-פלשתינה אספה של עסקני יפו שבה הוחלט להגיש לממשלה הטורקית בתור מתנה אווירון בשם "ישראל".
מערכת העיתון מוריה כתבה:
הקמת האנדרטה
לאחר ההלוויה הממלכתית הורה שר הצבא העות'מאני אנוור פאשה על הקמת אנדרטה לזכר הטייסים במקום ההתרסקות. על האנדרטה מופיעה כתובת בטורקית באותיות ערביות: "פאתיחה (פרק א' בקוראן) לנשמותיהם של החללים יזבאשי (סרן) פתחי ביי ומולאזם אוול (סג"ם) צאדיק ביי אשר נפלו בנקודה זו בגלל חילופי הרוח שקרתה כשטסו מאיסטנבול למצרים למטרה עליונה של הצבא העות'מאני".
לאחר מלחמת העצמאות הוזנח המקום מאחר שהיה קרוב לקו הגבול ולא ניתן היה לגשת אליו. רק לאחר מלחמת ששת הימים שופץ המקום בסיועה של ממשלת טורקיה שממשיכה לממן את תחזוקת האתר. את עיקר עבודת שיקום האתר ותחזוקתו לקח על עצמו ירח פארן, חבר קיבוץ האון, ועשה זאת בהתנדבות החל משנות ה-90 עד מותו בשנת 2020.
בוגאטי לה וואטור נואר
בוגאטי לה וואטור נואר (באנגלית: Bugatti La Voiture Noire; באופן מילולי: "המכונית השחורה") היא מכונית על במרכב קופה, שיוצרה על ידי בוגאטי לציון 110 שנים להולדתו של מייסד בוגאטי, אטורה בוגאטי. היא הוצגה כמכונית קונספט ללא מנוע בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2019.
היא נמכרה לפרדיננד פיך, לשעבר נשיא קבוצת פולקסווגן, הידוע באוסף המכוניות המיוחדות שלו, בתמורה ל-12.5 מיליון דולר. גרסה סופית הוצגה ב-3 ביוני 2021.
היסטוריה
היא עוצבה על ידי אֶטיֶין סָלוֹמֶה, בהשראת בוגאטי שירון, וכוללת תכונות עיצוב רבות של בוגאטי סוג 57 SC אטלנטיק, אשר נבנתה בין השנים 1936 ל-1938.
היא הוצגה ללא מנוע כמכונית קונספט בז'נבה ב-2019, וביוני 2021 הוצגה הגרסת הייצור.
מפרט טכני
היא כוללת מנוע בנזין בנפח 8.0 ליטר עם ארבעה מגדשי טורבו המספקים ומומנט מרבי של 163.2 קג"מ. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 2.4 שניות ומגיעה למהירות מרבית של.
אלפמאיו
אלפמאיו (Alpamayo, בקצ'ואה: "נהר הבוץ") הוא הר במרכז פרו, המתנשא לגובה של 5,947 מ' מעל פני הים. ההר הוא חלק מרכס בשם "קורדיירה בלאנקה" ("הרכס הלבן"), המהווה חלק מהרי האנדים. הוא נמצא בתחומי הפארק הלאומי וסקראן.
פסגת ההר היא בצורת פירמידה חדה, עשויה קרח, ששיפועה כ-60 מעלות. בשל יופייה, הכריז אונסק"ו על הר אלפאמיו כ"הר היפה ביותר בעולם" בשנת 1966.
על ההר קיימים מסלולי טיפוס אחדים והוא נחשב להר שהטיפוס עליו קשה במיוחד ואף מסוכן. בעשור הראשון של האלף השלישי אירעו על האלפמאיו ועל הרים שכנים לו תאונות אחדות, שאף גבו קורבנות בנפש. ביולי 2003 נספו במהלך טיפוס לפסגתו שמונה מטפסי הרים מנוסים ובהם הישראלים אופירה צוקר וגיא בן-זאב, כתוצאה מהתמוטטות קרחון על צלע ההר.
שמואל יעקב קאהן
הרב שמואל יעקב הכהן קאהן (נולד בירושלים בט"ו באלול תש"ג, 15 בספטמבר 1943) הוא מייסד חסידות תולדות אברהם יצחק ואדמו"רה הנוכחי.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בן בכור לרבי אברהם יצחק קאהן, האדמו"ר מתולדות אהרן. בצעירותו למד בישיבת ויז'ניץ בבני ברק, שם התקרב לאדמו"ר מוויז'ניץ, רבי חיים מאיר הגר, ונחשב אחד מתלמידיו הקרובים. כמו כן היה מקורב לחתנו של רבי חיים מאיר, רבי יהודה הורוויץ מדז'יקוב. נישא לשרה חנה פייגא, בתו של הרב ישעיה שנייבאלג, רב בבני ראם ואחר כך דיין בבית הדין מחזיקי הדת של חסידות בעלז. עוד בחיי אביו התעוררה התנגדות נגדו בתוך חסידות תולדות אהרן בטענה שאינו נאמן דיו לחסידות ולאידאולוגיה הבדלנית שלה, עקב קרבתו לחסידות ויז'ניץ המזוהה עם אגודת ישראל, בעוד שחסידות תולדות אהרון משתייכת לעדה החרדית.
עם פטירת אביו, בחנוכה תשנ"ז (דצמבר 1996) הכתירו רוב החסידים את האח הצעיר רבי דוד קאהן כאדמו"ר במקום אביו, ורבי שמואל יעקב פרש מהחסידות עם תומכיו והקים את חסידות תולדות אברהם יצחק. בראש תומכיו עמדו הרב מאיר ברנדסדורפר והרב דניאל פריש. לאחר הקמת הקהילה מונה הרב ברנדסדורפר כרב הקהילה עד לפטירתו.
בחסידות תולדות אברהם יצחק התגבש בהנהגתו קו מתון יחסית לחסידות האֵם, כגון בנוגע לתקנות החסידות בענייני לבוש ותנאי הצטרפות זרים לחסידות. צעד זה הקל על רבים להצטרף לחסידות והביא רבים שנטשו בעבר את חסידות תולדות אהרן לשוב אליה. כמו כן, החסידות התפייסה עם חסידות בעלז לאחר נתק ארוך שנים.
הרב קאהן נודע כמי ששם דגש על שבת כערך מרכזי בתורת החסידות, רעיון הלקוח מחסידות ויז'ניץ, ומתבטא בעריכת אירועים סביב השבת כאשר השיא הוא בטיש שעורך האדמו"ר בליל שבת עד השעות הקטנות של הלילה. אירוע זה מושך אליו רבים גם מחוץ לחסידות.
משפחתו
לרבי שמואל יעקב יש שישה עשר ילדים:
רוזינה ליפי
רוזינה ליפּי-גרין (באנגלית: Rosina Lippi-Green; נולדה ב-14 בינואר 1956) היא סופרת ובלשנית אמריקאית.
ביוגרפיה
ליפי-גרין נולדה בשם רוזינה ליפי בשיקגו, למשפחת מהגרים ממוצא אירופאי מגוון. אביה היה מהגר איטלקי.
ליפי-גרין למדה במכללה למורים בפורארלברג שבאוסטריה. היא בעלת תואר דוקטור בבלשנות מאוניברסיטת פרינסטון ולימדה בלשנות משך 12 שנים.
את עבודתה הבלשנית היא מפרסמת בשמה המלא, ואת הספרות היפה פרי עטה היא מפרסמת בשם הולדתה. בנוסף היא מפרסמת רומנים היסטוריים תחת שם העט שרה דונאטי.
ספרה "נחלה" (Homestead) תורגם לעברית בשנת 2010 על ידי אמיר צוקרמן, יצא לאור בסדרת ספריה לעם בהוצאת עם עובד, וזכה לשבחי המבקרים.
ספירת היל
ספירת היל (באנגלית: Hill sphere) של גרם שמיים הוא האזור שבו הוא שולט במשיכה של לוויינים טבעיים. כדי להישמר על ידי כוכב לכת, לירח חייב להיות מסלול שנמצא בתוך ספירת היל של כוכב הלכת. לירח הזה, בתורו, תהיה ספירת היל משלו. כל גוף במרחק זה נוטה להפוך ללווין של הירח, ולא של כוכב הלכת עצמו. ראייה פשוטה אחת של היקף מערכת השמש היא ספירת היל של השמש ביחס לכוכבים מקומיים ולגרעין הגלקטי.
במונחים מדויקים יותר, ספירת היל מתקרבת לתחום ההשפעה הכבידתי של גוף קטן יותר מול הפרעות מגוף מסיבי יותר. היא הוגדרה על ידי האסטרונום האמריקאי ג'ורג' ויליאם היל, בהתבסס על עבודתו של האסטרונום הצרפתי אדוארד רוש. ספירת היל מכונה גם לעיתים ספירת רוש.
בתמונה משמאל, ספירת היל של כדור הארץ המשתרעת בין נקודות לגראנז' L1 ו-L2, השוכנות לאורך קו המרכזים של שני הגופים. אזור ההשפעה של הגוף הקטן הוא הקצר ביותר בכיוון זה, ולכן הוא פועל כגורם מגביל לגודל ספירת היל. מעבר למרחק הזה, עצם שלישי במסלול סביב העצם הקטן יבלה לפחות חלק ממסלולו מחוץ לספירת היל, ויהיה מוטרד בהדרגה מכוחות הגאות והשפל של הגוף המרכזי (למשל השמש), ובסופו של דבר יקיף את כדור הארץ.
עבור כל אנרגיה נתונה של הגוף השלישי (שנחשב בעל מסה זניחה) יש משטח בעל מהירות אפס במרחב שאי אפשר לעבור אותו. זהו קו מתאר של אינטגרל יעקובי. כאשר האנרגיה נמוכה, משטח מהירות האפס מקיף את הגוף השני (הקטן מבין השניים) לחלוטין, מה שאומר שהגוף השלישי לא יכול לברוח. באנרגיה גבוהה יותר, יהיו פערים או צווארי בקבוק אחד או יותר שבאמצעותם האובייקט השלישי עשוי להימלט מהעצם השני ולעבור למסלול סביב העצם הראשון. אם האנרגיה נמצאת ממש בגבול בין שני המקרים הללו, אזי העצם השלישי לא יכול לברוח, אבל משטח מהירות האפס המגביל אותו נוגע במשטח מהירות אפס גדול יותר סביב העצם הראשון באחת מנקודות לגראנז' הסמוכות (ויוצר חרוט-נקודה כמו שם). בצד הנגדי של כוכב הלכת הוא מתקרב לנקודת לגראנז' השנייה. משטח מגביל זה של מהירות אפס סביב העצם השני הוא בעצם "ספירת היל" שלו.
אלפיו באסילה
אלפיו רובן באסילה (Alfio Rubén Basile; נולד ב-1 בנובמבר 1943 בבאיה בלנקה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ומאמן במשך יותר מ-35 שנים. הוא אימן את נבחרת ארגנטינה בשתי קדנציות. באסילה מכונה "אל קוקו" (El Coco).
קריירה כשחקן כדורגל
באסילה שיחק במדי ראסינג קלוב בשנים 1964-1970, וזכה איתה באליפות ב-1966, בגביע ליברטדורס ב-1967 ובגביע הביניבשתי באותה שנה. לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת הורקאן איתה זכה באליפות ב-1973. פרש ממשחק פעיל ב-1975.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו כשחקן כדורגל, אימן באסילה מספר קבוצות ארגנטינאיות כשבולטות ביניהן היו רוסאריו סנטרל, הוראקן, ולז סרספילד וראסינג קלוב, איתה זכה בסופרקופה סודאמריקנה (1988), בהמשך אימן את נסיונל מאורוגוואי ואת אתלטיקו מדריד הספרדית.
הקדנציה הראשונה בנבחרת
לאחר מונדיאל 1990 שנערך באיטליה, מונה באסילה למאמן הנבחרת, הוא הוביל את ארגנטינה לזכייה בקופה אמריקה ב-1991 וב-1993 (התואר האחרון בו זכתה הנבחרת עד 2021) ולרצף יוצא דופן של 32 משחקים ללא הפסד. בנוסף, זכה בתואר מאמן השנה בדרום אמריקה (1991).
למרות זאת, ארגנטינה נקלעה לקשיים במהלך המוקדמות ואף הובסה 0:5 בביתה על ידי קולומביה, הפסד אשר נחקק בזכרונם של הארגנטינאים כאחד ההפסדים המשפילים ביותר של הנבחרת. ארגנטינה נאלצה להתמודד מול אוסטרליה כדי להעפיל למונדיאל ולשם כך באסילה אף זימן מחדש את דייגו מראדונה שפרש מהנבחרת לאחר שהושעה בשל פרשיית סמים.
מראדונה סחף את הנבחרת והנבחרת העפילה למונדיאל 1994 שנערך בארצות הברית, במונדיאל עצמו ארגנטינה החלה בצורה מרשימה לאחר ניצחונות משכנעים על יוון וניגריה ונחשבה לאחת המועמדות לזכייה. השעייתו של מראדונה בשל פרשיית סמים שנייה פגעה בנבחרת והיא הפסידה בשני משחקיה האחרונים - לבולגריה במשחק האחרון בשלב הבתים ולרומניה בשלב שמינית הגמר לאחר משחק מרתק שהסתיים בהפסד 3:2.
באסילה פרש לאחר המונדיאל מתפקידו כמאמן הנבחרת ובמקומו מונה דניאל פסארלה שזכה בגביע העולמי כקפטן ב-1978.
בחזרה לאימון קבוצות
לאחר המונדיאל חזר באסילה לארגנטינה ואימן את סן לורנסו ובהמשך את קבוצת קלוב אמריקה ממקסיקו ואת קולון הארגנטינאית. ביולי 2005 הוא מונה למאמן בוקה ג'וניורס לאחר התפטרותו של קרלוס ביאנצ'י. תחת הדרכתו זכתה בוקה ג'יוניורס באליפות ארגנטינה (אפרטורה 2005), גביע סודאמריקנה (2005) ובשני גביעי רקופה סודאמריקנה (2005, 2006).
הקדנציה השנייה בנבחרת
ביולי 2006 מונה באסילה למאמן נבחרת ארגנטינה בפעם השנייה, הוא המשיך לכהן כמאמן בוקה ג'וניורס עד 14 בספטמבר ועזב את הקבוצה אחרי הזכייה בגביע הרה-קופה סוד-אמריקנה. מאז מינויו המחודש ערכה ארגנטינה 3 משחקי ידידות, היא נחלה הפסדים מול ברזיל וספרד והשיגה את ניצחונה הראשון מול צרפת בפברואר 2007. הוא הוביל את הנבחרת לגמר הקופה אמריקה אך ספג תבוסה מול ברזיל. אחרי רצף משחקים בהם לא הרשימה הנבחרת, התפטר באסילה ב-16 באוקטובר 2008.
בית הכנסת בחמת גדר
שמאל|ממוזער|250px|החלק העליון של הפסיפס - בכניסה לבית המשפט העליון בירושלים
בית הכנסת בחמת גדר הוא בית כנסת עתיק הנמצא באתר מרחצאות המרפא חמת גדר. בית הכנסת נבנה במאה הרביעית לספירה, דבר המעיד על קיומה של אוכלוסייה יהודית בעלת אמצעים באזור שבאה למרחצאות המרפא. הביקורים החוזרים של המתרפאים במרחצאות הביאו לכך שהם הרימו תרומה נכבדה לבניית בית הכנסת. מתוכן הכתובות שנמצאו בשלושת הפסיפסים שהיו על רצפת בית הכנסת עולה כי מדובר באוכלוסייה אמידה, אשר הביאה אומן לעיצוב רצפת הפסיפס. חלקו העליון של הפסיפס שוחזר ומצוי בכניסה לבית המשפט העליון בירושלים. לדעת החוקרים מצויה רצפה נוספת של בית הכנסת במעמקי האדמה הממתינה לגילויה.
תולדות בית הכנסת
שרידי בית הכנסת נמצאו בגבעה במרכז האתר - ב"גובהה של עיר" - בהתאם למסורת. בבית הכנסת הייתה רצפת-פסיפס עם כתובות אחדות. רצפת הפסיפס הונחה על גבי רצפת-אבן (אולי מבית כנסת קודם - ראו להלן). בית הכנסת היה בנוי מצפון לדרום, לעבר ירושלים, כנהוג בבתי הכנסת בעבר הירדן. מידותיו 13X13 מטר, מבנהו כמו בסיליקה, היינו אולם תווך ומשני צדדיו אולמות צרים וארוכים. המופרדים על ידי שתי שורות של עמודים. בראשו של בית הכנסת - מדרום - היה אפסיס, קיר חצי עגול, ולפניו במה מוגבהת, בה היה ארון הקודש.
הפתח הראשי של המבנה היה בקיר המזרחי, בהתאם להנחיה ההלכתית לפיה "אין פותחין פתחים [בבית הכנסת] אלא למזרח", כפי שמצינו בבית הכנסת הסמוך במעוז חיים של היום, בהר ארבל, ובדרום הר חברון.
רצפת הפסיפס התגלתה בשנת 1932 על ידי פרופ' אלעזר ליפא סוקניק, אשר ניהל את החפירות במקום מטעם האוניברסיטה העברית. הרצפה מורכבת משלושה שדות - פאנלים - המוקפים על ידי מסגרת של תשליבים צבעוניים. הרצפה כולה כוללת עיטורים גאומטריים פשוטים, כמקובל ברצפות בתי כנסת: עיטורים ולא דמויות.