cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרטין לותר
פרסום 95 התזות נגד הנצרות הקתולית והרדיפה בעקבותיהן
במקרים קודמים של ניסיונות למהפכה דתית נלחמה הכנסייה במהפכנים, כמו בפרשת יאן הוס ובפרשת ג'ון וייקליף, בתחילת הפרשה של לותר נמנעה הכנסייה מלנקוט אמצעים נגד המהפכן, משום דרישתו של שליט נסיכות הבוחר מסקסוניה בה התגורר לותר, פרידריך "החכם". פרידריך דרש שלותר יעמוד לדין על אדמת גרמניה וכן שתהיה לו הזכות להגן על עמדתו בפני הקיסר. דרישתו המתריסה נענתה על ידי הכנסייה, כיוון שנסיך סקסוניה היה אחד מהנסיכים הבוחרים את הקיסר המיועד לאימפריה הרומית הקדושה, וכוחו הפוליטי בקיסרות היה רב. לותר הוזמן להופיע באפריל 1521 בפני הדיאטה הגרמנית והקיסר קרל החמישי שנבחר זה עתה. הדיאטה באותה השנה נערכה בעיר וורמס, ובמסעו לשם ליוו את לותר המונים מריעים. לותר התייצב בפני הקיסר ובכירי הכנסייה וסירב לחזור בו. הוא הצהיר שלא יהיה די בסמכות האפיפיור, ואף לא בסמכותה של מועצה כנסייתית, כדי לשכנעו, משום שאלו טעו וסתרו את עצמם מזומנות; רק הוכחה בכח ההגיון הפשוט ועל בסיס כתבי הקודש הייתה קבילה בעיניו. לימים יוחסה לו האמירה המפורסמת: "על זאת אני עומד, אינני יכול אחרת".
הקיסר קרל החמישי הכריע בעד הכנסייה והוציא צו קיסרי ("האדיקט מוורמס") שבו גינה את לותר ודעותיו והטיל עליו את חרם הרייך, שהתיר את דמו לכל. לותר נמלט עם אנשיו והסתתר בטירת וארטבורג, שם גידל את זקנו, התלבש כאביר והתחזה לכזה. בתקופת שהותו בטירה החל בתרגום התנ"ך והברית החדשה מיוונית לגרמנית. תומכיו עוררו מהומות בוויטנברג, עד שחזר לעיר במרץ 1522 והרגיע את הקהל המתפרע בשורה של דרשות.
מלחמת האיכרים ואחריה
בתוך המהומה נישא לותר בשנת 1525 לנזירה לשעבר, קתרינה פון בורה. אשתו הפכה לתומכת העיקרית בפעילותו הנמרצת. ללותר ואשתו נולדו שישה ילדים. באותן שנים פרסם גם ספרים רבים: "חירותו של האדם הנוצרי" - 1519, "קול קורא לאצולה הנוצרית של האומה הגרמנית" - 1520, "על שבייתה הבבלית של הכנסייה" - 1520, "על הסמכות הארצית" - 1523, ו"על עבדות הרצון" - 1525. כן כתב ספר קצר, שזכה לפופולריות רבה, בשם "קטכיזם" - Catechism - מקראה לדת הנוצרית.
לותר גיבש את עקרונות הרפורמה שלו בוועידת אאוגסבורג בשנת 1530, אך לא הורשה להציג את עמדתו בכינוס הדיאטה הגדולה, בשל החרם שהוטל עליו. הוא השאיר את המשימה בידי חברו הטוב פיליפ מלנכתון, שהיה המנסח השיטתי של הדוקטרינות של הרפורמציה הלותרנית. בשנת 1534 סיים לותר את תרגום התנ"ך לגרמנית. הוא זכה לתמיכה של שליטים ורמי מעמד רבים, כיוון שהעניק להם חופש מפיקוח הכנסייה, ואף הבטיח להם שליטה על קרקעות שהיו ברשות הכנסייה בעבר.
בחורף שנת 1546 הוזמן לותר להכריע בסכסוך בין שני רוזנים באזור מנספילד שבו נולד. הוא נסע לשם ופתר את הסכסוך.
יחסו ליהודים
ב-1523 פרסם לותר את חיבורו "אודות היות ישו יהודי מלידה" (Dass Jesus Christus ein geborener Jude sei), בו האשים את הממסד הקתולי ברדיפה ובהתאכזרות ליהודים וטען כי סירובם להתנצר נובע מהדוגמה הרעה שקיבלו מהכנסייה. "כולי תקווה שעת ינהגו ביהודים בידידותיות ובאחווה, ישובו לאמונת אבותיהם ונביאיהם ויהיו נוצרים טובים... אם השליחים, שהיו כולם יהודים, היו נוהגים בגויים כפי שאנו נוהגים ביהודים, לא היה אף גוי מקבל את הנצרות."
בשנת 1537 הלחץ של חצר האפיפיורות עליו נתן את אותותיו. לותר ייחס ליהודים ניסיון לנצל את הקרע בכנסייה כדי להעלות מחדש שאלות לגבי משיחיותו של ישו. ב-1543 כתב לותר את ספרו "על היהודים ושקריהם", כתב שטנה חריף גדוש בשנאת ישראל, בו נטען כי היהודים הם "מרעילי בארות וחוטפי ילדים". בחלק האחד-עשר של החיבור הוא עונה לשאלה 'מה עלינו, הנוצרים, לעשות ביהודים?': כן הוא כתב כתבי פולמוס כנגד האפיפיורות, וכנגד האגף הרדיקלי שבתנועת הרפורמציה - האנאבפטיסטים.
כתבים עיקריים
הכתבים הבאים, מהידועים ורבי-ההשפעה שבכתבי לותר, הופיעו בתרגום לעברית, בספר "מרטין לותר: ארבעה כתבים תאולוגיים", בהוצאת רמות, אוניברסיטת תל אביב.
השפעות
כמייסד הנצרות הפרוטסטנטית והכוראל, הייתה לתורתו של לותר השפעה מרכזית על תרבות המערב. לותר חולל מהפכה תאולוגית שהעמידה את היחיד במרכז ושחררה אותו ממרותה וסמכותה של הכנסייה. שינוי מהותי זה גרר אחריו שינויים מרחיקי לכת בתפיסות עולם, במבנים חברתיים ובפרט ביחסי הכוח בתוך מבנים אלה.
השפעה על היהודים
אחרי הגירוש הטראומתי מספרד הצטייר כיבושה של ארץ ישראל בידי האימפריה העות'מאנית בשנת 1517 כתפנית מהפכנית לטובה ביחס ליהודים. יחסו האוהד של השלטון העות'מאני בארץ ישראל לעליית היהודים תרמה להתעוררות של תסיסה משיחית רבתי, מן הגדולות בתולדות עם ישראל. תסיסה זו לובתה גם בהשפעת התמורות המהפכניות שהתחוללו בעולם הנוצרי, בעקבות קריאת התיגר של לותר על הכנסייה הקתולית. הידיעות המרעישות על כך הגיעו אפילו לארץ ישראל, כפי שמעידים דבריו של המקובל רבי אברהם הלוי, שעמד בראש הישיבה הספרדית בירושלים: "והנה עתה מקרוב באו לירושלים יהודים נאמנים מארצות אשכנז ובוהמיה... עניינם מן האיש... אשר שמו מרטין לוטר... שהתחיל שנת הרפ"ד (1524) לחלוק על דת הערלים ולהראות להם כי שקר נחלו אבותיהם".
באופן אירוני אימצו היהודים את אחד מלחניו של לותר לפיוט הידוע המושר לאחר הדלקת נרות החנוכה, "מעוז צור", המדבר על הצלת היהודים מידי אויביהם. למרות, ואולי בגלל עמדותיו האנטישמיות.
נירבלטק
נירבלטק (בהונגרית: Nyírbéltek) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול הרומני.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית אנצ'נץ' קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-2,915 תושבים בשנת 1990 עד 2,880 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-14
יהודי נירבלטק
עם פרסום "החוקים היהודיים" של ממשלת הונגריה בשנת 1938, שהיפלו לרעה את היהודים בתחומי הכלכלה והחברה, החל גל רדיפות חדש שבעקבותיו נושלו רבים מיהודי נירבלטק מפרנסותם.
בשנת 1942 נלקחו צעירים יהודים מנירבלטק לעבודות כפייה.
בדף הקהילה שנכתב בשנת 1944 במסגרת מפקד קהילות הונגריה כתבו יהודי הכפר שיש בקהילה היהודית 117 חברים ואין רב למקום. במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה ובאפריל הועברו 117 יהודי נירבלטק לגטו בנירג'האזה, בו רוכזו רוב יהודי המחוז. כעבור שבוע הועברו משם למשק האראנגוד (HARANGOD) והועסקו בחפירת תעלות. במאי 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר כ-20 יהודים ששרדו. הם מצאו את בניין בית הכנסת ואת בית העלמין הרוסים. חיי הקהילה לא נתחדשו והיהודים עזבו את המקום תוך זמן קצר.
שפם
שפם הוא שיער הפנים שנמצא מעל לשפה העליונה, ומתחת לאף. בעל שיער באזור זה הוא בעל שפם. עם זאת נהוג לכנות בתיאור 'בעל שפם' אדם שמגלח את שיער הפנים אך לא את אזור השפם. אדם בעל שפם שיש לו שיער פנים נוסף מכונה "בעל זקן".
הסיבות לגידול שפם מגוונות. בחלק מהמקרים מדובר בעניין אסתטי. במקרים אחרים מדובר בעניין תרבותי. חלק מן הפסיכולוגים טוענים שגידול זקן ושפם נובע מסיבות פסיכולוגיות, כגון רצון להסתרה של חלק מהפנים.
קצינים באנגליה החלו לגדל שפם משום שלא יכלו לגדל זקן בזמן מלחמה, והשפם שימש כתחליף לזקן כסמל לגבריות.
שפם "מטופח" הוא שפם שבעליו מקדיש לו זמן ומאמצים. הטיפוח מתבטא בעיקר בגזימה שיטתית ומדויקת של גבולות השפם. כמו כן יש שמנים וקרמים שמריחתם על גבי השפם מעשירה את מראהו ומקנה לו ברק נפוצה ביותר היא "שעוות שפם" או "ווקס לשפם" שנועדה להחזיק את השפם. שפם "דק" הוא שפם שנוצר על ידי השארת החלק הצמוד לשפה העליונה וגילוח החלק הקרוב לאף. שפם זה נחשב לפחות גברי לעומת שפם רגיל.
שפם אצל נשים נחשב בתרבויות רבות לחיסרון אסתטי. נשים בעלות שפם מנסות בדרך כלל להיפטר ממנו בשיטות מגוונות. הסרת שפם אצל קוסמטיקאית נחשבת לטיפול שגרתי.
סוגי שפמים
שפמים שונים נבדלים זה מזה בסגנון הגילוח ובעיצובו.
בישראל
בקרב האוכלוסייה היהודית החילונית בישראל גידול שפם איננו אופנתי כיום והיה נפוץ יותר בעבר, בייחוד בקיבוצים. בשנים האחרונות חזרה הפופולריות של השפם בקרב הקהילה ההיפסטרית. בקרב האוכלוסייה היהודית הדתית מקובל יותר לגדל זקן מלא. בעבר התירו פקודות מטכ"ל לחיילים לגדל שפם מבלי להזדקק לאישור מיוחד. לפקודה זו היה סייג, שאיפשר למפקד להורות לפקודו לגלח את שפמו אם הדבר איננו הולם את הופעתו הצבאית. כיום נדרשים החיילים לקבלת אישור לגידול שפם.עם זאת,מהווה השפם את אחד מסימני ההיכר של נגד המשמעת בתרבות הישראלית.
בקרב האוכלוסייה הציונית דתית בישראל גידול שפם היווה סממן אופנתי בשנות השמונים והתשעים. בעל שפם קיבל את הכינוי החברתי "מזרוחניק".
גידול שפם נפוץ יותר בקרב ערביי ישראל, אם כי בקרב מוסלמים אדוקים נהוג דווקא לגדל זקן ולגלח את השפם.
פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2018
פרסי המוזיקה של MTV אירופה 2018 התקיימו בבזקאיה ארנה (מרכז התערוכות בילבאו) בברקלדו, חבל הבסקים, ספרד, ב-4 בנובמבר 2018. מנחת הטקס הייתה היילי סטיינפלד. זו הייתה הפעם השלישית בה אירחה ספרד את הטקס.
קמילה קביו הייתה מועמדת ל-6 פרסים, ואחריה אריאנה גרנדה ופוסט מאלון, שכל אחד מהם היה מועמד לחמישה. קביו זכתה בארבעה פרסים והפכה לאמן המעוטר ביותר של הטקס.
בשיתוף עם ה-EMA, נערך אירוע בשם MTV Music Week, שנמשך בין 29 באוקטובר ל-3 בנובמבר במקומות שונים ברחבי מחוז ויזקאיה. המופע המרכזי, חלק מסדרת הבמות העולמיות של MTV, התקיים באצטדיון סן ממס ב-3 בנובמבר, בהובלת מיוז וקריסטל פייטרס.
מועמדים וזוכים
הזוכים הם בטקסט '''מודגש. '''
זוכים ומועמדים אזוריים
הזוכים הם בטקסט '''מודגש. '''
דיוקן עצמי ללא זקן
הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך מזרם הפוסט-אימפרסיוניזם צייר דיוקן עצמי באמצעות צבע שמן בספטמבר 1889. ייתכן כי זהו הדיוקן העצמי האחרון שנוצר על ידו.
אודות היצירה
הדיוקן נוצר מיד לאחר שואן גוך התגלח. ההיסטוריון הלסקר סבר כי דיוקן זה נעשה בארל לאחר התקרית שבה ואן גוך חתך לעצמו את אוזן שמאל בעקבות מריבה עם ידידו הקרוב, פול גוגן. השניים גרו יחדיו באותו חדר במימונו של תיאו, אחיו של ואן גוך. הלסקר ביסס את טענתו בכך שבשתי דיוקנאות (F527 ו-F529) שבהן ואן גוך חבוש באוזנו הוא גם מגולח. הדיוקן העצמי ללא זקן מופיע בגרסה השלישית והקטנה ביותר של "חדר שינה בארל" שנמצאת במוזיאון ד'אורסה, פריז.
המוטיב המרכזי ביצירה הוא עיניו של ואן גוך. מבטו מביע עצב המשקף את הלך רוחו של הצייר. נדבך נוסף שנהוג לייחס לדיוקן הוא חוסר האונים בו הוא שרוי. החוסר בזקן, המאופיין עם ואן גוך, משווה לו מראה נערי המוסיף לתחושת חוסר האונים ולפגיעותו.
היסטוריונים חלוקים האם זהו הדיוקן העצמי האחרון שצייר ואן גוך או שמא דיוקן עצמי הוא האחרון שנוצר על ידו. הדיוקן ניתן לאמו של ואן גוך כמתנת יום הולדת.
הדיוקן הוא אחת מהיצירות היקרות ביותר שנמכרו אי פעם. הדיוקן נמכר ב-71.5 מיליון דולר בשנת 1998 בניו יורק סיטי. בזמנו, זו הייתה היצירה השלישית בשווייה הנמכרת ביותר בכל הזמנים (בהתאם לאינפלציה).
מוטי אלימלך
מרדכי (מוטי) אלימלך (נולד ב-1 במרץ 1956) הוא קצין צה"ל לשעבר בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה בשנים 1998–2000. קודם לכן שירת בין היתר כמפקד בא"פ לכיש וכמח"ט 228 בצמח . לאחר שחרורו מצה"ל עבד במנהלת תנופה, לאחר מכן ניהל את היישוב מתתיהו וכעת עובד כמנהל פרויקטים בתחום ההתנתקות והמפונים בגוש קטיף.
ביוגרפיה
אלימלך נולד במרוקו, גדל והתחנך בקריית שמונה. בנעוריו, למד בבי"ס מקיף דנציגר, ותוך כדי שירותו הצבאי, למד במכללה לביטחון לאומי. נשוי לבתיה אלימלך, אב ל 3 ילדים, וסב ל 5 נכדים, ביתו שירתה בבית הספר להנדסה צבאית, ובנו שירת בחטיבת הצנחנים. נכדו הבכור משרת כיום ביחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
לאחר שחרורו מצה"ל
לאחר שחרורו מצה"ל עבד במנהלת תנופה, לאחר מכן ניהל את היישוב מתתיהו וכעת עובד כמנהל פרויקטים בתחום ההתנתקות והמפונים בגוש קטיף.
השכלה וחיים אישיים
אלימלך מתגורר במודיעין-מכבים-רעות, נשוי לבתיה ואב לשלושה. מקיים אורח חיים דתי. בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדעי המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
מלחין לאומי
מלחין לאומי הוא כינוי שניתן למלחין מסוים, המשקף את ההערכה הרבה אליו במדינה זו, ואת השימוש ביצירותיו כסמלים לאומיים באותה מדינה. לרוב נתפסות יצירותיו כמשקפות את רוח העם או את הזהות הלאומית. תואר זה דומה במידה מסוימת לתואר משורר לאומי.
בין הארצות בהן קיים "מלחין לאומי" נמנות:
ארצות סקנדינביה:
מדינות מזרח אירופה:
מדינות אירופאית קטנות:
אלכס מינץ
אלכס (אלכסנדר) מינץ (נולד ב-2 באפריל 1953) הוא פרופסור לקבלת החלטות בממשל, ראש המעבדה לקבלת החלטות ממוחשבת באוניברסיטת רייכמן (המרכז הבינתחומי הרצליה). לשעבר המשנה לנשיא אוניברסיטת רייכמן לעניינים אקדמיים, ולשעבר נשיא האגודה הישראלית למדע המדינה.
ביוגרפיה
יליד הארץ להורים ניצולי שואה. גדל בתל אביב, ולמד בתיכון "תלמה ילין". שרת כחייל קרבי במלחמת יום הכיפורים בקרבות רמת הגולן ובפריצה לתעלת סואץ. בשנת 1977 סיים תואר ראשון במדע המדינה וחטיבה מורחבת במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1978 סיים את התואר השני במדע המדינה באוניברסיטת נורת'ווסטרן בשיקגו. בשנת 1981 סיים את תואר הדוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
מינץ כיהן כמרצה ולאחר מכן כמרצה בכיר למדע המדינה ומדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים. בין השנים 1986–2005 הרצה ב-Texas A&M University בארצות הברית. ב-2006 הצטרף לאוניברסיטת רייכמן, שם הקים את תוכנית התואר השני בממשל ואת פרויקט קבלת החלטות בממשל. כמו כן, שימש כעמית מחקר בכיר ופרופסור אורח באוניברסיטאות ייל, נורת'ווסטרן, קולומביה, אלינוי, קולורדו וטקסס בארצות הברית.
מינץ שימש עורך סדרת הספרים אודות מנהיגות וקבלת החלטות בזירה הבינלאומית של אוניברסיטת שיקגו. שימש גם כנשיא המדור לניתוח מדיניות חוץ של ה-International Studies Association ובנוסף, יחד עם ארבעה חתני פרס נובל (קנת' ארו, אמרטיה סן, דניאל מקפאדן ולורנס קליין) כיהן במועצת המנהלים של המרכז למניעת וניהול סכסוכים בסידני, אוסטרליה.
מינץ פרסם 12 ספרים ועשרות מאמרים בכתבי עת בינלאומיים מובילים.
מינץ זכה בפרס החוקר הבכיר המצטיין בעולם Distinguished Scholar Award מטעם האגודה הבינלאומית ליחסים בינלאומיים, בניתוחי מדיניות חוץ. כן זכה בפרס קרל דויטש מטעם האגודה הבינלאומית ללימודים בינלאומיים עבור התרומה החשובה בעולם של חוקר עד גיל 40 לחקר היחסים הבינלאומיים.
ספרו על קבלת החלטות בממשל האמריקאי על כניסה ויציאה למלחמות: באפגניסטן, עיראק, אירן, סוריה, ודאע"ש התפרסם בהוצאת אוניברסיטת סטנפורד (עם קרלי ווין). הספר פורסם ב-2016 וזכה ב-2017 בפרס אלכסנדר ג'ורג' עבור הספר הטוב בעולם בתחום הפסיכולוגיה הפוליטית.  הוא כיהן כנשיא האגודה הישראלית למדע המדינה וזכה בפרס מפעל חיים מטעם האגודה הישראלית למדע המדינה.
מינץ מכהן כראש התוכנית לפסיכולוגיה פוליטית וקבלת-החלטות (POP-DM) באוניברסיטת רייכמן. שימש כיו"ר משותף של ועדת ההיגוי לפרויקט "תקווה ישראלית – לקראת סדר ישראלי חדש", בברכת נשיא המדינה. בעבר כיהן כראש המכון למדיניות ואסטרטגיה (IPS), עמד בראש כנס הרצליה (בין השנים 2013-2016) ושימש דיקאן בית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה באוניברסיטת רייכמן בשנים 2008–2014.
נשוי ואב לארבעה.
ספרים
The Polythink Syndrome: U.S. Foreign Policy Decisions on 9/11, Afghanistan, Iraq, Iran, Syria and ISIS. (with Carly Wayne). Stanford University Press. 2016. Winner of the Alexander George Best Book Award of the International Society of Political Psychology
Terrorist Decision Making: A Leader-Centric Approach (with J. T. Chatagnier and Y. Samban). Routledge, 2019
Oxford Handbook of Behavioral Political Science. (with L.Terris, eds.). Oxford University Press, forthcoming
Beyond Rationality. (with N. Valentino and C. Wayne), Cambridge University Press, forthcoming
Understanding Foreign Policy Decision Making. (with K. DeRouen). Cambridge University Press, 2010
New Directions for International Relations: Confronting the Method-of-Analysis Problem. 2005 (co-editor, with Bruce M. Russett), Lexington Books
Integrating Cognitive and Rational Theories of Decision Making (editor and contributor), Macmillan/Palgrave, 2003
Decision Making on War and Peace: The Cognitive-Rational Debate (co-editor and contributor with N. Geva). Boulder, CO: Lynne Rienner Publishers, 1997
The Political Economy Of Military Spending in the United States (editor and contributor) London: Routledge, 1992
Defense, Welfare and Growth (co-editor and contributor, with Steve Chan) London: Routledge, 1992
The Politics of Resource Allocation in the U.S. Department of Defense: International Crises and Domestic Constraints. Boulder, CO: Westview, 1988
ארץ ישראל שלנו
היסטוריה
המפלגה הוקמה ב-11 בנובמבר 2008 לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה על ידי הרב וולפא, מראשי המטה העולמי להצלת העם והארץ, וברוך מרזל ממפלגת חזית יהודית לאומית שהתמודדה ללא הצלחה בבחירות 2006. כוונת המקימים הייתה לרוץ לכנסת בנפרד, אולם סמוך למועד הגשת הרשימות לוועדת הבחירות, בעקבות התפרקות רשימת הבית היהודי למרכיביה החליטו אנשיה להצטרף לרשימת האיחוד הלאומי שכללה גם את מפלגות מולדת, תקומה והתקווה. נציגי הרשימה הוצבו במקום הרביעי (הרב ד"ר מיכאל בן-ארי, שהיה קודם לכן מועמד מטעם חזית יהודית לאומית וחרות) ובמקום האחד עשר (שבתי ויינטראוב, עיתונאי המוכר בשם העט שי גפן, מנכ"ל המפלגה).
בבחירות עצמן זכתה הרשימה המשותפת בארבעה מנדטים, ובן ארי נבחר לכנסת השמונה עשרה, ויחד עם שאר חברי הסיעה היה חבר באופוזיציה לממשלת נתניהו.
לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה עזב ד"ר מיכאל בן-ארי יחד עם ברוך מרזל את המפלגה עקב סכסוך כספי עם הרב וולפא ושב למפלגת חזית יהודית לאומית. בעקבות כך, ארץ ישראל שלנו נותרה ללא ייצוג בכנסת. המפלגה ניסתה לרוץ במשותף עם מפלגת תקומה או עם חבר הכנסת יעקב כץ (כצל'ה) אך המגעים נכשלו והמפלגה החליטה לא להתמודד בבחירות. בהמשך הודיע הרב וולפא על תמיכתו בנפתלי בנט. רבני המפלגה הרבנים גדליהו אקסלרוד, יעקב יוסף, דב ליאור, ודוד מאיר דרוקמן הודיעו על פרישתם מהמפלגה. בבחירות לכנסת העשרים תמכה התנועה במפלגת יחד (אלי ישי).
הארגון הוציא לאור בשנים 2008–2015 עלון שבת בשם "ארץ ישראל שלנו", שהופץ בקרב הציבור החרדי והדתי.
הבחירות לכנסת העשרים ואחת
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת במרץ 2019 שימשה המפלגה כמפלגת מדף לטובת רשימה בראשות רפי לבנגרונד שבתו נרצחה ב-2018 בפיגוע ירי באזור התעשייה ברקן. הרשימה ביקשה להתמודד תחת הכינוי "למען אזרחים סוג ב'" אבל לבסוף אושר לה הכינוי "ארץ ישראל שלנו".
ב-4 באפריל, 5 ימים לפני הבחירות, הודיע לבנגרונד על פרישה ותמיכה במפלגת מגן בראשות גל הירש, אך מועמדי המפלגה לא פרשו רשמית והרשימה זכתה ב-701 קולות בבחירות.
הבחירות לכנסת העשרים ושתיים
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים בספטמבר 2019 שימשה המפלגה כמפלגת מדף לרשימת "צדק בראשות אבי ילאו" שלא עברה את אחוז החסימה.
הבחירות לכנסת העשרים וחמש
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש ב 2022 שימשה המפלגה כמפלגת מדף של מפלגת עוצמה יהודית כאשר יצחק וסרלאוף רץ באופן רשמי מטעם המפלגה.
עקרונות המפלגה
להלן עקרונות המפלגה הרשמיים, כפי שהוגשו לרשם העמותות:
נציגי המפלגה ומועמדיה לכנסת
הכנסת ה-18 (2009) במסגרת האיחוד הלאומי מנדט אחד (מתוך 4 לרשימה כולה): מיכאל בן ארי מועמד נוסף שלא נכנס לכנסת: שבתאי ויינטראוב (לרשימת מועמדים מלאה, הכוללת את כלל מועמדי האיחוד הלאומי, ראו כאן).
הכנסת ה-21 (2019) מועמדים: רפי לבנגרונד, דוד מיכאלי, מיכאל ליטווק לרשימת מועמדים מלאה ראו כאן.
קישורים חיצוניים
באתר רשם המפלגות
בורקינה פאסו במשחקים האולימפיים
בורקינה פאסו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מינכן (1972) (בשמה הקודם, וולטה עלית). היא החרימה את אולימפיאדת מונטריאול (1976), כמרבית מדינות אפריקה, במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרת דרום אפריקה תוך הפרת הסנקציות שהוטלו על דרום אפריקה. היא נעדרה גם משתי האולימפיאדות הבאות. מאז אולימפיאדת סיאול (1988) היא משתתפת במשחקים ברציפות. במשחקי החורף לא השתתפה מעולם.
עד כה, הוגו פבריס זנגו הוא הספורטאי היחיד שזכה במדליה אולימפית. הוא קיבל מדליית ארד בענף האתלטיקה.
לפי אולימפיאדה
באולימפיאדות הקיץ:
לפי ענף
בענפי הקיץ:
יחיעם
יְחִיעָם הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השומר הצעיר הנמצא בגליל המערבי, כ-12 ק"מ מזרחית לנהריה. הקיבוץ עלה לקרקע ב-27 בנובמבר 1946, והוא קרוי על שם יחיעם ויץ שהשתתף בפיצוץ גשר א-זיב בליל הגשרים ונפל בקרב יחד עם עוד 13 מחבריו. הקיבוץ בנוי למרגלות שרידי מבצר יחיעם, מבצר צלבני עתיק.
היסטוריה
בשנת 1936 רכשה הקרן הקיימת 3,349 דונם באזור מבצר יחיעם. הקיבוץ הוקם על ידי אנשי היישוב וניצולי שואה מהונגריה וממדינות נוספות באירופה, ונקרא בתחילה קיבוץ הסלע, על שמו של הגרעין הישראלי הראשון שהתיישב במקום ב-1946. חברי הקיבוץ התגוררו בראשית ימיו של הקיבוץ במבצר יחיעם.
חלק מחברי הקיבוץ, הנשים והילדים התגוררו בתחילה בקריית חיים, שהייתה בסיס האם של הקיבוץ.
יחיעם במלחמת העצמאות
לפי תוכנית החלוקה מ-1947 הוחלט כי יחיעם תהיה בתחום המדינה הערבית. במלחמת העצמאות ב-1948 הייתה יחיעם מנותקת, לרוב בגלל הכפר הערבי אל-כברי שעמד על אם הדרך לקיבוץ. חברי הקבוץ המנותקים מאספקה שהתגוררו במבצר באותה עת, יצרו קשר עם נהריה הסמוכה ועם חבריהם בקרית חיים באמצעות יוני דואר, באמצעות איתותי פנס בלילות, ובקשר מורס. ב-20 בינואר 1948 תקפו כוחות של גדוד הירמוך השני מצבא ההצלה בפיקודו של אדיב שישקלי, יחד עם ערבים מקומיים, את יחיעם. ההתקפה נהדפה. בבוקר אותו יום יצא משוריין נוטרים מנהריה ליחיעם, ובו 11 נוטרים. בדרכו נתקל במחסומים ואש חזקה ניתכה עליו. הנוטרים סבלו ארבעה הרוגים וארבעה פצועים, עוד שניים מהפצועים נפטרו בהמשך מפצעיהם.
שיירת יחיעם
ב־27 במרץ 1948 יצאה שיירה לקיבוץ מנהריה (שיירת יחיעם) שמנתה 90 לוחמים ונהגים. באמצע הדרך הוצב לה מארב מבעוד מועד על ידי אנשי הכפר אל-כברי הסמוך. 46 מהלוחמים נהרגו. אובדן השיירה הביא לניתוק שלם של האספקה ליחיעם בדרך היבשה. בזמן הניתוק קבלה יחיעם אספקה בדרך האוויר, אך זו הגיעה בצמצום ותוך שיבושים רבים. כן נקנתה כמות מסוימת של אספקה מערביי הסביבה. עם כיבוש הגליל המערבי במבצע בן עמי באמצע מאי 1948, נפרץ חלקית המצור על יחיעם. בכל זאת, מצבה היה רופף, והדרכים אליה לא בטוחות, עד מבצע דקל. עד מבצע חירם, בו נכבשה תרשיחא, היה יחיעם יישוב חזית, אשר ספג ירי ואבדות.
לאחר המלחמה
לאחר מלחמת העצמאות, בשנות החמישים הראשונות, החלו חברי יחיעם לעבד את האדמה ולהכשיר את הקרקע לבניית בתיהם. ענפי המשק הראשונים היו גן ירק, כרם, מטע תפוחים, מת"ק - מפעל לייצור ממתקים, "מיטייה" - מפעל לייצור מיטות סוכנות, גידולי טבק, דיר חזירים, לול, בריכות דיג, גידולי שדה, רפת, בקר, בננות ופרדס.
אל המייסדים הצטרפו עם השנים גרעיני נח"ל ממקומות שונים בישראל, כמו גם בוגרי קיני השומר הצעיר מקובה, צרפת, קולומביה, מקסיקו, ונצואלה, אורוגוואי וארגנטינה, וחברים נוספים שקלט הקיבוץ במרוצת השנים. בשנת 1968 הוקם מפעל הבשר הכשר, "מעדני יחיעם", המייצר מעדני בשר, וכן נקניקים ונקניקיות ומשמש כמקור ההכנסה העיקרי של הקיבוץ עד היום.
הקיבוץ בשנות האלפיים
בחיפוש אחרי מקורות הכנסה נוספים, ניצל הקיבוץ את משאביו הטבעיים והקים בתחילת שנות התשעים את "טבע ביחיעם" - בית הארחה גדול המושתת על סגנון צלבני למרגלות מבצר יחיעם.
אוכלוסיית הקיבוץ מונה נכון לשנת 2020 720 איש, מתוכם כ-150 חברים. ילדי הקיבוץ מתחנכים בבית הספר היסודי מעיינות בקיבוץ כברי, בית הספר היסודי נטעים בקיבוץ בית העמק ובתיכון ב"בית חינוך אופק" שבקיבוץ עברון.
בשנת 2018 הוקמה בקיבוץ מכינה קדם צבאית למנהיגות ישראלית - "מכינת רעות" בהנהלתו של דן ורדי ובשיתוף התנועה הקיבוצית ותנועת החלוץ. המכינה מונה כ-40 חניכים שמתגוררים ומתנדבים בקיבוץ ודואגים לפעילויות לכלל אוכלוסיית המקום. בין הפרויקטים שנעשו בקיבוץ היו פתיחת המרכזון לגילאי ד-ו, פתיחת מקלט מוזיקה, קישוט תחנת האוטובוס והפיכתה לתחנה שמחה וצבעונית.
השטן הקטן
השטן הקטן (בפרסית: شیطان کوچک) הוא כינוי גנאי אנטי-ציוני המשמש במיוחד מנהיגים איראנים כשהם מתייחסים לישראל.
מקור הכינוי
ב-2015, במהלך ביקור בארצות הברית, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו השתמש בביטוי זה כשהתייחס לרטוריקה האיראנית כשאמר: "בעיני המולות ששולטות בטהראן, ישראל היא השטן הקטן וארצות הברית היא השטן הגדול.
שימוש עכשווי
המונח משמש לעיתים קרובות על ידי טרוריסטים איסלאמיסטים לגיוס טרוריסטים ומטיפים שיעים כדי להפיץ שנאה כלפי ישראל. הכינוי מופיע גם בתעמולה האיראנית העכשווית.
בשער פאטמה, מעבר גבול סגור בין ישראל ללבנון, הוקמו שני עמודים שהם שבהם אנשים יכולים לבצע סקילה סמלית של השטן הקטן (ישראל) והשטן הגדול (ארצות הברית). ארגון הטרור חזבאללה, שמחזיק באותה אידאולוגיה פוליטית כמו איראן, מתייחס לישראל כ"הישות הציונית" ו"השטן הקטן".
המזרחן הישראלי זאב מגן כתב ב"וול סטריט ג'ורנל": "יש הבחנה קריטית בעמדות איראן כלפי 'השטן הגדול' ו'השטן הקטן', שאין להתעלם ממנה; אף על פי שהאיראנים שרים "מוות לאמריקה" ו"מוות לישראל" בלהט זהה, הם יודעים טקטית "שהשטן הגדול הוא... גדול." בנאום בפני ועדת הרפורמות של בית הנבחרים של ארצות הברית אמר בנימין נתניהו כי "חיילי האסלאם המיליטנטי" קוראים לישראל 'השטן הקטן' "כדי להבחין בבירור בינה לבין המדינה שתמיד הייתה ותמיד תהיה השטן הגדול.."
בילבורד 200
מצעד הבילבורד 200 (באנגלית: Billboard 200), הוא מצעד אלבומים המציג מדי שבוע את 200 האלבומים והמיני-אלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית. המצעד מתפרסם במגזין המוזיקה בילבורד ומשמש לעיתים קרובות להערכת הפופולריות של אמן או להקה.
המצעד מתבסס בעיקר על נתוני מכירות, פיזיות ודיגיטליות, של אלבומים בארצות הברית. פרק הזמן הנמדד במצעד היה במקור מיום שני עד יום ראשון בשבוע לאחר מכן, אך מאז יולי 2015 פרק הזמן מתחיל ביום שישי ומסתיים ביום חמישי בשבוע לאחר מכן, במטרה להתחיל את המדידה ביום הקבוע בו מתפרסמים אלבומים חדשים ברחבי העולם. אלבומים שלא יוצאים לאור בארצות הברית לא נכנסים למצעד, גם אם מיובאים לארצות הברית ונמכרים שם.
היסטוריה
מגזין הבילבורד החל את מצעד האלבומים בשנת 1945. תחילה דירג המצעד רק את חמשת האלבומים הנמכרים ביותר, ולא התפרסם על בסיס שבועי אלא אחת לשלושה עד שבעה שבועות. בשנת 1955 הרחיב המגזין את מספר האלבומים המתפרסמים במצעד ל-15 אלבומים, והתפרסם אחת לשבועיים. החל מה-24 במרץ 1956 התפרסם המצעד בתדירות שבועית. האלבום הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד השבועי היה Belafonte של המוזיקאי הארי בלפונטה. משנת 1956 נקרא המצעד "מצעד אלבומי הפופ הנמכרים ביותר".
החל מה-25 במאי 1959 פוצל המצעד לשני מצעדים, האחד נקרא "Best-Selling Stereophonic LPs" ובו דורגו 30 אלבומי סטריאו, והשני נקרא "Best-Selling Monophonic LPs", ובו דורגו 50 אלבומי מונו. שמות המצעדים שונו מספר פעמים לאורך השנים, וב-17 באוגוסט 1963 אוחדו השניים למצעד אחד שדירג 150 אלבומים ונקרא "Top LPs". ב-1 באפריל 1967 הורחב המצעד ל-175 אלבומים, וב-13 במאי באותה השנה ל-200 אלבומים. לאורך השנים שונה שם המצעד, עד ל-14 במרץ 1992, אז שונה השם ל-"The Billboard 200".
אמנים
נכון ל-5 בנובמבר 2019
מספר האלבומים הרב ביותר בעשירייה הפותחת של המצעד
מספר האלבומים הרב ביותר בצמרת המצעד המספר הרב ביותר של אלבומי אולפן ברצף אחיד בצמרת המצעד
המספר הכולל הרב ביותר של שבועות ברצף אחיד בצמרת המצעד
מספר האלבומים הרב ביותר במצעד בו זמנית
אלבומים
נכון ל-5 בנובמבר 2019
המספר הכולל הרב ביותר של שבועות בצמרת המצעד
המספר הכולל הרב ביותר של שבועות במצעד
הקפיצות הגדולות ביותר לצמרת המצעד
חזקת קרקעות
חזקת קרקעות או חזקת שלוש שנים היא הלכה המעמידה נכס מקרקעין בידי מי שהחזיק בו תקופה ארוכה של שלוש שנים. החזקה מאפשרת להתגונן כנגד תביעה מצד בעלים קודמים, להם עומדת חזקת מרא קמא, ללא הצגת שטר הקנין. המחזיק בנכס נדרש להוכיח את החזקתו על ידי עדים, והמערער על בעלותו, יכול לשבור את החזקה באמצעות מחאה שתיעשה לפני תום שלוש השנים. אין לחזקה כח ללא טענה אודות רכישה, קבלת מתנה או ירושה.
הסבר החזקה
חזקת קרקעות שאורכת שלוש שנים, הייתה הלכה ידועה בתקופת התנאים, שחכמים נחלקו בטעמה. לדעת חכמים במשנה, שלוש השנים הם דרישה הכרחית, ואילו לדעת רבי יהודה, שלוש השנים נדרשות רק כאשר בעל הקרקע נמצא במקום מרוחק.
התלמוד מציע כמה הסברים לאופן פעולתה של החזקה. לפי ההסבר הראשון המוצע בתלמוד הבבלי, שהוא ההסבר היחיד המובא בירושלמי, חזקת שלוש שנים נלמדת משור המועד; כמו ששור נהיה מועד לאחר שלוש נגיחות, כך קרקע עוברת לרשות המחזיק בה בשלוש שנים. בסוגיית הבבלי הוגבל הלימוד משור המועד לשיטת רבי ישמעאל, שכן לדעתו אין החזקה מחייבת שלוש שנים קלנדריות, אלא אכילת שלושה מחזורי גידול.
ההסבר של החזקה לשיטת חכמים נאמר על ידי רבא, הקושר את משך החזקה לתקופה בה שומר אדם על שטר. לדבריו, אדם שומר על שטרו לכל היותר שנה ושנתיים, כדי שבאמצעותו יוכל להוכיח את רכישת הקרקע, אולם לאחר שלוש שנים אין הוא נזהר לשמור את שטרו. לפי הסבר אחר שהוצע בתלמוד, שתיקהו הממושכת של הבעלים לאורך שלוש שנים מוכיחה שהקרקע כבר אינה שלו. הסבר זה נדחה לכאורה, אולם לפי חלק מהפרשנים הוא לא נדחה לחלוטין, ושיטת רבא מבוסס עליו.
שיטות המפרשים
בעלי הגישה השנייה חלוקים ביניהם בהסבר המדויק של הדברים. הרמב"ן כותב שהטעם מבוסס על שתיקת המערער היוצרת 'רגלים לדבר', אלא שעד שלוש שנים אומרים למחזיק הראה שטרך. לאחר שלוש שנים כיוון שלא נזהרים בשטר, טענה זו נופלת ואומרים שלא לחינם שתק המערער. במקום אחר מסביר הוא שאי הזהירות בשטר נובעת מהעובדה שהוא מחזיק שלוש שנים בנכס ואין מי שמערער על כך. הריטב"א סבור שהראיה נגד הבעלים אינה מצריכה זמן ארוך. כאשר יודעים הבעלים ושותקים זו ראיה שמכרו. אלא שבמשך שלוש שנים יש ראיה נגדית של הראה שטרך. ואילו הרשב"א סבור שהזהירות בשטר במשך שלוש שנים, היא תוצאה של העובדה שעד שלוש שנים אין מקפידים הבעלים על מי שמחזיק בשלהם. לאחר שרואה המחזיק שעברו שלוש שנים והבעלים לא ערערו, הוא מרגיש ביטחון ואינו שומר על שטרו.
דין תורה או תקנת חכמים
חלק מהראשונים כתבו במפורש שחזקת קרקעות היא תקנת חכמים. לפי הגישה הראשונה הכוונה לתקנת חכמים שקבעה שאם יוכיח את החזקתו בקרקע שלוש שנים לא יצטרך להציג שטר. לפי הגישה השנייה תקנת חכמים אינה היסוד של החזקה, אלא ההסדרה שלו לפי הכללים. המשמעות לכאורה היא, שלפי הגישה הראשונה כל תוקפה של החזקה אינו אלא של תקנת חכמים. לפי הגישה השנייה נראה שתוקף החזקה הוא מהתורה, ורק ההסדרה של פרטי הדין נעשו על ידי חכמים. מבין האחרונים ידועה שיטתו של בעל 'קצות החושן' שהציג עמדה נחרצת של תקנת חכמים. אולם כבר כתבו כמה מהאחרונים שגם אם מקור הדין הוא בתקנת חכמים, לאחר התקנה יש לחזקה כח של ראיה מהתורה.
חזקת ראיה או מוחזקות
אחרונים רבים דנים בשאלה, האם המחזיק בקרקע זוכה בה מכח ראיה, או שאין הוא אלא מוחזק בקרקע. לפי הגישה הראשונה, חכמים תקנו את הכללים, ולמחזיק אין ראיה אלא רק הגדרת מוחזק. לפי הגישה השנייה, ייתכן ששתיקת הבעלים היא ראיה. מלשונו של הרמב"ן שהגדיר את השתיקה 'רגלים לדבר', נראה שגם לפי הגישה השנייה, ייתכן שאין כאן אלא מוחזק בלבד.
משך זמן החזקה
לפי המשנה יש הבדל בין נכסים שהשימוש בהם הוא תדיר, שחזקתם שלוש שנים מיום ליום, לעומת שדה הבעל שחזקתה קצרה יותר. כמו כן חזקת שדה האילן אינה נמדדת במשך זמן, ומסתפקת בשלושה קטיפים של פירות. אולם מהגמרא עולה שהמשנה אינה מבטאת את שיטת חכמים. לפי רב לדעת חכמים בכל נכס וגם שדה בעל ואילן משך החזקה הוא שלוש שנים מלאות. לפי שמואל בשדה אילן בלבד, ניתן להסתפק בשלושה קטיפים מאותו סוג של פירות. זה יכול להיות בפחות משלוש שנים מלאות.
להלכה נחלקו הראשונים והפוסקים. הדוגלים בגישה הראשונה בהסבר החזקה, לא יכלו לקבל את האפשרות של חזקה קצרה משלוש שנים (שהרי הכל נקבע בהתאם לזהירות המקובלת בשטר). אולם לפי הגישה השנייה, יש מקום לחזקה קצרה משלוש שנים מלאות. שכן היסוד של החזקה הוא בעובדה שהמחזיק אוכל פירות של שלוש שנים והבעלים שותקים.
איכות החזקה
החזקה תקפה רק כאשר נעשה שימוש רציף בכל הנכס, באופן מקובל, ונושא רווח.
חזקה של דירה מצריכה מגורים קבועים בדירה בימים ובלילות. חזקה של חנויות מצריכה שימוש בימים בלבד. חזקה בשדה מצריכה אכילת פירות באופן שהרווח יתר על ההוצאה. חזקה של קרקע לא חקלאית מצריכה שימוש שרלוונטי לאופי המקום, כגון שטיחת פירות או העמדת בעלי חיים או חפצים. זריעה בשדה במקום שאינו שמור כגון מחוץ לגדר אינה מועילה.
למרות הדרישה לרציפות, במקומות בהם נוהגים להוביר שדות החזקה תקפה גם אם זרע שנה והוביר שנה. כמו כן נדרשת רציפות של האדם המחזיק. אם החזקה מתבצעת על ידי אנשים שונים, אין הם מצטרפים; אלא אם מדובר ברוכשים שרכשו את הקרקע באמצעות שטר, או באדם שהחזיק ומת, ובנו המשיך להחזיק אחריו.
ישנו דיון בשאלת החזקה של מקום בבית הכנסת.
המחאה
חזקת קרקעות אינה תקפה, כאשר לפני תום שלוש השנים תובע הבעלים הראשון את המחזיק לדין. הגמרא מלמדת שניתן לשבור את החזקה גם באמצעות מחאה. המחאה היא הודעה של הבעלים בפני שני עדים, שהוא עומד לתבע את המחזיק לדין.
ניתן למחות גם כנגד מי שמחזיק בשדה באופן חוקי, כגון בשדה הממושכנת למלוה, או שמוחזקת בחכירה בידי אריס. שני העדים כותבים את לשון המחאה בשטר, אף על פי שהמוחה לא הורה על כך. המחאה תקפה גם אם לא הגיעה לאוזני המחזיק. אפילו אם העדים נמנעו מלפרסמה, המחאה תקפה. למעט במקרה בו המוחה עצמו דרש מהם לא להוציא הדבר מפיהם. מחאה אחת מספיקה לשלוש שנות חזקה.
היוצאים מן הכלל - אלו שאין להם חזקה
ישנם אחד עשר יוצאים מן הכלל, שלא יוכלו לזכות בשדה גם אם יוכיחו חזקה בת שלוש שנים: 1. אומן - בעל מלאכה. 2. אריס - המעבד את השדה וזוכה בחלק מהיבול. 3. אפוטרופוס - הממונה על נכסי הבעלים. 4. השותף. 5. אשה בנכסי בעלה. 6. בעל בנכסי אשתו. 7. אב בנכסי בנו הסמוך על שולחנו. 8. בן זה בנכסי אביו. המשותף לכל אלו שנוכחותם בנכס מקובלת, ואינה מעוררת מחאה מצד הבעלים. לכן אין היא מעידה על רכישת הנכס. כמו כן יוצאים מן הכלל: 9. ראשי גלויות בתקופת התלמוד - בעלי שררה שאדם ירא למחות בהם. 10. גזלנים - מי שהוחזק גזלן על הנכס המדובר, וכן מי שמשתייך למשפחת פשע שמסוגלים להרוג על עסקי ממון. 11. עובדי כוכבים - אומות שאינן מקפידות על גזל והטלת אימה.
מלבד זאת לא ניתן לטעון לחזקה בנכסי חרש שוטה וקטן. וכן לא ניתן לטעון לחזקה בנכסי אדם הבורח מחמת סכנת נפשות.
יורי אוסצ'וב
יורי אוסצ'וב (ברוסית: Юрий Владимирович Усачёв; ) הוא קוסמונאוט רוסי שטס לחלל מספר פעמים והיה חבר צוות של תחנת החלל מיר ומפקד משלחת מס' 2 של תחנת החלל הבין-לאומית.
ביוגרפיה
בשנת 1991 אוסצ'וב נכלל ביחידת הקוסמונאוטים והחל הכנות לטיסה לתחנת החלל מיר. הוא היה בצוות גיבוי של מספר טיסות. את הטיסה הראשונה הוא ביצע בחללית סויוז TM-18 (מפקד הטיסה היה ויקטור אפנסייב). החללית התחברה לתחנת החלל מיר וצוות התחיל בביצוע תוכנית ניסויים. הם חזרו לכדור הארץ לאחר 182 ימים.
בשנת 1996 אוסצ'וב טס לתחנת החלל "מיר" בפעם השנייה. חללית סויוז TM-23 (מפקד צוות יורי אונופריינקו) התחברה לתחנת החלל לביצוע ניסויים. אוסצ'וב ביצע 6 פעילויות חוץ רכביות וחזר לכדור הארץ לאחר 194 ימים.
בשנת 2000 אוסצ'וב היה חבר צוות של מעבורת החלל אטלנטיס במשימה STS-101 (ג'יימס הולסל היה מפקד צוות). מטרת המשימה הייתה להמשיך בבניית תחנת החלל הבין-לאומית. הטיסה נמשכה כ-10 ימים.
במרץ 2001 אוסצ'וב טס לחלל בפעם הרביעית במעבורת החלל דיסקברי STS-102 כמפקד משלחת מס' 2 לתחנת החלל הבין-לאומית. הוא חזר לכדור הארץ בSTS-105 לאחר 167 ימים.
משלחת מס' 2 לתחנת החלל הבין-לאומית
ב-21 במאי לתחנת החלל התבחרה חללית מסע פרוגרס M1-6 עם אספקה חדשה.
ב-19 באפריל הגיעה מעבורת החלל אנדוור STS-100. הם הביאו לתחנת החלל אספקה חדשה ומכשיר קנדארם2.
ב-28 באפריל התחברה חללית סויוז TM-32 ואיתה תייר חלל ראשון דניס טיטו.
ב-8 ביוני ווס ואוסצ'וב ביצעו פעילות חוץ רכבית לשינוי סידור של מודול "זבזדה".
ב-14 ביולי התחברה מעבורת החלל אטלנטיס STS-104 שהביאה יחידת מעבר למודול "Unity".
במקביל לפעילות שקשורה עם בניית ותחזוקה תחנת החלל צוות פעל לפי תוכנית ניסויים בהיקף נרחב.
ב-12 באוגוסט התחברה מעבורת החלל דיסקברי STS-105 ועל סיפונה הייתה משלחת מס' 3. לאחר העברת שליטה על התחנה לצוות חדש, ב-20 באוגוסט צוות משלחת מס' 2 עזב את תחנת החלל וחזר לכדור הארץ לאחר פעילות של 163 ימים.
לאחר פעילות בחלל
בשנת 2005 אוסצ'וב חזר לעבודה במשרד תכנון "אנרגיה" בו הוא התחיל לעבוד לאחר סיום הלימודים.
אוסצ'וב כתב מספר ספרים על פעילותו בחלל.
אוסצ'וב עם משפחתו מתגורר בעיר הכוכבים.
יער איימון דה ואלירה
יער איימון דה ואלירה (באנגלית: Éamon de Valera Forest) הוא יער בישראל, ליד נצרת. היער ניטע בשנת 1966 ונקרא על שם הפוליטיקאי והמדינאי האירי יליד-ארצות הברית איימון דה ואלירה.
היסטוריה
נטיעת היער והקדשתו אורגנה על ידי הקהילה היהודית בדבלין, מתוך הכרה בתמיכתו העקבית של דה ואלירה ביהודי אירלנד. בעת כתיבת החוקה האירית בשנת 1937, שניסוחה היה בפיקוח אישי של דה ואלירה, הוענקה במיוחד הגנה חוקתית ליהודים. מרכיב זה נחשב כהכרחי לחוקה על ידי דה ואלירה, בשל היחס ליהודים במקומות אחרים באירופה באותה תקופה.
בשנת 1948 ביטל דה ואלירה את החלטת משרד המשפטים האירי שאסר על מאה וחמישים ילדים יהודים להגיע לאירלנד כפליטים.
במהלך הקדשתו של היער לדה ואלירה, הקריא ראש ממשלת ישראל דאז לוי אשכול מסר לכבוד האירוע ולכבוד יחסי אירלנד-ישראל, ואמר כי ליהודים ולאירים "יש כל כך הרבה במשותף".
מקסימיליאן של
מקסימיליאן של (8 בדצמבר 1930 – 1 בפברואר 2014) היה שחקן קולנוע אוסטרי-שווייצרי, זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1961 על תפקידו כהנס רולפה בסרט "משפטי נירנברג".
ביוגרפיה
נולד בווינה, בירת אוסטריה, וגדל בציריך, שווייץ. אחותו הייתה שחקנית הקולנוע מריה של.
של החל להופיע בקולנוע ובטלוויזיה דוברת הגרמנית החל משנת 1952. הוא התפרסם כשחקן במחזות של שייקספיר. את הופעת הבכורה הקולנועית הראשונה שלו בסרט אמריקני עשה בדרמה המלחמתית של אדוארד דמיטריק, "כפירי אריות" (1958), שעסק במלחמת העולם השנייה. נושא זה הופיע גם בסרטו הבא, "משפטי נירנברג" (1961), עליו קיבל את פרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר. ב-1964 הופיע בתפקיד ראשי בסרט טופקאפי למולה של מלינה מרקורי.
בהמשך חזר לסרטים העוסקים בנאצים שוב ושוב. הוא קיבל שתי מועמדויות נוספות לפרס האוסקר, עבור סרטים ששניהם עסקו בנאצים: "האיש בתא הזכוכית" (1975, כשחקו ראשי), בה גילם יהודי ניצול מחנה השמדה, המתגלה למעשה כנאצי אכזרי על ידי סוכן ישראלי המביא אותו למשפט בישראל, ובסרטו של פרד זינמן "ג'וליה", שקיבל 11 מועמדויות לפרס האוסקר.
בין סרטיו האחרים נמנים "הרומן הקטלני", שביים סידני לומט, "תרגיל בחמש אצבעות" (1962), "מזרחית ליאווה" (1968), "תיק אודסה" (1974), לצד ג'ון וויט, "גשר אחד רחוק מדי", "החור השחור" (1979), לצד אנטוני פרקינס, "הדגול" (1981), עיבוד קולנועי לרומן של חיים פוטוק, "לשקר באמריקה" (1997), לצד קווין בייקון ו"פגיעה קטלנית" (1998), עם רוברט דובאל ומורגן פרימן, שהיה לשובר קופות.
בשנת 1972 שיחק בסרט האפיפיורית יוהנה.
במקביל ניהל קריירת משחק בסרטי טלוויזיה, בהם זכה לגלם שורה של דמויות ידועות: ד'ארטרניאן ב"שלושת המוסקטרים" (1960), אוטו פרנק, אביה של אנה פרנק ב"יומנה של אנה פרנק" (1980), פנטום האופרה ב"פנטום האופרה" (1983), פיוטר הגדול במיני סדרה "פיוטר הגדול" (1986), פרידריך השני מלך פרוסיה ב"קתרין הקטנה" (1991), ולדימיר לנין ב"סטלין" (1992), עליו קיבל מועמדות לפרס אמי כשחקן המשנה הטוב ביותר, פרעה מלך מצרים ב"אברהם" (1994) ואת אלברט איינשטיין ב"Giganten: Albert Einstein" משנת 2006.
בעשור האחרון לחייו הרבה להופיע בהפקות דוברות גרמנית, לצד סרטיו האמריקאים. כך הופיע ב-20 פרקים בסדרת טלוויזיה גרמנית בין השנים 2003–2005. בניגוד לשחקנים אחרים, של לא האט מקצב עבודתו בשל גילו המבוגר (75+). למשל, במהלך שנת 2006 הופיע בארבעה סרטים.
לאנדק
לאנדק (בגרמנית: Landeck) היא עיירה במדינת טירול שבאוסטריה והעיר הראשית במחוז לאנדק.
גאוגרפיה
עמק הנהר אין הוא נתיב תחבורה חשוב העובר מטירול מערבה וחוצה את מסיב ארלברג. מדרום לעיירה, מעבר רשן, שעל קו פרשת המים של הרי האלפים, מוביל לכוון אזור וינשגאו שבנפת דרום טירול שבאיטליה.
היסטוריה
בתקופה הרומית, עברה דרך קלאודיה אוגוסטה (Via Claudia Augusta) דרך מעבר רשן ודרך עמק הנהר אין, וקישרה בין חצי האי האפניני לבין פרובינקיית רייטיה שנכבשה בשנת 15 לפנה"ס. בימי הביניים נותר העמק כצומת של דרכי סחר חשובות שהובילו לאאוגסבורג דרך מעבר פרן ומערבה דרך ארלברג. החל מסוף המאה ה-13 שלטו באזור רוזני טירול מבית גוריציה ממעוזם שבטירת לאנדק.
עד 1867 הייתה לאנדק (שאז נכתב שמה באיות Landek) חלק מממלכת הבסבורג (החל מ-1804 האימפריה האוסטרית), למעט תקופה קצרה במהלך המלחמות הנפוליאוניות בין השנים 1806 – 1814), כאשר היא הועברה לשליטת ממלכת בוואריה יחד עם כל טירול. בעקבות הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, היא הייתה לחלק מהחלק האוסטרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית. באותה שנה שונה כיתוב שמה ל-Landeck. לאחר 1893 שונה שמה ל"לאנדק בטירול" (Landeck in Tirol). באותן תקופות היה הייתה לבירת המחוז הנושא את אותו שם, אחד מ-21 המחוזות של טירול. החל מ-1782 החל להיסלל הכביש הראשון שחצה את מעבר ההרים ארלברג לבקשתו של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הכביש הורחב משמעותית עד 1824. ב-1883 חוברה לאנדק למסילת הברזל של ארלברג. ב-1904 הועלה מעמדה לזה של עיר שוק וב-1923 הוענקו לה לבסוף זכויות של עיירה.
לאנדק גם שמשה כבסיס צבאי לכוחות ההרריים האוסטרים לפני מלחמת העולם השנייה, שמאוחר יותר היו לחלק מהוורמאכט הגרמני.
לאחר האנשלוס, בו סופחה אוסטריה לגרמניה הנאצית, מוזגה לאנדק ב-1939 עם העיירה צאמס השכנה. אף על פי כן, פוצלו שתי העיירות מחדש לאחר תום המלחמה. בלאנדק פעל גם מחנה עקורים מטעם אונרר"א, כאשר היא הייתה בתחומי אזור הכיבוש הצרפתי.
טחינת הר ברכה
טחינת הר ברכה היא טחינה המיוצרת במפעל ביישוב השומרוני קריית לוזה, בראש הר גריזים ובקרבת היישוב הר ברכה, על ידי חברת "טחינת הר ברכה". מרבית התוצרת נמכרת בישראל וחלקה הקטן מיוצא ונמכר בארצות הברית, וכן באוסטרליה ובאירופה.
הטחינה מיוצרת במפעל החל משנת 2002, כאשר החברה קיימת משנת 2009 ורשומה ברשם החברות מאז נובמבר 2011, והיא בבעלות משפחתית של משפחת כהן, ובהם יעקב, ואצף, יאיר ולובנה כהן.
המפעל, המייצר את הטחינה בשיטות מיושנות באמצעות אבני ריחיים, משתמש בשומשום מיובא מאתיופיה מאזור חומרה.
המפעל מעסיק, נכון לשנת 2020, כ-30 עובדים – בני העדה השומרונית, יהודים ופלסטינים. בראשית ימי המפעל היקף הייצור היומי עמד על 400 ק"ג, בהמשך עמד ב-2014 על 2.5 טון, אך לאחר שעבר המפעל למיקום חדש בקצה היישוב, עומדת כיום כמות הייצור היומית על 1.5 טון.
בשנת 2018 נכלל שמה של חברת הר ברכה בתובענה ייצוגית שהוגשה נגד מספר יצרני טחינה ששיווקו את המוצר כעשוי מ-"100% שומשום", כשלמעשה כלל גם רכיב של מלח. כמו כן, בשנת 2013 תחקיר כלבוטק מצא נוכחות צבע מאכל בטחינה.
מיכאל וייכרט
מיכאל וייכרט (בכתיב יידי: וויַיכערט; 5 במאי 1890 – 12 במרץ 1967) היה סופר ומחזאי בתיאטרון יידיש, יהודי-אוקראיני יליד גליציה, שנשפט על שיתוף פעולה עם השלטון הגרמני הנאצי בשנות השואה. הוא עלה לישראל כעשור לאחר הקמתה.
ביוגרפיה
וייכרט נולד בפודהייצה, במזרח גליציה, אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית; בהיותו בן שלוש עברה משפחתו לעיר סטניסלבוב, שם למד בחדר, אחר כך בבית ספר ציבורי פולני ובתיכון. בגיל 18 השתתף בועידת צ'רנוביץ לקידום שפת היידיש. אחריה היה ממארגני מסע סופרי יידיש בערי גליציה ובוקובינה.
הוא למד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת וינה וסיים את לימודיו בהצטיינות. בהמשך למד בברלין באקדמיה לאמנויות הבמה של מקס ריינהרדט. בתום מלחמת העולם הראשונה חזר לפולין והתיישב בורשה, שם הקים ב-1929 סטודיו לתיאטרון ניסיוני צעיר, שהתפתח בהדרגה ל"תיאטרון היהודי הצעיר" ("יונג-טעאטער"), תיאטרון אידישאי מצליח. לצד זאת נטל וייכרט חלק מרכזי בחיי התרבות היהודית בפולין.
לפרנסתו שימש כיועץ משפטי למוסדות צדקה ותרבות יהודיים. בתפקידו זה הוא קשר קשרים עם הג'וינט באמריקה, עזר בהקמת ארגון גג לענייני צדקה ומלאכה ליהודי פולין והפך ליועץ המשפטי של הארגון.
בשואה ולאחריה
בתקופת השואה, ארגון הגג, שאיחד את ארגוני העזרה הסוציאלית העצמית היהודיים בפולין, קיבל מעמד רשמי מוכר על ידי השלטונות הנאציים בפולין הכבושה. במאי 1940, הועבר וייכרט לקרקוב, שם ייסד ומונה ליושב ראש ה"יס"ס" ("ארגון הסעד העצמי היהודי"). במשך שנתיים היה ה-JSS ארגון התמיכה החשוב ביותר עבור היהודים בגטאות: הוא עסק במתן סעד לאסירי המחנות בעזרת תרומות מהצלב האדום, ה"ג'וינט", נדבנים יהודים מחוץ לארץ וכן מימון שהגיע מארגוני הסעד המקבילים - הפולני והאוקראיני. הארגון חילק מזון, בגדים, תרופות וכספים למטבחים, בתי חולים ובתי יתומים.
עם תחילת משלוחי היהודים למחנות ריכוז והשמדה עלתה בכל חריפותה שאלת המשך הסיוע: ארגוני המחתרת היהודים טענו שארגוני הסיוע משמשים את הגרמנים להסתרה וטיוח עובדת שילוח היהודים לסופם המיועד - גם כלפי היהודים עצמם, וגם כלפי גורמים חיצוניים; ושהם נוטעים תקוות שווא בקרב היהודים לגבי גורלם. וייכרט, לא קיבל טיעוניהם והתעקש להשאיר את הארגון פעיל. הוא טען שלארגוני המחתרת אין סמכות לדרוש ממנו לחדול מפעילות. כספי הסיוע, שהגיעו לארגון מהג'וינט, היוו גורם מכריע בהחלטת הגרמנים להתיר את פעילותו גם להבא, תחת פיקוח הדוק.
מבחינת ארגוני המחתרת, סירובו של וייכרט משול היה לסירוב פקודה במצב מלחמה, לכן הוציא כנגדו גזר דין מוות. לפני ביצוע גזר הדין, ברח וייכרט ביולי 1944 ונעלם (בסיוע מכריו מארגוני הסיוע הפולני והאוקראיני) עקב ידיעות על שליחתו הקרובה למחנה עבודה פלאשוב.
בתום המלחמה הועלו נגדו האשמות על קשרי ארגונו עם השלטון הנאצי. הוא הועמד לדין על ידי ממשלת פולין בבית משפט בקרקוב. חקירה משטרתית שנערכה ארכה כ-7 חודשים, והמשפט עצמו כחודש ימים. במשפט העידו נגד וייכרט חברי נשיאות הוועד היהודי: יצחק צוקרמן, אברהם ברמן ופישגרונד, ותיקי מרד הגטאות. ד"ר מיכאל וייכרט היה בכיר אנשי הציבור היהודי שהועמד למשפט בפני בית משפט פולני בעקבות השואה. בסוף המשפט זיכה אותו בית המשפט מכל אשמה, כשבפסק הדין נכתב כי "במשך כל ההליכים המשפטיים לא התגלתה שום עובדה שיש בה כדי לפסול את הנאשם מבחינה אתית או מוסרית", וכי "לא מעשיו של הנאשם ולא התנהגותו האישית אינם מובילים למסקנה שהתכוון לשתף פעולה עם הכובש". בערעור על פסק דין זה ניסתה התביעה לטעון שווייכרט היה חייב למלא את דרישת כלל ארגוני המחתרת להשבתת ארגונו, אך לא הצליחה לשכנע את בית המשפט במקור סמכותם של הארגונים הללו.
הזיכוי לא ריצה את חברי הוועד היהודי המרכזי בפולין, שכעסו על וייכרט. למרות הזיכוי הופיעו בעיתונים היהודים כתבות המשחירות את פניו של וייכרט באומרן שללא משפט הוא נושא "אות קלון כבוגד" על מעשיו (זאת, תוך התעלמות מזיכויו במשפט שנערך לו). הוועד החליט על הקמת בין דין נוסף, יהודי, לשפוט אותו; ואולם, בהיעדר כל סמכות חוקית לבית דין כזה סירב וייכרט לשתף עמו פעולה. לאחר משא ומתן ניאות וייכרט והסכים לעמוד בפני בית דין שהורכב משבעה אישי ציבור יהודים פולנים (לימים יגיד שזו הייתה טעות חייו). בדצמבר 1948 פסק בית הדין היהודי נגדו וציין: "ד"ר מיכאל וייכרט... אשם בשיתוף פעולה עם השלטונות ההיטלראיים". יתרה מזו – הוא קבע ש"יש לגנות את דרכו של ד"ר וייכרט ביתר שאת משום שסטתה מדרכו של ציבור הנכון לקרב". בית הדין גזר עליו "לשאת אות קלון". לדעתו של בית המשפט, עצם העובדה שבתפיסת הנאצים מטרת ארגון העזרה הייתה לשמש להטעיית היהודים והגורמים החיצוניים – די בכך כדי להאשים את וייכרט בשיתוף פעולה. פסק הדין השיג את מטרתו, וייכרט הוחרם ולא יכול היה לקבל שום משרה ציבורית יהודית.
וייכרט עם רעייתו ובנו שרדו את השואה. הוא עלה לישראל ב-1958 במסגרת "עליית גומולקה" והתגורר בתל אביב. הוא שימש כמורה לתיאטרון וכתב בעיתונים "ידיעות אחרונות" ו"דבר". ואולם, הרדיפות אחריו המשיכו גם בישראל.
וייכרט נפטר בתל אביב בשנת 1967.
ארכיונו האישי של מיכאל וייכרט מופקד במחלקת הארכיונים של הספרייה הלאומית בירושלים.
קלונאזפאם
קלונאזפאם היא תרופה ממשפחת הבנזודיאזפינים נוגדת חרדה, תרופה אנטי-אפילפטית, מרפת שרירים ובעלת השפעה מרדימה. היא משווקת בישראל בשמות ריווטריל וקלונקס. זמן מחצית החיים של קלונזפאם הוא בין 18 ל-56 שעות וכך היא נחשבת בין התרופות ממשפחת הבנזודיאזפינים ארוכות ההשפעה ביותר. קלונזפאם היא נגזרת הלוגנצית של ניטרזפאם (nitrazepam).
הטיפול בקלונזפאם לטווח ארוך מוגבל על ידי היכולת שלו לגרום לסבילות להשפעת התרופה האנטי-אפילפטית. עם זאת במחקר על חולים עם אפילפסיה ניתן היה להפסיק את מתן התרופה בהצלחה אצל רוב החולים. אצל חלק מן החולים ירדה השליטה בהתקפים אחרי ההפסקה אבל מתן קלונזפאם תוך זמן קצר גרמה לחזרת השליטה באפילפסיה. לא נרשמו שינויים משמעותיים בתפקודים קוגניטיביים, במצב הרוח או בהתנהגות של החולים שהפסיקו לקחת קלונזפאם.
שימושים רפואיים
ניתן לרשום קלונזפאם לטיפול באפילפסיה. קלונזפאם מאושרת על ידי FDA לטיפול בניתוקים והתקפים מיוקלוניים. מחקר שנעשה מצא ששילוב של ולפוראט, למוטריג'ין ובנזודיאזפינים כמו קלונאזפאם יכול להפחית, בצורה משמעותית, את שכיחות התקפי הנפילה בחולים שיש להם אפילפסיה כללית או מרובת מוקדים. תת-קבוצה של אנשים שיש להם אפילפסיה עמידה לטיפול תרופתי יכולה להפיק תועלת משימוש ארוך טווח בקלונאזפאם.
נמצא שקלונאזפאם יעיל בטיפול באפילפסיה אצל ילדים ודיכוי פעילות פרכוסית מושג כבר במינון נמוך של קלונאזפאם. לכן משתמשים, לעיתים, בקלונאזפאם כדי לטפל בסוגי אפילפסיה נדירים אצל ילדים. עם זאת היא לא נמצאה יעילה בטיפול בתסמונת וסט.
נמצא שקלונאזפאם יעילה בטיפול בסטטוס אפילפטיקוס לא פרכוסי. עם זאת ההשפעות היו ארעיות אצל רבים מהחולים ונדרשה הוספת פניטואין לשליטה ארוכת טווח בחולים אלה.
קלונאזפאם נמצא יעיל בטיפול ב:
היעילות של קלונאזפאם בטיפול קצר מועד בהפרעת פאניקה הוכחה בניסויים קליניים מבוקרים. כמה ניסויים ארוכי טווח מצאו שיש יתרון בטיפול בקלונאזפאם לתקופה של עד שלוש שנים בתי התפתחות של סבילות אבל מחקרים אלה היו בלי ביקורת עם פלצבו. קלונאזפאם יעיל גם בטיפול במאניה חריפה.
הוכח שקלונאזפאם יעילה מאוד בטיפול קצר מועד (שלושה שבועות) כתרופה נוספת ל-SSRI בטיפול בהפרעה טורדנית-כפייתית ובדיכאון. במחקר שנעשה על ידי יצרני קלונאזפאם נמצא שהיא מפחיתה את תופעות הלוואי של SSRI והשילוב של שתיהן יעיל יותר מאשר טיפול רק ה-SSRI.
מרשמים
קלונאזפאם אושרה לשימוש בארצות הברית כתרופה גנרית ב-1997 והיא מיוצרת ומשווקת על ידי כמה חברות.
קלונאזפאם זמינה בטבליות, טיפות וכן כתמיסה להזרקה.
תופעות לוואי
תופעות לוואי פחות נפוצות: בלבול,עצבנות ותוקפנות, נענוע פסיכומוטורי, חוסר מוטיבציה, איבוד הליבידו, תפקוד מוטורי פגום (קואורדינציה פגומה, שיווי משקל פגום וסחרחורת), פגמים קוגניטיביים (הזיות, איבוד זיכרון לטווח קצר, אמנזיה אנטרוגרדית ששכיחה במינונים גבוהים). בנזודיאזפינים עלולים לגרום או להחריף דיכאון.
חולים אחדים דיווחו על סימפטומים דומים להנגאובר: כאב ראש, כבדות ורגזנות אחרי התעוררות אם נטלו את התרופה לפני השינה. זו כנראה תוצאה מכך שלתרופה יש זמן מחצית חיים ארוך, הגורם לתרופה להשפיע גם אחרי שהמשתמש התעורר כבר. בעוד שבנזודיאזפינים גורמים לשינה הרי הם נוטים ליצור שינה בעלת איכות נמוכה יותר מאשר שינה רגילה. בנזודיאזפינים, כמו קלונאזפאם מדכאים את שנת REM. אחרי שימוש קבוע בתרופה עלולים להיות נדודי שינה כאשר מפסיקים להשתמש בתרופה.
השפעות ארוכות טווח
השפעות ארוכות טווח של קלונאזפאם יכולות לכלול דיכאון, ביטול עכבות ותפקוד מיני לקוי. שימוש ארוך טווח בבנזודיאזפינים מתקשר גם ללקויות קוגניטיביות העלולות להימשך לפחות שישה חודשים אחרי הפסקת נטילת התרופה.
תופעות הקשורות בהפסקת נטילת התרופה
בנזודיאזפינים, כמו קלונאזפאם, יכולים להיות מאוד יעילים בטיפול בסטטוס אפילפטיקוס, אבל אם משתמשים בה לאורך זמן עלולות להתפתח תופעות לוואי חמורות. כמו הפרעה לתפקודים הקוגניטיביים ולהתנהגות. אנשים רבים שטופלו בתרופה לאורך זמן על בסיס קבוע פיתחו סוג של התמכרות הידוע כ"תלות במינון נמוך". שימוש באלכוהול או במדכאים אחרים של מערכת העצבים המרכזית בזמן שנוטלים קלונאזפאם מגביר בצורה משמעותית את התופעות ותופעות הלוואי של התרופה. תופעות לוואי של התרופה הן בדרך כלל שפירות אבל הפסקה פתאומית אחרי שימוש לאורך זמן עלולה לגרום לסימפטומים חמורים ואפילו קטלניים.