cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אבא בא לגן
תקציר העלילה
העלילה עוקבת אחרי צ'רלי הינטון, אב בשנות הארבעים לחייו שברוח התקופה מאבד את משרתו בחברת היי-טק לאחר פיטורין כואבים. צ'רלי לא מוותר על החלום לעשות קריירה, אבל לאור הקרבה המחודשת שלו לבית מבין את החשיבות שבחיי המשפחה עם אשתו ובנו. בעקבות זאת הוא פותח מעון-יום לילדים המנוהל בידי גברים במצבו. לצדו התגייס חבר טוב בשם פיל ומאוחר יותר גם מרווין והעסק מתחיל לרוץ, רק בשביל לעורר עליו את חרון אפה של בעלת מעון יום ילדים מקומית בשם גברת הארידן, שמנהלת את המעון שלה בצורה מאוד שמרנית, ולא מרוצה מהתחרות החדשה.
הפקה וצילומים
צילומי הסרט החלו ב-1 באוגוסט 2002 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
הפקת הסרט החלה ב-5 באוגוסט 2002 ונמשכה עד 22 בנובמבר 2002. בדצמבר 2002 נחשפה הכרזה הראשונה של הסרט עם הכיתוב באנגלית יום ה-א' מגיע.
מרקו פיאצה
מרקו פיאצה (בקרואטית: Marko Pjaca; נהגה: [mâːrko pjâtsa]; נולד ב-6 במאי 1995 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדות קשר הכנף והחלוץ באמפולי.
לוקומוטיבה זאגרב
פיאצה נולד בזאגרב שבקרואטיה. הוא החל לשחק באקדמית הנוער של מועדון הפאר המקומי, דינמו זאגרב, ממנה עבר לאקדמיה של מועדון מקומי נוסף, ZET. בגיל 15 עבר לאקדמית הנוער של לוקומוטיבה זאגרב. ב-24 בפברואר 2012 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, הופעתו היחידה בעונת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 בניצחון 0–3 על נ.ק. זאדאר במסגרת המחזור ה-19 בליגת העל הקרואטית. ב-25 בספטמבר 2012 הבקיע פיאצה את שער הבכורה שלו במועדון, שער מבעיטת עונשין בדקה ה-39 בניצחון 2–4 על סגסטה סיסאק במסגרת הגביע הקרואטי. ב-15 במרץ 2013 הבקיע פיאצה את שער הבכורה שלו בליגת העל הקרואטית, שער בדקה ה-12 בניצחון 2–4 על נ.ק. זאגרב במסגרת המחזור ה-24. הוא סיים את עונת עם 17 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים. ב-18 ביולי 2013 שיחק פיאצה לראשונה במסגרת בינלאומית אירופאית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בניצחון 1–2 על דינמו מינסק במסגרת מוקדמות הליגה האירופית לעונת. לוקומוטיבה זאגרב לא העפילה לשלב הבא של המוקדמות. פיאצה סיים את עונת עם 30 הופעות ליגה, בהן הבקיע 7 שערים.
דינמו זאגרב
בחודש יולי 2014 חתם פיאצה בדינמו זאגרב, האלופה לעונת. ב-11 ביולי 2014 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 60 דקות בהפסד 1–2 לרייקה במסגרת הסופר קאפ הקרואטי. ב-15 ביולי 2014 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו במוקדמות ליגת האלופות לעונת 2014/2015, כשנכנס כמחליף בדקה ה-73 בניצחון 0–2 על ז'לגיריס וילנה. דינמו זאגרב עברה לשלב המוקדמות הבא, אך הודחה נגד אולבורג בולדספילקלאב ועברה לשלב הבתים של הליגה האירופית. ב-18 ביולי 2014 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו במועדון במסגרת ליגת העל הקרואטית, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–4 על סלאפן בלופו. באותו משחק הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-14. ב-11 בדצמבר 2014 הבקיע פיאצה את שערי הבכורה שלו בליגה האירופית, שלושער בניצחון 3–4 על סלטיק במסגרת המחזור השישי בשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת. פיאצה סיים את עונת עם 32 הופעות ליגה, בהן הבקיע 11 שערים. ב-16 בספטמבר 2015 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 88 דקות בניצחון 1–2 על ארסנל במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת עונת 2015/2016 בליגת האלופות. הוא שיחק בכל ששת משחקיה של דינמו זאגרב בשלב הבתים, אותו הקבוצה לא צלחה.
יובנטוס
ב-21 ביולי 2016 חתם פיאצה ביובנטוס האיטלקית לארבע שנים.
את הופעת הבכורה ערך פיאצה ב-27 באוגוסט כשהחליף את פאולו דיבאלה בדקה ה-88 בניצחון 0–1 על לאציו.
ב-4 בינואר 2018 פיאצה עבר בהשאלה לחצי שנה לשאלקה מהבונדסליגה. ב-7 באוגוסט 2018 הושאל פיאצה לפיורנטינה לעונה אחת. ב-31 בינואר 2020 הושאל פיאצה לאנדרלכט עד לסוף העונה. ב-19 בספטמבר 2020 הושאל לגנואה לעונה אחת. ב-28 ביולי 2021 הושאל לטורינו לעונה עם אופציית רכישה. ב-1 בספטמבר 2022 הושאל לאמפולי לעונה אחת.
קריירה בינלאומית
ב-4 בספטמבר 2014 ערך פיאצה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קרואטיה, כשהחליף את מתאו קובאצ'יץ' בדקה ה-78 בניצחון 0–2 על נבחרת קפריסין במשחק ידידות. ב-4 ביוני 2016 הבקיע פיאצה את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-20 בניצחון 0–10 על נבחרת סן מרינו במשחק ידידות.
משה לוריא
הרב רפאל משה לוריא (תרצ"ז, 1936 - כ"ז בכסלו תש"ע, 14 בדצמבר 2009) היה רב ומקובל ישראלי.
תולדותיו
נולד בטבריה למרדכי יחיאל לוריא, חסיד סלונים. למד בישיבת בית אברהם-סלונים בירושלים.
מגיל שלושים כיהן כראש ישיבת "לפלגות ראובן" בירושלים. אז גם הוציא לאור את סדרות ספריו "אספת שיעורים" ו"אבני שהם" על סוגיות הש"ס.
בסוף שנות ה-80 עזב את ראשות הישיבה לטובת מפעל חייו החדש - העיסוק בתורת הקבלה ובכתבי האר"י הקדוש. הוא הצטרף לישיבת המקובלים "שער השמים" ונעשה לאחד מראשיה, ומסר שם שיעורים למעלה מעשרים שנה. הוציא את סדרת חיבוריו "בית גנזי" הכוללת כחמישים ספרים.
שיטתו של הרב לוריא היא בשילוב תורת האר"י עם תורת הבעש"ט. חלק מספריו תורגמו לשפות נוספות, ובהן אנגלית, רוסית, וצרפתית.
מלחמת הקווקז
הפלישה הרוסית לקווקז, המוכרת יותר כמלחמת הקווקז היא סדרת כיבושים של האימפריה הרוסית בין השנים 1817 ל-1864 כנגד צ'צ'ניה, דאגסטן וצפון מערב הקווקז (צ'רקסיה).
ככל מעצמות המערב באותה התקופה, גם הרוסים רצו ליצור לעצמם אימפריה על ידי כיבושים. רצון זה התבטא בכיבושים רבים לאורך הגבולות. חלק מרצונות ההתפשטות הרוסים באו גם על חשבון ארצות הקווקז. אלא שעם תחילת הפלישה הבינו הרוסים שכיבוש ארצות הקווקז לא יהיה פשוט כשחשבו, שכן הפלישה נתקלה בהתנגדות אלימה וחזקה במיוחד. לפי התארוך המקובל, התקופה הראשונה של המלחמה הסתיימה עם מותו של אלכסנדר הראשון ומרד הדקבריסטים בשנת 1825. עד אז השיג הצבא הרוסי מספר הצלחות נגד מה שהצאר הגדיר "המון פראי אדם".
במשך השנים 1825–1830 קטנו היקף הסכסוך והפעילות המלחמתית, מאחר שלרוסיה היו באותן השנים חזיתות מלחמה נוספות: המלחמה עם האימפריה העות'מאנית ופרס. לאחר ההצלחות בשתי מלחמות אלו, חידשה רוסיה את פעילותה בקווקז, ושוב נתקלה בהתנגדות מחתרתית, שהאחראים העיקריים להן היו "גחי מולא", "גמזט בק", ו"אדג'י מורד". הם הונהגו בידי האימאם שאמיל, שהוביל את פעולות ההתנגדות בין השנים 1834–1859 ושנתמך חלקית על ידי פרס.
החלק השני במלחמה החל בחודש מרץ 1855, כאשר רוסיה והאימאם שאמיל חתמו על הסכם הפוגה בלחימה, את ההסכם יזמו הרוסים בשל הצורך שלהם לתגבר את הכוחות שלהם במלחמת קרים. ההפוגה לא נמשכה זמן רב והמלחמה חודשה עוד באותה השנה.
מלחמת הקווקז נסתיימה עם כיבוש צפון הקווקז, האימאם שאמיל נשבע אמונים לצאר ועבר לחיות במרכז רוסיה. המלחמה הסתיימה באופן רשמי ב-2 ביוני 1864, על ידי הכרזה של הצאר.
שלושה צארים רוסיים עמדו מאחורי המתקפה הזו; אלכסנדר הראשון, ניקולאי הראשון, ואלכסנדר השני. המפקדים הרוסיים העיקריים מאחורי המתקפה היו אלכסיי פטרוביץ' ירמולוב בין 1816–1827, מיכאיל סיומונביץ' וורונצוב בין 1844–1853, ואלכסנדר ביירטינסקי בין 1853–1856. הסופרים מיכאיל לרמונטוב ולב טולסטוי השתתפו בקרבות וכתבו עליהם, והמשורר הרוסי אלכסנדר פושקין התייחס למלחמה בפואמה האירונית שלו, האסיר הקווקזי (1821).
לואיס קוק
לואיס ג'ון קוק (באנגלית: Lewis John Cook; נולד ב-3 בפברואר 1997 ביורק שבאנגליה) הוא כדורגלן אנגלי, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בורנמות' מהפרמייר ליג.
לידס יונייטד
קוק נולד ביורק שבאנגליה. הוא גדל במחלקת הנוער של לידס יונייטד, ושיחק בקבוצה של המועדון עד גיל 18 כאשר היה בן 15. בקדם עונת החל קוק לשחק יחד עם הקבוצה הבוגרת של לידס יונייטד, ששיחקה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ליגת המשנה האנגלית. ב-9 באוגוסט 2014 ערך קוק את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-64 בהפסד 0–2 למילוול במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-19 באפריל 2015 חיזק קוק את מעמדו כאחד השחקנים הטובים ביותר באנגליה מחוץ לפרמייר ליג, כשזכה בתואר חניך השנה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-11 במאי 2015 חתם קוק על חוזה חדש בלידס יונייטד, עד לקיץ 2017. ב-13 באוגוסט 2015 הבקיע קוק את שער הבכורה שלו במועדון, בדקה ה-17 במשחק במסגרת גביע הפוטבול ליג נגד דונקסטר רוברס, בו הודחה לידס לאחר הפסד בתוצאה 2–4 בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר 1-1 בתום הזמן החוקי. קוק הורחק באותו משחק בדקה ה-37 בכרטיס אדום ישיר.
בורנמות'
ב-8 ביולי 2016 חתם קוק לארבע שנים בבורנמות' מהפרמייר ליג. ב-14 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–3 למנצ'סטר יונייטד. ב-3 במאי 2022 עלה עם בורנמות' לפרמייר ליג בניצחון 0–1 על נוטנגהאם פורסט.
פרצופה של המדינה
פרצופה של המדינה הוא פזמון שביצעה להקת תיסלם. הוא נכתב על ידי יאיר ניצני, הולחן על ידי כל חברי הלהקה, ויצא לאור בשנת 1990.
רקע
בשנת 1983 התפרקה תיסלם. לרגל איחוד הלהקה מחדש בשנת 1990 הקליטה הלהקה שני שירים, שהאחד מהם היה "פרצופה של המדינה", הכולל מסרים חברתיים ופוליטיים. בתחילת דרכה נמנעה תיסלם מלעסוק בנושאים אלה, למעט בשיר "חצבים פורחים", שעוסק במלחמת לבנון הראשונה. ב־1990 התרחש בישראל ניסיון לפרק את ממשלת האחדות הלאומית השנייה בראשות יצחק שמיר, ולהקים במקומה ממשלה צרה בראשות שמעון פרס, במהלך שכונה "התרגיל המסריח". השיר נכתב כשיר מחאה העוסק בהתנהלות של פוליטיקאי־עסקן ציני שעוסק בקידומו האישי במקום לראות את טובת הציבור לנגד עיניו. הוא נכלל באלבום אוסף של תיסלם שנקרא "נגנו עכשיו!" (מילים מתוך "פרצופה של המדינה"), שיצא ב־1990 לרגל האיחוד. כן אפשר למצוא אותו באלבום ההופעה "אור של כוכבים" (2003) ובאוסף "למתחילים, למתקדמים ולאספנים בלבד" (2009).
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תש"ן (1990) של רשת ג' הגיע השיר למקום התשיעי.
הקלטה והפקה
תיסלם הקליטה את הקלטת הבסיס חודש מאי 1990 באולפני המון שברמת גן (היום אולפני ברדו). ההקלטות הנוספות (גיטרות, קלידים, שירה וקולות) והמיקס נעשו באולפני DB, ששכנו אז בבית ציוני אמריקה בתל אביב.
פרצופה של המדינה הוא השיר הראשון בישראל שמוקסס על קונסולת Solid State Logic.
איסור האהבה
איסור האהבה (בגרמנית: Das Liebesverbot) היא אופרה קומית בשתי מערכות מאת ריכרד וגנר שהלחין וגם כתב את הליברית. זוהי האופרה המושלמת השנייה של המלחין והיא מושפעת מאוד מן האופרות הקומיות הצרפתיות והאיטלקיות.
היסטוריה
עלילת האופרה מבוססת על המחזה מידה כנגד מידה מאת ויליאם שייקספיר. וגנר הלחין אותה בשנת 1834 והיא הועלתה לראשונה במגדבורג בשנת 1836.
הופעת הבכורה הוכתרה ככישלון מוחלט לאחר שהזמר הראשי שכח את הטקסט, וההופעה השנייה בוטלה לאחר קרב אגרופים שפרץ בין בעלה של הסולנית הראשית והטנור המוביל אשר גרמה לנזק בלתי הפיך לתפאורה. מאז, ועד לאחר מותו של וגנר לא הועלתה האופרה פעם נוספת על הבמות.
הנושא המרכזי בעלילת האופרה, מיניות מודחקת ואירוטיקה סמויה, הם מוטיב חוזר גם בעלילות של אופרות נוספות של וגנר ובעיקר בטנהויזר, הוולקירות, וטריסטן ואיזולדה. בכולן, הוויתור וזניחת קשרי האהבה מביאים את הגיבורים לקרב לחיים ולמוות מול הסדר החברתי הקיים. האופרה הקומית איסור האהבה מסתיימת בסוף טוב כאשר החופש המיני פורץ בקרנבל ציבורי סוחף.
לאחריה, פרט לאמני השירה מנירנברג, לא חזר וגנר לכתוב אופרות קומיות נוספות.
מערכה ראשונה
פלרמו, סיציליה, המאה ה-16. פרידריך, המושל הזמני של פלרמו מכריז על איסור שתייה וקיום יחסים מחוץ לנישואין. קלאודיו הוא האדם הראשון שנתפס עובר על צו המושל ונעצר.
בינתיים, מגלה מריאנה השוהה במנזר סנט אליזבט, לחברתה איזבלה כי היא אשתו של פרידריך שנטש אותה. לוציו, אציל צעיר וחברו של קלאודיו, מתחנן בפני איזבלה אחותו של קלאודיו כי תפנה למושל בבקשת רחמים על אחיה הכלוא.
בבית המשפט ממתינים להופעת המושל. הוא דוחה את העצומה שהוגשה לו על ידי האזרחים לביטול האיסור שהטיל על קיום מסיבת הקרנבל. קלאודיו נידון למוות ואיזבלה אחותו מציעה את עצמה למושל אם יסכים לחון ולשחרר את אחיה.
מערכה שנייה
קלאודיו החושש מן המוות בחצר הכלא מסכים להצעת אחותו. איזבלה נעלבת וכועסת על הסכמתו המהירה לחילול כבודה, ואינה מגלה לו את תוכניתה האמיתית ולפיה מריאנה, היא שתיפגש עם המושל פרידריך ולא היא עצמה.
בינתיים, המושל פרידריך מתכחש להסכמתו הקודמת וחותם על גזר דין המוות של קלאודיו. ברחובות העיר מפרים התושבים את צו המושל וחוגגים את הקרנבל למרות האיסור שהוטל על החגיגות. אפילו מפקד המשטרה בעצמו מתחפש על מנת שיוכל לקיים רומן אסור. פרידריך עוטה גם הוא על פניו מסכה לפני פגישתו עם איזבלה (שהיא למעשה מריאנה), אך לפתע מופתע בידי איזבלה ועוטי מסכות נוספים החושפים את צביעותו.
מלך סיציליה חוזר לארמונו, ופרידריך מסולק מכהונתו ומנושל מסמכויותיו.
עטלף משפך
עטלף משפך (שם מדעי: Natalus) הוא סוג של עטלף זעיר במשפחת הנטליים ובו 7 מינים שחיים באזור הנאוטרופי ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי והוא בעל מספר המינים הגדול ביותר מבין הסוגים במשפחה. משמעות השם המדעי של הסוג היא "עטלף תינוק", שנועד לציין את גודלו הקטן.
אנטומיה ומאפיינים פיזיים
לעטלף המשפך גוף קטן, כדורי וקומפטי, וכנפיים ארוכות, גדולות ורחבות. הגולגולת בולטת בצורתה המוזרה והייחודית: האזור של המוח רחב, גדול וכיפתי, בעוד שהפנים והחרטום קומפקטים, צרים ומוארכים. החרטום הצר והשטוח מזכיר בצורתו חרטום לטאה, ובקצהו אף קטנטן שמסתכם בזוג נחיריים שמתמזגים עם השפתיים. העיניים זעירות ושחורות, ומכוסות לעיתים על ידי שיער הפנים. השפתיים רחבות, בשרניות ושסועות בצידן התחתון, והשיניים קטנטנות, מרובות ומותאמות לתזונה מן החי. בהונות היד קצרים וכמעט שאינן נראים. אצבעות הרגליים דקיקות וארוכות עם טפרים חדים. סימן ההיכר של הסוג שהעניק לו את שמו, הוא צמד האוזניים הענקיות והקעורות שלו שפונות בזווית כלפי קדימה וצורתן כשל משפך; האוזניים בעלות צפיר גדול לא מחודד והן ממוקמות באופן חריג צמוד מאוד לעיניים הזעירות עד כדי כך שהאפרכסות מקיפות אותן. כתוצאה מכך, העטלף המשפכי נראה כבעל ראש גדול ופנים משולשות קטנטנות, כשעיניו כמעט ואינן נראות על רקע האוזניים והפרווה הסבוכה.
אורך הראש והגוף של עטלפי המשפך 35–55 מ"מ, אורך הזרוע 27–41 מ"מ ואורך הזנב 50–60 מ"מ; משקל המינים 3 עד 10 גרם בלבד. אין דו-צורתיות זוויגית בין הזכר לנקבה, אך לזכר יש על הפנים בליטה נפוחה דמוית פעמון או טריז שמשתרעת על המצח והחרטום וייעודה אינו ידוע עדיין. הבליטה המכונה "האיבר הנטלי" (Natalid organ), גדולה במיוחד אצל סוג זה ומורכבת מקולטני חישה רבים. הסוג ידוע בזנבו הארוך ביותר, וכנף הזנב שלו היא בין הגדולות שבסדרת העטלפים וצורתה כמניפה או כעלה גדול. הרגליים גם הן ארוכות במיוחד והן חסרות שיער.
כסות
הפרווה של עטלף המשפכי צפופה, רכה וארוכה במיוחד, כשבאזור הפנים היא יוצרת מעין זקן, שפם ופוני. צבעה הכללי רבגוני ונע בין כתמתם אפרסק לכתום דלעת, זהוב-זית, צהוב עז, צהבהב, בז', חום אדמדם, חום אפרורי או חום כהה. הראש, העורף והצוואר בצבע אדום בוהק, כתום בוהק או ערמוני, והגחון והבטן נוטים להיות חיוורים משאר הגוף (לבנבן, אפרפר או שנהב). החרטום עשוי להיות אדמוני או ורדרד – תלוי בצפיפות השיער בפנים. האוזניים שחרחרות בקצוות וכתמתמות בחלקן הפנימי. הכנפיים וכנף הזנב בולטים בצבען השחור פיח. הזרועות והרגליים בצבע בורדו, או ורוד מלוכלך.
תפוצה וביולוגיה
המינים בסוג מתעוררים ויוצאים לפעילות כחצי שעה לאחר השקיעה פעילים ושיא פעילותם בשעתיים הראשונות; במשך הלילה, הם צדים ונחים לסירוגין. העטלפים חיים בקבוצות קטנות או במושבות בינוניות של עד 300 פרטים, במערות עמוקות ולחות או במכרות; עם זאת, גם במושבות הם אינם ישנים יחדיו אלא שומרים על מרחק זה מזה. עטלפי המשפך ניזונים בעיקר מחרקים אותם הם תופסים תוך כדי טיסת-רפרוף שמזכירה עש. יש להם יכולת תמרון מצוינת והם מסוגלים לבצע התפתלויות ופניות חדות במהלך התעופה כדי להתחמק מצמחייה. עטלפי המשפך טסים בדרך כלל בגובה נמוך והם משתמשים באיכון-הד בתדר גבוה (עד 170 קילוהרץ) כדי לאתר את מזונם.
מינים
בסוג זה 7 מינים:
דגלוניים
דִּגְלוֹנִיִּים (שם מדעי: Kuhliidae) הם משפחת דגים מסדרת הדקראים בתוכה סוג יחיד - דִּגְלוֹן (Kuhlia). דגים אלה חיים במי האזור האינדו-פסיפי הטרופיים. חלק מהמינים אנדמיים למימי הוואי. חלקם מצליחים לשחות במים מליחים או אף במים מתוקים, אך רובם חיים בים.
בניין ג'נרלי
בניין ג'נרלי הוא בניין משרדים ומסחר, השוכן במפגש הרחובות יפו ושלומציון המלכה במרכז ירושלים.
היסטוריה
בשנת 1931, במלאת מאה שנים להקמת החברה, החליטה חברת הביטוח האיטלקית "אסיקורציוני ג'נרלי" (ביטוחים כלליים) לייסד פעילות בירושלים, שהתפתחה כלכלית במהירות תחת שלטון המנדט. לשם כך רכשה החברה מגרש ברחוב יפו, ששימש עד אז חניון אוטובוסים, מידי הממשל הבריטי. לתכנון הבניין נשכר בתחילה האדריכל הארצישראלי ריכרד קאופמן, מתכנן שכונות הגנים בירושלים, אך תוכניתו, שכללה מבנה בן שבע קומות בסגנון הבינלאומי עם פינה מעוגלת במפגש הרחובות, נדחתה על ידי מנהלי החברה. התכנון הופקד בידי האדריכל האיטלקי מרצ'לו פיאצ'נטיני, דמות מרכזית באדריכלות הפאשיסטית, שתכנן בניין בעל צורה משולשת, בסגנון שהיה מקובל אז באיטליה הפאשיסטית ושילב מאפיינים נאו קלאסיים עם סגנון מודרניסטי מאופק. הבנייה החלה ב-1934 על ידי חברת "דה פארו" האיטלקית והבניין נחנך בשנת 1935.
הבניין הוא אחד מארבעה מבני ציבור שנבנו בחלק המזרחי של רחוב יפו בשנות השלושים (בניין בנק אנגלו-פלשתינה, בניין הדואר המרכזי, ובניין עיריית ירושלים ההיסטורי).
בשנת 1947 נכלל הבניין באזור הביטחון הבריטי "בווינגרד" ושימש מרכז אפסנאות של הצבא הבריטי. במלחמת העצמאות תפסו לוחמי האצ"ל את הבניין במסגרת מבצע קלשון. כיום שוכנים בבניין חנויות ומשרדי ממשלה.
בתחילת העשור השני של המאה ה-21 הקימה העירייה בכיכר מול הבניין מיצב הכולל ספסלים צבעוניים ומעוגלים ורסס מים הנפלט מהרצפה מדי כמה דקות.
פסל האריה
סימן ההיכר של הבניין הוא פסל האריה המכונף בראש הבניין אשר עוצב על ידי הפסל דוד אוז'רנסקי. האריה הוא סמלו של מרקוס הקדוש, פטרון העיר ונציה וסמל העיר עצמה. האריה אוחז בספר בו כתוב בלטינית: "שלום עליך מרקוס האוונגליסט שלי". לרגליו חקוקה בספרות רומיות שנת הייסוד של חברת ג'נרלי - 1831.
מדידות מטאורולוגיות
ב-1949 הוקמה על גג הבניין תחנת מדידה מטאורולוגית. ב-1993 הוקמה בצד התחנה הסטנדרטית גם תחנה אוטומטית הפועלת בצורה ממוחשבת.
בינואר 1974 נמדד בתחנה שעל הבניין משב רוח במהירות של 159 ק"מ לשעה - משב הרוח החזק ביותר שנמדד אי-פעם בישראל.
דולפין (מנהל קבצים)
דולפין (באנגלית: Dolphin) היא תוכנת ניהול קבצים חופשית וקוד פתוח המיועדת לשולחן העבודה של KDE. התוכנה קיימת כברירת מחדל בגרסת KDE האחרונה (5.19), וניתנת להתקנה אף בגרסת מוקדמות יותר.
רקע
בגרסאות המוקדמות של KDE היה Konqueror ברירת המחדל כמנהל הקבצים והדפדפן של KDE, ובמשך השנים בעקבות מורכבות השימוש היחסית ב־Konqueror נשמעה ביקורת על אי היות מנהל קבצים ייעודי המתפקד בנפרד מהדפדפן. ביקורת זו הביאה לפיתוח Dolphin, וחלקים רבים מקוד המקור של Konqueror הוסבו אליה, אף כי דפדפן ברירת המחדל Konqueror יכול עדיין לשמש כמנהל קבצים אלנטרנטיבי בעיקר למשתמשי Power User.
רפאל ויקי
ככדורגלן, ויקי שיחק בעיקר בסיון, ורדר ברמן והמבורג, וערך 75 הופעות במדי נבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים
ויקי שיחק כנער בפ.צ. סיון, ובשנת 1993 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגת העל השווייצרית, ועד מהרה הפך לשחקן הרכב קבוע. בעונת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה, 1993/94, סיים ויקי עם סיון במקום השלששי בליגה. בעונת 1994/95 סיימו במקום השישי, ובעונת 1995/96 סיימו במקום השני. בעונתו האחרונה של ויקי בסיון, 1996/97, זכתה הקבוצה באליפות ליגת העל השווייצרית. בסיום עונה זו, עזב ויקי את סיון לאחר שערך בשורותיה 130 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים, וחתם בורדר ברמן מהבונדסליגה.
בקיץ 2001, לאחר חצי עונה באתלטיקו מדריד, חזר ויקי לבונדסליגה וחתם בהמבורג. בעונת 2001/02 סיים ויקי עם המבורג במקום ה-11 בבונדסליגה. בעונת 2002/03 סיים ויקי עם המבורג במקום הרביעי בבונדסליגה. בקיץ 2003 זכה ויקי עם המבורג בגביע הליגה הגרמנית, לאחר ניצחון 4-2 בגמר על בורוסיה דורטמונד. ויקי נכנס כמחליף בדקה ה-59 של גמר זה, במקום רודולפו קרדוסו. את עונת 2003/04 פתחו ויקי והמבורג בכישלון בגביע אופ"א, כשהודחו כבר בשלב הראשון על ידי דנייפרו דנייפרופטרובסק. את עונת הבונדסליגה סיימו ויקי והמבורג במקום השמיני. בעונת 2004/05 ויקי והמבורג סיימו שוב במקום השמיני. בעונת 2005/06 סיים ויקי עם המבורג במקום השלישי בבונדסליגה שהקנה לקבוצה השתתפות במוקדמות ליגת האלופות. בעונת 2006/07 ויקי והמבורג צלחו את שלב המוקדמות בליגת האלופות כשהדיחו את אוסאסונה, אך סיימו את שלב הבתים במקום האחרון והודחו. בבונדסליגה סיימו ויקי והמבורג במקום השביעי. בתום עונה זו, עזב ויקי את המבורג לאחר שש עונות, בהן ערך 126 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
בקיץ 2007 חזר ויקי למועדון נעוריו סיון, וערך בשורותיו חמש הופעות ליגה. בפברואר 2008 חתם ויקי בצ'יבאס ארצות הברית, שם ערך חמש הופעות אך נפצע ונעדר לתקופה ארוכה. במהלך שנת 2009 הודיעה צ'יבאס על חידוש חוזהו של ויקי, אך לאחר חמישה שבועות, בהם לא שיחק כלל, הודיע ויקי על פרישה ממשחק פעיל מסיבות אישיות.
קריירה בינלאומית
ויקי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת שווייץ בשנת 1996, ובאותה שנה נכלל בסגל השווייצרי ליורו 1996. ויקי ערך הופעה אחת בטורניר זה, כשנכנס כמחליף במחזור האחרון של שלב הבתים, בו הפסידה שווייץ 1-0 לסקוטלנד. ויקי ושווייץ הודחו בתום שלב הבתים של יורו 1996 עם נקודה אחת. לאחר טורניר זה, ויקי השתתף עם שווייץ במספר טורנירי מוקדמות, אך שווייץ לא הצליחה להעפיל לטורנירים גדולים נוספים עד ליורו 2004. ויקי זומן לסגל השווייצרי לטורניר זה, ופתח בהרכב בשלושת משחקיה של שווייץ, שהודחה שוב בשלב הבתים עם נקודה אחת.
קריירת אימון
לאחר פרישתו אימן ויקי את קבוצות הנוער של פ.צ. תון ולאחר מכן סרבט ז'נבה. בשנת 2013 החל ויקי לעבוד בפ.צ. בזל, תחילה כמאמן הקבוצה עד גיל 18 ולאחר מכן כמאמן הקבוצה עד גיל 21. בעונת 2017/18 קיבל ויקי הזדמנות לאמן את הקבוצה הבכירה של פ.צ. בזל, וסיים עמה במקום השני בליגה, מרחק 15 נקודות מהאלופה יאנג בויז ברן. ויקי החל את עונת 2018/19, אך פוטר כבר ביולי 2018 בעקבות פתיחת עונה חלשה, והוחלף במרסל קולר.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1989)
הבחירות ברשויות השונות
בירושלים ניצח ראש העיר המכהן טדי קולק עם כ-58.8% מקולות הבוחרים רשימתו קיבלה כ-11 מושבים. רשימת רצ-שינוי ורשימת הליכוד קיבלו כארבעה מושבים. רשימות דגל התורה, ש"ס ואגודת ישראל קיבלו כשלושה מושבים לכל רשימה. רשימת אמונה קיבלה כמושב אחד.
בעיר תל אביב-יפו התחרה ראש העיר המכהן מטעם הליכוד שלמה להט מול שישה מועמדים, ובהם נתן וולוך ממפלגת העבודה. בסופו של דבר, להט זכה בסיבוב הראשון לאחר שקיבל כ-55% מקולות הבוחרים (70,000 קולות בסך הכל). לעומת זאת, וולוך קיבל כ-19%. במועצת העיר קיבלה סיעת הליכוד כ-12 מושבים, לעומת 8 של מפלגת העבודה. שאר המושבים התחלקו בין הסיעה הדתית (4), רצ (3), ואילו רשימות מפ"ם, "תל אביב יש רק אחת", שינוי והמפלגה הליברלית קיבלו כמושב לכל רשימה.
בחיפה ניצח ראש העיר המכהן מטעם המערך אריה גוראל עם כ-42% מהמצביעים וסיעתו קיבלה כ-10 מושבים. המועמד המרכזי מול גוראל היה רמי דותן מן הליכוד. דותן קיבל כ-38% מקולות הבוחרים, ורשימת הליכוד קיבלה כ-8 מושבים. שינוי קיבלה כשלושה מושבים, ואילו רצ והחזית הדתית קיבלו כשני מושבים כל רשימה. חד"ש וסיעת הצעירים קיבלו כמושב אחד.
בבאר שבע ניצח מועמד הליכוד יצחק רגר עם כ-60% מהקולות. מפלגת העבודה קיבלה כחמישה מנדטים, ואילו שאר הסיעות היו ש"ס ורשימת "תנופה לבאר שבע" (2 לכל סיעה), רצ, "עתיד לבאר שבע" והמפד"ל (מושב לכל רשימה). כמספר מפלגות ארציות ניסו להתמודד למועצת העיר אך נכשלו, ובהן "התחיה", "מולדת" ו"שינוי".
בכרמיאל התחרו כשלושה מועמדים לראשות העיר: גיורא רוזנטל מן הרשימה העצמאית למען כרמיאל, עמוס עוזני מן הליכוד ועדי אלדר מן המערך. בסופו של דבר אלדר ניצח את עוזני בסיבוב שני.
בעיר נתניה ניצח ראש העירייה המכהן מטעם הליכוד יואל אלראי עם כ-65% מהקולות.
בהרצליה ניצח ראש העיר המכהן מטעם הליכוד אלי לנדאו עם כשני שלישים מהקולות, וסיעתו קיבלה כעשרה מבין 19 מושבי מועצת העיר. רשימת העבודה קיבלה כ-6 מנדטים, רשימת רצ-שינוי קיבלה כשניים, ואילו רשימת המפד"ל-ש"ס קיבלה כמושב אחד.
בחולון חל מהפך כאשר מועמד הליכוד משה רום ניצח את ראש העיר המכהן מטעם המערך חיים שרון. במועצת העיר חל תיקו כאשר כל רשימה קיבלה כתשעה מושבים. סיעת "עוז" קיבלה כארבעה מושבים, ואילו רשימות המפד"ל, זהבי וש"ס-אגודת ישראל קיבלו כמושב אחד.
בגבעתיים ניצח ראש העיר המכהן מטעם המערך יצחק ירון את מועמד הליכוד מיכאל ריחוק ברוב של כ-72% מול 28%.
בטבריה חל מהפך כאשר מועמד הליכוד יוסף פרץ ניצח את ראש העיר מטעם המפד"ל יגאל ביבי עוד בסיבוב הראשון. במועצת העיר הליכוד קיבל כחמישה מושבים, ש"ס כשלושה, ואילו רשימות "למען קידום טבריה", "נאמני החירות", המפד"ל והמערך קיבלו כשני מושבים. רשימת "מטרה" קיבלה כמושב אחד. מפ"ם לא עברה את אחוז החסימה.
אלן קי
אֶלֶן קֵי (בשוודית: Ellen Karolina Sofia Key; 11 בדצמבר 1849 – 25 באפריל 1926) הייתה סופרת פמיניסטית שוודית שכתבה על נושאים רבים בתחומי חיי המשפחה, האתיקה והחינוך, והייתה דמות חשובה בתנועת. היא הייתה חסידה מוקדמת של גישה ממוקדת בילד לחינוך והורות, וגם הייתה סופרג'יסטית.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1989)
הבחירות ברשויות השונות
בערד ניצח בצלאל טביב מן המערך וסגנו של ראש המועצה הפורש אברהם שוחט.
אלן קי
היא ידועה בעיקר בזכות ספרה על החינוך "המאה של הילד" (Barnets århundrade, 1900) שתורגם לאנגלית ב-1909.
נעוריה והשכלתה
אלן קי נולדה באחוזת סונדסהולם (Sundsholm) בסמולנד בשוודיה ב-11 בדצמבר 1849. אביה היה, מייסד המפלגה האגררית השוודית. אמה הייתה סופי אוטיליאנה פוסה, שנולדה למשפחת אצולה מהחלק הדרומי ביותר של סמולנד. אימיל קנה את סונדסהולם בזמן חתונתו; עשרים שנה מאוחר יותר הוא מכר אותה מסיבות כלכליות.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1989)
הבחירות ברשויות השונות
בכוכב יאיר התקיימו הבחירות בפעם הראשונה בתולדות היישוב, ובהן ניצח דוד ראש.
אלן קי
נעוריה והשכלתה
קי התחנכה בעיקר בבית, שם לימדה אותה אמה דקדוק וחשבון והאומנת הזרה שלה לימדה אותה שפות זרות. מאוחר יותר ציינה את הקריאה בספר מאת קמילה קולט ואת מחזותיו של הנריק איבסן, "ברנד" (1865) ופר גינט (1867) כהשפעות על ילדותה. כשהייתה בת עשרים, אביה נבחר לריקסדאג והם עברו לסטוקהולם, שם היא נצלה את הגישה לספריות. קי גם למדה בסמינר לנשים הפרוגרסיבי.
שנים ה-70 של המאה ה-19
לאחר התכתבות עם, שכתב את "Protestantismens Maria-kult" (הפולחן הפרוטסטנטי של מריה, 1874), היא כתבה ביקורת על הספר עבור כתב עת, תחת השם הבדוי רובינסון. ספרו העניק לה מבנה למחשבותיה, ועזר להגדיר את אמונותיה לגבי תפקידן של נשים כאימהות ומכלכלות. קי קיוותה שפייליצן יעזוב את אשתו, מכיוון שהם לא חלקו תחומי עניין דומים, אך הוא סירב.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1989)
הבחירות ברשויות השונות
בלוד נבחר ראש העיר מקסים לוי מהליכוד לכהונה נוספת.
אלן קי
שנים ה-70 של המאה ה-19
בקיץ 1874 נסעה קי לדנמרק וחקרה את המכללות העממיות שלהם. מכללות עממיות היו מוסדות להשכלה גבוהה עבור צעירים מהכפר. אחת משאיפותיה המוקדמות הייתה להקים בית ספר תיכון עממי שוודי, אך במקום זאת היא החליטה, בשנת 1880, להיות מורה בבית הספר לבנות של בסטוקהולם.
זמן קצר לאחר שעברה לסטוקהולם, היא התיידדה עם, שהייתה העורכת של , שנוסד ב-1859 על ידי אודלשפרה ו. בשנת 1874 פרסם כתב עת זה את מאמרה הראשון. המאמר היה על קמילה קולט, ועד מהרה הגיעו מאמרים נוספים. היא גם ערכה כמה מחקרים ביוגרפיים על ג'ורג' אליוט ואליזבת בארט בראונינג. "", ארגון הנשים הליברלי, נוסדה בשנת 1884. רבות מהכותבות של כתב העת לבית היו חברות בה.
שנים ה-80 של המאה ה-19
ב-1883 החלה קי ללמד בבית הספר החדש של אנטון ניסטרם (Anton Nyström), המכון העממי, שנוסד ב-1880. היא גם עזרה לארגן את "השתים-עשרה", קבוצה של שתים עשרה נשים מהמעמד הגבוה שנתנה חסות וארגנה פעילויות חברתיות כדי לעזור לשפר את הנימוסים של נשים ממעמד הפועלים.
אף על פי שקי חלקה הרבה אמונות דומות עם חברות "אגודת פרידריקה ברמר", שתי סוגיות עיקריות גרמו לה להתנגד לקבוצה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-19: חשיבות המיניות והמשמעות החברתית של ההבדלים הביולוגיים בין נשים וגברים. בשנת 1886 פרסמה קי את המאמר "Om reaktionen mot kvinnofrågan" (על הריאקציה נגד השאלה הנשית) שהיה ביקורתי ביותר וטען נגד הנטיות השוויוניות של תנועת הנשים השוודית. המאמר פורסמה בכתב העת של "Revy i litterära och sociala frågor" (סקירה של סוגיות ספרותיות וחברתיות).
כמו כן, ב-1886, היא כתבה ביקורת על מאת  בכתב העת שפעל למשך תקופה קצרה "Framåt" (הקידמה). היא מתחה ביקורת על היצירה בשל הניסיון של אישה אחת לשלב נישואין, אימהות וקריירה כאמנית. בשנת 1886, היא הפכה לאחת המייסדות של.
קי תרמה מאמרים לשלושה כתבי עת, כולם עם השקפות שונות על זכויות האישה: "Tidskrift för Hemmet" (כתב העת לבית), "Dagny" ו-"Framåt" (הקידמה). האחרון נערך על ידי אלמה אוקרמרק (Alma Åkermark) מגטבורג וכלל מידע שהיה אז בחזקת טאבו, כולל פרסום טקסטים על עגבת, וסוציאליזם. הרומן "Pyrrhus-segrar" (ניצחונות פירוס) של, שפורסם ב-1886 תחת השם הבדוי סטלה קליווה (Stella Kleve), היה שנוי מאוד במחלוקת בקרב אינטלקטואלים סקנדינביים. הסיפור עסק בצעירה גוססת, שמקוננת שאם הייתה עושה את הדברים שרצתה לעשות, ייתכן שהיא לא הייתה גוססת.
בשנת 1889, היא פרסמה את "Några tankar om huru reaktioner uppstå, jämte ett genmäle till d:r Carl v. Bergen, samt om yttrande och tryckfrihet" (כמה מחשבות על האופן שבו מתחילות ריאקציות, כתשובה למאמרו של ד"ר קורל ו. באריין, וכן על חופש הביטוי והעיתונות), מה שסימן אותה כרדיקלית חברתית, שהיא מעולם לא הכחישה.
השתנות הדעות
קי גדלה באווירה של ליברליזם, ולאורך שנות ה-70 של המאה ה-19 האמונות הפוליטיות שלה היו ליברליות באופן קיצוני. היא הייתה בעלת תודעה רפובליקנית, ולרעיון החופש היה חשיבות עצומה עבורה. ככל שהתקדמו שנות ה-80 של המאה ה-19, החשיבה שלה הפכה קיצונית עוד יותר, והשפיעה תחילה על אמונותיה הדתיות ולאחר מכן על השקפותיה על החיים בחברה בכלל. זו הייתה תוצאה של קריאה מקיפה. במהלך החלק האחרון של שנות השמונים ובמיוחד בשנות התשעים של המאה ה-19, היא החלה לקרוא ספרות סוציאליסטית ופנתה יותר ויותר לכיוון הסוציאליזם.
קי גדלה במשק בית נוצרי נוקשה, אבל בזמן שגדלה היא החלה לפקפק בדעותיה. מ-1879 למדה את צ'ארלס דרווין, הרברט ספנסר ותומאס הנרי האקסלי. בסתיו של אותה שנה פגשה בלונדון גם את האקסלי וגם את ארנסט הקל, הביולוג והפילוסוף הגרמני. עקרון האבולוציה, שבו החלה קי להאמין, היה אמור להשפיע גם על השקפותיה החינוכיות.
היא מצוטטת כמי שאמרה:.
שארית חייה
בסוף שנות השמונים – תחילת שנות התשעים של המאה ה-19, החליטה קי לכתוב ביוגרפיות של נשים שהיו להן תפקידים בולטים בחיי האינטלקטואלים השוודים; הן היו:, וסוניה קובלבסקי. היא גם כתבה על יוהאן וולפגנג פון גתה ו.
לאחר שפרשה מהוראה, היא פגשה ועזרה למשורר הצעיר ריינר מריה רילקה. היא צוירה מאוחר יותר על ידי. "Die Antifeministen" (האנטיפמיניסטים, 1902) מאת ציטטה גם את קי וגם את לו אנדריאס-סלומה כאנטי-פמיניסטיות.
היא נפטרה ב-25 באפריל 1926 בגיל שבעים ושש.
כתבים נבחרים
קי התחילה את דרכה כסופרת באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19 עם מאמרים ספרותיים. היא נודעה לציבור גדול באמצעות החוברת "על חופש הביטוי וההוצאה לאור" (1889). שמה וספריה הפכו אז לנושא של דיונים ערים. הספרים שבאו אחר כך הבה התמקדו בדעותיה על חינוך, חופש אישי והתפתחות עצמאית של הפרט. עבודות אלו כוללות:
בנושא חינוך, המאמר המוקדם ביותר שלה עשוי להיות "מורים לתינוקות בבית ובבית הספר" בכתב העת "כתב העת לבית" (1876). חיבורה הראשון הידוע יותר, "ספרים לעומת ספרי קורסים", פורסם בכתב העת "ורדנדי" (1884). מאוחר יותר, באותו כתב עת, היא פרסמה מאמרים אחרים "הצהרה על חינוך משותף" (1888) ו"רצח הנפש בבתי ספר" (1891). מאוחר יותר פרסמה את היצירות "חינוך" (1897) ו"יופי לכולם" (1899).
בשנת 1906 הגיע "חינוך עממי עם התחשבות מיוחדת בפיתוח החוש האסתטי". בספרים האחרונים קי ראתה את האסתטיקה, כיופי ואמנות, מההיבט של התרוממות האנושות.
כמה מכתביה של קי תורגמו לאנגלית על ידי, בתקופת הרומן שלה עם פרנק לויד רייט. בין יצירותיה הידועות ביותר שפורסמו באנגלית:
מורשת
היא נתנה השראה לסופרים כמו סלמה לגרלף, מריקה חנסטט (Marika Stjernstedt), ואלין וגנר. מריה מונטסורי כתבה שהיא חזתה שהמאה ה-20 תהיה המאה של הילד.
האבלוק אליס כתב באופן חיובי על מחקריה על המיניות האנושית.
אוסף משמעותי של הכתבים של קי נמצא בספרייה המלכותית בסטוקהולם.
בשנות ה-90 של המאה ה-19, הזמינה קי את בית סטרנד שתוכנן על ידי האדריכל. בשנות ה-90, זה היה "מרכז לאוונגרד האינטלקטואלי והאמנותי הרדיקלי מבחינה פוליטית של סטוקהולם". ביתה של קי הפך למוקד ונקודת תיירות.
פונקציה סימטרית
במתמטיקה, פונקציה סימטרית היא פונקציה בכמה משתנים, שערכה אינו משתנה כאשר מחליפים את סדר המשתנים. הדוגמה הבולטת ביותר היא פולינומים סימטריים, אבל גם פונקציות כגון הן סימטריות. אם הפונקציה אנליטית, תנאי הסימטריה קובע שהיא מתחלקת בכל אחד מההפרשים \ x_i-x_j, ולכן במכפלה שלהם שהיא הדיסקרימיננטה הפורמלית באותם משתנים.
לפעמים מתייחס הביטוי לפונקציות בשני משתנים דווקא, ואז תנאי הסימטריה מצטמצם להנחה.
לכל פונקציה f ב-n משתנים יש חבורת סימטריות, הכוללת את התמורות \ \sigma השומרות על הפונקציה:. משפט לגרנז', שזה היה תוכנו המקורי, 60 שנה לפני שהומצאה תורת החבורות, קובע שמספר הפונקציות שאפשר לקבל מפונקציה נתונה על ידי החלפת משתנים מחלק את n עצרת. פונקציה סימטרית היא כזו שאי אפשר לקבל ממנה אף פונקציה חדשה, אבל גם כאשר הפונקציה נהנית מסימטריה חלקית, כלומר, כשיש לה חבורת סימטריה גדולה יחסית (גם אם אינה חבורת הסימטריות המלאה), היא עשויה להקרא סימטרית.
פונקציה סופר-סימטרית הוא פונקציה במשתנים ו-, שהיא סימטרית בכל קבוצת משתנים בנפרד, וכך ש- אינו תלוי במשתנה t. פונקציות אלה קשורות להצגות של סופר-אלגברת לי, בדומה לקשר בין פונקציות סימטריות להצגות (הפולינומיות) של.
883 (להקה)
883 (באיטלקית: "Otto Otto Tre") הייתה להקת פופ איטלקית, שהייתה פעילה בין השנים 1989–2003. תחילה היו חברים בלהקה מקס פצאלי ומאורו רפטו, ומאוחר יותר, לאחר פירוק הלהקה, נותר פצאלי לבדו, וחברו אליו אמנים נוספים.
הלהקה קרויה על-שם אחד מדגמי אופנוע הספורטסטר של הרלי-דייווידסון (883cc).
במהלך שנות פעילותה הלהקה זכתה בעשרות פרסים וזכתה להצלחה מסחרית רבה, כולל מכירת אלבומי פלטינה ויהלום באיטליה ואלבומי זהב בשווייץ.
אסטוניה באירוויזיון 2023
רקע
קדם לאירוויזיון 2022, אסטוניה השתתפה עשרים ושש פעמים בתחרות מאז מועד הצטרפותה ב-1994. היא אף ניצחה באירוויזיון 2001 עם השיר "Everybody" בביצועם של טאנל פדאר, דייב בנטון והצמד 2XL. בשנת 2015 הגיעה הנציגים האסטונים אלינה בורן וסטיג רסטה למקום השביעי, עם השיר "Goodbye to Yesterday" ("להתראות לאתמול"). בשנת 2021, כשרשות השידור הממלכתית שלחה את אוקו סוביסטה עם השיר "The Lucky One", אסטוניה כשלה בניסיון להעפיל לגמר, והגיעה למקום ה-13 בחצי הגמר. באירוויזיון 2022 הגיעה סטפן למקום ה-13 בגמר התחרות עם השיר "Hope".
רשות השידור האסטונית Eesti Rahvusringhääling (ERR) אמונה על בחירת הנציג והשיר האסטוני לתחרות הזמר של האירוויזיון. ERR אישרה את השתתפות המדינה במהדורה ה-67 של האירוויזיון ב-1 באוגוסט 2022. מאז 2009 הופקה התחרות Eesti Laul כקדם הלאומי של המדינה לאירוויזיון. ב-13 בספטמבר 2022 הודיע ERR כי תמשיך להשתמש בפורמט זה.
לפני האירוויזיון
Eesti Laul 2023 הייתה המדורה ה-15 של הקדם הלאומי של אסטוניה לתחרות הזמר של האירוויזיון. האירוע הורכב מעשרים אמנים, שהתחרו בשני חצאי גמר ב-12 וב-14 בינואר 2023. גמר התחרות, שהורכב משנים-עשר אמנים, נערך ב-11 בפברואר. התחרות שודרה בערוץ ETV, ב-ETV+ עם פרשנות ברוסית, בתחנת הרדיו Radio 2 וכן באינטרנט באתר err.ee.
בכל חצי גמר התחרו עשרה משתתפים, ומתוכם העפילו לשלב הגמר חמישה (ארבעה שנבחרו בסבב הראשון של חצי הגמר על ידי שילוב של הצבעות הקהל וקולות השופטים ביחס שווה, ואחד שנבחר בסבב נוסף בהתאם להצבעת הקהל בלבד). בשלב גלגל ההצלה בחר הקהל שני אמנים נוספים מתוך אלו שנכשלו בניסיון להעפיל לגמר, ו"הציל" אותם מהדחה סופית מהתחרות. בגמר נקבעה זהות הזוכה על ידי שתי מערכות הצבעה שונות: בסבב הראשון נבחרו שלושת האמנים האהובים ביותר באמצעות שילוב בין חבר השופטים לקהל. לבסוף, בסבב נוסף של הצבעה טלפונית פומבית נבחר הזוכה מתוך השלושה.
המשתתפים בקדם
באמצעות פלטפורמה מקוונת יכלו אמנים ומוזיקאים להגיש את מועמדתם להתחרות בקדם מ-13 בספטמבר עד 10 באוקטובר 2022. לכל מועמד הייתה הגבלה של עד חמישה שירים פוטנציאליים. שיתופי פעולה, כמו להקות וצמדים, הותרו כל עוד 50% מחבריהם היו אסטוניים. כמו כן, רשות השידור ERR גבתה סכום כספי על הגשת מועמדות לקדם (50 יורו עבור שיר באסטונית ו-100 יורו עבור שיר בשפות זרות). שתי הגביות הוכפלו לשירים שהוגשו החל מ-17 באוקטובר. לבסוף, התקבלו מאתיים ושבעה עשר שירים, מתוכם תשעים ושניים באסטונית. פאנל שופטים בן שישה עשר חברים בחר עשרים שירים, שהתחרו בקדם האסטוני. הם נחשפו במהלך תוכנית של ETV Ringvaade ב-1 וב-2 בנובמבר 2022. חבר השופטים הורכב מאוט לפלנד, אטו קרוסמן, אלאר קוטקס, אנדרס אלייסטה, קרולה מאדיס, אינגריד קוטלה, יאניקה סילמה, קרל-אריק טאוקר, כריסטינה קראוס, לנה, מרגוס קמלט, מרתה פוסה, רוברט לינה, סילבר לאס, ואידו פאנל וסיימון ג'יי.
בין האמנים התחרים נמנה רובין יוקנטל, שייצג את אסטוניה באירוויזיון 2010 כחלק מההרכב מלקולם לינקולן. אנדרס קופר (חבר במליק), אנט x פרדי, בונזו, אליסה, אינגר, יוספ ירווסאאר (חבר בבדוטרס), קרל-כריסטיאן קינגי (חבר בבדוטרס), מיליק סאמל (חבר במליק), מיה, סיסי וויראלט התחרו בעברם ב-Eesti Laul. שירה של אליסה נכתב על ידי סטיג רסטה, נציג אסטוניה באירוויזיון 2015.
חצאי הגמר
שני חצאי הגמר התקיימו ב-12 וב-14 בינואר 2023 בעיר ויסמי. את האירועים הגישו גרטה קולד ותוניס נינמטס. בכל חצי גמר התחרו עשרה שירים. ארבעת השירים הראשונים שהעפילו לגמר נבחרו באמצעות שילוב בין קולות השופטים להצבעות הקהל ביחס שווה. העולה החמישי נקבע על ידי סבב של הצבעה טלפונית בלבד בין אלו שלא צלחו את סבב ההצבעה הראשון. צוות השופטים בחצאי הגמר הורכב מאלרין טיי, בריגיט סראפ, גרטה פאיה, אווה פאלם, אינדרק ואאויה, ארנה סלוביר, יאן טטה הבן, תומאס אוליאם, סנדרה אשילוי, דנל פנדרה וג'ון מיקיבר.
בנוסף להופעות המתמודדים ביצעה להקת מינימל וינד הופעת אורח עם ג'ניקה סילאמה, שייצגה את אסטוניה באירוויזיון 1993 בגמר התחרות. הצמד צ'ליצ'ריק ומקס וצמד המנחים הופיעו בחצי הגמר הראשון, בעוד שדגרטה פאיה, סוון לומוס, קרלי קייב וקריסטיאן ירווי הופיעו בחצי השני.
גלגל ההצלה
בין המתמודדים שלא העפילו לגמר נערכה הצבעה נוספת, שנמשכה יומיים הכל מ-15 בינואר, על מנת "להציל" שני מתחרים מהדחה סופית מהקדם. שני האמנים שנבחרו העפילו לגמר. הם הוכרזו ב-16 בינואר במהלך תוכנית הבידור של ETV Ringvaade.
גמר
הגמר התקיים ב-11 בפברואר 2023 באולם טונדירבה בטאלין. הוא הוגשה על ידי תוניס נינמטס וגרטה קולד. חמשת השירים המובילים מכל חצי הגמר בתוספת השניים שזכו בגלגל ההצלה התחרו ביחד במופע. זהות הזוכה נקבעה בשתי מערכות הצבעה שונות: בסבב הראשון חבר השופטים והקהל (יחס ההצבעות חולק באופן שווה) בחרו את שלושת השירים האהובים ביותר. לאחר מכן, הזוכה נבחר מבין השלושה על ידי הצבעה ציבורית בלבד. חבר השופטים הורכב מאלמה, זמרת פינית; בריגיט סימאל, מפיקת טלוויזיה בלגית; קאט ריינהרט, מורה לפיתוח קול אמריקאית; לוקאס גולבינג, מפיק מוזיקלי שוודי; דבן אדרמי, עיתונאי בריטי ב-Wiwibloggs; מתיו טריבה, מפיק מוזיקלי וכותב אמריקאי; אניה רוגליץ', עורכת מוזיקלית ברדיו וטלוויזיה של סרביה; ג'ו בנט, מוזיקולוג אמריקאי; טים הול, פרופסור במכללת ברקלי למוזיקה; טומי סארינן, מנכ"ל לייב ניישן אנטרטיינמנט פינלנד ואיב שיפרלה, ראש המשלחת השווייצרית לאירוויזיון 2023.
בנוסף להופעות המתחרים הופיעו להקת זטוד, סטפן, שייצג את המדינה באירוויזיון הקודם, להקת פור מוד, אינס, שייצגה את אסטוניה באירוויזיון 2000, קרל-אריק טאוקר והפסנתרן ריין רנאפ לאורך האירוע.
באירוויזיון
על פי חוקי האירוויזיון, כל האומות למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת) נדרשות להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר ; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים בהתבסס על דפוסי הצבעה מתחרויות קודמות, כאשר מדינות עם דפוס הצבעה דומה הוכנסו לאותו סל. ב-31 בינואר 2023 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. אסטוניה שובצה למחצית הראשונה של חצי הגמר השני, שיתקיים ב-11 במאי 2023.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2023 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. אסטוניה שובצה שנייה, אחרי רומניה ולפני בלגיה. ב-11 במאי 2023 ביצעה מילובה את "Bridges" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה היא נמנתה בין האמנים שהעפילו לגמר. ב-12 במאי פורסם סדר ההופעות של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. אסטוניה הופיעה כמדינה ה-12, לפני פינלנד ואחרי איטליה.
במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום החמישי, עם 146 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום ה-19, עם 22 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום השמיני, כשבסך הכל זכה ב-168נקודות.
מואת הרמה
מואת הרמה (שם מדעי: Megalapteryx didinus) הוא מין נכחד של עוף ענקי מסדרת הדינורניטיים הקרובה ליענאים, שחי בניו זילנד באי הדרומי. הוא נכחד קרוב ל-1,500 לספירה. מואה זו הייתה ייחודית במשפחתה - Megalapterygidae, הקרובה לסוג דינורניס והייתה קטנה יחסית לרוב מיני הסדרה.
מאפיינים
בדומה למרבית בני הקבוצה עופות קדומים חסרי שיניים, המואה הייתה חסרת יכולת מעוף כיוון שהייתה חסרה את קרין בעצם החזה. מואה זו הייתה קטנה יחסית בגובה של עד 1.5 מטר ומשקל של 17 עד 35 ק"ג, די קרוב לננדו מצוי מודרני. היא הייתה בעלת זנב מנוון והייתה חסרת כנפיים כלל. במקומם הייתה בעלת רגליים חזקות שיכלו לנוע במהירות על הקרקע. המואה חיה בסביבה מיוערת דלילה של הרמות ניו זילנדיות, בהרים וברמות עד לגובה 2,000 מטר, וכנראה שהשתמשה בראשה כדי לפלס דרך בצמחייה. משום כך הצוואר שלה לא הזדקף כפי שמקובל להציג אותה.
מואה זו ניזונה בעיקר מזרעים, מעלים ומשרכים על הקרקע. בדיקה של הקופרוליטים שהשאירה אחריה הראה שרידים של עלי אשור דרומי בצואתה. המואה השתמשה במקורה הגדול כדי לקרוע פיסות מהעלים ובקיבתה הגדולה עיכלה אותם. תזונה זו נדירה מאוד אצל מרבית העופות, אשר קיבה גדולה תמנע מהם לעוף.
למואה היה רק טורף אחד בטבע - עיט האסטי, הגדול שבעיטים מעולם. הוא תפס את המואה בטפרים גדולים משל דוב גריזלי ונאחז בעוף תוך שהוא קורע את איבריו. ואולם במהלך המאה ה-15 הגיע אויב חדש קטלני בהרבה למואה - הפולינזים הראשונים, אשר הגיעו בשנת 1250 עד 1300 לספירה וטבחו בעוף הלא-מעופף עד להכחדתו.
אתנוצנטריות
אתנוצנטריות (באנגלית: Ethnocentrism) או עֲדָתָנוּת היא הנטייה להסתכל על העולם בעיקר מהנרטיב של הזהות האתנית אליה משתייך המתבונן. היא משקפת את נטייתו של האדם לראות בתרבותו שלו את התרבות המרכזית, הנעלה, הטובה יותר מאחרות והנכונה, תוך שיפוטן של תרבויות אחרות בהשוואה לתרבותו. גישה אתנוצנטרית מנוגדת לגישה של יחסיות תרבותית.
פירוש המילה: "אתנוס" פירושה ביוונית עם או גזע; "צנטרום" פירושה בלטינית מרכז; כלומר, ראיית התרבות של המתבונן כמרכז העולם.
הנוקטים גישה זו סבורים כי על תרבויות אחרות להתאים את עצמן לזו הנחשבת כטובה ביותר, גם במחיר נטישת תרבותן הקיימת.
לטענת רבים, אתנוצנטריות נפוצה בכל התרבויות. דוגמאות לאתנוצנטריות אירופית (המכונה גם "אירופוצנטריות") הן חלוקת ההיסטוריה לתקופות היסטוריות על פי אירועים שקרו באירופה, ושרטוט מפת העולם כך שאירופה במרכז וחצי הכדור הצפוני הוא העליון.
לדעת סוציולוגים ואנתרופולוגים רבים אתנוצנטריות עלולה להוביל לדעות קדומות ולסטריאוטיפים כלפי תרבויות אחרות, העלולים להוות מוקד לעוינות ולקונפליקטים בין תרבויות. אתנוצנטריות קיצונית יכולה להוביל לאמונה שעם או קבוצה מסוימת הם נחותים מבחינה טבעית, ולהביא לדה-לגיטימציה של אותו העם.
המונח גם נמצא בשימוש בנושא הגלובליזציה: כאשר פירמה מתפשטת מארצה לשווקים חדשים במדינות חדשות, יש לה אפשרות לראות את השוק שלה כשוק המתקדם מכולם ומה שעבד בו יעבוד בדיוק באותה צורה בכל שאר השווקים. גישה זאת נקראת הגישה אתנוצנטרית. הגישה השנייה רואה בכל השווקים כבעלי יתרונות וחסרונות שצריך לדעת להתאים את הפירמה עליהם בבואה להיכנס אליהם, והיא נקראת הגישה הפוליצנטרית.
יחסי דרום אפריקה–סרביה
יחסי דרום אפריקה–סרביה הם היחסים הדו-צדדיים שבין הרפובליקה של סרביה לבין רפובליקת דרום אפריקה. היחסים כוננו לראשונה ב-2 באפריל 1992.
לסרביה שגרירות בפרטוריה והיא מיוצגת שם בידי השגריר גורן ווייצ'יץ'. דרום אפריקה מיוצגת בסרביה על ידי השגרירות שלה באתונה. דרום אפריקה היא בעלת הברית הקרובה ביותר של סרביה באפריקה, והיחסים בין המדינות טובים מאז כינונם בסוף עידן האפטרהייד. דרום אפריקה גם משמשת בית ל-20 אלף סרבים שהיגרו אליה.
היסטוריה
בשנת 2010 ביקר בדרום אפריקה, שר החוץ הסרבי, ווק ירמיץ'.
מוחמד באקר א-סדר
אייתוללה אל-עזמא מוחמד באקר א-סדר (בערבית: آية الله العظمى محمد باقر الصدر, 1 במרץ 1935 – 9 באפריל 1980), הידוע גם בכינויו "השהיד החמישי" (בערבית: الشهيد الخامس), היה איש דת שיעי עיראקי (הגיע לדרגת איתוללה אל-עזמא, ערבית: آية الله العظمى), פילוסוף ואחד ממייסדיה האידאולוגים של מפלגת א-דעווה האסלאמית (ערבית: حزب الدعوة الإسلامية) בעיראק. הוצא להורג על ידי משטרו של סדאם חוסיין.
שנותיו הראשונות
לאחר מות אביו בשנת 1937 המשפחה נשארה חסרת כל, ומוחמד א-סדר גדל בחיק אימו ואחיו הגדול, אסמאעיל א-סדר (שככל הנראה נקרא על שם סבו). אחיו אסמאעיל היה חכם דת (מוג'תהד) בעיראק, והיה אחד ממוריו הראשונים של מוחמד.
א-סדר היה "ילד פלא" וכבר מגיל צעיר היה ניכר כי מדובר בגאון. בשנת 1943 הוא הצטרף לבית הספר היסודי "מונתדא א-נשר" שם הוא עורר את התפעלותם של מוריו וחבריו בשל חריפות שכלו והצטיינותו. א-סדר סיים את לימודיו היסודיים תוך 3 שנים בלבד, כדי להתפנות ללימודי הדת בחווזה – בית מדרש להכשרת אנשי דת בשיעה התרי-עשרית. בחווזה הוא סיים את שלב הלימוד (ערבית: دراسة السطوح) בזמן שיא. בגיל 10 הוא כבר העביר הרצאות על היסטוריה אסלאמית, ובגיל 11 הוא היה סטודנט ללוגיקה ואף כתב מסה בנושא.
בשנת 1945 משפחתו עברה לעיר נג'ף בעיראק, שם קבור לפי המסורת עלי בן אבי טאלב, וא-סדר בילה בה את שארית חייו. הוא השלים שם את לימודיו, אצל שתי דמויות בולטות: דודו מצד האם אייתוללה א-שייח' מוחמד רזא אל-יאסין ואייתוללה אלעזמא א-סייד אבו אל-קאסם אלח'ואי. הוא סיים את לימודי הדת והמשפט המוסלמי בשנת 1959 והחל ללמד כבר בגיל 25.
אחותו של מוחמד, אמינה א-סדר (ערבית: آمنة الصدر) הידועה בכינויה בינת אל-הודא (ערבית: بنت الهدى), הייתה משוררת, סופרת ומורה למשפט ומוסר. היא הוצאה להורג בשנת 1980 יחד עם אחיה על ידי משטרו של סדאם חוסיין.
אידאולוגיה ומחקר
מוחמד באקר א-סדר חיבר ספרי פילוסופיה, פרשנות קוראן, כלכלה, לוגיקה, חינוך ומשפט חוקתי, וכן יצירות מסורתיות יותר על תורת המשפט, אוספים של טקסי פולחן, פרשנויות לתפילות והיסטוריה של מחלוקות סוניות-שיעיות מוקדמות. חיבורו בתחום הכלכלה, "הכלכלה שלנו" (ערבית: اقتصادنا), נחשב לאחד מהמחקרים הבולטים ביותר של המאה ה-20 הנוגעים לכלכלה אסלאמית כמערכת אידאולוגית אלטרנטיבית לקפיטליזם ולקומוניזם. עבודתו הפילוסופית "הפילוסופיה שלנו" (ערבית: فلسفتنا), היא ביקורת על הפילוסופיה האירופית, ובמיוחד על הקפיטליזם והסוציאליזם. הוא כוון לבני נוער חילונים בעיראק ונכתב בתגובה לצמיחת רעיונות קומוניסטים. שני חיבורים אלו, המציעים "פילוסופיה וכלכלה אסלאמית", נחשבים למפורסמים שבכתביו של א-סדר. הם מכילים מחשבות שיעיות מסורתיות, אך בה בעת הם מציעים גם דרכים בהן יכולה השיעה "להתאים למודרניות".
עבודותיו של א-סדר בנושא המדינה האסלאמית השפיעו על התפתחות החוקה האיראנית (1979). הוא שתל מרכיב אסלאמי שמקורו בשילוב של למדנות שיעית ופילוסופיה אפלטונית על ההפרדה המסורתית שבין הרשות המבצעת, המחוקקת והשופטת. ניתן לומר כי השפעתו של א-סדר בקרב השיעים בעיראק בשילוב האיום שהמהפכה האיראנית הציבה בפני עיראק, הביאו בסופו של דבר למעצרו ולהוצאתו להורג בשנת 1980.
אגודת חכמי הדת
בעקבות הפיכת 1958 ועלייתו של עבד אל-כרים קאסם לשלטון, השפעת הקומוניסטים, שלדעת השיעים הם אתאיסטים כופרים, גברה בעיראק. חכמי הדת ניסו להתמודד עם התפשטות הקומוניזם באמצעות תוכניות חברתיות, פוליטיות, כלכליות ותרבותיות שיתחרו עימו. לצורך כך קבוצה של חכמי דת בנג'ף הקימה את אגודת חכמי הדת (ערבית: جماعة العلماء). עם היווסדה, מוחמד א-סדר לא היה חבר רשמי בה בשל גילו הצעיר, אך הוא עבד עם המייסדים ואף כתב את גילוי הדעת הראשון של האגודה. בנוסף, א-סדר ואחותו אמנה נהגו לכתוב במגזין "האורות" (ערבית: الاضواء) שיצא לאור מטעם האגודה.
דה-לגיטימציה של מפלגת הבעת' ואיסור ההשתייכות אליה
כאשר מפלגת הבעת' השתלטה על המדינה ומוסדותיה, כמו גם על בתי הספר והאוניברסיטאות, א-סדר ניסה להתנגד לפעילותה באמצעות הוצאת פתוה (פסק הלכה מוסלמי, ערבית: فَتْوَى) האוסר להשתייך אליה. א-סדר מצוטט כך: "ברצוני שכולם ידעו שההשתייכות למפלגת הבעת' אסורה (ערבית: حرام), ושהרשות תדע את עמדת מקור הסמכות – התנגדות למפלגה ולאמונותיה".
מעצרים
לאחר שא-סדר כתב בהוראת איתוללה מוחסן אל-חכים, שנחשב אחד מבולטי הקהילה השיעית בעיראק, את "פלספתנא" הנזכר לעיל וכתבים נוספים, חמתה של מפלגת הבעת' עלתה, מה שהוביל למאסרים חוזרים ונשנים של א-סדר שלוו בדרך כלל בעינויים. למרות זאת, הוא המשיך בעבודתו לאחר ששוחרר. כאשר גורמי הבעת' עצרו אותו ב-1977, אחותו של א-סדר, אמנה, נאמה במסגד האמאם עלי בנג'ף וקראה לאנשים לצאת להפגין. ריבוי ההפגנות אילצו את הבעת'יסטים לשחרר את א-סדר ואלו שמו אותו במעצר בית.
א-סדר והמהפיכה האסלאמית באיראן
בין השנים 1979–1980 אירעו מהומות נגד הבעת' באזורים המזוהים עם השיעה בעיראק על ידי קבוצות שפעלו למען מהפכה אסלאמית בארצם. סדאם חוסיין ותומכיו האמינו כי המהומות התרחשו בהשראת המהפכה האסלאמית באיראן ואף דורבנו על ידי ממשלת איראן. לאחר המהפכה באיראן, קראה קהילת השיעים בעיראק למוחמד א-סדר להיות "האיתוללה ח'ומייני העיראקי" שלהם, ולהוביל מרד נגד משטר הבעת'. מנהיגי הקהילה, ראשי השבטים ומאות אנשי ציבור היו נאמנים לא-סדר וראו בו כמנהיג. לאחר מכן, במאי 1979, פרצו מהומות בבגדאד ובמחוזות השיעים שבדרום המדינה. במשך תשעה ימים התחוללו הפגנות נגד המשטר אך לבסוף הן דוכאו על ידיו. א-סדר נכלא שוב על ידי המשטר, אך אחותו של א-סדר, אמנה א-סדר, הנהיגה גל נוסף של מחאות בחודש יוני. עימותים נוספים התרחשו בין כוחות הביטחון למפגינים, נג'ף הוצבה במצור ואלפים עונו והוצאו להורג.
הוצאתו להורג
א-סדר נעצר בפעם האחרונה ב-5 באפריל 1980 יחד עם אחותו אמינה א-סדר, לאחר שהנהיגו תנועת מחאה לוחמנית נגד משטרו של סדאם חוסיין. ב-9 באפריל 1980 הם נלקחו לבגדאד והוצאו שם להורג לאחר שעונו קשות על ידי גורמי הבעת' שכלאו אותם. סימני עינויים נראו על גופותיהם, ובחלק מהדיווחים נמסר כי סדאם חוסיין בעצמו היה זה שהרג אותם.
לאחר ההוצאה להורג גורמי הבעת' מסרו את גופותיהם לבן דודם סייד מוחמד א-סדר. הם נקברו בבית הקברות ואדי א-סלאם בנג'ף.
הידיעה בדבר הוצאתו להורג הכתה הדים בעולם האסלאמי ותוארה כאובדן של אחד האישים הבולטים בתחום המחשבה בעידן המודרני. לעומת זאת, במדינות המערב לא עוררה הוצאתו להורג של א-סדר ביקורת דומה, לנוכח תמיכתו הגלויה באייתוללה ח'ומייני באיראן.
קשרי משפחה
מוחמד א-סדר היה חמיו של מקתדא א-סדר, בן דודם של מוחמד מוחמד סאדק א-סדר והאמאם מוסא א-סדר. עוד נטען כי הייחוס שלו חוזר לנביא מוחמד דרך האמאם השיעי השביעי מוסא אל-כאט'ם.
בלה יעקבי
ד"ר בלה יעקבי (בהונגרית: Jacobi Béla; פנצלצ'ה, 13 בינואר 1873 – בודפשט, 18 באוקטובר 1936) היה עורך דין, סופר מומחה משפטי, יועץ ממשלתי ראשי. אחיו יוז'ף יעקבי היה רופא פנימי וגיסו היה ברנאט מונקאצ'י.
ביוגרפיה
בלה יעקבי נולד במשפחה יהודית כבנם של יעקב יעקבי (1840–1903) בעל אדמות ושל ז'ופיה מזאי. הוא השלים את לימודיו התיכוניים בקולג' הרפורמי בקולוז'וואר, ואת לימודי המשפטים שלו בחלקם בקולוז'וואר ובחלקם באוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). ב-1897 קיבל רישיון עורך דין. לאחר קבלת הרישיון פתח משרד עורכי דין בבודפשט, שם הייתה לו פרקטיקה קבועה במשפט אזרחי.
כמעט 200 מאמרים משפטיים מקצועיים שלו פורסמו בכתבי עת המשפטיים. בסיורי הלימודים שלו עבר בכל רחבי אירופה, ובמהלך חייו רכש גם את ידיעת השפות: גרמנית, אנגלית ורומנית (בנוסף להונגרית, שפת אמו, כמובן). בשנת 1913, לבקשת והמלצת לשכת עורכי הדין, הוענק לו תואר "חבר מועצת המלך" כהוקרה על הישגיו וכישוריו בתחום עריכת הדין והמשפטים.
בקיץ 1930, בהמלצת ראש ממשלת הונגריה, קיבל מעוצר ממלכת הונגריה, האדמירל מיקלוש הורטי את התואר "יועץ ממשלתי ראשי".
משפחתו
אשתו הייתה יוזפה בוכוולד (1878–1959), בתם של יצרן רהיטי הברזל והמתכת שאנדור בוכוולד ושל יוהנה רייכסמן, לה נישא ב-30 ביוני 1898 בבודפשט.
ילדיהם: