cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
שחר אלדר
ביוגרפיה
שרת בפרקליטות הצבאית. בשנת 1996 הוענק לו תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 סיים את שרותו הצבאי והחל לעסוק בפרקטיקה עצמאית בעריכת דין, עם התמחות במשפט פלילי ועבירות צווארון לבן. בשנת 1999 קיבל תואר "מוסמך במשפטים" מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 2003 קיבל תואר "דוקטור למשפטים" באוניברסיטת בר-אילן.
פעילות משפטית
אלדר שימש יועץ לצה"ל לענייני חקיקה פלילית וביטחונית. בעקבות התזה שכתב על ארגוני פשע, ייצג את אסי אבוטבול בערעור לבית המשפט העליון על הגדרתו של אבוטבול כראש ארגון פשע. ב-2001 ייצג את הנדלמן נגד מדינת ישראל (פסק דין הנדלמן), והיה הראשון והיחיד עד כה שהצליח לבטל אישום פלילי, בתהליך משפטי-חוקתי שהביא לביטול הסעיף בחוק שעליו התבסס כתב האישום (כלומר "תקיפה עקיפה" כלפי החוק). ב-2008 ייצג את מדינת ישראל בפני בית המשפט הגבוה בדנמרק.
כיום משמש ראש המחלקה הפלילית במשרד ברץ הורן ושות', ומלווה משפטי של הוועדה לבדיקת מצבם של חולי נפש ניצולי השואה בראשותו של השופט (בדימ') פרופ' יעקב בזק.
פעילות אקדמית
ב-2003 מונה למרצה בכיר בפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו בדיני עונשין, עבירות צווארון לבן, דיני ראיות ואתיקה מקצועית של עורכי דין. ב-2015 מונה לפרופסור חבר. במקביל הוא מרצה מן החוץ באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בר-אילן, במרכז האקדמי למשפט ולעסקים, באוניברסיטה העברית ומרצה על משפט פלילי בהשתלמויות שופטים, עוזרים משפטיים ועורכי-דין. בנוסף אלדר חוקר אורח, בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קיימברידג' (מ-2012), חבר בפורום המרצים לאתיקה מקצועית וחוקר אורח במכון השווייצרי למשפט השוואתי.
אלדר יסד ומארגן הכנס השנתי "פלילים בתאגידים" של הקריה האקדמית אונו ועורך כתב העת המשפטי "תאגידים", כותב בביטאון לשכת עורכי הדין "עורך הדין - כתב העת של לשכת עורכי הדין בישראל" ובכתב העת של האוניברסיטה העברית "משפטים".
אליפות העולם באופני כביש
אליפות העולם באופניים (מרוצי כביש) נערכת מדי שנה, במקום אחר בעולם, ומאורגנת על ידי ה-UCI (האיגוד הבינלאומי לאופניים).
במתכונתה הנוכחית האליפות היא לגברים, נשים ולצעירים (עד גיל 23), וכוללת את הקטגוריות של מרוץ הכביש ושל מרוץ נגד השעון. האליפות נערכת בסמוך לסיום עונת האופניים, לרוב לאחר הוואלטה אספניה ולפני הג'ירו די לומברדיה. שיאה של האליפות הוא מרוץ הכביש לגברים והמנצח במרוץ זה (כמו גם המנצחת במרוץ הכביש לנשים) זוכה ללבוש את חולצת האלוף, חולצת הקשת בענן, במשך השנה העוקבת עד אליפות העולם הבאה. אליפות העולם לנשים נערכת החל משנת 1958, ולא נערכה בשנים 1984, 1988 ו-1992 עקב המשחקים האולימפיים.
מסלול המרוץ שונה מהמרוצים הקלאסיים שבהם המרוץ הוא מנקודה לנקודה. באליפות העולם קיים מסלול בעל אופי מעגלי של כ-10–20 קילומטרים, העובר ברחובות ובאזור העיר המארחת, ואותו רוכבים המתחרים מספר פעמים רב עד למרחק של כ-260 קילומטר לגברים וכ-140 ק"מ לנשים (לדוגמה, באליפות העולם שנערכה בווארזה ב-2008 רכבו הגברים 15 הקפות של מסלול בן 17.35 ק"מ). בדרך כלל המסלול הוא בעל אופי גבעי ויש בהקפה אחת עליה אחת או שתיים שאינן נחשבות כקשות במיוחד. הקושי נוצר כתוצאה מהחזרה הבלתי פוסקת על אותן עליות. לעיתים רחוקות מסלול האליפות הוא מישורי ומאפשר לרוכבים המתמחים במאוצים רבי משתתפים להפגין את כוחם.
הכתר המשולש של ענף האופניים הוא כינוי להישג החשוב ביותר והנחשב כקשה ביותר בענף. זהו כינוי לרוכב המנצח בשנה אחת באליפות העולם, בטור דה פראנס ובג'ירו ד'איטליה. רק שני רוכבים השיגו הישג זה עד כה: אדי מרקס הבלגי וסטפן רוץ' האירי.
המרוצים באליפות העולם הם בין ההזדמנויות הבודדות בהן הרוכבים מייצגים את מדינותיהם ולא את קבוצותיהם המסחריות. בעבר היו מרוצים נפרדים למקצוענים וחובבים אך הפרדה זו בוטלה.
אליפויות
האליפות מתקיימת כל שנה משנת 1921, למעט שנות מלחמת העולם השנייה (1945-1939). בשנים 1921–1926 הותר רק לרוכבים חובבים להשתתף באליפות העולם. החל מ-1927 הותר גם לרוכבים מקצועיים להשתתף באליפות, אך במקצים נפרדים לחובבים ולרוכבים מקצועיים. עד 1995 התקיימו מקצים נפרדים לחובבים, להוציא שנים אולימפיות בהן התמודדו החובבים במרוץ הכביש האולימפי. החל מ-1996 הופסקו מקצי החובבים וכתחליף הוכנסה קטגוריית "עד גיל 23".
אליזבת הולמס
אליזבת אן הולמס (באנגלית: Elizabeth Anne Holmes; נולדה ב-3 בפברואר 1984) היא יזמת אמריקאית. ייסדה וניהלה את חברת תראנוס שמטרתה הייתה פיתוח ערכות לבדיקת דם, אך נסגרה לאחר שנחשף שדיווחיה היו מבוססים על תרמית.
הולמס ייסדה את תראנוס ב-2003, בגיל 19. החל מ-2013 החלו החברה והולמס עצמה לזכות בתהודה תקשורתית נרחבת. שווייה של תראנוס הוערך ב-9 מיליארדי דולרים בשיאה, ב-2014, ושירותיה ניתנו בבתי מרקחת בארצות הברית. ב-2015 נחשף שדיווחי החברה היו שקריים. ב-2018 היא נסגרה, ונגד הולמס הוגשו תביעות אזרחיות ואישומים פליליים בעוון הונאה. משפטה הפלילי נפתח בבית משפט בקליפורניה בספטמבר 2021 והתנהל עד ינואר 2022, אז הורשעה במספר סעיפי מרמה.
ילדותה
הולמס נולדה בפברואר 1984 בוושינגטון די. סי. למשפחה אמידה ומיוחסת. אביה, כריסטיאן רסמוס הולמס הרביעי, היה סגן-נשיא בתאגיד האנרגיה הענק אנרון, ולאחר מכן כיהן בתפקיד בכיר בסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID). במסגרת תפקידו הוא נסע לעיתים קרובות לסין ולמדינות באפריקה. אמה, נואל אן, עבדה בתפקידי סגל בקונגרס של ארצות הברית. אחיה של אליזבת הולמס, כריסטיאן הולמס החמישי, הועסק כמנהל מוצר בחברת תראנוס.
כילדה, התעניינה ברפואה, בעיקר לאחר שקראה את הביוגרפיה של הסבא-רבא שלה, כריסטיאן רסמוס הולמס, שייסד את בית הספר לרפואה של אוניברסיטת סינסינטי בשנות ה-20 של המאה ה-20, ובית חולים של האוניברסיטה קרוי על שמו.
לימודים אקדמיים
הולמס סיימה את לימודיה התיכוניים ביוסטון, והחלה ללמוד הנדסת כימיה באוניברסיטת סטנפורד בשנת 2002. הצטיינה בלימודיה וקיבלה מלגת מחקר בסך 3,000 דולר, אותם השקיעה במעבדה של המרצה שלה, צ'אנינג רוברטסון.
הולמס נסעה למכון לחקר הגנום של סינגפור, שם פותחו שיטות חדשות לגילוי נגיף הסארס באמצעות מטליות דם או ממחטות אף. הולמס המציאה בעקבות ניסיונה זה, בהנחייתו של רוברטסון, ערכה בשם "מכשיר רפואי לניטור אנליטי ואספקת תרופות". הולמס רשמה פטנט על המצאתה בספטמבר 2003. במרץ 2004, כשהייתה בת 20, פרשה מלימודי ההנדסה בסטנפורד והשתמשה בשכר הלימוד כדי להקים את החברה שלה, תראנוס.
עלייתה ונפילתה של חברת תראנוס
הולמס הקימה את חברת תראנוס (השם הוא הלחם של תרפיה ודיאגנוזה) בפאלו אלטו בשנת 2003. המנחה רוברטסון שימש כיועץ. החברה גייסה השקעה התחלתית מקרן הון הסיכון דרייפר פישר ג'וברסטון ובהמשך כ-400 מיליון דולר מקרנות הון סיכון כגון טאקו של לארי אליסון ומשקיעים פרטיים. הולמס שמרה על השליטה בחברה ובבעלותה 50% ממנה. על פי ההשקעות הפרטיות שווי החברה הוערך בשיאה ב-2014 בכ-9 מיליארד דולר, וב-2016 בכ-800 מיליון דולר. במועצת המנהלים שלה כיהנו מספר רב של אנשים בעלי רקע פוליטי וניסיון בממשל כמו הנרי קיסינג'ר וג'ורג' שולץ, ומספר קטן של אנשים בעלי רקע רפואי.
מוצרי החברה פותחו תחת מעטה של סודיות, כדי למנוע מאחרים פיתוח מוצרים דומים. בשנת 2007 תבעה החברה שלושה עובדים לשעבר בטענה שהדליפו סודות מסחריים. מוצרי החברה לא עמדו בביקורת עמיתים.
החברה הציעה כ-200 סוגי בדיקות, אם כי רובן ככולן לא על בסיס מיקרופלואידיקה, ושירותיה ניתנו בבתי מרקחת בארצות הברית (בעיקר אריזונה וקליפורניה) באמצעות רשת בתי המרקחת וולגרינס. בחברה עבדו כ-500 עובדים. להולמס 18 פטנטים רשומים בארצות הברית ו-66 פטנטים רשומים בארצות אחרות. היא מופיעה כשותפה במאות בקשות לפטנטים.
החברה שמרה על פרופיל תקשורתי נמוך עד 2013, אז פורסמו כמה כתבות אודותיה כשהולמס וסיפורה במרכזן. היא הופיעה בשער של כתבי העת פורבס, פורצ'ן ואינק (Inc.). היא הוצגה בתור סטיב ג'ובס של דורה ואף נהגה להופיע בתלבושת דומה לשלו. על פי פורבס, הולמס היא האישה הצעירה ביותר בעולם שהפכה למיליארדרית בכוחות עצמה. היא מוקמה במקום ה-111 ברשימת 400 עשירי ארצות הברית שלו שפורסמה בספטמבר 2014. שווי ההון העצמי שלה הוערך ב-4.6 מיליארד דולר על בסיס ההשקעות הפרטיות בחברת תראנוס. כשנתיים לאחר מכן, לאור הקשיים שהחברה נקלעה אליהם והתהיות אודות הטכנולוגיה שפיתחה, העריך פורבס את שווי אחזקתה בחברה כאפס.
נפילת תראנוס
באוקטובר 2015 חשף ג'ון קרירו (John Carreyrou) בסדרת כתבות בוול סטריט ג'ורנל כי לא נעשה שימוש בטכנולוגיה ובמוצרי הבדיקה שפיתחה החברה כפי שפורסם על ידה. חשיפה זו הובילה לנפילת החברה ולהגשת תביעות אזרחיות ואישומים פליליים נגד הולמס, שהואשמה בהונאת המשקיעים והלקוחות של החברה.
ה-FDA ומחלקת הבריאות של מדינת ניו יורק פתחו בחקירה נגד החברה בסוף 2015. שותפים עסקיים, בהם רשת וולגרינס, ניתקו עם החברה קשר. על הולמס נאסר בידי הרשות הפדרלית המפקחת על מעבדות רפואיות לנהל מעבדה במשך שנתיים. ב-2016 סירבה הולמס להודות בהאשמות נגד החברה, ואף הציגה פיתוחים חדשים בתחום בדיקות הדם. באוקטובר 2016 סגרה החברה את שירותי בדיקות הדם, ובאוגוסט 2018 הודיעה שהיא מפסיקה את כל פעולותיה ותפורק.
במרץ 2018 הגישה הוועדה לניירות ערך ולבורסות תביעה אזרחית נגד תראנוס והולמס בגין גיוס כסף בהונאה ממשקיעים. כחלק מהסכם פשרה בתביעה זו הסכימה הולמס לשלם קנס של חצי מיליון דולר, וויתרה על כ-19 מיליון ממניות החברה ועל השליטה בחברה. כמו כן נאסר עליה לכהן בדירקטוריון או בתפקיד בכיר בחברה ציבורית למשך עשר שנים.
ביוני 2018 הוגש כתב אישום פלילי בגין הונאה נגד הולמס ובן-זוגה לשעבר, ראמש בלוואני (שהיה בעבר נשיא ומנכ"ל תראנוס). בינואר 2022 הורשעה ב-4 מתוך 11 סעיפי אישום על הונאת משקיעים, וב-18 בנובמבר באותה השנה נידונה ל-11 שנים ו-3 חודשי מאסר. היא החלה בריצוי עונשה בבית סוהר בשמירה מינימלית לנשים מחנה הכלא הפדרלי, בריאן בטקסס לאחר שבמאי 2023 דחה בית המשפט לערעורים בסן פרנסיסקו את בקשת הערעור שהגישה.
במקביל החליט בית המשפט המחוזי בסן חוזה כי על הולמס ובלוואני לשלם לשלם פיצויים של 452 מיליון דולר לקורבנות ההונאה, מתוכם פיצוי של 125 מיליון דולר למרדוק, וסכומים נמוכים יותר מגיעים ל-13 משקיעים אחרים. השניים אמרו בבית המשפט כי אין באפשרותם לשלם סכומים אלה.
בתרבות
בשנת 2022 עלתה הסדרה עלייתה ונפילתה של אליזבת' הולמס של חברת החדשות האמריקנית ABC המבוססת על סיפורה של הולמס.
דזמונד ביין
קריירת משחק במכללות
בשנתו הראשונה במכללת TCU קלע 16 נקודות, כולל שלוש קליעות עונשין כשנשארו שתי שניות על השעון, במשחק שבו ניצחה קבוצתו את קנזס ג'ייהוקס המדורגת ראשונה, בתוצאה 82-82, ברבע הגמר של טורניר פיליפס 66 ביג 12. כמו כן סייע לקבוצתו לנצח בטורניר NIT, כשהוא קולע תשע נקודות במשחק הגמר מול ג'ורג'יה טק. בשנתו הראשונה רשם בסך הכול ממוצעים של 7.1 נקודות ו-2.9 ריבאונדים, כשב-13 משחקים הוא פותח בחמישייה. בשנתו השנייה, רשם ביין ממוצעים של 12.5 נקודות ו-4.1 ריבאונדים למשחק, כשאחוז הקליעה שלוש משלוש - 47.2% - הוא הגבוה ביותר בביג 12. בשנתו השלישית נבחר לחמישיית האול ביג 12 השנייה. הוא רשם שיא קריירה במכללות של 34 נקודות במשחק העונה הסדירה של קבוצתו מול טקסס לונגהורנס, וקלע 30 נקודות מול נברסקה קורנהאסקרס בסיבוב השני של ה-NIT. בעונתו זו הוביל את קבוצתו בנקודות עם 15.2 למשחק, לצד 5.7 ריבואנדים ו-42.5% מהשלוש. בסיום העונה, נרשם לדראפט ה-NBA אך לבסוף החליט למשוך את שמו ולחזור ל-TCU. בשנתו הרביעית, נבחר לחמישיית האול ביג 12 הראשונה, ורשם ממוצעים של 16.6 נקודות לצד 6.3 ריבאונדים. כמו כן הוביל שוב את הליגה באחוזים לשלוש, עם 44.2% דיוק. ב-20 במרץ 2020 נבחר לשחקן השבוע של הביג 12 לאחר שקלע 23 נקודות בניצחונה המפתיע של קבוצתו מול המדורגת שנייה בליגה, ביילור.
ממפיס גריזליס (2020 - היום)
בדראפט 2020 ב-NBA נבחר ביין בבחירה 30, האחרונה בסיבוב הראשון, על ידי בוסטון סלטיקס. בכך הפך לשחקן הראשון שמגיע ל-NBA ממכללת TCU ונבחר בבחירה הראשונה, מאז 1995 (אז נבחר קורט תומאס בבחירה העשירית בידי מיאמי היט). לאחר בחירתו בדראפט, הועבר על ידי בוסטון בטרייד לממפיס גריזליס, טרייד שעירב שלוש קבוצות (בוסטון, ממפיס ופורטלנד), ובו עבר גם מריו הזוניה מפורטלנד לממפיס, כשפורטלנד מקבלת את הסנטר אנס קנטר מבוסטון ובוסטון מקבלת שתי בחירות סיבוב ראשון ששייכות לממפיס. ב-26 בנובמבר 2020, הכריזה ממפיס שהיא מחתימה את ביין לחוזה רב-שנתי.
טייסת 193
טייסת 193, המכונה גם "טייסת מגיני המערב", כינויה גם "טייסת הים היחידה", היא טייסת מסוקי סיור ימי בחיל האוויר הישראלי המיועדת לביצוע משימות סיוע לחיל הים הישראלי ופועלת בשיתוף פעולה הדוק עם שייטת ספינות הטילים. כיום מפעילה הטייסת מסוקי יורוקופטר AS-565 פנתר ("עטלף"). הטייסת מוצבת בבסיס רמת דוד אך מסוקיה יכולים לפעול גם מספינות טילים (סטי"ל) מסוג סער 5 וסער 6 הכוללות מנחת מסוקים. בעת שמסוק של הטייסת שוהה באוויר הוא נמצא תחת אחריותו של חיל האוויר ובעת שהוא שוהה על סטי"ל הוא תחת אחריותו של חיל הים.
הקמת הטייסת
טייסת 193 הוקמה ב-12 באוגוסט 1987 כטייסת מסוקי יורוקופטר HH-65 דולפין שהועברו אליה מטייסת 124 ("החרב המתהפכת") שם נקלטו תחילה, מפקדה הראשון ומקימה היה משה אררט.
משימות הטייסת שהוגדרו כללו:
שני מסוקי HH-65A נרכשו במימון תקציבי חיל הים לצורך הגדלת אופק המכ"ם של כלי השיט של חיל הים ולסיוע בטיווח מטרות ימיות. יכולת זו נדרשה בעקבות הצטיידות חיל הים בטילים נגד ספינות ארוכי טווח מסוג "הרפון", המסוגלים לפגוע במטרות שנמצאות מעבר לטווח הגילוי של מכ"ם ספינות הטילים של חיל הים. בנוסף, נועדו המסוקים לשמש למשימות ימיות שונות כגון חילוץ, תצפית ואיכון מטרות ימיות, וכן לסייע בפעילות הביטחון השוטף בעקבות פעולות טרור שביצעו מחבלים שהגיעו לישראל בדרך הים, כפי שאירע בפיגוע במלון סבוי ובפיגוע כביש החוף.
צוות לקליטת המסוק הוקם בחיל האוויר בראשית 1983 וב-26 ביולי 1985 קלטה טייסת 124 בבסיס פלמחים את שני המסוקים (מספרי זנב 901 ו-905). המסוקים היו יכולים לפעול מספינות סער 4.5 חוחית שכללו מנחת מסוקים.
פעילות מבצעית ראשונה
הפעילות המבצעית הראשונה של הטייסת הייתה במבצע "איש הגשם 2", באפריל 1989. במבצע זה השתתף מסוק "דולפין" של הטייסת במשימת חיפוש אחר מחבלים בים. הטייסת פעלה בשיתוף עם ספינת חיל הים אח"י גאולה ומטוס "שחף" מטייסת 120 ("הבינלאומית").
סגירת הטייסת
ב-20 בדצמבר 1989 הוחלט בדיון מטה בראשות מפקד חיל האוויר האלוף אביהו בן-נון, לסגור את הטייסת, ולהחזיר את זוג המסוקים שלה לטייסת 124 בבסיס פלמחים שם יופעלו במסגרת של גף החל מיולי 1990.
הגעת מסוקי ה"עטלף"
בשנת 1994 אישר הרמטכ"ל רב-אלוף אהוד ברק את החלפת מסוקי ה-HH-65A, שסבלו במהלך שירותם בצה"ל מתקלות רבות, במסוק ימי מתקדם יותר מסוג AS-565 פנתר, מתוצרת חברת יורוקופטר. במסוקים הוכנסו מספר שינויים שנועדו להתאמתם לצורכי חיל האוויר הישראלי. בין השאר, הותקנו על המסוקים אמצעי הגנה שכללו משגרי מוץ ונורים ומערכת לוחמה אלקטרונית.
ב-12 באוגוסט 1996 הגיעו לישראל זוג מסוקי ה-AS-565 פנתר, שקיבלו את הכינוי "עטלף", הראשונים (מספרי זנב 882 ו-885) מתוך חמישה שנרכשו בעלות של כ-9 מיליון דולר למסוק. המסוקים הוטסו מארצות הברית במטוס מטען כשהם מפורקים בארגזים. כשבועיים לאחר הגעתם הורכב אחד מהם והחל לטוס.
קליטה רשמית של ה"עטלף" וכשירות מבצעית
ב-13 במרץ 1997 קלטה הטייסת את מסוקי ה"עטלף" החדשים בטקס רשמי במעמד מפקד חיל האוויר האלוף איתן בן-אליהו. במהלך חודש ספטמבר 1997 עברה הטייסת ביקורת כשירות של מחלקת מבצעים בהצלחה, והוכרזה מבצעית. במקביל הוצא מסוק ה"דולפין" היחיד שנותר (מספר 901) מהשירות ונמכר למשמר החופים האמריקאי שם קיבל את מספר זנב חדש - 6958 והוסב לדגם HH-65B ואחרי זה הוסב בשנית לדגם HH-65C.
סיכול הברחות נשק
ב-5 במאי 2001 נטלה הטייסת חלק בלכידת הספינה "סנטוריני" שיצאה מצפון לבנון אל עבר רצועת עזה כשהיא נושאת אמצעי לחימה רבים שיועדו לפלסטינים.
ב-21 במאי 2003 נטלה הטייסת חלק בלכידת הספינה "אבו חסן" ששייטה בים התיכון בדרכה מלבנון לרצועת עזה. הטייסת פעלה לצד גף סיורי ים בטייסת 120 המפעילה מטוסי שחף ובשיתוף פעולה עם שייטת הסטי"לים באיתור ומעקב אחר הספינה, וכן ליוותה את כוח שייטת 13 במבצע ההשתלטות על הספינה שבוצע בהצלחה. על הספינה נתפס איש חזבאללה חמאד מסלם מוסאבו ע'מרה ואיתו אמצעי לחימה וחומרי הדרכה רבים שיועדו לפלסטינים.
מלחמת לבנון השנייה
ב-14 ביולי 2006, בסביבות השעה 20:30, בעת שפעלה מול חופי ביירות במלחמת לבנון השנייה, נפגעה אח"י חנית בחלקה האחורי, מטיל נגד ספינות מדגם C-802 ששוגר על ידי החזבאללה. הטיל פגע במנוף שנמצא בירכתיים, התחמש, אך לא חדר את מבנה המנוף העשוי פלדה והחליק. אש פרצה במדור ירכתיים ימין מתחת למנחת המסוקים, וארבעה חיילים נהרגו. שניים מההרוגים היו אנשי הטייסת: רס"ר, ששימש כאחראי על הדרכה ומכונאי מוטס בטייסת, וסמ"ר , ששימש כטכנאי אוויוניקה בטייסת. מסוק "עטלף" שהיה על המנחת ניזוק כתוצאה מפגיעת הטיל והוצא מסד"כ הטייסת לצורך תיקונים. ב-11 באוגוסט 2008 נערך בבסיס רמת דוד טקס לציון חזרתו של המסוק, אשר עבר סדרת תיקונים ובדיקות בטייסת תחזוקה של הבסיס.
הזמנת מסוקי סיהוק
ב-2015 הוזמנו שמונה מסוקי סיקורסקי SH-60F "סיהוק" מעודפי הצי האמריקני. המסוקים צפויים להגיע בשנת 2024 ולהחליף את מסוקי העטלף.
תאונת מסוק "דולפין" מספר 905
ב-16 בספטמבר 1996, במהלך אימון לילי משותף עם שני סטי"לים, התרסק מסוק "דולפין" מספר 905 בים התיכון, כ-12 מיל מול חופי נהריה. בהתרסקות נספו שלושת אנשי הצוות: מפקד הטייסת, הקברניט סא"ל, טייס המשנה, סרן , וקצין הסיור המוסק (קס"מ) של חיל הים, סרן . בחיפושים שנערכו נמצאה עוד באותו לילה גופתו של סרן שחק. כעבור ארבעה חודשים, בינואר 1997, אותרה גופתו של סא"ל בכר. גופתו של סרן גרביה לא נמצאה עד עצם היום הזה.
תאונת מסוק "עטלף"
ב-3 בינואר 2022 התרסק מסוק "עטלף" עם שלושה אנשי צוות מול חופי חיפה בקרבת המכון לחקר ימים ואגמים. שני הטייסים סא"ל ארז שחייני ורס"ן חן פוגל נהרגו. קצין הסיור המוסק מחיל הים סרן רון בירמן נפצע בינוני וחולץ על ידי השיטור הימי. תחקיר חיל האוויר העלה שהתאונה נגרמה עקב תקלה טכנית במנוע המסוק.
מפקדי הטייסת
בין מפקדי הטייסת: משה אררט, בן ציון בכר (1996-1993), צבי טסלר (1998-1996), אבנר בלקנאי (2003-2001)
סמל הטייסת
סמל הטייסת עוצב על ידי הגרפיקאית אורנה שפע, לבקשת אחיה ומפקד הטייסת הראשון, סא"ל משה אררט. הסמל שהיא עיצבה גבר על כל הצעות הגרפיקאים של חיל-האוויר. בסמל מוצג דג מסוג "מנטה ריי" שתנועת הריחוף שלו במים מייצגת את השילוב של טיסה ושייט.
טיסה 8622 של פגאסוס איירליינס
טיסה 8622 של פגאסוס איירליינס הייתה טיסה פנים ארצית מאנקרה לטרבזון, טורקיה. ב-13 בינואר 2018, בזמן הנחיתה על מסלול 11 בשדה התעופה בטרבזון, החליק המטוס מצדו השמאלי של המסלול אל עבר צוק. אף אחד מ-168 הנוסעים ואנשי הצוות לא נפצעו.
המטוס
המטוס המעורב היה מדגם בואינג 737, בעל רישום TC-CPF, המופעל על ידי חברה החסך פגאסוס איירליינס. טיסתו הראשונה של המטוס הייתה ב-15 בנובמבר 2012. המטוס טס 9 פעמים ביום התאונה, בלי דיווחים על בעיות מכל סוג שהוא.
התאונה
טיסה 8622 היא טיסה פנים ארצית מנמל התעופה הבינלאומי אנקרה אסנבואה לשדה התעופה של טרבזון. על המטוס היו 162 נוסעים ו-6 אנשי צוות. המטוס נחת ב-23:26 בזמן המקומי. לאחר הנחיתה המטוס סטה שמאלה, ירד מהמסלול והחליק מהצוק. המטוס נעצר בתנוחה מסוכנת, אך לא החליק לתוך הים, עקב הגלגלים שהתחפרו באדמה הרטובה. המטוס סבל מנזק רב, מנועו הימני התנתק ונפל לתוך הים השחור. באותו הזמן ירד גשם והייתה ראות למרחק של 4 קילומטרים. לאחר התקרית, שדה התעופה נסגר עד השעה 8 בבוקר ביום המחרת. המטוס חולץ מצלע הצוק ב-18 בינואר. בזמן פעולת החילוץ שדה התעופה היה סגור וטיסותיו הופנו לשדה תעופה בעיר סמוכה. המטוס הוצהר כבלתי ניתן לתיקון.
המקום הטוב
המקום הטוב (באנגלית: The Good Place) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת קומדיה ופנטזיה, שעלתה לשידור ב-19 בספטמבר 2016 ברשת NBC האמריקאית. יוצר הסדרה הוא מייקל שור. הסדרה זכתה מתחילת שידורה לביקורות חיוביות ושבחים על הכתיבה, המשחק, המקוריות והתפאורה. בנוסף, השימוש היצירתי באתיקה ובפילוסופיה התקבל באופן חיובי על ידי המבקרים.
עונה 1
הסדרה עוקבת אחר צעירה אמריקאית מפיניקס בשם אלינור שלסטרופ (קריסטן בל), שלאחר מותה בתאונה מגיעה אל "המקום הטוב". "המקום הטוב" הוא מעין שכונה אוטופית המדמה גן-עדן לכל האנשים שעשו מעשים טובים בחייהם, בהנהגת אדריכל השכונה, מייקל (טד דנסון) והעוזרת שלו המורכבת מבינה מלאכותית בצורת אישה, ג'נט (דארסי קארדן). הגעתה של אלינור למקום הטוב תמוהה בעיניה משום שכשהייתה בחיים היא הייתה אדם אנוכי ומניפולטיבי, וכך היא מבינה שנעשתה טעות בהגעתה לשכונה מפני שהיא לא שייכת אליה. היא מבינה כי עליה לשקר על מנת שלא להיתפס ולהישלח אל "המקום הרע". בעזרת צ'ידי אנגוניה (ויליאם ג'קסון הארפר ) פרופסור לאתיקה מסנגל, היא מנסה ללמוד ולהיות אדם יותר טוב, לצד חבריה לשכונה תהאני אל-ג'מיל (ג'מילה ג'מיל) פילנתרופית עשירה ומתנשאת וג'יאניו (מאני ג'סינטו) נזיר בודהיסט המתגלה במפתיע כעבריין רפה שכל מג'קסונוויל שבפלורידה אשר הגיע למקום הטוב בטעות, כמו אלינור, ושמו האמיתי הוא למעשה ג'ייסון מנדוזה.
במהלך העונה, הארבעה סובלים רבות בעקבות מצבים מסובכים שאליהם הם נקלעים, מה שגורם לאלינור להבין לבסוף שאין שום טעות והם בעצם נמצאים במקום הרע – מכיוון שהם מענים זה את זה פסיכולוגית. מניעיו של מייקל היו למעשה רעים והוא התחפש לאדריכל טוב במסווה כדי להמציא שיטה חדשה לענות בני אדם בעולם הבא. מייקל מוחק את זיכרונותיהם של הארבעה ומאתחל את הניסוי מחדש.
עונה 3
אלינור, צ'ידי, תהאני וג'ייסון נשלחים חזרה לכדור הארץ על ידי מייקל, שמתערב בתאונות שגרמו למוות שלהם בתקווה שהזדמנות שנייה בחיים תאפשר להם להפוך לגרסאות טובות יותר של עצמם. אף על פי שלא בהכרח מותר לו, הוא פוגש את כל ארבעת בני האדם ורומז להם בעדינות לפגוש את צ'ידי באוניברסיטת סידני ולהפוך לקבוצת מחקר, בזמן שהשדים האחרים מרגלים אחריהם. במהלך שנת המחקר שוב הופכים הארבעה לחבורה מגובשת. לאחר סיום המחקר, מייקל וג'נט נתפסים על ידי החבורה כשהם עומדים לעבור בשער לעולם הבא ובלית ברירה מגלים להם על חיי העולם הבא שלהם, מה שלמעשה מונע רשמית את יכולתם להגיע למקום הטוב, כי כל מעשה טוב שיעשו מעתה יהיה במטרה להגיע למקום הטוב ולא במטרה לעזור לאנשים. בעקבות כך הם מתאחדים והופכים ל"יחידת הנשמות" שעוזרת לבני אדם ברחבי העולם לצבור נקודות כדי להגיע למקום הטוב מבלי שידעו זאת. מייקל חושף בפני אלינור זכרונות שלה מימיה בעולם הבא מאחד האתחולים של הניסוי בו היא וצ'ידי היו מאוהבים, ורגשותיה כלפיו חוזרים אליה. השדים ובראשם מנהיג המקום הרע, שון, מצליחים בסופו של דבר לייצר שער לכדור הארץ, וכדי להתחמק מהם, מחליטה ג'נט לקחת את החבורה אל הריק שלה, וכך למעשה הם מתים בפעם השנייה. המצב הבלתי שגרתי מערער את יציבות הריק, אשר כמעט ונהרס, וג'נט נאלצת להביא את בני האדם אל חדר רואה החשבון, בו נספרות הנקודות של בני האדם, והם נאלצים לברוח.
בינתיים מייקל חושד כי אנשי המקום הרע חיבלו במערכת הנקודות אשר קובעת לאן יגיעו בני האדם לאחר מותם. על אף שנראה שתהליך מתן הנקודות תקין, מייקל מגלה כי במהלך 521 השנים האחרונות אף אדם לא נכנס למקום הטוב, ומבין כי משהו אינו כשורה. הם מצליחים לברוח אל המקום הטוב, שם הם מגלים שהסיבה לכך היא שאף בן אנוש לא נכנס לאחרונה למקום הטוב כיוון שבכל יום העולם נעשה מורכב יותר יותר, ולכל פעולה שעושים יש השלכות שליליות שנספרות כנקודות שליליות. כולם מגיעים אל "חור הפנקייקים הבין-ממדי" ונפגשים עם השופטת ושון, כדי להוכיח את טענתם. הם מנהלים משא ומתן בזמן שצ'ידי מעלה רעיון - כדי להוכיח שבני אדם הם טובים ללא המשתנים המתערבים של החיים המודרניים על פני האדמה, החבורה תשחזר את הניסוי, ביחד עם ארבעה אנשים חדשים: כשם שהחבורה המקורית השתפרה לאחר מותה, כך גם ישתפרו בני האנוש בניסוי. כדי להוכיח לשופטת את טענתם.
הם בונים את השכונה מחדש במקום הבינוני, בו גרה עד אז רק אישה אחת בשם מינדי. ברגע האמת, מייקל מפחד מדי להיפגש עם האנשים החדשים, וכך אלינור נאלצת לתפוס פיקוד והופכת ל"אדריכלית" השכונה. כחלק מההסכם סביב הניסוי המחודש, הוחלט שהמקום הרע יבחר את האנשים שמשתתפים בו, והחבורה מבינה שהמקום הרע שלח לניסוי אנשים שאישיותם תעצבן ותעיק עליהם. לניסוי מגיעים ג'ון ויטון, כתב רכילות שבייש את תהאני, סימון, האקסית של צ'ידי, ברנט, אדם נרקיסיסט וסקסיסט, ולינדה, בעלת אדישות קיצונית לכל דבר. צ׳ידי לא מצליח לתפקד בניסוי כשחברתו לשעבר לוקחת חלק בו. לאחר מחשבה מעמיקה, הוא מבין שהוא צריך למחוק את הזיכרון של חיי העולם הבא שלו, כולל הזיכרונות שהוא ואלינור זוג, כדי למנוע את כישלון הניסוי. בסוף העונה, צ'ידי מתעורר, ללא הזיכרונות שלו עם "יחידת הנשמות".
עונה 4
העונה שודרה מ-26 בספטמבר 2019 עד 30 בינואר 2020; פרקים 40–52 (13 פרקים).
אלינור צריכה להתמודד עם היותה "אדריכלית השכונה" והמנהיגה של הניסוי החדש, עם התושבים החדשים - ג'ון, סימון, לינדה וברנט, וצ'ידי שזיכרונותיו נמחקו. הכל לא הולך כמו שצריך, ובהמשך מתגלה שלינדה היא שד בתחפושת, ולכן צ'ידי הופך למשתתף הרביעי בניסוי. ג'ייסון מנסה לזכות בליבה של ג'נט מחדש. בהמשך מתגלה כי בזמן ששלחו את השד שהתחזה ללינדה אל המקום הרע, המקום הרע החליף את ג'נט בג'נט רעה, שחיבלה בניסוי של מייקל ואלינור. מייקל וג'ייסון יוצאים מהשכונה לחלץ את ג'נט, מצילים אותה מכנס שדים ובדרך הורגים את ויקי ובורחים משון. צ'ידי נהיה הנפש התאומה של סימון. לאחר בלאגן ארוך וגדול שהתרחש בחבורת הניסוי (ג'ון, סימון, צ'ידי, ברנט, תהאני וג'ייסון) בעקבות ספר שכתב ברנט, אלינור צריכה לגרום לחבורה לעשות כמה שיותר מעשים טובים, לפני שייגמר הניסוי. בליל סיום הניסוי, סימון מגלה לחבורה שהיא חשדה מהרגע הראשון שהגיעה לשכונה באלינור והיא חושבת שזה המקום הרע, וכשאלינור ומייקל מנסים סיכוי אחרון לנסות לאחד את החבורה ביחד, ג'ון וסימון בורחים ומתכוונים לא לעזור לברנט שנפל לתוך בור, והיא וצ'ידי נפרדים. אלינור ומייקל מגלים לברנט ולצ'ידי ש"הם במקום הרע", בתקווה אחרונה שזה יגרום להם להתנהג ולהשתפר יותר טוב. ממתינים להחלטת השופטת על המסקנות מהניסוי, מייקל, החבורה וג'נט נושאים את דבריהם וכך גם שון. לאחר שהשופטת עדה לשיפור הקל שעבר על ברנט ברגעי הניסוי האחרונים, ורואה כיצד השתפרו בני האדם שהחבורה עזרה להם כ"יחידת הנשמות" היא פוסקת שמייקל צודק והשיטה אינה טובה אך זה מצריך מבחינת השופטת להתחיל את כדור הארץ מחדש. צ'ידי מקבל את זכרונותיו מחדש, ונזכר שמסקנה שכתב לעצמו לפני שאיבד את הזיכרון: "אין "תשובה". אבל אלינור היא התשובה".
לאחר שצ'ידי מתעורר, בני האנוש וצ'ידי שמתאחד עמם מחדש מוכרחים ליצור מערכת חיים-לאחר-המוות הרבה יותר טובה כדי לשכנע את השופטת שלא למחוק את האנושות. בני האנוש מגבשים תוכנית שלפיה כל בני האדם יעברו חוויה דומה לשלהם וייבחנו לאחר המוות במקום במהלך חייהם ללא ידיעתם בעוד אנשי המקום הרע והמקום הטוב ישתפו פעולה ויהנדסו עבור כל אדם את העינוי המושלם עבורו ללא ידיעתו, וכך יעבור האדם אתחולים רבים עד אשר ישתפר. שון מסרב בתחילה משום שאינו רוצה לתת למייקל ולחבורה לנצח. אך מבין כי אם האנושות תוכחד לא יהיה לו את מי לענות ושלמעשה הוא גם נהנה מהמאבק המתמיד מול מייקל, והשיטה החדשה תדרוש מהם להתעמת זה מול זה. לבסוף שון מקבל את הרעיון וכך גם השופטת. כשמייקל מנסה ללמד את שיטת העינוי החדשה את השדים של המקום הרע הם מביעים חוסר שביעות רצון מהשינוי, למעט ויקי שמתגלה כאלופה בעינויים פסיכולוגיים. מייקל מאוים מכך אך מבין לבסוף שהוא הסיבה שהשדים מתנגדים לשיטה החדשה. הוא ו-ויקי משתפים פעולה כך שייראה כאילו היא לוקחת שליטה, וכך השדים מתרגלים לשיטה החדשה. לאחר זמן מה מודיע מייקל לחבורה כי השופטת החליטה שהם אינם זקוקים למבחן וכי הם רשאים לעבור למקום הטוב. עם הגיעם למקום הטוב מגלים החבורה שהם בגן עדן אינסופי המספק לאנשים את כל רצונותיהם, אך משום מה איש מיושבי המקום אינו נרגש ונלהב מכל השפע. בינתיים מייקל ממונה במרמה על ידי וועדת המקום הטוב למנהל בעוד שהוועדה מתפטרת ומסתלקת. החבורה מבינה כי המקום הטוב משעמם ומנוון את יושביו וכי הוועדה נכשלה עד כה בלשפר אותו משום שהם אינם אנושיים ומכאן לא מבינים מה אנשים באמת צריכים. אלינור נזכרת במה שאמרה למייקל בעבר, ״כל בני האדם מעט עצובים כל הזמן כי הם יודעים שהם ימותו אבל זה מה שנותן לחיים משמעות״. ומבינה שצריכה לתת להם לעזוב. בעקבות כך מייקל ממציא דלת שמעבר בה יוביל לקץ הקיום של מי שיעבור בה. כך נוצרת לאנשי המקום הטוב תחושת סופיות, מה שמחזיר תחושת משמעות לחייהם של בני האדם.
בפרק הסיום, נראה כי כל אחד מהחבורה חי חיים שלמים במקום הטוב ומגשים את כל שאיפותיו. כל אחד בתורו מגיע לסגירת מעגל ולמיצוי, עד כי הוא עובר בדלת אל הלא נודע (למעט תהאני שמחליטה להפוך לארכיטקטית של העולם הבא). אלינור היא האחרונה שעוברת בדלת לאחר שהובילה לסגירת מעגל של מינדי מהמקום הבינוני ומשכנעת אותה להיכנס לשיטה החדשה כדי שתוכל להגיע בזמנה למקום הטוב, ואף מבינה את חלומו האמיתי של מייקל - להיות אדם אמיתי. מייקל מקבל את הסכמת השופטת להפוך לאדם ולחיות על גבי כדור הארץ.
בסצנת הסיום אלינור עוברת בדלת, ומתגלה כי נשמתה הפכה לאנרגיה שחוזרת לכדור הארץ ומשפיעה לטובה על מעשיהם של בני האדם.
אוריאל פרוקצ'יה
אוריאל פרוקצ'יה (נולד ב-10 בספטמבר 1943) הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים ובעבר היה פרופסור מן המניין בבית הספר למשפטים ע"ש רדזינר במרכז הבינתחומי הרצליה.
קורות חייו
לאחר סיום לימודיו בבית הספר "תיכון חדש" בתל אביב והשלמת שירותו בצה"ל בחיל הקשר למד פרוקצ'יה ללימודי משפטים באוניברסיטה העברית לתארים "בוגר במשפטים" (LL.B) ו"מוסמך למשפטים" (LL.M). את שני התארים סיים בהצטיינות. בשנת 1968 התקבל ללשכת עורכי הדין ועבד במקצוע תקופה קצרה במשרדו של עורך דין גדעון האוזנר, ועסק בייצוג לקוחות אזרחיים ומסחריים. את התואר "דוקטור" קיבל בשנת 1972 מאוניברסיטת פנסילבניה. עבודת הדוקטורט שלו עסקה ב"תחלוף בדיני הביטוח". באותה תקופה שימש מרצה בבית ספר וורטון למנהל עסקים באוניברסיטת פנסילבניה.
בגיל 29 הצטרף כמרצה לפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית (1972), ותוך כדי כך השלים את השכלתו הכלכלית במחלקה לכלכלה של אוניברסיטה זו. בשנת 1975 התמנה למרצה בכיר, בשנת 1981 התמנה לפרופסור חבר, בשנת 1984 הופקד על הקתדרה על שם ווכטל, ליפטון, רוזן וכץ לדיני חברות וניירות ערך. הוא מונה לפרופסור מן המניין בשנת 1987, וכיהן בתפקיד דיקן הפקולטה בשנים 1996–1999. כמו כן הצטרף כחבר למרכז לחקר הרציונליות של האוניברסיטה העברית. בשנת 2003 פרש מהאוניברסיטה העברית ועבר למרכז הבינתחומי הרצליה, שם היה חבר עד לשנת 2014. הוא כעת חבר במרכז לחקר הרציונליות.
פרוקצ'יה שימש כמרצה בבית הספר וורטון למנהל עסקים שבאוניברסיטת פנסילבניה (1972-1971), שהה פעמיים בשבתון כפרופסור אורח ומופקד הקתדרה על שם דוד בן-גוריון במרכז המשפטי של אוניברסיטת דרום קליפורניה (1977-1976 וכן 1981–1982), שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת טובינגן שבגרמניה (1989), עשה שנת שבתון כפרופסור למשפט ובחירה רציונלית, במימון קרן אולין, במרכז המשפטי של אוניברסיטת דרום קליפורניה וכפרופסור אורח ובמחלקה לכלכלה של המכון הטכנולוגי של קליפורניה (1993-1992), שהה כפרופסור אורח בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה (2000-1999), והוא מוזמן לעיתים קרובות לשמש פרופסור אורח בבית הספר קרדוזו למשפטים של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק, (מאז 2002).
היה דירקטור בחברה הישראלית למדליות ולמטבעות (1976), היה חבר המועצה המייעצת של בנק ישראל (1992-1989), וכיהן כנשיא האגודה הישראלית למשפט וכלכלה (2006-2005).
במהלך תקופת כהונתו של פרופסור פרוקצ'יה כדיקן הפקולטה למשפטים נוסדו קבוצות עבודה כמו הקבוצה הירושלמית לצדק פלילי, קבוצת הדיון במשפט ותרבות וקבוצת הדיון במשפט וכלכלה. במישור החברתי נוסדו באותה תקופה ובסיועה של ד"ר עדי קול מרכזי סיוע לאוכלוסיות נזקקות, כמו "מרכז ברירה" הפועל על טהרת ההתנדבות, והקורס "דיני רחוב" המתמקד בהווי חייהם ובמצוקותיהם של בני נוער השוליים בירושלים. פרוקצ'יה יזם והנהיג שינויים מפליגים בתוכניות הלימודים, המבוססות על גלעין חובה מצומצם ועל אפשרויות בחירה והתמחות רבות ומגוונות. מודל זה אומץ גם על ידי רוב הפקולטות למשפטים באוניברסיטאות המחקר בישראל.
אוריאל פרוקצ'יה היה נשוי לאילה פרוקצ'יה, שופטת בית המשפט העליון בדימוס, ולהם שני בנים מנישואים אלה, אורן שהוא עובד קהילתי, זמר ושחקן, ויובל, שהוא חוקר משפט וכלכלה, ונשוי לעו"ד אפרת פרוקצ'יה, היועצת המשפטית (בפועל) של משרד הבינוי והשיכון. פרופ' אוריאל פרוקצ'יה נישא בשנית עם ד"ר ענת הורוויץ, מומחית בסדר הדין הפלילי, ולהם שתי בנות מנישואים אלה.
מחקריו
מחקריו של אוריאל פרוקצ'יה כוללים שלושה תחומים עיקריים: מחקר פורמלי-אנליטי של המשפט, הניתוח הכלכלי של המשפט, ומשפט ותרבות.
דיני פשיטת רגל והחקיקה האזרחית בישראל
ספרו זה של פרוקצ'יה
צוטט מאות פעמים בבתי המשפט בישראל, בספר זה מנתח המחבר את המערכת המורכבת של חיובים השוררת במצבים של חדלות פירעון, בין האדם או התאגיד חדל הפירעון לבין נושיו, ובין הנושים לבין עצמם. מצב חדלות הפירעון מחייב את המעיין בו להתעמק ביסודות המשפט הפרטי לסוגיהם (כגון דיני חוזים, נזיקין וקניין) כתנאי לחלוקה צודקת ויעילה של משאבים שלא די בהם כדי לספק את תביעותיהם של כל הנושים. אפשר להדגים זאת בדוגמה הפשוטה הבאה: נניח כי רכושו של החייב שווה 500 ₪, אך יש לו עשרה נושים שכל אחד מהם זכאי לתשלום של 100 ₪. בתנאים רגילים, היה כל נושה מקבל מחצית מחובו, ואילו המחצית השנייה הייתה יורדת לטמיון. עתה נניח כי 100 ₪ מתוך מכלול רכושו של החייב (שהוא, כאמור, 500 ₪), מבוסס על הלוואה שפושט הרגל הלווה לאחד מן הנושים ושטרם נפרעה. אותו אדם הוא, אם כן, גם נושה וגם חייב של פושט הרגל. האם יותר לאותו אדם לקזז את שני החובות (החוב שהוא חב לפושט הרגל והחוב שפושט הרגל חב לו)? אם יעשה כן, יימחקו שני החובות המקוזזים. כרגיל, קיזוז מעין זה הוא דבר שבשיגרה. אך אם יותר לעשותו בסיטואציה של פשיטת הרגל, ייצא שהאדם שהוא גם נושה וגם חייב של פושט הרגל יקבל החזר מלא של החוב המגיע לו, ואילו הנושים האחרים ייתבעו לשלם אל המחיר; שהרי עתה סך כל החוב המגיע להם הוא 900 ₪, שיש לפרוע אותו ממה שנשאר לחלוקה (400 ₪), כך שכל נושה יקבל עתה רק ארבע תשיעיות ממה שמגיע לו (כלומר כ־44% במקום 50%). כדי לפתור שאלה זו באופן ראוי יש להתעמק בהבנת מושג החיוב, מהות הקיזוז, וההבחנה הלא פשוטה בין חוב מובטח לחוב לא מובטח.
הניתוח הכלכלי של המשפט
בשנת 1982 הטילה הממשלה על פרוקצ'יה לכתוב טיוטה לחוק חברות חדש למדינת ישראל. הטיוטה שחיבר היא טיוטת חוק החברות היחידה בעולם המבוססת בעיקרה על הגישה הכלכלית למשפט, והיא המעניקה לחוק צביון מיוחד, המעמיד אותו בשורה הראשונה של דברי חקיקה מודרניים בתחום דיני החברות. לאחר שנים רבות של דיונים בוועדות שונות (כולל "ועדת ברק" לדיון בטיוטת חוק החברות, וועדת שרים לחקיקה וועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת) שינתה הטיוטה את פניה והפכה לחוק החברות, התשנ"ט-1999.
בשנת 2005 עמד בראש ועדת פרוקצ'יה, שמונתה לבחינת פעולתן של זירות חלופיות למסחר בניירות ערך בישראל. ועדה זו בחנה את התופעה החדשה של היווצרות זירות אלקטרוניות למסחר בניירות ערך, המתחרות עם הבורסות "הרשמיות" (כמו, למשל, הבורסה לניירות ערך בתל אביב בע"מ, או בורסות זרות, כגון הנאסד"ק). הוועדה המליצה על עידוד התחרות בשוק הבורסות, ועל כן על מדיניות ליברלית יותר בתחום רישוי זירות המסחר האלטרנטיביות, אך גם על שורה של צעדים רגולטוריים שתכליתם להבטיח את יציבות הזירות ואת הגינות המסחר בהן. הצעתו הייתה לפרק ז-3 בחוק ניירות ערך, שכותרתו היא "זירת סוחר לחשבונו העצמי".
דיני חברות חדשים לישראל
פרוקצ'יה פירש את עיקרי תורתו שהובילה ליצירת החוק החדש בספר רב היקף, "דיני חברות חדשים לישראל".
דיני החברות בישראל מבוססים על רעיונות אלה.
הדוגמה הידועה ביותר היא היחס בין המשקיעים לבין המנהלים של החברה. כפי שכבר צוין בספרות לפני שנים רבות, פונקציית המטרה של המנהלים אינה בהכרח זהה לזו של המשקיעים, ולכן קיים חשש שינצלו את שליטתם כדי להסיט עושר מן המשקיעים אל עצמם. אילו עשו כן, המשקיעים היו מדירים רגליהם משוק ההון וכך היה נשמט הבסיס לעצם קיומו. תכליתם של דיני החברות למשטר בעיה זו (המכונה "בעיית הנציג") שבין המנהלים לבין המשקיעים, ובצידה בעיות נציג נוספות שחייה של החברה המודרנית שזורים בהן. מישטור זה יכול שייעשה באמצעות תמריצים שוקיים, אך לעיתים אין מנוס גם מרגולציה הנוקטת בדרכים ארגוניות ומשפטיות. ספרו של פרוקצ'יה מתווה את הדרכים הראויות להתגבר על הבעיה ולאפשר חיים תאגידיים צודקים ומשגשגים.
משפט ותרבות
הפרק השלישי בעבודתו של פרוקצ'יה הוא בתפר שבין משפט לבין תרבות. הנחת העבודה הבסיסית של חוקרי המשפט ותרבות (בזרם שפרופסור פרוקצ'יה משתייך אליו) היא כי בהיותו של המשפט פרי רוחו של האדם, אין הוא יכול להיות מיוצר אלא בדמותו ובצלמו של היוצר, דמות הנטועה בתוך תשתית תרבותית הייחודית לקבוצת ההתייחסות של היוצר. קבוצת ההתייחסות הזו יכול שתהיה מורכבת ממרכיבים פילוסופיים, אמוניים ולשוניים, אך גם להיות מושפעת מרבדי תרבות אחרים, כמו ספרות מוזיקה ותיאטרון, פולקלור וגם יצרים, מנהגים לוקאליים ואמונות תפלות. מי שמקבל הנחת עבודה בסיסית זו חייב להודות כי אין דרך טובה להבין את המשפט, את יעדיו ואת הצפי להתפתחותו בעתיד, במנותק מן הרקע התרבותי המעצב את תמונת עולמם של יוצרי המשפט. הספר הבא מבטא את עמדותיו של פרוקצ'יה באשר ליחס בין תרבותו של היוצר לבין יצירתו המשפטית.
Russian Culture, Property Rights and the Market Economy
הספר ראה אור בשנת 2007 בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג',
הספר משווה בין תרבותה של רוסיה לבין תרבות המערב, ומסביר באמצעות השוואה זו את ההבדלים הניכרים בשיטות המשפט של השיטות הללו (למשל, תרבות חוזית, מסחרית ותאגידית מפותחת במערב אל מול תרבות שונה לחלוטין הדוחה את רעיונות המשפט המסחרי ברוסיה לדורותיה).
הגישה המקובלת היא כי תרבותה החוזית והתאגידית של רוסיה היא מנוונת כתוצאה מן האידאולוגיה המרקסיסטית ששללה את הקניין הפרטי, ולפיכך גם את הכלים המשפטיים להיווצרותו. ספרו של פרוקצ'יה יוצא חוצץ נגד גישה זו. לדעתו רוסיה מעולם לא אימצה אל חיקה את רעיונות הקפיטליזם הנאור כפי שהתפתחו במערב, גם באלף השנה שקדמו למהפכת אוקטובר וגם בימינו אנו ממש. העולם המערבי פיתח, החל מן התקופה שקדמה במעט לרנסאנס, שורה של רעיונות ששימשו בסיס אידאולוגי לכיבוד חוזים ולתרבות שוק, אך רעיונות אלה, אף שהיו מוכרים על אדמת רוסיה, לא הכו בה שורש, ורבים מהם אפילו נתפסו כדברי כפירה בעיקר. כך, למשל, המערב החל לפתח יחס של כבוד לערכים אינדיבידואליסטיים, בעוד החברה הרוסית נותרה חבוקה בתפיסת עולם קולקטיביסטית וקומוניטארית; המערב פיתח יחס של חשדנות כלפי כוחו הריכוזי של השלטון, ואילו ברוסיה המוני העם נטו מאז ומתמיד לקבל בהכנעה את סמכותה של השררה; המערב יצר אתוסים המעלים על נס את ההצלחה הכלכלית, ואילו ברוסיה העושר נתפס כצורה של שחיתות, ולעומת זאת העניות והסבל נתפסו כתכונות "מטהרות". גם תפיסת המציאות בשתי התרבויות היא שונה במהותה. המהפכה המדעית והנכונות לתקף היגדים באמצעים שכליים ואמפיריים, שרווחו במערב, לא נקלטו על אדמת רוסיה עד תקופה מאוד מאוחרת. גם מהפכת הדפוס, ועוד יותר מזה, עצם התרבות הכתובה, הגיעו לרוסיה בשלבים מאוחרים של ההיסטוריה. פרוקצ'יה מראה בספרו איך כל המשתנים האלה עיצבו בצורה שונה את יחסן של שתי התרבויות אל מושגי החוזה, ההבטחה, התאגיד והשוק. המסקנה המעשית העולה מן הניתוח דלעיל היא שרוסיה איננה "כלכלת מעבר" (economy in transition) העתידה לצאת בקרוב מן המשבר שפקד אותה עקב קריסת הקומוניזם. התרבות הרוסית עתיקת היומין לא השתנתה כלל בתקופה הקומוניסטית, ולכן הסתפחותה של רוסיה אל משפחת כלכלות השוק היא הרבה יותר מורכבת ממה שנדמה בעיון שטחי.
מחקרו הנוכחי
מחקרו הנוכחי של פרוקצ'יה משלב בין הגישה הכלכלית למשפט לבין תחום המשפט ותרבות, תוך התחקות אחרי התהליכים המשבריים שפקדו את כלכלת המערב בעשור השני של המאה העשרים ואחת.
פעילויות מקצועיות לא מדעיות
פרוקצ'יה מקצה כעשירית מזמנו לייצוג לקוחות פרטיים. בין היתר ייצג את ממשלת ישראל, המוסדות הלאומיים, ההסתדרות הכללית, תנועות התיישבותיות (קיבוצים ומושבים), כל אחד מחמשת הבנקים הגדולים, חברות ביטוח, הבורסה לניירות ערך בתל אביב, קונצרנים ועשרות חברות ציבוריות ופרטיות גדולות. בשנות השמונים פרסם פרוקצ'יה דוח הקרוי על שמו, שנכתב על ידי צוות של משפטנים, המטיל ספק בשיטות חישוב הריביות והעמלות של הבנקים בישראל, בעיקר ביחס לחובות ההתיישבות העובדת. דוח זה איים על יציבותם של הבנקים ונגמר במה שמכונה "הסדר חובות הקיבוצים" אשר הזרים דם חדש (במימון הבנקים והממשלה) להתיישבות העובדת, ואיפשר את התאוששותה מן המשבר של שנות האינפלציה הדוהרת.
מבחינה פוליטית פעל רבות בהתנדבות להגנה על זכויות האדם ועל שלטון החוק, הן בתוך הקו הירוק והן בשטחים המוחזקים על ידי צה"ל. היה חבר מועצת רצ בשנים 1984–1994 והתמודד ברשימתה לכנסת בבחירות לכנסת העשירית. כיהן כיושב ראש הנהלת בצלם בשנים 1989–1990. כיום חבר פרוקצ'יה במועצה של הקרן החדשה לישראל. לאחר הכרעת בית המשפט העליון בעד ההתנחלות מצפה כרמים פרסם בהארץ מאמר ביקורת. פרוקצ'יה חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד שינויי המשטר שהוצעו במערכת המשפט בשנת 2023.
קישורים חיצוניים
מאמריו בתקשורת:
על כתביו:
אליאו
אליאו (באנגלית: Elio) הוא סרט קולנוע אמריקאי בהנפשה ממוחשבת, שיופק בקרוב על ידי אולפני "פיקסאר" ויופץ על ידי סרטי אולפני וולט דיסני. הסרט יבוים על ידי אדריאן מולינה, והוא עתיד לעלות לאקרנים ב-1 במרץ 2024. בסרט צפויים לדבב אמריקה פררה ויונאס קיבריב, והוא עוקב אחר ילד שנהיה שגריר של כדור הארץ לאחר שנחטף בידי חייזרים.
תקציר העלילה
אליאו סוליס, ילד בן 11 לא מקובל, מוצא את עצמו מועבר ברחבי הגלקסיה ונחשב בטעות לשגריר האינטרגלקטי של כדור הארץ.
הפקה
ב-9 בספטמבר 2022, במסגרת אירוע D23 חשפה פיקסאר את סרטה החדש אליאו עם אדריאן מולינה אשר יביים את הסרט ומארי אליס דראם שתפיק את הסרט.
הפצה
הסרט צפוי לצאת לאקרנים ב-1 במרץ 2024.
ג'רום רובינס
ג'רום רובינס (באנגלית: Jerome Robbins; 11 באוקטובר 1918, ניו יורק – 29 ביולי 1998, ניו יורק) היה רקדן בלט וכוריאוגרף יהודי-אמריקאי. זכה בפרס האוסקר על בימוי הסרט "סיפור הפרברים". הוא עבד שנים רבות בברודוויי, ושיתף פעולה גם עם להקת "בת שבע" מישראל.
ג'רום רובינס איש הבלט
בשנת 1940 התקבל לתיאטרון הבלט שזה אך נוצר ואשר היום קרוי תיאטרון הבלט האמריקאי שם הפך מהר מאוד לסוליסט ולכוריאוגרף.
בשנת 1949 עזב רובינס את תיאטרון הבלט והצטרף ללהקתם החדשה של לינקולן קירסטין וג'ורג' בלנשין-בלט העיר ניו יורק שם מיד נקרא מנהל אמנותי שותף עמית.
עזב לתקופה את בלט העיר ניו יורק והקים להקה משלו: בלט ארצות הברית.
בשנת 1969 הוא חזר לבלט העיר ניו יורק שם הוא חלק עם ג'ורג' בלנשין את תפקיד הבלט מסטר.
בשנת 1983 לאחר מותו של בלנשין חלק רובינס ביחד עם פיטר מרטינס את הניהול האמנותי של בלט העיר ניו יורק.
בין תפקידיו כסוליסט: תפקיד פטרושקה-המריונטה הטרגית ביצירת הבלט פטרושקה של פוקין וסטרווינסקי, תפקיד שנרקד במקור על ידי ואצלב ניז'ינסקי. תפקיד אלפונסו – המאהב הספרדי בבלט האחרון כחול הזקן של מיכאל פוקין (1941), תפקידו של ליאוניד מאסין בבלט "הכובע משולש הפינות" (1943), תפקיד ראשי בבלט: "הבן האובד" של בלנשיין.
ג'רום רובינס איש ברודוויי
בשנת 1946 רובינס וברנשטיין השתתפו ביצירת on the town, על בסיס יצירת הבלט שלהם פנסי פרי. בשנת 1957 שיתוף הפעולה שלו עם ליאונרד ברנשטיין הניב את סיפור הפרברים – רובינס אחראי על הבימוי הכוריאוגרפיה והרעיון. בשנת 1964 הוא יצר את כנר על הגג.
ג'רום רובינס והקולנוע
בשנת 1956 יצר את הכוריאוגרפיה לסרט "המלך ואני".
בשנת 1961 קיבלו ג'רום רובינס ורוברט וייז את פרס האוסקר על הסרט סיפור הפרברים בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר, על סרט זה רובינס קיבל אוסקר נוסף לשם כבוד על כוריאוגרפיה.
ג'רום רובינס וישראל
בשנת 1953 הוא שכנע את אנה סוקולוב להירתם במקומו לביסוס מקצועיותה של להקת ענבל.
בשנת 1969 הוא העמיד עבור להקת בת שבע את עבודתו תנועות.
בשנת 1977 ביצעה להקת המחול בת שבע את עבודתו אחר הצהריים של פאון.
פר פייה-הנסן
פר פייה-הנסן (בנורווגית: Per Faye-Hansen; 1916 – 1992) היה פעיל המחתרת הנורווגית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם מנורווגיה.
Funhouse
Funhouse הוא אלבומה החמישי של הזמרת פינק. האלבום יצא לאור ברחבי העולם באוקטובר 2008. האלבום הגיע למקום ראשון במצעדים של המדינות אוסטרליה, ניו זילנד ואנגליה, הוא גם הצליח במדינות ארצות הברית, אירלנד, צרפת וגרמניה.
פר פייה-הנסן
פועלו להצלת יהודים בתקופת השואה
באוקטובר 1942 ארגן פייה-הנסן מקום מסתור זמני בחנות פרחים באחת משכונות אוסלו עבור פליטים יהודים. הוא הצליח לארגן את בריחתה של קבוצת היהודים לשוודיה בסודיות. יהודים אלה הועברו במשאית לאסקר, אל מחוץ לאוסלו, שם הוסתרו בבית שהיה שייך למחתרת הנורווגית, ולאחר מכן - בבתים אחרים, עד שהגיעו לגבול שוודיה ועברו את הגבול.
Funhouse
הפקה
הסינגל הראשון שלה מהאלבום "So What" היה המצליח ביותר שלה בכל הקריירה שלה. הוא הגיע למקום ראשון באחת עשרה מדינות ולחמשת הראשונים בהרבה מדינות אחרות. הסינגל השני שלה "Sober" הגיע לעשרים הראשונים בעשרים מדינות כולל ארצות הברית, קנדה וטורקיה. הסינגל השלישי "Please Don't Leave Me" הגיע לארבעים הראשונים בארצות הברית ולעשרים הראשונים בקנדה, ניו זילנד, אוסטרליה ואנגליה. עוד סינגל שיצא הוא "Bad Influence" שצועד במצעדים של ניו זילנד ואוסטרליה. סינגלים נוספים שיצאו: "Funhouse" ששוחרר לראשונה באוגוסט, 2009 באנגליה,"I Don't Believe You" ששוחרר לראשונה באוקטובר באוסטרליה ו"Ave Mary A" שיצא באוסטרליה בינואר, 2010.
פר פייה-הנסן
לאחר המלחמה
פייה-הנסן גילה עניין מיוחד בכתבי קודש ובישראל. הוא ייסד את כנסיית המלחים בחיפה ובשנת 1969 ייסד כנסיית מלחים באשדוד לאחר הקמת נמל אשדוד. הוא שירת מספר שנים בתור כומר עבור מלחים נורווגים בישראל ופרסם מספר ספרים על ישראל ועל נושאי דת. במהלך חייו היה מסור לפיתוח קשרי ישראל–נורווגיה. בין היתר ייסד את "מכון כרמל" (Karmel-Instituttet), שמטרתו "לציין את הגשמת הנבואות בישראל של היום ולהפיץ את הידע בנושא במדינות הנורדיות ובישראל."
הכרה והנצחה
בשנת תשמ"ג זכה פייה-הנסן באות הנשיא למתנדב על פעילותו למען העם היהודי בארץ ובגולה.
בשנת 2007 העניק יד ושם לפר פייה-הנסן את התואר חסיד אומות העולם.
יחסי הונגריה–שווייץ
יחסי הונגריה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הונגריה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היסטוריה
בשנת 2000, שווייץ הייתה המדינה האירופאית הראשונה להכיר בתעודת הזהות ההונגרית כמסמך נסיעות (כדרכון).
היחסים הדיפלומטיים בין שווייץ להונגריה הושעו לאחר מלחמת העולם השנייה ב-1945 אך כוננו מחדש שנה מאוחר יותר. היחסים בין שתי המדינות התקררו כאשר הונגריה נהפכה לרפובליקה עממית קומוניסטית תחת השפעת ברית המועצות.
כאשר חיילים סובייטים דיכאו את המהפכה ההונגרית נגד הקומוניזם בשנת 1956, שווייץ הראתה את הסולידריות שלה עם העם ההונגרי בכך שקיבלה לתחומה כ-12,000 פליטים הונגרים ושלחה סיוע הומניטרי למדינה.
שווייצרים בהונגריה
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2016 התגוררו בהונגריה אלפיים שבעים וחמישה אזרחים שווייצרים.
פלזמת קווארקים-גלואונים
פלזמת קווארקים-גלואונים (באנגלית: Quark-gluon plasma) היא מצב צבירה של החומר שבו הקווארקים מופרדים מהגלואונים ואינם כלואים יחד בתוך ההאדרונים. שמה ניתן לה כהקבלה לפלזמה רגילה, שבה אטומים נייטרליים מבחינת מטען חשמלי מופרדים לאלקטרונים חופשיים וליונים, כלומר לחלקיקים בעלי מטען. באופן דומה, בפלזמת קווארקים-גלואונים, האדרונים כדוגמת פרוטונים ונייטרונים מופרדים לקווארקים וגלואונים.
פלזמת קווארקים-גלואונים יכולה להיווצר רק בתנאים קיצוניים של טמפרטורה גבוהה. משערים שתנאים כאלו התקיימו ביקום הקדום, כעשר מיקרו-שניות לאחר המפץ הגדול. ייתכן שהיא נמצאת גם בכוכבי קווארקים - כוכבים היפותטיים שנוצרים בגלעיני כוכבי נייטרונים מסיביים במיוחד.
ניסיונות ראשונים ליצור פלזמת קווארקים-גלואונים נעשו בשנות השמונים של המאה ה-20. הפלזמה נוצרה לראשונה בניסוי בשנת 2010 במאיץ LHC בטמפרטורה של כעשרה מיליוני מיליונים מעלות קלווין (1013). התנאים להיווצרות הפלזמה מתקיימים כאשר האנרגיה של היונים המתנגשים גבוהה מספיק. פלזמת קווארקים-גלואונים נוצרת לזמן קצר מאוד, והיא מתגלה רק באמצעות ניתוח מדוקדק של החלקיקים שנוצרים לאחר שהפלזמה מתקררת.
8200 (סדרת טלוויזיה)
8200 ("שמונה-מאתיים") היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמה-מתח אשר עתידה לעלות לשידור בהוט. הסדרה מגוללת סיפור מתח בין-לאומי, העוסק במאבק בטרור, בסייבר ובריגול בתוך יחידה 8200 בצה"ל ובאגף המודיעין בכלל. זוהי סדרת הטלוויזיה הישראלית הראשונה המוקדשת ליחידה ולאגף המודיעין.
רקע
הסדרה עוקבת אחר סיפור מתח חובק עולם, המציג כיצד עלולה מדינת ישראל להיקלע לסכסוך אלים שיגרור אליו באפקט פרפר את כל המזרח התיכון. עלילת הסדרה עוברת בין סיכול טרור ברחבי העולם, חטיפות, הברחות טילי קרקע-קרקע לא-קונבנציונליים וטכנולוגיות ריגול וסייבר עתידניות ומסוכנות.
קרב אמאוס
קרב אמאוס הוא הקרב השלישי בסדרת הקרבות בין החשמונאים לממלכה הסלאוקית במסגרת מרד החשמונאים שהתרחש בסתיו של שנת 165 לפנה"ס ליד אמאוס. לאחר שתי מפלות של הצבא הסלאוקי, יצאו ניקנור בן פטרוקלוס וגורגיאס, בראש צבא גדול וכוח עזר רב למבצע לדיכוי המרד, נגד יהודה ואנשיו. קרב אסטרטגי מזהיר זה גילה כישורים צבאיים מעולים אצל החשמונאים, והסתיים בניצחון מובהק של יהודה המקבי ואנשיו, שנשק ושלל רב נפל בחלקם.
רקע
המרד ביהודה התחזק בשנתיים שחלפו מאז פריצתו, וניצחונות קודמים על חילות סלאוקיים סדירים הגבירו את יוקרתו של יהודה המכבי, חיזקו את מורל המורדים, וסיכנו את האחיזה המלכותית בירושלים. גם פיליפוס הפריגי, מושלה של ירושלים, לחץ על שיגורו של כוח צבאי גדול.
אך הייתה זו תקופה קשה לסלאוקים. תנאי השלום הקשים של חוזה אפאמיאה והלחץ הדיפלומטי המתמיד של הרומאים שבא לידי ביטוי בשליחת משלחות רמות דרג ובעידוד גורמים, העוינים לשלטון הסלאוקי, בתוך האימפריה הסלאוקית גרמו לאי שקט הולך וגובר בתוך גבולות האימפריה. התמרדותו של ארטאכסיאס, מושל ארמניה, איימה על לב הממלכה הסלאוקית, שלבה שכן באזור המחולק כיום בין סוריה, דרום טורקיה וצפון מערב עיראק. סמיכות המרידה למרכזי השלטון והאיום הגלום בהתנתקות מחוז חשוב ומרכזי כל כך לשלטון, חייב את השלטון להגיב בעוצמה רבה לאיום.
אנטיוכוס הרביעי ערך מסדר צבאי גדול בדפנה ויצא עם צבא השדה של ממלכתו לדיכוי המרידה. מטרה נוספת שהציב לו אנטיוכוס הייתה גביית המס מהפרובינציות המזרחיות. העובדה שהיה צריך לאסוף צבא בן עשרות אלפי חיילים רק כדי לגבות את המס מצביעה על החלשות מנגנון השלטון הסלאוקי.
הערכת המקורות
קרב אמאוס מתואר הן בספר מקבים א והן בספר מקבים ב. ספר מקבים א מוסר שמות מקומות ותיאור טופוגרפי של המחנות הראשיים של שני הצדדים, של צירי התנועה ומקומות החנייה של כוחות המשימה המיוחדים, של זירת הקרב ושל כיווני הנסיגה והמרדף. מתוארים בו מהלכים מורכבים (כולל כאלה שקדמו לקרב עצמו), תכסיסים ותמרונים. ספר מקבים ב, לעומת זאת, אינו מזכיר את מקום הקרב ואף לא את השם "אמאוס", ומסתפק בתיאור סכמטי של שני הצבאות. לדברי ההיסטוריון בצלאל בר כוכבא, בניגוד לתיאור בספר מקבים ב, הגרסה של מקבים א כוללת מידע מורכב, "היא ריאלית ומעוגנת היטב במציאות הטופוגרפית והצבאית" ולכן יש לתת לה עדיפות.
פיקוד
קיימת סתירה מסוימת בין מקבים א' ומקבים ב' מי בדיוק שלח את הצבא, המשנה למלך ליסיאס או דרג נמוך יותר, מושל קוילה סוריה, תלמי בן דורומנס, שהיה ידוע בתמיכתו הרבה במתיוונים הקיצוניים ביותר. כך או כך, ברור שניקנור, אציל רם דרג ("מהרעים הראשונים") שעל פי מקבים ב', היה שמו המלא ניקנור בן פטרוקלוס, "אחד מן הרעים הראשונים", נתמנה למפקד הצבא, ולעזרתו הוצב גנרל מנוסה בשם גורגריאס, שהתמנה ברבות הימים לאחר טיהור בית המקדש לסטרטגוס של מחוז אדומיאה - הר חברון. להשערתו של בר כוכבא, ניקנור כיהן כמושל של אחד מהמרידרכיות החשובות באזור.
הצבא הסלאוקי
לפי ספר מקבים א' גודל הצבא הסלאוקי היה 40 אלף איש ו-7 אלפים פרשים, ולפי מקבים ב' נזכרים 20 אלף חיילים. מסע מזרחי של המלך הותיר במערב האימפריה רק כוחות מצומצמים. לכן, על פי בר-כוכבא הצליחו השלטונות לגייס צבא לא גדול שלא עלה על 10,000 חיילים לדיכוי המרד. לצבא הסורי הצטרפו מיליציות מקרב המתיוונים ותומכי הסלאוקים מקרב תושבי אדום ופלשת, שכוחם הצבאי היה דל ואיכותם לא גבוהה במיוחד, אך מספרם הכפיל את גודל הכוח הסלאוקי, כך שמספרם הכולל הגיע לשתי רבבות.
הרכב הצבא הסלאוקי איננו מפורט בספר מקבים א', ואילו ספר מקבים ב' מדגיש את הגיוון הלאומי של החיילים הסלאוקים. דבר שמהווה נקודת חולשה של הצבא הסלאוקי. ברוך קנאל מעריך כי רק "החיל שתחת פיקודו של גורגיאס היה חיל מקצועי, ואילו שאר הצבא - היו חיל המילואים שגויס מערי החוף יחד עם השירותים". ומוסיף כי "נספחו סוחרי עבדים שבאו לקנות את השבויים - כי בניצחון הקל על היהודים לא הטילו ספק".
הצבא היהודי
על פי ספר מקבים ב, חילק יהודה המקבי את צבאו לארבעה גדודים. הוא עצמו פיקד על הגדוד הראשון ואת שלושת אחיו העמיד בראש שלושת הגדודים האחרים, שכל אחד מהם מנה 1,500 חיילים. כלומר, צבאו מנה לפחות 6,000 חיילים. בספר מקבים א' מסופר שיהודה בחר במצפה 3,000 חיילים איכותיים מכלל חייליו, לצורך מבצע הפשיטה הקשה שדרש יכולות מקצועיות גבוהות.