cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
גרהם לינהאן
ביוגרפיה
בשנת 2018, לינהאן ומתיוס הכריזו על תוכניות למחזמר של אבא טד. לינהאן אמר שהיא תסיים את הסדרה כפי שתכננו אותה לפני מותו של השחקן הראשי, דרמוט מורגן. המחזמר בוטל על ידי המפיקים בעקבות המחלוקת על דעותיו של לינהאן על זכויות טרנסג'נדרים.
לינהאן עבר תהליך של תרבות הביטול עקב התבטאויותיו בנושא להט"ב. במשך שנים הושעה חשבונו בטוויטר.
ב-2023, ביטל תיאטרון הקאמרי בתל אביב. את הצגת מחזהו, "לחסל את הגברת הזקנה". דבר שעורר התנגדות בציבור.
מסכת על טבע האדם
המסכת נחשבת לחיבור קלאסי, בכל הקשור לאמפיריציזם, ספקנות, ונטורליזם. במבוא, יום מציג את הרעיון של הצבת כל המדע והפילוסופיה על יסוד חדש: כלומר, חקירה אמפירית של הטבע האנושי. יום, שהושפע מן ההישגים המדעיים של אייזק ניוטון בפיזיקה, ביקש להציג שיטה ניסיונית של חשיבה בחקר הפסיכולוגיה האנושית, במטרה לגלות את "היקף וכוח ההבנה האנושית". בניגוד לפילוסופים הרציונליסטים, יום טוען כי ה"רשמים" (תחושות, רגשות, ריגושים) קודמים ל"אידאות". מנגד, בספר הוא גם מציג את הבעיתיות העולה מאמפיריציזם ואת בעיית האינדוקציה והביקורת שלו על מושג הסיבתיות. לטענתו, לסיבתיות אין תוקף רציונלי אלא, האמונה שלנו כי ניתן להסיקה מתוך אינדוקציה היא תוצאה של הרגל מנטלי. בספר יום דן גם במוסר, וטוען כי אתיקה מבוססת על רגש ותשוקה ולא על סיבה. בספר עולה ספקנות גם לגבי קיום של מושגים חשובים בתולדות הפילוסופיה כמו "עצם" ו"זהות עצמית".
השפעה
בעקבות הסוגיות העולות מספר זה, התבטא עמנואל קאנט כך: "רמזו של דוד יום הוא שעוררני [...] מהתרדמת הדוגמטית, ונתן כיוון חדש לגמרי למחקרי בשדה הפילוסופיה".
ורה צ'ילאג
ורה צ'ילאג (בהונגרית: Csillag Vera; בודפשט, 5 בדצמבר 1909 – אוסטרליה, סידני 29 באפריל 1997) הייתה מעצבת גרפית יהודייה-הונגרייה, אומנית ספרים מפורסמת.
משפחתה
ורה צ'ילאג נולדה במשפחה יהודית בבודפשט. אחיה, שאנדור צ'ילאג, היגר לאוסטרליה בשנת 1939 בגלל האנטישמיות בהונגריה. אביה, בני צ'ילאג היה עורך דין שנרצח באוקטובר 1944 על ידי אנשי פלוגות מפלגת צלב החץ. אמה שרדה את השואה. בשנת 1967, כשברשותה דרכון שהיה קשה מאוד להשגה שאיפשר לה להגר אל בנה באוסטרליה, היא נפטרה ממש "בין המזוודות הארוזות" יום לפני שהייתה אמורה לעזוב.
נישואיה הראשונים
צ'ילאג נישאה לג'רג' באלינט במאי 1933. ג'רג' באלינט היה סופר, עיתונאי, מבקר, פובליציסט ומתרגם, עובד היומון פשטי נפלו. כתביו הופיעו גם בעיתוני האשט (Est), בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט ועוד. הוא עבד גם ככתב של עיתוני הדיילי אקספרס (Daily Express) ובעיתוני ויליאם רנדולף הרסט האמריקאים.
לאחר נישואיהם הם התגוררו במשך שנה וחצי בבודה, בכתובת רחוב קלטי קיראי 35, ואחר כך בפשט עברו לדירת שני חדרים בבית מספר 5 בפארק סנט אישטוואן היוקרתי. באפריל 1942 נעצרו באשמת ריגול ונכלאו בכלא הצבאי בשדרת מרגיט בבודפשט. ורה צ'ילאג בילתה שם יום כאסירה, אך בעלה שוחרר רק בספטמבר. לאחר מכן הם יכלו להיות ביחד רק שבועיים, מכיוון שג'רג' באלינט גויס לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) הוא נפטר בחזית המזרחית באוקראינה בינואר 1943.
נישואיה השניים
בעלה השני היה ג'רג' קאלדור (מקודם: קוהן-כהן), עיתונאי שמאל שהיה שייך לחוג החברים של בעלה הראשון. קאלדור היה עורך דסק מדיניות החוץ של הפסטר לויד לפני מלחמת העולם השנייה, ולאחר המלחמה ראש המחלקה למדיניות חוץ של הרדיו ההונגרי. לאחר חזרתו להונגריה מהשבי בברית המועצות הם התחתנו ב-1947. בין השנים 1950–1955 ריצה ג'רג' קאלדור עונש המאסר (במקור נידון ל-15 שנים!) כקורבן של אשמת שווא במשפט ראווה. הוא שרד את שחרורו רק שלוש שנים. ורה צ'ילאג התאלמנה בפעם השנייה בתחילת 1958. לא היו לה ילדים משלה והיא ראתה בילדים של קאלדור את משפחתה.
נישואיה השלישיים
בשנת 1967 היגרה לאוסטרליה. שם חיכה לה אחיה. היא התחתנה בפעם השלישית והתאלמנה שוב. היא נפטרה בשנת 1997 בסידני. היא ביקרה בהונגריה מספר פעמים בעשור האחרון לחייה.
עבודותיה
ורה צ'ילאג למדה בבית הספר לאמנות לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון. בין השנים 1925–1929 למדה בית הספר הפרטי של אלמוש יאשיק, והפכה למעצבת גרפית ולטיפוגרפית. כמעצבת גרפית וטיפוגרפית עשה את עבודותיה הראשונות בתחום אמנות הספרים החל מ-1933, איורים, וכריכות ספרים למוציאים לאור: פרנקלין, רוואי (Révai), צ'רפפאלבי (Cserépfalvi) ופנתיאון. בין השנים 1937–1938 הייתה המאיירת של המגזין טוקור (Tükör). אחרי מלחמת העולם השנייה ב-1945 הפכה לעובדת של סיקרה (Szikra) ושל מול האמנות (Szépművészeti Kiadó).
משבר האנרגיה העולמי
משבר האנרגיה העולמי או משבר האנרגיה של 1973 הוא משבר אנרגיה שפרץ לפני מלחמת יום הכיפורים והחמיר במהלכה ובעקבותיה, כאשר ארצות ערב נקטו בנשק הנפט תוך צמצום אספקת הנפט לעולם המערבי והעלאה חדה של מחירו. שורשיו של משבר זה נראו כבר מאוגוסט 1973.
רקע
עד שנת 1973 ייבאה אירופה את מרבית הנפט מהמדינות החברות בארגון אופ"ק (ערב הסעודית, איראן, עיראק, קטר, כווית, אלג'יריה, לוב, ניגריה, ונצואלה, איחוד האמירויות הערביות, גבון ואינדונזיה). אספקת הנפט אל השווקים האירופאיים הייתה סדירה, זולה ובשפע. בתקופה שלפני המלחמה נראו סימנים למשבר מתקרב שנבעו ממאבקים פנימיים בין המדינות מפיקות הנפט ובינן לבין חברות הנפט המערביות. מחסור בנפט מזוקק, אי ביצוע של תוכניות הפקה ודלדול מקורות בשנות ה-60 המאוחרות ותחילת שנות ה-70 הביאו לסכנה של חוסר בנפט זמין, דבר שהעצים את יכולת השימוש בנפט כנשק פוליטי. המתח בין מדינות ערב לארצות המערב בשנים אלה הביא לכך שהמדינות הערביות השולטות במקורות הנפט, התפתו להשתמש בנשק זה. עם זאת, הייתה מחלוקת בין מפיקות הנפט לבין עצמן. חלק מהן, כמו איראן למשל, רק התחילו את פיתוח יכולת הפקת הנפט ורצו להפיק עוד ועוד כדי להמשיך ולפתח את כלכלתן. לעומתן רצו הספקיות הוותיקות כמו ערב הסעודית ולוב להאט את הקצב כדי להעלות את מחיר הנפט. התארגנותן של המדינות מפיקות הנפט באופ"ק משנת 1960 הייתה על רקע חילוקי דעות אלה.
המשבר
לאחר מלחמת יום הכיפורים, הטילו מפיקות הנפט במזרח התיכון (ראו נפט במזרח התיכון) חרם על מדינות המערב שתמכו בישראל. מלבד זאת, הן הביאו גם לידי החלטה בארגון אופ"ק להעלות את מחיר חבית הנפט בשיעור מדהים: מ-2 דולר אמריקני לפני המלחמה הרקיע עד 40 דולר אמריקני לאחר ההחלטה.
כתוצאה מכך, שותקה כמעט התחבורה במערב אירופה, וזו שבאמריקה הצפונית התקשתה לפעול. במפעלי תעשייה חדלו לעבוד, חברות כלכליות בעלות עצמה התמוטטו לחלוטין ובמערב אירופה לא יכלו התושבים לחמם את בתיהם בעיצומו של החורף הקר.
משבר זה גרם בסופו לסטגפלציה הגדולה של שנות ה-70, כאשר ההיצע ירד בעקבות המחסור בנפט והחל מיתון יחד עם אינפלציה.
הלקחים
הלקחים שהופקו בסופו של המשבר הם בהחלטות של ההנהגות במדינות מערב אירופה לבטל את תלותן בארגון אופ"ק, בעיקר על ידי הגברת חיפושי נפט בים הצפוני, שמופק בו נפט באופן מסחרי. בארצות הברית החליטו שלא להעניק לארצות ערב שוב יכולת להשבית את המשק האמריקני, הקימו את מאגר הנפט האסטרטגי של ארצות הברית והרקע למלחמת המפרץ ולמלחמת עיראק, היה גם בשל זכר הימים הקשים בעת משבר האנרגיה.
השלכות מדיניות
מטרתו המוצהרת של חרם הנפט הערבי הייתה לגרום למדינות הצרכניות (מערב אירופה, ארצות הברית ויפן) להסיר את תמיכתן בישראל במסגרת הסכסוך הישראלי-ערבי, ובכך לבודד את ישראל מהבחינה המדינית. חרם הנפט פעל בשיטה דיפרנציאלית, המדינות הצרכניות סווגו לשלוש קטגוריות על פי יחסן לערבים. מדינות שסווגו כידידותיות לערבים (צרפת ובריטניה) קיבלו אספקת נפט סדירה, מדינות נייטרליות (יפן, גרמניה, איטליה) סבלו מקיצוצים באספקה, מדינות עוינות (ארצות הברית, הולנד, דרום אפריקה) לא קיבלו דבר.
מפת היחסים הבינלאומיים באותה תקופה עמדה בסימן המלחמה הקרה. העולם היה מחולק לשלושה גושים: הגוש המזרחי, הגוש המערבי וגוש המדינות הבלתי מזדהות. חרם הנפט הערבי פעל על הגוש המערבי. לשיטה הדיפרנציאלית שהנהיגו מובילי החרם היה אפקט של הפרד ומשול - הערבים הצליחו לפצל את הגוש המערבי, הישג מדיני חסר תקדים באותה תקופה. מדינות שעד החרם היו נייטרליות, ואף נטו לצדד בישראל בסכסוך הישראלי-ערבי, הפנו עורף לישראל וקיבלו את טענות הערבים במלואן. רמת הכניעה לדרישות הערבים עמדה ביחס ישיר לרמת החשיפה והתלות בנפט הערבי. יפן לדוגמה, שהייתה תלויה לחלוטין בנפט הערבי, הזדרזה להוציא הצהרה מדינית שבה היא מגנה את ישראל, קוראת לה לסגת באופן מיידי לקווי 1967 ומאיימת בניתוק יחסים דיפלומטיים עם ישראל.
לארצות הברית הייתה חשיפה נמוכה יחסית לנפט הערבי ולכן היא עמדה בלחץ, המשיכה לגבות את העמדה הישראלית ואף העבירה משלוחי נשק וסיוע כלכלי במהלך מלחמת יום הכיפורים. לאמריקאים היו גם שיקולים אחרים לתמיכה בישראל: יותר משהם פחדו מנשק הנפט הערבי, הם חששו מהשתלטות סובייטית על המזרח התיכון. מצרים וסוריה היו בעלות ברית של הסובייטים, וקיבלו מהם סיוע צבאי בהיקף נרחב. ארצות הברית, שדגלה בתאוריית הדומינו, לא יכלה להרשות שבעלת בריתה תוכרע על ידי נשק סובייטי, שכן השלכות של אירוע כזה ישפיעו על כל הזירות בעולם (גרמניה, וייטנאם, אמריקה הלטינית וכו').
השלכות כלכליות
למן הקמתה סבלה ישראל מקשיים בהשגת אספקה סדירה של נפט. הליגה הערבית החרימה את "הישות הציונית" עוד לפני הקמת המדינה ואף תבעה מחברות הנפט הבינלאומיות להחרים את ישראל. גם ברית המועצות הפרה את חוזי אספקת הנפט לישראל לאחר מבצע קדש (1956) בעקבות לחץ ערבי. לעומת זאת, בין השנים 1957–1979 נהנתה ישראל מאספקת נפט סדירה. ספקית הנפט המרכזית של ישראל הייתה איראן של משטר השאה, ומקורות נוספים היו מקסיקו, נורווגיה וכן קידוחי הנפט בחצי האי סיני.
בזמן משבר האנרגיה העולמי של 1973 סבלו מדינות רבות בעולם המערבי ממחסור חמור בנפט. לונדון הוחשכה, ובתחנות הדלק בארצות הברית השתרכו תורי ענק. דווקא בישראל לא הורגש מחסור כלל שכן הנפט מאיראן, מסיני וממקסיקו המשיך לזרום כרגיל. אמנם ממשלת ישראל הורתה לבעלי הרכב בישראל להשבית את מכוניותיהם ליום אחד בשבוע כדי לקצץ בצריכת הדלק, אבל זה היה בעיקר צעד של הזדהות עם העולם המערבי שסובל ממחסור בדלק בגלל תמיכתו כביכול בישראל.
עם זאת, ההתייקרות החדה של הנפט וחומרי הגלם המיובאים הובילה גל עליות מחירים במשק הישראלי, ובהמשך בלימת הצמיחה, משבר חריף במאזן התשלומים ותהליך של סחרור אינפלציוני. שיעור האינפלציה בשנת 1973 הגיע לכדי 20%, כעבור שלוש שנים הכפיל עצמו ל-40%, ובתחילת שנות ה-80 כבר נכנסה ישראל לעידן של היפר-אינפלציה. התוצר באותה תקופה גדל בשיעור של כ-3% לשנה – שיעור מקביל בקירוב לשיעור גידול האוכלוסייה, דהיינו העדר צמיחה. תקציב המדינה התנפח לממדים חסרי תקדים, ויצר גירעון ממשלתי שמצידו תרם תרומה נכבדה ללחץ האינפלציוני.
גרהרד וגנר
גרהרד וגנר (בגרמנית: Gerhard Wagner ; 23 בנובמבר 1898 – 26 ביוני 1987) היה קצין ימי גרמני, שסיים את הקריירה שלו כקונטר-אדמירל (אדמירל אחורי) של הצי הגרמני בגרמניה המערבית.
ראשית חייו
וגנר נולד בשוורין ב-23 בנובמבר 1898, והצטרף לצי הגרמני הקיסרי ב-4 ביולי 1916. ב-1 בנובמבר 1916 הוא הוצב על אוניית המערכה SMS פרינצרגנט לואיטפולד, ולקראת סוף המלחמה הוא שירת על אוניית המערכה SMS קניג אלברט. לאחר המלחמה הוא לחם בשורות הפרייקורפס, ולאחר מכן הצטרף לרייכסמרינה.
מלחמת העולם השנייה
בתחילת מלחמת העולם השנייה וגנר היה נספח ימי במדריד, ספרד. "קמפיין וגנר" נקרא על שמו, ובו יוצאו מינואר עד אוגוסט 1940 300 טונות סחורות אסטרטגיות, בעיקר טונגסטן, מספרד לגרמניה לשימוש בחומרי מלחמה. לאחר ה-1 בספטמבר 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הועברו חלקי מטוסים לספרד. הייצוא הגרמני לספרד שגבר במהלך מלחמת האזרחים בספרד בוצע בעיקר בדרך הים. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ניסו בעלות הברית לחסום את סחר נתיבי הים הזה, ו"קמפיין וגנר" תוכנן לארגן ספינות סוחר גרמניות שנתקעו לאחר מכן בנמלים ספרדים כשהם מחליפים את דגליהם ועברו לבעלות חלקית של היזם הספרדי חואן מארץ'.
לאחר המלחמה
לאחר מכן מסר וגנר עדות ב-13 וב-14 במאי 1946 במשפטי נירנברג.
וגנר היה חבר ב"צוות ההיסטורי הימי" שבסיסו בברמרהאפן, שהורכב מקבוצה של קציני חיל הים הגרמני שמונתה על ידי חיל הים האמריקני לרשום את חוויות המלחמה של כוחות חיל הים הגרמניים מנקודת מבט גרמנית. הקבוצה הוציאה דו"ח בשנת 1949 תחת הכותרת פוטנציאל לוחמה סובייטית נגד צוללות (סיכום היסטורי של פעולות הלוחמה נגד הצוללות הסובייטיות (ASW) במהלך מלחמת העולם השנייה), ובו פירוט המשימות של הצוללות הגרמניות U-18, U-19, U-20, U-23, U-24, U-576, U-752, U-986 ו- U-997 בשנים 1942 עד 1945.
בחיל הים של גרמניה המערבית לאחר המלחמה מונה וגנר לתפקיד סגן מפקח חיל הים. הוא היה קצין הצי הראשון שמילא את תפקיד כוח המשולב של ארגון האמנה הצפון אטלנטית המפקד על כוחות הימיים הבלטיים משנת 1961 עד 1962, שכותרתו בתחילה 'מפקד כוחות חיל הים של הצפון אזור מרכז אירופה'. בתפקיד זה הוא כיהן בדרגה של סגן אדמירל.
הוא נפטר באלטנקירכן ב-26 ביוני 1987 בגיל 89 שנים.
סוכריות יין
סוכריות יין הן סוכריות גומי קשות ולעיסות. מוצאן מבריטניה והן פופולריות בארצות דוברות אנגלית. בניגוד למשתמע משמן הן אינן מכילות יין כלל.
ספר לילדייך
ספר לילדייך - ספר על השואה באירופה 1939-1945 הוא ספר מחקר על השואה ותקופת הנציונל-סוציאליזם שיצא לראשונה ב-1998 בשפה השוודית. הספר, שנכתב על ידי סטפן ברוכפלד ופול א. לוין, משמש ביותר מעשרים מדינות כחלק מהמאמץ שלהם לחנך על השואה. הוא משמש לרוב על ידי מורים ותלמידים מחטיבת הביניים ועד לסמינרים לתולדות השואה וללימודי רצח עם. הספר פורסם במקור בשוודית ותורגם לשפות רבות.
תוכן הספר
כותרתהספר מבוססת על ציטוט מספר ספר יואל, פרק א', פסוקים ב' וג' "שִׁמְעוּ־זֹאת֙ הַזְּקֵנִ֔ים וְהַֽאֲזִ֔ינוּ כֹּ֖ל יֽוֹשְׁבֵ֣י הָאָ֑רֶץ הֶהָ֤יְתָה זֹּאת֙ בִּֽימֵיכֶ֔ם וְאִ֖ם בִּימֵ֥י אֲבֹֽתֵיכֶֽם׃ עָלֶ֖יהָ לִבְנֵיכֶ֣ם סַפֵּ֑רוּ וּבְנֵיכֶם֙ לִבְנֵיהֶ֔ם וּבְנֵיהֶ֖ם לְד֥וֹר אַחֵֽר" הכותרת מספרת על המטרה, שהיא לסייע להורים לדון בשואה עם ילדיהם. הספר מציג עובדות על השואה ומנסה להסביר כיצד היא התרחשה. גם בצורה כרונולוגית וגם באופן נושאי.
משה ויינברגר
הרב משה ויינברגר (ל"ג בעומר, י"ח באייר ה'תרי"ב, 7 במאי 1852 – ז' בסיוון ה'ת"ש, 13 ביוני 1940) היה רב, דרשן פובליציסט הונגרי-אמריקאי, ופעיל ציוני.
ביוגרפיה
נולד ליששכר דוב ויינברגר בעיירה זבורוב (שהייתה אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית), בבחרותו למד אצל רבי אלעזר לעוו באונגוואר.
בשנת ה'תר"ם, 1880, היגר לארצות הברית וזמן מה לאחר בואו התמנה כרבם של המהגרים היהודים יוצאי הונגריה בניו יורק, כרב בית המדרש הגדול "אנשי אונגארן" [=הונגריה]. לחוגים מסוימים בין יהודי העיר, נחשב כרב ראשי לניו יורק. ומאוחר יותר כיהן כרב קהילת "אוהב שלום" בפילדלפיה.
בתקופת הקמת ישיבת רבינו יצחק אלחנן, תמך בהקמתה וסבר שעל כל עדות החרדים להתאחד סביבה, הוא עודד בחורים ממוצא הונגרי שלמדו בישיבת רבינו שלמה קלוגר, להמשיך את לימודיהם בישיבה הליטאית. אך לאחר 1915 ומינויו של הרב דב רבל לעמוד בראש הישיבה, התנגד הרב ויינברגר למהלך הכנסת ההשכלה הכללית לתוכנית הלימודים בישיבה, למרות שנעשתה בתחילה בבית ספר שסונף לה ולא בישיבה עצמה; הוא נעשה מתנגד של הישיבה ופעל בקרב תלמידי ישיבת רבינו שלמה קלוגר שלא יבואו ללמוד בה.
הוא כיהן כמזכיר האגודה הציונית "ציון המצוינת" שבראשה עמד הרב ד"ר הלל קליין, אך בשנת ה'תרפ"ב, 1922, התגלעה ביניהם מחלוקת חריפה על רקע היתר שנתן הרב ויינברגר, שלטעמו של הרב קליין היה שגוי.
כתביו
הרב ויינברגר הדפיס ספרים וקונטרסים:
מלבד ספריו, כתב הרב ויינברגר מאמרים בכתבי עת כמו: המאסף בעריכת הרב בן ציון אברהם קואינקה, "הפסגה" ו"העברי".
מוואפק טריף
מוואפק טריף (ערבית: موفق طريف; נולד ב-1963) הוא המנהיג הרוחני של העדה הדרוזית בישראל.
ביוגרפיה
מוואפק טריף נולד בשנת 1963 בכפר ג'וליס בגליל המערבי. מצד אמו, הוא נכדו של אמין טריף, שכיהן כראש העדה הדרוזית בישראל במשך 65 שנה. מוואפק טריף מונה לתפקיד לאחר מותו של אמין טריף, שלא השאיר אחריו בנים. מוואפק טריף הוגדר כיורשו-בתפקיד של אמין טריף בצוואתו משנת 1985.
מוואפק טריף משמש כיושב ראש המועצה הדתית הדרוזית במשרד המשפטים וכקאדי מד'הב בבית הדין הדתי הדרוזי לערעורים. בשנת 2006 חתם על קריאה לקיים את שבע מצוות בני נח. בספטמבר 2016 נבחר לכהן כנשיא בית הדין הדתי הדרוזי לערעורים.
מוואפק טריף הוא בוגר בית הספר הגבוה ללימודי הדת הדרוזית בח'לוואת אל-ביאדה שבלבנון ובוגר הפקולטה למשפטים של הקריה האקדמית אונו. בשנת 2010 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה. הוא מתגורר בבית המשפחה בכפר ג'וליס.
באפריל 2018 נבחר טריף על ידי ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות לציון 70 שנה להקמת מדינת ישראל.
בראיין שו
בראיין קית' שו (באנגלית: Brian Keith Shaw; נולד ב-22 במרץ 1966) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, המאמן את ג'י ליג איגנייט מליגת הפיתוח של ה-NBA. שו שיחק באופן פעיל בין השנים 1988–2003 וזכה ב-3 אליפויות NBA כשחקן לוס אנג'לס לייקרס (2000–2002). לאורך 14 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 6.9 נקודות, 4.2 אסיסטים ו-3.4 ריבאונדים למשחק.
בין השנים 2013–2015 היה המאמן הראשי של קבוצת דנוור נאגטס.
קריירת מכללות ונבחרת ארצות הברית
שו נולד וגדל בעיר אוקלנד שבקליפורניה, ובין השנים 1983–1988 למד במכללת סנט מרי בקליפורניה ובאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה. בעונתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של סנטה ברברה הוביל את שחקני קבוצתו בממוצעי נקודות (13.3), ריבאונדים (8.7), אסיסטים (6.1) וחטיפות (1.6) למשחק, והוליך את הקבוצה להעפלתה הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות בכדורסל. בסיום אותה עונה זכה בפרס "השחקן המצטיין של מחוז PCAA".
כריש גדול-שן
כריש גדול-שן (שם מדעי: Carcharhinus altimus) הוא מין דג סחוס ממשפחת הכרישיים המצוי ברחבי הימים והאוקיינוסים הטרופיים והסובטרופיים השונים והוא צולל לעומק של 90–430 מ'.
מאפיינים
כריש זה מגיע לאורך של 2.7 מטר בזכרים ו-2.8 מטר בנקבות והשיא מגיע ל-3 מטרים ולמשקל של 168 ק"ג. הכריש אפור-כהה עד שחור בצבעו כשלעיתים ישנו פס בצבע ברונזה על הצידיים והוא בעל סנפיר גב גדול וגבוה ועם חוטם גדול. לסתו מלאה בשיניים גדולות וחדות. נקבת הכריש משריצה עד 15 צאצאים מבטנה.
הכריש מצוי באוקיינוס האטלנטי ממפרץ דלאוור עד לצפון ברזיל, הים התיכון ולחופי מערב אפריקה, באוקיינוס ההודי מים סוף, דרום אפריקה ומדגסקר, דרך איי סיישל, הודו והמלדיביים לאוקיינוס השקט נפוץ מסין ואוסטרליה להוואי ובין מפרץ קליפורניה עד אקוודור. הכריש נפוץ במיוחד סביב פלורידה והאיים הקריביים.
הכריש משתמש בעיניו הגדולות כדי לקלוט טרף בעומקים והוא צד דגי גרם כמו לטנוניים, סוליתאים, מסריים וחכאי עטלף וגם דגי סחוס קטנים וסילוניות. עקב נדירותו לא ברור מה מצב שימורו בטבע.
בראיין שו
קריירת משחק
בינואר 1992 הועבר שו בטרייד למיאמי היט בתמורה לשרמן דאגלס. ב-8 באפריל 1993 שבר את שיא ה-NBA לסך שלשות במשחק בודד, כאשר קלע 10 שלשות במשחק מול מילווקי באקס, בדרך לשיא אישי של 32 נקודות. שיאו של שו נותר שיא הליגה במשך כ-3 שנים, עד ששבר אותו דניס סקוט באפריל 1996. בשתיים וחצי עונותיו במיאמי קלע 7.9 נקודות וחילק 4.1 אסיסטים בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה באורלנדו מג'יק. באותה עונה העמיד ממוצעים של 6.4 נקודות ו-5.2 אסיסטים למשחק כמחליפו מהספסל של פני הארדוויי, וסייע למג'יק להעפיל לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר הפסידה אורלנדו מול יוסטון רוקטס בתוצאה 0–4, על אף יכולת טובה של שו אשר קלע 12.5 נקודות בממוצע למשחק.
באוקטובר 1997 הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס תמורת מארק פרייס, ובפברואר 1998 נשלח יחד עם ג'ו סמית' לפילדלפיה 76', בתמורה לג'ים ג'קסון וקלרנס ות'רספון. באפריל 1999 חתם על חוזה בפורטלנד טרייל בלייזרס ועד לסיום העונה השתתף עמה במשחק אחד בלבד. לקראת עונת הועבר לצד חמישה שחקנים נוספים ליוסטון רוקטס בתמורה לסקוטי פיפן, אך מיד נופה מסגל הקבוצה.
באוקטובר 1999 חתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, במדיה שיחק ב-4 העונות הבאות. לאורך עונת שימש כמחליפו מהספסל של קובי בראיינט, וסייע ללייקרס להשיג את המאזן הטוב ביותר בליגה (67–15). במשחק השביעי והמכריע של גמר האזור המערבי, מול פורטלנד טרייל בלייזרס, לקח תפקיד משמעותי בקאמבק של קבוצתו אשר נכנסה לרבע האחרון בפיגור 58–71; בדקות הסיום של המשחק קלע שו שתי שלשות חשובות, כחלק מריצת 31–13 לטובת הלייקרס ברבע האחרון, שהעניקה לקבוצתו את הניצחון בתוצאה 89–84. בסדרת גמר הליגה גברו הלייקרס על אינדיאנה פייסרס בתוצאה 4–2, בדרך לזכייתם הראשונה מזה 12 שנים באליפות ה-NBA. בשתי העונות העוקבות המשיך שו לתפקד כמחליף בלוס אנג'לס לייקרס, וזכה עמה בשתי אליפויות נוספות. בסיום עונת פרש שו ממשחק, בגיל 37.
קריירת אימון
בעונת היה עוזרו של פרנק ווגל, מאמן אינדיאנה פייסרס.
ביוני 2013 מונה למאמן הראשי של קבוצת דנוור נאגטס, במקומו של ג'ורג' קארל. בעונתו הראשונה בתפקיד העמידו הנאגטס מאזן שלילי 36–46, והחמיצו את הפלייאוף לאחר 10 העפלות רצופות. ב-3 במרץ 2015, לקראת סיום עונתו השנייה, פוטר לאחר שהוביל את הקבוצה למאזן שלילי 20–39.
בין השנים 2016–2019 חזר לצוות האימון של הלייקרס, כעוזרו של המאמן הראשי לוק וולטון.
חייו האישיים
ב-26 ביוני 1993 נהרגו בתאונת דרכים שני הוריו ואחותו של שו.
אפל מרטיני
אפל מרטיני (מאנגלית: Apple Martini, מרטיני תפוחים), המוכר גם כאפלטיני (Appletini), המורכב מ-45 מ"ל וודקה, 15 מ"ל שנאפס תפוחים או קלבדוס ו 15 מ"ל קואנטרו. ניתן להחליף את הקואנטרו ב-30 מ"ל מיץ תפוחים ולהוסיף 30 מ"ל סאוור. את המרכיבים מנערים היטב בשייקר, מוזגים לכוס מרטיני מקוררת, ומקשטים בפלח תפוח ודובדבן.
גרסאות דומות
משקה דומה, "ראמפלטיני", הוא העתק של אפל מרטיני, שם במקום הוודקה, מערבבים בו רום.
קמרון טיילור
קמרון מילטון אלנטה טיילור (באנגלית: Kameron Milton Allante Taylor; נולד ב-5 באוקטובר 1994) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בבאסקט ז'ירונה.
קריירה
טיילור למד בתיכון הקתולי דהמת'ה בהייטסוויל, מרילנד.
בשנת 2012, הוא התחייב לאוניברסיטת סיטון היל. בעונתו הראשונה במכללה, טיילור שותף ב-28 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 7.8 נקודות, 5.8 ריבאונדים, 2.0 אסיסטים ו-1.5 חטיפות ב-24.1 דקות. בעונתו השנייה, טיילור שותף ב-27 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 12.6 נקודות, 6.3 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים, 2.0 חטיפות ו-1.2 חסימות ב-32.5 דקות. בעונתו השלישית, טיילור שותף ב-22 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 13.2 נקודות, 4.6 ריבאונדים, 2.1 אסיסטים ו-1.4 חטיפות ב-35.1 דקות. בעונתו האחרונה, טיילור שותף ב-27 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 20.8 נקודות, 8.7 ריבאונדים, 4.1 אסיסטים ו-2.2 חטיפות ב-37.1 דקות.
בשנת 2016, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA, הוא חתם לעונה באיהינגן אורפרינג מהליגה הגרמנית השנייה. בקבוצה שותף טיילור ב-29 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 3.9 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-1.3 חטיפות ב-23.4 דקות.
בשנת 2017, חתם טיילור בדרגונס רונדורף מהליגה הגרמנית השלישית. בקבוצה שותף טיילור ב-24 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 23.4 נקודות, 7.9 ריבאונדים, 5.6 אסיסטים ו-2.6 חטיפות ב-32.8 דקות.
ב-29 במרץ 2018, חתם טיילור עד תום העונה בס.אוליבר וירצבורג מהליגה הגרמנית הראשונה. בקבוצה הוא שותף ב-8 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 8.5 נקודות, 3.1 ריבאונדים, 1.9 אסיסטים ו-1.1 חטיפות ב-16.5 דקות.
בשנת 2018, חתם טיילור בפץ' ויוליה מהליגה ההונגרית. בתום העונה נבחר טיילור לשחקן המצטיין, לאחר ששותף ב-34 משחקים והעמיד ממוצעים של 18.7 נקודות, 8.0 ריבאונדים, 3.8 אסיסטים ו-2.4 חטיפות ב-33.7 דקות. בפלייאוף הוא שותף ב-10 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 20.9 נקודות, 8.4 ריבאונדים, 4.3 אסיסטים ו-1.2 חטיפות ב-34.4 דקות.
בספטמבר 2019, חזר טיילור לגרמניה וחתם בברוזה במברג. בליגה שותף טיילור ב-20 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 9.8 נקודות, 2.7 ריבאונדים, 2.5 אסיסטים ו-1.0 חטיפות ב-20.4 דקות. בפלייאוף הוא שותף ב-6 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 11.7 נקודות, 4.2 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים ב-22.7 דקות. טיילור שיחק בנוסף עם הקבוצה בליגת האלופות, שם הוא שותף ב-12 משחקים והעמיד ממוצעים של 9.5 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים ב-21.2 דקות.
בספטמבר 2020, טיילור חתם בהמבורג טאוורס. הוא שותף ב-27 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 14.3 נקודות, 5.3 ריבאונדים, 3.4 אסיסטים ו-1.7 חטיפות ב-28.6 דקות.
ב-1 ביולי 2021, חתם לשנתיים במכבי תל אביב.
פרס נורברט וינר למתמטיקה יישומית
פרס נורברט וינר למתמטיקה יישומית (באנגלית: The Norbert Wiener Prize in Applied Mathematics) הוא פרס בסך 5,000 דולר, המוענק עבור תרומה יוצאת מן הכלל ל"מתמטיקה יישומית במובן הגבוה והרחב ביותר". הוא נוסד בשנת 1967 לכבוד נורברט וינר וממומן על ידי תרומות וקרן מהמחלקה למתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ומוענק במשותף על ידי האגודה האמריקאית למתמטיקה והאגודה למתמטיקה יישומית ותעשייתית. מקבל הפרס צריך להיות חבר באחת מהאגודות המעניקות את הפרסים.החל משנת 2004 הפרס מוענק כל שלוש שנים.
זוכי הפרס
להלן רשימת הזוכים נכון לשנת 2020:
ארמיית מרכז קנטקי
ארמיית מרכז קנטקי (באנגלית: Army of Central Kentucky) הייתה ארמייה שהשתייכה למחלקה 2 של צבא הקונפדרציה, ונטלה חלק במלחמת האזרחים האמריקנית.
היסטוריה
הארמייה הוקמה ב-18 בספטמבר 1861 בידי המחלקה ה-2 של צבא הקונפדרציה (המחלקה שהייתה אחראית על הזירה המערבית במלחמת האזרחים האמריקנית). הארמייה נועדה לרכז את כל הכוחות הסדירים של צבא הקונפדרציה באזור מערב קנטקי וכן את כוחות המיליציה הנאמנים לקונפדרציה. הארמייה כללה בתחילה שתי דיוויזיות וכח מילואים. ב-28 באוקטובר הועבר הפיקוד לאלברט סידני ג'ונסטון אשר פיקד עליה במהלך קרב בלמונט. ב-4 בדצמבר הועבר הפיקוד באופן זמני לוויליאם ג'וזף הארדי אשר פיקד עליה עד 18 בדצמבר ואז חזר הפיקוד לג'ונסטון. הארמייה השתתפה בקרב פורט הנרי וקרב פורט דונלסון, לפני שב-29 במרץ 1862 אוחדה עם יחידות נוספות של צבא הקונפדרציה ליצירת ארמיית מיסיסיפי במטרה לאחד את כוחות צבא הקונפדרציה לקראת קרב שילה.
משה (שיר)
משה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נרקיס, יחד עם הזמרת הישראלית מירי מסיקה. השיר יצא לאור ב-24 ביוני 2020, על ידי חברות התקליטים ארומה מיוזיק והליקון, כסינגל מתוך אלבום האולפן השני של נרקיס, עולם חדש. השיר נכלל גם באלבומה השביעי של מסיקה אוקיינוס.
השיר הגיע למקום השביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
רקע וכתיבה
השיר הוא בלדת פופ, שנכתבה והולחנה על ידי נרקיס, והופקה על ידי נרקיס וניר מימון. השיר עוסק בהעצמה נשית. נרקיס ומסיקה הצהירו כי הן מקדישות את השיר ל"נשים החזקות אז והיום שמאמינות בטוב, מעניקות, מחזקות, מעצימות ובזכותן נזכה לגאולת אמת". שיתוף הפעולה ביניהן נוצר לאחר שהזמינה נרקיס את מסיקה להתארח בהופעתה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, פורסם בערוץ היוטיוב של נרקיס ב-24 ביוני 2020. הקליפ בוים על ידי איה זך.
נכון ליוני 2022, מונה הצפיות של האודיו עומד על כ-2 מיליון צפיות.
ביקורת
אתר מאקו סקר את השיר, באומרו כי "כנראה שבעתיד עוד ידובר על הפעם הראשונה בה נוצר החיבור הקוסמי בין מירי מסיקה לזמרת הצעירה והעולה נרקיס" וכי השיר הוא "כנראה אחד השירים הכי מסקרנים שיצאו כאן השנה".
דודי פטימר ממעריב ביקר את השיר באופן חיובי: "זהו שיר שמופק היטב על ידי ניר מימון ונרקיס וזוכה לטקסט המשתמש בסיפורו של משה והסנה הבוער כמטאפורה ללב, לרגשות ולמחשבות אישיות. השתיים מגישות למאזין את ליבן במלוא הטוטאליות במנגינה מכשפת וליריקה מתוחכמת שאי אפשר להישאר אדיש כלפיהן. כן ירבו שיתופי פעולה שכאלה".
יוסי חרסונסקי ביקר את השיר באופן חיובי גם הוא, תוך שהעניק לשיר ציון של ארבעה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה, ואמר: "מהנקודה הזו יוצאים צלילי הערגה של נרקיס. היא נוגה, נוגעת, גם מגעת, עושה העור חידודין בקולה הבלעדי. קולה המסתלסל בעדינות של מירי מסיקה משלים נפלא כיליון נפש משותף. הלבבות נפגשים. שינוי הקצב מכניס את נרקיס לסביבה רוחנית שמימית, שמקבל ביטוי בעיבוד. מסוג השירים שמגיעים בזמן נוכח מחסור זועק נואשות במנהיג ("עכשיו הכול עומד בצל/ תחזור מהר"), גם מצדיק את חיבור הקולות המרטיט הזה. הכוריאוגרפיה בקליפ, התלבושות, התאורה הופכים את השיר מעט תיאטרלי-ראוותני, אבל זה לא מה שגורע מאיכותו".
PurifyPlus
PurifyPlus היא תוכנית ניפוי שגיאות הקשורות לזיכרון, המשמשת מפתחי תוכנה, במיוחד עבור תוכנות שנכתבו ב- C או ++C. במקור הוא נכתב על ידי ריד הייסטינגס מחברת PureSoftware. מאוחר יותר PureSoftware התמזגה לתוך Atria ושם החברה החדש היה Pure Atria Sotware, החברה נרכשה מאוחר יותר על ידי Rational Software וזו נרכשה על ידי IBM ולאחר מכן פוצלה להיות UNICOM Systems. ב־31 בדצמבר 2014.
דב שגב-שטיינברג
דב שגב-שטיינברג (נולד ב-9 בדצמבר 1956) הוא דיפלומט ישראלי, המכהן כשגריר ישראל ביאנגון, מיאנמר מ-2022. בעבר כיהן בין היתר כקונסול כללי במומבאי, כראש הנציגות הישראלית בקטר, וכשגריר ישראל בדרום אפריקה ובפינלנד.
PurifyPlus
מבחינה פונקציונלית התוכנה דומה למנפי שגיאות זיכרון אחרים כגון: Insure++, Valgrind ו BoundsChecker.
דב שגב-שטיינברג
ביוגרפיה
דב שגב-שטיינברג נולד בתל אביב להורים ניצולי שואה. אביו עלה מפולין ב-1948 במסגרת גח"ל, ואימו עלתה מהונגריה ב-1949. הוא גדל ברמת גן, סיים את לימודיו התיכוניים במגמה המזרחנית בתיכון בליך, ושירת באגף המודיעין בצה"ל ביחידת חצב. לאחר שחרורו משירות סדיר וקבע, החל ב-1980 לימודי ספרות ערבית והיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה באוניברסיטת תל אביב.
במהלך תקופת לימודיו באוניברסיטה יצא מספר פעמים, מטעם מחלקת הנוער והחלוץ של הסוכנות היהודית, להדריך נוער יהודי במחנות קיץ בארצות הברית ובגרמניה.
שגב-שטיינברג הצטרף למשרד החוץ ב-1983, וסיים קורס צוערים ב-1985. את דרכו במשרד החל כחוקר במרכז למחקר מדיני, וב-1990 יצא לשליחותו הראשונה כקונסול ישראל לדרום מערב ארצות הברית ביוסטון, טקסס.
ב-1993 עבר לקהיר, שם היה יועץ כלכלי בשגרירות ישראל במצרים עד 1995. בשובו לישראל מונה לסגן מנהל מחלקת אוטונומיה פלסטינית במשרד החוץ. במסגרת תפקיד זה השתתף כנציג משרד החוץ בדיוני המדינות התורמות לרשות הפלסטינית עם הקמתה, שהתקיימו בעזה.
ב-1996 יצא לשירות בן שנתיים בבייג'ינג כסגן שגרירת ישראל בסין, אורה נמיר. ב-1999 מונה קונסול כללי במומבאי, הודו, שם שירת לאורך 4 שנים כנציג ישראל למערב ודרום הודו. בינואר 2001 השתתף בארגון פעולות הסיוע של ישראל לנפגעי רעידת האדמה בגוג'ארט שבמערב המדינה. בשנת שירותו האחרונה במומבאי היה "זקן הסגל הקונסולרי" בעיר.
בשנים 2016–2020 כיהן כשגריר ישראל בפינלנד ושגריר לא-תושב באסטוניה.
ב-2021 מונה לשגריר ישראל במיאנמר והוא נשלח לכהן בתפקיד במרץ 2022. עקב ההפיכה הצבאית במיאנמר (2021) ואי-הכרת ממשלת ישראל בשלטון הצבאי שם, הוא מנוע מהגשת כתב האמנה לראש המדינה ועל-כן תוארו הרשמי "ראש נציגות" (Chargé d'affaires).
קלייב ראסל
קלייב ראסל (באנגלית: Clive Russell; נולד ב-7 בדצמבר 1945) הוא שחקן בריטי.
ביוגרפיה
ראסל נולד בווינצ'סטר שבאנגליה וגדל בפייף (Fife) שבסקוטלנד.
הופעתו הראשונה לפני קהל הייתה בשנת 1960 בתוכנית הטלוויזיה "המופע של שארי לואיס", אבל רק ב-1980 התחיל לשחק באופן מקצועי. תפקידו הראשון על הבמה בלונדון היה במחזה "מותו המקרי של אנרכיסט" מאת המחזאי האיטלקי חתן פרס נובל דאריו פו, העוסק בשחיתות של המשטרה באיטליה. הוא זכה לביקורות חיוביות וגילם את אותה דמות בגרסה הטלוויזיונית ב-1983. ראסל שיחק במבחר הפקות טלוויזיה ובסרטי קולנוע בהם: "Jute City", "The Power of One", "הוק" ו-"Seconds Out". הוא זכה להכרה בקרב הקהל הבינלאומי כשהופיע בתפקיד קיילב גארת' במיני-סדרה "מידלמארץ'" של ה-BBC, עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'ורג' אליוט. באותה שנה שיחק ראסל בסרט "המוזיאון של מרגרט", בו הוא מתאהב בדמות שמגלמת הלנה בונהם קרטר. על תפקיד זה היה ראסל מועמד לפרס ג'יני לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי בטקס שנערך ב-1996. בסרט עטור השבחים "אוסקר ולוסינדה" גילם ראסל את אביו של רייף פיינס. עם הזמן וההכרה בכישרון המשחק שלו קיבל תפקידים גדולים יותר בסדרות טלוויזיה שונות כמו "תקוות גדולות", "אוליבר טוויסט", "ילדי המסילה" וב"ערפילי אבלון".
פניו של ראסל מוכרות לקהל מהופעותיו הרבות בטלוויזיה הבריטית. בין הסדרות בהן השתתף היו "Boys from the Blackstuff", "תקווה ותהילה", "לעולם-לא-עולם", "תקוות גדולות", "ערפילי אבלון", "Heartburn Hotel", "Roughnecks", "בחזרה לאחוזת העמק", "להעיר את המתים", "עדות אילמת", "Rockface" והסיטקום "Spaced". בנוסף שיחק ראסל בסדרה הסקוטית "Still Game", בסיטקום "אושר", בדרמה הקומית "Auf Wiedersehen, Pet", ובסדרה "המפצח". בשנים 2005 ו-2006 שיחק בתפקיד פיל נאיל באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" של רשת ITV. הוא הופיע בפרק אחד בסדרה "דרך ווטרלו" בתפקיד הסבא של ליזה ולני בראון.
ראסל השתתף בתפקיד ג'וק בעונה השלישית של הסדרה הקומית "ג'אם וג'רוזלם" של ה-BBC. בסדרה "מרלין" גילם את בייארד מלך מרסיה, ובסדרה "מלון בבילון" הופיע בתפקיד אמן המזייף את מותו מפני שהוא שקוע בחובות. ב-2012 לוהק ראסל לתפקיד ברינדן "בלקפיש" טאלי בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" של HBO.
בסרט "המוזיאון של מרגרט" כיכב ראסל לצדה של הלנה בונהם קרטר בתפקיד ניל קארי דובר השפה הגאלית. סרטים נוספים בהם השתתף היו "פסטיבל", "גברות בלוונדר", "המלך ארתור", "ארוס עליה", "Lecture 21", "הלוחם ה-13" והסרט "איש הזאב".
ב-2009 השתתף ראסל בסרט "שרלוק הולמס" בתפקיד קפטן טאנר. הוא גילם שוב את אותה דמות בסרט ההמשך משנת 2011 "שרלוק הולמס: משחק הצללים". ב-2010 הופיע בסרט "איש הזאב" בתפקיד מקווין. עוד הופיע ראסל בסרט "The Wicker Tree" של הבמאי רובין הרדי שיצא לאקרנים ברבע הראשון של 2012, ובו גילם את תפקיד ביאם לצדו של גרהם מק'טאוויש.
החל מ-2012 הוא משחק בסדרה "רחוב ריפר" של BBC One בתפקיד המפקח פרדריק אברליין. ב-2013 גילם את טיר בסרט "תור: העולם האפל".
בשנת 2020 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "מכשפת" שעלתה לשידור ביולי באותה השנה בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
ב-2010 הופיע ראסל באדינבורו בהופעת בכורה בהצגת היחיד שלו "Touching the Blue".
נבחרת ליבריה בכדורגל
נבחרת ליבריה בכדורגל, הידועה בכינוייה "הכוכב היחיד", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של ליבריה.
אף על פי שהנבחרת הוציאה מתוכה את כדורגלן השנה בעולם של שנת 1995, ג'ורג' ואה (הראשון, ועד כה גם היחיד, שזכה בפרס מבין כדורגלני יבשת אפריקה) הנבחרת נכשלה לנצל את הכישרון הגלום בשחקן זה על מנת להגיע להשגים עם הנבחרת הלאומית. הנבחרת מעולם לא הגיעה למעמד של גביע העולם בכדורגל ובגביע אפריקה לאומות לא הצליחה לעבור את הסיבוב הראשון.
וואה נחשב ל"קדוש" של נבחרת ליבריה לאחר שלא רק ששיחק בנבחרת הלאומית ואף אימן אותה בתקופה מסוימת, הוא אף תרם מכיסו לקופת הנבחרת על מנת לנסות לרומם אותה.
שבאב אל-ח'ליל
מועדון ספורט שבאב אל-ח'ליל (בערבית: شباب الخليل - צעירי חברון) היא קבוצת כדורגל מהעיר חברון, המשחקת בליגת העל הפלסטינית.
היסטוריה
אגודת הספורט שבאב אל-ח'ליל הוקמה בשנת 1943. בשנות ה-80 של המאה ה-20 זכתה פעמיים באליפות הגדה המערבית, בשנת 1982 ובשנת 1985. כאשר הוקמה ליגת העל הפלסטינית על ידי הרשות הפלסטינית בשנת 1998 הצטרפה לליגה. החל מעונת 11–2010 מתקיימת הליגה במתכונת מקצוענית, הקבוצה החלה לגייס תקציב משמעותי ולהחתים שחקנים ומאמנים מקצועיים. לקבוצה הצטרפו מוחמד ג'מאל, תושב אום אל-פחם, שבעבר שיחק בהפועל פתח תקווה, ועלי חטיב תושב שפרעם, שבעבר שיחק בהפועל חיפה.
בעונת 16–2015 הקבוצה זכתה לראשונה באליפות ליגת העל הפלסטינית.
בקיץ 2016 הצטרפו לקבוצה: מואמן אגבריה, לשעבר שחקן מכבי נתניה, חאמד גנאים, שחקן בני סכנין, ואלכסיס נורמבואנה, כדורגלן צ'יליאני-פלסטיני.
אצטדיון
הקבוצה משחקת באצטדיון אל-חוסיין אבן אל-עלי. באצטדיון כ-12,500 מקומות ישיבה.
השתתפות במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות לכדורגל של אסיה
ליגת העל הפלסטינית מסונפת להתאחדות לכדורגל של אסיה (באנגלית: Asian Football Confederation, ראשי תיבות AFC), ולכן קבוצות אשר מסיימות במקומות הראשונים זוכות להשתתף במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות. שבאב אל-ח'ליל השתתפה בתחרות ליגת האלופות של ההתאחדות (AFC Champions League) בעונת 17–2016. בינואר 2017, שישה שחקנים מקבוצת שבאב אל-ח'ליל, המחזיקים בדרכון ישראלי, הגיעו ללבנון דרך ירדן, כדי לשחק מול אלופת לבנון אל עהד.
שלושה יוסי
"שלושה יוסי" הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2020, בבימויים של יעל קיפר ורונן זרצקי. "שלושה יוסי" הוא המשך לסרט משנת 1999 בשם "שני יוסי" מאת יעל קיפר ועינת פישביין, אשר הביא את סיפורן של מספר משפחות מחוסרות דיור שפלשו לבניין נטוש ברחוב יהודה הימית 35 ביפו. בסרט "שלושה יוסי" עקבו קיפר וזרצקי אחר המשפחות שתועדו בסרט הראשון, ובדקו מה עלה בגורלם של המבוגרים, אבל בעיקר של מי שהיו ילדים בזמן הצילומים של הסרט המקורי.
גופים תומכים ומשדרים: כאן 11 – תאגיד השידור הישראלי, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב – פרויקט קולנוע גלילי. הסרט זכה לפרס העריכה הטובה ביותר בפסטיבל דוקאביב 2020.
רקע ועלילת הסרט
בשנת 1999 יצא הסרט "שני יוסי", ששודר בערוץ 1 והשתתף בפסטיבל דוקאביב בשנתו הראשונה. הסרט עקב אחר מספר משפחות מחוסרות דיור, שפלשו לבניין נטוש ברחוב יהודה הימית 35 ביפו. הסרט התמקד ביוסי בן ברוך שעבד ככבאי בתחנת יפו מצד אחד, ומצד שני היה מחוסר דיור שגידל לבדו שלושה מילדיו. יוסי חי חיים כפולים (מכאן שם הסרט, "שני יוסי"). במהלך הסרט רואים כי הדיירים בבניין הנטוש היו מציתים אש במחאה על מצוקתם ועל הכוונה לפנות אותם משם, ויוסי היה מגיע במסגרת עבודתו לכבות את השריפות במקום.
בעשרים השנים שחלפו מאז, יוסי בן ברוך עזב את שירות כיבוי האש ויצא לפנסיה. עם זאת, מדובר ב"יוסי" אחר (או ״נוסף״, ומכאן נקרא הסרט ״שלושה יוסי״): יוסי כבר אינו מחוסר דיור וחי חיים אחרים, אם כי המסגרת המשפחתית שהייתה לו עם שלושת בניו אשר הוצגה בסרט הראשון התפרקה. כמו כן, פגש אישה אחרת והביא איתה חמישה ילדים נוספים. עם זאת, שניים מבניו שהופיעו בסרט הראשון, התקשו להמשיך הלאה עם חייהם: אחד הבנים מאושפז במוסד פסיכיאטרי, השני ישב בכלא פעמיים והשתחרר. הבן השלישי, אלירן, הצליח לבנות את עצמו ועובד בעצמו ככבאי. גם המשפחות והדמויות הנוספות שתוארו בסרט כבר אינן חיות חיים של מחוסרי דיור, אולם אף אחד לא הצליח באמת לפרוץ את מעגל העוני. בינתיים, המבנה שהיה אז נטוש ברחוב יהודה הימית, שופץ והפך לבניין מגורים יוקרתי.
חמור הבית
חמור הבית (שם מדעי: Equus africanus asinus) הוא תת-מין של חמור שבוית לפני כ-7,000 שנה מן הערוד.
תיאור
חלב חמורים (אתונות) שניתן על ידי אתון, נקבת חמור הבית, שימש מאז ימי-קדם למטרות קוסמטיות, כמו גם כמזון לתינוקות.
טקסונומיה
הכללים לבחירת השם המדעי של מיני בעלי החיים נקבעים בספר "International Code of Zoological Nomenclature" ("הקוד הבינלאומי של הנומנקלטורה הזואולוגית"), ובהם הכלל כי השם המדעי התקין הקדום ביותר בו כונה בעל חיים יהיה השם הקובע. השם המדעי התקין הראשון של המין אליו משתייך חמור הבית נקבע על ידי קארולוס ליניאוס ב-1758 כ-Equus asinus, ובהתאמה קיבל חמור הבית שהוא תת-מין את השם המדעי Equus asinus asinus. תת-המינים של הערוד, סוג של חמור-בר, כונו משום כך בשם מדעי שהחל ב-Equus asinus, לדוגמה - ערוד נובי כונה Equus asinus africanus. ב-2003 החליטה הוועדה הבינלאומית לנומנקלטורה זואולוגית (International Commission on Zoological Nomenclature) כי לשמות המדעים של מיני חיות הבר יש עדיפות על פני השמות המדעיים של המינים המבויתים, וקבעה את השימוש ב-Equus africanus כשמו של המין במקום Equus asinus. החלטה זו שינתה גם את שמות תת-המינים ושמו המדעי של חמור הבית, השתנה ל-Equus africanus asinus. עם זאת, השם הקודם של חמור הבית (Equus asinus asinus) נפוץ מאוד בספרות, ויש אפילו הנוהגים לתאר את חמור הבית כמין נפרד ולהשתמש בשם המין הקודם בלבד (Equus asinus).
בתרבות
לחמור יוחסו התכונות עיקשות וטיפשות, אף על פי שמחקרים שונים גילו שלסטיגמה זו אין בסיס. החמור מופיע במטבעות לשון רבים.
בעברית קיימים כמה ביטויים בהם "חמור" משמש כביטוי של זלזול, בהם "חמור נושא ספרים" לציין מי שאוגר ידע אבל איננו נבון ואינו יודע לעשות בו שימוש מושכל. "מי שחמור שיאכל קש" כמו "מי שבישל את הדייסה שיאכל אותה", "חמור חמורותיים" לציין מישהו טיפש ואטום במיוחד. ו"קבורת חמור" מציין קבורה לא ראויה, או השלכה ללא כל קבורה, על פי האמור ב על יהויקים מלך יהודה.
למרות התדמית השלילית, ישנן דוגמאות לתכונות חיוביות וטובות כמו: "איה" של פו הדב אשר שלח ידו בכתיבת שירה, "חמור שכולו תכלת" עלה לגדולה והיה אור לגויים בסיפורו של נחום גוטמן, ו"חמור" של סמי ברדוגו זכה בפרס ספיר לשנת 2020.
החמור ביהדות
החמור מוזכר במקורות, כבעל תכונות של עקשנות וכוח התמדה, וכמובן - מקום חשוב בביאת המשיח.
Depths of Wikipedia
Depths of Wikipedia (תרגום מאנגלית: עמקי ויקיפדיה) היא קבוצת חשבונות שמציגים עובדות "מוזרות", "נישתיות" ו"מעניינות" מויקיפדיה האנגלית ברשתות החברתיות. החשבונות מציגים צילומי מסך קצרים והומוריסטיים מתוך ערכים אמיתיים. החשבון הראשון של "עמקי ויקיפדיה" נפתח ברשת אינסטגרם על ידי אנני רוורדה, סטודנטית באוניברסיטת מישיגן.
רוורדה אירחה סדנאות עריכה בוויקיפדיה וכן מנחה מופעים חיים של "עמקי ויקיפדיה".
יצירה
חשבון האינסטגרם "depthsofwikipedia" נוצר באפריל 2020 על ידי אנני רוורדה, סטודנטית שנה א' דאז למדעי המוח באוניברסיטת מישיגן. החשבון נולד כ"פרויקט קורונה" של רוורדה, במהלכו תכננה לשתף עובדות "מפתיעות ומצחיקות" שמצאה בוויקיפדיה האנגלית. "עמקי ויקיפדיה" נולד בהשראת קולאז' של קטעים מוויקיפדיה שהכינה רוורדה עבור פנזין של חבריה, ומתצלום של פרה נפולה מתוך הערך "הטיית פרה".
רוורדה הביעה עניין רב בוויקיפדיה עוד לפני תחילת המיזם, ובילתה זמן רב בתחרויות ויקימרוץ עם חבריה בחטיבת הביניים ובתיכון.
לאחר שחשבון האינסטגרם של "עמקי ויקיפדיה" תפס תאוצה, רוורדה יצרה חשבונות של המיזם בטיקטוק ובטוויטר וכן השיקה ניוזלטר.
פעילות
הפוסטים של "עמקי ויקיפדיה" סובבים סביב ציטוטים ותמונות, לרוב חסרות הקשר, מתוך ערכים אמיתיים מוויקיפדיה האנגלית. כך למשל, פורסמו ציטוטים ותיאורים מתוך הערכים "מכנסיים מתפוצצות", "שחמט על לוח ממש גדול" , "רשימה של כינויים שנאמרו על-ידי דונלד טראמפ" , ו"אפיפיורים שהיו פעילים מינית".
לדברי רווארדה, היא מקבלת הצעות רבות למאמרים וציטוטים. באוקטובר 2021, היא טענה שהיא מקבלת "כ-30 עד 50 הצעות ביום", והיא מנחה הופעות חיות המבוססות על העמוד.
עומר הופמן
עומר הופמן (נולד ב-1977) הוא מאייר, מחבר ספרי קומיקס, סופר ומאייר ספרי ילדים ישראלי.
ביוגרפיה
עומר נולד בשנת 1977 בתל אביב וגדל ברמת השרון.
בוגר תיכון אלון ברמת השרון.
בוגר מחזור 2007 באקדמיית בצלאל, ירושלים במחלקה לתקשורת חזותית.
לאחר לימודיו החל לאייר בעיתונות. איוריו פורסמו בעיתונים ומגזינים מובילים בישראל ומחוצה לה, ביניהם Wall Street Journal, New York Times ,ידיעות אחרונות, מעריב, כלכליסט, ליברל, מגזין עיניים, ירחון אדם צעיר, ישראל היום. בין השנים 2011–2019 אייר טור קבוע במגזין G בעיתון גלובס.
עבודותיו הוצגו בעולם וזכו בפרסים רבים, ביניהם ציון לשבח ממוזיאון ישראל לאיור ספרי ילדים (2020, עבור "הסיפור על יואב ששלח את המשפחה שלו בדואר"), עיטור אנדרסן לאיור ספרי ילדים (2016 ,עבור הספר "חרדיל לא רגיל") ומדליית כסף מאגודת המאיירים האמריקאית (2014 ,עבור הקומיקס "Two Years In New York").
עומר יוצר ועורך קומיקס, מרצה בתחום האיור והקומיקס במכללות שונות בישראל, בהן מנשר ותילתן. הוא מעביר קורסים בפלטפורמה המקוונת און-קורס.
כמו כן, עומר הוא חלק מקולקטיב הקומיקס הישראלי "Humdrum", אשר מוציא לאור אנתולוגיות קומיקס אחת לשנה.
בשנת 2020 ערך (יחד עם הילה נועם) והפיק את אנתולוגית הקומיקס הישראלית "Misdeeds" אשר כוללת 35 יוצרות ויוצרים, ויצאה לאור בהוצאת ברחש.
שחר (פירושונים)
{{פירושונים|* שחר – כינוי לזמן שקודם לזריחת השמש
אישים:
ראו גם
}}
My.Kali
My.Kali הוא מגזין להט"בי-ערבי מקוון, שיוצא לאור בעמאן, ירדן באנגלית מאז 2007 ובערבית מאז 2016. המגזין נקרא על שמו של המו"ל שלו, הדוגמן הירדני הגאה והפעיל חאליד "קאלי" עבד אל-האדי.
Male Fantasy
Male Fantasy (בעברית: פנטזיה גברית) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית בילי אייליש. השיר יצא לאור ב-30 ביולי 2021, על ידי חברות התקליטים דארק-רום ואינטרסקופ, כרצועה מתוך האלבום, Happier Than Ever.
My.Kali
היסטוריה
My.Kali היה המגזין המקוון הראשון של הקהילה הגאה בירדן ואחד מהראשונים במזרח התיכון. המגזין הוקם ב-29 בספטמבר 2007 על ידי קבוצת סטודנטים עם תחומי עניין שונים, למשל עיצוב ואמנויות ופוליטיקה. המגזין המקוון ביקש לטפל בהומופוביה וטרנספוביה ולהעצים את הנוער הערבי להתריס נגד מוסדות ומסורות בינאריות מגדריות.
במאי 2016, My.Kali החל לפרסם גם מהדורות בערבית. עבדול-האטי הסביר כי "אני רוצה שכולם יגיעו לפרסום ולא ירגישו שהוא לא כולל שם." פרסום המהדורה הערבית הגביר את העניין במגזין, מה שהוביל בתורו לממשלת ירדן לאסור עליו. My.Kali חידשה את הפרסום בספטמבר 2017.
ב-2011, המגזין My.Kali קיבל תשומת לב נוספת לאחר שח'לף יוסף, איש דת מוסלמי בירדן יצא מהארון בפומבי כהומוסקסואל בערוץ היוטיוב שלו. לאחר שיצא מהארון, הוא פוטר מתפקידו, הודח על ידי משפחתו והחל לקבל איומי מוות. דברים אלו גרמו לו לברוח ללבנון ולאחר מכן לקנדה, שם קיבל מקלט מדיני. יוסף הסביר מאוחר יותר שהוא קיבל השראה לצאת מהארון לאחר שראה עותק של המגזין My.Kali.
Male Fantasy
ב-6 בדצמבר 2021, יצא השיר כסינגל השביעי מתוך האלבום, לצד וידאו קליפ שבוים על ידי אייליש.
My.Kali
היסטוריה
המגזין מציג באופן קבוע אמנים שאינם להט"בים על שעריו כדי לקדם קבלה בקרב קהילות אחרות והוא היה הפרסום הראשון שהעניק לאמנים מקומיים רבים, למשל הזמרת-יוצרת והשחקנית הלבנונית, יסמין חמדאן, הזמר הארמני-לבנוני, הייג פפאזיאן מלהקת האינדי רוק משרוע ליילה, הזמר-יוצר, המפיק המוזיקלי ואמן האקפלה הסעודי, עלא ורדי, והזמר הכוויתי, זאהד סולטאן.
מייסד
ח'אליד עבד אל-האדי הקים את המגזין My.Kali ב-2007 כשהיה בן 17 או 18, במטרה לספק תוכן הקשור ללהט"ב בירדן. ב-30 באוקטובר 2007, על פי עיתון ירדני מקומי, Ammon News, נכתב על השקתו של המגזין, והדפיס מחדש את תמונת השער של היוצר ללא חולצה, אף שזיהה אותו רק כ"נער ירדני הומו". מאמר זה הוזכר על ידי פרסומים רבים שיצאו לדרך למייסד המגזין. ב-2016, בראיון למגזין הבריטי, i-D, אמר כי: "באותה תקופה היית שומע חדשות על אנשים שנתלו בפומבי באיראן, הומסו ואז נעצרו במצרים, נחטפו בסוריה, נורו למוות ברחוב בעיראק ונכלאו בערב הסעודית. הייתי אז רק בן 18... החדשות היו בהלם עבור החברה הירדנית, שכן זו היה כתב העת הראשון שנכתב על הקהילה הגאה בירדן, על ידי כלי תקשורת ירדני."
Male Fantasy
רקע ופרסום
השיר נכתב על ידי אייליש, יחד עם אחיה, פיניאס או'קונל, שגם הפיק את השיר. "Male Fantasy" היא הרצועה השש עשרה מתוך אלבומה השני של אייליש, Happier Than Ever.
My.Kali
מייסד
ח'אליד עבד אל-האדי נולד וגדל בעמאן, ירדן. למשפחתו שורשים פלסטינים וכורדים-טורקים. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פטרה ב-2014 עם תואר ראשון בעיצוב גרפי ואמנות חזותית. הוא ממעט להופיע בתקשורת מחוץ למגזין שלו ושל אנשים שקרובים אליו. העיתונאי אייל סגוי ביזאווה (Eyal Sagui Bizawe) מעיתון "הארץ" ציין כי: "יש לייחס את הצלחת המגזין לעבד אל-האדי. למרות הפעמים הרבות שהתראיין בעיתונות הבין-לאומית, לא נחשף הרבה על חייו האישיים. אבל גם הוא מוכן לשמש דוגמה אישית, להופיע בגלוי, וגם להצטלם לשער המגזין." המאמר ב-"הארץ" נחשב לחשיפה מאוד שנויה במחלוקת בהתחשב במעמדו של הפרסום, אך הוא לא נכתב כהזמנה או כמשהו בלעדי, אלא כתיבה שהסתמכה על אזכורים אחרים בתקשורת. עבד אל-האדי היה רשום כאחד מ-"גיבורי שינוי הלהט"ב של 2017" של העיתון היומי הבריטי, הגרדיאן.
Male Fantasy
רקע ופרסום
ב-30 ביולי 2021, יום יציאת האלבום, עלה קליפ המילים הרשמי לשיר בערוץ היוטיוב של אייליש.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-100 מיליון השמעות.
My.Kali
מייסד
ח'אליד עבד אל-האדי מרבה לשתף פעולה עם צלמים ואמנים רבים. בנובמבר 2017, למשל, הוא היה נושא לסדרת הדיוקנאות של הצלמת הצרפתית סקרלט קוטן (Scarlett Coten) שכותרתה היה "מקטוב" של צעירים ממדינות המזרח התיכון. בראיון לעיתון היומי הבריטי, הגרדיאן, אמרה הצלמת כי: "לכולנו צד נשי וגברי". קוטן צילמה גם את עבד אל-האדי כשהוא לובש בגד ים שחור ועקבים בלבד.
ב-2011, כעס עבד אל-האדי על להט"בים מוסלמים שמרניים רבים כשהוא התייצב לצילום בספידו ברחוב קשת שבעמאן, כשברקע מסגד. מאוחר יותר הוא פרסם התנצלות פומבית על הצילומים ב-Gay Star News.
Male Fantasy
רקע ופרסום
"Male Fantasy", משמש כסינגל השביעי מהאלבום, ויצא ב-6 בדצמבר 2021.
הרכב ומילים
במגזין "Clash" נכתב כי "השיר הוא סיום מאופק לאלבום. הוא בנוי כסיפור שקט על שברון לב, והופך את סיפור האהבה שאבדה לחיפוש ומחקר אחר התפקיד שלה בעולם הבידור, הנשלט על ידי גברים, כזה שבו דמותה וגופה מוחפצים. זה ביצוע לירי הממחיש את כשרונה של אייליש, וקיימת בו מעין חרטה - - המושחזת על ידי העיבוד המינימליסטי".
ביקורות
השיר זכה לביקורות חיוביות ולשבחים רבים מצד המבקרים. בהתחשב בהיותו הרצועה הסוגרת של האלבום, אלכס מקלוי מהעיתון המקוון "The A.V. Club" כינה את השיר "סיום מופתי". גם ג'ון מרפי מהמגזין הלונדוני "musicOMH" החמיא לבחירה ב-"Male Fantasy" כרצועה הסוגרת את האלבום וכתב, "השיר הוא סיום מדהים לאלבום, שמגבש ומשפר את המוניטין של בילי אייליש כאחת מהכוכבות של דורנו".
מרי סירוקי ממגזין "Consequence" תיארה את השיר כ"מדיטציה מיואשת על שברון לב ונשיות מודרנית", וכן ציינה את הרצועה כאחד משלושת השירים הבולטים ביותר באלבום, לצד הסינגל "Happier Than Ever" והרצועה הפותחת את האלבום, "Getting Older". האריסון ברוקלהרסט מ-"The Tab" דירג את השיר במקום ה-18 מתוך 47 שיריה של אייליש, וכתב כי זהו אחד מהשירים הטובים ביותר באלבום. ב-MTV אוסטרליה דורג השיר במקום ה-22 מתוך שיריה של אייליש, וכונה "מלנכולי ושמיימי".
הופעות
ב-4 באוגוסט 2021, ביצעה אייליש את השיר בהופעה חיה ל-Vevo.
חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה
חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה (6 בינואר 1766 – 20 בספטמבר 1840) היה פוליטיקאי ועורך דין פרגוויאני ומנהיגה הראשון של פרגוואי העצמאית.
חייו
פרנסיה נולד למשפחה דתית. אביו היה חוואי ברזילאי אשר גידל טבק. מוצאו של אביו היה מעורב, ופרנסיה נראה מבחינה חיצונית כמולאט. פרנסיה קיבל תואר דוקטור בתאולוגיה, באוניברסיטת מונסרט בקורדובה. הוא נועד להיות כומר, אך מעולם לא נכנס לשורות הכמורה. ב-1790 קיבל משרת מרצה לתאולוגיה באוניברסיטה באסונסיון, ובמקביל למד משפטים. כעורך דין ייצג נאמנה את המעמדות החלשים בחברה - העניים והחוואים הפשוטים. ב-1809 מונה לראש המועצה (Cabildo) מטעם השלטון הקולוניאלי הספרדי באסונסיון. זהו התפקיד הגבוה ביותר שיכול היה לשאוף אליו בשל מוצאו המעורב.
ב-14 במאי 1811 הכריז העם הפרגוואי על עצמאות משלטון ספרד, ופרנסיה הצטרף לחונטה השלטת. הכוח האמיתי היה בידי הצבא, אך כשרונותיו של פרנסיה משכו את תשומת לבו של העם. באוקטובר 1811 היה פרנסיה הכוח המניע מאחורי הברית עם שליטי ארגנטינה. ארגנטינה הכירה בעצמאות פרגוואי וכרתה עמה ברית צבאית. היה זה הישג מדיני מן המעלה הראשונה, והוא יוחס לחכמתו וניסיונו הבינלאומי של פרנסיה.
לאחר כריתת הברית, בשל אי שביעות רצונו מן התפקיד שמילא הצבא בשלטון בפרגוואי, פרש פרנסיה לבקתה בכפר קטן ליד אסונסיון. משם המשיך לפעול כנגד החונטה השלטת. בה בעת, הבינה ארגנטינה כי רומתה בברית של 1811, ושלחה נציגים על מנת לפתוח מחדש את השיחות. בנובמבר 1812 קראה החונטה לפרנסיה לחזור על מנת לנהל את השיחות עם ארגנטינה, אשר עתה הביעה את רצונה באיחוד עם פרגוואי, שמשמעותו המעשית הייתה סיפוחה של פרגוואי הקטנה לארגנטינה הגדולה. פרנסיה היה עתה הדמות החזקה בממשל בפרגוואי. כאשר הגיע השליח הארגנטיני, הררה, לפרגוואי במאי 1813 נאמר לו שהוא צריך לחכות לישיבה של הקונגרס של פרגוואי שתתקיים בספטמבר. הקונגרס, שהתכנס ב-30 בספטמבר 1813 כלל למעלה מאלף נציגים. לראשונה, לכל אזרח פרגוואי זכר ובוגר הייתה זכות בחירה לקונגרס. הקונגרס דחה את הצעותיו של הררה לאיחוד עם ארגנטינה, ובמקום זאת הכריז באופן סופי על "הרפובליקה של פרגוואי", ומינה את פרנסיה ל"קונסול ראשון", בנוסח שנלמד היטב מממשלו של נפוליאון מעבר לים. כוחו של פרנסיה לא הסתמך מעתה על האליטה הצבאית, כי אם על תמיכתם הישירה של המוני העם.
פרנסיה היה בקיא בכתבי הפילוסופים הצרפתים של תקופתו, והתיימר לבסס את שלטונו על האמנה החברתית בנוסח ז'אן-ז'אק רוסו ועל מורשת המהפכה הצרפתית. בפועל דמה יותר לרובספייר ולנפוליאון. שלטונו היה דיקטטורי, והוא כינה עצמו "קאודיו" תואר שמתאר מנהיגים סמכותניים.
פרנסיה פגע במערכת החינוך הגבוה, אך הרחיב את מערכת בתי הספר. הוא ביטל את העיתונות, הדואר, העבדות (והיה הראשון ביבשת דרום אמריקה שעשה כן), וייסד משטרה חשאית.
פרנסיה חי באורח חיים ספרטני וציפה כי אחרים יעשו כן אף הם. הוא החזיר את משכורתו לאוצר המדינה, וסגר את גבולות המדינה, במטרה למנוע חוב לאומי, אך גם למנוע השפעות זרות.
פרנסיה הלאים את רכושה של הכנסייה הקתולית וייסד בעזרת רכוש זה חוות חקלאיות קולקטיביות, אשר היו להצלחה. הוא הכריז על עצמו כראש הכנסייה בפרגוואי, ובתגובה הכריז האפיפיור על נידויו מן הכנסייה.
כראש הכנסייה החליט פרנסיה כי הוא אישית ינהל את כל טקסי הנישואין במדינה, והטיל מיסוי כבד והגבלות מרובות על הנישואין. בין היתר אסר על המעמד הגבוה מן המוצא הספרדי הטהור להתחתן בינם ובין עצמם. חייו הפרטיים של פרנסיה היו בודדים, ולא היו לו קשרים בין אישיים רבים, על אף שידוע כי הייתה לו בת.
לאחר מותו בשנת 1840 השלטון עבר לאחיינו קרלוס אנטוניו לופס.