cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משק חשמל
קריסה של משק חשמל
גם במצבים בהם הדרישה לצריכת חשמל עולה על יכולת הייצור קיימת הסכנה של יציאת המערכת מיציבות. במקרים כאלה, מבוצעת במערכת השלת עומסים על מנת למנוע קריסתה המוחלטת. מצבים כאלו התרחשו למשל ביולי 2012 בהודו, ובבפברואר 2021 בטקסס.
מודל כלכלי
מדינות שונות מקיימות מודלים שונים למשק החשמל שלהן. להמודלים הנפוצים הם:
דורטה דורה
דורטה מורטורי (נולדה ב-24 בדצמבר 1992) היא זמרת וכותבת שירים אלבנית-קוסובורית-גרמנייה.
תחילת הדרך (1992–2019)
דורטה מורטורי נולדה למשפחה אלבנית-קוסובורית בנירנברג שבגרמניה. מילדותה הושפעה דורטה ממוצאה האלבני ופעלה בתחום המוזיקה האלבנית, היא מופיעה עוד מימי בית הספר היסודי (למדה בעיר פירט) שלה תחת השם דורטה דורה. את פריצת הדרך שלה עשתה בקוסובו בשנת 2011, שם היא הוציאה את שירה הראשון "Vete kërkove".
בשנת 2016 הופיעה לראשונה בראש המצעד האלבני עם שירה "Ayo" והתפרסמה במדינה כשהיא הופכת לאחת הזמרות הפופ בצמרת המוזיקה האלבנית. במסגרת עבודתה מופיעה דורטה עם אמנים אלבנים רבים. בשנת 2018 החליטה להוציא יחד עם האמן האלבני פלורי מומייסי שזכה בפסטיבל הבינלאומי "Kenga Magjik" את השיר "Trendafil" (ורד), השיר כבש גם הוא את פסגת המצעד האלבני והיה להיט במדינה.
פריצה בינלאומית (2019–הווה)
באפריל 2019 פרצה מורוטורי בינלאומית עם שירה "Zemer" (לב) שנוצר בשיתוף פעולה עם הראפר האלג'יראי סולקינג. השיר זכה ללמעלה מ-300 מיליון צפיות ברשת היוטיוב ונכנס לפסגת המצעד האלבני. בנוסף לכך השיר זכה למיקום במצעדי המדינות: בלגיה, צרפת ושווייץ.
בחודש פברואר 2020 הוציאה דורטה שיר בשפה הגרמנית יחד עם הראפר האלבני-גרמני אזט, שזכה לשם "Lass Los". הסינגל הגיע למצעדים בשווייץ, גרמניה, אוסטריה ואלבניה עצמה.
ודנ"ח
ודנ"ח (קיצור של Выставка достижений народного хозяйства, תערוכת הישגי המשק העממי) הוא מרכז ירידים ותערוכות בינלאומי הנמצא בנפת אוסטנקינו במוסקבה, בירת רוסיה, המוכרז בתור רובע עצמאי בתוך מוסקבה. זהו מרכז התערוכות והירידים הגדול בעולם ובו מעל 400 מבנים. לאחר נפילת ברית המועצות המקום משמש בעיקר לירידים בהם נמכרים מוצרים לבית.
בשנים 1993–2014 נקרא בשם מרכז התערוכה של כל רוסיה (ברוסית: Всероссийский выставочный центр - נקרא גם מרכז התערוכה של כל הרוסים).
המרכז היה חברה רשמית הנסחרת בבורסה של מוסקבה עד שהועבר בשנת 2014 לבעלות עיריית מוסקבה.
היסטוריה
מרכז התערוכות הוקם באופן רשמי ב-17 בפברואר 1935 בשם "התערוכה של האיחוד החקלאי" (ВСХВ) (רוסית: Всесоюзная Сельско-Хозяйственная Выставка), בתור "עיר תערוכות" (בדומה אל "יריד המזרח" שהתקיים בתל אביב) עם רחובות ומרחבים ציבוריים, דבר שהיה מאוד נפוץ בשנות ה-30 של המאה ה-20 באתר שנקרא אז פארק אוסטנקינו באחד מפרבריה הצפוניים של מוסקבה ששולב לאחר מכן בגבולות העיר. בשנת 1935 הוכנה תוכנית אב לתכנון מרכז התערוכות על ידי האדריכל ויאצ'סלב אולטרז'בסקי שאושרה בשנת 1936. הפתיחה הרשמית אמורה הייתה להתקיים בחודש יולי 1937, למרות זאת התוכניות לא יצאו לפועל לפי לוח הזמנים שקבע יוסיף סטלין, ולאחר שלושה שבועות לפני המועד האחרון של הפתיחה נאלץ סטלין באופן אישי לדחות את הפתיחה הרשמית בעוד שנה אחת (לאוגוסט 1938). עבודות הבנייה לא הושלמו במועד וחלק מן הביתנים שהוקמו וכן שער הכניסה החדש נהרסו על מנת להחליפם במבנים מתאימים יותר (על רוב הביתנים נמתחה ביקורת על כך שלא היו בהם חלונות). על פי התוכנית המקורית של המתכנן, הבניינים הוקמו מעץ, אולם בשנת 1938, ועדה ממשלתית בחנה את הבנייה והחליטה כי מבנים מעץ נחשבו צנועים מדי, וזמניים מדי. מתכנן האתר ויאצ'סלב אולטרז'בסקי נעצר (ושוחרר בשנת 1943) ולאחר מכן תכנן את שער הכניסה הראשית בפתיחה המחודשת.
באוגוסט 1938 הודיע ניקיטה חרושצ'וב בנאום בסובייט העליון כי האתר אינו מוכן, ודחה את זמן הפתיחה לאוגוסט 1939. הפתיחה הרשמית נערכה ב-1 באוגוסט 1939 ומדי יום ביקרו במקום כ-40,000 איש. לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות ב-22 ביוני 1941 האתר נסגר עד לאחר תום מלחמת העולם השנייה.
בכניסה הראשית של מרכז התערוכות למול השער הראשי הוצב על בימה גבוהה הפסל המפורסם "העובד ואשת הקולחוז", המציג דמויות ענק של גבר ואשה המחזיקים יחד פטיש ומגל. הפסל, שגובהו 25 מטרים, נוצר על ידי הפסלת ורה מוחינה והוצב במקורו על גג הביתן הסובייטי בתערוכה העולמית של פריז (1937). הפסל המפורסם הופיע על הלוגו של אולפני מוספילם במוסקבה ובפתיח של סרטי תעמולה סובייטיים.
ביתני הארצות:
הפתיחה המחודשת 1948–1959
בחודש אוקטובר 1948 הורתה הממשלה לחדש את המקום ולפתוח אותו מחדש בשנת 1950. הפתיחה המחודשת נדחה שוב יותר מפעם אחת, והפתיחה המחודשת התקיימה בשנת 1954 (עדיין בתור תערוכה חקלאית בלבד). בשנת 1959 שונה שמו של מרכז התערוכות ל"תערוכת ההישגים הלאומיים לכלכלה" או בקצור ВДНХ. ושונה יעודו למרכז תערוכות של הישגים טכנולוגיים, מדעיים וכלכליים. בשנת 1989 היו במרכז התערוכות 82 ביתנים בשטח כולל של 700,000 מ"ר. כל ביתן הוקדש לענף מסוים, כגון "ביתן הנדסה" (1954),"ביתן החלל" (1966),"ביתן האנרגיה אטומית" (1954), "ביתן החינוך העממי" (1954), "ביתן אזורי התעשייה המרכזיים" (1955), "ביתן האלקטרוניקה של הרדיו" (1958), "ביתן מועצת התרבות" (1964).
בתקופת ברית המועצות, אירח המרכז מדי שנה למעלה מ-300 כנסים לאומיים ובינלאומיים ותערוכות רבות, וכן סמינרים ומפגשים של מדענים ואנשי מקצוע בתעשייה. אירועים אלה משכו כ-11 מיליון מבקרים מדי שנה, ובהם 600,000 אורחים מארצות חוץ. בביתן האלקטרוניקה של הרדיו שכנה תערוכה ייחודית של ארגון ES EVM (הארגון הסובייטי המקביל של IBM).
לאחר נפילת ברית המועצות
בשנת 1992 לאחר נפילת ברית המועצות החליף מרכז התערוכות את שמו מ-ВДНХ ל-ВВЦ והרחיב את שטחו בתוספת 2,375,000 מ"ר מתוכם 266,000 מ"ר המשמשים תערוכות מקורה. שטחו של המקום גדל וכיום ישנם כ-400 מבנים. ביתני הארצות והאיגודים החקלאיים הפכו לביתנים של חברות מסחריות ושל איגודים מקצועיים של רוסיה. תחזוקה לקויה של הפסל "הפועל ואשת הקולחוז" גרמה לפירוק הפסל שעמד על בימה גבוהה מול הכניסה הראשית לצורך שיפוצים והצבתו מחדש בשנת 2009 על הביתן הסובייטי המשוחזר. בשנים 2010–2011 נערכה תחרות לביצוע עבודות הרחבה וחידוש של המתחם. בסופו של דבר לאף הצעה לא הוענקה זכייה בפרויקט.
המרכז איבד חלק גדול מנפח הפעילות שלו לאחר הקמת מרכז התערוכות החדש של מוסקבה "פארק התערוכות והירידים סוקולניקי" שהוקם בתוך פארק סוקולניקי לא הרחק משם בצפון העיר. ולאחר מכן "מרכז אקספו מוסקבה", שהוקם על נהר מוסקבה במרכז העיר.
בשנת 2014 המרכז הועבר לבעלות עיריית מוסקבה וזו שינתה את שם המרכז לשמו ההיסטורי, בתמיכת תושבי העיר שתמכו בהצעה בהצבעה שנערכה באינטרנט. עיריית מוסקבה הודיעה באופן רשמי על שיקום המבנים ושחזורם של מבנים ישנים, ובשנת 2015 נפתח ביתן חדש עבור בעלי חיים ימיים המכונה מוסקוואריום.
בשנת 2017 הורחב השטח של המרכז על חשבון "פארק אוסטנקינו".
האתר
מרכז התערוכות הוקם לפי חזונו של יוסיף סטלין להקים מרכז תערוכות בדמות עיר סובייטית שתפאר את האידאולוגיה הסוציאליסטית והקומוניסטית, המקום שנבחר להקים את מרכז התערוכות היה בעבר פארק גדול בפרבר צפוני של מוסקבה שנקרא אוסטנקינו והמתכנן הראשי היה האדריכל ויאצ'סלב אולטרז'נסקי. המתחם נבנה סביב שדרה ראשית שהתחילה בכיכר הכניסה והמשיכה אל הכיכר המרכזית שהוקמה בצורת "משושה" (כיכר ידידות העמים) בה בנוי הביתן הראשי, את השדרה חוצים רחובות צולבים קטנים יותר ובאזור השדרה הראשית תוכננו כל ביתני הארצות, האזורים והערים.
בכניסה לביתן אוזבקיסטן הוקם גזיבו גדול ומתחתיו בריכת נוי וספסלים. בנייתו של ביתן מספר 3 ליד שער הכניסה הדרום-מערבי לא הושלמה מעולם והוא נישאר נטוש עד היום. בכיכר המרכזית הוצבה מזרקה מפורסמת בשם "מזרקת ידידות העמים" שנועדה לפאר את עמי ברית המועצות, משם השדרה ממשיכה ומתרחבת עם מזרקות קטנות בצדדים ועם מזרקה גדולה נוספת הנקראת "מזרקת פרח האבן" הניצבת בחזית ביתן אוקראינה. אחר כך ישנה כיכר נוספת הקרויה "כיכר התעשייה" הנצבת בכניסה ל"ביתן החלל והתעופה" בה עומדים כיום חללית ווסטוק ולפניה מטוס טופולב Tu-154 שהוצבו בה בשנות ה-60 לאחר שהביתן הפך להיות מ-"ביתן המיכון החקלאי" ל-"ביתן החלל". עד שנת 1948 גם עמד במקום פסל גדול של סטלין שעמד בתחילה על נהר מוסקבה במרכז העיר. חלקו הצפוני של מרכז התערוכות קיים אזור משותף של "הגנים הבוטניים של האקדמיה הרוסית למדעים" הנמצאים בסמוך ובו נמצאים ביתנים חקלאיים ובריכות צמחייה בהם נמצאים "גני מישורין" וגם "מזרקת שיבולת הזהב", כל המזרקות במרכז התערוכות מצופות זהב. ישנם גם פסלים רבים הפזורים ברחבי האתר ובעיקר פסלים של מנהיגי ברית המועצות לשעבר. בנוסף ישנם במקום גם בתי קולנוע, בתי קפה, ביתני תיאטרון ואף כנסייה שהוקמה לאחר נפילת ברית המועצות. בחלקו הדרומי של האתר ליד הכניסה הראשית נמצאים מתקני שעשועים וביניהם גלגל הענק "מוסקבה-850" שהוקם בשנת 2004 לכבוד 850 שנה לעיר מוסקבה, מלבד זאת הוקם גם מחדש הביתן הסובייטי שהיה בתערוכה הבינלאומית "אקספו 67" שנערכה בשנת 1967 במונטריאול שהפך להיות "ביתן מוסקבה". את כל המבנים ואת המזרקות תכננו אדריכלים סובייטיים ואת המזרקות עיצבו אומנים סובייטיים, חלקם עוצבו בסגנון "קלסיציזם סטליניסטי" וחלקם בסגנון "עוגת החתונה" כגון "הביתן הראשי" (בדומה לשבע האחיות של סטלין) שאפיינו את האדריכלות הקומוניסטית שהייתה מפורסמת אז בברית המועצות ובארצות קומוניסטיות. בשנת 2008 הוקם "ביתן הקונסטרוקטיביסטים הגדולים" שנועד לשחזר את ה-"ביתן הסובייטי" המקורי מ-1937 שעמד מול "הביתן הנאצי" בתערוכה שהתקיימה באותה השנה ביריד העולמי בפריז ובשנת 2009 הוצב מעליו פסל "הפועל ואשת הקולחוז" המשופץ, באותה השנה הוקם גם "ביתן רוסיה" מאחורי ביתן מוסקבה ובצמוד לשער הכניסה הישן, וזהו הביתן הגדול ביותר שהוקם במרכז התערוכות עד כה. בשנת 1954 הוקמו השערים ושער הכניסה הראשי ומעליו "פסל נהג הטרקטור ואשת הסובחוז" שעמד בעבר על מגדל ליד השדרה הראשית בצמוד לביתן המרכזי שהוקם באותה השנה. למרכז התערוכות כיום ישנם 6 כניסות וכיום ניתן גם לשכור אופניים או מכונית בהם ניתן לטייל באתר. באתר ישנה גם תחנה מטאורולוגית למדידת האקלים ומזג האוויר, בנוסף ישנו גם מוזיאון קטן בכניסה הראשית המספר את תולדות האתר.
ביתנים שנהרסו
מאז פתיחתו של האתר ועד שנות ה-70' נהרסו באתר מעל 300 מבנים שונים ולאחר נפילת ברית המועצות חלקם שוחזר ונבנה מחדש.
בילי האוול
'''ויליאם וולטר ד. האוול (באנגלית: William Walter D. Howle'''; נולד ב-9 בנובמבר 1989) הוא שחקן בריטי המוכר מתפקידיו בקולנוע ובטלוויזיה הבריטית.
ביוגרפיה
האוול נולד בסטוק-און-טרנט שבסטפורדשייר. הוא הופיע בתפקיד ג'יימס ווריק בסדרת הדרמה של ערוץ E4 "מתחת לפני השטח". בסרט "תחושה של סוף" שיחק האוול בתפקיד טוני ובסטר (הגרסה הצעירה של הדמות שגילם ג'ים ברודבנט). עוד הופיע במיני-סדרה "עדת התביעה" בתפקיד לאונרד וול הנאשם ברצח.
ב-2017 שיחק האוול בסרט ההיסטורי "דנקרק", וכיכב יחד עם סירשה רונן בסרט "על חוף צ'זיל" עיבוד לרומן באותו שם מאת איאן מקיואן. עוד שיחק בעיבוד הקולנועי למחזה "השחף" מאת אנטון צ'כוב, ובסרט "מלחמתו של רוברט דה ברוס" של נטפליקס. בדצמבר 2019 השתתף בסרט מלחמת הכוכבים - עלייתו של סקייווקר בתור אביה של ריי, הדמות המרכזית בסדרה.
האוול היה הפנים של בית האופנה פראדה בצילומים של קרייג מקדין.
אורקני
אורקני או איי אורקני (באנגלית: Orkney או Orkney Islands) הם קבוצת איים (ארכיפלג) בצפונה של סקוטלנד, כ-14 ק"מ צפונית לקיית'נס.
20 איים מתוך 70 איי קבוצת האיים מיושבים. הגדול באיים נקרא מיינלנד והוא האי התשיעי בגודלו מבין איי בריטניה הגדולה. המרכז האדמיניסטרטיבי של האיים והגדול ביישובי האיים הוא קירקוול.
אורקני מהווה אחת מ-32 המועצות המקומיות של סקוטלנד, וכן אזור בחירה השולח נציגים לפרלמנט הסקוטי.
באיים נתגלו שרידים מהתקופה הנאוליתית ולפיהם מסיקים כי איי אורקני היו מיושבים מאז שנת 3,500 לפנה"ס לערך; ראשית התיישבו באיים שבטים נאוליתיים ומאוחר יותר שבטים פיקטים. בשנת 875 סופחו האיים לנורווגיה ובשנת 1472 סופחו לסקוטלנד. האתרים הנאוליתיים סקארה ברי, טבעת ברודגאר, מיס האו והאבנים הניצבות בסטנס וסנט קילדה הוכרזו אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
מקור השם
שמם של האיים אוזכר לראשונה על ידי הגאוגרף הרומי קלאודיוס תלמי (בצורה "אורקדס" -Orcades). שמם הגאלי של האיים היה "אינסי אורק" - "איי האורקים" כאשר המונח "אורק" משמעו "חזיר בר". כאשר המתיישבים הוויקינגים הגיעו לאי הם הבינו את המילה "אורק" במשמעות "כלב ים" ("אורקן" - orkn בנורדית עתיקה) - וכך נוצר הצירוף "אורקן -איאר" (Orkneyjar) - כאשר הסיומת "איאר" משמעה אי. השם קוצר ל"אורקני" בשפה האנגלית.
התקופה הפרהיסטורית ותקופת הברונזה
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשנת 2007 התגלה באי אגוז לוז חרוך המתוארך לשנת 6820-6660 לפנה"ס המעיד על התיישבות של שבטים נודדים נאוליתיים באיים.
יישוב הקבע הראשון הידוע באיים התגלה בקנא הוור שבאי פאפא וסטריי. יישוב זה מתוארך לשנת 3,500 לפנה"ס. סקארה ברי הוא יישוב נאוליתי שנשתמר עד ימינו, ונחשב ליישוב הנאוליתי השמור ביותר שהתגלה, מתוארך לשנת 3,100 לפנה"ס (היישוב מהווה כיום אתר מורשת עולמית). שרידים נוספים שהתגלו מהתקופה הנאוליתית הם האבנים הניצבות בסטנס, מיס האו וטבעת ברודגאר.
מרבית היישובים הנאוליתיים באי ננטשו בשנת 2,500 לפנה"ס לערך, ככל הנראה בשל שינויי האקלים.
במהלך תקופת הברונזה נבנו באיים מספר מבני אבן מעגליים, ככל הנראה למטרות טקסיות קהילתיות. השימוש בברונזה הגיע לאיים בהשפעה סקוטית במשך תקופה ממושכת. שרידים מועטים מתקופה זו נשתמרו ובהם גבעת פלמקייד ושרידי בתים בהולם פאריי.
תקופת הברזל
בתקופת הפלישה של הרומאים לאיים הבריטיים, מוזכר "מלך אורקני" כאחד מ-11 המלכים המקומיים אשר הביעו נאמנותם לקיסר הרומאי קלאודיוס בשנת 43 בקמולדונום (קולצ'סטר של ימינו).
ככל הנראה לא כבשו הרומאים את האיים, אלא סחרו עימם.
לאחר נפילת האימפריה הרומית, הפכו האיים לחלק מממלכת הפיקטים הברטונית ובהמשך חלק ממלכת דאל ריאטה הגאלית, אולם זמן קצר לאחר תחילת ההשפעה הגאלית באיים נכבשו האיים על ידי הוויקינגים.
השלטון הנורווגי
במהלך המאה השמינית והמאה התשיעית התיישבו נורדים רבים באיי אורקני ואיי שטלנד. הוויקינגים הפכו את האיים לבסיס קבע במסעותיהם הימיים ופשיטותיהם על סקוטלנד ממערב אירופה. הפשיטות הימיות אף פגעו בחופי נורווגיה, ובתגובה, כבש האראלד הראשון, מלך נורווגיה את האיים וסיפח אותם לנורווגיה בשנת 875.
רוגנוואל אייסטינסון קיבל את איי אורקני ושטלנד מידי האראלד כרוזנות כפיצוי על מות בנו בקרב בסקוטלנד. רוגנוואל העביר את האיים לאחיו, סיגורד איינסטיינסון. במותו של סיגורד ירש בנו של רוגנוואל את התואר רוזן אורקני ושטלנד, אולם לא הצליח לשלוט בפועל באיים, אשר נבזזו באותה עת על ידי דנים. בנו של רונגוואל מחוץ לנישואים, טורפ איינאר השתלט על האיים, והחל את השושלת השלטת באיים. ירש אותו בנו, תורפין מנפץ הגולגולות, אשר שיתף פעולה עם המלך הנורווגי המודח אריק גרזן הדם, אשר השתמש באיים כבסיס לתקיפות כנגד נורווגיה בשנת 945.
תושבי האיים התנצרו בהוראת מלך נורווגיה אולאף הראשון בשנת 995, בהסכמת רוזן האיים, סיגורד, נכדו של תורפין, וההגמון הראשון, הנרי מלאנד, הגיע לאיים בשנת 1035. בישוף האיים היה נתון לסמכותם של ארכיבישוף יורק וארכיבישוף ברמן בתקופות שונות בין המאה ה-12 למאה ה-15.
תורפין סיגורסון, בנו של סיגורד, ונכדו של מלקולם השני, מלך סקוטלנד שלט באיים במחצית הראשונה של המאה ה-11. תורפין נפטר בשנת 1065 ובניו, פול וארלנד נאבקו על השליטה באיים בקרב גשר סטמפורד בשנת 1066.
מתקופה זו הביעו רוזני האיים נאמנות הן לנורווגיה והן לסקוטלנד.
השלטון הסקוטי
בשנת 1468 היו איי אורקני ושטלנד בשליטת כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק, אשר היה גם מלך נורווגיה. כריסטיאן העניק את האיים כנדוניה לג'יימס השלישי, מלך סקוטלנד, בעת נישואיו למרגרט, בתו של כריסטיאן. האיים למעשה מושכנו בתמורה ל-50,000 גילדרים (והדבר בוצע בלא הסכמת מועצת המדינה הנורווגית). החוזה כלל סעיף שאיפשר למלכים הנורווגים לפדות את המשכון תמורת סכום קבוע של 210 ק"ג זהב. ניסיונות במהלך המאה ה-17 והמאה ה-18 לפדות את המשכון לא נענו על ידי השלטונות הבריטיים.
אורקני כיום
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה נעשה שימוש רב בבסיס הצי המלכותי הממוקם בסקאפה פלו. בתום מלחמת העולם הראשונה הועבר צי הים הפתוח הגרמני כולו לסקאפה פלו בעת שדנו בעתידו, אולם רבי החובלים הגרמנים הטביעו את ספינותיהם בנמל. חלק מהספינות הועלו מקרקעית הים, אולם חלקן נותרו על הקרקעית ומשמשות כיום כאתרי צלילה.
בעקבות הטבעת אונית הוד מלכותו רויאל אוק בשנת 1939 על ידי צוללת גרמנית נבנו מחסומי צ'רצ'יל במטרה לסגור את המעברים בין האיים, ולמנוע כניסת צוללות גרמניות למרחב הימי שבין האיים. מחסומים אלה איפשרו קישור האיים בכבישים אשר נבנו על ידי שבויי מלחמה איטלקיים שהוחזקו באיים.
אוכלוסין
אוכלוסיית האיים הגיע לשיא של 26,000 תושבים באמצע המאה ה-19 וירדה ל-17,000 תושבים בשנות ה-70 של המאה ה-20 בשל המצב הכלכלי הקשה ומעבר תושבים לסקוטלנד. מאז שנות ה-70 חלה עלייה קלה במספר התושבים.
גאוגרפיה
בין האיים לבין סקוטלנד מפריד מצר ים הנקרא פנטלנד פירת'. רוחבו של המצר 10 ק"מ בנקודה הצרה ביותר (בין ברו נס שבאי דרום רונלדסיי לבין ראש דנקנסבי שבקיית'נס). האיים ממוקמים בין 58°41′ ו-59°24′ צפון, לבין 2°22′ ו- 3°26′ מערב. המרחק בין הקצה הצפוני של האיים לקצה הדרומי שלהם הוא 80 ק"מ ובין הקצה המערבי לקצה המזרחי שלהם הוא 47 ק"מ. שטחם הכולל של האיים 975 קמ"ר (כולל שטחי ים).
האיים הם איים נמוכים ברובם, למעט מספר גבעות עשויות אבן חול באיים הוי, מיינלנד ורוסיי. כמעט בכל האיים מצויים עמקים הדומים ללוכים הסקוטיים. אלה נגרמו של סחיפה של גבעות החול הנגרמת על ידי הפלגים המקומיים, וכן כתוצאה משרידי תנועת קרחונים בעידן הקרח.
מיינלנד
האי מיינלנד ("האי הראשי" - שיבוש של השם הנורדי: "מגינלנד" - 'Meginland') הוא הגדול באיי אורקני. באי שוכנות שתי הערים העיקריות של האי: קירקוול וסטרומנס. כמו כן האי מהווה לבה של מערכת התחבורה של האיים - ממנו יוצאות המעבורות ליתר האיים, וממנו יוצאות הטיסות לאיים. האי עצמו מקשר בין קבוצת האיים לסקוטלנד ולאתרים מחוץ לאיים. באי מתגוררים 75% מתושביי איי אורקני, וצפיפות האוכלוסין בו היא הגבוהה ביותר בין האיים.
העיר קירקוול ממוקמת על מצר יבשה צר בין החלק המערבי של האי, הקרוי מערב המיינלנד (West Mainland) - חלקו הגדול של האי, לבין החלק המזרחי שלו, הקרוי מזרח המיינלנד (East Mainland).
האי היה מיושב החל מהתקופה הפיקטית ואף קודם לכן, והתגלו בו שרידים מהתקופה הנאוליתית וכן מבנים פיקטיים ומבנים ויקינגים. בין המבנים הנאוליתיים שנתגלו ניתן למנות את טבעת ברודגאר, את מיס האו ואת סקארה ברי המהווים אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
האי מיינלנד ממוקם במרכז קבוצת האיים ומפריד בין האיים הצפוניים לבין האיים הדרומיים.
האיים הצפוניים
קבוצת האיים הצפוניים היא הגדולה שבין שתי קבוצות האיים המרכיבים את איי אורקני. איים אלה מקושרים לאי מיינלנד במעבורות ובשירותי תעבורה אווירית.
מצפון מזרח לאי מיילנד ממוקמים האיים וייר, אוסקרי, שפינסיי (בו ממוקמת טירת בלפור), סטרונסיי ופאפא סטרונסיי.
האיים הצפוניים כוללים מספר איים בלתי מיושבים: דאמסיי, איינהאלו, פאריי, הלייר הולם, הולם פאריי, הולם הויפ, הולם אוף פאפא, הולם סקוקנס, קילי הולם, לינגה הולם, מקל גרין הולם, ראסק הולם וסויין הולם.
האיים הדרומיים
קבוצת האיים הדרומית מקיפה את סקאפה פלו. הוי הוא האי השני בגודלו באיי אורקני, וגבעת וורד הממוקמת בחלקו הצפוני של האי, היא הנקודה הגבוהה ביותר בקבוצת האיים. באי הוי ממוקמת תצורת הנוף הידועה "האיש הזקן מהוי".
מזרחית לסקאפה פלו ממוקם האי בוריי, המקושר בכביש לדרום רונלדסיי, בו ממוקם "קבר הנשרים" הנאוליתי.
האיים גראמסיי ופלוטה מקושרים בשירותי מעבורות לאיים מיינלנד והוי. באי פלוטה ממוקם מסוף נפט נרחב.
האיים דרום רונאלדסיי, בוריי ולם הולם מקושרים בכביש לאי מיילנד.
באיים הדרומיים מספר איים בלתי מיושבים ובהם: קאלף פלוטה, קאבה, קופינסיי, קורן הולם, פארה, גלימס הולם, הונדה, לם הולם, ריסה הקטן, סויית'ה וסוונה.
אקלים
אקלים האיים ממוזג, וזאת בשל זרם הגולף המשפיע על האקלים ומחמם אותו (וזאת על אף מיקומם הצפוני של האיים). הטמפרטורה הממוצעת של האיים היא 8°C (הטמפרטורה הממוצעת לחודשי החורף היא 4°C, ובחודשי הקיץ היא 12°C).
כמות הגשמים הממוצעת נעה בין 850 מ"מ גשם בשנה ל-940 מ"מ גשם בשנה.
בשל מיקומם הצפוני של האיים, האיים ידועים ב"לילות הלבנים שבהם". ביום הארוך ביותר בשנה זורחת השמש ב-3:00 לפנות בוקר, ושוקעת ב-21:30 בערב, אולם גם לאחר שקיעת השמש מוארים האיים. ביום הקצר בשנה זורחת השמש ב-9:05 בבוקר לערך ושוקעת ב-15:15 אחרי הצהריים.
גאולוגיה
סלע הבסיס של האיים הוא אבן חול שנוצר בתור הדבון. סלעים אלה ניצבים על שכבת סלעים מותמרים. תנאי הסביבה שבאיים (הרוחות העזות, המשקעים וגלי הים) שוחקים את אבני החול ויוצרים תצורות נוף ייחודיות (כגון הסלע הקרוי האיש הזקן מהוי, ראו בתמונה). באיים מצויות גם תצורות נוף רבות, אשר נוצרו בעקבות תנועות של קרחונים.
פוליטיקה
מועצת איי אורקני מורכבת מ-21 חברים, שאינם שייכים למפלגה פוליטית כלשהי.
כלכלה
בשלהי המאה ה-20 ירדה חשיבותו של הדיג כענף כלכלי עיקרי. נכון לשנת 2001 רק כ-345 מתושבים האיים עסקו בדייג, בעיקר דיג סרטנים, וגידול סלמון בחוות. במקביל, בתקופה זה עלתה חשיבות ענף התיירות לכלכלת האיים, ובהתאם החלו לייצר באי מוצרים תיירותיים כגון תכשיטים מסורתיים, סריגים, ומשקאות חריפים לייצוא.
האיים מייצאים בשר בקר, גבינות, ויסקי, בירה, דגים ומאכלי ים.
החל משלהי המאה ה-20 החלה העלייה בשימוש באנרגיית רוח ואנרגיית גלים באיים. באיים נבנה מרכז האנרגיה הימית האירופאי (European Marine Energy Centre) - תחנת מחקר לחקר ניצול אנרגיית הגלים, ביוזמת הממשלה הסקוטית.
תחבורה אווירית
התעבורה האווירית בין האיים מתבצעת בין שדות תעופה המצויים באיים סטרונסיי, אידיי, רולדנסיי, ווסרטיי וסאנדיי. שדות תעופה אלה מנוהלים על ידי המועצה המקומית של אורקני.
מעבורות
קווי מעבורות מקשרים בין האיים לבין עצמם, ובין האיים לבין סקוטלנד.
תקשורת
באורקני יוצאים לאור שני יומונים: "האורקדיאן" (The Orcadian) ו"אורקני היום" (Orkney Today). באיים פועלת תחנת מקומית של רשת ה-BBC הנקראת "BBC רדיו אורקני", המשדרת חדשות מקומיות פעמיים ביום. באיים פועלת תחנה רדיו מסחרית מקומית הנקראת "תחנת העל של אורקני" (The Superstation Orkney).
אתרי מורשת עולמית
בחלק המערבי של אורקני נמצא האזור המכונה "לב אורקני הנאוליתי", שזכה למעמד של אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו. אתר זה מורכב מקבוצה של מונומנטים נאוליתיים שהם חדר גדול המכיל קבר שנקרא מיס האו, שני מעגלי אבן טקסיים (האבנים הניצבות בסטנס וטבעת ברודגאר) ויישוב בשם סקארה ברי, ביחד עם מספר אתרי קבורה, טקסים והתיישבות שטרם נחקרו. קבוצת מונומנטים זו מהווה נוף תרבותי פרהיסטורי חשוב, שממנו ניתן ללמוד כיצד נראו החיים בארכיפלג המרוחק הזה בחלקה הצפוני של סקוטלנד לפני כ-5,000 שנים.
מתיישבים ויקינגים כבשו את אורקני, והאיים עברו לחזקתה של נורווגיה עד שהוענקו לסקוטלנד במהלך המאה ה-15 כחלק מהתיישבות דווריי. העדויות לנוכחותם של הוויקינגים פזורות על פני שטח נרחב, והן כוללות יישוב באזור בירסיי, ומספר כתובות באותיות הרונים במיס האו ואתרים ארכאולוגיים אחרים.
שפה, ספרות ופולקלור
המתיישבים הראשוניים באיים היו מתיישבים פיקטים אשר שפתם הייתה ברטונית. עם השנים הושפעה השפה מאירית עתיקה ונוספו מילים בודדות פרוטו קלטיות. לאחר הכיבוש הנורדי של האיים, הפכה שפת האיים לנורדית מערבית אשר הושפעה מהשפעה המקומית. השימוש בשפה זו נמשך עד שלהי המאה ה-18, עת, בהשפעת הסקוטית הוחלפה השפה המדוברת באיים בעגה אורקדיאנית.
כיום נעשים מאמצים לשמר עגה מקומית זו, אשר השימוש בה הולך ופוחת בהשפעת השפה האנגלית.
באיים פולקלור מקומי עשיר, המבוסס על התרבות הנורדית. האגדות המקומיות מספרות על יצורים המכונים "טרווים" (trow) - גרסה מקומית של הטרול הנורדי.
כחלק מהמסורות המקומיות נערכים טקסי הנישואים לצד אבני עדות כגון "אבן אודין".
בין הסופרים המקומיים המשמרים את הפולקלור וההיסטוריה של האיים ניתן למנות את ג'ורג' מקיי בראון, אריק לינקלייטר והמשורר אדווין מוייר.
מישה מייסקי
מיכאל (מישה) מייסקי או ברוסית - מיכאיל לאופולדוביץ' מייסקי, בלטבית: Miša Maiskis (נולד ב-10 בינואר 1948 בריגה, לטביה) הוא צ'לן ישראלי ממוצא יהודי-רוסי, החי בבלגיה, זוכה תחרות צ'ייקובסקי הבינלאומית במוסקבה בשנת 1966.
ראשית חייו
מישה מייסקי נולד בריגה, לטביה, ב-1948, למשפחה של מוזיקאים. בילדותו היה חבר לבית הספר בריגה עם רקדן הבלט מיכאיל ברישניקוב. מגיל 8 התחיל ללמוד צ'לו ואחרי לימודים בבית ספר למוזיקה נרשם לקונסרבטוריון של ריגה. אחיו ולרי למד נגינה בפסנתר ואחותו -נגינה בכינור. החל משנת 1962 עבר ללמוד בקונסרבטוריון של לנינגרד והחל מ-1963 בקונסרבטוריון של מוסקבה אצל מסטיסלב רוסטרופוביץ'. מגיל הנעורים בנה מייסקי קריירה במסעות קונצרטים ברחבי ברית המועצות. בשנת 1965 זכה בפרס ראשון בתחרות על-סובייטית לנגינה וב-1966 בתחרות הבינלאומית צ'ייקובסקי במוסקבה. אחרי עלייתה לישראל של אחותו, לינה יאקובסון בשנת 1969, לא הורשה מייסקי לצאת מחוץ לברית המועצות בגלל חשש השלטונות שיעזוב את המדינה. לאחר מכן התחיל לסבול מהצקות ונלקחה ממנו מלגת הלימודים. בשנת 1970 אחרי שנתפס קונה טייפ ללא רשות מחנות המיוחדת שנועדה רק לנומנקלטורה נתפר לו תיק פלילי והושלך לכלא למשך 4 חדשים, ואחר כך ריצה 14 חדשים עבודות כפייה במחנה עבודות בעיר דזרז'ינסק באזור גורקי. אחרי שחרורו על מנת להימנע מגיוסו לצבא הסובייטי התאשפז לחודשיים בבית חולים פסיכיאטרי במוסקבה. שם למד יוגה ומדיטציה. אחרי שנתיים של השבתה מנגינה חזר בהצלחה לאמנותו האהובה. ב-8 בנובמבר 1972 הצליח לעזוב את ברית המועצות ולעלות לישראל בעזרת התערבותו של ראש עיריית ירושלים, טדי קולק ואיש עסקים יהודי אמריקאי ששילם את הכופר (20,000 דולר) שנדרש כפיצוי על הלימודים על ידי השלטונות הסובייטיים.
העלייה לישראל וקריירה אמנותית הבינלאומית
אחרי הגיעו לישראל התגורר תקופה בעיר חולון. בקריירת ההופעות וההקלטות שלו, עבד מייסקי בשיתוף פעולה מתמשך עם אמנים כמו הפסנתרנים מרתה ארחריץ' וראדו לופו, הכנרים ודים רפין וגדעון קרמר והמנצחים ליאונרד ברנשטיין, זובין מהטה ולדימיר אשכנזי, דניאל בארנבוים וג'וזפה סינופולי. זכה שלוש פעמים בפרסים של אקדמיית דיסקים בטוקיו וכן ב"גראן פרי" לדיסקים בפריז. מייסקי הקליט לראשונה את כלל יצירותיו של יוהאן סבסטיאן באך לצ'לו, ללא ליווי. בשנת 2005 הופיע, בין היתר, לצד בתו בפסטיבל למוזיקה קאמרית באילת.
חייו הפרטיים
כיום חי מייסקי בבלגיה אולם הוא עדיין מחזיק באזרחות ישראלית. אחיו היה נגן העוגב ולרי מייסקי. לילי מייסקי, בתו של מישה, היא פסנתרנית ובנו אלכסנדר מייסקי הוא כנר. ב-1 בפברואר 2019 הופיעו השלושה יחד בקונצרט ה"שוברטיאדה" השנתי בסדרת "קאמרי בצהרי שישי" של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
המודל הפלנטרי
המודל הפלנטרי הוא מודל שהציג ארנסט רתרפורד בשנת 1911 לתיאור האטום לאחר ניסוי רתרפורד שהפריך את מודל עוגת הצימוקים. במודל זה הוצג לראשונה הרעיון של גרעין האטום.
המודל הפלנטרי מדמה את האטום למערכת השמש שלנו, על-פי המודל ההליוצנטרי המקובל כיום. רוב חללו של האטום הוא ריק. במרכז האטום נמצא גרעין האטום, בו כלואים הפרוטונים והנייטרונים, ובו נמצאת רוב המסה של האטום. סביב גרעין מסיבי זה מסתובבים האלקטרונים במסלולים דומים למסלולי כוכבי הלכת במערכת השמש. שלא כמו במערכת פלנטרית הכח העיקרי המחזיק את האלקטרונים אינו כח הכבידה אלא הכח החשמלי (בין החלקיקים באטום יש כוחות של כבידה, אלא שהשפעתם זניחה בסדרי גודל רבים ביחס להשפעת הכוחות האחרים).
עם פיתוח תורת הקוונטים הוצגו לצורך מניעת ה"קטסטרופה" הזו רמות אנרגיה המתירות לאלקטרונים אך ורק רמות אנרגיות בדידות, וגויס עקרון האיסור של פאולי לצורך מניעת האלקטרונים מליפול כולם לרמה התחתונה.
ניתוח המודל
כדי לנתח את המודל, המבוסס על פיזיקה קלאסית, משתמשים במכניקה ניוטונית ובאלקטרומגנטיות: נציב שתי משוואות אלו לתוך החוק השני של ניוטון (\ F = ma) ונקבל את הקשר: או .
מהצבה לתוך ביטוי האנרגיה הכוללת של האלקטרון:
קשר זה מכיל גדלים שניתן היה להעריך בתקופה בה הוצע המודל, כאשר ידוע כי עבור אטום המימן אנרגיית הינון היא בקרוב \ E= 13.6eV, וכי רדיוס האטום הוא בקרוב. הקשר שהתקבל מתאים לגדלים מדודים אלו, ומראה על הצלחה מסוימת של המודל.
למול הצלחה זו מגיע כישלון, המתבטא בהערכת זמן הקריסה של האלקטרון לתוך הגרעין. קריסה זו נובעת מפליטת האנרגיה של גוף טעון במטען אלקטרומגנטי המאיץ. קצב פליטת האנרגיה של גוף בתאוצה הוא:
מהצבת ביטוי האנרגיה שהתקבל למשוואה זו, ובשינוי סדר של האיברים מקבלים:
זוהי משוואה דיפרנציאלית רגילה ב-r ו-t אשר פתרונה מניב את הקשר: .
מהצבת אנרגיית הינון של אטום המימן \ E= 13.6eV ושאר הגדלים הידועים (מהירות האור, מסת האלקטרון וכו') מתקבל כי זמן הקריסה המוערך הוא:. ידוע לנו כי אטום המימן הוא אטום יציב וכאן מתקיימת סתירה.
המודל בתרבות הפופולרית
למרות היותו לא מדויק, שכן תורת הקוונטים מספקת מודל מדויק יותר למבנה האטום, המודל נתפס בדעת הקהל כאופן שבו אכן בנוי האטום, ואף נלמד בבתי ספר תיכונים. כמו כן הוא משמש כסמל במספר מקומות:
סמל האטום מופיע גם על גב השטר של 50,000 ריאל איראני, על רקע מפת איראן, כסמל לתוכנית הגרעין האיראנית.
ג'וני אורלנדו
ג'ון וינסנט אורלנדו (באנגלית: John Vincent Orlando; נולד ב-24 בינואר 2003) הוא זמר-יוצר, ולוגר ואמן קול קנדי. אורלנדו זכה לתשומת לב ברשתות החברתיות לראשונה כאשר פרסם גרסאות כיסוי לשירי פופ של אמנים כמו אוסטין מאהון, טיילור סוויפט, ריהאנה, ג'סטין ביבר ושון מנדס בערוץ היוטיוב שלו. בשנת 2019 אורלנדו היה מועמד לפרס ג'ונו בקטגוריית האמן/ית פורץ/ת הדרך של השנה. הוא גם זכה פעמיים בפרס המוזיקה של MTV אירופה בקטגוריית המופע הקנדי הטוב ביותר, בשנת 2019 ובשנת 2020.
ב-18 במאי 2018 הוא חתם ביוניברסל מיוזיק קנדה, והתחיל להוציא סינגלים כדוגמת "Day and Night" ו-"What If" (שניהם בהשתתפות מקנזי זיגלר), "Last Summer", "Waste My Time", "All These Parties", "Phobias", "See You" ו-"Everybody Wants You".
המיני-אלבום הראשון שלו, VXIIXI, יצא לאור בשנת 2015 כשהיה בן 12 בלבד. המיני-אלבום השני שלו, Teenage Fever, יצא לאור ב-15 במרץ 2019. אורלנדו יצא לסיבוב ההופעות השני שלו באמריקה הצפונית עבור קידום המיני-אלבום, שהתחיל ב-29 באפריל 2019 בשיקגו והסתיים ב-22 במאי 2019 בוונקובר. הוא נתמך על ידי חבריו הקרובים, היידן סאמראל וגאס מקמילן.
באוגוסט 2020 נודע כי MTV חתמה עם אורלנדו על הסכם שיתוף פעולה עסקי עבור מוצרי צריכה בסוף יולי 2020. באוקטובר 2020 הוא הודיע כי המיני-אלבום השלישי שלו, It's Never Really Over יצא לאור ב-23 באוקטובר 2020.
ראשית חייו
ג'וני אורלנדו נולד במיסיסוגה, אונטריו, קנדה ב-24 בינואר 2003. אביו, דייל וינסנט אורלנדו, הוא עורך דין, ואמו, מרדית' אורלנדו היא עקרת בית. לאורלנדו יש שלוש אחיות: אחותו הבכורה, מדיסון, מחזיקה ערוץ יוטיוב בו היא מפרסמת בקביעות סרטונים על הדיאטה שלה ועל שגרת הבריאות שלה, האחות השנייה, דריאן, עוזרת לג'וני בכתיבת שירים ובפרסום, ואחותו הצעירה ביותר, לורן אורלנדו, היא ולוגרית, יוטיוברית, זמרת ושחקנית.
אורלנדו הוא ממוצא איטלקי.
קריירה
ב-6 בדצמבר 2011, אורלנדו פתח את ערוץ היוטיוב שלו, "JohnnyOsings", והעלה אליו גרסת כיסוי שביצע לשיר "Mistletoe" של ג'סטין ביבר, בעזרת אחותו הגדולה, דריאן אורלנדו. אורלנדו ואחותו הקליטו את השיר בחדר האמבטיה שלהם, מכיוון ששם הייתה אקוסטיקה טובה. בתחילה הם ציפו למאה צפיות לכל היותר, אך להפתעתם הסרטון הפך לוויראלי וזכה ליותר מ-100,000 צפיות בחודש. בהסתמך על ההצלחה הראשונית של הסרטון הראשון שלו, הוא ואחותו המשיכו להעלות גרסאות כיסוי לשירים של זמרים מפורסמים כמו ג'סטין ביבר, שון מנדס, טיילור סוויפט, אוסטין מאהון וסלינה גומז בערוץ היוטיוב שלו, כאשר דריאן הייתה אחראית על ביומם, צילומם, הפקתם ועריכתם של כל הסרטונים שלו.
השפעות
אורלנדו ציין שג'סטין ביבר ושון מנדס הם חלק ממקורות ההשראה העיקריים שלו במוזיקה. הוא גם הצהיר כי הוא מעריץ את בילי אייליש, דרייק, דה ויקנד, אליסיה קארה ומוזיקאים קנדיים אחרים ומצפה לשתף פעולה עם מישהו מהם בעתיד. בראיונות אחרונים, הוא גם סיפר כי במכונית של אביו הושמעו שירים של פרל ג'אם ואוטיס רדינג, מה שעזר לטפח את כישורי כתיבת השירים שלו.
סינגלים
• 2021 : "I DONT"
גג (סימן דיאקריטי)
גג ˆ (מכונה גם 'כובע') הוא סימן דיאקריטי הקרוי בלועזית Circumflex או Caret.
הגג משמש כסימן דיאקריטי באיטלקית, בצרפתית, ברומנית, בפורטוגזית, בנורווגית, בוולשית, בוייטנאמית, באפריקאנס ובאספרנטו.
במשמעות זאת נהוג לכנותו circumflex הנובע מהמילה הלטינית circumflexus (מכופף) המתורגם מהמילה היוונית περισπωμένη. ההשפעה של הסימן ברוב השפות הנ"ל היא שיש להאריך את הגיית ההברה. ברומנית הגג משמש רק מעל האותיות I ו-A והופך אותן לצליל שלא קיים בשפה העברית ואפשר לתאר אותו כשווא נע גרוני.
צורת כתיבה
בתוכנת וורד יש לכתוב את האות הרצויה ואחריה (ללא רווח) את המספר 0302 וללחוץ Alt+X
שימושים נוספים
שימוש נפוץ נוסף הוא לסימן השמטה של טקסט בעת הגהה באופן דומה לשימוש הנעשה בעברית בסימן בצורת האות V כדי להוסיף מעל השורה את האותיות או המילים החסרות לדעתו של המגיה. במשמעות זאת נפוץ השימוש במילה caret שמשמעותה בלטינית הוא "זה חסר".
פיג'ו סוג 125
פיג'ו סוג 125 (בצרפתית: Peugeot Type 125) היא מכונית ספורטיבית פתוחה, בסגנון טורפדו Torpedo (car). מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו אשר יוצרה בשנת 1910.
Baby I Love U!
(בעברית: אהובי אני אוהבת אותך!) הוא סינגל של זמרת הפופ האמריקאית ג'ניפר לופז. השיר יצא לאור ב־23 במרץ 2004. השיר הוא הסינגל הרביעי והסוגר מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה, This Is Me... Then.
השיר הגיע אל המקום ה-72 במצעד הבילבורד הוט 100, וה-3 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי ג'ון ברי, קורי רוני, מר דאיו וג'ניפר לופז בעצמה, והופק על ידי דן שיי וקורי רוני גם כן. בנוסף, השיר עצמו נכלל בפסקול הסרט "Gigli" וזכה להצלחה נאה בעקבות זה. לופז הוציאה גרסת רמיקס לשיר עם הזמר אר קלי.
הצלחה
במצעדים השיר לא זכה להצלחה רבה כמו קודמיו, אך בכל זאת הצליח להגיע לחמישייה הפותחת בבריטניה. השיר נחשב לאחד מהסינגלים הפחות מצליחים של לופז בארצות הברית, כאשר הגיע רק למקום ה־72 בבילבורד הוט 100. גם גרסת הרמיקס. השיר הושמע מספר מועט של פעמים בתחנות הרדיו האמריקאיות.
וידאו קליפ
בנוסף לשיר יצא ווידאו קליפ אשר הועלה אחרי זמן רב לערוצה של הזמרת, אך בכל זאת הצליח לצבור כמות צפיות נכבדת והוא אחד מהנצפים ביותר מן האלבום. נכון להיום מונה הצפיות שלו עומד על כ-6 מיליון צפיות.
משרד החקלאות, תעשיית בעלי החיים והדייג (אוגנדה)
משרד החקלאות, תעשיית בעלי החיים והדיג (MAAIF) הוא משרד של ממשלת אוגנדה, המשרד אחראי על גיבוש ויישום מדיניות, תוכניות אסטרטגיות ואכיפת תקנות ותקנים לאומיים חוקים וסטנדרטים לגידול, בעלי חיים ודגים. המשרד אחראי גם על הגברת ייצור המזון והחקלאות.
בראש המשרד עומד השר וינסנט סמספיג'ה שמונה על ידי הנשיא.
מקום
מטה המשרד ממוקם בברקרלי ליין בעיר אנטבה שעל שפת אגם ויקטוריה.
מחלקות
למשרד 12 מחלקות:
סוכנויות המשרד
למשרד יש שבע סוכנויות:
בנימין זאב בנדיקט
הרב פרופ' בנימין זאב (וילהלם) בֶּנֶדִּיקְט (בגרמנית: Wilhelm Benedikt; ד' באייר ה'תרע"ג, 10 במאי 1913 – כ"ב בסיון ה'תשס"ב, 2 ביוני 2002) היה רבה של האג ורבה של שכונת אחוזה בחיפה במשך 45 שנה, איש אקדמיה וחוקר במדעי היהדות.
וינה
בנדיקט נולד בווינה בד' באייר תרע"ג (10 במאי 1913) לאביו הרב שמואל יוסף (זיגמונד) בנדיקט (רבה של קהילת החרדים במחוז התשיעי של וינה) ולאמו שרה בת ר' מנחם דונט. בילדותו למד לימודי קודש אצל אביו, ולימודים כלליים בבית הספר היהודי של וינה. בגיל 13 התחיל ללמוד בישיבת "יסודי תורה" בווינה. חברו לכיתה היה הרב שמואל וואזנר. בנדיקט המשיך את לימודיו בישיבת טירנאו שליד פרשבורג ובגיל 17 עבר לישיבה העירונית של קרקוב בראשות הרב מנדל וקסלר. בשל קשיים כלכליים נאלץ לעזוב ולחזור לוינה, שם המשיך ללמוד בהדרכת אביו.
בעקבות הצלחתו בשעור ב"פרקי אבות" באחד מבתי הכנסת בווינה, מונה לרב בית הכנסת בהיותו בגיל 20. במקביל לכהונתו זו, למד בימות השבוע בישיבת פרשבורג אצל הרב עקיבא סופר, ובשבתות היה חוזר לוינה. לאחר כארבע שנים החל לכהן כרב בית הכנסת Schön­latern­gasse של "מחזיקי תורה", במקביל לכהונתו כרב בית הכנסת מונטפיורי.
עלייה לארץ ישראל
בהכוונת מדריך בבני עקיבא, נמנע מלגשת למשטרה לקבלת האישור, כדי לא לחשוף את אזרחותו האוסטרית. ובמקום זאת, נרשם כאחד המדריכים של קבוצת חניכים מבני עקיבא העומדת לעלות לארץ ישראל דרך איטליה.
בנדיקט הגיע לארץ ישראל בקיץ 1939 והחל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים. כעבור ארבע שנים סיים בהצטיינות את לימודי התואר שני בלימודי היהדות. נושא התמחותו היה: "רבי מאיר איש שלום - חייו וספריו", עבודה שהוגשה, מחוסר אמצעים, בכתב יד. פרופ' יוסף קלוזנר כתב על עבודתו: "עבודה דייקנית ומקפת. מלאה בקיאות והבנה. החקירות הפרטיות וכן ההערכה הכללית מצוינות. העבודה ראויה לדפוס ולציון טוב מאוד". בתקופת לימודיו החל לתת שעורי גמרא בבית הכנסת "היכל אבינועם" בירושלים, ובהמשך אף נבחר כרב בית הכנסת.
ב-1943 נישא ליונה חיה קופרשטיק, אחותו של שמחה נהיר שהיה סגן מנהל בית הספר הריאלי העברי בחיפה. לאחר החתונה גרו בני הזוג בדירת הוריה של יונה בתל אביב במשך 10 שנים. בנדיקט המשיך בלמודי התואר השלישי באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא הדוקטורט היה: "ספר בעלי אסופות לתולדות הספרות הרבנית בפרובנס", בהנחיית פרופ' שמחה אסף. אף על פי שהעבודה הסתיימה תוך שנתיים, היא נמסרה לוועדת הבוחנים רק ב-1951 בהיעדר מימון להדפסתה. לבסוף התאפשרה ההדפסה באמצעות פרסום קטעים מעבודת הדוקטורט בירחונים שונים לספרות תלמודית, וכך התאפשרה הגשת העבודה כמוצר לוואי לפרסומים. במקביל לעבודת הדוקטורט, התקבל לעבודה בגימנסיה הדתית לבנות "תלפיות" בתל אביב.
ב-1948, עם פרוץ מלחמת העצמאות, התגייס לצה"ל ושימש כרב הצבאי של תל אביב. הוא כיהן בתפקיד עד שנת 1949 והגיע לדרגת סרן.
רבנות בשכונת "אחוזה" בחיפה
ב-1957, בהשתדלות הרב יהושע הוטנר מעורכי האנציקלופדיה התלמודית התמנה בנדיקט בידי הרבנים הראשיים לישראל לרב שכונת אחוזה בחיפה. הרב בנדיקט שימש כרב השכונה במשך 45 שנה עד לפטירתו. במקביל לתפקידו כרב שימש גם כמרצה באוניברסיטאות תל אביב וחיפה.
תפיסת עולמו ההלכתית
הוא נתן סמכות-על למרא דאתרא, כשהרב המקומי רשאי לפסוק הלכה בניגוד לחכמים אחרים בני דורו, ופסקיו מחייבים את כל בני קהילתו. בנוסף הקפיד הרב לפסוק הלכה רק לבני קהילתו ודחה שאלות של אנשים הגרים מחוץ לשכונת אחוזה בחיפה.
בנדיקט נהג לחלק לבני המצוה, כפעולה סימבולית, את ספר ההלכה קיצור שולחן ערוך של ר' שלמה גנצפריד, המבטא לדעתו גישה זו. לדבריו, ה"קיצור שולחן ערוך" מחנך ליראת שמים, בניגוד לספר ההלכה "חיי אדם", שחובר באותה תקופה, שמחנך ליראת חטא. הדבר החשוב הנוסף אותו היה מזכיר הוא העובדה שבספר ה"קיצור שולחן ערוך" מוערת רבות ההערה "ויעשה שאלת חכם". בעת שהיה מעניק את הספר היה מציין זאת ומברך את הנער שילך וישמע לרב וחכם כפי שהדגיש הרב שלמה גנצפריד בקיצור שולחן ערוך.
תפיסת עולמו האמונית
תפיסת עולמו הפילוסופית אמונית מיוסדת על כתבי הרמב"ם, על פי ההבנה ששאובה כולה מתורת רבותיו, שהרמב"ם במורה נבוכים, ביד החזקה, בפרוש המשנה ובאגרות הרמב"ם - דעה אחת היא לו השוה בכולם, עם אפשרות לחזרה מדבריו, עקב לימוד מחודש עם השנים.
גם בהלכה וגם באמונה טען הרב בנדיקט כי דברי הרמב"ם הולכים תמיד לפי דעת רבינא ורב אשי בתלמוד. במחקריו התלמודיים הראה כיצד הרמב"ם הולך תמיד אחרי התלמוד ואינו סוטה ממנו.
הנהגותיו כרב קהילה
הרב בנדיקט עמד על דברים שנראו לכמה גבאים ולכמה מחברי הקהילה כחידושי הלכות, כמו סדרת שעורים, בשבת בערב פרשת השבוע או הסברים למנהגים שהנהיג הרב בנדיקט בבהכ"נ. בשבת אחה"צ בין מנחה למעריב השעור המרכזי של השבוע היה בסוגיות גמרא שונות, שבו השתתפו רוב חברי הקהילה. בנוסף הנהיג הרב בנדיקט שעורים קבועים בביתו לצעירים ולמבוגרים. במקביל העבירה אשתו שעורים שבועיים בביתה לנשות הקהילה.
בשבת הגדול ובשבת שובה השתתפו מאות רבות מאנשי ונשות הקהילה ומהסביבה בדרשה ובהרצאה שהעבירו הרב בנדיקט ואשתו. לדרשותיו של הרב בנדיקט שארכו מספר שעות יצא מוניטין רב. ההכנות לדרשת הרב בשבת הגדול ושבת תשובה החלו מספר שבועות לפני מועדן כשתלמידי חכמים מבני הקהילה היו דורשים בשבתות בסוגיות הקשורות לנושא שידון בהם הרב ובהדרכתו.
עם היבחרו לתפקיד, הפיק תקנון לבית הכנסת, והגביל את סמכויות הגבאים לצדדים המנהליים של בית הכנסת. הוא גם הקפיד על שמירה קפדנית על כבוד רבנים ותלמידי חכמים.
במקביל לעבודתם בבניית קהילה מפוארת באחוזה שקדו הרב בנדיקט ואשתו על השגת משאבים להבטחת אי תלותם הכלכלית בחברי הקהילה. אי תלות זו הייתה חיונית, כדי שפסיקותיו תהיינה אובייקטיביות ובלתי מושפעות מ"טובות" אנשי הקהילה.
הרב בנדיקט לא הסכים לקבל כל תשלום, משום אדם, עבור כל שרות שהוא, שנתן במסגרת תפקידו כרב הקהילה. אם מישהו התעקש יותר מדי, העביר הרב בנדיקט את מתנתו למוסד צדקה כלשהו. תכונה זאת הייתה ידועה ברבים ולא פעם באו אליו רבנים ואמרו לו: "הרב בנדיקט מקלקל לנו את הכנסותינו". אך הוא נותר תקיף בנוהגו וכולם העריכו את יושרו הבלתי מתפשר.
פעילותו ציבורית
פעילות נוספת היא ההשתתפות הקבועה של בנדיקט בכנוסים לתורה שבעל פה. כל עוד היו כוחותיו עמו, לא היה כינוס שלא נשא בו דברים. הוא היה מביא גלויי מקורות סתומים של הרמב"ם ושיטותיו, שלא סוטים כהוא זה מהתלמוד. בנדיקט נחשב לאחד המומחים לחקר מקורות הרמב"ם ועבודתו הגדולה התפרסמה בשלושה כרכים: "מרכז התורה בפרובאנס", "הרמב"ם ללא סטיה מן התלמוד" ו"אסופת מאמרים" בספר זה נמצא המאמר 'המחדל באספקלרית ההלכה' העוסק במעמדה של הרבנות הראשית לישראל בימינו.
הרב בנדיקט התקבל כפרופסור מן המנין באוניברסיטת תל אביב, כמרצה במדעי היהדות, וסיפר כי הנהלת אוניברסיטת בר-אילן סרבה לקבלו כאיש סגל בשעתו.
משה לוי (חייל)
משה לוי (נולד בינואר 1946) היה מפקד זחל"מ בחיל השריון. על לחימתו בסיני במלחמת יום הכיפורים קיבל את עיטור הגבורה.
ביוגרפיה
משה לוי נולד בתוניסיה. אחיו ואחותו נהרגו במלחמת העולם השנייה בהפצצה גרמנית. בשנת 1948 עלה עם הוריו לישראל. תחילה גדל במחנה קליטה ולאחר מכן במגדיאל, שם מת אביו ולוי נותר, בגיל 8, בן יחיד לאמו, שעברה להתגורר ביבנה. בהמשך, התחנך בישיבה התיכונית "נווה עמיאל" בשדה יעקב ובחוות "השומר" באילניה של עליית הנוער, ולאחר מכן עבר מיבנה לאשדוד. לאחר שירות החובה, התגייס למשטרה ועבד במחלקה לתפקידים מיוחדים במחוז תל אביב, ובתכנון באלת"א.
במלחמת יום הכיפורים
בעת שפרצה מלחמת יום הכיפורים היה לוי בן 28, נשוי ואב לבן ובת. כחודשיים לפני המלחמה נפגע בתאונת דרכים ושבר את פיקת הברך. חודש לפני המלחמה נקראה יחידתו למילואים, אך הוא היה עדיין מגובס ולא גויס; רק שבועיים לפני פרוץ המלחמה הסירו הרופאים את החבישה. למרות השיפור במצבו לא גויס לוי, ולכן החליט על דעת עצמו לנסוע ולהצטרף לגדוד. זאב ליטמן, מג"ד בחטיבה 11 (חטיבת יפתח) מינה אותו לפקד על זחל"ם (סמל מחלקה בדרגת רב"ט), ובאותו ערב הצטרף לנסיעה לחזית בסיני.
ב-8 באוקטובר התפרסה החטיבה באזור קנטרה ופלוגה ל', אליה השתייך לוי, ביצעה מרדפים אחרי אנשי קומנדו מצרים. ב-15 באוקטובר, בעת שיחידתו שהתה בבלוזה, התקבלה קריאה לחילוץ כוח צה"ל שנקלע למארב מצרי על "ציר הפלסטיק" בדרכו אל מעוז בודפשט. לוחמי הקומנדו המצרי חיכו עד שהזחל"מים של כוח החילוץ נכנסו אל מול הגזרה בה התחפרו ואז תקפו בטילי סאגר וברקטות שהשביתו את מרבית הכלים. הזחל"מ של לוי ספג פגיעת טיל בזחל. בניסיון להוציא את היד ולהשיב אש נקטעה ידו הימנית מתחת למרפק על ידי כנף הטיל שחלף מעליו. עם זרוע מדממת פקד על החיילים לקפוץ אחריו אל מחוץ לזחל"מ. מיד לאחר מכן פגע טיל נוסף בזחל"מ, הרס אותו והרג את ארבעת הלוחמים שנותרו בו.
בתיאור המעשה נכתב:
על פעולותיו בקרב עוטר לוי בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון, שמעון פרס, על "אומץ-לב עילאי, חירוף נפש, קור-רוח ודבקות במשימה".
קריירה אזרחית
לאחר שהשתקם מפציעותיו נסע ללימודים בארצות הברית. שם סיים תואר ראשון ושני במינהל עסקים.
חיים אישיים
בשנת 2013 הופק סרט דוקומנטרי לציון 40 שנה למלחמת יום הכיפורים ובו הוא מתראיין ומספר על חייו לפני המלחמה, בזמנה, וכיום. באותה שנה נרשם לוי כתושב חוזר והצטרף לאשתו, בנו, בתו ושתי נכדותיו המתגוררים בישראל.
ללוי אוסף של רכבי אספנות.
קרנף פיליפיני
קרנף פיליפיני (שם מדעי: Rhinoceros philippinensis) הוא מין נכחד ממשפחת הקרנפיים שהשתייך לסוג קרנף, בו כיום מצויים 2 מינים: קרנף הודי וקרנף ג'אווה. מין זה חי בתקופת הפליסטוקן רק באיי הפיליפינים.
המאובנים של הקרנף התגלו באזור מטרו מנילה (באזור הבסיס פורט בוניפסיו ) ובקגאיאן באי לוזון. הממצאים כללו בעיקר שרידי שיניים ולסתות שבורות אשר גם הם נעלמו, אך נשמרו כטיפוס. אורך הממצאים הגיע ל-12.7 סנטימטרים ומשקלם ל-800 גרם. הקרנף עצמו היה גדול מאוד, אך יותר קטן מהקרנף ההודי, כתוצאה מגמדיות איים שעבר.
המאובנים הוגדרו בידי החוקר הגרמני גוסטב היינריך ראלף פון קניגסוולד (Gustav Heinrich Ralph von Koenigswald) ב-1956. הקרנף נחשב לקרוב של הקרנף ההודי, שכנראה התפצל ממנו כדי לחיות על האיים השופעים. שם המין קרוי עקב מציאתו בפיליפינים.
מחקר מ-2018 שהתבסס בעיקר על שרידי האמייל של שיני קרנף נוסף שהתגלה ב-2014, קבע שגיל הקרנף הוא באזור 709 אלף שנים מכיום. על האי התגלו גם למעלה מ-50 שרידים של כלי נשק מתקופת האבן, רמז לכך שאנשים קדמונים חיו על האי וצדו את הקרנף, אולי עד הכחדתו. למרות זאת לא נמצאו מאובני אנשים כלל על האי.
הליקאז
הליקאז הם קבוצת אנזימים שחיוניים לאורגניזמים חיים. חלבונים אלה הם חלבונים נעים, הפורמים את המבנה הדו-גדילי של מולקולת ה- DNA על ידי פירוק קשרי המימן בין הבסיסים בשני הגדילים. פגם בגן המקודד להליקאז גורם לסינדרום ורנר, שמאופיינת בהזדקנות מוקדמת.
תפקיד
לתהליכים תאיים רבים (בהם שכפול DNA, תעתוק, תרגום, שחלוף, תיקון DNA) דרושה הפרדה בין גדילים של חומצות גרעין. על מנת להפריד בין הגדילים, של הסליל הכפול של ה-DNA, או על מנת להפריד את סליל של RNA מ-DNA, מולקולת ההליקאז משתמשת בהידרוליזה של ATP, באמצעותם נשברים קשרי המימן בין זוג הבסיסים. ההליקאזים נעים לאורך הגדיל הכפול של חומצת הגרעין באופן כיווני ספציפי לכל אנזים.
הליקאזים מקבלים מספר צורות ומצבים אוליגומריים שונים. מחקרים הראו שיש הליקאזים פסיביים, בהם אין זירוז של ההפרדה, ואילו יש שממלאים תפקיד פעיל בזירוז של הפרדת הגדילים תוך שימוש באנרגיה המופקת מהידרוליזת ATP. נראה שהליקאזים מעבדים מהר יותר אין ויוו מאשר אין ויטרו, לאור נוכחותם של חלבונים שמסייעים לערעור היציבות של צומת המזלג (fork junction).
בורנשטדט
בורנשטדט (בגרמנית: Bornstedt) הוא רובע בפוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג בגרמניה. הרובע ממוקם צפונית לפארק סנסוסי וארמון האורנג'רי, הוא ידוע באחוזת הכתר בורנשטדט, בית מגוריה לשעבר של ויקטוריה, הנסיכה המלכותית ובית הקברות של בורנשטדט עם קברים רבים של אישים מפורסמים. האחוזה, בית הקברות והכנסייה של הרובע הם חלק מהמכלול התרבותי "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" שהוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1990, והורחב בשנים 1992 ו-1999.
היסטוריה
היישוב במקום קם בסוף המאה ה-12, הוא הוזכר לראשונה בשטר מכר מ-1304. אחוזת בורנשטדט כללה את הגנים העכשוויים של ארמון סנסוסי, והיא נרכשה על ידי "הנסיך הבוחר הגדול" פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג בשנת 1664. המלך הפרוסי פרידריך וילהלם הראשון מסר את האחוזה לבית היתומים בפוטסדאם. בנו, פרידריך השני, מלך פרוסיה, המכונה "פרידריך הגדול" נאלץ לשלם פיצוי משמעותי לפני שבנה את ארמון סנסוסי החל משנת 1744 ואילך. הוא הקים אגן מים על ראש גבעה מצפון לפארק במטרה לספק את מערכת המזרקות, שבסופו של דבר נכשלה בגלל חוסר מומחיות. פרידריך הורה לקשט את המאגר בחורבות מלאכותיות והגבעה נקראה רואיננברג (Ruinenberg, "הר ההריסות").
משנת 1750 לערך שימשו השדות של בורנשטדט כאתר המצעדים של הצבא פרוסי, למורת רוחם של האיכרים המקומיים, עד שהמלך פרידריך וילהלם הרביעי לאחר שעלה לכס המלוכה בשנת 1840 רכש מחדש את האחוזות. הוא ארגן את אחוזת בורנשטדט לפי הרעיונות של פטר יוזף לנה והפך אותו למודל לעסק חקלאי. אדריכל החצר פרדיננד פון ארנים בנה מגדל נורמני על ראש גבעת רואיננברג ועיצב מחדש את בית האחוזה והכנסייה של בורנשטדט בסגנון איטלקי על פי תוכניות של לודוויג פרזיוס. המלך גם הורה לבנות מחדש את כנסיית הכפר מחדש על פי תוכניתו של האדריכל פרידריך אוגוסט שטילר בשנת 1854.
בשנת 1864 מסר וילהלם הראשון מלך פרוסיה (קיסר גרמניה משנת 1871) את אחוזת בורנשטדט לבנו, נסיך הכתר פרידריך ואשתו ויקטוריה, בתה של המלכה ויקטוריה. הנסיכה המלכותית המשיכה בעסקים החקלאיים בחווה לדוגמה, היא בנתה מחדש את האחוזה, ובנה וילהלם השני למד בבית הספר של הכפר בורנשטדט. אולם עם מותו של הקיסר פרידריך בשנת 1888, עזבה ויקטוריה את בורנשטדט ופרשה ל ב.
בשנת 1928 שולבו אחוזות הכתר של בורנשטדט וסנסוסי בפוטסדאם, והרשות המקומית לשעבר של בורנשטדט בעקבותיהם בשנת 1935 (על פי צו אישי של הרמן גרינג). המקום הפך לבסיס הצבאי של רגימנט חיל הרגלים 9 (Infanterie-Regiment 9) של הוורמאכט בפוטסדאם וכמה קסרקטינים הוקמו בסביבה. בית הקברות של בורנשטדט הורחב והוקמה "חורשת הגיבורים", המוקדשת לנופלים במלחמת העולם הראשונה והמעוטרת בפסל של. לאחר מלחמת העולם השנייה, השתמש הצבא הסובייטי במתקנים הצבאיים עד שנת 1993, כיום מבנים רבים שייכים לקמפוס האוניברסיטה המקצועית (Fachhochschule) של פוטסדאם.
פולקספארק
פולקספארק (Volkspark, "פארק העם") פוטסדאם משתרע על פני שלושה קילומטרים עד ליונגפרנזה בצפון והוא גובל בהר ההריסות של פארק סנסוסי בדרום. שטחו 650 דונם, והוא מנוהל על ידי סוכנות הפיתוח Bornstedter Feld. פולקספארק הוא הגן החדש ביותר בפוטסדאם. החל מהמאה ה-18 האזור שימש למטרות צבאיות, בעיקר כאזור אימונים צבאי. רק בשנת 2001 עוצב מחדש האזור המכונה "שדה בורנשטדט" (Bornstedter Feld) כאזור המרכזי לתערוכת הגננות הפדרלית (Bundesgartenschau) בשנת 2001. זהו גן מודרני של המאה ה-21 ופארק עם פעילויות פנאי כמו דיסק גולף (עם מסלול של 15 סלים), ריצה קלה, החלקה על גלגיליות, רכיבה על אופניים ומשחקי כדורגל. קונצרטים ואירועים דומים מתקיימים על במת הפארק המרכזי בקיץ. אחת האטרקציות העיקריות היא האולם הטרופי הגדול של. הבניין מאכלס כ-20,000 צמחים טרופיים ובעלי חיים קטנים בכמה קומות.
אליס בויד
אליס בויד ( באנגלית:Alice Boyd; 1825 – 1897) הייתה ציירת באחווה הפרה-רפאליסטית הסקוטית, שהייתה משושלת פנקיל באיירשייר שבסקוטלנד.
ביוגרפיה
אליס בויד נולדה בדרום איירשייר, סקוטלנד, בשנת 1825, בתם של מרגרט לוש וספנסר בויד, משושלת האצולה פנקיל, שמשפחתם התגוררה בטירת פנקיל ( Penkill Castle ) מאז תחילת המאה ה-16. אביה נפטר כשהייתה בת שנה ואמה נישאה בשנית, להנרי קורטני. בשנת 1858 מתה אמה והיא נסעה לניוקאסל און טיין להתגורר זמן מה עם סבה, ויליאם לוש, סוחר אמיד.
בעת שהותה אצל סבה, אליס הכירה את הצייר והמשורר ויליאם בל סקוט, שהיה אז אמן בית הספר הממשלתי לעיצוב. היא הפכה לתלמידו בשנת 1859.
בערך בתקופה זו, אליס חזרה לטירת פנקיל כדי לגור עם אחיה הבכור ספנסר, האציל ה-13 מפנקיל, שאיתו נשארה קרובה לאורך כל חייה.
אמנים פרה-רפאליטים אחרים וחבריהם הגיעו גם הם ליצור בטירה פנקיל, ביניהם דנטה גבריאל רוזטי, כריסטינה רוזטי ולורנס אלמה-טדמה. בשנת 1862 צייר דנטה גבריאל רוסטי את דיוקנה של בויד בפרופיל.
אליס בויד, שהוכשרה על ידי בל סקוט, עבדה בז'אנרים דומים: נושאים היסטוריים ומיתיים, נופים ודיוקנאות. היא גם איירה כמה משיריו של בל סקוט.
לאחר מותו בשנת 1890, התפוקה שלה ירדה במהירות. היא לא הציגה הרבה, אם בכלל, במהלך חייה, ורוב עבודותיה עדיין באוספים פרטיים.
בשנת 1865 מת ספנסר אחיה של בויד ולא הותיר ילדים והיא הפכה לאצילה ה-14 וירשה את טירת פנקיל. היא זכתה להרחבת שטח הטירה המקורית לקראת סוף המאה.
מסמכי המשפחה של בויד מוחזקים על ידי אוניברסיטת פרינסטון וכוללים פרטים שטרם פורסמה מחייה בטירת פנקיל.
נירגלשה
נירגלשה (בהונגרית: Nyírgelse) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית נירגלשה קטנה בעשרות השנים האחרונות, מ-1,157 תושבים בשנת 1990 עד 1,078 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-14
יהודי נירגלשה
יהודים חיו בנירגלשה שנים רבות עד שבשנת 1944 נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 64 חברים ורב המקום הוא הרב קיסיאל ליכטנשטיין
טונברוד
טונברוד (בשוודית [²tɵnːbrøːd]; משמעות התרגום במילים: "לחם דק") הוא מאכל נפוץ בשוודיה, הגרסה השוודית ללחם שטוח השייך למטבח הצפון שוודי בו עקרות בית חלקו בעבר מאפייה קהילתית משותפת לייצורו. טונברוד יכול להיות רך או פריך, ומגיע בגרסאות רבות המשתנות בהתאם לסוג הדגן הנבחר, החומר המתפיח / המחמצת (או היעדרם) וצורת הרידוד במערוך. הבצק יכול להיות עשוי משילובים שונים של חיטה, שעורה ושיפון ; החומר המתפיח (או המחמצת) יכול להיות גם שמרים וגם אמוניום פחמתי.