cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תרגומי המקרא ליוונית
העיבודים של תרגום השבעים
מקובל לחלק את העיבודים (revision) של תרגום השבעים לשלוש קבוצות: 'קדם-הקספליות', 'הקספליות', ו-'בתר-הקספליות' - וזאת מפאת חשיבותה של ההקספלה לתולדות התרגום הנוצרי של התנ"ך. עיבודי תרגום השבעים מקיימים זיקה טקסטואלית חזקה אליו, והם נערכו מתוך מגמה אידאולוגית ברורה. המחקר על אודות העיבודים התקדם ביותר במאה הנוכחית, תודות לממצאים במערות מדבר יהודה, במיוחד בנחל חבר. מפעל ביצוע העיבודים החל בעקבות שלושה גורמים: א. קיום של הבדלים ניכרים בין הנוסח העברי לתרגום השבעים ובין גרסותיו השונות של זה; ב. צורך להתמודד עם אתגריו הפרשניים של הטקסט המקראי; ג. צורך בנוסח מקראי אחיד ובעקיבות תרגומית. בעוד שבעולם היהודי צרכים אלו הביאו לידי כך שמתרגמים עיבדו אותו כך שהנוסח היווני החדש יתאים לנוסח המסורה - בעולם הנוצרי, עמד בראש מעיינם של העורכים -ניסיון לגשר על הפערים שבין הברית הישנה לברית החדשה, על פי עקרונות הנצרות.
ההקספלה
ההקספלה היא חיבור המכיל 6 טורים מקבילים ובהם נוסח המקרא בעברית (טור ראשון), התעתיק היווני שלו (טור שני) וארבעה תרגומים יווניים: עקילס (תור שלישי) נועד לשקף את המשמעות המילולית של המילים. תרגומו של סומכוס (תור רביעי) נועד לשקף תרגום, הלוקח בחשבון את ההקשר. תור החשוב במיוחד הוא החמישי- והוא שהשתלט בארץ ישראל. הוא מציג את תרגום השבעים יחד עם ציונים לשינויים שבינו בין הנוסח העברי. תור זה פורסם בנפרד בידי אזביוס ופמפילוס. התור השישי הוא זה של תיאודוטיון.
הצורך בהקספלה התעורר בכנסייה, בעקבות הוויכוחים שהלכו ורבו בין יהודים לנוצרים. ראוי להאיר כי אף כי מאותה הסיבה עיבודים לתרגום השבעים קמו משני עברי המתרס, בסופו של דבר כנראה גם על יסוד עבודתם של 'שלושת המתרגמים היהודים' (תיאודוטיון, עקילס וסימכוס) הלכה והתגבשה הביבליה הנוצרית. בין מעצביה של זאת נמנים קודם כל אוריגנס (בעל ההקספלה, אשר פעל בארץ ישראל). תוכנה של ההקספלה ידוע מתוך מספר מועט של פרגמנטים ומאזכורה בכתבי אבות הכנסייה ובהערות לכתבי היד של תרגום השבעים. מההקספלה קיימים אלא שרידים בלבד, שנמצאו במקומות שונים לרבות בגניזת קהיר. הוצאה ביקורתית של תרגום השבעים והרצנזיות שלו יצאה על ידי מספר חוקרים בקיימברידג' ובגטינגן.
והעיבודים הבתר הקספלריים
העיבוד הבתר הקספלרי החשוב ביותר הוא זה של לוקיאנוס, שמת ב-312. לגרד שיחזר טקסט רצוף מאת לוקיאנוס. אף כי תכופות הוא מתבסס על ההקספלה, יש וקיימים בו יסודות שקדמו בזמן את לוקיאנוס; ולעיתים הוא משקף את נוסח המסורה בנאמנות. הסברה היא שעמד לנגד עיניו עותק עתיק במיוחד של תה"ש, המשקף נוסח הקודם לזה של המסורה. עיבוד נוסף הוא זה של הסיכיוס, שמוצאו ממצרים בשנת 300 לספירה.
תיעוד
העדים לתה"ש הם רבים, מהם ישירים ומהם לא ישירים כמו תרגומים ומובאות. כתבי היד העתיקים ביותר של תרגום השבעים, הקיימים היום הם מהמאה השנייה וכוללים קטעים מ-ויקרא ומדברים (Rahlfs 801, 819, 957). בנוסף לכך, קיימים כתבי יד מהמאה הראשונה לכל ספרי התורה לכן לתרי עשר (Rahlfs 802, 803, 805, 848, 942, 943). כמו כו, בקומראן נמצאו כתבי יד לספרי התורה (4Q119-122, 7Q1) ולספרים חיצוניים (7Q2, 4Q551). מתוך ממצאי קומראן חשוב במיוחד הוא 4QLXXLev, אשר כנראה משקף את תרגום השבעים המקורי – ולא תוקן על פי המסורה או בידי אנשי כנסייה. מבין קטעי הפפירוס נודעת חשיבות מיוחדת לקבוצת Chester Beatty Scheide.
בעוד שהטקסטים הכתובים על פפירוסים ועל עור הם עתיקים במיוחד, ומשקפים את העידן הטרום נוצרי, כתבי יד 'אונקיאליים' הם מהמאה הרביעית עד המאה העשירית; ואילו כתבי היד המיניסקולים הם מהמאה התשיעית עד למאה הט"ז. אלו כוללים מלבד את תרגום השבעים, גם את הברית החדשה. כתבי יד 'אונקיאליים' המוכרים הם:
תרגומי המקרא היהודיים ליוונית בימי הביניים ובעת החדשה
קו אחד מחבר בין כל התרגומים היווניים לתרגום השבעים ולברית החדשה, שהם עצמם חוברו ביוונית -בקוינה. כעיקרון, תרגומי המקרא היהודיים ליוונית מתאפיינים בכך שהם כתובים באותיות עבריות; או שלחלופין, ובדומה לתרגומי עקילס, אלו הם נאמנים ביותר למקור העברי. אפיון זה בא לידי ביטוי במילוליות יתר, ובשמירה לעיתים אפילו על התחביר העברי המקורי (calque translation). אב-טיפוס לתרגומים היהודיים למקרא ליוונית הוא 'תרגום לתורה מקונסטנטינופול'.
עדות ראשונה לתרגום מקראי יהודי בתר-הקספלי הוא כ"י SP 51 מהמאה החמישית, שבשוליו נמצא תרגום בעיקר לתורה וליהושוע. אמנם הוא כתוב באותיות יווניות, אבל מבחינת אוצר המילים, קיים דמיון בין כתב יד זה לתרגום עקילס מצד אחד ולתורה של קונסטנטינופול מצד שני.
בגניזת קהיר, נמצא תרגום ליוונית של קהלת בכתב עברי, אשר נערך לפני 1100. קיים תרגום של ספר יונה (הנקרא ביום כיפור), הערוך בין שורות הטקסט העברי. זהו תרגום שמילוליות-היתר שלו באה לידי ביטוי בכך, שאף נשמר המין של המילים העבריות. תרגום זה הוא רחוק ממסורת תרגום השבעים ואולי אף מעיבודיו.
Graecus Venetus
Graecus Venetus מהמאה ה-14 הוא תרגום לתורה, דניאל, תהילים וחמש המגילות (רות, משלי, שיר השירים, קהלת ואיכה). זהו תרגום על פי המסורה, שבו המתרגם נעזר בתרגומים הקספלאריים. מעניין כי בעוד שמרבית הספרים כתובים בניב 'אתית' (attic), ספר דניאל (הכתוב במקור בארמית), כתוב בניב 'דורית' (doric), המשמש לשירה.
'תרגום לתורה מקונסטנטינופול'
תרגום קונסטנטינופול יצא לאור בדפוס ב-1547 - והוא תרגום על פי המסורה. תרגום זה הוא החיבור הראשון שיצא בדפוס ביוונית. ליווה את הקהילה הרומניוטית והספרדית, וכן את הרבנית והקראית כאחד עד למלחמת העולם השנייה, שאז הושמדה מרבית יהדות יוון. הוא מכיל מלבד הטקסט העברי והתרגום ליוונית דמוטית באותיות עבריות -גם תרגום ללדינו וכן את תרגום אונקלוס. בתרגום זה השמות הפרטיים כתובים בגרסתם העברית (הלא-הלנית); וכן מילים שהמתרגם לא ידע לתרגמן מובאות בעברית. נכון שקיימות עקבות של שפה סלבית ושל רומנית, אבל תרגום זה נקי מהשפעות טורקיות – ולכן הוא חשוב ללימוד תולדות השפה הדמוטית. ב-1756 תורגם ספר איוב לדמוטית באותיות עבריות.
תרגומי המקרא הנוצריים ליוונית בימי הביניים ובעת החדשה
היות שתרגום השבעים והברית החדשה חוברו ביוונית, התאחרו תרגומי הביבליה הנוצריים ליוונית. יתר על כן, תרגום השבעים הוא עד היום חלק מהתרגום הרשמי של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית, יחד עם ספר דניאל על פי תרגום תיאודוטיון, והברית החדשה, בנוסח 'הטקסט הפטריארכלי'. עם זאת, היות שהקוינה אינה מובנת בקרב דוברי היוונית כבר במאה הי"ז החלו לצאת תרגומים ליוונית שהייתה 'מודרנית' לזמנה – וזאת מטעם כנסיות לא-אורתודוקסיות בעיקר.
לקריאה נוספת
Natalio Fernández Marcos, The Septuagint in context : introduction to the Greek version of the Bible, Leiden : Brill, 2000.
Alien Swarm
Alien Swarm הוא משחק יריות בגוף שלישי מתצוגה מלמעלה שפותח על ידי Valve והופץ על ידי סטים. המשחק יצא לפלטפורמת ה-Microsoft Windows בלבד בתאריך ה-19 ביולי 2010. המשחק פותח על בסיס מוד מצליח למשחק "Unreal Tournament 2004". המשחק הוא חינמי בסטים.
משחקיות
Alien Swarm הוא משחק יריות מלמעלה ללמטה נקבע בזווית של 60 מעלות. ארבעה שחקנים יכולים להצטרף למשחק של שיתוף פעולה יחד, שמטרת השחקנים היא להתקדם בשלבים הבדיוניים, הנושא את המדע אל תוך החייזרים. השחקנים יכולים לבחור לקראת תחילת המשחק מתוך 40 פריטים את מה שהם רוצים, המשחק כולל סטטיסטיקה מתמשכת, ציוד נעילה והישגים.
עלילה
נחיל של חייזרים פולשים השלטתו על כדור הארץ, בדצמבר 2052. חיילי מארינס נוחתים על ספינה בשם "כלב דם", במטרה לחפש ניצולים, ואם יהיה צורך, גם כדי להרוס את המושבה כדי למנוע את התפשטות החייזרים. כוח המשימה הורג מספר רב של חייזרים "נורמליים", אלא גם את הביצים הזרות, את הגידולים הסרטניים, טפילים ויצורים אחרים. עד מהרה הם מגלים כי המתיישבים כולם נהרגו על ידי הנגיעות הזרות. החיילים לאחר מכן שמים את הפצצה הגרעינית, ומפעילים את שעון העצר שלו, הם מגיעים לספינה זמן קצר לפני שהפצצה מתפוצצת.
כיתות
המשחק הוא מעמדי, עם שחקנים בתפקידים של קצין (Officer), חייל מיוחד (Special Weapons), חובש (Medic), וטק (Tech). בכל כיתה יש שתי דמויות לבחירה, עם הבדלים ביכולת.
Officer
מעניק לדמות בונוס גדול לפגיעה ונזק שהשחקן גורם, יש לו גישה לרובה חזק עם מטול רימוני תבערה, הדמות הזאת מסוגלת גם לזרוק כמות גדולה של חומרי נפץ.
Special Weapons
מביא נזק גלם גדול, מצויד עם רובה ציד מותאם אישית, קיבולת מחסנית גבוהה, בעל גישה למכונות ירייה חזקות מאוד.
Medic
המעמד הזה מסוגל לצייד ציוד ריפוי, עזרה ראשונה, ובעל יכולת לרפא את חבריו לקבוצה עם ה-Medigun שלו.
Tech
נושא את חיישן התנועה, והוא הכיתה היחידה שמסוגלת לפתוח דלתות נעולות ומקומות נעולים אחרים, יש לו גישה לרובי סער ובעל יכולת של יריית רימוני הלם.
לילה אחד עם המלך
לילה אחד עם המלך (באנגלית: One Night with the King) הוא סרט אפי היסטורי שיצא בשנת 2006 בארצות הברית. הוא מבוסס על הרומן "הדסה: לילה אחד עם המלך", שנכתב על ידי טומי טני ומארק אנדרו אולסן. הסרט הוא דרמטיזציה של הסיפור התנ"כי של אסתר, שסיכנה את חייה והלכה למלך אחשוורוש כדי לבקש שיציל את עם ישראל.
הסרט הופק על ידי מאט קראוץ' ולורי קראוץ' על ידי האולפן "Gener8Xion Entertainment". הוא היה במקום התשיעי מבחינת הכנסותיו במהלך השבוע שהוא יצא לאקרנים וזכה בפרס CAMIE. לוק גוס קיבל את הפרס עבור גילום דמותו של המלך קסרקסס. הסרט נבחר להיות מוצג ב-2007 בפסטיבל קאן.
עלילה
העלילה דומה לסיפור המגילה עם מספר שינויים.
המלך קסרקסס (לוק גוס) עושה משתה גדול לכל הממלכה. הדסה (טיפאני דופונט) משתוקקת להגיע לירושלים כדי לראות את ארץ הקודש ומתכוננת לצאת עם השיירה יחד עם המחזר שלה, ישי בן יוסף. הם נעצרים ליד משתה המלך שנערך לפני שקסרקסס יצא למלחמה כדי לנקום את מות אביו. הדסה וישי רואים את המלך מזמן את המלכה ושתי. המלכה ושתי מתנגדת למלחמה בניגוד למלך קסרקסס שמעוניין בה כדי לשפר את ממלכתו. במחאה על המלחמה הקרובה, ושתי עושה משתה משלה. כאשר המלך מזמין אותה למשתה שלו, היא מסרבת לבוא ומצהירה: "אני המלכה, ואני לא אפחית את כבודי... או אבייש את הכתר שלי על ידי לבישתו לפני חברי מועצת המלחמה שלך, השיכורים והערומים". עקב כך, ממליצים למלך קסרקסס לגרש אותה ולבחור במקומה במלכה ראויה יותר. כל הבתולות היפות, והדסה ביניהן, מובאות כדי שקסרקסס יבחר אחת מהן למלכה על מנת לשמור על הממלכה מאוחדת. עקב פקודתו של אביה המאמץ, מרדכי, שהוא אחד הסופרים של המלך ועובד בארמון, הדסה לא מגלה מהו העם שלה ומה משפחתה ומשנה את שמה ל"אסתר", שמה הבבלי של האלה עשתר. אסתר נלקחת עם שאר הנשים שנבחרו לטיפולי קוסמטיקה, בישום וטיפוח בהשגחתו של הגי, סריס המלך. בזכות שנינותה, חכמתה ויושרה היא הופכת להיות המתחרה החביבה על הגי. כל מתחרה נלקחת ללילה אחד עם המלך, ולאחר מכן נלקחת לארמון. המתחרה לא יכולה לעזוב את הארמון ולא יכולה לחזור אל המלך אלא אם כן היא מצאה חן בעיניו והוא קרא לה. במהלך ההכנות שלהם לקראת ה-"לילה אחד עם המלך", הגי מגלה שאסתר יודעת קרוא וכתוב ומקשיב לה כשהיא קוראת למתמודדות האחרות. הוא מעריץ את האומץ שלה, ואת יכולת הסיבולת שלה. בשעות הקטנות של הלילה, הוא מביא אותה אל המלך קסרקסס כדי לקרוא לו. אסתר מתחילה לקרוא מן המגילה שניתנה לה ואז מתחילה לספר את סיפור אהבתם של יעקב ורחל. המלך משועשע ומסוקרן אך גם מבטל את דבריה, ובאופן מנוגד, אומר לה שתקרא לו שוב. מתוך האינטראקציה הזו, אסתר מתאהבת במלך. כאשר מגיע תורה של אסתר ל-"לילה אחד עם המלך", היא מתייעצת עם הגי ולובשת רק את מה שהוא מציע. אסתר מנצחת והופכת למועדפת על המלך על ידי גילוי הלב שלה אליו והוא מכתיר אותה למלכה. במקביל, המן מקודם על ידי המלך למשרה של הפקיד הבכיר. כל עבדי המלך בשער המלוכה מחויבים לכרוע ברך לפניו. מרדכי מסרב, ומכריז שהוא כורע רק לפני הקב"ה, המלך היחיד. מרדכי גם אומר להמן שהוא בן אברהם, יהודי. עקב כך, המן, המלא בנקמה ושנאה, מעוניין להשמיד את מרדכי ואת כל עמו. אסתר מגלה את המזימה וכדי לבטל אותה היא הולכת למלך ללא בקשה מצדו ומסכנת את חייה כדי להתחנן על עמה. המלך מושיט את שרביטו אליה ומציל את חייה מתוך אהבתו אליה. אסתר מזמינה את המלך והמן למשתה שלה ושם היא מגלה שהיא יהודיה ומספרת על מזימתו של המן להרוג את היהודים. המלך, ההמום מהגילויים שלה, עוזב את המשתה. זמן קצר לאחר מכן, המן תוקף את אסתר. המלך מציל אותה, ובזעמו הוא פוקד לתלות את המן על העץ שהמן הקים כדי לתלות את מרדכי עליו. לאחר שהמן נלקח ממנו, המלך הולך לאסתר. אסתר שואלת אותו "מה גרם לך לחזור?" והמלך מגיב "ראיתי את הכוכבים". המלך קסרקסס מנשק את אסתר, והמצלמה מתרחקת מהסצנה. בסוף הסרט נראה פלאשבק של אסתר, שמוכתרת למלכה וקהל של יהודים מריעים ברחובות.
שינויים
הסרט בדרך כלל שומר על חלקו העיקרי של הגרסה המקראית. עם זאת, הסרט מוסיף אלמנטים סגנוניים שלא נמצאים בסיפור המקראי הסיפור מציג היבטים רבים שהיו עלולים לקרות ולא מקפיד להיצמד לטקסטים המקראיים.
הקרנת בכורה והכנסות
הצגת הבכורה של הסרט התקיימה בבית הקולנוע מאן ברואינס שבלוס אנג'לס. הסרט צולם כולו במדינת ראג'סטאן שבהודו. לילה אחד עם המלך עלה לאקרנים בבתי הקולנוע ב-13 באוקטובר 2006. במהלך סוף השבוע הראשון שלו, הוא הכניס 4,120,497 $ בבתי הקולנוע. בסיכום ההכנסות, הסרט הכניס 13,395,961 $ בארצות הברית ועוד 332,489 $ ברחבי העולם. הביקורות על הסרט היו בדרך כלל שליליות. הסרט קיבל דירוג שלילי של 19% טריות באתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 26 ביקורות.
מיכאל אביעוז
מיכאל אביעוז (נולד ב־1967) הוא חוקר מקרא ישראלי. אביעוז מכהן כפרופסור מן המניין במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר־אילן ושימש כראש המחלקה בין השנים תשע"ז-תש"ף.
ביוגרפיה
תחומי התמחותו הם היסטוריוגרפיה מקראית (בייחוד ספרי שמואל, מלכים ודברי הימים), ספרות הנבואה (בייחוד ספר ירמיהו) ופרשנות המקרא הקדומה (בדגש על יוסף בן מתתיהו).
אביעוז מרצה במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר־אילן ועד שנת 2020 כיהן כראש המחלקה. במהלך השנים לימד גם במכללת יהודה ושומרון, במכללת אשקלון ובמכללת מורשת יעקב.
משפחתו
נשוי לד"ר חגית אביעוז, מרצה במחלקה ללשון העברית וללשונות שמיות באוניברסיטת בר־אילן. המשפחה מתגוררת בפתח תקווה.
יחסי מלזיה–סוריה
יחסי מלזיה–סוריה הם יחסי החוץ בין מלזיה לסוריה.
היסטוריה
הפדרציה של מלאיה וסוריה כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1958. סוריה הקימה את שגרירותה בקואלה לומפור בשנת 2001, ואילו שגרירות מלזיה בדמשק הוקמה בשנת 2002. הנשיא בשאר אל-אסד ביקר במלזיה בשנת 2003, ואילו יאנג די-פרטואן אגונג סיראג'ודין, הרג'ה של פרליס ביקר באותה שנה בסוריה.
בשנת 2005 היחסים בין סוריה למערב נחלשו לאחר שספגה שורה של סנקציות כלכליות ופוליטיות, כמו ארצות הברית שהחזירה את שגרירה מדמשק. על כך סוריה הגיבה בהתמקדות מוגברת בפיתוח קשרים הן עם בעלות בריתה הקיימות איראן ורוסיה, והן עם מדינות המזרח, במיוחד סין, הודו ומלזיה. בתור מדינה שרוב האוכלוסייה בה היא מוסלמית, מלזיה נהנתה במיוחד ממאמצים אלו. כמה אליטות סוריות החלו לשלוח את ילדיהן ללמוד אנגלית במלזיה, ולא ביעדים מסורתיים במערב. בעוד היחסים בין סוריה למערב השתפרו באופן חלקי החל משנת 2006, ובמיוחד לאחר כניסתו של הנשיא ברק אובמה לתפקיד בשנת 2009, סוריה המשיכה בפיתוח הקשרים עם מלזיה. המאמצים להגביר את הסחר בין שתי המדינות כללו ביקור של ראש ממשלת מלזיה, עבדאללה בדאווי, בסוריה בשנת 2007, וחתימה על מספר הסכמים בשנת 2009 הנוגעים לטיסה אווירית ולעסקים קטנים ובינוניים. המועצה העסקית הסורית-מלזית הוקמה בפברואר 2011 כדי לסייע בהמשך פיתוח הסחר בין שתי המדינות, חודש בלבד לפני תחילת מלחמת האזרחים בסוריה.
פליטים סורים במלזיה
באוקטובר 2015 הודיע ראש ממשלת מלזיה, נג'יב רזאק, כי לפחות 3,000 פליטים סורים יושבו מחדש במדינה, כאשר מלזיה תהפוך לאחת ממדינות הרוב המוסלמי הראשונה שמציעה הצעה זו. נג'יב הצהיר כי מדינות מוסלמיות אחראיות בחלקן להבטיח את רווחתם של הסורים הגולים שנמלטים מארצם בכמות עצומה, מה שגרם ללחצים חברתיים וכלכליים באירופה, במהלך משבר המהגרים. חבורת הפליטים הראשונה הגיעה לנמל התעופה הבינלאומי קואלה לומפור ב-11 בדצמבר 2015 בטיסה שהגיעה מאיסטנבול, טורקיה. המנה השנייה של 68 פליטים סורים הגיעה לבסיס חיל האוויר סובנג (מחוץ לקואלה לומפור) מביירות, לבנון במאי 2016.
סין-מגיר
סין-מגיר היה מלך איסין, שלט בשנים 1828-1817 לפנה"ס לערך.
בזמן מלחמה עם קודורמבוג, מלך אמוריים, סין-מגיר איבד את ניפור (1826 לפנה"ס). ככל הנראה הוא השתלט על נום קזלו, מפני שהוא ניהל בניה באקטפ, כנראה אחת הערים של אותו נום על תעלת מה-אנליל. במלחמה עם מלגיאום סין-מגיר נעזר בקזלו. כנראה לתקופה זו מתוארכת ברית בין איסין ללרסה.
הוא שלט במשך 11 שנים.
יחסי גאורגיה–יוון
יחסי גאורגיה–יוון הם היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין הרפובליקה של גאורגיה לבין הרפובליקה ההלנית.
היסטוריה
שתי המדינות כוננו את היחסים הדיפלומטיים ביניהם ב-20 באפריל 1992. בגאורגיה קיימת קהילה יוונית גדולה מאז ימי קדם. כמו כן, בגאורגיה קיימת קהילה של יוונים פונטים (בין 15,000 ו-25,000), אם כי זה מספר נמוך משמעותי משהיה עד לתחילת 1990, כאשר יוונים רבים שחיו בגאורגיה, החלו להגר ליוון או לדרום רוסיה. כיום, מספר היוונים הפונטים בגאורגיה קטן יחסית לשאר אזור הקווקז.
יחסים דיפלומטיים
יוון מחזיקה בגאורגיה שגרירות בטביליסי, מאידך, גאורגיה מחזיקה ביוון שגרירות באתונה, וקונסוליה כללית בסלוניקי .
תוכנית הפלישה היפנית לאוסטרליה במלחמת העולם השנייה
כל זאת קרה למרות קרב מפרץ מילן, שהיה הראשון בו היפנים ספגו תבוסה מבריגדה אוסטרלית ובמערכה על שביל קוקודה בסוף 1942, אז הצליחו האוסטרלים למנוע מהיפנים להגיע לפורט מורסבי, בירת פפואה. העובדה שהערים דרווין וברום ספגו הפצצות אוויריות מספר פעמים, ופעילות צוללות יפניות בנמל סידני גרמו לאמריקאים ולאוסטרלים לחשוב שהיפנים שוקלים לפלוש ליבשת עצמה. סברה זו תמכה בתכנון קו בריסביין, קו ביצורים שתוכנן לעמוד בפני פלישה יפנית מצפון.
ההיסטוריון ד"ר פיטר סטנלי, ששימש כהיסטוריון של אנדרטת המלחמה באוסטרליה קבע שהצבא היפני פטר את הרעיון כ"קשקוש", מתוך הבנה שכל כוח שיישלח דרומה יחליש את ההגנות מפני ברית המועצות. מעבר לכך, גם המטה הראשי של הצי פסל את התוכנית שכן לא היה ביכולתו להעמיד את המשאבים שנדרשו לפלישה.
לאחר נפילת סינגפור בפברואר 1942 נוצרה בהלה באוסטרליה מפני האפשרות של פלישה יפנית, מה שגרם להגדלת ההשקעות בצבא ולחיזוק הקשר עם ארצות הברית.
הוויכוח בין הצבא לצי
הצלחת היפנים בחודשים הראשונים אחרי ההתקפה בפרל הארבור הביאה גורמים בצי להציע פלישה לאוסטרליה. בדצמבר 1941 הציעו היפנים להוסיף את הפלישה לאוסטרליה ל"שלב השני" של המלחמה, לאחר כיבוש דרום-מזרח אסיה. את ההצעה קידם בעיקר קפטן סאטושי טומיוקה, ראש מדור התכנון של המטה הכללי של הצי, בטענה שסביר שארצות הברית תשתמש באוסטרליה כבסיס לפתיחת התקפה בדרום מזרח אסיה. במפקדת הצי טענו שהפלישה יכולה להתרחש באמצעות כוח קטן יחסית, שכן האזור המיועד באוסטרליה היה מוגן קלות ומרוחק ממוקדי האוכלוסייה המרכזיים. עם זאת, בצי לא הייתה תמימות דעים בנוגע לפלישה, ואיסורוקו יממוטו התנגד לה.
הצבא התנגד להצעה בטענה כי אינה ישימה. מוקד פעילות הצבא היה בהגנה על הכיבושים ופלישה לאוסטרליה הייתה מרחיבה יתר על המידה את קווי ההגנה. יתרה מכך, הצבא לא הסכים להפנות למשימה את כמות החיילים הגדולה שנדרשה בשל החשש מכניסת ברית המועצות למלחמה ובשל הרצון לשמור על האפשרות לפלוש לסיביר.
בנאומים בפני הדיאט ב-12 בינואר וב-16 בפברואר 1942, אמר טוג'ו כי בכוונת יפן "לסלק את המושבות הבריטיות בהונג קונג ובחצי האי המלאי משום שהן 'בסיסי הרשע ששימשו נגד מזרח אסיה' ולהפוך את המקומות האלו למבצרים להגנה על מזרח אסיה. בורמה והפיליפינים יקבלו עצמאות אם ישתפו פעולה עם יפן; איי הודו המזרחיים ההולנדיים ואוסטרליה ירוסקו אם יתנגדו; אולם אם הן יכירו בכוונות האמיתיות של יפן הן יקבלו סיוע בקידום רווחתן ופיתוחן".
חישובי הצבא והצי בנוגע לגודל הכוח הדרוש לפלישה לאוסטרליה היו שונים מאוד ויצרו פתח לדיונים רבים. בדצמבר 1941 חישב הצי שכוח של שלוש דיוויזיות (45–60 אלף חיילים) יהיה מספיק כדי להשתלט ולהחזיק בחופים הצפוניים של אוסטרליה. לעומתו, הצבא טען כי יידרשו לכך לפחות עשר דיוויזיות (150–250 אלף חיילים). עוד מצא הצבא ששינוע כמות כזו של חיילים תדרוש בין 1.5 ל-2 מיליון טון משלוח, מה שהיה מצריך עיכוב אוניות סוחר. כוח הפלישה הזה היה גדול מהכוח ששימש כולו לכיבושים בדרום-מזרח אסיה. הצבא גם דחה את טענת הצי להגביל את הפלישה ליצירת מובלעות בחופי אוסטרליה, בשל ההתקפות הנגדיות הצפויות על העמדות היפניות. עקב הניסיון בסין האמינו בצבא שהמטרה המוצהרת צריכה להיות כיבוש כל היבשת האוסטרלית, דבר שהיה מעל ומעבר ליכולות היפניות באותה עת.
אפשרות הפלישה לאוסטרליה נדונה מספר פעמים בין הצי והצבא בפברואר 1942. ב-6 בפברואר 1942 משרד הימייה העלה הצעה לפיה תתרחש פלישה למזרח אוסטרליה במקביל לפלישה לפיג'י, סמואה וקלדוניה החדשה, הצעה שנדחתה שוב על ידי הצבא. ב-14 בפברואר, יום לפני נפילת סינגפור, נערך דיון נוסף בו טען קפטן טומיוקה כי אוסטרליה ניתנת לכיבוש באמצעות "כוח סמלי". אמירה זו הוגדרה ביומן הסודי של הפיקוד העליון כ"ג'יבריש רב". גנרל טומויוקי ימאשיטה אמר כי "הוא אמר שאחרי כיבוש סינגפור, הוא רצה לדבר עם טוג'ו על תוכנית לפלישה לאוסטרליה... טוג'ו דחה את התוכנית, בטענה לקווי אספקה ארוכים מדי, שיהיו פגיעים ופתוחים להתקפות האויב".
המחלוקת בין הצבא לצי הגיעה להכרעה בפברואר עם ההחלטה לבודד את אוסטרליה ולא לפלוש אליה. הצבא המשיך לעמוד על דעתו שפלישה לאוסטרליה אינה פרקטית, אולם הסכים לפלוש לפיג'י, סמואה וקלדוניה החדשה במבצע FS. הפעם האחרונה בה עלתה לדיון ההצעה לפלוש לאוסטרליה הייתה ב-27 בפברואר, אז אמרו בצבא כי להערכתם היבשת מוגנת על ידי 600 אלף חיילים. בפגישה נוספת ב-4 במרץ הסכים המטה הקיסרי ל"מתווה יסודי של המלצות למלחמה העתידית", אשר דחה את הפלישה לאוסטרליה לתחתית הרשימה רק אם יתר הפעולות קודם לכן יצליחו. תוכנית זו הוצגה לקיסר ולראש הממשלה הידקי טוג'ו ובכך סתמה את הגולל על הפלישה היפנית. מבצע FS לא יושם, ובוטל לחלוטין ב-11 ביולי 1942, אחרי התבוסות בקרב ים האלמוגים ובקרב מידוויי.
מבצעים בדרום-מזרח אסיה
לאחר שבפברואר נדחתה התוכנית לפלוש לאוסטרליה, התקיפות היפניות ביבשת לא נועדו להכין את הקרקע לפלישה. הפצצת דרווין ב-19 בפברואר והתקיפה בברום ב-3 במרץ נועדו למנוע מבעלות הברית להשתמש בעיירות אלו כבסיסים במהלך מבצע הכיבוש היפני של איי הודו המזרחיים ההולנדיים, ולא קושרו לפלישה.
עשרות ההפצצות היפניות במהלך 1942–1943 היו ברובן קטנות ונועדו למנוע מהיחידות האוויריות בצפון אוסטרליה מלתקוף את היפנים. מטרת ההתקפה על נמל סידני במאי 1942 הייתה להסיט כוחות של בעלות הברית ממידוויי לפני הניסיון היפני לכבוש אותו, ופעילות הצוללות היפניות מול החוף המזרחי של אוסטרליה ב-1942–1943 התרחשה כדי לפגוע בקו האספקה בין אוסטרליה ופפואה גינאה החדשה. יתרה מכך, אחרי כיבוש פורט מורסבי שנכשל תכננו היפנים להשתמש בה כבסיס לשליטה במצר טורס ובים האלמוגים, ולא כדי לסייע לפלישה לאוסטרליה.
יחידת סיור יפנית קטנה ביצעה נחיתה קצרה באוסטרליה בינואר 1944. מטרת הקבוצה שנקראה "עץ אורן", הייתה להעריך האם בעלות הברית החלו לבנות בסיסים גדולים על החוף הצפוני ביותר באזור קימברלי, במערב אוסטרליה מול ים טימור. היחידה, שכללה 10 אנשי צוות, ושבסיסה במערב טימור, ערכה ביקורים בסירת דיג בשונית אשמור ובאי בראוס הלא-מיושב. ב-19 בינואר נכנסה היחידה ליורק סאונד שביבשת. בשעה שנראה עשן בגבעות ממזרח, הסוו אנשי הצוות את כלי השיט ועלו לחוף בסמוך לשפך נהר רו, תוך שהם מתעדים במצלמת 8 מ"מ. למחרת חזרו אנשי הצוות לסיור נוסף, בטרם חזרו לבסיסם בקופאנג. במהלך פעילותם לא זיהו אנשי הצוות פעילות חריגה, ולא הפיקו מידע בעל ערך רב. על פי הדיווחים, קצין שהיה חלק מהמשימה, חזר לאחר מכן ליפן והציע להנחית 200 אסירים באוסטרליה כדי שיפתחו במלחמת גרילה, אולם ההצעה נדחתה.
המיתוס האוסטרלי
הראש לשעבר של מרכז המחקר ההיסטורי במוזיאון הלאומי של אוסטרליה, ד"ר פיטר סטנלי ביקר את המיתוס הנפוץ שלפיו היפנים תכננו לפלוש לאוסטרליה, ואמר כי "המיתוס עוזר להצדיק את החלק שלקחו האוסטרלים במלחמה".
בתרבות
נובלת ההיסטוריה החלופית "The Bush Soldiers" מ-1984 מתארת פלישה יפנית מוצלחת לאוסטרליה ואת ניסיונות המאבק של אוסטרלים ובריטים נגד הכיבוש היפני.
בשנת 2004, פורסמה הנובלה Designated Targets מאת ג'ון בירמינגהאם שמתארת היסטוריה חלופית שבה היפנים פלשו לצפון אוסטרליה.
פרסי גביע העולם בכדורגל
בסוף כל טורניר גמר של המונדיאל, מוענקים מספר פרסים לשחקנים ולנבחרות שהצטיינו בהיבטים שונים של המשחק.
כדור הזהב
כדור הזהב הוא פרס המוענק לכדורגלן הטוב ביותר בכל מונדיאל, שנבחר מתוך רשימה המחוברת על ידי הוועדה הטכנית של פיפ"א, וממנה נבחר הזוכה על ידי נציגי התקשורת. השחקנים שסיימו במקום השני והשלישי בהצבעת אנשי התקשורת מקבלים את פרסי כדור הכסף וכדור הארד של אדידס בהתאמה. הפרס בצורתו הנוכחית הוענק לראשונה במונדיאל 1982 בחסות אדידס ופראנס פוטבול.
זכיות לא רשמיות
ביולי 1978 פאנל של 23 מומחים שהורכב משחקני עבר, מאמנים ואנשי תקשורת, בחר במירב קולות במריו קמפס הארגנטינאי לשחקן הטוב ביותר במונדיאל 1978, והוא מוזכר כזוכה בכדור הזהב של מונדיאל זה באתר RSSSF.
נעל הזהב
פרס נעל הזהב במונדיאל מוענק למלך השערים של כל מונדיאל, החל ממונדיאל 1982. תואר מלך השערים הוכר כבר במונדיאל 1930 שהיה הראשון. במונדיאל 1994 שנערך בארצות הברית הוענקו פרסי נעל הכסף ונעל הברונזה לשחקנים שסיימו במקום השני והשלישי בטבלת המבקיעים. מאז 1994 מופעל כלל ולפיו במקרה שיש שוויון בין שחקנים במספר השערים הבכיר יותר הוא זה שלזכותו מספר גבוה יותר של בישולים. קבוצת המחקר הטכני של פיפ"א היא זו הקובעת האם מסירה כלשהי נחשבת כאסיסט או לא. אם גם במצב זה יש שוויון יוענק הפרס לשחקן שהשתתף בפחות דקות משחק.
זוכי התארים והפרסים הם:
כפפת הזהב
כפפת הזהב מוענק לשוער הטוב ביותר, עד לשנת 2006 נקרא פרס יאשין על שמו של שוער העבר הסובייטי המנוח לב יאשין, הנחשב לאחד מגדולי השוערים בהיסטוריה. קבוצת המחקר הטכני של פיפ"א (FIFA Technical Study Group) מכריזה על השוער הטוב ביותר בטורניר לפי ביצועיו במהלך התחרות. אף שלשוערים יש פרס ייחודי לעמדה שלהם, הם עדיין זכאים להיבחר לכדור הזהב, כגון המקרה של אוליבר קאן ב־2002. פרס יאשין הוענק לראשונה ב־1994, אך גם לפני מונדיאל זה נבחרו שוערים לנבחרות הטורניר. זוכי הפרס הם:
השחקן הצעיר
פרס השחקן הצעיר של פיפ"א (2006–2010, פרס השחקן הצעיר המצטיין) הוענק לראשונה במונדיאל 2006 ללוקאס פודולסקי הגרמני. הפרס ניתן לשחקן הטוב ביותר בטורניר מתחת גיל 21. ב־2009 פיפ"א ארגנה סקר מקוון בו נבחרו השחקנים הצעירים המצטיינים בכל טורניר בין 1958–2002. פלה, שנבחר לשחקן הצעיר המצטיין של מונדיאל 1958, נבחר ברוב הגדול ביותר, עם 61% מקולות המצביעים.
שחקן המשחק
הפרס לשחקן המצטיין בכל משחק הוצג לראשונה במונדיאל 2002 בשם איש המשחק (Man of the Match). השם שונה לשחקן המשחק (Player of the Match) במונדיאל 2022. ב־2002 ו־2006 השחקן נבחר על ידי הוועדה הטכנית של פיפ"א, ומאז 2010 הוא נבחר על ידי הציבור הרחב בסקר מקוון באתר הרשמי של פיפ"א.
זכיות לפי שחקן
מעודכן לאחר מונדיאל 2022.
זכיות לפי מדינה
מעודכן לאחר מונדיאל 2022.
פרס פיפ"א למשחק הוגן
פרס פיפ"א למשחק הוגן מוענק לנבחרת עם הרקורד הטוב ביותר של משחק הגון במהלך הטורניר, כלומר הכי מעט כרטיסים ועברות. רק נבחרות שהעפילו משלב הבתים רשאיות להתחרות על הפרס. הנבחרת הזוכה מקבלת גביע, תעודה, מדליה לכל שחקן ואיש צוות רשמי, ומענק בסך 50,000 דולרים עבור ציוד כדורגל לשחקנים צעירים. הנבחרות הזוכות הן:
פרס הקבוצה המבדרת ביותר
פרס פיפ"א לקבוצה המבדרת ביותר הוא אחד הפרסים החדשים במונדיאל. פרס זה מוענק באופן סובייקטיבי לנבחרת שעשתה את המירב על מנת לשמח את הציבור בגישה חיובית למשחק. הפרס מוענק תמיד לאחר השתתפות הציבור במשאל מיוחד. הנבחרות הזוכות הן:
נבחרת טורניר
נבחרת הטורניר כוללת את השחקנים שהציגו את היכולת הגבוהה ביותר במהלך הטורניר. הדרך בה היא נבחרה השתנתה במרוצת השנים. באופן מסורתי, קבוצת עיתונאים, בעיקר מאירופה ומדרום אמריקה, בחרה את הקבוצה. בין מונדיאל 1994 למונדיאל 2006, בחרה הוועדה הטכנית של פיפ"א את נבחרת הטורניר, והתואר הוענק תחת חסותה של חברת מאסטרקארד. החל ממונדיאל 2010, נבחרו השחקנים על ידי הגולשים הרשומים באתר הרשמי של פיפ"א.
שער הטורניר
הפרס לשער היפה של הטורניר הוענק לראשונה במונדיאל 2006.
זוכים לא רשמיים
בשנים 2020–2021 ערוץ היוטיוב הרשמי של פיפ"א דירג את עשרת השערים הטובים ביותר שלושה טורנירי עבר.
שושלות הפילוסופים
שושלות הפילוסופים (ביוונית: Διαδοχὴ τῶν φιλοσόφων) היה שמם של מספר יצירות, שאבדו מהתקופה ההלניסטית. מטרתם הייתה לתאר את הפילוסופים של האסכולות השונות במונחים של שושלת או ירושה שהם היו חלק ממנה.
מהמאה ה-3 ועד המאה ה-1 לפנה"ס היו "שושלות" (Διαδοχαί) שנכתבו על ידי אנטיגונוס איש קריסטוס, סוטיון , הרקלידס למבוס (קיצור של סוטיון), סוסיקראטס , אלכסנדר פוליהיסטור, יאסון איש ניסה , אנטיסתנס איש רודוס , וניקיאס איש ניקאיה. החיבור "חייהם ודעותיהם של פילוסופים מפורסמים" מאת דיוגנס לארטיוס (המאה ה-3 לספירה), שמהווה מקור עיקרי לידוע לנו על פילוסופים עתיקים רבים, נשען משמעותית על החיבורים הללו.
בנוסף לאלה, היו לא מעט היסטוריות של אסכולות פילוסופיות מסוימות. יצירות כאלה נוצרו על ידי פאיניאס איש ארסוס (על הסוקרטיים), אידומנאוס איש לאמפסקוס  (על הסוקרטיים), ספאירוס  (על הפילוסופים הארטריים), וסטרטיקלס  (על סטואיקנים). בין הפפירוסים שנמצאו בווילת הפפירוסים בהרקולנאום, ישנן יצירות המוקדשות לשושלות הסטואיקנים, האקדמיה האפלטונית, והאפיקוראיים. בתקופה מאוחרת יותר, פלוטרכוס יצר את החיבור "על הפילוסופים הראשונים ויורשיהם" ואת "על הקירנאים", וגלנוס כתב "על הפלג של אפלטון" ו"על הפלג ההדוניסטי" (אפיקוראיים). היו לעיתים ביוגרפיות של פילוסופים בודדים עם תיאור קצר של יורשיו. ביוגרפיות כאלו היו "חיי פיתגורס" מאת אריסטוקסנוס, "חיי אריסטו" מאת אנדרוניקוס איש רודוס , "חיי אריסטו" מאת תלמי, ו"חיי פיתגורס" מאת יאמבליכוס.
מחוז דבלין
מחוז דבלין (באנגלית: County Dublin; באירית: Contae Átha Cliath) הוא אחד ממחוזותיה ההיסטוריים של אירלנד. המחוז שוכן בפרובינציית לנסטר, על קשת סביב מפרץ דבלין, לחופי הים האירי שממזרח לו. בצפון-מערב גובל המחוז במחוז מית', במערב במחוז קילדייר ובדרום במחוז ויקלו.
למרות שבשטחו הוא אחד הקטנים באי (921 קמ"ר), מחוז דבלין המאוכלס ביותר באירלנד, עם אוכלוסייה של כ-1.27 מיליון תושבים (2011). בירת המחוז היא העיר דבלין.
נהר הליפי (Liffey) זורם דרך המחוז ומפריד אותו לצפון ולדרום. הצפון הוא החלק העני והדרום הוא החלק העשיר.
ב-1994 פוצל המחוז ל-4 מחוזות משנה, לצרכים אדמיניסטרטיביים (אוכלוסייה על פי מפקד 2006)
הפיגוע בווסטמינסטר (2017)
הפיגוע בווסטמינסטר היה פיגוע טרור אסלאמי שכלל פיגוע דריסה ודקירה, שהתרחש ב-22 במרץ 2017 בשכונת וסטמינסטר שבלונדון, בירת הממלכה המאוחדת. חמישה בני אדם נרצחו בפיגוע ו-40 נפצעו, חלקם באורח קשה. המחבל נורה למוות בידי שוטרים. ארגון הטרור המדינה האסלאמית נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע
ב-22 במרץ 2017, בסביבות 16:40 שעון ישראל, נהג המחבל במכונית יונדאי מגשר וסטמינסטר לעבר הולכי רגל, ודרס עשרות מהם. הוא המשיך בנסיעה מהירה עד לארמון וסטמינסטר (בית הפרלמנט הבריטי), עד שהתנגש בגדר הארמון. לאחר מכן יצא מהמכונית, הגיע לפתח הארמון חמוש בסכין באורך של כ-20 ס"מ, ודקר שוטר לא חמוש. מיד לאחר מכן הוא נורה ארבע פעמים על ידי שני שוטרים מקומיים ומת במקום.
בפיגוע נרצחו ארבעה בני אדם (שלושה הולכי-רגל ושוטר) ועוד כארבעים נפצעו, בהם כמה באורח קשה. אחת הפצועות מתה מפצעיה ב-6 באפריל.
המחבל הוא חאלד מסעוד, בן 52 יליד בריטניה, שהתאסלם, מורה במקצועו, שנעצר בעבר על ידי ה-MI5 בשל קשריו עם גורמי טרור אסלאמי, ושוחרר. יממה לאחר הפיגוע ארגון המדינה האיסלמית לקח אחריות על הפיגוע.
בעת ההתרחשות הוא היה הפיגוע הקשה ביותר מאז הפיגועים בלונדון ב-2005, והתרחש שנה בדיוק לאחר הפיגועים בבריסל. אולם רק כ-3 חדשים אחריו אירעה מתקפת טרור עם כמות נרצחים כפולה בלונדון.
לאחר הפיגוע
הסקוטלנד יארד הגדיר את האירוע כתקרית טרור, והחל בחקירה.
המשפט העברי - תולדותיו, מקורותיו, עקרונותיו
המשפט העברי: תולדותיו, מקורותיו, עקרונותיו הוא חיבור בן שלושה כרכים מאת השופט פרופ' מנחם אלון (המשנה ה-11 לנשיא בית המשפט העליון), הנחשב לאחד מספרי היסוד בנושא המשפט העברי.
מהדורות ותרגומים
המהדורה הראשונה של הספר ראתה אור בהוצאת מאגנס ב-1973, בעת כהונתו של אלון כראש הקתדרה למשפט עברי באוניברסיטה העברית בירושלים. מהדורה שנייה של הספר התפרסמה ב-1978. מהדורה שלישית ומורחבת ראתה אור ב-1998 ונתווסף לה חלק רביעי העוסק במשפט העברי במדינת ישראל.
ב-1993 הופיע בהוצאת Jewish Publication Society התרגום האנגלי של הספר בארבעה כרכים תחת השם "Jewish law: history, sources, principles" (מתרגמים: ברנרד אורבך ומלווין סייקס) וב-1994 זכה הספר בתרגומו האנגלי בפרס הספר היהודי הלאומי. הספר משמש לא פעם בחוות דעת משפטיות בארצות הברית.
ב-1989 פורסם הספר בתרגום לרוסית (מתרגם: אברהם יהושע אלינסון).
תוכן הספר וחשיבותו
הספר פורס את תולדותיו ועקרונותיו של המשפט העברי החל מן המקרא, המשנה והתלמוד דרך ספרות השו"ת ועד הצורה בה נקלט המשפט העברי במערכת המשפטית הכללית של מדינת ישראל. אלון דן במקורות העבריים תוך הקבלה לדיסציפלינה המקובלת של תורת המשפטים הכללית. מלבד הוראת והצגת המשפט העברי משמש הספר ככלי בנושאי הלכה, תלמוד, היסטוריה של עם ישראל ומחשבת ישראל. עם צאתו לאור התקבל הספר בהערכה, השופט חיים כהן כתב בביקורת שפרסם:
על חשיבותו ארוכת הטווח של הספר כתב פרופ' שמואל שילה:
משה אלפן
משה אלפן כונה במחתרת 'פיל ' (מקודם מרטין אלפנט, בהונגרית: Elefant Márton; וינה, 1918 – כפר סבא, 30 בינואר 2006) היה מן הדמויות הבולטות במחתרת תנועות הנוער הציוניות בהונגריה (המחתרת החלוצית בהונגריה בתקופת השואה), חבר תנועת השומר הצעיר, נספח כלכלי במזרח אפריקה ומחברי הנהלת קונצרן כור.
ביוגרפיה
משה אלפן נולד במשפחה יהודית כבנם של מרכוס אלפנט ושל רייזמן פרידה, המשפחה גרה תחילה בווארין (בהונגרית: Várna; בסלובקית: Varin) ואחר כך בבאזין (בהונגרית: Bazin; בסלובקית: Pezinok). ב־1936 קיבל תעודת בגרות בגימנסיה העברית במונקאץ׳. עד 1939 למד משפטים ופילוסופיה באוניברסיטת פראג, הצטרף לתנועת ׳השומר הצעיר׳ ועסק בתחומי החינוך והארגון ובהכנת החברים לחיים בארץ־ישראל במסגרת הכשרות. הוא שירת בפלוגה לעבודת כפייה וב־1941 שימש כמורה לילדים יהודים, שנאסר עליהם ללמוד בבית ספר סלובקי. ב־1942, עם תחילת הגירוש של יהודי סלובקיה ירד למחתרת, הצטייד בתעודות מזויפות וכחבר הוועד המרכזי של תנועתו עסק בארגון פעולות בלתי חוקיות. ב־19 בינואר 1944, לפי החלטת תנועתו, בהיותו דובר הונגרית רהוטה, נשלח לבודפשט והשתלב בפעילות המחתרתית. תחילה נשא זהות בדויה בשם מיכל סולסקי (Michal Soleski), פליט מפולין, ואחר כך פעל תחת השמות יאנוש סאבו ומיהיי ראייץ (Rajec). הוא עסק בעיקר בסיוע לפליטים היהודים מסלובקיה ומפולין.
הוריו ואחותו הגדולה, רוז׳י ובעלה גורשו לאושוויץ. הוריו ניספו ואילו אחותו שרדה. גם שתי אחיותיו הצעירות, אלה ושושנה, היו פעילות במחתרת תנועות הנוער הציוניות בהונגריה.
בתקופת המלחמה
בפברואר 1944, נציגי תנועות הנוער הציוניות בבודפשט הקימו את 'ועדת ההגנה'. הוועדה הורכבה מארבעה חברים, לאון בלאט (הנוער הציוני), דב אברהמצ'יק (בני עקיבא), מנחם קליין (מכבי הצעיר), משה אלפן (השומר הצעיר). למפקד נבחר משה רוזנברג מ-'חוג גורדון'. נקבעו תחומי פעילות ואחריות בין המשתתפים, למקרה של כיבוש הונגריה על ידי הגרמנים, כגון: הקמת בונקרים, אגירת מזון, רכישת נשק, דאגה לתעודות מזויפות. הייתה זו הנחת היסוד ליצירת מחתרת תנועות הנוער הציוניות בהונגריה (הרזיסטאנס). אחרי כניסת הגרמנים להונגריה ב-19 במרץ 1944 (מבצע מרגרטה), היה משה אלפן פעיל מרכזי בארגון ההגנה וההצלה היהודית. בוויכוח בין התנועות על הקמת בונקרים, הביע התנגדות וטען שהבונקרים במציאות של הונגריה הפשיסטית לא יועילו וישמשו מלכודת מוות לשוהים בהם. הוא עסק ב'רה־טיול', כלומר החזרתם של יהודים לסלובקיה בעקבות הרגיעה שם ובמבצע "טיול", דהיינו הברחת יהודים אל עבר הגבול ההונגרי-רומני ומשם לארץ־ישראל. פעמים רבות נסע בעצמו אל הגבול. הוא ייצג את תנועתו בפורומים שונים של המחרת ושל יהודי הונגריה. אחרי ה-15 באוקטובר 1944, כאשר מפלגת צלב החץ ברשות פרנץ סאלאשי תפסה את השלטון בממלכת הונגריה, עסק בעיקר בהצלת המשרתים בשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ובהצלת יהודי בודפשט. הוא היה שותף בהקמת מעונות הילדים בהם מצאו מקלט בתקופה זו של סוף המלחמה אלפי ילדים יהודים, רובם יתומים. משה אלפן הגה וארגן את תחבולת השחרור של חברי המחתרת החלוצית בדצמבר 1944 מהכלא הצבאי המרכזי בשדרות מרגיט. בה חולצו 117 אסירים חברי המחתרת שניצלו ממוות בטוח.
מבצע טיול
בהשראת המבצע חצו יהודים רבים באופן עצמאי את הגבול לרומניה. כך ניצלו כ-15,000 יהודים ורבים מהם אף הגיעו לארץ ישראל באותה שנה. המבצע הופסק עת הצטרפה רומניה לבעלות הברית באוגוסט 1944. הגבול הפך לחזית ולא ניתן היה להבריח יותר בבטחה. בין יתר המבצעים להם היה משה שותף היו הקמה, ארגון ותפעול 55 בתי ילדים בחסות הצלב האדום הבינלאומי, בהם ניצלו כ-5,000 ילדים ו-1,000 אנשי סגל, הדפסה וחלוקה של כ-100 אלף תעודות חסות ("שוצפאס"), שחולקו ליהודי בודפשט לקראת סוף המלחמה, משה היה דמות דומיננטית בהנהגת המחתרת שהצילה רבבות יהודים.
אחרי המלחמה
אחרי שחרור בודפשט על ידי הצבא האדום ב-18 בינואר 1945, עסק אלפן בשיקום תנועתו ובסיוע לחוזרים מפלוגות עבודות הכפייה, ממחנות הריכוז וממחנות ההשמדה. הוא היה פעיל בארגון העלייה הבלתי חוקית לארץ ישראל במסגרת עלייה ב׳. משה נשא את טובה דיאמנט ב-1945. השניים עלו לארץ ישראל בשנת 1946 והצטרפו לקיבוץ העוגן. משה עבד תחילה בחקלאות ואחר כך היה מזכיר הקיבוץ, מרכז משק, גזבר ומנהל המפעל "עוגנפלסט". הוא היה גזבר קיבוצי השומר הצעיר עד 1951. ב-1954 העיד במשפט קסטנר. הוא היה פעיל במפלגת הפועלים (מפ"ם) והיה גזבר המפלגה באחת ממערכות הבחירות. ב-1958 הצטרף להנהלת "כור" עד 1974 והיה אחראי על מפעלים רבים, בהם "סולתם" ושותף להקמת "תדיראן". משך תקופה זאת שהה ב־1962 בלונדון ולמד שם כלכלה.
פעילות דיפלומטית
בשנת 1964 מינתה שרת החוץ דאז גולדה מאיר את משה כנספח של ישראל לענייני כלכלה של ישראל למדינות מזרח אפריקה והוא ישב בקניה, אוגנדה וטנזניה. היה זה לאחר האסון בו נהרג בתאונת דרכים בנו הבכור של משה, אברי בן ה-17. שנתיים וחצי שהתה המשפחה בניירובי. משה השכיל לייצר קשרים חברתיים עם הנהגת קניה, עם הנשיא קניאטה ועם שרי הממשלה, ויצר קשרים כלכליים בין מדינות האזור לישראל. הוא הביא למזרח אפריקה את "סולל בונה", יזם פרויקטים כהקמת מלון הילטון בניירובי וסלילת כבישים, ויזם עסקים מגוונים נוספים.
פעילות כלכלית
ב-1967 חזר אלפן מהשליחות לקיבוץ העוגן. שר המסחר והתעשייה זאב שרף ביקש מהקיבוץ לאשר למשה להתמנות למנכ"ל חברת הייצוא אלדא. הקיבוץ סירב, ובאותו לילה החליט משה, בלב כבד, לעזוב את הקיבוץ. כשרכשה כור את אלדא התמנה משה למנכ"ל "סולכור" ולאחר מכן למשנה למנכ"ל כור ועמד בראש כור סחר. עקב חילוקי דעות מקצועיים פרש מכור ב-1974. הוא הקים חברה לייעוץ כלכלי והיה שותף בעסקים רבים.
ב-1994 הדליק משה אלפן משואה בעצרת הפתיחה הממלכתית ביד ושם לציון יום הזיכרון לשואה ולגבורה. בשנת 1995 נפטרה טובה אשתו ממחלת הפרקינסון, אחרי שמשה דאג לה במסירות שנים ארוכות. משה נשא את ליה שנתיים מאוחר יותר. משה אלפן נפטר בשנת 2006, בגיל 87. הוא הותיר שני בנים ושישה נכדים ונכדות.
יחסי מצרים–פקיסטן
לשתי המדינות יש קשר הדוק. שתי המדינות נוסדו כמדינות לאום מודרניות בעידן של לאומיות, עם אוכלוסייה מוסלמית דומיננטית. מצרים המודרנית מתייחסת למייסדה כמוחמד עלי ואילו מוחמד עלי ג'ינה נחשב כמייסד פקיסטן.
היסטוריה
במהלך מלחמת ששת הימים ומלחמת יום כיפור, פקיסטן שלחה למצרים עוזרים צבאיים, טכנאים ואנשי צוות כדי לסייע לצבא המצרי במלחמה עם ישראל. במהלך המלחמות עם ישראל, צבא פקיסטן שלח נשק ומטוסי קרב למצרים.
בשנת 1974 ביקר נשיא מצרים אנואר סאדאת בפקיסטן כדי להשתתף בישיבת ה-OIC השנייה שהתקיימה בלאהור, פונג'אב, ותמך בדרך כלל בתוכניותיה של פקיסטן להפוך למעצמה גרעינית. עם זאת, היחסים עם פקיסטן הורעו כאשר פקיסטן החלה בקשרים עם ברית המועצות. החמרת היחסים של פקיסטן עם ארצות הברית מילאה תפקיד מפתח נוסף בבעיה הדיפלומטית.
עם זאת, היחסים עם מצרים השתפרו לאחר סילוקו של ראש הממשלה זולפיקר עלי בהוטו. בשנות ה-80 של המאה ה-20, הנשיא חוסני מובארכ והנשיא מוחמד זיא אל-חאק חיזקו את היחסים; מצרים מילאה גם תפקיד חיוני במהלך המלחמה הסובייטית-אפגנית בה מצרים סיפקה באופן נרחב כוח אדם וציוד צבאי למוג'אהדין האפגנים במאבקם נגד הסובייטים. בשנים 1988–1990 ובשנים 1993–1996 נוצרו קשריה של מצרים עם מפלגת העם הפקיסטנית שהובלה בעבר על ידי בנזיר בהוטו שהייתה בדרך כלל קרובה לברית המועצות.
הפיגוע בשגרירות מצרים 1995
בשנת 1995 אירע פיגוע באסלאמאבאד בעזרת מכונית תופת שכוון לשגרירות מצרים, והג'יהאד האסלאמי המצרי קיבל אחריות עליו. כל התוקפים נעצרו בשנת 2001 והוסגרו למצרים.
יחסי צבא
הצבא הפקיסטני והמצרי מקיימים יחסים קרובים בתחומי הייצור הביטחוני, ושתי המדינות מקיימות לעיתים קרובות קשרים עם משלחות ברמה גבוהה של ראשי צבא, בפגישה עם רייהל שריף, נשיא מצרים אישר את רצונו לקדם עוד יותר צבאית שיתוף פעולה עם פקיסטן.
יחסים כלכליים
מצרים ופקיסטן הסכימו לשפר את רמת השיתוף הקיימת בין שתי המדינות הכוללת יחסים כלכליים ומסחריים, הזדמנויות השקעה, שיתוף פעולה בשירותים ציבוריים ואזרחיים, מגזר הבריאות, החקלאות והדואר, שתי המדינות ישפרו עוד יותר שיתוף הפעולה שלהם בענף האנרגיה האלטרנטיבית ובמיוחד ייצור אנרגיית רוח.
בדפורד SB
בדפורד SB (באנגלית : Bedford SB) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב המסחרי הבריטית Bedford Vehicles, אשר יוצר בין השנים 1986–1950.
Dame Tu Cosita
Dame Tu Cosita (באנגלית: Give Me Your Little Thing, ובעברית: תן לי את הדבר הקטן שלך) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר אל צ'ומבו ביחד עם הקטי ראנקס. השיר יצא לאור ב-2 באפריל 2018, על ידי חברת התקליטים ג'סטון רקורדס, כסינגל מתוך האלבום, Cuentos de la Cripta II.
במקור, הוקלט השיר כבר בשנת 1997, אך יצא לאור כסינגל בשנת 2018.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר הועלה לערוץ היוטיוב של אולטרה מיוזיק ב-5 באפריל 2018. לאורך הקליפ ניתן לראות חייזר בצבע ירוק, רוקד לצלילי השיר. קליפ השיר הפך לסרטון ויראלי, ומאות אלפי אנשים צילמו את עצמם כשהם רוקדים כמו החייזר בקליפ.
נכון לאפריל 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4.3 מיליארד צפיות.
רמיקס
ב-29 באוגוסט 2018, יצא לאור הרמיקס הרשמי של השיר בו השתתפו פיטבול וקרול ג'י. הרמיקס של השיר הצליח לשחזר את הצלחת השיר המקורי, ואף נמכר בארצות הברית, בכלמעלה מ-420,000 עותקים בסך הכל.
הקליפ של הרמיקס הצליח לצבור 71 מיליון צפיות.
Super Mario Kart
Super Mario Kart (בתעתיק לעברית: סופר מריו קארט, ביפנית: スーパーマリオカート) הוא משחק סימולציית מרוצים שנוצר על ידי חברת נינטנדו היפנית עבור קונסולת משחקי הווידאו סופר נינטנדו. זהו המשחק הראשון בסדרת המשחקים Mario Kart. המשחק יצא לשווקים לראשונה ביפן ובאמריקה הצפונית במהלך שנת 1992, ובאירופה במהלך שנת 1993. לאורך השנים נמכרו כ-8.76 מיליון עותקים של המשחק ברחבי העולם, והוא הפך למשחק הסופר נינטנדו הרביעי הנמכר ביותר בכל הזמנים.
במשחק השחקן מסוגל לבחור באחת משמונה דמויות שונות בזיכיון מריו, כאשר לכל אחת מהדמויות יכולות שונות. במצב שחקן יחיד השחקן מסוגל להתחרות בדמויות הנשלטות על ידי מחשב בטורנירים שונים בשלוש רמות קושי שונות. במהלך המרוצים הדמויות מסוגלות לאסוף מגוון פריטים לאורך הדרך אשר מסוגלים לסייע להם להשיג יתרונות שונים לאורך המירוץ או להאט את יריביהם. לחלופין השחקנים יכולים גם להתחרות נגד השעון במסלולים השונים. במצב מרובה משתתפים שני שחקנים יכולים לקחת חלק באותו הטורניר בו זמנית או יכולים להתחרות זה מול זה אחד על אחד במצב "Match Race". לחלופין ניתן גם לבחור במצב מרובה המשתתפים המכונה "Battle Mode" בו המטרה היא להביס את השחקנים האחרים על ידי תקיפתם באמצעות Power-ups, ופיצוץ של הבלונים שמקיפים כל מכונית קארטינג.
המשחק זכה לביקורות חיוביות ולשבחים על חדשנותו ולאורך השנים מספר מגזינים אף דירגו אותו בין משחקי הווידאו הטובים ביותר בכל הזמנים. לעיתים קרובות המשחק מיוחס כמשחק שגרם ליצירת תת-סוגת משחקי הווידאו של משחקי מרוצי הקארטינג, שכן מפתחים רבים ניסו לאורך השנים לנסות לשכפל את ההצלחה של המשחק. המשחק נחשב גם כמשחק העיקרי שתרם לכך שנינטנדו החליטה להשקיע בפיתוח משחקים שאינם משחקי פלטפורמה בסדרת המשחקים של מריו - מהלך שהוביל עם השנים לכך שהזיכיון של מריו הפך לאחד מזיכיונות משחקי הווידאו הנמכרים ביותר בכל הזמנים. לאורך השנים פותחו מספר משחקי המשך למשחק סופר מריו קארט עבור קונסולות, מכשירי כף יד, ועבור מכונות ארקייד, כאשר כל אחד ממשחקי ההמשך זכה להצלחה קריטית ומסחרית.
דמויות
המשחק כולל שמונה דמויות מהזיכיון של מריו בהם ניתן לשחק - מריו, לואיג'י, הנסיכה פיץ', יושי, באוזר, דונקי קונג ג'וניור, קופה טרופה וטואוד. למכונית הקארטינג של כל דמות יש יכולות שונות וכל מכונית מסוגלת להגיע למהירות מרבית שונה, ובעלת תאוצה שונה. ניתן גם לשחק בדמויותיהם של מריו, לואיג'י, הנסיכה פיץ', יושי, באוזר וטואוד בכל יתר המשחקים בסדרת Mario Kart. במהלך המרוצים, לדמויות הנשלטות על ידי מחשב יש פריטים מיוחדים, או כוחות על, שבהם הם מסוגלים להשתמש. הכוחות הללו שונים עבור כל דמות - לדוגמה, יושי מסוגל להפיל ביצים על הכביש ובאופן זה לגרום לשחקנים שנוסעים על הביצים לאבד מטבעות ולהיכנס לסחרור, בעוד שדונקי קונג ג'וניור זורק בננות על יתר המכוניות במירוץ.
נעשה שימוש בספיריטים על מנת להציג את הדמויות הדו־ממדיות במרחב תלת־ממדי (בפועל עבור כל דמות נוצרו ציורים שונים מ-16 זוויות שונות).
בקעת יעפורי
בקעת יעפורי היא בקעה בצפונה של רמת הגולן ובדרום-מזרחו של החרמון, הקרויה על-שמו של מבנה הקבר המיוחס לנביא הדרוזי נבי יעפורי אשר שוכן בליבה.
גובהה של הבקעה נע מ-1,000 עד 1,100 מטרים מעל פני הים, והיא מנוקזת על ידי נחל סער. היא תחומה על ידי כתף החרמון מצפון וממערב, גבעת הצעקות (נ.ג. 1,129) והר רם ממזרח, והר כרמים מדרום. בחלקה הדרום-מערבי של הבקעה שוכנת ברכת רם, עמק קדום שהתמלא בסלעי בזלת, ובתוכו התפתח חרוט סקוריה. הבקעה היא אזור חקלאי פורה, והיא ידועה במטעי התפוחים שבה. סביב לה שוכנים היישובים מג'דל שאמס מצפון, ונמרוד ומסעדה ממערב.
אגד לוגיסטי אוגדתי
אגד לוגיסטי בצה"ל אחראי על נושאי לוגיסטיקה, רפואה, טנ"א ושיטור של היחידה שבמסגרתה הוא פועל, כדי לאפשר הספקה ותחזוקה ליחידות שמתחתיה. עד 2006 היה לאוגדות אגד תחזוקה, מ-2006 הוחלט לצמצם אותם ולהחליפם באגד לוגיסטי מרחבי (אלמ"ר). כחלק מלקחי מלחמת לבנון השנייה הוקמו אגדים לוגיסטיים אוגדתיים  (אלו"ג) אם כי במתכונת יותר מצומצמת מאגדי התחזוקה.
מטרת האגד הלוגיסטי האוגדתי הוא מתן מענה לדרגים הנמוכים יותר באוגדה (גדוד, חטיבה) במקרים בהם נדרש סיוע עקב עומס או הגבלה ביכולת המענה במסגרות השונות. האגד הלוגיסטי מקביל ברמתו ומבנהו לחטיבה ומפקדו הוא קצין בדרגת אלוף-משנה.
מבנה האגד
אגד לוגיסטי אוגדתי בתצורתו הנוכחית מורכב מהיחידות הבאות:
סקוט סאגס
סקוט סאגס (באנגלית: Scott Suggs; נולד ב-10 בנובמבר 1989 בוושינגטון שבמיזורי, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע בקבוצת אירקליס סלוניקי. גובהו 1.98 מטר.
מדליית הכבוד (יפן)
מדליית הכבוד (ביפנית: 褒章, תעתיק: הוֹשׁוֹ) היא מדליה יפנית אותה החלה לחלק ממשלת יפן במאה ה-19. ישנם שישה סוגים שונים של מדליות, הניתנים עבור מגוון הישגים.
סקוט סאגס
ביוגרפיה
בין השנים 2008 ל-2013 שיחק בקבוצת המכללה של אוניברסיטת וושינגטון כשחקן צעיר הוביל את קבוצת המכללה וסיים כשלישי בתחרות כולה כקלעי שלוש נקודות. כבוגר, סאגס רשם ממוצעים 12.1 למשחק וסיים במקום השישי של קלעי כל הזמנים של המכללה לשלוש נקודות (שביעי בממוצעים עם 41 אחוז) ושישי באחוזים מהקו (82 אחוז).
מדליית הכבוד (יפן)
את מדליות הכבוד מעניקים מדי שנה בשנה מועדים: ביום הולדתו של הקיסר הירוהיטו ב-29 באפריל, וביום הולדתו של הקיסר מוצוהיטו ב-3 בנובמבר.
סקוט סאגס
ביוגרפיה
בשנת 2013 סאגס העמיד את עצמו לבחירה ב-דראפט ה-NBA אך לא נבחר והחליט להצטרף לליגת הקיץ של ה-NBA בקבוצת מילווקי באקס, לאחר שלא קיבל חוזה בליגה, בראשית חודש נובמבר נרשם לדראפט של ליגת הפיתוח של ה-NBA ונבחר במקום ה-15 על ידי סנטה קרוז ווריורס, שלושה ימים מאוחר יותר הועבר במסגרת טרייד לקבוצת איירי בייהוקס. ב-22 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד לקבוצת קאנטון צ'ארג' את העונה הוא סיים עם ממוצע של 18.5 נקודות למשחק, 3.8 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים.
בסיומה של העונה החליט שוב לנסות את מזלו בליגת הקיץ של ה-NBA הפעם במדי מיאמי היט ואורלנדו מג'יק לאחר ששוב לא צלח לקבל חוזה בליגה הצטרף לקבוצת אלאן שאלון מהליגה הצרפתית הראשונה לאחר סיום העונה ניסה את מזלו הפעם השלישית בליגת הקיץ של ה-NBA והפעם במדי וושינגטון ויזארדס משם הועבר לקבוצת ראפטורס 905 מליגת הפיתוח וגם נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ליגת הפיתוח של ה-NBA.
ב-5 באוגוסט 2016 חתם בקבוצת מנרסה מהליגה הראשונה בספרד. בשנת 2017 שיחק בקבוצת ברינדיזי מהליגה הראשונה באיטליה, ובשנת 2018 קימיס אוויה מהליגה הראשונה ביוון.
ב-8 באוגוסט 2019 חתם במכבי חיפה מליגת העל הישראלית. ב-20 משחקים במדי מכבי חיפה קלע 13.7 נקודות למשחק. בתחילת מרץ 2020 שוחרר מהקבוצה. ביולי חתם באירקליס סלוניקי היוונית.
תומר בן חורין
תומר בן חורין (20 ביולי 1983 – 15 במרץ 2020) היה שחקן, צייר וסופר ישראלי.
ביוגרפיה
בן חורין נולד וגדל בחיפה לאב מנכ"ל ולאם מנהלת בית ספר. למד בתיכון בבית הספר הריאלי חיפה וסיים בהצטיינות יתרה.
בהמשך למד בטכניון לתואר ראשון בהנדסת חשמל. לאחר מכן החליט לפנות לתחום הרוח השתתף באופקים - תוכנית המצטיינים של אוניברסיטת חיפה. במסגרת התוכנית, זכה במלגה מטעם קרן ענבר - המרכז למורשת המודיעין (מ.ל.מ), לשנת תשע"ג, על עבודתו בנושא קומיקס וטרור במסגרת השיעור אמנות וטרור בהנחיית ד"ר נסים גל.
עשה תואר ראשון נוסף באוניברסיטת חיפה, בהיסטוריה כללית ובמסגרת לימודיו כתב עבודת סמינר בנושא תהליך עיצוב הסמל הלאומי של ארצות הברית, עליה זכה בפרס הצטיינות מטעם החוג להיסטוריה כללית. סיים את התואר ראשון כמצטיין דיקן.
בשנת 2017, סיים בן חורין את לימודי התואר השני בחוג להיסטוריה כללית של אוניברסיטת חיפה, גם כן כמצטיין דיקן. בן חורין החל בלימודי דוקטורט באוניברסיטת בר-אילן, אותם לא הספיק לסיים.
חיים מקצועיים
משנת 2007 עסק בן חורין באומנות. יצירותיו הופיעו בין היתר בגלריית המעיין במעיין צבי ובפסטיבל SoLow בחיפה.
הוא הופיע כשחקן בוידאו קליפים, סרטי קולנוע וטלוויזיה ופרסומות.
בן חורין הופיע בפרסומות בהן: פרסומת של הבנק הבינלאומי הראשון בכיכובו של אסי כהן, פרסומות לקופת חולים מאוחדת, מכבי שירותי בריאות ועוד.
בנוסף, קריין בן חורין את קולו של משה סנה בפסקול הסרט תיעודי על המעפילים ומשה סנה בבימויו של הבמאי אמיר הר-גיל. הסרט מוקרן במחנה המעפילים עתלית על שם משה סנה (שנודע בעבר בשם מחנה המעצר בעתלית).
מותו והנצחתו
ב-15 במרץ 2020, בזמן חופשה פרטית במקסיקו, טבע למוות באי איסלה מוחרס, אל מול חופי קנקון. הוא הותיר אחריו שני הורים ושני אחים.
הצייר ציבי גבע, שאצלו למד בן חורין את עקרונות הציור עובד על תערוכה לזכרו של בן חורין. גבע יהיה אוצר התערוכה אשר תציג את עבודותיו השונות של בן חורין. התערוכה אמורה להיות מוצגת ב-2021.
בנובמבר 2020 הוקמה עמותת "תומר בן חורין לאמנות" אשר מטרתה לתת מקום ובמה לאמנים בתחילת דרכם באמצעות שיתופי פעולה שונים.
בינואר 2021 יצא לאור בהוצאת אוריון ספרו של תומר "גברת גם וגם ומר לא זה לא וזה ". כל הכנסות הספר יוקדשו לעמותה.
אייר אסיה יפן
אייר אסיה יפן (ביפנית: エアアジア・ジャパン, באנגלית: AirAsia Japan) היא חברה לטיסות חסך יפנית שבסיסה נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של נגויה.
תולדות החברה
החברה המקורית בשם "אייר אסיה יפן" הוקמה בשנת 2012 כמיזם משותף לאול ניפון איירווייז (ANA) שהחזיקה ב-67% ממניות החברה ולחברה המלזית אייר אסיה שהחזיקה ב-33% הנותרים. אייר אסיה יפן היא החברה הבת החמישית של אייר אסיה, והתשיעית של ANA.
ביוני 2013 החליטה אייר אסיה לצאת מהשותפות בחברה, ולכן הודיעה החברה על מיתוג מחדש בשם ונילה אייר.
בשנת 2014 החליטה אייר אסיה על כניס מחודשת לשוק היפני בעזרת השקעה של מספר חברות מקומיות. רישיון ההפעלה של החברה התקבל בסוף שנת 2015 והחברה החלה לפעול לבסוף בשנת 2017.
צי המטוסים
צי המטוסים של החברה נכון לינואר 2019: