cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
איבוד כדור (כדורסל)
לפי כתב הספורט של הבוסטון גלוב בוב ראיין, הרעיון של איסוף ופרסום סטטיסטיקה של איבודי הכדור, גובש לראשונה על ידי עמיתו ג'ק בארי. איבודי כדור נרשמו לראשונה רשמית בליגת ה-ABA במהלך עונת 1967/68, ומנהג זה אומץ מאוחר יותר על ידי ה-NBA בעונת 1977/78 שלאחר מיזוג הליגות.
שיאים
את שיא האיבודים במשחק NBA חולקים ג'ייסון קיד וג'ון דרו. קיד איבד 14 איבודים במדי פיניקס סאנס מול ניו יורק ניקס ב-17 בנובמבר 2000, ודרו 14 גם כן במדי אטלנטה הוקס מול ניו ג'רזי נטס ב-1 במרץ 1978. שיא האיבודים במשחק פלייאוף ה-NBA הוא 13, והוא נקבע על ידי ג'יימס הארדן ב-27 במאי 2015 במדי יוסטון רוקטס נגד גולדן סטייט ווריורס.
תנ"ך העניים
תנ"ך העניים (בלטינית: Biblia pauperum, בצרפתית: Bible des pauvres) הוא כינוי לספרי ציורים של דמויות ואירועים מהתנ"ך (הברית הישנה והברית החדשה). ספרים אלו התפרסמו בשלהי ימי הביניים ולפי רוב החוקרים, נועדו לשמש כלי עזר לכמרים, דרשנים ומטיפים, להכנת דרשותיהם. עקב כך, הציורים לווה בציטוטים מהתנ"ך ובהסברים הכתובים בלטינית או בשפות מקומיות אירופיות אחרות. ספרים אלו כונו "תנ"ך העניים" עקב ייעודם ל-"עניי הרוח" (paupers spiritu) ולא לחסרי אמצעים (לאור מחירם הגבוה).
מבנה
כל עמוד בספרים אלו הוא יחידה עצמאית ללא קשר המשכי לעמודים שלפניו ואחריו. תבנית העמוד היא קבועה בכל ספרי תנ"ך העניים ומרכב משבעה ציורים וטקסט הסברי. חלוקת הציורים:
דוגמאות
2) עמוד 182 מה- Golden Bible הנמצא בספריה הבריטית, מתאר בציור המרכזי, את הצנטוריון הרומאי לונג'ין (Longin) דוקר את חזהו של ישו הצלוב, בכידונו. משמאל הציור המרכזי, אנו רואים את בריאתה של חווה מצלע שבחזהו של אדם (אדם מטרים את ישו, לפי הטיפולוגיה הנוצרית). מימין הציור המרכזי, אנו רואים את משה המכה בסלע במטהו ומהסלע פורצים מים (כפי שפרץ דם מחזהו של ישו כאשר נדקר בכידונו של הרומאי). באותו עמוד מופיעים הנביאים דניאל, ישעיהו, מיכה וחבקוק, נביאים שלפי הנצרות, ניבאו את ביאתו של ישו המשיח.
הרעיון שבבסיס תנ"ך העניים
רעיון תנ"ך העניים הוא רעיון יסוד של הטיפולוגיה הנוצרית. זו טוענת שרבים מהאירועים ומהנבואות שבברית הישנה מטרימים ומסבירים אירועים ורעיונות המופיעים בברית החדשה. רעיון זה נסמך על דברי אוגוסטינוס הקדוש שטען - "הברית החדשה חבויה בברית הישנה והברית הישנה מתגלה בברית החדשה". רעיון זה התקבל והתפשט מאוד בקרב הנצרות והוא מתבטא רבות באמנות ימי הביניים בציורים, ציורי הקיר, הפיסול והויטראז'ים בכנסיות. ספרי תנ"ך העניים שימשו כלי עזר למטיפים ולדרשנים בבניית דרשותיהם. עיון בעמוד המתאים לדרשה המיועדת, אפשר בניית שלד לדרשה, הכולל אירועים משתי הבריתות וציטוטים מדברי נביאים ואישים אחרים מהתנ"ך. בניגוד לרוב הספרים של ימי הביניים, ספרי תנ"ך העניים צוירו ונכרכו בפורמט קטן שהקל על נשיאתם ממקום למקום, על ידי הדרשנים.
תולדות
מייחסים את המצאת תנ"ך העניים לבישוף אנסגר (Ansgar) הקדוש מהעיר ברמן (Bremen) אשר בבוואריה שחי במאה ה-9 . הספרים הראשונים יצאו לאור ברבע האחרון של המאה ה-14 וציוריהם מיוחסים לאסכולה של הצייר John van Eyck. החל מתחילת המאה ה-15, נפוץ השימוש בחיתוכי עץ, דבר שאפשר הוצאת מספר מהדורות לכל ספר. אז, הספרים גם צומצמו לרוב, ל־35-50 עמודים בלבד, כדי להקל את נשיאתם. בחלק מספרים אלו, חיתוכי העץ המודפסים, נצבעו ידנית לאחר ההדפסה. עם המצאת הדפוס בסוף המאה ה-15, ספרי תנ"ך העניים היו בין הראשונים שהודפסו והפכו למאוד פופולריים. יש הטוענים שהפופולריות הרבה שלהם בקרב מסדרי הקבצנים (כמו הפרנציסקנים), תרמה לכינוי "תנ"ך העניים". בנוסף לשימוש בספרי תנ"ך העניים בדרשות, הם שימשו גם אמנים ואומנים רבים בעבודות הקישוט שלהם בכנסיות ובקתדרלות. הציורים שבספרים שמשו דוגמאות, מודלים ומקור רעיונות לאמנים ואומנים אלו. לספרים אלו הייתה השפעה עצומה על אמנות ימי הביניים ולכן אנו יכולים לראות בכנסיות רבות יצירות המבוססות על ציורים מתוך תנ"ך העניים. ספרי תנ"ך העניים התפרסמו בעיקר בארצות הגרמניות, בצרפת ובארצות השפלה. עם התפשטות הדפוס וההתפתחות הטכנולוגית שלו, החלו להופיע ספרי תנ"ך שלמים, מאוירים באיורים עם הסברים ופירושים. בד בבד, חשיבותם של ספרי תנ"ך העניים הלכה ופחתה עד שנעלמו לחלוטין. בימינו השתמרו בספריות ובמוזיאונים כ־80 מספרים אלו.
יש להבדיל בין המושגים "תנ"ך העניים" ומושג מודרני הקיים בתחום חקר האמנות הכנסייתית והוא מושג "תנ"ך האדם העני" (poor man's Bible). מושג מודרני זה מתכוון ליצירות האמנות שבתוך הכנסייה שמטרתן הראשונית הייתה ללמד את אירועי התנ"ך ולהסבירם בצורה ויזואלית להמוני העם חסרי ההשכלה והאנלפבתים. יש להבדיל גם בין תנ"ך העניים וספרי "תנ"ך המוסר" (Bibles moralisees) אשר צוירו ונכתבו בעיר פריז במאה ה-13. אלו היו ספרי מוסר המבוססים על כתבי הקודש. ספרים אלו היו עבי כרס ויקרים מאוד ונועדו להשכלתם של בני משפחת המלוכה בצרפת. הם הכילו הרבה מאוד ציוריים - מתוך 8 ספרים כאלו ששרדו עד ימינו, הגדול בהם מכיל כ-5000 ציורים. בציורים מופיעות דמויות מהברית החדשה ומולן דמויות מהברית הישנה. סביב הציורים נכתבו טקסטים נוצריים שפירשו את מעשי הדמויות המצוירות וסיכמו את מוסר ההשכל (הנוצרי) הנובע ממעשים אלו של הדמויות.
ספר נוסף, בעל מטרה דומה, שזכה לפופולריות גדולה מאוד (אף יותר מתנ"ך העניים) בשלהי ימי הביניים, הוא "ראי גאולת האנושות" (Speculum humanae salvationis) אשר נכתב ואויר בידי אלמוני בין השנים 1309-1324. הספר בנוי בצורה קבועה - פרק אחד שמתאר אירוע מהברית החדשה ואחריו 3 פרקים מהברית הישנה המטרימים את האירוע מהברית החדשה. הפרקים מאוירים בציורים רבים. הראיה שספר זה היה פופולרי מאוד היא, שעד היום שרדו מאות עותקים ממנו.
יחסי הממלכה המאוחדת–מוזמביק
יחסי הממלכה המאוחדת–מוזמביק הם היחסים הדיפלומטיים בין הממלכה המאוחדת לרפובליקה של מוזמביק. שתי המדינות חברות באו"ם ובחבר העמים הבריטי.
סקירה כללית
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1975, לאחר עצמאותה של מוזמביק מפורטוגל. בשנת 2016 חתמה מוזמביק על על הסכם סחר חופשי ממכס עם בריטניה, אשר נותן לבריטניה יחס מועדף למרות פרישת בריטניה מהאיחוד האירופי.
הספרייה העירונית של קריית ים
הספרייה העירונית של קריית ים היא ספרייה ציבורית, שהועברה למשכנה הנוכחי באוגוסט 2008, באוסף הספרייה ישנם כ-96,000 ספרים בשפות עברית, אנגלית, רוסית, צרפתית, רומנית, ספרדית, גרמנית, יידיש והונגרית.
ישנו אגף לילדים ונוער עם אוסף המותאם לתכנים הלימודיים של משרד החינוך הנלמדים בבתי הספר.
בספרייה ישנם אוספים של עיתונות, כתבי עת, ספרים מוקלטים, סרטים ועוד.
במקום מתקיימים סדנאות, תערוכות ועוד.
ב-2012 הוענק לספרייה פרס ע"ש גולן מטעם משרד החינוך, כאחת משלוש הספריות המצטיינות בישראל.
מנהלת הספרייה העירונית של קריית ים, דבורה קיסילוב, נבחרה על ידי משרד התרבות כספרנית המצטיינת של ישראל לשנת 2013.
פרנץ לאנג
פרנץ "פרנצל" לאנג (בגרמנית: Franz "Franzl" Lang; 28 בדצמבר 1930 – 6 בדצמבר 2015) הידוע גם בתור "מלך היודל" (בגר': Jodlerkönig) היה זמר יודל אלפיני מבוואריה, גרמניה. לאנג שר רק שירי מוזיקה עממית גרמניים, לאנג שר לרוב בדיאלקטים הבוואריים הכפריים.
קריירה
לאנג, גדל במינכן, הוכשר כיצרן כלים. הוא החל לנגן על אקורדיון בגיל תשע. פרנץ מוכר (במיוחד בגרמניה) כמלך היודל, הוא הופיע מספר פעמים בהופעת ומחזות זמר. הלהיט הגדול ביותר שלו היה גרסת כיסוי משנת 1968 של הלחנת "Lied Kufsteiner Das" של קרל גנזר. לאורך שנות ה-70, הוא היה שותף קבוע בתוכניות מגוונות מוזיקליות בטלוויזיה המערב גרמנית, במיוחד בתוכנית Lustige Musikanten של ערוץ ZDF.
לאנג מכר יותר מ-10 מיליון תקליטים; הוא זכה ב-20 תקליטי זהב ותקליט פלטינה אחד בתעשיית ההקלטות הגרמנית.
ביום הולדתו ה-70, הופיע בפעם האחרונה.
חיים אישיים
לאנג היה נשוי לאשתו יוהנה משנת 1954. היה אב לבן ולבת. נפטר בבית אבות במינכן ב-6 בדצמבר 2015 מתסמונת כשל רב-מערכתי ונקבר ב-11 בינואר 2016, בבית קברות ביער, עם הקדשות מרובות ממשפחתו וחבריו.
דיסקוגרפיה
רשימה חלקית:
DS 4S
DS 4S היא מכונית משפחתית קטנה קומפקטית ויוקרתית מתוצרת חטיבת רכבי היוקרה DS אוטומובילס בבעלות יצרנית הרכב הצרפתית קבוצת PSA אשר מיוצרת משנת 2015 ועד היום בסין (דגם שנת 2016).
ה-"DS" הוכרז לראשונה בתחילת 2009 על ידי יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן כמותג משנה מוביל המיושם על חלק מהדגמים שלה, הפועל במקביל למותג הזרם המרכזי שלה. השם "DS" הוא גם מחזה על מילים, כמו שבצרפתית מבוטא כמו המילה "déesse", שפירושו "אלילה". ה-"DS" הוא סימן רכב עצמאי מאז 2015 (מאז 2012 בסין).
Illuminate World Tour
Illuminate World Tour היה סיבוב ההופעות השני של הזמר הקנדי שון מנדס, על מנת לקדם את אלבום האולפן השני שלו Illuminate משנת 2016. סיבוב ההופעות החל בגלאזגו, 27 באפריל 2017, והסתיים בטוקיו בטוקיו אינטרנשיונל פורום ב-18 בדצמבר 2017.
רקע ופיתוח
לאחר הצלחה האדירה של סיבוב ההופעות הראשון שלו, מנדס פתח את סיבוב האולמות הראשון שלו. מנדס התחיל את סיבוב ההופעות שלו באירופה במשך כ-21 הופעות, ובצפון אמריקה התקיימו כ-29 מופעים.
ב-22 בפברואר 2017 הוכרז צ'ארלי פות' כמופע החימום של הלג של אמריקה הצפונית בסיבוב ההופעות, ורוק בריו הודיעו על מנדס כאמן העתיד לקחת חלק בפסטיבל בריו דה ז'ניירו.
תגובות מבקרים
בסקירת המופע שנערכה בעיתון "London Evening Standard", מטילדה אג'ר-קופר שיבחה את שירתו ואת יכולתו של מנדס להפוך את המופע למהנה ומשמעותי בו זמנית, בנוסף נכתב כי, "יש לו קול מקסים ומלא רגש, שמזכיר את ג'סטין טימברלייק, עם קמצוץ של אד שירן. ישנה גם את המוזיקליות שלו. הוא לא רק מנגן בגיטרה יחד עם להקה, אלא אף פעמיים מנגן על הפסנתר. השנייה הגיעה בסוף המופע בשיר "Treat You Better", שבסופו של דבר הפך לביצוע מבריק של פופ. " הביקורת נתנה למופע 4 מתוך 5 כוכבים. ריאן פוטר ממגזין "Toronto Star" כתב, "מנדס באמת הופיע כאילו זה היה מופע של הכל או כלום עבורו, לא רק חודש רביעי בסיבוב הופעות עולמי בן תשעה חודשים", תוך שהוא מציין איך מנדס עדיין אותו המבצע האנרגטי שהוא היה בפעם האחרונה בה ניגן בסקוטיה-בנק ארנה, תוך מתן 3 מתוך 4 כוכבים למופע. סאדי בל ממגזין הבילבורד שיבח את "המעברים החלקים שלו מגיטרות אקוסטיות וחשמליות לפסנתר, יחד עם שירה עקבית ומרשימה במיוחד." בל סיים באומרו שהיה ברור שמנדס "עתיד להיות הרבה יותר מתופעה אינטרנטית".
רשימת שירים
רשימת השירים הזו מייצגת את המופע שהתקיים ב-17 באוגוסט 2017 בניוארק. היא לא מייצגת את כל המופעים לאורך כל סיבוב ההופעות.
וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך
וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך (בגרמנית: Wilhelm Ernst Großherzog von Sachsen-Weimar-Eisenach; 10 ביוני 1876 – 24 באפריל 1923) היה הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך בין השנים 1901–1918.
ביוגרפיה
וילהלם ארנסט נולד ב-10 ביוני 1876 בויימאר שהשתייכה לדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, והייתה חלק מהאימפריה הגרמנית, והיה בנם של קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ופאולינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתו של הרמן, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך. בשנת 1894 מת אביו קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ווילהלם ארנסט הפך לנסיך הכתר של הדוכסות.
ב-5 בינואר 1901 מת סבו קרל אלכסנדר, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ווילהלם ארנסט עלה לשלטון במקומו. וילהלם ארנסט שיפר מאוד את העיר ויימאר, ודאג לשימור העיר העתיקה שלה. ב-30 באפריל 1903 התחתן וילהלם ארנסט עם קרולינה, נסיכת רויס-גרייץ, בתם של היינריך העשרים ושניים, נסיך רויס-גרייץ ואידה, נסיכת שאומבורג-ליפה, אולם היא מתה בנסיבות מסתוריות בשנת 1905.
עקב היותו נכד של סופיה, נסיכת הולנד, בתו של וילם השני, מלך הולנד, חששו ההולנדים שאם וילהלמינה, מלכת הולנד תמות ללא יורשים יירש אותה וילהלם ארנסט, ובכך עלול להביא לסיפוח הולנד לגרמניה. בעקבות כך נעשה ניסיון לשלול מווילהלם ארנסט את זכויות הירושה, או לחלופין להתנות שלא יהא ניתן לשלוט ביחד גם בהולנד גם בסקסוניה-ויימאר-אייזנך. בשנת 1909 נולדה יוליאנה, מלכת הולנד, מה שהוריד את החששות בהולנד, ובשנת 1922 נחקק תיקון לחוקה שרק צאצאיה של וילהלמינה יוכלו למלוך בהולנד.
ב-21 בינואר 1910 התחתן וילהלם ארנסט עם פאודורה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן ואדלייד, רוזנת ליפה-ביסטרפלד, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
ב-9 בנובמבר 1918 נאלץ וילהלם ארנסט לוותר על כסאו, בעקבות התבוסה במלחמה והמהפכה הגרמנית שהתחוללה בעקבותיה. מכיוון שהיה שליט שנוא על תושבי הדוכסות, עקב התנהגותו הגסה, שמחו מאוד התושבים על התפטרותו. וילהלם ארנסט ברח עם משפחתו לאחוזת המשפחה בהיינריכאו שבשלזיה, שם מת ב-24 באפריל 1923.
משפחתו
מנישואיו עם פאודורה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, נולדו לו 4 ילדים:
פרסביטר יהודי אנגליה
פרסביטר יהודי אנגליה (כונה גם: כהן היהודים או זקן היהודים. באנגלית: Presbyter Judaeorum) היה תואר שניתן לנושא התפקיד הרם ביותר ביהדות בריטניה לפני גירוש יהודי אנגליה. המינוי היה לכל החיים, אם כי בשניים או שלושה מקרים נושא המשרה התפטר או פוטר. פרין טוענת שפרסביטר יהודי אנגליה היה בסך הכל קצין שאינו קשור לדת האחראי לשמור על סדרי השליטה באוצר היהודים, ולעומתה טובי טוען שהכינויים לנשוא המשרה הלקוחים מן הכנסייה מראים שמדובר בתפקיד בעל אופי דתי.
ידוע בוודאות רק על שישה אנשים שכיהנו בתפקיד בין 1199 ל-1290.
מקס מייבן
מקס מייבן (באנגלית: Max Maven, נולד כפיליפ גולדשטיין; 21 בדצמבר 1950 – 1 בנובמבר 2022) היה קוסם ומנטליסט אמריקאי יהודי אשר נולד באיתקה, ניו יורק. לעיתים קרובות היה מופיע בתוכניות קסמים טלוויזיוניות, ומבצע קריאת מוח אינטראקטיבית, וטריקים עבור צופי הטלוויזיה.
בעוד שדמותו הציבורית בהופעותיו נתפסת בתוך ז'אנר המנטליזם, תרומתו של מייבן לקהילת הקוסמים היא בהיקף רחב בהרבה. הוא היה סופר פורה בתעשיית הקסמים והציג חידושים רבים בתחום הקסמים המשמשים קוסמים אחרים. הוא שימש כיועץ לקוסמים דייוויד קופרפילד, פן וטלר, זיגפריד ורוי, ודאג הנינג ועוד.
הוא השתתף באופן קבוע בכתבי עת בתעשייה, כגון Genii, The Linking Ring ו-M-U-M.
מייבן הופיע בשנת 2012 בתוכנית הטלוויזיה הישראלית "מי יפיל את המאסטר".
בספטמבר 2022 הוענק לו פרס מפעל חיים מהאקדמיה לקסמים, ה-"מג'יק קאבל".
ב-1 בנובמבר 2022 מייבן הלך לעולמו לאחר סיבוכים הקשורים למחלת סרטן המוח.
אדיסון קרנדל גיבס
אדיסון קרנדל גיבס (באנגלית: Addison Crandall Gibbs, ידוע גם כ-A. C. Gibbs; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאורגון, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון השני בשנים 1862–1866. קודם לכן הוא היה חבר בבית המחוקקים של טריטוריית אורגון וחבר בית המחוקקים המדינתי של אורגון.
ראשית חייו
אדיסון קרנדל גיבס נולד במחוז קאטאראוגוס שבמדינת ניו יורק. הוא למד בבתי ספר ציבוריים של המדינה ולאחר מכן היה למורה. בהמשך הוא עבר את מבחני לשכת עורכי הדין, וב-1849 עבר לקליפורניה.
באורגון
ב-1860 עבר גיבס לפורטלנד, שם הוא נבחר לבית המחוקקים של המדינה החדשה, אורגון. ב-1862 הוא נבחר כמושל אורגון. תקופת כהונתו החלה ב-10 בספטמבר 1862, וכך הוא כיהן במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. ב-1864, בתגובה להוראות מהקונגרס של ארצות הברית, גייס גיבס רגימנט רגלים, על אף התנגדות מצד תושבי אורגון. הוא גם עשה שימוש בכוחו הפוליטי באורגון כדי לחסל את תנועת תומכי הפרישה מהאיחוד. תקופת כהונתו כמושל הסתיימה ב-12 בספטמבר 1866.
לאחר תום כהונתו התמודד גיבס ב-1866 ללא הצלחה בבחירות לסנאט של ארצות הברית. לאחר מכן הוא כיהן תקופת כהונה אחת כתובע המחוזי הפדרלי של המחוז השיפוטי של אורגון וכנציב מטעם המדינה ליישוב תביעות מלחמה על רקע המלחמות נגד האינדיאנים. כתובע הפדרלי המחוזי, הוא הועבר מתפקידו באופן שנוי במחלוקת על ידי התובע הכללי בממשלו של הנשיא יוליסס ס. גרנט, ג'ורג' הנרי ויליאמס, לשעבר סנאטור מאורגון, כאשר גיבס ניהל תביעה על הונאת בחירות באורגון. לאחר מכן הוא שב למשרד עורכי הדין הפרטי שלו בפורטלנד.
מותו
אדיסון קרנדל גיבס נפטר בלונדון ב-29 בדצמבר 1886. ארונו הועבר משם באמצעות החלטה של בית המחוקקים של אורגון והוא נטמן בבית הקברות ריבר ויו שבפורטלנד.
לא ביום ולא בלילה (סרט)
לא ביום ולא בלילה הוא סרט מ-1972 בבימויו של סטיבן הילארד שטרן המבוסס על מחזה מאת אברהם רז. הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-אמריקאית.
הסרט היה מועמד למספר פרסים בפסטיבל ברלין.
עלילה
אדם, חייל אמריקאי המתנדב לצה"ל ונפצע בישראל, מתחיל לאבד את ראייתו בעת שהוא מאושפז במחלקת עיניים בבית חולים. הסרט בוחן את יחסיו עם אביו שבא לבקרו מארצות הברית, עם חברתו תמי, אשר עוזבת אותו, עם האחות המטפלת בו, יעל, ועם סוקולובה - מורה מבוגרת, עיוורת, העומדת בפני ניתוח שישיב לה את ראייתה, המתחילה להיות משוכנעת שהוא בן זוגה מגדוד העבודה.
יחסי הממלכה המאוחדת–טונגה
יחסי הממלכה המאוחדת–טונגה הם יחסי החוץ בין הממלכה המאוחדת לבין טונגה. שתי המדינות חברות באו"ם ובחבר העמים הבריטי.
היסטוריה
לקראת סוף המאה ה-19 חתמה טונגה על הסכמים עם המדינות גרמניה וארצות הברית, בהם הוכרה ריבונותה של טונגה. בגלל קשיים פנימיים הולכים וגוברים, ניהלה טונגה משא ומתן עם בריטניה וב-1900 הייתה לשטח חסות בריטי. ב-1905 קיבל הקונסול הבריטי זכות וטו על קשרי החוץ של טונגה. טונגה הייתה בין עשר המדינות הראשונות שהכריזו כבר בספטמבר 1939 מלחמה על גרמניה הנאצית. בשנת 1958 נחתם הסכם ידידות בין טונגה לבין בריטניה אשר איפשר מינוי מושל בריטי במקום. ביוני 1970 זכתה טונגה בעצמאות. למרות היחסים הטובים בין שתי המדינות, בריטניה סגרה את הנציבות שלה בטונגה בשנת 2006.
סטארוגארד גדנסקי
סטארוגארד גדנסקי (בפולנית: Starogard Gdański, בגרמנית: Preußisch Stargard) היא עיר בצפון פולין, בפרובינציית פומרניה. העיר יושבת על גדות נהר וייז'יצה (Wierzyca) בחבל פומרניה, מונה כ-48,168 אלף תושבים ומכונה המעוז הישן.
העיר ממוקמת במרחק של 40 ק"מ מדרום לעיר גדנסק, 69 ק"מ מהעיר שווייצ'ה, 21 ק"מ מהעיר טצ'ב (Tczew) ו-67 ק"מ צפונית מזרחית לחויניצה (Chojnice).
היסטוריה
עדויות ארכאולוגיות שנערכו באזור מצביעות על שרידים של התנחלות נאוליתית שהייתה באזור לפני כחמשת אלפים שנים.
סטארוגארד גדנסקי הפכה לעיר בשנת 1198 לאחר שהדוכס של פומרניה, גז'ימיסלב השני, הקים התיישבות עבור ההוספיטלרים.
למרות שהוקמה בשנת 1198, היא הוכרזה רשמית כעיר עצמאית רק בשנת 1227 לאחר שדוכסות פומרניה שהייתה תחת השלטון פולני השיגה את עצמאותה.
בתחילת המאה ה-14 פרצו עימותים צבאיים בין הנסיכויות פומרניה, בוהמיה וברנדנבורג השוכנות ממערב לאזור הבלטי. הטבטונים ניצלו את ההזדמנות ובשנת 1308 השתלטו על דנציג לאחר מצור, וטבחו בתושבים.
בשנת 1348, במסגרת חוק קולם (Prawo chełmińskie) קיבלה סטארוגארד גדנסקי הכרה מחודשת במעמדה כעיר.
בתאריך 31 במרץ 1440 הפכה סטארוגארד גדנסקי לחברה בקונפדרציה הפרוסית ולקחה חלק בהתקוממות נגד המסדר הטבטוני דבר שהוביל למלחמת שלוש עשרה השנים (1454–1466) שהסתיימה בחתימה על הסכם טורון השני שבו המסדר הטבטוני העביר את השליטה על פרוסיה המערבית לידי מלך פולין. סטארוגארד גדנסקי הפכה לישות אוטונומית תחת חסותה של ממלכת פולין.
בתקופת החלוקה ובין שתי מלחמות העולם, היו תושבי העיר לנדבך חשוב בהתנגדות לרפובליקה הפולנית השנייה.
מלחמת העולם ה-2
בין השנים 1939–1945, לאחר הפלישה הגרמנית לפולין, נכבשה העיר, סופחה לגרמניה הנאצית והפכה לחלק ממחוז דנציג (Regierungsbezirk Danzig).
מבין הנספים כ-7,000 פולנים, ביניהם חולים רבים מבית החולים הפסיכיאטרי שווייצ'ה וכ-500 ילדים נכים כחלק מתוכנית T4 - אותנסיה.
בין השנים 1940–1944 נספו עוד כ-2,842 בני אדם.
ערים תאומות
לסטארוגארד גדנסקי 3 ערים תאומות:
שקופים (סדרת טלוויזיה)
שקופים היא קומדיית מערכונים ישראלית. הסדרה עלתה לאוויר ב-17 בינואר 2021 בערוץ HOT3.
סקירה
שקופים היא סדרת מערכונים סאטירית מקורית של חברת התקשורת הישראלית HOT.
את התוכנית יצרו אלי בן דוד, אדר מירום ועמרי עמית, שיצרו בין היתר את התוכניות הסאטיריות "אנחנו במפה" ו"בובה של לילה".
בסדרה משחקים יובל סמו, גורי אלפי, אלי יצפאן, גילה אלמגור, תיקי דיין ועוד.
בסדרה משתתפים שחקנים רבים אחרים שאינם שחקנים מקצועיים. כל פרק מסתיים בשיר ישראלי אותו מבצעים כל משתתפי הסדרה.
השירים בסיום הפרק
כל פרק בסדרה מסתיים בשיר ישראלי בביצוע שחקני הסדרה:
פאולו גורין
קורות חייו
נולד בשם פאול גורין בלייפציג שבגרמניה להורים ילידי רוסיה. החל לשיר בילדותו ובגיל 16 הופיע לראשונה בקונצרט בעיר מגוריו. בשנים 1932–1935 למד זמרה ברומא ובמילאנו. כמו כן שר ביידיש כממלא מקום החזן בבית הכנסת הגדול של פירנצה. בשנים 1936–1939 הופיע בבתי האופרה בפראג, בטריאסט ובפארמה. במהלך מלחמת העולם השנייה, זמן קצר לפני הופעת הבכורה המתוכננת באופרה "לה סקאלה" שבמילאנו, נעצר ונכלא. בשנת 1944 שוחרר על ידי בעלות הברית ממחנה בקלבריה וביוני אותה שנה עלה לארץ ישראל.
בארץ ישראל הצטרף לאופרה הארצישראלית העממית והופיע שם ב"טוסקה", ב"לה טראוויאטה" ובתפקיד הראשי באופרה "דן השומר". עם הקמת האופרה הישראלית נמנה עם סולניה והופיע באופרות "מנון", "הספר מסביליה" ו"לה בוהם". במקביל הופיע בקונצרטים עם התזמורת הפילהרמונית. בסביבות שנת 1950 השתתף בהקלטת האופרה דן השומר לרדיו יחד עם אברהם וילקומירסקי, שושנה שושן, תזמורת רשות השידור, מקהלת קול ישראל ובניצוחו של מרק לברי. באוקטובר אותה שנה השתתף ב"קונצרט לשירה ישראלית", שכלל את שיריו של נחום נרדי. בקונצרט שרו אמנים נוספים, ביניהם אהובה צדוק ונעמה נרדי, בהופעת הבכורה שלה.
בשנת 1951 עזב את ישראל ועבר לאמסטרדם שבהולנד. לראשונה הופיע באוגוסט אותה שנה כזמר אורח באופרה של הולנד (De Nederlandse Opera) ב"לה טרוויאטה". מאוחר יותר התקבל ללהקה הקבועה של האופרה, נמנה עם הסולנים הבולטים בה והופיע בכ-50 תפקידים עד שנת 1965. בין האופרות בהן הופיע בהולנד ניתן למנות את "ריגולטו", "דון קרלו", "נשף המסכות", "מאדאם באטרפליי", "האיטלקייה באלג'יר" (L’Italiana in Algeri), "כך עושות כולן", "כרמן", "דולי הפנינים" (Les pêcheurs de perles), "טנהויזר", דון פסקואלה ו"פיק דאם". בשנת 1960 השתתף בהופעת הבכורה של האופרה "מרטין קורדה" מאת המלחין ההולנדי הנק בדינגס. במקביל השתתף בכל שנה ב"פסטיבל הולנד" ובקונצרטים של מוזיקה קלאסית. בשנת 1962 קיבל אזרחות הולנדית. ביוני 1964 הגיע לישראל לסדרת קונצרטים עם התזמורת הסימפונית חיפה. בשנות ה-60 הופיע בתפקיד טביה החולב במחזמר "כנר על הגג" שהוצג בברלין, המבורג ודיסלדורף. מסוף קיץ 1968 החל לשמש כמחליפו של החזן הקבוע בבית הכנסת "אדם" של הקהילה הליברלית באמסטרדם ומ-1969 ירש את מקומו. בתפקידו זה הופיע גם בבתי כנסת מחוץ לעיר וסייע בהכשרת צעירים בתחום החזנות.
פאולו גורין נפטר ב-1992 באמסטרדם. הוא הותיר אחריו את רעייתו ושני בנים.
אייגוספוטמוי
אַייגוֹסְפּוֹטָמוֹי (ביוונית: Αἰγὸς Ποταμοί, בלטינית: Aegospotami) הוא שמו הקדום של נהר קטן בכרסונסוס התראקי (גליפולי של ימינו), צפונית־מזרחית לססטוס, הנשפך אל ההלספונטוס (דרדנלים). פירוש שמו ביוונית הוא "נַהֲרֵי הַעִזִים". שמו המודרני בטורקית: צָ'נָקָלֶה בּוֹגָזִי (Çanakkale Boğazı). סמוך לו שכנה עיר יוונית קטנה בעלת אותו שם, ממנה נותרו לימינו שרידים בלבד. כיום שוכן במקום כפר בשם קרקובה (Kara-kova).
ב-405 לפנה"ס התחולל במימי המצר ליד אייגוספוטמוי קרב אייגוספוטמוי, קרב ימי חשוב, שהכריע את המלחמה הפלופונסית בין אתונה לספרטה.
ב-467 לפנה"ס נפל לאדמה לא הרחק מאייגוספוטמוי מטאוריט גדול, אשר לדברי פליניוס הזקן היו ממדיו כגודל מטענה של עגלה וצבעו חום, ושימש ציון דרך לבני המקום.
Death of a Bachelor
Death of a Bachelor הוא אלבום האולפן החמישי של הלהקה האמריקאית פאניק! אט דה דיסקו. האלבום יצא לאור ב-15 בינואר 2016 דרך חברות התקליטים DCD2 ו-Fueled by Ramen. זהו האלבום הראשון של הלהקה שנכתב על ידי ברנדון יורי בלבד.
יחסי אינדונזיה–סין
יחסי אינדונזיה–סין הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין הרפובליקה העממית של סין. ליחסים בין המדינות היסטוריה ארוכה שראשיתה במאה ה-7 לספירה. שתי המדינות המודרניות ייסדו את היחסים הדיפלומטיים ביניהן ב-1950. מספר שנים אחר כך, ב-1967, היחסים נותקו לאחר עלייתו של הדיקטטור סוהארטו שנטה למערב. הם חודשו רק ב-1990.
מפאת גודלן הן בשטח והן באוכלוסייה (נכון ל-2021 סין היא המדינה המאוכלסת ביותר בעולם ואינדונזיה המדינה הרביעית באוכלוסייה), שתיהן חברות ב-G-20 וב-APEC.
ימי הביניים
ראשית היחסים בין האימפריה הסינית לאינדונזיה העתיקה מתוארכת למאה ה-7 לספירה, כשייתכן שהחלו עוד קודם לכן. מספר רב של קרמיקות סיניות נמצאו ברחבי אינדונזיה, דבר שהעלה את ההערכה כי התקיימו קשרי מסחר ביניהן. המוזיאון הלאומי של אינדונזיה מחזיק באחד האוספים הגדולים ביותר של קרמיקה סינית שהתגלתה מחוץ לסין, המתוארכת לתקופתן שלטונן של שושלות האן, טאנג, סונג, מינג וצ'ינג, ששלטו בסין למשך כמעט אלפיים שנה. האוסף מספק מידע רב על המסחר הימי באזור אינדונזיה של ימינו. מחקרים מעלים כי סינים שטו לאורך השנים דרך אינדונזיה במסעם להודו עוד מימי שושלת האן המערבית (בין 205 לפני הספירה עד 220 לספירה) כחלק מדרך המשי הימית, דבר שהביא לכינון קשרי מסחר מסורתית, הארכיפלג בו שוכנת אינדונזיה זוהה על ידי גאוגרף סיני כאזור נניאנג והיה המקור לייבוא ציפורן, אגוז מוסקט וגידולים אחרים, לצד אלגם, זהב, בדיל, שנהב, קרנפים ופרוות ועצמות נמרים. אינדונזיה מילאה תפקיד חשוב בדרך להרחבת האמונה בבודהיזם שהחל בהודו. נזיר סיני בשם אי-צינג ביקר בסריביג'איה (Srivijaya) למשך שישה חודשים ב-671 לאחר שנשלח לרכוש טקסטים בודהיסטיים ולהביאם לסין. כתבים סיניים אחרים מזכירים גם כמה ממלכות עתיקות שהתקיימו באינדונזיה, ומציינים למשל מלחים מקונלון, ככל הנראה מווייטנאם, קמבודיה או מלאים, שסחרו במוצרים רבים בעת שהפליגו ברחבי נמלי דרום ומזרח אסיה.
עיקר היחסים באותה עת נסובו סביב מסחר וההיסטוריה המשותפת ונטו להיות שלווים והרמוניים, למעט מקרה אחד שהתרחש ב-1293. באותה שנה שלח קובלאי חאן 1,000 ספינות לג'אווה במטרה להעניש את מלך סינגסארי על מעשים מתריסים שביצע. המשלחת נחלה כישלון לאחר שבאי ג'אווה עלתה אימפריית מג'פהיט (Mejapahit). אימפריות ימיות כמו מג'פהיט, סריביג'איה ובהמשך מלאקה חיפשו אישורי סחר כדי להרחיב את השווקים הסיניים. בשנים אלו הגיע מספר המהגרים הסינים ורמת ההשפעה הסינית בארכיפלג לשיא חדש, שיוצגה במסעו של אדמירל ג'נג חה שביקר בג'אווה, סומטרה וחצי האי המלאי בתחילת המאה ה-15. המתורגמן של ג'נג חה, מא הו-אן כתב תיאור מפורט של מג'פהיט ומלכה.
התקופה הקולוניאלית
בעת שלטונה של חברת הודו המזרחית ההולנדית, מהגרים סינים החלו למלא את צורכי העבודה בחיפושם אחר חיים נוחים יותר באיי הודו המזרחיים ההולנדיים. רובם של האינדונזים-סינים הללו הגיעו מדרום סין מפרובינציות פוג'יין וגואנדונג. בשנים אלו הוקמו גם מושבות סיניות רבות.
התקופה המודרנית
לאחר מתן העצמאות לאינדונזיה ב-1945 וההכרה בעצמאותה מהולנד ב-1949, אינדונזיה כוננה יחסים דיפלומטיים עם סין ב-13 באפריל 1950, והייתה למדינה הראשונה באסיה שכוננה יחסים עם סין היבשתית. במהלך שלטונו של סוקרנו סין ואינדונזיה נהנו מיחסים קרובים, ובשנות ה-50 וה-60 המפלגה הקומוניסטית הסינית קיימה קשרים עם המפלגה הקומוניסטית האינדונזית. במהלך היחסים הקרובים האלו אינדונזיה זכתה לארח את משחקי אסיה שנערכו ב-1962 בג'קרטה. במשחקים אלו נגרמה מתיחות לאחר סירובה של אינדונזיה להכניס את ספורטאי טאיוואן. לאחר שהושתו סנקציות על אינדונזיה, החליט סוקרנו לקיים משחקים אלטרנטיביים "לא-אימפריאליסטיים", ותקף את הוועד האולימפי הבינלאומי על שלא כלל את סין היבשתית כחברה. לאחר מכן סוקרנו ייסד מערכת בריתות חדשה עם סין, צפון קוריאה, צפון וייטנאם וקמבודיה. לאחר עזיבתה של אינדונזיה את האו"ם ב-1965 לאחר שהואשם בהיותו "נשלט על ידי האימפריאליסטים", סוקרנו ייסד גם כן ארגון אלטרנטיבי בתמיכת סין. בשל החוב הגדול של אינדונזיה לברית המועצות, היא הפכה לתלויה יותר ויותר בסין.
שלטונו של סוקרנו נפל ב-1967 ובמקומו עלה לשלטון סוהארטו, שהקשיח את הטון כלפי סין, ותחזק את הטענה שההפיכה הפרו-קומוניסטית שבוצעה במדינה טרם עלייתו לשלטון נתמכה על ידי סין. היחסים בין המדינות הוקפאו וחודשו רק ב-1990.
ב-1990, לאחר שיחות בין שני הצדדים, לי פנג, ראש ממשלת סין, ביקר באינדונזיה באוגוסט 1990 ובפגישתו עם סוהארטו סוכם על שיפור היחסים על בסיס חמשת עקרונות התפיסה הפילוסופית האינדונזית (פאנצ'אסילא) וכן על בסיס עשרת עקרונות ועידת באנדונג. ב-8 באוגוסט חתמו שרי החוץ של אינדונזיה וסין על מזכר הבנות לחידוש היחסים.
בשנת 1998, בעקבות מהומות שהיו מעורבים בהן אלמנטים אנטי-סיניים באינדונזיה בארגונם של ארגוני זכויות אדם והתגובה השקטה של ממשלת סין, נערכה הפגנה מול שגרירות אינדונזיה בבייג'ינג. בתגובה שלח שר החוץ של סין טאנג ג'יא-קשואן (Tang Jiaxuan) בקשה לממשלת אינדונזיה להגן על האוכלוסייה הסינית במדינה.
בדצמבר 2018 התקיים דיון בפרלמנט האינדונזי בנושא מחנות החינוך-מחדש בשינג'יאנג נגד המיעוט האויגורי. סגן נשיא אינדונזיה, יוסוף קאלה ענה על כך באומרו: "אנחנו לא מתייחסים לעניינים הפנימיים של מדינות אחרות."
המחלוקת סביב ים סין הדרומי
אף על פי שאינדונזיה איננה אחת מהמדינות המרכזיות בסכסוכים הטריטוריאליים בים סין הדרומי, היא לוקחת חלק בכמה מהם, בשל העובדה שחלקים מהתביעה הסינית לריבונות מצטלבים עם האזור הכלכלי הבלעדי של אינדונזיה ליד איי נטונה. אף על פי שסין מכירה בבעלותה של אינדונזיה על האיים, היא גורסת שהמים שסביבם הם "מי דיג סיניים מסורתיים". אינדונזיה מתעלמת מהטענה הזו וקבעה כי אין לה בסיס חוקי.
במרץ 2016 התקיים עימות בין המדינות בסמוך לאיי נטונה לאחר שחיל הים האינדונזי ניסה לעצור ספינת דיג סינית שערכה דיג לא חוקי; הניסיון האינדונזי נבלם על ידי חיל הים הסיני. אינדונזיה התעקשה להעמיד לדין את צוות המכמורת על אף דרישתה של בייג'ינג לשחרר אותם. בעקבות התקרית עלתה רמת הכוננות בצבא אינדונזיה ליד איי נטונה. ב-23 ביוני אותה שנה ביקר באיי נטונה נשיא אינדונזיה ג'וקו וידודו; ביקורו ניסה להעביר את המסר שאינדונזיה "מתייחסת ברצינות רבה להגנה על ריבונותה.
אחרי קביעתה של UNCLOS בהתאם לחוק הים בסכסוך בין הפיליפינים וסין ב-12 ביולי 2016, אינדונזיה קראה לשני הצדדים לשמור על איפוק ולכבד את ההחלטה.
טיונגקוק
טיונגקוק (中國 ,Tiongkok) הוא השם האינדונזי שניתן לסין ושמקורו בשפה הסינית מין-נאן (Min Nan) שהיא הדיאלקט המדובר בדרום מחוז פוג'יין, גרסה של המילה ז'ונגגוו (中國 ,Zhongguo). המונח טיונגקוק נמצא בשימוש באינדונזיה ושימש את ממשלת אינדונזיה בעת שהתייחסה לסין עד 1972. השימוש בכינוי הופסק אחרי תקופה של עוינות ביחסים בין המדינות בסוף שנות ה-60. באותה עת, המפלגה השלטת באינדונזיה האנטי-סינית, "הסדר החדש" החליפה את המילה במילה "Cina". רבים מהמהגרים הסינים לאינדונזיה חשו כי המושג החדש גזעני ומעליב, המרמז על "נחשלות והשפלה". לאחר הפלתו של סוהארטו ב-1998 המונח המקורי, טיונגקוק, חזר לשימוש נרחב.
ב-14 במרץ 2014 נשיא אינדונזיה סוסיליו באמבאנג יודהויונו חתם על צו נשיאותי כדי לשנות את השימוש החוקי במושג האינדונזי כך שיתכוון לסין.
מסחר
המסחר בין אינדונזיה לסין נמצא במגמת עלייה, מגמה שהתעצמה לאחר החתימה על הסכם סחר חופשי בין המדינות (ACFTA) ב-2010. לפי הנתונים משתי המדינות, ב-2003 שווי המסחר עמד על כ-3.8 מיליארד דולר, שעה שב-2010 הוא כבר הוכפל פי 10 ל-36.1 מיליארד. העלייה בקצב הצמיחה של סין במאה ה-21, העלתה את היקף ההשקעות, בין היתר בזכות מהגרים סינים באינדונזיה שחולקים קשרי משפחה ותרבות עם מוצאם. עם זאת, הגדילה בהיקף המסחר הביאה גם לעלייה בעוינות כלפי סין, שהמוצרים הזולים מתוצרתה חדרו לשוק ופגעו בתעשייה המקומית. עקב כך התקיימו מאמצי לובינג רבים בקרב חברי פרלמנט אינדונזים כדי להביא את המדינה לפרוש מההסכם או להגיע להסכם חדש עם סין.
תרבות
מאז העת העתיקה, התרבות האינדונזית שאבה אלמנטים רבים מהתרבות הסינית, חלק מכך בעקבות מהגרים סינים שהגיעו לארכיפלג במהלך השנים. לפי ההערכות מתיישבים סינים הגיעו לאינדונזיה כבר במאה ה-7 בתקופת ממלכת סריביג'איה (Srivijaya) ומג'פהיט (Majapahit). גל ההגירה הואץ במאה ה-17 עם הגעת ההולנדים לאיים. המהגרים הסינים, שהתחתנו עם נשים מקומיות, הביאו עמם מאפיינים מהתרבות שלהם, ויצרו סגנון ייחודי המכונה "התרבות הפרנקנית ההיברידית" שקיימת עד היום בחלקים באינדונזיה, מלזיה וסינגפור.
נכון ל-2010, מתגוררים באינדונזיה כ-2.8 מיליון אינדונזים שמוצאם סיני, והם מהווים 1.2% מהאוכלוסייה המקומית.
ג'נגיז אינדר
ג'נגיז אינדר (בטורקית: Cengiz Ünder ; נולד ב-14 ביולי 1997) הוא כדורגלן טורקי המשחק בעמדת הקיצוני הימני בפנרבחצ'ה ובנבחרת טורקיה.
קריירת מועדונים
אינדר החל את הקריירה שלו באלטינורדו (קבוצה מהעיר איזמיר) ולאחר מכן עבר לאיסטנבול בשאקשהיר.
ב-14 ביולי 2017, אינדר נקנה על ידי קבוצת הסרייה א', רומא, בעבור 13.4 מיליון יורו. את שערו הראשון בליגה כבש כבר בדקה הראשונה במשחק נגד הלאס ורונה במסגרת המחזור ה-23. באותו החודש, הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 1–2 לשחטאר דונייצק במסגרת השלב הראשון של שמינית הגמר, מה שהפך אותו לטורקי הצעיר ביותר שכבש בליגת האלופות.
ב-20 בספטמבר 2020, אינדר הושאל ללסטר מהפרמייר ליג.
ב-4 ביולי 2021 הושאל פעם נוספת, הפעם לאולימפיק מרסיי.
נבחרת טורקיה
אינדר ייצג את נבחרת טורקיה בנבחרות הנוער עד גיל 18, 19 ו-21. בנובמבר 2016 אינדר זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת למשחק נגד נבחרת קוסובו. במרץ 2017 הבקיע אינדר הבקיע שערו הראשון, במשחקו השני בנבחרת במסגרת משחק ידידות נגד נבחרת מולדובה.
סודוקו סקוטי
סודוקו סקוטי, המכונה גם סודוקו ארגייל, הוא סודוקו רגיל בתוספת רשת אלכסונים, שלא כוללת את שני האלכסונים הגדולים, בני ה-9 משבצות. צורת רשת האלכסונים מזכירה את דוגמת הסריגה ארגייל, האופיינית לשבט קמפבל מארגייל שבמערב סקוטלנד ומכאן המקור לשמו של סודוקו זה.
בסודוקו סקוטי פועלים לפי כללי הסודוקו הרגיל ובנוסף להם על פני כל אחד מהאלכסונים המסומנים לא תיתכן חזרה על אותה ספרה.
ריס דינסדייל
ריס דינסדייל (באנגלית: Reece Dinsdale; נולד ב-6 באוגוסט 1959) הוא שחקן ובמאי אנגלי המופיע בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה.
ביוגרפיה
דינסדייל נולד בנורמנטון שבווסט ריידינג ביורקשייר. בין השנים 1977 ל-1980 למד משחק בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. בתחילה עבד בתיאטראות באקסטר, נוטינגהאם, ברמינגהאם ובפסטיבל אדינבורו. ב-1981 הופיע לראשונה בטלוויזיה במותחן של טלוויזיית גרנדה "Knife Edge". בהמשך שיחק בדרמה "On the Floor" של ה-BBC משנת 1982. עוד באותה שנה לוהק לתפקיד אלברט בסדרה "Partners in Crime" על פי ספריה של אגאתה כריסטי של רשת ITV.
בהמשך שיחק דינסדייל בתיאטרון במחזות כגון "Beethoven's Tenth" עם פיטר יוסטינוב בתיאטרון וודוויל בלונדון, ובמחזה "Red Saturday" בתיאטרון רויאל קורט. ב-1984 גילם את גימי קמפ בדרמה "חוטים", בתפקיד אדם שעתיד להיות אב בקרוב, שנקלע למתקפה גרעינית בשפילד. באותה שנה הופיע דינסדייל בסרט הקולנוע הראשון שלו "A Private Function" של אלן בנט.
עוד ב-1984 הופיע דינסדייל בדרמת הטלוויזיה "Glamour Night", ואחר כך לוהק לתפקיד מתיו וילוז בסיטקום הבריטי "Home to Roost" מאת אריק קמפבל בו כיכב לצדו של ג'ון ת'או. דינסדייל גילם את דמותו של מתיו בנו בן העשרה של ת'או, שעבר לגור עם אביו המנוכר אחר שאמו זרקה אותו מהבית. הסדרה רצה במשך ארבע עונות מ-1985 עד 1990.
במקביל לעבודתו בטלוויזיה המשיך דינסדייל על במת התיאטרון במחזות בהם המחזה "Observe the Sons of Ulster Marching Towards the Somme" בתיאטרון המפסטד בלונדון ב-1986, המחזה "Woundings" ו"דון קרלו" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר, והמחזה "Old Year's Eve" עם הלהקה השייקספירית המלכותית. בטלוויזיה שיחק בתפקיד ראשי במיני-סדרה "Take Me Home", בדרמה "The Attractions", ובסרט הטלוויזיה "Coppers" לצדו של טים רות'.
ב-1990 שיחק דינסדייל בתפקיד ראשי בדמות ג'ק רובר במחזה "Wild Oats" בהפקה בבניין החדש ל וסט יורקשייר פלייהאוס. אחר כך הופיע במיני-סדרה "Young Catherine" בתפקיד הדוכס פטר. בהמשך הופיע בתיאטרון הלאומי במחזה "Racing Demon" מאת דייוויד הר.
ב-2005 כיכב דינסדייל לצדה של ג'ולי וולטרס בדרמה "Ahead of the Class" של ITV, ושיחק בתפקיד רוברט במיני-סדרה "Conviction" של ה-BBC בבימויו של מארק מונדן. עוד כיכב בשתי עונות של הסדרה "The Chase", ובשני מותחנים של ITV, האחד "Love Lies Bleeding" והשני "Midnight Man".
ב-2015 שיחק דינסדייל בתפקיד ג'ורג' ג'ונס בסיבוב הופעות של המחזה "The Absence of War" מאת סר דייוויד הר שוב בבימויו של ג'רמי הרין. באוקטובר 2015 הופיע דינסדייל בתפקיד ראשי במחזה השייקספירי "ריצ'רד השלישי" בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס בבימויו של מארק רוזנבלט. ב-2014 הוענק לו פרס יורקשייר על שירותיו לאמנות ולבידור.
בינואר 2012 ביים דינסדייל לראשונה בטלוויזיה דרמה באורך 45 דקות בשם "The Crossing" בכיכובם של לי בורדמן, רמונה מרקס, וסוזי בלייק עבור BBC1. ביולי ובאוגוסט 2014 ביים פרק בסדרה "Moving On" בשם "Madge" בכיכובם של היילי מילס, קן קרנהאם ופיטר איגן שוב עבור BBC1.
במאי 2015 ביים דינסדייל את הדרמה השלישית עבור רשת ה-BBC בשם "Scratch" בכיכובם של ויל אש וכריס קוגהיל לסדרה "Moving On".
ב-2009 כתב דינסדייל תסריט לסרט קצר בשם "Imaginary Friend" שבו שיחקו מקסין פיק וזרה טרנר. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים 360/365 בניו יורק ב-8 במאי 2010.
חיים אישיים
דינסדייל חי ביורקשייר עם אשתו, השחקנית הבריטית זרה טרנר. לבני הזוג יש שני ילדים.
מחלף שער שומרון
מחלף שער שומרון הוא מחלף המחבר את כביש 505 עם כביש 5 (כביש חוצה שומרון).
המחלף נקרא בשם זה מכיוון שהוא מהווה גבול בין מחוז המרכז למחוז יהודה ושומרון, המחלף שוכן בסמוך לראש העין ולכפר קאסם.
המחלף הוקם בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 כאשר נסלל המשכו של כביש 5 בקטע שממזרח לכפר קאסם. צורתו הוא כמחלף חצוצרה, נתיב שרות היצא מכביש 505 עובר וממשיך דרך מעבר תחתי אל עברו הדרומי של כביש 5 שם ניתן להתחבר אליו באמצעות רמפת לולאה או להיפרד מכביש 5 אל כביש 505 ברמפת ירידה רגילה, מן העבר השני החיבור בין הכבישים מתבצע באמצעות נתיבי יציאה והשתלבות.
קטאן: משמר הלילה
קטאן: משמר הלילה (באנגלית: A Game of Thrones CATAN: Brotherhood of the Watch) היא גרסה עצמאית למשחק המתיישבים של קטאן, שתוכננה על ידי קלאוס טויבר. המשחק הופץ לראשונה ב-2017 והיה למשחק העצמאי הראשון המופץ בסדרת המשחקים. בשנת 2018 תורגמה הגרסה לעברית על ידי חברת "הקוביה". בשונה מהרחבות קטאן, על מנת לשחק במשחק זה אין צורך במשחק הבסיס. המשחק מיועד לשלושה עד ארבעה שחקנים.
קלפי גיבורים
קלפי גיבורים הם חלק מהמשחק ומאפשרים לשחקן המשתמש בהם להנות מיתרון מסוים. לאחר השימוש בקלף גיבור יכול השחקן לבחור להשתמש בקלף שוב בתור העוקב, או לזרוק אותו ולהחליפו בקלף חדש. לא ניתן להשתמש בקלף גיבור בתור שבו מקבלים אותו (ומכאן שניתן להשתמש בקלף גיבור אחד בכל בתור). הגיבורים שבקלפי הגיבורים הם דמויות מסדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח".
תכולת המשחק
המשחק מכיל: 20 יישובים, 16 מצודות, 28 שומרים, 98 דרכים, 4 קלפי עלויות בנייה, 24 פראים רגילים, 8 פראים מטפסים, 8 פראים ענקים, 57 סמני פראים, 95 קלפי משאבים, 25 קלפי פיתוח, 11 קלפי גיבורים, 6 חלקי מסגרות, 21 חבלי ארץ, 22 עיגולי מספרים, 5 נתיבי מסחר, 2 קוביות רגילות, 4 מקטעי חומה גדולה מפלסטיק, 2 קופות קלפים, קובייה עם 12 פאות, חוברת הוראות ומילון מונחים.
ביקורת
המשחק זכה לביקורות טובות, בעיקר בשל קלפי הגיבורים ואיכות כלי המשחק. אחד הדברים שזכו לביקורת שלילית במשחק הוא החוסר בדמות גיבור של ג'ון שלג.
ישראל פרוש
ישראל (שרוליק) פרוש (נולד ב-28 בספטמבר 1980, י"ח בתשרי ה'תשמ"א) הוא ראש עיריית אלעד.
ביוגרפיה
נולד בירושלים, בן בכור מתוך 12 ילדים למאיר פרוש, יו"ר מרכז אגודת ישראל בירושלים וחבר הכנסת מטעם סיעת אגודת ישראל ביהדות התורה, ולרחל, בת נחום יואל הלפרין ונכדת יעקב הלפרין.
שמו ניתן לו על שם האדמו"ר הבית ישראל מגור.
למד בישיבת סלבודקה בבני ברק ובישיבת לוצרן בשווייץ בראשות הרב יצחק דוב קופלמן. לאחר נישואיו, שירת ביחידה לזיהוי חללים וכן ביחידת קצין העיר. לאחר מכן למד בכולל.
ב-2006 הקים את עמותת "חיים לנפש" המסייעת לנוער נושר, לאסירים ולחולים סופניים. באותה שנה החל לשמש כמנכ"ל אגודת ישראל בירושלים.
בשנת 2008 עבר להתגורר באלעד ונבחר לכהן כסגן ראש עיריית אלעד. בשנת 2013 נבחר לכהן כראש עיריית אלעד.
פעילותו כראש עיריית אלעד
ב-22 באוקטובר 2013 נבחר לראש עיריית אלעד לאחר מערכת בחירות סוערת, שבה התמודד מול מועמד סיעת ש"ס צוריאל קריספל.
בספטמבר 2015 פרסם העיתון ידיעות אחרונות תחקיר ובו טענות כלפי התנהלותם של פרוש ושל העירייה.
באוגוסט 2017 העביר משרד הביטחון לאלעד שטח אש בן מאות דונמים ששכן ממזרח לעיר. שטח זה יאפשר בנייה של אלפי דירות נוספות.
ב-30 באוגוסט 2018 הודיעה סיעת שלומי אמונים כי פרוש יתמודד לכהונה שנייה, למרות טענות מפלגת דגל התורה להפרת הסכם בין המפלגות. בבחירות שנערכו ב-30 באוקטובר ניצח פרוש את ברק צברי וזכה בקדנציה נוספת.
במרץ 2023 עורר סערה בחג פורים כאשר תועד מחלק סיגריות לילדים בעיר אלעד
פרנץ יוזף גאל
פרנץ יוזף גאל (בגרמנית: Franz Joseph Gall; 9 במרץ 1758 - 22 באוגוסט 1828) היה רופא גרמני אשר עסק בנוירואנטומיה ובפיזיולוגיה וייסד את הפְרֶנוֹלוֹגְיָה.
חייו
גאל נולד בכפר טיפנברון (Tiefenbronn) בבאדן. אביו היה סוחר צמר קתולי עשיר. כבן הבכור השני, הוא יועד לכמורה אולם בחר ללמוד רפואה באוניברסיטת שטרסבורג. הוא סיים את לימודיו בווינה. גאל נפטר בפריז ולא היו לו צאצאים.
בשנת 1800 גאל פיתח שיטה לקביעת האישיות וההתפחות המנטלית והמוסרית של כישורים. השיטה התבססה על צורת הגולגולת. גאל כינה את השיטה קרינסקופיה (cranioscopy; cranium - גולגולת, scopus - ראייה) ואילו ממשיך דרכו, יוהאן שפּוּרצהיים (Johann Spurzheim), שינה את השם לפרֶנולוגיה (Phrenology; מיוונית עתיקה: φρήν, phrēn (נפש), λόγος, logos (תורה))
הגותו
התפיסה של גאל על מיקום פונקציות במוח סתרה תפיסות מסורתיות של מדענים ואנשי דת ועל כן הובילה להתנגדותם. מדענים התנגדו לתאוריה מכיוון שחסרה הוכחה מדעית ואנשי הדת הקתולים התנגדו לה מכיוון שגרסה שהנפש (mind), שנוצרה על ידי אלוהים, צריכה להיות ממוקמת במוח הפיזי. בשל התנגדות זו עזב גאל את משרת ההוראה באוסטריה. הוא החל ללמד בגרמניה ולבסוף התיישב בפריז. צרפת המהפכנית אפשרה לו לעסוק במחקריו, למרות שראתה אותם כחסרי ערך. הוא התקבל לסלונות האינטלקטואלים של פריז והפך למפורסם.
ביאטריס, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה
ביאטריס, נסיכת סקסה-קובורג וגותה (באנגלית: Princess Beatrice Leopoldine Victoria of Saxe-Coburg and Gotha)(20 באפריל 1884 – 13 ביולי 1966) הייתה נסיכת אדינבורו וסקסה קובורג וגותה ונכדתה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת. מאוחר יותר נישאה לבן משפחת המלוכה הספרדית, אלפונסו, נסיך ספרד, דוכס גליירה, בן דודו הראשון של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד.
פרנץ יוזף גאל
הגותו
רעיונותיו של גאל התקבלו באנגליה שם שימשו להצדקת נחיתות תושבי הקולוניות ובארצות הברית בשנים 1820-1850 להצדקת אפליה.
התאוריות של גאל השפיעו על צ'זארה לומברוזו, קרימינולוג יהודי-איטלקי אשר טען כי הנטייה לפשע היא מורשת וכי מי ש"נולד פושע" ניתן לזיהוי על ידי מאפיינים חיצוניים, שבבסיסם ההנחה כי הנטייה לפשע היא אטביסטית.
ביאטריס, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה
ראשית חיים
היא הוטבלה בבית איסטוול ב-17 במאי 1884 על ידי הכומר ויליאם לויד. הסנדקים שלה היו ביאטריס, נסיכת הממלכה המאוחדת, הלנה, נסיכת ולדק ופירמונט ווילהלם הראשון, קיסר גרמניה.
ביאטריס בילתה את רוב שנותיה הראשונות במלטה, שם שירת אביה בצי המלכותי. יחד עם אחותה הגדולה אלכסנדרה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה, היא הייתה שושבינה בחתונת בני דודיהן מצד אביהן הדוכס והדוכסית מיורק (לעתיד ג'ורג' החמישי והמלכה מרי) ב-6 ביולי 1893.
עם מות דודו של הנסיך אלפרד, ארנסט השני, דוכס סקסה-קובורג-גותה, ב-22 באוגוסט 1893, הדוכסות עברה בירושה אל הדוכס מאדינבורו, שכן אדוארד, נסיך ויילס, אחיו הבכור של הדוכס והמלך לעתיד אדוארד השביעי, ויתר על זכותו לירושה. הדוכס והדוכסית, עם חמשת ילדיהם ששרדו, נסעו זמן קצר לאחר מכן לקובורג כדי להתיישב.
סיכויי נישואין
בשנת 1902 ניהלה הנסיכה ביאטריס רומן עם מיכאיל אלכסנדרוביץ', אחיו הצעיר של ניקולאי השני, ובאותה תקופה היורש של כס המלוכה הקיסרי. היא החלה לקבל ממנו מכתבים בספטמבר 1902, ואף על פי שהיה דוכס רוסי והיא נסיכה גרמנית, הם התכתבו באנגלית, והוא כינה אותה "סימה" עם זאת היא נמנעה מלהתחתן עם הדוכס הגדול כאשר הכנסייה הרוסית האורתודוקסית אסרה על נישואי בני דודים מדרגה ראשונה. אף על פי שנישואים כאלה הורשו בעבר בבית רומנוב (הדוכסית הגדולה יקטרינה פבלובנה, שידה נדחתה לנפוליאון בונפרטה, הורשתה פעמיים להינשא לבני דודים ראשונים. צאצאיה הפכו לסניף הרוסי של הדוכסים מאולדנבורג). ניקולאי השני האדוק, ראש הכנסייה הרוסית הרשמי, למען אחיו.
בנובמבר 1903, מיכאיל כתב לביאטריס ואמר לה שהוא לא יכול להתחתן איתה. המצב הוחמר על ידי מכתב שביאטריס קיבלה אז מאחותה הגדולה ויקטוריה מליטה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה ("דאקי"), שבו מיכאיל הואשם בכך שיזם בקפדנות את הרומן האבוד (כאשר כמה שנים לאחר מכן ויקטוריה מליטה עצמה ניסתה להינשא לבן דודה קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה והקיסר סירב, אך היא התעקשה ונשלחה עם קיריל לגלות). ביאטריס המושפלת נשלחה למצרים כדי להתאושש משברון הלב, אך השתוקקה וכתב מכתבי נזיפה למיכאיל עד 1905.
על פי השמועות, ביאטריס התכוונה להתחתן עם אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, אך זו התגלתה כשמועה שקרית כאשר נשא לאישה את בת דודתה ויקטוריה אֶאוּחֶנִיַה, נסיכת בטנברג בשנת 1906. בחתונתם פגשה ביאטריס את בן דודו של המלך אלפונסו, אלפונסו, נסיך ספרד, דוכס גליירה, (1886-1975), אינפנטה מספרד, הדוכס החמישי מגליירה. ממשלת ספרד התנגדה להצעה של אינפנטה להתחתן עם נסיכה בריטית, שבניגוד למלכה ויקטוריה אאוחניה לא הסכימה להמיר את דתה לקתוליות הרומית: המלך נאלץ להבהיר שאם החתונה תתקיים, בני הזוג יצטרכו לחיות בגלות.
עם זאת, ביאטריס ואלפונסו נישאו בטקס קתולי ולותרני בקובורג ב-15 ביולי 1909. בני הזוג התיישבו בקובורג עד שב-1912 הורשו לשוב לספרד ותוארו כאינפנטה הוחזר.
באוגוסט 1913 התקבלה ביאטריס לכנסייה הקתולית.
שערורייה וגלות
במהלך נישואיו של המלך אלפונסו השלושה עשר, היו לו פרשיות ורומנים רבים, שחלקם הולידו ילדים לא חוקיים. הוא לכאורה גם התאהב בהנסיכה ביאטריס, שדחתה אותו. המלך גירש אותה ואת בעלה מספרד, באמתלה של שליחת אינפנטה אלפונסו למשימה לשווייץ. במקביל, מעגל החברים של המלך, שתעב הן את ביאטריס והן את המלכה ויקטוריה אאוחניה, החל להפיץ שמועות זדוניות, באומרו שביאטריס גורשה בגלל התנהגותה הרעה, דבר שלא היה נכון.
לזוג נולדו שלושה בנים:
מלחמת האזרחים
המשפחה עברה לאנגליה, שם התחנכו שלושת בניהם במכללת ווינצ'סטר. משפחת המלוכה הספרדית ויתרה לבסוף, וביאטריס ומשפחתה הורשו לשוב לספרד, שם הקימו את ביתם באחוזה בסנלוקר דה באראמדה.
שנות השלושים היו תקופה אומללה עבור המשפחה, שכן קריסת המלוכה הספרדית ומלחמת האזרחים שבאה בעקבותיה הובילו לאובדן חלק גדול מעושרה של המשפחה. לאחר הקמת הרפובליקה הספרדית השנייה בשנת 1931 נמלטו המלך אלפונסו ומשפחתו לגלות באיטליה. בשנים שלאחר מכן, המצב הפוליטי בספרד החמיר כאשר קבוצות שונות נאבקו על השלטון. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 פרצו העימותים למלחמת אזרחים כוללת. ביאטריס ואלפונסו איבדו את עזבונם במהלך המלחמה ובנם האמצעי של בני הזוג, אלונסו, נהרג בלחימה למען הכוחות הפשיסטיים.
חיים מאוחרים יותר
ביאטריס מתה באחוזתה באל בוטנקו בסנלוקר דה בארמדה ב-13 ביולי 1966. בעלה שרד אחריה תשע שנים. בנם אטאולפו מת בשנת 1974. הנכדים היחידים שלהם הם ילדיו של הנסיך אלברו.
בעת מותה, ביאטריס הייתה בתם האחרונה ששרדה של הנסיך אלפרד והדוכסית הגדולה מריה אלכסנדרובנה.
תהליך בסמר
הקטנת אחוז הפחמן על ידי הזרמת אוויר הייתה בשימוש מחוץ לאירופה במשך מאות שנים, אך לא בקנה מידה תעשייתי. תהליך שכזה (בדומה למֵרוּס ) היה ידוע במאה ה-11 במזרח אסיה, כפי שמתאר המלומד בן התקופה שן קואו את השימוש בו בתעשיית הברזל והפלדה הסינית. מספרי מסע אירופיים מן המאה ה-17 אנו למדים כי אפשר שהיפנים השתמשו בשיטה זו לויסות כמות הפחמן בפלדה המתקבלת.
תהליך זה להפקת פלדה נקרא בימינו על שם ממציאו, הנרי בסמר האנגלי, שרשם פטנט על התהליך ב-1856. יש הסבורים כי התהליך פותח בו־זמנית, ב־1851, על ידי האמריקאי ויליאם קלי, אך טענה זו שנויה במחלוקת..
תהליך הפקה באמצעות ממיר (קונוורטר) המרופד בלבני חול מהודק נקרא "תהליך בסמר בסיסי", ואילו זה המרופד על ידי לבני דולומיט נקרא "תהליך גילקריסט-תומאס", על שם ממציאיו.
היסטוריה מוקדמת
מערכת הדומה לתהליך בסמר קיימת מאז המאה ה-11 במזרח אסיה. ההיסטוריון הכלכלי רוברט הרטוול כותב שהסינים של שושלת סונג (960-1279 לספירה) חידשו שיטת "דה-קרבוניזציה חלקית" של חישול חוזר ונשנה של ברזל יצוק תחת פיצוץ קר. הסינולוג ג'וזף נידהם והיסטוריון של תורת המתכות תיאודור א' ורטיים (Theodore A. Wertime) תיארו את השיטה כקודמת לתהליך בסמר לייצור פלדה. תהליך זה תואר לראשונה על ידי המלומד הפורה ופקיד הממשל הפולימאטי שן קואו (1031–1095) בשנת 1075, בעת ביקורו בצ'יז'ואו. הארטוול קובע, שככל הנראה, המרכז הקדום ביותר בו היה נהוג התהליך היה מחוז ייצור הברזל הגדול לאורך גבול חנאן-חביי במהלך המאה ה-11.
במאה ה-15 פותח באירופה תהליך חישול עדין, תהליך נוסף שחולק את עקרון הזרמת האוויר עם תהליך בסמר. בשנת 1740 פיתח בנג'מין האנטסמן את טכניקת כור ההיתוך לייצור פלדה, בבית המלאכה שלו במחוז הנדסוורת'  בשפילד. לתהליך זה הייתה השפעה עצומה על הכמות והאיכות של ייצור הפלדה, אך הוא לא היה קשור לתהליך מסוג בסמר, בו נעשה שימוש בפירוק פחמן.
ייתכן שהיפנים עשו שימוש בתהליך מסוג בסמר, שנצפה על ידי מטיילים אירופאים במאה ה-17. ההרפתקן יוהאן אלברכט דה מנדללו מתאר את התהליך בספר שפורסם באנגלית בשנת 1669. הוא כותב, "יש להם, בין היתר, המצאה מיוחדת להמסת ברזל, ללא שימוש באש, ויציקתו לתוך חבית גדולה, שם שומרים אותו (נוזלי) בנשיפה מתמדת, מוציאים אותו במצקות מלאות, כדי לתת לו את הצורה שהם רוצים." לפי ההיסטוריון דונלד וגנר, מנדללו לא ביקר באופן אישי ביפן, כך שתיאור התהליך שלו נגזר כנראה מדיווחים של אירופאים אחרים שנסעו ליפן. וגנר מאמין שהתהליך היפני אולי היה דומה לתהליך בסמר, אך מזהיר שגם הסברים חלופיים סבירים.
הפטנט של בסמר
בתחילת עד אמצע שנות ה-50 של המאה ה-19, הממציא האמריקני, ויליאם קלי, התנסה בשיטה הדומה לתהליך בסמר. ואגנר כותב כי ייתכן שקלי קיבל השראה מטכניקות שהוצגו על ידי עובדי ברזל סיניים שנשכרו על ידי קלי ב-1854. הטענה שגם קלי וגם בסמר המציאו את אותו תהליך נותרה שנויה במחלוקת. כאשר הפטנט של בסמר על התהליך דווח על ידי סיינטיפיק אמריקן, קלי הגיב בשליחת מכתב למגזין. במכתב, קלי מציין כי ערך בעבר ניסויים בתהליך וטען כי בסמר ידע על הגילויו (של קלי). הוא כתב כי "יש לי סיבה להאמין שהתגלית שלי הייתה ידועה באנגליה לפני שלוש או ארבע שנים, מכיוון שמספר תעשינים אנגליים ביקרו במקום הזה כדי לראות את התהליך החדש שלי. כמה מהם חזרו מאז לאנגליה ואולי דיברו על המצאתי שם". יש טענה שהתהליך של קלי היה פחות מפותח ופחות מוצלח מהתהליך של בסמר.
סר הנרי בסמר תיאר את מקור המצאתו באוטוביוגרפיה שלו, שנכתבה בשנת 1890. במהלך פרוץ מלחמת קרים, תעשיינים וממציאים אנגלים רבים התעניינו בטכנולוגיה צבאית. לדברי בסמר, המצאתו נוצרה בהשראת שיחה עם נפוליאון השלישי ב-1854 בנוגע לפלדה הדרושה לתותחים טובים יותר. בסמר טען כי "היה זה הניצוץ שהצית את אחת המהפכות הגדולות ביותר שהמאה הנוכחית רשמה, שכן במהלך הנסיעה הבודדת שלי במונית באותו לילה מונסן לפריז, החלטתי לנסות מה שיכולתי לשפר. איכות הברזל בייצור רובים". באותה תקופה, פלדה שימשה לייצור פריטים קטנים בלבד כמו סכו"ם וכלי עבודה, אך הייתה יקרה מדי עבור תותחים. החל מינואר 1855, הוא החל לעבוד על דרך לייצר פלדה בכמויות האדירות הנדרשות לארטילריה ועד אוקטובר הגיש את הפטנט הראשון שלו הקשור לתהליך בסמר. הוא רשם פטנט על השיטה שנה לאחר מכן ב-1856.