cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מעשה שושנה
גלגולי הסיפור
מעשה שושנה מופיע בספר דברי הימים של ירחמיאל בן שלמה, במאה ה-11 או ה-12. כן מופיעה גרסה שונה של הסיפור באחד מכתבי היד של ספר יוסיפון, המתוארך למאה העשירית. היו שטענו ש'מגילת שושן' המוזכר בפירוש הרמב"ן לספר דברים מתייחס למעשה שושנה, יש לשים לב שהרמב"ן מביא נוסח בארמית. התייחסות למעשה שושנה מופיע בספר יוחסין השלם של אברהם זכות במאה ה-16 וממנו הוא מוזכר בספר שלשלת הקבלה.
בשנת 1830 הוציא יצחק פרנקיל את הסיפור בתרגום לעברית. בשנת 1839 פרסם יצחק זיבנברגר את מעשה שושנה בעברית וביידיש עם שאר התוספות לספר דניאל בספרו "חיי טוביה", במסגרת יעדו להביא את הספרים החיצוניים אל הקוראים היהודים.
החוקרים חלוקים האם הספר חובר במקורו ביוונית או בעברית. הראיה העיקרית למקור היווני היא שני מקרים של לשון נופל על לשון ביוונית, בשמות של העצים בעדות של המעלילים.
פירושים
אוריגנס כתב שאחאב בן קוליה וצדקיה בן מעשיה היו שני הזקנים שהעלילו על שושנה בת חלקיהו בסיפור המופיע בתוספות לספר דניאל. גם בספר יוחסין ובסדר הדורות כתוב שאולי אחאב וצדקיה היו המעלילים. אברהם כהנא דוחה זאת מכל וכל וטוען שאין קשר בין הסיפורים הללו.
ארט בוכוואלד
ארט בוכוואלד (באנגלית: Art Buchwald; 20 באוקטובר 1925 – 17 בינואר 2007), היה הומוריסטן אמריקאי יהודי, הידוע במיוחד כבעל טור שהתפרסם לאורך שנים בעיתון "וושינגטון פוסט" ונמכר בסינדיקציה לעיתונים רבים אחרים (ובהם "מעריב" הישראלי). טוריו התמקדו בפרשנות ובסטירה פוליטית. הוא קיבל פרס פוליצר על מצוינות בכתיבת פרשנות בשנת 1982. בשנת 1986 נבחר לאקדמיה האמריקאית לאמנויות.
בוכוואלד ידוע אף בזכות פסק הדין בפרשת בוכוואלד נגד פרמאונט. בשנת 1988 תבעו בוכוואלד ושותפו אלן ברנהיים את חברת סרטי פרמאונט בטענה כי חברת הסרטים גנבה תסריט של הצמד, עליו מבוסס סרטו של אדי מרפי "מגלה את אמריקה". בוכוואלד זכה בתביעה והגיע להסדר פיצויים עם חברת פרמאונט.
ביוגרפיה
ארט בוכוואלד נולד ב-20 באוקטובר 1925 למשפחת מהגרים יהודית ממוצא אוסטרו-הונגרי. אביו, יוסף בוכוואלד, עסק בייצור וילונות. אמו, הלן קליינברגר, אושפזה ב-35 השנים האחרונות לחייה בבית חולים לחולי נפש. לבוכוואלד היו שלוש אחיות בוגרות ממנו - אליס, אדית, ודוריס. בתקופת השפל הגדול, לאחר שהעסק המשפחתי התמוטט, שם אותו אביו בבית יתומים יהודי בניו יורק. עד היותו בן 5 נדד בוכוואלד בין מספר משפחות אומנה ובתי יתומים, לבסוף שב לחיות עם אביו ואחיותיו בשכונת קווינס. בגיל 17 הפסיק את לימודי התיכון ועזב את הבית.
במלחמת העולם השנייה ביקש להתגייס לחיל הנחתים האמריקני, ולאחר שסורב בגלל גילו הצעיר, זייף חתימת הורה וגויס. מחודש אוקטובר 1942 ועד אוקטובר 1945 שירת בחיל הנחתים, שנתיים מתוכן בזירת האוקיינוס השקט, והשתחרר בדרגת סמל.
עיתונות
לאחר שובו לארצות הברית החל ללמוד באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס במלגת חייל משוחרר, זאת אף על פי שלא החזיק בתעודת סיום לימודי תיכון. בעת לימודיו היה העורך הראשי של ירחון הקמפוס Wampus, ובעל טור קבוע בעיתון היומי של הקמפוס The Daily Trojan. אף לאחר שהתגלה שלא סיים את לימודי התיכון התירה לו האוניברסיטה להמשיך את לימודיו, אך ללא זכאות לתואר. עשרות שנים אחר כך, בשנת 1993 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה שבה למד.
בשנת 1948 עזב את האוניברסיטה ונסע לפריז, שם קיבל משרה ככתב שבועון הבידור "וראייטי". בחודש ינואר 1949, לאחר שהביא אחד מן הטורים שכתב, שכותרתו "פריז לאחר החשיכה", למערכת המהדורה האירופית של העיתון "ניו יורק הראלד טריביון", התקבל לעבודה במערכת העיתון. הטור זכה להצלחה בעיתון, ובשנת 1951 החל בוכוואלד מפרסם טור קבוע חדש תחת הכותרת "בעיקר על אנשים" (באנגלית: Mostly About People). שני הטורים אוחדו בסופו של דבר תחת הכותרת "הצד הקליל של אירופה" (באנגלית: Europe's Lighter Side). עד מהרה רכש הטור אוהדים משני עברי האוקיינוס. בעודו בפריז היה בוכוואלד העיתונאי היחיד שזכה לראיון עומק עם אלביס פרסלי, בעת שפרסלי שהה בחופשה בפריז משירותו הצבאי בגרמניה. במרץ 1958 ערך מסע מפריס למוסקבה במכונית יוקרתית ותיאר את חוויותיו בעיתונו.
בשנת 1962 שב בוכוואלד לארצות הברית והפך בעל טור בסינדיקציה, שבשיאו התפרסם ביותר מ-550 עיתונים. הוא פרסם למעלה מ-30 ספרים (אחד מהם, מתנה מה"חברה", תורגם לעברית). הוא אף תרם מכתבותיו לעיתוני הומור.
מחלתו ומותו
בשנת 2000, בהיותו בן 74, סבל בוכוואלד משבץ מוחי ואושפז למשך יותר מחודשיים. בשנת 2006 דווח כי הוא עבר ניתוח לכריתת רגל בעת שהיה מאושפז בהוספיס. בעת ראיון רדיו שהעניק ב-24 בפברואר 2006 סיפר כי החליט להפסיק טיפולי דיאליזה אותם קיבל בעקבות סיבוכי מחלת סוכרת. בראיון אחר שהעניק לכתב CNN בחודש מרץ 2006 סיפר על צוואתו בחיים בה ציווה כי לא תתבצע בו החייאה אם ישקע בתרדמת. במועד ראיון זה בוכוואלד עדיין כתב מדי פעם טור עיתונאי.
ארט בוכוואלד נפטר ב-17 בינואר 2007 מאי-ספיקת כליות. למחרת פרסם הניו יורק טיימס באתר האינטרנט של העיתון כתבת אבל מצולמת בה הופיע בוכוואלד עצמו, כשהוא אומר: "שלום. אני ארט בוכוואלד, כרגע מתתי."
קישורים חיצוניים
מטוריו:
המנצחים (ספר)
המנצחים (Побѣдители) הוא ספר היסטוריה חלופית שכתבה ילנה צ'ודינובה. אירועי הספר מתרחשים בשנת 1984, באימפריה הרוסית שהצליחה לנצח את מלחמת האזרחים ברוסיה.
זהו עולם "אלטרנטיבי" בהיר בו ההיסטוריה של רוסיה, מדינות אירופה וארצות הברית מתפתחת בצורה שונה לחלוטין ב, מכיוון שבמהלך מלחמת האזרחים לא היו האדומים אלה שניצחו, אלא הלבנים, המלוכה החזקה הוחזרה לרוסיה ולא פרצה שום מלחמת עולם שנייה. הדמות הראשית, היא הסופרת הצעירה ילנה, שזה עתה פרסמה את הרומן הראשון שלה על מלחמת האזרחים ומנסה להבין האם ייתכן שהמאה העשרים הייתה מלאה אירועים מדממים שעלולים להאפיל על האימפריה הרוסית המשגשגת של שנת 1984?
עלילה
אירועי הרומן מתרחשים באוגוסט-ספטמבר 1984, בעיקר במוסקבה. האימפריה הרוסית נשלטת על ידי הקיסר ניקולאי השלישי, חבר קרוב של הדמות הראשית, הסופרת נלי. המלוכה ברוסיה שוחזרה לאחר שבשנת 1919 כוחותיו של יודניץ' כבשו את פטרוגרד, האדומים הושמדו חלקית, חלקם ברחו מהארץ.
רוסיה משגשגת בצל האוטוקרטיה, ונראה ששורר רוגע בעולם, אך נלי לא מצליחה להשתחרר מהתחושה שבמקום כלשהו יש רוסיה בולשביקית מקבילה בה רבים מבני דורה אינם חיים, הערים נושאות שמות של מנהיגים אדומים ואנשים חיים באומללות.
הגאוגרפיה הפוליטית
רוסיה היא חלק מהברית הקדושה המחודשת (Священный Союз). הברית מורכבת משלושה גושים המאחדים מלוכות על בסיס דתי: אורתודוקסים (בהובלת רוסיה), קתולים (בהובלת צרפת) ופרוטסטנטים (בהובלת בריטניה); יתר על כן, הגוש הפרוטסטנטי הוא הבעייתי ברון. גרמניה התפרקה למספר מדינות שהיו קיימות לפני איחודה. ארצות הברית נמצאת במשבר כלכלי ופוליטי מתמיד.
אסטוניה היא חלק מרוסיה כאוטונומיה.
מדע וטכנולוגיה
הישגי האלקטרוניקה מקדימים מעט את האמיתיים: מחשבים נפוצים, מצוידים בעורך טקסטים ומתאימים בערך לרמה של ראשית שנות התשעים. הטלפונים הסלולריים הראשונים מופיעים ומזכירים גם את הטלפונים האמיתיים של ראשית שנות התשעים. עם זאת, הטלוויזיה, במובן המודרני, לא קיימת. את תפקיד הטלוויזיה ממלאים "לוחות חדשות", המשמשים גם כטלפוני וידאו. בלוחות החדשות מוצגים רק חדשות (בארצות הברית - גם פרסומות) והתמונה לא כל כך ברורה.
הטיסה המאוישת הראשונה לחלל נעשתה, רק שבמהלך התרחשויות הרומן על פי הטכנולוגיה ששימשה לטיסות האמיתיות הראשונות ולאורך המסלול במקביל לטיסתו של גגארין.
רמיזות
שנת הרומן - 1984, נזכר בספרו של ג'ורג' אורוול "1984". שם הספר הוא התייחסות לרומן של אירינה גולובקינה (רימסקי-קורסקובה), "המנוצח" ("שירת הברבורים"). הטקסט של המאמר של אובסוב על צ'רמניוחה הוא הצהרה של מאמר שכתב דוגין בשם "הכנס את גופך למשחה".
הרומן יצא ב-7 בנובמבר 2016, יום השנה למהפכת נובמבר. המחברת טוענת שזה צירוף מקרים והתאריך נקבע על ידי המו"ל.
The Climb
The Climb (בעברית: הטיפוס) הוא שיר של הזמרת האמריקאית מיילי סיירוס, שיצא במסגרת אלבום הפסקול של הסרט "האנה מונטנה: הסרט". השיר מופיע גם בהוצאה הבינלאומית של המיני אלבום של הזמרת, The Time of Our Lives. השיר יצא לאור ב-5 במרץ 2009 כסינגל המוביל מפסקול הסרט. השיר ראה אור תחת הוצאת חברת התקליטים וולט דיסני רקורדס. השיר הוא בלדת רוק עם מילים המתארות את החיים כמסע קשה אך מתגמל. השיר מעוצב כשיר קאנטרי פופ והיה לשירה הראשון של סיירוס שיצא לאור בתחנות הרדיו של סוגת הקאנטרי.
תגובות
השיר קיבל לרוב תגובות מעורבות מהמבקרים, אשר ציינו לרעה את רמת המילים הירודה של השיר, אך שבחו את יכולותיה הקוליות של סיירוס.
בטקס פרסי הסרטים של MTV לשנת 2009 זכה השיר בקטגוריה "השיר הטוב ביותר מסרט" ובפרסי בחירת הנוער 2009 זכה השיר בקטגוריית "הסינגל הנבחר".
בטקס גראמי ה-52 היה השיר מועמד לפרס גראמי בקטגוריה "השיר הטוב ביותר שנכתב לסרט קולנוע, לטלוויזיה או למדיה ויזואלית אחרת", פרס שניתן לכותבי השיר. למרות זאת, השיר נפסל על ידי חברת התקליטים מכיוון שהוא לא נכתב במיוחד לסרט, כפי שתנאי הקטגוריה דורשים. לדברי מגזין הרולינג סטון, השיר הוגש למועמדות "בטעות". הגוף המעניק של פרס גראמי, האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי ההקלטה, הוציא לאור הצהרה בנוגע למקרה: ""חברת וולט דיסני רקורדס הייתה אקטיבית ובאה למחלקת הפרסים שלנו ואישרה שהשיר לא נכתב במיוחד עבור הסרט "האנה מונטנה: הסרט". על סמך מידע זה, האקדמיה נענתה לבקשת חברת התקליטים." בעקבות המקרה השיר "All is Love" מתוך הסרט "ארץ יצורי הפרא" היה מועמד במקום שירה של סיירוס.
הצלחה מסחרית
השיר הופיע לראשונה במקום ה-48 במצעד שירי הקאנטרי של מגזין בילבורד באותו השבוע בו השיר "Back to Tennessee" של אביה של סיירוס, בילי ריי סיירוס, הגיע למקום ה-59 במצעד. זאת הייתה הפעם הראשונה בה אב ובת הופיעו באותו המצעד עם שירים נפרדים מאז שנת 1990, בה ג'וני קאש ובתו רוזאן קאש הופיעו עם השירים "Silver Stallion" ו-"One Step Over the Line", בהתאמה. בסופו של דבר, הגיע השיר למקום ה-25 במצעד שירי הקאנטרי.
השיר הופיע לראשונה במצעד בילבורד הוט 100 במקום השישי ב-21 במרץ 2009, והיה לשיר המצליח ביותר של סיירוס נכון לאותה עת מאחר ששירה הקודם, "7 Things", הגיע למקום התשיעי במצעד ביולי 2008. במאי 2009 הגיע השיר למקום הרביעי במצעד. במצעד שירי הפופ האמריקאי הגיע השיר למקום השביעי. במצעד השירים הנוצריים הגיע השיר למקום ה-42, ובנוסף - בילה השיר כ-15 שבועות רצופים בראש מצעד "שירי מבוגרים עכשוויים", מה שהפך את סיירוס לאמנית הצעירה ביותר שהגיעה לראש המצעד מאז שנת 1997, בה הזמרת ליאן ריימס הגיע להישג עם השיר "How Do I Live". לפי נתוני מגזין בילבורד, "The Climb" היה לשיר הדיגיטלי השמיני הנמכר ביותר של שנת 2009. הסינגל הגיע למעמד פלטינה משולשת על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי. בקנדה, הגיע השיר למקום החמישי במצעד הסינגלים.
השיר הצליח גם במדינות אוסטרליה וניו זילנד. באוסטרליה הגיע השיר למקום ה-5 לאחר 10 שבועות במצעד. במצעד סיכום-העשור האוסטרלי הגיע השיר למקום ה-84. בנוסף, הגיע השיר למעמד פלטינה במדינה על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי. בניו זילנד הגיע השיר למקום ה-15 וזכה למעמד זהב.
בבריטניה הגיע השיר למקום ה-11 במצעד הסינגלים הבריטי ובכך הגיע להישג זהה לשיר "See You Again" באוקטובר 2008. השיר הגיע למעמד פלטינה במדינה. גם באירלנד הגיע השיר למקום ה-11.
וידאו קליפ
מת'יו רולסטון ביים את הווידאו קליפ לשיר, שפורסם לראשונה ב-11 בפברואר 2009 בדף המייספייס של סיירוס. הסרטון התחיל בצילום של סיירוס מחזיקה בגיטרה ומזוודה כשהיא מתחילה לצעוד במורד דרך ארוכה שנמתחת לאורך עמק. בסופו של העמק, השמש עולה מעבר להר רחוק. כל הסצנה מלווה ב-Computer-generated Imagery. שיערה של סיירוס אסוף והיא לובשת מעיל אפור, גופייה אפורה ומגפי בוקרים. בסצנה נפרדת, סיירוס, לבושה בחולצה קצרה עם שרוולים קצרים ושערה פזור, מתחילה לשיר את "The Climb" מתחת לאור זרקור כחול בחדר סגול. שתי הסצינות מתחלפות במהלך הסרטון. קטעים מתוך הסרט "האנה מונטנה: הסרט" מופיעה אל מול סיירוס כשהיא צועדת. הווידאו מתקרב לסצנה ומונטאז' של קטעים מהסרט, המציגים את דמותה של סיירוס ואת בן זוגה בסרט, טרוויס ברודי (אותו מגלם לוקאס טיל) רוכבים על סוסים. הסרטון חוזר לסיירוס הולכת; היא מרימה ורד שנפל על השביל ואז משליכה אותו מאחוריה. עם התקדמות הקליפ היא רואה גם דברים כמו עדר סוסים וכוכב נופל חוצים את דרכה. תפאורה חדשה נכנסת לסרטון בו סיירוס רוקדת בחדר סגול עם ספירה לאחור, או מדי פעם מוקרנים קטעים מהסרט על הקיר מאחוריה. גשם מתחיל בסביבת הדרך. סיירוס מניחה את הז'קט, תיק הגיטרה, המזוודה והמגפיים, וממשיכה הלאה כשרק הגיטרה שלה קשורה לכתפה. עוד מונטאז'ים של קטעים מוקרנים באותו אופן כמו הראשון. עם סיום המונטאז' האחרון, סיירוס מגיעה לפסגת הר ומביטה בניצחון מעל קצה הצוק כדי לצפות בשמש זורחת מעל אגם.
הופעות חיות
סיירוס ביצעה לראשונה את השיר ב-19 בינואר 2009 בוושינגטון די. סי., באירוע לכבוד ההשבעה הראשונה של ברק אובמה לנשיאות ארצות הברית. סיירוס הקדישה את השיר לבנותיו של אובמה, סשה ומאליה. לאחר הוצאתו הרשמית של השיר במרץ 2009, סיירוס ביצעה את השיר במגוון תוכנית טלוויזיה, ביניהן אמריקן איידול, בוקר טוב אמריקה ותוכנית הלילה של ג'יי לנו. באפריל ביצעה סיירוס את "The Climb" לצד שירים אחרים בחנות של חברת אפל בעיר לונדון. מאוחר יותר הוציאה החברה מיני-אלבום שהוקלט במהלך ההופעה בשם "iTunes Live from London". סיירוס ביצעה את השיר כשיר הסיום בסיבוב ההופעות Wonder World Tour. מאוחר יותר ביצעה סיירוס את השיר במופע רוק בריו בליסבון, פורטוגל. סיירוס ביצעה את השיר גם בסיבוב ההופעות Gypsy Heart Tour.
משנת 2011 ואילך סיירוס מבצעת את השיר באירועים מיוחדים ובהפגנות המוניות. בדצמבר 2011 ביצעה את השיר במופע צדקה של רשת CNN למען נדבנים ואקטיביסטים שפועלים למען מטרות הומניטריות. בשנת 2017 ביצעה את השיר בתוכניות האירוח של ג'ימי פאלון והווארד סטרן. במרץ 2018 ביצעה את השיר במחאה ההמונית מצעד למען חיינו שהתקיימה בוושינגטון די. סי. במרץ 2020 ביצעה סיירוס את השיר במשדר רשת מיוחד ביוזמת פייסבוק ואינסטגרם בשם "" למען אנשים צעירים אשר סיימו את לימודיהם בשנת 2020 ולא זכו לטקס סיום בשל מגפת הקורונה.
ב-25 ביוני 2021 ביצעה סיירוס את השיר במופע "Stand By You", מופע שיזמה לכבוד חודש הגאווה.
גרסאות כיסוי
השיר בוצע מחדש על ידי מספר אמנים. השחקן האנגלי אלן קאמינג ביצע את השיר בופעות הקברט שלו. בעונה התשיעית של תוכנית הכישרונות אמריקן איידול, היה השיר לבחירה פופולרית בקרב המתמודדים.
רקע ולחן
בשנה בה יצא השיר המקורי, בחר המפיק הבריטי סיימון קאוול שיר אותו יקליטו שלושת הפיינליסטים של העונה השישית של תוכנית הכישרונות הבריטית The X Factor - ג'ו מקלדרי, אולי מארס וסטייסי סולומון. לאחר הדחתה של סולומון, ביצעו מקלדרי ומארס את השיר כביצוע הגמר שלהם ב-13 בדצמבר 2009. לאחר זכייתו של מקלדרי, הוציאה חברת סייקו מיוזיק את גרסת הסינגל של השיר בביצועו, כיום לאחר מכן. השיר נכלל באלבום הבכורה שלו "Wide Awake" שיצא לאור שנה לאחר מכן.
אגם אברהם
אגם אברהם (באנגלית: Abraham Lake) הוא אגם מלאכותי בנהר ססקצ'ואן הצפוני, במערב אלברטה שבקנדה. שטח הפנים של האגם הוא 53.7 קילומטרים רבועים, ואורכו 32 קילומטרים.
היסטוריה
אגם אברהם נבנה בחלק העליון של נהר ססקצ'ואן הצפוני, למרגלות הרי הרוקי הקנדיים. הוא נוצר בשנת 1972, עם הקמת סכר ביגהורן. ממשלת אלברטה נתנה חסות לתחרות על קביעת שם האגם בפברואר 1972 עם סיום בניית הסכר, ותלמידים במחוז התבקשו לשלוח שמות תוך התחשבות ב"משמעות ההיסטורית, אישים בולטים, גאוגרפיה וטופוגרפיה והערך של האגם". לבסוף, האגם נקרא על שם סילאס אברהם, תושב עמק נהר ססקצ'ואן בשנות התשעים.
אף על פי שנבנה על ידי בני־אדם, לאגם צבע כחול האופייני לאגמים אחרים בהרי רוקי שנוצרו בתקופת הקרח. צבע זה נגרם בעקבות קמח סלעים שקיים בכל אותם אגמים.
תופעות
תמונות מאגם אברהם בעונת החורף הפכו לאהודות מאוד ברשת האינטרנט,  עקב תופעה טבעית שיוצרת "בועות קפואות" מתחת לקרח. הצמחים שבתחתית האגם משחררים גז מתאן, שקופא ככל שהוא מתקרב אל פני שטח האגם. בחורף, כשמזג האוויר נהיה קר יותר, נערמות הבועות הקפואות אחת מתחת לשנייה. בעקבות התופעה, הפך אגם אברהם יעד מועדף לצלמים.
אריסטוטלס אונאסיס
אריסטוטלס אונאסיס (ביוונית: Αριστοτέλης Ωνάσης; 20 בינואר 1906 - 15 במרץ 1975) היה איש עסקים יווני, שהתמחה בעיקר בעסקי ספנות. היה נשוי לג'קלין קנדי, אלמנתו של הנשיא האמריקני ג'ון קנדי, מאוקטובר 1968.
ביוגרפיה
אונסיס נולד בעיר הנמל איזמיר שבטורקיה (אז חלק מהאימפריה העות'מאנית), למשפחה ממעמד הביניים שעסקה במכירת טבק. עיר הולדתו נכבשה על ידי היוונים אחרי מלחמת העולם הראשונה בשנת 1919, אך נכבשה מחדש על ידי הטורקים בשנת 1922 ובני המשפחה נאלצו להגר ליוון כפליטים. בתחילת שנות העשרים אונאסיס עסק במכירת טבק בארגנטינה, ובשנת 1925 קיבל אזרחות בארגנטינה וביוון. בתחילת שנות השלושים החל לרכוש ספינות, לרבות אוניות נוסעים ומכליות, ובמהלך העשור הפך לאחד מאנשי העסקים הבולטים והעשירים ביותר בעולם. ב-28 בדצמבר 1946 התחתן עם אתנה ליוואנוס, בתו של איל הספנות המתחרה סטאוורוס ליוואנוס. שני ילדיהם, אלכסנדר (1948-1973) וכריסטינה (1950-1988), נולדו בעיר ניו יורק. הזוג התגרש בשנת 1961, ובשנת 1971 אתנה נישאה לאלמן של אחותה, איל הספנות סטאוורוס ניארקוס. ב-10 באוקטובר 1974 אתנה התאבדה בפריז.
בשנת 1954 הואשם על ידי ה-FBI האמריקני בעבירות הונאה, הורשע על פי הודאתו ושילם קנס של שבעה מיליון דולר. בשנת 1957 ייסד את חברת התעופה הלאומית של יוון, אולימפיק איירליינס. במקביל לנישואיו הראשונים ניהל רומן עם זמרת האופרה האמריקנית (ממוצא יווני) מריה קאלאס, שהייתה גם היא נשואה. ב-20 באוקטובר 1968 התחתן עם ג'קלין קנדי, אלמנתו של הנשיא האמריקני ג'ון קנדי שנרצח בנובמבר 1963.
המדיניות הכלכלית החדשה (ישראל 1962)
המדיניות הכלכלית החדשה (1962) הייתה שורה של צעדים כלכליים אשר עליהם הוכרז בצהרי יום שישי, 9 בפברואר 1962, מפי לוי אשכול, שר האוצר של ישראל. במרכזה של התוכנית עמד פיחות גדול של 66% בשער הלירה הישראלית לעומת הדולר האמריקני.
רקע
בנק ישראל, בראשותו של הנגיד הראשון, דוד הורוביץ, החל בונה את עצמו כמוקד כוח בעל השפעה כלכלית, לצידו של משרד האוצר. כגוף מקצועי שאינו פוליטי הוא כיוון את המדיניות הכספית, בהתאם ליעדים ארוכי הטווח של המדינה, וזאת בניגוד למשרד האוצר שהיה נתון ללחצים שוטפים, וכפוף לאילוציה הפוליטיים והקואליציוניים של הממשלה. משרד האוצר ובנק ישראל הובילו במשותף תהליך שהביא לתקופה של צמיחה כלכלית שנמשכה עד שנת 1965. צמיחה זאת הייתה מדהימה בכל קנה מידה, והמדינה היחידה שהראתה צמיחה דומה בין כל מדינות העולם, הייתה יפן.
במקביל לצמיחה, חלה הרעה במאזן התשלומים. מאז 1954 ועד ערב ביצוע התוכנית הכלכלית החדשה נשאר שער הדולר על כנו ברמה של 1.80 ל"י לכל דולר, בעוד שמדד המחירים לצרכן עלה ב-37%. כתוצאה מכך, נשחק שער החליפין הראלי, דבר שפגע בכדאיות היצוא, הוזיל את עלותם של מוצרי היבוא והגדיל את עודף היבוא.
שתי תופעות נוספות אשר יצרו צורך לשנות את מדיניות שער החליפין הנמוך היו כדלקמן: קביעת שער חליפין מעודכן הפכה לצורך דחוף בראשית שנות ה-60.
שמועות והכחשות
מביני דבר בציבוריות הישראלית אשר קלטו את הצורך בעדכון שער הלירה הישראלית, נתנו ביטוי ברבים למחשבתם, והשמועה כי פיחות גדול צפוי התפשטה בציבור. מטבע הדברים, האפקטיביות של פיחות בשער המטבע מתקיימת כאשר דבר ביצועו נשמר בסוד עד לרגע האחרון. הדברים חזרו על עצמם מידי כמה שבועות כאשר התפרסמו שמועות כי פיחות קרב ובא, והציבור רץ להשקיע את כספו באיגרות חוב צמודי מט"ח. העיתונים כינו את התופעה בהלת פיחות, עיתוני הקואליציה כינו את הרצים להשקיע כסילים המאמינים בשמועות שווא, ולעומתם עיתוני האופוזיציה המשיכו באזהרותיהם מצעדי הממשלה הצפויים. זמן רב נותרה בזיכרון הציבור הצהרתו של שר האוצר לוי אשכול, כחודש לפני הפיחות, ערב צאתו לביקור בארצות הברית ואירופה:.
הכרזה על הפיחות
לאחר ההודעה הדרמטית, התקיימה מסיבת עיתונאים, בה השתתף גם נגיד בנק ישראל דוד הורוביץ. במסיבה הסביר השר, כי הפיחות הוא חלק ממדיניות כלכלית חדשה שנועדה להבריא ולייצב את המשק, ולהכשירו להתמודדות עם שוקי חו"ל. הורוביץ הזכיר כי חלפו כבר עשר שנים מאז ביצע האוצר מדיניות כלכלית מקיפה. ומסר כי התוכנית נועדה להכין את המשק לקראת עצמאות כלכלית מחד, ולביטול עיוותים שנוצרו במשק בגלל שער חליפין בלתי ראלי מאידך.
גם אמירתו של שר האוצר לוי אשכול במסיבת העיתונאים כי נחרטה בתודעת הציבור.
הצעדים הכלכליים הנוספים
מטרת משרד האוצר הייתה צמצום המעורבות הממשלתית ועידוד השוק החופשי. הפיחות היה החלק העיקרי בתוכנית אשר השאיר את הרושם הרב ביותר בציבור. אל הפיחות התלוו צעדים נוספים, כאלה הקשורים אליו באופן ישיר, וכאלה שאין להם קשר לפיחות.
ביטול הפרמיות ליצוא
כצעדים מוקדמים לקראת הפיחות, וכדי לפצות את היצואנים על שער נמוך, אשר הביא להם תמורות נמוכות, העניקה המדינה ליצואנים, לממירי מטבע חוץ, ולמעבירי כספי פיצויים לישראל, פרמיות, אשר הגדילו את התמורה שהם קיבלו.
עם ההכרזה על הפיחות, בוטלו פרמיות אלו. אך הממשלה התחייבה למצוא הטבות יצירתיות אשר ימשכו מקבלי פיצויים להמשיך ולהפקיד את הסכומים בבנקים בישראל.
הקצבת מט"ח לנוסעים לחו"ל הועמדה על סכום של 150$ לאדם.
מס על מלאים
במטרה למנוע מאנשים שצברו מלאים שונים (מוצרים מוגמרים, מוצרים בתהליך ייצורם, חומרי גלם, חומרי אריזה וכו'), להתעשר כתוצאה מהשינויים שבוצעו, הוחלט להטיל מס על מלאים. המס הוטל על סחורות שנרכשו טרם פרסום התוכנית והם במחסנים, בנמל, או בספינות שיצאו כבר לדרך. באמצעות המס נספגו מהציבור הפרשי השערים.
מתן הלוואות פיתוח - החמרת המדדים
במקביל ניתנה אפשרות ללווים ישנים לפרוע הלוואות ישנות, מבלי לשלם עמלת פירעון מוקדם.
תוספת היוקר
הוחלט כי הסכמי תוספת היוקר בין הממשלה, ההסתדרות והמעסיקים יישארו על כנם. עם זאת, הממשלה התנתה את תשלום תוספת היוקר ברמת הפרודוקטיביות של העובדים, כך שהעלייה בתוספת היוקר, לא תעלה על העלייה ברמת פריון העבודה.
אשראי וחסכונות
המדינה הודיעה כי לא תיתן שום הקלה ללווים שהלוואותיהם צמודות למטבע חוץ, מלבד בדיקת האפשרות להאריך את זמני הפירעון של ההלוואות.
כמו כן, מפקידי פיקדונות לזמן קצר לא יכלו למשוך את פיקדונותיהם טרם מועד הפירעון. הריבית על הפיקדונות הועלתה באופן אוטומטי, מיום ההכרזה על המדיניות הכלכלית החדשה מ-6% לשנה, ל-7%.
תגובות
המהלך הכלכלי שהוביל לוי אשכול, זכה לתגובות בארץ ובעולם.
בארץ
הכותרת הראשית בעיתון האופוזיציה "חרות" מ-11 בפברואר הייתה:. ד"ר יוחנן בדר, ראש סיעת חרות בכנסת אמר לעיתונאים כי ממבט ראשון מתגלית התוכנית כשלילית, וכי פיחות שאינו מלווה בצמצום התקציב, פירושו הטלת מיסים חדשים. סיעות מפ"ם ומק"י שללו בתוקף את התוכנית הכלכלית החדשה, ואף הגישו הצעות אי אמון בממשלה. סיעת אחדות העבודה (חברי הקואליציה) הסתייגה מן התוכנית החדשה, ואנשיה נעדרו מן ההצבעה לאישור התוכנית בכנסת. שר התחבורה יצחק בן-אהרן, התנגד לתוכנית, ושלושה חודשים לאחר הפיחות, התפטר מתפקידו, וחזר לקיבוצו גבעת חיים.
סיעות המפד"ל, הליברלים העצמאיים, אגודת ישראל, ופועלי אגודת ישראל, תמכו בתוכנית הכלכלית.
ההסתדרות הודיעה כי היא מתייצבת מאחורי התוכנית הכלכלית החדשה של האוצר, אך במקביל היא תפעל במלוא כוחה למען הבטחת רמת חיים נאותה לאיש עמל הכפיים, ולמען לא ייפגע שכרו על ידי הפיחות.
בעולם
חוגים פיננסיים בפריז, תמכו בתוכנית, ומסרו כי הפיחות היה צעד נבון ובלתי נמנע, וכי שער הלירה ששרר עד לפיחות, היה פיקציה.
חוגים כלכליים בארצות הברית אמרו כי היה זה צעד נבון והכרחי המעיד על כך שישראל מסוגלת להסיק מסקנות מעצם העובדות בשטח, ולהוביל מהלכים כתוצאה ממסקנות אלו.
בלונדון ציטטו דברים שנאמרו על ידי שר האוצר, ותמכו בתוכנית תוך שהם מציינים כי זהו הפיחות השלישי בתולדות המדינה. לדבריהם התוכנית תסייע לישראל לממש את שאיפתה להצטרף לשוק האירופי המשותף.
בתחנות השידור הערביות לא זכתה הידיעה להבלטה מיוחדת. רדיו קהיר הודיע כי כלכלת ישראל מתמוטטת, וכי הפיחות ישפיע לרעה על כל המערכת הכלכלית של ישראל. רדיו בגדד, הודיע כי ה"אסופית" ישראל במאמציה להיחלץ מן המשבר הכלכלי בו היא נתונה, נאלצה לבצע פיחות.
השגת מטרות
על השאלה אם הושגו מטרותיה של המדיניות הכלכלית החדשה שהונהגה בשנת 1962, לא היה ניתן לענות באופן מיידי, אלא בפרספקטיבה של זמן. במבט של 40 שנה לאחור, בספר 'לוי אשכול' אשר יצא לאור על ידי ארכיון המדינה, בשנת 2002, נכתב כי אכן התוכנית לא השיגה את מטרותיה. הסיבה שהציעו החוקרים לכישלונה של התוכנית, היא המחלוקת עם שר המסחר והתעשייה, שבגינה נאלץ אשכול להסכים לפשרות בתוכנית, ואלה פגעו בהצלחתה.
אך כבר בשנת 1969, בספר 'ההתפתחות הכלכלית של ישראל', של נדב הלוי ורות קלינוב-מלול, שנכתב באנגלית, תורגם על ידי יעקב קופ, ויצא לאור בהוצאת אקדמון, הובהרו הסיבות האמיתיות לכישלונה של התוכנית. לאמיתו של דבר כבר בשנת 1964, היה ברור כי הגרעון במאזן התשלומים גדל לכ־570 מיליון דולר, והשכר המשיך לעלות מעבר לעלייה בפריון. כך הובהר כי המדיניות הכלכלית החדשה נכשלה בהשגת מטרותיה העיקריות.
אלכסנדרה אקסטר
אלכסנדרה אלכסנדרובנה אקסטר (באנגלית: Aleksandra Ekster, ברוסית: Алекса́ндра Алекса́ндровна Эксте́р : 18 ינואר 1882 – 17 במרץ 1949). ציירת ומעצבת רוסית וצרפתית. כאישה צעירה, הסטודיו שלה בקייב משך את כל האנשים היצירתיים שבעיר, והיא השתלבה מאוחר יותר בסלונים בפריז, כשהיא מתקרבת בהם לציירים כמו פיקאסו. היא מזוהה עם האוונגרד הרוסי/אוקראיני, כקובו-פוטוריסטית, קונסטרוקטיביסטית וכמשפיעה על תנועת האר דקו.
ראשית חייה
היא נולדה בשם אלכסנדרה אלכסנדרובנה גריגורוביץ' בביאליסטוק, במחוז גרודנו של האימפריה הרוסית (פולין) למשפחה בלארוסית עשירה. אביה, אלכסנדר גריגורוביץ', היה איש עסקים בלארוסי עשיר. אמה הייתה יוונית. אלכסנדרה הצעירה קיבלה חינוך פרטי מצוין, למדה שפות, מוזיקה, אמנות ולקחה שיעורי ציור פרטיים. עד מהרה עברו הוריה לקייב, והיא, למדה בגימנסיה ובבית הספר לאמנות קייב, אצל אלכסנדר בוגומזוב ואלכסנדר ארכיפנקו. המורים שלה כללו את מיקולה פימוננקו. אלכסנדרה סיימה לימודי הציור בבית הספר לאמנות קייב ב-1906.
נישואים
בשנת 1908 נישאה אלכסנדרה גריגורוביץ' לעורך דין מצליח מקייב, ניקולאי יבגנייביץ' אקסטר. הם השתייכו לאליטה התרבותית והאינטלקטואלית של קייב. היא בילתה מספר חודשים עם בעלה בפריז, ושם למדה באקדמיה במונפרנאס. מ-1908 עד 1924, היא חיה לסירוגין בקייב, סנט פטרסבורג, אודסה, פריז, רומא ומוסקבה.
קייב
סטודיו הציור שלה היה מקום מפגש עבור האליטה האינטלקטואלית של קייב. בעליית הגג בסטודיו שלה עבדו יוצרים של אמנות דקורטיבית כמו ואדים מלר, אנטולה פטריצקי. שם ביקרו אותה משוררים וסופרים כמו אנה אחמטובה, איליה ארנבורג ואוסיפ מנדלשטם, הרקדניות ברוניסלבה ניז'ינסקה ואלזה קרוגר וכן אמנים רבים כמו אלכסנדר בוגומזוב, ולדמיר ברנוף-רוסין בין רבים אחרים. ב-1908 השתתפה בתערוכה יחד עם חברי קבוצת זבנו (קישור) שאורגנה על ידי דייוויד בורליוק, ולדמיר בורליוק ואחרים בקייב.
האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו
האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו היא המוסד העליון לחקר שפת הלאדינו (ספרדית-יהודית) בישראל ולקביעת הנורמות בה לאור חקר הלשון לתקופותיה ולענפיה. האקדמיה היא מוסד לאומי ואינה כפופה לשום אוניברסיטה בישראל ולא פועלת מתוך שום אוניברסיטה. האקדמיה נוסדה בשנת 2018, והיא פועלת במסגרת הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו. היא אחת מעשרים וארבע האקדמיות הלאומיות לשפה הספרדית הפזורות בעולם, בספרד, בארגנטינה, בבוליביה, בפנמה, ועוד.
הקמת האקדמיה הייתה נקודת ציון היסטורית בשל ההכרה של האקדמיה המלכותית הספרדית בלאדינו כלשון שוות ערך לכל הדיאלקטים האחרים של הספרדית.
רקע להקמתה
הרעיון להקמת האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו החל בשנת 2017, בעקבות שיחות בין ראש האקדמיה המלכותית הספרדית באותו זמן, פרופ' דָרְיוֹ וִילָנוּאֵוָוה, וחוקרים מובילים בתחום הלאדינו והשפה הספרדית, כגון פרופ' שמואל רפאל ועוד פרופסורים במדריד. בפברואר 2018 התקיים במדריד "הכינוס האקדמי של הספרדית היהודית (La convención académica del judeoespañol)", שבו השתתפו שמונה חברים מכותבים אקדמיים זרים (académicos correspondientes estranjeros) של האקדמיה המלכותית הספרדית, החוקרים את הלאדינו בישראל, ועוד שלושה חברים מכותבים ממדינות אחרות. כמו כן השתתפו שלושה נציגים מן הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו בישראל. שם הוחלט להקים את האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו.
אישור רשמי מממשלת ישראל להקמת האקדמיה החדשה התקבל בסוף שנת 2018 מידי מירי רגב, שרת התרבות והספורט באותו זמן. תקנון האקדמיה אושר פה אחד בישיבתה של האקדמיה המלכותית הספרדית באוקטובר 2019. טקס לציון חנוכת האקדמיה התקיים (בפורמט מקוון, עקב מגפת הקורונה) ב-9 בדצמבר 2020, בנוכחותם של שרת החוץ של ספרד, שגריר ספרד, נציג מכון סרוונטס בתל אביב, ובברכתם של נשיא המדינה ראובן רובי ריבלין ושר התרבות, חילי טרופר.
החברים המכותבים ונציגי הרשות הלאומית לתרבות הלאדינו בחרו את חברי האקדמיה ללאדינו – עשרים ושניים, לפי התקנון, כמניין אותיות האלף-בית העברי, אשר שימשו גם את כתב הלאדינו.
אלכסנדרה אקסטר
פריז
בפריז, אלכסנדרה אקסטר הכירה אישית את פבלו פיקאסו וז'ורז' בראק, שהכירו לה את גרטרוד שטיין.
תחת השם אלכסנדרה אקסטר הציגה שש יצירות בסלון בגלרי לה בוטי, פריז, אוקטובר 1912, עם ז'אן מטזינגר, אלברט גלייז, מרסל דושאן ואחרים.
האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו
רקע להקמתה
חברי האקדמיה הם חוקרים, סופרים, מתרגמים, אנשי מדע ומלומדים שלעבודותיהם נגיעה מוכחת לשפה הספרדית היהודית. הם באים מתחומי ידע שונים בלאדינו: הם בלשנים ופילולוגים, חוקרי ספרות ולשון, חוקרי תולדות הספר והעיתונות בלאדינו, חוקרי הקהילות של דוברי הלאדינו, חוקרי מוזיקה ומשוררים. רוב החוקרים מתרכזים בלאדינו של קהילות המזרח, הקהילות שהתקיימו ברחבי האימפריה העות'מאנית; חלקם מתמקדים בקהילות המערב, בלשון החכיתיה – הספרדית-היהודית בצפון-אפריקה, במיוחד במרוקו.
ייסוד האקדמיה
הישיבה הראשונה של חברי האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו התקיימה ב-19 בינואר 2020 בירושלים. באותה ישיבה נבחרו פה אחד נשיאת האקדמיה, פרופ' אורה (רודריג) שורצולד, והמזכיר האקדמי, פרופ' שמואל רפאל. עשרים החברים הנוספים הם: פרופ' משה אורפלי, פרופ' תמר אלכסנדר, הגב' אלגרה אמדו, פרופ' דוד מ' בוניס, פרופ' יעקב בן-טולילה, פרופ' ירון בן-נאה, פרופ' אלעזר גוטוירט, ד"ר ניבי גומל, ד"ר סוזי גרוּס, ד"ר גילה הדר, ד"ר דב הכהן, ד"ר מיכל הלד-דהלהרוזה, ד"ר שושנה וייך-שחק, ד"ר אביעד מורנו, פרופ' עליזה מיוחס-ג'יניאו, הגב' מרגלית מתתיהו, פרופ' אדווין סרוסי, ד"ר אליעזר פאפו, פרופ' רות פיין ומר משה שאול. באותה ישיבה נבחרו גם חברי הוועד המנהל: פרופ' ירון בן-נאה, הגב' מרגלית מתתיהו, ד"ר אליעזר פאפו, פרופ' רות פיין ומר משה שאול.
בין מטרות האקדמיה
(מתוך התקנון)
אלכסנדרה אקסטר
פריז
ב-1914 השתתף אקסטר בתערוכות אמנים עצמאיים בפריז, יחד עם קזימיר מלביץ', אלכסנדר ארכיפנקו, ואדים מלר, סוניה דלונה ואמנים צרפתים ורוסים נוספים. באותה שנה השתתפה עם ה"רוסים" ארכיפנקו, קולבין ורוזנובה בתערוכה הפוטוריסטית הבינלאומית ברומא. ב-1915 היא הצטרפה לקבוצת האמנים האוונגרדיים Supremus. לדברי שחקנית התיאטרון הקאמרי של מוסקבה, אליס קונן, "בבית הפריזאי [של אקסטר] היה שילוב מיוחד בולט של התרבות האירופית עם החיים האוקראינים. על הקירות בין ציורי פיקאסו ובראק הייתה תלויה רקמה אוקראינית. על הרצפה היה שטיח אוקראיני, לשולחן הם הגישו סירי חרס, צלחות מיוליקה צבעוניות של כופתאות."
האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו
ועדות
האקדמיה מקיימת ועדות קבע וכן ועדות למשימות מוגדרות לשם מילוי מטרותיה.
אלכסנדרה אקסטר
אוונגרד רוסי
אף שלא הייתה מוגבלת לתנועה מודרנית מסוימת, אקסטר הייתה אחת הנשים הניסיוניות ביותר של האוונגרד. היא ספגה ממקורות ותרבויות רבות על מנת לפתח סגנון מקורי משלה. בשנים 1915–1916 עבדה בקואופרטיבים למלאכת האיכרים בכפרים סקופצי וורבווקה יחד עם קזימיר מלביץ', יבגניה פריבילסקאיה, נטליה דוידובה, ואחרות. מאוחר יותר ייסדה אקסטר בית מלאכה להוראה וייצור (MDI) בקייב (1918–1920). אלכסנדר טישלר, ואדים מלר, אנטול פטריצקי עבדו שם. גם בתקופה זו הייתה ממעצבי הבמה המובילים של התיאטרון הקאמרי של אלכסנדר טאירוב.
האקדמיה הלאומית הישראלית ללאדינו
ועדות
אלה הוועדות שהוקמו עד כה: ועדה לניסוח התקנון, ועדת פרסומים, ועדה לניסוח כללי הכתיב של הלאדינו באותיות עבריות וועדה למונחי מטבח וקולינריה.
פרסומים
בשנת 2021 האקדמיה פרסמה את החיבור "כתיבי הלאדינו", בעריכתה של נשיאת האקדמיה, פרופ' שורצולד, הכולל מאמרים העוסקים בכללי הכתיב של הלאדינו באותיות עבריות, באותיות לטיניות וכללי הכתיב של החכיתייה. המאמרים נכתבו בידי פרופ' דוד מ' בוניס, פרופ' יעקב בן-טולילה ובידי העורכת.
יום הסוכרת הבין-לאומי
יום הסוכרת הבין-לאומי (באנגלית: World Diabetes Day) הוא יום המצוין ברחבי העולם מדי שנה ב-14 בנובמבר להעלאת המודעות למחלת הסוכרת.
היסטוריה
יום הסוכרת הבין-לאומי הראשון התקיים ב-14 בנובמבר 1991. הוא נקבע על ידי האגודה הבין-לאומית לסוכרת וארגון הבריאות העולמי בעקבות העלייה באבחון סוכרת ברחבי העולם. התאריך נקבע על פי יום הולדתו של פרדריק בנטינג, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1923) לאחר גילוי האינסולין ב-1922 (יחד עם צ'ארלס בסט).
קמפיין המודעות הבין-לאומי לסוכרת נערך מדי שנה סביב נושא אחר המעסיק את הקהילה, כפי שנבחר על ידי האגודה הבין-לאומית לסוכרת. נושאים בהם עסקו ימי הסוכרת לאורך השנים היו לדוגמה סוכרת וזכויות אדם, סוכרת וסגנון חיים, סוכרת והשמנת יתר חולנית, סוכרת בקרב ילדים ובני נוער, ועוד. בשנים 2009-2013 הנושא המרכזי שנבחר הוא חינוך ומניעת סוכרת. ביום הסוכרת הבין-לאומי נערכים ברחבי העולם אירועים שונים הנוגעים לנושא השנתי, הרצאות, מפגשים, תוכניות רדיו וטלוויזיה, תערוכות, מסיבות עיתונאים, אירועי ספורט ועוד, במטרה להעלות את המודעות לנושא. האירועים נערכים על ידי כ-200 ארגונים העוסקים בסוכרת בכ-160 מדינות ברחבי העולם, בנוסף לפעילויות שעורכים ארגונים נוספים, אנשי מקצוע, אנשים חולי סוכרת ובני משפחותיהם.
לוגו יום הסוכרת הבין-לאומי נקבע ב-2007 כסמל של מעגל כחול, המהווה את סמל הסוכרת בעולם. הלוגו נקבע לאחר החלטת האומות המאוחדות על קביעת יום הסוכרת הבין-לאומי כאחד מהמועדים הבין-לאומיים שלהן. מעגל הוא סמל לחיים ובריאות בתרבויות רבות בעולם; כחול הוא צבע דגל האומות המאוחדות וכן צבע השמיים המאחד את כל אומות העולם. הלוגו נועד לסמל את התאחדות כלל קהילות הסוכרת ברחבי העולם לפעולה משותפת לשליטה במחלה ולמניעתה.
אלכסנדרה אקסטר
אוונגרד רוסי
בשנת 1921 היא הפכה למנהלת הקורס היסודי בסדנה הגבוהה לאמנותית-טכנית במוסקבה, תפקיד בו כיהנה עד 1924. עבודותיה הוצגו לצד זו של אמנים קונסטרוקטיביסטים אחרים בתערוכה שהתקיימה במוסקבה בשנת 1921.
יצירה
בהתאם לסגנון האוונגרדי האקלקטי שלה, ציוריה המוקדמים של אקסטר השפיעו מאוד על עיצוב התלבושות שלה כמו גם על איורי הספרים שלה. כל העבודות של אקסטר, לא משנה המדיום, נצמדות לסגנונה המובהק. עבודותיה תוססות, שובבות, דרמטיות ותיאטרליות בקומפוזיציה, בנושא ובצבע. אקסטר נשארה כל הזמן נאמנה לאסתטיקת הקומפוזיציה שלה בכל המדיומים. יתר על כן, כל מדיום רק שיפר והשפיע על עבודתה במדיומים אחרים.
עם הטמעתה של ז'אנרים רבים ושונים, הרעיונות העתידניים והקוביסטים החיוניים שלה היו תמיד בד בבד עם תשומת הלב שלה לצבע ולקצב. אקסטר משתמשת באלמנטים רבים של קומפוזיציות גאומטריות.
אקסטר מתחה את הכוונות הדינמיות של עבודתה על פני כל המדיומים. העבודות התיאטרליות של אקסטר כמו פסלים, עיצוב תלבושות, עיצוב תפאורה ועיטורים לפסטיבלים משקפים היטב את עבודתה עם אלמנטים גיאומטריים.
באמצעות עיצוב התלבושות שלה, היא התנסתה בשקיפות, בתנועה ובחיוניות של בדים. תנועת משיכת המכחול של אקסטר ביצירות האמנות שלה משתקפת בתנועת הבד בתלבושות שלה. מערכות התיאטרון של אקסטר השתמשו בממדים רב-צבעוניים והתנסו במבנים מרחביים. היא המשיכה עם הנטיות הניסיוניות הללו בעיצובי הבובות המאוחרים שלה. עם הניסויים שלה על פני מדיומים רבים, אקסטר התחילה לקחת את הרעיון של עיצוב התלבושות שלה ולשלב אותו בחיי היומיום. ב-1921 החלה עבודתה של אקסטר בעיצוב אופנה. למרות שעיצובי הייצור שלה היה המוני, רובו היה דקורטיבי וחדשני ביותר, בדרך כלל נכנס לקטגוריית הוט קוטור.
הגירה
ב-1924, אלכסנדרה אקסטר ובעלה היגרו לצרפת והתיישבו בפריז. מ-1926 עד 1930, אקסטר הייתה פרופסור באקדמיה לאמנות עכשווית של פרננד לג'ר. ב-1933 היא החלה ליצור כתבי יד מוארים יפים ומקוריים (גואש על נייר), אולי היצירות החשובות ביותר בשלב האחרון בחייה. כתב היד "Callimaque" (בערך 1939, הטקסט הוא תרגום צרפתי ליצירה של המשורר ההלניסטי Callimachus) נחשב ליצירת המופת שלה.
ב-1936 השתתפה בתערוכה קוביזם ואמנות מופשטת בניו יורק והמשיכה להציג תערוכות יחיד בפראג ובפריז. היא הייתה מאיירת ספרים בחברת ההוצאה לאור Flammarion בפריז משנת 1936 ועד מותה.
סמואל לינו
סמואל דיאס לינו (בפורטוגזית: Samuel Dias Lino; נולד ב-23 בדצמבר 1999 בסנטו אנדרה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת קשר כנף בקבוצת ולנסיה מהלה ליגה.
קריירת מועדונים
לינו החל את הקריירה המקצוענית שלו בסן ברנרדו הברזילאית. ב-30 ביוני 2019 חתם בז'יל ויסנטה מליגת העל הפורטוגלית. ב-3 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–3 על אווש. ב-17 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 0–3 למוריירנסה. ב-2 בפברואר 2020 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בהפסד 1–5 למוריירנסה. בשתי עונותיו הראשונות במועדון ערך 53 הופעות ליגה, בהן הבקיע 11 שערים.
ב-8 בינואר 2022 חתם באתלטיקו מדריד, וב-28 ביולי 2022 הושאל לוולנסיה. ב-4 בספטמבר כבש שער בכורה בניצחון 1–5 על חטאפה.
סדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי
סדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי היא סדרת רשימות מדרג שהפיק המכון לסיכום המאה ה-20 בתעשיית הקולנוע האמריקאית. הרשימות פורסמו מדי שנה בין 1998 ל-2008, עבור רשת הטלוויזיה האמריקאית CBS.
הרשימות נקבעו על פי סקר של יותר מ-1,500 אנשי תעשיית הקולנוע, שבחרו מתוך רשימה של 400 מועמדים בתחומים השונים בתעשייה שנסקרו ברשימות. ידוענים אמריקאים כמו ג'ון טרבולטה וארנולד שוורצנגר נבחרו להגיש את הרשימות בפרקים מיוחדים ששודרו ברשת CBS.
אלן דייוויד (שחקן)
ביוגרפיה
דייוויד נולד במרת'יר טידפיל שבגלמורגן בוויילס.
אחרי שעבד בתיאטרון רפרטוארי עם תיאטרון בלגרייד שבקובנטרי ובתיאטרון ויקטוריה בסטוק, החל להופיע יחד עם הלהקה השייקספירית המלכותית. אתם הופיע בין השנים 1970 ל-2003. תפקידיו הבולטים ביותר הי בדמות טאצ'סטון במחזה "כטוב בעיניכם" (1977), תפקידים שונים בהפקה מחודשת משנת 1986 של המחזה "חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי" ובדמות פולוניוס ב"המלט" (2001). דייוויד הופיע בקביעות עם התיאטרון המלכותי הלאומי, בתיאטרון אלמיידה ובתיאטרון רויאל קורט.
דייוויד מרבה להופיע בתוכניות טלווזיה בין השאר שיחק באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" ב-1973, הדרמה המשטרתית "היחידה" (1975), הסדרה "Virtual Murder" מ-1992, הסיטקום "Honey for Tea", ובפרק "The Unquiet Dead" של הסדרה "דוקטור הו" משנת 2005. עוד שיחק בתפקיד היריב של בויסי בסדרה הקומית "הדשא ירוק יותר" ב-2007 גילם את גריף בסדרה של ה-BBC "גאווין וסטייסי".
חיים אישיים
דייוויד נשוי ולו שני בנים. הוא מתגורר בלונדון.
מזבח הנחושת
מִזְבֵּחַ הַנְּחוֹשֶׁת הוא שמו הראשון של מזבח העולה, אחד הכלים המרכזיים של הפולחן היהודי במשכן שהקים משה במדבר. המזבח שימש בעיקר ככלי עליו הוזה דם הקרבנות, וכן הוקטרו חלק מהמנחות מן הצומח והנסכים (יין או מים) והועלו באש חלקי הקרבנות שזה היה יעודם.
צורת המזבח
כחלק מהצווי על הקמת המשכן מצווה התורה על עשיית מזבח מלוחות עצי שיטים ומצופה נחושת כשתוכו חלול, ומכאן שמו. בעת חניית מחנה בני ישראל במדבר היו ממלאים את המזבח באדמה, על שם הכתוב "מזבח אדמה תעשה לי". ציפוי המזבח כלל גם רשת מנחושת שיועדה להגיע עד "חצי המזבח" (ולפי שיטת רבי יוסי היה רוחבה אמה) כך שניתן יהיה לעשות הבחנה בין חציו העליון והתחתון, הנדרשת במהלך הקרבת רוב הקרבנות (למעט אלו שדמם אינו נזרק על גבי מזבח זה). בנוסף מצווה התורה על הכנת כלים שונים מנחושת לצורך העבודה במזבח וניקיונו, וכן מקלות עץ מצופים נחושת ("בדים") לנשיאתו. תוספת לנחושת על המזבח התקבלה לאחר מעשה קרח ועדתו. שם, על פי ציווי מיוחד, נלקחו מחתות הנחושת ששימשו להקטרת הקטורת במהלך הכרעת המחלוקת, ורוקעו כציפוי נוסף למזבח לזכר אותה מחלוקת. .
מידותיו
אורך המזבח ורחבו היה חמש אמות וגובהו שלוש (לפי פשט הפסוק וכן שיטת רבי יהודה. לפי שיטת רבי יוסי הגובה הנ"ל מדבר משפת הסובב ומעלה, והגובה הכולל הוא עשר אמות, כפול מהאורך, כמו הפרופורציות של מזבח הזהב). בארבע הפינות העליונות שלו נשארו, לאחר חקיקת שאר השטח (מכיוון שהציווי הוא "ממנו תהיין קרנותיו", שלא תחוברנה בנפרד), קוביות שנקראו "קרנות" ועליהן ניתן הדם מאותם הקרבנות שדמם מיועד להזרק בחציו העליון של המזבח, ומתיאור עבודת הקרבנות מסתבר שבתחתיתו בלט "יסוד" בגובה אמה כמו במזבח העולה שעליו נשפכו שיירי הדם, אחר שנזרק חלקו על גבי גוף המזבח - כל קרבן כהלכותיו. לפי חלק מהדעות, ה"כרכוב" שמוזכר בסוף פרשת תרומה הוא מעין רשת (כנראה בציור) שקלטה את הגחלים הלוחשות שנפלו מעל גג המזבח.
אש תמיד
התורה מצווה כי האש שירדה מן השמים בחנוכת המשכן תישאר תמיד דלוקה על המזבח.
מזבח הנחושת היה המזבח העיקרי בבית המקדש הראשון עד לימי אחז. אחז בנה מזבח נוסף גדול יותר שהפך להיות המזבח העיקרי, ואילו את מזבח הנחושת העביר אחז לצד הצפוני של העזרה. כך היה עד לחורבן המקדש, ימיו של יחזקאל.
רושיה מונטנה
רושיה מונטנה (ברומנית: Roșia Montană; בלטינית: Alburnus Maior, אלבורנוס מאיור; בהונגרית: Verespatak, וֶרֶשְפַּטַק; בגרמנית: Goldbach, גולדבאך, או Rotseifen, רוטזייפן) היא (מועצה אזורית) במחוז אלבה ב במערב טרנסילבניה ברומניה. היא שוכנת בעמק "ואלאה רושיאיי" (Valea Roșiei, "העמק האדום"), שדרכו זורם הנהר הקטן רושיה מונטנה. הקומונה מורכבת משישה עשר כפרים.
היסטוריה
קיימות עדויות ארכאולוגיות ומטלורגיות לכריית זהב ב"מרובע הזהב" של טרנסילבניה מאז תקופת האבן המאוחרת. הקהילה, שנודעה אז כאלבורנוס מאיור (Alburnus Maior), נוסדה על ידי הרומאים בתקופת שלטונו של טראיאנוס כעיירת כורים, עם מתיישבים מאיליריה שבדרום דלמטיה. ההתייחסות המוקדמת ביותר לעיר היא על לוח שעווה המתוארך ל-6 בפברואר 131. ארכאולוגים גילו בעיירה בתי מגורים עתיקים, נקרופוליס, מנהרות של מכרות, כלי כרייה, 25 לוחות שעווה וכתובות רבות ביוונית ובלטינית, במרכז גבעת קארפֶן (Dealul Carpeni). הרומאים עזבו את דאקיה בשנת 271.
נראה כי הכרייה החלה שוב בימי הביניים על ידי מהגרים גרמנים (סקסונים טרנסילבנים) שהשתמשו בטכניקות דומות לרומאים. מצב נמשך עד למלחמות ההרסניות של אמצע המאה ה-16.
הכרייה הורחבה מאוד תחת האימפריה האוסטרית בעידוד השלטונות הקיסריים. קרל השישי מימן את בנייתן של בריכות (tăuri) בשנת 1733. לאחר התפרקות האימפריה ב-1918, רוב העורקים הנותרים נכרו תחת זיכיונות באורך קבוע שניתנו לאזרחים המקומיים. הפסולת העשירה בסולפידים יצרה כמויות גדולות של חומצה גופרתית שהחדירה מתכות כבדות למקורות מים מקומיים, בנוסף לכספית ששימשה להפקת הזהב.
בשנת 1948 השתלטה המדינה הרומנית על המכרות, כאשר הכרייה התת-קרקעית המסורתית בקנה מידה קטן נמשכה עד סוף שנות ה-60. לאחר מכן הופנתה תשומת הלב לזהב בריכוז נמוך יותר שחלחל לסלע המקיף את העורקים. בשנת 1975 נבנה בור פתוח לכרייה בתפזורת. מכרה זה הופעל על ידי Roșiamin, חברה בת של החברה הממשלתית "המְנַהֵל האוטונומי של נחושת בדווה" (Regia Autonomă a Cuprului din Deva (RAC)), שהעסיק 775 עובדים, שהיו רוב המועסקים באזור. העפרה רוכזה בציפה בגורה רושיאיי (Gura Roșiei) ולאחר מכן בוצע מיצוי בציאניד ב. מכרה זה נזקק לסובסידיות של 3 מיליון דולר בשנה ב-2004 ונסגר ב-2006 לפני הצטרפות רומניה לאיחוד האירופי.
פרויקט הכרייה
מקור הפרויקט הוא בעסקה משנת 1995 שנחתמה על ידי RAC Deva עם איש העסקים הרומני-אוסטרלי השנוי במחלוקת פרנק טימיש (Frank Timiș) בנוגע לעיבוד מחדש של הפסולת מהמכרות ברושיה מונטנה. מספר שנים מאוחר יותר הועבר רישיון הכרייה עבור שטח של 23.8823 קמ"ר סביב רושיה מונטנה לתאגיד Roșia Montană Gold Corporation (RMGC) מ-Minvest Deva SA (החברה שירשה את RAC Deva). RMGC נמצאת בבעלות של 80% על ידי החברה גבריאל ריסורסס (Gabriel Resources) הנסחרת בטורונטו ו-19.3% בבעלות ממשלת רומניה באמצעות Minvest.
במסגרת הפרויקט תכננה RMGC להפיק 225 טון זהב ו-819 טון כסף במשך 17 שנים, כלול חפירה של שטח גדול, הכולל יצירת ארבעה פירי כרייה המשתרעים על פני 2,050 דונם. השניים הראשונים באתרי הכרייה הישנים של Cirnic ו-Cetate, ואחריהם בורות בייג (Jig) ובאורליה (Orlea) בשלב השני. עד 250 מיליון טונות של פסולת מרוכזת בציאניד יאוחסנו בבריכה של 3,630 דונם בעמק קורנה (Corna) מאחורי סכר בגובה 185 מטר.
התאגיד לא הצליח לקבל הרשאה מלאה לפרויקט. רשויות המדינה העניקו היתרים אשר בוטלו מאוחר יותר על ידי בתי המשפט בעקבות פניות של ארגוני סביבה. הליך הערכת ההשפעה הסביבתית החל בשנת 2004, אך עדיין ניתן אישור סופי.
החברה החלה ברכישת בתים בעיר, אך כ-100 תושבים סירבו למכור, ובתמיכתם של אנשי איכות הסביבה, אדריכלים, ארכאולוגים ועורכי דין, הם נאבקים בתאגיד ובמדינה בבתי משפט. החששות העיקריים של המתנגדים קשורים לסכנות הסביבתיות של שטיפת ציאניד של זהב (כפי שרומניה הייתה עדה לדליפת הציאניד בבאיה מארה בשנת 2000), וכן להרס האתרים הרומיים העתיקים ברושיה מונטנה.
ההתנגדות לתוכניות של RMGC באה בעקבות דו"ח של האקדמיה הרומנית על הפרויקט שפורסם באפריל 2003, שהמליץ להשעות את כל הכרייה בעזרת ציאניד ברושיה מונטנה. בשנים שלאחר מכן, הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, הכנסייה הרומנית הקתולית והכנסייה האוניטרית הרומנית הביעו כולם את התנגדותם לפרויקט. גם ארגונים חוץ-ממשלתיים גדולים כמו גרינפיס וארגונים פוליטיים כמו הפדרציה האירופית של המפלגות הירוקות התנגדו.
בשנת 2013 הודיעה ממשלת ויקטור פונטה כי תשלח דרך הפרלמנט חוק חדש שיאפשר לעקוף תקנות סביבתיות ומורשת שמנעו את תחילת הפרויקט. הודעה זו הובילה להפגנות הרומניות ב-2013 נגד פרויקט רושיה מונטנה בערים הגדולות ברחבי המדינה. ב-3 ביוני 2014 ביטל בית הנבחרים של רומניה בסופו של דבר את הפרויקט.
פסטיבל החציר
בכל שנה מאז 2004, באוגוסט, ארגנו כמה ארגונים לא ממשלתיים פסטיבל מוזיקה בחינם ברושיה מונטנה בסיוע מסע הפרסום של "הצילו את רושיה מונטנה". הפסטיבל שקיבלו את השם "פאנפסט" (FânFest, "פסטיבל החציר") כלל להקות וזמרות רומניות גדולות רבות וכן זדוב שי זדוב מהרפובליקה של מולדובה. כל האמנים מבצעים פרו בונו בסיוע מסע הפרסום ולחגוג גיוון אמנותי ורב תרבותיות.
באירוע פאנפסט בן שלושה ימים יש מגוון גדול של פעילויות תרבות, סביבתיות, מוזיקליות וחיצוניות, כמו גם הזדמנות להשתתף בסדנאות שונות. הבמה המרכזית כוללת קבוצות המבצעות רוק, ג'אז, פולק, רגאיי ומוזיקת עולם. בפאנפסט -2006 נערך אוהל שני, "פעילות אלטרנטיבית", מארח מופעי תיאטרון וריקוד, הקרנות וידאו ופעילויות תרבותיות, סביבתיות וחברתיות אחרות.
אתר מורשת עולמית
ביוני 2018 הוצע אזור רושיה מונטנה כמועמד להצטרף לאתרי המורשת העולמית של אונסק"ו בשל השרידים הארכאולוגים של מכרות הזהב מתקופת השלטון הרומאי. שרידים אלו שכוללים מנהרות באורך כולל של 7 קילומטרים מתחת לארבעה אתרים שונים מעידים על שיטות הכרייה ומיצוי הזהב והכסף של הרומאים. בכך דומה אתר זה לאתר המורשת העולמית לאס מדולס בספרד שגם בו כרו הרומאים זהב.
האזור הוכרז אתר מורשת עולמית ב-27 ביולי 2021 בישיבת ועדת המורשת העולמית בכנס בפוג'ואו שבסין. עם זאת, עקב העובדה שעדיין קיימות התוכניות לחידוש כריית הזהב על ידי חברת גבריאל ריסורסס האתר מוגדר בסיכון גבוה.
מסור שורף
מאפיינים ושימושים נפוצים
השימוש במסור שורף נפוץ בשלבי ההקמה של מבנים בעלי שלד ברזל או פלדה ומשמש לביצוע חיתוכי שטח של קורות ופרופלים מתכתיים.
למסור ציר המאפשר עלרוד של דיסקת החיתוך אך לא מאפשר צידוד (חיתוך אלכסוני מתבצע באמצעות בורג הלחיצה). שלא בשעת העבודה המנוע ודיסקת החיתוך מורחקים באמצעות קפיץ ממשטח העבודה. בשעת העבודה מתבצע הניסור על ידי לחיצה כלפי מטה של המסור אל עבר משטח העבודה והחומר המיועד לחיתוך המונח עליו.
מנוע
מסור שורף מופעל באמצעות חשמל המפעיל מנוע שמסובב את דיסקת החיתוך במהירות גבוהה.
דיסקת החיתוך
דיסקת החיתוך עשויה מתרכובת של קוורץ בדרך כלל עם סיבים ודומה בהרכבה לדיסקת החיתוך של משחזת זווית אך שונה ממנה בקוטר הדיסקה (לרוב 14 אינץ') ובעוביה.
מתג הפעלה
מתג ההפעלה ממוקם בדרך כלל על ידית האחיזה של הכלי באופן שמאפשר אחיזה מלאה של כף היד ולחיצה במקביל על מתג ההפעלה.
משטח העבודה ובורג הלחיצה
משטח העבודה נמצא בתחתיתו של המסור ועליו מניחים את החומר המיועד לחיתוך. משטח החיתוך חרוץ באמצעיתו כנגד מקום ירידת להב המסור.
רוחבו של משטח העבודה משתנה ממסור למסור בהתאם לרוחב החומר הנחתך. בחלק מהמסורים מסומנות שנתות על משטח החיתוך לציון מרחקים וזוויות המסייעים לביצוע העבודה.
בחזית משטח העבודה מותקן בורג עבה שבראשו משטח הידוק. תפקידו של הבורג הוא להצמיד את החומר המיועד לחיתוך לחלקו האחורי של משטח החיתוך (בדומה לפעולת מלחציים) וזאת כדי למנוע ממנו תזוזה בשעת החיתוך.
במרבית המסורים ניתן לצדד את הבורג הלחיצה בזווית של עד 45 מעלות - דבר המאפשר ביצוע חיתוכים אלכסוניים.
פציעות
פציעות ממסור שורף קורות בעת שאברי גוף נמצאים בסמוך לדיסקת החיתוך, בעיקר במקרה של אחיזה ידנית של חומר החיתוך במקום עיגון שלו בעזרת בורג הלחיצה.
פציעות נוספות עשויות לקרות בעקבות שבבים העפים מהחומר הנחתך ומהתפרקות של דיסקת החיתוך (דבר העשוי לקרות בעיקר בעקבות שימוש בדיסקות ישנות ושחוקות או בעת הפעלת לחץ רב מידי על המסור).
סוג נוסף של פציעה הקיים אך פחות שכיח הוא כוויות ממגע בידיים חשופות במתכת שזה עתה נחתכה עוד לפני שהספיקה להתקרר.
גבעות טרנר (אנטארקטיקה)
גבעות טרנר (באנגלית: Turner Hills) היא קבוצת גבעות בארץ אואטס, שבאנטארקטיקה.
הגבעות ממוקמות בין קרחון אסטרו וקרחון נמרוד, בצפון-מערב רכס מילר.
גובהן של הגבעות 2,004 מטרים מעל פני הים.
גילוי ומיפוי הגבעות
הגבעות מופו על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים טלורומטריים ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1962.
מקור השם
שמן של הגבעות ניתן להן על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הגבעות נקראות על שמו של דוקטור מורט ד. טרנר (Mort D. Turner) מהקרן הלאומית למדע של ארצות הברית. טרנר היה מנהל התוכנית לחקר מדעי הקוטב מאז שנת 1959. טרנר חקר את הגאולוגיה של העמקים היבשים מקמרודו בין השנים 1959–1960, ובשנים שלאחר מכן שימש כנציג תוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית באנטארקטיקה.
הוגו קלן
הוגו קלן (במקור קליין עד 1909, בהונגרית: Kelen Hugó; בודפשט, 7 במרץ 1888 – בודפשט, 14 ביולי 1956) היה מלחין יהודי-הונגרי, מורה לזמרה. דמותו נקשרה במשך עשרות שנים עם המוזיקה העממית ההונגרית, הן כמלחין והן כמורה לזמרה של זמרות עם וזמרות אופרה גדולות. קלן השאיר אחריו מיצירות תזמורת דרך יצירות מקהילה עד אופרה ושירים. קלן תפס מקום מכובד מאוד בחיים המוזיקליים של הונגריה. במיוחד בקידום המוזיקה של של בלה בארטוק וזולטאן קודאי.
ביוגרפיה
הוגו קליין נולד במשפחה יהודית כבנם של אלברט קליין, קצב, ושל שרולטה נשיץ (1858–1937)
בין 1907 לבין 1909 למד קומפוזיציה באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, בבודפשט אחר כך היה תלמידם של יוזף מרקס בווינה ושל פרנץ שרקר בברלין. תחילה היה הקורפטיטור ב-Opernschule בברלין ולאחר מכן הפך למורה מבוקש מאוד לזמרה בבודפשט. הוא הדריך את ארזי טרק לשיר שירי עם. אחת מתלמידותיו הייתה לילי נמני, והוא היה מורה וקורפטיטור קבוע של מריה בזילידס ואנדרה רזלר.
ב-2 באוקטובר 1920 נשא לאישה את רוזה הירשל.
ב-1926, יחד עם פאל קדושה, ג'רג' קושה, פרנץ סאבו ואישטוואן סלני, הקים את "האגודה החופשית של מוזיקאים הונגרים מודרניים" (Modern Magyar Muzsikusok Szabad Egyesülete). בשל יהדותו הוא לא היה יכול לעבוד ולהופיע בתקופת מלחמת העולם השנייה בדלל החוקים ה (אנטי)יהודים ובמיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי, אלא רב בתיאטרון גולדמארק בפני קהל יהודי במסגרת פעילות האמנות של של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך. הוא הלחין גם מוזיקה לדרמה של קארוי פאפ "בת שבע". משנת 1943 לימד בבית הספר למוזיקה גולדמארק. לאחר השחרור בשנת 1945 היה חבר פעיל באגודת המוזיקאים ההונגרים. מותו נגרם כתוצאה מפקקת בעורקים הכליליים והיפרתירואידיזם.
קלן הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה בבודפשט.
עבודותיו העיקריות
ג'רג' שאנדור גל, בגיליון דצמבר 1971 של Új Élet (עיתון הקהילה היהודית בהונגריה), זכר את עבודתו:
פולין קולינס
פולין קולינס (באנגלית: Pauline Collins; נולדה ב-3 בספטמבר 1940) היא שחקנית אנגלייה זוכת פרס באפט"א ופרס טוני והייתה מועמדת לפרס אוסקר. ידועה בעיקר מתפקידיה בסדרת הטלוויזיה "על אדונים ומשרתים" ומהסרט "שירלי ולנטיין".