cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דרק קונולי
ביוגרפיה
קונולי נולד במיאמי. הוא למד בבית הספר התיכון פאלמטו במיאמי ובבית הספר לקולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
קריירה
בשנת 2012 כתב והפיק את סרטו הראשון, "בטיחות איננה מובטחת", בו כיכבו אוברי פלזה ומארק דופלקס ועליו זכה במספר פרסים.
בשנת 2015 השתתף בכתיבת הסרט שובר הקופות "עולם היורה", עליו היה מועמד לפרס סאטורן לתסריט הטוב ביותר.
בשנת 2016 כתב את הסרט "משאיות מפלצתיות".
אלפי (סרט, 2004)
עלילה
אלפי הוא צעיר לונדוני (קוקני) החי בניו יורק ועובד כנהג לימוזינה. הוא רודף נשים המוקף בנשים יפות הנשבות בקסמיו ואינו מוכן לקבל על עצמו שום התחייבות.
דרק קונולי
קריירה
בשנת 2017 השתתף בכתיבת הסרט המצליח "קונג: אי הגולגולת".
אלפי (סרט, 2004)
עלילה
פסקול הסרט נכתב על ידי מיק ג'אגר מהרולינג סטונז, דייב סטיוארט, חבר היוריתמיקס לשעבר, וג'ון פאוול. הפסקול כולל 13 שירים חדשים וגרסה מחודשת לשיר מהסרט המקורי.
דרק קונולי
קריירה
בשנת 2018 כתב את הסרט שובר הקופות "עולם היורה: נפילת הממלכה" יחד עם קולין טרוורו.
אלפי (סרט, 2004)
עלילה
הסרט היה כישלון קופתי ולא הצליח לכסות את התקציב הענק שהושקע בו. המגזין הבריטי "בלוקבאסטר" בחר בסרט כאחת הגרסאות המחודשות הגרועות ביותר של כל הזמנים.
דרק קונולי
קריירה
קונולי השתתף גם בכתיבת הסרט "עולם היורה: השלטון", שמתעתד לצאת ביוני 2021.
מסכת
שורש המילה
מקובל להניח כי משמעותה של המילה נולדה מהמילה המקראית מסכת - מארג של חוטים: ;. ובהשאלה: מארג של נושאים רבים בהקשר רציף. לפיכך, משמעותה של המילה "מסכת" בעברית היא מקבילה של המילה טקסט שמקורה בלטינית.
אמנם בספר "מעשה רוקח" של הרב אלעזר רוקח מובאים עוד כמה פירושים למילה על דרך הפשט והרמז.
חלוקת המסכתות
כל אחד מהסדרים מורכב ממסכתות. ההתייחסות לטקסט במשנה ובתלמוד נעשית על-פי המסכת שבה הוא נמצא.
המסכת עוסקת ביסודה בדיון מקיף בנושא אחד, הנרמז בשם המסכת. המסכת הראשונה, מסכת ברכות, למשל, עוסקת בהלכות הקשורות בברכות ובתפילות. כך לדוגמה מסכת ביצה העוסקת בהלכות יום טוב נקראת גם (שם פחות מצוי) מסכת יום טוב.
כמעט כל המסכתות נמצאות במשנה. ישנן מסכתות, המודפסות בסוף סדר נזיקין בגמרא שלא נכנסו לסדר המשנה כגון מסכת סופרים מסכת דרך ארץ ועוד, מסכתות אלו ידועות בשם מסכתות קטנות. למרבית מסכתות המשנה יש תלמוד בבלי או תלמוד ירושלמי, כאשר למסכתות מסדר זרעים קיים תלמוד ירושלמי בלבד (למעט מסכת ברכות שקיימת בשני התלמודים) ולמסכתות מסדר קדשים קיים תלמוד בבלי בלבד. למסכתות סדר טהרות אין תלמוד בכלל למעט מסכת נדה, שיש לה תלמוד בבלי ותלמוד ירושלמי. לרובן המכריע של המסכתות קיימת תוספתא.
מדרשי מסכת
קיימים מדרשים הערוכים בצורת מסכת, שמותם: מסכת גן עדן, מסכת גיהנום, מסכת חיבוט הקבר.
מסכתות המשנה
מסכתות המשנה מסודרות בתוך כל סדר לפי גודלן הנמדד על פי מספר הפרקים בכל מסכת: מן המסכת בעלת מספר הפרקים הגדול ביותר המופיעה ראשונה ועד למסכת בעלת מספר הפרקים הקטן ביותר והמופיעה בסוף הסדר, וכפי שניתן לראות בטבלה שלהלן. יוצא דופן ביניהם הוא סדר זרעים, וחלקו החוקרים והמפרשים בניסיון להסביר חריגה זו.
עם זאת, סדר המסכתות היה שונה אצל חלק מהראשונים. שתי דוגמאות מובהקות לכך הם הרמב"ם והמאירי, המפרטים את סדר המסכתות שלפניהם, ואף מסבירים אותו – וקל לראות שהוא שונה במידת מה מהסדר שלפנינו.
בישת
בישת (בערבית: بِشْت) הוא גלימה גברית מפוארת הנפוצה בעולם הערבי, שנלבשת זה אלפי שנים. הבישט נלבש בדרך כלל באירועים מיוחדים מסורתיים כגון חתונות, חגים, תפילות יום השישי ובלוויות.
הבישת בדרך כלל מיוצר משיער גמלים וצמר עזים. יש מספר סוגים של בישט שמתאימים לעונות השנה. כך למשל, בישת שנלבש בקיץ ייוצר עם בד רך.
צבעו של הבישת הוא בדרך כלל שחור, חום בז', קרם או אפור.
במהלך טקס הנפת הגביע בתום משחק הגמר של המונדיאל בין נבחרות ארגנטינה וצרפת ב-18.12.22, הלביש אמיר קטר, השיח' תמים בן חמד אאל ת'אני, את קפטן נבחרת ארגנטינה, ליאו מסי, בבגד מסורתי ערבי הנפוץ במפרץ המכונה 'בישת', צעד שעורר פרשנויות ותגובות בקרב הגולשים ערבים בכלל וקטרים בפרט. גולשים רבים שיבחו את אמיר קטר על כך והסבירו כי הבישת הינו סמל של ערביות, גבריות.
שיינר
שיינר הוא שם משפחה.
אלישע שוחט
אלישע שוחט (11 בפברואר 1954 - 5 בפברואר 2014) היה עיתונאי והיסטוריון של הספורט בישראל, אשר עסק בתיעוד, ובשימור היסטוריית הספורט בישראל ובעולם בענפים שונים, ובהם, כדורגל, כדורסל, כדוריד, כדורעף, אתלטיקה ועוד.
ביוגרפיה
אלישע שוחט נולד בכפר סבא. מגיל צעיר, בהיותו אוהד קבוצת הכדורגל של הפועל רמת גן, החל לאסוף חומר ולתעד את הספורט הישראלי בכתב יד.
הוא עבד כעיתונאי ב"חדשות" ו"עולם הספורט", וכתב לירחונים ולכתבי עת שונים ובהם, "כדורסל" "עולם הריצה" ו"להיטון" ובאתרי אינטרנט רבים ובהם "וואלה", "ספסל", "המכתש" ועוד.
בשנת 2006 הוציא לאור את ספרו הראשון, "100 שנות כדורגל 2006-1906" על תולדות הכדורגל בישראל. הספר הוגדר על ידי בעלי מקצוע וחובבי ספורט כ"תנ"ך של הכדורגל הישראלי".
שוחט עזר לרבים מהעוסקים בענף הספורט בישראל ובתקשורת הספורט בישראל לקבל נתונים סטטיסטים, וסייע למועדונים רבים לקבל חומר היסטורי נדיר על ימי הבראשית שלהם.
לאחר פטירתו של שוחט, תרמה משפחתו את מפעל חייו, אוסף עצום של מידע בנושאי ספורט, לארכיון ע"ש צבי נשרי במכון וינגייט. האוסף כולל ספרים, עיתונים, רשימות, כתבות, מאמרים ועוד.
שוחט היה בעל תואר ראשון במדעי הרוח והחברה. היה נשוי ואב לשניים.
בלדווין הראשון, רוזן פלנדריה
בלדווין הראשון, רוזן פלנדריה המכונה "זרוע הברזל" (מת ב- 879). מייסד שושלת רוזני פלנדריה.
ביוגרפיה
בלדווין היה בנו של אודוקאר, הממונה על היערות מטעם לואי החסיד מלך הפרנקים, וירש תפקיד זה עם מות אביו בשנת 837. הוא נודע כלוחם נועז ובשל כך זכה לכינוי "זרוע הברזל". הוא השתתף בקרב פונטניי ( 25 ביוני 841) לצדו של לותאר, שהפסיד במערכה נגד שני אחיו שארל הקירח ולודוויג הגרמני (כולם בניו של לואי החסיד שנפטר ב-840).
בדצמבר 862 בלדווין ברח עם אהובתו יהודית (שהייתה בתו של שארל הקירח שהפך בינתיים למלך פרנקיה המערבית) ונשא אותה לאישה בסתר. שארל הקירח סירב להכיר בנישואים אלה, ומועצת הבישופים שהתכנסה בעיר סואסון הטילה חרם על בלדווין. יהודית ובלדווין נסעו לרומא לבקש את עזרתו של האפיפיור ניקולאוס הראשון הגדול, שהצליח להשפיע על שארל הקירח להשלים עם נישואיהם.
ב-863 כנדוניית נישואים, העניק שארל הקירח לבלדווין את התואר רוזן פלנדריה. בלדווין הפך ליד ימינו של שארל הקירח ולחם נגד הנורמנים. הוא הרחיב את גבולות רוזנות פלנדריה, שהפכה לרוזנות חשובה של ממלכת פרנקיה המערבית. הוא ביצר את הערים אראס וגנט, ואת העיר ברוז' שהפכה לבירתו ושבה הקים את כנסיית סנט דונה.
ב-877, עם מות שארל הקירח, הפכה רוזנות פלנדריה לנחלה עוברת בירושה לצאצאיו של בלדווין, החל מבלדווין השני. הוא מת ב-879 ונקבר במנזר סן-ברטן שבעיר סנט-אומר. מאוחר יותר עצמותיו הועברו לכנסיית סן-פייר שבעיר גנט.
עלי בן יהודה הנזיר
עלי בן יהודה הנזיר היה מדקדק עברי, שחי בטבריה במאה התשיעית. היה כנראה מורו של רב סעדיה גאון בדקדוק.
כתביו
חיבור בשם "מחברת עלי בן יהודה הנזיר" על דקדוק ומסורה נזכר בדברי המדקדקים המאוחרים יותר, כגון אצל הרד"ק. הרד"ק מביא בשמו בנוגע לדגש קל באות רי"ש, כי "וקריאת הרי"ש רפה ודגושה לא שמענו, אבל מצאתי במחברת עלי בן יהודה הנזיר זה סימן רי"ש הדגוש והרך לבני מעזיה היא טבריה בלבד, כי הם מדברים וקוראים במקרא ובדבריהם והיא בפי האנשים ונשים וטף לא יזוז ולא יתחלף, קוראים בו במקרא ומדברים בו בדבריהם במקום דגש דגש ובמקום רפה רפה"..
זיהויו עם אבו כת'יר
מסעודי מזכיר מדקדק בשם אבו כת'יר יחיא בן זכריא (בערבית: ابو كثير يحيى بن زكريا), שאף הוא מוצאו מטבריה ואף הוא היה מורה של רס"ג. בשל כך, סברו חלק מן החוקרים שיש לזהות בין שני האישים, אך חוקרים אחרים חולקים על הזיהוי. מסעודי כותב עוד כי אבו כת'יר תרגם את התנ"ך לערבית.
השיטה השווייצרית
השיטה השווייצרית היא שיטת תחרות בשחמט. השיטה שימשה לראשונה בתחרות שחמט שנערכה ב-1895 בציריך שבשווייץ, ומכאן השם "השיטה השווייצרית". וריאציות של השיטה משמשות בתחרויות ברידג', שבץ-נא וסקווש. בשיטה זו מספר הסבבים קבוע מראש ובדרך כלל נמוך יותר ממספר הסבבים בתחרות בסגנון ראונד רובין. בדרך כלל משתמשים בסגנון תחרות זה כאשר יש יותר מדי שחקנים כדי לשחק בראונד רובין (כולם משחקים נגד כולם). לעומת שיטות תחרות אחרות בשיטה השווצרית לא ניתן לדעת מראש עם מי כל שחקן ישחק מכיוון שהמשחקים נקבעים לפי התוצאות במשחקים הקודמים.
חלוקת המתמודדים לזוגות
השיטה מבוססת על העיקרון שכל שחקן יתמודד בכל משחק נגד יריב שביצועיו שקולים לשלו. הסיבוב הראשון מוגרל בצורה אקראית או על פי מד כושר. בכל סיבוב שחקן מקבל נקודה על ניצחון, חצי נקודה על תיקו ואפס נקודות על הפסד (קיימות שיטות שבהן הניקוד שונה). אחרי כל סיבוב כל השחקנים ממשיכים לסיבוב הבא, שבו המפסידים מתחרים נגד המפסידים והמנצחים נגד המנצחים. מכאן שבכל סיבוב כל שחקן מתחרה נגד יריב עם אותו מספר נקודות (או כמעט אותו מספר נקודות). שחקן מקבל מספר שווה של פעמים את הזכות לעשות את המסע הראשון (כשאפשר); שחקן לא יקבל שלוש פעמים ברצף את הזכות למסע הראשון ולא יפסיד אותה שלוש פעמים ברצף.
הכלל הבסיסי הוא שכל שחקן יתמודד בכל משחק נגד יריב שביצועיו היו שקולים לשלו; לכן כל קבוצה של שחקנים עם אותו מספר נקודות מתחלקת לפי מד כושר (או דירוג אחר) לשתי קבוצות באותו גודל, "חזקים" ו"חלשים", כשמקום ראשון של החזקים מקבל את מקום ראשון של החלשים וכו'. למשל בקבוצה של 8 אנשים עם אותה כמות נקודות (למשל:כולם קיבלו ניצחון אחד או פעמיים תיקו) יקבל הראשון (זה עם המד כושר הכי גבוה) את החמישי, השני את השישי, השלישי את השביעי, והרביעי את האחרון.
עקרונות השיטה:
השיטה הדנית
זוהי וריאציה של השיטה השווייצרית המשמשת בתחרויות קבוצות בברידג'. השוני בינה ובין השיטה השווייצרית הוא שבסיבוב האחרון קבוצה יכולה לשחק נגד קבוצה שכבר שיחקה נגדה בסיבוב קודם.
סיום התחרות
השחקנים מדורגים לפי כמות הנקודות שהם צברו (מקום ראשון הוא בעל הניקוד הכי גבוה, מקום שני הוא בעל הניקוד השני הכי גבוה וכו'), במקרה של תיקו משתמשים בשובר שוויון, בדרך כלל בשיטת בוכהולץ.
גאורגי בליזנאשקי
פרופסור גאורגי פטקוב בְּלִיזְנָאשְקִי (בבולגרית: Георги Петков Близнашки; נולד ב-6 באוקטובר 1956 בסקרבנה, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא משפטן ופוליטיקאי בולגרי אשר כיהן ב-2014 כראש ממשלת מעבר בבולגריה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית ובהמשך כיהן כנציג לפרלמנט האירופי. ב-7 במרץ 2014 סולק מחברותו במפלגה הסוציאליסטית. לאחר התפטרות ראש הממשלה פלמן אורשרסקי, מינה אותו נשיא בולגריה רוסן פלבנלייב לתפקיד ראש ממשלת מעבר.
ב-5 באוקטובר נערכו בבולגריה בחירות כלליות לפרלמנט, ולאחריהן הקים בויקו בוריסוב ממשלה חדשה.
המנושל
המנושל (באנגלית: The Dispossessed) הוא ספר מדע בדיוני המתעסק בשאלת היתכנותה של אוטופיה שנכתב על ידי אורסולה ק. לה גווין בשנת 1974. הספר מתרחש באותו יקום (היקום האקומני) בו מתרחשים ספרים נוספים של הסופרת, בין השאר "מעבר לעלטה" ו"העולם כיער". הספר זכה הן בפרס הוגו והן בפרס נבולה בשנת 1975, וזכה להכרה ספרותית בלתי-רגילה יחסית ליצירות מז'אנר המדע בדיוני.
הספר תורגם לעברית על ידי תמר עמית ויצא לאור בהוצאת כתר בשנת 1980, ותורגם פעם נוספת בשם בידיים ריקות על ידי עמנואל לוטם ויצא לאור בהוצאת "מובי דיק" ב-2015.
עלילה
הסיפור מתרחש בכוכב הלכת הבדיוני יוּראס (אוּראס בתרגום החדש) ובירחו, אַנארֵס. לאחר מהפכה אנרכיסטית אשר התרחשה כ-200 שנים לפני הזמן בו מתרחשת העלילה, המורדים עזבו מרצונם אל הירח הדליל במשאבים שם הקימו חברה אנרכיסטית שיתופית בשיטה אותה הם מכנים "אוׂדוׂניזם" על שם המהפכנית שפיתחה אותה, אוׂדוׂ. יושבי כוכב הלכת מניחים לפורשים לנפשם בגלל הסכם סחר לפיו הם מספקים מחצב נדיר שקיים על פני הכוכב לפלנטה, אך מלבד ספינות המסחר מעבר אנשים בין הכוכב לירח אסור בהחלט.
הגיבור הראשי, שֶבֵק, הוא פיזיקאי מבריק שגדל בירח האנרכיסטי המנסה לפתח תאוריה מדעית שתאפשר תקשורת המהירה ממהירות האור. בגלל שהוא העביר את מחקריו לכוכב הלכת על פני ספינות המשא, הוא יצר לעצמו שם שם בקהילה המדעית ואוניברסיטה נחשבת מכוכב הלכת מציעה לו להתארח אצלם.
בעקבות כך מחליט שבק לצאת למסע אל כוכב הלכת המקורי, יוראס, משתי סיבות- הראשונה היא למצוא מתמטיקאים ופיזיקאים אחרים אשר יעזרו לו להשלים את התאוריה, אך השנייה היא לגלות את שורשי המהפכה של החברה האנרכיסטית, שהוא חושש שקפאה על שמריה. זוהי הפעם הראשונה בה מבקר אדם מהירח האנרכיסטי בכוכב המקורי, הדומה במידת מה לכדור הארץ של המאה העשרים- קפיטליסטי ברובו ומורכב ממדינות לאום. שבק נתקל בקשיים רבים גם בתוך הקהילה האנרכיסטית, שמפחדת שפתיחת השערים לפלנטה תוביל לתפרקותה, וגם בפלנטה עצמה- שם הוא מגלה שהוא למעשה אסיר פוליטי בעל תנאי מחיה טובים ביותר, שחופש התנועה שלו מוגבל ושנמנעת ממנו החשיפה לחברת ההמון הקפיטליסטית, הבנה שמובילה אותו לברוח ולהצטרף להפגנה של איגודי עובדים המסתיימת בפיזור משטרתי אלים.
העלילה נפרשת בשני קוי זמן עוקבים- הפרקים האי זוגיים עוסקים מסעו לכוכב יוראס, כשהפרק הראשון עוסק ביציאתו למסע, בעוד הפרקים הזוגיים מתארים את התבגרותו וחייו בכוכב האנרכיסטי עד לנקודה בו הוא יוצא למסע (כל הפרקים הזוגיים), כמו גם אחר חוויותיו ומאבקיו במסעו ליוראס, החל מהרגע בו הוא יוצא למסע (כל הפרקים האי-זוגיים).
הספר חוקר גם את היפותזת ספיר-וורף: השפה והתרבות האנארסית לא מכירה במושג הבעלות. דוגמה לכך ניתנת כאשר ילדה קטנה אומרת לשבק: "אתה יכול לחלוק איתי את הממחטה בה אני משתמשת", במקום להגיד "אתה יכול לשאול ממני את הממחטה שלי". השפה מבטאת את העיקרון שהממחטה, שיוצרה תחת השיטה האנרכיסטית-סוציאליסטית, אינה שייכת לאף אדם ספציפי, כי אם למין האנושי כולו. השפה המדוברת באנארס, פראבית, היא שפה מתוכננת אשר משקפת אספקטים רבים של היסודות הפילוסופיים של האנרכיזם האוטופי. הקונספט של כלא, שיטור, רכוש ועבודה שכירה קיימים אצלם רק כמושגים תאורטיים והם משתמשים עבורם במילים זרות, בשפת כוכב הלכת, ומשמשים רק כדי לתאר העולם ממנו פרשו.
לעיתים נאמר כי היצירה מייצגת את החייאתו מחדש של הז'אנר האוטופי, אף על פי שאחד מהנושאים המרכזיים של היצירה הוא האמביוולנטיות של נקודות מבט שונות על האוטופיה.
היום שלפני המהפכה
ב-1974 פרסמה לה-גווין סיפור קצר בשם זה (The Day Before the Revolution) המהווה למעשה כעין הקדמה לעלילת המנושל. הסיפור מתרחש ביוראס בשנים שטרם ההתיישבות האודוניסטית באנארס, ועוקב אחר יום בחייה של לאיאה אודו, מייסדת תורת האודוניזם, מנקודת מבטה. הסיפור זכה בפרסי נבולה ולוקאס לסיפור קצר.
בהקדמה לו, כתבה לה גווין: "אודוניזם הוא אנרכיזם. לא העניין של נשיאת פצצות בכיסים, שזה טרור, לא משנה איך באיזה שם זה מכנה את עצמו. לא הדרוויזניזם-החברתי הכלכלי, 'ליברטריאניזם', של הימין הקיצוני; אלא אנרכיזם. כפי שנהגה בכתבים טאואיסטים מוקדמים ופותח על ידי שלי וקרופוטקין, גולדמן וגודמן. האנרכיזם תוקף את המדינה הסמכותנית (קפיטליסטית או סוציאליסטית). העיקרון המוסרי-מעשי שלו הוא שיתוף פעולה (סולידריות ועזרה הדדית). זו האידיאליסטית, והמעניינת ביותר בעיני מכל התאוריות הפוליטיות. על מנת לשלב אותה ברומן, דבר שלא נעשה קודם לכן, נדרשה עבודה ארוכה וקשה עבורי שחייבה השתקעות טוטלית משך חודשים ארוכים. כשסיימתי, חשתי אבודה בגלות – עקורה. לפיכך, הייתי מלאת תודה כשאודו עלתה מן הצללים ומשטף האפשרויות, ורצתה שיכתב סיפור, לא על העולם שייסדה, אלה עליה עצמה".
עמוד אנטונינוס פיוס
עמוד אנטונינוס פיוס (איטלקית: Colonna di Antonino Pio) הוא עמוד ניצחון אשר הוקם ברומא בשנת 161 לספירה על ידי קיסרי רומא לוקיוס ורוס ומרקוס אורליוס לכבוד הקיסר אנטונינוס פיוס.
מבנה
גובהו של העמוד היה כ-14.75 מטרים ורוחבו היה כ-190 ס"מ. העמוד, לבד מבסיסו, לא עוטר בתבליטים כמו עמודי הנצחה אחרים כדוגמת "עמוד טראיאנוס", אלה בלט בגוון האדום של אבן הגרניט שממנה נוצר.
לפני המאה ה-18 היה חלקו הגדול של העמוד ובסיסו קבורים באדמה. רק כשישה מטרים מחלקו התחתון של העמוד היו חשופים. בשנת 1703, עם הריסתם של כמה מבנים באתר, נחשפו בסיס העמוד וכן חלקיו האחרים. בשנת 1759 ספגו שרידי העמוד נזקים משמעותיים בעקבות שרפה. חלקים מן העמוד שימשו לתיקון ה"אובליסק של אוגוסטוס", אשר ניצב בכיכר מונטה צ'יטוריו (Piazza di Monte Citorio). בסיס העמוד, העשוי שיש לבן, שוחזר בין השנים 1706–1708 והוצב בשנת 1741 במרכזה של כיכר Piazza di Montecitorio. מאוחר יותר, בשנת 1787 נלקח הבסיס אל מוזיאון הוותיקן והוצג שם.
באחד מפאותיו של בסיס העמוד מופיעה כתובת הקדשה לקיסר. שתי פאות נוספות מציגות תבליטים ובהם תיאור של פרשים רומים ושל חיילים רגלים. הפרשים מתוארים בקומפוזיציה פשוטה, רוכבים קבוצות-קבוצות במעגל. אין בתבליטים אלו התייחסות לחלל והוא נותר כקיר חלק. אף דמויות הפרשים המעוצבות בתלת־ממדיות, אינן מחוברות לחלל אלה נדמות כ"מרחפות" בו.
בתבליט האחרון מוצגים האלים המלווים את הקיסר ורעייתו העוברים האלהה. בתבליט זה מופיע עלם מכונף, המייצג את הנצח או את השלטון. הוא נושא על גבו את הקיסר ואת אשתו, הקיסרית פאוסטינה, אל השמיים. הקיסר אוחז בשרביט המעוטר בסמל הנשר הקיסרי. נשרים נוספים מופיעים גם משני עברי הזוג. לרגלי העלם המכונף שוכב בהסבה "שדה מארס" (Campus Martius), האנשה של אזור בעיר רומא. כסימן לזיהויו הוא אוחז באובליסק המאפיין רחבה זו. ממולו יושבת דמותה של "רומא", מואנשת כלוחמת אשר על מגנה מתוארים רמוס ורומולוס, מייסדיה המיתולוגיים של העיר.
מודיעין משטרתי
המודיעין המשטרתי או המודיעין הפלילי מתייחס למונח בסיסי בעבודת המשטרה, שתפקידה לחשוף פשעים ולאסוף מודיעין פלילי על מנת למנוע פשיעה. תפקידים נוספים הוא השגת ראיות או מידע מפליל על חשודים (על מנת להרשיעם) ומידע מודיעיני לסיכול ומניעת טרור.
אמצעי איסוף המודיעין שמפעילה המשטרה כוללים סוכנים סמויים, בלשים, חוקרי זיהוי פלילי, אמצעים טכנולוגיים כגון אמצעי האזנות סתר ומצלמות נסתרות, וכן שוטרים המומחים בתחומי המחשבים והסייבר להשגת מודיעין אותות ומידע דיגיטלי מתוך מחשבים, מאגרי מידע, רשתות אינטרנט ותקשורת ופעילות מקוונת. בנוסף מקבלת המשטרה מודיעין משירותי ביטחון וארגוני ביון ממשלתיים נוספים, כגון ארגוני ביון האחראים על ביטחון המולדת, ביטחון הפנים וסיכול טרור.
קציני המודיעין או מנתחי מודיעין פלילי חוקרים אילו פשעים עתידים לצאת אל הפועל, איך, מתי, היכן ועל ידי מי. לאחר מכן, הם מספקים המלצות כיצד ניתן לעצור או לרסן את העבירות. במסגרת זו, הם מייצרים פרופילים של בעיות פשיעה בנושאים מסוימים תחת שתי אסטרטגיות: אחת כללית, לטווח ארוך, ואחת טקטית, לטווח קצר. הערכות אלה והפרופילים משמשים כדי לפקח על הפשיעה ולחזות פשע פוטנציאלי. עבודת המודיעין המשטרתי מתבצעת בכל הרמות, החל מתחנות המשטרה המקומיות שמתמודדות עם הבעיות העירוניות, חלוף בפשיעה במחוז, וכלה בפשע הבינמדינתי.
קציני מודיעין במשטרה חלקם בוגרי אקדמיה וחלקם קציני צבא בדימוס. רובם בעלי ניסיון בעבודה בתחום ניתוח מידע. הם מסתייעים רבות במחשבים וטכנולוגיית מידע (כגון מאגרי מידע) ולעיתים קרובות הם עובדים בשיתוף פעולה הדוק עם גופי אכיפת חוק אחרים.
בישראל
המודיעין המשטרתי הוקם לראשונה כחלק מאגף במשטרה הבריטית. בישראל, משטרת ישראל משתפת פעולה עם שירות הביטחון הכללי בכל הנוגע למלחמה בטרור, אך היא גם מפעילה יחידות מודיעיניות משלה כגון אגף החקירות והמודיעין וכן יחידות שטח כמו יחידת הגדעונים.
בעולם
ב גוף המודיעין המשטרתי העיקרי הוא סוכנות הפשע הלאומית, היורשת את SOCA מאז 2013 והשירות הלאומי לחקירות פשיעה (NCIS) שהיה קיים משנת 1992 (כיחידת מודיעין לאומית לענייני סמים, National Drugs Intelligence Unit) עד 2006. ב-1998 עד 2006 פעלה גם יחידת הפשע הלאומית.
בארצות הברית אין גוף פדרלי לענייני מודיעין משטרתי, אך משטרת ה-FBI מסייעת לגופי השיטור המדינתיים באיסוף מודיעין נדרש. כל מחלקת משטרה מפעילה גוף בילוש מודיעיני.
ברוסיה, המינהל לאיתור מבצעי של משטרת הפדרציה הרוסית מרכז את כלל פעילויות המודיעין המשטרתי במחלקות המשטרה השונות. בכל משטרה עירונית פועל מחלק פלילי, כדוגמת המחלק הפלילי המוסקבאי המתפקד כסוכנות ביון משטרתית ופועלות בכפוף ל.
ליילנד B21
ליילנד B21 ) (באנגלית: Leyland B21) הוא אוטובוס, מתוצרת יצרנית כלי הרכב הבריטית "ליילנד" (שם מלא: "BritishLeylandMotor Corporation") אשר יוצר בין השנים 1979–1985.
דגמי "ליילנד B21" יוצאו לבלגיה ולאוסטרליה.
חברת האוטובוסים הישראלית, אגד הייתה אמורה לרכוש בספטמבר 1978, 150 יחידות מדגם "ליילנד B21", ולהרכיבם בישראל. היקף העסקה הוערך ב-3,400,000 לירות שטרלינג. אב טיפוס עם מרכב יונקייר שרת באגד מס' שנים, הדגם הישראלי היה מצייד בתיבת הילוכים חצי אוטומטית (וילסון) בדומה לליילנד רויאל טייגר ששרת באגד, אב הטיפוס נמכר למסיע פרטי (שק"ם) שהפעיל אותו מס' שנים עד שהושבת.
העסקה לא יצאה לפועל.
קרול פייטמן
קרול פייטמן (באנגלית: Carole Pateman; נולדה ב-11 בדצמבר 1940) היא תאורטיקנית בריטית במדע המדינה ופמיניסטית.
חייה
קרול פייטמן נולדה למשפחה ממעמד הפועלים במחוז סאסקס בבריטניה. פייטמן עזבה את בית הספר התיכון בו למדה בגיל 16, ועבדה בשורה של עבודות מזדמנות. בשנת 1963 התקבלה לתוכנית להשכלת מבוגרים בראסקין קולג' באוקספורד, שאינו דורש השכלה פורמלית. הודות להצטיינותה החלה בקריירה אקדמית, עד לקבלת תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת אוקספורד.
פייטמן הרצתה במקומות רבים ברחבי העולם. היא לימדה תקופה מסוימת באוניברסיטת סידני, ואף שימשה כנשיאת האקדמיה האוסטרלית למדע המדינה בתחילת שנות ה-80. כן לימדה באוניברסיטת סטנפורד ובאוניברסיטת פרינסטון. משנת 1990 היא מלמדת באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
פייטמן כתבה ארבעה ספרים, וערכה ספרים ומאמרים רבים.
הגותה מתמקדת בתאוריה פמיניסטית המחפשת את נקודות החיכוך וההשקה בין כתבי ההוגים הליברליים הקלאסיים, והוגים "נאורים" מז'אן-ז'אק רוסו ועד ג'ון רולס, שעיצבו תאוריה של מרחב ציבורי, ליברלי, הפועל במישור הפוליטי בו היחיד חופשי ושווה זכויות, ובין מעמד האישה, הנתפסת כיצור "טבעי" או "ביתי", ובשל כך מודרת מן המישור הפוליטי, ואינה נכללת בחברה החופשית שהיא חברה גברית ופטריארכלית בעצם הווייתה. פייטמן קוראת לביסוסה של תאוריה חדשה, שתעניק מקום שווה בהגדרה הן לנשים והן לגברים.
ספרה "The Sexual Contract" ("החוזה המיני") מתאר כיצד החברה המערבית לוקה בסקסיזם מערכתי, ובכך יוצרת מעין "חוזה" המנציח עליונות גברית ואי-שוויון. ספר זה השפיע עמוקות על הפילוסוף צ'ארלס ו. מילס והביא אותו לכתוב ספר דומה על אי-שוויון גזעי, "The Racial Contract".
רביעיית מיתרים מס' 7 של בטהובן
רביעיית המיתרים מספר 7 מאת בטהובן בפה מז'ור, היא הרביעייה הראשונה מתוך שלוש הרביעיות אופוס 59 אשר מכונות גם "רביעיות רזומובסקי" על שם מושא ההקדשה. הקובץ כולו פורסם בשנת 1806. הרביעייה כוללת ארבעה פרקים:
אופוס 59 המכונה "רזומובסקי" הוקדש עבור הנסיך אנדראס רזומובסקי, השגריר הרוסי בווינה דאז. זו גם הרביעייה הראשונה מבין רביעיות תקופת הביניים של בטהובן, המסמלות התפתחות בסגנונו, בהשוואה לרביעיותיו המוקדמות, אופוס 18. ההבדל הניכר ביותר הוא שרביעייה זו נמשכת מעל 40 דקות והיא בעלת רוחב יריעה ומורכבות שכמותן עדיין לא נראו במוזיקה הקאמרית, בעוד שש הרביעיות המוקדמות של בטהובן נמשכו כ 25-30 דקות בלבד והיו בעלות אופי קליל יותר.
פרקי הרביעייה
הפרק הראשון מהווה פתיחה מרשימה בצורת סונאטה עם פוגטו בפיתוח. הוא נמשך כ-12 דקות, למרות שהוא חסר את החזרה המסורתית על תצוגת הנושאים.
הפרק השני ברביעייה הוא באופן לא שיגרתי, פרק לא-איטי. הופעה של פרק איטי כפרק שלישי בצורה רב פרקית מתרחשת לרוב כאשר הפרק הראשון ארוך במיוחד ובעל אופי רציני, כפי שקורה בפרק הראשון ברביעייה זו. לכן הפרק השני קליל יותר באופיו על מנת לאזן בין הפרקים הרציניים לבין הפרקים הקלילים. הפרק השני היצירה הוא בעל מאפיינים ברורים של סקרצו אך לא מתווה בצורה רשמית כסקרצו בעל הצורה התלת-חלקית או החמש-חלקית המקובלת. קטע הביניים בסקרצו, הטריו אינו מופיע כחטיבה מופרדת במובהק, אך ישנן שתי הופעות של קטע ביניים זהה בעל אופי שונה משאר הפרק אשר מתפקדים כטריו. מדובר באחד מהפרקים יוצאי הדופן של התקופה האמצעית של בטהובן אשר ניתן להגדירו אם כן כסקרצו חופשי.
הפרק השלישי האיטי גם הוא בצורת סונאטה, עשיר בתוכן אך ללא פיתוח (לרוב מתייחסית לצורת סונאטה ללא פיתוח מובהק כאל "סונאטינה").
הפרק הרביעי הוא פרק מהיר אשר נושאו הראשי כתוב על פי מנגינה רוסית ידועה. ניתן להניח שהדבר נעשה כניסיון לרצות את הקומיסר הרוסי.
מעגל דמים
מעגל דמים הוא ביטוי שמשמעותו היא תופעה בה פעולה מסוימת מצד אחד הצדדים בעימות בו מעורב שפיכת דמים, מביאה לפעולת תגמול מן הצד השני, המעוררת מצידה שאיפה לפעולת תגמול מאלו שפתחו בפעולה, וכן הלאה. סכסוכים בעלי אופי דומה קיימים במקומות שונים בעולם.
תיאור ואפיון
התרחשות של "מעגל דמים" תלויה בשני תנאי יסוד:
קיום שני התנאים לוכד את הצדדים הניצים במעגל דמים, משום שלכל צד אין יכולת להכריע את יריבו, אך לתפישתו הוא אינו יכול להינתק מן העימות, או שהוא מניח שהצד השני חלש ממנו ובסופו של דבר יוכל להכריע את יריבו. בהתקיים שני תנאים אלו, ייתכן "מעגל דמים" שבו שני הצדדים הולכים ומגדילים את השקעתם בפעולות התגמול, תוך הגדלת סך הפסדיהם ההדדיים, אך בלי יכולת לפרוש מן העימות, כל עוד מתקיימים שני התנאים הללו בו זמנית. קיום "מעגל דמים" מסוג זה אופייני לתפישה שגויה של עימות כמשחק סכום אפס כאשר בפועל העימות אינו משחק סכום אפס (שהרי סך הנזק של שני הצדדים גם יחד הולך וגדל עם כל סיבוב במעגל).
מעגלי דמים נוצרו לכל אורך ההיסטוריה, כשהם אופייניים במיוחד בתרבויות בהן אלמנטים של כבוד ונקמה חשובים מאוד, כאשר תרבותם של הצדדים הניצים שוללת פשרה או רואה בה עלבון, כאשר במוקד הסכסוך ניצב אלמנט מובהק של משחק סכום אפס (על–פי רוב, אדמה, שליטה או זכויות יתר), וכאשר בראש כל צד מן הניצים עומדים אנשים שצמחו בסביבה בה ישנה דומיננטיות לתפישות משחק סכום אפס, ובמיוחד פוליטיקה וצבא.
בדורות האחרונים ניתן להצביע על יסוד של מעגל דמים במלחמות סחר, כאשר כל צד מעלה את גובה המכסים שהוא מטיל, למרות שפעולת התגמול החוזרת תשוב ותגדיל את הנזק לשני הצדדים. בסכסוכים כמו אלו שנתגלעו בין המדינות שהרכיבו את יוגוסלביה, בין שבטים ניצים במדינות כמו ניגריה או הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו או הרפובליקה של קונגו, בין הודו לפקיסטן ועד לפני כמה עשרות שנים גם באירופה אופייניות למעגלי דמים כאלו. ביחידות חברתיות קטנות יותר, מעגלי דמים אופייניים לחברות בהן ל"חמולה" או ה"קלאן" חשיבות מרכזית, במיוחד כאשר נעדרות מערכות "כופר דמים" (וורגלט) לפישור בין צדדים. לעיתים, עשויים מאבקי דמים בין חמולות יריבות או בין ארגוני פשע יריבים להמשך לאורך שנים תוך הקזת דם הדדית.
בישראל
טענה הפוכה מושמעת משמיעים לעיתים אנשי ימין בישראל, הגורסים כי העימות בין ישראל לפלסטינים נסב סביב סוגיות מהותיות או קשור לנטייה של הצד הפלסטיני לאלימות נגד ישראל. לשיטתם, ישראל יכולה להכריע את העימות באופן סופי והרתעה באמצעות כוח צבאי מביאה לשקט, היינו, גורמת להימנעות הצד השני מהמשך העימות או החלשת התנגדותו. הימנעות מתגובה, לפיהם, תתפרש כאילו הזוכה בעימות הוא הצד שכנגד, ותוביל לחידוש העימות פעם נוספת, אך בעמדות מוחלשות עבור הצד הישראלי.
כביש 461
כביש 461 (מכונה דרך לוד או כביש בני עטרות - תל אביב-יפו) הוא כביש רוחב אזורי בדרומו של גוש דן, המוביל ממחלף קיבוץ גלויות בו הוא נפגש עם נתיבי איילון במערב ועד צומת הטייסים עם כביש 40. הכביש הוא אחד מכבישי הגישה החשובים לתל אביב מכיוון מזרח, ובדומה לכבישי רוחב אחרים באזור הוא מקשר בו צירי האורך החשובים של מישור החוף - כביש 40, כביש 4 (במחלף מסובים) ונתיבי איילון בתל אביב. אורכו של הכביש הוא כ-12 ק"מ והוא עובר בחלקו הגדול בשטח בנוי.
כביש 461 עד לבני עטרות נמצא על תשתית דרך היסטורית שהובילה מיפו ללוד. הדרך התחילה ביפו כדרך סלמה והמשיכה דרך הכפרים סלמה, אל-ח'ירייה, יהודייה (עבאסייה), עד וילהלמה (בני עטרות) ומשם ללוד. בתל אביב הוא נקרא דרך קיבוץ גלויות, רחוב לח"י ודרך חיים בר-לב, ומרמת גן דרך אור יהודה ויהוד-מונוסון עד צומת הטייסים הוא נקרא "דרך לוד". דרך זו נסללה בין השנים 1935 - 1938 כדי לאפשר גישה נוחה לנמל התעופה ולקצר את הדרך ממנו לתל אביב. קטע הכביש העוקף את שכונת התקווה באורך 3.5 קילומטר נחנך בפברואר 1952. בשנת 1969 הוחל בהרחבת הקטע המזרחי בין אור יהודה לבני עטרות לשלושה נתיבים.
בשנת 2004 אישרה הוועדה לתשתיות לאומיות את הארכתו של הכביש לכיוון מזרח, עד למחלף גבעת כ"ח שם הוא יתחבר לכביש 6. בכך יהפוך כביש 461 לכביש רוחב נוסף המחבר את כביש 6 עם כבישי האורך המערביים לו. תוכנית זו זכתה להתנגדות והוצאתה אל הפועל מוטלת בספק.
אתרים ראויין לציון לאורכו של הכביש הם פארק מנחם בגין, אצטדיון וינטר, פארק אריאל שרון, הספארי ברמת גן ושרידיהם המעטים של הכפר הערבי אל-ח'ירייה ושל עתיקות בני ברק הקדומה.
טיסה 370 של מלזיה איירליינס
טיסה 370 של מלזיה איירליינס יצאה ב-8 במרץ 2014 מקואלה לומפור לבייג'ינג, אך לא הגיעה ליעדה. למעלה משנה לא היה ברור מה עלה בגורל הנוסעים והמטוס, עד שבסוף יולי 2015 נמצאו שרידים מועטים מהמטוס שנסחפו לחופי האי ראוניון שבאוקיינוס ההודי. מקום ההתרסקות עדיין לא אותר. עוד קודם לכן הוכרזו 227 הנוסעים ו-12 אנשי הצוות רשמית כהרוגים.
רקע
הטיסה הבינלאומית הופעלה על ידי מלזיה איירליינס במטוס נוסעים מסוג בואינג 777-200ER. היא המריאה מנמל התעופה בקואלה לומפור שבמלזיה ב-8 במרץ 2014 בשעה 00:41 והייתה אמורה לנחות כעבור שש שעות בבייג'ינג שבסין.
קראפט
תאגיד המזון קראפט (באנגלית: Kraft Foods Inc.) היא אחת משתי חברות המזון והמשקאות הגדולות בארצות הברית, ובין הגדולות בעולם.
מטה החברה שוכן בנורת'פילד שבאילינוי, פרבר של שיקגו.
ב-1 באוקטובר 2012 פוצלה החברה, וחטיבת החטיפים הפכה לחברה נפרדת בשם "Mondelēz International".
היסטוריה
החברה החלה את דרכה בשנת 1903 כעסק למכירה קמעונית של גבינה בשיקגו של הקנדי ג'יימס ל. קראפט, אולם בשנתו הראשונה לא צלחו עסקיו והפסיד 3,000 דולר. העסק התייצב ובשנת 1909 חברו אל קראפט ארבעת אחיו וביחד הקימו את "חברת ג'י.ל. קראפט ואחיו". בשנת 1912 נפתח מטה החברה בניו יורק. בשנת 1914 מכרה החברה 31 סוגים שונים של גבינות בארצות הברית.
טיסה 370 של מלזיה איירליינס
החקירה
ה-FBI חקר אפשרות של פעולת טרור, אפשרות שקיבלה חיזוק משנמצא שארבעה נוסעים עלו לטיסה באמצעות דרכונים גנובים.
קראפט
היסטוריה
ב-1915 החברה פיתחה תהליך פסטור ייחודי לגבינה שמאפשר לשמר אותה ללא קירור למשך זמן רב. שנה לאחר מכן נרשם על התהליך פטנט, והחברה החלה למכור גבינה לחיילי צבא ארצות הברית המשתתפים במלחמת העולם הראשונה.
טיסה 370 של מלזיה איירליינס
החקירה
מפקד חיל האוויר המלכותי המלזי רודזלי דאוד טען כי הקלטות של אותות המכ"ם הצביעו על אפשרות שהמטוס חזר על נתיב הטיסה שלו.
קראפט
היסטוריה
בשנת 1924 שונה שם החברה ל"חברת הגבינה קראפט", וב-1945, כשהחל גיוון בסוגי המזון שהחברה מוכרת, שונה השם למתכונתו הנוכחית, "תאגיד המזון קראפט".
טיסה 370 של מלזיה איירליינס
החקירה
בהודעה רשמית של ממשלת מלזיה מ-15 במרץ, נמסר כי כיוון החקירה המרכזי הוא חטיפה יזומה של המטוס ולא תאונת מטוס.
קראפט
היסטוריה
בשנת 1988 רכשה חברת פיליפ מוריס את קראפט תמורת 12.9 מיליארד דולר. שנה לאחר מכן מוזגה עם חברת "ג'נרל פודס" שבבעלות פיליפ מוריס. בשנת 2000 רכשה פיליפ מוריס את חברת המזון נביסקו ומיזגה אף אותה עם קראפט. ב-2007 מכרה פיליפ מוריס את החזקותיה בקראפט.
טיסה 370 של מלזיה איירליינס
החקירה
ביום ה-16 להיעלמות המטוס התמקדו החיפושים בדרום האוקיינוס ההודי, שם דיווח מטוס חיפוש סיני על הימצאות "חפצים לבנים".
קראפט
היסטוריה
בספטמבר 2008 הוכרז כי החברה תחליף את תאגיד הביטוח AIG במדד דאו ג'ונס. ב-2010 רכשה החברה, בראשות המנכ"לית איירין רוזנפלד, את חברת הממתקים הבריטית "קאדבורי".
טיסה 370 של מלזיה איירליינס
החקירה
ב-24 במרץ 2014 הודיעה מלזיה כי המטוס התרסק ללא ניצולים באוקיינוס ההודי, הרחק ממסלול טיסתו המתוכנן. ההודעה התבססה על ניתוח מידע לווייני אודות המטוס, בלא שנמצאו שרידיו. ההודעה חיזקה את החשד כי אדם כלשהו שהיה על המטוס בעת הטיסה פעל במכוון כדי לגרום להתרסקות המטוס. בחיפושים אחר המטוס ושרידיו הושקעו משאבים רבים, ובהם לוויינים, מטוסי תצפית ואוניות.
קראפט
היסטוריה
במרץ 2015 דווח שבעלי חברת היינץ ירכשו את קראפט וימזגו את החברות.
טיסה 370 של מלזיה איירליינס
החקירה
ב-28 באפריל 2014, הודיע ראש ממשלת אוסטרליה טוני אבוט, כי החיפושים האוויריים אחר המטוס הופסקו, מכיוון שלא סביר למצוא חלקים על פני האוקיינוס לאחר 52 ימים מהיעלמות המטוס, וכי החיפושים התת-ימיים בעזרת צוללות נמשכים.
בתחילת מאי 2014 נעצרו בקואלה לומפור, בירת מלזיה, 11 פעילים בתא המזוהה עם ארגון הטרור אל-קאעידה בחשד למעורבות בהיעלמות המטוס.
ב-27 במאי פורסם דוח לפיו המטוס הנמיך טוס כשעה לאחר ההמראה, לאחר שאזל לו הדלק. לפי אותו דוח, הטיסה התרסקה בחלק מבודד של האוקיינוס ההודי, במרחק של כ-25 מיילים ימיים מנקודת התשדורת האחרונה.
במאי 2015, לאחר שלא נמצאו כל עדויות למטוס האבוד בשטחי החיפוש, הודיעו הרשויות האוסטרליות על הגדלת שטחי החיפוש. בהמשך ההודעה נמסר שאם המטוס לא יימצא גם בשטחים אלה, לא ידוע היכן עוד אפשר יהיה למצוא אותו.
ב-29 ביולי 2015 מצא מנקה חופים מהאי ראוניון שבאוקיינוס ההודי שבר מכנף מטוס, שככל הנראה נסחף לחופי האי. ב-5 באוגוסט 2015 אישר ראש ממשלת מלזיה כי הכנף שנמצאה שייכת למטוס הנעדר.
ב-16 בינואר 2017 הכריזו מלזיה, אוסטרליה וסין שהן מפסיקות את החיפושים אחר המטוס. חברה פרטית המשיכה את מלאכת החיפוש תוך הסכם לקבלת תשלום רק אם היא תביא תוצאות, אך ב-30 במאי 2018 הודיעה כי היא ויתרה, והחיפושים אחר המטוס הנעדר הסתיימו סופית.
בשנת 2022 פורסם דו"ח ממנו עולה שככל הנראה הטייס ריסק את המטוס בכוונה.
חטיפה
האפשרות לחטיפה פשוטה של המטוס הועלתה על ידי כלי חדשות שונים. עלו ספוקלציות שונות לפיהן החוטפים תכננו לקחת את המטוס לאי נידח, אולם אף קבוצה לא לקחה אחריות. חוקרים עצמאיים זיהו 600 מסלולים אפשריים שבהם יכול היה המטוס לנחות, אולם לא התקבל לכך אישור רשמי ממלזיה. אמינות מספר מהתיאוריות נפגעה כשנמצאו שברים ראשונים מהמטוס ביולי 2015.
מתקפת טרור
זמן קצר אחרי היעלמות המטוס, נטען שמדובר בפעולת טרור. בין ה-9 ל-14 במרץ צייץ איל התקשורת האוסטרלי רופרט מרדוק כי היעלמות טיסה MH370 "מאשרת שהג'יהאדיסטים פונים לעשות בעיות לסין". מאוחר יותר הציע שהטיסה מוסתרת בצפון פקיסטן "כמו בן לאדן". טענות אלו לא אושרו, והוגדרו כתיאוריות קונספירציה על ידי הגרדיאן. בחודש שלאחר מכן, עיתון רוסי העלה השערה דומה, לפיה "טרוריסטים לא ידועים" חטפו את המטוס והטיסו אותו לאפגניסטן, שם החזיקו את הצוות והנוסעים כבני ערובה.
האי דייגו גרסיה
חוקרים הציעו כי המטוס נתפס על ידי ארצות הברית והוטס לבסיס האמריקאי באי דייגו גרסיה, או שהמטוס נחת שם אחרי שקיבל הוראה לנחות שם. התיאוריה הועלתה על בתדרוך היומי של הבית הלבן ב-18 במרץ, ונשללה על ידי דובר הבית הלבן. בבסיס התיאוריה כמה מרכיבים, ביניהם שיתוף הקשר של הטלפון הנייד של טייס המשנה, והפניה מערבה על ידי המטוס, שניהם תאמו נתיב טיסה לעבר האי.
ברוח זו, דווח בדיילי מירור כי הקפטן התאמן על נחיתה באי באוקיינוס ההודי עם מסלול קצר, באמצעות סימולטור הטיסה בבית שלו. מספר מקורות דיווחו כי הקפטן התאמן על נחיתה בחמישה מסלולים, כל אחד באורך של לפחות 1,000 מטרים, באזור האוקיינוס ההודי, בהם דייגו גרסיה, נמל התעופה הבינלאומי של מאלה ומנחתים אחרים בהודו ובסרי לנקה. טענות אלה הוכחשו על ידי ה-FBI שטען כי לא נמצאו ראיות לתוכן הסימולטור שדווח בדיילי מירור.
במאמר שפורסם ב-18 במרץ 2014 כתבו עיתונאים מהמלדיבים כי מספר תושבים ראו "מטוס ג'מבו נמוך" בסביבות 06:15 ביום היעלמות הטיסה. דווח כי המטוס היה לבן עם פסים אדומים לאורכו – תיאור המתאים למטוסי מלזיה איירליינס. עדי ראייה הסכימו שהמטוס טס לכיוון דרום–מזרח, וציינו את הרעש החזק שהטיסה השמיעה מעל האי, וכי יכלו להבחין בדלתות המטוס.
גילוי הראיות הראשונות של המטוס באי ראוניון ביולי 2015 הביאו רבים לטעון שהמטוס הופל בסמוך לאי דייגו גרסיה, כ-2,400 ק"מ מראוניון. עם זאת, אוקיינוגרפים הסבירו כי הגעת שרידי המטוס לאי תואם את זרמי האוקיינוס מהנקודה בה המטוס התרסק בנתיב הטיסה המשוער שלו.
התאבדות או חטיפה על ידי הצוות
בתא הטייס היו דלתות מבוצרות נגד חוטפים שהיו יכולות למנוע מאנשי צוות או מנוסעים להפריע להתאבדות או לחטוף אותו לאוקיינוס הדרומי. ניתן להשוות זאת לטיסה 185 של סילק אייר (בה התאבד טייס ב-1997), לטיסה 990 של איג'יפטאייר ולטיסה 470 של LAM מוזמביק איירליינס, כמו גם להתאבדות המאוחרת של הטייס בטיסה 9525 של ג'רמנווינגס. פחות משלושה שבועות לפני שנעלמה טיסה 370, נחטפה טיסה 702 של אתיופיאן איירליינס על ידי טייס המשנה שנעל את הקברניט מחוץ לתא הטייס במטרה לבקש מקלט בשווייץ.
זמן קצר אחרי היעלמות הטיסה נחשף שאשתו ושלושת ילדיו של הקברניט, זהארי אחמד שאה, עזבו את הבית יום לפני ההיעלמות; חבר של שאה טען כי הוא נפגש עם אישה נוספת ושגם יחסיו עימה היו בקשיים. טענות לבעיות במשפחה נדחו על ידי משפחתו של שאה. טייס עמית ומקורב של אחמד שאה טען כי הקפטן היה "נסער מאוד" מנישואיו המתפרקים. המשטרה חקרה גם דיווחים על כך שלפני יציאת המטוס קיבל שיחה בת 2 דקות מטלפון נייד בזהות בדויה. בנוסף, הקברניט היה תומך של פוליטיקאי מהאופוזיציה המלזית שנידון למאסר יום לפני הטיסה אחרי שזיכוי מוקדם יותר שלו נפסל במה שהיה נראה כמניע פוליטי.
החוקרים ציירו תמונה מוזרה של הקברניט שעלתה מ-170 שיחות שקיימו - ביניהן, שהוא לא ערך תוכניות לימים שאחרי ה-8 במרץ. ב-23 ביולי 2014 דווח כי המשטרה המלזית בדקה את כל הנוסעים במטוס, כשהקברניט היה החשוד הראשי, במידה ויוכח שההיעלמות בוצעה כתוצאה מהתערבות אנושית. הסאנדיי טיימס דיווח כי בין נתיבי הטיסה שנמצאו על הסימולטור של הקברניט נמצא נתיב טיסה לאוקיינוס הדרומי שבו בוצעה נחיתה על אי עם מסלול המראה קצר. ב-2016 דלף מסמך אמריקאי שקבע כי במהלך ניתוח של הסימולטור נמצא נתיב הדומה לנתיב המשוער בטיסה דרומה, אך הודגש שהדבר לא מוכיח את מעורבות הטייס. בנוסף, נטען שמסלול המטוס אפשר צפייה בנוף של אי הבית של הקברניט, פנאנג.
שריפה
בתקרית קודמת שבה היה מעורב מטוס מסוג בואינג 777, ב-29 ביולי 2011, בטיסה 667 של איג'יפט אייר, נגרמה שריפה ממקור חמצן בתא הטייס כשהמטוס עודנו על הקרקע, שהרסה את מערכת בקרת הטיסה והמכשירים וגרמה לחור בגוף המטוס. למרות הגעת כבאים בתוך שלוש דקות, כיבויה ארך 90 דקות.
יירוט
בראיון ל-CNN ב-24 באפריל 2014 הצהיר ראש ממשלת מלזיה כי המכ"ם של חיל האוויר המלזי "עקב אחרי כלי טיס שעשה סיבוב אחורה, אבל לא היה בטוח שזהו ה-MH370. מה שכן בטוח הוא שהמטוס לא נחשב עוין".
ב-22 בדצמבר 2014 טען מנהל פרוטאוס איירליינס לשעבר, מארק דוגיין, כי ייתכן שהמטוס הופל על ידי אנשי צבא אמריקאים מחשש להתקפה דומה להתקפת ה-11 בספטמבר על בסיס הצי שלהם בדייגו גרסיה. הטענות הוגדרו כ"פרועות".
מתקפת סייבר
קיימת השערה שמדובר בהתקפת סייבר, וקיים ויכוח האם במטוסים מסחריים קיימת ההגנה המספקת מפני התקפות כאלו, אם כי חברת בואינג פסלה את האפשרות. דוברת החברה אמרה כי החברה "בטוחה בהגנה החזקה על כל המערכות הקריטיות לטיסה ובחוסר היכולת של האקר לקבל גישה לאמצעים חיצוניים או פנימיים על ה-777 ובכל מטוסי בואינג".
התרסקות אנכית
פרופסור למתמטיקה מאוניברסיטת טקסס A&M טוען כי ייתכן שהמטוס נכנס למי האוקיינוס בצורה אנכית, שכן כל זווית אחרת הייתה גורמת להתפרקות המטוס לרסיסים רבים, שהיו אמורים להימצא .
הקשר לטיסה QZ8501
ב-17 ביולי 2014, טיסה 17 של מלזיה איירליינס הופלה מעל אוקראינה. מכיוון שהמטוס בטיסה זו היה גם כן בואינג 777, עלתה השערה מצד חוקרים עצמאיים כי המטוס שהופל בה היה המטוס שהיה בשימוש בטיסה 370. הדבר מבוסס על צילומים שהראו קווי דמיון בין שני המטוסים, אולם מומחים פסלו על הסף את התיאוריה הזו, וטענו שמדובר בקשר מקרי בלבד ששני המטוסים שייכים לאותה חברה.
כשטיסה 8501 של אייר אסיה אינדונזיה התרסקה ב-28 בדצמבר 2014 צוינו קווי דמיון שונים, ביניהם ששני המטוסים היו בבעלות מלזית.
בעקבות האסון
כדי למנוע הישנות מקרה של היעלמות מטוס, הוחלט בכינוס מיוחד של האו"ם לקיים מעקב לווייני אחר שידורי רדיו של מטוסי נוסעים.
בשנת 2023 הפיקה נטפליקס סדרה תיעודית על הטיסה.
הוגו קובונטיי
הוּגוֹ קוֹֹבוֹנְטַי (בפולנית: Hugo Stumberg Kołłątaj, לעיתים נכתב Kołłątay, 1 באפריל 1750 – 28 בפברואר 1812) היה רפורמטור של החוקה ואיש חינוך פולני בולט, ואחת הדמויות הבולטות של. הוא כיהן כ (סגן ראש הממשלה) בשנים 1791–1792. הוא היה כומר רומי-קתולי, פעיל חברתי ופוליטי, הוגה דעות פוליטי, היסטוריון, פילוסוף ואיש אשכולות.
תחילת חייו
הוגו קובונטיי נולד ב-1 באפריל 1750 ב, (כיום בווהלין במערב אוקראינה) למשפחת אצולה פולנית זוטרה. זמן קצר לאחר מכן עברה משפחתו ל, ליד סנדומייז', שם שהה בילדותו. הוא למד בבית ספר בפינצ'וב. הוא החל את לימודיו באקדמיה של קרקוב, ולאחר מכן, באוניברסיטה היגלונית, שם למד משפטים וקיבל תואר דוקטור. לאחר מכן, בסביבות 1775 הוא קיבל הסמכה לכהונה. הוא למד בווינה ובאיטליה (נאפולי ורומא), שם נתקל בפילוסופיה של עידן הנאורות. משערים שהוא זכה בשני תוארי דוקטור נוספים מחוץ לפולין: בפילוסופיה ובתאולוגיה.
בשובו לפולין, הפך לקאנון של קרקוב ולכומר הקהילה של ו. הוא היה פעיל ב וב, שם היה לו חלק חשוב בפיתוח רשת בתי הספר הארצית. הוא שהה שנתיים בוורשה, אך חזר לקרקוב, שם ביצע רפורמה באקדמיה של קרקוב, שבה ישב בהנהלתה משנת 1777, ושהיה הרקטור שלה בשנים 1783–1786. הרפורמה באקדמיה הייתה מהותית מאוד. היא קבעה סטנדרטים חדשניים. במיוחד החלפת השפה הלטינית שעד אז שימשה להרצאות, בשפה הפולנית. החלפת הלטינית לטובת שפה לאומית בהשכלה גבוהה הייתה אז עדיין נדירה באירופה. הרפורמה התבררה ככל כך שנויה במחלוקת עד שאויביו הפוליטיים זממו בהצלחה להרחיקו באופן זמני מקרקוב ב-1781, בטענת שחיתות וחוסר מוסר.
הרפורמות של הסיים הגדול
קובונטיי היה פעיל גם מבחינה פוליטית. בשנת 1786 הוא קיבל את תפקיד הנציג לבקשות מהאפיפיור בליטא, ועבר לוורשה. הוא הפך לבולט ב, ועמד בראש קבוצה בלתי רשמית שהייתה באגף הרדיקלי של, שתויוגו על ידי אויביהם הפוליטיים כ"". כמנהיג המפלגה הפטריוטית בתקופת הסיים הגדול, הוא קבע את מצעה במכתביו ל (1788–1789), שהתפרסמו ב"כמה מכתבים אנונימיים" (Anonima listów kilka), ובחיבורו "החוק המדיני של האומה הפולנית" (Prawo polityczne narodu polskiego, 1790). בכתביו הוא דגל ברפורמה חוקתית בעלת גוון רפובליקני ובצורך ברפורמות חברתיות אחרות. בין המטרות שאליהן חתר היו חיזוק מעמדו החוקתי של המלך, צבא לאומי גדול יותר, ביטול הליברום וטו, הנהגת מיסוי אוניברסלי ואמנציפציה של תושבי העיר והאיכרים כאחד. כמארגן של תנועת תושבי העיר, הוא ערך טקסט שדרש רפורמה ואשר נמסר למלך במהלך של 1789.
קובונטיי היה שותף לכתיבת חוקת 3 במאי 1791. הוא גם הקים את מפלגת כדי לסייע ביישום המסמך. בשנת 1786 קיבל את אות ובשנת 1791 את אות. כיהן כ (Podkanclerzy Koronny, סגן ראש הממשלה) בשנים 1791–1792.
גלות ושנים אחרונות
בגלות, דעותיו הפוליטיות הפכו קיצוניות יותר והוא היה מעורב בהכנה למרד. ב-1794 הוא השתתף במרד קושצ'ושקו, ותרם לחוק המרד שלו ב-24 במרץ 1794 ול ב-7 במאי 1794. הוא עמד בראש מחלקת האוצר של המועצה הלאומית העליונה, ותמך באגף המרד של. לאחר דיכוי המרד באותה שנה, נכלא קובונטיי על ידי האוסטרים עד 1802. בשנת 1805 הוא ארגן עם, את בית הספר התיכון בווהלין. בשנת 1807, לאחר הקמת דוכסות ורשה, הוא היה מעורב בתחילה בממשלתה, אך עד מהרה הודר ממנה בגלל תככים של יריבים פוליטיים, וזמן קצר לאחר מכן, נאסר ונכלא על ידי השלטונות הרוסיים עד 1808. עם שחרורו נאסר עליו להתמנות לתפקיד ציבורי. למרות זאת הוא ביקש להציג תוכנית לבנייה מחדש ופיתוח של פולין ב"הערותיו על העמדה הנוכחית של אותו חלק של ארצות פולין, שמאז חוזה טילזיט, נקראו דוכסות ורשה", (Uwagi nad tą częścią ziemi polskiej, którą od Traktatu Tylżyckiego zwać poczęto Księstwem Warszawskim, 1809). בשנת 1809 הצטרף כחבר ל. בשנים 1809–1810 הוא שוב היה מעורב באקדמיה של קרקוב, והשיב אותה לפולנית מצורתה הגרמנית הזמנית.
בספרו "הסדר הפיזי-מוסרי" (Porządek fizyczno-moralny, 1811), שאף קובונטיי ליצור מערכת סוציו-אתית המדגישה את השוויון של כל האנשים, המבוססת על הרעיון הפיזיוקרטי של "סדר פיזי-מוסרי". כבעל ידע רב במדעי הטבע, הגאולוגיה והמינרלוגיה בפרט, הוא המשיך לכתוב "ניתוח ביקורתי של עקרונות היסטוריים בנוגע למקורות האנושות" (Rozbiór krytyczny zasad historii o początkach rodu ludzkiego, czyli racjonalistycznie pojęty wstęp do historii), שפורסם לאחר מותו ב-1842. בעבודה זו הוא העלה לראשונה את רעיונות של אבולוציה חברתית המבוססת על מושגים גאולוגיים. עבודה זו נתפסת גם כתרומה חשובה לאנתרופולוגיה תרבותית. ב"מצב הנאורות בפולין בשנים האחרונות לשלטון אוגוסטוס השלישי" (Stan oświecenia w Polsce w ostatnich latach panowania Augusta III), שפורסם לאחר מותו ב-1841, הוא טען נגד השליטה של הישועים בחינוך והציג מחקר על תולדות החינוך.
הוא מת ב-28 בפברואר 1812, "נשכח ונטוש" על ידי בני דורו. הוא נקבר בבית הקברות פובונזקי.
מורשת
על אף מותו כאדם בודד, היווה קובונטיי השראה על רפורמטורים רבים שלאחר מכן, והוא מוכר כיום כאחת מדמויות המפתח של, ו"אחד מגדולי המוחות של תקופתו". הוא אחת הדמויות שהונצחו בציורו של יאן מטייקו משנת 1891, "החוקה מ-3 במאי 1791".
כמה מוסדות לימודים בפולין נקראים לכבודו של הוגו קובונטיי, כולל שהוא היה מייסד שותף שלה ופטרונה.
היחס ליהודים
ב-1792 מונה קובנטיי לעמוד בראש "ועדת הסיים לענייני היהודים" שמטרתה הייתה להמליץ על המדיניות כלפי היהודים. הרעיונות שהועלו בוועדה, כולל אלו שהיו מקובלות על קובנטיי, שיקפו את השנאה העמוקה ליהודים, לדתם ולאורחות חייהם, יחד עם רעיונות של תקופת הנאורות ועקרון השוויון. הרעיונות שהוצעו בוועדה לא יצאו לפועל.
ליגת ווינר
בעקבות הסכמי חסות עם המועצה להסדר ההימורים בספורט, הליגות הבאות קיבלו את השם "ליגת ווינר":
עלי דאי
עלי דאי (בפרסית: علی دایی; נולד ב-21 במרץ 1969) הוא כדורגלן עבר איראני ששיחק בעמדת החלוץ המרכזי, ולשעבר מאמן נבחרת איראן בכדורגל. אימן לאחרונה את מועדון הכדורגל סאיפא מליגת העל האיראנית. כשחקן פעיל שימש כקפטן נבחרת איראן, והוא סגן מלך השערים לנבחרות לאומיות  עם 109 שערים, אחרי כריסטיאנו רונאלדו.
ביוגרפיה
נולד בארדביל שבאיראן. הוא בעל תואר ראשון בהנדסת חומרים מאוניברסיטת שריף בטהראן.
קריירה כשחקן
דאי שיחק בגיל 19 בקבוצה המקומית בארדביל, ולאחר מכן עבר בין קבוצות מטהראן ושירת בצבא האיראני. הוא זכה להכרה בזכות יכולות גבוהות שגילה בהבקעת שערים במהלך משחקיו במסגרת מועדון "בנק טג'ראת" בטהראן בשנים 1990–1994. בעקבות יכולותיו צורף למועדון פרספוליס מליגת העל האיראנית.
לאחר הופעתו המרשימה במשחקי נבחרת איראן במסגרת גביע אסיה בכדורגל 1996, הוחתם על חוזה במועדון ארמיניה בילפלד מגרמניה, שעלתה באותה תקופה אל הבונדסליגה. לאחר עונה מוצלחת במדי הקבוצה ב-1997, הועבר אל מועדון הכדורגל המצליח באיירן מינכן, בו שיחק בעונת 1998–1999. עסקת ההעברה שלו, בסך ארבעה מיליון מארק גרמני, הייתה היקרה ביותר עד אז עבור כדורגלן מאסיה, ופתחה את הדרך להעברת שחקנים איראניים נוספים בהמשך אל הקבוצה. במהלך העונה בה שיחק בבאיירן מינכן, היה דאי לכדורגלן האיראני הראשון ששיחק בליגת האלופות.
דאי קיבל דקות משחק מעטות בלבד בבאיירן מינכן, בשל ריבוי השחקנים הזרים בקבוצה, וכן בשל משחקי נבחרת איראן, שבעקבותיהם נעדר ממשחקים רבים בליגה. לכן עזב דאי את הקבוצה ועבר להרטה ברלין. גם שם שיחק דאי בליגת האלופות, בשנת 2000, והבקיע במסגרת זו שלושה שערים.
ב-2001, לאחר שקיבל מספר הצעות ממועדונים ברחבי אירופה, העדיף לחזור לאסיה ולשחק בקבוצת א-שבאב מאיחוד האמירויות הערביות. ב-2003 חזר למועדון "פרספוליס" בטהראן, וב-2004 עבר למועדון "סבא קו". במסגרת המועדון זכה בגביע חאזפי האיראני והשתתף במשחקי ליגת האלופות האסיאתית. לאחר הגעת מאמן חדש לקבוצה, ב-2006, העדיף לעבור למועדון סייפה. ב-2007, לאחר זכייתו עם הקבוצה באליפות ליגת העל האיראנית, הודיע על פרישתו ממשחק פעיל.
קריירה כמאמן
כבר באוקטובר 2006 מונה דאי למאמן-שחקן בקבוצתו סייפה, לאחר עזיבתו הפתאומית של המאמן הגרמני ורנר לורנט. לאחר עונת האליפות ופרישתו ממשחק פעיל, המשיך דאי כמאמן הקבוצה, אך בעונת 2007–2008 הגיעה קבוצתו רק למקום ה-11 בליגת העל האיראנית. עם זאת, הקבוצה הצליחה במשחקיה במסגרת גביע אסיה בכדורגל 2007 והגיעה לרבע הגמר.
ב-8 במרץ 2008 מונה דאי למאמן נבחרת איראן בכדורגל, ובחודשים הראשונים אימן אותה במקביל לאימון קבוצתו סייפה. במהלך 2008–2009 צבר מספר ניצחונות עם הנבחרת במסגרות בינלאומיות. אך לאחר שצבר מספר הפסדים ברציפות במסגרת מוקדמות גביע העולם בכדורגל, שהביאו לסיום דרכה של הקבוצה במפעל זה לשנת 2010, פוטר דאי מאימון הנבחרת.
דאי עבר לאמן את קבוצת העבר שלו פרספוליס ב-28 בדצמבר 2009, וזכה עימה בגביע חאזפי ובמקום הרביעי בליגת העל. גם בעונת 2010–2011 זכתה הקבוצה בגביע חזאפי ובמקום הרביעי בליגת העל, אך הקבוצה הודחה בשלב מוקדם בליגת האלופות האסיאתית. למרות הביקורת הרבה על עבודתו, מונה דאי שוב בסוף העונה למאמן פרספוליס, אך הוא התפטר יום לאחר מכן.
חיים אישיים
ב-2005 נישא דאי לחברתו מלימודיו באוניברסיטת שריף.
ב-2008 נפתח במימונו קומפלקס ספורט על שמו, בעיר הולדתו ארדביל.
ב-2008 הודיע על כתיבת אוטוביוגרפיה, אך היא עדיין לא פורסמה (נכון ל-2012).
ב-17 במרץ 2012 נפצע דאי בתאונת דרכים קשה, אך מצבו השתפר והוא חזר לאמן את קבוצתו ראה אהאן.
כבד
מונחים רפואיים הקשורים לכבד לרוב מתחילים ב"הפטו" ("Hepato") או ב"הפטי" ("Hepatic"), במקור מהמילה היוונית לכבד "הפר" ("Hēpar").
אנטומיה בסיסית
הכבד הוא הבלוטה הגדולה ביותר בגוף האדם, הוא שוקל כ-1.5 ק"ג ומכיל 800 - 900 מ"ל דם והוא עשיר בכלי דם. צבעו הוא חום-אדמדם והוא בעל ארבע אונות שונות בגודלן ובצורתן. מיקומו של הכבד בצד הימני של חלל הבטן, מתחת לסרעפת ומעט מעל כיס המרה.
הכבד מחובר לשלוש מערכות של כלי דם:
כ-75% מהדם הנכנס אל הכבד מקורו מווריד השער, והיתר - מעורק הכבד. לחלקה התחתון של האונה הימנית צמוד כיס המרה המאכלס בתוכו את נוזל המרה אותו מפריש הכבד.
תפקודי הכבד
לכבד שלושה תפקידים עיקריים: וסקולרי (במחזור הדם), מטבולי (בחילוף חומרים) וְהַפְרָשָתִי.
מבחינה וסקולרית הכבד מהווה "בנק דם" חשוב בגוף. בנוסף הוא מסנן את הדם, ומנטרל חומרים רעילים על ידי פירוק החומר או על ידי קשירת מולקולה נוספת לחומר הרעיל, וכך מבטל את ארסיותו. הוא גם מנקה את הדם מחיידקים, אנטיגנים ונוגדנים. הכבד מייצר חלבוני דם, ואחראי על ויסות רמתם של החלבונים בדם. הכבד גם מייצר תאי דם אדומים אצל העובר ובמבוגר נהרסים בו התאים הזקנים.
מבחינה מטבולית הכבד הוא איבר חשוב ובו פעילות חילוף חומרים רבה. על כן הוא מכונה "בית החרושת הכימי" של הגוף. רוב הגלוקוז המגיע ממערכת העיכול מתפלמר בכבד לרב-הסוכר גליקוגן. תאי הכבד מפרקים את הגליקוגן לחד-סוכרים בזמנים שבין הארוחות ובצום. כך מווסת הכבד את רמת הגלוקוז בדם ומבטיח אספקה קבועה של גלוקוז לתאים ולרקמות להפקת אנרגיה.
הכבד מייצר שומנים ואוגר אותם (בנוסף לחומרים חיוניים נוספים כגון ויטמינים, חומצות אמינו וברזל). כמו כן, כאשר מתדלדלים מאגרי הגליקוגן והשומנים, מתרגם הכבד את החומצות האמיניות לחומצות שומניות להפקת אנרגיה.
הכבד מסנתז את החלבון אלבומין, חלק מהגלובולנים וכן פיברינוגן ופרותרומבין האחראים לקרישת הדם.
התפתחות עוברית
בתהליך ההתפתחות העוברית תאי העובר נעים, נודדים ומשנים את המבנה בו הם היו מאורגנים בתהליך הנקרא גסטרולציה. בתהליך זה, מבנה העובר משתנה מצורה שטוחה לצורה בעלת נפח. לאחר השינוי, העובר למעשה מורכב משלוש שכבות שונות הנקראות "שכבות נבט": האקטודרם, המיזודרם והאנדודרם. משכבות אלו מתפתח המגוון המלא של כל רקמות הגוף. הכבד מתפתח מהאנדודרם, השכבה הפנימית ביותר.
התאים של הכבד הם תאים שמקורם הראשוני הוא ב-Prechordal Plate) PrCP). ה-PrCP היא קבוצת התאים אשר הייתה הראשונה לנדוד לאורך העובר בתחילת תהליך הגסטרולציה.
מחלות הכבד
מרבית המחלות של הכבד מלוות בתסמין הצהבת, שנגרם על ידי רמות גבוהות של בילירובין במערכת. הבילירובין נגרם כתוצאה מפירוק ההמוגלובין של תאי דם אדומים מתים, בדרך כלל הכבד מוריד את רמת הבילירובין בדם ומוציא אותו באמצעות כיס המרה.
מחלות כבד: בנוסף יכולים להיות ליקויים בתפקוד הכבד בשל חסימת צינורות המרה ובעיות בזרימת המרה בכבד. הכבד עלול להנזק במיוחד בשל שתיית משקאות חריפים מופרזת.
לניתוח מצב הכבד פותחה שיטת דיווח ומערכת נתונים על דימות כבד.
כיבוש 101
כיבוש 101 (באנגלית: Occupation 101) הוא סרט תיעודי משנת 2006 המסקר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, בבימויים של סופיאן ועבדאללה עומייש. הסרט, הדן במידה משתנה באירועים הנעים מעליית הציונות לאינתיפאדה השנייה ולתוכנית ההתנתקות, ופורש את טיעונו דרך עשרות ראיונות עם אישיויות פוליטיות הנודעות בביקורתן על ישראל ובתמיכתן בתביעות הפלסטיניות. עיקר הסרט נסוב סביב שאלת יחסי ארצות הברית–ישראל, בעוד שהסרט עצמו מכנה את עצמו "קול הרוב הדומם" ו-"פרויקט החינוך מחדש של אמריקה".
הצוות
עם הדמויות המופיעות בסרט נמנים:
פרסים
הסרט קצר שבחים ופרסים במהלך הרצתו במגוון פסטיבלי סרטים, ובהם: