cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
רכבת הקרח
רכבת הקרח (בצרפתית: Le Transperceneige) הוא רומן גרפי צרפתי פוסט-אפוקליפטי שנוצר על ידי ז'אק לוב וז'אן מארק ויצא לאור על ידי קסטרמן. הרומן הגרפי פורסם לראשונה בשנת 1982 תחת הכותרת Le Transperceneige ומאוחר יותר נקרא "הבריחה". הסדרה יצאה בשני כרכים על ידי המחבר בנז'מין לגראן, שהחליף את ז'אק לוב, עם הספר "המגלים" שפורסם בשנת 1999 ו"מעבר" בשנת 2000. כרך רביעי, בשם "מסוף", נכתב על ידי אוליבייה בוקט וראה אור בשנת 2015.
העלילה מתארת רכבת לאחר עידן קרח שכיסה את העולם כולו בקרח ושלג וכל האוכלוסייה חיה ברכבות נוסעות, כשכל רכבת מחולקת לאוכלוסייה אמידה החיה בחזית ואוכלוסייה ענייה החיה בקרונות האחוריים של הרכבת.
הבריחה
לאחר שאסון סביבתי גורם לעידן קרח, האנושות תופסת רכבת של 1,001 קרונות הנקראת "רכבת הקרח". עם תחילת הסיפור, גבר בשם פרולוף מוכנס להסגר לאחר שנמלט מהקרונות האחוריים ביותר ואליו מצטרפת אישה בשם אדלין בלו: בעצמה חלק מתנועה לשילוב חברי קרונות הרכבת האחוריים, עם חיים בתנאים קלושים, לשאר הרכבת. כשהיא מנסה לחלץ את פרולוף, בלו נכנסת איתו בהסגר. השניים נקראים בסופו של דבר לפגוש את קולונל קרימסון ועוברים בכמה קרונות שונים של הרכבת. כשהם מתקדמים, פרולוף ובלאו צופים בפירות טריים, ירקות ובשר, מותרות שלדעתם נכחדו ולא קיימים בקרונות האחוריים של הרכבת.
קרימסון מסביר לפרולוף ולבלו כי רכבת הקרח החלה להאט, ומבקש את עזרתם של פרולוף ובלו בקידום הנוסעים בחלק האחורי של הרכבת, כדי לאפשר את ניתוק הקרונות האחוריים. בלו וחברי קבוצתה מסכימים, אך פרולוף מגלה שקרימסון מתכוון לנתק את הקרונות האחוריים בזמן שחבריו עליה. לאחר שהזהיר את חבריה של בלו, בלו ופרולוף בורחים לקדמת הרכבת, נרדפים על ידי הצבא. במקביל וירוס, המופץ לכאורה על ידי פרולוף, מדביק אחרים על סיפונה של הרכבת ואת ההתקדמות הבריאה לחזיתה.
לפני שמגיע למנוע של רכבת הקרח, פרולוף שובר את כל החלונות בקרון האחרון מסיבות לא ידועות. בלו מתה מהקור בזמן שפרולוף נחלץ על ידי אלק פורסטר, המהנדס שמאחורי רכבת הקרח, שממנה אותו כמטפל למנוע 'אולגה'. בזמן שהם מדברים, הקרונות האחוריים מנותקים. פרולוף מחליף את פורסטר בתפקיד האפוטרופוס של אולגה, אך מבין שהנגיף הרג את כל האחרים על הסיפון וכי ימיו ספורים מכיוון שהרכבת לא יכולה לנסוע לנצח.
המגלים
לאחר שאבד קשר עם רכבת הקרח, מי שעולה על רכבת שנייה, שוברת הקרח, חוששים מהתנגשות. כמה חוקרים נשלחים לתרגיל בלימה, שם הם עוצרים את הרכבת. רק חוקר אחד חוזר בחיים, ועד מהרה נעלם. שבע עשרה שנים לאחר מכן, פוג ואלס מצטרף לאחד מתרגילי הבלימה החצי סדירים כעת, כדי למנוע התנגשות עם רכבת הקרח. פויג לא מציית לפקודות במהלך תרגיל הבלימה, ולכן כנקמה הוא מואשם באופן כוזב ברצח אחד מחבריו החוקרים. הוא נידון להטיס מטוס קטן במה שנחשב למשימת התאבדות. פוג טס לפני הרכבת ומזהה גשר שהורד ומזהיר את הרכבת, אך המועצה רוצה שהוא ימות ומאפשרת לו לחזור ולהנחית את מטוסו. פוג מאיים להפיל את מטוסו אל הרכבת ולהפיל אותה מהפסים, ואילו אהובתו ואל משדרת צילומים לכל מי שעולה על הרכבת. מאמציהם מאלצים את המועצה לנצל את האירוע כך שפויג מכונה כעת הגיבור של הצלת הרכבת.
המעבר
הרכבת מזהה אות רדיו שמקורו מעבר לאוקיינוס הקפוא. פוג מחליט לעקוב אחר הרדיו למקורו ומתגלה כי הרכבת יכולה לנסוע מהמסילה באמצעות זחלים עולים. רמת החיים מתדרדרת על הרכבת ומגיעה לשיאה במרד כושל אך חמור ובו נהרגים אנשים רבים, וקרונות ומשאבים רבים נהרסים והופכים את תנאי החיים לקשים עוד יותר. הרכבת חוצה לבסוף את האוקיינוס הקפוא ומגיעה למקור האות, אך החוקרים הרוסים לגלות שאין אנשים: רק אות אוטומטי.
מסוף
ללא חום או אוכל ברכבת, נוסעי שוברת הקרח בוחרים בלורה לואיס כמנהיגתם החדשה. פוג לומד שחברתו ואל בהריון וחוקריו מחפשים אחר מקור כוחה של תחנת הרדיו. הם מגלים שתחנת הרדיו היא למעשה הקומה העליונה של גורד שחקים וקומת הקרקע היא תחנת רכבת. הם מפעילים משואות שמאפשרות לשוברת הקרח להתנגש בתחנה, ובכך לספק מחסה אך ההתנגשות פוגעת באופן קריטי ברכבת תוך כדי. לורה עוצרת את פוג, כיוון שהיא רואה בו כאחראי להחלטה הגורלית לחצות את האוקיינוס ולהרס הרכבת בסופו של דבר.
במהלך חקר התחנה תופסים הנוסעים אנשים שחובשים מסכות עכברים. הנוסעים מקבלים אוכל, אך מכניסים אותם להסגר ומחוסנים למחלות. הנוסעים מורשים להצטרף לקהילת העכברים, אך נאלצים לבצע קידוד ולבדוק דם, וילדים ונשים בהריון נלקחים ל"טיפול מיוחד". ואל משתמשת בהסחת דעת כדי להימנע מבדיקת דם, שתחשוף את הריונה. מתגלה כי המתחם הוא מעבדת מחקר היברידית ופארק שעשועים בשם ארץ העתיד. מייסדיה המטורללים, "החלפנים", האריכו את חייהם באמצעות תאי גזע של תינוקות והשתמשו באות הרדיו כדי לפתות את כל הרכבות האחרות אליהם: היו עשר רכבות, מתוכם שוברת הקרח הייתה האחרונה מבין שבע שהגיעו בהצלחה לתחנה. עוד מתגלה כי המתגים מחליפים את כל העכברים ומבצעים ניסויים גנטיים בעוברים ותינוקות, בניסיון מוטעה להנדס זן אנושי מושלם. לורה מסגירה את ואל, שנלקחת.
בזמן שזה קרה, פוג נמלט משבי והתאושש בעזרת המהנדס. בתחפושת כעכבר חושף פויג כי מפעל הגרעין המפעיל את המתחם דולף והורג אט אט את האוכלוסייה. פוג מתאחד עם טום (מפעיל המכ"ם לשעבר), ואל וחוקרים אחרים, ויחד הם משחררים את הילדים ובעלי החיים המוחזקים בשבי. הם חוזרים לשוברת הקרח, אותה תיקן המהנדס, אך מולו עומדים עכברים חמושים. פויג מתאר את המצב ופונה אליהם להצטרף אליו ולנוסעים האחרים, ורבים מהעכברים לוקים בפגם.
הסיפור מסתיים בעתיד: ציידים הרגו זה עתה לוויתן קטלני, וכשפוג מת מזקנה, מוצגת הצצה של פרחים הצומחים מתוך חלקת אדמה מופשרת.
קולנוע
הבמאי הקוריאני בונג ג'ון-הו עיבד את הרומן הגרפי לסרט קולנוע בשם רכבת הקרח, שיצא במקור בשנת 2013, ועלה לאקרנים בשנה שלאחר מכן בארצות הברית.
סביל אבו נבוט ב'
{{מבנה }} סביל אבו נבוט ב', המכונה אבו נאפורה בקרב הקהילה הערבית, הוא סביל השוכן ממערב למסגד מחמודיה ביפו העתיקה.
היסטוריה
הסביל נבנה על ידי מושל יפו בתחילת המאה ה-19, מחמוד אגא א-שאמי (שכונה "אבו נבוט"), ושכן ליד הכניסה למסגד, אולם עם הרחבת הכביש הוא הוזז כ-20 מטר מערבה והוצב בליבו של מעין כיכר. השם "סביל אבו נבוט ב'" נטבע בידי זאב וילנאי, כדי להבדילו מסביל אבו נבוט הנמצא בדרך בן צבי.
בעבר היה זה מבנה מפואר הדומה לסביל בכניסה למסגד אל-ג'זאר בעכו. הסביל עצמו עשוי בצורת משושה מקושט בלוחות שיש וסביבו שישה עמודים הנושאים כותרות חטובות, כנראה בשימוש משני. העמודים תומכים בשש קשתות הנושאות כפה. במקום אין כתובות כפי שיש בסביל אבו נבוט א'. הכיכר סביב הסביל שימשה, יחד עם המסגד הסמוך, כמרכז חיי המסחר והציבור של תושבי העיר המוסלמים. המבנה שמעל הסביל נהרס בנסיבות בלתי ידועות והסביל עצמו, אף כי שרד, יצא משימוש. בתוך הסביל הותקנו ברזי מים פעילים לשטיפת ידיים וסביבו נבנתה רחבת הולכי רגל והוצבה תאורה לילית.
בשנת 2011 הוחל בשחזור הסביל על ידי האדריכל אייל זיו אשר שחזר אותו לפי ציורים מהמאה ה-19. ביצוע עבודות השחזור על ידי חברת אבנר גלעד בע"מ, עלות השחזור כ- 700,000 ש"ח והוא כלל הקמת כיפת הסביל מנחושת ועיטורה בעיטורי עץ. ב-2012 הוא נחנך ומשמש כיום מתקן שתייה פעיל למטיילים באזור.
מרגרט בובר-נוימן
מרגרט בובר-ניומן (בגרמנית: Margarete Buber-Neumann; 21 באוקטובר 1901 – 6 בנובמבר 1989) הייתה קומוניסטית גרמנייה, שישבה במעצר בברית המועצות ובגרמניה הנאצית.
ביוגרפיה
מרגרט טורינג נולדה בפוטסדם. בשנת 1919 היא נרשמה ללימודים בבית הספר למטפלות. במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 היא נעשתה חברה בהמפלגה הקומוניסטית של גרמניה. בשנת 1922 היא התחתנה עם רפאל בובר, בנו של מרטין בובר. יהודית בובר אגסי בתם נולדה בשנת 1924. הזוג נפרד בשנת 1925 אך התגרש רשמית רק בשנת 1929.
בשנת 1928 היא נפגשה עם היינץ נוימן, חבר במפלגה הקומוניסטית הגרמנית וברייכסטג. הם התחתנו בשנת 1929. הזוג התגורר בספרד וכאשר הנאצים הגיעו לשלטון, הם עברו לשווייץ ובשנת 1935 גורשו לברית המועצות.
בשנת 1937, במהלך הטיהורים הגדולים בעלה של מרגרט בובר-נוימן נעצר והוצא להורג, היא נשלחה לגולאג ל-5 שנים. בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב בשנת 1940 היא גורשה לגרמניה הנאצית, נשפטה ונשלחה לראוונסבריק. בהיותה במחנה היא התיידדה עם אורלי ולד ומילנה יסנסקי, במחנה שימשה כעוזרת של יוהנה לנגפלד.
לאחר שחרורה מהמחנה היא התגוררה תקופה קצרה בגרמניה ועברה לשוודיה. בשנת 1948 היא פרסמה ספר על תקופות המאסר בגרמניה ובברית המועצות.
בשנת 1950 מרגרט בובר-נוימן חזרה לגרמניה ופעלה בארגונים אנטי-קומוניסטיים שונים לצד ארתור קסטלר.
יהודים אמריקאים אפריקאים
יהודים אמריקאים אפריקאים (או יהודים אפרו-אמריקאים) הם אנשים שהם גם יהודים וגם אמריקאים ממוצא אפריקאי. יהודים אמריקאים אפריקאים עשויים להיות יהודים מלידה או אנשים שהתגיירו ליהדות. יהודים אפריקאים אמריקאים רבים הם בעלי מורשת מעורבת, או צאצאים למשפחות מעורבות, שבהן לדוגמה, האם או שורשיה ממוצא יהודי והאב או שורשיו ממוצא אפריקאי לא יהודי.
היסטוריה
יהודים שמוצאם אפריקאי, לפחות בחלקו, חיו ביבשת אמריקה מאז התקופה הקולוניאלית. לפני 1820, היו הקהילות היהודיות הגדולות ביותר של יהודים אפריקאים.
מספר קהילות יהודיות היסטוריות בארצות הברית מזכירות את המתפללים האמריקאים אפריקאים המוקדמים. לוסי מרקס (?-1838), שהתגוררה ועבדה אצל משפחת מרקס מפילדלפיה, נודעה כ"שומרת אדוקה על מצוות היהדות" וישבה בקביעות בעזרת נשים בבית הכנסת קהל קדוש מקווה ישראל במהלך שירותה. עם מותה, משפחת מרקס דרשה והצליחה לקבור אותה בבית העלמין מקווה ישראל, שם היא נחה כיום בקבר לא מסומן ליד חיים סלומון. מקרה נוסף ידוע, לפי הרשומות, הוא בילי סימונס (נפטר ב-1860) אדם ממוצא אפריקאי שהיה חבר בבית הכנסת בית אלוהים בצ'ארלסטון, דרום קרולינה, אף על פי שחוקת המדינה אוסרת על אנשים ממוצא אפריקאי להיות חברי הקהילה.
עד החלק הראשון של המאה העשרים, לפחות שמונה אמריקאים אפריקאים שונים ניהלו ארגונים דתיים שזיהו עצמם כיהודים. עקבותיהם של רובם קשורים לאיים הקריביים או לאתיופיה. כיום יהודים אמריקאים אפריקאים מתפללים הן בבתי כנסת אפרו-אמריקאים, והן בקהילות מעורבות.
צפון אמריקה
יהדות ארצות הברית כוללת בתוכה גם יהודים עם רקע אמריקאי אפריקאי. מספרם אמנם קטן, אך יהודים אפרו-אמריקאים שייכים לכל אחד מהזרמים היהודיים האמריקאים הגדולים - אורתודוקסים, קונסרבטיבים, רפורמים - וגם לתנועות הקטנות יותר, כגון רקונסטרוקציוניסטים או חילונים הומניסטים. כמו עמיתיהם היהודים האחרים, יש גם יהודים אמריקאים אפריקאים חילונים, ואחרים אשר עשויים לעיתים רחוקות או לעולם לא, לקחת חלק במנהגים דתיים.
רובין וושינגטון (Robin Washington) עיתונאי ויוצר קולנוע אמריקאי, הפך לאחד משלושת המייסדים של הוועידה הלאומית של יהודים שחורים, שנקראה מאוחר יותר הברית של היהודים השחורים (Alliance of Black Jews). הברית נועדה לבנות גשר בין כל היהודים האמריקאים אפריקאים, המזוהים עם קבוצות רבות ושונות. ההערכות של מספר היהודים השחורים בארצות הברית נעות בין 20,000 ל-200,000.
ישנם מספר בתי כנסת אמריקאים אפריקאים בארצות הברית, לדוגמה בית הכנסת בית שלום בני זקן הקהילה העברית האתיופית (en:Beth_Shalom_B'nai_Zaken_Ethiopian_Hebrew_Congregation), שהוא בית כנסת בשיקגו, אילינוי. מנהיג הקהילה של בית שלום הוא הרב קייפרס פוניי. עוזרי הרבנים שלו הם אברהם בן ישראל ויהושע סלטר. הקהילה, המונה כ-200 חברים, היא בעיקר אפרו-אמריקאית. הקהילה הוקמה על ידי הרב הוראס חסן מבומביי (כיום מומבאי ), הודו, בשנת 1918 כארגון עובדי ההתיישבות העברית האתיופית, והיא הושפעה מקבוצת "בני ישראל העבריים השחורים" ומקבוצת "שומרי המצוות השחורים" (Commandment Keepers).
סבטלנה קטוק
סבטלנה קטוק (ברוסית: Светлана Каток, נולדה ב-1 במאי 1947) היא מתמטיקאית יהודייה אמריקאית-רוסית, ופרופסורית למתמטיקה באוניברסיטת פנסילבניה.
קורות חיים
קטוק נולדה במוסקבה רוסיה בשנת 1947. היא גדלה בסביבה שעודדה אותה לעסוק במתמטיקה. אביה, בוריס רוזנפלד, עסק בגאומטריה ואחד מההיסטוריונים הבולטים של עולם המדע. קטוק השתתפה בצעירותה בתחרויות מתמטיקה והפעילויות נוספות לנוער במתמטיקה. כבר בגיל 13 החליטה קטוק להיות מתמטיקאית. בשנת 1969 הוענק לקטוק תואר שני (M.A) בהצטיינות על ידי אוניברסיטת מוסקבה (Moscow State University). חרף העובדה שקטוק התגלתה כסטודנטית מבטיחה, היא לא התקבלה לתואר שלישי בעקבות המדיניות האנטישמית אשר שררה באותה תקופה. לכן, קטוק עבדה כמה שנים כמורה בבתי ספר יסודיים ותיכונים.
בשנת 1978 היא היגרה לארצות הברית והשתלבה בתוכנית הדוקטורט באוניברסיטת מרילנד, שם היא שינתה את תחום המחקר שלה ממערכות דינמיות לתורת המספרים. בשנת 1990 היא עברה לאוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 1993 קיבלה קטוק קביעות באוניברסיטה. בנוסף, קטוק היא המייסדת של "הכרזות המחקר האלקטרוני של החברה האמריקנית למתמטיקה" שעד היום היא משמשת בו כעורכת ראשית.
הוראה ומחקר
תחום מחקרה העיקרי של קטוק הוא תורת המספרים. בנוסף, קטוק מתעסקת בתבניות אוטומורפיות, מרחבים סימטריים, יריעות רימניות, גאומטריה היפרבולית, וחבורות פוקסיות.
קטוק תמיד התעניינה בחינוך מתמטי. כיום היא מובילה את תוכנית MASS הייחודית,  תוכנית העשרה לסטודנטים בתואר ראשון. בנוסף אחד מספרי הלימוד הפופולריים ביותר בתחום החבורות הפוקסיות נכתב על ידי קטוק.
פרסים ואותות כבוד
בשנת 2004 זכתה בפרס אמי נתר מטעם ה"AWM".
בשנת 2012 היא ובן זוגה אנטולי קטוק מונו לחברים באגודה האמריקאית למתמטיקה.
סוסט
סוּסְט (בהולנדית: ) היא עיירה במחוז אוטרכט אשר במרכז הולנד. בעיירה כ-45,435 תושבים (2014) ומשתרעת על שטח של 46.43 קמ"ר. העיירה שוכנת כ-41 קילומטרים דרומית-מזרחית לאמסטרדם.
סוסט ידועה כעיירה עם אדמות פוריות ועד היום ניתן למצוא בה פעילות חקלאית. רחוב קטן ששמו נשמר עד היום הוא רחוב קארקפד Kerkpad (משמעות השם היא נתיב הכניסה, משום שהרחוב מוביל אל הכנסייה)/ אזור סוסט דאונן Soesterduinen (משמעות השם דיונות חול מכיוון שזהו אזור חולי), הוא אזור פופולרי לנופש, באזור זה בית מלון מרשת הילטון.
תולדות סוסט
ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בקרבת העיר, מעידים על התיישבות ציידים זמנית באזור כבר בשנת 11,000 לפני הספירה (מסמכי זויס, Zoys). בנוסף נמצאו גם מספר מאובנים של בעלי חיים, אבנים מיוחדות משנת 8,000 לפני הספירה ותלי קבורה מהתקופה הנאוליתית המאוחרת.
האלף השני לספירה
סוסט הפכה מושבה קבועה בשנת 1028 לספירה כאשר תושבי סוסט עברו אליה מהעיירה הסמוכה אמרספורט. החקלאים הראשונים התיישבו על המדרון הדרומי מזרחי של גבעת האנך "Engh", שלוחה של רכס אוטרכט שהיה מוגן מפני הצפות מים, האדמה באזור זה הייתה פורייה מאוד והתאימה לחקלאות.
בחלוף הזמן המושבה גדלה והפכה לכפר חקלאי קטן. הכנסייה העתיקה ביותר של סוסט אאודה-קרק נבנתה במאה ה-15 והיא פעילה עד היום.
בשנת 1898 עם חיבור סוסט לרכבת התגוררו בעיירה כ-4700 תושבים.
בסוף שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, בעקבות התמזגות אזורים הגיעה האוכלוסייה לכ-16,000 תושבים בשנת 1945. העיירה הפכה מודרנית בסביבות שנות ה-60, כאשר הרחוב הראשי שינה פניו, תוכנן מחדש ואת האחוזות המפוארות החליפו חנויות ובתי מלון. בשנים שלאחר מכן, סוסט המשיכה להתרחב, והקימה 2 שכונות חדשות: קלאארואטר Klaarwater וסמיטסויין Smitsveen ובתחילת שנות ה-70 בשנות את שכונת Overhees. אזור דה בור De Boere הוא אזור מגורים של 27 דונם בצד הדרום מערבי של סוסט. דה בור הייתה השכונה האחרונה שנבנתה בעיירה בשנות ה-80 ועד סוף שנות ה-90.
רשימת מדינות בעלות נשק גרעיני
Nuclear weapons states 2023.svg.
סוסט
האלף השני לספירה
בית חולים זונגלורן Zonnegloren שהיה פעיל עד שנת 1996 התאחד עם המרכז הרפואי מארסחלקסבוס Maarschalksbos והועבר לעיירה בארן Baarn.
רשימת מדינות בעלות נשק גרעיני
]] להלן רשימת המדינות הריבוניות המחזיקות בנשק גרעיני, חמש מהן נחשבות למעצמות גרעין וחתומות על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני: ארצות הברית, רוסיה (יורשת ברית המועצות), בריטניה, צרפת וסין.
סוסט
האלף השלישי לספירה
בשנת 2004 סוסט חגגה 975 שנים להיווסדה.
רשימת מדינות בעלות נשק גרעיני
מאז נכנסה לתוקף האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני בשנת 1970, שלוש מדינות המחזיקות בוודאות בנשק גרעיני וביצעו ניסויים בתחום זה לא חתמו על האמנה: הודו, פקיסטן וקוריאה הצפונית שהייתה חלק מהאמנה אך פרשה ממנה בשנת 2003. על פי פרסומים זרים, ישראל נחשבת אף היא למדינה המחזיקה ברשותה נשק גרעיני אך אין אישור לכך במוצהר מהממשלה בישראל בשל מדיניות הגרעין של ישראל. דרום אפריקה ביצעה בעבר ניסויים בנשק גרעיני, אך לא פיתחה אותו מאז החתימה על האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני.
סטטיסטיקה
הרשימה דלהלן כוללת את המדינות הריבוניות שאישרו במוצהר כי ברשותן נשק גרעיני או המשערים כי ברשותה נשק שכזה, כמו גם כמות ראשי הנפץ ועוצמתם. הרשימה ידועה כ"מועדון הגרעין". למעט רוסיה וארצות הברית (שמחזיקות בכמות גדולה של ראשי נפץ גרעיניים והנתונים מהווים למידע רשמי), נתוני שאר המדינות הן הערכות ובמקרים מסוימים הערכות בלתי מבוססות, בייחוד לאחר חתימת האמנה לצמצום הנשק האסטרטגי כשאלפי ראשי נפץ רוסיים ואמריקאים הוצאו משירות או יוצאו משירות.
מתוך 68,000 כלי נשק פעילים בשנת 1985 ישנם כ-4,000 ראשי נפץ פעילים מתוך 10,100 ראשי נפץ גרעיניים בעולם. מרבית כלי הנשק שהוצאו משירות נמצאים באחסון ולא הושמדו.
מדינות אשר להן יכולת לשגר נשק גרעיני מהיבשה, האוויר והים, נהוג לומר שיש להן "טריאדה גרעינית".
ברברה קיפיץ
ברברה לי קיפיץ (באנגלית: Barbara Lee Keyfitz; נולדה ב-7 בנובמבר 1944) היא מתמטיקאית קנדית-אמריקאית. קיפיץ מחזיקה במשרת פרופסור ע"ש ד"ר צ'ארלס סולטר למתמטיקה באוניברסיטת המדינה של אוהיו. היא ידועה בשל תרומתה הרבה לתחום המתמטיקה השימושית, ומחקרה עוסק במשוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות ובחוקי שימור הקשורים אליהן.
ביוגרפיה
קיפיץ נולדה באוטווה, קנדה בשנת 1944 והיא בתם של הדמוגרף הקנדי נתן קיפיץ  ורעייתו ביאטריס. כיום היא מתגוררת באוהיו, ארצות הברית. קיפיץ נשואה למרטין גולוביצקי, פרופסור למתמטיקה ומדעים פיזיקליים באוניברסיטת המדינה של אוהיו, ולהם שני ילדים.
קיפיץ השלימה את לימודי ההסמכה שלה באוניברסיטת טורונטו, ובשנת 1970 קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת ניו יורק, בהנחייתו של פיטר לקס. לפני שמונתה לתפקידה הנוכחי באוניברסיטת המדינה של אוהיו, לימדה באוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת המדינה של אריזונה ובאוניברסיטת יוסטון; שם הייתה פרופסור [ע"ש] ג'ון ורבקה מוּרס למתמטיקה. בנוסף, ניהלה את מכון פילדס בשנים 2004 - 2008.
קיפיץ כיהנה כנשיאת האגודה לנשים במתמטיקה (AWM) בשנים 2005 - 2006, ובשנת 2011 מונתה לתפקיד נשיאת המועצה הבין-לאומית למתמטיקה שימושית והנדסית (ICIAM).
מחקריה
תחום המחקר של ד"ר קיפיץ הוא משוואות דיפרנציאליות חלקיות לא ליניאריות, עם דגש על חוקי שימור היפרבוליים (הקשורים להיפרבולה) ומשוואות התפתחות (Evolution equations) המשנות את סוגן מהיפרבוליות לאליפטיות.
קיפיץ פיתחה טכניקה חדשה להתמודדות עם בעיות שפה חופשית (Free boundary problems) המאפשרת הבנה מעמיקה יותר של הלם טרנס-סוני (הקרוב למהירות הקול) והצליחה להתאים טכניקות מדינמיקה של שדות וקטוריים לבעיית הקבילות של גלי הלם.
פרסים ותוארי כבוד
בנוסף, קיפיץ הייתה האישה המדענית הראשונה שזכתה בפרס אסתר פארפל, הפרס היוקרתי ביותר המוענק על ידי אוניברסיטת יוסטון על מצוינות בחינוך, מחקר ושירות.
SHA-3
SHA-3, השלישית במשפחת האלגוריתמים Secure Hash Algorithm (בשמו המקורי Keccak), היא פונקציית גיבוב קריפטוגרפית שפותחה ב-2008 על ידי גוידו ברטוני, יוהאן דאמן (ממפתחי AES), מיכאל פיטרס וג'יל ואן אשה, ונבחרה על ידי NIST כתקן גיבוב פדרלי של ממשלת ארצות הברית.
פונקציית גיבוב היא מרכיב חיוני בכל מערכת קריפטוגרפית מודרנית. הפונקציה מפיקה ממסר בכל אורך רצוי, ערך ייחודי בגודל קבוע שנקרא "ערך גיבוב" או "תמצית המסר" ומטרתו להוות ייצוג קומפקטי או טביעת אצבע דיגיטלית של המסר.
תחרות תקן הגיבוב
המניע מאחורי פיתוח תקן SHA-3 הוא התפתחותן של טכניקות קרפיטואנליטיות חדשות וחשיפת חולשות תאורטיות ומעשיות באלגוריתמים הקודמים במשפחה MD5 וכן SHA-0 והתקפה תאורטית על SHA-1. ב-NIST ראו צורך לפתח פונקציית גיבוב חדשה שונה במבנה ובקונספט מקודמותיה, על מנת להרחיב את היצע הפונקציות במשפחה, וסימונה יהיה SHA-3. לאור זאת הוחלט בנובמבר 2007 על תחרות פתוחה לציבור לפיתוח פונקציית גיבוב קריפטוגרפית שתשמש כתקן גיבוב ממשלתי (בדומה לתחרות לבחירת תקן AES שבסופה נבחר צופן הבלוקים Rijndael). באוקטובר 2008 הצטברו 64 הצעות של מומחי הצפנה מכל העולם, מתוכם נבחרו 51 מועמדים לסבב הראשון לאחר שכמה מהם נפסלו כי לא עמדו בתנאי הסף. ביולי 2009 הצטמקה הרשימה הנבחרת לסבב השני ל-14 מועמדים, ההכרזה בוצעה באמצעות אימייל שנשלח לרשימת התפוצה של התחרות.
הקריטריונים בהם נעזר חבר השופטים היו: בטיחות האלגוריתם, עלות החישוב ומדידת ביצועים ומאפיינים הקשורים במימוש. חבר השופטים ציין במפורש שאף אחד מהאלגוריתמים שנבחרו לשלב השני לא נשבר במלואו. NIST אפשרה למועמדים שעברו לשלב זה לבצע שינויים קלים (Tweaks) באלגוריתמים שהגישו אך לא כאלה שיהפכו התקפות קיימות לבטלות.
בדצמבר 2010 הגיעו לגמר חמישה מועמדים מובילים:
הקהילה הקריפטוגרפית הייתה מעורה בשיקולים וההתלבטות במהלך התחרות. הערות והצעות רבות נשלחו ל-NIST או לפורום הגיבוב שהוקם למטרה זו וכן פורסמו מאמרים אקדמיים של קריפטואנליזה של המועמדים על ידי מומחים בעלי שם מסביב לעולם. באוקטובר 2012 נסגרה התחרות עם ההכרזה על האלגוריתם הזוכה.
משפחת האלגוריתמים SHA-3 הוכנסה לתקן FIPS PUB 202 של NIST והיא כוללת שישה אלגוריתמים בגדלים שונים בהתאם, SHA3-224, SHA3-256, SHA3-384 ו-SHA3-512 וכן שתי פונקציות הרחבה הנקראות XOF והן SHAKE128 ו-SHAKE256. תקן FIPS 202 אושר על ידי מנהל מחלקת המסחר של ארצות הברית באוגוסט 2015.
כל החישובים בפונקציית הגיבוב, מוגבלים לפעולות AND, NOT, XOR והזזה מעגלית (Rotate), ללא פעולות אריתמטיות או פונקציות המבוססות על מידע חיצוני. וכן אין צורך ליישם טבלאות חיפוש לצורך האצת החישובים. לפי הצהרת המפתחים נדרשים 12.5 מחזורי שעון לבית במעבד אינטל ליבה כפולה. בגרסת החומרה שלו האלגוריתם הפגין ביצועים טובים יותר מכל המועמדים האחרים.
SHA-3 אמור להצטרף למשפחת אלגוריתמי SHA כדי להרחיב את ההיצע של משפחה זו. בדומה ל-AES, התקן מפותח בשיטה של תחרות בינלאומית פתוחה בה מנסים חוקרי קריפטוגרפיה למצוא חולשות באלגוריתמים שהוגשו לתחרות. האלגוריתם אינו אמור להחליף את קודמו SHA-2, אלא מיועד להגדיל את היצע הפונקציות.
Keccak
אלגוריתם Keccak (מבוטא קֵצַ'אק, על שם ריקוד באלינזי עתיק) פותח ב-2008 על ידי Guido Bertoni, Joan Daemen, Michaël Peeters ו-Gils Van Assche. זוהי משפחה של פונקציות גיבוב המבוססת על פונקציית ספוג שהיא מבנה גנרי שהומצא במהלך פיתוח אלגוריתם RadioGatun. ב-Keccak הפונקציה הפנימית f היא פרמוטציה אחת מתוך אוסף של שבע פרמוטציות אפשריות המסומנות, כאשר נקרא "רוחב" המצב הפנימי. המצב הפנימי בנוי כמערך תלת-ממדי בעל אורך ורוחב קבועים 5\times 5 נתיבים (lanes) בעומק משתנה כאשר b=25w כמתואר בתרשים. על מעבד 64 ביט נתיב (Lane) ב- ניתן לייצוג במילה אחת בגודל 64 סיביות. פונקציית הספוג מקבלת את הפרמטרים "קצב" (Bitrate) המסומן r וכן "קיבולת" (Capacity) המסומנת c. מפונקציה זו מתקבל מבנה ספוג יחד עם כלל ריפוד מתאים. כלל הריפוד הוא. כלומר תחילה מוסיפים סיבית "1" בסוף המסר, מרפדים באפסים ולבסוף מסיימים עם סיבית "1" נוספת, מספר האפסים הוא פונקציה של גודל הבלוק, כך שלבסוף יתקבל לפחות בלוק שלם באורך b סיביות.
פונקציית הסבב - \text{Round}[b](A, \text{RC})
להלן פסאודו-קוד המתאר את פונקציית הסבב המקבלת מערך A המכיל את המצב הפנימי. מספר הסבבים הוא n_r בהתאם לאורך הבלוק והוא נתון על ידי n_r=12+2l כאשר 2^l=w. למשל עבור מתקבלים 24 סבבים. כל הפעולות על האינדקסים בקוד הבא הם מודולו 5. הביטוי A[x,y] מתייחס לנתיב אחד במצב (ראו תרשים). B[x,y], X[x], D[x] הם משתנים זמניים. הקבועים r[x,y] הם היסטים של ההזזה המעגלית לפי הטבלה להלן. הם קבועי סבב הנתונים בטבלה להלן. הוא פעולת הזזה מעגלית רגילה (Cyclic shift) בסיביות כשההיסט הוא מודולו אורך הנתיב. הביטוי \text{NOT} פירושו אופרטור השלילה, הסימן \oplus הוא XOR והסימן \land מייצג AND.
אלגוריתם הגיבוב קצ'אק - \mathbf{KECCAK[r,c](M)}
להלן פסאודו-קוד המתאר את אלגוריתם הגיבוב, עם הפרמטרים c ו-r (קצב וקיבולת) והמסר M, כאשר ההנחה לפי התקן היא ש-r הוא כפולה של אורך נתיב. הקוד מתייחס אל המידע ברמה של בתים, ברמה של סיביות יש צורך בהתאמות נוספות. S מייצג את המצב כמערך של נתיבים. המסר המרופד P מאורגן כמערך דו־ממדי של נתיבים. הסימן \| מייצג שרשור מחרוזות. באלגוריתם שלושה שלבים, שלב הריפוד שמקבל את המסר ומפיק מחרוזת מרופדת לפי התקן, שלב הספיגה שמפעיל את הפונקציה הפנימית על הקלט ושלב הסחיטה שמפיק את ערך הגיבוב באורך הנדרש:
עזרים
קבועי הסבב נתונים בטבלה הבאה עבור אורך מקסימלי של נתיב. עבור אורכים קצרים יותר פשוט חותכים את הערכים בהתאם.
ההיסטים עבור ההזזה המעגלית נתונים בטבלה הבאה.
I Almost Do
I Almost Do (בעברית: אני כמעט עושה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט, מתוך אלבומה הרביעי, Red. השיר יצא לאור ב-22 באוקטובר 2012, בסמוך לצאת האלבום עצמו, על ידי חברת התקליטים ביג משין רקורדס.
השיר הגיע למקום העשירי במצעד השירים הדיגיטליים.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי טיילור סוויפט והופק על ידה ביחד עם המפיק המוזיקלי נייתן צ'פמן. היא הצהירה כי:
פרק זמן לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-35 מיליון השמעות.
ביקורת
ברולינג סטון הוא דורג במקום ה-94 ברשימת "כל 206 השירים של טיילור סוויפט, לפי דירוג".
(בעברית: אני כמעט עושה (גרסתה של טיילור)) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט. ההקלטה החוזרת של סוויפט לשירה "I Almost Do" משנת 2012, היא הרצועה השביעית מאלבום ההקלטה החוזרת השני שלה, ; הקלטה חוזרת של אלבומה Red, משנת 2012. יצא לאור ב-12 בנובמבר 2021, על ידי חברת התקליטים ריפבליק רקורדס. סוויפט כתבה את השיר לבדה. "" כולל את אותן המילים, ההפקה והמכשור של "I Almost Do" המקורי.
פאולו ואנצ'ופה
פאולו ססאר ואנצ'ופה ווטסון (בספרדית: Paulo César Wanchope Watson; נולד ב-31 ביולי 1976 בארדיה) הוא כדורגלן עבר קוסטה ריקני, ששיחק בעמדת החלוץ, ומאמן כדורגל.
לאחר שהחל את הקריירה בארדיאנו מעיר הולדתו, יצא ואנצ'ופה לקריירה בינלאומית שכללה שמונה עונות באנגליה (מתוכן שבע בפרמייר ליג) בשלושה מועדונים שונים, ועונות בודדות בלה ליגה, בקטר, בארגנטינה, ביפן וב-MLS.
ואנצ'ופה הוא אחד מבכירי הכובשים בנבחרת קוסטה ריקה, עם 45 שערים ב-73 הופעות. הוא ייצג את הנבחרת וכבש במדיה בשני טורנירי מונדיאל, ייצג אותה שלוש פעמים בגביע הזהב, כולל העפלה לגמר ב-2002, וכן ייצג אותה פעם אחת בטורניר קופה אמריקה.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, במהלכה הוביל בין היתר את קבוצת נעוריו ארדיאנו, וכן אימן בנבחרת קוסטה ריקה.
תחילת הקריירה והמעבר לאנגליה
ואנצ'ופה החל את קריירת המשחק במדי ארדיאנו מעיר הולדתו. במהלך עונת כבש ואנצ'ופה 11 שערים ובישל שמונה נוספים ב-18 הופעות בלבד, מה שהוביל את דרבי קאונטי מהפרמייר ליג לרכוש אותו בכ-600 אלף ליש"ט עוד במהלך העונה, ב-27 במרץ 1997 ולצרפו יחד עם חברו לקבוצה מאוריסיו סוליס. ב-5 באפריל ערך ואנצ'ופה בן ה-21 את הופעת הבכורה שלו בהרכב הקבוצה, תחת המאמן ג'ים סמית', במשחק חוץ מול מנצ'סטר יונייטד באולד טראפורד. ואנצ'ופה כבש שער אישי מרהיב כאשר עבר ארבעה שחקני היריבה, לפני שהכניע את פטר שמייכל, כדי לקבוע 0–2 לדרבי. קבוצתו ניצחה 2–3 בסיום, והשער של ואנצ'ופה נבחר לשער הגדול בהיסטוריה של המועדון בחגיגות 125 שנים להיווסדו בשנת 2012.
בעונת 1997/1998, עונתו המלאה הראשונה בקבוצה, היה ואנצ'ופה למלך השערים של הקבוצה בליגה (13 שערים) ובכל המסגרות (17 שערים), וסייע לה לסיים את העונה במקום התשיעי, הגבוה ביותר שלה מזה כעשור. עונה לאחר מכן כבש תשעה שערי ליגה, כאשר קבוצתו סיימה שמינית בליגה.
וסטהאם יונייטד
ב-16 ביולי 1999, לקראת עונת 1999/2000, עבר ואנצ'ופה לוסטהאם יונייטד של המאמן הארי רדנאפ תמורת כ-3.5 מיליון ליש"ט. ב-28 ביולי כבר ערך את הופעת הבכורה שלו, במשחק הביתי מול הירנפיין בגביע האינטרטוטו. שבוע לאחר מכן, במשחק הגומלין, כבש ואנצ'ופה את שערו הראשון במדי הקבוצה.
בעונה זו ייצר ואנצ'ופה שותפות מוצלחת בחלק הקדמי עם פאולו די קאניו. הוא סיים את העונה עם 12 שערי ליגה ושלושה נוספים באירופה (אינטרטוטו וגביע אופ"א), וסייע לקבוצה לסיים במקום התשיעי בטבלה. עם זאת, הגעתו של דאבור שוקר וחזרתו מהשאלה של פרדי קאנוטה, הובילו למכירתו של ואנצ'ופה בתום עונה אחת בלבד.
מנצ'סטר סיטי
ואנצ'ופה חתם במדיה של מנצ'סטר סיטי תחת המאמן ג'ו רויל ב-8 באוגוסט 2000, לקראת עונת 2000/2001, תמורת כ-3.65 מיליון ליש"ט. הייתה זו תחנתו השלישית באנגליה. ב-23 באוגוסט, במסגרת המחזור השני של העונה וכשבועיים בלבד לאחר הצטרפותו, כבש ואנצ'ופה שלושער לרשתה של סנדרלנד בניצחון קבוצתו 2–4. הוא כבש תשעה שערי ליגה ב-27 הופעות בעונת הבכורה שלו, שהספיקו לו כדי לזכות בתואר מלך שערי הליגה של הקבוצה באותה העונה, אך לא הספיקו כדי להימנע מירידת ליגה.
עונה לאחר מכן החל ואנצ'ופה לסבול מפציעות, שהשביתו אותו לחלקים גדולים מהעונה, אך עם זאת, במשחקים בהם שיחק הפגין יכולת גבוהה מאוד, ואף תרם 12 שערי ליגה ב-15 הופעות בלבד להעפלתה של הסיטי בחזרה לפרמייר ליג לאחר עונה אחת בלבד, עם המקום הראשון בליגת המשנה.
בסך הכול, בארבע עונות במדי הקבוצה (בהן שותף בפועל רק בשלוש), כבש ואנצ'ופה 27 שערי ליגה ב-64 הופעות.
קריירה מחוץ לאנגליה
באוגוסט 2004, לקראת עונת 2004/2005 בלה ליגה ולאחר שמונה עונות בשלוש קבוצות שונות באנגליה, נמכר ואנצ'ופה למאלגה תמורת כחצי מיליון ליש"ט. הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת בלבד, בה ערך 25 הופעות ליגה, כמחציתן בלבד בהרכב, וכבש שישה שערים. שערו מול נומנסיה באותה העונה נבחר על ידי ESPN לשער העונה בליגה הספרדית. את העונה הבאה פתח באל-ע'ראפה מליגת העל הקטרית, ובהמשכה חזר לקבוצת נעוריו ארדיאנו, במדיה כבש שלושה שערי ליגה בעשר הופעות.
לאחר שייצג את נבחרתו במונדיאל 2006, עבר ואנצ'ופה לרוסאריו סנטראל מליגת העל הארגנטינאית, במדיה כבש חמישה שערי ליגה ב-14 הופעות.
פרישה
ב-16 בנובמבר 2007 הודיע על פרישתו ממשחק פעיל בעקבות בעיות בברך, מהן סבל מאז תקופתו במנצ'סטר סיטי.
ואנצ'ופה זכה להופעת פרידה מנבחרת קוסטה ריקה ב-13 בינואר 2008, עם 32 דקות במשחק ידידות ביתי מול, ושלושה ימים אחר כך הצטרף למשחק רשמי אחרון במדי קבוצת נעוריו ארדיאנו, משחקו האחרון בקריירה.
נבחרת קוסטה ריקה
הקריירה הבינלאומית של ואנצ'ופה החלה כבר בנבחרת הצעירה של קוסטה ריקה, אותה ייצג בגביע העולם לנוער בשנת 1995 בקטר.
כשנה לאחר מכן, ב-2 באוקטובר 1996, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי, בהפסד 0–2 ל במשחק ידידות. הופעתו הרשמית הראשונה נערכה פחות מחודשיים לאחר מכן, בהפסד 0–1 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, שבוע לאחר מכן ערך את הופעתו החמישית בנבחרת, במסגרת מוקדמות המונדיאל מול, ושם כבש את שער הבכורה שלו במדי קוסטה ריקה, בדרך לניצחון 1–2. השלושער הראשון של ואנצ'ופה בנבחרת נכבש בניצחון 0–5 על במשחק ידידות במרץ 1997, כשבועיים לפני מעברו לדרבי קאונטי. בסך הכול במסגרת מוקדמות המונדיאל, תרם ואנצ'ופה שישה שערים בעשר הופעות.
ואנצ'ופה זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע הזהב 1998, ושם, במסגרת שלב הבתים, כבש ואנצ'ופה רביעייה לרשתה של בניצחון 2–7 של נבחרתו. קוסטה ריקה לא צלחה את שלב הבתים, ועל אף שלא כבש עוד בשלב זה, סיים ואנצ'ופה את הטורניר כמלך השערים בזכות אותה רביעייה. שנה לאחר מכן זכה עם נבחרתו בקופה סנטרואמריקנה, וכבש שני שערים בשלוש הופעות בטורניר.
ואנצ'ופה שותף בכל שלושת משחקיה של קוסטה ריקה בגביע הזהב 2000, וכבש שני שערים, כולל שער בהפסד 1–2 ל ברבע הגמר. שנה לאחר מכן, היה מהבולטים בנבחרתו ששיחקה כנבחרת אורחת בטורניר קופה אמריקה 2001. הוא כבש בכל שלושת משחקי שלב הבתים, כולל השער היחיד בניצחון 0–1 על, שער היתרון בדרך לשוויון 1-1 מול , וצמד בניצחון 0–4 על , שהעניק לקוסטה ריקה את המקום הראשון בבית. ברבע הגמר שוב פגשה קוסטה ריקה את אורוגוואי, ושוב נהנתה משער יתרון של ואנצ'ופה, אך אורוגוואי הפכה בדרך לניצחון 1–2. עם חמישה שערים בארבעה משחקים, סיים ואנצ'ופה כסגן מלך שערי הטורניר, עם שער אחד פחות מחלוץ הנבחרת הזוכה, ויקטור אריסטיסאבאל.
בינואר 2002 השתתף ואנצ'ופה בטורניר גביע הזהב 2002, השלישי והאחרון שלו במדי קוסטה ריקה. הוא לא שותף בצמד משחקי שלב הבתים, מהם עלתה קוסטה ריקה מהמקום הראשון. הוא שותף לראשונה ברבע הגמר מול, ובחצי הגמר כבש צמד מאוחר לרשתה של , בדרך לניצחון 1–3. בגמר, הפסידה קוסטה ריקה 0–2 לארצות הברית וסיימה את הטורניר במקום השני.
ואנצ'ופה היה מהשחקנים הבולטים של נבחרתו במוקדמות מונדיאל 2002, מהם העפילה הנבחרת לטורניר הגמר לראשונה מאז מונדיאל 1990, ופעם השנייה בלבד בתולדותיה. הוא כבש שבעה שערים ב-13 משחקים במסגרת המוקדמות, וזומן לסגל הנבחרת לטורניר הגמר. הוא פתח ושיחק שמונים דקות בניצחון 0–2 על בפתיחת שלב הבתים, וכן שיחק תשעים דקות בשוויון 1-1 מול. במשחק השלישי כבש ואנצ'ופה את השער הראשון של נבחרתו בהפסד 2–5 ל, וקוסטה ריקה סיימה שלישית בבית, כאשר היא מפגרת אחרי טורקיה בפער שערים בלבד.
ואנצ'ופה שיחק פחות בשנים הבאות בעקבות פציעות, אך עם זאת היה דומיננטי בהעפלתה של קוסטה ריקה למונדיאל 2006, השני ברציפות שלה, עם שמונה שערים ב-14 הופעות בטורניר המוקדמות. הוא זומן לסגל הנבחרת לטורניר בגרמניה. במשחק הראשון בשלב הבתים כבש ואנצ'ופה צמד לרשתה של המארחת, והיה לקוסטה ריקני הראשון שכובש צמד בגביע העולם, אך נבחרתו הפסידה 2–4 בסיום. בסך הכול שיחק ואנצ'ופה לאורך כל שלושת משחקיה של קוסטה ריקה בטורניר, אך לא הצליח לעזור לה בהפסדים 0–3 ל ו-1–2 ל, שסיימו את דרכה של קוסטה ריקה בטורניר ללא נקודות.
לאחר טורניר המונדיאל פרש ואנצ'ופה מעשית מהנבחרת. הוא שותף פעם אחת נוספת, במשחק הפרישה מול שוודיה בינואר 2008. בסך הכול, לזכותו 45 שערים ב-73 הופעות במדי קוסטה ריקה.
קריירת אימון
ואנצ'ופה החל את קריירת האימון היכן שהחלה והסתיימה קריירת המשחק שלו, בארדיאנו מליגת העל הקוסטה ריקנית. הוא התמנה לתפקיד באפריל 2008, כשלושה חודשים לאחר פרישתו, במהלך טורניר וראנו של אותה השנה, והוביל את הקבוצה להפסד ברבע גמר הפלייאוף. בטורניר המלא הראשון שלו, אינוויירנו 2008, כשלה הקבוצה להעפיל לפלייאוף האליפות. במרץ 2009, לאחר כשנה בתפקיד, התפטר מתפקידו לאחר עשרה מחזורים בטורניר וראנו, בעקבות חוסר שביעות רצונו מהנהלת הקבוצה ורצונו להמשיך את לימודיו באנגליה. ואנצ'ופה חזר לקוסטה ריקה ב-2010, ואימן את אורוגוואי דה קורונדו מליגת המשנה במשך כשנה וחצי.
בספטמבר 2011 התמנה לתפקיד עוזרו של המאמן הקולומביאני, חורחה לואיס פינטו, בנבחרת קוסטה ריקה. השניים הובילו את קוסטה ריקה לגדול הישגיה במונדיאל 2014, כאשר קוסטה ריקה סיימה ראשונה בבית בו שיחקה מול שלוש אלופות עולם לשעבר,, ו. קוסטה ריקה צלחה גם את שמינית הגמר מול, ונעצרה רק ברבע הגמר, עם הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין מול.
ביולי 2014, לאחר טורניר המונדיאל ועזיבתו של פינטו, התמנה ואנצ'ופה למאמנה הזמני של הנבחרת, וחודשיים לאחר מכן הוביל אותה לזכייה בקופה סנטרואמריקנה השמיני בתולדותיה, עם ניצחון 1–2 על במשחק הגמר. מינויו הפך רשמי ב-31 בינואר 2015, ובאותו הקיץ הוביל את קוסטה ריקה בטורניר גביע הזהב 2015. על אף שנחשבה פייבוריטית להתקדם בטורניר בעקבות הצלחתה במונדיאל שנה קודם לכן, התקשתה קוסטה ריקה בשלב הבתים עם שלוש תוצאות תיקו בשלושה משחקים, שהספיקו לה למקום השני בבית. ברבע הגמר פגשה את, והודחה באופן דרמטי לאחר שהפסידה 0–1 מפנדל ארבע דקות בתוך תוספת הזמן של ההארכה. ב-12 באוגוסט 2015 התפטר ואנצ'ופה מתפקידו, בעקבות קטטה עם סדרן לאחר שלא הורשה להיכנס לתחומי המגרש לאחר משחק חוץ של הנבחרת האולימפית מול.
בנובמבר 2015 התמנה לתפקיד המנהל המקצועי של דפורטיבו סאפריסה, והחזיק בתפקיד במשך קרוב לשנתיים. הוא חזר למגרשים ביולי 2018, אז התמנה לתפקיד מאמן קרטחינס, אך כעבור חודשיים בלבד, בספטמבר 2018 עזב את הקבוצה כדי לשוב לתפקיד מאמן ארדיאנו. לאחר כחודש בלבד פוטר מתפקידו בעקבות רצף של ארבעה הפסדים רצופים.
ליליאנה לרה
ליליאנה לרה (בספרדית: Liliana Lara) (נולדה ב-30 ביוני 1971 בקראקס) היא סופרת ישראלית ילידת ונצואלה הכותבת בסוגות הסיפור הקצר, הרומן והמסה. בעלת דוקטורט בספרות איברו-אמריקאית מהאוניברסיטה העברית בירושלים. חלק מסיפוריה ומאמריה תורגמו לאנגלית, גרמנית, פולנית ועברית. כותבת ועורכת בלוג בשם Desvíos y dislocaciones (דיסלוקציות).
ביוגרפיה
לרה נולדה וגדלה ברובע בקראקס עד גיל שבע, אז נאלצה לעבור עם הוריה ואחותה הצעירה למטורין  עקב הצעת עבודה שקיבל אביה. בעיר מטורין, אשר הייתה גם עיר הולדתה של אמה, גדלה ליליאנה וסיימה את בית הספר היסודי ואחר כך את בית הספר התיכון.
ב-1998 סיימה תואר ראשון בחינוך במגמת ספרדית וספרות באוניברסיטת המזרח בעיר.
ב-2002 סיימה תואר שני בספרות אמריקה הלטינית, באוניברסיטת סימון בוליבאר בקראקס.
ב-2018 קיבלה תואר דוקטור (PhD) בספרות איברו-אמריקאית באוניברסיטה העברית בירושלים. נושא המחקר: דיסלוקציות. מרחב ושיח ביצירתם של שלושה מחברים נודדים לטינו-אמריקניים עכשוויים (מריו בז'טין, קרינה בר ומרסלו כהן).
ב-2002 נישאה ליליאנה ועברה עם בעלה לישראל להתגורר בקיבוץ ברור חיל. לזוג שני ילדים.
בתחילת דרכה בישראל כתבה עבור השבועון הוונצואלי.
חברת ועדת המקצוע במשרד החינוך – הפיקוח על הוראת הספרדית (Comisión ELE - Ciclo Lectivo 2019 - 2021).
לרה מרצה באקדמיה גורדון על ספרות לטינית-אמריקאית ואורינות בשפה זרה במסגרת התוכנית לתעודת הוראה, מרצה בנושא ספרות לטינית אמריקאית עכשווית ב בתל אביב ומלמדת ספרדית בגימנסיה העברית "הרצליה".
פרס גראמי לביצוע המטאל הטוב ביותר
פרס גראמי לביצוע המטאל הטוב ביותר הוא פרס המוענק במסגרת טקס פרסי הגראמי לאמנים על שירים או אלבומים איכותיים מסוגת הבי מטאל.
בשנת 1989, בטקס הגראמי ה-31, נוצרה הקטגוריה ביצוע הרוק הכבד/מטאל הווקאלי או האינסטרומנטלי הטוב ביותר. להקת הרוק הבריטית ג'ת'רו טאל זכתה בפרס על האלבום Crest of a Knave, ובכך ניצחה את להקת מטאליקה שהייתה פייבוריטית לזכייה על האלבום ...And Justice for All. הבחירה הובילה לביקורת נרחבת - ובפרט על סיווגה של להקת ג'ת'רו טאל כלהקת הארד רוק או מטאל כבד. בתגובה, האקדמיה להקלטה יצרה את הקטגוריות ביצוע ההארד רוק הטוב ביותר וביצוע המטאל הטוב ביותר, ובכך הפרידה את הז'אנרים.
הפרס הוענק לראשונה בשנת 1990 וכריס קורנל ביקר את היכללותה של להקת דוקן בקטגוריה. במהלך 2012–2013, הפרס הופסק זמנית בשל ההצפה של קטגוריות הגראמי;
הפרס מוענק לאמן המבצע. המפיק, המהנדס והפזמונאי יכולים להגיש בקשה לתעודת זוכה.
הדצ'מווירים
סטלסקו היה בעצמו חבר בתנועה לגיונרית והתקדם בה במהירות לצמרתה ואף נבחר לפרלמנט הרומני מטעמה. הוא נחשד בתוכנית להתנקש בחיי קודריאנו וסולק מהתנועה. לאחר סילוקו מהתנועה הלגיונרית יזם סטלסקו מפלגה משלו וכתב עת, שהתמקד בהתקפות על התנועה הלגיונרית וראשה. הדצ'מווירים רצחו את סטלסקו בעת שהיה מאושפז בבית חולים ולאחר הרצח ביתרו את גופתו תוך שירה וריקודים סביב לגופה. הם נעצרו, נשפטו למאסר עולם עם עבודת פרך ונכלאו.
בלילה שבין 29 ו-30 בנובמבר 1938 נרצחו ברומניה, בפקודת קרול השני, מלך רומניה, 14 לגיונרים כלואים, מראשי התנועה הלגיונרית: מנהיג התנועה, קורנליו זליה קודריאנו, שלושת הניקדורים ועשרת הדצ'מווירים.
דיוויזיית הפאנצר השישית (ורמאכט)
דיוויזיית הפאנצר השישית הייתה דיוויזיה משוריינת של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה נחשבה לאחת מיחידות השריון האיכותיות והמנוסות בצבא גרמניה הנאצית והיא שירתה לאורך המלחמה במספר מערכות עיקריות, בהן המערכה בפולין, המערכה על צרפת, והמערכות בחזית המזרחית.
היסטוריה
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בנובמבר 1938 כדיוויזיה קלה, בשם הדיוויזיה הקלה הראשונה, והועמדה תחת פיקוד אריך הפנר, שהוחלף ב-24 בנובמבר 1938 על ידי פרידריך-וילהלם פון לפר. הדיוויזיה לחמה במהלך המערכה בפולין כחלק מהארמייה העשירית, וכהפקת לקחים מהמערכה, הוסבה הדיוויזיה ב-18 באוקטובר 1939 לדיוויזיית פאנצר, יחד עם הדיוויזיות הקלות ה-2, ה-3 וה-4 והועמדה תחת פיקוד ורנר קמפף. במהלך המערכה על צרפת לחם קמפף עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 בפיקוד גאורג הנס ריינהרדט, והשתתף עימה בצליחת נהר המז, וההתקדמות לתעלת למאנש. ב-5 בינואר 1941 מונה פרנץ לנדגראף למפקד הדיוויזיה, וביוני 1941 מונה פון תומה למפקד הדיוויזיה, ולחם עימה במהלך מבצע ברברוסה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית. ב-15 בספטמבר 1941 חזר לנדגראף לפקד על הדיוויזיה, אולם בפועל פיקד עליה ארהרד ראוס, שפיקד עליה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית. בשלב הפתיחה של מבצע טייפון השתתפה הדיוויזיה בכיתור כוחות סובייטיים גדולים ב"כיס ויאזמה". במהלך מתקפת הנגד הסובייטית באזור מוסקבה פיקד ראוס על קרב מגננה מוצלח, שניהלה הדיוויזיה וכוחות נוספים שסופחו לה, כנגד כוחות סובייטיים עדיפים. באפריל 1942 נשלחה הדיוויזיה למנוחה ולארגון מחדש בצרפת, שם מונה ראוס למפקד הדיוויזיה באופן רשמי ב-29 באפריל. ב-24 בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית והוכפפה לקורפוס הפאנצר ה-57, עמו השתתפה במבצע סערת חורף לחילוץ הארמייה השישית מכיס סטלינגרד. ב-7 בפברואר 1943 מונה ולטר פון הינרסדורף למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה במהלך קרב קורסק כחלק מקורפוס הפאנצר ה-3, אולם נהרג ב-17 ביולי במהלך הקרב, ובמקומו מונה וילהלם קריזולי. ב-21 באוגוסט 1943 מונה רודולף פון ואלדנפלס למפקד הדיוויזיה, ופיקד עליה בכיס קאמנץ-פודולסקי. בהמשך לחמה הדיוויזיה בהונגריה ובאוסטריה, ובסוף המלחמה עברו שרידי הדיוויזיה לצ'כוסלובקיה, שם נכנעו לכוחות בעלות הברית.
מבנה
1939:
1943:
סמל הדיוויזיה לאורך השנים:
טקס פרסי אוסקר ה-5
טקס פרסי אוסקר ה-5 (באנגלית: 5th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע (AMPAS) למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה שיצאו בין 1 באוגוסט 1931 ל-31 ביולי 1932, בהנחייתו של קונרד נייג'ל. וולט דיסני יצר סרט הנפשה קצר עבור הטקס, "מצעד מועמדי הפרסים".
"גרנד הוטל" הפך לסרט היחיד שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר, אך לא קיבל אף מועמדות בשום קטגוריה אחרת. זה היה הסרט הראשון מבין חמישה סרטים שזכו בפרס הסרט הטוב ביותר ללא מועמדות לפרס הבמאי הטוב ביותר (אחריו היו "הנהג של מיס דייזי", "ארגו", "הספר הירוק" ו"CODA") והשלישי מתוך שבעה סרטים שזכה ללא מועמדות לפרס התסריט הטוב ביותר.
בטקס הזה הציגו גם סרטים קצרים לאוסקר, כאשר "פרחים ועצים" הפך לסרט הראשון בצבע שזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר.
טקס זה היה הראשון ועד היום היחיד בו היה תיקו עבור פרס השחקן הטוב ביותר, וכן הטקס האחרון עד כה בו אף סרט לא זכה ביותר משני פרסי אוסקר. על ידי הזכייה בפרס השחקן הטוב ביותר עבור "האלוף", כמו גם כיכבו בגרנד הוטל, וואלאס ברי הוא השחקן היחיד עד כה שהופיע בסרט זוכה פרס הסרט הטוב ביותר וגם זכה בפרס השחקן הטוב ביותר עבור מועמד אחר לפרס הסרט הטוב ביותר באותה השנה.
זכיות ומועמדויות
המועמדים הוכרזו ב-12 באוקטובר 1932. הזוכים רשומים ראשונים ומודגשים.
מריה פרנצסקה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך
מריה פרנצסקה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך (בגרמנית: Maria Franziska, Pfalzgräfin von Sulzbach; 15 ביוני 1724 – 15 בנובמבר 1794) הייתה נסיכה לבית ויטלסבאך, ואמו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה.
ביוגרפיה
מריה פרנצסקה נולדה ב-15 ביוני 1724 בשווצינגן שהשתייכה לדוכסות פפאלץ-צווייבריקן, ליוזף קרל, רוזן פפאלץ-זולצבאך, ולאליזבת אוגוסטה סופיה, רוזנת פפאלץ-נויבורג, בתו של קרל השלישי פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1729 מת אביה יוזף קרל אמנואל אוגוסט, רוזן פפאלץ-זולצבאך, ובשנת 1742 התחתנה אחותה אליזבת אוגוסטה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך עם בן דודם קרל תאודור, רוזן פפאלץ-זולצבאך, והוא עלה לשלטון בנסיכות הבוחר מפפאלץ לאחר מות סבה באותה שנה.
ב-6 בפברואר 1746 התחתנה מריה פרנצסקה עם פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד, ממנו היו לה 5 ילדים. בשנת 1760 החלו היחסים ביניהם להתדרדר, ומריה פרנצסקה החלה לנהל רומן עם שחקן ממנהיים. מריה פרנצסקה נכנסה להריון, ובשל כך גורשה מהחצר. היא עברה לשטרסבורג שם ילדה בן, ובשל כך נעצרה והוחזקה בכמה מנזרים. לאחר מות בעלה בשנת 1767 הורשתה מריה פרנצסקה לחזור לזולצבאך, שם היא מתה ב-15 בנובמבר 1794. לאחר מותו של קרל תאודור, הנסיך הבוחר מבוואריה בשנת 1799 ללא יורשים, עלה במקומו לשלטון בנה מקסימיליאן יוזף.
משפחתה
ב-6 בפברואר 1746 התחתנה מריה פרנצסקה עם פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד, ממנו היו לה 5 ילדים:
ויסאיאס
ויסאיאס, או איי ויסאיאס  (בוויסאיאן: Kabisay-an, בטאגאלוג: Kabisayaan), הוא אחד משלושת מחוזות המנהל הגאוגרפיים של הפיליפינים, יחד עם מינְדַנַאוֹ ולוּזוֹן. ויסאיאס מורכב ממספר איים, בעיקר סביב ים ויסאיאן, למרות שוויסאיאס נחשב לצד הצפון מזרחי של כל ים סולו. מרבית תושבי ויסאיאס הם ויסאיאנים, קבוצה אתנית ילידית לאזור הוויסאיאס, הדוברים אחת או יותר מהשפות הויסאיאניות שהנפוצה בהן היא סֶבּוּאַנוֹ.
האיים המרכזיים של ויסאיאס הם: פַּנַאי, נגרוס, סֶבּוּ, בוֹהוֹל, לֵייטֶה וסַאמַאר. לפעמים התייחסות לאזור כוללת גם את האיים רומבלון ומאסבאטה, אשר אוכלוסייתם רואה עצמה כוויסאיאנית והם דוברי שפות הקרובות יותר לשפות הויסאיאניות מאשר לשפות העיקריות של לוזון. האי בורקאי הוא בין האטרקציות התיירותיות העיקריות של הפיליפינים.
ישנם ארבעה אזורים מנהליים בויסאיאס: ויסאיאס המערבי (4.7 מיליון), אזור האי נגרוס (3.6 מיליון), מרכז ויסאיאס (6.8 מיליון) ומזרח ויסאיאס (4.1 מיליון).
אלי לס
אלי לס (נולד ב-5 ביוני 1975 בבאר שבע) הוא זמר-יוצר, גיטריסט רוק ישראלי ומורה.
ביוגרפיה
לס נולד ב-1975 בבאר שבע. בגיל 3 עבר יחד עם משפחתו לקיבוץ דגניה א', שם ספג השפעות מקומיות אשר מאפיינים את סגנונו המוזיקלי ושיריו. מגיל צעיר למד לס לנגן באקורדיון, חצוצרה וגיטרה, שהיא הכלי המלווה אותו מתחילת דרכו המוזיקלית ועד היום.
קריירה מוזיקלית
ב-1990, בעודו תלמיד תיכון, היה לס גיטריסט וזמר בלהקת הרוק "גורמט", שהופיעה מעט והתפרקה ללא חומר רשמי מוקלט.
ב-1991 הקים לס את להקת "איסטרא בלגינא", שנקראה על שם הביטוי הארמי אִסְתְּרָא בִּלְגִינָא קִישׁ קִישׁ קָרְיָא. "איסטרא בלגינא" ניגנה רוק מתקדם וג'אז, הופיעה מעט וטרם פירוקה הוציאה קלטת, שנקראה בשמה וכללה חומר מקורי של לס.
ב-1994, במקביל לשרותו הצבאי כתצפיתן מוטס, הצטרף לס להרכב הג'אז התל אביבי "אורג'אזמה" (הלחם של המילים אורגזמה וג'אז), שם ניגן דווקא גיטרה בס וזאת על אף שמעולם לא למד לנגן בכלי זה. גם "אורג'אזמה" פעלה למשך תקופה קצרה, הופיע מעט מאוד ולא הותירה אחריה חומר רשמי.
עם שחרורו מהצבא חזר לס לביתו בדגניה א' ונחשף למוזיקה חדשה יותר בסגנונות הגראנג' והאינדי. ב-1999 בעת ששהה בקנדה, שכר לס טייפ 4 ערוצים והחל להקליט חומר מקורי באנגלית.
שנה לאחר מכן, חזר לס לארץ וזכה לחשיפה תקשורתית ראשונה כאשר הקים את להקת "Black Blender (בלנדר שחור)". הלהקה כללה את לס בשירה וגיטרות, אסף דר בגיטרה בס, יפתח כדן בגיטרה (מתופף להקת "מטבוחה" שהתפרקה באותה שנה) ואלעד סטרומר בתופים. ב-2003 הוציאה הלהקה בלייבל פאסט מיוזיק, את אלבומה היחיד "Jets (סילונים)", אך הוא לא זכה להצלחה רבה. זמן קצר לאחר צאתו התגלתה בגופו של דר מחלת הסרטן כשהיא במצב מתקדם, ולאחר כמה ימים הוא נפטר מהמחלה והלהקה התפרקה. לאחר שהתפרקה, כדן המשיך לנגן עם ההרכבים "חמישיית אלברט בגר" ו"פאניק אנסמבל" והפך למנהל האומנותי של מועדון הגדה השמאלית, ולס להקליט שירים על גבי טייפ 4 ערוצים. רוב השירים היו באנגלית ומיעוטם בעברית.
בהמשך השנה פגש לס את איציק אדרי (Salesmen) וצוריאל פניגשטיין (בעבר מתופף להקת "הדרקונים"), והשלושה גילו שלהם אהבה משותפת לניל יאנג. ב-12 בנובמבר 2003, ביום הולדתו ה-58 של יאנג, הקימו השלושה את להקת "The Dogs", כאשר לס בשירה וגיטרות, אדרי בשירה ובאס ופניגשטיין בתופים. בחורף 2004, בקיבוץ עין גב, קיימה הלהקה את הופעתה הראשונה, והרבתה להופיע בעיקר בפלורנטין, בערבי הלייבל פית/קית שבו חתום לס. ב-2005 הופיעה הלהקה בפסטיבל שאנטי לולו בגבעת ברנר וקיימה מספר הופעות מצומצם בפאב "גרביצקי" שהיה באזור.
ב-2004 הוציא לס בלייבל פית/קית את אלבומו הראשון "כוכב מלא באכסניות". האלבום כלל 15 שירים, מתוכם 10 בעברית ו-5 באנגלית, שהוקלטו על גבי טייפ 4 ערוצים. שירי האלבום, כמו רוב שיריו של לס, עסקו בעיקר בנוף המקומי של חיי קיבוץ ועיר ובחיים בעולם מלאכותי ותעשייתי, אך גם באהבה, סקס וריקנות.
ב-2006 הוציאה להקתו של לס "The Dogs" את אלבומה "Between Fences (בין גדרות)" והתפרקה זמן קצר לאחר הוצאתו. בהמשך השנה הוציא לס את אלבומו השני "קישון", שנקרא על שם הרחוב בו לס התגורר, בשכונת פלורנטין בתל אביב. נושאי החיים בעיר ובכפר והעולם המלאכותי שבו גם באלבום זה. את האלבום קידם לס במספר הופעות מצומצם, שבהן ליוו אותו דני הדר, יואב גרוס (פליט להקת "Two States") ועידן אברהמי.
באוגוסט 2007 נסע לס לטיול בהודו, שבמהלכו הקליט ג'אם סשן שהרכיב את אלבומו הבא שיצא ב-2008, "אודות הנשר". באלבום נכלל הקטע "חלום ילדות מתוק", שבו סימפל לס "ראיין" לכאורה את שלום חנוך, כשלמעשה הוא שתל במילות השיר תשובות שהשיב חנוך בראיון ישן לשאלות תלושות. איכות ההקלטות באלבום זה הייתה שונה מבקודמיו, מכיוון שהוקלטה בשטח ולא בחדר סגור.
בתחילת 2009 הוציא לס את אלבומו הרביעי, "נוף פשוט", אשר כלל גרסה חדשה לשיר הנושא, שנכלל באלבום הקודם.
ב-2012 הקים לס את להקת הליווי שלו, "האודיטוריום", הכוללת את איתמר נבו בשירה וגיטרה, אריאל פלג בקלידים, יונתן יידוב (בנו של שלמה יידוב) בבאס ועידן אברהמי בתופים. סגנונו המוזיקלי המלודי של לס הוחלף ברוק מכוסח וקצבי יותר, שהתבטא באלבום החדש "אלי לס ולהקת האודיטוריום", שיצא באותה שנה והציג פירושים רוקיסטיים יותר לשיריו.
ב-17 באפריל 2015 הוציא לס את אלבומו השביעי במספר "היום עובר אחת ושתיים". האלבום כלל שירים שהוקלטו בין 2015-2012 בתלמי יחיאל. בשונה משירי אלבומיו הקודמים שעסקו בנוף סינתטי ובחיי עיר-כפר, עשרת השירים באלבום עסקו במערכת היחסים של זוג נשוי וחייהם במושב חקלאי.
ב-מרץ 2017 יצא האלבום "אלייך רצים השירים". באותה שנה הקים את הלהקה "שלושת השחורים" ביחד עם גלעד מיכאלי בבס ורותם לס (בנו של אלי) על התופים.
ב-מרץ 2021 יצא אלבומו העשירי "לך דע". באלבום משתתפים ילדיו של לס - ליבי בת ה-9 בשירה, ורותם בן ה-12 בחצוצרה.
בשנת 2022 השתתף בסרט התיעודי "עצבני ומהיר: הסיפור של פאסט מיוזיק והפטיפון" של עמית איצקר.
אלבומיו של לס מופצים דרך הלייבל פית/קית אך ניתנים להורדה חופשית באתר הבנדקאמפ שלו.
חיים אישיים
לס נשוי לשירי, אשר לוקחת חלק פעיל באלבומיו בשירת קולות רקע ובעיצוב העטיפות. עד 2006 התגורר לס בדגניה א' ומשם עבר לרמת גן. מתגורר בחולון והוא מורה ללשון.
קלוד פרדריק בסטייה
קלוד פרדריק בָּסְטִייָה, נקרא בסטיא (צרפתית: Claude Frédéric Bastiat; 30 ביוני 1801 - 24 בדצמבר 1850) היה פובליציסט צרפתי, תאורטיקן של הליברליזם הקלאסי וחבר באספה הלאומית הצרפתית. הוא היה תומך נלהב בסחר חופשי, והפיץ את התאוריות הקלאסיות של אינדיבידואליזם כלכלי ולסה פר. הוא הגה את המושג עלות אלטרנטיבית המהווה עד היום מושג יסוד בכלכלה.
ביוגרפיה
בסטייה נולד בבאיון, עיר נמל בחבל אקיטן שבצרפת, אליה עברה משפחת אביו ב-1760. משפחת בסטייה עסקה בייצוא וייבוא יין וצמר בין צרפת, ספרד והולנד. המלחמות שהתחוללו בעשור הראשון של המאה ה-19 בין צרפת לאנגליה ובין ספרד לצרפת פגעו קשות בסחר הימי ובאזורים התלויים בו, וכך הגיע שגשוגה הכלכלי של המשפחה בבאיון לקיצו. ב-1808 מתה אימו של פרדריק משחפת, וסבו העתיק את המשפחה למוּגרוֹ הסמוכה לגבול צרפת-ספרד, שם קנה אבי סבו אחוזה והקים עליה עסק. בגיל תשע מת אביו, גם הוא משחפת. אחותו היחידה מתה זמן קצר לאחר לידתה. פרדריק היתום הפך לחסוי של אבי אביו פּייר ואחות אביו ז'וסטין. ז'וסטין דאגה לכך שפרדריק ילמד בבית הספר בסוֹרֶז (Sorèze) שבמחוז טארן, שהיה אחד המשובחים באירופה באותה תקופה. בעת המהפכה הצרפתית הופרט בית הספר הזה ואימץ שיטות חינוך מודרניות ליברליות שעיצבו את פרדריק הצעיר. בנוסף ללימודים אקדמאים הצטיין פרדריק גם בריצה למרחקים קצרים ורכיבה על סוסים, ולמד לנגן בצ'לו, כלי שבו ניגן כל חייו.
בגיל 17 הוא נאלץ להפסיק את לימודיו ופנה לעזור בעסק המשפחתי של דודו בבאיון, בו עבד כמעט שבע שנים. בתקופה זו הוא למד בעצמו משפט עסקי ונחשף לכתבי אדם סמית והכלכלן ז'אן-בטיסט סה. רעיונותיו של סֶה בפרט היו חשובים לעיצוב משנתו. כמו בסטייה, סה אף הוא החל את חייו המקצועיים כאיש עסקים וכמו בסטייה, חווה בעצמו את השפעתם ההרסנית של חוקים פרוטקציוניסטים. באיון, שבעברה הייתה עיר נמל משגשגת, דעכה, לא מעט עקב מדיניות פרוטקציוניסטית שהמונרכיה אימצה ב-1815. ספרו המרכזי של סה, "מסה על כלכלה מדינית" (Traité d’économie politique), יצא לאור במהדורה חדשה ב-1814 והשפיע על בסטייה כמו על צעירים רבים בני דורו. סה גם השפיע על תפיסתם של שארל קונט (שהיה חתנו של סה) ושארל דונואייה (Dunoyer, שפיתח את אחד המודלים הראשונים של המחזוריות הכלכלית). בסטייה הושפע מכתביהם עמוקות ולימים התיידד עימם בפריז. על ספרו של קונט, "מסה על החקיקה" (Traité de législation), אמר בסטייה: "הספר שאומר לך הכי הרבה וגורם לך לחשוב הכי הרבה".