cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פרינסטון (ניו ג'רזי)
אזור פרינסטון הוכר על ידי בית המחוקקים של ניו-ג'רזי כיישוב נפרד ב-1813. שטח העיירה, לרבות שטחים פתוחים, הוא 43.0 קילומטר רבוע, והיא מקיפה כטבעת את המקוף, ששטחו 4.8 קמ"ר. הפיצול בין השתיים התרחש ב-1894, על רקע סכסוך על מיסוי לטובת בתי הספר, וכחלק מגל של פיצולים והתאגדויות ששטף את יישובי ניו-ג'רזי בסוף המאה ה-19. ב־1 בינואר 2013, אוחדו שתי הרשויות מחדש לאחר משאל שנערך בין תושבי שתי הרשויות.
וג'די מועווד
ביוגרפיה
מועווד נולד בדיר אל-קמר, לבנון ובגיל שמונה משפחתו היגרה עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון תחילה לצרפת ומשם ב-1983 לעיר מונטריאול, בקוויבק, קנדה. שם למד מועווד משחק בבית הספר הלאומי לתיאטרון של קנדה (אנ'), שם סיים את לימודיו ב-1991.
פרינסטון (ניו ג'רזי)
אוניברסיטת פרינסטון, שנקראה אז "הקולג' של ניו-ג'רזי", עברה לאתר ב-1756, והעיירה נבנתה במידה רבה סביבה. בפרינסטון שוכן גם המכון למחקר מתקדם (הוקם ב-1930), האזור נודע גם בעקבות מערכת החינוך הטובה שלו. ישנם מוסדות חשובים נוספים באזור, בהם המכון ללימודים מתקדמים, שירות לבדיקות חינוכיות (ETS), חברת המחקר לדעות, מחקר סימנס של חברת סימנס., בריסטול-מאיירס סקוויב, תאגיד סרנוף, תאגיד FMC, קרן רוברט ווד ג'ונסון, אמרפ, צ'רץ' ודוויט, ברליץ אינטרנשיונל ודאו ג'ונס.
וג'די מועווד
ביוגרפיה
הוא ייסד וניהל תיאטרון במונטריאול. הוא כתב כחמישה עשר מחזות וביים יותר משלושים הצגות. כמו כן כתב שלושה רומנים.
המחזה "שרופים" עלה בישראל בסטודיו למשחק ניסן נתיב, בבימויו של מיכאל רונן וכעת (2012) הוא ממשיך ומשחק בתיאטרון הערבי-עברי ביפו.
Hard out Here
Hard out Here הוא שיר של הזמרת הבריטית לילי אלן. השיר יצא לאור ב-17 בנובמבר 2013 כסינגל הראשון מאלבום האולפן השלישי של אלן, Sheezus, והיה לשיר הראשון שכתבה אלן והוציאה כסינגל מאז שנת 2010, אז הודיעה כי היא מתכננת לקחת הפסקה. השיר מדבר על דימויי גוף ועל היחס לנשים בתעשיית הבידור.
השיר זכה לביקורות חיוביות. מבקרים רבים שיבחו את אלן על תוכן השיר ועל הביקורת שמעבירה על התעשייה וכינו את השיר "המנון פמיניסטי". במצעד הסינגלים של אוסטרליה דורג השיר במקום ה-14, שם גם הגיע השיר למעמד פלטינה. בבריטניה הגיע השיר למקום התשיעי ומכר 30,213 עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
הקליפ לשיר יצא לאור ב-12 בנובמבר 2013, בתחילתו עוברת אלן ניתוח לשאיבת שומן ולאחר מכן רוקדת. הקליפ זכה לביקורות חיוביות רבות, אך בנוסף עורר מחלוקת מינורית עקב מוצאן האתני של הרקדניות המופיעות בו.
פרשנות מילולית
השיר, שנכתב על ידי אלן בהשתתפות גרג קרסטין, מדבר על דימויי גוף ועל היחס לנשים בתעשיית הבידור. במהלך השיר מעבירה אלן ביקורת על היחס לנשים באמצעות אירוניה. אלן משתמשת בביטויים המראים את הזלזול בנשים ואת היחס אליהן המושפע מהמראה שלהן, ואומרת: "אם את לא במידה 6, את לא נראית טוב / לכן עדיף שתהיי עשירה או טובה בבישול / את צריכה להרזות, כי אנחנו לא יכולים לראות את העצמות שלך". המסר של השיר מתפרש כתגובה לשיר "Blurred Lines" של רובין ת'יק והופעה של מיילי סיירוס בטקס פרסי ה-VMA של MTV.
וידאו קליפ
הקליפ לשיר, שנוהל על ידי כריסטופר סוויני, יצא לאור ב-12 בנובמבר 2013. במהלך הקליפ מציגה אלן את היחס לנשים בתעשייה, בתחילת הקליפ מופיעה אלן בחדר ניתוח, שם עוברת ניתוח לשאיבת שומן. בחדר הניתוח נמצאת אלן עם המנהל שלה, שמעביר ביקורת על המראה שלה, בעוד היא מנסה להצדיק זאת בכך שעברה שתי לידות. לאחר מכן, במעבר חד עוברת אלן לאולפן בו רוקדת יחד עם שש רקדניות נוספות. במעבר זה מביעה אלן את הציפייה מהנשים בתעשייה לעבור ניתוחים ולחזור לעבודה במהירות. בהמשך הקליפ ניתן לראות את אלן בסצנות שונות, כאשר בכל פעם מגיע המנהל שלה ומנסה לשנות את הפעולות שעושה אלן, במטרה לגרום לה להראות אטרקטיבית יותר. שבועיים לאחר הוצאת הקליפ פרסמה אלן בערוץ היוטיוב שלה סרטון מאחורי הקלעים.
הקליפ זכה לביקורות חיוביות בקרב ידוענים רבים בטוויטר ביניהם אדל, קשה, טייני טמפה, פינק ואלי גולדינג. יומיים לאחר פרסומו צבר הקליפ מעל ל-2.2 מיליון צפיות.
נקודת לגראנז'
L1
נקודת לגראנז' L1 נמצאת בין שתי מסות M1 ו-M2 על הקו הדמיוני המחבר בין מרכזי המסות. המרחק בין שתי המסות (שהוא רדיוס ההקפה של המסה הקטנה סביב הגדולה) גדול יותר מאשר רדיוס ההקפה של נקודה L1, ולכן גוף שנמצא בנקודה L1 אמור להקיף את המסה הגדולה בזמן קצר יותר; אך מכיוון שהמסה הקטנה מפעילה כוח משיכה בכיוון ההפוך, היא מחלישה את המשיכה של המסה הגדולה וגורמת להארכת זמן ההקפה. בנקודת לגראנז' L1 משתווה זמן ההקפה לזמן ההקפה של המסה הקטנה.
נקודת לגראנז' L1 שבין הארץ והשמש נמצאת במרחק של כ-1.5 מיליון קילומטרים מהארץ ומשמשת נקודת תצפית נוחה בשמש, שכן השמש שם לעולם אינה מוסתרת על ידי כדור הארץ או על ידי הירח. בנקודה זו נמצאת הגשושית SOHO המשמשת לתצפיות בשמש וטלסקופ מזג האוויר DSCOVR.
L2
נקודת לגראנז' L2 נמצאת על הקו הדמיוני המחבר בין מרכזי המסות M1 ו-M2, מאחורי המסה הקטנה מבין השתיים. רדיוס ההקפה של המסה הקטנה סביב הגדולה קטן יותר מאשר רדיוס ההקפה של נקודה L2, ולכן גוף שנמצא בנקודה L2 אמור להקיף את המסה הגדולה בזמן ארוך יותר; אך מכיוון שהמסה הקטנה מפעילה כוח משיכה נוסף באותו הכיוון, היא מגבירה את המשיכה של המסה הגדולה וגורמת לקיצור זמן ההקפה. בנקודת לגראנז' L2 משתווה זמן ההקפה לזמן ההקפה של המסה הקטנה.
נקודת לגראנז' L2 של הארץ והשמש נמצאת במרחק של כ-1.5 מיליון קילומטרים מכדור הארץ. נקודת זו נוחה להצבת מחקר, שכן כדור הארץ מסתיר חלקית את השמש ומקל על קרור אמצעי התצפית הדרושים לתצפית זו. ההסתרה אינה מלאה, שכן במרחק זה הגודל הזוויתי של כדור הארץ קטן משל השמש והצל הוא חלקי בלבד. בשנת 2001 הוצב בנקודה זו לוויין המחקר WMAP החוקר את קרינת הרקע הקוסמית. בשנת 2009 שוגרו לשם טלסקופ החלל הרשל וטלסקופ החלל פלאנק. ב-25 בדצמבר 2021 שוגר טלסקופ החלל ג'יימס וב לנקודה זו ובמהלך שנות ה-20 של המאה ה-21 יוצב שם טלסקופ החלל ננסי גרייס רומן.
L3
נקודת לגראנז' L3 נמצאת על הקו הדמיוני המחבר בין מרכזי המסות M1 ו-M2, מאחורי המסה הגדולה מבין השתיים, כך שמרחקה ממרכז המסה של המערכת שווה למרחק בין מרכזי שתי המסות. מכיוון שנקודת מרכז המסה של המערכת איננה מרכז המסה הגדולה, אלא "מוזזת" משם מעט בכיוון המסה הקטנה - גם הנקודה L3 מוזזת מעט בכיוון המסה הקטנה, ולכן היא לא נמצאת על מסלול ההקפה של המסה הקטנה, אלא במרחק קטן במקצת מהמסה הגדולה (מאשר המרחק בין שתי המסות).
נקודת לגראנז' L3 של כדור הארץ והשמש אינה יציבה בגלל השפעת כוח הכבידה של כוכבי הלכת האחרים ובעיקר של נוגה שעובר במרחק של 0.3 יחידות אסטרונומיות ממנה.
L4 ו-L5
נקודות לגראנז' L4 ו-L5 נמצאות על הקודקודים של שני המשולשים שווי הצלעות ששני קודקודיהם האחרים הם מרכזי שתי המסות M1 ו-M2. הנקודה L4 מקדימה את תנועת המסה הקטנה סביב הגדולה והנקודה L5 נעה בעקבותיה. מכיוון שהמרחק מנקודות אלו למרכזי שתי המסות שווה, יחס כוחות הכבידה הפועלים בנקודות הוא בדיוק היחס בין שתי המסות והכוח השקול פועל בכיוון מרכז המסה של המערכת. כתוצאה מכך, מקיפות נקודות אלו את מרכז המסה של המערכת באותו זמן כמו זמן ההקפה של המערכת. למעשה נקודות אלו מהוות פתרון יציב של מערכת בת שלוש מסות, ולכן בנקודות אלו יכולים לנוע ביציבות גם גופים בעלי מסה שאינה זניחה ביחס לשתי המסות האחרות.
נקודות לגראנז' L4 ו-L5 נקראות גם נקודות טרויאניות על שם האסטרואידים הטרויאניים שנמצאים בנקודות לגראנז' L4 ו-L5 של צדק והשמש. בנקודות לגראנז' L4 ו-L5 של הארץ והשמש ושל הארץ והירח יש אבק בין כוכבי. ב-L4 של הארץ והשמש נמצא אסטרואיד שגודלו כ-300 מטר וניתן לו השם 2010TK7. ב-2022 התגלה בנקודה זו אסטרואיד נוסף שגודלו כ-1,200 מטר, וניתן לו השם 2020XL5.
Dark Horse
Dark Horse (בעברית: "סוס אפל") הוא אלבום האולפן השישי של ניקלבק, להקת הרוק/פוסט גראנג' הקנדית. האלבום יצא ב-18 בנובמבר 2008.
האלבום מכר כ-300,000 עותקים בשבוע הראשון, והגיע למקום השני של רשימת שבועון הבילבורד האמריקאי. הוא הגיע למקום ראשון בקנדה ומקום שלישי באוסטרליה. האלבום הגיע למעמד פלטינה (מיליון עותקים) ב-9 בדצמבר באותה שנה.
ב-29 בספטמבר 2008 יצא הסינגל הראשון של האלבום Gotta Be Sombody (בעברית: "חייב להיות מישהו") אשר זכה להצלחה רבה בארצות הברית. הווידאו של האלבום יצא ב-16 בדצמבר. השיר החליף את If Today Was Your Last Day (בעברית: "אם זהו היה יומך האחרון") כסינגל הראשון של האלבום. באוקטובר הודלף השיר Something In Your Mouth (בעברית: "משהו בפה שלך") לרדיו ושוחרר רשמית כסינגל השני של האלבום ב-15 בדצמבר. במהלך מרץ יצא הסינגל השלישי של האלבום I'd come for you (בעברית:"אני בא אלייך").
איסטיקלול דושנבה
מועדון הכדורגל איסטיקלול דושנבה (בטג'יקית: Клуби футболи «Истиқлол» Душанбе) הוא מועדון כדורגל בטג'יקיסטן, הנחשב לאחד ממועדוני הכדורגל הגדולים והמוצלחים במדינה.
הקבוצה הוקמה בנובמבר 2007 ומאז הפכה לאחת הקבוצות הבולטות בליגה הטג'יקית.
הקבוצה זכתה בשישה תוארי אליפות לאומיים, שישה גביעים לאומיים, שישה זכיות בסופר קאפ הלאומי ואף זכתה בטורניר גביע הנשיאים של קונפדרציית הכדורגל האסייתית, המפעל השלישי בחשיבותו ביבשת ובעונת 2015 אף העפילה לגמר גביע AFC, המפעל שני בחשיבותו ביבשת.
מיכל סקורש
מיכל קשישטוף סקורש (בפולנית: Michał Krzysztof Skóraś; נולד ב-15 בפברואר 2000 ביסטשמביה-זדרוי שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת לך פוזנן מליגת העל הפולנית ובנבחרת פולין.
קריירת מועדונים
סקורש גדל במחלקות הנוער של MOSiR יסטשמביה-זדרוי ולך פוזנן. בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של לך פוזנן במסגרת ליגת העל הפולנית. במהלך השנים הושאל לברוק-בת טרמליצה מליגת המשנה הפולנית ולראקוב צ'נסטוחובה מליגת העל הפולנית.
קריירה בינלאומית
ב-22 בספטמבר 2022 ערך סקורש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין, בהפסד 2-0 לנבחרת הולנד במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
רפצסמרה
רפצסמרה (בהונגרית: Répceszemere) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית רפצסמרה קטנה משמעותית, מ-347 תושבים בשנת 1990 עד 291 תושבים בשנת 2021.
ברפצסמרה חיו מעט יהודים.
Saving abel
Saving abel (סאביניג אבל, בעברית להציל את הבל) היא להקת רוק שמקורה מיסיסיפי שבארצות הברית. מקור השם בא מהסיפור קין והבל.
הלהקה הוציאה אלבום הנקרא על שמה ב-2006 אך האלבום לא נחל הצלחה. ב-2008 הוציאה הלהקה את אותו אלבום בהוצאה מחודשת עם חלק מהשירים הישנים וכמה חדשים. הפעם הלהקה נחלה הצלחה: הלהיט Addicted שיצא כסינגל הראשון של הלהקה הגיע לעשירייה הראשונה בטבלאות של אמריקה. זמן קצר אחרי זה הוציאה הלהקה את הסינגל Days 18 אשר נחל פחות הצלחה מהסינגל הקודם.
שכונת רביבים
שכונת רביבים היא שכונה בצפון-מזרח תל אביב-יפו, מצפון לנחל הירקון. היא הוקמה בשנת 1956.
על המתחם שלימים נודע כמתחם 'תע"ש רביבים', הוקם בשנת 1942 בית חרושת "כותנה" שפעל עד ראשית שנות ה-60 של המאה ה-20.
חמשת בתי המגורים הראשונים של רביבים נבנו בשנת 1956 ברחוב רביבים ומכאן שם השכונה. כעשרים שנה היו אותם בתים מנותקים פיזית משאר השכונות סביבם. תנופת הבנייה והפיתוח החלה בסוף שנות ה-70. בשנות ה-90 התחדשה תנופת הבנייה באזור מתחם תע"ש ולשכונה נוספו מאות יחידות דיור.
גבולות השכונה הם רחוב דבורה הנביאה מצפון, רחוב פתחיה מדרום, רחוב פנחס רוזן ממערב ורחוב משמר הירדן ממזרח. השכונה שוכנת בסמוך לשכונות שיכון דן, רמת החייל, צהלה ולשכונת נאות אפקה, ושטחה קטן יחסית, 375 דונם בלבד.
ברחוב רביבים ישנו פארק עם תצפית על תל אביב שכונה בעבר "הגבעה", לימים הפארק שופץ ובמרכזו נבנתה פאגודה ומאז שמה "גבעת הפאגודה" או "פארק רביבים".
ספר חנוך א'
ספר חנוך א' הנקרא גם חנוך החבשי, או ספר העירים, הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, אשר נכתב ככל הנראה בארץ ישראל במאה ה-3 לפני הספירה על ידי מחבר יהודי יחיד או קבוצת מחברים בשפה הארמית. הוא לא נכנס לקאנון התנכ"י ועל כן נחשב לספר חיצוני. הספר נקרא על שם חנוך, הדמות המקראית מספר בראשית.
תולדות הספר
ספר חנוך א' נכתב בארמית, כנראה סביב המאה השלישית לפני הספירה. הוא היה חיבור נפוץ ופופולרי מאוד בימי בית שני, ומוטיבים נרחבים מתוכו אומצו או עובדו-מחדש בספרים כמו ספר היובלים, "ספר הענקים", צוואות בני יעקב ועוד. יוסף בן מתתיהו, פילון האלכסנדרוני וסופרים אחרים מתייחסים במובהק אל הסיפור החנוכי.
במאה השנייה לספירה, קיימות עדויות למאמץ רחב-היקף של חז"ל לדכא את המסורות החנוכיות בכלל ואת הפרשנות המלאכית לבראשית ו' בתוכן. הספרים העוסקים בו לא נכללו בקאנון התנ"ך ולא הועתקו עוד, כך נזכר ב שרבי שמעון בר יוחאי התעקש שבני האלוהים הם בני דיינים (בהתבסס על המילה "ידון") והיה "מקלל לכל מאן דקרא להון בני אלהיא".
עדות נוספת להתנגדות היא ב"דיאלוג עם טריפון היהודי" של יוסטינוס מרטיר, בו אב הכנסייה שם בפי בן-שיחו היהודי את הטענה שהנוצרים כופרים בגלל אמונתם בכך שהמלאכים חטאו בכך שהזדווגו עם בנות-האדם. אמירה זו איננה משרתת שום הקשר או מטרה בתוך החיבור, ולכן אמינותה גבוהה יחסית. חוקרים העלו מספר השערות לגבי המניע לדיכוי זה, שנבע לרוב הדעות מיריבות עם חוגים יהודיים מחוץ לטווח ההשפעה הרבני, שהוגדרו כמינים (בין אם נוצרים קדומים, נוטים למיסטיקה ואסטרולוגיה או כולם ביחד) ושאצלם הספרות החנוכית הוסיפה למלא תפקיד חשוב. מוטיבים חנוכיים עלו שוב במדרשים מאוחרים כפרקי דרבי אליעזר מן המאה השמינית, אך הספר עצמו נותר עלום. בספרות הקבלית, סיפור חנוך שעלה לשמיים מקובל לחלוטין. בזוהר, אצל רבי אברהם אבולעפיה, רבי יהונתן בן עוזיאל, ועוד רבים אחרים. במקומות רבים בקבלה נקרא המלאך; חנוך-מטטרון.
הנצרות הקדומה אחזה בפרשנות החנוכית-מלאכית לבראשית ו' א'-ד', ובספר חנוך א' ונגזרותיו בכלל, עוד כמה מאות שנים שהרי לפי הבשורה לפי מתי, מריה הבתולה הרתה לרוח הקודש ולא לבעלה יוסף. לדוגמה, טרטוליאנוס פירש את החיוב לנשים לכסות את ראשן במהלך תפילה "בַּעֲבוּר הַמַּלְאָכִים" בראשונה לקורינתים י"א, כנובע מהחשש שאלו יתאוו אליהן כפי שאירע בעבר טרם המבול כפי שמתואר בבראשית. קלמנס מאלכסנדריה, אירנאוס מליון, טטיאנוס ואבות אחרים הזכירו מסורת זו אף הם. הראשון לפקפק ולהביע אי-נחת ברורה מן ההשלכות התאולוגיות של הסיפור הוא אוריגנס, שבתקופתו הפגאנים באירופה התעקשו שזיווג בין מלאכי עליון ואלים לבין בנות האדם איננו תופעה חד-פעמית אלא תופעה רווחת ונפוצה שארעה פעמים רבות בתולדות האדם. כתוצאה מכך הוא התעקש בפולמוסו עם קלסוס שלמעשה בני האלוהים אין חשיבות יתרה ושלספר חנוך אין מעמד מקודש ברוב הכנסיות, ושלכן אין תוקף לטענה שסיפור זה מוכיח שהאינקרנציה אינה ייחודית והיו מקרים קודמים של התגשמות אלוהית בעולם הנברא. ככל שפגאנים אנטי-נוצרים, כמו יוליאנוס הכופר, אימצו טיעון זה, כך התגבר חוסר הנחת הכנסייתי מהפרשנות המלאכית. גם היעלמות ספר חנוך בקרב היהודים היוותה גורם משפיע בירידת קרנו, אך ההתפתחות העיקרית הייתה ההתמקדות הגוברת בחטא עץ הדעת כמקור הרוע האנושי; פרשנים כנסייתיים, בראש ובראשונה אוגוסטינוס מהיפו ב"עיר האלוהים", העבירו את המסורות אודות מלאכים שחטאו אל המרד בהנהגת השטן מיד לאחר הבריאה. במאות הרביעית והחמישית, עם תחילת התגבשות הקאנון של הביבליה, אבות כנסייה כמו אתנסיוס והירונימוס סירבו לקבל את חנוך. הפרשנות המלאכית לבראשית ו' א'-ד' ירדה למעמד שולי. במזרח היווני והארמי הוסיפו להעתיק מעט שרידים, תוך ציון שמדובר בחומר מפוקפק, ובמערב הלטיני המוטיב נעלם למעשה. רק הכנסייה האורתודוקסית האתיופית המבודדת שימרה את חנוך במלואו בתוך הקאנון שלה.
עד למאה ה-18 לא היה באירופה העתק מספר זה. בשנת 1773 ג'יימס ברוס חזר מאתיופיה ובידיו 3 העתקים מהספר בשפת געז שככל הנראה נעשה מתרגום יווני של המקור הארמי של הספר. הוא העביר העתק לספרייה הבודליינית והספרייה הלאומית של צרפת. התרגומים הראשונים פורסמו במחצית הראשונה של המאה ה-19. לקראת סוף המאה ה-19 פרסמו עבודות רבות בנושא, כולל מחקר של אדולף לודס שכלל השוואה עם חלקים מהספר ביוונית. בשנות ה-50 התגלו קטעים רחבים מן המקור הארמי של הספר כחלק ממגילות מדבר יהודה. חנוך הוא השלישי הנפוץ ביותר מבין החיבורים שנמצאו, עדות לפופולריות שלו בימי בית שני.
ספר חנוך א' הוא הקדום מבין שלושת. ספר חנוך ב', על־אף שגם הוא עוסק באותה דמות מקראית, הוא ספר נפרד לגמרי ואינו קשור לספר חנוך א'. ספר חנוך א' נזכר בספר החיצוני "ספר היובלים", שנכתב מאוחר יותר.
מבנה הספר
הספר בנוי מ-5 חלקים. חלק מהחוקרים טוענים כי מדובר ב-5 ספרים נפרדים שאוחדו לספר אחד.
בתרגום אליה שמואל הרטום, חמשת החלקים מחולקים לפרשות.
תוכן הספר
חנוך, גיבור הספר, מסוגל לדעת את העתידות והנסתרות, ולפיכך הוא האיש שנועד לספר על תולדות האנושות מתחילתה ועד סופה, כאשר האור יגבר על החושך, והאל יגלה לצדיקים את "הבחיר" / את "בן האדם" (המשיח). ביום הדין יישפטו הנפילים יחד עם הרוחות הרעות, השדים והמזיקים. עזאזל, המלאך הרע, יימסר לידי רפאל, ובליעל, אדון החושך ואויבו של המשיח, יישפט גם הוא ביום ההוא. גם בני האדם ירגישו בחזון הבלהות הזה: רצח בתוך המשפחה, הפלות, קניבליזם, ניכור הורי, גילוי עריות מלחמות ועוד צרות יהיו מנת חלקם של הרשעים, בעוד הצדיקים יזכו לאושר גדול.
חלק ראשון
פרשה א (פתיחה, פרקים א–ה): פרשה זו משמשת הקדמה לכל הספר. חנוך מתאר חזון יום הדין לדורות הבאים.
פרשה ב (פרקים ו–יא): בפרשה זו מסופר על המלאכים שירדו לארץ וחמדו את בנות האדם:. המלאכים, ובראשם עזאל (עזאזל) ושמחזי, נשבעו לעשות את המעשה שהחליטו עליו:. המלאכים הזדווגו עם בנות האדם: המלאכים לימדו את בני האדם מעשים רעים וגילו להם סודות: את עשיית כלי מלחמה, את השימוש במחצבים, את האבנים היקרות, "ואת התכשיטים ואת הפּוּך ואת המשחה ליפות העפעפיים", וגם את הלחשים, את האצטגנינות ואת חכמת הראייה בכוכבים: "ותהי רשעה רבה על הארץ ויזנו ויתעו וישחיתו בכל דרכיהם... ובאבוד בני־האדם עלתה צעקתם השמימה". ארבעת שרי המלאכים (מיכאל, אוריאל, רפאל וגבריאל) רואים מן השמים "את הדם הנשפך על הארץ וכל הרעה והרשעה הנעשות עליה" ושומעים את קול צעקות יושביה. הארבעה מתאוננים בפני אלוהים על מעשי המלאכים הרעים: "ואתה רואה את כל־אשר עשה עזאל אשר לימד את כל הרשע על הארץ ואת כל־מרמה אשר בארץ ויגל את סודות העולם אשר בשמים וילמדום וידעום בני־אדם. ואת אשר עשה שמחזי אשר נתת לו רשות למשול על כל אשר עימו... ועתה הנה רוחות נפשות המתים צועקות ומתחננות עד שערי השמים ותעל אנחתם ולא תוכל לצאת מפני הפשעים הנעשים על הארץ". אלוהים שולח את אחד מראשי המלאכים אל נח, להודיע לו כי יהיה מבול על הארץ ולהורות לו כיצד להימלט. לרפאל וגבריאל הוא מורה להעניש את המלאכים הרעים ולמיכאל הוא מורה לגלות להם כי נטמאו בטומאת הנשים שנזדווגו איתן, ולאחר שיראו את השמדת בניהם, לאסור אותם "לשבעים דורות בעמקי הארץ עד יום משפטם". הוא מודיע למיכאל על מה שיעשה לאחר שזה יטהר את הארץ: "ואז אפתח את אוצרות הברכה אשר בשמים להורידם על מעשי בני־האדם ועל עמלם".
פרשה ג (פרקים יב–יג): המלאכים הנאמנים לאלוהים מטילים על חנוך להודיע לעירים את עונשם ואלה מבקשים ממנו לכתוב עבורם בקשה מאלוהים. חנוך עושה זאת ומקבל תשובה בחזון.
פרשה ד (פרקים יד–טז): פרשה זו נפתחת בכותרת המכנה אותה "ספר דברי צדק והאשמה לעירים", שבו חנוך מספר לעירים את חזונו ושבקשתם לא נתקבלה. חנוך מועלה לשמיים ורואה את מושב כבוד אלוהים, שבעצמו מצווה על חנוך להוכיח את העירים על חטאיהם ולפרש להם את עונשם.
פרשה ה (פרקים יז–כ): לאחר מכן נלקח חנוך על ידי "המלאכים הקדושים" למסע בשמיים ובארץ. פרשה זו כוללת את הסיפור הראשון על מסעו. הוא מבקר במקומות בהם מתהווים גופים שמימיים ותופעות שונות. פרק כ כולל רשימה של מלאכים ותפקידיהם.
פרשה ו (פרקים כא–לו): פרשה זו כוללת את הסיפור השני של מסע חנוך. הוא רואה את מקום מושבן של נפשות המתים עד יום הדין (ובהן את נפשו של הבל), את האש המעניקה את אורה למאורות השמיים, את ההרים שבהם כסא הכבוד ועץ החיים, את עץ הדעת ואת שערי השמיים שמהם יוצאים כוכבי השמיים והרוחות.
חלק שני
הקדמה (פרק לז): הפרק משמש הקדמה לחלק הנקרא "ספר המשלים", העוסק במשיח ובגורל הצדיקים והרשעים.
פרשה א (פרקים לח–מד): המשל הראשון. משפט הרשעים. חנוך רואה בחזון את משכן הצדיקים והמשיח ומלאכי הפנים. נגלים לו סודות השמש, הירח והכוכבים, והיווצרותם של הברקים.
פרשה ב (פרקים מה–נז): המשל השני. גורל הכופרים; "ראש הימים" (אלוהים) ובן האדם שעמו (המשיח); נקמת הצדיקים; מקורות הצדק; עונש השליטים; כוחו וחוכמתו של המשיח; יום הדין ותחיית המתים; הרי המתכות והעמק בו מכינים "מלאכי הפורענות" את "כלי השטן" המיועדים "למלכים ולאדירי הארץ למען יושמדו בהם"; המבול; הפרתים והמדיים.
פרשה ג (פרקים נח–עא): המשל השלישי. אושרם של הקדושים; סודות הברקים, המאורות והרעם; רעידת השמיים; לויתן ובהמות; סודות תופעות הטבע; המלאכים מודדים את מקום מושב הצדיקים; משפט הקדושים ומשפט השליטים; אושר הצדיקים ודחיית בקשת השליטים להתוודות על חטאיהם; מקום הימצאם של המלאכים שירדו על הארץ; נח קורא לחנוך וזה מיידע אותו כי יבוא מבול והוא ימלט ממנו; הבטחות אלוהים לנח, המלאכים הרעים נענשים בנהרות אש שבהם ייענשו גם השליטים; מיכאל ורפאל על דינם של המלאכים הרעים; שמות המלאכים הרעים ותפקידיהם; השבועה אשר עליה מיוסד העולם. לאחר המשל השלישי, מסופר בשני הפרקים האחרונים על חנוך שהועלה לשמיים וראה את סודות השמיים והמלאכים.
חלק שלישי
(פרקים עב–פב): חלק זה מהווה ספר בפני עצמו, בשם "ספר חליפות מאורות השמיים", המתאר את מהלך המאורות, שנת הירח ושנת השמש בת 364 יום, דרכי רוחות העולם, שבעת הריו ושבעת נהרותיו, לוחות השמיים וחלקי הארץ. מסופר על שליחותו של חנוך ודבריו אל מתושלח, בנו. במערות קומראן נמצאו קטעים נרחבים מהמקור הארמי שלא שרדו בתרגום.
חלק רביעי
פרשה א (פרקים פג–פד): חנוך מספר לבנו, מתושלח, על חלומו בבית מהללאל, שפתר לו את החלום, המבשר חורבן על הארץ. חנוך מתפלל שלא יהיה חורבן גמור. החורבן הנרמז הוא המבול.
פרשה ב (פרקים פה–צ): חנוך מספר למתושלח על חלומו השני, בו נרמזות תולדות בני האדם ובני ישראל מאדם הראשון ועד תקופת החשמונאים ולאחר מכן ימות המשיח. בני ישראל מכונים "צאן",מנהיגי העם "כבשים", "טלאים" ו"איילים", והגויים שונאי ישראל חיות רעות ועופות טורפים.
חלק חמישי
פרשה א (פרקים צא–צג): בפרשה זו נשתבש הסדר: פרק צא פסוק יב הוא המשך של פרק צג, פסוק י. על פי הדברים בתחילת פרק צב, מתחיל שם ספר חדש. נראה כי הסדר המקורי הוא: פרק צב; פרק צא, א–י, יח–יט; פרק צג, א–י; פרק צא, יא–יז. חנוך מדבר אל צאצאיו ודבריו מבשרים פורענות לרשעים. תיאור המאורעות העתידיים מחולקים לעשרה שבועות.
פרשה ב (פרקים צד–קא): בפרשה זו מובע הרעיון של שכר לצדיקים ועונש לרשעים, ובסופה קריאה ליראת אלוהים.
פרשה ג (פרקים קב–קה): פרשה זו מבקשת לעודד את הצדיקים הסובלים בעולם הזה. בתחילתה מופיע תיאור יום הדין ולאחר מכן חנוך משיב על דברי הרשעים על כך שסופם יהיה כסופם של הצדיקים. לצדיקים יינתנו ספרי חנוך והם מצווים להעיד על החוכמה שלמדו מהם.
פרשה ד (פרקים קו–קז): פרשה זו היא כנספח לספר חנוך והיא כוללת את סיפור הולדתו של נח והודעתו של חנוך אליו על המבול העתידי, ודברים על הרשע שיהיה לאחר מכן ועל ימות המשיח. הפרק על לידת נח מעיד על כך שלפני מחבר ספר חנוך עמד נוסח תורה שונה מנוסח המסורה ומנוסח תרגום השבעים, משום שלפי הנוסחים הללו, נולד נח שנים רבות לאחר שנלקח חנוך.
לקריאה נוספת
Michael Knibb, Essays on the Book of Enoch and Other Early Jewish Texts and Traditions, Studia in Veteris Testamenti Pseudepigrapha, Volume: 22, Brill, 2008
ספר חנוך ב'
ספר חנוך ב' הנקרא גם רזי חנוך או חנוך הסלאבי, הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, אשר מצוי בשלמותו רק בסלאבית כנסייתית עתיקה ונמצא ב-1886 על ידי חוקר המקרא סוקולוב בספרייה הציבורית של בלגרד. הספר הוא פסאודואפיגרפי, כלומר, לא ברור אם המחבר שנטען בטקסט כי חיבר אותו, אכן עשה זאת. בנוסף לספר זה, קיימים שני ספרים אחרים המכונים "ספר חנוך" ועוסקים בעלילות המיוחסות לאותה דמות - ספר חנוך א' (חיבור אשר נמצא במלואו רק בגרסה בשפת הגעז); וספר חנוך ג' (אשר עותק שלם שלו נמצא בעברית ומיוחס לימי הביניים המוקדמים). הספרים לא מהווים "המשך" האחד של השני, אין קשר בינם, וכינויים בסדר הא' ב' נועד לצורכי הבהרת נשוא המחקר בלבד.
מחברו של הספר ותאריך הכתיבה אינם ידועים ושנויים במחלוקת בקהילה המחקרית. הספר נמצא אמנם בסלאבית כנסייתית עתיקה, אך נראה כי מקור זה היה תרגום של טקסט ביוונית, והסברה הרווחת היא כי טקסט יווני זה הוא תרגום מטקסט מקורי שנכתב בארמית או בעברית. טקסט מקורי זה, על כל פנים, לא השתמר. החיבור מתוארך בין המאה ה-1 לפנה"ס לבין המאה ה-1 לספירה, אך מרבית החוקרים סבורים כי חובר במאה הראשונה לספירה (על פי אברהם כהנא, הספר נכתב במקור בעברית, בירושלים, וכאשר בית המקדש היה קיים). קיימות גרסאות שונות גם בסלאבית כנסייתית עתיקה: ארוכה וקצרה (ויש חוקרים הסבורים כי ניתן למיין את הגרסאות לשלוש או ארבע). פרק מעניין במיוחד הוא פרק ג' אשר בו מתוארות התחבטויותיו המוסריות של חנוך בעת מפגשו עם הנשר - להלן סיפור "אליהו והנשר". בפרק מובעים רעיונות מוסריים הנוגעים לדיני אישות תוך שימוש בדמותו האלגורית של אליהו הנביא. כמו כן בספר נעשה השימוש הראשון בביטוי "מקצץ בנטיעות" אשר נודע בפרשת "הפרדס".
החיבור נושא נופך אפוקליפטי ואסכטולוגי. עלילת הספר עוסקת בחנוך, ומתארת בגוף ראשון (כביכול מפי חנוך עצמו) את מסעו בשבעת הרקיעים ופגישתו עם אלהים. חנוך דן בבריאת העולם עם אלהים ולאחר מכן, מצווה עליו אלהים לשוב לארץ ולהעביר את הידע שצבר לבני האנוש. חנוך מלמד במשך 30 ימים, שלאחריהם הוא נלקח השמיימה. בשלב זה עובר הספר לתיאור בגוף שלישי של חייהם של מתושלח, מלכי-צדק וניר, אחיו של נח.
תרגום לעברית פורסם עם פרשנותו של אליה שמואל הרטום ככרך ז' של פרשנות הספרים החיצוניים שפרסם.
אלסי הייסטינגס
אלסי למאר הייסטינגס (באנגלית: Alcee Lamar Hastings; 5 בספטמבר 1936 – 6 באפריל 2021) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-20 של מדינת פלורידה, מראשית 1993 ועד למותו באפריל 2021. מחוז הקונגרס ה-20 אותו ייצג כולל את מרבית הרבעים שבעלי רוב אוכלוסייה אפרו-אמריקאית בפורט לודרדייל ובווסט פאלם ביץ'. הייסטינגס, שהיה חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כשופט פדרלי מחוזי במחוז ביהמ"ש של דרום פלורידה עד אשר הודח מתפקידו בשל קבלת שוחד. אחרי שהסנאטור ביל נלסון עזב את הסנאט בעקבות הפסדו בבחירות 2018 לסנאט, הפך הייסטינגס לחבר הוותיק ביותר במשלחת פלורידה אל הקונגרס של ארצות הברית עד לפטירתו.
אסאנטה קוטוקו
ב-9 במאי 2001, במהלך משחק בין הארטס אוף אוק לאסאנטה קוטוקו, שבמהלכו מחו אוהדי אסאנטה על גול לא חוקי לטענתם החלה מהומה גדולה שגרמה להתקפה של כוחות המשטרה במגרש על אוהדי אסאנטה, אירועים שגרמו בסופו של דבר למותם של 126 מאוהדי אסאנטה, האירוע הקשה ביותר בתולדות הכדורגל האפריקאי כולו.
במשך שנים לקבוצה הייתה גם יריבה עירונית - קבוצת קינג פייסל בייבס, אך בעונת 2010/2011 היא ירדה לליגה השנייה.
אלסי הייסטינגס
תחילת דרכו
בבחירות אמצע הכהונה של 1970 החליט הייסטינגס להתמודד אל הסנאט של ארצות הברית לאחר שהסנאטור המכהן ספסארד הולנד פרש מהחיים הפוליטיים. עם זאת, הוא כשל בהתמודדות על מועמדות המפלגה הדמוקרטית בבחירות מקדימות, ולא העפיל ליום הבחירות הכלליות. בפריימריז הדמוקרטים סיים במקום הרביעי מתוך חמישה מתמודדים, עם 13% מהקולות. מושל פלורידה לשעבר פריס בראיינט סיים ראשון עם 33% מהקולות, וחבר הסנאט המדינתי של פלורידה לוטון צ'ילס הגיע למקום השני עם 267. בסיבוב מכריע גבר צ'ילס על בראיינט, וגם בבחירות הכלליות נבחר אל הסנאט האמריקאי.
אסאנטה קוטוקו
שמה של הקבוצה גזור משם שבט האשנטי, שבט אפריקאי שנהג לשבת באזור גאנה, בה נמצאת הקבוצה.
אלסי הייסטינגס
שופט פדרלי והדחתו מהתפקיד
בשנת 1977 מונה הייסטינגס לשופט בית המשפט המחוזי במחוז ברווארד (Broward). ב-28 באוגוסט 1979 מינה אותו נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר לכס השיפוט בית המשפט הפדרלי במחוז דרום פלורידה, למושב חדש שנוצר מכוח "חוק השיפוט הכוללני של 1978" (Omnibus Judgeship Act of 1978). ב-31 באוקטובר 1979 אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו של הייסטינגס, וב-2 בנובמבר אותה שנה כבר החל בעבודתו כשופט. ב-20 באוקטובר 1989 נקטעה כהונתו בבית המשפט הפדרלי לאחר שעבר הליך הדחה והורשע בידי הסנאט.
ב-1981, לאחר תרגיל עוקץ של לשכת החקירות הפדרלית נגד ההתובע ויליאם בורדרס, הואשם הייסטינגס בקשירת קשר למתן שוחד בסך 150,000 דולר אמריקני (שווה ערך ל-421,834 דולר בשנת 2019) תמורת גזר דין מקל על הנאשמים פרנק ותומאס רומנו שהואשמו ב-21 סעיפי סחיטה, תוך השבה של נכסיהם אשר עוקלו. במשפטו ב-1983, הייסטינגס זוכה על ידי חבר מושבעים לאחר שבורדרס מיאן להעיד, אף על פי שהורשע בורדרס במשפטו שלו ב-1982. בורדרס נאסר בבית סוהר בגין קבלת השוחד הראשון בסך 25,000 דולר, אך מאוחר יותר קיבל חנינה מלאה על ידי הנשיא ביל קלינטון ביומו האחרון בתפקיד.
אסאנטה קוטוקו
הופעות באפריקה
הקבוצה זכתה פעמיים בליגת האלופות האפריקאית והגיעה חמש פעמים לסגנות המפעל, הקבוצה בעלת מספר הסגנויות הגבוה ביותר במפעל מאז הקמתו.
אלסי הייסטינגס
שופט פדרלי והדחתו מהתפקיד
בשנת 1988, בית הנבחרים של ארצות הברית בו שלטה המפלגה הדמוקרטית דן בתיק, והייסטינגס הודח מתפקידו בגין קבלת שוחד ועדות שקר ברוב של 413 מול שלושה מתנגדים. לאחר מכן הוא הורשע ב-20 באוקטובר 1989 על ידי הסנאט של ארצות הברית, שבאותה עת נשלט גם הוא על ידי הדמוקרטים. הייסטינגס הפך לשופט הפדרלי השישי בהיסטוריה של ארצות הברית שהודח מתפקידו בידי בית הנבחרים והורשע על ידי הסנאט. הסנאט, בשעתיים של הצבעות, הצביע על 11 מתוך 17 סעיפי הדחה, והרשיע אותו ב-8 מתוך 11 הסעיפים. ההצבעה על סעיף ההדחה הראשון התקבלה בתמיכת 69 סנאטורים כש-26 התנגדו. הוא הודח סופית מכס השיפוט, אך הסנאט לא פסל אותו מלמלא תפקיד ציבורי בעתיד.
אסאנטה קוטוקו
הופעות באפריקה
הקבוצה הגיעה לגמר הראשון שלה במפעל זה בעונת 1967, אז פגשה בגמר את קבוצת טויט פסאנט מזאמבה מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אז הפסידה אסאנטה בשל הפרש שערי חוץ פחות טוב, שכן במשחק שנערך ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, סיימו הקבוצות בתיקו 1-1 ובמשחק שנערך בגאנה סיימו הקבוצות בתיקו 2-2, דבר שגרם לזכייתה של מזאמבה בשל הפרש שערי חוץ.
אלסי הייסטינגס
שופט פדרלי והדחתו מהתפקיד
הייסטינגס הגיש תובענה ייצוגית לבית המשפט הפדרלי בטענה כי משפט ההדחה שלו חסר מעמד משפטי מכיוון שנשפט בידי ועדה של הסנאט ולא בפני מליאת הסנאט כולה, ובנוסף משום שזוכה במשפט פלילי טרם הליך ההדחה. השופט סטנלי ספורקין פסק לטובת הייסטינגס, והעביר את התיק להכרעת הסנאט, אך השהה את פסק דינו עד לתוצאה של ערעור אשר הוגש אל בית המשפט העליון של ארצות הברית במקרה דומה בו הודח והורשע השופט וולטר ניקסון.
אסאנטה קוטוקו
הופעות באפריקה
הגמר השני של הקבוצה הגיע שלוש שנים מאוחר יותר, אז נגד אותה הקבוצה הבדיוק כמו בגמר לפני שלוש שנים, אז סיימו הקבוצות בתיקו 1-1 בגאנה אך בגומלין ניצחה אסאנטה 2-1 וזכתה בגביע היוקרתי. בעונה שלאחר מכן הגיעה הקבוצה בפעם שנייה לגמר ובו פגשה בקבוצת קאנון יאונדה מקמרון. אסאנטה הפסידה בסופו של דבר בסיכום המשחקים וקאנון יאונדה זכתה בתואר.
אלסי הייסטינגס
שופט פדרלי והדחתו מהתפקיד
בתיק "ניקסון נגד ארצות הברית" קבע בית המשפט העליון כי הליכי הדחה של אינדיבידואל אינם יכולים להיבחן בידי רשות שופטת, לכן ספורקין הפך את פסיקתו והרשעתו של הייסטינגס נותרה בעיניה. ספורקין, בדעת מזכר (Memorandum Opinion), הצביע על כמה "הבחנות מכריעות" בין המקרה של ניקסון לזה של הייסטינגס — והטעים כי ניקסון הורשע בפלילים בזמן שהייסטינגס זוכה על ידי חבר מושבעים על כל האישומים הפליליים שהקבילו ל-8 מאמרי ההדחה. הייסטינגס נמצא גם זכאי על ידי שני שלישים מחברי הוועדה שבדקו את הראיות למשפט ההדחה שלו. ספורקין הרחיק לכת ומחה על כך ש"זכויות היסוד של השופט הייסטינגס הופרו" וגרס שבשום מובן של המילה הייסטינגס לא נשפט בידי מליאת הסנאט.
קריירה פוליטית
בשנת 1990 שב הייסטינגס אל הזירה הציבורית כאשר פתח במסע בחירות לתפקיד מזכיר המדינה של פלורידה, ומיקד את התמודדותו על מצע של לגליזציה של בתי קזינו. במערכת בחירות מקדימות בת שלושה מועמדים במפלגה הדמוקרטים הייסטינגס סיים במקום השני עם 33 אחוזים מהקולות, מאחורי המוציא לאור ג'ים מינטר, שגרף 38%. בסיבוב שני, בו שיעור ההצבעה צנח באופן דרסטי, מינטר גבר על הייסטינגס ביחס של 67% –33%. הייסטינגס זכה רק באחד מ-67 מחוזות פלורידה, מיאמי-דייד.
הייסטינגס נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית, כנציג מחוז הקונגרס ה-23 של פלורידה. לאחר שהגיע למקום השני בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, בסיבוב השני המכריע גבר על חברת בית המחוקקים המדינתי לואיס פרנקל וביום הבחירות הכלליות ניצח פעם נוספת במעוז הדמוקרטי המובהק. במערכות הבחירות שלאחר מכן הייסטינגס מעולם לא ניצב בפני התנגדות משמעותית. לאחר חלוקה מחודשת של מחוזות בחירה בפלורידה לאור תוצאות מפקד האוכלוסין של ארצות הברית שנערך ב-2010, החל הייסטינגס לייצג את מחוז הקונגרס ה-20 מאז התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
ב-3 בינואר 1993 הייסטינגס הושבע לתפקידו כחבר בית הנבחרים האמריקאי, אותו גוף שהדיח אותו מכס השיפוט שנים אחדות קודם לכן. הייסטינגס היה חבר בשדולה השחורה בקונגרס, ונבחר ביולי 2004 לנשיא האספה הפרלמנטרית של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה. כמצליף דמוקרטי בכיר, הייסטינגס היה חבר משפיע בהנהגה הדמוקרטית, ובמשך שנים ארוכות היה חבר בוועדת הכללים של בית הנבחרים וחבר בכיר בוועדת המודיעין. בוועדה זו היה הייסטינגס יו"ר ועדת המשנה לפיקוח וחקירות. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2000, הייסטינגס וחברים אחרים בבית הנבחרים התנגדו לספירת 25 קולות חבר האלקטורים של פלורידה בהם זכה מושל טקסס ג'ורג' ווקר בוש בפער זעום לאחר ספירה חוזרת שנויה במחלוקת. מכיוון שאף סנאטור לא חבר להתנגדותו, ההתנגדות נדחתה בידי סגן הנשיא אל גור, שהיה יריבו הדמוקרטי של בוש במהלך הבחירות.
הייסטינגס נמנה בין 31 הדמוקרטים בבית הנבחרים שהצביעו בעד דחיית קולות חבר האלקטורים של אוהיו במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004, אף על פי שנשיא ארצות הברית המכהן בוש זכה במדינה בפער של 118,457 קולות. לולא קולות האלקטורים של אוהיו, הבחירות היו מוכרעות על ידי בית הנבחרים, כאשר לכל מדינה יהא קול אחד בהתאם אל התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית. לאחר בחירות אמצע הכהונה ב-2006, הייסטינגס זכה לתשומת לב לאומית לאחר שפורסם כי יושבת ראש בית הנבחרים הנכנסת ננסי פלוסי עשויה למנות אותו ליושב ראש ועדת המודיעין. הייסטינגס נהנה מתמיכת השדולה השחורה בקונגרס, אך האפילה עליו התנגדות קואליציית הכלבים הכחולים, שדולה של חברי קונגרס דמוקרטים מתונים ושמרניים. הייסטינגס תקף את מבקריו וכינה אותם "טיפשים שוגים". על פי הדיווחים, פלוסי העדיפה את הייסטינגס על פני החברה הבכירה בוועדה מטעם הדמוקרטים ג'יין הרמן, בשל הבדלי מדיניות ותמיכת השדולה השחורה. ב-28 בנובמבר 2006 הודיעה פלוסי כי הייסטינגס לא יהיה יו"ר הוועדה, ובהמשך בחרה בסילבסטר רייס מטקסס.
ביוני 2011 הגישה אחת מחברי הסגל של הייסטינגס, וינסום פאקר, תובענה ייצוגית נגדו בתואנה כי הוא שב על התנהגות מינית בלתי-רצויה לא רצויה ואיים על משרתה כשמיאנה לו. ועדה לאתיקה בקונגרס חקרה טענות אלה. את פאקר ייצגה הקבוצה המשפטית השמרנית "Judicial Watch". הייסטינגס הכחיש את ההאשמות וכינה אותן "מגוחכות". הוא גרס כי "במירוץ עם שקר האמת מנצחת תמיד", וטען לחפותו לאורך כל הפרשה. בפברואר 2012 דווח כי הייסטינגס אינו מצוי עוד תחת ענני התביעה, וההתמקדות תהא על ועדת הלסינקי שבראשה עמד הייסטינגס ושיוצגה בידי פאקר בווינה. בדצמבר 2017 פורסם כי מחלקת האוצר של ארצות הברית שילמה 220 אלף דולר כדי להסדיר את התביעה. הייסטינגס קבל מאוחר יותר כי לא מילא שום תפקיד במשא ומתן להסדר התביעה.
בבית הנבחרים הזדהה הייסטינגס באופן שיטתי עם עמדות ליברליות. הוא תמך בהגבלת הזכות לשאת נשק, התנגד להכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל ותמך בזכויות הקהילה הגאה. ב-6 באפריל 2021, בעודו מכהן בקונגרס, הלך הייסטינגס לעולמו מסרטן הלבלב. במותו היה החבר הוותיק ביותר במשלחת פלורידה לשני בתי הקונגרס, ומשנפטר עבר התואר לחבר בית הנבחרים מריו דיאז-בלרט.
אסאנטה קוטוקו
הופעות באפריקה
שנתיים מאוחר יותר חזרה אסאנטה לגמר, אז נגד קבוצת ויטה קלאב מזאיר שזכתה בתואר בסיכום המשחקים. תשע עונות מאוחר יותר, בעונת 1982, הגיעה הקבוצה לגמר, בו פגשה בקבוצת הפאר המצרית אל-אהלי, קבוצה שבסופו של דבר גברה על אסאנטה והשאירה אותה ללא תואר גם במפגש גמר זה. עונה אחת מאוחר יותר נפגשו שתי הקבוצות בשחזור הגמר של העונה שלפני כן. הפעם יצאה אסאנטה מצמד המשחקים כשידה על העליונה וזכתה בתואר אליפות אפריקה האחרון בתולדותיה. עשר שנים מאוחר יותר, בעונת 1993, חזרה הקבוצה לגמר המפעל ופגשה ביריבתה המושבעת של אל-אהלי - א-זמאלכ. בצמד המשחקים זכתה לבסוף זמאלק. משחק זה הוא האחרון עד היום בו הגיעה אסאנטה לגמר המפעל.
הליכה לקיסריה
הליכה לקיסריה (מוכר גם במילות הפתיחה שלו, אֵלִי, אֵלִי) הוא שיר עברי שכתבה חנה סנש ב-24 בנובמבר 1942. השיר הולחן ב-1945 בידי דוד זהבי.
היסטוריה
השיר "הליכה לקיסריה" נכתב בקיבוץ שדות ים שמדרום לקיסריה העתיקה, שם התגוררה סנש באותה תקופה.
לאחר מותה, נמצאו בעזבונה של סנש נוסחים שונים לשיר, והחל ויכוח סביב האותנטיות שלהם. במהלך הוויכוח היו אפילו שהציעו כי לא סנש היא שכתבה את השיר אלא רק העתיקה ושינתה. אך כיום ברור שהיא הכותבת והגרסאות השונות לשיר הם פשוט נוסחים ששמרה מתהליך הכתיבה.
הנוסח שפורסם ראשון, באוגוסט 1945, היה:
נוסח זה נמצא ביומן של סנש, אך איננו האחרון שכתבה. בטרם יציאתה לשליחות, העתיקה סנש שירים שונים למחברת בשם "ללא שפה", את המחברת העבירה לחברה ושם מופיע השיר בגרסה הידועה לנו. (זו המופיעה משמאל בראש הדף)
השיר הולחן ב-1945 על ידי דוד זהבי, שהפיץ אותו כשלימד אותו בהתיישבות העובדת ובכינוסים של "הנוער העובד". השיר המולחן הושר על ידי מבצעים רבים, והוא מבוצע באופן תדיר באירועים ממלכתיים, כדוגמת טקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ויום הזיכרון לשואה ולגבורה.
בשנת 1954 שיר זה והשיר "אשרי הגפרור" נכללו במחזה "הסנה הבוער" מאת אהרן מגד.
מאפייני השיר
השיר מאופיין ומקושר לזהותה של הכותבת, חנה סנש. סנש מייצגת דמותה של אישה לוחמת, מנציגי היישוב היהודי, שלמרות הסיכון הרב העזה להסתכן ביציאה לאירופה הכבושה על ידי הנאצים, והוּצְאה להורג על ידי שלטונות הונגריה לאחר שנחקרה ועונתה, כלוחמת יהודייה.
מאפיין נוסף בשיר "הליכה לקיסריה", המייחד אותו משירים אחרים שנכתבו ביישוב היהודי לפני קום המדינה, הוא תוכנו. השיר אינו מדבר על לאומיות, על זכותנו על הארץ, על קריאה לעם להתאחד, ואינו מזכיר את עם ישראל ואת סוגיית הלאומיות העברית.
במחקר שנערך בשנת 2009, עלה כי זהו השיר המושמע ביותר ביום השואה.
ארנה קורינתיאנס
ארנה קורינתיאנס (בפורטוגזית: Arena Corinthians) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בשכונת איטקרה (Itaquera) שבסאו פאולו אשר בברזיל, ומשמש את קבוצת קורינתיאנס כמגרשה הביתי. האצטדיון נבנה על מנת לקחת חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014 בו הוא אירח את משחק הפתיחה של הטורניר, וכן חמישה משחקים נוספים. תכולת האצטדיון עמדה במהלך הטורניר על 68,727 מקומות ישיבה, ולאחר הטורניר הופחתה התכולה ל-48,234 על ידי הסרת שני יציעים זמניים אשר הוקמו עבור הטורניר.
בניית האצטדיון החלה במאי 2011 והייתה אמורה להסתיים בדצמבר 2013, אולם במהלך עבודות הבנייה קרס חלק מקורת הגג, תאונה בה נהרגו שני פועלים, ונגרם נזק לאצטדיון. בסופו של דבר, נחנך האצטדיון במאי 2014.
האצטדיון נבחר לארח גם חלק מטורניר הכדורגל האולימפי של אולימפיאדת ריו 2016.
מונדיאל 2014
במסגרת מונדיאל 2014 אירח האצטדיון את משחק הפתיחה של הטורניר ושלושה משחקים נוספים במסגרת שלב הבתים. כמו כן, האצטדיון אירח משחק משלב שמינית הגמר וחצי הגמר.
להלן רשימת המשחקים שנערכו באצטדיון בזמן הטורניר. שעות המשחקים הן בזמן UTC-03.
טיבור סאנטו
טיבור סאנטו (במקור צין - Czien, בהונגרית: Szántó Tibor; קישפסט, 6 באפריל 1912 – בודפשט, 5 במאי 2001) טיפוגרף אמן ספרים יהודי-הונגרי, גרפיקאי זוכה פרס קושוט (הפרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל). אחד מגדולי אמני הספרים ההונגריים במחצית השנייה של המאה ה-20, רבים מהכרכים שעיצב ואייר זכו להבלטה ב"תחרות הספר ההונגרי היפה" שמתקיימת מדי שנה מאז 1955 (ביניהם היצירות: הכרוניקה המאויירת, The Picture Book of Hungarian Literature, "תנ"ך ויז'ואי", ה-"Anjou Legendarium" על שושלת מלכי אנז'ו ההונגרית ועוד) האחרון הופיעו לא רק בתחרות הספרים היפים בהונגריה ב-1973, אלא הלגנדריום זכה במדליית כסף גם בתחרות הספרים בלייפציג ב-1974.
ביוגרפיה
טיבור צין נולד במשפחה יהודית ענייה בקישפשט (מילולית "פשט הקטנה" שהייתה אז עיר עצמאית והיום היא חלק מבודפשט כרובע 19. הוריו היו ארנה צין, עוזר מסגר, וגיזלה בלומנשיין (1884–1947) תופרת. הוא התחיל כנער סדרן אותיות בדפוס ואז פנה לתכנון ול"ענף האמנות" החדש - הטיפוגרפיה. כך הוא נכנס לבית ספרו של שאנדור בורטניק, מעצב כרכי ספרים, מגזינים ופוסטרים אוונגרדיים. שם יכול היה צין לחוש לא רק את המקצוע אלא גם את תחושת השליחות. בגיל שש עשרה, ביקר בעיר גיומנדרד את אימרה קנר בעצתו ובהמלצתו של ג'ולה אייש ולכך הייתה השפעה מכרעת על הקריירה שלו. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת אטווש לוראנד ובתחילה עבד בעיתונים יומיים, אך גם מאז שנות ה-30 של המאה ה-20 פרסם במקביל בכתב העת "גרפיקה הונגרית" (Magyar Grafika). כמומחה לדפוס, סדר וכדומה, הוא עבד תחילה במשך שנים בבית הדפוס גלובוס (Globus Nyomda), שם כבר עיצב כמה ספרים. הוא היה קרוב להתמנות למנהל טכני, אבל המינוי סוכל על ידי מה שנקרא הראשון מבין החוקים ה (אנטי) יהודיים בממלכת הונגריה בשנת 1938 ואחר כך החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי.
ב-1935 נשא לאישה את אדית, בתם של אלדאר סקיי ושל פאולה ביטלינגמאייר, בבודפשט.
לאחר מלחמת העולם השנייה עבד בנפסבה, ולאחר מכן היה אחראי על הוצאת ספרי לימוד. סאנטו היה המנהל האמנותי של הוצאת פרנץ מורה, דפוס רוואי ומאוחר יותר הוצאת Magyar Helikon. הוא לימד באוניברסיטה ההונגרית לאמנויות יפות ובמכללה לאמנויות שימושיות. נבחר למזכיר הכללי של אגודת הביבליופיל ההונגרית המתחדשת. כרכי ספרים רבים מהפרסומים הביבליופיליים של ההוצאה הליקון (Magyar Helikon Könyvkiadó), קודיסים ומהדורות פקסימילה של התנ"ך קארואי, וכמה פרסומים ביבליופיליים אותנטיים בעותקים קטנים קשורים לשמו.
שיטת עבודתו וסגנונו
הוא פרסם ברציפות בתחומי תולדות הספרים, ההיסטוריה של הכתיבה, תולדות האותיות, טיפוגרפיה של אמנות יפה בטורים של Magyar Grafika, Könyvtáros, Gutenberg Jahrbuch, Papier und Druck, Druckspiegel, Print in Britain ו-Graphische Revue Österreich. הוא היה המזכיר הכללי של אגודת הביבליופילים ההונגרית. בשנת 1994 נפתחה תערוכת קבע של עבודותיו במוזיאון טירת הליקון בקסטהיי. גישתו הטיפוגרפית התבססה על הגישה הקונסטרוקטיביסטית-פונקציונלית שלמד משאנדור בורטניק, שהועמקה בזכות הידע המעשי שלו בדפוס והצורך ללמוד על ההיסטוריה של המלאכה. המשיכה לקומפוזיציה שטוחה קונסטרוקטיביסטית מורגשת במיוחד על כריכות הספרים והכריכות שלו בכלל, שהתוצאה שלה יכולה להיות פתרון דקורטיבי, צבעוני, שובב, או חיבור אותיות קפדני ופוריטני יותר. פעילותו התאפיינה במגוון רחב של ידע בתולדות ספרות וספרים, ידע מצוין באפשרויות טכנולוגיית הדפוס וחינוך עצמי מתמיד. הוא גם השתמש בו בעבודת העיצוב והעריכה שלו עם סופרים רבים (אטילה יוז'ף, זולטאן זלק, פרידייש קארינתי ופרנץ קארינתי, ג'רג' שומיו, ג'ולה אייש ועוד).
מילוראד צ'אביץ'
מילוראד צ'אביץ' (בסרבית: Милорад Чавић, בכתב לטיני: Milorad Čavić; נולד ב-31 במאי 1984) הוא שחיין סרבי-אמריקאי. הוא אלוף עולם, אלוף אירופה וסגן אלוף אולימפי בסגנון פרפר.
בניין עיריית יפו
בניין עיריית יפו בפינת הרחובות שדרות ירושלים 45 והתקומה נבנה בשנת 1935 על ידי עאסם בק סעיד, ראש עיריית יפו בשנים 1918–1938 לאחר שעבר אליו מבית הסראייה ששכן בכיכר השעון. כיום משמש כבניין מגורים.
מילוראד צ'אביץ'
ביוגרפיה
בשנים הבאות רשם שיפור ניכר בהישגיו. ב-2003 זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטרים בסגנון פרפר באליפות אירופה בבריכות קצרות שנערכה בדבלין, תוך שהוא שובר את שיא העולם בן השנתיים של תומאס רופראת, ומעמידו על 50.02 שניות (שיא זה נשבר 3 חודשים מאוחר יותר בידי איאן קרוקר). כן זכה במדליית הכסף במשחה ל-50 מטר בסגנון חופשי.
בניין עיריית יפו
היסטוריה
בשנת 1934 פרסמו הבריטים את פקודת העיריות לפיה הוכרזה תל אביב כעיר עצמאית שאינה תלויה בשכנתה יפו. בעקבות החלטה זו החליטו השלטונות הבריטים לתכנן את העיר מחדש "במטרה למחוק את הזהות המזרחית" ולהשליט בה סגנון מערבי. שנה לאחר מכן הקים ראש העיר "בק סעיד", בניין בולט בסגנון הבינלאומי בן שלוש קומות בכיכר עיריית יפו על צומת הדרכים הראשיות: שדרות ירושלים (נקרא אז שדרות המלך ג'ורג) ודרך בן צבי (נקרא אז בשם: דרך ירושלים) על הכביש הישן אל ירושלים. שתי הקומות העליונות שימשו למגורים למשפחת סעיד והקומה הראשונה הושכרה לעיריית יפו. בקומת הקרקע של המבנה נפתחו חנויות ובית קפה. בסמוך הוקמה כיכר מטופחת שנקראה כיכר העירייה, זכתה לכינוי 'כיכר המנהלה' והייתה לכיכר הומה. בשנת 1948 עם כיבושה של העיר יפו ננטש הבניין והפך למשרד האפוטרופוס לנכסי נפקדים ביפו ולמשרדי חברת עמידר. הכיכר שהייתה במרכז השדרה נהרסה והמזרקה הועברה לרחבה ממול. לצדה עומד כיום המרכז הקהילתי הרפורמי משכנות רות דניאל.
מילוראד צ'אביץ'
ביוגרפיה
באולימפיאדת אתונה (2004) לא הצליח לשחזר את הישגיו. במשחה החזק שלו, 100 מטרים בסגנון פרפר הגיע רביעי בשלב המוקדמות, אך בחצי הגמר סיים במקום ה-16 והאחרון, ולא העפיל לגמר. ביתר המשחים בהם השתתף לא עבר את שלב המוקדמות. מאוחר יותר, בשנים 2006 ו-2007, שב וזכה באליפות אירופה בבריכות קצרות במשחה ל-100 מטר פרפר.
באליפות אירופה שנערכה באיינדהובן בראשית 2008 שבר את השיא האירופי ב-50 מטר פרפר והעמידו על 23.11 שניות. בטקס חלוקת המדליות עורר סערה כאשר הופיע עם חולצה שעליה הכיתוב "קוסובו היא סרבית". כתוצאה מכך הושעה מהמשך התחרויות, ובתחילה גם שללה ממנו ועדת המשמעת של איגוד השחייה האירופי את המדליה ואת השיא. מאוחר יותר הומר עונשו בקנס של 10,800 דולרים.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) שבר את השיא האולימפי ב-100 מטר פרפר במשחה המוקדמות, וגם לשלב הגמר העפיל מהמקום הראשון, תוך שהוא מקדים את מייקל פלפס. בשלב הגמר הוביל לאורך רוב המשחה, אך בסופו של דבר הקדים אותו פלפס במאית השנייה בלבד, זכה במדליית הזהב השביעית שלו, ושבר את השיא האולימפי שקבע צ'אביץ' יומיים קודם לכן. המשלחת הסרבית ערערה בתחילה על התוצאות, שכן בצילומי הטלוויזיה נראה היה שצ'אביץ' הגיע קודם, אלא שפלפס נגע בלוח המגע לפניו, ו-FINA דחתה את הערעור. צ'אביץ' עצמו לא היה מעוניין בערעור, וציין כי הוא נכנס למשחה בשאיפה לזכות במדליית ארד, ושמח לזכות במדליית כסף. צ'אביץ' העפיל לשלב חצי הגמר גם במשחה ל-100 מטרים בסגנון חופשי, אך העדיף לא להשתתף בו כדי להתרכז במשחה הפרפר.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא ב-2009 זכה צ'אביץ' במדליית הזהב במשחה ל-50 מטר פרפר, תוך שהוא קובע שיא אליפות חדש - 22.67 שניות. בשלב חצי הגמר ב-100 פרפר קבע שיא עולם חדש, 50.01 שניות. שיאו החזיק מעמד יום אחד בלבד, לאחר שבמשחה הגמר שוב הפסיד למייקל פלפס, שקבע שיא עולם חדש - 49.82 שניות. צ'אביץ' עצמו גמא את המרחק ב-49.95 שניות.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי ב-2011 גילה צ'אביץ' יכולת חלשה יחסית. במשחה ל-50 מטר פרפר הצליח להעפיל רק לשלב חצי הגמר, בו סיים במקום ה-12, ובמשחה ל-100 מטר פרפר כלל לא צלח את שלב המוקדמות, לאחר שסיים במקום ה-18, בתוצאה איטית בלמעלה מ-2 וחצי שניות משיאו.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר פרפר.
צ'אביץ' מתאמן באוניברסיטת ברקלי ולומד בה מדעי המדינה.
נייפידאו
נייפידאו (בבורמזית: နေပြည်တော်) היא בירת מיאנמר (בורמה) והעיר השלישית בגודלה במדינה לאחר יאנגון ומנדליי. נכון לשנת 2023, אוכלוסייתה מונה 722,836 תושבים.
הבירה המינהלית של מיאנמר הועברה באופן רשמי לאזור צבאי סגור כשלושה ק"מ ממערב לפיינמנה ב-6 בנובמבר 2005. נייפידאו שוכנת במרכז הגאוגרפי של מיאנמר כ-330 ק"מ מצפון ליאנגון, העיר הגדולה במדינה ובירתה הקודמת.
שמה הרשמי של עיר הבירה הוכרז ביום הכוחות המזוינים במרץ 2006. העיר משתרעת על שטח עצום של 4,600 קמ"ר (כגודלו של הגליל העליון).
היסטוריה
פיינמנה הייתה בסיס של צבא העצמאות הבורמזי (מאוחר יותר שונה שמו על ידי היפנים לצבא הלאומי של בורמה). בפיינמנה שכן מחנה אימונים של הצבא. במהלך מלחמת העולם השנייה שינה הצבא את נאמנותו וסייע למלחמת הגרילה, עד לשחרורה של בורמה. פיינמנה הפכה לסמל לצבא הבורמזי, כמקום שבו הובסו פולשים בעלי כוח עדיף. רבים טוענים כי הסיבה להעתקת עיר הבירה למיקום זה היא כדי להתכונן לפלישה אפשרית של כוחות מן החוץ (ארצות הברית למשל).
החונטה הצבאית השלטת כיום במיאנמר החלה להעביר את משרדי הממשלה מיאנגון לנייפידאו בשעה 06:37 בדיוק, ב-6 בנובמבר 2005. חמישה ימים אחר כך, בשעה 11:00 בבוקר, שיירה שנייה של 1,100 משאיות צבאיות הנושאות 11 חטיבות ו-11 משרדי ממשלה, עזבה את יאנגון. התוכנית הייתה כי משרדי הממשלה יחלו לפעול במיקומם החדש עד סוף חודש פברואר 2006, אולם עקב מחסור בבתי ספר, הופרדו המשפחות של עובדי הממשלה וחלו עיכובים בתחילת פעולות המנהל בבירה החדשה. על פי התוכנית, פועלים במקום שני מתחמים נפרדים, האחד מתחם משרדי הממשלה והשני מטה הצבא. הכניסה לאזרחים אסורה לשני המתחמים. לרוכלים קיימת גישה אך ורק לאזור מסחרי מוגדר, סמוך למשרדי הממשלה. השימוש בטלפונים סלולריים ובצלחות לקליטת שידורי לווין אסורים אף הם בבירה החדשה.
הסיבות להעברת בירת מיאנמר לנייפידאו אינן ברורות, אולם קיימות השערות מספר בעניין זה. האחת היא מיקומה האסטרטגי העדיף של נייפידאו על פני יאנגון, בכך שהיא מרוחקת יותר מקו החוף. לעובדה זו יתרון אם מיאנמר תבוא תחת התקפה של כוחות עוינים. סיבה זו הוכחשה על ידי הגנרל טהאן שהוו, העומד בראש המדינה. נייפידאו אף משמשת כמרכז תחבורתי, זאת עקב מיקומה המרכזי ליד המחוזות המדיניים שאן, צ'ין וקארן ויש להניח כי נוכחות צבאית קבועה במקום תעזור לייצב את המשטר באזורים מרוחקים אלה. יש המשערים כי ההחלטה להעביר את עיר הבירה נבעה מתוך תחושת פרנויה של ראשי המשטר, שמא ההמונים העניים המרודים מבין תושבי יאנגון עלולים למרוד כנגד המשטר. בגלל אופיו החשאי של המשטר במיאנמר ייתכן שראשי המשטר רצו להרחיק את מוסדות השלטון למקום שבו לא נמצאים אמצעי תקשורת זרים ואין סכנה של ריגול. לבסוף, היו ששיערו כי המעבר נעשה בעצתו של האסטרולוג האישי של השליט טהאן שהוו. על פי השערה זו ניבא האסטרולוג כי הממשל הנוכחי יודח עד לסוף חודש פברואר 2006, אלא אם כן תועבר בירת המדינה. התומכים בהשערה זו מוצאים לה תימוכין בחזרה החידתית על המספר 11 בכל הקשור לעבודות העתקת הבירה. הירחון איראוואדי המופיע בתאילנד כתב: "אנשים בראנגון לועגים להחלטה והסבו את תשומת הלב לאימרה הבורמזית: נמר משנה את משכנו אך ורק כדי לפגוש את מותו."
ב-27 במרץ 2006 צעדו יותר מ-12,000 חיילים במפגן הצבאי הפומבי הראשון בבירה החדשה, זאת כדי לציין את יום הכוחות המזוינים – יום בו מציינים את התקוממות בורמה כנגד הכובשים היפניים בשנת 1945. המצלמות שתיעדו את המצעד הוגבלו לצילום מגרש המסדרים בלבד, מעליו ניצבו שלושה פסלים ענקיים של שלושה ממלכיה ההיסטוריים של בורמה. שמה הרשמי של העיר נייפידאו נקבע בטקסים אלה.
תחבורה
ניתן להגיע לנייפידאו בנסיעה של תשע שעות ברכבת מיאנגון. הרכבת יוצאת מיאנגון בשעה תשע בערב ומגיעה לבירה בשש בבוקר. בחודש מרץ 2006 החלו טיסות של חברת אייר מנדאליי בין יאנגון לנייפידאו. החל מ-5 ביוני 2006 החלה חברה זו לטוס מנייפידאו לערים נוספות בבורמה.
חרלמבוס פטרידיס
חרלמבוס פטרידיס (ביוונית: Χαράλαμπος Πετρίδης; נולד ב-19 באוקטובר 1974) הוא פוליטיקאי קפריסאי, המשמש כשר ההגנה של קפריסין.
ביוגרפיה
פטרידיס נולד בניקוסיה, קפריסין. הוריו ניהלו חברת נדל"ן. הוא למד לתואר ראשון בעריכת דין עם התמחות בניהול עיזבון באוניברסיטת אוקספורד ברוקס, והמשיך לתואר שני בכלכלת ומימון קרקעות בסניף של אוניברסיטת קיימברידג'.
לאחר סיום לימודיו החל לעסוק בנדל"ן, עם התמחות בשמאות מקרקעין, ייעוץ מקרקעין והכנת מחקרי כדאיות לעסקאות נדל"ן. בשנים 2004–2013 היה חבר בוועד המנהל של איגוד שמאי המקרקעין של קפריסין, ואף היה נשיא האגודה בשנים 2009–2013. בנוסף, הוא היה חבר במועצת המנהלים של המכון המלכותי של מודדים מוסמכים של קפריסין (2012–2014). בדצמבר 2013 הוא מונה לנשיא הארגון לפיתוח קרקעות של קפריסין (COAG), תפקיד בו כיהן עד 2016.
בבחירות המוניציפליות של שנת 2016 התמודד פטרידיס לראשות עיריית אגלנציה, בה הוא מתגורר בשנת 2003. הוא רץ מטעם מפלגת האספה הדמוקרטית, ונתמך על ידי נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס. בבחירות הוא זכה ביתרון זעום של 45.73% מהקולות על פני יריבו קוסטאס קורטאס שזכה ב-44.68% מהקולות, ונבחר לראשות העיר.
ב-29 ביוני 2020 נבחר פטרידיס על ידי הנשיא אנסטסיאדיס לכהן כשר ההגנה של קפריסין.
רנייה דה גראף
ביוגרפיה
דה גראף נולד בשונהובן ולמד רפואה באוטרכט וליידן. שם למדו איתו גם יאן סוואמרדם, נילס סטנסן ופרדריק ראוש, אחד הפרופסורים שלהם היה פרנסיסקוס סילביוס. הוא הגיש את עבודת הדוקטורט שלו על הלבלב, ונסע לצרפת שם השיג את התואר הרפואי מאוניברסיטת אנז'ה. בהיותו בפריז, הוא פנה גם לחקר איברי המין הגבריים, שהביא לפרסום בשנת 1668. כשחזר להולנד בשנת 1667, מיקם את עצמו בדלפט. מכיוון שהיה קתולי במדינה פרוטסטנטית בעיקרה, הוא לא הצליח להתקדם בקריירה באוניברסיטה.
זקיקי גראף
מורשתו המפורסמת היא זקיקי גראף. הוא עצמו ציין שהוא לא הראשון שתיאר אותם, אלא תיאר את התפתחותם. מהתצפית על היריון אצל ארנבים הוא הסיק כי הזקיק הכיל את הביצית, אם כי מעולם לא צפה בו. השלב הבוגר של זקיק השחלה נקרא לכבודו הזקיק הגרפאני, אף על פי שאחרים, כולל פאלופיוס, הבחינו בזקיקים בעבר (אך לא הצליחו להכיר במשמעות הרבייה שלו). המונח זקיק גראפני בא בעקבות הצגת המונח ביצה גראאפנית על ידי אלברכט פון הלר שכמו דה גראף עדיין הניח שהזקיק הוא הביצית עצמה, אם כי דה גראף הבין שהביצית קטנה בהרבה. גילוי הביצית האנושית נעשה בסופו של דבר על ידי קארל ארנסט פון באר בשנת 1827. בן זמנו של דה גראף, יאן סוומרדם, התעמת איתו לאחר פרסומו של DeMulierum Organ Generatione Inservientibu והאשים אותו כי לקח קרדיט לעצמו לגילויים שהוא ויוהנס ואן הורן גילו קודם לכן בנוגע לחשיבות השחלה וביציות. דה גראף דחה את האשמה, אך נפגע ממנה.