cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
דאיזם
שכר ועונש ותפילה בראי הדאיזם המודרני
מתוקף האבולוציה הרעיונית, חלק יטו לעמדה איגנוסטית (איגתאיסטית) לגבי מהות האלוהות באופן כללי, ובפרט בעניין טיב יחסה של האלוהות לבני האדם - לפיה היחס אינו בהכרח אישי (Personal) או אבסנטי (Impersonal), אלא טראנס-פרסונלי (Trans-personal, כלומר, תמיד לא יכול להיות מובן בקוגניציה האנושית, המוגבלת והמוטה); העמדה תניח חוסר משמעות להתפלספות ספציפית זו בטענה שאין להציג הקשר סוריאליסטי בלתי-תפיס בעליל באופן כה מוגדר ואף דואלי. (אך לא תקבע אם מתרחשת או לא מתרחשת התערבות כזו, ומה אופייה). עמדה זו קרובה לקודמתה, הגורסת העדר-התערבות אלוהית בטבע בכל צורה או דרך, אך לא שוללת אותה באופן מוחלט ואף נזהרת מכך, מטעמים אפיסטמולוגיים.
אינדיבידואלים אחרים כן יראו טעם להתפלסף על טיבה הפוטנציאלי של התערבות, וכן ינסו לשער עליו ולהציב תפיסות בהקשר זה. דוגמה למקרים כאלה הן תפיסות ספציפיות אודות "החיים שאחרי החיים" (או נוירותאולוגיות בכלל), המובעת במגוון צורות, ויכולות ללבוש צורה נטורליסטית לכאורה, או מיסטית, גם כזו שכלל אינה עולה בקנה אחד עם התפיסה הדתית (אברהמית או אחרת), ותמיד לא כזאת שמתנגשת עם ידע מדעי קונקרטי או הניסיון האנושי בכלל. בעוד שחלק מהדאיסטים עשויים לטעון שאין בכלל שכר ועונש (או שהעיסוק בו אינו מניב או לא ראוי מחשש לצמצום ואנתרופומורפיזם), יש שיטענו לקיומה של מתכונת מסוימת של גמול על מעשים מסוימים של האדם בחייו, בין אם צורה זו היא מטאפיזיקאלית במסווה טבעית, נוגעת לגלגול קיומי (למשל, אדם שנולד בעת אחת יכה על חטאיו של אדם מעת קודמת, משום ששניהם מייצגים סוג של קיום רוחני מסוים (שאינה דואליסטית), או רוחנית גרידא (מתרחשת בצורה קיומית אחרת לחלוטין מזו המוכרת לאדם ומשוללת קשר לעולם הפיזי), או בצורות אחרות. יש שינקטו גישה סינתטית (בין-רעיונית). רעיונות אלה הם בדרך כלל לא יותר מפרשנויות סובייקטיביות שדאיסט מסוים רק יכול לשער או להאמין בנכונותן מסיבותיו שלו, אם בכלל.
הדאיזם הקלאסי סלד באופן כללי, מתפילות, ואפשר לומר שמסורת זו נמשכת גם כיום בהסתמך על הנחות כגון שהיקום נוצר בצורה ייעודית (בהקשר החוקיות הפיזיקלית), או, מושלמת, ובקשות או תחנונים אינן ברות השפעה על אופן פעילותו האלמנטרי, ולכן מיותרות. כמו כן, לא ראוי או חסר טעם, לנסות להתקרב או לתקשר עם המהות הנשגבת שכביכול הביאה להמצאות את הקיום המוכר, בדרך של תפילות, כי הוא נוצר במטרה שלא יהיה שיח בין האלוהות לצורות חיים פיזיות ובעלות תודעה תבונית כמו זו האנושית. הסייג להנחות אלה הוא הטענה שתפילות ייתכנו כלגיטימיות אך ורק כתפילות הודיה (Affirmative prayer) משום שהן נתפסות כאמצעי תכליתי לזיכוך הנפש, או כסוג של מדיטציה. לתפילות בקשה המזוהות עם הדתות התאיסטיות לעומת זאת, אופי נסי, ולעיתים גם ניסוח קבעני (אלוהים יתן לי!), במקרים רבים לא רציונלי (כמו למשל טכנאי המתפלל תפילה לפרנסה, דבר הכרוך בגרימת נזק למטלטלין ללקוחו הפוטנציאלי), והדבר נתפס כלא-הגיוני, וזוכה לתיעוב בדאיזם.
שכיחות
סקר ההזדהות הדתית בארצות הברית משנת 2001 (ARIS), בהשתתפות 50,000 משתתפים, דיווח שמספר המשתתפים שהגדירו עצמם "דאיסטים" גדל בשיעור של 717 אחוזים, בין 1990 ל-2001. אם להכליל זאת לכלל תושבי ארצות הברית, ל "דת הגדלה בקצב המהיר ביותר" (התיוג הדתי ניתן מטעמים טכניים ולא נהוג לראות בדאיזם דת). רבבות המשתתפים הם 0.2% לערך, מהציבור האמריקני.
דיון פילוסופי בדאיזם
ההנמקות ללגיטימות, או לנכונות כביכול של הדאיזם הן בדרך כלל הטיעונים המטאפיזיים התאולוגיים הנפוצים (או גרסאות שלהם) לקיום אלוהות יחידנית, אומניפרסנטית (כל נוכחת - אינה מאפיין קיומי של עולמות פיזיקליים ואינה כפופה למרחב, לזמן, ולאנרגיה (ובזה גם לחומר), ולמעשה, לכל מאפיין פיזיקאלי שאי פעם היה יכול להתקיים ממנה), אוניברסלית (אין משהו שלא יכול לנבוע ממנה), שהיא בגדר סיבה ראשונית תמידית, והכרחית כביכול, לקיום המציאות הפיזיקאלית המוכרת לנו, לפחות כפי שזו הופיעה במצבה הראשוני (ומציאויות אחרות אם קיימות), ושלא ניתן לתפוש מהותה במונחים אנושיים, אם כי, אפאתית באופן כללי לחי התבוני ביקום. הגדרות כלליות רבות מבקשות להדגיש גם נייטרליות מגדרית שכן דאיסטים לרוב יימנעו מלהציג אלוהות באופן מסוים מהבחינה המגדרית (כגון אלוהים "גברי" או אלוהות "נשית"), וייתכן והדבר יקרה מסיבה לשונית-תחבירית, יתרה מכך, בקרב דאיסטים דוברי אנגלית יש המייחסים למונחים שמימיים את התואר הנייטרלי It, להבדיל מ-He/She, המייחסים לו זהות מגדרית.
חלק מהטיעונים לא קבילים על חלק מהדאיסטים עצמם, קל וחומר על פילוסופים של האלוהות בכלל:
תומאס הובס, דאיסט בן המאה ה-17 השתמש בטיעון הקוסמולוגי להצדקת עמדתו, בטענה שלכל תוצאה יש סיבה שקדמה לה, מלבד מה שהוא כינה "אלוהים" אשר יוצא מן הכלל הזה, וממנו יכולות לנבוע מערכות של סיבה ותוצאה שכביכול אינן מסוגלות לרגרסיה אין-סופית. הובס מוסיף לכנותו "סיבת הסיבות" דוגמאות נוספת הן הטיעון הטלאולוגי, או הטיעון ממורכבות שלא ניתנת לצמצום בו צידד הדאיסט הידוע אנטוני פלו.
הפיזיקאי האתאיסט לורנס קראוס (Lawrence M. Krauss), טען בעת דיון עם הפילוסוף הנוצרי ויליאם ליין קרייג את דעתו על הפילוסופיה הדאיסטית ביחס לידע שהצטבר בקרב מדע הפיזיקה (הערות בסוגריים אינן חלק מהציטוט המקורי):
ביקורת נפוצה כלפי דאיסטים היא שהטיעון המרכזי של דאיזם פוזיטיביסטי (דאיזם אמוני, להבדיל מאגנוסטי) היא שטענה זו משקפת את בעיית "אלוהי הפערים" (אלוהי הגאפים, God of the Gaps). דאיסטים פוזיטיביסטיים טוענים לביקורת זו כי סיבה ראשונית שאינה תוצאה היא הכרחית בכל מערכת של סיבה ותוצאה, ולא במערכת ספציפית, ולכן לגיטימי לטעון שבכל תרחיש יקומי בו מתקיימים חיים תבונתיים, תתקיים אמונה כי ישנו מקור ראשוני בלתי-מותנה כזה.
נטורליזם
הדאיזם קרוב להשקפות נטורליסטיות אחרות (להרחבה על התפיסה הנטורליסטית ראו נטורליזם מטאפיזי) משום הכרתו ביקום עצמו כמערכת מכניסטית במהותה, עם אפיון פיזיקאלי ספציפי, וחוקיות, בעוד האלוהות מובנת כסוכנת (Agent) של היווצרות מצבו הראשוני של היקום (שתמיד תלוי בה ולא ההפך), יותר מאשר שתובן כמכניזם (Mechanism) אפריורי גרידא, או לחלופין, שלב "מכני" קודם ליקום. עצמו, אם כי ההשקפה הדאיסטית נמנעת מלדון ב"אופי" האלוהות, ומדגישה את חוסר היעילות הכללית שבניסיונות האדם לנסות לתאר אותה.
דאיזם קלאסי מניח נטורליזם כדרך-הכלל בה מתנהל היקום (מתוקף גריסתו שמהות בוראת אינה מתערבת בהתנהלותו הטבעית). ככלל, נכון המבט גם לדאיזם המודרני התובע אגנוסטיות ו\או אי-עיסוק בעניין ההתערבות המתוארת מסיבות אפיסטמולוגיות כאמור. תנועת הברייטס האוגדת אינטלקטואלים שהשקפת עולמם נטורליסטית, מקבלת אליה אנשים בעלי השקפה כזו המגדירים עצמם דאיסטים. אדם המגדיר עצמו דאיסט אך טוען לאמונה או ל"ידיעה" חד משמעית וכוללת לגבי התערבות אלוהית במציאות (טענה שאינה מאוד נפוצה בשיח הדאיסטי המודרני), הרי שאינו משקף את אג'נדת הברייטס, בדומה למקרה בו אדם מגדיר עצמו אתאיסט אך מאמין כי באופן תדיר מתקיימות בעולמינו תופעות על-טבעיות (מופרכות, או בלתי ניתנות להפרכה).
פצלים מן הדאיזם העכשווי
הדאיזם שימש כמצע להשקפות שונות, ונעשו ניסיונות לשלבו במספר מסגרות שסטו ממנו; האבות המייסדים נתפשים כמי שניסו לכונן סוג של דאיזם נוצרי. עוד מונחים נטבעו בניסיון לתאר את הגישור הפוטנציאלי כביכול בין הדאיזם לתפיסות אחרות; בין היתר, דובר גם על פולידאיזם, דאיזם תהליכי, דאיזם מדעי, ודאיזם הומאני.
דאיזם אגנוסטי
בעיקר מתוקף שאיפתם של דאיסטים לביקורת עצמית, ובדומה לתאיזם אגנוסטי או אתאיזם אגנוסטי, גם הדאיזם יכול ללבוש צורה אגנוסטית, נון-פוזיטיבית (לא-אבסולוטית ו\או רדיקאלית ברמת העמדה), הדוגלת בהיעדר אמונה פונדמנטאלית, או קביעה קוטבית בדבר נכונות התפיסה, אלא, טענה בדבר חוסר וודאות, או, קבלה מובחנת אך מידתית\סיפית, של הניתוח הדאיסטי לרעיון האלוהות. יש מי שלא יגדירו עצמם כך, וישתמשו בהגדרה אחרת, או ינקטו עמדה הסולדת מהגדרות (ראו פוסט-סטרוקטורליזם).
פנדאיזם
הפנדאיזם משלב דאיזם קלאסי בתפיסתו הפנתאיסטית-קלאסית של שפינוזה. לפי דעה זו, יש להבין את המקור הבורא (המופשט והבלתי-תפיס במהותו) כעצמאי, כל עוד לא ברא יקום זה (או יקום אחר), אך משנוצר, יש להכיר בו כמתנהל על פי חוקים פיזיקליים וכי הייצוג האלוהי בו הוא לפחות ככלל, נטורליסטי לחלוטין - והוא הטבע למעשה. זה בניגוד לפנתאיזם שלכאורה מבקש לייחס למונחים אלוהות והטבע את אותה משמעות בדיוק (כאשר המונח "אלוהים" הוא הכינוי לסכום כל הקיים באופן טבעי), ולדאיזם האותנטי הרואה ביוצר המציאות משהו עצמאי עם "תודעה" נשגבת אשר כל הצגה טבעית שלה (אדרבא כשמדובר במונחים של זמן), היא צמצום בלתי מתקבל, ואף בלתי סביר שלה.
הפילוסוף של הדת, והפנתאיסט צ'ארלס הרטשורן דקדק באחד מפרסומיו בהבדלים בין פנתאיזם לפנדאיזם, שבא בעקבותו.
"דאיזם רוחני"
זהו שם כולל לניסיונות קבוצתיים לרוב, ברוח התנועה החדשה, לשבץ לדאיזם אלמנטים רוחניים או דתיים באופן עדין וסינתטי. העושים כן ישענו על עקרונות הדאיזם בדבר אלוהות מטאפיזית, וכן, יביעו אנטגוניזם כלפי טענות לאלוהות פרטית, התגלות וכיוצא באלה; אך בניגוד לדאיזם האותנטי עשויים לטעון שמלבד אינטואיציה או התבוננות והתפלספות, גם מדיטציה וחוויות של "התייחדות עם הטבע", יכולים להביא או לקרב את האדם לגרוס קיום אלוהות, או קונספטים טלאולוגיים קשורים בכלל.
פנאנדאיזם (Panendeism)
סוג ספציפי של דאיזם רוחני מנסה לשלבו עם הפנאנתאיזם (ההנחה שהטבע הוא חלק מהאלוהות או גילום שלה), בו נפוץ עקרון ה"מטאפיזיקה חוויתית" (Experiential metaphysics) לפיו התנסות כמו מדיטציה או סוגים מסוימים של תפילה הם דרך לחוות את האלוהות המתגלמת בטבע - ההשקפה קרובה לפרדיגמת הרוח הגדולה הנפוץ בחברות אינדיאנית כמו שבט הסו (Sioux), ועם האלגונקווין (Algonquian).
דאיזם ותאוריות קשר
הצגת אלוהים כארכיטקט האחראי לאפיון לכאורה הצפוי ביקום קשרה את הדאיסטים הקלאסיים עם ארגון הבונים החופשיים, גוף שפרח גם כן בעידן הנאורות, ואשר חלק בלתי מבוטל מהמשתייכים אליו אכן היו ליברליים, דאיסטים, ואוניטרים.
ביקורת
הדאיזם ספג ביקורת בעיקר מהוגים תאיסטים ואתאיסטים.
ההוגים ג'וזף דה מאייסטר ואדמונד ברק קראו תיגר על התפיסה הנפוצה בקרב דאיסטים (ובני השקפות נטורליסטיות אחרות) לפיה רק הרציונליות וההיגיון אוגדים את התשובות לבעיות הקיומיות.
ההיסטוריון הצרפתי פאול הזארד תיאר הדאיסטים של יומו כ "רציונליסטים עם נוסטלגיה לדת, שנתנו לרוח התקופה להפרידם מהאורתודוקסיה אך רצו להאמין שהמדרון עליו דרכו לא היה חלקלק מספיק כדי להובילם לאתאיזם".
בספרו "יש אלוהים?" טוען המדען, והאתאיסט-אגנוסטיקן ריצ'רד דוקינס:
באותה פסקה מציע דוקינס שהיפותזת האלוהים מיותרת לכל צורותיה, תוך שהוא מצטט את פתגמו המפורסם של לפלס בהקשר זה. לעומת זאת, בדיון מאוחר יותר עם המתמטיקאי הנוצרי ג'ון לנוקס, כנשאל "האם המדע קבר את אלוהים?" השיב דוקינס שתלוי על איזה אלוהים מדובר, ובחלק מתשובתו, שדנה בין היתר בפנתאיזם הפואטי של איינשטיין, התייחס גם לפרשנות הדאיסטית בדברים להלן:
הסופר כריסטופר היצ'נס החשיב את התפיסה הדאיסטית כמיושנת, וכלגיטימית רק לראשית זמנה. הוא הציע שרעיונותיו המהפכניים של צ'ארלס דרווין בדבר תורת האבולוציה הביולוגית, כמו גם תגליותיו הקוסמולוגיות של איינשטיין, היוו אלטרנטיבה מספקת לדאיזם במצע של תהליך פיזיקאליסטי אבולוציוני מורכב, המתחיל בהיווצרות ספונטנית של היקום מסביבה טבעית שקדמה לו, ובשלב מסוים, גם היווצרות חיים בכדור הארץ (ואולי גם בפלנטות מתאימות אחרות) באופן טבעי, ללא יד מכוונת מטאפיזית כל שהיא.
ראו גם
בעברית:
באנגלית:
לקריאה נוספת
אנתולוגיות דאיסטיות: חיבורים המכילים דיונים במהות הדאיזם: עבודות נוספות:
וולאיטה (שפה)
וולאיטה היא שפה אומוטית בקבוצת-השפות אומטו, המדוברת באתיופיה באזור וולאיטה ובחלקים אחרים במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום. זוהי שפתם הילידית של בני העם וולאיטה.
שמה של השפה נכתב בגרסאות תעתיק שונות, כולל Wolaitta, Wolaita, Wolayta, Welayta. השפה נקראת בשמות אחרים על פי המקום בו היא מדוברת, כולל: בּאלְטָה, בּוֹרוֹדָּה, גאנְטָה, אוֹצ'וֹלּוֹ, אוּבָּה.
הערכות האוכלוסייה משתנות מאוד, כיוון שלא הוסכם היכן עוברים גבולות השפה. משום כך, קיימות טענות סותרות לגבי היקף תפוצתה של וולאיטה. יש הטוענים כי הווריאנטים הלשוניים מֵלוֹ, אוֹיְדָה (Oyda) וגָמו-גוֹפָה-דָאוּרוֹ הם רק ניבים של וולאיטה ולא שפות בפני עצמן, אך רוב הרשויות, כולל אתנולוג והתקן הלשוני הבינלאומי מגדירות אותן שפות נפרדות. גם קהילות הדוברים השונות מחשיבות אותן שפות נפרדות. לגבי הווריאנט לָאהָה (Laha), בלנץ' (Blench) רשם אותו כשפה נפרדת, בעוד שהייוורד (1990) תיאר אותו כ"קרוב" לוולאיטה, והוא אינו כלול בקטלוג אתנולוג.
וולאיטה נכתבה לראשונה במערכת כתב מבוססת-לטינית, מאז שנות ה-40 של המאה ה-20, כאשר הארגון המיסיונרי האמריקאי לסודן "Sudan Interior Mission" יצר לראשונה את הכתב לשפה. הכתב עודכן מאוחר יותר, וב-1981 הסתיים פרויקט תרגום הברית החדשה וב-2002 התנ"ך כולו. זו הייתה אחת השפות הראשונות שהחונטה הצבאית האתיופית בחרה עבור קמפיין האוריינות שלהם (1979–1991), לפני כל שפה דרום-אתיופית אחרת. גאוותם של בני וולאיטה בשפתם הכתובה הובילה לתגובה עוינת ביותר ב-1998, כאשר ממשלת אתיופיה הפיצה ספרי לימוד שנכתבו בשפה המתוכננת וֵּגָגוֹדָה (Wegagoda), המבוססת על מיזוג וולאיטה עם כמה שפות קרובות. כתוצאה מההתנגדות, הופסק השימוש בספרי הלימוד בווגגודה, והמורים חזרו להשתמש בספרי הלימוד בוולאיטה.
סטטוס השפה
וולאיטה היא השפה הרשמית באזור וולאיטה באתיופיה. קטלוג "אתנולוג" מצטט סטטיסטיקה, שלפיה 5% עד 25% מהאוכלוסייה יודעים קרוא וכתוב בשפה זו.
עיצורים
וקאסה (Wakasa 2008) תיאר את העיצורים הפונמיים הבאים עבור וולאיטה. (בנוסף, הוא רשם את העיצורים המלועלעים [], אך למעשה אלה צרורות עיצורים של עיצור אפי/מקורב + עיצור לועי, הנכתבים בוולאיטה "m7, n7, l7" בהתאמה).
בטבלה כאן נתונים המובאים בסוגריים משולשים הם בכתב וולאיטה, ולא בכתיב הפונטי הבינלאומי. שני עיצורים דורשים דיון נוסף. הצליל הנכתב בוולאיטה ⟨nh⟩ תואר על ידי וסאקה (Wakasa 2008: 44) כעיצור חוכך סדקי מאונפף [h̃] שהוא נדיר ביותר ומופיע רק בשם עצם קיבוצי אחד, במילת קריאה ובשני שמות-עצם פרטיים. מעמדו של העיצור שנכתב ⟨D⟩ הוא כפי הנראה במחלוקת: אדמס (1983: 48) ולמברטי וסוטיל (1997: 23, 25-26) טענו כי הוא עיצור מפונם, כלומר כנראה נהגה. אך על פי וקאסה (2008: 62), עיצור זה אינו מפונם, אלא מסודק.
תנועות
בוולאיטה יש חמש תנועות, כל אחת קצרה וארוכה:
נדיפה מוחמד
נדיפה מוחמד (באנגלית: Nadifa Mohamed, בסומלית: Nadiifa Maxamed, בערבית: نظيفة محمد; נולדה ב-1981) היא סופרת סומלית-בריטית. היא הופיעה במגזין "גרנטה" ברשימת "הסופרים הבריטים הצעירים הטובים ביותר" בשנת 2013, ובשנת 2014 על אפריקה 39 רשימת סופרים מתחת לגיל 40 עם פוטנציאל וכישרון להגדיר מגמות עתידיות בספרות אפריקאית. הרומן שלה משנת 2021, אנשי המזל (The Fortune Men), היה ברשימה הקצרה עבור פרס בוקר 2021 מה שהופך אותה לסופרת הסומלית הבריטית הראשונה שקיבלה את הכבוד הזה. היא כתבה גם סיפורים קצרים, מאמרים, זיכרונות וממוארים במקומות שונים כמו בהגרדיאן, ותרמה שירה לאנתולוגיה הבנות החדשות של אפריקה (נערכה על ידי מרגרט באסבי, 2019). היא הייתה גם מרצה לכתיבה יצירתית במחלקה לאנגלית ב רויאל הולוויי, אוניברסיטת לונדון עד 2021. היא התארחה כסופרת ב אוניברסיטת ניו יורק באביב 2022.
חיים אישיים
מוחמד נולדה ב-1981 בהרגייסה, בירת סומלילנד. אביה היה מלח בצי הסוחר ואמה הייתה בעלת בית מקומית. ב-1986 היא עברה עם משפחתה ללונדון למה שנועד להיות שהות זמנית. עם זאת, מלחמת האזרחים שפרצה זמן קצר לאחר מכן בסומליה, גרמה למשפחה להישאר בבריטניה.
מאוחר יותר למדה מוחמד בסנט הילדה קולג', אוקספורד, שם למדה היסטוריה ופוליטיקה. בשנת 2008, היא ביקרה ב-הרגייסה בפעם הראשונה מזה יותר מעשור.
מוחמד מתגוררת בלונדון.
קריירה ספרותית
הרומן הראשון של מוחמד, Black Mamba Boy (2010), המתואר ב"גרדיאן " כ"ספר משמעותי ומשפיע של המנושלים", הוא תיאור חצי ביוגרפי של חייו של אביה בתימן בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 בזמן התקופה הקולוניאלית. היא אמרה כי "הרומן צמח מתוך רצון ללמוד יותר על השורשים שלי, להבהיר את ההיסטוריה הסומלית לקהל רחב יותר ולספר סיפור שנראה לי מרתק". הרומן תואר כ"ביוגרפיה בדיונית", וזכה לשבחים ביקורתיים ופופולריות במדינות רחוקות כמו קוריאה. הספר זכה בפרס בטי טראסק לשנת 2010, והיה ברשימה הקצרה לפרסים רבים, כולל הפרס הספר הראשון של הגרדיאן לשנת 2010, פרס דילן תומאס לשנת 2010, ופרס ג'ון לוולין רייס לשנת 2010. הוא גם היה ברשימה ארוכה עבור פרס אורנג' לסיפורת לשנת 2010.
בשנת 2013, מוחמד הוציאה את הרומן השני שלה, "בוסתן הנשמות האבודות". הרומן מתרחש בסומליה ערב מלחמת האזרחים. הוא יצא לאור על ידי הוצאת סיימון אנד שוסטר. בסקירה שלו ב"אינדיפנדנט", אמרה אריפה אכבר: "אם הרומן הראשון של מוחמד היה על אבות ובנים... זה בעצם על אמהות ובנות". בשנת 2014 "בוסתן הנשמות האבודות" זכה בפרס סומרסט מוהם והיה ברשימה הארוכה של פרס דילן תומאס.
היא נבחרה לאחת מ"הסופרים הבריטיים הצעירים הטובים ביותר" של מגזין גרנטה ב-2013, ובאפריל 2014 נבחרה לרשימת 39 סופרים אפריקאים מדרום לסהרה מתחת לגיל 40 של פסטיבל היי באפריקה עם פונציאל להגדיר מגמות עתידיות בספרות האפריקאית.
כתיבתה פורסמה גם במקומות כגון הגרדיאן וכן באנתולוגיה הבנות החדשות של אפריקה (בעריכת מרגרט באסבי, 2019), הכוללת שירה מאת מוחמד.
ביוני 2018 נבחרה מוחמד לעמיתה בחברה המלכותית לספרות הבריטית ביוזמת "40 מתחת לגיל 40".
היא הצטרפה לפקולטה לכתיבה יצירתית באנגלית של רויאל הולוואי, אוניברסיטת לונדון, בשנת 2018.
הרומן שלה מ-2021, "אנשי המזל", מבוסס על סיפורו האמיתי של מחמוד מתן (אנ') שאביה הכיר. הספר עוסק בפושע קטן בקארדיף שהופך לאדם האחרון שנתלה שם, לאחר שהורשע שלא כדין ברצח בשנת 1952. ב"גרדיאן" כתב אשיש גאדיאלי על מוחמד כי הרומן "מאשש אותה ככוכבת ספרותית של דורה", בעוד מייקל דונקור תיאר את הספר כ"חשיפה נחושה, בעלת ניואנסים וחומלת של עוול". הספר היה ברשימה הקצרה לפרס בוקר לשנת 2021, ובטקס פרסי ספר השנה של ויילס לשנת 2022 זכה ב"כתר המשולש": זכייה בפרס Rhys Davies Trust Fiction Award, בפרס Wales Arts Review People's Choice Award והפרס לספר השנה של ויילס.
מוחמד אמרה שספרה הבא יהיה "רומן עכשווי המתרחש בעולמן של נשים סומליות בלונדון".
אוהל (הלכה)
אוהל הוא מונח הלכתי המתייחס לכל דבר המשמש להאהיל או לסוכך מעל אדם או בעל חיים. לאוהל משמעות חשובה בהלכה, בעיקר בהלכות טומאה וטהרה, שכן מת המונח באוהל, מטמא את כל הנמצא תחת אותו אוהל. בדין זה עוסקת מסכת אהלות. בשבת יש איסור על עשיית אוהל משום מלאכת בונה, ויש לדבר חשיבות רבה בגלל חפצים נפוצים הנחשבים לאוהל, כמו מטרייה.
אוהל שלא נעשה בידי אדם
לפי שיטת רבי יהודה, כל אוהל שלא נעשה בידי אדם במטרה להאהיל, אינו נחשב לאוהל, וזאת מגזירה שווה הנלמדת בין הפסוק, פסוק המהווה את היסוד והמקור לכל הלכות טומאה באוהל, לפסוק , כשם שאוהל המשכן הוא אוהל שנעשה בידי אדם, כך גם אוהל המטמא הוא רק אוהל שנעשה בידי אדם.
לעומת זאת, אם האוהל הוא חשוב ורחב כדי רוחב אגרוף יש לו דין אוהל גם אם לא נעשה בידי אדם. כאשר רצו להביא מים טהורים ממעיין השילוח לצורכי פרה אדומה, היו מביאים שוורים רחבים ממצרים, ועליהם היו מושיבים ילדים שנולדו ונשמרו עוד מילדותם מלהיטמא בטומאת מת או קרי, ואותם היו מושיבים על השוורים, ומכיוון שהשור נחשב לאוהל, הוא חוצץ ומפסיק בין הילד לקרקע, כך שגם אם בקרקע טמון מת, בטן השור הנחשבת כאוהל מפסיקה ביניהם.
אוהל המפסיק
אוהל המפסיק בין האדם לאוהל שמעליו או שמתחתיו, הוא רק אוהל שמיועד להשתמש תחתיו ולא רק מעליו, אבל אוהל שמיועד בעיקר להשתמש מעליו ולא מתחתיו, כמו למשל מיטה אינה נחשבת לאוהל, אבל שוורים נחשבי לאוהל מכיוון שכאשר הרועים מעוניינים להסתתר מהשמש הקופחת על ראשם, הם מסתתרים מתחת לכריסם הרחב של השוורים.
אם למשל, האוהל העליון הוא אוהל קבוע וחשוב, אין האוהל מתחתיו חוצץ בין המונח מתחתיו לאוהל העליון, אם אוהל עראי.
אוהל זרוק
התנאים נחלקו בשאלה האם אוהל המיטלטל נחשב לאוהל. דיון זה הנידון בדיני טומאת ארץ העמים, הוא באדם הנכנס לחוץ לארץ במטוס או כלי נייד אחר, כך שהוא לא נוגע בעפר חוץ לארץ שגזרו עליו טומאה, והאוהל מפסיק בינו לבין אוויר ארץ העמים (חוץ לארץ), לפי רבי יוסי בנו של רבי יהודה האוהל חוצץ בינו לבין ארץ העמים, ולפי רבי יהודה הנשיא אין אוהל כזה, שמיטלטל ממקום למקום, נחשב לאוהל המפסיק.
דיני אוהל בהלכות טומאה
אוהל שתחתיו נמצא מת, מטמא את כל אשר באותו אוהל משותף עם המת. כאשר מת מונח באוהל, כל שנמצא באוהל הוא טמא. הדבר אמור לא דווקא כאשר המת עצמו נמצא באוהל, אלא גם כאשר כזית בשר מהמת, או אבר שיש עליו בשר באופן רגיל, נמצא באוהל, או מטמא את כל שנמצא באוהל. דין זה תקף גם אם איברי המת הם ללא בשר, אך הם בכמות חשובה של רובע, או שהם בכמות של רוב העצמות במספריהם, או לחלופין רוב גוף האדם.
דיני אוהל בהלכות שבת
בניית אוהל קבע בשבת, נחשבת לתולדה של מלאכת בונה. אחת הדוגמאות לכך, היא פריסת מחצלת או סדינים לאוהל, ולמרות שאין זה בנין ממש, הרי זה תולדת אוהל, והסותרו חייב משום סותר, אם מדובר באוהל שעשוי בצורה קבועה כדי שיתקיים. ואפילו אם עושה את הגג לבד או רק את המחיצות יותר מגובה טפח, וכן אם הוסיף עליהם כל שהוא. חכמים הוסיפו וגזרו אף לעשות אוהל עראי, גזירה שמא יבואו לעשות אוהל קבע.
גם בניית מחיצה היא תולדה של אוהל, אם היא נעשית במטרה להתיר דבר כל שהוא, כמו להתיר איסור טלטול ברשות הרבים, ומחיצה זו נקראת "מחיצה המתרת". אך מחיצה שאין מטרתה כדי להתיר דבר כל שהוא, אלא רק לצניעות, אלא להסתיר אור המפריע לישון, אינה נחשבת לתולדה של אוהל, ומותר לעשותה בשבת לכתחילה.
הארי פוטר וחדר הסודות
הארי פוטר וחדר הסודות (באנגלית: Harry Potter and the Chamber of Secrets) הוא ספר פנטזיה מאת הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג, השני בסדרת הספרים "הארי פוטר". עלילת הספר מתארת את שנת הלימודים השנייה של הארי פוטר בבית הספר הוגוורטס לכישוף ולקוסמות, כאשר במהלך שנה זו מתברר שבמעמקי בית הספר נבנה חדר סודי אשר מתגורר בו מפלצת מסוכנת. הספר יצא לאור באנגלית ב-2 ביולי 1998. סרט המבוסס על עלילת הספר יצא בנובמבר 2002.
יום ההולדת של הארי
הספר נפתח ביום הולדתו העגום של הארי, במהלך חופשת הקיץ. הארי מתגעגע מאוד להוגוורטס (בית הספר לכישוף ולקוסמות בו הוא לומד) ולחבריו, שמהם לא קיבל אף מכתב במשך כל הקיץ והוא חש בודד מאוד בלי תקשורת איתם. באותו היום בערב, כאשר מגיעים אורחים למשפחת דרסלי, משפחת מייסון, על הארי להיות בחדרו ולהתנהג כאילו אינו קיים. אולם כשהארי מגיע לחדרו הוא מוצא בו גמדון בית בשם דובי על מיטתו. דובי מזהיר את הארי לא לחזור להוגוורטס, אך אינו יכול להסביר מדוע, שכן אדונו אוסר עליו לגלות זאת. דובי גם מודה כי הוא זה אשר לקח את כל המכתבים שנשלחו להארי, בתקווה שהארי יחשוב ששכחו אותו ולא ירצה לחזור להוגוורטס. כשהארי מתעקש על רצונו לחזור להוגוורטס, דובי משתמש בקסם כדי להעיף את עוגת הפודינג של הדודה פטוניה מעל האורחת (וכתוצאה מכך, להבריחם מהבית מבלי לקנות דבר מוורנון דרסלי). כתוצאה מכך שולח משרד הקסמים להארי מכתב אזהרה, כי הם חושבים שהארי הוא זה שהשתמש בקסם, ולקטינים אסור לעשות קסמים מחוץ לתחום בית הספר. משפחת דרסלי הזועמת, שמפסיקה לחשוש מכך שהארי ישתמש עליהם בקסמים, כולאת אותו בחדרו.
בדרך להוגוורטס
הארי אינו מסוגל להימלט שכן דרך הבריחה היחידה שלו היא שימוש בקסם - מה שיוביל לסילוקו מבית הספר. למרבה מזלו, לאחר מספר ימים רון, פרד וג'ורג' ויזלי, שמודאגים מכך שהארי לא ענה למכתביהם, "שואלים" את המכונית פורד אנגליה הקסומה המעופפת של אביהם, ובאים לחלץ את הארי, ומביאים אותו אל ה"מחילה" - ביתם של משפחת ויזלי. שם הארי פוגש את משפחת ויזלי כולה, למעט ביל וצ'ארלי (ביל עובד בבנק הקוסמים במצרים וצ'ארלי עובד עם דרקונים ברומניה). הארי מבלה את שארית הקיץ עם בני משפחת ויזלי.
ביום הנסיעה להוגוורטס, המחסום ברציף תשע ושלושה רבעים נחסם עבור הארי ורון, והרכבת יוצאת בלעדיהם. הם מחליטים לצאת להוגוורטס בעקבות הרכבת בעזרת המכונית המעופפת. אך כשהם מתקרבים להוגוורטס, המכונית מתרסקת היישר אל "הערבה המפליקה" (עץ מיוחד המרביץ למי שמתקרב אליו), ממנה הם נמלטים, ואילו המכונית בורחת ונעלמת. שרביטו של רון נשבר בהתרסקות. בשל התעלול שלהם, הארי ורון נענשים ומאוימים שיסולקו מבית הספר אם יעברו על חוקים נוספים, רון גם מקבל "צרחן" (מכתב קסום שצורח את המילים בקול של מי ששלח אותו) מאמו.
היורש של סלית'רין
שנת הלימודים נפתחת, כאשר גילדרוי לוקהרט, קוסם מפורסם שכתב ספרים רבים אודות מעשי הגבורה שלכאורה ביצע, מקבל את משרת המורה להתגוננות מפני כוחות האופל. הוא מתגלה כקוסם כושל ויהיר, אובססיבי למראהו החיצוני ולפרסום של עצמו. במהלך השנה מתרחשות תקיפות מוזרות במסדרונות הוגוורטס, כאשר תלמידים בני-מוגלגים נמצאים מאובנים. לפני כל תקיפה, שומע הארי קול מאיים ומוזר שאף אחד אחר ממנו לא שומע. התעלומה נקשרת במהרה לאגדה על ״חדר הסודות״ - האגדה מספרת כי סלזאר סלית'רין, ממייסדי בית הספר, בנה בו חדר סודי ובו מפלצת קטלנית, שרק יורשו יוכל לשלוט בה ולהשתמש בה כדי להרוג את הבוצדמים (כינוי גנאי לקוסמים שהוריהם אינם קוסמים) שבבית הספר. השמועות מדברות גם על כך שהחדר נפתח בהוגוורטס לפני חמישים שנה, ובאותה הפעם הרגה המפלצת את אחת התלמידות.
בעוד שהארי חושד בדראקו מאלפוי כי הוא היורש השולט במפלצת, החשד של רוב התלמידים נופל דווקא על הארי - החתולה של השרת התאבנה זמן קצר לאחר שהשרת לקח את הארי למשרדו וכמעט העניש אותו על דבר של מה בכך, והתלמיד הראשון שהתאבן היה מעריץ מעצבן של הארי שרדף אחריו לכל מקום וצילם אותו (קולין). חשדם של התלמידים גובר לאחר שהארי חושף בטעות שהוא לחשנן, בעל יכולת לדבר עם נחשים. מכיוון שהיכולת לדבר אל נחשים הייתה אחת מתכונותיו הידועות של סלזאר סלית'רין, קיום התכונה בהארי מצביע על קשר בינו ובין סלית'רין. הארי עצמו מוטרד מגילויים אלו ונזכר כי מצנפת המיון רצתה לשים אותו בבית סלית'רין, ורק בעקבות בקשתו של הארי שינתה את דעתה.
איחוד הארגונים היהודים באירופה
איחוד הארגונים היהודים באירופה (באנגלית: European Jewish Association; ידוע בראשי תיבות: EJA) הוא ארגון מייצג של קהילות וארגונים יהודים אורתודוקסים באירופה.
הארי פוטר וחדר הסודות
היורש של סלית'רין
הארי ממשיך לחשוד במאלפוי, ורוצה לעשות בדיקה. הוא וחבריו מכינה שיקוי פולימיצי בחדר שירותים נטוש, הרדוף על ידי רוח הרפאים הדכאונית של מירטל המייללת. בעזרת השיקוי רון הופך לגויל והארי לקראב, שני השפוטים של מאלפוי. הם הולכים בעקבות מאלפוי לחדר המועדון של סלית'רין והארי מגלה שמאלפוי, אף על פי שהוא טהור בדם, הוא לא היורש.
היומן, העכבישים והבסיליסק
יום אחד מוצא הארי בחדר שירותים יומן שמישהו ניסה להיפטר ממנו. היומן, של תלמיד בשם טום רידל שלמד בהוגוורטס לפני חמישים שנה. הארי מתעניין ביומן, שכן אותו טום רידל זכה בפרס על "שירותים מיוחדים" שביצע עבור בית הספר, והארי חושד כי הוא קשור לפתיחת חדר הסודות, חמישים שנים לפני כן. היומן ריק, אולם הארי מצליח לגלות את סוד קסמו - אם כותבים בו, הוא עונה בחזרה. הארי משוחח עם היומן, שמחזיק בתוכו את זכרונותיו של רידל, ורידל מראה לו את שהתרחש בלילה שבו לדבריו הוא עצר את התלמיד שפתח את חדר הסודות - רידל תפס את האגריד, שהיה אז תלמיד בשנה השלישית, בעוד הוא מטפל בעכביש ענק. הארי מבין כי זוהי הסיבה שבגללה גורש האגריד מבית הספר, אך אינו מבין כיצד ייתכן שהאגריד היה זה אשר גרם לתקיפת התלמידים - לא בעבר, ולא בהווה.
לפני שהארי מספיק לשוחח עם האגריד, הרמיוני מותקפת ומתאבנת. כתוצאה מגל התקיפות נלקח האגריד לכלא הקוסמים, (אזקבאן), ואילו אלבוס דמבלדור (מנהל בית הספר) מושעה מתפקידו. הארי ורון יוצאים בעקבות הרמז שהאגריד השאיר להם - לעקוב אחרי העכבישים - ונתקלים ביער האסור בעכביש ענק בשם הרעגוג, אותו העכביש בו טיפל האגריד בשעתו. הרעגוג מספר להארי ורון כי הוא לא המפלצת שבחדר הסודות, אולם מסרב לעזור להם והשניים ניצלים בקושי רב מלהפוך לארוחה הבאה של צאצאיו.
איחוד הארגונים היהודים באירופה
היסטוריה
הארגון נוסד בשנת 2007 על ידי הרב מנחם מרגולין. רוב פעילויותיו של הארגון מתבצעות ממשרדיו הראשיים בבריסל. האגודה פועלת ממשרדים במדינות נוספות בעולם.
הארי פוטר וחדר הסודות
היומן, העכבישים והבסיליסק
בשעת ביקור אצל מיטתה של הרמיוני במרפאה, מבחינים הארי ורון בדף שהחזיקה בידה בעת שהתאבנה, ומבינים שהיא הצליחה לפתור את התעלומה לפני שהותקפה - בדף מתוארת מפלצת הבסיליסק - נחש ענקי בעל תוחלת חיים הנמדדת במאות שנים והמסוגל להרוג במבטו. הארי מבין שזוהי המפלצת שבחדר הסודות, ובגלל יכולתו להבין את שפת הנחשים - היה הוא היחיד ששמע אותה. השניים מצליחים אף להבין מאין באה המפלצת - חדר השירותים הנטוש אותו רודפת מירטל המייללת, התלמידה שנהרגה בידי הבסיליסק.
איחוד הארגונים היהודים באירופה
היסטוריה
הארגון רשום כעמותה ללא מטרות רווח (ASBL) בבלגיה, ונמצא בפנקס השקיפות של ארגוני לובינג מוסמכים המוחזקים על ידי המוסדות האירופיים.
הארי פוטר וחדר הסודות
הקרב נגד טום רידל
לפני שהארי ורון מספיקים לבקר בשירותים, ג'יני ויזלי (אחותו של רון), נחטפת ונלקחת לחדר הסודות. המורים רוצים שפרופסור לוקהרט יציל אותה כי בספריו הוא כתב שהוא יכול לעשות הכול, אך פרופסור לוקהרט מנסה לברוח. הארי ורון תופסים את לוקהרט בנסיון הבריחה ומגלים שהוא לא עשה שום דבר ממה שכתב עליו בספריו, אלא רק התפאר במעשיהם של קוסמים אחרים ומחק את זכרונותיהם. הם גוברים על לוקהרט ומכריחים אותו לבוא עמם לחדר הסודות. בהגיעם לכניסה לחדר הסודות חוטף לוקהרט את שרביטו השבור של רון ומנסה למחוק את זכרונותיהם, אך הלחש משתבש, גורם לתקרה לקרוס מוחק את זכרונו של לוקהרט עצמו. הארי נאלץ להמשיך לבדו אל חדר הסודות.
בחדר הסודות נתקל הארי שוב טום רידל - הפעם כדמות פיזית, ולא רק דפים ביומן. מתברר כי היומן של רידל היה במהלך רוב השנה בידיה של ג'יני, והיא ניהלה איתו התכתבות אינטימית דיה כדי שרידל יוכל להשתלט עליה ולהשתמש בה לפתיחת חדר הסודות ושחרור המפלצת. עם זאת, רידל אומר כי מטרתו האמיתית במהלך החודשים האחרונים הייתה להביא לכך שהארי יגיע לחדר הסודות, ובשל כך הוא גרם לג'יני להעמיד פנים כי נחטפה ולרדת לחדר הסודות בעצמה. לאחר מכן הוא שאב ממנה את החיים כדי להתממש בצורה פיזית בעצמו, וכתוצאה מכך היא על סף מוות. רידל חושף בפני הארי כי הוא בעצם וולדמורט בצעירותו. בשל כך, רידל סקרן לדעת מה גרם להארי לשרוד, וכיון שהארי אינו משתף עמו פעולה, הוא מזמן את הבסיליסק כדי שיהרוג אותו.
איחוד הארגונים היהודים באירופה
פעילות
הארגון עוסק בסיוע לקהילות יהודיות באירופה, ומספק להם תמיכה תורנית וביטחונית, תוכניות חברתיות וחינוכיות, ומזון כשר, בעיקר בחגי ישראל.
הארגון פועל להעלאת המודעות וקידום מאבק חוקי וציבורי באנטישמיות. במסגרת זו יזם האיגוד את תוכנית "עשרת הדיברות של ה-EJA למיגור האנטישמיות" הכוללת:
הארי פוטר וחדר הסודות
הקרב נגד טום רידל
למזלו של הארי, בשל האמון שהוא מביע בדמבלדור, מגיע אליו בדרך קסם עוף החול של דמבלדור יחד עם מצנפת המיון, שמתוכה שולף הארי את חרבו של גודריק גריפינדור. בעזרת עוף החול (שמסוגל לרפא פצעים בדמעותיו ולשאת משקל הכבד פי כמה מגופו) והחרב מצליח הארי להביס את הבסיליסק, אך אחד מניביו הקטלניים של היצור נתקעים בזרועו של הארי והארי כמעט מת, למזלו של הארי פוקס עוף החול מרפא אותו, הוא לוקח את שן הבסיליסק והורס איתה את היומן של רידל. בכך מושמד הזיכרון ה"גשמי" של רידל שיצא מתוך היומן.
סיום העלילה
ג'יני ניצלת, האגריד משוחרר ממעצרו, דמבלדור מוחזר לתפקידו, כל מי שאובן נרפא בעזרת שיקוי מיוחד, הארי מצליח לשחרר את דובי משירות משפחת מאלפוי, המבחנים בוטלו והתלמידים חוגגים עד אור הבוקר.
איחוד הארגונים היהודים באירופה
פעילות
כחלק מהתוכנית, יזם האיגוד הקמה של קבוצות עבודה פרלמנטריות במוסדות האיחוד האירופי ובפרלמנטים ברחבי אירופה להנעת התהליך ולקידום חקיקה בנושא.
מאבק במכירות מזכרות נאציים
הארגון עומד בראש המאבק נגד המכירות הפומביות של מזכרות נאציות, בפן הציבורי על ידי העלאת המודעות העולמית לתופעה ובפן המשפטי על ידי קידום חקיקה בנושא.
שימור זיכרון השואה
האיגוד פעיל מאוד בתחום בשימור זיכרון השואה. הוא מקדם תוכניות חינוכיות בנושא המאבק באנטישמיות ומדי שנה יוזם משלחות של מאות שרים, חברי פרלמנט ודיפלומטים אירופאים לכנסי זיכרון במחנות השמדה ומחנות ריכוז ברחבי היבשת. מדי שנה מפעיל האיגוד את קמפיין הרשתות החברתיות - האשטאג NotOnMyWatch# (בעברית - "לא במשמרת שלי") המתקיים ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה, ובמסגרתו מאות נרות זיכרון מופצים בקרב ראשי מדינות, שרים, חברי פרלמנט ואישי ציבור, מודלקים ומצולמים תחת ההאשטאג.
תמיכה בקהילות יהודיות באירופה
הארגון מפעיל שורה של פרויקטים לסיוע לקהילות יהודיות באירופה לשמירה וקיום אורח חיים יהודי הכוללים תמיכה ביטחונית, חלוקת סלי מזון כשר, הקמת בתי כנסת ומקוואות, ותוכניות חינוכיות.
מטרות
מאז כינונו בשנת 2007, מתמקדות מטרותיו של הארגון בשלוש זירות מרכזיות:
ארגונים שותפים
ישנם מספר ארגונים שותפים לאגודה היהודית האירופית, להם יעדים דומים ברחבי היבשת. ארגונים אלו תורמים למען מגוון רחב של פעילויות:
מי זו אמריקה?
מי זו אמריקה? (באנגלית: ) היא תוכנית טלוויזיה סאטירית אמריקאית שנוצרה על ידי סשה ברון כהן ועלתה לשידור ברשת שואוטיים ב-15 ביולי 2018. כהן, אשר מככב בסדרה ומגלם בה סדרה של דמויות שונות, הפיק את הסדרה יחד עם אנתוני היינס, טוד שולמן, אנדרו ניומן, דן מאזר ואדם לויט. התוכנית מציגה עצמה כחוקרת של "האנשים המגוונים, בין אם הם ידועים לשמצה ובין אם הם לא מוכרים, על פני הספקטרום הפוליטי והתרבותי, המאכלסים את האומה (האמריקאית) הייחודית".
פיתוח
ב-29 ביוני וב-3 ביולי 2018 פרסמה רשת שואוטיים האמריקאית שני סרטונים לקידום סדרה חדשה, שהקרנת הבכורה שלה נקבעה ל-15 ביולי 2018. בסרטונים נטען כי בשל הסכם לשמירת סודיות הרשת עדיין לא יכולה לחשוף את שם הסדרה, את תוכנה או את יוצריה. במהלך הימים שלאחר מכן, צצו ספקולציות רבות בנושא, בין השאר סומנה קתי גריפין ככוכבת האפשרית של הסדרה החדשה. ב-5 ביולי 2018, לאחר שחרורו של סרטון מסתורי של סשה ברון כהן בחשבון הטוויטר שלו ביום הקודם, החלו דיווחים על פיהם הוא זה שמככב בסדרה החדשה, שתהיה דומה לתוכנית קודמת בכיכובו, המופע של עלי ג'י.
ב-9 ביולי 2018 דווח כי שואוטיים הזמינה מההפקה את הסדרה, כאשר העונה הראשונה הכוללת שבעה פרקים תעלה בהקרנת בכורה ב-15 ביולי 2018. הסדרה נוצרה על ידי ברון כהן, אשר משמש גם כמפיק הסדרה, לצד אנתוני היינס, טוד שולמן, אנדרו ניומן, דן מאזר ואדם לויט. ב-26 באוגוסט 2018, רמז ברון כהן, באמצעות ציוץ מחשבון הטוויטר הרשמי שלו, כי התוכנית לא תחזור לעונה שנייה. למחרת, שואוטיים אישרה כי הסדרה הסתיימה. עם זאת, ביום שלאחר מכן, על פי מספר דיווחים נוספים, מסתמן כי שואוטיים לא ביטלה באופן רשמי את הסדרה וכי עדיין יש לחברה רצון להפיק עונות נוספות.
צילומים
בפברואר 2017, ניסה ברון כהן לצלם בחנות לכלי נשק בריברסייד, קליפורניה. בעל החנות דיווח על כך שהצוות צילם סרט דוקומנטרי על מהגר הונגרי שרוצה לקנות אקדח. עם זאת, כאשר ברון כהן נכנס לחנות לבוש כאחת הדמויות שלו, בעל החנות זיהה אותו מיד ואמר, "אתה בוראט!" לאחר שזוהה, ברון כהן עזב את החנות. ב-3 באוגוסט 2017 דווח כי ברון כהן צילם באוגוסטה, ג'ורג'יה, בתור דמות בשם "ד"ר נירה קין", בתוכנית רדיו מקומית בשם The Austin Rhodes Show.
על פי דיווחים, בפברואר 2018 צילם ברון כהן קטע עם או. ג'יי. סימפסון בחדר מלון בלאס וגאס, נבדה. מאוחר יותר פורסם כי כוונתו של ברון כהן הייתה לגרום לסימפסון להודות ברצח ניקול בראון סימפסון ורון גולדמן ב-1994, ועל פי הדיווחים הוא שילם לאחד מעורכי דינו של סימפסון כדי לקבוע את הפגישה בין השניים. לסימפסון נאמר כי ברון כהן, שהופיע בדמותו של ג'יו מונלדו, הוא עבור שייח' שמוכן לשלם לו סכום בן שבע ספרות כדי שיסביר מה קרה באותו לילה. הראיון התקיים תוך שימוש במצלמה נסתרת. מאוחר יותר באותו חודש פורסם כי גרטשן רוסי וסלייד סמיילי, כוכבי ריאליטי אמריקאיים, צילמו קטע עם ברון כהן במשך 4 שעות וחצי, וחשבו כי הם מצולמים לסדרת טלוויזיה ישראלית. בני הזוג לא הבינו שרומו רק כמה ימים לאחר מכן, תוך כדי שיחה עם טיטו אורטיז, אמן לחימה משולבת, אחרי שגם הוא גילה כי הולך שולל על ידי ברון כהן.
מוזיקה
שיר הנושא של הסדרה הוא "Indomitable" של מתוך "PowWowStep", מיני-אלבום שלו שיצא בשנת 2016. על פי הדיווחים, היה בחופשה כאשר המנהל שלו יצר איתו קשר ודיווח לו כי סשה ברון כהן ביקש רישיון לעשות שימוש באחד משיריו. , שהוא מעריץ של ברון כהן, נתן מיד את אישורו. בתחילה, הוא סבר כי בשיר ייעשה שימוש בסרט קולנוע עתידי של ברון כהן, והופתע לגלות שנעשה בו שימוש בקדימון לקידום סדרת טלוויזיה חדשה. מאוחר יותר הוא הופתע עוד לגלות שהשיר הפך לשיר הנושא הרשמי של הסדרה.
שיווק
ב-29 ביוני 2018, יצא על ידי שואוטיים טיזר שהודיע כי תוכנית טלוויזיה חדשה תעלה ב-15 ביולי 2018, אבל הם עדיין לא יכלו לחשוף את שם התוכנית, את שמות היוצרים או מי מככב בה. ב-3 ביולי 2018 יצא טיזר נוסף. למחרת, סשה ברון כהן פרסם סרטון בחשבון הטוויטר שלו ורמז שהוא עובד על פרויקט חדש שבמרכזו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ. ב-8 ביולי 2018 הוציא ברון כהן סרטון נוסף, בו מופיע סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, דיק צ'ייני. למחרת, בעקבות ההודעה הרשמית על הסדרה, יצא לאור הטריילר המלא הראשון של הסדרה. ב-22 ביולי 2018, קופסת פלסטיק, שנחתם על ידי צ'ייני בפרק השני של הסדרה, הועמד למכירה באתר eBay, זמן קצר לפני שידור הפרק. המכרז התחיל בדולר אחד, ועלה בהדרגה עד לשיא של 2,551 דולר באותו הערב. ההכנסות מהמכירה יועדו לאמנסטי אינטרנשיונל אולם למחרת בבוקר הפריט הוסר מהאתר. בהודעה שפרסמה eBay הוסבר כי הפריט הוסר "עקב פעילות חריגה של הצעות מחיר ומשום שהמוכר היה חדש ל-eBay, הפריט הוסר בהתבסס על מודלים הסיכון שלנו."
תגובות מרואיינים
ב-10 ביולי 2018, שרה פיילין, לשעבר מושלת אלסקה פרסמה בפייסבוק שהיא התראיינה לברון כהן שהתחזה לדמות של אדם נכה. היא הביעה כעס על כך שהולכה שולל להשתתף בראיון: "אני מצטרפת לרשימה ארוכה של אנשי ציבור אמריקאים שנפלו קורבן ל"הומור" המרושע והחולה של הקומיקאי הבריטי סאשה ברון כהן, בתמיכת ובמימון CBS/שואוטיים". בסופו של דבר, הראיון של פיילין לא נכלל באף אחד משבעת הפרקים של הסדרה, עם זאת, בפרק האחרון היא מופיעה ברשימת הקרדיטים כ-"יועצת פרסום מיוחדת". יום לאחר מכן, גילה חבר הקונגרס האמריקאי לשעבר ג'ו וולש בחשבון הטוויטר שלו שגם הוא רואיין על ידי ברון כהן כשהוא מחופש לדמות בדיונית, והוא מתח ביקורת על השיטות שבהן נעשה שימוש כדי לגרום לו להשתתף בצילומים ואמר שלהתחפש לחייל פצוע הוא מעשה פסול וכי "הטקטיקות שלו מגעילות, אני יודע כי גם אותי רימו".
ב-13 ביולי 2018 הודה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת פלורידה מאט גץ כי הוא הולך שולל על ידי ברון כהן והשתתף בראיון. גץ הודה כי הוא מעריץ של ברון כהן, והוא מצפה לסדרה באומרו: "זה מאוד עקבי עם הומור שלו, המתחיל באינטראקציה נורמלית לכאורה, ואז מה שמבריק בקומדיה שלו הוא שהוא מנצל את המבוכה של הסיטואציה בצורה אירונית והומוריסטית".
ב-15 ביולי 2018, כריסטי קונס, יועצת אמנותית בלגונה ביץ', קליפורניה, הגיבה על הופעתה בפרק הראשון של הסדרה: "סאשה ברון כהן חייב לי פגישה פנים אל פנים, כפיצוי על הטקטיקה שלו ועל ניצול החלשים, במיוחד על ידי העמדת פנים שהוא מישהו שסבל כאשר הוא כנראה לא סובל רגע בחייו. זה המעט שהוא שהוא יכול לעשות אחרי מה שעשה לי, ולקנות ציור".
ב-16 ביולי 2018 הגיבה שואוטיים על ההאשמות שהוטחו נגד ברון כהן והסדרה מצד שרה פיילין וג'ו וולש על כך שהוא מציג את עצמו כיוצא צבא נכה. "ברון כהן מעולם לא הציג את עצמו כיוצא של צבא ארצות הברית למושלת אלסקה לשעבר פיילין במהלך תהליך ההזמנה או במהלך הצילומים של הראיון שלה, ובניגוד לטענותיה הוא לא הופיע בכיסא גלגלים. במהלך הריאיון עם המושלת פיילין והראיון עם הסנטור סנדרס הוא לא לבש מדים צבאיים מכל סוג שהוא".
ב-17 ביולי 2018 פרסם חבר בית הנבחרים של ארצות הברית דיינה רורבאקר הודעה בהתייחסו להופעתו בפרק הראשון: "אני אוהב סאטירה טובה, אבל סאטירה טובה חייבת לגלות בסיס כלשהו לאמת. זו הייתה הונאה, שמטרתה לרמות את העם האמריקאי למטרות פוליטיות".
ב-21 ביולי 2018, כוכבת הריאליטי קורין אולימפיוס התראיינה לאנטרטיינמנט ויקלי בנוגע להשלמתה עם ההופעה שלה בפרק השני, ואמרה: "זה היה קצת מפחיד, אני לא מתכוונת לשקר ... זה מה שהוא עושה, כולם יודעים שהוא מתחן, הוא מתחן פוליטית, הוא מצחיק, הוא שם מאוד מוכר, ואתה רק צריך לזרום איתו. YOLO!"
ב-31 ביולי 2018, הראפר נס לי התראיין בנוגע להופעתו בפרק השלישי של הסדרה, ואמר: "חשבתי שאני אוצג כמשוגע, אבל יצאתי בסדר. אני לא יודע למה. אני בוחר להאמין שסאשה הוא מעריץ שלי, ולכן זכיתי לעריכה הוגנת".
ב-10 באוגוסט 2018, ג'ו ארפאיו התבטא שוב על הופעתו בסדרה בריאיון לדה וושינגטון אקזמינר, בעקבות הצגתו בפרק הרביעי. בראיון, ארפאיו הציב אתגר לברון כהן ואמר: "אם יש לך אומץ, צא מהדמות הסודית שלך ובוא וראיין אותי באנגלית, כמובן, כדי שאוכל להבין אותו ונוכל לדבר גבר אל גבר. תוכל לשאול אותי כל מה שאתה רוצה. אני אשמח להתמודד עם זה. לא יהיה לו את האומץ לעשות את זה, אולי הוא יעשה את זה, אני לא יודע".
ב-13 באוגוסט 2018, דן רוברטס, מייסד "Youth Shooters of America", הגיב על הופעתו בסדרה בפרק החמישי בריאיון לעיתון הניו יורק טיימס. הוא הביע את מורת רוחו מהתנהלותם של ברון כהן שואוטיים ואמר: "זה היה מעשה זדוני מצד סשה ברון כהן, חברת ההפקה ושואוטיים, אשר שיקרו לי בבוז על מטרות הדבר הזה, במאמץ מכוון להשפיל אותי".
ב-20 באוגוסט 2018, כוכבת הריאליטי גרטשן רוסי דיברה בחיוב על הופעתה בתוכנה למדור Page Six של הניו יורק פוסט, ואמרה: "לכבוד הוא לי שסאשה כהן מצא לנכון למתוח אותי".
ב-5 בספטמבר 2018 דווח כי רוי מור הגיש תביעה נגד ברון כהן, שואוטיים ו-CBS ודרש פיצויים בסך 95 מיליון דולר בגין הונאה, לשון הרע ומצוקה נפשית. התביעה הוגשה בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז קולומביה בטענה כי קבלת הסכמתו של מור להשתתף בתוכנית "התקבלה באמצעות הונאה" ולכן היא "חסרת תוקף ומבוטלת". ב-23 באוקטובר 2018, נמסר כי שואוטיים הגישה בקשה לשינוי מקום הדיון מבית המשפט המחוזי של ארצות הברית בוושינגטון, אל מחוז הדרום של ניו יורק, הכולל את מנהטן.
השלכות פוליטיות
לאחר שידורו הראשון של הפרק השני בסדרה ב-22 ביולי 2018, ג'ייסון ספנסר, נציג המפלגה הרפובליקנית בבית התחתון של מדינת ג'ורג'יה, ספג ביקורות נוקבות משני צידי הקשת הפוליטית, לאחר שנראה על המסך כשהוא צועק כינויי גנאי גזעניים וחושף את ישבנו. ב-24 ביולי 2018 הוכרז כי ספנסר יתפטר מכהונתו החל מיום 31 ביולי 2018.
הפצה
ב-15 ביולי 2018, הסדרה עלתה לשידור לראשונה בערוץ CraveTV בקנדה וב-Stan באוסטרליה. ב-16 ביולי 2018 הסדרה עלתה בערוץ 4 בבריטניה ובערוץ בצרפת. ב-17 ביולי 2018 הסדרה עלתה בערוץ Sky Atlantic בגרמניה.
ביקורות
הסדרה קיבלה הן ביקורות חיוביות והן ביקורות שליליות מצד המבקרים. באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, הסדרה קיבלה דירוג של 59% עם ציון ממוצע של 6 מתוך 10 המבוסס על 61 ביקורות. על פי דעת הרוב, נכתב: "מצחיקה להפליא ורלוונטית כל כך, מי אמריקה? מוכיחה שלסשה ברון כהן עדיין יש משהו לומר, אף על פי שייתכן והגישה הניהיליסטית שלה היא לא הדרך הנכונה לומר את זה." האתר Metacritic, אשר משתמש בממוצע משוקלל, העניק לסדרה ציון של 59 מתוך 100 על בסיס 22 מבקרים, המציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
בביקורת שפורסמה בעיתון הניו יורק טיימס, המבקר מייק הייל כינה את פרק הפתיחה "פושר וחסר חשיבות" והשווה את התוכנית לעומת יצירותיו הקודמות של ברון כהן, וכתב כי "מר כהן נשאר שחקן ותסריטאי חזק, ובעוד הדמויות החדשות האלו אינן מצחיקות כמו עלי ג'י או בוראט, עדיין יש להן את הרגעים שלהן". בביקורת נוספת, לינדה הולמס (NPR) כינתה את הפרק הראשון "פגיעה והחטאה", כשהיא משבחת את דמותו של ערן מורד בפרק הפתיחה ומותחת ביקורת על הדמויות האחרות: "בפרק הבכורה, היו שלושה קטעים חלשים וחסרי השראה, ואחד היה פגיעה ישירה. הצפייה בתוכנית הזו תלויה באיך אתם מרגישים לגבי היחס הזה, כמה סבלנות יש לכם, ועד כמה אתם חושבים שכהן מצחיק". ג'ן צ'ייני (Vulture) כתבה על הרלוונטיות והפוטנציאל של הסדרה למדיניותה הפוליטית של ארצות הברית בעת שזו עלתה לשידור לראשונה, וכתבה: "כאשר התוכנית מדויקת, כמו בקטע 'Kill or Be Killed', זה לא רק מזכיר לנו כי המלכים שלנו עירומים. זה חושף אותם כשהם מסתובבים עירומים וחסרי כל בושה". בביקורת אחרת של דארן פרניץ' מהאנטרטיינמנט ויקלי, העניק המבקר לפרק הפתיחה הציון וכתב כי "יש כמה צחוקים במי זו אמריקה?, אבל התחושה הכללית מהתוכנית היא עייפות. האינסטינקטים הקומיים של כהן מרגישים נקודתיים בצורה הגרועה ביותר. כמה פוליטיקאים אמרו דברים מטורפים בטלוויזיה? זה כבר לא מוזר. זה הכרחי". בביקורת חיובית יותר, סוניה סאראייה מהואניטי פייר שיבחה את התוכנית, וכתבה: "המאמצים הכבירים שכהן עובר על מנת לתפוס, לרמות, או להעליב את המטרות שלו הם הן קצת מתישים והן קצת חסרי טעם - אבל אינני יכולה להכחיש שמי זה אמריקה? גם מצחיקה, ברגע שאתה מתגבר על ההלם ועל האימה".
רייטינג
בטלוויזיה, הפרק הראשון של הסדרה זכה לדירוג של 0.1 בקרב קהל הצופים שבגילאי 18–49 שהם כ-327 אלף צופים. שירותי סטרימינג ווידאו על פי דרישה הוסיפו עוד 301 אלף צופים, והגדילו את מספר הצופים הכולל ל-628 אלף איש. הפרק הגיע למקום ה-70 בדירוג השידורים של תוכניות מקוריות ששודרו בטלוויזיה בכבלים באותו הערב. רשת שואוטיים דיווחה כי לפרק היו יותר ממיליון צופים ביום שבו הסדרה עלתה לשידור, כאשר כל הפלטפורמות של הרשת מתווספות יחד. עוד דיווחה הרשת כי הסדרה הביאה למספר הרב ביותר של הרשמות לשירותי הסטרימינג שלה ביום אחד ב-2018.
שארל הרביעי, דוכס אלנסון
שארל הרביעי, דוכס אלנסון (בצרפתית: Charles IV d'Alençon; 2 בספטמבר 1490 - 11 באפריל 1525), הייתה דוכס אלנסון בין השנים 1492–1525, וגיסו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת.
ביוגרפיה
שארל נולד ב-2 בספטמבר 1489 באלנסון, לרנה, דוכס אלנסון ולמרגריט מלורן, בתם של פרי השני, רוזן וודמון ויולנד, דוכסית אנז'ו. בשנת 1492 מת אביו, ושארל קיבל את התארים דוכס אלנסון, רוזן פרש, ארמניאק, פזנסאק, רודז, פזנסגו, איל'ס ז'ורדן, ופרדיאק.
בשנת 1509 התחתן שארל עם מרגריט מאנגולם, אחותו של פרנסואה, דוכס ולואה, אשר בשנת 1515 הפך למלך צרפת, אולם לא היו להם ילדים. לאחר שגיסו עלה לשלטון מונה שארל כמושל נורמנדי, ותחת פיקודו של גיסו הוא לחם בקרב מריניאנו, ובשנת 1521 בשמפאן בבלימת צבאות האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1525 הוא לחם יחד עם פרנסואה המסע לאיטליה, ולאחר התבוסה בקרב פאביה נסוג עם שרידי הצבא לצרפת. שארל נתפס כשעיר לעזאזל על התבוסה, וב-11 באפריל אותה שנה הוא מת בליון.
לאחר מותו הייתה אמורה אחותו פרנסואז ד'אלנסון לרשת את נחלותיו, אולם פרנסואה הראשון, מלך צרפת הרשה לאחותו, מרגריט מאנגולם, אלמנתו של שארל, לשמור עליהם, אף שלא היו להם ילדים.
מדינה לכאורה
מדינה לכאורה (באנגלית, "Micronation"; בתרגום חופשי: "אומת מיקרו") היא מדינה שהוכרזה על ידי העומדים בראשה, ואף עמדה בקריטריונים של המשפט הבינלאומי הפומבי לקיומה של מדינה כגון סממני עצמאות סמליים, כמו בולים וחוקה, גבולות מוגדרים ואף הכרה מסוימת של מדינות לכאורה אחרות, אך לא זכתה להכרה רשמית כלשהי של מדינה אמיתית בקיומה. חלק מן המדינות לכאורה היו בגדר תעלול פרסומי וחלקן נבעו מצורך אמיתי.
מדינת אכזיב
מתחם קטן בחוף אכזיב שמצפון לנהריה. אלי אביבי הגיע למקום ב-1952 ושכר שני מבנים על החוף, במטרה לשפץ אותם. הוא בנה שם את ביתו (שבסיסו בנוי אבן וקומותיו העליונות עץ) בטכניקות בנייה וגימור שונות מהמקובל, ופתח בו מוזיאון אקלקטי. הוא הכריז על המקום כ"מדינת אכזיב", בחר המנון ודגל, הנפיק דרכונים ובמשך תקופה גם החתים את דרכוני המבקרים במקום. מתוך דרכון המדינה: "תושבי המדינה: רינה ואלי אביבי. ממשל: נשיא נבחר פה אחד, בפה שלו. המנון: המיית גלי הים. דגל: בתולת הים האגדית, על רקע אכזיב". המקום לא זכה להכרה מדינית וכיום מתגוררת בו תושבת אחת, רינה אביבי, אלמנתו של אלי אביבי שנפטר ב-2018.
ממלכת העולם האחר
ממלכת העולם האחר ( The Other World Kingdom-OWK) הייתה מדינה לכאורה ששכנה בתוך מתקן נופש מסחרי גדול, שנפתח בשנת 1996 בבניינים שניטען שהיו חלק מטירה מהמאה ה-16 הממוקמת בעיירה Černá בצ'כיה. אמנם המדינה לא הוכרה על ידי אף מדינה אחרת, אך שמרה על מטבע משלה, דרכונים, משטרה, בתי משפט, המנון ודגל לאומי. המשטר במדינה היה מונרכיה אבסולוטית כשאורח החיים של הנתינים היה סאדו-מאזוכיסטי בסגנון Femdom (שליטה נשית). הממלכה מתקיימת כיום כאתר אינטרנט בלבד.
אורניה
בשלהי ימי האפרטהייד הציע רמטכ"ל צבא דרום אפריקה לשעבר, גנרל קונסטנד וילויון, להקים מדינה אפריקנרית עצמאית באזור אורניה הלא-מיושב שבדרום אפריקה. היוזמה נקראה גם "ישראל האפריקנרית". בספרו של אלון ליאל, שגריר ישראל לשעבר בדרום אפריקה, "צדק שחור", הוא מספר שפיליון, אחד מידידי ישראל הגדולים, פנה אליו בנובמבר 1993 וביקש ממנו את נוסח ההסכמים בין ישראל לרשות הפלסטינית, כדי לנסות להגיע עם השלטון השחור של מנדלה להסכם דומה לזה שהשיג ערפאת מול יצחק רבין - של מדינה עצמאית. בסופו של דבר החליט פיליון לרוץ לפרלמנט המשותף לשחורים ולבנים. מפלגתו, "חזית החופש", זכתה בתשעה מושבים (מתוך 400 צירים). ב־2001 פרש פיליון מהפרלמנט לחוותו. כ־600 חוואים נענו להצעה של פיליון להקים יישוב אפריקנרי במדבר אורניה השומם. בשנת 2004, במקביל לחגיגות העשור לסיום האפרטהייד, וכמחאה על התנהגות ממשלת דרום אפריקה, החליטו להנהיג מטבע בשם "אורא" המיועד ללבנים בלבד. עיקר הכלכלה באורניה מושתת על חקלאות. אין מדובר במדינת לכאורה בהיעדר הכרה דה פקטו.
הממלכה ההומו-לסבית של אי האלמוגים
מדינה שהוכרזה על ידי מיליונר אוסטרלי בשם דייל אנדרסון, שרכש את האי קאטו הסמוך לאוסטרליה. גודלו של האי, הלא-מיושב עד כה, הוא 3 מיילים רבועים, ודגלו הוא דגל הקשת הלהט"בי. אנדרסון הסביר שההשראה למדינה היא מדינת ישראל שהשיגה מפלט ליהודים מכל העולם.
פדניה
שם אלטרנטיבי לחלק של איטליה שמצפון להרי האפנינים, שהוכרז ב-1996 כמדינה נפרדת על ידי הליגה הצפונית, מפלגה איטלקית בדלנית. מנטובה הוכרזה כבירת פדניה ובה יושב ה"פרלמנט" של ה"מדינה". דגלה של פדניה הוא עיגול שממרכזו יוצאים שישה עלים שנוגעים במעגל, וצבעם ירוק - צבעה הסמלי של המדינה. "מקהלת העבדים העבריים" מהאופרה "נאבוקו" של ורדי נבחר להמנון המדינה.
לאווינר
האימפריה כולה נמצאת בבעלות ובשליטה של המלך ג'ונאס הראשון, שהוא גם המפקד העליון של לגיון האימפריה לאווינר. לגיון האימפריה לאווינר אחראי על ההגנה והביטחון של אזרחיו ורכושם. המשמר המלכותי אחראי לביטחון משפחת המלוכה. הכספים, החוק ופיקוח המס של אזורים שונים של האימפריה מוקצים על האדונים והגברות. ישנם מועצת נגידים שהם יועצים פורמליים למלך ובעלי סמכויות ביצוע אך הם נושאים באחריות בפני המלך.
אימפריית לאווינר מחזיקה בנכסי ענק על פני מדינות רבות באירופה, אפריקה ואסיה המושכרים לאזרחיה. אזרחי אימפריית לאווינר מחויבים להתחייב על פי חוקת אימפריית לאווינר.
KU לוון
האוניברסיטה הקתולית בלוון (בהולנדית: Katholieke Universiteit Leuven) היא אוניברסיטת עצמאית ומחקרית, הממוקמת בלוון שבבלגיה, אשר נוסדה בשנת 1425. נכון לשנת 2020, לומדים באוניברסיטה כ־58,000 סטודנטים, והיא האוניברסיטה הגדולה ביותר בבלגיה ובארצות השפלה. שפת ההוראה העיקרית במוסד היא הולנדית, אם כי מספר תוכניות נלמדות באנגלית, במיוחד בתארים מתקדמים. האוניברסיטה נחשבת לאחת מן הטובות באירופה ומדורגת באופן עקבי כאחת מ־100 האוניברסיטאות הטובות בעולם.
אומנם הקמפוס הראשי של האוניברסיטה נמצא בלוון, אך ישנם קמפוסים משניים גם בערים אוסטנדה, ברוז', גנט, בריסל, אנטוורפן וקורטרייק. האוניברסיטה חברה בארגונים אקדמאיים רבים, ובהם ועידת בתי הספר האירופיים לחינוך ומחקר הנדסי מתקדם, אוניברסיטאס 21, קבוצת קוימברה והליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר.
אוניברסיטת לוון נחשבת לאוניברסיטה הקתולית העתיקה בעולם, אך למרות שמה האוניברסיטה פועלת בנפרד מן הכנסייה הקתולית.
כמה מבוגרי האוניברסיטה הידועים הם: עבד אל-קדיר ח'אן, וינסנט ריימן, סימון מיניולה והרמן ואן רומפיי.
היסטוריה
המוסדות האקדמיים המוקדמים החלו לפעול באזור כבר בשנת 1425, אך הם נסגרו בשנים שלאחר המהפכה הצרפתית. האקדמיה נפתחה שנית בשנת 1834. בשנת 1970 הוחלט על פיצול באוניברסיטה לאור המתיחות החברתית במדינה.
יעקב עמדין
רבי יעקב ישראל בן צבי אשכנזי עֶמְדין (קרי: עֶמְדְן; בתעתיק לועזי: Emden; ט"ו בסיוון ה'תנ"ח (4 ביוני 1698), אלטונה – ל' בניסן ה'תקל"ו (19 באפריל 1776), שם) היה רב ותלמיד חכם, מגדולי הרבנים במאה ה-18. נודע בכינוי יַעְבֵ"ץ (ראשי התיבות של שמו, יעקב בן צבי).
ביוגרפיה
רבי יעקב נולד באלטונה שבגרמניה בט"ו בסיוון ה'תנ"ח לרבי צבי הירש אשכנזי, הידוע בכינויו "חכם צבי".
בשנת ה'תע"ו נשא לאישה את רחל, בתו של רבו הרב מרדכי הכהן כ"ץ, בנו של הרב נפתלי כ"ץ - בעל הסמיכת חכמים, והתגורר בברסלאו. בזיווג שלישי נשא את אחייניתו בת אחיו הרב אפרים אשכנזי.
בשנת ה'תפ"ח הוזמן לשבת על כס הרבנות בעיר אמדן, שממנה קיבל את שם משפחתו "עמדן", או "עמדין". עקב תקיפות אופיו ומתוך שאיפתו להיות בלתי תלוי בדעת האחרים, הוא התפטר כעבור ארבע שנים ממשרת הרבנות, והשתקע בעיר מולדתו אלטונה, פתח בית דפוס עברי (לאחר קבלת רשות מהדוכס כריסטיאן השישי), שלח ידו במסחר, וסירב לכהן ברבנות עד סוף ימיו. בספרו הוא מספר (בהלצה) שנהג לברך כל יום "ברוך שלא עשני אב"ד" (על משקל הברכה "שלא עשני עבד"). עסקי פרנסתו לא מנעוהו מלעסוק בתורה: את מיטב עתותיו הקדיש לחיבוריו, שהוציאו לו שם כאחד מגדולי החכמים בדורו.
מאבקו ברבי יהונתן אייבשיץ
רבי יעקב עמדין היה ממובילי מסע ההתנגדות לשבתאות, ולחם בתקיפות בכל מה שראה בו סטייה שבתאית. מחלוקת קשה על רקע זה פרצה בינו לבין רבי יהונתן אייבשיץ, שעסק בקבלה והיה ידוע כעושה נפלאות וככותב קמעות. כשבאו לידו כמה מהקמעות של רבי יהונתן אייבשיץ, הוא פענח את הכתוב בהם וטען שיש בהם רמזים לאמונה בשבתאי צבי. הרב עמדין יצא בהאשמות גלויות נגד רבי יהונתן אייבשיץ, וגרם לפולמוס חריף וממושך בין תומכיו לבין תומכי הרב אייבשיץ. במהלך המאבק נאלץ רבי יעקב לעזוב את אלטונה לאמסטרדם, ורק לאחר התערבות ישירה של הדוכס פרידריך השביעי הורשה לחזור לאלטונה.