cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
משה בתיבה (סיפור מקראי)
לידת משה ולידת סרגון
אם סרגון היא כוהנת גדולה, ומעמדה רם בניגוד להוריו של משה הבאים ממעמד נמוך. ואילו מי שמאמץ את הילד משה היא בת מלך, ולעומתה את סרגון מאמץ שואב מים פשוט. גם הסיבה לנטישת הילד שונה בין שני הסיפורים, אם סרגון מפקירה אותו כי ילדה בסתר וחששה לחייה ואילו אם משה מנסה להציל את חיי בנה. אם משה מניחה את התיבה בסוף על שפת היאור ובסיפור המובא בשמות ב' משתמש המחבר המקראי בשורש ש-י-מ ואילו אמו של סרגון משליכה אותו לנהר ולשם כך מחבר הטקסט האכדי משתמש בשורש ש-ל-ך (להשליך).
הסיפור בתרבות
שירים רבים נכתבו בהשראת המזמור. ידוע שירו משה בתיבה מאת קדיש סילמן שזכה ללחן עממי. כמו כן שירו של אליעז כהן, 'תיבת גומא' כמו כן ציירים רבים ציירו את סיפור לידת משה. נחום גוטמן הרבה לצייר ציורים בהשראת סיפורי התנ"ך ובכללם סיפור זה. ידועים גם יצירותיהם של גוסטב דורה, ניקולא פוסן, פאולו ורונזה ואחרים.
רחל ולדן
ביוגרפיה
בשנותיה הראשונות במקצוע עבדה במשרדי האדריכלים בנימין אידלסון וגרשון צפור, וכן במשרדם של דן ואילנה אלרוד. במשרדו של האדריכל טומי לייטרסדורף וספי גולדנברג שימשה ולדן כאדריכלית ראשית בתכנון ערים, ובמסגרת עבודה זו תכננה את היישובים מעלה אדומים ועמנואל.
במעלה אדומים התוותה ולדן עקרון מרכזי בתכנון היישוב: יצירת סביבה אורבנית קומפקטית, המוקפת בנופי מדבר יהודה ומשתלבת בהם. מערכת תנועת הולכי הרגל נפרדת מתנועת כלי הרכב. באתר תוכננה גם תשתית לתחבורה ציבורית פנימית שקטה, השומרת על איכות הסביבה. בשונה ממעלה אדומים, שיועדה לאכלס אוכלוסייה מגוונת, עמנואל נועדה להיות עיר חרדית מודרנית, והייתה העיר החרדית הראשונה מאז הקמת ישראל. עקרונות התכנון הציבו את הדרישה להעניק הזדמנות לאוכלוסייה החרדית לחיות בסביבה שמתוכננת לצרכיה המיוחדים: דיור חסכני, מוסדות ציבור מותאמים, וכל זאת באיכות חיים גבוהה בסביבת שמורת טבע המעניקה למקום תצפית נופית מרהיבה. אולם היזמים הסתכסכו בינם לבין עצמם, החברה היזמית "כוכב השומרון" הפסיקה את בניית הבתים, והתוכנית מעולם לא הושלמה. בנוסף פריצת האינתיפאדה הראשונה ב-1987, הביאה לעצירה במכירות הבתים, ובעיר נותר מלאי גדול של בתים לא גמורים.
בשנת 1982 פתחה ולדן משרד אדריכלים משלה. המשרד התמקד בבינוי ערים ובתכנון יישובים חדשים, וכן בתכנון מבני ציבור. במקביל לכך תכננה בשרון, בין השאר את היישוב צורן וחלקים מפורטים ממנו, ברעננה ובשאר חלקי הארץ.
היישוב צורן תוכנן בין השנים 1990 ל-1994, ותוכניתו מתבססת על רחובות שתי וערב, שכל יחידה בו מתפרסת על שטח של 150X150 מטרים. צורן מהווה המשך למסורת תכנון מבוסס שתי וערב, שבו נעשה שימוש בראשית המאה ה-20 בבינוי ערים ברחבי העולם. על תכנון היישוב נמתחה ביקורת על כך שתרם לתהליך הפרבור המרוחק, היישוב תלוי רכב, תושבי היישובים נאלצים לצאת אל מקומות התעסוקה מחוץ ליישוב ומתמודדים עם פקקי תנועה מדי בוקר.
אחד מהפרויקטים הבולטים שתכננה ולדן וזכה לשבחים ופרסום רב, הוא בית ספר תיכון לבנות, שבוצע בשנת 2000 בעמנואל. בית הספר כולל 12 כיתות וחללים צמודים הממוקמים לאורכו של חלל צירי מוארך וגבוה, המקשר בין כל חללי המבנה ומואר באור טבעי. חלל מרכזי זה מהווה חלל מקשר הן אופקית והן אנכית. פתרון זה איפשר את ניצול הטופוגרפיה הקיימת במגרש, והביא ליצירת חצאי מפלסים השונים זה מזה: המפלס התחתון משמש לגן ילדים וחצר פעילות, מפלס הביניים משמש לחדרי מנהלה וכיתות וכן לחצר פעילות והמפלס העליון משמש לחדרי כיתות.
צנצנת ליידן
הצנצנת עשויה מזכוכית והיא מצופה במתכת בצידה הפנימי כולל תחתיתה, וכן בצידה החיצוני. דרך הפקק עובר מוט מתכת שממנו יורדת שרשרת מתכת הנוגעת בתחתית המיכל. המוט משמש לטעינת הצנצנת במטען אלקטרוסטטי. לצורך הטעינה נוגעים במוט עם חפץ טעון חשמל סטאטי חיובי או שלילי, בעוד הציפוי החיצוני מוארק (למשל על ידי החזקתו ביד). בתור מקור למטען השתמשו, למשל, בכדור זכוכית שנטען על ידי שפשוף עם משי - זכוכית נוטה לאבד אלקטרונים יותר בקלות ממשי, לכן עקב המגע ביניהם אלקטרונים מהזכוכית עוברים למשי ונוצר על פניה מטען חיובי (האפקט הטריבואלקטרי).
בדומה לקבל מודרני הצנצנת מורכבת מתווך מבודד שהוא הזכוכית, בין שני מוליכים שהם הציפוי הפנימי והחיצוני. הצנצנת אוגרת מטען חשמלי במתח גבוה, וככל שהצנצנת גדולה יותר היא יכולה לאגור יותר מטען. מוערך שצנצנת ליידן יכולה לאגור מטען במתח בין 20,000 ל-60,000 וולט.
פריקת הצנצנת נעשית על ידי יצירת קצר בין הציפוי החיצוני למוט, הפריקה מתרחשת כהרף עין ונוצר ניצוץ בין שני המגעים.
דגמים מוקדמים עוד יותר של צנצנת ליידן היו עשויים מצנצנת מלאה עד חציה מים ששימשו כמוליך במקום הציפוי הפנימי.
צנצנת ליידן הומצאה במקביל ובאופן בלתי תלוי בידי איש הדת הגרמני אוולד גאורג פון קלייסט ב-11 באוקטובר 1745 ובידי המדען ההולנדי פיטר ון מוסנברוק מהעיר ליידן ב-1745–1746. ההמצאה נקראה על שם העיר.
צנצנת ליידן שימשה לביצוע רבים מהניסויים הראשונים בחשמל, והמצאתה הייתה בעלת חשיבות יסודית בחקר התופעה החשמלית. בניסוי מפורסם, בנג'מין פרנקלין טען צנצנות ליידן ממטען שאסף מברק, בעזרת עפיפון. פרנקלין עסק במחקרים בחשמל, וחיבר מספר צנצנות ליידן בטור. במאמר שפרסם בו תיאר את המתקן השתמש במילה battery, סוללת תותחים שמזכירה במראה את המתקן, וזה כנראה מקור שמה של הסוללה החשמלית. חוקרים ונסיינים רבים המשיכו להשתמש במתקנים דומים, לפעמים עם מספר רב של צנצנות, שחוברו בטור או במקביל.
הצנצנת הייתה האמצעי הראשון לצבירה ושימור של מטען בהפרש מתח גבוה, שניתן לפרוק בכל עת בהתאם לרצון הנסיין, ושימשה במחקרים הראשונים בהולכה חשמלית, אלקטרוסטטיקה, ובחקר התופעה החשמלית בכלל.
צנצנות ליידן עדיין משמשות כיום בחינוך מדעי כדי להדגים את עקרונות היסוד של האלקטרוסטטיקה.
היסטוריה
היוונים הקדמונים כבר ידעו שפיסות ענבר יכולות למשוך אליהן חלקיקים קלי משקל לאחר שפשופן. הענבר הפך לטעון דרך האפקט הטריבואלקטרי. המילה היוונית לענבר נהגית "ēlektron" והיא מקורה של המילה האנגלית "electricity".
בסביבות 1650, אוטו פון גריקה בנה גנרטור אלקטרוסטטי פרימיטיבי: כדור גופרית שסבב סביב ציר סיבוב. כאשר גריקה אחז בכדור וסובב את הכדור במהירות כנגד החיכוך עם ידו, נערם חשמל סטטי בכדור. הניסוי הזה היה מקור השראה לבניית כמה צורות מוקדמות של "מכונות חיכוך", אשר סייעו רבות בחקר החשמל.
צנצנת ליידן הומצאה באופן בלתי תלוי בידי שתי קבוצות אנשים: הכומר הגרמני הזוטר אוולד גאורג פון קלייסט, והמדענים ההולנדים פיטר ואן משנברוק ואנדרס קונייס, אשר הצביעו על אופן העבודה של מכשיר זה.
צנצנת ליידן היא מכשיר מתח גבוה: מוערך כיום שאת צנצנות ליידן הראשונות ניתן היה לטעון למתח של 20,000 עד 60,000 וולט. לאלקטרודה המרכזית (המסוף המתכתי המחובר דרך תיל לגנרטור) היה כדור מתכת בקצה אחד שלה על מנת למנוע זליגה של המטען לאוויר דרך פריקת הילה ; מכיוון שבדרך כלל נוצרו שדות חשמליים חזקים בסמוך לקצוות חדים של המסוף המתכתי, פריצה חשמלית של האוויר נטתה להתחיל להיווצר בסמוך לקצוות אלו, כך שהדרך להימנע מכך הייתה מתן צורה מעוגלת יותר לקצה המסוף. בצנצנות ליידן נעשה תחילה שימוש בניסויים אלקטרוסטטיים, ומאוחר יותר בציוד הדורש מתח גבוה כמו במשדרי הרדיו של היינריך רודולף הרץ או במכשירי אלקטרותרפיה.
בילבאו (פירושונים)
{{פירושונים| אישים:
ראו גם
}}
תכלאל
התִּכְּלַאל (ברבים "תְּכַּאלִיל") הוא שמו של הסידור אצל יהודי תימן. פירוש המילה "תכלאל" הוא "הכולל", דוגמת "כל בו". יש המזהים מילה זו מלשון כליל - נזר.
סידור זה כולל בתוכו את הטקסטים ותמצית מההלכות הנדרשות ליהודי במעגל השנה - ימי חול, שבתות וחגים; וכן במעגל החיים - כברית מילה, פדיון הבן, חתונה ועוד. התכלאל הוא קובץ שנערך על ידי חכמי תימן הראשונים.
נוסחאות התפילה בתימן
בכפרים וביישובים הקטנים בדרך כלל נוסח אחד שלט ללא עוררין. למעט הבדלים דקים (הבדלים קצת יותר משמעותיים בנוסח השאמי), כל נוסח היה דומה בכל מקום.
נוסח בלדי
נוסח תימן הבלדי תואם בעיקרו את נוסח התפילה של הרמב"ם המובא בספרו משנה תורה. ההנחה הפשוטה היא שהתימנים אימצו את נוסח הרמב"ם, אולם בקרב יהודי תימן ישנה מסורת שהרמב"ם, למרות היותו ספרדי, ראה בנוסח התפילה התימני את הנוסח האותנטי ביותר ובשל כך אימץ את נוסח התפילה של יהודי תימן. אחת הראיות לדעה זו היא שבתוך ספרו משנה תורה הרמב"ם מציין את הנוסח הספרדי, שהיה שגור על פיו, ומכאן מוכח שנוסח תימן לא היה נוסחו המקורי של הרמב"ם ויהודי תימן אימצו אותו, אלא הרמב"ם אימץ את נוסח התפילה של יהודי תימן.
בין כך ובין כך, הגם שהנוסח הבלדי לא השתנה כמעט בכלל במהלך הדורות, נתווספו לו קטעים רבים בהשפעת סידורי ספרד והקבלה במהלך השנים. הדרדעים מיעטו מאוד בתוספות אלה, והשמיטו אותן בשלבים מאוחרים יותר כמעט כליל.
עד המאה ה-16 כלל נוסח זה בעיקר את תפילות היסוד הקבע והחובה שיסודן באנשי הכנסת הגדולה, במשנה ובתלמוד, וכן תוספות של פיוטים, סליחות ומזמורי תהילים שנאמרו על פי מסורת שבעל פה. מסוף המאה ה-16, בעקבות השפעת נוסח ספרד על ארץ ישראל, נכנסו תוספות מעטות לסדר התפילה. סדר התפילה הקרוי היום "בלדי" גובש על ידי מהרי"ץ (הרב יחיא צאלח) בשנות ה-70 של המאה ה-18. מהרי"ץ ערך את הסידור וכתב לו פירוש מקיף בשם "עץ חיים". בכוח אישיותו הצליח מהרי"ץ לבלום את אימוץ נוסח ספרד. הגרסה של מהרי"ץ לנוסח התפילה הבלדי דחקה את שאר הגרסאות הבלדיות, כך שמרבית מתפללי הבלדי נהגו על פי סידורו של מהרי"ץ.
ההשפעה הגדולה ביותר לנוסח התפילה הבלדי היה באזור צנעא, מעוז הנוסח הבלדי, ובסביבתה, וכן באזורים שהיה להם קשר רוחני הדוק עם קהילת צנעא. הנוסח הבלדי אף היה נפוץ בצפון תימן ובערים הגדולות שבאזור צנעא. בדרום תימן הייתה השפעת הנוסח הבלדי מעטה.
נוסח שאמי וההתנגדות אליו
מקור השם הוא במילה הערבית "שאם", שמשמעותה סוריה הגדולה (שכללה גם את ארץ ישראל). זאת אומרת שנוסח זה הוא נוסח ארץ-ישראלי, כפי שנהג במאה ה-16 על ידי מתיישבי ארץ ישראל החדשים - נוסח הספרדים (השונה מנוסח ארץ ישראל הקדום). נוסח התפילה השאמי הוא בעיקרו הנוסח הספרדי עם מעט הבדלים שנשמרו על פי הנוסח התימני המקורי (הבלדי). נוסח זה הוחדר לתימן בתחילת המאה ה-18, ביחד עם סידורי הדפוס שהובאו לשם. היו חכמים שדגלו בצורך לעבור לנוסח זה אך כנגדם עמדו מספר חכמים שהתנגדו לכך ודגלו בנוסח התימני המקורי.
בשליש השני של המאה ה-18 הייתה השפעה גדולה לנוסח השאמי בתימן, כיוון שנוסח הספרדים הופץ על ידי סידורים ספרדיים שנדפסו בהמוניהם מחוץ לתימן. הנוסח המקורי של יהודי תימן היה כתוב על כתב יד ולא נדפס, כיוון שבתימן לא היה בית דפוס (הדפוס נאסר עד הדור האחרון לגלות תימן על ידי מלך תימן האימאם יחיא חמיד אלדין). כאשר הנוסח הספרדי מופץ בהמוניו על ידי בתי דפוס, לא היה כמעט סיכוי לנוסח תימן שבכתב יד לשרוד. יתירה מזו, רוב יהודי תימן היו עניים, וסידורים כתבי יד עלו ביוקר רב לעומת סידורים מודפסים. יש לזקוף הפצה זאת גם לרוח התקופה ולפעולות של הרב שלום עראקי ובנו הרב יחיא עראקי. במאה ה-19 צומצמה השפעת הנוסח השאמי בצורה ניכרת, זאת כנראה בשל פעולת המהרי"ץ וכן לעובדה שלנוסח השאמי לא היה נוסח אחיד.
נוסח השאמי היה פופולרי מאוד במחוז שרעב, שבדרום תימן. אף על פי כן, גם שם נשתמרו כמה מנהגים ייחודיים ליהודי תימן, כמו למשל, פיוטי שמחת תורה ופיוטי הושענות לסוכות, שהמקור שלהם הוא בסידור של רבי סעדיה גאון. כמו כן, קריאת התרגום עם קריאת התורה נשתמר בכל קהילות השאמי.
אחד מהמתנגדים העיקריים להחדרת הנוסח הספרדי לתימן היה הרב יחיא צאלח (מהרי"ץ), שחי ופעל בעיר צנעא בתימן באמצע המאה ה-18. הוא חיבר פירוש על סידור התפילה התימני (הבלדי) שנקרא "עץ חיים". אחת הסיבות שהביאו אותו לכתוב את פירושו "עץ חיים" היא הרצון לבסס את מנהגי יהודי תימן המקוריים ולמנוע את השפעת הסידור הספרדי על התימני. רוב המתפללים על פי הנוסח הבלדי הולכים על פי נוסחאותיו של מהרי"ץ אותן קבע בחיבורו "עץ חיים". יש לציין שגם בנוסח הבלדי הרגיל ישנן כמה הוספות שנוספו בהשפעת הנוסח הספרדי (בעיקר פיוטים) ובהשפעת הקבלה (למשל אמירת הקטע "בריך שמיה" מספר הזוהר). הדרדעים התנגדו להוספות אלו ושאפו להתפלל על פי נוסח התפילה של הרמב"ם ללא כל תוספת (ובשל כך התפילה אצלם קצרה בהרבה מהמקובל אצל שאר התימנים וגם אצל שאר עדות ישראל).
הרב יוסף צוברי, רבה של העדה התימנית בתל אביב הביא בסידורו "כנסת הגדולה" שני תכאליל קדומים (בני שלוש מאות שנים) שכמה מנוסחאותיו קרובות לשאמי. כך שנראה כי הנוסח השאמי היה נמצא בתימן ולא הוחדר על ידי הרב עראקי. אמנם נראה יותר, כי הסידורים המודפסים שהגיעו מחוץ לתימן כמאה שנה לפני הרב עראקי, הם שגרמו לשינוי בנוסח כתבי היד של לבלרי תימן המאוחרים.
התכאליל הקדומים ביותר המושפעים מספרי הדפוס הם מסוף המאה ה-16, ובאלו שלפניהם לא נכרת השפעה זו, והנוסח קרוב לבלדי.
הפיוט בתכלאל
הפיוטים המקובלים אצל יהודי תימן הם פיוטים שהתחברו בתימן עצמה, פיוטי רב סעדיה גאון או פיוטים שמוצאם בספרד (מתקופת תור הזהב).
כמעט ואין פיוטים שנאמרים בתוך הברכות, ובשונה ממנהג רוב העדות, בקהילות הבלדי נאמר סדר העבודה לאחר חזרת הש"ץ של תפילת מוסף ולא בתוכה, בעקבות החשש מהפסק (בקהילות שאמי, אומרים את סדר העבודה בתוך חזרת הש"ץ כמנהג הספרדים). החריג היחיד הוא שבליל הסדר אומרים בנוסח הבלדי את הפיוט "תרומה הבדילנו" באמצע הקידוש.
אופל אולימפיה A
אופל אולימפיה A (בגרמנית: Opel Olympia A) היא מכונית משפחתית, מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), חברת בת של קונצרן הרכב ג'נרל מוטורס, שיוצרה בין השנים 1967–1970 בגרמניה.
שולמית מסרר
ביוגרפיה
שולמית מסרר נולדה למשפחה יהודית-ליטאית. אביה, מיכאיל מסרר, היה רופא שיניים, אב לעשרה ילדים שנקראו כולם בשמות תנכ"יים: פנינה, עזריה, מתניה, רחל, אסף, אלישבע, שולמית, עמנואל, אבינדב ואראלה.
שולמית מסרר, אחיה עזרי אזארין (שחקן), אחותה רחל מסרר ואחיה אסף מסרר (רקדן בלט וכוריאוגרף), התפרסמו כולם והעמידו שושלת של רקדני בלט ומנהלי בלט ידועי שם.
שולמית החלה ללמוד בגיל 8 בבית הספר לבלט של מוסקבה אצל וסילי טיחומורוב ואליזבת גרדט ורקדה בתיאטרון בולשוי משנת 1926 עד 1950. ב-1929 קודמה למעלת פרימה בלרינה של בלט בולשוי ושמרה על מעמדה זה למשך 25 שנים. ב-1933 היו היא ואחיה אסף מסרר לרקדנים הסובייטיים הראשונים שיצאו למסע הפעות במערב אירופה. מסרר גם עסקה כל חייה בשחייה והחזיקה בשיא הסובייטי בשחיית חתירה ל-100 מטרים בין השנים 1927 ל-1930.
לאחר שאחותה רחל מסרר נאסרה בטיהורים הגדולים, אימצה שולמית כחוק את בתה של רחל מאיה פליסצקאיה, ואימנה אותה להיות לאחת הבלרינות הגדולות מאז ומעולם. מ-1950 עד 1980, פעלה גם כמנהלת בלט ומורה בבולשוי. אחיה גידל את אחיינם, אחיה הצעיר של מאיה, אלכסנדר פליסצקי. מאז 1961, עשתה שולמית חלק גדול מן הזמן בטוקיו, שם למדה יפנית ומילאה תפקיד חשוב בייסוד הבלט של טוקיו. שולמית מסרר הייתה גם דודתו של שחקן התיאטרון בוריס מסרר באמצעות אחיה אסף.
בשנים 1978 ן-1979, לימדה מספר רב של תלמידים בקונסרבטוריון הממלכתי של אנקרה (כיום חלק מאוניברסיטת האסטפה בטורקיה. השפעתה עיצבה את חייהם של הרבה רקדנים ורקדניות טורקים.
ב-1980, בגיל 72, ערקה לבריטניה, שם המשיכה לעבוד כמאמנת מבוקשת מאוד.
מצעד השירים מתחת להוט 100
מצעד השירים מתחת להוט 100 (באנגלית: Bubbling Under Hot 100) הוא מצעד שירים של מגזין בילבורד, אשר מפרסם 25 שירים נוספים אשר לא הצליחו להיכנס למצעד הבילבורד הוט 100 (המצעד המרכזי בארצות הברית). בעבר, נקרא מצעד הסינגלים מתחת להוט 100 (באנגלית: Bubbling Under Hot 100 Singles).
המצעד מתבסס על מכירות נקיות (פיזיות ודיגיטליות), נתוני סטרימינג (מפלטפורמות כמו ספוטיפיי, אפל מיוזיק ויוטיוב) והשמעות ברדיו. בשנים הראשונות של המצעד הוא הציג 15 שירים בלבד אך בשנות ה-60 הציג 36 שירים. בהמשך, בין 1974 ל-1985, המצעד האמריקאי הרשמי הציג 700 שירים ולכן מצעד זה הופסק לגמרי. מאז 1992, המצעד חזר להציג שוב 25 שירים.
היסטוריית המצעד
המצעד נוסד לראשונה ב-1 ביוני 1959, בשם "Bubbling Under the Hot 100". הוא הציג 15 שירים והוצג כ-"מצעד שחוזה את השירים שייכנסו אל תוך מצעד הבילבורד הוט 100" על פי בילבורד. השיר "A Prayer and a Juke Box" היה השיר הראשון שנכנס למצעד, והוא שייך ללהקת ה-Little Anthony and the Imperials.
המצעד התקיים עד קיץ 1985 ולאחר מכן הופסק עד דצמבר 1992, כאשר פורסם רק שלוש פעמים במהלך הזמן הזה.
שיטת איסוף ורישום נתונים
מקום המצעד ועד שנת 1985, היה הוא מבוסס על השמעות בתחנות רדיו, על מכירות פיזיות, על פי דיווחים מבעלי תחנות רדיו ובעלי חנויות ועל שקלול הפוטנציאל של השיר להיכנס למצעד הבילבורד הוט 100 עצמו. בשנת 1992, נוצרה חברת נילסן סאונדסקאן אשר אספה את נתוני המכירות וההשמעות ברדיו באופן מסודר ודיווחה לבילבורד על הנתונים. מקום המצעד ועד אוגוסט 1961, כל השירים תורגמו ממספר 1 והלאה.
מ-1961 ועד 1985, כל שיר במצעד דורג מהמספר 101 כהמשך למצעד האמריקאי הרשמי שכלל 100 שירים, אך מ-1985 המספור חזר לקדמותו. שירים שכבר הופיעו במצעד הבילבורד הוט 100 אך ירדו ממנו לא מדורגים במצעד זה, אך עשויים להיכנס אליו מחדש במועד מאוחר יותר. למשל, אם שיר בשבוע אחד היה במצעד הבילבורד הוט 100 ושבוע לאחר מכן יצא ממנו, הוא לא ייכנס למצעד זה, אך בשבוע השלישי שלו הוא יכול להיכנס למצעד זה.
Bada (מערכת הפעלה)
באדה (Bada) היא מערכת הפעלה לסמארטפונים בסיסיים של סמסונג. היא נמצאת על סדרת הטלפונים Wave (וויב) של סמסונג שהוכרזה ב-2010 (תחילה עם ה-Wave, אחר כך ה-Samsung Wave II S8530 ב-2011, דגמים קטנים וה-wave 3).
סדרת ה-Wave ומערכת ההפעלה באדה הפסיקו להתפתח וסדרת ה-Wave נעצרה במכשיר ה-Wave 3 בשנת 2011 ובגרסה 2.0 של באדה.
סמסונג הודיעה כי תשלב את באדה עם מערכת ההפעלה החדשה שלה -Tizen.
אפיזודס
אפיזודס (באנגלית: Episodes - "פרקים") היא קומדיית מצבים בריטית-אמריקאית שנוצרה על ידי דייוויד קריין וג'פרי קלאריק והופקה על ידי Hat Trick Productions. הבכורה הטלוויזיונית של הסדרה בארצות הברית הייתה ב-9 בינואר 2011. עלילת הסדרה מתמקדת בזוג נשוי, גבר ואישה בריטיים, יוצרים של סדרת קומדיה מצליחה בטלוויזיה הבריטית, שנוסעים להוליווד כדי ליצור גרסה אמריקאית לסדרה שלהם, עם תוצאות הרסניות. בסדרה מככב מאט לה-בלאנק, ששיתף פעולה בעבר עם קריין, מיוצרי קומדיית המצבים הפופולרית "חברים".
ב-10 ביוני 2015, הוכרז כי שואוטיים חידשה את הסדרה, ובמהלך 2016 יחלו בלונדון צילומי העונה החמישית. תחילה פורסם כי עונה זו תכלול 9 פרקים. בהמשך נודע כי העונה החמישית תהיה האחרונה בסדרה, ותכלול 7 פרקים. עונה זו עלתה שידור ב-20 באוגוסט 2017 ופרק הסיום שודר ב-8 באוקטובר באותה שנה.
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות מצד מבקרי הטלוויזיה, שכללו תשבחות להופעותיהם של כוכבי הסדרה סטיבן מנגאן, טמזין גרג ולה-בלאנק. על הופעתו בסדרה, לה-בלאנק זכה בפרס גלובוס הזהב, עבור השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית. כמו כן, היה מועמד ארבע פעמים לפרס אמי לבידור בפריים טיים.
תקציר העלילה
שון ובוורלי לינקולן, זוג בריטים הנשוי באושר, זוכים בפרס באפט"א לטלוויזיה על סדרת הסיטקום הבריטית המצליחה שיצרו, "הילדים של ליימן". לאחר זכייתם, פונה אליהם מרק לפידוס, מנהל ערוץ טלוויזיה אמריקאי, ומשכנע אותם לעבור להוליווד, וליצור מחדש את סדרתם עבור קהל הצופים האמריקאי. למורת רוחם, מנהלי הערוץ כופים עליהם שינויים ביצירתם, ובין השאר - מכריחים אותם ללהק את מאט לה-בלאנק לתפקיד הראשי, בניגוד לרצונם.
בין השלושה מתפתחת מערכת יחסים מורכבת, כך שבעוד שון ומאט מתיידדים והופכים לחברים, מאט ובוורלי בעיקר מתעמתים ומסתכסכים זה עם זו. במקביל, השינויים התכופים בתסריט, ביחד עם לחצים אחרים מצד הערוץ, יוצרים לקשיים בחיי הנישואין של שון ובוורלי.
עונה 1
שון ובוורלי עוברים להוליווד, ליצור פיילוט אמריקאי לסדרתם הבריטית המצליחה. בעקבות לחצים מצד מנהלי ערוץ הטלוויזיה, לדמות הראשית מלוהק מאט לה-בלאנק, והם נאלצים לבצע שינויים רבים בתסריט על מנת להתאים את הסדרה למידותיו. לאחר השלמת הצילומים, מנהלי הערוץ מודיעים שהם אינם מרוצים מהפיילוט. בוורלי חושדת ששון בוגד בה, ושוכבת עם מאט. מאט מתוודה בפני שון ששכב עם בוורלי, ושון מודיע לבוורלי שהוא מעוניין להיפרד ממנה. בדיוק באותה הרגע, הם מתבשרים שהערוץ החליט בסופו של דבר לשדר את הסדרה - כלומר, השלושה יאלצו להמשיך לעבוד יחד.
עמיקם אהרוני
עמיקם אהרוני (5 באוגוסט 1929 – 21 בינואר 2002) היה פיזיקאי ישראלי, עמית מחקר בכיר באוניברסיטת אוקספורד ופרופסור במכון ויצמן למדע.
קורות חיים
אהרוני נולד בצפת. בשנת 1953 סיים את התואר השני בפיזיקה באוניברסיטה העברית. בשנת 1957 סיים את דוקטורט בפיזיקה במכון ויצמן. התזה שלו עסקה באלמנטים של זיכרון מגנטיסטי. עבודת הפוסט-דוקטורט שלו עם ג'ון ברדין הביאה אותו לאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין בשנים 1958–1959. בשנים 1971–1972, 1977–1978, וב-1992 היה עמית מחקר בכיר במחלקה למטלורגיה באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1972 הועלה לדרגת פרופסור במחלקה לאלקטרוניקה במכון ויצמן, ובשנת 1978 מונה לפרופסור לריצ'רד קרונשטיין למגנטיות תאורטית.
הילדה היין
הילדה קת'י היין (נולדה ב-6 באפריל 1951) היא פוליטיקאית, אקטיביסטית ומחנכת, אשר כיהנה מינואר 2016 ועד ינואר 2020 כנשיאת איי מרשל. כיהנה בעבר כשרת החינוך. היא גם הדוקטור הראשון במדינה. היין היא האישה הראשונה באיי מרשל אשר נבחרה לכהן כנשיאה והאישה הרביעית באוקיאניה שעומדת בראש מדינה (לאחר ג'ני שיפלי והלן קלארק בניו זילנד וג'וליה גילארד באוסטרליה). היין היא גם אחת משלוש הנשים היחידות בפרלמנט (מתוך 33 נציגים).
קריירה
בשנים 1975–1982 עבדה היין כמורה וכיועצת בתיכון במג'ורו. ב-2000 ייסדה את ארגון הנשים הלאומי "WUTMI".
היין כיהנה גם כשרת החינוך.
בסוף ינואר 2016, אחרי שערקה ממפלגתה יחד עם השר לשעבר תומאס היין וווילבור היין, שהצטרפו לקואליציה, נבחרה והושבעה היין לנשיאת המדינה. כמועמדת בלעדית היא קיבלה כ-24 קולות, אל מול שישה נמנעים ושלושה נעדרים מבין 33 חברי הפרלמנט. ב-28 בינואר 2016, הושבעה לתפקיד ובכך החליפה את הנשיא הקודם קסטן נמרה שהופל בהצעת אי-אמון, שבועיים לאחר השבעתו לתפקיד.
תום שובל
תום שובל (נולד ב-8 בספטמבר 1981) הוא תסריטאי ובמאי קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה
תום שובל נולד לשרית ויצחק (איקי) שובל בפתח תקווה ובה גדל. למד במגמת הקולנוע של תיכון עירוני א', תל אביב, אותה סיים בהצטיינות. בשנת 1995, בהיותו נער, השתתף בתוכנית זאפ לראשון וראיין את איגי וקסמן יחד עם נועה קולר. בצה"ל שירת ביחידת ההסרטה של מז"י (מפקדת זרוע היבשה) ושימש כמפקד בקורס וידאו של צה"ל. בתקופת שירותו הצבאי ייסד יחד עם חמישה חברים במאים בני גילו (אדם סנדרסון, יהושע סימון, מיכאל הנגבי, דניאל אדר ואורן שי) את קבוצת "באבון" – קבוצת יוצרים העושה סרטים באופן עצמאי וללא תמיכה ממסדית. הם קיבצו סרטים קצרים שעשו והקרינו אותם בסינמטק תל אביב. אחד מהסרטים הקצרים היה "ואן גוך בתל אביב" (16 דקות), בבימויו של שובל. בנוסף לכך ביים וידאו קליפים רבים וזוכי פרסים, ביניהם ללהקת מוניקה סקס, לג'ירפות ועוד.
נבחר כאחד היוצרים המבטיחים של הקולנוע הישראלי על ידי ועדה מיוחדת של סינמטק חולון (2008) וכן על ידי עיתון "הארץ".
שובל נרשם ללימודים בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה. למד חמש שנים וסיים בהצטיינות יתרה. במהלך לימודיו ביים שני סרטים קצרים: "הלב הרעב" וסרט הגמר שלו "פתח תקווה". שניהם השתתפו בפסטיבלים רבים וזכו בפרסים. לאחר סיום לימודיו בסם שפיגל, החל לעבוד על סרטו העלילתי הראשון באורך מלא, "הנוער". הסרט הוא קופרודוקציה ישראלית-גרמנית ובתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות - פרויקט קולנוע, יונייטד קינג וערוץ ארטה. הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-10 בפברואר 2013 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
הוא כותב-שותף של התסריט עם הבמאים מיכל ברזיס ועודד בן נון לסרט "איה" (40 דקות) בכיכובה של שרה אדלר. הסרט הוקרן בהקרנות מסחריות בקולנוע לב בשנת 2012.
יוצר וכותב במשותף עם דני רוזנברג של הסדרה "ג'וני ואבירי הגליל" (2015) ל-YES. ובנוסף שימש כתסריטאי באופרת הסבון "בובות" ב-HOT.
כתב על קולנוע במקומון "העיר" ובכתב העת "מטעם" - כתב עת לספרות ומחשבה רדיקלית. כותב ברבעון "סינמטק" וכן מכותבי ועורכי העיתון "מערבון", כתב עת לקולנוע בהוצאת האקדמיה החופשית. כותב לכתב העת המקוון "תקריב" וכן במגזין "טיים אאוט תל אביב".
שובל הוא הישראלי הראשון שנבחר למיזם האמנות של חברת רולקס בשבע שנות פעילותו (ב-2014). המיזם שם לעצמו למטרה לאפשר דיאלוג מקצועי ואמנותי של אמנים מבטיחים עם אמנים מנוסים ובעלי שם בתחומם, ובכך להנציח מסורת רבת שנים של אמן ובן טיפוחים. לכל מחזור נבחרים שמונה אמנים בתחילת דרכם, מתחומי אמנות שונים ומכל רחבי תבל, על ידי צוות יועצים מקצועי. המנטור של שובל בתוכנית היה הבמאי אלחנדרו גונסלס איניאריטו.
סרטו השני באורך מלא הסירו דאגה מלבכם זכה בפרס הסרט הישראלי העלילתי הטוב ביותר פסטיבל הקולנוע ירושלים 2021. את התסריט לסרט כתב שובל יחד עם אחיו דן שובל. מאחורי הסרט עומדים רשימה ארוכה של מפיקים, ובינם גונסלס איניאריטו ובמאי הסרט הארטיסט מישל חזנוויצ'וס. כוכבת הסרט הארטיסט ברניס בז'ו משחקת בסרט בתפקיד הראשי.
בשנת 2021 יצר וביים את הסדרה "הד קולך" עבור תאגיד השידור הישראלי כאן 11.
קישורים חיצוניים
מאמרים והרצאות של שובל
הטובים לתקשורת
הטובים לתקשורת הוא מאמר שכתב אורי אורבך, והופיע בספטמבר 1987 (טבת תשמ"ז) בכתב העת "נקודה". המאמר פנה לצעירי הציונות הדתית ומטרתו הייתה לשכנעם להתגייס לשירות חובה בכלי התקשורת הצבאיים. במאמר הביע אורבך את השקפת עולמו על מעורבות הציונות הדתית בחברה הישראלית בכלל ובתקשורת הישראלית בפרט. המאמר נכתב על רקע התנגדותו של אורבך לתפיסה שרווחה בציונות דתית באותה עת, ולפיה בני המגזר האיכותיים ביותר מיועדים לשירות צבאי משמעותי ביחידות קרביות. אורבך טען כי אנשי המגזר הדתי-לאומי דרושים בתקשורת לא פחות מאשר בצבא הקרבי. כותרת המאמר היא פרפרזה על הסיסמה "הטובים לטיס".
תוכן המאמר
את המאמר פותח אורבך בפנייה לצעירי המגזר. בפנייתו הוא מתאר את התפיסה שהייתה מצויה אז במגזר, על-פיה אנשי המגזר צריכים לבצע את מעשיהם ללא התחשבות בשאר הציבור הישראלי. הוא מלגלג על החינוך בישיבות-התיכוניות, שהוא מנותק מהמציאות ואינו מותאם למצב שהיה קיים אז. אורבך מתאר מצב, שבו המגזר הדתי-לאומי אינו מביע את דעתו בתקשורת למעשה הוא מנתק את דעותיו משאר הציבור הישראלי תוך ויתור ונתינת במה מלאה לחברה החילונית ולדעותיה. הוא הציג את חשיבות התפקידים שפעמים רבות מוצגים דווקא כשוליים בגופי התקשורת והתנגדות לתפיסה לפיה לשדרן ולעורך חשיבות נמוכה. הוא אף מדגים כיצד המראיין יכול להטות את השיחה על-פי תפיסת עולמו, והסביר כיצד ניתן לשנות את המצב הקיים דאז בתקשורת ובו הציונות הדתית הייתה בעיקר מותקפת ומתגוננת למצב שבו עיתונאים מהציונות הדתית יתקפו חבר הכנסת מהשמאל. בעיקר הוא מביא התנגדות לתפיסת השמאל ביחסו כלפי טרור ויחסים עם הפלסטינים וערביי ישראל. בהמשך מבקש אורבך ממחנכים ואנשי המגזר להעלות את המודעות לחשיבותה של העיתונות בכל תחומי החיים. אורבך מגדיר הסיבה שאין די דתיים לאומיים בתקשורת ב"פחד במה" ו"ביישנות". הוא קורא להם לפנות לעיתונים כחלוצים בתחום שיציגו את השקפת עולמם ללא חשש.
השפעה
למאמר הטובים לתקשורת השפעה מכוננת בציבור הדתי-לאומי. עיתונאים מהציונות הדתית, כמו עמית סגל, חנוך דאום ועוד, חשפו כי מאמר זה גרם להם לפנות לקריירה עיתונאית. מאז פרסום המאמר חל שינוי תודעתי באופי נוכחותה של הציונות הדתית, שהפכה מעורבת יותר בתקשורת הכללית.
באוגוסט 2018 שרת המשפטים, איילת שקד חברת מפלגתו של אורבך במפלגת הבית היהודי, הקריאה מעל דוכן הכנסת את מאמרו של אורבך ופנתה לציבור החרדי בקריאה להצטרף ולהשתלב בכלי התקשורת הכללית.
דיסקוגרפיה של אבבא
הדיסקוגרפיה של להקת הפופ השוודית ABBA כוללת שמונה אלבומי אולפן, שני אלבומי הופעה, שבעה אלבומי אוסף, שלושה מארזים, ארבעה אלבומי וידאו, שבעים ושלושה סינגלים, ושלושים ושלושה קליפים. רשימה זו אינה כוללת חומר סולו של חברי הלהקה.
הלהיטים הגדולים ביותר של ABBA ברחבי עולם מרשימת הסינגלים שלה הם "Dancing Queen" ו"Fernando", ו-Arrival הוא אלבום האולפן הנמכר ביותר שלה.
אלבום האוסף Gold: Greatest Hits (1992), הפך לאחד האלבומים הפופולריים ביותר בעולם, עם מכירות של מעל 28 מיליון עותקים.
האלבום החדש, Voyage, צפוי לצאת ב-5 בנובמבר 2021.
חברי ABBA היו אנייטה פלטסקוג, אנני-פריד לינגסטד (הידועה בשם "פרידה"), בני אנדרסון וביורן אולבאוס.
HLA
HLA (ראשי תיבות של: High-Level Architecture) הוא שמה של ארכיטקטורת ביזור סימולציה על פני מחשבים מרובים. בעזרת HLA, סימולציות ממוחשבות יכולות לבצע יחסי גומלין ביניהן, כמו להעביר מידע ולסנכרן פעולות, עם מחשבים אחרים, ללא תלות בפלטפורמה המרוחקת. אינטראקציה בין שתי פלטפורמות מבוצעת דרך שרת RTI (ראשי תיבות של Run-Time Infrastructure באנגלית). HLA הוא סטנדרט אינטר-אופרבילי לסימולציות מבוזרות ומשמש לאימון, ניתוח והנדסה בתחומים רבים, צבאיים ואזרחיים. הוא משמש סטנדרט ארכיטקטורי עבור סימולציות במשרד ההגנה האמריקאי (ה-DOD).
מושגים טכניים
HLA מורכב ממושגי היסוד הללו:
חמשת המונומנטים
חמשת המרוצים הם:
אינטגרל לבג
באינטגרל לבג מחושב השטח באמצעות התמונה של הפונקציה ולא באמצעות התחום שלה. היתרון בגישה זו הוא שלרוב התמונה של הפונקציה פשוטה יותר ו"פתולוגית" פחות מתחום ההגדרה של הפונקציה. כלומר, עבור פונקציות שתחום ההגדרה שלהן מסובך והתמונה שלהן פשוטה, ניתן לעיתים לחשב את אינטגרל לבג אך לא את אינטגרל רימן, ולעיתים ניתן לחשב את אינטגרל רימן הלא אמיתי אך לא את לבג.
מבוא
אינטגרציה היא פעולה מתמטית שבאופן אינטואיטיבי אפשר לתארה כחישוב השטח הכלוא בין העקומה לבין ציר ה־x. ארכימדס הצליח לבצע אינטגרציה במקרים מסוימים אחדים, אך לא פיתח שיטה כללית לאינטגרציה. במאה ה-17 פיתחו אייזק ניוטון וגוטפריד וילהלם לייבניץ (כל אחד בנפרד) שיטה לביצוע אינטגרציה, המבוססת על כך שאינטגרציה היא הפעולה ההפוכה לגזירה. את תוצאתם ניסחו במשפט היסודי של החשבון הדיפרנציאלי והאינטגרלי, המתאר את הקשר בין אינטגרל לנגזרת, ונותן נוסחה לביצוע אינטגרציה עבור מחלקה גדולה של פונקציות. שיטתם של ניוטון ולייבניץ לא הייתה מבוססת על הגאומטריה, אלא על חשבון אינפיניטסימלי - תחום שבתקופתם לא היה מבוסס מבחינה לוגית. כך, ההוכחות שכתבו לא היו ריגורוזיות והכילו סתירות (ראו גם: אינפיניטסימל).
במאה ה-19 פיתח אוגוסטין לואי קושי תורה ריגורוזית של גבולות והעניק בסיס מוצק לחשבון אינפיניטסימלי. ברנהרד רימן לקח את המנגנון של קושי ובאמצעותו הגדיר את האינטגרל באופן ריגורוזי, הגדרה שנודעה כאינטגרל רימן. רימן חילק את השטח שמתחת לעקומה למלבנים קטנים, שרוחבם קטן באופן שרירותי וגובהם תלוי בערכה של הפונקציה בתוך הקטע המגדיר את בסיס המלבן. אינטגרל רימן הוא גבול סכום שטח המלבנים כאשר רוחב המלבן שואף לאפס. כלומר:
עם זאת, רימן גילה שקיימות פונקציות שעבורן לא קיים גבול של סדרת שטחי המלבנים. על כן, לא היה ניתן לחשב עבורן אינטגרל רימן. לפונקציות כאלה קראו פונקציות שאינן אינטגרביליות לפי רימן. בעקבות תגלית זו נקטו מתמטיקאים כמה גישות לטיפול בבעיה:
לבג נקט בגישה השלישית, אך גם סיפק אפיון מלא לפונקציות שהן אינטגרביליות רימן: פונקציה היא אינטגרבילית רימן אם ורק אם היא חסומה וקבוצת נקודות אי-הרציפות שלה היא בעלת מידה אפס. כלומר, כאשר יש לפונקציה "יותר מדי" נקודות אי-רציפות, לא ניתן לחלק את תחום הפונקציה למלבנים בהם התמונה אחידה יחסית, ואז אינטגרל רימן לא מוגדר.
בחישוב אינטגרל לבג מופיעה סכימה שונה מזו המופיעה באינטגרל רימן. באינטגרל רימן מותאם לכל קטע הגובה שלו (שהוא ערך שמקבלת הפונקציה בו). לעומת זאת, באינטגרל לבג מתייחסים דווקא לטווח הערכים של הפונקציה. לכל ערך שהפונקציה מקבלת מתאימים את המידה של קבוצת הנקודות בתחום המקבלת ערך זה. כלומר:
באופן פורמלי, ראשית מקרבים את הפונקציה f על ידי סדרה של פונקציות פשוטות (פונקציות המקבלות מספר סופי של ערכים, כלומר סכום של פונקציות מדרגה). הסדרה נבנית כך שהקירוב של f הולך ומשתפר. אינטגרל לבג של פונקציה פשוטה הוא סכום סופי והוא קל לחישוב. האינטגרל של f ייקבע כגבול של האינטגרלים של הפונקציות הפשוטות, כאשר הוא קיים. את תהליך הבנייה נפרט להלן.
כלומר, כל פונקציה חסומה ואינטגרבילית רימן היא אינטגרבילית לפי הגדרת לבג. למעשה, אינטגרל לבג קיים לכל הפונקציות המדידות. זו אומנם מחלקה רחבה יותר מהפונקציות שהן אינטגרביליות רימן, אך קיימות פונקציות שאינן אינטגרביליות לפי לבג. לפונקציות אינטגרבילית הן לפי רימן והן לפי לבג ישנו ערך זהה לשני סוגי האינטגרלים. כמו כן, ערכו של אינטגרל לבג זהה לערך אינטגרל רימן גם ברוב המקרים של אינטגרלים לא אמיתיים אך לא בכולם - למשל באינטגרלים שאינם מתכנסים בהחלט כמו אינטגרל דיריכלה. אינטגרל הנסטוק הוא כללי יותר משני סוגי האינטגרלים, וממנו אפשר להסיק גם את אינטגרל רימן וגם את אינטגרל לבג.
בניית אינטגרל לבג
בסעיף זה מוסברת בניית אינטגרל לבג והרעיון שבבסיסה. מומלץ לקרוא על אינטגרל רימן ואת מידת לבג לפני שקוראים קטע זה.
אינטגרל לבג של פונקציות פשוטות חיוביות
פונקציה פשוטה היא פונקציה שמקבלת מספר סופי של ערכים, כלומר, הטווח שלה הוא קבוצה סופית. כל פונקציה פשוטה (שהמציינים שלה הן על קבוצות מדידות) היא פונקציה מדידה.
תהי פונקציה פשוטה, כאשר X הוא תחום ההגדרה שלה. לכל ערך בטווח של הפונקציה המקורית מתאימים את מידת לבג של הקבוצה  (קבוצת כל האיברים שערך הפונקציה f בהם הוא y). אינטגרל לבג של f מוגדר להיות כאשר E היא התחום עליו מתבצעת האינטגרציה, והוא מתוך תחום ההגדרה של f. עבור פונקציה פשוטה הטווח הוא סופי, ולכן הסכום סופי. כך, כל עוד ו-f מקבלת ערכים סופיים בלבד, הסכום יתכנס. במקרה בו ו-y=0 מכפלת שניהם מוגדרת להיות אפס.
מכיוון ש-f מקבלת רק מספר סופי של ערכים, אפשר להציגה כ-,כש-y_k הוא ערך שהפונקציה מקבלת, \ A_k הוא הקבוצה שעליה הוא מתקבל, ו-1_{A_k}(x) הוא הסימון לפונקציה מציינת של A_k. כך, מההגדרה לעיל אינטגרל לבג של הפונקציה \ f לפי המידה \ m יהיה.
עבור פונקציה פשוטה רציפה למקוטעין, הגדרה זו מתלכדת עם אינטגרל רימן ומתקבלת אותה התוצאה. היתרון בגישה זו הוא שהשימוש במידה מתייחס לכל המלבנים שהם בעלי גובה y_k כמאוחדים למלבן אחד, שאורך בסיסו הוא. בפונקציה המקורית, מלבנים בעלי אותו גובה יכולים להיות מפוזרים לאורך כל תחום ההגדרה ולא להיות בדבוקה אחת. ניתן לפזר את המלבנים באופן שהגבול של אינטגרל רימן לא קיים עבורם. ברם, באינטגרל לבג, כאשר האורך הכולל של בסיסי כל המלבנים שגובהם הוא y מחושב באמצעות מידת לבג - מידת הפיזור איננה משנה, אלא רק המידה הכוללת. פונקציית המידה "חזקה" מאוד ויכולה לטפל בקבוצות פתולוגיות כגון קבוצת קנטור, קבוצת כל המספרים האי-רציונליים וכדומה.
דוגמה: פונקציית דיריכלה
פונקציית דיריכלה היא פונקציה בקטע [0,1] המוגדרת באופן הבא: כלומר,
לפונקציה זו אין אינטגרל במובן רימן, שכן בכל קטע - לא משנה כמה קטן - תמיד קיימים גם מספרים רציונליים וגם מספרים אי-רציונליים ולכן לא ניתן להגדיר מלבנים כך שתמונת הפונקציה עליהם אחידה פחות או יותר. לכן, הגבול בהגדרת אינטגרל רימן אינו מתכנס.
לעומת זאת, חישוב אינטגרל לבג של פונקציית דיריכלה הוא מיידי. המידה של המספרים הרציונליים בקטע [0,1] היא אפס. המידה של הקטע [0,1] היא 1. לכן המידה של קבוצת המספרים האי-רציונליים בקטע [0,1] היא 1. מכאן, לפי ההגדרה:
הכללה לפונקציות מדידות אי-שליליות כלשהן
לפונקציות אלה, התמונה איננה בהכרח סופית. ההכללה של אינטגרל לבג עבורן מתבצעת על ידי קירוב הפונקציה באמצעות סדרה מונוטונית של פונקציות פשוטות, חישוב האינטגרל עבור הפונקציות הפשוטות ומעבר לגבול תוצאות האינטגרל. באופן פורמלי, בהינתן סדרת פונקציות פשוטות אי-שליליות \phi_n המתכנסת במידה שווה ובאופן מונוטוני ל-f, אינטגרל לבג על f מוגדר להיות גבול האינטגרלים על סדרה זו.
הגדרה שקולה, אך פשוטה יותר ונוחה יותר: תהי פונקציה מדידה ואי-שלילית. נגדיר את אינטגרל לבג של f להיות.
הכללה לפונקציות מדידות כלשהן
כדי לטפל בפונקציה שיכולה להיות גם חיובית וגם שלילית, מחלקים את הפונקציה לשני חלקים: כך, מתקיים ש:
ואז אינטגרל לבג מוגדר להיות:
ככלל, ייתכן שתוצאת אחד האינטגרלים באגף ימין תהא אינסוף; במקרה בו אחד האינטגרלים הוא אינסופי והשני סופי, האינטגרל הכללי מוגדר להיות פלוס או מינוס אינסוף (בהתאם לסימן שלפני האינטגרל שמתבדר). כאשר שני האינטגרלים באגף ימין מתבדרים, אינטגרל לבג אינו מוגדר.
תכונות אינטגרל לבג
באופן כללי, אינטגרל לבג מקיים את כל התכונות של אינטגרל רימן בנוגע לאלגברה של אינטגרלים. בנוסף לתכונות אלה מתקיימות גם מספר תכונות מיוחדות, הנובעות מתורת המידה ומהשימוש במידה להגדרת האינטגרל.
טיסה 655 של איראן אייר
טיסה 655 של איראן אייר (IR655) הייתה טיסת נוסעים שהופלה בשוגג ב-3 ביולי 1988 מעל מצר הורמוז על ידי סיירת של הצי האמריקני. כל הצוות והנוסעים בטיסה, כולל 66 ילדים, מתו.
המטוס בטיסה זו, איירבוס A300B2-203, היה בדרכו מנמל התעופה של בנדר עבאס בדרום איראן לנמל התעופה הבינלאומי דובאי.
רקע
בספטמבר 1980 החלה מלחמת איראן–עיראק. במהלך המלחמה תקפו האיראנים מכליות נפט של כווית, מה שגרם להתערבותה של ארצות הברית במלחמה.
התקרית
המטוס המריא בשעה 10:17 שעון מקומי. הטיסה הייתה אמורה להימשך 28 דקות. המטוס עלה לגובה 14,000 רגל (4,300 מטר), גובה נמוך יחסית לטיסה סילונית מסחרית. הטייס היה מוחסן רזאיאן (Mohsen Rezaian), טייס ותיק עם יותר מ-7,000 שעות טיסה.
במימי המפרץ הפליגה באותה תקופה הסיירת האמריקנית וינסנס. צוות הספינה היה דרוך, בעקבות תקרית שאירעה ב-17 במאי 1987, בה ירו מטוסי חיל האוויר העיראקי טילי אקסוסט לעבר סיירת אמריקנית אחרת (באירוע זה נהרגו 37 אנשי צוות הספינה).
טיסה 655 נקלטה במכ"ם האונייה, וצוות האונייה חשב בטעות שמדובר במטוס F-14 של חיל האוויר האיראני המתכונן לתקוף את הספינה. קפטן האונייה ויליאם רוג'רס (William C. Rogers III) הורה להפיל את המטוס. שני טילי קרקע-אוויר RIM-66 Standard נורו לעבר המטוס. רק לאחר הפגיעה הבין צוות הספינה את הטעות.
לאחר התאונה
מחקירת האירוע התברר כי צוות האונייה ניסה ליצור קשר עם מטוס האיירבוס, ושידר אות חירום שבע פעמים. צוות המטוס לא הבין את המסר ולא השיב. בחקירה התברר גם כי מד מהירות הרוח במטוס טעה ב-50 קשר (93 קמ"ש), והמטוס סטה מנתיבו. עוד נבדקו בחקירה גם מכשירי המכ"ם של האונייה, והתברר כי לא היו בהם בעיות. עם זאת הוצבה טייסת של חיל האוויר האיראני בנמל התעופה של בנדר עבאס (משם המריא המטוס).
לאירוע הוקדש פרק בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "תעופה בחקירה".
מורנר בר
מורנר בר (במונטנגרית: КК Морнар Бар), היא קבוצת כדורסל מונטנגרית מהעיר בר שעל חוף הים האדריאטי, המשחקת בליגה המונטנגרית. בעבר השתתפה הקבוצה בליגה הבלקנית וביורופקאפ.
הקבוצה הוקמה בשנת 1974 והשתתפה בליגה היוגוסלבית/סרבית. ובליגה המונטנגרית שהוקמה בשנת 2006. לאחר פירוקה של המדינה המשותפת של סרביה ומונטנגרו. הקבוצה ביצעה איחוד עם היריבה העירונית "פרימורקה בר" בשנת 2006. בעונת 2010/11 הפסידה לקבוצת בודוצ'נוסט פודגוריצה בסדרת הגמר של האליפות.
הקבוצה השתתפה בעבר בליגה הבלקנית והישג השיא שלה הוא העפלה פעמיים לרבע הגמר.
בשנת 2008 עזבה הקבוצה את אולם "יוגוסלביה" הישן, המכיל 1,500 מקומות. והחלה לארח ב"היכל טופוליקה" המכיל 2,500 מקומות ישיבה.
הצפנת מקאליס
הצפנת מקאליס (באנגלית: McEliece Cryptosystem) היא מערכת הצפנה אסימטרית המבוססת על קוד תיקון שגיאות, שפותחה ב-1978 על ידי רוברט מקאליס (R.J. McEliece).
הרעיון הכללי הוא; בהינתן מחרוזת של k סיביות המקודדת למילת קוד בגודל n > k סיביות על ידי מקודד ידוע לכול של קוד ליניארי בינארי באורך n וממד k, אזי הטקסט המוצפן מיוצר על ידי החדרת t שגיאות אקראיות, כלומר הפיכת t סיביות (Bit flipping) במיקומים אקראיים במילת הקוד. אם t קטן בחצי לפחות ממרחק המינג של הקוד הליניארי של טקסט מוצפן נתון קיים רק טקסט גלוי יחיד המתאים לו שניתן לשחזור באמצעות קוד תיקון השגיאות. אך אם הפרמטרים n,k,t גדולים חילוץ הטקסט הגלוי מהטקסט המוצפן באמצעות תיקון שגיאות אינו מעשי אלא אם כן נתון מידע נוסף לגבי מבנה הקוד. ההבדל בפקטור העבודה בין קידוד מילת הקוד לבין תיקון השגיאות הוא הבסיס להצפנה האסימטרית שהציע מקאליס, המפתח הציבורי יהיה הקוד הליניארי והמפתח הפרטי יהיה המידע המאפשר את תיקון השגיאות בזמן פולינומי. מקאליס המליץ על שימוש בקוד תיקון שגיאות שנקרא "קוד גוֹפַּא בינארי" על שם ממציאו וולרי גופא (Valerii Goppa) מפני כמה סיבות, לקוד זה קיים אלגוריתם פענוח פולינומי יעיל וכן העובדה שקוד גופא מהווה מועמד טוב לפונקציה חד-כיוונית - קל לייצר קוד כזה אך קשה מאוד לזהות אותו.
הגדרות כלליות
כדי להקים מערכת הצפנת מקאליס, אפשר לפעול כדלהלן: בוחרים קוד גוֹפַּא שהוא פולינום שרירותי אי-פריק g(z) ממעלה t מעל השדה GF(2^m) ותת-קבוצה L של GF(2^m) עם הפרמטרים. כדי לקבל מרחק מינימלי גדול ככל האפשר רצוי שמספר השורשים של g(z) יהיה שווה למעלה שלו (נקרא separable). מכינים מטריצה יוצרת G של קוד גופא מסדר k\times n. לאחר מכן בוחרים מטריצה הפיכה (לא סינגולרית) S אקראית מסדר k\times k, ומטריצת תמורה P (מטריצה בינארית ריבועית המכילה בדיוק כניסה אחת שהיא '1' בכל שורה ואו בכל עמודה וכל היתר אפסים) מסדר n\times n ומחשבים את G^*=SGP. מפיצים את G^* ואת t כפרמטרים ציבוריים ושומרים בסוד את כל היתר. אם מישהו רוצה להצפין מסר כלשהו m באורך k סיביות, הוא בוחר וקטור שגיאות e באורך n במשקל t (שבו לכל היותר t קואורדינטות שונות מאפס), וההצפנה של m היא y=mG^*+e אותה הוא שולח למקבל. המקבל יכול לחשב עם הפרמוטציה הסודית P את: כאשר e' במשקל נמוך מ-t. עם אלגוריתם הפענוח של קוד גופא המקבל יכול לתקן את y' למילה m'=mS על ידי חישוב e'. כיוון שהמטריצה S הפיכה אפשר לחלץ את המסר על ידי m=m'S^{-1}.
כדי שהמערכת האמורה תהיה בטוחה ההמלצה של מקאליס הייתה לפני 25 שנה שהפרמטרים יהיו m=10 והפולינום g(z) הוא פולינום אי פריק מסדר t=50 ובמקרה זה ו-. אולם כדי לעמוד בהתקדמות הטכנולוגית שחלה ב-25 השנים האחרונות מומלץ כיום להשתמש בפרמטרים קצת יותר גדולים כמו n=2048,m=11 ומספר השגיאות בין 30 ל-120 והממד במקרה זה נע בין 1,718 ל-728. לסיכום המערכת היא:
דוגמה במספרים קטנים
לשם המחשה: אם נבחר השדה GF(2^4), הפולינום אי פריק ואז \alpha הוא אלמנט פרימיטיבי רק אם הוא מסדר 15. האלמנטים של תת-הקבוצה GF(2^4)^* הם החזקות של \alpha כאשר הקבוצה המתקבלת היא. קוד גופה מעל שדה זה יכול להיות עבור קוד זה n=12, t=2 ו-k צריך להיות. המרחק המינימלי הוא. בקיצור זהו קוד גופא בינארי עם הפרמטרים  ואפשר לתקן איתו עד שתי שגיאות. אם נבחר לדוגמה את המטריצות הבאות
והמסר להצפנה הוא m=(0,1,0,1) תחילה מחשבים את מוסיפים את וקטור השגיאה (שהוא וקטור המכיל אפסים למעט הפוזיציות השנייה והשלישית) ואז ההצפנה של m היא המקבל שרוצה לפענח את m מתוך y מחשב תחילה את yP^{-1} מהמטריצה P כתוצאה מהפעולה האחרונה השגיאות עברו לפוזיציות הרביעית והעשירית אחרי תיקון מתקבל ואז אפשר לפענח את הקוד על ידי כפל המטריצות הבא:
לכן והצעד האחרון הוא חישוב S^{-1}
קוד גופא בינארי
יהי m שלם חיובי ויהיו n ו-t שני פרמטרים כך שמתקיים n\le 2^m וכן t<n/m. קוד גופה בינארי המסומן \Gamma(L,g) מוגדר על ידי תת-קבוצה סדורה של השדה F_{2^m} מסדר n שנקראת תמיכה (support) ועל ידי פולינום מתוקן אי פריק  ממעלה t ללא שורשים ב-L הנקרא יוצר (generator). הווקטור ייקרא קוד גופא אם מתקיים
הביטוי קיים מאחר ש- הוא שדה. והמעלה t של הפולינום מהווה גבול תחתון ליכולת תיקון השגיאות של הקוד. הקוד המתואר ליניארי ולו ממד k\ge n-tm וכן מרחק מינימלי של 2t+1 לפחות לכן ניתן לשחזר עד t שגיאות.
פענוח אלגברי של קוד גופה
אם a הוא מילת קוד של \Gamma(L,g) ואם b=a+e עם e\in F_2^n בעל מרחק המינג t או פחות, המילים a ו-e ייחודיים בגלל b. קיים פולינום מתוקן יחיד \sigma(z) ב-F_{2^m} ממעלה לכל היותר t המקיים כאשר \omega(z) הוא פולינום ב-F_{2^m} ממעלה לכל היותר t-1. לפולינום \sigma(z) יש בדיוק t שורשים ב-L המתאימים לפוזיציות המכילות אחד בווקטור השגיאה e. תהליך הפענוח כולל את הפעולות הבאות: ישנן כמה וריאציות לפתרון נוסחת המפתח האמורה ביניהן אלגוריתם אוקלידס.
גרסאות נוספות
ב-1986 הציע נידריטר (Niederreiter) מערכת דומה בביטחונה שנקראת גרסה דואלית. גרסה נוספת שהוצעה מבוססת על קוד ריד-מולר. מקאליס ציין שהמערכת שלו אינה מתאימה לחתימה דיגיטלית ב-2001 הומצאה חתימה דיגיטלית מבוססת מקאליס.
גודל מפתחות
גודל המפתח הציבורי הוא כנראה חסרונה הגדול של המערכת והוא kn כאשר k הוא אורך המידע המיועד להצפנה ו-n הוא אורך הבלוק המוצפן. למשל לפי הפרמטרים המקוריים שהוצעו על ידי מקאליס גודל המפתח הציבורי הוא 536,576 סיביות. סנדריר הציע להפחית מגודל המפתח הציבורי בשיטה סיסטמטית. כלומר G=(I|U) כאשר I הוא מטריצת היחידה k\times k ו-U הוא מסדר. כך גודל המפתח מצטמצם ל-k(n-k) סיביות כי יש צורך לאחסן רק את הצד הימני (U), אך עדיין המפתח יהיה די גדול (בערך 262,000 סיביות).
ביטחון
הצפנת מקאליס מבוססת על שתי בעיות קשות בתורת הקודים האחת היא מקרה פרטי של בעיית "פענוח סינדרומי" שהוכח שהיא NP-שלמה; בהינתן מטריצה בינארית מסדר r\times n ו-a מילות קוד כלשהן ב-F_2^r הבעיה היא למצוא מילה e ב-F_2^n במשקל נמוך או שווה ל- כך שמתקיים He^T=s כאשר s הוא הסינדרום. הוכח על ידי ברלקמפ, מקאליס וטילבורג שהבעיה NP-קשה.
והבעיה שנייה היא בעיית זיהוי 'קוד גופא', כלומר בהינתן מטריצה בינארית מסדר r\times n לענות על השאלה האם היא מטריצת גופה. אפשר לתקוף את סכימת מקאליס בשתי דרכים. אחת היא 'התקפה מבנית' בה מנסים לשחזר את המפענח של הקוד הנוצר על ידי המפתח הציבורי G^* ומשם לשחזר את המפתח הפרטי G, אם היא מצליחה המערכת נפרצת לחלוטין. אפשר לסווג קודי שגיאות למחלקות שקילות, שני קודים באורך זהה ייקראו שקולים (שההפרש ביניהם הוא מילת קוד) אם קיימת בדיוק תמורה אחת באורך n המשנה קוד אחד לשני לכן הקוד C' שנוצר על ידי G^* והקוד הנוצר על ידי G נקראים שקולים. בהתקפה זו התוקף מנסה להשוות בין קודים כדי למצוא שקילות. אם נמצאה שקילות אפשר לשחזר את התמורה ביניהם על ידי אלגוריתם פולינומי שנקרא Support Splitting Algorithm (של ניקולס סנדריר 1999). תהליך זה הוא מעבר ליכולת הטכנולוגית הנוכחית עם הפרמטרים המקוריים של מקאליס כי התקפה מבנית מסוג זה דורשת בערך 2^{466} קודים כדי שתצליח. בהתקפה השנייה שנקראת התקפת פענוח התוקף מנסה לנחש את פענוח הקוד מבלי לפרוץ את המערכת עצמה. ההתקפה תלויה בפרמטרים של קוד תיקון השגיאות C', אורכו, הממד שלו ויכולת תיקון השגיאות (t). לפי הפרמטרים המקוריים של מקאליס התקפה כזו תתבצע עם 2^{64} פעולות בינאריות. מספר זה נמוך בהשוואה ליכולת הטכנולוגית הנוכחית אך הבעיה היא שכדי להעלות מספר זה יש צורך להגדיל את הפרמטרים וכיוון שהמפתח הציבורי מאוד גדול גם ככה זו בעיה.
מיהאי סקיי
מיהאי סקיי (במקור ספגטנר-Spagatner, בהונגרית: Székely Mihály; יאסברן, 8 במאי 1901 – בודפשט, 22 במרץ 1963) היה זמר אופרה יהודי-הונגרי (בס) זוכה פרס קושוט פעמיים, זוכה פרס האמן הדגול.
ביוגרפיה
מיהאי סקיי נולד במשפחה יהודית ואביו, שהיה צורף-סוחר, שינה את שמו מספגטנר לשם ההונגרי סקיי (פירושו סקלר). הוריו, כמו ארבעת אחיו, היו חובבי מוזיקה. הוא למד זמרה באופן פרטי אפילו בטרם סיים את לימודיו בתיכון בבודפשט. הופעתו הראשונה התקיימה בשנת 1920: הוא שר שירי עם על הבמה במועדון האורפאום. הוא המשיך את לימודיו אצל ד"ר גזה לאסלו ובגיל עשרים ושתיים חתם חוזה בבית האופרה של בודפשט. סקיי היה חבר בלהקת בית האופרה משנת 1923 ועד מותו בשנת 1963 (למעט בתקופת השואה), והופיע יותר מ-1,300 פעמים. טיטה רופו, בריטון איטלקי מפורסם, כשהאזין לתפקידו Sparafucile, סבר ש"מעולם לא שמע קול כל כך יפה".
בתקופת השואה במלחמת העולם השנייה ובמיוחד בתקופת שלטון מפלגת צלב החץ סקיי היהודי הסתתר אצל חבר כומר. אחרי המלחמה הזמין אותו אנטל דוראטי לדאלאס לשיר, אך עקב קשיים פוליטיים במהלך הסיור, הוא הגיע באיחור לחזרות, כך שהוחלף על ידי באסיסט אמריקאי צעיר יליד קנדה ממוצא יהודי, ג'ורג' לונדון (מקודם: בורנשטיין). בינואר 1946, חתם חוזה במטרופוליטן אופרה בניו יורק, שם הופיע 47 פעמים בין 1947 ל-1950, בעיקר באופרות של ריכרד וגנר (פפנר, מרקיז הרמן, המלך מרק, הונדינג).
בין השנים 1947–1949, בהזמנתו של אוטו קלמפרר, חזר לבית האופרה של בודפשט. לאחר מכן, השלטון הקומוניסטי הגביל את נסיעותיו למערב, אך הוא סייר בברית המועצות והגיע למספר מדינות אירופה. בשנת 1956 הוא שר בפסטיבל בהולנד את אחד הדמויות הגדולות ביותר שלו, טירת הנסיך כחול הזקן של בארטוק. בשנים 1957–1961 הופיע שנה אחר שנה בפסטיבל גליינדבורן, בעיקר בשירי מוצרט.
הוא היה אחד מזמרי האופרה המשמעותיים ביותר בתקופתו. מביצועיו, תפקידי הבס של אופרות מוצרט יוצאי הדופן. ג'. קנדי ציטט את סר רודולף בינג בגיליון "לה פוליה" באפריל 2002: "לא רק שמיהאי סקיי היה אחד מצלילי הבס העמוקים היפים ביותר של המאה, הוא הקסים את עמיתיו והיפנט את הקהל שלו בכישרון הבמה העצום והתפיסת התוכן שלו". הוא מת ב-1963 בבודפשט. לוח לזכרו הוקם בשנת 1964.
מורשתו הוצגה ב"מוזיאון יאס" ביאסברן, שם נשמר זכרו.
גימבאפ
גימבאפּ (בהנגול: 김밥, באנגלית: Gimbap) הוא מאכל קוריאני, העשוי מאורז מבושל ורכיבים נוספים מגולגלים בגים, רצועות של אצות מיובשות ומוגש כנגיסות פרוסות. הוא דומה מאוד לסושי היפני וככל הנראה נוצר בהשראתו.
תרגום מילולי של שם המאכל הוא אורז ואצה. לפני הופעת הגימבאפ התקיים מאכל דומה בשם בוֹקסאם (복쌈).
לעיתים קרובות המנה מהווה חלק מארוחה ארוזה, או דוסיראק, להיאכל בפיקניק, ואירועים בחוץ, והיא משמשת גם כארוחה קלה יחד עם דנמוג'י (צנון צהוב כבוש) וקימצ'י. גימבאפ הוא מזון מהיר פופולרי בקוריאה ובארצות אחרות, והוא ידוע כמזון נוח בגלל הניידות הגבוהה ועקב כך שאינו מכיל נוזלים כלל.
אנה דה מנדוסה, נסיכת אבולי
שנים ראשונות
אנה דה מנדוסה הייתה צאצאית למשפחת מנדוסה, אחת מהמשפחות המשפיעות ביותר בספרד באותה תקופה. היא הייתה הילדה היחידה מנישואי דייגו הורטאדו דה מנדוסה ודה לה סרדה, משנה למלך אראגון, ומריה קטלינה דה סילבה וטולדו. אנה נישאה בגיל שתים עשרה (בשנת 1552) לרוי גומס דה סילבה, לפי המלצת הנסיך פליפה, שהפך בהמשך למלך פליפה השני. אישה היה נסיך אבולי (עיר במחוז נאפולי באיטליה) ושר אצל המלך. ההתחייבויות המדיניות של רוי גומס גרמו לכך שהוא שהה באנגליה במהלך חמש שנות נישואיהם הראשונות, כך שהזוג נמצא בקרבה פיזית רק במשך שלושה חודשים.
אנה דה לה מנדוסה הייתה אחת מהנשים המוכשרות בתקופתה. על אף שאיבדה עין אחת, היא נחשבה לאחת מהנשים היפות ביותר בחצר המלכות הספרדי. בין התאוריות המוצעות לגבי אובדן עינה הימנית, התאוריה הכי נתמכת היא שהנסיכה נפצעה עוד בימי ילדותה מקצה של חרב כסף שהחזיק אחד מאנשי החצר, או באימון סיף. מידע זה אינו ודאי וייתכן שהייתה שתומת עין או פוזלת. על כל פנים, פגם זה לא הסיר ממעמדה המלכותי, והיא השפיעה רבות בחצר המלכות הספרדי.
לאחר מותו של רוי גומס דה סילבה
לאחר מותו הפתאומי של רוי גומס דה סילבה בשנת 1573, אנה נדרשה לנהל לבדה את ירושתם הגדולה והדבר גרם לבעיות רבות בסוף חייה., אם כי ילדיהם זכו למעמד גבוה.
חצרו של פליפה השני וצרותיה
בשל מעמדה הרם, אנה דה לה מנדוסה ניהלה יחסים קרובים עם המלך פליפה השני, דבר שהוביל רבים לשער כי הייתה מאהבתו. לעומת שמועה זו, קרוב לוודאי שאנה אכן ניהלה מערכת יחסים עם מזכירו, אנטוניו פרס, לאחר שהתאלמנה בשנת 1573. מערכת יחסים זו נתגלתה בידי חואן דה אסקובדו, מזכירו של המלך חואן דה אוסטריה (בנו החוקי של קרל הראשון). אנטוניו פרס, שחשש מחשיפת הקשר, התלונן בפני המלך פליפה השני על מזימה פוליטית של חואן דה אסקובדו כאשר הדבר נודע לו. בהמשך נרצח חואן דה אסקובדו, והציבור האשים את אנטוניו פרס ברצח. כעבור שנה העביר המלך את אנטוניו פרס למאסר.
בשנת 1579 נאסרה גם אנה דה לה מנדוסה, נסיכת אבולי, בידי פליפה השני. בתחילה נכלאה במגדל פינטו, ולאחר מכן הועברה למצודת סנטוקאז. המשמורת על ילדיה וניהול רכושה הועברו בשנת 1581 לארמון דוקאל אשר בפסטרנה.
אנה נפטרה בעיר פסטרנה בשנת 1592.
חיל המשמר
חיל המשמר (ה-חי"ם) היה אחד מיחידות ההגנה שהוקם ב-1939 ותפקידו העיקרי היה הגנה נייחת על היישובים היהודיים. הוא הופקד על משימות הגנה ושמירה, והורכב מחיילים שנקבעו לכך בגלל גיל גבוה, כושר בריאותי לקוי וכדומה.
הקמה
כלקח מלקחי מאורעות תרצ"ו תרצ"ט, הוחלט בפיקוד "ההגנה" להקים כוח מקרב צעירי הארגון בשם חיל השדה שימשיך בדרך הפו"ש שקדמה לו, ויאורגן בפלוגות ובגדודים לפעולה במרחב גם מחוץ לאזור מגוריהם, ואילו הבוגרים יותר יאוגדו בחיל משמר (חי"ם) להגנת יישוביהם.
חברי החי"ש ולאחר מכן חברי הפלמ"ח ביצעו משימות בעלות אופי אקטיבי שדרשו ממבצעיהם כוח פיזי, זריזות יתר ואימון מקיף יותר. זאת הסיבה לכן שגויסו למשימות אלה בני הגילים הצעירים יותר, בעלי כושר גופני טוב יותר.
אופי המשימות של חברי החי"ם היה פחות אקטיבי, אך באותה רמת אחריות. הגיל הגבוה יותר של מרבית חבריו (שהיו בני 35-50) התאימם לתפקידים ה"אפורים" יותר של עבודת השמירה בעמדות, המחייבים סבלנות ואורך רוח. יש הטוענים שסיבה נוספת להקמת החי"ם, הייתה בשורשיו של הלוחם שקישרוהו עם המקום שעליו היה צריך להגן, שלרוב היה זה מקום מושבו שלו ושל משפחתו וחבריו, דבר שהגביר את הרצון והמוטיבציה להגן ולעמוד על המשמר כאשר חייהם של היקרים לו בידיו.
מבנה הארגון
הפעילות בחי"ם הייתה תלוי בעיקר במצב הביטחוני בארץ, כאשר ימי מתיחות עוררו את האנשים לפעולה ובימי שקט הייתה הפעילות יורדת ופוחתת, אבל הנכונות להתייצב ולפעול הייתה קיימת תמיד.
ארגונו של החי"ם היה טריטוריאלי, ואנשיו התחלקו לפי אזורי מגוריהם. החי"ם לא הוקם כחיל בפני עצמו אלא לצורכי מנהל כ"א. החוליה הייתה היחידה הקטנה ביותר, היא מנתה 3-4 אנשים והייתה קשורה לעמדה מסוימת. האזור, שכלל יישוב אחד או כמה יישובים סמוכים, היה יחידת הפיקוד היסודית.