cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מאורעות תרפ"א
רקע
ועדה בריטית קבעה כי בעקבות כך נפוצו בקרב הערבים שמועות שיהודים תקפו ערבים. הקומוניסטים קראו לערבים להתקומם נגד "הכידונים הבריטים" ומסיתים ערבים טענו שהממשלה מפזרת את הפגנותיהם ובאותה שעה היא מתירה ליהודים לצאת בהפגנות מהפכניות. אולם לפי עדויות, המוני ערבים חמושים בברזלים וברובים זרמו ליפו באותו בוקר עוד לפני התהלוכות, וההתנגשות הפנים יהודית שימשה עילה בלבד. הערבים שהתקהלו דרשו נקמה על ערבים שנפגעו בידי יהודים, על אף שלא היו כאלה.
הטבח ביפו
בשנת 1921 הייתה יפו העיר השנייה בגודלה בארץ ובה 42,000 נפש ובהם כ-16,000 יהודים, מהם 10,000 זה מקרוב באו מאז הסתיימה מלחמת העולם הראשונה. היהודים גרו ביפו גופא בשכונות היהודיות של תל אביב כנוה צדק ובשכונות מעורבות כמנשייה היא נווה שלום בקרב דוברי העברית במרחב. תל אביב הייתה בימים ההם שכונה קטנה בת 3,600 נפש שרובם מצאו את מחייתם ביפו. ועד תל אביב השתדל למנוע פתיחת בתי מסחר ובתי מלאכה בתחומה, כדי שלא תאבד את צביונה כפרבר גנים.
ההתקפה הערבית ביפו החלה בצהרי ה-1 במאי 1921 בהתנפלות על עוברים ושבים יהודים וביזת חנויות יהודים בשוק מנשייה ושוק א-דיר. הערבים היו מצוידים בנשק קר כמו אלות, פגיונות ואבנים, והיהודים ניסו להגן על עצמם אולם מיד הצטרפו לתוקפים שוטרים ערבים שירו על היהודים.
סמוך לבית החולים הצרפתי ביפו, היה בית בן שתי קומות שבו התגוררו עולים יהודים בימים הראשונים להגיעם ארצה. הבית נקרא "בית העולים" או "בית החלוץ". המסיתים הערבים כיוונו את הפורעים לבית זה כדי להביע את זעמם נגד העלייה היהודית. בעת ההתקפה שהו בבית כ-70 עולים חדשים שלא היו מזוינים. הערבים ניסו לזרוק פצצה פרימיטיבית אבל היא התפוצצה וקטלה את הערבי שניסה לזרקה. זה העלה את חמת הערבים והם ניסו לפרוץ את הגדר ולחדור לחצר הבית אך המגינים הוציאו מוטות ברזל מהגדר הפנימית והדפו את ההתקפות במשך כארבעים וחמש דקות, וקיוו ששוטרי יפו יבואו לחלץ אותם. שני קצינים ושוטרים ערביים הגיעו למקום, אך במקום לחלץ את היהודים הם פתחו עליהם באש. השוטרים זרקו שני רימוני יד לחצר ופרצו אליה. המגינים נסוגו לבית והתבצרו בקומה הראשונה. הערבים פרצו לחדר הקריאה בקומה הראשונה והרגו בגרזנים ובסכינים את המגינים שהיו בו והחלו בביזה. היהודים בקומה השנייה ניצלו כאשר הגיעו כעבור כחצי שעה הקצין הבריטי מיג'ור ליונל ג'ון ושוטר, הוא הובא למקום ביוזמת פקיד משרד העלייה בנמל, ניסל רוזנברג, שחשש לגורל העולים. הקצין פיזר את הערבים ביריית אקדח. בהתקפה נרצחו 14 יהודים ונפצעו רבים. בין הנרצחים היו מנהלי הבית דובה ויהודה צ'רקסקי.
מתחם יהודי נוסף שהותקף ביפו על ידי המון ערבי מוסת היה מתחם בתי ורשה, בסמוך למושבה הגרמנית. בעליו של המתחם, שאול יצחק פניגשטיין, בני משפחתו ומספר אנשי הגנה, דאגו מבעוד מועד לבצר את הדירה הפונה לחזית, לכיוון השער, וסירבו להצעת שכנם הערבי, עלי, להתפנות לתל אביב בהמעיטם בערך הסכנה ומתוך אמונה בידידיהם הערבים. כנופיה של אנשי שכם הגיעה לשער המתחם מוקף החומה וניסתה לפרוץ אותו במוטות ברזל וגרזנים. השכן הערבי, עלי, הגן על השער בגופו וצעק לתוקפים: "הרגו אותי ואל תגעו בשכני לרעה". הפורעים לא שעו לתחנוניו, דחפוהו והמשיכו בניסיונם לפרוץ למתחם. מפקד אנשי ההגנה במקום 'זכר', זכריה אוריאלי, איש הקיבוץ החשאי, עמד לפתוח באש מאקדחו אולם שאול יצחק פניגשטיין אחז בידו וביקשו להימנע מירי שמא פגיעה בתוקפים תחמיר את מצב הנצורים. עוד לא תם הוויכוח בין השניים ואנשי הכנופיות נראו נמלטים על נפשם מאימת חיילים בריטים מזוינים שהתקרבו למתחם ממזרח. היו אלו אנשי הגדוד העברי הראשון ליהודה שחשו מסרפנד לבקשת העזרה של 'ועד ההגנה' של תל אביב להציל את הנצורים ולהקיף את תל אביב בחגורת ביטחון. הם הגיעו לתל אביב ללא ידיעתו של מפקדם אליעזר מרגולין, אך כשנודע הדבר למרגולין הוא לא היסס ובא לתל אביב לפקד על חייליו. הערבים ניסו לפרוץ מיפו אך נהדפו באש החיילים. הצטרפות חיילי הגדוד העברי למגיני תל אביב, דוגמת קבוצת קדם בפיקודו של שמשון בלוך וקבוצות נוספות שפעלו בעיר, העלתה את חמתם של הבריטים אשר תוך זמן קצר פירקו את הגדוד וגירשו את מרגולין מהארץ.
הוועד הפועל הערבי והאגודה המוסלמית-נוצרית ביפו מיהרו להסתייג בפני הנציב העליון מההתפרצויות. העיתון הערבי "אל-כרמל", המקורב לחוגי הוועד הפועל, גינה אותן באופן מלא וראה בהן מעשה של פרחחים. התנהלות זו יצרה מתיחות בין הצעירים המיליטנטיים ביפו לבין מנהיגות האגודה המוסלמית-נוצרית ונכבדי הציבור, וסלים עבד אל-רחמן אל-חאג' אבראהים, שעמד ככל הנראה מאחורי ההתפרצויות, תקף את האגודה על כך שאינה עושה דבר.
ארגון חשאי של יוצאי השומר, "הקיבוץ החשאי", החליט לחסל את קצין המשטרה הערבי תאופיק ביי א-סעיד שטעו לראות בו אחראי לטבח ב"בית העולים". הביצוע הוטל על שניים מחבריו. ב-17 בינואר 1923 ארבו לו ליד ביתו בשכונת מנשייה ביפו ואחד מהם, ירחמיאל לוקאצ'ר, ירה בו והרגו.
הריגת הסופר יוסף חיים ברנר וחבריו
יהודה יצקר עלה ארצה בשנת 1919 באונייה רוסלן ופגש את בני משפחתו שעלו ארצה לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא שכר בית מבודד בתוך פרדס בפאתי אבו כביר והקים שם משק חלב. קומת הקרקע נועדה לעבודה ובה היו הפרות, המספוא ומחבצת החמאה. את התוצרת היה משווק לתל אביב. בקומה השנייה היו מספר חדרים אותם השכיר לדיירי משנה, הסופרים יוסף חיים ברנר, יוסף לואידור, צבי גוגיג (ברגגרין) וצבי שץ שהיה חתנו של יצקר.
עם פרוץ המאורעות, ב-1 במאי 1921 הטילו הערבים מצור על הבית וניסו לפרוץ אליו אבל יוסף לואידור שהיה מצויד ברובה, הניס אותם.
בבוקר 2 במאי 1921 החליטו הנצורים לפרוץ מהבית לכיוון תל אביב. לרוע מזלם היה מול הבית בית קברות שייח' מוראד. לבית הקברות הגיעה באותו הזמן תהלוכת לוויה של נער ערבי שנהרג יום לפני כן במאורעות ביפו. קהל המלווים המוסת נתקל בנסוגים מהבית והתקיף אותם. הסופר יוסף לואידור פתח באש ופצע קשה את אחד המלווים שמת מפצעיו. כמה מהיהודים נרצחו במקלות ובגרזנים ואילו ברנר ושץ נורו למוות. הערבים התעללו בגופת לואידור, ביתרו אותה והעלימו אותה והיא לא נמצאה עד היום. חמישה ערבים שנאשמו ברצח הובאו למשפט אך שוחררו מחוסר ראיות.
הנרצחים היו: הסופר יוסף חיים ברנר - בן 40, הסופר צבי גוגיג (ברגגרין) - בן 25, יהודה יצקר - בן 45, בנו אברהם יצקר - בן 19, הסופר יוסף לואידור - בן 28 והסופר צבי שץ - בן 31. הם נקברו בקבר אחים בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
בעקבות הפרעות ביפו
אירועי הדמים בנווה שלום וביפו, זעזעו את יהודי הארץ שקיוו להקמת בית לאומי לעם היהודי על פי הצהרת בלפור, ושררה בהם תחושת "פעמי המשיח" מאז מינויו של הרברט סמואל כנציב העליון ביוני 1920. תל אביב, שהייתה בראשיתה שכונה של יפו, הוכרזה ב-11 במאי כ"מועצה עירונית" (Township) עצמאית, בהוראת הנציב. וכבר ב-8 במאי החלה פעילותה של משטרה עירונית בפיקודו של חיים הלפרין. "ועד ההגנה של תל אביב" התארגן לפעולה ב-2 במאי, בראשותו של פנחס רוטנברג. הייתה זו ראשית פעילותו הממשית של ארגון "ההגנה" שעל הקמתו הוחלט ביוני 1920 בכינוס אחדות העבודה בחוות כנרת. כ-9,000 פליטים יהודים שעזבו את יפו בימי הפרעות וסירבו לחזור ולהתגורר בה עם סיומם עברו לתל אביב והתפצלו בין "חברת נווה-שאנן" אשר עתידה הייתה להקים את שכונת נווה שאנן לבין "אגודת מחוסרי הדירות" של חיים בוגר (בוגרשוב) אשר הקימה את שכונת נורדיה על קרקעות קרן קיימת לישראל. גידול האוכלוסייה הביא לתנופת בנייה ופיתוח של העיר אשר מנתה בסוף 1922 כ-12,000 תושבים.
ההתקפה על פתח תקווה
כאשר הגיעו לפתח תקווה הידיעות על המאורעות ביפו, התכנסו ראשי המושבה ובחרו בוועד הגנה בראשותו של אברהם שפירא. נקבעו שלושה קווי הגנה: הקו הראשון היה חיצוני והתבסס על פלוגת רוכבים חמושים שהייתה אמורה לפגוש את התוקפים בשדות פתח תקווה. קו ההגנה השני הקיף את כל המושבה וממנו אסור היה למגינים לסגת וקו הגנה פנימי במרכז המושבה שהגן על הנשים הילדים והזקנים, שהיו אמורים להתרכז במרכז המושבה במבנים מבוצרים כיקב פרידמן בו מצאו מקלט רבים מבני המושבה.
מצפון לפתח תקווה היו שני יישובים קטנים: כפר סבא ועין חי (לימים כפר מל"ל). ב-3 במאי 1921 הגיעו לפתח תקווה שליחים משני היישובים האלה והודיעו כי הפועלים הערבים שעבדו אצל האיכרים היהודים נקראו לעזוב את עבודתם. כמה מהם הודיעו כי באסיפות בקלקיליה, טירה, מיסקי ושאר הכפרים, הוחלט לעלות על יפו ולעזור שם לערבים ובדרך להשמיד את המושבות היהודיות. נציגי כפר סבא ועין חי דרשו מוועד ההגנה בפתח תקווה שישלחו להם עזרה, אולם הם נענו כי הוחלט לא לפצל את כוחות ההגנה וכי עליהם להפקיר את רכושם ולהגיע במהירות לפתח תקווה כדי לעזור בהגנתה. בלית ברירה פונו יישובים אלה במהירות והערבים עטו עליהם, בזזו אותם והעלו אותם באש כמעט מבלי להותיר דבר.
בפתח תקווה התעורר ויכוח בין צעירי המושבה ובראשם אברהם שפירא ובין גורמים אחרים, בראשם אבשלום גיסין, שהיה קצין בצבא הטורקי, שנמנו על מגיני המושבה. האחרונים טענו כי הפרשים יהיו מטרה לכדורי הערבים שיתחפרו בשטח, ולכן יש להתבסס על הגנה נייחת סביב למושבה. תוכניתו של אברהם שפירא, שהיה מוותיקי השומרים והמפקד הדומיננטי בשטח, היא זו שהתקבלה.
עם שחר של יום ה-5 במאי 1921 גילו תצפיתנים כוח של כ-400 ערבים מערביי שבט אבו כישכ מתקרבים למושבה מצפון. אברהם שפירא יצא בראש פלוגת פרשים חמושים כדי לקבל את פניהם בשדות צפונית למושבה. תוכניתו של שפירא התבררה עד מהרה כמוטעית. הערבים החלו לצלוף על הרוכבים אשר היוו מטרה נוחה לכדוריהם. החלה נסיגה בלתי מסודרת לקו ההגנה השני. בנסיגה זו נהרג אבשלום גיסין. הערבים התעודדו והגיעו לקרבת העמדות הקדמיות והיה חשש שהם יעקפו אותן מצד מערב ויפרצו למושבה.
מאזן הכוחות השתנה כשמשוריין ובו חיילים הודים מצבא המנדט הבריטי, הגיע בעקבות קריאתם על ידי שליחים שהצליחו להגיע דרך הפרדסים לתחנת הרכבת ראש העין. החיילים ההודים פתחו באש מכונת ירייה על התוקפים ואלו החלו לסגת, כשהם משאירים במקום יותר מ-20 הרוגים.
באותו זמן גילה מטוס בריטי כ-400 ערבים מתקרבים למושבה מדרום, מיהודיה. באותו זמן הגיעה למקום מכונית משוריינת מיפו ופלוגת חיילים הודים והמטוס כיוון אותם לערבים. הצבא פתח עליהם באש. 7 ערבים נהרגו והשאר ברחו לכיוון יהודיה.
עד לקביעת יום הזיכרון לשואה ולגבורה, בכל שנה, בכ"ז בניסן, היה יום חג בפתח תקווה; יום בו התקיימה עצרת זיכרון לחללי הקרב, היו תהלוכות ולא התקיימו לימודים בבתי הספר. קביעתו של יום זה כיום הזיכרון לשואה ולגבורה, גרמה לביטולו בפועל של יום החג העירוני.
ההתקפה על חדרה
בינתיים הגיעו בבהלה שליחים מהמושבה לתחנת הרכבת חדרה מזרח, שם חנה הצבא הבריטי, והזעיקו עזרה. בשעה 11:00 הגיע למקום מטוס בריטי שהבחין ב-500 ערבים מתקדמים לעבר המושבה. הטייס זרק עליהם מספר פצצות ופתח עליהם באש מקלע. ב-12:30 הוא חזר שוב והבחין בערבים בוזזים בתים. הוא פתח עליהם באש והם נסו בבהלה כשהם סוחבים את שקי הביזה. איש מבני המושבה לא נפגע. 14 בתים נבזזו ושנים הועלו באש.
עומר אל-ביטאר, נשיא האגודה המוסלמית-נוצרית ביפו, יצא עם נכבד נוסף מעירו לאזור טולכרם–קלקיליה כדי לְהָזֵם את השמועות שנפוצו שם על כך שהיהודים ביפו הורגים ערבים.
ההתקפה על רחובות
המושבה רחובות התכוננה להתקפה. חולק נשק למגינים ונבנו עמדות הגנה בנקודות השולטות על מבואות המושבה. אחת העמדות הייתה בבית סלוצקין, בנין קיצוני בצפון המושבה, ששלט על הדרך לרמלה. המפקדה הייתה בביתו של משה סמילנסקי שהיה מפקד ההגנה ברחובות.
עם סיום החגיגה ברמלה החלו מסיתים לעורר את קהל החוגגים לפנות לעבר רחובות. בשעה 14:00 הגיעו המוני הערבים לצפון המושבה בצעקות "עליהום" ו-"איטבח אל יאהוד". בהגיעם למרחק של כמאה מטר מבית סמילנסקי, פתחו עליהם המגינים באש. כמה מהם נהרגו ונפצעו והשאר נמלטו בבהלה. מתושבי רחובות לא נפגע איש.
בעקבות המאורעות
היקף המהומות היה הגדול ביותר שידע היישוב עד אז. מודיעין ההגנה לא חזה את פריצתן ולא היה מוכן לכך. זה מסביר את הנפגעים הרבים ביפו. המושבות לעומת זאת נערכו להגנה והדפו את הערבים בנפגעים מעטים.
הצבא הבריטי מנע בפעילותו את הריסת המושבות חדרה ופתח תקווה. ביפו נעצרו אנשים רבים, שנשפטו על ידי בית משפט מיוחד שהוקם והיה מורכב משלושה שופטים. מספר אניות בריטיות הוזעקו לארץ ישראל, הראשונה הגיעה ליפו ב-5 במאי. בתחום יפו ותל אביב הוכרז על משפט צבאי ונאסרה נשיאת נשק. כוחות הצבא תוגברו על ידי יחידות ממצרים. קנסות קולקטיביים הוטלו על טולכרם, קאקון, כפר סאבא הערבית ושבטי ואדי אל-חוארת ואבו כישכ, בסך 6,000 לירות מצריות על כל כפר. הקנס הקיבוצי, המאסרים והחיפושים שנעשו על ידי הצבא הבריטי בנפת טולכרם, גרמו לירידה בהתלהבות הלאומית באזור.
ב-14 במאי הורה הנציב העליון על הפסקה זמנית של העלייה היהודית ואף עיכב את בואם של 150 עולים שכבר היו בדרכם לארץ ישראל. ב-3 ביוני, יום הולדת המלך, נשא הנציב נאום, בו קבע כי מעתה ואילך תוגבל העלייה היהודית בהתאם ליכולת הקליטה הכלכלית של הארץ, והבטיח כי התושבים ישתתפו בניהול ענייני הממשל. נאומו ביטא באופן רשמי את מדיניות ממשלת בריטניה ואושר על ידי הקבינט והפרלמנט הבריטי.
בעקבות המאורעות הקימו הבריטים את ועדת הייקראפט במטרה לחקור את הסיבות שהובילו למאורעות. מסקנות הוועדה הובילו לפרסום הספר הלבן הראשון. כמו כן בעקבות מעורבות של חיילים יהודים מגדוד "הראשון ליהודה" (בהגנת העיר תל אביב) פרקו הבריטים את הגדוד, שהיה נצר לגדודים העבריים.
מאורעות תרפ"א נתנו דחיפה גדולה לכיוון הרעיון של עבודה עברית, במיוחד במושבות הגדולות פתח תקווה, חדרה, רחובות וראשון לציון.
מאורעות ב' בנובמבר
המועד השנתי של הצהרת בלפור ב-2 בנובמבר, היה למועד תהלוכת מחאה שנתית של התנועה הלאומית הפלסטינית. בתהלוכת המחאה השנתית של 1921, התפרעו ערבים חמושים בעיר העתיקה בירושלים, בדומה לפרעות תר"פ בפסח שבשנה הקודמת. הפורעים פרצו לבתי משפחות פגעו בהם ובזזו את בתיהם. בפעם זו נתקלו הפורעים בהתנגדות שכללה גם ירי לעברם והאירוע הסתיים לאחר מספר שעות. חמישה יהודים וערבי אחד נהרגו. בין ההרוגים היו יששכר דב זלטוביצקי, שמש בית הכנסת של ישיבת תורת חיים אשר נפגע מפצצה שהושלכה לחצר הישיבה ולאחר מכן נגרר ממנה ונדקר למוות. אברהם מסנר ואהרון אריה פריינד שנרצחו בפתח מלון אמדורסקי, דוד ישעיהו כהן דרעי שנרצח בביתו לעיני משפחתו. שמונה יהודים וארבעה ערבים נפצעו קשה.
בשל משכו הקצר של האירוע, הוא לא זכה לתהודה רבה. גורמים שונים האשימו את היהודים בגרימת האירוע בשל שימוש בנשק לא חוקי מצידם כלפי המפגינים. כ-40 איש נעצרו חלקם נשפטו למאסר או קנסות והיתר שוחררו. שלושה מהנשפטים בהם שוטר יהודי שחש להגנת התושבים נשפטו ל-6, 10 ו-11 שנות מאסר. לאחר ערעור משפטי, גזר דינם בוטל.
בית תפילה
לדתות בדרך כלל יש בית תפילה המיוחד להן. היהודים מתפללים בבתי כנסת (בעבר גם בבית המקדש), הנוצרים מתפללים בכנסייה, המוסלמים במסגד, וכך למרבית שאר הדתות בתי-תפילה משלהן. ישנם טקסים שנערכים במקומות ייחודיים בטבע, כגון טקסים הינדואיסטים על נהר הגנגס שבהודו.
בעבר, עובדי האלילים נהגו לשים פסל של אלוהיהם בבית התפילה, כגון המקדשים ביוון העתיקה. בחפירות שנערכו התגלו פסלים ודמויות בבתי הכנסת השונים המעידים על עבודה זרה שנעשתה במקום. דוגמה לכך היא הצבת הפסל במרכז הבמה בכיוון התפילה.
בית התפילה הוא מקום שהשתנה באופן ניכר במהלך ההיסטוריה, והותאם לזמן ולתרבות. דוגמה להתפתחות היא נושא כיוון התפילה. ליהדות בתחילה לא היה כל כיוון מיוחד, אך עם הזמן השתרש הנוהג להתפלל לכיוון ירושלים ובית המקדש. בתחילה התפללו גם המוסלמים לכיוון ירושלים, אך לאחר בידול האסלאם מהיהדות שונה הכיוון ופנה למכה.
ביהדות ישנה הלכה האוסרת על יהודי להיכנס לבתי עבודה זרה, כך גם לכנסייה, אך לעומת זאת מותר להיכנס למסגד. זאת משום שהמוסלמים מאמינים באל אחד כמו היהודים, ואילו אמונת הנוצרים נחשבת לרוב הפוסקים כעבודה זרה.
מזל סרטן (סדרת טלוויזיה)
מזל סרטן (באנגלית: The Big C) היא דרמה קומית אמריקאית מקורית, בכיכובה של לורה ליני. הסדרה עלתה לשידור ב-16 באוגוסט 2010 ברשת שואוטיים.
הסדרה משכה קהל גדול ביותר לשואוטיים מזה שמונה שנים, וב-31 ביולי 2012 חודשה לעונה רביעית ואחרונה בת 4 פרקים באורך כשעה, ששידורה החל ב-29 באפריל 2013 והסתיים ב-20 במאי 2013.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ הוט 3.
תקציר העלילה
הסדרה עוקבת אחר מורה בשם קתי ג'יימיסון (ליני) - אישה מאופקת ואמא, שאובחנה כחולת סרטן (מלנומה). המחלה מאלצת אותה באמת לחיות בפעם הראשונה בחייה. בהתחלה היא בוחרת לשמור על כך בסוד מבני משפחתה, ומתנהגת בדרכים שהם מוצאים יותר ויותר תמוהות ומוזרות. לאט לאט היא מוצאת את ההומור במערכות היחסים הייחודיות הרבות בחייה.
אולי בעולם אחר
אולי בעולם אחר הוא סינגל של הזמרת הישראלית זהבה בן, אשר יצא לאור ב-5 בינואר 2021, כסינגל מתוך אלבום עתידי, על ידי חברת התקליטים הליקון. השיר נכתב על ידי נעם חורב, הולחן על ידי אלון פרץ והופק על ידי גיא דאן.
רקע וכתיבה
השיר תואר על ידי ישראל היום כ"בלדה ים-תיכונית", ונאמר כי לשיר שני תפקידים, תוך שהתפקיד הראשון הוא "להציג את יכולותיה הווקאליות העדיין מרשימות של אחת מכוכבות הזמר המזרחי הוותיקות בארץ" והתפקיד השני הוא "לרגש". מילות השיר תוארו כ"טקסט פוסט פרידה קטן ויפה על שברי אהבה קטנים".
השיר יצא לאור במהלך השתתפותה של בן בעונה ה-11 של תוכנית המציאות האח הגדול.
הצלחה
השיר הגיע לראשונה למקום ה-20 במצעד השבועי של מדיה פורסט, תוך שצבר כ-43 השמעות בתחנות הרדיו בישראל. שבועיים לאחר מכן, הגיע השיר למקום הראשון, עם 128 השמעות. השיר הוא שירה הראשון של בן שהגיע להישג זה מזה 7 שנים; ב-4 באוגוסט 2013 הגיע השיר "קול העולם" בדואט עם מרגלית צנעני למקום הראשון במצעד.
ביקורת
עמי פרידמן מישראל היום אמר על השיר כי "אם בפזמון היא נשמעת כמו גרסתה הקלאסית והמסלסלת, בבתים אפשר לשמוע אפילו ניסיוניות", וטען כי "כמו העכשוויות שבכוכבות הפופ, גם זהבה יודעת לירות שורות בקצב" וכי "למען האמת, היא עושה זאת לא רע בכלל". לעומת זאת, דודי פטימר העניק לשיר ביקורת מעורבת, באומרו כי "היא אמנם מגישה ברגש ובקול מלטף את הטקסט המצוין שזוכה ללחן טוב, אך חסרה בשיר האנרגיה, חסר הפלפל וחסרה פשוט התשוקה שלעיתים מאפיינים את בן בשיריה", והוסיף כי "השיר קליט וטוב, אבל לא בעל סיכוי רב להישמר בתודעה הקצרה כי הוא לא מבושל מספיק לדעתי והשבלוניות שבו היא בעוכריו". באתר פרוגי, נאמר כי " השיר בהחלט מצוין, ואת זהבה אהבנו מאוד עוד לפני, אז היום אנחנו כבר לגמרי מאוהבים! מקווים שכאשר היא תצא מהבית, היא תקרא את הכתבה הזו, ותדע ששמחנו על ההזדמנות להכיר את האישיות האמיתית והאותנטית של זהבה, ולא רק את של זהבה בן".
יהודה חזני
יהודה חזני (ז' בתמוז ה'תש"ה - כ"ח בתמוז ה'תשנ"ב; 18 ביוני 1945 - 29 ביולי 1992) היה מראשי גוש אמונים. היה היוזם והמארגן של הצעדה החגיגית רבת המשתתפים ריקוד דגלים המתקיימת מדי שנה ביום ירושלים. מאז שנפטר מוקדש האירוע לזכרו.
ביוגרפיה
נולד כיהודה חזנצ'וק. למד בישיבת מרכז הרב והיה מתלמידיו של הרב צבי יהודה קוק שהיה מכנה אותו "בעל האלפים" משום שהוא היה האחראי לארגון הפגנות גדולות עם אלפי אנשים. בשנת תשס"ח יצא לאור הספר "עץ יהודה" הכולל סיכומי שיעורים של הרב צבי יהודה בעריכתו.
חזני נהרג בכ"ח בתמוז ה'תשנ"ב בנפילה מצוק בנחל אוג שבמדבר יהודה ונקבר בהר הזיתים. כעשר שנים לאחר מותו, ב-16 בפברואר 2003, נהרג גם בנו, זאב חזני, מנפילה מצוק בנחל קדם שבאזור עין גדי, במרחק של כ-30 ק"מ מהנקודה שבה נהרג אביו, ונטמן בסמוך לו.
חיים אישיים
לחזני תשעה ילדים מאשתו חנה. בתו אפרת נשואה לעיתונאי חנוך דאום. כלתו היא הבמאית מנורה חזני. חתן נוסף הוא הרב מיכי יוספי.
קמפוס
קמפוס הוא מונח בלטינית המתייחס לשטח שבו ממוקמת האוניברסיטה. במקור משמעותו של המונח היא: "שדה" או "אזור פתוח".
ברומא העתיקה היה אזור שנקרא קמפוס (Campus), אשר שימש למגרש אימונים לחיילי הצבא הרומאי, שמשכנם היה קרוב לנהר הטיבר. לאחר מכן, המקום הפך לאזור למסלולי ריצה ולמשחקים. נכתב כי, לעיתים קרובות, יוליוס קיסר ואוגוסטוס קיסר נהגו לבלות שם. כחיקוי, הוקם מוסד דומה במרכזים עירוניים אחרים וביישובים בהם היו חיילים רומאיים.
הקמפוס האוניברסיטאי הוא השטח הכולל את המבנה הראשי של האוניברסיטה ואת מה שמסביב: מבני הפקולטות השונות, מבני סטודנטים, ספריות, משטחי הדשא וכל מה שבמתחם האוניברסיטה.
הקמפוס האוניברסיטאי מהווה אוטונומיה, ובדרך כלל הממסד השלטוני לא נוהג להתערב במה שנעשה בו, כגון בעת הפגנות סטודנטים, אלא אם כן זה מגיע לכלל הפרעות סדר שיש בהם משום סכנה לציבור ולרכוש. במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 הורחבה משמעותו של המונח "קמפוס" והוא החל לשמש לתיאור מתחם רחב ידיים שבו פרושים בניינים של מוסדות גדולים, גם שאינם אקדמיים, כגון קמפוס של בית חולים, קמפוס של מפעל תעשייתי, קמפוס אולפני קולנוע וכדומה.
המושג קמפוס החל לשמש במאה ה-21 גם אתר שאינו בהכרח פיזי אלא וירטואלי המשתמש ללימודים כך ניתן לראות את מיזם קמפוס IL של המועצה להשכלה גבוהה ואת מיזם קמפוס ג'וניור שמהווה מרחב ללמידה אוניברסיטאי לילדים בגילאי 6 עד 12.
המונח בעברית
בעברית נעשה השימוש במונח "קריית האוניברסיטה" כתחליף למילה "קמפוס" למרות שלעיתים מילה זו משמשת גם עבור "מתחם חינוכי גדול אחר".
ארמניה באירוויזיון 2019
ארמניה באירוויזיון 2019 שהתקיים במאי 2019 בתל אביב בישראל. הזמרת סרבוק תייצג עם השיר "Walking Out".
בחירת השיר והנציג
ב-30 בנובמבר 2018 נבחרה הזמרת סרבוק לייצג את ארמניה בתחרות. באותו יום נפתחה גם הגשת השירים לתחרות. ב-10 במרץ 2019 נבחר השיר "Walking Out" לייצג את ארמניה בתחרות.
בחצי הגמר
הולנד צפויה להשתתף בחצי הראשון של חצי הגמר השני של התחרות. הולנד צפויה להופיע בסדר 1–9 על הבמה.
שמואל מחרובסקי
שמואל (שַמלוּק) מַחרובסקי (21 באוקטובר 1937 - 5 בפברואר 2019) היה מנהל קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב בשנים 1960–1992.
ביוגרפיה
שמואל מחרובסקי נולד וגדל בתל אביב בשכונת סומייל. בתחילת שנות ה-50 היה שחקן כדורסל בקבוצת ברית מכבי עתיד. ב-1960 מונה למנהל קבוצת הכדורסל של מכבי תל אביב. בשנים אלה החלה מכבי תל אביב לשחק גם באירופה.
בעת כהונתו בהנהלת הקבוצה זכתה מכבי תל אביב בשני גביעי אירופה לאלופות, פעם אחת בגביע הבין יבשתי, 27 פעמים באליפות המדינה, ו-23 פעמים בגביע המדינה. הוא שימש בתפקידו בהתנדבות במשך שלושה עשורים, עד שנת 1992, וכשפרש הוחלף על ידי מוני פנאן. לאחר עזיבתו הקים את משרד הפרסום שמלוק-רבן בשותפות עם איש הפרסום רן רבן. לימים נקרא המשרד שמלוק-רבן-גולני. ב-1999 רכשה חברת מקאן אריקסון חלק ממשרד הפרסום. במסגרת העסקה מכר מחרובסקי את כל מניותיו בחברה.
נפטר ב-5 בפברואר 2019. הלווייתו נערכה בבית העלמין קריית שאול.
סונאטת ארפג'ונה
סונאטה לארפג'ונה ופסנתר (בגרמנית: Sonate für Arpeggione und Pianoforte), המוכרת בשם סונאטת ארפג'ונה, היא סונאטה לכלי קשת ופסנתר, מס' 821 ברשימת דויטש, שכתב פרנץ שוברט בווינה בשנת 1824. הסונאטה היא היצירה המשמעותית היחידה לארפג'ונה (ביסודו גיטרה בעלת קשת) שעודנה קיימת כיום. היא שייכת לאותה תקופה כמו רביעיית המיתרים "העלמה והמוות", כאשר שוברט סבל מעגבת בשלביה המתקדמים ושקע בפרקי דיכאון, בתדירות גדלה והולכת. נראה שהיצירה נכתבה בהזמנת ידידו של שוברט, וינצנץ שוסטר, נגן וירטואוז בארפג'ונה, שהומצא אך שנה קודם לכן. עד שהסונאטה יצאה לאור, לאחר מות המלחין, בשנת 1871, שככה זה כבר ההתלהבות לחידוש שבארפג'ונה ויחד עמה נשכח הכלי עצמו.
כיום מושמעת היצירה כמעט אך ורק בעיבודים לצ'לו ופסנתר או ויולה ופסנתר, שנעשו לאחר זמן, אף כי יש ביצועים גם לגרסאות לכלי נגינה אחרים, בהם קונטרבס, חליל צד וקלרינט, או גיטרה בתפקיד הפסנתר. המעבדים מתמודדים עם הבעיות שמציג המנעד הקטן יותר של כלים אלה, בהשוואה לזה של הארפג'ונה, כמו גם עם התיקונים המתחייבים בארטיקולציה (4 מיתרים לעומת 6).
לסונאטה שלושה פרקים: אלגרו מודראטו, אדאג'ו ואלגרטו. שני הפרקים החיצוניים כתובים בצורת סונאטה בלה מינור, ואילו הפרק האמצעי הוא קנטילנה עדינה במי מז'ור המוליכה ישירות, ללא קיטוע, לפרק השלישי.
היצירה הוקלטה בגרסתה המקורית בביצוע הנגנים הבאים:
בישראל בוצעה היצירה בארפג'יונה על ידי הלל צרי בפברואר 2023.
כתב היד של היצירה שמור בספרייה הלאומית של צרפת.
פרקי הסונאטה
ליצירה שלושה פרקים. ביצוע טיפוסי נמשך מעט יותר מ-20 דקות.
ג'וליאנו סארטי
ג'וליאנו סארטי (באיטלקית: Giuliano Sarti; 2 באוקטובר 1933 – 5 ביוני 2017) היה כדורגלן איטלקי, ששיחק בעמדת השוער. לאורך הקריירה המצליחה שלו שיחק בכמה קבוצות, על אף שזכור בעיקר בהצלחתו עם פיורנטינה, וכשוער של קבוצת "לה גרנדה אינטר" של שנות ה-60 שהגיעו להישגים ברחבי איטליה ואירופה.
ארמון נרישקין-שובאלוב
ארמון נרישקין-שובאלוב (ברוסית: Дворец Нарышкиных-Шуваловых) הוא מבנה מהמאה התשע עשרה בסנקט פטרבורג, הממוקם בפינה שבין גדות הפונטנקה 21, לרחוב האיטלקי 39. המבנה בנוי בסגנון נאו-קלאסי והוא טיפוסי לאדריכלות האקלקטית (שילוב של אלמנטים מאדריכלות הקלאסיציזם והנאו-רנסאנס).
היסטוריה
הרעיון לבניית הארמון נהגה בסוף המאה ה-18 על ידי הרוזן וורונצוב שהפקיד את המלאכה בידי האדריכל האיטלקי, ג'קומו קברנגי.
בשנת 1799 הארמון עבר לבעלותה של הרוזנת מריה נרישקינה ובעלה גדש את הארמון בחפצי מותרות כגון פסלי שיש, מטבעות עתיקים, כלי נשק, יצירות אמנות. הארמון אירח נשפים רבים והנשף המפורסם ביותר שהתקיים בו היה לכבוד יום הולדתו של יורש העצר, לימים הצאר אלכסנדר השני, ב-29 באפריל 1834.
הארמון במתכונתו הנוכחית נבנה במספר שלבים. החלק השמאלי של הבניין נבנה בשנות 1780 על פי פרויקט של אדריכל לא ידוע. החזית הימנית של הבית הישן נבנתה בשנים 1821–1822 על ידי הבעלים החדשים של הארמון, דמיטרי נרישקין (כנראה על פי פרויקט של קארלו רוסי).
עמנואל נרישקין מכר את הארמון לבן דודו לב נרישקין, שמימן שחזור החלל הפנימי (בפרויקט של האדריכל ברנרד דה סימון), בשנים 1844–1849 נערך שיפוץ מקיף נוסף בניהול האדריכל ניקולאי יפימוב.
מאז 1846, הארמון היה בבעלותה של סופיה נרישקינה ובעלה פיוטר שובאלוב, ולאחר מכן בנם וכלתו. בשנת 1914 שימש הארמון כבית חולים צבאי.
לאחר מהפכת אוקטובר ועד 1925 הארמון הולאם והפך למוזיאון. בשנים 1919–1925 שכן בו מוזיאון לחיים האריסטוקרטיים. אחר כך פעלו בו בית דפוס ומכון לעיצוב. בתקופת מלחמת העולם השנייה, בזמן המצור על לנינגרד, ניזוק הארמון באורח קשה ביותר ואגפים שלמים נהרסו כליל.
אחרי 1965 שימש כבית השלום והידידות עם עמי מדינות זרות.
בשנת 2006 נרכש המבנה על ידי האוליגרך ויקטור וקסלברג שמימן בו שיפוץ ושחזור כללי שנועד להשיב לארמון את מראהו המפואר מתקופת המאה ה-19.
ב-19 בנובמבר 2013, לאחר שבע שנות שיפוץ, נפתח רשמית מוזיאון פברז'ה, שהיה למוזיאון הפרטי הראשון ברוסיה בעל חשיבות פדרלית. המוזיאון מציג את ביצי הפברז'ה בטרקלין הכחול של הארמון. בחדרים אחרים, מוצגים אוספי פורצלן, אמייל, אבני גילוף, תכשיטים, סמלים רוסים, ציורים, כלי כסף ופריטים יקרים אחרים..
לפטידקטידה
לפטידקטידה (שם מדעי: Leptictida; ביוונית עתיקה: "סמורים קטנים/דקים") היא סדרה נכחדת של יונקים הקרובים לשלייניים, בני קבוצת האאותריה, שחיו בין סוף הקרטיקון אוליגוקן, לפני 70 עד 33 מיליון שנה. קבוצה זו מצויה במחלוקת מדעית, כאשר חלק מהחוקרים רואים בסוגים מסוימים שליינים, הקרובים לפרימטים (אאוארכונטוגליריים).
מאפיינים
יונקים אלה היו קטנים יחסית, באורך של 60 עד 90 סנטימטרים בערך, והיו קטני ממדים אך זריזים ובהתנהלותם הזכירו ארכפיים או יונקים זריזים דומים. מבנה השיניים שלהם היה פשוט יותר מבעלי השליה המודרניים והשיניים התאימו לאכילת חרקים או תולעים.
לבני הקבוצה היו עצמות ירכיים ארוכות, בדומה לרגלי הקנגורו או ירבועים, והגפיים הקדמיות היו קצרות מאוד. כמו כן, היו בעלי זנבות ארוכים של מעל 40 חוליות, דבר נדיר אצל יונקים המכילים הרבה שרירים אך במעט חוליות לייצובם. הדבר מצביע על התנהלות תנועה דומה לקנגורים, מותאמת לקפיצה אך לא יציבה.
סדרה זו נכחדה לפני 33 מיליון שנה, מעט אחרי תחילת האוליגוקן.
Rs4680
החלפת הנוקליאוטידים היחידה בין G (guanine) -> A (adenine) מביאה לשינוי בחומצה אמינית מוואלין (val) למתיונין (met) בקודון 158.
מספר מחקרים בגנטיקה של האישיות בדקו את הקשר של הפולימורפיזם לתכונות אישיות, כולל מוחצנות, סלידת סיכון וחיפוש אחר חידושים. כמו כן, הפולימורפיזם Val158Met יכול להשפיע על זיכרון העבודה.
המוליך העצבי דופמין פועל בשתי דרכים שונות: פאזית וטונית. הפעלה פאזית (phasic) של דופמין היא תגובה חולפת וקצרה הנגרמת מדחף עצבי של תאי עצב דופמינרגיים, כתגובה לאירועים מסוימים בסביבה. לעומתה, הפעלה טונית (tonic) של דופמין היא בעלת אופי יציב ומתמשך הקובע את רמות הרקע של הדופמין והיא מווסתות על ידי קליפת המוח הקדם-מצחית. הפולימורפיזם Val158Met מקושר להבדלים בין אישיים ביעילות של האנזים COMT, שהוא המנגנון החשוב ביותר לפירוק הדופמין בקליפת המוח הקדם-מצחית. בהתאם לכך, הפולימורפיזם Val158Met מקושר גם לרמות הטוניות (tonic) של המוליך העצבי דופמין בקליפת המוח הקדם-מצחית.
קבוצת ארמיות דון
קבוצת ארמיות דון (בגרמנית: Heeresgruppe Don) היה שמה של קבוצת ארמיות של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
Rs4680
האלל met מעלה את הפעילות הטונית של הדופמין.
קבוצת ארמיות דון
קבוצת ארמיות דון נוצרה ב-22 בנובמבר 1942 על בסיס המטה של הארמייה ה-11, שמפקדה אריך פון מאנשטיין, מונה למפקד קבוצת הארמיות החדשה. היא הוקמה זמן קצר לאחר תחילת מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד (מבצע אורנוס), כדי להתמודד עם המצב שנוצר בעקבות כיתור הארמייה השישית וחלק מארמיית הפאנצר הרביעית באזור סטלינגרד, וקיבלה תחת פיקודה חלק גדול מכוחות קבוצת ארמיות B וכן את פלגת הארמייה הולידט, שהוקמה מכוחות העתודה הגרמניים שהוזרמו לאזור הדון.
היא התקיימה רק עד פברואר 1943, אז היא אוחדה עם קבוצת ארמיות B והפכה לקבוצת ארמיות דרום. מפקדה היחיד של קבוצת ארמיות דון היה פילדמרשל אריך פון מנשטיין.
Rs4680
אנשים עם האלל ההומוגני Val/Val מראים הנמכה משמעותית ברמת הדופמין של קליפת המוח.
האלל A או Met קשור לפעילות אנזימטית נמוכה יותר (עקב חוסר יציבות תרמית), והתנהגות חקרנית.
במה פתוחה
ערבי במה פתוחה (באנגלית: open mic) הם מרחבים שבהם אנשים מן השורה מופיעים מול קהל בהופעה חיה. המרחבים מתקיימים בברים, בתי קפה, מועדוני קומדי-קלאב או מתנ"סים.
מטרת האירוע היא לאפשר לחובבנים חסרי ניסיון בתחומם להתנסות בהופעה בפני קהל, לצבור ניסיון וביטחון, לבדוק חומרים על קהל אמיתי ולקבל חשיפה ראשונית (כך למשל התחיל את דרכו הקומיקאי ירון ברלד). גם מופיעים מנוסים משתתפים לעיתים בערבים כאלה כדי לבדוק חומרים חדשים ולקיים קשר לא אמצעי עם קהל לא בהכרח אוהד.
האירועים נערכים לרוב ללא עלות עבור הקהל או המופיעים. המארגנים מתנדבים או מרוויחים מתשלום הקהל על אוכל ושתייה.
ערבי במה פתוחה נחלקים לפי תחום המופיעים. מדובר בעיקר בסטאנדאפיסטים, מוזיקאים, משוררים ויזמים.
בישראל נערכים באופן סדיר ערבי במה פתוחה לקומיקאים במועדונים קאמל קומדי קלאב וקומדי פקטורי.
גדעון הנמן
גדעון הַנֶמַן (Haneman; י"ז בכסלו תרפ"ז, 23 בנובמבר 1926 – ח' בכסלו תשל"ה, 22 בנובמבר 1974) היה בלשן עברי, חוקר לשון חז"ל. מחקרו משמש עד היום כמקור חשוב בלשון חז"ל.
חייו
נחמיה גדעון הנמן נולד בעיר ממל שבליטא בשנת 1926 לד"ר משה הנמן, רופא ומנהיג ציוני, ולאמו רחל. למד בבית ספר כללי בעיר הולדתו ולאחר מכן בגימנסיה העברית בקובנה. עם הכיבוש הנאצי של קובנה נאסר אביו, ואמו שלחה אותו לארץ ישראל. בארץ למד בבית הספר "מוריה" בתל אביב ואחר כך בישיבת בני עקיבא כפר הרואה.
בשנת 1946 הצטרף לקבוצת משואות יצחק שבגוש עציון, שם שהה עד לנפילתו של הגוש במלחמת העצמאות. נלקח בשבי הירדני וישב קרוב לשנה עם שאר מגני הגוש במחנה השבויים הירדני אם אלג'מאל.
בשובו מן השבי למד באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים תואר ראשון בלשון עברית ובתולדות עם ישראל ותואר שני בהצטיינות בלשון עברית ובתלמוד. את עבודת הגמר על "התצורה שלפועל בלשון חכמים" כתב בהדרכת פרופ' יחזקאל קוטשר.
בשנת 1959 היה חבר המזכירות המדעית של האקדמיה ללשון העברית, ובשנת 1965 זיכתה אותו האקדמיה ללשון העברית בפרס זלצמן, בשביל עידוד עבודתו המדעית הגדולה "תורת ההגה ותורת הצורות של לשון המשנה כפי שהיא מסורה במשניות כ"י פארמה".
בשנת 1970 נבחר לחבר יועץ באקדמיה. השתתף בוועדות מקצועיות ובחיבור מילונים של האקדמיה.
לימד בחוגים ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב. ניהל את מחקר הגניזה של מילון חז"ל באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1972 הגיש דוקטורט בנושא "תורת הצורות של לשון המשנה על פי מסורת כתב יד פרמה למשנה, חלק א' - הפועל" בהדרכת יחזקאל קוטשר וקיבל תואר דוקטור. לאחר מכן המשיך במחקר בנושאי לשון חז"ל. בדצמבר 1974, בהיותו בשנת שבתון ברומא, מת בתאונה.
עבודת הדוקטור שלו יצאה לאור כספר ומשמשת עד היום כמקור חשוב להכרת הדקדוק של לשון חז"ל. אף על פי שהעבודה עוסקת בתחום תורת הצורות של הפועל בלבד, יש בה סיכום וסקירה מקיפה של התופעות הדקדוקיות המתגלות בכתב יד פארמה של המשנה.
בנו הוא הרב ד"ר אביגדור (דורי) הנמן, שימש כר"מ בישיבת בינות ברעננה ובישיבת בית אורות, ומרצה במכללת ליפשיץ ומכללת הרצוג. חתנו הרב ישראל רוזנברג היה ר"מ בישיבת ברכת משה במעלה אדומים וממייסדי כולל הדיינות בפסגות.
יחסי הולנד–הממלכה המאוחדת
יחסי הולנד–הממלכה המאוחדת, הן יחסי החוץ בין הולנד לממלכה המאוחדת, ובין שתי המדינות מתקיימים קשרים פוליטיים וכלכליים חזקים.
קיימות ארבעים ערים ועיירות הולנדיות, אשר הן ערים תאומות עם עיירות וערים בריטיות. הקשרים הלשוניים כוללים את העובדה ששתי השפות, האנגלית וההולנדית הם שפות מערב גרמניות, והשפה המערב-פריזית, שהיא שפת מיעוט בהולנד, היא קרובת משפחה של השפה הסקוטית. בנוסף, בין 90% ל-93% מהאנשים בהולנד דוברים אנגלית, בזמן שאחוז זניח מקרב הבריטים יכולים לדבר הולנדית.
המלחמות האנגלו-הולנדיות
מלחמות הולנד-אנגליה היו קרבות בין אנגליה (בריטניה במהלך המלחמה הרביעית), לבין הרפובליקה ההולנדית במהלך המאות ה-17 וה-18. היו ארבע מלחמות, אשר הסתיימו עם הרביעי האנגלו-הולנדית מלחמה. המלחמות היו במידה רבה על מנת לאבטח את נתיבי המסחר, כדי לאפשר את ההתפשטות הקולוניאלית.
המהפכה המהוללת
המהפכה המהוללת, שנקראת גם המהפכה של 1688, הייתה הדחתו של המלך ג'יימס השני בשנת 1688, על ידי איחוד של חברי הפרלמנט עם צבא פולש בראשותו של הסטאדהאודר של הרפובליקה ההולנדית וילם השלישי, מבית אוראניה-נסאו, אשר כתוצאה מכך, עלה על כס המלכות הבריטי, כוויליאם השלישי, מלך אנגליה.
בעקבות הפלישה הסתיימו כל ניסיונותיה של אנגליה, במלחמות האנגלו-הולנדיות של המאה ה-17, להכניע את הרפובליקה ההולנדית על ידי כוח צבאי. עם זאת, אוניה פרסונלית ושיתוף הפעולה בין הצי האנגלי לצי ההולנדי העביר את הדומיננטיות בסחר העולמי מהולנד לאנגליה, אשר הפכה בתחילת המאה ה-18 לממלכת בריטניה הגדולה.
אמנת 8 המעצמות
ב-21 ביוני 1814 נחתמה אמנה בין המעצמות הגדולות: הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, פרוסיה, אוסטריה, רוסיה, שבה הוענק שטחן הנוכחי של בלגיה והולנד לוילם הראשון, נסיך הולנד.
האמנה האנגלו-הולנדית 1814
ההסכם האנגלו-הולנדי (1814) (הידוע גם בשם אמנת לונדון) נחתם בין הממלכה המאוחדת והולנד בלונדון ב-13 באוגוסט 1814, אשר היה חתום על ידי רוברט סטיוארט, רוזן קאסלריי בשם הבריטים, ועל ידי הנדריק פאחל בשם ההולנדים.
ההסכם החזיר את המושבות של ההולנדים כפי שהיו ב-1 בינואר 1803, לפני פרוץ מלחמת נפוליאון, באמריקה, אפריקה, אסיה, עם יוצא מן הכלל של כף התקווה הטובה, אשר נשארה בידי בריטניה. בנוסף, הבריטים ויתרו להולנדים על הארכיפלג האינדונזי בתמורה לקוצ'י ויחסי התלות שלה בחוף מלבר, הודו. ההולנדים גם ויתרו על מחוז בראנגאר, הממוקם על יד קולקטה, תמורת תשלום שנתי. ההסכם נחתם ב-15 ביוני 1814, והוא כלל את האיסור על מעורבות בסחר העבדים על ידי אזרחים הולנדיים. בריטניה גם הסכימה לשלם 1,000,000 לירה שטרלינג כדי שוודיה כדי לפתור את התביעה באיים הקאריביים, האי גוואדלופ. הבריטים אף הסכימו לתת 2,000,000 ליש"ט על שיפור ההגנה של ארצות השפלה. ובנוסף, 3,000,000 ליש"ט על יישוב המחלוקות בארצות השפלה." מחלוקות שפרצו על ההסכם הזה היו את הבסיס לאמנה האנגלו-הולנדית של 1824.
האנגלו-הולנדית הסכם 1824
האמנה האנגלו-הולנדית של 1824, הידועה גם בשם אמנת לונדון, נחתמה בין בריטניה לבין הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה בלונדון במרץ 1824. האמנה ביקשה לפתור סכסוכים הנובעים מהאמנה האנגלו-הולנדית של 1814. מצד ההולנדים היא נחתמה על ידי הנדריק פאחל ואנטון ריינהרד פאלק, ואילו מצד הבריטים היא נחתמה על ידי ג'ורג' קנינג ו צ'ארלס ויליאמס-וין.
מלחמת העולם השנייה
במהלך מלחמת העולם השנייה הממלכה המאוחדת והולנד היו בעלי ברית קרובים. לאחר הכיבוש הגרמני של הולנד, המלכה וילהלמינה והממשלה ההולנדית מצאו מקלט בבריטניה. והצי המלכותי ההולנדי הביא את רוב הספינות שלו לאנגליה.
כמה טייסים הולנדים ברחו והצטרפו לחיל האוויר המלכותי, ונלחמו במהלך הקרב על בריטניה. ביולי 1940, שני הולנדים הוקמו שתי טייסות הולנדיות מאנשי הצי ההולנדי, אשר הפעילו מטוסים ימיים פוקר, ונקראו הטייסות ה-320 וה-321 (אשר לאחר מכן הועברה לסרי לנקה), ובשנת 1943 הוקמה טייסת שלישית, הטייסת ה-322.
יחסים פוליטיים
הממלכה המאוחדת והולנד הן שתי מדינות בהן קיימת מונרכיה חוקתית, ובנוסף וילם-אלכסנדר, מלך הולנד עומד במקום ה-890 בסדר הירושה לכתר הבריטי.
הממלכה המאוחדת והולנד משתפות פעולה בפרויקט שנועד לסייע לאנשים החיים בעולם המתפתח להסתגל לשינוי אקלים.
טלסקופ החלל IRAS היה היה טלסקופ החלל הראשון שביצע סקר אסטרונומי מלא של השמים בתחום התת-אדום של הספקטרום האלקטרומגנטי. הלוויין, שהיה פרויקט משותף של ארצות הברית, הולנד והממלכה המאוחדת, שוגר בינואר 1983, למשימה שארכה 10 חודשים.
דאג הנדרסון העיר על יחסי בריטניה-הולנד בשנת 1997: אנחנו מקיימים משחק הוגן וישיר. יש לנו עניין עמוק ותחושה של אחריות על מה שקורה בעולם הרחב. שנינו חולקים מחויבות לסחר העולמי, ולשתי המדינות יש קשרים טרנס-אטלנטיים חזקים. יתר על כן, כמעצמות קולוניאליות לשעבר, לשתי המדינות חשובים האינטרסים בינלאומיים. השר ההולנדי המקביל אליו, פריץ בלוקשטיין הגיב באומרו: בעבר הייתה הולנד תומכת נלהבת בכניסת בריטניה לקהילה האירופית. מלבד הרגשת סימפתיה כלפי העם הבריטי, היא גם הייתה מונעת על ידי האינטרסים והערכים המשותפים שלנו, והמסורת הדמוקרטית המושרשת של שתי המדינות.
יחסים כלכליים
רויאל של ההולנדית ויוניליוור שניהם עסקים בריטים/הולנדים משותפים. לשכת המסחר ההולנדית-בריטית הוקמה כדי לקדם את שיתוף הפעולה הכלכלי בין שתי המדינות. בשנת 2006 הולנד ייבאה סחורות מבריטניה בשווי 16.6 מיליארד ליש"ט, מה שהפך את בריטניה ליצואנית החמישית בגודלה בהולנד. המסחר ההולנדי-בריטי נעשה פשוט יותר על ידי יחסים טובים, שיקוף המסגרת המשפטית, שיפור השירותים הפיננסיים, ומערכת תחבורה טובה שגורמת לקרבה הגאוגרפית. אפשר להגיע ממדינה אחת לשנייה על ידי רכבת היורוסטאר, מעבורת או מטוס.
שיתוף פעולה ביטחוני
מאז 1973, יחידות נחתים הולנדים מהווים באימוני נאט"ו חלק מחטיבת הקומנדו ה-3 הבריטית.
שיתוף הפעולה בין הנחתים ההולנדים לחיל הנחתים המלכותי הוביל לאינטגרציה נרחבת בתחומי התפעול, לוגיסטיקה וחומרים, ומהווה דוגמה בתוך נאט"ו למה שיכול להיות מושג באינטגרציה צבאית בארגון.
במהלך מלחמת הירושה הספרדית (1702-1713), בוצעו כמה פעולות בשיתוף פעולה של הנחתים ההולנדים והבריטים, אחד הבולטים ביותר, היה במצור על גיברלטר בשנת 1704. במהלך פעולה זו, התקפה מוצלחת בוצעה נגד המבצר של גיברלטר על ידי חטיבה חזקה בריטית-הולנדית, שכללה 1800 נחתים תחת פיקודו של גאורג, נסיך הסן-דרמשטדט.
הכינוי של הנחתים ההולנדים בפי עמיתיהם הבריטיים, הוא "Cloggies," בשל הסטריאוטיפ כי רוב או כל ההולנדים לובשים כפכפים, במקום נעליים נורמליות.
יחסים דיפלומטיים
הולנד מחזיקה בממלכה המאוחדת שגרירות בלונדון, ו-10 קונסוליות באברדין, בלפסט, ברמינגהאם, קארדיף, דובר, אדינבורו, גרנזי, האל, ליברפול, וסאות'האמפטון. מאידך, הממלכה המאוחדת מחזיקה בהולנד שגרירות בהאג וקונסוליה כללית באמסטרדם.
איורי ספר איוב (ויליאם בלייק)
איורי ספר איוב מאת האמן הבריטי ויליאם בלייק, מתייחסים בעיקר לסדרה של עשרים ושניים הדפסים חרוטים (אשר פורסמו ב-1826 על ידי בלייק) הממחישים את ספר איוב המקראי. איורי ספר איוב מתייחס גם לשמן של שתי סדרות איורים בצבעי מים מאת בלייק, על אותו נושא (1806 ו-1821). האיורים החרוטים נחשבים יצירות המופת הגדולות ביותר של בלייק באומנות החריטה, והם גם היוו הישג מסחרי ומשמעותי נדיר מסוגו עבור בלייק.
מקורות
לכל המוקדם ב-1785, בלייק שרטט מספר דוגמאות דיו עבור האיורים לספר איוב. בשנת 1793 בלייק חרט קומפוזיציה המבוססת על רישומים אלה, אשר אותם הוא הציע למכירה במסגרת התשקיף לציבור (Prospectus to the Public) בעבור שנים עשר שילינג. קומפוזיציה זאת, לצד חריטה של יחזקאל, מהוות את הדוגמאות הקיימות היחידות, המיועדות לסדרה של איורים לתנ"ך אשר לא הושלמו מעולם. בלייק עיבד את הלוח לספר איוב, כנראה, אחרי 1804, אבל את ההדפס המוגמר הוא לא כלל במסגרת ה-איורים.
האיור הבא של בלייק, היה ציור הטמפרה איוב ובנותיו (1800), שהוזמן על ידי תומאס באטס (ראה 'גלריה' להלן). לציור זה יש דמיון ללוח מס' 20 הכלול בסדרת האיורים החרוטים, אבל לא ברור אם ההדפס הכלול ברשימה מסתמך ישירות על ציור טמפרה זה.
האיורים בצבעי המים
האיורים החרוטים לספר איוב נוצרו במקור כסדרת ציורים בצבעי מים אשר בלייק צייר ב 6–1805, אשר הוזמנו גם הם על ידי תומאס באטס. 19 הציורים הללו ידועים בכינוים "סדרת באטס" (במסגרת האוסף של ספריית ומוזיאון מורגן).
קבוצה שנייה של ציורים בצבעי מים, הידועה בשמה "סדרת לינל" (הכלולה בעיקר באוסף של מוזיאון פוג לאמנות), הופקה בשנת 1821 לבקשתו של ג'ון לינל. לינל העתיק את הציורים שהיו כלולים בגלריית באטס; העתקים אלה, אם כן, נצבעו שוב על ידי בלייק. כתוצאה מתהליך יוצא דופן זה, קווי המתאר של גלריית לינל, עבים יותר והצביעה כהה יותר באופן אחיד, עם מגוון צבעים מצומצם יותר מאשר גלריית באטס. בלייק אף הוסיף שני עיצובים חדשים לגלריית לינל, והוסיף העתקים של אותם שני עיצובים לגלריית באטס. שני העיצובים שנוספו היו לוחות מס' 17 ו-20, אשר שמם בהתאמה, הוא החזון של ישו ואיוב ובנותיו.
יש גם גלריה נוספת של ציורים בצבעי מים המכונה גלריית ניו זילנד. בתחילה היה מקובל להאמין שציורים אלו הם פרי עטו של בלייק, אבל האותנטיות שלהם הופרכה על ידי חוקרים כמו מרטין באטלין ובו לינדברג. קרוב לוודאי שאלה הם עותקים שנוצרו לאחר התחריטים המקוריים, על ידי מישהו במעגל החברים של ג'ון לינל, זאת מפני שאין להם תכונות ייחודיות.
התחריטים
התחריטים הושלמו בשנת 1825 ומהדורה של 315 עותקים הופקה בשנת 1826. העתקים אלה היו הסט האחרון של האיורים שבלייק השלים. איוריו לקומדיה האלוהית של דנטה נותרו בלתי גמורים עם מותו.
התחריטים הגמורים נבדלים מציורי צבעי המים המקוריים שבלייק צייר, בעיקר, מפאת מורכבות השוליים המעוצבים המשולבים בהם. תחריטים אלה מפרשים את הטקסט, בצירוף ציטוטים ופרפראזות מהתנ"ך ומכילים גם תמונות המעצימות את הנושאים המרכזיים של האיורים הראשיים.
ניתוח
ספר איוב היווה השפעה חשובה על כתביו של בלייק ועל אמנותו; בלייק ככל הנראה הזדהה עם איוב, כיוון שהוא חי את חייו כאדם לא מוכר וכאדם עני. הרולד בלום פירש את שירו המפורסם ביותר של בלייק, "הנמר" (The Tyger), כמעין ניסוח מחדש של שאלותיו הרטוריות של האלוהים בספר איוב, בנוגע לבהמות ולווייתן. בנוסף לכך, בלייק גם תיאר את סיפורו של איוב לאורך הקריירה שלו כאמן. שירה של Enion בלילה השני של ואלה, או ארבע הזואות גם מדגים את העובדה שבלייק היה מזוהה עם איוב.
סמליות
בלייק השתמש בסמלים באופן נרחב במסגרת האיורים; הבולט ביותר הוא השימוש בגפיים, הן הימנית והן השמאלית, בתיאור הדמויות. הגפה הימנית מייצגת את הרוחניות ואת הטוב; הגפה השמאלית, את החומר ואת הרע. בתוך הלוח השישי, השטן נוגף את איוב עם שלפוחיות באמצעות ידו השמאלית, ובלוח מס' 15 אלוהים מסמן את הבהמה והלווייתן עם ידו השמאלית. בניגוד לכך, אלוהים מגרש את השטן עם יד הימין שלו, כפי שמתואר בלוח ה-16, והוא דובר אל איוב מן הסערה בלוח מס' 14, כשרגלו הימנית פשוטה קדימה. כמה חוקרים, לעומת זאת, טענו כי פרשנות שיטתית זו לא מצליחה להסביר את חוסר העקביות שבסמליות מן הסוג הזה והיא סובייקטיבית יתר על המידה.
השפה העברית המשולבת בציור צבעי המים (גלריית באטס), חלומותיו הרעים של איוב וגם בתחריטים של לוח השער ובלוח מס' 2 הֲשַׂמְתָּ לִבְּךָ עַל-עַבְדִּי אִיּוֹב, מנותח במסגרת 'הקליגרפיה העברית של בלייק'.
נושא הפולחן היהודי האורתודוקסי, בו משתמש בלייק ביצירתו של לוח מס' 17, לְשֵׁמַע-אֹזֶן שְׁמַעְתִּיךָ; וְעַתָּה, עֵינִי רָאָתְךָ, מוסבר 'בברכת הכוהנים של בלייק: אלוהים מברך את איוב'.
השפעות אמנותיות
מתחילת הקריירה האמנותית שלו, בלייק החל לאסוף את תדפיסיו של אלברכט דירר. מקובל להאמין שתיאור הבהמה בלוח מס' 15 הוא בהשראת הציור "הקרנף של דירר".
ב"נאומו לציבור", (אולי מ-1810), בלייק גם מציין את "מארק אנטוניו" (Marcantonio Raimondi), כאמן שהעניק לו את ההשראה באיור הליניארי במסגרת טכניקת החריטה שלו. "'ג'וליו רומאנו", רפאל, מיכלאנג' לו מוזכרים גם הם על ידי בלייק בנאום זה.
הכרת המבקרים ומורשת
מן המהדורה בת 315 העותקים, רק 20 איורים נמכרו במהלך חייו של בלייק, בעיקר לאנשים ממעגל חבריו הקרוב של בלייק (כגון סמואל פאלמר). עם זאת, האיורים הביאו לבלייק פרסום והכרה במידה חסרת תקדים. האקדמיה המלכותית וספריית המלך, בהתאמה, קנו כל אחת עותקים מן היצירה; המוסד הראשון אף העניק לבלייק סכום כסף לא מבוטל, 25 פאונד. אנשים מכובדים כמו ג 'ון קונסטבל וגברת קרוליין למב, הזמינו אותו לסעוד עמם, והאספן צ'ארלס אלדרס הציגו בפני סמואל טיילור קולרידג'. לאחר מותו של בלייק האיורים זכו להכרה חשובה יותר מהר מאשר ספרי הנבואה שלו. לכל המוקדם ב-1857, ג'ון ראסקין כתב על בלייק בספרו "יסודות הציור" ש: ספר איוב, שנחרט על ידיו, בכבודו ובעצמו, הוא בעל הדרגה הגבוהה ביותר מבחינת מאפיינים מסוימים של דמיון וביטוי; מבחינת האופן שבו משיגים אפקטים מסוימים של אור, ספר זה יוכיח את עצמו בתור דוגמה שימושית מאוד בעבורך, הקורא. מבחינת הבעת המצבים שבו האור בוהק ומנצנץ, בלייק הרבה יותר ענק מרמברנדט. מקובל להאמין שעיצוב שלושת המראות ברקע של לוח מס' 20, איוב ובנותיו, השפיע על ויליאם הולמן האנט כאשר השתמש באותו מוטיב בציור שלו הגבירה משאלוט; בלייק היה מוערך מאוד על ידי הפרה-רפאליטים.
רייף ווהן ויליאמס ביסס את יצירת הבלט שלו איוב: מסכה לריקודים (הועלתה לראשונה על הבמה בשנת 1931) על האיורים.
טבלת האיורים
שימו לב כי הטקסטים המשולבים על ידי בלייק בשולי כל ציור, הם פאראפרזות של קטעי מקרא, וכיוון שכך הם לא זהים בדיוק לפסוק הרלוונטי להם.
עמית אהרוני
עמית אהרוני (נולד ב-9 בפברואר 2002) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בהפועל גלבוע גליל מהליגה הלאומית. אהרוני הוא בנו של שחקן העבר והמאמן אורן אהרוני.
קריירה
אהרוני החל את דרכו כששיחק במחלקת הילדים של מכבי תל אביב. הוא שיחק בקבוצת הנוער של המועדון, אותה אימן אביו אורן. בשנת 2018 הוא זכה עם הקבוצה באליפות המדינה. באותה שנה הקבוצה הפסידה במשחק גמר הגביע להפועל עמק יזרעאל. ב-20 בדצמבר 2018 הגיע אהרוני יחד עם תיכון חדש לגמר ליגת העל לתיכונים, שם קלע 4 נקודות ומסר 8 אסיסטים אשר סייעו לקבוצתו לנצח את תיכון כצנלסון ולזכות באליפות. עונה לאחר מכן סייע אהרוני לקבוצת הנוער לזכות בדאבל לאחר ניצחון 3–0 בסדרת הגמר על הפועל תל אביב.
בעונת עלה אהרוני לסגל הבוגר של מכבי תל אביב ושיחק לסירוגין בקבוצת הנוער. בקבוצת הבוגרים הוא שותף במשחק בודד בו עלה לדקה. בתום העונה זכה אהרוני עם הקבוצה באליפות.
ב-3 ביולי 2020 חתם אהרוני באליצור עירוני נתניה מהליגה הלאומית. בקבוצה שותף ב-35 משחקים, בהם העמיד ממוצעים של 6.9 נקודות, 4.9 אסיסטים ו-2.7 ריבאונדים ב-27.8 דקות למשחק. בתום העונה עלה אהרוני עם נתניה לליגת העל, אך בסופו של דבר הקבוצה לא עברה בבקרה התקציבית ואהרוני המשיך לעונה נוספת בנתניה בליגה הלאומית. בעונתו השנייה בקבוצה שותף ב-14 משחקים בעונה הסדירה לפני שנפצע וגמר את העונה, במהלך המשחקים בהם שותף העמיד ממוצעים של 9.6 נק', 4 אסיסטים ו-2 ריבאונדים ב-24.4 דק' למשחק.
ביוני 2022 חתם על חוזה לשנתיים בעירוני נס ציונה מליגת העל.
בפברואר 2023 שוחרר מנס ציונה לאחר שלא הרבה לקבל דקות משחק וחתם במכבי עירוני רמת גן מהליגה הלאומית, איתה זכה באליפות ועלה לליגת העל עונה שנייה ברציפות.
ב-31 ביולי 2023 חתם אהרוני לשנתיים בהפועל גלבוע גליל מהליגה הלאומית.
WWE: Walk with Elias
WWE: Walk with Elias הוא מיני אלבום (EP) בביצוע המתאבק האמריקאי של ארגון ה-WWE, אליאס (או בשמו במציאות: ג'פרי לוגאן שולו). מיני אלבום יצא לאור ב-23 ביולי 2018 על ידי ה-WWE Music Group. שולו ביצע את כל השירים שלו כדמות של נווד המנגן בגיטרה (באנגלית: Drifter). האלבום הגיע למקום ה-13 מתוך מאה האלבומים הראשונים של ארצות הברית בחנות ה-iTunes ביום הראשון ליציאתו.
רשימת השירים
כל השירים בוצעו על ידי אליאס. כל השירים הופקו על ידי ג'ון פול אליקסטרו ומייקל קונראד לאורי, הידועים בשם $CFO (מפיקי המוזיקה של ארגון ה-WWE).
פוריקי
פוריקי (בצרפתית: Furiki Wheels, בתרגום לעברית: "גלגלי פוריקי") היא סדרת הנפשה צרפתית משנת 2018, שנוצרה ובוימה על ידי פרדריק מרטין. הסדרה עוקבת אחר אנדריי פוריקי, עצלן החולם לנסוע מסביב לעולם ולשם כך הוא לומד שיעורי נהיגה.
הסדרה שודרה לראשונה בצרפת בערוץ France 4 החל מה-2 ביולי 2018 עד ה-15 בדצמבר באותה שנה. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית החל מה-26 באוגוסט 2018 עד ה-9 ביוני 2019 בערוץ דיסני כחלק מסדרות דיסני XD.
לסדרה נוצרה עונה אחת בעלת 26 פרקים באורך 23 דקות, כאשר כל פרק מורכב משני פרקים משניים באורך 11 דקות.
תקציר העלילה
הסדרה מספרת על עצלן בשם אנדריי פוריקי השונה משאר העצלנים. בזמן כשכל העצלנים מבלים את יומם באכילה ובשינה, אנדריי מקדיש את זמנו ללמוד נהיגה בשביל להגשים את חלומו ולנסוע מסביב לעולם. יחד עם חבריו בעלי החיים, בכל פרק הוא מסתבך ועובר כל מיני הרפתקאות.
דמויות ומדבבים
במאית הדיבוב של הסדרה בעברית הייתה אפרת ענבל, ומפיקת הדיבוב הייתה עדי וולוצקי.
יותר טוב כלום מכמעט
"יותר טוב כלום מכמעט" הוא האלבום השני של הזמר עברי לידר, שיצא לחנויות ביולי 1999. האלבום הגיע למעמד זהב זמן קצר לאחר צאתו לחנויות, ומאוחר יותר למעמד פלטינה, עם מכירות של מעל 40,000 עותקים.
המופע "יותר טוב כלום מכמעט" הועלה 150 פעמים וזיכה אותו, בין השאר, בפרס "מופע השנה" בטקס פרסי תעשיית המוזיקה הישראלית "תמוז" 2000.
עזמי נסאר
בצעירותו שיחק נסאר כחלוץ במכבי אחי נצרת ובהפועל חיפה. לאחר פרישתו אימן את הפועל דלית אל-כרמל, את מכבי טמרה, את מכבי כפר כנא ואת הפועל מג'ד אל-כרום, והצליח לעלות ליגה עם דלית אל-כרמל ועם כפר קנא. בשנת 1999 מונה למאמן נבחרת פלסטין והוביל אותה לקמפיין מוצלח במסגרת המשחקים הפאן ערביים, שאותם סיימה הנבחרת במקום השלישי. לאחר מכן עבר לאמן את בני סכנין והעלה אותה שתי ליגות, ואז מונה שנית למאמנה של נבחרת פלסטין בשנת 2001.
שיא הקריירה של נסאר היה כאשר אימן את מכבי אחי נצרת והוביל אותה לליגת העל, הליגה הבכירה בישראל, בעונת 2002/2003. בתחילת העונה העוקבת פוטר מהקבוצה, ומכבי אחי נצרת ירדה חזרה לליגה הלאומית. לאחר מכן שב לנבחרת פלסטין כדי להדריך אותה במסגרת מוקדמות גביע אסיה 2007 אך כשל להעפיל לטורניר. בשנת 2007 בטרם מלאו לו 50 מת מסרטן המוח, עמה נאבק מאז ינואר 2006.
באו באו באבי
באו באו באבי (באנגלית:, "וואו! וואו! וואבזי!") היא סדרת אנימציה אמריקאית לילדים. הסדרה שודרה ב-28 באוגוסט 2006 לראשונה בניקלודיאון. בישראל הסדרה שודרה בין ה-28 בדצמבר 2008 ל-16 ביוני 2011 בערוץ הופ!, בדיבוב לעברית. לסדרה יש 2 עונות ו-52 פרקים באורך 22 דקות.
שירי הסדרה בעברית בוצעו על ידי לירון לב.
עלילה
העלילה עוסקת בגרביל בשם באבי שבכל פרק רוצה לבלות וליהנות. כאשר הוא נתקל בבעיות, הוא נעזר בחבריו בובו ובלה.
דמויות ומדבבים
במאי הדיבוב בעברית היה ליאור סול, ומפיקת הדיבוב של הסדרה הייתה ענבר שטגר עזרא.
הגביע הרוסי בכדורגל 2014/2015
קבוצות
סך הכל — 105 קבוצות.
רחל חלפי
רחל חלפי (נולדה ב-1939) היא משוררת ישראלית.
ביוגרפיה
חלפי היא ילידת תל אביב ומתגוררת בה. בשירותה הצבאי הייתה כתבת צבאית, ובהמשך עבדה כעורכת תוכניות דוקומנטריות בקול ישראל, כבמאית סרטי קולנוע וטלוויזיה וכעיתונאית. למדה באוניברסיטה העברית לתואר שני, והמשיכה את לימודיה בארצות הברית באוניברסיטת ברקלי ובמכון האמריקאי לקולנוע. היא עבדה בקול ישראל כקריינית ועורכת בטלוויזיה הישראלית, היא יצרה סרטים דוקומנטריים (המכונה שידוחין, הוקרנו ב-1971). לימדה קולנוע ותסריטאות במסגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב וספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב.
זכתה בפרסים רבים על יצירתה בישראל ובשאר העולם, ובהם פרס ראש הממשלה, ופרס ביאליק לספרות על ספרה "מקלעת השמש" ועל מכלול יצירתה לשנת 2006.
ב-2015 זכתה חלפי בפרס אקו"ם ע"ש דליה רביקוביץ' לשירה ופרוזה על מכלול יצירתה. בנימוקי השופטים נאמר: "."
משפחתה
רחל חלפי באה ממשפחה של אמנים. דודה, אברהם חלפי, משורר ושחקן תיאטרון; אביה, שמשון חלפי, משורר וממתעדי ראשית תל אביב; אמה, מרים ברוך חלפי, פסלת ומשוררת.
נשואה לסופר ולמתרגם ובעבר שדר וקריין בקול ישראל, חיים תדמון.