cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
יהונתן אייבשיץ
החשד בשבתאות
אף השלטונות הנוצריים עורבו במחלוקת, כשהרב אייבשיץ הואשם בידי מתנגדיו היהודים בריגול נגד שוודיה וצרפת אשר שלטו במץ באהדה פוליטית לשלטונות האוסטרים, ובהתנגדותו לנצרות אף בתלמוד המצונזר ובסידור שניסה למכור.
בשנת ה'תקי"ב (1752) שנה לאחר הכרזתו של רבי יעקב עמדין על הקמיעות, הרב יחזקאל לנדא, מחבר הספר "נודע ביהודה", הצעיר ב-19 שנה מרבי יהונתן, הביע מצד אחד תמיכה ברב אייבשיץ והכרה בכשרותו ובגדולתו, אבל הציע עם זאת פשרה, שהיא לדבריו 'קשה כגידים לכל אחד מהצדדים': שקמיעותיו של הרב אייבשיץ ייאספו ויגנזו, והוא יקבל על עצמו שלא לכתוב עוד קמיעות לעולם. בפשרה זו בקש הרב לנדא למנוע הכרזת חרם על הרב אייבשיץ, שביקשו להטיל חכמי הקלויז בברודי. הרב עמדין לא קיבל את הפשרה, והחל לתקוף את הרב לנדא על כך שאף הוא שבתאי. בסופו של דבר, אכן הוכרז החרם בברודי, בחודש אלול ה'תקי"ב. בערוב ימיו, משניסה לשוב לעיר הולדתו פראג, תחת שלטון מריה תרזה והממלכה האוסטרית, פנה לשגרירות דנמרק. הרב לנדא שלח מכתב בו הגדיר את הרב אייבשיץ כשבתאי, ובכך מנע ממנו את המעבר.
בסוף ימיו, רבי יהונתן האשים את החולקים עליו (ובראשם העסקן יהודה פרגר) בשבירת מטה לחמו, ובמות אשתו מצער.
בנו הצעיר של הרב, בנימין וולף אייבשיץ, היה נביא שבתאי חשוב ופעל בטרנסילבניה. גם הבן הבכור, מרדכי, נחשד בשבתאות על ידי ראש קהל פרשבורג והושלך לכלא בעוון זה ב-1761. יונה עתר לקיסרית מריה תרזה עבור אחיו והלה שוחרר בהתערבותה.
לאחר מותו, קהילות אה"ו מסרו את הבחירה ברב המחליף, בידי תומכיו של רבי יעקב עמדין, על מנת שלא להסתכסך עמו. במסגרת זו, דחה את מועמדותו של רבי יחזקאל לנדא, שבעבר קרא להתפשרות עם הרב אייבשיץ, ושל רבי יוסף שטיינהארט, שתמך ברב אייבשיץ.
מלומדי חכמת ישראל וחוקרי תנועת ההשכלה שעסקו במלחמה בקבלה ובזוהר, טענו שאכן היה שבתאי.
העמדות לגביו כיום
ההיסטוריוגרפיה האורתדוקסית כיום רואה את החשד שהוטל בו כחשד שווא. הרב אייבשיץ עצמו השתתף בחרם על השבתאים ואף כתב ספר הגנה מפני האשמתו בשבתאות, "לוחות עדות". לטענת גרשום שלום, בספר זה עצמו יש רמיזות שבתאיות. מאידך טוען הרב ראובן מרגליות, כי מסקנותיו של שלום נובעות בין היתר, מחוסר בקיאות מספקת בספרות הקבלית. לדוגמה: הפניה ל"מאמר ראשי תנינים" בכתבי הרב אייבשיץ, בקטע שתוכנו דחיית השבתאות, מהווה לדברי שלום רמז דק כי למעשה הוא דווקא תומך בשבתאות, שכן קיים ספר בשם זה מאת נתן העזתי. אולם - טוען הרב מרגליות - שלום לא ידע שמדובר באחד ממאמרי הזוהר בשם זה, המתקשר לנושא עליו דן הרב אייבשיץ. לגבי שלום, משה אריה פרלמוטר בספרו "חקירות חדשות על יסוד כתב היד של ס' ואבוא היום אל העין" טוען שלשלום הייתה מגמה להציג את הרב אייבשיץ, ראשוני החסידות ורבנים נוספים אף מתלמידי הגר"א כשבתאים, כחלק מתפישתו את השבתאות עצמה כגישה יהודית לגיטימית - במופרד מהתנהגות הפורשים והקיצונים המשיחיים (דוגמת הפרנקיסטים).
הגאון מווילנה שנתבקש להתערב בפולמוס בעודו צעיר, שלח לרבי יהונתן אייבשיץ דברי ברכה, וזכה על כך לביקורת חריפה מרבי יעקב עמדין. מאוחר יותר, כשמעמדו של הגאון מווילנה עלה ושמו התפרסם, טען רבי יעקב עמדין בספרו שמכתבו של הגאון מווילנא מזויף. הגאון מווילנה מעולם לא ענה על שני פרסומים אלו, למרות מסירת דרישת שלום בעת קשרי נישואים עם קרובי הרב עמדין. התקפותיו שלוחות הרסן של הרב עמדין נגד הגאון מווילנה, נגד הנודע ביהודה שהציע פשרה, וכנגד עוד רבנים רבים שלא נחשדו בשבתאות, מהוים בעיני החוקרים האורתודוקסים ראיה לכך שהמדובר בהאשמות שווא. גם עצם הצעת הפשרה של הנודע ביהודה, ומכתבו החיובי של הגאון מווילנה, ואי פרסום הכחשה למכתב הרב אייבשיץ, חיזקו את דעתם זו.
הרב ראובן מרגליות טען עוד, שסיבת מלחמתו של רבי יעקב עמדין ברבי יהונתן אייבשיץ, הייתה התנגדותו החריפה כרב צעיר להיתרו של החכם צבי (אביו של רבי יעקב עמדין) שהיה אז רב מבוגר בעניין תרנגולת שנמצאה לאחר שחיטתה ללא לב. מחלוקת זאת גרמה להתפטרותו של החכם צבי מרבנותו בקהילות אה"ו, וגרמו לו מחלה קשה. התנגדות זאת לדעת הרב מרגליות עוררה את השנאה בלב רבי יעקב עמדין לרבי יהונתן אייבשיץ והיא שגררה את התנגדותו החריפה לו שנים לאחר מכן.
לאחרונה נתגלו רישומים של בקשת מעבר של הרב אייבשיץ לפראג דרך שגרירות דנמרק, והוראה על כך שהדבר נמנע בעקבות בקשתו של הרב לנדא בנימוק שהוא משתייך לשבתאות; מה שמעמיד בשאלה את עמדתו האמיתית של הרב לנדא לגבי הרב אייבשיץ (אמנם, הרב מרגליות טוען שמכתב זה מזויף). כמו כן נתגלה נוסח ארוך של חרם, שזקן הרבנים באותה תקופה הרב יעקב יהושע פלק (ה'פני יהושע') הוציא נגד הרב אייבשיץ. במכתב זה הרב פלק מתאר את המסכת הארוכה של ההתכתבות עם הרב אייבשיץ ואת התחמקותו ממענה. לאור מכתב החרם, מתבהרת התנהגותם של הרב פלק והרבנים שעמו, שלא הצטרפו לרב עמדין מחד, אך נאבקו ברב אייבשיץ מאידך.
קיימת מסורת בשם החתם סופר המתארת את חזרתו בתשובה של וולף אייבשיץ בנו של רבי יהונתן, בסוף ימיו, בעקבות חלום בו אביו נגלה אליו. יש חוקרים הקושרים מסורת זו עם עמדתו של הגאון מווילנה ואולי אף של רבי יעקב עמדין עצמו, לגבי סוגיות קבליות שבהם מעורבים דעות הנוהים אחרי שבתי צבי, ואשר מקורן קדום לשבתי צבי, ובראשם סוגיית כתיבת האות צדי בי' הפוכה על פי כתב האר"י. עמדה זו יכולה להסביר את הימנעותו של הגאון מהתערבות במחלוקת על הרב אייבשיץ, ואת המסורות על כשרות ספריו. יחס זה, של אהדה לחלק מהרעיונות השבתאיים, אך תוך דחיית שבתי צבי עצמו, יכולה להסביר את התנהגותו של רבי יהונתן אייבשיץ עצמו, בהשקעת מפעל חיים של החמרה ודקדוק במצוות, הנוגדות לכאורה את השבתאות. וכפי שתמה החוקר ד"ר משה אריה פרלמוטר בספרו: לא נפתרה הבעיה הפסיכולוגית - איך שבתאי באמונתו עוסק כל ימיו בהלכה ובהרבצתה? איך אדם המאמין באמונה אנטינומיסטית ברורה וקיצונית ומפיץ אותה ברבים, עסקו הוא בהלכה דווקא?
מחשובי הלוחמים בעד רבי יהונתן, היה הרב אלעזר פלקלס, תלמידו המובהק של הרב לנדא, שכתב: הנה עדות זו עדות שקר, והוציא לעז על גדול עולם נוחו עדן... וחשד אותם בדבר אשר לא היה ולא נברא אלא למשל ולשנינה. ולא היה בהם שום שמץ מינות מהכלב שבתי צבי שבור ומהכלבים אשר סבבוהו... ומרוב שנאה וקנאה... דיבר דברים במילים אלו, שרצה למאחז פני כיסא תחת אביו הגאון זצ"ל, ולא עלתה בידו, כי קיימו וקבלו היהודים את גאון עולם.
בדיקות קופסה שחורה
בדיקות קופסה שחורה (באנגלית Blackbox testing) על פי ארגון ה-ISTQB הן "בדיקות פונקציונליות או לא פונקציונליות המתבצעות ללא התייחסות למבנה הפנימי של הרכיב או המערכת". זוהי שיטה להגדרת בדיקות ולא שלב במעגל החיים של המוצר. לפיכך ניתן לבצע בדיקות קופסה שחורה בכל אחת מהרמות של בדיקות התוכנה: בדיקות יחידה, בדיקות אינטגרציה, בדיקות מערכת ובדיקות קבלה.
בבדיקות קופסה שחורה מתייחסים אך ורק לקלט ולפלט של המערכת; הבדיקה עוברת אם הפלט שהתקבל מהרכיב הנבדק (או הפעולה שביצע הרכיב) זהה לפלט שאמור להתקבל על פי הדרישות מרכיב תקין, כלומר: אם המערכת אכן עושה מה שהיא מתוכננת לעשות. בבדיקות קופסה שחורה יש חשיבות אך ורק למה, ולא לאיך: חשובה רק התוצאה, ולא הדרך שבה המערכת הגיעה אליה.
המשלימות לבדיקות קופסה שחורה הן בדיקות קופסה לבנה, שהן אוסף של שיטות לבדיקת המבנה הפנימי של המערכת וצורת הטיפול שלה בקלטים שונים.
טכניקות הבדיקה
קיימים מספר טכניקות לבדיקות קופסה שחורה הטכניקות הראשיות הם:
סמל מונטנה
חותמה הגדול של מדינת מונטנה או הסמל הגדול של מדינת מונטנה אומץ ב-1865, כשמונטנה הייתה שטח טריטוריאלי בארצות הברית. כשהפכה למדינה ב-1889, הוחלט להשתמש באותו החותם. ב-1891, הוצע לשנות את הסמל לסמל חדש לגמרי. לא עברה אפילו הצעה אחת. בטבעת החיצונית של הסמל מונצחת הכתובת:"The Great Seal of the State of Montana" (בעברית: "חותמה הגדול של מונטנה"). בתוך הטבעת נוף הררי, יערות והמפלים הגדולים. כלי חפירה מצוירים מקדימה, המייצגים את תעשיית המדינה. למטה סרט ובו מוטו המדינה: "Oro Y Plata" (באנגלית:"Gold and Silver" בעברית:"זהב וכסף).
מינשוזן
מינשוזן (בצרפתית: Munchhausen; ההגייה: [mynʃo'zœn]) הוא כפר במחוז בא-רן בחבל אלזס הצרפתי הנמצא על נהר הריין בגבול הצרפתי-גרמני. הכפר הוא כפר דייגים ולכן במגן העיר מופיע גם דג.
גאוגרפיה
מינשוזן נמצא בצפון מישור אלזס בשטח מיוער המהווה את הצד הצפון מזרחי של יער אגנו. הוא ממוקם במפגש הנהרות סואר וריין כאשר הריין הוא הגבול המזרחי של הכפר והסואר הוא הגבול הדרומי של הכפר. מצפון נמצאת העיר לותרבור (Lauterbourg). הכפר מחולק לשני חלקים הכפר הגבוה (haut-village) שמרוחק מעט מהריין ונמצא כ-15 מטר גבוה יותר מהחלק התחתון של העיר, והכפר הנמוך (bas-village) שנמצא בקרבת הריין ומוגן מפני שיטפונות והצפות על ידי סוללה.
מקור השם
ככל הנראה שם הכפר מגיע מגרמנית שבה der Münch משמעותו נזיר ו-das Haus משמעותו בית. והסיומת -en היא צורת רבים. לכן משמעות שם העיר היא בתי הנזירים.
צופית (סוג)
צוּפִית (שם מדעי: Cinnyris) הוא סוג של ציפורים קטנות ממשפחת הצופיתיים. לעיתים משייכים חלק מהמינים הללו לסוג Nectarinia.
הצופיות הן ציפורים קטנות החיות באזורים הטרופיים של אפריקה, הודו ודרום-מזרח אסיה ביערות גשם או בסוואנות לחות. המין צופית בוהקת מצוי בישראל.
הצופיות ניזונות מצוף פרחים ומגוונות בחרקים ועכבישים. הן בעלות מקור קטן ומכופף המותאם לפרחים עמוקים. הן טריטוריאליות ותוקפות כל מסיג גבול המתקרב לפרח שלהן. זכרי הצופיות בולטים בססגוניותם ובגווניהם הבוהקים כמו כחול, ירוק, אדום וסגול. הנקבות, לעומתם, מתאפיינות בגוונים שקטים - אפור, חום בהיר, ירוק-זית - ומוסוות היטב בצמחייה.
קלייר ויינסטין
קלייר ויינסטין (באנגלית: Claire Weinstein; נולדה ב-1 במרץ 2007) היא שחיינית יהודייה-אמריקאית, אלופת העולם (בודפשט 2022) במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ואלופת ארצות הברית (2023) במשחה ל-200 מטר חופשי.
ביוגרפיה
ויינסטיין נולדה וגדלה בוייט פליינס, ניו יורק בתם של דיאן ורודני בת למשפחה יהודית-רפורמית. חגגה בת מצווה בבית כנסת רפורמי שבעיר הולדתה. לה אח בכור, מייקל, ושלוש אחיות צעירות, מרי, סופי ואמה. מספטמבר 2021 היא מתאמנת בקבוצת סנדפייפרס בלאס וגאס, נבדה בהדרכתו של רון אייקן, לצדם של אלופים אולימפיים, קודי מילר, בואי בקר, קייטי גריימס, אריקה סאליבן ובלה סימס.
2021
בגיל 13 וחצי קבעה את הקריטריון למבחנים האמריקאים לאולימפיאדת טוקיו והייתה לצעירת המשתתפות. במבחנים עצמם שנערכו באומהה, נברסקה ביוני אותה שנה היא סיימה במקום 20 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:14.67 דקות, במקום 28 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.08 דקות ובמקום 34 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:51.63 דקות. מספר שבועות לאחר מכן, היא קבעה במשחה ל-200 מטר חופשי שיא ארצות הברית לגילאי 13 של 1:58.95 דקות, שיפור של 42 מאיות השנייה לשיא הוותיק בן 44 השנים של סינתיה וודהד.
2022
בתחרות שנערכה בינואר 2022 היא השוותה את השיא הוותיק בן ה-44 שנים של סינתיה וודהד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.53 דקות.
במבחנים האמריקאים לאליפות העולם שנערכו בגרינסבורו, קרוליינה הצפונית באפריל היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.08 דקות, אחרי קייטי לדקי (1:55.15 דקות) ולפני ליה סמית' (1:57.44 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:22.78 דקות, במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:29.34 דקות ובמקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.39 דקות.
אלופת עולם
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ביחד עם ליה סמית', קייטי לדקי ובלה סימס בשיא אליפות חדש של 7:41.45 דקות, לפני אוסטרליה (7:43.86 דקות) וקנדה (7:44.76 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה שיא אישי חדש של 1:56.71 דקות. יום לפני כן, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:56.94 דקות, 7 מאיות השנייה איטי מעלייה למשחה הגמר.
מר איברהים
מר איברהים (בצרפתית: Monsieur Ibrahim) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 2003, בבימויו של פרנסואה דופירון, עם עומר שריף ופייר בולאנז'ה בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן והמחזה "מר איברהים ופרחי הקוראן" ("Monsieur Ibrahim et les fleurs du Coran") של אריק-עמנואל שמיט (2001).
עלילת הסרט מתרחשת ברובע מעורב בפריז של שנות ה-60, עם זונות רחוב רבות ובו גרים יהודים, נוצרים ומוסלמים ובו מתפתחת ידידות אמיצה בן נער יהודי יתום, לבעל מכולת מוסלמי מבוגר.
עומר שריף זכה בפרס סזאר לשחקן הטוב ביותר ולפרס אהדת הקהל בפסטיבל הסרטים של ונציה.
פייר בולאנז'ה זכה בפרס silver hugo לשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בשיקגו.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר.
תקציר העלילה
משה/מואיז המכונה "מומו" (פייר בולאנז'ה) הוא נער יהודי בן 16 הגר עם אביו ברובע בפריז בו גרים יהודים, מוסלמים ונוצרים. אמו עזבה אותם כשהיה תינוק ואביו נמצא בדיכאון. מומו מנהל למעשה את משק הבית. הוא קונה את המצרכים במכולת של מר איברהים ולפעמים גם לוקח דברים ללא רשות. איברהים מבחין בזה אך לא מגיב כי לדבריו עדיף שיגנוב אצלו ולא במקומות אחרים שם ימצא עצמו בכלא כמו נערים אחרים מהשכונה.
איברהם הוא אלמן טורקי מוסלמי סופי והוא מחבב את מומו כבנו. בגיל 16 מומו שובר את קופסת החיסכון שלו ובכסף הוא מקבל חינוך מיני ראשון אצל הזונות ברחוב.
לרחוב ההומה מגיע צוות הסרטה עם כוכבת (איזבל אג'אני) וכולם מסתכלים עליה בהערצה ואיברהים נותן לה בקבוק מים חינם.
מומו מחזר אחרי הנערה היהודיה מרים ויחסיהם יודעים עליות ומורדות.
אביו של מומו מפוטר ועוזב את הבית; שוטר מודיע למומו כי אביו התאבד בהשליכו את עצמו לפני רכבת. אמו של מומו מגיעה לחפש אחריו אך מומו אומר לה שמומו אינו גר שם וכי שמו מוחמד.
איברהים מאמץ באופן רשמי את מומו. הוא קונה רכב מהודר (סימקה ארונד ספורט), לומד נהיגה בעזרתו של מומו ומחליט לנסוע איתו לכפר הולדתו בטורקיה. הם מבקרים במסגד סופי וחוזים בריקוד המעגלי של המאמינים.
בדרך לכפר קורית תאונה, הרכב מתהפך ואיברהים נפצע קשה ומת כשמומו לידו. הוא מוריש למומו את כל רכושו.
בסוף רואים את מומו המבוגר יושב במכולת ומבחין בילד גונב אך לא מעיר לו..
שתאי
שַׁתַּאי (שם מדעי: Quelea) הוא סוג של ציפור קטנה מתקהלת ממשפחת האורגיים. להקות של ציפורים אלה מכילות מיליארדי עופות נודדים.
עופות אלה חיים באפריקה שמדרום לסהרה ונודדים יחדיו בחיפושיהם אחר דגניים וחרקים קטנים. הם יכולים לכלות יחדיו מאות טונות של דגנים. הלהקות כה גדולות שהם יכולות להחשיך את השמיים והן מכונות לעיתים "ארבה מנוצה". להקות אלה גורמות לנזקים כבדים ליישובים באפריקה; התושבים יורים עליהם דינמיטים קטנים כדי להורגם.
ציפורים אלה מקננות יחדיו על ענפי העצים.
ערי המעבר, לוס אנג'לס
אזור ערי המעבר (באנגלית: Gateway Cities), המכונה גם מחוז דרום מזרח לוס אנג'לס (באנגלית: Southeast Los Angeles County), הוא אזור עירוני גדול בדרום מזרח מחוז לוס אנג'לס,, המשתרע בין העיר לוס אנג'לס, מחוז אורנג' והאוקיינוס השקט. מקבץ הערים זכה לכינוי "ערי המעבר" משום שהערים הללו משמשות כנקודת מעבר בין אזור לוס אנג'לס ואזור מחוז אורנג'. נכון ל-2021 המחוז כולל כ-2 מיליון תושבים. המחוז כולל כולל כמה מהאזורים העירוניים בעלי צפיפות האוכלוסייה הגבוהה ביותר בארצות הברית. בדומה לאזורים אחרים בלוס אנג'לס, גם הדמוגרפיה של אזור ערי המערב מאופיינת באוכלוסייה בעלת מגוון אתני רב יחסית.
העיר הגדולה ביותר באזור זה היא לונג ביץ' עם 461,522 תושבים (לפי 2006) ואחריה נמצאת העיר לייקווד עם 79,345 תושבים (לפי 2006). האזור כולל בתוכו גם כמה ערים מאזורים אחרים בלוס אנג'לס כגון סאות' ביי ואיסט לוס אנג'לס.
בדומה לאזור סאות' סנטרל גם בערי המעבר ישנה רמת פשיעה גבוהה, ואפילו גבוהה יותר והאזור מוצף בכנופיות רחוב בייחוד בעיר קומפטון.
החממה
הסדרה מתארת את עלילותיהם של בני נוער הלומדים בבית הספר למנהיגים "החממה", בית הספר (הפנימייה) ממוקם על שפת הכנרת. הסדרה שודרה בשנים 2012-2016 בערוץ ניקלודיאון למנויי Yes ונמשכה שלוש עונות (175 פרקים). בינואר 2014 עלתה הסדרה לשידור בערוץ ניקלודיאון בבריטניה, בדיבוב לשפות שונות. ב-28 בינואר 2016 הודיעה הפקת הסדרה על מכירת הזכויות לנטפליקס, ובגרסתה האמריקאית היא נקראת "אקדמיית החממה" (Greenhouse Academy).
בעקבות הסדרה יצאו שלושה ספרים: "החממה - בעקבות גן העדן האבוד", "החממה - הרפתקה במאיץ" ו"החממה - מלכודת בלב ים" שנכתבו על ידי דניאלה זליגובסקי וגיורא חמיצר. הסדרה זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריית "סדרת הילדים והנוער הטובה ביותר" בשנים 2013–2015, וזכתה להצלחה רבה בקרב הנוער בישראל. ב-1 ביולי 2015 הודיע יוצר הסדרה גיורא חמיצר כי הסדרה תסתיים לאחר חלקה השני של העונה השלישית, ובכך הסדרה הגיעה לסיומה ב-28 בפברואר 2016, לאחר 171 פרקים. הסיבה לסיום הסדרה לטענת חמיצר היא לסיים בשיא. בין העונות רצה חמיצר ליצור נשיקה גאה בסדרה, אך כאשר פנה לשיר מורנו (סופי) שתעשה זאת - הסבירה לו מורנו כי דבר זה עלול לבלבל את הצופים, גיורא הסכים עימה ורעיון זה בוטל.
ב-8 במרץ 2017 עלה ספיישל איחוד מיוחד לרגל 5 שנים לסדרה המצליחה ושנה לסיום. ב-22 במרץ 2020 עלה הפרק הראשון של "החממה נגד הקורונה", ספר שכתב חמיצר בהשראת הסדרה. בכל פרק מקריא שחקן אחר בסדרה את הטקסט.
העונה הראשונה
פרקים 1–50 (50 פרקים)
אל בית הספר למנהיגים - "החממה", בניהולו של לוּאִיס קליין ובנו רובי קליין, מצטרפים האחים אלפי ואלה-לי רשף, כאשר אלפי היה זה שתכנן להצטרף לבית הספר ואלה-לי התנהגה בזלזול ואנטגוניזם כלפי המקום, אך אלה-לי רצתה להגן על אחיה הקטן אז הצטרפה בסוף לחממה מיד אחריו. אלפי ואלה לי הם ילדיה של גורי ונעמי רשף; האסטרונאוטית הישראלית הראשונה, שנהרגה בתאונת חלל. בחממה ישנם שני מועדונים; העורבים והנשרים. מועדון העורבים מתעסק בלימודים, בהשכלה ובמוזיקה. הנשרים מתעסקים בספורט כאשר מרכז העניין הוא נבחרת הכדורסל בה הבנים משחקים כדורסל והבנות מעודדות. בהמשך העונה מתגלה שמאחורי החזות הפסטורלית והנעימה של בית-הספר, מסתתרת מזימה נוראית מתחת לפני השטח של המקום, ששני האחראים לה הם ג׳ודי גורן, אמו של דניאל, וזאב נאמן כאשר הם עובדים למען אדם מסתורי ולא ידוע הנקרא "הלקוח". בית העורבים ובית הנשרים מרגישים שבמקום מתרחשים דברים מוזרים ומחליטים לחקור זאת בשיתוף פעולה למרות המתח בין הבתים האויבים. יחד, תוך הקמת חבורת "גלאפגוס" ורקימת קשר מיוחד בין הבתים; הם הצליחו לסכל את מזימתם של זאב וג'ודי ובמקביל חוו משברים אישיים. בסוף העונה מתגלה כי נעמי רשף חיה, וכי מי שניסו להפטר ממנה היו ג׳ודי וזאב, הם עשו זאת בכדי שיוכלו לקבל שליטה על המגנטיט שבשבילו נעמי טסה לחלל; אחרי מחקר של שנים שבו נעמי גילתה שהמגנטיט שנמצא על הירח יכול לעצור רעידות אדמה ולהציל מיליוני אנשים. וכמו שהחומר יכול לעצור רעידות אדמה- הוא יכול גם ליצור אותן. מתגלה שבכל הזמן הזה המזימה שלהם הייתה לייצר רעידת אדמה למען הלקוח, ושמי שהציל את נעמי היה מרכוס שעבד עם זאב וג'ודי והיה שותף למזימות שלהם כדי להציל את נעמי, ובסוף הקריב את עצמו והתאבד כדי שזאב וג'ודי יכשלו במזימתם. לאחר שמרכוס מת זאב וג׳ודי מאיימים על נעמי בחייה של אלה-לי בכך שתעזור להם. בסוף העונה זאב מבין שהתכנית שלו נכשלה ומשתמש בנשק היחיד שנשאר לו. הוא נכנס לחממה בעזרת פצצה קטלנית שיצרו בעזרת המגנטיט בעודו מאיים על חייהם של נעמי, אלה-לי ואלפי רשף. לאחר מאבק הוא מפעיל את הפצצה ובורח מן המקום בעזרת שותפה אחרת שלו, ניקול. דניאל ויפתח מצליחים להשמיד את הפצצה במיכל במערה שבו נעמי הייתה בתרדמת, אותו מיכל שבו ניצלה נעמי מפיצוץ המעבורת. בסוף העונה ניקול, משלימה את הוראות המפעיל שלה- הלקוח; והורגת את זאב. משפחת רשף חוזרת הביתה לאחר כל מה שקרה, והעונה מסתיימת באלה-לי שמחכה למישהו, כשלא יודעים במי מדובר.
העונה השנייה
פרקים 51–100 (50 פרקים)
לאחר שסיכלו את מזימתם של זאב וג'ודי, תלמידי "החממה" חזרו לשגרה. ספי שחל מונה לראש הממשלה במקומו של מורדי. ספי, שסולק מ"החממה" בילדותו, מנסה להדיח את לואיס מניהול בית-הספר, לבסוף בעקבות חקירה משטרתית ספי מצליח להעיף את לואיס בעקבות אתגר שבו נפצעו כמה תלמידים, ביניהם סופי שהודתה בחקירה נגד לואיס, ובמקומו מתמנה נעמי רשף שעברה לגור בביתו של לואיס. בנוסף, הלקוח המסתורי מפוצץ לאורנה את הרכב כדי ליצור פעולת הסחה בזמן שהאנשים שלו מחליפים את המגנטיט. כאשר אורנה הייתה בבית החולים, היא הופנטה על ידי הלקוח. באותו זמן אלה-לי שומעת צפצופים שבאים מהחדר של רובי, והיא נזכרת שהיא שמעה את אותו הצפצוף במערה ורצתה לחזור לשם. היא ידעה שטביעות האצבע של ג'ודי יכולות לפתוח את המערה, היא גם ידעה שבלוקר של יפתח יש את טביעות האצבע ולקחה אותם משם בלי שישימו לב. יפתח רואה שהטביעות אצבע לא בלוקר שלו ומבין שאלה לי לקחה אותם וכך הם שיתפו פעולה. נטלי (הבת של לואיס) עוזרת להם וכך גם דניאל. הם מצאו חדר סודי בחדר של רובי שהחדר הוא גם חדר בקרה שפותח את המערה. הם תכננו שדניאל ויפתח יכנסו למערה בזמן שנטלי ואלה- לי יפתחו אותה דרך החדר בקרה. בעקבות התפתחויות לא צפויות אלה - לי נכנסה עם יפתח במקום דניאל. "הלקוח" מתכנן מזימה חדשה הקשורה למגנטיט - להפיץ וירוס (שנוצר בעת חימום המגנטיט שאיתו ניסו זאב וג'ודי ליצור רעידת אדמה בעונה הראשונה). מה שאלה לי ויפתח לא יודעים זה שהמגנטיט נמצאת בתוך המערה וכך יצא ששניהם משותקים בגלל הווירוס. במקביל- בכנס שלום שבו נמצאים כל מנהיגי העולם וכתוצאה מכך - להרוויח הון רב. תלמידי "החממה" חשו בדבר וניסו לסכל את מזימתו החדשה של "הלקוח". במקביל לסיכול המזימה, תלמידי "החממה" חוו משברים חדשים ואהבות חדשות שהשפיעו עליהם גם בתקופה זו. בסוף העונה הצליחו להכשיל את מזימתו של הלקוח, שמתגלה כפיצול אישיות של רובי ובורח למקום לא נודע, והחיים ב"חממה" שבים לשגרה.
העונה השלישית
'''פרקים 101 – 175. 75 פרקים (הפרק האחרון הוא 5 פרקים שחוברו ביחד); מחולקת לשני חלקים'''
העונה השלישית נפתחת בגילוי של פצצה חדשה ששמה "איקארוס" עליה שומר המדען שיצר אותה, דוקטור ראלף אייזנברג. עלילת החלק הראשון של העונה סובבת סביב היחסים בין ישראל לנוביה, מדינת ערב במלכותה של באסם אל-שריף, שנרצח על ידי אחיו, ראפיק. לאחר מכן רפיק הופך את נוביה לדיקטטורה ומאיים להפעיל את פצצת האיקארוס שקיבל מאייזנברג, בשטח ישראל. בסוף חלק זה של העונה, אלה-לי, דניאל, אביו האבוד נפתלי ועומאר אל-שריף, פורצים לארמון נוביה עם תומכיו של עומאר, מנצחים את ראפיק ועומאר מוכתר למלך במקומו. מתגלה שאייזנברג מופעל על ידי רובי, וכי ישנן עוד 40 פצצות איקארוס. באותו זמן, נחשף קיומו של פרויקט סוכנות החלל, אליו יפתח מתקבל, אך עוזב במהלך העונה מכיוון שנפרד מאלה-לי ואלה-לי נשארה בפרויקט.
בחצי השני של העונה השלישית, אייזנברג מורעל ו-16 פצצות האיקארוס הסודיות נגנבות. נראה כי רובי אחראי לכל זה, אך המפעיל של אייזנברג מתגלה כזאב, שניצל ממוות בסוף העונה הראשונה ולקח את זהותו של רובי. במהלך העונה, זאב מטמין פצצת איקארוס במטוס בו טסים ספי שחל ועומאר אל-שריף כדי לחולל מלחמת עולם שלישית, אך נכשל. זאב נעצר, אך השתחרר וטס לשווייץ בתמורה לכל פצצות האיקארוס שגנב. בהמשך, מתברר כי זאב נסע לשווייץ בשביל לעבור ניתוח פלסטי שיגרום לו להיראות כמו ספי (ראש הממשלה), חזר לארץ, התחלף איתו וכלא אותו במרתף. זאב, המחופש לספי, מחליט כי אלה-לי צריכה לעלות על מעבורת "נעמי רשף" אף על פי שפרשה מפרויקט סוכנות החלל, ולנאום נאום היסטורי, אך מזימתו היא לפוצץ את המעבורת בשמיים באמצעות פצצות איקארוס כדי להאשים את עומאר ולייצר סכסוך בין ישראל לנוביה. לבסוף, חבורת "גלאפגוס" עולים על מזימה זו ועושים הכל כדי לבטל אותה. ספי משתחרר, וזאב נהרג על ידי דניאל. אלה-לי עולה על המעבורת כדי לשגר אותה כדי שפצצות האיקארוס שבה לא יפוצצו את כל האזור ומצליחה להינצל בכך שהיא יוצאת מהמעבורת שנייה לפני שהיא טסה. בסצנת הסיום, מועדון העורבים והנשרים מגיעים לטקס הסיום, ומסיימים את השנה האחרונה שלהם בחממה.
ערי המעבר, לוס אנג'לס
ערי המחוז
שמות ערי המחוז לפי סדר אלפביתי:
החממה
המופע הראשון
המופע הראשון עלה ב-7 באפריל 2014 בהיכל נוקיה במהלך חופשת הפסח.
המופע הוצג בהשתתפות רוב השחקנים הראשיים בסדרה: גאיה שליטא-כץ, לי בירן, דר זוזובסקי, דניאל ליטמן, ג'וי ריגר, שיר מורנו, תמיר גינזבורג וסמדר חייט.
המופע כלל עיבודים חדשים לשירים מהסדרה, במהלכו הוצגו קטעים מהסדרה, קליפים וסיפורים של הדמויות ובסוף המופע הוקרן הפרק האחרון של העונה השנייה.
המופע השני
המופע השני עלה ב-24 ביולי 2014 בהיכל התרבות בפתח תקווה במהלך החופש הגדול ובמהלך מבצע צוק איתן.
במופע השתתפו רוב השחקנים הראשיים בסדרה: גאיה שליטא-כץ, לי בירן, דר זוזובסקי, דניאל ליטמן, שיר מורנו ותמיר גינזבורג.
המופע השלישי
בעקבות ההחלטה לסיום הסדרה, עלה מופע פרידה מהסדרה בכיכובם של גאיה שליטא כץ, שיר מורנו, דניאל ליטמן ותמיר גינזבורג.
המופע, שנקרא "החממה על הבמה" התקיים בחמישה היכלי תרבות, לעומת המופעים הקודמים, שהתקיימו במקום אחד בלבד.
החממה נגד הקורונה
במהלך הסגר שהיה במדינת ישראל בשיאה של מגפת הקורונה בישראל החליט יוצר החממה גיורא חמיצר ליצור תסריט לעונה רביעית, שבמהלכה גיבורי החממה נמצאים 4 שנים לאחר מאורעות העונה השלישית, ומולם נמצא אויב חדש. בכל פרק שחקן אחר מהסדרה הקריא את התסריט שנכתב על ידי גיורא כמה ימים בודדים לפני כן. תסריט הפרקים פורסם בעיתון "הארץ" והם זמינים ביוטיוב.
ג'ון קי-יונג
ג'ון קי-יונג (בקוריאנית: 전기영; באנגלית: Jeon Ki-young; נולד ב-11 ביולי 1973) הוא ג'ודוקא עבר דרום קוריאני אשר התחרה במשקל בינוני כבד (עד 78 ק"ג, עד 86 ק"ג).
ג'ון זכה בשלוש אליפויות עולם רצופות (1993, 1995 ו-1997) ומחזיק במדליית זהב ומדליית ארד מאליפות אסיה.
רגע השיא בקריירה של ג'ון הגיע באולימפיאדת אטלנטה 1996, אז זכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 86 ק"ג. בגמר הוא ניצח באיפון את ארמן בגדאסרוב האוזבקי. בדרכו לגמר ג'ון ניצח כל קרב באיפון מלבד הקרב הראשון מול מארק הויזינחה ההולנדי שלאחר פרישתו של ג'ון שלט בקטגוריית משקל זו.
בשנת 1999, כאשר היה בן 25, פרש ג'ון מג'ודו בגיל יחסית צעיר בעקבות פציעות בברך והיעדרות מוטיבציה עקב חוסר התחרות. הוא פרש בעודו בלתי מנוצח באליפויות העולם ובמשחקים האולימפיים.
בשנת 2003, תחרות ה-MMA, 'Pride Fighting Championships', ניסתה להחתים את ג'ון לקרב מול הידהיקו יושידה תחת חוקי MMA (מאחר שג'ון מעולם לא הפסיד ליושידה בקרבות ג'ודו), אך ג'ון סירב להצעה.
קרפטוורק
קרפטוורק (Kraftwerk, תחנת כוח בגרמנית) הוא הרכב מוזיקלי מגרמניה שתרם משמעותית להתפתחות המוזיקה האלקטרונית. הטכניקות שקרפטוורק הציגו, והציוד הלא שגרתי באותה העת, הניחו את הבסיס למוזיקה אלקטרונית פופולרית של שנות ה-80 וה-90.
ההרכב קרפטוורק נוסד ב-1970 על ידי פלוריאן שניידר-אסלבן (חליל) וראלף היטר (מקלדת אלקטרונית). השניים הכירו כתלמידים בקונסרבטוריון דיסלדורף בשנות ה-60 המאוחרות והתנסו בסצנת הרוק המתקדם הגרמנית, "קראוטרוק". הצמד החל בהקמת הסטודיו שלו במשרד בדיסלדורף. הסטודיו נקרא "קלינג קלאנג", על שם אחת מיצירותיהם.
להיטם הגדול ביותר, "The Model", כבש את פסגת המצעד הבריטי בפברואר 1982.
טלפון חכם מתקפל
טלפון חכם מתקפל (מוכר גם כטלפון מתקפל) הוא סוג של טלפון חכם המאפשר למשתמש בו לקבל מסך גדול יחסית, אשר דומה בגודלו למסך של פאבלט, בעת הצורך על ידי פתיחת המכשיר, תוך שמירה על פונקציונליות דומה לזו של טלפון חכם רגיל בעת שהוא במצב מקופל.
הטלפון החכם המתקפל הוא בפועל טלפון "flip phone" מודרני. גרסאות מסוימות של הקונספט עושות שימוש במספר לוחות מסך מגע על ציר, בעוד שעיצובים אחרים משתמשים במסך תצוגה גמיש.
הטלפונים החכמים המתקפלים הראשונים עם צגי OLED שהיו זמינים בשווקים החלו להימכר בנובמבר 2018.
Don't Give Up on Me
Don't Give Up on Me הוא סינגל של הזמר-יוצר האמריקאי, אנדי גרמר, שיצא, על ידי חברת התקליטים אס-קרוב רקורדס, ב-13 בפברואר 2019, כסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן הרביעי שלו, Naive. השיר נכתב על ידי אנדי גרמר, בראם אינסקור, ג'ייק טורי וסם פארר, והופק על ידי בראם אינסקור. גרסת רמיקס, בשיתוף פעולה עם התקליטן ההולנדי, R3hab, יצאה ב-12 באפריל 2019.
השיר הוא שיר הנושא של הסרט Five Feet Apart.
גזעי בר של צמחי תרבות
גזעי בר של צמחי תרבות או קרובי צמחי תרבות, הם כינוי של אבותיהם הקדמונים של גידולי תרבות (כמו חיטה, אורז, תירס ודומיהם) או מיני בר הקרובים אליהם גנטית. לאלו חשיבות עצומה כמקור להשבחה וטיפוח- בשיפור גידולים חקלאיים מוכרים ולקיום חקלאות בת-קיימא. בהתחשב בשינויים האקלימיים להם אנו עדים, וחוסר היציבות של בתי הגידול הנובעים מכך, לקרובי צמחי התרבות תיתכן חשיבות מכרעת בשימור מקורות המזון במילניום החדש.
ניקולאי ואווילוב, בוטנאי רוסי, היה מבין הראשונים שהבין את חשיבותם של מיני הבר קרובי גידולי התרבות בשיפור תכונות של גידולים חקלאיים. חומר גנטי של מיני בר שימש חקלאים במשך ההיסטוריה לשיפור איכות המזון ולהגדלת יבולים. כך, עד היום מגדלים חקלאים במקסיקו תירס בר בסמוך לשדות תירס תרבותי כדי ליצור מכלואים בעלי תכונות ייחודיות. גם בתוכניות השבחה בעלות אופי מדעי-מודרני יותר משמשים קרובי הבר לצורך השבחה של גידולים חשובים כמו אורז, עגבנייה וצמחי קטנית. מלבד צמחי מזון מוכרים אלו, צמחי בר קרובי צמחי תרבות יכולים לתרום לשיפור תכונות של צמחים בעלי תועלת, כמו אלה המשמשים לסיבים (כדוגמת כותנה), צמחי נוי, צמחי תבלין ורפואה, צמחי שמן ותעשייה, צמחי מרעה ועוד.
שימור מקורות הבר
אוכלוסיות טבעיות של מינים אלו נמצאות בסכנה מידית כתוצאה מהרס של בתי גידול במהלך עבודות פיתוח, בינוי ועיור. צמחים אלו מהווים חלק בלתי נפרד מבתי גידול טבעיים וחקלאיים, ומחובתנו לשמר את בתי הגידול גם על מנת לדאוג לשימור מקורות הבר לדורות הבאים, זאת בהנחה ששימור השונות הביולוגית חשוב לשיפור גידולים חקלאיים, להבטחת מקורות מזון, ולשמירה של סביבת חיים בריאה.
קחוון הנגב
קחוון הנגב (שם מדעי: Anthemis melampodina) הוא צמח חד שנתי ממשפחת המורכבים. גובהו מגיע ל-15–25 ס"מ והוא בעל קרקפת פרחים צהובה-לבנה: הפרחים הלשוניים הלבנים ערוכים בהיקף התפרחת, ואילו הפרחים הצינוריים הצהובים ערוכים במרכזה.
קחוון הנגב הוא מין הקחוון הנפוץ ביותר במדבר. גדל בעיקר באזור הנגב הצפוני וצפון מדבר יהודה. צמח זה דומה לקחוון מצוי וניתן למצוא את שניהם באותם אזורי גידול. לעומת הקחוון המצוי שגוון עליו ירוק חי, הגוון של קחוון הנגב ירוק מאפיר. לשניהם מצעית תפרחת קמורה, המתכדרת עוד יותר בזמן ההבשלה.
הקחוון גדל בנגב הצפוני בכל בתי הגידול - מדרונות סלעיים, צידי דרכים, אשפתות ומישורים. בנגב המרכזי ובערבה מצטמצמת תפוצתו לצידי דרך וערוצי נחלים.
תקופת פריחה של קחוון הנגב היא בחודשים מרץ-אפריל.
פליקס גרוסשארטנר
ביוגרפיה
גרוסשארטנר נולד ב-ולס.
CCC (2016–2017)
ב-2016, הפך גרוסשארטנר למקצוען עם הצטרפותו לקבוצת CCC שאז הייתה בדרג הפרו קונטיננטל. באותה עונה, הוא סיים רביעי בטור של קרואטיה. גרוסשארטנר היה חלק מסגל קבוצתו באליפות העולם לנגד השעון לקבוצות, וסיים איתה במקום ה-13.
ב-2017, סיים גרוסשארטנר בפעם השנייה ברציפות במקום הרביעי בטור של קרואטיה. באותה עונה קיבלה קבוצתו הזמנה לג'ירו ד'איטליה וגרוסשארטנר נכלל בסגל שלה, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 7 בקטע ה-17. ביולי, סיים שלישי בטור של אוסטריה.
בורה–הנסגרוהה (2018–2022)
גרוסשארטנר הצטרף לקבוצת בורה–הנסגרוהה ב-2018. הוא פתח את העונה בספרד, כשסיים עשירי בטרופאו סרה די טראמונטנה. לאחר מכן בפברואר, סיים תשיעי בוואלטה או אלגארבה ובמרץ סיים עשירי בפריז - ניס. גרוסשארטנר נבחר שוב לג'ירו ד'איטליה, והתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום 3 בקטע ה-20. באליפות אוסטריה, סיים שני במרוץ הכביש ושלישי בנגד השעון. באוקטובר, סיים שני ב, 9 שניות אחרי ג'אני מוסקון המנצח.
ב-2019, פתח את העונה בארגנטינה, כשסיים במקום החמישי בוואלטה אה סאן חואן. לאחר מכן סיים במקום ה-12 בפריז - ניס. באפריל, התחרה ב וניצח את הקטע החמישי במרוץ ותפס את ההובלה במרוץ, עליה שמר עד הסוף וניצח את המרוץ, מקדים את ולריו קונטי ב-19 שניות ואת מרהווי קודוס ב-25 שניות. גרוסשארטנר המשיך בכושר הטוב שלו, לאחר שבחודש מאי סיים רביעי בטור דה רומאנדי, 1:13 דקות מפרימוז' רוגליץ' המנצח. לאחר מכן סיים גרוסשארטנר שמיני ב. באוגוסט סיים רביעי בטור של צ'כיה ובאותו חודש גם נבחר לוואלטה אספנייה. התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 13 בקטע ה-20. באוקטובר, סיים חמישי בטור של גואנגשי.
ב-2020, סיים גרוסשארטנר במקום התשיעי בפריז - ניס. בהמשך העונה התחרה בוואלטה אה בורגוס וניצח את הקטע הראשון של המרוץ לאחר התקפה בקילומטר האחרון, אך איבד את ההובלה לרמקו אוונפול בקטע השלישי.
אוניברסיטת נגויה
אוניברסיטת נגויה (ביפנית: 名古屋大学) היא אוניברסיטה לאומית הממוקמת בעיר נגויה ביפן. זוהי האוניברסיטה האחרונה ביפן שנוסדה על ידי האימפריה היפנית והייתה אחת משבע האוניברסיטאות הקיסריות ביפן. האוניברסיטה חברה בהתאגדות אוניברסיטאות האוקיינוס השקט וחברה בRU11.
היסטוריה
בשנת 1931 הועבר הקולג' להנהלה ממשלתית ושינה את שמו לקולג' הרפואי של נגויה. בשנת 1939 הפך מוסד זה לאוניברסיטה. עלויות הקמתה של האוניברסיטה מומנו על ידי תרומות ממחוז אאיצ'י. בעת הקמתה היו באוניברסיטה שני בתי ספר, בית ספר לרפואה ובית ספר למדעים והנדסה. ארבע שנים לאחר מכן הוקם גם מכון לרפואה תעופתית. האוניברסיטה סבלה מנזקים משמעותיים במהלך מלחמת העולם השנייה עקב ההפצצות על העיר נגויה.
פקולטות ומחלקות
באוניברסיטה פועלות מספר בתי ספר שבהם מתקיימים לימודים לתואר ראשון וכן בתי ספר ללימודים מתקדמים. בין בתי הספר בהם נערכות תוכניות לתואר ראשון:
בתי הספר ללימודים מתקדמים באוניברסיטה כוללים:
מחקר
באוניברסיטת נגויה מתקיים מחקר במגוון תחומי ידע ופועלים בה מרכזים ומכוני מחקר. בין מכוני המחקר הפועלים באוניברסיטה נכללים מכון לחקר רפואה סביבתית, מרכז לחקר טכנולוגיות מידע, מרכז לחקר מדעי החומרים, מרכז לפסיכולוגיה קלינית התפתחותית ופסיכיאטריה, מרכז מחקר לניהול אסונות ומצבי חירום, מרכז לחקר המוח ומרכזים נוספים.
כמו כן, חוקרים מאוניברסיטת נגויה ערכו מחקר משותף עם חוקרים מאוניברסיטת אדינבורו בתחום החקלאות בהם חקרו כיצד חלוקת תאים משפיעה על כמויות יבול. זאת במסגרת פרויקט במימון ממשלת בריטניה למחקר משבר האקלים.
דירוג
בדירוג האתר Academic Ranking of World Universities הגיעה אוניברסיטת נגויה למקום השלישי מבין המוסדות האקדמיים ביפן לשנת 2019. בדירוג האוניברסיטאות העולמי של אתר זה הגיעה האוניברסיטה למקום ה-90 בשנת 2019.
בשנת 2019 הגיעה האוניברסיטה למקום החמישי בדירוג האוניברסיטאות ביפן של האתר "World University Rankings".
בוגרים ידועים
בין בוגריה של אוניברסיטת נגויה נכללים מספר זוכי פרס נובל. זוכי הפרס שהם בוגרי האוניברסיטה הם :
30 (מספר)
30 (במילים: שלושים) הוא המספר הטבעי הבא אחרי 29 ולפני 31.
חוסה צ'אמוט
חוסה אנטוניו צ'אמוט (בספרדית: José Antonio Chamot; נולד ב-17 במאי 1969 בעיר קונספסיון דל אורוגוואי שבפרובינציית אנטרה ריוס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי בעל קריירה עשירה באירופה ובנבחרת ארגנטינה. בדרך כלל שיחק בתפקיד המגן השמאלי. כיום שאמוט הוא מאמן קבוצת ליברטד מפרגוואי.
קריירה
צ'אמוט החל את הקריירה בקבוצת רוסאריו סנטרל, אחת משתי הקבוצות הבכירות של העיר רוסריו. הוא ערך את הבכורה במדי הקבוצה ב-29 בינואר 1989 במשחק ההפסד של קבוצתו לארחנטינוס ג'וניורס. צ'אמוט הופיע במדי הקבוצה 48 פעמים בשלוש עונותיו בקבוצה בטרם עבר לאירופה.
ב-1991 נרכש כרטיסו של צ'אמוט על ידי קבוצת פיזה מהסרייה א' האיטלקית. בקבוצה שיחק באותם ימים גם בן ארצו דייגו סימאונה. לאחר שתי עונות בקבוצה עבר צ'אמוט לפוג'יה ושיחק בה עונה אחת בסיומה עבר יחד עם מאמן הקבוצה, הצ'כי זדנק זמאן ללאציו.
צ'אמוט כבר קנה לעצמו שם של מגן קשוח והשתלב בהרכבה של לאציו. הוא שיחק בקבוצה במשך 4 עונות וזכה איתה בגביע האיטלקי בעונת 1997/98. בסך הכל הופיע צ'אמוט 100 פעמים במדי לאציו. אחרי 7 עונות באיטליה עבר צ'אמוט לספרד והצטרף לאתלטיקו מדריד בה שיחק שתי עונות.
במדי הנבחרת
צ'אמוט היה משחקניה החשובים של ארגנטינה בשנות ה-90 והשתתף בשלושה מונדיאלים (מונדיאל 1994, מונדיאל 1998 ומונדיאל 2002). בנוסף, זכה צ'אמוט במדליית הכסף באולימפיאדת אטלנטה (1996).
גביע אאודי
גביע אאודי (באנגלית: Audi Cup) הוא טורניר כדורגל בינלאומי ידידותי בשיטת גביע, בהשתתפות ארבע קבוצות, המתקיים אחת לשנתיים בטרם התחלת העונה ובחסות חברת אאודי. קבוצת באיירן מינכן מארחת את הטורניר באצטדיון הבית שלה, אליאנץ ארנה. הטורניר נערך לראשונה ביולי 2009. הוא אינו קשור למפעלים אחרים או להתאחדויות הכדורגל הלאומיות.
19 באוקטובר
19 באוקטובר הוא היום ה-292 בשנה, (293 בשנה מעוברת), בשבוע ה-42 בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 73 ימים.
צבי יהודה מלצר
הרב רפאל צבי יהודה מלצר (ה'תרנ"ט, 1899 - ליל ט"ו בתמוז תשכ"ט, 30 ביוני 1969) היה רבה של פרדס חנה ולאחר מכן של רחובות. היה מיוזמי הקמתה של מדרשית נעם ומייסד וראש ישיבת קלצק בארץ ישראל וישיבת הדרום.
תולדותיו
נולד במיר שבבלארוס לביילה-הינדה ולרב איסר זלמן מלצר. התחנך אצל אביו, וכן אצל הרב יוסף יוזל הורוביץ, ה"סבא מנובהרדוק". בבחרותו שימש כמה שנים כמשגיח בישיבת קלצק אצל אביו ומסר שיחות מוסר. בשנת תרפ"ה (1925) עלה עם אביו לארץ ישראל. לאחר נישואיו למד בהיכל התלמוד בתל אביב. לימד בישיבה הקטנה של ישיבת עץ חיים בירושלים, ולאחר מכן בישיבת תל אביב. תקופה מסוימת שימש ר"מ בישיבת תפארת ישראל בחיפה.
בשנת תרצ"ו (1936) נבחר לרבה של פרדס חנה. בתקופת רבנותו בפרדס חנה ייסד במושבה את ישיבת קלצק, לזכר הישיבה המקורית בקלצק שבראשה עמד אביו. בצוות רבני הישיבה היה אחיינו, הרב שניאור קוטלר. בשנת תש"ה (1945) יזם את הקמת מדרשית נעם בפרדס חנה. הוא פנה אל ראשי ארגון הנוער "נוער המזרחי" (ראשי תיבות: נעם) והציע להם להקים במושבה ישיבה שתשלב לימודים כלליים. לראשות הישיבה נבחר הרב יהושע יגל.
בשנת תש"ז (1947) נבחר לכהן כרבה של רחובות, לאחר פטירת רבה הקודם צבי שטיינמן, שהיה חותנו. את רבנותו בפרדס חנה העביר לרב יהושע זליג דיסקין. עם בואו לרחובות הוא ייסד בה בית דין ושימש בו כאב"ד עד שנת תשי"ט (1959) . הוא מינה לרבנים מקומיים את הרב יואל קלופט (רב שיכון הפועל) והרב זבולון גרז (רב בית הכנסת "שונה הלכות"). כמו כן העביר מפרדס חנה לרחובות את ישיבת קלצק שבראשותו, ובהמשך פתח לצידה את ישיבת הדרום. במסגרת הישיבה הקים הרב מלצר סמינר למורים. כמו כן, היה מראשוני הוגי רעיון ההסדר. תלמידי הסמינר ברחובות היו הראשונים ששירתו בצבא במסגרת ה"הסדר", שאליו הצטרפו מאוחר יותר תלמידי ישיבות אחרות.
בשנת תשי"א (1951) פרש הרב מלצר מרבנות העיר, ואת מקומו מילא הרב אלימלך בר שאול. הרב מלצר המשיך לכהן כאב בית הדין וכראש ישיבת הדרום. כעבור זמן פרש גם מראשות בית הדין ומינה תחתיו את הרב זבולון גרז. בשנת תשכ"ה (1965) נפטר הרב בר שאול, ומיד לאחר פטירתו ייסד הרב מלצר לזכרו כולל אברכים, הפועל עד היום. כמו כן פתח הרב מלצר ישיבה מקצועית ביישוב גן יבנה הסמוך לרחובות.
בשנת תשי"ד (1954), לאחר פטירת אביו, חלה הרב מלצר, וכסגולה נוסף לו השם רפאל, אותו נשא עד מותו. הרב אריה לוין ערך לו גורל הגר"א, והפסוק שעלה בגורל היה: "וְהֹסַפְתִּי עַל יָמֶיךָ חֲמֵשׁ עֶשְׂרֵה שָׁנָה". ואכן, הרב מלצר נפטר כעבור חמש עשרה שנה, בט"ו תמוז תשכ"ט. נקבר בהר המנוחות בירושלים.
אחר מותו הנציחה עיריית רחובות את זכרו בקריאת רחוב על שמו.
משפחתו
ילדיו הם: מרים, אוריאל מלצר וידעאל מלצר, שחיבר את הביוגרפיה על הרב איסר זלמן מלצר בדרך עץ החיים. חתנו של אוריאל מלצר, הרב אריה אדלר, הקים את ישיבת "אבן האזל" בנתיבות, הקרויה על שם ספרו של הרב איסר זלמן מלצר.
חתנו היה הרב יהודה עמיטל.
Then the Morning Comes
"Then the Morning Comes" (בעברית: ואז הבוקר מגיע) הוא שיר של הלהקה האמריקאית Smash Mouth. הוא יצא לאור בספטמבר 1999 כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, Astro Lounge. השיר היה המשך מוצלח ללהיט "All Star", והגיע לשיא במקום האחד־עשר במצעד בילבורד הוט 100 בארצות הברית, במקום השני בקנדה, במקום השבעה־עשר באיסלנד ובמקום העשרים ושניים בניו זילנד.
וידאו קליפ
הקליפ צולם בסנטה קרוז, קליפורניה וביים אותו סקוט מרשל. בסרטון הסולן סטיב הארוול חולם סיוט שחוזר על עצמו, ובו הוא רואה אישה יפה (סטייסי סאנצ'ס) ומנסה להשיג את תשומת ליבה, אך מתעורר כשמשהו מביך קורה לו והאישה צוחקת עליו. בפעם האחרונה האישה מצטרפת להארוול והוא מתעורר כאשר היא ישנה במיטה שלו.
אוקיי
אוקיי (נכתב גם: או. קיי., אוקי, או-קיי; מאנגלית: OK, נכתב גם: .O.K או Okay) הוא ביטוי שאול מהשפה האנגלית, שנכנסה לסלנג של שפות רבות מאוד, בהן העברית. הביטוי מציין אישור קבלת מסר ("הבנתי אותך", "קיבלתי את הודעתך") או הסכמה ("בסדר") או מצב תקין ("הכל בסדר").
ראשי התיבות "או. קיי." נכנסו לשפת הדיבור במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1840, בה הן שימוש כסיסמת הבחירות של המועמד מרטין ואן ביורן. ואן ביורן, שהיה נשיא ארצות הברית השמיני, כינה את עצמו OK, במשמעות הכפולה של "הכל בסדר" ושל "Old Kinderhook", על שם עיירת הולדתו, "קינדרהוק" שבמדינת ניו יורק.
המילה OK הופיעה בעיתון "בוסטון מורנינג פוסט" במסגרת כתבה בנוגע לארגון שהוקם ב-1838 ושהתנגד לחוק מוניציפלי בבוסטון שאסר לצלצל בפעמונים בשעת ארוחת הערב. שם נעשה שימוש בביטוי ומיד אחריו הפירוש - "o.k - all correct" (כלומר, הכל תקין/נכון). באותה תקופה נפוצו קיצורים נוספים של מילים, בהם NG ל-"No go" ו-SP ל-"Small potatoes".
באנגלית, השימוש בביטוי OK התרחב, והוא משמש כשם עצם, כפועל, כתואר, או כתואר הפועל. עם הזמן, חדרו חלק מהשימושים גם לסלנג בשפה העברית; למשל: "המנהל נתן אוקיי לפרויקט" (כלומר, המנהל אישר, או "נתן את ברכתו", למיזם).
תאוריות למקור הביטוי
השימוש הנרחב בביטוי בשפת היומיום וותיקותו הביאו להשערות עממיות רבות בדבר מקורו:
רוב התאוריות העממיות אינן תואמות את הזמן או החברה בה תועד הביטוי לראשונה: ניו יורק בשנת 1839.
שטיח מנורה
שטיח "מנורה" הוא כינויו של שטיח שעוצב ונארג בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות.
תיאור
במחלקת השטיחים של "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", בראשות יעקב קנטרוביץ', נארגו מספר דגמים של שטיחים שבמרכזם מוטיב של המנורה. בדגמים אלו נעשה שימוש גם בפעילותה של "מרבדיה", חברה בת של בצלאל שפעלה בין השנים 1920–1931. עיצוב שטיחים אלו הוא ברוח האר נובו האירופי, והם נשענים על סמלים מן המסורת האיקונוגרפית היהודית. בשטיח זה, שמקורו באוסף אנטון פלטון, המנורה נתונה בתוך מסגרת עיטורית. במרכזה העליון של המסגרת מופיעה המילה "ירושלים" ובמרכזה התחתון המלה "בצלאל". בשאר המסגרת חוזרת המלה "ציון". רקע העבודה מעוצב בצורה של לוחות הברית והוא משובץ בדגם של מנורות בשני צבעים. גם בסיס המנורה מכיל תיאור של הלוחות. הוא משובץ בדגם של מגיני דוד.
אניס בארדי
אניס בארדי (במקדונית: Eнис Барди; נולד ב-2 ביולי 1995) הוא כדורגלן מקדוני שמשחק בעמדת הקשר ההתקפי במועדון הטורקי טרבזונספור ובנבחרת צפון מקדוניה.
קריירת מועדונים
נולד בסקופיה להורים אלבנים, התחיל את הקריירה שלו בשקופי המקדונית. בשנת 2013 הוא הצטרף למערכת הנוער של ברונדבי. בנובמבר של אותה שנה, הוא הסכים לחוזה לשנה אחת עם המועדון השוודי פרספה בירליק, מהליגה השנייה בשוודיה. הוא השתתף בעשרה משחקים וכבש חמישה שערים עבור המועדון במהלך תקופתו שם, ועזר להם לברוח מירידה לליגה השלישית.
באוגוסט 2014 עבר בארדי למועדון ההונגרי אויפשט, וחתם על חוזה לשלוש שנים.
ב-17 ביולי 2017, חתם בארדי על חוזה לשלוש שנים עם לבאנטה מהלה ליגה תמורת סכום מוערך של 1.5 מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ב-21 באוגוסט, בניצחון ביתי 1-0 מול ויאריאל. ב-26 באוגוסט, הוא כבש את שער הבכורה שלו בליגה הראשונה, בעיטה חופשית ישירה בתיקו 2-2 ביתי מול דפורטיבו לה קורוניה.
ב-12 באוגוסט 2022, עבר בארדי לטרבזונספור, אלופת טורקיה.
קריירה בינלאומית
בארדי נולד במקדוניה למשפחה אלבנית קוסוברית ולכן היה זכאי לייצג את מקדוניה, אלבניה או קוסובו. בארדי רצה לייצג את אלבניה, והצהיר "אני לא מאמין שיש אלבני שנולד בסקופיה, למשפחה אלבנית, שלא ירצה לשחק עבור אלבניה". רדי ג'ופי, שמונה למנהל של התאחדות הכדורגל האלבנית, מעולם לא פנה לבארדי ולא הגיב לסוכניו של בארדי, כשכל זה קורה כאשר התאחדות הכדורגל של מקדוניה מגלה עניין אמיתי בבארדי, והוא ראה בטיפול בנושא של התאחדות הכדורגל האלבנית תגובה לא מקצועית, וקיבל את הזימון לנבחרת המקדונית.
בארדי ייצג את צפון מקדוניה עד גיל 17, עד גיל 19 ועד גיל 21 לפני שערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בבוגרים ב-27 במרץ 2015, כשנכנס כמחליף במחצית הראשונה של ארטים פולוז'אני בהפסד ביתי 2-1 אופ"א יורו 2016. נגד בלארוס.
טוסטאו
אדוארדו גונזלבס דה אנדרדה (בפורטוגזית: Eduardo Gonçalves de Andrade; נולד ב-25 בינואר 1947), הידוע בכינוי טוסטאו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ. נחשב לאחד מטובי החלוצים בעולם בתקופתו, בזכות יכולות גבוהות של כיבוש שערים ומסירות, והיה שותף לזכיית נבחרת ברזיל במונדיאל 1970.
קריירה
אדוארדו נולד בבלו הוריזונטי למשפחה ממעמד הביניים, והיה אחד מארבעה ילדים. אביו, שעבד בבנק בבלו הוריזונטי, שיחק כדורגל בקבוצה חובבנית בעיר. כבר בילדותו בלט אדוארדו בכישורי הכדורגל שלו, ובשל קומתו הנמוכה קיבל את הכינוי "טוסטאו" (Tostão – המטבע הקטן).
ב-1961, בגיל 14, הצטרף טוסטאו למחלקת הנוער של קרוזיירו. בגיל 15 בלבד הוא חתם על חוזה מקצועני באמריקה מיניירו, ולאחר שנתיים בהן שיחק בקבוצה הוא חזר לקרוזיירו והצטרף לקבוצה הבוגרת שלה ב-1964. במשך השנים הבאות הפך טוסטאו לשחקן המוביל של קרוזיירו, והוביל אותה לחמש זכיות רצופות בקמפאונטו מיניירו (אליפות מדינת מינאס ז'ראיס) בין 1965 ו-1969, ולזכייה בטאסה ברזיל ב-1966. הוא סיים שלוש פעמים כמלך השערים של ליגת מינאס ז'ראיס, וב-1971 זכה בתואר כדורגלן השנה בדרום אמריקה. טוסטאו מחזיק עד היום בתואר מלך שערי קרוזיירו בכל הזמנים, עם 249 שערים.
טוסטאו נכלל על ידי ויסנטה פאולה בסגל נבחרת ברזיל לטורניר מונדיאל 1966. הוא שיחק לראשונה בטורניר במשחק השני בשלב הבתים, מול נבחרת הונגריה, כמחליפו של פלה שנפצע. במשחק זה הבקיע שער, אך ברזיל הפסידה 3:1 והודחה מהטורניר לאחר הפסד נוסף במשחק השלישי, מול נבחרת פורטוגל.
בספטמבר 1969, במהלך משחקה של קרוזיירו מול קורינתיאנס, נפגע טוסטאו בצורה קשה בעינו בעקבות בעיטה שספג בפניו ממגן הקבוצה היריבה, דיטאו. ראייתו נפגעה בעקבות הפציעה והתברר כי הוא סובל מהינתקות רשתית, מה שאילץ אותו לעבור ניתוח בעינו. הפגיעה בעינו, ממנה טוסטאו לא החלים באופן מלא מעולם, הייתה עלולה להביא לסוף הקריירה שלו, אך הוא הצליח לחזור לשחק כעבור מספר חודשים.
טוסטאו השתתף עם נבחרת ברזיל במונדיאל 1970, והיה חלק מהנבחרת שנחשבת לאחת מהטובות בתולדות טורנירי גביע העולם. הוא שיחק בעמדת החלוץ המרכזי הבודד, אך תפקידו העיקרי היה בתנועה בלתי-פוסקת במגרש ובמסירות לשחקני ההתקפה האחרים – פלה, ז'אירזיניו וריבלינו. במשחקה השני של ברזיל, מול נבחרת אנגליה, ביצע טוסטאו מהלך מפורסם כאשר התגבר על שלושה שחקני הגנה בטרם מסר לפלה, שבישל שער לז'אירזיניו. במשחק מול נבחרת פרו ברבע הגמר הוא הגיע לשיאו כאשר כבש צמד שערים ובישל אחד נוסף, ובחצי הגמר מול נבחרת אורוגוואי בישל שני שערים נוספים לקלודואלדו ולז'אירזיניו. טוסטאו סיים את הטורניר עם שני שערים וארבעה בישולים בסך הכל, וזכה עם נבחרתו בטורניר לאחר ניצחון 1:4 על איטליה במשחק הגמר.
ב-1972 עזב טוסטאו את קרוזיירו ועבר לקבוצת ואסקו דה גאמה, ששילמה תמורתו 535 אלף דולר – סכום שיא דאז עבור העברה בכדורגל הברזילאי. בפברואר 1973 הוא נפצע פעם נוספת בעינו ומצבה הוחמר, ובעקבות כך נאלץ לפרוש מכדורגל בגיל 26 בלבד. הוא סיים את הקריירה שלו עם 32 שערים במדי נבחרת ברזיל, שממקמים אותו שמיני בדירוג המבקיעים שלה בכל הזמנים, יחד עם אדמיר ורונאלדיניו (נכון ל-2010). לאחר פרישתו הפך טוסטאו לרופא, והוא משמש כיום כפרשן כדורגל בעיתונות ובטלוויזיה. באוקטובר 2008 הוא הוכנס להיכל התהילה של הכדורגל הברזילאי כהוקרה על הישגיו ותרומתו למשחק.
כרמלה כהן
כרמלה כהן (1934 – 2011) הייתה ציירת ישראלית, ומורה לציור במרכז התרבות בית רוטשילד.
ביוגרפיה
כהן נולדה ביאסי, רומניה. אביה ארתור ליבוביץ' היה צייר, והיא רכשה מאביה מיומנויות של רישום אקדמי, וציור שמן על בד. עלתה לישראל ב-1950 ונישאה לחנן כהן. נולדו להם בן ובת.
למדה ציור מהאמנים אברהם ישכיל, ואברהם נסטי. כן למדה אצל הציירת פליס פזנר מלכין, ובתקופה בה ייסדה את מרכזי התרבות והקהילה בית רוטשילד ובית הגפן, העלו השתיים מספר תערוכות משותפות במוסדות אלו.
עסקה בהוראת ציור, במרכז התרבות בית רוטשילד. במקביל עבדה בתכנון בתים ומבני ציבור בחברת "שיכון עובדים".
ציוריה הופיעו במספר תערוכות יחיד, בהן תערוכות במוזיאון העירוני בחיפה. עבודותיה נמצאות באוספים רבים בארץ ובעולם.
שנדור קוצ'יש
שנדור קוצ'יש (בהונגרית: Kocsis Sándor; 21 בספטמבר 1929 – 22 ביולי 1979) היה כדורגלן ומאמן הונגרי ששיחק בעמדת החלוץ והיה פעיל בין השנים 1943–1965. נחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים ההונגרים בכל הזמנים.
ביוגרפיה
שנדור קוצ'יש נולד בבודפשט במשפחה ממוצא גרמני ששינתה את שמה מווגנר (Wagner שמשמעותו "עגלון") לשם התואם בהונגרית "קוצ'יש". הקריירה הבינלאומית של קוצ'יש נמשכה מ-1948 עד 1956. במונדיאל 1954 כבש 11 שערים וביחד עם פרנץ פושקש הוביל את נבחרת הונגריה לגמר הטורניר שם הפסידו למערב גרמניה. ב-1956 פלשה ברית המועצות להונגריה ובכך נגמרה הקריירה הבינלאומית של קוצ'יש. קוצ'יש סיים את הקריירה שלו עם 75 שערים בינלאומיים, שני רק לפרנץ פושקש בנבחרת ההונגרית.
לאחר שפרש ממשחק פעיל, פצח קוצ'יש בקריירת אימון. לאחר מכן חלה בלוקמיה וסרטן הקיבה, וב-22 ביולי 1979 נהרג מנפילה מהקומה הרביעית של בית חולים בברצלונה, כנראה לאחר שהחליט להתאבד.
מקימי – השער לכלכלה נבונה
מקימי – השער לכלכלה נבונה היא עמותה הפועלת לסייע למשפחות במצוקה כלכלית ומשפחתית. עיקר פעילותה הוא מתן סיוע והכנת תוכניות הבראה למשפחות במצב כלכלי קשה במיוחד על ידי אנשי מקצוע.
הקמת העמותה
העמותה הוקמה בשנת 2010 התש"ע על ידי ישראל ליבמן. את הרעיון להקמת העמותה שאב ליבמן מסיפור חייו – בשנת 1997 חלה בסרטן והחלים לאחר מאבק ממושך. לאחר החלמתו, נרצח אחיו, שניאור-שלמה ליבמן, בפיגוע ביצהר. בשנת 2005 נפטר אביו של ישראל, הרב מנחם ליבמן זצ"ל, מאותה המחלה ממנה סבל ישראל. לאחר מות אביו החליט ליבמן לתעל את סיפור חייו למטרת סיוע לזולת והחל לעסוק בחסד. ישראל גויס יחד עם מספר אנשים להקמת עמותת "פעמונים" והיה לאחד מאבני הדרך הראשונות בארגון - שימש בתפקיד סמנכ"ל ליווי המשפחות. בשנת 2010 הקים את עמותת "מקימי" ומכהן מאז גם כמנכ"ל העמותה.
פעילות העמותה
מיום הקמתה סייעה העמותה למעל 4,500 משפחות ישראליות שנסיבות חייהן הובילו אותן למצוקה מסיבות שונות – מחלה, תאונה, חובות לבנקים, לנושים ולשוק האפור. העמותה פורשת בפני המשפחה את דרכי הפעולה האפשריים שברשותה ומסייעת בהכנת תוכנית הבראה כלכלית ארוכת טווח, יחד עם אנשי מקצוע דוגמת עורכי דין, עובדים סוציאליים, רואי חשבון ויועצי משכנתאות. במקרים רבים פועלת העמותה בתוך הקהילות ורותמת את המעגל החברתי הקרוב של המשפחה לעזרה.
שירותי העמותה העיקריים:
מידי כמה שנים במחזוריות שנות השמיטה מקיימת העמותה פעילות לזכר מצוות "מעשר עני", בשיתוף מכון התורה והארץ. במסגרת הפעילות, מציע המכון מנוי שנתי לחקלאים ובעלי גינות, המעניק אפשרות להפרשת תורמות ומעשרות כדין ותרומה של המעשר למשפחות נזקקות המטופלות במסגרת עמותת מקימי. עוד פועלת העמותה גם במישור הפוליטי, בהפעלת לחץ על מקבלי ההחלטות לטובת יצירת מודעות בקרב הציבור להתנהלות כלכלית נכונה, ובניית מנגנון להקניית כלים להבנה בסיסית של מושגים כלכליים נחוצים לניהול משק בית, כבר מגיל צעיר. כל שירותי העמותה ניתנים על ידי אנשי מקצוע וללא תשלום מצד המשפחות, מתוך אמונה כי עקרון המקצועיות יכול לסייע במקרים קשים ומסובכים.
בשנת 2020 לפני חג הפורים קיימה העמותה קמפיין ציבורי רחב הקורא לשינוי תודעתי בהרגלי הצריכה הישראלים ובהרגלי הפרסום ברשתות החברתיות של גוזמות המביאות לאיי נעימות רבים מול משפחות מעוטות יכולת. הקמפיין זכה להד תקשורתי רחב היקף ומעל 500 ישראלים החליפו את תמונות הפרופיל שלהם באתר פייסבוק לתמונה עם הכיתוב פורים אחרת.
בחודש אלול תש"פ (שנת 2020) בתוך משבר הקורונה, רגעים לפני ראש השנה - השיקו במקימי יחד עם כתבים צעירים את מגזין מקימי לכלכלת המשפחה, מטרתו להביא תוכן עיתונאי כלכלי, ורווחתי למשפחות בישראל. בשונה מאתרי חדשות ועיתונים כלכליים, מגזין דיגיטלי זה עוסק נטו בכלכלת המשפחה, העצמאים והסטודנטים.
אם סיום שנת 2020 בוועידת הכלכלה השנתית בהשתתפות שרים, חברי כנסת ומומחים מעולם הכלכלה והתקשורת ובהשתתפות נשיא המדינה מר ראובן ריבלין - קיבלה העמותה את פרס - אות "חיזוק הכלכלה המשפחתית בימי קורונה" האות הוענק לישראל ליבמן מייסד מקימי.
בתחילת שנת 2022 העמותה הקימה מיזם נוסף בשם "להבת מנחם" ומטרתה להעניק ביטוח חברתי לצד הביטוח המסורתי למשפחות שביתם נשרף - מתוך הניסיון מול משפחות שהתמודדו עם משבר כלכלי קשה לאחר שביתם נשרף.
בתחילת שנת 2023 בחג ט״ו בשבט, ערכה העמותה ביחד עם הסופר והקומיקאי אמיר מויאל פרויקט גיוס המונים חדשני בשם ״נטיעות מקימות״ נטיעות בהן במקום שתילים סטנדרטים, מבטיחים בעמותה שימשיכו להקים משפחות באמצעות שתילים של תרומות שישמשו להצמחת משפחות ממשברים כלכליים.
משרדי העמותה ממוקמים בירושלים. בשנת 2014 נפתח סניף נוסף של העמותה בפתח תקווה, ובשנת 2017 נפתח סניף נוסף גם בחדרה. בשנת 2018 נפתח סניף חדש בקצרין שבגולן ובבאר שבע שבנגב. בשנת 2022 נפתח סניף נוסף בעיר חיפה.