cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שלומציון המלכה
האליטה הצבאית מתארגנת
גם אריסטובולוס עצמו הביע את דעתו והטיח את טענותיו כלפי אמו. הוא דרש שתגן עליהם כיאה למעמדם הקודם ואם היא "חושדת בהם" או החליטה להעדיף את הפרושים על פניהם, תיתן להם חנינה ותסתפק בגירושם מירושלים ותציב אותם במבצריה, אז יוכלו, למרות הוויתור על רמת החיים הגבוהה שהייתה להם, להגן על עצמם ועל הממלכה. המלכה נענתה לבקשה ואלה התפזרו ברחבי הארץ, כשבידם הופקדה השמירה על המבצרים, חוץ מהורקניה, מאלכסנדריון וממכוור, ששם היו רוב אוצרותיה.
לאחר זמן לא רב שלחה שלומציון את אנשי הצבא האלה למבצע צבאי בדמשק, שבראשו עמד אריסטובולוס עצמו, כדי להגן על תושבי העיר מפני תלמי בן מינאי (מניאוס), מלך היטורים, שהציק להם הצקות חוזרות ונשנות. כעבור זמן מה החזירה שלומציון את הצבא, לאחר שהמבצע לא הניב הישגים כלשהם.
סכנת פלישה ארמנית
באותו הזמן הגיעה ידיעה שטיגראנס הגדול, מלך ארמניה, פלש לסוריה בראש צבא של 30 אלף חיילים, כבש את הממלכה הסלאוקית ומתכוון לתקוף את יהודה. האיום החדש "הפחיד את המלכה ואת העם" וכשצר טיגראנס על עכו, שם התבצרה קלאופטרה סלנה אשת אנטיוכוס העשירי ואם אנטיוכוס השלושה עשר שאותו רצתה להמליך על סוריה, שלחה אליו שלומציון שליחים עם "מתנות רבות ויקרות" לבקש ממנו לכרות ברית ולהימנע ממלחמה. המחווה של מלכת יהודה הצליחה לפייס את טיגראנס, ששמח על הכבוד שניתן לו על ידי כך שהשליחים הגיעו כל הדרך מירושלים ובתגובה, הפיס את דעתם לגבי חששם ממלחמה. זמן קצר לאחר שכבש את עכו, נעצר מסע המלחמה של טיגראנס, כשהחליט לחזור לארצו לאחר ששמע שלוקולוס "משחית את ארמניה" וצר על טיגראנוקרטה.
מאבק משפחתי על השלטון
המלכה חלתה במחלה קשה, ואריסטובולוס, שראה את חולשתו של יורש העצר הורקנוס וחשש שעם מות אמו השפעת הפרושים על משפחת המלוכה תהיה מוחלטת, החליט לתפוס את השלטון במדינה. הוא לקח איתו את אחד ממשרתיו והגיע בלילה אל המבצרים ששם הוצבו חבריו של אביו. למחרת נודע למלכה על בריחת אריסטובולוס, אך היא לא חשדה שהוא מתכוון לבצע הפיכה. אלא שתוכניתו של אריסטובולוס החלה לצבור תאוצה. לאחר שהתקבל בגבע על ידי גאליסטס, הצטרפו אליו גם האחרים ובזה אחר זה נפלו לידיו כל מבצרי הארץ. בעזרת אנשי שלומו - ידידים רבים שהעריצו את אומץ רוחו, השתלט ב-15 יום בלבד על 22 מקומות ובידיו הצטברו אוצרות רבים שמצא במבצרים ושהתקבלו מההמונים שהצטרפו אליו. עם הכסף הזה שכר אנשי צבא מהלבנון ומטרכון והכריז את עצמו למלך. אנשים אלה נמשכו אחרי האיש החזק וחשבו שייהנו ממלכותו, היות שעזרו לכבוש אותה. כשהורקנוס התלונן על כך בפני אמו, שמה המלכה את אשתו ובניו של אריסטובולוס במאסר ב"בירה", מתוך פחד מנקמת אריסטובולוס במידה ויתפוס את השלטון. הורקנוס יחד עם "זקני היהודים" פנו למלכה וביקשו ממנה להחליט על פעולה לבלימת השתלטותו של אריסטובולוס על הממלכה. מצבה הבריאותי של המלכה בערוב ימיה לא אפשר לה להקדיש את תשומת לבה לעניינים הציבוריים, והיא נתנה להם יד חופשית להתמודד עם הבעיה, תוך שהדגישה כי השאירה בידם "אוצרות גדולים": העם שמצבו הכלכלי טוב, הצבא ואוצר המדינה. כעבור זמן לא רב, לאחר שמינתה את הורקנוס ליורש המלוכה, אך לפני שהספיקה להתעמת עם אריסטובולוס על ניסיונו לנשל אותו ממנה, נפטרה שלומציון המלכה בגיל 73, לאחר שמשלה 9 שנים. עם מותה בשנת 67 לפנה"ס ירש הורקנוס את המלוכה.
שלומציון בהשקפתו של יוסף בן מתתיהו
בספרו הראשון של יוסף בן מתתיהו, "תולדות מלחמת היהודים ברומאים", שלומציון מתוארת כאשה תמימה ורכה. יוסף טוען כי הפרושים התערבו בשלטון ושאלכסנדרה "כבדה את האנשים האלה יותר מן המידה, מיראתה את האלהים" ואלה נצלו את השפעתם על "לב האשה התם". אמנם "היא השכילה מאוד לעשות מלוכה", אבל "ידה משלה בכל והפרושים משלו בה". בנוסף לכך, נראה שבשלטונה דבק צביון דתי:
לעומת זאת, בספרו המאוחר "קדמוניות היהודים", שלומציון מתוארת כרודפת כבוד ושואפת שלטון ואשמה גם באירועים הקשים שאחרי מותה. יוסף טוען שם שמקורבי אלכסנדר, שנרדפו על ידי הפרושים, היו עצמם אשמים במצבם, בכך שאפשרו לאישה "למלוך שלא כדין, בשעה שבניה הם במלוא אונם". מלבד זאת, הוא טוען ש"תאוות השלטון העבירה אותה על דעתה". יוסף מותח אמנם ביקורת על עצם המלכתה של אישה, אבל טוען שהייתה שליטה חזקה. ויחד עם זאת, הוא מטיל עליה את האחראיות על סוף שלטון בית חשמונאי:
שלומציון בספרות חז"ל
על פי התלמוד, שלומציון הייתה אחותו של שמעון בן שטח.
בניגוד ליוסף בן מתתיהו, חז"ל כתבו עליה רק דברים חיוביים, בולט במיוחד הוא תיאור גשמי הברכה שירדו בתקופת שלטונה ובעקבותיהם שגשוג כלכלי. (אמנם אותו מעשה על הגשמים, המופיע במקומות שונים בתלמוד ומדרשי חז"ל, מוזכר בספרא (פרק א, א) כשלילי, שקלקל את התבואה). האזכורים החיוביים הם כנראה פועל יוצא של עמדתם הפרושית של חז"ל, היות שהפרושים היו בני בריתה של שלומציון לכל אורך מלכותה.
עצתו של ינאי לאשתו בעניין הברית עם הפרושים, המופיעה אצל יוסף בן מתתיהו, נזכרת גם בתלמוד: .
Curierul Israelit
Curierul Israelit ("קוריֶירוּל ישראליט", "השליח הישראלי". המילה "israelit" (ישראלי) כיופמיזם ל"יהודי") היה שבועון יהודי בשפה הרומנית שהופיע בבוקרשט, רומניה, בשנים 1945-1906 עם הפסקות תכופות. העיתון הופיע לראשונה ב-26 בדצמבר 1906 בבית הדפוס של מאוריצ'יו קאלבר. מייסדיו היו י. נגוריאנו ומוריץ שווייג.
העיתון נשא את הכותרת המשנה Organ săptămânal pentru apărarea intereselor evreiești "ביטאון שבועי להגנת האינטרסים היהודים". בשנים 1944–1945 שונתה כותרת משנה זו ל"ביטאון איחוד היהודים הרומנים" (Organ al Uniunii Evreilor Români). פרסום העיתון הופסק בימי השואה עקב איסור שהוטל עליו על ידי השלטון הרודני הפאשיסטי ב-30 בנובמבר 1940. הוא חוּדש ב-17 בספטמבר 1944 בעקבות הדחת המרשל אנטונסקו ב-23 באוגוסט 1944. ב-1945 נסגר העיתון יחד עם העיתון היהודי "Mantuirea" (הגאולה) על ידי הממשלה החדשה שנשלטה על ידי המפלגה הקומוניסטית.
במהלך פעילותו רבת השנים הפך Curierul Israelit לעיתון היהודי היוקרתי ביותר ברומניה. בדומה לארגון היהודים הילידים, ואחר כך איחוד היהודים הרומנים שאותו ייצג, הוא דגל בהשתלבות "יהודי רומניה שנולדו והתחנכו בה" כרומנים לכל דבר, בני דת משה. בכך ראה העיתון לא רק יעד קהילתי אלא גם יעד חברתי כללי למען הסדר הציבורי במדינה. העיתון דיווח מעל דפיו על האירועים בזירה היהודית ברומניה, לרבות על הפעילות הציונית ומפגני ההזדהות עם הקמת הבית הלאומי היהודי בארץ ישראל. אחרי שנת 1938 התמקד גם בסוגיית הגירת היהודים מרומניה.
לוקאס דאוזר
לוקאס דאוזר (נולד ב-15 ביוני 1993) הוא מתעמל גרמני סגן אלוף אולימפי (טוקיו 2020) במקבילים.
קריירה
בגיל 19, הפך דאוזר לחבר בליגת ההתעמלות הגרמנית הראשונה. לפני כן, התאמן בברלין, ואף ייצג שני מועדונים בתחרויות התעמלות ארציות, "TSV Unterhaching" מבוואריה ו-"KTV Straubenhardt" מבאדן-וירטמברג. בשנת 2014 ייצג את מדינתו באליפות העולם בהתעמלות, בעיר נאן-נינג, הרפובליקה העממית של סין, שם הגיע למקום השמיני במקצה הנבחרות. בשנת 2016 זכה דאוזר באליפות גרמניה במקבילים, ואף קיבל מספר נקודות גבוה יותר ממרסל נגוין, אלופה הקודם של גרמניה. ב-10 ביולי הציע מאמן נבחרת גרמניה בהתעמלות אנדראס הירש, להכניס את דאוזר לנבחרת לאולימפיאדת 2016, שנערכה בעיר ריו דה ז'ניירו, ברזיל. במקצה הנבחרות, יחד עם אנדראס ברצ'ניידר, פביאן המבוכן, מרסל נגוין ואנדראס טובא, צבר דאוזר 261.275 נקודות, שהספיקו למקום השביעי.
וסטפול וטלמרק
וסטפול וטלמרק הוא המחוז הדרומי ביותר במזרח נורווגיה, המורכב משני המחוזות טלמרק ווסטפול. בירת המחוז היא סקיאן, שהיא גם העיר הגדולה ביותר במחוז. אף על פי שסקיין היא בירת המחוז, מקום מושבו של מושל המחוז הוא טונסברג. המחוז גובל במחוזות ויקן, וסטלן, רוגלנד ואגדר.
מחוז טלמרק הצביעה נגד מיזוגו עם מחוז וסטפול, על סמך כך שאין לשני המחוזות שום דבר משותף ואינם דומים לא מבחינה חברתית ולא מבחינה תרבותית, מבחינה גאוגרפית ומבחינה פוליטית. עם זאת, בית המשפט הגדול הכריע ב-7 בינואר 2018 בעד מיזוג המחוזות, והמיזוג נכנס לתוקף ב-1 בינואר 2020.
היסטוריה
המחוז משני המחוזות טלמרק ווסטפול, שההיסטוריה שלהם שונה ונפרדת.
שני המחוזות הוקמו בשנת 1919.
תהליך המיזוג
מיזוג אפשרי של המחוזות נדון זה מספר שנים. מחוז טלמרק הצביע באפריל 2017 נגד המיזוג לעומת מחוז וסטפול שהצביעה בעד המיזוג. בית המשפט הגדול החליט על מיזוג בין שני המחוזות בשנים 2017–2018 והמחוזות מוזגו ב-1 בינואר 2020.
מאחר שמוזגה וסטפול בכוח עם טלמרק, החליטה עיריית סוולוויק שבוסטפול להצביע למיזוג עם עיריית דראמן שבויקן, מה שיוביל את סוולוויק לעזוב את מחוז וסטפול ולהצטרף למחוז ויקן החדש.
כלכלה
על אגם בנדק שבמחוז נבנתה תחנת כוח הידרואלקטרית מהגדולות בצפון אירופה בהספק כולל של 440 מגוו"ט.
נפות
במחוז 23 נפות בסך הכל
צטותריום
צֶטוֹתֶריום (שם מדעי: Cetotherium; משמעות השם: "לווייתן בהמה") הוא לווייתן נכחד שחי בתקופות המיוקן והפליוקן והיה קרוב משפחתה של הבלנית, הקטנה בלווייתני מזיפות הקיימים וכנראה גם הקדומה שבהם.
לווייתן זה הגיע לאורך של 14 מטרים ושקל עד חמש טונות. הוא היה מראשוני לווייתני המזיפות וקרוב של הבלנית שחיה במימי אנטארקטיקה, אף שהיו לו כמה מאפיינים של לווייתנים אפורים ושל לווייתני ענק. הוא ניזון מיצורים קטנים כמו קריל באמצעות סינון במזיפותיו.
כל הלווייתנים מסוג זה נכחדו עד סוף תקופת הפליוקן.
בתרבות
לוויתן זה מופיע בסדרה מפלצות ים שם נראה פרט אחד שנטרף על ידי מגלודון.
מוריס וייט
מוריס וייט (באנגלית: Maruice White; 19 בדצמבר 1941, ממפיס, טנסי – 3 בפברואר 2016, לוס אנג'לס, קליפורניה) היה זמר, נגן, פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי, שנודע כמייסד להקת Earth, Wind & Fire וסולנה. וייט זכה ב-7 פרסי גראמי ו-12 פרסי המוזיקה האמריקאית בנפרד ועם להקת "Earth, Wind & Fire". ב-2000 נבחרו חברי הלהקה ומוריס וייט בכללם להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
ביוגרפיה
מוריס וייט נולד בממפיס ובהמשך עבר להתגורר בשיקגו. הוא למד לנגן בתופים, הועסק כמתופף אולפן בחברת צ'ס רקורדס, והקליט עם אמנים כגון אטה ג'יימס, סאני סטיט ומאדי ווטרס. עד לשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20 ניגן במספר הרכבי ג'אז ומוזיקת נשמה. ב-1969 ייסד וייט את להקת "Earth, Wind & Fire" אשר זכתה להצלחה מסחרית בעיקר במהלך שנות ה-70. בשלהי שנות ה-80 אובחן וייט כחולה במחלת פרקינסון. הוא המשיך להופיע עם להקת "Earth, Wind & Fire" עד 1994 ונאלץ לפרוש מהופעות פעילות בשל מצב בריאותו.
במקביל, המשיך מוריס וייט לעבוד עם אמנים והרכבים שונים וכתב שירים לפסקולי הסרטים מגלה את אמריקה (1988) ו-"Undercover Brother" (2002).
חייו האישיים ומותו
מוריס וייט היה נשוי ואב לשניים. שני אחיו ורדין ופרד היו חברים בלהקת "Earth, Wind & Fire". ב-4 בפברואר 2016 נפטר בשנתו מסיבוכי מחלת הפרקינסון.
מוסדות החינוך הפוליטיים-לאומיים
מוסדות החינוך הפוליטיים-לאומיים, או נפול"ה (בגרמנית: Nationalpolitische Erziehungsanstalten; ראשי תיבות: NPEA, מוכר בקיצור Napola) היו פנימיות לתלמידי תיכון בגרמניה הנאצית. הם הוקמו כ"אתרי חינוך קהילתיים" לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון בשנת 1933.
ייעוד
המשימה העיקרית של מוסדות החינוך הפוליטיים לאומיים, נפול"ה, הייתה "לחנך צעירים נציונל-סוציאליסטיים, ולאמן את הגוף והנפש לקראת שירות האנשים והמדינה." תלמידי נפול"ה נועדו להיות מנהיגי העתיד של גרמניה ולעמוד בעמדות מפתח פוליטיות, מנהלתיות וצבאיות. עד פרוץ המלחמה ב-1 בספטמבר 1939, תפקדו בתי הספר של נפול"ה כמכינות מובחרות במסגרת מערכת החינוך העל-יסודית הכללית, והושם בהן דגש מרבי על נושאים פוליטיים. בזמן המלחמה, הפכו המוסדות יותר ויותר למכינות לקראת שירות בוורמכט ובוואפן אס אס.
היסטוריה
שלושת בתי הספר הראשונים של נפול"ה הוקמו בשנת 1933 בידי שר החינוך הנאצי ברנהרד רוסט בערים פלון, פוטסדאם וקושאלין. בעוד בתי ספר רגילים היו כפופים למדינותיהם, נפול"ה היו כפופים באופן ישיר למשרד החינוך של הרייך השלישי. משנת 1936, הם היו בכפוף לקצין האס אס אוגוסט הייסמאייר ותחת פיקוחו. החל מאוגוסט 1940 ועד סוף המלחמה, נפול"ה היו חלק ממשרדו של הייסמאייר, ותחת השפעה ישירה של האס-אס, שסיפקו להם ציוד ותמכו בהם כלכלית. מטרת המוסדות הייתה להכשיר את מנהיגי העתיד, וכיוון שהשפעת האס-אס בהם הייתה רבה, הציפייה הייתה שהבוגרים יבחרו בקריירה באס-אס או במשטרה. עד שנת 1941, היו בכל גרמניה הנאצית 30 מוסדות בהפרדה מגדרית ובהם למדו 6,000 תלמידים, רובם בנים. ב-1942, מבין 33 מוסדות, רק שלושה היו לבנות. בסוף המלחמה, בשנת 1945, היו קיימים 43 בתי ספר של נפול"ה.
המבנה הארגוני במוסדות תאם את מבנה תנועות הנוער הנאציות. הייסמאייר שקל להשתמש במדים ובמבנה דומים לאלה של האס-אס, אך לבסוף שמר על המבנה הארגוני של תנועות הנוער.
בהתאם לאופייה המיליטנטי מאוד של גרמניה הנאצית, החיים במוסדות החינוך הפוליטיים לאומיים התנהלו במשמעת צבאית. רק בנים ובנות שנחשבו ל"טהורי גזע וחסרי פגמים" התקבלו למוסדות – המשמעות הייתה שילדים בעלי לקות שמיעה או ראייה לא התקבלו אליהם. כמו כן, "אינטליגנציה מעל הממוצע" הייתה חלק מדרישות הקבלה ולכן אלו שניסו להתקבל לנפול"ה נדרשו לעבור מבחני כניסה שארכו שמונה ימים.
החיים בנפול"ה היו תחרותיים ביותר, ואפילו אלימים מאוד. היה קשה מאוד להתקבל אליהם, וקשה מאוד להישאר בהם. כחמישית מכלל החניכים לא עמדו בסף הנדרש או נשלחו הביתה עקב פציעות שנגרמו בתאונות אימונים.
בנפול"ה הייתה התמקדות רבה בפוליטיקה, מתוך כוונה להפוך את החניכים למאמינים נלהבים של המשטר הנאצי והאידאולוגיה שלו. ההתמקדות הרבה בפוליטיקה באה לידי ביטוי באחוזי הקבלה הגבוהים מאוד לאס-אס בקרב חניכי נפול"ה – 13% לעומת 1.8% מכלל האוכלוסייה בגרמניה.
ראיית העולם הנאצית ראתה במוסדות החינוך הפוליטיים לאומיים חשיבות עליונה. בקרב החניכים עצמם רווחה אמונה בולטת ב"אנדסיג", הניצחון הסופי. האמונה ב"אנדסיג" באה לידי ביטוי עם ירידת גרמניה הנאצית מגדולתה, כשהמנהיגות הנאצית נאלצה לחפש בנרות אחר כוח אדם. בחודשים האחרונים של המלחמה, גויסו התלמידים המיוחסים מנפול"ה לשירות בחיל רגלים. לא היה להם ציוד או הכשרה מספקים, אך הם היו בעלי מוטיבציה רבה מאוד. על אף שהיו מצוידים בעיקר בפאנטיות עיוורת, הם הפגינו התנגדות עזה בקרבות רבים בחודשי הלחימה האחרונים. חניכים רבים ממוסדות החינוך הפוליטיים-לאומיים נהרגו בלחימה.
TIA-568
TIA/EIA-568B הוא תקן של שלושה גופי תקינה בינלאומיים (TIA, EIA, ITU) לצורת החיבור של כבלי זוגות שזורים לתקעי RJ-45. כיום התקן משמש את רוב רשתות המחשבים המשתמשות בכבלי זוגות שזורים (כמו UTP ו-STP, והוא חלק מסטנדרט הכבילה של Ethernet 10BASE-T ו-100BASE-TX, כמו כן הוא משמש ברשתות טלפוניה דיגיטליות רבות. מבחינת סיווג, התקן משתייך לשכבה הפיזית של מודל ה-OSI ולשכבה הפיזית של מודל ה-TCP/IP.
התקן מתבסס על כבלים בהם מצויים שמונה גידים, המחולקים לזוגות, כאשר לכל זוג יש צבע ראשי (כתום, ירוק, כחול וחום) בו נצבע אחד הגידים, בעוד הגיד השני מפוספס בצבע הראשי ולבן.
עבור כבל רשת רגיל, TIA/EIA-568B מגדיר את סדר הגידים הבא -
עבור כבל רשת מוצלב (משמש לחיבור ישיר בין שני מחשבים) TIA/EIA-568B מגדיר את סדר הגידים הבא
האימפריה האכדית
האימפריה האכדית הייתה מדינה דוברת שפה שמית שהתפתחה סביב העיר אכד צפונית לשומר, והגיעה לשיא התרחבותה תחת שלטונו של סרגון מלך אכד. במרוצת השנים, האכדים אימצו אט אט את התרבות ומערכת הכתב של השומרים. האימפריה התקיימה בין השנים 2350–2150 לפנה"ס לערך.
היסטוריה
שליטים בעלי שמות שמיים כבר היו קיימים בכיש. אחד מהם, בן זמנו של השליט השומרי האחרון, לוגל-זגה-סי, היה אלוסאריד (או אורומוס) ש"כבש את עילם ובראס". אך סרגון (שארו-קין), שניצח ושבה את לוגאל-זאגה-סי ולקח את האימפריה שלו, מפורסם בהרבה. כתובת ארוכה של בנו של סרגון, מנישטושו, נתגלתה בשושן על ידי ג'. די מורגן. סרגון מתוארך על ידי חוקרים מודרניים בערך ב-2300 לפנה"ס (אם כי ה"מלך הארכאולוג" של בבל, נבונאיד, חישב כי הוא חי בערך ב-3800 לפנה"ס).
סרגון היה בנו של ל'איבום או איטי-בל, ואגדה אחרת מספרת כיצד הוא נולד בסתר ונשלח לשוט על מימי החידקל בתיבה של סוף. כאן הוא ניצל בידי "אקי הכפרי"; אך בסופו של דבר הגיע היום בו מקורו האמיתי נודע. במקור הוא היה שר המשקים של מלך כיש עם שם שמי, אור זאבאבה. הוא פלש ארבע פעמים לסוריה וארץ ישראל, ובמשך שלוש שנים הכניע את ארצות "המערב" על מנת לצרף אותן יחד עם מסופוטמיה לאימפריה אחת.
פסלים שלו הוצבו לחופי הים התיכון כאות לניצחונותיו, וערים וארמונות נבנו בארצו בעזרת ביזת הארצות הכבושות. גם עילם והחלק הצפוני של מסופוטמיה נכבשו, ודוכא מרד בשומר עצמה.
שני בניו ויורשיו של סרגון, רימוש ומַנישְתוּסוּ לא היו עד כדי כך מוצלחים, ושניהם נרצחו; אך נכדו, נרם-סין, המשיך את ההצלחות הקודמות, כבש את מגן ושבה את מלכה. הוא אימץ את התואר המלכותי "המלך נרם-סין, של ארבעת הרוחות", וכמו סבו פנו אליו כ"האל של אכד", בדומה לכבוד האלים שניתן לפרעונים במצרים.
תרבות
תבליט שעליו מצויר נאראם-סין, שדומה מאוד לאמנות מצרית, נמצא בדיארבקר בטורקיה המודרנית. האמנות הבבלית כבר הגיעה לרמת מצוינות גבוהה; שני חותמות גליל מתקופת סרגון הם עבודת אמנות יוצאת דופן באבני חן.
האימפריה חוברה על ידי כבישים, שעליהם היה שירות דואר קבוע. על חותמות חמר ששירתו כבולים נכתבו שמותיהם של סרגון ובנו. נראה כי היו גם מפקדי אוכלוסין של תושבי האימפריה, ובמסמך אחד מצוין שאורו-מליכ, ששמו מראה על מוצאו הכנעני, היה המושל של ארץ האמורים, או 'אמורו' כפי שנקראה ארץ ישראל בפי האכדים. מסתבר כי אוסף התצפיות האסטרונומיות הראשונות נכתב עבור ספרייה שנוסדה בידי סרגון.
התמוטטות
נאראם-סין תיעד את המלחמות האכדיות כנגד העם הארמאני באררט. ארמן היה המנהיג של שבט שמאז נשא את שמו. לא ידוע האם סרגון, סבו של נאראם-סין גם כן לחם נגד עם זה.
לא ברור האם המלחמות עם הארמנים הם שהביאו להתמוטטות של האימפריה האכדית. אולם, היא כבר החלה להתפורר בתקופתו של שאר-קלי-שארי, בנו של נאראם-סין, ועד סוף תקופת מלכותו היא התמוטטה סופית תחת פלישה של ברברים מהזגרוס הידועים כ"גותים".
הדת
בד בבד עם ההתעצמות הצבאית/כלכלית החלה ממלכת אכד לפרוח מהבחינה האומנותית והתרבותית. אוצרות התרבות השומרית תורגמו לאכדית והחל תהליך עיצובם מחדש של אלי השומרים הקדומים על פי תבניתם של האכדים. לדוגמה האל אנו נהפך באכד ל אל - האל הראשי, איננה לאישתר, אנכי הפך לאאה: הירח הפך לסין. מאוחר יותר, לאחר פלישת הגותים, שבטי ההרים מהזגרוס בנו מקדש (זיגוראת) לאל ירח.
מיליצה, נסיכת מונטנגרו
מיליצה, נסיכת מונטנגרו (במונטנגרית: Милица Савојска; 14 ביולי 1866 - 5 בספטמבר 1951), הייתה בתו של ניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ואשתו של פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה.
ביוגרפיה
מיליצה נולדה ב-14 ביולי 1866 בצטיניה, לניקולה הראשון, מלך מונטנגרו ולמילנה ווקוטיץ', בתם של פטר ווקוטיץ' וילנה ווקוטיץ'. בילדותה נשלחה מיליצה יחד עם אחיותיה אנסטסיה, מריה ואלנה לרוסיה לצורך חינוכם, וב-26 ביולי 1889 התחתנה מיליצה עם פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ממנו נולדו לה 4 ילדים. בשנת 1907 התחתן אחיו של בעלה ניקולאי עם אחות אשתו אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו, ושני הזוגות ביחד היו בעלי השפעה חברתית רבה בחצר הקיסרית הרוסית, ואף היו מידידיו של רספוטין. בשנת 1909 הסתכסכו מיליצה ואנסטסיה עם רספוטין, ומאז הפכו לאויביו והיו מגדולי רודפיו.
לאחר המהפכה הרוסית נעצר בעלה פיוטר על ידי הבולשביקים והושם במעצר ליד סבסטופול, אולם במרץ 1918 רוסיה חתמה על הסכם הפסקת נשק עם גרמניה, והכוחות הגרמניים שחררו את חברי משפחת המלוכה. באפריל 1919 עזבו פיוטר ומיליצה את חצי האי קרים יחד עם הקיסרית האלמנה מריה פיודורובנה ובני משפחה אחרים, על גבי הסיירת הבריטית מרלברו. מריה ופיוטר יחד עם גיסה ניקולאי התגוררו ביחד בדרום איטליה, ולאחר מכן בצרפת, שם מת פיוטר באחוזת המשפחה באנטיב בשנת 1931.
לאחר מותו עברה מיליצה להתגורר באיטליה לצד אחותה אלנה, נסיכת מונטנגרו ובעלה ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה, אולם לאחר הפיכת איטליה לרפובליקה עזבה מיליצה את איטליה יחד עם בני משפחתה, ועברה להתגורר באלכסנדריה שבמצרים, שם מתה ב-5 בספטמבר 1951.
משפחתה
ב-26 ביולי 1889 התחתנה מיליצה עם פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
Cilvia Demo
Cilvia Demo הוא אלבום הבכורה של הראפר האמריקאי אייזיאה רשאד. האלבום יצא לאור ב-28 בינואר 2014, על ידי חברת התקליטים טופ דואוג אנטרטיינמנט. באלבום הופעות אורח של ג'ין דאו, מייקל דה וינצ'י, וכן חבריו ללייבל טופ דואוג סיזה, סקולבוי קיו וג'יי רוק. בהפקת האלבום השתתפו מפיקים כגון רוס וגה, מר קרמרק, ג'וזף ל'אטרנג'ר, בלאק מטאפור, דה אנטידוט, פארהוט, כריס קאלור, די סנדרס וחבר ה-Digi+Phonics סאונווייב.
האלבום זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה. הוא נכלל ברשימות האלבומים הטובים ביותר לשנת 2014 מטעם מבקרים ופרסומים שונים. האלבום הופיע במצעד הבילבורד 200 לראשונה במקום ה-40, ונמכר ב-8,500 עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
נער עם מקטרת
היסטוריה
את היצירה צייר פיקאסו בצבעי שמן על קנבס ב-1905, זמן קצר לאחר שעבר למונמארטר שבפריז. הציור נחשב לחלק מהתקופה הוורודה בחייו של פיקאסו, שנמשכה מ-1905 עד 1907.
אניטה לסקר-וולפיש
אניטה לסקר-וולפיש (בגרמנית: Anita Lasker-Wallfisch; נולדה ב-17 ביולי 1925) היא צ'לנית יהודייה-גרמנייה, שהייתה חברה בתזמורת הנשים באושוויץ.
חיים אחרים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
חיים אחרים היא סדרת דרמה ישראלית בת עונה אחת ששודרה בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת ב-2010–2011.
אניטה לסקר-וולפיש
ביוגרפיה
לסקר נולדה למשפחה יהודית-גרמנית בברסלאו, אז גרמניה (ורוצלב, פולין של ימינו), אחת משלוש אחיות (מריאן ורנאטה). אביה אלפונס היה עורך דין ואחיו של השחמטאי הנודע אדוארד לסקר. אמה הייתה כנרת. הוריהן של שלוש האחיות הקנו להן השכלה מוזיקלית מגיל צעיר. אחותה מריאנה עזבה את גרמניה מיד לאחר ליל הבדולח. האחות רנאטה לא הצליחה לצאת מגרמניה.
המשפחה סבלה מאפליה משנת 1933 עם עליית הנאצים לשלטון, אך מאחר שאב המשפחה נלחם בחזית במלחמת העולם הראשונה וקיבל את עיטור צלב הברזל, המשפחה חשה מידה מסוימת של חסינות מפני רדיפות הנאצים.
חיים אחרים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
הסדרה שודרה במתכונת של 2 פרקים בשבוע, בשעה 22:35 בימי חמישי ושבת.
אניטה לסקר-וולפיש
מלחמת העולם השנייה
מריאן, האחות הבכורה, ברחה לאנגליה בשנת 1939, באפריל 1942 הוריה של לסקר גורשו לאיזביצה, ועל פי ההערכות הם מתו ליד לובלין בפולין. אניטה ורנטה לא גורשו כיוון שעבדו במפעל לנייר. שם הם פגשו שבויי מלחמה צרפתים והחלו לזייף מסמכים כדי לאפשר לעובדי כפייה צרפתים לחזור לצרפת. "'אף פעם לא יכולתי לקבל את העובדה שיהרגו אותי בגלל מי שנולדתי במקרה, והחלטתי לתת לגרמנים סיבה טובה יותר להרוג אותי.'" בספטמבר 1942 הן ניסו לברוח לצרפת, אך נעצרו בגין זיוף בתחנת וורוצלב על ידי הגסטפו. המזוודה שלהן, שכבר העלו על הרכבת עזבה בלעדיהן. הגסטאפו היו מודאגים מאובדן המזוודה, וציינו בקפידה את גודלה וצבעה."'הייתי בכלא כשנה. ואז יום אחד קראו לי למטה. הגיעה מזוודה: האם אוכל לזהות אותה? זו הייתה המזוודה שלי. הם גנבו הכל, הם הרגו את כולם, אבל המזוודה הזו באמת הייתה חשובה להם. הם מצאו את המזוודה והכל היה בסדר, אם כי מעולם לא ראיתי אותה יותר מכיוון שהיא הוכנסה למחסני הכלא ובהמשך ראיתי את אחת השומרות לובשת את אחת השמלות שלי.'"
חיים אחרים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
עלילה
יקיר (עוז זהבי), תלמיד ישיבה דתית לאומית משתקם מפציעה קשה. תוך כדי השיקום בבית החולים הוא עובר טיפול בתנועה שמושך אותו לעולם הריקוד. הוא משתחרר מבית החולים וחוזר לישיבת ההסדר - שם עושים לו מסיבה מפוארת. הוא מנסה לשוב לשגרת לימודיו כמו לפני הפציעה והרב אפילו ממנה אותו להשגיח ולעזור לגדי הורביץ שנמצא רגל וחצי מחוץ לישיבה אבל לאט לאט הוא מגלה שהחיים והלימודים בישיבה כבר לא יהיו אותו דבר - הריקוד חסר לו.
אניטה לסקר-וולפיש
באושוויץ
אניטה ורנאטה נשלחו לאושוויץ בדצמבר 1943 ברכבות נפרדות. היא צורפה לתזמורת הנשים באושוויץ. הנגינה בתזמורת הצילה אותה, מכיוון שקשה היה להחליף נגני צ'לו. התזמורת ניגנה בצעדות כאשר האסירים עזבו את המחנה לעבודה מדי יום וכשחזרו. הם גם נגנו קונצרטים עבור האס אס.
באוקטובר 1944 התקדם הצבא האדום ואושוויץ פונתה. אניטה הועלתה לרכבת יחד עם 3,000 אסירים אחרים למחנה הריכוז ברגן-בלזן ושרדה חצי שנה כמעט בלי שום דבר לאכול. לאחר שחרור המחנה על ידי הצבא הבריטי היא הועברה לראשונה למחנה העקורים ברגן-בלזן שנמצא בסמוך. אחותה רנאטה, שדיברה אנגלית, הפכה למתורגמנית עבור הצבא הבריטי.
חיים אחרים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
עלילה
הוא מנסה להתנגד לשינוי שחל בו ולכן הוא מציע אירוסין לחברה שלו רעיה - ונוסע ללמוד בישיבה מבודדת ביישוב נידח מעלה אלישע - הוא פשוט לא מצליח הוא התמכר לריקוד ומפה הוא מחליט ששום דבר לא ימנע ממנו לרקוד - גם לא הארוסה, הישיבה, הדת, המשפחה הוא מוכן לוותר על כל אלה בשביל לרקוד.
אניטה לסקר-וולפיש
באושוויץ
במהלך משפט בלזן שהתקיים בספטמבר עד נובמבר 1945 העידה אניטה בין היתר נגד מפקד המחנה יוזף קרמר, רופא המחנה פריץ קליין וסגן מפקד המחנה פרנץ הסלר שכולם נידונו למוות ונתלו באותה שנה.
חיים אחרים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
עלילה
הוא בורח מהבית ונוסע לתל אביב שם הוא גר עם בדירה משותפת עם גדי הורביץ אותו חברו לחדר לשעבר שכבר הספיק להדתלש מאז. בתל אביב הוא מנסה להצטרף לסטודיו של שמואל אבידן - שבהתחלה לא מסכים לקבל אותו ובהמשך לא חוסך שום מאמץ כדי להשפיל אותו החל מלרקוד עם ילדות בגיל 11 עד לממבחן קבלה משפיל במסדרון הסטודיו.
במקביל ליציאה של יקיר בשאלה כל המשפחה שלו גם עוברת תהליך: אבא שלו אריאל מתמנה למשגיח בישיבה שבה יקיר למד ולא כל כך מצליח בתפקידו - קשה לו להתמודד עם העזיבה של יאיר אז הוא חוזר לקשר לא סגור מעברו קשר שהוא סוד לכל הסובבים אותו חוץ מאשתו הקשר שלו עם בתו נטע.
אניטה לסקר-וולפיש
לאחר המלחמה
לאחר כמעט 50 שנה מגרמניה, היא סוף סוף חזרה לשם בסיבוב הופעות עם התזמורת בשנת 1994. מאז אותה תקופה, וכעדה וקורבן של התקופה הנאצית, היא ביקרה בבתי ספר גרמניים ואוסטריים כדי לדבר ולספר את קורותיה. היא מקדמת את קרן קרייסאו החדשה בפולין, כמו גם את קרן פרייה פון מולטקה ומורשת חוג קרייזאו. בשנת 1996 פרסמה את זיכרונותיה "לרשת את האמת".
חיים אחרים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
עלילה
נטע היא שריד לאהבתם של אריאל ובת זוגו מהתקופה בה הוא עדיין חילוני ולפני שהוא הכיר את אשתו לעתיד. אריאל מנסה ליצור מחדש את הקשר עם נטע ונטע מסרבת לו בכל פעם בטענה שהיא לא רוצה קשר איתו.
אניטה לסקר-וולפיש
לאחר המלחמה
במהלך השנים סיפרה את סיפור חייה בראיונות רבים, בין היתר לארכיון ההיסטוריה החזותית של קרן השואה (1998) ולארכיון המקוון אודות עבודות הכפייה 1939–1945 (2006). היא התראיינה ל"סיפורי חיים לאומיים" ובשנת 2000 לאוסף 'זיכרון החיים של הקהילה היהודית' בעריכת הספרייה הבריטית.
בשנת 2011 קיבלה תואר כדוקטור כבוד לתאולוגיה מאוניברסיטת קיימברידג'.
חיים אחרים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
עלילה
אחיו של יקיר אפריים שמאוד רצה להצטרף למטכ"ל ובדרך למטרה הנכספת השקיע ימים ולילות זרק את הלימודים והתרכז רק באימונים מקבל מכתב בו נאמר לו שבגלל אירוע אסתמה שקרה לו בגיל שמונה הפרופיל הרפואי שלו ירד ל64 מה שאומר שהוא יצטרך לעבוד ברבנות בצבא.
אניטה לסקר-וולפיש
לאחר המלחמה
בשנת 2018 היא נשאה נאום הנצחה הבונדסטאג לציון 73 שנה לשחרור אושוויץ.
חיים אחרים (סדרת טלוויזיה ישראלית)
עלילה
אחותו אמונה יוצרת חברות מאוד חזקה בינה לבין מון העובד הזר של אבא שלה, היא דואגת לויזה שלו ומנסה לסדר לו הארכה בצורה בלתי חוקית מלמדת אותו לקרוא חומש ומספרת לו סיפורים מהתנ"ך והם מנהלים ביחד את המפעל של אבא שלה. מון מתאהב בה ואף מוכן להתגייר בשביל להתחתן איתה אבל היא מסרבת מון מסגיר את עצמו לרשיות ההגירה ובתגובה היא מנסה לשחרר אותו מהם אך ללא הועיל.
אניטה לסקר-וולפיש
לאחר המלחמה
בדצמבר 2019 שודרה כתבה בתוכנית 60 דקות על המוזיקה, שכתבה ונוגנה על ידי התזמורת באושוויץ שנשמרה על ידי פרנצ'סקו לוטורו.
רוברט ב. פירי
רוברט ברנס פירי הבן (באנגלית: Robert B. Pirie Jr.; 10 בספטמבר 1933 הוא פוליטיקאי וקצין צי אמריקאי לשעבר.
ביוגרפיה
רוברט ב. פירי נולד בסן דייגו. אביו, תת-אדמירל רוברט ברנס פירי האב, היה קצין בצי ארצות הברית שפיקד על נושאת המטוסים "קורל סי" (USS Coral Sea) ב-1952. פירי הבן סיים את הכשרתו באקדמיה הימית של ארצות הברית ב-1955. הוא קיבל את מלגת רודס ובין השנים 1956–1959 למד באוניברסיטת אוקספורד. הוא שירת בצי במשך עשרים שנה, שירות שפסגתו הייתה פיקוד על הצוללת הגרעינית "סקיפג'ק" (USS Skipjack) מאוקטובר 1969 ועד יולי 1972.
עם שיחרורו החל פירי לשמש במגוון של תפקידים במגזר הפרטי, כולל נשיא תאגיד אסקס, סגן נשיא המרכז לאנליזה ימית (CNA) וסגן נשיא המכון לאנליזה ביטחונית. בין השנים 1989–1992 הוא ניהל את קבוצת המחקר האסטרטגית של ראש המבצעים הימיים. ממרץ 1994 ועד אוקטובר 2000 הוא שימש כעוזר מזכיר ההגנה למתקנים וסביבה ולאחר מכן ועד יוני 2001 הוא היה תת-מזכיר הצי. במסגרת תפקיד אחרון זה הוא כיהן כמזכיר הצי בפועל מינואר 2001 ועד לאישור מזכיר צי קבוע בממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש במאי אותה שנה.
קלי קטלין
קלי קטלין (באנגלית: Kelly Catlin; ) הייתה רוכבת אופניים מקצועית אמריקאית, שרכבה בקבוצת הנשים של האיגוד הבין-לאומי לאופניים UCI. קטלין הייתה אלופה אולימפית ואלופת עולם במרוץ אופניים.
קטלין זכתה במדליות זהב במרוץ הקבוצתי לנשים באליפויות העולם ברכיבת מסלולים באיגוד הבינלאומי לאופניים, בשנים 2016, 2017 ו-2018. ובמדליית כסף באולימפיאדת הקיץ 2016.
ביוגרפיה
קטלין נולדה בסנט פול, מינסוטה, ארצות הברית; היא נולדה כחלק משלישייה, עם עוד אח ואחות.
היא קיבלה תואר במתמטיקה וסינית מאוניברסיטת מינסוטה, ולמדה באוניברסיטת סטנפורד לתואר שני בהנדסה חישובית ומתמטית. בנוסף לקריירה שלה כרוכבת אופניים מקצועית, קטלין הייתה ציירת וכנרת.
רכיבה על אופניים
קטלין התחילה לרכוב על אופניים בגיל 17. היא השתתפה שלוש פעמים באליפות העולם באופני כביש על מסלול UCI וזכתה במדליות זהב בכולן. קטלין זכתה במדליות זהב במרוץ הקבוצתי לנשים באליפות העולם ברכיבת מסלולים ב-UCI ב-2016, 2017, ו-2018.
ב-2016, נכללה בסגל ארצות הברית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו וזכתה במדליית כסף ברכיבה קבוצתית, ביחד עם שרה האמר, קלואי דייגרט וג'ניפר ולנטין. כשנבחרת בריטניה מקדימה אותן עם הזהב ונבחרת קנדה זוכה בארד.
מותה
קטלין נפטרה מהתאבדות ב-7 במרץ 2019 במעונות של אוניברסיטת סטנפורד בעקבות אפיזודה של דיכאון. לדברי אחותה, היא התאבדה חודשים לאחר שספגה זעזוע מוח עקב תאונת אופניים. האוניברסיטה פרסמה הצהרה שבה נאמר כי שותפתה לחדר של קטלין מצאה אותה מתה בחדרה בקמפוס ללא כל סימן לפעילות פלילית.
לאחר מותה, משפחתה תרמה את מוחה של קטלין לאוניברסיטת בוסטון לצורך מחקר נוסף על זעזוע מוח.
הרב גולדברג
הרבּ גולדברג (Herb Goldberg; 14 ביולי 1937 – 5 באפריל 2019) הוא מאבות תנועת הגברים. פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה באוניברסיטת  קליפורניה, בלוס אנג'לס ופסיכולוג בעל קליניקה בלוס אנג'לס. מחברם של הספרים: מה גברים עדיין לא יודעים על נשים, יחסים ואהבה (2007); הסיכונים בלהיות זכר: לשרוד את המיתוס של הפריבילגיה הגברית (1975); מה גברים רוצים באמת? (1991); הגבר החדש: מהרס עצמי, לדאגה עצמית. ועוד.
חיים וקריירה
גולדברג נולד ב-14 ביולי 1937, בברלין, גרמניה, ליעקב ואלה (נגלר) גולדברג. בשנת 1958 סיים לימודי תואר ראשון בסיטי קולג' בניו יורק ובשנת 1963 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת אדלפי. בשנת 1965 גולדברג הפך לפרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה, בלוס אנג'לס ופרש ביולי 2007.
הספרים שלו
בספרו: מה גברים עדיין לא יודעים על נשים, יחסים ואהבה שיצא לאור ב-2007, גולדברג ממזג את הנקודות העיקריות שעליהן כתב בשבעת ספריו הקודמים, בהתייחסות עכשווית להתמודדותם של גברים בנושאים כמו יחסים עם נשים ומשפחה. בעברו נתפס כסופר לגברים בלבד, אך בהמשך, כתיבתו נעשתה פופולרית גם בקרב נשים. שניים מספריו : מה גברים רוצים באמת? וסודות של גברים, עזרו לבסס גם התעניינות של נשים בכתיבתו, בייחוד אלו שאימצו בחום את ספריו הקודמים: ''הסיכונים בלהיות זכר: לשרוד את המיתוס של הפריבילגיה הגברית, ומערכת היחסים החדשה בין גבר לאישה. ''
ספרו הראשון, תוקפנות יצירתית, נכתב במשותף עם ד"ר ג'ורג' ר. באך, הפך לרב-מכר בארצות הברית ומכר יותר ממיליון עותקים. ב-20 בספטמבר 1981, העיתון לוס אנג'לס טיימס בחר בספרו לרשימת "100 הספרים הנבחרים לאדם המודרני".
כדי ליצור מגרש משחקים מאוזן יותר בתקופה בה גדל הפמיניזם, וכדי לעזור לגברים ונשים לראות ולהבין גם את החוויה הגברית, גולדברג חיבר  את הספר:  הסיכונים בלהיות זכר: לשרוד את המיתוס של הפריבילגיה הגברית. ההדפסה הראשונית מנתה רק 7,500 עותקים, אבל בסופו של דבר הפך הספר במפתיע לרב-מכר שמכר קרוב למיליון עותקים.
ספרו: מערכת היחסים החדשה בין גבר לאישה, זכה להערכה כחקירה מאוזנת של יחסי גברים-נשים. המשיך אותו ספרו: הגבר הפנימי, אשר בו העמיק ופיתח את התאוריה שפיתח על יחסי המינים, אשר כינה: הגנות מגדריות קוטביות.
בספר ''מה גברים רוצים באמת? ''פנה גולדברג לראשונה ישירות לקהל הנשי. בעקבות הספר נולד גם ספרון בשם סודות של גברים, שהופץ גם ברשתות כלבו כמו וול מארט, וזכה להצלחה גם בקרב נשות מעמד הצווארון הכחול. רבות מהן פנו אליו לאחר מכן במכתבים ובקשות לייעוץ אישי.
ב-1991 גולדברג, פסיכולוג פעיל, פרופסור באוניברסיטה, והורה יחידני, לקח פסק זמן מכתיבה ונסיעות, והתרכז בתפקידו כאב, בניית קליניקה, ומישרת ההוראה באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס.
ספרו האחרון מ-2016, נקרא: להתגבר על פחדים מאינטימיות ומחויבות: תובנות על יחסים - לגברים ולנשים בחייהם. ספר זה מתאר שנים עשר ממדים במערכות יחסים של גברים. כל מימד מכיל תובנות ספציפיות ולאחריו שיחה, הסבר וחלקים עבור נשים וגברים בנפרד.
חוסה לואיס גאיה
חוסה לואיס גאיה פניה (בספרדית: José Luis Gayà Peña; נולד ב-25 במאי 1995 בפדרגר שבאליקנטה, ספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ולנסיה ובנבחרת ספרד.
קריירת מועדונים
גאיה נולד בפדרגר שבאליקנטה, ספרד. הוא גדל במחלקת הנוער של ולנסיה, בה החל לשחק כחלוץ. בהמשך הוסב לשחק כמגן שמאלי. ב-30 באוקטובר 2012 ערך גאיה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–2 על ליאגוסטרה במסגרת גביע המלך הספרדי. ב-12 בדצמבר 2013 ערך גאיה את הופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, במשחק נגד קובאן קרסנודאר שנגמר בתיקו 1-1. ב-27 באפריל 2014 ערך גאיה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–1 לאתלטיקו מדריד במסגרת המחזור ה-35. זו הייתה הופעתו היחידה באותה עונה. בעונת נהפך גאיה לשחקן הרכב קבוע על ידי המאמן נונו אספיריטו סנטו. ב-25 בספטמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, השער השני בניצחון 0–3 על קורדובה במסגרת המחזור החמישי. ב-8 במאי 2015 חידש גאיה את חוזהו בוולנסיה עד לשנת 2020 עם סעיף שחרור של 50 מיליון אירו.
משולם בן משה מבדרש
ביוגרפיה
רבי משולם נולד בלוניל בין השנים 1160- 1170. אביו רבי משה בן רבי יהודה היה מחכמי לוניל ומחביריו של הרז"ה, והיה חתן רבי משולם בן יעקב מלוניל. אביו היה רבו. רוב ימיו גר בבדרש בה הקים ישיבה שמשכה תלמידים ממרחק. תיאור מפורט של הנעשה בישיבה נרשם בידי תלמידו רבי יצחק בן ידעיה. חיבורו, ספר ההשלמה, נועד להשלים את דברי הרי"ף ולדון בדבריו, ועל שמו נקרא בעל ההשלמה. חיבר גם השגות על המשנה תורה לרמב"ם. היה מעורב בפולמוסים על חיבורי הרמב"ם ומעמד נשיא ברצלונה רבי אברהם אבן חסדאי, והגן עליהם מפני תוקפיהם. גם יצא נגד הקבלה שהתחדשה בימיו וכתב עליה שהיא מינות וכפירה, ושרף ספרי קבלה. הוא נפטר בשנת 1238.
חיבורו על הרי"ף למסכת יבמות נדפסו לצד הגמרא בש"ס וילנה תחת השם 'תוספות חד מקמאי', כיוון שהמדפיסים לא ידעו שזהו ספר ההשלמה, ושהוא מוסב על הרי"ף ולא על הגמרא.
משפחתו
רבי יעקב בן אליהו די לאטיש היה חתנו ותלמידו, והוא אביו של רבי יצחק די לאטיש.
היה דודו ורבו של רבי מאיר בן שמעון המעילי, שמרבה להביא דבריו.
היה דודו ורבו של רבי שלמה בן משה מבדרש, ודרכו הוא מאבותיו של רבי מנחם המאירי.
וסטוורלד - פרקים
להלן רשימה של פרקי סדרת הטלוויזיה "ווסטוורלד" ופירוט תוכן העלילה.
שידור
העונה הראשונה (שנקראה המבוך) שודרה לראשונה ברשת HBO ב-2 באוקטובר 2016 והסתיימה ב-4 בדצמבר 2016. הסדרה נכתבה על ידי ג'ונתן נולאן וליסה ג'וי על בסיס סרט באותו שם משנת 1973, שכתב וביים מייקל קרייטון. העונה הראשונה כללה 10 פרקים וזכתה לשבחים רבים; העונה השנייה (שנקראה הדלת) כללה אף היא 10 פרקים ושודרה מה-24 ביוני 2018 עד ה-22 באפריל 2018; העונה השלישית (שנקראה עולם חדש) כללה 8 פרקים בלבד ושודרה מה-15 במרץ 2020 עד ל-3 במאי 2020; העונה הרביעית (שמכונה הבחירה) עלתה ביוני 2022 עם 8 פרקים שהסתיימו באוגוסט 2022.
עונה 1
מייסד-שותף של פארק השעשועים וסטוורלד, רוברט פורד, מיישם שינוי בתכנות המארחים לכאורה כחלק מסיפור חדש לפארק, אך נועד לעודד את המארחת הוותיקה ביותר בפארק, דולורס, למצוא את "מרכז המבוך", המייצג את היכולת להשיג את רוח המארח, שהיה מטרתו של המייסד המנוח ארנולד וובר ובהמשך, פורד עצמו. אלא שמארחים אחרים מושפעים מהשינוי הזה, מה שיוצר בלבול בקרב צוות הפארק ואורחיו ומוביל את דירקטוריון החברה המנהלת, דלוס, לפקפק ביכולתו של פורד לנהל את הפארק. דולורס אכן זוכה לבסוף ובחגיגה בפארק בה משתתפים חברי ההנהלה של דלוס, פורד מכריז על הנרטיב החדש שלו: מרד של המארחים נגד הצוות האנושי ואורחי הפארק, שמתחיל בכך שדולורס הורגת את פורד ושוחטת רבים מבוהלים מאורחי המסיבה.
עונה 2
לאחר שהרגה את ד"ר פורד, דולורס מובילה את שאר המארחים בהריגת רבים מהאורחים האחרים בשבועות הספורים שלאחר מכן. היא מבקשת למצוא דרך לצאת מהפארק להמשיך את נקמתה במין האנושי ויודעת שעליה לשחזר את "הפנינה" של אביה פיטר כדי לעשות זאת ולפתוח את הסודות האמיתיים של וסטוורלד איתה.
שרלוט, שניסתה להבריח את נתוני הפארק דרך פיטר, מחפשת גם את המארחת מכיוון שהיא לא יכולה לקרוא לחילוץ ללא נתונים אלה. ברנרד עדיין נאבק עם העובדה שהוא מארח ומגלה שד"ר פורד עדיין משפיע באופן משמעותי עליו ועל הפארק. מייב נעזרת בלי והקטור למצוא את בתה, תוך כדי למידה שיש פארקים רבים אחרים. האיש בשחור נאלץ להשלים עם הסיבה שבילה כל כך הרבה זמן בפארק כשהוא נתקל בבתו אמילי.
עונה 3
שלושה חודשים לאחר מכן, דולורס הצליחה לברוח מווסטוורלד יחד עם ליבות העיבוד ("פנינים") של כמה מארחים, כולל של ברנרד. כשהיא מתגוררת בניו-לוס אנג'לס בשנת 2058, היא מפתחת מערכת יחסים עם קיילב ולומדת כיצד מטפלים ביצורים מלאכותיים ובני אדם מהמעמד הנמוך בעולם האמיתי. בתוך כך, מייב מוצאת את עצמה בחלק אחר של פארק דלוס, כזה שמבוסס על איטליה הפשיסטית במלחמת העולם השנייה ועד מהרה מגלה את מטרתה האמיתית של דולורס - להשתלט על העולם שמחוץ לפארק.
הנסיך המדליק מבל אייר
הנסיך המדליק מבל אייר (באנגלית: The Fresh Prince of Bel-Air) היא קומדיית מצבים אמריקאית, אשר שודרה במקור בערוץ NBC מ-10 בספטמבר 1990 עד 20 במאי 1996. לתוכנית צולמו 6 עונות, שכללו 148 פרקים בסה"כ.
בישראל שודרה התוכנית החל מ-1993 בטלוויזיה החינוכית (ערוץ 2) ובהמשך בערוץ הילדים וזכתה לפופולריות רבה. ב-1 ביולי 2019 כל עונות הסדרה עלו לשירות נטפליקס בישראל, אולם הוסרו מהשירות ב-1 בדצמבר 2020.
בחודש אוגוסט 2015 דווח כי ויל סמית', כוכב הסדרה המקורית, יפיק גרסה מחודשת לסדרה.
ב-18 בנובמבר 2020 שודר ספיישל איחוד של הסדרה ב-HBO Max, לרגל 30 שנה לשידורה הראשון. הספיישל הלא מתוסרט, איחד את רוב שחקני הסדרה המקוריים. הספיישל כלל מחווה לשחקן ג'יימס אייברי (הדוד פיל), אשר נפטר כ-7 שנים קודם לכן.
שיר וסרטון הפתיחה
שיר הפתיחה נכתב על ידי ויל סמית' וקווינסי ג'ונס השלישי (בנו של בעל חברת ההפקה של הסדרה, קווינסי ג'ונס) ובוצע על ידי די ג'יי ג'אזי ג'ף אנד דה פרש פרינס. הגרסה המלאה שלו הופיעה בשלמותה בתוכנית רק לעיתים נדירות. בפרקים הראשונים של הסדרה, הושמעו שלושת הבתים הראשונים של השיר וכן הבית השישי והשביעי בפתיחת התוכנית; עם זאת, החל מפרק מס' 9, רק שני הבתים הראשונים ושני הבתים האחרונים הושמעו, על מנת להאריך את הפרקים עצמם.
גרסה מחודשת
באוגוסט 2020 נודע כי כוכב הסדרה, ויל סמית', ומורגן קופר בתהליכי פיתוח של גרסה מחודשת לסדרה.
פבל נזרנקו
פבל אלכסנדרוביץ' נזרנקו (בבלארוסית: Павел Аляксандравіч Назаранка; נולד ב-20 בינואר 1995 במינסק) הוא כדורגלן בלארוסי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ויטבסק מליגת העל בלארוסית.
פבל נזרקנו התחנך בקבוצת הנוער של דינמו מינסק ובשנת 2012 החל לשחק בקבוצת עתודה של המועדון. בשנת 2015 הוא הושאל לקבוצת בלשינה בוברויסק ובאפריל שיחק לראשונה בליגת העל בלארוסית. בהמשך פבל נזרנקו שיחק בהשאלה במספר קבוצות. בשנת 2016 בהיותו משחק עבור דינמו ברסט הוא הבקיע את שערו הראשון בליגת העל. בשנת 2019 הוא נמכר לסלוצק וכעבור שנה עבר לויטבסק.
פבל נזרנקו היה שחקן נבחרות הנוער של בלארוס בשנים 2011–2016.
ארנסט דוד קולמן
ארנסט דוד קולמן (1917—1999 ) היה פרופסור להיסטוריה עתיקה ולפילוסופיה וחוקר הלשון הרומית וספרותה.
נולד בווינה בשנת 1917. היגר לפלשתינה־א"י ב-1938. את לימודיו האקדמיים עשה באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטה העברית. בין השנים 1955 ו־1964 לימד לטינית באוניברסיטה העברית. ב-1965 הצטרף לסגל האקדמי של אוניברסיטת תל אביב, לחוג ללימודים קלאסיים, ובו לימד עד יציאתו לגמלאות. עיקר מומחיותו ספרות ושירה רומית. חי ברעננה, והלך לעולמו בשנת 1999.
קואן (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ליאו קורי
ליאו קוֹרי (נולד ב-19 בינואר 1956) הוא פרופסור מן המניין להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים ולשעבר דקאן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. ביוני 2023 נבחר לכהן כנשיא האוניברסיטה הפתוחה ויכנס לתפקידו זה ב-1 באוקטובר 2023.
ביוגרפיה
ליאו קורי נולד ב-1956 בסנטיאגו בירת צ'ילה, וגדל בוונצואלה. בשנת 1977 קיבל תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת סימון בוליבר בקראקס ובאותה שנה עלה לישראל. בין השנים 1979 ל- 1981 שירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים ובשנת 1983 קיבל מאוניברסיטת תל אביב תואר שני במתמטיקה עיונית על עבודה בהנחיית פרופ' שמואל רוסט שכותרתה "Splitting Data in Cohomology Classes". בשנת 1990 קיבל מאוניברסיטת תל אביב תואר דוקטור להיסטוריה ופילוסופיה של המדעים על עבודה בהנחיית הפרופסורים שבתאי אונגורו ושמואל רוסט, שכותרתה "הרקע ההיסטורי לצמיחת תורת הקטגוריות לדיסציפלינה מתמטית".
בשנים 1999–2009 ו-2011–2012 היה עורך ראשי של כתב העת Science in Context. בשנים 2003–2009 עמד בראש מכון כהן. בשנים 2013–2015 כיהן כראש בית הספר להיסטוריה ע"ש יעבץ. בשנת 2015 מונה לדקאן הפקולטה למדעי הרוח, וכיהן בתפקיד עד שנת 2020.
מחקרו מתמקד בהיסטוריה של המתמטיקה והפיזיקה מאז המאה ה-19.
קורי נשוי, אב לשניים, וסב לשניים. מתגורר ברמת גן.
ספריו
מתעניין בקשר בין מדע ותרבות ובפרט עסק בסופר חורחה לואיס בורחס והגותו. בעברית יצא לאור ספרו "עולמו הספרותי של חורחה לואיס בורחס" במסגרת האוניברסיטה המשודרת.
עסק גם בתרגום מספרדית לעברית. בין תרגומיו:
קישורים חיצוניים
מכּתביו והרצאותיו:
עדי ארד (חזנית)
עדי ארד (נולדה בכ"ט בטבת תשל"ב, 16 בינואר 1972) היא חזנית אורתודוקסית, זמרת-יוצרת ושחקנית בתיאטרון הבימה.
קורות חיים
ארד נולדה וגדלה בבני ברק להורים מהמגזר הדתי-לאומי. ביסודי למדה בחינוך הממלכתי הדתי, בתיכון למדה באולפנת אמונה. אביה, מרדכי גרוס, היה רואה חשבון בהשכלתו שהפך ליהלומן ואמה, אסתר גרוס, הייתה קרימינולוגית וכיום מתעסקת בנדל"ן. אחיה עמיחי גרוס הוא מהנדס בוגר הטכניון ומשמש כמנכ"ל חברת E-Motion Medical.
בגיל שש וחצי החלה ללמוד נגינה בפסנתר. כנערה למדה פיתוח קול בקונסרבטוריון ברחוב שטריקר בתל אביב והופיעה עם מקהלת הקונסרבטוריון במחזות זמר והשתתפה בצוות הווי בני עקיבא.
כילדה השתתפה במחזמר "כל נדרי", לצידם של ריטה ודודו פישר. אחר-כך הופיעה בלהקת "התל אביבים", בניצוחו של אילן גלבוע, איתם הייתה בסיבוב הופעות בעולם – בין השאר בספרד, צרפת וגרמניה.
בגיל 18, לאחר שעברה אודישנים, גילמה את התפקיד הראשי של שילה במחזמר "שיער", הפקת נוער של עיריית תל אביב ובית פרנקפורט. עשתה שירות לאומי במרכז תמיכה לעולים חדשים בנמל התעופה בן-גוריון ובלשכת הרווחה בבני ברק.
בוגרת תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן, במוזיקולוגיה כחוג ראשי ופסיכולוגיה כחוג משני; בעלת תעודת הוראה. במשך חמש שנים שימשה כמורה למוזיקה ודרמה בבתי ספר.
ב-1999 הקימה להקת נשים בשם "עננה", שביצעה רוק נשי חסידי סלסה והוציאה איתם דיסק, שחלקו חומר מקורי וחלקו גרסאות כיסוי.
במשך ארבע עשרה שנה הייתה שדרנית ברדיו קול חי והגישה את "בזווית נשית", מגזין ראיונות לנשים ששודר פעמיים בשבוע בשעות הבוקר ועסק בפוליטיקה, בריאות, ילדים ומשפחה. כמו כן הייתה לה פינה בתוכנית "פרשת השבוע בראיה נשית", שהוקרנה בערוץ הראשון בטלוויזיה.
לראשונה בארץ השתתפה כחזנית מן המניין לצד חזנים בינלאומיים בקונצרט "משפחת מלבסקי", בניצוחו של ד"ר מרדכי סובול בליווי תזמורת יובל ומקהלת גיתית. במקביל הנחתה את סדרת הקונצרטים "נשים שרות אמונה" – ערב חזנות, בחסות תנועת אמונה, בו היא שרה פרקי חזנות ביחד עם נשים נוספות.
הנחתה והופיעה במשך חמש שנים רצופות באירועי פתיחת חודש מסורת בפסטיבל "חלב ודבש" בעמק יזרעאל. הרבתה להופיע בפסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, השתתפה בפסטיבלים של מוזיקת עולם ומוזיקה יהודית שורשית בארץ ובעולם (ארצות הברית, פולין, צרפת, ספרד, גרמניה ועוד).
הופיעה לצד החזנים אודי שפילמן, אריק וולהיים וישראל רנד. נטלה חלק בקונצרטים לחזנות, והופיעה עם סימפונט רעננה, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והסינפונייטה הישראלית באר שבע. שרה באופרה הישראלית והופיעה עם דודו פישר, יהורם גאון, שלומי שבן, אתי אנקרי, דוד ד'אור והאחים ארי ועוזי אסנר. שרה בקונצרט "אניטה וחואן" – משירי דובי זלצר ונחום היימן, שהועלה במשכן אמנויות הבמה.
בשנים 2015-2008 הייתה סולנית בקונצרט "שירת המלאכים" באופרה הישראלית בניצוחו של דוד קריבושי – שילוב של אופרה, פייטנות וחזנות, ביחד עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. הפרויקט הציג בבית האופרה, משכן אמנויות הבמה. לצידה שרו הפייטן ליאור אלמליח, זמרי האופרה יותם כהן וגיא מנהיים והחזן ישראל רנד.
במשך שנתיים הייתה סולנית של תזמורת משטרת ישראל בניצוחו של מנשה לב-רן.
למדה משחק באופן פרטי בסטודיו של מיכל בת-אדם, בוגרת החוג למשחק מול מצלמה אצל גלית רוזנשטיין.
ארד הייתה שחקנית תיאטרון היידישפיל בניהולו של שמוליק עצמון בין השנים 2002-1998: שיחקה בקברט הנשי "קשה להיות יהודיה" (1999) במחזמר "הרוטשילדים" (2000) ובקונצרטים השונים של התיאטרון.
חיברה שיר תפילה לשלומו של החייל החטוף גלעד שליט, "תפילה לגלעד", אותו ביצעה ברחבי ארצות הברית; ב-2008 הוזמנה לפרלמנט הצרפתי כדי לבצע את השיר.
ב-2011 ביצעה ארד במשכן למוזיקה ואמנויות ברעננה את היצירה המקורית "שבע ברכות" עם סימפונט רעננה - יצירה לחזנית ותזמורת, אותה כתב עבורה המלחין גיל שוחט. בנוסף ביוזמת התזמורת יצרה מערך שיעורים על מוזיקה יהודית לבני נוער חילונים והעבירה אותם בחטיבות השונות בארץ.
ב-2010 נכנסה ארד לתיאטרון הלאומי הבימה כשחקנית וזמרת.
הופיעה כחזנית בדרמה המוזיקלית "כי בנו בחרת", פרי עטה של יוכי ברנדס, שהועלתה בתיאטרון הבימה ב-2011, בבימויו של איציק ויינגרטן, עם לחנים של אורי וידיסלבסקי. גילמה את דמותה של האמא הגויה שנפטרה. לצידה השתתפו שמיל בן-ארי, עפר שכטר ונגה שחר; המחזה מבוסס על חומרים יהודיים ורץ כ-300 הצגות.
ארד שרה ושיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "איש חסיד היה", קופרודוקציה של תיאטראות חיפה והבימה שעלתה ב-2012; מאת דן אלמגור וב עיבודו המוזיקלי של אורי וידיסלבסקי ובבימויו של איציק ויינגרטן. לצידה שיחקו : יגאל שדה, נדיה קוצ'ר, צחי הלוי ועוד, ההצגה רצה מעל 200 הצגות.
ארד שימשה במשך כשנה כפרזנטורית של חברת הכובעים "כובעי מימי". ארד בוגרת הקורס לאימון אישי של מכון אדלר ועובדת כמאמנת אישית. היא פועלת כמורה לפיתוח קול וכמנטורית לבני נוער דתיים הרוצים לממש את יעודם האומנותי.
הוציאה שלושה סינגלים: "שיקרתי", "סלח לי" ו"אבינו מלכנו" – עיבוד מחודש לשיר של ברברה סטרייסנד שהלחין מקס ינובסקי. הסינגלים הושמעו ברשת ג', רדיוס 100FM, גלי ישראל, רדיו דרום, קול דימונה ורדיו ירושלים.
ב-2016 היא הוציאה לאור אלבום בשם "לפניך" ובו שירים מקוריים שלה (לחן ומילים), המשלבים טקסט תנ"כי ומסרים אישיים הלקוחים מחייה של ארד, בהפקתו המוזיקלית של נדב ביטון.
ארד כותבת טור אישי בשם "קול באשה" בירחון "פסיפס" לציבור הדתי.
יוצרת ומשתתפת ביחד עם מגיש הטלוויזיה שלומי גולדברג של פרויקט "ידישסטייל" מופע על יידיש המשלב שירים, סיפורים ומולטימדיה.
ארד נחשבת לפורצת דרך במגזר הדתי כיוון שהייתה הראשונה שיצרה את האפשרות להיות חזנית אורתודוקסית קונצרטנטית ובכך פתחה את עולם החזנות בפני נשים וזמרות שהלכו בדרכה.
חיים אישיים
ארד מתגוררת כיום בשכונת כפר גנים בפתח תקווה, נשואה לשלמה, יועץ מיחשוב ומרצה ולהם שתי בנות.
בית כלא צבאי
בית כלא צבאי הוא בית כלא המופעל על ידי צבא. בתי כלא צבאיים מהווים חלק מכל מערכת צבאית, ומשמשים לעיתים כדי להחזיק חיילים שכשלו בתפקידם ולעיתים כדי להחזיק שבויי מלחמה, לוחמי אויב, אזרחי אויב בזמן מלחמה ואנשים שרשויות הצבא קובעות ששהותם בחופשי מהווה סיכון ביטחוני. אמנת ז'נבה קובעת פרוטוקול בינלאומי המגדיר את תנאי המחיה המינימליים שיש לספק לשבויים.
מתקני כליאה צבאיים בישראל
במתקן כליאה צבאי כלואים חיילים על עבירות שרובן צבאיות (על פי חוק השיפוט הצבאי).
הכלואים מתחלקים לשלוש קבוצות:
המשטרה הצבאית מפעילה את בתי הסוהר הצה"ליים. המוכרים שבהם הם כלא ארבע, כלא שש וכלא 400 לנשים, אולם ככל הנראה ישנם מתקני כליאה נוספים המשמשים את צה"ל יחד עם שב"כ, כמו למשל מתקן 1391 ליד היישוב חריש שבו, כך נטען, נכלא מוסטפא דיראני.
כמו כן, ישנם בסיסי מעצר צבאי כגון: מעצר בית ליד, מעצר אורים ומעצר מחנה נתן, בהם העצורים משמשים כעובדים לתועלת הציבור (ממחנה נתן נשלחים עצורים לעבודות ניקיון בעיר באר שבע לדוגמה) או כעובדי רס"ר ואחראים לנקיונות הבסיסים בהם הם עצורים. ב-2017 הסנגוריה הצבאית המליצה לצמצם את עונשי המאסר לעבירות קלות ולהעדיף את השימוש בעבודות שירות ערכיות (כגון בתי חולים) על פני עבודות רס"ר.
חיל המשטרה הצבאית אחראי על החזקת הכלואים במשמורת חוקית, הקניית ערכי משמעת, טיפול ברווחת הפרט וזכויותיהם הבסיסיות של הכלואים, ובמידת האפשר החזרתם לשירות תקין. המפקדים בפלוגות הכליאה בבתי הסוהר הצבאיים הם שוטרים צבאיים שהוסמכו לטיפול בכלואים.
בישראל, החיילים שנאסרים במתקני הכליאה הצה"ליים לובשים מדים מנומרים שישראל מקבלת מיד שנייה מצבא ארצות הברית. למעט תרגילים, זה השימוש היחיד שצה"ל עושה במדים הללו, והוא נועד להבדיל בין האסירים לשאר החיילים.
כלב ים אפור
כלב ים אפור (שם מדעי: Halichoerus grypus) או כלב ים אטלנטי הוא מין של כלב ים והיחידי בסוג Halichoerus, הנפוץ ומתרבה בחופים וימים רדודים באזור צפון האוקיינוס האטלנטי, משני עבריו (באירופה ובאמריקה).
אורכו של כלב הים 3.3-2.5 מטר ומשקלו 310-170 ק"ג. הנקבות הרבה יותר קטנות מהזכרים, ובדרך כלל באורך 2-1.6 מטר ובמשקל 190-100 ק"ג. באוקיינוס האטלנטי הפרטים מעט יותר גדולים, כשהזכרים מגיעים למשקל 400 ק"ג והנקבות למשקל 250 ק"ג. הם דומים מעט לפוקת המפרץ, החיה באותו אזור, אך שונים ממנה באפם הארוך של הזכרים, פרופיל ראשם הישר יותר והם פחות מנומרים מהם. הזכרים יותר מנומרים מהנקבות ולעיתים יש להם צלקות על צווארם.
הם ניזונים ממגוון של דגים, בעיקר של קרקעית הים בעומק עד 70 מ' או יותר. צלופחוליים הם המזון העיקרי שלו באזורים מסוימים. באזורים אחרים המזון העיקרי הוא דגי בקלה, דגי משה רבנו, מליח ותריסניות. הוא יאכל גם תמנונים, לובסטרים ואפילו עופות ים וכלבי ים קטנים. הוא אוכל בממוצע 5 ק"ג ליום, אך הם לא אוכלים כל יום והם צמים במשך עונת הרבייה.
ג'נרל אטומיקס
ג'נרל אטומיקס (באנגלית: General Atomics) היא חברה אמריקאית המתמחה בפיזיקה גרעינית ובייצור מערכות ביטחוניות. בין מוצריה הידועים של החברה ניתן למנות את כלי הטיס הבלתי מאוישים GNAT-750, MQ-1C גריי איגל, RQ-1 פרדטור ו-MQ-9 ריפר. מתקניה העיקריים שוכנים בסן דייגו, קליפורניה והיא מעסיקה נכון ל-2022, מעל ל-15,000 עובדים.
הליגה נגד מסכות של סן פרנסיסקו
רקע
מגפת השפעת הספרדית הגיעה לסן פרנסיסקו בסתיו 1918. המקרה המתועד הראשון היה בסוף ספטמבר, ובאמצע אוקטובר היו בעיר יותר מ-2,000 חולי שפעת. מועצת הבריאות בעיר נקטה בצעדים שונים כדי לנסות לבלום את המחלה, בהם איסור התקהלות וסגירת בתי ספר ותיאטראות. נותני שירותים, בהם עובדי מספרות, בתי מלון, בנקים, חנויות ומרפאות, נדרשו לחבוש מסכות. ב-25 באוקטובר קבעה מועצת העיר תקנה לפיה כל אדם בעיר חייב לחבוש מסכה בציבור, למעט בזמני ארוחות.
בתחילה הייתה היענות גבוהה לתקנות, ועל פי הערכות כ-80% מהתושבים חבשו מסכה בציבור. נציגי הצלב האדום מכרו מסכות ליד מסוף המעבורת, עבור המבקרים שהגיעו לעיר.
בודדים התלוננו על הדרישה לחבוש מסכה. אדם שלא חבש מסכה, או חבש אותה שלא כראוי, קיבל אזהרה על "הפרת סדר", ועונש של קנס או מאסר על הפרה חוזרת. ראש העיר וקצין הבריאות בעיר נאלצו לשלם קנסות לאחר שצפו בקרב איגרוף ללא מסכות.
ההוראה לחבוש מסכות בוטלה ב-21 בנובמבר 1918, ונכנסה שוב לתוקף ב-17 בינואר 1919 עם תחילתו של גל שני, בו נוספו בעיר כ-600 חולים חדשים מדי יום.