cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תוכנית חבצלות
השירות הצבאי
במהלך השנה השלישית להכשרה מתקיים תהליך מסודר לשיבוץ החניך, המנוהל על ידי ראש התוכנית, בו נבחנות העדפות החניך (זירת מחקר, דיסציפלינה מחקרית וגוף המודיעין), יכולותיו והתאמתו לתפקיד (על פי הערכת מפקדיו). בסוף תהליך השיבוץ נבחר התפקיד אותו ימלא החניך בשנתיים הראשונות לשירות הקבע, מתוך שש שנות הקבע עליו חתם בתחילת ההכשרה.
הבוגרים משובצים לתפקידי קצונה ליבתיים במערכי אמ"ן ויחידות השדה, בהם חטיבת המחקר, מערך המבצעים המיוחדים, יחידות האיסוף כמו 8200 ו9900, גופי המודיעין בפיקודים המרחביים ובאוגדות, להק המודיעין (למד"ן) בחיל האוויר ומספן מודיעין (מד"ן) בחיל הים.
עם סיום ההכשרה לבוגרים מוענקת דרגת סגן, ולאחר שנתיים מוענקת להם דרגת סרן. לבוגרים אשר מעוניינים בהמשך שירות בחיל מעבר להתחייבות הראשונית (6 שנים) ומוכיחים עצמם כבעלי יכולות והשקעה מוענקת דרגת רב-סרן, עוד במהלך שירות הקבע הראשוני.
שירות הבוגרים בחיל כולל דגש מרכזי על מעבריות – התנסות במגוון דיסציפלינות מחקר, היכרות מעמיקה ובין זירתית עם עבודת המודיעין וגיבוש תפיסה רחבה. כפועל יוצא מכך, רוב הבוגרים עוברים כל שנתיים בין יחידות שונות בתוך קהילת המודיעין הישראלית וצוברים ניסיון רב בשלל עיסוקי המודיעין (אופי שירות אשר נחשב חריג בחיל). מרכיב מרכזי נוסף באופי השירות של בוגרי התוכנית הוא הקשר בין בוגרי התוכנית הפזורים ברחבי החיל דבר המאפשר קידום שיתופי פעולה.
סיכת בוגר חבצלות
סיכת בוגר ההכשרה מורכבת מפרח החבצלת אשר מייצג את אמ"ן, כנפיים ועוגן אשר מסמלים את פריסת הבוגרים בכלל הזרועות (חיל האוויר וחיל הים בהתאמה) והמערכים המודיעיניים בצה"ל, עט נובע דמוי חרב המדגיש את הצד האקדמי של בוגרי התוכנית, ומשני אנשים אשר מייצגים את ההון האנושי ממנו מורכבת התוכנית. כל זאת על רקע מגן דוד - סמל לביטחון ישראל. לבוגרי התוכנית החוזרים לפקד בהכשרה מוענקת סיכה מוזהבת.
עמותת בוגרי חבצלות
בינואר 2017 הוקמה עמותת בוגרי חבצלות, שמטרותיה העיקריות הן גיבוש הבוגרים, חיזוק הקשרים ביניהם ושמירה על גאוות יחידה, מורשת התוכנית וערכיה. מטרות נוספות הן סיוע לבוגרי התוכנית, הכוונה לאחר שחרורם וכן פיתוח וקידום עתידם באמצעות כנסים, אירועים חברתיים, מלגות ומענקים. נוסף על כך, העמותה תסייע להשתמש בבוגרים לטובת קידום החברה הישראלית וסיוע לקהילה באמצעות יוזמות, עשייה חברתית וחינוך. עוד מטרה היא חיזוק הקשר בין תוכנית חבצלות לבוגריה.
בשנת 2018 הקימה העמותה אתר אינטרנט עבור התוכנית, בסיוע גורמים מתוכנית חבצלות.
יחסי רוב ומיעוט
מדינות העולם ידועות בהרכבן האתני ההטרוגני, כך שמדינות ללא מיעוט הן נדירות. במחקר האקדמי קיימים מספר מודלים מקובלים לחקר יחסי רוב ומיעוט. מודלים אלו הם מודלים טהורים, משמע אידיאלים ולא תמיד כל סעיפיהם יתקיימו במציאות המורכבת. כמו כן, המודלים אינם תמיד מוחלטים. גם בחקר יחסי רוב-מיעוט בישראל, ישנם מספר מודלים לניתוח הנושא.
בינוי האומה
המודל של בינוי אומה פועל על פי עקרון השואף לאחד קבוצות שונות בחברה לכדי אומה אחת. לא מספר תרבויות שונות, אלא אומה אחת עם תרבות וערכים המשותפים לכולם. הטענה היא, ששמירת תרבותן וערכיהן של הקבוצות השונות תיצור הפרדה ובידול בחברה, ולכן פילוג עקב חוסר בחיבורים המשותפים לכלל האזרחים. המטרה הסופית של מנהיגים הנוקטים במודל זה היא, ביטול השסעים בחברה, ובעיקר שסעים אתניים (לשוני, תרבותי, מוצא ועוד').
שלוש הדרכים להשגת בינוי אומה :
פלורליזם שוויוני
המודל השני ליחסי רוב-מיעוט בחברה אינו מתייחס לשוני בין קבוצות אתניות כדבר שלילי, ואינו טוען כי יש להטמיע תרבות אחת בתוך אחרת או למחוק זהויות ישנות. המודל הזה טוען כי שוני הוא דבר טוב ופורה, וכי יש מקום לכולם. הדוגמה המרכזית של מודל זה היא ארצות הברית, הרואה תרבות הטרוגנית ככזו שגם מחנכת לדמוקרטיה. למשל, שמורות האינדיאנים בארצות הברית מאפשרות לאינדיאנים לשמור על עצמאות מסוימת, על אוטונומיה, אך מחוץ לשמורה כולם אמריקאים.
דגם זה מניח את קיומן העובדתי של קב' שונות, אך להבדיל מאינטגרציה, הוא אינו פועל לכינון של אחידות, אלא מנסה לקיים חברה, שחיה בשלום עם ריבוי קבוצות. המרכיב השני החשוב בדגם הוא, שאין העדפה של קב' אחת על פני השנייה, כולן שוות.
שלושת המבנים בהן פועל המודל:
פלורליזם לא שוויוני
מדינות הפועלות על פי דגם זה יוצרות בפועל אפליה מבנית תחוקתית. בפלורליזם לא- שוויוני הנחת היסוד היא, שמקבלים את עובדת קיומם של קב' שונות בחברה, אלא שההבדל הוא בנושא השוויון. משמע, יש קבוצות שונות בחברה אך אחת או חלק מהן תהיינה מופלות לרעה, וההתייחסות אליהן היא לא שוויונית. גם בישראל יש ויכוח לגבי האם ישראל שייכת למודל או לא, אם כי חוקרים רבים מתארים את ישראל כשייכת באופן ברור לתיאור של דמוקרטיה אתנית. הבולט שבהם הוא הסוציולוג סמי סמוחה.
הפרדה
מנהיגים המחליטים על אסטרטגית הפרדה, שואפים לייצר אומה הבנויה על קבוצה אתנית אחת, ללא שליטה על קבוצה אתנית שונה. לשם כך הם מוכנים לנקוט בשיטות שונות, כולל אפילו גירוש של קבוצות אחרות. לעיתים יש שילוב בין השיטות. למשל, בבוסניה התקיימו כל השיטות בזו אחר זו.
שיטות להפרדה :
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
פרידריך וילהלם השלישי (גרמנית: Friedrich Wilhelm III; 3 באוגוסט 1770 - 7 ביוני 1840) היה מלך פרוסיה החל משנת 1797 ועד יום מותו ב-1840.
אוברטורה
אוּבֶרְטוּרָה (מצרפתית: Ouverture, "פתיחה") היא הקדמה אינסטרומנטלית ליצירה מוזיקלית, על פי רוב יצירה דרמטית (כגון מחזמר או אופרה), יצירה למקהלה (כגון אורטוריה) ולעיתים אף ליצירה אינסטרומנטלית.
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
בצעירותו
פרידריך נולד בפוטסדאם ב-3 באוגוסט 1770 להוריו פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ופרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט. בשנת 1786 מונה פרידריך וילהלם ליורש העצר, בזמן שאביו עלה לשלטון בפרוסיה. בתור ילד, פרידריך קיבל חינוך פרטי ובילה את זמנו בארמון פרץ. היה ידוע כילד ממורמר אך גדל בתור אדם אדוק לדתו והוגן.
אוברטורה
בקולנוע ובמחזמר האוברטורה מהווה על פי רוב מחרוזת של השירים הקליטים ביצירה.
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
בצעירותו
פרידריך קיבל אימון של נסיך פרוסי רגיל בצבא ועלה לדרגת סגן ב-1784, מונה לקולונל ב-1790, ונלחם נגד צרפת במסגרת הצבא הפרוסי בשנים 1792-1794. ב-24 בדצמבר 1793 נישא ללואיזה ממקלנבורג-שטרליץ, נסיכה שנודעה ביופייה.
אוברטורה
בעבר שימשה המילה לציין גם קובץ פרקים או ריקודים, הידוע גם כסוויטה. יצירות מאוחרות יותר, כגון האוברטורה של בטהובן "לאונורה מס' 3", מציינות מעבר בין התפיסה של האוברטורה כהקדמה לבידור דרמטי לבין צורות מוזיקליות כפואמה סימפונית, שהן יצירות העומדות בזכות עצמן.
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
שלטונו
פרידריך הוכתר למלך פרוסיה ב-16 בנובמבר 1797. ניסה לקצץ את ההוצאות של בית המלוכה, פיטר את שריו של אביו וניסה להנהיג רפורמות במדינתו.
אוברטורה
המאה ה-17
האוברטורה הופיעה לראשונה במאה ה-17. הטוקטה בתחילת אורפאוס של מונטוורדי היא שילוב של תרועה ברברית בכל כלי נגינה אפשרי עם קטע מלודי הקרוי ריטורנלו. מכיוון שזה הפרק האינסטרומנטלי הראשון הפותח אופרה, ניתן לקרוא לו אוברטורה. כצורת אמנות, החלה האוברטורה להופיע ביצירות של ז'אן-בטיסט לולי. לולי יצר תבנית שמהווה, גם אם הוא עצמו לא דבק בה תמיד, את האוברטורה הצרפתית הטיפוסית עד לתקופת יוהאן סבסטיאן באך וגאורג פרידריך הנדל (שיצירותיו עשו אותה לקלאסיקה). האוברטורה הצרפתית הזאת מופיעה כמבוא אטי ב"מקצב מנוקד" מודגש (כלומר, יאמבוס מוגזם, אם מתעלמים מן האקורד הראשון) ואחריו פרק תוסס בסגנון פוגאטו. המבוא האיטי חזר תמיד על עצמו והפרק המהיר הסתיים לעיתים בשיבה לקצב ולחומר האיטי וחזר גם הוא על עצמו (ראו האוברטורה הצרפתית של באך ב-Clavierübung [תרגיל לכלי-מקלדת] מס' 2). לאחר האובטורה הצרפתית האופראית באה, לעיתים קרובות, סדרה של נעימות מחול לפני עליית המסך. מכאן החל השימוש באוברטורה כפרלוד לסוויטה והאוברטורה הצרפתית של באך ב"קלאוויראיבונג" מעידה על כך, בהיותה כמות שהיא מבוא לסוויטה של שבעה ריקודים. מאותה סיבה, ארבע הסוויטות התזמורתיות של באך נקראות אוברטורות; ושוב, הפרלוד לפרטיטה הרביעית בקלאוויראיבונג הוא אוברטורה.
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
שלטונו
במהלך המלחמות הנפוליאוניות פרוסיה לא הצטרפה לקואליציה שלישית, אך הלחץ של רעייתו ודיפלומטים זרים דחפו את פרידריך למלחמה באוקטובר 1806. פרידריך כרת ברית עם רוסיה ומדינות נוספות המכונה הקואליציה האנטי-צרפתית הרביעית ב-14 באוקטובר 1806 הובסו כוחותיו של פרידריך בקרב ינה וקרב אאורשטדט וצבאו של פרידריך רוסק לחלוטין. פרידריך ומשפחת המלוכה גלו לממל שבפרוסיה המזרחית, ברחמיו של אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה.
אוברטורה
המאה ה-17
באך יכול היה להשתמש באוברטורה הצרפתית לקטעי מקהלה ואפילו לטיפול בכוראלים. כך קרה שהאוברטורה, ששמה יאה לה, לסוויטה התזמורתית הרביעית, הייתה למקהלה הראשונה בקנטטה הכנסייתית Unser Mund so voll Lachens. המקהלות של הקנטטות Preise Jerusalem den Herrn ו־Höchst erwünschtes Freudenfest כתובות בצורת אוברטורה; ובראשונה משתי הקנטטות הנושאות את השם Nun komm der eiden Heiland משתמש באך בתחבולה מחוכמת להתאים את צורת האוברטורה לטיפול כוראלי.
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
שלטונו
גם אלכסנדר סבל מתבוסות מידי נפוליאון, ובחוזה טילזיט ב-1807, הוכרז שלום בין שתי המדינות. בהסכם שלום בין פרוסיה לצרפת, איבדה פרוסיה את כל הטריטוריות שקיבלה מחלוקת פולין, את כל הטריטוריות ממערב לאלבה וכן נאלצה לשלם כסף רב ולתת לצרפת שליטה בנקודות מפתח בממלכה. כתוצאה מהסכם שלום קשוח זה, פרוסיה איבדה יותר מ-60% משטחיה. לאור התבוסה המוחצת, גובש בהוראתו של פרידריך וילהלם צוות חשיבה לרפורמה בצבא הפרוסי בראשותו של גרהרד פון שרנהורסט ובהשתתפותם של אוגוסט ניידהרדט פון גנייזנאו וקארל פון קלאוזביץ. הרפורמות שהציעו סייעו למודרניזציה של הצבא ולשיקומו המהיר.
אוברטורה
סגנון סונאטה
עם עליית המוזיקה הדרמטית וסגנון הסונאטה, לא התאימה עוד האוברטורה הצרפתית לאופרה וגלוק (שהערותיו בנושא תפקיד האוברטורות בהקדמה ל"אלצ'סטה" הן היסטוריות) התבסס על מודלים איטלקיים של מרקם חופשי המאפשר טכניקה סוחפת ורצופת ניגודים בולטים. עד שהגיע זמנן של יצירותיו המאוחרות של וולפגנג אמדאוס מוצרט, כבר הייתה הבחנה ברורה בין האוברטורה בסגנון הסונאטה לבין מוזיקה סימפונית מובהקת. היא בנויה מפרק מהיר (עם מבוא אטי או בלעדיו), בצורת סונאטה במרקם רופף וללא חזרות, במקרים רבים ללא קטע פיתוח, אבל לפעמים מחליפה את קטע הפיתוח אפיזודה מלודית אטית. דוגמאות להחלפה כזאת הן הסימפוניה בסול מז'ור של מוצרט, שהיא אוברטורה לאופרה לא־ידועה, והאוברטורות שלו לאופרות החטיפה מן ההרמון ו"הבעל המרומה", שבשתיהן המסך עולה בנקודה השופכת אור דרמטי ראוי לציון על צורה מיוחדת. האוברטורה לנישואי פיגארו נועדה בתחילה לכלול קטע אטי דומה באמצעה, אבל מוצרט סילק אותו ברגע שהחל בכתיבה. בידי בטהובן גדל עוד יותר השוני בין סגנון האובאטורה וצורתה לזה של הסימפוניה, אבל האוברטורה לא הייתה עוד נחותה לסימפוניה; והגרסה הסופית של האוברטורה לליאונורה (זו המוכרת כמספר 3) היא הגדולה ביותר כפרק תזמורתי יחיד, שנכתב אי פעם בהתבסס על סגנון הסונאטה.
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
שלטונו
לאחר תבוסותיו של נפוליאון ברוסיה ב-1812, פנה פרידריך וילהלם כנגד צרפת. וחתם על ברית עם רוסיה בקליטש, אף על פי ששהה באותה עת בברלין המוחזקת בידי צרפת. הכוחות הפרוסיים נחלו הצלחות נגד הגרנד ארמה של נפוליון ב-1813 וב-1814. פרידריך עצמו נסע אל צבאם העיקרי של הנסיך שוורצנבורג, אלכסנדר הראשון קיסר רוסיה ופרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
אוברטורה
אופרה מודרנית
באופרה המודרנית האוברטורה, פתיחה, "פורשפיל", "איינלייטונג", מבוא או כל שם אחר שתיקרא, היא, בדרך כלל, לא יותר מקטע מן המוזיקה, המנוגן לפני עלות המסך. טנהויזר היא הדוגמה האחרונה בעלת החשיבות לאוברטורה המהווה (כפי שנכתבה במקורה) יצירה אינסטרומנטלית שלמה, שמקדימה אופרה בסגנון טרגי ודרמטי רצוף. באופרות קלילות יותר, שם יש עדיין קיום לחלוקה למדורים שונים באופיים, אוברטורה הניתנת להפרדה איננה יוצאת דופן, אף כי אפילו כרמן מיוחדת בדרמטיות של האוברטורה, הצופה את הסיום הטרגי ומובילה ישירות אל עליית המסך. ההקדמה (פורשפיל) של ריכרד וגנר ללוהנגרין היא פרק עצמאי, קצר, המתבסס על המוזיקה של "הגביע הקדוש". עם כל התזמור הנפלא שלו, יופיו הרומנטי והזדהותו עם המוזיקה של המערכה הראשונה והשלישית שיבואו בהמשך, אין הוא מייצג התנתקות מרחיקת לכת יותר מצורת האוברטורה הקלאסית כפי שבאה לביטוי חמישים שנה קודם לכן באוברטורות המעניינת של Méhul ל"אריודאנט" ו"אותאל". בזו האחרונה נשמע פעמים אחדות קול על הבמה לפני עליית המסך.
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
שלטונו
בקונגרס וינה הצליחו נציגיו של פרידריך להשיג טריטוריות חשובות לשטחה של פרוסיה, ששטחיה חזרו אליה עם תבוסת נפוליאון. אף על פי שהם לא הצליחו לספח את סקסוניה שרצו בה. בעקבות המלחמה, הוביל פרידריך ריאקציה במדינתו. למרות שב-1813, הכריז כי יכתוב חוקה חדשה למדינתו.
אוברטורה
אופרה מודרנית
ההקדמה לאופרה "המייסטרזינגר", עם היותה נעימה מאוד לאוזן כשלעצמה וזקוקה רק לעוד אקוורד טוניקה אחד כדי להביאה לסיום, מאבדת, במידה שאין לשערה, מעידונה כשהיא מסתיימת כך באולם קונצרטים. במעמדה הנאות, השיא, החורג מפרופורציה בכל מצב אחר, מוביל אל עליית המסך, וזו מציגה לפני המאזין שפע כזה של תחושות דרמטיות ומרהיבות, שדי בהן כדי לפצותו על אותו קרשנדו אינסטרומנטלי ממושך במבוא. ההקדמה לטריסטן ואיזולדה צוידה בסיום יפה ומותאם כהלכה לשימוש קונצרטנטי, שכתב וגנר עצמו, ואורכו ודקויותיו הניכרים של הדף הנוסף מלמדים, עד כמה לא הייתה ההקדמה המקורית מכוונת לקיום עצמאי. ואחרונה בשורה, ההקדמה לפרסיפל היא חיבור מוזיקלי, שאם כי וגנר השלים אותו לביצוע קונצרטנטי בהוספת כמה תיבות, הרי כוחו ובהירותו באים לביטוי באופן המובהק ביותר כפרלוד למתכונת כבירה כזו או אחרת. הפרלודים התזמורתיים לארבע הדרמות של מחזור הטבעת חבים את כל משמעותם להיותם הכנות גרידא לעליית המסך; ואי אפשר לומר על יצירות אלה שיש להן אוברטורות יותר משאפשר לומר זאת על "פלסטף" של ורדי ו"שלומית" של שטראוס, שבהן המסך עולה עם צליל המוזיקה הראשון.
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
שלטונו
פרידריך וילהלם מת ב-7 ביוני 1840, ובנו הבכור פרידריך וילהלם הרביעי עלה לשלטון במקומו.
אוברטורה
מחזות זמר של ברודוויי
אוברטורות בנות ימינו, הנלוות למחזות הזמר של ברודוויי מכילות על פי רוב קטעים מן השירים הפופולריים ביותר במחזה. האוברטורה מנוגנת בדרך כלל לפני תחילת המחזמר. עם זאת, בגרסה המחודשת של "נשקיני קייט" מאת קול פורטר, האוברטורה מופיעה אחרי מקהלת הפתיחה של "פתיחה אחרת, הצגה אחרת", והמקהלה נשארת על הבימה. (בהפקה המקורית משנת 1948, ובכל ההפקות האחרות עד 1999, הופיעה האוברטורה במקומה הרגיל, לפני השיר הראשון.)
פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
משפחתו
בשנת 1793 התחתן פרידריך וילהלם עם לואיזה ממקלנבורג-שטרליץ, שמיד כשראה אותה התאהב בה בעקבות יופייה הרב. לבני הזוג היו 10 ילדים:
אוברטורה
מחזות זמר של ברודוויי
מן האוברטורות הנחשבות הן מתוך מחזות הזמר "סיפור הפרברים" (1957) ו-"פנטום האופרה" (1988).
במחזות זמר מודרניים כמו "אוון הנסן היקר" (2015), "המילטון" (2015) ו-"אביב מתעורר" (2006) וויתרו על האוברטורה והמחזמר החל עם השיר הראשון.
האוברטורה והפואמה הסימפונית
הצורה האחרת של האוברטורה נועדה לביצוע כיצירה קונצרטנטית נפרדת (ראו גם פואמה סימפונית), המשוחררת מתלות בליברית, אם כי אינה מוגדרת ככזו, לא בשל צורתה ואופיה המוזיקליים אלא בגלל הכותרת שנותן לה המלחין עצמו ואופן הערכתו אותה.
לדוגמה, צ'ייקובסקי לא סיווג את "הפתיחה 1812" כפואמה סימפונית והיא נודעת כאוברטורה קונצרטנטית. גם "רומיאו ויוליה" שלו, הנודעת לא פחות, מתויגת כ"פתיחה בנוסח פנטזיה". במועד מוקדם יותר בהתפתחות המוזיקה של התקופה הרומנטית, כתב מנדלסון את הפתיחות "מערת פינגל" (המוכרת גם בשם ההברידיים) ו"ים שקט ונסיעה צלחה", והקטור ברליוז חיבר את "קרנבל רומאי", בלי לייחס אותן לאיזו שהיא ליברית.
בהמשך, בתקופה שלאחר פיתוח הפואמה הסימפונית, כתב יוהנס ברהמס את "פתיחה אקדמית" אופוס 80 ואת "פתיחה טרגית" אופוס 81, שעושר הרגשות הכלול בהיקפה המצומצם מקנה לה את הזכות להיקרא פואמה סימפונית, אך המלחין לא הגדיר אותה כך.
גם מלחינים כמו רוברט שומאן כתבו אוברטורות, המבוססות על חומר ספרותי משל פרידריך שילר, ויליאם שייקספיר ויוהאן וולפגנג פון גתה, כמו "הכלה ממסינה", "יוליוס קיסר" ו"הרמן ודורותיאה". אף כי טיפוסי אוברטורות אלה שואבים את ההשראה המוזיקלית שלהם מיצירות אלה, שומאן לא כתב מוזיקה לכל היצירה, כפי שהיה כותב לאופרה, שאז היו האוברטורות נכנסות לקטגוריה שנידונה לעיל. הן שומאן והן צ'ייקובסקי שילבו, למעשה, קטעים מן ההמנון הצרפתי, "לה מארסייז", באוברטורות שלהם, "הרמן ודורותיאה" ו"1812", אות לאופיין העצמאי של אוברטורות מסוג זה.
צ'אקי (סדרת טלוויזיה)
צ'אקי (באנגלית: Chucky) היא סדרת אימה אמריקאית שנוצרה על ידי היוצר והתסריטאי דון מנסיני כהמשך לאירועי הסרט "הכת של צ'אקי", הסרט השביעי בזיכיון "משחק ילדים", תוך התעלמות מוחלטת מהאתחול המחודש שהופק לזיכיון בשנת 2019.
הסדרה עלתה לשידור ברשתות "Syfy" ו-"USA Network" ב-12 באוקטובר 2021. הסדרה חודשה גם לעונה שלישית.
פיתוח
ב-29 בינואר 2019, דווח כי סדרת טלוויזיה שתהיה חלק מזיכיון "משחק ילדים" נמצאת בפיתוח עבור רשת "Syfy". על פי הדיווח, נמסר כי את הסדרה יצר דון מנסיני, שהתעתד לשמש גם כמפיק בכיר לצדם של דייוויד קירשנר וניק אנטוסקה. ב-11 בינואר 2020, במהלך המצגת של NBCUniversal במסיבת העיתונאים החורפית של TCA בפסדינה, קליפורניה, הוכרז כי "Syfy" הזמינה רשמית את הסדרה. בנוסף, נמסר כי המפיקה הארלי פייטון תיקח חלק בהפקה.
ליהוק
ב-17 ביולי 2020, נמסר כי בראד דוריף עתיד לשוב לדובב את דמותו של צ'אקי, הבובה הרצחנית אותה דיבב לאורך סדרת הסרטים. ב-5 במרץ 2021, נמסר כי ג'ניפר טילי תשוב לגלם את דמותה של טיפאני ולנטיין, כלתו של צ'אקי, בתפקיד משני, ושזאקרי ארתור, טאו בריונס, אליביה אלין לינד וברגווין ארנרסון לוהקו לצוות השחקנים הראשי של הסדרה, ואילו דבון סאווה הצטרף לצוות השחקנים המשני בתפקיד שטרם פורסם. מאוחר יותר באותו החודש, נמסר שפיונה דוריף לוהקה לצוות השחקנים הראשי ותשוב לגלם את דמותה של ניקה פירס. באפריל 2021, נמסר שברברה אלין וודס ולקסה דויג לוהקו לצוות השחקנים המשני, בעוד שאלכס וינסנט וכריסטין אליז מקארתי לוהקו לצוות השחקנים הראשי וישובו לגלם את דמויותיהם של אנדי ברקלי וקייל, בהתאמה.
צילומים
צילומי הסדרה החלו ב-29 במרץ 2021 בטורונטו, אונטריו שבקנדה, והם עתידים להסתיים ב-11 באוגוסט 2021.
שידור
ב-15 ביולי 2021, נחשף כי הסדרה עתידה לעלות לשידור ב-12 באוקטובר 2021.
דניס חנטנאר
דניס חנטנאר (בהולנדית: Dennis Gentenaar; נולד ב-30 בספטמבר 1975) הוא כדורגלן עבר ומאמן שוערים הולנדי.
ביוגרפיה
חנטנאר נולד בניימכן שבהולנד ושיחק במחלקת הנוער של זאו וניימכן. ב-26 בנובמבר 1995 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של המועדון כאשר שיחק במשחק נגד פ.ס.וו. איינדהובן במסגרת ליגת העל ההולנדית. עד עונת 2000/2001 היה השוער השני של הקבוצה וערך בסך הכל 7 הופעות במשחקי ליגה, ומעונה זו מונה כשוער ראשון והופיע בכל משחקי הקבוצה למעט 9 הופעות במשך 5 עונות.
ב-2005 עבר לבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה בגרמניה למשך עונה אחת, שבסופה חזר לליגה ההולנדית, הפעם לאייאקס, שם היה 3 עונות כשוער שני. במהלך תקופתו באייקס זכה בגביע ההולנדי ופעמיים במגן יוהאן קרויף. ב-2009 עבר לשחק בפנלו למשך 3 עונות. ב-2012 עבר לשחק באלמיירה. ב-2013 חזר לקבוצת האם שלו ניימכן לעונה אחת, שבסופה פרש רשמית ממשחק. ב-2014 הצטרף לקבוצת החובבים אודרקרק כמגן לעונה אחת. לאחר שפרש מכדורגל, עבד מספר שנים כנגר בעסק שהקים.
ב-26 בינואר 2021 הצטרף חנטנאר למכבי תל אביב מליגת העל כמאמן השוערים.
אקו (ראפרית)
אקו אריאל מורגנשטרן (נולדה ב-13 בנובמבר 1988), המוכרת לרוב בשמה הפרטי בלבד, אקו, היא ראפרית, זמרת ומפיקה ישראלית.
ביוגרפיה
אקו נולדה בארצות הברית וגדלה בכפר ורדים. בגיל 15 חזרה עם משפחתה לארצות הברית אך לאחר חצי שנה עברה שוב לישראל. היא לא למדה בבית ספר ונשרה ממסגרות חינוכיות שונות. בגיל 19 החלה לכתוב ולשיר.
אקו מעבירה סדנאות היפ הופ לנערות בסיכון.
Echo & Tito
בשנת 2012 הוציאו אלבום EP, שנה לאחר מכן הוציאו את אלבום הבכורה המשותף "Into The Out", אשר הופק על ידי הצמד. בשנת 2015 יצא אלבומם השני "The Bastard"; באוגוסט 2017 הם הופיעו עם השיר "Ana Mabsuta" בתוכנית מועדון תרבות.
KerenDun & Echo
בשנת 2016 אקו הוציאה ביחד עם קרן דוניץ, הסולנית של להקת האינדי "באטרינג טריו", את האלבום "Yey4Ney" בשם "KerenDun & Echo". הסינגל "I’ll Follow You" יצא עם קליפ ב-2014. אקו שרה את רוב השירים באלבום בעוד דוניץ אחראית על התכנותים, הסינתיסייזרים והסימפולים.
2016: Calling On Wonders
בשנת 2016 יצא אלבום הבכורה האנגלי, "Calling On Wonders", בו שיתפה פעולה עם מפיקים מהלייבל Raw Tapes. הסינגל הראשון מהאלבום הוא "Come Sit With Us".
2018-הווה: אחת
בשנת 2018 יצא אלבום הבכורה העברי, "אחת", שהופק על ידי שאנן סטריט, סולן ההדג נחש. סטריט עבד עם אקו על הטקסטים של האלבום בפגישות שבועיות שנמשכו כשנתיים. כמעט כל שיר באלבום הופק על ידי מפיק אחר: מיכאל כהן, אברי ג'י, איציק פצצתי, מתן אגוזי, ריג'ויסר, נמרוד בר, ישגב דותן ואורי שוחט. האלבום מומן בחלקו בעזרת מימון המונים דרך הדסטארט; בסרטון ויראלי שהופק לקידום הפרויקט השתתפו נצ'י נצ', פלד, ג'ימבו ג'יי ו-קרולינה, שגם שרה ביחד עם אקו את השיר "ברק שחור". הסינגלים הראשונים שיצאו מהאלבום הם "שמש" ו-"בוס". כחלק מהעבודה על האלבום החדש, אקו השתתפה בתוכנית דוקו-ריאליטי "ביטים" של חברת הכבלים HOT שעקבה אחר ראפרים בתחילת דרכם.
ב-19 באוקטובר 2019, אקו חגגה שנה לצאת אלבומה העברי והפיקה את פסטיבל "אחת" שנמשך 6 שעות במועדון הבארבי. בפסטיבל הופיעו מוזיקאיות ויוצרות רבות, דוגמת קרולינה, גל דה פז, לונא אבו נסאר, עדי אולמנסקי, ג'ני פנקין, אלברט טיילז ו-La Deo. לקראת הפסטיבל יצא הסינגל והקליפ "רוצה את זה/ יש לי".
ב-6 בינואר 2021, הוציאה אקו את הסינגל "קארמה". ב-3 באוגוסט של אותה שנה, הוציאה את הסינגל "חיימשלי". ב-20 בספטמבר הכריזה אקו שאלבומה השני, "שנייה", עתיד לצאת ב-10 באוקטובר. ב-5 באוקטובר הוציאה אקו את הסינגל הראשון מתוך האלבום, "כולם על הגל".
ב־6 בנובמבר 2022 הוציאה אקו את הסינגל "מושלמת", כחלק מאלבום שלישי שעתיד לצאת לקראת סוף השנה.
פרויקטים ושיתופי פעולה
בשנת 2011 אקו דיבבה את הדמות של "דובת פנדה קדמונית" בסרט פנדה קטן גדול. ובשנת 2012 דיבבה את הדמות של "מרג'ורי" בסדרה הפרוגלים.
בשנת 2016 השתתפה באלבום "שותפים בעם" של הדג נחש עם השיר "הכל חוזר".
בשנת 2017 השתתפה במיזם המוזיקלי "ילדי בית העץ", שם שרה את השיר "ילדת כדורגל".
בשנת 2019 יצא הסינגל "chin chin" ביחד עם היוצרת נגה ארז. השתיים הופיעו יחד בפסטיבל אינדינגב באותה שנה.
בשנת 2021 יצא הסינגל "אישה קשה" ביחד עם ג'יין בורדו, והקליפ שלו יצא ב-7 בפברואר 2021.
ב-2021 השתתפה באלבומו של סגול 59, באלבומו האב, הבן וראש העיר בשיר "רוח וצלצולים".
אלבומי אולפן
סינגלים ו-EP
קישורים חיצוניים
ראיונות
פוינט פורטין
פוינט פורטין (באנגלית: Point Fortin) היא עיר השוכנת בחלקו הדרום-מערבי של האי טרינידד שבטרינידד וטובגו. העיר שוכנת במרחק של 32 ק"מ מדרום-מערב לסן פרננדו. לאחר גילוי הנפט באזור ב-1906, צמחה העיר להיות מרכזו של הפקת המשאב החיוני וצמחה במיוחד החל משנות הארבעים ועד לשנות השמונים. לאחר סיומה של תקופת השגשוג של ענף הנפט, עברה פוינט פורטין מיתון בשנות השמונים ובית הזיקוק של העיר נסגר. פתיחתו של מתקן ההפקה של גז טבעי נוזלי שיפרה את מצבה הכלכלי של העיר.
בראשית המאה ה-20, לפני גילוי הנפט, הייתה פוינט פורטין קהילה חקלאית שפעילותה הכלכלית התרכזה סביב מטעי קקאו וקוקוס. התחבורה אל העיר הייתה באמצעות ספינות קיטור, שכן לא היו אז כבישים סלולים באזור. האזור המיושב היה ממוקם לאורך החוף.
רוב רובה של האוכלוסייה שעבדה בתעשיית הנפט הייתה מורכבת מאנשים שהגיעו מכל רחבי טרינידד ללא משפחותיהם. לפיכך, בשנות השלושים מנתה אוכלוסייתה העיר כמה מאות תושבים ולא היו בה בתי ספר או מוסדות אחרים. כדי למשוך כוח אדם איכותי יותר לתעשיית הנפט החלה הממשלה לפתח את העיר ולהקים בה בתי ספר, דואר, תחנת משטרה, בנקים ומוסדות ממשלתיים שונים.
בשנות השישים חוותה העיר שקיעה עקב צמצום בשאיבת הנפט. התאוששות מה חלה בעקבות הקמתו של מפעל צמיגים, אך הצמיחה הכלכלית הושגה רק בראשית שנות השבעים כתוצאה מהביקוש המוגבר לנפט והלאמתם של שדות הנפט.
נסיך מצרים
נסיך מצרים (באנגלית: The Prince of Egypt) הוא סרט הנפשה אמריקאי שהופק על ידי חברת דרימוורקס בשנת 1998.
הסרט מספר את סיפור חייו של משה רבנו, הדמות המקראית. העלילה גוללת את קרות משה מהולדתו והשלכתו ליאור, דרך חייו בבית פרעה, פגישתו את יתרו ואת בתו ציפורה, התגלות האל אליו בסנה הבוער, הכאת מצרים בעשר המכות ועד ליציאת מצרים של בני ישראל וקריעת ים סוף. הסרט מתמקד ביחסים שבין משה ואחיו החורג, רעמסס בנו של מלך פרעה. לסרט הוכנסו מסרים הומניסטיים רבים, המאירים את הסיפור התנכ"י באור חדש. יועצי הפקת הסרט לסיפורי מקרא הם פרופסור אביגדור שנאן מהאוניברסיטה העברית והרב עדין אבן ישראל ממרכז שטיינזלץ.
בדומה לסרט "עשרת הדיברות" משנות ה-50 של המאה ה-20 של ססיל דה-מיל, הרשו לעצמם היוצרים לצאת מפשוטו של הטקסט המקראי, וזאת על מנת לספר סיפור שישבה את לב הצופים, ויהיה בעל מסר חדש לעולם המודרני, ולכן אפשר לראות בסרט סוג של מדרש מודרני המאיר את סיפור יציאת מצרים באור חדש. הסרט אינו מתיימר להיות נאמן לפסוקי התנ"ך בנושאים עקרוניים כמו יחסיהם של משה ופרעה, יחסיהם של משה ואהרן ועוד, ומבחינה זו הוא מעין יצירה נפרדת.
לסרט הייתה הצלחה קופתית גדולה והוא עד היום סרט האנימציה הדו-ממדי הרווחי ביותר של חברת דרימוורקס. את השיר שליווה את הסרט, "הושיע-נא", שרה הזמרת עפרה חזה שגילמה בקולה את אם משה, יוכבד, בכ-17 שפות שונות. כמו כן, הייתה חזה השראה לאיור פני הדמות יוכבד.
את הדמויות בגרסה המקורית מדבבים ואל קילמר, עפרה חזה, מישל פייפר, רייף פיינס, סנדרה בולוק ועוד. את שיר הנושא של הסרט "When You Believe" כתב המלחין סטיבן שוורץ ושרו בדואט מריה קארי וויטני יוסטון והוא זכה בפרס אוסקר.
עלילה
העלילה מתרחשת ברובה במצרים העתיקה.
עשרים שנים אחר כך, סתי גוער במשה וברעמסס לאחר שהם גרמו להשחתת פסל קדוש במהלך מרוץ שערכו, מתוך רוח שטות, באתרי בניה. רעמסס מכחיש את מעלליהם בעוד שמשה לוקח על עצמו את האשמה. מאוחר יותר, משה מעיר שרעמסס רוצה את אישורו של אביו יותר מכל דבר, אבל אין לו את ההזדמנות. כשהוא מבקש את ההזדמנות הזאת, מכריז סתי שרעמסס הוא יורש העצר ונותן לו את הסמכות על כל המקדשים של מצרים. באותו ערב, רעמסס ממנה את משה כאדריכל המלכותי הראשי. כמחווה לרעמסס, החרטומים הגדולים, חוטפ והוי, מציעים לו את ציפורה, אישה צעירה ממדיין שהם חטפו, כשפחה אישית. רעמסס נותן אותה למשה, אשר בסוף מסייע לה לברוח מהשבי. משה יוצא לבדו מהארמון בניסיון לעקוב אחרי ציפורה, ובמקרה פוגש את מרים ואהרון, בלי זיהוי ראשוני. מרים מחליטה להציג את עצמה בפני משה כאחותו, למרות מחאותיו של אהרון. הוא פוחד, בתור עבד, מפני ההשלכות שבהטרדת משה הנסיך. מרים מספרת למשה את האמת על עברו, אך הוא מכחיש את דבריה. בעוד הוא מפנה את גבו, היא מתחילה לשיר את שיר הערש שיוכבד שרה לו ביום שבו היא נפרדה מעליו. באותו ערב, משה סובל מסיוט שגורם לו להבין את האמת על מוצאו האמיתי. הוא מגלה מסמך המתאר את טבח התינוקות העבריים, ולומד שסתי רואה את העבריים נחותים. לאחר זמן מה משה מסייר באתרי העבודה ומנסה לעצור נוגש מצרי אשר הצליף ללא הרף בעבד עברי איטי. משה הודף את הנוגש וזה נופל מפיגומים גבוהים אל מותו. משה המבוהל מחליט לברוח ממצרים, למרות שרעמסס מתחנן שיישאר.
משה רץ קילומטרים רבים במדבר, בתלאות ובקשיים, ומגיע בסופו של דבר לארץ מדין, ארץ ביתה של ציפורה שבה אנשיה סוגדים לאלוהי העבריים. אחרי שמשה מציל את אחיותיה של ציפורה מפני שודדים, הוא מתקבל בחום על ידי אביהן, יתרו שמשמש ככהן, מנהיג של המדיינים. לאחר שהוא הסתגל לתרבות החדשה הזו, משה הופך לרועה צאן ומרוויח בהדרגה את כבוד, הערכה ואת אהבתה של ציפורה, שהגיעו לשיאם ביום נישואיהם שצוין בחגיגה ענקית ושמחה בזכות יתרו.
הימים עוברים ויום אחד, בזמן שהוא רודף אחרי כבשה שתעתה, משה מגלה סנה בוער אשר דרכו אלוהים מדבר אליו. אלוהים מדריך את משה לשחרר העבדים העבריים ולקחת אותם אל הארץ המובטחת, ומעניק למטה הרועים של משה את כוחותיו.
משה שב אל מצרים עם ציפורה. הם נכנסים לארמון בעיצומה של חגיגה גדולה. משה מבורך בשמחה על ידי רעמסס (שהוא כעת פרעה ואבא לנסיך צעיר). חוטפ והוי, החרטומים, מזכירים את המעשה שעשה משה לפני שברח, אך רעמסס עדיין מקבל אותו בברכה ובשמחה. משה מוצא הזדמנות לאמור לרעמסס שישלח את העבריים מארצו בציווי ה', ומוכיח את כוחו של אלוהים באמצעות שינוי מטה הצאן שלו לנחש קוברה. חוטפ והוי מתרברבים "לחזור" בעצמם על מעשה השינוי כשהם משתמשים באשליות כדי להמיר שני מטות לשני נחשים, כסימן לכוחם של אלי מצרים. הנחשים שלהם נאכלים על ידי הנחש של משה. לאחר שלא לקח ברצינות את דברי אחיו, רעמסס לוקח את משה לחדר הכס. שם מבין רעמסס כי משה שב אל מצרים רק כדי לשחרר את העבריים. במקום להשתכנע, רעמסס נעשה קשוח יותר ומכפיל את עומס העבודה של העבריים. משה וציפורה הולכים לחיות עם מרים, אשר סולחת למשה על חוסר האמון שלו לשעבר, ומשכנעת את אהרון ואת שאר העבריים לתת בו אמון. משה מתעמת עם רעמסס ששט על פני הנילוס. רעמסס מצווה על שומריו להביא אליו את משה, אך הם נסוגים כאשר משה הופך את מי הנהר לדם בעזרת המטה; הראשונה מתוך מכות מצרים. בדומה למטות הקסם, חוטפ והוי משתמשים בתחבולה וצובעים באדום מים כדי לגרום לקערת מים להראות בדם גם כן. משוכנע בעוצמתם של האלים המצריים ואלוהותו שלו, שוב רעמסס מסרב לשחרר את העבריים.
ככל שהימים עוברים, אלוהים גורם לשמונה ממכות מצרים להתרחש. המכות הורסות את מצרים, את פסליה, ואנשיה. משה מרגיש אשמה על כך שהוא גורם זוועות על החפים מפשע, ושבור לב לראות את ביתו לשעבר בהריסות. למרות כל הכאב וההרס שנגרמו על ידי המכות, רעמסס מסרב להתרכך. משה מתעמת איתו שוב בארמון. בכעסו, רעמסס עושה נדר כדי לסיים את העבודה שאביו החל נגד העבריים, ולא במתכוון נותן את ההתניות של המכה הסופית. משה, כשלא נשאר לו מה לומר לרעמסס, יוצא כדי להכין את העבריים למכה העשירית והאחרונה. הוא מלמד אותם לצבוע בדם של שה על המזוזות והמשקופים שלהם בשביל הלילה הקרוב של פסח, בו תתרחש מכת בכורות. באותו הלילה של המכה האחרונה, מלאך המוות- בדמות רוח לבנה עובר דרך הארץ, הורג את כל הילדים הבכורים של המצרים, כולל את הבן האהוב של רעמסס, בזמן שהוא פוסח על בכוריהם של העבריים המוגנים בסימן דם השה. למחרת, משה מבקר בפעם האחרונה את רעמסס השבור, שסוף סוף נותן לו את הרשות לשלוח את העבריים ולהוציאם מארץ מצרים. משה בוכה למראה של אחיינו המת ולמראה אחיו המאומלל והמדוכא בסבלו.
למחרת בבוקר, העבריים עוזבים את מצרים, בראשותו של משה, יחד עם מרים, אהרון וציפורה. הם הולכים שפופים, אך בהרחיקם מהממלכה הם חוגגים. הם שמחים ושרים בהודאה לאלוהים ולבסוף מוצאים דרכם לים סוף. הם חונים בחוף לקראת הלילה, כשלפתע חיילים רבים דולקים אחריהם. הם מבינים כי רעמסס שינה שוב את דעתו והוא רודף אחריהם עם צבאו, שמצויד בכרכרות מפוארות וחזקות שבקלות יוכלו להשיג את העם העברי, שהולך ברגליו העייפות משנים ארוכות של עבדות קשה. מרחק קצר עמד בין העבריים לבין החיילים המצריים, ונראה כי בא הקץ. אז משה משתמש במטה שלו כדי לחצות את הים, בעוד שעמוד אש ענק חוסם את דרכו של הצבא המצרי. העבריים עוברים במהירות על קרקעית הים הפתוח בבטחה, עד שעמוד האש נעלם והצבא רודף אחריהם. לאחר שהעבריים עלו ליבשה שמעבר, המים מטביעים את החיילים המצרים, והעבריים בטוחים. למרות זאת, רעמסס ניצל, והוא מושלך חזרה אל החוף על ידי הגלים המתמוטטים, וצועק את שמו של משה בייסורים. עצוב בגלל מה שהוא ורעמסס איבדו לנצח, משה אומר לאחיו שלום בפעם האחרונה ומוביל את העם העברי להר סיני, שם הוא מקבל את עשרת הדיברות מאלוהים.
פסקול
פסקול הסרט כולל שירים שכתב והלחין סטיבן שוורץ. את מוזיקת הרקע הלחין הנס צימר.
דיבוב עברי
עפרה חזה גילמה את דמותה של יוכבד בגרסה האנגלית המקורית, בדיבובו העברי, וכמו כן גם בכ-17 גרסאות נוספות שהופקו לו ברחבי העולם. בכל גרסאות הדיבוב שהופקו לסרט, שרה חזה את שורתו הראשונה של השיר הפותח את הסרט - "Deliver Us", בעברית.
כמו כן, בשיר "When You Believe" מופיע קטע מתוך שירת הים, המושר אף הוא בעברית בכל גרסאות הסרט ברחבי העולם.
הסרט יצא בישראל במהדורה ביתית בגרסת VHS, ומאוחר יותר גם בגרסת DVD.
הדיבוב העברי לסרט הופק, בוים ותורגם בידי שפרירה זכאי.
בנוסף דיבבו בגרסה העברית שירלי טפר, עדי בן ישראל ושירלי ורטהיימר בתפקיד בנות יתרו, אלון ורטהיימר בתפקיד בנו של רעמסס, מיטל מיכאלי בתפקיד מרים הקטנה, ואיציק סיידוף, גיל זמק, שמוליק טנא, דבי בסרגליק ושמעון כהן בתפקידי קולות רקע. על הניהול המוזיקלי היה אחראי רוני וייס.
פריקוול
בשנת 2000 אולפני ההנפשה של דרימוורקס יצרו סרט מקדים לנסיך מצרים בשם "יוסף נסיך החלומות", והוא גם היחידי מכל ההפקות שלהם שיצא ישירות-לווידאו/DVD.
מתי את חוזרת
מתי את חוזרת הוא שיר של הזמר הישראלי איל גולן, מתוך אלבום האולפן ה-27 שלו, 2023. השיר יצא לאור כסינגל השביעי מתוך האלבום ב-26 במרץ 2023, כיומיים לפני צאתו. את השיר כתבו והלחינו רותם חן ואופיר מלול והפיק יעקב למאי.
הצלחה מסחרית
יחד עם צאתו של האלבום 2023, נכנס השיר למקום הרביעי במצעד "היטליסט" של מגזין מאקו, והיה לשיר במיקום הגבוה ביותר מתוך האלבום, מתוך 11 שירים סך הכל מתוך האלבום שנכנסו למצעד זה. אף בתחנות הרדיו זכה השיר להצלחה, כשנכנס למקום העשירי במצעד של מדיה פורסט, עם 78 השמעות, ובשיאו הגיע למקום הראשון, עם 100 השמעות. בנוסף, הגיע השיר בשיאו למקום השלישי במצעד העשירייה של כאן גימל.
לואיס בקלוב
לואיס אנריקס בקלוב (בספרדית: Luis Enríquez Bacalov; 30 באוגוסט 1933 - 15 בנובמבר 2017) היה מלחין מוזיקה לסרטים יהודי איטלקי יליד ארגנטינה.
בתחילת דרכו הלחין מוזיקה למערבוני ספגטי. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 שיתף פעולה עם להקות רוק מתקדם איטלקיות. היה מועמד פעמיים לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, וזכה בו ב-1996 עבור הסרט הדוור. הלחין יצירות משמעותיות למקהלה ותזמורת. עד מותו ב-2017, שימש כמנהל האמנותי של "התזמורת של יוון הגדולה" (Orchestra della Magna Grecia) בטאראנטו באיטליה.
קורות חיים
לואיס בקלוב נולד בבואנוס איירס למשפחה ממוצא בולגרי-יהודי, אבל אף שהזדהה כיהודי, לא ניהל אורח חיים יהודי. סבו וסבתו מצד אביו היו בולגרים מחבל באנאט. בגיל חמש החל ללמוד אצל אנריקה ברנבוים. בגיל צעיר הוא החל להופיע כפסנתרן ברסיטלים וכחלק מאנסמבלים של מוזיקה קלאסית. כמו כן עסק בחקר המוזיקה העממית של אמריקה הדרומית עבור תחנות רדיו מקומיות. בסוף שנות ה-50 עבר להתגורר ברומא ומאז הוא חי באיטליה. הוא שימש כפסנתרן בהקלטות פסקול של סרטים, וכמלווה בפסנתר של כוכבי פופ איטלקיים כדוגמת ג'אני מורנדי וריטה פבונה.
בקלוב הלחין מוזיקה לסרטים רבים, אבל התפרסם דווקא בזכות מוזיקה למערבוני ספגטי דוגמת ג'נגו, לתקוע כדור לגנרל (A Bullet for the General) והדו-קרב הגדול (The Grand Duel). שניים מהשירים שהלחין לסרטים מוקדמים אלו הופיעו בפסקול סרטו של קוונטין טרנטינו, להרוג את ביל מ-2003, ושלושה שירים שולבו בפס הקול של סרט נוסף של טרנטינו ג'נגו ללא מעצורים מ-2012. בקלוב הלחין את הפסקול גם לסרטי פשע איטלקיים. הוא גם כתב את המוזיקה לסרט עיר הנשים של פדריקו פליני מ-1980.
בקלוב היה מועמד פעמיים לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר – עיבוד והלחנה של מוזיקה. ב-1967 היה מועמד בגין המוזיקה לסרטו של פייר פאולו פאזוליני הבשורה על-פי מתי (Il Vangelo secondo Matteo), וב-1996 הוא זכה בפרס בגין הסרט "הדוור".
בקלוב כתב במגוון סגנונות מוזיקליים. כך למשל בתחילת שנות ה-70 הוא שיתף פעולה עם להקות רוק מתקדם איטלקיות כדוגמת New Trolls (הטרולים החדשים) באלבומם מ-1971, "Concerto grosso per i New Trolls" (קונצ'רטו גרוסו עבור הטרולים החדשים), Osanna באלבום השני של הלהקה Preludio Tema Variazioni e Canzona"" (פרלוד נושא וריאציות ושיר) שיצא לאור ב-1972, ו-Il Rovescio della Medaglia (הצד השני של המטבע) באלבומם השלישי "Contaminazione" (זיהום).
בקלוב הלחין גם יצירות משמעותיות למקהלה ותזמורת, ובהם קונצ'רטו משולש לסופרן, בנדונאון, פסנתר ותזמורת סימפונית. יצירתו הידועה ביותר בתחום זה היא מיסה טנגו מ-1997, יצירה המעמידה את הגרסה בשפה הספרדית של המיסה במקצב הטנגו של ארגנטינה מולדתו. הנוסח התקני של המיסה קוצץ בצורה משמעותית בהתאם לרצונו של בקלוב שהיצירה תהיה מקובלת על כל המאמינים של הדתות האברהמיות: נצרות, אסלאם ויהדות. כול ההתייחסויות לישו – מלבד שה האלוהים (בלטינית Agnus Dei) – נמחקו. הקרדו, הטקסט השלישי והארוך ביותר במיסה המושרת, צומצם למרבית הסטרופה הראשונה וחלק מהשנייה: "Credo in unum Deum, ... omnipotentem, factorem cœli et terrae" ("אני מאמין באלוהים אחד, ... כל יכול, בורא שמים וארץ") בתוספת אמן בסופו. הופעת הבכורה של מיסה טנגו התבצעה ברומא בשנת 2000 כשפלאסידו דומינגו הופיע כסולו טנור. היצירה הוקלטה שוב ויצאה לאור על גבי תקליט בהוצאת דויטשה גרמופון. הסולנים בתקליט היו פלאסידו דומינגו (טנור), אנה מריה מרטינס (Ana María Martínez, מצו סופרן) והקטור אוליסס פסרלה (Héctor Ulises Passarella) בבנדונאון.
בקלוב הלחין את "Cantones de Nuestro Tiempos" (תהילים לזמננו: התהילים של קיימברידג') ב-2006. יצירה מוזמנת על בסיס טקסטים מספר תהילים לבריטון, סופרן, מקהלה ותזמורת, שהבכורה העולמית שלה התקיימה בתיאטרון סנדרס (Sanders Theatre) בקיימברידג' במסצ'וסטס שבארצות הברית באביב 2006 בביצוע מקהלת הקהילה של קיימברידג' (Cambridge Community Chorus), ובניצוחו של ויליאם תומאס (William E. Thomas). בכורה זו באה בעקבות השמעת הבכורה של "מיסה טנגו" בארצות הברית ב-19 במאי 2002 שגם היא התבצעה בתיאטרון סנדרס של אוניברסיטת הרווארד בניצוחו של ויליאם תומאס.
בקלוב לימד הלחנה לקולנוע באקדמיה למוזיקה בסיינה, ומ-2014 ועד מותו שימש כמנהל המוזיקלי הראשי של "התזמורת של יוון הגדולה" (Orchestra della Magna Grecia) בטאראנטו בדרום איטליה.
פטרס גרישקביצ'יוס
פטרס פטרוביצ'יוס גרישקביצ'יוס (בליטאית: Petras Petrovičius Griškevičius; ברוסית: Пя́трас Пя́трович Гришкя́вичюс; 19 ביולי 1924 - 14 בנובמבר 1987) היה מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית של ליטא (ולפיכך מושל ליטא דה פקטו) בין 1974 ועד מותו 1987.
תולדות חייו
נולד בכפר באזור רוקישקיס. במלחמת העולם השנייה לחם במסגרת הדיוויזיה הליטאית ובשורות הפרטיזנים הסובייטיים.
ב-1945 הצטרף למפלגה, עבד כצנזור והיה חבר המזכירות של מחוז וילנה של המפלגה. בין 1955 ל-1964 היה חבר מזכירות המפלגה ובין 1964 ל-1974 היה חבר הועידה המרכזית. ב-1974 ירש את אנטנס סנייצ'קוס כמנהיג המפלגה. באותה עת החל לכהן במקביל גם כחבר הסובייט העליון של ברית המועצות והחל מ-1976 כחבר הועידה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
אופי שלטונו
גרישקביצ'יוס היה פקיד סובייטי שמרני וטכנוקרטי אופייני לתקופת ליאוניד ברז'נייב. הוא נולד לתוך הקומוניזם של ברית המועצות וחי בו כל ימיו. בתקופתו דיכא כל סממן של לשון או תרבות ליטאית לאומית וביקש לשמור על רוסיפיקציה של המדינה. בימי גורבצ'וב היה בין המתנגדים לפרסטרויקה ולגלסנוסט.
שפמנון מצוי
השפמנון המצוי (שם מדעי: Clarias gariepinus) הוא מין השייך למשפחת השפמנוניים, כינויו בישראל הוא "ברבוט". השפמנון המצוי הוא הדג הגדול ביותר בקרב דגת ישראל.
מאפיינים
השפמנון המצוי נפוץ בחלקים נרחבים של יבשת אפריקה והמזרח התיכון, בישראל נפוץ השפמנון המצוי במערכת הירדן, באגם הכנרת ובנחלי החוף (כגון: נחל התנינים, נחל הירקון והחולה). השפמנון המצוי עשוי להמצא בנחלים ובאגמים בהם זרימת המים איטית, וכן במקורות מים עכורים, רדודים וחמימים, בהם ריכוז החמצן המומס במים נמוך למדי, לרוב בקרקעית מקור המים.
השפמנון המצוי מתאפיין במערך בן 8 בינים המצויים בקדמת פיו (4 בינים בכל צד). בינים אלו מסייעים לשפמנון המצוי להתמצא במקורות מים עכורים (עד כדי בוץ) וכן לאתר את מזונו. צבע גופו של השפמנון אפור כהה, ואורך גופו עשוי להגיע לכ-2.5 מטר, בשל כך נחשב דג זה כדג הגדול בקרב דגת ישראל. משקלו המרבי של השפמנון המצוי הוא 150קילוגרם, ראשו משוטח ונוטה מטה, פיו גדול ביחס לממדי גופו. עור השפמנון המצוי נטול קשקשים.
השפמנון המצוי הוא "אוכל-כול" וניזון. ממגוון מזונות ובניהם: דגים קטנים, דו-חיים, חסרי חוליות (כגון רכיכות ופרוקי-רגליים, בהם סרטנים) ועופות קטנים הטובלים במים. לשם איתור המזון, נעזר הדג במערך ביניו המאפשרים לו לחוש במזונו במים עכורים.
הנשימה של השפמנון יוצאת דופן. סביבת המחיה של השפמנון המצוי לרוב דלת חמצן (מים עכורים וחמימים שזרימתם איטית), בשל כך מצויד חלקו העליון של לוע השפמנון המצוי ב"חדר נשימה", בו מצויות בליטות הקרויות "עץ נשימה". בליטות אלו מאפשרות לשפמנון לבלוע אוויר אטמוספירי (מחוץ למים), ובכך להעשיר את ריכוז החמצן בדמו. למעשה, כ-60% מצריכת החמצן של השפמנון המצוי נעשית באמצעות בליעת אוויר, כאשר יתר צריכת החמצן נעשית באמצעות זימים, המאפשרים לו לקלוט חמצן שמומס במים.
דג השפמנון המצוי אינו כשר לאכילה על פי ההלכה, בגלל היותו נטול קשקשים, שהם אחד מסימני הכשרות של דגים.
משמר החיים
רגימנט משמר החיים (באנגלית: Life Guards; בראשי תיבות: LG) הוא רגימנט פרשים (חיל שריון) בצבא הבריטי. הרגימנט ממוקם במקום הראשון בסדר הבכירות של הפרשים בצבא, ויחד עם רגימנט הכחולים והמלכותיים הוא מרכיב את משמר הפרשים. הרגימנט משמש יחידת סיור משוריינת לצד משימות ייצוגיות ומשמר המלוכה הבריטית והוא נחשב לקטן יחסית לרגימנטים אחרים בצבא עם ארבע מחלקות בלבד.
היסטוריה
ההיסטוריה של רגימנט משמר החיים התחילה עם כוח פרשים ששימשו שומרי הראש של המלך צ'ארלס עוד בגלותו בהולנד ב-1658. עם חזרתו ושיקום המלוכה באנגליה לאחר מלחמת האזרחים האנגלית, גוף שומרי הראש שלו הפך לגרעין של הצבא האנגלי החדש.
הרגימנט במתקונתו הנוכחית הוקם בשנת 1922 על ידי איחוד שני הרגימנטים של משמר החיים (הראשון והשני). מאז הקמתו שירת הרגימנט בין היתר במלחמת העולם השנייה שם נלחם בחזית באירופה, המערכה בצפון אפריקה והמערכה בסוריה ולבנון. לאחר המלחמה הוצב ושירת במספר מוקדים סביב העולם והשתתף בין היתר במלחמת המפרץ ומלחמת עיראק.
הרגימנט הראשון של משמר החיים
'הרגימנט הראשון של משמר החיים' (באנגלית: 1st Regiment of Life Guards) או בקיצור 'משמר החיים הראשון', הוקם בשנת 1788 על ידי איחוד "מחלקת משמר הפרשים הראשונה" ו-"מחלקת משמר הגרנדירים הרכובים הראשונה".
הרגימנט השני של משמר החיים
'הרגימנט השני של משמר החיים' (באנגלית: 2nd Regiment of Life Guards) או 'משמר החיים השני', הוקם גם הוא בשנת 1788 על ידי איחוד "מחלקת משמר הפרשים השנייה" ו-"מחלקת משמר הגרנדירים הרכובים השנייה (הסקוטים)".
מבנה
שני הרגימנטים של משמר הפרשים אינם משמשים רגימנטים משוריינים מלאים, אך בכל זאת בעלי יכולת להישלח למוקדים שונים ולהשתתף בפעילות מבצעית.
רגימנט משמר החיים מורכב משלוש פלוגות (squadron), שניים שמשמשים פלוגות סיור משוריינות המבוססות על רק"מי סיור שונים כגון הווריור. הפלוגה השלישית משמשת פלוגת פרשים ייצוגית אשר מוצבת דרך קבע בלונדון וחייליה שומרים באופן ייצוגי במספר מוקדים מרכזיים בעיר ובאתרי המלוכה הבריטית.
אוטו סירמאי
אוטו סירמאי (במקור סאגמייסטר, בהונגרית: Szirmai Ottó; בודפשט, 16 בנובמבר 1926 – בודפשט 22 בינואר 1959) היה מחזאי יהודי-הונגרי, משתתף במרד ההונגרי של 1956, אחד הקורבנות של "נקמת המשטר" לאחר כישלון המרד.
ביוגרפיה ומשפחתו עד 1956
סירמאי נולד במשפחה יהודית כבנם של ארמין סגמייסטר ושל רוזה נובאק. בני משפחתו היו פעילים בתנועת הפועלים הקומוניסטית הבינלאומית ובתנועות מהפכניות אחרות במשך דורות. סבו היה מתנדב בצבאו של ג'וזפה גריבלדי, חברו ועמיתו לעבודה של לאו פרנקל שלקח חלק בארגון שביתות הקציר ותנועות הפועלים האחרות בטרנסדנוביה בסוף המאה ה-19. דודו היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות משנת 1917, חבר במשמר האישי הביטחוני של לנין, ומאוחר יותר שימש כשליחו. הבכור מבין ארבעת בניו נורה בגבול הסובייטי-רוסי-הונגרי בשנת 1921 כשניסה לברוח אל אביו בברית המועצות. מות אחיו השני אחריו בגיל נגרם על ידי אכזריות המשטרה ההונגרית. הוא פעל בקרב ארגון עובדי הייקבים. אחיהם הצעיר יותר איבד את חייו כתוצאה מגירוש למחנות ההשמדה, והצעיר מבין הארבעה (בן דודו הצעיר ביותר של אוטו סירמאי) מת בשנת 1945 בשל הרעלה במהלך עבודות פינוי הריסות. אביו של סירמאי, שהיה פועל יציקות מברזל, ודודו הצעיר ביותר לחמו בצבא האדום ההונגרי במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919. אביו היה כאמור עובד תעשיית הפלדה, שהיה מעורב בתנועה הקומוניסטית בתחילת המאה ה-20. אמו הייתה כובסת ונפטרה בשנת 1935. בתום סיום לימודיו בבית הספר, עבד סירמאי כפועל לא מקצועי זמן מה שכן המשפחה חיה בנסיבות כלכליות קשות מאוד. הוא הצטרף לתיאטרון הלאומי של בודפשט בשנת 1943 כחניך לעיצוב תפאורה ומאוחר יותר, אחר מלחמת העולם השנייה, סיים את האוניברסיטה לאמנות שימושית. הוא למד גם דרמטורגיה ועבד כמחזאי במחלקה הספרותית של הרדיו ההונגרי. סירמאי הצטרף למפלגה הקומוניסטית ההונגרית בשנת 1945 ולאחר מכן היה חבר במפלגת העובדים ההונגרית. הוא התחתן בשנת 1950 ונולדו לו שלושה בנים, ביניהם פטר סירמאי, שהפך לשחקן.
חוג נוער
חוג נוער הוא מסגרת ייחודית לבני נוער שוחרי טיולים. מטרת החוג היא קיום מסגרת לטיול ולחינוך מתמשך לשמירת טבע ולאהבת הארץ. החוגים מורכבים מבני נוער מכל רחבי הארץ החברים בחוג לאורך זמן. כל חוג נוער פועל מטעם בית ספר שדה מסוים של החברה להגנת הטבע.
פעילות החוג
בחוג חברים בדרך כלל בני נוער בכיתות ט'-יב' ולהם זוג מדריכים מצוות בית ספר שדה המתכננים ומבצעים את הפעילות לאורך השנה. במסגרתו, בני הנוער יוצאים לטיולים אחת לחודש או במהלך חופשות בית הספר.
הטיולים נמשכים יותר מיום אחד, כאשר הלינה והבישול מתבצעים בשטח. את הציוד האישי והקבוצתי כולו סוחבים חברי החוג בתרמילים על הגב.
בועז עופרי
בועז עופרי (נולד ב-27 בדצמבר 1960) הוא זמר, שחקן וצלם ישראלי.
קריירה
שיחק בסרט "שתי אצבעות מצידון" מ-1986, אותו ביים אלי כהן, בתפקיד אפי קשר הפלוגה, חייל אשר מתאהב בנערה לבנונית. במהלך הסרט מגלים שהיא ממשפחה המסתירה נשק בביתם, ומשפחה העוסקת בטרור נגד צה"ל.
התפרסם בכך ששר את שיר הנושא של הסרט "שתי אצבעות מצידון" מילים: אלי מדורסקי (אלי כהן - במאי הסרט), לחן: בני נגרי. למרות הצלחת השיר לא הקליט שירים נוספים, ולכן הוא זמר של שיר מוקלט אחד וידוע בתור זמר של להיט אחד. עופרי שר את השיר, בסרט, משום שבועז שרעבי, שלוהק כזמר, חשש מלהגיע לאתר הצילומים, בלבנון.
בעת צילומי "שתי אצבעות מצידון" היה עופרי צלם בערוץ 2 הניסיוני שרק החל לפעול באותה עת. נכון ל-2006, עבד עופרי כצלם בחדשות ערוץ 10, וגם ניהל חברת הפקות קטנה בבעלותו באנגליה.
סמרגון
סמרגון (בבלארוסית: Смаргонь, ברוסית: Сморгонь, בפולנית: Smorgonie, בליטאית: Smurgainys, ביידיש: סמאָרגאָן) היא עיר ועיירה לשעבר במחוז גרודנו בבלארוס. אוכלוסיית העיר היא כ-36,200 תושבים (2006), והיא מורכבת מבלארוסים, פולנים, רוסים ויהודים בודדים. העיר נודעה כמרכז יהודי חשוב בפלך וילנה בליטא מן המאה ה-17 ועד השואה.
היסטוריה
העיר נזכרת לראשונה ב-1503 בנחלת אצילי בית זינוביץ' הפולניים תחת שלטון הממלכה המאוחדת של פולין וליטא. במאה ה-17 הוקם בעיר מרכז לאילוף דובים, ששלח דובים מאולפים לכל ערי אירופה, כולל לחצרות המלכים והדוכסים בפריז. מאז הדוב המאולף משמש כסמל העיר. ב-1793 בחלוקת פולין צורפה לאימפריה הרוסית. באותן שנים התקבע אופייה של העיירה כשטעטל. בשנת 1812 במקום זה נפוליאון העביר את הפיקוד על הצבא בחזית הרוסית לז'ואקים מירא.
בשנת 1827 הסכים הרב מנשה מאיליה לקבל עליו את תפקיד רב העיר בעיר, אך לאחר כשנה וחצי התפטר משום שנדרש שלא לדבר כנגד גזרת הקנטוניסטים. במפקד אוכלוסין משנת 1897 נמצא כי 85% מתושביה היו יהודים. בתרס"ד (בערך 1904) נבחר יהודה ליב גורדין לכהן כרבה של העיר. הוא הקים בה ישיבה, בה למדו כמאתיים תלמידים, ובראשה העמיד את הרב זלמן יוסף אשינובסקי.
ב-1908 פתחו אבא גורדין ואחיו זאב גורדין בית ספר עברי ראשון בסמורגון בשם "עבריה", בהשראת "יאסניה פוליאנה" של לב טולסטוי. בבית ספר זה הנהיגו האחים שיטות לימוד חדשניות, כמו עברית בעברית ורעיונות של קדמה חברתית. למוסד ולאחים גורדין יצא שם טוב ברחבי "תחום המושב", מה שהוביל לסיקור נרחב ולביקורים תכופים מצד רבים מקרב הקהילה היהודית. שיטתם הפדגוגית כבשה את לבם של מחנכים עבריים מרכזיים כשמואל לייב גורדון, יצחק אלטרמן ויצחק אפשטיין.
בשנת 1915 במלחמת העולם הראשונה עבר קו החזית דרך העיר והיא נהרסה כמעט לחלוטין כשרוב תושביה הוגלו ממנה. יהודים גולים מצאו מקלט בקאזאן, חרקוב, יקטרינוסלב (היום דניפרו) ורוסטוב על הדון. כשנכבשה העיר על ידי פולין ב-1922 היא שוקמה וחלק מתושביה חזרו אליה.
לאחר המלחמה שבו לעיר יהודים בודדים, והגיעו אליה יהודים נוספים מאזורים אחרים בבלארוס. עד 1944 נכללה העיר באזור וילייקה ובמחוז גרודנו. משנת 1944 עד 1960 הייתה חלק ממחוז מולודצ'נו, ומשנת 1960 חלק ממחוז גרודנו. בשנות ה-70 התחילו להיבנות שיכונים מודרניים בעיר, ובית הקברות היהודי בה נהרס. ב-1989 נמנו בעיר 55 יהודים.
גביע אפריקה לאומות 1990
גביע אפריקה לאומות 1990 היה הטורניר ה-17 של גביע אפריקה לאומות בכדורגל. הטורניר התקיים באלג'יריה בין ה-2 ל-16 במרץ 1990.
בטורניר השתתפו שמונה נבחרות שחולקו לשני בתים, מהן העפילו שתי הראשונות בכל בית לשלב חצי הגמר.
הנבחרת המארחת זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה, לאחר שניצחה בכל חמשת משחקיה בטורניר, כולל משחק הגמר בו גברה 1–0 על.
מוקדמות
טורניר המוקדמות התקיים בשיטת נוקאאוט, עם מפגשי בית-חוץ בין הנבחרות המוגרלות. לשלב האחרון של טורניר המוקדמות העפילו 12 קבוצות, שהתמודדו ביניהן על שישה מקומות בטורניר הגמר. אל שש המעפילות הצטרפו המארחת ו, מחזיקת הגביע, שהעפילו אוטומטית.
בית א'
המשחקים שוחקו באצטדיון ה-5 ביולי 1962, אלג'יר.
גרטרוד קליין
גרטרוד "טראוטה / טרודה" קליין / קליינובה (בצ'כית: Gertrude "Traute / Trude" Kleinová; 13 באוגוסט 1918 – 9 באפריל 1976) הייתה שחקנית טניס שולחן יהודיה-צ'כוסלובקית וניצולת שואה. אלופת עולם, בעלת 3 מדליות זהב מאליפויות העולם בטניס שולחן, אחת בזוגות מעורבים (פראג 1936) ושתיים קבוצתיות (ומבלי 1935 ופראג 1936).
ביוגרפיה
קליינובה נולדה וגדלה בברנו והתאמנה במועדון מכבי ברנו.
באליפות העולם שנערכה בוומבלי בפברואר 1935 היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית. בטורניר ליחידות היא הפסידה בשלב רבע הגמר 1–3 במערכות למרסל דלקור מצרפת.
באליפות העולם שנערכה בפראג, במרץ 1936 היא זכתה בשתי מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית ובטורניר זוגות מעורבים ביחד עם מילוסלב המר.
בשנת 1939 נישאה קליין ליעקב שלינגר, נשיא ליגת הטניס שולחן. בדצמבר 1941 היא נשלחה על ידי הנאצים יחד עם בעלה ומאמנה אריק פוגל לטרזיינשטט ומשם לאושוויץ. שם נרצח בעלה. היא ומאמנה שרדו ובשנת 1946 הם התחתנו. ב-1948 הם היגרו לארצות הברית.
קליין נפטרה בשנת 1976 מסרטן.
Google Photos
Google Photos (בתרגום לעברית: גוגל תמונות, ידוע גם בשם אלבומי גוגל) הוא שירות חינמי של אחסון ושיתוף תמונות שפותח על ידי חברת גוגל. השירות הושק ב-28 במאי 2015. השירות מעניק למשתמש נפח אחסון עד 15 ג'יגה בייט עבור תמונות בגודל של עד 16 מגה-פיקסל וסרטונים ברזולוציה של עד 1080p. השירות כולל שלוש קטגוריות עיקריות: אנשים, מקומות ודברים. גוגל תמונות מזהה פרצופים, מיקומים וכולי, על מנת לזהות כיצד למיין את התמונות, בהצעה למשתמש ובהתאם לתשובתו. השירות יוצר אלבומים, מנפיש תמונות לסרטונים מהירים ומשפר את איכות הסרטונים והתמונות.
בחודש מאי 2017, הודיעה גוגל על מספר עדכונים מהותיים בנוגע לגוגל תמונות שכוללים תזכורות לשיתוף התמונות, שיתוף ספריית תמונות בין שני משתמשים שבכל באפליקציה בוחר, ועוד. כחלק מן השירות, גוגל תמונות מאפשרת גיבוי של תמונות כאשר הן משותפות עם משתמשים אחרים או משותפים על ידי מדיה חברתית או פלטפורמה.
גוגל תמונות, הוא היורש של התמונות שהופיעו בעבר בגוגל+, הרשת החברתית של גוגל. גוגל השיקה רשת זו על מנת להתחרות בפייסבוק, אך גוגל+ מעולם לא הפכה לפופולרית ופייסבוק נשאר האתר המועדף לשיתוף תמונות. עם זאת, גוגל+ הציעה שירות אחסון תמונות שהפך לשירות עצמאי.גוגל תמונות זכה לשבחים רבים לאחר שהשירות הופרד מן גוגל+ ב-2015. המבקרים אהבו את הטכנולוגיה, החיפוש וזמני הטעינה. עם זאת, הועלו חששות בנוגע לפרטיות התמונות ואת קשריה של גוגל תמונות עם רשויות ממשלתיות שחייבו את גוגל למסור את היסטוריית התמונות המלאות של המשתמשים.
5 חודשים מאז השקתה, גוגל תמונות הגיעה ל-100 מיליון משתמשים. לאחר שנה מהשקתה ל-200 מיליון משתמשים. במאי 2017 השירות הגיע ל-500 מיליון משתמשים. גוגל הכריזה כי למעלה מ-1.2 מיליארד תמונות מועלות לאפליקציה מדי יום.
בנובמבר 2020, כחלק ממדיניות האחסון החדשה של חברת גוגל אשר חלה בגוגל דרייב, החליטה החברה על הגבלת קיבולת אחסון התמונות הניתנות לגיבוי (15GB) החל מיוני 2021. במידה והמשתמש הגיע למגבלת האחסון, הוא רשאי לרכוש אחסון נוסף מהחברה. החלטה זו הובילה לביקורות שליליות בקרב מבקרים רבים, הטוענים כי השירות החינמי שהונהג בעבר יעיל מאשר השירות העתידי.
עדכונים
בדצמבר 2015, גוגל הוסיפה אלבומים משותפים לגוגל תמונות, משתמשים יכולים לאחסן תמונות וסרטונים באלבום ולאחר מכן לשתף את האלבום עם משתמשים אחרים. הנמען יכול להוסיף תמונות וסרטונים משלו ולקבל הודעות כאשר התמונות מתווספות. משתמשים יכולים גם לשמור תמונות וסרטונים מאלבומים משותפים על מנת להוסיף אותם לאוסף הפרטי שלהם.