cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ריי (מלחמת הכוכבים)
מאפיינים ויכולות
לריי יש צד ויכולות אפלות: היא מפוצצת ספינה של המסדר הראשון על ידי ברק מידיה, רואה חיזיון של עצמה כאדונית סית' ולא כג'דיי, ויכולה להיות קטלנית ולהשתמש בצורה חזקה במיוחד בכוח כשהיא זועמת. יחד עם זאת, היא נאמנה ומגינה על חבריה ומוכנה להפוך לאדונית סית' על מנת להציל אותם (דבר שבסוף לא קורה עקב התערבותו של בן סולו ברגע האחרון). הרבה פעמים פלפטין סבה ובן סולו (לפני חזרתו לצד המואר) מנסים לפתות אותה לעבור לצד האפל ונכשלים.
ריי מאוד מחוברת לבן סולו, ללוק ולליאה סקייווקר. היא מחזירה את בן סולו לצד המואר, ממשיכה את דרכה של ליאה ונהפכת לתלמידתה אחרי מותו של לוק, מורה הראשון. היא מרפאת את בן סולו אחרי שפצעה אותו קשה ומתחברת איתו ובסוף הסרט, אחרי שהוא מחייה אותה היא מנשקת אותו. בסוף הסרט התשיעי היא עוברת לגור בחווה שלוק גר שם כנער, ואחרי שמקומית שואלת אותה מה שם משפחתה, היא רואה את רוחות הרפאים של לוק ושל ליאה ומאמצת לעצמה את שם משפחתם: סקייווקר.
יחסה עם סבה פלפטין מצד אביה לא טובים היות שהוא הורה להרוג את הוריה לאחר שסירבו לתת את מיקומה היות שידעו שפלפטין רוצה להשתמש בה עקב עוצמת הכוח שלה. כשהיא מגלה על כך, היא רוצה להורגו והוא מעודד אותה על מנת שרוחו תפלוש לגופה היות שבזמן זה הוא רוח רפאים. לאחר מכן, מתגלה שסבה רואה בה חלשה בדיוק כמו אביה (בנו), הוא שואב ממנה את כוחה את מנת לקום מחדש ומנסה להרוג אותה כשמתברר לו שאין בה שימוש יותר. אף על פי שהוא משתמש בכל הכוח של אדוני הסית' הקודמים הוא נהרג על ידיה.
ריי היא אבירת ג'דיי זקיפה. היא טובה במכונאות, בטיסה, בהתגנבות וברפואה באמצעות ה"כוח", מלבד היותה אבירת ג'דיי גדולה. ההוכחה הכי טובה לכך היא שבסוף הסרט היא מטמינה באמצעות הכוח את חרבות האור של לוק וליאה באדמה ומשתמשת בחרב אור עצמאית משלה שהלהב שלה בצבע צהוב - צבעם של אבירי הג'דיי הזקיפים.
סגמנטציה (מחשוב)
סֶגְמֶנְטַצְיָה (בעברית: הַקְטָעָה) - הוא מונח בראייה ממוחשבת שמתייחס לתהליך של חלוקת תמונה דיגיטלית למקטעים (סגמנטים) כאוספים של פיקסלים הנמצאים זה ליד זה בתמונה. מטרת התהליך היא לפשט או לשנות את הייצוג של התמונה לאוסף של אובייקטים בעלי משמעות שניתן להתייחס אליהם לאחר מכן על ידי אלגוריתמים אחרים לראייה ממוחשבת או לעיבוד תמונה, כגון מציאת גבולות או קווים. התוצאה של התהליך היא אוסף של מקטעים זרים המכסים את התמונה כולה.
ההפרדה נעשית על סמך תכונות של פיקסלים כגון צבע, בהירות, מרקם וכדומה.
סגמנטציה באמצעות הפעלת סף
בוחרים ערך רמת אפור, מגדירים כל פיקסל מעל ערך זה לסגמנט אחד, וכל פיקסל מתחת לערך זה לסגמנט אחר.
סגמנטציה באמצעות אִשכול
באמצעות אלגוריתמים לאִשְׁכּוּל (או ניתוח אשכולות) ניתן לחלק תמונה לסגמנטים (חלקים) אחידים יחסית, הנבדלים ביניהם.
מרצדס-בנץ SSK
מרצדס-בנץ SSK (בגרמנית: Mercedes-Benz SSK) היא מכונית ספורט, 2 מושבים, רודסטר אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ בין השנים 1926–1934 בגרמניה.
"Typ S"
תצורות
"Typ SSK"
תצורות
רמדאן סובחי
רמדאן סובחי (בערבית: رمضان صبحي, בתעתיק מדויק: רמצ'אן צבחי; נולד ב-14 במאי 1997 בקהיר שבמצרים) הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פירמידס ובנבחרת מצרים. בשל תצוגותיו המעולות מומחי כדורגל השוו אותו למוחמד אבו תריכה, כוכב העבר של נבחרת מצרים.
אל-אהלי
סובחי נולד בקהיר שבמצרים וגדל במחלקת הנוער של אל-אהלי. ב-6 בפברואר 2014 ערך סובחי את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת ליגת העל המצרית במשחק נגד גאזל אל-מחאלה, כשעלה מהספסל במחצית השנייה. ב-16 ביוני 2014 הבקיע סובחי את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד מיסר אל-מקאסה. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת זכה באליפות מצרים, ובהמשך זכה בגביע הקונפדרציה האפריקאי ופעמיים בסופר קאפ המצרי.
סטוק סיטי
ב-25 ביולי 2016 חתם סובחי בסטוק סיטי מהפרמייר ליג תמורת 6 מיליון פאונד. ב-20 באוגוסט ערך סובחי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את מרקו ארנאוטוביץ' בדקה ה-88 בהפסד 1–4 למנצ'סטר סיטי במסגרת המחזור השני בליגה.
האדרספילד טאון
בעקבות ירידת הליגה של סטוק בסיום עונת 2017/2018, חתם סובחי בהאדרספילד טאון על חוזה ל-3 שנים, תמורת סכום העברה של 5.7 מיליון לירות שטרלינג.
קריירה בינלאומית
ב-14 ביוני 2015 ערך סובחי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים, במשחק נגד נבחרת טנזניה במסגרת הסיבוב הראשון של מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017, כשהיה בן 17 שנים, 11 חודשים ו-18 ימים, הופעה שמיקמה אותו כשחקן השני הצעיר ביותר בהיסטוריה ששיחק בנבחרת מצרים, אחרי מידו. ב-29 במרץ 2016 הבקיע סובחי את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-62 בניצחון 0–1 על נבחרת ניגריה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017. הוא הופיע במדי הנבחרת בגביע אפריקה, בו הגיעה מצרים לגמר, ובמונדיאל 2018.
Spare
Spare הוא ספר זיכרונות מאת הנסיך הארי, דוכס סאסקס, אשר יצא לאור ב-10 בינואר 2023. הוא נכתב על ידי סופר הצללים ג'יי אר מורינגר, ופורסם על ידי Penguin Random House. הספר בן 416 עמודים וזמין בפורמטים דיגיטליים, בכריכה רכה וכריכה קשה ותורגם לחמש עשרה שפות. יש גם מהדורת ספר מוקלט של 15 שעות, בו הארי מספר את הסיפור בעצמו.
הספר, לו הייתה ציפייה רבה, לווה במספר ראיונות שידור גדולים. הארי מפרט את ילדותו ואת ההשפעה העמוקה של מותה של אמו, דיאנה, נסיכת ויילס, כמו גם שנות העשרה הבעייתיות שלו, וההצבה שלו, לאחר מכן באפגניסטן עם הצבא הבריטי. הארי כותב על מערכת היחסים שלו עם אחיו, הנסיך וויליאם, ואביו, המלך צ'ארלס השלישי, ועל נישואי אביו לקמילה פרקר בולס. הארי כותב על חיזוריו ונישואיו לשחקנית האמריקנית מייגן מרקל ועל הפרידה של בני הזוג לאחר מכן מתפקידם המלכותי.
ספייר קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות ממבקרים, חלקם ששיבחו את הפתיחות של הארי אך היו ביקורתיים על הכללת יותר מדי פרטים אישיים. על פי ספר השיאים של גינס, הפך הספר ל"ספר העיון הנמכר ביותר בכל הזמנים" בתאריך יציאתו לאור.
מוזיאון החלל של הונג קונג
מוזיאון החלל של הונג קונג (באנגלית: Hong Kong Space Museum; בסינית: 香港太空館) הוא מוזיאון חלל ואסטרונומיה הממוקם ברחוב סאלסבורי בצים שא צוי שבדרום קאולון בהונג קונג והוא מנוהל וממומן על ידי מחלקת הפנאי והתרבות של הממשל המקומי.
פעילות
הרעיון להקים בהונג קונג פלנטריום הוצע לראשונה בשנת 1961 על ידי המועצה העירונית של הונג קונג. ממשלת הונג קונג החליטה להקים את הפלנטריום בצים שא צוי במטרה שישמש בסיס למוזיאון חלל. בשנת 1974 נרכש פלנטריום מחברת קארל זיס (Carl Zeiss AG) במחיר של 3,050,000 דולר הונג קונגי. הקמת המבנה החלה בשנת 1977 והמבנה נפתח ב-8 באוקטובר 1980.
למוזיאון שני אגפים. באגף המזרחי מצוי הפלנטריום וכן אולם תצוגה בנושא החלל ומשרדים. האגף המערבי נבנה בשלב מאוחר יותר ובו אולם תצוגה בנושא אסטרונומיה, חדר הרצאות וחנות.
שטחו של הפלנטריום 8,000 מ"ר, ולו כיפה דמוית ביצה.
חרארד פליישויאר
חרארד פליישויאר (בהולנדית: Adele Jan Gerard Fleischeuer; 25 בפברואר 1889, אוירסבייק, דרום מזרח הולנד – 29 במרץ 1945, דכאו) היה פעיל המחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם מהולנד שנספה בדכאו.
קורות חייו
פליישויאר היה פקיד בשירות הציבורי בכפרו אוירסבייק וחבר המשמר האזרחי בהולנד. במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא ושירת במשמר החופים.
פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים
מיד לאחר כיבוש הולנד בידי הגרמנים במאי 1940 החל פליישויאר לפעול בשורות המחתרת ההולנדית. הוא פעל להסתרת יהודים נרדפים בביתו למרות שהיו לו חמישה ילדים. בסך הכל הסתיר בביתו עשרה יהודים. רובם לא יכלו לסייע בפרנסתם, ופליישויאר קיים אותם על חשבונו.
בנובמבר 1943 הגיעו אנשי גסטפו לביתו של פליישויאר, ככל הנראה עקב הלשנה, ועצרו שם את עשרת היהודים המסתתרים. גם פליישויאר נעצר. הוא נשלח למחנה הריכוז פיכט ובמאי 1944 גורש לדכאו. במרץ 1945 נספה בדכאו. כל היהודים שהסתיר נרצחו באושוויץ.
הנצחה
בשנת 1965 התגלה קברו של פליישויאר בדכאו וגופתו הועברה למסטריכט, שם נקבר מחדש.
בשנת 1982 הוענק לו צלב זיכרון ההתנגדות - אות כבוד הולנדי שמוענק לאנשים שהיו חברי המחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בעיר מגוריו של פליישויאר, אוירסבייק, נקרא רחוב על שמו.
עדים במדים
עדים במדים הוא הכינוי למשלחות של צה"ל ומשטרת ישראל לפולין ולארצות נוספות, בעקבות אירועי השואה. מטרת המשלחות היא העמקה ולימוד אישי-ראשוני של האירועים בתקופת השואה. את התוכנית יזמו אמיר השכל ואלעזר שטרן בן לניצולי שואה, לאחר ביקור שערך עם הוריו באושוויץ.
תכנים ומטרות
החיילים במשלחות לומדים להכיר את: לאורך המסע החיילים מבקרים באתרים רבים הקשורים לקהילות היהודיות השונות, בבתי כנסת ובבתי קברות יהודיים, וגם בשרידי גטאות, מחנות עבודה, מחנות ריכוז ומחנות השמדה. בחלק מהמקומות החיילים מקיימים טקסי זיכרון צבאיים, ואף פעולות ניקיון ותחזוקה.
קרה ובמסגרת המסע הוצגה לחיילים דילמה לפיה ייתכן והם ייהפכו בעצם לנאצים. בעקבות חשיפת ארגון תורת לחימה תוחקרו הדברים וטופלו באופן אישי על ידי קצין חינוך ראשי תא"ל צבי פייראיזן.
הארצות שאליהן יצאו משלחות "עדים במדים" הן פולין, הונגריה, אוסטריה, ליטא, אוקראינה, בולגריה וגרמניה.
הרכב המשלחות
בכל משלחת משתתף ניצול שואה (עד המשלחת), שנותן הסברים על המקומות והאירועים מנקודת המבט האישית שלו. המשלחות מורכבות ממשרתי קבע, אזרחים עובדי צה"ל, חניכי קורסים בצה"ל, אנשי מילואים, חצוצרן מתזמורת צה"ל, 2 צלמים מטעם יחידת ההסרטה של חיל החינוך והנוער ונציגי משפחות שכולות. מפקד המשלחת הוא קצין בדרגת תא"ל לפחות. ההשתתפות במשלחת היא חובה עבור חניכי קורס מפקדי פלוגות המשרתים בשירות סדיר. החיילים המשתתפים במשלחת עונדים על כתפיהם תג ובו דגל ישראל (במקום תג היחידה של כל חייל וחייל). לכל חייל שהשתתף במשלחת מוענקת סיכת 'עדים במדים'.
אלעזר רוקח
אלעזר רוקח או אליעזר רוקח (Eliezer Roke'ah; תרי"ד/1854 – ה' בתמוז תרע"ד/ 28 ביוני 1914), היה פעיל ציוני, פובליציסט, עורך ומו"ל ביישוב בארץ ישראל, רוכש אדמות גיא אוני ומייסד היישוב.
תולדותיו
נולד וגדל בירושלים, להורים חסידים בני היישוב הישן. מצד אביו, יצחק רוקח, היה צאצא של הרב אלעזר רוקח אשר עלה לארץ מפולין בשנת 1740. סבו של אלעזר (מצד אמו, מרים), היה הרב ישראל ב"ק (חלוץ הדפוס בארץ, ומייסד הג'רמק, הכפר החקלאי הראשון). אלעזר היה אחיו הבכור של שמעון רוקח ודודו של ישראל רוקח. ב-1867, בגיל 13 נישא ועבר לבית חותנו בצפת.
עם השנים התפתחה מחלוקת עזה וסוערת בין רוקח לבין הנהגת העיר, גם האשכנזית וגם הספרדית. תחילה יצא רוקח בביקורת כנגד ההתנהלות של הממונים בצפת על כספי החלוקה ואופן חלוקתם. הוא ניסה להקים מנגנון אלטרנטיבי ושכספי התרומות יגיעו ישירות אליו. ההנהגה הצפתית נידתה והחרימה אותו, תוך הפעלת לחץ כלכלי, שגרם לפגיעה קשה בעסקיו, ולחץ חברתי. רוקח השתמש בעטו המושחזת ובקשריו הטובים בעיתונות העברית, כדי להפיץ ברבים ידיעות על המתרחש בעיר, בלשון בוטה ובביזוי אישי את הנוגעים בדבר. לימים אימץ רוקח קו התקפה חדש. הוא ביקש לשים עצמו כמי שמוביל את תהליך הפרודוקטיביזציה של היישוב והציג את הממסד הצפתי כמי שמתנגד לרעיון ורודף את המבקשים להתיישב ולעבוד, בגלל חששם שמקורות פרנסה ייתרו את איסוף התרומות ליושבי הארץ ויסתם הגולל על מקור כספם ועושרם הפרטי של הממונים והרבנים .העובדה שרבני צפת, ובראשם הרב שמואל הלר, תמכו בניסיונות ההתיישבות בראש פינה ובעין זייתון, כמו גם מהלכים אחרים לפרודוקטיביזציה, לא מנעה את העלאת הטיעונים הללו. הטיב לתמצת זאת חיים יעקב הכהן פיינשטיין (1901-1837), שבעצמו נמנה עם החבורה המבקשת להתיישב, במכתב לעיתונות:  "הוויכוח בין רבני צפת לבין רוקח אינו על התיישבות ופרודוקטיביזציה, הוויכוח הוא על השאלה בידי מי הסמכות לנהל מגבית ציבורית".
רוקח התנגד ל"חלוקה" שממנה התפרנסו בני היישוב הישן. ב-1881 פרסם על חשבונו חוברת בשם "מצב צפת ותושביה האשכנזים" ", ובה ריכוז של דברים שפרסם במהלך השנים בעיתוני התקופה. בחוברת ביקר קשות את האופן בו מתנהלים החיים בצפת, הטיף לחיי עבודה ובמיוחד עבודת האדמה.
בארץ ישראל הכריזו פרנסי צפת חרם על אלעזר רוקח בגלל מאבקו נגד החלוקה ודרישתו שיוקצו חלק ממשאביה לתמיכה בעובדי האדמה היהודים. רוקח רצה להמשיך בעקבות סבו, שהקים חווה חקלאית על הר מירון, לכן יזם הקמת חבורות להתיישבות. רוקח, יחד עם יצחק פרידמן, נענו לפנייתו של משה מונטיפיורי ב-1874, וביחד עמדו בראש קבוצה גדולה של אנשים, שכינו עצמם 'חברת יישוב ארץ-ישראל', חבורה ששמה לה למטרה למצוא אדמות להתיישבות. במנשר מיום ט"ו בחשוון תרל"ה, חתום על ידי 72 איש, ששמותיהם לא הובאו בעיתון, פנו לעזרה הנדיבים שיסייעו להיענות להצעות מונטיפיורי .מונטיפיורי התרשם מאוד מן ההיענות ליוזמתו ונתן לזה ביטוי, גם בעיתונות העברית וגם בחוברת מיוחדת שהוציא לאור. שם הוא העלה על נס את נכונותם הגדולה של ראשי היישוב ויחידים להירתם לעשייה ואף ציין במיוחד את ההתארגנות של החבורה בצפת, המבקשת להתיישב ולעבוד אדמה .באוגוסט 1877 התבשר ציבור קוראי העיתונים על התארגנות נוספת, הפעם נקראה חברת 'יישוב ארץ הקודש בעבודת אדמה', בראשה רוקח, ולצידו בהנהגה שותף אחר, דוד ויטלס כהנא, בנו של הרב ברוך כהנא, שהיה דיין בצפת.
לימים התארגנה בצפת קבוצה מדורשי ההתיישבות למיניהם, ורכשה ב-1878 חלק מאדמת הכפר ג'עונה. במקום התיישבו 30 משפחות והקימו את גיא אוני.  זאת הייתה למושבה היהודית הראשונה, שקדמה לפתח תקווה, שקמה בארץ ישראל בעת החדשה.
רוקח שהה בביירות בעת רכישת הקרקע ובהיוודע לו על כך יצא בחריפות נגד המהלכים, טען שהם מעשה נוכלות וניצול ציני של אנשים המבקשים באמת ובתמים להתיישב ולעבוד את אדמתם. הוא שפך קיתונות של לעג וזלזול על ניסיון ההתיישבות הזה. העובדה שהממסד הצפתי בראשות הרב שמואל הלר עמד מאחוריה ותמך במעשה, והרב רפאל זילברמן אפילו התמנה לעמוד בראש בית הדין של גיא אוני, החמירה את חריפות תגובותיו.
המתיישבים נתקלו בקשיים רבים, בעיקר כלכליים שלא היו רגילים לעבודת האדמה, התקשו להתמודד עם הקשיים שזימנו להם החיים החדשים, ועזבו בהדרגה את היישוב, פרט לשלוש משפחות. הסתבר שהייתה מידה של תמימות בהנחה כי בכך שהם מממשים בגופם את רעיון עבודת האדמה וההתיישבות, שכל כך הרבה אישים וארגונים יהודיים הטיפו לה, הם יזכו לתמיכה כספית מיידית. תקוותם נתבדתה והעזרה בוששה להגיע.
במחצית השנייה של 1879 שב רוקח לצפת ואז התחדש הקשר בינו לבין החבורה. המתיישבים פנו לרוקח, בהאמינם שהוא בעל קשרים מועילים בחו"ל ויוכל להמציא להם ישועה,ומינו אותו למתרים . אלעזר רוקח יצא לקהילות יהודיות ברומניה ובאימפריה הרוסית כדי לנסות לגייס כסף ומתיישבים חדשים לעבודת האדמה בארץ ישראל. הוא הגיע לקונגרס פוקשאן, נאם שם ופרסם את דבריו בעיתונים הציוניים ברומניה, ובהמשך הגיעו יהודים מרומניה לגיא אוני והקימו את היישוב מחדש בשם ראש פינה.
ב-1882 ערך כתב עת עברי בשם "ישראל" ובין השנים 1881 - 1885 כתב עת ביידיש בשם Hoffnung (התקווה), שניהם בעיר פיאטרה ניאמץ. באותה תקופה עבד גם בכתב העת העברי "תלפיות", שהופיע ביאשי. בבראילה, תחת הנהלתו, יצא לאור במאי 1896, כתב עת אידישאי בשם Der Kompass (המצפן) וב-1897, הוציאו לאור תחת שם חדש, Der richtiger Kompass. רוקח למד היטב את השפה הרומנית ויחד עם הוריה קרפ ניסה להכין מילון עברי-רומני, אך המלאכה לא הושלמה. חוסר הצלחת עיתוניו היה המניע ליציאתו מרומניה.
אלעזר רוקח נפטר ב-28 ביוני 1914 בדרוהוביץ' שבגליציה, ושם נקבר על ידי הקהילה בארון מתכת כדי לאפשר העלאת עצמותיו למנוחה בארץ ישראל.
הנצחה
הצייר הישראלי אבי פיילר צייר פורטרט של רוקח, שהוצג ברחובות תל אביב.
זרם הקרח פוקס
זרם הקרח פוֹקס (באנגלית: Fox Ice Stream) הוא זרם קרח ארוך, בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
אורכו של זרם הקרח 11 קילומטרים.
זרם הקרח נשפך אל מפרץ אלטאנין, דרומית מערבית לחצי האי וירת'.
מקור השם
שמו של זרם הקרח ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
זרם הקרח נקרא על שמו של אדריאן פוקס (Adrian Fox), איש הסקר האנטארקטי הבריטי, אשר, במסגרת שיתוף פעולה בריטי - אמריקאי, עבד על הכנת מפות קרחונים, ומיפוי שינויי קו החוף בחצי האי האנטארקטי, מתחילת שנות ה-90 ואילך.
לקריאה נוספת
• Christie, F. D. W., R. G. Bingham, N. Gourmelen, S. F. B. Tett, and A. Muto (2016), Four-decade record of pervasive grounding line retreat along the Bellingshausen margin of West Antarctica, Geophys. Res. Lett., 43, 5741–5749, doi:10.1002/2016GL068972
• Frazer D. W. Christie, Robert G. Bingham, Noel Gourmelen, Simon F. B. Tett, Atsuhiro Muto, Four‐decade record of pervasive grounding line retreat along the Bellingshausen margin of West Antarctica, https://doi.org/10.1002/2016GL068972
עמינדב דיקמן
עמינדב אלכסנדר דיקמן (21 בדצמבר 1958 – 2 ביוני 2022) היה מתרגם וחוקר ספרות ישראלי, פרופסור בחוגים לספרות עברית ולספרות כללית והשוואתית באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה
דיקמן נולד בוורשה, פולין, בנו של המתרגם וחוקר הספרות שלמה דיקמן. עלה לישראל עם משפחתו ב-1960. למד בחוג ללימודים קלסיים באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1996 סיים את לימודיו לתואר שלישי באוניברסיטת ז'נבה, בהנחיית חוקר הספרות והוגה הדעות ג'ורג' שטיינר.
בשנים 1996–2001 עבד כמרצה (Assistant Professor) באוניברסיטת מדינת פנסילבניה בארצות הברית. בשנת 2001 הצטרף כמרצה בכיר לאוניברסיטה העברית, כיהן כראש המגמה ללימודי תרגום וכראש בית הספר לספרות. בשנת 2002 נבחר להיות חבר יועץ באקדמיה ללשון העברית ושימש כחבר האקדמיה וחבר ועדת האקדמיה למונחי הספרות. בעבר היה ראש מערכת הרבעון הספרותי "קשת החדשה". דיקמן כתב ותרגם פלינדרומים.
בשנת 2011 החל דיקמן לפרסם בדחק - כתב עת לספרות טובה.
בשנת 2012 הוענק לו פרס ראש הממשלה ללשון העברית. באותה שנה הוענק לו גם פרס טשרניחובסקי על ידי עיריית תל אביב-יפו.
בשנת 2016 זכה בפרס שרת התרבות ליצירה ספרותית.
נפטר ב-2 ביוני 2022 ממחלת הסרטן. הובא למנוחות בבית העלמין בשביל מנוחה נכונה בראשון לציון.
יצירות
דיקמן תרגם משפות מקור רבות, בהן רוסית, צרפתית, אנגלית, יוונית עתיקה ולטינית.
משמר המשפט (אוסטריה)
Justizwache (בגרמנית: משמר המשפט) הוא שמו הרשמי של שירות בתי הסוהר של אוסטריה. החיל מהווה מחלקה של משרד המשפטים ומשימותיו הן שמירה על בתי הכלא, שמירה על אסירים וביטחון בתי משפט באוסטריה. המשמר מפעיל גם יחידה מיוחדת, "Justizwache Einsatzgruppe ,JEG"; מגרמנית: "כוח המשימה של משמר המשפט").
ארגון ומבנה
"Justizwache" הוא חיל אבטחה שאנשים עוטים מדים, מאורגן בצורה צבאית ולו סמכויות ביצוע והוא שווה ערך בכוחו למשטרה הפדרלית. בנוסף, מוסד ההכשרה נקרא "Strafvollzugsakademie" (מגרמנית "האקדמיה למערכת העונשין").
Justizwache Einsatzgruppe - JEG
כיחידה מיוחדת, "Justizwache Einsatzgruppe" (JEG) פעילה מאז 1997 במצבים מסוכנים במיוחד. כוח המשימה אינו ממוקם בכלא ספציפי.
יחידת ההסגרה של שירות בתי הסוהר
מאז שנת 2019, "יחידת ההסגרה של שירות בתי הסוהר", היא "יחידת ההעברה" המיוחדת של "Justizwache". יחידת ההסגרה של שירות בתי הסוהר מעבירה אסירים זרים מאוסטריה לארצות מולדתם כדי לרצות את עונשם בארצות מולדתם. ההובלה מתבצעת דרך היבשה ברכבים מיוחדים.
חימוש
הציוד הכללי כולל אפוד, אלה וריסוס פלפל MK-3. במהלך שירות הלילה ובמידת הצורך נושאים הפקידים גם את אקדח השירות גלוק 17. רובה הסער Steyr AUG A3 9mm, אקדח הגז המדמיע, מרסס גז מדמיע וריסוס הפלפל OJ 400a הם בין כלי הנשק שיש להזמין ספציפית עבור חיילי המשמר.
חברי היחידה המיוחדת JEG מצוידים גם במגני מגן ובקסדות בנוסף לאלה, על מנת להיות מסוגלים לבצע משימות אבטחה במידת הצורך.
פיטוקלאסט
פיטוקלאסטים הם שברי צמחים מיקרוסקופיים הקיימים בתיעוד המאובנים. הם מאותרים בדרך כלל בתכשירים פלינולוגיים ובתהליך של שליפת מאובן על ידי חומצה. הם כוללים צינורות פסים (Banded tube) ונמטופיטים  (קבוצה פרפילטית של אורגניזמים יבשתיים) שונים.
השריר המתוויך הקצר
השריר המתוויך הקצר (TA: Musculus adductor brevis) הוא אחד השרירים המתוויכים (מקרבים) של הירך. השריר ממוקם קדמי יותר מהשריר המתוויך הגדול ואחורי יותר (עמוק יותר) משריר המסרק והשריר המתוויך הארוך. כיווץ של השריר המתוויך הקצר מקרב את הירך ואף מניע אותה לכיוון כיפוף.
תיאור
תחילתו של השריר המתוויך הקצר בגוף עצם החיק ובענף התחתון של העצם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז לאורך החלק המקורב של רכס הירך שלאורך גוף עצם הירך ובקו המסרקי של עצם הירך (Linea pectinea femoris).
עצבוב
השריר המתוויך הקצר מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים השני, השלישי והרביעי (L2, L3, L4) דרך העצב הסותם.
בית קלרנס
בית קלרנס (באנגלית: Clarence House) הוא בית מגורים מלכותי המצוי במאל בלונדון שבאנגליה.
שימושים
בית קלרנס מצוי בסמוך לארמון סנט ג'יימס, וחולק עמו את גן הארמון. בין השנים 1953–2002 שימש הארמון כביתה של אליזבת בווס-ליון, אמה של המלכה אליזבת השנייה. בעבר שימש המבנה כבית המגורים הרשמי של המלך צ'ארלס השלישי ואשתו המלכה קמילה.
היסטוריה
בית קלרנס נבנה בין השנים 1825–1827 על פי תכנון של ג'ון נאש, בהוראתו של המלך ויליאם הרביעי (שכונה אז דוכס קלרנס, בטרם הכתרתו כמלך מספר שנים מאוחר יותר, בשנת 1830). ויליאם הרביעי העדיף להתגורר בבית קלרנס על פני ארמון סנט ג'יימס הצפוף. לאחריו, התגוררה במבנה אחותו, הנסיכה אוגוסטה סופיה, ולאחר מותה בשנת 1840 עבר המבנה לידי ויקטוריה, נסיכת סקסוניה-קובורג-זאלפלד, אימה של המלכה ויקטוריה.
בשנת 1886 שימש המבנה כביתו של בנה השני של המלכה ויקטוריה אלפרד, דוכס אדינבורו וסקסוניה-קובורג-גותה עד מותו בשנת 1900. אחיו הצעיר, הנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן התגורר במבנה עד מותו בשנת 1942. במהלך הבליץ ניזוק המבנה מהפצצות הלופטוואפה, ולאחר 1942 ועד תום מלחמת העולם השנייה שימש המבנה כמפקדה של הצלב האדום ובריגדת האמבולנסים של סנט ג'ון.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה עברה להתגורר במבנה הנסיכה אליזבת ובעלה, הדוכס מאדינבורו, ובשנת 1950 נולדה במבנה הנסיכה אן. לאחר מותו של המלך ג'ורג' החמישי, עברה להתגורר במבנה המלכה האם, ובשנת 1953 עברה למבנה הנסיכה מרגרט, רוזנת סנודן לזמן קצר, בטרם עברה לארמון קנזינגטון.
תיאור המבנה
לבית קלרנס ארבע קומות, וכן עליית גג ומרתף. חזית המבנה מכוסה בטיח לבן. במהלך השנים עבר המבנה שיפוצים רבים, העיקרי שבהם - לאחר שנפגע במלחמת העולם השנייה. בשנת 2003 עבר המבנה שיפוץ נרחב שכלל עיצוב פנימי מחודש של החדרים על ידי מעצב הפנים רוברט קימה.
בית קלרנס כסמל
המונח "בית קלרנס" שימש בתקשורת הבריטית כתיאור של הנסיך צ'ארלס בתקופתו כיורש עצר, והודעותיו לתקשורת היו לדוגמה:
פיג'ו 401
פיג'ו 401 (בצרפתית: Peugeot 401) הוא רכב מתוצרת יצרן המכוניות הצרפתי פיג'ו.
הרכב יוצר בין השנים 1934 ל-1935 והיה מצויד במנוע מדגם Reihen-Vierzylinder בעל 4 צילינדרים בנפח של 1720 סמ"ק. הרכב שהיה במשקל של 1300 קילוגרם, הגיע למהירות מרבית של 100 קמ"ש.
יוצרו מדגם זה עד לאוגוסט 1935 13,545 יחידות, מתוכם כ-79 מכוניות בעלות גג נפתח.
פרוורתי
פרוורתי (בפרסית עתיקה: 𐎳𐎼𐎺𐎼𐎫𐎡𐏁 משמעותו: המגן השומר) היה המלך השני מתוך ארבעה של האימפריה המדית, ובנו של דהיכו מייסד הממלכה. כמו אביו לפניו, הוא ניהל מלחמה נגד האימפריה הנאו-אשורית שבסופו הובס ונהרג בקרב על ידי חיילי המלך אשורבניפל (שלט בשנים 668-627 לפנה"ס).
ביבליוגרפיה בתור מלך
רוב המידע אודות פרוורתי מגיע מההיסטוריון היווני הרודוטוס, פרוורתי היה בנו של דהיכו והמשיך להוביל את איחוד השבטים המדיים. הוא הכפיף את הפרסים והפרטים, והכניע מדינות אחרות באירן העתיקה, עוד בעודו וסאל של מלכי אשור - אסרחדון (שלט 681-669 לפנה"ס) ואשורבניפל ( שלט 668-627 לפנה"ס). לאחר שלטון של עשרים ושתיים שנים (בערך 675-653 לפנה"ס), הוא נפל בקרב נגד האשורים אשר חזרו לבסס מחדש את שלטונם על המדיים. בעוד בעלי בריתו נותשים את הקרב והוא נשאר להלחם עם צבאו במלחמה איקשת נגד צבא אשור.
עקום בזייה
עקום בזייה (Bézier) הוא תיאור פרמטרי של עקום השימושי במיוחד בגרפיקה ממוחשבת. עקומי בזייה מוגדרים על ידי קבוצה של נקודות בקרה, כאשר נקודת הבקרה הראשונה והאחרונה הן קצות העקום, ויתר הנקודות לא בהכרח מצויות על העקום (ולרוב לא נמצאות עליו).
לעקומי בזייה שימושים רבים בתחומי הגרפיקה הממוחשבת. בין היתר משמשים עקומי בזייה בגרפיקה וקטורית כדי למדל עקומים חלקים שאותם ניתן להרחיב בצורה אינסופית, ובתוכנות לעריכה גרפית נעשה שימוש בצירוף של מספר עקומי בזייה כדי להגדיר מסלולים (paths).
הבסיס המתמטי לעקומי בזייה הם פולינומי ברנשטיין, שאותם פיתח המתמטיקאי הרוסי סרגיי נתנוביץ' ברנשטיין ב-1912, אולם חשיבותם הובנה רק כעבור כחצי מאה. שימוש בפולינומים אלו פותח ב-1959 על ידי Casteljau עבור שימוש של סיטרואן. שימוש נרחב בעקומים אלו נעשה בעקבות עבודתו של המהנדס הצרפתי פייר בזייה (Pierre Bézier) ב-1962 שהשתמש בהם לתכנון גוף רכב של חברת רנו.
ניתן להכליל את עקומי בזייה לממדים גבוהים יותר באמצעות משטחי בזייה.
הגדרה
עקומי בזייה מוגדרים על ידי קבוצת נקודות בקרה P_0 עד P_n, כאשר n הוא הדרגה של העקום (כאשר n = 1 העקום הוא ליניארי, כאשר n = 2 הוא ריבועי וכו'). העקום מוגדר בצורה הבאה:
עקום בזייה ליניארי
בהינתן שתי נקודות בקרה P0 ו P1, עקום בזייה ליניארי הוא פשוט הקו הישר בין שתי הנקודות הניתן על ידי: זה שקול לאינטרפולציה ליניארית.
עקום בזייה ריבועי
ניתן לראות בכך אינטרפולציה ליניארית על הנקודות המוגדרות על ידי עקומי בזייה המוגדרים על ידי שתי הנקודות P0 ו-P1 ועל ידי שתי הנקודות P1 ו-P2 בהתאמה. ניתן לראות זאת בסידור מחדש של המשוואה הקודמת:
1958 בישראל
1958 הייתה שנת העשור לקיומה של מדינת ישראל.
עקום בזייה
עקום בזייה ריבועי
הנגזרת של העקום לפי t היא:
1958 בישראל
נולדו
(קטגוריה:ישראלים שנולדו ב-1958)
עקום בזייה
עקום בזייה ריבועי
מן הנגזרת ניתן להסיק כי המשיקים לעקום ב-P0 ו-P2 נפגשים ב-P1. ככל ש-t גדל מ-0 ל-1 העקום מתרחק מ- P0 לכיוון P1, ואז מתעקם לעבר P2 מהכיוון של P1.
1958 בישראל
נפטרו
(קטגוריה:ישראלים שנפטרו ב-1958)
קולאז'
קולאז' (גם קוֹלָז'; מצרפתית: coller – "להדביק"; על פי האקדמיה ללשון העברית: הֶדְבֵּק) הוא מדיה אמנותית שבה נעשה שימוש בפיסות עיתון, נייר, אריג, או אלמנטים אחרים ליצירת תמונה דו-ממדית. בדומה לציור, המבע האמנותי מבוטא באמצעות צבע, צורה, קומפוזיציה וכדומה, אך בנוסף לכך קיימים בקולאז' רבדים נוספים של הבעה הנגזרים מתכנים קיימים על גבי פיסות הנייר (כמו תמונות או טקסט), אופן קריעתם או גזירתם ושימוש בחומרים לא שגרתיים. טכניקת הקולאז' דומה לטכניקה אחרת - אסמבלאז', שבה מצורפים אובייקטים לכדי יצירה תלת-ממדית.
בעבודות מאוחרות של הצייר אנרי מאטיס, לדוגמה, מחליפה טכניקת הקולאז' את מלאכת הציור. בעבודות דוגמת "השבלול" (1952) עיצב מאטיס את היצירה מגזרי נייר אותם צבע. למרות שם היצירה, המנחה את הצופה לראייה מימטית, מתקיים ביצירה גם יחס בין הניירות הגזורים לבין רקעה של העבודה, והאמן מייחס לשניהם חשיבות דומה.
פרשנות אמנותית מודרניסטית מעניקה למדיום זה אופי ביקורתי כלפי המציאות, כיוון שהוא מאלץ את הצופה להתמודד עם חלקים שהם אשלייתיים ומציאותיים בו-זמנית. כך, לדוגמה, בקולאז'ים של האמן פבלו פיקאסו ניתן למצוא תיאור של טבע דומם עם עיתון, כאשר חלק מן העבודה עשוי בטכניקה של רישום וחלקה הוא פיסות עיתון מודבקות.
בעבודותיו של הצייר הגרמני קורט שוויטרס, חבר תנועת הדאדא, לדוגמה, מאפשר השימוש בקולאז' ליצור תמונה המבטאת חוסר היררכיה כיוון שהיא מורכבת מפיסות שונות ממקורות שונים - פרסומות, עיתונים, מגזינים ועוד.
הצייר יצר שברי אומנות כדי שיוכל לפרק ולשלב אותם ביצירותיו השונות.
פיג'ו 208
פיג'ו 208 היא מכונית סופרמיני האצ'בק (סגמנט B) המיוצרת על ידי יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו. המכונית נחשפה לראשונה בתערוכת הרכב בז'נבה במרץ 2012. פיג'ו 208 מחליפה את פיג'ו 207 אשר נשאה את דגל הסופרמיני של פיג'ו במשך כשש שנים. עיצובה של פיג'ו 208 הופקד בידי המעצב פייר אוטייר כשסילבן הנרי מתפקד כמעצב החיצוני.
דגמים הנמכרים בישראל
פיג'ו 208 נמכרת בישראל בשתי גרסאות: האחת מצוידת במנוע 1.2 ליטר והשנייה ב-1.6 ליטר. מנוע ה-1.2 ליטר, המבוסס על טכנולוגיית Pure-Tech אשר מצמצמת את זלילת הבנזין, הוא בעל שלושה צילינדרים המפיק הספק של כ-82 כ"ס המגיעים מ-5,750 סל"ד. המנוע משודך לתיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה יחסי העברה. המומנט המרבי היא 12 קגמ המתקבל מתחום של כ-2750 סל"ד. התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמ"ש אורכת 12.2 שניות, המהירות המרבית של המכונית היא כ-175 קמ"ש וצריכת הדלק הממוצעת, על פי נתוני היצרן, היא 22.2 ק"מ לליטר, בנסיעה עירונית-בינעירונית. פליטת הפחמן דו-חמצני היא 110 גרם ל-100 ק"מ.
מנוע ה-1.6 מפיק כ-120 כ"ס המגיעים מ-6000 סל"ד. המנוע משודך לתיבת הילוכים אוטומטית עם ארבעה יחסי העברה. המומנט המרבי הוא 16.3 המתקבל מתחום של כ-4250 סל"ד. התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמ"ש אורכת 10.7 שניות, כשהמהירות המרבית מגיעה עד 190 קמ"ש. גרסה זאת צורכת על פי נתוני היצרן, כ-14.9 ק"מ לליטר בנסיעה עירונית-בינעירונית. פליטת הפחמן דו-חמצני היא 154 גרם ל-100 ק"מ.
בטיחות
במבחן ריסוק שנערך בשנת 2012 זכתה פיג'ו 208 בציון של חמישה כוכבים
פיג'ו 208 GTI
במרץ 2013, בתערוכת הרכב בז'נבה, חשפה פיג'ו את פיג'ו 208 GTI. המכונית הונדסה ותוכננה להוות את הדור הבא של פיג'ו GTI - המותג הספורטיבי ביותר של היצרנית – תוך כדי ציון שלושים שנה לדגם פיג'ו 205 GTI, הדגם המיתולוגי של היצרנית.
המחוז הפדרלי של ברזיל
המחוז הפדרלי של ברזיל (בפורטוגזית: Distrito Federal) הוא מחוז בברזיל הכולל את שטחה של העיר ברזיליה, בירת ברזיל, ואינו שייך לאף מדינה בברזיל. בעבר היה המחוז חלק ממדינת גויאס.
פיג'ו 208
פיג'ו 208 GTI
פיג'ו 208 GTI מצוידת במנוע 1.6 ליטר THP טורבו המפיק הספק מרבי של כ-200 כוחות סוס ב-5,800 סל"ד, ואילו מומנט מרבי של כ-28 קג"מ המתקבלים מתחום של כ-1,700 סל"ד. התאוצה מעמידה למהירות של כ-100 קמש אורכת 6.8 שניות. המהירות המרבית של המכונית היא כ-216 קמ"ש. פליטת ה-CO2 היא 139 גרם/ק"מ. על פי היצרנית, תצרוכת הדלק במצב נסיעה משולב עירוני-בינעירוני היא 16.95 ק"מ לליטר. למנוע משודכת תיבה ידנית בעלת 6 הילוכים מקוצרים.
המחוז הפדרלי של ברזיל
היסטוריה
הממשלה הפדרלית של ברזיל עברה למחוז הפדרלי ב-21 באפריל 1960, ואז פוצל המחוז ממדינת גויאס. לפני המעבר היה המחוז הפדרלי בברזיל שטחה של העיר ריו דה ז'אנירו. לאחריו, הפך שטח העיר ריו דה ז'אנירו למדינה בשם גואנברה, שהתקיימה בין 1960 ל-1975, עד שהתאחדה עם מדינת ריו דה ז'אנירו.
פיג'ו 208
פיג'ו 208 GTI
ברמת האבזור החיצוני כוללת פיג'ו 208GTI חישוקי סגסוגת בקוטר של כ-17", פסי כרום סביב חלונות המכונית וצינור מפלט כפול מצופה כרום. ברמת האבזור הפנימית כוללת המכונית מסך מגע מרכזי בגודל של כ-7" המכיל את תפריטי המידע של כל מערכות המכונית, חיבורי USB, AUX ובלוטות', תא כפפות מקורר ומושבים ספורטיביים המשלבים עור עם בד.
המחוז הפדרלי של ברזיל
היסטוריה
בתחילה הורכבה אוכלוסיית המחוז מהפועלים שעסקו בבניית העיר ברזיליה, שנבנתה מן היסוד בתקופת כהונת הנשיא ז'וסלינו קוביצ'ק, בין שנת 1956 ל-1960. פועלים אלו כונו "קנדנגוס". לאחר מכן הגיעו לעיר פקידי הממשלה הפדרלית ומשפחותיהם. העיר ברזיליה היא עיר מתוכננת ובה אזורי מגורים, עסקים, לימודים וכיוצא בזה. לרחובות אין שמות, אלא הם מזוהים באמצעות אותיות ומספרים הערוכים בצורה גאוגרפית. בתחילה תוכננה העיר להגיע לאוכלוסייה של מיליון איש, ולאחרונה עברה מספר זה. בשל המבנה המורכב של העיר, היה גידולה איטי, והדבר חייב רבים להתיישב בערים הסמוכות לה, המהוות כיום חלק ניכר מאוכלוסיית המחוז הפדרלי.
פיג'ו 208
פיג'ו 208 GTI
בהיבט הבטיחותי מספקת פיג'ו 208 GTI שש כריות אוויר ומערכות בטיחות מתקדמות המפקחות על מהירות, יציבות, אחיזה ובלימה, חיישני חנייה, פנסי ערפל קדמיים, זוג חגורות בטיחות פירוטכניות ועוד.
ברנרדינו דה סאגון
ברנרדינו דה סאגון (ספרדית: Bernardino de Sahagún; 1499 - 5 בפברואר, 1590) היה מיסיונר פרנציסקני שעבד בקרב בני הנאהוה במלכות המשנה של ספרד החדשה. פרסומו בא לו כתוצאה מעריכתו וניצוחו על כתיבת הספר "היסטוריה כללית של הדברים בספרד החדשה" (Historia general de las cosas de Nueva España), שאחד מעותקיו ידוע בשם הקודקס הפלורנטיני.
קורות חייו
סאגון נולד בעיירה סאגון (Sahagún) שבממלכת לאון (León) בשם ברנרדינו דה ריביירה (de Ribeira), והחליף את שמו בשם עיר מגוריו. בן זמנו האח חואן דה טורקמדה (Torquemada) העיד כי היה יפה תואר.
המחוז הפדרלי של ברזיל
דגל
הצבע הלבן מסמל את השלום, בעוד שהצבעים הירוק והצהוב הם צבעיה הלאומיים של ברזיל. ארבעת החצים הצהובים מסמלים את אוכלוסייתה הילידה של ברזיל, והם מצביעים אל ארבעת כיווני השמיים, כדי להצביע על כך שהכוח נובע מן המרכז. החצים אף יוצרים צלב, שיש בו כדי להזכיר את צלב הדרום, אזכור נוסף לדגלה של ברזיל.
הדגל עוצב על ידי המשורר גיירמה דה אלמיידה, ואומץ על ידי הממשלה ב-25 באוגוסט 1969.
ברנרדינו דה סאגון
קורות חייו
בשנת 1520 החל דה סאגון את לימודיו בהיסטוריה, פילוסופיה, תאולוגיה ולטינית באוניברסיטת סלמנקה, ולאחר כחמש שנים נדר את נדריו והצטרף למסדר הפרנציסקני. בסביבות שנת 1527 הוסמך ככומר, ושנתיים לאחר מכן, בשנת 1529, הפליג כמיסיונר לספרד החדשה שזה עתה נכבשה יחד עם 20 נזירים פרנציסקניים אחרים, תחת הנהגת האח אנטוניו דה סיאודד רודריגו (Antonio de Ciudad Rodrigo).
את שנותיו הראשונות העביר במנזר טלאמנאלקו (Tlamanalco), ומאוחר יותר, בשנת 1535 הפך למשגיח, וכנראה המייסד, של מנזר שוצ'ימילקו (Xochimilco). החל משנת 1536 לימד דה סאגון לטינית בקולחיו דה סנטה קרוס דה טלאטלולקו (Colegio de Santa Cruz de Tlatelolco) והמשיך ללמד בו, עם הפסקות קצרות מדי פעם, עד לאחרית חייו. קולחיו דה סנטה קרוס נוסד באותה שנה בצו מלכותי במטרה לספק השכלה אקדמית והנחיה דתית לצעירים בני הנאווה, ובעיקר לבני האצילים (pipiltin). במהלך שנות לימודיו בקולחיו העמיד דה סאגון תלמידים רבים, אשר מאוחר יותר סייעו לו במחקריו על שפת הנאווה ותרבותם. אחדים מהשמות של תלמידיו ידועים: אנטוניו ולריאנו ( Valeriano), מרטין חקוביטה (Jacobita), אנדרס לאונרדו (Leonardo), ואלונסו בחרנו (Bejarano).
בין השנים 1540 ו-1545 נשא דה סאגון במשרות כנסייתיות שונות בפואבלה, ולאחר מכן שב ולימד בקולחיו דה סנטה קרוס עד לשנת 1550. בשנת 1558 נשלח לטפפולקו (Tepepolco) למשך כשנתיים, לאחריהן שב לטלאטלולקו. בשנת 1577, או שנה לאחר מכן, הוחרמו עבודותיו ההיסטוריות-אנתרופולוגיות, עליהן שקד החל משנת 1549, כנראה מחשש שהכבוד אשר רכש לתרבות הנאווה וההתחשבות במנהגיהם הקדומים עלולים להוות מכשול בתהליך הניצור. יחד עם זאת נראה כי היו אלו סיבות פוליטית, ולא דתיות, שהביאו להחרמת כתביו. עדות לכך ניתן למצוא בעובדה כי עותקים מעבודותיו נמצאו בספריית ארמון המלכות, ולא בארכיונים כנסייתיים. הסבר לכך ניתן למצוא בחוסר הסובלנות שאפיין את ספרד באותם הימים לנוכח התפשטות הפרוטסטנטיות, ותפיסת הדת המקומית כפגנית. בשנת 1585 עבר למנזר סן פרנסיסקו במקסיקו סיטי, בו נפטר בגיל 90.
יצירותיו
לאורח שנות חייו הארוכות חיבר דה סאגון מספר רב של יצירות בנאוואטל, ספרדית ולטינית. יחד עם זאת, היצירה היחידה שראתה אור במהלך ימי חייו, במקסיקו בשנת 1583, הייתה Psalmodia cristiana y Sermonario de los Santos del año, en lengua mexicana, ordenado en cantares o psalmos para que canten los indios en los areytos que hacen en las Iglesias. נוסף על זו חיבר דה סאגון את Incipiunt Epistola et Evangelia; Evangelario en lengua Mexicana; Sermonario de dominicas y de santos en lengua mexicana; Postillas sobre las Epístolas y Evangelios de los Domingos de todo el año יחד עם תלמידיו מטלאטלולקו; את Tratado de la Retórica y Teología de la gente mexicana, בשפת הנאוואטל; Coloquios y Doctrina Cristiana con que los doce frailes de San Francisco enviados por el papa Adriano VI y por el emperador Carlos V convirtieron a los indios de la Nueva España; Arte de la lengua mexicana, con su vocabulario apéndiz; Vida de San Bernardino de Siena, בנאוואטל; Manual del Cristiano; un Calendario; Arte adivinatoria וכן את Vocabulario trilingüe - מילון תלת לשוני בנאוואטל, ספרדית ולטינית.
אולם יצירת המופת המונומנטלית שלו, עליה שקד משך כשלושים שנה הייתה "ההיסטוריה של הדברים בספרד החדשה". יצירה זו היא אוסף של מסורות שנמסרו לו בידי תלמידיו (הנקראים לעיתים בשל כך "מודיעי סאגון") הכתובות בצורה אוהדת ומלאת כבוד. שלושה עותקים מהיצירה נשלחו למועצת האינדיאס (Consejo de las Indias) במטרה שיתפרסם, אולם אלו אורכבו ולא ראו אור מסיבות פוליטיות. שלושת העותקים הגיעו, בסופו של דבר, לספרייה המלכותית, שם שמור אחד מהעותקים עד היום. עותק אחר, המוכר בשם הקודקס הפלורנטיני, עשה דרכו לספריה הלאורנטינית (באיטלקית: Biblioteca Medicea Laurenziana) אשר בפירנצה, הקרויה בספרדית פלורנסיה (Florencia), ומכאן שמו של הקודקס.
שיטת עבודתו הייתה איסוף של מסורות שעברו בעל פה, ניתוחן, והעתקתן בצורה דו לשונית (נאוואטל וספרדית). שיטת עבודה זו הביאה חוקרים מודרניים, כגון מיגל לאון פורטייה (León-Portilla) ואנחל מריה גריביי (Garibay), לראות בו את האנתרופולוג הראשון של האמריקות. הערכה זו שנויה במחלוקת ואחרים רואים בסאגון כמי שנטל חלק בתהליך הדמוניזציה של הדת המקומית ובתהליך הטראנסקולטורציה של העמים המשועבדים. יחד עם זאת, אין כל עדות לכך שסאגון לקח חלק בתהליך ההשמדה הפיזית של חפצי האמונה המקומית, אף על פי שכמיסיונר תרם לניצור האוכלוסייה וחיסול הסדר האינדיאני הקודם.
ראובן רוטשילד
ראובן רוטשילד (נולד ב-1957) הוא כדורסלן ונהג אוטובוס עבר ישראלי, ששיחק בתפקיד הסנטר בהפועל עפולה ובנבחרת ישראל.
ראשית חייו
נולד לכדורסלן העבר שלמה רוטשילד. למד בבית הספר אורט בעפולה במגמת אלקטרוניקה. בגיל 13 החל ראובן רוטשילד את קריירת הכדורסלן שלו, כשהצטרף לקבוצת הנוער של הפועל עפולה.
קריירה
בשנת 1973 השתתף במדי נבחרת הקדטים של ישראל באליפות אירופה שנערכה באיטליה. בעונת 1974/1975 רשם את עונתו הראשונה בליגה הבכירה במדי הפועל עפולה, אך הקבוצה, תחת המאמן רני כהנא רשמה עונה חלשה וירדה לליגה השנייה, כאשר רוטשילד קלע בממוצע של 10.1 נקודות למשחק. בשנת 1975 התגייס לצה"ל וכשחקן נבחרת ישראל, זכה למעמד של ספורטאי מצטיין והוצב לשרת בתפקיד מקצועי, בבסיס חיל האוויר ברמת דוד, הקרוב לביתו. במהלך כל הקריירה שלו ככדורסלן, שירת רוטשילד בשירות קבע.
בעונת 1975/1976 שיחק רוטשילד במדי עפולה בליגה השנייה וסייע לה להעפיל חזרה לליגה הראשונה. בשנת 1976 השתתף רוטשילד עם נבחרת הנוער באליפות אירופה לנוער בספרד. כן בשנת 1976 ייצג את חיל האוויר בגביע הרמטכ"ל בכדורסל. בעונת 1976/1977 סיימה עפולה במקום ה-11 בליגה, אך מכיוון שהייתה יורדת אחת, היא ניצלה מירידה. רוטשילד קלע בממוצע של 12 נקודות למשחק. בשנת 1977 הוזמן רוטשילד את נבחרת ישראל הבוגרת באליפות אירופה שנערכה בבלגיה, תחת המאמן רלף קליין. הנבחרת רשמה הישג שיא כאשר סיימה את הטורניר במקום החמישי, אך רוטשילד לא שותף בטורניר. כן באותה שנה ייצג את נבחרת ישראל בכדורסל במכביה העשירית.
סך הכל שיחק רוטשילד 7 עונות בליגה הראשונה בכדורסל, בהן רשם 110 משחקים, קלע בממוצע של 9.3 נקודות למשחק, והוא מדורג במקום השישי בטבלת קלעי הפועל עפולה בכל הזמנים.
בנבחרת ישראל בכדורסל שיחק רוטשילד 9 משחקים והשתתף באליפות אירופה 1977.
לאחר הפרישה
בשלהי הקריירה עבר רוטשילד קורס מאמני כדורסל. בשנת 1985 השתחרר רוטשילד משירות הקבע, והחל לעבוד כנהג אוטובוס באגד. בשנת 1988, שיחק ואימן בקבוצת הכדורסל "חבל - איילות" שבדרום. לשם כך עבר עם משפחתו להתגורר בקיבוץ יטבתה במשך ארבע שנים, ובתוך כך עבד כנהג בסניף אגד באילת. בשנת 2004 נבחר רוטשילד לכהן כשופט בבית הדין של אגד ובשנת 2013 נבחר ליו"ר מנהל משפט החברים הארצי.
כיבוש הים (הולנד)
כיבוש הים הוא מושג שמתייחס לייבוש אדמות הולנד שכוסתה בעבר במי ים.
בעבר, כ-40% משטחה של הולנד היה מכוסה במי ים. צפיפות האוכלוסין והצורך בשטחים למחיה וחקלאות גרם להולנדים לנהל "מלחמות" אין ספור כנגד הים. הצורך בפתרון יסודי וסופי התעצם לאחר האסון של 1953, שעה שכ-2,000 איש טבעו בשיטפונות הים הצפוני.
פרברי העיר אמסטרדם מורכבים גם הם מאדמה מיובשת (פולדר) מן הים, אדמה שבעבר הייתה מכוסה באגמים, ביצות או ים.
"פולדר" בהולנדית הוא אזור אדמה מוקפת סכרים. האזור המכוסה באופן טבעי במים ומוקף בסכרים ויוצר שקע סגור באופן מלאכותי. בתוכו רמת המים נקבעת באופן מלאכותי באמצעות מערכת הידראולית (טחנות רוח, תחנות קיטור וכדומה). זהו בעצם אזור של אדמה שנלקחה מן הים, מאגם או ביצה והוא שוכן מתחת לגובה פני הים.
יצירת פולדר מחייבת מספר שלבים: בביצות ולאורך נהרות יש פולדרים בודדים המוגנים בסכר אחד (שמות ערים המסתיימות ב"דם" מעיד על סגירת פלג מים על ידי סכר). הם נבנו כדי לספק הגנה מפני הגאות ולייבוש שטחי אדמה אחדים. עודפי מים מפולדרי סכר מכוונים חזרה לים או לנהר בעזרת כוח המשיכה ועל ידי סכרים בשעת השפל.
השלב הבא הוא פולדרי ניקוז שם נבנה סכר סביב אגם. מעבר לו יש תעלה טבעתית ובסמוך לה סכרים שמקיפים פולדרים קרובים. בפולדר יש שתי וערב של תעלות קטנות המחוברות ביניהן באמצעות סעיפי תעלות. כאשר דרגת המים עוברת את המידה הרצויה המים נשאבים חזרה אל תוך סעיפי התעלות ולאחר מכן החוצה אל התעלה ההיקפית ואל רשת שלמה של אגמים או תעלות המשמשים כמאגרים זמניים. בעבר הם הונעו על ידי טחנות הרוח והקיטור. השלב הבא הוא שכלול של השלב שני: הקפת אזור של ים בסכרים וניקוזו באמצעות שאיבה בלבד. זהו מפעל אדיר שלוקח זמן רב ודוגמה לכך היא "פלבולנד", קבוצה של פולדרים שנוצרו בצפון מזרח הולנד החל בשנת 1950 ועד שנת 1986, עת הוקם מחוז בשם זה.
ניקוז אזורים בתוך הארץ הנמצאים מתחת לפני הים היה חייב להתבצע בהתערבות אנושית. פיתוח טכניקות לניקוז הוא פרק יוצא דופן בהיסטוריה של הולנד, תחנות פולדרים תוכננו לשאיבת מים וזו הפעם הראשונה שמשאבים טכניים הצליחו לשלוט ביסודות הטבע. פני הים עלו והאדמה הונמכה באמצעות ניקוז של ביצות כבול (העברת מים מאזורי הביצות לים).
טחנות הרוח שניצבו בשורה היו מסוגלות לנקז אזור של פנים הארץ. פריצת הדרך בתחום זה הייתה על ידי ארכיטקט ומהנדס מים נודע בשם יאן אדריאנס ליכווטר (פרוש מילולי של שמו: "ללא מים") שבניהולו ובאמצעות 40 טחנות רוח נוקז אגם בימסטר בצפון העיר אמסטרדם. הצלחה זו עודדה את ההולנדים והם המשיכו במאמציהם להקים פולדרים נוספים בעיקר בצפון הולנד. האגמים הגדולים בצפון הולנד הפכו לאדמה חקלאית פורייה כיוון שהגשם שטף ממנה את שארית המלחים. ההון לביצוע המפעלים הללו בא מסוחרי אמסטרדם העשירים.
בסך הכל יובשו בהולנד מאז המאה ה-13 7,050 קמ"ר של אדמה, מהם 4,000 הודות לבניית סכרים חופיים.
רוסיה הוגנת – למען האמת
רוסיה הוגנת – למען האמת (ברוסית: Справедли́вая Росси́я — За правду; רשמית: "המפלגה הסוציאליסטית 'רוסיה הוגנת - פטריוטים - למען האמת'", "Социалистическая партия "Справедливая Россия — Патриоты — За правду") היא מפלגה בפדרציה הרוסית שנוסדה ב-28 באוקטובר 2006 ממיזוגן של תנועת "מולדת", המפלגה הרוסית לחיים, ומפלגת הגמלאים הרוסית. המפלגה נודעה בשם "רוסיה הוגנת" ובתור מפלגה סוציאל-דמוקרטית הייתה חברה באינטרנציונל הסוציאליסטי. היא קוראת ל"סוציאליזם חדש של המאה ה־21" שמבטיח את זכויותיו וחירויותיו של הפרט ומבטיח את תפקודה התקין של מדינת רווחה.
יו"ר המפלגה ומייסדה הוא סרגיי מירונוב. בשנת 2011 נבחר ניקולאי לביצ'ב ליו"ר המפלגה, אחרי סרגיי מירונוב שהוביל את המפלגה קודם. ב־27 באוקטובר 2013 נבחר מירונוב מחדש ליו"ר המפלגה, ושוב ב־28 באוקטובר 2018. ב־28 בינואר 2021 התמזגה המפלגה עם תנועת 'למען האמת' ומפלגת 'הפטריוטים של רוסיה' ליצירת "רוסיה הוגנת - למען האמת".
היסטוריה
ב־14 באפריל 2007, מפלגת העם של הפדרציה הרוסית מוזגה רשמית לתוך מפלגת רוסיה הוגנת. במאי 2007 הציע מירונוב לאחד את המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית עם תנועת רוסיה הוגנת במטרה לייצר מפלגה סוציאליסטית מאוחדת חדשה. הוא הזמין את כל התנועות הסוציאליסטיות להצטרף למפלגה. הצעתו נדחתה על ידי גנאדי זיוגאנוב, מנהיג המפלגה הקומוניסטית, שטען כי רוסיה הוגנת היא מפלגת שמאל שהצהרותיה אינן משתוות לאידאולוגיה הקומוניסטית. ב־22 בדצמבר 2007 הצביעה מועצת מרכז המפלגה פה אחד לתמוך במועמדותו של דמיטרי מדבדב לבחירות לנשיאות ב-2008. ב־25 באפריל 2008, רוסיה הוגנת הנהיגה את הקונגרס השלישי השנתי, היכן שהמפלגה ריכזה אלפי חברים שלא הכריזו על עצמם כחברי מפלגה. הקונגרס פירק את הלשכה הפוליטית של המפלגה והעביר את סמכויותיה למועצת המרכז. יו"ר הלשכה הפוליטית, ניקולאי לביצ'ב, שעמד גם בראש סיעת רוסיה הוגנת בדומה הממלכתית, נבחר למזכיר ראשון של מועצת המרכז. המפלגה הסוציאליסטית המאוחדת של רוסיה והמפלגה האקולוגית הרוסית "הירוקים" התמזגו לתוך המפלגה ב-2008. בסך הכל במהלך התקופה התמזגו שמונה מפלגות שונות אל תוך המפלגה.
ב-16 באפריל 2011, בבחירות למועצת מרכז המפלגה, נבחר ראש סיעת המפלגה בפרלמנט, ניקולאי לביצ'ב, למנהיג המפלגה, לאחר שסרגיי מירונוב, יו"ר המפלגה הקודם, התפטר לקראת שינויים מבניים במפלגה, לקראת הבחירות הפרלמנטריות. כחלק מן ההכנות, הוחלט כי מנהיג המפלגה יכהן 4 שנים וכל אנשי מועצת המרכז ובכירי המפלגה יכהנו במשך שנתיים וחצי.
ב-2013 סרגיי מירונוב נבחר מחדש לראשות המפלגה. ב-2018 נבחר לקדנציה נוספת. בינואר 2021 מיזגה אל תוכה את תנועת "למען האמת" (בראשות זכר פרילפין) ומפלגת הפטריוטים של רוסיה לקראת הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021 ושינתה את שמה ל"מפלגה הסוציאליסטית 'רוסיה הוגנת - פטריוטים - למען האמת'" («Социалистическая политическая партия "Справедливая Россия — Патриоты — За правду»).
אידאולוגיה ומצע
מבחינה פוליטית, רוסיה הוגנת היא תנועה שמאלנית יותר מאשר "רוסיה מאוחדת", שמצעה הפוליטי מתרכז בליברליזם כלכלי. מנהיג רוסיה מאוחדת, בוריס גריזלוב הצהיר שמפלגתו היא מפלגה שמרנית, כאשר האתר הרשמי של מפלגת רוסיה הוגנת מריץ את הסלוגן: "אנו מפלגת האדם העובד".
המפלגה קוראת למדינת רווחה עם פחות אי שוויון כלכלי, תוך הגנה על זכויות קניין אינדיבידואליות ושמירה על כלכלת שוק. תחת סרגיי מירונוב, המפלגה הציגה עצמה כאלטרנטיבה סוציאליסטית למפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית ומתארת את האידאולוגיה שלה כ"סוציאליזם חדש של המאה ה־21", אך מדגישה כי אינה מעוניינת לחזור ל"סוציאליזם ביורוקרטי סובייטי". לפי המפלגה, "סוציאליזם חדש" מוגדר כאנטיתזה ל"קפיטליזם ברברי, אוליגרכי". המפלגה מייצגת סוציאליזם אינדיבידואליסטי או ליברלי יותר.
שיפור מעמדו החברתי-כלכלי של הרוסי הממוצע הוא מטרתה העיקרית של המפלגה. היא מבקשת להחליף את מדיניות מס הכנסה שטוח של 13% ברוסיה במיסוי פרוגרסיבי ודורשת כי ההוצאות על תוכניות תעסוקה יוגדלו ל-1% מהתמ"ג. בדומה הממלכתית, המפלגה מדגישה את תפקידה כ"אופוזיציה בונה" המתנגדת לשחיתות ברמה גבוהה ותומכת בהמשך דמוקרטיזציה של המערכת הפוליטית. בשנים 2007–2011 הכריזה רוסיה הוגנת על התנגדותה מוחלטת לממשלתו של ראש הממשלה ולדימיר פוטין, והצביעה נגד תקציבי הממשלה ב-2010 וב-2011 תוך שהיא תומכת בתוקף בנשיא דמיטרי מדבדב ובתוכנית המודרניזציה שלו. למרות עמדה זו, היא תמכה בפוטין בבחירות לנשיאות רוסיה בשנת 2018.
ביקורת
במקום להוות אתגר לרוסיה מאוחדת, המפלגה דווקא תמכה בחוזקה בנשיא לשעבר, ולדימיר פוטין ונמתחה עליה ביקורת כי היא מפלגת אופוזיציה באופן סמלי בלבד.
מירונוב, מצדו, טען שייסוד רוסיה הוגנת סימן את ייסוד המערך הדו-מפלגתי ברוסיה, שקבוצתו החדשה תספק אבן נגף להגמוניה הנוכחית של רוסיה מאוחדת במושבי הדומה.
המפלגה הואשמה בידי ארגוני זכויות אדם רוסיים בעידוד פוליטיקאים אנטישמיים ולאומנים קיצוניים.
מעמד
למפלגה יש 23 נציגים בדומה בת 450 המושבים. נציגי המפלגה עומדים ראשות שתי ועדות, הוועדה לענייני משפחה, נשים וילדים (בראשות ילנה מיזולינה) והוועדה למדע וטכנולוגיות גבוהות (בראשות ולרי שרשנייב). בבית העליון של הפרלמנט, מועצת הפדרציה, למפלגה 12 חברים המייצגים אינטרסים של אזורים שונים. ברמה התת-לאומית מונה המפלגה בסך הכל 309 צירים ב-66 אסיפות מחוקקות אזוריות.
בשנת 2012 מנתה המפלגה 400,000 חברים וטענה שהיא מפלגת השמאל הגדולה ביותר ברוסיה.יש לה סניפים אזוריים בכל המחוזות הפדרליים של רוסיה.
תוצאות בבחירות
בבחירות האזוריות ברוסיה שנערכו ב-11 במרץ 2007, המפלגה צברה קולות רבים, אך עדיין לא הגיעה לשליטה כמפלגה השנייה במדינה, עמדה שעדיין מחזיקה בה המפלגה הקומוניסטית הרוסית, שזכתה במקום השני בשישה מתוך 14 מחוזות הבחירה וזכתה בבחירות באזור סטברופול. מדגמים שונים הציגו את ניצחון המפלגה עם 15% סביב 14 מחוזות כשהגיעה למקום השלישי, כאשר הקומוניסטים עם 16% ורוסיה מאוחדת עם 45%. דעת הקהל באוגוסט אותה שנה מצאה שהפופולריות של רוסיה הוגנת גדלה משבעה אחוזים ל-11%, כשהיא עוקפת את הליברל-דמוקרטים בבחירות הפרלמנטריות ב-2007. ב-8 בדצמבר 2007, המפלגה קיבלה 38 מושבים בדומה. בבחירות הפרלמנטריות שנערכו ב-2011 זכתה המפלגה ב-64 מושבים בדומה.
בבחירות שנערכו בספטמבר 2016 המפלגה זכתה ב-23 מושבים בלבד לאחר שקיבלה 6,19% מכלל המצביעים והצטמקה מהמפלגה השלישית בגודלה למפלגה הרביעית והקטנה ביותר בדומה הממלכתית, מבלי להחשיב את שתי המפלגות הנוספות ("מולדת" ו"המצע האזרחי"), שזכו במנדט אחד בלבד.
ביאפרה
הרפובליקה של ביאפרה (Republic of Biafra) הייתה מדינה קצרת ימים, שמרדה בשלטון ניגריה, והתקיימה בין 1967 ל-1970 בדרום מזרח ניגריה, תוך מלחמה בשלטון המרכזי. שמה של המדינה ניתן לה על שם מפרץ ביאפרה באוקיינוס האטלנטי, שעל חופיו שכנה.
רק מדינות מעטות - גבון, האיטי, חוף השנהב, טנזניה וזמביה - הכירו בעצמאות ביאפרה, אך מדינות נוספות - רודזיה, דרום אפריקה וצרפת - סיפקו לה סיוע צבאי חשאי, ואף ישראל העבירה לה נשק שלל שנתפס במלחמת ששת הימים. איי סאו טומה ופרינסיפה, אז בשליטת פורטוגל, היו מוקד חיוני של העברת סיוע הומניטרי. לעומתן, בריטניה וברית המועצות העניקו סיוע צבאי לניגריה.
ההסגר שהטילה ניגריה על ייבוא סחורות לביאפרה הוביל בסופה של המלחמה לאסון הומניטרי. מספר המתים במלחמה, ברעב ובמחלות מוערך במיליון.
היסטוריה
בינואר 1966 כשל ניסיון הפיכה צבאית של קצינים מבני האיגבו בממשלת ניגריה. הניסיון הוביל למעשי טבח בבני איגבו בצפון ובמערב המדינה, ומאות אלפי בני איגבו נמלטו לאזורי המוצא שלהם. באזורים אלה ערכו האיגבו פרעות בבני קבוצות אחרות. רוב בני האיגבו, שמנו אז על פי ההערכה 7 מיליון נפש, התגוררו בחבל המזרחי של ניגריה, שמושלו הצבאי היה לויטננט קולונל צ'וקוומקה אודומגוו אוג'וקוו (Chukwuemeka Odumegwu Ojukwu), בן איגבו. ב-30 במאי 1967 הכריז אוג'וקוו על פרישת המחוז מניגריה, ועל הקמת מדינה עצמאית שבירתה אנוּגוּ. לחבל, שאין לו גישה לים, סופחו אזורים מדרום, השוכנים לחוף המפרץ, ובהם מרבצי נפט גדולים. באזורים אלה שכנו קבוצות אתניות שאינן איגבו, שהמתח בינן לבין האיגבו הדומיננטיים פגע ביכולת העמידה של ביאפרה.
ימים אחדים לאחר הכרזת העצמאות פלש צבא ניגריה לביאפרה, ובמהרה דחק את הביאפרים לאזורי האיגבו בלבד, צר עליהם מכל העברים והחל להדק בהדרגה את טבעת המצור. בירת המדינה הועברה שלוש פעמים לאזורים פנימיים יותר. המתקפה המכרעת החלה בדצמבר 1969. בראשית ינואר 1970 נמלט אוג'וקוו, ב-13 בינואר חתם סגנו על הסכם כניעה לכוחות הניגרים וב-15 בינואר בטלה באופן רשמי הרפובליקה של ביאפרה.
לאחר המלחמה
החשש ממעשי טבח המוני ופעולות נקם לאחר המלחמה לא התממש, ונעשה מאמץ לפיוס ולשיקום האזורים שנפגעו במלחמה, בכספי הנפט. עם זאת, פקידי ממשלה מבני האיגבו שעזבו את משרותיהם בממשל הניגרי כדי לעבוד בממשלת ביאפרה לא קיבלו את משרותיהם בחזרה. מתחים אתניים ודתיים עדיין קיימים בעוצמה רבה בניגריה. תנועה לחידוש הרפובליקה של ביאפרה בראשות נאמדי קאנו פועלת גם כיום בניגריה ובקרב גולים מחוצה לה. ראש התנועה נעצר ושוחרר בשנת 2015, אך מאז 2017 לא נראה בציבור.
רולי
רולי הוא שם משפחה. {{פירושונים|
ראו גם
}}
מצב רוח
מצב רוח הוא מצב רגשי שנמשך פרק זמן מסוים, המשפיע על הדרך שבה האדם חווה את עולמו הפנימי והחיצוני.
לרוב מצבי רוח הם חיוביים או שליליים. בהתאם לכך, בשפת הדיבור אנשים נוטים להגיד שיש להם מצב רוח "טוב" או "רע".
הפסיכולוג רוברט ת'אייר טוען כי ניתן לסווג מצבי רוח על פי שני ממדים: אנרגטיות ומתח נפשי. אדם יכול להיות מלא אנרגיות או חסר כוחות ועייף, וכן יכול להיות מתוח או רגוע. על פי ת'אייר, מצב הרוח הטוב ביותר נוצר כשהאדם אנרגטי וגם רגוע, ומצב רוח רע נוצר כשהאדם עייף ומתוח.
יחס לרגש ואופי
ההבדל בין מצב רוח לרגש הוא שמצב רוח הוא פחות ספציפי מרגש, פחות עוצמתי, ולרוב לא נגרם באופן ישיר על ידי גירוי או אירוע מסוים אחד. מצב רוח עשוי להימשך מספר שעות או ימים, בעוד רגש ספציפי וברור כגון פחד או הפתעה נמשך לרוב מספר שניות או דקות.
מצב רוח נבדל גם ממזג או תכונות אישיות ואופי של האדם, שנמשכים זמן רב ואף קבועים יחסית לאורך זמן. עם זאת, תכונות כגון אופטימיות או פסימיות יכולות לגרום לנטייה של האדם למצב רוח מסוים, אשר ילך ויתעצם עקב יצירת נטאי מחשבתי.
השפעה על התפקוד
מצב הרוח יכול להשפיע על התנהגות והתפקוד של האדם.
במחקרים נמצא קשר בין מצב רוח חיובי לבין יכולת למידה, זיכרון, יצירתיות, שיפוט חברתי ועוד.
מצב הרוח יכול להשפיע על התגובה של האדם לכל גירוי חדש.
הבעת פנים
הבעות פנים נוצרות על ידי תנועת ותנוחת שרירי הפנים ומפורשות על ידי המוח, הן משמשות כערוץ תקשורת בלתי מילולי.
לעיתים קרובות ניתן ללמוד על רגשותיו ומצב רוחו של האדם דרך הבעת פניו. הרגשות הבולטים בסוג תקשורת זה הם עצב-שמחה, ציפייה-הפתעה, קבלה-דחייה, כעס-פחד. יש המוסיפים לכך בוז. משום שמספר רגשות יכולים להתקיים במקביל ובעוצמות שונות, הם יכולים לעורר מגוון עצום של הבעות פנים.
שיפור מצב הרוח
רבים מנסים לווסת את מצב רוחם ולשפר אותו. לאורך השנים נערכו מחקרים לגבי דרכים שונות באמצעותן מנסים אנשים לשפר את מצב רוחם, כגון פעילות גופנית, קיום יחסי מין, אכילה, שימוש בחומרים כגון סמים או אלכוהול, ועוד.
יש הטוענים גם כי חשיפה לבעל חיים ידידותי מעודדת את השחרור של אנדורפינים המעוררים הרגשה טובה ומשפרים את מצב הרוח של האדם.