cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
תיאופילו קוביאס
קריירה בקבוצות
שנת 1972, הייתה אחת משנות השיא של קוביאס. הוא הוכתר כמלך השערים של גביע הליברטדורס ונבחר כשחקן השנה בדרום אמריקה. בתום עונת 1972 עבר לשחק בשווייץ בשורות פ.צ. בזל, אולם, קוביאס לא הסתגל לסביבה ולתרבות השווייצרית ואחרי עונה אחת, בה מיעט לשחק, עבר לפורטוגל לשורות פורטו בה זכה להצלחה וכבש בשלוש עונות 65 שערים. למרות הצלחתו, לא זכתה פורטו בתואר משמעותי בשנים אלו. קוביאס, שהוזמן באותן שנים למשחקים חגיגיים כאחד מהכדורגלנים הבכירים בעולם, נותר עדיין ללא כל זכייה בתואר אליפות או גביע.
ויליאם לוז
מקורות
(ג'ולי אן סאדי - עורכת - מדריך למוזיקת בארוק - פאיאר, פריז, 1996 - תרגום מאנגלית (בצרפתית) (מארק ויניאל (עורך) - לקסיקון לארוס של המוזיקאים הגדולים, כרך א, פריז, 1985
תיאופילו קוביאס
קריירה בקבוצות
קוביאס שב לפרו בשנת 1977 ושיחק שנתיים במדי קבוצתו הוותיקה, אליאנסה לימה. בשתי שנים אלו זכתה אליאנסה באליפות פרו וקוביאס הבקיע 42 שערים ב-56 משחקים. הניסיון שצבר בשנות משחקו באירופה ובשורות נבחרת פרו הוסיף ליכולתו ואחרי משחקי הגביע העולמי ב-1978 נחשב לאחד מהשחקנים הבולטים בעולם. ב-1979 הלך בעקבות כוכבי הכדורגל הגדולים בעולם באותה עת, דוגמת פלה, פרנץ בקנבאואר, ג'ורג' בסט ויוהאן קרויף והצטרף ל-NASL, ליגת הכדורגל האמריקאית שעוררה באותן שנים עניין בעקבות נהירת הכוכבים אליה. הוא הצטרף לפורט לודרדייל סטרייקרס בה שיחק כבר ג'ורג' בסט ונשאר בה במשך חמש עונות, עד 1983. במשך תקופה זו כבש 65 שערים. ימיו הגדולים של קוביאס כבר היו מאחוריו, הוא חזר ב-1984 לאליאנסה לימה לתקופה קצרה וב-1985 הצטרף לפורט לודרדיילס סאן, קבוצה מהליגה האמריקאית השנייה, שיחק במדיה שנה ופרש.
ב-8 בדצמבר 1987 אירע אסון התעופה של אליאנסה לימה בו נספתה הקבוצה כולה בעת שמטוסה התרסק באוקיינוס השקט. בעקבות האסון, שב קוביאס מהפרישה והתגייס להקמת הקבוצה מחדש. הוא שיחק ב-13 משחקים בהם כבש 3 שערים, אולם מטרת שיבתו הייתה בעיקרה מתן תקווה לאוהדי הקבוצה והוקרה לשחקנים ולצוות המקצועי שנספו באסון. במאי 1988 הוחתם קוביאס בשלישית על ידי פורט לודרדייל סטרייקרס והגיע איתם למשחק הגמר של ליגת המשנה, ה-ASL, בו נוצחו על ידי וושינגטון דיפלומטס. לאחר ההפסד שוחרר קוביאס ושיחק תקופה קצרה נוספת בקבוצת מיאמי שארקס וביולי 1989 פרש סופית מכדורגל מקצועני. הוא המשיך לשחק בליגת חובבים בפלורידה והשתקע בקורל ספרינגס שבפלורידה בה הוא חי עד היום (נכון ל-2010) ומנהל יחד עם בניו (שניהם כדורגלנים מקצוענים בעברם) בית ספר לכדורגל.
נבחרת פרו
קוביאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פרו ביולי 1968 בהפסדה של פרו לברזיל 4:0. במשחקי ההעפלה לטורניר הגביע העולמי במקסיקו, 1970 שנערכו ב-1969, הדיחה פרו את ארגנטינה (שנעדרה לראשונה בתולדותיה מטורניר הגמר של הגביע העולמי) והעפילה לטורניר הגמר במקסיקו. במשחקי השלב הראשון כבש קוביאס ארבעה שערים: שער אחד מול בולגריה בניצחון פרו 2:3, שני שערים מול מרוקו בניצחון פרו 0:3 ושער נוסף מול מערב גרמניה בהפסד הפרואני 3:1. נבחרת פרו העפילה לשלב רבע הגמר, שם פגשה את ברזיל (שזכתה בהמשך הטורניר בגביע העולמי) ונוצחה 4:2. גם במשחק זה כבש קוביאס שער והעלה את מאזנו ל-5 שערים ב-4 משחקים. רק שני חלוצים כבשו יותר שערים ממנו בטורניר: גרד מילר (10 שערים) וז'אירזיניו (7 שערים) ושניהם שיחקו 6 משחקים.
פרו לא הצליחה להעפיל למשחקי גביע העולם ב-1974 בגרמניה, אך ב-1975 זכה קוביאס יחד עם נבחרת פרו בקופה אמריקה לאחר שגברו בחצי הגמר על ברזיל ובגמר על קולומביה.
נבחרת פרו הצליחה להעפיל לטורניר גביע העולם ב-1978, שנערך בארגנטינה, לאחר שגברה במשחק האחרון והקובע על בוליביה 0:5 (קוביאס כבש שני שערים במשחק). בטורניר כבש קוביאס שני שערים בניצחונה של פרו על סקוטלנד 1:3. במשחקה השני התמודדה פרו מול הולנד, שהעפילה בהמשך הטורניר למשחק הגמר. המשחק נסתיים בשוויון 0:0. במשחקה האחרון בבית המוקדם פגשה פרו את איראן וניצחה 1:4. קוביאס כבש במשחק שלושער (מהם שני שערים בבעיטות 11).
פרו העפילה מהבית המוקדם לבית המתקדם אך שם כשלה בכל משחקיה ואף לא כבשה שערים. היא נוצחה על ידי ברזיל 3:0, על ידי פולין 1:0 ולשיא הגיעה במשחק השערורייתי מול ארגנטינה בו הובסה 6:0. קוביאס סיים את הטורניר עם 5 שערים שהקנו לו את המקום השני, יחד עם ההולנדי רוב רנסנברינק, בטבלת מלך השערים בטורניר, אחרי הארגנטינאי מריו קמפס שכבש 6 שערים.
גם לטורניר הגביע העולמי ב-1982 בספרד הצליחה הנבחרת הפרואנית להעפיל. סגל הנבחרת כלל כוכבים כססאר קואטו, חוסה ולאסקס, חוליו ססאר אוריבה וקוביאס, ורבים ניבאו לה גדולות בטורניר. אולם, הנבחרת הפרואנית כשלה בבית המוקדם. היא סיימה בשתי תוצאות תיקו מול קמרון ואיטליה והובסה על ידי פולין 5:1. היה זה משחקו האחרון של קוביאס בשורות נבחרתה הלאומית של פרו ממנה פרש מספר חודשים לאחר מכן.
ספלאש
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר עבור התסריט המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה
כילד בן 8 אלן באואר (דויד קרפס) נמצא בחופשה עם משפחתו ליד קייפ קוד. במהלך שיט הוא מבחין במשהו בתוך הים שמרתק אותו וקופץ אל המים למרות שאינו יודע לשחות. הוא מזהה כי מדובר בדמות בתולת ים, מחזיק את ידיה ומרגיש חיבור מיידי. שני אנשים מושים את אלן מן המים, אולם הם לא רואים את הילדה שצוללת חזרה למים, שולפת את הסנפיר האחורי החוצה ונעלמת.
בת הים מוצאת את ארנקו של אלן על החוף ויוצאת לחפש אותו בניו יורק. הואיל והיא עירומה, עוצרת אותה המשטרה ומזמנת את אלן שיאסוף אותה. אלן לוקח אותה לביתו. מתוך צפייה בטלוויזיה היא לומדת אנגלית. עד מהרה היא בוחרת לעצמה את השם "מדיסון". מדיסון מודיעה לאלן כי היא תשהה במקום שישה ימים בלבד כי אחרת לא תוכל לחזור לביתה. בשלב הזה אלן עדיין לא יודע שרגליה של מדיסון הופכות לסנפיר כאשר מרטיבים אותן.
ד"ר ולטר קורנבלות' (יוג'ין לוי) שהקדיש את חייו לחיפושים אחרי בתולת ים, מאתר את מדיסון ומגלה את סודה. מדיסון נלקחת על ידי מדענים ממשלתיים לבדיקות. אלן ואחיו פרדי (ג'ון קנדי) מתחזים לחוקרים שוודים ומצליחים לחדור למעבדה שמחזיקה את מדיסון.
השניים מבריחים משם את מדיסון ומתנהל מרדף ברחובות ניו יורק. כשהם מגיעים לנמל, אלן משכנע את מדיסון לקפוץ למים, אך קשה לו לעכל את הפרידה הצפויה. הוא אומר למדיסון כי הוא רוצה לחיות איתה והיא מצידה מודיעה לו שאם יחליט כך, לא יוכל לחזור להיות אדם רגיל. רגע לפני שהוא נתפס על ידי השלטונות, מזנק אלן למים, ויחד הם שוחים אל קרקעית האוקיינוס לכיוון מה שנראה כממלכה תת-ימית.
ביקורות
הסרט זכה לביקורות חיוביות באופן כללי ולציון 92% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 36 ביקורות.
גלטשרהורן (האלפים הברניים)
גלטשרהורן (בגרמנית Gletscherhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 3,983 מטר מעל פני הים, וממוקם בגבול הקנטונים ברן וואלה בשווייץ.
מאז שנת 2007 ההר הוא חלק מאתר המורשת העולמית יונגפראו-אלטש-ביטשהורן.
גאוגרפיה
ההר הוא חלק מרכס היונגפראו וממוקם בו בין ההרים אבנפלו (מדרום) ורוטלהורן (מצפון) מדרום ליונגפראו.
למרגלות ההר בצדו הדרום מערבי מתחילה זרוע אלטש הגדולה (Grosse Aletschfirn) של קרחון אלטש.
ההר הוא חלק מקיר לאוטרברונן והוא הקיצוני בו מצד מזרח.
אנדריי צ'אדוב
אנדריי אלכסנדרוביץ צ'אדוב (ברוסית: Андрей Александрович Чадов, נולד ב-22 במאי 1980 במוסקבה) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה רוסי.
חייו המוקדמים
אביו, אלכסנדר צ'אדוב, מת ב-1986, גם הוא וגם אחיו גודלו על ידי אם חד-הורית. היא גידלה את הילדים, כמו החברים הכי טובים. האחים אומנם דומים, אבל הם לא תאומים, יש שישה עשר חודשים הבדל ביניהם.
אנדריי ואלכסיי החלו ללמוד במגמת משחק בבית הספר, ולאחר מכן המשיכו לעבוד כשחקנים בתיאטרון העירוני בפרדלקינו בפרברי מוסקבה. לאחר שסיים את בית הספר, אנדריי נכנס ללימודי משחק בבית הספר למשחק על שם שצ'וקין והועבר לאחר מכן הצטרף לאחיו בבית שצ'פקין לתיאטרון במוסקבה.
קריירה
בעודו סטודנט, אנדריי עשה את הופעת הבכורה שלו בקולנוע בתפקיד משנה בסרט מפולת (2001) של הבמאי איוון סולובוב.
אנדריי התפרסם אחרי שכיכב בסדרת הטלוויזיה הצוערים, שם הוא שיחק את אחת מהדמויות הראשיות: הבמאי פיוטר טודורובסקי בצעירותו, בסדרה שהופקה על ידי בנו של פיוטר, ואלרי טודורובסקי.
בשנת 2005 אנדריי הופיע עם אחיו אלכס בסרט הדרמה חי. הם גם הופיעו יחד במגוון סרטים וסדרות טלוויזיה, כגון ''SLOVE. היישר בלב וסדרת הטלוויזיה עניין של כבוד''. אנדריי גם היה מעורב בהפקות סרטים מערביות, בעיקר כאלה שצולמו בצרפת ובריטניה כמו הסרט Bigga than Ben.
משפחתו
כאמור לעיל, הוא אחיו הגדול של השחקן אלכסיי צ'אדוב. במהלך הצילומים לתוכנית הטלוויזיה המרוץ הגדול צ'אדוב פגש את סבטלנה סבטיקובה שהייתה בת זוגו עד שהשניים נפרדו באביב 2010.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
אוריינות מקצוע ההיסטוריה היא אוריינות דיסציפלינרית של היסטוריה כמקצוע הנלמד בבית הספר. אוריינות היסטורית היא אוסף של שיטות, מיומנויות וטכניקות אקדמאיות שיש המבקשים ליישם בבתי הספר ולהנחיל אותן לתלמידים.
אוריינות היסטורית
לאוריינות היסטורית הגדרות, תפיסות וגישות שונות. האוריינות ההיסטורית היא סוג של אוריינות בתחום דעת מסוים, אך גם במקצוע ההיסטוריה עצמו קיימות אוריינויות שונות.
אוריינות היסטורית היא "ללמוד, לחשוב ולעבוד כמו היסטוריון". כלומר, התלמיד אמור לקבל גישה לכלים שיעזרו לו להבין, להשוות ולפרש מקורות ראשוניים ומשניים, להעריך את הרעיונות בטקסט ולארגן את העדויות התומכות בטיעון מסוים. כמו כן, לימוד היסטוריה מהווה כמקור פוטנציאלי להבנת השונה והזר וליצירת תחושות של קרבה וריחוק כלפי האנשים שאותם אנו שואפים להבין. הקוטב המוכר מאפשר להבין את מקומנו בציר הזמן ולגבש את זהותנו בהווה, והשונות והזרות של העבר מעוררות בנו פליאה וריגוש.
האוריינות ההיסטורית מניחה כי דרכי החשיבה והחקירה האקדמיות הן אלו שמעניקות חיוניות ועניין ללימוד המקצוע. אף-על-פי שלא מצפים מתלמידי בית ספר להפוך להיסטוריונים המייצרים ידע היסטורי חדש, יש לגרום לכך שישתמשו במושגים שהחשיבה ההיסטורית מתבססת עליהם כמו למשל: סיבתיות, פרשנות וחלוקה כרונולוגית. תוכני החינוך לא נועדו לספק רק את צרכיה של המדינה אלא ליצור שדה רחב של משמעויות שבעזרתן התלמיד יכול להבין את עצמו ואת סביבתו. הבנה וחשיבה היסטורית הם דברים יסודיים בתרבות המערבית ולכן עולה גם הדרישה לאוריינות היסטורית.
על החינוך לצייד גם את המורה וגם את התלמיד במעלותיה של האוריינות ההיסטורית. היא אינה עומדת רק על יכולת התמצאות בידע היסטורי אלא כוללת יכולות נרחבות כמו הבנת טיבו על בוריו. למשל, גם מבחינה לשונית ותחבירית. זו הבנה שחקר ההיסטוריה הוא גם פרקטיקה חברתית לעומת מה שנהוג לחשוב. הכתיבה ההיסטורית למשל, היא צורה מורכבת ומיוחדת של תיעוד היסטורי, אך היא אינה מנותקת מהשיח המתנהל בחברה שבה היא צומחת. בכך שונה האוריינות ההיסטורית משליטה בידע היסטורי.
יש המגדירים אוריינות היסטורית כטיפוח הבנה מרובת פרספקטיבות, טיפוח מיומנויות לניהול דיאלוג בין נרטיבים היסטוריים, הבנה נרטיבית או רגישות היסטורית וביקורתיות. בשנות ה-60 של המאה ה-20 פילוסופים של החינוך פיתחו את מבנה הדעת הדיסציפלינרי של ההיסטוריה. לכל תחום דעת יש מושגי יסוד, מבנים פרדיגמטיים ושיטות חקר המיוחדים לו. ידיעה ושליטה בהם היא תנאי לאוריינות דיסציפלינרית. חוקרי אוריינות היסטורית טוענים כי יש לזהות את בסיסי תחום הדעת ולפתח אסטרטגיות הוראה המתאימות לתלמידים בהתאם לרקע שלהם, לניסיון שלהם ובהתאם לרמת ההתפתחות הקוגניטיבית והרגשית שלהם. זו חקירה של ההיסטוריה כדיסציפלינה לא מבחינה תאורטית אלא פרקטית.
אוריינויות שונות, דליית מידע ואסטרטגיות באוריינות היסטורית
בעבר רווחה התפיסה שאוריינות היסטורית היא פשוט הבנת הנקרא, אבל היא מעבר לכך. היסטוריה הוא מקצוע רב מלל, וספר הלימוד בו מהווה כלי העבודה המרכזי. עובדה זו הובילה להתמודדות של התלמידים עם סוגה חדשה, כמו טקסטים אקדמיים מבואיים הכוללים היבטים שונים. טקסט שמציע נרטיב אחד סמכותי המנותק מקולו של המספר. השפה והמושגים בהיסטוריה ייחודיים, מופשטים, גבוהי-משלב, דו-משמעיים ולרוב מנוגדים למשמעות שהתלמידים מכירים. השפה עתירה בצורות תחביריות שונות, במאזכרים רבים, בפעלים שמנותקים מנושאיהם ובנומינליזציות. אלו מקשים על התלמיד להתמודד עם ספרי הלימוד והופכים את האוריינות לאתגר משמעותי שמקשה על פיתוח ההבנה ההיסטורית של התלמיד.
האתגרים בהבנת ספרי הלימוד הובילה להוראה בעזרת אוסף אסטרטגיות שנראו כמו עיקרה של האוריינות ההיסטורית: אוריינות כללית, מיומנויות כמו קריאה מטרימה, פענוח מילות מפתח, עיסוק אינטנסיבי בדליית מידע ו"סיכום של סיכומים". אלו מיומנויות חשובות שמצריכות הוראה מפורשת, אך הספרים עצמם הם סיכומים אינטנסיביים ללא עודפות, כך שקשה מאוד לסכם אותם שוב. הבנת הנקרא היא חשובה, שכן היא מובילה להפקת מידע ומייצרת תשובה נכונה שמובילה למסוגלות ומוטיבציה, במיוחד כשמה שדורשים בבחינת הבגרות בחלקה הגדול היא דליית מידע. אך העיסוק האינסופי בדליית המידע ובאוריינות כללית יוצרת תפיסה של היסטוריה כאוסף של עובדות – מה שיכול לגרום לעוינות כלפי מקצוע ההיסטוריה ולא לפיתוח חשיבה היסטורית.
אוריינויות שונות במקצוע ההיסטוריה
אוריינות קריאה היא מהאוריינויות המרכזיות בהיסטוריה. הטקסט הלימודי הוא לרוב טקסט אקספוזיטורי המציג מידע. לעיתים הוא טקסט טיעון שבו הכותבים מערבים את עמדותיהם אלא שבדרך כלל הכותבים לא נמצאים בחזית הטקסט, אינם נוכחים בו ומביעים את עמדתם באופן מפורש. הם מציגים את המידע כולו כ"אמת אחת", ולכן הטקסט נתפס כטקסט מידע ולא כטקסט טיעון. זו הסוגה העיקרית בספרי הלימוד, אך רובם משלבים גם סוגות אחרות כמו טקסטים עיתונאיים, מקור היסטורי, מפות, תמונה ועוד. שילוב כזה הוא רב-טקסט, כשהקשר בין הטקסטים לעיתים מפורש ולעיתים סמוי. זה מחייב את התלמיד מבחינה קוגניטיבית לשני דברים: איחוד המידע מן המקורות השונים; ועירוב סוגות שדליית המידע או ההסקה מהם היא שונה. מחקרים מראים כי תלמידים מתקשים להבין את ההבדלים בין שניהם ונוטים להתייחס לכל המקורות כאל "אמת" באותה המידה, ולכן הם לא מבחינים בין העיקר לטפל. הטקסטים של ספרי הלימוד מתאפיינים בדחיסות מושגית ובחוסר עודפות, ומאזכרים בטקסט הלימודי חשובים כדי לקשר עבור התלמידים ידע רלוונטי קודם וליצור רצף ולכידות רעיונות. בצורה כזו תהלוך הטקסט יהיה מוצלח. עוד דבר שיכול להקל על תהלוך הטקסט הוא חזרות לקסיקליות. במנגנון הדידקטי במקצוע ההיסטוריה קיימים גם אמצעים חזותיים פרה-טקסטואליים שנועדו ליצור הבנה טובה יותר ולפתח את האוריינות החזותית. הם תורמים להבנת הטקסט שכן הם מציגים מידע שנקלט טוב יותר כשהוא מוצג כטקסט לא רציף כמו מפות למשל. אך לעיתים הבנתם מורכבת ובכך הם מעכבים הבנה.
אסטרטגיות באוריינות היסטורית
על מנת לטפח אוריינות היסטורית לפי ההגדרה הזו יש צורך באוסף אחר של אסטרטגיות. לדוגמה: הערכה וקריאה ביקורתית של מקורות מידע, שילוב מידע ממגוון מקורות, פיתוח אמפתיה היסטורית (שיחזור התודעה והמניעים של האחר במקום ובזמן שבו חי ופעל), השוואה בין העבר להווה וניסיון להסביר את השינויים ביניהם ובניית נרטיבים וטיעונים שמגינים עליהם. דברים כאלו נחוצים שכן בהיסטוריה המטרה אינה חד משמעית אלא יכולה להיות פיתוח משמעויות שונות דווקא, בחינתן, פיתוח נרטיב וטיעון, וייחוס משמעות בצורה עצמאית. אסטרטגיות אלו שונות מזו של הבנת הנקרא. לכן האסטרטגיה בלימוד היסטוריה מחייבת התמודדות עם טקסטים מגוונים וסותרים לעיתים ואף מצריכה הבנה של תופעות שאינן מקובלות בימינו. על כן, דרושה אמפתיה היסטורית שאינה מתפתחת מעיסוק בהבנת הנקרא בלבד. מתוך דברים אלו עולה השאלה, האם התלמידים נועדו להיות היסטוריונים, האין זה יכול להעיק עליהם יותר מאשר להועיל להם והאם הם בשלים קוגניטיבית לכך. מבחינה פרקטית על התלמידים לרכוש ידע היסטורי בסיסי, וניסיון להעמיס עליהם מיומנות היסטוריוגרפית יכול לערער את אותו הידע. ספרי הלימוד בהיסטוריה יכולים להעניק הזדמנויות אורייניות מגוונות בכך שהם מציגים בפני התלמיד טקסטים מסוגות רבות, מתקופות שונות ובסגנונות שונים וכך לחזק את מיומנויות הבנת הנקרא שלו. כמו כן, לימודי היסטוריה בבית הספר יכולים לחזק חשיבה ביקורתית ויכולת לזהות הטיות אידאולוגיות וערכיות. המקצוע מתאפיין בדרישות מטה-קוגניטיביות כמו עמידה על מידת אמינות של מקורות היסטוריים. אופיו הפרשני של מקצוע ההיסטוריה צריך לבוא לביטוי גם בבית הספר לדעת חוקרים. מיומנות ההבנה ההיסטורית כוללת את היכולת להעריך, לנתח ולמזג בין עדויות היסטוריות הקשורות לבעיות ונושאים שאין עליהם תשובה נכונה או לא נכונה.
כל אוריינות דיסציפלינרית היא חלק מאוריינות כללית שכן מדובר בכלי לביצוע משימות באותו המקצוע. אך יש סכנה שכל תחומי הדעת יכוונו לקידום הבנת הנקרא, כך שכולם יהפכו למכלול אחד שבו לומדים כיצד לענות על שאלות המורים או לפענח ספרי לימוד. העיסוק המוגבר בהבנת הנקרא ובדליית מידע עשוי להוביל לתוצאה בעייתית: לבטל את התרומה הייחודית של כל תחום לחשיבה, עד שדחיית העיסוק באוריינות המקצועית תהיה בגדר מטלה שאליה מגיעים רק אם נשאר זמן לכך. עם זאת, מחקרים שונים מראים שלימוד ממקורות מרובים מחזק את הזיכרון ואת הבנת העומק.
גישות שונות לאוריינות היסטורית
הגישה המסורתית-מוריאליסטית לחינוך בית ספרי בכלל ולימודי היסטוריה בפרט מתבססת על אוריינטציה אקדמית אינטלקטואלית ברוח הפוזיטיביזם - תפקיד בית הספר הוא להכין ולסגל את התלמיד להתמודדות עם המשימות הצפויות לו כאדם בסביבה התרבותית שבה הוא חי. האוריינות המסורתית נסמכת על הנחת קיומו של עולם דעת מוגדר, המהווה יסוד לתרבות ומשמש בסיס משותף ומאחד לכל המשתייכים אליה. לגישה המסורתית מעמד דומיננטי במערכות חינוך בכלל ובמערכת החינוך הישראלית בפרט. בקוטב הנגדי לגישה המסורתית נמצאת גישת הפדגוגיה הביקורתית. זו אינה מסתפקת בחינוך למחשבה חקרנית אלא מבקשת להגשים מהפכה של ממש ביחסי כוח-ידע על ידי הבניית תפקידו של בית ספר כבולם מערכות שליטה ודיכוי פוליטיות. זו גישה פוסט-סטרוקטורלית ופוסט-מודרנית המערערת על בכורתה של האוריינטציה הלוגוצנטרית, האקדמית והאנליטית בתוכניות הלימודים בבתי הספר.
על הציר שבין הגישה המסורתית לגישת הפדגוגיה הביקורתית קיימות עוד מספר גישות ביקורתיות, כמו הגישה הקוגניטיבית החוקרת כיצד תלמידים ומורים תופסים וחושבים היסטוריה לעומת היסטוריונים. קיימות גם הגישות לאינטגרציה של הוראת היסטוריה עם תחומים אחרים: גישת ההומניזם הקלאסי המפגישה בין תחומים אך לא מערערת על קיומם העצמאי של תחומי דעת נפרדים; הגישה ההוליסטית המאפיינת את החינוך הפרוגרסיבי הטוענת שכיוון שהמציאות בה התלמיד חי פועל אינה מתחלקת לתחומים – יש ליצור בהוראה שילוב שיקדם אצל התלמיד הבנה של המציאות וכושר לפעול בתוכה ולתקנה.
פרט לאלו קיימת גם גישה שונה, שפחות שמה דגש על אוריינות אקדמית. זו גישה ציבורית-סיפורית, שמציעה פתרון אחר למצבה של הוראת ההיסטוריה בבית הספר. המצדדים בגישה זו מאמינים כי יש לקחת דוגמה מהצלחתה של ההיסטוריה הפופולרית, וליצור עניין בחומר הלימוד אצל התלמידים בעזרת סיפור טוב ומרתק.
אניה מיטאג
אניה מיטאג (בגרמנית: Anja Mittag; נולדה ב-16 במאי 1985 בקרל מרקס שטאד, מזרח גרמניה) היא כדורגלנית גרמנייה שמשחקת בעמדת החלוץ בקבוצת הנשים של ר.ב. לייפציג ובנבחרת גרמניה בכדורגל נשים.
קריירה
ב-2002 היא החלה את הקריירה הבוגרת שלה בקבוצה הגרמנית טורבינה פוטסדאם מהבונדסליגה לנשים. בעונת 2003/2004 זכתה עם הקבוצה בדאבל. בעונת 2004/2005 זכתה עם הקבוצה בליגת האלופות לנשים ובגביע הגרמני. ב-2006 עברה לשחק כמה משחקים בקבוצת QBIK קרלסטד מליגת העל השוודית, כדי לחוות תרבות כדורגל נוספת. היא סייעה לקבוצה להימנע מירידת ליגה. בעונת 2008/2009 הבקיעה 21 שערים והייתה במקום השני ברשימת המבקיעות באותה עונה. ב-2009/2010 זכתה עם פוטסדאם בפעם השנייה בליגת האלופות.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
הגישות הביקורתיות לאוריינות היסטורית
האוריינות ההיסטורית משבחת פלורליזם של בני האדם וידיעותיהם, כאלו שמשקפים מקומות שונים והיסטוריות שונות. היא מבקשת שנבין שהאדם הוא זה שמגדיר את הווייתו ומכונן אותה באמצעות הכרעותיו, מעשיו ומחדליו. פרט לכך, על הידיעה ההיסטורית לקחת בחשבון את ראיית העבר מפרספקטיבות של תחומי דעת אחרים גם כדי להגדיל את מרחב ראייתה. הפוסט-מודרניות משתקפת באוריינות ההיסטורית בהקשר החינוך ותפיסתו של הידע בתוכניות הלימודים. זה בא לידי ביטוי בהתפתחות תחומי ידע אינטרדיסציפלינריים. באוריינות היסטורית יש כובד ראש ומעורבות; גילוי עניין בשיח, בבעיותיו, בפולמוסיו ובחידושיו; ונכונות ביקורתית לא לקבל את סמכות הטקסטים כמובנית מאליה. שני תהליכים במחצית השנייה של המאה ה-20 הביאו לכך: התגברה הדרישה להכרה היסטורית שתייצג קולות שונים שהעבודה ההיסטורית לא אפשרה להם להישמע עד אז. טווח ההתעניינות ההיסטורית חצה את גבולות הפעילות המדינית וגם את הנושאים החברתיים ופנה לתחומים חדשים. תמורה זו מיקדה את תשומת הלב לא רק במעשים ופעולות אלא בתוכנן ובמשמעותם שייחסו להם מוציאם לפועל בתרבותם ותודעתה. במקביל הוטל ספק באובייקטיביות החקירה ההיסטורית, במדעיותה ואף באפשרות קיומה, שכן הפרשנות ההיסטורית היא פרי הדמיון, היא נגועה באידאולוגיות המשרתות את צורכים ההווה, היא דרך סובייקטיבית ואינטרסנטית להביע השקפות על העולם החברתי המורכב והמסובך. מדובר בהשפעות מוגבלות ומופשטות שקשה מאוד לרדת לעומקן ולתארן תיאור מקיף ומשמעותי.
אניה מיטאג
קריירה
בדצמבר 2011 חתמה על חוזה עם קבוצת רוזנגארד שאז נקראה "אל-דה-בה" מהעיר מאלמה שמשחקת בליגת העל השוודית. משחקה הראשון בקבוצה היה הסופר קאפ השוודי לנשים. היא הבקיעה את גול הניצחון והמשחק הסתיים בתוצאה 2–1. בסיום העונה הוכתרה למלכת השערים לאחר שהבקיעה 21 פעמים. בעונה שלאחריה, 2013, הייתה מדורגת במקום הראשון בטבלת המבקיעות ובמקום הראשון בטבלת המבשלות והקבוצה זכתה באליפות שוודיה. בעונת 2014 הייתה שוב מלכת השערים ומלכת הבישולים וזכתה שוב באליפות. במרץ 2015 זכתה שוב בסופר קאפ השוודי. במאי 2015 פורסם שהיא חתמה בקבוצת הנשים של פריז סן-ז'רמן לשתי עונות.
בנבחרת גרמניה
היא נכללה בסגל נבחרת גרמניה בכדורגל נשים עד גיל 19 למשחקי אליפות אירופה בקטגוריה זו, שהתקיימה ב-2004. הנבחרת הגיעה למקום השני לאחר שהפסידה בגמר לנבחרת ספרד, אולם מיטאג זכתה בתואר מלכת השערים עם 6 הבקעות ובתואר השחקנית המצטיינת של הטורניר. באותה שנה התקיימה אליפות העולם בכדורגל נשים עד גיל 19, ובה זכתה יחד עם נבחרת גרמניה בתואר והייתה במקום השני בטבלת המבקיעות. במקביל, החלה לשחק באותה שנה בנבחרת הבוגרת כשאת שערה הראשון הבקיעה במרץ 2005 במסגרת גביע אלגארבה. ב-2007 השתתפה בגביע העולם בכדורגל נשים, אך לא הרבתה לשחק. ב-2008 השתתפה עם הנבחרת באולימפיאדת בייג'ינג, שם זכתה במדליית הארד, לאחר שסיימה במקום השלישי. לאחר תקופה חלשה שלה, החליטה מאמנת הנבחרת לא לכלול אותה בסגל לגביע העולם בכדורגל נשים 2011. באליפות אירופה בכדורגל נשים 2013 השתתפה בשישה משחקים והבקיעה את הגול היחיד במשחק הגמר, בו ניצחה גרמניה וזכתה בתואר. היא נכללה בסגל גם למשחקי גביע העולם בכדורגל נשים 2015 והבקיעה חמישה שערים בטורניר בו הגיעה הנבחרת למקום הרביעי. בסיום הטורניר זכתה בנעל הארד, על הגעתה למקום השלישי בטבלת המבקיעות.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
הגישות הביקורתיות לאוריינות היסטורית
ברוב המחקרים בתחום האוריינות ההיסטורית נבחנת נקודת מבטם של ההיסטוריונים ולכן מוקדש מקום מרכזי לוויכוח הפוסט-מודרני. מטרת המחקרים בדרך כלל, היא להסיק מסקנות חינוכיות ולכן ישנה הבחנה בין הגישה הביקורתית הרצויה לבין הגישה המוריאליסטית המגויסת והלא רצויה. באופן הזה אוריינות היסטורית מזוהה עם חינוך לביקורתיות, וכך מושג הנרטיב למשל, הוא מושג מרכזי בוויכוח. האוריינות ההיסטורית בהוראה פונה אל השיח ההיסטוריוגרפי העדכני כדי לגבש את הכלים לחשיבה לטיפוח הוראת ההיסטוריה. ההנחה היא שכלים כאלו מעניקים חיוניות ועניין ללימוד העבר, ולמרות זאת, חוקרים אלא אינם מצפים מן התלמידים להפוך להיסטוריונים שיפתחו ידע היסטורי חדש.
הגישה האקדמית-ביקורתית
לפי הגישה האקדמית-ביקורתית, ללימודי ההיסטוריה יש פוטנציאל לגרום לתלמיד להתבונן באופן מושכל בעבר מתוך הבנה ביקורתית של מהותו של הידע ההיסטורי וכך להביא לפיתוח אישיות נבונה, עצמאית המעורבת בחברה. לימודי ההיסטוריה לא צריכים לשרת השקפה אידאולוגית, חברתית, פוליטית או דתית מסוימת שתעצב את התלמיד אלא לפתח מיומנויות וכישורים כמו התבוננות במציאות מפרספקטיבות שונות, פיתוחה של אישיות נבונה, עצמאית ומעורבת בענייני היחיד והחברה.
הוראת העבר כמו עוד מקצועות אחרים לא צריכים לשרת השקפה מסוימת כדי לעצב את רוחם של הצעירים אלא לפתח את כשריו, להתבונן במציאות מפרספקטיבות שונות ולהיות מודע לכוחן. שלוש הנחות ביסודה של גישה זו: היסטוריה היא תמונה של העבר ולא שיקוף מייצג שלו; עיצוב התמונה בא מידי ההיסטוריון; נתון יסוד זה בנוי לתוכה של כל הבנה היסטורית ואי אפשר אחרת. המחשבה שהעבר ידוע למי מאיתנו היא טענה ריקה – הכול נתון לפרשנות. לא חינוך לחשיבה ביקורתית אלא יכולת לחשוף את מגמת החשיבה על העבר: שיקוליה, מניעיה, הנחותיה והכושר לעמוד על החלקיות הטבועה בה. מטרתה לגרום לתלמיד לפתח את יכולתו להבין את הידע ההיסטורי בצורה מושכלת וביקורתית ואף להגיב עליו כחלק מן ההבנה שהוא מבין את העולם. למרות הטלת הספק בכמה מאמיתות המפתח הפילוסופיות של החקירה ההיסטורית, אפשר להגיד כי יש עולם ממשי שניתן לדעת עליו דברים; ניתן לתרגם טקסטים בצורה משביעת רצון ללשון אחרת; ישנו עבר שבו חיו ופעלו אנשים - ניתן להשיג ידיעות מדויקות למדי אודותיהם וניתן להסביר פעולות אנושיות במונחים סיבתיים. אמנם הבנת נרטיב היסטורי משקף נקודת ראות אישית ושיח שנוטלים בו חלק מביא לשאלת היחסיות בחקר ההיסטוריה, אך יש לזכור כי בני אדם מחזיקים בהשקפות שונות על עצמם ועל סביבתם כדי לספק את צורכיהם ולהבטיח את הישרדותם, ולא לפי אמות מידה לקביעת אמת. כך יש לאמץ הסבר המבוסס על עקרונות ומושגים הנחשבים בעינינו מועלים ויעילים לחיזוק ההתמצאות, התפקוד והבקרה בסביבתנו האנושית-חברתית.
הגישות הביקורתיות קוראות לשים לב למילים עצמן שיוצקות בתודעת התלמיד גישה מועדפת כלפי מציאות מסוימת. יש לעורר את התלמיד לכך שבמסווה של לשון שגרתית ומלומדות מוסמכת, המחנך משתתף בתהליך של הנחיה אידאולוגית. במשמעה הכללי נחשבת האוריינות כמיומנות נייטרלית שמהווה חלק מכישורי חיים בסיסיים ואוניברסליים. אך במיומנויות אלו יש יותר מכך שכן הן סוללות דרך להתפתחותו של היחיד כאישיות משולבת בתרבות החברה שבה הוא חי ובהוויה הכלכלית והפוליטית. ההבנה הרווחת לא מביאה בחשבון שיכולות הקריאה, הכתיבה וההאזנה אינן כישורים טכניים נטולי הקשר אלא כאלו המותאמים לקלוט תכנים בעלי אופי מסוים שבזכות התאמתם זו נבחרו להיות נושא חינוכי. לכן הקניית האוריינות מבטיחה השתתפות בשיח מסוים שגבולותיו מוגדרים וקבועים בתודעה התרבותית והחברתית של האדם. אוריינות שכזו הכבולה לשיח תרבותי יחיד עלולה למנוע מהאדם לראות שקיימות אפשרויות תרבותיות אחרות. זו אוריינות ביקורתית כללית: עירנית, החושפת ללא פחד הנחות יסוד שעליהם נשענת המחשבה השגרתית והלשון בלי שעמדו על טיבן כתלויות תרבות, והיא מוכנה להציגם ברבים. אוריינות זו מלווה בבוננות עצמית שמבוססת על הבנת הדרכים שבהן חודרת השפעת הגורמים והכוחות החיצוניים ליחיד לתוך תחומו וכך מעצבת את תודעתו. אוריינות שיודעת את גבולותיה ומתמודדת עימן.
לפי גישה זו, האוריינות ההיסטורית היא חלק מהאוריינות הביקורתית הכללית: לצד הידע ההיסטורי יש בה שליטה במיומנויות הדרושות להבנתו של הידע הזה, שהוא יותר מזה שמוקנה לתלמידי בית הספר לפי רצונן של האליטות השליטות. ביקורתיות מעמיקה על תוכני הידע, המגמות הגלויות והסמויות בהם, והבנת תפקודיו החברתיים של הידע הזה. אין באוריינות זו שלילה של העבר או ידיעתו אבל קיימת הסתייגות מוודאות המאפיינת את ההכתבה שבידע הזה ודרישה להתבטאות יותר מתונה שמבליטה את זה שמדובר בעניין השערתי, פרספקטיבי ונרטיבי. אוריינות היסטורית זו מקבלת את הביקורת הפוסט-מודרנית השוללת את ההנחה המסורתית שניתן להבין את החברה ואת ההיסטוריה שלה בצורה אובייקטיבית ואוניברסלית. כמו כן היא דוחה אמונה בתאוריות כלליות מקיפות. בגישה זו קיימים ארבעה היבטים שיש להדגיש בנוגע לנתונים היסטוריים: מהותם כחומר מן העבר הנוכח בחיי ההווה; משמעותם האנושית; מהותם כחומרים המתווכים בתודעה הפרשנית של עדיהם הראשונים (מוסרי הנתונים) ועדיהם המשניים (חוקרי הנתונים); וזיהוי המקור בהווה שממנו נבעו המושגים (היבט ביקורתי).
במרכזה של האוריינות ההיסטורית הזו עומדת הרגישות ההיסטורית: מידה שיש בה השתמעויות רבות לתפקודו של אדם כמי שפועל בהיסטוריה. כך שהבנות יסוד דרושות לשם מעורבות משמעותית בתחום הדעת ההיסטורי ולא ידיעות בסיסיות שנחשבות להתמצאות בתרבות (למשל: זכירה של תאריכים של מלחמות). ניתן אפילו לומר כי האוריינות ההיסטורית בעצמה היא גילוי של רגישות היסטורית. האוריינות ההיסטורית הולכת בעקבות גישות פרשניות וביקורתיות כלפי התרבות בכללה – התמצאות בתיאורים והסברים שונים שניתנו לאירועים היסטוריים והבנת ההבדלים של מאפיינים במתודולוגיה, באפיסטמולוגיה ובתרבות ביניהם. לראות את המתרחש בהווה על רקע רחב של מגמות בעבר ולעשר את אופני השתלבותם של האירועים במגמות הללו, וזאת מתוך הכרה באפשרויות חלופיות. ידיעת היסטוריה בלי רגישות למאפיינים כאלו היא מטרה חינוכית בלתי מספקת ואולי אפילו מסוכנת להתפתחות אישית נבונה וחופשית, שכן השימוש הפוליטי זמין במיוחד בהוראת ההיסטוריה.
הפדגוגיה הביקורתית
גישת הפדגוגיה הביקורתית מעודדת את פיתוח החוש הביקורתי של התלמיד כדי שיגדיל את אפשרויותיו לפיתוח עצמי חופשי. מהמחצית השנייה של המאה ה-20 הספרות משקפת תמורות כאלו ומדגישה את הצורך להראות לתלמיד כי ההיסטוריה אינה מטען של זכרונות אלא זיכרון קולקטיבי שעוצב בזהירות. חלקם של התלמיד והמורה הם סוגיה מרכזית בכל חשיבה דידקטית. האוריינטציה החינוכית שהתבססה על אמיתות והכללות מופשטות על התפתחות האדם מפנה את מקומה לגישה המתמקדת בהקשר ריאלי של מקום וזמן בו נעשית הפעולה החינוכית עבור צרכניה. היא מחייבת את התלמיד להבין שהידע הוא תוצר של מעורבותו ולא נתונים שעליו לקלוט ותו לא. אותו תלמיד לא עומד לבדו מול אותם הנתונים אלא ביחד עם סביבתו המנטלית שמשתתפת בעיצוב התודעה. המורה צריך לשקול מחדש את תקפותה של הגישה המסורתית הרואה בתלמיד ככזה הניזון מדעות קדומות ותכונות שהתקבעו בו. האוריינטציה היסודית הזו קשורה קשר ישיר לרגישות היסטורית. בלימודי ההיסטוריה פוטנציאל הומניסטי שלא ניתן לו מקום בגלל הצורך "להספיק את החומר". וזאת כשהמטרה צריכה להיות ללמוד מה עשה האדם כדי לעמוד על טיבו שלו ועל זה שלנו, שכן ההיסטוריה משמשת לנו מקור לידיעה עצמית והיחיד והחברה לא יוכלו להבין את עצמם מבלי שיידעו את המעשים והאמונות של קודמיהם.
גם בגישות הביקורתיות יש יסוד מוריאליסטי. שתיהן מייעדות לחינוך מטרות מוריאליסטיות. הביקורתית רוצה לשמר את ייחודיות הפרט ולעצב אדם ההודף כל עיצוב חיצוני לו, משום שייחודיותו היא חלק ממהותו של האדם. המוריאליסטית מאמינה שהאדם לא מגיע למימושו אם הוא לא מזדהה עם קולקטיב, והיא רוצה לגרום לו להזדהות עם ערכיו של קולקטיב מסוים ולהפנים את ערכיו בתודעתו. כיוון ששתי הגישות נשענות על טענות מטפיזיות אין דרך להכריע מי מהן מעניקה תועלת ואושר רבים יותר לאדם, וההכרעה לבחירה ביניהן נתונה לאדם עצמו.
הגישה הקונסטרוקטיביסטית
בין הפדגוגיה הביקורתית לגישה המסורתית קיימת הגישה הקונסטרוקטיביסטית - גישה ביקורתית המתמקדת בדרכי הבניית הידע ובשינויים הנדרשים בשיטות ההוראה ובתכניה, אך היא פחות מתייחסת להיבטים פוליטיים הנקשרים למעשה החינוכי וחסידיה אינם מטיפים למהפכה בתפקיד בית הספר.
הגישה הקונסטרוקטיביסטית מהווה קורת גג לכמה זרמי מחשבה שעיקר עניינם בהתפתחות ובמבנה הידע האנושי. כדי שהתלמידים יהיו חברים בקהילה האזרחית והפוליטית יש לטפח את היכולת האוריינית שלהם במרחבים סוציו-תרבותיים וקוגניטיביים הנותנים לגיטימציה לריבוי קולות ובחירות שונות. המתונים שבין הפדגוגיים הביקורתיים רואים בזרם הקונסטרוקטיביסטי שלב ראשון והכרחי בדרך אל האוריינות הביקורתית ולעומת זאת הרדיקלים ביניהם רואים אותו כזרם מסוכן יותר מהזרם מהמסורתי משום שהוא מציע תוכנית ליברלית המטשטשת לדעתם הבדלי כוח בחברה.
הוראה דיאלוגית
יש הבדל מהותי בין המחקר ההיסטורי הביקורתי לבין השדה החינוכי: המחקר ההיסטורי ככל דיסציפלינה אקדמית מעמיד במרכזו את שאלת המתודה המדעית ואילו הזירה החינוכית נדרשת להעמיד במרכז את היחיד הלומד ואת המרחב התרבותי שבתוכו הוא צומח. קביעה זו משותפת לשלל הגישות הביקורתיות. אלו מתנגדות לידע היסטורי כדבר קבוע, המובא אל הכיתה כנייטרלי מבחינה ערכית כמורשת סדורה שיש להנחיל לדור הצעיר. נקודת המוצא המשותפת לגישות החדשות גורסת היפרדות מתפיסת המציאות האחת ה"אובייקטיבית" של הפוזיטיביזם לעבר תפיסות מציאות שונות ולמצבי אי-ודאות הפתוחים לפרשנות ודיאלוג. אתגר הוראת ההיסטוריה בימינו הוא בניית קוהרנטיות בין המציאות החברתית המגוונת ובין התכנים הנלמדים בכיתה, ובה בעת למצוא את המקום הסולידרי והדדי.
בעזרת הוראה דיאלוגית ניתן להשיג מטרה זו. שיעור ההיסטוריה מזמן סוג כזה של התנסות כיוון שהוא מציע התוודעות אל הניסיון האנושי ממקום פחות אמוציונלי ובאמצעות סיפורי עבר שקרו לאנשים אחרים במקומות אחרים. אך שיעור כזה יהיה בעל משמעות רק כאשר ההיסטוריה תהפוך מתהליך פוליטי ואידאולוגי העובר על חברות ועמים לתהליך אישי שיפעיל את הלומד, ירגש אותו ויעניק לו חוויה של גילוי. זאת בעזרה דיאלוג עם סיפור היסטורי שיצמח תמיד רק מתוך שאלה אמיתית וצורך אותנטי – מתוך דבר עכשווי בהווה שנפתח אל תולדות הניסיון והזיכרון אך בה בעת חותר לפענח את המחר. בשלב הזה גם מתחיל הקושי, משום שכל דיון בסיפור היסטורי בעל משמעות רלוונטית להווה יכול לעורר בכיתה קשיים בהווה – בעיות בלתי פתורות לחלומות שלא התגשמו. מפגש עם העבר והמשמעות האקטואלית שלו כרוך בהתמודדות עם קושי כזה לקהל ולהכיל מצבי קונפליקט.
אין צורך וגם אי אפשר לבטל את המחיצות ולטשטש את ההבדלים בין הסיפור ההיסטורי לבין הכאן ועכשיו. אבל יש לשים לב שלא לנתק את הנפשות שפעלו בעבר מתוך הקשרן האמיתי תוך שתילתן בהקשר העכשווי. דרך זו אינה מניבה תובנה לגבי הסוגיה הנחקרת ואף מטעה את הלומד. זאת ועוד: גישה כזאת עלולה להפוך את תוכני הלימוד למכשיר אידאולוגי ולאמצעי שנועד להצדיק או לסתור עמדה כלשהי בהווה, בבחינת "ההיסטוריה הוכיחה שצדקנו". מצד אחד, שימוש שכזה בסיפור היסטורי הוא מניפולטיבי במהותו והוא מרדד הוויה מורכבת לצרכים ואינטרסים צרים. מצד שני, ניתוק מוחלט בין עבר להווה והצבת חיץ בלתי עביר ביניהם, גם הוא פרקטיקה שגויה, מפני שהוא מונע התקשרות בין הלומד ומציאות חייו הממשית לבין תוכני הלימוד.
הוראה מסוג זה המתרחשת לא אחת הן בבית הספר והן באוניברסיטה מתמקדת במתודולוגיה של שעתוק הידע, ואינה מובילה לתובנות משמעותיות. היא מרחיקה את רוב הלומדים ממקצוע ההיסטוריה, הנתפס לעיתים קרובות כטרחני, משמים, לא רלוונטי ואפילו מיותר. אימוץ מוקצן של פרקטיקת הוראה כזאת יותיר את הדמויות ההיסטוריות כלואות בתוך מציאות זרה ובלתי מושגת וניסיון העבר יהפוך לתוכן "אובייקטיבי", נטול חיים ומשולל זיקה לעולם ההתייחסות של הלומד. בין התייחסות אל העבר כמכשיר לצרכים עכשוויים מצד אחד, לבין לימוד העבר במנותק מן ההווה מצד שני, משתרע מרחב משמעותי של דיאלוג עם עבר הנלמד ופועל בזמן הווה. הנחת העבודה בהוראה דיאלוגית היא שרק התקשרותו ההכרתית, הרגשית והמדמה של הלומד אל הסיפור ההיסטורי היא שתדובב את העבר ותאפשר למתבגר להתחבר אליו.
לפי הנחה זו, המחיצה בין ההיסטורי לנוכחי היא מעין מנהרת זמן דמיונית, אשר דרכה נע הלומד במסעי הלוך ושוב – מאופק ההווה אל אופק העבר ובחזרה. אם בתוך כך מתרחש תהליך של מיזוג אופקים כי אז תפיסות ומושגים מן ההווה משפיעים על התייחסות לעבר ואירועי העבר המפורשים על ידי הלומדים מעניקים להם נקודות מבט חדשות, משנים את תמונת עולמם וחוזר חלילה. הכלתם ויישומם של תכנים, רעיונות ומושגים בהקשרים חדשים, פותחים בפני המתבגר פנורמה גדולה יותר של התבוננות על חייו ואפשרויות מחשבה ופעולה חדשות. כך גם הולך ונבנה שיח היסטורי מושגי הנמזג לתוך עולמו של המתבגר והופך להיות חלק ממימושו האינטלקטואלי, הרגשי והערכי.
גישה ציבורית-סיפורית
גישה זו יוצאת מנקודת ההנחה שכדי לעורר עניין בתלמידים, מורים להיסטוריה מנסים להביא אנלוגיות וקישור של החומר הנלמד לעולמו האישי של התלמיד, אך זה לא צולח ברוב המקרים. הגישה הציבורית-ספרותית מציעה להסיט את המבט מההיסטוריה האקדמית להיסטוריה שמחוצה לה – הציבורית (Public History), זו שמעוצבת עבור הקהל הרחב בדמות היסטוריה פופולרית בספרים, סרטים ועוד. בסוג הזה של הנגשת ההיסטוריה, הגישה הציבורית-סיפורית מציעה למצוא כיוונים לשיפור מצבה של הוראת ההיסטוריה בבית הספר. גם בבסיס גישה זו נמצא חוסר העניין שמביעים תלמידי בית הספר בהיסטוריה, וגם היא נובעת מהתמורות שחלו בחינוך ובגישות פוסט-מודרניות במחצית השנייה של המאה ה-20, אך בנוסף לחיבור מסוים של מקצוע ההיסטורי בבית הספר למחקר ההיסטורי, לדעת גישה זו תלמידים "יתחברו" יותר טוב להיסטוריה כמקצוע בעזרת סיפורים שיכילו פרטים מעניינים, גם אם לא יהוו פרטים מהותיים שיש לזכור לבחינות הבגרות. הפרטים הללו בסיפור יעזרו לתלמידים להתעניין בסיפור ההיסטורי וכך גם לצבור ידע היסטורי וגם הבנה ברמות חשיבה מתקדמות יותר.
כדי ליישם גישה זו, על המורה להיות במובן מסוים "מספר סיפורים" טוב, כך שהתלמידים יטו אוזן לסיפוריו ולא יחפשו עניין אחר בכיתה. האנלוגיות שהמורה משתמש בהן צריכות להיות כאלו שמבוססות על הבנה רחבה של חומר הלימוד, ולא כאלו שישמשו כאסוציאציות פשוטות ודלות כדי להקל על שינון החומר בידי התלמידים. גישה זו מאמינה שכיוון שההיסטוריה הפופולרית נצרכת ברחבי העולם בהצלחה גדולה, ממנה ניתן להפיק את הפתרון לבעיה של חוסר העניין שמפגינים התלמידים במקצוע ההיסטוריה, וזאת ניתן לעשות בעזרת סיפור מעניין, טוב והיסטורי.
אוריינות היסטורית והוראת ההיסטוריה בישראל
בהיסטוריה יש דבר שונה מהוראת דיסציפלינות אחרות. לעיתים מתנהל ויכוח על המינון הנכון שבין היסטוריה כדיסציפלינת מחקר מובהקת לבין תפקודה כמעצבת עמדות נפש חיוניות, בהנחילה זהות ומורשת; לעיתים המחלוקת ממוקדת דווקא בשאלת עיצובן של תוכניות הלימוד ושל אסטרטגיות ההוראה הנחוצות: ההיסטוריונים קובלים על פרטים שלא הוכנסו לטקסטים היסטוריים-חינוכיים בעוד אנשי החינוך מתלוננים על אורכו של הטקסט, על מורכבותו המופרזת ועל הקשיים בקריאתו. יש המבקשים שהוראת ההיסטוריה תדבק בסיפור קוהרנטי אחד, בעל קו עלילה ברור ומעניין, ויש מי שירצו לתאר את בניית הסיפור כמעשה חקר – מעין פסיפס של נרטיבים שממנו ירכיבו התלמידים את העלילה ההיסטורית בעזרתו של המורה.
אודי שרבני
אודי שרבני (נולד ב-12 במרץ 1976) הוא סופר, משורר, פזמונאי ותסריטאי ישראלי. זוכה תחרות הסיפור הקצר של עיתון הארץ לשנת 2009, פרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם לשנת 2017. ספרו השני, "יש לך בשביל מה", נכלל ברשימה הארוכה של פרס ספיר לשנת 2016.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
תוכנית הלימודים בהיסטוריה בישראל
מדעי הרוח מתמקדים בהבנת הניסיון האנושי תוך התבססות על קריאה, הבנה ופרשנות של טקסטים. בישראל, בבית הספר היסודי תכנים ומושגים היסטוריים נלמדים בתוכנית חובה אינטגרטיבית רב-תחומית המיועדת לכיתות ב'-ד' שמטרתה לטפח מורשת וזהות לאומית בתלמיד, וליצור מכנה משותף תרבותי וערכי לכלל התלמידים סביב ערכי הדמוקרטיה הליברלית ורב-תרבותיות. בכיתות ו'-י"ב מקצוע ההיסטוריה נלמד בצורה שיטתית כמקצוע חובה. התפיסה הרעיונית בתוכנית הלימודים היא שמקצוע ההיסטוריה תורם לפיתוח יכולות קוגניטיביות וזהות אזרחית לאומית של התלמיד.
אודי שרבני
קורות חיים
שרבני נולד בשנת 1976 בשכונת הדר יוסף בתל אביב. אמו, שושנה שרבני, עלתה מעיראק, ואביו, אברהם ניסן שרבני, בנו של המקובל יהושוע שהרבני, נולד בחברון. שם המשפחה נהגה "שרבני" גם מבין המשפחה הדתית בירושלים, ויש שכותבים אותו "שרבאני".
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
תוכנית הלימודים בהיסטוריה בישראל
בכיתות ו'-ט' תוכנית הלימודים בנויה כציר דיאכרוני מן העת העתיקה עד זמננו, ואילו בחטיבה העליונה התוכנית נתפסת כשלב העמקה והתמקדות בתקופות ונושאים נבחרים. במרכז הלימוד ניצבת ההיסטוריה הלאומית על רקע ההיסטוריה הכללית, בעיקר של אירופה והמערב. ברמה מוגברת התוכנית כוללת שלוש יחידות לימוד שאחת מהן היא סדנה לכתיבת עבודה בהיסטוריה.
אודי שרבני
קורות חיים
שרבני היה כדורגלן מקצועני. הוא נפצע בשרירי הבטן ופרש. שיחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובקבוצת הבוגרים של הכח רמת-גן, מכבי הרצליה (בליגה הלאומית שהייתה אז הליגה הבכירה) והפועל יהוד. עם פרישתו החל לכתוב. הוציא את העיתון המחתרתי "מסטיק אבטיח" שחולק ברחבי הארץ. בשנת 2003 החל לכתוב במגזין 42 מעלות (שלימים שינה את שמו ל-360 מעלות) את הטור "מסטיק אבטיח" שנכללו בו הפינות הקבועות "אמאש'ך, אבאש'ך", "ציפורה סכיזופרנית" שהיוותה פינת רכילות פארודית-עצמית, "משלים בגרויות", "מפתקאות כיס", "הקאפס לוק השבועי לילד". בהמשך כתב בעיתונים ובאתרים כגון טיים אאוט, העיר, וואלה!, עכבר העיר, ובעיתון הארץ. בעיתון הארץ כתב את הטור "מתחת לחלוץ", שהיווה זווית אחרת למשחק אותו סיקר וכלל גם את פסקול המשחק.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
תוכנית הלימודים בהיסטוריה בישראל
בתוכנית לחטיבת הביניים ובעיקר לחטיבה העליונה יש פער גדול בין התפיסה הרעיונית של התוכנית לבין זו המפורטת בסילבוס. התפיסה הרעיונית מציגה את ההיסטוריה כתום מחקר המתאפיין בריבוי פרספקטיבות ונרטיבים ובמתודולוגיה מורכבת, ואילו הסילבוס מציג את ההיסטוריה בתור גוף של ידיעות עובדתיות. זו הסיבה להתרחבות הפער בין ההיסטוריה כמקצוע לימוד בבית הספר לבין ההיסטוריה האקדמית.
אודי שרבני
קורות חיים
ב-2004 החל לכתוב באתר וואלה! בנושאי אמנות וספורט. כתיבתו בוואלה! תרבות כללה טורים קבועים כגון "תמונה וטקסט"; ניתוח אלבומי מופת דרך העטיפה שלהם. את "דני פריפריאלי"; רצועת קומיקס בשיתוף מיכל ברוך, ו"משורר רחוב" שכלל כתבות וידאו.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
קריאה ביקורתית
ההתפתחות בתחום החינוך התמקדה בקשר הבלתי נמנע של הוראת מקצוע מסוים לדיסציפלינה המדעית שממנו הוא נגזר, וכך הרעיונות המנחים את ההיסטוריון החוקר הם חלק מתכני ההוראה. תלמידי תיכון כשירים כדי להבין תפיסה היסטורית אך יש לעודד אותם לעשות זאת בחשיבה ביקורתית ובית הספר צריך לתת לכך לגיטימיות. יש להכשיר את התלמיד לקרוא את החומר ההיסטורי קריאה ביקורתית כך שיוכל זהות הטיות אידאולוגיות וערכיות בתיאור העבר ולעורר בו את ההבנה שהתיאור ההיסטורי הוא יצירה שעוצבה בכלים של שיח תרבותי ספציפי שנשען על תפיסות מסוימות, כמו למשל ביחסים בין עמים, חברות ואנשים. כך שהתלמיד יוכל לבחון תמונות עבר ואת משמעותן כדי לקבוע לעצמו עמדה זמנית כלפיהן מתוך נכונות לשוב ולבחון עמדה זו באופן תדיר.
אודי שרבני
קורות חיים
בשנת 2009 זכה שרבני במקום הראשון בתחרות הסיפור הקצר של "הארץ", בשנת 2017 הוענק לו פרס שרת התרבות למשוררים בתחילת דרכם. ספרו "יש לך בשביל מה", נכלל ברשימה הארוכה לפרס ספיר 2016.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
קריאה ביקורתית
המסקנה הכללית העולה מכך נוגעת בצורך לכלול בתוכניות הלימודים של המקצועות השונים בחינה של טיב הידיעה שבה עוסק כל תחום דעת – כלומר מרכיב אפיסטמולוגי. כדי שלימודי המקצוע לא יהיו לעיסוק העומד על הבנייתה של תמונת עבר המועילה לתכליות מורליות ופוליטיות בלבד או לעיסוק טכני ופורמלי כנהוג כיום בכיתות רבות, יש לעצבם בדרך הבונה יכולות של הבנה מתוחכמת יותר, ביקורתית, מעצימה ומשחררת. על הכיתה לתת את דעתה על השאלה באלו גורמים מתמקד דיונה ומאלו להתעלם; אלו העדפות ערכיות ותרבותיות משתקפות בבחירתה, או בבחירה שנעשתה ביד המורה; באלו גורמים עוסק הטקסט הנלמד: ספר הלימוד, המאמר המדעי או המקור הראשוני שהובא. לימוד ההיסטוריה הוא לא הזדמנות לדעת מה התרחש בעבר לאשורו אלא מה אומרים על כך ההיסטוריונים.
אודי שרבני
קורות חיים
ביוני 2019 החל להגיש מידי ליל שני את התוכנית ציפורי לילה בגלי צה"ל, ביחד עם נועה ברמן-הרצברג.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
הבנה היסטורית
האוריינות ההיסטורית באה לידי ביטוי ביכולתו של התלמיד להתייחס לעבר מתוך הבנה, באורח מושכל וביקורתי; היא מטפחת את יכולתו של התלמיד לקחת אחריות על הנלמד ומקנה לו אמצעי בקרה ושליטתה על למידתו. האוריינות מהפרספקטיבה הזו היא סוג של שליטה והתייחסות לידע, ותכליתה להעמיד את התלמיד על טיבה ויעדיה של ההוראה הסובייקטיבית של המורה וספר הלימוד ועל תוכני הזהות שהם עמלים לצקת בתודעתו – כך יוכל להתמודד מולם.
אודי שרבני
קורות חיים
שירו "המדינה שכחה תינוק במכונית (וזה אתה)", הוכנס בשנת תשפ"ג (2022) לתוכנית הלימודים החדשה בשירה ונלמד לבגרות לספרות. בנוסף, שירו "מלמיליאן", וקטעים קצרים מתוך הרומן "למה אתה לא מחייך" הוכנסו לתוכנית הלימודים בחטיבת הביניים במסגרת יחידה לימודית בנושא ספרות וספורט.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
הבנה היסטורית
ידיעה טובה של נושא מסוים כוללת גם הבנה של אמות המידה להערכתו של הידע וכדי שתלמיד יוכל לעשות כן הוא צריך לדעת מה נחשב כאמת בתחום הדעת ההיסטורי. לא פשוט להבין את ההבדל בין מי שהוא "אוריין היסטורי" לבין מי שאינו, אבל ברור כי לא ניתן להבין את ההווה בתבונה מבלי להכיר את שורשנו בעבר.
תלמיד יתמצא בהיסטוריה כשיידע, בין היתר, להבחין בין עיקר לטפל, יהיה בעל יכולת אינטרוספקטיבית ויוכל להבין פרספקטיבה תרבותית. תרומת המודעות ההיסטורית לחינוך האזרח ולטיפוח חשיבה ביקורתית אינה שנויה במחלוקת. ובהקשר לישראל – ידיעת ההיסטוריה היהודית היא בעלת משמעות להזדהות הלאומית. משימתו של המחנך מתאפיינת בהפניית תשומת לבם של תלמידיו לקיומם של מבטים חלופיים על חקר ההיסטוריה ולנוכחותם הפעילה בתודעתם של היסטוריונים בני הזמן הזה, ובעיקר עלינו להבהיר למורה כי עליו להידרש בהוראתו לשאלות בדבר החשיבה ההיסטורית, ולא לצמצם את הוראתו לתכני הידע ההיסטורי בלבד.
אודי שרבני
כתיבה פזמונאית
"הסיפור של סאם ובלונדי" הוא ספר שנכתב על-ידי שרבני בהזמנתו המיוחדת של בית המלון Sam&Blondi שברחוב שינקין, תל אביב. הספר, שנמצא בכל אחד מחדרי המלון, מכיל 12 פרקים המתארים את חוויות בני הזוג סאם ובלונדי בבית המלון וסביבתו. הספר כתוב בעברית ובאנגלית.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
הבנה היסטורית
על המורה לכוון את התלמידים להבנה היסטורית. זאת כוללת בחובה בין היתר משמעות, אמפתיה, היסטוריציזם, הבנה יצירתית ביקורתית, הבנה אנלוגית, חשדנות פורייה, רגישות סמנטית ורטורית. חובתו של המורה להדגים לתלמיד מהי חירות המחשבה. השעיית האמון התמים מאפשרת לתלמיד לראות ש"טוב" ו"רע" היסטוריים אינם מושגים חד משמעיים, שיש במעשי מנהיגים מזה וגם מזה, וכשהקיום האנושי מורכב ואינו עשוי מקשה אחת, כפי שכמה ממוריו אולי מטיפים באוזניו. הבנת מאפייניהם של ההסברים הניתנים בדיסציפלינה שונה היא דרישות יסוד שיש להעמיד עליה את הוראתם של כל המקצועות. התלמיד צריך להכיר את המאפיינים של ההסבר ההיסטורי לעומת מאפיינים של הסברים בתחומי דעת אחרים, ועל טיבן של הסיבות שעליהן נתונה דעתם של ההיסטוריונים. ההבנה ההיסטורית באה לידי ביטוי גם בבחינת שרידים מעוצבים וגולמיים של העבר. למשל, לא רק קריאת טקסט אלא עידוד והכשרה להתבוננות בפריט אמנות (דבר שתוכנית הלימודים בהיסטוריה לא עושה).
אודי שרבני
כתיבה פזמונאית
"כמו ששומעים" הוא אלבום משותף של שרבני ומאור כהן שיצא בספטמבר 2021. מאור כהן אחראי על כל הלחנים ואודי שרבני על כל המילים. בראיונות העיתונאיים שליוו את יציאת האלבום הוא הוגדר "תקליט קונספט של תקליט קונספט". האלבום בנוי מעשרה שירים וארבעה קטעי מעבר. בין השירים שבאלבום: "לומדת גרפולוגיה", "לונג-שוט לקומדיה, קלוז-אפ לטרגדיה", "עדין וגם שורט", "יש הרבה כמוני, אבל אין כמוני כשאני איתך", "צלליות", בסוף זה נמאס", ועוד. את יציאת התקליט ליווה הקליפ של שיר הנושא.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
אמפתיה ורגישות היסטורית
פרט לכך נשאלת השאלה בנוגע ליכולתו האמפתית של התלמיד הצעיר להתנתק מסביבתו ועולמו ולחדור חדירה אותנטית לעולם זר ושונה, תוך שהוא מאמץ לעצמו קטגורית חשיבה על זמנים עברו. תשובה שלילית לגמרי סותרת את הגישה הביקורתית, ותודה כי יש להכיר במגבלות ולתת למחנך מטרה צנועה יותר שמסתפקת בהיסטוריה תיאורית על חשבון טיפוחה של האוריינות ההיסטורית. זה מאפיין את הוראת ההיסטוריה במקומות רבים. אך הישגי התלמידים במקצועות מדעי הטבע מראה שהם בעלי מיומנויות הדרושות לעבודה קוגניטיבית ברמה גבוהה. צריך לקחת בחשבון פיתוח של דרכים לחיזוק הכושר האמפתי של התלמיד בלימודי היסטוריה כדי שהעניין שהתלמיד מראה בסיפור ההיסטורי והתנסותו ברגשות הזדהות עם הגיבורים וקורותיהם, תוך כדי שהוא מטיל אל הסיפור ערכים ורגשות משלו, לא יפריעו לו ליצור את ההפרדה הדרושה לבחינה אמפתית. המטרה בכך היא "להעתיק את מרכז הכובד של לימודי ההיסטוריה מן המידע על אודות העבר אל החשיבה על אודות החשיבה בתחום זה".
אודי שרבני
כתיבה פזמונאית
שרבני מבצע הופעות הכוללות טקסטים שלו. אלה הם הופעות מוזיקה ומיצג. בין היתר הופיע במוזיאון ישראל בשיתוף פעולה עם האמן רון ארד ביצירה "אדם בלי פורמט", "איפה אתה? אני בדאדא", מיצג עם אשתו, מיה, שכלל דו-שיח חי בן שש שעות שהמבקרים האזינו לו באוזניות מיוחדות כאשר התהלכו במוזיאון ישראל.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
אמפתיה ורגישות היסטורית
כדי ליישם זאת יש לזנוח את ההערכות הטוענות כי לתלמיד צעיר אין את היכולת להבין שעובדה היסטורית כפופה לפרשנות אנושית. המורה צריך להניח בצד כמה מן אמונותיו בדבר מהות הידע ההיסטורי ולהבין שהוא אינו בעל קיום אובייקטיבי. הרגישות ההיסטורית צריכה לסמן את סדר היום של הידיעה ההיסטורית בהקשר החינוך ואת האוריינות בתחום זה, ואם היא תושם במוקד הלימודים היא יכולה להפיח רוח חדשה בלימודי ההיסטוריה ולהעניק להם משמעות בעיני התלמיד, שייתכן וימצא עניין בעקרונות המדע יותר מאשר בפרטים עצמם. כך שבמקום שינון מסקנות המחקר הוא יתרכז בגילוי עקרונותיו והנעתו ללמוד תתחזק.
אודי שרבני
יצירתו הספרותית
שרבני כתב ארבעה ספרים. ספריו מגוונים ועוסקים בישראליות דרך הזיכרון והשפה. ב-2011 פרסם את רומן הביכורים שלו, "למה אתה לא מחייך" (הוצאת מודן) שזכה לשבחים רבים. ב-2016 פרסם את ספרו "יש לך בשביל מה" (הוצאת הקיבוץ המאוחד-ספרית הפועלים) שנכלל ברשימה הארוכה של פרס ספיר. ב-2018 פרסם את הספר "צריך לעשות את זה יותר" (הוצאת הקיבוץ המאוחד-ספרית הפועלים). ב-2020 פרסם את ספר השירה "אהבתי יותר את החומר המוקדם שלך" (הוצאת הקיבוץ המאוחד).
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
אמפתיה ורגישות היסטורית
אוריינות מקצוע ההיסטוריה מחייבת לימודים שיפתחו אוריינות היסטורית רגישה: דריכות אינטלקטואלית בלתי נלאית מצד המורים והתלמידים וערנות מלאה לנאמר ולנכתב בצורה גלויה ובצורה סמויה. על המורה לתבוע מתלמידיו לא לקבל שום דבר כמובן מאליו – לא ממנו ולא מספר הלימוד. הראייה באוריינות היסטורית כמושג מכונן של מסגרת ההוראה של המקצוע משקפת את הכוונה להיענות לצרכיו של התלמיד ולא רק לאלו שעולים מאופי הדיסציפלינה ההיסטורית או מדמותו של "האדם המחונך" כפי שרואה זאת החברה. לימודי המקצוע יכולים לסייע לתלמידים להבין את הווייתם, דבר שיעזור להם להתמצא בסביבתם האנושית המורכבת והמשתנה, גם מבחינה בין-אישית בסביבתם הקרובה וגם בתוך החברה והעולם בו הם חיים.
אודי שרבני
יצירתו הספרותית
שיריו, סיפוריו ומסותיו מתפרסמים באנתולוגיות וכתבי עת דוגמת "הו!", "מאזניים", "פטל", "ננופואטיקה", "אורות", "תרבות וספרות" של עיתון הארץ, מדור השירה של 24 שעות מבית "ידיעות אחרונות", כתב העת הנויורקי As Promised, ובאתרים נבחרים מתחום הספרות.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
אמפתיה ורגישות היסטורית
לימודי ההיסטוריה מזמנים את התלמיד לעמוד על מורכבותם של המניעים העומדים ביסוד ההתנהגות האנושית ואת השינויים החלים בהם במהלך הזמן. כדי לגרום לתלמיד לפתח רגישות היסטורית על המורה לעודד אותו להכיר את המניעים הללו, להודות בחשיבותם ולעסוק בניתוחם ולא להסתפק באזכור בלבד. למשל, ראוי להציע לתלמיד לשקול את החשיבות האזרחית והפוליטית הנוגעת לעיסוק ההיסטורי בעזרת התנסות בבחינה וביקורת של מנהיגות פוליטית, חברתית, תרבותית ודתית, שכן אלו חשובים לתפקודה של תבונה אזרחית במדינה דמוקרטית. כך יוכל המורה לחדול מלראות עצמו מקור להנפקת ידע היסטורי, ותיפתח בפניו האפשרות לראות את עצמו ואת תלמידיו כמי שמנהלים משא ומתן על הידע וההבנה ובונים במשותף משמעות. ההיסטוריה יכולה להראות לתלמיד את האקראיות בחיי בני האדם, את מה שהם לא חישבו, תכננו או הזמינו, וכך לעורר אותו להיות מעורב בהם ולראות כיצד הם נוגעים אליו ולאחרים.
אודי שרבני
יצירתו הספרותית
בעיני רבים שרבני נחשב סופר ומשורר של מוזיקאים.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
דיאלוג
האתגר של הוראת ההיסטוריה הוא לנווט בחוכמה בין המטרות הסותרות של הוראת ההיסטוריה במינונים נכונים, בעזרת מקורות למידה מגוונים (לעיתים גם סותרים) ובאמצעות דרכי למידה קונסטרוקטיביסטיות. במקום למסור בשיעורי ההיסטוריה ידע מונוליטי, כדאי לראות בהם מעשה תרבותי ופוליטי, המלמד על טיבה של ההבנה ועל חלקו של הלומד בהבניית הידע ההיסטורי. הכיתה צריכה להוות מרחב התנסות שמטרתו היכרות עם הזיכרון הקולקטיבי, טיפוח תרבות דמוקרטית ומקום מפגש עם ריבוי של נרטיבים המגיב אל מרכיבה של החברה הישראלית בבחינת כלים שלובים.
אודי שרבני
יצירתו הספרותית
שרבני שומר על שלושה אילוצים קבועים שחייבים להופיע בכל ספריו.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
דיאלוג
ספר הלימוד הוא רק אחד מבין שלל חומרי למידה מגוונים ובהחלט לא החשוב בהם. בגילאים הצעירים יבחר המורה את "הסיפור הטוב" כדי לטפח את מרכיב הזיכרון הקולקטיבי כמו גם לעשות בו שימוש ראוי לחינוך ערכי. בחטיבת הביניים הבוגרת הוא יציג סיפורים שיש להם גרסאות פרשניות שונות כדי להדגים את המרכיב האנליטי בעבודת ההיסטוריון ואת היות ההיסטוריה דיסציפלינה פרשנית. בכיתות הגבוהות יכול המורה לפתוח בפני הלומדים את תפקידו של הזיכרון כמכונן זהות, כיצד הוא משתנה בזמן וכיצד קבוצות שונות עושות בו שימוש שונה, כל זאת תוך מודעות עצמית פרופסיונלית. להשגת מטרות אלה יובאו אל הכיתה מקורות ראשוניים במינון נגיש, כמו גם ידע אינטרנטי, קולנוע עכשווי, אמנות חזותית וספרות יפה.
אודי שרבני
פוליטיקלי אוטו-קורקט
בשנת 2015 טבע את המונח "עידן הפוליטקלי אוטו-קורקט" במאמר אשר פורסם באתר המקום הכי חם בגיהנום. לימים, השתמש במונח זה בספרו "צריך לעשות את זה יותר".
Aquí Yo Mando
Aquí Yo Mando (בעברית: כאן אני מצווה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הקולומביאנית-אמריקאית קאלי אוצ'יס, ביחד עם הראפרית האמריקאית ריקו נאסטי, מתוך אלבום האולפן השני של אוצ'ס, . השיר יצא לאור ב-7 באוגוסט 2020, על ידי חברות התקליטים וירג'ין EMI ואינטרסקופ רקורדס, כסינגל הראשון מתוך האלבום.
אוריינות מקצוע ההיסטוריה
דיאלוג
האוריינות ההיסטורית הביקורתית היא חשובה, וטיפוח המחשבה הביקורתית הוא אינטרס קיבוצי של כל חברה דמוקרטית השואפת להיות חברה שאזרחיה מעצבים אותה באורח פעיל. רגישות חברתית וקבלת האחר הן מטרות ערכיות ראויות של הוראת ההיסטוריה ומימושן אפשרי רק בהבנת החלקיות של הסיפור ההיסטורי במסדרת דיאלוג שאין לו אמת סופית.
Aquí Yo Mando
השיר היה לראשון שהוציאה אוצ'יס, מאז צאת המיני-אלבום To Feel Alive, ב-24 באפריל 2020.