cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
טוקטה ופוגה ברה מינור
כתב ידו של רינגק
עמוד השער של העותק בכתב ידו של רינגק רושם את כותרת היצירה באיטלקית, "Toccata con Fuga", שמו של יוהאן סבסטיאן באך כמלחין היצירה וכמובן המשקל והסולם, רה מינור, או בקיצור,ב הפרטים החשובים אשר מציינים בשער היצירה. עם זאת, למרות שרה מינור מצוין הדף השער, בכתב היד של רינגק אין שום זכר לסמל ה-♭ בתחילת החמשה, שהרי בכל יצירה מוזיקלית מסומן הסולם ליד המפתח בתיחלת החמשה, כך שכביכול, העותק אינו ברה מינור. כמובן שזוהי טעות, הרי כל המהדורות בתווים של הטוקטה ופוגה ברה מינור משתמשות בחתימת המפתח רה מינור, בניגוד לכתב היד של רינגק. בנוסף לזה, קיימים עוד כמה הבדלים בין שיטת כתיבת התווים של רינגק לבין המקובל בעולם המוזיקה.
פופולריות גוברת
למרות הערכות רבות, אין לומר שניתן לקבוע בוודאות את ההיסטוריה המוקדמת של היצירה מלבד העובדה שהיא נשמרה בזכות העותק הישן ביותר שלה שנכתב על ידי יוהאנס רינגק שכתב את העותק בין השנים 1730–1740. הפרסום הראשון והמשמעותי באמת של הטוקטה ופוגה ברה מינור קרה בשנת 1833, במסגרת מאמציו של פליקס מנדלסון לשימור מורשת באך, שגם ביצע את היצירה בקונצרט עטור שבחים בשנת 1840. הפופולריות גברה במחצית השנייה של המאה ה-19 בזכות עיבוד לפסנתר מאת קארל טאוסיג, אך רק במאה ה-20 גברה הפופולריות של טוקטה ופוגה ברה מינור על יצירות לעוגב אחרות מאת באך. דוגמה לכך הוא העיבוד לתזמורת שנעשה על ידי לאופולד סטוקובסקי ושימש קטע הפתיחה לסרטו של וולט דיסני "פנטסיה". היצירה מנוגנת גם בסרט "20,000 מיל מתחת למים" על ידי קפטן נמו, ובסרטים נוספים, בהם "שדרות סאנסט" ו"לה דולצ'ה ויטה". קטע הפתיחה של היצירה משמש כנעימת הפתיחה של סדרת הטלוויזיה המצוירת "היה היה - האדם". בסופו של דבר, טוקטה ופוגה ברה מינור הפכה ליצירה הידועה ביותר ברפרטואר לעוגב מהמאה השמונה-עשרה.
מחקרים
מגוון רחב, ולעיתים קרובות סותר זה את זה, של ניתוחים פורסם על היצירה: למשל, בספרות על מוזיקת עוגב, היא מתוארת לעיתים קרובות כסוג של מוזיקה תוכניתית המתארת סערה, בעוד שבשימוש בסרט פנטזיה של דיסני, היצירה מדמה מוזיקה אבסולוטית. ברבע האחרון של המאה ה-20, מוזיקולוגים כמו פיטר וויליאמס ודיטריך קלאוס פרסמו את מחקריהם על היצירה וטענו כי היא אינה של באך וטוענים כי אנשים מייחסים ליצירה זו שייכות שגויה למכלול יצירותיו של באך. לעומת זאת, חוקרי באך כגון כריסטוף וולף, טוענים שזו אכן יצירה מקורית של באך. מוזיקולגים אחרים מתעלמים מהספקות לגבי המקוריות, אך בדעתם כי סוגיית הייחוס של הטוקטה ופוגה ברה מינור עדיין ללא הכרעה.
טוקטה
הטוקטה מתחילה עם הפתיחה המוכרת ולאחר פיתוח של הנושא הטונים והאוקטבות הגבוהים הם הדומיננטיים העיקריים. לאחר מכן הנושא עובר פיתוח נוסף לכיוון התווים שבאוקטבות הנמוכות יותר, שם מופיעה ספטימה מוקטנת, שמרווחה הוא של ארבעה וחצי טון, לדוגמה בין תו סול לתו פה במול. המרווח המשלים (או ה"הופכי") של ספטימה הוא הסקונדה, שגם היא מרווח דיסוננט. בסוף הנושא המנגינה הופכת לסולם רה מז'ור. לאחר מכן מופיעים שלושה קטעים קצרים, כל אחד בעל מוטיב קצר. הטוקטה מסתיימת בספטימה מוקטנת אשר נהפכת בחזרה לטוניקה של תחילת הטוקטה, רה מינור, באמצעות מודולציה.
החלק השני המרכזי של הטוקטה הוא מספר מודולציות הקשורות זו לזו באופן רופף. המוזיקה עוברת לסולם המינורי לה מינור, וחלק זה נהפך לבסוף לחלק השלישי והאחרון של הטוקטה, המורכב כמעט כולו מקטע שהוכפל במנגינה שחוזרת על עצמה במספר וריאציות וסולמות שונים. לאחר מודולציה קצרה, הטוקטה מסתיימת בסולם ממנו הכל התחיל ועליו קרויה היצירה, רה מינור.
קודה
ובסוף היצירה ישנה קודה, היא קטע המביא פרק ביצירה או יצירה נפרדת לכלל סיום באמצעות הרחבה. בתווי ההעתק של רינגק היא כתובה Recitativo. למרות שאורכה של הקודה רק 17 תיבות, היא מתפתחת בזכות חמישה שינויי קצב. התיבות האחרונות מנוגנות בקצב Molto adagio (מולטו אדג'יו) ולבסוף היצירה מסתיימת בקדנצה פְּלָגאלית, מהלך הרמוני מדרגה IV לדרגה I.
באצ'בוקוד
באצ'בוקוד (בהונגרית: Bácsbokod) הוא כפר בנפת באצ'אלמאש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום מזרח הונגריה. עד ל הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בבאצ'בוקוד אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 3,157 תושבים ובשנת 2022 חיו בו רק 2,286 תושבים.
יהודי באצ'בוקוד
יהודים חיו בעיירה במאה ה-19 ובמאה ה-20. יהודים רבים מהעיירה נרצחו במהלך שואת יהודי הונגריה.
אנושקה שארמה
אנושקה שארמה (באנגלית: Anushka Sharma; 1 במאי 1988) היא שחקנית ומפיקת קולנוע הודית, זוכת פרס פילמפייר (האוסקר ההודי).
ביוגרפיה
שארמה נולדה באיודהיה וגדלה בבנגלור. היא ביצעה את עבודת הדוגמנות הראשונה שלה עבור מעצב האופנה וונדל רודריקס בשנת 2007, ובהמשך עברה למומבאי להמשיך בקריירה במשרה מלאה כדוגמנית.
קריירה
היא עשתה את הופעת הבכורה שלה מול שאה-רוח' חאן בסרט הרומנטי המצליח ביותר ראב ננה די ג'ודי (2008) ועלתה לגדולה עם תפקידים בכיכובם בסרטים הרומנטיים של חברת יאש ראג  - להקה באאג'ה בערעת (2010)  וג'אב טאק חי ג'אן (2012).
בשנת 2020 שימשה כמפיקה בסדרת הטלוויזיה מסוגת מותחן-פשע "Paatal Lok" אשר עלה לשידור בפריים וידאו במאי 2020, והפיקה סרט מקורי של נטפליקס "כפר רפאים".
חיים אישיים
הקשר הרומנטי של אנושקה שארמה, עם שחקן הקריקט המפורסם ויראט קוהלי שהחל ב-2013, זיכה את הצמד בכינוי "וירושקה". במהלך ראיון עם גרהם בנזינגר, קוהלי חשף שהוא נתקל בשארמה בפעם הראשונה, כאשר שניהם היו מעורבים בצילומי קידום מכירות עבור שמפו קליר. ב-11 בדצמבר 2017, בני הזוג ערכו טקס נישואין אינטימי בפירנצה, איטליה, והפכו לאחד הזוגות המפורסמים המדוברים ביותר במדינה. ב-11 בינואר 2021, נולדה בתם של הזוג ואמיקה שפירוש שמה בסנקריסט "אלה קטנה".
The Smiths (אלבום)
The Smiths הוא אלבום הבכורה של הלהקה הבריטית הסמית'ס, שיצא לאור ב-20 בפברואר 1984. האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי, היה פופולרי בקרב המבקרים והציבור הרחב כאחד וביסס את מעמדה של הסמית'ס כאחת הלהקות הבולטות בשנות ה-80 בבריטניה.
הפקה
לאחר שהוחתמו בחברת התקליטים העצמאית Rough Trade, החלו הסמית'ס בהכנות לקראת הקלטת אלבומם הראשון ב-1983. בעצתו של מנהל חברת התקליטים, ג'ף טרוויס, הלהקה בחרה בטרוי טייט (גיטריסט הלהקה The Teardrop Explodes לשעבר) כמפיק להקלטות, שנערכו באולפני אלפנט בוואפינג. במשך חודש אחד הקליט ההרכב 14 שירים.
לואיזה יוליאנה, רוזנת נסאו
לואיזה יוליאנה, רוזנת נסאו (31 במרץ 1576 – 15 במרץ 1644) הייתה בתו של וילם הראשון, נסיך אורנז', ואשתו של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
ביוגרפיה
לואיזה יוליאנה נולדה בדלפט ב-31 במרץ 1576, לוילם הראשון, נסיך אורנז' ולאשתו השלישית שארלוט דה בורבון, בתם של לואי, דוכס מונפנסייה וז'קלין דה לונגווי. לאחר שאביה נרצח בשנת 1584, היא וכמה אחיותיה גודלו על ידי אמם החורגת לואיז דה קוליני.
ב-23 ביוני 1593 התחתנה לואיזה יוליאנה עם פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ממנו נולדו לה 8 ילדים. בשנת 1610 מת בעלה פרידריך, ולואיזה יוליאנה שלטה כעוצרת הנסיכות בשם בנה פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ עד לשנת 1611. לאחר מכן התגוררה לואיזה יוליאנה בקניגסברג, עד מותה ב-15 במרץ 1644.
The Smiths (אלבום)
הפקה
הסמית'ס החלו לעבוד עם פורטר בספטמבר 1983. כיוון שהיו באמצע סיבוב הופעות, נאלצה הלהקה להקליט את האלבום מחדש בהדרגה. ההקלטות החלו באולפני מטריקס בלונדון, בעוד רוב העבודה התבצעה במהלך שבוע אחד בפרבר של מנצ'סטר. ההקלטה האחרונה נערכה באולפני עדן בלונדון בנובמבר אותה שנה. לאחר שהאזין למיקס סופי של האלבום, מוריסי אמר לפורטר וטרוויס שהאלבום "לא מספיק טוב". עם זאת, הסולן אמר שמכיוון שהעבודה על האלבום עלתה 6,000 ליש"ט, " [הם אמרו ש]הוא חייב לצאת, אין דרך חזרה".
עטיפה
עטיפת האלבום עוצבה על ידי מוריסי. היא מעוטרת בתמונתו של השחקן האמריקאי ג'ו דלסנדרו מתוך סרטו של אנדי וורהול מ-1968, Flesh. תמונתו של מוריסי על חלקה הפנימי של העטיפה צולמה בהופעה בלונדון על ידי רומי מורי, שלימים הפך לבסיסט של הלהקה Gun Club.
השפעה וביקורת
השירים Reel Around the Fountain ו-The Hand That Rocks the Cradle זכו לביקורות שנויות במחלוקת כאשר מספר צהובונים בבריטניה טענו כי הם עוסקים בפדופיליה, טענה שהלהקה התנגדה לה בתקיפות.
שיר נוסף באלבום שגרם למחלוקות הוא Suffer Little Children, העוסק ברציחות המור. הדבר עורר מהומה לאחר שסבו של אחד הילדים שנרצחו שמע את השיר מתנגן בפאב וחש כי הלהקה מנסה למסחר את הרציחות. לאחר פגישה עם מוריסי, הוא קיבל את הטענה כי השיר הוא התחקות כנה אחר השפעתן של הרציחות. לאחר מכן יצר מוריסי קשרי חברות עם אן ווסט, אמה של אחת הקורבנות המוזכרת בשמה בשיר.
מבקר המוזיקה גארי מלהולנד תיאר את האלבום כ"אלבום בכורה על התעללות בילדים. ההפקה הייתה תפלה וקודרת, אבל הוא בכל זאת הצליח לצייר את העיר מנצ'סטר באופן שונה משמעותית מאיאן קרטיס ומארק אי. סמית".
המגזין Slant הציב את האלבום במקום ה-51 ברשימת "האלבום הטובים של שנות ה-80" בטענה כי "אין סיבה שתלמיד חריף ומתוסכל מינית של אוסקר ויילד שאהב פאנק אבל נהם כמו סינטרה מקולקל היה צריך להתאחד עם גיטריסט חדשני שהשפעותיו היו כה מגוונות שאי אפשר להבחין בהן וליצור את אחד מצמדי כותבי השירים הטוב ביותר של שנות ה-80".
בשנת 1989 הוצב האלבום במקום ה-22 ברשימת 100 האלבומים הגדולים של שנות ה-80 של המגזין Rolling Stone, וב-2003 הוא הופיע במקום ה-481 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין. האלבום הוצב במקום ה-473 ברשימה מעודכנת של המגזין ב-2012.
Entergalactic (ספיישל טלוויזיוני)
Entergalactic הוא ספיישל טלוויזיוני מוזיקלי מונפש למבוגרים שנוצר על ידי המוזיקאי והשחקן האמריקאי קיד קאדי, המשמש כבן-לוויה לאלבום באותו השם. במקור, הספיישל נועד להיות סדרת טלוויזיה, אך ב-25 באוגוסט 2022, נמסר על פיתוחו כספיישל טלוויזיוני.
הספיישל עלה לשירות "נטפליקס" ב-30 בספטמבר 2022, לצד השקת האלבום. בספטמבר 2022, חשף קאדי כי הספיישל מוקדש לחברו שנפטר, מעצב האופנה האמריקאי וירג'יל אבלו; תאריך הפצת הספיישל הוא גם תאריך לידתו של אבלו.
תקציר העלילה
ג'בארי הוא אמן רחוב שרמנטי הנמצא על סף הצלחה אמיתית, שזה עתה נשבר לבו לאחר שנפרד מבת זוגו, כרמן. לאחר היתקלות מקרית עם שכנתו הצלמת החדשה והמגניבה, מדו, על ג'בארי להבין אם יוכל לפנות מקום לאהבה בחייו.
פיתוח
ב-23 ביולי 2019, הודיעה נטפליקס כי קיד קאדי ואיאן אדלמן יכתבו ויפיקו עיבוד טלוויזיוני מונפש למבוגרים, שישמש כבן-לוויה לאלבומו של קאדי, "Entergalactic". עוד נמסר כי על הפקת הסדרה הופקד קאדי לצד קניה באריס.
בספטמבר 2021, הודה קאדי בחשבונו הטוויטר הפרטי לשותפיו להפקה על העזרה להוצאת הפרויקט לפועל, ופנה אל המעריצים:
בריאיון לאוגוסט 2022 עם "Esquire", חשף קאדי שהוא הקליט את המוזיקה תחילה – "מקבץ שירים על היופי של להשתחרר מאהבה" – ובאמצעותם עיצב את הנרטיב לפני ששכר צוות תסריטאים לצורך פיתוח הנרטיב.
ב-25 באוגוסט 2022, נמסר כי הסדרה תופץ כספיישל טלוויזיוני.
ליהוק
ביולי 2019, נמסר כי בתפקיד הראשי יככב קאדי בעצמו. ביוני 2022, נמסר על ליהוקם של ג'סיקה ויליאמס, טימותי שאלאמה, טיי דולה סיין, לורה הרייר, ונסה הדג'נס, כריסטופר אבוט, 070 שייק, טייאנה טיילור, ג'יידן סמית', קית' דייוויד, ארתורו קסטרו ומקולי קאלקין. ב-8 ביוני, חשף קאדי כי אחותו הגדולה, מיישה, תדבב את דמות אחותו הבכורה של ג'בארי, אלי.
הפצה
ב-15 בספטמבר 2021, חשף קאדי כי הסדרה והאלבום צפויים לצאת במהלך שנת 2022. בספטמבר 2021, הפיץ קאדי קדימון קצר לקידום הספיישל, בו נחשף שהמוזיקה תופק על ידי המוזיקאים, "דוט דה ג'יניוס" ופליין פאט, עמם שיתף פעולה פעמים רבות בעבר. ב-8 ביוני 2022, הפיצה נטפליקס קדימון "מבט ראשון" בו נחשפה גם רשימת צוות המדבבים.
ב-10 ביוני, השיר המקורי הראשון שנוצר לסדרה, שכותרתו "עושה מה שאני רוצה", הופץ בשירותי הזרמת המדיה כסינגל הרשמי הראשון של האלבום. ב-12 ביולי, חשף קאדי בחשבון הטוויטר האישי שלו כי הקדימון הרשמי של הספיישל יופץ באוגוסט, ובו יושמעו שני שירים חדשים, כשאחד מהם עתיד לצאת כסינגל שני. ב-12 בספטמבר, הפיצה נטפליקס קדימון חדש לספיישל.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", זכה הספיישל לציון 92% על בסיס 12 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.9/10. באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", זכה הספיישל לציון 73/100 על בסיס 4 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות לרוב".
וגה סיסיליה
מאז 1982, באותה השנה שאזור ריברה דל דוארו קיבל את מעמד Denominacion de Origen (DO), היקב היה בבעלות משפחת אלווארז שהיא חברת הארגון "המשפחות הראשונות של עולם היין" (Primum Familiae Vini).
בהשוותו את יינות ספרד ליינות הגידול הראשון של בורדו, מומחה היין יו ג'ונסון משווה בתחילה את יצרני יין ריוחה, מרקס דה ריסקל ומרקס דה מוריטה לשאטו לאפיט רוטשילד ושאטו מוטון רוטשילד, בהתאמה ומציין ש"וגה סיסיליה הוא לאטור, אבל לאטור של בציר בו הענבים מצומקים וצוות הבוצרים סחוט" - רמז לאקלים החם מאוד ולתנאי הגידול השונים בריברה דל דוארו.
היסטוריה
וגה סיסיליה נוסד בידי דון אלוי לקאנדה אי צ'אבס, יינן ספרדי שהתמקצע באזור היין בורדו שבצרפת. כשהוא שב למולדתו קסטיליה, הביא עמו דון אלוי לקאנדה מספר זני ענבים מבורדו. במאה העשרים, שמו של וגה סיסיליה יצא לפניו כאחד מהיקבים הטובים ביותר בספרד.
לאורך ההיסטוריה, עבדו ביקב ייננים ידועים, בכללם מריאנו גרסיה, שהיה היינן בשנים 1966–1996, לפני שהמשיך הלאה לייצר יינות משלו; היינן הנוכחי הוא חבייר אאוסס.
השם
השם "וגה סיסיליה" הופיע במסמכים ספרדים במשך כמה מאות שנים לפני יסוד היקב, אם כי האטיולוגיה המדויקת של השם אינה ידועה כיום. למרות הדמיון בשם, ל"וגה סיציליה" אין שום קשר לאי סיציליה או ליינות האיטלקיים של האזור ההוא. המילה "וגה" משמעה צמחייה ירוקה שגדלה על גדות נהר הדוארו, בעוד "סיסיליה" מתייחס ל"ססיליה הקדושה" (Santa Cecilia), הקדושה השומרת על המוזיקאים, שעל-שמה נקראים מספר כפרים בקסטיליה ולאון. מייסד היקב, דון אלוי לקאנדה אי צ'אבס, לא השאיר אחריו שום תיעוד בכתב, שעונה על השאלה מדוע הוא בחר לקרוא ליקב החדש שלו בשם "וגה סיציליה".
הכרמים
כשדון אלוי לקאנדה אי צ'אבס נטע את הכרמים של וגה סיסיליה הוא כלל בין הגפנים את זני הענבים קברנה סוביניון, מרלו, טמפרניו ומלבק. השימוש הנרחב בענבי בורדו היה חריג בריברה דל דוארו באותה עת ולמרות שבעתיד התמקדו הנטיעות בטמפרניו, הרי שקרוב ל-40% מכרמי וגה סיציליה נטועים עדיין בזני ענבים מסורתיים מבורדו, בכללם 25% של קברנה סוביניון בלבד.
היינות
וגה סיסיליה ידוע בשל סבלנותם של הייננים ונכונותם להמתין עד שיינותיהם יתיישנו בחביות ובבקבוקים במשך שנים רבות עד שהם משיגים את אופי היין בו הם חפצים. בהתאם לבציר, וגה סיסיליה יכולים להחזיק את היין ביקב עד לשיווקו. לדוגמה, בשנת 1991 היקב הפיץ את בצירי השנים 1968 ו-1982 לאחר 23 ו-9 שנות יישון.
יינות נוספים
עד 1998 הפיקו וגה סיסיליה גם את יין ולבואנה 3° (הסימן מעל המספר מצביע על-כך שהיין התיישן במשך שלוש שנים טרם יציאתו לשוק), אלא שמאז אותה שנה הם הפסיקו למכור יין זה.
סן לואיס אוביספו
סן לואיס אוביספו (באנגלית: San Luis Obispo) היא עיר במרכז מדינת קליפורניה שבארצות הברית. היא עיר הבירה של מחוז סן לואיס אוביספו ונמצאת במרחק של 18 קילומטרים מהאוקיינוס השקט. אוכלוסייתה ב-2010 מנתה 45,119 איש.
היסטוריה
לפני הגעתם של הקולוניסטים הספרדים, שטח סן לואיס אוביספו היה מיושב על ידי שבט הצ'ומאש של אינדיאנים. הכפר הוקם ב-1772 כמיסיון סן לואיס אוביספו דה טולוסה על ידי חוניפרו סרה, נזיר ספרדי. אחרי מלחמת העצמאות של מקסיקו, המיסיון הפך חילוני. ב-1847, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, העיר, כמו יתר קליפורניה, סופחה לארצות הברית ממקסיקו.
גאוגרפיה
סן לואיס אוביספו נמצאת בערך באמצע הדרך בין לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו, 18 קילומטרים מחוף האוקיינוס השקט. בגבול המזרחי נמצאים הרי סנטה לוסיה, שהם המקור של נחל סן לואיס אוביספו שזורם דרך העיר. העיר מוקפת על ידי מספר פקקים געשיים, שרבים מהם מקומות פופולריים לטיולים רגליים.
חינוך
האוניברסיטה הפוליטכנית של מדינת קליפורניה נמצאת בגבול סן לואיס אוביספו, ולומדים בה כמעט 20,000 סטודנטים. היא ידועה בתוכניות בהנדסה ובחקלאות.
תחבורה
נמל התעופה האזורי סן לואיס אוביספו משרת את העיר, כמו גם תחנת רכבת אמטרק ואוטובוסים של קווי גרייהאונד. הכבישים הראשיים העוברים דרך סן לואיס אוביספו הם דרך מדינת קליפורניה מספר 1 ו-US-101.
טייסת 100
טייסת 100 המכונה גם "טייסת הגמל המעופף", היא טייסת מטוסי תובלה בחיל האוויר הישראלי, הטייסת הראשונה בחיל האוויר. הטייסת מפעילה כיום מטוסי "צופית" (ביצ'קראפט קינג אייר B-200) ו"חופית" (בוננזה), ועוסקת במשימות איסוף מודיעין, סיוע לכוחות קרקע ואוויר, והדרכה. הטייסת מוצבת בבסיס חצור.
היסטוריה
שורשי הטייסת בטייסת שהוקמה בנובמבר 1947 והפעילה את המטוסים הראשונים של שירות האוויר, מפקדה הראשון היה אלי פיינגרש והיא כונתה טייסת א' או טייסת תל אביב. בעקבות הגידול במספר המטוסים והגזרות השונות של פעילותם, פוצלה הטייסת לשלושה גפים: טייסת א' שפעלה משדה דב, גף הנגב שהוקם באזור רוחמה וגף הגליל שהופעל מיבנאל ואחר כך ממחניים ומרמת דוד. במאי 1948 מונה גדעון אלרום למפקד טייסת א', שפעלה משדה דב.
ב-29 בינואר 1949 הוקמה טייסת 100 בתל נוף כמסגרת ארגונית של מטוסי החיל הקלים שלא שימשו למשימות הדרכה, הטייסת הפעילה גפים בשדה תימן, אילת ורמת דוד.
ב-1951 עברה הטייסת לשדה התעופה רמלה (היום מחנה רחבעם) וב-1959 לשדה דב.
במלחמת סיני השתתפו טייסי הטייסת במשימות חילוץ, אספקה, הפצצה והובלת מפקדים, חמישה מלוחמיה קיבלו לאחר המלחמה ציונים לשבח בהם, בנימין כהנא.
בשנת 1974, כלקח ממלחמת יום הכיפורים, פוצלה הטייסת והוקמה טייסת 135, שעסקה בתחילה בתובלה בלבד.
במשך השנים קיבלה טייסת 135 משימות נוספות: איסוף מודיעין סיגינטי, סיוע לכוחות הקרקע והאוויר, לוחמה אלקטרונית יחד עם יחידת 9900, הדרכת קא"מ תובלה ועוד.
גמר מונדיאל 1994
גמר מונדיאל 1994 התקיים ברוז בול בפסדינה שבקליפורניה, ארצות הברית ב-17 ביולי 1994, ובו נקבע שאלופת העולם לשנת 1994 היא נבחרת ברזיל, שניצחה את נבחרת איטליה, בתוצאה בדו-קרב בעיטות עונשין, לאחר שוויון 0-0 בתום ההארכה. זוהי הייתה הזכייה הרביעית בתולדותיה בגביע העולם, ובכך הפכה לנבחרת בעלת מספר הזכיות הרב ביותר בטורניר, כשעקפה את יריבתה בגמר וכן את, שצברו עד אז שלוש זכיות כל אחת.
משחק זה היה הראשון בהיסטוריה של משחקי גמר המונדיאל בו לא נכבשים שערים גם בתום ההארכה, והראשון בהיסטוריה שהוכרע בדו-קרב בעיטות עונשין. היה זה מפגש הגמר השני בין הנבחרות, לאחר שנפגשו בעבר בגמר מונדיאל 1970. היחידות עד אז שנפגשו פעמיים במסגרת גמר המונדיאל הן ו, בגמר מונדיאל 1986 ובגמר מונדיאל 1990.
ברזיל הקדישה את הניצחון לאיירטון סנה הברזילאי, שלוש פעמים אלוף העולם של סבב פורמולה 1, שנהרג בתאונה חודשיים וחצי קודם לכן.
לברזיל הייתה זו הופעה חמישית בגמר המונדיאל (כולל מונדיאל 1950, בו לא התקיים משחק גמר, אך משחקה מול אורוגוואי נחשב בעיני רבים למשחק הגמר של הטורניר). היא ניצחה עד אז בכל משחק גמר רשמי (1958, 1962, 1970). גם לנבחרת איטליה הייתה זו הופעה חמישית בגמר. היא זכתה שלוש פעמים (1934, 1938, 1982) והפסידה פעם אחת (1970).
מפגשים קודמים
משחק זה היה המפגש החמישי בין הנבחרות אלו בגביע העולם, ומשחק הגמר השני ביניהן. קדמו לו המפגשים הבאים:
שופט המשחק
סאנדור פול ההונגרי נבחר לשופט המשחק יחד עם עוזרי השופט, ונאנסיו זראטה מפרגוואי ומוחמד פנאי מאיראן, שנבחרו לשמש כקוונים במשחק, ופרנצ'יסקו אוסקר למולינה מארגנטינה ששימש כשופט רביעי.
פול היה לשופט ההונגרי היחיד בהיסטוריה ששפט משחק גמר מונדיאל. שלוש שנים מאוחר יותר, הוא שפט גם במשחק גמר ליגת האלופות 1997.
טייסת 100
היסטוריה
כיום הטייסת היא מהגדולות והמגוונות שבחיל.
מטוסים שהועברו מטייסת 135
ממוזער|250px|[[הדמיה ממוחשבת של מטוס "חופית" מספר 340
גמר מונדיאל 1994
שופט המשחק
השופט הרביעי, למולינה, שימש כשופט ראשי פעמיים במהלך הטורניר. הוא שפט במשחק הפתיחה, המשחק מבית א' בין ו (1-1), וכן במשחק מבית ה' בין איטליה ו (1-1).
מהלך המשחק
המשחק לא התעלה לרמה גבוהה. ברזיל התקשתה לפרוץ את ההגנה האיטלקית הקשוחה, בעוד האיטלקים הפגינו משחק אנמי ולא הגיעו למצבים משמעותיים. הכוכבים ההתקפיים משני הצדדים, רוברטו באג'ו (5 שערים בטורניר) מאיטליה ורומאריו (5 שערים) ובבטו (3 שערים) מברזיל, לא הצליחו להתבלט במשחק הטקטי של שני המאמנים. בסיומה של ההארכה, לא נכבשו שערים במשחק הגמר, שהסתיים בשוויון 0-0, וההכרעה עברה לדו-קרב בעיטות עונשין, לראשונה בהיסטוריה.
טייסת 100
סמלי טייסת נוספים
על פי מיתוס הקיים בטייסת, צבא מצרים הכריז לקראת מלחמת העצמאות כי "ביום שבו ליהודים יהיו מטוסים, לגמלים יהיו כנפיים". כתגובה לאמירה זו נקבע סמלה של הטייסת הראשונה של חיל האוויר כגמל מכונף.
גמר מונדיאל 1994
מהלך המשחק
באחד מהרגעים המפורסמים בהיסטוריה של גביע העולם, ניגש חלוץ הנבחרת רוברטו באג'ו לבעוט את הפנדל החמישי של איטליה. באג'ו, שכבש 5 שערים במהלך הטורניר והיה מהבולטים בשורות הנבחרת, בעט את הפנדל מעל המשקוף, והמשחק הוכרע לטובת ברזיל.
שבע שנים לאחר ההחמצה, פרסם השחקן אוטוביוגרפיה בשם בעיטה לשמיים (ניתן לתרגם גם כשער לשמיים, באיטלקית: Una Porta nel Cielo), שתיאר בהרחבה את רגשותיו לפני ואחרי הבעיטה המפורסמת. באג'ו כתב בספרו:
שופט: סאנדור פול קוונים: ונאנסיו זראטה,  מוחמד פנאי שופט רביעי: פרנצ'יסקו אוסקר למולינה
מדינות ונצואלה
מדינות היסטוריות
לפני (1859–1863), המדינה הייתה מחולקת למחוזות ולא למדינות (ראה ). תוצאת הסכסוך הביאה לכך שהמחוזות אימצו אוטונומיה גדולה יותר, מה שהוביל למערכת המדינות הנוכחית.
מ־1863 ועד תחילת שנות ה־1900 חלו שינויים טריטוריאליים רבים, כולל מיזוג ופיצול של מדינות, אך מאז ועד שנות ה־90 המדינות נותרו ללא שינוי. מדינות שהתקיימו בתקופה זו כללו את מדינת גוסמאן בלנקו (Guzmán Blanco State) (1889–1873). בשנת 1881, המדינות; מירנדה, גואריקו, נואבה אספרטה ומדינת ורגאס של, אוחדו למדינת ארגואה. זה היה חלק מארגון מחדש טריטוריאלי שהפחית את מספר המדינות מ־20 ל־9, שהתהפך ב־1901. בשנות ה־90 נוצרו שלוש מדינות חדשות: דלטה אמקורו (1991), אמסונאס (1994) וורגאס (1998).
אזורים
שטחה של ונצואלה מחולק בדרך כלל לתשעה אזורים גאוגרפיים, המשמשים בעיקר למטרות גאוגרפיות, תרבותיות ותכנוניות אך אין להם גופים מנהליים פעילים.
מדינות
להלן רשימת 23 מדינות ונצואלה:
אטימולוגיות של שם המדינות
מספר מדינות נקראות על שם דמויות היסטוריות:
מספר מדינות נקראות על שם תכונות טבעיות:
מקורות שמות אחרים:
אלי בן דוד
אלי בן דוד (נולד ב-9 בדצמבר 1976) הוא שחקן, קומיקאי, במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה
בשנת 2001 סיים בן דוד לימודי משחק בבית הספר למשחק ניסן נתיב. בין השנים 2001–2004 שיחק בתיאטרון החאן בירושלים במגוון הצגות ובהן: "נדל"ן", "חיל פרשים אנו", "מילה של אהבה", "מלחמה על הבית", "בגידה". בין השנים 2001–2008 כתב והעלה מופע בידור בשם "עמי ואלי", יחד עם הקומיקאי ושותפו ללימודים בניסן נתיב עמי אנידג'ר, שהופיע על במות הבידור ובשנת 2004 בפינה קבועה בתוכנית "ערב אדיר" של אדיר מילר בערוץ 2. במסגרת תוכניתו של אדיר מילר, גילם בן דוד את מגלה הכישרונות והאמרגן שרגא אבנרי, ופועל זר בשם טופאי. כמו כן, הגיש פינה קבועה בתוכניתו של אלי יצפאן בכבלים. בשנת 2001 יצאו הסרטים "בוצ'אצ'י" ו"פורים" ובשנת 2002 יצא הסרט "דיפלומטים" - שלושתם בהשתתפותו. בשנת 2008 הופיע בתפקיד ראשי יחד עם עמי אנידג'ר ומלי לוי בהצגה "פרימיירה" שהועלתה במסגרת פסטיבל התיאטרון הקצר של צוותא. בשנת 2010 יצר וכיכב כ"שוקו" בסדרה הקומית "החיים על פי שוקו" ששודרה בערוץ הספורט.
החל משנת 2011 פועל כיוצר, עורך, הכותב הראשי והמנחה, בדמותו של "שוקו", בתוכנית הבידור והסאטירה "בובה של לילה" המשודרת בערוץ הספורט. באותה שנה קיבל כמה תפקידי אורח בסדרה עם סגולה של שלישיית מה קשור. לאחר מכן יצר וערך גם את הסאטירה הפוליטית "בובה של מדינה" שנבנתה על אותו פורמט. החל מ-2015 בן דוד הוא גם היוצר, העורך, הבמאי ואחד הכותבים של תוכנית ספורט סאטירית נוספת, "אנחנו במפה", בערוץ HOT3.
ב-2017 שיחק בסרטו של צחי גראד, "הבן-דוד".
חאבייר סולאנה
חאבייר סולאנה מדריאגה (בספרדית: Javier Solana Madariaga; נולד ב-14 ביולי 1942) הוא פוליטיקאי, דיפלומט ופיזיקאי ספרדי שכיהן מאז שנת 1999 כנציג העליון של מדיניות החוץ והביטחון המשותפת באיחוד האירופי וכמזכיר הכללי של מועצת האיחוד האירופי. עם כניסת אמנת ליסבון לתוקף בשנת 2009, בוטלה משרה זו והוחלפה במשרת הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון, ואת מקומו של סולאנה תפסה הבריטית קתרין אשטון. במקביל הוחלף סולאנה גם כמזכיר הכללי.
אלי בן דוד
ביוגרפיה
בן דוד כתב וערך את הסדרה הנספח שמשודרת החל מדצמבר 2019 בערוץ HOT3 הסדרה מגוללת את סיפור חייו ואשתו בשנים האחרונות מהמעבר לפריז ועד היום.
חאבייר סולאנה
סולאנה כיהן במשך 13 שנים כשר בממשלתו של פליפה גונסאלס בספרד בטרם מונה למזכיר הכללי של ברית נאט"ו בשנים 1995–1999.
רקע
סולאנה נולד בשנת 1942 במדריד שבספרד לאב שהיה מרצה לכימיה. אחיו לואיס נעצר עקב מעורבותו בפעילות נגד המשטר הרודני של גנרל פרנקו בספרד. סולאנה למד באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד, ובתום לימודיו ב-1964 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הספרדית (PSOE), שפעלה אז מחוץ לחוק.
בשנים 1965 עד 1970 המשיך סולאנה בלימודים באוניברסיטאות שונות בארצות הברית בזכות מלגה של קרן פולברייט. בתקופה זו הוא השתתף בהפגנות מחאה נגד מלחמת וייטנאם וכיהן כנשיא אגודת הסטודנטים הזרים.
ב-1971 חזר סולאנה לספרד והתמנה למרצה לפיזיקת מצב מוצק באוניברסיטה האוטונומית של מדריד, שם גם קיבל תואר דוקטור במדעי הפיזיקה. במהלך שנות פעילותו האקדמיות פרסם סולאנה יותר משלושים מאמרים מדעיים בתחום הפיזיקה.
פעילות פוליטית בספרד
בדצמבר 1976, לאחר תום עידן פרנקו וכינון הדמוקרטיה בספרד, נבחר סולאנה למזכיר הארגון והעיתונות של הוועד הפועל של המפלגה הסוציאליסטית (PSOE). הוא כיהן בתפקיד זה במשך חמש שנים. הוא נחשב ידיד אישי ובעל ברית של מנהיג המפלגה, פליפה גונסאלס, ולאחד האנשים האחראים לתמורות שהתחוללו במפלגה בשנים שלאחר מותו של הרודן פרנקו. במאי 1977 היה סולאנה בין האנשים שליוו את גונסאלס לפגישה רשמית ראשונה עם המלך חואן קרלוס בארמונו.
ביוני 1977 נבחר סולאנה לכהן כחבר בבית הנבחרים הספרדי מטעם המפלגה הסוציאליסטית. לאחר שבבחירות 1982 זכתה המפלגה ברוב מוחלט בפרלמנט, כיהן סולאנה כשר התרבות בשנים 1982–1988, כשר החינוך והמדע בשנים 1988–1992, כשר החוץ בשנים 1992–1995 וכדובר הממשלה בשנים 1985–1988.
במהלך 13 שנות כהונתו כשר, סולאנה צבר מוניטין כאדם דיסקרטי וכדיפלומט מיומן. בשנים האחרונות של שלטון גונסאלס הצליח סולאנה לשמור מרחק משערוריות השחיתות ומ"המלחמה המלוכלכת" נגד המחתרת הבסקית אט"א, שדבקו בגונסאלס.
בשלהי 1995 היה סולאנה השר היחיד שנותר מהרכב ממשלתו הראשונה של גונסאלס. העיתונות הספרדית העלתה השערות לפיהן צפוי סולאנה לתפוס את מקומו של גונסאלס בראשות המפלגה הסוציאליסטית, אולם סולאנה החליט לדלג מהפוליטיקה הספרדית לזירה הבינלאומית.
מזכ"ל נאט"ו
ב-1982 התנגדה המפלגה הסוציאליסטית להצטרפות ספרד לברית נאט"ו, שהייתה מזוהה בשנות המלחמה הקרה עם הגוש המערבי וארצות הברית. אולם לאחר שנבחרה לשלטון ב-1986 שינתה המפלגה את עמדתה ותחת שלטון הסוציאליסטים הצביעו אזרחי ספרד במשאל עם בעד הישארות ספרד כחברה בברית.
ב-5 בדצמבר 1995 מונה סולאנה למזכיר הכללי של ברית נאט"ו במקומו של ווילי קלאס, שנאלץ לפרוש מתפקידו בעקבות שערוריית שחיתות. מועמדותו של סולאנה לתפקיד הייתה שנויה במחלוקת, משום שבעבר התנגד לברית הצפון-אטלנטית ואף פרסם מסמך המפרט 50 סיבות להגיד לא לנאט"ו. כשנשאל על כך הסביר סולאנה כי הוא שמח להיות חלק מנאט"ו מרגע שהברית חדלה להיות כלי במלחמה הקרה.
סולאנה פעל לעצב מחדש את נאט"ו כברית לשיתוף פעולה בפעולות של שמירת השלום. בתקופתו הצטרפו לכוחות נאט"ו חיילי צבא צרפת וספרד, והצטרפו לברית צ'כיה, פולין הונגריה. במאי 1997 נחתם הסכם עם רוסיה ששם קץ למצב האיבה בין ברית נאט"ו לפדרציה הרוסית והניח את היסודות לשיתוף פעולה ביניהן.
ב-1999 פרצה מלחמת קוסובו, שבה לחמו צבא יוגוסלביה ומורדים אלבנים תושבי חבל קוסובו שבסרביה. נאט"ו בראשות סולאנה החליטה שיש להציב בחבל קוסובו כוח לשמירת שלום שיחצוץ בין הצדדים והודיעה על כוונתה לפתוח בהתקפות אוויריות נגד מטרות סרביות אם יוגוסלביה לא תאפשר את הצבתו. לאחר שהמאמצים הדיפלומטיים נכשלו, תקפו כוחות הברית מהאוויר מטרות צבאיות ואזרחיות ביוגוסלביה מבלי לקבל את אישור מועצת הביטחון של האו"ם עקב התנגדותה של רוסיה, בעלת בריתה של סרביה. סולאנה הצדיק את התקיפות במניעים הומניטריים, על מנת למנוע טיהור אתני של קוסובו, בדומה למה שביצעו הסרבים במלחמת בוסניה (1992–1995). בעת ששימש כשר המדע, היה מארחו הרשמי של שר המדע של ישראל עזר ויצמן בעת ביקור בספרד בינואר 1989.
הפגיעה במטרות אזרחיות עוררה ביקורת עד כדי טענות על הפרת אמנת ז'נבה בידי כוחות נאט"ו. בכינוס של מועצת נאט"ו בוושינגטון הסכימו ראשי המדינות החברות בברית לאסטרטגיה חדשה, ששינתה והרחיבה את האופי ההגנתי של הארגון. האסטרטגיה החדשה מתירה התערבות ממניעים הומניטריים במגוון רחב יותר של מצבים מבעבר, וכן מתירה לנאט"ו למנוע ולרסן מצבי משבר.
ביוני 1999 נסוגו הכוחות הסרביים מחבל קוסובו, סולאנה הפסיק את ההפצצות, ומועצת הביטחון של האו"ם התירה לנאט"ו להפעיל כוח שמירת שלום באזור.
באיחוד האירופי
ביוני 1999 מונה סולאנה לתפקיד הנציג הגבוה של האיחוד האירופי למדיניות חוץ וביטחון. בנובמבר 1999 הוא מונה גם למזכ"ל מועצת האיחוד. המועצה בראשותו החליטה על הקמת כוח תגובה אירופאי מהיר שיכלול 60 אלף חיילים.
בדצמבר 2003 פרסם סולאנה את מסמך אסטרטגיית הביטחון האירופאית, אשר מפרטת את סדרי העדיפויות ומזהה את האיומים העיקריים לביטחון האיחוד האירופי, ובהם הטרור.
תפקידיו של סולאנה הורחבו עוד יותר ביוני 2004, כאשר הוא יועד להתמנות לשר החוץ הראשון של האיחוד האירופי - תפקיד שמשלב בין הנהגת מדיניות החוץ והביטחון של האיחוד לנציב יחסי החוץ של האיחוד. מינוי זה לא יצא אל הפועל, לאחר שאזרחי צרפת דחו במשאל עם את אישור החוקה האירופית במאי 2005.
תיווך במזרח התיכון
בתפקידו כממונה על מדיניות החוץ והביטחון באיחוד האירופי ממלא סולאנה תפקיד משמעותי בניסיונות התיווך בסכסוך הישראלי-פלסטיני באמצעות תוכנית "מפת הדרכים" שגיבש הקוורטט. סולאנה ביקר בישראל, ברשות הפלסטינית ובמדינות אחרות באזור לעיתים קרובות ונפגש עם מנהיגי האזור.
ביוני 2009, לאחר שנכשלו מאמצי השלום של הקוורטט, אמר סולאנה שיש להקים מדינה פלסטינית גם בלי הסכמים.
M47
M47 (מ-Messier 47, או NGC 2422) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים ירכתי הספינה הנמצא במרחק של כ-1,600 שנות אור ממערכת השמש ומכיל כ-50 כוכבים. זהו מ"העצמים האבודים" של קטלוג מסיה, כלומר במיקום המקורי שציין שארל מסיה בקטלוג לא נמצא דבר, עקב טעות ברישום.
היסטוריה
הצביר התגלה על ידי ג'ובאני בטיסטה אודיירנה בשנת 1654 ונכלל בקטלוג הערפיליות שלו. ב-19 בפברואר 1771 צפה שארל מסיה בצביר ותיאר אותו כ"צביר כוכבים, מעט רחוק יתר מהקודם (הצביר M46 שנצפה על ידו לראשונה באותו לילה) שכוכביו בהירים יותר (מאלו של צביר M46) ... הצביר הוא ללא ערפילית". מסיה רשם את מיקומו של הצביר ביחס לכוכב הסמוך 2 בירכתי הספינה, אך טעה ברישום ההפרש של העלייה הישרה בין הכוכב והצביר, כך שבמקום לרשום שההפרש הוא 8.9- דקות נרשם שההפרש הוא 8.9 דקות. הטעות הועתקה גם לקטלוג הכללי של ערפיליות וצבירי כוכבים שפרסם ג'ון הרשל (נרשם שם כ-GC 1594) ולקטלוג הכללי החדש של ג'ון דרייר (נרשם שם כ-NGC 2478). לא ברור האם הרשל ודרייר הסתמכו על קטלוג מסיה ללא בדיקה, או שבדומה למסיה, צפו קודם לכן בצביר הסמוך M46 וממנו עברו ל-M47 והניחו שרישום הקואורדינטות בקטלוג מסיה נכון. בשנת 1785 צפה ויליאם הרשל בצביר ומכיוון שלא היה ידוע על צביר במיקום הזה, הניח שמדובר בתגלית חדשה ורשם אותו, הפעם במיקום הנכון בקטלוג הערפיליות שלו, כאשר הוא מתאר אותו כ"צביר דחוס ויפה של כוכבים בהירים ועמומים". ג'ון הרשל ודרייר כללו את הצביר במיקומו הנכון בקטלוגים שלהם כ-GC1551 וכ-NGC2422. בשנת 1864, בהוצאה של הקטלוג הכללי שלו, ציין ג'ון הרשל בהערות על GC 1594, שהצביר שנקרא גם M47 לא נצפה מאז גילויו וככל הנראה מדובר בצביר דליל עם מעט כוכבים. רק בשנת 1959 זיהה אסטרונום חובב מקנדה את הטעות ברישום של מסיה ואת הזהות בין M47 ובין NGC 2422.
לצביר דרגת בהירות נראית 5.2 כך שניתן להבחין בו ללא ציוד עזר בתנאי צפייה מיטביים. באמצעות משקפת ניתן להבחין בכ-10-15 כוכבים שהבהיר שבהם הוא בעל דרגת בהירות 5.7. באמצעות טלסקופ חובבים ניתן להבחין בעשרות מכוכבי הצביר שבהירותם היא עד דרגה 11. מיקומו של הצביר הוא כ-5 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב α (אלפא) בחד קרן וכ-12.5 מעלות ממזרח-צפון-מזרח לסיריוס. הצביר M46 נמצא כ-1.3 מעלות ממזרח-דרום-מזרח לו ולמעשה ניתן לצפות בשניהם ביחד באמצעות משקפת. כ-9.5 מעלות מדרום-דרום-מזרח ל-M47 נמצא הצביר הפתוח M93.
מאפייני הצביר
מרחקו של M47 ממערכת השמש מוערך בכ-1,600 שנות אור וגודלו הזוויתי הנראה הוא כ-30 דקות קשת – כקוטרו של הירח המלא, כך שקוטרו האמיתי הוא מעט פחות מ-15 שנות אור. הצביר מכיל כ-50 כוכבים, רובם כוכבים צעירים מסוגים ספקטרליים A ו-B וחלקם תת-ענקים וענקים, לבנים וכתומים. גילו של הצביר מוערך בפחות מ-100 מיליון שנים והוא מתרחק ממערכת השמש במהירות של כ-9 קילומטרים בשנייה.
שמואל יעקב יצקאן
שמואל יעקב יַצקָאן (ביידיש: יאַצקאַן; 1874 – 23 בנובמבר 1936) היה עיתונאי, מוציא לאור ופובליציסט יידי.
ביוגרפיה
בצעירותו התפרנס כמגיד. ב-1895 עבר לבירה לסנקט פטרבורג ושם החל בפעילותו העיתונאית. בתחילה כתב בעברית בעיתון "המליץ" בשם העט "אבי דוד". ב-1902 התיישב בוורשה ונעשה כתב של "הצפירה". שם הצטרף לתנועה הציונית, היה אוהד נלהב של הרצל ואחרי הקונגרס הציוני השישי הצטרף לדעתו של הרצל לגבי תוכנית אוגנדה. ב-1906 ייסד יחד עם נח פינקלשטיין את "אידישעס טאָגעבלאַט", שהיה עיתון יומי שנמכר במחיר זול מאוד של קופיקה אחת. העיתון זכה להצלחה מרובה, גם בשל מחירו וגם משום שהתאים עצמו לקהל הרחב. בד בבד הוציאו גם את העיתון "אידישע וואָכענבלאַט", שהיה רציני יותר ופרסם גם ספרות ופובליציסטיקה. ב-1908 הקים, יחד עם האחים נח וחיים פינקלשטיין, את העיתון "הײַנט", שהיה אחד העיתונים הפופולריים ביותר בעולם היהודי (תפוצתו הייתה מאה אלף עותקים על פי חלק מן הדעות, אבל זהו מספר מופרז). מטרתו של יצקאן בייסוד העיתון הייתה ליצור עיתון מסוג חדש: עיתון שיהיה נגיש לכל שכבות האוכלוסייה, שיעמוד על המשמר ויגיב מייד על כל עוול כלפי היהודים.
בין 1926 עד 1928 חי יצקאן בפריז, שם יסד וערך יחד עם פינקלשטיין את העיתון "פּאַריזער הײַנט", שהיה העיתון הראשון ביידיש במערב אירופה שגם החזיק מעמד. השניים ערכו את העיתון עד 1936, והוא הופיע עד 1940.
פעילותו העיתונאית הנוספת
יצקאן יסד, ערך וכתב בעיתונים רבים. ב-1906 היה עורכו של העיתון ההומוריסטי "די בין" (הדבורה). מ-1912 הוציא נספח להיינט בשם "דאָס וואַרשעווער לעבען" (החיים בוורשה), שעסק בחיי היהודים בוורשה. נספח אחר לעיתון היה השבועון "דער הויז־דאָקטאָר" (רופא הבית). בנוסף לאלה הוציא יצקאן וערך את העיתונים "די האַנדעלס וועלט (עולם המסחר; ורשה 1921–1922) ו"פּאַריזער הײַנט", וכן עיתון יהודי בפולנית בשם Piąta rano.
המדינות הבלגיות המאוחדות
המדינות הבלגיות המאוחדות (בהולנדית: Verenigde Nederlandse Staten או Verenigde Belgische Staten, בצרפתית États-Belgiques-Unis) היו קונפדרציה קצרת ימים של ארצות השפלה הדרומיות שהתקיימה בין ינואר לדצמבר 1790, במרד כושל נגד הקיסר האוסטרי יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבית הבסבורג.
היסטוריה
הקיסר יוזף השני, ברוח עידן האורות והאבסולוטיזם הנאור, יזם סדרה של רפורמות מקיפות בארצות השפלה האוסטריות בשנות ה-80 של המאה ה-18, שנועדו ליצור משטר מודרני וריכוזי בתחומי המנהל, הפוליטיקה והמשפט. הרפורמה נועדה להחליף את המערכת המבוזרת הישנה במערכת משפטית מאוחדת שתשמש את הקיסרות כולה, והמחוזות העצמאיים של ארצות השפלה האוסטריות יוחלפו בתשעה מחוזות על פי הדגם האוסטרי, מחולקים ל-35 חבלים. יוזף גם חילן את מערכת החינוך וארגן מחדש (או ביטל) כמה מסדרי נזירים.
ההתקוממות החלה בבראבנט, שב-1789 הכריזה כי היא אינה מכירה עוד בשלטונו של הקיסר, ובכך התחילה את מה שמכונה מהפכת בראבנט. מנהיגם של הסטאטיסטים, הנדריק ון דר נוֹט (Van der Noot), חצה את הגבול אל הרפובליקה ההולנדית וגייס שם צבא קטן בעיר ברדה שבסְטָאטְס-בראבנט (החלק של בראבנט שנכבש על ידי הרפובליקה ההולנדית, כיום מחוז צפון בראבנט בהולנד).
באוקטובר של אותה שנה הוא פלש לבראבנט גופא וכבש את טורנהאוט לאחר שהביס את האוסטרים בקרב טורנהאוט ב-17 באוקטובר. גנט נכבשה ב-13 בנובמבר, וב-17 בנובמבר נמלטו מבריסל העוצרים אלברט מסקסוניה והארכידוכסית מריה-כריסטינה. שאריות הצבא הקיסרי הסתגרו מאחורי הביצורים הכבדים של לוקסמבורג ואנטוורפן.
ון דר נוט הכריז על עצמאותה של בראבנט, ושאר מחוזות ארצות השפלה האוסטריות הצטרפו אליו עד מהרה (מלבד לוקסמבורג). ב-11 בינואר 1790 הם חתמו על ברית וכוננו קונפדרציה בשם "המדינות הבלגיות המאוחדות"; הברית הושפעה מנוסח שבועת ההתכחשות ההולנדית מ-1581 ומהכרזת העצמאות של ארצות הברית מ-1776.
בלא כל קשר ישיר, פרצה ב-1789 מהפכה גם בבישופות לייז'. המהפכנים כוננו רפובליקה, שהצטרפה למדינות הבלגיות המאוחדות במעין ברית. ון דר נוט, שהכיר במעמדה השברירי של המדינה החדשה, ניסה לשאת ולתת עם מדינות זרות כדי לזכות בתמיכתן, ואף הציע איחוד עם הרפובליקה ההולנדית, אך לא זכה להצלחה. בינתיים גברו העימותים הפנימיים בין הסטאטיסטים והוונקיסטים, שהגיעו עד סף מלחמת אזרחים.
בפברואר מת יוזף השני ואחיו לאופולד השני עלה לכס הקיסרות. לאופולד פעל במהירות וכבש מחדש את ארצות השפלה האוסטריות. ב-24 באוקטובר כבשו חילות קיסריים את נאמור, ואילצו את מחוז נאמור להכיר בסמכותו של הקיסר. כעבור יומיים נכנע מחוז מערב פלנדריה ועד דצמבר חזר השטח כולו לידי הקיסרות.
אף על פי שהמרידה נכשלה על פי כל קנה מידה, הרי שבסופו של דבר היא נטעה בראשם של תושבי ארצות השפלה הדרומיות את רעיון העצמאות ואת האפשרות למדינת לאום "בלגית" ועצמאית, שאינה נשלטת על ידי מדינה זרה. בסופו של דבר רעיונות אלה הם שהביאו ב-1830 לפרוץ המהפכה הבלגית ולהקמתה של בלגיה המודרנית.
סם וורת'ינגטון
סמואל הנרי ג'ון "סם" וורת'ינגטון (באנגלית: Samuel Henry John "Sam" Worthington; נולד ב-2 באוגוסט 1976) הוא שחקן קולנוע אוסטרלי, המוכר בעיקר בזכות משחקו של ג'ייק סאלי (אנ' ) בסרט "אווטאר" (2009) מרקוס רייט בסרט "שליחות קטלנית: התעוררות"" (2009 ) ובזכות הופעתו בתור פרסאוס בסרט הפנטזיה "התנגשות הטיטאנים" (2010) ובסרט ההמשך "זעם הטיטאנים" (2012) . מאוחר יותר הוא לקח תפקידים דרמטיים יותר, והופיע בסרטים "החוב" (2010), "אוורסט" (2015), "הסרבן" (2016), "הבקתה" (2017) ו"סדק" (2019).
ביוגרפיה
וורת'ינגטון נולד בעיירה גודאלמינג שבמחוז סארי, אנגליה, ועבר עם הוריו האנגליים לפרת', אוסטרליה המערבית בעודו תינוק בן שישה חודשים. הוא גדל ברוקינגהאם, אחד מפרברי פרת'. אמו, ז'אן ג'יי (לבית מרטין), היא עקרת בית, ואביו, רונלד וו. וורת'ינגטון, הוא עובד בתחנת כוח. יש לו אחות, לוסינדה.
הוא למד בתיכון לאמנויות ע"ש ג'ון קורטין, ממנה נשר בגיל 17. וורת'ינגטון עבד בעבודות בנייה ובגיל 19 קיבל מלגה ללימודים במכון הלאומי לאמנויות הדרמה אשר ממוקם בסידני.
וורת'ינגטון סיפר כי בגיל 30 הוא מכר את רוב רכושו ונותר עם 2,000$ על שמו. הוא קנה רכב והתגורר בו עד לתפקידו המצליח בסרט "אווטאר".
קריירה
בשנת 2000, התארח בפרק בסדרה "ג'אג". ב-2002, הופיע בסרט "מלחמתו של הארט", וב-2005 בסרט "שחרור בעורף האויב". בשנת 2006, הוא הופיע בתפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי למחזה הנודע מקבת'. בשנת 2007, שיחק בסרט אימה אוסטרלי בשם "הטורף".
בשנת 2009 הוא כיכב בסרטו של ג'יימס קמרון "אווטאר" ובסרט "שליחות קטלנית: התעוררות".
בשנת 2010, הוא שיחק בסרט עטור האפקטים "התנגשות הטיטאנים". באותה שנה הוא דיבב את דמותו של קפטן אלכס מסון במשחק הווידאו "Call of Duty: Black Ops".
בשנת 2011 שיחק בסרט "החוב" המתאר את סיפורם של שלושה סוכני מוסד הנשלחים לברלין ללכוד פושע מלחמה נאצי. בנובמבר אותה שנה, הופיע בפרסומת למשחק הווידאו "Call of Duty: Modern Warfare 3" לצידם של דווייט הווארד וג'ונה היל.
בשנת 2017 גילם את מאק בסרט הדרמה "הבקתה" לצד אוקטביה ספנסר ואליס בראגה. בנוסף באותה שנה,
כיכב בסרט מותחן האקשן "טרף קל" לצידה של אודיה רש, ובבימויו של ג'ונתן מוסטו.
חייו האישיים
ב-18 באוקטובר 2013, וורת'ינגטון אישר כי הוא נמצא במערכת יחסים עם הדוגמנית האוסטרלית לארה בינגל. הם נישאו ב-28 בדצמבר 2014; בנם הבכור, רוקט, נולד ב-2015. בשנת 2016, לבינגל ולוורת'ינגטון נולד בן נוסף. בשנת 2020 הודיעו בני הזוג על לידת ילדם השלישי, בן נוסף.
ב-23 בפברואר 2014, וורת'ינגטון נעצר בניו יורק על תקיפה, לאחר שהכה את צלם הפפראצי שינג לי, שעקב אחרי בינגל כדי לקבל "תמונה מושלמת". וורת'ינגטון שוחרר בתחילה עם זימון לבית המשפט, בעוד לי נעצר באשמת סיכון פזיז, תקיפה והטרדה.
ב-26 בפברואר 2014 הופיע וורת'ינגטון בבית המשפט הפלילי במנהטן, שם נצטווה להתרחק מלי המשך שישה חודשים. התיק נדחה; עד 8 במאי 2014, כאשר השחקן יעמוד לדין של תקיפה בדרגה שלישית, ניסיון תקיפה והטרדה.
ניקולאי דה קאוורי
ניקולאי דֶה קאוֶורי (באיטלקית: Nicolay de Caveri; חי בתחילת המאה ה-16) היה קרטוגרף יליד הרפובליקה של ג'נובה באיטליה. המפה שערך, מפת קאוורי, היוותה בסיס למפת ולדזמילר משנת 1507 שמנתוניה הוכן גלובוס יגלוניקוס. קאוורי שירת את מלך פורטוגל ובשל כך הייתה לו גישה למידע שהגיע מספנים פורטוגלים.
שמות
קיימות גרסאות רבות לשמו, כולן מבוססות על חתימתו בגב המפה הנושאת את שמו: Nicolay Canerio, Nicolo Caveri, Nicolo Canerio, Nicolaus de Caveri, Nicolaus de Caverio, Nicholas de Caveri ו Nicolai de Caveri.
מועצה אזורית הדר השרון
מועצה אזורית הדר השרון נוסדה בשם מועצה אזורית תל מונד באזור השרון, ישראל. המועצה האזורית תל מונד החליפה את ועד ישובי גוש תל מונד וגורמים אחרים. המתיחות, שבין ההתיישבות החקלאית (המושבים) ובין ההתיישבות העירונית (השכונות), הביאה לפיצול המועצה האזורית הדר השרון והקמת המועצה המקומית תל מונד ב-01 אפריל 1954. בעידוד השלטון המרכז התמזגו המועצות האזוריות הדר השרון והשרון הצפוני ב-01 יוני 1952, ונהפכו למועצה אזורית לב השרון ב-01/06/1984.
המועצה האזורית הדר השרון, לפני איחודה למועצה אזורית לב השרון, הכילה את הישובים; בני דרור, חרות, כפר הס, כפר יעבץ, עזריאל, משמרת, עין ורד, עין שריד ופורת. היישובים; עזריאל, עין שריד ופורת נוספו למועצה האזורית הדר השרון כאשר נוסדו/יושבו בשנים 1951-1950. היישובים; כפר זיו, כפר תל מונד ושכונת יעקב פוצלו מהמעוצה האזורית הדר השרון ונהפכו למועצה מקומית תל מונד. יישובי גוש תל מונד, בני דרור, כפר יעבץ, משמרת ושכונת יעקב הרכיבו את המועצה האזורית תל מונד בהיוסדה. יישובי גוש תל מונד היו; מושב חרות, מושב כפר הס, מושב עין ורד, שכונת כפר זיו ושכונת כפר תל מונד.
המועצה האזורית הדר השרון הוקמה כמועצה אזורית תל מונד בזמן שהשם "הדר השרון" אושרר ע"י ועדת שמות הישובים, התקבל ע"י ועד ישובי גוש תל מונד ב-08 דצמבר 1949, התקבל מחדש ע"י המועצה האזורית תל מונד  ב-09 נובבמבר 1950 , ולמעשה הדר השרון מופיע במסמכים ב-27 נובמבר 1950; 14 מרץ 1951; 08 אפריל 1951.
המועצה האזורית הדר השרון גבלה; בצפון עם קדימה ועם מועצה אזורית השרון הצפוני ; במזרח עם קלנסווה עם טייבה ועם טירה; בדרום עם מועצה אזורית השרון התיכון; ובמערב עם מועצה אזורית חוף השרון  ועם אבן יהודה. להלכה נוצר חלל במרכז-מערב של שטח המועצה עכב הפיצול של כפר זיו, של כפר תל מונד ושל שכונת יעקב מתחום המועצה האזורית הדר השרון, 01 אפריל 1954.
היסטוריה ההתיישבות החקלאית והתיישבות העירונית (כיבוש/הפרחת השממה)
בתקופתה המדוברת,
הקמת התיישבות חקלאית (קיבוץ, מושב) ואחזקתה הייתה מעשי שבשגרה; היו מוסדות מיישבים שעסקו במיון המתיישבים ובחירת ועד אגודה, אימון, הדרכה וליווי; קהק"ל שעסקה ברכישת הקרקע והחכרתו למתיישבים; הסוכנות היהודית שעסקה באיתור המתיישבים, הקמת היישובים וביסוסם, תמיכה וסיוע כלכלי ליישוב ולמתיישבים. ובנוסף המועצות האזוריות שעסקו במתן שירותים מונציפאליים ושירותים ממלכתיים.
ומנגד, הקמת התיישבות עירונית (השכונות) ואחזקתה נתקלה בקשיים רבים; ולו עכב העובדה שפרנסת ההתיישבות העירונית (השכונות) אקראית/אינה-מובטחת והיתה תלוייה בהתיישבות החקלאית (קיבוץ, מושב). חוסר הפרנסה הקבוע והלא-חקלאי חיזק את נטישת המתיישבים החזקים לכוון הפרנסה העירונית.
לשאלה: האם ההתיישבות החקלאית (הותיקה) סיפקה פרנסה להתיישבות העירונית (העולים החדשים) או '''שמא התיישבות עירונית (העולים החדשים) הינה חוֹטֵבֵי עֵצִים וְשׁוֹאֲבֵי מַיִם של ההתיישבות החקלאית (הותיקה)? לקורא הפתרונים'''.
היסטוריה, מועצה אזורית
מכן, שמקום מיגורי חברי מליאת המועצה וראש המועצה, בהיותם נציגי יישובם, משפיע על החלטותיהם ומשפיע ישירות על מצבו הכלכלי של כל תושב המועצה האזורית, לדוגמא ע"י; שיטת המיסוי (פרטני או יישובי), שיטת הגבייה (פרטני או יישובי), שיטת מתן השירותים (יישובי או כלל המועצה), היטל השבחה (פטור לחוכרים 3 שניים), שירותי החינוך (יישובי או כלל המועצה), וכו'.
'''ולשאלה; מה מצבו היחסי של חבר-אגודה מול שאר התושבים? לקורא הפתרונים'''.
היסטוריה
ישובי גוש תל מונד התארגנו בוועד יציג שארגן את ענייניהם המשותפים, כמו חינוך וייצוג בפני שלטונות המנדט הבריטי. בשנת 1937, כאשר החלו השלטונות בהקמת מועצות מקומיות הביעו אנשי ועד הגוש את רצונם במועצה אחת שתקיף את כל יישובי הגוש, בדומה להצעה שהועלתה להקמת מועצה אזורית עמק חפר. אולם בניגוד לאזור עמק חפר, המועצה האזורית לא קמה ודרישה נוספת להקמת מועצה אזורית עבור גוש תל מונד הוצגה לשלטונות בשנת 1945. בינואר 1946 הוגש תזכיר בנושא למושל מחוז שכם, בו הוצע להקים מועצה אזורית אחת לעין ורד, כפר הס, חרות, כפר יעבץ, כפר עבודה, כפר זיו ושטחי מטעי ארץ ישראל של ישראל משה זיו. המושל הבטיח לטפל באופן נמרץ בבקשה, אולם המועצה לא הוקמה ובנובמבר 1946 התייצבה משלחת נוספת בפני מושל המחוז כדי לבקש להקים את המועצה. בספטמבר 1947 נחתם הסכם עם בעלי המטעים על הקמת המועצה. לאחר הקמת מדינת ישראל הוחלט להקים את המועצה האזורית, אולם ההכרזה נתעכבה עד ינואר 1950.
בעת הקמת המועצה היא נקראה מועצה אזורית תל מונד, אולם במהרה על פי המלצת ועדת השמות הסבה את שמה למועצה אזורית הדר השרון. עד ספטמבר 1951 הכפילה המועצה את אוכלוסייתה ל-4000 נפש, בהתווסף לה אנשי מעברת תל מונד, עין שריד, נוה עובד, פורת, עזריאל וכ-400 נפשות שנקלטו במושבים הוותיקים.
לאור הגידול של תל מונד בעולים חדשים שהתיישבו בשיכונים, נוצרו סכסוכים בין תל מונד ושאר יישובי המועצה. אנשי השיכונים בתל מונד טענו שהמועצה מזניחה אותם ועל כן הפסיקו לשלם ארנונה. בתגובה לכך הפסיקה המועצה לתת שירותים לאנשי השיכונים. בסוף 1951 הוחלט במועצה על הוצאת תל מונד, כפר זיו ושכונת יעקב שיהיו למועצה מקומית נפרדת. נתמנה בורר ולאחר דיונים רבים והמלצה של הוועדה המוניציפלית של ההסתדרות החלוקה יצאה אל הפועל בשנת 1954 באופן רשמי, הגם שכבר מאמצע 1953 התנהלו המועצות בנפרד. בשנת 1958 ביקשו גם אנשי עין שריד להתנתק מהמועצה האזורית ולחבור לתל מונד, אולם בקשתם לא נענתה.
בשנת 1967 עלתה ההצעה לאחד את המועצה עם מועצה אזורית השרון הצפוני במטרה להגיע לכך שמועצות אזוריות בישראל יקיפו כ-10,000 תושבים. ביוני 1984 אוחדה המועצה עם מועצה אזורית השרון הצפוני ליצירת מועצה אזורית לב השרון. עד היום נקראים היישובים שהיו פעם במועצה אזורית הדר השרון "יישובי גוש תל מונד".
טריפי רד
מייקל לאמאר וייט הרביעי (באנגלית: Michael Lamar White IV; נולד ב-18 ביוני 1999), ידוע בשם הבמה טריפי רד (Trippie Redd), הוא ראפר, זמר ופזמונאי אמריקאי.
קריירה
ב-10 באוגוסט 2018, הוציא את אלבום הבכורה שלו, Life's a Trip. האלבום כולל הופעות אורח של דיפלו, יאנג ת'אג, טראוויס סקוט ועוד. האלבום זכה במעמד "אלבום זהב" מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-9 בנובמבר 2018, הוציא את המיקסטייפ השלישי שלו, A Love Letter to You 3 אשר מהווה המשך לשאר המיקסטייפים הקודמים שלו. האלבום הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-9 באוגוסט 2019, הוציא את אלבומו השני, !. האלבום כלל בתוכו שיר בשיתוף פעולה עם הראפר פלייבוי קרטי, "They Afraid of You", אך יום לאחר יציאתו, גנז טריפי את השיר מתוך האלבום בעקבות סכסוך עם הראפר.
ב-22 בנובמבר 2019, הוציא את המיקסטייפ הרביעי שלו, A Love Letter to You 4. האלבום הגיע למקום הראשון בבילבורד 200 והפך לאלבום הראשון של טריפי רד לעשות זאת.
יריד ההבלים
יריד ההבלים (באנגלית: Vanity Fair) הוא רומן מאת הסופר האנגלי ויליאם מייקפיס תאקרי שפורסם לראשונה בשנים 1847 - 1848. הרומן מתאר בצורה סאטירית את החברה האנגלית במאה התשע עשרה. השם לקוח מתוך "מסעות ההלך", ספרו האלגורי של ג'ון באניין שפורסם ב-1678, והיה פופולרי בתקופה שתאקרי כתב את ספרו. יריד ההבלים ב"מסעות ההלך" מתייחס ליריד נצחי הנערך בעיר הנקראת ואניטי (אחת המשמעויות של המלה באנגלית היא הבל), והמסמל את החטא שבחיבור לדברים גשמיים. הרומן נחשב לקלאסיקה ספרותית, והווה מקור השראה למספר סרטים.
עלילה
בקי שארפ ואמיליה סדלי הן שתי צעירות המסיימות את לימודיהן בבית הספר לבנות של מיס פיקרטון. בקי היא בת לצייר עני ותאלץ לעבוד לפרנסתה כאומנת. היא מתוארת כבחורה פקחית וערמומית אשר נחושה בדעתה לסלול לעצמה דרך לחברה הגבוהה. אמיליה היא בת למשפחה אמידה, טובת לב וחביבה אך מוצגת כתמימה ופתיה. אמיליה מזמינה את בקי לשהות בביתה שבכיכר ראסל. בקי מוצגת בפני בני המשפחה הוריה של אמיליה, אחיה ג'וסף סדלי וקפטן ג'ורג' אוסבורן. ג'ורג' הוא חתנה המיועד של אמיליה, אף על פי שהם אינם מאורסים באופן רשמי. ג'וס הוא טיפוס מגושם ורברבן, הוא עובד בחברת הודו המזרחית, ובעל רכוש רב. בקי מנסה לפתות את ג'וס שיציע לה נישואין, אך הדבר לא עולה בידה בגלל התערבותו של קפטן אוסבורן ובגלל ביישנותו של ג'וס עצמו, והמבוכה שהוא גורם כשהוא משתכר בעת בילוי משותף בווקסהול.
בקי נאלצת לעזוב את משפחת סדלי ומתחילה לעבוד כאומנת לבנותיו של הברונט סר פיט קרולי, אדם גס והולל. סר פיט נכבש בקסמיה של בקי, ואחרי מותה בטרם עת של אשתו השנייה הוא מציע לבקי נישואים. לצערה של בקי היא אינה יכולה להיענות לו, כי היא התחתנה בסתר עם בנו הצעיר רודון קרולי.
מיס קרולי היא אחותו הבכורה של סר פיט, רווקה מזדקנת ועשירה מאוד, הונה מסתכם בכ-70,000 פאונד. כל בני משפחת קרולי מתחרים ללא בושה זה בזה בניסיון לרכוש את ליבה וחיבתה של מיס קרולי, כדי לזכות בירושה הגדולה שתשאיר אחריה. בתחילה נראה שרודון קרולי הוא האחיין המועדף עליה, וגם בקי מצליחה לחבב את עצמה על מיס קרולי ולתפוס את מקומה של המלווה הנאמנה שלה, מיס בריגס. אבל הידיעה על נישואי בקי ורודון מרגיזה את מיס קרולי, היא מנשלת את רודון מהירושה, ומורישה את כל רכושה לאחיו הבכור, הקרוי אף הוא פיט קרולי. הזוג הצעיר, בקי ורודון, מנסים לשווא להתפייס עם מיס קרולי, היא מסכימה להפגש עם אחיינה אך מסרבת בתוקף לשנות את הצוואה שלה.
בעוד בקי שארפ מטפסת בסולם החברתי, מצבה הכלכלי של משפחת סדלי מדרדר, אביה של אמיליה, ג'ון סדלי, פושט רגל. הקשרים שבין משפחת סדלי ומשפחת אוסבורן מתנתקים, וג'ון אוסבורן אביו של ג'ורג', אוסר על בנו להתחתן עם אמיליה. ג'ורג' מחליט לבסוף להמרות את פי אביו ולשאת לאישה את אמיליה, בעיקר בגלל הלחץ של חברו הטוב, ויליאם דובין שמדרבן אותו לעשות את המעשה הראוי. כתוצאה מכך ג'ון אוסבורן מנשל את בנו מהירושה. כל זה מתרחש בתקופת המלחמות הנפוליאוניות. ג'ורג' ואמיליה מבלים את ירח הדבש שלהם בברייטון, ושם הם פוגשים את בקי ורודון קרולי. לאוסבורן, אף על פי שהתחתן לפני זמן קצר, מתחיל להמאס מאשתו, והוא מתחיל לפלרטט עם בקי, היא מצדה מעודדת אותו בכך. חופשתם מופרעת כאשר הם מקבלים הוראות לצאת ולהיערך למלחמה בבריסל.
בבריסל נערך נשף גדול ערב היציאה לקרב (נשף המבוסס על הנשף של הדוכסית מריצ'מונד שנערך ערב הקרב בווטרלו), ג'ורג' שולח לבקי פתק ומציע לה לברוח אתו. זמן קצר אחר כך הוא מתחרט על כך ומתפייס עם אמיליה, שנפגעת עמוקות מתשומת הלב שהוא מעניק לחברתה לשעבר. בבוקר המחרת ג'ורג', קפטן קרולי ודובין נשלחים לקרב בווטרלו, דעתה של אמיליה כמעט נטרפת עליה. לעומתה בקי נפרדת מבעלה באדישות. בקי מנסה לנחם את אמיליה, אך זאת מגיבה בכעס ובגועל מהפלירט שבין בקי וג'ורג' וחוסר האכפתיות של בקי מבעלה רודון. בקי נוטרת לאמיליה על הפגיעה בכבודה, והקשר בין שתי החברות ניתק לשנים רבות. בקי גם אינה מודאגת ביותר מתוצאות המלחמה. אם נפוליאון ינצח, היא מתכננת להיות פילגש של אחד המצביאים שלו. בינתיים היא מרוויחה כסף רב כשהיא מוכרת את המרכבה והסוסים במחירים מופקעים לבריטים הנסים בבהלה מהעיר, כאשר הבלגים מפגינים בגלוי את אהדתם לנפוליאון.