cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
חיים בן-דור
ביוגרפיה
חיים בן-דור נולד בירושלים. למד בבית החינוך לילדי עובדים בעיר, ולאחר מכן המשיך בלימודים בבית הספר המחוזי בקיבוץ יגור. אז החל להיות פעיל בתנועת המחנות העולים. התבלט כבעל כושר כתיבה והבעה. סיים את לימודיו התיכוניים בקיבוץ גבעת השלושה ויצא עם קבוצה לקיבוץ בית השיטה.
בשנת 1942 התגייס בן-דור לפלמ"ח ושירת בו כשנה. הידיעות על שואת יהודי אירופה גרמו לו לעזוב את הפלמ"ח ולהתגייס לשירות בצי המלכותי הבריטי. לאחר סיום שירותו שם עבד זמן מה בתעשיית הקולנוע, במסגרת הפקת הסרט "בית אביו". בשנת 1946 שב והתגייס לפלמ"ח. הוא התאמן במקומות שונים בארץ ולבסוף בקיסריה ויגור, כדי להכשיר את עצמו לשירות בפלוגה הימית.
בעקבות טבח בתי הזיקוק בחיפה יצא הפלמ"ח לפעולת עונשין נגד הכפר בלד א-שייח' שליד נשר. יחידתו של בן-דור לא נועדה להשתתף בהתקפה, אך כיוון שהיה מזועזע מהטבח התעקש והשיג אישור לצאת. במהלך הפעולה, בשעות המוקדמות של 1 בינואר 1948, נפל בקרב. באותה פעולה נהרגו עוד שני אנשי פלמ"ח.
חיים בן-דור נקבר בקיבוץ יגור. אביו, העיתונאי יצחק בן-דור, מת חמישה חודשים אחרי מות בנו, לאחר שנפגע בהפגזה בירושלים.
הנצחה
שלוש שכונות בנשר נקראו על שם הנופלים בקרב בלד א-שייח' - חיים בן-דור, חנן זלינגר ועמוס גלילי.
שמו של בן-דור הונצח על גבי האנדרטה לחללי נשר במערכות ישראל, באנדרטה בקיבוץ יגור וכן ב"גן הבנים" בעיר תל אביב ובבית יד לבנים שם. בשנות החמישים הוצב בנשר לוח זיכרון הנושא את שמותיהם של בן-דור וזלינגר, אך הוא נעלם בשנות ה-90 בעקבות עבודות בנייה באתר, ושב והתגלה בשנת 2016.
בשנת 1949 פרסמה הוצאת הקיבוץ הארצי ספר ובו מבחר מעזבונו הספרותי הרחב, שכלל שירים, סיפורים, תרגומים, מכתבים, כתבים עיוניים וביקורת ספרות. כתבים משלו פורסמו גם במסגרת מפעל גווילי אש.
בספרו של חיים גורי, "הספר המשוגע", שיצא לאור ב-1971, מופיעה דמותו של "חמדורי" המבוססת על דמותו של בן-דור.
שאול עמור
שאול עמור (כ"א בכסלו ה'תש"א, 21 בדצמבר 1940 – 2 באוקטובר 2004, י"ז בתשרי ה'תשס"ה) היה חבר הכנסת מטעם הליכוד, שר בממשלת ישראל, שגריר ישראל בבלגיה וראש העיר מגדל העמק.
ביוגרפיה
שאול עמור נולד בעיר בוז'עד שבמרוקו ובשנת 1956 עלה עם משפחתו למדינת ישראל. עמור למד עבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה והיה עובד סוציאלי במשך מספר שנים. בגיל 28 החל את הקריירה הפוליטית שלו כשכיהן כסגן ראש מועצת כרמיאל.
בשנת 1978 נבחר עמור לכהונת ראש המועצה המקומית מגדל העמק מטעם מפלגת הליכוד. עמור כיהן כראש העיר מגדל העמק במשך כ-20 שנה, שבמהלכן תרם רבות לפיתוחה. הוא היה פעיל מרכזי בתנועת הליכוד ונבחר לכהן כחבר הכנסת ברשימתה לכנסת ה-12 בשנת 1988. עמור כיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-13 ובכנסת ה-14, אז הוקדשה רוב עבודתו הפרלמנטרית לעניינים חברתיים. במהלך כהונתו כחבר הכנסת התמודד עמור עם החמרה במחלתו שאילצה אותו לעבור ניתוח שבו נכרתה רגלו.
בשנת 1998 התחרה עמור על משרת נשיא מדינת ישראל נגד הנשיא המכהן דאז, עזר ויצמן, אך הפסיד בהתמודדות. בשנת 1999 מונה עמור לשר בלי תיק בממשלת נתניהו. מאוחר יותר בשנה זו מונה לתפקיד שגריר ישראל בבלגיה. עמור כיהן כמשרה זו בתקופה בעייתית ביחסי ישראל-בלגיה, כשברקע עמדה סכנת העמדתו לדין של אריאל שרון בבית המשפט בהאג. כהונתו של עמור כשגריר הייתה משרתו האחרונה בשירות הציבורי.
לאחר חזרתו לארץ החמיר מצבו הרפואי. שאול עמור נפטר בחול המועד סוכות ה'תשס"ה, 2004. הוא הותיר אחריו את אשתו סוזן ושלושה ילדים. לזכרו, עיריית מגדל העמק קראה לשדרה בעיר על שמו.
חיים שמרלר
הרב חיים שמרלר הוא רב וראש ישיבה חסידי, מקים ארגון הגפן וארגון שערי הוראה.
ביוגרפיה
נולד לרב אליהו שמרלר, ראש ישיבת צאנז בנתניה.
הרב שמרלר הוא רב בית המדרש 'היכל צבי' רודניק של חסידי צאנז בירושלים.
כיהן כראש ישיבת אורייתא בין השנים תשס"ו - תשע"ז. החל מתחילת תשע"ז הוא מכהן כראש ישיבת חיי תורה. שתי הישיבות מיועדות לבחורים מתבגרים, בגילאי קיבוץ.
בתשע"ג הוציא לאור את ספרו 'אוצרות אורייתא' שיעורים לפי סדר פרשיות התורה, משיעוריו שמסר בישיבת אורייתא באקטואליה בהלכה. בתשע"ז הוציא לאור מהדורה מורחבת, שני כרכים, בהוצאת עוז והדר.
לרב שמרלר סדרת שיעורים מוקלטים על כל התלמוד בבלי. וכן על כל שולחן ערוך, פרקי אבות וסדרת שיעורים על המועדים. רבי מרדכי הגר מוויז'ניץ מונסי נהג להקשיב לשיעוריו בשנותיו האחרונות, כשראייתו נחלשה.
פעילות ציבורית
הרב שמרלר הקים את ארגון שערי הוראה (ע"ר), המעודד בחורים ואברכים בלימוד הלכה ובפרט בשולחן ערוך הרב. הארגון מקיים מדי שנה בכ"ד טבת (יום ההילולא של מרן בעל התניא זי"ע) אירוע הוקרה מפואר, במסגרתו מחולקים תעודות ומלגות לנבחנים. בתשע"ח הכריז על פרויקט 'מיין מסכת' ('המסכת שלי'), במסגרת הארגון. על פי התוכנית, כל בחור לומד ונבחן על מסכת אחת שבה הוא רוכש בקיאות רבה במיוחד. התוכנית על שמו של רבי מרדכי הגר האדמו"ר מוויז'ניץ מונסי. גם הקים על שמו את רשת ישיבות יום שישי 'אהבת מרדכי', ללימוד לפני שבת.
הקים את ארגון הגפן - מאגר שדכנים מהציבור החסידי והליטאי, וכן מאגר שמות לשידוכים. הארגון עורך כנסי הדרכה לשדכנים ולבחורים מבוגרים.
מכהן כחבר ועדת הרבנים של שיננא.
טנק-דחפור
טנק-דחפור (בראשי תיבות לא נפוצים: טד"ח) הוא טנק המצויד בכף דחפור ונועד לעבודות עפר ופריצה הנדסית בשדה הקרב. הטנק משלב בין המיגון וקצב התנועה של הטנק, ליכולת העבודה של הדחפור, אם כי הוא פחות יעיל בעבודות עפר מדחפור אמיתי.
בדרך כלל, הסבת טנק לטנק-דחפור נעשית על ידי הוספת כף דחפור לחלקו הקדמי של הטנק. כף דחפור זו היא נמוכה יחסית על מנת לא לפגוע בראות של הנהג ולא להפריע לירי התותח שעל הצריח. מסיבה זו, הספק העבודה של טנק-דחפור נמוך מזה של דחפור כבד, שהכף שלו בדרך כלל גבוהה יותר וגדולה בנפח אותו היא יכולה לדחוף. לעיתים, מוסר הצריח של הטנק ומוחלף במערכות הנדסיות אחרות (כגון זרוע חפירה של מחפר) והטנק משמש ככלי הנדסי בלבד.
טנקי-דחפור משרתים בדרך כלל לצד דחפורים ממוגנים אמיתיים. טנקי-הדחפור משמשים בעיקר לפריצה הנדסית ותמיכה הנדסית עבור כוחות שריון מסתערים (בפרט כאשר נדרשת מהירות ונסיעה למרחקים ארוכים), בעוד שהדחפורים משמשים בעיקר לעבודות עפר גדולות ויסודיות יותר (בפרט כאשר לא נדרשת מהירות ונסיעה למרחקים ארוכים).
בצה"ל שירתו טנקי-דחפור על בסיס M4 שרמן ו-M60 פטון, לצד דחפורי קטרפילר D9. בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 החל צה"ל במיגון הדחפורים, ומאחר שרוב הפעילות המלחמתית עברה ממלחמה כוללת וקרבות הבקעה לעימות מוגבל ולוחמה בשטח בנוי, גברו השימוש וההצטיידות בדחפורים ממוגנים בקרב על פני טנקי-דחפור. כיום, כלי הצמ"ה העיקרי בשירות צה"ל הוא דחפור די-9 משוריין.
ז'ואזיניו
ז'ואאו נטאילטון ראמוס דוס סנטוס או פשוט ז'ואזיניו (בפורטוגזית: Joãozinho, קיצור מתוך שמו המלא João Natailton Ramos dos Santos; ברוסית: Жоао Натаилтон Рамос Дос Сантос; נולד ב-25 בדצמבר 1988) הוא כדורגלן ברזילאי-רוסי המשחק בעמדת החלוץ בסוצ'י מליגת העל הרוסית בכדורגל.
לבסקי סופיה
הוא חתם על חוזה לחמש שנים עם לבסקי סופיה ב-7 בדצמבר 2007. באותו יום הוא ערך את האימון הראשון שלו עם המועדון החדש. את הופעת הבכורה הלא רשמית הראשונה ערך במשחק הידידות נגד דינמו קייב ב-20 בינואר 2008. הוא שיחק 45 דקות במשחק שבו לבסקי הפסידה בתוצאה של 1–2.
המספר הראשוני שלו היה אמור להיות 20, אבל כאשר הריסטו יובוב עזב את לבסקי לז'ואזיניו עבר לשחק עם המספר 10.
הוא הבקיע את השער הראשון עבור לבסקי ב-10 בפברואר 2008 במשחק ידידות נגד ראפיד בוקרשט. הוא הבקיע בעיטת עונשין. את הופעת הבכורה הרשמית ערך ב-24 בפברואר 2008 במשחק נגד צ'רנומורץ בורגס, בליגה הבולגרית. שבמשחק שבו לבסקי ניצחה בתוצאה 1–2.
הוא זכה עם הקבוצה באליפות בולגריה ב-2009 וזכה בפרס השחקן ההוגן על שלא ספג שום כרטיס בעונה.
קרסנודאר
ב-30 בינואר 2011, לאחר ימים של ספקולציות שונות, ז'ואזיניו גילה כי הוא עבר לקרסנודר. בתחילת פברואר 2011, המעבר גובש כשהברזילאי חתם על החוזה שלו עם המועדון הרוסי. ב-6 בפברואר 2011, הוא עשה את הבכורה הלא רשמית בקרסנודר, במשחק ראשון נגד הקבוצה האוקראינית, טאבריה סימפרופול במשחק ידידות. ב-15 בפברואר 2011, הוא הבקיע וסייע בניצחון 0–4 נגד באומיט הצ'כית. את הופעת הבכורה הרשמית ערך ב-6 במרץ 2011 בניצחון 0–1 על אמקר פרם במשחק הגביע הרוסי, כשהברזילאי עלה בהרכב הפותח. הופעתו בליגת העל התרחשה 6 ימים לאחר מכן בשוויון המאופס נגד אנז'י מחצ'קלה. ב-14 ביוני 2011, הברזילאי כבש דאבל בניצחון 2–4 מול וולגה ניז'ני נובגורוד. הוא ספג שבר ברגל בחודש מרץ 2015, אך חזר להרכב כעבור זמן. בסיום עונת 2017/2018 עזב את קרסנודאר.
דינמו מוסקבה
ב-23 ביולי 2018 חתם ז'ואזיניו בדינמו מוסקבה. ביולי 2020 שוחרר מהקבוצה.
סוצ'י
לקראת עונת 2020/2021 עבר לסוצ'י.
חייו האישיים
באוגוסט 2016, הוא קיבל אזרחות רוסית.
ז'ואזיניו יוצא עם הדוגמנית הרוסייה לרה יאלובץ. בסתיו 2017 הזוג הודיעו כי הם מצפים לילדם הראשון.
מתכות מעבר
מתכות מעבר (באנגלית: Transition metals) היא סדרה של יסודות כימיים מתכתיים השייכים לקבוצות 3 עד 12 בטבלה המחזורית (בעלי מספרים אטומים 30-21, 48-39, 80-72).
המשותף ליסודות האלו הוא שיש להם לפחות מצב חמצון יציב אחד שבו יש להם קליפה d מאוכלסת חלקית (מספר האלקטרונים בקליפת ה d החיצונית הוא בין 1 ל-9) גם היסודות 104–111 המלאכותיים נחשבים למתכות מעבר (ראו גם מספר אטומי אפקטיבי). בהתאם להגדרה זו יסודות טור מתכות המטבע (נחושת כסף וזהב) הן מתכות מעבר: ליון Cu+2 יש 9 אלקטרונים בקליפת ה-d (והוא פרהמגנטי) וליון Au+3 יש 8 אלקטרונים בקליפת ה-d. לעומת זאת יסודות הטור ה-12 (אבץ, קדמיום וכספית) אינן מתכות מעבר משום שקליפה d שלהן מלאה (מכילה את כל 10 האלקטרונים שהיא יכולה להכיל) בכל מצבי החמצון שלהם. מתכות אלו נבדלות ממתכות המעבר גם בהיותן רכות יותר וניתכות בטמפרטורה נמוכה ביחס למתכות המעבר. עם זאת הן מצוירות ברוב הטבלאות בבלוק ה d עם מתכות המעבר.
קבוצת היסודות הלנתנידים (מספרים אטומיים 57–71) וקבוצת היסודות האקטינידים (מספרים אטומיים 89–103) נחשבים לעיתים גם הם כמתכות מעבר.
תכונות
מתכות מעבר הן בדרך כלל בעלות צפיפות גבוהה וטמפרטורות התכה ורתיחה גבוהות. למתכות אלה גם כושר מתיחה נמוך.
ישנן מספר תכונות נוספות המאפיינות את כל מתכות המעבר:
Pop/Stars
Pop/Stars (מעוצב כ-POP/STARS) הוא שיר של להקת בנות הקיי-פופ הווירטואלית K/DA בהשראת קיי-פופ וירטואלי. השיר פורסם כסינגל ב-2 בנובמבר 2018, לקידום אליפות העולם ב-League of Legends 2018. הסינגל נעשה לפופולרי, וזכה לכמות צפיות רבה בזמן קצר ביוטיוב. את הלהקה הווירטואלית K/DA ייצגו סויון ומיון מלהקת הקיי-פופ, מדיסון ביר, שביצעו את השיר וייצגו את הלהקה כמקבילה האנושית בהופעה החיה בגמר האליפות. מבחינה מסחרית, כבש השיר את ראש מצעד השירים הדיגיטליים העולמי, מה שהפך את KDA ללהקת בנות הקיי-פופ הרביעית שהגיעה לראש המצעד, והחמישית בסך הכל.
וידאו קליפ
הקליפ ל-"Pop/Stars" פורסם לצד יציאת הסינגל, והופק על ידי האולפן הצרפתי Fortiche Production. בקליפ מופיעות דמויות שונות מהמשחק, והוא משמש לקידום סקינים חדשים במשחק. בהמשך, פורסם גם קליפ ריקוד לשיר. הקליפ הרשמי לשיר הצליח לצבור 30 מיליון צפיות ביוטיוב בחמשת ימיו הראשונים, והגיע ל-100 מיליון צפיות בחודש אחד. ב-2 באפריל 2019, הגיע הקליפ ל-200 מיליון צפיות.
נכון ליולי 2021, צבר השיר למעלה מ-452 מיליון צפיות ביוטיוב.
הנדסת בקרה
הנדסת בקרה או הנדסת מערכות בקרה היא תחום הנדסי, המממש את העקרונות בהם עוסקת תורת הבקרה על מנת לתכנן רכיבים ומערכת בעלות התנהגות רצויה ולשלוט בהם. תחום זה נלמד כחלק מלימודי הנדסת חשמל, הנדסת מכונות והנדסת אווירונאוטיקה. תחום זה הוא מולטי-דיסציפלינרי, והעקרונות העומדים בבסיסו משמשים לפתרון בעיות מתחומים שונים – כלי רכב, כלי טיס, בניינים, מערכות תרמיות, כימיה ועוד.
מערכות בקרה
מערכת בקרה היא מערכת שמטרתה לשלוט בתהליך פיזיקלי מסוים (process) וביציאות המתקבלות ממנו. לדוגמה, במנוע ותמסורת של כלי רכב, המוצא של המנוע כתהליך הוא מהירות סיבוב הגלגלים. הכניסה לתהליך היא הדבר הגורם לתהליך להתרחש באופן מסוים. בדוגמת המכונית, תהיו זו הלחיצה על דוושת ההאצה של הרכב, אולם בתהליך אחר יכולה הכניסה להיות אות חשמלי, מכני, או דוגמאות רבות אחרות. כמו כן, תהליך יכול לקבל מספר כניסות ולהוציא מספר יציאות, כתלות בתוצאות אותן אנחנו רוצים לקבל או לשקלל. ישנם יתרונות רבים הגלומים ביכולת לשלוט על מערכת באופן שלא דורש התערבות אנושית, ביניהם:
בקרה בחוג פתוח ובקרה בחוג סגור
בבקרה בחוג פתוח, היציאה המתקבלת מהתהליך לא משפיעה על הכניסה אליו. לדוגמה -בהפעלת מאוורר, אין למאוורר דרך לדעת אם הוא אכן מסתובב במהירות הרצויה. לכן, גם אם נוצרת הפרעה כלשהי לסיבוב הלהבים, המאוורר לא יבצע פעולות (למשל לצרוך יותר חשמל) על מנת להתגבר על ההפרעה, אלא יסתובב במהירות נמוכה יותר.
בבקרה בחוג סגור, לעומת זאת, אנו מכניסים בחזרה למערכת הבקרה את האות המתקבל בפועל מהמערכת על ידי משוב. המערכת מקבלת אות כניסה, מבצעת השוואה בינו ובין אות היציאה, ולפי תכנון המערכת מנסה לפצות על הפער ביניהם. דוגמה לתהליך כזה היא בקרת השיוט ברכבים. כאשר זו הופעלה, תזהה המכונית את שינוי המהירות ותשנה המכונית באופן אוטומטי את כמות הדלק הנכנס למנוע על מנת לפצות על שינויים בדרך הגורמים לשינוי מהירות המכונית.
אותות המערכת
אות הכניסה למערכת, אותו אנו רוצים בפועל לקבל, נקרא אות הייחוס (reference signal), משום שאליו אנו רוצים שהמערכת תייחס את היציאה, והוא מסומן ב- r(t). (כאשר האות t בסוגריים מייצגת את העובדה שהוא אות המשתנה בזמן). אות היציאה (output signal) מסומן כ-y(t). אות השגיאה (error signal) מסומן ב-e(t) ומחושב כהפרש שבין אות הייחוס לאות היציאה, כלומר:, ומשמעותו היא עד כמה יציאת המערכת בפועל רחוקה מהיציאה שאנו מעוניינים בה. לכן, התאפסות של אות השגיאה משמעותה שיציאת המערכת היא בדיוק זו שאנו רוצים.
בקר (controller) הוא הרכיב המקבל אות מסוים (כתלות בסוג המערכת), ומוציא אות המוזן לתהליך במטרה להשיג את היציאה הדרושה. האות היוצא מן הבקר ומוזן לתהליך נקרא אות הבקרה (control signal), ומסומן על ידי u(t). ניתן לראות שבחוג פתוח הכניסה לבקר היא אות הייחוס, ובחוג סגור הכניסה אליו היא אות השגיאה, אותו אנו רוצים לאפס.
היסטוריה
מערכות בקרה אוטומטיות פותחו לראשונה לפני מעל ל-2000 שנים. נהוג לייחס את מערכת בקרת המשוב המתועדת הראשונה לממציא היווני קטסיביוס, אשר השתמש במערכת משוב עבור שעוני מים לקבל מדידות זמן מדויקות יותר במאה השלישית לפנה"ס. על טיבו של תכנון זה תעיד העובדה שמנגנונים דומים עוד יוצרו בבגדד במאה ה-12 לספירה, יותר מ-1500 שנים אחרי.
מגוון גדול של מנגנוני בקרה אוטומטיים היו בשימוש במהלך ההיסטוריה על מנת למלא צרכים של המתכננים ואף למטרות שעשוע. כדוג' לאלו האחרונים ניתן לציין את האוטומטה – מנגנון פופולרי באירופה של המאה ה-17 וה-18, שהיה גורם לדמויות לבצע תנועות ריקוד החוזרות על עצמן. מנגנון זה מהווה דוגמה לבקרה בחוג פתוח, מכיוון שאין השפעה של תוצאת התהליך על הכניסה אליו. כציוני דרך בבקרת "חוג סגור" ניתן להזכיר את וסת הטמפרטורה לדוודים המיוחס לממציא ההולנדי קורנליס דרבל במאה ה-17, ואת הווסת הצנטריפוגלי בו השתמש ג'יימס וואט על מנת לשלוט על מהירות הסיבוב של מנועי קיטור החל מ-1778.
בשנת 1868, פרסם ג'יימס קלארק מקסוול מאמר בשם "On Governers", בו הוא מסביר תופעות אי-יציבות של הווסת הצנטריפוגלי תוך שימוש במשוואות דיפרנציאליות לתיאור המערכת. מאמר זה הציג את החשיבות והיעילות שבשימוש במודלים ומתודות מתמטיים להבנה של תופעות מורכבות, וסימנה את התחלת השימוש במתמטיקה תאורטית בתחום הבקרה. אף על פי שעקרונות של תורת הבקרה הופיעו כבר קודם, לא היה זה באופן משמעותי ומשכנע כפי שהיו הדברים באנליזה שהציג מקסוול.
במהלך המאה ה-20 ביצעה תורת הבקרה מספר צעדים גדולים. טכניקות מתמטיות חדשות, כמו גם התקדמויות משמעותיות בתחום האלקטרוניקה והמחשוב, אפשרו בקרה של מערכות דינמיות מורכבות בהרבה מאלו שניתן היה לשלוט בהן בעבר, כמו הווסת הצנטריפוגלי. שיטות מתמטיות אלו כללו פיתוח של בקרה אופטימלית בשנות ה-50 ו-ה-60, ואחריה התקדמות בתחומי הבקרה הסטוכסטית, רובסטית, אדפטיבית והלא ליניארית בשנות ה-70 וה-80. יישומים של מתודולוגיות בקרה סייעו בהתקדמותם של תחומים רבים כמו פיתוחים הקשורים לחלל כמו מעבורות ולווייני תקשורת, כלי טיס יעילים ובטוחים יותר, הפחתת הזיהום של כלי רכב ותהליכים כימיים ועוד.
לפני שהפך התחום למוגדר בפני עצמו, הנדסת בקרה נלמדה כחלק מתחום הנדסת המכונות, ותורת הבקרה נלמדה כחלק מלימודי הנדסת חשמל, מכיוון שמעגלים חשמליים יכולים במקרים רבים להיות מתוארים על ידי מודלים מתחום הבקרה. בתחילת הממשק בין התחומים, בשל חוסר בטכנולוגיה שתאפשר הטמעת מערכות בקרה אלקטרוניות, מתכננים נאלצו להשתמש במערכות מכניות בעלות יעילות פחותה וזמן תגובה ארוך יותר.
הנדסת בקרה מודרנית
הנדסת בקרה מודרנית היא תחום מחקר חדש יחסית, שהתחיל לקבל תשומת לב משמעותית במהלך המאה ה-20, עם התקדמות הטכנולוגיה. באופן כללי, ניתן להגדיר את התחום כיישום מעשי של תורת הבקרה. הנדסת בקרה ממלאת תפקיד משמעותי בתחום רבים של מערכות נשלטות שאנו מכירים כיום – החל ממערכות פשוטות כמו מכונות כביסה ועד למערכות מורכבות מאוד כמו מטוסי קרב. בתחום זה נעשה ניסיון להבין ולנסח בעזרת מודל מתמטי את ההתנהגות הפיזיקלית של המערכת במונחים של כניסות יציאות – הכניסות הן ההשפעות הגורמות למערכת להתנהג בצורה מסוימת (בין אם אלו כניסות רצויות מעשה ידי אדם או הפרעות טבעיות), והיציאות הן התוצאות של כניסות אלו בהן אנו מתעניינים. לאחר הבנה של אופן התנהגות המערכת מתוכננת ונבנית מערכת הבקרה שנועדה לשלוט על התנהגותה, ולאחר מכן היא מוטמעת במערכת תוך שימוש בטכנולוגיות קיימות. מערכת יכולה להיות מכנית, חשמלית, כימית, פיננסית, ביולוגית ועוד, והמידול המתמטי שלה, הניתוח שלו ותכנון מערכת הבקרה משתמשים כולם בתורת הבקרה ובשיטות שהיא מספקת לכך, כאשר התכנון יכול להיעשות במישור הזמן, התדר או במישור המרוכב S (המייצג את משתנה לפלס), כתלות בבעיה ובפתרון הדרוש, וכן בהעדפות המתכנן.
כיום, התקדמות הטכנולוגיה רבות מהמערכות נשלטות על ידי מערכות אלקטרוניות. למעבר זה תרמו הוזלת הרכיבים המשמעותית ויכולות המחשוב ההולכות וגדלות. לשימוש במערכות דיגיטליות מספר יתרונות משמעותיים :
עם זאת, שימוש במערכות בקרה מכניות עדיין קיים. הסיבות לשימוש במערכות כאלו יכול להיות מגוון – לעיתים המערכת פשוטה מספיק על מנת לשלוט בה באופן מכני, והוספה של אלקרוניקה לא מצדיקה את התוצאה. בנוסף, לעיתים נעשה שימוש במערכת מכנית במקרים בהם כשל תוכנה / כשל חשמלי עשוי להוביל לתוצאות חמורות כמו לדוג' בעיסוק בחומרים מסוכנים וכדומה, אז יידרש גם מנגנון מכני המוודא פעולה תקינה של המנגנון. בנוסף, מערכות מכניות פחות רגישות להשתלטות ולשיבוש מרחוק אם ישנה סכנה כזו. כל אלו, וגורמים נוספים, מביאים לכך שיחד עם המעבר המשמעותי לבקרה דיגיטלית, שימוש במערכות בקרה מכניות עדיין קיים.
בקרה קלאסית
תחום הבקרה הקלאסית מוגבל למערכות בעלות כניסה אחת ויציאה אחת, הנקראות מערכות SISO (single-input single-output), למעט מקרים של הפרעות למערכות הממודלות ככניסה נוספת. ניתוח המערכת נעשה במישור הזמן בעזרת משוואות דיפרנציאליות, במישור המרוכב S על ידי התמרת לפלס, או במישור התדר. מערכות רבות ניתנות להתייחסות כמערכות מסדר שני (סדר הנגזרת הגבוה ביותר של המשוואה הדיפרנציאלית המתאר את המערכת הוא 2) בעלות משתנה אחד בזמן. בקר שתכונן בעזרת בקרה קלאסית דורש פעמים רבות כוונון מחדש בעקבות קירובים לא מדויקים שנעשו במהלך התכנון. עם זאת, בעקבות קלות התכנון וההטמעה של בקרים כאלו במערכות פיזיקליות לעומת כאלו שתוכננו בעזרת שיטות בקרה מודרנית, בקרים אלו מועדפים ברוב המקרים של צורך בבקרה תעשייתית. הבקרים הנפוצים ביותר המתוכננים בעזרת בקרה קלאסית הם בקרי PID, כאשר בקרים נוספים המתוכננים בשיטה זו הם בקרי קידום ובקרי פיגור. המטרה הסופית של מערכת בקרה היא מילוי הדרישות הניתנות, בדר"כ, במישור הזמן, כאשר פעמים רבות דרישות אלו מבוטאות כדרישות על תגובת המדרגה של המערכת. דרישות אלו כוללות:
עם זאת, לעיתים יינתנו גם דרישות במישור התדר, שעשויות לכלול:
את יכולת המערכת לקיים את הדרישות ניתן לבדוק על ידי סימולציות, המהוות בדרך כלל אמצעי נוח וזול בהרבה מבדיקה של המערכת בפועל. עם זאת, גם לאחר בדיקה של הסימולציה, יש לבדוק שהמערכת הפיזיקלית האמיתית עונה על הדרישות כאשר מטמיעים בה את מערכת הבקרה שתוכננה על בסיס הסימולציה. הפער בין התנהגות המודל למערכת בפועל יכול לנבוע מסיבות רבות – מידול שגוי של המערכת, הזנחה של גורמים המתבררים כמשמעותיים בפועל לטובת בניית המודל, הפרעות סביבתיות וכו'.
בקרה מודרנית
בקרה מודרנית עוסקת במערכות בעלות מספר כניסות ויציאות, הנקראות מערכת MIMO (multiple-input multiple-output), ומיוצגות מתמטית בעזרת מרחב המצב. בדרך זו ניתן לעקוף את המגבלות של הבקרה הקלאסית ולתכנן מערכות בקרה מורכבות יותר בעלות משתנים רבים. בשיטה זו, מערכת מיוצגת על ידי סט של משוואות דיפרנציאליות מסדר ראשון, כאשר מצב המערכת מתואר על ידי פרמטרים הנקראים משתני מצב, ונעשה בה שימוש רב במטריצות. תחת גישה זו התפתחו הבקרה הלא-ליניארית, אדפטיבית ורובסטית. בין הדמויות שתרמו משמעותית לפיתוח תחום זה ניתן לציין את רודולף קלמן ואלכסנדר ליאפנוב.
אוניברסיטת קנטקי
אוניברסיטת קנטקי (באנגלית: University of Kentucky ובקיצור UK) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בלקסינגטון שבמדינת קנטקי בארצות הברית. האוניברסיטה הוקמה ב-1865 ולומדים בה כ-30,100 סטודנטים.
היסטוריה
האוניברסיטה נוסדה ב-1865 כקולג' ללימודי חקלאות ומכונאות המשויך לאוניברסיטת טרנסילבניה. הקולג' הוקם על ידי היזם ג'ון בראיין באומן, במימון פדרלי שניתן במטרה לעודד הקמת מוסדות להשכלה גבוהה בתחומים אלו ברחבי ארצות הברית. ב-1878 הופרד הקולג' מאוניברסיטת טרנסילבניה. החל מ-1880 פתח הקולג' את שעריו גם לסטודנטיות. ב-1882 עבר הקולג' למיקומו הנוכחי של הקמפוס בלקסינגטון. ב-1908 שונה שם המוסד לאוניברסיטת המדינה לקסינגטון, קנטקי, וב-1916 שונה שם האוניברסיטה לשמה הנוכחי.
מבנה וארגון
האוניברסיטה מורכבת ממספר קולג'ים ובתי ספר:
ספורט
באוניברסיטה פועלות קבוצות ספורט ב-19 ענפים שונים. הנבחרת הבולטת ביותר היא נבחרת כדורסל הגברים שזכתה ב-8 אליפויות ה-NCAA (בשנים 1948, 1949, 1951, 1958, 1978, 1996, 1998, 2012).
יצחק אביחצירא
הרב יצחק אביחצירא (מכונה בשם ה"באבא חאקי"; כ"ג באלול ה'תרנ"ה - כ"ה באדר ב' ה'תש"ל, 12 בספטמבר 1895 - 2 באפריל 1970), היה הרב הראשי של הערים רמלה ולוד.
במרוקו
נולד בעיירה ריסאני, במחוז תאפילאלת שבמרוקו לרב מסעוד אביחצירא, בנו של הרב יעקב אבוחצירא. הוא אחיהם של הרב דוד אביחצירא והבבא סאלי.
בשנת ה'תר"ף (1920) עבר לעיירה בודניב יחד עם אחיו הבבא סאלי, עקב גזרות נגד היהודים בריסאני ורצח אחיהם הגדול הרב דוד על ידי השלטונות. בשנת ה'תרצ"ו (1936), עבר להתגורר עם משפחתו בעיירה ארפוד, שהייתה תחת שלטון צרפתי, והנהיג בה את הקהילה היהודית. בשנת ה'תש"ה (1945) עזב את מרוקו ועבר לגור בעיר אוראן שבאלג'יריה, שבה התגוררו רבים שעקרו ממחוז תאפילאלת עקב הגזרות.
בישראל
בשנת ה'תש"ח, עם הקמת מדינת ישראל, עלה לישראל עם משפחתו והשתכן תחילה במעברה בגבעת אולגה. כשנודע לראשון לציון הרב בן ציון חי עוזיאל על בואו לישראל, בא לפגשו ויזם את מינויו לרב הראשי של רמלה ולוד. שימש כרב העיר רמלה לצד הרב האשכנזי ישראל גלזר וכרב העיר לוד לצד הרב אברהם קוטנר במשך כ-20 שנים. כן היה חבר במועצת הרבנות הראשית עד לפטירתו.
מונה ליו"ר "ארגון הרבנים הספרדים ועדות המזרח בארץ ישראל", שייסד הראשון לציון הרב יצחק נסים.
ביולי 1959 התמנה להיות חבר בוועדת החקירה הממלכתית לחקר אירועי ואדי סאליב. הוא היה היחיד מבין חברי הוועדה שנולד בצפון אפריקה.
בכ"ה אדר ב' ה'תש"ל (2 באפריל 1970) נהרג הבבא חאקי בתאונת דרכים בצומת גבעתי שבדרום, בדרכו חזרה מנתיבות לאחר שהשכין שלום בית בין איש לאשתו ולאחר שביקר את אחיו הבבא סאלי.
בהלווייתו השתתפו 20,000 איש ובהם נשיא המדינה זלמן שזר, הרבנים הראשיים יצחק נסים ואיסר יהודה אונטרמן והרב הראשי לצה"ל שלמה גורן. נקבר ברמלה.
לאחר פטירתו התמנה בנו הרב אברהם אבוחצירא (ה'בבא הנא'), עד אז הרב של יבנה, כרב העיר רמלה תחתיו. לאחר שנפטר גם הוא בשנת התשל"ד (1974), נבחר בנו האחר הרב יחיאל אבוחצירא לרב העיר.
משנתו
הרב היה ציוני נלהב וחזר בנאומיו על כך שזמננו זה הוא זמן אתחלתא דגאולה. תמך בפומבי במפד"ל.
לאחר מלחמת ששת הימים תמך בקביעת הלל וקריאה בתורה בברכה ביום ירושלים. במכתב לחייל (לימים סגן-אלוף הרב זאב לוין) כתב בעניין יום העצמאות שאנו קוראים את ההלל ביום זה, שיש שמברכים בו שהחיינו. לגבי גילוח ותספורת (אף שאלו ימי ספירת העומר) אמר שזה נתון להרגשת האדם.
במכתב לרב יהודה לייב פישמן מימון קרא הרב אביחצירא להקים את הסנהדרין, בראשות הרב בן ציון חי עוזיאל, הרב יצחק הלוי הרצוג והרב מיימון.
כשנשאל לגבי שימוש בפאה נכרית לכיסוי ראש האישה, כתב: "דין פאה נכרית - יש מקילים", כלומר שניתן לסמוך עליהם. תמך בהיתר מכירה בשמיטה. נהג ללבוש ציצית עטורה בפתיל תכלת.
משפחתו
נישא לאחייניתו אסתר, בתו הבכורה של אחיו הרב דוד אבוחצירא, לאחר מותה נישא בשנית. משתי נשותיו היו לו 12 ילדים, חלקם עסקו בתפקידים ציבוריים, וביניהם:
גוקר
גוקר (באנגלית: Gawker) היה בלוג אמריקני אותו ייסדו ניק דנטון ואליזבת ספיירס בשנת 2002. הבלוג היה חלק מרשת של בלוגים בבעלות החברה האם גוקר מדיה (Gawker Media) ונחשב לספינת הדגל של החברה.
ב-10 ביוני 2016 הודיעה גוקר כי בכוונתה להיכנס להליך פירוק עקב פסיקה נגדה במשפט שעסק בפרסום קלטת סקס של האלק הוגאן. ב-22 באוגוסט 2016 פרסם ניק דנטון את המאמר האחרון בגוקר, לאחר שגוקר מדיה הודיעה על סגירתו של הבלוג בעקבות הפסיקה ולאחר מכירת שאר נכסי גוקר מדיה לחברת יוניויז'ן תקשורת, חברת מדיה אמריקנית בבעלותו החלקית של חיים סבן באמצעות סבן קפיטל גרופ.
היסטוריה
גוקר עלה לאוויר לראשונה בחודש דצמבר 2002 ואילו גוקר מדיה, החברה האם, התאגדה כחברה בע"מ הרשומה באיי קיימן בחודש אוקטובר 2003.
בשנת 2012 היו בבעלות גוקר מדיה 7 בלוגים פופולריים: גיזמודו, דד-ספין, לייף האקר, ג'זבל, ג'אלופניק, קוטאקו וגוקר עצמו.
עם תחילת המשפט על פרסום קלטת הסקס של האלק הוגאן, נאלצה גוקר מדיה לחשוף את הכנסותיה שהסתכמו בשנת 2014 ב-44.3 מיליון דולר, עם רווח תפעולי של 6.53 מיליון דולר. הנתונים פורסמו באתר Business Insider.
את ההליך המשפטי נגד גוקר מדיה מימן המיליארד האמריקני פיטר ת'יל, ככל הנראה עקב טינה שרחש לאתר גוקר, שפרסם בשנת 2007 מאמר שחשף את נטיותיו המיניות כהומוסקסואל.
הארי וינקס
הארי וינקס (באנגלית: Harry Winks; נולד ב-2 בפברואר 1996) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר המרכזי בלסטר סיטי.
ראשית חייו
הארי וינקס נולד בעיר המתוכננת המל המפסטד שבצפון-מערב לונדון לאניטה וגארי וינקס. יש לו שורשים ספרדים מצד אמו. הוריו הם אוהדי טוטנהאם הוטספר והוא הפך לאוהד בעצמו; כשהיה בן 6 ראה את המשחק הראשון שלו באצטדיון הקבוצה וייט הארט ליין, וכשנתיים מאוחר יותר בגיל 8 הצטרף לאקדמיה של הקבוצה.
ראשית הקריירה
ב-1 ביולי 2012 הצטרף וינקס למועדון הנוער של טוטנהאם. במהלך עונת 2013/2014 הוא התאמן באופן קבוע עם הנבחרת, וב-30 במרץ 2014 נקרא לראשונה אל ספסל המחליפים במשחק חוץ מול ליברפול שהסתיים בהפסד 0–4, אמנם נשאר על הספסל. ב-27 ביולי 2014 הוא חתם עם המועדון את החוזה המקצועי הראשון שלו. לפי וינקס, המאמן מאוריציו פוצ'טינו אמר לו שרצה להחתימו בהקדם האפשרי לאחר שצפה בסרטונים שלו והתלהב מיכולותיו. הוא קיים את הופעת הבכורה שלו ב-27 בנובמבר 2014 במשחק ביתי מול פרטיזן בלגרד במסגרת הליגה האירופית כשהחליף את פאוליניו בדקה ה-87.
עונת 2016-17
ב-7 באוגוסט 2016 שיחק בפעם הראשונה לעונה זו כשהחליף את כריסטיאן אריקסן בדקה האחרונה במשחק הביתי מול ליברפול שנגמר בתיקו 1-1. ב-19 בנובמבר 2016 הוא שיחק בפעם הראשונה 90 דקות במשחק מול וסטהאם יונייטד, כמו גם הבקיע את השער הראשון שלו לטובת הספרס והעלה אותם לשוויון 1-1 לפני שהקבוצה הבקיעה שני שערים נוספים וניצחה 2–3 בסיום דרמטי. ב-8 בינואר 2017 הייתה ההופעה הראשונה שלו במסגרת גביע ה-FA במשחק נגד אסטון וילה, אז ניצחה הקבוצה 2-0. ב-14 בפברואר 2017 פורסם שווינקס חידש את חוזהו עד לשנת 2022. במהלך משחק החוץ מול ברנלי ב-1 באפריל 2017, וינקס מעד ונפצע בקרסול במהלך המחצית הראשונה של המשחק ונלקח לבית החולים כמה דקות לאחר מכן. מספר ימים לאחר מכן הודיעה הקבוצה כי הוא יישאר מושבת למשך שאר העונה. עונה זו בדיעבד הייתה עונת הפריצה של וינקס.
קריירה בינלאומית
החל מ-2 באוקטובר 2017 וינקס משחק בנבחרת אנגליה עד גיל 21, זאת לאחר שייצג את אנגליה בכל שאר הנבחרות הצעירות שלה; נבחרת אנגליה עד גיל 17, עד גיל 18, עד גיל 19 ועד גיל 20. הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה עד גיל 21 הייתה ב-14 בנובמבר 2016 בהפסד 2–3 מול צרפת. ב-2 באוקטובר 2017 קיבל וינקס את הזימון הראשון שלו לנבחרת אנגליה לקראת מוקדמות מונדיאל 2018, והמשחק הראשון שלו במדי הנבחרת הלאומית, שהיה גם המשחק האחרון של הנבחרת במסגרת קמפיין המוקדמות, היה מול ליטא. בבי.בי.סי ספורט ציינו לשבח את וינקס והסבירו שהוא הרשים והיה "השחקן הטוב ביותר של אנגליה. מאורגן ונקי וכמעט הבקיע. בולט לעין בסביבה בינונית".
ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה
ייז'י מפודבראדי, מלך בוהמיה (בצ'כית: Jiří z Kunštátu a Poděbrad; 23 באפריל 1420 - 22 במרץ 1471), היה מלך בוהמיה בין השנים 1458–1471.
ביוגרפיה
ייז'י נולד ב-23 באפריל 1420 ככל הנראה, בטירת פודבראדי, לויקטורין מקונשטאט ופודבראדי שהשתייך לאצילים ההוסיטים, ולאנה מווארטנברג, בתם של יוהאן מווארטנברג, רוזן העיר קלאדסקו ואנה מוולהארטיצה. בשנת 1434 השתתף ייז'י בקרב ליפאני, שבו גברו ההוסיטים על הקתולים. בשנת 1438 הביס ייז'י את כוחותיו של אלברכט השני, מלך גרמניה, שירש את חותנו זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוהמיה. עד מהרה הפך ייז'י לאחד המנהיגים הבולטים של ההוסיטים, ולאחר מותו של הינצה פטאצ'ק מפירקשטיין בשנת 1444 הפך למנהיג התנועה.
לאחר שניסה ייז'י כמה פעמים להתפייס עם הקתולים והם סירבו, צעד יירז'י בשנת 1448 בראש צבא חזק מאזור בוהמיה הצפון מזרחית, וכבש כמעט ללא התנגדות את פראג. בעקבות כך פרצה מלחמת אזרחים בבוהמיה, אולם יירז'י הביס את הכוחות הקתולים.
בשנת 1451 מונה פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לעוצרו של לסלו החמישי, מלך הונגריה, ובאותה השנה בחרו אצילי בוהמיה בייז'י כעוצר של לסלו בבוהמיה. בשנת 1457 מת לסלו החמישי, מלך הונגריה, וב-3 במרץ 1458 נבחר ייז'י למלך בוהמיה, תוך שהוא זוכה לתמיכה אפילו מאצילים קתולים, בשל אופיו המתון ואי הרצון לבחור בשליט זר.
ייז'י שלט בצורה מתונה, ובשל כך זכה לתמיכת חלק גדול מהאצילים הקתולים, אולם על אף כל מאמציו התנגד לו האפיפיור פיוס השני. במאמציו להגיע לידי פיוס עם האפיפיור העלה ייז'י הצעה, אשר הרבה רואים בה כחזון להקים את האיחוד האירופי, ולפיה יתאחדו כל הממלכות הנוצריות באירופה, יקימו פרלמנט משותף ומוסדות משפיים משותפים, ויתחייבו לפתור את כל הסכסוכים ביניהם בדרכי שלום. תוכניתו של ייז'י לא התקבלה, וכן נכשלה תוכניתו של פיוס השני למסע צלב נגד בוהמיה. בשנת 1464 מת פיוס השני, ובמקומו נבחר פאולוס השני, אשר גם הוא התנגד לייז'י בכל תוקף.
בסוף 1466 הטיל האפיפיור פאולוס השני נידוי על ייז'י, וקרא לאצילים הבוהמיים להדיחו. האצילים הבוהמיים פנו למתיאש הראשון, מלך הונגריה לעזרה, ובמרץ 1468 פלש מתיאש למוראביה. ייז'י פנה לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, והציע לו להכיר בבנו ולדיסלב כיורשו, בעד לתמיכתו נגד מתיאש הוניאדי. בתחילת 1469 הכריח ייז'י את מתיאש הוניאדי לחתום על הסכם שלום, אולם בתגובה הכתירו האצילים הבוהמיים את מתיאש למלך בוהמיה. ייז'י חזר על הצעתו לקז'ימייז' הרביעי, והוא פתח בדיונים על כך עם פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם ב-22 במרץ 1471 מת לפתע ייז'י בפראג.
לאחר מותו נבחר ולדיסלב מפולין למלך בוהמיה, אולם מתיאש הראשון, מלך הונגריה טען אף הוא לזכותו על הכתר, והמלחמה ביניהם נמשכה עד לשנת 1478.
משפחתו
בשנת 1440 התחתן ייז'י עם קונהוטה משטרנברג, בתם של סמיל משטרנברג וברברה מפארדוביצה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
שייח נדוי
שייח טידיאן נְדו֗י (בצרפתית: Cheikh Tidiane N'Doye; נולד ב-29 במרץ 1986) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת הקשר ברד סטאר.
קריירת מועדונים
נדוי התחיל את הקריירה שלו ביקאר, ממנה עבר לאפינאל הצרפתית. בקיץ חתם בקרטיי.
בקיץ חתם באנז'ה מליגת העל הצרפתית.
ב-14 ביולי 2017 חתם נדוי בברמינגהאם סיטי לשנתיים. ב-16 באוגוסט 2018 הושאל לאנז'ה עד לסיום העונה.
קריירה בינלאומית
ב-31 במאי 2014 ערך נדוי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל בתיקו 2-2 נגד, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת.
נדוי השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2017 ומונדיאל 2018.
הולדן HJ
הולדן HJ (באנגלית: Holden HJ) היא סדרת מכוניות בתצורות : סדאן 4 דלתות, (מכונית סלון), קופה - 2 דלתות, סטיישן, ו-מסחרית אשר יוצרו על ידי ג'נרל מוטורס-הולדן (General Motor Holden) האוסטרלית, חברת בת של קונצרן ג'נרל מוטורס האמריקאית, בין השנים 1976–1974.
אופנה במדינות המערב בשנות ה-20 של המאה ה-20
האופנה במדינות המערב בשנות ה-20 של המאה ה-20 מאופיינת בין היתר בכך שנשים בעולם המערבי נטשו לראשונה את האופנות המגבילות של העבר והחלו ללבוש בגדים נוחים יותר (כגון חצאיות קצרות או מכנסיים). גברים גם נטשו את הלבוש היומי הפורמלי במיוחד והחלו ללבוש בגדים אתלטיים. התמורות החברתיות, הכלכליות והפוליטיות שהתרחשו בעולם בשלהי שנות העשרים השפיעו באופן ניכר על מגמות האופנה בתקופה זו. השינויים שחלו היו דרמטיים במיוחד בהשוואה לשינויים שחלו בעשורים הקודמים. לקראת אמצע העשור החל הציבור לאמץ את סגנונות האופנה המיוחסים כיום לתקופת שנות העשרים הסוערות. סגנונות אלה המשיכו להיות אופנתיים עד שהחלה תקופת השפל הגדול ב-1929.
מגמה בולטת באופנה במהלך העשור היה הסגנון האופנתי של נשות "הפלאפר" אשר היה פופולרי בקרב נשים צעירות בעולם המערבי שלובשות חצאיות קצרות, קיצרו את שערן, האזינו למוזיקת ג'אז ובאופן כללי, שברו את המוסכמות החברתיות שנחשבות עד אז להתנהגות מקובלת של נשים. הפלאפריות נחשבו לבוטות וחצופות בכך שהן נוהגות להתאפר באופן שנחשב למוגזם באותה עת, לשתות משקאות אלכוהוליים ולעשן בפומבי, לנהוג במכוניות ולהתייחס בביטול ובוז לנורמות חברתיות ומיניות שהיו מקובלות באותה תקופה.
מגמות מרכזיות באופנה
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה ועד 1929, תחילת תקופת השפל הגדול, נכנסו המדינות המנצחות במלחמה - ארצות הברית, בריטניה וצרפת - לעידן של שגשוג כלכלי ופוליטי. מלחמת העולם הראשונה הובילה לשינויים קיצוניים כמעט בכל תחומי החיים, כולל בתחום האופנה.
במהלך תקופה זו נשים הלו להשתלב בהדרגה במשק, לקבלות זכויות פוליטיות והחלו להיות בעלות יכולת לתמוך בעצמן, וכתוצאה מכך, אופנת נשים עוברת שינויים רדיקליים בהתאם לסגנון החיים החדש. בגדי נשים הופכים נוחים יותר, ויש דחייה של המחוך. אלמנטים שנחשבו באופן מסורתי לגבריים מתחילים להיות זמינים באופנת נשים כמו מכנסיים וחליפות.
הפיתוח של טכנולוגיות ואמצעי ייצור חדשים השפיעו גם על האופנה, בדים מלאכותיים חדשים הופיעו, והפכו זמינים באופן מאסיבי.
במהלך העשור החל שימוש נרחב בבובות ראווה בתעשיית האופנה, אשר איפשר להציג בפני קונים פוטנציאלים את השילוב המוצלח ביותר של בגדים ואביזרים.
שמלות
הסגנון הדומיננטי בשנות העשרים היו שמלות נְדָן ישרות, עם מותניים נמוכים, אשר לא הדגישו את אזור החזה. אורך השמלות השתנה (קצר עד הברכיים, או ארוך עד הרצפה). שמלות אלגנטיות יוצרו בעיקר מבדים קלים כגון משי ושיפון, והיו מעוטרים ברקמה, בחרוזים, וכמו גם בתחרה.
הלבשה תחתונה
חידוש חשוב באופנה של שנות העשרים היה נטישת המחוך כאלמנט חיוני בתלבושת הנשית. לפני כן, המחוך היה פריט נפוץ באופנת נשים במשך קרוב למאתיים שנים. המחוך הוחלף בהדרגה בחגורות מיוחדות שבניגוד למחוך רגיל, לא הידקה את החזה, אלא רק את מותני האשה.
גרביונים אשר לפני כן כמעט ולא נראו מתחת לחצאיות הארוכות, בשנות העשרים החלו להיות נראים לעין בשל העלייה בפופולריות של החצאיות הקצרות. הליכה ברחוב ללא גרביונים נחשבה בלתי מקובלת, ולא רק בשנות העשרים, אלא גם בעשורים הבאים, עד שנות החמישים.
כובעים
כובעי הנשים בשנות העשרים היו ברובם קטנים, עם שוליים זעירים או ללא שוליים. כיסוי הראש הנשי הפופולרי ביותר היה כובע קלוש. כובע זה הומצא בשנת 1908 על ידי הכובענית הצרפתייה קרולין רֶבּוּ (Caroline Reboux). שמו נגזר מהמילה הצרפתית קלוש (Cloche) שפירושה "פעמון". צורת הכובעים השפיעו אף על עיצוב השיער. תסרוקת "איטון קרופ" (Eton crop), האופיינית לג'וזפין בייקר, שהייתה קצרצרה וחלקה, הפכה לפופולרית משום שנחשבה לאידיאלית לצורת כובעי הקלוש. הכובעים היו עשויים לרוב מסיבי סיסל או קש ומעוטרים בסרטים, נוצות, פומפונים או פרחים מלאכותיים. גם כובעי קלוש ללא עיטורים היו קיימים בשפע ופופולריים.
תכשיטים
התכשיטים הפופולריים בשנות העשרים היו בעיקר בסגנון הארט דקו שהחליף את סגנון הארט נובו אחרי מלחמת העולם הראשונה.
אחד מהתכשיטים הפופולריים ביותר בבשנות העשרים היה שרשרת פנינים ארוכה. שרשרת הפנינים הארוכה הדגישה את התדמית המתוחכמת והמשוכללת של האישה האופנתית.
בנוסף לכך נשים רבות ענדו עגילים (בדרך כלל מוארכים), טבעות, צמידים ותכשיטים מסורתיים אחרים.
אביזרים נלווים
כפפות נותרו אביזר חיוני בו נשים השתמשו כאשר יצאו לבלות ובאירועים חברתיים.
תיקי יד היו קטנים יחסית במהלך העשור, אך הם, כמו כל יתר האביזרים, עוצבו בסגנון הארט דקו.
השפעת עידן הג'אז
"עידן הג'אז", הוא מונח שטבע פרנסיס סקוט פיצג'רלד, ששימש לייצוג הפופולריות וההשפעה העצומה של מוזיקת הג'אז בשנות העשרים. הן מוזיקת הג'אז והן הריקוד למוזיקה סימנו את המעבר מערכים חברתיים ארכאיים של התקופה הוויקטוריאנית ולחברה צעירה ומודרנית. למוזיקה הייתה השפעה ניכרת על החברה הצעירה. ריקודי ג'אז, כמו צ'ארלסטון, החליפו את הוואלס האיטי. למעשה, מוזיקת הג'אז והריקוד למוזיקה הובילו להטבעת המונח האיקוני "פלאפר", אשר שימש לתיאור נשים צעירות בעולם המערבי שלבשו חצאיות קצרות, קיצרו את שערן, האזינו למוזיקת ג'אז ובאופן כללי שברו את המוסכמות החברתיות שנחשבות עד אז להתנהגות מקובלת של נשים. כאשר אנשים רקדו את ריקוד הצ'ארלסטון, התנועה המהירה של הרגליים והזרועות למוזיקה המהירה הצריכה מעבר לבגדים חדשים, במיוחד לנשים שהיו מסוגלות לרקוד ריקודי צ'ארלסטון מבלי להתעייף מהר.
בעקבות כן הייתה עלייה בפופולריות של בגדי ערב לנשים שהותאמו לריקודי ג'אז. השמלות והחצאיות נעשו קצרות יותר על מנת לאפשר לגוף לנוע ביתר קלות. בנוסף, קישוטים דקורטיביים על שמלות כגון חוטי פרינג' נעו באופן מסונכרן עם התנועה של הגוף.
תסרוקות נשים
במלחמת העולם הראשונה החלו לראשונה תספורות קצרות להפוך נפוצות יותר בקרב נשים, בתקופה בה נשים רבות הלכו לחזית כאחיות רחמניות ונאלצו לקצר את שיערן בשל כך (אם כי השיער הקצר לא היה גלוי מתחת לכיסוי הראש). בשנות העשרים המוקדמות בהראת הסגנון האופנתי פלאפר שהפך פופולרי בקרב נשים רבות במהלך התקופה, החלו גם להופיע תספורות חדשות לנשים אשר היו נעריות וקצרות והתירו את כבלי המסורות, שדרשו מנשים לגדל שיער ארוך. תסרוקות פופולריות נקראו קארה (Bob cut), איטון קרופ (Eton crop), שינגל בוב (shingle bob). שיער מתולתל, הנקרא Finger wave, היה בעל משמעות עיצובית. הנשים עדיין נדרשו ללבוש כובעים וסגנונות פופולריים כללו את כובע ה-newsboy וכובע קלוש.
למרות הסתייגותן של קבוצות חברתיות שמרניות, תספורת הנשים הקצרה הפכה פופולרית בקרב נשים צעירות, משוחררות ועצמאיות.
במקביל, נשים רבות המשיכו ללכת עם שיער ארוך, שהיה גם פופולרי.
בנוסף, במהלך שנות העשרים הפרם הפך אופנתי מאוד, אשר בלעדיו לא היה ניתן להשיג את התספורות האופנתית ביותר של אותה העת.
מזראטי מקסיקו
מזראטי מקסיקו (באיטלקית: Maserati Mexico) היא מכונית ספורט, בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית מזראטי אשר יוצרה בין השנים 1966–1972.
יוצרו 482 יחידות.
"מזראטי מקסיקו"
,
משה שטרן (איש תקשורת)
משה שטרן הוא עורך דין, כותב נאומים לאישי ציבור ומנחה אירועים, ובעבר איש תקשורת. שימש יועץ וכותב נאומים ליושבי ראש הכנסת ולשרים, כתב טלוויזיה בערוץ הכנסת (99), כתב העיתון מקור ראשון ואיש רדיו.
ביוגרפיה
שירת בחיל השריון במסגרת ישיבת ההסדר אור עציון. בוגר החוג לתנ"ך ולתלמוד במכללה האקדמית הרצוג ובעל תואר שני בממשל ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת בר-אילן. בוגר הפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו, התמחה אצל השופטת מרים אילני בבית משפט השלום בירושלים במשפט אזרחי ונזיקין. בשנת 2012 הוסמך כעורך דין. תושב מודיעין.
את דרכו התקשורתית החל במקומון "השבוע בפתח תקווה" ובביטאון "זרעים" שערך אורי אורבך. כתב במוסף השבת של העיתון הצופה ופרסם כתבות בירחון נקודה.
שידר, קריין והגיש במספר תחנות רדיו בהן רדיו קול חי ורשת מורשת של קול ישראל.
מקור ראשון
נמנה עם ראשוני הכותבים בעיתון מקור ראשון ופרסם בו כתבות עוד משלב הפיילוט, החל בשנת 1997. במשך למעלה מעשור פרסם בו מאות ראיונות וכתבות בעיקר במוספים "דיוקן" ו"יומן".
ערוץ הכנסת
עם הקמת ערוץ הכנסת בשנת 2004 הצטרף לצוות כתביו ובמשך חמש שנים שימש כתב המהדורה המרכזית ועורך כתוביות בשידורים החיים ("אינטראקטיב") מהמליאה ומהוועדות לצד העיתונאי יעקב אייכלר. בין חשיפותיו בערוץ: פרסום תלונת עוזרת פרלמנטרית נגד השר לשעבר חיים רמון כי ניסה לנשקה בניגוד לרצונה, שגרסתה אומתה לאחר מכן בפוליגרף בידי כתב מעריב קלמן ליבסקינד; מחדל אבטחה בבית שגריר ארצות הברית בישראל; וכן גילוי קברים מימי בית שני במתחם הכנסת בעת העבודות להרחבתו, כתבה ששודרה גם במהדורת חברת החדשות. סיקר אירועי מפתח בהם מערכות הבחירות לכנסת השבע עשרה והכנסת השמונה עשרה, המערכה על תוכנית ההתנתקות, פינוי עמונה (במהלכו הותקפו הוא וצוות השידור בידי "נערי ונערות גבעות") וחזרתו הדרמטית של הנשיא לשעבר משה קצב מעסקת הטיעון עמו.
מאמרים
פרסם מאמרי הגות וטורי דעה, חלקם בנושא התנהלות העולם הדתי וההלכתי כיום. בין היתר מתח ביקורת על השימוש הרווח בתואר "רב" לכל עסקן ואיש ציבור אף שלא הוסמכו לכך והתריע מפני טשטוש סולם החשיבות הערכי של מצוות ומנהגים המוביל לדעתו להחמרות יתר. במאמר אחר שטח את הנסיבות החברתיות הקלוקלות שהובילו לחורבן בית שני, בהן דווקנות והיצמדות עיוורת לכללים אותן כינה "ליקוי המאורות של ההנהגה הרוחנית והדתית".
כתיבת נאומים
כיום הוא כותב נאומים ותוכן עצמאי, לצד עבודתו כעורך דין בתחומי המשפט האזרחי והביטוח. בין היתר, הוא נמנה עם כותבי הנאומים והתוכן של נשיא מדינת ישראל, יצחק הרצוג, של שרת המשפטים לשעבר, איילת שקד, של השר לביטחון הפנים לשעבר, גלעד ארדן, של שר החינוך לשעבר הרב רפי פרץ ושל שרים ואישים בכירים נוספים.
בנוסף, הוא מנחה אירועים, מופעים וקונצרטים, בהם טקסים ואירועים שמקיימת עיריית ירושלים במעמד ראש העיר. בין היתר, הנחה אירוע רב משתתפים שהתקיים באמפי פארק ענבה במודיעין במלאת חמישים לשחרור ירושלים, בהשתתפות יהורם גאון ושולי נתן וכן קונצרטים בהיכלי התרבות של תל אביב, מודיעין וכפר סבא. הוא חבר מקהלת "שירת מודיעין" ומופיע עמה בארץ ובעולם.
רכבות גירוש שעברו דרך קושיצה (1944)
אזרחיים הונגרים יהודים, שלא נקראו לשירות עבודה (עבודות כפייה במסגרת הצבא ההונגרי), גורשו מאסיבית החל מ-15 במאי 1944, רובם למחנה הריכוז אושוויץ כיוון שהם היו יהודים (או הוגדרו כאלה). לפני גירושם נאלצו להתאסף בגטאות ובמחנות איסוף ביישובים הגדולים יותר ברחבי המדינה. מאות אלפים המתינו משוללי כל רכוש, משוללי חירות ומשוללי כבוד אנושי, כדי לדעת מה יעלה בגורלם.
סקירה קצרה
לאחר קבלת ההחלטה על הגירוש הוכנה תוכנית מפורטת שלב אחר שלב. תוכנית הגירוש נכתבה ובוצעה בהדרכת קומנדו אייכמן הגרמנית שרכשו כבר ניסיון רב בגירושים מחוץ להונגריה ובוצע על ידי "המוסמכים" של משרד הפנים ההונגרי ובהם מזכיר המדינה לאסלו אנדרה, הרשויות ההונגריות ברחבי המדינה ורוב יחידות הז'נדרמריה.
כאשר הגיע הזמן, האנשים הוסעו מהגטו לתחנת הרכבת הסמוכה. הם נדחסו בקרונות משא, ואז יצאו רכבות אלה כשכל הקרונות בהן נעולים על בריח. המסע ארך מספר ימים ללא סידורי היגיינה בסיסיים וללא אספקה. עד 70 אנשים נדחסו לקרון, בממוצע גורשו יותר מ 3,200 איש ברכבת השלמה, עד 3–4 רכבות כאלה יצאו מדי יום ממקומות שונים, 136 רכבות בסך הכול בשמונה שבועות (56 ימים וכן אחת אחרונה ב -20 ביולי), 437,000 יהודים, 7,800 ליום בממוצע. לרכבות התלוו אנשי הז'נדרמריה עד לגבול המדינה שעבר אז בקושיצה, משם השלטונות הגרמנים ליוו את הרכבות לאושוויץ.
להלן רשימה של רכבות הגירוש שעברו דרך קושיצה בין 15 במאי לבין 9 ביולי 1944 (ואחת נוספת ב־20 ביולי). הנתונים נמסרו על ידי מפקד תחנת הרכבת בקושיצה והם פורסמו במקור בשם "רכבות המוות" בעבודתו של גַאסקוֹ מִיקוּלַש (טורונטו, 1984). הרשימה עשויה להכיל גם נתונים שגויים. לפעמים תאריך היציאה צוין כתאריך המעבר בקושיצה. (זה יכול להיות גם בשתי השורות הראשונות של 14 במאי למשל).
יחסי מרוקו–סרביה
יחסי מרוקו–סרביה הם יחסי החוץ בין מרוקו וסרביה.
סקירה כללית
יוגוסלביה ומרוקו כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-2 במרץ 1957. שתי המדינות היו חברות מייסדות של ארגון המדינות הבלתי מזדהות. חסן השני, מלך מרוקו תמך בהצעה היוגוסלבית לארח את הוועידה הראשונה של הארגון בשנת 1961 למרות מועמדותה של קהיר. האמונה הייתה שההצעה היוגוסלבית "תגדיל את האפשרות להשתתפות ערבית רחבה יותר" ללא קשר לחלוקה פנימית מסוימת. ב-28 בנובמבר 1984 הכירה יוגוסלביה ברפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית, מה שגרם לנתק בין שתי המדינות, אשר נמשך עד לשנות ה-2000. בינואר 2021 נפגש שר החוץ הסרבי ניקולה סלקוביץ' עם שגריר ממלכת מרוקו בסרביה מוחמד אמין בלחאג', ודן עימו על חיזוק היחסים בין המדינות במגוון תחומים.
דסיורים
מאפיינים
הדסיורים חולקים ביניהם מספר קווי דמיון במבנה הגוף, אך יש ביניהם הבדלים ניכרים בגודל. ראשם גדול ובעל חרטום מחודד, אוזניהם קטנות, והם בעלי זנב ארוך, עבה ושעיר. רגלייהם האחוריות והקדמיות לרוב בגודל זהה, ולהם טפרים חזקים המשמשים את רובם לחפירה או לטיפוס. מערכת השיניים שלהם דומה לטורפים מהעולם הישן, והן מותאמות במיוחד ללעיסת מזון מהחי. יש להם ניבים גדולים ומספר רב של חותכות קטנות. הפרווה של הדסיורים שעירה, עבה וצפופה, ולמינים רבים יש שערות זיפיות ארוכות שמקנות להם מראה קיפודי. צבעי הפרווה של סוגי הדסיורים משתנים בהתאם לאזור המחיה; המינים החיים ביערות מתאפיינים בפרווה כהה שצבעה נע משחור לאפור כהה, בעוד שהמינים החיים במדבריות ובסוואנות מתאפיינים בפרווה בהירה בצבע חום בהיר עד צהבהב חולי. לרבים מהדסיורים אין את הכיס האמיתי האופייני לסדרת הקנגוראים, ותחת זאת יש להם קפל עור גדול סביב הפטמות המתפקד בצורה דומה.
הדסיורים פעילים ברובם בשעות הלילה, אם כי יש מספר לא מבוטל של מינים פעילי יום. את שעות המנוחה שלהם הם מבלים במקלט תת-קרקעי, בגזעים חלולים, במאורות או במרומי העצים. יש להם חושים חדים המשמשים אותם בציד. הטרף של הדסיורים משתנה בהתאם לגודלם: המינים הגדולים ניזונים בעיקר מחולייתנים בינוניים, והמינים הקטנים ניזונים מחולייתנים קטנים ומחרקים. ככלל, כל סוגי הדסיורים מסוגלים להרוג טרף בגודלם או אף גדול מהם. תקופת ההריון של הדסיורים קצרה יחסית, ולאחריהם הגורים שוהים תקופה ממושכת בכיס של האם. לאחר מכן, הם מטפסים על גב האם או שוהים בקן מוגן שבנתה עבורם. אצל מספר סוגים קטנים, נפוצה תופעת מוות המוני של הזכרים מיד לאחר עונת הרבייה הראשונה שלהם.
פרידריכשטאדט-פאלאסט
הבניין הראשון
במקור הבניין ההיסטורי של פרידריכשטאדט-פאלאסט נמצא באולם השוק העתיק, בערך 200 מטרים דרומית מערבית של המיקום הנוכחי, כאשר הכתובת הרשמית בשנת 1867 הייתה ב-Am Zirkus 1.
בשנת 1873, הוסב המבנה לזירת קרקס עם 5,000 מושבים. בעשורים שלאחר מכן קרקס סלמונסקי, רנץ ושומן (Salamonsky, Renz and Schumann) ניסה לשעשע ברלינאים בהופעותיו.
בשנת 1910, האולם הוסב לזירה גדולה כאשר מקס ריינהארדט (Reinhardt) ביים את הצגות התיאטרון הראשונות. ריינהארדט החליט לבנות מחדש את הבניין לשימוש מחודש עבורו וזה נבנה על ידי האדריכל הנודע האנס פלציג (Poelzig). בבניין הייתה במה מסתובבת בקוטר של 18 מטרים, והותקן בקדמת הבמה מסך מתנועה. בנוסף הבמה הייתה מצוידת בטכנולוגיית תאורה ואפקטים מודרניים.
בשנת 1924 הכניס המנהל החדש אריק שארל (Charell) נושאים מודרניים והביא כוכבים כמו הקומיקאי הרמוניסטס (Harmonists) או לה יאנה (La Jana) לבית. במשך התקופה הנאצית, שם התיאטרון הוסב ל- Theater des Volkes והוצגו שם אופרטות עבור הקהל הבורגני. בתחילת 1945 הבניין סבל בשל התקפות אוויר חוזרות. לאחר תום המלחמה, האמן מריון שפדוני (Spadoni) פתח מחדש את הבית במאי 1945. אז נקרא הבניין Palast Varieté והיו בו 3,500 מושבים. אנסמבל של ילדים עמד על הבמה בפעם הראשונה. בשנת 1949 השתלטה עיריית ברלין על המתקן, והשם המקורי "פרידריכשטאדט-פאלאסט" חזר. ב-29 בפברואר 1980 הבניין נסגר בגלל שקיעה חזקה של היסודות כמו גם של העמודים התומכים. לאחר כן להקת השחקנים עברה למבנה חדש בשנת 1985, הריסת המבנה בן 120 שנים החלה כמעט מיד.
התיאטרון היום
היום, פרידריכשטאדט-פאלאסט הוא ארמון המופע הגדול והמודרני ביותר באירופה. ב-27 באפריל 1984, נפתח מחדש. ומידותיו הן: 80 מטר רוחב, 110 מטר אורך ומכסה שטח קרקע של 195,000 מטרים מעוקבים.
האולם הגדול של פרידריכשטאדט-פאלאסט משמש באופן קבוע לביצוע הופעות, ומכיל 1,895 מושבים. רצפת הבמה שלו 2,854 מ"ר והוא הגדול בעולם. קשת המסך בקדמת הבמה ברוחב 24 המטר הוא הרחב ביותר באירופה.
פרידריכשטאדט-פאלאסט הוא מבנה ייחודי ומצטיין בתוכניות שלו, החל הצגות לילדים, הופעות אורח, הפסטיבלים, ועוד. פרידריכשטאדט-פאלאסט מתמחה בהופעות מורכבות ופנטסטיות תוך שימוש בטכנולוגיות מגוונות ובתאורה מתקדמת על הבמה. הבמה יכולה לאכלס למעלה ממאה אמנים, ומספר רב של אקרובטים בסגנונות שונים.
תהילים קי"ב
תהילים קי"ב הוא המזמור ה-112 בתהילים. (על פי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים זהו המזמור ה-111 במספר).
תוכן המזמור
המזמור מתאר את האיש הירא את ה' כמאושר בדרכו. הירא את ה' מצליח בהתנהלותו בעולם. בעל המזמור מתאר את אופיו של הצדיק. את כותרת המזמור הסבירו חז"ל כי הצדיק הירא את האל חפץ במצוותיו ולא בשכר שבא בגינם. תיאור הצלחת האיש הירא את ה' במזמור הם מאפייני הצדיק. הרשעים במזמור מתוארים כאויבי האיש הירא את ה'.
אלקסיס בלדל
ביוגרפיה
בלדל נולדה ביוסטון שבטקסס, בת למרטין בלדל ולננט, דיילת אוויר ומפקחת מתנות (gift processor). אביה גדל בארגנטינה למהגרים מאירופה.
שפת אמה היא ספרדית ובלדל לא למדה אנגלית טרם החלה את לימודיה בכיתה א'. כשהייתה בת שמונה עודדו אותה הוריה לשחק בתיאטרון הקהילתי על מנת להתגבר על ביישנותה. השתתפותה בהפקות מקומיות דוגמת "הקוסם מארץ עוץ" עוררה בה שאיפות להיות שחקנית. בגיל 14 בעת שיטוט בקניון "התגלתה" על ידי צייד דוגמניות והחלה בקריירת דוגמנות. במקביל המשיכה את לימודיה ב"אקדמיית סט. אגנס", בית ספר לבנות בלבד ביוסטון. לאחר סיום התיכון עברה להתגורר בעיר ניו יורק והחלה ללמוד באוניברסיטת ניו יורק. לימודיה בחוג לקולנוע (תחום עיקרי) נמשכו זמן קצר בלבד. היא עזבה את לימודיה ואת ניו יורק לטובת קריירת משחק בלוס אנג'לס.
קריירה
ב-2002 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "מעיין הנצח המבוסס על רב המכר "מעיין הנצח" של נטלי באביט.
משחקה בבנות גילמור הביא לה תפקידים נוספים בהוליווד, בהם תפקיד של זונה - תפנית חדה לעומת גילום דמותה של "ילדה טובה קונטיקט" בבנות גילמור - בסרט הקולנוע עיר החטאים שיצא לאקרנים ב-2005. הסרט צולם בעיקר בגוונים אפורים, אך הבמאי בחר להדגיש בצבע מראות מסוימים, ביניהם עיניה הכחולות של בלדל. בנוסף באותה שנה, כיכבה בסרט אחוות הג'ינס, ובסרט ההמשך שיצא באוגוסט 2008.
בשנת 2009, התארחה בפרק בסדרה "ER", שם שיחקה את ד"ר ג'וליה וייס. בשנת 2012, שיחקה בשלושה פרקים בסדרה "מד מן". ב-2014, שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "אנחנו והם".
משנת 2017 היא מופיעה בסדרת הדרמה של הולו, "סיפורה של שפחה" בתפקיד אמילי. על תפקידה זה זכתה בפרס אמי לשחקנית אורחת בסדרת דרמה לשנה 2017, וקיבלה מועמדות נוספת בקטגוריית שחקנית המשנה ב-2018. בשנת 2022 הודיעה כי היא עוזבת את הסדרה לפני עונתה החמישית.
חיים אישיים
בלדל, המכונה "קים" על ידי בני משפחה וחברים, מתנדבת בארגון "פירסט בוק", ארגון ללא כוונת רווח שעוסק בחלוקת ספרים לאלו שידם אינה משגת את רכישתם.
במשך כשלוש שנים וחצי, ניהלה בלדל מערכת יחסים עם השחקן מיילו ונטימיליה, ששיחק לצידה בסדרה "בנות גילמור". השניים נפרדו ביולי 2006.
אביעזר רביצקי
ביוגרפיה
אביעזר רביצקי נולד בשנת 1945 בירושלים, וגדל בשכונות מקור ברוך ורחביה. הוא למד בבית הספר היסודי "לדוגמה" ובבית הספר התיכון "מעלה". שירת בנח"ל וריכז את סניף "בני עקיבא" בתל אביב. בשנת 1966 החל בלימודי רפואה באוניברסיטה העברית והפסיק לאחר שנתיים. בשנת 1968 החל ללמוד פילוסופיה ומחשבת ישראל באוניברסיטה העברית. במהלך לימודיו נבחר ליושב ראש אגודת הסטודנטים של האוניברסיטה העברית.