cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משפט אייכמן
במחזה 'אנדה'
בשנת 2008 העלה המחזאי הלל מיטלפונקט מחזה בשם "אנדה". ההצגה בנויה על בסיס הטענה שהעדים במשפט אייכמן סוננו על ידי הממסד, ובין היתר כי לא ניתן לניצולים מהונגריה להעיד, כדי לא לעורר מחדש את הטענות נגד הנהגת היישוב ומפא"י שהועלו במשפט קסטנר. המחזה שנוי במחלוקת ויש שראו בו סילוף של העובדות ההיסטוריות (במשפט העידו שלושה מגיבורי פרשת קסטנר, בהם עמיתו יואל ברנד) או ספקולציה שאינה מסתמכת על מקורות אלא על דעה אישית.
קישורים חיצוניים
רשומות:
וידאו: כתבות:
הרצאות:
מסב
מֵסַב (מכונה גם לגר) הוא אלמנט מכני המאפשר תנועה יחסית בין שני חלקים, יחד עם העברת עומס ביניהם. מטרת המיסב היא הורדת החיכוך והשחיקה הנובעים מתנועה זאת. דוגמאות לתנועה לא מאולצת במסב יכולות להיות תנועה קווית בכיוון הצירי או תנועה סיבובית בכיוון המשיקי.
דוגמאות נפוצות לשימוש במיסבים הם חיבור ותמיכת צירים במערכות מכניות. בדוגמה הנתונה הציר הוא גוף אחד שמחובר למיסב והמערכת המכנית הוא הגוף השני.
קיימות שתי שיטות עיקריות להקטנת החיכוך והשחיקה: סיכוך על ידי סיכה והחלפת חיכוך קינטי בחיכוך בגלגול, על ידי הוספת אלמנטי גלילה. מפה נהוג לסווג את המיסבים למסבי החלקה ומסבי גלילה.
כמו כן, ניתן לסווג מיסבים על ידי כיוון ההעמסה ודרגות החופש הלא מאולצות.
מסב החלקה
מסב החלקה סיבובי מורכב משתי טבעות. הקטנת החיכוך בין הטבעות נוצרת על ידי הפרדה שלהן בעזרת הסיכה.
תת סוג נפוץ של מיסבי החלקה הם מיסבים הידראוליים. במיסבים אלו נוצרת שכבת זרימה המפרידה בין הטבעות.
דוגמה למיסב הידראולי נפוץ היא מיסב Michell המשמש לתמיכת עומס צירי במכונות גדולות הסובבות במהירות קבועה, כגון טורבינות וגנרטורים תעשייתיים.
מסב גלילה
מיסב גלילה מקטין את החיכוך בין טבעות המיסב על ידי החלפת חיכוך החלקה בחיכוך גלילה. בנוסף לטבעות ולגופי הגלילה, המיסב יכול לכלול מכלאה שמטרתה היא שמירת מרחק קבוע בין גופי הגלילה.
מסבים הקוניים דורשים הגדרה של כיוון העומס השקול אך מאפשרים העמסה גדולה יותר. מיסבים חביתיים מאפשרים שינוי של הזווית בין טבעות המיסב וחסינות גבוהה לחוסר שיוור.
מיסבי גלילה סובלים מהתעייפות מגע בגלגול. אורך חיי המיסב תלוי בעיקר במהירות הסיבוב וההעמסה שלו. בחירת המיסב מתבצעת בהתחשב באורך חיי העבודה הנדרשים. הערכת אורך חיי המיסב מתבצעת על ידי שימוש בקורלצית L10 המשקפת את אורך החיים בו, בתנאי עבודה תקינים, עד להסתברות של 10% לכשל.
נימפה (חרקים)
נִימְפָה הוא השלב הצעיר בהתפתחותם של חרקים בעלי גלגול חסר, השלב המגשר בין שלב הביצה לשלב הבוגר. שלב הנימפה מאופיין בדמיון רב, יחסית, לבוגר. פרט לכנפיים שאינן מפותחות בדרך כלל, ולאברי הרבייה שטרם הבשילו.
להלן רשימה חלקית של סדרות חרקים בעלי שלב הנימפה:
גשר פטפי
גשר פטפי (בהונגרית: Petőfi híd) הוא גשר מעל נהר הדנובה, זהו הגשר הדרומי ביותר במרכז בודפשט ומהווה חלק מ"השדרה הגדולה" (Nagykörút) העוברת עליו מדרום פשט לדרום בודה. הגשר קרוי על שם המשורר הלאומי ההונגרי שנדור פטפי. הגשר הוקם במקור בין השנים 1933 ו-1937 ונקרא על שמו של העוצר הפשיסטי מיקלוש הורטי. ב-14 בינואר 1945 פוצץ הגשר, ככל גשרי הדנובה, על ידי צבא גרמניה הנאצית הנסוג. הגשר נבנה מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה ונחנך מחדש ב-22 בנובמבר 1952 בשמו הנוכחי.
אורך הגשר נטו (ללא כבישי העלייה והירידה ממנו) 378 מטרים ורוחבו 25.6 מטרים. הוא משמש בעיקר תנועת מכוניות וחשמליות. מאז 1990 מהווה הגשר חלק מכביש הטבעת של בודפשט. סמוך לחיבור הגשר בצד פשט ממוקמת תחנת רכבת הפרברים המשרתת את פרברי האי צֶ'פֶּל.
Samsung Wave II S8530
Samsung Wave II S8530 (או "Samsung Wave II") הוא מכשיר ההמשך של Samsung W8 S8500 החכם ומפעיל את bada 1.2, מערכת ההפעלה שתוכננה על ידי סמסונג, אשר שוחררה מסחרית באוקטובר 2010. The Wave הוא טלפון מסך מגע דק המופעל על ידי המעבד "Hummingbird" של סמסונג (S5PC110), הכולל מעבד 1 GHzARM Cortex-8 ומנוע מובנה של PowerVR SGX 540 מסך סופר LCD ויכולת צילום ב-HD 720p. מחסור במסכי סופר AMOLED היה אחת הסיבות העיקריות לשחרור של דגם זה.
עיצוב
הטלפון מורכב מסגסוגת מתכת בעיקר הנמדדת ב-10.9 מ"מ עובי. במונחים של גורם צורה, זהו סגנון צפחה שמציעות 3 כפתורים פיזיים בחזית: שיחה, דחייה/ כיבוי, וכפתור התפריט הראשי.
מסך
גודל המסך הוא. מסך סופר LCD עם ציפוי אנטי-כתמי אולאופובי על גבי משטח הזכוכית המחוסמת (זכוכית גורילה), אשר הוכח כי הוא מסוגל לעמוד בפני חיכוך קיצוני (עמיד בפני שריטה). רזולוציית המסך היא 800x480 WVGA.
מעבד
הטלפון כולל מעבד 1 GHz SoC, אשר בפנים מכיל מעבד ליבה ARM Cortex A8. מנוע הגרפיקה של הטלפון הוא SGX 540 אשר הוא אמר להיות מסוגל לייצר 90 מיליון משולשים לשנייה (כמו SoC בשימוש על Samsung Galaxy S). ו 256MB + 128M RAM (חומרה זהה לשל Samsung W8 S8500).
מצלמה
הטלפון כולל מצלמת 5 מגה פיקסל התומך 2592x1944 פיקסלים, יחד עם פוקוס אוטומטי, פלאש LED, תיוג גאוגרפי, פנים, זיהוי מצמוץ, ייצוב תמונה, נגיעה עבור פוקוס, וכו'. מלבד תכונות אלה יש לה מצבי צילום שונים כגון "פנים יפות", "חיוך", "רציף", "פנורמה" ועוד. בתור מצלמת וידאו הוא מסוגל לצלם וידאו ב-720p HD (1280x720) 30 פריימים לשנייה עם פלאש. כמו כן, הוא גם מסוגל להקליט וידאו בהילוך איטי (320x240) ב-120 פריימים לשנייה עם פלאש.
תכונות נוספות
תכונה אחרת כוללת A-GPS ,2GB / 8GB של אחסון פנימי עם חריץ microSDHC עבור 32GB נוספים. כמו כן יש מגנטומטר, חיישן קרבה, תאוצה, זיהוי מוזיקה, שירות שיחות מזויפות, חיפוש חכם ועוד. זהו הטלפון הראשון התומך ב־Bluetooth גרסה 3.0.
בנוסף ל־Bluetooth 3.0, הטלפון גם תומך בתכונות Wi-Fi 802.11 b/g/n, HSDPA 3.2 Mbit/s וב־HSUPA 2 Mbit/s.
ממשק משתמש
הטלפון הוא אחד מהטלפונים החכמים בעלי מערכת ההפעלה סמסונג bada. ממשק המשתמש הוא Samsung Touchwiz 3.0. TouchWiz 3.0, כמו 2 קודמיו (Touchwiz 2.0 ו Touchwiz), אפשרי לשימוש עם יישומונים (ווידג'טים). 3 יישומונים אשר מותקנים מראש בTouchwiz 3.0 הם תדרוך יומי (הכולל את כל המידע החיוני כגון מזג האוויר, כספים, חדשות סלולרי ולוח זמנים), עדכונים וחברים עכשיו (המאפשר למשתמשים להתקשר, לשלוח טקסטים ולקרוא "פידים" של אנשי הקשר האהובים עליהם בפייסבוק או בטוויטר). משתמשים מורשים להוסיף עד 10 יישומונים במסך הבית.
יישומים
במונחים של דפדפן אינטרנט, Samsung Wave מותקנת מראש עם דפדפן דולפין v2.0 (מבוסס על WebKit). בעוד שהדפדפן תומך ב־Flash, הוא מאושר כברירת מחדל כדי לשפר את זמן הטעינה של הדף.
כברירת מחדל, הטלפון מגיע עם Picel Viewer אשר מסוגל לקרוא. PDF ופורמטים של קובצי Microsoft Office. משתמשים ממדינות נבחרות יכול לקנות ולהוריד עורך Picsel Office מ־Samsung Apps.
ב-Samsung Apps, משתמשים יכולים גם להוריד יישומים, משחקים ויישומונים מחנות היישומים.
תוכנות אחרות כולל את תוכנת ה־GPS שמגיע עם הטלפון הזה (LBS Route 66), Palringo IM, פייסבוק, טוויטר, רכזת חברתית, מיני יומן, תדרוך יומי, תזכיר, נגן וידאו, רדיו FM, דפדפן מדיה, מקליט קול, דואר אלקטרוני ו־asphalt5 מותקן מראש.
תמיכה בקובצי מדיה
MP3, AAC, AAC+, E-AAC+, WMA, AMR, WAV, MP4, FLAC, MPEG4, H.263, H.264, WMV, AVI, DivX, XviD, MKV
מנחם שטיין (טניסאי שולחן)
ביוגרפיה
שטיין החל להתאמן מגיל 14 וחצי בטניס שולחן בהדרכתו של יוסף ישועה בקבוצת מכבי צפון תל אביב. הוא בוגר מגמה ריאלית בתיכון עירוני א'. כבר ביותו בן 17 זכה באליפות ישראל וייצג את ישראל באליפות העולם שנערכה בנגויה, יפן.
בשנת 1974 זכה בפעם השנייה באליפות ישראל בטניס שולחן לבוגרים לאחר ניצחון במשחק הגמר על דרור פולק מהפועל שער הנגב בן ה-14 שנים וחצי בתוצאה של 2-3.
בשנת 1977 זכה שטיין בפעם השלישית באליפות ישראל בטניס שולחן לבוגרים.
חייו האישיים
בשנת 1977 גילה שטיין את כת ההרא קרישנה. הוא גילח שער ראשו ונסע לצרפת. לאחר שנתיים פרש מהכת וחזר לישראל. ב-1988 הוא נישא לטניסאית השולחן איריס כרמי שהתאמנה בהדרכתו.
בית ורדניסדזה
בית וַרדַנִיסדזֶה (בגאורגית: ვარდანისძე) הייתה משפחה אריסטוקרטית בגאורגיה של ימי הביניים, בדרגת האצולה הגבוהה - דִידֵבּוּלִי.
הסברה המקובלת היא שמקורה של משפחת ורדניסדזה הייתה מענף של משפחת אצילים בולטת אחרת בגאורגיה הפיאודלית, מַארוּשִיסדזֶה. הסברה נובעת מעובדת הימצאם של רבים מבית ורדנישווילי שנשאו את שם המשפחה מַארוּשִיאנִי (მარუშიანი). אבי המשפחה וַרדַן, שהוא לכל הדעות מייסד השושלת, היה האריסתווי של סוואנתי, מהמחצית השנייה של המאה האחת עשרה. מעמד האצולה של האריסתווי (או אריסתוות-אריסתווי ) בקרב הסוואנים עבר בירושה לצאצאיהם והתגלגל בסופו של דבר כורדניסדזה (ורדן בתוספת "יס"=של, "דזה"=בן) כלומר בן ורדן. האצילים מבית ורדניסדזה מילאו תפקידים חשובים בחצר המלוכה הגאורגית, ובכללם הגזבר הראשי, החצרן הראשי והמנדטור הראשי  של לִיחתִימֵרֵתִי.
המשפחה הייתה גם בית אב לשתי ענפי משפחות אצילים חשובות בגאורגיה: דאדיאני מסמגרלו וגוריאלי  מגוריה. בסוואנתי הם הוחלפו בידי בית גֵלוֹבַאנִי.
ג'ונתן בנקס
ג'ונתן ריי בנקס (באנגלית: Jonathan Ray Banks; 31 בינואר 1947) הוא שחקן אמריקאי, מועמד שלושה פרס אמי על תפקידיו בסדרות "סוכן סמוי", "שובר שורות" ו"סמוך על סול".
ביוגרפיה
בנקס נולד בוושינגטון לפרופסורית אלנה בנקס שעבדה עבור ארגון ה-CIA. הוא למד ב"אוניברסיטת אינדיאנה בולומינגטון", שם למד עם כוכב הקולנוע קווין קליין. הוא עזב את האוניברסיטה באמצע הלימודים והצטרף לחברת משחק תיירותית שם שימש כמנהל במה. החל את דרכו כשחקן בסוף שנות ה-70 בתפקידי ניצב בסרטים כמו "השיבה הביתה" ו"רוז".
התגלה לראשונה בתור שחקן משנה בראשית שנות 1980 בקומדיות "שגעון על תנאי" של סידני פואטייה ו"48 שעות" של וולטר היל ובדרמה "פרנסיס" בתפקיד הטרמפיסט לצידה של ג'סיקה לאנג. ב-1984 השתתף בנקס בקומדיית הפעולה "השוטר מבוורלי הילס" בתפקיד הנבל ז'אק, יד ימינו של ויקטור מייטלנד. בנקס פרץ לראשונה בתפקיד משמעותי גדול בשנת 1987 בסדרת דרמת הפשע "סוכן סמוי". בנקס הופיע בסדרה במשך 4 עונות בתור פרנק מקפייק הקצין והמפעיל של הסוכן החשאי ויני טרנובה (קן וול). בנקס הועמד על תפקידו בסדרה לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1989.
בשנות ה-90 הופיע בנקס במותחן הפעולה "פריג'ק" ובסרט ההרפתקאות "פליפר" בתפקיד צייד הדולפינים דירק מורן. ב-2001 שיחק בנקס בסרט ההמשך השלישי של הלהיט "קרוקודיל דנדי", "קרוקודיל דנדי בלוס אנג'לס". ב-2006 הופיע בסדרת הפשע "שחר האתמול" בתפקיד "איש הצל" קונרד דטוויילר.
בשנת 2009 צורף בנקס לצוות העונה השנייה של סדרת הפשע המפורסמת "שובר שורות" בתפקיד החוקר הפרטי "מייק ארמנטראוט". דמותו המשנית של מייק הייתה מהדמויות המעניינות והבולטות בסדרה ובנקס הוחתם לשלוש עונות ההמשך. בנקס הועמד על תפקידו בסדרה לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 2013 וזכה בפרס סאטורן. לאחר תום התוכנית לוהק בנקס על ידי יוצר הפורמט וינס גיליגאן לתוכנית הספין אוף "סמוך על סול".
ב-2014 שיחק בנקס בעונה החמישית של קומדיית המצבים "קומיוניטי" בתפקיד באז היקי.
ב-2015 הועמד בנקס לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בתור מייק ארמנטראוט בסדרת הדרמה "סמוך על סול".
ב-2016 שיחק בסרטו של פיטר בילינגסלי "במנוסה", דרמת פשע בכיכובם של וינס ווהן, היילי סטיינפלד, טראג'י פ. הנסון ואחרים.
בשנת 2020 גילם את ראש המודיעין הלאומי בדימוס ג'יימס קלאפר במיני-סדרת הטלוויזיה "נאמנות עליונה" של רשת שואוטיים, שמבוססת על הספר של ג'יימס קומי מ-2018.
חיים אישיים
לבנקס שלושה ילדים משלוש מערכות נישואין.
בשנת 2018 נהרס ביתו בזמן השריפה "ווּלסי" בקליפורניה.
בוריאטית
בּוּרְיָאטִית (Буряад хэлэн) היא שפה קרובה למונגולית המשמשת את הבוריאטים, קבוצה אתנית החיה בעיקר ברפובליקה בוריאטיה שברוסיה. השפה נכתבת באמצעות גרסה מותאמת של הכתב הקירילי.
השפה רשמית ברפובליקה (לצד הרוסית, שפת הפדרציה הרוסית כולה) ומשמשת כיום בכל שטחי החיים, הספרות הבוריאטית כיום ענפה מאוד וכוללת את כל שטחי המדע והספרות. קיימים גם עיתונים (כגון Буряад Үнэн "בוריאאט ינן" העיתון הרשמי ברפובליקה) ושידורי רדיו וטלוויזיה בבוריאטית. עם זאת, כל הבוריאטים הם דו-לשוניים ודוברים בנוסף רוסית. במהדורת 2010 של הספר האדום של שפות בסכנה של אונסק"ו, הוגדרה השפה "בסכנת הכחדה חמורה"
כתב
במהלך המאה ה-17 נכתבה השפה באמצעות הכתב המונגולי הקלאסי. בוריאטים מערביים שלא הכירו כתב זה, השתמשו ברוסית כשפת הספרות. בשנת 1931 החליטה הוועדה האחראית מטעם הממשלה על כתיבתה של הבוריאטית בכתב הלטיני. החל משנת 1939 השפה נכתבת על ידי הכתב הקירילי בתוספת שלוש אותיות מיוחדות (Үү, Өө, Һһ).
מורפולוגיה
השכנות ארוכת השנים עם השפה הרוסית השפיעה על הבוריאטית רבות בתחום אוצר המלים והפונולוגיה. כך, נכנסו אליה העיצורים [в],[ф],[ц],[ч],[щ],[к], שלא היו קיימים בשפה הספרותית הקדומה. השפה כוללת כיום 27 עיצורים, 13 תנועות ו-4 דיפתונגים. זוהי שפה צירופית אך קיים בה גם שימוש נרחב בפוזיות (איחוד השורש המורפמי והתוספות הדקדוקיות תוך השמטת מרכיבי בסיס של שניהם), ובצורות והטיות דקדוקיות רבות. שם העצם נוטה לפי מספר ושבע יחסות. צורת הרבים מסומנת על ידי המורפמות нар, над, ууд, нууд, гууд, д, тан, шуул, шууд. קטגוריית השייכות מובעת בצורה הבאה:
טיפוס המשפט השכיח הוא מסוג SOV.
שעתוק
{{פירושונים|
ראו גם
}}
אמה (איבר)
אמה היא איבר בגוף האדם, חלק היד שתחום על ידי המרפק ושורש כף היד.
פיזיולוגיה
האמה מורכבת משתי עצמות מוארכות, החישור, והגומד.
עצמות האמה מתחברות ביניהן במפרק סיבובי (Pivot), מעט מתחת למרפק, ומאפשרות את סיבוב האמה על צירה, תנועה הנראית כסיבוב כף היד. האמה מכילה שרירים, עצבים וכלי דם רבים. נהוג לחלק את השרירים לפי מיקומם התואם עם תפקודם: מרבית השרירים הנמצאים בעמדה אחורית (באותו הצד של גב כף היד) אחראים על הרמת כף היד (פשיטה) - למשל על מנת להרים את כף היד לתנועת "עצור" עלינו להפעיל שרירים אלו.
השרירים המצויים בעמדה קדמית (באותו צד של פנים כף היד) משמשים ברובם לפעולת כיווץ כף היד (כפוף), למשל, לסגירת היד לאגרוף.
תנועת האצבעות נשלטת גם היא משרירים אשר מקורם באמה, כשלאצבע המורה יש שריר נפרד (השריר פושט האצבע) אשר נמצא באמה ולכן קל לנו יותר למתוח את האצבע המורה בלבד מאשר למשל את הקמיצה (גם לזרת יש שריר "ייחודי" מעין זה).
באמה ישנו שריר האחראי להרמתה ממפרק המרפק (בניגוד לשרירים שצוינו אשר מניעים את מפרק היד ואת האצבעות) אשר שמו שריר הזרוע והחישור, ליתר דיוק תפקידו בהרמת האמה (כיפוף - קירוב האמה לזרוע) רק כאשר האמה במצב של "אגודלים למעלה" (מונח נייטרלי מבחינת סיבוב האמה) כמו במקרה של נשיאת מזוודות לצידי הגוף. ניתן לראות את השריר באמה, בצד החישורי. בדרך כלל לטניסאים שריר מפותח במיוחד.
מערך הזנת כלי הדם לאמה מתחיל בעורק הזרוע אשר מבצע שני פיצולים עיקריים: גומדי וחישורי - כאשר כיוונם עם העצמות בהתאמה. ישנם תתי סעיפים נוספים אשר יוצאים מעורק הזרוע או מפיצוליו. בדרך כלל מדידת דופק ביד מתבצעת על ידי מישוש הלמות הדם בעורק החישור.
האיסוף הוורידי כולל את וריד הזרת מהצד הגומדי ואת הווריד האגודלי מהצד החישורי כאשר גם כאן ישנם תתי סעיפים רבים.
מערך העצבוב מסועף ביותר על מנת לאפשר מגוון הפעלות מוטריות, אפשרויות חישה שונות וכיוצא בזה. המערך העצבי העיקרי יוצא ממקלעת הזרוע המצויה בצוואר המספקת לאמה (ולכל היד) עצבים ספינליים שמקורם העיקרי מהחוליה הצווארית החמישית ועד לחוליה החזית (הטורקלית) הראשונה.
מישל קישקה
מישל קישקה (בצרפתית: Michel Kichka; נולד ב-15 באוגוסט 1954) הוא קומיקסאי, קריקטוריסט ומאייר ישראלי.
ביוגרפיה
מישל קישקה החל לצייר בגיל מאוד מוקדם, בהשפעת הקומיקס הבלגי אשר אהב לקרוא. בתחילת שנות ה-70, בהיותו תלמיד תיכון, למד קישקה הנדסת בניין בבלגיה. בין השנים 1973 עד 1974 למד אדריכלות באקדמיה לאמנויות ואדריכלות, בלייז'.
בשנת 1974, בעקבות מלחמת יום הכיפורים, עלה לישראל. בין השנים 1974 עד 1978 למד בבית הספר "בצלאל".
לאורך השנים אייר עשרות ספרים לילדים ולמבוגרים, עיתונים, וכו'. בין השאר כתב וצייר סיפורי קומיקס בירחונים שונים בישראל. הוא זכה לפרסום רב בעיקר עקב כרזות הומוריסטיות פופולריות אשר מציגות את חיי היומיום בערים הגדולות בישראל ובעולם ועל חיי היומיום בעיר ובקיבוץ.
בשנות ה-80 צייר את הקומיקס "מיסטר טי" (נער שכוחו היה טמון בשתיית תה) בירחון לילדים "משהו".
בשנת 1982 זכה בציון לשבח בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק עבור איוריו לספר "דווקא כן ואי אפשר" מאת נירה הראל.
בין ספרי הילדים הידועים שאייר: סדרת ספרי "אלונה לא", "נסים ונפלאות", "מהפחד הזה אני לא מפחד", "חולצת האריה", "דווקא כן ואי אפשר", "תמונה משפחתית", "יואש בלש" ועוד.
בשנת 2008 זכה בפרס דוש לקריקטורה.
בשנת 2012 הוציא לאור רומן גרפי בצרפתית בשם: "הדור השני: דברים שלא סיפרתי לאבא" על היחסים בינו לבין אביו ניצול השואה. בשנת 2013 הספר יצא לאור בעברית.
קישקה, נשוי ואב לשלושה בנים, מתגורר בירושלים והוא מרצה לאיור במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל.
מסלול מקצועי
החל משנת 1978 הוא מאייר עצמאי. משנת 1979 ועד היום אייר כ-60 ספרי ילדים.
במהלך השנים עבד במגוון פרויקטים בתחום הקריקטורה: בין השנים 1997–2005 היה קריקטוריסט הבית של ערוץ 2 (טלעד). משנת 2000, מדור "הקומיקס שאינו נגמר" במגזין "עיניים". בין השנים 2002–2006 - קריקטוריסט אורח של הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס. משנת 2001, קריקטוריסט של הערוץ הצרפתי TV5. משנת 2001, קריקטוריסט בשבועון הצרפתי Courrier International ושל המגזין הבלגי Regards. בין השנים 2000–2012 קריקטוריסט בשבועון הצרפתי L'Arche ומשנת 2013, קריקטוריסט של הערוץ הישראלי i24NEWS.
בין השנים 2004–2010 כיהן כיו"ר איגוד הקריקטוריסטים. היה חבר ועדת ההיגוי של הקמת המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בחולון בין השנים 2006–2008. חבר בארגון הבינלאומי "קריקטוריסטים למען שלום" מ-2006. חבר ועדת שיפוט של פרס על שם דוש בוועדות שיפוט בתחרויות בינלאומיות לקריקטורות. דעותיו הפוליטיות מזוהות עם השמאל, בספרו פלאפל עם חריף מספר קישקה שהוא ואשתו היו חברים בתנועת שלום עכשיו ולקחו חלק בהפגנות נגד מלחמת לבנון הראשונה. אשתו נכחה בהפגנה בה נרצח אמיל גרינצווייג. בהמשך הספר הוא משווה את רצח קנדי לרצח רבין, הוא מתעד את מצעד הגאווה הראשון בירושלים, כמו כן מכנה את נוער הגבעות פורעי חוק.
בשנת 2021, לאחר סיום כהונתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, פרסם קישקה פוסט בנושא אתיקה של קריקטוריסטים. הוא דן בייעודו ובחובתו של הקריקטוריסט כפרשן ביקורתי של המציאות ומכה על חטא על שלא היה חריף דיו בביקורתו על טראמפ.
בהשראת ספרו "הדור השני" נוצר סרט אנימציה באורך מלא שיוקרן במאי 2022 בפסטיבל קאן בפני תלמידים ובהמשך בבתי הקולנוע בצרפת ובבלגיה.
בנוסף, הוא אוצר תערוכות קומיקס וקריקטורות.
גבירותי ורבותי: האוסף השלם
הדיסק השני - האוסף השני
הפקה מוזיקלית וכלל העיבודים מאת חברי "משינה" וראובן שפירא.
יחסי מונקו–שווייץ
יחסי מונקו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין נסיכות מונקו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית
על פי משרד החוץ השווייצרי היחסים בין מונקו לשווייץ הם "ידידותיים, ומעולים. שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים רבים כגון לחימה בעברייני צווארון לבן, לה פרנקופוני, ספורט ושמירה על סביבה בת קיימא".
נסיכות מונקו פתחה את שגרירותה בברן ב-1959. הביקור הרשמי הראשון בשווייץ של משפחת גרימלדי נערך ב-1960 כאשר רנייה השלישי, נסיך מונקו, הגיע אל שווייץ.
מאז 2006 השגרירות הצרפתית בפריז אמונה גם על מונקו. היחסים בין שתי המדינות מתנהלים בעיקר בארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות, הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ולה פרנקופוני. הביקור הרשמי האחרון של אלבר השני, נסיך מונקו בשווייץ היה במאי 2007. הוא ביקר בשווייץ באופן לא רשמי בשנת 2010 במהלך ועידת הפרנקופוני השנתית.
על פי המפקד המונגאסקי בשנת 2016, חיו 1,211 שווייצרים במונקו. יחד עם הצרפתים, האיטלקים, והבריטים - בני הלאום השווייצרי מהווים מיעוט גדול במונקו. היחסים הקונסולריים בין שתי המדינות מנוהלים על ידי השגרירות השווייצרית במרסיי שנועדה למונקו בלבד. מונקו מנהלת שיתופי פעולה עם שווייץ גם בתחום החינוך בעקבות הסכם מיוחד שנחתם בין שתי המדינות.
המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית
המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית (באנגלית: National Security Council או בראשי תיבות: NSC) היא הגוף המייעץ לנשיא ארצות הברית בנושאי מדיניות חוץ וביטחון לאומי.
היסטוריה
המועצה הוקמה ב-1947 על פי חוק הביטחון הלאומי, על ידי חוק הביטחון הלאומי (1947) שנחתם על ידי הנשיא הארי טרומן. כוונת החקיקה הייתה למסד את התיאום בין כל הזרועות של הכוחות המזוינים של ארצות הברית (לתוך מחלקת ההגנה) ובין גופי ביטחון ומודיעין אחרים כגון ה-CIA וה-FBI, והחל מ-1952 גם ה-NSA, ולייסד גוף שיתאם בין סוכנויות הממשל האמריקניות לצורך הייעוץ היעיל ביותר לנשיא בתחום ביטחון לאומי. משנת 1949 המועצה משתייכת למשרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית ואחראית על ניהול חדר המצב של הבית הלבן.
חברי המועצה
בראש המועצה עומד נשיא ארצות הברית. עד לשנת 2017 שאר החברים הקבועים בה כללו את סגן הנשיא, מזכיר המדינה, מזכיר ההגנה, מזכיר האוצר והיועץ לביטחון לאומי. יועצים קבועים למועצה בתחומי ביטחון ומודיעין הם יושב ראש המטות המשולבים ומנהל המודיעין הלאומי. בכל כינוס מועצה משתתפים גם ראש סגל הבית הלבן, היועץ המשפטי של הנשיא ועוזר הנשיא למדיניות כלכלית. התובע הכללי וראש משרד הניהול והתקציב מוזמנים לדיונים בהתאם לאחריותם, יועצים ומנהלי זרועות ביטחון ומודיעין אחרים מוזמנים על פי מידת הצורך.
בשנת 2017 ערך הנשיא טראמפ שינויים במועצה, כאשר החברים הקבועים שצורפו הם מזכיר האנרגיה, מזכיר ביטחון המולדת, שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, היועץ לביטחון המולדת. כאשר יהיו דיונים בנושאים כלכליים בינלאומיים יצורפו נציב הסחר של ארצות הברית, מזכיר המסחר ועוזר הנשיא למדיניות כלכלית.
גתית בועזסון
גתית בועזסון (נולדה ב-1973, ירושלים) היא נבלאית ומוזיקולוגית ישראלית.
ביוגרפיה
בועזסון, ילידת ירושלים, למדה בבית הספר התיכון שליד האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, ושירתה בצבא כמוזיקאית מצטיינת. היא למדה לתואר ראשון בנבל קלאסי במקביל ללימודים במחלקה לתאוריה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בהדרכת הנבלאית אירנה כגנובסקי-קסלר. קומפוזיציה למדה עם פרופ' מנחם צור. סיימה תואר שני בנבל ג'אז, תואר יחיד מסוגו בארץ ובעולם, בהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, בהדרכת הפסנתרן איתי רוזנבאום והסקסופוניסט יובל כהן. היא סיימה תואר שני נוסף בהצטיינות, בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת התזה המוזיקולוגית שלה עסקה בהשלמה של סימפוניה קונצרטנטית בלתי גמורה מאת מוצרט, תוך בחינת סגנונם ומאפייניהם של כל הקונצ'רטי של מוצרט. בלימודי הדוקטורט שלה במוזיקולוגיה חוקרת את המעבר בין הטעמה אשכנזית לספרדית בשירי הזמר בתחילת המאה ה-20 בארץ ישראל, בהדרכת פרופ' נפתלי וגנר מהחוג למוזיקולוגיה, וד"ר יעל רשף מהחוג ללשון עברית.
בועזסון הופיעה כסולנית עם מרבית התזמורות בארץ, ביניהן התזמורת הסימפונית ירושלים, הקאמרטה הישראלית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית, והסינפונייטה הישראלית באר שבע. היא משתתפת רבות בפסטיבלים שונים, כגון: פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, פסטיבל אבו גוש ועוד.
בועזסון מלמדת נבל באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, והרמוניה בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים. בין תלמידיה יש כאלה שזכו בפרסים בתחרויות ארציות ובינלאומיות. היא חברת הוועדה האמנותית של תחרות הנבל הבינלאומית ושל תחרות הנבל הישראלית.
בהקלטותיה ובאמנותה היא מנסה לשלב בין סגנונות שונים: קלאסי, ג'אז, מוזיקה ישראלית ומוזיקה אתנית. הקליטה עיבודים מפרי עטה לנבל סולו ותזמורת, והיא מרבה לבצע יצירות חדשות בביצועי בכורה. בין ביצועי הבכורה שהקליטה למוזיקה קלאסית ישראלית, יצירות משל פאול בן-חיים, עמי מעייני, בועז בן משה, ליאור נבוק, בן-ציון אורגד, יוסף טל, ינעם ליף ואיתן שטיינברג.
גשם אחרון
גשם אחרון (מילות הפתיחה: "גשם בוא, רד עליי") הוא שיר עברי שכתב אהוד מנור והלחין יאיר רוזנבלום, ואשר מציג את בקשתו של הדובר למות ולהתאיין. השיר, שבוצע לראשונה על ידי חנן יובל בשנת 1976 עבור סרט הקולנוע הישראלי "לוּפּוֹ בניו יורק", מוכר בעיקר בביצועה מאותה שנה של ורדה נגה כסולנית להקת פיקוד הצפון (בשמה באותה עת: "חבורת הזמר של פיקוד צפון"). מוכר גם בביצועה של בתו של המלחין, קרן רוזנבלום, ובגרסאות כיסוי נוספות.
תולדות השיר
את השיר חיבר הפזמונאי אהוד מנור לזכר אחיו הצעיר,, שנהרג בגיל 19 כשריונר בסיני בספטמבר 1968, במהלך מלחמת ההתשה. זהו אחד ממספר שירים שכתב מנור לזכר אחיו באותה תקופה, שגם בהם יש התייחסות לגשם: "בן יפה נולד" ("גשם טוב ירד כי נעתר האל"), "בשנה הבאה", "אחי הצעיר יהודה" ("הגשם הראשון ירד לפי יומיים") ו"הבית ליד המסילה". מנור, שסיפר על השיר ב-2002 בריאיון לחוקר הזמר עברי עופר גביש, הסביר בפירוש: "השיר מדבר על משאלת הלב שלי למוות, בעקבות מותו של אחי".
השיר הושמע לראשונה בשנת 1976 בביצועו של חנן יובל בסרט הגעפילטע פיש הישראלי "לוּפּוֹ בניו יורק". הסרט, סרט המשך לדרמה הקומית המצליחה "לופו" (1970) בכיכובו של יהודה ברקן, מציג את לוּפּוֹ אברמוביץ', עגלון אלטע זאכן אשכנזי מזדקן מדרום תל אביב, שנאלץ להיפרד מבתו היחידה ומנכדו הילד, שעוברים לארצות הברית במסגרת שליחות דיפלומטית של חתנו. בעזרת כסף שאוספים עבורו חבריו משוק הפשפשים ביפו, נוסע לופו לארצות הברית לבקר את נכדו, ושם הוא פוגש בסנאטור שמתגלה כחבר ילדותו, ובעקבות הפגישה מאשר מענק סיוע לישראל. השיר "גשם אחרון" מלווה את לוּפּוֹ בפרידתו הקשה מנכדו הנוסע ובעצבונו אחריה. (מנור ורוזנבלום חיברו גם את שיר הנושא האופטימי של הסרט, "ענן לבן", שבוצע על ידי חנן יובל וסוזי מילר.)
כבר באותה שנה, 1976, מסרו המחברים את השיר ללהקת פיקוד הצפון. גרסת הכיסוי של הלהקה – שהחליפה אז את שמה ל"חבורת הזמר של פיקוד צפון" – נכללה בתוכניתה האחרונה והמצליחה "בלילה על הדשא" (1976-77), ששיריה נכתבו ברובם על ידי מנור והולחנו כולם על ידי רוזנבלום. השיר בוצע על ידי הסולנית ורדה נגה, וזוהי גרסתו המוכרת ביותר של שיר.
בשנת 1990 ביצעה את השיר בתו של המלחין, קרן רוזנבלום, בתוכנית "אולפן זמר" בערוץ הראשון שהוקדשה ליצירתו.
השיר נתן את שמו לאלבום האוסף הגדול של לחני רוזנבלום, "גשם אחרון: השירים היפים של יאיר רוזנבלום" (הד ארצי, 1996).
סיקורים
בריאיון עם חנן יובל בהארץ בשנת 2016 החמיא יובל ללחנו של רוזנבלום לשיר ואמר שלדעתו "המוזיקה הנפלאה מעבירה את כל בקשת המוות העצומה במילים של אהוד מנור".
קישורים חיצוניים
ביצועים:
אהרן אקסול
אהרן אקסול (נולד ב-1959) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל, כיהן כראש אגף שיטור וביטחון ומפקד מחוז תל אביב.
ביוגרפיה
אקסול נולד וגדל בעכו.
הוא החל שירותו במשטרת ישראל כלוחם וכקצין בימ"מ, כמפקד מחלקה השתתף בחילוץ בני הערובה מאוטובוס האמהות ב-1988. בהמשך שירת כקצין מודיעין ביחידה וסגן מפקד הימ"מ, ולקח חלק במבצע במהלכו נהרגו האחים עאדל ועימאד עוודאללה בחברון בשנת 1998.
בהמשך שירת כסגן מפקד תחנה אזורית במרחב דוד של מחוז ירושלים וראש משרד סיור במרחב, בספטמבר 2000 מונה לקצין אג"ם של מחוז תל אביב בדרגת ניצב-משנה. בשנים 2003 עד 2007 שירת כמפקד מרחב איילון הכולל בתחומו את בת-ים, חולון ואזור. ביולי 2007, הועלה לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד המכללה לקצינים בכירים של המשטרה. ביולי 2009 מונה לסגן מפקד משמר הגבול.
במאי 2013 מונה לראש אגף שיטור וביטחון, אגף המבצעים של המשטרה ושירת בתפקיד עד יוני 2016.
אקסול בעל תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון וקרימינולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו, תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל. לאחר פרישתו מהמשטרה הקים משרד עו"ד עצמאי. הוא חבר בתנועת הביטחוניסטים.
סנאי (סוג)
סנאי (שם מדעי: Sciurus) הוא בעל חיים הנמנה עם משפחת הסנאיים שבסדרת המכרסמים. מין הסנאי היחידי בישראל הוא הסנאי זהוב הנמצא בחרמון. הסנאי חי בעיקר על עצים.
בריה סאווארן
ז'אן אנטלם בריה סאווארן (בצרפתית: Jean Anthelme Brillat-Savarin; 1755–1826), משפטן, פוליטיקאי וסופר צרפתי, כיהן כראש עיר ושופט בבית משפט לערעורים. מאבות הגסטרונומיה.
תולדות חייו
נולד בעיירה הצרפתית בלה (Belley) ב-1755. היה בן הזקונים במשפחה המונה שמונה ילדים. לא ידוע רבות אודות אימו, קלודין-אורור רקמייה, והוא לא התייחס אליה בכתביו. אביו, מרק אנטלם בריה, היה עורך דין וראש עיר. שם משפחתו השני, סאווארן, הוא על שם דודתו של אביו, שנפטרה טרם הולדתו, והורישה לאביו את הונה בתנאי שיאמץ את שמה.
לאחר שלמד משפטים, כימיה ורפואה בדיז'ון, הצטרף לאיגוד עורכי הדין בבלה. ב-1789 הוא נבחר כנציג לאספה הלאומית שם זכה לפרסום מסוים בעקבות נאום שנשא התומך בעונש המוות.
בשובו לאזורו הוא נבחר כנשיאו של בית הדין האזרחי באן ואחר-כך התמנה לראש עיר ומפקד המשמר הלאומי. נפילתם של הז'ירונדינים בשלטון הטרור, אילצה אותו לצאת לגלות היות שבית הדין המהפכני האשים אותו במתינות וזימנו אליו. בריה נזכר שיום לפני עזיבתו לשווייץ סעד ארוחה בלתי נשכחת ביורה ונהנה מפריקאסה של תרנגול, המעוטרת בפטריות כמהין. שהוגשה עם כמות נדיבה ומתוקה של יין מתוק.
הוא נדד גם לשווייץ, הולנד ואנגליה ודר שלוש שנים בארצות הברית. חי שלוש שנים בניו יורק והתפרנס שם מנגינה בכינור עבור תיאטרון John Street בניו יורק ומלימוד צרפתית. באמריקה הוא גילה את תרנגול ההודו הצלוי ואת הארנב הוולשי. הוא לימד שף בוסטוני את אומנות טריפת הביצים וזכה ממנו במתנת מאכל רגל צבי שהובא במיוחד בשבילו מקנדה. הוא נהנה מצלי קדירה של אווז, מקורנביף ומפונץ'.
ב-1797 קיבל אישור לשוב לצרפת, אך כל רכושו נגזל ממנו, כולל היקב שבבעלותו. לאחר מספר עבודות זמניות התקבל למשרת שופט בבית הדין העליון לערעורים, תפקיד בו כיהן עד ליום מותו.
בריה סאווארן, ששרד את תהפוכות משטריה של צרפת, מת כתוצאה מדלקת ריאות, בה לקה לאחר שהשתתף במיסה לזכרו של לואי ה-16. הוא מת בסן-דני ב-1826.
אישיותו
נותר רווק כל ימיו והיה בעל המנהג המוזר לאכול 24 אויסטרים בכל בוקר. את עיתותיו הפנויות נהג לבלות בטובות שבמסעדות צרפת כמו Very, Beauvilliers, Tortoni ולה גראן ופור. פרסם ספרים רבים ומסות על פוליטיקה, משפט, כלכלה והיסטוריה, כמו גם מסה על הדו-קרב, שכולם נשכחו בימינו. התעניין גם בכימיה, ארכאולוגיה ואסטרונומיה.
נהג לארח לעיתים קרובות בביתו שברחוב רישילייה (Richelieu) שבפריז. ובישל במו ידיו, תבשילים כמו חביתת טונה, חוגלה ממולאת ומעוטרת בתפוזים, ופילה בקר עם פטריות כמהין.
מפעלו הספרותי
ספרו החשוב הוא LA PHYSIOLOGIE DU GOUT (פיזיולוגיית הטעם) שיצא לאור ב-8 בדצמבר 1825, חודשים ספורים לפני מותו, הוא פרסם את הספר תחת פסבדונים, וזה נהפך בן לילה לקלאסיקה ועורר את התעניינותם של גדולים רבים ובהם הסופר באלזאק, השף המטאור קארם, והמרקיז דה קיסי (de Cussy) ותורגם לשפות רבות.
הספר נזכר כיום בעיקר בשל אמרות כנף המופיעות בשני עמודיו הראשונים, כמו גם האנקדוטות הממלאות את דפיו, והיותו אחד מספרי היעץ החשובים ביותר בנושא הבישול נשכח היום כמעט לחלוטין.
בריה סאווארן הושפע בספרו מחברו הקרוב ביותר ובן עירו אנתלם רישראן (Anthelme Richerand) שכתב ספר בשם New Elements of Physiology. הספר אף נכתב בבית הכפר של חברו רישראן.
תבשילים על שמו
שם משפחתו בריה סאווארן ניתן למגוון עיטורי מזון העשויים מפואה גרה ופטריות כמהין שחברו לתפוחי אדמה, ובשר ציד או טלה, או שיכלו לשמש כמילוי לחביתה. קישוט אחר הנושא שם זה מבוסס על חתיכות אספרגוס, המבושלות בעדינות עם ביצים.
סברינה (צרפתית: Savarin) היא עוגת שמרים מתובלת ברום הקרויה על שמו.
בשנת 1930 פותחה בנורמנדי גבינה רכה העשויה מחלב פרה במרקם וטעם דומים לגבינת ברי הקרויה על שמו.
אהרן מרדכי פריימן
אהרן מרדכי פריימן (דרור) (19 בינואר 1846, ורשה, פולין הקונגרסאית – אוגוסט 1924, ראשון לציון) היה ממייסדי המושבה ראשון לציון.
ביוגרפיה
פריימן נולד בשנת 1846 בעיר ורשה, בירת פולין הקונגרסאית. אביו היה סוחר בספרים עתיקים ומשכיל. למד בחדר ובבית ספר ממשלתי. ידע רב קיבל מעיון בספרים שהיו בחנות הספרים של אביו. הוא למד בבית המדרש לרבנים מטעם השלטונות בוורשה, ואחר שבית הספר נסגר עבד כפקיד.
פריימן נשאר במושבה גם בשנים הקשות שאחרי ניצחון הפקידות, שהנהיגה משטר קשה במושבה. אחרי שהפקידות של הברון עזבה אחרי כמה שנים ניהלו האיכרים את ענייניהם בעצמם. פריימן היה פעיל בוועד ושימש בתפקיד ראש הוועד במשך ארבע שנים.
היה ממייסדי בית הכנסת, בית המדרש, תלמוד תורה וגמילות חסדים. כמו כן הונהג בזמנו רישום של הנולדים והמתים, הוא שיפר את שיטת המסים. בנוסף, הקים את בית המשפט הראשון במושבה וכיהן בו כשופט.
במלאת 30 שנה למושבה פרסם פריימן את "ספר היובל לקורות המושבה ראשון לציון".
היה נשוי למרים והיו להם 8 ילדים.
בראשית דרכו בארץ עברת פריימן את שמו, שהיה גלותי בעיניו לשם עברי: "דרור" (פירוש השם ביידיש הוא "איש חופשי"). רחוב דרור בראשון לציון נקרא על שמו.
דניאלה וייס
דניאלה וייס (נולדה ב-30 באוגוסט 1945) היא פעילת ימין ישראלית. מייסדת וראש תנועת נחלה, כיהנה בתפקיד ראש המועצה המקומית קדומים משנת 1996 ועד שנת 2007, והייתה מראשי תנועת גוש אמונים.
ביוגרפיה
וייס נולדה ב-1945 בבני ברק כדניאלה מינץ להורים שעלו מארצות הברית והיו פעילים בתנועת הלח"י. למדה בבית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק, ולאחר מכן למדה לימודי ספרות אנגלית ומדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן, ושירתה בצה"ל במסגרת העתודה האקדמית.
בשנות השבעים, השתתפה וייס במאבק על יישוב מרחבי יהודה ושומרון, ולאחר מלחמת יום הכיפורים הייתה יחד עם בעלה, אמנון וייס, בין ראשוני המתיישבים בגרעין "מערב שומרון". מאוחר יותר הצטרפה לגרעין אלון מורה, אשר פונה ואוכלס מחדש שמונה פעמים עד לקבלת הסכם הפשרה עם המתנחלים שהתיישבו לבסוף במחנה קדום, ולאחר מכן ייסדו את קדומים, בסמוך לה. במהלך תקופה זו פגישה עם הרב משה לוינגר מקריית ארבע; הזהות בדעות בין השניים, שדגלו בגישה טוטלית בנושא ארץ ישראל, הובילה לידידות רבת שנים ולפעולות רבות ושונות שאורגנו בשיתוף פעולה על ידי השניים.
פעילותה הציבורית כללה מזכירת פנים, רכזת קליטה, ממלאת מקום יו"ר המזכירות של ההתנחלות קדומים, ולאחר מכן אף נבחרה ליו"ר מזכירות היישוב לארבע שנים. ב-1981 הוצבה במקום ה-115 ברשימת התחיה לקראת הבחירות לכנסת העשירית.
בשנים 1984–1988 כיהנה כמזכ"ל תנועת "גוש אמונים". בערב פסח (י"ב ניסן ה'תשמ"ז) בחודש מאי 1987 התרחש אירוע "ליל הבקבוקים" בקלקיליה, בעקבות רצח עפרה וטל מוזס מבקבוק תבערה, שנזרק לעבר רכבם על כביש הגישה לאלפי מנשה. קבוצת מתיישבים חזרה מהפגנת מחאה על הזנחת ביטחון מתיישבי האזור, ובעוברם בקלקיליה, בכיכר השעון, נטלה וייס מספר בקבוקי זכוכית ממסעדה מקומית וניפצה אותם על אחד הקירות בעיר. השלכותיו של אירוע זה על גוש אמונים היו רבות: האירוע הוקלט והושמע ברשת ב' של קול ישראל. וייס הועמדה לדין על התנהגותה, הורשעה ובגזר הדין הוטל עליה קנס של 2,500 ש"ח ושישה חודשי מאסר על תנאי. בעקבות האירוע עלו דרישות לאכיפת החוק על המתנחלים וגם רבים ממנהיגי המתנחלים קראו באופן מפורש לסיום תפקידה של וייס כמזכ"לית גוש אמונים, ונטישת הגישה הקוראת לשיתוף פעולה יהודי-ערבי. בשנת ה'תשמ"ח 1988, כשנה לאחר אירוע הבקבוקים, סיימה את תפקידה כמזכ"ל גוש אמונים. לאחר סיום תפקידה לא מונה מזכ"ל חדש, חל פילוג בתוך תנועה זו, והארגון החל דועך.
במהלך הבחירות לכנסת ה־13 ב־1992 התמודדה וייס ברשימת 'התורה והארץ' שבראשה עמד הרב משה לוינגר. מועצת יש"ע יצאה כנגד רשימה זו במפורש, בעקבות ביקורת של רבים מראשי ההתיישבות ביהודה ושומרון על דעותיה ודרכה, היא זכתה רק לכ־3,700 קולות, ולא עברה את אחוז החסימה.
בשנת 1996 נבחרה לראשות מועצת קדומים ובשנת 2001 נבחרה לכהונה שנייה עד סוף 2007. במהלך תקופה זו הובילה קו של התפרסות שכונות חדשות במרחק רב זו מזו, כך שקדומים מתפרסת על שטח נרחב חרף אוכלוסייתה המצומצמת. היא התנגדה גם להקפת קדומים בגדר ובמכשול ביטחוני. עם תום תקופת כהונתה פרשה וייס מתפקידי מנהל רשמיים ועברה לעסוק עם הרב משה לוינגר בארגון "נחלה", המעודד את נוער הגבעות להתיישבות במאחזים.
מתוקף כהונתה כראש מועצת קדומים הייתה וייס חברה במועצת יש"ע, אך על רקע התנגדותה להסכם הפשרה שגובש בין אהוד ברק למועצת יש"ע בנושא המאחזים ב־1999, הפכה וייס לאופוזיציה פנימית במועצת יש"ע, ומאוחר יותר פרשה ממנה.
היא הביעה ביקורת חריפה על מועצת יש"ע גם על רקע אירועי כפר מימון בקיץ 2005, ערב ביצוע תוכנית ההתנתקות בידי ממשלת אריאל שרון.
בעת פינוי גוש קטיף צולמה כשהיא קורעת את כתב "צו הגירוש" כלשונה, אשר חטפה מידי שוטרת, והודיע ש"כבר נגמר משטר המנדט". לאחר מכן נאבקה עם השוטרת ושוטרי משמר הגבול, אשר ניסו לגרור אותה בכוח לאוטובוס, ותוך הצגת התעלפות עברה לשוחח בעיניים סגורות עם עיתונאים ולהביע את מחאתה. שנתיים אחר כך נמצאה אשמה בפלילים על מעשים אלו ונגזרו עליה מאסר בפועל ומאסר על תנאי.
לאחר פינוי גוש קטיף, האשימה וייס את הרב שלמה אבינר בכך שעשרות אלפי המפגינים בכפר מימון לא יצאו מהגדר, ובכך ש"העניק אישור הלכתי לגירוש".
לאחר פינוי גוש קטיף הקימה יחד עם משה לוינגר את תנועת ההתנחלות "נחלה".
במשך השנים הייתה וייס שותפה להקמת ערוץ 7, הקמת ישיבת קדומים ומכון כת"ר שלידה, הקמת הישיבה החקלאית "שדות רחל". כמו כן הייתה שותפה להקמתן של ההתנחלויות שבות רחל וגבעת הראל, ולקחה חלק פעיל במאבקים שונים בשטחי יהודה ושומרון, גוש קטיף ובחברון.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ארגנה עצרת המונים של תומכי הימין בכיכר רבין, והייתה הנואמת הראשונה בעצרת, לפני בנימין נתניהו (הליכוד), נפתלי בנט (הבית היהודי) ואלי ישי (יחד). וייס מזהה את עצמה כמצביעת הציונות הדתית.
ב-16 במאי 2023 קיבלה את "פרס מפעל חיים לשמירה על אדמות הלאום" של תנועת רגבים על פועלה למען ההתיישבות ביהודה ושומרון כמעט חמישה עשורים.
תנועת "נחלה" והקמת מאחזים
וייס הקימה ב-2005, יחד עם הרב משה לוינגר את 'תנועת נחלה', שכיום היא עומדת בראשה. התנועה עוסקת בעיקר בהקמת מאחזים ובארגון פעולות שונות לחיזוק האחיזה היהודית ביהודה ושומרון. בדצמבר 2008, נמנתה וייס עם אישי הציבור המעטים ביש"ע ששהו ב"בית החום" בחברון במסגרת המאבק על מגורי יהודים בו, ותוארה כמנהיגתם של נוער הגבעות שהתאסף במקום. יושב ראש מועצת יש"ע, דני דיין, ביקר בחריפות את אופי ההתנגדות אותו הובילה וייס, וטען כי וייס מזיקה להתיישבות היהודית בכלל, וליישוב היהודי בחברון בפרט. בין המאחזים שהוקמו על ידי נחלה ונתמכים על ידה נמצאים המאחזים: 'שבות עמי', 'רמת מגרון', 'עוז ציון' ו'מעוז אסתר'. מלבד הסיוע החומרי, וייס שימשה גם כדמות חינוכית לנערים ונערות הגרים במאחזים אלו.
דניאלה וייס היא חלק מיוזמת גרעיני ההתיישבות של תנועת נחלה בניהם אביתר, מעלות חלחול, נווה בניה, הר בעל חצור, מצפה יריחו, גבעת האור ואורי-עד. על פי התכנון, שנים עשר גרעיני המשפחות יעלו על הקרקע להקמת שנים עשר מאחזים חדשים בלילה אחד. אנשי תנועת נחלה רואים במבצע המשך של מבצע חומה ומגדל והקמת י"א הנקודות בנגב.
ב-2 במאי 2021, לאחר הרצח של יהודה גואטה בפיגוע הירי בצומת תפוח, החליט גרעין אביתר הסמוך לעלות לקרקע באותו לילה ללא שאר הגרעינים, ומשפחות נוספות מכל רחבי הארץ הצטרפו אליו. 53 משפחות התגוררו במאחז מעל לחודשיים בעשרות מבני קבע וקרוואנים, עד שהגיעו להבנות עם ממשלת ישראל לפיהן התושבים יתפנו עד להסדרת מעמד הקרקע, אז יוקמו במקום ישיבה ומגורים לצוות ולתלמידים. הממשלה התחייבה לדון בהמשך בהקמת יישוב חדש במקום. וייס לקחה חלק פעיל בהקמת המאחז, התבססותו, ותהליך ההגעה להבנות עם הממשלה.
משפחתה ורצח חתנהּ ובני משפחתו
נשואה לאמנון, איש עסקים ונדל"ן אותו הכירה עוד בנערותה, ואם ל-4 בנות.
בפסח תשס"ב (2002) נרצחו, בעלה של נעמה וייס - בִּתהּ של דניאלה, שני הוריו וסבו, על ידי מחבל שירה בכל בני הבית, בפיגוע באלון מורה. נעמה, שהייתה בהריון, ובִּתָהּ הסתתרו מתחת לשולחן וניצלו עם שישה בני משפחה נוספים שהסתתרו בקומה השנייה.
וייס ובעלה נחשבים לאנשים אמידים המחזיקים בנדל"ן רב באזור תל אביב והשומרון. בשנת ה'תש"ע 2010 עמד מבנה 'קפה ביאליק' ברחוב ביאליק בתל אביב, שהיה רכוש משפחתה, במרכזה של מחלוקת בעניין שימור מבנים באזור. נכסים נוספים ברשות המשפחה היו חנות בכיכר המדינה ויקב גבעות (בבעלות משותפת עם חתנו). בעבר היה בבעלותם מפעל לתכשיטי זהב, שנסגר.
דעות
דניאלה וייס ידועה בדעותיה הנחרצות בנושא ארץ ישראל השלמה ובהתנגדותה לכל פשרה בנושא זה, ובדעותיה נגד הערבים החיים בתחומה, והייתה הדמות הנשית הבולטת במועצת יש"ע. כראש מועצה ומתוקף תפקידיה האחרים וייס תומכת בהעצמת נשים ובקידום נשים למשרות ציבוריות. לפי השקפתה, נושא ארץ ישראל הוא הנושא העיקרי, כאשר כל הנושאים האחרים נסובים סביבו (וזאת, על רקע משפט ברוח זו שכתב הרב יעקב משה חרל"פ בכתביו). לשיטתה, התיישבות נרחבת בארץ ישראל היא זו שתוביל לקירוב לבבות בעם ישראל ולחיזוק היהדות, ועל כן היא אינה עוסקת בכל נושא ציבורי מלבד נושא ארץ ישראל.
על רקע כישלון המאבק כנגד תוכנית ההתנתקות טענה וייס כי דרך המאבק הפייסנית שאותה הובילה מועצת יש"ע, צריכה להיות מוחלפת במאבק אגרסיבי נחוש ונוקשה, הנושא אף אופי של ארגוני גרילה. בעקבות גישה זו ותמיכתה בהקמת מאחזים חדשים נחשבת וייס לאחת ממנהיגי נוער הגבעות. חרף המאבק הנוקשה אותו מובילה וייס כנגד גורמי שלטון שונים, וייס רואה במדינת ישראל את ראשית צמיחת גאולתנו.
בריאיון עם רון קופמן ברדיו תל אביב אמרה וייס כי ברוך גולדשטיין מנע בטבח מערת המכפלה טבח נגדי ביהודים רבים, ובאופן דומה עמי פופר שטבח ב-7 פועלים פלסטינים מנע הרג ביהודים. עם זאת אמרה וייס כי היא מתנגדת לרצח. בנוסף טענה וייס כי יצחק רבין נרצח על ידי צד שלישי ולא על ידי יגאל עמיר, בהתאם לאחת מגרסאות תאוריות הקשר על רצח רבין. וייס גילתה הבנה לפעולות המחתרת היהודית על רקע אירועי הטרור שקדמו להן, וסייעה למשפחות הכלואים במאבק הציבורי לשחרור האסירים.
דניאלה וייס קראה לחיילי צה"ל לסרב פקודה בכל מקרה של פינוי מאחז או יישוב.
בריאיון למעריב בעניין אלימות הפגנות 'המחאה החברתית' טענה דניאלה וייס שהיא מתנגדת לאלימות, חושבת שהפגנות אלימות אינן מועילות, ושהאשמותיה באלימות כמו תקיפת שוטרים תמיד הייתה בהתגוששות עם שוטרים אשר תקפו אותה והתנגדות למעצר. לדעתה הצלחת הפגנה היא בהתמדה ומסירות.
מעצרים והרשעות
בעקבות חטיפת מסמכי הפינוי בגוש קטיף מידיה של שוטרת וקריעתם לעיני המצלמות, והתנגדות בכוח למעצרה בעקבות זאת, תוך אמירה חוזרת "נגמר המנדט", הורשעה וייס ביוני 2007, בעבירות הפרעה לשוטר בשעת מילוי תפקידו, העלבת עובד ציבור ותקיפת שוטר, ונידונה ל-5 חודשי מאסר על תנאי למשך 3 שנים שלא תעבור עבירה של תקיפת שוטרים, וכן ארבעה חודשי מאסר על תנאי למשך שלוש שנים, שלא תעבור עבירה של הפרעה לשוטר במילוי תפקידו האירוע הוסרט ושודר בטלוויזיה באותה עת, ושודר שוב במסגרת תוכניתו של אמנון לוי.
בראש חודש אלול ב' באלול ה'תשס"ח נעצרה וייס לקראת הגעתה להפגנה חוקית ובאישור המשטרה, מול ביתו של תת-ניצב שמני. באותה דרך, ולפני הגעתם להפגנה נעצרו עשרה אנשים נוספים המזוהים עם מנהיגי הימין הקיצוני וביניהם איתמר בן-גביר, נדיה מטר ונועם פדרמן, ושוחררו לאחר עיכוב לחקירה. האחד-עשר תבעו את המדינה ואת המשטרה, ובפסק דין שניתן שלוש שנים מאוחר יותר (בי"ז בשבט ה'תשע"ב), בית המשפט הצדיק את התובעים, קבע שמדובר במעצרי שווא, וחייב את המדינה לשלם לכלל התובעים 4,700 ש"ח.
בחול המועד פסח (י"ח בניסן ה'תשס"ט) 2009 נעצרה וייס יחד עם עוד 11 פעילים על ידי משטרת שדרות, בחשד שהתכוונו לקחת חלק בצעדה שתוכננה לצאת באותו היום לעבר רצועת עזה, ולעבר מה שהיה גוש קטיף. בית המשפט הורה על שחרור מיידי של העצורים ואף ביקר חריפות את המשטרה על המעצר הבלתי נחוץ: "השימוש בכוח, השררה ובסמכות המעצר כדי למנוע זכות ביטוי זו, מעבר להיות בגדר סתימת פיות, מלמד על הגעתם של ימים חשוכים ביותר לרחבי מדינת ישראל".
חודש לאחר מכן, בצום גדליה תשס"ט, בעת פינוי המאחז שבות עמי הסמוך לקדומים בעקבות תביעות ארגון יש דין לבעלות ערבית על הקרקע, נעצרו וייס ובעלה. וייס ניסתה למנוע משוטרים איסוף עדויות מרכב נטוש, אחריו רדפו השוטרים קודם. ברכב נסעו מציתי מטע זיתים, השייך לטוען על בעלות קרקע המאחז, תושב הכפר הערבי הסמוך, קדום. וייס סירבה למעצר, הסתתרה תחת המכונית ונגררה משם. בחקירתם נחשדו גם בהסתרת המציתים. למחרת, בהליך מהיר הוגש כתב אישום נגדה באשמת תקיפת שוטר ושיבוש הליכי חקירה. וייס הגיבה לדברים ואמרה שמדובר בטענות שקריות וברדיפה פוליטית. לטענתה, דווקא שיתפה פעולה עם שוטרי משמר הגבול, וסירבה רק למעצר שווא. היא נשלחה ליומיים מעצר בית עד תום פינוי המאחז.
בעקבות התנהגותה והתנגדותה בעת פינוי 'בית השלום' בחברון בשנת התשס"ח 2008, הוגש נגד וייס כתב אישום על הפרעה לשוטרים ושיבוש הליכי חקירה. חמש שנים מאוחר יותר היא הורשעה לאחר שבית המשפט לא קיבל את גרסתה. גזר הדין נדחה למועד מאוחר יותר.
בשבת, 21 באוגוסט 2012, פרצו שוטרים למאחז שבות עמי, בזמן סעודה שלישית, ועצרו את וייס יחד עם קבוצת צעירים שסירבו להתפנות בשבת ודרשו מהשוטרים להמתין לצאת השבת. לאחר שנחקרה, שוחררה בחצות.
Quero Quero
Quero Quero (באנגלית: I Want; בעברית: אני רוצה) הוא סינגל הבכורה של הצמד הברזילאי סימונה & סימריה, אשר נכלל באלבומן השני, As Coleguinhas – Vol. 1. השיר יצא לאור ב-12 במרץ 2012, ביחד עם האלבום כסינגל הראשון מתוכו, וכסינגל הראשון של הצמד.
השיר הוא בין השירים הבודדים של סימונה וסימריה, אשר לא הצליח להיכנס אל המצעד הרשמי של ברזיל.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי סימונה וסימריה, שכתבו גם את הסינגל השני והאחרון מתוך האלבום, "?Tá Dodói, Onde Dói". אף על פי שיצא השיר כסינגל רשמי, הוא לא נכלל באף אחד מתוך אלבומי ההופעה של הצמד, ובנוסף לכך, הצמד לא הרבה להופיע איתו כלל.
ביקורות
באתר המוזיקה הלטיני Portalpopline, סוקר השיר באופן מקיף, תוך שדובר שם גם על הלהיט "Regime Fechado", שהוציאו כמה שנים לאחר מכן.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר הועלה ליוטיוב בשנת 2013, כלומר שנה לאחר צאתו המקורית. בקליפ ניתן לראות את הצמד ואנשים נוספים, כשהם רוקדים בתוך פארק, לצלילי השיר, ושרים אותו ביחד.
הקליפ הועלה לערוץ של חברת התקליטים "ONErpm", ונכון למרץ 2020, מונה הצפיות שלו עומד על כחצי מיליון צפיות.
בולדוג אנגלי
בולדוג אנגלי, ובקיצור בולדוג, הוא אחד מגזעי כלב הבית, השייך למשפחת הכלביים.
היסטוריה של הגזע
במקור טופח הבולדוג במאה ה-17 באנגליה ללוחמת שוורים, מימי הביניים, במשך כ-600 שנה, הבולדוג שימש לגירוי וללחימה בשוורים. הייתה סברה, שגירוי השוורים לפני השחיטה תגרום לריכוך בשרם. לצורך כך היו משסים כלב בפר כבול או מותש. נוהג זה הפך ל"ספורט" פופולרי, שמשך קהל רב. מבנהו של הבולדוג, שפותח מגזע המסטיף, הפך אותו מתאים במיוחד לתפקיד: קצר רגליים, פראי, ובעל לסתות חזקות. פניו הקצרות הועילו גם כן, והוא יכול היה לנשוך את אפו של השור ברגע שזה הוריד את ראשו כדי לנגוח בכלב. הבולדוג לא היה מרפה גם כאשר השור היה מרים אותו לאוויר, ולעיתים גם היה נפצע בצורה קשה. בשנת 1835 הוצאה ההתגרות בפרים אל מחוץ לחוק. מאז נעלם כושר הלחימה של הבולדוג, והודגשו מבנה גופו ופניו המכווצים.
בתרבות הפופולרית
ג'ון בול, הדמות הבדיונית המסמלת את אנגליה, מתואר לרוב כאשר הוא מלווה בכלב בולדוג.
בובה פראית
בובה פראית (בספרדית: Muñeca Brava) היא טלנובלה ארגנטינאית מצליחה בת 270 פרקים, שהופקה על ידי חברת ההפקה Telefe בין השנים 1998- 1999.
כוכבי הטלנובלה הם נטליה אוריירו ופקונדו ארנה.
עלילה
העלילה עוקבת אחר מילגרוס (מילי) אספוסיטו, נערה רומנטית ורגשנית, אשר אמה מתה לאחר לידתה. בשל היותה יתומה, מילי גדלה במנזר שבו נולדה בידיעה שאמה מתה משברון לב, ללא ידיעה מי הוא אביה. המנזר שופע בנזירות אוהבות וטובות לב ואב מנזר דואג. אהבתה הגדולה של מילי היא לכדורגל.
בהגיעה לגיל 18, נאלצת מילי לעזוב את המנזר, ולחפש מקום אחר לחיות ולעבוד בו. היא מגיעה לבית משפחת דיקרלו, המכונה "אחוזת הבדידות", כדי להיות המשרתת האמונה על הטיפול באנחליקה שהיא אמו של בעל האחוזה, פדריקו. במהלך הזמן סופגת מילי עלבונות רבים ויחס מבזה מבני משפחת דיקרלו. היא מתאהבת באיבו, בנם של פדריקו ולואיסה, שגם מתאהב בה, אך הקשר ביניהם עובר תלאות רבות, בעיקר בשל הבדלי המעמדות ביניהם.
לעלילה קווים רבים, והיא עוקבת אחר דמויות משניות נוספות המוצאות אהבה. קו העלילה המרכזי עוסק ביחסי אהבה-שנאה ומריבות בין מילי ואיבו, בניסיונם לגשר על הבדלי המעמדות. קו העלילה המשני הוא חיפושה של אנחליקה אחרי נכדה האובד, שנולד כתוצאה מפרי רומן של בנה פדריקו עם משרתת שעבדה באחוזה שנים רבות קודם לכן בשם רוסריו, ושברחה מהאחוזה שבורת לב בעודה בהיריון לאחר סירובו של פדריקו להינשא לה, כתוצאה מלחצו של אביו.
אב המנזר, האב מנואל, אם המנזר והנזירה קטלינה "לחיים" מגלים כי מילי היא נכדתה של אנחליקה, והם דואגים מכך שהיא מאוהבת באיבו, שהוא למעשה אחיה למחצה. בשלב מסוים מגלה מילי כי היא אחותו למחצה של איבו, ומנסה למצוא כל דרך אפשרית להתרחק ממנו, אך במהרה מתגלה סוד עמוק: איבו אינו בנו של פדריקו, לכן מילי ואיבו אינם אחים.
קווי עלילה נוספים: עסקיהם המפוקפקים של פדריקו ודמיאן (אחיה של לואיסה) בחברת הבנייה המשפחתית, הכוללים שחיתות, שוחד, שימוש בחומרי בנייה סוג ב' ויחס משפיל לעובדים. הקשר הרומנטי המתפתח בין רמון, גנן באחוזה לבין סוקורו, הטבחית באחוזה. הרומן בין דמיאן לבין מרתה (בתה של סוקורו) העובדת כמשרתת באחוזה וחושבת שהכסף הוא כל מה שחשוב. פבלו, בנו של דמיאן, המעמיד פני נכה, ומתאהב במילי. בובי, חברו הטוב של איבו המנסה לכבוש את ליבה של ויקטוריה, אחותו היפה וקרת הלב של איבו. רוקי (מורגן), נהגה האישי של ויקטוריה, המאוהב בה גם הוא, ומנסה להרשים אותה. לינה, משרתת נוספת באחוזה הלומדת עיצוב שיער, מאוהבת בבובי, חברו של איבו. אנדריאה, בת חסותה של אנחליקה, עובדת כמזכירה בחברת הבנייה וחברה לפרקים של איבו, המנסה להפריד בינו לבין מילי. ברנרדו, רב המשרתים באחוזה ואחיה של רוסריו, ומכאן הוא דודה של מילי.
אסיה (זמרת)
אסיה (בטורקית: Asya; בשמה בלידה: טילאי קֶצִ'יאלאן, Tülay Keçialan; נולדה ב-1 במרץ 1965) היא זמרת-יוצרת טורקית של מוזיקת פופ. הופיעה לראשונה כזמרת גיבוי של הזמרת ניליפר (Nilüfer) בשנים 1994-1990. האלבום הראשון שלה "אסיה" יצא לאור בשנת 1994. הלחינו עבורה מלחינים כמו אונו טונץ', גארו מפיאן, מוסטפא סנדל, גקחאן קרדאר, דנב פיניו, אסכנדר פיידאש ואזגיר בולדום.
בובה פראית
עלילה
הטלנובלה מתובלת בחוש הומור, בדיחות ומעשי קונדס, כשברקע מתנגנים שיריה של נטליה אוריירו. כמו כן משובצים שירים שונים במועדון אליו הדמויות נוהגים להגיע לתחרויות, ריקודים, ובעיקר להשתחרר.
אסיה (זמרת)
ביוגרפיה
טילאי קצ'יאלאן נולד באסקישהיר לזוג אהמט קצ'יאלאן ושנג'אן קצ'יאלאן. גילתה כישרון בזמרה עוד מימי בית הספר העממי. בעת לימודיה בתיכון קיבלה חינוך מוזיקלי במסגרת התיכון האנטולי ע"ש אהמבט קנטלי באסקישהיר. בעת תחרות בין בתי ספר תיכון הצטיינה כסולנית במוזיקה עממית טורקית. קריירה המוזיקלית שלה פרצה בבודרום ומאוחר יותר באנקרה. שם הבמה הראשון שלה היה טילאי סייגן. הזמרת נשואה ויש לה בת.
בובה פראית
גרסאות מסביב לעולם
לסדרה זו יצאה גרסה במקסיקו, פרו, פורטוגל, אינדונזיה והודו.
בישראל
בעת שידור הסדרה בערוץ "ויוה", שהיה בתחילת דרכו, זכתה להצלחה מסחררת והפכה את שחקניה הראשיים: נטליה ופקונדו (שהיה מוכר לקהל גם מ"קטנטנות") - לכוכבי ענק בישראל. רגע השיא היה במסגרת טקס ששידר הערוץ, "ויוה 2000", בו זכו השחקנים והטלנובלה עצמה בארבעה מתוך חמשת הפרסים שהוענקו באותו הערב: ארנה זכה בפרס השחקן הטוב ביותר, נטליה בפרס השחקנית, שיר הנושא אותו שרה זכה אף הוא בקטגוריית השירים - והסדרה "בובה פראית" עצמה זכתה בפרס טלנובלת השנה.
הזמרות אביטל בן אשר ושרית חדד הקליטו גרסאות בעברית לשיר הנושא בשנת 2000. גרסתה של אביטל תורגמה על ידי ארלט ספדיה ושימשה כשיר הנושא של אלבומה השני "בובה פראית", ובגרסתה של חדד, שתורגמה על ידי יוסי גיספן וזכתה להצלחה רבה יותר, נקרא השיר "קח את הכל" והוא נכלל באלבומה השמיני "לעשות מה שבא לי".
קרדיולוגיה
קרדיולוגיה (Cardiology, מיוונית: καρδίᾱ פירושו "לב") היא ענף ברפואה העוסק במחלות לב וכלי דם (ראו: מחלות של מערכת הדם). קרדיולוגיה היא התמחות-על בענף הרפואה הפנימית. על מנת להיות קרדיולוג מוסמך במדינת ישראל דרושה התמחות בסיס באורך שלוש שנים ברפואה פנימית ולאחר מכן שלוש שנים נוספות התמחות-על בקרדיולוגיה. קיים הבדל בין קרדיולוגיית מבוגרים, העוסקת בעיקר במחלות לב (כמו: חסימת עורקים, אוטם שריר הלב, ומחלות כלי דם); לבין קרדיולוגיית ילדים העוסקת בעיקר במומי לב מולדים, מומים כחלוניים, ובעיית מסתמים.