cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פאולוס אורוסיוס
חייו
אורוסיוס כתב בסך הכל שלשה ספרים, כשהחשוב בהם היה "שבעת ספרי ההיסטוריה נגד הפגנים" (Historiarum Adversum Paganos Libri VII), הנחשב לספר בעל השפעה רבה ביותר על ההיסטוריוגרפיה בתקופה שבין ימי הקדם ובין ימי הביניים, וגם כן לחשוב בספרים שנכתבו בהיספניה. הספר הוא סיפור היסטורי שהתמקד בעמים הפגניים מקדמת דנא ועד לתקופתו. ההיסטוריה נגד הפגנים הייתה אחד ממקורות המידע העיקריים בנוגע לימי הקדם וששימשו מאוחר יותר את מלומדי הרנסאנס. שיטתו השפיעה על היסטוריונים רבים שקמו אחריו. החיבור הוא קיצור ההיסטוריה העולמית, והוא נסמך על חיבוריהם של היסטוריונים רומים, כמו טיטוס ליוויוס, טקיטוס וסווטוניוס. הוא נכתב בעידודו של אוגוסטינוס, להשלמת ספרו "על עיר האלוהים". זהו חיבור אפולוגטי, שמנסה להוכיח שהאנושות סבלה הרבה יותר לפני לידת הנצרות.
בוב בראדלי
רוברט פרנק בראדלי (נולד ב-3 במרץ 1958) הוא מאמן כדורגל אמריקאי המכהן כמאמן והמנהל הספורטיבי של קבוצת טורונטו הקנדית מליגת ה-MLS. לשעבר מאמן נבחרת ארצות הברית.
ביוגרפיה
יליד ניו ג'רזי ובוגר אוניברסיטת פרינסטון.
בראדלי אימן כ-15 שנים בליגת המכללות בתקופה שלפני הקמת הליגה המקצוענית. בהמשך אימן במשך 9 שנים בליגת ה-MLS כולל זכייה בדאבל לשנת 1998 עם השיקגו פייר ובתואר מאמן השנה. ב-2006 מונה למאמן נבחרת ארצות הברית, עימה זכה במספר הישגים ובראשם זכייה בגביע הזהב של CONCACAF ב -2007 והעפלה לשמינית הגמר מונדיאל 2010. לאחר מכן אימן את נבחרת מצרים.
בהמשך פרץ בראדלי אל השוק האירופאי והיה למאמן האמריקאי הראשון לאמן ביבשת. אימן את סטאבק בנורווגיה ב-2014, משם המשיך למועדון הצרפתי לה האבר ולסוונזי סיטי הוולשית, והפך לאמריקני הראשון שמנהל מועדון פרמיירליג, אך פוטר פחות משלושה חודשים לאחר מכן.
ב-2018 חזר בראדלי ל-MLS כדי לסייע בהקמת מועדון הכדורגל לוס אנג'לס, אותם אימן במשך 4 עונות וזכה בתואר מגן האוהדים ומאמן השנה לשנת 2019. החל מ-2021 עבר לאמן אתטורונטו, בה משחק בנו מייקל בראדלי המשמש כקפטן הקבוצה.
חיים אישיים
בראדלי נשוי ללינדזי, שחקנית לקרוסלשעבר. לזוג בן, מייקל בראדלי ובת בשם ראיין, הנשואה לאנדי רוז, שחקן כדורגל מקצועי בקבוצת ונקובר וייטקאפס.
בנם, מייקל בראדלי, מגדולי שחקני ארצות הברית וקפטן נבחרת ארצו. הקריירות של בראדלי האב והבן הצטלבו במספר מקרים: ב-2004 נבחר מייקל בדראפט על ידי MetroStars כאשר אביו משמש המאמן. בין השנים 2006-2010 אימן בראדלי האב את בנו כמאמן הנבחרת. בשנת 2021 מונה בוב בראדלי למאמן קבוצת טורונטו, בה משמש מייקל קפטן.
הנרי מקינטוש
הנרי מיטלנד מקינטוש (באנגלית: Henry Maitland Macintosh; 10 ביוני 1892 – 26 ביולי 1918) היה אצן סקוטי שזכה במדליית זהב אולימפית.
אריח מלט
אריחי מלט או אריחים הידראוליים (מכונים בישראל גם אריחי בטון) הם אריחים צבעוניים, שלעיתים קרובות מעוטרים בדוגמאות גיאומטריות. הם הופיעו לראשונה בשנות ה-50 של המאה ה-19 באירופה בגרמניה, בקטלוניה (ספרד) ובוִיוִיֶרְז בדרום צרפת, מיקומו של מפעל המלט המפורסם לָפָרְז'. הם יצרו מהפכה בריצוף בתקופתם מכיוון שהיו זולים, עמידים, קלים להכנה ואפשרו שילוב דוגמאות דקורטיביות, ולכן פנו לקהל בעלי בתים רחב בהרבה מאשר אריחי הקרמיקה המזוגגים שקדמו להם, ועל אף שיוצרו ביד, היו אף זולים יותר מאריחי קרמיקה מעוטרים שיוצרו באופן ממוכן באנגליה באמצע המאה ה-19. שיא הפריחה שלהם הייתה מסוף המאה ה-19 עד אמצע המאה ה-20, ובתקופה זו נעשה בהם שימוש נרחב באירופה ובאמריקה, וגם בישראל. החל מאמצע המאה ה-20 הם הוחלפו בהדרגה על ידי טכנולוגיות חדשות יותר כמו טרצו ואריחי קרמיקה מודרניים, שלא אפשרו קישוט דקורטיבי או צבעוני אבל היו זולים יותר.
הנרי מקינטוש
אלוף אולימפי
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה מקינטוש במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם דייוויד ג'ייקובס, ויקטור ד'ארצ'י ווילי אפלגארת' בתוצאה של 42.4 שניות, לפני שוודיה (42.6 שניות). נבחרת גרמניה שסיימה שנייה פסלה. נוסף לכך, הוא השתתף בריצה המוקדמת ל-100 מטר אך לא העפיל לשלב חצי הגמר ובריצת 200 מטר הוא העפיל לשלב חצי הגמר אך לא סיים את הריצה בשלב זה.
אריח מלט
אריחי מלט אינם נשרפים בתנור כמו אריחי קרמיקה אלא מיוצרים בטכניקה של יציקה, כבישה וייבוש. כמו כן, אין להם שכבת זיגוג על פני האריח. הם שואבים את העמידות שלהם מהשילוב של שכבה צבעונית המבוססת על צמנט פורטלנד לבן, אבקת שיש, חול ופיגמנטי צבע, שמהווה את פני האריח, ושכבה גסה ועבה יותר של חול ומלט שמהווה את גוף האריח. שכבת הפיגמנט מעוצבת באמצעות תבנית מתכת שמשמשת לקיבוע הדוגמה ולהפרדה בין משטחים בצבעים שונים. לאחר ייבוש חלקי מוסרת התבנית, שכבת הפיגמנט נלחצת באמצעות מכבש הידראולי אל גוף האריח, ולאחר ייבושו המלא הופכת לחלק ממנו.
הנרי מקינטוש
אלוף אולימפי
בשנת 1913 שימש מקינטוש נשיא מועדון האתלטיקה של אוניברסיטת קיימברידג', והוביל אותו לניצחון על היריבה מאוניברסיטת אוקספורד לאחר שניצח בריצת 100 יארד. בהמשך השנה הוא זכה באליפות סקוטלנד בריצה זו ובתחרות שנערכה בווינה הוא השווה את השיא הבריטי בריצה זו.
אריח מלט
אריחי מלט בישראל
טכניקת הייצור של אריחי המלט הובאה לישראל לראשונה מגרמניה על ידי המתיישבים הטמפלרים. משפחת ביילהרץ הייתה החלוצה בתחום, בבית החרושת שהקימה במושבה הגרמנית בחיפה בסוף המאה ה-19, שם יוצרו מוצרי בנייה טרומיים מבטון, ובכלל זה אריחים מעוטרים. בית החרושת של משפחת וילנד נבנה במקביל ב-1902 ליד תחנת הרכבת העות'מאנית בפאתי יפו, וייצר ומכר אף הוא אריחים מעוטרים לצד מוצרי בניין נוספים.
הנרי מקינטוש
אלוף אולימפי
בשנת 1914 זכה מקינטוש פעם נוספת בריצה 100 יארד בתחרות נגד אוקספורד, לפני שעזב לדרום אפריקה על מנת לשמש בתפקיד עוזר הוועדה המחוזית, תפקיד שמילא מספר חודשים בלבד, משום שחזר למולדתו בפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
אריח מלט
אריחי מלט בישראל
המפעל העברי הראשון שייצר אריחי מלט מעוטרים היה "האחים שלוש". הוא שכן בנוה צדק, הוקם בשנות התשעים של המאה ה-19, ובמקביל להקמת המפעלים הטמפלרים החל גם הוא לייצר מרצפות מלט מעוטרות. האחים שייסדו וניהלו את המפעל היו בניו של אהרן שלוש, ממייסדי השכונה. בתים רבים שהוקמו במחצית הראשונה של המאה העשרים עוטרו באריחי מלט, הן בקרב האוכלוסייה הערבית והן היהודית. לאור הביקוש הרב שנוצר לאריחים מעוטרים, נפתחו בישראל מפעלים נוספים רבים לייצור אריחי מלט, ובשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 פעלו בישראל כ-70 מפעלים שייצרו אריחי בטון מעוטרים, חלקם מפעלים ממש, ביניהם המרצפייה, המומחה וגלוסקא , וחלקם יוזמות ייצור פרטיות שלא תמיד שמרו על סטנדרט הייצור האיכותי והקפדני שהובילו המפעלים הטמפלרים.
אריחי המלט המעוטרים נחשבים לאלמנט עיצוב וינטאג' שתורם לחן ולאווירה של דירה או בית ותיקים. אספנים וחובבי וינטאג' מפרקים לעיתים רצפות בבית שמיועדים להריסה על מנת לעשות שימוש חוזר במרצפות בבניינים חדשים. מספר מפעלים עדיין מייצרים אריחי מלט מעוטרים בשיטות ייצור מסורתיות עבור בתים לשימור ולמען חובבי הוינטאג', אך כיום נפוצים מהם בהרבה אריחי קרמיקה וגרניט פורצלן בעלי דוגמאות גיאומטריות, שחלקן מחקות עיטורים נפוצים של אריחי המלט הוותיקים.
הנרי מקינטוש
אלוף אולימפי
מקינטוש מת במהלך מלחמת העולם הראשונה מפציעתו בקרב על הסום בשנת 1918.
שמואל שבבר
שמואל שבבר (בספרדית: Samuel Schweber; 16 ביולי 1936, בואנוס איירס, ארגנטינה – 1 בינואר 2017 בואנוס איירס) היה שחמטאי יהודי-ארגנטינאי בדרגת אמן בינלאומי.
הוא שיחק פעמים רבות באליפות ארגנטינה בשחמט, ופעמיים (ב-1963 וב-1968) זכה במקום השני.
בשנת 1962 הוא השתתף בתחרות בין-אזורית (המהווה שלב בהעפלה לדו-קרב מול אלוף העולם בשחמט) וסיים במקומות 19–20.
שבבר המשיך להשתתף בתחרויות שנערכו בדרום אמריקה עד לתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
בשנת 1961 הוא קיבל דרגת אמן בינלאומי.
שמואל שבבר במשחקי אולימפיאדת השחמט
בין השנים 1960 ל-1984 השתתף שבבר ב-5 אולימפיאדות שחמט:
הפועל גבעת חיים
הפועל גבעת חיים הוא מועדון כדורמים ישראלי מקיבוץ גבעת חיים איחוד, שמשחק בליגה הלאומית בכדורמים.
היסטוריה
המועדון הוקם בשנת 1963, על ידי בני קיבוץ גבעת חיים יורם מנדלבאום וראובן שפע. מאז הקמתה הייתה לקבוצת צמרת וכבר בשנה הראשונה להקמתה זכתה באליפות המדינה בכדורמים. המועדון נוהל על ידי אנשי הקיבוץ, וכלל גם קבוצות נוער, נערים וילדים.
עד תחילת שנות ה-90 זכה המועדון להצלחות גדולות, שהפכו אותו למוביל בכדורמים הישראלי. שיאה של הקבוצה היה בסוף שנות ה-80 כשבמשך שלוש שנים (1987–1990) לא הפסידה אף משחק רשמי במסגרות מקומיות. המועדון זכה לאורך שנותיו ב-21 אליפויות ישראל, וב-18 גביעי מדינה, יותר מכל קבוצה ישראלית אחרת. כמו כן, הוא הגיע להישגים במפעלים בינלאומיים-המועדון הגיע למקום השני בגביע הים התיכון לאלופות ב-1986.
בין כוכביה במשך השנים היו טל סנונית, יואל סמואל, נמרוד דרייפוס, עופר פרידמן, בני לנג, זוהר רהב, ניר שמיר, רותם נוי המכונה גם "הג'ט", אייר פומן המכונה "הט", ועוד.
בשנים 1993 ו-1994 שבתה קבוצת הבוגרים מפעילות, היא חזרה לליגה ב-1995, ירדה לליגה השנייה ב-1998 ובשנת 1999 חזרה לליגה הראשונה.
בשנת 2008 התפרקה הקבוצה, ובשנת 2009 הוקמה הקבוצה מחדש בשם "הפועל גבעת חיים/עמק חפר". בשנת 2011 חזרה קבוצת הבוגרים של האגודה לפעילות בליגה הארצית, ובשנת 2015 הקבוצה שבה לשחק בליגה הלאומית.
בעונת 2018/2019 קבוצת גיל ה-16 של המועדון זכתה בליגה הארצית והעפילה לליגה הלאומית בהנהגתו של נדב יגודה.
בתחילת עונת 2019/2020 חזר המאמן ושחקן גבעת חיים ונבחרת ישראל לשעבר, בני לנג הביתה ,על מנת להחזיר את גבעת חיים הגדולה.
מחלקת הנוער
למועדון המפואר מחלקת נוער גדולה המונה כ-100 שחקנים ושחקניות החל מגילי 12-ועד לגילי 18.
במשך השנים עד לפירוק הקבוצה ב-2008 מחלקת הנוער של גבעת חיים היוותה חלק משמעותי מסגלי נבחרות הנוער של ישראל והייתה בין הקבוצות החזקות והשולטות בליגת הנוער.
בית ספר לשחייה והכנה לעולם הכדורמים
המועדון מפעיל את בית הספר לשחייה. בית הספר פועל במשך כל השנה וקולט בנים ובנות בגילאי 5 - 12.
תוכנית האימונים בבית הספר לכדור מים כוללת אימוני שחייה המשולבים במשחקי כדור ומיומנויות משחק הכדור מים.
כמו בכל בית ספר לשחייה, לומדים הילדים את ארבעת סגנונות השחייה: חתירה, חזה, גב ופרפר ובנוסף משולבים משחקי כדור במים, כך על ידי שילוב של מיומנויות שחייה, פיתוח יכולות גופניות ושילוב משחקי כדור משיגים הילדים יכולת ספורטיבית רחבה, והכנתם לעולם הכדורמים.
קטורת הסמים
כמו כן, הכהן הגדול היה מקטיר קטורת פעם אחת בשנה ביום הכיפורים בקדש הקדשים.
הקטורת הצטיינה בריחה החזק. חז"ל מספרים שעיזים שבהר מכוור היו מתעטשות מריח הקטורת, ושכלות בירושלים לא היו צריכות לצאת מבושמות בשל ריחה החזק של הקטורת.
סממני הקטורת
לפי חז"ל הקטורת כללה 11 סוגי "סממנים" או "סמים" (רובם צמחים), שהיו נטחנים לפי משקלים קבועים (ארבעת הסממנים הראשונים נזכרו בתורה, שבעת הסממנים האחרונים נזכרו בחז"ל):
כמו כן, צורפו לקטורת מרכיבים נוספים: מלח סדומית, כיפת הירדן ומעלה עשן (צמח שגרם שעשן הקטורת יעלה בקו ישר למעלה ולא יתפזר לצדדים). שני סממנים נוספים שימשו להכנת ה"ציפורן": זרעי בקית הכרשינה (בורית כרשינה בלשון חז"ל) שבהם משפשפים את הציפורן כדי להסיר את שאריות קרום הרכיכה שנותרו עליה, ויין קפריסין, שבו השרו את הציפורן. הסרת שאריות הרכיכה הכרחית מאחר שבעת ההקטרה עולה מהן ריח לא נעים, וייתכן גם מאחר שהרכיכה היא חיה טמאה. בזיהוי סממנים אלו עסקו מפרשים קדמונים כמו רב סעדיה גאון, רש"י והרמב"ם. פרופסור זהר עמר ביצע מחקר מדעי במטרה לזהות את סממני הקטורת והסממנים הנלווים. תוצאות המחקר מופיעות בספרו "ספר הקטורת" (תל אביב תשס"ב).
כמו כן שמותיהם של סממני הקטורת ומרכיביה, מופיעים בחיבורו של הרמב"ם משנה תורה:
הכנת הקטורת
מכיני הקטורת היו נוהגים להכין בפעם אחת קטורת לשנה שלמה. את ההכנה היו עושים בראש חודש ניסן על מנת להביא מחדש, הכמות הדרושה לשנה שלמה הייתה במשקל שלוש מאות שישים ושמונה מנים (מנה - כ-425 גרם).
ארבעת הסממנים המוזכרים בתורה (הצרי, הציפורן, החלבנה והלבונה) היוו את עיקר כמותה של הקטורת: מכל אחד מהם עירבו שבעים מנה. מכל אחד מארבעת הסממנים הבאים - מור, קציעה, שיבולת נרד, כרכום - עירבו שישה עשר מנה, מהקושט - שנים עשר מנה, מהקילופה - שלושה מנה, ומהקינמון - תשעה מנה.
היו כותשים כל אחד מהסממנים בפני עצמו ועושים ממנו אבקה דקה, ולאחר מכן היו מערבים את כל הסממנים יחדיו. לתערובת מצרפים רבע קב מלח סדומית, וכמות קטנה מאוד (כל שהוא) של "כיפת הירדן" ושל "מעלה עשן". בשעת שחיקת הסממנים היה השוחק חוזר ואומר: "הדק היטב", "היטב הדק" (לפי גרסאות אחרות היה אומר "הדק, היטב היטב הדק").
הקטרת הקטורת בכל ימות השנה
בתלמוד הבבלי, במסכת יומא דף כו עמוד א, מובא שהכהן המקריב את הקטורת - מתעשר, ולפיכך נערכה הגרלה פייס רק בין הכהנים שמעולם לא הקטירו קטורת. על פי ברייתא בדף זה היה פייס גם לקטורת שהוקטרה בערב ("כי תניא ההיא – בקטורת").
על פי התלמוד הירושלמי גם הבאת המחתה של הגחלים להקטרת הקטורת - אף היא הייתה מעשירה: "... א"ר חנינה וכן למחתה א"ר יוסה מתניתה אמרה כן מי שזכה בקטורת אומר לזה שעל ימינו אף את למחתה. נמצאתה אומר שני כהנים היו מתברכין בכל פעם"
סדר הקטרת הקטורת
בפייס השלישי היו קובעים מי זכה להקטיר את הקטורת, ומי שעמד לידו זכה בהבאת הגחלים למזבח הקטורת (מזבח הזהב). הכהן שזכה בקטורת בחר כהן נוסף שיעזור לו בהקטרה
הכהן שזכה בהבאת הגחלים לקח מחתה מכסף שנפחה ארבעה קבים ועלה לראש המזבח. הוא מהמערכה השנייה של קטורת גחלים, והוריד את המחתה לרצפת העזרה. את הגחלים שבמחתה הוא העביר למחתה מזהב, שנפחה שלושה קבים, ואת הגחלים המיותרים גרפו לאמת המים שהייתה במקדש. הכהן עם הגחלים נכנס להיכל, שופך את הגחלים על מזבח הזהב, משטח אותם בשולי המחתה, משתחווה ויוצא. הכהן שזכה בהקטרה נכנס להיכל ביחד עם אוהבו שבא לעזור לו, כשבידו כף שבתוכה בזך מלא במנה של קטורת. הכהן שזכה בהקטרה נותן לחברו את הבזך וחברו מערה את תכולת הבזך לתוך ידי המקטיר. אם נשפך חלק מהקטורת לתוך הכף הוא שופך גם אותה לידי המקטיר. חברו של המקטיר משתחווה ויוצא. המקטיר מחכה עד שכל העם יפרשו מבין האולם ולמזבח, ולאחר שהממונה נותן לו הוראה הוא שופך את הקטורת על הגחלים שעל המזבח. את השפיכה הוא מתחיל בצד של המזבח שרחוק ממנו על מנת שלא יכווה. לאחר סיום ההקטרה הוא משתחווה ויוצא.
הקטרת הקטורת ביום הכיפורים
היו הבדלים בהקטרת הקטורת בשאר ימות השנה מהקטרתה ביום הכפורים (אבל לא היו הבדלים במרכיביה):
הקשר בין הסיפורים
המאמר: "הקטורת ממיתה ומחייה- בין חנוכת המשכן לפרשת קורח ועדתו" מתמקד במציאת הקשר בין הופעת הקטורת בפרשת קרח לבין הופעתה בפרשת חנוכת המשכן. בשני הסיפורים לקטורת דו משמעות:
בפרשת חנוכת המשכן משמעותה: הקטורת היא זו שהרגה את בניו של אהרן. לעומת זאת- הנשיאים הקריבו קטורת ולא מתו. ואילו, בפרשת קרח משמעותה: אהרן הציל בעזרת הקרבת הקטורת את בנ"י הנותרים מהמגיפה. עם זאת 250 המקריבים מתו כי הקטירו את הקטורת.
הקטורת במדרש
על גודל ומעלות הקטרת קטורת הסמים נאמר במדרש:
לפי פירוש רש"י, אחרי שנדב ואביהוא הקריבו אש זרה (השתמשו בדרך לא נכונה בקטורת) במשכן,
בנ"י ראו את הקטורת כמשהו רע ומאיים- סם המוות.
ה' רצה להראות לבנ"י שהקטורת היא לא דבר שמבשר מוות אלא להיפך- דבר שמבשר חיים.
כדי להראות זאת, שלח את אהרן לעצור את המגיפה בעזרת הקטורת.
זכר לקטורת בימינו
לאחר חורבן בית המקדש הנהיגו חכמים לומר כל יום בתפילת שחרית את סדר "פיטום הקטורת" כזכר להקטרת הקטורת בבית המקדש.
בחסידות ויז'ניץ נוהגים למנות באצבעותיהם את סממני הקטורת כמו בשעת אמירתם, על מנת לוודא ספירה מדויקת, וזאת בשל האמירה "ואם חסר אחד מכל סממניה חייב מיתה". המסורת קיימת גם אצל יהודי עיראק ויתר עדות המזרח וצפון אפריקה.
אברהם אבא וינגורט
הרב אברהם אבא וינגורט (נולד בה'תש"ו) הוא רב ישראלי ממוצא שווייצרי. מלמד בישיבת ההסדר היכל אליהו בכוכב יעקב, בעל תואר ד"ר למשפט עברי. ערך כמה מספריו של הרב יחיאל יעקב ויינברג. ספרים שערך ושליקט תורגמו לאנגלית, צרפתית ורוסית.
ביוגרפיה
נולד במונטריי שבשווייץ לרב שאול ולמרים וינגורט, בתו של הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו. בגיל חצי שנה התייתם מאביו שנספה בתאונת רכבת. בילדותו עמד בקשר חזק עם הרב יחיאל יעקב וינברג, רבו של אביו, שהתגורר גם הוא במקום. למד בישיבת עץ חיים, בישיבת מרכז הרב ובישיבת שטרסבורג. בעל תואר ראשון בספרות מאוניברסיטת שטרסבורג, תואר שני בכלכלה ותואר ד"ר למשפטים מאוניברסיטת הסורבון. בשנת תשל"ב נישא ליונה לוי. עלה לארץ מספר שנים לאחר מכן ועבר להתגורר בשכונת רחביה בירושלים - לזוג שבעה ילדים.
בזמן מסך הברזל נסע מספר פעמים לרוסיה לשליחות - בחיזוק היהודים ועידודם, וכן בעזרה לעליה לארץ.
הרב מרבה למסור שיעורים בישראל ומחוצה לה.
בנו הוא הרב שאול יונתן וינגורט, לשעבר ראש ישיבת 'תום ודעת' (ולשעבר ראש ישיבת ההסדר 'שבות ישראל').
משלחת גארסייה דה נודאל
רקע
משלחת גארסייה דה נודאל הייתה חיונית לאימפריה הספרדית. גילוי נתיב מן האוקיינוס האטלנטי אל האוקיינוס השקט, חלופה למצר מגלן, הביא לשינוי דרמטי בגישה הספרדית לניהול מחוזותיה הדרומיים ביותר של אמריקה, שהופעתו הבלתי-צפויה של דרייק באוקיינוס השקט דרך המצר, בשנת 1578, כבר הפרה את שלוותם.
בראש המשלחת עמדו האחים בָּרְתוֹלוֹמֶה גארסייה דֶל נוֹדאל (פונטבדרה, 1622-1574) וגוֹנסָלוֹ גארסייה דל נודאל, (פונטבדרה, 1622-1569) עם הקוסמוגרף דייגו רמירס דה ארייאנו, בתפקיד נווט ראשי. שתי אוניות במבנה דומה שימשו במשלחת כדי למנוע מצב שאונייה אחת תיאלץ להמתין לשנייה במהלך ההפלגה, מכשול שכיח במשלחות אחרות בתקופה ההיא.
המשלחת הפליגה ב-27 בספטמבר 1618 מליסבון, פורטוגל (שהייתה אז מאוחדת עם ספרד תחת שלטונו של פליפה השלישי), ובינואר 1619 נכנסו האוניות אל המצר שבין ארץ האש לאיסלה דה לוס אסטאדוס, שאותו כינו בשם "אסטרצ'ו דה סן ויסנטה" (הידוע כיום בשם מצר לה מייר). השבועות הבאים הוקדשו לחקר יסודי ומתן שמות בחופיה הדרומיים של ארץ האש ואייה הדרומיים, בהם כף הורן, שאותו כינו "קאבו סן אילדפונסו". לאחר זאת נסחפו הספינות מכף הורן בסופה אל '30 58° דרום, שם גילתה המשלחת ב-12 בפברואר את איי דייגו רמירס, הנקודה היבשתית הדרומית ביותר אליה הגיעו עד אז ולמשך 156 השנים הבאות, והמשיכה הלאה דרומה אל תוך מעבר דרייק. אז פנתה צפונה אל תוך האוקיינוס השקט ונכנסה במיומנות אל מצר מגלן ממערב, כבר בניסיון הראשון. האוניות עברו אל האוקיינוס האטלנטי ב-13 במרץ ושבו לספרד ב-7 ביולי 1619. בעקבות המסע, סיפקה המשלחת לקאסה דה קונטרטסיון (Casa de Contratación) נתונים ומפות יקרי-ערך, שחשאיותן נשמרה למשך מאות בשנים.
הישגים
הישגיה של משלחת גארסייה דה נודאל כוללים:
Estoy Aquí
רקע וכתיבה
ברגע שהשיר יצא הוא זכה לביקורות מעולות מצד כל מבקרי המוזיקה אשר שיבחו את הזמרת על הכיוון שאליו בחרה ללכת, לאחר ששני אלבומיה הקודמים; Magia, וPeligro כשלו מבחינה מסחרית, והראשון מביניהם נמכר בסדר גודל של פחות מ-1,200 עותקים.
את השיר כתבה שאקירה ביחד עם לואיס פרננדו אוצ'ואה, שגם הפיק את השיר ביחד איתה.
וידאו קליפ
השיר הוא השיר הראשון בהיסטוריה של הזמרת שזכה לקבל ווידאו קליפ, ולכן כאשר הקליפ צולם הצוות שלה והיא דאגו לכל פרט קטן. הקליפ צולם ונוהל על ידי סימון ברנד.
בקליפ ניתן לראות אסם ובו ניתן לראות את שאקירה מנגנת בגיטרה, כאשר בחוץ מתחלפות עונות השנה. כל פעם עונה אחרת, כאשר בהתחלה ניתן לראות את הסתיו ואיתו את עלי השלכת שעפים ברוח, ולאחר מכן ניתן לראות את החורף, כשיורד גשם ויש אווירה קרה.
מונה הצפיות של הקליפ נכון למרץ 2020, עומד על למעלה מ-75 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לשני הנצפה ביותר מן האלבום.
מיקומי שיא
השיר זכה להצלחה רבה כאשר הצליח לכבוש את צמרת מצעד שירי הפופ הלטיניים.
בשיר ג'ומאייל
ביוגרפיה
בשיר ג'ומאייל החל לבלוט בפוליטיקה הלבנונית בימי מלחמת האזרחים בלבנון שפרצה בשנת 1975. באותה תקופה בלט ג'ומאייל הן כמנהיג פוליטי וצבאי של "הכוחות הלבנוניים" (איגוד המיליציות הנוצריות) והן כפוליטיקאי אכזרי ביחסיו כלפי מתחריו על הבכורה בקרב הנהגת המחנה הנוצרי. באותה תקופה עבד כעורך-דין והקדיש יום בשבוע לטיפול בלקוחות חברי מפלגת הפלנגות ברובע אשרפייה במזרח ביירות.
ג'ומאייל, שֶכּוּנה בתנועתו בשם החיבה "אל-בּאש", התמודד עם בני הדור השני לפוליטיקה הלבנונית ובכלל זה עם דני שמעון, בנו של נשיא לבנון בעבר כמיל שמעון, ועם טוני פרנג'יה, בנו של נשיא לבנון (1968 - 1974) סולימאן פרנג'יה. טוני פרנג'יה, מנהיג המיליציה בריגדת מרדה נרצח ביוני 1978 יחד עם אשתו ובתו ועשרות משומרי ראשו בארמון הקיץ של משפחת פרנג'יה בעיירה אהדן, על ידי אנשי הפלנגות בראשות אלי חובייקה וסמיר ג'עג'ע. בשיר, שהיה מפקדה של המיליציה המאחדת "הכוחות הלבנוניים", רצה להפוך למנהיגם הבלתי-מעורער של הנוצרים בלבנון, ושאף להפוך את המיליציה לכוח הנוצרי הלוחם היחידי, תוך ביטול נאמנותם של לוחמי "הכוחות" ליחידותיהם המקוריות. הסיבה לאירועים נחלקת בין הצדדים.
בחודש מאי 1980 שכל את בתו הבכורה בת השנה וחצי, מאיה, בהתפוצצות מטען שהיה מכוון, ככל הנראה, נגדו. ג'ומאייל קרא על קברה לאנשיו להימנע מנקמה.
ב-7 ביולי 1980 תקפו הפלנגות את מפקדת מיליציית הנמרים של כמיל שמעון. באירוע, שכונה מאוחר יותר "יום הסכינים הארוכות", נרצחו כ-200 מתוך 500 לוחמי המיליציה, והשאר נותרו בתוך "הכוחות", אולם פיקודם הנפרד בוטל. כך השיג ג'ומאייל את מטרתו - הכוחות הלבנוניים היו נאמנים לו, והורכבו במרביתם מלוחמי הפלנגות, והמיליציה אף המשיכה ליהנות מתדמית של ארגון כלל-נוצרי.
עוד ב-1976 הצטרף ג'ומאייל, יחד עם אחיו, אמין, לפגישת אביו עם ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, על ספינת טילים של חיל הים מול העיר ג'וניה בלבנון, בה ביקשו מרבין סיוע צבאי. ב-12 בינואר 1982 נפגש ג'ומאייל לראשונה עם שר הביטחון הישראלי, אריאל שרון. שרון הגיע במסוק אל ג'וניה, מלווה בעוזרו אברהם טמיר, סגן הרמטכ"ל משה לוי, קצח"ר עמוס ירון, ראש מחלקת מבצעים אורי שגיא, ראש אג"ם יהושע שגיא, נציגי המוסד ומאבטחים. לאחר סעודת-לילה, הוביל ג'ומאייל את האורחים לסיור לילה סביב ביירות. למחרת סייר איתם ג'ומאייל שוב מחוץ לביירות ולאחר מכן בהר סנין. אחר כך אירח אותם בביתו בשכונת אשרפייה בביירות.
בחירתו לנשיא לבנון
חודשים ספורים לאחר הפלישה הישראלית ללבנון, ב-23 באוגוסט 1982 נבחר בשיר ג'ומאייל לנשיא לבנון. יש שראו בו שליט בובה מטעם ישראל וטענו כי לא ראוי למנות לנשיא המדינה אדם שעלה לשלטון על כידוניו של צה"ל ואשר הון משפחתו הגיע, על פי החשד, בעיקר מהברחות ועסקי גידול הסמים בבקעת הלבנון.
ב-1 בספטמבר, שבוע לאחר בחירתו, נפגש ג'ומאייל עם ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ושר הביטחון אריאל שרון במלון קרלטון בנהריה. השניים הציעו לו לחתום על הסכם שלום בין שתי המדינות, אך מצדו של בשיר היו הדברים מורכבים יותר. רצונו לזכות בלגיטימציה כלל-לבנונית וכלל-ערבית חייב אותו להצניע את יחסיו עם ישראל. בישראל התקשו לקבל את המהפך בהתנהגותו של ג'ומאייל ואת הצעתו לדפוס של יחסים לא-רשמיים בין לבנון לישראל בנוסח יחסי איראן–ישראל לפני נפילת משטר השאה.
ההתנקשות בחייו
ב-14 בספטמבר אמור היה ג'ומאייל להגיע לשיחה עם קבוצת אנשי מודיעין ישראלים במשרדי "שומרי הארזים" בשכונת אשרפייה בשעה 17:00. בדרכו לשם עבר בסניף הפלנגות בשכונה, שם נהג להרצות מדי יום שלישי בשעה 16:00. הפעם נאם את נאומו האחרון שם טרם השבעתו לנשיאות, בפני הסמינר לפעילות הצעירות של התנועה. בערב הקודם הגיע למקום טאניוס שרתוני, נכדו בן ה-26 של בעל הבניין בן השלוש קומות, שרק שבועיים לפני כן נמכר למפלגה. משפחתו הייתה ידועה בנאמנותה לפלנגות ואחד מאחייניה אף שימש כעוזרו הקרוב של פייר ג'ומאייל. אולם טאניוס שרתוני היה חבר ברשת מחתרתית של המפלגה הסורית הסוציאליסטית הלאומית, שדגלה בחזון "סוריה הגדולה" וקטעה את הברית שלה עם הפלנגות לטובת לחימה לצד אש"ף. מפעילו של שרתוני היה סוכן מודיעין סורי שישב ברומא, וביממה שלפני כן נתן לשרתוני את ההוראה לבצע את ההתנקשות בג'ומאייל, שתוכננה עוד קודם לכן. שרתוני עלה ללא חשד לדירת אחותו בקומה השלישית והניח מטען נפץ על רצפת חדר האורחים בדירתה, ממש מעל המקום בו ניצב דוכן הנאומים בסניף המפלגה. הוא שלח את אחותו מהבית וטיפס על גג של בניין סמוך, שם המתין להגעתו של ג'ומאייל. בשעה 16:10, במהלך נאומו של ג'ומאייל, הפעיל שרתוני את מטען הנפץ בעזרת שלט-רחוק והבניין כולו קרס. ג'ומאייל נהרג יחד עם נערות פעילות בתנועה. גופתו לא זוהתה עד שבשעה 21:45 זיהה איש המוסד את שעון היד שלו על אחת הגופות בחדר הקירור של בית החולים "אוטל דייה". בכיס חליפתו הכחולה נמצאו אמצעי זיהוי נוספים: טבעת נישואין, מכתב מאחותו הנזירה ארזה ואיגרת-ברכה לרגל בחירתו ממוח'תאר של אחד הכפרים. לידו הייתה גופתו של ידידו, מזכיר סניף המפלגה באשרפייה, ז'אן נאדר. הלווייתו של ג'ומאייל נערכה בבכפיא. מאות מלוחמי הפלנגות, שסירבו להאמין שמנהיגם מת, צעקו במהלכה "בשיר חי...בשיר חי".
מותו של ג'ומאייל עורר בישראל דאגה גדולה. למחרת, עם אור הבוקר, נכנסו כוחות רגלים של צה"ל באישור בגין ושרון לתפוס נקודות מפתח במערב ביירות. תוך יומיים הושלמה הפריצה, וכוחות צה"ל שלטו ברחובות הראשיים במערב ביירות ואף הקיפו את המחנות סברה ושתילה מבלי להיכנס לתוכם. יומיים לאחר הירצחו של בשיר ג'ומאייל ביצעו אנשי הפלנגות את טבח סברה ושתילה. לאחר מותו ירש אותו בתפקידו כנשיא לבנון אחיו אמין ג'ומאייל.
הערכות על אופיו
הדעות באשר לאופיו וערכו של ג'ומאייל חלוקות. מחד גיסא, לאחר מותו, כתב העיתונאי רן אדליסט בספר "מלון פלשתינה": "צריך לתת את הדעת כיצד אנשים מבוגרים, אחראים ורציניים על פי כל קריטריונים מקובלים - חשבו באמת שניתן להמליך את הגנגסטר הקטן הזה בנתוני השטח, האוכלוסייה והשכנים (סוריה)". מאידך גיסא, בספר "פלונטר" שכתב אליעזר "גייזי" צפריר, ראש שלוחת המוסד בלבנון בתקופה שלאחר רצח ג'ומאייל, נכתב על אופיו של בשיר ג'ומאייל: "מנהיגות נחרצת, העזה, אמינות ועמידה מאחורי המילים וגם... ברוטאליות על פי הצורך". צפריר אף הוא מצטרף להערכה שרווחה בקרב "חסידיו" של ג'ומאייל בישראל ובלבנון ש"אילו היה בשיר חי, היו באמת פני הדברים נראים אחרת, בכל התחומים".
בתרבות
הסרט ואלס עם באשיר בבימויו ארי פולמן מתאר את תחילת מלחמת לבנון, רצח באשיר ג'ומייל והטבח בסברה ושתילה.
פרון
{{פירושונים| אישים:
18 קילו של אהבה
18 קילו של אהבה (באנגלית: Pounds of Love 39) הוא סרט תיעודי ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 2005 בבימויו של דני מנקין. זה סיפורו של עמי אנקילביץ'.
פרון
ראו גם
}}
18 קילו של אהבה
עמי משותק בכל גופו פרט לאצבע אחת בה הוא מצליח ליצור סרט אנימציה במחשב. הוא שוקל 18 קילו וכולו עור ועצמות פרט לראש שגדול באופן לא מידתי מהגוף. האהבה שלו לחיים היא הסיבה שהוא עדיין חי. עמי מוקף במשפחה אוהבת ובהמון חברים. הוא כאמור לא יכול להזיז אף איבר בגופו, מלבד אצבע אחת בכף היד איתה הוא עובד כאנימטור בתלת-ממד.
קריין הסרט הוא גידי גוב. בהפקה השתתפה רשת HBO.
הסרט זכה בפרס אופיר לסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2005. דני מנקין זכה ב-Atlanta Jewish Film Festival וב-Palm Beach International Film Festival והיה ברשימת והיה בין המועמדים הסופיים לפרס אוסקר באותה קטגוריה.
תקציר העלילה
כריסטינה היא המטפלת של עמי. היא עושה הכל למענו חוץ מלאהוב אותו כמו שהיה רוצה. הלב של עמי נשבר והוא מחליט לפטר אותה ולצאת למסע של חייו כנגד כל הסיכויים והתנגדות הוריו. מצטרפים אליו חבריו אסף ואמיר וצוות ההפקה של הסרט. המטרה היא כאמור להיפגש עם ד"ר קורדובה.
הם נוחתים בלוס אנג'לס ונוסעים ברכב מיוחד ובו תנאים מיוחדים לעמי. הם עוברים בלאס וגאס ומגיעים לגרנד קניון. עמי צופה על הקניון וחש ברע. הוא מפונה משם אבל אינו רוצה להתאשפז. מוצע לו להפסיק את המסע אבל הוא מסרב.
הם ממשיכים ומגיעים לדאלאס שם מתגורר אחיו אוסקר. בין עמי ואוסקר יש נתק של שלוש שנים לאחר שאוסקר האשים את האם שהיא מזניחה אותו ונותנת את כל תשומת ליבה לעמי. עמי מחליט להפתיע אותו והוא ושאר הצוות מתקבלים באהבה על ידי אוסקר ומשפחתו. בשלב זה מצטרפת גם האם.
הם מגיעים לבית חולים בסן אנטוניו שם עבד ד"ר קורדובה אבל מסתבר שאינו עובד שם יותר. כאן מתחיל מסע חיפוש גדול לאתר את הרופא שבמהלכו נתקע הרכב. הם מיואשים אבל לבסוף מצליח אוסקר לתקן אותו וחבר של אסף ואמיר שעובד ב-CIA מצליח לאתר את כתבתו של הרופא בדיור מוגן במיאמי. הם ממשיכים דרך אוסטין וג'קסונוויל ומגיעים למיאמי.
לבסוף מגשימים לעמי עוד חוויה נוספת – נסיעה במהירות על אופנוע הרלי-דייווידסון כשעמי יושב ב"סירה" הצמודה לאופנוע.
מילות הגיון
מילות הִגיון (במקור בערבית: מקאלה פי צנאעת אלמנטק – מאמר בענף ההיגיון) הוא שמו של חיבור פילוסופי שנכתב, ככל הנראה, על ידי הרמב"ם.
על הספר
הספר מרכז באופן נהיר ותמציתי את עיקרי הלוגיקה של אריסטו, על פי האורגנון: מרכיביה של טענה, סוגי הסילוגיזם, וכו'. במספר מקומות עוסק הספר בנושאים פילוסופיים שמעבר ללוגיקה. ג'ואל קרמר שיער שמרבית החומר נשאב מכתבי אל-פאראבי. העילה לחיבור הספר מתוארת בפתיחתו: על הפתיחה, וכן על פי תוכן הספר, מבין דיווידסון שהספר חובר עבור איש מוסלמי בעל שם. לעומתו סבר הרב קאפח כי את הטקסט חיבר הרמב"ם עבור "שר משרי התורה, מלומד גדול, ראש ישיבה, או רב גדול". הספר נכתב במקור בערבית, ותורגם לעברית ארבע פעמים:
הספר מחולק לי"ד שערים, מספר החוזר בכמה מכתבי הרמב"ם ובראשם במשנה תורה המחולק גם הוא לי"ד חלקים ועל כן מכונה גם "הי"ד החזקה" על דרך המליצה.
ישנם חוקרים המערערים על ייחוסו של הספר לרמב"ם, בין היתר כיוון שהרמב"ם עצמו אינו מזכיר אותו בשאר כתביו, ובשל חוסר ייחוס ברור לרמב"ם בכתבי היד של הטקסט – במקורו ובתרגומיו. כתב יד אחד, שיצא בטורקיה בשנות ה-60 של המאה ה-20, מייחסו ל"יעקב אבו יצחק אבן יוסוף".
אסון נדלין
אסון נדלין הוא האסון החמור ביותר של תקלת שיגור של טיל בליסטי מאז ומעולם. האסון התרחש בבסיס החלל קוסמודרום בייקונור שבקזחסטן ב-24 באוקטובר 1960. באסון נהרגו קרוב ל-200 בני אדם על פי הערכות, והוא מכונה אסון נדלין על שם המרשל מיטרופן נדלין, מפקד כוחות הטילים של ברית המועצות, שנהרג בו. האסון נגרם מהתפוצצותו של טיל בליסטי R-16, מתכנונו של מיכאיל יאנגל.
אירועי 23 באוקטובר 1960
אבטיפוס של הטיל הבליסטי R-16 הוצב על כן השיגור בבסיס החלל בייקונור לקראת שיגורו ביום שלמחרת. הטיל תודלק בתערובת היפרגולית - הניצתת במגע - של דלק ומחמצן, שהייתה רעילה ביותר (הדלק היה הידרזין והמחמצן חומצה חנקתית בריכוז גבוה). סוגי דלק אלה היו מקובלים בטילים שתכנן מיכאיל יאנגל, ואילו סרגיי קורוליוב היה ידוע בהתנגדותו לשימוש בהם בטילים בליסטיים בכלל, ובמשגרים נושאי אדם בפרט. ויכוח זה ניטש בתוכנית החלל של ברית המועצות גם בין קורוליוב לוולנטין גלושקו. כימיקלים אלה הם לא רק רעילים לנשימה אלא גם בעלי תכונה של איכול, ובהישרפם יוצרים גזים רעילים.
בגלל תקלה, נפרצו השסתומים על הצינורות שהובילו ממכל המחמצן לתא השרפה, והם התמלאו בחומצה החנקתית. חומצה זו הייתה כה מאכלת, עד שלא ניתן היה להותירה בצינורות הטיל אלא למשך יומיים לכל היותר, או לשאוב אותה מן הטיל ולהכשירו לשיגור מחדש, תהליך שהיה אמור להימשך מספר שבועות. התקבלה החלטה להיערך לשיגור למחרת היום, על אף שהטיל לא היה מוכן לשיגור. כתוצאה מהחלטה זו עבדו הטכנאים והמהנדסים על הטיל ומערכותיו ברציפות, ללא שינה.
אירועי 24 באוקטובר 1960
בגלל ההכרח לשגר את הטיל במועד, בוצעו הליכי הכנה לשיגור במקביל, בניגוד לנהלים, על מנת לחסוך בזמן. המרשל נדלין נטש את עמדת התצפית שלו, בה נכחו גם גנרלים ופקידים בכירים בממסד החלל והטילים של ברית המועצות, והגיע אל כן השיגור עצמו כדי לזרז את ההכנות לשיגור. קופסת מיתוג חשמלית שתפקידה לתזמן פקודות למערכות הטיל השונות הושארה בטעות במצב שנועד לאחר השיגור. משהבחין בכך אחד הטכנאים, הוא החזיר את מתג ההפעלה למצב של קדם-שיגור. אולם הפעלת המערכת קודם לכן הפעילה את מערכת הסוללות של הטיל עצמו, ובעת החזרת המתג למצב המתנה, ניתנה פקודה לשלב השני של הטיל להזרים את תערובת הדלק והמחמצן לתא השרפה של מנועו הרקטי.
מנועי השלב השני של הטיל הוצתו, ומיד גרמו לפיצוץ מכלי הדלק והמחמצן של השלב הראשון של הטיל. שרפה אדירה פרצה, והחום האדיר שעלה ממנה, בצירוף הרעילות ותכונות האיכול של הדלק והמחמצן, הרגו רבים מהאנשים שעמלו על ההכנות לשיגור, כולל המרשל נדלין. מספר ההרוגים המדויק אינו ידוע, אולם הוא מוערך בכ-200. במשך שנים הוסתר אסון זה מהמערב ומאזרחי ברית המועצות גם יחד. את מותו של נדלין היה קשה להסתיר, ולכן נטען שנהרג בהתרסקות מטוס.
לקריאה נוספת
חומר רב על אירועי הניסוי שכשל הופיע בספרות המקצועית, בפרט לאחר התמוטטות ברית המועצות. ראויים לציון המקורות הבאים:
Against All Odds (Take a Look at Me Now)
(בעברית: נגד כל הסיכויים (תסתכלי עליי עכשיו)) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הבריטי פיל קולינס, מתוך אלבום האולפן שלו, Against All Odds. השיר נכלל בפסקול הסרט "Against All Odds", שיצא בשנת 1984, בבימויו של טיילור הקפורד ובכיכובם של רייצ'ל וורד וג'ף ברידג'ס.
השיר זכה לעשרות גרסאות כיסוי במרוצת השנים ובוצע על ידי אמנים כמו מריה קארי וגם וסטלייף.
הצלחה וסוגה
השיר זכה להצלחה רבה במצעדים כאשר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100, קנדה הוט 100, וכולי. כמו כן, דורג במקום ה-314 במצעד השירים הטובים ביותר בכל הזמנים אשר פורסם על ידי מגזין הבילבורד. השיר זכה להצלחה רבה גם בישראל.
השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את סגנון הרוק הקל.
רקע
בשנת 2002, הוציאה טיילר את האלבום Heart Strings. האלבום הופק על ידי דייוויד אספדן ומאט פריור. על מנת לעזור בקידום האלבום עצמו, הוציאה טיילר את "", כסינגל הראשון מתוכו. בהמשך, יצא השיר "Amazed", כסינגל שיווקי באותה השנה בה יצא הסינגל הראשון.
בשנת 2003, הוחלט להוציא את השיר "Learning to Fly", שבוצע במקור על ידי טום פטי, כסינגל השלישי והאחרון מתוך האלבום.
גרסתה של מריה קארי
(בעברית: נגד כל הסיכויים (תסתכלי עליי עכשיו)) בשנת 1999, הקליטה הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי, את השיר מחדש. השיר הופק מחדש על ידי מריה קארי, ג'ימי ג'אם וטרי לואיס ויצא כסינגל מתוך אלבומה השישי, Rainbow. השיר זכה להצלחה בינלאומית והגיע למקום השני במצעד שבנורווגיה.
בנוסף לכך, דורג כאחד מתוך 100 השירים המצליחים ביותר בצרפת בשנת 2000.
Against All Odds
Against All Odds (בעברית: כנגד כל הסיכויים) הוקלט מחדש בדצמבר 1999–2000, על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית מריה קארי והלהקה וסטלייף. השיר יצא לאור ב-15 בספטמבר 2000, על ידי חברות התקליטים ברטלסמן מיוזיק גרופ, קולומביה רקורדס וסוני מיוזיק אנטרטיינמנט כסינגל מתוך האלבומים, Rainbow ו-Coast to Coast.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
הצלחה
כבר בצאתו, זכה השיר להצלחה חסרת תקדים כאשר כבש עשרות פסגות מצעדים במדינות שונות כמו אירלנד, סקוטלנד, וההממלכה המאוחדת, תוך שדורג כאחד מתוך עשרים השירים המצליחים ביותר בהולנד בשנת 2000.
איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי העניק לשיר את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-400,000 עותקים במדינה.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה לערוץ היוטיוב של מריה קארי ב-25 באוגוסט 2015, חמש עשרה שנים מצאתו המקורית. בחלק מהקליפ, ניתן לראות את קארי והלהקה שרים את השיר באולפן הקלטות, תוך שבכמה סצנות ניתן לראות את קארי כשהיא על יאכטה.
הגוררת איתנה
הגוררת "איתנה" היא אתר צלילה ואתר מורשת תת-מימי, הממוקם מערבית לאיי אכזיב.
היסטוריה
האיתנה היא גוררת שהייתה בבעלות חברת גל-ים. הגוררת פעלה שנים רבות כגוררת אזרחית בנמל חיפה (לצד הגוררות הצבאיות של חיל הים הפועלות אף הן בנמל).
האיתנה טובעה כ-250 מטר מערבית לאיי אכזיב, ושקעה לעומק 30 מטרים (חלקה העליון בעומק של 25 מטרים, וחרטומה בעומק 27 מטרים), ביום רביעי ה-13 במרץ 1996, לאחר שנתרמה על ידי החברה לעבודות תת-מימיות, וטובעה על ידי ההתאחדות הישראלית לצלילה במטרה שתהפוך לאתר צלילה. הגוררת היא כלי שיט קטן, אך נשארה שלמה לאחר טביעתה. הגוררת שקועה על צידה; חרטומה פונה צפונה ועל דפנות החרטום צמיגי ניגוח (פנדרים). בטרם טובעה נחסמו רוב המעברים הפנימיים בגוררת, משיקולי בטיחות צלילה אך ניתן להציץ לתוך גשר הפיקוד.
20th Century Masters - The Millennium Collection
20th Century Masters - The Millennium Collection (בתרגום חופשי: המאסטרים של המאה העשרים - אוסף המילניום) היא סדרת אלבומי אוסף המופצת על ידי Universal Music Group, חברת ענק בתחום ההקלטות. האלבומים הם אוספים של זמרים וזמרות מפורסמים, להקות ידועות, ז'אנרים שונים במוזיקה וחברות תקליטים.
רוב האלבומים כוללים 10 עד 15 רצועות שמע. לחלק מנושאי האוסף מוציאים לאור יותר מאוסף אחד, כאשר האמן הוא אמן פעיל ופורה במיוחד, למשל ג'יימס בראון או קיס.
עני ועשיר ורשע באין לדין
עני ועשיר ורשע באין לדין הוא סיפור מסגרת בדבר מצוות תלמוד תורה המובא ב, ובו משולבות שלוש אגדות עצמאיות עם מוסר השכל משותף: הכל חייבים בתלמוד תורה, גם כאשר קשיי החיים מפריעים לכך.
מבנה האגדה
בסוף כל חלק משלושת חלקי סיפור מסגרת זה מופיעה אגדה הממחישה את מאפייניו של גיבור חלק זה: אגדת הלל לומד תורה להמחשת עוניו של הלל ודבקותו בתלמוד תורה למרות עוניו, אגדה על עושרו של רבי אלעזר בן חרסום ודבקותו בתלמוד תורה תוך הזנחת נכסיו, ותמצית סיפור יוסף ואשת פוטיפר להמחשת צדיקותו של יוסף (ללא התייחסות לתלמוד תורה).
הרב ד"ר שרגא בר־און אמר על מסגרת זו כי "מבלי לפרט את הסיפורים על אודות גיבורי התרבות מעבירה מסר ברור וחד משמעי שביום הדין לא יוכל אדם לפטור את עצמו מן הדין על כך שלא למד תורה". להערכת בר־און, שילוב שלוש האגדות בסיפור המסגרת, ואף כל אחת מהאגדות עצמן, הם יצירה רב-דורית שהתפתחה בהדרגה, כשכל דור הוסיף רובד התואם את מטרותיו הדידקטיות, וכתוצאה מכך, הסיפור השלם "מחד, הוא משמר את החשיבות היתירה של ערך תלמוד התורה ומאידך הוא מורה על גבולותיו של ערך זה באמצעות הצבת מראה המבקרת את הניתוק בין התורה לחיים. סיפורי המופת הופכים לסיפורי מחאה המורים מתי יש לחדול מן העיסוק בתורה ולהפנות לטיפול באתגרי החיים הממשיים שמחוץ לבית המדרש."
הרב יונתן פיינטוך מציין את חריגותו של סיפור יוסף באגדה שלפנינו: "קריאת האגדה ללא סיפורו החריג של יוסף חלקה ביותר: העני והעשיר הם הפכים מושלמים, שני קטבים על ציר אחד, וממילא הם יוצרים יחד מבנה הרמוני ושלם בעל מסר פשוט: כל הקשור בנכסים חומריים בעולם הזה, ריבויים או מיעוטם, אינו אמור למנוע אדם מלעסוק בתורה. הרשע בעל היצר וניסיונותיו, לעומתם, שייכים לציר אחר, ובמידה מסוימת מהווים בהקשר הנוכחי 'מין בשאינו מינו'."
באבות דרבי נתן חיוב העניים בדין על שלא עסקו בלימוד תורה מיוחס לרבי עקיבא.
זיקת הברייתא לפרק התלמוד שבו היא משולבת
הרב פיינטוך דן בשאלת הקשר בין ברייתא זו ובין הפרק השלישי של מסכת יומא, העוסק בעבודת הכהנים בבית המקדש, שבו היא משולבת. תחילה הוא מציג קשר אסוציאטיבי: לפני הברייתא, שאחד מגיבוריה הוא רבי אלעזר בן חרסום, מוזכר בגד הכהונה היקר שהכינה לו אמו. הוא מציע (ושולל) זיקה מהותית: "אמנם נושא האגדה, דינם של יהודים מסוגים שונים, יכול להתקשר באופן כללי ליום הכיפורים, שהוא אחד מימי הדין אשר בהם אדם נידון על מעשיו ומנסה לכפר עליהם. ברם, אם אכן זהו ההקשר, היינו מצפים לפגוש אגדה זו דווקא בפרק השמיני במסכת, סמוך למשניות העוסקות בתשובה ובכפרה, ולא בלב הפרק השלישי, שעוסק בתחילתו של סדר העבודה."
הרב פיינטוך מוצא זיקה בין סיפור יוסף (שכאמור לעיל, נראה כחריג יחסית לכל יתר הברייתא) ובין הפרק במסכת יומא. המשנה שבתחילת הפרק מספרת שלכהן הגדול היו שתי חליפות של בגדי לבן, אחת לשחר ואחת לבין הערביים, ואילו בברייתא מסופר על יוסף: "בכל יום ויום הייתה אשת פוטיפר משדלתו בדברים, בגדים שלבשה לו שחרית לא לבשה לו ערבית, בגדים שלבשה לו ערבית לא לבשה לו שחרית." בשילוב שלו האגדות בפרק שבמסכת יומא רואה הרב פיינטוך ביקורת מרומזת על מעמד הכהנים והעדפת החכמים על פני הכהנים. הוא מציין, למשל, על האזכור הכפול של רבי אלעזר בן חרסום: "האגדה מעמידה מול ר' אלעזר בן חרסום 'הכהן' הגדול' את ר' אלעזר בן חרסום 'העוסק בתורה'. העובדה שמדובר באותו אדם מבליטה את הניגוד בין הדמויות."
ג'ון ברוטון
ברוטון נבחר לראשונה לפרלמנט האירי, הדאל אירן ב-1969 וכיהן כחבר פרלמנט עד לפרישתו מהפוליטיקה הארצית ב-2004. משנת 2004 ועד לשנת 2009 הוא שירת כשגריר האיחוד האירופי בארצות הברית והוא סגן הנשיא לשעבר של מפלגת העם האירופית (EPP).
ראשית חייו
ג'ון ג'ררד ברוטון נולד למשפחת חקלאים קתולית עשירה מדונבויין שבמחוז מית' והתחנך בפנימייה לנערים.
ג'ון ברוטון נישאה לפינולה ברוטון ויחד אתה הביא לעולם ארבעה ילדים.
קריירה פוליטית
בעקבות תבוסתה של מפלגת פינה גייל בבחירות של 1977, מונה ברוטון על ידי מנהיג המפלגה החדש גארט פיצג'רלד, להיות הדובר של המפלגה בפרלמנט בנושאי החקלאות. בהמשך קודם להיות שר האוצר בממשלת הצללים ונשא נאום משמעותי בדיון על התקציב של 1980. הוא מילא תפקיד משמעותי במערכת הבחירות של פינה גייל ב-1981 שבעקבותיהם הקימה המפלגה קואליציה יחד עם מפלגת הלייבור בראשותו של גארט פיצג'רלד. ברוטון סחף כמות גדולה של קולות במחוז הבחירה שלו וכשהוא בגיל 34 הוא מונה להיות שר האוצר, התפקיד הבכיר ביותר בקבינט. הממשלה החדשה נאלצה לסגת מהבטחותיה לקצץ במיסים עקב המציאות הכלכלית הקשה שהייתה אז. הממשלה קרסה באופן בלתי צפוי בלילה של ה-27 בינואר 1982 כאשר היא הובסה בהצבעה על התקציב השנוי במחלוקת שהגיש ברוטון לפרלמנט. חבר הפרלמנט הסוציאליסטי העצמאי, ג'ים קמי, שעד אז תמך בממשלה, הצביע נגד התקציב, שבין שאר הסעיפים הציע הנהגת מס ערך מוסף על נעלי ילדים, ובכך גרם לפיזור הפרלמנט ולמפלגת פינה גייל לאבד את השלטון.
הצעה ראשונה למנהיגות
ממשלת המיעוט של פיאנה פול שהחלה לכהן לאחר מכן החזיקה מעמד עד נובמבר 1982, אז שבה פינה גייל שוב לשלטון בראשות קואליציה עם מפלגת הלייבור, אך כאשר הורכבה הממשלה החדשה, הועבר ברוטון מתפקיד שר האוצר לתפקיד שר התעשייה והאנרגיה. בשנה שלאחר מכן הוקם משרד האנרגיה כמשרד נפרד וברוטון הוגדר כשר התעשייה, המסחר והתיירות. במסגרת חילופי גברי שבוצעו ב-1986 שב ברוטון למשרד האוצר. למרות זאת הוא לא זכה להציג את התקציב שלו. מפלגת הלייבור פרשה מהממשלה על רקע חילוקי דעות על הצעת התקציב. הממשלה נפלה והתקיימו בחירות חדשות.
בבחירות של 1987 נחלה פינה גייל תבוסה קשה. גארט פיצג'רלד התפטר מיידית מתפקידו כמנהיג המפלגה ובבחירות ליורש התמודדו אלן דוקס, פיטר בארי וברוטון עצמו. תוצאות הבחירות המדויקות לא פורסמו. התבוסה של ברוטון הייתה צורבת, שכן המנצח, אלן דוקס, היה כמו ברוטון מהדור הצעיר של הפוליטיקאים, למרות שהוא מבוגר מברוטון בשנתיים, אך הוא נכנס לפרלמנט 12 שנים אחריו. ברוטון בא מהמסורת הדמוקרטיה הנוצרית של פינה גייל, בעוד שדוקס היה מהאגף הסוציאל-דמוקרטי של המפלגה שממנה הגיע פיצג'רלד. דוקס נתפס כמנהיג כושל שזכה לניכור מצדם של חברי מפלגתו ושיקם רק במעט את המפלגה לאחר התבוסה בבחירות. מדיניותו, שהייתה לשמש רשת ביטחון לממשלה של פיאנה פול בהצבעות על רפורמות כלכליות, הייתה לא אהודה גם היא. התוצאה הרת האסון בבחירות של 1990, שבהן דורגה המפלגה באופן משפיל וחסר תקדים כשלישית בקואליציה הלאומית, הפכה להיות הקש האחרון עבור המפלגה ודוקס אולץ להתפטר מתפקידו זמן קצר לאחר מכן. ברוטון, שהיה סגן מנהיג המפלגה אז, נבחר פה אחד לתפקיד המנהיג החדש.
מנהיג המפלגה
בעוד שדוקס הגיע מהאגם הסוציאל-דמוקרטי של המפלגה, ברוטון נמנה עם אנשי האגף  השמרני שלה. אך להפתעת המבקרים והשמרנים, במסגרת יוזמתו הפוליטית הראשונה, קרא ברוטון למשאל עם על התיקון בחוקה שהתיר גירושים באירלנד.
מפלגת פינה גייל הייתה בשקיעה במשך כמעט עשר שנים. מנקודת השיא של הבחירות של נובמבר 1982, שבהם היא זכתה ב-70 מושבים בפרלמנט, 5 מושבים בלבד פחות ממספר המושבים של פאינה פול, איבדה המפלגה מספר ניכר של מושבים. בעקבות התקופה בה הנהיג את המפלגה דוקס הבלתי מנוסה, נראה היה שכעת עמדה המפלגה בפניה תקופה של בנייה מחדש כשמנהיג אותה ברוטון שהיה הרבה יותר מנוסה. בכל אופן, ברוטון נתפס כאיש הימין והרקע הכפרי שלו היווה סיבה לביקורת כנגדו, בעיקר מצד התקשורת.
במערכת הבחירות של 1992 האווירה נגד פיאנה פול העבירה מצביעים רבים לתמוך במפלגות האופוזיציה, אך המרוויחה הגדולה משינוי זה הייתה מפלגת הלייבור ולא פינה גייל, שאיבדה עשרה מושבים נוספים. המבוי הסתום שנקלע אליו המשא ומתן הקואליציוני, נבע בעיקר מסירובה של מפלגת הלייבור לשבת בממשלה אחת עם המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית ועקב כך שברוטון שלל את רצונה של הלייבור לצרף לקואליציה את מפלגת השמאל הדמוקרטית. במצב כזה העדיפו אנשי הלייבור להצטרף לקואליציה עם פיאנה פול. הייתה זו מכה משפילה עבור ברוטון. מפלגת פינה גייל וברוטון באופן אישי, המשיכו לקבל נתונים עלובים בסקרים במהלך 1993 ובתחילת 1994 ובורטון בקושי שרד את ההתמודדות על מנהיגות המפלגה ב-1994. יחד עם זאת, כמה הצלחות בבחירות הביניים והצלחה בבחירות לפרלמנט האירופי באותה שנה, בנוסף להופעה עלובה של מפלגת הלייבור, שינו את מעמדו של ברוטון. בסוף שנת 1994 כאשר הממשלה קרסה, ברוטון היה מסוגל להרכיב ממשלה עם הלייבור ועם מפלגת השמאל הדמוקרטי. ברוטון הואשם בצביעות כאשר הוא הסכים להיכנס לממשלה עם השמאל הדמוקרטי, בניגוד להבטחה של המפלגה בבחירות של 1992 שהיא לא תשב עם מפלגה זו בממשלה אחת. בכל אופן, ב-15 בדצמבר 1994, כשהוא בן 47, נבחר ג'ון ברוטון להיות ראש הממשלה הצעיר ביותר בתולדות אירלנד. הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות אירלנד שהוקמה ממשלה חדשה מבלי שנערכו קודם לכן בחירות כלליות.
ראש ממשלה
מדיניותו של ברוטון הייתה שונה במידה ניכרת מזו של רוב ראשי ממשלת אירלנד. בעוד שרוב המנהיגים הגיעו מתנועת השין פיין של ראשית שנות העשרים (או היו מזוהים איתה), בורטון היה מזוהה יותר עם המסורת של המפלגה האירית הפרלמנטרית (IPP) ששין פיין האפילה עליה בבחירות הכלליות של 1918. בורטון תלה על קיר לשכתו את תמונתו של המנהיג הפוליטי הנערץ עליו, מנהיג ה-IPP, ג'ון רדמונד, ולא את תמונותיהם של מנהיגים אחרים כמו פטריק פירס. אך כדי להבליט את אישיותו המורכבת של ברוטון, חשוב לציין שבנוסף הוא השאיר על קיר לשכתו גם את תמונתו של ראש הממשלה לשעבר מטעם פיאנה פול, שון למס, שנתלתה שם על ידי קודמו, אלברט ריינולדס. ברוטון ראה בלמס את ראש הממשלה הטוב ביותר בהיסטוריה של אירלנד.
ההתקדמות בתהליך השלום בצפון אירלנד וגישתו בנוגע ליחסים עם בריטניה הגדירו את תקופת כהונתו כראש ממשלה. בפברואר 1995 הוא השיק, יחד עם ראש ממשלת בריטניה, ג'ון מייג'ור את מסמך המסגרת האנגלו-אירי. מסמך זה התווה את ההצעה ליחסים המוצעים בין צפון אירלנד לבין הרפובליקה האירית. רבים ממתנגדיו של ברוטון החשיבו אותו כמי ששואף להתאים את עצמו לתביעותיהם של היוניוניסטים (קודמו בתפקיד, אלברט ריינולדס, כינה אותו "ג'ון יוניוניסט"). בכל אופן, הוא מתח ביקורת חריפה על סירובה של ממשלת בריטניה לשתף את השין פיין במהלך שביתת הנשק של הצבא האירי הרפובליקני בין השנים 1997-1994. ברוטון הלין באוזניו של כתב רדיו מקומי בקורק ש"נמאס לי לענות על שאלות על תהליך השלום המזוין", התבטאות שעליה התנצל מאוחר יותר.
ברוטון יצר יחסי עבודה עם מנהיג השין פיין, ג'רי אדמס, למרות שלשניים היו יחסי חוסר אמון זה כלפי זה. מערכת היחסים הופרעה בעקבות הפרתה של הפסקת האש ב-1996 כשהצבא האירי הרפובליקני פוצץ רכב תופת בקנרי וורף שבלונדון. היחסים התדרדרו עוד כאשר הצבא האירי הרפובליקני רצח שוטר אירי, ביצע שוד מזוין כושל של סניף דואר במחוז לימריק ופוצץ מטען חבלה במנצ'סטר. במקביל קיבל ברוטון שבחים רבים באירלנד על גינויו של כוח השיטור המלכותי של אלסטר על כך שנכנע לאיומים של הלויאליסטים ואפשר את קיומו של מצעד של מסדר אורנג' לעבור באזור מגורים של לאומנים. הוא ציין שכוח השיטור לא מהווה גורם אובייקטיבי או עקבי בשמירה על החוק. הזעם והביקורת שלו הובילו לאווירה מתוחה בין לונדון לבין דבלין. בעת קיום הבחירות הכלליות של 1997 הודיע שין פיין שהם מעדיפים ממשלה בראשות פיאנה פול ומיד לאחר תבוסתה של פינה גייל בבחירות אלה, חידש הצבא האירי הרפובליקני את הפסקת האש שלו.
ברוטון גם שימש הנשיא התורן של האיחוד האירופי ב-1996 וסייע לגבש את הסכם היציבות והצמיחה שהגדיר את הפרמטרים המקרו-כלכליים של הארצות ששותפות במטבע האירופי האחיד, האירו. ברוטון היה המנהיג האירי החמישי שנשא נאום בפני שני בתי הקונגרס של ארצות הברית ב-11 בספטמבר 1996 והמנהיג האירופי ה-30 שעשה זאת מאז 1945.
ממשלתו של ברוטון סבלה מהאשמות בנוגע למעשי שחיתות וחוות מבוכות פוליטיות. ב-1996 התפטר שר התחבורה, מייקל לאוורי, עקב האשמות שהוא לא שילם מס הכנסה על תשלומים שקיבל עבור עבודה שביצע כאיש עסקים עבור רשת סופרמרקטים בתקופה שלפני מינויו לתפקיד שר. השר במשרד האוצר התפטר ב-9 בפברואר 1995 עקב הדלפות מידע לתקשורת מהמשרד.
בתקופת כהונתו של ברוטון כראש ממשלה התקיים הביקור הראשון של חבר משפחת המלוכה הבריטית מאז 1912, צ'ארלס, נסיך ויילס. נאום קבלת הפנים של ברוטון זכה לביקורת שלילית בעיתונות האירית. בבריטניה הגדיר הטיימס את הנאום כ"משתפך באופן מביך" בעוד שהגארדיאן תקף את ברוטון על "דעותיו המוגזמות והשטותיות". ברוטון עצמו ראה בעובדה שיורש העצר הבריטי קיים ביקור מוצלח באירלנד, כמסמלת את קיומה של נקודת מפנה ביחסים האנגלו-איריים וטען כי ההערות שהשמיע בנאומו היו מתאימות לאור הנסיבות.
לאחר הפרישה
בבחירות של 1997 היה צפוי שהממשלה תנחל הצלחה. בעוד שמספר המושבים של מפלגת פינה גייל עלה בתשעה, נחלה מפלגת הלייבור תבוסה ואיבדה 16 מושבים בפרלמנט. מצב זה הותיר את ברוטון כשחסרה לו התמיכה הדרושה בפרלמנט כדי להמשיך כראש הממשלה וכתוצאה מכך הוא התפטר מתפקידו. קואליציה של פיאנה פול ושל המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית הוקמה בראשותו של ברטי אהרן וברוטון הפך להיות מנהיג האופוזיציה.
ברוטון, כתומך נלהב של שילובה של אירלנד באיחוד האירופי, נבחר להיות אחד משני הנציגים של הפרלמנט האירי לוועידה שניסחה את הטיוטה להצעת החוקה של האיחוד. הוא משמש כחבר בוועדת הכבוד של המכון ליחסים האירופיים הבינלאומי. בקיץ 2004 הוא קיבל הצעה לשמש כשגריר האיחוד האירופי בארצות הברית ולאחר התפטרותו מהפרלמנט האירי ב-31 באוקטובר 2004, הוא קיבל על עצמו את התפקיד. הוא קיבל תשבחות מצדו של ברטי אהרן שאמר שברוטון "מילא תפקיד חשוב בפיתוח היחסים של אירלנד עם האיחוד האירופי.
ברוטון קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ניופאונדלנד ב-2003 ומאוניברסיטת מיזורי ב-2009. הוא מרצה באופן קבוע באוניברסיטאות באירלנד וברחבי העולם. ב-2004 הוא קיבל משרה של מרצה נספח בבית הספר לחוק ולממשל של האוניברסיטה העירונית של דבלין. בנובמבר 2008 הוא קיבל מאת ממשלת שוודיה את אות מסדר כוכב הצפון.
סד"ג ניצן
סד"ג ניצן הייתה ספינת דיג (סד"ג), שהגיעה לישראל בשנות ה-50, "גויסה" לחיל הים ושימשה כספינת סיור ותצפית, בנוסף לתפקידה כספינת דיג. ב-2011 שבתה הספינה מפעילות ונרכשה על ידי ההתאחדות הישראלית לצלילה, אשר הטביעה אותה כדי שתשמש כאתר צלילה. "ניצן" נחה על קרקעית הים בעומק 24 מטר, במרחק של כקילומטר מערבית לנהריה.
בסאראב הצעיר צפלוש
בסאראב הצעיר צֶפֶּלוּשׁ ("המשפד הקטן"), שכונה על ידי היסטוריונים גם "בסאראב הרביעי", (ברומנית: Basarab cel Tânăr Țepeluș, ? – 13 ביולי 1482) היה שליט וולאכיה בין 1477 -1481, בין 1481–1482, היה נכדו של דן השני, ובנו של בסאראב השני, ממשפחת דנשט (בית בסאראב) ושל אשתו, דוברה. כשליט מושבו היה בעיקר בבוקרשט, פחות בטרגובישטה.
סד"ג ניצן
שירותה הצבאי והאזרחי
כחלק מהסכם השילומים שנחתם עם ממשלת מערב גרמניה, הגיעו לישראל שמונה ספינות דיג שנבנו בגרמניה. חמש מהספינות היו קטנות יחסית, ואילו שלוש האחרות – "דרור", "למרחב" ו"ניצן" – היו גדולות יותר, אורכן כ-26 מטר, בעלות חדרי קירור גדולים ומנועים של 240 כוח סוס.
בסאראב הצעיר צפלוש
הכינויים
בסאראב הצעיר נקרא כך כדי להבדילו מדודו, בסאראב הזקן לאיוטה. הכינוי "צפלוש", "המשפד הקטן", קיבל בגלל שימושו, אם כי בהיקף הרבה פחות רחב, בעונש החביב על ולאד המשפד המכונה ברומנית "צפש" (מן המילה "ţeapă" - "ציאפה" = מוט עם קצה חד).
סד"ג ניצן
שירותה הצבאי והאזרחי
הספינות נבנו בדיסלדורף על-פי תכנון ישראלי ויועדו לדיג מסחרי במים עמוקים. עם זאת לספינות נועד גם תפקיד נוסף. בשנת 1956, לאחר הגעתן לארץ, "חוילו" הספינות והצטרפו לחיל הים, בו מילאו משימות סיור ותצפיות, לצד פעילותן הרשמית כספינות דיג. על הספינות הותקנו בסיסים לתותחים, חצובות למקלעים ועוד, כל זאת בצורה חשאית ומוסווית, שלא תסגיר את ייעודן הנוסף של הספינות. פלגת הסד"גים (ספינות דיג) הייחודית פעלה בהצלחה עוד שנים רבות בחיל הים ומילאה משימות מסוגים שונים.
בסאראב הצעיר צפלוש
טוען לכתר
בשנת 1474 נמצא בסאראב הצעיר בחצרו של בלזיוס מגיאר, הוויבוד של טרנסילבניה, שהייתה חלק מהממלכה ההונגרית. באותם הימים שטפן הגדול, שליט מולדובה, הגיע להסכם עם ההונגרים בטרנסילבניה להדיח את השליט הפרו-טורקי של ולאכיה, בסאראב הזקן לאיוטה ולהחליפו בצפלוש. אכן פלשו המולדבים לוולאכיה ובהזדמנות זו החריבו את המבצר טליאז'ן. לפי הכרוניקה הגרמנית-מולדבית הועלה צפלוש לשלטון באוקטובר - נובמבר 1474, אך הודח מיד על ידי הטורקים שהביאו שוב לשלטון את בן חסותם, ראדו היפה. צפלוש נאלץ לבלות את חג המולד בחצר של שטפן הגדול ובמהלך שנת 1476 נמצא כגולה בחצר מלך הונגריה, מתיאש הוניאדי. .
סד"ג ניצן
שירותה הצבאי והאזרחי
במקביל, שלושת הסד"גים הגדולים התקשו למלא את ייעודן המקורי – דיג מסחרי. במהלך ניסיונות דיג באזור הדרום, מול עזה ודרומה משם. מנעו זאת המצרים, ובמקרה אחד נלכדה ספינת הדיג "ניצן" על ידי ספינת משמר מצרית. המצרים אפילו הספיק לקשור את "ניצן" אליהם והחלו בגרירתה, אך הדייגים הספיקו להזעיק עזרה דרך הקשר ומטוסי חיל האוויר הגיעו וחילצו את הספינה מידי המצרים.