cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
פינה גייל
גארט פיצג'רלד
לאחר המפלה התפטר קוסגרייב מתפקידו כמנהיג המפלגה והוחלף בגארט פיצג'רלד. פיצג'רלד היה שר החוץ בממשלה הקואליציה הלאומית ונחל הצלחה בתפקידו. מזגו הנינוח ודעותיו הליברליות חוללו שינוי בתדמיתה של אירלנד באירופה. פיצג'רלד היה אחד מהפוליטיקאים האהודים ביותר באירלנד ובנו של דזמונד פיצג'רלד, שר החוץ של מדינת אירלנד החופשית בשנות העשרים מטעם "ברית הגלים". הוא הוביל את פינה גייל לשינוי שמאלה כלפי מרכז המפה הפוליטית וקידם את סדר היום הליברלי של המפלגה. הוא גם הקים את תנועת הנוער העצמאית של המפלגה "פינה גייל הצעירה" (Young Fine Gael) ומספר חברי המפלגה עלה בצורה משמעותית. באותה תקופה נראה היה שפינה גייל הפכה להיות מפלגה "אופנתית" (בין מעריצי המפלגה אז הייתה להקת U2). תחייתה המחודשת של המפלגה הייתה כה מובהקת עד שבבחירות של נובמבר 1982 צומצם הפער בינה לבין פיאנה פול בחמישה מושבים בדאל אירן ובאירכטס בכללותו (אם להביא בחשבון את שני בתי הפרלמנט), היא הייתה המפלגה הגדולה ביותר. כראש ממשלה, ניסה פיצג'רלד להפוך את אירלנד למדינה יותר פלורליסטית. ב-1985, אחרי משא ומתן ממושך, הוא הצליח להביא לחתימתו של הסכם עם בריטניה בנוגע להסדר בצפון אירלנד ולשפר את היחסים עמה. עם זאת, נכשלה ממשלתו של פיצג'רלד בבלימתה של ההגירה מחוץ לאירלנד והאבטלה, למרות חוסר הפשרנות של מנהיג הלייבור, דיק ספרינג, בנוגע למיסוי ולהוצאה הציבורית. פיצג'רלד כיהן כראש ממשלה בשתי תקופות: מיוני 1981 עד מרץ 1982 ומדצמבר 1982 ועד 1987. סיומה של תקופת הכהונה שלו עמד בסימן פרישתה של הלייבור מהממשלה על רקע חילוקי דעות בין שתי המפלגות בנוגע לטיפול במשבר הכלכלי. לאחר תקופה קצרה בה עמד פיצג'רלד בראש ממשלת מיעוט, הובסה פינה גייל שוב בבחירות של 1987. פיצג'רלד התפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה והוחלף בידידו ובעל בריתו, שר האוצר לשעבר, אלן דוקס, שהמשיך בקו הסוציאל-דמוקרטי של המפלגה.
קואליציית הקשת
משיא כוחה בשנות השמונים, חוותה פינה גייל שקיעה, בתחילה מתונה ולאחר מכן תלולה. למרות השקת "אסטרטגיית טאלכט" ב-1987 (על פיה לא הצביעה המפלגה נגד רפורמות כלכליות חיוביות מבחינתה שיזמה ממשלת פיאנה פול), גרפה המפלגה בבחירות של 1989 רק ארבעה מושבים נוספים בדאל. ב-1990 נחל מועמדה לנשיאות, אוסטין קרי, תבוסה משפילה כאשר דורג שלישי לאחר המועמדת של הלייבור, מרי רובינסון ואחרי המועמד של פיאנה פול, בריאן לניהן. כתוצאה מכך הוחלף דוקס בג'ון ברוטון כמנהיג המפלגה. ב-1989 נוצר תקדים היסטורי מבחינתה של פיאנה פול, כאשר לראשונה היא הרכיבה ממשלה קואליציונית, לאחר שבבחירות של 1987 ו-1989 היא כשלה בהשגת רוב מוחלט בדאל. הקואליציה שפיאנה פול הרכיבה הייתה בשותפות עם המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית. הפרשנים חזו שפיאנה פול תישאר מבודדת ושפינה גייל תצליח לקבץ סביבה שותפות קואליציוניות ולהישאר בשלטון. דעה זו נתמכה גם על ידי העובדה שכעת, עם כריתת הברית החדשה עם הפרוגרסיבים-דמוקרטים, פיאנה פול תהיה מסוגלת, למרות שהאהדה הציבורית כלפיה לא תפחת, להיות המפלגה הדוגלת בכלכלה שמרנית, תפקיד שעד אז היה בידיה של פינה גייל. עלייתה של המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית חיסל את סיכוייה של פינה גייל להמשיך לקדם את סדר היום הליברלי מבית מדרשו של פיצג'רלד לצד הגישה הכלכלית שמרנית-ימנית. תופעה זו באה עוד יותר לידי ביטוי כאשר, לאחר בחירות 1992, החליפה פיאנה פול את המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית במפלגת הלייבור כשותפה קואליציונית. קואליציה זו התפרקה ב-1994 ובמקומה הקים ברוטון את "קואליציית הקשת" (Rainbow Coalition) שחברותיה היו פינה גייל (שצבעה כחול), הלייבור (שצבעה אדום) ומפלגת השמאל הדמוקרטית (שצבעה צהוב) (ומכאן הכינוי). קואליציה זו הוקמה למרות הצהרתו של ברוטון עוד בבחירות של 1992 שפינה גייל לא תיכנס לממשלה בשותפות עם השמאל הדמוקרטי, מפלגה עם קשרים לרפובליקניזם המיליטנטי.
יוזמתה הפוליטית הראשונה של ממשלה זו הייתה עריכת משאל עם שבעקבותיו הוכנס תיקון לחוקת אירלנד שהתיר גירושים. ג'ון ברוטון זכה לכבוד על המנהיגות שגילה במהלך המערכה להשגת תיקון זה. במהלך תקופת כהונתה, הצליחה הממשלה להביא לצמיחה חסרת תקדים בכלכלה וליצירה מסיבית של מקומות עבודה והגישה את התקציב הראשון מזה 25 שנים עם עודף. הכלכלה האירית המשיכה לשגשג תחת שלטונן של פינה גייל ושל הלייבור. הונהג מס חברות בשיעור של 12.5% ומס ההכנסה קוצץ מעט.
עם זאת, שביתת הנשק של הצבא האירי הרפובליקני הסתיימה ב-1996 ובכך נעצר תהליך השלום. לאומנים רבים האשימו את גישתו של ברוטון שגרמה למצב זה. שלוש המפלגות נאבקו יחדיו בחזית משותפת בבחירות של 1997, אך למרות סקרי דעת קהל חיוביים במהלך כהונתה, הובסה קואליציית הקשת בבחירות והוחלפה בממשלה בראשות פיאנה פול ובשותפות עם המפלגה הפרוגסיבית-דמוקרטית כשראש הממשלה החדש הוא ברטי אהרן.
התבוסה של 2002
מול ראש הממשלה הפופולרי, ברטי אהרן, לא היה לפינה גייל מענה. לאור הביקורת שהוטחה בתקשורת על המפלגה על סגנון מנהיגותו של ברוטון, הוא הוחלף ב-2001 במנהיגות שנראתה מבטיח כשמייקל נונן נבחר לתפקיד מנהיג המפלגה וג'ים מיטצ'ל כסגנו. למרות זאת, החלום לחזור להגה השלטון הפך להיות סיוט. בבחירות של 2002 חוותה פינה גייל את התבוסה הגדולה ביותר בהיסטוריה שלה ומספר מושביה בדאל ירד מ-54 ל-31. רבים מטובי אנשיה, כולל רבים מיושבי הספסלים הקדמיים, איבדו את מושביהם. נונן התפטר בליל היוודע התוצאות ובבחירות למנהיגות המפלגה שנערכו זמן קצר לאחר מכן נבחר שר המסחר והתיירות לשעבר, אינדה קני. עם היקף תבוסה שכזה, נשאלו שאלות רבות בנוגע לעתיד המפלגה.
ההתאוששות
סימני ההתאוששות תחת מנהיגותו של קני החלו להראות כאשר ב-2004, בבחירות לפרלמנט האירופי, הפכה פינה למפלגה האירית עם הייצוג הגדול ביותר עם 5 מושבים, בהשוואה ל-4 מושבים של מפלגת השלטון. זאת בנוסף להצלחה בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באותה שנה. בבחירות של 2007 הגדילה פינה גייל את מספר מושביה בפרלמנט ב-20. עוד ב-2005 נכנסה המפלגה לברית עם הלייבור במה שנקראה "ברית השינוי" (Alliance For Change). עם זאת, בבחירות הללו לא הצליחה המפלגה לשוב להגה השלטון. בבחירות לרשויות המקומיות של 2009 הביסה פינה גייל את פיאנה פול כשהיחס בין שתי המפלגות במספר מושביהן עמד על 340 מול 180. בבחירות לפרלמנט האירופי נחלה המפלגה הצלחה דומה. סקרי דעת הקהל של 2010 חזו עלייה משמעותית בכוחה של מפלגת הלייבור ונפילה בכוחן של פיאנה פול ופינה גייל. קבוצה של יושבי הספסלים הקדמיים בהנהגתו של ברוטון קראה תגר על מנהיגותו של קני. בסופו של דבר, לאחר מאבק קשה, הצליח קני לקבל את אמונה של המפלגה והחל בתהליך שיקומה. הוא החזיר את ברוטון ואת נונן לספסלים הקדמיים. הכרזתה של קרן המטבע הבינלאומית על פשיטת רגל כלכלית של אירלנד בנובמבר אותה שנה, גרמה לקריסתה של פיאנה פול. עם תמיכה ציבורית חזקה לצוות התגובות הכלכלי של המפלגה בהנהגתו של נונן, נראה היה שהמפלגה עומדת לקראת הצלחה בבחירות שנקבעו לפברואר 2011. הדעה הרווחת הייתה שמסע הבחירות שניהל קני היה מוצלח מאוד והשאלה הייתה אם לראשונה בתולדותיה תשיג המפלגה רוב מוחלט בדאל אם לאו. עם פרסום תוצאות הבחירות התברר כי אחוזי התמיכה בפיאנה פול ירדו ל-17.4% והיא זכתה רק ב-20 מושבים בדאל, זאת בהשוואה ל-41.6% ו-77 מושבים בבחירות הקודמות. ממשלה חדשה בראשותו של קני הוקמה כשהמפלגות המרכיבות אותה הן פינה גייל והלייבור. הוא הצליח להעלות את המפלגה מהתהום ישירות להצלחה הגדולה ביותר בתולדותיה.
ברדיוב
ברדיוב (בסלובקית: Bardejov, בגרמנית: Bartfeld, בהונגרית: Bártfa, בפולנית: Bardiów, ביידיש: באַרדיאָב) היא עיר בצפון מזרח סלובקיה. מרכז העיר נשמר במלואו מימי הביניים, והעיר הוכרה בשנת 2000 כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו. אוכלוסיית העיר היא 33,374 תושבים (נכון ל-2005).
אטימולוגיה
מקור שמה של העיר במילה ההונגרית "bárd" המציינת מידת שטח שאדם בודד יכול לכרות ביום בודד. משמעות התוספת "fa" בשמה של העיר בהונגרית היא "עץ".
גאוגרפיה
העיר שוכנת בגובה של 277 מטר מעל פני הים בחלקם המזרחי של הרי הבֶסקידים הנמוכים, על הגדה הימנית של הנהר טופלה. היא ממוקמת באזור השאריש העליון (Šariš) שבמחוז פרשוב, צפונית לעיר המחוז בשם זה. עיירת המרחצאות ברדיובסקה קופל'ה (Bardejovske Kupele) היא פרבר של ברדיוב. חלקה העתיק של העיר נמצא במזרחה, ובמרכזו הכיכר המרכזית המוארכת שאורכה 250 מטר ורוחבה 50 מטר. באמצעה של הכיכר ניצב בית העירייה ההיסטורי של העיר ובצפונה כנסיית אגידיוס הקדוש.
היסטוריה
האזכור המוקדם ביותר של העיר הוא משנת 1241 במסמכי מנזר איאפייב (Ipatyiev) וב-1247 נזכר אזור העיר בשם "Terra Bartfa" במסמכים של ממלכת הונגריה ששטח היה בשליטתה.
בסוף המאה ה-13 ובתחילת המאה ה-14 הגיעו מתיישבים משלזיה והתיישבו במקום ששכן על ציר תחבורה מרכזי. ב-1320 הוענקו להם זכויות נרחבות אשר האיצו את תהליך התפתחותו של הכפר לעיר. העיר זכתה ב-1352 בזכות לקיים יריד בן שמונה ימים ולמשתתפים בו הובטחה חירות. בשלב זה העיר כבר הייתה מבוצרת ומוקפת בחומה ובתעלת מים.
ב-1365 הוענקה לעיר הזכות לגזור עונש מוות על עבריינים והיא הפכה ל"עיר חופשית מלכותית" ב-1376. ברדיוב הגיעה לשיא עושרה במאה ה-14 ובמאה ה-15 כאשר פעלו בה 50 גילדות ותושביה עסקו ב-64 משלחי יד שונים. מתקופה זו שרדו מבניה ההיסטוריים של העיר שהחשובים שבהם הם כנסיית אגידיוס הקדוש ובית העירייה משנת 1505. בסוף המאה ה-15 העיר השתלטה על הכפרים באזור לרבות מלקוב.
המאה ה-16 סימנה את תחילת שקיעתה של העיר. רעב, דבר ומגפות אחרות ושריפות כמעט וכילו את העיר לחלוטין. ב-1950 הוכרזה העיר כאזור מוגן והחלו בה עבודות שחזור. עבודות אלה נשאו פרי וב-1986 זכתה העיר בפרס אירופי על שימור מסורתה ומבניה, ו-14 שנים לאחר מכן הוכרה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
רבני העיר
להלן רשימה חלקית של רבני העיר שהתפרסמו:
DC++
DC++ (מ- Direct Connect, התחברות ישירה) היא תוכנה לשיתוף קבצים במעמד קוד פתוח אשר פותחה על ידי המתכנת ג'אסק סיאקה, המאפשרת התחברות לרשת ה-Direct Connect הרחבה.
בדומה לרשת ה-IRC, רשת ה-Direct Connect מורכבת ממספר רב של רכזות (Hubs), כאשר לכל רכזת תנאי כניסה - גודל תיקיות השיתוף ומספר החיבורים האפשריים שהוגדר (slots). רוב הרכזות מגדירות הגבלה של מינימום שיתוף הנעה בין 1-70 גיגהבייט, כאשר תנאי הכניסה לרכזות מסוימות עשויות להגיע גם ל-100 גיגהבייט ומעלה. עדיין, ישנם מספר רכזות שלא מגדירות מינימום שיתוף.
מורכבות השימוש בתוכנה וממשק משתמש לא אינטואיטיבי דוחים את המשתמשים הפשוטים יותר, אך עדיין הרשת מצליחה להגיע למספרי שיתוף כלליים גבוהים במיוחד.
נגזרות
היות שהתוכנה ברישיון קוד פתוח, קמו נגזרות (mods) רבות המוסיפות לתוכנה עוד אפשרויות מגוונות.
נגזרות עיקריות:
גלריה לאמנות כ"ץ
גלריה לאמנות כ"ץ הייתה הגלריה הראשונה בתל אביב.
DC++
נגזרות
ובעברית:
גלריה לאמנות כ"ץ
בשנת 1928 ייסד משה כ"ץ (1902–1984) בתל אביב הקטנה את סגלגל – בית מלאכה למסגרות ואטלייה להצגת אמנות וממכר רפרודוקציות שפעל ברחוב נחלת בנימין 23 במשך שש שנים. בשנת 1933 חנך כ"ץ ברחוב דיזנגוף 97 את גלריה לאמנות כ"ץ – הגלריה הראשונה בתל אביב, בכורה לגלריות הארצישראליות. במהלך שנות פעילותה נערכו בגלריה כ"ץ מאות תערוכות לאמנים - רבים מהם מן החשובים בתולדות האמנות המקומית, והיא הייתה למרכז אמנותי ותרבותי רב-חשיבות. בין האמנים שיצירותיהם הוצגו בגלריה בימיה הראשונים: זריצקי, קסטל וגליקסברג. ההכנסות של הגלריה התבססו על מדמי כניסה, מסגרות ובעיקר ממכירת רפרודוקציות.
בקיץ 1939 הציג עודד בורלא את תערוכת ציוריו הראשונה שכללה ציורי שמן ותרשימים בפחם. באותה השנה הוצגה גם תערוכת יחיד של משה רביב ושל ישי קולביאנסקי. ב-1940 הוצגה בגלריה תערוכת יחיד של אהרן אבני, וכן של אברהם נתון. נתון הציג תערוכת יחיד בגלריה גם ב-1942. לאה גרונדיג הציגה בגלריה בפברואר-מרץ 1942 ובמאי 1944.
תערוכות יחיד של מרדכי אריאלי התקיימו בגלריה בשנים 1944, 1948 ו-1963.
ב-1946 הוצגו בגלריה תערוכות יחיד של אהרן כהנא ושל שמשון הולצמן. באותה שונה הוצגו גם מיצירותיו של יצחק פרנקל. תערוכות יחיד נוספות של הולצמן נעשו בגלריה בשנות החמישים. ב-23 במרץ 1949 נפתחה בגלריה תערוכת היחיד הראשונה של אביבה אורי.
בשנות החמישים הציגה הגלריה את התערוכה הראשונה של יוסל ברגנר והגלריה הייתה הראשונה להציג יצירות של שלום מושקוביץ'. בשנת 1950 הוצגה בגלריה תערוכת היחיד הראשונה של חיים קיוה וכן תערוכות של ליאו רוט, רות אריון וסימה סלונים. ב-1952 הוצגה בגלריה תערוכת יחיד של מקסה נורדאו. בשנת 1954 הציג שמעון צבר תערוכת יחיד בגלריה. בשנת 1956 נערכה לגרשון קניספל תערוכת יחיד בגלריה ובה הוצגו איוריו לשירי אלכסנדר פן. בגלריה נערכה תערוכת היחיד הראשונה של חגית לאלו בישראל באוגוסט 1959.
בשנות השישים הציג ז'אק קתמור בגלריה תערוכת רישומים ותערוכת ציורים. ב-1961 וב-1965 הציג רפי לביא תערוכות יחיד בגלריה. ב-1964 התקיימה תערוכת יחיד של מינה זיסלמן. ב-1961 נערכה בגלריה תערוכת יחיד של נסים זלאיט.
במרץ 1967 הוצגה בגלריה תערוכה של קבוצת האמנים קבוצת +10. באותה השנה הוצגה גם תערוכת יחיד של יואל טל-מור. ב-1968 הוצגה תערוכת היחיד הראשונה של עמיקם בר גרמא.
בשנת 1969, לאחר פעילות של שלושה עשורים וחצי, עברה הגלריה למקום גדול יותר ברחוב פרישמן 19, והמשיכה בשם החדש גלריה עידן (לעיתים עידן-כ"ץ) עד לסגירתה בשנת 1974. בגלריה הוצגו שלוש תערוכות יחיד של אהרון גלעדי (1939, 1956, 1958), ושלושה תבליטים שיצר לחזית הגלריה בשנת 1969 עדיין מוצבים במקומם ברחוב פרישמן 19 בתל אביב.
שש סיגמא
שש סיגמא היא מתודולוגיית איכות הבוחנת משתנים בייצור, שיוצרים פגמים וסטיות במפרט הייצור ובאופן שיטתי פועלת להקטנת השונות על-מנת למזער את הפגמים. אופן היישום מתבצע באמצעות שימוש בכלים סטטיסטיים (חישוביים וחזותיים), על מנת לעקוב ולשפר את התהליכים הקשורים במוצר או בשירות.
פירמה הבוחרת להשקיע משאבים ולהשתמש במתודולוגיה זו, מצפה להגיע ליכולת קירוב של לא יותר מאשר מספר תקלות בודדות על כל מיליון אפשרויות לתקלה, דבר אשר בטווח הארוך עשוי להקטין משמעותית את עלויות הייצור.
היסטוריה
לאחר שקיבל ביל סמית את תמיכת המנכ"ל, רוברט וו גאלווין, הוטמעה והופצה התורה בחברה. בשנת 1987 הוחלט כי גישת שש סיגמא תהפוך לתרבות החברה ולנחלתו של כל עובד. במהלך המערכה, "אוניברסיטת מוטורולה" העבירה קורסי יישום שש סיגמא לכל העובדים. מתחילת הטמעת המתודולוגיה ועד לשנת 2006 (פרק זמן של 18 שנים), השיגה מוטורולה לטענתה חיסכון חסר תקדים של 17 מיליארד דולר בעלויות הייצור. בעקבות מוטורולה, אימצו חברות אמריקאיות נוספות מתחום האלקטרוניקה את הגישה.
כיום זוכה השיטה לחסידים רבים בקהילת חוג האיכות והתעשייה. היא הפכה למקובלת בתעשיית הרכיבים בעולם המערבי ואף התפשטה לתחומי תעשיות ושירותים נוספים, כגון התעשיות הצבאיות, שירותים רפואיים ותחום הבנקאות.
מדוע "שש סיגמא"
סיגמא (\sigma), הסימון המקובל של סטיית תקן. זוהי יחידת מידה סטטיסטית המתארת את פיזור הסטיות בכל תהליך. 'שש סיגמא' מתאר מרחב של 6 סטיות תקן (כמתואר בגרף ההתפלגות הנורמלית). בפועל מתורגם מרחב זה לממוצע של כ- 3.4 תקלות לכל מיליון פעולות.
השאיפה לממוצע זה הוא המנחה את מתודולוגית "שש סיגמא", באופן אשר ישמש את היצרנים בקביעת מפרט טכני למוצר. במפרט הטכני, מציינים הייצרנים את האילוצים שעל המוצר או התהליך לעמוד בהם בכל שלב בתהליך. אילוצים אילו מפורטים על גבי תרשימי בקרה (ידוע גם כגבול מפרט עליון (USL) וגבול מפרט תחתון (LSL)) וכל סטייה מהקריטריונים שנקבעו עלולה לגרום לפסילת המוצר (להלן: "מוצר פגום") ולהפסדים כלכליים ואף תדמיתיים לחברה.
עקרונות השיטה
העקרונות האסטרטגיים המנחים הם:
יישום העקרונות מתואר כמעגל המורכב מחמישה צעדים:
כפועל יוצא מיישום חמשת הצעדים, הציפייה היא ל-
רן חפיף
רן חפיף (נולד ב-19 בספטמבר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה
חפיף התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של צפרירים חולון. בשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת.
בקיץ חתם במכבי עירוני אשדוד. ב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד מכבי תל אביב. במחזור שלאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל באר שבע.
בהמשך הקריירה שיחק בשני הקבוצות לסירוגין עד שבקיץ חתם בהפועל רמת גן. בסיום העונה פרש מכדורגל.
טלמרק (סגנון סקי)
טלמרק (Telemark skiing) הוא סגנון סקי ממשפחת הסקי הנורדי. סגנון זה מאפשר לקחת פניות מדויקות ואלגנטיות כאשר גולשים במורד הר, גם כאשר מדובר בתנאים קשים ובמסלול מאולתר. כמו כן ניתן לנוע במישור עם ציוד הטלמרק. בדומה לסקי למרחקים (קרוס קאנטרי) החיבור בין המגף למגלשי הסקי הוא רק בחלק הקדמי של כף הרגל בעוד שהחלק האחורי חופשי. התצורה הזאת מאפשרת שימוש מסוים בסגנונות של הסקי למרחקים מה שמאפשר התניידות כמעט בכל תנאי שטח, כולל עליות. הסקי הזה פופולרי הן כספורט עממי והן כספורט תחרותי בייחוד בצפון אמריקה וסקנדינביה. החל מתחילת שנות התשעים מתקיימות תחרויות רשמיות בסגנון הטלמרק המאורגנות על ידי פדרציית הסקי הבינלאומית.
ציוד
מגלשי הסקי של הטלמרק דומים בצורתם למגלשי סקי אלפיני, אולם החיבור דומה לחיבור המקובל בסקי למרחקים כאשר רק החלק הקדמי של הרגל מחובר ואילו העקב חופשי. המגפיים עשויים לרוב מפלסטיק קשיח ומתחברים למגלשיים בשלושה פינים או בכבל הנפוץ יותר היום. אורך המקלות הוא בהתאם לתצורת המסלול; בירידות משתמשים במקלות קצרים כמו בסקי אלפיני, במישורים ועליות משתמשים במקלות ארוכים כמו בסקי למרחקים. הגולשים העממיים בדרך כלל משתמשים במקלות מתכווננים.
הטלמרק כספורט תחרותי
כאמור התחרויות מאורגנות מאז תחילת שנות התשעים על ידי פדרציית הסקי הבינלאומית (FIS). קיימים שלושה סוגים רשמיים של תחרויות:
סללום ענק (Telemark Giant slalum) תוואי המסלול דומה לזה של הסלאלום הענק בסקי אלפיני אלא שבטלמרק יש בנוסף גם קפיצה בה על הגולש להשיג מרחק מסוים, ועליו לנחות בצורת טלמרק כאשר רגל אחת מקופלת. ביצוע לא טוב של אחד משני האלמנטים הללו מוסיף שנייה לזמנו של הגולש, כך שהגולש יכול להיענש בשתי שניות סך הכול על קפיצה רעה. כמו כן פניות ללא טלמרק במהלך הסלאלום מוסיפות שנייה לזמנו של הגולש (שנייה לכל פניה).
טלמרק קלאסי
גם ענף זה מתחיל בסלאלום ענק אלא שמתווספים לו אלמנטים נוספים: סיבוב של 360 מעלות (לעיתים שני סיבובים), בדרך כלל בסוף הסלאלום ולאחר מכן קטע של סקי למרחקים בסגנון חופשי, במישור או בעליה. גם כאן פניה ללא טלמרק במהלך הסלאלום מוסיפה שנייה לזמנו של הגולש, ובקפיצה גולש יכול להיענש בתוספת של עד 7 שניות לזמנו. גם לקיחה לא טובה של סיבוב ה-360 מעלות תוסיף שנייה לזמנו של הגולש.
ספרינט קלאסי דומה מאוד לטלמרק קלאסי, רק קצר יותר. האלמנטים של הניקוד דומים, השוני העיקרי הוא בגלישה במורד שמהירה יותר, טכנית פחות וקצרה יותר.
יאסיון
יאסיון (ביוונית: Ιασίων) או יאסוס הוא אל למחצה במיתולוגיה היוונית, בנם של זאוס ואלקטרה ואחיו של דארדאנוס. לפי המסורת, יאסיון היה מייסד טקסי המיסטיקה באי היווני סאמותראקי.
לפי מקורות מסוימים הוא בנם של קוריתיוס ואלקטרה, זאוס והנימפה המרה או של מינוס והנימפה פיריונה.
בחתונה של אחותו הרמוניה, דמטר התאהבה בו, והשניים שכבו בשדה. דמטר התעברה ממנו וילדה את פלוטון (הנקרא גם פלוטוס) על האי כרתים. כשזאוס גילה על הרומן, הוא הרג את יאסיון בעזרת מכת ברק. לפי האגדה, זאוס גילה על הרומן כאשר השניים חזרו אל החתונה וזאוס ראה את גבה המלוכלך של דמטר.
לפי מקורות אחרים, אחיו דארדאנוס הרג אותו, ולפי דברי היגינוס יאסיון נהרג על ידי סוסיו. על פי אובידיוס הוא חי עד גיל מבוגר בתור בעלה של דמטר.
מקורות מסוימים מספרים כי אחיו היחיד של דארדאנוס הוא אטיון, ולכן חוקרים הסיקו כי אלו שני שמות שונים לאותו האדם.
מקור נוסף מתאר כי יאסיון ודרדנוס עזבו את ביתם שנהרס על ידי שיטפון. הם נסעו ממקום מגורם-שהיה כנראה באיטליה, כרתים או ארקדיה- אל האי סאמותראקי. שם זאוס לימד את יאסיון את דרכי המיסטיקה של דמטר. משם, יאסיון הסתובב בסיציליה ובמדינות רבות נוספות ללמד את העם את הדברים שלמד.
יחד עם דמטר היה יאסיון אביהם של התאומים פלוטוס ופילומלוס, ובן נוסף בשם קורייבס.
וולגה טבר (כדורגל)
וולגה טבר (ברוסית: Футбольный клуб «Волга» Тверь) הוא מועדון כדורגל רוסי מהעיר טבר.
הקמה
המועדון הוקם לראשונה בשנת 1908 כמועדון בחסות חוג רוכבי האופניים, המחליקים וחובבי הספורט של מחוז טבר. ב-1920 בלטה קבוצת MKS (חוג הספורט של מורוזוב) שזכתה באליפויות מחוזיות ופורקה בעקבות מלחמת האזרחים ברוסיה.
וולגה טבר
לאחר המלחמה הוקמה קבוצת ספרטק קלינין שייצגה את העיר באליפויות ברית המועצות. ב-1957 הקבוצה הוקמה מחדש כמועדון הכדורגל חימיק טבר ושנה לאחר מכן נקראה בשם וולגה טבר. ב-1992 נוסף השם טריון לשם הקבוצה, על שם הספונסרית של הקבוצה ומאז 1995 חזרה לשם וולגה טבר.
תחייה
בסוף 2019 נודע כי בתמיכת מועדון הכדורגל ארסנל טולה תוקם בעיר טבר, אקדמיה לכדורגל לילדים וב-2 באפריל 2020 נודע על ארגון הקבוצה מחדש כקבוצת "טבר", שנועדה לייצג את מחוז טבר במסגרות הכדורגל המקצועניות, בחסות ממשלת המחוז. השם "טבר" נבחר במקום "וולגה טבר", משום שהשימוש בשם וולגה נאסר. ברם, בקיץ 2021 הוחזר שמה ההיסטורי "וולגה טבר".
בית הספר לכדורגל
בית הספר לכדורגל "וולגה" (ברוסית: СШОР Волга) הוא מועדון נוער של הקבוצה המתמודד בליגה הרוסית השלישית.
Pride Is the Devil
Pride Is the Devil הוא שיר של הראפר האמריקאי ג'יי קול, בהשתתפות הראפר האמריקאי ליל בייבי, מתוך אלבום האולפן השישי של קול, The Off-Season, שיצא לאור ב-14 במאי 2021, על ידי חברות התקליטים דרימוויל רקורדס, רוק ניישן ואינטרסקופ רקורדס.
השיר קיבל מועמדות בטקס פרסי גראמי ה-64 בקטגוריה ביצוע הראפ המלודי הטוב ביותר.
רקע והפקה
השיר הופק על ידי טי-מינוס ומכיל דגימה של השיר "Can't Decide" של הראפר אמינה, מתוך אלבומו Limbo משנת 2020, שהופק אף הוא על ידי טי-מינוס. זהו שיתוף הפעולה הראשון בין קול וליל בייבי, לאחר שהשניים נצפו יחד בשנת 2019 בסשן ההקלטות של דרימוויל רקורדס לאלבום האוסף של הלייבל, Revenge of the Dreamers III.
ביקורות
ברנדון יו מוראייטי אמר כי האירוח של ליל בייבי היה בולט בשיר. קרל למאר מבילבורד הזכיר את השתתפותו של ליל בייבי ב-"Wants and Needs" של דרייק וב-"Pride Is the Devil" ב-2021 ואמר כי הוא "צף בשתי הרצועות, ובעיקר באחרונה, שם ביסס את מעמדו כאחד מכוכבי הראפ הבולטים ביותר". מגזין Complex דירג את השיר במקום ה-21 ברשימת ״50 השירים הטובים ביותר לשנת 2021 (עד כה)״.
הצלחה מסחרית
בשבוע הראשון לצאתו, הגיע השיר היישר אל המקום השביעי במצעד הבילבורד הוט 100, לצד שלוש רצועות נוספות מהאלבום, ובכך הפך קול לאמן השלישי בהיסטוריה שהכניס ארבעה שירים היישר אל העשירייה הפותחת.
קיצור דרך (מחשוב)
במחשוב, קיצור דרך הוא קישור בממשק המשתמש, המאפשר למשתמש לגשת מהמקום בו קיצור הדרך מאוחסן אל קובץ או משאב מערכת הממוקם בתיקייה או התקן אחרים.
ככלל, קיצור דרך מיושם כקובץ, המכיל כתובת URI, מזהה ייחודי גלובלי, או את השם של קובץ תוכנית היעד שאליו מפנה קיצור הדרך. ניתן להוסיף לקיצור הדרך פרמטרים ייחודיים, שיועברו לתוכנית בזמן הרצתה. לקובץ או משאב יכולים להיות מספר קיצורי דרך (ובמקומות שונים), כאשר לכל קיצור דרך יכול להיות סמליל משלו. קיצורי דרך ממוקמים פעמים רבות על שולחן העבודה, או בתוכנות המיועדות לאחסון קיצורי דרך, כדוגמת תפריט התחל בסביבות עבודה שונות. הרעיון של קיצור דרך נקרא במערכת מקינטוש "alias", ובמערכות דמויות יוניקס, קישור סימבולי.
קישורים חיצוניים
מיקרוסופט: אחר:
צופן ורנם
צופן ורנם (Vernam cipher) הוא צופן זרם הקרוי על שמו של גילברט סטנפורד ורנם (1890–1960). זהו צופן פשוט בתכלית, שבו הטקסט הקריא משולב תו אחר תו, בחיבור בינארי (XOR) עם זרם מפתח אקראי באורך זהה לטקסט, להפקת זרם טקסט מוצפן אותו ניתן לשדר באמצעות מכונת טלפרינטר או בטלגרף. אם זרם המפתח הוא "אקראי אמיתי" זהו בעצם פנקס חד פעמי.
ראשיתו של צופן זרם
ורנם שעסק כמהנדס במעבדות AT&T הגה בשנת 1917 את רעיון צופן הזרם ומאוחר יותר השתתף בהמצאת פנקס חד פעמי. רעיון צופן הזרם הוא להצפין את המידע ישירות בזמן שידורו תו אחר תו ולא כפי שהיה מקובל קודם לכן, תחילה להצפין את כל המידע ורק לאחר מכן לשדרו. השיטה שהציע ורנם אפשרה למכן את ההצפנה, לחסוך בכח אדם, לצמצם טעויות אנוש ולייעל את התשדורת. הוא התמחה בעיקר במערכות טלפרינטר מוצפן שבו מפתח ההצפנה שהוכן מראש על גבי סרט מנוקב חובר באמצעות ממסרים חשמליים, עם זרם שהכיל את המסר הקריא ליצירת טקסט מוצפן. לפענוח שולב עותק של סרט המפתח שנמסר מראש לצד המקבל עם הטקסט המוצפן שהתקבל, כדי לשחזר את הטקסט המקורי. ורנם עבד מאוחר יותר בחברת הטלגרף וכן בשרותי הדואר של חברת וסטרן יוניון ועסק בעיקר בהנדסת מתגים אוטומטיים לרשתות טלפרינטר.
ג'וזף מאובורג, שהיה באותה עת קצין בחיל הקשר של צבא ארצות הברית, הציע לחזק את צופן ורנם על ידי כך שמפתח ההצפנה המנוקב על גבי הסרט יהיה מורכב ממידע אקראי. שילוב הרעיונות של ורנם ומאובורג יחד יצר את הגרסה האוטומטית הראשונה של הצופן המכונה כיום פנקס חד פעמי, אם כי ממציאיו לא כינוהו כך. בחיבורו המפורסם מ-1945 שבו הניח את היסודות להצפנה המודרנית, הוכיח קלוד שנון שעבד במעבדות בל באותה עת, כי גרסה זו של הצופן אינה ניתנת לשבירה. זהו הצופן הראשון והיחיד הידוע עד כה, שקיימת לגביו הוכחה מתמטית כי הוא בלתי שביר ומספק מה שקרוי סודיות מושלמת (perfect secrecy).
בטיחות מושלמת
כדי שצופן ורנם יספק כאמור בטיחות מושלמת, על המפתח להיות אקראי אמיתי וחד פעמי, כלומר לא ניתן להצפין מידע נוסף באמצעות מפתח זה. כדי לראות מדוע, אם נכנה את המסר \ m וזרם המפתח \ k אזי צופן ורנם מצפין את המסר \ m לקבלת הטקסט המוצפן \ c בדרך זו: מכיוון ש-xor קומוטטיבי לכן חזרה על הפעולה האחרונה עם \ c תניב: שזהו בעצם תהליך הפענוח. כעת נניח כי בידי המצפין המסרים \ m_1 ו-\ m_2 אותם הוא מעוניין להצפין, אם המצפין משתמש במפתח \ k זהה כדי להצפין את שני המסרים הנ"ל יתקבל: אם מצותת המאזין לשידור מסוגל לקרוא את כל התשדורות, אזי הוא יכול פשוט לחבר את הטקסטים המוצפנים \ c_1 ו-\ c_2 שהתקבלו זה לזה באותה השיטה, באמצעות XOR. אפשר לראות כי: הרי שבידי המצותת יש כעת מושג די טוב לגבי מקור הצופן כיוון ש- מכיל כעת את מחרוזות הטקסט המקוריות מחוברות זו לזו ב-XOR ללא מפתח ההצפנה. הפעולה הנ"ל למעשה הסירה את מפתח ההצפנה מהצופן והערך שנותר בידי המצותת הוא בעל אותה התפלגות סטטיסטית כשל הטקסטים המקוריים. בניתוח סטטיסטי פשוט ניתן לחשוף את המסרים המקוריים בקלות רבה.
בעיית העברת המפתח
ורנם רשם מספר פטנטים על מעגלים אלקטרוניים שהמציא שמטרתם הייתה הצפנת תעבורת רשתות טלפרינטר ותשדורות רדיו, אשר שימשו בזמנו בעיקר למטרות צבאיות. הרבה לפני המצאת המחשב, רעיונותיו של ורנם יושמו להצפנת תקשורת באמצעות מכונות פרימיטיביות שהכילו מתגים וממסרים חשמליים בלבד וקודדו את המידע בדרך דומה לזו הנעשית באמצעות המחשב המודרני.
לצופן ורנם נודעת חשיבות רבה בתחום ההצפנה הקוונטית, כיוון שהחסרון המתואר יוסר על ידי שימוש בתקשורת קוונטית בטוחה כדי להעביר את מפתח ההצפנה לידי המקבל ואז ניתן ליישם את צופן ורנם (פנקס חד פעמי) באופן בטוח וביעילות. לעובדה זו תהיינה השלכות חשובות על תורת ההצפנה, אם וכאשר הצפנה קוונטית תהפוך למעשית.
יחסי כורדיסטן העיראקית–רוסיה
יחסי כורדיסטן העיראקית–רוסיה הם היחסים הדו צדדיים שבין כורדיסטן העיראקית לבין הפדרציה הרוסית. כאשר לכורדיסטן העיראקית יש נציגות במוסקבה, לרוסיה יש קונסוליה כללית בארביל מאז 28 בנובמבר 2007. יחסים בין הכורדים לרוסים החלו בחצי השני של המאה ה-18. במהלך המלחמה הקרה, ברית המועצות תמכה במורדים הכורדים כנגד עיראק.
לאחר המלחמה הקרה, רוסיה ייסדה את יחסיה הדיפלומטיים עם המדינה האוטונומית החדשה, כורדיסטן העיראקית. היחסים מתוארים כדו-ערכיים. בשונה ממעצמות אירופיות אחרות, רוסיה לא מתחה ביקורת על משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית והמשיכה לתמוך בכורדים, למרות המתיחות ביחסיה עם עיראק. נשיא רוסיה ולדימיר פוטין נפגש עם ראש ממשלת כורדיסטן העיראקית נצ'ירוואן בארזאני ביוני 2017 ובמאי 2018.
לפי נציגים כורדים, ההשקעות הרוסיות בכורדיסטן העיראקית בעשור השני של המאה ה-21 שוות מיליארדי דולרים, מה שמנע מהכורדים להגיע לפשיטת רגל, למרות שחלק גדול ממנו הושקע במלחמה במדינה האסלאמית.
יחסי ברית המועצות–כורדיסטן העיראקית
מייסד המפלגה הדמוקרטית הכורדית, מוסטפא בארזאני, יצא לגלות בברית המועצות בשנים 1945 עד 1958. במהלך הגלות שלו, הוא יצר קשרים קרובים עם הק.ג.ב. ועם הצבא האדום. למרות ההבדלים האידאולוגיים ביניהם, הסובייטים החלו לתמוך בבארזאני במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20. במהלך המלחמה הקרה, לבארזאני היו קשרים קרובים מאוד עם הסובייטים, כך שבארזאני האמין כי מדינה כורדית תוקם רק בעזרת תמיכת ברית המועצות.
סיוע צבאי
שנה אחת בלבד לאחר ששב לכורדיסטן העיראקית, בארזאני חזר למוסקבה כדי לשוחח עם המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב, על שיפור היחסים בין האומות. כאשר חזר מביקורו ברוסיה, הוא החל לחזק את השליטה שלו בכורדיסטן העיראקית והביס את השבטים הכורדים הפרו-עיראקים. ב-1961, מספר המורדים הכורדים עמד על 5,000-7,000 משם שבשלב זה עיראק איבדה את רוב השליטה שלה באזור. כאשר יחסי כורדיסטן העיראקית–עיראק התדרדרו, התמיכה הסובייטית בכורדים דעכה משום שהגנרל העיראקי עבד אל-כרים קאסם החל להפוך את עיראק לקומוניסטית, וכל התנגדות לממשלו מצד הסובייטים הייתה מעבירה את עיראק לגוש המערבי ולארצות הברית.
כאשר הפיכת מפלגת הבעת' של שנת 1963 החלה, הסובייטים ניצלו את ההזדמנות ודרשו מהממשלה העיראקית שיכירו באוטונומיה הכורדית ובזכויות הכורדים בעיראק. משם הכישלונות במשא ומתן, הסובייטים חתמו על הסכם ידידות עם עיראק ב-1972, מה שגרם למתיחות ביחסי המפלגה הדמוקרטית הכורדית לבין המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות באוגוסט של אותה השנה. לאחר ההסכם עם עיראק, ברית המועצות הפסיקה לספק סיוע צבאי לכורדיסטן העיראקית.
עד החצי השני של שנת 1972, בין שתי המדינות הייתה מתיחות רבה. המתיחות הגיעה לשיאה כאשר במהלך המלחמה הכורדית-עיראקית השנייה, העיראקים הביסו את המורדים הכורדים בעזרת כלי נשק סובייטים. למרות זאת, הסובייטים מדי פעם המשיכו להזרים נשק לכורדיסטן העיראקית. ברית המועצות הפסיקה להתערב בסכסוך הכורדי-עיראקי בתחילת הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
יחסי כורדיסטן העיראקית–רוסיה
הפלישה האמריקאית לעיראק בשנת 2003 גרמה לכך שהכורדים והרוסים יוכלו לשפר את היחסים שלהם מחדש. רוסיה הייתה אחת המדינות הראשונות לפתוח נציגות בכורדיסטן העיראקית ב-2007. חברות רוסיות השקיעו מיליארדי דולרים באזור במהלך העשור השני של המאה ה-21. ב-2012, החברה הרוסית גזפרום חתמה על הסכם הפקת נפט עם כורדיסטן העיראקית.
המלחמה במדינה האסלאמית שהחלה בשנת 2014, גרמה למדינות העולם להזרים לפשמרגה כלי נשק וסיוע הומניטרי. בשונה ממדינות העולם האחרות, רוסיה העבירה לכורדיסטן העיראקית רק מעט מאלו.
כיום, היחסים בין המדינות ידידותיים ויש מסחר הדדי ביניהן.
פיגוע הירי בגבול ישראל–מצרים (2023)
פיגוע הירי בגבול ישראל–מצרים הוא פיגוע ירי שהתרחש ביום שבת, 3 ביוני 2023, כאשר שוטר מצרי פתח באש לעבר כוח צה"ל בגבול ישראל–מצרים והרג לוחם ולוחמת בצה"ל. במסגרת החיפושים אחרי המחבל, נהרג בחילופי האש חייל שלישי, וחייל נוסף נפצע באורח קל. מבצע הפיגוע נהרג בחילופי האש.
הפיגוע
ב־2:30 ב־3 ביוני 2023, יום שבת, צה"ל סיכל ניסיון הברחת סמים משטח מצרים לישראל.
באותן שעות שוטר מצרי חדר ממצרים לשטח ישראל באזור הגבול, בין הר חריף להר שגיא שבמרחב חטיבת פארן, דרך מעבר ייעודי לחירום בגדר הגבול. השוטר, מוחמד סלאח, היה מצויד ברובה סער AK-47, שש מחסניות, שני סכיני קומנדו וקוראן. לפי הודעת צבא מצרים, השוטר השתייך למשמר הגבול המצרי, ועבר את הגבול בעת מרדף אחר המבריחים. לפנות בוקר, בערך ב־6:30, הוא פתח באש לעבר עמדת צה"ל שהוצבה כ־150 מטר מפתח החירום וכ־3 קילומטרים ממקום ההברחה והרג את שני הלוחמים מגדוד ברדלס ששהו בה במשמרת של 12 שעות, סמ"ר אורי יצחק אילוז וסמלת ליה בן־נון.
לאחר מספר שעות שבהן לא התקיים קשר רדיו עם החיילים, מפקדת המחלקה הגיעה לעמדה ומצאה אותם ירויים. לאחר גילוים החלו סריקות באזור, בפיקודם של מפקד עוצבת אדום, תא"ל יצחק כהן, ומפקד חטיבת פארן, אל"ם עידו סעד. המחבל אותר במרחק של כקילומטר וחצי ממקום הפיגוע, והתפתחו חילופי אש, שבהם נהרג המחבל ונפצע לוחם צה"ל סמ"ר אוהד דהן באורח אנוש. הוא פונה לבית החולים, שם מת מפצעיו. חייל נוסף, גשש, נפצע בידו באורח קל מרסיס.
בעקבות הפיגוע
בעקבות הפיגוע הורה הרמטכ"ל, הרצי הלוי, על עריכת תחקיר מבצעי שממצאיו יוצגו לו תוך שבוע, ועל הקמת צוות תחקור מערכתי בראשות אלוף נמרוד אלוני, שיבחן את התפיסה המבצעית והמערכתית להגנה בגבולות של שלום.
אברהם חמרה
הרב אברהם חמרה (1943 – 7 במאי 2021) היה הרב הראשי של יהודי סוריה ולבנון. כיהן כחבר מועצת הנשיאות של איחוד הרבנים במדינות האסלאם.
ביוגרפיה
חמרה נולד בדמשק שבסוריה בשנת 1943. בשנת 1961 מונה למורה בבית הספר היהודי ובשנת 1963 מונה למנהלו של בית הספר. בשנת 1970 נבחר כחבר בוועד הקהילה. בשנת 1972 מונה לסגן הרב הראשי, נסים נדבו הכהן. בשנת 1976 נבחר לרבה של הקהילה, בשנים האחרונות לשהותו בסוריה היה גם נשיא הקהילה, משרות בהן החזיק רשמית עד שעלה לישראל.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 יצר הרב חמרה קשר עם הג'וינט וארגונים נוספים והעלה לשיח הציבורי את נושא עלייתם של יהודי סוריה לישראל. גם בסוריה פעל הרב חמרה מול הנשיא חאפז אל אסד כדי שיאפשר לבני הקהילה לעלות לישראל. לבסוף, אישר הנשיא ליהודי סוריה לצאת לכל מדינות העולם פרט לישראל, בהנחה שמצבם הכלכלי הטוב יחזיר אותם בשלב כלשהו לארץ מולדתם. הם עברו לארצות הברית, ומשם חלקם עלו ארצה.
עם עלייתו לישראל בשנת 1994 השתכן בחולון, שם מונה לרב במועצה הדתית. בהזדמנות זו דאג להעלות לישראל עשרות ספרי תורה יקרי ערך וכתבים עתיקים ויקרי ערך. באותה שנה הוזמן על ידי יצחק רבין לקחת חלק בטקס קבלת פרס נובל לשלום.
בשנת 1995 הוזמן הרב חמרה לפגישה עם נציגי הג'וינט שלקחו חלק בהצלת יהודי סוריה, והכריזו כי מבצע הצלת יהודי סוריה ייקרא "מבצע אברהם" על שמו. בשנותיו האחרונות שימש כרב יוצאי סוריה בישראל, והתגורר בישראל ובניו יורק לסירוגין. בשנת 2018 קיבל את אות יקיר העיר חולון.
ביום שישי כ"ה באייר ה'תשפ"א, 7 במאי 2021, נפטר הרב אברהם חמרה לאחר שסבל ממחלה קשה. נקבר בבית העלמין הדרום בחולון.
האיש שנפל מכוכב אחר
האיש שנפל מכוכב אחר (באנגלית: The Man Who Fell to Earth, מילולית: "האיש שנפל לכדור הארץ") הוא סרט מדע בדיוני בריטי משנת 1976 בבימויו של ניקולס רוג על פי תסריט שכתב פול מאיירסברג על פי ספר בשם זהה מאת וולטר טוויס. הוא מספר את סיפורו של חוצן המגיע לכדור הארץ כדי להשיג מים עבור כוכב הבית שלו הסובל מבצורת קשה, ודרכו מבקר את הקיום האנושי ואת יחס בני האדם לזרים.
הסרט הפך עם השנים לסרט פולחן עקב הסיפור המסופר בו, צילומו, ההתייחסות המוחצנת ליחסי מין ואלכוהול, ובעיקר בשל משחקו של המוזיקאי דייוויד בואי בתפקיד הראשי - הופעתו הקולנועית המשמעותית הראשונה.
עלילת הסרט
תומאס ג'רום ניוטון (דייוויד בואי) הוא חוצן דמוי אדם, הנוחת באגם במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית. משימתו היא לשלוח מים לכוכב הבית שלו, הסובל מבצורת קשה. הוא מציג את עצמו כתייר בריטי.
ניוטון משתמש בטכנולוגיות שהביא מכוכב הבית שלו כדי לייצר המצאות רבות, באמצעותן הוא מתעשר כראש קונצרן טכנולוגיה בעזרתו של אוליבר פארנסוורת' (באק הנרי), עורך פטנטים. באמצעות עושרו הוא מתכנן לבנות את החללית שתחזיר אותו, עם המים שיאסוף, לכוכבו.
בביקור מחודש בניו מקסיקו הוא פוגש את מרי-לו (קנדי קלארק), נערה בודדה הצמאה לאהבה, העוסקת במגוון עבודות בבית מלון קטן. מרי לו מלמדת את ניוטון לראשונה על ביקורים בכנסייה, על שתיית משקאות אלכוהוליים ועל יחסי מין. הם עוברים לגור ביחד בבית אותו בונה ניוטון סמוך לאגם בו נחת.
בינתיים, דוקטור ניית'ן ברייס (ריפ תורן), שהתקבל לעבודה כמומחה דלקים בחברה של ניוטון לאחר שהיה בעברו מרצה רודף נשים, קונה את אמונו של ניוטון והופך לאיש סודו. הוא חש בזרותו של ניוטון, ומארגן פגישה עם ניוטון בביתו לאחר שהחביא בו מצלמות קרני רנטגן. בעזרת המצלמות הוא מגלה שהפיזיולוגיה של ניוטון אינה פיזיולוגיה אנושית.
ניוטון הופך למכור לאלכוהול ולטלוויזיה - הוא צופה במספר מכשירי טלוויזיה במקביל - והתמכרויותיו פוגעות בתפקודו וביחסיו עם מרי-לו. משנודע לו שסודו התגלה על ידי ברייס, מתגלה ניוטון לפני מרי-לו בצורתו החוצנית. מרי-לו מגיבה בהלם וחרדה, והם נפרדים.
ניוטון משלים את בניית החללית שלו ומתכונן למסע הבכורה שלה תחת כיסוי עיתונאי נרחב; אך סמוך למועד ההמראה המתוכנן הוא נעצר על ידי הממשלה, כפי הנראה בעקבות הלשנה של ברייס שניוטון הוא חוצן, ופעילות של אנשי עסקים מתחרים. שותפו העסקי, עורך הפטנטים פארנסוורת', נרצח.
הממשלה מחזיקה את ניוטון כלוא בדירת פאר נסתרת בליבו של מלון, ועורכת עליו ניסויים שונים. באחד הניסויים מוקרנות קרני רנטגן לעיניו, דבר הגורם לעדשות המגע שבעיניו - שנועדו לתת להן צורה אנושית כחלק מתחפושתו - להידבק לעיניו האמיתיות באופן בלתי הפיך.
לאחר שנים בשבי, מבקרת אותו מרי-לו, שניכרים בה סימני השנים שעברו והאלכוהול הרב ששתתה. הם מבלים את זמנם ביחסי מין פרועים וחסרי רגש, בשתייה, ובמשחקי טניס שולחן, ואומרים זה לזה שאין ביניהם אהבה יותר, והיא עוזבת את דירת הכלא שלו. בסופו של דבר ניוטון מגלה שכלאו למעשה נטוש ולא נעול, והוא בורח ממנו.
לאורך הסרט כולו שזורים קטעי פלאשבק של ניוטון על כוכב הבית הצחיח שלו עם משפחתו - אשה ושני ילדים; הם לבושים דרך קבע בחליפות שנועדו, כך נראה, לשמר ולשחזר מים שנפלטים מגופם, ובכל פלאשבק נראה שמצבם הולך והופך קשה ונואש יותר ויותר. לקראת סוף הסרט נראית משפחתו מתה על אדמת הכוכב, בעוד ניוטון תקוע על כדור הארץ, שבור, בודד, ומכור לאלכוהול.
ממקום מסתורו מוציא ניוטון תקליט שבו הודעות חוצניות, בתקווה שיגיעו יום אחד לבני כוכב הבית שלו. ברייס, שהתחתן בינתיים עם מרי-לו, קונה עותק של התקליט ומוצא את ניוטון בבית קפה. ניוטון עדיין נראה צעיר למרות השנים שחלפו, והוא עדיין עשיר, אך גם מדוכא ומיואש.
טריוויה
בסצנה בה ניוטון מתכונן להמראת הבכורה של חלליתו לעיני קהל רב, מופיע בקהל האסטרונאוט ג'ים לוול בהופעת קמע.
בסצנה בה ברייס קונה את תקליטו של ניוטון, מעטרת את חנות התקליטים כרזת פרסומת ל-"Young Americans", אלבומו האחרון של בואי בעת צילומי הסרט.
דמותו של ניוטון שימשה השראה לדמות "הדוכס הרזה הלבן" שאימץ בואי באלבומו הבא, "Station to Station", שיצא אף הוא ב-1976. על עטיפת האלבום מופיע צילום מתוך הסרט.
דמותו של בואי כפי שאוירה על כרזת הסרט שימשה גם בעטיפת אלבומו "Low".
הפקה
אולפני סרטי פרמאונט קנו את זכויות ההפצה של הסרט תמורת 1.5 מיליון דולר, ואיפשרו את מימון הפקתו. הצילומים החלו ב-6 ביולי 1975 באתרים שונים ברחבי ניו מקסיקו.
דייוויד בואי השתמש בקוקאין באופן נרחב באותה תקופה, ואמר על הסרט ועל הופעתו בו ב-1983:
בואי תוכנן גם לכתוב את המוזיקה לסרט, אבל סיבוכים חוזיים מנעו זאת, ועל הניהול המוזיקלי הופקד ג'ון פיליפס, יוצא להקת "האמהות והאבות". הוא נעזר במקישן מוזיקת העולם היפני סטומו ימאשטה ובגיטריסט מיק טיילור, שפרש שנתיים קודם לכן מלהקת הרולינג סטונז. בשל סכסוך חוזי בין ניקולס רוג והאולפנים, לא יצא מעולם אלבום פסקול לסרט.
קבלה ציבורית וביקורתית
מאז צאתו, צבר לעצמו הסרט מעמד של סרט פולחן עקב הנושאים בהם עסק, הצילום שלו, ומשחקו ודמותו של בואי. בואי אף זכה בפרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט. באתר "Rotten Tomatoes" קיבל הסרט ציון גבוה של 86%.
מבקר הסרטים רוג'ר איברט נתן לסרט ציון בינוני של 2.5 כוכבים מתוך 4 עם צאתו, בציינו שהסרט "מגוחך ויומרני, מלא בפערים של הגיון והמשכיות, ואלמלא היה כה עגמומי היה יוצר פיתוי לצחוק בקול." עם זאת, בביקורת נוספת שכתב איברט בשנת 2011 הועלה ציונו של הסרט ל-3 כוכבים.
באקווילד
באקווילד (באנגלית: Buckwild; ) הוא מפיק היפ הופ מהברונקס, ניו יורק, ארצות הברית. במקור באקווילד היה די ג'יי ולאחר שהוא פגש את Lord Finesse הוא עבר להיות מפיק לשירי היפ הופ. יותר מאוחר הוא הצטרף ללהקה D.I.T.C עם הראפרים .Showbiz and A.G ,Diamond D, פאט ג'ו, Big L ו-או.סי.. ההפקה הראשונה שלו הייתה עם השיר "(Shit Is Real (You Can't Front" שכללה את הראפרים Diamond D, Lord Finesse ו- Sadat X.
ביוגרפיה
החשיפה הראשונה של באקווילד בציבור הייתה בשנת 1994, כאשר הוא הפיק את השיר "Word...Life" של הראפר או.סי.. באותה השנה באקווילד הפיק שלושה שירים באלבום Stress: The Extinction Agenda של הלהקה Organized Konfusion. הוא גם הפיק באותה שנה שלושה שירים ללהקה Artifacts באלבום הבכורה שלהם, Between a Rock and a Hard Place, באקווילד המשיך את החשיפה שלו כאשר הוא הפיק במספר אלבומי אנדרגראונד כמו: Lifestylez Ov Da Poor & Dangerous של הראפר Big L, באלבום Doe Or Die של הראפר AZ, באלבום 4,5,6, של קול ג'י ראפ ובאלבום The Natural של Mic Geronimo. הוא גם נהפך להיות ידוע בעשיית רימקסים רבים לאומני היפ הופ כמו: גורו, ביסטי בויז, Q-Tip, Channel Live, KRS-One, Kool Keith והרבה אומנים אחרים.
מאמצע ועד סוף שנות ה-90 הוא הפיק ועשה רימקסים לאומנים כמו:Diamond D, Capone-N-Noreaga, Lord Finesse, .Showbiz and A.G, Tha Alkaholiks, Mad Skillz, ביג פן, ביסטי בויז, פאט ג'ו, ג'יי זי ו-הנוטוריוס בי. איי. ג'י.. ב-2011 באקווילד הפיק 12 מתוך 15 שירים באלבום Bon Appetit של הראפר או.סי.. הביט הכי מפורסם של באקווילד יצא בשנת 2001 בסינגל "Whoa!" של הראפר Black Rob.
ב-1999 באקווילד הפיק בדיסק של America is Dying Slowly ,Red Hot Organization, שכלל גם את וו טאנג קלאן, פאט ג'ו, ביז מארקי ועוד מספר אומני היפ הופ ידועים. הדיסק בא לעלות את המודעות של מחלת האיידס בקרב גברים אפרו-אמריקאים. Source magazine הכריז את האלבום כ"יצירת מופת".
בשנת 2003 באקווילד הפיק 8 שירים מתוך 20 במיקסטייפ Hard 4 The Streets של הלהקה Kurrup Money. ב-2007 Ground Floor Recordings הוציא לאור את האלבום Diggin' In The Crates, שכלל הפקות ורימקסים שבאקווילד עשה בין השנים 1993–1997. ב-2010 הראפר Celph Titled הוציא לאור את האלבום Nineteen Ninety Now, אשר כלל ביטים ישנים של באקווילד מ-1994–1995, באלבום התארחו אומנים חדשים שלא נשמעו לפני כן והאלבום קיבל ביקורות טובות בקרב המבקרים.
שארל קסביה תומא דה קולמר
שארל קסביה תומא דה קולמאר (בצרפתית: Charles Xavier Thomas de Colmar; 1785–1870) היה ממציא ויזם צרפתי. עיצב והמציא את האריתמומטר בשנת 1820. היה זה המחשבון המכני המוצלח הראשון שהיה מסוגל לבצע פעולות חיבור, חיסור, כפל וחילוק. המחשבון של תומא עשה שימוש בעקרונות ממחשבונים מכניים קודמים. הוא נחשב בזמנו כמחשבון האמין ביותר, והוא יוצר במשך כ-90 שנה. האריתמומטר היה גדול-ממדים, ויכול היה לתפוס שולחן עבודה שלם.
הומופיליה (סוציולוגיה)
הומופיליה (מיוונית עתיקה: φιλία ὁμοῦ: ביחד ו- חברות, או בתרגום חופשי, "אהבת הדומה") הוא מונח מתחום הסוציולוגיה המתאר את נטייתו של האדם ליצור קשרים עם אנשים דומים לו כפי שמתבטא בביטוי השגור "מצא מין את מינו". הנושא נחקר רבות בתחום הרשתות במיוחד בתחום הרשתות החברתיות. יותר ממאה מחקרים הדגימו הומופיליה בצורה זו או אחרת והוכיחו כי הדמיון בין אנשים עוזר ליצור קשר ביניהם. התכונות המשותפות כוללות גיל, מין, מעמד חברתי ותפקיד בארגון.
רקע
הומופיליה מביאה לעיתים קרובות גם לנישואין בין אנשים עם מאפיינים דומים, והיא אחד הגורמים המשפיעים על פוריות. נצפתה פוריות גבוהה יותר באנשים שיוצרים יחסים עם אנשים אחרים בעלי מאפיינים משותפים.
הומופיליה נחקרה גם בתחום של ביולוגיה אבולוציונית לגבי נטייה ברורה של בעלי חיים להזדווג עם דומים להם.
החוקרים לזרספלד ומרטון ב-1954 הגדירו את המונח לראשונה והבדילו בין הומופיליה לפי סטטוס והומופיליה לפי ערכים. החוקרים מצאו כי אנשים עם מאפיינים זהים של סטטוס חברתי נוטים יותר להתקשר זה עם זה מאשר באופן אקראי. "סטטוס" כולל מאפיינים מולדים כמו גזע, מוצא אתני, מין וגיל וכן מאפיינים נרכשים כמו דת והשכלה. לעומת זאת, הומופיליה לפי ערכים קשורה להתקשרות של אנשים על בסיס דעות דומות, גם אם יש הבדל במאפייני סטטוס באנשים אלה.
המחקרים הראשונים בנושא זה בחנו התנהגות בקבוצות חברתיות קטנות באמצעות תצפיות בגני ילדים, בתי ספר ושכונות קטנות. תצפיות אלו זיהו שקיימת הומופיליה המבוססת על ממדי דמיון דמוגרפיים – גיל, מגדר, גזע והשכלה. עם התפתחות המחקר, התגלו ממדי דמיון נוספים - מעמד חברתי, התנהגות ועוד. כמו כן, נמצאו גורמים המהווים את הבסיס ליצירת קשרים הומופיליים, כדוגמת מיקום גאוגרפי, קשרים משפחתיים וסטטוס ותפקידים בלתי רשמיים. אחת הסיבות להיווצרות הומופיליה היא שדמיון בין אנשים מאפשר תקשורת נוחה יותר, ומקל על יצירת קשרים. קשרים הומופיליים נמצאו כמקור בעל ערך לתמיכה, סיוע ורגשות חיוביים הקשורים באימות עצמי. לצד זאת, הומופיליה נמצאה גם כמגבילה את מאגר הקשרים האפשריים ומקושרת ליצירה ושימור של חוסר שוויון בחברה.
גורמים המשפיעים על הומופילה
מחקר הראה שתפיסה שיש דמיון בין אנשים בקבוצה משפר שיתוף פעולה בקבוצה וציפייה לתגמול מהאינטראקציה מעל המצופה. מחקר אחר הראה שהומופיליה יוצרת סובלנות ושיתוף פעולה במרחבים חברתיים. ישנם מחקרים שמראים כי הומופיליה מסייעת לאנשים לגשת למידע, להטמיע חדשנות וליצור דעות ונורמות חברתיות. הומופילה הקשורה למין וגיל נמוכה יותר יחסית לגזע ומוצא אתני. גברים ונשים לעיתים קרובות גרים זה עם זה ומייצגים קבוצות גדולות ודומות בגודלן.
הומופיליה ברשתות חברתיות
ההשפעה של הומופילה ברשתות חברתיות מתבטאת בשני אופנים: השפעה על אופן התפתחות של הרשת ונטייה של האנשים להשפיע על אנשים אחרים שדומים להם.
כריסטאקיס ופאולר בספרם "מחוברים" מצאו כי הרשתות הן דינמיות, ומרכיביהן נוטים לחבור למרכיבים אחרים הדומים להם. אנשים מעצבים את הרשת שלהם בדמותם: בני אדם יוצרים ובונים מחדש את הרשתות החברתיות שלהם כשאחד העקרונות המנחים הוא הומופיליה. מרכיבי הרשת מחפשים לחבור לאותם מרכיבים ששותפים לאינטרסים שלהם, להיסטוריה שלהם. זו הסיבה למשל שניסיונות לפיזור אוכלוסייה אינם עולים יפה, ושבני אדם בעלי מאפיינים דומים נוטים להתגורר באותה סביבה. במחקר שערכו המחברים, נמצא כי קיימת סבירות של 52% ששניים ממכריו של האמריקאי הטיפוסי מכירים זה את זה. מסקנתם היא כי הרשת משפיעה מאוד על עיצוב חיינו, הבחירות שלנו והטעם שלנו והופכת אותנו דומים מאוד להרבה אנשים אחרים ולחלומותיהם.
הומופיליה על פי מוצא אתני
הרשתות החברתיות של היום בעלות חלוקה בולטת לגזע ומוצא אתני. בקבוצות קטנות יותר קיים שוני קטן יותר בשל מספר קטן של חברים בקבוצה, וכך בקבוצות של מיעוט אתני נצפית הומופיליה בעוצמה גבוהה. ישנו קשר בין גזע ומוצא אתני לרמת ההשכלה ותחומי התעסוקה, דבר המגביר את ההומופילה הבסיסית בקבוצות אלה. הומופיליה אתנית מעידה על החשיבות של אתניות כקריטריון ליצירת קשרים, ועל סימון או מחיקה של גבולות אתניים.
רשתות כמו פייסבוק יוצרות אווירת הומופיליה. כאשר משתמשים אוהבים מאמר או פוסט של אידאולוגיה מסוימת, האלגוריתמים של פייסבוק ממשיכים להראות פוסטים של אותה האידאולוגיה (מתוך אמונה שזה מה שהאדם רוצה לראות). סוג זה של הומופיליה עשוי להגביר פערים ו"תיבות תהודה" ברשתות החברתיות המקוונות וליצור מצב בו רק אנשים עם אידאולוגיה דומה מתקשרים זה עם זה.
ויואל משה
ויואל משה הוא ספר שחובר על ידי האדמו"ר מסאטמר, רבי יואל טייטלבוים, ובו הוא פורש את משנתו האנטי ציונית.
מגמת הספר
טענתו המרכזית של הספר היא שהתומך בציונות עובר על שני איסורים רעיוניים ביהדות:
מבנה הספר
הספר עוסק בשלושה נושאים עיקריים, שלכל אחד מהם מוקדש "מאמר". הספר פורסם לראשונה בשנת ה'תש"ך (1959), וכלל רק את המאמר הראשון. במהדורה הבאה, בשנת ה'תשכ"א, צורפו גם שני המאמרים הנוספים.
דיונים נוספים
מעבר להתנגדות לציונות עוסק הספר בשלשה נושאים המתקשרים בדרך אגב להסברה בנושא ההתנגדות לציונות:
הפולמוס על הספר
אלו הן נקודות הדיון המרכזיות של גדולי ישראל שדחו את שיטתו של האדמו"ר מסאטמר:
הומופיליה (סוציולוגיה)
הומופיליה על פי מוצא אתני
מחקרם של אזי לב און סבינה ליסיצה, מאוניברסיטת אריאל בדק את המושג "מרחק חברתי" בין יהודים וערבים בישראל. המושג מוגדר על פי מידת האהדה שחשים בני קבוצה אחת כלפי קבוצה שנייה. השערת המחקר מבוססת על תאוריה של לזרספלד ומרטון משנת 1954 האומרת כי "מגע בין אנשים המשתייכים לקבוצות שונות מבחינת גזע, דת ומוצא עשוי לצמצם סטריאוטיפים הדדים". המושג "מרחק חברתי" מתייחס לנכונות של בני קבוצה מסוימת להתמודד עם צורך לתקשר עם בני קבוצה חברתית אחרת. המרחק החברתי מוגדר על ידי מידת האהדה שחשים בני קבוצה אחת כלפי בני קבוצה אחרת, הצבת גבולות הקבוצה החוצים בין אלה ששייכים אליה ואלה שלא, תדירות האינטראקציות ההדדיות וההבדלים התרבותיים בין הקבוצות. ממצאי המחקר מצביעים על תדירות נמוכה מאוד של מגע אונליין בין יהודים לערבים: 75% מהיהודים לא נמצאים במגע אונליין עם הערבים באמצעות מדיה חברתית. עם זאת, ככל שתדירות המגעים עם המגזר הערבי עולה, כך אותם גולשים יהודים חשים קרבה רבה יותר. המפגשים שנעשו במסגרות של מדיה חברתית על בסיס תחומי עניין משותפים, תרמו למעט יותר קרבה לערבים, כפי שהגולשים היהודים מדווחים.
עינת יהודה מאוניברסיטת בן-גוריון ערכה מחקר שבדק "הומופיליה אתנית" בקרב משכילים – מבנה היחסים האתניים בדור השלישי ומעלה, בין שלוש קבוצות אתניות וותיקות בחברה היהודית בישראל: מזרחים, אשכנזים ומעורבים. המחקר הראה כי מזרחים ואשכנזים גילו העדפה בולטת לקשרים תוך-אתניים, לעומת אדישות לאתניות בקרב מעורבים. כמו כן, הממצאים מראים על קשר חיובי בין גודל הקבוצה האתנית למספר הקשרים התוך אתניים. כלומר, גודל הקבוצה האתנית חשוב, מכיוון שהוא מבנה את ההזדמנויות או מציב אילוצים על יצירת קשרים תוך אתניים.
הומופיליה בדעות פוליטיות
חברת האנליטיקס Gnip (שנרכשה על ידי טוויטר), בחנה 11.5 מיליון ציוצים שפורסמו במהלך המבצע "עמוד ענן" (נובמבר 2012) או עסקו בו, ומצאה כי רק 10% מהשיח התנהל בין תומכים של שני הצדדים. סקירה דומה של פעילות מקוונת במהלך מחאות הגזע ב-2014 בפרגוסון שבמיזורי, הראתה כי ליברלים ושמרנים בארצות הברית ציטטו עובדות וטיעונים שונים לחלוטין, ונוצר רושם שהם כמעט לא מכירים אלה בקיומם של אלה. וול סטריט ג'ורנל עורך פרויקט בשם Blue Feed, Red Feed ("פיד כחול, פיד אדום") המציג זה לצד זה את המקורות החדשותיים הפופולריים בקרב קהלים ליברליים (כחולים) ושמרנים (אדומים). התוצאה הייתה יצירת שני "פידים" שונים לגמרי.
קרין נהון ושירה ריבנאי נהיר חקרו את התופעה במערכות בחירות בישראל. הומופיליה ברשת התבטאה בקרב גולשים רבים ממחנה השמאל בהיוודע תוצאות הבחירות לכנסת ה-20, שטענו כי לפי התכנים אליהם נחשפו בפייסבוק, היה ברור כי מחנה השמאל הולך לנצח. אשליה זו נוצרה משום שפייסבוק מסננת תכנים שאינם מתאימים לגולשים, וכך איש שמאל רואה תכנים של חבריו מהשמאל בלבד, ואיש ימין יטה לראות תכנים של חבריו מימין. הבעייתיות עליה מצביעים אם הדבר נובע מבחירה אישית אלא משליטה על תכנים על ידי פלטפורמה. לדברי פרופ' נהון הבעיה נובעת מהיותנו לא חשופים לכל הידע הקיים ברשת. תופעה המכונה "חוק הכוח"- כאשר תשומת הלב של המשתמש מרוכזת בידי מעט ספקים. 98% מהגולשים משתמשים בארבעה מנועי חיפוש בלבד. הדבר מאפשר לפייסבוק לנתב לנו את המידע. המשתמש רואה רק 7% מהפיד שלו ולא מודע לשיח שמתנהל בין אנשים אחרים בעלי מאפיינים שונים. "פייסבוק הוא צנזור ראשי, הוא לא מאפשר שיח חוצה מחנות. זה מחזיר לעניין ההומופיליה".
השלכות ההומופיליה בארגונים
כאשר אנשים מרגישים שהסביבה הארגונית בה הם נמצאים דומה להם, יש לכך השפעה חיובית על תפיסת הארגון בעיניהם, וכן על ההזדהות שהם מרגישים כלפי הארגון ועל המחויבות שלהם כלפיו. לדוגמה, חברי משפחה העובדים בעסקים משפחתיים, ייטו להיות דומים האחד לשני מבחינת ערכים, רקע אתני ועוד. בעסקים אלו, ניתן לזהות תחושות חזקות של שייכות ומחויבות לארגון.
כמו כן, קשרים הומופיליים בין אנשים מאפשרים תקשורת קלה יותר. אנשים החולקים עולם מושגים דומה, או רקע השכלתי דומה, יכולים להעביר ביניהם מידע באופן הדורש פחות מאמץ, ולרוב גם מלווה בפחות קונפליקטים, דבר המייעל את העברת המידע. עם זאת, אחת ההשלכות של הנטייה לקשרים הומופיליים עשויה להיות אופן חשיבה מוגבל, שכן היא ממעיטה את החשיפה לדרכי חשיבה אחרות ולידע שונה וייחודי.
קשרים הומופיליים הם מקור בעל ערך רב לתמיכה ולסיוע, הנובעים מתוך דמיון והיכרות ראשונית עמוקה יותר. ארגונים הומופיליים נשיים בלבד, לדוגמה, עשויים לספק מסגרת תמיכה לנשים, אשר מאפשרת צמיחה לתפקידים בכירים יותר.
הנטייה להומופיליה בקשרים בין אישיים עשויה גם לקדם חלוקה לא שווה של משאבים בארגון. כך, קבוצות המהוות את הרוב השולט בארגון נהנות מכוח והשפעה רבים יותר, לעומת קבוצות מיעוט.
במקומות עבודה לדוגמה, אחוז הנשים ככלל ואחוז הנשים הנמצאות בעמדות בכירות בפרט, קטן יחסית. בהתאם לכך (ובהתחשב בנטייה ליצירת קשרים הומופיליים על בסיס מגדר) גם כמות הקשרים האפשרית עבור נשים קטנה יותר. כתוצאה, הגישה של נשים לידע בנושאים הקשורים להתנהלות הארגון מוגבלת יותר משל גברים. מצב זה מייצר קושי ביכולת להתחרות על המשאבים בארגון ואף תפיסה שגויה ובעייתית בנוגע ליכולת וללגיטימציה לדרישת שכר הולם, דרישות קידום ותנאי תפקיד נאותים. עקב כך, משתמר חוסר השוויון הקיים בתחומים אלו.
כמו כן, נמצא כי בתוך ארגונים אנשים השייכים לקבוצות מיעוט אתניות נוטים ליצור קשרים עם אנשים אחרים מאותה קבוצת מיעוט. מעבר לצמצום כמות הקשרים האפשריים הנובעת מכך, קשרים אלו נוטים להעצים את הבולטות של מימד הגזע והמקור האתני. כתוצאה מכך, מתחזקות תחושות של איום לגבי הזהות, בידוד חברתי וחששות הנוגעות לאפליה.