cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרידה שהם
ביוגרפיה
בשנת 2003 הקימה את המגמה לעיצוב במה ע"ש משה שטרנפלד בבית הספר לאמנויות הבמה, סמינר הקיבוצים ועמדה בראשה מאז ועד לשנת 2015. משנת 2004 היא המנהלת האמנותית של היידפארק אמנותי, פסטיבל תיאטרונטו.
מרצה במסגרת סל תרבות שטראוס והשתלמויות מורים בנושא עבודתו של מעצב הבמה.
משנת 2012 ועד 2015 הייתה חברה בוועדה האמנותית של פסטיבל עכו, בניהולו של גיל אלון.
שהם זכתה בפרס על עיצוב התפאורה להצגה "הקץ של העץ" בפסטיבל חיפה להצגות ילדים בשנת 1996.
פרידה שהם הייתה נשואה עד לגירושיה בשנת 2009 לאריק שוהם, אדריכל במקצועו ולהם שתי בנות: גוני נגמבה הבכורה היא במאית תיאטרון ומאיה שהם הצעירה היא אמנית רב-תחומית.
היכל האמנות (בודפשט)
היכל האמנות בבודפשט, הונגריה (בהונגרית: Műcsarnok); הוא אולם התצוגה הגדול ביותר בבודפשט, הממוקם בכיכר הגיבורים, מול המוזיאון לאמנות יפה. הוא מארח בעיקר תערוכות של אמנות עכשווית מכל הזמנים. מאז 2011 ההיכל ותצוגותיו נמצאים בפיקוח האקדמיה ההונגרית לאמנות.
היסטוריה
המבנה הושלם לשנת 1895–1896 לחגיגות 1000 השנה לכיבוש הונגריה על ידי שבטי המדיארים (התיישבות המדיארים במרכז אירופה), על פי תוכניותיו של האדריכל אלברט שיקדנץ (1846–1915), ובהשתתפותו הפעילה של האדריכל פרנץ פילפ הרצוג (1860–1925). הנזק שנגרם למבנה במלחמת העולם השנייה תוקן בשנים 1949–1950 בהכוונתו של לאסלו בורשוש.
לבניין חזית ראשית בסגנון בזיליקה, מבנה אקלקטי בסגנון נאו-קלאסי עם אכסדרה של שישה עמודים שבולטת היטב וסגורה בטימפנון. בטימפנון זה ניתן לראות מאז 1941 את הפסיפס של ינה הראנגי ששמו "פטרון האמנויות". הבניין הארוך והמצופה לבני קלינקר מוקף באפריז קרמיקה צבעוני. הצייר לאיוש דיאק-אבנר קישט את הבניין בפרסקו.
הבניין (שהוא אנדרטה לשימור) שוחזר ושופץ בין השנים 1991–1994. באולמות ההיכל האמנות מוצגות יצירות מייצגות של אמנים מקומיים וזרים.
אלקסיב
ניקיטה ולדימירוביץ' אלקסיב (באוקראינית: Микита Володимирович Алєксєєв; ברוסית: Никита Владимирович Алексеев; נולד ב-18 במאי 1993) הידוע בכינויו אלקסיב (Alekseev), הוא זמר וכותב שירים אוקראיני. הוא התחיל את הקריירה שלו בשנת 2014 לאחר שהגיע לחצי הגמר בעונה הרביעית של The Voice אוקראינה. לאחר מכן הוא הוציא את הסינגל "Пьяное солнце", שהפך ללהיט במדינות חבר המדינות, והתחיל את קריירת המוזיקה שלו. הוא ייצג את בלארוס באירוויזיון 2018 בפורטוגל עם השיר "Forever".
ראשית חייו
אלקסיב נולד ב-18 במאי 1993 בקייב, בירת אוקראינה, למשפחה אוקראינית-רוסית. כשהיה בן שנה וחצי עברה משפחתו לצ'יטה שברוסיה; כעבור שנתיים משפחתו חזרה לקייב. אלקסיב למד בבית הספר המתמחה מס' 106 בקייב. בין העדפותיו המוזיקליות של אלקסיב בילדותו היו קווין, לד זפלין, מייקל ג'קסון, ג'ורג' מייקל וג'סטין טימברלייק.
אלקסיב הוא בוגר אוניברסיטה עם תואר בשיווק.
2014: The Voice
במהלך שלב האודישנים העיוורים של The Voice אוקראינה, אני לורק צירפה את אלקסיב לנבחרת שלה, והוא הגיע עד לפני חצי הגמר. כפרס ניחומים, אני לורק עזרה לאלקסיב לצלם את הקליפ של סינגל הבכורה שלו, "Everything is in Time". השיר לא זכה לפופולריות עד שאלקסיב הופיע בפרויקט "Voice of the County: Reload" בו הוא ביצע גרסת כיסוי לשיר "I'm Drowning" של אירינה ביליק וצילם עבורה קליפ.
2015–2017: ראשית דרכו
בספטמבר 2015 אלקסיב הוציא לאור את השיר "Пьяное солнце" ('שמש שיכורה'), שנכתב על ידי ויטלי קורובסקי והולחן על ידי רוסלנד קווינט. חודש שלאחר מכן הוא צילם לו קליפ, בבימויו של אלן בדואב, בו אלקסיב הורג את האלטר אגו שלו לאחר שנפרד מנערה. בסוף מאי 2016 הוא קיבל את פרס RU.TV לשיר הטוב ביותר. הוא גם קיבל פרס יונה על "Pyanoye solntse". גם לסינגלים הבאים שהוציא, "Shards of Dreams", "Became Oceans" ו-"Feeling Soul", צולמו וידאו קליפים שבוימו גם כן על ידי אלן בדואב. ב-29 ביוני 2016 הוא הופיע בתחרות מיס יוניברס אוקראינה 2016.
ב-14 בפברואר 2017 אלקסיב החל את סיבוב ההופעות הראשון שלו באוקראינה. מופע הסיום התקיים ביום הולדתו של האמן, 18 במאי, בארמון אוקטייברסקי.
תחרות האירוויזיון
שבוע לאחר שהגיש את מועמדותו לתחרות האוקראינית וידביר, נחשף כי אלקסיב ביטל את הצעתו. מאוחר יותר נחשף כי במקום זאת הוא נכנס לתחרות עבור בלארוס. לאחר כניסתו של אלקסיב התעוררה מחלוקת. כללי האירוויזיון קובעים כי אסור שהשיר שנשלח כבר בוצע לפני 1 בספטמבר בשנה הקודמת. אלקסיב, לעומת זאת, ביצע בהופעתיו שלו שיר רוסי בשם "Навсегда". לאחר מכן הוא קיצר את השיר ותרגם את המילים לאנגלית כדי לעקוף את הכלל הזה. ב-15 בינואר 2018 הופיע מאמר שטען כי 11 המועמדים הסופיים בתחרות בבלארוס מאיימים לפרוש אם אלקסיב יוכל להתמודד בגמר התחרויות.
עם זאת, ב-16 בפברואר 2018 אלקסיב זכה בבחירה הלאומית של בלארוס וייצג את המדינה באירוויזיון 2018 בליסבון, פורטוגל.
אחרי האירוויזיון
בנובמבר 2018 נודע כי האמן החל לשתף פעולה עם סוני מיוזיק אנטרטיינמנט (רוסיה).
Do What U Want
Do What U Want (בעברית: עשה מה שאתה רוצה) הוא הסינגל השני של זמרת הפופ האמריקאית ליידי גאגא בהשתתפות הזמר האמריקאי אר. קלי מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, Artpop. השיר יצא לאור ב-21 באוקטובר 2013, ונכתב על ידי גאגא, די ג'יי שאדו, מרטין ברסו, וויליאם גריגאצ'ין. די ג'יי שאדו הציע לגאגא את הרעיון לשיר כבר כשנתיים לפני יציאתו. הפקתו הושלמה בשנת 2013 ולאחר זמן קצר, קלי הצטרף לשיר. ביציאתו של השיר, הוא קיבל ביקורות חמות מהמעריצים והמבקרים כך שיצא כסינגל רשמי מהאלבום לאחר ש-"Venus" היה אמור לצאת במקומו.
השיר מורכב מזא'נרים של סינת'פופ, אלקטרופופ ו-R&B שמציגים סגנון של שנות ה-80 ומסלול אינסטרומנטלי אלקטרוני. מילולית, השיר מציג נושאים של כניעה מינית, כאשר גאגא מספרת למאזינים כי מחשבותיה, חלומותיה, ורגשותיה הם שלה, לא משנה מה היא עושה עם גופה. המבקרים שיבחו את הפשטות של השיר, ההפקה, וההצלחה המסחרית. הכריכה עבור "Do What U Want" מראה צילום מקרוב של ישבנה של גאגא בחוטיני פרחוני, שצולמה על ידי טרי ריצ'רדסון, שגם ביים את הקליפ לשיר. הקליפ שתוכנן להשתחרר באמצעות ביטורנט בדצמבר 2013, בוטל בשל נסיבות לא ידועות.
"Do What U Want" נחל הצלחה רבה במצעדים ברחבי העולם והגיע למקום הראשון בהונגריה, יוון, לבנון, ונכנס לעשירייה הפותחת באירלנד, אוסטריה, אירופה, בולגריה, בריטניה, ישראל, קנדה, ועוד. בארצות הברית מכר מעל ל-1.2 מיליון עותקים והגיע לתואר פלטינה כמו גם באיטליה, מקסיקו, ושוודיה. לקידומו של השיר גאגא הופיעה עימו בטקס פרסי המוזיקה האמריקאית של 2013, בתוכנית המציאות אמריקן איידול, The X Factor, ובתוכנית האירוח של אלן דג'נרס. לשיר גם הוצאו מספר רמיקסים הכוללים את הזמרים כריסטינה אגילרה וריק רוס.
ב-11 בינואר 2019, בעקבות החשדות בפדופיליה כנגד אר. קלי, הצהירה גאגא באינסטגרם כי השיר יוסר מכל שרתי המוזיקה ויוסר מן האלבום Artpop.
וידאו קליפ
ב-26 בנובמבר 2013 הודיעה חברת התקליטים "אינטרסקופ רקורדס" כי הקליפ לשיר מתוכנן לצאת לאור במהלך חודש דצמבר, אך הקליפ לא יצא בחודש זה. גאגא הודיעה לאחר מכן, דרך הרשת החברתית שלה "Little Monsters", כי הוצאת הקליפ נדחתה מכיוון שתכנון הקליפ וצילומו נמשכו שבוע אחד בלבד, בעוד היא העדיפה לתכנן את הקליפ במשך זמן רב יותר, בשל היצירתיות שלה. הקליפ לא יצא לאור למרות הוצאת הקליפ לסינגל הבא של גאגא "G.U.Y." במרץ 2014.
ב-19 ביוני 2014 פרסם האתר "TMZ" קטעים מהקליפ לשיר הכוללים תוכן מיני. לפי "TMZ", הוצאת הקליפ בוטלה מחשש לביקורות שליליות בשל המשפט האחרון של אר. קלי, בקשר לפורנוגרפיה של ילדים, וכמו כן בשל טענות של מספר דוגמניות שעבדו בעבר עם טרי ריצ'רדסון, שצילם את הקליפ, שטענו כי ריצ'רדסון הטריד אותן מינית.
Hybrid Theory EP
רקע
כאשר הלהקה כשעוד נקראה XERO סולן הלהקה מארק וויקנפילד עזב אותה והחלו חיפושים אחר סולן חדש.
אחרי חיפושים רבים, צורף ללהקה צ'סטר בנינגטון לשעבר סולן להקת Grey Daze ומיד לאחר הצטרפותו שונה שם הלהקה ל"Hybrid Theory" (הייבריד - שילוב של מספר סגנונות מוזיקה, הדבר הבולט והמרכזי ביותר בהכנת המוזיקה של הלהקה)
לאחר שצורף, כתיבת השירים החלה והשיר הראשון שהלהקה כתבה בהרכבה החדש היה השיר And One.
בסיסט הלהקה דייב פארל ("פיניקס") היה עדיין בסיבוב הופעות עם להקתו הקודמת ומי שהיה שותף בהקלטות הבאס בשירים ובהופעות הוא קייל כריסטנר.
עם השירים החדשים שנכתבו עם סולנה החדש, הלהקה החלה להופיע המון כלהקה שנותנת את הכול על הבמה והחלו להתפרסם כלהקת חימום ללהקות גדולות כמו דפטונס וסיסטם אוף אה דאון
במהלך מאי 1999 הלהקה הוציאה לראשונה את ה־EP והוציאו רק 1000 עותקים של האלבום אך למרות זאת הוא אכן זכה להצלחה מקומית באזור קליפורניה
הוצאה מחודשת
בנובמבר 2001 הלהקה הוציאה מחדש את האלבום רק בשביל מועדון המעריצים שלהם LPU לכבוד שנה לאלבום
עיצור מכתשי, מקיש
עיצור מכתשי מקיש הוא צליל עיצורי הנפוץ בשפות מדוברות רבות. סימן ה-IPA לעיצור הוא /ɾ/, ובמערכת X-SAMPA הוא נכתב כ-4. זהו הצליל הישן ל- ר וניתן היה לשמעו בהגיות העברית המקראית והטברנית. ניתן לסמנו אף כ-[d̆].
מורי אוגאי
מורי אוגאי (ביפנית: 森 鷗外 / 森 鴎外; 17 בפברואר 1862 – 8 ביולי 1922) נחשב מגדולי סופרי יפן בכל הזמנים, ופעל בסוף המאה התשעה עשרה ותחילת המאה העשרים. גם אם היה יפני בכל רמ"ח איבריו, ניתן בהחלט להגדרה כ"איש אשכולות" במובנו האירופאי הקלאסי. אינטלקטואל, בעל ידע עשיר בשפות, ספרות, תרגום, ביקורת ועריכה; אשר במקביל לקריירה ספרותית ענפה וחשובה פיתח גם קריירה מדעית-רפואית מצליחה ושירת כמדריך וקצין רפואה בצבא הקיסרי של יפן.
ניתן לחלק את פועלו של אוגאי לשני מישורים – הספרותי-תרבותי והרפואי-צבאי. שני המישורים נשקו זה לזה בשלבים מסוימים בחייו של אוגאי, ואף הושפעו זה מזה. נקודות משיקות נוספות בחייו היו התקופות בהן חי, או ליתר דיוק, המעבר בין תקופת אדו (תקופת השוגונים האחרונה ביפן) לתקופת מייג'י, על הרסטורציה שהועברה במהלכה.
מהלך חייו
מורי אוגאי נולד ב-19 בינואר 1862, בשם מורי רינטארו (Mori Rintaro). כפר היוולדו, המרוחק מהפעילות השוקקת של עיר הבירה דאז, קיוטו, וכן של הבירה המאוחרת יותר, טוקיו, שכן באזור שימאנה של היום, והשתייך באותה תקופה וטרום הרסטורציה של מייג'י לאחוזה הפיאודלית של משפחת טסוואנו (Tsuwano). אביו של אוגאי היה רופא בשירות הדאימיו, וכתמורה לפעילותו הורשה לשלוח את בנו ללמוד בבית הספר אליו נשלחו ילדי משפחת הדאימיו. לימודיו של אוגאי הצעיר בבית הספר אפיינו את אותה תקופה, וכללו שינון נמרץ של קלאסיקות מהפילוסופיה הסינית, כגון כתבי קונפוציוס ומנציוס, וכן כתיבה תמה בשפה הסינית.
במקביל ללימודיו הסינים, נשלח אוגאי לטוקיו בשנת 1872. שם למד גם את השפה הגרמנית, השפה המערבית היחידה דאז שנלמדה ביפן, ואשר נחשבה לשפת הרפואה המודרנית. הציפייה מאוגאי הייתה ללכת בעקבות אביו ולהפוך לרופא בעצמו, ואכן כך היה. אוגאי פיתח בהמשך חייו קריירה מרשימה בתחום הרפואה, גם ובעיקר במסגרת פעילותו בצבא הקיסרי של יפן. בשנת 1877 החל ללמוד בבית ספר לרפואה בטוקיו, וארבע שנים מאוחר יותר סיים את לימודיו וקיבל משרת קצין בחיל הרפואה בצבא, שם התמחה בלימודי היגיינה. עם כניסתה של מדיניות הפתיחות למערב גם לשורות הצבא, הוא נשלח להתמחות וללימודים בגרמניה, שם שהה כארבע שנים. עם חזרתו ליפן שימש במדריך בבית הספר לרפואה של הצבא. לכשפרצה מלחמת סין-יפן בשנת 1894, נשלח אוגאי לחזית בתור רופא צבאי. מספר שנים מאוחר יותר הוא נשלח לחזית מלחמה נוספת, היא מלחמת רוסיה–יפן אשר פרצה ב-1904, שם שירת במנצ'וריה ובטיוואן.
אוגאי חזר ליפן עמוס בחוויות ובעושר תרבותי שרק חיכה לפרוץ ממנו, ולא בזבז זמן: הוא החל לעסוק בתרגומים ליצירות ספרותיות מגרמנית ליפנית; החל לאגד סביבו אינטלקטואלים נוספים שהשקיעו מזמנם ומרצם לתרגום ספרות ושירה אירופאית וביניהם טסובוצ'י שויו (Tsbouchi Shoyo), אשר התמחה בשייקספיר; ייסד כתבי עת ספרותיים בהם הוא וחבריו פרסמו תרגומים (כגון כתב העת Shiragami zoshi בשנת 1889) ייסד בהתאם את מוסד ביקורת הספרות, תחום שלא היה קיים קודם כלל ביפן ואף תרם למודרניזציה של התיאטרון ביפן, עם תרגומו של מספר מחזות מודרניים שהועלו ביפן בתחילת המאה העשרים, הראשון שבהם "יון גבריאל בורקמן" של איבסן, בשנת 1909.
עם סיום מלחמת רוסיה–יפן בשנת 1905 ושובו של אוגאי לטוקיו, החלה התקופה היצירתית ביותר בחייו הספרותיים, במהלכה עסק יותר ויותר בכתיבת ספרים וסיפורת מקוריים. סיפורים אלה הפכו לנכסי צאן ברזל ביפן ומחוצה לה, ובלט בהם במיוחד ספרו "אווז הבר" (Wild Goose) שתורגם לעשרות שפות ועברית ביניהן. ספריו של אוגאי הושפעו הן מהתרבות האירופאית שספג והן מתחקירים היסטוריים ענפים שערך וסביבם ביסס את עלילות ספריו, ואף נגעו לא פעם במין ומיניות (כגון Vita Sexualis האוטוביוגרפי מ-1909), מה שמשך אליו אש מקהיליית הספרות היפנית, במקביל להערכה הרבה לה זכה ביפן ומחוצה לה.
אוגאי היה נשוי פעמיים דרך נישואין מאורגנים וכפויים. לראשונה התחתן בשנת 1889, והתגרש לאחר שנה אחת בלבד. במהלכה נולד בנו הראשון וכן פורסם את ספר הפרוזה הראשון שלו, The Girl Who Danced, אשר נכתב, כנראה, בהשראת פרשיית אהבהבים שניהל בגרמניה עם אישה גרמניה, מקרה נדיר יחסית של סיפור אהבה בין גבר יפני לאישה מערבית. נישואיו השניים היו בשנת 1902, וגם אם לא הסתיימו בגירושין, היו לא קלים ומלווים במהמורות לא מעטות. בשנת 1920 החלה להתפתח אצל אוגאי מחלת כליות, ועם החמרתה נבצר ממנו להמשיך ולכתוב. אוגאי נפטר ב-9 ביולי 1922, כשהוא בן 60, ולו חמישה ילדים.
פועלו ותרומתו להצלחתה של יפן המודרנית
מורי אוגאי הוא דוגמה קלאסית להצלחה של רסטורציית מייג'י להוציא את יפן מהסגירות התרבותית והמדעית שאפיין אותה בשלהי תקופת אדו. כמוה הוא מסמל קידמה, אינטלקט ופתיחות למערב, ונחשב לאחד מהאינטלקטואלים הראשונים אשר תרמו לביסוסה של הספרות המודרנית ביפן. הוא תרגם ספרים אירופאים רבים ליפנית, והכיר לעם היפני סופרים כגון האנס כריסטיאן-אנדרסן, הנריק יוהאן איבסן, יוהאן וולפגנג פון-גתה ועוד. הדינמיקה והעושר התרבותיים שאוגאי סייע לקדם לא תרמו רק ברמה הישירה ליפן עצמה, אלא גם בצורה עקיפה להפיכתה של יפן לאומה בין אומות, לחלק תרבותי לגיטימי מהעולם ולמדינה שמושפעת אבל גם משפיעה על השיח התרבותי הבינלאומי. ספריו תורגמו לשפות רבות, וסיפור קצר שכתב בשנת 1912 בשם "סאנשו הפקיד" (Sansho the Bailiff) אף עובד ב-1954 לסרט שנחשב לאחת מיצירות המופת הגדולות ביותר של הקולנוע היפני, המוערך מאוד בעולם.
אוגאי ערך בתחילת דרכו הספרותית מספר כתבי עת ספרותיים ובהמשך אף חנך ביפן את תחום הביקורת הספרותית, שעד אז לא היה קיים במדינה. תרומה נוספת של אוגאי לתרבות ביפן הייתה מלאכת התרגום בה עסק, ואף בתרגום פורץ דרך לפרוזה מערבית אשר עד אותה תקופה תורגמה ביפן בצורה מאוד "יפנית", דהיינו הותאמה לסגנון של שירה יפנית מסורתית כגון הייקו או וואקה. אוגאי וחבריו נטשו סגנון זה, אשר עקר מהיצירות כל הקשר תרבותי אירופאי, וביצעו תרגומים מדויקים יותר ליפנית. תרגומים אלה אפשרו, עד כמה שניתן, להכיר ולהתוודע לתרבות האירופאית ביפן, שעד כה זכתה לתרגומים מעוותים תרבותית.
אוגאי הציג לקהל היפני את זרם הרומנטיקה, יחד עם פילוסופיה וביקורת של ספרות מודרנית. הוא הקים ויזם כתבי עת ופיתח את תחום היזמות הספרותית במדינה, הפיק כמה מהתרגומים המרשימים ביותר של פרוזה מערבית ליפנית ושימש כמתווך תרבותי. זאת ועוד: אוגאי שימש לא פעם כמעין שגריר לא רשמי של יפן באירופה, והשתתף בפולמוסים עם אינטלקטואלים מערביים אודות אופייה של יפן. דוגמה לפולמוס כזה התרחש כאשר שהה במינכן ופרסם מאמרי תגובה לאדמונד נאומן (Edmund Naumann), גאולוג גרמני אשר שהה ביפן בין השנים 1875–1886 וכתב מספר מאמרים אודות היותה של יפן "מפגרת" במובנים רבים, מלוכלכת ועניה, אשר מייבאת ללא שום הבחנה או מיון טכנולוגיות ותרבות מערביות, מה שגורם לה בסופו של דבר לניוון והיחלשות. אוגאי כתב מאמרי נגד לתפיסה זו, בה הציג את יפן כארץ מתקדמת ותרבותית, וכך דאג להכניס איזון לביקורת על יפן באירופה של אותה תקופה.
עם זאת, חשיפתו של אוגאי להשקפה האירופאית כלפי יפן בהחלט גרמה לו להכיר בחשיבות של המסורת היפנית, במיוחד לאור סחרור המערבי של אותה תקופה, סחרור בו לו עצמו היה חלק גדול. אוגאי העביר את הידע הזה הלאה והכיר בחשיבותה של המסורת היפנית, במיוחד בזמנים בהם התרבות המערבית הייתה כה דומיננטית ביפן. תובנות אלה מימש מאוחר יותר בתחקיריו ההיסטוריים ובספריו אשר התבססו על היסטוריה ותרבות יפנית, ובמובן זה הוא גם סייע לשמר את המסורת היפנית, במקביל לאהדתו הברורה למערב.
תחום נוסף לו תרם אוגאי ישירות הוא כתיבת ביוגרפיות. תחום זה, אשר היה ועדיין בעל היסטוריה ענפה ביפן, פרח במיוחד בתקופת אדו והושפע מאד מהכתיבה הקלאסית הסינית. בשנת 1916 פרסם אוגאי את הביוגרפיה שכתב לרופא היפני אשר פעל בתקופת אדו, שיבואה צ'וסאי (Shibue Chusai), בה הציג טכניקות כתיבה חדשות בתחום הביוגרפיות ביפן, כגון שימוש בגוף שלישי ובמחבר כל-יודע. שיטה זו הביאה לחיבור חזק יותר בין הקוראים לדמות עליה נסובה הביוגרפיה, ואפשרה לפתח מימד חדש של הצגת דמויות.
מעבר לחשיבות של כתבי אוגאי לקהל היפני, גם הקהל המערבי הסתקרן ממנו עד מאוד והעריך את עבודתו הספרותית. אינטלקטואלים רבים במערב ראו את יצירתו של אוגאי כמחברת בין התרבות המערבית לבין זו היפנית, ודרכה השכילו ללמוד הן על התרבות היפנית אבל גם על התרבות שלהם, כפי שהיא נתפסת בפני היפנים, לימוד והכרת תפיסה זו אפשרו להם לראות את עצמם "מרחוק" ולבחן סוגיות שונות בתרבותם שניתנות לבחינה רק בפרספקטיבה רחבה יותר, מה שגרם ליפן להוות חלק חשוב בקהילייה התרבותית העולמית ולא עוד מדינה מסוגרת בתוך עצמה שלא מתקשרת עם העולם.
הנסיבות ההיסטוריות בהן פעל
מורי אוגאי נולד להורים ממעמד גבוה. שיוך אריסטוקרטי זה הביא לדחיפתו ללמוד גרמנית כבר מגיל צעיר, שכן גרמנית נחשבה אז לשפתה של הרפואה המודרנית. היות שלימוד שכזה דרש משאבים רבים ואך היכרות הכרחית עם האנשים הנכונים (קרי, הדאימיו בכבודו ובעצמו), אין ספק שנסיבות אישיות אלה היוו את הקטליזטור הראשוני במעלה לגיבושו של מורי אוגאי הצעיר.
תקופת רסטורציית מייג'י, שהחלה בשנת 1868, הביאה בין השאר לפתיחתה של יפן למערב. ההיסטוריון בן-עמי שילוני מסביר, כי הדרך הנכונה והטובה ביותר לדעת היפנים לגרום לארצם להפוך למפותחת, מכובדת וחזקה, הייתה לאמץ את הציוויליזציה המערבית ואת דרכיה. היות שהמערב לא כפה את תרבותו על יפן בכוח, היא יכלה לבחור בעצמה את ההיבטים של המערב אותם רצתה לאמץ לחיקה, ולסנן את אלה שלא היו לרוחה. תפיסה זו תאמה את הלך רוחו של אוגאי, שהחל להישאב לעולם התרבותי והמדעי של המערב עוד לפני תחילתו של תהליך הרסטורציה. ניתן לומר, אם כך, שאילולא הרסטורציה, אוגאי לא היה מתגייס לצבא היפני, לא היה יוצא לביקוריו באירופה ולא היה עד לשום עידוד מדיני או פוליטי לעסוק בנושאים בהם עסק בתחום התרבות (גם אם עידוד זה אותגר בהמשך על ידי גופים שמרניים יותר). אירוע חשוב נוסף שהתרחש במסגרת רסטורציית מייג'י הוא התיעוש המואץ שיפן החלה עוברת; מה שהפך את תחום הפצת והעיסוק בתרבות – כתבי עת, הדפסות וספרים – ליותר נגיש ופשוט, ומורי אוגאי אכן נהנה מהפריחה בתחום הזה.
בעקבות הרסטורציה, שהביאה עימה חוק חובת גיוס לכל גבר שהגיע לגיל 20 (על פי צו הגיוס הקיסרי שפורסם בשנת 1873), גויס אוגאי לצבא היפני ונשלח בתור קצין ורופא צבאי למלחמת סין-יפן וכן רוסיה-יפן. בהקשר זה חשוב לציין כי מלחמה זו היוותה עבורו, כמו גם עבור אינטלקטואלים יפנים אחרים, מלחמה בעייתית בהרבה מזו שהתחוללה נגד סין, שכן במסגרתה התעמתה יפן לראשונה עם כוח אירופאי תרבותי עשיר אשר רבים מהם נשאו עיניהם אליו בהערצה. בתקופת המלחמה הוצב אוגאי בתור מנתח צבאי בחזית המנצ'ורית וכן בטיוואן. יש המאמינים שהצבתו רחוק ממרכז ההתרחשות האינטלקטואלית היפנית בטוקיו הייתה החלטה של קצינים ואנשי צבא שמרניים, אשר התקבלה מאחורי הקלעים, בשאיפה להרחיקו מהמרכז התרבותי של טוקיו וכך "לסרס" את דעותיו המתקדמות מידי, לדידם. בשנים שלאחר מכן אף עסק רבות בכתיבה ביקורתית והתעמת בכתיבתו עם גורמים שמרניים בצבא ובממשלה, אשר רדפו גורמים סוציאליסטיים ואינטלקטואלים ביפן עקב היותם מושפעים יתר על המידה מהלכי רוח מערביים אשר עשויים להוות סכנה ליפן.
התקופה בה שירת בחזית ורחוק מטוקיו, נחשבה כתקופה לא יצירתית מבחינת אוגאי, תקופה שבה כמעט ולא כתב או עסק בתרגום, ולא היה יכול לתרום או להמשיך ולפתח את כתבי העת שלו. הוא העיד לא פעם ביומניו כמה הרגיש בודד, עזוב ומנותק. עם זאת, התקופה הקשה "בניכר" הפיזי והמטאפורי הביאה להבנות ותובנות מצידו, תובנות שנשאו פרי עם חזרתו ופנייתו לכתיבת ספרות מקורית של ממש ולא רק עריכה, תרגום או כתיבת מאמרים, כמו גם העמקה בלימוד היסטוריה יפנית וכתיבה עליה.
גשר השלום
הגשר הוקם בשנת 1927 ומחבר בין העיר באפלו שבניו יורק לעיר פורט אירי שבקנדה. אורכו של הגשר הוא כ-1,768 מטר (5,800 רגל). הגשר נבנה במלאת 100 שנה של שלום בין ארצות הברית לקנדה לפיכך הוא נקרא "גשר השלום".
הגשר הוא אחד מן החשובים ביותר בצפון אמריקה ועל פי הערכות שונות עוברות בו מדי יום למעלה מ-4,000 משאיות.
היסטוריית הגשר
בניית הגשר אושרה ב-6 באוגוסט 1925 ואדוארד לופר נבחר למהנדסו הראשי. הבנייה החלה באותה השנה והסתיימה בשנת 1927. הקושי העיקרי שהתעורר במהלך בניית הגשר היה עקב זרימתו הרבה והמהירה של נהר הניאגרה. ב-13 במרץ 1927 נסע לופר במכונית בפעם הראשונה על הגשר וב-1 ביוני 1927 נפתח הגשר לציבור.
טקס הפתיחה הרשמי נערך כחודשיים לאחר מכן, ב-7 באוגוסט, בנוכחות כ-100,000 איש, והועבר בשידור חי ברדיו. הערכת העיתונים בארצות הברית לאחר מכן הייתה שמספר המאזינים לאירוע היה כ-50 מיליון.
בין המשתתפים באירוע היו: נסיך ויילס, הנסיך ג'ורג' (לימים המלך אדוארד השמיני), ראש ממשלת קנדה ויליאם ליון מקנזי קינג, ראש ממשלת בריטניה סטנלי בולדווין, סגן נשיא ארצות הברית צ'ארלס דוז, שר החוץ פרנק קלוג ומושל ניו יורק אל סמית'.
משל שני הבנים
משל שני הבנים הוא אחד ממשלי ישו, שסופר על ידיו בברית החדשה. המשל מופיע בבשורת מתי כ"א 32-28. המשל מעמיד אלה מול אלה את המוכסים (גובי המס) והזונות שקיבלו והאמינו במסר שהעביר ולימד יוחנן המטביל, לעומת ה"אנשי הדת" לכאורה, שלא קיבלו ולא האמינו לו.
העילה למשל
קדם למשל הסיפור במתי כ"א 23–27 בו ישו הגיע למקדש ולימד. ראשי הכוהנים וזקני העם התרעמו עליו ושאלו אותו באיזו רשות הוא עושה זאת, והוא עונה להם בשאלה: "טְבִילַת יוֹחָנָן מֵאַיִן הָיְתָה הֲמִּשָׁמַיִם אִם־מִבְּנֵי אָדָם?" על כך מסרבים הם להשיב מפחד העם החושבים את יוחנן המטביל לנביא, "אִם־נֹאמַר מִשָׁמַיִם וְאָמַר אֵלֵינוּ מַדּוּעַ אֵפוֹא לֹא הֶאֱמַנְתֶּם בּוֹ וְאִם־נֹאמַר מִבְּנֵי אָדָם יְרֵאִים אֲנַחְנוּ אֶת־הֲמוֹן הָעָם כִּי־כֻלָּם חֹשְׁבִים אֶת־יוֹחָנָן לְנָבִיא". לכן עונה להם ישו, שגם הוא לא יענה להם, אך הוא מספר את המשל על שני הבנים.
סיפור המשל
המשל הוא כדלקמן:
פרשנות
במשל זה, הנמשל לאב הבנים הוא למעשה אלוהים. שני הבנים מייצגים שני טיפוסים של מאמינים, הראשון הוא אותו טיפוס שטוען שהוא דתי ומאמין (כמו הכוהנים וזקני העם), אך כשמגיע הזמן להוכיח את אמונתו במעשים, למעשה לעשות את רצון אביו (אלוהים), לקיים רצונו ומצוותיו, הוא לא עושה כך, על אף הצהרתו כלפי חוץ שכך יעשה. השני הוא אותו טיפוס של אדם שלכאורה אינו מאמין או לפחות אינו מצהיר בגלוי על אמונתו ודתיותו, דוחה את רצון אביו בתחילה (כמו פשוטי העם לרבות החוטאים שביניהם, שהאמינו לדברי יוחנן מטביל) אך בסופו של דבר כן עושה את רצון אביו (אלוהים).
ישו מוכיח במשל זה את אלה שראו את עצמם כמוסריים (הכוהנים, הפרושים וזקני העם, ראשי הדת); ואילו אלה הנחשבים כחוטאים, כגון גובי המס (מוכסים) והזונות, קיבלו והאמינו למסר והלימוד של יוחנן המטביל ושבו בעקבות זאת בתשובה. המשל הזה דומה בנושא למשל המוכס והפרוש.
ג'יהאד קבלאן
ג'יהאד קבלאן הוא קצין בדימוס במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב, שירת כמפקד מרחב מג"ב ירושלים.
ביוגרפיה
קבלאן גדל בעספיא, בנו של איסמעיל קבלאן, הקצין הדרוזי הראשון בצה"ל וממקימי יחידת המיעוטים. בצה"ל שירת כלוחם, מפקד מחלקה ומפקד פלוגה בגדוד חרב וקצין מבצעים בחטיבת הערבה.
לאחר שירותו הצבאי עבר לשרת במשמר הגבול ושימש מפקד פלוגה. הוא יצא ללימודי תואר ראשון ובפברואר 1994 שימש מחליף למפקד פלוגת משמר הגבול בחברון. באותה עת אירע טבח מערת המכפלה ולאחריה נשאר קבלאן בשירות במרחב במשך שנתיים. בהמשך שירותו שימש מפקד מג"ב חברון ומפקד יחידת אבטחת מתקנים במחוז הצפון. ב-2001 מונה למפקד מג"ב צפון וב-2004 מונה למפקד מג"ב ירושלים בדרגת תת-ניצב. השתחרר ב-2005.
קבלאן נשוי ואב לארבעה. בנו הוא נווט הקרב הדרוזי הראשון בחיל האוויר. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה והיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת חיפה, בעל תואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
פורדנונה
פורדנונה (באיטלקית: Pordenone; בונטית ופורלן: Pordenon) היא קומונה בנפת פורדנונה שבמחוז פריולי-ונציה ג'וליה, צפון איטליה.
היסטוריה
בשנת 1514 נכבשה פורדנונה על ידי הרפובליקה של ונציה, ובתקופתם נבנה נמל חדש וכן שופרו בתי המלאכה והתעשייה בעיר.
אחרי התקופה הנפוליאונית, פורדנונה נכללה ברשימת הנכסים של אוסטריה באיטליה. בנייתה של מסילת רכבת בשנת 1855 וסלילתו של כביש פונטבנה (Pontebbana) הביאו לדעיכתו של הנמל, אך לעומת זאת זירזו התפתחות תעשייתית ניכרת (בייחוד את תעשיית הכותנה). פורדנונה סופחה לאיטליה בשנת 1866.
סקטור הכותנה בעיר ספג נזקים גדולים בזמן מלחמת העולם הראשונה, ונפל לגמרי לאחר המשבר הכלכלי של 1921. לעומת זאת, פירמת זנוסי המקומית הפכה ליצרנית כלי בית בינלאומית ענקית.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה פורדנונה, כמו שאר מחוז פריולי-ונציה ג'וליה, למקום מעבר של יחידות צבאיות רבות שחששו מפלישה סובייטית ממזרח; הנוכחות הצבאית המריצה את כלכלת פורדנונה. בשנת 1968 הפכה פורדנונה לבירת הנפה בעלת אותו השם, כולל שטח מסוים מנפת אודינה.
כיום יושבת בפורדנונה חטיבת השריון אריאטה ה-132.
הפועל הצפון תל אביב
הפועל הצפון תל אביב (כונתה גם הפועל "הצפון") הייתה קבוצת כדורגל בישראל מהעיר תל אביב, שהוקמה בשנת 1946, בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. כבר בשנת הקמתה עלתה לליגה הבכירה, ושיחקה שם בעונת 1947/1948, אך זאת הופסקה באמצע בעקבות מלחמת העצמאות. לאחר המלחמה הקבוצה פורקה. בהמשך הוקמה הקבוצה מחדש ושיחקה בליגות הנמוכות, אך התפרקה סופית שוב ב-1988.
היסטוריה
לאחר סיום מלחמת העצמאות, הקמת מדינת ישראל וחזרת ליגות הכדורגל לפעילות, הקבוצה הוזמנה לשמור על מקומה בליגה הבכירה ולהשתתף בליגה הישראלית של 1949/1950, אולם מאחר שהקבוצה התפרקה בזמן מלחמת העצמאות וכל שחקניה התפזרו, הקבוצה לא הופיעה לשלושת משחקיה הראשונים, הוכרזה כמפורקת והוסרה מהליגה.
הקבוצה הוקמה בעשור לאחר מכן והצטרפה לליגה ג' של עונת 1957/1958. לאחר שתי עונות הצליחה לעלות גם לליגה ב', אך ירדה שוב לליגה ג' בסיום עונת 1974/1975, שם היא נשארה עד 1987/1988, לאחריה התפרקה סופית.
לאונידס השני
לאונידס השני (ביוונית: Λεωνίδας B; המאה ה-3 לפנה"ס) היה מלך ספרטה מהשושלת האגידית, נודע כמתנגד נמרץ לרפורמות שניסה ליישם אגיס הרביעי.
ביוגרפיה
לאונידס היה בנו של קלאונימוס, בנו של קלאומנס השני. קלאונימוס הפסיד את הכתר הספרטני לטובת אחיינו אראוס הראשון, שהוריש את הכתר לבנו אקרוטאטוס השני. לפיכך לאונידס חי בגלות בחצרו של סלאוקוס הראשון, ונישא לאשה ממוצא פרסי. אולם כאשר אקרוטאטוס מת והותיר אחריו ילד רך בשנים בשם אראוס השני, הוזמן לאונידס לשמש כעוצר. אראוס מת בגיל שבע ולפיכך לאונידס הפך למלך.
לאונידס גורש לטגאה מרחק יום אחד מספרטה, בתו חילוניס שהייתה נשואה לקלאומברוטוס התלוותה אליו בנאמנות. אולם כאשר תמה שנת הכהונה של ליסנדרוס כאפורוס, האפורים החדשים האשימו את ליסנדרוס בבוגדנות והחזירו את לאונידס. אולם בתככיו הצליח ליסנדרוס לפטר את האפורים בטענה של אי חוקיות. לאונידס חזר לטגאה, אולם כאשר יצא אגיס למסע מלחמה נגד האיטולים, תומכי לאונידס החזירו אותו במהירות מטגאה, ובעזרת שכירי חרב הוא השתלט על העיר וביטל את כל הרפורמות של אגיס. הוא רצה להוציא להורג את קלאומברוטוס, אולם חילוניס התחננה לפניו שלא יהרוג אותו. במקום זה הוא יצא לגלות כשחילוניס הנאמנה מתלווה אליו.
מלבד חילוניס היו ללאונידס עוד שני בנים, שניהם היו למלכי ספרטה, קלאומנס השלישי, ואאוקלידס.
H-1
ה-H-1 הוא מנוע רקטי שפותח בשביל לשמש בשלב הראשון (S-IB) במשגרים סטורן 1 וסטורן IB שבהם נעשה שימוש במנוע בקבוצה של שמונה מנועים. לאחר תוכנית אפולו, ה-H-1 שודרג למנוע RS-27 ששימש לראשונה בטילי הדלתא 2000 בשנת 1974.
לי קאנג-אין
לי קאנג-אין (בקוריאנית: 이강인, בהנג'ה: 康仁; נולד ב-19 בפברואר 2001 באינצ'ון שבקוריאה הדרומית) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פריז סן-ז’רמן מהליגה הצרפתית ובנבחרת קוריאה הדרומית.
ולנסיה
בחודש יולי 2011 הגיע לי אל מחלקת הנוער של ולנסיה מהלה ליגה. ב-15 בדצמבר 2017 נקרא לראשונה לסגל ולנסיה ב', קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית, וב-21 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים.
ב-12 בינואר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כשהחליף את דניס צ'רישב בדקה ה-86 בתיקו 1-1 נגד ריאל ואיאדוליד במסגרת המחזור ה-19 בליגה לעונת 2018/2019. ב-30 בינואר הצטרף באופן רשמי לקבוצה הראשונה של המועדון, וקיבל את חולצה מספר 16. בעונתו הראשונה בקבוצה ערך שלוש הופעות ליגה, והוסיף שתי הופעות במסגרת הליגה האירופית לעונת 2018/2019.
ב-17 בספטמבר 2019 ערך לי את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את רודריגו מורנו בניצחון 0–1 על צ'לסי במסגרת שלב הבתים לעונת 2019/2020, והפך לכדורגלן הדרום קוריאני הצעיר ביותר שעורך הופעת בכורה במפעל, בגיל 18 שנים וששה חודשים. ב-25 בספטמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בלה ליגה, בתיקו 3-3 נגד חטאפה במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת 2019/2020, והפך לשחקן הלא ספרדי הצעיר ביותר שמבקיע שער עבור ולנסיה, בגיל 18 שנים ו-219 ימים, כשהוא שובר את שיאו של מוחמד סיסוקו. שיאו זה נשבר עונה לאחר מכן על-ידי יונוס מוסא. בעונתו השנייה בקבוצה ערך לי 17 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים, והוסיף חמש הופעות בליגת האלופות.
בעונתו השלישית בקבוצה סירב לי מספר פעמים להאריך את חוזהו במועדון, אך בכל זאת ערך 24 הופעות ליגה בעונת 2020/2021.
ב-29 באוגוסט 2021 הגיעו לי והמועדון להסכמה הדדית על התרת חוזהו במועדון.
קריירה בינלאומית
לי היה חלק מסגל נבחרת קוריאה הדרומית עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת, ושיחק בכל משחקי שלב הבתים והנוקאאוט, כשהוא מוביל את נבחרתו לגמר היסטורי, בו הפסידה, עם שני שערים וארבעה בישולים בשבעה משחקים. הוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
ב-5 בספטמבר 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוריאה הדרומית הבוגרת, בתיקו 2–2 נגד נבחרת גאורגיה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מהנבחרת האולימפית של קוריאה הדרומית לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו 2020.
נכלל בסגל נבחרת קוריאה הדרומית לטורניר מונדיאל 2022.
הרי נוור סמר
הרי נוור סמר (באנגלית: Never Summer Mountains, מילולית "הרי אף פעם קיץ") הם רכס הרים, חלק מרכס הרי הרוקי, בצפון-מרכז מדינת קולורדו בארצות הברית, הכולל 17 פסגות. הרכס שוכן לאורך הגבול הצפון-מערבי של הפארק הלאומי הרי הרוקי, ועליו עובר קו פרשת המים של אמריקה. קו פרשת המים עובר בין מקורותיו של הנהר קולורדו בפארק הלאומי הרי הרוקי ממזרח לרכס, לבין אגן הניקוז העילי של הנהר נורת פלייט (North Platte River) בפארק נורת (North Park) ממערב. קו פרשת המים משרטט לולאה בהרים אלו וזו הסיבה לכך שהנהר הזורם מערבה (קולורדו) מתחיל דווקא בצד המזרחי של הרכס. הרכס קטן וגבוה, כשהוא מכסה שטח של 65 קילומטרים רבועים, ואורכו, מצפון לדרום 16 קילומטרים בלבד, כאשר לפחות עשר פסגות גבוהות מ-3,700 מטרים. הרכס מתפרש משני עברי קו הגבול בין מחוזות ג'קסון וגרנד במרבית אורכו ונמתח לתוך מחוזות ג'קסון ולרימר בקצהו הצפוני. תצפית פנורמית על הרכס זמינה בחלקים מכביש שביל הרכס (Trail Ridge Road) בפארק הלאומי הרי הרוקי. אחת הפסגות הצפוניות ביותר, נוקו קרגס (Nokhu Crags), בולטת מהצד המערבי של מעבר קמרון (Cameron Pass).
גאולוגיה
הסלעים של הרי נוור סמר צעירים ממרבית רכסי ההרים מסביב. הם, יחד עם רכס רביט אירס (Rabbit Ears Range) ממערב, נוצרו בתהליכים געשיים וחודרניים לפני 29 עד 24 מיליון שנים. וכוללים בעיקר תצורות של סלעי יסוד גרניטיים יחד עם תצורות של סלעים מותמרים. מרבית הפסגות הגבוהות בנויות מגרנודיוריט שהתרומם בתקופת המיוקן. הפסגה הגבוהה ביותר ברכס, הר ריכטהופן, הוא שריד של פקק געשי אנדזיטי. פסגת נוקו קרגס בצפון בנויה בעיקר מתצורת פצלי פייר (Pierre Shale) המתוארכים לקרטיקון. העתק דחיקה גדול מתחת לעמק קאוניץ' דחק את הסלעים העתיקים יותר מהפרקמבריון מעל הסלעים הצעירים יותר מהקרטיקון בצד המזרחי של הרכס. הפסגות הדרומיות עשויות גרניט מהמיוקן, ולבסוף גנייס וצפחה מהפרקמבריון.
החל מלפני שני מיליון שנים החלו קרחונים לגלף את הפסגות המשוננות של הרי נוור סמר. גלים חוזרים ונשנים של התקרחנות המשיכו לעצב מחדש את ההרים עד שהסתיימה התקרחנות פינדייל (Pinedale Glaciation) לפני 12,000 שנים.
הפסגות הן גושים עצומים של סלע גרניט המכוסה בצפיפות בחזזיות ירוקות וכתומות המוקפות מכל צדדיהם בדרדרת של שברי סלעים שהתפוררו בבלייה מהפסגות. אגמים אלפיניים רבים שוכנים בינות לפסגות. מרבית הצמחייה נמוכה. מעט עצים גדלים באזורים הגבוהים ומרביתם מעוותים בשל הרוח העזה.
היסטוריה
ב-1890 החל מיזם תעלת גרנד. מיזם של הטיית מים באורך 26.1 קילומטרים. פלגים ונחלים הזורמים מהפסגות הגבוהות ביותר מוטים לתוך התעלה, הזורמת דרך מעבר לה פודר ומעבירה מים עבור החקלאים שלמרגלות המזרחיים של הרי הרוקי. התעלה הושלמה ב-1936. התעלה מטה בין 20% ל-40% ממי הנגר של הרי נוור סמר ויש לה השפעה רבה על העמק שלמרגלות ההרים. במאי 2003 נפרץ קטע בן 30 מטרים בתעלה ועקב כך זרמו המים במורדות ולתוך הנהר קולורדו. השיטפון הותיר אחריו צלקת נראית לעין על צלע ההר.
ב-1914 הובאו חברים בשבט האינדיאני של האראפהו לאזור בטיול שמומן על ידי מועדון הרי קולורדו (Colorado Mountain Club). חברי השבט התבקשו להציע שמות ילידים לפסגות השונות, לאגמים ולשאר המאפיינים הגאוגרפיים באזור. הם כינו את הרכס "ני-צ'בה-צ'יי" (Ni-chebe-chii), המתורגם ל"אף פעם לא קיץ". המקומיים התפשרו בסופו של דבר על השם "הרי נוור סמר" עבור הרכס.
פסגות רבות ברכס נושאות שמות של סוגי עננים כדוגמת הר סירוס (Mount Cirrus – צירוס) והר קומולוס (Mount Cumulus – קומולוס).
נופש
במהלך הקיץ פוקדים מטיילים רבים ותרמילאים את הרכס, ובחורף גולשי סקי ומטיילים על נעלי שלג. יש מעט פעילות של טיפוס הרים, אבל המסלע נוטה להתפורר והמסלולים מסוכנים. תחילת מסלולי השבילים (Colorado River Trailhead) בפארק הלאומי הרי הרוקי כוללת שבילים המובילים לחפירה הגדולה ולשרידי לולו סיטי. שבילים ממעבר קמרון מובילים לאגמים מישיגן ואגנס ולאזור נוקו קרגס. שבילים מיער הלאומי ראוט (Routt National Forest) מובילים אל השטח הבראשיתי נוור סמר (Never Summer Wilderness) בקצה המערבי והדרומי של הרכס.
נקמת שחרור דכאו
פעולות התגמול במהלך שחרור דכאו (באנגלית: Dachau liberation reprisals), שמכונות בגרמניה גם בשם "טבח דכאו" (בגרמנית: Dachau-Massaker), אירעו במהלך שחרור מחנה הריכוז דכאו ב-29 באפריל 1945. חיילים אמריקאים מדיוויזיית הרגלים ה-45, שהזדעזעו מהמראות הקשים שנגלו לעיניהם בדכאו במהלך השחרור, הרגו חלק מהשומרים של המחנה וחיילים גרמניים שנמצאו בו, כאקט של נקמה על הרצח השיטתי של האסירים במחנה. שומרים נוספים נהרגו על ידי האסירים המשוחררים. על פי הערכתו של הווארד ביכנר, קצין רפואה שהשתתף בשחרור המחנה והיה המקור הישיר היחיד לאירועים, 520-346 גרמנים נהרגו/חוסלו במהלך שחרור המחנה בסדרה של הוצאות להורג, שאירעו במקומות שונים בתוכו.
רקע
מחנה הריכוז דכאו היה מחנה ריכוז שהוקם בידי גרמניה הנאצית. רוכזו בו יהודים, שבויי מלחמה סובייטים, ומתנגדים לנאציזם. אומדנים דמוגרפיים של המחנה משתנים מעת לעת וממקור למקור. אחד הנתונים נותן הערכה כללית של יותר מכ-200,000 אסירים מלמעלה מ-30 מדינות במשך שנות שלטון הרייך השלישי, מהם שני שלישים אסירים פוליטיים, בהם כמרים קתולים רבים, וכמעט שליש היו יהודים. 25,613 אסירים מתו על פי הערכה זו במחנה, וכמעט כ-10,000 אחרים במחנות המשנה שלו, בעיקר ממחלות, תת-תזונה והתאבדות. לפי אומדן אחר, 206,206 אסירים שהו במחנה ונרשמו 31,951 מקרי מוות.
הגורמים למקרי המוות האלה, מלבד המדיניות הרצחנית של האס אס, היו מגפת טיפוס ורעב שגבו את חייהם של אלפי אסירים. מספר האסירים הגיע לשיאו בשנת 1944, עם הגעת משלוחים מהמחנות המפונים במזרח (כגון אושוויץ), והצפיפות הובילה לעלייה בשיעור התמותה. בתחילת 1945 התפשטה מגפת הטיפוס עקב צפיפות יתר במחנה בעקבות זרם אסירים שהגיעו ממחנות אחרים, ואחרי פינוים, מתו מספר גדול של אסירים. לקראת סוף המלחמה, צעדות מוות מהמחנה גרמו למותם של מספר גדול של אסירים. גם לאחר השחרור, אסירים חלשים פיזית המשיכו למות. במחנה נבנו משרפות לשרפת הנפטרים. אין ראיות לרצח המוני בדכאו, אך השתמשו בתנורים לשרפת גופות, שהסתירו את הראיות למקרי מוות רבים.
פינוי המחנה
כשהבינו אנשי האס אס שגרמניה עומדת בפני תבוסה במלחמת העולם השנייה, הם החלו להשקיע את זמנם בסילוק ראיות לפשעים שביצעו במחנות הריכוז. הם החלו להשמיד את הראיות המפלילות באפריל 1945 ותכננו לרצוח את האסירים שנותרו, אך הדבר לא יצא אל הפועל לבסוף.
באמצע אפריל, מבצע פינוי המחנה התחיל על ידי שליחת אסירים לכיוון טירול. ב-26 באפריל מעל ל-10,000 אסירים נאלצו לעזוב את דכאו ברגל, ברכבות או במשאיות. קבוצה גדולה של כ-7,000 אסירים הולכה בצעדת מוות דרומה. יותר מ-1,000 אסירים לא שרדו בצעדה זו. מפקד המחנה, קצין האס אס אדוארד וייטר עזב את דכאו ב-26 באפריל לתת-מחנה באוסטריה. ב-28 באפריל נציג של הצלב האדום החל במשא ומתן על הסכם כניעת האזור לחיילים אמריקאים. בינתיים, ועדה של אסירים בינלאומיים שהוקמה בחשאי השתלטה על המחנה.
הנקמה
בזמן שחרור המחנה נחשפו הזוועות לעיני המשחררים, חיילי דיוויזיית הרגלים ה-45 מהארמייה השביעית של ארצות הברית תחת פיקודו של הנינג לינדן. עוד לפני כניסתם למחנה מצאו 40 מכוניות משא וקרונות נטולי גג, מלאים בגופות בשלבי ריקבון מתקדמים, וככל שנכנסו לשטח המחנה ראו את המתים בשטחו. חלקם מתו ימים רבים טרם השחרור והושארו בשטח הפתוח ובמחנה עצמו. חיילים דיווחו שראו חדרי בטון שהכילו מאות גופות עירומות. בסמוך למחנה נמצאו למעלה מ-30 קרונות רכבת מלאים בגופות אסירי מחנות אחרים שנשלחו לדכאו.
החיילים בדכאו באותה תקופה לא היו חברי הסגל הקבוע של המחנה, אלא חיילי ורמאכט שהובאו כמה ימים לפני כן וכן חיילים הונגרים מתנדבים. האמריקאים הזדעזעו מהמראות הקשים. על פי עדותם של עדי ראייה, ריכזו בערך 100 גרמנים כולל נשים. אסיר פולני עזר להפריד מביניהם את אנשי האס אס. אחד הקצינים הפעיל מקלע וירה, כמה חיילים הצטרפו עם רוביהם. הירי נמשך כמה שניות, שכן לוטננט קולונל פליקס ל. ספארקס, מפקד גדוד חי"ר בחטיבה 157 של הדיוויזיה ה-45, הגיע והורה להפסיק את הטבח. בערך 16 גרמנים נהרגו באירוע זה.
לאחר מכן, כאשר כבשו האמריקאים את נקודת ההתנגדות הגרמנית האחרונה בדכאו, מגדל השמירה B, האמריקאים ירו בעוד קצת פחות מעשרה גרמנים שנכנעו. גם האסירים נקמו בשוביהם: על פי ההערכות, בין 25 ל-50 גרמנים חוסלו בידי האסירים ביום הראשון של שחרור המחנה, וחיסולים נוספים המשיכו להתבצע מדי פעם. על פי טענת הווארד ביכנר, קצין רפואה שהשתתף בשחרור המחנה והוא המקור הישיר היחיד לאירוע, בין 346 ל-520 גרמנים חוסלו במהלך שחרור המחנה באירועים שונים. יש הסוברים שהאירועים היו פחות מאורגנים מכפי שביכנר הציג אותם בספרו, והיו למעשה פעולות נקם לא רשמיות ולא מתוכננות. לפי גישה זו, מספרי החיילים הגרמנים שנורו היו נמוכים בהרבה.
כרמל דנגור
כרמל דנגור (נולדה ב-21 באפריל 1997) היא עיתונאית ישראלית המשמשת ככתבת תאגיד השידור הישראלי ביהודה ושומרון מאז 2018.
ביוגרפיה
דנגור השתחררה ב-2018 והחלה לשמש ככתבת יהודה ושומרון של ערוץ כאן 11 ורשת ב'. בתפקיד זה פרסמה את החשדות שהובילו לפתיחת חקירה פלילית ראשונה נגד אנשי שב"כ ביחידת מבת"ן, לאחר שהיחידה סגרה ללא חקירה למעלה מאלף תלונות. דנגור חשפה הקלטת שיחה שערכה שרת המשפטים איילת שקד עם אמו של חשוד בטרור יהודי, שנחקר בחשד ליידוי אבנים לעבר עאישה א-ראבי והריגתה. היא פרסמה לראשונה את הסדר הטיעון שנחתם עם הנאשם הקטין בפרשת רצח משפחת דוואבשה בעיירה דומא, ואת הקלטות תרגיל החקירה השנוי במחלוקת שנערך לו. דנגור פרסמה את הפגישה בין הרב חיים דרוקמן ליו"ר רע"מ מנסור עבאס, במסגרת הניסיונות להקמת ממשלה בראשות בנימין נתניהו, ובהישענות על רע"מ. היא פרסמה את מתווה הפשרה בעניין פינוי המאחז אביתר. עוד פרסמה הקלטה של מפקד פיקוד המרכז, אלוף תמיר ידעי, שבה הוא אומר כי הכח שנתון בידיו הוא "באזור של סטלין". בסדרת כתבות שערכה התפרסמו חומרי החקירה בפרשת בריחת ששת האסירים מכלא גלבוע, ובכלל זאת עדותו של זכריא זביידי ותיעוד ראשון של הבריחה עצמה ממצלמות הכלא.
דנגור יצרה מספר פרויקטים תיעודיים ששודרו בתאגיד השידור, ובהם הסדרה "גבעת הנערות" שתיעדה במשך למעלה משנה את החיים במאחז היחיד שבו מתגוררות נערות. בנוסף, דנגור הביאה את סיפורה של תושבת מאחז שגורשה ממנו, וביתה הוצת, לאחר שנודע לשכניה כי בן זוגה הוא פלסטיני. דנגור תיעדה את מעברה של שולמית לבנת, שנודעה כזמרת המחתרות, בגיל 91 למאחז מבודד בשומרון. דנגור השתתפה בתחקיר לקראת כתיבת הספר ואנקמה שכתב רועי שרון על הטרור היהודי בישראל ובשטחים ויצא ב-2023.
נתן זוכובסקי
הרב נתן צבי זוכובסקי (נולד בכ"ח בכסלו תרצ"ח, 2 בדצמבר 1937) הוא ראש ישיבות גאון יעקב וחכמה ודעת, יו"ר ועדת הרבנים של דגל התורה וראש הוועדה הרוחנית של יתד נאמן.
ביוגרפיה
נולד בבית החולים בקובנה (התגוררו בסלבודקה) לרב דב זוכובסקי שכיהן כמשגיח בישיבת סלובודקה (קובנה) ובישיבת לומז'ה בפתח תקווה ולרבקה בתו של הרב פסח פרוסקין, רבה של קוברין. בהיותו ילד עלתה משפחתו ארצה והתיישבה בעיר פתח תקווה.
בגיל 12 נכנס ללמוד בישיבת חפץ חיים בכפר סבא בראשות הרב אהרן לייב שטינמן שהכין עמו את דרשת בר המצווה לאחר שאביו חלה במחלה קשה עד לפטירתו. לאחר מכן עבר ללמוד בישיבת חברון בירושלים. לאחר נישואיו התגורר בבני ברק ונכנס ללמוד בכולל חזון איש.
לאחר מכן נקרא על ידי הרב משה שמואל שפירא לשמש כר"מ בישיבת באר יעקב. כשהוקמה ישיבת גאון יעקב בבני ברק מונה לר"מ בישיבה. בשנת תשס"ב (2002) מונה לשמש כראש ישיבה בישיבת חכמה ודעת ברחובות ומאז מכונה גם "ראש ישיבת גאון יעקב". בשנות ה-90 מונה לרב קהילת חניכי ישיבת חברון בבני ברק.
נשוי לחנה, בתו של הרב יוסף צבי גורביץ, אב לחמישה ילדים. חתנו, הרב שלמה כץ ראש ישיבה קטנה בבני ברק. בתו, צפורה רוטלוי היא סמנכלי"ת השיווק ביתד נאמן.
פעילותו הציבורית
הרב זוכובסקי היה מקורב לרב שך ולרב יעקב ישראל קניבסקי. בעת הקמת העיתון יתד נאמן בשנת תשמ"ה מונה לחבר הוועדה הרוחנית של העיתון, בנוסף להיותו חבר העמותה הראשונה של העיתון. בשנת תשמ"ט בימים שלפני הקמת תנועת דגל התורה הורה לו הרב שך לכנס עשרות ראשי ישיבות וכוללים גדולים בעזרת נשים של ישיבת פוניבז' לגולל בפניהם את הדין ודברים מול אגודת ישראל, באספה זו נאם הרב שך בפני ראשי הישיבות וביקש את תמיכתם בהקמת מפלגה חדשה לציבור הליטאי.
כשהוקמה מפלגת דגל התורה מונה הרב זוכובסקי לשמש כחבר ועדת הרבנים של התנועה לצד הרבנים יוסף חיים קופשיץ, שלמה זלמן אולמן וברוך שמואל דויטש. הרב זוכובסקי נחשב מקורב לרב אלישיב ולרב שטינמן ולאורך שנות פעילותו ביתד נאמן ובדגל התורה נועץ בהם בקבלת ההחלטות. עד היום משמש הרב זוכובסקי כחבר מרכזי בוועדת הרבנים המנחה את הפעילות של תנועת 'דגל התורה'.
חיבוריו
הרב זוכובסקי חיבר מספר חיבורים תורניים, בהם ביאורים וחידושים על מסכתות בש"ס, שיעורים שמסר בישיבות ודברי אגדה, על ספרו דביר הקודש זכה ב"פרס בני ברק לספרות תורנית". בנוסף, פורסמו רשימות תורניות שלו בקובצי "הנאמן" - ביטאון חניכי הישיבות שהיה יוצא לאור בשנות התש"כ, וכן בגיליון "הבאר" - שיצא לאור על ידי ישיבת באר יעקב שפרסם חיבורים תורניים של צוות הישיבה בשנות השמונים.
קהג'וראהו
קְהַג'וּרָאהוֹ (בהינדי: खजुराहो) היא עיר במדינת מאדהיה פרדש שבהודו, במחוז צְ'הַטַרְפּוּר (छतरपुर जिला), כ-620 קילומטרים דרום-מזרחית לניו דלהי. העיר מהווה את אחד האתרים המתוירים ביותר בהודו, על שום מצאי רחב של מקדשים הינדיים וג'ייניים המצויים בה מתקופת ימי הביניים, שנתפרסמו בשל הפסלים הארוטיים שבהם.
השם "קהג'וראהו" מקורו במילה העתיקה "קהרג'ורָוֵאהקה" (Kharjuravāhaka), שנוצרה מן המילים "קהרג'ורה" (kharjura, עץ תמרים) ו"ואהקה" (vāhaka, סוחב) בשפת הסנסקריט. במאה ה-19 הגיע לאזור המהנדס הבריטי ט.ס. ברט (T.S. Burt), ועמו הגנרל. קנינגהאם חקר את האתר מטעם סוכנות הסקר הארכאולוגי של הודו, והפיץ את שמו למרחוק בתארו את המקום בתיאורים נלהבים. המונומנטים באזור הוכרו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית תחת השם "קבוצת המונומנטים בקהג'וראהו" (באנגלית: Khajuraho Group of Monuments), והמקום אף נחשב אחד מ"שבעת פלאי הודו".
היסטוריה
המונומנטים באזור קהג'וראהו נבנו בתקופת שיא פריחתה של אימפריית גורג'רה-פרטיהרה שבצפון הודו, שהתקיימה משנת 500 לספירה עד ל-1300 לספירה. האימפריה הייתה נתונה לשליטתם של בני הקלאן ברגוג'ר, שהתיישבו במרכז הודו ושלטו על האזור דהונדהר בצפון-מזרח ראג'סטאן. תחילה נקראו "דהונדהל" או "דהונדהלה" על שם האזור שבו שלטו, ולאחר מכן קראו לעצמם "צ'נדלה". הם בנו עוד כמה מבנים באזור, ובהם מבצרים ומקדשים.
קהג'וראהו הייתה עיר הבירה התרבותית של ממלכת הצ'נדלה, שהייתה לשושלת הינדית ששלטה באזור זה בהודו במאות ה-10 עד ה-12. הבירה דה פקטו והמרכז השלטוני של הצ'נדלה היה קלינג'ר. מקדשי קהג'וראהו נבנו במשך תקופה של 200 שנה, משנת 950 עד 1150. לאחר מכן הייתה מהובה לבירת הצ'נדלה, ובמשך תקופה מסוימת לאחר מכן המשיכה קהג'וראהו ליהנות משנים של שגשוג. בקהג'וראהו אין מבצרים, מאחר שהמלכים של צ'נדלה מעולם לא השתכנו בבירתם התרבותית.
האזור כולו מוקף בחומה ובה שמונה שערים, כשלצידו של כל שער שתולים שני עצי תמר. במקור היו במקום מעל 80 מקדשים הינדיים, אך רק 25 מתוכם נתונים במצב שימור סביר. המקדשים ניצבים בשטח כולל של כ-20 קמ"ר. הם מהווים דוגמה בולטת למבנים הודיים שהתפרסמו בשל תיאורי המין המפורשים שהם מציגים, הנוגעים לחיי המין בימי הביניים. במשך השנים השתדלו בני המקום לשמר מבנים אלו; אך בחלוף הזמן ניכרו במבנים נזקי הג'ונגל שמקיף את האזור, ובמאה ה-19, כאשר "התגלה" המקום לתרבות המערב, סבלו כבר חלק מהמונומנטים משחיקה משמעותית ומהרס.
במאה ה-21
קהג'וראהו היא עיירה במדינת מאדהיה פרדש שבהודו, במחוז צ'הטרפור, כ-620 קילומטרים דרום-מזרחית לניו דלהי, בירת הודו. לפי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2001, מונה קהג'וראהו אוכלוסייה של 19,282 תושבים. הגברים מהווים 52% מהאוכלוסייה, ו-48% הן נשים. השיעור הממוצע של יודעי קרוא וכתוב הוא 53%, בנמוך מהממוצע הלאומי בהודו - 59.3%; בקרב הגברים שיעור יודעי הקרוא וכתוב הוא 62%, ובקרב הנשים 43%. בקהג'וראהו, גילה של 19% מהאוכלוסייה נמוך מגיל 6. העיירה נמצאת בגובה ממוצע של 283 מטרים.
בקהג'וראהו ישנו גם נמל תעופה, נמל התעופה קאהג'וראהו (קוד IATA: HJR; קוד ICAO: VAKJ). בנמל התעופה פועלות טיסות של חברת התעופה אייר אינדיה, שיוצאות לניו דלהי ולוורנאסי. בעבר פעלה בה גם חברת ג'ט איירווייז שפשטה רגל.
אדריכלות
מקדשי קהג'וראהו נבנו בעזרת אבן חול. בבניית המקדשים לא נעזרו במלט: האבנים חוברו האחת לשנייה בשיטת שגם ומגרעת, ונותרו במקומן בעזרת כוח הכבידה. שיטת בנייה זו מצריכה שהחלקים המחוברים יתאימו האחד לשני במידה גבוהה של דיוק. העמודים והארכיטרבים (החלקים שעל חלקו העליון של העמוד, מעל הכרכוב) נבנו בעזרת אבנים גדולות (מגליתים), שמשקלן הגיע עד ל-20 טון.
פסלים ותבליטים
מתחם מקדשי קהג'וראהו משובץ במגוון פסלים ארוטיים, המוצבים מחוץ למקדשים או ליד פסלי האלים. בנוסף, בכמה מן המקדשים שבהם יש קירות בשתי שכבות, מגולפים תבליטים ארוטיים קטנים בצדה החיצוני של שכבת הקיר הפנימית. פירושים שונים ניתנו לגילופים ארוטיים אלו. ייתכן, בין היתר, כי אלו מתארים מנהגים מיניים בחברה הטנטרית. התגליפים בחזית המקדשים, לעומת זאת, מתארים את האדם, את גוף האדם, שינויים שמתקיימים בגוף האנושי ועובדות על החיים. כ-10% מהתגליפים עוסקים בנושאים מיניים; על אף הסברה הנפוצה שהמדובר בתיאור של מנהגים מיניים של אלים, מאחר שהגילופים מצויים במקדשים דתיים, אין הם מתארים ישויות אלוהיות, כי אם את חיי המין של בני האדם. שאר הגילופים עוסקים בחיי היומיום של האדם ההודי הפשוט בתקופה שבה גולפו. למשל, הם מציגים נשים מתאפרות, מוזיקאים בנגינתם, קדרים בעבודתם, חקלאים ועוד. הסצינות העממיות-גשמיות הללו מגולפות כולן במרחק מה מתיאורי הישויות האלוהיות.
בספרו The Book of Love: The Story of the Kamasutra על ההיסטוריה של הקמה סוטרה, מתאר ג'יימס מקונצ'י (James McConnachie) את הפסלים הארוטיים שבקהג'וראהו כ"פסגת האמנות הארוטית":
המוטיבים הארוטיים בפסלי המתחם הקנו לו את הכינוי "מקדש הקמה סוטרה", אולם הפסלים בו אינם עוסקים בתנוחות המין המתוארות בקמה סוטרה. הפסלים גם אינם משקפים את תורתו של מחבר הקמה סוטרה - וטסיאיאנה - ואת הלך הרוח המובע באותו ספר.
לפי מקונצ'י, הפסלים מהווים "דוגמאות סמליות-נטועות־קסם" שמטרתן להפיג ולהרחיק רוחות רעות. העיצוב שלהם מבטא באופן מתוחכם עליונות אמנותית על הטבע; ייצוגים אמנותיים בעלי מיניות מרמזים על שליט גברי, ועל כן רב-עוצמה.
שליטי הצ'נדלה הקימו את המקדשים בקהג'וראהו בין השנים 950 ל-1150; באותו זמן סביר שמסורת הטנטרה הייתה כבר מקובלת. באותם ימים, שלפני מסעי הכיבוש של האימפריה המוגולית, חיו הנערים ההודים במשכנים מסוגרים, בשלב בחייהם הקרוי ברהמצ'ריה, שבו אימצו מעין אורח חיים נזירי, לפני תקופת בגרותם; נערי המקום למדו על העולם בין היתר מפסלי הארוטיקה במקדשים - הם בחנו דרכם את חוויות המין והחשק, ותאוות גשמיות.
מתחם המקדשים
מקדשי קהג'וראהו מצויים כיום במתחם הבנוי כפארק ציבורי. כאשר הייתה הודו למדינה עצמאית והשתחררה מהשליטה הבריטית, ב-1947, הייתה סביבת המקדשים סביבה זנוחה ומדברית. כיום המתחם מעוצב כפארק, ובו מדשאות, ערוגות ורדים ועצי נוי. עיצוב זה כשל פארק ציבורי מקורו בשיקולי נוחות למבקרים, אך עיצוב זה אינו נאמן לסביבה ההיסטורית שבה נבנו המקדשים.
בעקבות ההתפתחות של ענף הארכאולוגיה של הנוף כדיסציפלינה אקדמית, הוקדש מחקר לשאלה מה היה אופי הסביבה של המקדשים בראשית ימיהם, ומה היו יחסי הגומלין בין מתחם המקדשים לבין האזור שסביבו. אין ממצאים המלמדים מה היה אופיו של האזור בראשית ימיהם של המקדשים, אך ידוע כי המקדשים היו בשימוש של קהילה רחבה של נזירים ושבהודו במאה התשיעית גנים היו בעיקר מתחמי גן הנטועים בעצים. לא היו בהם מדשאות ופרחים עשבוניים.
אירועי תיירות במתחם
כיום מתחם המקדשים של קהג'וראהו הוא אתר תיירותי. בכל ערב נערכים במקום מופעים אור-קוליים, כאשר המופע הראשון הוא בשפה האנגלית, והשני בהינדי. אורכו של המופע כשעה, והוא עוסק בהיסטוריה, בפילוסופיה ובאמנות הפיסול של המקדשים. המופע מתקיים במדשאות הפתוחות במתחם המקדשים. כמו כן, בכל שנה, בשבוע הראשון של פברואר (1 עד 7 בפברואר), מתקיים במקום פסטיבל המחול של קהג'וראהו. הפסטיבל משלב הופעות מחול הודי קלאסי, שנערכות על רקע מקדשי צ'יטראגופטה ווישוואנת'.
ג'אד שוירי
ג'אד שוירי (בערבית: جاد شويري; נולד ב-13 במרץ 1981) הוא זמר, רקדן, מלחין, כותב ומפיק מוזיקלי לבנוני. הפיק כ-40 וידאו-קליפים לעצמו ולאחרים וזכה בשלושה פרסים בגין הפקתם. פועלו האומנותי, המושפע בעיקר מתרבות המערב המודרנית, נחשב לשנוי במחלוקת בחברה הערבית.
ביוגרפיה
שוירי למד במשך שנתיים בסורבון, שם הצטיין בלימודי הקולנוע. במהלך שהותו בצרפת, עבד כפועל במה, וכן השתתף בסרט קנדי בשם "Trainée de Bruit". במהלך חופשת הקיץ שלו בביירות בשנת 2001, נטל חלק בתוכנית הבידור "סטודיו לאומנויות" (ستوديو الفن), וזכה במקום הראשון על הפקת וידאו-קליפ לשיר "יא מצטפא", אחד משירי הפולקלור העממיים הישנים, בגרסת כיסוי המבוצעת על ידי הזמרת הלבנונית רידא בטרס.
ב-2003 הופיע לראשונה בווידאוקליפ לשירו "מה אומר לך" (أقولك إيه), שבוצע בערבית ואנגלית. ב-2006 יצא לאור אלבומו הראשון, "המפתח" (مفتاح) בו כלולים כל שיריו שיצאו בין השנים 2003–2006.
ייחודו של שוירי כזמר וכמפיק וידאו-קליפים לאמנים מפורסמים אחרים, מתבטא בחושניות ובתכנים המיניים המשולבים בהם. מבין האמנים להם הפיק וידאו-קליפים נמנות הזמרות מריה נלבנדיאן, תינה (تينا), ג'ואנה אלמלאח (جوانا ملاّح), מלכ אלנאצר (ملك الناصر) ועוד.
באלבומו השני כתב ושר שירים בשפה האנגלית, במטרה לנסות ולשנות את הדעה הרווחת בעולם המערבי על צעירים ערבים, ולהציגם כשוחרי תרבות ומתנגדים לטרור. הווידאו-קליפ לשיר Funky Arab מתוך אלבומו השני שודר בערוץ הלוויין "מלודי" (ميلودي الفضائيه) וערוצים זרים בלבד.
חיים אישיים
לשוירי אח אחד ושתי אחיות, העוסקים גם הם בתחום ההפקה. שוירי גר בשכונת אלאשראפיה (الأشرافيه) בביירות.
Shaqtin' a Fool
Shaqtin' a Fool היא פינה שבועית המשודרת בתוכנית Inside the NBA ברשת TNT. הפינה שודרה לראשונה בעונת 12–2011 כששחקן העבר שאקיל אוניל הצטרף לפאנל התוכנית והיא הוכנה בידי מייק גולדפרב. שם הפינה הוא משחק מילים על שמו של שאקיל והביטוי באנגלית "To Act a Fool", לנהוג כשוטה. הפינה מציגה פספוסים ואירועים מצחיקים וביזאריים שקרו במהלך משחקי ליגת ה-NBA בשבוע החולף. אוניל מגיש את הפינה ושאר חברי הפאנל (בדרך כלל קני סמית', צ'ארלס בארקלי וארני ג'ונסון) מספקים תגובות.
הפינה לרוב כוללת שחקני NBA אך למעשה היא לא מוגבלת וכוללת לעיתים גם מאמנים, שופטים, אוהדים, קמעות וכו'. תוכנית רגילה מכילה 5 קטעים כשבכל קטע מהלך מבדר או אוסף של מהלכים. בסוף כל עונה מצולם פרק סיכום עונה בו מוצגים "מהלכי העונה", ומוכרז "שחקן העונה" (Shaqtin' MVP).
מלבד פרקי הסיום, מפעם לפעם משודרים פרקים מיוחדים: פרק "אולסטאר", שמשודר מאז 2013, ומתייחס לאירועים ופספוסים שהתרחשו במהלך אירועי האולסטאר; פרק אמצע העונה, המשודר החל מעונת 2013/14, "The Shaqtin's" (כפארודיה על פרס האוסקר) ובו מחולקים פרסי אמצע העונה. ב-11 בדצמבר 2014 שודר פרק שהורכב מפספוסים ישנים, משנות השמונים, התשעים וכן משנות האלפיים. בנוסף הפרק כלל פספוסים של אוניל עצמו. בכל קטגוריה שודרו חמישה קטעים (20 בסך הכל).