cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
הסכסוך האיראני-ישראלי
תקיפות בעיראק
ב-19 ביולי הושמדו טילים שהוסלקו במשאיות קירור במחוז צלאח-א-דין וב-29 ביולי הותקף מחנה אשרף של מיליציית אל-חשד א-שעבי. בתקיפות נהרגו עשרות חיילים איראנים ואנשי מיליציות שיעים והושמדו טילים בליסטיים. אף על פי ששום גורם לא לקח אחריות באופן רשמי, היו שייחסו את ביצוע התקיפות לישראל.
באוגוסט בוצעו תקיפות נוספות נגד בסיסי טילים ומחסני נשק של מיליציות פרו-איראניות. לפי דיווח בא-שרק אל-אווסט חלק מהתקיפות בוצעו על ידי מטוסי F-35 של חיל האוויר הישראלי, אך גורמים עיראקיים טענו שחלק מהתקיפות בוצעו על ידי כלי טיס בלתי מאוישים.
המערכה הימית
מאז 2019 נפתחה המערכה הימית בין ישראל לאיראן. מערכה זו כוללת תקריות בולטות כגון:
מילית מודלית
בעברית נעשה שימוש מועט במיליות מודליות במובן זה. לדוגמה:
גאלה (עיר)
גאלה (בסינהלית: ගාල්ල; בטמילית: காலி, מבוטא גול) היא עיר בדרום-מזרחה של סרי לנקה השוכנת לחופי האוקיינוס ההודי, כ-115 ק"מ דרומית לקולומבו. העיר היא בירתו של מחוז גאלה ומתגוררים בה כ-91,000 תושבים. הפורטוגזים הקימו את מצודת גאלה במאה ה-16 ועשו אותה לנמלם העיקרי באי. היא הגיעה לשיאה במאה ה-18, לפני שקולומבו ירשה את מקומה לאחר הכיבוש הבריטי. גאלה נפגעה באורח קשה ב-26 בדצמבר 2004 מהצונאמי שפקד אותה לאחר רעידת האדמה באוקיינוס ההודי.
גאלה נחשבת לדוגמה הטובה ביותר של עיר מבוצרת שהוקמה על ידי האירופים בדרום ובדרום-מזרח אסיה והיא מערבת אדריכלות אירופית ומקומית. בשנת 1988 הוכרזו העיר העתיקה של גאלה וביצוריה כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה
העיר העתיקה של גאלה שוכנת על חצי אי קטן הסוגר על מפרץ גאלה שממזרח לו. המקום נזכר לראשונה בשנת 545 על ידי הנזיר היווני קוסמאס אינדיקופלאוטס (Κόσμας Ἰνδικοπλεύστης - "הוא ששט להודו") אשר תיארו כאחד הנמלים העתיקים במזרח. כאשר ביקר אבן בטוטה באתר ב-1344, כבר נחשבה העיר לנמל החשוב בסרי לנקה.
הפורטוגזים נחתו בגאלה לראשונה ב-1505, שנתיים לפני שהגיעו לקולומבו, ולפי אגדה אחת שמעו קריאת תרנגול בהגיעם למקום וכל כן קראו את שמו גאלה (מ"גאלו" - Galo, "תרנגול" בפורטוגזית). גרסה אחרת וסבירה יותר היא כי מקור שמה של העיר במילה ל"סלע" בסינהלית. נראה כי תחילה קבעו הפורטוגזים את מרכזם באי בקולומבו, אך בשל סכסוך עם המלך סיטוואקה, עזבוה ב-1588, ובסוף המאה ה-16 ביצרו את חצי האי של גאלה בצידו הצפוני הפונה אל היבשה. הם הקימו ביצורים ושלושה מגדלי שמירה בצד זה, אך לא ביצרו את יתר צדדיו של חצי האי הפונים אל הים, שכן אלה נחשבו לבלתי פגיעים. מהתקופה הפורטוגזית שרדה הקפלה הפרנציסקנית אשר הוקמה בשנת 1543.
ב-13 במרץ 1640 כבשו הולנדים את העיר, וביצרו אותה מכל צדדיה בביצורי אבן. ביצורים אלה המקיפים שטח של 36 הקטאר ושלאורכם 14 מגדלי שמירה, הם הביצורים הניצבים סביב העיר, אם כי נערכו בהם מספר שינויים לאורך השנים. רובה של חומת היבשה הוקם ב-1663 והשער הישן נושא את הכיתוב "1669". חומת הים השולמה ב-1729. העיר הגיעה לשיאה במהלך המאה ה-18, והתגוררו בה כ-500 משפחות. בגאלה שכנו מבנים ציבוריים ומסחריים רבים, ומחסנים. ב-1775 הוקמה בעיר כנסייה פרוטסטנטית בסגנון הבארוק, וזו הכנסייה הפרוטסטנטית העתיקה בסרי לנקה. ב-1760 התגוררו בעיר 1,841 איש
שבוע לאחר כניעת קולומבו לבריטים, ב-23 בפברואר 1796, נמסרה גם גאלה לידיהם והם ערכו בביצוריה ובשטחה מספר שינויים. בין היתר נבנו שער נוסף בחומה ב-1873, מגדל לכבוד יובל החמישים למלכותה של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ב-1883 והמגדלור בשנת 1938. שינויים נוספים נערכו במלחמת העולם השנייה כאשר הבריטים חיזקו את ביצוריה של העיר.
גאלה נפגעה באורח קשה ב-26 בדצמבר 2004 מהצונאמי שפקד אותה לאחר רעידת האדמה באוקיינוס ההודי, ולפי הערכות הביא האירוע למותם של אלפי בני אדם בעיר החדשה ובבתים הארעיים בשכונות העוני. העיר העתיקה כמעט שלא נפגעה הודות לביצורים המקיפים אותה.
אתרי העיר
העיר העתיקה והמבוצרת של גאלה שוכנת על חצי אי קטן הנבדל ממרכז העיר המודרנית על ידי מגרש קריקט גדול מצפון לה. אורכה כ-850 מטר מצפון לדרום ורוחבה כ-600 מטר ממזרח למערב לכל היותר. בתחומיה כ-400 מבנים.
חומת היבשה בצידה הצפוני של העיר מחולקת לשלושה מגדלי שמירה גדולים ממערב למזרח:
בין שני האחרונים קבוע בחומה השער שהקימו הבריטים ב-1873. דרומית-מזרחית לו ניצב השער הישן והקטן יותר הנושא את התאריך "1669" ואת ראשי התיבות של חברת הודו המזרחית ההולנדית (VOC, Vereenigde Oostindische Compagnie). משני צידי הכיתוב נראים שני אריות ומעליו תרנגול.
סמוך לשעה ניצב "המגדל השחור" (Zwart Bation) הנחשב לחלק העתיק בכל הביצורים. הוא הוקם על ידי הפורטוגזים ב-1625 ונקרא על ידם בשם "סאנטה קרוש" (Santa Cruz - "הצלב הקדוש"). במגדל זה שכנו בית המאסר, הארסנטל והנפחייה. בפינה הדרום-מזרחית של החומה, סמוך למגדל השמירה "אוטרכט" (בעבר Halve Maantje - "חצי הירח") ניצב המגדלור הבריטי שגובהו 18 מטר. בנקודה הדרומית ביותר בחומה שוכן מגדל הדגל ששימש לאיתות לספינות קרבות. מגדל שמירה נוסף - מגדל טריטון - שנבנה בשנים 1726-1729, שוכן בצידם הדרום-מערבי של הביצורים, ובעבר ניצבה עליו טחנת רוח אשר שאבה את מי האוקיינוס בהם נעשה שימוש לניקיון הרחובות.
עמנואל טרי
עמנואל טרי (נולד ב-21 באוגוסט 1996) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת אגווה קליינטה קליפרס מליגת הפיתוח של ה-NBA.
דנבר נאגטס
לאחר שלא נבחר בדראפט 2018, טרי ניסה את מזלו בליגת הקיץ של ה-NBA במדי דנבר נאגטס. הנאגטס התרשמו מאוד מהיכולת של טרי והחליטו לזמן אותו לסגל מחנה האימונים אבל נאגטס ויתרו על טרי לטובת קבוצת ליגת הפיתוח של ה-NBA קאנטון צ'ארג', שבאותו זמן שיתפה פעולה עם הנאגטס. טרי שיחק 20 משחקים בצ'ארג' והעמיד ממוצעים של: 8.1 נקודות ו-6.4 ריבאונדים.
סו פולס סקייפורס
ב-5 בינואר 2019 עבר טרי לסו פולס סקייפורס מליגת הפיתוח של ה-NBA. בקבוצה טרי העמיד ממוצעים של: 15.9 נקודות, 8.1 ריבאונדים, 1.6 אסיסטים ו-1.3 חסימות.
פיניקס סאנס
ב-27 בינואר 2019 חתם טרי על חוזה ל-10 ימי עם פיניקס סאנס מליגת ה-NBA. במשחקו הראשון ב-NBA רשם 5 נקודות, 3 ריבאונדים ו-2 חטיפות בהפסד קבוצתו 102–116 ללוס אנג'לס לייקרס שבאותה עונה סיימה במקום העשירי במערב.
סו פולס סקייפורס
הוא עבר בטרייד לסו פולס סקייפורס (מאליק ניומן עבר לקאנטון צ'ארג')לאחר תקופה של 10 ימים עם פיניקס סאנס חזר טרי לסו פולס סקייפורס עד סוף העונה.
הפועל ירושלים
ב-1 במרץ 2020 חתם טרי בהפועל ירושלים מליגת העל בכדורסל ומליגת האלופות בכדורסל. באותה עונה עזר להפועל ירושלים להגיע לחצי גמר ליגת האלופות שם הובסו נגד בורגוס. בתקופתו בהפועל ירושלים טרי העמיד ממוצעים של: 9.3 נקודות, 6.9 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים (בעונה הסדירה של ליגת העל).
הכוכב האדום בלגרד
ב־17 בספטמבר 2020 חתם טרי בהכוכב האדום בלגרד. ב-26 בדצמבר 2020 הקבוצה והשחקן הגיעו להסכמה וטרי עזב את הקבוצה.
אגווה קליינטה קליפרס
לאחר שעזב את הכוכב האדום בלגרד חתם טרי באגווה קליינטה קליפרס.
מיטלדויטשר
מיטלדויטשר (בגרמנית: Mitteldeutscher BC), היא קבוצת כדורסל גרמנית מהעיר וייסנפלס, המתמודדת בבונדסליגה.
היסטוריה
הקבוצה נוסדה ב-1958 תחת השם "איינהייט וויזנפלס". החל משנת 1999 הקבוצה נקראת בשמה הנוכחי.
בסיום עונת 1998/99 העפילה הקבוצה לבונדסליגה מהמקום השני. מאז עברה הקבוצה פעמיים התמזגות על מועדון אחר כדי ליצור קבוצה אחת מסביב לעיר. בעונת 2004/05 ביקשה הקבוצה לרדת ליגה עקב בעיות כלכליות. בעונת 2008/09 העפילה בחזרה לליגה הבונדסליגה וירדה לאחר שתי עונות. בסיום עונת 2011/12 העפילה בחזרה לבונדסליגה מהמקום הראשון.
במסגרת אירופאית
במסגרת האירופאית השתתפה הקבוצה מאז עונת 1991/92 במסגרת גביע קוראץ'. בעונת, זכתה הקבוצה בגביע יורוקאפ צ'לנג', לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת דיז'ון באסקט מהליגה הצרפתית 68-84. בכך הפכה להיות הקבוצה השנייה מהליגה הגרמנית שזוכה בתואר אירופאי.
הקבוצה מארחת את משחקיה בהיכל העירוני שטטהיילה המכיל 3,000 מקומות ישיבה ועמידה.
סרביה החדשה
סרביה החדשה הוא חבל ארץ לשעבר ב שנוסד על ידי הגנרל הרוסי-סרבי יובאן הורוואט בשנת 1752. חבל הארץ ממוקם באוקראינה דהיום וחופף ברובו את שטח מחוז קירובוגרד. בירת חבל הארץ ומרכז ההגירה של הסרבים הייתה העיר נובומירהורוד (מירגורוד החדשה).
המייסד של המקום, יובאן הורוואט, הגיע למקום פיזית כבר בסוף ספטמבר 1751 ובשנת 1752 הקים בו את סרביה החדשה. רוב היישובים בסרביה החדשה נקראו על שם יישובים בסרביה עצמה ובאישור יליזבטה, קיסרית רוסיה, קראו על שמה התושבים מבצר שבנו. ב-1759 הקים הורוואט גדודי צבא לסרביה החדשה, והתחיל לפעול למען הקמת בית לאומי לסרבים בשטח האימפריה הרוסית. הוא הקים בית משפט עליון, משרדים שונים כגון; כלכלה, חוץ, אוצר, ביטחון וכו'. בסופו של דבר, הואשם הורוואט בשחיתות והוגלה מן המקום על ידי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. בשנת 1764 במסגרת חלוקה מנהלית מחדש של האימפריה הרוסית התפרקה סרביה החדשה והועברה לשליטת ממשלת נובורוסיה. הורוואט חזר למקום רק ב-1775 ונפטר קרוב לסרביה החדשה ב-1886.
סרביה החדשה, למרות שמה, לא כללה בעיקר סרבים. למעשה, רוב התושבים באזור היו מולדובנים ואוקראינים, והסרבים היוו כ-11 אחוזים בלבד מתוך האוכלוסייה. האוכלוסייה באזור בשיאה הגיעה ל-5,482 תושבים, ב-1757.
טיל אוויר-קרקע
טיל אוויר-קרקע (בר"ת: טא"ק) הוא טיל המשוגר ממטוס קרב, ממפציץ או ממסוק אל עבר מטרה הנמצאת על הקרקע בין אם היא בים או ביבשה. טא"ק דומים לפצצות דאייה מונחות, אך קיומו של גורם הנעה מכניס סוג זה של חימוש להגדרה של טיל.
יתרון מרכזי של טיל הקרקע-אוויר מסוגים אחרים של נשק אווירי כנגד מטרות קרקעיות הוא טווח הירי שהוא מספק ליורה. טווח זה מאפשר לרוב ירי מחוץ לטווח ההגנה של המטרה הקרקעית. מרבית טילי האוויר-קרקע מבוססים על מערכות של "שגר ושכח" על מנת לאפשר לכלי הטיס להמשיך בפעילות מבלי לדאוג למטרות קודמות.
גובהו של כלי הטיס ומהירותו הם בעלי השפעה על טווח הטיל. עבור טילים ארוכי טווח הדבר פחות משמעותי, אך טילים קצרי טווח (כדוגמת ה-AGM-65 מאבריק) מגדילים את הטווח שלהם באופן משמעותי כאשר הם נורים מגובה רב.
קיימות מספר דוגמאות של טכנולוגיית ירי טילים בליסטיים מכלי טיס, אך הן נדירות ביותר.
גורמי הנעה
גורמי ההנעה הנפוצים ביותר הם מנועים רקטיים ומנועי סילון. מנועים אלו משפיעים גם על טווח הטיל, קצר או ארוך בהתאמה. מספר דגמים של טילי אוויר-קרקע מתוצרת סובייטית משתמשים במנועי מגח סילון המקנים להם טווח רחוק ומהירות גבוהה.
שיטות הנחיה נפוצות
שיטות ההנחיה הנפוצות ביותר של טילי אוויר-קרקע הן הנחיית לייזר, הנחיית תת-אדום, הנחיה אופטית והנחיית GPS. שיטת ההנחיה תלויה לרוב בסוג המטרה. כך בעוד שספינה ניתן לזהות בקלות באמצעות רדאר, גופים מטרות יבשתיות יהיה קשה לזהות בצורה זו.
משרד הפנים והביטחון של רוסיה
משרד הפנים והביטחון של רוסיה (ברוסית: Министерство безопасности и внутренних дел, בקיצור МБВД) היה הגוף המרכזי של הרשות המבצעת ברוסיה, אשר תוכנן לאחד את כל גופי ביטחון המדינה והמשטרה למשרד ממשלתי אחד, אך בשל מחאות הפרלמנט פורק. המשרד התקיים זמן קצר בין דצמבר 1991 לינואר 1992.
היסטוריה
המשרד הוקם ב-19 בדצמבר 1991 על פי צו של נשיא הפדרציה הרוסית מספר 289 ממיזוג משרד הפנים של הפדרציה הרוסית עם סוכנות הביטחון הפדרלית. בתחומי המשרד היו גם מחלקות שהועברו ממשרד הפנים הסובייטי שפורק ושירות הביטחון הבין-רפובליקני של ברית המועצות. טיוטת הצו הוכנה על ידי משרד הפנים של ברית המועצות ולא נבחנה על ידי ממשלת הפדרציה הרוסית.
באותו יום מונה לשר הביטחון והפנים, איש הקג"ב ויקטור בראניקוב, שכיהן קודם כשר הפנים של ברית המועצות. תוכנן לבצע שורת מינויים ורפורמות מינהליות, אך נערכו רק 2 מינויים לאורך כל תקופת קיומו של המשרד.
ב-26 בדצמבר 1991 מונה לסגן הראשון של השר — הגנרל יירין (שקודם כיהן גם כסגן שר הפנים הסובייטי) וא. אולייניקוב (שאף הוא כיהן קודם כסגן ראש שירות הביטחון הבין-רפובליקני).
יצירת המשרד גרמה למחאה בסובייט העליון, קבוצת חברים בפרלמנט אף הגישו מחאה רשמית לבית המשפט החוקתי של הפדרציה הרוסית, על הפרה חוקתית. ב-14 בינואר 1992, בית המשפט החוקתי הכריז כי הצו להקמת המשרד לא תואם את החוקה, בהקשר זה הנשיא הוציא צו רשמי לפירוק המשרד ולפיטוריהם של ו. איוואננקו (מתפקיד מנכ"ל סוכנות הביטחון הפדרלית), א. דונאייב (מתפקיד שר הפנים) ו. בקאטין (מתפקיד שירות הביטחון). בראניקוב התמנה לתפקיד מנכ"ל סוכנות הביטחון הפדרלית, בעוד סגנו יירין — לתפקיד שר הפנים של הפדרציה הרוסית.
רוטב ביארנז
רוטב ביארנז (בצרפתית: Sauce Béarnaise - רוטב ביארן; נהגה בעברית לעיתים קרובות גם "רוטב ברנז") הוא רוטב העשוי מחמאה וחלמוני ביצים המתובלים בטרגון, בצלצלי פנינה ועירית המבושלים ביין וחומץ.
המלומדים סבורים כי הרוטב הומצא בידי השף קולינה (Collinet) (אשר המציא גם את תפיחת תפוחי האדמה - pommes de terres soufflés), והוגש לראשונה בפתיחת מסעדת "ביתן אנרי הרביעי" ("Le Pavillon Henri IV") בסן-ז'רמן-אן-לה בשנת 1836. שם הרוטב הוא לכבודו של המלך אנרי הרביעי אשר נולד באזור ביארן.
רוטב זה דומה לרוטב ההולנדז בכך שהוא תערובת של חמאה וחלמוני ביצים. ההבדל בין שני הרטבים הוא בתבליניהם בלבד (ברוטב הולנדז משתמשים במיץ לימון במקום בחומץ ובטרגון). רוטב ביאנז מועשר בעגבניות מרוכזות נקרא "רוטב שורון" על שם אלכסנדר אטיין שורון שהמציא אותו.
תנועת החרות
תנועת החֵרוּת (ובקיצור חֵרוּת) הייתה מפלגת ימין ליברלית, שפעלה בישראל מתחילת ימי המדינה, ואשר נוסדה על ידי יוצאי הארגון הצבאי הלאומי בראשות מנחם בגין. ארבעה רעיונות מרכזיים של תנועת החרות תומצתו לכדי: "לשלמות המולדת, לקיבוץ גלויות, לצדק סוציאלי, לחרות האדם".
לידתה של התנועה
במסגרת הצטרפותם של לוחמי האצ"ל לצה"ל עלתה על הפרק שאלת פירוקו של האצ"ל. בגין כמפקד הארגון הציע להפוך אותו מארגון מחתרתי למפלגה פוליטית, כזו שמקבלת על עצמה את כללי המשחק הפוליטי. על כן, מיד עם הכרזת המדינה, עמד מנחם בגין ב-15 במאי 1948, כמפקד המחתרת והחליט ביחד עם פקודיו, להקים את תנועת 'חרות' מיסודו של הארגון הצבאי הלאומי. הצהרתו של בגין פורסמה בשידור הרדיו 'קול ציון הלוחמת' בתחנת השידור של האצ"ל: "במדינת ישראל מכריז בזה הארגון הצבאי הלאומי על הקמתה של תנועת החרות העברית שתשמור אמונים למסורת המפוארת של מלחמת השחרור ותלחם במסגרת החוק העברי".
בציר הפוליטי הוקמה התנועה בצידה הימני של המפה הפוליטית, את התנועה הרכיבו קבוצות אחדות ביניהם, הצה"ר, הסתדרות העובדים הלאומיים, אחדות ישראל, האצ"ל ואנשי 'הוועד העברי'. בראייתו של בגין, הציונות הרוויזיוניסטית תורגמה פוליטית על ידי הקמת תנועת 'חרות', שערכי היסוד שלה מושתתים על קווי היסוד הבאים: שלמות המולדת, קיבוץ גלויות, צדק חברתי, שלטון החוק וחירות האדם.
במשך מרבית שנות קיומה ישבה המפלגה באופוזיציה. דוד בן-גוריון, ראש הממשלה בשנותיה הראשונות של המדינה, הקפיד להוציא את תנועת החרות אל מחוץ לקונצנזוס הלאומי. תפיסה זו באה לידי ביטוי בסיסמה "בלי חרות ומק"י", שמשמעותה שאין להקים ממשלה שבה ישבו הרוויזיוניסטים או הקומוניסטים.מהקמתה בקיץ 1948 ועד לשנת 1983 עמד מנחם בגין בראש תנועת החרות. בבחירות לאספה המכוננת הלא היא הכנסת הראשונה, זכתה חרות ל-11.52 אחוזים מכלל הקולות הכשרים (14 מנדטים).
לקראת הבחירות לכנסת השנייה הצטרפו לתנועת החרות אנשי ברית הצה"ר, אשר מפלגתם לא עברה את אחוז החסימה בכנסת הראשונה. במערכת בחירות זו המשיכה המפלגה לעסוק בעיקר בתרומת אנשי האצ"ל להקמת המדינה ובקריאה לשלמות הארץ. נושא זה נחשב כאנכרוניסטי באותה תקופה, כאשר שאר המפלגות עסקו בעיקר בנושאים כלכליים סביב מדיניות הצנע וקליטת העלייה ההמונית. חרות זכתה בשמונה מנדטים בלבד, תוצאה שגרמה למשבר במפלגה. בגין פרש מההנהגה למשך שישה חודשים, אך חזר לתפקידו כדי להנהיג את המאבק נגד הסכם השילומים. במסגרת המאבק הצליח בגין לבסס את מעמדו כראש התנועה ולאחד ציבור רחב סביב עמדותיה.
בעקבות משבר הבחירות לכנסת השנייה, החלה התנועה להדגיש נושאים חברתיים-כלכליים ולקלוט לשורותיה אוכלוסיות נוספות (על יוצאי האצ"ל) שלא השתלבו בממסד השלטוני, בעיקר עולים חדשים ובני עדות המזרח. בחודש אפריל 1954 נערכה הועידה השלישית של תנועת 'חרות' ובה הדגיש בגין שיש רק דרך אחת אל השלטון והיא פתק הבוחר. האמירה של בגין העניקה ל'חרות' לגיטימציה חשובה וחיזקה את דימויה כתנועה פוליטית שמכבדת את כללי הדמוקרטיה.
לקראת הבחירות לכנסת השלישית קיימה תנועת חרות תכנון קפדני במשך שנה. עמדו לרשותה מקורות כספיים והיא פעלה על פי לוחות זמניים מדויקים, אך מעל הכל, התנועה התנהלה בשליטתו המלאה של מנחם בגין. התנועה זכתה ב-15 מנדטים. המאבק בהסכם השילומים העניק לחרות קולות חשובים מקרב מחנות העולים.
ב-26 באפריל 1965, לקראת מערכת הבחירות לכנסת השישית, הוקם גוש פרלמנטרי מאוחד של חרות והמפלגה הליברלית שנקרא "גח"ל" - גוש חרות ליברלים. בראש הרשימה המשותפת עמד בגין. בעוד שלכל אחת משתי המפלגות לחוד היו שבעה עשר מנדטים בכנסת היוצאת, זכתה הרשימה המאוחדת לעשרים ושישה מנדטים בלבד. הדבר היווה כישלון, ובוועידת חרות השמינית ביוני 1966 קראו שמואל תמיר ואהוד אולמרט בן ה-21 להדחתו של בגין. המשבר בתנועה נמשך עד שבפברואר 1967 הסתיים העימות בפילוג. תמיר ואנשיו הורחקו מתנועת החרות על ידי יושב ראש בית הדין איסר לובוצקי, ותומכי תמיר הקימו מפלגה בשם "המרכז החופשי". הייתה זו קריאת התיגר האחרונה על מנהיגותו של בגין במפלגתו עד לפרישתו.
בשנת 1967, ערב מלחמת ששת הימים, הצטרפה "חרות" (אז כחלק מגח"ל - גוש חירות ליברלים) לראשונה לקואליציה, במסגרת "ממשלת ליכוד לאומי" בראשות לוי אשכול. בצעד זה הוענקה לגיטימציה למנחם בגין ולתנועתו, שהיו עד אז, כאמור, מחוץ לקונצנזוס הלאומי. בבחירות של 1969 זכתה רשימת המערך ל-56 מנדטים, אך גולדה מאיר, שהייתה שמרנית מטבעה, ביקשה להתבסס לאחר הבחירות על ההרכב הקואליציוני שקדם להן, והקימה ממשלה שגם אליה הצטרף מנחם בגין בראש גח"ל. ב-4 באוגוסט 1970 פרשו שרי גח"ל מהממשלה, בעקבות ההסכמה על סיום מלחמת ההתשה.
רעיונות התנועה
ששת הסעיפים הבסיסיים שעליהם הצהיר כל חבר בתנועת החרות:
חיל האוויר המלכותי הסעודי
חיל האוויר המלכותי הסעודי (בערבית: القوات الجوية الملكية السعودية) הוא זרוע האוויר של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית. החיל נחשב לאחד הגדולים והמתקדמים במזרח התיכון יחד עם חיל האוויר הישראלי, חיל האוויר הטורקי וחיל האוויר המצרי. חיל האוויר המלכותי הסעודי מתפעל בעיקר מטוסי קרב מערביים מתקדמים.
היסטוריה
החיל הוקם עוד בשנות ה-20 בעזרת סיוע בריטי, בשנות ה-50 עבר החיל ארגון מחדש והחל לשתף פעולה עם חיל האוויר האמריקאי. במסגרת שיתוף הפעולה אפשרה ערב הסעודית לארצות הברית להשתמש בבסיס הצבאי בדהראן. הנוכחות האמריקאית בבסיס מהווה עד היום מטרה לגורמים פונדמנטליסטיים הרואים בכך עדות לשליטה האמריקאית במדינה. במהלך ימי מלחמת המפרץ הראשונה הותקף הבסיס בטילי סקאד עיראקיים.
ב-2007 חתמה ערב הסעודית חוזה ענק שנאמד ב-10–16 מיליארד דולר לאספקת 72 מטוסי יורופייטר טייפון הנחשבים למתקדמים ביותר אחרי ה-F-22 האמריקאי. העסקה לוותה בשערורייה גדולה כשהתברר שהבריטים שיחדו כספית ומינית גורמים סעודיים והחוזה אף עמד בפני ביטול. כמו כן, חתמה ערב הסעודית על הסכם עם ארצות הברית לרכישה של כ-84 מטוסי קרב מתקדמים מסוג F-15SA אשר צפויים להגיע בתחילת שנת 2015.
השאלות בנוגע לחוזקו של חיל האוויר הסעודי
למרות גודלו והציוד המתקדם שברשות חיל האוויר המלכותי הסעודי, החיל אינו נחשב לחזק במיוחד. דבר זה התבטא במהלך מלחמת המפרץ הראשונה, כשהצבא הסעודי לא היה ערוך להגנת המדינה מפני התקפה. החיל סובל מתחזוקה לקויה של כלי הטיס, מהיעדר אימונים ברמה גבוהה ומהיעדר כוח אדם מיומן ומוכשר. ישנם דיווחים רבים שטייסים אמריקאיים, בריטיים וסעודיים הם שמתפעלים את כלי הטיס ומועסקים על ידי חיל האוויר המלכותי הסעודי. בשנים האחרונות התהדקו היחסים עם פקיסטן ומדריכים צבאיים רבים נמצאים במדינה.
דון ולש (מאמן)
דונלד (דון) ולש (באנגלית: Donald (Don) Welsh; 25 בפברואר 1911 - 2 בפברואר 1990) היה כדורגלן ומאמן אנגלי.
קריירה
ולש שיחק בקבוצת טורקי יונייטד ובקבוצת צ'רלטון אתלטיק, עמה זכה בגביע ההתאחדות בעונת 1946/1947 ובנבחרת אנגליה. בעונת 1939/1940 ולש שיחק במדי ליברפול במסגרת ידידותית כאשר הכדורגל הרשמי באנגליה הוקפא בשל מלחמת העולם השנייה.
בתום קריירת המשחק שלו החל ולש בקריירת אימון בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון בנובמבר 1947 בגיל 36. קריירת האימון שלו לא החלה על הצד הטוב ביותר - ברייטון סיימה במקום האחרון בליגה השלישית (דרום) בעונת 1947/1948. בשתי העונות הבאות סיימה ברייטון במקומות ה-6 וה-8. בשנת 1951 עבר ולש לאמן את ליברפול לאחר החלטתו של ג'ורג' קיי לפרוש בשל בריאותו המידרדרת.
ב-1954 הפך דון ולש למאמן הראשון של ליברפול מזה 50 שנים שתחת הדרכתו ירדה הקבוצה ליגה. למרבה האירוניה, הייתה זו היריבה העירונית אברטון שעלתה חזרה לליגה הבכירה באותה העונה. עונה זו הייתה המשכה הישיר של קודמתה, בה סיימה ליברפול במקום ה-17 בליגה וניצלה מירידה עם ניצחון דחוק על צ'לסי במחזור האחרון. לאחר עונה זו, נותרה ליברפול בליגת המשנה במשך 8 עונות נוספות. ליברפול כמעט וחזרה לליגה הבכירה בעונת 1955/1956, אך לוולש לא ניתנה הזדמנות נוספת והוא פוטר באותה השנה. עד היום נותר ולש מאמנה היחיד של ליברפול שפוטר על ידי המועדון.
לאחר הקדנציה בליברפול ניהל ולש פונדק במערב המדינה, לפני שהאהבה הכדורגל משכה אותו בחזרה לחיי האימון, הפעם בבורנמות' בליגה השלישית החדשה, לקראת פתיחתה של עונת 1958/1959. לאחר שתי עונות בינוניות (מקומות 10 ו-12) ולש פוטר ב-1961 בעקבות רצף של תוצאות לא מספקות. ולש פנה לאמן את וייקומב וונדררס לתקופה קצרה בין יולי 1963 ונובמבר 1964 לפני שחזר למועדון בו זכה להצלחה כשחקן, צ'רלטון אתלטיק, כחבר בצוות הניהולי. ולש נפטר בשנת 1990 בגיל 78.
ליאור גרטנר
ליאור גרטנר (נולדה ב-1980) היא אתלטית ישראלית בעבר. אלופה ושיאנית ישראל בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה
עם כניסתה לנבחרת הבוגרות התברגה בצמרת האצניות של ישראל. בשנת 2001 עשתה גרטנר הסבה למקצועות הקפיצה: קפיצה למרחק וקפיצה משולשת.
אלופת ישראל ושיאנית ישראל
באליפות ישראל שנערכה בשנת 2001 זכתה גרטנר במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא ישראלי חדש של 12.91 מטר. שיא זה החזיק מעמד 4 שנים ונישבר על ידי ניבה זיו (13.08 מטר). באליפות ישראל שנערכה בשנת 2002 היא זכתה שוב במדליית זהב בקפיצה משולשת בתוצאה של 12.52 מטר.
במכביה השש עשרה, קפצה גרטנר למרחק 6.04 מטר. במקביל החלה את לימודיה בפיזיותרפיה באוניברסיטת תל אביב תוך שהיא פורשת מאתלטיקה תחרותית.
צוויקאו
צוויקאו (בגרמנית: Zwickau, בסורבית: Šwikawa, בצ'כית: Cvikov, בפולנית: Ćwików) היא בירת מחוז צוויקאו שבמדינת סקסוניה שבגרמניה. העיר מהווה מרכז כלכלי ותעשייתי ושוכנת בתוך עמק למרגלות הרי ארץ (Erzgebirge) וכן היא חלק ממה שנקרא "האזור המטרופוליני של מרכז גרמניה" (Metropolregion Mitteldeutschland) הכולל את לייפציג-האלה, דרזדן וקמניץ. אוכלוסיית העיר מונה קצת יותר מ-100,000 תושבים והאזור המטרופוליני שלה מונה מעל 480,000 תושבים. בין השנים 1834–1952 הייתה צוויקאו מקום מושב הממשלה של האזור הדרום-מערבי של סקסוניה.
צוויקאו היא מרכז ידוע לייצור מכוניות בעל מסורת של יותר ממאה שנים. בין חברות ייצור המכוניות שפעלו בה היו הורך (Horch), אאודי, אוטו יוניון (Auto Union). בתקופת גרמניה המזרחית בעיר הייתה מיוצרת מכונית מדגם טראבנט. מאז שנת 2000 מוצגת ההיסטוריה של העיר ב"מוזיאון אוגוסט הורך", שממוקם במבנה לשעבר של מפעל אאודי. אוניברסיטת סקסוניה המערבית למדעים שימושיים (Westsächsische Hochschule Zwickau) הוא מרכז חשוב להכשרת ואימון מהנדסי רכב. צוויקאו היא מקום הולדתו של המלחין רוברט שומאן.
עמק הנהר צוויקאוור-מולדה (Zwickauer Mulde) משתרע לאורך 166 קילומטר. צוויקאו מקושרת לדרזדן על ידי הכביש התיירותי הארוך ביותר בסקסוניה. כמו כן מחוברת העיר לכבישים המהירים A4 ו-A72 ופועלים בה תחנת רכבת ושדה תעופה.
היסטוריה
האזור סביב צוויקאו כבר היה מיושב על ידי סלאבים מהמאה ה-7. השם צוויקאו הוא ככל הנראה הטיה גרמנית של השם הסורבי, Šwikawa, שלקוח משמו של סבארוג, אל השמש הסלאבי ורוח האש. במאה ה-10, החלו מתיישבים גרמנים להגיע והסלאבים התנצרו. תחנת מסחר הידועה בשם "Terretorio Zcwickaw" מוזכרת בשנת 1118. היישוב קיבל מגילת זכויות של עיר ב-1212 ושיכן נזירים פרנציסקנים וציסטרציאנים במהלך המאה ה-13. צוויקאו הייתה עיר אימפריאלית חופשית בין השנים 1290–1323, אך בסופו של דבר הוענקה למרגרייב של מייסן. אף על פי שפעילות כרייה החלה באזור כבר ב-1316, פעילות כריה נרחבת החלה רק עם גילוי הכסף בשנברג (Schneeberg) ב-1470.
ב-1904 הוקם בעיר מפעל המכוניות הורך (Horch) ובעקבותיו הוקם מפעל אאודי ב-1909. ב-1932 אוחדו שני המפעלים לחברה אחת בשם אוטו יוניון, אך הם שמרו על סמליהם העצמאיים. מכוניות המרוץ מתוצרת אוטו יוניון, שפותחו על ידי פרדיננד פורשה, נודעו ברחבי העולם. במהלך מלחמת העולם השנייה הפעילה ממשלת גרמניה הנאצית מחנה משנה של מחנה הריכוז פלוסנבירג בצוויקאו, ששכן ליד המפעל של אוטו יוניון. הממשל הנאצי הקים מחנה לעבודת כפייה במצודת אוסטרשטיין (Osterstein). שני המחנות שוחררו על ידי צבא ארצות הברית ב-1945. לאחר המלחמה, החל מ-1 באוגוסט 1945, הועבר הממשל הצבאי מידי ארצות הברית לידי הצבא האדום. מפעלי המכוניות של הורך ואאודי פורקו על ידי הרוסים ומפעל אוטו יוניון עצמו הועבר לאינגולשטאדט שבבוואריה והפך למרכז מפעל אאודי. ב-1948 הולאמו כל מפעלי המכוניות על ידי ממשלת גרמניה המזרחית.
מאיר תלמי
מאיר תלמי (3 באפריל 1909 – 18 בנובמבר 1994) היה איש ציבור ישראלי, שכיהן כמזכיר הקיבוץ הארצי וחבר הכנסת מטעם מפ"ם.
חייו
תלמי נולד בשנת 1909 בוורשה שבפולין. עלה לארץ ישראל בשנת 1932, במסגרת "השומר הצעיר". טרם עלייתו היה חבר ההנהגה הראשית של התנועה בפולין.
שנה לאחר הגעתו לארץ התקבל כחבר קיבוץ משמר העמק, והחל לפעול במסגרת הקיבוץ הארצי. לימים כיהן תלמי כמזכיר התנועה, ונבחר לשמש מזכ"ל מפ"ם.
מטעם מפ"ם נבחר לכהן כחבר כנסת בכנסת השמינית והתשיעית, במסגרת המערך. שימש חבר ויו"ר ועדת החוץ והביטחון.
ב-10 באפריל 1977 פרשו תלמי, חייקה גרוסמן, אליעזר רונן, דב זכין, אהרון אפרת ויהודה דרניצקי מהמפלגה והקימו בחזרה את מפ"ם העצמאית, אך יומיים לאחר מכן חזרו למערך.
בבחירות לכנסת השלוש עשרה הוצב במקום ב-104 ברשימת מרצ.
אשתו, אמה תלמי, כיהנה גם היא, לפניו, כחברת הכנסת. אב לשלושה בנים, הבכור בהם יגאל תלמי בעל עיטור המופת.
פריוויל (קנטקי)
פריוויל (באנגלית: Perryville) היא עיירה היסטורית במערב מחוז בויל שבקנטקי, ארצות הברית. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2010 נאמדת אוכלוסייתה ב-751 נפש והעיירה עצמה שייכת לאזור הסטטיסטי המיקרופוליטני של דאנוויל.
היסטוריה
הבסיס לפריוויל המודרנית הייתה תחנת הארבסון (Harbeson's Station), מבצר על גדות נהר צ'אפלין שאוכלס במהלך שלבי הסיום של המהפכה האמריקנית. למבצר, שהוקם על ידי ג'יימס הארבסון (James Harbeson) וקבוצת מתיישבים מוירג'יניה, היה מיקום אסטרטגי בסמוך למעיין ולמערה. כאשר צצו בעיות עם אינדיאנים מקומיים, נמלטו המתיישבים מעבר למעיין ומצאו מקלט במערה, ששימשה כקו ההגנה הראשון של היישוב.
זמן קצר לאחר מלחמת 1812, כשבמשך עשרות שנים הייתה במקום קהילה חקלאית משגשגת, תכננו שני תושבים מקומיים, ויליאם הול (William Hall) uאדוארד בולוק (Edward Bullock) להקים כפר לאורך גדות הנהר לא הרחק מהמקום בו עמד המבצר המקורי. הכפר נקרא על שמו של הקומודור אוליבר האזארד פרי, גיבור הקרב על ימת אירי. בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19 נבנתה שורת מבנים לאורך הנהר שיצרה את הבסיס לכפר ועדיין ניצבת כיום בתור "רחוב המסחר".
בשנים המוקדמות של המאה ה-19 החלה מערכת חינוך בסיסית להתפתח בעיירה הקטנה והוקמו מוסדות רבים להשכלה גבוהה, ברובם מכללות לנשים בלבד, ביניהם מכון יואינג, אקדמיית אלמווד, ומכללת הרמוניה. אחת מבוגרות המכללה, קארי ניישן (Carrie Nation), שהפכה למנהיגת התנועה הלאומית נגד צריכת אלכוהול במדינה, התגוררה בעיירה. לאחר ש"ניקתה" מספר מסבאות מקומיות, הפכה פריוויל לאחד המקומות הראשונים בארצות הברית בהן הונהגו חוקים מקומיים לריסון צריכת האלכוהול.
ב-8 באוקטובר 1862 הפכו השדות מערבית לפריוויל לשדה קרב, במסגרת מלחמת האזרחים, שהביא לסיומה של פלישת הקונפדרציה לקנטקי, בראשות מפקדי צבא הקונפדרציה ברקסטון בראג ואדמונד קירבי סמית'. שטחו של שדה הקרב נשמר כפארק לאומי ומשמש כאחד מאתרי שיחזור קרבות מלחמת האזרחים, בכל שנה.
ב-1961 צוינו פריוויל והשטחים המקיפים אותה כאבן דרך חשובה בתולדות ההיסטוריה האמריקנית. ב-1973 הוכנסה העיירה כולה, בשל תרומתו של הכפר להתיישבות, לרשימת האתרים ההיסטוריים הלאומיים של ארצות הברית.
גאוגרפיה
פריוויל ממוקמת בבלוגראס, במערב מחוז בוייל על שתי גדותיו של נהר צ'אפלין. דאנוויל, הגדולה בערי מחוז בויל, שוכנת מזרחית לה. העיירה שוכנת על צומת דרכים, בה נפגשים שני כבישים מהירים בין-מדינתיים: כביש מס' 68 וכביש מס' 150.
על פי מכון הסקרים האמריקני, שטחה הכולל של העיר הוא 2.1 קמ"ר, כולו יבשה.
טיירון קורבין
היה בעבר המאמן הראשי של קבוצות יוטה ג'אז (2011–2014) וסקרמנטו קינגס (2014–2015), ומאז עונת משמש כעוזר מאמן באורלנדו מג'יק.
קריירת משחק
בדראפט ה-NBA 1985 נבחר קורבין בבחירה ה-35, על ידי סן אנטוניו ספרס. ב-4 עונותיו הראשונות בליגה עבר בין סן אנטוניו, קליבלנד קאבלירס ופיניקס סאנס, וקלע כ-7.2 נקודות בממוצע למשחק, לרוב כשחקן ספסל. בעונת העפיל עם הסאנס לגמר האזור המערבי בפלייאוף, בו הפסידו מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 0–4.
בדראפט ההרחבה של שנת 1989 נבחר קורבין בבחירה הרביעית על ידי מינסוטה טימברוולבס, לקראת עונת הבכורה של המועדון. בעונתו הראשונה במינסוטה היה הקלעי השני של קבוצתו (אחרי טוני קמפבל) עם ממוצע של 14.7 נקודות למשחק, ובעונה העוקבת רשם שיאי קריירה של 18.0 נקודות ו-4.2 אסיסטים בממוצע למשחק. ב-2 בינואר 1991 השיג את הטריפל דאבל הראשון בתולדות הטימברוולבס, לאחר שקלע 10 נקודות, הוריד 13 ריבאונדים ומסר 10 אסיסטים במשחק מול דאלאס מאבריקס.
בנובמבר 1991, לאחר מעט יותר משנתיים במינסוטה, הועבר קורבין בטרייד ליוטה ג'אז בתמורה לת'רל ביילי. בשלבי הפלייאוף של עונות ו- סייע לג'אז להעפיל לגמר האזור המערבי, אך בשני המקרים הפסידה קבוצתו, מול פורטלנד ויוסטון בהתאמה. ב-233 משחקיו בקבוצה רשם ממוצעים של 9.6 נקודות ו-5.6 ריבאונדים למשחק.
בין השנים 1994–1996 שיחק עבור אטלנטה הוקס, סקרמנטו קינגס ומיאמי היט, ובקיץ 2006 חזר לאטלנטה, בה שיחק ב-3 העונות הבאות. בתקופתו עם ההוקס פתח במרבית המשחקים, וקלע 9.3 נקודות בממוצע למשחק. בשתי עונותיו האחרונות בקריירה שיחק בסקרמנטו ובטורונטו, בטרם פרש ממשחק בפברואר 2001, בגיל 38.
קריירת אימון
לקראת עונת מונה לעוזר מאמן ביוטה ג'אז, תחת ג'רי סלואן, ונשאר בתפקיד זה במשך 6 עונות. בפברואר 2011 התפטר סלואן מאימון הקבוצה לאחר 22 שנים רצופות, וקורבין מונה למחליפו כמאמן הראשי של הג'אז. עד לסיום עונת רשמה יוטה מאזן שלילי 8–20, והיא החמיצה את שלב הפלייאוף לראשונה מזה 5 שנים. ב-3 העונות הבאות העמידה הקבוצה מאזן כולל של 104 ניצחונות ו-126 (45.2%), והובסה 0–4 בסדרת הפלייאוף היחידה בה השתתפה. בסיום עונת שוחרר קורבין מתפקידו, והוחלף על ידי קווין סניידר.
בקיץ 2014 מונה לעוזרו של מייקל מלון, מאמן סקרמנטו קינגס. לאחר 24 משחקים בעונת, כאשר הקבוצה במאזן שלילי 11–13, החליף קורבין את מלון כמאמן הראשי הזמני של הקבוצה. בפברואר 2015, לאחר שקבוצתו הפסידה ב-21 מתוך 28 משחקיה תחתיו, פוטר מתפקידו ועבר לשמש כיועץ להנהלת הקבוצה.
בשנים 2016–2018 שימש כעוזר מאמן בפיניקס סאנס, תחת המאמנים הראשיים ארל ווטסון וג'יי טריאנו.
לקראת עונת מונה לעוזרו של סטיב קליפורד, מאמן אורלנדו מג'יק.
שבזיה
"שבזיה" הוא פסל ראש אישה מאת הפסל הישראלי יצחק דנציגר. הפסל, אשר נוצר בשנת 1939, עשוי אבן חול וגובהו 56 ס"מ. הפסל מצוי כיום באוסף "הפניקס חברה לביטוח".
הפסל מציג ראש של אשה בעלת מראה "מזרחי", עיניה בולטות וכך גם עצמות-לחיה. שיערה ארוך וראשה מוטה מעט. בנימין תמוז מספר במאמרו "בין עדן לאופיר" (1988) כי האבן ממנה נוצר הפסל הייתה בתחילה טורסו של אישה, עליה עבד תמוז בסטודיו של דנציגר ברחוב גרוזנברג בתל אביב. דנציגר ביקש להחליף עמו גוש אבן בתמורה לגוש אבן חלופי. הפסל נוצר לאחר יצירת פסלו של דנציגר נמרוד, ונחשב בעיני רבים כבן זוגו הרעיוני של פסל זה.
השפעה ליצירת פסל זה הגיעה מהפסלים היוונים מהתקופה הארכאית ומהפיסול המצרי.
על פי נורית רכס, בתו של דנציגר, מקור שמו והשראתו של הפסל הוא ב"נשים של שכונת שבזי, היפיפיות התימניות שסימלו בעיניו את האווירה של שכונת שבזי".
חיים גמזו תיאר את הפסל כבעל אקספרסיביות עזה "שהייתה אופיינית למסכות-יון הקדומות".
ברנאר מוויין
ברנאר מוויין (778 - 23 בינואר 842) היה הבישוף של ויין בצרפת החל מ-810 ועד למותו. הוא נחשב לקדוש.
לפני שנכנס למנזר, היה ברנאר חייל בצבאו של קרל הגדול. מותם של הוריו גרם לו למשבר, במהלכו הוציא את כל כספו על צדקה: לכנסייה, לעניים ולילדיו. הוא קנה ובנה מנזר באמרונה והפך לאב המנזר. ב-810 הוא הפך לארכיבישוף של ויין.
הוא תמך בלותר הראשון מול אביו, לואי החסיד ובאחדותה של האימפריה הפרנקית. סינוד טיונוויל החליט לפיכך לסלקו מתפקידו, אך ההחלטה לא בוצעה.
ב-837, לפני מותו, פרש וחי במנזר באזור מחוז אַן של ימינו.
חירות
ראו גם
}}
קארה (תספורת)
תספורת קארה (באנגלית: bob cut), המכונה גם בוב או גרסון, היא תספורת קצרה עד בינונית, שבה גוזרים את השיער בקו ישר בדרך כלל סביב הראש, בגובה הלסת בערך, אך לא מתחת לכתפיים, לרוב עם פוני בחזית. גזרת הקארה הסטנדרטית חושפת את החלק האחורי של הצוואר ושומרת על כל השיער שמעל הכתפיים. כבר במצרים העתיקה, נשים וגברים כאחד הסתפרו בתסרוקת דמוית קארה באורך הסנטר עם פוני ישר. תספורת הקארה הפכה פופולרית בתחילת שנות ה-20 של המאה העשרים כביטוי לדימוי חדש ומשוחרר של נשים, שהופץ ברחבי העולם בעיקר על ידי השחקנית לואיז ברוקס. תספורת זו כונתה גם גזרת גרסון או Garçon (שמקורה במילה "garçon", "ילד" בצרפתית) והתאפיינה בגזרת שיער קצרה עד תנוך האוזן ופוני ישר.
היסטוריה
בשנת 1909, אנטוני צ'ירפליקובסקי, שנקרא אנטואן דה פריז, היה ספר פולני שהפך לספר הידוען הראשון בעולם, החל באופנת תספורת הקארה הקצרה, בהשראת ז'אן ד'ארק. בשנות ה-20, הוא הציג את תספורת הקארה שהפכה פופולרית בקרב צעירות נועזות - קבוצת בלומסברי והפלאפרים. בין לקוחותיו היו נשיים מפורסמות כמו קוקו שאנל, מלכת רומניה מארי, שרה ברנהרדט, גרטה גרבו, הגברת הראשונה של ארצות הברית אלינור רוזוולט ובריג'יט בארדו.
אשת החברה האנגלית הידוענית ליידי דיאנה קופר, בילדותה הייתה מסופרת בתסרוקת שיער קצר, שמרה על סגנון התסרוקת הקצרה גם במהלך שנות העשרה שלה והמשיכה בסגנון זה גם כמבוגרת בשנת 1914. מסופר שהרקדנית הנודעת ומעצבת הטרנדים איירין קאסטל הציגה את התספורת ה"קארה קאסטל" שלה לקהל אמריקאי ליבראלי בשנת 1915, ועד מהרה בשנת 1920 הסגנון הפך לאופנתי. עם זאת, האמנית והמאיירת קלרה טייס הייתה אשת הציבור הראשונה שהסתפרה בתספורת קארה בארצות הברית. התספורת זכתה לפופולריות על ידי כוכבת הקולנוע מרי תורמן בתחילת שנות ה-20 ועל ידי קולין מור ולואיז ברוקס. באמצע שנות ה-20 עד לסוף המאה ה-20, התספורת עדיין נתפסה כהצהרה של נשים צעירות הידועות כפלאפרות לעצמאות. אף על פי שכבר בשנת 1922 כתב האופנה של ה"טיימס" כתב שתספורת הקארה הקצרה היא פאסה, באמצע שנות ה-20 סגנון הקארה בגרסאות שונות, הייתה התסרוקת הנשית השלטת בעולם המערבי. הסגנון התפשט אפילו מעבר למערב ונשים אפילו בתפקידים מסורתיים אימצו את גזרת הקארה כסימן למודרניות. גם כובעי קלושה צמודים הפכו לפופולריים מאוד, כי לא היה ניתן ללבוש אותם לפני כן עם שיער ארוך. ידועניות שאמצו את תספורת הקארה היו השחקניות קלרה באו וג'ואן קרופורד, כמו גם כוכבת הקולנוע ההולנדית Truus van Aalten. לקראת שנות ה-30 של המאה העשרים, נשים החלו להאריך את שיערן, והקווים החדים של תספורת הקארה ננטשו.
שנות ה-60 ואילך
באמצע שנות ה-60, מעצב השיער וידאל ששון הפך את תספורת הקארה לפופולרית שוב, תוך שימוש בצורת הקארה הישנה והפך אותו למסוגננת יותר בגזרה פשוטה יותר. תחיית הקארה התרחשה במקביל להופעת תספורת הביטלס (חברי להקת הביטלס) לגברים. מחיי אופנת תספורת הקארה באותה תקופה כללו את מעצבי האופנה מרי קוואנט וג'ין מיור, השחקניות ננסי קוואן , קרולין ג'ונס, ברברה פלדון ואמנדה בארי, והזמרות קילי סמית', סילה בלאק, בילי דייוויס, ג'ולייט גרקו, מירי מת'יו ובוורלי ביבנס מהלהקה האמריקאית We Five. גזרת הקארה הייתה פופולרית גם בקרב אפרו-אמריקאיות באמצע שנות השישים עד סוף המאה העשרים, כגון בלהקות האפרו-אמריקאיות Diana Ross & The Supremes ו- The Marvelettes.
שנות ה-2000
בשנת 2006, תספורת הקארה אומצה על ידי הזמרת מדונה ועל ידי השחקנית סיינה מילר.
בנובמבר 2005, המתעמלת ורקדנית הקרח הקנדית קריסטינה לנקו התבקשה להצטרף לסדרת הטלוויזיה הבריטית, Dancing on Ice. לאור בקשה זו לנקו הלכה לסטייליסט שלה בטורונטו שיעצב את תסרוקתה ואמרה לו "תעשה מה שאתה אוהב". הוא גזר את שיערה של לנקו באורך הכתפיים למה שמכונה קארה בקו A, כאשר השערות קצרות מאחור ומתארכות בהדרגה לכיוון הקדמי, כשהקצוות הארוכות ביותר לכיוון החלק הקדמי של הפנים. מאוחר יותר, גם ויקטוריה בקהאם יוצאת להקת הבנות הספייס גירלז החליטה לקצר את שיערה לסגנון הקארה וכך עזרה להעלות את הפופולריות שלו ברחבי העולם.
בשנת 2007, זמרת ה-R&B ריהאנה נצפתה בווידאו שלה " מטריה " מסופרת בתספורת קארה. היא הצהירה שהיא קיבלה את ההשראה שלה משרליז ת'רון.
אלכס מיכאלידס
אלכס מיכאלידס (באנגלית: Alex Michaelides; נולד ב-4 בספטמבר 1977) הוא סופר ותסריטאי בריטי-קפריסאי שספריו רבי מכר. רומן הביכורים שלו, המותחן הפסיכולוגי "המטופלת השקטה" יצא לאור ב 2019, הוא רב מכר של הניו יורק טיימס והסאנדיי טיימס, ונמכר בלמעלה ממיליון עותקים.
קארה (תספורת)
שנות ה-2000
בריטני ספירס בהופעה השלישית שלה בבריסביין, אוסטרליה, הייתה מסופרת בתספורת קארה. ג'ני מקארתי ידועה בקארה ספורטיבי בקו A. אומרים שקייט בוסוורת' הפכה את הקארה לפופולרית ב-2008. תסרוקת הקארה עד הכתפיים הפכה לפופולרית לאחר שכוכבות כמו היידי קלום וג'סיקה אלבה וידועניות אחרות שינו את תספורתן לקארה.
אלכס מיכאלידס
ביוגרפיה
מיכאלידס נולד בקפריסין לאב קפריסאי ולאם אנגלייה. הוא למד ספרות אנגלית בטריניטי קולג', אוניברסיטת קיימברידג'. לאחר סיום הלימודים, עשה תואר שני בכתיבת תסריטים במכון האמריקאי לקולנוע בלוס אנג'לס. כמו כן, למד פסיכותרפיה במשך שלוש שנים, ועבד במשך שנתיים במתקן פסיכיאטרי מאובטח לצעירים. עבודה זו סיפקה לו חומר והשראה לרומן הביכורים שלו "המטופלת השקטה".
יצירה
רומן הביכורים של מיכאלידס "המטופלת השקטה" זכה להצלחה רבה. הוא זכה בפרס בחירת Goodreads עבור ספר המסתורין והמותחן הטובים ביותר לשנת 2019. כמו כן נבחר לספר החודש בטיימס, לספר השנה של בארנס אנד נובל, והיה רב מכר של הניו יורק טיימס ושל אמזון. הספר תורגם לעברית על ידי רחל פן והוצא לאור על ידי הוצאות ידיעות ספרים ופן בשנת 2019. חברת ההפקה של בראד פיט, Plan B מתכננת להפיק את "המטופלת השקטה" כסרט.
הרומן השני של מיכאלידס, "הבתולות" פורסם ב-10 ביוני 2021 בהוצאת אוריון (בריטניה) וב-15 ביוני 2021 על ידי Celadon Books (ארצות הברית). זהו סיפור בלשי פסיכולוגי על סדרת רציחות בקולג' בקיימברידג'. הרומן הופיע במקום השני ברשימת רבי המכר הבדיוניים של הניו יורק טיימס לשבוע המסתיים ב-19 ביוני 2021. הוא תורגם לעברית על ידי רחל פן והוצא לאור על ידי הוצאות פן ומשכל בשנת 2021.
נסיך חג המולד
נסיך חג המולד (באנגלית: A Christmas Prince) הוא סרט חג המולד אמריקאי מסוגת רומנטיקה-קומית לכל המשפחה שבוים על ידי אלכס זאם, נכתב על ידי התסריטאים קארן שאלר ונתן אטקינס ומככבים בו רוז מקייבר, בן לם, טום נייט, שרה דאגלס, דניאל פת'רס, אליס קריגה וטיירה שאריף בתפקידים ראשיים.
הסרט עלה לשידור ב-17 בנובמבר 2017 לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
עלילת הסרט
עיתונאית צעירה במגזין נחשב, אמבר מור, נשלחת לאומה הזרה אלדוביה במטרה להשתתף בכנס מסיבת עיתונאים עם נסיך הכתר, ריצ'רד, שעתיד לקחת את כס המלוכה בעקבות מותו של אביו. על פי השמועות, הנסיך ריצ'רד הוא לכאורה פלייבוי חסר אחריות, ונוסף על כן, עתיד לוותר על כס המלוכה. אמבר מקווה שהעבודה שלה באלדוביה תוביל לחופשה גדולה והיא תלך לארמון המשפחה המלכותית למסיבת העיתונאים, אבל הנסיך לא מופיע, דבר המתסכל את העיתונאים הלחוצים. אמבר מחליטה לרחרח סביב הארמון ובעודה עושה זאת, היא נחשבת בטעות למורתה החדשה של הנסיכה אמילי. אמבר מנצלת את ההזדמנות על מנת לחקור את השמועות על פרישתו של הנסיך ריצ'רד מהכס.
אמילי, שסובלת מספינה ביפידה, מנסה להביא "לפיטוריה" של אמבר, אך מתיידדת איתה ומשנה את יחסה אליה אחרי שאמבר מתייחסת אליה כמו לילדה רגילה. אמבר גם פוגש את ריצ'רד, והיא מתביישת כשהיא מבינה שהוא הזר שהעליבה לאחר שהוא, בעילום שם, לקח את המונית שהיא הזמינה מנמל התעופה של אלדוביה. אמבר נמשכת במהירות לריצ'רד, לאחר שנודע לה, בניגוד לשמועות, שהוא למעשה איש משפחה רחום ואחראי, אם כי הוא באמת לא מוכן לקחת את הכתר. עם הזמן היא גם לומדת מאמילי שבן דודו של ריצ'רד, סיימון, הוא הבא בתור לכס המלוכה, כס שהוא חושק בו מאוד; אמבר גם פוגשת את בת זוגו לשעבר של ריצ'רד, סופיה, שריצ'רד נפרד ממנה לאחר שחשד שהיא התעניינה בו רק בגלל התואר העתידי שלו.
אמבר מתמודדת לבסוף עם אמילי, שמגלה שהיא יודעת את האמת על זהותה. אמבר מתכוננת לעזוב, אבל אמילי מסכימה לא לחשוף את סודה כל עוד היא תכתוב מאמר שיחשוף את ריצ'רד בתור האדם האמיתי שהוא ויסיים את השמועות השליליות עליו.
בערב חג המולד, ריצ'רד מתכונן להיות מוכתר כמלכה החדש של אלדוביה, אך סופיה מגלה את דבר אימוצו ואת זהותה האמיתית של אמבר. סיימון טוען את זכותו בתור הבא בתור לכס המלכות בזמן שריצ'רד עוזב בסערה ודוחה התנצלותה של אמבר, והיא עוזבת את הארמון בדמעות. המלכה מגלה לריצ'רד שהיא אימצה אותו לאחר שנאמר לה שהיא לא יכולה ללדת ילדים, וכי היא מצטערת שלא סיפרה לו על כך מוקדם יותר, אבל שהיא והמלך המנוח ראו בו את בנם האמיתי. השניים מתפייסים, וריצ'רד מבטיח לא לתת לסיימון לקבל את כס המלכות בקלות.
סיימון נישא לסופיה, אבל לומד שהוא לא יוכל להיות מוכתר עד שהמלכה תהיה זמינה לעמוד בראש הטקס. בינתיים, אמבר חושדת שהיא יכולה להוכיח שריצ'רד הוא המלך החוקי על בסיס רמזים משירו של אביו. אמבר מקבלת רשות לחזור לארמון ולגלות כרוז סודי בקישוט חג המולד של המלך שמכריז על ריצ'רד כיורשו החוקי. אמבר נושאת את המסמך לחדר הרשמי שבו סיימון מוכתר, ומתערבת בזמן, דבר שמאפשר לריצ'רד להיות מוכתר במקום סיימון, ואז עוזבת בשקט את אלדוביה.
כשהיא חוזרת לביתה, אמבר מגלה שכתבתה על ריצ'רד נדחתה. בכעס, היא עוזבת את המגזין ומחליטה לפתוח בלוג על ריצ'רד האמיתי במקום. הבלוג שלה הופך להיות פופולרי ובסופו של דבר מקבל את תשומת הלב של ריצ'רד עצמו. אמבר מבלה את ראש השנה האזרחית בדיינר של אביה, שם ריצ'רד מפתיע אותה ומציע לה נישואין, לה אמבר מסכימה בשמחה.
צילומים
צילומי הסרט נערכו בארמון פלש שברומניה.
עלייה לשידור
הסרט עלה לשידור על גבי הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-17 בנובמבר 2017.
ביקורות
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט מחזיק בדירוג של 73%, עם דירוג ממוצע של 6.5/10.
Let Me Love You (שיר של אריאנה גרנדה)
Let Me Love You (בעברית: תן לי לאהוב אותך) הוא שיר של הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה, בשיתוף פעולה עם הראפר ליל ווין מתוך האלבום הסטודיו השלישי במספר, Dangerous Woman.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי תומאס בראון, ויקטוריה מונה, סטיבן פרנקס, אריאנה גרנדה ולייל ווין, יחד עם המפיק עם סיימו עם תומאס וסטיבן.
במאי הקליפ הוא גראנט סינגר, הודלף ב-16 במאי 2016. במשך השבוע הראשון, הקליפ היה מותר לצפייה באתר Apple Music. קליפ השיר קיבל בנוסף מועמדות לקליפ "שיתוף הפעולה של השנה" בטקס הווידאו קליפים של MTV.
סינגל
סִינְגֵל (מאנגלית: Single – יחיד (בודד); לפי האקדמיה ללשון העברית, בעברית: חַדְשִׁיר) הוא תקליט, קלטת שמע או תקליטור, המכיל שיר בודד או מספר שירים מצומצם. בעבר נקרא תקליט שדרים, תקליטון שדרים או תקליטון. בדרך כלל מיועד הסינגל לקדם את מכירותיו של אלבום מוזיקה חדש היוצא בסמוך ליציאת הסינגל (או הסינגלים). עם זאת, ישנם מקרים שבהם יוצא הסינגל בלי תלות לאלבום.
בחלק מהמקרים, יוצאים מספר סינגלים המשויכים לאלבום אחד. בדרך כלל יוצאים שניים עד ארבעה סינגלים מאלבום (תלוי במידת ההצלחה של האלבום ושל הסינגלים הקודמים), אך המספר אינו קבוע. כך למשל מאלבומו של מייקל ג'קסון "Thriller", נשלחו לתחנות הרדיו שבעה סינגלים.
המונח "סינגל" באנגלית (במשמעות המילולית, "בודד") נדרש כמונח נגדי - לתקליט אחד שהכיל אלבום מוזיקה שלם. זאת לאחר שהחלה ההפצה של אלבומי מוזיקה ארוכי הנגן שהכילו מספר שירים בכל צד של התקליט, שכן לפני הופעת אלבומי המוזיקה בתקליט אחד כל התקליטים בעולם היו בעצם "סינגלים" שהכילו שיר אחד או שניים.
היסטוריה
תקליט הסינגל הראשון נוצר על ידי חברת תקליטי RCA ב-1 בפברואר 1949 זאת לאחר שב-21 ביוני 1948 חברת קולומביה רקורדס הציגה לראשונה את אריך הנגן.
סינגלים נשלחים הן לתחנות הרדיו והן למכירה בחנויות, אם כי לעיתים קרובות נשלחים הסינגלים לרדיו לפני יציאתם לחנויות, כחלק ממהלך של יחסי ציבור וקידום מכירות קודם להגעת האלבום לחנויות. לעיתים השיר המופיע בסינגל שונה במעט מהשיר המופיע באלבום, בהתאם לצורכי הרדיו - מילים בעייתיות מצונזרות, ושיר שאורכו אינו מתאים לרדיו מתקצר.
בשנות ה-50 וה-60 המוקדמות, אמנים רבים (בייחוד אמני הרוקנ'רול) מיקדו את יצירותיהם כלפי שוק הנוער וצעירים בכלל, בעלי יכולת כלכלית נמוכה. הדבר גרם למכירת סינגלים (שהיו זולים ביחס לתקליטי אלבום) בהיקף רחב מאוד. תופעה זו נמשכה עד שאמנים פופולריים החלו להקליט אלבומים שלמים.
על פי ספר השיאים של גינס, הסינגל הנמכר ביותר בכל הזמנים הוא "White Christmas" בביצוע בינג קרוסבי והסינגל הנמכר ביותר מאז החלו מצעדי דירוג הסינגלים הוא “Candle In The Wind” בביצוע אלטון ג'ון.
סינגלים וירטואליים
בשנת 2009 החלו לצאת לאור "סינגלים וירטואליים" - שלא על גבי תקליטורים. חברות פרסום ויחסי ציבור של אמנים שונים, החלו לשלוח אז לעורכים בתחנות רדיו הודעות דואר אלקטרוני ובהן קישורים לשירים באתרי אינטרנט. הכוונה היא שעורכי התוכניות ברשתות הרדיו יוכלו "להוריד" שירים אלו בפורמטים שונים (כולל פרטים מלאים על המבצעים וטקסטים שונים), בדרך כלל באיכות גבוהה, ולשדרם בתחנות הרדיו.
כמו כן, קיימת זה שנים רבות תופעה של הורדת סינגלים מהאינטרנט על ידי משתמשים ביתיים, הן בדרך חוקית והן באופן לא חוקי (פיראטית).
סינגל מוביל
הסינגל המוביל הוא לעיתים קרובות גורם מכריע עבור צרכנים המתלבטים האם לרכוש את האלבום, והבחירה בסינגל המוביל עשויה להיות קריטית להצלחה המסחרית של האלבום. לפיכך, אמנים רבים בארצות הברית ובארצות רבות אחרות בוחרים בשיר קצבי מתוך האלבום; שירים אלה הם לעיתים קרובות קליטים יותר, והסיכוי שלהם למשוך את תשומת לבם של המאזינים גבוה יותר. עם זאת, חלק מהאמנים עשויים לבחור כסינגל המוביל שיר בעל קצב איטי יותר, על מנת להדגים את מגוון השירים באלבום, או בשיר עם מסר אותו הם רוצים להעביר לקהל שלהם. למשל, בשנת 1997 הוציאה מדונה את השיר "Frozen" כסינגל המוביל מתוך אלבומה, Ray of Light.
בדרך כלל מפורסם רק שיר אחד מהאלבום כ"סינגל מוביל", אך מאז ראשית שנות האלפיים, החלו כמה אמנים להוציא לאור שני סינגלים מובילים. כך למשל, ג'סטין טימברלייק הוציא את "Suit & Tie" ואת "Mirrors", כסינגלים המובילים מאלבומו The 20/20 Experience.
מקסי סינגל
מקסי סינגל (לעיתים מקוצר ל- MCD או CDM) הוא מהדורת סינגל עם יותר משתי הרצועות הרגילות של שיר צד א' ושיר צד ב'.
המקסי סינגל הראשון בעולם היה "In the Summertime" של להקת מונגו ג'רי, שיצא ב-1970. המונח נכנס אחר כך לשימוש נרחב במהלך שנות השבעים. השם התייחס בדרך כלל לסינגלי ויניל בגודל 7 אינץ', הכוללם רצועה אחת בצד א', ושתיים בצד ב'. ההוצאה המחודשת בשנת 1975 של "Space Oddity" של דייוויד בואי, שבו השיר יצא יחד עם "Changes" ו-"Velvet Goldmine", היא דוגמה אופיינית.
המקסי סינגלים הראשונים בגודל 12 אינץ' שימשו לקידום מכירות, ובעיקר נשלחו לדיסקוטקים ולתחנות רדיו. אחר כך הפכו לפורמט פופולרי לחובבי מוזיקה ונמכרו באופן נרחב בחנויות.
בשנות השמונים החלו לצאת מקסי סינגלים גם על גבי קלטות ותקליטורים.
אלבום סינגל
בתעשיית המוזיקה שבקוריאה הדרומית המינוח ל"אלבומים "ו"סינגלים" הוא ייחודי וכולל מונח נוסף, "אלבום סינגל" או "סינגל אלבום" (בקוריאנית: 싱글 음반), קטגוריה של אלבומים שלא מופצים מחוץ לקוריאה הדרומית. בתעשיית המוזיקה העולמית המינוח "אלבום" מתייחס לתקליט או תקליטור שמכיל בתוכו כמות מסוימת של רצועות. לעומת זאת, בתעשיית המוזיקה הקוריאנית המונח "אלבום" (בקוריאנית: 음반) מתייחס להקלטה מוזיקלית בכל אורך שהוא, ללא דרישה כלשהי או כמות כלשהי של רצועות. בתעשיית המוזיקה העולמית המונח הקרוב ביותר לכך הוא "הוצאה".
יונל פרניק
יונל פרניק (ברומנית:  Ionel Fernic, 29 במאי 1901, טרגובישטה - 22 ביולי 1938, יער נגריליאסה, סטולפיקאן, מחוז סוצ'אבה) היה מלחין ופזמונאי רומני של מוזיקה קלה (רומאנסות- או ברומנית "רומאנצות", שירי טנגו ואחרים), עיתונאי, טייס ואחד מחלוצי הצניחה ברומניה. בהכשרתו היה בהתחלה שחקן תיאטרון.
ילדותו ולימודיו
יליד טרגובישטה שבחבל מונטניה (1901), יונל פרניק היה בן של מהנדס המכונות תאודור פרניק. בן דודו, המהנדס ג'ורג'ה פרניק היה טייס ובונה מטוסים שנהרג בתאונת מטוס במפגן אווירי בתערוכה האווירית בשיקגו באוקטובר 1930.
חדשים ספורים אחרי לידתו, בגלל העסקת אביו במספנות בגאלאץ עבר עם המשפחה לעיר הזאת. בגיל שנתיים התייתם יונל פרניק מאמו שנפטרה בעת לידת בנה השני, גריגורה. אחרי שלפי רצון אמו למד בבוקרשט בבית ספר יסודי לותרני, חזר לגאלאץ כדי ללמוד בתיכון "וסילה אלכסנדרי". את שיעוריו הראשונים לנגינה בגיטרה ובפסנתר קיבל מהמורה למוזיקה בתיכון, המלחין תיאודור פוכס.
אחרי לבטים רבים על רקע משיכתו הכפולה למוזיקה ולאווירונים, ולמרות עצת הוריו להירשם לפקולטה בעלת פרופיל טכני, נרשם לבסוף לקונסרבטוריון למוזיקה ולאמנויות הבמה בבוקרשט שם למד במחלקה למוזיקה פסנתר והרמוניה אצל יוזף פאשיל ובמחלקה למשחק תיאטרון אצל יון סוריאנו ואריסטידה דמטראיד. זכה בהערכת מוריו וכשסיים את הקונסרבטוריון בשנת 1930 שיחק במשך ארבע שנים בתיאטרון הלאומי בבוקרשט יחד עם בעלי שמות גדולים של התיאטרון הרומני, כמו יון מאנולסקו, מורו אריסטידה דמטריאדה, יון צ'יגאליה, מישו פוטינו ואחרים. עם זאת לא עסק במשחק אלא תקופה קצרה בחייו. את שרותו הצבאי עשה בבית הספר לקציני מילואים של חיל הרגלים בעיר פלוישט ובהמשך חי שנים אחדות בעיר הזאת. כאן גם יצר חלק גדול מלחניו ושיריו. בשנת 1930 התקבל כחבר סטאז'ר וב-1934 כחבר קבוע של איגוד המלחינים הרומנים.
פעילותו המוזיקלית והספרותית
בשנה האחרונה של התיכון בגאלאץ הלחין את הבלדה "צלב לבן מעץ ליבנה" Cruce albă de mesteacăn (1919). הטנגו הראשון שלו, משנת 1931, "השקר" Minciuna נכתב על מילים של הפזמונאי הידוע אורל פליה Aurel Felea. השיר נודע גם לפי שורתו הראשונה - "כשהירח זורח ברקיע" Pe boltă când apare luna.
בהמשך כתב פרניק כארבע מאות שירים, שאחדים מהם הפכו לנכסי צאן ברזל של המוזיקה הקלה הרומנית. הם נכנסו לרפרטואר של להקות נגנים כמו אלו של גריגורש דיניקו, ז'אן מרקו, יונסקו -גאינה, פטריקה מאתיי ואחרים, ושל זמרי הקסם של שנות ה-1930-1940 כמו כריסטיאן וסילה, ז'אן מוסקופול, טיטי בוטז, דורל ליביאנו,יואנה ראדו, ג'יקה פטרסקו. הם זכו לביצועים חוזרים ונשנים גם בידי הדורות הבאים של זמרים וזמרות בארצו. פרניק עצמו התפרנס לפרק זמן בשנות ה-30 כפסנתרן בקולנוע "מודרן" בפלוישט.
אחרי 1927 פרניק ניסה מזלו גם בכתיבת ספרות ופרסם קובץ רישומים בשם "מסתורי מיזיל" ובשנת 1928 פרסם קובץ שירים Prăpăstii "תהומות" וספרי ילדים אחדים. כמו כן ייסד את כתבי העת הסאטיריים "אל תכעס אם אקלל אותך" ו"אל תכעס אם אני צוחק" (Să nu te superi că te-njur). פרניק גם תרגם לרומנית מצרפתית 96 מתוך ה"רבעיאת" של עומר ח'יאם (1931). בתחילת שנות ה-1930 פרניק התיישב בבירה בוקרשט.
פעילותו בתחום התעופה והצניחה
באביב 1935 סיים יונל פרניק את בית הספר לטייס ע"ש מירצ'ה קנטקוזינו בבניאסה עם תעודת "מעופף" zburător - נווט אזרחי. התעניין במיוחד בצדדים הספורטיביים והתיירותיים של הענף, במיוחד השתלם בצניחה. במסגרת מפגן אווירי ביצע את צניחתו הראשונה בשדה התעופה בניאסה (כיום שדה התעופה ע"ש אורל ולאיקו). בעקבות תאונה הפסיק בסופו של דבר את צניחותיו. לעומת זאת התקדם בקריירה שלו כנווט מטוסים. מונה למנהל בית הספר לניווט מטוסים בצ'רנאוץ וקיבל את העיטור להצטיינות בתעופה מידי המלך קרול השני.
מותו הטרגי
יונל פרניק נהרג בתאונת מטוס בתאריך 22 ביולי 1938 בגיל 37. עלה בצ'רנאוץ על מטוס אזרחי של חברת התעופה הפולנית "לוט" שנסע בקו ורשה - בוקרשט - סלוניקי על מנת להגיע לבוקרשט, שם עמד להיפגש עם חברתו וכלתו לעתיד, המשוררת נונוצה מורצון, בת של השחקן הידוע וסילה מורצון. כל הנוסעים נספו כשמסיבה לא ידועה המטוס התרסק ביער נגריליאסה על יד הכפרים סטולפיקאן ודורוטיה, בין גורה הומורולוי ובין קמפולונג מולדובנסק במחוז סוצ'אבה, בצפון רומניה. שאריות גופתו נשרפו בקרמטוריום בבוקרשט, טקס שבו נכחו גם חבריו ועמיתיו בתחום המוזיקה והתעופה. תזמורת ניגנה שתיים ממנגינותיו הכי פופולריות - "צלב לבן מעץ ליבנה" ו"את זוכרת, גברתי?" ,טייסים ביצעו לכבוד זכרו מפגן אווירי מעל בוקרשט.
לחניו
יונל פרניק הלחין כאמור כ-400 לחנים על מילים של מחברים אחרים ושל עצמו. ברשות איגוד המלחינים הרומנים נמצאים ששים וששה. הנה רשימת כמה מיצירותיו המפורסמות:
קישורים חיצוניים
יונל פרניק, מוזיקאי וירטואוז וטייס נועז - מאמרים של המפקד מארין רדוי בעיתון "טריקולורול"
אשר קולה
אשר קוּלה (נולד ב-1954) הוא שופט ישראלי, סגן נשיא בית המשפט המחוזי בנצרת. התפרסם כראש ההרכב שדן במשפטו החוזר של רומן זדורוב.