cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרשת הבתים בסמוך לקבר שמעון הצדיק
העובדות
בשנת 2008 מכרו הוועדים את זכויותיהם במתחם לחברת "נחלת שמעון בע"מ" שמניותיה מוחזקות בידי חברת "שמעון הצדיק אחזקות בע"מ" שנוסדה בשנת 2000; חברת "שמעון הצדיק אחזקות", שהייתה בבעלות חברה בשם Trent שנוסדה בליבריה והועברה ב-2000 לאיי מרשל; חברת שותפות בשם Shimon Hazadik c.v שהוקמה באמסטרדם בשנת 2004 ונוהלה על ידי חברת Jasa Beheer BV הרשומה בקורסאו; וחברת שותפות בשם Shimon Hazadik Portfolio C.V. L.P הרשומה במדינת דלאוור בארצות הברית, שבה חוקי החברות מאפשרים לבעלי חברה להישאר אנונימיים.
שנות ה-70 - פסק דין אל איובי
לאחר שחרור הקרקע והרישום על שמם, פתחו הוועדים בהליכים משפטיים ודרשו כי שלושה נכסים הרשומים על שמם יפונו מדייריהם (פסק דין אל איובי). הם לא טענו שהמשתכנים הם מסיגי גבול, אלא שכניסתם לקרקע הייתה שלא כדין. טענתם זו נשענה על כך שלא נמצא שום מסמך חוקי המקנה את שטחי המתחם לממונה הירדני על נכסי האויב, ולכן הוא לא זכה בנכסים אלו כדין וכל שרשרת החוזים שבוצעה לאחר מכן היא חסרת תוקף. בית משפט השלום דחה טענה זו, תוך שהוא נשען על חזקת התקינות - חזקה שרשות שלטונית מבצעת את פעולותיה על פי דין, ולכן עצם זה שהממונה הירדני חתם על חוזה להשכרת הנכסים מלמד על כך שהם הוקנו לו כדין. לבסוף קבע פסק הדין כי המתחם אמנם שייך לוועדים, אך כניסת המשתכנים אליו הייתה כדין ולכן אין לפנותם.
בערעור למחוזי הוכיחו הוועדים שהצו המקנה לממונה הירדני את הזכות על קרקעות אלו פורסם רק במרץ 1967, כ-13 שנה לאחר השכרת המתחם למשרד השיכון הירדני. למרות זאת, דעת הרוב דחתה את הערעור, כשגם היא מתבססת על חזקת התקינות, הפעם תוך הנחה ששר הפנים הירדני אישר לממונה הירדני על נכסי האויב את השכרת המתחם. השופט וייס סבר בדעת מיעוט שיש לקבל את הערעור ולפנות את המשתכנים, מפני שהחוזה שלהם עם משרד השיכון כולל סעיף לא חוקי לפי תועבר הבעלות על הנכסים למשתכנים (פעולה שאינה בסמכות משרד השיכון הירדני שהוא עצמו במעמד שוכר בלבד בקרקע).
הוועדים ערערו ברשות לבית המשפט העליון, שגם הוא דחה את תביעתם מהטעמים של הערכאות הקודמות. נשיא בית המשפט העליון משה לנדוי אמר כי בית המשפט לא נזקק לטענות הקשורות לסמכות הממונה הירדני על פי המשפט הבינלאומי, וכן לא לטענה בגין הסגת גבול, מפני שטענות אלו לא הועלו בתחילת התביעה. התוצאה המשפטית הייתה כי הבעלות על הקרקע מעולם לא הועברה למשתכנים, ולכן הוועדים הם בעלי הקרקע, אלא שהמשתכנים נכנסו לקרקע כדין על פי שרשרת החוזים שנכרתו ביניהם לבין משרד השיכון הירדני ובינו לבין הממונה הירדני על נכסי האויב.
שנות ה-80 - פסק דין חנון
בשנות ה-80 דרשו הוועדים כי המשתכנים בנכסים שברשותם יפונו (פסק דין חנון). במסגרת תביעה זו חתמו הצדדים על הסכם דיוני לפיו הנכסים שייכים לוועדים. התביעה נדחתה בבית משפט השלום וגם בערעור למחוזי. בפסקי הדין קבעו השופטים על בסיס התשתית העובדתית ועל בסיס ההסכם כי הנכסים שייכים לוועדים, אך המשתכנים שכרו אותם כדין והם בעלי מעמד של דיירים מוגנים. בקשת ערעור לבית המשפט העליון נדחתה.
התקבעות ההסכם הדיוני
בשנות ה-90, אגב הליכים משפטיים הנוגעים לדמי השכירות שעל המשתכנים לשלם לוועדים, כמה מהמשתכנים טענו שהוקף הוא הבעלים של הנכסים, וההסכם הדיוני שבפסק דין חנון נחתם בטעות. בית הדין לשכירות דחה טענה זו על הסף, מפני שפסק דין חנון נשען על ההסכם הדיוני, וממילא טענה לביטול ההסכם צריכה להיות מושתקת משום מעשה בית דין. עוד נקבע כי ההסכם תקף משום כך על כל הנכסים שבמתחם, ולא רק על אלו שעלו לדיון בפסק דין חנון. גם בית המשפט המחוזי דחה טענה זו וקבע שההסכם תקף. בקשה לערעור ברשות על פסק הדין נדחתה.
לאחר שחלק מהמשתכנים לא שילמו את דמי השכירות, דרשו הוועדים כי יתפנו מנכסיהם. חלק מהבקשות נענו, וחלקן נדחו כדי לאפשר למשתכנים לבקש את ביטול ההסכם הדיוני. המשתכנים אכן פנו למישור זה וביקשו מבית משפט השלום כי ההסכם הדיוני יוכרז כבטל, אך בית המשפט דחה את טענתם:
המשתכנים ערערו לבית המשפט המחוזי, שדחה את הערעור. באותן שנים הם ביקשו לבטל את ההסכם מספר פעמים נוספות, אך גם בקשות אלו נדחו.
בתחילת שנת 1999 פלשה משפחת קורד לקרקע השייכת לוועדים וסמוכה לדירה בה היא מתגוררת, ובניגוד לחוק בנתה עליה מבנה. בעקבות זאת תבעו הוועדים את משפחת קורד בגין הסגת גבול. משפחת קורד הודתה כי לא מדובר בדירה השייכת להם, אך טענה שאין היא בבעלות הוועדים. בין השאר טענו שהסכם קניית הקרקע על ידי הרבנים הראשיים בירושלים במאה ה-19 בוטל על ידי בית הדין השרעי באותה תקופה. בית המשפט דחה טענות אלו, וקבע כי על משפחת קורד להתפנות מהמבנה הבלתי חוקי:
התביעות לפינוי הבתים
בשנים 2009 ו-2010 הגישה נחלת שמעון בקשה למתן צו פינוי עבור 4 נכסים שבבעלותה, בגין אי-תשלום דמי שכירות, בניה לא חוקית בנכסים ופקיעת זכותם של המתגוררים בנכסים על פי חוק הגנת הדייר. באוקטובר 2020 קיבל בית משפט השלום את התביעות והורה על פינוי הבתים מדייריהם. הדיירים ערערו על פסיקה זו לבית המשפט המחוזי. בפברואר 2021 נדחה הערעור, ובית המשפט קבע כי על הנכסים להתפנות עד מאי 2021.
הדיירים הגישו בקשה לערעור ברשות לבית המשפט העליון. במהלך הדיונים הציעה נחלת שמעון לדיירים הצעות פשרה, ובית המשפט הפציר בדיירים להסכים לפשרה, אך גורמים שונים שכנעו את הדיירים לסרב. לבסוף, הערעור התקבל על פי דעת הרוב של השופטים דפנה ברק ארז ויצחק עמית, שסברו שאין לתת צו פינוי לעת עתה, כנגד דעת המיעוט של השופט נעם סולברג שסבר שדין הערעור להידחות.
השופטת דפנה ברק-ארז סברה כי לא התקיימו במקרה זה כל היסודות הנדרשים כדי להגדיר את ההסכם הדיוני כמעשה בית דין, בעוד השופטים נעם סולברג ויצחק עמית חזרו על העמדה המקובלת עד כה שהכירה בהסכם הדיוני כמחייב מתוקף מעשה בית דין. לפי מסקנה זו הדיירים איבדו את זכאותם בדירה כדיירים מוגנים, כיוון שהפרו את חובותיהם לפי חוק הגנת הדייר. על פי זה סבר סולברג כי דין הערעור להידחות ויש להורות על פינוי הנכסים. לעומת זאת, עמית קבע שמכיוון שמדובר במקרה נדיר ותקדימי של דייר מוגן הטוען לבעלות על הקרקע - יש לכפות על הצדדים את הפשרה שהוצעה, לפיה הדיירים ישלמו לנחלת שמעון דמי שכירות שנתיים בסך 2400 ש"ח, ויהיו רשאים לבצע שינויים פנימיים בנכסים. למעשה דעתו של עמית התקבלה, כיוון שגם ברק-ארז הסכימה עם מסקנתו האופרטיבית - ביטול צווי הפינוי.
בישראל
בשנים 2009–2010, בעקבות פינוי חלק מהבתים במתחם ואכלוסם על ידי יהודים, התקיימו הפגנות של פלסטינים ופעילי שמאל ברחבי ירושלים ובשכונות שייח ג'ראח ושמעון הצדיק. ההפגנות כללו לעיתים אלימות, ובחלקן נעצרו מפגינים. לפני אחת ההפגנות המשטרה הודיעה למארגנים כי היא לא תאפשר את קיום ההפגנה. המפגינים עתרו לבג"ץ, שקיבל את עתירתם וקבע שעל המשטרה לאפשר את קיום ההפגנה.
באפריל 2021, בעקבות פסקי הדין שקבעו שיש לפנות את הדיירים מהנכסים של נחלת שמעון, התחדשו ההפגנות והעימותים האלימים בשכונה, ובחלקן נטלו חלק חברי כנסת ממרץ ומהרשימה המשותפת. במהלך מאי 2021 האירועים הלכו ונעשו אלימים יותר, וכללו יידוי אבנים ובקבוקים על אזרחים וכוחות משטרה. ח"כ איתמר בן גביר החליט להעביר את לשכתו לשכונת שייח' ג'ראח, כדי להשתמש בחסינותו ובאבטחה שסופקה לו כנגד האירועים האלימים. רבים ראו במעשיו התגרות והתססה וראש הממשלה בנימין נתניהו ביקש ממנו שיעזוב את המקום כדי למנוע הסלמה. בן גביר נעתר לבקשה זו לאחר שהובטח לו כי התושבים היהודים בשכונה יאובטחו כנדרש.
בפברואר 2022 השליכו מחבלים ערבים בקבוקי תבערה אל חלון ביתם של משפחה יהודית במתחם. הבית נשרף אך המשפחה לא שהתה בבית ולא נגרמה פגיעה בנפש. כמחאה על היעדר ביטחונם של התושבים היהודים, הקים בן גביר בשנית את לשכתו בשכונת שייח' ג'ראח, וביקרו בה חברי כנסת נוספים משדולת ארץ ישראל.
בעולם
באוגוסט 2009, לאחר פינוי שני בתים במתחם והשכרתם לתושבים יהודים, גורמים בארצות הברית, בריטניה ובאו"ם הביעו את התנגדותם למהלך.
באוקטובר 2010 סיירו בישראל נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ימי קרטר, נשיאת אירלנד לשעבר, מארי רובינסון והפעילה ההודית הלה בהטה, והשתתפו בין השאר בהפגנה השבועית שנערכה בשכונה, תוך שהם מביעים הזדהות עם המאבק נגד פינוי הדיירים.
ניקול רזניקוב
ניקול רזניקוב (נולדה ב-27 בדצמבר 1999) היא דוגמנית ישראלית, מלכת היופי של ישראל לשנת 2018.
ביוגרפיה
רזניקוב נולדה בעפולה, בת יחידה לוויקטוריה ויבגני. אמה ילידת טשקנט שבאוזבקיסטן הסובייטית. אביה יליד קייב שבאוקראינה הסובייטית. למדה במגמת תקשורת בתיכון בכפר הנוער ויצו ניר העמק. רזניקוב קיבלה פטור מגיוס לצה"ל מסיבות רפואיות. סבתה לימדה אותה רוסית.
במאי 2018 זכתה רזניקוב בתחרות מלכת היופי של ישראל, ובדצמבר 2018 ייצגה את ישראל בתחרות מיס יוניברס שנערכה באותה שנה בתאילנד.
בשנת 2020 השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP" עונה 3 בערוץ 13, והודחה עשירית.
חיים אישיים
מאז 2020 היא בזוגיות עם רועי חג'ג'. לפני כן הייתה במערכת יחסים עם סמיון גרפמן, אותו הכירה כשהשתתפו ביחד ב"הישרדות VIP" עונה 3.
רזניקוב מתנדבת בבתי חולים, בעיקר בבית חולים העמק שבעפולה, שבו הייתה מאושפזת בתור ילדה.
סוס שחור
סוס שחור (באנגלית: Dark horse, פירושו סוס כהה או סוס אפל) הוא מונח המשמש לתיאור אדם או דבר אחר העולה לגדולה, במיוחד באיזושהי תחרות או אתגר בהם נראה כמעט בלתי אפשרי שינצח.
המונח הוטבע לראשונה במרוצי סוסים, בהם סוס שחור הוא סוס מרוצים שלא ידוע למהמרים ולכן קשה מאוד להמר על סיכוייו.
השימוש הראשון הידוע של המושג הופיע ברומן של בנג'מין דיזראלי "הדוכס הצעיר" משנת 1831. גיבורו של ד'יזראלי הוא הדוכס סנט ג'יימס מגיע למירוץ סוסים ובסיומו מנצח את המירוץ סוס שחור שאיש לא חשב שיזכה.
סוס שחור בפוליטיקה
המונח הפך להיות שגור בפוליטיקה ומתייחס למועמד אלמוני יחסית, עם סיכוי פחות ריאלי לזכות מול מועמדים בולטים או ידועים יותר, שזכה בבחירות.
המונח הגיע לארצות הברית ב ובין האנשים הראשונים אליהם הוא התייחס הוא ג'יימס פולק, דמוקרט מטנסי שזכה בשנת 1844 במועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות על פני שורה של מועמדים ידועים יותר, ובהמשך זכה בבחירות לנשיאות. סוסים שחורים נוספים במערכת הבחירות בארצות הברית היו פרנקלין פירס ווורן הרדינג.
מקרה נוסף בפוליטיקה האמריקאית הוא דונלד טראמפ, שהיה במקור איש עסקים והביס כ-15 מיריביו ב במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית 2016, לפני שניצח בבחירות עצמן את מזכירת המדינה והגברת הראשונה לשעבר, הילרי קלינטון. טראמפ הוא סוס שחור מכיוון שמעולם לא כיהן בתפקיד פוליטי לפני נשיאותו, ורבים שיערו שיפסיד לקלינטון.
סוס שחור במוזיקה
הגיטריסט והזמר ג'ורג' הריסון זכה לכינוי "הסוס השחור" של הביטלס, כיוון שרק בשלבי הפרסום המאוחרים של הביטלס גדל פרסומו ככותב שירים וכסולן, במיוחד באלבום Abbey Road. בהמשך המשיך הריסון עם התווית שניתנה לו והעניק את השם "Dark Horse Records" לחברת התקליטים העצמאית שלו. וכן הוציא אלבום ושיר בשם "סוס שחור".
כמו כן, מספר להקות הוציאו אלבומים בשם "סוס שחור" בהם ניקלבק ואלבומם Dark Horse.
בנוסף, הזמרת קייטי פרי הוציאה לאור סינגל בשם "Dark Horse" מאלבומה "Prism"' השיר זכה להצלחה עולמית עצומה והקליפ שלו נחשב לאחד הקליפים המפורסמים והיקרים ביותר בעולם.
קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ
קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ (10 באוקטובר 1741 – 6 בנובמבר 1816) היה דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ובקונגרס וינה שודרג למעמד הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
ביוגרפיה
קרל נולד ב-10 באוקטובר 1741 במירוב שהשתייכה לדוכסות מקלנבורג-שטרליץ, להדוכס קרל לודוויג פרידריך ממקלנבורג, נסיך מירוב, ואליזבת אלברטינה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתו של ארנסט פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-הילדבורגהאוזן. ב-11 בדצמבר 1752 מת דודו אדולף פרידריך השלישי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ואחיו הבכור אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו. עם עלייתו של אחיו לשלטון, הועברו קרל ושאר בני המשפחה לעיר הבירה נוישטרליץ.
בעקבות נישואי אחותו שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ בשנת 1761 לג'ורג' השלישי, מלך בריטניה, מונה קרל למפקד צבא נסיכות הבוחר מהנובר. בשנת 1776 מונה קרל למושל הנובר, ומילא תפקיד זה עד למות אשתו בדצמבר 1785. לאחר מכן קיבל קרל דרגת פילדמרשל וקיצבה מהכתר הבריטי, וכעבור תקופה קצרה התיישב בדרמשטאדט.
ב-2 ביוני 1794 מת אחיו אדולף פרידריך הרביעי, דוכס מקלנבורג-שטרליץ ללא ילדים, וקרל עלה במקומו לשלטון. כשליט, עודד קרל מגמות חקלאיות חדשות, הקים משטרה חדשה, ויישם חוק חינוך חובה ברחבי הדוכסות. בתקופת המלחמות הנפוליאוניות שמר קרל על נייטרליות, אולם לאחר קרב ינה וקרב אאורשטדט הצטרף קרל לקונפדרציה של הריין. לאחר תבוסת נפוליאון ברוסיה, פרש קרל מהקונפדרציה של הריין, והצטרף למדינות הקואליציה השישית, והשתתף בקרב לייפציג. בקונגרס וינה קיבל קרל יחד עם בן דודו פרידריך פרנץ הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין, מעמד של דוכס גדול.
ב-6 בנובמבר 1816 מת קרל כתוצאה מדלקת ריאות, ובנו גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ עלה לשלטון במקומו.
18 ביולי
18 ביולי הוא היום ה-199 בשנה (200 בשנה מעוברת), בשבוע ה-28 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 166 ימים.
אנלוגיה
אָנָלוֹגְיָה (מלעז - analogue; בעברית: היקש, הֶקֵּשׁ) היא יחס של דמיון, השוואה בין שני דברים ויותר. אנו משתמשים באנלוגיות בחלקים נרחבים של חיינו, מאחר שהן כלי חשיבה והבנה בסיסי. כל יצירת מושג חדש (קטגוריזציה) פירושה מתיחת קשר אנלוגי בין כמה דברים שונים. המונח ציפורים, לדוגמה, מאגד תחתיו סוגי ציפורים שונים על בסיס קשרי דמיון מסוימים ביניהם.
תורת הספרות
אנלוגיות הן מתחומי המחקר המרכזיים בתורת הספרות, מאחר שהן עומדות בבסיס תופעות ספרותיות רבות, ממטפורות ועד לאינטרטקסטואליות.
רומן יאקובסון במאמרו, "בלשנות ופואטיקה", טען כי אנלוגיות הן המייחד את לשון הספרות (הפונקציה הפואטית).
מחקר קוגניטיבי
המחקר הקוגניטיבי עוסק באנלוגיות מכמה הבטים שונים:
אנלוגיה בביולוגיה
אנלוגיה בביולוגיה משמעותה דמיון בין מינים שונים, כאשר מוצא הדמיון הוא שונה מבחינה אבולוציונית. הדמיון יכול להיות דמיון פיזי או דמיון תפקודי.
לדוגמה – כנפיים של ציפור וכנפיים של חרק הן אנלוגיות: תפקידן זהה, אך הן בנויות בצורה שונה ומקורן האבולוציוני הוא אחר.
זאת בשונה מהומולוגיה בה איבר בעל מקור זהה יכול לתפקד בצורה שונה למשל, סנפיר של לווייתן ורגל של סוס.
אנלוגיה בפיזיקה
בפיזיקה יש חשיבות רבה לשימוש באנלוגיות כדי לבנות השערות על אופן פעולתן של מערכות פיזיקליות שונות. דוגמה ידועה היא האנלוגיה שהציע חלוץ האטום ארנסט רתרפורד בין המודל ההליוצנטרי של מערכת השמש לבין המודל הפלנטרי של מבנה האטום, שפותח על ידיו כדי להסביר את תוצאות ניסוי רתרפורד. גרעין האטום במודל היה אנלוגי לשמש, האלקטרונים לכוכבי הלכת, והכוח החשמלי לכוח הכבידה.
אנלוגיה בבלשנות
בבלשנות המונח אנלוגיה מתייחס בעיקר לתופעות בתחום המורפולוגיה, אך לפעמים גם לתופעות בתחום התחביר או הפונולוגיה. אנלוגיה היא הסדרה של מערכות נטייה (פרדיגמות) של מילים, או האחדה של כללים תחביריים לכלל אחד, על ידי השוואה לא-מודעת שעורך הדובר בין מערכות נטייה שונות, או מבנים תחביריים שונים, ומיזוגם.
לדוגמה, בעברית קיימים ארבעה דגמים של נטיית פעלים בבניין קל:
אינטליגנציה של דגים
אינטליגנציה של דגים היא מכלול יכולות החשיבה המאפשרות לדגים לפתור בעיות. אינטליגנציה כוללת את היכולת לרכוש ידע, לזכור אותו ולאחזר אותו בהקשרים חדשים בדרכים מועילות.
לדברי חוקר הדגים קולום בראון, "דגים הם יותר אינטליגנטיים מכפי שהם נראים. בתחומים רבים, כמו זיכרון, היכולות הקוגניטיביות שלהם משתוות או עולות על אלה של בעלי חוליות עיליים, כולל פרימטים".
מוח
בהשוואה לבעלי חוליות אחרים, לרוב הדגים יש מוח קטן למדי יחסית לגודל גופם. בדרך כלל, משקל מוחו של דג שווה לחלק החמישה עשר ממשקל המוח של ציפור או של יונק בגודל דומה. הדג Bony-eared assfish מסדרת צלופחי-קושק ממשפחת הזלדקניים המוח הקטן ביותר ביחס למשקל גופו מבין כל בעלי החוליות המוכרים. מנגד, לחלק מהדגים יש מוחות גדולים במיוחד יחסית למשקל גופם: היחס בין משקל המוח למשקל הגוף אצל "דגי הפיל" החשמליים הוא הגדול ביותר מבין כל בעלי החוליות הידועים - מעט גבוהים יותר אף משל בני האדם. גם היחס בין צריכת החמצן במוח לבין צריכת החמצן בגוף הוא הגבוה ביותר מבין כל בעלי החוליות המוכרים (פי שלושה מזה של בני אדם).
המוחון (cerebellum) של דגי הסחוס והגרם הוא גדול ומורכב, אך שונה במבנהו הפנימי מזה של היונקים. המעגלים העצביים לעומת זאת זהים אצל כל בעלי החוליות כולל דגים, זוחלים, עופות ויונקים. בדגים מורמיריים המוחון גדול משמעותית משאר חלקי המוח. החלק הגדול ביותר בו הוא מבנה מיוחד הנקרא Valvula, המקבל את הקלט ממערכת חישת הפולסים החשמליים.
זיכרון
מחקרים שונים רבים גילו שלדגים יש יכולת זיכרון לטווח ארוך, שיכולה להגיע למשך שנים.
במחקר על יכולת זיהוי פנים מ-2016, התגלה כי דגי צלף מסוגלים ללמוד לזהות פנים של אדם ולדעת להבחין בהן בין 40 תמונות פנים שונות. בטבע יכולות הזיכרון של דגי הצלף משמשות אותם כדי ללמוד מפרטים מנוסים כיצד לצלוף מים בחרקים, במטרה להפיל אותם למים ולאכול אותם.
מחקר מ-1964 גילה כי דגי אלתית אדומה מסוגלים ללמוד לזהות איתות אור שמבשר על הגעת מזון, ולזכור את מה שלמדו שמונה חודשים לאחר התרגול האחרון. בטבע הם זוכרים את המסלול חזרה אל הערוץ בו נולדו, חמש שנים לאחר שהגיעו לאוקיינוס.
מרסלה מאוס
מרסלה ו' מאוס היא פרופסור חבר לרפואה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד ומנהלת התוכנית לאימונותרפיה תאית בבית החולים הכללי מסצ'וסטס. מאוס חוקרת ומפתחת אימונותרפיה לטיפול בסרטן, תוך שימוש בתאי T מהונדסים גנטית כנגד תאים ממאירים (תאי סרטן).
אינטליגנציה של דגים
זיכרון
מחקר מ-2001 גילה כי דגי קשת שלמדו לחמוק מרשתות דיג, ידעו ליישם את הידע שרכשו גם 11 חודשים לאחר מכן
מרסלה מאוס
חיים מוקדמים וחינוך
מאוס למדה בבית הספר התיכון סטויבסנט (Stuyvesant) בניו יורק. היא בעלת תואר ראשון בביולוגיה ובספרות מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. בהמשך קיבלה תואר MD-PhD מאוניבסיטת פנסילבניה, שם עבדה במעבדתו של קרל ה. ג'ון, ופיתחה שיטות להרחבת אוכלוסיות תאי T לצורך טיפולים רפואיים. היא ביצעה התמחות ברפואה פנימית בבית החולים של אוניברסיטת פנסילבניה מ-2006 עד 2008. לאחר מכן ביצעה תת-התמחות בהמטולוגיה ואונקולוגיה במרכז הסרטן ממוריאל סלואן קטרינג מ-2008 עד 2012.
אינטליגנציה של דגים
זיכרון
מחקר מ-2016 מצא כי ניתן ללמד דגי גופי להתמצא במבוכים, וכי יכולת הלמידה שלהם משתפרת בעקבות אימון.
מרסלה מאוס
מחקר וקריירה
בשנת 2012 חזרה מאוס לאוניברסיטת פנסילבניה, שם מונתה למרצה בכירה ושימשה כאחראית על הרפואה התרגומית. מאז 2015 מאוס עובדת בבית החולים הכללי של מסצ'וסטס ובמכון לסרטן דנה-פרבר. במוסדות אלו מאוס מובילה את תוכנית האימונותרפיה התאית שבמסגרתה מתבצעים ניסויים קליניים על בסיס מחקריה.
אינטליגנציה של דגים
זיכרון
דגי גובי מסוגלים ללמוד את תצורות הסלעים באזור החוף בזמן הגאות, וליצור מפות מנטליות שלהן, שמאפשרות להן לאחר מכן בשעת השפל לקפוץ בדייקנות מבריכה לבריכה, מבלי לנחות אף פעם על סלע יבש.
מרסלה מאוס
מחקר וקריירה
מאוס מפתחת תאי T בעלי אנטיגן כימרי (CAR-T) עבור חולי סרטן. היא הדגימה כי ניתן להשתמש בתאי CAR-T מהונדסים כדי לזהות ולהרוג תאי גידול המבטאים חלבון ספציפי, EGFR vllI (וריאנט III). היא מאמינה בשילוב תאי CAR-T עם מעכבי נקודות בקרה (checkpoint inhibitors) המשמשים לטיפול בסוגי סרטן אחרים. תאי ה-CAR-T יכולים לעבור את מחסום הדם-מוח, לחדור לגידול ולעורר תגובה חיסונית. מאוס השתמשה בטכנולוגיית קריספר (CRISPR-Cas9) כדי לפתח תאי CAR-T המבטאים מולקולה הנקראת Bi-specific T-cell engager (BiTE). תאי ה-CAR-T ממשיכים לייצר מולקולות BiTE שמביאות להשמדת הגידול. BiTE מכיל שתי זרועות מולקולריות, האחת תופסת את האנטיגן EGFR על תאי הגידול והשנייה מאתרת קולטן CD3 על פני תא T סמוך. ברגע שאנטיגן המטרה וקולטן תאי ה-T (ה-TCR, T-Cell receptor) קרובים זה לזה, תא ה-T יכול להשמיד את התא הסרטני. ה- BiTEs גורמים לתאי הגידול ולתאי ה-T להיות בסמיכות. בדרך כלל ה-BiTE גדול מכדי לחצות את מחסום הדם-מוח, אך תאי ה- CAR-T יכולים לעבור את מחסום דם-מוח ולייצר את ה-BiTE בתוך המוח.
מאוס חברה בצוות ההנהגה של MicroMedicine, חברת הזנק אשר יוצרת מיקרו-נוזלים אוטומטיים לבידוד תאים מנוזלים ביולוגיים. מאוס זכתה במענק דיימון רוניון לחקר הסרטן בשלב 2 לפיתוח תאי CAR-T המכוונים לאנטיגנים לא תקינים הנוצרים מאונקוגנים. היא הפכה תאי CAR-T ל"כלי רכב משוריינים" שיכולים להיות מכוונים כנגד גליובלסטומה.
אינטליגנציה של דגים
זיכרון
חוקר הדגים טוני ג. פיצ'ר סיפר שהוא והסטודנטים שלו אימנו דגי זהב לחפש מזון בכלי מצבע מסוים בלבד, ושנה לאחר מכן הדגים עדיין זכרו את מה שלמדו. לפי עדות נוספת, שפמנונים זכרו קול אנושי לאחר 5 שנים.
במחקר מ-1974, שושנון אילתי זיהה את בת זוגו לאחר שהורחקה ממנו למשך חודש.
מיתוס נפוץ טוען שדגים (ולעיתים רק דגי זהב) משוללים יכולת זיכרון לטווח רחוק (ובגרסאות מסוימות - ליותר משלוש שניות) אולם לא נמצא למיתוס זה ביסוס מדעי.
שימוש בכלים
שימוש בכלים נחשב כמדד לאינטליגנציה גבוהה אצל בעלי חיים. מספר מקורות תיעדו שימוש בכלים בקרב דגים.
מחקר מ-2011 מצא כי כמה מיני שפתוניים אוחזים בפיהם צדפות ומטיחים אותם כנגד סלעים (המשמשים כסדן) כדי לפצח אותן. התנהגות זו תועדה לראשונה בווידאו בשפתניב כתום-נקודות. הדג תועד מעיף חול כדי לחשוף את הצדפה, לוקח אותה בפיו ושוחה איתה לעבר סלע קבוע המשמש לו כסדן יעיל (מעידים על כך סימני השחיקה ושאריות הצדפות), ואז מפצח אותה תוך מספר ניסיונות.
דגי צלף משתמשים בזרם מים שהם מתיזים מפיהם כדי להפיל חרקים למים ולאכול אותם. הם לומדים, בעיקר מתצפית בפרטים מנוסים, כיצד להתאים את הכמות, את העוצמה ואת הזווית של זרם המים לגודל החרק ולמהירות ולכיוון תנועתו.
דגי אלמוגית ממינים מסוימים נוהגים לנקות משטח סלעי לפני שהם מטילים עליו ביצים, באמצעות יניקה והתזה של חול על הסלע.
טריגוני נהרות יוצרים זרמי מים בעזרת סנפיריהם כדי לשאוב מזון מתוך צינורות PVC.
דגים יוצרים גומחות ותלוליות על קרקעית הים, לרוב למשיכת נקבות, בעזרת חול, צדפים וקונכיות. דגי נפוחית מסוימים יוצרים ציורים מורכבים על החול, במטרה למשוך בנות זוג.
יבשתנים בונים ומתחזקים רשת מפותחת של מחילות מאווררות להטלת ביצים ולמחסה.
אינטליגנציה חברתית
דגים יכולים לזכור כיצד דגים אחרים התנהגו אליהם בעבר ולנהוג אליהם בהתאם. כך למשל יכולים דגים להתרחק מיריבים שהביסו אותם בעבר, ולגלות סובלנות לשכנים מוכרים לטריטוריה.
דגים יכולים גם להיות מודעים לכך שדגים מסוימים צפו בהם בעבר, ובאילו נסיבות: במחקר מ-2003 הביאו דגי קרב סיאמיים זכרים להילחם מול נקבה, לאחר מכן ניתנה לכל אחד מהזכרים בנפרד האפשרות לשהות במחיצת שתי נקבות, שאחת מהן צפתה בקרב. הזכרים המנצחים נטו לבלות זמן שווה עם שתי הנקבות, ואילו המפסידים העדיפו את חברת הנקבה החדשה, ונמנעו מחברת הנקבה שחזתה במפלתו.
שיתוף פעולה
שיתוף פעולה לצורך חיפוש מזון מעיד על גמישות מחשבתית ועל יכולת תכנון שהם מרכיבים חשובים של אינטליגנציה. קיימות דוגמאות רבות לשיתופי פעולה גמישים (לא מוכתבים גנטית) בין דגים, כולל בין דגים ממינים שונים.
מחקר מ-2006 תיעד בים סוף צמדים של דקר (roving coral grouper) וצלופח (ניבן ענקי) משתפים פעולה: כשדקר מזהה טרף שמסתתר בנקיק לתוכו הוא אינו יכול להיכנס, הוא מבקר לעיתים צלופח במחילת השינה שלו ומנענע בראשו במחווה גופנית הנראית כהזמנה להצטרף אליו לציד. הצלופח נצפה מצטרף אל הדקר, מתקרב בהנחייתו אל הנקיק ואז צד את הטרף בעצמו או מבריח אותו החוצה כדי שהדקר יוכל לצוד אותו. מחקר נוסף, מ-2014, תיעד תופעה דומה גם בקרב דגי דוקרן נמרי, ומצביע על כך שנראה שהם לומדים להעדיף פנייה לצלופחים ששיתפו עמם פעולה בעבר. שיתוף פעולה דומה תועד גם בין דגי דקר ותמנונים.
דגי נקאי מספקים לדגים ממינים אחרים שירותי ניקוי, הסרת טפילים, טיפול בפצעים, ניקוי שיניים, עיסוי והרגעת מתחים, שניתנים לרוב בתחנות ניקוי קבועות ותוך שיתוף פעולה משני הצדדים.
תצפיות ומחקרים רבים נערכו על תופעה זו, ומעריכים כי היא מעידה על יכולות קוגניטיביות מפותחות משני הצדדים. היחסים בין המנקה למנוקה מעוגנים במסגרת של "אמנה חברתית" חזקה: מעולם לא תועד דג הורג נקאי או אוכל אותו, למרות עימותים שמתפתחים לא פעם סביב נשיכה מכאיבה. מחקר מ-2002 גילה כי דגים מעדיפים לא לבקר שוב בתחנת ניקוי בה ראו "שירות גרוע" ניתן לדג אחר (למשל נקאי שאכל ריר-מגן מאחד הדגים, ולא רק עור מת וטפילים, ובכך גרם לדג האחר כאב).
מחקר נוסף מ-2002 נמצא כי דגי נקאי עושים עבודה טובה וזהירה יותר כשיש יותר דגים שממתינים וצופים בהם, מה שמצביע על כך שהם עשויים להיות מודעים להשפעה שיש על כך על הבחירה של הדגים האחרים.
למידה חברתית
דגים יכולים ללמוד לבצע משימות מסוימות באמצעות צפייה בדגים אחרים המבצעים את פעילות זאת. יכולת זו נקראת "למידה באמצעות צפייה" או "למידה חברתית". כך למשל, דגים יכולים ללמוד מסלול מסוים לאחר שעקבו מספר פעמים אחרי מנהיג מנוסה. במחקר מ-1997 אימנו דגי גופי לשחות דרך חור שמסומן באדום ולהתעלם מחור שמסומן בירוק כדי להשיג מזון. כשצורף לקבוצה המאומנת דג חדש שלא עבר את אותו האימון, הוא למד מהדגים האחרים לבחור בחורים האדומים, והמשיך לדבוק בבחירה שלמד מהם גם כשנותר לבדו, וגם כאשר היה מזון זמין מעבר לחור הירוק.
בטבע, דגי שונית ממשפחת הגממיתיים לומדים בהיותם דגיגים את הנתיבים המסורתיים מאתרי האכילה הלילית שלהם בריף לאתרי המנוחה המשמשים אותם במהלך היום. מחקר מ-1984 מצא שכאשר קבוצה של 10–20 דגיגים מסומנת ומושתלת באוכלוסייה אחרת מאותו מין, הדגיגים החדשים יעקבו אחרי הדגים הוותיקים באוכלוסייה לאורך המסלול שלהם וילמדו אותו; אם לאחר יומיים מורחקים כל הדגים הוותיקים, הדגים החדשים ימשיכו להשתמש במסלולים ובמקומות האכילה והקינון החדשים.
במחקר שנערך ב-2015 על דגי צדפנון ב-2015 נמצא שהם לומדים מבני להקתם מפני איזה יצורים יש לפחד, כשהם צופים בתגובת הפחד של חבריהם ומאמצים אותה לעצמם, ומשתמשים במידע שקיבלו באירועים דומים.
קבלת החלטות קבוצתית
ניסויים רבים מצביעים על כך שהחלטה שהתקבלה בצורה זו נוטה לשקף את עקרון "חוכמת ההמונים"; כלומר, היא טובה יותר, סטטיסטית, מהחלטה שמקבל בעל חיים בודד (או קבוצה קטנה יותר) באותן נסיבות.
להקות של דגים מחליטות כיצד לפעול בשקלול קולות כל החברים בהן או במעקב אחרי מנהיגים מנוסים. אבל גם מעקב אחרי מנהיג מחייב החלטה קבוצתית על מנהיגותו ומסתבר שקבוצות דגים גדולות יותר בוחרות את מנהיגיהן טוב יותר. כך למשל, מראה בריא של דג מגביר את הסבירות שדגים אחרים יעקבו אחריו כמנהיג; אבל הזיהוי המוצלח של "דג בריא" תלוי בגודל הקבוצה. מחקר מ-2008 גילה שדג בודד בחר לעקוב אחרי הדג הבריא ביותר ב-60% מהפעמים, בעוד שקבוצת דגים בחרה בדג הבריא ביותר ב-80% מהפעמים.
באופן דומה, במחקר מ-2007 נמצא כי קבוצת דגים תנטוש מנהיג שקיבל החלטה גרועה או מסכנת חיים (למשל, שחייה הישר לעבר טורף) מהר יותר מאשר דג בודד.
מודעות עצמית
מחקר שפורסם ב-2019 מצא שדגי נקאי מסוגלים לזהות את עצמם במראה, יכולת המעידה על מודעות עצמית, וזוהתה עד כה רק בקרב מינים מעטים של יונקים ועופות שנחשבים כאינטליגנטיים במיוחד.
משחק
קיימים דיווחים רבים על דגים שנצפו המשתעשעים ברכיבה על בועות האוויר הנפלטות על ידי צוללנים. באקווריום מעבדתי תועד דג פיל משליך כדור אלומיניום קטן לצינור היוצא מפילטר האקווריום, מניח לזרם להדוף את הכדור ואז חוזר על הפעולה.
במחקר מ-2014, דגי אמנון בשבי תועדו מכים ומזיזים מדחום צף שוב ושוב, כ-1,400 פעמים, ככל הנראה למטרת שעשוע.
דקלה אהרן-שפרן
דקלה אהרן-שפרן (נולדה ב-2 ביולי 1980) היא עיתונאית ישראלית המשמשת כתבת הכנסת של תאגיד השידור הישראלי "כאן". הגישה מוסף חברתי בחדשות הערב עם גאולה אבן-סער. בעבר שימשה ככתבת הבריאות ברשת ב' של קול ישראל וכראש הדסק החברתי וכתבת הבריאות של "כאן".
ביוגרפיה
דקלה אהרן שפרן גדלה ברמת גן ולמדה בתיכון הרא"ה בעיר. היא בוגרת האוניברסיטה העברית במדעי הרפואה ומוסמכת אותה אוניברסיטה בהיסטוריה של עם ישראל ויהדות זמננו. כמו כן, היא בוגרת לימודי עיתונות בבית הספר "כותרת". במהלך לימודיה לתואר השני, זכתה אהרן-שפרן במלגות הצטיינות של המכון ליהדות זמננו באוניברסיטה העברית ובפרס שטרן לתלמידים מצטיינים. על עבודת המחקר שלה לתואר השני קיבלה אהרן-שפרן את פרס המחקר בתחום מורשת יהודי ספרד והמזרח מטעם מכון בן-צבי ומשרד החינוך.
אמנת מאלמה
אמנת מאלמה (בשוודית: Malmö recess) הייתה הסכם בין ממלכות שוודיה ודנמרק לסיום מלחמת העצמאות השוודית שנחתם ב-1 בספטמבר 1524 בעיר מאלמה שבדנמרק (כיום חלק משוודיה). ההסכם נחתם תחת חסותם של ברית ערי הנזה, בין גוסטב ואסה ודנמרק-נורווגיה. וכך נקבע: כל מי שתפר הסכם זה תחויב לשלם 100,000 זהב (gyllen), אשר יחולקו מחצית לצד השני ומחצית למתווכים (ברית ערי הנזה).
אלכס מקמילן
ג'ון אלכסנדר מקמילן השלישי (באנגלית: John Alexander McMillan III; נולד ב-9 במאי 1932) הוא פוליטיקאי לשעבר אמריקאי מהמפלגה הרפובליקנית, שייצג במשך עשור בין השנים 1985–1995 את מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת קרוליינה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה
מקמילן נולד בשארלוט, עיר הבירה של קרוליינה הצפונית, וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון וודברי ופורסט שבעיירה אורנג' בווירג'יניה. בשנת 1954 השלים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל לימודי תואר ראשון בהיסטוריה, וב-1958 קיבל תואר שני מאוניברסיטת וירג'יניה. בעת היותו סטודנט באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל היה חבר באחווה סיגמא אלפא אפסילון. כמו כן, בשנים 1954–1956, היה קצין מודיעין מיוחד בצבא ארצות הברית.
בתום שירותו ב, עבד מקמילן בעולם בנקאות ההשקעות. מ-1970 עד 1976 היה סמנכ"ל כספים בחברה "Ruddick Corp", ובין השנים 1977–1983 היה מנכ"ל רשת הסופרמרקטים "האריס טיטר" (Harris Teeter).
בטרם נבחר אל הקונגרס של ארצות הברית בבחירות 1984, היה מקמילן חבר במועצת הנציבים של מחוז מקלנבורג ולאחר מכן כיושב ראש מועצת השירותים החברתיים של המחוז. משנבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בנובמבר 1984, מקמילן הושבע לתפקידו בראשית ינואר 1985. אחרי חמש תקופות כהונה בבית הנבחרים, הוא בחר שלא להתמודד מחדש בבחירות אמצע הכהונה ב-1994. אחרי פרישתו מהקונגרס היה במשך שלוש שנים חבר בסגל "המצודה", האקדמיה הצבאית של קרוליינה הדרומית.
דקלה אהרן-שפרן
ביוגרפיה
בשנת 2011 החלה את עבודתה ברשות השידור ככתבת בירושלים. לאחר מכן עברה לסקר את תחום הדתות ואת תחום הבריאות ולהגיש יומנים ותוכניות.
באמצע 2017 מונתה לראשות תחום השוויון החברתי בתאגיד השידור בערוץ כאן 11, ושימשה בתפקיד כחצי שנה עד שמונתה לתפקיד כתבת הבריאות.
באמצע 2023 מונתה לתפקיד כתבת הכנסת.
פרסומים בולטים
בשנת 2016 חשפה אהרן-שפרן את דבר ההפרדה בין יולדות יהודיות וערביות בבתי חולים ברחבי ישראל, חשיפה שעוררה דיון תקשורתי נרחב ושיח ציבורי סביב התופעה, בין השאר בשל תמיכה פומבית של חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' בהפרדה. היא עקבה מקרוב אחר הרפורמה בבריאות הנפש ואחר הגירעונות התקציביים של קופות החולים. כן פרסמה מחקר על הירידה בשיעור השימוש בתרופות בקרב חולים הצורכים קנאביס רפואי, ונתונים אודות מיעוט מצנתרי מוח בישראל.
בשנת 2014 זכתה אהרן-שפרן בפרס מנכ"ל רשות השידור על שם אילן רועה. חברי הוועדה נימקו את מתן הפרס כך:.
חיים אישיים
אהרן-שפרן נשואה לאיש התקשורת קוה שפרן. הם הורים לשלוש בנות.
אביטל גזית
אביטל גזית (נולד ב-1943) הוא ביולוג ישראלי ופרופסור אמריטוס בפקולטה למדעי החיים ע"ש ג'ורג' ס. וייז אוניברסיטת תל אביב. מומחה ללימנולוגיה ולאקולוגיה של נחלים ומקווי מים מתוקים, הראשון שעסק והניח את התשתית לשיקום נחלים בישראל. גזית הוא זוכה פרס השר להגנת הסביבה למצוינות סביבתית לשנת 2010 בקטגוריית אישים בעלי הישגים יוצאי דופן. חתן פרס ישראל לחקר מדעי הסביבה והקיימות לשנת ה'תשפ"ג (2023).
ביוגרפיה
גזית (גיזלר) נולד בשנת 1943 במושבה נס ציונה, שם גדל. הוריו גדלו בפולין ועלו לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20. אביו של גזית עבד במשביר המרכזי בתל אביב בתקופת מלחמת העצמאות ולכן בהיותו בן 5, נאלצה המשפחה לעבור לתל אביב, משום שערביי יאזור (הנמצאת בדרך שבין נס ציונה לתל אביב) היו יורים על הרכבים הנוסעים בכביש.
קריירה
מאז שובו לישראל עמד גזית בראשון המכון לחקר שמירת הטבע ולאחר מכן בראש המחלקה לזואולוגיה. מחקריו של גזית מתמקדים באקולוגיה של הכנרת, שיקום נחלים ים תיכוניים, ושיקום בריכות חורף. גזית הוביל מהפכה חסרת תקדים של שיבת בריכות החורף לנוף הארץ. בית גידול ייחודי זה שעובר שינויים עונתיים של הרטבה והתייבשות הוא נוף הולך ונעלם בכל אגן הים התיכון, כתוצאה מפעילות האדם. גזית הוביל עם תלמידיו את שיקומו של נחל הירקון תוך כדי פיתוח מתודולוגיה חדשנית לבדיקת בריאות הנחל על פי חברת היצורים המאכלסת אותו. נוסף על הירקון היה שותף בשיקומו של נחל הקישון ונחלים נוספים רבים.
אריק תורסטוודט
אריק תורסטוודט (, נולד ב-28 באוקטובר 1962 בסטוונגר שבנורווגיה) הוא כדורגלן עבר נורווגי ששיחק בעמדת השוער, והיה מזוהה בעיקר עם קבוצת טוטנהאם הוטספר האנגלית. לתורסטוודט 97 הופעות במדי נבחרת נורווגיה, עמה השתתף במונדיאל 1994.
קריירת מועדונים
בדצמבר 1988 חתם תורסטוודט בטוטנהאם הוטספר, והיה לנורווגי הראשון ששיחק בפרמייר ליג. תורסטוודט שיחק במועדון אחד במשך תקופה ארוכה לראשונה בקריירה, וצבר בסך הכל 218 הופעות במשך שבע עונות רצופות, בהן הפך ליקיר האוהדים של טוטנהאם. כבר בשנת 1989 נבחר תורסטוודט על ידי האוהדים ככדורגלן השנה של טוטנהאם, ובשנת 1990 נבחר ככדורגלן השנה בנורווגיה. תורסטוודט זכה עם טוטנהאם בגביע ה-FA בשנת 1991, לאחר ניצחון בגמר 2-1 על נוטינגהאם פורסט בהארכה. תורסטוודט המשיך לעמוד בשערה של טוטנהאם עד לשנת 1996, אז נאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגין פציעה בגב.
קריירה בין-לאומית
תורסטוודט ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת נורווגיה בשנת 1982, והחל קריירה ארוכה במדים הלאומיים שארכה 14 שנים. בשנת 1994 הגיע תורסטוודט עם נורווגיה למונדיאל 1994, והציג בטורניר זה יכולת מצוינת, כאשר ספג שער אחד בלבד בשלושת המשחקים של נורווגיה בשלב הבתים. עם זאת, הנבחרת הנורווגית הודחה כבר בשלב זה, על אף שצברה ארבע נקודות, בגין מאזן פנימי נחות מול שלוש הנבחרות האחרות בבית שגם הן צברו ארבע נקודות. בשנת 1996 ערך תורסטוודט את הופעתו ה-97 והאחרונה במדים הלאומיים, והוא מדורג במקום הרביעי בדירוג שיאני ההופעות של נבחרת נורווגיה בכל הזמנים.
לאחר הפרישה
לאחר פרישתו עבד תורסטוודט כמאמן שוערים בנבחרת נורווגיה וכמנהל ספורטיבי במועדון הכדורגל ויקינג.
תורסטוודט עובד כפרשן וכמנחה בתוכניות ספורט בטלוויזיה הנורווגית, וידוע בגישתו ההומוריסטית לפרשנות הספורט. בשנת 2005 אימן למשך תקופה קצרה את המועדון הנורווגי טופטה, שהוקם במסגרת תוכנית מציאות נורווגית. בגין זאת, זכה תורסטוודט בתואר איש השנה בטלוויזיה הנורווגית.
בתו של אריק תורסטוודט, שרלוט תורסטוודט, היא דוגמנית ידועה בנורווגיה ומנחה בערוץ MTV הנורווגי.
בנו הוא הכדורגלן כריסטיאן תורסטוודט.
תארים
עם טוטנהאם הוטספר:
תארים אישיים:
מרחב פרויקטיבי ממשי
בטופולוגיה, מרחב פרויקטיבי ממשי (Real projective space) הוא מרחב פרויקטיבי מעל שדה המספרים הממשיים. המרחב הפרויקטיבי הוא משטח קומפקטי חלק n-ממדי, והוא אוריינטבילי אם ורק אם הסדר שלו אי זוגי.
הקדמה
במקרה החד-ממדי, המרחב מכונה ישר פרויקטיבי ממשי. מבחינה אינטואיטיבית נתן להתייחס אליו כישר בגאומטריה הרגילה, בתוספת נקודה מיוחדת, הנקראת הנקודה באינסוף, שאינה שוכנת על הישר, אלא כביכול בשני קצותיו (+\infty ו--\infty). הנקודה באינסוף מעניקה לכל ישר פרויקטיבי מבנה של מעגל: ישר כזה כולל את הישר המתאים מן המישור הרגיל, בתוספת נקודת האינסוף, שאינה שוכנת על הישר. בניגוד לגישה באנליזה, ונקודת האינסוף ממלאת את שני התפקידים בו-זמנית.
במקרה הדו-ממדי, אנו עוסקים במישור פרויקטיבי ממשי, הבנוי מאוסף אינסופי של ישרים פרויקטיביים (בהקבלה למישור הממשי הרגיל הבנוי מאוסף של ישרים). כל ישר פרויקטיבי, כאמור, מורכב מישר רגיל ונקודת אינסוף. אולם, במישור הפרויקטיבי הממשי, נקודת האינסוף של כל קבוצת ישרים מקבילים היא משותפת. כך, לכל כיוון ישנה נקודת אינסוף, בה נפגשים כל הישרים שהם בעלי שיפוע מסוים. כלומר, בהינתן a \in \R כלשהו, קבוצת כל הישרים שמשוואתם היא, מגדירה נקודת אינסוף בכיוון זה. באופן זה נקבל שכל שני ישרים במישור הפרויקטיבי נפגשים: ישרים בעלי שיפוע שונה נפגשים בנקודה סופית, רגילה, וישרים בעלי אותו שיפוע נפגשים בנקודה אינסופית. על מנת להשלים את הבניה, וכדי שבין כל זוג נקודות יעבור ישר, נוסיף את "ישר האינסוף", שהוא ישר מיוחד המורכב מאוסף כל נקודות האינסוף.
המרחב הפרויקטיבי מעל שדה הממשיים
הרחב הפרויקטיבי הממשי הוא אוסף מחלקות השקילות של הקבוצה תחת זיהוי ישרים -  לכל. מתקבל מרחב, שניתן להגדיר עליו מבנה של מרחב טופולוגי, בעזרת טופולוגיית המנה.
טופולוגית
לפי היחס שהוגדר לעיל, למעשה מספיק לדבר על וקטורים מנורמה 1, היינו איברים של הספירה. היחס הנורש על S^n הוא זיהוי נקודות אנטיפודיות, ולכן המרחב הפרויקטיבי למעשה שווה ל-.
ניתן להמשיך ולהקטין את המרחב עליו עושים את המנה; המרחב המינימלי שאפשר לקחת הוא ההמיספירה העליונה (כולל השפה התחתונה). לכן, המרחב הפרויקטיבי שקול לדיסק n-ממדי בו מזהים נקודות אנטיפודיות על השפה x_n=0.
מרחב המסלולים של ספירה
ההעתקה האנטיפודית מגדירה -פעולה על הספירה S^n, ו- הוא מרחב המסלולים שלה. תחת העתקה המנה, S^n מהווה מרחב כיסוי מסדר 2 של המרחב הפרויקטיבי.
סימונים מתחומים שונים
למרחב הפרויקטיבי מספר סימונים המגיעים מתחומים שונים.
בהתאם לסימון הסטנדרטי של מרחבים פרויקטיביים, הוא מסומן. למרות זאת, בהקשר הטופולוגי הוא קיבל את הסימון מיוחד ; נראה כי זהו הסימון הנפוץ ביותר. בגאומטריה אלגברית הסימן המקובל הוא.
הישר הפרויקטיבי
הטלה מרכזית (perspective projection, הטלה פרספקטיבית) היא העתקה המעבירה נקודה אחת לנקודה שנייה ביחס לנקודת מוקד. על מנת לבצע הטלה מרכזית יש לבחור נקודת מוקד וטווח אליו תועתקנה הנקודות. בהינתן נקודה x במרחב, נבחר את הישר המחבר אותה לנקודת המוקד (ישנו ישר יחיד כזה) ונחתוך אותו עם הטווח שלנו. נקודת החיתוך, אם ישנה כזו, היא התמונה של x. בהנחות היסוד לגבי ציור בפרספקטיבה, הציור הוא הטלה פרספקטיבית של העצם המצויר. עינו של הצייר היא מוקד ההטלה ובד הציור הוא הטווח אליו מוטל מושא הציור. מסיבה זו, נהוג להתייחס לישרים העוברים בנקודת המוקד כ"כיוונים" אליהם מסתכלת נקודת המוקד.
הישר הפרויקטיבי (פרויקציה = הטלה) זכה בשמו בשל ההתאמה בין הנקודות שעליו, לכיוון ממנו רואים אותן מנקודה קבועה. לשם הפשטות, נגדיר נקודת מוקד בראשית הצירים (0,0) ונגדיר את הישר להיות טווח ההטלה. נטיל את הנקודה P=(3,3) אל L ביחס לראשית הצירים. לשם כך, עלינו לחבר את הנקודה P עם ראשית הצירים, על ידי הישר (הכיוון) L_1. נקודת החיתוך של L_1 עם L היא הנקודה (1,1), וזוהי תוצאת ההטלה. באופן זה ניתן להטיל כל נקודה במישור הממשי אל הטווח L, והיא תוטל ל-. את הנקודות שבכיוון הציר האנכי לא נוכל להטיל אל הטווח L. לשם כך אנו מוסיפים לטווח את נקודת האינסוף, המייצגת הסתכלות מנקודת המוקד בכיוון המקביל לישר L. כך קבלנו התאמה בין ישר פרויקטיבי ובין אוסף כל כיווני המבט מנקודה קבועה.
טופולוגית, לפי הזיהוי האחרון לעיל, בישר הפרויקטיבי מזהים בחצי המעגל את שתי נקודות הקצה, ולכן הוא בעצמו שקול למעגל.
מישור פרויקטיבי
המקרה המעניין הראשון והחשוב הוא המישור הפרויקטיבי.
המרחב הפרויקטיבי מוגדר באופן דומה. נגדיר שוב את ראשית הצירים של המרחב האוקלידי התלת-ממדי כמוקד ההטלה, ונגדיר את העל-מישור כטווח ההטלה. שוב, כל נקודה תוטל אל. כך, כל כיוון שאליו מביטים מראשית הצירים יחתך עם H, להוציא המישור. לכן, כל כיוון המוכל במישור I יגדיר נקודות אינסוף במישור הפרויקטיבי.
מבנה כמשטח
כל מרחב פרויקטיבי הוא משטח קומפקטי חלק. אחת הדרכים לתת את הכיסוי על ידי סביבות שהומיאומורפיות למרחב ממשי הוא בעזרת כיסוי גאומטרי של המרחב על ידי n+1 סביבות:, כאשר - סביבה אפינית. מבנה זה אכן מגדיר מבנה של משטח, לפי ההעתקות הנתונות על ידי. העתקות אלו חלקות, ולכן המבנה שהוגדר הוא משטח חלק.
מבנה CW
בעזרת התיאור הטופולוגי לעיל, ניתן לתת מבנה של מרחב CW ל-. ניעזר בשני הפירושים הטופולוגיים - ראשית, הוא דיסק n-ממדי תחת זיהוי נקודות אנטיפודיות על שפת ההימספירה - שהיא S^{n-1}, וזיהוי זה בדיוק מגדיר את. לכן מתקיים, כאשר f היא ההדבקה שמגדירה את.
לכן, בכל ממד יש תא אחד:, וההדבקות בכל שלב הן בדיוק ההדבקות מהבנייה.
החבורה היסודית
כאמור לעיל, S^n מהווה מרחב כיסוי מסדר 2 של. היות ש-S^n פשוט קשר לכל n \ge 2, הוא מהווה מרחב כיסוי אוניברסלי של המרחב הפרויקטיבי. לכן, לכל n>1. יוצר לחבורה הוא התמונה של העתקה המהווה חצי סיבוב על הספירה בין שתי נקודות אנטיפודיות.
משיקולים אלו ניתן להוכיח שמרחב פרויקטיבי הוא אוריינטבילי אם ורק אם ממדו אי-זוגי - קרקטר האוריינטציות שלו פועל על הלולאה הסגורה כלעיל כ-(-1)^{n+1}, ולכן הוא טריוויאלי אם ורק אם n אי-זוגי.
חבורות ההומוטופיה
ביתר כלליות, בעזרת הסדרה המדויקת הארוכה של חבורות ההומוטופיה היחסיות המופעלת על הכיסוי, ניתן לחשב את כל חבורות ההומוטופיה של המרחב:
n-מישור פרויקטיבי
n-מישור פרויקטיבי הוא סכום קשיר של n מישורים פרויקטיביים, מסומן nP. זהו משטח סגור, ויחד עם הספירות והטורוסים הוא משלים את אוסף כל המשטחים הסגורים.
מרחב זה איננו אוריינטיבילי אף פעם. באופן כללי, אף מחובר בסכום קשיר עם מרחב לא אוריינטיבילי (ובפרט, עם P) איננו אוריינטבילי.
מרחב פרויקטיבי ממשי אינסוף-ממדי
המרחב הפרויקטיבי האינסופי הוא הגבול הישר של המרחבים הפרויקטיביים הממשיים הסוף-ממדיים. באופן זה מושרית עליו טופולוגיה, כגבול של מרחבים טופולוגיים. בדומה למקרה הסופי, הספירה האינסוף-ממדית S^\infty מהווה כיסוי מסדר 2 למרחב. היות שהיא כוייצה, היא מהווה כיסוי אוניברסלי. כן, הוא בעל חבורת הומוטופיה לא טריוויאלית אחת בלבד, כלומר הוא מרחב אילנברג-מקליין.
שמחת תורה
שמחת תורה הוא מועד יהודי, המציין את סיום המחזור השנתי של קריאת התורה והתחלת מחזור חדש. ביום זה קוראים את פרשת השבוע האחרונה ב, "וזאת הברכה", ומיד אחריה את תחילת הפרשה הראשונה, "בראשית".
בארץ ישראל מועד החג הוא בשמיני עצרת (כ"ב בתשרי), ובחוץ לארץ הוא נחוג ביום טוב שני של גלויות של שמיני עצרת (כ"ג בתשרי).
מקור מחזור הקריאה השנתי
מקורו של היום התקבע על פי השיטה המחזורית של חכמי בבל, שבה הסתיים המחזור השנתי של קריאת התורה ביום זה, בניגוד למנהג ארץ ישראל הקדום, אשר על פיו היו מסיימים את מחזור קריאת התורה אחת לשלוש שנים וחצי, ומנהג הקליר לקרוא את פרשת וזאת הברכה בשבת שאחרי שמיני עצרת. עם התפשטותו של מנהג בבל בעולם היהודי כולו, ואף בארץ ישראל, התפשט גם מנהג חגיגות שמחת תורה.
שם החג
לפני שהשתרש השם שמחת תורה, בסידורו של רב עמרם גאון, כונה החג בפשטות "יום שני של שמיני עצרת", ואצל רב האי גאון הוא כונה "יום טוב האחרון של חג". קיימת אמנם תשובה המיוחסת לאחד הגאונים ובה מופיע הביטוי "יום שמחת תורה" אבל ככל הנראה נוסח זה הוא תוספת מאוחרת לחיבור המקורי.
השם "שמחת תורה" מופיע בספר החילוקים מתחילת המאה השמינית כתיאור לשמחה שעשו בגמר קריאת ספר התורה, שם נאמר שבני בבל עושים שמחת תורה בחג הסוכות. אולם ככינוי לחג מופיע השם לראשונה במאה ה-11 בספרד אצל הרי"ץ גאות:
השם "שמחת תורה" ככינוי לחג מופיע גם בסידור רש"י. כך הוא מכונה גם בספר הזוהר וכך התקבע ברמ"א: בבבל כינו את היום "עיד אל תבריך" בערבית.
אופי החג
השמחה לכבוד סיומה של קריאת או לימוד התורה מקורה כבר במדרש האגדה שיר השירים רבה (א, ט):
מכן למד ספר האשכול:
ראשונים הסתמכו על דברי המדרש וממנו הסיקו פרטי הלכות על אופייה וצורתה של השמחה.
כיום עיקר השמחה מתבטאת בריקודים עם ספרי התורה. בעבר לא נהוג היה לרקוד והשמחה התבטאה באמירת פיוטים מול ספרי התורה ובעשיית סעודה לציבור. בגרמניה היה מנהג נערים לפרק את הסוכות ולעשות מהן מדורה. בהמשך התחילו להקיף את הבימה מספר פעמים קבוע עם ספרי תורה בלי לרקוד, דוגמת הקפת הלולב בהושענות. המנהג לרקוד התחיל בפועל רק מהאר"י, אף שיצחק אבן גיאת הזכירו כמנהג מקומו, מאות שנים לפני כן.
הקריאה בתורה ומנהגיה
בקריאת התורה קוראים בפרשת וזאת הברכה, המסיימת את ספר דברים. נהוג לכבד בעלייה לתורה את כל באי בית הכנסת, לרבות הילדים, העולים יחד לתורה.
מנהג נפוץ הוא עליית כל הנערים, בעליה זו העולה לתורה קורא בקול את הברכות כאשר כל הילדים שלא עלו לתורה מצטרפים איתו לברכות. בחלק מהמקומות נהוג לפרוש טלית מעל ראש העולה ומעל ראשי הילדים. לאחר הקריאה, אומרים את הפסוק "המלאך הגואל" מברכת יעקב לאפרים ומנשה.
חתני התורה
לאחר עליית כל הקהל לתורה בפרשת "וזאת הברכה" עולה חתן-תורה לקריאת סוף הפרשה (וסוף התורה כולה) ומיד אחריו עולה חתן-בראשית לקריאה של תחילת פרשת בראשית כדי לסמל את המשכיות ומחזוריות התורה. מסיבה דומה נהוג להפטיר בתחילת ספר יהושע, הראשון מספרי הנביאים.
במרבית הקהילות הספרדיות (למעט מערב אירופה) קיים חתן נוסף המכונה חתן מעונה, העולה לקריאת הפסוקים "מעונה אלהי קדם" עד "ויעל משה" (דברים, ל"ג, כ"ז-כ"ח). בכמה מקהילות הבלקן ובקהילות גאורגיה קיים חתן רביעי, "חתן ויעל". חתנים אלו עולים לפני חתן תורה, שלפי המנהג חוזר וקורא את כל פרשת "וזאת הברכה", מתחילתה ועד סופה.
במנהג איטליה קיים רק חתן אחד והוא חתן תורה, שלאחר קריאתו קוראים רק קטע קצר מפרשת בראשית מתוך החומש בלי ברכות. כמו כן, גם ברוב קהילות תימן נהוג להעלות חתן אחד והוא חתן תורה שקורא לאחר הקריאה גם מספר תורה נוסף את תחילת ספר בראשית.
מנהגים נוספים הקשורים בקריאה
בכמה מקהילות האשכנזים נהוג להגביה את ספר התורה הפוך - כאשר הצד הכתוב מופנה החוצה. יש שהתנגדו למנהג זה.
אדם קארסט
אדם קארסט (נולד ב-1 באפריל 1979) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי. גובה =188
שמחת תורה
מנהגים נוספים הקשורים בקריאה
מנהג נוסף בחלק מקהילות האשכנזים הוא לקרוא בתורה גם בליל שמחת תורה, מנהג זה הופיע לראשונה בחלק מגרסאות ספר מנהגי הר"י טירנא. המנהג הישן היה לקרוא את כל ה"נדרים" שבתורה, כלומר הקריאות החשובות שאנשים נודרים עבורן ממון רב (כגון ברכת יעקב, שירת הים, ברכת כהנים), אך בדורות מאוחרים יותר נהגו קהילות רבות לקרוא פרשת וזאת הברכה, חלקן חמישה עולים וחלקן שלושה עולים. ככל הנראה טעם קריאה זו הוא משום ריבוי שמחה וכבוד תורה, או שכיוון שהוציאו ספרי תורה, קראו בהם כדי שלא תהא הוצאת הספרים ללא תועלת.
אדם קארסט
ביוגרפיה
קארסט נולד בקנדה וגדל בעיר יקנעם עילית. הוא בוגר מגמת תעשייה וניהול ומחשבים בתיכון היובל (הרצוג) כפר סבא ובוגר פנימיית שטיינברג. הוא למד בסטודיו למשחק וורד אליו נכנס בגיל 26 לתרפיה במשחק, בעודו עובד כמאבטח מטוסים בניו יורק. את שירותו בצה"ל עשה כלוחם ביחידת אגוז.
שמחת תורה
הפטרה
הגמרא קובעת "למחר קורין וזאת הברכה ומפטירין ויעמד שלמה". הפטרה זו מופיעה במחזור רומניא משנת רפ"ג, ואם כן עדיין היו שנהגו כן במאה ה-16.
אדם קארסט
קריירת משחק
בשנת 2008 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של ז'אן-קלוד ואן דאם בתפקיד ׳סולי׳ ובסדרת הטלוויזיה Body Language ל-Showtime בתפקיד "אדוארדו" (הדרום אמריקאי), בבימויו של.
שמחת תורה
הפטרה
עם זאת, כבר בסדר רב עמרם גאון מובא ש"יש שמפטירין בראש יהושע ויהי אחרי מות משה עבד ה' עד רק חזק ואמץ", הפטרה המתארת את מה שהתרחש מיד אחרי מות משה. במשך ימי הביניים היו קהילות שנהגו בשני המנהגים, והיום נוהגים כולם להפטיר ביהושע.
ההקפות
את שיאן של חגיגות הסיום מסמלות ה"הקפות", שבהן מוציאים ברוב הקהילות את כל ספרי התורה מארון הקודש, ועורכים עמם שבע הקפות או יותר מסביב לבימה כשהם נישאים בזרועות המתפללים, תוך שירה וריקודים. את טקס ההקפות נוהגים לערוך מספר פעמים במהלך החג ובצאתו.
אדם קארסט
קריירת משחק
בשנת 2009 היה איש הפעלולים של הדמות 'ניק' במשחק הווידאו "Left 4 Dead 2" ושיחק בשני פרקים בעונה השישית של הפמליה כאיש האבטחה של "וינס".
שמחת תורה
מקור המנהג
מנהג ההקפות בשמחת תורה הוא ככל הנראה מנהג מאוחר שהחל במאה ה-15. מנהג ההקפות, בין של ליל שמחת תורה ובין של יומו, אינן נזכרות בראשונים, בארבעה טורים או בבית יוסף. המהרי"ל כותב על בוקר שמחת תורה: "קודם הוצאת ספר תורה אומר השליח ציבור אתה הראית, והציבור עונים אחריו כל פסוק. וכשמגיע ל'כי מציון תצא תורה' מוציאין כל הספרי תורה", אך לא הזכיר שהקיפו עמהם.
אדם קארסט
קריירת משחק
בשנת 2016 שיחק את איציק האינסטלטור בסדרה "מפלצות קטנות".
שמחת תורה
מקור המנהג
בספר "המנהגים" של ר' יצחק אייזיק מטירנא הוזכרו רק ההקפות של הלילה: למחרת, בשחרית:
אדם קארסט
קריירת משחק
בשנת 2017 שיחק בפרק הפיילוט והראשון בסדרה "רבל" כעבריין הצ'צ'ני "אחמד זידוריף", בסדרה המצליחה של אמזון "Transparent" בתפקיד "אדם", ובנוסף התחיל לשחק בעונה הראשונה של הסדרה "שלג צח"  המציגה את האתיקה השנויה במחלוקת של עולם הפשע, בתפקיד "מאיר", בה המשיך לעונה שנייה ושלישית 2018–2019.
שמחת תורה
מקור המנהג
הרמ"א במאה ה-16 כבר מזכיר גם את הנוהג של הקפות ושמחה המלוות את הוצאת הספרים. בהגהותיו על השו"ע ("המפה") הוא פוסק:
אדם קארסט
קריירת משחק
בשנת 2018 שיחק בסרטו של אנטואן פוקואה "נקודת שוויון 2" בתור מאפיונר טורקי בסצנת הפתיחה של הסרט. בנוסף הגיח ככוכב אורח בסדרות הטלוויזיה "מיגל" בערוץ HOT וב-"Angie Tribeca" בדמותו של קלוד מרלו הצרפתי.
שמחת תורה
סדר ההקפות
ההקפות נערכות (ברוב הקהילות) בליל החג לקראת סוף תפילת ערבית, וביום שמחת תורה עצמו בתפילת שחרית, לפני או אחרי קריאת התורה.
אדם קארסט
קריירת משחק
בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של "אדם" בסדרת הדרמה "ביום שהאדמה רעדה" של קשת 12.
שמחת תורה
סדר ההקפות
במשנה ברורה נכתב בשם אחרונים: "יש מקיפים ג' פעמים, ויש ז' פעמים כמו בהושענא רבה, וכל מקום לפי מנהגו". כיום נהוג להאריך בהקפות של שמחת תורה ולשלב בהם שירה וריקודים ארוכים בבית הכנסת עם ספרי התורה. מוציאים את כל ספרי התורה מארון הקודש, והמתפללים מקיפים את הבימה שבע פעמים או יותר בעודם נושאים את הספרים עימם.
למנהג האשכנזים, בכל הקפה צועד שליח הציבור או מתפלל אחר בראש תהלוכת נושאי התורה וקורא יחד עם הציבור פסוקי תפילה, הבנויים על פי סדר הא"ב, ואומרים את הפיוט "אלוהי הרוחות הושיעה נא". בתום פסוקים אלה יוצא הקהל בשירה ובריקודים עם ספרי-התורה. למנהג הספרדים בסיום כל הקפה אומרים פסוקים נבחרים, וקטע תפילה הקשור לספירה של אותה הקפה. יוצאי מרוקו נוהגים לומר במהלך כל הקפה כמה פסוקים מ"הודו לה' קראו בשמו". גם הילדים מצטרפים להקפות כשהם אוחזים בידיהם ספרי תורה זעירים או דגלונים מיוחדים המעוטרים בסמלי החג, והמבוגרים משמחים אותם ומרקידים אותם על הכתפיים. בגולה נהגו לשים על מוט הדגל תפוח שעליו נר דולק.
בקהילות ובחסידויות מסוימות התקבע מנהג "ההקפה השישית" לזכר ששת מיליון קדושי השואה. בהקפה זו מניחים את כל ספר התורה על בימת בית הכנסת ומכסים אותם בטלית (בהקפות השניות במוצאי החג גם מעמעמים את אורות בית הכנסת) והקהל שר ניגון נוגה. בחסידות מודז'יץ מקובל לשיר את ה-"אני מאמין" של חסיד מודז'יץ עזריאל-דוד פסטג שהולחן בקרון בדרך לטרבלינקה ומזוהה יותר מכל עם השואה.
קבלת המנהג
על אף שכיום נהוג לערוך ההקפות ברוב קהילות ישראל, בעבר לא התקבל המנהג בחלק מקהילות מערב אירופה ואף נתקל בהתנגדות נחרצת. ר' שלמה זלמן גייגר מציין בספרו דברי קהלות (המהווה מקור חשוב למנהגי יהדות פרנקפורט), כי המנהג הקדום בארצות אשכנז היה שלא להקיף, והוא מבקר בלשון חריפה את רש"ר הירש שהנהיג הקפות כמנהג פולין וכינהו בלעג "חנווני מקיף, כל הישר הולך לא ילך אחריו להקיף". כמו כן, בארבע הקהילות בהן היה נהוג נוסח פרובנס לא קיבלו את המנהג.
הקפות שניות
במוצאי החג, עת מתחיל יום טוב שני של גלויות שהוא גם שמחת תורה בחוץ לארץ, מקובל בארץ ישראל לערוך הקפות שניות, בהן יוצאים עם ספרי התורה לריקודים בבית הכנסת או ברחובות העיר ורוקדים איתם פעם נוספת.
מקור המנהג מתואר על ידי ר' חיים ויטאל בספרו שער הכוונות, את מנהגי רבו האר"י בצפת, שהיה נוהג לבקר במוצאי יום שמחת תורה בכמה בתי כנסיות שהתעכבו לסיים את התפילה, ולערוך שבע הקפות בכל אחד מהם. משם הגיע המנהג לחברון ולישיבת המקובלים בית אל בירושלים, ואחר כך התפשט גם לשאר בתי הכנסת בירושלים ומאוחר יותר לשאר קהילות ארץ ישראל. מארץ ישראל עבר המנהג גם לכמה מקהילות איטליה, והמזרח - טורקיה, בגדאד, פרס, כורדיסטן, הודו.
מלבד המקור ביחס לדברי האר"י, הוזכרו שתי סיבות נוספות להקפות השניות:
נטישת היהודים
נטישת היהודים: אמריקה והשואה 1941–1945 (במקור באנגלית: The Abandonment of the Jews: America and the Holocaust 1941–1945) הוא ספר עיון משנת 1984 מאת דייוויד ס. ויימן, לשעבר פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט. ויימן היה יו"ר מכון לחקר השואה. "נטישת היהודים" התקבלה היטב על ידי רוב ההיסטוריונים, וזכתה בפרסים רבים ובהכרה נרחבת, כולל פרס ספר יהודי לאומי, פרס אניספילד-וולף, פרס לספרות בזמן הווה, פרס סטיוארט ברנת' מטעם האגודה להיסטוריונים של יחסי חוץ אמריקאים, ופרס תיאודור סאלוטוס של האגודה לתולדות ההגירה, והייתה מועמדת לפרס National Book Critics Circle.