cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מיכאל סטון
ספרים ומונוגרפיות
A19 An Analytical Index of Armenian Apocrypha Relating to Patriarchs and Prophets. Jerusalem: Institute of Jewish Studies, 1982.
A20 Armenian Apocrypha Relating to Patriarchs and Prophets. Jerusalem: Israel Academy of Sciences and Humanities, 1982.
פנחס מרגלית
ביוגרפיה
מרגלית היה בין עשרת מייסדי תנועת המזרחי בקישינב, והקים סניפים בערים וברחבי בסרביה. במהלך הפוגרום של 1903 – 1904, הוא הקים את "מטבח העם", והיה יו"ר "חברת סומך נופלים", שסייע לשקם את הנזקקים. הוא היה המפעיל הרשמי של תלמוד תורה בקישינב. היה יד ימינו של ד"ר יעקב ברנשטיין-כהן במשך שנים רבות, והיה אחד מעמודי התווך של הקהילה הציונית בבסרביה, במיוחד בגיוס כספים. במהלך מלחמת העולם הראשונה והמהפכה הרוסית, הוא הקדיש את עצמו לעזרה ולסיוע של הפליטים. מרגלית נלחם קשה במלחמת התרבות עם השלטונות הרומנים לשימוש בשפה העברית בבתי הספר היהודים. היה אחד ממייסדי גן ילדים ובית ספר עברי "תרבות". בתוך הקהילה הדתית, הוא נאבק והשיג ייצוג של יהודים חרדים, והשיג מעמד מכובד בחוגים חילונים. הוא היה יו"ר הוועדה לסיוע לפליטים שגורשו מארץ ישראל ב-1914.
פנחס מרגלית היה יו"ר הוועד המרכזי של ההסתדרות הציונית בבסרביה, והשתתף כציר בקונגרס הציוני הי"ב (12) שנערך ב-1921 בקרלסבד, צ'כוסלובקיה. ב-7 בנובמבר 1924, הוא, אשתו וחמש בנותיהם הגיעו לארץ ישראל. הם התגוררו בתחילה בתל אביב, עברו לירושלים, וחזרו לתל אביב, שבו התגורר עד מותו בשדרות רוטשילד 55 פינת בצלאל יפה 9.
מיכאל סטון
ספרים ומונוגרפיות
A21 The Armenian Inscriptions from the Sinai with Appendixes on the Georgian and Latin Inscriptions by M. van Esbroeck and W. Adler. Harvard Armenian Texts and Studies 6. Cambridge: Harvard University Press, 1982.
A22 With G. W. E. Nickelsburg. Faith and Piety in Early Judaism. Philadelphia: Fortress, 1983.
פנחס מרגלית
גאולת אדמות
בעשר השנים הראשונות בארץ ישראל עסק מרגלית ברכישת קרקעות מידי הערבים עבור ארגונים יהודים ואנשים פרטיים. תחילה עסק בכך יחד עם ד"ר יעקב ברנשטיין-כהן בחברה "ארץ ישראל החדשה". לצד זאת, היה פעיל בכל ההיבטים הציונים בתוך הקהילה היהודית והיה נציג תנועת המזרחי מארץ ישראל לקונגרס הציוני הי"ז (17) שהתקיים בשנת תרצ"א (1931) וגם לקונגרס הציוני הכ"ב (22) בשנת תש"ו (1946), ששניהם התקיימו בבזל שווייץ.
בשנת 1935 נבחר מרגלית לאחראי גאולת הקרקע בנפת ירושלים, שכללה את יריחו, רמאללה וחלק מרמלה. חלוקה זו הייתה חלק ממנגנון שהקים יוסף ויץ, מנהל מחלקת הקרקעות של הקרן הקיימת לישראל, שבו חולקה ישראל לחמישה אזורים, ובכל אזור בחר ויץ אדם אחד שתפקידו היה גאולת קרקע, על סמך מומחיותם וכושר התנהלותם עם שלטונות המנדט הבריטי והמגזר הערבי.
מיכאל סטון
ספרים ומונוגרפיות
A23 With T. J. Samuelian. Medieval Armenian Culture. University of Pennsylvania Armenian Texts and Studies 6. Chico: Scholars Press, 1983.
פנחס מרגלית
גאולת אדמות
חוץ מאדמות גוש עציון, פנחס גאל אדמות שכללו את בני ברק, גבעתיים, חדרה, חירייה, כפר אז"ר, קיבוץ אפעל, קריית אונו, נווה אילן ורמת גן. לאחר הקמת מדינת ישראל, פנחס היה מעורב יותר בענייני הקהילה. הוא נבחר ליו"ר סניף המזרחי בתל אביב. הוא כיהן בדירקטורים רבים של ארגונים דתיים ומקומיים. הוא גם היה שופט עירוני של תל אביב.
נפטר ב-31 בינואר 1957 ונקבר בבית העלמין נחלת יצחק בגבעתיים.
מיכאל סטון
ספרים ומונוגרפיות
A24 Editor. Jewish Writings of the Second Temple Period. CRINT 2.2. Assen: Van Gorcum; Philadelphia: Fortress, 1984.
ג'יי המונד
ג'יי סטרנר המונד (באנגלית: Jay Sterner Hammond; ) היה פוליטיקאי אמריקאי מאלסקה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אלסקה הרביעי בשנים 1974–1982. המונד נולד בטרוי, ניו יורק ושירת כטייס קרב בחיל הנחתים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. ב-1946 הוא עבר לאלסקה, שם הוא עבד כטייס באזור הספר. בשנים 1959–1965 כיהן המונד כחבר בית הנבחרים של אלסקה ובשנים 1967–1973 כחבר הסנאט המדינתי. בשנים 1972–1974 הוא כיהן כראש עיריית בריסטול ביי בורו. לאחר תום כהונתו כראש העיר, נבחר המונד כמושל אלסקה. הוא פיקח על הקמתה של הקרן הקבועה של אלסקה ב-1976, שמאז ראשית שנות ה-80, חילקה דיבידנדים שנתיים לתושבי המדינה. הוא דחף לקיומו של תקציב מאוזן עבור המדינה. לאחר תום כהונתו כמושל, המשיך המונד להיות פעיל בחיים הציבוריים. הוא קידם את סוגיות האחריות הסביבתית והכספית של הממשלה ואחריות אזרחית אישית. בשנים 1985–1992 הוא הגיש סדרת תוכניות טלוויזיה שנקראה "אלסקה של ג'יי המונד". הוא כתב שלוש אוטוביוגרפיות.
מיכאל סטון
ספרים ומונוגרפיות
A25 With S. P. Cowe. Banin Spasaworn: Essays in Honour of Archbishop Norayr Bogharian. Revue des Etudes Arméniennes 18 (1984).
ג'יי המונד
ראשית חייו
מנישואיו לאשתו הראשונה, נולדה להמונד בת אחת, אך נישואים אלו הסתיימו בגירושים. ב-1952 הוא נשא לאישה את אשתו השנייה, בלה גרדינר, ולשניים נולדו שתי בנות.
מחוקק וראש עיר
בשנים 1959–1965 כיהן המונד כחבר בית הנבחרים של אלסקה. בשנים 1967–1973 הוא כיהן כחבר הסנאט של אלסקה. במושב בית הנבחרים הראשון הוא כיהן כפוליטיקאי עצמאי, יחד עם 34 נציגי המפלגה הדמוקרטית וחמשת נציגי המפלגה הרפובליקנית. באותה עת האמין המונד שכרפובליקני הוא לא יוכל להיבחר בזמן ובמקום האלו, אך הוא לא יכול היה להעלות על דעתו להתמודד כדמוקרט, זאת על סמך חינוכו והרקע שלו. על כל פנים, במושבי בתי המחוקקים הבאים הוא נבחר מטעם הרפובליקנים. בשנתיים האחרונות לכהונתו בסנאט, הוא שימש כיושב ראש הבית.
בשנים 1972–1974 כיהן המונד כראש עיריית בריסטול ביי בורו. במהלך התקופה בשנות ה-60 בה הוא לא כיהן כמחוקק, הוא שימש כמנהל העירייה.
מיכאל סטון
ספרים ומונוגרפיות
A27 With D. Satran. Emerging Judaism: Studies on the Fourth and Third Centuries B.C.E. Minneapolis: Fortress, 1989.
ג'יי המונד
מושל אלסקה
ב-1974 נבחר המונד כמושל אלסקה לאחר שניצח בתוצאה צמודה את המושל המכהן ויליאם איגן. מסע הבחירות היה מורכב בשל שני גורמים עיקריים, בנוסף לאחרים. הגורם הראשון היה חילופי התפקידים, שבהם המונד ושותפו למרוץ לואל תומאס זוהו כשמרנים, וכך גרמו למבוכה ולפיצול בבסיס התמיכה המסורתי של המפלגה. הגורם השני היה הופעתו בפעם הראשונה של מועמד מפלגה שלישית, איש ענף הכרייה ועסקי הנדל"ן מפיירבנקס ג'ו ווגלר. הבוז הגלוי שהפגין ווגלר לתנועה הסביבתנית יצרה קרע נוסף בשורות הבוחרים שללא ספק סייע להמונד.
כמושל במהלך הבום הכלכלי הגדול ביותר בהיסטוריה של אלסקה, הנחת צינור הנפט טרנס-אלסקה, פיקח המונד על הקמת הקרן הקבועה של אלסקה. הרעיון של קרן זו, שמלכתחילה נהגה הרעיון להקמתה ב-1969 על ידי מי שכיהן אז כמושל קית' הארווי מילר, ועל ידי העורך והמוציא לאור של העיתון אנקורג' טיימס בוב אטווד, ערב מכירת הזיכיון להפקת הנפט בשדה פרודהו ביי, נותר רדום במשך שנים כתוצאה מההליכים שנגעו לזיכיון בבית המחוקקים והעיכובים בתהליך ההקמה של צינור הנפט. במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל, המונד, יחד עם החבר בית הנבחרים הצעיר מקינאי, יו מלון, יזם תוכנית להשקעת תמלוגי הנפט לכיסוי עתידי של גירעונות עתידיים בתקציב המדינה וכן יצירת תוכנית חיסכון ארוכת טווח. ב-1976 אישר ציבור הבוחרים באלסקה במשאל עם את התיקון החוקתי שנדרש להקמת הקרן הקבועה, החלטה שהייתה אחד המקרים היוצאים מן הכלל בחוקת המדינה לכלל שלא להחליט על הקצאת כספים למטרות מסוימות.
מיכאל סטון
ספרים ומונוגרפיות
A28 Fourth Ezra: A Commentary on the Book of Fourth Ezra. Hermeneia Series. Minneapolis: Fortress, 1990.
A29 Textual Commentary on the Armenian Version of IV Ezra. SBLSCS 34. Atlanta: Scholars Press, 1990.
A30 Selected Studies in Pseudepigrapha and Apocrypha with Special Reference to the Armenian Tradition. SVTP 9. Leiden: Brill, 1991.
ג'יי המונד
מושל אלסקה
כמושל, דחף המונד לאחריות תקציבית, והוא הגיש הצעה לתיקון לחוקת המדינה שיגביל את הוצאות הממשלה. הצעה זו זכתה ללעג מצד אחד המחוקקים כ"מגבלה הוצאתית". הוא הציע תיקון נוסף לחוקת המדינה שעל פיו אמורים היו המושלים לכהן תקופת כהונה יחידה של שש שנים ללא אפשרות לתקופת כהונה נוספת. הוא חש שהצעה זו תאפשר למושלים יד חופשית בהגשמת מטרותיהם. הוא גם יזם תוכנית לאפשר שימוש נרחב של קרקעות בבעלות המדינה ליד צומת דלתא לצרכים חקלאיים. בעוד שהיבטים נרחבים של התוכנית זכו במשך השנים לגינוי כמיזם שהיווה בזבוז זמן וכסף, הפך אזור זה לאחד הקהילות בעלות הייצור החקלאי הגדול ביותר באלסקה. המונד גם נאבק במרץ מול בית המחוקקים על מאבקי השליטה בין הרשות המבצעת לבין הרשות המחוקקת, ובשיא המאבק הוצעו ארבעה תיקונים לחוקת המדינה בבחירות של 1980, שכולם נדחו בהפרש קולות גדול.
שנותיו האחרונות
לאחר תום כהונתו כמושל, המשיך המונד להיות פעיל בחיים הציבוריים. הוא קידם התנהלות סביבתית וכספית אחראית של הממשלה, ואחריות אזרחית אישית. הוא כתב מאמרים בעיתוני אלסקה, והופיע לעיתים קרובות בטלוויזיה. בשנים 1985–1992 הוא הנחה סדרת טלוויזיה שנקראה "אלסקה של ג'יי המונד" (Jay Hammond's Alaska). ב-6 באוגוסט הוא ניצל מתאונת רפטינג, כאשר צילם פרק בסדרה בנהר טנה שבפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס. בתאונה זו נהרגו לארי הולמסטורם, מפיק התוכנית, בתו של הולמסטורם, מריה, והצלם רונלד איגל. שלושה אנשים נוספים שהיו על כלי השיט לצד המונד ניצלו גם הם, כולל אחד מהם שנפל למי הנהר שנחשב לנהר בדרגת סיכון 4.
מיכאל סטון
ספרים ומונוגרפיות
A31 A History of the Literature of Adam and Eve. SBLEJL 3. Atlanta: Scholars Press, 1992.
ג'יי המונד
שנותיו האחרונות
המונד כתב שלוש אוטוביוגרפיות:
הספר האחרון, שיצא לאור ב-2011, נערך בשיתוף עם נכדתו של המונד, לורין סטנפורד.
מיכאל סטון
ספרים ומונוגרפיות
A32 The Rock Inscriptions and Graffiti Project: Catalogue of Inscriptions. 3 volumes. SBLRBS 28, 29, 31. Atlanta: Scholars Press, 1992-94.
A33 With S. Ajamian. Text and Context: Studies in the Armenian New Testament. Papers Presented to the Conference on the Armenian New Testament, May 22-28, 1992. University of Pennsylvania Armenian Texts and Studies 13. Atlanta: Scholars Press, 1994.
ג'יי המונד
שנותיו האחרונות
הופעתו הציבורית המשמעותית האחרונה של המונד הייתה בראשית 2004, כאשר הוא עמד במרכזה של ועידת תושבי אלסקה שכונסה על ידי המושל פרנק מרקאוסקי.
מיכאל סטון
ספרים ומונוגרפיות
A34 With G. A. Anderson, A Synopsis of the Books of Adam and Eve. SBLEJL 5. Atlanta: Scholars Press, 1994.
A35 With C. Zuckermann. Repertory of Printed Armenian Translations of Classical Works. Jerusalem: Institute of African and Asian Studies, The Hebrew University of Jerusalem, 1995 (booklet).
ג'יי המונד
שנותיו האחרונות
ג'יי המונד נפטר בביתו שבלייק קלארק ב-2 באוגוסט 2005, בגיל 83. הוא נטמן בחלקת הקבורה המשפחתית שבפורט אלזוורת'.
מיכאל סטון
ספרים ומונוגרפיות
A36 Armenian Apocrypha Relating to Adam and Eve. SVTP 14. Leiden: Brill, 1996.
A37 Texts and Concordances of the Armenian Adam Literature. Volume 1. SBLEJL 12. Atlanta: Scholars Press, 1996.
A38 With T. A. Bergren. Biblical Figures Outside the Bible. Harrisburg: Trinity Press International, 1998.
A39 With E. G. Chazon. Biblical Perspectives: Early Use and Interpretation of the Bible in Light of the Dead Sea Scrolls. Proceedings of the First International Symposium of the Orion Center for the Study of the Dead Sea Scrolls and Associated Literature, 12-14 May, 1996. STDJ 28. Leiden: Brill, 1998.
A40 With G. A. Anderson. A Synopsis of the Books of Adam and Eve. 2d revised edition. SBLEJL 17. Atlanta: Scholars Press, 1999.
A41 With E. G. Chazon. Pseudepigraphic Perspectives: The Apocrypha and Pseudepigrapha in Light of the Dead Sea Scrolls. Proceedings of the Second International Symposium of the Orion Center for the Study of the Dead Sea Scrolls and Associated Literature, 12-14 January, 1997. STDJ 31. Leiden: Brill, 1999.
A43 With R. R. Ervine. The Armenian Texts of Epiphanius of Salamis De mensuris et ponderibus. CSCO 583. CSCO Subsidia 105. Leuven: Peeters, 2000.
A44 With M. E. Shirinian. Pseudo-Zeno: Anonymous Philosophical Treatise. Philosophia Antiqua 83. Leiden: Brill, 2000.
A45 With B. G. Wright and D. Satran. The Apocryphal Ezekiel. SBLEJL 18. Atlanta: Society of Biblical Literature, 2000.
A46 A Concordance of the Armenian Apocryphal Adam Books. Hebrew University Armenian Studies 1. Leuven: Peeters, 2001.
A47 With S. M. Paul and A. Pinnick. `Al Kanfei Yonah: Collected Studies of Jonas C. Greenfield on Semitic Philology. Leiden: Brill; Jerusalem: The Hebrew University Magnes Press, 2001.
A48 Adam's Contract with Satan: The Legend of the Cheirograph of Adam. Bloomington: Indiana University Press, 2002.
A49 Editor-in-Chief, with D. Kouymjian and H. Lehmann. Album of Armenian Paleography. Aarhus, Denmark: Aarhus University Press, 2002; currently being published in Armenian by the Catholicossate of All Armenians, Etchmiadzin.
A50 With R.R. Ervine and Nira Stone. The Armenians in Jerusalem and the Holy Land. Hebrew University Armenian Studies 4. Leuven: Peeters, 2002.
A51 With G. E. Sterling. Armenian Paradigms. Leuven: Peeters, 2003.
A53 Apocrypha, Pseudepigrapha and Armenian Studies: Collected Papers, 2 vols. Leuven, Peeters, 2006.
A54 Adamgirk': The Adam Book of Arak'el of Siwnik', Oxford: Oxford University Press, 2007.
A55 With Nira Stone, The Armenians: Art, Culture and Religion. Dublin: Chester Beatty Library, 2007.
A56 With G.W.E. Nickelsburg, Early Judaism: Texts and Documents on Faith and Piety, revised edition; Minneapolis: Fortress Press, 2009.
בדפוס
A57 in collaboration with V. Hillel. The Armenian Version of the Testaments of the Twelve Patriarchs: Edition, Apparatus, Translation and Commentary. Hebrew University Armenian Series. Leuven: Peeters.
A58 with Nira Stone, Catalogue of the Additional Armenian Manuscripts in the Chester Beatty Library, Dublin Leuven: Peeters.
New Perspectives on Ancient Judaism, Grand Rapids: Eerdmans, 2010
ספר משיריו Michael E. Stone, Selected Poems פורסם ב-2010 על ידי Cyclamens and Swords Press.
בהכנה
A60 Adam and Eve in the Armenian Tradition, 3 vols.
A61 Sinai Diary. וגם הספרים הנזכרים לעיל בסעיף "מחקריו העכשוויים")
קבוצת השיקום והתמיכה היפנית בעיראק
קבוצת השיקום והתמיכה היפנית בעיראק (ביפנית: 自衛隊イラク復興支援群) היה כוח מיוחד של צבא יפן, אשר נשלח לעיראק ככוח שמירת שלום.
היסטוריה
ב-2003 נענה ראש ממשלת יפן ג'וניצ'ירו קואיזומי לבקשת ארצות הברית לשלוח כוח צבאי לעיראק. הייתה זו הפעם הראשונה מאז מלחמת העולם השנייה, בה כוח יפני הוצב מחוץ לגבולות יפן. דעת הקהל היפנית נחלקה קשות בסוגיה זו. רבים טענו שפריסת הכוחות בעיראק נוגדת את סעיף 9 לחוקת יפן, אשר אוסר על הצבא היפני להשתתף במלחמה. הנימוק של ממשלת קואיזומי היה שחיל המשלוח לעיראק לא ישתתף בפעילות מלחמתית אלא בכוח שמירת שלום. ב-29 בנובמבר, בעוד החיילים היפנים מתכוננים לצאת לדרך, נרצחו ביריות ליד תיכרית שני דיפלומטים יפנים. ב-9 בדצמבר הצליח קואיזומי להעביר את "חוק הסיוע ההומניטרי ושיקום עיראק" בדיאט היפני.
בת עדן ראגי
בת עדן ראגי (שם מדעי: Paradisaea raggiana) הוא מין של ציפור מהסוג בת-עדן שבמשפחת העדניים. זוהי הציפור הלאומית של פפואה ניו גיני והיא מופיעה על דגל פפואה גינאה החדשה.
קבוצת השיקום והתמיכה היפנית בעיראק
היסטוריה
הכוחות היפנים נפרסו בעיר סמוואה בצמוד לכוחות של צבא הולנד. על היפנים נאסר להתערב בלחימה אלא לצורך הגנה עצמית, ולפיכך הם שימשו בעיקר ככוח עזר הומניטרי. את ההגנה הצבאית על העיר סיפקו כוחות של צבא אוסטרליה. המחנה היפני הותקף כמה פעמים בפצצות מרגמה, אולם לא נגרם לו כל נזק. תחקירים שנעשו מאוחר יותר גילו כי בניגוד לעמדתה הרשמית של ממשלת יפן, חיילים יפנים כן הוצבו בעמדות הגנה קדמיות.
בת עדן ראגי
אורכה של הציפור עד 34 ס"מ אצל הזכרים והם בעלי נוצות ראוותניות בצבע אדום, בטן חומה-כהה וחזה וצוואר שחורים. העיניים כתומות, המקור בצבע תכלת ומתחתיו דלדול ירוק. הרגליים שחורות והזנב אדום וארוך המזכיר זנב תרנגול. הנקבות צהובות-חומות ויותר קטנות מהזכרים.
קבוצת השיקום והתמיכה היפנית בעיראק
היסטוריה
בתחילת אפריל 2004, שלושה יפנים - עיתונאי ושני עובדי סיוע - נחטפו בידי טרוריסטים. החוטפים איימו לשרוף את בני הערובה בחיים אם יפן לא תסיג את חייליה מעיראק. ב-15 באפריל החטופים שוחררו, ככל הנראה לנוכח לחץ מתמשך בתוך יפן להסיג את החיילים. למחרת, שני יפנים נוספים - עובד סיוע ועיתונאי - נחטפו, אולם גם הם שוחררו תוך 24 שעות. ב-20 ביולי פרסם אבו מוסעב א-זרקאווי הצהרה בה איים לבצע פיגועים כנגד מטרות יפניות, אם יפן לא תסיג את חייליה. ב-30 באוקטובר נחטף תרמילאי יפני בשם שוסי קודה בבגדאד. כעבור כמה ימים נמצאה גופתו לאחר שממשלת יפן סירבה ליצור קשר עם החוטפים. ב-9 במאי 2005 נהרג אקיהיקו סאיטו, יועץ אבטחה פרטית יפני שעבד עבור הצבא הבריטי בעיראק. המוות זעזע את החברה היפנית, והגביר את הדרישה להוציא את החיילים מעיראק.
בת עדן ראגי
העדניים מחזרים בקבוצות אחרי נקבות מעל הענפים וקוראים להן בקול. כאשר נקבה מגיעה הזכרים מקפצים במקום כמה פעמים כדי שהנקבה תבדוק אותם ולעיתים הם מתהפכים במקום. לאחר ההזדווגות הזכרים זונחים את הנקבות ואינם עוזרים להן בטיפול בגוזלים.
העדניים ניזונים מפירות, זרעים וחרקים שהם מוצאים ביער.
קבוצת השיקום והתמיכה היפנית בעיראק
היסטוריה
סקר שנערך ביפן בסוף שנת 2005, הראה כי 69% מאזרחי יפן רוצים בהחזרת החיילים. למרות זאת, ב-8 בדצמבר החליטה ממשלת קואיזומי על חידוש המנדט הצבאי בעיראק בשנה. ב-25 ביוני 2006 הבטיח קואיזומי להסיג את הכוחות מעיראק במהירות. הנסיגה נעשתה בצורה הדרגתית, וב-18 ביולי עזב החייל היפני האחרון את עיראק. המחנה היפני הועבר לשליטת הבריגדה ה-2 של צבא עיראק. הכוחות היפניים לא חזרו למולדת, אלא נשארו בכוויית. ממשלת יפן המשיכה לספק תמיכה לוגיסטית לכוחות הרב-לאומיים בעיראק באמצעות רכבת אווירית מכוויית.
ב-17 באפריל 2008 פסק בית המשפט העליון של יפן כי שיגור החיילים מחוץ לגבולות המולדת אינו חוקי. עקב כך, החלה יפן לפנות את כוחותיה מכוויית. אחרון החיילים היפנים חזר למולדת ב-18 בדצמבר.
ליריאנוזאורים
ליריאנוזאורים (שם מדעי: Lirainosaurinae) היא קבוצה של דינוזאורים זאורופודים מקבוצת הטיטאנוזאורים ליתוסטרוטים. טיטאנוזאורים אלה התקיימו רק בקרטיקון העליון לפני 73 עד 70 מיליון שנה מזמננו, בטווח שבין הקמפן למאסטריכט. הם חיו רק באירופה והמאובנים שלהם התגלו בתצורת בספרד, צרפת ורומניה.
קבוצה הוגדרה ב-2018 בידי דיאס-דיאס (Díez Díaz) והיא בעלת מספר קטן של סוגים קטני ממדים וקצרי צוואר. הם נחשבו על פי כמה חוקרים לקרובים לקבוצה לוגנקוזאוריה, אף שחוקרים אחרים מערערים על הקשר בין הקבוצות ורואים בהם את קרוביהם של הסלטזאוריים ואף למקרונרים לא טיטאנוזאורים. כמה חוקרים כלל לא מכירים בטקסון זה. בעבר היא נחשבה למשפחה - ליריינוזאוריים (Lirainosaurinae).
במשך הקרטיקון אירופה הייתה מכוסה בימים רדודים שייתכן והשפיעו על גודל הדינוזאורים החיים בהם. זאורופודים כמו המגיארוזאורוס מהאצג היו קטנים אף יותר מזה עקב הבידוד שגרם האי הקדום (כיום בטרנסילבניה, רומניה). הם נכחדו לפני 70 מיליון שנה, לא הרבה לפני הכחדת הקרטיקון הגדולה שחלה לפני 66 מיליון שנה מהיום.
ג'ין שינג
ביוגרפיה
ג'ין נולדה בשן-יאנג להורים ממוצא קוריאני, ולמדה בבית ספר קוריאני. אביה עבד במשטרה. את הזהות המגדרית שלה היא זיהתה בילדותה המוקדמת. בגיל 9, היא הצטרפה לצבא השחרור העממי, כדי לקבל הכשרה בריקוד ואימון מיליטריסטי. היא זכתה בתחרויות ריקוד רבות. כחלק מלהקת המחול הצבאית, היא הגיעה עד דרגת סגן-אלוף. בשנות השמונים, היא נסעה לניו יורק לארבע שנים ללמוד מחול, ובתחילת שנות השמונים המשיכה את מסעותיה באירופה, ולימדה מחול שנתיים ברומא. ב-1993 יצאה למסע הופעות עולמי.
בגיל 26 חזרה לסין, והשלימה ניתוח להתאמה מגדרית. היא אז עברה לשאנגחאי, ועבדה ככוריאוגרפית ומורה למחול. בגיל 33 היא אמצה ילד, ומאוחר יותר שני ילדים נוספים, אותם גידלה לבד עד נישואיה בשנת 2005.
הקלטה והשמעה של קול
הקלטה והשמעה של קול נעשים באמצעות ציוד חשמלי או מכני, המאפשר הקלטה והשמעה של גלי קול כגון, דיבור, שירה, מוזיקה אינסטרומנטלית, או אפקטים קוליים. שני הסוגים העיקריים של טכנולוגיית הקלטת קול הם הקלטה אנלוגית והקלטה דיגיטלית.
הקלטה אנלוגית מתבצעת באמצעות מיקרופון, שמסוגל לזהות שינויים בלחץ אטמוספירי (גלי קול אקוסטיים) ולהקליט אותם כגלי קול בציוד כמו פטיפון (אשר חורט חריצים על גבי תקליטים) או קלטת שמע מגנטית, בה הגלים החשמליים שנקלטים במיקרופון מומרים לתנודות אלקטרומגנטיות. גלי קול אלקטרוניים יכולים גם להיות מוקלטים ממכשירים כגון גיטרה חשמלית או סינתיסייזר, ללא שימוש באמצעים אקוסטיים ללכידתם.
הקלטה דיגיטלית של צליל משתמשת באותה טכנולוגיה כמו הקלטה אנלוגית בתוספת הדיגיטיזציה של גלי הקול, ומאפשרת לאחסן את ההקלטה באופן דיגיטלי, ולנגן אותה במגוון רחב יותר מכשירים.
לפני הפיתוח של מכשירים שמסוגלים להקליט קול, היו קיימים מערכות מכניות, כגון תיבות נגינה ובהמשך פיאנולות, שאפשרו רישום והשמעה של מוזיקה אינסטרומנטלית.
היסטוריה
הקלטת הצליל הראשונה והשמעתה בוצעה באמצעות הפונוגרף המכני שהומצא על ידי תומאס אדיסון בשנת 1877. ההקלטה, ההפצה והמכירה של הקלטות קול הפכו במהרה לתעשייה בינלאומית גדולה, כאשר ההקלטות הפופולריות ביותר מכרו מיליוני יחידות. הפיתוח של טכניקות ייצור המוני גרמו לכך שבתחילה צילינדרים שימשו כמדיה העיקרית בה צרכנים במדינות המתועשות הקליטו וניגנו קול משנות ה-80 של המאה ה-19 עד העשור השני של המאה ה-20.
במהלך העשור השני של המאה ה-20 המכירות של תקליט ה-78 סל"ד החלו לעקוף המכירות של הצילינדר ולאחר מלחמת העולם הראשונה הצילינדר הפך מיושן. תקליטים ודיסקים הפכו למדיום העיקרי להקלטות של קול עד סוף המאה ה-20.
הקלטת קול נותרה תהליך מכני במהותו עד 1920 כאשר מספר התפתחויות פורצות דרך בתחום האלקטרוניקה גרמו למהפכה מהותית בתחום תעשיית ההקלטות. בשנות השלושים המוקדמות ציוד אלקטרוני להקלטה והשמעה של קול הפך לסטנדרט בתעשייה.
תקופה זו גם ראתה את הופעתה של מערכת ההקלטה המגנטית הראשונה, מקליט התיל המגנטי. מקליטי תיל מגנטיים היו בשימוש נרחב בתקופה שבין מלחמות העולם.
ההמצאה הבולטת הנוספת בתחום של הקלטת קול בתקופה ההיא הייתה מערכת הקלטת קול על סרט צילום, אשר חוללה מהפכה בתעשיית הקולנוע בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20, והביאה את עידן הסרטים המדברים.
לאחר מלחמת העולם השנייה תעשיית המוזיקה עברה מהפכה של ממש בעקבות הפיתוח של הסרט המגנטי והרשמקול. הטכנולוגיות הללו, אשר היוו את הבסיס לכל ההקלטות המסחריות משנות ה-50 עד שנות ה-80, הומצאו בגרמניה בשנות ה-30 והפיתוח שלהם הושלם על ידי מהנדס השמע האמריקני ג'ק מולין וחברת אמפקס בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20.
תקליט הויניל אשר הושק לראשונה בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20, ושני הפורמטים העיקריים - תקליט ה-7 אינץ' ותקליט ה-12 אינץ' החליפו את תקליט ה-78 סל"ד במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20.
המצאת ההקלטה הדיגיטלית והתקליטור בשנת 1983 הביאו שיפורים מסיביים לאיכות הצליל של הקלטות אודיו שבוצעו על ידי צרכנים.
אחת מההתפתחויות המהפכניות ביותר בתחום הקלטת הקול בעשורים האחרונים הייתה המצאת פורמט ההקלטה האלקטרוני MP3 יחד עם הפיתוח של נגני שמע דיגיטליים המסוגלים לנגן קבצים בפורמט זה, כמו ה-iPod של אפל.
רודיגר פולבורן
רודיגר פולבורן (בגרמנית: Rüdiger Vollborn, נולד ב-12 בפברואר 1963 בברלין המערבית שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בבאייר לברקוזן בעמדת השוער. פולבורן ערך 401 הופעות בבונדסליגה במדי באייר לברקוזן, והוא נחשב לשיאן ההופעות של הקבוצה בבונדסליגה בכל הזמנים.
קריירת מועדונים
פולבורן חתם כנער בבאייר לברקוזן בשנת 1981, ובעונת 1982/83 החל לשחק בקבוצה הבוגרת. בעונה זו לא ערך הופעות ליגה, ושימש כשוער המחליף של אובה גריינר. החל מעונת 1983/84 פולבורן הפך לשוער הקבוע של באייר לברקוזן, תפקיד אותו מילא עד לעונת 1994/95, כולל עונה זו, כאשר הוא החמיץ 15 משחקי ליגה בלבד לאורך 12 עונות. בעונת 1987/88 זכה פולבורן עם באייר לברקוזן בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול על אספניול. במפגש הראשון ניצחה אספניול בתוצאה 3-0, ובגומלין ניצחה באייר לברקוזן בתוצאה דומה, והמשחק הגיע לבעיטות הכרעה, בהן באייר לברקוזן ניצחה, כשפולבורן עצר בעיטה אחת ושתי בעיטות נוספות נבעטו החוצה לאחר הטעיות של פולבורן, שנהג להזיז את ידיו במקום בתנועות מעגליות מהירות על מנת להטעות את הבועטים.
בעונת 1995/96 איבד פולבורן את מקומו בהרכב לשוער דירק היינן, ולא ערך ולו הופעת ליגה אחת. פולבורן המשיך לשמש כשוערו המחליף של היינן עד לעונת 1997/98, וערך הופעות בודדות בהרכב. בעונת 1998/99 שימש פולבורן כשוער המחליף של אדם מטישק. במחזור האחרון של עונה זו, בהפסד 2-1 לבאיירן מינכן, החליף פולבורן את מטישק בדקה ה-80 על מנת לקבל את עידודו של הקהל, במשחק האחרון שלו בקריירה. לאחר פרישתו, החל פולבורן לעבוד כמאמן שוערים בבאייר לברקוזן.
בשנת 2004 נבחר פולבורן לקבוצת המאה של באייר לברקוזן, במשאל שנערך לרגל מאה שנים להקמת המועדון.
קריירה בינלאומית
פולבורן הופיע תשע פעמים במדי נבחרת גרמניה עד גיל 21, בין השנים 1982 ו-1984, אך מעולם לא זומן לנבחרת גרמניה.
תארים
עם באייר לברקוזן:
S/2003 J 23
S/2003 J 23 הוא אחד מירחיו של כוכב הלכת צדק.
S/2003 J 23 התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שהודרכה על ידי סקוט שפרד.
לאחר גילוי קוטלג בשם S/2003 J 23.
קוטרו של S/2003 J 23 הוא 2 קילומטרים והמהירות אשר בה הוא מקיף את צדק היא 2.34 ק"מ לשנייה.
רדיוס מסלולו של S/2003 J 23 סביב צדק הוא 22,740,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו את צדק הוא 700.538 ימים.
S/2003 J 23 בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.274.
S/2003 J 23 בעל בהירות נראית של 23.6 וצפיפות של 2.6 גרם/סמ"ק.
S/2003 J 23 משתייך לקבוצת הירחים פסיפאה, קבוצת ירחים זו קרויה על שמו של הירח פסיפאה, ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים הירחים: פסיפאה, סינופה, קלירואי, מגאקליטה, אוטונואה, יורידמה, ספונדה.
פוקה מנוקדת
פוקת מנוקדת או לארגה (שם מדעי: Phoca largha) הוא מין של כלב ים מהסוג פוקה הנפוץ בימים קרים בצפון האוקיינוס השקט ובים ברינג בעיקר באזורי קרח. הוא מצוי לאורך הימים בופור, צ'וקצ'י, ברינג ואוחוצק וגם דרומה יותר עד לים הצהוב וים יפן ולחופי יפן וקוריאה. כלבי הים נפוצים גם באלסקה ומדרימים עד בריסטול ביי, אך שבים צפונה בעונת הרבייה ומתלהקים באזורי הקרח, לעיתים יחד עם קרובות משפחתם פוקות המפרץ. התחממות הקרחונים עלולה לפגוע בהם עקב קשרם לאזורי קרחונים, אך נכון לעכשיו לא נרשם שינוי דרמטי במצבם.
כלב הים קרוי "מנוקד" עקב פרוותו האפורה-כסופה או הלבנה, שעוטה כתמים שחורים לאורך הגוף. ממדיו דומים לממדי פוקת המפרץ.
הם טורפים מיומנים הצוללים לעומק בחיפוש אחר טרף כמו מליח, דגי בקלה ודגי Mallotus villosus כמו גם קריל וסרטנים שונים.
La Mujer
La Mujer (בעברית: האישה) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הצ'יליאנית מון לאפרטה, ביחד עם הזמרת-יוצרת המקסיקנית גלוריה טרווי, מתוך אלבום האולפן השביעי של לאפרטה, Seis. השיר יצא לאור ב-17 בינואר 2020, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק לטין אנטרטיינמנט, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום השמיני במצעד שירי הפופ של מקסיקו.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי מון לאפרטה לבדה והופק על ידי מאנו ג'ליל וסבסטיאן ארסנה. בתחילת השיר, משוות מון לאפרטה וגלוריה טרווי את האישה לסמים עבור הגבר שכן, לטענתן, אינו יכול להסתדר בלי האישה. בהמשך השיר, מדברות השתיים על שברון לב שחוו בעקבות גבר מסוים שפגע בהן.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-8.4 מיליון השמעות.
וידאו קליפ
הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-7 באפריל, יממה לאחר יציאתו של "La Mujer" כסינגל. בתחילת הקליפ, את גלוריה טרווי יושבת על הדום ואת מון לאפרטה רוקדת עם רקדניות ליווי. בהמשך לכך, ניתן לראות את השתיים יחד ובסוף הקליפ את טרווי רוקדת לצד גבר שלבוש בצורה מזלזלת, במטרה להמחיש את הפגיעה שזו חוותה ממנו.
קרין אלדאה
קרין אלדאה (נולדה ב-2 בדצמבר 1977) היא עיתונאית, מגישת רדיו, עורכת תוכן, מבקרת קולנוע וטלוויזיה, אושיית רשת וסופרת. אלדאה היא מהבעלים של ערוץ היוטיוב טופ גיק. מתמחה בתכנים לצעירים ובניהול ועריכת תוכן ויחסי ציבור במדיה החברתית בפרט וברשת בכלל. דוברת עברית, אנגלית, צרפתית ורומנית.
ביוגרפיה
קרין אלדאה נולדה לדן ולאדיאנה בתל אביב וגדלה ברמת גן. יש לה אח גדול בשם אלון. היא נשואה לנמרוד אלדאה, תסריטאי טלוויזיה, ולזוג שני ילדים. אלדאה סיימה לימודי תוכן במגמת מדעי החברה באהל שם שברמת גן, ולמדה לתואר ראשון במדעי הרוח והחברה עם התמקדות בתקשורת וקולנוע באוניברסיטה הפתוחה. את שירותה הצבאי היא עשתה כמש"קית כוח אדם וקישור.
קריירה
ב2001 עבדה בצאט קולי בטלפון כמנחת צאט בחברת "טלליין" שסגרה את השירות בשנת 2008 אלדאה החלה את דרכה כאשר למדה בקורס השני שנפתח ברדיו תל אביב בשנת 1998. לאחר כמה שנים החלה ללמד רדיו בבתי ספר ברחבי ישראל במשך שבע שנים והתעסקה במיוחד בקריינות ג'ינגלים לרדיו, פרסומות ומענים קוליים למוקדי שירות גדולים. בין היתר הייתה גם ליצנית רפואית. בשנת 2005 היא יצאה לדרך עצמאית. ב-2007 ניהלה אלדאה בלוג ב- TheMarke Café, שנקרא "מאזינה לקולות", הבלוג עסק בתרבות.
נקודת המפנה הייתה ב-2010, כאשר פתחה את הבלוג הראשון שלה, "כולי ורדרדה" וכתבה במקביל במקומות נוספים כמו "סלונה", "בננות", ״אונלייף״ וכדומה. עיקר כתיבתה עסקה בדייטים, ובתחושה של להיות רווקה תל אביבית. בין השנים 2009–2012, אלדאה הגישה את "שוברת שגרה", מגזין התרבות והצרכנות המוביל של רדיו קול השלום 107.2 בישראל. שידורים אלו שודרו גם ברדיו היהודי במלבורן. בשנת 2011 הגישה את פינת הטלוויזיה של תוכנית הצהרים של רדיו קול אמריקה. בין השנים 2011–2012 הגישה אלדאה את "סינגל צ'אנס", תוכנית הסינגלים הישראלית של רדיו קול השלום, ואף הגישה את "זה נפלא", רצועת מוזיקה נוסטלגית יומית. בשנת 2012 הגישה את "קרין מסביב לעולם" ששודר ברדיו קול השרון. כמו כן באותה שנה היא גם ערכה את הפלייליסט הישראלי ברדיו קול השלום, שודר גם ברדיו היהודי במלבורן.
בין השנים 2012–2015 הגישה את "מצייצת", כל מה שמעניין ברשת. תוכנית על אינטרנט, מדיה, טכנולוגיה, תרבות וצרכנות רשת, ברדיו קול רמת השרון. בין השנים, 2013-2015 אלדאה הגישה את פינת הגיימרים בתוכנית "ג'יגה ב'", ברשת ב'. החל משנת 2015, היא מגישה את פינת "המלצות האינטרנט", בתוכנית "באה בטוב", ברדיו דרום.
בשנת 2020 התחילה להגיש ביחד עם בעלה נמרוד אלדאה את הערוץ "WatchMojo" בגרסתו הישראלית.
פעילות ברשתות החברתיות
במהלך השנים החלה אלדאה לפנות אל תחום יצירת תוכן וידאו, לפני פתיחת ערוץ היוטיוב בו היא עוסקת כיום. אלדאה היא מ"הוולוגריות" הראשונות שצילמו ולוג (תיעוד וידאו אינטרנטי) ירידה במשקל, מטעם שומרי משקל. את ערוץ היוטיוב Top Geek הקימו אלדאה ובעלה, ונכון לאוגוסט 2020 רשם הערוץ 122,457,870 צפיות וגם כ-251 אלף מנויים.
קרין היא ממקימי ה"טינקמפוס" - בית הספר הראשון ליוצרי תוכן צעירים בישראל, שנערך במתחם הטינקספייס במשרדי חברת הפרסום "טינק". הרעיון להקמת ה"טינקמפוס" החל בפיילוט לסדנת היוטיוב הראשונה בישראל שנערך במשרדי גוגל ישראל. אלדאה סיימה את תפקידה באוגוסט 2016.
בין השנים 2008–2013 הפעילה את "קרין פתרונות תוכן קריאטיב" - שירותי תוכן לחברות שונות, כתיבת תכנים, שיווק ויראלי ויחסי ציבור במדיה האינטרנטית. השירות ניתן במגוון שפות. מכיוון שהחלה להתעסק בתוכן וידאו היא החליטה לעזוב ופתחה את "Top Geek".
כיום, אלדאה מלמדת ומרצה בנושא יוטיוב ויצירת תוכן ויראלי בכל רחבי ישראל באופן עצמאי.
נבחרת ברית המועצות בכדוריד נשים
נבחרת ברית המועצות בכדוריד נשים הייתה הנבחרת לאומית של ברית המועצות. הנבחרת החלה להשתתף בתחרויות בינלאומיות בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 ועד מהרה הפכה לנבחרת החזקה. היא זכתה 3 פעמים ברציפות האליפות האולם ופעמיים במשחקים האולימפיים. עם התפרקות ברית המועצות היא הפסיקה להתקיים ובמקומה כמו נבחרות לאומיות של המדינות החדשות.
ספרית מעריב
ספריַּת מעריב הייתה הוצאת ספרים עברית במדינת ישראל.
היסטוריה
בדצמבר 2002, במסגרת צעדי התייעלות של "הד ארצי", פוטרו רוב עובדי ספרית מעריב ונחתם חוזה בינה ובין הוצאת כתר ספרים לפיו תספק כתר לספרית מעריב שירותי הפקה, ייצור, לוגיסטיקה ושיווק בעוד ספרית מעריב תמשיך לעסוק בענייני התוכן, בפרסום ויחסי ציבור כמערכת עצמאית וכותריה ימשיכו לשאת את לוגו ספרית מעריב.
החל מ-27 בדצמבר 2012 כתר היא הבעלים של ספרית מעריב, שחדלה להתקיים כישות עצמאית.
Die Himmel erzählen die Ehre Gottes, רי"ב 76
רקע
באך עבד כנגן עוגב בעיר מילהאוזן בין 1707 ל-1708, אך שלח ידו גם בהלחנת קנטטות. לאחר מכן היה מלחין החצר של הדוכס בוויימאר מ-1708 עד 1717, וחיבר שם כ-20 קנטטות "דתיות" שנועדו לביצוע כחלק מתפילת יום ראשון בכנסייה. לאחר מכן עבר לעיר קטן, התמנה לקאפלמייסטר וחיבר מוזיקה בסגנון חופשי ולא דתי.
קנטטה זו הייתה השנייה שביצע במסגרת תפקידו בלייפציג, לאחר רי"ב 75 והן דומות בפורמט של שני חלקים שמחולקים לשבעה קטעים כל אחד, וכן בפתיחה ובסיום של כל אחד מהחלקים. יש הרואים סמליות במספר 14, המכונה "מספר באך", ובכך שזה המספר הצפון בקנטטות אלו, הפותחות את תקופת עבודתו החשובה. קנטטות אלו ארוכות יחסית לרוב הקנטטות שלו. בעוד את 75 ביצע בכנסיית ניקולאי הקדוש, את הנוכחית ביצע בכנסיית תומאס הקדוש.
ב-1870 הוציאה לאור חברת באך את הקנטטה לראשונה, בכרך 18 של פרסומיה.
מילים ומוזיקה
הקנטטה נועדה לביצוע על ידי סולני סופרן, אלט טנור ובס בליווי מקהלה בת ארבעה קולות, חצוצרה, שני אבובים, אבוב ד'אמורה, שני כינורות, ויולה, ויולה דה גמבה ובאסו קונטינואו. כקנטטות רבות שלו, הקנטטה מורכבת מאריה ומרצ'יטטיב לסירוגין, למעט הפתיחה והסיום של כל חלק. המוזיקה זהה בשני הכורלים המסיימים את החלקים. ארבעה עשר הקטעים הם:
הקלטות
היצירה הוקלטה במלואה כ-16 פעמים בהקלטות מסחריות. בין המנצחים שביצעו את ההקלטות ניתן לציין את ניקולאוס הרנונקור (ב-1976), טון קופמן (ב-1997), מסאקי סוזוקי (ב-1998) וג'ון אליוט גרדינר (ב-2000).
הארי האמפרי מור
הארי האמפרי מור (אנגלית: Harry Humphrey Moore: 21 ביולי 1844 - 2 בינואר 1926) היה צייר אמריקאי, הידוע בעיקר בעבודותיו המתארות את יפן, ספרד וצפון אפריקה.
ביוגרפיה
אביו, קפטן ג'ורג' האמפרי מור, היה בונה ספינות וצאצא של אוזיאס האמפרי, צייר מיניאטורות אנגלי. הוא היה חרש מלידה. בתחילה למד בבית הספר האמריקאי לחירשים בווסט הרטפורד, המוסד הוותיק ביותר באמריקה מסוג זה, ולאחר מכן הועבר לבית הספר לחירשים, בפילדלפיה.
שם הוא התחיל לקחת שיעורי אמנות מצייר הדיוקנאות, סמואל בל ווה דרכו הוא פגש את תומאס אייקינס, והחל לקחת גם ממנו שיעורים. על פי המלצתו של אייקינס, הוא נסע לפריז כדי ללמוד בבית ספר לאמנויות אצל ז'אן-לאון ז'רום. הוא גם למד אצל אדולף איבון. מאוחר יותר, הוא לקח כמה קורסים באנטומיה בבית ספר לרפואה בסן פרנסיסקו, והיה מבקר באזור זה לעיתים קרובות עד 1907.
לאחר שסיים את לימודיו הבסיסיים, בשנת 1869, הוא ליווה את אייקינס ואת החרט ויליאם סארטיין, בטיול לספרד. הוא התרשם מאוד, ונשאר שם מספר שנים לאחר שחבריו חזרו לפריז. בספרד שהה בעיקר בסגוביה ובגרנדה, שם הוקסם במיוחד מהתרבות המורית.
ב-1872 הוא התחתן עם איזבלה דה סיסטו אי נייטו, ממשפחה צבאית בולטת בסרגוסה, שידעה שפת סימנים כי הייתה לה חברת ילדות חירשת. הם נסעו לגור במרוקו, שם שהו כמעט שנתיים - טיילו וציירו לעיתים קרובות בליווי צבאי.
הוא חזר לניו יורק ב-1874 ופתח סטודיו והשתתף בתערוכות באקדמיה הלאומית לעיצוב ובאקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה.
הוא גם הציג שתי תערוכות יחיד, בסן פרנסיסקו, בגלריה סנו ומיי ובמועדון הבוהמיין. שם פגש את קתרין בירדסל ג'ונסון (1834–1893), פילנתרופית ואספנית אמנות, שהזמינה אותו ואת אשתו להתלוות אליה בטיול ליפן ב-1880. הוא הסכים, והפך לאחד האמנים האמריקאים הראשונים שהגיעו לשם. הוא יצר למעלה משישים ציורים תוך כדי ביקור, שהם בין היצירות המוכרות ביותר שלו.
הוא בילה את רוב הקריירה המאוחרת שלו בציור פורטרטים של ילדים, אמריקאים עשירים ובני האצולה האירופית. זמן קצר לאחר מלחמת העולם הראשונה, הוא נסע לחיות באירופה ומת בפריז.
רשטרפטי בהוון
רשטרפטי בהוון (בהינדית: राष्ट्रपति भवन; מילולי: "מעון נשיאותי") הוא המעון הרשמי של נשיא הודו, אשר שוכן בקצה המערבי של הראג'פאט, השדרה הלאומית של הודו, בניו דלהי. הקומפלקס כולל מבנה מרכזי בן 340 חדרים הכולל את משכן הנשיא, אולמות קבלת פנים, חדרי אורחים, משרדים ועוד. במתחם מבנים נוספים לתמיכה באדמיניסטרציה של הנשיא, אבטחה ועוד, כמו גם גנים נשיאותיים. מבחינת שטח, זהו המשכן הגדול ביותר בעולם של ראש מדינה כלשהו.
היסטוריה
ההחלטה לבנות מעון בניו דלהי בעבור המושל הכללי של הודו נתקבלה במהלך הדורבר דלהי בדצמבר 1911, בו הוחלט שהבירה של הודו תעבור מכלכותה לדלהי. כאשר פותחה התוכנית לעיר החדשה, ניו דלהי, שהוקמה קרוב לקצה הדרומי של דלהי הישנה, הוקצה שטח ענק למושל הכללי של הודו ומיקום מרכזי. כ-4,000 אקרים של אדמה נרכשו על מנת להתחיל לבנות את "ארמון המשנה למלך", כפי שכונה אז, ואת בניין המזכירות) בין 1911 ל-1916 על ידי פינוי הכפרים ראיסינה (Raisina) ומלחה (Malcha) שעמדו שם על 300 משפחותיהם. האדריכל אדווין לאנדסיר לוטיינס קיבל את האחריות העיקרית לתכנון האדריכלי. התכנון שלו היה בעיקרו קלאסי עם צבעים ומאפיינים של האדריכלות הודית. לוטיינס נסע מהודו לאנגליה כמעט כל שנה במשך 20 שנה. כאשר צ'קרווטי ראג'גופאלחארי נתמנה לתפקיד המושל הכללי של הודו ועבר למשכן, הוא העדיף להתגורר במספר חדרים, במה שהיום משמש כאגף המשפחה של הנשיא. ב-26 בינואר 1950 כאשר ראג'נדרה פראסאד נתמנה לנשיא הודו הראשון ועבר להתגורר במשכן, שונה שמו לרשטרפטי בהוון שפירושו המעון הנשיאותי.
טייפון קורקוט
טייפון קורקוט (בטורקית: Tayfun Korkut, נולד ב-2 באפריל 1974 בשטוטגרט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר טורקי-גרמני ששיחק בעמדת הקשר, ומאמן כדורגל.
ככדורגלן, קורקוט הצליח בעיקר בפנרבחצ'ה ובריאל סוסיאדד, וערך 42 הופעות במדי נבחרת טורקיה, עמה השתתף ביורו 1996 וביורו 2000.
כמאמן, קורקוט אימן תחילה קבוצות נוער שונות, ואחר כך שימש עוזר מאמן בנבחרת טורקיה, וכמאמן ראשי בהנובר 96, פ.צ. קייזרסלאוטרן, באייר לברקוזן ושטוטגרט.
קריירת מועדונים
קורקוט שיחק כנער במועדון הגרמני שטוטגרטר קיקרס, ובעונת 1994/95 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה אז בליגה האזורית הדרומית בגרמניה, שהייתה אז הליגה הגרמנית השלישית בהיררכיית הליגות. בעונה זו ערך קורקוט 14 הופעות, וסייע לקבוצתו לסיים במקום השני. בקיץ 1995 עבר קורקוט לפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית. כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1995/96, קורקוט הבקיע חמישה שערים בשלושים הופעות, וזכה עם פנרבחצ'ה באליפות. קורקוט המשיך לשחק בפנרבחצ'ה עוד ארבע עונות נוספות, בהן סיים עם הקבוצה פעם אחת במקום השני, פעמיים במקום השלישי ופעם אחת במקום הרביעי, כשהוא ממשיך להיות שחקן חשוב במערך הקבוצה. בקיץ 2000 עזב קורקוט את פנרבחצ'ה וחתם בריאל סוסיאדד מהלה ליגה. בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה, סיים קורקוט עם הקבוצה במקום ה-13 בליגה. בעונתו השלישית בקבוצה, 2002/03, קורקוט היה שותף לאחת העונות הטובות בתולדות המועדון, כשסיים עמו במקום השני בליגה, מרחק שתי נקודות בלבד מהאלופה ריאל מדריד, כשהוא משתף פעולה עם בן ארצו ניהאט קהבצ'י ועם צ'אבי אלונסו, ולרי קרפין ודרקו קובאצ'ביץ'. לאחר הישג זה, עזב קורקוט את ריאל סוסיאדד וחתם באספניול, עמה סיים במקום ה-17 בליגה, מרחק שתי נקודות בלבד מירידת ליגה. לאחר עונה אחת באספניול, שיחק קורקוט עונה אחת בבשיקטש הטורקית, עמה סיים במקום הרביעי בליגת העל הטורקית את עונת 2004/05. לאחר עונה אחת בבשיקטש, עבר קורקוט לגנצ'לרבירליגי, אף היא מליגת העל הטורקית, וסיים עמה את עונת 2005/06 במקום השישי בליגה. בתום עונה זו, פרש קורקוט ממשחק פעיל, כשהוא בן 32.
קריירה כמאמן
לאחר פרישתו, אימן קורקוט קבוצות נוער שונות. תחילה אימן את הקבוצה של ריאל סוסיאדד עד גיל 19, ואחר כך אימן את הופנהיים עד גיל 17 ואת שטוטגרט עד גיל 19. בשנת 2012 מונה קורקוט כעוזר מאמן בנבחרת טורקיה, תפקיד בו החזיק עד לסוף שנת 2013.
בינואר 2018 מונה קורקוט כמאמן שטוטגרט, העולה החדשה לבונדסליגה, שפתחה את עונת בצורה חלשה. קורקוט הצעיד את שטוטגרט לחצי עונה שני מוצלח הרבה יותר, וסיים עם הקבוצה במקום השמיני. עם זאת, קורקוט פתח את עונת בצורה חלשה, ופוטר אחרי שבעה מחזורי ליגה, כשבמקומו ממונה מרקוס ויינצירל.
ליגת הצדק - דמויות
ליגת הצדק היא קבוצה בדיונית של גיבורי על המופיעה בחוברות הקומיקס של חברת DC קומיקס. לאורך השנים, הקבוצה הייתה מורכבת ממספר גדול של דמויות.
סיטרואן דיאן
סיטרואן דיאן (בצרפתית : Citroën Dyane) היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית סיטרואן אשר יוצרה בין השנים 1983–1967.
בשנת 1974 התאחדה סיטרואן עם פיג'ו ונוצרה קבוצת PSA.
אליפות CONCACAF 1965
אליפות CONCACAF 1965 נערכה בין ה-28 במרץ ל-11 באפריל 1965, והייתה המהדורה ה-2 של אליפות צפון אמריקה בכדורגל. מקסיקו זכתה בתחרות זכתה באליפות בפעם הראשונה בתולדותיה לאחר שניצחה 4 מתוך 5 משחקיה, ולא הפסידה אף משחק.
Beat Down
השיר הגיע למקום העשירי במצעד הדאנס הבריטי.
רקע וכתיבה
סטיב איוקי הוציא את אלבום הבכורה שלו, Wonderland, ב -10 בינואר 2012 ובו התארחו שלל אמנים כמו LMFAO, קיד קאדי, טראוויס בארקר, ויל.איי.אם, וינטר גורדון, ליל ג'ון, לאבפוקססס מ-CSS ואחרים, תוך שהוא יצא על ידי חברת התקליטים דים מאק רקורדס. בהמשך, יצא האלבום מחדש כאלבום רמיקס ובו, השיר הזה.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-5.3 מיליון השמעות.
הצלחה מסחרית
השיר אמנם הגיע רק למקום ה-44 במצעד הסינגלים הבריטי; אכזבה גדולה בהשוואה לסינגל "I'm in the House" של איוקי משנת 2010, שזכה להצלחה כפולה מהשיר הזה. עם זאת, השיר היווה בסיס לראפרית המתחילה דאז איגי אזליה, שבהמשך הפכה לאחת מהראפריות המצליחות בכל הזמנים, כאשר שנה לאחר מכן, הוציאה שורה של להיטים.
למרות הכישלון במצעד הסינגלים הרשמי של המדינה, הצליח השיר להגיע למקום העשירי במצעד הדאנס הבריטי.
קאליסטו (מתאבק)
עמנואל אלחנדרו רודריגז (בספרדית: Emanuel Alejandro Rodriguez; נולד ב-14 בנובמבר 1986) הוא מתאבק אמריקאי. הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה קאליסטו.
בשנת 2006, רודריגז ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון עצמאי במערב ארצות הברית, כשאת ראשו מכסה מסיכה בקרב שבו התחרה תחת שם הבמה סמוראי דל סול (בספרדית: "סמוראי של השמש"). לאחר שביסס את עצמו כאחד המתאבקים המעופפים הטובים ביותר בעולם, הוא החל לעבוד עבור ארגונים גדולים יותר כשבשנת 2012 הוחתם על ידי הארגון Dragon Gate USA. באותה השנה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון המקסיקני AAA, שבו בחודש נובמבר, החל למתג את עצמו מחדש תחת שם הבמה אוקטגון ג'וניור. בנוסף, הוא עבד עבור ארגונים נוספים כמו Combat Zone Wrestling (CZW), Independent Wrestling Association Mid-South (IWA-MS), National Wrestling Alliance (NWA) ו-Pro Wrestling Guerrilla (PWG).
במאי 2013, הוא חתם על חוזה ב-WWE ונשלח ישירות לליגת הפיתוח שלה, NXT, שם החל להתחרות תחת שם הבמה קאליסטו. בספטמבר 2014, קאליסטו חבר לשורות המתאבק סין קארה, כשהשניים נודעו בשם "הלוצ'ה דרגונס" וביחד הם הספיקו לזכות פעם אחת באליפות הזוגות של NXT. בפברואר 2015, קאליסטו התקדם לעבר הרוסטר הראשי של ה-WWE. בינואר 2016, הוא זכה באליפות היחידים הראשונה שלו בארגון, כזאת שהייתה אליפות ארצות הברית, שבה החזיק פעמיים. באוקטובר 2017, קאליסטו זכה באליפות ה-WWE במשקל קל.
החיים שלפני
רודריגז הוא מתאבק דור שני ממוצא מקסיקני-אמריקאי אשר נולד בשכונת פילסן שבשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. אף על פי שנולד בארצות הברית, הוא בילה את רוב שנות ילדותו במקסיקו סיטי, מקסיקו. רודריגז גדל כמעריץ של היאבקות מקצועית מקסיקנית ושל סגנון ההיאבקות המקסיקני, הלוצ'ה ליברה, במיוחד מתאבקים כמו טינייבלאס, שהמסיכה והפיזיות שלו תפסו את תשומת ליבו, ואוקטגון, שיכולותיו בזירה השפיעו עליו במשך הקריירה. באמצע שנות ה-90, כשהיה בבית ספר יסודי, משפחתו של רודריגז שבה בחזרה לשיקגו, אף על פי שהיא ביצעה טיולים שגרתיים למקסיקו סיטי כל פרק זמן מסוים. לאחר שחזר לארצות הברית, הוא החל לצפות בארגוני ההיאבקות המובילים באותה התקופה כמו World Wrestling Federation (WWF), World Championship Wrestling (WCW) ו-Extreme Championship Wrestling (ECW). הוא שאב את ההשראה שלו בקריירה ממתאבקים כמו ריי מיסטריו, רוב ואן דאם וסאבו. בזמן שהיה בבית ספר תיכון, רודריגז החל לצפות בארגוני היאבקות עצמאיים כמו Ring of Honor (ROH) בנוסף לארגוני היאבקות יפניים. במהלך ילדותו, הוא התחרה במספר ענפי ספורט כולל התעמלות, טאקוונדו, ג'ו ג'וטסו, היאבקות ופוטבול.
חיים אישיים
רודריגז נשוי לאביגייל רודריגז.
לנצ'יה אפסילון (1911)
לנצ'יה אפסילון (1911) (באיטלקית: Lancia Epsilon) היא מכונית נוסעים בסגנון מכונית עידן פליז שיוצרה במספר תצורות כולל תצורת "טורפדו" ("Torpedo car" ) מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1911–1912.
יוצרו 351 יחידות.
א-ג'ריד
א-ג'ריד, (בערבית: الجريد; דרג'ה: ג'ריד; אנגלית :Djerid; תרגום מילולי: כפות תמרים) הוא מחוז בדרום מערב תוניסיה. זהו אזור טבעי/בר שומם ברובו, חצי מדברי המורכב משלוש נפות בדרום תוניסיה, גפסה, קבילי וטוזור. אזורים הסמוכים לגבול עם אלג'יריה.
גאוגרפיה
האזור מאופיין בגבעות אדמת חמרה, וורודות וחשופות עם נאוה מדבר וכמה מלחות, כמו שוט אל-דג'ריד הנמצאת בגבול תוניסיה אלג'יריה. כלכלית האזור חשוב בגלל מכרות הפוספטים הנמצאים בו. הערים הגדולות במחוז הן גאפסה וטוזור.
א-ג'ריד נותרה המרכז העיקרי של איבאדיה בצפון אפריקה. יישובים איבאיים שנותרו נמצאים בג'רבה שבתוניסיה, במזאב שבאלג'יריה ובג'בל נפוסה שבלוב. בתקופת ימי הביניים, לעיתים קרובות נוצרו ישויות פוליטיות נפרדות בשליטת האימאם של אבאדיה.
מקום
במונחים מנהליים, א-ג'ריד הוא מחוז בתוניסיה בעל שתי נפות של טוזר וגפסה. לעיתים משייכים את נפת קביל לחלק מא-ג'ריד אבל נפה זו שייכת למחוז נפזאואה.
במחוז מפוזרות נאות מדבר הממוקמות בין המלחות (אגמי מלח יבשים ברוב הזמן). בין המלחות הבולטת יותר היא צ'וט אל ג'ריד. מבחינה כלכלית, האזור מתבלט בעיקר בייצור התמרים שבו, כלומר במגוון זני התמרים ובמיוחד בזון המעולה נור. מאז שנות התשעים גם תיירות המדבר קיבלה חשיבות. במחוז נמצאים גם מרבצי פוספטים, בעיקר בצפון האזור סביב העיר גאפסה.
היסטוריה
מחוז א-ג'ריד כבר היה מיושב על ידי הנומידים עוד לפני בואם של הרומאים במאה ה-3 לפני הספירה. הרומאים, הקימו ביצורים, משולבים בלימסים שהיו מתחמים מבוצרים לאורך הגבול הדרומי של הפרוביניקה, אפריקה הרומית. מטרת הביצורים הייתה למנוע פלישות של אוכלוסיות נוודים מהסהרה.
אוכלוסייה
אוכלוסיית נפת טוזר, היא הגרעין המרכזי של המחוז, נאמדה בשנת 2011 ב־104,800 תושבים, 4.5% יותר מאשר בשנת 2007 ו-7.5% יותר מאשר בשנת 2004, והתרכזה בעיקר בערים טוזר ונפטה. באותה שנה ההערכה היא שבנפת גפסא מצפון יהיו 341,600 תושבים, 3.5% יותר מאשר בשנת 2007 ו-5.5% יותר מאשר בשנת 2004.
כלכלה
במחוז א-ג'ריד יש כ-1.6 מיליון עצי תמר והוא אחד האזורים החשובים ביותר לייצור תמרים, במיוחד הזן היקר ביותר, תמר נור. כ־85% מכלל ייצור התמרים של תוניסיה מגיע מהאזור. בשנים 2010–2011 ייצור התמרים הגיע כמעט ל־150,000 טון. באותה שנה, רק 0.2% מזן נור יוצר מחוץ לאזור. ייצור התמרים באזור קבילי מגיע רק לכדי 30% מייצור התמרים באזור א-ג'ריד. למרות תנאי מזג אוויר קיצוניים - הטמפרטורות המקסימליות הן קרוב ל 50 ° C. משקעים השנתיים מוגבלים מאוד (בין 80 ל־120 מ"מ) - נאות המדבר של א-ג'ריד מאוד פרודוקטיביות בגלל משאבי המים המופקים מאקוויפרים תת-קרקעיים.
אדית וולף
אדית וולף (בגרמנית: Edith Wolf; כונתה גם "אוו", Ewo; 13 באפריל 1904, ברלין – 28 בינואר 1997, חיפה) הייתה ניצולת השואה, מתנגדת גרמנית לנאציזם בתקופת גרמניה הנאצית, וממייסדות קבוצת המחתרת היהודית "חוג חלוצי".
חייה
אדית וולף הייתה הגדולה מבין שלוש אחיות במשפחה יהודית-נוצרית בברלין. בשנת 1925 קיבלה הסמכה (Abitur ) בפילוסופיה. היא הייתה חברה בתנועת הנוער היהודית-גרמנית כחול לבן.
היא התגיירה בשנת 1933 והפכה לפציפיסטית וציונית כמחאה על עליית הנאצים לשלטון. היא הוכרה כיהודיה מלאה למרות מוצאה כמישלינג מדרגה ראשונה לפי תורת הגזע. עקב כך עמדה בסכנה יותר מאשר המישלינג. למרות זאת הפיצה באופן מחתרתי ואנונימי עלונים פוליטיים, שקראו להתנגד למשטר הנאצי. היא הייתה בקשר עם יהודים, והצליחה לסייע להם בבריחה. דודתה הצליחה להשמיד את רישומי היהדות שלה בקהילה היהודית, וכך הוקל עליה לפעול.
דרך רחה פראייר הכירה וולף את עליית הנוער, וכן את יצחק שוורזנץ, שהיה מורה בארגון זה. כשהחלו הגירושים מגרמניה, ב-1941, ארגנה וולף מזון ואמצעי בריחה והסתתרות ליהודים, בעיקר תעודות זיהוי מזויפות. מבין 40 הילדים של "עליית הנוער" שהוסתרו בעזרת "חוג חלוצי" שרדו 33.
ב-19 ביולי 1943 נעצרה וולף על ידי הגסטפו. היא הצליחה להשמיד את פרטי הקשר של היהודים שלהם עזרה, אך נדונה לשנתיים מאסר על העברת כרטיסי קיצוב מזון ליהודים. היא שרדה 18 מחנות ריכוז, בהם דכאו וראוונסברוק.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה והשואה, ב-1950 עברה וולף לשווייץ. ב-1954 עלתה לישראל עם שוורזנץ. בישראל עבדה וולף בין היתר ביד ושם ולאחר מכן עסקה בקידום ההבנה בין יהודים לערבים.
הנצחה ואותות כבוד
וולף קיבלה את עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית. בשנת 2004 הוצבה לכבודה לוחית זיכרון על קיר הבית בו גדלה ברחוב בונדסאלה 79 בברלין ועליה כתוב:
מרתה שלמה
מרתה שְּלַמֶּה (באנגלית: Martha Schlamme; 25 בספטמבר 1923 – 6 באוקטובר 1985) הייתה זמרת ושחקנית אמריקאית יהודיה.
חייה
מרתה הפטל נולדה למשפחה יהודית אורתודוקסית בווינה, אוסטריה. שם למדה בבית ספר ציבורי ובבית ספר יהודי. אביה מאייר הפטל היה מסעדן. במסעדה של אביה עשתה כילדה את צעדיה הראשונים בשירה, ושרה שירים פופולריים באותה תקופה. בשנת 1938 לאחר סיפוח אוסטריה על ידי גרמניה הנאצית הוריה שלחוה לצרפת להתגורר אצל קרובי משפחה. אחר כך הצטרפה למשפחתה באנגליה, שם חיו כנתיני אויב באי מאן. במחנה היא הופיעה לראשונה בהפקה בשפה הגרמנית של "כטוב בעיניכם". באותו המחנה שהה זמר הפולק הדני-איסלנדי אנגל לוּנד (Engel Lund), וזו הייתה חשיפתה הראשונה לרפרטואר של לונד, שכלל שירים מסורתיים ביידיש, ובהשראתו החלה לפתח קריירה מוזיקלית. אחרי המלחמה התגוררה בלונדון, ותמכה בעצמה בעבודה משרדית בזמן לימודי פיתוח קול ופסנתר, ולפעמים הופיעה על במה וברדיו.
בשנת 1948 היגרה לארצות הברית, שם נישאה לבעלה הראשון, הנס שְּלַמֶּה. היא פירנסה את עצמה בביצוע רפרטואר של שירי עם שכלל שירים בחצי תריסר שפות, במועדוני הלילה ואולמי קונצרטים בהרי הקטסקיל ובמקומות אחרים.
בתקופה זו החלה בשיתוף פעולה עם המלחין הישראלי נחום נרדי. אף שלא הייתה דוברת עברית, שרה עשרות שירים בשפה זו, ביניהם "ושאבתם מים בששון", "למדבר", "מלאו אסמינו בר", "עורו אחים" ו"הורה אגדתי".
בשנת 1959, ביצעה שירים מהאופרות ומהמחזות הזמר של המלחין הגרמני קורט וייל בפסטיבל אדינבורו, הופיעה בפסטיבל ניו-פורט והחלה להתפרסם בקהלים רחבים. בראשית שנות ה-70 וב-1980 הופיעה במחזות זמר בברודוויי. בשנת 1985 ביקרה בישראל והתראיינה לטלוויזיה הישראלית בתוכניתו של רם עברון, ואף שרה מספר שירים באולפן. היא המשיכה להופיע עד מותה חודשיים לאחר שלקתה בשבץ על הבמה, בשנת 1985 בג'יימסטאון, ניו יורק.
שמואל נתן
שמואל (פריץ) נתן (21 בנובמבר 1914 - 1 ביוני 1977) היה רב, מזכירו האישי של יצחק בן צבי וממקימי תעשיית התיירות במדינת ישראל.
תולדות חייו
נולד בברסלאו והוסמך לרבנות מטעם בית המדרש לרבנים בברסלאו, משם עבר לברלין ועסק בפעילות ציונית. ב-1939 עלה לארץ ישראל. במלחמת העולם השנייה כיהן כרב צבאי בדרגת לוטננט קולונל בחיל האוויר המלכותי הבריטי. בתום המלחמה היה למזכירו האישי של יצחק בן צבי, שכיהן כיו"ר הוועד הלאומי.
ב-1948, כתוצאה מידיעת שפות ובקיאותו הן באתרים ומנהגים יהודיים והן במנהגי כנסיות הנוצריות השונות, נקלט נתן בחברה הישראלית לתיירות במשרד ראש הממשלה ומנהל לשכת התיירות הממשלתית בירושלים. ב-1952, עם הקמת "מרכז התיירות" במשרד המסחר והתעשייה התמנה לחבר מועצה המייעצת. בשנות השישים ניהל את לשכת התיירות הממשלתית של ישראל בניו יורק. בתקופת משה קול כשר התיירות כיהן נתן כיועץ ליחסי חוץ ויו"ר המועצות המייעצות, יו"ר ועדת האתיקה ויו"ר ועדת מדרוג בתי המלון. כן ייצג את ישראל בארגון התיירות העולמי, שם נקרא "רבי נייתן" והיה "שר החוץ של התיירות הישראלית".
כיהן במקביל גם כנשיא בית הכנסת ישורון ומזכיר כבוד של המוסד הישראלי לפרסומים תלמודיים. כרב אורתודוקסי-מודרני חיתן מאות רבות של זוגות צעירים חילוניים בירושלים.
נפטר בעיר מאלגה שבספרד בעת מילוי תפקידו בקונגרס הבינלאומי של ארגון התיירות העולמי.