cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מרצדס AMG One
מרצדס AMG One (בגרמנית: Mercedes AMG One) היא מכונית-על היברידית פלאג-אין במרכב קופה, בעלת שני מקומות ישיבה, שמיוצרת בייצור מוגבל (275 יחידות) על ידי מרצדס AMG חטיבת הביצועים של מרצדס-בנץ מאוגוסט 2022. היא נחשפה ב-1 ביוני 2022. היא מבוססת על מכונית פורמולה 1 של מרצדס AMG, מרצדס AMG F1 W07 וכוללת את המנוע של המכונית אך עם התאמה בכדי שהיא תהיה חוקית לכביש.
בארצות הברית ה-One לא תשווק מכיוון שבשביל שהיא תעמוד בתקנות הרכב של ארצות הברית היא תצטרך לעבור שינויים שיפגעו בביצועים שלה.
עיצוב
העיצוב החיצוני עוצב בצורה מיוחדת על מנת לשפר את אווירודינמיות, זה כולל כונסי אוויר בצדדים, כונס אוויר בגג וסנפיר שנמתח לאורך חצי מהמכונית בגג. פנים המכונית כוללת הגה פורמולה 1 עם מסכי מידע, אבל עדין ממשיך את המסורת של רכבי מרצדס עם מעטפת עור רך עם תפירה ידנית למושבים.
מפרט טכני
מערכת ההנעה של ה-AMG One מורכבת ממערכת הנעה היברידית פלאג-אין שמקורה במכונית הפורמולה 1 "מרצדס AMG F1 W07", זה כולל חמישה מנועים , מנוע בנזין V6 צילינדרים בנפח 1.6 ליטר טורבו המספק 566 כ"ס בקו אדום של 11,000 סל"ד עם ארבעה מנועים חשמליים שתיים בחלק הקדמי אחד עם מנוע הבנזין מאחור ועוד אחד שמחובר למגדש הטורבו, חמשת המנועים מספקים יחד 1,049 כ"ס ומומנט מרבי של 142.85 קג"מ. תיבת הילוכים רובוטית בעלת שמונה הילוכים והנעה כפולה. נתון התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 2.9 שניות ומ-0 עד 200 קמ"ש בתוך 7.0 שניות, המהירות המרבית עומדת על 350 קמ"ש. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 8.4 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 18 ק"מ. צריכת הדלק המשולבת עומדת על 11.5 ק"מ לליטר. פליטת הפחמן דו-חמצני עומדת על 198 גרם לק"מ.
במדיה
היא מכונית הכיסוי של משחק הווידאו מרוצים Forza Horizon 5.
באסאס דה אינדיה
באסבאס דה אינדיה (בפורטוגזית: Bassas da India, תרגום מילולי: אגן הודו) הוא אטול לא מיושב במרכז מצר מוזמביק הנשלט בידי צרפת כחלק מאיי אפארסה.
היסטוריה
האטול התגלה לראשונה בתחילת המאה ה-16 על ידי פורטוגזים וכונה "Baixo da Judia" על שם הספינה שגילתה אותו. בשנת 1585 טבעה שם הספינה הסנטיאגו ושרידיה נמצאים שם עד היום. לאחר מכן נשכח על ידי האירופים עד שבשנת 1774 התגלה מחדש. מ-1879 האי נשלט על ידי צרפת. ב-1960 ממשלת צרפת ניתקה את איי אפארסה מהטריטוריה של מדגסקר לניהול ישיר של השר הממונה על הטריטוריות מעבר לים. בשנת 2007 צורפו האיים כאחת מחמש הטריטוריות שצרפת מאגדת תחת הארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת ולכן אינן מחולקות לקומונות ואינן משתייכות לאיחוד האירופאי.
עגינה בחופי האי דורשת אישור מיוחד מממשלת צרפת. באי אין נמל אווירי או נמל ימי.
המחלוקות על השלטון באי
השלטון באי נתון במרכז מחלוקות בין ממשלת צרפת לממשלת מדגסקר מאז שחרור מדגסקר מהכיבוש הצרפתי ב-1968. ממשלת מדגסקר טוענת לשלטון על האי עקב מיקומו (האי קרוב מאוד למדגסקר). מצד שני, ממשלת צרפת טוענת לשלטון באי מכיוון ששלטה בו במשך זמן רב. בניגוד לרוב הקולוניות הצרפתיות מימי האימפריה הצרפתית, באטול אין אוכלוסייה מקומית המושפעת משלטונה באזור. השלטון באטול עצמו אינו מועיל לאף אחת מן הממשלות (הוא אינו מיושב ושטחו היבשתי קטן) אך השלטון בו מעניק אזור כלכלי בלעדי של יותר מ-123 אלף קמ"ר. האי למעשה מסווג על ידי צרפת כחלק מהארצות הדרומיות ואנטארקטיות של צרפת.
מנהיגות שירותית
מנהיגות שירותית היא דפוס מנהיגות שבו מטרתו המרכזית של המנהיג היא לשרת את העובדים תחתיו. זאת בניגוד למנהיגות קלאסית שבה המיקוד הראשי של המנהיג היא השגשוג של הארגון עצמו. מנהיג שירותי יחלוק את הכח שלו, ישים את הצרכים של עובדיו ראשונים, ויעזור להם לגדול ולהתפתח כמה שיותר.
המונח מנהיגות שירותית הומצא על ידי רוברט ק. גרינליף, במאמר שפרסם בשנת 1970, "המנהיג כמשרת ".
ארדקס
ארדקס (בצרפתית: Ardex) היא מכונית מיקרו מתוצרת יצרנית המכוניות מסוג "Cyclecar" ומכוניות המיקרו הצרפתית Ardex אשר יוצרה בין השנים 1952–1955.
שנות ה-90 של המאה ה-7
שנות ה-90 של המאה ה-7 היו העשור העשירי והאחרון של המאה ה-7, החלו ב־1 בינואר 690 והסתיימו ב־31 בדצמבר 699.
בן ציון רוזנפלד
הרב בן ציון רוזנפלד (נולד ב-20 בספטמבר 1948) הוא פרופסור אמריטוס לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן המומחה בתקופת המשנה והתלמוד. לשעבר ראש המחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה
נולד לאליעזר ופנינה רוזנפלד וגדל בגבעתיים.
למד בישיבת בני עקיבא בכפר הראה בין השנים 1962–1965.
לאחר מכן למד בישיבת ההסדר בכרם ביבנה בין השנים 1965–1970. אחר כך למד בכולל אברכים של ישיבת מרכז הרב, בסניף אבן שמואל בין השנים 1970–1971.
סיים לימודי תואר ראשון בשנת 1974, ובמקביל בין השנים 1973–1977 למד במכון הגבוה לתורה באוניברסיטת בר-אילן, במהלך שנים אלו הוסמך לרבנות.
מרכז רוסיה
אזור מרכז רוסיה (ברוסית: Средняя полоса России) הוא שמו של אזור היסטורי השוכן בגבול המערבי של רוסיה.
אין למונח הגדרה רשמית מוגדרת ומוסכמת, ולכן במקורות שונים המונח עשוי להתייחס לטריטוריות גאוגרפיות שונות. עם זאת, המונח נמצא בשימוש נרחב בחיי היומיום, במדיה וכמו גם בספרות מדעית ואנציקלופדית.
בן ציון רוזנפלד
ביוגרפיה
במהלך השנים לימד הלכה, תנ"ך, מחשבת ישראל ותולדות ארץ ישראל במקומות רבים. תחילה בתיכון הקיבוץ הדתי ביבנה, לאחר מכן ב"תיכון בליך" ברמת גן.
בין השנים 1986–1995 שימש ראש “המרכז לחקר ארץ ישראל ויישובה", המשותף לאוניברסיטת בר- אילן וליד יצחק בן-צבי. באותן שנים היה חבר בוועדה המורחבת של הנהלת יד בן-צבי. במסגרת פעילות זו עסק בתחומי מנהל, ארגון ומחקר אקדמי של המרכז. וכן כיהן כחבר בוועדות אקדמיות ובוועדות ממשלתיות וציבוריות רבות.
בין השנים 1987–1994 כיהן באוניברסיטת בר-אילן כראש הוועדה לקשרים עם בתי הספר העל יסודיים, מטעם הסנט. הוועדה הביאה בני נוער רבים ללימוד קורסים אקדמיים באוניברסיטה. בשל ריבוי התלמידים במסגרת זו, נוסף באמצע כהונתו זאב שוורץ כמנהל לא אקדמי לוועדה, בתקן שלם. התוכנית שיתפה פעולה עם המיזם של פרופסור צבי ארד ופרופסור ברנארד פינצ'וק ללימודי מתמטיקה אקדמיים עבור תלמידי תיכון מצטיינים, מיזם שהוביל להקמת המרכז הישראלי לקידום מדעי המתמטיקה ולתוכנית תואר ראשון מובנית במתמטיקה לתלמידי תיכון, באוניברסיטת בר-אילן.
מרצה וראש החוג ללימודי ארץ ישראל במכללת תלפיות בין השנים 1998–2002 ובישיבת ההסדר בקרני שומרון בין השנים 1995–2011, בתוכנית ההוראה וב-B. E.D.
כיהן כראש המחלקה לתולדות ישראל באוניברסיטת בר-אילן בשנים 2007–2011.
מאז 1978 ועד היום מכהן כמרצה במדרשה לנשים באוניברסיטת בר-אילן.
מנחה עבודות דוקטורט ותואר שני בעיקר באוניברסיטת בר-אילן.
בנוסף מכהן כיו"ר הוועדה האקדמית של מקצוע ההיסטוריה בחמ"ד במשרד החינוך.
מתגורר כיום ברמת גן ומשמש כרב של קהילת "מניין צעירים הרא"ה" בעיר. רוזנפלד אב לחמישה ילדים ביניהם הרב שמואל רוזנפלד, רב היישוב חפץ חיים, והרב יאיר רוזנפלד רב קיבוץ עין הנציב לשעבר.
התמחותו
עיקר התמחותו והמחקרים שעשה הם אודות תולדות היהודים בארץ ישראל בתקופת הבית השני, המשנה והתלמוד, וכן בתולדות היהודים בארצות אגן הים התיכון הרומי והביזנטי, וכן בחקר היחסים בין היהודים לתרבויות העולם הרומי-ביזנטי. בנוסף, המחקרים כוללים היבטים אנושיים, משפטיים, סביבתיים ואקולוגיים.
אופל אסטרה
אופל אסטרה (בגרמנית: Opel Astra) היא מכונית קומפקטית/מכונית משפחית קטנה מתוצרת יצרן הרכב הגרמני אופל (בגרמנית: Opel Automobile GmbH), שמיוצרת מאז 1991.
במקביל, משווקת ווקסהול מוטורס, חברת האחות הבריטית את הרכב כ"ווקסהול אסטרה". באוסטרליה משווקת כ"הולדן אסטרה". ייצר האסטרה התבצעה במספר מפעלים במהלך השנים, בבריטניה במפעל ליד העיר ליברפול, המייצר את דגם "האסטרה" עובר שני המותגים "אופל" ו"ווקסהול", ביכולת ייצור של כ-100,000 יחידות לשנה, וגם במפעלים בגרמניה, פולין, ברזיל ובאוסטרליה.
שם הדגם
שם הדגם "אסטרה" שימש את חברת "ווקסהול מוטורס" לדגמי ה"אופל קדט" ששווקו בממלכה המאוחדת מאז 1979, לדגמי ה"קדט D" וה"קדט E". החל מ-1991 הוחלט לאחד את שם הדגם בכל העולם כ"אסטרה", כך שהדוד הראשון ששווק כ"אופל אסטרה" היה דור F.
אופל אסטרה F
אופל אסטרה F הושקה בספטמבר 1991 כמחליפה של ה"אופל קאדט" הוותיקה. היא הוצעה בגרסת שלוש או חמש דלתות, בתצורת סדאן ומכונית סטיישן המכונה הקראוון וזמין עם חמש דלתות בלבד. גרסת הקבריולה נבנתה על ידי חברת "ברטון" באיטליה. ייצור האסטרה F הסתיים בגרמניה בשנת 1998, דגם "אסטרס" שנבנה בפולין שווק במרכז ומזרח אירופה, כמו גם בטורקיה, עם השם אסטרה קלאסיקה משנת 1998 עד 2002.
האסטרה F יובאה לישראל החל מ-1992 בגרסה בסיסית עם מנוע 1.4 ליטרים (60 כ"ס) ובגרסת ה-GSI בעלת מנוע בנפח 2.0 ליטרים (150 כ"ס), ששימש את הקדט GSI לפניה. לאחר מכן נוספה גרסת ה-1.6 עם תיבת הילוכים אוטומטית מתוצרת יפנית. דגם ה-GSi, היה זמין תחילה בגרסת שלוש דלתות בלבד. הוא כלל גם ערכת מרכב ספורט ומושבים קדמיים מורחבים. עם זאת, הדגם הוחלף בשנת 1995 ושמו שונה ל-SPORT, אם כי רק מספר מצומצם שלו יוצר הופק.
אופל אסטרה G
ב-2001 זכה אופל אסטרה במכרז של משרד הביטחון להצטיידות לרכבי שירות פרטיים ("כלי רכב לבנים") לקצינים בדרגת סגן אלוף. במכרז זכה דגם של אופל אסטרה, עם מנוע טורבו דיזל בהספק 100 כוחות סוס, תיבת הילוכים ידנית, ומרכב בן 5 דלתות. המכרז הקיף כמות ראשונית של 350 מכוניות לשנה, למשך שלוש שנים, בשווי כולל שמוערך ב-105 מיליון שקל.
דגם זה שווק גם בישראל עם שלושה מנועי בנזין: מנוע 1.6 ליטר בהספק 105 כ"ס, מנוע 1.8 ליטר בהספק 125 כ"ס עם תיבה אוטומטית רגילה; ומנוע 2.2 ליטר עם הספק של 147 כ"ס בגרסת ה Gsi. גרסה זו הגיעה עם תיבה אוטומטית,אך ישנן בארץ מספר Gsi ידניות. לאסטרה הגה חד מדויק ומתקשר והתנהגות כביש מהנה. הגרסאות האוטומטיות של ה Gsi הגיעו עם מתלים לא ספורטיביים שהגיעו גם ב 1.8, אך הגרסה הידנית של ה-Gsi הגיעה עם מתלים מוקשחים ומונמכים,וזה אף צוין במפרט הרכב..
אופל אסטרה H
אופל אסטרה H הושקה באירופה במרץ 2004, תחילה בגרסת הצ'בק (3 קופסאות) חמש דלתות. גרסת הסטיישן (2 קופסאות) הושקה בסוף 2004, יחד עם גרסת הצ'בק ספורטיבי בן שלוש דלתות GTC - Gran Tourismo Compact. בישראל שווקה גרסת סדאן משפחתית בשם "אופל אסטרה ברלינה", תוצרת מפעל אופל בפולין, החל מ-2012.
אופל אסטרה J
אופל אסטרה J יוצרה בין השנים 2018 - 2009
אופל אסטרה K
אופל אסטרה K הושקה בספטמבר 2015, בגרסות האצ'בק (5 דלתות) וסטיישן עם מנוע טורבו-בנזין בנפח 1.4 ליטר שמפיק 150 כוחות סוס, לעומת 140 כ"ס באסטרה H, ושווקה בישראל עם תיבה אוטומטית בת 6 הילוכים. יחידת הכוח מניבה תאוצה של 8.9 שניות מ-0 ל-100 קמ"ש, ומהירות מריבית של 210 קמ"ש, שיפור ביחס ל-10 שניות ו-200 קמ"ש בדור היוצא. צריכת הדלק הרשמית, על פי נתוני מעבדה, עמדה על 18.2 קילומטרים לליטר, לעומת 15.1 ק"מ באסטרה H.
אמיל ארקמן
אמיל ארקמן (בצרפתית: Émile Erckmann; 20 במאי 1822 – 14 במרץ 1899) היה סופר צרפתי, ששמו קשור מאוד לאזור אלזס-לורן. רוב רובן של יצירותיו נכתבו ביחד עם אלכסנדר שטריאן תחת שם-העט ארקמן-שטריאן.
ראשית חייו
אמיל ארקמן נולד בשנת 1822 וגדל בפאלסבור (פפאלצבורג) במחוז מרט (כיום מחוז מוזל בחבל לורן, בגבול בין לורן לחבל אלזס. הוא היה הצעיר מבין חמשת ילדיהם של ז'אן-פיליפ ארקמן (1858-1782) כורך ספרים, ויוליאנה וייס (1832-1785). בהיותו בין 10 בשנת 1822 אמו נפטרה מטיפוס הבטן והוא נשלח לפנימייה במכללת פאלסבור. ב-1841 סיים ארקמן את מבחני הבגרות בעיר נאנסי ואחר כך החל משנת 1842 למד משפטים בסורבון (אוניברסיטת פריז) והתגורר זמן-מה אצל מוכר הספרים פרומאן פרנה.
ב-1843 פרסם את ספרו הראשון "Du recrutement militaire" (על הגיוס בצבא) בו מתח בקורת על עוולות שיטת "מילוי המקום" (remplacement) שאיפשרה לבני עשירים למצוא מי שיחליף אותם כחיילים תמורת תשלום. כעבור שנתיים אחרי כישלון בלימודים בשנה השלישית למשפטים וכשהוא חולה בטיפוס הבטן, שב ארקמן ליישוב הולדתו, פאלסבור. שם התוודע בשנת 1847 לאלכסנדר שטריאן שעבד כמורה במכללת פאלסבור. השניים התיידדו ובילו את חופשות הקיץ יחדיו בעיקר בטיולים בהרי הווז'.
התחלת הקריירה הספרותית. הצמד ארקמן-שטריאן
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19התחילו לפרסם קטעי ספרות בעיתון Le Démocrate du Rhin ("לה דמוקרט די רן" – הדמוקרט של הריין) מתוך ציפייה להכרה, אבל תוך כמה שנים נחלו אכזבה. מחזה פטריוטי שכתבו L'Alsace en 1814 ("אלזס ב-1814") הועלה לבמה בשטרסבורג אבל הורד אחרי שתי הצגות בלבד על ידי השלטונות אחרי שהצופים קראו קריאות ביניים:"יחי האדומים!". ב-1850 אחרי ששטריאן איבד את משרתו במכללה ארקמן הביא אותו לפריז. ההפיכה של לואי בונפרט ב-2 בדצמבר 1851 גרמה ללחץ רב במשפחת ארקמן. ז'ול ארקמן נמלט לשווייץ ואח אחר, שארל, נעצר בשטרסבורג. ארקמן עבר לגור לרוני-סו-בואר, על יד פריז, וחידש את לימודי המשפטים בשנת 1854 אולם לא הצליח סיים את עבודת הסיום ב-1856. במקום זאת העמיק את שיתוף פעולה בתחום הכתיבה עם שטריאן. ארקמן ושטריאן התיידדו באותה תקופה עם שני ציירים שגם מוצאם היה בחבל אלזס, תאופיל שולר וגוסטב דורה שאיירו לימים גם חלק מספריהם.
ההצלחה
ההצלחה הגיעה בשנת 1859: יצירותיהם פורסמו זו אחר זו והתחילו לזכות בהצלחה בשם העט "אמיל ארקמן-שטריאן". באותן שנים הם התפרסמו בעיקר הודות לנובלות ולסיפוריהם הפנטסטיים (ביניהם – צייד הפרא, טירת איש-הזאב ו. ב-1863 התיישבו בפריז, קרוב לתחנת הרכבת פריז-מזרח וחזרו באופן סדיר לבקר בלורן ובהרי הווז'. ב 1868 רכש ארקמן מנסרה בווסרהאמרווייר על ידי אוברהוף, אותה ייאלץ למכור כעבור תשע שנים.
יצירותיהם של ארקמן-שטריאן קטפו הצלחה שהייתה כרוכה, בין השאר, לרצון הנקמה הצרפתי ולגעגועים ל"קו הכחול של הרי הווז'". בפברואר 1871 לא הצליח להיבחר במחוז ריין תחתון מטעם המפלגה של לאון גמבטה. בעקבות סיפוח פאלסבור לרייך הגרמני עזב ארקמן את העיירה ופרסם פמפלטים פוליטיים. בשובו ממסע לברטאן הכיר את מונטזומה גוגל (Goguel) שאירח אותו החל מספטמבר 1872 ב"ארמיטאז'", אחוזתו בסן דיה דה ווז' (Saint-Dié). שם היה לארקמן רומן עם מנהלת האחוזה, אמה פלוטא (Emma Flotat). החל משנת 1872 התמסר ארקמן בעיקר לכתיבת רומנים, בעוד שטריאן עסק יותר בכתיבת מחזות. בינואר-אפריל 1873 ערך מסע במזרח הים התיכון – באלכסנדריה, בתעלת סואץ, יפו, ביירות, טריפולי של לבנון, סוריה, רודוס ויוון. ב-1876 שני הסופרים הפכו ליעד למסע מתקפות נגדם מצד העיתונים "לה פיגארו" ו"לה גולואה" שהאשימו אותם בגישה אנטי-פטריוטית. ב-1881 בעקבות ריב עם מארחיו, עזב ארקמן את סן דיה ועבר לגור זמנית עם בת זוגו, אמה, ביישוב טול. באותה תקופה שרד אפיזודה של צהבת. ב-1882 שלוטנות גרמניה הסכימו לאשר לו לשהות בפאלסבור אבל תחת פיקוח. אחרי 1885 פרצו מריבות בין שני הסופרים בסוגיות של תגמולים וזכויות יוצרים. בשנת 1885 פורסם הספר האחרון שנחתם בשם "ארקמן-שטריאן". ב-1887 שאטריאן לקה במחלת מוחית והתחיל להאשים את ארקמן ברגשות "פרו-גרמנים". ב-1889, אחרי שהרשויות בגרמניות אסרו על המשך שהותו בפאלסבור, עבר ארקמן עבר לגור ללונוויל, במחוז הצרפתי מרט ומוזל.
מעל דפי העיתון "לה פיגרו" מזכיר לשעבר של שטריאן, בשם ז'ורז'ל, האשים את ארקמן בבגידה וטען שביזבז בגרמניה את הכסף שהרוויח הודות לשטריאן. בית המשפט הרשיע ב-1890 את מחבר המאמר. באותה שנה שטריאן נפטר אחרי שנה של תרדמת. אמיל ארקמן הלך לעולמו בלונוויל במרץ 1899. ב-11 שנותיו האחרונות סבל מסיבוכים של סוכרת.
חייו הפרטיים
ב-1858 הצטרף ארקמן לבונים החופשיים לפי הנוסח הסקוטי.
שורש 185
שורש 185, או שוֹאוּ בּוּ (בסינית: 首部, פיניין: Shǒubù) הוא השורש המאה שמונים-וחמשה של הכתב הסיני. פירושו "ראש" והוא אחד מתוך 11 (מתוך סך הכל 214 שורשי הקאנגשי) שורשים המורכבים מתשעה קווים.
במילון קאנגשי יש 20 תווים (מתוך 49,030) שניתן למצוא תחת שורש זה.
אליס סטנלי אצ'יסון
אליס סטנלי אצ'יסון (באנגלית: Alice Stanley Acheson; 12 באוגוסט 1895 – 20 בינואר 1996) הייתה ציירת אמריקאית.
קורות חייה
אצ'יסון נולדה בשרלוויקס, מישיגן. הייתה בתה של האמנית ג'יין סי סטנלי ונכדתו של ג'ון מיקס סטנלי אביה לואי, היה עורך דין ברכבת. היא גדלה בדטרויט. היא למדה אמנות במכללת ולסלי, שם בקרב חבריה לכיתה הייתה אחותו של דין אצ'יסון, והשניים נישאו במאי 1917, באותו חודש בו סיימה את לימודיה בקולג'.
היא המשיכה בלימודיה האמנותיים אחרי שעברה לוושינגטון הבירה עם בעלה, למדה שיעורים בבית הספר של המוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון, בבית הספר לאמנות קורקורן. משנת 1919 הייתה פעילה כאמנית בוושינגטון, ובסופו של דבר הצטרפה והציגה עם אגודת אמני וושינגטון, ממנה קיבלה תעודת כבוד בשנת 1940. היא הייתה גם חברה פעילה במועדון ציירי צבעי המים של וושינגטון, באגודת האמנים בוושינגטון ובאיגוד הלאומי של אמניות.
אצ'יסון תוארה כאישה אופנתית, אף התעניינותה הקטנה בענייני חוץ, היא הייתה מסורה לבעלה והגנה עליו מפני כל תחושה רעה. בני הזוג היו הורים לשלושה ילדים, שישה נכדים ושישה נינים.
אצ'יסון נפטרה בביתה בוושינגטון, ונקברה בבית העלמין באוק היל לצד בעלה.
יצירתה
אצ'יסון עבדה בפסטלים, צבעי מים וצבעי שמן במהלך הקריירה שלה, והתקדמה מסגנון ייצוגי למשהו שמתקרב להפשטה. ארבע מיצירותיה נמצאות באוסף מוזיאון הירשהורן וגן הפסלים, חלק מהורשתו המקורית של ג'וזף הירשהורן; הם כוללים טבע דומם בשמן, שתוארך לפני שנת 1956; נוף ללא תאריך בשמן; נוף בצבעי מים של פנום פן בשנת 1975; וקולאז' משנת 1970 שכותרתו "העיר". שני צבעי מים ללא תאריך הם בבעלות מוזיאון האמנות האמריקנית סמית'סוניאן.
יצירות אחרות הן בבעלות אוסף פיליפס, המוזיאון הלאומי לנשים באמנויות, והספרייה והמוזיאון הנשיאותי של הארי ס. טרומן. עבודותיה היו בעבר באוסף גלריית קורקורן לאמנות, וניתן למצוא אותן גם באוספים אחרים.
פאבל פטריקוב
פאבל פטריקוב (בצ'כית: Pavel Petřikov; נולד ב-20 ביוני 1986) הוא ג'ודוקא צ'כי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בשלב שמינית הגמר לאחר ניצחון על גאווין מוגופה מבוטסואנה והפסד לנאוהיסה טקאטו היפני.
פרסים
מקור:
פרד ארמיסן
פריידון רוברט "פרד" ארמיסן (באנגלית: Fereydun Robert "Fred" Armisen; נולד ב-4 בדצמבר 1966) הוא שחקן, קומיקאי, סופר, מפיק ומוזיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה
נולד במיסיסיפי שבארצות הברית, להורים מרקע נוצרי בעיקר, ילידי גרמניה (אביו) וונצואלה (אמו). סבו מצד אביו נולד בקוריאה. סבתו מצד אביו נולדה בגרמניה.
קריירה
ארמיסן ידוע בעיקר כאחד מחברי הצוות הקבועים בתוכנית המערכונים הסאטירית הפופולרית "סאטרדיי נייט לייב" ברשת NBC בין השנים 2002 עד 2013.
ארמיסן שיחק דמויות קומיות שונות גם במספר סרטי קומדיה, כולל "יורוטריפ" ב-2004 כן ב-"והרי החדשות", וב"קופ אאוט" ב-2010.
יחד עם קרי בראונשטיין ארמיסן יצר וכיכב בתתוכנית המערכונים הקומית "פורטלנדיה".
ארמיסן הוא גם מתופף בלהקה "The 8G Band", אשר מופיעה בתוכנית האירוח של עמיתו ל-SNL, סת' מאיירס.
בשנת 2012 דיבב בסדרת האנימציה "ללא פיקוח" ששודרה ברשת FX Networks. בשנת 2013 דיבב בסדרת האנימציה "אי שם" את טרי, בן זוגה של ג'ואני. באותה שנה דיבב את בר-מוח בסרט "הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי".
בשנת 2017 שיחק בסרט "בית המחר", בתפקיד קולו של מדריך טיולים במחשב. שיחק גם בסרט "פלסטר", לצד קולין הנקס.
בשנים 2017-2018 שיחק בסדרת הדרמה הקומית הפוסט-אפוקליפטית "האיש האחרון בעולם", בעונה הרביעית, בתור קארל.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי לצד עמיתתו ל-SNL מאיה רודולף בסדרת הטלוויזיה "פוראבר" מבית פריים וידאו, בדמותו של אוסקר הופמן, רופא שיניים שמת בתאונת סקי.
מאז 2021 משחק בסדרה הקומית המוזיקלית מבית "שמיגדון!" מבית אפל TV פלוס. באותה שנה דיבב את הדמות של ספלנדיב בסדרה המונפשת "עולם הקנטאורים" מבית נטפליקס.
בשנת 2022 שיחק בדמותו של ג'ראלדו בסדרה הקומית התקופתית "הדגל שלנו אומר מוות" של רשת HBO Max.
בשנת 2023, ייצא לאקרנים סרט ההנפשה הממוחשבת "האחים סופר מריו - הסרט", המבוסס על זיכיון המשחקים "מריו" של חברת נינטנדו, בו ידבב את הדמות של קרנקי קונג. באותה שנה שיחק בסיטקום "אבא בהפרעה" של נטפליקס.
פרסים והוקרה
היה מועמד לפרס אמי על עבודתו ב"פורטלנדיה" בקטגוריית הכתיבה בשנים 2012, 2013 ו-2014, וכשחקן משנה בסדרה קומית בשנת 2014.
הוא זכה בשני פרסי פיבודי - הראשון ב-2008 כחלק מסאטירה פוליטית של "סאטרדיי נייט לייב", והשני ב-2011 עבור "פורטלנדיה".
חיים אישיים
בשנים 1998-2004 היה נשוי לזמרת האנגלייה סאלי טימס.
בשנים 2009-2011 היה נשוי בשנית לשחקנית האמריקאית אליזבת מוס.
מאז שנת 2014 הוא בזוגיות עם השחקנית האמריקאית-ישראלית נטשה ליון. הם נפרדו באפריל 2022.
אהרון וייס
ראשית חייו
אהרון וייס נולד בשנת 1928 בבוריסלב שבפולין (כיום אוקראינה) להורים גניה ומאיר, בעלי חנות מכולת בעיר. אח בכור למילה ולשבח וייס.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ביוני 1941, לאחר שגרמניה הנאצית כבשה בתחילת מבצע ברברוסה את בוריסלב, החלו מעשי התעללות ופוגרום ביהודים ברחבי העיר במהלך שואת יהודי אוקראינה. בני משפחתו מצאו מסתור בבית שכנתם האוקראינית יוליה מטצ'שין, ובמהלך האקציות הסתתרו בקיר כפול במחסן שבחצר ביתם; מאוחר יותר עברו למחבוא שהוקם במרתף מתחת לרצפה של גן ילדים שהיה סמוך לביתם, בעזרת שכנה אחרת, פולניה, מריה פוטז'נה, שם שהו עד לשחרור העיר באוגוסט 1944 על ידי הצבא האדום. שתי השכנות, שסירבו להסגיר את המשפחה ודאגו לצרכיהם תוך סיכון חייהן, קיבלו כעבור שנים הכרה כחסידות אומות עולם.
לאחר השואה, עלה וייס לארץ ישראל על אוניית מעפילים, "שבתאי לוז'ינסקי", אולם לאחר שזו נתפסה נשלח למחנות המעצר בקפריסין, עד לעלייתו לישראל במאי 1948. הוא גויס לפלמ"ח ולחם במלחמת העצמאות בחטיבת הראל.
עבודה ומחקר
וייס למד היסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר דוקטור ב-1972.
עבד ביד ושם, והיה העורך הראשי של קובץ המחקרים של יד ושם בין השנים 1984-1996.
נמנה בין המחברים והעורכים של סדרת אנציקלופדיית פנקס הקהילות, וכן של האנציקלופדיה של השואה בהוצאת יד ושם. היה חבר במועצת יד ושם ובוועדה המדעית בארגון.
תרם רבות לחקר היודנראט (מועצות יהודים שקמו בקהילותיהם בפקודת הגרמנים בשטחי הכיבוש באירופה), חקר וביסס את הטיפולוגיה של דפוסי ההתנהגות של היודנראטים בשטח פולין הכבושה, לפי ארבעה דפוסי התנהגות - החל מהסתייגות מוחלטת לשיתוף פעולה עם הגרמנים ועד ציות מלא. ממצאי מחקרו, בניגוד לדעה רווחת אודות היודנראטים, הם בין היתר שרובם (לפחות שלושה רבעים) לא הסגירו יהודים לנאצים.
בשנת 1993 החל וייס לעבוד בארגון הג'וינט כמתאם פיתוח קהילתי לחיזוק הקשר עם יהדות התפוצות במדינות חבר העמים, תפקיד שכלל נסיעות תכופות למזרח אירופה ו"החייאת" הקהילות היהודיות שנשארו. מילא תפקיד זה עד לפרישתו בשנת 2019.
חיים אישיים
אחיו, שבח וייס, היה יושב ראש הכנסת ושגריר ישראל בפולין. יפעת וייס, בתו של שבח וייס, היא אחייניתו.
אהרון וייס נשוי לפנינה לבית כהן ולהם שלושה ילדים. מתגורר בירושלים.
משרפות מים
מִשְׂרְפוֹת מַיִם (בכתיב חסר: מִשְׂרְפֹת מַיִם) או מִשְׂרְפוֹת, הייתה עיר בצפון ארץ ישראל בתקופת המקרא.
במקרא
בספר יהושע מסופר על יהושע בן נון וצבאותיו, שרדפו אחרי יבין מלך חצור וצבאות עמי כנען, עד סביבות "משרפות מים", הסמוכה לצידון:
בהמשך מתוארת "משרפֹת מים" (בכתיב חסר) כמצויה, על פי נבואת יהושע, בגבולות הארץ המובטחת לעם ישראל:
חוקר המקרא מרטין נות הציע לתקן את הניקוד בכתובים אלה ולגרוס מִשְׂרְפוֹת מִיָּם, כלומר ממערב. לפי זה שם המקום הוא מִשְׂרְפוֹת.
יואל אליצור (חוקר מדעי היהדות) גורס כי המקום מצוי בגב ההר ולא בחוף כלשהו ובשל כך מציע לפרש על פי הפועל הערבי בהגיית אָשָׁרפֲ (أَشْرَفَ) שעינינו בראייה והסתכלות, הצירוף משרפות-מים מתייחס למעיין או מקור נחל שופע שהיה בקרבתו.
זיהוי האתר
במאה ה-20 הוצע לזהות את משרפות מים באתר חָרְבַּת מַשְׂרֵף, הממוקמת דרומית לראש הנקרה וקילומטר אחד צפונית לחוף בצת, על רצועת החוף שממול לכפר הנופש ראש הנקרה. ברחבי האתר ניתן להבחין במשטחי כורכר מרובעים רבים החצובים בסלע, אשר חלקם הגדול מצופה בטיח. החוקרים סבורים כי משטחים אלה נוצרו בתקופה העתיקה בעקבות כריית אבן הכורכר לשם בניין. לאחר מכן שמשו בתור בריכות לאידוי מי הים לטובת הפקת מלח, וייתכן שגם לגידול חלזונות הארגמן מהם הפיקו הפיניקים - תושבי המקום, את צבע הארגמן, בדומה לנעשה בעכו, תל שקמונה ותל דור.
בסביבות האתר נערכו חפירות ארכאולוגיות ונמצאו ממצאים מתקופת הברונזה (ועד התקופה הצלבנית).
יוסף בנימין וואזנר
הרב יוסף בנימין הלוי וואזנר הוא גאב"ד זכרון מאיר, ראש ישיבת חכמי לובלין בבני ברק ואדמו"ר חסידות "שבט הלוי".
ביוגרפיה
בנם הבכור של הרב חיים מאיר וואזנר ושולמית בת הרב אברהם אליהו מייזס. למד אצל אביו ואצל סבו, וכן בישיבת בית אברהם של חסידות סלונים. לאחר נישואיו לבת הרב מנחם מנדל הורביץ, רבה של קהילת ראחוב בבני ברק, התמנה לר"מ בישיבת חכמי לובלין. בהמשך כיהן בתפקיד "מנהל רוחני" בישיבה, וניהל את הישיבה בפועל. כמו כן כיהן כמנהל רוחני של ישיבת סאטאמר בני ברק.
מגיל צעיר התפרסם כתלמיד חכם, ובעל כישרון בפסיקות ונאומים, וכן נחשב כמומחה בענייני שלום בית וחינוך, ואף חיבר מספר ספרים בנושאים אלו.
בשנת 2009 חזר אביו מלונדון, לאחר שכיהן שם כרב קהילת סאטמר. הרב יוסף בנימין נקרא למלא את מקום אביו, כרב קהילת "יטב לב" סאטמר, לונדון. תפקיד אותו מילא עד סוף קיץ 2017- תשע"ז, אז חזר להתגורר בישראל ולסייע לאביו בהנהגת ישיבת "חכמי לובלין" והקהילה.
עמדותיו בנושאים ציבוריים
הרב וואזנר כמו סבו, אינו נוקט עמדות פוליטיות, אם כי שומר על קשר עם נציגי הציבור החרדי במערכות המדינה. לעיתים נוטה להזדהות עם הפלג הירושלמי במאבק על גיוס בני ישיבות, אם כי בני ישיבתו וחסידיו הולכים ללשכות הגיוס לחתום על דיחוי ומעמד 'תורתו אומנותו'. כמו כן, נמנה עם המתנגדים לחיסון נגד COVID-19 בניגוד לעמדת מועצת גדולי התורה.
צאצאיו
לרב יוסף בנימין 14 ילדים, ובינם:
יהושע עמיר
יהושע עמיר (נולד בשם: Hermann Falk Neumark; 1911–2002) היה רב קונסרבטיבי, היסטוריון ומתרגם ישראלי ממוצא גרמני. עיקר מחקרו עסק בהגות היהודית מול דתות העולם בעת העתיקה ובתקופה המודרנית. תרגם רבים מספרי הפילוסופיה היהודית לעברית ובתוכם - ספריהם של מרטין בובר ופרנץ רוזנצוויג.
ביוגרפיה
יהושע עמיר נולד בשם צבי יהושע נוימרק (או בשמו הלועזי הרמן פלק) כבן שני מתוך ארבעה ילדים לרב מנחם נוימרק ואשתו. מוצא המשפחה היה בפוזנן. אימו נפטרה עת מלאו לו 13 והוא גדל יתום מאם.
בשנת 1930 החל ללמוד לימודים קלאסיים באוניברסיטה של בון ושנה לאחר מכן החל ללמוד בבית המדרש הליברלי לחכמת ישראל בברלין. הוא הושפע בשנים אלה מליאו בק ומיוליוס גוטמן. בשנת 1937, לאחר מספר שנים באוניברסיטת וירצבורג, הוא הגיש את עבודת הדוקטורט שלו על יצירתו של פילון האלכסנדרוני, זמן קצר לפני הגבלות הנאצים על יהודים באקדמיה.
הוא חזר לברלין וקיבל היתר הוראה ורישיון עלייה לארץ ישראל. פרידתו מן הקהילה הסתכמה בדרשה שהוא נושא בבית הכנסת בקלן, לפני שהקהילה, כולל אביו, נשלחת למחנה טרזנישטט.
עמיר מגיע לארץ ישראל ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה. בעשר השנים הבאות הוא יעבוד במשרות הוראה זמניות, שיעורים פרטיים, עבודות ארכיון, תרגום ועריכה. תוך כדי כך הוא ממשיך ללמוד באוניברסיטה העברית. באותה תקופה עמיר גם מתנדב לצבא הבריטי ולאחר מכן עובר לפעול בארגון ההגנה. הוא נפצע במהלך פעילותו.
יהושע עמיר הוא אביו של יהוידע עמיר.
טד קולז'לילר
טד קולז'לילר (בטורקית: TED Ankara Kolejliler Spor Kulübü) היא קבוצת כדורסל טורקית מהעיר אנקרה, המתמודדת בליגת העל הטורקית וביורוקאפ.
היסטוריה
הקבוצה, הוקמה בשנת 1954 ומייצגת את האוניברסיטה הטכנולוגית של אנקרה. בעונת 1972/73 זכתה הקבוצה בגביע הטורקי לאחר ניצחון בסיכום גמר של שני מפגשים מול קבוצת בשיקטש. הקבוצה השתתפה בליגה הבכירה בעונות: 1966-1977, 1979-1981, 1982-1983, 1984-1985, 1990-1995, 1996-1997, 1998-2003 ו- 2006-2009. במשך השנים ירדה הקבוצה 8 פעמים לליגה השנייה ועלתה 8 פעמים. בעונת 2012/13 סיימה במקום השביעי בטבלה והפסידה בסדרת רבע הגמר 2-1 לקבוצת אנאדולו אפס.
במסגרת אירופאית
ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1991/92 בגביע קוראץ' ובהמשך עוד שתי עונות (1992/93, 1994/95). בעונת 2013/14 תשתתף הקבוצה בשלב הבתים של היורוקאפ.
הקבוצה מארחת לעיתים בהיכל TOBB הממוקם באוניברסיטה ומכיל 2,000 מקומות. ולעיתים באתאטורק ארנה המכיל 5,000 מקומות ישיבה.
אופיר שמואלי
אופיר שמואלי (נולד ב-28 ביולי 1966) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי והקשר האחורי. שמואלי מזוהה עם קבוצת בית"ר ירושלים בה גדל ושיחק חלק ניכר מהקריירה שלו.
קריירה
שמואלי גדל בשכונת שמואל הנביא בירושלים וכשהיה בן 7 עבר עם משפחתו לגבעת שאול. הוא גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים ועם עלייתו לגיל הבוגרים יצא בהשאלה לצבור דקות בקבוצת מכבי קריית גת ולאחר מכן בבית"ר רמלה אותה אימן דני נוימן, שהכיר שנהג לצרף לקבוצה שחקנים ממחלקת הנוער של בית"ר ירושלים.
שמואלי אשר הציג יכולת טובה ברמלה, חזר לבית"ר בתחילת עונת 1986/1987. הוא שיחק בעיקר כמגן שמאלי וקשר אחורי והיה מאופיין במשחק אגרסיבי עם חילוצי כדור רבים באמצעות תיקול היריב ("גליץ'"), ועל כן כונה על ידי האוהדים "אופיר גליץ'". שמואלי היה שותף באותה העונה לזכייתה הראשונה בתולדות הקבוצה באליפות המדינה. כמו כן, היה שותף שמואלי בזכייתה של הקבוצה גביע המדינה בעונת 1988/1989. באותה עונה זומן שמואלי לנבחרת ישראל וערך בשורותיה הופעה מול נבחרת קולומביה באצטדיון רמת גן במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, במשחק אשר הסתיים בתוצאה 0:0.
חיים אישיים
לאחר פרישתו מכדורגל בשנות ה-90, חזר בתשובה. שמואלי מנהל סניף של רשת מזון מהיר בקניון מלחה. לשמואלי חמישה ילדים.
שמואלי הוא אחיה של הזמרת אביבה אבידן.
היא
{{פירושונים|
ראו גם
}}
סוס עץ
{{פירושונים| צעצועים וספורט:
אמנות:
אחר:
ראו גם
}}
משה מאיוורא
ביוגרפיה
נולד באֶוְורֶה שבחבל נורמנדי עילית, צפון צרפת, לרבי שניאור מאיוורא.
למד אצל רבי שמשון משאנץ ורבי יהודה שירליאון. הוא כתב חלק מתוספותיו על מספר מסכתות מהלכות רב אלפס של הרי"ף, כנראה בגלל מחסור בספרי תלמוד, עקב שריפת התלמוד בפריז (ה'ד', 1244) שהייתה בימיו. יש המייחסים לו את חיבור התוספות הנדפסים עם התלמוד למסכת חגיגה. על פי דברים המופיעים בראשונים משמו, נראה כי עסק גם במוסר וות. קיימת השערה כי כתב גם פירוש על התורה, וכמה מפירושיו על החומש מובאים בקובצי התוספות על התורה.
תקופת חייו המדויקת אינה ידועה. הוא מופיע כרב באיוורא, אחרי פטירת רבי יהודה בן יצחק מסר לאון בשנת ד'תתקפ"ד (1224). ידוע גם שלימד בבית מדרש במונפלייה שבפרובנס, לשם הגיעו תלמידים מספרד.
רבי יונה גירונדי למד אצלו, וכנראה גם רבי אליעזר מטוך, עורך תוספות טוך, שהם היסוד לרבים מקבצי התוספות הנדפסים עם התלמוד.
אחד מתלמידיו כתב את הספר "על הכל", הכולל פסקי הלכה ומנהג בהלכות ברכות ותפילה ופירוש על התפילה (יש שייחסו את הספר לרבי משה עצמו, אך שם מובאים עשרות פסקים בשם "הר"ם", והוא רבי משה מאיוורא).
תוספות איוורא
ערך את תוספות איוורא יחד עם אחיו רבי שמואל ורבי יצחק, שיחד עמדו הם בראש קבוצה שכונתה "גדולי איוורא", "רבני איוורא" או "חכמי איוורא". האחים למדו במשותף, נשאו ונתנו זה עם זה, ואף מביאים זה מדברי זה. הם כתבו תוספות על מסכתות רבות, וייתכן אף שעל כל הש"ס; חומר רב השתייר מתורתם על סדר קדשים (חלקו מובא בשיטה מקובצת על סדר זה). תוספותיהם מכונים גם "שיטת איוורא".
אנדרה מקאי
אנדרה מקאי (במקור עד 1898 בראון, (בהונגרית: Makai Endre; טימישוארה, 3 בינואר 1884 – בודפשט, 30 בינואר 1972) היה רופא, כירורג פרופסור, יהודי-הונגרי, אחיינו של אמיל מקאי, נכדו של הרב חנוך פישר.
ביוגרפיה
אנדרה מקאי נולד במשפחה יהודית. אביו היה יאנוש בראון, רואה החשבון הראשי של "חברת הביטוח ההונגרית הראשונה" (Első Magyar Biztosító Társaság) ואמו הייתה רוזליה פישר (1858–1908). הוא למד בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם סיים בשנת 1906 כדוקטור לרפואה. כבר כסטודנט לרפואה התמחה במכון לפתולוגיה ואחרי סיום לימודיו הפך למרצה באותו מקום כסגנו של פרופסור אוטו פרטיק. בין השנים 1908–1910 עבד כרופא במרפאת הכירורגיה מספר 1 בבודפשט בניהולו של דיולה דולינגר ובאותה תקופה השיג תעודת הסמכה בכירורגיה. בשנת 1910 עבר לבית החולים סנט רוקוש, שם עבד כרופא במחלקה של הכירורג היהודי מנו הרצל. בשנת 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, הוביל קבוצת מנתחים וארגן בתי חולים צבאיים בבלגרד ובקרליובו. הוא היה רופא צבאי במהלך מלחמת העולם הראשונה. משנת 1917 היה מנתח ראשי ב"מעון הילדים הממלכתי" עד 1944, אז הורחק מתפקידו בשל יהדותו. בשל תפקידו ברפובליקה הסובייטית ההונגרית בשנת 1919 הורחק מחברותו בהסתדרות הרפואית ההונגרית ומהחברה הכירורגית ולכן ביצע פעילויות מדעיות בעיקר בחו"ל. בשנת 1930, הוא היה עמית בבית החולים ברוקלין בניו יורק (Brooklyn Hospital). הוא נבחר כחבר באגודה הכירורגית הגרמנית (Deutsche Gesellschaft für Chirurgie). הוא שרד את השואה ואחרי מלחמת העולם השנייה קיבל את ההכרה גם בהונגריה. מקאי הוסמך כמרצה בכיר בתחום מחלות כירורגיות חריפות, בעיקר פציעות. בשנת 1948 מונה כחבר במועצה לרפואה משפטית ונבחר ליו"ר קבוצת המנתחים (לימים איגוד המנתחים ההונגרי). בשנת 1949, כהוקרה על הישגיו במחקר מדעי ובטיפוח הספרות המדעית, הוענק לו תואר פרופסור אוניברסיטאי יוצא דופן. בשנים 1948 עד 1961 היה רופא ראשי של "בית החולים הצלב הלבן". הוא היה חבר מערכת העיתון Journal of Physicians. מותו נגרם כתוצאה מכשל במחזור הדם.
תחום המחקר העיקרי שלו היה טיפול בדלקת צפק חריפה ובעיות בתפר עצבי. הוא היה הראשון שהמליץ על הרחקת סיבי עצב סימפתיים במקרה של כוויות קור. הוא היה הראשון שתיאר מצב של ליפוגרנולומטוזיס תת-עורית (lipogranulomatosis subcutanea) שנקרא על שמו (ליפוגרנולומטוזיס תת-עורית היא דלקת פאניקוליטיס נדירה הפוגעת בעיקר בגפיים, הן העליונות והן התחתונות, אם כי דווחו גם מקרים יוצאי דופן של תאי הפנים).
אשתו הייתה ארז'בט גראי (1883–1956), בתם של שמואל גראי ושל וילמה פולנאי, אותה נשא לאישה ב-29 בדצמבר 1914 בבודפשט.
קרחון בארבר
קרחון בארבר (באנגלית: Barber Glacier) הוא קרחון בהרי באוורס באזור חוף פנל (אזור חוף אנטארקטיקה שבין כף ויליאמס וכף אדייר) בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון מהרי באוורס; ונשפך לאוקיינוס הדרומי בין ראש רוזנאו והדום הקרח סטאלינגר.
גילוי ומיפוי הקרחון
הקרחון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1965.
מקור השם
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (US-ACAN).
הקרחון נקרא על שמו של קפטן דון וו. בארבר (Don W. Barber), שהיה קצין בנייה וציוד, במפקדת כוח התמיכה של צי ארצות הברית במהלך מבצע דיפ פריז, בשנים 1967 ו-1968.
לקריאה נוספת
• Lovell, A., Stokes, C., & Jamieson, S. (2017), Sub-decadal variations in outlet glacier terminus positions in Victoria Land, Oates Land and George V Land, East Antarctica (1972–2013)., Antarctic Science, 29(5), 468-483. doi:10.1017/S0954102017000074
הבריגדה הליטאית-פולנית-אוקראינית
הבריגדה הליטאית-פולנית-אוקראינית (באנגלית: Lithuanian–Polish–Ukrainian Brigade, בראשי תיבות: LITPOLUKRBRIG; בליטאית: Lietuvos-Lenkijos-Ukrainos brigada; באוקראינית: Литовсько-Польсько-Українська Бригада, בראשי תיבות: ЛИТПОЛУКРБРИГ; בפולנית: Brygada litewsko-polsko-ukraińska) היא בריגדה המורכבת מחיילים ממדינות משולש לובלין (ליטא, פולין ואוקראינה). בסיס הבריגדה נמצא בלובלין והיא משתתפת בתרגילים של נאט"ו.
היסטוריה
ב-14 ביוני 2007 בפגישה משותפת של שרי ההגנה של האיחוד האירופי, הושגה הסכמה כי רצוי שפולין וליטא חברות האיחוד, יחזקו את קשריהן עם אוקראינה, שאינה חברת האיחוד, באמצעות הקמת יחידה צבאית משותפת. יחידות דומות כבר פעלו בעבר, למשל גדוד שמירת השלום הליטאי-פולני וגדוד שמירת השלום הפולני-אוקראיני. ב-16 בנובמבר 2009 נחתם הסכם להקמת בריגדה משותפת בין שרי ההגנה של שלוש המדינות. הוחל בהקמת הבריגדה, והיא הייתה אמורה להיות מבצעית בסתיו 2011. עם זאת, ההקמה הסופית נדחתה במשך ארבע שנים. ב-17 במרץ 2014, לנוכח משבר קרים, הודיעה פולין כי היא מתכוונת לזרז את הקמת היחידה. היחידה הוקמה באופן רשמי ב-19 בספטמבר 2014, והמפקדה שלה נחנכה בטקס חגיגי בלובלין שבפולין ב-25 בינואר 2016, בהשתתפות שרי ההגנה של שלוש המדינות. בהמשך השנה השתתפה הבריגדה בתרגיל "להקה אמיצה" של נאט"ו.
הבריגדה כוללת באופן קבוע 4,500 חיילים. עם זאת, דרך קבע נמצאים במפקדתה בלובלין רק קציני המטה, בזמן שהחיילים עצמם נותרים בבסיסיהם בארצות המוצא, ונקראים ללובלין רק לצורך אימונים משותפים. שפת הפיקוד הרשמית היא אנגלית.
וולטר נאש
סר וולטר נאש (באנגלית: Walter Nash; 12 בפברואר 1882 – 4 ביוני 1968) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-27 מטעם מפלגת הלייבור של ניו זילנד בין השנים 1957 – 1960. לפני כן הוא שימש במשך שנים רבות בתפקיד שר האוצר, תפקיד בו הייתה לו השפעה רבה בממשלות הלייבור. נאש בלט בקריירה הפוליטית הארוכה שלו והיה מזוהה עם מפלגתו מאז הקמתה.
ראשית חייו
וולטר נאש נולד בעיירה קידרמינסטר שבמחוז ווסטרשייר שבאנגליה. הוא נולד למשפחה ענייה ואביו היה אלכוהוליסט. תפקודו של נאש בבית הספר היה נאות והוא זכה במלגת לימודים בבית הספר על שם המלך צ'ארלס הראשון, אך הוצאות נוספות שהיו כרוכות בלימודים מנעו ממנו מלהתקבל אליהם. נאש החל לעבוד כפקיד, בתחילה במשרד עורכי דין בעיר הולדתו ולאחר מכן בבית חרושת ליד ברמינגהאם.
ב-1906 נשא נאש לאישה את לוטי מאי איטון ופתח חנות. הוא נעשה פעיל מאוד בקהילתו והשתתף במספר רב של אגודות ומועדונים. הוא גם למד בבית ספר ערב כדי להשלים את השכלתו. ב-1908 החלו לצוץ בעיות במשפחתו. אשתו ובנו חלו ובתו מתה בלידה. בנוסף, פגע בעסקיו מיתון כלכלי בצורה קשה מאוד. המשפחה החליטה לעזוב את אנגליה ולהתיישב בניו זילנד.
לאחר שהגיעו לולינגטון במאי 1909, היה נאש למזכיר ושותף בחברה לייצור בגדים ולזוג נולדו עוד שני בנים. בנקודת זמן זו החלו דעותיו הפוליטיות ואמונותיו הדתיות של נאש להתייצב והאמונה הנוצרית החזקה שהנחילה לו אמו התמזגה עם אמונה חזקה בסוציאליזם. עד יומו האחרון היה נאש "סוציאליסט-נוצרי", בהאמינו ששתי האמונות הללו הן בלתי נפרדות. דעותיו הפוליטיות הושפעו מידידותו עם הסוציאליסטים הניו זילנדים הבולטים כמו מייקל ג'וזף סאבג', בוב סמפל והארי הולנד. נאש היה גם מחויב לפציפיזם.
במקביל החל מצבו הכספי של נאש להתדרדר, כאשר חברת הבגדים בה הוא עבד נחלשה. נאש עבר עם משפחתו לפלמרסטון נורת', שם הוא היה לאיש מכירות של סוחר צמר ובדים. מאוחר יותר הוא הקים חברת ייצור בגדים בניו פלימות' יחד עם חייט בשם ביל בסלי, אף על פי שהעסק לא הצליח להתפתח.
ראשית הקריירה הפוליטית
נאש היה מעורב לזמן קצר בפעילותה של מפלגה הלייבור הראשונה שהוקמה ב-1910, אך מעורבותו הופרעה עקב בעיותיו הכספיות. בכל אופן, ב-1918 הוא סייע להקים את הסניף של מפלגת הלייבור המודרנית בניו פלימות' והיה פעיל בו באופן מיוחד. בשנה שלאחר מכן נבחר נאש כחבר הוועד הפועל הארצי של המפלגה. ב-1920 נסעו נאש ואשתו לאירופה והשתתפו בשורה של כינוסים סוציאליסטים. בשובם לניו זילנד בינואר 1921, נקנס נאש על הכנסת "ספרות ממרידה" לניו זילנד. למרות השם הטוב שמקרה זה עשה לו בקרב חבריו הסוציאליסטים, הוא היה אחד מהחברים המתונים במפלגת הלייבור.
ב-1922 נבחר נאש לתפקיד המזכיר הארצי של מפלגת הלייבור. לעיתים קרובות הוזכר נאש כמי שהפך את המפלגה כישות מתפקדת. הוא מיסד בה מבנה ארגוני יעיל ודאג לכסות את חובותיה הכספיים של המפלגה. בעקבות ההכרזה שלו על גבי כתב העת המפלגתי Maoriland Worker, "חמישים אלף שילינג וחמישים אלף חברים בשלושה חודשים", הוא פעל רבות להגדיל את מספר חברי המפלגה.
נאש ניסה ללא הצלחה להיבחר כחבר הפרלמנט של ניו זילנד בבחירות הכלליות של 1925 ו-1928 ורק בבחירות הביניים של 1929 הוא נבחר לראשונה. באותה שנה הוא גם התמודד על ראשות עיריית ולינגטון. כחבר הפרלמנט היה נאש הדובר הראשי בנושאים הכלכליים של מפלגת הלייבור.
שר האוצר
לאחר ניצחונה של מפלגת הלייבור בהנהגתו של מייקל ג'וזף סאבג' בבחירות של 1935, מונה נאש להיות חבר הקבינט ושר האוצר, אף על פי שבנוסף הוא החזיק מספר תפקידים קטנים נוספים. בממשלת הלייבור הראשונה הוא היה השר השלישי בבכירותו לאחר סאבג' עצמו ופיטר פרייזר.
כלכלת ניו זילנד הייתה במצב גרוע בעת שנאש מונה להיות שר האוצר ובראשית תקופת כהונתו בתפקיד הוא היה עסוק מאוד. נאש הגיש מספר שינויים משמעותיים בניסיון לשפר את המצב, כולל הלאמתו של הרזרב בנק של ניו זילנד. ב-1936, יצא נאש לבריטניה כדי לנהל משא ומתן בנושא הסחר. במסעו זה הוא ביקר גם בברלין ובמוסקבה.
נאש התנגד להגירתם של פליטים יהודים לניו זילנד, בציינו את דאגתו ש"האנטישמיות, שמעולם לא הייתה מעל פני השטח, תצוץ כאשר בני העם המובחר שבניו יכולים לנצח אותנו במגרש שלנו, במיוחד בתחום הרווחים הכספיים". לאחר שובו לניו זילנד נעשה נאש מעורב בעימותים פנימיים במפלגת הלייבור בנוגע למדיניות הכלכלית. ביקורת חריפה במיוחד נמתחה עליו על ידי התומכים של תנועת האשראי החברתי שרצו שהשקפותיהם יאומצו על ידי מפלגת הלייבור. נאש הותקף גם על ידי סוציאליסטים ראדיקליים יותר במפלגה שמבחינתם המדיניות הכלכלית הפרגמטית של נאש הייתה מתונה מדי. יחד עם זאת, קיבל נאש תמיכה הן מסאבג' והן מפרייזר והוא יצא כמעט ללא פגע ממתקפות אלו. הוא לקח על עצמו אחריות נוספת כאשר הוא יישם את תוכנית הביטוח הלאומי של הלייבור.
שנותיה הראשונות של מלחמת העולם השנייה היו קשות במיוחד עבור הלייבור. קשיים אלו נבעו בעיקר ממחלתו של סאבג', שמת ב-1940 ובשל ההתקפות של חבר המפלגה ג'ון א. לי שמתח ביקורת חריפה על המדיניות הכלכלית של המפלגה. לי היה תקיף במיוחד כלפי סאבג' ונאש. לאחר מותו של סאבג' נבחר פרייזר להיות ראש הממשלה ולי הורחק המהמפלגה. נאש עצמו זנח בחוסר רצון את השקפותיו הפציפיסטיות הקודמות וסבר שהמלחמה היא חיונית. ב-1942 מונה נאש להיות שר תושב של ניו זילנד בארצות הברית, כנציג ניו זילנד במועצת המלחמה באזור האוקיינוס השקט, אך בתוקף תפקידו כשר האוצר הוא שב מעת לעת לוולינגטון. ביולי 1942 הגיע ללונדון והשתתף בישיבות קבינט המלחמה שם. בסוף המלחמה השתתף נאש בוועידות להקמתו של ארגון האומות המאוחדות וכן הוא המליץ שניו זילנד תצטרף לקרן המטבע הבינלאומית.
עם התקרב מועד הבחירות של 1949, החלה ממשלת הלייבור לאבד מהאהדה הציבורית כלפיה. אי השקט התעשייתי והאינפלציה היו הגורמים לכך. בבחירות זכתה המפלגה הלאומית בהנהגתו של סידני הולנד. נאש הצליח בכל אופן לשמור על מושבו בפרלמנט.
מנהיג האופוזיציה
זמן קצר לאחר הבחירות מת פרייזר. נאש נבחר להיות מנהיג הלייבור ללא מתחרים. מבחן המנהיגות הראשון שלו הגיע כאשר פרץ סכסוך העבודה בנמלים באותה שנה והשביתות שהתקיימו במסגרתו הזיקו לכלכלת ניו זילנד. עמדת הלייבור בעניין נראתה הססנית. המפלגה הואשמה על ידי פועלים רבים על מתן תמיכה בלתי מספקת ובאותה עת היא הואשמה על ידי המגזר העסקי על היותה רכה מדי כלפי איגודי העובדים שהושפעו מהקומוניזם. בבחירות הבזק שהכריז סידני הולנד ב-1951 היו הישגי הלייבור גרועים.
כמנהיג האופוזיציה נאש לא נחל הצלחות ברוב המקרים. עיקר כישרונו התמקד בתחום הארגון והכספים ולא כמי שמנהיגותו נתנה השראה לאחרים כמו סאבג' ופרייזר. כמו כן הוא נראה כמי שהגיע להחלטות באופן איטי מדי. ב-1954 לחצו רוב חברי ועידת המפלגה לבחירת מנהיג חדש, אך תמיכת ארגוני העובדים השאירה את נאש בתפקידו.
עם הירידה בפופולריות של ממשלת המפלגה הלאומית, החלה הלייבור להחזיר לעצמה את כוחה. בבחירות הכלליות של 1957 זכתה המפלגה בניצחון דחוק, על בסיס הבטחותיה להורדת המיסים ולביטול אימוני החובה הצבאיים. נאש נבחר לעמוד בראש ממשלת הלייבור השנייה.
ראש ממשלת ניו זילנד
נאש ספג גם ביקורת על כישלונו בטיפול בנושא השנוי במחלוקת של ביקור נבחרת הרוגבי של דרום אפריקה ב-1960, על רקע מדיניות האפרטהייד. עקב התעקשותם של הדרום אפריקאים, לא שותפו בנבחרת הניו זילנדית שחקנים מאורים ועל עצומה נגד ביקור הדרום אפריקאים חתמו כמעט 10% מתושבי ניו זילנד. בכל אופן, נאש סירב להתערב בפרשה באומרו שהנושא הוא בסמכות איגוד הרוגבי. החלטה זו עלתה ללייבור בחלק משמעותי של התמיכה בה. בבחירות של 1960 איבדה הלייבור את השלטון למפלגה הלאומית ונאש חזר שוב להיות מנהיג האופוזיציה.
שנותיו האחרונות
נאש, שהיה כעת כמעט בן 80, לא היה פעיל כפי שהיה בעבר. גם מות אשתו ב-1961 גבה ממנו מחיר. בהדרגה התגברו הקולות שקראו לפרישתו. נאש סירב לרדת מהבמה, בין השאר עקב רצונו להמשיך בעבודתו והן בשל חוסר רצונו לראות את ארנולד נורדמאייר יורש אותו.
בכל אופן, ב-1963 פרש לבסוף נאש מתפקיד ראש מפלגת הלייבור והוחלף בנורדמאייר. נאש העדיף את קלרנס סקינר ולאחר מכן את פרד האקט, אך השניים מתו באופן בלתי צפוי זה אחר זה.
נאש המשיך להיות חבר הפרלמנט עד ליומו האחרון. הוא גם היה פעיל בהתנגדותו למלחמת וייטנאם וגינה את ההפצצות של ארצות הברית על צפון וייטנאם. על שמו נקראה מחלקת הילדים בבית החולים בעיר קואי נהון שבווייטנאם.
וולטר נאש מת ב-4 ביוני 1968.
לורי הרננדז
לורן "לורי" הרננדז (באנגלית: Laurie Hernandez; נולדה ב-9 ביוני 2000) היא מתעמלת אמריקאית בעלת מדליית זהב בתחרות הקרב-רב הקבוצתית ומדליית כסף במכשיר הקורה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
ביוגרפיה
הרננדז נולדה וגדלה בניו ג'רזי, בתם של וונדה ואנתוני ולה שני אחים גדולים. בגיל חמש החלה להתאמן בהתעמלות מכשירים ובגיל 12 החלה להתחרות בתחרויות ארציות לבני נוער. ב-2013 זכתה במקום השני אליפות ארצות הברית לגילאי נוער בקרב-רב וכן בתרגילי המקבילים מדורגים וקרקע, במקום השלישי בתרגיל הקורה וחמישי בקפיצות. במהלך 2014 סבלה מפציעה משמעותית בעת נחיתה בתרגיל, היא שברה את כף ידה, קרעה את הרצועה הצולבת האחורית (PCL) בברכה, נפצעה ברצועה העקיפה התיכונה (MCL) ונאלצה לעבור ניתוח מורכב. ב-2015 זכתה במקום הראשון באליפות בקרב-רב, וכן בקפיצות ובמקבילים מדורגים וסיימה שלישית בתרגילי הקורה והקרקע.
ב-2016 החלה להתחרות בתחרויות לבוגרות בענף. באפריל זכתה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בתחרות הבינלאומית פסיפיק רים. ביוני זכתה בארבע מדליות ארד באליפות ארצות הברית בתחרויות המקבילים מדורגים, קורה, קרקע וקרב רב. ביולי סיימה שנייה בקרב-רב במבחנים האמריקאים לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ונבחרה להיכלל במשלחת, בה היא המתעמלת האמריקאית הצעירה ביותר.
יחד עם נבחרת ארצות הברית זכתה במשחקים האולימפיים במדליית זהב בקרב-רב קבוצתי. היא זכתה במדליית כסף במכשיר הקורה בציון של 15.333 נקודות לאחר סאנה ווברס ההולנדית (15.466 נקודות). בתרגיל הקרקע סיימה רביעית במוקדמות אך לא העפילה לגמר בשל מגבלת משתתפות מכל מדינה (סימון ביילס ואלי רייזמן סיימו לפנייה).
לאחר המשחקים האולימפיים השתתפה וזכתה בתוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים" (2016), בעונתה ה-23 שם זכתה במקום הראשון.
שנות ה-80 של המאה ה-7
שנות ה-80 של המאה ה-7 היו העשור התשיעי של המאה ה-7, החלו ב־1 בינואר 680 והסתיימו ב־31 בדצמבר 689.
גאיוס ליוויוס סלינטור
גאיוס ליוויוס סלינטור, (בלטינית: Gaius Livius Salinator; המאה ה-2 לפנה"ס) היה מצביא רומאי, לקח חלק פעיל במלחמת אנטיוכוס.
ביוגרפיה
אביו היה מרקוס ליוויוס סלינטור שהביס את עזרובעל ברקה בקרב מטאורוס. שימש כאיידיל בשנת 204 לפנה"ס וכפראיטור בשנת 202 לפנה"ס, ופיקד על שני לגיונות של בעלי ברית במהלך המלחמה המקדונית השנייה. בשנת 193 לפנה"ס שימש כמפקד פרשים במלחמה נגד הבוים, בשנת 192 לפנה"ס הוא ניסה לקבל את משרת הקונסול אולם נכשל ומונה כפריאטור פעם שנייה. אותה שנה פרצה מלחמת אנטיוכוס וליוויוס נבחר לפקד על הצי הרומאי.
הוא עגן בדלוס במטרה להשתלט על נתיבי הים האגאי ולאפשר נחיתת כוחות באסיה. המלך אנטיוכוס השלישי מיהר לגייס חיילים, ובו בזמן שלח את האדמירל פוליקסינידאס לעצור את ליוויוס בטרם יחברו אליו הציים של רודוס ופרגמון. ליוויוס הצליח להתחבר אל הצי הפרגמוני תחת פיקודו של המלך אאומנס, כעת היו לו 150 אניות. בקרב קוריקוס הביס ליוויוס את פוליקסינידאס, 10 אניות סלאוקיות נלקחו בשבי ועוד 13 טובעו פוליקסינידאס נסוג להתארגנות באפסוס. הצי הרודי התחבר אל ליוויוס גם כן. ובחורף של שנת 191 לפנה"ס כבר שלט הצי הרומאי בים.
עם הגיע האביב של שנת 190 לפנה"ס פנה ליוויוס לכבוש את ההלספונט המפריד בין אירופה לאסיה. העיר ססטוס שנמצאה בצד האירופי נכנעה לו מיד והוא נכנס למשא ומתן עם תושבי אבידוס שבצד האסייתי. אולם אז נודע לו שפוליקסינידאס הטביע שייטת רודית שהייתה בדרכו אליו. ליוויוס מיהר וחזר לסאמוס הוא תכנן לסגור על פוליקסינידאס אולם אז הוחלף בידי לוקיוס אימיליוס רגילוס.
בסוף שנת 190 לפנה"ס נשלח ליוויוס אל ביתיניה כשגריר אל המלך פרוסאוס הראשון במטרה לשכנע אותו לא לסייע לסלווקים.
בשנת 188 לפנה"ס מונה לבסוף לקונסול. יש הטוענים כי הוא ייסד את העיר פורלי באיטליה.
אלן לוינטל
אלן לוינטל (באנגלית: Alan Lowenthal; נולד ב-8 במרץ 1941) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית. בשנים 2023-2013 כיהן לוינטל בבית הנבחרים של ארצות הברית, מטעם מחוז הקונגרס ה-47 של קליפורניה.
ביוגרפיה
ב-1998 התמודד וזכה בבחירות לבית הנבחרים המדינתי של קליפורניה, מטעם המחוז ה-54 המכסה חלקים במחוז לוס אנג'לס. הוא נבחר מחדש לכהונות נוספות ב-2000 וב-2002. ב-2004 התמודד לסנאט המדינתי של קליפורניה, על תקן המחוז ה-27, המכסה את מחוז ונטורה ופרבריה הצפון-מערביים של לוס אנג'לס. לאחר בחירות מקדימות ללא תחרות במפלגה הדמוקרטית, נבחר לאחר שהביס את יריבו הרפובליקני ברוב של 63% ממניין הקולות. הוא זכה בכהונה נוספת ב-2008, עם ניצחון בהיקף דומה.
בנובמבר 2012 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית על תקן המחוז ה-47 של קליפורניה, לאחר שגבר על יריבו הרפובליקני גרי דה-לונג. הוא הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2013. בנובמבר 2014 נבחר לכהונה שנייה. בבית הנבחרים לוינטל חבר בוועדה לענייני חוץ וכן בוועדה למשאבים טבעיים.
ב-16 בדצמבר 2021, לקראת בחירות 2022, הכריז לוינטל על פרישות מהחיים הפוליטיים בתום כהונתו הנוכחית. כהונתו נחתמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
לוינטל גרוש ונשוי בשנית. הוא אב לשני ילדים מנישואיו הראשונים. בוני לוינטל, אשתו הראשונה, נבחרה גם היא לשרת בבית הנבחרים המדינתי של קליפורניה.
אלברט פלם
ביוגרפיה
בין השנים 1836–1838 פלם למד בנייה (אדריכלות) באקדמיה לאמנות בדיסלדורף ובאנטוורפן. בשנת 1841 הוא פנה לציור והפך לתלמידו של אנדראס אכנבאך בדיסלדורף, עם אחיו אוסוולד הוא ערך מספר טיולי לימוד, בתחילה לריין, אהר ומוזל, הראשון בשנת 1845, ומשנת 1850 עד 1853, טיול ארוך יותר לאיטליה, שם היו יחד עם ארנולד בוקלין, והתגוררו ברומא ומשם עברו לביצות פונטין ולדרום חצי האי האיטלקי, בעיקר לנאפולי. בזמנים מאוחרים יותר נסעו לאיטליה. אוסוולד אכנבאך ואלברט פלם והפכו לפיכך ל"ציירים איטלקים".
בשנת 1848 היה פלם ממייסדי עמותת האמנים מלקסטן. בשנת 1861, לודביג מונטה, הנורווגי ואלפרד קורנליוס האוולנד האמריקני הפכו לסטודנטים פרטיים של פלם, לימים גם השוודית יאנה באק ומארצות הברית הצטרף גם ויליאם קית. בשנת 1870 החל פלם לייצג את המורה אוסוולד אכנבאך באקדמיה לאמנות בדיסלדורף. אחד מתלמידיו שם היה גרגור פון בוכמן. בשנת 1898 קיבלו אלברט פלם, אוטו ארדמן את הדרגה הרביעית של מסדר הנשר האדום לרגל חגיגות 50 שנה למוסד לציור.
ב-19 באוקטובר 1860 התחתן פלם עם אנה ארנץ, בתו של המו"ל היינריך ארנץ (Arnz & Comp.). היא הייתה אחותם של הצייר אלברט ארנץ ויולי ארנץ (1827-1896), שהתחתנה עם הצייר אוסוולד אכנבאך. פלם ואכנבך נעשו גיסים. לפלם הייתה אחות שרלוט (1820–1895), שעבדה כציירת טבע דומם, ובן קרל, שהיה צייר פורטרטים. בן נוסף, אוסוולד פלם, למד הנדסת ספינות בשרלוטנבורג והפך לחוקר ומעצב מוביל בבניית ספינות וצוללות באימפריה הגרמנית.
יצירה
פלם צייר בעיקר נופים איטלקיים, שזכו להכרה כמביעים אמת טבעית, צביעה זוהרת וטיפול וירטואוזי. באיטליה העדיף את הנופים הסמוכים לרומא ונאפולי, אותם הראה באור שמש חם ובהיר ועם פרטים צבועים היטב, לעיתים קרובות סצנות מחיי האוכלוסייה הכפרית, אשר ענו על הביקוש של התיירים באיטליה.
לעיתים קרובות הוא בחר במיקום תצפית מוגבה כדי שיוכל ליצור זוויות רחבות ופנורמיות.
משנות ה-1860 ואילך, פלם היה אחד מגדולי בית הספר בציור הנוף של דיסלדורף, לצד אוסוולד אטנבאך ויוגן דוקר.
ריימונדו ויאלה
ריימונדו ויאלה (באיטלקית: Raimondo Viale) (1907, לימונה פיאמונטה  שבצפון-מערב איטליה - 1984) היה כומר איטלקי וחסיד אומות העולם.
פעילותו בתקופת השואה
בשנת 1940 נדון ויאלה לארבע שנות מאסר עקב התנגדותו למשטר הפשיסטי באיטליה ובפרט לכיבוש דרום-מזרח צרפת על ידי איטליה, אך שוחרר כעבור 15 חודשים והורשה לחזור לתפקידיו.
לאחר כניעת איטליה לגרמנים בספטמבר 1943 החל צבא איטליה לסגת מאזור הכיבוש האיטלקי בדרום-מזרח צרפת. מאות יהודים ברחו עם הצבא האיטלקי הנסוג, עקב חששם מפני הצרפתים והגרמנים, והגיעו לערים וליישובים בנפת קונאו. ויאלה החל לעזור לעניים שבהם, בעיקר באזורים הכפריים. ב-12 בספטמבר 1943 כבש הצבא הגרמני את האזור, תפס מאות יהודים וכלא אותם במחנה מעבר בבורג'ו סן דלמצו. רובם גורשו לאושוויץ ב-21 בנובמבר 1943, ויתר היהודים, כ-25 במספר, גורשו בין דצמבר 1943 ופברואר 1944.