cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
כנרת (שיר)
אודות השיר
למרות שהשיר מוכר בתור "שם הרי גולן" בהתאם למילותיו הראשונות, הוא אינו מתמקד בגולן אלא בכנרת (שהגולן משמש לה כרקע) ובהתאם לכך שמו "כנרת". בממד הנופי המספר את חוויות העבר, המשוררת סוקרת שפע של צורות; עצמי הנוף זוכים להאנשה בטווח גילים רחב לעצמים הנצפים: להר חרמון הלבן, המכונה "סבא" בשל צבען של שערות שיבה (וגם מפני שבשפה הערבית הר החרמון נקרא "ג'אבל א-שייח" (جبل الشيخ) כלומר הר הזקן), מיוחסת בדידות, אולי בשל המרחק היחסי מדגניה ובשל גובהו הבולט בסביבה הנופית, ואילו עץ הדקל, שצורת כפותיו הסתורות נראית כבלורית פרועה, מדומה ל"תינוק" ו"שובב", הנמצא בחוף חוות כנרת ואפשר לדמיין אותו "משכשך" את "רגליו" באגם הכנרת הסמוך; נוסף להם מוזכר הכֶּרַכְּ, אחד משמותיו הקדומים של תל בית ירח הסמוך לדגניה. המשוררת מציינת שלל צבעים בנוף הנפרש לעיניה: אדום לכלנית; צהוב, סגול ולבן, הם צבעיו האפשריים של הכרכום; ירוק לירק; תכלת לשמים.
לעומת זאת בממד הנפש הפנימי, העוסק בהווה, מתארת המשוררת דאגות מבואם של עוני וכפיפות ("שחוח"), מציאותי ומטפורי, אשר יהוו מבחן לאהבתה ולנאמנותה לנופי הכנרת ולמעשה לנאמנותה אל עצמיותה שלה. בנוסף מתוארים חששות שמא תשכיח התקשרות לנופים מרשימים אחרים, המכונים: "משואות זרים", את נופי הכנרת. אבל הדאגות והחששות נדחים מפני הידיעה הפנימית שלא ישכחו הנופים ולא תינטש חוויית הנעורים.
למרות
רקע וכתיבה
השיר נכתב והולחן על ידי דלומי, ביחד עם עמוס בן דוד והופק בידי סהר טויטו. הדוברת בשיר היא אשה שנפרדה מבן-זוגה בגלל משבר אישי, אולם כעת, לאחר שעבר המשבר, היא מעוניינת לחזור ולהיות אתו. דלומי סיפרה שכתבה את השיר בעקבות משבר נפשי שחוותה בעצמה.
כנרת (שיר)
אודות השיר
השיר נעשה אהוד ביישוב החדש ובחברה הישראלית לאחר הקמת המדינה. הלחן המוכר הוא של הפזמונאית והמלחינה נעמי שמר והוא בוצע לראשונה על ידי להקת פיקוד מרכז. הלחן זכה לביצועים נוספים במאה ה-20 ובמאה ה-21. לחן נוסף חובר על ידי נחום היימן בשנת 4–1963 ובוצע על ידי הגבעטרון.
למרות
רקע וכתיבה
השיר שוחרר יחד עם קליפ שבוים בידי תמר גורן. השיר דורג במקום ה-8 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ביקורת
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר בצורה ביקורתית את מילות השיר, אולם שיבח את הביצוע מלא הרגש של דלומי. הוא העניק לשיר ציון של ארבעה כוכבי זהב מתוך חמישה.
ויטו קשופרו
ויטו קשו פרו (באיטלקית: Vito Cascioferro; 22 בינואר 1862 – 20 בספטמבר 1943), ידוע בכינוי "דון ויטו", היה חבר בולט במאפיה הסיציליאנית. במשך מספר שנים אף פעל בארצות הברית. לעיתים קרובות הוא מכונה "בוס הבוסים" (Capo di tutti capi), אם כי עמדה כזו אינה קיימת בהיררכיה של ארגון "קוזה נוסטרה" בסיציליה.
חייו של קשו פרו היו מלאים בסוד ובמסתורין והוא נחשב לאגדה עוד בהיותו בחיים. עד היום הוא נחשב לאחראי לרצח של ג'וזף פטרוסינו בשנת 1909, ראש מחלקת איטליה של משטרת ניו יורק. אולם, הוא מעולם לא הורשע בכך.
עם התפשטות הפשיזם באיטליה, כוחו הלך ודעך. הוא נעצר, נשפט בשנת 1930 ונשלח למאסר עולם בכלא. יום מותו אינו ודאי, אך לפי העיתון האיטלקי לה סטמפה, קשופרו נפטר ב-20 בספטמבר 1943, בכלא שנמצא על גבי האי פרוקידה.
ראשית חייו
מחלקת האוצר של ארצות הברית השתמשה באיות "Cascioferro" בגיליון המעצר משנת 1902, אם כי רוב המקורות האחרים מאייתים את השם "Cascio Ferro". למרות שמקורות רבים זיהו אותו כיליד העיירה הכפרית ביסאקווינו, בה גדל, הוא נולד למעשה בעיר פלרמו. הוריו, אקורסיו קשו פרו וסנטה איפוליטו היו עניים ואנאלפביתים. המשפחה עברה לביסאקווינו כשאביו הפך חייל משמר עבור בעל הבית המקומי, הברון אנטונינו אינגלס, פולש ידוע לשמצה על אדמות בבעלות המדינה. על פי מקורות אחרים, בהיותו בגיל צעיר עברה המשפחה לסמבוקה זאבות, שם התגורר כ-24 שנים לפני שעברה להתגורר בביסאקווינו, בסיס הכוח המוכר שלו במאפיה.
קשו פרו מעולם לא הלך לבית ספר כלשהו. כשהיה צעיר עדיין, התחתן עם מורה מביסקווינו, בריגידה ג'אקונה, שלימדה אותו לקרוא ולכתוב. הוא נכנס למאפיה בשנות השמונים של המאה ה-19 כשעבד כגובה הכנסות בבגרותו. הרקורד הפלילי שלו החל בתקיפה בשנת 1884 ולאחר מכן סחיטה, הצתות ואיומים, עד כדי חטיפתה של הברונית קלורינדה פריטלי די ולפטרוזה בת ה-19, ביוני 1898, עבירה בגינה נכלא לשלוש שנים מאסר.
מאפיונר מהפכני
בעודו כלוא על ניסיון סחיטה, קשו פרו שוחרר וגויס ל"פאשי סיציליאני" (ליגות סיציליאניות), תנועה פופולרית שהקים ברנרדינו ורו, נשיא הליגה בקורליאונה. ליגות הפועלים הסיציליאניות, היו תנועה פופולרית דמוקרטית וסוציאליסטית, שקמה בסיציליה בשנים 1889 - 1894.הפאשי זכו לתמיכתם של המעמדות העניים והמנוצלים ביותר באי. הדרישות המיידיות של התנועה היו דמי שכירות הוגנים על הקרקע, שכר גבוה יותר, מיסים מקומיים מופחתים וחלוקת קרקעות מחדש. על פי מקורות מסוימים התנועה מנתה למעלה מ־300,000 איש בסוף 1893. עם דחיית התנאים הללו פרצו שביתות שהתפשטו במהירות ברחבי האי. התנועה הגיעה לשיאה בקיץ 1893, כאשר הוצגו תנאים חדשים לבעלי האדמות ובעלי המכרות של סיציליה בנוגע לחידוש חוזי עבודה ושכירות. מנהיגי התנועה לא הצליחו למנוע מהמצב לצאת משליטה. בעלי קרקעות ביקשו מהממשלה להתערב. הליגות נזקקו לשרירים במאבקם החברתי בשנים 1893–1994. וקשו פרו הפך לנשיא הפאשי של ביסאקווינו.
דיכוי השביתות בכוח רב הביא גם לעלייה בהגירה. כמה רפורמות בכל זאת יצאו לפועל כולל פיצויים לעובדים ותוכניות פנסיה.
מעורבות המאפיה
יש היסטוריונים המדגישים כי הליגות היו במאבק בין מעמדות נגד קואליציה של בעלי אדמות ומאפיונרים ומתעלמים מהעדויות לבריתות אסטרטגיות בין הפאשי למאפיה. הליגות לא הובלו רק על ידי סוציאליסטים ואנרכיסטים; ובחלקן עמדו מאפיונרים מקומיים. הבוסים של המאפיה ויטו קשו פרו ונונציו גיאימו הובילו את הפאשי בביסאקווינו לאחר שכרתו ברית עם ורו. לעיתים היה צורך במאפיה שפעלה באלימות והפכה את השביתה ליקרה לבעלי אדמות על ידי השמדת רכושם.
ורו הפך חבר בקבוצת מאפיה בקורליאונה, "הפרטוזי" (האחים הקטנים). עם זאת, במהלך השביתה הגדולה של הפאשי בספטמבר 1893 הפרטוזי החרים אותו וסיפק את כוח האדם הדרוש לעבודה על האדמות שהאיכרים סירבו לעבד. לאחר מכן ורו עצמו התנתק מהפרטוזי והפך לפי דיווחי המשטרה לאויב המר ביותר שלהם. הוא נהרג על ידי המאפיה בשנת 1915 כשהיה ראש עיריית קורליאונה.
בינואר 1894 בהוראת ראש הממשלה פרנצ'סקו קריספי מנהיגים רבים של הפאשי הוכנסו לכלא; קשו פרו נמלט לתוניס למשך שנה. לאחר שריצה את עונשו בגין תפקידו בהתססת האיכרים, חזר קשו פרו כעת הזו בעל מעמד של מנהיג בחברה ולחץ על הרשויות בפאלרמו למנות אותו אחראי על מתן אישורי הגירה במחוז קורליאונה. לדברי היסטוריון המאפיה סלווטורה לופו, קשו פרו היה מעורב ברשתות הגירה מפוקפקות לארצות הברית.
בארצות הברית
ג'וזפה מורלו הקים והוביל את כנופיית מורלו המוכרת כמשפחת המאפיה הראשונה בניו יורק. קשו פרו שנידון לחטיפת הברונית מוולטראוסה בשנת 1898, שוחרר בשנת 1900. כיוון שהיה במעקב תחת עינה הפקוחה של המשטרה בסיציליה, הפליג לארצות הברית והגיע לעיר ניו יורק בסוף ספטמבר 1901. הוא חי בערך שנתיים וחצי בניו יורק ופעל כיבואן של פירות ומזונות. הוא גם בילה שישה חודשים בניו אורלינס.
ב־21 במאי 1902 נעצר קשו פרו בקשר למבצע זיוף כספים גדול בהאקנסאק, ניו ג'רזי. הוא נעצר במספרה של ג'וזפה רומנו בשדרה הראשונה, שממנה הפיצו את הכסף המזויף. קשו פרו הצליח להימלט מהרשעה - האליבי שלו היה שעבד במפעל לעיבוד נייר - בעוד שאר חברי הכנופיה נשפטו ונידונו למאסר. בניו יורק הוא התחבר לכנופיית מורלו בהארלם בראשות ג'וזפה מורלו ואיגנאציו לופו. בספטמבר 1904 הוא שב לסיציליה זמן קצר לאחר שסמל המשטרה ג'וזף פטרוסינו ממחלקת המשטרה בעיר ניו יורק הורה על מעצרו בגלל מעורבות ברצח בחבית. רצח בחבית היה שיטת "הוצאה להורג" ששימשה את המאפיונרים האמריקנים המוקדמים מאז שנות ה-70 של המאה ה-19 .הקורבנות, בדרך כלל מהגרים איטלקיים, נמצאו תחובים בתוך חבית לאחר שנורו, נדקרו או נחנקו למוות בסמטה אחורית. מעשי הרצח בחבית הביאו בסופו של דבר לתשומת ליבן של הרשויות בנוגע לקיומה של המאפיה. ולפיכך נחסמה בקשתו של פרו לאזרחות אמריקאית. פטרוסינו התחקה אחריו לניו אורלינס, לשם נסע קשו פרו אך זה כבר נס לסיציליה.
יש הרואים בקשו פרו מי שהביא את הנוהג של גביית דמי חסות לאורך זמן, תמורה לתשלום עבור "אבטחה", הגנה (פיצו) מסיציליה לארצות הברית. "צריך לסחוט את השמנת מהחלב בלי לשבור את הבקבוק, אל תביא אנשים לפשיטת רגל עם דרישות מגוחכות לכסף. הצע להם הגנה במקום זאת, עזור להם להפוך את העסק שלהם למשגשג, ולא רק שהם ישמחו לשלם אלא הם ינשקו את הידיים שלך מתוך הכרת תודה."
חזרה בסיציליה
שוב בסיציליה, קשו פרו עלה והיה הקאפו אלטור של דומניקו דה מישלה פרנטלי, ראש עיריית בורגיו וחבר הפרלמנט למחוז ביבונה, וכן היה ביחסים טובים עם הברון אינגלז. הוא הפעיל את השפעתו על כמה חמולות בעיירות Bisacquino, Burgio, Campofiorito, Chiusa Sclafani, Contessa Entellina, Corleone, Villafranca Sicula, כמו גם באזורים מסוימים בעיר פלרמו.
דיוקן חצי עובדתי ורומנטי של העיתונאי לואיג'י בארציני תרם רבות ליצירת האגדה של דון ויטו. "דון ויטו הביא את הארגון לשלמותו הגבוהה ביותר מבלי לפנות לאלימות. מנהיג מאפיה המפזר גוויות בכל רחבי האי כדי להשיג את מטרותיו נחשב פרא כמו מדינאי שחי על מלחמות. דון ויטו השרה פחד... הופעתו מעוררת היראה עזרה לו. ... נימוסיו היו שלמים, התנהגותו צנועה אך מלכותית. הוא היה אהוב על כולם. בהיותו נדיב מאוד מטבעו, מעולם לא סירב לבקשת סיוע וחילק הלוואות, מתנות ועסק פילנתרופיה באופן כללי. הוא באופן אישי היה יוצא מגדרו לתקן עוולה. כשיצא למסע, חיכה כל רב-סרן, לבוש במיטב בגדיו, בכניסה לכפרו, נישק את ידיו והוקיר לו כבוד כאילו היה מלך. והוא היה מלך מהסוג הזה: תחת שלטונו נצפו שלום וסדר, שלום המאפיה, כמובן, וזה לא מה שהחוק הרשמי של ממלכת איטליה התיר, אבל כיבדו אותו ללא הבחנה.
דיווחי המשטרה תיארו את קשו פרו כדמות ידועה לשמצה הקשורה למאפיה ה"גבוהה", המנהלת חיי יוקרה, מבקרת בתיאטרון, בתי קפה, ומהמרת בסכומים גבוהים במתחם Circolo dei Civili - מועדון לג'נטלמנים, שמור לאנשים עם יומרות לחינוך ממעמד העילית.
רצח פטרוסינו
קשו פרו נחשב למוח מאחורי רצח שוטר ניו יורקי וראש החוליה האיטלקית בעיר, ג'וזף פטרוסינו, ב־12 במרץ 1909. הוא נורה ונהרג במרינה בפיאצה בפאלרמו; שני גברים נראו בורחים מזירת הפשע. פטרוסינו נסע לסיציליה כדי לאסוף מידע מתיקי המשטרה המקומית כדי לסייע בגירושם של גנגסטרים איטלקים מניו יורק בתור עולים בלתי חוקיים. השניים היו מודעים מאוד לסיכון שנשקף לכל אחד מפני השני. פטרוסינו נשא פתק המתאר את קשו פרו כ"פושע נורא", ואילו לקשו פרו היה תצלום של קצין המשטרה. חוקרים רבים טוענים שקשו פרו הרג את פטרוסינו באופן אישי. האגדה מספרת שקשו פרו התגנב תוך כדי מסיבה של החברה הגבוהה בביתו של פטרונו הפוליטי דה מישל פרנטלי, לקח כרכרה (זו של המארח) ונסע למרינה של פיאצה במרכז העיר של פאלרמו. הוא ופטרוסינו ניהלו שיחה קצרה, ואז קשו פרו הרג את פטרוסינו וחזר לארוחת הערב. שחזורים היסטוריים ביטלו גרסה זו ואינם יכולים לאתר את קשו פרו בזירת הפשע. חדשות על הרצח התפשטו במהירות בעיתוני ארצות הברית. התפרצות של רגש אנטי-איטלקי פשטה ברחבי ניו יורק. קשו פרו זעק לחפותו וסיפק אליבי לשעות בהן נרצח פטרוסינו. הוא שהה בביתו של דה מישל פרנטלי בבורגיו. עם זאת, האליבי שסיפק דה מישל פרנטלי היה חשוד, בהתחשב ביחסים בין השניים. יתרה מזאת, בעודו בכלא לאחר מעצרו ולאחר שנשפט למאסר עולם בשנת 1930, ככל הנראה טען קשו פרו שהוא הרג את פטרוסינו. על פי הסופר אריגו פטאקו בספרו על ג'ו פטרוסינו משנת 1972, אמר קשו פרו: "כל חיי הרגתי רק אדם אחד, ועשיתי את זה בחוסר עניין. פטרוסינו היה יריב אמיץ, והגיע לו מוות מכובד מזה של רוצחים שכירים בבית".
דו"ח של בלדאסארה סיאולה, נציב המשטרה של פאלרמו, הגיע למסקנה כי ככל הנראה בוצע הפשע על ידי המאפיוסי קרלו קוסטנטינו ואנטונינו פאסננטי בהנחייתו של קשו פרו. עם זאת, הראיות היו קלושות, והתיק נסגר למעשה כאשר ביולי 1911 בית המשפט לערעורים בפלרמו שחרר את קשו פרו, כמו גם את קוסטנטינו ופאסננטי. הרצח של פטרוסינו מעולם לא נפתר. עם זאת, קוסטנטינו ופאסננטי זוהו כמתנקשים הסבירים ביותר. קוסטנטינו נפטר בסוף שנות השלושים ופאסאננטי במרץ 1969. בשנת 2014, יותר ממאה שנה לאחר ההתנקשות, שמעה המשטרה האיטלקית שיחת טלפון שבה טען בן משפחה של כי פאולו פאלאצ'וטו היה הרוצח בהוראתו של קשו פרו. פאלאצ'וטו נעצר לאחר הירי, אך שוחרר מחוסר ראיות.
נפילתו
בשנת 1923 הזהיר המפקח על מחוזות המשנה של קורליאונה את משרד הפנים שקשו פרו הוא "אחד העבריינים הגרועים ביותר, המסוגל בהחלט לבצע פשע כלשהו". במאי 1925 הוא נעצר בחשד לסיוע לרצח. הוא הצליח להשתחרר בערבות, כרגיל. עם זאת, עם עליית הפשיזם, המוניטין שלו וחסינותו הלכו ודעכו.
במאי 1926 פקד המפקח על המחוז סזארה מורי, בהוראת המנהיג הפשיסטי בניטו מוסוליני, להשמיד את המאפיה, לעצור את קשו פרו ואנשיו באזור שכולל את קורליאונה וביסאקווינו. יותר מ -150 בני אדם נעצרו. בתו של קשו פרו ביקשה מבעל הבית המקומי להתערב אך הוא סירב: "הזמנים השתנו, הייתה התשובה. הוגש נגדו כתב אישום על השתתפות בעשרים מעשי רצח, שמונה ניסיונות רצח, חמישה מעשי שוד באלימות, שלושים ושבע מעשי סחיטה וחמישים ושלוש עבירות נוספות, כולל אלימות פיזית ואיומים.
הוא נידון למאסר עולם ב־27 ביוני 1930, באשמת רצח ישנה. הוא שתק במהלך המשפט. קשו פרו נעצר כ-69 פעמים לפני כן ותמיד זוכה, אך הפעם זה היה שונה. לאחר שמיעת גזר הדין שאל נשיא בית המשפט את קשו פרו אם יש לו מה להגיד להגנתו. קשו פרו קם ואמר: "רבותיי, מכיוון שלא הצלחתם להשיג הוכחה לאף אחד מהפשעים הרבים שביצעתי, טפלתם עליי מקרה יחיד שמעולם לא ביצעתי." מפקח מחוז הברזל הוא מורי רצה לתת פרסום מרבי לאירוע. פוסטרים המודפסים עם תמונות של קשו פרו וטקסט של גזר הדין נתלו ברחבי האי.
מותו
קיימת אי ודאות לגבי התאריך המדויק של מותו. התיאור השכיח ביותר הוא שנפטר מסיבות טבעיות בשנת 1945 בעת שריצה את עונשו בכלא אוצ'רדונה בפאלרמו. הסופר האיטלקי פטאקו מצא עדויות לספרו על ג'ו פטרוסינו מ-1972 כי ייתכן שקשו פרו מת מהתייבשות בקיץ 1943. לפי פטאקו, קשו פרו נשאר כלוא בתאו בזמן שאסירים אחרים פונו לפני פלישת בעלות הברית לסיציליה. עם זאת, על פי ההיסטוריון ג'וזפה קרלו מרינו, קשו פרו הועבר לבית כלא אחר בפוזולי בשנת 1940, ומת בו במהלך הפצצה של בעלות הברית בשנת 1943 (מקורות אחרים מציינים 1942). על פי לה סטמפה, קשו פרו נפטר ב־20 בספטמבר 1943, בכלא באי פרוצידה.
HR 244
HR 244 הוא כוכב הסדרה הראשית לבן-צהבהב הממוקם בקבוצת הכוכבים קסיופאה.
בהירותו הנראית של הכוכב היא 4.82 והוא ממוקם במרחק של 61.1 שנות אור (18.74 פארסק) מכדור הארץ.
הכוכב בעל סיווג ספקטרלי של F9V מה שאומר שהכוכב מתיך מימן בליבתו. הכוכב בעל מסה של 1.194 מסות שמש ורדיוס של 1.74 רדיוסי שמש.
פורד פופולר
פורד פופולר (באנגלית: Ford Popular) היא מכונית משפחתית קטנה מתוצרת יצרנית הרכב Ford of Britain, חברת בת של קונצרן הרכב פורד אשר יוצרה בין השנים 1953–1962 בבריטניה.
דגמי הדור הראשון "Ford Popular 103E" יוצרו באוסטרליה על ידי "Ford Australia" בתצורות: טנדרים ושלדות רכב מהדגם.
מיידאן ורדכ
מֶיידָאן וַרְדָכְּ (בדארי: میدان وردک, בפשטו: میدان وردگ) הוא אחד מתוך 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם במרכז אפגניסטן, שטחו 9,934 קילומטרים רבועים ואוכלוסייתו מונה 567,600 איש. בירת המחוז המשמשת גם בתור העיר הגדולה ביותר והמרכז המיושב הגדול ביותר היא מיידאן-שאר, הנמצאת בקירוב לגבול המזרחי עם מחוז קאבול. המחוז מחולק לכדי 8 נפות (יחידה שלטונית).
גאוגרפיה
מחוז מיידאן ורדכ ממוקם במזרח אפגניסטן. הוא גובל בצפון במחוז פרוואן, במזרח במחוזות קאבול ולוגר, בדרום בע'זני ובמערב בבאמיאן. ורדכ הוא מחוז הררי מאוד עם רכסי הרים מצפון וממזרח היוצאים בהמשך לרכס הינדו-כוש. מדי שנה, אחוז גשמים גבוהה יורדים על רכס הינדו-כוש והמים יורדים עם הזמן למישורים נמוכים יותר כגון מחוז מיידאן ורדכ. מרבית המחוז משמש הודות להיותו שטח רטוב ולח, מותאם לחקלאות עם גידולים מושקים ואחוז גשמים גבוהה ביחס למחוזות אחרים במדינה. הגידולים החקלאיים המרכזים במחוז כוללים תפוח, משמש, שעועית, תפוח אדמה, חיטה, אורז, תירס, שעורה, בצל, גזר, עגבנייה ועוד. בכל הקשור למשק החי מגדלים בעיקר פרות, כבשים ועזים.
אוכלוסייה
אוכלוסיית המחוז מונה כ-567,600 תושבים (נכון לרישום משנת 2013) ומורכבת מבחינה אתנית מהעדות הבאות: הזארה (עם פרסי), טג'יקים, פשטונים, קוצ'ים (עם הודי), קיזילבאשים וכמוהם גם מעדות מיעוטים אחרות. עיסוקיהם העיקריים נוטים להיות חקלאות, כריית יערות לייצור אנרגיה ועבודות בית. ישנם כמעט 800 פרויקטים מתוכננים למען סיוע מחוזי במיידאן ורדכ בעלות של מעל 8 מיליון דולר אמריקני.
רוב ההזארים והטג'יקים במחוז הם שיעים אך הפשטונים והקבוצות השונות רובם סונים (זאת מלבד הקוצ'י שהם הינדים). ישנם 2,684 מסגדים במחוז, 341 מוסדות הוראה ו-21% מכלל התושבים יודעים אוריינות. כביש 1 המחבר את קנדהאר עם קאבול עובר דרך המחוז, בנוסף ישנו כביש מהיר העובר לאורכו של המחוז וכבישים המקשרים בין מרכזי הנפות לבירה מיידאן שיר. ישנם 6 בתי חולים ו-65 קופות חולים, רובם נוסדו בסיוע כספי מצד נאט"ו וארצות הברית במיוחד.
ביטחון
מחוז ורדכ נמצא במאבק מתמשך, כאשר הטליבאן פעיל ברוב הנפות המחוזיות ונלחם נגד הממשלה האפגנית. רוב נפות המחוז מסווגות כמחולקות בין הטליבאן לממשלה האפגנית, שתי נפות מסווגות תחת שליטה ממשלתית ונפות סיידאבאד ונרך נתונות לשליטה מלאה של הטליבאן. עקב האלימות המוגברת נגד הקהילה השיעית, הוקמה במחוז ורדכ מיליציה המורכבת מ-1,000 בני הזארה חמושים אשר התחברה לקבוצות הזארה בע'זני במטרה ליצור כוח הגנה משלה להזארים הנמצאים באזור מרכז המדינה. 90 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.5 אירועים בשבוע).
דוגמאות לתקריות כוללות פשיטות לילה של מורדים על יישובים, במיוחד כפריים ותקיפות אוויריות, הבולטת ביותר אירעה בנפת ג'גטו בסוף ספטמבר 2018. נפות נרך וג'לרז הושפעו גם מהתקפות אוויריות ומפעולות צבאיות. מורדי הטליבאן ביצעו פיגועי התאבדות מחוץ למתחם המשטרה בבירת המחוז באוקטובר 2018, כמו גם בינואר 2019. דווח גם על אלימות הקשורה לבחירות, הטלת מוקשים ופצצות בדרכים. תועדו 224 נפגעים אזרחיים (88 הרוגים ו-136 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 35 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים. מדובר בעלייה של 170% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות באזורים יישובים ואחריהם פיגועי התאבדות ומטעני חבלה. בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 199 אנשים ממחוז ורדכ. המחוז חשוב להישג יד בשביל הטליבאן עקב קרבתו לבירה קאבול ולמרכז הממשלה האפגנית בה הוא נלחם.
ב-12 במאי 2021 נפת נרך נפלה לידי הטליבאן, לאחר שיום קודם הטליבאן תפס את בניין ממשל הנפה ושרף אותו, אחרי כמה ימים של מצור עליו. חיילי ארצות הברית התחילו לסגת מאפגניסטן במטרה לצאת משם סופית ב-11 בספטמבר.
חלוקה מנהלית
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז הראת ואוכלוסייתן:
עמית פרידמן
עמית פרידמן (נולד ב-1981), הוא מוזיקאי ג'אז, סקסופוניסט, מלחין ומורה למוזיקה ישראלי. זוכה פרס ראש הממשלה למלחינים בתחום הג'אז לשנת 2021.
ביוגרפיה
פרידמן נולד וגדל באשדוד. הוא נחשף למוזיקה בגיל צעיר מאוד, בזכות בן דודו, המבוגר ממנו בכמה שנים, שניגן בחצוצרה. בזכותו הוא גם התחיל ללמוד בקונסרבטוריון באשדוד. כשהיה בן 12, השתתף במחנה קיץ למוזיקאים צעירים (מתא"ן) ואחרי ששמע את רמת הנגינה של עוד סקסופוניסטים מרחבי הארץ, החליט ללכת ללמוד בתיכון לאמנויות "תלמה ילין". את שירותו הצבאי עשה בתזמורת צה"ל.
את הקריירה המוזיקלית שלו החל פרידמן כנגן ליווי, בין השאר, בהרכבים של דני סנדרסון, הדורבנים, פאנקנשטיין, דייוויד ברוזה, הפרויקט של עידן רייכל, ולמשך מספר שנים היה חבר קבוע בהרכב האורקסטרה של אבי לייבוביץ'.
בשנת 2009 הוציא פרידמן את "איש השקיות", אלבום ראשון, הכולל ניסיון לשירים שלו בעברית. בווידאו קליפ לשיר, הנושא את שם האלבום, כיכבה דנה פרידר.
אלבום הג'אז הראשון בהובלתו של פרידמן, "Sunrise", יצא בשנת 2012, בחברת התקליטים "Origin Records". האלבום מורכב כולו מלחנים מקוריים של פרידמן, והוא משתף בו פעולה עם חמישה סולנים מובילים בסצנת הג'אז: עמוס הופמן (גיטרה ועוד), עומרי מור (פסנתר), גלעד אברו (קונטרבס), רוני עברין (כלי הקשה) ואמיר ברסלר (תופים). בנוסף להרכב נגני הג'אז ולרביעיית כלי מיתר (המלווה מספר קטעים), מתארחת באלבום גם תמר אייזנמן בשיר הנושא, "Sunrise", החותם את האלבום. ההיכרות של השניים הייתה בהרכב "להקת הלילה", להקת הליווי שהופיעה בתוכנית הטלוויזיה של ליאור שליין (בשנים 2006–2009). האלבום זכה לביקורות חיוביות והושמע לא מעט בתחנות הרדיו בישראל. הוא דורג בראש רשימות אלבומי הג'אז במגזינים המובילים בארצות הברית. "Sunrise" היה גם אלבום הג'אז הנמכר ביותר בשנת 2012 בישראל ושיר הנושא של האלבום נכנס לרשימת "השירים המושמעים ביותר" בתחנת הרדיו 88FM.
בשנת 2016 הוציא פרידמן את אלבומו הבא, "Long Way To Go", שהמשיך את הרוח המוזיקלית של "Sunrise". באלבום זה מצטרפים להרכב השישייה שלו שלושה זמרים אורחים לשיתופי פעולה מקוריים - קלאודיה אקונה (צ'ילה-ארצות הברית), רביד כחלני ותמר אייזנמן. האלבום יצא ב-"Dot Time Records", חברה בינלאומית המתמחה במוזיקת ג'אז ומוזיקת עולם, ואת ההשקה החגיגית לאלבום הוא ערך במסגרת פסטיבל הג'אז של תל אביב.
בשנת 2021 הוציא פרידמן את אלבום הג'אז השלישי שלו, "Unconditional Love", אף הוא בחברת התקליטים "Origin Records". בהערות הנלוות לאלבום, המוקדש לאביו שנפטר בשנת 2017, וגם לשתי בנותיו (תמונתן מופיעה בחזית הדיסק), מספר פרידמן את סיפורו של אביו שלקח אותו, כנער צעיר, לניו יורק ומשתף בזכרונות מלילה של הופעות במועדון ה-"Blue Note". גם באלבום זה, הכולל כמעט כולו לחנים מקוריים של פרידמן, משתף פרידמן פעולה עם זמרים אורחים, בהם: ז'וקה פרפיניאן, שמבצע בפורטוגזית את השיר "עלמה" (על שם בתו של פרידמן), ודורון טלמון.
במסגרת הוראת מוזיקה, פרידמן מלמד בבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין, בהרצליה ומרכז מגמות מוזיקה בתל מונד. יחד עם בת זוגו, המוזיקאית ליאור לוין, ניהל פרידמן למשך כ-14 שנה, סדרת ג׳אז ומוזיקת עולם, ב"כוכב השמיני" בהרצליה. סדרת מופעים אינטימית, בזכותה נחשפו אלפי תלמידי תיכון למוזיקת ג'אז, כולל שיחה מסורתית עם האמנים בסוף כל קונצרט.
פרסים והוקרה
2021 - זוכה פרס ראש הממשלה למלחינים בתחום הג’אז
מייצ'יסלב פלידרבאום
מייצ'יסלב (משה) פְלידֶרבאום (לעיתים נכתב פלידרבוים; בפולנית: Mieczysław Fliederbaum; 1896 – 7 בנובמבר 1978) היה כנר פולני-ישראלי ממוצא רוסי, קונצרטמייסטר בתזמורת הפילהרמונית של ורשה (1918–1936) ומִשנֶה לנגן הראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית החל ב-1936 ובמשך שלושים שנה.
ביוגרפיה
פלידרבאום נולד ב-1896 בסנקט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, שם למד בקונסרבטוריון אצל לאופולד אאואר וסיים ב-1917. באותה שנה ניגן כסולן את הקונצ'רטו לכינור של ברהמס עם התזמורת הממלכתית, ושנה לאחר זאת עבר עם משפחתו לפולין, שם ניגן כקונצרטמייסטר (כנר ראשון) בתזמורת הפילהרמונית של ורשה בשנים 1918–1936. הוא נחשב ככנר בעל תרבות מוזיקלית גבוהה וטכניקה נפלאה, ורוב מבקרי המוזיקה בפולין ראו בו כאחד מעמודי התווך של התזמורת הסימפונית בוורשה. הוא היה חבר ברביעיית מיתרים שהרכבה השתנה (בין חבריה: אירנה דוביסקה, אמיל מלינרסקי ), עד שעזב אותה לאחר שנגן הוויולה מייצ'יסלב שָלֶסקי התגלה כאנטישמי.
בשנת 1936 נענה להזמנה מברוניסלב הוברמן ועלה לארץ ישראל, לתל אביב, כדי להצטרף לפילהרמונית הארץ-ישראלית, שהוקמה באותן שנים והחלה את הופעותיה בדצמבר 1936. בפילהרמונית הארץ-ישראלית ובהמשך בפילהרמונית הישראלית כיהן ככנר ראשון ומִשנֶה לנגן הראשי. במקביל לעבודתו בתזמורת ולהופעותיו עמה כסולן, עסק גם בהוראה, בקונסרבטוריון של מנשה רבינא.
לאחר יותר משלושים שנה עם הפילהרמונית פרש מעבודתו, ואז הזמין אותו פול פאריי לנגן ככנר ראשון בתזמורת קולון בפריז. לאחר שנתיים חזר ארצה ולימד בקונסרבטוריון של יריב אזרחי.
בנוסף לנגינה, פלידרבאום שלח ידו בהלחנה, וכתב לחן לשיר "עקרה" לרחל המשוררת.
לצד הקריירה המוזיקלית ארוכת-השנים שלו, היה פלידרבאום גם צייר. עבודותיו, ציורי נוף בצבעי פסטל ואקוורל וכן רישומי עיפרון, הוצגו בבית סוקולוב בתל אביב בנובמבר 1969.
פלידרבאום התגורר בתל אביב. נפטר ב-1978, בגיל 83. הותיר את אשתו, לוֹלָה (הלנה) פלידרבאום (לבית סוּרָביץ'; 1906–1981), ילידת ביאליסטוק, שהייתה רקדנית בוורשה ובארץ מורה לריקוד בעלת סטודיו למחול; את בנם, אוּרי פֶּליאל (פלידרבאום; Georges E. Peliel) ממונטריאול, ושלושה נכדים.
קישורים חיצוניים
ביקורות על נגינתו:
הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב
הפקולטה למשפטים על-שם בוכמן היא הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, מהפקולטות הראשונות שהוקמו בקמפוס האוניברסיטה שבשכונת רמת אביב.
היסטוריה
שורשיה של הפקולטה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה, בית הספר למשפטים שפעל בתל אביב החל משנת 1935. ממשלת המנדט הפעילה בירושלים את "שיעורי המשפט", אולם בית הספר בתל אביב היה המוסד העצמאי הראשון ללימודי משפט בארץ ישראל. בית הספר הוקם ב-1935 על ידי חברת המשפט העברי, תנועה ציונית שמטרתה הייתה החייאת המשפט העברי והתאמתו למדינה היהודית שבדרך. באותה עת עמדו בראשה המשפטן והפובליציסט ד"ר שמואל אייזנשטדט, הכלכלן ד"ר בנימין זיו, עורך הדין ד"ר פלטיאל דיקשטיין והמשפטן מתתיהו (מקס) לזרסון. ראש עיריית תל אביב, מאיר דיזנגוף, נתן את תמיכתו. בשנת 1959 הועבר ניהול בית הספר לידי האוניברסיטה העברית בירושלים, וכונה "השלוחה התל אביבית". בית הספר מוקם בבניין טרובוביץ', שהיה לבניין הראשון בקמפוס רמת אביב של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1965 השתלבה השלוחה באוניברסיטת תל אביב שהוקמה שנים אחדות לפני כן, והפכה לפקולטה למשפטים.
בשנת 1959 הסתיימה בנייתו של בניין טרובוביץ', וב-1962 הוא הפך למשכן הקבע של הפקולטה למשפטים. בשנת 1996 נחנך בניין מינקוף, בו נמצאים מרבית משרדי חברי הסגל האקדמי ומרכז צבי מיתר ללימודי משפט מתקדמים. ספרית הפקולטה נמצאת בבניין דייוויד לייט. שלושת המבנים מחוברים זה לזה.
תוכניות הלימוד
הפקולטה מציעה מספר תוכניות לימוד, בכל התארים.
הערכה
הפקולטה למשפטים ע"ש בוכמן זוכה להערכה בין-לאומית רבה. ועדת הערכה של המועצה להשכלה גבוהה, בה היו חברים דקאנים לשעבר של אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת פנסילבניה, מצאה כי "הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב היא בית ספר ברמה עולמית. יש לה אנשי סגל מעולים וסטודנטים מצוינים והיא מספקת השכלה משפטית משובחת שבמסגרתה היא חושפת את הסטודנטים הן לניתוח דוקטריני מסורתי והן לשלל גישות בין-דיסציפלינריות."
בוגרי הפקולטה זוכים באופן רצוף בהצלחה גבוהה בבחינות של לשכת עורכי הדין. במועד קיץ 2019 עמד שיעור המעבר על 97%, הגבוה מבין כל המוסדות בישראל.
בדירוג שנחאי, המדרג מוסדות מחקר ולימוד על פי חלוקה לנושאים, דורגה ב-2018 הפקולטה למשפטים בקבוצת הדירוג 51–75. בשנת 2019 דורגה בקבוצת הדירוג 101–150, יחד עם הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ואחרי הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית שדורגה במקום ה-36. בדירוג של Times Higher Education, לשנת 2020, דורגה הפקולטה במקום ה-49 בעולם.
כתבי עת
הפקולטה מוציאה לאור חמישה כתבי עת:
הקליניקות המשפטיות
בפקולטה פועלות תשע קליניקות משפטיות המעניקות סיוע וייצוג משפטי בתחומים שונים. סטודנטים נבחרים לוקחים חלק בעשייה זו מדי שנה לצד מנחים אקדמיים ועורכי דין:
בוגרי הפקולטה
רבים מבוגרי הפקולטה ממלאים עמדות מפתח במשפט, בממשל, באקדמיה ובמשק בישראל. ב-2010 הקימה הפקולטה ארגון בוגרים, שבראשו עמדה עו"ד מיכל הרצוג, והחל משנת 2014 עומד בראשו עו"ד צבי האוזר.
לאל בהדור שסטרי
שסטרי הוביל את הודו בזמן מלחמת הודו–פקיסטן השנייה בשנת 1965. המלחמה הסתיימה באופן רשמי ב-10 בינואר 1966, עם החתימה על הצהרת טשקנט. ב-11 בינואר, יום לאחר החתימת על ההסכם, נפטר שסטרי בעודו נמצא עדיין בטשקנט, ברית המועצות. סיבת המוות הוגדרה כדום לב, אף על פי שמשפחתו התנגדה לקביעה זו. לאחר מותו, הוענק למשפחתו של שסטרי בהרט רטנה, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בהודו.
קריירה פוליטית (1947–1964)
ב-15 באוגוסט 1947, לאחר הכרזת העצמאות של הודו, מונה שסטרי לתפקיד מזכיר הפרלמנט ולשר המשטרה והתחבורה במדינת אוטר פרדש. במהלך כהונתו הוביל מספר שינויים משמעותיים לתקופתו: בתור שר התחבורה, הטיל פיקוח על האוטובוסים הממשלתיים ואיפשר לנשים לעבוד בתור כרטיסניות ברכבות בהודו; ובתור שר המשטרה, הגביל את כוחה והורה על מעבר לאמצעים לא אלימים לצורך פיזור התקהלויות.
לאחר הבחירות, שסטרי עבר מתפקידו במדינת אוטר פרדש לכהן במועצת השרים של האיחוד, שם החזיק במספר תפקידים לאורך השנים, ביניהם: שר הרכבות, שר התחבורה והתקשורת, שר המסחר והתעשייה, שר הפנים, ואף שר ללא תיק.
ראש ממשלה (1964–1966)
ג'ווהרלל נהרו, שכיהן כראש ממשלת הודו מאז שהודו הכריזה על עצמאותה בשנת 1947, נפטר במהלך כהונת הממשלת השלישית, ב-27 במאי 1964. כשבועיים לאחר מכן, ב-9 ביוני, שסטרי נבחר לתפקיד ראש הממשלה החלופי על ידי נשיא המפלגה.
שסטרי זכור בעיקר בתור מי שהנהיג את הודו במהלך מלחמת הודו–פקיסטן השנייה, שהלחימה בה התרחשה בין אוגוסט–ספטמבר 1965. העימות החל לאחר שפקיסטן ניסתה להמריד את התושבים המוסלמים בג'אמו וקשמיר נגד השלטון ההודי, והודו הגיבה במתקפה צבאית מלאה על גבול פקיסטן. הלחימה נמשכה כשבועיים וחצי ובמהלכה נהרגו בין שלושה לארבעה אלף חיילים לכל אחד מהצדדים, והיה זה העימות הצבאי הגדול ביותר מבחינת טנקים וכלי רכב משוריינים מאז מלחמת העולם השנייה. הלחימה הסתיימה ב-23 בספטמבר, בעקבות התערבותם ודרישתם של ארגון האומות המאוחדות, ארצות הברית וברית המועצות.
במהלך המלחמה שסטרי המציא את הסיסמה "Jai Jawan, Jai Kisan" (בתרגום: "הצדיעו לחייל, הצדיעו לחקלאי"), שהייתה ונשארה מאז פופולרית בקרב העם ההודי.
ב-10 בינואר 1966, הגיעו שסטרי ונשיא פקיסטן איוב ח'אן לטשקנט, ברית המועצות (כיום חלק מאוזבקיסטן), במטרה לחתום על הצהרת טשקנט, הסכם שלום בין הצדדים.
מותו (1966)
שסטרי, שעבר לפני כן שני התקפי לב, נפטר ב-11 בינואר 1966, יום לאחר חתימת הצהרת טשקנט ובעודו נמצא עדיין בברית המועצות. סיבת המוות הרשמית היא דום לב.
אח"י רשף
אח"י רשף, היא ספינת הטילים הראשונה בסדרה מדגם סער 4. היא נבנתה במספנות ישראל ונכנסה לשירות במרץ 1973.
בנייה וכשירות
הספינות מסדרת סער 4 יועדו לשרת בזירת ים סוף. תעלת סואץ הייתה אז חסומה לשיט העברתן לזירה תוכננה בהפלגה מחיפה למפרץ שלמה סביב יבשת אפריקה. מועד היציאה נקבע ל-15 באוקטובר וההפלגה נדחתה בשל פרוץ מלחמת יום הכיפורים. שתי הספינות הראשונות בסדרה השתתפו באופן פעיל במלחמה והיוו תוספת כוח משמעותית בזירת הים התיכון.
משימת הכנת ספינות סער 4 לשירות בזירת ים סוף שתחילתו בהפלגה ארוכה מסביב לאפריקה, קיבלה עדיפות בשנים 1970 1973. למפקדה הראשון של אח"י רשף מונה מיכה רם. מפקד פלגת סער 4 היה אלי רהב ששימש גם מפקד הספינה השנייה אח"י קשת. הפלגה הייתה מיועדת לזירת ים סוף לכן כבר בהקמתה הייתה יחידה נפרדת משייטת ספינות הטילים. אך האחריות הכוללת להוצאת הספינות לדרכן הוטלה על מפקד השייטת שבתאי לוי.
הפלגות ראשונות
הצוות נבחר מתוך שייטת ספינות הטילים וכלל לוחמי ספינות מנוסים. האימונים החלו ב"הפלגות רציף" עוד לפני שהספינה עזבה את הנמל. לאחר התקנת מערכות הנשק יצאה הספינה להפלגות הוכחת יכולת שכללו ביקור בנמל גיברלטר. הפלגות עברו בהצלחה.
קרבות הטילים
ההפלגה להעברת אח"י רשף ואחותה אח"י קשת למפרץ שלמה נדחתה בשל פרוץ מלחמת יום הכיפורים ועל-כן שתיהן השתתפו במלחמה בזירת הים-התיכון. התפתחות המלחמה הוכיחה את יעילותן ונחיצותן בזירה כך שהוזמנה סדרת ספינות סער 4 נוספות לשם כך.
במהלך המלחמה השתתפה אחי רשף בקרב טילי הים-ים הראשון בעולם, קרב לטקיה אשר התקיים בים מול סוריה והסתיים בניצחון ישראלי, השמדת שלושה סטי"לים סוריים, ספינת טורפדו ומקשת (שולת מוקשים). בקרב הזה הוכיחה את יעילות מערכת התותחים שלה כאשר פגעה בטרפדת סורית למרות היותה הרחוקה ביותר ממנה. בקרב דמיאט הייתה אח"י רשף הספינה האחרונה לנתק מגע מאוסה בורחת ועשתה זאת בפקודה.
בהמשך השתתפה בקרבות רבים ובפעילות אבטחת שיט במרכז הים התיכון.
זירת הים האדום
בפברואר 1974 בפיקוד סא"ל גדעון רז, יצאו אח"י רשף בפיקוד מיכה רם ואח"י קשת בפיקוד דוד הרפזי מסביב לאפריקה כדי להתבסס במפרץ שלמה. הפלגה של 13,000 מיל ימי, הייתה משימה רבת אתגר לספינות הקטנות. לאחר היציאה מנמל דרבן (דרום אפריקה), נתקע חבל עבה צף במדחפי אח"י רשף. החל מאבק הישרדות נגד הים, נגד מזג האוויר ונגד הכרישים. צוללים הצליחו לחתוך את החבל, לפרק את המדחף הפגוע ולאפשר המשך תנועה במהירות של 25 קשר.
פעילות מול המחבלים
תקיפת אי הארנבות, ב-27–28 ביוני 1984 תקפה אח"י רשף בפיקוד רס"ן עמי שגב בשיתוף צוללת אח"י רהב בפיקוד חיים כפיר, וזוג סנוניות בפיקוד מפקד שייטת 13 ידידיה יערי, בסיס קומנדו ימי של מחבלים באי ג'זירת א-נחל מצפון לטריפולי והשמידו כלי שיט ומחבלים.
מפקדי הספינה
מפקדי אח"י רשף
אלון חברת הדלק לישראל
אלון חברת הדלק לישראל בע"מ, המוכרת בשם קבוצת אלון, היא חברה שהוקמה בישראל בשנת 1990 כחברה לשיווק דלק, והתפתחה לחברת החזקות, שבאמצעות חברות בנות שבשליטתה, בהן הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובבורסה לניירות ערך בניו יורק, פעילה בשלל תחומים במשק הישראלי, ולה פעילות גם בארצות הברית.
מנכ"ל הקבוצה במשך כעשרים שנים, עד תחילת 2015, היה דודי ויסמן, שהוחלף בידי אביגדור קפלן. ששנה אחר כך הוחלף בידי אבי גפן.
היסטוריה
"אלון חברת הדלק לישראל" הוקמה ב-1990 על ידי התנועה הקיבוצית על מנת לייעל את אספקת הדלק ולהוזיל את עלותו לקיבוצים. חברת "דור אנרגיה" הוקמה ב-1988 והייתה לחברה הראשונה שפרסה תחנות תדלוק באופן נרחב לאחר שבמשך שנים שווק הדלק רק באמצעות שלוש החברות פז, סונול ודלק. ב-1993 רכשה חברת "ביילסול" את השליטה ב"אלון". ב-1999 רכשה "אלון" 65% מ"דור אנרגיה", וכעבור שנתיים הושלמה הרכישה. במסגרת הרכישה צורפה לחברה החדשה גם חברת "דורגז", העוסקת באספקת גז פחמימני מעובה.
בשנת 2000 הרחיבה החברה את פעילותה לארצות הברית עם רכישתה של חברת "טוטאל פינה" האמריקאית והקמת "אלון USA". החברה מפעילה בתי זיקוק בדרום ארצות הברית וכן חנויות רשת סבן אילבן בטקסס ובניו מקסיקו.
בשנת 2003 רכשה החברה, בשיתוף אנשי העסקים מתיו ברונפמן ושולם פישר, 78% ממניות רשת "הריבוע הכחול", אחת משתי רשתות הסופרמרקטים הגדולות בישראל, תמורת 1.368 מיליארד ש"ח. כשנתיים מאוחר יותר השלים ויסמן את ההשתלטות על הרשת, כשרכש כמחצית מחלקם של ברונפמן ופישר בשותפות.
ב-2006 רכשה קבוצת אלון את רשת AM:PM ב-143 מיליון ש"ח ונקלעה ללב הוויכוח הציבורי סביב המסחר בשבת. לאחר הרכישה הורה ויסמן להפסיק מכירת מזון לא כשר בסניפי הרשת, אך סניפיה נותרו פתוחים בשבת ובשל כך נאלץ ויסמן להתמודד עם חרם צרכנים חרדי על עסקיו, ובהם רשת "שפע שוק" הפונה למגזר החרדי. בסופו של דבר נאלץ ויסמן לסגור את רשת "שפע שוק" ובמקומה הוא פתח את רשת "זול בשפע", אך גם היא נחלה כישלון והציבור החרדי הדיר את רגליו מהרשת.
חברת דור אלון, המרכזת החל מינואר 2005 את כל פעילות האנרגיה בישראל של קבוצת אלון, עברה במאי 2010 לשליטת החברה האחות אלון רבוע כחול ישראל.
ביולי 2009 הייתה הבעלות בקבוצה בידי ביילסול (39%), ארגוני הקניות של הקיבוצים (34%) ואפריקה ישראל להשקעות (26%). בספטמבר 2009 יצאה אפריקה ישראל להשקעות מהבעלות על קבוצת אלון, בתמורה למניות ב"אלון USA" ואופציות לרכישת מניות חברת הדלק דור אלון. בעקבות זאת השתנה נותרה הבעלות על קבוצת אלון בידי ביילסול (53%) וארגוני הקניות של הקיבוצים (47%).
איגרות חוב פרטיות של הקבוצה, בסכום של 2.4 מיליארד ש"ח, הונפקו למשקיעים מוסדיים. באפריל 2015 אישרו מחזיקי איגרות החוב של הקבוצה שינוי בתנאי איגרות החוב, בהיקף של 2.2 מיליארד ש"ח.
הסדר חוב
ב-29 בינואר 2016 הודיעה קבוצת אלון על מכירת 72.71% מהחזקותיה ב"אלון רבוע כחול ישראל" לחברת "גינדי ישראל 2010" שבשליטת גינדי החזקות, תמורת 115 מיליון ש"ח. להשלמת העסקה נדרשת קבוצת אלון לעמוד בתנאים אחדים, ובהם הסדר חוב עם בעלי האג"ח של "אלון רבוע כחול ישראל" והבנקים. ב-15 בפברואר 2016 הכריעו מחזיקי האג"ח של החברה בהצבעה שקיימו, לקבל את הצעתו של מוטי בן משה לרכישת החברה, ולדחות את הצעתה של גינדי.
ביוני 2017, השלימה קבוצת אלון את הסדר החוב שלה, בהיקף של כ-2 מיליארד שקל, עם נושי איגרות החוב. זאת לאחר שבית המשפט המחוזי מרכז-לוד אישר את תנאי ההסדר, ונתן לו תוקף של פסק דין. הסדר החוב קובע כי עד 1 באוקטובר 2017, תגייס קבוצת אלון לפחות 120 מיליון שקל ממשקיע אחד או יותר, באמצעות הנפקת מניות (אחרת תעבור השליטה למחזיקי איגרות החוב). לאחר הסדר חוב מכרה קבוצת אלון את מלוא החזקותיה בדור אלון ו"אלון USA".
בעלי עניין
החברה הייתה בבעלות משותפת של חברת "ביילסול" (52%-53%) וארגוני הקניות של הקיבוצים (48%-47%). הבעלות על "ביילסול" נמצאת בידי שרגא בירן ובניו (80%) ודודי וייסמן (20%). באוקטובר 2017 עברה השליטה ב"אלון חברת הדלק לישראל" לידי מחזיקי איגרות החוב של החברה.
חברות בת
חברות בנות של קבוצת אלון הן: החזקות שנמכרו:
דמויי-טורפים ימיים
דמויי-טורפים ימיים (שם מדעי: Pinnipedimorpha) היא אינפרא-סדרה של יונקים טורפים מקבוצת הארקטואידה שבתת-סדרה דמויי-כלב, אשר מכילים כיום את הטורפים הימיים. הקבוצה הוגדרה ב-1989 בידי החוקרת אנאליסה ברטה וקבוצתה.
קבוצה זו כוללת את ראשוני הטורפים דמויי-הכלב שהחלו לעבור לים והתפתחו בנפרד מדמויי-הסמורים - מוסטלואידה. הקבוצה מכילה את האנליארקטוס שהיה בעל מבנה פרימיטיבי הכולל גפיים מותאמות לתנועה יבשתית, זנב רחב וניבים שמתאימות לציד חיות קטנות. ככל הנראה היה אמפיבי וחי סמוך לחופים. המינים המאוחרים יותר בקבוצה זו היו כבר חיות ימיות, אך עדיין היו אמפיביים יותר מיונקים ימיים אחרים כמו לווייתנאים.
כיום הטורפים הימיים הם היחידים ששרדו מקבוצה זו בשלושה משפחות: אוטריים, ניבתניים הכוללת כיום רק את הניבתן וכלבי ים.
צילום עירום
צילום עירום אמנותי נבדל מן הצילום הפורנוגרפי, שהוא בעל מרכיבים אגרסיביים ופתיינים באופיים. צילום עירום אמנותי נבדל גם מצילומי אופנה, שהם זוהרים יותר ומדגישים בעיקר את המאפיינים המיניים של הדוגמן או הדוגמנית העומדים במרכז היצירה.
צלמי עירום אמנותי טוענים כי בעבודתם הם מדגישים את יופיו של הגוף האנושי ולא את האדם שאליו הוא משויך. בניגוד לצילומי פורטרט היוצרים זיהוי חד ערכי של המצולם, הרי שבצילום עירום אמנותי בדרך כלל לא ניתן לזהות את המצולם. כפועל יוצא מכך, עירום כחלק מן הצילום האמנותי מהווה יצירה מורכבת של דומם המשתלבת בתוכו באופן טבעי ולא מאולץ.
צלמי עירום אמנותי מרבים להשתמש באפקטים של אור וצל, איפור מבריק ואביזרים שונים על מנת להדגיש את קווי המתאר של הגוף העירום.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התפתח ענף משנה בתחום צילומי העירום האמנותי, במסגרתו מצלם האמן המוני בני אדם ללא בגדיהם. האמן העיקרי הידוע בתחום זה, אשר נחשב גם ליוצר הענף הוא ספנסר טוניק.
ויגמן
ויגמן (בגרמנית: Wiegmann, ולעיתים: Wigman) הוא שם משפחה. {{פירושונים|
באמיאן
באמיאן (בפרסית/דארי: ولایت بامیان) הוא אחד מתוך 34 מחוזות אפגניסטן. המחוז ממוקם במרכז המדינה והיותו ממוקם על גבי רכס הרי הינדו-כוש הופכת אותו להררי. זהו המחוז הגדול ביותר באזור הזארהסתאן (ארצם של ההזארים) ולאורך ההיסטוריה שימש בתור מפגש תרבויות מרכזי עולמי, דוגמה לכך ניתן לראות בפסלי בודהה בבמיאן, אשר הושמדו בתקופת האמירות האסלאמית של אפגניסטן.
היסטוריה
היסטורית, באמיאן ממוקם על גבי דרך המשי, מה שהשפיע על קישורו ההיסטורי של האזור לתרבויות הינדיות, בודהיסטיות, הלניסטיות, פרסיות, ערביות, טורקיות ועוד. ההוכחה המרכזית לקיומה של התרבות הבודהיסטית היא מתקופת הממלכה ההודית גנדהארה, לפני עלייתה של הממלכה האחמנית, כאשר נוצרו שני פסלי הבודהה בבאמיאן שנותרו עומדים מאות שנים לאחר שהאסלאם עלה באזור ונהרסו לבסוף בשנת 2001 עקב דרישות הממשל הרדיקלי של הטליבאן על אפגניסטן.
נתונים כלליים
מחוז באמיאן ממוקם במזרח אפגניסטן. אוכלוסייתו המונה כ-400,000 בעיקרה מורכבת מבני הזארה; עם נוודי פרסי שיעי ברובו, עם 16% בני שבט סאדאת, 15% טג'יקים ועוד מגוון קבוצות אתניות שמייצגות חלקים פחותים באוכלוסייה הכוללת, כגון טטרים, קיזילבאשים ופשטונים. גידול חקלאי ובעלי חיים הוא העיסוק העיקרי של התושבים ואילו עבודת בית היא משנית. חיטה, שעורה ותפוחי אדמה נשארים מזה שנים הגידולים הפורחים. במסגרת משק הבית מגדלים בעיקר כבשים, עזים וסוסים. במחוז ישנם 279 מוסדות חינוך ו-24% מכלל האוכלוסייה יודעים אוריינות. ישנם 30 בתי חולים ו-23 קופות חולים. רק ל-21% מכלל האוכלוסייה ישנה זמינות למקורות מים 24 שעות ביממה הכוללים נהרות, מעיינות, בארות ועוד. רכס הינדו-כוש מאפיין את הטופוגרפיה ההררית של המחוז ומאפשר מעבר נרחב של נהרות ומאגרי מים.
ביטחון
על פי מגוון דיווחים, לטליבאן לא הייתה כל השפעה בבאמיאן החל מנובמבר 2018. ניתן לקשר את היציבות היחסית של בבאמיאן ללכידות החברתית בקרב תושביה, האוכלוסייה ההזארית השיעית מתנגדת נחרצות לטליבאן הסוני. עם זאת, התקפות על מחסומי המשטרה על ידי מורדי הטליבאן התרחשו ביולי 2018. כל הנפות של באמיאן מסווגות תחת שליטת הממשלה האפגנית. 4 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 - פברואר 2019 (ממוצע של 0.1 אירועים בשבוע). דוגמאות לאירועים כוללים התקפה של מורדי הטליבאן ביולי 2018 על כמה מחסומי משטרה בנפת קהמרד, הרג זקן שבטי אחד וחטיפת ארבעה אזרחים הזארים.
חלוקה מנהלית
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז באמיאן ואוכלוסייתן.
כריסטיאן קבאסלה
כריסטיאן קבאסלה (בצרפתית: Christian Kabasele; נולד ב-24 בפברואר 1991 בלובומבאשי שבזאיר) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אודניזה.
קריירת מועדונים
קבאסלה התחיל את הקריירה המקצוענית שלו באויפן.
ב-27 בינואר 2011 אישרה מכלן כי קבאסלה הצטרף למועדון בהשאלה לעונה אחת. ב-12 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-9 בניצחון 1–3 על וסטרלו במסגרת המחזור ה-26 בליגת העל הבלגית. ב-8 באפריל הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-14 בניצחון 1–2 על ליירסה במסגרת המחזור השני בליגה. בסך הכל ערך 4 הופעות במועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-22 באוגוסט 2011 חתם קבאסלה בלודוגורץ ראזגרד מליגת העל הבולגרית על חוזה ל-3 שנים. ב-5 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-83 בניצחון 0–4 על לוקומוטיב סופיה במסגרת המחזור ה-12 בליגה. ב-19 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה הרביעית של תוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 0–4 על קליאקרה קווארנה במסגרת המחזור ה-14 בליגה. הוא ערך 11 הופעות ליגה במועדון והבקיע 3 שערים, בעונה בה זכה המועדון באליפות בולגריה ובגביע הבולגרי.
ב-16 באוגוסט 2012 חזר קבאסלה לאויפן, ששיחקה בליגה הבלגית השנייה.
בחודש יולי 2014 חתם קבאסלה בראסינג גנק מליגת העל הבלגית. ב-2 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד סרקל ברוז' במסגרת המחזור השני בליגה. ב-28 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-13 בניצחון 0–3 על ליירסה במסגרת המחזור ה-13. בעונת הראשונה במועדון ערך 34 הופעות ליגה והבקיע שני שערים, ובעונתו השנייה ערך 42 הופעות והבקיע ארבעה שערים.
ב-1 ביולי 2016 חתם קבאסלה בווטפורד האנגלית.
ב-25 ביולי 2023 חתם קבאסלה באודנזה.
קריירה בינלאומית
קבאסלה נכלל בסגל נבחרת בלגיה ליורו 2016, אך לא שיחק בטורניר. ב-9 בנובמבר 2016 ערך קבאסלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כששיחק 90 דקות בתיקו 1-1 נגד נבחרת הולנד במשחק ידידות.
מחיינו (כתב עת)
מֵחַיֵּינוּ, עיתון גדוד העבודה ע"ש יוסף טרומפלדור היה כתב העת של גדוד העבודה.
תוכן, מערכת, הפקה
"מחיינו" היה במה מעמיקה לבירור שאלות רעיוניות ומעשיות רבות שחברי גדוד העבודה התלבטו בהן מאז הקמתו בי"א באלול תר"ף, 25 בספטמבר 1920. אירועי מלחמת העולם הראשונה, הצהרת בלפור והמהפכות ברוסיה ב-1917, העלו לסדר היום הציבורי מחשבות חדשות על אידאולוגיות ויישומן, כגון השתתפות ברכוש ברוח הסוציאליזם והקומוניזם, הקבוצה, הסוציאליזם, הקומוניזם והציונות, ועל מהות הסדר החברתי הרצוי לאורן בחברה היהודית החדשה שתבנה בארץ ישראל. "מחיינו" עסק במגוון נושאים ותחומים. העיקרי שבהם היה חיי היומיום של חלוצים ופועלים חברי גדוד העבודה ובמפלגות הפועלים בארץ ישראל בכלל, הפוליטיקה בחברה היישובית ויחסה אל ארגוני הפועלים. הובאו בו כרוניקות על הנעשה באתרי העבודה, סיכומים וטבלאות של דו"חות כלכליים, שירים ומאמרי מסה, ורשימות על תולדות הארגונים ותנועות הנוער וההכשרה שחבריהם הצטרפו לגדוד העבודה: "השומר", הגדודים העבריים", "החלוץ", "השומר הצעיר", "פועלי ציון", "הפועל הצעיר" ו"אחדות העבודה".
מגיליון 11, ראה "מחיינו" אור ביישוב החדש, הקיבוץ שהקימה פלוגת גדוד העבודה ליד מעיין חרוד ונקרא עין חרוד; עורכו אז היה יצחק שווייגר-דמיאל. כשלושים גליונות ראו אור בעין חרוד, עד הגיליון שראה אור בז' בשבט תרפ"ג 1923.
לאחר הפילוג בגדוד העבודה בקיץ תרפ"ג 1923, עברה המערכת לתל יוסף. מאדר א' תרפ"ד 1924, נמצאה המערכת בפלוגת גדוד העבודה בירושלים עד כסלו תרפ"ו 1926; ובחלק מפרק זמן זה נערך על ידי אליעזר כנעני, חבר תל יוסף ששהה בירושלים, ואחר כף על ידי זאב און, אף הוא מתל יוסף. מספר חוברות ראו אור בפלוגת גדוד העבודה בתל אביב; חלקן על ידי דוד הורוביץ. לאחר מכן נדדה המערכת לירושלים, ושוב חזרה לתל יוסף. בתרפ"ז 1917, התפלג גדוד העבודה לשני פלגים "השמאל" ו"הימין". בשני הפלגים הוציאו גליונות "מחיינו" במקביל. הגליונות שראו אור באותה תקופה, עד להתאחדותו של שארית גדוד העבודה עם הקיבוץ המאוחד בקיץ תרפ"ט 1929, נערכו על ידי אליעזר כנעני ואחרים, בתל יוסף ובקיבוץ רמת רחל.
השתתפו בכתיבתו בכתיבה יזומה או שהובאו מדבריהם רבים מחברי גדוד העבודה ומנהיגות תנועת העבודה, אנשי העלייה השנייה והשלישית, אשר פעלו בשנות ה-20 של המאה ה-20, בהם יהודה אלמוג, יהודה ארז, שלמה לויטין, חנוך רוכל, מניה שוחט, ישראל שוחט, שלמה לביא, דוד הורוביץ, הלל דן, לבש טרנופולר, נחום בנארי, פנחס שניאורסון, מנחם אלקינד, שמעון בן צבי, פסח בן-עמרם ויצחק לנדוברג-שדה.
רוב גליונות "מחיינו" נכתבו בכתב יד בעט ודיו, ושוכפלו באמצעות הקטוגרף; ובשל כך צבען של האותיות היה כחול-סגול.
פיצג'רלד
פיצג'רלד (באנגלית: FitzGerald או Fitzgerald) הוא שם משפחה.
חבורה אלגברית ליניארית
במתמטיקה, וביפרט בתורת החבורות האלגבריות, חבורה אלגברית ליניארית היא תת חבורה אלגברית סגורה של החבורה הליניארית הכלליתGL_n. חלק גדול מתורת החבורת האלגבריות מוקדש לעיסוק בחבורות אלגבריות ליניאריות. ביפרט רוב תורת ההצגות של חבורת אלגבריות מתמקדת בחבורות אלגבריות ליניאריות. דוגמאות רבות של ירעות אלגבריות מבוססות על חבורות אלגבריות ליניאריות. כמו כן בניות רבות של חבורות, חבורות טופולוגיות וחבורות לי מבוססות על חבורות אלגבריות ליניאריות.
הגדרה אלמנטרית
ניתן להגדיר חבורה אלגברית ליניארית באופן יחסית אלמנטרי (לא דורש את מושג היריע האלגברית והחבורה האלגברית באופן כללי) כדילכמן: יהי k שדה סגור אלגברית למשל שדה המספרים המרוכבים. תת-קבוצה G של מרחב המטריצות n\times n מעל  k נקראת חבורה אלגברית ליניארית אם מתקיים החיסרון של הגדרה זאת הוא שהיא דורשת שיכון ספציפי של החבורה במרחב המטריצות.
הגדרה אבסטרקטית
ניתן להגדיר את מושג חבורה אלגברית ליניארית באופן אבסטרקטי כמקרה פרטי של חבורה אלגברית. יהי k שדה. אוסף המטריצות ההפיכות n \times n מעל k היא תת-קבוצה של מרחב המטריצות  n \times n המהווה מרחב ליניארי מממד n^2. תת-קבוצה זאת היא קבוצה פתוחה בטופולגיה של זריטסקי. מכאן שיש על קבוצה זאת מבנה טבעי של יריעה אלגברית. כפל מטריצות מגדיר מבנה של חבורה אלגברית על ירעה זאת. חבורה זאת נקראת החבורה הליניארית הכללית GL_n  מעל השדה k. חבורה אלגברית ליניארית היא חבורה אלגברית שאיזומורפית לתת חבורה סגורה של   GL_n, ז"א תת יריעה סגורה של GL_n שמהווה תת-חבורה.
חבורות אלגבריות אפיניות
חבורה אלגברית אפינית היא חבורה אלגברית שבתור יריעה אלגברית מהווה יריעה אלגברית אפינית. כל לראות שכל חבורה אלגברית ליניארית היא אפינית. למעשה ההפך גם נכון: משפט: אם G חבורה אלגברית אז היא לינארית אמ"ם היא אפינית.
לטענה זאת יש הכללות עבור סכמות חבורה אולם המצב שם מסובך יותר.
תכונות
חבורת אלגבריות לינאריות סגורות לגבי תת-מנות והרחבות. זאת אומרת:
חבורות יוניפוטנטיות
חבורת יוניפוטנטיותט סגורות לגבי תת-מנות והרחבות. אם המציין של שדה ההגדרה הוא -0, אז כל חבורה יניפוטנטית היא קשירה. החבורה U_1 איזומורפית לחבורה החיבורית של שדה ההגדרה. אפשר ליראת בדוגמה זאת הדוגמה הפשוטה ביותר לחבורה יוניפוטנטית. במובן מסוים כל החבורות היוניפוטנטיות מורכבות ממנה. לכל חבורה יוניפוטנטית יש מרכז לא טריביאלי. אם המציין של שדה ההגדרה הוא -0, אז מרכז זה מכיל תת חבורה איזומרפית ל-U_1.
מרטין לותר (דיפלומט)
מרטין פרנץ יוליוס לותר (בגרמנית: Martin Franz Julius Luther; 16 בדצמבר 1895 – 13 במאי 1945) היה דיפלומט גרמני.
הוא היה חבר במפלגה הנאצית מראשיתה, יועץ של שר החוץ יואכים פון ריבנטרופ, תחילה ב-Dienststelle Ribbentrop (לשכת ריבנטרופ), ואחר כך במשרד החוץ הפדרלי (Auswärtiges Amt) כשפון ריבנטרופ החליף את קונסטנטין פון נויראט. הוא השתתף בוועידת ואנזה בינואר 1942, בה תוכנן הפתרון הסופי - רצח העם היהודי. הגילוי של עותק הפרוטוקול שהיה ברשותו ב-1947 הביא לידיעת בעלות הברית את קיום הוועידה ומטרתה.
עסק רהיטים
לותר ניהל עסק להובלת רהיטים ועיצוב פנים. הוא הצטרף למפלגה הנאצית ולאס אה ב-1 במרץ 1933. הוא עזר לריבנטרופ להשיג מספר נמוך של חברות במפלגה (מה שהעיד על ותק), וכאשר ריבנטרופ נשלח ללונדון כשגריר ב-1936, ריבנטרופ שכר את לותר להעביר את רהיטיו מברלין ולעצב את פנים שגרירות גרמניה בלונדון.
קריירה נאצית
ריבנטרופ הציע ללותר תפקיד בלשכת ריבנטרופ. לותר הפך לאחד מאנשי הביצוע האהובים על ריבנטרופ. כעבור שנתיים השתלט על מחלקת "דויטשלנד" (גרמניה) והעביר אותה לבניין משלה.
לותר היה נאמן להימלר. במאי 1940 מונה לתפקיד קשר משרד החוץ לאס אס. ביולי 1941 התקדם לתפקיד ממונה משרדי (Ministerialdirektor) בדרגת תת-מזכיר מדינה (Unterstaatssekretär); כוחו עלה על זה שהשתמע מתוארו ודרגתו, שכן הוא היה איש הקשר בין המפלגה למשרד. בנוסף הוא הפך לבריגדפיהרר באס אה.
ב-1943, בסיועו של פרנץ ראדמאכר, ניסה לותר להחליש את ריבנטרופ כשר חוץ, אך מטרתו סוכלה והוא נשלח למחנה הריכוז זקסנהאוזן ב-1944. היטלר רצה שייתלה, אבל הימלר דאג שיועסק בעישוב במחנה. לאחר ניסיונות התאבדות הוא שוחרר על ידי הצבא האדום באביב 1945, ומת זמן קצר לאחר מכן מאי ספיקת לב.
מזכר ועידת ואנזה
העותק של פרוטוקול ועידת ואנזה ששלח ללותר היידריך התגלה בארכיון משרד החוץ ב-1947 ומילא תפקיד חשוב בתיעוד הוועידה.
עותק הפרוטוקול של לותר הוא היחיד ששרד, וגילויו היה הפעם הראשונה שבעלות הברית התוודעו לפגישה ולפגישת המשך ב-6 במרץ 1942. בוועידה הביע לותר דאגה מה"יישוב מחדש" רחב ההיקף הנדרש ברחבי אירופה הכבושה, מה שהצביע לכאורה על כך שלא לגמרי הבין מה תוכנן. בנוסף, הכין תזכיר לשימושו בוועידה, המדבר רק על גירוש. מכחישי השואה השתמשו בו כדי לטעון שהוועידה לא הציגה מדיניות של רצח עם,
אוטריואידה
אוטריואידה (שם מדעי: Otarioidea) היא על-משפחה של יונקים ימיים מקבוצת הטורפים הימיים, המכילה כיום 2 משפחות: ניבתניים בהם קיים רק הניבתן ואוטריים.
מינים אלה בעלי דו-צורתיות זוויגית גדולה כשהזכרים גדולים מהנקבות ובעלי רעמה גדולה. הם חיים במי הים, לעיתים בקטבים בקרבה לחופים ויוצרים מושבות רבייה גדולות.
בצלאל הכהן
הרב בצלאל הכהן (כ"ז בטבת תק"פ, 14 בינואר 1820 – י' בניסן תרל"ח, 13 באפריל 1878) היה דיין ומו"צ בוילנה ומגדולי התורה הנודעים בעיר. מחבר הגהות "מראה כהן" על הש"ס הבבלי ושו"ת "ראשית ביכורים".
ביוגרפיה
נולד לרב ישראל משה שהיה דיין בווילנה. אחיו הגדול ומרבותיו של הרב שלמה הכהן, רב ומו"צ ראשי בווילנה בעל ה"חשק שלמה".
מילדותו נחשב לעילוי מוכשר ביותר והוא סיים את הש"ס כבר בגיל 13, והחל להשיב תשובות בהלכה בגיל 14. בגיל 23 נבחר להיות כמו"צ בווילנה. האדר"ת כתב עליו 'הגאון הגדול הצדיק יסו"ע הרב רבי בצלאל זצ"ל' ו"גדול הדור" ו"ראש וראשון לכל דבר בווילנא".
היה חברם הקרוב של הרבנים האדר"ת, הלל דוד הכהן טריווש ואהרן שאול זליג מאירוב.
חתנו היה רבי חיים שלמה סקולניק (חותנו בזיווג שני של רבי אברהם קלמנוביץ).
דיסקוגרפיה של סטטיק ובן-אל תבורי
הדיסקוגרפיה של סטטיק ובן-אל תבורי, צמד היפ הופ מזרחי ישראלי, כוללת 2 מיני-אלבומים, 32 סינגלים, 29 וידאו קליפים ושיתוף פעולה אחד. סטטיק ובן-אל תבורי שיתפו פעולה לראשונה בשנת 2015, בשירו של הראפר רון נשר, "דוביגל", שצבר למעלה מ-30 מיליון צפיות ביוטיוב והתברג במקום החמישי ברשימת הסרטונים הכי נצפים מאותה השנה, על פי נתוני יוטיוב ישראל. עוד באותה השנה, הוציאו את הסינגל הראשון שלהם כצמד, "ברבי", שהיה ללהיט, תוך שהתברג במקום ה-9 במצעד ההשמעות ברדיו של חברת מדיה פורסט וצבר אף הוא מיליוני צפיות ביוטיוב, תוך שהפך לימים לקליפ הישראלי הנצפה ביותר באתר. בשנת 2016 הוציאו את הסינגל השני, "כביש החוף", שהצליח לשחזר את הצלחת קודמו, תוך שנכנס למצעד השירים המושמעים ביותר ברדיו על פי נתוני מדיה פורסט, והתברג במקום ה-14. נכון ל-2020, ממוקם השיר במקום ה-9 ברשימת הסרטונים הישראלים הנצפים ביותר ביוטיוב. באותה השנה, הוציאו גם את השירים "סלסולים" ו"סתם", שהיו אף הם ללהיטים.