cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יוסי ארנהיים
משפחה
יוסי נשוי לאביגיל, שאותה הכיר בעת לימודיהם באוניברסיטת תל אביב. אביגיל ניגנה בקלרינט והשניים נסעו יחד ללימודים בגרמניה. לאחר שובם ניגנה כמה שנים כקלרניטנית מחליפה בפילהרמונית ואחר עברה לעסוק בניהול במוזיקה. היא ניהלה את אנסמבל מוזיקה נובה, את סדרות המוזיקה במוזיאון תל אביב לאומנות ואת מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה. היא עוסקת גם במשחק. לזוג שלושה ילדים ונכד אחד. בתם הבכורה היא זמרת ומורה לפיתוח קול בתחום קלינאות תקשורת.
אוניברסיטת נברסקה–לינקולן
אוניברסיטת נברסקה–לינקולן (באנגלית: The University of Nebraska–Lincoln, בראשי תיבות: UNL או בקיצור: NU) היא אוניברסיטת מחקר ציבורית, הממוקמת בלינקולן, נברסקה שבארצות הברית, אשר הוקמה בשנת 1869 בשם אוניברסיטת נברסקה (השם הנוכחי אומץ כעבור 100 שנים). אוניברסיטה זו היא הגדולה והוותיקה מבין האוניברסיטאות הציבוריות במדינה, ומוסד הדגל של מערכת אוניברסיטאות מדינת נברסקה – ארגון גג של ארבעה קמפוסים אקדמאיים. נכון לשנת 2020, למדו בה 25,108 סטודנטים.
האוניברסיטה חברה בהתאחדות האוניברסיטאות הציבוריות (APLU), בוועידת עשרת הגדולים (B1G) , בקונסורציום ברית עשר האקדמיות הגדולות (BTAA) ובאיגוד אוניברסיטאות המחקר (URA).
היסטוריה
האוניברסיטה בלינקולן הוקמה בשנת 1869, שנים ספורות לאחר שנברסקה הפכה למדינה ה־37 בארצות הברית. בשנת 1895 כבר למדו במוסד כ־1,500 סטודנטים.
בשלהי המאה העשרים האוניברסיטה התרחבה באופן משמעותי. בשנת 1908 צורפה האוניברסיטה לאיגוד האוניברסיטאות האמריקניות (AAU), אך הוצאה ממנו בשנת 2011 (בכך הייתה למוסד האקדמי היחידי שהוצא מן האיגוד).
מבנה
האוניברסיטה בלינקולן מורכבת מתשע מכללות:
משפחת באך
משפחת באך הייתה משפחה ענפה של מוזיקאים שפעלו במרכז גרמניה, מן המחצית השנייה של המאה ה-16 ועד לתחילת המאה ה-19. המלחין הבולט ביותר במשפחה זו היה יוהאן סבסטיאן באך.
הרקע החברתי והתרבותי
בני משפחת באך חיו ופעלו במרכז גרמניה, בעיקר באזור תורינגיה. באותה תקופה היה האזור מפולג פוליטית (למספר דוכסויות, וכן לאזורים וערים עצמאיות), אך מאוחד תחת כנפי הכנסייה הלותרנית. לאזור היו מסורות תרבותיות משלו, ועל אף תקופות סוערות מבחינה פוליטית (ובפרט – מלחמת שלושים השנים) – נהנה מכלכלה מבוססת ומחיי תרבות עשירים. האווירה המוזיקלית ששררה בו זכתה לעידוד ניכר בשל תחרות על יוקרה שהתנהלה בין החצרות השונות והערים, וכן בשל הלהט הדתי ששרר במחוזות שהיו ערש מולדתה של הרפורמציה הלותרנית.
עלייתה של משפחת באך, וכן ירידתה והיעלמותה במאה ה-19, היו קשורות קשר הדוק לתנאים אלה: מחד גיסא התרחבות הפעילות המוזיקלית בחצרות, בערים ובכנסיות לקראת סוף המאה ה-16, ומאידך גיסא ירידת חשיבותם של מוסדות כמו תזמורות חצר, חלילני עיר ומקהלות כנסייה לקראת סוף המאה ה-18.
התנאי המוקדם להיווצרותה של שושלת מוזיקאים כזו היה הדגש שניתן בסביבה התרבותית לרמה גבוהה של יכולת טכנית בפעילות המוזיקלית הכללית, בתרבות כללית ששמה את הדגש על גילדות מקצועיות. כך, קריירה מוזיקלית הוכתבה למעשה לכל הבנים הזכרים במשפחה מראשית ילדותם. ההכשרה המוזיקלית ניתנה בדרך כלל בחוג המשפחה, על ידי אבות, אחים, דודים או בני דודים. מצב זה התקיים במשך כמה דורות. כך, למשל, חינך יוהאן סבסטיאן באך שישה מקרובי משפחתו בנוסף לחמישה מבניו.
באווירה זו של גילדות מקצועיות היו שכיחים גם נישואים בין קרובי משפחה, או בין משפחות של מוזיקאים. לדוגמה, אמו של יוהאן סבסטיאן באך השתייכה למשפחת המוזיקאים למרהירט. אשתו הראשונה, מריה ברברה באך, הייתה בת דודה שנייה שלו, ואילו אשתו השנייה, אנה מגדלנה, השתייכה למשפחת המוזיקאים וילקה.
ללכידות המשפחתית תרמה גם האווירה החברתית, שראתה במוזיקאים – מוכשרים ככל שיהיו – זרים, נוודים נמוכי דרגה, אשר לעיתים לא הורשו לקבל אזרחות. המשפחות נהגו גם להתכנס לעיתים מזומנות למפגשים משפחתיים.
לוט ובנותיו
מעשה לוט ובנותיו הוא סיפור מקראי המסופר בפרשת וירא שבספר בראשית, שהתרחש לאחר מהפכת סדום ועמורה שבמהלכה מילטו מלאכי האלוהים את לוט ומשפחתו לצוֹעַר, לבקשת לוט. בהמשך נמלט לוט למערה יחד עם שתי בנותיו, לאחר שאשתו הפכה לנציב מלח כאשר הפרה את הוראתו של המלאך לבל יסתכלו בהענשת סדום. בנותיו של לוט סברו שאין להן אפשרות להינשא כדרך כל הארץ, לאחר שאלוהים החריב את הארץ, ומחליטות להשקות את אביהן יין ולשכרו, ובכך לערפלו שלא יבין בנעשה עמו. בעודו בשכרותו, שכבה עמו ביתו הבכורה, והרתה. למחרת שבו והשקו אותו יין לשכרה, וביתו השנייה שכבה עמו באותו הלילה, והרתה אף היא. בנותיו ילדו שני בנים: הבכורה ילדה את מואב, שלימים היה אבי העם המואבי, והצעירה את בן עמי, שלימים היה אבי העמונים.
משפחת באך
הרקע החברתי והתרבותי
כך כתב הביוגרף של יוהאן סבסטיאן באך, יוהאן ניקולאוס פורקל:
אבות המשפחה
בני המשפחה היו מודעים מאוד למעמדם כנושאי מסורת מוזיקלית. יוהאן סבסטיאן באך עצמו חקר בשיטתיות את תולדות המשפחה, ובשנת 1735 אף חיבר ספר יוחסין של המשפחה (Ursprung der musicalisch-Bachischen Familie). ספר יוחסין זה משמש עד היום מסמך אמין לתולדות המשפחה. אף על פי שכתב היד המקורי שלו אבד, קיימים העתקים אחדים. החשוב בהם הוא זה שהוכן על ידי בתו של קרל פיליפ עמנואל באך, אנה קרולינה פיליפינה, עבור יוהאן ניקולאוס פורקל. עותק זה כולל תוספות שכתב אביה.
לוט ובנותיו
הרקע למעשה
בעקבות ריב שהתגלע בין רועיו של לוט לרועיו של אברהם דודו, הציע אברהם ללוט שהם ייפרדו כדי למנוע חיכוכים ומריבות בין הרועים. לוט בחר לגור בסדום שבכיכר הירדן, משום שבאותה העת היה חבל ארץ זה פורה מאוד, "כגן ה'" (גן עדן).
אנשי סדום נודעו כרשעים גדולים, ולאחר שהגיעו שלושת המלאכים לאהלו של אברהם כדי לבשר לשרה על שעומדת להרות בן, ירדו שניים מהם אל סדום בשליחות ה', כדי לבחון את אנשי סדום אם יש סיכוי שיחזרו למוטב ממעשיהם הרעים, או שמא יש להשמידם על תרבות החטא הקלוקלת שבבסיס תפיסתם.
משפחת באך
אבות המשפחה
עיזבונו של יוהאן סבסטיאן באך כלל אוסף כתבי יד של רבים מאבותיו. אוסף זה נרכש על ידי אקדמיית הזימרה של ברלין במאה ה-19, והושמד במהלך מלחמת העולם השנייה.
לוט ובנותיו
הרקע למעשה
הם התחזו לעוברי אורח, וברדת החשכה, לאחר שלוט הכניסם לביתו לארחם, אנשי העיר סבבו את הבית ודרשו ממנו להסגיר אליהם את האורחים כדי שיענו אותם במשכב זכר, ובכך ידאגו שעוברי אורח נוספים לא ירצו להגיע לסדום ולא ייפלו למעמסה על אנשי העיר:.
משפחת באך
אבות המשפחה
ספר היוחסין מגיע עד פייט באך (1) (Veit Bach) במחצית המאה ה-16. ברם, הרבה פרטים אינם ברורים עד דור נכדיו של פייט, והיעדר מסמכים רשמיים בערים או בכנסיות מקשה על הבהרת קשרי המשפחה בדורות אלו. האזכור הקדום ביותר של השם באך בעיר וכמאר הוא של האנס באך (54), בשנת 1561, אך הקשר המשפחתי שלו לפייט אינו ברור. על פי ספר היוחסין היה פייט אופה במקצועו, שאהב לנגן על "ציטרינגן" (סיטאר קטן). ספר היוחסין מציין כי "זו הייתה התחלת המוזיקה בין צאצאיו", ומכאן ניתן ללמוד כי איש מאבותיו של פייט, כמו פייט עצמו, לא היה מוזיקאי. וייט עצמו היה אופה, שנדד – כנראה ממוראביה או סלובקיה – בשנת 1545 לערך, בשל גירוש הפרוטסטנטים מאותו אזור (ספר היוחסין מתייחס להגעתו מהונגריה, אך באותה תקופה שימש המונח לציין את האזורים שבמרכז האימפריה של בית הבסבורג). פייט התיישב בווכמאר, ונפטר כנראה לפני 1577. פייט היה כנראה צאצא של מהגרים שהיגרו מאזור זה למוראביה או סלובקיה (ולפיכך חזר לאזור מוצא המשפחה).
לוט ובנותיו
הרקע למעשה
לוט סירב להסגיר את האורחים, והציע לאנשי סדום את שתי בנותיו במקומם:.
אנשי העיר סירבו להצעה כיוון שרצו בהענשת האורחים, ונגשו לשבור את דלת הבית. בשלב זה חשפו האורחים עצמם כמלאכים, והכו את אנשי העיר בסנוורים כך שלא יכלו למצוא את פתח הבית. בינתיים מילטו המלאכים את לוט, אשתו ושתי בנותיו אל מחוץ לעיר וצוו עליהם לברוח אל ההרים ולא להביט לאחור בהענשת אנשי סדום על רוע מעלליהם.
לוט ביקש מאחד המלאכים שיאפשר לו לנוס אל העיר צוער כי הוא חושש שאם ינוס אל ההרים, ייפגע בהפיכה. טענתו הייתה שהעיר חדשה ואנשיה מועטים יחסית, ולא הרבו לחטוא. המלאך הסכים ולוט ישב בצוער זמן מה. אולם לאחר מכן חשש משהות בצוער, ונמלט אל מערה באחד ההרים הסמוכים.
משפחת באך
אבות המשפחה
בנו של פייט, יוהנס (האנס) באך (2) היה בן המשפחה הראשון שקיבל חינוך מוזיקלי יסודי, ובחר בקריירה מוזיקלית אף על פי שהיו לו גם פרנסות אחרות. בניו היו הראשונים שבחרו בקריירה מוזיקלית באופן בלעדי, וקיבלו משרות בשכר. בכך הם ניתקו את עצמם מקבוצות של מוזיקאים נודדים לא מאורגנים, והחלו בצעדים ראשונים לקראת קבלת אזרחות.
לוט ובנותיו
הרקע למעשה
במהלך המנוסה, אשתו של לוט הפרה את צוויו של המלאך והביטה אל הפיכת סדום, ונענשה שהפכה לנציב מלח. כך שכאשר הגיע לוט אל המערה, הוא היה שם רק עם שתי בנותיו.
משפחת באך
בעיות בגנאלוגיה
קיימים קשיים בשיוך כמה ענפים של המשפחה לענף הראשי של וכמאר. ספר היוחסין אינו מזכיר את אחיו של האנס באך (2), אך מציין שהיה יצרן שטיחים ומזכיר את בניו. חיסרון זה יצר בלבול בין שני בני משפחה – קספר באך (3/56) וליפס באך (3/57), וצאצאיהם, כולל אבותיו של יוהאן לודוויג באך (3/72).
לוט ובנותיו
ההצעה
לאחר שעקר לוט מצוער אל מערה בהרים, יחד עם שתי בנותיו, סברה הבכורה שבהן שעקב חורבן הערים לא תהיה להן אפשרות להינשא ולהוליד ילדים 'כדרך כל הארץ', וטענה בפני אחותה הצעירה ממנה שאביהן זקן, ואם ישתהו, ייתכן שכבר לא יהיה פורה או ימות, וגם אין להן אדם אחר ממנו תוכלנה להרות. לפיכך, כדי להרות, אין להן ברירה אלא לשכב עם אביהן. והצעתה לאחותה הייתה שהן תשקנה את אביהן יין לשכרה, וכאשר לא יבין בנעשה עימו, הן תשכבנה עימו וכך יהיה להן סיכוי להרות:
משפחת באך
תחומי פעילותם של בני המשפחה
רוב בני באך מן הדורות הראשונים עסקו בעיקר בנגינה, ואילו הלחנה נותרה כעיסוק שולי ברקע, בעיקר של אותם בני משפחה שנדרשו לספק מוזיקה חדשה. מסיבה זו כמעט שלא שרדו יצירות, אפילו של הבולטים מבין בני המשפחה באותם דורות, דוגמת יוהאן אמברוסיוס באך (11). הלחנת מוזיקה הייתה בעיקר עסקם של עוגבנים. הלחנה לא נדרשה מחצוצרן חצר כמו יוהאן אמברוסיוס, אך שני בני דודיו, העוגבנים יוהאן כריסטוף באך (13) ויוהאן מיכאל באך (14) היו מלחינים פוריים.
עלייתה וירידתה של המשפחה
מן המאה ה-16 עלו בני המשפחה בהדרגה ממעמד נחות של נגן נודד ("שפילמאן") לכל הרמות הבכירות בעולם המוזיקלי, בשלושת המעגלים של הפעילות המוזיקלית בתקופה – חצר, עיר וכנסייה. הם היו מוזיקאי חצר, קונצרטמייסטרים וקפלמייסטרים בחצרות, חלילני עיר או מנהלי המוזיקה בערים, עוגבנים או קנטורים בכנסיות.
לוט ובנותיו
הנחת היסוד שאיו איש בארץ לשאתן
לדעת המדרשים ורוב פרשני המקרא, בתו הבכורה של לוט סברה שה' הפך והשחית את העולם כולו במבול של אש, ומילט רק אותם, כפי שעשה לדור המבול כאשר השחית את העולם במבול של מים, ומילט רק את נח. ולכן, בעקבות מות אימן שהביטה על הפיכת סדום והפכה לנציב מלח, כדי להבטיח את קיום המין האנושי לא נותרה להן ברירה אלא לשכב עם אביהן.
משפחת באך
עלייתה וירידתה של המשפחה
בראשית המאה ה-17 הייתה המשפחה כה נפוצה באזור תורינגיה, עד כי השם באך הפך לכינוי נרדף למקצוע "מוזיקאי". במקומות רבים, כמו ארפורט וארנשטאדט, הם החזיקו בכל המשרות העיקריות, ולעיתים קרובות עברו משרות בירושה מדור לדור.
לוט ובנותיו
הנחת היסוד שאיו איש בארץ לשאתן
אולם ישנם פרשנים הסוברים שבתו של לוט הניחה ש'אִישׁ אֵין בָּאָרֶץ לָבוֹא עָלֵינוּ כְּדֶרֶךְ כָּל הָאָרֶץ', משום שכולם יירתעו לשאתן לנשים הואיל והן יוצאות סדום שהאלוהים השמידה, ויחששו פן הן שנואות על ה', ומי שישא אותן ייפגע אף הוא:
מאידך, יש שפירשו את דבריה בצורה הפוכה, שסברה שלא נותר אדם באזור סדום שראוי לשאתן לנשים:.
משפחת באך
עלייתה וירידתה של המשפחה
לקראת אמצע המאה ה-18 חלו שינויים חברתיים, שהשפיעו על מבנה הפעילות המוזיקלית בכל אחד משלשת המעגלים. הירושה הכמעט אוטומטית הפכה לנדירה יותר ויותר. המוסדות שהביאו ליצירת מעמד של מוזיקאים המאורגנים כגילדה החלו להתפורר, ומקור פרנסתם של בני המשפחה החל להיעלם. יתרה מזו, בניהם של בני משפחת באך שהגיעו למעמד הביניים, זכו לקבל השכלה רחבה יותר וחיפשו לעצמם הזדמנויות תעסוקה אחרות (כמעט כל בני דור בניו של יוהאן סבסטיאן למדו באוניברסיטאות). אם בעבר לא הייתה לגברים במשפחה חלופה פרט למוזיקה, היה זה אך טבעי שכעת פחות ופחות מהם יבחרו במוזיקה כמקצוע. כמה מהם פנו למקצועות אמנותיים אחרים (בניו של יוהאן לודוויג באך (3/72) היו ציירי חצר, וכך גם יוהאן סבסטיאן, בנו של קרל פיליפ עמנואל באך).
בשנת 1843, כאשר נחשפה האנדרטה לזכרו של יוהאן סבסטיאן באך – שנתרמה על ידי המלחין פליקס מנדלסון – בחזית כנסיית תומאס בלייפציג, נכח בטקס נציג מוזיקאי יחיד של המשפחה – וילהלם פרידריך ארנסט באך (84) – המוזיקאי האחרון בשושלת בת 250 שנה.
לוט ובנותיו
אבינו זקן
בהתאם למחלוקת הפרשנים מדוע אין איש בארץ לשאתן לנשים, נחלקו גם בשאלה האם 'אבינו זקן' הוא נימוק לצורך לעשות מעשה בהקדם פן יבולע ללוט והן תוותרנה ללא אפשרות להקים זרע, כיוון שלא נותר איש בעולם מלבדן; או שזהו נימוק לכך שאין להן אפשרות לנדוד למרחקים לחפש אדם להינשא לו כיוון שהן אינן יכולות לעזוב את אביהן, והוא לא מסוגל למסע נדודים מאחר שהוא זקן.
משפחת באך
רשימת מוזיקאים ממשפחת באך
הטבלה שלהלן מונה את המוזיקאים ממשפחת באך. כן מוזכרים ברשימה כמה מאבות השושלת, שלא היו מוזיקאים בעצמם. ספר היוחסין שחיבר יוהאן סבסטיאן באך ציין את בני המשפחה במספרים 1–53, וסימונו זה התקבל בספרות המחקר ככלי עזר, בפרט משום ששמות רבים חוזרים בקרב בני המשפחה. המספרים שאחרי 53 נוספו על ידי חוקרים מאוחרים, בהמשיכם אותה שיטה. המספרים 3/56-62, 68, 69, 70-72 מציינים טעות בספר היוחסין, שחיבר תחת המספר 3 שני אישים שונים (קספר וליפס) ואת צאצאיהם.
בטבלה מוזכרים עוד מספר מוזיקאים בשם באך שפעלו בגרמניה באותן שנים, שלא היו שייכים לענף וכמאר של משפחת באך.
לוט ובנותיו
הביצוע
בלילה הראשון הייתה זו הבכורה ששכבה עימו, מבלי שיכיר במעשה. למחרת אמרה הבכורה לצעירה שתחזור על מעשה הבכורה, ולאחר שתשקנה את אביהן יין גם בלילה השני, תשכב גם הצעירה עם אביה. וכך עשתה: על פי פשט הפסוקים לא ידע לוט כלל בנעשה עמו (וְלֹא יָדַע בְּשִׁכְבָהּ וּבְקוּמָהּ), ולכן בלילה השני לא נשמר מלהשתכר שוב, וכך יכלה ביתו השנייה לשכב עמו. אולם חז"ל קבלו במסורת שעל המילה 'ובקומה' יש ניקוד (אחת מהאותיות המנוקדות שבספר התורה), המורה על כך שמילה זו נדרשת שלא כפשוטה, ולאור זאת דרשו חכמים שלוט כן הרגיש במידת מה 'בקומה' של הבכורה מן המשכב עמו, ולמרות זאת לא נזהר מלשתות לשכרה ביום השני מתוך ידיעה שביתו השנייה עשויה לשכב עמו כמו הבכורה:
משפחת באך
פולקלור
בשנות ה-50 חיבר הפזמונאי דן אלמגור שיר פרודיה על משפחת באך שנקרא אמא באך. השיר הולחן על ידי פרנק פלג וזכה לביצוע של רביעיית מועדון התיאטרון. על פי אלמגור, אנה מגדלנה באך הייתה זו שחיברה את כל היצירות, אך רשמה אותן על שמות בני המשפחה כדי לשלם פחות מס הכנסה.
לוט ובנותיו
התוצאה
תוכניתן של הבנות צלחה, ושתיהן הרו בעקבות המעשה. כאשר ילדה הבכורה את תינוקה, קראה לו 'מואב', לאמר: מן האב הריתי. ממואב יצא העם המואבי. וכאשר ילדה הצעירה את תינוקה, קראה לו 'בן עמי', לאמר: מעמי (משפחתי) נולד ילד זה. ובכך רמזה שנולד מאביה. מבן עמי יצא העם שנקרא במקרא בדרך כלל 'בני עמון', אולם נהוג לכנותו בקיצור 'עמון':
חז"ל מבארים שעל אף שהיה מקובל בידם שאין אשה נקלטת בהריון מביאה ראשונה, היות שקרום הבתולים עדיין קיים, והן לא היו נשואות עד אז, מכל מקום מחמת רצונן להוליד ילדים להמשכיות המין האנושי, הן מתחו והוציאו את קרום הבתולים כלפי חוץ כדי לאפשר היקלטות בהריון.
רות המואבייה, אם סבו של דוד המלך, היא מצאצאי מואב. ונעמה העמונית, אם רחבעם בן שלמה המלך, היא מצאצאי בני עמון.
לשם מצווה נתכוונו
בעוד שחז"ל ביקרו את לוט על הלקות בטהרת כוונותיו, את בנות לוט הם דווקא שיבחו, וציינו את מניעיהן הטהורים:
נוסף על כך, חז"ל אמרו במקום אחר שלוט התכוון במעשה לשם סיפוק תאוות עצמו, בעוד שבנותיו התכוונו לשם קיום המין האנושי: . ולמרות שלוט היה שיכור, ולכאורה הוא היה אנוס בכל הקשור לנעשה עימו. בארו חז"ל שלוט ידע במידה זו או אחרת בנעשה עימו בלילה הראשון, והדבר רמוז בניקוד על המילה 'ובקומה' בספר התורה.
פרשנות זו של חז"ל משמשת כמקור תלמודי למונח עבירה לשמה, המתייחס למעשים שאסורים פורמלית, אך הכוונה הטובה עשויה לטהר אותם.
עם זאת, במקומות אחרים עמדו חז"ל על ההבדל בין תיאורי משכבי הבנות, ומציינים שמכמה היבטים, התנהגותה של הצעירה הייתה צנועה יותר מזו של הבכורה. וקביעה זו מתבססת על מספר יסודות:
פרשני המקרא עמדו על סתירה זו, ובארו שצורת היוזמה של הבכורה, והתנהלותה, היו אמנם שלא בדרך צניעות, ועל כך ביקרו אותה, אך עצם זריזותה למעשה ראויה לשבח:.
קריאת שמות הילדים על שם המעשה
על אף הביקורת של חז"ל כלפי הבכורה שחושפת את שורשי הריונו של בנה מואב, בקריאת שמו; בהקדמה לחלק השמיני של סדרת הספרים 'אגרות משה' הביאו נכדי מחבר הספר מעשה שהרב פיינשטין נכח בו, ממנו עולה סיבת הדבר, כפי שבנות לוט עצמן בארו בחלום לאדם שדיבר בגנותן:
"שיכור כלוט"
בהלכה, שיכור כלוט הוא הגדרה למצב בו אדם איבד את הקשר עם הסובב אותו מחמת שכרותו, בדומה לשכרותו של לוט שלא הבין בנעשה עמו מחמת שכרותו, ועל כן הוא נחשב כשוטה הפטור מכל מצוות התורה, כולל הענשתו על חטאים שעשה בהיותו שיכור, עד התפכחותו משכרותו:
בנוסף לכך, אם קיים שיכור זה מצוות או ברך ברכות בעת שכרותו, אין הדבר נחשב לו כקיום אותן מצוות וברכות, וכשיתפקח, מחויב לשוב ולקיים המצווה או לברך הברכה:
דרום אפריקה במלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה דרום אפריקה בין המדינות הראשונות שהכריזו מלחמה על גרמניה הנאצית. חיילי דרום אפריקה, שהייתה דומיניון של בריטניה הגדולה השתתפו לצד מדינות אחרות מחבר העמים הבריטי בקרבות באפריקה, באירופה ובזירות קרב אחרות.
הכרזת המלחמה
ערב מלחמת העולם השנייה, היה "האיחוד של דרום אפריקה" במצב פוליטי עדין. בעוד שבאופן רשמי, מאז חקיקת חוק וסטמינסטר בשנת 1931 היה האיחוד דומיניון של בריטניה הגדולה ולכאורה בעל בריתה הטבעי במצב של מלחמה, וראש המדינה היה ג'ורג' השישי, מלך הממלכה המאוחדת. ראש ממשלת דרום אפריקה היה ג'יימס ברי מוניק הרצוג שייצג את המפלגה הלאומית האנטי-בריטית. מפלגה זו הקימה מסגרת פוליטית משותפת שנקראה "המפלגה המאוחדת" ביחד עם המפלגה הדרום אפריקאית שהנהיג יאן סמאטס הפרו בריטי. מפלגה זו שלטה בדרום אפריקה מאז שנת 1934, כאשר הרצוג שימש כראש הממשלה, ואילו סמאטס כשר המשפטים.
ב-3 בספטמבר 1939 הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה הנאצית, ולכאורה הייתה דרום אפריקה מחויבת, כדומיניון, ללכת בעקבותיה. הרצוג סבר שעל דרום אפריקה להישאר נייטרלית, ואילו סמאטס תמך בכניסת דרום אפריקה למלחמה לצד בריטניה. הרצוג הגיש הצעה לפרלמנט כי דרום אפריקה תישאר נייטרלית, ואילו סמאטס הגיש הצעת החלטה ולפיה מנתקת דרום אפריקה את קשריה עם גרמניה. הבית דחה את הצעתו של הרצוג וקיבל את הצעת סמאטס ברוב של 80 קולות מול 67. כיוון שכך, הרצוג ניסה לפזר את הפרלמנט ולהכריז על בחירות כלליות, אך המושל הכללי של דרום אפריקה, סיר פטריק דאנקן סירב לכך. הרצוג התפטר, וסמאטס מונה להקים את הממשלה החדשה. סמאטס הוכרז לראש ממשלת האיחוד של דרום אפריקה, וב-6 בספטמבר 1939, הכריז האיחוד מלחמה על גרמניה.
כוח אדם
עם הכרזת המלחמה מנה צבא דרום אפריקה אך אלפים בודדים של חיילים בסדיר ובמילואים. הצבא לא היה ערוך להילחם מחוץ לגבולות דרום אפריקה. במדינה לא היה נהוג גיוס חובה, אך התנאים הכלכליים הקשים הביאו להתלהבות לשירות בצבא, ולהתגייסותם של מאות אלפים, משניתנה להם ההזדמנות.
מדיניות הגזע הדרום אפריקאית הקשתה מאוד על גיוס כוח אדם מתאים, בשל כך שהשחורים גויסו אך לתפקידים שאינם תפקידי לחימה. בסך הכל התגייסו לצבא 211,193 לבנים (מתוכם כ-24,000 נשים לבנות) ו-123,131 שחורים, צבעוניים והודים. בנוסף לכך שירתו 63,341 אנשים מכל הגזעים כמתנדבים בשירות חלקי.
יאן סמאטס
במהלך המלחמה קנה לעצמו סמאטס מעמד מיוחד בקרב בעלות הברית. הוא היה הגנרל הלא בריטי היחיד שצ'רצ'יל נועץ בו לעיתים קרובות. סמאטס היה לחבר בקבינט המלחמה הבריטי ב-1939, ובמאי 1941 מונה לפילדמרשל בצבא הבריטי. סמאטס הוביל את דרום אפריקה לחברות בארגון האומות המאוחדות, ונחשב לאחד מהמנהיגים החשובים של בעלות הברית. עם כל זאת, הייתה השתתפותה של דרום אפריקה במלחמה נושא מפלג, ובמהלך כל המלחמה עשו אנשי האופוזיציה בראשות הרצוג ודניאל פרנסואה מאלאן מאמצים לפגוע במאמץ המלחמתי. יוקרתו האישית של סמאטס נפגעה בקרב עמו כתוצאה מתמיכתו במלחמה, ובשנת 1948 הביס מאלאן את סמאטס בבחירות.
תרומותיה של דרום אפריקה בלחימה
דרום אפריקה וכוחותיה המזוינים תרמו בזירות לחימה רבות. התרומה העיקרית הייתה באספקת כוח אדם, נשק וחומרי גלם במהלך המערכה במדבר המערבי ובמהלך המערכה במזרח אפריקה, אך התרומה התבטאה גם במתן אפשרות לספינות בעלות הבריטית לעגון בנמל ידידותי בדרכם מהאוקיינוס האטלנטי אל האוקיינוס ההודי, במתנדבים רבים לשורות ה-RAF, ובלחימה במערכות רבות נוספות.
לוחמי צבא דרום אפריקה לחמו לצד לוחמים נוספים ממושבות בריטניה והדומיניונים, ורבים מהם זכו לעיטורים צבאיים בריטיים, ולכך ששמם יאוזכר בהודעות רשמיות של הצבא הבריטי, לצד לוחמים בצבאות כצבא הבריטי וצבא הודו הבריטית. כך, למשל, אוזכר קולונל סטיבן מלוויל שהיה לאחר מכן מפקד הצבא הדרום אפריקאי, בציון לשבח במזכר בריטי רשמי בשנת 1943
ואלו תרומותיה העיקריות של דרום אפריקה ללחימה:
קורבנות ואבדות
מספר ההרוגים הדרום אפריקאים במלחמה היה 12,046, מספר הפצועים היה 14,363, ו-16,430 חיילים הוכרזו כנעדרים או נפלו בשבי. עם זאת, בניגוד למדינות אחרות שלחמו במלחמה זו, לא סבלה דרום אפריקה הרוגים מקרב האוכלוסייה האזרחית.
ג'מאל וילקס
ג'מאל עבדול-לטיף (באנגלית: Jamaal Abdul-Lateef; נולד ב-2 במאי 1953, בשם ג'קסון קית' וילקס (Jackson Keith Wilkes)) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1974–1985. ממוצעיו לאורך הקריירה הם 17.7 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק. במהלך קריירת המשחק זכה ב-4 אליפויות NBA, עם גולדן סטייט ווריורס ולוס אנג'לס לייקרס, ובשתי אליפויות ליגת המכללות כשחקן אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). חבר היכל התהילה של הכדורסל מאז שנת 2012.
בשנת 1975 המיר את דתו לאסלאם ושינה את שמו הרשמי ל"ג'מאל עבדול-לטיף", אך המשיך להשתמש בשם המשפחה "וילקס" עד סיום קריירת המשחק.
נעורים ומכללות
וילקס נולד בעיר ברקלי שבקליפורניה, וגדל בונטורה שבדרום המדינה. בין השנים 1971–1974 למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, וקלע 15.0 נקודות בממוצע למשחק עבור קבוצת הכדורסל שלה. בשתי עונותיו הראשונות באוניברסיטה זכה עם הקבוצה באליפות ליגת המכללות, תחת המאמן ג'ון וודן ולצד כוכב הקבוצה ביל וולטון. בשנת 1985 התבקש וודן, במהלך ראיון, לתאר את "השחקן המושלם" לטעמו, וענה: "הייתי רוצה שיהיה תלמיד טוב, מנומס, אדיב, שחקן קבוצתי, שחקן הגנה טוב וריבאונדר, שחקן פנים טוב וקלע טוב. בקיצור, הייתי רוצה את ג'מאל וילקס".
קריירה מקצועית
וילקס נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 1974 על ידי קבוצת גולדן סטייט ווריורס, בבחירה ה-11. בעונת הרוקי שלו קלע וילקס 14.2 נקודות בממוצע למשחק (שני בקבוצה אחרי ריק בארי), ועזר לגולדן סטייט להשיג את מאזן העונה הסדירה הטוב באזור המערבי, 48-34. בסיום אותה עונה זכו הווריורס באליפות הרביעית בתולדות הקבוצה, והראשונה מאז עבר המועדון לעיר אוקלנד, לאחר שהביסו את וושינגטון בולטס בגמר, בתוצאה 0–4. יכולתו הטובה לאורך העונה זיכתה אותו בתואר רוקי השנה ב-NBA. בשתי העונות הבאות רשם וילקס ממוצעים של 17.7 נקודות ו-8.2 ריבאונדים למשחק, והמשיך להיות אחד משחקניה המובילים של הקבוצה לצד בארי ופיל סמית', אך הווריורס לא הצליחו לעבור את שלב גמר המערב. במהלך תקופתו בווריורס השתתף וילקס פעם אחת במשחק האולסטאר (1976) ונבחר פעמיים לחמישייה ההגנה השנייה של העונה (1976 ו-1977).
לקראת עונת חתם וילקס כשחקן חופשי בלוס אנג'לס לייקרס, בה שיחק אז הסנטר כרים עבדול-ג'באר. בעונת, עם צירופו לקבוצה של הרוקי מג'יק ג'ונסון, זכו הלייקרס באליפות הליגה לאחר שגברו על פילדלפיה 76' בתוצאה 2–4 בסדרת הגמר. אחד ממשחקי השיא בקריירה של וילקס הגיע בסדרה זו: במשחק החמישי מול פילדלפיה נפצע כוכב הלייקרס עבדול-ג'באר, ולא היה מסוגל לשחק במשחק הבא. במשחק השישי רשם וילקס תצוגת שיא עם 37 נקודות ו-10 ריבאונדים והוביל את קבוצתו לניצחון בתוצאה 107–123 ולאליפות ה-NBA, אך מג'יק ג'ונסון תפס את אור הזרקורים לאחר שמילא את מקומו של עבדול ג'באר בעמדת הסנטר והשיג 42 נקודות, 15 ריבאונדים ו-7 אסיסטים במשחק המכריע.
עד עונת המשיך וילקס להוות חלק אינטגרלי מקבוצת ה"שואו טיים" של הלייקרס, לצד עבדול ג'באר, ג'ונסון, נורם ניקסון, מייקל קופר, ג'יימס וורת'י וביירון סקוט, וזכה עם הקבוצה בשתי אליפויות נוספות בעונות  ו-. לאורך תקופתו בלייקרס העמיד ממוצעים כוללים של 18.4 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק, והשתתף פעמיים נוספות במשחק האולסטאר (1981 ו-1983).
בספטמבר 1985 חתם על חוזה בלוס אנג'לס קליפרס, אך עזב אותה לאחר 13 משחקים והודיע על פרישה ממשחק, בגיל 32.
ב-7 בספטמבר 2012 הוצג וילקס כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל, וב-28 בדצמבר 2012 הועלתה גופייתו עם המספר 52 לתקרת אולמה הביתי של לוס אנג'לס לייקרס, כהוקרה על תרומתו למועדון.
רבאול
רבאול היא עיירה במחוז בריטניה החדשה המזרחית, שבאי בריטניה החדשה בארכיפלג ביסמרק שבפפואה גינאה החדשה. העיירה הייתה בירת המחוז והיישוב החשוב ביותר בו עד שנהרסה ב-1994 מנשירת אפר געשי במהלך התפרצות געשית באזור. האפר שנפלט בעת ההתפרצות גרם להתמוטטות כ-80% ממבני העיירה. לאחר ההתפרצות עברה הבירה לעיר קוקופו, המרוחקת 20 קילומטר מרבאול.
רבאול שימשה מפקדת גינאה החדשה הגרמנית עד לכיבושה על ידי חבר העמים הבריטי בעת מלחמת העולם הראשונה, אז הפכה לבירת טריטוריית גינאה החדשה - שטח תחת מנדט אוסטרלי - עד 1937. במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה רבאול על ידי האימפריה היפנית, והפכה לבסיס הצבאי והימי הראשי של היפנים באזור דרום האוקיינוס השקט.
כיום מהווה רבאול יעד תיירותי חשוב בפפואה גינאה החדשה ובאזור דרום האוקיינוס השקט.
התקופה הקולוניאלית ולאחריה
ב-1910 עברה נציגות גרמניה הקולוניאלית לסימפסונהאפן (Simpsonhafen), ביחד עם בית המשפט המחוזי, בית חולים ומתקני מכס ודואר. היישוב החל לצמוח במהירות ושמו שונה לרבאול, שפירושו מנגרובים בשפת הקואנואה המקומית, מכיוון שחלק מהעיירה נבנה על ביצת מנגרובים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה כבשה אוסטרליה, לבקשת בריטניה, את גינאה החדשה הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נמסר השטח לאוסטרליה ב-1920 כחלק ממנדט חבר הלאומים, ורבאול הפכה לבירת הטריטוריה החדשה.
ההתפרצות של שנת 1937
תחת השלטון האוסטרלי התפתחה רבאול למרכז האזורי. אך ב-1937 התפרצו שני הרי הגעש הסמוכים לעיירה, וולקן וטבורבור. העיירה כוסתה באפר, והצונאמי שבא בעקבות ההתפרצות השליך אוניות על החוף. בהתפרצות נהרגו 507 אנשים ונגרם נזק רב. בעקבות זאת החליט השלטון האוסטרלי המקומי להעביר את הבירה ללָאֶה (Lae) המרוחקת והבטוחה יותר.
מלחמת העולם השנייה
ב-18 באפריל 1943, הופל מטוסו של אדמירל איסורוקו יממוטו, אדריכל ההתקפה על פרל הארבור, מעל האי בוגנוויל לאחר שהמריא מרבאול. מפענחי הצפנים של המודיעין האמריקאי יירטו תשדורת יפנית שהכילה את פרטי הטיסה של יממוטו, ו-18 מטוסי P-38 לייטנינג המריאו מגוודלקנל והפילו את מטוסו ואת מלוויו.
במהלך המלחמה החליטו בעלות הברית שלא לכבוש את רבאול אלא לנתק אותה באמצעות הקמת בסיסי אוויר וצי באיים שמסביב לה. לאחר שנותק מקווי האספקה בשל התקפות אוויריות תכופות הפך הבסיס ברבאול לחסר תועלת. היפנים החזיקו ברבאול עד כניעתם ב-15 באוגוסט 1945.
ההתפרצות של שנת 1994
הר הגעש וולקן נותר רדום לאחר ההתפרצות ובטבורבור מתרחשות לעיתים התפרצויות קטנות היקף. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים.
שדה התעופה של רבאול נחרב בהתפרצות של שנת 1994. השדה היה במסלולו הישיר של האפר הגעשי. השדה נבנה מחדש בעיירה טוקואה (Tokua), דרומית-מזרחית לרבאול, מחוץ לטווח הרי הגעש, אך מדי פעם הוא נסגר בשל פעילות געשית.
לרבאול מפרץ כמעט-מעגלי לחלוטין והוא אחד מהמעגנים הטובים בדרום האוקיינוס השקט לספינות משא. השימוש במפרץ זה היה אחד הגורמים שהביאו את האימפריה היפנית לכבוש את העיירה ב-1942.
הערות שוליים
[[קטגוריה:יישובים שהוקמו ב-1878]
רוברט וולטר וייר
רוברט וולטר וייר (באנגלית: Robert Walter Weir; 18 ביוני 1803 – 1 במאי 1889) היה אמן ומחנך אמריקאי ונחשב לצייר של אסכולת נהר ההדסון. וייר נבחר לאקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1829 והיה מדריך באקדמיה הצבאית של ארצות הברית. עבודתו הידועה ביותר היא "בואם של עולי הרגל" ברוטונדה של הקפיטול בוושינגטון הבירה. יותר מ-450 מיצירותיו ידועות.
ביוגרפיה וקריירה
רוברט וייר נולד לרוברט ומרי קתרין (ברינקלי) וייר ב־18 ביוני 1803 בעיר ניו יורק. הוא מעולם לא סיים את לימודיו בקולג', והוא עזב עבודה כפקיד מסחרי כדי לצייר ב 1821 בגיל 18. הוא למד אמנות בניו יורק משנת 1822 עד 1824. הוא לימד את עצמו לצייר לפני שנסע ללמוד באיטליה בשנת 1824. הוא נשאר בפירנצה עד 1825, אחר כך ברומא משנת 1825 עד 1827. במהלך שהותו למד את יצירותיהם של מיכאלאנג'לו, ומאסטרים איטלקיים אחרים מהראנסנס. הוא שב לניו יורק בשנת 1827 כדי לטפל בחבר חולה ונשאר שם עד 1834, והפך לחלק בלתי נפרד מהקהילה האמנותית שלה.
הוא מונה למורה לרישום (1834–1846) ואחר כך לפרופסור לרישום (1846–1876) באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט, ניו יורק. וייר היה האמן החמישי שמילא את תפקיד מדריך האמנות באקדמיה. במהלך 42 שנותיו (1834–1876) בתפקיד זה, הוא הנחה רבים ממפקדי העתיד של מלחמת האזרחים האמריקאית. בין תלמידיו הבולטים בווסט פוינט היו ג'יימס אבוט מקניל ויסלר וסת' איסטמן. הוא גם פיתח קשר מיוחד עם יוליסס ס. גרנט.
הוא נפטר בעיר ניו יורק ב־1 במאי 1889.
ילדים
וייר היה נשוי פעמיים ונולדו לו 16 ילדים. הבן ג'ון פרגוסון וייר (נולד ב־1841) היה צייר ופסל שהפך לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1866, והיה למנהל בית הספר לאמנות באוניברסיטת ייל בשנת 1868. הבן ג'וליאן אלדן וייר (נולד ב־1852) למד אצלו והפך לצייר. הוא היה ממקימי אגודת האמנים האמריקנים בשנת 1877, והיה חבר באקדמיה הלאומית לעיצוב (1886) והיה חבר בקבוצת "עשרת הציירים האמריקנים", ניו יורק. הבת אמה וייר התחתנה עם תומאס לינקולן קייסי האב, קצין צבא אמריקני וראש יחידת המהנדסים. הבת הלן רוטגרס וייר התחתנה עם תומאס סטורגיס, שעסק בהקמת עיר בוויומינג, והיה המפקד השני על מכבי האש של ניו יורק.
עבודתו
וייר נחשב לחלק מאסכולת נהר ההדסון. אחד מציוריו הידועים ביותר הוא "בואם של עולי הרגל" התלוי ברוטנדה של הקפיטול.
הציור הוזמן על ידי הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1837 והציור הוצב ברוטונדה בדצמבר 1843.
הבדים שלו עוסקים בעיקר בנושאים היסטוריים, אם כי הוא גם צייר כמה דיוקנאות.
פלך קורלאנד
פלך קורלנד
קופיאנסק
קופיאנסק (באוקראינית: Куп'янськ) היא עיר במחוז חרקיב באוקראינה.
היסטוריה
קופיאנסק הוקמה בזמן הגירה פנים-אוקראינית גדולה באמצע השני של המאה ה-17. קופיאנסק הייתה יישובם של הקוזאקים האוקראינים. בגלל האיום התמידי מצד הטטרים היישוב נשא אופי צבאי.
ב-1779 קופיאנסק קיבלה מעמד של עיר.
ב-1941 לאחר שקייב וחרקיב נכבשו על ידי הגרמנים ממשלת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית עברה לקופיאנסק. ב-24 ביוני 1942 נכבשה העיר על ידי הגרמנים ושוחררה על ידי הצבא האדום ב-3 בפברואר 1943.
קופיאנסק נכבשה על ידי כוחות רוסיה מ-27 בפברואר 2022. בתקופה זו הפכה קופיאנסק דה פקטו למושב של הממשל הצבאי-אזרחי של חרקיב הנתמך על ידי רוסיה. היא שוחררה ב-10 בספטמבר 2022. עם זאת, כמה ערוצי מדיה חברתית של הצבא הרוסי טענו כי חיילים רוסים נסוגו רק מהחלק של קופיאנסק ששכן על הגדה המערבית של נהר אוסקיל, אשר חילק את העיר לשני חלקים. הם טענו גם שכוחות אוקראינים כבשו את כולה ב-16 בספטמבר.
לשנצטומאי
לשנצטומאי (בהונגרית: Lesencetomaj) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם בלשנצטומאי מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 1,109 תושבים, ובשנת 2020 רק 1,082 תושבים.
יהודי לשנצטומאי
בלשנצטומאי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
הקרנה כפולה
הקרנה כפולה (באנגלית: double feature) הייתה תופעה בתעשיית הקולנוע בה אולמות קולנוע נהגו להציג שני סרטים במחיר של סרט אחד. תופעה זו החליפה פורמט מוקדם יותר, במסגרתו הוצג סרט עלילתי אחד באורך מלא יחד עם הקרנת מספר סרטים קצרים.
רקע
בתי אופרה נהגו להציג שתי אופרות על במה אחת, על מנת לספק הופעות ארוכות יותר עבור קהל הצופים. נוהג זה היה מקובל בעיקר בהקשר של אופרות קצרות, הכוללות מערכה אחת או שתיים בלבד, והיה זה קשה, מבחינה מסחרית, להעלות אותן בהפקות נפרדות. דוגמה בולטת לכך היא ההעלאה של "ליצנים" (Pagliacci) יחד עם "אבירות כפרית" (Cavalleria rusticana), שהועלו יחד לראשונה ב-22 בדצמבר 1893 במטרופוליטן אופרה. מאז, שתי האופרות הוצגו לעיתים קרובות יחד, כהפקה אחת, שזכתה לכינוי "Cav and Pag".
מקורותיו וראשיתו של הפורמט
הקרנות כפולות החלו להיות מוצגות בשנות ה-30 של המאה ה-20. לפני כן, מודל ההצגה השכיח ביותר כלל את הדברים הבאים:
עם השלמת דחיקתו של הקולנוע האילם על ידי הקולנוע המדבר בבתי הקולנוע האמריקאיים בשנת 1929, חדלו מציגים עצמאיים רבים מהקרנות במודל הנזכר לעיל, שהיה הדומיננטי ביותר באותה התקופה. בתי הקולנוע סבלו מירידה משמעותית בהכנסותיהם בשנים הראשונות של השפל הגדול.
בעלי האולמות החליטו שהם יכולים הן למשוך יותר לקוחות והן לחסוך בעלויות אם יציעו שני סרטים במחיר של אחד. הטקטיקה עבדה; הקהל סבר שמחיר הכרטיס משתלם לעומת התמורה - מספר שעות של בילוי אסקפיסטי - ופורמט הקרנה זה הפך ל.
הקרנת קולנוע טיפוסית בשנות ה-30 החלה עם תוכנית מגוונת שכללה קדימונים, יומן קולנוע, סרט מצויר או סרט קצר. לאחר מכן הוקרן בי מובי (סרט דל-תקציב), הפסקה קצרה, ולבסוף - הסרט המרכזי (A Movie) - סרט שהופק בתקציב גבוה בהשתתפות כוכבי הקולנוע הגדולים ביותר של התקופה.
אולמות קולונוע שהקרינו "הקרנות כפולות" הפכו למצליחים יותר מאלו שהקרינו סרט עלילתי אחד בלבד. אולפני הוליווד הגדולים הבחינו בכך, והחלו להפיק בי מוביז המיועדים ספציפית להקרנות מסוג זו, בהשתתפות שחקנים לא מוכרים או כוכבי עבר. כמו כן, החלו בהפקות של סדרות סרטים הכוללות דמויות חוזרות (למשל: "פלאש גורדון").
אף על פי שהיו מפיקים שנפגעו בשיטת הקרנה זו (למשל: מפיקי סרטי קומדיה קצרים), היא הייתה מקור ההכנסה העיקרי של אולפנים הוליוודיים קטנים יותר, כגון ו-, שהתמחו בהפקת בי מוביז.
דעיכתו של הפורמט
הקרנות כפולות הפכו לנפוצות, בין השאר, בשל רצונם של אולפני הוליווד הגדולים לבצע, כלומר: לדרוש מבעלי אולמות הקולנוע לרכוש מהם סרטים באיכות ירודה כאשר הם רוכשים את הסרטים המבוקשים ביותר עם הכוכבים הגדולים ביותר. אולם בשנת 1948, קבע בית המשפט העליון, בפסק הדין, כי נוהג זה אינו חוקי עוד בארצות הברית. פסיקה זו תרמה לסיומה של שהייתה נהוגה בהוליווד עד לאותה העת.
ללא, לאולפנים הגדולים כבר לא היה תמריץ ליצור בי מוביז משלהם. עם זאת, קהל הצופים, בעיקר בבתי קולנוע שכונתיים ודרייב אין, עדיין ציפה להקרנות הכוללות שני סרטים. בשנת 1948, כמעט שני שלישים מבתי הקולנוע בארצות הברית הציגו "הקרנות כפולות".
איתן בלקינד
איתן בלקינד (21 בספטמבר 1896, ראשון לציון – 25 במאי 1979, ראשון לציון) היה מחברי מחתרת ניל"י, פעיל ציבור בראשון לציון, חבר מחתרת אצ"ל ופעיל בתנועת החרות.
ביוגרפיה
בלקינד נולד ב-1896 במושבה ראשון לציון לביל"ויים ומייסדי המושבה שמשון בלקינד ופנינה פריימן (בתו של אהרן מרדכי פריימן שהיה אף הוא ממייסדי המושבה). ב-1904 החל ללמוד בבית הספר חביב המקומי אך במהרה נשלח ללמוד בבית הספר "קריית ספר" שבשפיה. בספטמבר 1906 עבר בלקינד עם בית הספר לבן שמן ובהמשך חזר להשלים את לימודי היסוד במושבה. הוא נשלח ללמוד בגמנסיה העברית הרצליה בתל אביב והתגורר אצל משפחתו ביפו. עם השלמת לימודיו, נסע ב-1912 ללמוד באקדמיה הצבאית הטורקית בקונסטנטינופול.
הקרנה כפולה
דעיכתו של הפורמט
עד לאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, רוב אולמות הקולנוע חדלו מלהציג הקרנות כפולות, לטובת ההקרנות המקובלות עד היום - הצגה של סרט עלילתי אחד בלבד. עם זאת, מפעם לפעם ראשי האולפנים הגדולים היו מפיצים להקרנות כפולות סרטים שהופצו כבר בעבר בנפרד, למשל סרטי ג'יימס בונד ומערבוני הספגטי של "האיש ללא שם".
איתן בלקינד
מלחמת העולם הראשונה
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה צורף למפקדת הארמייה הרביעית בדמשק בראשות ג'מאל פאשא שם התרשמו מהיותו דובר צרפתית, ערבית, טורקית וגרמנית ומינו אותו לתפקיד של מתרגם.
הקרנה כפולה
דעיכתו של הפורמט
בעוד שרוב בתי הקולנוע הפסיקו את ההקרנות הכפולות, לשיטת הקרנה זו נוצרה משיכה נוסטלגית. בסנט קילדה, מלבורן, אוסטרליה, שהוקם ב-1936, ממשיך את המסורת של ההקרנות הכפולות עד לעצם היום הזה.
מדי פעם, סרטים קצרים מופקים במטרה להיות מוקרנים לפני סרטים באורך מלא (למשל, סרטי חברת פיקסאר באורך מלא, המוקרנים בבתי הקולנוע, כוללים גם סרטים קצרים), אבל באופן כללי - בארצות הברית אין מקרינים עוד סרטים חדשים, בהפצתם הראשונה, בפורמט של הקרנות כפולות.
איתן בלקינד
מלחמת העולם הראשונה
בזמן שהותו בסוריה, היה בלקינד עד לטבח בארמנים:
במרץ 1915, כשפשט הארבה על הארץ, מינו הטורקים את אהרן אהרנסון להילחם בו ואת בלקינד להיות מזכירו. לשם כך הועבר למפקדת המלחמה בארבה שישבה בירושלים. ב-1916 חזרה מתקפת הארבה, והטורקים מינו את בלקינד לנהל את המלחמה בארבה בארץ ומעבר לירדן ואף העניקו לו על כך אות הצטיינות.
הקרנה כפולה
דעיכתו של הפורמט
בעקבות הצלחתו של הסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט", נוצרו שלושה סרטים מצוירים קצרים בכיכובו של, במטרה להיות מוקרנים בבתי הקולנוע כהקדמה לסרטי חברת דיסני אחרים, וזאת בניסיון להחיות את הצפייה בסרטים מצוירים קצרים לפני סרטים באורך מלא. התוכנית נכשלה, ורק שלושה סרטים קצרים שכאלו הופקו.
לאורך השנים, בתי קולנוע מסוימים (כגון: סינמטקים) המשיכו להציג שני סרטים במחיר של אחד, מעת לעת, בדרך כלל שני סרטים הקשורים זה לזה.
איתן בלקינד
לאחר המלחמה
עם סיום המלחמה החל בלקינד לשקם את המשק החקלאי של המשפחה ואף רכש קרקעות חקלאיות נוספות. מאחר שלא ראה פרנסה טובה בחקלאות, הקים בראשון לציון אולם מופעים ובית קולנוע לו קרא "תיאטרון - סינמה נעמן" (על שם אחיו). המקום נחנך ב-1927. בלקינד עסק שנים רבות בתחום הקולנוע בארץ ואף היה שותף בסוכנות להפצת סרטי קולנוע בשם "יאיר פילם".
הקרנה כפולה
דעיכתו של הפורמט
במהלך שנות ה-90, קלטות VHS רבות, שיועדו לצפייה ביתית, כללו שני סרטים על קלטת אחד (במקרים רבים, הסרט השני היה סרט המשך של הראשון).
איתן בלקינד
לאחר המלחמה
ב-1931 הצטרף בלקינד לארגון האצ"ל ועסק ברכישת נשק. לאחר פירוק האצ"ל (עם קום המדינה), הצטרף לתנועת החרות בה היה פעיל שנים רבות. כמו כן היה פעיל במועצת ראשון לציון ומילא בה מספר תפקידים.
הקרנה כפולה
במאה ה-21
בשנת 2007, סרטו של קוונטין טרנטינו "חסין מוות" וסרטו של רוברט רודריגז "פלאנט טרור" הופצו יחד, כהקרנה כפולה, תחת השם, לאחר שנערכו יחד עם טריילרים פיקטיביים לסרטי ניצול בסגנון שנות ה-70, על מנת לשחזר את חוויית הצפייה בהקרנה כפולה. למרות שבחי הביקורות, "גרינדהאוס" היה כישלון כלכלי בקופות הכרטיסים בארצות הברית, ולאחר מכן שני הסרטים הופצו בנפרד, כאשר שווקו לקהל הבינלאומי, ובהמשך לצפייה ביתית ב-DVD.
בשנים האחרונות, מספר סרטים פופולריים, שהוקרנו כבר בעבר, זכו להפצה מחודשת בבתי הקולנוע בפורמט של הקרנה כפולה. כך הסרטים "צעצוע של סיפור" (1995) ו-"צעצוע של סיפור 2" (1999) הופצו מחדש יחד בשנת 2009, לקראת מועד יציאתו של הסרט הבא בזיכיון - "צעצוע של סיפור 3" (2010); הסרטים "דמדומים" (2008) ו-"דמדומים 2: ירח חדש" (2009) הופצו מחדש יחד כהקרנה כפולה בשנת 2010, יום אחד בלבד לפני הבכורה של סרט ההמשך "דמדומים 3: ליקוי חמה".
איתן בלקינד
משפחתו
הוריו, דודיו ודודתיו של איתן נמנים עם מובילי ההתיישבות בארץ ישראל (ביניהם ניתן למנות את יהושע חנקין, אולגה חנקין, ישראל בלקינד, סוניה בלקינד וישראל פיינברג). לאיתן היו 3 אחים ו-3 אחיות (אחד מאחיו הוא נעמן בלקינד שהוצא להורג בדמשק באשמת חברות במחתרת ניל"י).
Live ?!*@ Like a Suicide
Live ?!*@ Like a Suicide (מוכר גם כ: Live Like a Suicide) הוא מיני־אלבום של להקת ההארד רוק האמריקאית Guns N' Roses.
הפקה
האלבום יצא לאור ב־16 בדצמבר 1986 תחת לייבל התקליטים שהקימה הלהקה במיוחד עבור האלבום – UZI Suicide (למעשה, החברה הוקמה על ידי חברת התקליטים גפן רקורדס). 10,000 עותקים בלבד של האלבום יצאו למכירה, בפורמטים של תקליט וקלטת. האלבום נחשב למיני־אלבום הראשון של הלהקה.
מתופף הלהקה לשעבר סטיבן אדלר כתב באוטוביוגרפיה שלו, My Appetite For Destruction: Sex & Drugs & Guns N' Roses, כי האלבום כולו הוקלט בסטודיו בהוליווד ולשירים נוספו בעריכה מחיאות כפיים ותשואות מוקלטות מראש, מכיוון שהקלטתו בהופעה חיה הייתה יקרה מדי. באוטוביוגרפיה It's So Easy: and other Lies, שכתב בסיסט הלהקה דאף מק'אגן, מרחיב מק'אגן בדבריו:.
עטיפה
עטיפת המיני־אלבום מציגה תצלום של חברי הלהקה, אקסל רוז ודאף מק'אגן (מימין לשמאל), ומעליהם לוגו ישן של הלהקה אשר עוצב על ידי הגיטריסט סלאש.
פנחס דלוגץ
פנחס דלוגץ (דלוגז) (באנגלית: Pinhas Pierre Delougaz; 16 ביולי 1901 – 29 במרץ 1975) היה פרופסור וארכאולוג יהודי שביצע חפירות ארכאולוגיות בעיראק ובאיראן. הוא היה ראש המשלחת בחפירות האתר צ'וגה מיש, אתר מהתקופה הכלקוליתית במוז ח'וזסתאן במערב איראן.
שנותיו הראשונות והשכלה
דלוגץ נולד בשנת 1901 בשטח של אוקראינה של היום, לשמעון וציפורה לבית סילברמן. הוא גדל באזור כפרי, וקיבל חינוך ביתי בו למד ספרות רוסית וספרות עברית. בשנת 1913 נשלח ללמוד בארץ ישראל, בגימנסיה הרצליה בתל אביב. בעת פרוץ מלחמת העולם הראשונה קיבל הצעה מהצלב האדום להעביר אותו למשפחתו, למקום שהיה בטוח יותר, אבל הוא החליט להישאר בארץ ישראל. בגימנסיה הרצליה הוא התרכז בלימודי מתמטיקה ומדעים, למד ערבית, וקשריו עם חברים ערבים הביאו אותו גם להיכרות עם סגנון חייהם במזרח הקרוב. מלחמת העולם הראשונה, ובסופה המהפכה הרוסית שהתרחשה ב-1917, הביאה להפסקת הקשר עם משפחתו ולהפסקת המימון שנשלח אליו, והוא נאלץ לממן את עצמו. הוא נשאר בארץ ישראל עד 1922, ואז עבר לצרפת להמשך לימודים. בין השנים 1922–1926 למד מתמטיקה ופיזיקה בסורבון בפריז. תוך כדי לימודיו הוא גילה עניין באדריכלות ובאמנות, שהובילו אותו בסופו של דבר לארכאולוגיה. הידע שלו במדעים סייע לו בעבודתו כארכאולוג, כשנהג לגשת לפתרון בעיות בדרך מדעית, שגם דחפה אותו לפתרונות מדעיים יותר לבעיות, וגם נתנה לו את היכולת להעריך נכונה כלים מדעים שהוצע להשתמש בהם.
נישא לנטאשה.
עבודתו כארכאולוג
עבודתו הראשונה כארכאולוג חופר הייתה כשהצטרף כעוזר אדריכל למשלחת ארכאולוגית של אוניברסיטת הרווארד ובית ספר בבגדאד של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח. החפירות התקיימו בצפון עיראק באתר של העיר העתיקה נוזי, בה התגלו תעודות נוזי. בין השנים 1929–1931, הצטרף למשלחת החפירות של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו בחורסבאד בצפון עיראק. בסוף החפירה הוא היה אחראי למשלוח פסלי הלמסו הענקיים שנמצאו באתר לארצות הברית. חפירות אלה הביאו לקשר ארוך טווח בינו ובין המכון. בין השנים 1931–1937, הוא ניהל את משלחת בחפג'ה במשלחת של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. יחד איתו ניהלו את המשלחת הארכאולוג ההולנדי הנרי פרנקפורט, והארכאולוג הדני טורקילד יקובסן. בעונת החפירות 1937/8 הוא נשאר עונת חפירה נוספת וניהל את המשלחת המשותפת של אוניברסיטת פנסילבניה ובית הספר האמריקאי לחקר המזרח. זאת הייתה העונה האחרונה באתר, שלאחריה עבר בשנת 1938 לארצות הברית. שנות מלחמת העולם השנייה, בהן לא ניתן היה לבצע עבודת חפירה ארכאולוגית, הוקדשו על ידו לפרסומים של דוחות החפירה באתרים בהם חפר בעיראק. בשנת 1949 הצטרף לסגל האקדמי של אוניברסיטת שיקגו ובין השנים 1960–1967 שימש כפרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטה. ביו השנים 1944–1967, שימש כאוצר במוזיאון בל המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו.
בשנים 1952–1953 הוא ניהל את החפירה מטעם אוניברסיטת שיקגו, באתר תל בית ירח בישראל. הוא קיים חפירות נוספות באתר בשנים 1963–1964, בסיועה של הלין קנטור. בנוסף חפר לבקשת מחלקת העתיקות של מדינת ישראל, קברים בנחל תבור. בשנת 1961 הוביל משלחת של סקר ארכאולוגי בטורקיה ומערב איראן. מטרת המשלחת הייתה לאסוף מידע לצורך תוכניות העבודה של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. הסקר הוביל ליזום החפירה הארכאולוגית באתר צ'וגה מיש במערב איראן שהחלה בשנת 1961. צ'וגה מיש הוא אתר פרהיסטורי גדול, לחפירה זאת הוא הקדיש את שארית חייו המקצועיים. בשנת 1967 הוא עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וקיבל שם משרה של פרופסור לארכאולוגיה של המזרח הקרוב. הוא המשיך לחפור בצ'וגה מיש, המימון לחפירות התקבל מאוניברסיטת קליפורניה והמכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו. החפירה הייתה מיזם משותף של משלחת אירנית בשיתוף המכון האוריינטלי ואוניברסיטת קליפורניה. יכולותיו המקצועיות של דלוגץ, הידע שלו באדריכלות ויכולתו לקרוא את פני השטח, גם כשהוא היה מכוסה שכבות של עפר וכלל בורות שדידה, הובילו לגילו מקדש חשוב. יכולתו והבנתו בנושא בנייה בלבנות בוץ סייעו רבות בחפירה.
בשנת 1970 החל גם לנהל, במקביל לעיסוקיו האחרים, את המוזיאון להיסטוריה תרבותית (Museum of Cultural History) של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
דלוגץ נפטר ב-29 במרץ 1975 מהתקפת לב, באתר החפירות של צ'וגה מיש. הוא נפטר במכוניתו בעת שעשה סבב באתר בנקודות החפירה השונות. ב-1979, ארבע שנים לאחר שנפטר, התרחשה המהפכה האיראנית. המבנה בו שיכנה המשלחת הארכאולוגית בצ'וגה מיש את ממצאיה, נהרס, וממצאים ארכאולוגיים שנשארו שם ותיעוד רב של החפירה, נהרס והושמד.
פורט מקמרי
גאוגרפיה
העיר ממוקמת ברום של 370 מטר מעל לגובה פני הים, 435 ק"מ מצפון מזרח לאדמונטון כ-60 ק"מ מהגבול עם ססקצ'ואן במפגש הנהרות אתבסקה (Athabasca) וקלירווטר (Clearwater).
היסטוריה
לפני הגעת האירופאים בסוף המאה ה־18, שבט הקרי, מהאומות הראשונות, ישבו באזור פורט מקמרי. עוד לפני הגעת האירופאים חולות הזפת היו מוכרים לתושבים והם השתמשו בחולות הזפת לציפוי סירות הקאנו שלהם. ב־1778 היה סוחר הפרוות פטר פונד חוקר הארצות הראשון שהגיע לפורט מקמרי לחיפוש פרוות. ב־1790 מגלה הארצות אלכסנדר מקנזי גילה לראשונה את תכונות חולות הזפת. ב־1870 פתחה חברת מפרץ הדסון משרד מסחר ראשון באזור ומסילת רכבת שהושלמה ב־1915, השלימה את מערך המסחר סביב העיר. ב-1930 הצליחו לראשונה לייצר נפט מחולות הזפת ובמלחמת העולם השנייה יוצרו בעיר 1,100 חביות נפט ביום.
עד שנות השבעים של המאה ה-20 היה גודל האוכלוסייה 2,000 תושבים. בשנת 1967 נבנה מפעל ראשון בעיר ואוכלוסיית העיר צמחה במהירות ל-6,847 תושבים בשנת 1971 ו-31,000 תושבים בשנת 1981, שנה לאחר שעברה לסטטוס עיר. אוכלוסיית העיר השתנתה בהתאם למחיר הנפט, כך בשנת 1985 עלתה האוכלוסייה עד 37 אלף תושבים אולם ירדה ל-34 אלף תושבים בשנת 1989 בעקבות ירידת מחירי הנפט בסוף שנות השמונים.
בשנת 1995 פורט מקמרי אוחדה עם שטחים נוספים למועצה אזורית ווד באפלו (Wood Buffalo). מאז פורט מקמרי אינה עיר באופן רשמי.
ב־27 באפריל 2020 הייתה הצפה גדולה בחלק הנמוך של העיר בעקבות ציפת קרח שהגיע לעיר מנהר אתבסקה. כ־13 אלף בני אדם פונו מבתיהם בפורט מקמרי וישובים נוספים בסביבתה.
מינדסנטקאלה
מינדסנטקאלה (בהונגרית: Mindszentkálla) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה. כמו כפרים רבים באירופה גם במינדסנטקאלה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 380 תושבים, ובשנת 2020 רק 224 תושבים.
יהודי מינדסנטקאלה
במינדסנטקאלה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
צוות בקרת קרב בחיל האוויר של ארצות הברית
צוותי בקרת קרב (באנגלית: United States Air Force Combat Control Team, CCT) הם כוחות טקטיים מיוחדים בחיל האוויר של ארצות הברית המצוותים לכוחות המבצעים המיוחדים לתמיכה בהשתלבות הממד האווירי במבצע. תפקידם כולל תפעול מנחתים ושדות תעופה קדמיים, פיקוח טיסה, בקרת הסיוע האווירי (בקרה אווירית קדמית) ויכולות תקשורת קרקע-אוויר-חלל.
הם פועלים במסגרת הטייסות הטקטיות המיוחדות של כנף מבצעים מיוחדים ה-24.
בקרי הקרב מוסמכים על ידי ה-FAA כבקרי תנועה אווירית. והם שומרים על כשירות זו בנוסף לכשירותם המבצעית.
תפקיד
משימתו של בקר קרב היא להסתנן לסביבה עוינת באופן חשאי לבצע סיורי מודיעין, לאתר אזורי הצנחה או נחיתה, להקים מנחתים בשטח ולתפעל שדות תעופה קדמיים. הוא אחראי על בקרת התנועה האווירית, תאום סיוע אש והכוונת תקיפות אוויריות וסיוע אוויר קרוב.
ה-CCT מספקים לחיל האוויר גישה גלובלית (Global Access) על ידי יכולות תקשורת קרקע-אוויר-חלל, בקרה אווירית ותפעול שדות תעופה בכל מקום בעולם, ומספקים גישה אסטרטגית לכוחות המשך.
הם מצוידים ברכבי שטח וכלי רכב אמפיביים ומתמחים בחבלה.
ארגון
בקרי הקרב כפופים לפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר ולפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים (JSOC). הם מוצבים בטייסות טקטיות מיוחדות בכנף המבצעים המיוחדים ה-24 וביחד עם בעלי התמחויות טקטיות אחרים מצוותים לכוחות המבצעים המיוחדים ותומכים בהשתלבות הממד האווירי במבצע.
מסלול הכשרה
ההכשרה ממיינת וכוללת סבולת ומאמצים גופניים, מסעות והישרדות, וכישורי קרב ונשק. שיעור הנפל הוא בין הגבוהים ביותר ב-SOF ועומד סביב 90–95%.
טבעות ריאה
טבעות ריאה הן מערכת טבעות היפותטיות סביב הירח של שבתאי ריאה. אם טבעות אלו אכן קיימות, אז ריאה היא הירח הראשון שיתגלו סביבו מערכת טבעות. נראה שהמערכת מורכבת משלוש טבעות דקות, המורכבות מחלקיקים שקוטרם בין כמה דצימטרים למטר אחד.
קיומה של מערכת הטבעות הועלה כהשערה, לאחר שהגשושיות וויאג'ר 1 וקאסיני-הויגנס דיווחו על סטיות מגנטיות על שבתאי, שיכולות להיות מוסברות על ידי קיומן של הטבעות. עם זאת, תצפיות אופטיות שנערכו לכיוון הירח ריאה, לא מצאו עדויות לקיומן של הטבעות.
כופר (סרט)
כופר (באנגלית: Ransom) הוא סרט מותחן אמריקאי משנת 1996 בבימויו של רון הווארד, אודות זוג הורים המנסים להתמודד עם חטיפת בנם. בסרט מככבים אנסמבל שחקנים כדוגמת מל גיבסון, רנה רוסו, דלרוי לינדו, גארי סיניז, לייב שרייבר, דוני וולברג, לילי טיילור, אוון הנדלר ובראוולי נולטי. הסרט זכה להצלחה רבה ולמועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה על תפקידו של גיבסון. הסרט מבוסס על הסרטים "Ransom!" ו"High and Low".
עלילת הסרט
במהלך יריד מדעים שאליו מגיע טום מאלן (מל גיבסון), בנו שון (בראוולי נולטי) נחטף. לאחר מספר שעות טום מקבל דואר אלקטרוני שבו מפורטת בקשת כופר של שני מיליון דולרים תמורת שון. טום, בעליה של חברת תעופה ובעצמו טייס קרב בחיל האוויר האמריקני לשעבר שלחם במלחמת וייטנאם, ואשתו קייט (רנה רוסו) מחליטים לדווח על האירוע ל-FBI למרות הסכנות. סוכני הבולשת, בפיקוד לוני הוקינס, מקימים בביתם מרכז פיקוד ושליטה ומנחים אותם כיצד לשוחח עם החוטפים.
האחראי על החטיפה הוא השוטר ג'ימי שאכר (גארי סיניז). ג'ימי מנחה את טום להיכן לבוא עם הכופר. במהלך העברת הכופר, צוות ה-FBI- מתערבים והורגים את שליחו של ג'ימי. בעקבות זאת, טום מחליט לשנות גישה ובמקום לתת את הכופר לחוטפים הוא מכריז שמי שיביא את החוטפים אליו יקבל את סכום הכופר.
אנשי ה-FBI לא מרוצים מהחלטתו של טום והם מנסים לשכנע את קייט לגרום לטום לשלם את הכופר. אחרי ששום דבר לא מצליח, ג'ימי הורג את חבריו במטרה לזכות בסכום הכופר. לבסוף, כשג'ימי מגיע לבית משפחת מאלן, שון מזהה אותו בתור החוטף. מתפתח מאבק בין ג'ימי לבין טום, שבסופו יורים לוני וטום בג'ימי למוות.
ביקורות והכנסות
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות עם ציון גבוה של 71% על פי מדד האתר "Rotten Tomatoes". בנוסף, מל גיבסון וגארי סיניז קיבלו ביקורות חיוביות על הופעתם בסרט.
הסרט נחשב כהצלחה כלכלית גדולה בהשוואה לתקציב 80 המיליון דולר שלו. הוא הכניס 136,492,681 דולר בארצות הברית וכ-173 מיליון דולר בשאר העולם. בסיכום הכנסותיו, הסרט התברג כסרט השביעי המכניס ביותר בארצות הברית לשנת 1996.
פרסים ומועמדויות
הסרט זכה בפרס איגוד ה-ASCAP לשובר הקופות הטוב ביותר. בנוסף הסרט היה מועמד לכמה פרסים; פרס סאטורן לסרט פעולה/הרפתקה/מותחן הטוב ביותר, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (מל גיבסון), פרס איימג' (Image Awards) לשחקן המשנה הטוב ביותר (דלרוי לינדו) ופרס האמנים הצעירים לשחקן המשנה הטוב ביותר (בראוולי נולטי).
1931 בגרמניה
שנת 1931 בגרמניה הייתה השנה בה ציינה גרמניה 60 שנות לאום.
סקוט פיטרס
סקוט הארווי פיטרס (באנגלית: Scott Harvey Peters; נולד ב-17 ביוני 1958) הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת קליפורניה, ברציפות מאז 2013. בשנים 2013–2023 ייצג את מחוז הקונגרס ה-52, ומאז 2023 מייצג פיטרס את מחוז הקונגרס ה-50. טרם היבחרו לקונגרס היה פיטרס, חבר המפלגה הדמוקרטית, נשיא מועצת העיר סן דייגו.
ביוגרפיה
פיטרס נולד בספרינגפילד שבאוהיו, וגדל במישיגן. אביו היה כומר לותרני ואמו הייתה עקרת בית. פיטרס סיפר לימים שנטל הלוואות סטודנטים והשתתף בתוכנית העבודה של בית הספר שלו, שבאמצעותה קיבל משרה במרכזייה וכמנקה שבכים. את לימודי התואר הראשון שלו קיבל מאוניברסיטת דיוק. לאחר שעבד ככלכלן בסוכנות להגנת הסביבה השלים פיטרס לימודי תואר שני במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת ניו יורק. לפני שנבחר למועצת העיר היה סגן התובע המחוזי במחוז סן דייגו ועבד כעורך דין לדיני איכות הסביבה במשרד עורכי דין פרטי.