cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סמי עופר
אצטדיון סמי עופר
סמי עופר מימן כ-15% מעלות בניית אצטדיון הכדורגל שנבנה בחיפה ונפתח בשנת 2014, והוא נקרא על שמו. האצטדיון הוקם במבואות הדרומיים של חיפה ומכיל כ-30,942 מקומות. באצטדיון משחקות קבוצות הכדורגל מכבי חיפה והפועל חיפה, ולעיתים מארח האצטדיון גם משחקים בינלאומיים של נבחרת ישראל ומשחקים כגון שלבי חצי גמר וגמר גביע המדינה.
בית ספר סמי עופר לתקשורת
בית הספר לתקשורת במרכז הבינתחומי הרצליה קרוי על שמו של סמי עופר. בשנת 2004 הוענק לסמי עופר התואר "עמית כבוד של העשור" מטעם המרכז הבינתחומי על תמיכתו במוסד ובתלמידיו, בין היתר על ידי מימון השכלתם של יוצאי יחידת העילית שייטת 13.
אוסף אמנות
עופר נחשב לאחד מעשרת אספני האמנות הגדולים בעולם. בשנת 2006 רכש ציור של ואן גוך תמורת 40.3 מיליון דולר. בנוסף החזיק אוסף נכבד של ציורי מארק שאגאל.
משפחתו
עופר היה נשוי לאביבה ואב לאייל ועידן שממשיכים לנהל את עסקיו.
בערוב ימיו התמודד עם מחלה קשה. נפטר ב-3 ביוני 2011 בביתו שבתל אביב, ונקבר בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
לאחר מותו דרשה רשות המיסים מיורשיו מס הכנסה בסך 940 מיליון ש"ח, על הכנסותיו בשנים 2006–2010. לאחר שיורשיו טענו שלא היה תושב ישראל בשנים אלה, הושגה פשרה לפי שילמו היורשים רק 107 אלף ש"ח.
מועצת המלוכה של קנדה
מועצת המלך של קנדה או מועצת המלכה של קנדה (באנגלית: King's Privy Council for Canada או Queen's Privy Council for Canada, בצרפתית: Conseil privé de la Reine pour le Canada) ובקיצור QPC או CPR, היא גוף של יועצים, שתפקידם לייעץ למונרך הקנדי. חברי המועצה ממונים על ידי המושל הכללי של קנדה לכל ימי חייהם, כאשר המועמדים לתפקיד מוצעים למושל הכללי על ידי ראש ממשלת קנדה.
היסטוריה
מועצת המלוכה הוקמה בהתאם לחוק החוקה, צפון אמריקה הבריטית משנת 1867 - על פי מועצת המלוכה של הממלכה המאוחדת. הממלכה המאוחדת וקנדה הן שתי ממלכות חבר העמים הבריטי היחידות בהן פועלת מועצת מלכה.
מועצת המלכה התכנסה בפועל רק פעמיים בנוכחות אליזבת השנייה מלכת קנדה: באוטווה בשנת 1957 ובהליפקס בשנת 1959.
סמכויות
תפקיד מועצת המלוכה לייעץ למונרך הקנדי (כיום, המלך צ'ארלס השלישי), וכן לממשלת קנדה.
קבינט ממשלת קנדה מהווה ועדה של המועצה.
חברות
במועצת המלוכה חברים כל השרים שמכהנים וכיהנו בעבר בממשלת קנדה, וכן כל נשיאי בית המשפט העליון של קנדה (הנשיא המכהן ונשיאים קודמים), המושל הכללי של קנדה, ומי שכיהן בתפקיד זה בעבר. כמו כן חברים במועצה מנהיג האופוזיציה וכן לעיתים חברים בישיבות מסוימות של המועצה גם ראשי מפלגות אופוזיציה נוספות.
לעיתים מתקבלים לישיבות מסוימות חברים נוספים, המושבעים כחברי המועצה לצורך אותה ישיבה.
שבועת תפקיד
הממונה לתפקיד חבר המועצה נשבע:
מינויי כבוד
מספר פעמים מונו חברים למועצת המלכה כתואר של כבוד. כך למשל ראשי ממשלת פרובינציות קנדה מונו למועצה לרגל חגיגות ה-100 לקונפדרציה הקנדית בשנת 1967, ולרגל קבלת חוקת קנדה בשנת 1982. בשנת 1992, לרגל יום העצמאות ה-125 של קנדה מינה המושל הכללי של קנדה רומאו לבלן 18 חברי מועצה כתוארי כבוד, ובהם ראש הממשלה לשעבר של אונטריו דייוויד פיטרסון, שחקן ההוקי קרח לשעבר מוריס ריצ'רד, ואיש העסקים קונרד בלק.
קוורום
הקוורום של התכנסות המועצה הוא ארבעה חברים (כלומר די בהתכנסות של ארבעה חברים כדי להכריע החלטות בעלות תוקף מחייב).
STS-31
STS-31, היא המשימה ה-35 בתוכנית המעבורות של נאס"א, שביצעה מעבורת החלל דיסקברי. במשימה זו הוצב טלסקופ החלל האבל במסלולו סביב כדור הארץ. שיגור המשימה התבצע ב-24 באפריל 1990, והמעבורת חזרה לכדור הארץ ב-29 באפריל 1990.
המשימה
השיגור היה מתוכנן ל-10 באפריל, אך נדחה עקב בעיה טכנית. ב-24 באפריל ספירה לאחור הופסקה 31 שניות לפני השיגור עקב בעיה טכנית. לאחר שהיא סודרה, רצף שיגור חודש.
מפלגת האיכרים הלאומית
מפלגת האיכרים הלאומית (ברומנית: Partidul Național Țărănesc) הייתה מפלגה חקלאית שפעלה בממלכת רומניה.
היסטוריה
המפלגה נוסדה ב-1926, עקב מיזוג של שתי מפלגות רומניות, "המפלגה הלאומית הרומנית" ו"מפלגת האיכרים", שהשיגו את עיקר תמיכתן ב ובבסרביה. מטרתו של האיחוד היה ליצור תחרות מול אחת המפלגות המשפיעות ביותר בפוליטיקה הרומנית, בשם המפלגה הלאומית ליברלית. אחד מראשי המפלגה היה יוליו מאניו, ובבחירות שנתקיימו ברומניה ב-1928 זכתה המפלגה בראשותו להישג גדול.
כיכר נייתן פיליפס
כיכר נייתן פיליפס (באנגלית: Nathan Phillips Square) היא כיכר מרכזית בטורונטו. הכיכר נפרשת מול החזית הדרומית של בניין העירייה של טורונטו וקרויה על שם נייתן פיליפס, ראש העיר של טורונטו בשנים 1955 עד 1962. הכיכר תוכננה יחד עם בניין העירייה על ידי האדריכל ויליו רבל בעקבות תחרות אדריכלים בינלאומית, ונחנכה בשנת 1965. תחרות לעיצוב מחדש של הכיכר נערכה בסתיו 2005.
הכיכר משמשת בין השאר לתצוגות אמנות, שוק איכרים שבועי, אירועים חברתיים והפגנות.
צורת הכיכר מלבנית, כשצלעה הצפונית נושקת לבניין העירייה. שטחה העיקרי של הכיכר מרוצף בלוחות בטון גדולים. טיילת בטון מוגבהת מקיפה את הכיכר ומאפשרת גישה לבימה של בניין העירייה. בשל בעיות תקציב הטיילת סגורה ברוב ימי השנה.
בקצה המערבי של הכיכר נמצא "גן השלום", שהוקם לזכר הטלת פצצת האטום על הירושימה ולציון ״מחויבותם של תושבי טורונטו לעקרון השלום העולמי״.
מלבד אלו מפוזרים בכיכר מספר פסלים, ביניהם "Three-Way Piece No. 2" (הקשת) שיצר הפסל הנרי מור ופסלו של וינסטון צ'רצ'יל שנוצר על ידי הפסל אוסקר נמון.
מחוזות טובאלו
מבחינה המנהלית טובאלו כוללת 9 איים בהתאם למספר האיים המיושבים.
אדווין קרדונה
אדווין אנדרס קרדונה בדויה (בספרדית Edwin Andrés Cardona Bedoya) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בתפקיד הקשר ההתקפי בקבוצת בוקה ג'וניורס מהליגה הארגנטינאית.
אתלטיקו נסיונל
גדל במחלקת הנוער של אתלטיקו נסיונל וסומן כבר מגיל צעיר כאחד השחקנים המבטיחים. הוקפץ לסגל של הקבוצה הבוגרת בגיל 16 על ידי המאמן לואיס פרננדו סוארס ובלט בכישרונו. למרות זאת, אופיו הבעייתי ומזגו החם סללו את דרכו מחוץ לקבוצה בינואר 2012 דווקא כאשר היה אמור להפוך לשחקנה המוביל. המאמן, סנטיאגו אסקובר, הציב אותו ברשימת ההעברות לאחר שטען שקרדונה לא מתאמץ מספיק בשביל הקבוצה. ב-59 משחקים כבש 11 שערים.
אינדפנדיינטה סנטה פה
קרדונה הושאל לאינדפנדיינטה סנטה פה בתקווה ששם יוכל לחזור לעצמו. למרות הבלחות מדי פעם, לא הצליח למצוא מקום של קבע בהרכב. כבש 9 שערים ב-43 משחקים במדי הקבוצה לפני שהושאל שוב, הפעם לג'וניור ברנקייה.
ג'וניור ברנקייה
בג'וניור קרדונה החל לחזור לעצמו והפגין יכולת טובה. הוא היה גם נקי מבעיות משמעת ובזכות אותה שנה טובה שחווה, התבקש לחזור לאתלטיקו נסיונל עקב בקשה מיוחדת של המאמן חואן קרלוס אוסוריו.
אתלטיקו נסיונל
בינואר 2014 חזר לקבוצת נעוריו והפעם עם כשחקן מוביל. קרדונה היה משחקניה החשובים של אתלטיקו נסיונל שרשמה טורניר מצוין בליגה המקומית שבה זכתה באליפות ולראשונה לקרדונה היה חלק משמעותי בה. הוא כבש 10 שערים ובישל 3 ב-32 משחקי ליגה. גם בזירה הבינלאומית הצליחה נסיונל כאשר הגיע לגמר הקופה סודאמריקנה אך הפסידה לריבר פלייט את התואר. בסך הכל סיים קרדונה את 2014 עם 18 שערים ו-6 בישולים ב-59 הופעות, אבל בעיקר עם שיפור ניכר במעמדו כשחקן מוביל. בעקבות יכולתו, החליטה מונטריי המקסיקנית לרכוש אותו.
מונטריי
ב-16 בדצמבר 2014 חתם בקבוצה ביחד עם בני ארצו אלכסנדר מחיה ויימי צ'ארה, שהצטרפו לעוד שני קולומביאנים שכבר היו חלק ממונטריי - סטפן מדינה ודורלן פאבון. קרדונה הפך לאחד השחקנים החשובים והאהובים בקבוצה מהר מאוד. ב-21 בפברואר כבש שער מול קרטרו דקה לאחר שנכנס כמחליף וב-7 במרץ כבש את השלושער הראשון שלו מול טולוקה. ב-2015 נבחר לקשר המצטיין של הליגה המקסיקנית. ולמרות זאת, בעיות המשמעת ואופיו החם הופיעו גם במקסיקו. תחילה עם מאמנו, אנטוניו מואמד, לא היה זה סוד שהשניים אינם מסתדרים. אחר כך גם מול ההנהלה, כאשר ביקשה להעבירו לקבוצת פאצ'וקה אך קרדונה סירב. בתגובה, שלחה אותו ההנהלה להתאמן עם קבוצת הנוער של המועדון. מבחינה מקצועית תרם קרדונה המון למונטריי, 41 שערים ב-102 משחקים ו-17 בישולים, אבל החיכוכים עם הצוות המקצועי הובילו אותו אל מחוצה לו.
בוקה ג'וניורס
ב-18 ביולי 2017 עבר בהשאלה לשנה לבוקה ג'וניורס עם אופציה לרכישה על סך 6 מיליון דולר. קרדונה הלהיב גם כאן את האוהדים כבר בהתחלה במשחקי קדם העונה, כאשר הצטיין וכבש מול נסיונל במשחק הכנה ואחר כך גם מול באנפילד וקולון. ב-5 בנובמבר כבש שער מרהיב בקלאסיקו מול ריבר פלייט, בו ניצחה בוקה 1–2. ב-17 במאי 2018 כבש בניצחון 0–5 על אליאנסה לימה ועזר לקבוצה להעפיל לשמינית גמר הקופה ליברטדורס.
פאצ'וקה
בתחילת 2019 עבר בהשאלה לשנה אחת ממונטריי לפאצ'וקה. הוביל את הקבוצה לפלייאוף כשהוא הופך לאחד משחקניה המרכזיים ומסיים את הסמסטר הראשון עם 6 שערים ו-11 בישולים.
נבחרות צעירות
קרדונה עבר את דרכו בנבחרות הצעירות של קולומביה, תחילה בנבחרת עד גיל 17, איתה שיחק בסודאמריקנו עד גיל 17 בשנת 2009 ואף סיים כמלך שערי הטורניר עם 7 שערים, כולל שלושה בניצחון 0–3 על אקוודור. לצערו של קרדונה, במונדיאליטו עד גיל 17 באותה שנה הוא לא הספיק לשחק מאחר שנפצע שבוע לפני תחילת הטורניר.
גם בנבחרת עד גיל 20 עבר קרדונה ושיחק שם לצד שחקנים כמו חאמס רודריגס ולואיס מוריאל. שיחק בשנת 2011 בטורניר הידידות היוקרתי בטולון שבצרפת ועזר לנבחרת לזכות, תוך כדי שהוא כובש ארבעה שערים ונבחר לתגלית הטורניר. הוא עתיד היה לשחק עם הנבחרת כמה חודשים מאוחר יותר במונדיאליטו עד גיל 20 אותו אירחה קולומביה, אבל סכסוך שלו עם המאמן אדוארדו לארה, הביא את קרדונה לפספס גם את טורניר גביע העולם הזה.
נבחרת בוגרת
הוא זומן לראשונה לנבחרת ב-3 באוקטובר 2014 על ידי המאמן חוסה נסטור פקרמן לקראת משחקי הידידות מול ו. את הבכורה ערך כעבור שבוע מול. ב-30 במרץ 2015, כבש את שער הבכורה שלו במשחק ידידות מול. נכלל ברשימה של פקרמן לסגל הנבחרת בטורניר הקופה אמריקה 2015. את שער הבכורה הרשמי שלו הוא כבש ב-8 באוקטובר 2015, במשחק מול בפתיחת מוקדמות מונדיאל 2018 בניצחון של  0-2. הוא הוסיף עוד שני שערים מאוד חשובים במשחקי המוקדמות. תחילה מול במשחק החוץ בלה פאס, שער שכבש בתוספת הזמן של סיום המשחק, היקנה ניצחון לנבחרתו 2–3. ב-6 באוקטובר 2016 הוא חזר על הפעולה ושער נוסף שלו בדקה האחרונה נתן ל ניצחון מול באסונסיון. קרדונה גם כבש בתיקו 2-2 במשחק הידידות מול ב-7 ביוני 2017. הוזמן על ידי המאמן פקרמן לסגל המורחב של הנבחרת לקראת מונדיאל 2018, אך לא שרד את הניפוי הסופי. ב-30 במאי 2019 נכלל על ידי המאמן קרלוס קיירוש בסגל הסופי לקופה אמריקה 2019.
לזמן את הרוע
לזמן את הרוע (באנגלית: The Conjuring) הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי אשר בוים על ידי ג'יימס ואן. תסריטו נכתב על ידי צ'אד האייס וקרי האייס. הסרט הוא הראשון שיצא במסגרת היקום הקולנועי של לזמן את הרוע. פטריק וילסון וורה פרמיגה שיחקו כאד ולוריין וורן הידועים כמגרשי שדים ורוחות, וחוקרי מקרים על-טבעיים. הסרט מבוסס על סיפור אמיתי, ועלילתו מתמקדת בשנת 1971.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ובקנדה ב-19 ביולי 2013, ובבריטניה ובהודו ב-6 באוגוסט 2013. הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרים וגרף למעלה מ-319.5 מיליון דולר, ברחבי העולם מתקציב של 20 מיליון דולר, מה שהופך אותו לסרט האימה ה-9 המכניס ביותר בכל הזמנים. סרט ההמשך, "לזמן את הרוע 2", יצא לאקרנים בארצות הברית ב-10 ביוני 2016 ובישראל ב-23 ביוני 2016. צילומי הסרט נערכו בשנת 2012 בצפון קרוליינה.
על פי ציר הזמן, זהו הסרט הראשון ביקום הקולנועי של "לזמן את הרוע".
עלילה
בשנת 1971, רוג'ר וקרוליין עברו לגור בבית מוזנח בהאריסוויל, רוד איילנד עם חמש בנותיהם; אנדריאה, ננסי, כריסטין, סינדי והקטנה, אפריל. היום הראשון עבר כרגיל, אם כי הכלבה שלהם סיידי סירבה להיכנס לבית ואחת מהבנות מוצאת כניסה למרתף. כמה אירועים על-טבעיים קרו בלילות הראשונים. כל השעונים עצרו בדיוק ב-03:07 והכלבה סיידי נמצאה מתה בחצר האחורית. באותו הלילה, בזמן שהבנות ישנות, כריסטין מרגישה משיכה על רגלה. היא חשבה שזאת הייתה אחותה ננסי, אבל זה היה שד שרק כריסטין הייתה יכולה לראות. היא התחילה לצרוח ואמרה שהשד רוצה שכל המשפחה שלה תמות. האם קרולין קיפלה כביסה בלילה ולפתע שמעה מחיאות כפיים במסדרון. כל התמונות לאורך הקיר התנפצו על הרצפה. היא הלכה למטה במדרגות וראתה שדלת המרתף נפתחת באיטיות. כשהיא נכנסת פנימה, היא נלכדה על ידי הרוח. באותו הזמן, בארון בחדרן של אנדריאה וסינדי שוכנת רוח.
קרולין מחליטה ליצור קשר עם מגרשי השדים והרוחות הידועים אד ולוריין וורן, שהסכימו לקחת חלק במקרה. הם ניהלו חקירה ראשונית והסיקו שהבית דורש גירוש שדים, אבל הם צריכים אישור מהכנסייה הקתולית וראיות נוספות לפני שהם יכולים לעשות זאת. לאחר חקירה נוספת של הבית, אד ולוריין וורן גילו שהבית היה שייך בעבר למכשפה בשם בת שבע, שהקריבה את בנה בן השבוע לשטן והתאבדה בשנת 1863 לאחר שקיללה את כל מי שינסה לקחת את אדמתה. שטח האדמה היה בעבר יותר מ -200 דונם, אך מאז הוא התחלק לאזורים קטנים יותר. הם מוצאים דיווחים על מספר רב של מקרי רצח והתאבדויות בבתים שנבנו מאז על שטחים שהיו פעם חלק מאותה האדמה. אד ולוריין וורן חזרו לבית לאסוף ראיות כדי לקבל אישור לגירוש השדים. הם הציבו מצלמות, רדיו המקליט את הקולות ופעמונים בבית. רעש חשוד הגיע מהרדיו, הם שומעים רוח המובילה את סינדי לארון, שבו היא מגלה מעבר סודי. לוריין נכנסת למעבר ונופלת דרך הרצפה למרתף, שבו היא רואה רוח של אישה שהייתה ברשות בת שבע לפני זמן רב והרגה את הילד שלה. לאחר מכן, רוח התקיפה את אחת הילדות בסלון לעיני מצלמות הבית.
משפחת פרון מחליטה להימלט לבית מלון בזמן שאד ולוריין מוסרים את עדותם לכנסייה כדי להסדיר גירוש שדים. בעוד הזוג וורן בדרכם הביתה, בתם ג'ודי הותקפה בבית שלהם על ידי הרוח של בת שבע, יחד עם בובת אנאבל, אם כי אד מגיע בזמן ומציל את ביתו. הרוח של בת שבע השתלטה על האם, קרוליין. היא לוקחת שתיים מבנותיה, כריסטין ואפריל, ונוסעת חזרה מבית המלון לבית הרדוף. אד, לוריין, רוג'ר, שני עוזריהם, ועומס קצין המשטרה נסעו לבית שבו הם מוצאים את קרוליין במרתף מנסה לדקור את כריסטין עם מספריים. לאחר הכנעת קרוליין וקשירתה לכיסא, אד מחליט לבצע גירוש שדים בעצמו. ללא כומר. קרוליין לפתע נזכרת בזיכרון מיוחד שהיא מבלה עם בני משפחתה, המאפשר לאד להשלים את תהליך גירוש השדים.
לאחר השלמת התהליך אד ולוריין חוזרים הביתה. לוריין אומרת שהכומר שהם ביקשו לגירוש השדים התקשר והשאיר הודעה, ואמר כי הם זכו לאישור מהכנסייה הקתולית לבצע את גירוש השדים. בנוסף לכך, יש לו גם מקרה אחר עבורם לחקור בלונג איילנד. כשהם עוזבים, תיבת הנגינה שאפריל מצאה נפתחת ומנגנת מוזיקה, חושפת את בובת אנאבל יושבת מול הדלת, והמסך מחשיך.
הפקה
בינואר 2012, אישר בלאדי דסטינגטינג שג'יימס ואן יפיק ויביים סרט בשם "תיקי וורן", ששמו שונה מאוחר יותר ל-"לזמן את הרוע", שיתמקד בסיפורים של אד ולוריין וורן, זוג נשוי, שחקר אירועים פאראנורמליים. כאשר דסטינגטינג נפגש בשנית עם ואן, החליטו השניים כי פטריק וילסון יככב לצד ורה פרמיגה בתפקידים הראשיים של אד ולוריין.
הסרט הופק על ידי טוני דרוסה-גרונד, פיטר ספרן ורוב קוואן, הוסרט על ידי צ'אד האייס וקרי האייס ובוים על ידי ג'יימס ואן. צילומי הסרט החלו בפברואר 2012. הסרט עלה לאקרנים בבית הקולנוע "Cinerama Dome", שבלוס אנג'לס כבר ב-15 ביולי 2013, ובשאר העולם הופץ ארבעה ימים לאחר מכן.
צילומי הסרט "אנאבל", שתיפקד כסרט השני ביקום הקולנועי של לזמן את הרוע, החלו בתחילת 2014, בקובינה שבקליפורניה, כמה זמן לאחר ש-"לזמן את הרוע" יצא לאקרנים.
פסקול
עטיפת הפסקול מציגה בתוכה את אנאבל, עליה יצא הסרט השני בסדרה שנה לאחר צאת הפסקול.
סיפור קצר
סיפור קצר הוא ז'אנר ספרותי, שבו היצירות הספרותיות הן בעלות היקף מצומצם - סיפור כזה ניתן לקרוא, לרוב, במשך פחות משעה. מאפיינים מובהקים של הסיפור הקצר הם אחדות הזמן, אחדות המקום ואחדות העלילה. אורך סיפור קצר נע בדרך כלל בין 1,000 ל-7,500 מילים.
סוגת הסיפור הקצר התחילה בימי הביניים, אולם רוב הסיפורים היו אנונימיים. הם גם נחשבו לחסרי חן אלא אם כן רבים מהם אוגדו בספר אחד בעל סיפור מסגרת (כגון סיפורי אלף לילה ולילה). רק במאה ה-14 באיטליה, ניתן למצוא סיפורים קצרים עם שם היוצר. ג'ובאני בוקאצ'ו, מחברו של "דקאמרון", קובץ המכיל 100 סיפורים קצרים, נחשב בעיני רבים לאבי הסיפור הקצר. סיפורו "הבז", מתוך דקאמרון, הוא סיפור קצר קלאסי המשלב את המאפיינים של הז'אנר בתמציתיות ובענייניות רבה. כמו הסיפור העיוורת.
מאפייניו העיקריים של הסיפור הקצר:
מבנה הסיפור הקצר
המבנה הקלאסי של הסיפור הקצר הוא פירמידה שבראשה נמצאת נקודת השיא. השלבים במבנה הם:
פרסום סיפור קצר
אורכו המצומצם של הסיפור הקצר מאפשר פרסומו במגוון רחב של במות:
תחרויות סיפור קצר בישראל
בישראל מספר גופים מקיימים תחרויות של סיפורים קצרים, במטרה לעודד כתיבה ספרותית ולגלות כישרונות חדשים, בהם העיתון "הארץ", העורך את תחרות הסיפור הקצר של "הארץ", מפעל הפיס, העיתון "מקור ראשון" ו- "עברית ספרים דיגיטליים" מבית ynet.
בשנת 2015 ייסדה הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר את תחרות הסיפור הקצר ע"ש עפרה אליגון, במסגרתה יצאו לאור שתי אסופות בשם "עשרים סיפורים קצרים".
בן הכט (אוניית מעפילים)
רכישה והכנה להפלגה
בשנת 1946 נרכשה האונייה מעודפי צי ארצות הברית שלאחר תום מלחמת העולם השנייה, על ידי הלל קוק שנודע גם בשם פיטר ברגסון, ועל שמו גם נקראה קבוצת ברגסון - קבוצת פעילים רוויזיוניסטים בארצות הברית. התרומות שנאספו הועברו לרוכשים על ידי "הועד העברי לשחרור לאומי" (באנגלית: "The Hebrew Committee of National Liberation"). הרכישה התבצעה באמצעות חברת "TYRE SHIPPING CO" חברה ניו יורקית בבעלות אלכסנדר וילף, שהיה סגן יושב ראש "הליגה האמריקנית למען ארץ ישראל חופשית". הסכום הנדרש לרכישה נאסף על ידי הליגה אצל נדבנים, וכן מהכנסות המחזה של בן הכט בשם "דגל נולד" ("A flag is born"). שמה כאשר נרכשה היה "אבריל" ("Abril").
ב-27 בדצמבר 1946 היא הפליגה דרך האוקיינוס האטלנטי לצרפת, כשהיא נושאת דגל של הונדורס. בפורט דה בוק היא הוסבה לקליטת מעפילים. רב החובל היה הרי הרשקוביץ, יהודי אמריקאי שהתנדב לעזור למפעל ההעפלה. לצדו צוות של 24 ימאים, בהם כעשרה יהודים מתנדבים, ושני נורווגים בעלי אזרחות אמריקאית. בספינה הוקמה "מפקדה" ובה שמונה חברים: מפקד הספינה, מפקד צבאי – אחראי על הקשר עם הבריטים במקרה עימות, "מקשר", מעין שר החוץ, שתפקידו קיום הקשר עם אנשי הצוות האמריקאים, מפקד חוליית שירותים (Quartermaster) לטיפול באספקה, אחראי ניקיון, אחראי על החלפת משמרות וחלוקת הזמן ורופא. מלווי האונייה מטעם המוסד לעלייה ב' היו אנשי הפלי"ם: שמחה ברלין ומשה שוורץ.
האונייה היא אחת מתוך 10 אוניות המעפילים המכונות "האוניות האמריקאיות" של מפעל ההעפלה – אוניות שנרכשו בארצות הברית/קנדה ואשר גודלן יחסית לספינות שנרכשו באירופה אפשר שינוי משמעותי בהיקף ההעפלה אחרי מלה"ע (מורי גרינפילד – מתנדב באחת מהן – כתב עליהן ספר בשם "הצי הסודי של היהודים").
המעפילים
המעפילים נאספו על ידי אנשי המוסד לעלייה ב'. חלקם שהו קודם במחנות פליטים באזור האמריקאי של גרמניה, והם יצאו באופן גלוי ממינכן דרך קרלסרוהה, באישור הצבא האמריקאי והצירות הצרפתית בפרנקפורט. בליל 23–24 בפברואר 1947, חצו 535 מהם את הגבול הצרפתי ליד קל (Kehl). הם הוסעו ברכבת לגרנובל לשם הגיעו ב-24 בפברואר. 10 מהם נמלטו ולא הפליגו. 4 אחרים נשארו לטיפול רפואי. 45 מעפילים נאספו בגרנובל בעת שהותה של הקבוצה. 40 הגיעו ישירות לנמל פורט דה בוק. לפני ההפלגה כונסו יחד, שרו את התקווה ואת המנון בית"ר, והשמיעו ברכות לשלטונות הצרפתיים, ובחצות יצאו לנמל.
ההפלגה
האונייה הפליגה ב–1 במרץ 1947 בשעה 16:00 מצרפת. על פי העיתון "דבר" על סיפונה הפליגו כ-599 מעפילים: 385 גברים, 194 נשים ו-20 ילדים. האונייה התגלתה על ידי כוחות צבא בריטים בשבת, 8 במרץ. בשעה 10:00 חגו מעל הספינה שני מטוסים בריטים. ב-11:00 הגיעו שתי משחתות בריטיות שנצמדו לספינה משני צדיה, במרחק 50 מייל מהחוף. צוות הספינה החליט להתעלם מהמשחתות ומהקריאות ברמקול לכניעה. כוונתו הייתה להמתין במים בינלאומיים עד לרדת החשיכה, ולהפליג במהירות אל החוף. בשעה 17:30 הצטרפו משחתת נוספת ופריגטה.
בשעה 16:30, במרחק כ-13 מייל מהחוף, נחסמה דרכה על ידי שתי המשחתות. כ-100 חיילים בריטים מצוידים בנשק, רימוני גז מדמיע, אלות וכידונים, קפצו אל הסיפון. חלקם החזיקו זרנוקי מים. לא הייתה התנגדות של ממש מצד המעפילים. בשעה 19:30 הובאה הספינה לנמל חיפה.
ב-10 במרץ 1947 דווח בעיתון "דבר" כי המעפילים גורשו למחנות המעצר בקפריסין ביום הקודם. על פי העיתון "דבר", עם הצטרפותם של מעפילי האונייה עלה מספר המעפילים בקפריסין למעל 10,000, המספר המקסימלי שנקבע למחנות.
כ-20 בני אדם, מצוות הימאים והמלווים, נעצרו על ידי הבריטים בכלא עכו. וכן הוחזקו במעצר שלושה מנוסעי האונייה שהוצגו כעיתונאים; שניים מהם גורשו לאחר מספר ימי מעצר, והשלישית המתינה בכלא לקבלת רישיון עלייה. ב-30 במרץ, לאחר התערבות דיפלומטית, גורשו הימאים אזרחי ארצות הברית לארצם.
ממשלת המנדט החרימה את האונייה, לאחר הליך משפטי.
הסופר בן הכט הודיע בתגובה לגירוש המעפילים לקפריסין, שהוא כותב עוד הצגה שהכנסותיה יוקדשו למימון אוניית מעפילים נוספת.
בחיל הים הישראלי
לאחר עזיבת הבריטים, שופצה אוניית המעפילים ובספטמבר 1948 הוכנסה לשירות בחיל הים הישראלי מפקדה היה מילה ברנר וניתן השם אח"י מעוז ק-24.
מפקדים וצוות
מפקד הראשון היה מילה ברנר סגנו היה יוסף אלמוג. המפקד השני היה רס"ן אולי וצלר ואחריו נפתלי רוזן ויצחק דביר. הצוות כלל 70 ימאים לוחמים. מהם אלחוטנית מיכל דוניה שהחליפה בסוף אוקטובר 1948 אלחוטן שחלה. מילאה את תפקידה בצורה מעולה על אף התנאים הקשים. לאחר שחרורה נישאה ב-15 בדצמבר 1949 למפקד האנייה מילה ברנר.
פעילות
טיבוע אל-אמיר פארוק - באוקטובר 1948 נשאה את סירות הנפץ של החבלנים הימיים בפיקודו של יוחאי בן-נון להטבעת אניית הדגל המצרית האמיר פארוק.
הצלת ספינת העולים נרקיס - ב-11 בנובמבר 1948 יצאה הספינה 'נרקיס' מחוף ליד פמגוסטה עם מעפילים ממחנות המעצר בקפריסין שהבריטים מנעו את עלייתם. בעת היציאה איבדה את העוגן היחיד שהיה לה. מזג האוויר הפך לסערה דרומית מערבית המים חדרו לחדר המכונות והמנוע נדם. הספינה נסחפה מזרחה. האלחוטן שידר קריאת אזעקה. המעוז בפיקודו של מילה ברנר סיירה בדרום החוף של ישראל בצהרי 12 בנובמבר הוזעקה להצלת ה"נרקיס". המעוז פנתה בכל המהירות ובבוקר 13 בנובמבר גילתה את ה"נרקיס" בקרבת החוף הסורי. ההתקרבות והעברת חבל הגרירה היוו ימאות מסובכת בגלים החזקים. בהתחלת הגרירה ניתק החבל וברנר חזר על הביצוע עד שהצליח להרחיק את ה'נרקיס' מהחוף ולמשוך אותה לנמל חיפה.
בשירות אזרחי
אח"י מעוז שירתה בחיל הים עד שנת 1955 ואז נמכרה לחברה איטלקית, ושימשה במשך שנים רבות כמעבורת במפרץ נאפולי. כיום הספינה עדיין בשירות פעיל כיאכטה תחת השם "Santa Maria Del Mare" ונושאת דגל איטלקי. גוף האוניה עבר שינויים.
כנפי הרעם בפעולה
כנפי הערם בפעולה (באנגלית: Thunderbirds are Go) היא סדרת הנפשה אמריקאית לילדים. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים בדיבוב לעברית בהפקת אולפני דאבי דאב החל משנת 2015 עד שנת 2016.
הסדרה מבוססת על סדרת האנימציה כנפי הרעם ששודרה בראשית שנות השישים של המאה העשרים, ואשר שודרה בארץ הן בשנות השבעים והן בשנות התשעים. הסדרה מתרחשת במאה ה-21 (ליתר דיוק בשנת 2060) כאשר צוות חילוץ נפגעים, ואסונות אשר נקרא: "כוח החילוץ הבינלאומי" פועל במקביל למניעת אסונות בכדור הארץ, בחיפוש אחר אחד האנשים המסוכנים ביותר בעולם שנקרא בשם "הוד", או כמו שהוא מכנה את עצמו בסוף העונה הראשונה של הסדרה: סוכן 79". במקביל לכול אלו מנסה צוות ההצלה הבינלאומי לחפש את מייסד הארגון, שהוא גם אביא הצוות כלומר: המשפחה שמתפקדת בתור צוות ההצלה הבינלאומי: "משפחת טרייסי".
בעקבות ההצלחה לה זכתה הסדרה המחודשת שודרה עונה נוספת של הסדרה בה מנסים בני המשפחה בשיתוף חברים נוספים: ליידי פנלופי, פארקר העוזר שלה {סוכן חשאי בעברו}, ושרברט הכלב הנאמן למצוא את אביא המשפחה בעקבות רמז שהתגלה, ובו התברר שהוא עדיין בחיים.
גופי שידור
הסדרה "כנפי הרעם בפעולה" שודרה בישראל לראשונה בשנת 2015 במסגרת שדורי ערוץ הילדים בדיבוב לעברית, כאשר העונה האחרונה שלה מופצת דרך שרות הסטרימינג {הזרמת הווידאו}: אמזון פריים ווידאו.
קרל היינריך גראון
קרל היינריך גראון (בגרמנית: Carl Heinrich Graun; 7 במאי 1704 – 8 באוגוסט 1759) היה מלחין וזמר טנור גרמני. גראון, כמו יוהאן אדולף האסה, היה בין המלחינים הגרמנים שחיברו אופרה איטלקית בתקופתו.
ביוגרפיה
גראון נולד בווארנבריק שבברנדנבורג. הוא הלך בעקבות אחיו, יוהאן גוטליב גראון, שגם הוא היה למלחין, ולמד משנת 1714 בבית הספר הגבוה למוזיקה בדרזדן, שם שר במקהלה וניגן בצ'לו ובכלי מקלדת. בהמשך עבר לבראונשווייג, שם שר וכתב ללהקה שש אופרות. אחיו של גראון, יוהאן גוטליב, היה כנר ראשי בתזמורת של חצר פרידריך השני, יורש העצר ואחר מלך פרוסיה, (פרידריך הגדול). קרל היינריך הצטרף אל אחיו והיה משנה לכנר הראשי ואחר קאפלמייסטר, מאז עלייתו של פרידריך השני לכס המלוכה בשנת 1740 ועד מות גראון כעבור תשע-עשרה שנים בברלין.
גראון כתב מספר אופרות. האופרה שלו "קלאופטרה וקיסר" חנכה את בית האופרה של ברלין בשנת 1742. עוד אופרה היא "מונטזומה" (1755), לליברית של המלך פרידריך, יצירותיו אינן מבוצעות כיום לעיתים קרובות, אם כי הפסיון שלו, "מות ישו", מ-1755, הושמע לעיתים קרובות בגרמניה במשך שנים רבות אחרי מותו. שאר יצירותיו כוללות קונצ'רטי וטריו סונאטות.
ג'ון ו. גרובס כתב ביוגרפיה ממצה וקטלוג על פי נושא, בשם The sacred Choral Music of the Graun Brothers ("היצירות הכנסייתיות למקהלה של האחים גראון").
צהוב
אטימולוגיה
המילה "צָהֹב" מופיעה כבר במקרא וככל הנראה, היא מופיעה במשמעותה הנוכחית. מילה המתארת את הצבע הצהוב, בשפה קדומה, אינה דבר מובן מאליו. זאת משום, שבתקופות קדומות נהגו לכנות הן את הצבע הצהוב והן את הצבע הירוק, במינוחים, שכיום מתארים את הירוק בלבד. לפי מודל השפה הפרוטו-שמית, באם כל השפות השמיות היו שמות רק לארבעה צבעים: לאדום-חום, לירוק-צהוב, ללבן ולשחור. זה ששימש עבור ירוק-צהוב, דומה למילה העברית המודרנית "ירוק". תופעה דומה אפשר לראות ביוונית הארכאית. ביצירתו של הומרוס, דבש הדבורים מתואר, כבעל צבע ירוק.
Heartbreaker (שיר של מריה קארי)
Heartbreaker (בעברית: שובר לבבות) הוא סינגל של הזמרת מריה קארי בשיתוף ג'יי זי מתוך אלבומה Rainbow. הוא יצא לאור ב-21 בספטמבר 1999, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס כסינגל הראשון מהאלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי קארי עצמה וג'יי זי והופק על ידי קארי עצמה ודי ג'יי קלו. השיר מסמפל את השיר "Attack of the Name Game" של הזמרת סטייסי לטיסאו ובכך גם הכותבים של השיר הזה קיבלו קרדיט בכתיבת השיר.
בדומה לשירים מהאלבום הקודם שלה גם בשיר הזה מריה ממשיכה בקו ההיפ-הופ וה-R&B בו השתמשה גם בשירים באלבומה הקודם. בשל כך מריה החלה לשלב ראפרים בשירים שלה לדוגמת השיר הזה. מבחינה לירית השיר מדבר על בחורה שחוזרת כל פעם מחדש לבן זוגה אף על פי שהוא ממשיך לשבור לה את הלב.
ביקורת והצלחה
השיר זכה לביקורות מעורבות ממבקרי המוזיקה שטענו כי השיר אינו מקורי או חדשני ואינו מסמל צעד יצירתי קדימה והרבה טענו כי הוא נשמע דומה למדי לשירה "Fantasy" בשל המספולים מתוכו. השיר זכה להצלחה מסחרית רבה, בארצות הברית הוא הגיע למקום ה-1 ובכך הפך לשיר ה-14 שלה לעשות זאת.
בקנדה השיר גם זכה להצלחה רבה וגם הגיע למקום ה-1 במדינה וכנ"ל בניו זילנד. בנוסף השיר נכנס לחמישייה הפותחת במדינות רבות ביניהם בצרפת ובריטניה. במצעד האירופאי הכללי הוא נכנס למקום ה-4 ובאוסטרליה גם זכה להצלחה רבה כאשר הגיע למקום ה-10.
וידאו קליפ וקידום
על מנת לקדם את השיר ביצעה אותו קארי בתוכניות טלוויזיה ובסיבובי הופעות שלה. הקליפ לשיר בבימויו של ברט רטנר נחשב לאחד מהקליפים היקרים ביותר אי פעם כאשר עלותו הגיע ל-2.5 מיליון דולר. בקליפ נראית קארי הולכת לקולנוע עם חברותיה שם היא רואה את בן זוגה (אותו מגלם ג'רי אוקונל) עם אישה אחרת (אותה מגלמת קארי עצמה גם על ידי דמות האלטר אגו שלה ביאנקה).
לאחר מכן השתיים מתעמתות אחת עם השנייה פיזית. בשל התחייבויות קודמות ג'יי זי לא היה יכול להופיע בסרטון ובמקום זאת הופיעה קריקטורה שלו. הקליפ היה בהשראת מספר סרטים ביניהם "גריז" ו-"הדרקון".
הצבא הערבי הסעודי
הצבא הערבי הסעודי (בערבית: الجيش العربي السعودي) או צבא היבשה המלכותי הסעודי (בערבית:القوات البرية الملكية السعودية) הוא הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית, והיא הגדולה מארבע זרועותיו. החיל מונה 175,000 חיילים כש-100,000 מתוכם משתייכים למשמר הלאומי הסעודי. בראש החיל עומד הגנרל סאלח אל-מוחאיה.
היסטוריה
ראשיתו של הצבא הסעודי מתחיל ב-1902 אז כוח שמנה 63 לוחמים בהנהגתו של המלך אבן סעוד ובתמיכת הנסיך הכוויתי מובארק אל-סבאח כבש את ריאד. במהלך מלחמת העולם הראשונה נתמכו הלוחמים הערבים על ידי הבריטים במלחמתם כנגד האימפריה העות'מאנית במה שכונה אז המרד הערבי. הכוחות הערבים הצליחו להשתלט על אזור חג'אז ב-1935 וכוננו את ערב הסעודית בגבולותיה הנוכחיים.
עד 1945 נחשבה בריטניה ליצואנית הנשק העיקרית של ערב הסעודית אך עם גילוי הנפט באותה שנה, הפכה ארצות הברית לספקית הנשק העיקרית של הממלכה.
המערכות העיקריות
כ-3,000 לוחמים מערב הסעודית השתתפו במהלך מלחמת העצמאות של ישראל. במהלך מלחמת ששת הימים שלחה ערב הסעודית 20,000 חיילים לירדן להשתתף בקרבות. שנתיים לאחר מכן ב-1969 הדפה ערב הסעודית פלישה תימנית. ב-1973 שלחה ערב הסעודית 3,000 חיילים לירדן כדי לאבטח את הגבול עם סוריה. המערכה המרכזית בה השתתפה ערב הסעודית הייתה בפרוץ מלחמת המפרץ ב-1991. ערב הסעודית שימשה גם כמקום יציאתם של כוחות הקואליציה. בתום המלחמה, החלה ערב הסעודית בפיתוח צבאה והחלה לרכוש מערכות נשק מתקדמות.
טנקי מערכה
בנוסף לכך, הצבא בוחן אפשרות לרכוש טנקים מתקדמים נוספים ובוחן בין היתר את האברהמס האמריקאי, הT-90 הרוסי והאל-חאליד הסינו-פקיסטני. על פי ההערכות, ערב הסעודית תרכוש 150 טנקי T-90.
מנסור אולסון
מנסור אולסון (באנגלית: Mancur Lloyd Olson Jr.; 22 בינואר 1932 - 19 בפברואר 1998) היה פרופסור לכלכלה ולמדעי החברה אמריקאי, אשר לימד כלכלה באוניברסיטת מרילנד. תרומותיו החשובות ביותר היו בתחום הכלכלה המוסדית, ובניתוחיו באשר לתפקיד שרכוש פרטי, מיסוי, מוצרים ציבוריים, פעולה קולקטיבית וזכויות חוזיות, משחקים בפיתוח הכלכלי.
חינוך וקריירה
אולסון סיים תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של צפון דקוטה, וזכה במלגת רודז, ביוניברסיטי קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד, לפני שסיים את הדוקטורט בכלכלה מאוניברסיטת הרווארד, ב-1963.
משרתו הראשונה הייתה כעוזר לפרופסור באוניברסיטת פרינסטון. לאחר מכן שימש כסגן לעוזר מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית במשך כשנתיים, בוושינגטון די. סי.. ב-1969 עזב את הממשל והצטרף למחלקה לכלכלה באוניברסיטת מרילנד, שם המשיך לעבוד עד מותו.
עבודה אקדמית
בספרו The Logic of Collective Action: Public Goods and the Theory of Groups (1965), מציע אולסון את התאוריה לפיה הדבר שמדרבן אנשים לפעול בקבוצות, הוא תמריץ; חברי קבוצות גדולות אינם פועלים בהתאם לאינטרס משותף אלא אם כן הם מוּנעים על ידי רווח אישי (כלכלי, חברתי וכו'). בעוד קבוצות קטנות יכולות לפעול להשגת מטרות משותפות, קבוצות גדולות לא תפעלנה למען מטרות משותפות, אלא אם כן חברי הקבוצה, כל אחד כשלעצמו, יהיו בעלי מוטיבציה מספקת.
ב-1982 הרחיב אולסון את היקף עבודתו הקודמת בניסיון להסביר את עלייתן ודעיכתן של אומות. לטענתו, קבוצות כמו חקלאים המגדלים כותנה, יצרני פלדה ואיגודים מקצועיים, הן בעלות תמריץ להפוך לקבוצות אינטרס העוסקות בשדלנות, ולהשפיע על המדיניות לטובתן. מדיניות זו נוטה להיות פרוטקציוניסטית, מה שצפוי לפגוע בצמיחה הכלכלית; אבל בשל העובדה שהיתרונות של מדיניות זו מרוכזים, ועלותם מתפזרת על כלל האוכלוסייה, תהיה ההתנגדות הציבורית מועטה. עם התעצמותן של קואליציות אלו, הממוקדות בעשייה המביאה למדיניות חלוקה אינטרסנטית, אשר אינה משרתת את כלל החברה, המדינות הנושאות את נטל קיומן של קואליציות אלו, יחוו דעיכה כלכלית. עבודתו זו של אולסון השפיעה על ניסוח השערת דריפיל-קאלמפורס (Calmfors–Driffill hypothesis) באשר למשא ומתן קיבוצי.
בספרו האחרון, Power and Prosperity, שיצא לאור בשנת 2000, הבחין אולסון בין ההשפעות הכלכליות של סוגים שונים של ממשל, ובעיקר עריצות, אנרכיה ודמוקרטיה. אולסון טען כי תחת אנרכיה, ל"שודד משוטט" יש רק את התמריץ לגנוב ולהרוס, בעוד ל"שודד נייח" - עריץ - יש תמריץ לעודד מידה מסוימת של הצלחה כלכלית, מכיוון שהוא מצפה להישאר בשלטון מספיק זמן כדי ליהנות מן ההצלחה. שודד נייח מתחיל, לכן, לקחת על עצמו את הפונקציה השלטונית של הגנה על אזרחים ורכושם נגד שודדים משוטטים. במעבר משודדים משוטטים אל שודדים נייחים, רואה אולסון את זרעי הציוויליזציה, זרעים אשר סללו את הדרך, בסופו של דבר, לדמוקרטיה, אשר על ידי מתן כוח לאלו שמתאימים לרצון האוכלוסייה, משפרת תמריצים לממשלה טובה. עבודתו של אולסון על שודדים משוטטים לעומת שודדים נייחים, משפיעה על הניתוח של הסדר הפוליטי והכלכלי, אשר מובנה במדינות וחברות אשר מונהגות על ידי מצביאים.
מחקרי מדיניות
על מנת לסייע בהבאתם של רעיונות, כפי שהתגבשו בעקבות המחקרים שביצע, לידיעתם של קובעי המדיניות, ייסד אולסון את המרכז לרפורמה מוסדית במגזר הלא פורמלי ((the Center for Institutional Reform in the Informal Sector (IRIS Center), שמומן על ידי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי. המרכז, שמושבו באוניברסיטת מרילנד, שאף לספק יסודות אינטלקטואליים לפרויקטי רפורמה כלכליים וחוקתיים, בביצוע הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי, במדינות קומוניסטיות לשעבר, המנסות לעבור לצורת קיום המבוססת על ממשל דמוקרטי מכוון שוק, הכפוף לשלטון החוק. הפרויקט היה פעיל במיוחד במזרח ומרכז אירופה, ובמדינות ברית המועצות לשעבר.
המרכז לרפורמה מוסדית הפגין מעורבות פעילה גם בפרויקטים בדרום אמריקה, אפריקה ואסיה, שם הפך לתומך מושבע בעצמאות מערכת המשפט. המרכז נתן חסות לוועידה הראשונה שעסקה בנושא השחיתות, בקרב מדינות אפריקה דוברות הצרפתית בשנות ה-90 של המאה ה-20, בעת שהיה זה נושא רגיש ביותר. מרכז IRIS המשיך לפעול לאחר מותו של אולסון, אך בסופו של דבר נטמע בתוכניות אחרות באוניברסיטת מרילנד, עקב מחסור בתמיכה כספית.
על מנת לכבד ולהוקיר את תרומותיו הרבות של אולסון, יזמה האגודה האמריקנית למדע המדינה את פרס אולסון לעבודת הדוקטורט הטובה ביותר בתחום הכלכלה הפוליטית.
ב-2013 הודיעה אוניברסיטת מרילנד על יצירתה של קתדרה חדשה - פרופסורת מנסור אולסון לכלכלה. פיטר מרל, פרופסור לכלכלה באוניברסיטה, היה לפרופסור מנסור אולסון הראשון.
אייל אדלר
אַייל אדלר (נולד ב-28 במרץ 1968 בירושלים) הוא מלחין ומרצה ישראלי. מכהן כפרופסור חבר באקדמיה למוסיקה ומחול בירושלים.
פעילותו כמלחין
יצירותיו התזמורתיות והקאמריות של איל אדלר מנוגנות דרך קבע בישראל וברחבי העולם. יצירתו הסימפונית Resonating Sounds נכתבה עבור דניאל בארנבוים ותזמורת דיוואן מזרח-מערב. היא נוגנה בבכורה עולמית בקיץ 2014 במסגרת הסיור הבין- לאומי של התזמורת במקומות הבאים: פסטיבל הפרומס באלברט הול לונדון; פסטיבל לוצרן; פסטיבל זלצבורג ובתיאטרו קולון בבואנוס איירס. היצירה הוקדשה לדניאל בארנבוים ותזמורת דיוואן מזרח-מערב. היצירה Alone, I return from the Night נוגנה לאחרונה בבכורה בגרסתה החדשה בהזמנת התזמורת הפילהרמונית של מינכן בניצוחו של עומר מאיר וולבר עם זמרת הסופרן הילה בג'יו. יצירתו Crystallization לתזמורת גדולה נוגנה ב -2012 על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה. יצירתו "השער האפל" נוגנה ב-2012 בפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, והיצירה "צבעי העפר" נוגנה בבכורה -2013 בפסטיבל למוזיקה קאמרית בירושלים, בברלין ובירושלים, בהזמנת הפסטיבל. יצירותיו נבחרו לפסטיבלים הבין לאומיים ACL בקוריאה, ו-ISCM בקרואטיה. שלושה קונצ'רטי חדשים שלו נוגנו לאחרונה בבכורות קונצ'רטו כפול לגיטריסט יחיד, בניצוח פרדריק שאזלן והתזמורת הסימפונית ירושלים; קונצ'רטו למנדולינה ותזמורת מיתרים בניצוח עומר מאיר ולבר, וקונצ'רטו לכינור ותזמורת מיתרים שבוצע לאחרונה בבכורה בצ'כיה. בישראל - מבוצעות יצירותיו בין היתר על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, סימפונט רעננה, אנסמבל המאה ה-20, אנסמבל מיתר, הרביעייה העכשווית, אנסמבל מוזיקה נובה ועוד. איל אדלר כיהן כמלחין הבית של אנסמבל מיתר בשנים 2006–2012, וכיום הוא יועץ האנסמבל. נבחר כמלחין הבית של התזמורת הסימפונית והקאמרית של אוניברסיטת מקגיל (1999-2001). בקיץ 2011 הוזמן לוויסבי, שוודיה (ISCM) כמלחין אורח. יצירותיו מוקלטות ומושמעות ברדיו בישראל ובחו"ל, בין היתר על ידיBBC Radio; Radio France; Radio Swiss ועוד. תקליטורים שונים מיצירותיו יצאו לאור בשנים האחרונות. יצירותיו יוצאות לאור באופן קבוע מטעם המכון למוזיקה ישראלית והמרכז למוזיקה ישראלית.
לימודיו האקדמיים
בשנים 1997–2001 למד לתואר דוקטורט בקומפוזיציה באוניברסיטת מקגיל במונטריאול. סיים בהצטיינות.
פעילותו בתחום ההוראה
החל משנת 2001 הצטרף אדלר לסגל האקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים ומכהן כפרופסור חבר בקומפוזיציה ותאוריה. כיהן כדיקן הסטודנטים, כראש החוג לתורת המוזיקה, קומפוזיציה וניצוח, וכראש מחלקת יצירה רב -תחומית. פרופ. אדלר חבר במועצת איגוד הקומפוזיטורים בישראל. שימש בתפקיד יו"ר האיגוד, וכן בחבר הנאמנים לפרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים. מכהן בחבר השופטים הבינ"ל בתחרויות הקומפוזיציה- Future Symphony ו- Basys Conposition Conpetition החל משבת 2018.
פרננדו היירו
היירו החל את הקריירה המקצועית בריאל ואיאדוליד, אך שיחק במרבית הקריירה בריאל מדריד. ב-14 עונות במדי הקבוצה זכה היירו, בין היתר, שלוש פעמים בליגת האלופות וחמש פעמים באליפות ספרד. הוא רשם 610 הופעות רשמיות במדי הקבוצה, וממוקם חמישי בטבלת מלך ההופעות במועדון בכל הזמנים. בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה היה היירו לקפטן הקבוצה. בהמשך הקריירה בא-ריאן הקטרית ופרש במדי בולטון וונדררס האנגלית.
היירו ערך קרוב לתשעים הופעות במדי נבחרת ספרד, אותה אף הוביל כקפטן. הוא ממוקם רביעי בטבלת מלך השערים של הנבחרת, הישג נדיר עבור שחקן הגנה, עם 29 שערים. בשנת 2001 היה למלך השערים בכל הזמנים של הנבחרת, הישג בו החזיק למשך שנה עד למונדיאל 2002. הוא היה שותף לארבעה טורנירי מונדיאל ולשתי אליפויות אירופה.
היירו הצליח לשלב בין יכולות שונות, ובצד היותו שחקן הגנה קשוח ניחן גם ביכולות מסירה גבוהות והן ביכולת כיבוש שערים, עם מספר שערים גבוה יחסית לשחקן הגנה.
קריירת משחק
היירו החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ולס-מאלגה מעיר הולדתו. בתווך שיחק זמן קצר בקבוצת הנוער של מאלגה, אך שוחרר מהקבוצה בטענה כי הוא רמתו אינה מספיקה לקבוצה. היירו הרשים את מאמן ריאל ואיאדוליד, ויסנטה קנטאטורה, וצורף לקבוצה לקראת עונת, כשהיה בן 19.
היירו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית במחזור השישי של העונה, ב-4 באוקטובר 1987, כשפתח בהרכב בניצחון הביתי 1-0 על אספניול, בדרך ל-22 הופעות ליגה רצופות בהרכב הפותח, ו-29 בסך הכול באותה העונה. ואיאדוליד סיימה את העונה במקום השמיני בטבלה. היירו שמר על מקומו בהרכב גם בעונה הבאה, ושוב ערך 29 הופעות ליגה בדרך למקום השישי של קבוצתו בטבלת הליגה.
לאחר שתי עונות מוצלחות במדי ואיאדוליד, הצטרף היירו לריאל מדריד של המאמן ג'ון טושאק לקראת עונת. כבר בעונת הבכורה שלו היה היירו לשחקן מפתח בקבוצתו החדשה, בה כבש שבעה שערי ליגה ב-37 הופעות כבר בעונת הבכורה שהסתיימה בזכייה באליפות. הגעתו של המאמן רדומיר אנטיץ' בשלהי עונת הביאה את היירו לעמדה קדמית יותר, והוא היה לכובש שערים חשוב עבור הקבוצה על אף שלא שיחק בחוד ההתקפה. בעונת כבש היירו 21 שערי ליגה, שיא קריירה אישי ויותר מכל שחקן אחר בקבוצתו באותה העונה. עונה זו החלה רצף של שלוש עונות בהן כבש היירו מספר דו-ספרתי של שערי ליגה, ובסך הכול 44 שערים.
בעונת זכה היירו עם קבוצתו בפעם השנייה באליפות ספרד, והזכייה השלישית הגיעה שתי עונות אחר כך. בעונת זכה היירו להצלחה אירופית ראשונה עם הקבוצה, כשזכה עמה בליגת האלופות תחת המאמן יופ היינקס. ריאל הדיחה בשלבי הנוקאאוט את צמד הגרמניות באייר לברקוזן והאלופה המכהנת בורוסיה דורטמונד, ובמשחק הגמר גברה על יובנטוס 1:0. היירו פתח בהרכב קבוצתו במשחק הגמר, ושיחק לכל אורכו. שנתיים אחר כך, בעונת, הדיחה ריאל את שתי פינאליסטיות העונה הקודמת, מנצ'סטר יונייטד ובאיירן מינכן, בשלבי הנוקאאוט של הטורניר, ובמשחק הגמר גברה 3:0 על ולנסיה. היירו לא נכלל בהרכב של ויסנטה דל בוסקה לגמר, אך עלה חמש דקות לסיום מהספסל במקומו של מיצ'ל סלגאדו.
לקראת עונת, לאחר זכייתה הרביעית של ריאל עם היירו באליפות ספרד ופרישתו של קפטן הקבוצה מנולו סאנצ'יס, זכה היירו בתפקיד הקפטן החדש של המועדון. כבר בעונת הבכורה שלו כקפטן, זכה היירו להניף את גביע אירופה. ריאל הדיחה בשלבי הנוקאאוט את באיירן מינכן ואת ברצלונה, ובמשחק הגמר גברה 2:1 על לברקוזן בדרך לזכייה בתואר, זכייה שלישית של היירו בליגת האלופות. היירו פתח בהרכב של דל בוסקה, ושיחק לכל אורך הגמר.
בסיום עונת, לאחר 14 עונות ו-439 הופעות ליגה במדי ריאל מדריד, שוחרר היירו מהמועדון בצוותא עם מאמנו דל בוסקה. היירו היה שותף לתקופה עשירה בתארים עבור הקבוצה, וזכה עמה בשלוש אליפויות אירופה, חמש אליפויות ספרד, שני גביעים בין-יבשתיים, פעם אחת בסופר קאפ האירופי, פעם אחת בגביע הספרדי וארבע פעמים בסופר קאפ הספרדי.
בתום עונה אחת בקטר, חזר היירו לאירופה וחתם במדי בולטון וונדררס מהפרמייר ליג, בעקבות המלצתו של חברו לקבוצה לשעבר, סטיב מקמנמן. בבולטון שיתף היירו פעולה בחלק האחורי, בין היתר, עם איוואן קאמפו ששיחק לצדו בריאל מדריד ועם טל בן-חיים הישראלי, תחת המאמן סם אלרדייס. היירו החל את העונה בעיקר כשחקן מחליף, אך בחציה השני זכה לרצף הופעות בהרכב ובסך הכול סיים את העונה עם 29 הופעות ליגה, מתוכן 15 בהרכב. על אף הלחץ מצד מאמנו ומצד אוהדי הקבוצה להמשיך לעונה נוספת, בחר היירו לפרוש ממשחק פעיל בתום העונה, בגיל 37. שנתיים לאחר פרישתו דורג היירו במקום ה-43 ברשימת חמישים הכדורגלנים הקשוחים ביותר בכל הזמנים מטעם עיתון הטיימס הבריטי.
נבחרת ספרד
היירו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ספרד תחת המאמן לואיס סוארס מירמונטס, חודשים ספורים לאחר שחתם במדי ריאל מדריד. היה זה במשחק ידידות בו גברה ספרד 1-0 ביתי על. היירו עלה מהספסל כבר לאחר 23 דקות.
על אף ששותף רק בשני משחקי ידידות (באחד מהם שיחק חמש דקות בלבד), זומן היירו לסגל של סוארס לקראת מונדיאל 1990 באיטליה, אך לא שותף כלל במהלך הטורניר. מספר חודשים אחר כך, במסגרת מוקדמות יורו 1992, כבש היירו את שער הבכורה שלו במדי ספרד בהופעתו השלישית. היירו כבש את השער הרביעי בדרך לניצחונה המוחץ של ספרד 9-0 על.
אחד משעריו החשובים של היירו במדי הנבחרת נכבש במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. ספרד הגיעה למחזור הנעילה כשהיא במקום השלישי וזקוקה לניצחון על המוליכה כדי להעפיל למונדיאל. בדקה ה-63 התרומם היירו היטב לכדור קרן מול יציאה של השוער הדני ונגח פנימה כדי לקבוע את תוצאת המשחק, 1:0 לספרד שהעניק לה את המקום הראשון בבית ואת הכרטיס למונדיאל 1994. הוא זומן לסגל הנבחרת לטורניר על ידי המאמן חבייר קלמנטה, ופתח בשני משחקיה הראשונים של ספרד בשלב הבתים, בהם סיימה בשוויון 2:2 עם ושוויון 1:1 עם. במשחק השלישי עלה במחצית המשחק בו ניצחה ספרד 3:1 את. במשחק שמינית הגמר מול כבש היירו בדקה ה-15 שער מרהיב, כשקיבל כדור במרכז המגרש, עבר בין ארבעה שווייצרים ומכעשרים מטר בעט כדור שטוח מול השוער שיצא משערו, כדי לקבוע 1:0 בדרך לניצחונה של ספרד 3:0. ברבע הגמר עלה היירו מהספסל בדקה ה-65, בהפסד נבחרתו 2:1 ל.
היירו זומן על ידי קלמנטה לסגל ספרד לקראת יורו 1996 באנגליה. הוא פתח בהרכב בכל ארבעת משחקיה של ספרד בטורניר. בשלב רבע הגמר פגשה ספרד את המארחת, והמשחק הסתיים בשוויון 0:0 בתום הארכה. היירו בעט ראשון בדו-קרב בעיטות עונשין והחמיץ בדרך להדחתה של נבחרתו עם הפסד 4:2. שנתיים אחר כך, עדיין תחת קלמנטה, זומן היירו לסגל ספרד לקראת מונדיאל 1998 בצרפת, שם פתח בכל משחקיה של ספרד בשלב הבתים. במשחק הראשון של ספרד מול, כבש היירו בבעיטה חופשית את שער היתרון של ספרד שקבע 1:0, אך ספרד נוצחה 3:2 בסיום. לאחר שוויון 0:0 מול, שוב כבש היירו את שערה הראשון של נבחרתו, הפעם בפנדל, בדרך לניצחון 6:1 על – שלא הספיק לספרד על מנת להעפיל לשמינית הגמר. היירו המשיך להיות חלק חשוב מסגל הנבחרת גם תחת חוסה אנטוניו קמאצ'ו בטורניר יורו 2000, שם שימש היירו כקפטן הנבחרת. הוא פתח עם סרט הקפטן בשני משחקיה הראשונים של ספרד בשלב הבתים, אך נפצע ולא שולב במשחק השלישי וברבע הגמר, בו הודחה ספרד על ידי.
ב-2 ביוני 2001, במשחק מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, כבש היירו את שערו ה-27 במדי הנבחרת, עקף את אמיליו בוטרגניו, והיה למלך השערים של ספרד בכל הזמנים - הישג נדיר עבור שחקן הגנה. הוא החזיק בתואר במשך כשנה, עד שנעקף על ידי ראול.
היירו זומן כקפטן הנבחרת לטורניר מונדיאל 2002. היה זה הטורניר האחרון של היירו בנבחרת, וכבר במשחק הראשון כבש בפנדל בדרך לניצחון 3:1 על. במשחק השני שוב כבש היירו בפנדל בניצחון 3:1 על פרגוואי, ולא שותף במשחק השלישי והאחרון בשלב הבתים. היירו חזר להרכב בשמינית הגמר מול, וכבש את הפנדל הראשון בדו-קרב הפנדלים שבסיומו ניצחה ספרד 3:2 אחרי שוויון 1:1 בתום הארכה. משחקו האחרון בשורות הנבחרת היה בהפסד בפנדלים לקוריאה הדרומית, לאחר שכבש את הפנדל הראשון בדו-קרב. בסיום הטורניר נכלל היירו בנבחרת הטורניר, והיה לשחקן ההגנה הספרדי הראשון שעושה זאת מאז מונדיאל 1950. בתום הטורניר פרש היירו ממשחק בינלאומי לאחר 13 שנות פעילות.
בסך הכול ערך היירו 89 הופעות במדי ספרד, וכבש 29 שערים. הוא ממוקם רביעי בטבלת מלך שערי הנבחרת בכל הזמנים.
קריירת אימון
בספטמבר 2007 הוכרז היירו כמנהל הספורטיבי של פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית. בכך, היה שותף היירו להצלחתה של ספרד בזירה הבינלאומית ולזכיותיה ביורו 2008 ובמונדיאל 2010.
ב-10 ביולי 2014 חזר היירו לריאל מדריד, והתמנה לתפקיד עוזר המאמן של קרלו אנצ'לוטי, לאחר עזיבתו של זינדין זידאן את התפקיד לטובת אימון ריאל מדריד קסטיליה. בתום עונה אחת סיימו אנצ'לוטי והיירו את תפקידם במועדון.
הצלחתו בתפקיד המנהל הספורטיבי של ההתאחדות הספרדית הובילה את מירי רגב, שרת התרבות והספורט, לקדם את מינויו של היירו לתפקיד יועץ מיוחד לרפורמה בכדורגל הישראלי. לאחר כחצי שנה של חיפוש מתווה להשלמת הגעתו של היירו, המהלך לא צלח וב-8 ביוני 2016 התמנה היירו לראשונה לתפקיד מאמן ראשי, כשחתם בריאל אוביידו מליגת המשנה הספרדית.
ב-13 ביוני 2018 מונה היירו למאמן נבחרת ספרד יומיים לפני משחקה הראשון של ספרד במונדיאל 2018, לאחר שז'ולן לופטגי פוטר בעקבות מינויו בריאל מדריד. היירו עזב את תפקידו לאחר שספרד הודחה בשמינית הגמר על ידי רוסיה. הקדנציה של היירו בנבחרת ספרד הסתיימה עם מאזן של ניצחון אחד, שלוש תוצאות תיקו ויחס שערים של שבעה שערי זכות לעומת שישה שערי חובה.
מועדונים
* המשחקים באירופה כוללים הופעות בליגת האלופות, גביע אופ"א, גביע אירופה למחזיקות גביע, הסופר קאפ האירופי, הגביע הבין-יבשתי ואליפות העולם לקבוצות
רובאי המלך האפריקנים
רובאי המלך האפריקאים (אנגלית: The King's African Rifles - KAR) היה רגימנט בריטי שחייליו גויסו מבין הקולוניות הבריטיות במזרח אפריקה החל משנת 1902 ועד מתן העצמאות לקולוניות בשנות השישים.
על הרגימנט הוטלו משימות שיטור ומשימות צבאיות בשטחי המושבות המזרח אפריקאיות והיא הייתה פעילה בשתי מלחמות העולם. חיילי הרגימנט היו ילידים אפריקאים, בעוד שהקצונה בו הורכבה בעיקר מקציני צבא בריטניה. לקראת סוף השליטה הבריטית במושבות במזרח אפריקה, הלך וגדל מספר הקצינים האפריקאים בגדודים השונים.
מבנה החטיבה
בשנת 1902 אוחד רגימנט מרכז אפריקה של הצבא הבריטי עם רגימנט רובאי מזרח אפריקה ורגימנט רובאי אוגנדה. הרגימנט המאוחד חולק לשישה גדודים שנשלחו לשרת בניאזאלנד, קניה, אוגנדה וסומלילנד הבריטית.
הגדוד הראשון והגדוד השני שירתו בניאזלנד משנת 1902 ופורקו בשנים 1963-1964. גדודים אלו הוכרו גם בשם הגדודים המרכז אפריקאים. הגדוד השלישי שירת בקניה עד שנת 1963 והגדוד הרביעי שירת באוגנדה עד שנת 1962. הגדוד החמישי שירת גם הוא באוגנדה והיה למעשה הגדוד הראשון שהוקם בחטיבה. הוא היה פעיל שנתיים בלבד, עד שנת 1904. הגדוד השישי שירת בסומלילנד הבריטית עד שנת 2010. הוא והגדוד החמישי פורקו בהוראת משרד המושבות הבריטי כדי לצמצם את עלויות הפעלת הצבא הבריטי באפריקה ומתוך לחץ של המתיישבים הבריטים לצמצם את מספר הילידים המאומנים בנשק.
מדי הרגימנט
מדי הרגימנט כללו מכנס וחולצת כותנה בצבע חאקי, תרבוש, אבנט וחותלות. עד 1914 הדגישו מדי הרגימנט את האופי השיטורי שלה, כאשר באותה עת כללו אפודה וחותלות בצבע כחול כהה. החיילים האפריקאים, שנקראו אסקרים, צעדו בסנדלים או יחפים לגמרי, מתוך הנחה שהנעליים הצבאיות הכבדות לא יתאימו למתגייסים אשר מעולם לא נעלו נעליים. על התרבושים סומנו מספרי הגדודים בספרות רומיות או ערביות. גדודים שגויסו במיוחד במהלך המלחמות נשאו על תרבושיהם את סמל הגדוד. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוחלפו המדים הכחולים במדים בצבע חאקי והתרבוש הוחלף בכובע קטן יותר, גם הוא בצבע חאקי. בתום המלחמה הוחלפה חולצת החאקי בחולצה חסרת צווארון בצבעי כחול-אפור מצמר אנגורה.
היסטוריה מבצעית
ממוזער|שמאל|ארבעה מרובאי המלך האפריקנים בטקס המלכתו של [[אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת|אדוארד השביעי.]]
הקמת הרגימנט
בתחילת המאה ה-20 הוקם הרגימנט על ששת גדודיו. בשנת ההקמה לקח הרגימנט חלק במערכה נגד מוחמד עבדאללה חסן, המולא המשוגע, בסומליה. בשנת 1920 היה החרגימנט שותף לכוח שחיסל את המולא ולוחמיו.
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ המלחמה מנה רגימנט רובאי המלך האפריקנים 21 מחלקות בשלושה גדודים: הגדוד הראשון של ניאזאלנד (מחציתו של הגדוד מוקמה בצפון מזרח ניאזאלנד), הגדוד השלישי של מזרח אפריקה (שמתוכה מחלקה אחת הוצבה בזנזיבר) והגדוד הרביעי של אוגנדה. המחלקות פוזרו ברחבי מזרח אפריקה. בשנת 1914 מנה הרגימנט שבעים קצינים בריטיים, שלושה נגדים בריטיים ו-2,325 חיילים אפריקאים. החטיבה לא החזיקה חימוש כבד, אך בידי כל מחלקה הייתה מכונת ירייה אחת.
בשנת 1918 מנו רובאי המלך האפריקנים 22 גדודים. בניין הכוח האפריקאי התבססה על השוואת מספר החיילים ועצמתם לזו של היחידות הבריטיות ויחידות השירות ההודיות, לצד העלאת מספר הקצינים והנגדים האירופאים בגדודים השונים. העלאת מספר המפקדים נתקלה בקשיים עקב מחסור רב באירופאים דוברי סוואהילית.
הכוחות לחמו במערכה על מזרח אפריקה נגד הגנרל הגרמני פאול פון לטו-פורבק וכוחות במזרח אפריקה. הובלה ותמיכה בכוחות הלוחמים בעומק היבשת ניתנה על ידי למעלה מ-400,000 סבלים ששירתו כחיל תובלה של הגדודים.
בין מלחמות העולם
בין מלחמות העולם צומצמו כוחות החיל לסדר כוחות של שישה גדודים שחולקו לחטיבה צפונית וחטיבה דרומית. סדר הכוחות של שתי החטיבות יחד כלל 94 קצינים, 60 נגדים ו-2,821 חיילים אפריקאים. עם פרוץ המלחמה היוו כוחות אלו את הגרעין להתעצמות המהירה של החיל שעמד ב-1940 בסדר כוחות של 883 קצינים, 1,374 נגדים ו-20,026 חיילים.
מלחמת העולם השנייה
רובאי המלך האפריקנים לחמו במספר מערכות במהלך מלחמת העולם השנייה. הכוחות לחמו מול הכוחות האיטלקים במזרח אפריקה האיטלקית, מול הכוחות של צרפת של וישי בקרב על מדגסקר וכנגד היפנים בבורמה במהלך המערכה על בורמה.
בשנת 1941 במהלך המערכה על מזרח אפריקה, הוענק לסמל נייג'ל גריי ליקי הקנייתי עיטור צלב ויקטוריה על מעשה גבורה בקרב על קוליטו באביסיניה. ליקי היה האפריקאי היחיד שזכה לעיטור הראשון בחשיבותו מאת המלכה.
החטיבה הראשונה פורקה בנובמבר 1941 והחטיבה השנייה פורקה באפריל 1943. החטיבה ה-11 הוקמה באותה שנה ונשלחה לקרב על בורמה.
עד תום המלחמה גויסו לחיל ארבעים ושלושה גדודים ביניהם שני גדודים בריטיים מסומלילנד, תשע מחלקות עצמאיות, חטיבה משוריינת, יחידה ארטילרית ויחידות קשר, הנדסה ואספקה.
לאחר מלחמת העולם השנייה
שנה לאחר תום המלחמה, בשנת 1946 הצטרף לכוחות רובאי המלך האפריקנים אידי אמין. בשנת 1952 לקח הגדוד השביעי הקנייתי חלק בדיכוי מרד המאו מאו בקניה. מספרו של הגדוד שונה לגדוד ה-11 בשנת 1956 והוא המשיך לקחת חלק חשוב בשמירה על הביטחון השוטף בקניה. גדודים 1-3 לקחו חלק במצב החירום המלאי ונלחמו בכוחות הקומוניסטים המורדים. לאורך הלחימה ספגו הגדודים 23 הרוגים.
אלפא קנטאורי B
אלפא קנטאורי B הוא כוכב הסדרה הראשית כתום, בן זוגו של אלפא קנטאורי A. סיווגו הספקטרלי הוא K1 ובהירות נראיתו היא 0.5 מזו של השמש. קוטרו הוא 1,200,000 ק"מ ומסתו שווה ל-0.907 מסות שמש. טמפרטורת הפנים שלו היא 5,200° צלזיוס. בהירותו הנראית היא 1.35 ובהירותו המוחלטת 5.7. מרחקו מכדור הארץ הוא 4.4 שנות אור.
באוקטובר 2012 התגלה כוכב לכת חוץ-שמשי המקיף את הכוכב. לכוכב הלכת מסה דומה לשל כדור הארץ, הוא משלים הקפה סביב הכוכב בכ-3.2 ימים, ומרחקו כ-6 מיליון ק"מ.
בכוכב הלכת הזה לא יכולים להתקיים חיים מכוון שהוא מקיף את כוכב השבת שלו מקרוב.
קורס
קורס הוא סדרת מפגשים ללימוד נושא מסוים.
קורסים נערכים במגוון רחב של מוסדות להקניית השכלה:
קודם לפתיחת הקורס מתפרסם סילבוס שלו, כלומר מידע על תוכנו המתוכנן של הקורס. כן ניתן מידע על ידע וכישורים הנדרשים כתנאי להשתתפות בקורס.
הסכמי השכר במגזר הציבורי בישראל מעודדים את העובדים להרחיב את כישוריהם באמצעות השתתפות בקורסים: צבירה של מכסת שעות לימוד מסוימת בקורסים מקנה לעובד תוספת שכר הקרויה "גמול השתלמות".