cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
התפתחות ציורי ילדים
שלב הסכימה (גילאי 7–9)
בציור דמות אנוש מופיעה כבר סכמה ברורה של דמות אדם עם ראש, גוף ופרטים נוספים. האופן בו מצייר הילד אנשים מייצג את מה שהוא כבר יודע על גוף האדם וכיצד הוא רואה את עצמו במערכות יחסים עם אחרים. סכמת האדם דומה בדרך כלל ואין הבדל בין הדמויות, גם בציורי משפחה. עם זאת, קיימים הבדלים בייצוגים מגדריים באמצעות בגדים, נעליים וצורת השיער.
במרחב הציור ישנו שינוי מרכזי באופן בו הילד מבטא סדר מרחבי בציור. כך יופיעו אובייקטים כמו: אנשים, בתים וצמחים, העומדים על קו קרקע, קו בסיס. לעיתים מתווסף גם קו שמיים ובין קו הבסיס לקו השמיים נשאר מרחב ריק המוגדר כ 'אוויר'. בגיל 6 הילד הממוצע אינו מסוגל לצייר עומק. בנוסף, הוא אינו מצייר באופן פרופורציונלי, למשל דמות אדם יכולה להראות גדולה וגבוהה יותר מסכמה של בית שצויר בסמוך אליה, על אותו קו הבסיס. כשהילד מצייר שולחן, למשל, ייתכן שישתמש בפרופיל פשוט והחפצים יצוירו כאילו הם מרחפים מעליו. בגיל 7–8, ילדים עדיין מציירים את השולחן באותו אופן, אך החפצים מונחים על גבי השולחן. ייתכן שהם גם ינסו להראות את אותו השולחן בתלת-מימד, על ידי כך שיציירו את חלקו העליון של השולחן ממבט-על כשארבע רגליו יוצאות מן המשטח. תופעה זו נקראת "קיפול". עוד בא לידי ביטוי בציור הזמן כמשקף רצף והמשכיות, לדוגמה, ציורים בסגנון קומיקס.
בשימוש בצבע הילד מגלה לראשונה כי קיים קשר בין צבע ואובייקט ולכן עסוק במציאת הצבע המתאים לציור האובייקט. בנוסף, השליטה בצבע ובתהליך הצביעה חשובה לילד וכל 'בריחה' של הצבע או אי דיוק בצביעה נחשב בעיניו כ'טעות'.
שלב ראשית הריאליזם (גילאי 9–11)
תקופה זו מאופיינת בנוכחות בולטת של קבוצת השווים בחייו של הילד ובהבנה המתפתחת לגבי יחסים בין אישיים. בגיל זה הילד ממשיך לנטוש את החשיבה האגוצנטרית ומתחיל להתחשב בדעות, מחשבות ורגשות של אחרים. הילד נעשה מודע יותר לעולם הסובב אותו, והוא מתחיל להתעניין בתיאור המציאות כפי שהיא והצורך לתאר את המציאות במדויק גובר. בתקופה זו מתערער לראשונה ביטחונו של הילד בכוחות היצירה שלו, מאחר שהוא נעשה מודע יותר לסביבה, בעיקר מול בני גילו. הוא מפסיק להשתמש בצורות גאומטריות ונוטש את הסכמות החזותיות, כיוון שאלה אינן ממלאות אחר הצורך החדש שלו בייצוג תפיסותיו בציור. במקביל לתהליך נטישת הסכמה החזותית, מופיעה בציורים מורכבות שהולכת וגוברת, מתוך כוונה לתפוס את הפרטים האופייניים לאובייקט הציור. הילד אינו מוותר יותר על רעיונות ופרטים אינדיבידואליים וייחודיים, אלא מנסה להדגיש את ההבדלים בין האובייקטים.
בציורי דמות אנוש הילד נוטש את הייצוג הסכמתי לדמות אדם ושם יותר דגש על פרטים ומאפיינים המבחינים בין הדמויות. דמות האדם הופכת ברורה יותר גם מבחינת תפקיד ומקום חברתי. דמויות האדם מצוירות מלפנים ובפרופיל, והילד מנסה אף לתאר פעולה של דמות האדם ולציירו בתנוחות שונות.
ביטוי המרחב בציור מתקרב יותר למציאות. נעשים ניסיונות ראשונים בשימוש בפרספקטיבה. ילדים בגיל זה עדיין לא מבינים את משמעות העומק במרחב, אולם כשהם מציירים מספר אובייקטים על אותו קו בסיס הם מקפידים על פרופורציות ויחסיות בגודל ובמרחב שתופסים האובייקטים. לעיתים אף יקטינו או יגדילו אובייקטים מסוימים, באופן שנותן תחושה של עומק בציור. בשלב זה, קו הבסיס מתקרב אל קו הרקיע, ומופיע קו האופק.
השימוש בצבע בתקופה זו מאופיין בסובייקטיביות ובחוויה רגשית המתלווה לשימוש בצבע. יש שימוש בגווני צבעים רבים יותר ואף בערבוב צבעים, אולם השימוש בצבע קשור לתגובה הרגשית של הילד כלפי הציור והוא סובייקטיבי ביותר. צורות מעוצבות וקישוטים חזרתיים מאפיינים את הציור בגיל הזה.
שלב הפסיאודו-ריאליזם (גילאי 11–13)
שלב זה מציין את תחילתה של תקופת גיל ההתבגרות. על פי פיאז'ה, המתבגרים חווים התפתחות קוגניטיבית המאפשרת להם כעת להכיל חשיבה מופשטת ודדוקטיבית. הילד מסוגל לחשוב על העתיד ולהתמודד עם סיטואציות היפותטיות. הוא מסוגל להסתכל על בעיה מכמה נקודות מבט ולחשוב על דרכים לפתרונה. בנוסף, מתפתחת תחושת ערך העצמי ומתפתח מושג לגבי שיפוט מוסרי. כל אלה יוצרים מצב שבו המתבגר עסוק בשאילת שאלות לגבי העולם סביבו. עיסוק זה מלווה לעיתים בתחושת כעס, ניכור, מרדנות, דיכאון וביקורת עצמית. החיבור עם קבוצת השווים נעשה חזק ומשמעותי עוד יותר והילד המתבגר עסוק מאוד במה שאנשים אחרים חושבים עליו וכיצד הוא נראה. שינוי משמעותי נוסף בתקופה זו היא המודעות של הילד לפעילות הדמיון שלו עצמו. בתקופה זו פעילות הדמיון מפסיקה להיות ספונטנית, הילד מודע לה והיא הופכת נשלטת. באופן זה עסוק הילד בהבדל בין מה שנראה בעיניו "ילדותי" ובין מה שנראה "בוגר". ילדים בגיל זה מודעים וביקורתיים כלפי הציורים שלהם. הם חוששים שמא הציורים שלהם נראים ילדותיים מדי ועבור רבים מהם, תהליך זה מעכב ואף עוצר את התפתחותם היצירתית. לילדים בשלב זה חשוב מאוד שציוריהם יהיו מושלמים, עד כי הם עשויים לצייר בדרכים שונות מאוד מהדרכים שבהן ציירו בשנים קודמות. גרדנר מציין כי הגבלת הציור להעתקה נאמנה של הצורות המצויות בסביבת המתבגרים מסמלת שלב חשוב בתהליך ההתפתחות שבו נרכשים הכללים והחוקים.
כושר התפיסה מתפתח בגילאים אלה עד כדי יכולת ראייה חדה וריאלית. יכולתו הגרפית של הילד אינה מדביקה את תפיסתו החדה ואת ידיעותיו על העולם, וחסרה היכולת לתאר חוויה בציור. יש ילדים שמשמיטים פרטים אותם הם חשים שאינם יכולים לצייר באופן מושלם או שהם מעדיפים להעתיק. במהלך שלב זה, ילדים רבים מתייאשים אם אינם מקבלים עידוד והתפתחותם האמנותית נעצרת, זו הסיבה שלעיתים קרובות ציורים שיוצרים מבוגרים נראים כמו ציורי ילדים מגיל 10–11.
דמות אנוש בציור מאופיינת בפרטים מדויקים יותר, פרופורציות מתאימות בין אברי הגוף השונים ובין דמות האדם לסביבתה. גם התנועות של הגוף מדויקות יותר ותואמות את המציאות. עם זאת, ילדים רבים בתקופת גיל זו מעדיפים לצייר דמויות מצוירות או קריקטורות במקום דמויות אדם, מכיוון שהם דורשים פחות דיוק מציור דמות אדם. יש ילדים שחוזרים בשלב זה לדימויים סטריאוטיפיים.
השימוש במרחב בא לידי ביטוי ביכולת להתחשב בשינויים אופטיים במרחב כגון: התפתחות היכולת לצייר גופים בשלושה ממדים; להביא לידי ביטוי אור וצל בציור תוך שימוש במקור אור עקבי המשפיע על החלקים המוארים והמוצללים בציור; נקודת מבט אחת חיצונית ועקבית דרכה הילד מצייר; ויכולת לצייר עצם כפי שנראה בעיני הצופה שנמצא ליד הילד או מולו.
תקופת ההחלטה (גיל ההתבגרות)
תקופת גיל ההתבגרות מאופיינת במשבר משמעותי המוביל מתקופת הילדות לבגרות. עבור רבים זוהי תקופה חדורה בחרדות, הדורשת מהמתבגר להיפרד מהאנשים הקרובים לו כדי לעסוק בחיפוש אחר עצמי אינדיבידואלי, עצמאי ובלתי תלוי. תהליך חיפוש זה מלווה לרוב באובדן, כעס, שינויים מהותיים בגוף ובלבול. בשלב זה המתבגר משתמש באמנות כדי להביע את האופן בו הוא חושב ורואה את העולם ועבודותיו הופכות רפלקטיביות יותר עבור העצמי – כיצד אני רואה את עצמי ומה אני חושב על העולם סביבי. בעוד שילדים קטנים יותר מתמקדים בציור דמויות אנוש, בעלי חיים ואובייקטים בסביבה, הרי שמתבגרים משתמשים במרכיבים הללו לא רק כחלק מהקומפוזיציה, אלא כדי לסמל משהו בצורה מכוונת ולהעביר רעיונות לגבי נושאים ולגבי עצמם, מעין פילוסופיה אישית. רימרמן מתאר את תקופת גיל ההתבגרות כתקופה המאופיינת בעושר של חוויות, התפתחות רוחנית, ביקורתיות ורגישות, שאין כמעט כמותם בתקופות אחרות.
בני נוער בשלב זה יכולים להיות מושפעים בדרכם האמנותית מאמנים שונים, זרמים פוליטיים או תקופות היסטוריות. זו תקופה שבה הנערים מרשים לעצמם לחקור סגנונות שונים וגישות שונות בציור. רבים מתעניינים בתקופה זו בדרך הציור הנטורליסטית העוסקת בתיאורים ריאליסטיים של עומק ופרספקטיבה, קמטים וקיפולים, אור וצל, קומפוזיציה של עצמים בתנועה וטקסטורות שונות הבאות לידי ביטוי ברישומים וציורים. מתבגרים אחרים מאפשרים לעצמם לפתח את תחום הציור המופשט, המביא דרכים חדשות לביטוי של רגשות ורעיונות, באופן המשוחרר מביקורת הסביבה. קריקטורה היא דרך ציור נוספת אליה מתחברים מתבגרים ובאמצעותה הם מביאים לידי ביטוי את תפיסת עולמם ומביעים ביקורת על דמויות סמכות. ביטוי אמנותי אחר בגיל הזה הוא הגרפיטי. היותו בלתי חוקי לעיתים, דורש שימוש בזהות בדויה, שהופכת לעיתים קרובות להיות המרכז בעבודה היצירתית. בנוסף מאפשר הגרפיטי ביטוי עצמי, הכרה על ידי קבוצת השווים, מרד חברתי, דגש על הקיום שלי וביטוי קונפליקטים וכעסים.
מבוגרים רבים לא מגיעים לשלב זה בהתפתחות האמנותית, משום שהפסיקו לצייר או לעסוק באמנות בסביבות גיל 10–11, בגלל תחומי עניין אחרים או משום שהתייאשו עקב חוסר ביכולת טכנית. בשל הביקורתיות הגבוהה ולעיתים אף הבושה בתוצרים הגרפיים שלהם, עוברים המתבגרים לאמצעי הבעה פשוטים ויעילים יותר עבורם - הדיבור והכתיבה.
דמות אנוש - לוונפלד חילק את הטיפוסים האמנותיים בשלב זה לשניים: הטיפוס הוויזואלי, המתבונן במציאות ומביא את אותה לידי ביטוי בציורים כפי שהיא והטיפוס ההאפטי (Haptics), המביא את המציאות לידי ביטוי באופן סובייקטיבי, המושפע מראיית העולם של האמן והחוויה הרגשית שלו. כך בציור דמות אנוש הטיפוס הוויזואלי יצייר את הדמות כצופה מן הצד, כחלק מהסביבה, וישתמש בטכניקות רישום, בעוד שהטיפוס ההאפטי ידגיש טיפוסים ופרשנות אישית לדמויות. באופן זה יכולים למשל איברים מסוימים להיות גדולים ובולטים יותר ויכולים להופיע עיוותים מסוימים בדמות כדי להעביר את החוויה האישית והרגשית של המצייר.
השימוש במרחב גם מבטא הבדלים בין הטיפוסים. הטיפוס הוויזואלי ידגיש איכות ציור בתלת מימד ודיוק בפרספקטיבה. העוצמה בציור תשתנה לפי המרחק של המתבונן מהאובייקט ודגש יהיה על השימוש באופק במרחב. הטיפוס ההאפטי יחזור לשימוש בקו בסיס והפרספקטיבה תשמש אותו כדי לבטא את הערך הסובייקטיבי של הקשר בין האובייקטים המוצגים והקשר שלהם לעצמי.
בשימוש בצבע הטיפוס הוויזואלי יביא לידי ביטוי את הגוונים כפי שהם מופיעים בסביבה. הוא ידגיש השתקפות, הצללות, מרחק ואווירה. הטיפוס ההאפטי ישתמש בצבע כדרך ביטוי בעלת משמעות סובייקטיבית, פסיכולוגית ורגשית.
יישומים
התבוננות בהתפתחות ציורי ילדים מסייעת להורים ואנשי מקצוע העובדים עם ילדים מציירים (כגון: אנשי חינוך, פסיכולוגים קלינים וחינוכיים, מטפלים העוסקים בטיפול באמצעות אמנויות ועובדים סוציאליים). הידיעה מהו הדבר הצפוי בקבוצת גיל מסוימת משמשת בסיס להשוואה מול הדברים הבלתי רגילים או הבלתי צפויים בציורי ילדים. בסיס זה מאפשר נקודת השוואה שהיא חשובה במיוחד כאשר עובדים עם ילדים שיש להם קשיים קוגניטיביים, התפתחותיים או גופניים, ועם אלו שחוו טראומה, משבר או הפרעה רגשית בחייהם. התבוננות בהתפתחות הציור יוצרת גם בסיס להתערבות יעילה בטיפול רגשי, למשל, שינוי מטרת הטיפול מיצירת ציור סימבולי בעל משמעות אישית להתנסות בחומרים או התאמת החומרים ומשטחי הציור לשלב ההתפתחותי.
שלבי התפתחות ציורי הילדים משמשים גם כבסיס לכל מבחני הציור השונים, לדוגמה: מבחן סילבר, מבחן משימות המסייעות בהבנת שלבי ההתפתחות הקוגניטיביים (תפיסת הרצף - הבנת חוק הסיבה והתוצאה וחוק השימור, תפיסת האופקיות, מושג האנכיות); מבחן ציור דמות אנוש של גודינף-האריס המשמש להערכה כללית של הבשלות האינטלקטואלית (יכולת תפיסה, הפשטה והכללה); מבחן ציור משפחה; מבחן ציור משפחה קינטי; מבחן בית-עץ-אדם ועוד.
ביקורת
באופן כללי, בתחום ציורי הילדים נערכו מחקרים רבים, אך טרם אוששה התקפות הסטטיסטית של אפשרויות הניתוח האיכותניות והכמותיות שלהם, ובפרט אלו של מבחני ציורי ילדים המשמשים באבחונים. בדומה לביקורת שספגו מבחני ציורי ילדים כגון בית-עץ-אדם, נטען כי קיימים הבדלים בציוריהם של ילדים מאוכלוסיות מגוונות מבחינה מגדרית, אתנית או תרבותית. הדבר משפיע על ההערכה של השלב ההתפתחותי בו נמצאים הילדים על פי הציור. כך למשל, נמצא כי בנות מציירות באופן מפותח ועשיר יותר מבנים בני גילן, ממצא חוצה תרבויות שנמצא במחקרים שונים. במחקרים שהשוו בין תרבויות נמצא כי ציורים של ילדים יפנים וערבים דורגו כמפותחים יותר ועשירים יותר בפרטים ובקישוטים בהשוואה לבני גילם בתרבויות מערביות; ייתכן כי הסיבה לכך קשורה במורכבות כתב הציורים היפני, ובמורכבות האותיות הערביות — חשיפה והתמודדות יום-יומית עם כתב זה עשויה לשפר את איכות הציור של הילדים בתרבויות אלו. טענה נוספת היא כי קיימת השפעה גם לגיל שבו ילדים מתחילים לבקר במסגרות חינוכיות בתרבויות שונות, ובשל כך יש הבדלים בגיל בו הם נחשפים לצבעים ולציורים. כך למשל, במחקר שהשווה בין ציורי ילדים בדווים ויהודים בגיל 6–8, נמצא כי ציורי הילדים הבדווים היו מפותחים פחות מהיהודים, אך הישגיהם השתפרו בהשוואה שנערכה בין הקבוצות בגילאי 9–12 — ייתכן כי בשל חשיפה דומה לכלי כתיבה וציורים במהלך הלימודים בבית הספר ושיפור במיומנות השימוש בהם. במחקר זה נמצאו גם מאפיינים של הציור שעשויים להיתפס כמפותחים פחות, אך למעשה משקפים כנראה תפיסה תרבותית שונה של מושא הציור; למשל 15% מהילדים הבדווים שהתבקשו לצייר בית ציירו אותו כמשולש בלבד, דבר המשקף כנראה את חשיפתם לבתים בצורת אוהלים.
לפיכך, אחת הביקורות המרכזיות בתחום היא שייתכן כי זמני שלבי ההתפתחות אינם אוניברסליים, אלא מושפעים מגורמים כגון מגדר, סביבה ותרבות. עם זאת, נראה כי עצם ההתפתחות והשיפור בציורי הילדים ככל שהם גדלים, מתרחשים לרוב אצל כלל הילדים בעלי ההתפתחות הנורמלית.
צ'יינה
ג'ואני מארי לאורר (באנגלית: Joan Marie Laurer; 27 בדצמבר 1969 – 17 באפריל 2016) הידועה יותר בשם הבמה שלה, צ'יינה הייתה מתאבקת אמריקאית. כמו כן, היא הייתה שחקנית, מחברת ומפתחת גוף.
היא עלתה לגדולה לראשונה בארגון ההיאבקות ה-World Wrestling Federation (ה-WWF, כיום ה-WWE) בשנת 1997, כשהיא הוגדרה כ"פלא התשיעי של העולם" (זאת לאחר שכינויו של אנדרה הענק היה "פלא העולם השמיני"). היא הייתה מהחברות המייסדות של קבוצת D-Generation X, שבה היא שימשה כשומרת ראש. בתקופת שהותה בארגון זה, היא זכתה פעמיים באליפות הבין יבשתית של ה-WWF (בנוסף להיותה המתאבקת הראשונה שזוכה בתואר זה) ופעם אחת באליפות הנשים של ה-WWF. כמו כן, היא הייתה המתאבקת הראשונה שהשתתפה בקרב הרויאל ראמבל ובטורניר מלך הזירה, בנוסף לטוענת לכתר הראשונה לאליפות ה-WWF. היא השיגה ניצחונות בקרבות יחידים על פני מתאבקים בולטים בהיסטוריה כמו טריפל H, קורט אנגל, כריס ג'ריקו וג'ף ג'ארט; בכך היא השאירה אחריה מורשת ב-WWE כ"מתחרה הנשית הדומיננטית ביותר בכל הזמנים". לאחר שעזבה את ה-WWF בשנת 2001, היא ערכה הופעות מזדמנות, כמו בארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling (NJPW) בשנת 2002 ובארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling (TNA) בשנת 2011, כשההופעה שלה ב-TNA הייתה האחרונה שלה כמתאבקת פעילה בזירה (זאת במסגרת האירוע סקריפייס).
מחוץ לעולם ההיאבקות, צ'יינה כיכבה פעמיים על שער המגזין פלייבוי, בנוסף לכיכובה במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה, כאשר היא נחשבה לסמל מין. צ'יינה הייתה ידועה גם בזכות מערכת היחסים הסוערת שלה עם המתאבק שון וולטמן, שעימו הקליטה קלטת לוהטת מסחרית בשנת 2004; קלטת זו זכתה בפרס ה-AVN בקטגוריה הקלטת הנמכרת ביותר. כעבור מספר שנים, היא כיכבה במספר נוסף של קלטות פורנוגרפיות, הפעם באופן מקצועי יותר, כשגם הפעם היא זכתה בתואר הקלטת הלוהטת הטובה ביותר של ידוען לשנת 2012.
בשנת 2019, צ'יינה הוכנסה להיכל התהילה של ה-WWE עקב היותה חברה בקבוצת D-Generation X. כניסה זו הפכה אותה לאישה הראשונה שהוכנסה להיכל התהילה של ה-WWE כחלק מקבוצה.
ביוגרפיה
לאורר נולדה ברוצ'סטר, ניו יורק ב-27 בדצמבר 1969. היו לה אחות ואח הגדולים ממנה.
לאחר שהוריה התגרשו כשהייתה בת ארבע לערך, היו לה מספר אבות ואמהות חורגים. לפי האוטוביוגרפיה של לאורר, אביה החורג הראשון איים להתאבד, ולאביה הביולוגי היה בעיה עם אלכוהוליזם, בנוסף לכך שהוא דקר את אימה בירך בעזרת סכין לחם.
במהלך לימודיה בקולג', לאורר טענה שהיא נאנסה על ידי שני חברים לאחר שהשתכרה במסיבה. היא שירתה בחיל ההכשרה לקציני מילואים ולאחר שחזרה מהשליחות שלה לגואטמלה, היא עבדה במספר עבודות, בין היתר: מלצרית במועדון חשפנות, זמרת בלהקה ורקדנית בטן. לאחר הקולג', לאורר החלה להשתתף בתחרויות פיתח גוף.
אימונים וארגונים עצמאיים (1995–1997)
ג'ואני לאורר התאמנה בבית הספר להיאבקות של קילר קובלסקי. הקרב הראשון שלה בקריירה היה נגד מתאבק. בזמן שנכחה בבית הספר, היא הופיעה עבור מספר ארגוני היאבקות עצמאיים תחת שם הבמה ג'ואני לי.
מתאבקי ה-World Wrestling Federation (WWF), פול "טריפל H" לווק ושון מייקלס התעניינו בלאורר לאחר שצפו בהקלטות מהקרבות שלה. הם רצו להחתים אותה בארגון כשומרת ראש. תחילה, בעלי הארגון, וינס מקמהן, היה נגד צירופה מהסיבה שהוא לא האמין שהמחזה שבו אישה תכה גברים יראה אמין. בזמן שהמתינה להחלטת הארגון, ארגון היאבקות אחר בשם World Championship Wrestling (WCW), היה מעוניין בשירותיה כדי לצרפה לקבוצת New World Order. היא הסכימה להצעה זו, אך דחתה אותה כשבנו של וינס, שיין מקמהן, הודיע לה שהיא עומדת לקבל חוזה ב-WWF. לעומת זאת, קובלסקי טען שלאורר נשכרה על ידי ה-WWF לאחר שהוא הציג אותה בפני שיין מקמהן ולאחר שהוא אמר לו על ההתעניינות בה מצד WCW.
D-Generation X (1997–1999)
לאורר הופיעה לראשונה בארגון ה-WWF ב-16 בפברואר 1997 במהלך האירוע In Your House 13: Final Four. דמותה התגלתה כשתולה מהקהל אשר חנקה את מרלנה, בזמן שגולדאסט היה בזירה עם טריפל H. תפקידה בארגון היה כשומרת הראש של קבוצת D-Generation X אשר הוקמה על ידי שון מייקלס וטריפל H. היא עזרה לאחרונים להביס את יריביהם כאשר סימנה המסחרי היה מכה מתחת לחגורה. לאחר מכן, נודע ששמה הוא "צ'יינה". במהלך תקופתה בקבוצה היא הייתה מעורבת בעלילה רומנטית עם מארק הנרי, שהיה חבר בקבוצה היריבה - Nation of Domination.
בינואר 1999, צ'יינה התחרתה בקרב הרויאל ראמבל המסורתי, כשנכנסה כמספר 30, מה שהפך אותה למתאבקת הראשונה שלקחה חלק בקרב זה. לילה לאחר מכן, דמותה של צ'יינה ביצעה מעבר לדמות הנבל כאשר היא בגדה בטריפל H ובמקום זאת חברה לצד יריבו, וינס מקמהן וקיין מקבוצת הקורפוריישן. לאורר וקיין השתתפו יחדיו בקרב זוגות נגד חבריה לשעבר, X-פאק וטריפל H באירוע St. Valentine's Day Massacre, שבו היא וקיין יצאו עם ידם על העליונה. ברסלמניה 15, צ'יינה בגדה בקיין במהלך הקרב שלו, כשהיא תקפה אותו בעזרת כיסא. צעד זה הוביל לשובה של צ'יינה לקבוצת DX. לעומת זאת, צ'יינה וטריפל H בגדו בקבוצת DX, כשהם עזרו לשיין מקמהן לנצח את X-פאק. השניים נהפכו לחלק מקבוצת הקורפוריישן ואז בקבוצתו של שיין מקמהן, הקורפורייט מיניסטרי. לאחר פירוק קבוצה זו, צ'יינה נשארה לצידו של טריפל H עד שדרכיהם נפרדו מאוחר יותר בהמשך השנה.
האלופה הבין יבשתית (1999–2000)
ביוני 1999, צ'יינה הפכה למתאבקת הראשונה שהעפילה לטורניר מלך הזירה, על ידי ניצחונה על ואל וינס בסיבוב הראשון, אך נבלמה בשלב רבע הגמר, כשהפסידה לרוד דוג. כמו כן, היא הייתה המתאבקת הראשונה שהייתה טוענת לכתר לאליפות ה-WWF; לעומת זאת, היא הפסידה את מועמדות זו למנקיינד לפני קיום האירוע סאמרסלאם בחודש אוגוסט. מאוחר יותר באותה השנה, לאורר הפכה לחביבת הקהל, כשהיא הייתה מעורבת בפיוד ארוך עם ג'ף ג'ארט. היא אתגרה את הבריטיש בולדוג לקרב ב-4 באוקטובר 1999 בתוכנית Raw, בו ניצחה אותו. באירוע בלתי נסלח, היא נאבקה על האליפות הבין יבשתית של ה-WWF של ג'ארט, בקרב שבו הפסידה. מנגד, היא הצליחה לגבור עליו ולזכות בתואר זה באירוע ללא רחמים, שנערך ב-17 באוקטובר. קרב זה היה האחרון של ג'ארט ב-WWF טרם עזיבתו ל-WCW באותה השנה. זכייה זו הפכה את צ'יינה למתאבק הראשונה והיחידה אשר החזיקה בתואר זה.
לאחר מכן, הפיוד הבא של צ'יינה שסבב סביב האליפות הבין יבשתית היה עם כריס ג'ריקו, כאשר היא הגנה בהצלחה על תוארה מולו באירוע סדרת ההישרדות. בניגוד לכך, היא הפסידה לו את התואר באירוע ארמגדון כחודש לאחר מכן. השניים התמודדו אחד מול השני ב-28 בדצמבר בתוכנית !SmackDown בקרב שהסתיים בצורה מעוררת מחלוקת לאחר שכל אחד מהם הצמיד את יריבו בו זמנית. כתוצאה מכך, המשגיחה הסמכותית דאז, סטפני מקמהן-הלמסלי הצהירה על כך ששניהם אלופים. באירוע הרויאל ראמבל, שנערך ב-23 בינואר 2000, צ'יינה וג'ריקו הגנו יחדיו על התואר נגד הארדקור הולי בקרב משולש, שבסופו ג'ריקו ניצח והפך לאלוף הבין יבשתי היחיד. לאחר מכן, צ'יינה חברה לג'ריקו לזמן מה.
הציוות עם אדי גררו ואלופת הנשים (2000–2001)
זמן קצר לאחר שהפסידה את האליפות הבין יבשתית, צ'יינה הפכה לחברתו על המרקע של אדי גררו. צ'יינה וגררו, שגילמו תחילה את הדמויות הרעות, עשו מעברם לדמויות החביבות על הקהל במהלך הקיץ של שנת 2000, כאשר גררו כינה את צ'יינה בשם "מאמאסיטה". השניים התמודדו מול ואל וינס וטריש סטרטוס בקרב זוגות מעורב באירוע סאמרסלאם, כשחגורת אליפות הבין יבשתית הונחה על כף המאזניים. צ'יינה ניצחה בקרב, אך איבדה את התואר שבוע לאחר מכן לגררו במהלך קרב משולש אשר כלל בנוסף את קורט אנגל. הזוג נפרד בחודש נובמבר, לאחר שכחלק מהעלילה, צ'יינה נחשפה למחזה שבו גררו בילה במקלחת עם שתי נשים אחרות.
היא עזבה את הארגון ב-30 בנובמבר 2001. מאחורי הקלעים, חברה במציאות באותה התקופה, טריפל H, ניהל מערכת יחסים עם סטפני מקמהן, כשלאורר טענה שהוא ניהל רומן איתה ועזב אותה עבור סטפני. מגוון גרסאות שונות לאורך השנים נמסרו לגבי עזיבתה את ה-WWE באותה השנה. בריאיון עם The Baltimore Sun, לאורר ציינה שהפרידה שלה מטריפל H לא השפיעה על עזיבתה את הארגון, אלא שעזיבתה נגרמה משום שרצתה להתחיל בקריירת משחק. סמנכ"ל פיתוח הכישרונות באותה התקופה, ג'ים רוס, דיווח שהצדדים הסכימו באופן הדדי לתת לחוזה שלה לפוג במטרה שתוכל לשקול אופציות אחרות. אחותה של לאורר, קתי, דיווחה שבשנת 2001 הוצע לה חוזה עם שכר שנתי של כ-400 אלף דולר בנוסף להכנסות ממרצ'נדייזינג ומהופעות באירועי שלם וצפה, אך היא סירבה לחתום על חוזה זה והציבה תנאי שבו היא תחתום רק על חוזה עם לא פחות משכר שנתי של מיליון דולר. רוס אישר את הידיעה של אחותה, ואף אמר שהסכום שהיא דרשה לשנה הוא לא מחויב למציאות. בריאיון עם וינס רוסו בשנת 2015, צ'יינה אמרה שלאחר פגישה עם וינס מקמהן לגבי נושא סטפני מקמהן, היא נשלחה לביתה ולאחר מכן נשלח אליה פקס, שבו היה כתוב שהארגון לא נזקק לשירותיה יותר.
New Japan Pro-Wrestling (2002)
בשנת 2002, לאורר הצטרפה לארגון ההיאבקות היפני NJPW, כשערכה את הופעתה הראשונה בארגון זה בחגיגות 13 השנים במהלך קרב זוגות בין האחים סטיינר (ריק וסקוט סטיינר) להירושי טנהאשי וקנסוקה ססאקי, שבו היא שימשה כשופטת. בספטמבר ובאוקטובר של אות השנה, היא התאבקה במספר קרבות עבור ארגון זה. לאחר שהפסידה למסהירו צ'ונו ב-14 באוקטובר, היא רשמה את הקרב האחרון שלה בארגון שבועיים לאחר מכן, כשחברה לגרייט מוטה (המזויף) בהפסד להירושי טנהאשי וקנזו סוזוקי.
Total Nonstop Action Wrestling (2011)
ב-3 במאי 2011 במהלך הקלטות התוכנית השבועית !Impact ששודרה לאחר מכן ב-12 במאי, צ'יינה ערכה את הופעת הבכורה שלה בארגון ההיאבקות TNA, כשהיא הוצגה על ידי יועץ רשת הטלוויזיה Spike TV, מיק פולי. הוא הציג אותה בתור השותפה העסקית של קורט אנגל ושותפתו של אנגל לקרב נגד ג'ף ג'ארט וקרן ג'ארט באירוע סקריפייס. עוד במהלך ההקלטות, היא השתתפה בקרב באטל רויאל, שבו הודחה על ידי ג'ף ג'ארט. באירוע סקריפייס, שנערך ב-14 במאי, צ'יינה הכניעה את קרן ג'ארט, שהעניק לה ולאנגל את הניצחון בקרב הזוגות המעורב. היא עזבה את הארגון זמן קצר לאחר מכן, כשקרב זה היה הקרב האחרון בקריירה שלה.
השתתפותה במדיה
בשנת 2001, לאורר הוציאה לאור את האוטוביוגרפיה שלה בשם If They Only Knew. אוטוביוגרפיה זו כיכבה במצעד רבי המכר של הניו יורק טיימס.
לאורר כיכבה בסרט הפורנוגרפי הראשון שלה בשנת 2004, כאשר היא והמתאבק שון וולטמן הגיעו לאולפן הקולנוע Red Light District Video על מנת להפיץ את הקלטת הביתית שהכינו, שאכן שוחררה באותה השנה. חמש שנים לאחר מכן, היא הופיעה פעם נוספת בקלטת למבוגרים ובשנת 2011, לאורר כיכבה בסרט הפורנוגרפי המקצועי הראשון שלה. כמו כן, היא הופיעה במספר סרטי מבוגרים ששימשו כפרודיה לסרטי גיבורי-על.
מוות
ב-20 באפריל 2016, לאורר נמצאה מתה בדירתה ברדונדו ביץ', קליפורניה, בגיל 46. המנהל שלה, אנתוני אנזלדו, החל לחשוש מכך שהיא לא פרסמה עדכונים ברשתות החברתיות במשך כמה ימים כמו שהיא נהגה לעשות, עד שבסופו של דבר הגיע לדירתה ומצא אותה ללא רוח חיים. הדיווחים הראשונים של המשטרה טענו שהיא ככל הנראה מתה כתוצאה ממנת יתר של סמים או כתוצאה מסיבות טבעיות. אנזלדו שלל את האפשרות שהיא נפטרה בשל סמים וטען שהיא קיבלה תרופות עם מרשם, אך נטתה להשתמש בהן באופן בלתי הולם.
המוח שלה נתרם למדע על מנת לחקור את ההשפעות של אנצפלופתיה כרונית (CTE). טקס אזכרה לכבודה התקיים ב-22 ביוני 2016 בלוס אנג'לס. בין הנוכחים היו מתאבקים כמו מלינה פרז, רוב ואן דאם, שון וולטמן בנוסף לאישיויות אחרות. גופתה נשרפה ושרידי האפר שלה פוזרו באוקיינוס השקט.
דוח הנתיחה לאחר המוות פורסם בדצמבר 2016 והראה שלאורר נפטרה ב-17 באפריל כתוצאה ממנת יתר של אלכוהול, משולבת עם תרופות נגד חרדה מסוג דיאזפאם ונורדזפם, משכחי כאבים מסוג אוקסיקודון ואוקסימורפון ותרופה לסיוע בשינה מסוג טמזפאם.
מורשת
מספר לא מבוטל של שדרנים נותנים קרדיט לצ'יינה על כך שהיא אחת הנשים המשפיעות ביותר בענף ההיאבקות ואחת הכוכבים הגדולים ביותר של עידן האטיטיוד של ה-WWF. השדרן ואיש הצוות הבכיר של ה-WWE לשעבר, ג'ים רוס, תיאר את צ'יינה כ"ספורטאית מיוחדת עבור ה-WWE באותה מידה שרונדה ראוזי הייתה עבור ה-UFC", בעוד ש אמר שצ'יינה השיגה בקריירה של עשור יותר ממה שכל אישה אחרת השיגה אי פעם. אחרים שיבחו את צ'יינה על כך ששימשה כאייקון לפמיניזם שהתנגדה לנורמיות המגדריות. דון היינקן, פרופסור ללימודי ומחקר נשים מטעם אוניברסיטת לואיוויל, כתב בשנת 2004 שהיא "הפכה לשד פמיניסטי שקרא תיגר על השליטה של המין הגברי, כשהגלגול האחרון הפופולרי שלה היה כסמל מין". צ'יינה הייתה האישה הראשונה שהתחרתה בקרב הרויאל ראמבל והחזיקה באליפות הבין יבשתית של ה-WWF לוק וינקי מהמגזין ספורטס אילוסטרייטד דירג את צ'יינה במקום ה-79 ברשימת המתאבקים הגדולים ביותר בכל הזמנים.
יום אחר מותה, ארגון ה-WWE הביע את צערו באתר הרשמי. לאחר שנים מבלי שהכיר בפועלה של לאורר, ארגון ה-WWE הציג קטע וידאו כאות מחווה לזכרה של צ'יינה ב-25 באפריל במהלך הפרק של התוכנית Raw. הווארד סטרן היה גם אחד שפרסם כתבה על מותה וזכרונותיו ממנה.
ב-18 בפברואר 2019, צ'יינה הוכרזה כנכנסת להיכל התהילה של ה-WWE לשנת 2019 כחלק מקבוצת D-Generation X. לווק דיבר בריאיון עם ESPN על "המורכבויות" שהזכיר במהלך הפודקאסט של אוסטין, אך לאחר שתיאר את ההישגים שלה בזירה, הוא אמר שהיא ראויה לחלוק את כבוד זה במאת האחוזים. אף על פי שהיא הוכנסה כחלק מקבוצה, לווק אמר שהיא ראויה להיכנס פעם נוספת כמתאבקת יחידים. שון מייקלס תמך ברעיון זה ואמר: "מכל האנשים בקבוצת D-Generation X, אני לא חושב שיש ספק למי יותר מגיע להיכנס להיכל התהילה פעם נוספת".
ב-20 באפריל 2017, שוחרר טריילר לסרט תיעודי בכיכובה בשם Wrestling with Chyna. סרט זה תיעד את חייה של צ'יינה כמעט מהתחלתם, לעזיבתה את עסקי ההיאבקות ועד לסוף חייה.
חיים אישיים
בין השנים 1996 ל-2001, לאורר ניהלה מערכת יחסים עם המתאבק פול לווק, הידוע יותר בשם הבמה שלו טריפל H. תחילה, הם הסתירו את מערכת היחסים ביניהם מפני העובדים בארגון ההיאבקות מחשש שהם יחשבו שהיא סוללת את דרכה אל הפסגה בדרך הזו. יש מחלוקת בנושא האם לווק ניהל מערכת יחסים נוספת עם אשתו לעתיד, סטפני מקמהן, בזמן שהיה עם לאורר. לעומת זאת, לאחר מותה של לאורר, אחותה קייתי המילטון אמרה בראיון שהזוג לא הסכים לגבי נושא התכנון המשפחתי בעתיד, כאשר לווק רצה ילדים, בעוד שלאורר לא רצתה. עניין זה ביחד עם ההתמכרויות והבעיות הבריאותיות של לאורר, הם אלו שהובילה לפרידה.
לאחר שעזבה את ה-WWF, לאורר לא הייתה יכולה להשתמש בשם "צ'יינה" בשל העובדה שזה הוא סימן מסחרי. בנובמבר 2007, היא שינתה את שמה באופן חוקי לצ'יינה.
הסגנון הארץ-ישראלי
שני המבנים הבולטים ביותר של התקופה (והסגנון) הם מבנה הטכניון בחיפה (ברוואלד) וגימנסיה הרצליה בתל אביב (ברסקי). הקומה הראשונה בביתו של עקיבא אריה ויס בפינת הרחובות הרצל ואחד העם בתל אביב מהווה דוגמה נוספת, וכן מבנים נוספים של ברסקי ושל ברוואלד: חצר מרחביה, בית הספר הריאלי וביתו הפרטי של ברוואלד; בית "הרצל" ביער חולדה ובתי התימנים בכרם בן שמן של ברסקי.
מאפייני האדריכלות של הסגנון הארץ-ישראלי הם:
לאחר הכיבוש הבריטי של ארץ ישראל והפרעות ב-1921 חלה התרחקות מודעת מהסגנון הערבי המקומי, ונוצר "הסגנון האקלקטי", המלקט משלל מקורות השראה. מעטים בלבד מבין אדריכלי הסגנון האקלקטי המשיכו לשאוב השראה דווקא מהסגנון המקומי, והבולטים מבין אלה היו יוסף מינור (מתכנן בית ביאליק, שאיננו סימטרי) ויהודה מגידוביץ' בחלק מעבודותיו.
שחקן ילד
המונח "שחקן ילד" מתייחס בדרך כלל לילדים שהשיגו הכרה מקצועית כשחקנים בילדותם (מתחת לגיל 14). המונח מתייחס בעיקר לילדים שהופיעו בהצגות תיאטרון, בסרטי קולנוע ובסדרות טלוויזיה, אך גם למבוגרים אשר זכו לפרסום ניכר בקריירת המשחק שלהם כאשר היו ילדים.
שחקנים רבים שזכו לפרסום ניכר כאשר היו ילדים מתקשים לשמור על ההצלחה כאשר הם מתבגרים, בעיקר בשל טייפקאסטינג. מקולי קאלקין ולינדזי לוהן הם שני שחקנים שזכו לפרסום ניכר במיוחד בילדותם, אשר בסופו של דבר חוו קשיים בקריירה בשל התהילה הרבה לה זכו בגיל צעיר. לעומת זאת, ישנם גם שחקנים רבים שזכו לפרסום ניכר במיוחד בילדותם, אשר נשארים שחקנים מצליחים גם כאשר הם הופכים מבוגרים – לדוגמה, ג'ודי פוסטר, ששיחקה בגיל 12 בסרט "נהג מונית" (1976) והמשיכה לשחק בסרטים מצליחים לאחר שהתבגרה.
נושא הרווחים מקריירת המשחק של שחקנים ילדים נתון לעיתים למחלוקת, ולפני שנות ה-30 היה זה נפוץ שהשחקנים הילדים לא זכו ליהנות מרווחים אלו. מקרה שהוביל לשינוי בנושא הוא זה של השחקן ג'קי קוגן, שהרוויח כשחקן בילדותו סכום המוערך ב-3 עד 4 מיליון דולר (48 עד 65 מיליון דולר לערך לפי השער ב-2012), אך הכסף בוזבז בידי אימו ואביו החורג, ארתור ברנשטיין, על מותרות כגון מעילי פרווה, יהלומים ומכוניות יוקרה. תביעה משפטית של קוגן נגד אימו הניעה את חקיקת "חוק ההגנה על ילדים שחקנים" (California Child Actor's Bill), שנחקק בקליפורניה בשנת 1939, הידוע גם בשם "חוק קוגן" (Coogan Law או Coogan Act). החוק דורש שמעסיקו של שחקן-ילד ישמור 15% מהרווחים בקרן ייעודית (שנקראת לרוב "חשבון קוגן", Coogan Account), ומגדיר את הטיפול בתחומים כמו השכלה, שעות עבודה וימי מנוחה.
שחקנים ילדים בולטים
הרשימות ממוינות לפי שנת הלידה של השחקנים. בסוגריים מצוין הגיל בו השחקנים היו בעת הופעת הבכורה שלהם.
לאון גלרטר
דוקטור לאון (ליטמן) גלרטר (Litman Leon Ghelerter; 27 בינואר 1873 - 28 ביולי 1945) היה רופא, מנהיג סוציאליסטי ופובליציסט יהודי רומני. גלרטר היה מייסדם של מוסדות ציבוריים בתחום הרפואה והעזרה לשכבות החלשות.
חייו
גלרטר נולד ביאשי להוריו, זלמן ודבורה גרלטר. הוא סיים בהצלחה לימודי בית ספר גבוה למסחר ועבר ללימודי רפואה. תוך כדי לימודי הרפואה לקח גם קורסים של משפטנות. בשנת 1899 קיבל באוניברסיטת יאשי תואר דוקטור לרפואה על עבודה בנושא "כוהל ואלכוהוליזם".
עד שנת 1920 חי ופעל ביאשי ולאחר 1920 חי ופעל בבוקרשט עד מותו. ב-1895 כונן חוג סוציאליסטי בשם Lumina (האור) סביב כתב עת שנשא אותו שם. הוא נאבק למען מתן זכויות פוליטיות ליהודים חסרי האזרחות ועל כן נכנס לעימות עם הרשויות. ב-1896 ערך כתב עת ביידיש בשם Der Veker.
לפני מלחמת העולם הראשונה ייסד ביאשי בית חולים לילדים ויזם שורה של מפעלים קואופרטיביים ומוסדות סעד למען השכבות החלשות. ב-1923 ייסד בבוקרשט את החברה למתן סיוע רפואי וסוציאלי "Iubirea de oameni" (אהבת הבריות) שפעלה בצורת מערך רפואי רב תחומי וב-1926 נפתח בית החולים בשם זה באת5ר זמני. ב-1931 נגמרה בניית מבנה בית החולים, בית חולים, שהופעל על ידי רופאים, רוקחים ויתר העובדים, שבאו מקרב יהדות בוקרשט. בית החולים פעל למען כל התושבים וב-1937, בין 832 המאושפזים בו היו 587 יהודים, 210 נוצרים אורתודוקסים, 35 קתוליים ו-20 פרוטסטנטים.
לצורכי הקמת בתי החולים והמרפאות היה עובר בערי רומניה ומקבץ תרומות מהקהילות היהודיות השונות. המוסד האחרון שייסד, הסנטוריום "Mira" נפתח ב-1946, שנה לאחר מותו.
גלרטר ייסד את "האגודה הסוציאליסטית של הפועלים" ועל כן הורחק משורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הרומנית לאחר משפט, שבמהלכו הואשם בין היתר בהקמת מוסדות בעלות אופי לאומי (קרי: יהודים).
בחוג המשפחה ובין ידידיו כונה גלרטר בשם Moșu'Lu (מושולו) ובמהלך פעילותו הפובליציסטית השתמש בשמות העט Mihai Văleanu (מיכאי ולאנו) ו-Păcurar (פקוראר). גלרטר הוא אביו של הרופא יוליו גלרטר שלימד תולדות הרפואה בבית הספר לרפואה בבוקרשט והיה נשוי לשחקנית והמורה למשחק ביאטה פרדנוב, ודודו של הבמאי  מוני גלרטר.
שליו מצויץ
שליו מצויץ (שם מדעי: Callipepla) הוא סוג של שלווים ממשפחת השלווים אמריקניים.
בני הסוג בעלי ראש קטן עם ציצת נוצה ארוכה ושחורה, שנתנה להם את השם. הם חיים בטבע בערבות אמריקה הצפונית וגם באזורים יבשים יותר.
ורדה הורביץ
ורדה הורביץ (נולדה ב-27 במרץ 1957) היא עיתונאית וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה
ורדה הורביץ נולדה בוורשה, פולין. אביה, יצחק הרמן, היה ניצול השואה מוורשה. אמה, סוניה, ילידת רוסיה, הייתה כוריאוגרפית ידועה בלהקה במוסקבה. בגיל חמישה חודשים עלתה ורדה לישראל עם הוריה ועם אחיה הבכור, חנוך, במסגרת עליית גומולקה. את שלוש השנים הראשונות עשתה בקיבוץ משמר השרון, שם נולד אחיה הצעיר, אברהם הרמן. בהיותה בת ארבע עברה המשפחה להתגורר בשיכון עולים בחולון, שם גדלה. למדה בתיכון קוגל בחולון. במשך שנים רבות למדה פסנתר בקונסרבטוריון יריב אזרחי בתל אביב, הופיעה בקונצרטים ואף זכתה במלגות מטעם קרן שרת לאמנים צעירים. בצה"ל שירתה ביחידת המחשבים ממר"ם.
הורביץ היא בוגרת סמינר הקיבוצים בחינוך מיוחד וקורס ביבליותרפיה אצל פרופסור אדיר כהן. הייתה מורה לחינוך מיוחד עד גיל 28. למדה במשך שנתיים משחק אצל גדי ענבר ואתי רזניק במרכז ביכורי העיתים ושיחקה במשך ארבע שנים בתפקידים ראשיים בצוותא ובאולם תיאטרון חולון, במסגרת תיאטרון חובבים בחולון, בבימוים של חנן יבין, ושולי כהן.
בשנת 1988 החלה לכתוב בידיעות תקשורת, בעלת טור בשם "נשי אישי" וכתבות שטח וצבע רבות. ב-1990 ראה אור ספרה "שלושים ועוד משהו" בהוצאת בית עימוד, שנגע בדילמות ובקונפליקטים האופייניים לנשים בגיל שלושים בנוגע לגידול הילדים, הבעל והקריירה.
בשנת 1993 החלה לכתוב ב"ידיעות אחרונות", כתבה במוספים "זמנים מודרניים", "24 שעות" ו"שבעה ימים". פרסמה תחקירים רבים בהם על גל החזרה בתשובה של בני נוער, על רב ופסיכולוג בעדה החרדית שהטרידו מינית נשים ועל מכירת תלמידים לפנימיות דתיות תמורת 300 שקל לראש, סיפורה של זונת רחוב שעבדה 14 שנה בכביש והשתקמה, ועוד.
משנת 1997 הייתה כתבת בכירה במגזין "לאשה", במהלך השנים פרסמה את סיפור חייהן של מאות נשות ציבור ופרסמה סיפורים אנושיים. אחד מסיפוריה הפך לסרט דוקומנטרי זוכה פרסים בשם "איך את מעיזה" ובוים על ידי בן ליזקה אסא ואורי שידורסקי (שין),
כמו כן, הייתה בעלת המדור "פנינה רומנטית", ושבעקבותיו הוציאה לאור ב-2002, ספר בשם "המלצה רומנטית", בהוצאת ידיעות ספרים שהפך ל"ספר פלטינה" ונמכר ב-50 אלף עותקים.
בעקבות הספר הגישה פינות רדיו ברדיוס 100FM, רדיו חיפה ורשת ב'. הייתה בעלת המדור "סוגרים חשבון", שבו פרסמה מכתבי אהבה של קוראות אנונימיות. פרסמה טור אישי בשם "בנויים לקשר", בו פרשה את חיי נישואיה.
ב-2005 יצא ספרה "חוויה רומנטית" לשומרי כשרות, שאף הוא הפך לרב-מכר.
באותה שנה התפרסם סיפורה "ארמון הקרח נמס" באנתולוגיה "געגועים לשינויים: 16 סיפורי מסע ישראליים", בעריכתו של משה גלעד. ב-2009 התפרסם ספרה "אירוח עם רוח", שהביא סיפורי מסע למקומות רוחניים בארץ.
ב-2011 החליטה להתפטר מעבודתה הקבועה ב"לאשה", ולהפוך לפרילנסרית, כדי להקדיש זמנה לכתיבת ספרי פרוזה. במהלך השנים הנחתה והפיקה אירועי נשים רבים.
בשנת 2016 ראה אור בהוצאת ידיעות אחרונות הרומן הראשון פרי עטה "התנ"ך של אמא" והפך לרב מכר. הספר מגולל את סיפור חייה של נעמי, אישה בת 43, דור שני לשואה, שחיי נישואיה אינם מאושרים, על ילדותה בשנות ה-60 וה-70 בשכונה מעורבת בפריפריה, פעילותה בתנועת השומר הצעיר, על אהבת נעוריה לבחור ערבי מהגליל, על נישואי הבוסר, ועל חיפושיה אחר אח שחזר בתשובה והתנתק מהמשפחה. ברקע מרחף התנ"ך הפרטי של האם, אשה אתאיסטית בשם רוזה שפיגל, המקבץ בתוכו חוכמת חיים נשית, סודות הישרדות העוברים מדור לדור, אמת, שקרים, אהבה וחמלה שבין אם לבת. מנחה מפגשי נשים בנושא ספרה.
ורדה הורביץ מתגוררת מזה שנים רבות בתל אביב ולה שתי בנות: הבכורה עמית הורביץ-גרושקה, מהנדסת תעשייה וניהול והצעירה, הבמאית גל הורביץ-הופנונג מייסדת ומנהלת "האנסמבל - תיאטרון נוער ע"ש אתי הילסום".
קישורים חיצוניים
על הספר "התנ"ך של אמא"
חצי הכדור המערבי
חצי הכדור המערבי הוא חציו של כדור הארץ הנמצא ממערב לקו גריניץ', שהוא קו האורך 0° העובר ברובע גריניץ' שבלונדון, וממזרח לקו האורך 180°, שהוא קו התאריך הבינלאומי. את חצי הכדור המערבי משלים חצי הכדור המזרחי. להבדיל מחצי הכדור הצפוני וחצי הכדור הדרומי, המופרדים זה מזה על ידי עצם גאוגרפי מהותי, קו המשווה, קו האורך 0°, המפריד בין חצי הכדור המערבי לחצי הכדור המזרחי, הוא קו שרירותי שנקבע כך שאירופה במרכז.
גאופוליטיקה
במונחים גאופוליטיים, המונח משמש לרוב כדי להתייחס לאמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית, והאיים שמסביב. בפועל, קווי אורך 20°W ו-160°E נחשבים לגבולות האזור. הכינוי משמש פעמים רבות כדי לתאר את "העולם החדש", כפי שנעשה, למשל, בשמו של מכון חצי הכדור המערבי לשיתוף פעולה ביטחוני. בשימוש במונח במשמעות הזו, מושמטים מגבולותיו האזורים שבשוליים - חלקים מאירופה ומאפריקה שנמצאים בשוליים המזרחיים, חלקים מאסיה שנמצאים בשוליים המערביים, ואנטארקטיקה הנמצאת בשוליו הדרומיים.
גאוגרפיה
מרכזו של חצי הכדור המערבי ממוקם בלב האוקיינוס השקט, במפגש של קו האורך 90°W עם קו המשווה, באזור איי גלאפגוס. היבשה הקרובה ביותר לנקודה היא האי.
ההר הגבוה ביותר בחצי הכדור המערבי הוא אקונקגווה שגובהו, והוא חלק מרכס האנדים של ארגנטינה.
הבניין הגבוה ביותר מעשה ידי אדם בחצי הכדור הוא מגדל סי אן שגובהו 553.33 מטרים, והוא ממוקם בטורונטו, קנדה.
מיכאיל גראבסקי
מיכאיל איסאקוביץ' גראבסקי (ברוסית: Михаил Исаакович Грабский 3 באפריל 1923 – 3 באוגוסט 2007) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כתותחן בצוות טנק בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה
נולד בעיר קייב במשפחתו של פועל. בשנת 1941 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון.
מיד לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות התגייס לצבא האדום. הוא נשלח לקורס נהגים צבאים. בהמשך נסוג עם הצבא האדום מזרחה. נלחם בקרב סטלינגרד. במהלך הקרב נפצע ופונה לטיפול רפואי בעורף. לאחר שהחלים נשלח לקורס שריון, בו הוכשר לתפקיד של תותחן בטנק. בתום הקורס שובץ בחטיבת המשמר המשוריינת מס' 52, כתותחן בצוות טנק בפיקודו של ישראל קופרשטיין.
במהלך קרב דנייפר, טנק, שבצוותו שירת גראבסקי, היה בין הראשונים שצלח את הנהר דנייפר והגיע לגדה המערבית. טנק חיפה באש תותחו על חיילי החי"ר וניהל קרבות עם הטנקים הגרמנים. במהלך השעות הראשונות לאחר הצליחה הצליח גראבסקי לחסל שני טנקים גרמנים. בהמשך נעה החטיבה, בה שירת גראבסקי, צפונית לקייב, כדי לחתוך את הכביש קייב-ז'יטומיר ולמנוע מהגרנים להביא תגבורת לכוחותיהם בעיר קייב. החטיבה קיבלה פקודה להשתלט על העיר פסטוב, צומת רכבות חשובה, אשר צמודה לכביש קייב-ז'יטומיר. טנק, בו שירת גראבסקי, היה בחוד ההתקפה. הוא היה הראשון שנכנס לעיר וסייע בכיבושה. במהלך הקרבות בפסטוב השמיד גראבסקי 3 טנקים גרמנים נוספים. על גבורתם בקרב דנייפר הוענק לכל חברי צוות הטנק תואר גיבור ברית המועצות.
היחידה, בה שירת גרבסקי המשיכה להתקדם מערבה. גראבסקי נטל חלק במבצע לבוב-סנדומייז', מבצע ויסלה-אודר, הקרב על ברלין וסיים את המלחמה בפראג.
בשנת 1946 השתחרר מן השירות וחזר לעירו. עבד בתעשייה. בשנת 1967 סיים לימודי הנדסת תעשייה וניהול (בלימודי ערב). בשנת 1981, הגיש בקשה לרשויות לעזוב את ברית המועצות ולהגר לארצות הברית. על מעשה זה נשלל ממנו התואר "גיבור ברית המועצות" וכל העיטורים נלקחו ממנו. בשנת 1982 קיבל אישור לעזוב את ברית המועצות עם משפחתו. בהגיעו לארצות הברית התיישב בעיר סנט לואיס שבמדינת מיזורי.
לאחר התפרקות ברית המועצות הגיש מספר בקשות לממשלות רוסיה ואוקראינה לביטול שלילת התואר. בקשתו אושרה על ידי בית הדין הגבוה לערעורים של רוסיה באוגוסט 2000. הוא זוכה מאשמת "בגידה במולדת" ועיטור כוכב הזהב הוחזר לו.
מיכאיל גראבסקי נפטר ב-3 באוגוסט 2007 בעיר סנט לואיס.
יוסף חדאד
יוסף חדאד (בערבית: يوسف حداد; נולד ב-3 בספטמבר 1985) הוא ערבי-ישראלי, פעיל הסברה ישראלית, עיתונאי, פעיל חברתי בחברה הערבית-ישראלית, אושיית רשת ומנכ"ל עמותת "ביחד – ערבים זה לזה" הפועלת לחיבור החברה הערבית לחברה הישראלית. נכה צה"ל ממלחמת לבנון השנייה.
ביוגרפיה
יוסף חדאד הוא ערבי־ישראלי, נוצרי־קתולי, אשר נולד בחיפה לאמא מורה ולאב כומר, איש עסקים וטיס אזרחי, השני מבין ארבעה אחים. בהמשך עברה המשפחה לנצרת, שם למד בבית הספר הטכנולוגי דון בוסקו ע"ש ג'ובאני בוסקו. בשנת 2003, התנדב לצה"ל ושירת בחטיבת גולני. סיים קורס מ"כים בהצטיינות ותיפקד כמפקד וסמל מחלקה בגדוד 51.
לקראת שחרורו, ביולי 2006, התרחשה מלחמת לבנון השנייה. במהלך המלחמה לחם גדודו בקרב בינת ג'בייל, בו נהרגו שמונה לוחמים ובהם הסמג"ד רועי קליין, ובעקבותיו עוטר הגדוד בצל"ש. לקראת סיום המלחמה, ב־10 באוגוסט טיל 9M133 קורנט שנורה על ידי כוח חזבאללה פגע בקיר לידו. כתוצאה מההדף ומהרסיסים נפצע קשה, כף רגלו הימנית נקטעה והוא נפגע במספר מקומות נוספים. חדאד פונה תחת אש, ועבר טיפול ושיקום במשך כשנה, כף רגלו חוברה מחדש והוא הוגדר כנכה צה"ל. כתוצאה מכך הוא מתמודד עם פוסט טראומה.
חדאד התחיל את לימודיו לתואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן אך פנה להסברה ולא השלים את לימודיו. הוא בוגר תוכנית LEAD20 למנהיגים צעירים מרחבי העולם באוניברסיטת MIT ושימש כמנהל פרויקט ומנהל תפעול בחברה למחקרי שוק.
הוא מרצה מסביב לעולם, ובעבר הרצה גם באירוע רשמי של TED. בראשית 2021 הצטרף לערוץ i24NEWS בו הוא משדר בערבית ואנגלית. כותב טורים גם באתרים נוספים דוגמת ישראל היום ו-TheMarker.
במסגרת עמותת ביחד-ערבים זה לזה, הוא מקדם פעילויות חינוך, חברה וקידום שילוב אזרחים ערביים ישראלים מכל העדות הערביות בחברה הישראלית כגון בעידוד ותמיכה במתנדבים לשירות הלאומי-אזרחי. מתוך מטרה להשפיע על צעירים במגזר הערבי, ולסייע בגיבוש הזהות הישראלית שלהם ולהובילם להרגשת שייכות למדינה.
פעילות ציבורית ופעילות הסברה בולטות
חדאד החל את פעילותו בהסברה במסגרת ארגון מילואימניקים בחזית ופועל למען ההסברה הישראלית ברחבי אמריקה ואירופה ודרום אפריקה כנגד קמפיין החרם על ישראל של ה-BDS, ונגד תופעות האנטישמיות החדשה בקמפוסי האוניברסיטאות. במאי 2018 הוא הקים את עמותת "ביחד – ערבים זה לזה" במטרה לפעול לשילוב וחיבור המגזר הערבי עם החברה הישראלית, ומאז עומד בראשה ומשמש כמנכ"ל העמותה.
מעת לעת, הוא מופיע בקולג'ים ברחבי העולם ומציג את הצד הישראלי. בשבוע האפרטהייד בדרום אפריקה התעמת עם מנהיג ארגון ה-BDS בתוכנית מרכזית שם.
חדאד מתראיין מדי פעם בערוצי תקשורת זרים באנגלית, ולעיתים גם בערוצי תקשורת ערביים בערבית. כך למשל התראיין ברשת אל-ערביה. במבצע שומר החומות התראיין בגופי תקשורת שונים בעולם והפיץ תכנים להם נחשפו מיליונים.
במרץ 2021 בדיון במועצה לזכויות האדם של האו"ם תקפו איראן, קטאר והפלסטינים את ישראל והאשימו אותה שתוכנית החיסונים שלה היא גזענית. לאחריהם קיבל חדאד את רשות הדיבור בשם UN Watch והגיב כנגד האשמותיהם.
חדאד מתראיין בערוצי התקשורת בישראל, בהם הוא מתעמת לעיתים עם נציגים שונים של המגזר הערבי. כך למשל, הוא מתח ביקורת על אופייה של מחאה נגד הפשיעה במגזר הערבי ואזלת הרשויות, שבה הניפו הללו דגלי פלסטין, בעוד לדבריו כאזרחים ישראלים המלינים על בעיות ישראליות חשובות, היה עליהם להניף את דגלי המדינה. חדאד מבקר גם את התקשורת בישראל, למשל על ערוץ 13, כאשר הציגו בה קטגוריה המסווגת פיגועים ככאלו שבוצעו ממניע אישי.
חדאד משתתף בדיוני וועדות וכנסים בכנסת. לצד השתתפותו בנושאים הקשורים לחברה הערבית, הוא משתתף גם בעבודת השדולה למניעת המאבק בתנועת החרם על ישראל, ובמאבק על שמירת חופש הביטוי ברשתות החברתיות מחד, וההגנה המצופה מהחברות, מפני מתן האפשרות לתמיכה בטרור והסתה באמצעותן כמו גם מאבק נגד אנטישמיות ושיח של שנאה ברשת. בין מסריו בדיוני הוועדות חוזר חדאד גם על הצורך בכך שהחברה היהודית תכיר טוב יותר את השפה הערבית.
חדאד נחשב לאושיית רשת, ולפעילותו ברשתות החברתיות פייסבוק טוויטר וטלגרם, ישנם עוקבים רבים. בין היתר, הוא גם יוצר סרטוני הסברה בערבית, אנגלית ועברית, המסייעים להסברה באמצעות הרשתות החברתיות וביוטיוב והטמעתם ברשת כחומרי הסברה שיש להם רלוונטיות לאורך זמן. לקראת הבחירות לנשיאות ישראל בשנת 2021 פרסם את תמיכתו במרים פרץ.
חדאד חבר בפורום "המסע לעמק השווה", יוזמה לדיאלוג משותף במחלוקות ובפערים בחברה הישראלית.
באפריל 2020 נבחר יוסף חדאד לרשימת ה-50 משפיענים פרו-ישראלים, מטעם SOCIAL LITE CREATIVE, ובנובמבר נבחר לרשימת 40 המשפיענים למען ישראל באינטרנט, מטעם חברת המדיה היהודית-אמריקאית JNS.
בדצמבר 2021 הוענק לחדאד, לצד אישים נוספים, פרס "האור של ישראל" בטקס מטעם משרד החוץ הישראלי. הזוכים בטקס הגיעו מתחומים שונים, בהם ייצגו את ישראל בעולם באמצעות הצטיינות בזירה המקצועית שלהם לצד פעילות למען תדמית ישראל בתקשורת וברשתות החברתיות.
ב-20 בדצמבר 2022, זכה בפרס בגין לשנת ה'תשפ"ג (2022) לצד דוד עברי ועמותת אור למשפחות.
וולטר בג'ט
וולטר בג'ט (באנגלית: Walter Bagehot; 3 בפברואר 1826 - 24 במרץ 1877) היה כלכלן ואיש עסקים, עיתונאי ועורך עיתונות בריטי. עבודתו כוללת מסות בענייני ממשל, כלכלה וספרות. מראשוני עורכי "האקונומיסט".
ביוגרפיה
נולד בלנגפורט שבסאמרסט, אנגליה. אביו, תומאס ווטסון בג'ט, היה בנקאי.
וולטר בג'ט למד מתמטיקה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון (UCL), ובשנת 1848 קיבל תואר שני בפילוסופיה של המוסר.
ב-1855 ייסד את ה"נשיונל רוויו" יחד עם ריצ'רד האטן  (Richard Holt Hutton). ב-1860 התמנה כעורך ראשי של "האקונומיסט", שהוקם שבע עשרה שנה קודם לכן על ידי חותנו ג'יימס וילסון.
בג'ט לקה בדלקת ריאות בשנת 1867 ומעולם לא התאושש ממנה באופן מלא. כעבור עשור שנים נפטר מסיבוך של מחלתו.
אוספים של כתביו במגוון רחב של נושאים פורסמו לאחר מותו.
סנטאישטוואן
סנטאישטוואן (בהונגרית: Szentistván) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית סנטאישטוואן קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-2,842 תושבים בשנת 1990 עד 2,357 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-17%).
בסנטאישטוואן חיו מעט יהודים.
קנדהאר (סרט, 2010)
קנדהאר הוא סרט רוסי משנת 2010 שביים אנדריי קאבון. דרמה היסטורית המבוססת על אירועים אמיתיים. הקרנת הבכורה התקיימה ב-4 בפברואר 2010.
אב הטיפוס של הדמות הבדיונית הפועלת כרכז ומי שסייע לבריחת הטייסים הרוסים הוא ויקטור בוט. עם תקציב של 7 מיליון דולר, הסרט הרוויח קצת יותר מ-15 מיליון, שמיצב אותו כשובר קופות.
עלילה
שנת 1995. מטוס תובלה רוסי מסוג Il-76 שנושא מטען תחמושת במסווה של סיוע הומניטרי מטורקיה (איסטנבול) לאפגניסטן (בגראם) מאולץ לנחות על ידי מפציץ בשדה התעופה בעיר קנדהאר (אפגניסטן) לבדיקת המטען. הטליבאן חוטף את הצוות הרוסי: מפקד המטוס, טייס המשנה, הנווט, מהנדס הטיסה ומפעיל הרדיו. משסירבו ללמד את האסלאמיסטים להטיס מטוס תובלה, הוכנסו לבית סוהר רעוע. חצר קטנה עם באר מוקפת קירות גבוהים עם קני מקלע מכוונים אליהם ומוקפים מגדלי שמירה.
הצוות סובל בעקשנות את התלאות והמחסור בשבי: כל החמישה משוכנעים בוודאות שרוסיה, שתשתמש בערוצים דיפלומטיים והשפעתה בעולם, תשחרר את אזרחיה. עם זאת, חודשים חולפים ומלבד ביקורים תקופתיים של דיפלומטים ועיתונאים, דבר לא קורה. עם זאת, האיסלאמיסטים מאפשרים לבצע טיפולים שוטפים למטוס. לאחר שעברו שורה של קשיים והשפלות, לאחר שהיו על סף מוות, אנשי הצוות מבינים שהדרך היחידה לישועה היא לברוח.
המפקד מסכים לאמן את לוחמי הטליבאן בטיסה. איש צבא מנוסה, שהשתתף בלחימה באפגניסטן, לוד בקפידה את שדה התעופה: המסלול במצב טוב, אבל ממש מאחוריו שדה מוקשים. אבטחת שדה התעופה כוללת סוללה מזויפת נגד מטוסים עם בובות של יורים והמון אסלאמיסטים חמושים בנשק קל ולוחמים בקרבת מקום בהאנגרים. עם זאת, זהו הסיכוי היחיד להימלט.
במהלך תפילה, המטוס, מבלי לעורר חשד ממספר קטן של שומרים, נע בחופשיות והחל להמריא לאורך המסלול. עם זאת, לא כל האסירים נמצאים על הסיפון - טייס משנה נעדר מתא הטייס. איש הקשר קוטע את ההמראה, יוצר קשר עם קצין התורן וקורא לטרקטור לגרירה. לוקח הרבה זמן לחכות לניסיון הבא - האיסלאמיסטים, בתואנות שונות, הפסיקו לאפשר לצוות לתחזק את המטוס. עם זאת, הצליחו לשכנע את האיסלאמיסטים בצורך לתקן את השלדה שנפגעה במהלך בלימת החירום ולבצע עבודות שוטפות עם ציוד יקר. החישוב של המפקד התברר כנכון – לאחר החלפת השלדה הגיע הזמן לנמאז – הטליבאן עזב פה אחד את שדה התעופה והשאיר מספר זקיפים. הנווט, מהנדס הטיסה ומפעיל הרדיו, ללא תחזוקה שוטפת, התחילו לשחק על כסף עם השומרים. בינתיים, לאחר שהתחיל וחימם את המנועים, המטוס החל לנוע לכיוון המסלול. הזקיפים נוטרלו בהצלחה, אך האיסלאמיסטים מצליחים לחסום את המסלול. מפקד הטיסה מחליט להמריא, תוך סיכון להתגלגל לשדה המוקשים. מיישמים בפועל את הידע והניסיון שנצבר בלחימה, המפקד וטייס המשנה ממריאים ומורידים את המטוס לכיוון איראן בגובה נמוך.
השבי נמשך 378 ימים.
הפקה
הצילומים התקיימו ברוסיה, טורקיה ומרוקו.
ביקורות
בסקירת הסרט, שהתפרסמה באתר קינואפישה.רו, הסרט כונה "אפוס פטריוטי" (אחרי "1612" ו"טאראס בולבה").
מסקנה זו מוצעת על ידי השוואה בין תסריט הסרט לבין האירועים שעמדו בבסיסו. ניסויים עם צוות IL-76 אופייניים למדי. אם כן, שם מפקד הצוות השתנה באות אחת בלבד גאשר שרפאטוב הפך לקרפאטוב, אך טייס המשנה שונה מגזינור ל"סרגיי". עם זאת, התסריטאים של "קנדהאר" ניקו מהעלילה את שמותיהם של לא רק המנכ"ל העתידי של חברת התעופה טטארסטן גזינור חאירולין, אלא גם מהנדס הטיסה אשחט אביאזוב.
בין היתר, קנדהאר, לדברי המבקרים, קשור לסרטים הטוענים לאחדות מזרח-סלאבית, שכן על פי רצון התסריטאים הצוות כלל את הדמות הבדיונית וקולנקו, אוקראיני לפי לאום, הדבקה באורתודוקסיה ובקהילת האוקראינים והרוסים בשבי. כך, הצוות מופיע בסרט כקולקטיב סלאבי הומוגני מבחינה אתנית.
הסרט זכה לביקורת על עיוות אירועים אמיתיים והחלפתו של קברניט, הטייס ומהנדס הטיסה ממוצא טטרי (כפי שקרה בפועל) בסלאבים – רוסים ואוקראינים.
אלתר דבורצקי
אלתר דבורצקי (ביידיש: אלטער דװרעקי, באנגלית: Alter dworecki; 1906 ז'טל – 11 במאי 1942, הכפר פודיאוורקא) היה עורך דין יהודי פולני. פעיל בתנועת פועלי ציון. במלחמת העולם השנייה כיהן כראש היודנראט בגטו ז'טל ומפקד המפקדה הפרטיזנית המחתרתית בגטו.
קורות חיים
דבורצקי למד את לימודיו העל-תיכוניים בגימנסיה הריאלית בגרודנא. בשנת 1923, בגיל 18, יצא לגרמניה והתקבל ללימודים בפוליטכניון (polytechnic) בברלין, אך בהמשך נאלץ להפסיק את לימודיו עקב בעיות חומריות וחזר לגימנסיה הפולנית בה השלים תעודת בגרות.
אחרי שלמד עוד שנה כשומע חופשי באוניברסיטה החופשית ( "וולנא ושכניצא") בוורשה התקבל דבורצקי לפקולטה למשפטים באוניברסיטת וילנה.
אלתר היה חבר האיגוד הציוני-סוציאלי באגודת הסטודנטים היהודים, ופעיל ביותר בחיי הציבור והתרבות של האיגוד. בתקופות חופשה היה מתסיס את מפלגת פועלי-ציון (מאוחדת עם צ"ס) בז'טל, בפעילות ענפה. אלתר ארגן מועדון ספורטאים ואף השתתף בעצמו בקבוצת כדורגל.
לאחר סיום לימודיו בפקולטה למשפטים, ואחרי מספר שנות התמחות וסבל רב קיבל בשנת 38' את התואר עורך דין.
מלחמת העולם השנייה
במסגרת הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, שלטה ברית המועצות במזרח פולין. שנות השלטון הסובייטי, 1939–1941,בתוקפה זו היה דבורצקי עורך דין בנובארדוק.
כיבוש ז'טל על ידי הנאצים
הכוחות הגרמניים כבשו את העיר ז'טל ב-30 ביוני 1941 במסגרת מבצע ברברוסה. ב-14 ביולי, מפקד הצבא המקומי הורה ליהודים לענוד טלאי צהוב על חזית וגב בגדיהם. ב-23 ביולי פשטו אנשי האס-אס על העיירה וחטפו כ-120 מנכבדי הקהילה והאינטליגנציה היהודית. בין העצורים היו דבורצקי והרב ג'נקל קפלן. היהודים המקומיים שיחדו את הגרמנים והצליחו לשחרר את שניהם בעוד האחרים נלקחו ונרצחו ביער ליד נובארדק.
דבורצקי מונה ליושב ראש היודנראט בגטו ז'טל. דברוצקי ראה מייד את המתרחש והחל להתכונן ליום הפקודה. הוא ערער את אשליות הביטחון ששררו בין ההמונים וקרא לחיפוש אחר דרכי הצלה ונקמה במרצחים. דבורצקי ארגן בגטו את המפקדה הפרטיזנית המחתרתית ועמד בראשה. דבורצקי יזם תוכנית לחמש את הנוער היהודי שבעיירות הסביבה, להוציאם ליערות ליפיצ'אן העבותים לשם מלחמה בגרמנים, וכך להציל גם את הבלתי-מוכשרים לקרב.
תכונותיו ופעילותו שהתסיסו את נוער הגיטו, עוררו את חששם של יהודים רבים, שמא יגרום לטבח מוקדם של הקהילה. למרות זאת, דבורצקי להמשיך לפעול בעת ובעונה אחת כראש היודנראט וראש ארגון המחתרת בגטו. גם בעת פגישותיו בתפקיד עם השלטונות הגרמנים נשא אקדח חמוש בכיסו, לשעת הצורך. הוא מינה נערים של הארגון המחתרתי למשטרה היהודית, לשם הקלת ביצוע משימות מחתרתיות, ובעיקר הגנבת נשק לתוך הגטו; יצר קשר עם הנוצרים ובאמצעותם רכש מידי איכרי הסביבה נשק, שהשאיר אחריו הצבא האדום הנסוג; גייס כספים לקרן הארגון המחתרתי.