cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מוניטין (ירחון)
הסגנון של מוניטין
"מוניטין" יצא לאור כמגזין חדשני בתקופתו. הוא הודפס על נייר כרומו צבעוני והקפיד על אסתטיות בעיצוב הגרפי ושימוש בולט בתמונות ובאיורים, גם על חשבון הטקסט. כל אלה היקנו לו ממד יוקרתי והוא נחשב ירחון אליטיסטי. "מוניטין" עסק במגוון רחב של נושאים ומלבד נושאי אקטואליה הקדיש מקום נרחב ומובלט גם לתכנים כמו אדריכלות, אופנה, מוזיקה, אוכל ותרבות פנאי.
מאפיינים בולטים בתכניו היו:
הכותבים והמשתתפים
עם כותביו הקבועים נמנו: ירון לונדון, דן בן אמוץ, נחום ברנע, יעקב רוטבליט, מאיר שלו, רינו צרור, יורם קניוק, יונה וולך, אמנון אברמוביץ', דודו הלוי, מבקר הקולנוע, הכלכלן אמיר גבע, דוד שליט, הפסיכולוג דוד רודי, דני דותן ואחרים.
הסגנון והשפה
אדם ברוך הביא ל"מוניטין" את מקורות ההשראה שלו, המגזינים האמריקאים כגון "אסקווייר", "ניו יורק מגזין" ו"רולינג סטון". סגנונו של ברוך במוניטין השפיע על דור העיתונאים שלאחר מלחמת יום כיפור שהפנה עורף לכתיבה המפלגתית המגויסת ופנה לעיצוב שפה אישית וכתיבה אינדיבידואליסטית ("אני" במקום "אנחנו"). לדברי עוז אלמוג, חוקר החברה והתרבות בישראל :.
אסלאם בגאורגיה
דת האסלאם הגיע לראשונה לגאורגיה בשנת 645, כאשר צבא שנשלח על ידי הח'ליף האיסלמי, עומר, כבש את מזרח גאורגיה וייסד את אמירות טביליסי. המוסלמים היו אז 12% מהאוכלוסייה הגאורגית.
ישנן שתי קבוצות עיקריות של מוסלמים בגאורגיה. המוסלמים שהם אתנית גאורגים הם סונים חניפים ומרוכזים ברפובליקה האוטונומית של אג'ריה של גאורגים בגבול טורקיה. הקבוצה השנייה היא מוסלמים שאתנית הם אזרים, שהם שיעים תריסריים ומרוכזים בגבול אזרבייג'ן.
היסטוריה
האסלאם הגיע לגאורגיה של היום בתחילת הכיבוש הערבי. החל מהמאה ה-8 הפכה המדינה לאמירות ערבית. אף על פי כן, בשנת 1122, הדברים השתנו כאשר המלך דוד הבנאי כבש את טביליסי כדי להפוך אותה לבירת הממלכה הגאורגית הנוצרית.
התפתחות האסלאם בגאורגיה נובעת משני כוחות מוסלמיים: האימפריה הספווית של איראן והאימפריה העות'מאנית של טורקיה, שנוסדו במידת מה של הצלחה, ובו זמנית, בשכנות לגאורגיה. שלטון הספווים והטמעת האסלאם בחלק מהאזורים, במיוחד של כארתלי תחתית והכפרים המקיפים אותה גרם להגירת השבטים הטורקיים מהאזור. הטמעת האסלאם באג'ריה התנהל בצורה שונה - הוא החל מאוחר יותר, והיה שטחי יותר.
החל מהמאה ה-19 גירושם של שני הכוחות האסלאמיים (הספווים והעות'מאנים) מגאורגיה על ידי רוסיה הנוצרית החלישה את האסלאם בארץ זו, אבל לא הכחיד אותו לחלוטין. הפוליטיקה של האימפריה הרוסית בקווקז, כמו בחלקים אחרים המאוכלסים במוסלמים, היטלטלה בין סובלנות לבין כפיית דתית פרבוסלבית.
אחת מארבע המחלקות המתייחסות לדתות בברית במועצות נוסדה בבאקו. כל המוסלמים של גאורגיה, הסונים והשיעים, היו תלויים במחלקה זו. הפרסטרויקה איפשרה חופש פולחן רב יותר, ממנו נהנתה לא רק הכנסייה, אלא גם כל מרכיבי האסלאם הגאורגי. עם תום העידן הסובייטי, התפתחו קשרים בין האסלאם המקומי לבין ארגונים אסלאמיים זרים, במיוחד אלה של איראן וטורקיה.
בהיעדר סטטיסטיקה אמינה, קשה לאמוד את מספר המוסלמים החיים כיום בגאורגיה. למרות זאת, מחקר שהוא אמין באופן יחסי, מציע את המספר 640,000 איש כמספר המוסלמים בשנת 1989, שהוא 12% מהאוכלוסייה הכללית. נראה כי המגמה היא לכיוון הירידה של כמות המוסלמים, והיא תואמת את האופי הנוודי של חלק מהאוכלוסייה המוסלמית, במיוחד האזרים, שנוטים לגלות לרוסיה מסיבות כלכליות, או לאזרבייג'ן מסיבות משפחתיות.
אג'ריה
האסלאם הופיע באג'ריה בין 1510 לבין תחילת המאה ה-17 כאשר האימפריה העות'מאנית החלה להתפשט בקווקז. אג'ריה כמות שהיא סופחה לאימפריה, האסלאם לבלב, במיוחד בקרב האליטה המקומית, שהשתמשו בה כדרך לחזק את כוחם. עבור השליטים העות'מאנים, המרת האליטה המקומית לאסלאם היווה צעד הראשון בדרך להפיכת האוכלוסייה לנתינים נאמנים.
השליטה העות'מאנית שלא הייתה קשה, נתקבלה בדרך כלל אם כי היו התנגדויות ספורדיות מועטות. הלויאליות עם האימפריה העות'מאנית הייתה חזקה כל כך, שהאג'רים נלחמו יחד עם הטורקים כנגד ההתפשטות הרוסית.
הופעת המשטר הסובייטי על חורבות האימפריה הרוסית הייתה שינוי קיצוני לאג'ריה. אכן, הייחודיות של האזור בזה שהתגוררו בו מוסלמים, היה הקריטריון שבגינו קיבלו אוטונומיה ממוסקבה; ולמרות זאת, האוטונומיה שקיבלה מאפיינים אסלאמיים, לא מנעה מהסובייטים את מדיניות הכרתת הדת האסלאמית, כמו בכל ברית המועצות. כמעט כל המסגדים והמדרסות (مدرسة), בתי הספר המוסלמים, נסגרו. אזכור פומבי של האסלאם נאסר, והאסלאם יכל להתקיים בליבות האנשים או בבתיהם.
מיד עם התפרקותה של ברית המועצות, עברו הרפובליקות לשעבר התעוררות דתית והגדרה מחודשת של הקשרים בין הזהות הלאומית והרגשות הדתיים. בגאורגיה החליט זוויאד גמסחורדיה, המנהיג הראשון של גאורגיה העצמאית, החליט להסתמך על הכנסייה ליצירת מדינה ואג'נדה לאומית. האינטלקטואלים הביעו את חששם מהתפתחות אסלאם אקטיווי, שמקורו בגבול, שנפתח זה לא מכבר, עם טורקיה. חזרת אנשי העסקים והמיסיונרים הטורקים נראתה כחזרה לימי התקופה העות'מאנית. בהתאם להתראה של האינטלקטואלים והתקשורת בבתומי, השלטונות הגאורגים החליטו ליישם מדיניות של המרת דת מחודשת של אג'ריה לנצרות, בעזרת הכנסייה הנוצרית. הרבה המרות דת היו בין הצעירים האג'רים שמאמינים שזו חזרה לנורמליות: חידוש המסורת הנוצרית של אג'ריה, שבמיתולוגיה הגאורגית נזכרת כמחוז שממנו באה הנצרות למדינה הודות לעבודתו המיסיונרית של אנדרי הקדוש. למרות שתהליך של חזרה לנצרות נתמך על ידי הכנסייה והשלטונות בטביליסי, תחת גמסחורדיה ושוורדנדזה, זה לא מנע את התפתחות האסלאם האג'רי אחרי עלייתו של סאקשווילי לשלטון.
כארתלי תחתית
כארתלי תחתית במשך מאות שנים הייתה חלק מהאימפריה הספווית של איראן, תחת השפעה ישירה של השיעה התרייסרית, שהפכה לדת הרשמית של האימפריה מאז השלטון של שאה אסמאעיל הראשון. ההתרחבות הספווית באזור הקווקז, תחת שלטונו של עבאס הראשון (شاه عباس اول) במאה ה-17, הוביל להתפשטות האסלאם במחוז. תחת שלטונה של האימפריה הספווית, האסלאם היה נוקשה והיררכי ואנשי הדת היו מקושרים לשלטון.
אף על פי כן, החל משנת 1828 והלאה, כאשר רוסיה השתלטה על פני כל הקווקז ותחמה את גבולה עם איראן לאורך נהר הארקס, היא גרמה למוסלמים השיעים (כיום באזרבייג'ן וגאורגיה) להתנתק מהמרכזים התאולוגיים באירן ובעיראק. השליטה הסובייטית הדגישה את הקרע בין האסלאם השיעי בקווקז לבין זה האיראני, במיוחד על ידי הפיכת הגבולות של ברית המועצות לבלתי חדירים לחלוטין. כך שהעלייה לרגל לערים כרבלא, משהד, נג'ף וקום הפכו לבלתי אפשריים.
הטורקים המסחתים
קבוצת הטורקים המסחתים עם שיוך אתני לא ברור בגבול שבין גאורגים לטורקים, היוותה את אחד האלמנטים החיוניים לאסלאם בגאורגיה עד למלחמת העולם השנייה. ממוקמת בדרום-מערב של המדינה, בפרובינציה ההיסטורית מסחתי (אחלציחה); בשנת 1944 מיעוט המוסלמי זה סבל מגירוש והגליה מסיביים (כ-100,000 איש) על ידי סטלין, שפחד מהאפשרות שהם ישתפו פעולה עם הגרמנים או הטורקים, בעלי הברית הפוטנציאליים שלהם.
אבחזיה
מיעוט אחר של מוסלמים הם האבחזים, המתגוררים במפוזר לאורך כל אבחזיה וערים גאורגיות אחרות. הם מאלה שהמירו את דתם במאות ה-17 וה-18 במהלך השליטה הטורקית.
החל משנות ה-60 של המאה ה-19, עם הנסיגה העות'מאנית מול ההתקדמות הרוסית לקווקז, חלק גדול מהאבחזים המוסלמים (כמו מוסלמים ממיעוטים אחרים בקווקז) היגרו דרומה לערים עות'מאניות.
במהלך התקופה הסובייטית, האסלאם באבחזיה נחלש, אבל נראה כי מאז נפילת ברית המועצות, עם חידוש הקשר בין האבחזים של גאורגיה וצאצאי האבחזים שהיגרו לטורקיה, חלה תחיה דתית אסלאמית באזור.
כיסטים בפנקיסי
מיעוט אחר הוא הכיסטים (מיעוט אתני השייך לאותו שבט קדמון שממנו הגיעו הצ'צ'נים והאינגושים), ודומים מאוד לצ'צ'נים ולאינגושטים.
הקהילה נוצרה בערוץ פנקיסי בצפון-מזרח גאורגיה. במשך זמן מה מנתה הקהילה הזו כ-12,000 איש, שהשתייכו לזרמים הסופיים של האסלאם, במיוחד הקאדירה (מוכר בעיקר בזכות קונטה חאג'י המפורסם מהמאה ה-19) ונקשבנדיה (שהגיע לכיסטים באמצעות המיסטיקן האזרי איסה אפנדי בשנת 1909).
האסלאם של הכיסטים סבל שנים רבות מאסונות שנבעו מהמלחמה שהתחוללה לעצמאות צ'צ'ניה שלחמו כנגד העוצמה הצבא הרוסי. החמרת הקונפליקט הצ'צ'ני, שהקצין את האסלאם הצ'צ'ני, הוביל לזרם של פליטים לתוך פנקיסי, דבר שהדאיג מאוד את הכיסטים המקומיים.
גאורגיה תחת שלטונו של סאקשווילי
יום אחרי שסאקשווילי עלה לשלטון, הוא אימץ דגל לאומי חדש: דגל חמשת הצלבים של המלך דוד הבנאי; בדגל החדש הזה רצה לסמל את הדרך להחזרת תהילת העבר של גאורגיה הנוצרית; (התחזקות כוחה של הכנסייה הגאורגית התחילה מיד עם עצמאותה של גאורגיה: ההפרדה בין הדת למדינה בוטלה למעשה ולימודי הדת שולבו במערכת החינוך); התפתחויות אלה הדאיגו את האוכלוסייה המוסלמית. עם השנים, חוסר ההזדהות שלה עם המדינה שהצהירה בצורה ברורה על הקשר שלה לעברהּ הנוצרי, החליש את הקשר בין המחוזות המיושבים במוסלמים רבים, עם השלטון המרכזי.
המיטה המעופפת
המטה המעופפת (באנגלית: Bedknobs and Broomsticks - ידיות מיטה ומקלות מטאטא) הוא סרט מוזיקלי שהופק על ידי אולפני וולט דיסני והוקרן לראשונה ב-7 באוקטובר 1971. הסרט מבוסס על שני ספרים מאת הסופרת מרי נורטון.
עלילה
גיבורת הסרט היא אגלנטין פרייס, מכשפה המתגוררת בכפר קטן באנגליה. בעודה לומדת לעשות קסמים בהתכתבות נשלחים אליה שלושה ילדים שפונו מלונדון בתקופת הבליץ. הילדים מגלים את כוחותיה של פרייס, ויחד עמה יוצאים לגלות את הקסם הכי חשוב אשר לא נשלח אליה על ידי פרופסור בראון המנהל את קורס לימוד הקסמים בהתכתבות. פרייס משתמשת במיטת הילדים על מנת להגיע אל פרופסור אמיליוס בראון ומגלה כי הלה כלל לא האמין בקסמים ששלח לה, וכל שעשה היה להעתיק אותם מספר ישן לו חסר העמוד האחרון (וכמובן בו נמצא הקסם שפרייס חפצה בו ביותר).
לאחר ששכנעה את בראון להאמין ביכולותיה (על ידי הפיכתו לארנב) יוצאים פרייס, בראון והילדים לשוק פורטובלו בלונדון על מנת לחפש את העמוד האחרון של הספר. שם הם מגלים כי הקסם נמצא באי הקסום נבומבו (המוצג בסרט באמצעי הנפשה של אנימציה). לאחר שמגלה פרייס את הקסם, היא משתמשת בו בהצלחה למנוע פלישה נאצית לבריטניה.
רקע
במקורו אמור היה הסרט להיות סרט באורך של 3 שעות, בדומה ל"מרי פופינס" אולם הסרט קוצר לשעתיים, על ידי הוצאתם של מספר שירים מהגרסה הסופית. השיר "פורטובלו רואוד" המדבר על שוק פורטובלו קוצר בלמעלה משש דקות. לאחר גילוי הקטע שנחתך נעשו בשנת 1996 מאמצים לשחזר את הסרט המקורי, אולם לא כל הקטעים התגלו. הגרסה הכמעט מלאה הוצאה למכירה בשנת 2001 בגרסת DVD.
שירים בסרט
השיר "צעד בכיוון הנכון" הוכן עבור הסרט אך לא נמצא ועל כן לא מופיע באף גרסה המופצת כיום. אם זאת, מופיע כתוספת עם תמונות מהסצנה והשיר עצמו ברקע.
שו"ת הרב הראשי
שו"ת הרב הראשי הוא סדרת ספרי שאלות ותשובות בהלכה מאת הרב מרדכי אליהו (4 כרכים). סדרת ספרים זו נערכה במקביל לסדרת ספריו שו"ת מאמר מרדכי. בסדרה זו ליקטו העורכים מבחר תשובות לשאלות שהופנו לרב מרדכי אליהו בעת כהונתו כרב הראשי לישראל בשנים תשמ"ג עד תשנ"ג.
בספרים אלו עונה הרב אליהו על יותר מאלף שאלות אקטואלית רבות בהלכה לדוגמה בנושא קול באשה ערווה, שירות לאומי לבנות, שאלות הנוגעות לחיילי צה"ל, עצירת טרמפים ועוד. שאלות אלו נשאלו על ידי שואלים שונים, דתיים וחילונים, החל מרבני ערים ומושבים, רבני קהילות מהארץ ומחו"ל, ראשי ישיבות, שרים, חברי כנסת, ראשי אולפנות, מנהלי בתי ספר, מורים, תלמידי ישיבות ואולפנות, תלמידי בתי ספר ואף אזרחים מן השורה שרצו לקבל תשובה לשאלתם.
על אף שהתשובות נכתבו הרבה שנים קודם לכן בעת כהונתו כרב הראשי לישראל, רק בשנת ה'תשס"ט יצא כרך א. בשנת ה'תש"ע יצא כרך ב'. וכרך ג' יצא בשנת ה'תשע"ג, כ-3 שנים לאחר פטירת הרב.
רקע
בעת כהונתו כרב הראשי לישראל, ענה הרב מרדכי אליהו על שאלות רבות שנשלחו אליו מכל העולם. הרב השתדל לענות לכל מי ששאל אותו. על חלק מהתשובות ענה בעצמו ובחתימתו. על חלק מהתשובות הורה בעל פה לעוזריו הרב שמואל זעפרני והרב אליהו בן דהן מה לענות, והם השיבו בשמו וחתמו את שמם. רוב ככל השאלות נשמרו ותויקו בקלסרים בלשכת הרב הראשי.
בשנת תשס"ח פנו עו"ד שלמה בן אליהו והרב יוסף אליהו, בניו של הרב אליהו, לשמואל כ"ץ, חוקר הרבנות הראשית וביקשו ממנו לערוך ביחד עם אביו את תשובותיו בהלכה שכתב בכעת כהונתו כרב הראשי. השאלות והתשובות המקוריות היו מצויים בקלסרים בלשכת הרב עוד מכהונתו כרב ראשי. בעת עריכת הכרך הראשון, נכדת הרב, מיכל כפרי, ערכה וסגננה את השאלות שיובנו היטב. הרב אליהו עבר ביחד עם העורך הרב שמואל כ"ץ, על כל התשובות, הרב אליהו הוסיף להם הסברים, הרחבות, נימוקים ומקורות נוספים, והבהיר את כל מה שהיה צריך.
בניגוד לספרי שו"ת אחרים, המטרה בסדרת ספרים אלו הייתה שהיא תהיה מובנת לכולם. הרב אליהו הספיק לעבור על כל הכרך הראשון ולראותו עוד בחייו. על הכרך השני עבר הרב מתוך חולי גדול אך בכל זאת ניאות לבקשת העורך והשיב על כל שאלותיו וספיקותיו. הכרך השלישי נערך לאחר פטירת הרב על ידי הרב שמואל כ"ץ וצוות רבנים נוספים ממכון דרכי הוראה לרבנים אך ללא עריכה נוספת של הרב.
מבנה הספר
כרך א' - תש"נ עד תשנ"ג. כרך ב' - תשמ"ח עד תשמ"ט. כרך ג' - תשמ"ו עד תשמ"ז.
בסדרה זו היה אמור להיות מודפס גם כרך ד' אשר יכיל את התשובות של השנים תשמ"ג עד תשמ"ה, אך בפועל תוכנית זו לא יצאה לאור. לאחר כמה שנים, בשנת תשע"ט, הוחלט במכון דרכי הוראה לרבנים לערוך מחדש את הסדרה הזו ולצרף אליה גם התשובות שהיו אמורות להופיע בכרך ד'.
המהדורה החדשה
בשנת תשע"ט הוחלט במכון דרכי הוראה לרבנים בראשות בנו של הרב, הרב יוסף אליהו, לערוך מחדש את סדרת הספרים במהדורה חדשה ומורחבת שעתידה להכיל כמה כרכים.
לתועלת הלומדים, במהדורה זו, סודרו התשובות לפי סדר השולחן ערוך בניגוד למהדורה הקודמת ששם התשובות היו לפי סדר כרונולגי. נעשתה השוואה מחדש של השאלות והתשובות אל מול המקור. והורחבו המקורות, נעשו הפניות לספרים אחרים של הרב אליהו בהם הרחיב יותר בביאור התשובה.
בנוסף, במהדורה זו, השמיטו העורכים את כל השאלות, ואת מבנה הדף שהיה קים במהדורה הקודמת, והוסיפו את התשובות שהיו חסרות מהשנים תשמ"ג-תשמ"ה.
נכון לשנת תש"פ יצאו לאור שני כרכים מסדרה זו:
וייסיאי
וייסיאי (בליטאית: ; ביידיש: ווישיי) היא עיר קטנה במחוז משנה לזדיי במחוז אליטא בליטא. העיר נמצאת 18 קילומטר מדרום-מזרח לעיר לזדיי. החלק המערבי של העיירה מוקף בפארק מהמאה ה-18. העיירה נקראת על שמו של אגם וֵייסִיֵיִיס אשר ממוקם 6 ק"מ דרום מערב לעיר.
היסטוריה
בין השנים 1807–1815 השתייכה וייסיאי ל"דוכסות הגדולה של ורשה". בשנת 1815, אחרי מפלת נפוליאון, עברה העיירה וכל האזור שסביבה לשלטון האימפריה הרוסית. העיירה צורפה במשך הזמן לפלך סובלק.
יהודי וייסיאי
היהודים החלו להתיישב בווייסיאי באמצע המאה ה-18. לפני מלחמת העולם הראשונה מנתה הקהילה כ-520 יהודים. לאחר מלחמת העולם הראשונה ירד מספר היהודים בעיירה מפני שבית הספר העברי בתקופה זו נסגר, והפעילות הפוליטית של היהודית נאסרה.
השואה
בתקופת מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-200 משפחות יהודיות. יהודי העיירה התפרנסו ממסחר, ממלאכה ומחקלאות, ומצבם הכלכלי היה טוב מאוד.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ופלישת צבאות גרמניה הנאצית לפולין, באחד בספטמבר 1939 עברה ליטא לתחום השליטה הסובייטי וסופחה בסוף קיץ 1940 לברית המועצות. ביום הראשון למתקפה הגרמנית על ברית המועצות, 22 ביוני 1941, נכנסו הגרמנים לעיירה. בחסותם החלה כנופיה של ליטאים לאומנים להתעלל ביהודים. הם הפרידו את הגברים היהודים ממשפחותיהם וכלאו אותם בבית המדרש. בימים שלחו אותם לעבודות קשות ומשפילות, ובלילות היו מתעללים בהם. קצין העיר הגרמני, היה מאוהב בנערה יהודייה, דבר שעזר ליהודים בכך שהוא ניסה להגן עליהם ולדחות את גירושם לגטו שהוקם באחוזת קטקישקס ליד לזדיי, בטענה שהם נחוצים לו לעבודה. ב-15 בספטמבר 1941 בעקבות הלשנות של התושבים הליטאים המקומיים בפני השלטונות הגרמנים הועברו יהודי וייסיאי לגטו קטקישקס. קצין העיר סידר ליהודים מגורים טובים ככל האפשר ובשל כך, הוא עצמו נשלח לחזית. ב-3 בנובמבר 1941 נרצחו רוב ככל יושבי הגטו; מקרב יהודי וייסיאי אף אחד לא ניצל למעט מאיר חמילבסקי שהצליח להימלט מהגטו לאחר מלחמת העולם השנייה.
החינוך בווייסיאי
בווייסיאי פעלו שני בתי ספר: "בית ספר כללי לנערים" שנוסד בשנת 1890 תחת השגחת הרב ר' נתן קלמן. בימי ליטא העצמאית פעל בית ספר יסודי עברי של רשת "תרבות", ובו למדו בממוצע כ-60 תלמידים בכל שנה. רבים מבוגרי בית-הספר המשיכו את לימודיהם בגימנסיות, וחלקם באוניברסיטה הליטאית בקובנה. בנוסף פעל בעיירה "חדר מתוקן" שמייסדו היה דוד בויארסקי. בין מוריו היה הסופר א-א קבק.
בית כנסת
בית כנסת "לזדיי" ברחוב וילנה 6. בנוסף לכך בעיירה וייסיאי פעל בית מדרש שנשרף בשריפה שאירעה בשנת 1872. בית המדרש הוקם מחדש ושימש מרכז לחיים הדתיים והציבוריים בעיירה. לאחר מכן, בשנת 1924 נשרף שוב. הרב יוסף גולדין פנה בקול קורא נרגש אל יוצאי העיירה באמריקה וביקש מהם להושיט עזרה להקמתו מחדש.
אישיים יהודיים בעיירה
חזני וייסיאי ומקהלותיה התפרסמו בליטא כולה, והיו נקראים לתפילות בבתי הכנסת בסביבה. בין רבני העיירה: ר' אליהו מרגליות, ר' נתן-נטע קלונימוס קבק, רבי נחמן קולידיצקי, רבי יוסף גולדין, ר' אברהם רזניק כיהן כציר באספת הקהילות, בקונגרס היהודי בשנת 1920. ר' יחזקאל גולדשלאק מאחרוני רבני העיירה נספה עם קהילתו בשואה.
רבי מורדכי סמולניק שימש כשמש בבית הכנסת והיה בקיא גדול בש"ס ובפוסקים. רבי מנחם דיסקי שהיה נדבן ועסקן ציבורי, רבי שלמה הירשל שהיה המלמד הוותיק של וייסיאי. בין השנים 1885–1887 התגורר בווייסיאי ד"ר אליעזר לודוויג זמנהוף, שעסק ביצירתה של שפת האספרנטו.
העיירה כיום
בווייסיאי עומדת כנסייה שנבנתה בשנת 1817, המוקדשת לג'ורג' הקדוש. בעיירה שרדו מבנים מתקופות שונות כמו אחוזה עתיקה המוקפת גן יפה ומרשים, בית ספר תיכון, גנים ציבוריים, משרד דואר ומוזיאון.
בית סטיוארט
בית סטיוארט היה שושלת מלוכה אשר בניה מלכו בסקוטלנד משנת 1371, ובאנגליה ואירלנד משנת 1603 ועד 1714, פרט ל-11 שנים (1649–1660) בהן התקיימה הרפובליקה האנגלית. בין 1642 ל-1649 הייתה הממלכה נתונה במלחמת אזרחים כאשר מצד אחד המלך צ'ארלס הראשון בראש מחנה המלוכנים ובצד השני אוליבר קרומוול שעמד בראש מחנה התומכים בפרלמנט המתקומם נגד המלך.
תחת שלטונו של בית סטיוארט התרחש איחוד הכתרים כאשר ב-1603 ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד ירש את הכתר האנגלי והאירי (כג'יימס הראשון) והיה המונרך הראשון ששלט בכל האיים הבריטיים. תחת שלטונה של נינתו אן, מלכת בריטניה אוחדו ממלכות אנגליה וסקוטלנד לממלכת בריטניה הגדולה.
אן הייתה השליטה האחרונה לבית סטיוארט ועם מותה הכתר עבר לג'ורג' הראשון, מלך בריטניה מבית הנובר שהיה נינו של ג'יימס הראשון.
בגלות המשיך להתקיים הענף הקתולי של בית סטיוארט שאיבד את השלטון במהפכה המהוללת כאשר המלך ג'יימס השני הודח. בנו ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט ונכדיו צ'ארלס אדוארד סטיוארט והנרי סטיוארט המשיכו לטעון לכתרי שלוש הממלכות והובילו מספר התקוממויות יעקוביטיות כושלות בניסיון לשוב לשלטון. בית סטיוארט נכחד כאשר הנרי נפטר ב-1807.
אטימולוגיה
השם "סטיוארט" נגזר מעמדה או תפקיד פוליטי דומה למושל, הידוע בשם סטיוארד (steward). שם זה אומץ במקור כשם משפחה על ידי וולטר סטיוארט, לורד היי סטיוארד ה-3 של סקוטלנד, שהיה החבר השלישי במשפחה להחזיק בתפקיד. לפני כן, שמות משפחה לא היו בשימוש, ובמקומם היו פטרונים שהוגדרו באמצעות שם האב; לדוגמה שני לורד היי סטיוארד ה-1 וה-2 היו ידועים כפיץ אלן ופיץ וולטר בהתאמה. הכתיב הגאלי-צרפתי נישא לראשונה על ידי ג'ון סטיוארט מדרנלי לאחר השתתפותו במלחמת מאה השנים. במהלך המאה ה-16, אומץ האיות הצרפתי "stuart" (סטיוארט) על ידי מרי, מלכת הסקוטים, בזמן מגוריה בצרפת. היא התירה את השינוי כדי להבטיח את ההגייה הנכונה של הגרסה הסקוטית של השם סטיוארט, כי השמירה על הכתיב עם האות "W" הקשתה על דוברי הצרפתית, שכמו דוברי הגרמנית נוטים להחליף את האות "W" ב-"v". הכתיב סטיוארט שימש גם את בעלה השני, הנרי סטיוארט, לורד דרנלי. הוא היה אביו של ג'יימס השישי מלך סקוטלנד/ג'יימס הראשון מלך אנגליה, כך שהאיות הרשמי "stuart" (סטיוארט) למשפחת המלוכה הבריטית, נובע ממנו.
רקע
המקורות לגבי האב הקדמון של משפחת סטיוארט הם די מעורפלים-מה שידוע בוודאות הוא שהם יכולים לעקוב אחר מוצאם בחזרה לאלן פיץ פלאד, בראטוני שהגיע לבריטניה זמן לא רב לאחר הכיבוש הנורמני. אלן נשא בתפקיד הבישוף של דול בדוכסות ברטאן. לאלן היו יחסים טובים עם המלך הנורמני השליט, הנרי הראשון, מלך אנגליה, שהעניק לו אדמות בשרופשייר. משפחת פיץ-אלן ביססה את עצמה תוך זמן קצר כבית אצילים אנגלו-נורמני שכמה מחבריו כיהנו בתפקיד השריף העליון של שרופשייר. נינו של אלן, וולטר פיצאלן היה הראשון מטעם משפחתו שכיהן בתפקיד לורד היי סטיוארד של סקוטלנד, ואילו משפחת ויליאם אחיו קיבלה את תפקיד רוזני ארונדל.
כאשר פרצה מלחמת האזרחים בממלכת אנגליה, הידועה בשם האנרכיה, בין הטוענת לכתר הלגיטימית מתילדה, בתו של הנרי הראשון, לבין בן דודה המלך סטיבן שגזל את הכתר ממנה, וולטר פיצאלן צידד במתילדה. תומך אחר של מטילדה היה דודה דייוויד הראשון מלך סקוטלנד מבית דאנקלד. לאחר שמתילדה נדחקה מחוץ לאנגליה למחוז אנז'ו, ובעצם נכשלה בניסיון הלגיטימי שלה לכבוש את כס המלכות, רבים מתומכיה באנגליה נאלצו לברוח גם הם. באותו הזמן, וולטר פיצאלן נלווה לדייוויד הראשון לממלכת סקוטלנד, שם הוענקו לו אדמות ברנפרושייר ותואר הלורד היי סטיוארד של סקוטלנד לכל חייו. המלך הבא של סקוטלנד, מלקולם הרביעי, הפך את תואר הלורד היי סטיוארד של סקוטלנד לתואר העובר בירושה מאב לבן לצאצאיו של וולטר פיצאלן. עם החזקת תואר זה, התבססה המשפחה בין המאות ה-12 וה-13, באזור דנדונלד, איירשייר.
עלייה לגדולה
וולטר סטיוארט, לורד היי סטיוארד השישי של סקוטלנד (1293-1326), התחתן עם מרג'ורי, בתו של רוברט דה ברוס (מלך סקוטלנד) וגם לקח חלק חשוב בקרב של בנקבורן ובכך צבר לטובתו מעמד גבוה. בנם רוברט היה יורש לבית ברוס, הלורד של קנינגהם ואדמות ברוס של ביורטהיל. רוברט, המוכר כרוברט השני, מלך סקוטלנד, ירש את כס המלוכה הסקוטית כאשר דודו דייוויד השני מת ללא ילדים בשנת 1371.
מרגרט טיודור התחתנה לאחר מותו של ג'יימס הרביעי עם ארצ'יבלד דאגלס, רוזן אנגוס, ובתם, מרגרט דאגלס, הייתה אמו של הנרי סטיוארט, לורד דרנלי. בשנת 1565, נישא הנרי סטיוארט, לורד דרנלי לבת דודו למחצה מרי, מלכת הסקוטים, בתו של ג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד.
אביו של הנרי סטיוארט, היה מתיו סטיוארט, רוזן לנוקס ה-4, חבר בענף דרנלי של בית סטיוארט. לנוקס היה צאצא של אלכסנדר סטיוארט, לורד היי סטיוארד ה-4 של סקוטלנד, צאצא גם של ג'יימס השני, ובכך הוא נחשב כיורש עצר מותנה של מרי. כך הנרי סטיוארט, לורד דרנלי היה קשור לאשתו מרי סטיוארט, מלכת סקוטלנד, לא רק מצד אמו אלא גם מצד אביו ובגלל הקשר הזה, יורשיה של מרי נשארו חלק מבית סטיוארט. בעקבות קבלת תואר האצולה של ג'ון סטיוארט מדרנלי על חלקו בקרב ביוז' בשנת 1421 וכן מענק האדמות שקיבל במחוז שר בצרפת, שונה שם המשפחה של שבט דרנלי-סטיוארט לכתיב הגאלי-צרפתי "stuart" (סטיוארט).
לשני בני הזוג, גם למרי, מלכת הסקוטים וגם להנרי סטיוארט, לורד דרנלי, היו טענות חזקות לכס המלכות האנגלית, דרך סבתם המשותפת, מרגרט טיודור. טענות אלו הובילו בשנת 1603, להכתרתו של בנם היחיד של הנרי ומרי סטיוארט, ג'יימס, כמלך אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. עם זאת, היה זה איחוד פרסונלי, שבו ל-3 הממלכות היה מלך משותף אך החזיקו בממשלות, כנסיות, ומוסדות נפרדים. אכן, האיחוד הפרסונלי לא מנע התפרצות עימות מזוין, הידוע כמלחמות הבישופים, בין אנגליה סקוטלנד ב-1639. עימות זה היה חלק מהסכסוך הפוליטי והצבאי שסימן את שלטונו של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, בנו של ג'יימס השישי מלך סקוטלנד/ג'יימס הראשון מלך אנגליה, שהגיעו לשיא בסדרה של סכסוכים הידועים כמלחמת שלוש הממלכות או כמלחמות האזרחים האנגליות ה-1 וה-2. עם המשפט וההוצאה להורג של צ'ארלס הראשון על ידי הפרלמנט האנגלי בשנת 1649, החלו 11 שנים של ממשלה רפובליקנית בראשות אוליבר קרומוול, הידועה כאינטררגנום האנגלי או הקומונוולת' של אנגליה. בתחילה, סקוטלנד הכירה בבנו של המלך המנוח, ששמו כשם אביו, צ'ארלס, כמלך סקוטלנד, אך אולצה על ידי הצבא הכובש של גנרל מונק, להיכנע ולהיכנס לקומונוולת' של קרומוול. במהלך תקופה זו, חיו אנשי בית סטיוארט בגלות ביבשת אירופה. צ'ארלס הצעיר חזר ללונדון בשנת 1660, במסגרת הרסטורציה האנגלית, וירש את שלושת כיסאותיו בשם "צ'ארלס השני, מלך אנגליה, סקוטלנד ואירלנד". ב-8 במאי 1660 הכריז הפרלמנט כי צ'ארלס השני היה המלך החוקי מאז הוצאתו להורג של אביו, צ'ארלס הראשון, בשנת 1649. "חוקתית, זה היה כאילו תשע עשרה השנים האחרונות מעולם לא קרו".
נפילתו של בית סטיוארט
במונחי פיאודליזם ושושלת, ההסתמכות הסקוטית על תמיכה הצרפתית קמה לתחייה בתקופת שלטונו של צ'ארלס השני, שאמו, הנרייט מארי, הייתה אחותו של לואי השלושה עשר, מלך צרפת. אף אחותו של צ'ארלס, הנרייטה אן סטיוארט התחתנה בתוך המשפחה המלכותית הצרפתית. לצ'ארלס לא היו צאצאים חוקיים, אך צאצאיו הלא חוקיים הרבים כללו את דוכסי בוצ'לוס, דוכסי גרפטון, דוכסי סנט אלבנס ודוכסי ריצ'מונד.
קשרים צרפתיים וקתולים-נורמנים אלה התבררו כלא פופולריים באנגליה והביאו לנפילתו של בית סטיוארט, שאויביהם המשותפים היו מזוהים עם הפרוטסטנטיות. בנוסף, אחיו של צ'ארלס ויורשו בכתר, ג'יימס השביעי מלך סקוטלנד/ג'יימס השני, מלך אנגליה ניצל את העובדה שכמלך אנגליה עמד בראש הכנסייה האנגליקנית כדי למנוע ממטיפים להטיף כנגד הקתוליות. המהפכה המהוללת הביאה להדחת המלך ג'יימס לטובת בן אחותו וחתנו, ויליאם מאורנז'/ויליאם השלישי, מלך אנגליה ואשתו, בתו של ג'יימס, מרי השנייה, מלכת אנגליה. ג'יימס המשיך לטעון לכתרי אנגליה וסקוטלנד שבהם הוכתר, עודד את המרידות בשמו ונכדו צ'ארלס אדוארד סטיוארט, (הידוע גם "הנסיך היפה צ'ארלי") אף הוביל מרד כושל בשנת 1745, שבאופן אירוני הפך לסמל של מרד שמרני ורומנטיקה.
ישנם המאשימים את זיהוי הכנסייה הקתולית עם בית סטיוארט בעיכוב ארוך מאוד של חוק שוויון הזכויות הקתולי 1829 עד תום היעקוביטיזם (כפי שיוצג על ידי יורשי סטיוארט ישירים). אולם ניתן להסביר את העיכוב בדעות קדומות אנטי-קתוליות שהיו מושרשות בקרב הממסד האנגליקני של אנגליה. למרות הכוונה הויגית מאחורי חוק זה, סובלנות לנתינים האיריים הקתולים, זו לא הייתה הכוונה הטורית, והדבר שיחק תפקיד במבנה הנוכחי של אירלנד.
אן - המלכה האחרונה לבית סטיוארט
אן, מלכת בריטניה (1665-1714) הייתה מלכת אנגליה, סקוטלנד ואירלנד בתחילת המאה ה-18. אן נולדה ב-6 בפברואר 1665 לג'יימס, אחיו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה, ולרעייתו הראשונה אן הייד. מבין ילדיהם של הוריה, היו אן ואחותה מרי היחידות שהגיעו לבגרות.
ב-1672 נודעה בציבור המרת דתו של אביה לקתוליות. עם זאת, אן ואחותה גודלו כפרוטסטנטיות, בהוראתו של צ'ארלס השני. ב-1683 נישאה אן לנסיך הדני הפרוטסטנטי ג'ורג', אחיו של כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק. מרי נישאה אף היא לנסיך פרוטסטנטי, ויליאם נסיך אורנז'. אביה, ג'יימס השני, שרצה ביורש קתולי לאחר מותו, הציע לאן לרשת את הכתר אחריו אם תמיר את דתה לקתוליות, אך היא סירבה. במהפכה המהוללת הודח אביה ולשלטון עלו ויליאם השלישי, מלך אנגליה ואחותה מרי השנייה, מלכת אנגליה.
אן החלה את מלוכתה ב-8 במרץ 1702. בעקבות חקיקת חוקי האיחוד, בשנת 1707, התאחדו אנגליה וסקוטלנד סופית, הפכו לכדי ממלכה אחת, ואן הייתה למלכה הראשונה של ממלכת בריטניה הגדולה. המדינות המאוחדות הטריות לא כפו זו על זו את דפוסי אמונתן הדתית. המלכה אן מתה בשנת 1714, ללא יורש: בנה היחיד ששרד את תקופת ינקותו, הנסיך ויליאם, דוכס גלוסטר, מת מבריאות רעועה בגיל 11 בשנת 1700, עוד בטרם הכתרתה למלכה. בן דודה ג'ורג' הראשון מבית הנובר הומלך תחתה, ובזאת הסתיימה תקופת המלוכה של בית סטיוארט באנגליה. מהלך שנות שלטונה כלל התרחבות בשטחי הודו ואמריקה, וחיסול השפעת הצרפתים באזורים האלה. בריטניה הייתה למעצמה הימית והקולוניאלית הגדולה והחזקה בעולם.
כיום
סדר הירושה היעקוביטי של בית סטיוארט נגדע עם מותו של הקרדינל הנרי בנדיקט סטיוארט, אחיו של צ'ארלס אדוארד סטיוארט, בשנת 1807. פרנסיס, דוכס בוואריה הוא היורש הבכיר הנוכחי. עם זאת, לצ'ארלס השני, היו ממזרים רבים שבין צאצאיהם הנוכחיים נכללים: צ'ארלס גורדון-לנוקס, דוכס ריצ'מונד ה-10, מוריי ביוקלרק, דוכס סנט אלבנס ה-14, הנרי פיצרוי, דוכס גרפטון ה-12 וריצ'רד סקוט, דוכס בוצ'לוס ה-10. בנוסף, בנו הלא חוקי של ג'יימס השני, ג'יימס פיץ, דוכס ברוויק ה-1, יסד את בית פיצג'יימס-סטיוארט הכולל שני ענפים, אחד בצרפת ואחד בספרד. הצאצא האחרון של הענף הצרפתי מת ב-1967 ואילו הצאצאית האחרונה של ג'יימס השני, מהענף הספרדי, קאיטנה פיצג'יימס סטיוארט, דוכסית אלבה ה-18, נפטרה בנובמבר 2014.
סמינר הקיבוצים
סמינר הקיבוצים היא מכללה אקדמית לחינוך והוראה בתל אביב-יפו. המכללה מציעה לימודים לתואר ראשון (.B.Ed), לתואר שני (.M.Ed) והסבת אקדמאים בארבע פקולטות: חינוך, מדעים, מדעי הרוח ואמנויות. כמו כן, למכללה בית ספר ללימודי תעודה בעל ארבעה מרכזים: למקצועות הטיפול; להורות, גיל רך, הנחיית קבוצות ואימון; התפתחות מקצועית והשתלמויות לאנשי חינוך; לתוכניות נגישות וכן תחום חברה ותרבות.
היסטוריה
סמינר הקיבוצים הוקם בשנת 1939 על ידי קבוצת אמני לחימה, אשר בקשו להכשיר מורים, ושכן בבניין ברחוב אחד העם 16 בתל אביב. בראש הקבוצה עמד המחנך מרדכי סגל, חבר קיבוץ כפר גלעדי שלמד בארצות הברית, ושמו של המוסד היה "מפעל ההכשרה למורים וגננות". בשנת 1942 עבר הסמינר לרחוב ליליינבלום מס' 14 בתל אביב, ושמו שונה ל"סמינר למורים וגננות של התנועה הקיבוצית והמרכז לחינוך". הבניין שמור ועומד על תילו גם כיום. בשנת 1943 עבר הסמינר לרחוב בני דן מס' 36 בתל אביב, ושכן במקום משך 18 שנים. המקום שימש אז גם בסיס לפעולות החי"ש כפי שכתוב על לוחית זיכרון בכניסה אליו. כיום משמש המקום כאכסניית נוער. בשנת 1961 עבר הסמינר למשכנו הנוכחי בדרך נמיר. בתחילת 2008 התאחד הסמינר עם המכללה להוראת הטכנולוגיה ושמו שונה ל"סמינר הקיבוצים המכללה לחינוך לטכנולוגיה ולאמנויות".
הקמפוס
המכללה שוכנת בשני קמפוסים: הקמפוס המרכזי בצפון תל אביב - בדרך נמיר 149 וקמפוס אמנויות במגדל שלום.
הקמפוס המרכזי של המכללה בה נמצאת המכללה משנת 1961, שוכן על דרך נמיר מצפון לירקון, סמוך לשדרות רוקח ולמוזיאון ארץ ישראל. במקום נמצאים הפקולטה לחינוך.
קמפוס אמנויות הפקולטה לאמנויות במכללת סמינר הקיבוצים עברה למעונה החדש בשנת 2021 במגדל שלום מאיר.
המכון למחשבה חינוכית
המכון הוקם בשנת 2003 ומנוהל על ידי פרופסור נמרוד אלוני. מתוך כוונה לענות על צרכים חינוכיים בישראל של ראשית המאה ה-21, כאשר מצד אחד מסלימה הלאומנות והקנאות, ומצד שני מוותרים על כל מחויבות ערכית וחברתית. המכון, משלב אידיאליזם חברתי וחינוכי עם מגוון רחב של מומחיויות אקדמיות ופרקטיות בתחום החינוך ההומניסטי. המכון פועל לאחד את האידיאלים הערכיים והמשאבים המקצועיים של מכללת סמינר הקיבוצים, למסה של מנהיגות חינוכית הומניסטית בחברה הישראלית בתאוריה החינוכית, בהכשרת אנשי חינוך, בהשבחת העבודה החינוכית בבתי הספר, ובתרומה לקהילה.
משעול
משעול הוא מרכז ידע ומשאבים פדגוגיים העומד לרשות הסטודנטים והמרצים לצורך תכנון והפקה של סביבה לימודית. תהליך ההפקה נעשה בעזרת ליווי אישי והדרכה מקצועית. בקמפוס ארבעה מרחבי יעץ מאובזרים בציוד טכנולוגי מתקדם:
משעולים - רג"ב
תוכנית הסבת אקדמאים מצטיינים להוראת היסטוריה ואזרחות בהתמחות לחינוך פוליטי לאזרחות דמוקרטית.
מסלול הסבת אקדמאים מצטיינים להוראת היסטוריה ואזרחות בבתי הספר העל יסודיים, הוא פרי שיתוף פעולה בין תוכנית רג"ב להכשרת מורים מצטיינים במכללת סמינר הקיבוצים.
תוכנית המצוינים, רג"ב, היא תוכנית הדגל של הכשרת המורים במשרד החינוך. היא מיועדת לסטודנטיות וסטודנטים בעלי נתונים גבוהים ומוטיבציה חינוכית. סטודנטים וסטודנטיות המעוניינים להוביל תהליכי שינוי במערכת החינוך ובקהילה.
התכנית מתמקדת בסוגיות חברתיות וחינוכיות המעסיקות את החברה הישראלית ומבקשת לפתח אנשי ונשות חינוך מובילים, בעלי רגישות חברתית ולהט להשפיע על סביבתם.
תוכנית רג"ב במכללת סמינר הקיבוצים מתקיימת בשני מסלולים מקבילים:
מגיד (קבלה)
מַגִּיד הוא מונח בקבלה היהודית המתאר כוח עליון, מלאך או נשמה של צדיק שנפטר, המתגלים לצדיק חי בחוויה מיסטית, בחלום או בהקיץ, פעמים כתוצאה משימוש מהזמנה פעילה וייחודים ופעמים במפתיע. המגיד מגלה לאדם דברי תורה, בתורת הקבלה או הנגלה, וכן מספר לו על מאורעות עתידיים. לרוב המגיד מדבר מפיו של הצדיק, אך במספר מקורות מתואר המגיד כדמות חיצונית המכתיבה את דבריה לצדיק. שיאה של תופעת המגידות היה בין המאות ה-16 וה-18.
רקע
אחד מיסודות האמונה היהודית הוא שהאל נגלה אל בני האדם. על פי התורה ודברי חז"ל, לגילויים אלו דרגות שונות. בין הדרגות - נבואה, בת הקול ורוח הקודש. על פי התלמוד, עם חלוף השנים הייתה ירידה באיכות הקשר בין האל לבני האדם, כמתואר באימרה: "משמתו חגי זכריה ומלאכי נסתלקה רוח הקודש מישראל, ואף על פי כן היו משתמשים בבת קול" (מסכת סוטה מח, ב.). סוג נוסף של קשר מאת האל עליו מסופר בספרות חז"ל הוא מלאכים מגלי רזים, ובראשם אליהו הנביא. על פי המתואר בספרות חז"ל, המלאכים גילו לבני האדם הלכות שונות, וגם מסודות התורה.
ספרות הקבלה נושאת מראשיתה אופי תאוסופי, בכך שאין היא מסתפקת בחוויה הרוחנית כיעד בלבדי, אלא כאמצעי להשגת סודות הקבלה, וכשלב ראשון של תהליך פרשנות ופלפול הנמשכים כתוצאה מגילויים אלו. הגילויים הראשונים של הקבלה מיוחסים לגילוי אליהו.
בספרות הקבלה המאוחרת, החל מהמאה ה-16, נזנח השימוש באמצעים שתוארו במסורות השונות, ונותרה בעיקר הטכניקה של גילוי מגיד. כך נזנחה כמעט לחלוטין הטכניקה הקדומה של מסע נפש במובן של עלייה לחזות בכיסא הכבוד שרווחה בספרות ההיכלות והמרכבה (למעט מקרים יוצאי דופן כשל הבעל שם טוב ורבי חיים אבן עטר), ותחת זאת ירדו ה"מגלים" למטה, אל הנפש. גם השימוש בבת קול פסק עוד בתקופת התנאים, כך שתופעת המגידות היא הקרובה ביותר לגילוי אליהו שהיה רווח משכבר. כמו כן, קיים גם דמיון מסוים בינה לבין הנבואה.
התקופה הראשונה למגידות - ספר המשיב
שימוש במה שהוגדר מאוחר יותר כ"מגיד", ידוע כבר מתקופות קדומות, עוד לפני הופעת הקבלה הספרדית, במה שנודע כשאלת חלום, כמו בספרו של ר' יעקב ממרויש מבעלי התוספות, "שאלות ותשובות מן השמים" (מפנה המאות ה-12 וה-13). בכתבים קבליים מסוימים, למשל בפירוש האגדות של רבי עזרא ובספר שערי צדק לאחד מתלמידיו של רבי אברהם אבולעפיה, ישנה פרשנות המפרשת גם את נבואת הנביאים בדרך דומה לתופעת המגידים. גם רבי יהודה אבן מלכה כותב על הקול שיצא מהסנה הבוער, שהיה זה קול שבקע מגרונו של משה. עם זאת, במקורות אלה עצמם אין שימוש במונח "מגיד" או תיאור דומה לזה המתואר בהקשר למגיד. השימוש במושג "מגיד" עצמו החל קרוב לגירוש ספרד, אצל מקובלי ספרד. בתקופה זו של טרום הגירוש, נכתבו הוראות מפורטות שכללו את האמצעים הקבליים השונים שבהם יש להשתמש כדי לזכות לגילויו של מגיד. תופעת המגידות הגיעה לשיאה בתקופת השבתאות, ומאז הייתה קיימת במידה קטנה יותר, עד למאה ה-18.
החיבור הראשון המאזכר גילויים שונים שהתגלו על ידי מגיד, הוא "ספר המשיב". ספר זה נכתב ככל הנראה בספרד לפני הגירוש, אך לא ידוע בבירור מיהו מחברו.
מחוזות צ'ילה
מבחינה מנהלית, מחולקת צ'ילה ל-16 מחוזות (בספרדית: Regiones, יחיד: Región נהגה: רחיון). שמהווים את החטיבה המנהלית ברמה הראשונה של המדינה, בראש כל מחוז עומד אינטנדנטה (Intendente) שממונה על ידי נשיא צ'ילה, ומועצה אזורית שנבחרת ישירות (Consejo Regional). המחוזות מחולקים לפרובינציות שבראשן עומד גוברנדור (Gobernador) שממונה גם כן על ידי הנשיא, סך הכל 16 המחוזות של צ'ילה מחולקים ל-56 פרובינציות. והפרובינציות מחולקות לקומונות אשר בראשן עומד אלקאלדה (Alcalde) שנבחר ישירות כל ארבע שנים, סך הכל 56 הפרובינציות של צ'ילה מחולקות ל-346 קומונת.
מגיד (קבלה)
התקופה הראשונה למגידות - ספר המשיב
בספר המשיב מתוארים גילויים מסוגים שונים, וייחודו בכך שמחברו מעיד כי יש בו גילויים מפי הגבורה, דהיינו מפי האלוהים עצמו, כביכול. ייחודיות זו מעומעמת אצל המקובלים שהביאו דברים בשמו של ספר זה, שקראו לבעל הגילויים שבו בשמות שונים, מהם נראה שאף בו אין מדובר בגילויים מפי האלוהים עצמו. גם בכתבי היד השונים של החיבור קיימות סתירות בנקודה זו. יש מכתבי היד (הבריטי, למשל) מהם משתמע כי הדובר הוא אכן האלוהות עצמה. כתבי יד אלה כוללים ביטויים כגון "שמותי היקרים" ו"סוד אלהותי וכחי ומשיחי". לעומתם, בכתבי יד אחרים נעלמו ביטויים אלה והמגיד מזוהה כמלאך עזריאל. כתבי יד אלה אף כוללים תפילות ובהן בקשות לגילוי המלאך עזריאל דווקא. בנוסף, במקצת החומר של ספר המשיב מתגלים המלאכים מיכאל ומטטרון, ובמקצתו גם הכוחות המופקדים על הרוע והטומאה: סמאל ואמון מנוא, הידועים ממעשה יוסף דלה ריינה.
מחוזות צ'ילה
החלוקה המקורית למחוזות נעשתה בשנת 1974, וכללה 13 מחוזות. הארגון הטריטוריאלי החדש יושם בשלבים, עם כמה אזורי פיילוט שהחלו לפעול בשנת 1974, ויישום של שאר התוכנית בינואר 1976, מלבד האזור המטרופוליני של סנטיאגו הבירה שהחל לפעול באפריל 1980. המחוזות מוספרו מצפון לדרום, בספרות רומיות מ-I עד XII, למעט מחוז מטרופולין סנטיאגו, שסומן RM (ראשי תיבות של Región Metropolitana). בדצמבר 2006 עבר סופית החוק ליצירת שני מחוזות חדשים, מחוז לוס ריוס שהיה עד אז חלק ממחוז לוס לאגוס, ומחוז אריקה ופרינאקוטה, שהיה עד אז חלק ממחוז טרפקה, ובאוקטובר 2007 נכנסה החלוקה החדשה לתוקף. באוגוסט 2017 הוחלט על יצירת מחוז נוסף, מחוז ניובלה, ממה שהיה עד אז פרובינציית ניובלה שבמחוז ביוביו. ובספטמבר 2018 נכנסה החלוקה החדשה לתוקף. מספור המחוזות כבר לא נעשה בהתאם לחלוקה מצפון לדרום, בעקבות המחוזות שנוספו ב-2007 ולא תאמו את הסדר הגאוגרפי, ובשנת 2018 הוסרו משמות המחוזות הספרות הרומיות לחלוטין.
מגיד (קבלה)
התקופה הראשונה למגידות - ספר המשיב
בספר המשיב מוצגת הפרקטיקה של שאלת חלום כענף של המגידות. השימוש בשאלת חלום היה הנפוץ ביותר באותה עת, והוראות מפורטות איך לבצע את שאלת החלום נשתמרו בהרבה נוסחים. כאמור, גם בחוג בעלי התוספות נעשה שימוש בשאלות חלום כדי להכריע שאלות הלכתיות שונות, ותופעה זו הגיעה לשיאה בספר "שאלות ותשובות מן השמים" של רבי יעקב ממרויש. לעומת השימושים המקובלים, אצל מקובלי ספרד נעשה שימוש בשאלות חלום בעיקר כדי לברר שאלות שונות בתורת הקבלה, כפי שנראה מכתבים שונים של רבי אברהם בן אליעזר הלוי. שימוש בשאלת חלום נמצא גם בכתבי רבי יהודה בן משה אלבוטיני ממגורשי פורטוגל בספרו "סולם העלייה", וכך גם בספרי מקובלים אחרים מהדור שאחר הגירוש.
לספר המשיב ולתופעת המגידות שבו הייתה השפעה על המקובלים בדור שאחריו, במישרין או בעקיפין. ספר המשיב היה מוכר גם לרמ"ק ולרבי עובדיה המון, המצטטים מתוכו. ספר אנונימי נוסף בשם "כף הקטורת", פירוש קבלי על ספר תהילים, הוא כעין עיבוד של ספר המשיב בדרך דרוש ולא בצורה של גילויים, היה מוכר לרבי יצחק איזובי בעל "אגודת אזוב" שמביא ממנו, וגם לרבי חיים ויטאל, כך שספר המשיב השפיע גם עליהם בצורה עקיפה.
לסיכום נמצא, כי בתקופה הראשונה למגידות התפרשה המגידות כגילוי של מלאכים בחלום באמצעות שאלת חלום, או כגילוי של האלוהות עצמה, בהקיץ או בחלום בהתגלמותה בגוף אדם, לרוב בזה של אליהו הנביא.
התקופה השנייה למגידות - הגירושין
בדור השני לגירוש ספרד, קיימות עדויות על מגידות מסוג אחר, בעיקר בחוגו של הרמ"ק (1522–1570). הרמ"ק ותלמידיו היו נוקטים בטכניקה של "גירושין": התבודדות בשדות מחוץ למקומות היישוב, כדי ללכת בדרכיה של השכינה הנודדת אף היא מביתה בזמן הגלות. במהלך גירושין אלו היו זוכים לחשיבה אוטומטית, שיוחסה לשכינה המתגלה בשכלם ומשפיעה להם סודות ודברי תורה. בסוג זה של מגידות, כגילוי השכינה בשכלו של אדם וחשיבה אוטומטית, נעשה שימוש לאחר מספר דורות בפלגים חסידיים שונים, החל מראשית צמיחת החסידות, והמשיכה אף אחר כך בחסידויות שונות מבית רוז'ין (חסידות סדיגורה, חסידות בויאן ועוד).
התקופה השלישית למגידות - הקבלה הלוריאנית
במאה ה-16 הפכה ההתקשרות לנשמות צדיקים לחלק עיקרי בפרקטיקה הלוריאנית בדרך השגת סודות הקבלה, והתקשרות זו לנשמות הצדיקים נוצרה על ידי השתטחות על קבריהם תוך כדי אמירת פסוקים מתאימים או צירופי אותיות שונים המרכיבים ייחודים. ספרים שונים חוברו כשמטרתם להדריך את המשתמש בבואו להשיג חוויות מיסטיות וגילויי סודות, כמו "שער הייחודים", ו"שער הקדושה".
בספרות הקבלה הלוריאנית ניתנה פרשנות חדשה למושג המגיד. לדברי רבי חיים ויטאל, תלמיד האר"י, כאשר האדם מטהר ומקדש עצמו כראוי ועוסק בקיום המצוות, הרי הוא יוצר במעשיו הטובים מלאכים חדשים, והם הנקראים מגידים. מלאכים אלו יכולים להתגלות לאדם ולגלות לו סודות, אך לא תמיד הגילויים שלהם אמיתיים. הקריטריון לזהות את אמיתות הדברים הוא זה - אם המצוה נעשתה בשלמות, בלי שום צד של רוע, המלאך המגיד משויך כולו לצד הטוב, ואינו משקר לעולם; אך אם המצוה נעשית בצירוף של מחשבות רעות, המלאך המגיד מעורב מטוב ומרע, ויכול גם לספר שקרים כאילו היו אמיתיים.
רבי חיים ויטאל אף מסווג את הגילויים המיסטיים לארבעה. התנאים הנדרשים לכל הגילויים, הם ההינזרות מתענוגות, תיקון המידות המוסריות המושחתות, פרישות מחיי החברה, טבילות במקווה, עריכת תיקון חצות והתבודדות תוך כדי התבוננות מדיטטיבית.
דרכי הגילויים לפי הקבלה הלוריאנית הן:
לסיכום השיטה הלוריאנית במגידות נמצא, שהמגידים הם מלאכים הנוצרים מהמצוות ומלימוד התורה, ויש בהם מעלות שונות, ביניהם כאלה העלולים לשקר. בנוסף, גם הנבואה ורוח הקודש נצרכות להתגלות על ידי דיבורו של הנביא, בדומה למגידים.
גישתו של רבי חיים ויטאל המזהה את המגיד עם מלאך הנוצר ממצוותיו של האדם, התקבלה על מרבית המקובלים בדורות המאוחרים יותר, וכפי שמסיק רבי יעקב עמדן בעסקו בסוגיה זו, כאשר הוא מאמץ את גישתו של רבי חיים ומציג אותה כמוסכמת.
מגידים שונים
החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 אין ידיעות על אנשים שטענו לגילויי מגיד.
המגיד של רבי יוסף קארו
המגיד המפורסם ביותר הוא המגיד של רבי יוסף קארו על פיו נכתב הספר "מגיד מישרים". ספר זה הוא יומן של התגלויות המגיד, הכולל תאריכים מדויקים של ההתגלויות, העיסוק בו עסק רבי יוסף קארו לפני ההתגלות - לרוב לימוד פרקי משניות, ותוכן ההתגלויות עצמו. דברי המגיד של ר' יוסף קארו נמסרו בשפה הארמית.
רבי שלמה אלקבץ טען שנכח בהתגלות המגיד בליל שבועות, וסיפר:
בשל אופיו המיסטי של הספר מגיד מישרים, המנוגד לכאורה לאופיו של רבי יוסף קארו כמחבר ה"בית יוסף" וה"שולחן ערוך", קמו עוררים על ייחוסו של הספר, וטענו שלא קארו חיברו. בראש המערערים עמד שי"ר, אך צבי ורבלוסקי שחקר את תופעת המגידות בהרחבה בספרו "רבי יוסף קארו", הראה שאין כל ראיה לכך שמדובר בזיוף. בנוסף, בשיחה בעל פה עם משה אידל, הציע ורבלובסקי אפשרות לפיה ייתכן שרבי יוסף קארו כן נקט בפעולות קבליות שונות כדי לזכות במגיד, כפי שנהגו מקובלים אחרים בדורו, ואף שאין בספר מגיד מישרים אזכורים לכך, ייתכן שהדבר נובע מהעריכה המאוחרת לספר, ולמעשה אף בו נעשה שימוש באמצעים קבליים. ייתכן שהשמיטו את הדברים כדי ל"הכשיר" את הבית יוסף, או בשל האופי הדרשני של הספר בעריכתו הסופית שלא נתן מקום לתיאור הפרקטיקות שהביאו לגילוי הסודות. על דבריו של ורבלובסקי הוסיף מאיר בניהו נקודות מבט חדשות על פי העתקות של ספר המגיד בכתבי יד של הרב יעקב צמח והרב עזרא מפאנו.
המגיד הבטיח לקארו הבטחות שונות, ותיאר בפניו מספר פעמים את השכר הרב הצפון לו לעולם הבא. בין השאר הבטיח לו שיזכה למות על קידוש השם:
ברעיון המוות על קידוש השם הושפע קארו מאוד מדמותו של שלמה מולכו אותו פגש עוד לפני הגיעו לארץ ישראל, ושמו מוזכר גם בדברי המגיד לו.
תופעת המגידות אצל קארו היא חריגה, כיוון שבמרכז ההתגלות אין עומד אצלו מלאך או נשמתו שלו, אלא השכינה, המזוהה על פי הקבלה עם המשנה. בנוסף, מהספר מגיד מישרים נוצר רושם שהמשנה התגלתה אל קארו מיוזמתה, וקארו לא נקט בפעולות מאגיות כלשהן כדי לזכות לגילויה, בשונה משאר המגידים שקדמו לקארו, שפעלו פעולות שונות לצורך התגלותם. גם העובדה שהמגיד התערב בנושאים הלכתיים ואמר לו במקרים שונים שיפה כתב בספרו ההלכתי "בית יוסף", היא חריגה ביחס לשאר המגידים, שעסקו בגילויים מיסטיים בלבד ולא עסקו בהלכה. המגיד החריג הנוסף, הדומה למגיד של קארו, הוא המגיד אותו מתאר רבי חיים מוולוז'ין כמי שרצה לגלות דברי תורה לגר"א ונדחה על ידו, כנזכר למעלה.
מגידים בתנועה השבתאית
בתקופה המאוחרת יותר, אחרי המרתו של שבתי צבי, עדיין נפוצו מגידים בין השבתאים. כך בבית המדרש האיטלקי של אברהם רוויגו השבתאי הייתה נוכחות ארוכה, כ-15 שנה, בשנים (1675–1691, ה'תל"ה - ה'תנ"א) של מגידים שנגלו לכמה מהתלמידים כבער שמואל יששכר פרלהפטר, מאיר רופא ואף לרוויגו עצמו. ברשימותיו של רופא נמצא כי עיקר עניינו בדבריו למגיד היה בבקשת פשר למותו של שבתי צבי ובחיזוי שובו לחיים לאחר כשנה.
המגיד החשוב בחוג זה נגלה דווקא למרדכי אשכנזי, שלא היה תלמיד חכם או בקיא במיוחד בקבלה. אף על פי כן, הותירו גילויים אלה רושם עז על רוויגו רבו. התגלויות המגיד לאשכנזי, שהיו בתחילה על ידי קול בלבד (דובר ארמית, כמגיד של קארו) ולאחר מכן גם בעלות דמות, נחקרו על ידי גרשום שלום שהסיק כי הדמות שהתגלמה בחלומותיו של אשכנזי הייתה לא אחרת מזו של רוויגו עצמו.
תוכן גילויים אלה כלל עניינים שבתאיים אך גם עצות כלליות ואישיות בענייני לימוד ובענייני חול, שכללו אף ביקורת על המגיד שנגלה לפרלהפטר שיצא מצידו לתרבות רעה. מגיד זה אף עורר את אשכנזי ורוויגו לעלות לארץ ישראל, כפי שאכן עשו.
המגיד של רמח"ל
מגיד נוסף שזכה לפרסום רב, הוא המגיד של רמח"ל, שהתגלה אליו בשנותיו הצעירות, החל מראש חודש סיון ה'תפ"ז, בהיותו בן 23. מגיד זה אף עמד בעין הסערה הפולמוסית נגד רמח"ל.
וכך כותב רמח"ל על גילויו הראשון:
בדברי הרמח"ל קיימים פרטים המלמדים על תופעת המגידות: הגילוי היה כרוך בעיסוק בקבלה מעשית; התגלו אליו לפי הסדר: מגיד, אליהו הנביא, והמלאך מטטרון; לכל התגלות קדמה פעילות קבלית מיוחדת; המגיד אינו נראה; דברי המגיד יצאו מתוך פיו של רמח"ל; וההכרות עם המתגלים השונים נעשתה באמצעות עדות מגיד אחד על חברו.
בנוסף למגיד שהתגלה לרמח"ל בדיבור אוטומטי, העיד שליח מצפת בשם ר' רפאל ישראל קמחי על תופעת מגידות של כתיבה אוטומטית לה היה עד, כאשר בעקבות ייחודים שונים במשך כחצי שעה, עמד וכתב סודות קבליים במהירות עצומה, ובמשך פחות מחצי שעה כתב דף פוליו או דף וחצי.
בהשראת המגיד כתב הרמח"ל חיבורים רבים, שהבולט שבהם הוא "זוהר תניינא", האמור לשמש תחליף לספר הזוהר, כאשר לדברי הרמח"ל הזוהר הראשון נועד לזמן הגלות והזוהר שלו לזמן הגאולה.
רמח"ל שיתף בסודו את חבריו שהתקבצו סביבו. אחד מתלמידיו, אולי הבולט שבהם, יקותיאל גורדון, גילה ברבים את קיום המגיד, והדבר עורר בתחילה התלהבות ועורר הערצה כבירה לרמח"ל. אך כעבור זמן מועט עמדה טענתו של רמח"ל על גילוי המגיד, בעין סערת ההתנגדות אליו, כאשר הדברים עוררו התנגדות רבה כלפיו מצידם של רבנים רבים, בראשם רבי משה חגיז והיעב"ץ, שאף התייחסו לתופעת המגידות ככלל והבדילו בינה לבין המגיד עליו טען רמח"ל. בין היתר הם טענו שמגיד אינו יכול להתגלות בחו"ל, ולא בגיל צעיר כל כך. הם אף העלו חשד שמדובר בגילויים המגיעים מצד השטן והטומאה, כאותם המגידים שפעלו בקרב חברי התנועה השבתאית.
כתוצאה מרדיפות אלו הושבע רמח"ל שלא לעסוק יותר בכתיבת חיבורים על פי מגיד. בשלב מסוים, כאשר נאסר על רמח"ל לעסוק בקבלה, הורה לו המגיד לעלות לארץ ישראל ובה יוכל לעסוק בקבלה (אגרות רמח"ל, רע"ג), ואכן, בסוף ימיו עלה רמח"ל לארץ ישראל.
רוב חיבורי רמח"ל על פי המגיד נגנזו בהוראת רודפיו, ולא שרדו. שריד אחד, מאמר מתוך זוהר תניינא לפרשת מקץ, נדפס בתוך "גנזי רמח"ל", בני ברק ה'תשמ"ד, לאחרונה התגלו חלקים נוספים מחיבור זה והתפרסמו עם מבוא מקיף על ידי הרב יוסף אביבי בשם זוהר רמח"ל.
הפסיכואנליזה של המגידות
לדעת חוקרים, תופעת המגידות נועדה לשמש צורך עז שקינן אצל המקובלים, והוא הרצון בגילוי סודות חדשים שלא נגלו מעולם. תופעה זו גברה בתקופה שאחרי גירוש ספרד, כאשר לעיסוק בתורת הקבלה נוסף פן משיחי, וכתוצאה מכך שאפו המקובלים להגיע לגילויים חדשים שיקרבו את ביאת המשיח, או כאלו המהווים חלק מהתורה שהמשיח עתיד לגלות. אולם, מכיוון שהקבלה ביסודה טוענת למסורות קדומות בכל עיקריה, לא נותר למקובלים מקום לחדש מדעתם דבר. פתרון למצוקה זו נמצא בדמותם של המגידים, שהם נשמות של צדיקים מדורות קודמים או מלאכים, שיש בכוחם לגלות חידושים שלא התחדשו עדיין, ויחד עם זאת לא לגרוע באמינות המסורת הקדומה של סודות הקבלה. עם זאת, לעיתים רבות נראה כי המקובל אינו חותר להגיע לגילויו של מגיד, אלא לדבקות בה' בלבד, ואילו גילויי המגיד ניתנים לו כמתנה, בלי שיעשה פעולה ממשית כדי לקבל אותה.
גילוי המגיד אפשרי בשתי צורות עיקריות: בהקיץ ובחלום. בימי הביניים יוחסה לחלום משמעות רבה, נבואית בחלקה, ולכן גילויים שהתגלו בחלום היו בעלי תוקף רב.
גילוי בהקיץ מזוהה בדרך כלל כאינטואיציה מושרית וחשיבה אוטומטית, כאשר האדם החווה את הגילויים מניח את שכלו המודע ומנסה לאחוז במחשבות ה"נופלות" להכרתו בלי מעורבותו הפעילה וללא הפרעות.
דוגמה לגילוי כזה, יש ב"ספר גירושין" של רמ"ק:
הדברים היו אצל הרמ"ק כשיטה, וכפי שהוא כותב במקום אחר:
במקרים אלו מתוארת תופעה הקרובה למגידות הרגילה, כאשר בדומה למגידות הרגילה בה נעשה שימוש בדיבור אוטומטי, נעשה שימוש במקרה זה במחשבה אוטומטית. במקרים מסוימים בהם מסופר על מגידים, לא ברור אם הכוונה היא לדיבור אוטומטי או למחשבה אוטומטית.
מרוסיה באהבה (סרט)
מרוסיה באהבה (באנגלית: From Russia With Love) הוא סרט ריגול, השני בסדרת ג'יימס בונד, אשר יצא לאקרנים בשנת 1963 בבימויו של טרנס יאנג. הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת איאן פלמינג, אשר יצא לאור בשנת 1957.
עלילה
ארגון הפשיעה הבינלאומי ספקטרה בהנהגתו של ארנסט סטאברו בלופלד (אנתוני דוסון), זומם לגנוב מכונת הצפנה חשאית מידי ברית המועצות, ולאחר מכן לחזור ולמכור אותה לסובייטים במחיר מופקע. בלופלד משתמש לשם כך בקולונל רוזה קלאב (לוטה לניה), קצינה לשעבר בסמרש שערקה לספקטרה. קלאב לובשת מחדש את מדי הסמארש ומטילה משימה על מפענחת צופן צעירה בשגרירות הרוסית באיסטנבול בשם טטיאנה רומאנובה (דניאלה ביאנקי). על רומאנובה מוטל להעמיד פנים שהתאהבה בסוכן ה-SIS המפורסם ג'יימס בונד (שון קונרי), ולסייע לו בגניבת מכונת ההצפנה. בלופלד שולח מתנקש מקצועי בשם דונלד גרנט (רוברט שו) כדי שיחסל את בונד ויגנוב ממנו את המכונה לאחר מכן.
רומאנובה יוצרת קשר עם ה-SIS ו-M (ברנארד לי) שולח את בונד לאיסטנבול כדי לגנוב את המכונה. בונד פוגש באיסטנבול את הסוכן הבריטי-טורקי עלי קארים ביי (פדרו ארמנדריז) שמגלה לו שהיחסים בין אנשי הביון הבריטים והסובייטים באיסטנבול הורעו מאוד לאחרונה עקב פיצוצים בשגרירויות של שתי המדינות. בונד מסייע לקארים ביי להיפטר ממתנקש שמנסה לחסל אותו. רומאנובה יוצרת עמו קשר ומפתה אותו, ולאחר מכן מסייעת לו לגנוב את המכונה. בונד, רומאנובה וקארים ביי עולים על רכבת האוריינט אקספרס בדרכם למערב, ובעקבותיהם עולים מתנקשים של ספקטרה. המתנקשים הורגים את קארים ביי, ובונד מוסר את גופתו לאחד מבניו בבלגרד. בונד מקבל הוראה להיפגש בזגרב עם סוכן בשם "נאש". עם זאת, הוא אינו מודע לכך שגרנט כבר רצח את נאש ונטל את זהותו. גרנט עולה על הרכבת, ובארוחת הערב הוא מסמם את רומאנובה ומנסה לרצוח את בונד. בונד מצליח להערים עליו כשהוא גורם לו להפעיל מלכודת מתפוצצת בתיק שלו. לאחר מאבק בונד הורג את גרנט. בונד ורומאנובה יורדים מהרכבת באיסטריה, תוך שסוכני ספקטרה רודפים אחריהם באמצעות סירות ומסוקים.
בלופלד מורה לקלאב להרוג את בונד ולהשיג את המכונה בכל מחיר. קלאב מגיעה לחדר בבית מלון בוונציה אשר בו הזוג שוהה. היא מתחפשת למנקה ומשתלטת על בונד באיומי אקדח. עם זאת, רומאנובה מחליטה שנאמנותה נתונה לבונד. היא גונבת את האקדח מקלאב, ובזמן שקלאב מנסה לפגוע בבונד באמצעות חוד מורעל שהיה מוסתר בנעל שלה, רומאנובה הורגת אותה, ובני הזוג יוצאים לשיט רומנטי בתעלות.
הפקה
בעקבות הצלחת הסרט הראשון, ד"ר נו, אולפני MGM החליטו להפיק סרט ג'יימס בונד נוסף ולהגדיל בהרבה את תקציבו. רוב הצוות של 'ד"ר נו' השתתף בסרט זה. מלכות היופי לשנת 1960, עליזה גור (בתפקיד בחורה צוענייה) ומרטין בסויק השתתפו בסרט בתפקיד משני.
רוב הסרט צולם באיסטנבול שבטורקיה. לוקיישנים ידועים שהופיעו בסרט היו ירבאטאן ואיה סופיה. תחנת הרכבת באיסטנבול שימשה כמקום הצילומים של תחנות הרכבת בבלגרד ובזאגרב. איאן פלמינג עצמו נכח בצילומים באיסטנבול. מרבית מסצנות הפנים צולמו בתוך אולפן. סצנת הסיום צולמה בוונציה שבאיטליה.
הצלחה
מבחינה רווחית, הסרט היה הסרט הכי מצליח בבריטניה באותה השנה והכפיל את רווחי "ד"ר נו".
צלם הסרט, טד מור קיבל פרס באפט"א על עבודתו. זהו הסרט היחיד בסדרה שזכה בפרס זה. הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשיר הטוב ביותר.
באתר "Rotten Tomatoes" קיבל הסרט ציון של 96% על סמך 49 ביקורות. מכון הסרטים הבריטי הגדיר את "מרוסיה באהבה" כאחד מהסרטים הטובים ביותר בסדרה. מרבית מהדמויות הדומיננטיות בהפקה כגון מייקל וילסון, שון קונרי וטימותי דלטון הגדירו את הסרט כאחד הסרטים האהובים עליהם.
הסרט היה הסרט האחרון שנראה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי, לפני הירצחו.
בסרט מופיעה לראשונה בסדרה מזוודת היד שנקראה מאז ועד היום תיק ג'יימס בונד.
ג'ייסון ביגס
ג'ייסון מת'יו ביגס (באנגלית: Jason Matthew Biggs; נולד ב-12 במאי 1978) הוא שחקן אמריקאי, אשר התפרסם בזכות תפקידו כג'ים לוונסטיין בסדרת סרטי הקומדיה "אמריקן פאי" ובזכות תפקידו בתור לארי בלום בסדרה מבית נטפליקס "כתום זה השחור החדש".
ביוגרפיה
ביגס נולד בניו ג'רזי שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא איטלקי ואנגלי. אמו, אנג'לה (לבית זוקו), עובדת כאחות, ואביו, גארי לואיס ביגס עובד כמנהל חברת הובלות. בתיכון, התאמן ביגס בטניס והיאבקות והשתתף בתחרויות ארציות.