cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
מספר קוונטי ספיני שניוני
1925 - עקרון האיסור של פאולי
ב-1924 הציע הפיזיקאי האוסטרי, וולפגנג פאולי דרגה קוואנטית חדשה, כדי לפתור אי-עקביויות בין ספקטרומים מולקולריים נצפים לבין מכניקת הקוונטים המתפתחת. ב-1925 ניסח את עקרון האיסור שלו, ככל הנראה עבודתו החשובה ביותר, אשר קבעה ששני אלקטרונים לא יכולים להיות באותו מצב קוואנטי. רעיון הספין אשר פותח שנה לאחר מכן בידי ראלף קרוניג, גאורג אוהלנבק וסמואל גודסמית זיהה אותה דרגת חופש כספין של האלקטרון.
ב-1926, זמן קצר לאחר שהייזנברג פרסם את תאוריית המטריצה של מכניקת הקוונטים המודרנית, השתמש בה פאולי כדי להסיק את הספקטרום של אטום המימן, וכך עזר רבות לביסוס התאוריה.
ב-1927 הוא הציג את מטריצות פאולי, כבסיס לאופרטורים של הספין, ובכך טווה את התאוריה הלא-יחסית של הספין.
1928 - פיתוח רמות אנרגיה ממשוואת דיראק
בשנת 1928 פיתח פול דיראק משוואת גל יחסותית, שחזתה את המומנט המגנטי של הספין בצורה נכונה, ובמקביל התייחסה לאלקטרון כאל חלקיק דמוי נקודה. פתרון משוואת דיראק (בניגוד למשוואת שרדינגר המקורית) עבור רמות האנרגיה של האלקטרון באטום המימן, כולל את כל 4 המספרים הקוונטיים האלקטרוניים ותואם את תוצאות הניסויים.
פיתוח מתמטי
כפתרון למשוואה דיפרנציאלית חלקית מסוימת, ניתן לבטא את התנע הזוויתי המקוונטט:
כאשר:
היא הנורמה של וקטור הספין \vec{S},
\hbar הוא קבוע פלאנק המצומצם.
בהינתן כיוון שרירותי z (בדרך כלל מוגדר על ידי שדה מגנטי חיצוני) היטל הספין על ציר z הוא:
ובסה"כ עבור כל ערך ספין, s, קיימים 2s+1 מצבים קוונטיים אשר כל אחד מהם מתואר על ידי מספר קוונטי ספיני שניוני, m_s שונה. ערך הספין, s, הוא מספר חיובי שלם עבור בוזונים (כגון פוטון ומזון) וחצי שלם עבור פרמיונים (כגון: אלקטרון, פרוטון ונייטרון).
אלקטרון באטום
לאלקטרון בודד יש מספר ספין וכתוצאה מכך המספר הקוונטי הספיני השניוני שלו הוא  שמשמעותו פיצול לרמות אנרגיה או למצבים עצמיים: עקב עיקרון האיסור של פאולי, האלקטרונים המאכלסים אורביטל יחיד חייבים להיות במצבים קוונטים שונים זה מזה. לכן, כל אורביטל יכול להכיל רק 2 אלקטרונים (עם מצבים עצמיים שונים) לכל היותר.
באנלוגיה לאופרטור התנע הזוויתי, \hat{L}, ניתן לחשב את גודלו של אופרטור הספין, \hat{S}:
וכן את גודלו של היטל אופרטור הספין על ציר z:
אלן דביאו
אלן דביאו (באנגלית: Allen Daviau; 14 ביוני 1942 – 15 באפריל 2020) היה צלם קולנוע אמריקאי. הוא נודע בשיתופי הפעולה שלו עם סטיבן ספילברג כשצילם את "אי.טי. - חבר מכוכב אחר" (1982), "הצבע ארגמן" (1985), ו"אימפריית השמש" (1987). הוא היה מועמד וזכה במספר פרסים, כולל 5 מועמדויות לפרס אוסקר ושתי מועמדויות לפרס באפט"א לקולנוע, עם זכייה אחת. בנוסף לעבודותיו בקולנוע, דויאו שימש כמורה לצילום באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. הוא נפטר ב־15 באפריל 2020, בגיל 77, כתוצאה מסיבוכים של COVID-19 בביתו בלוס אנג'לס.
קריירה
דביאו נולד ב-14 ביוני 1942 בניו אורלינס וגדל בלוס אנג'לס.
הוא הוצג לסטיבן ספילברג בסוף שנות השישים. בראיון ב-2007 אמר: "סטיבן ראה כמה מהעבודות שלי בגודל 16 מ"מ". "הוא ואני חלקנו אהבה גדולה לסרטים." אכן הקריירה שלו הוקפצה כאשר הוצג בפני הקולנוען השאפתן, בשנת 1967 ואז השניים המשיכו לעבוד יחד על שני סרטים קצרים מוקדמים. הם המשיכו בקריירת העבודה המקצועית שלהם על ידי שיתוף פעולה ב"אי.טי. - חבר מכוכב אחר" (1982), "Kick the Can", קטע מהעיבוד הקולנועי לסדרה "אזור הדמדומים" (1983), "אינדיאנה ג'ונס והמקדש הארור" (1984), "הצבע ארגמן" (1985), פרק מסדרת האנתולוגיה של NBC "סיפורים מדהימים" בשם "רוח רפאים" (1985), ו"אימפריית השמש" (1987).
עבודתו של דביאו כוללת גם את הסרט "הבז ואיש השלג" של ג'ון שלזינגר (1985), את הסרט "הארי וההנדרסונים" שהפיק ספילברג (1987), "Defending Your Life" שביים אלברט ברוקס (1991), "אבלון" שביים בארי לוינסון (1990) ו"באגסי" (1991), "Fearless" של פיטר ויר (1993), ו"אן הלסינג" של סטיבן סומרס (2004), הסרט האחרון שצילם.
הוא זכה בפרסי מפעל חיים מטעם גילדת המנהלים האמנותיים בשנת 1997 ואיגוד צלמי הקולנוע האמריקאי בשנת 2007.
לאורך הקריירה שלו, דביאו צילם אלפי פרסומות, סרטים תיעודיים וסרטים חינוכיים ויצר תאורה עם אפקטים מיוחדים פסיכדליים לסרט "המסע" של רוג'ר קורמן (1967), לפני שנכנס לגילדת הצלמים הבינלאומית.
אי.טי.
כשביים פרסומת למכסחת דשא באריזונה, נודע לדביאו כי ספילברג מחפש צלם לסרטו "אי.טי." ושלח לבמאי קלטת של סרט הטלוויזיה "The Boy Who Drank Too Much" שצילם עבור CBS ב-1980. "היה הרבה מצב רוח, וזה קשור לילדים, אז ידעתי שסטיבן יצפה בזה!" אמר דביאו. ספילברג הצהיר שהוא יצר קשר עם דביאו בסרט הבא שלו באומרו, "עשיתי משהו שאני כמעט ולא עושה. לא חשבתי פעמיים; הרמתי את הטלפון ושאלתי את אלן אם הוא יצלם את הסרט הבא שלי."
מוות
דביאו נפטר ב־15 באפריל 2020, בגיל 77 כתוצאה מסיבוכים של COVID-19 בבית אבות לפורשי קולנוע בלוס אנג'לס.
כשנודע לספילברג על חוליו, הוא שלח אליו מכתב שסיפר על שנות ידידותם ושיתוף הפעולה שלהם יחד. המכתב הוקרא לדביאו מספר פעמים במיטתו לפני שמת. ספילברג אמר: "אלן ואני התחלנו את הקריירה שלנו זה לצד זה ... [הוא] היה אמן נפלא, אך החום והאנושיות שלו היו חזקים כמו העדשה שלו. הוא היה כישרון יחיד ובן אדם יפהפה."
אלון קלוס
ביוגרפיה
נולד וגדל בחדרה. עם גיוסו לצה"ל ב-1987 שובץ קלוס בחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים ושובץ בגדוד 411. הוא יצא לקורס קצינים ועם סיומו שובץ לגדוד 405. קלוס שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מפקד סוללה בגדוד 405, בשנים 1999 – 2000  כיהן כקצין אג"ם בחטיבת האש 282 בין השנים 2001 – 2003  פיקד על גדוד 334 לאחר מכן מונה לראש ענף חיל התותחנים במחלקת אמל"ח בזרוע היבשה בשנים 2005 – 2007  פיקד על יחידה 5252. לאחר מכן מונה לראש מחלקת תורה בחיל, ומפקד עוצבת התבור בשנים 2007 עד 2009 בשנים 2009 – 2011  פיקד על עוצבת עמוד האש. בהמשך מונה לראש מחלקת התכנון באגף התכנון בין השנים 2011 – 2013, ובסיום תפקידו יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי (מחזור מ"א). לאחר סיום הלימודים בשנת 2014 מונה למפקד תותחנים פיקודי בפיקוד הצפון.  באוגוסט 2015 מונה לקצין תותחנים ראשי וכיהן בתפקיד עד ל-31 ביולי 2018.
לאחר שחרורו הקים יחד עם משה קיפניס ויואלי אור את חברת Cando העוסקת ברחפנים.
האנשים החיים המבוגרים ביותר
זו רשימה של האנשים החיים המבוגרים ביותר החל מתאריכי המקורות התומכים שצוינו. על פי הערכה, ברחבי העולם ישנם כיום בין 150 ל-600 בני אדם שחצו את גיל 110. המספר האמיתי אינו ידוע, כיוון שלא כל מאריכי הימים מוכרים למחקר המדעי ולעיתים קרובות לא ניתן לאמת באופן ודאי טענות על מקום ותאריך לידתם. נכון ל-2023, מריה ברניאס מוררה מספרד היא האדם החי הקשיש ביותר בעולם שגילו אומת.
הדומה השלישית
הדומה הממלכתית של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית השלישית היה הכינוס השלישי של הבית התחתון של הפרלמנט הרוסי. חברי הדומה השלישית התאספו בבניין הדומה הממלכתית במוסקבה מה-19 בדצמבר 1999 ועד ה-7 בדצמבר 2003.
מנהיגות
ב-18 בינואר 2000, הפרלמנט בחר את גנאדי סלזניוב הקומוניסטי לתפקיד יושב ראש הדומה.
קואליציות
בדומה השלישית כיהנו שתי קואליציות בזמנים שונים כרוב. בשני המקרים, הקואליציות הוקמו ביוזמת סיעת "אחדות", שהפכה בהמשך למפלגת "רוסיה המאוחדת".
הקואליציה הראשונה הוקמה מיד לאחר ההכרזה על תוצאות הבחירות, במהלך ההכנות לקראת הישיבה הראשונה של הפרלמנט החדש. סיעת "אחדות" והמפלגה הקומוניסטית (הגדולה ביותר בדומה) חתמו על הסכם, לפיו הם משתפים ביניהם בתפקידים על מנהיגות הדומה וראשי הוועדות הפרלמנטריות. עבור "אחדות" מדובר היה בעיקר כדי לשמור אצלם את השליטה על הדומה אל מול מתחריהם באותה תקופה - תנועה "מולדת-רוסיה כולה". הקומוניסטים עשו את הסכם בתנאים נוחים מבחינתם. מאוחר יותר, הוקמה הקואליציה השנייה, שנקראה "קואליציית הארבעה", אשר כללה את תנועות "אחדות", "מולדת-רוסיה כולה, "נציגי העם", ו"אזורי רוסיה", שהרכיבו חצי מהמושבים בדומה. שתי הסיעות האחרונות לא היו תנועות של ממש, אלא סיעות שהורכבו מנציגים ונוצרו במיוחד לצורך כינון הקואליציה.
במהלך הכינוס השלישי, הפרלמנט התאחד מאחורי הגוש הפרו-ממשלתי ותמך בנשיא ולדימיר פוטין: הוכרז על מיזוג התנועות "אחדות" ו"מולדת",, אשר פעלו יחד על מנת לקדם את השינויים שדרש הנשיא מהפרלמנט. באפריל 2002, "רוסיה המאוחדת" פעלה לנקות את הבית התחתון משאריות הכוח האחרונות של הקומוניסטים ונישלה מהם את היתרונות שהם קיבלו בהתחלה. עד מהרה הקומוניסטים איבדו את הרוב שהיה להם בתפקידי ניהול. דבר שגרם למשבר בתוך סיעת המפלגה הקומוניסטית - יו"ר הדומה גנאדי סלזניוב, כמו גם ראשי שתי ועדות (סבטלנה גוריאצ'בה וניקולאי גובנקו) בחרו לעזוב את הסיעה כדי לשמור על תפקידיהם בפרלמנט.
ועדות
28 ועדות פעלו במהלך כהונת הדומה השלישית
קיז
{{פירושונים|
ראו גם
}}
פרס הווידאו קליפים של MTV לשיר הקיץ
פרס הווידאו קליפים של MTV לשיר הקיץ (באנגלית: MTV Video Music Award for Song of Summer) הוא אחד מהפרסים המרכזיים שמוענקים במהלך פרסי הווידאו קליפים של MTV. הוא הוענק לראשונה בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2013. הזכייה הראשונה בפרס הייתה של ואן דיירקשן עם השיר "Best Song Ever".
הזוכה האחרונה בפרס היא להקת הבנים הדרום קוריאנית BTS, עם שירה "Butter".
Braveheart
Braveheart (בעברית: אומץ לב) הוא אלבומה החמישי של הזמרת אשנטי אשר יצא ב-4 במרץ 2014 על ידי החברה העצמאית של הזמרת "Written Entertainment". זהו היה אלבומה הראשון שיצא תחת חברה זו וגם אלבומה הראשון מזה 6 שנים.
מתוך האלבום יצאו 3 סינגלים ביניהם השיר "Never Should Have" אשר גם הושמע בפרק האחרון של הסדרה נשות קבע בו אשנטי השתתפה. הסינגל השני מהאלבום היה השיר "I Got It" אשר בו השתתף הראפר ריק רוס והסינגל השלישי והאחרון מהאלבום היה השיר "Early in the Morning" שיצא אחרי צאת האלבום. בנוסף לרוס השתתפו באלבום גם הראפרים פרנץ' מונטנה, וביני מאן. עם שחרורו האלבום קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים אשר שיבחו את הסאונד של האלבום אותו כינו כ"האבולוציה של ה-R&B" ושיבחו את מילות השיר באלבום שמדברים על העצמה אם כי חלק מהמבקרים מתחו ביקורת על הקלישאות הרומנטיות באלבום ועל הרגעים הלא מעניינים באלבום. האלבום הגיע למקום ה-10 במצעד האמריקאי הרשמי והפך לאלבום החמישי שלה לעשות זאת. בנוסף הוא גם הגיע למקום ה-29 במצעד אלבומי ה-R&B הבריטי ולמקום ה-40 במצעד האלבומים העצמאיים הבריטי. מבחינה מוזיקלית הלאבום הוא אלבום R&B עם השפעות של מוזיקה אלקטרונית, טראפ ופופ אורבאני.
Hard Candy
Hard Candy (בעברית: סוכרייה קשה) הוא האלבום ה-11 של זמרת הפופ מדונה, והאלבום האחרון שלה עם חברת התקליטים האחים וורנר מאז תחילת הקריירה שלה ב-1983.
מכירות
תוך יום אחד מיציאתו, מכר האלבום מעל 70,000 עותקים בהולנד, 75,000 תוך שבוע בצרפת, 94,000 בבריטניה, 55,000 ביפן, 35,000 באוסטרליה ומעל 280,000 בארצות הברית. בסיכום כללי, מכר האלבום כמיליון עותקים ברחבי העולם בשבוע הראשון להוצאתו.
האלבום נכנס למקום הראשון במצעדים ב-27 מדינות: הולנד, אוסטרליה, איטליה, קנדה, גרמניה, בריטניה, צרפת, יפן, ספרד, צ'ילה, אוסטריה, פינלנד, אירלנד, דנמרק, שוודיה, דרום אפריקה, ברזיל, בלגיה, פורטוגל, סלובניה, סינגפור, הונג קונג, מקסיקו, ישראל, שווייץ ואיחוד האמירויות הערביות.
הדלפות לאינטרנט
במהלך העבודה על האלבום, הצליחה מדונה לשמור על השירים בלי הדלפתם לרשת, עד שהסינגל הראשי שודר ברדיו צרפת בצורה לא חוקית בנובמבר 2007. בתחילת מרץ 2008 מצאו את דרכם לאינטרנט ארבעה שירים מהאלבום, בגרסאות חלקיות. האלבום המלא הצליח להישמר בחשאיות עד הוצאתו הרשמית.
אירוויזיון 2015
תחרות הזמר של האירוויזיון 2015 הייתה ההפקה ה-60 לתחרות השירים הבינלאומית השנתית של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
התחרות התקיימה בווינה בירת אוסטריה, לאחר ניצחון המדינה באירוויזיון 2014 עם השיר "Rise Like a Phoenix" ("לעלות כמו עוף החול") בביצוע קונצ'יטה וורסט. זו הפעם השנייה שאוסטריה אירחה את התחרות, לאחר אירוח התחרות לשנת 1967.
גמר תחרות זו הוא הגדול בתולדות תחרות הזמר של האירוויזיון, כאשר 27 מדינות משתתפות בו. הזוכה בתחרות זו הייתה שוודיה עם השיר "Heroes" בביצוע מונס סלמרלוב, שהיה גם המועמד לזכייה ("הפייבוריט") של אתרי ההימורים באינטרנט. ניצחון זה הפך את שוודיה לסגנית צמודה מאוד ל"אלופת האירוויזיון" הנוכחית – אירלנד, המחזיקה ב-7 ניצחונות. המארחת, אוסטריה, סיימה את התחרות במקום האחרון עם 0 נקודות (יחד עם גרמניה), זאת הייתה הפעם הראשונה מאז 2003 שמדינה לא השיגה כלל נקודות והפעם הראשונה בהיסטוריה של התחרות בה המארחת של התחרות סיימה ללא נקודות.
מתכונת
40 שירי המדינות משתתפים באמצעות קביעת 27 שירים בגמר. שבעה מהם נקבעו היישר בגמר ו-20 נוספים עלו לגמר מתוך שאר 33 המשתתפים בשני אירועי חצי-גמר. שבע המשתתפות הישירות בגמר הן חמש מממנות התחרות העיקריות לצד הפקות נוספות של הרשת "אירוויזיון" המכונות "חמש הגדולות" – איטליה, בריטניה, גרמניה, ספרד וצרפת, המארחת שבשנה זו היא אוסטריה, ואוסטרליה אשר הוזמנה כאורחת באופן חד-פעמי. 33 המשתתפות בחצאי הגמר חולקו ל-16 בחצי-גמר הראשון ו-17 בחצי-גמר השני, כאשר מכל אחד עלו עשר לגמר.
ההצבעה בגמר ובחצאי הגמר נעשית באמצעות הענקת 1 עד 8, 10 ו-12 נקודות מכל מדינה לעשרה שירים, על בסיס שקלול שווה של קולות הציבור כחמישים אחוזים עם ועדת שופטים כחמישים אחוזים בכל מדינה, כפי שנעשה משנת 2010. בגמר מצביעות כל המדינות כולל אלו שלא עלו לגמר. בכל חצי-גמר הצביעו המדינות המתחרות בו וארבע מתוך שבע המתחרות היישר בגמר, כאשר אוסטרליה כאורחת הייתה היחידה שהוזמנה להצביע בשני חצאי הגמר, לצד פיצול שש המדינות האחרות המשתתפות היישר בגמר, להצבעת שלוש מהן בחצי הגמר האחד ושלוש מהן בחצי הגמר האחר. הרכבי המשתתפות בחצאי הגמר התבססו גם הם על פיצול מדינות הנחשבות כנוטות להצביע זו לזו. הציבור יכול לשלוח מסרונים מכל קו ולאיזה מתחרה או מספר מתחרים שרוצים, פרט למספר המתחרה אשר חסום בתחומי המדינה אותה הוא מייצג, וחסימת קווי המספרים של חצי הגמר האחד, בתחומי המדינות המשתתפות ובעלות ההצבעה בחצי הגמר האחר. צוותי השיפוט גם הם מדרגים את כל מתחרי הגמר וחצי הגמר בו השתתפה מדינתם, פרט למתחרה המדינה אותה מייצגים כגוף השופט. קווי ההצבעה בטלפון נפתחים לאחר הופעת השירים, במהלך תזכורת של קטעי השירים בלוויית מספר הצבעה לכל אחד ומופע אמנותי נוסף הנערך בגמר ובחצאי הגמר. צוותי השיפוט צפו והצביעו בחזרה גנרלית-אחרונה של הביצועים עם כל פרטי ההעמדה והתלבושות, אשר נערכה יום לפני כל אחד מהמשדרים הטלוויזיוניים.
הנציגויות
נציג אזרבייג'ן, אלנור חוסיינוב, ייצג את המדינה כחלק מהצמד אלנור וסמיר בתחרות לשנת 2008 אשר בה הגיע למקום השמיני בגמר. אחת מנציגי ארמניה, אינגה ארשאקיאן, ייצגה את המדינה כחלק מהצמד אינגה ואנוש בתחרות לשנת 2009 אשר בה הגיעה למקום העשירי בגמר.
הגמר
שקלול והתפלגות הצבעות חבר השופטים והצופים מכל המדינות המשתתפות בתחרות. ההצבעות של חברי השופטים והצופים שוקללו יחדיו ביחס של 50/50.
גמר האירוויזיון התקיים בווינה ושודר בישראל באמצעות רשות השידור הישראלית בשידור חי ב-23 במאי 2015 בערוץ הראשון (וגם בערוץ 33 וברדיו 88FM) בין השעות 22:00-02:00 (שעון ישראל). 27 המדינות המשתתפות בגמר, בהרכב עשרים העולות מחצאי הגמר ושבע המשתתפות היישר בגמר – אוסטריה המארחת, אוסטרליה האורחת, וחמש מממנות התחרות העיקריות (ה-"Big 5") – איטליה, בריטניה, גרמניה, ספרד וצרפת. בגמר הצביעו כל 40 המדינות שהשתתפו בתחרות האירוויזיון בשנה זו.
חצי הגמר הראשון
חצי הגמר הראשון התקיים בווינה ושודר בישראל באמצעות רשות השידור הישראלית בשידור חי ב-19 במאי 2015 בערוץ הראשון (וגם בערוץ 33 וברדיו 88FM) בין השעות 22:00-00:00 (שעון ישראל).
16 המדינות אשר הוגרלו לחצי הגמר הראשון, מתוכן עלו עשר לגמר (מודגשות בטבלה בירוק). בחצי גמר זה הצביעו גם המדינות הבאות המשתתפות היישר בגמר: אוסטרליה, אוסטריה, ספרד וצרפת.
בחצי הגמר נכלל השיר הקצר ביותר בתולדות האירוויזיון. היה זה השיר שייצג את פינלנד, אשר אורכו היה 1.27 דקות בלבד.
חצי הגמר השני
חצי הגמר השני התקיים בווינה ושודר בישראל באמצעות רשות השידור הישראלית בשידור חי ב-21 במאי 2015 בערוץ הראשון (וגם בערוץ 33 וברדיו 88FM) בין השעות 22:00-00:00 (שעון ישראל). 17 המדינות אשר הוגרלו לחצי הגמר השני, מתוכן עלו עשר לגמר (מודגשות בטבלה בירוק). בחצי גמר זה הצביעו גם המדינות הבאות המשתתפות היישר בגמר: אוסטרליה, איטליה, בריטניה וגרמניה.
הרכב הצבעת כל מדינה
החל מאירוויזיון 2009, שונה יחס (משקל) ההצבעה בין הצבעות קהל הצופים לבין הצבעות חבר השופטים המקצועי של כל מדינה ליחס של 50:50, כך שגם קהל הצופים וגם חבר השופטים אחראים בדיוק לחצי (50%) מהניקוד המשוקלל שמעניקה כל מדינה למדינות האחרות המתחרות.
פסילת הצבעות חֶברי-שופטים
בשל אי-סדירויות, שהתגלו בהצבעות חֶברי-השופטים של מקדוניה ו מונטנגרו, נפסלו הצבעות חֶברי-השופטים של המדינות הללו. לפי תקנון התחרות, ניקודי המדינות מקדוניה ו מונטנגרו נקבעו בלעדית (משקל של 100%) לפי הצבעת קהל הצופים. בהודעה לעיתונות, שפורסמה מטעם האירוויזיון נמסר: "הצבעות הגמר של חֶברי-השופטים של מקדוניה ומונטנגרו לא נכללו, לאחר התייעצות עם גוף עצמאי המפקח על תקינות ההצבעות, ולפי החלטה של המפקח התפעולי ויושב ראש קבוצת הייחוס. בשתי המדינות, הצבעת הצופים אחראית ל-100% (מההצבעה). אי-הכללתם של שני חֶברי-שופטים תמשיך להידון בישיבת קבוצת הייחוס הבאה ביוני". פסילה זו, בדיעבד, לא השפיעה על ניצחונה של שוודיה באירוויזיון.
השפעת שיטת ההצבעה על תוצאות התחרות
בקרב המעורבים בהפקת תחרות האירוויזיון, המדינות המשתתפות (כולל משתתפות עבר), וקהל הצופים והאוהדים, ניטש ויכוח מתמיד אודות שיטת ההצבעה "הנכונה" וההוגנת לתחרות. בתחרות הנוכחית, נמצא שהיה פער משמעותי בין הניקוד וזהות המנצחת על-פי תוצאות חֶברי-השופטים בלבד (שוודיה – מקום ראשון עם 353 נקודות; איטליה – מקום שישי עם 171 נקודות) לבין זהות המנצחת על-פי תוצאות קהל הצופים בלבד (איטליה – מקום ראשון עם 366 נקודות; שוודיה – מקום שלישי עם 279 נקודות).
מחלוקת סביב מקוריות השיר הזוכה
עוד בטרם החלה תחרות אירוויזיון 2015, צצו טענות ברשת האינטרנט, שקיים דמיון רב בין השיר הזוכה "Heroes" של הזמר מונס סלמרלוב לבין השיר "Lovers On The Sun" של ה-DJ דייוויד גטה. בין המאפיינים הדומים:
למרות זאת, בדיקה פשוטה של העובדות מעלה, כי שירו של גואטה שוחרר ביוני 2014, בעוד ששירו של סלמרלוב נכתב כבר בשנת 2013, אך שוחרר רק בשנת 2015.
ישראל באירוויזיון 2015
ישראל באירוויזיון 2015 השתתפה עם השיר "Golden Boy", שנכתב על ידי דורון מדלי ובוצע על ידי נדב גדג' (זוכה "הכוכב הבא לאירוויזיון"). רשות השידור לראשונה שיתפה פעולה עם שידורי קשת, על מנת לבחור את הנציג הישראלי לאירוויזיון בעזרת תוכנית מציאות מוזיקלית.
"Golden Boy" שהצליח להעפיל לגמר, סיים במקום ה-9 וקיבל 97 נקודות.
ישראל תפוחי
ישראל (איזי) תפוחי (נולד ב-2 במרץ 1946) הוא רואה חשבון ומנהל ישראלי, כיהן כנשיא הבונדס וכיו"ר דירקטוריון החברות אפריקה ישראל להשקעות ובזק.
ביוגרפיה
תפוחי נולד בישראל וגדל באוסטרליה אליה היגרו הוריו. בוגר תואר ראשון בכלכלה חשבונאות ומנהל עסקים מאוניברסיטת מלבורן ומוסמך לראיית חשבון מאוניברסיטת RMIT.
את הקריירה המקצועית שלו החל תפוחי ב-1970 בשלוחה האוסטרלית של תאגיד וסטינגהאוס, ב-1971 הצטרף לקבוצת פיליפס בה שימש בתחילה כחשב באחת מחברות הבת האוסטרליות, ב-1975 כרואה חשבון בהנהלה הראשית של פיליפס אוסטרליה בסידני וב-1977 כחשב פיליפס אוסטרליה.
תפוחי היה פעיל ציוני בניו סאות' ויילס וכיהן כיו"ר לענייני עלייה של הקהילה המקומית. ב-1979 עלה לישראל יחד עם משפחתו, עבד תחילה במשרד רואי החשבון ליובושיץ קסירר ושות', ולאחר מכן כחשב בחברות דומיין ופיוניר קונקריט ישראל כשב-1989 מונה לסמנכ"ל הכספים ולדירקטור במועצת המנהלים שלה. ב-1986 התקבל תפוחי ללשכת רואי חשבון בישראל. תפוחי כיהן כיו"ר מועצת המנהלים של חברת אפריקה ישראל להשקעות וב-1997 מונה ליו"ר דירקטוריון בזק תפקיד בו שימש עד יולי 2000, בתקופתו בבזק נפתח שוק השיחות הבינלאומיות לתחרות, והחלו ההכנות לקראת הפרטתה. לאחר עזיבתו כיהן תפוחי במועצה המייעצת לבנק ישראל, כמנכ"ל החממה הטכנולוגית אינקסופט של רון לאודר, וכחבר דירקטוריון בחברות רבות, בהן שיכון ובינוי, חברת החשמל, הראל השקעות, שטראוס עלית ותדיראן קשר. ב-2016 מונה לדירקטור בבנק הפועלים.
בנוסף לפעילותו העסקית חבר תפוחי באגודת ידידי מכון ויצמן ובחבר הנאמנים של המכון, חבר הנהלת לשכת המסחר ישראל-אוסטרליה ולשכת המסחר ישראל-שווייץ. שימש כגזבר תנועת הליכוד והיה חבר בצוות חשיבה של אנשי כלכלה במשרד ראש הממשלה בעת כהונתו הראשונה של בנימין נתניהו כראש הממשלה. מאז מלווה תפוחי את נתניהו ומשמש כיועצו הכלכלי, הוא שימש כחבר בצוות מאה הימים שהקים נתניהו לקראת כינון ממשלת ישראל השלושים ושתיים. לתפוחי הוצע לשמש כמנכ"ל משרד ראש הממשלה אך הוא סירב. בנובמבר 2011 מונה לנשיא ארגון הבונדס, וכיהן בתפקיד עד ספטמבר 2016.
תפוחי מתגורר בירושלים נשוי ואב לארבעה ילדים.
משפט הרקורסיה
משפט הרקורסיה (גם: משפט נקודת השבת, או משפט הרקורסיה של קליני) הוא משפט בתורת החישוביות הנוגע לקשר בין פונקציות בנות־חישוב לתיאור שלהן. המשפט הוכח על ידי סטיבן קליני בשנת 1938. המשפט מדגים כי לכל פונקציה בת־חישוב ניתן לבנות פונקציה "דומה" בעלת נקודת שבת מסוימת. השלכות המשפט מאפשרות הוכחת אי־כריעות של שפות מסוימות (למשל, אי־כריעות בעיית העצירה), וכן הוכחת משפטי האי שלמות של גדל.
פאנצר סימן 8
הפאנצר סימן 8 'מאוס' (Panzerkampfwagen VIII Maus; מגרמנית: עכבר) היה טנק כבד מאוד נסיוני שפותח על ידי גרמניה הנאצית בין השנים 1942–1944, המאוס הגיע לשלב האב טיפוס בשני דגמים ויוצרו סך הכל שני כלים. במשקל של קרוב ל-190 טון, המאוס היה הטנק הכבד ביותר שפותח מעולם.
הוא פותח עקב חזונו של היטלר ליצור טנק שיהיה למעשה מבצר נייד בעל כוח אש אדיר, שיפצה על המהירות והתמרון ויוכל להדוף התקפות של בעלות הברית. עצם פיתוחו היא דוגמה מצוינת לאובססיה של היטלר לכלי נשק מתקדמים ופורצי דרך, כמו ה-V-2 או המסרשמיט Me 262, שהשימוש בהם לא היה משתלם ואפקטיבי.
פיתוח
פרויקט הטנקים הכבדים מאוד (מעל 75 טון) של גרמניה הנאצית התבסס על הטנקים הכבדים הסובייטיים בהם נתקלו כוחות גרמנים במהלך המלחמה, הרעיון מאחורי הטנק הכבד מאוד היה כלי שמחליף מהירות ותמרון בשריון וכוח אש, זאת כדי לשמש מבצר נוסע שמסוגל לעמוד בכל האיומים בשדה הקרב ולהשמיד את רוב המטרות. טנק המאוס היה מהמוצלחים בפרויקט והיחיד ממנו יוצרו אבות-טיפוס אך גם הוא נחשב כבד מידי ומגושם מידי ולא הגיע לשדה הקרב.
פיתוח המאוס החל בתחילת 1942 על ידי חברת פורשה כאשר הוא מתבסס על הלקחים מתכנון הפאנצר סימן 7 שיצורו בוטל. הדרישות לפיתוח הכלי שניתנו לחברת פורשה היו כלי שמשקלו לא יעלה על 100 טון, בעל מהירות של לפחות 20 קמ"ש ותותח 128 מ"מ יחד עם תותח מקביל 75 מ"מ, למרות שתותחים בקטרים שונים נבחנו כמו תותח 150 מ"מ לבסוף הוחלט בהתערבותו של אדולף היטלר להצמד לתוכנית המקורית וכך לבסוף נבנה אב הטיפוס של הצריח. המאוס היה כלי מפלצתי עם זחלים ברוחב של מטר ועשרה סנטימטרים בעלי חטיבות כוח נפרדות לכל זחל, בתוך הכלי ישב גנרטור חשמלי ענק שתפס את השני שלישים האחוריים של הכלי כך שהנהג יושב בשליש הקדמי של הכלי ושאר הצוות יושב בצריח מבלי שיהיה מעבר ביניהם בתוך הטנק.
אחת מבעיות הכלי נבעה ממשקלו הרב מה שמנע מהמאוס את האפשרות לנסוע על גשרים מעל נהרות ונחלים, בעיה זו נפתרה בכך שצוותי הכלים יונחו לעבור נחלים במקומות רדודים במים, שנורקל שהיה מחובר לצריח היה מאפשר לצוות לנשום כאשר הכלי היה מגיע למים עמוקים מידי. חציית מעברי מים שכאלה הייתה אפשרית רק בזוגות כאשר טנק אחד עובר דרך המים וטנק שני מחובר אליו בכבלים ומספק לו חשמל. בשלב הבא היו השניים מתחלפים.
המאוס היה מתוכנן להיות מוכן למבחני שטח ב-1943 בשמו הראשוני Mammut (מגרמנית: ממוטה), בדצמבר 1942 שונה שמו ל-Mäuschen (מגרמנית: עכברון\עכבר קטן) ולבסוף קיבל את שמו הסופי בפברואר 1943 Maus (מגרמנית: עכבר). במאי 1943 דגם עץ בגודל ובמשקל המתוכנן היה מוכן להערכה, דגם שהציג חריגה מהדרישות המקוריות בהקשר למשקל ומהירות אך אושר על ידי היטלר בעצמו והצבא הגרמני הזמין 150 כלים.
באוקטובר 1943 בוטלה ההזמנה כולה, חודש מאוחר יותר 4 הכלים הנוספים שהיו בשלב יצור בוטלו ונשלחו לגניזה, מהפרויקט נשארו שני אבות הטיפוס להמשך ניסויים אך מעולם לא הגיעו לשדה הקרב. כאשר הצבא הרוסי נתקל בדגמי אב טיפוס בשטח הניסויים בקומרסדורף, 25 ק"מ דרומית לברלין, נלקח דגם המאוס 1 יחד עם צריח המאוס 2 לניסויים ברוסיה אך ללא תרומה אמיתית למרוץ הנשק הרוסי של אחרי מלחמת העולם השנייה זאת משום הנסיגה מהתפיסה של הטנק הכבד ומעבר לטנקים אוניברסליים יותר בצורת טנק המערכה.
V1 מאוס 1
אב טיפוס הראשון שיוצר בדצמבר 1943 וכלל תובה בלבד, את הצריח ייצג דגם עץ במשקל הצריח המתוכנן. הדגם היה בעייתי בעיקר בכוח המנוע שלו, המאוס 1 הצליח להגיע ל-13 קמ"ש בלבד בתנאים אופטימליים מה שנפל מדרישות הכלי ל-20 קמ"ש. בעיה נוספת הייתה מערכת הזחלים והמתלים של הכלי שהייתה אמורה להחזיק משקל רב ולהניעו בשטח, מה שבפועל היה בעייתי מאוד.
V2 מאוס 2
אב הטיפוס השני כלל שיפורים רבים לכלי ויוצר במרץ 1944, בין השיפורים היה הוספת חטיבת כוח חשמלית, שיפור המנוע והוספת צריח המאוס הראשון שיוצר שכלל תותח 128 מ"מ, לצידו תותח מקביל 75 מ"מ ומקלע MG34 על הצריח. ביולי 1944, יצור מאוסים נוספים בוטל ושני הדגמים הקיימים נשמרו להמשך בדיקות וניסוים, כאשר בספטמבר 1944 השלב האחרון במאוס 2 נעשה בצורת שדרוגים נוספים כמו מערכת זחלים והילוכים של חברת סקודה ומערכת ההגה חשמלית.
Flakzwilling 88 mm
כלי שהיה אמור להחליף את צריח המאוס בתותח נ"מ 88 מ"מ ולשמש טנק נגד מטוסים. תכנון זה לא מומש מעולם.
דוד שאדי
דוד (דדי) שאדי (נולד ב-10 בנובמבר 1975) הוא שחקן, במאי, תסריטאי ואמן ניו מדיה ישראלי.
ביוגרפיה
הוא דור 18 בישראל מצד אימו ודור שני מצד אביו שמשפחתו עלתה מאירן. סבו מצד אמו, דוד לוי (על שמו קרוי דוד) ואחיו, מוסא לוי, היו בעליו של קפה גן נוח, המועדון הראשון שניגן מוזיקה ערבית ומזרחית בישראל והיה פעיל מראשית שנות החמישים ועד אמצע שנות השמונים.
מגיל צעיר היה פעיל בחוגי משחק ותיאטרון בעיר והרבה להופיע במערכונים שירים וחיקויים באירועי תרבות בעיר. את לימודי התיכון סיים בהצטיינות במגמת המשחק הראשונה בגימנסיה למדעים ואמנויות ע"ש הרצוג בחולון. בשונה מתלמידים אחרים שהעלו קטע מתוך מחזה לבחינת הבגרות, ביים הצגה מחתרתית ע"פ מחזה מאת פיטר טוריני באורך מלא בשם "ציד העכברושים", בה שיחק גם את התפקיד הראשי. העבודה זכתה לציון לשבח והוא אף הופיע עמה ברחבי הארץ, למרות מאבקים עם משרד החינוך, בגלל שהתעקש להיות נאמן למחזה ולכלול עירום של המשתתפים.
במקביל ללימודי המשחק הקים להקת רוק גאראז' אלטרנטיבי בשם "מסטקה". הלהקה הופיעה במועדון רוקסן בתחילת שנות התשעים, ובמועדוני רוק אחרים ברחבי הארץ וחיממה את "מופע הארנבות של דוקטור קספר" של שי להב ואורן ברזילי, שהיוו מקור השראה לפעילותו בתחום המוזיקה.
את השירות הצבאי העביר בחיל האוויר כבוחן מערכות חימוש ולאחר מכן על תקן קצין ניהול בלשכת גיוס. מיד לאחר השירות הצבאי שב למשחק ולמוזיקה. כדי להתפרנס עבד כמתכנת ומנהל רשתות תקשורת. במקביל שיחק בהפקות תיאטרון בחולון.
במהלך ארבע השנים הבאות, שיחק תפקיד מרכזי בסדרת הנוער "חלומות נעורים", כעידו דניאלי, התלמיד המוכשר במגמת התקשורת והרומנטיקן חסר התקנה.
במקביל הקים הרכב רוק אלקטרוני חדש בשם "קלאודיה" (2000-1996) יחד עם שני חברים מחולון, בו היה הסולן והגיטריסט, וכתב את מילים, הלחן והעיבודים. הופעת הלהקה פתחה את מועדון הבארבי בתל אביב. הלהקה נכנסה להקלטות באולפן ושאדי אף שימש כנגן אולפן ומעבד באלבומים של "בנות פסיה", באלבום השני של היי פייב, "כולם רוקדים", ובהפקות אחרות. את הלהקה הפיק מוזיקלית שי להב ובשלב מאוחר יותר דני מקוב (נקמת הטרקטור) הצטרף כמתופף. שי להב אף ניגן באלבום.
שאדי הוא בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב (2003-2000). איתו בכיתה למדו, לוסי דובינצ'יק, מיכל שפירא, רועי אסף, יובל רז, אודי רוטשילד וליאת אזר. במהלך שלוש השנים זכה ברציפות בשלוש במלגת משחק של קרן שרת אמריקה ישראל ובשנה ב' ביים את חבריו לכיתה לערב קברט ע"פ שיריו של סשה ארגוב. שאדי קיבל על הערב הזה מלגת בימוי והוא אף נמכר כהופעה של הסטודיו למשחק. באותה עת שאדי התפרנס מהשתתפות בקמפיינים ופרסומות בעיתונות ובטלוויזיה.
בסיום הלימודים, שיחק שאדי בתפקיד מאקסי בהצגה "מחזמר" בבימויו של משה נאור. הוא גילם את התפקיד הראשי בקומדיה "קח אותי מוריס" לצד גיא לואל, מיכל אמדורסקי, ענת מגן, מיכל גבריאלוב, יעל דואני ולירון וייסמן, בבימויה של דדי ברון. ההצגה הופיעה במשך חמש שנים ביותר מ-400 הצגות ואף יצאה לסיבוב מחוף אל חוף בארצות הברית. הוא שיחק גם בהצגה "בא לגן" בבימוי שלום שמואלוב עם פיני טבגר, ריקי בליך, יעל שרוני, קובי מרציאנו.
בשנים שאחרי הסטודיו, הנחה סדנאות לדינמיקה קבוצתית והבעה אישית לארגונים ובעיקר לחיילים קרביים. התמחות בפירוק מצבי מתח בתוך קבוצה או מול אוכלוסיות אזרחיות. בין השאר עם חיילי משמר הגבול וצנחנים שעומדים במחסומי צה"ל ומתנהלים מול אוכלוסייה פלסטינית.
במקביל לפעילותו כשחקן בטלוויזיה ובתיאטרון, הקים אתרי אינטרנט מבוססי וידאו. הפיק, ערך וביים סרטים וסרטונים. התמחה בשואו רילס (תיק עבודות וידאו לשחקנים) וערך סרטונים לשחקנים רבים.
בטלוויזיה שיחק גם בסדרה "השיר שלנו", בתפקיד במאי סרטי הפורנו יניב קוסאשווילי, בן-דודו של דובר קוסאשווילי. שאדי שיחק בתפקיד הגברי הראשי במיני-סדרת המתח "חקירה פנימית", ששודרה בYes, לצידה של ענת וקסמן. הוא גילם את דמותו של מרקו, בלש משטרה חם מזג ואימפולסיבי.
כתב, ביים והפיק את "ג'נטל דוג" – קומדיה קצרה שזכתה להצלחה בארץ ובעולם, בה שיחקה גם יעל דואני.
שאדי התחתן במאי 2014 ומתגורר בתל אביב.
כריסטופר וואל
כריסטופר וואל (באנגלית: Christopher Whall; 1849 – 23 בדצמבר 1924) היה אמן ויטראז'ים בריטי שעבד משנות ה-80 של המאה ה-19 ועד לשנות ה-20 של המאה ה-20. הוא זכה להכרה נרחבת כמנהיג בתנועת האומנויות והמלאכה ודמות מפתח בהיסטוריה המודרנית של ויטראז'ים.
ביוגרפיה
כריסטופר וואל נולד בת'ורנינג, נורת'אמפטונשייר, שם אביו ויליאם וואל היה הכומר. הוא התחנך בבית עם אחיו עד גיל העשרה. בשנת 1863 הוא נשלח לבית הספר רוסאל בלנקשייר. אמן הציור שם היה ויליאם קולטר מהאקדמיה המלכותית. הוא עזב את בית הספר רוסאל בשנת 1865, ובשנת 1867 נרשם לבתי הספר המלכותיים. ב־8 בינואר 1868 הוא התקבל כתלמיד שם - בניגוד לרצון הוריו.
קריירה
וואל עבר לאדמונטון כדי לחיות עם אמו לאחר מות אביו בשנת 1874. הוא קיווה למצוא עבודה כצייר פורטרטים, אך הוצעו לו מעט עבודות. בשנים 1875 ו-1876 הציג באקדמיה המלכותית. בתקופה זו הוא זכה לחסותה של הברונית פון בוסלאגר, שנתנה לו כספים לנסוע לאיטליה, שם הוא אמור היה לשהות כמעט שלוש שנים ללמוד אדריכלות וציור. בשנת 1878 הפך לקתולי. לפני שנסע לאיטליה הוא חיפש עבודה כצייר פורטרטים והיה עוזר בסטודיו לאמנים אחרים, אך לא זכה להצלחה רבה.
כשחזר ללונדון בשנת 1879, כמעט חסר פרוטה, הוא התחבר עם מסדר הצדקה בכנסיית סנט אתלרדה באלי פלייס, הולבורן והפך לחבר במסדר. שם בכנסייה הוא תכנן את החלונות הצדדיים בקפלה העליונה. בשנת 1882 הוא עזב את הקהילה הדתית באלי פלייס ולעבוד כמאייר עיתונים, רומנים וספרי ילדים, וכן לסייע לציירים אחרים ולהעביר שיעורי ציור. הוא ביצע עיצובים בתקופה זו עבור כמה יצרני ויטראז' כולל ג'ון הרדמן סחר בע"מ וכן ג'יימס פאוואל ובניו.
התנועה לאומנויות ומלאכה
הקריירה של וואל כמעצב עצמאי ומייצר ויטראז'ים החלה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19. הדבר התרחש במקביל להופעתה של תנועת האמנויות והאומנויות באמצעות גופים כמו גילדת עובדי האמנות והחברה לתערוכות אומנות ומלאכה. וואל היה מעורב באופן פעיל בשני הארגונים הללו במשך שלושים שנה והיה דובר בעל השפעה על המדיום של ויטראז'ים.
ואכן, באמצעות ג'יימס פאוואל ובניו הוא הציג בתערוכות של אותה אגודה בגלריה החדשה ב־1888 וב־1889. האדריכלים איתם הוא עתיד לעבוד בכנסיית השילוש הקדוש, ברחוב סלואן, ג'ון דנדו סדינג והנרי וילסון בלטו גם הם בתנועה. ג'ון דנדו סדינג היה זה שנתן לוואל את העבודה העצמאית הראשונה שלו, עבור חלון של כנסיית סנט מרי בסטמפורד, לינקולנשייר, אותו השלים בשנת 1891.
השתתפותו של וואל בפעילות המוקדמת של תנועת האומנות והמלאכה הגיעה זמן קצר לאחר אירוע שהתרחש בשנת 1887. באותה שנה הפך את הרפת בקוטג' שלו בדורקינג לבית מלאכה, שם פנה ללמוד את כל תהליכי הכנה של הויטראז': חיתוך, צביעה, ריתוך וזגגות, כך שבעתיד, שום חלק מהייצור של חלונותיו לא יהיה מעבר לשליטתו. זו הייתה מחאה ישירה נגד חלוקת העבודה, שרווחה אז כמעט באופן אוניברסלי בקרב יצרנים מסחריים, שוואל ואחרים ראו כבלתי מתאים לייצור ויטראז'ים כאמנות ולא סתם מסחרי. במהלך שהותו בדורקינג, וואל הסתייע בלואי דייוויס ורג'ינלד הולוורד, שניהם היו אמני ויטראז'.
הסגנון האמנותי של וואל כלל שימוש בתמונות מהטבע, מגוון רחב של צבעי זכוכית ומרקמים וחומרי זכוכית חדשים. היישום של וואל על זכוכית לבנה על חלונותיו היה ייחודי לתקופת הזמן. הוא היה אחד מאמני הזכוכית המוקדמת ביותר של תנועת האמנות והמלאכה שכלל זכוכית לוחות בעבודתו. עבודתו של וואל נחשבת לפורצת דרך בשימושו בזכוכית. החלון המזרחי שיצר לסנט מרי סטמפורד היה חלון הויטראז'ים הגדול הראשון שהכיל את החומר החדש.
עבודות והוראה
בעשור לאחר עזיבת דורקינג בשנת 1896 לא היה לו מקום להכין ויטראז'ים משלו, ובמהלך תקופה זו עבד בשיתוף פעולה הדוק עם חברת לובנדס ודרורי ובסדנאותיהם הכין את כל חלונותיו בשנים 1897–1906 (החברה הייתה בצ'לסי). היה זה בית מלאכה שהוקם במטרה לבצע עבודות של מעצבי ויטראז'ים.
בית הספר המרכזי לאומנות הוקם על ידי מועצת מחוז לונדון בשנת 1896.וואל נשכר על ידי מנהלי בית הספר, להיות בין אחד עשר המורים בבית הספר. הוא לימד את מלאכת הזכוכית הצבעונית. תלמידים שלמדו בכיתה של וואל היו במגוון רחב של גילאים, רקע ורמת ניסיון. במהלך שנת הלימודים הראשונה לימד וואל את שיעוריו לבדו, אך בשנת 1897 שכר את אלפרד דרורי, זגג מנוסה ללימוד מלאכת הזיגוג. שיטת ההוראה של וואל, אותה כינה "שיטת ראסקין", לימדה את התלמידים לשלב תצפיות קרובות וביצוע מפורט לצד כישורים אמנותיים מסורתיים יותר. הוא עודד את התלמידים בכך שהוא נתן להם משימות קטנות לבצע לפני שהם עוברים לעבודה גדולה ומורכבת יותר. וואל היה איש נעים ומורה פופולרי.
וואל התפטר מתפקיד ההוראה שלו בשנת 1905, אך המשיך לעבוד עם שיעורי הוויטראז' בתפקיד פיקוח לא רשמי. יורשו בבית הספר היה קרל פרסונס, סטודנט לשעבר ועוזר אולפן, וחסיד גדול של תורתו של וואל.
וואל לימד גם בקולג' המלכותי לאמנות, באופן לא פורמלי משנת 1897, בסיועו של אלפרד דרורי בתפקיד הוראה רשמי בבית הספר בשנת 1901. כיבשן לא היה זמין במהלך תקופת וואל בבית הספר, והם השתמשו בזה של בית המלאכה של דרורי ולונדס בצ'לסי.
בעודו מדריך בבית הספר המרכזי לאמנות ומלאכה, הוא עודד על ידי מנהל בית הספר, ויליאם לטבי, לכתוב ספר הדרכה על מלאכתו. הספר "עבודות ויטראז '" פורסם בלונדון על ידי ג'ון הוג בשנת 1905. המדריך של וואל היה חלק מסדרת ספרים על מלאכות שונות.
עבודות נוספות
אף על פי שאין שום תיעוד לכך שוואל ביצע עבודות באירלנד, למעט קתדרלת Loughrea, נראה כי ניתן לקשר אותו לתחיית ויטראז'ים בתחילת המאה ה-20 במדינה זו. האמנית וילהלמינה גדס הושפעה בהחלט מוואל. גדס הייתה האמנית שיצרה את היצירה "הצליבה" בכנסיית סנט לוק בוואלסנד.
קצת מאוחר יותר, היה זה ראלף אדמס קראם, האדריכל, שהציג את עבודתו של וואל בארצות הברית בתקופה 1906–1910, זאת באול סיינטס אשמונט, בוסטון ובכנסיית הרפתקה של בוסטון. עבור כנסיית ההקדמה, השלים וואל חמישה חלונות המתארים את חמשת האזורים של הכנסייה המוקדמת, החל מהחלון הראשון בקצה המזרחי של החזית הדרומית עם סנט איגנטיוס מאנטיוכיה המייצג את הכנסייה הסורית וממערב של אותו הקדוש. אתנאסיוס המייצג את הכנסייה האפריקאית. בצד הצפוני מתחיל בקצה המערבי סנט אמברוז של מילאנו עבור הכנסייה הלטינית, ולאחר מכן סנט קריסוסטום עבור הכנסייה היוונית ולבסוף סנט קולומבה, המסמל את הכנסייה הקלטית.
אחרית ימיו
בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים, וואל סבל משלבים מוקדמים של לוקמיה. הוא העביר את ניהול הסטודיו שלו למעצב הויטראז'ים ולתלמיד לשעבר אדוארד וור. למרות מחלתו, וואל המשיך לעצב ולעשות קצת צביעת זכוכית באמצעות כיסא מתכוונן שנבנה במיוחד.
בשנת 1922, בגיל 73, וואל יצר את חברת Whall & Whall LImited, ומינה את עצמו ואת בתו ורוניקה כמנהלים שותפים. ורוניקה וואל הייתה אמנית ויטראז'ים מיומנת ויצרנית ויצרה מספר עבודות ויטראז' תחת שם המשרד.
וואל נפטר ב-23 בדצמבר 1924, בגיל 75.
חיים אישיים
וואל התחתן עם פלורנס צ'פלין ב-10 בנובמבר 1884. בשנת 1884 עברה המשפחה מלונדון לסטונברידג', ליד דורקינג, שם החזיקה אחוזה קטנה עם פרה, חזיר וכמה תרנגולות. חמשת ילדיהם נולדו בין השנים 1885–1894. כריסטופר ג'ון נולד בשנת 1885 ובתם ורוניקה בשנת 1887. הילדים האחרים היו יו ברנרד, אודרי (שמת בינקות) ולואי.
בשנת 1896, עם הביקוש הגובר לעבודה והצורך לבלות יותר זמן בלונדון, וואל ומשפחתו עברו ללונדון, שם התגוררו בביתו של האדריכל צ'ארלס ספונר. וואל וספונר היו מקורבים מקצועית וחברים טובים. לעיתים קרובות הם שיתפו פעולה במשימות ושניהם חלקו אינטרס הדדי באמנותם.
בתו של וואל, ורוניקה, הייתה סטודנטית בשיעורי הוויטראז' שלו. בהמשך היא הפכה לאחד מעוזרי הסטודיו של אביה. לאחר מותו, היא לקחה על עצמה את ניהול סדנת הסטודיו שלו. היא הייתה אמנית מיומנת ובעלת קריירה מצליחה כאמנית ויטראז'.
בבילון 5 - מלחמות
ביקום הבדיוני של בבילון 5 קיימים מספר עימותים צבאיים בין-גלקטיים. סיפור סדרת המדע בדיוני מתחיל כאשר נבנית תחנת חלל כסמל לשלום עדין שקם מההריסות של מלחמה שכמעט הביאה להשמדתו של גזע האדם על בסיס טעות אנוש – מלחמת בני האדם במינברים שלהם יתרון טכנולוגי. כמו כן, מוצגת מלחמתם של הסנטאורים בנארנים, כאשר מאה שנות איבה של סכסוכים טריטוריאליים מגיעות בסופו של דבר לכיבוש ועבדות, דרך השימוש בנשק להשמדה המונית.
מתחילת הסדרה מתגלים מחדש הצללים, גזע עתיק ומתקדם אשר משתמש בשאר הגזעים הנחותים כדי לעורר סכסוכים ומלחמות. הדבר מביא להתאגדותם של כלל הגזעים למה שנודע מאוחר יותר כברית הבין-כוכבית. משטר האימים אותו מטיל נשיא כדור הארץ על עולם הבית של בני האדם ועל מושבות החלל מצית את הצורך העז בעצמאות ובסופו של דבר למלחמת אזרחים. כתות המינברים אף הן נתונות כמרקחה, וזאת בעקבות חילוקי דעות בין הכת הדתית לכת הלוחמים, מה שמוביל בסופו של דבר למלחמת אזרחים משלהם. בין היתר, מתוארים מספר עימותים לאורך הסדרה אשר הביאו לעלייתם לכוח של הכוחות הפועלים.
מלחמת ארץ-מינברים
מלחמת ארץ-מינברים היוותה את סיפור הרקע העיקרי לסדרה בבילון 5 ותוצאותיה הניבו את הקמתן של תחנות החלל בבילון 1 - 5.
היריה הראשונה
ההתגרות הראשונה שגרמה למלחמה הייתה משלחת לגבול חלל המינברים שנשלחה על ידי ברית הארץ, ובראשה ספינת הפרומתאוס וקפטן מייקל ג'נקווסקי. המינברים, גזע חייזרי מתבודד, נודעו עד כה לברית הארץ מסיפורים של גזעים אחרים, כדוגמת הסנטאורים. לרוע המזל, עם ניצחונם המזהיר על הדילגארים, פיקוד הארץ היהיר והשאנן בחר להתעלם מאזהרתו של שגריר הסנטאורים לונדו מולארי, אשר ייעץ לקחת את הגישה הזהירה ולשלוח ספינה אחת בלבד לגבול חלל המינברים כדי לא להיראות כעוינים. במקום זאת, פיקוד הארץ ארגן משלחת של ספינות מלחמה, בהן הפרומתאוס. יתר על כן, קפטן ג'נקווסקי קיבל פיקוד על הצי למרות הסתייגויותיהם של קצינים מהימנים כקומנדר ג'ון שרידן, שסירב ללוות את ג'נקווסקי במשימה בטענה שהוא בלתי מהימן וידו קלה על ההדק.
במהלך המסע, ספינות ברית הארץ נתקלו בשלוש ספינות המינברים, כאשר על אחת מהן נמצאת "המועצה האפורה", המנהיגות של פדרציית המינברים. המינברים היו בדרכם לחקור דיווחים על גילויים של אויביהם העתיקים – הצללים. אף על פי שג'נקווסקי קיבל הוראות מפורשות לא לעשות דבר שיכול להתפרש כעוין, הוא בחר להתעלם מהפקודות וסירב לקפוץ חזרה לעל-חלל ברגע שהתגלו ספינותיו בידי המינברים. הוא חשב שקפיצה ברגע האחרון תאפשר לו לקלוט כמה שיותר מידע על המינברים, ובכך יזכה אותו בקידום ובעיטורי גבורה מפיקוד הארץ האסיר תודה. כאשר הוא בחר לסגת, היה זה מאוחר מדי.
כשהמינברים הבחינו בספינות ברית הארץ, הם פתחו את כני הנשק שלהם, כסימן לכבוד ולחוזק – מנהג עתיק של כת הלוחמים המינברית שבני האדם לא היו מודעים לו. דוקאט, מנהיג המועצה האפורה, הבין את הטעות והורה לסגור את כני הנשק, אולם היה זה מאוחר מדי. קפטן ג'נקווסקי פירש לא נכונה את המחווה כסימן לעוינות, רושם שהתעצם לנוכח העובדה שהחיישנים העוצמתיים של המינברים שיתקו בטעות את יכולתה של הפרומתאוס לקפוץ לעל-חלל. בהאמינו כי נשקפת סכנה לחייהם, הורה ג'נקווסקי לפתוח באש על הספינה הנושאת את המועצה האפורה. דוקאט נהרג ודלן, חניכתו, הייתה הקול המכריע במועצה שהורתה בהתקף זעם על פתיחת מלחמת נקם על כדור הארץ. אולם, עד מהרה הפכה המלחמה למסע צלב להכחדת המין האנושי. ברית הארץ ניסתה לשלוח לפדרציית המינברים הודעות התנצלות על התקרית המצערת, ואף ניסתה לקרוא לעזרתם של הגזעים האחרים, אולם אלה חששו מעוצמתם ומזעמם של המינברים, ובני האדם נותרו לבדם במערכה. למרות זאת, הנארנים הלוחמניים סיפקו לבני האדם אמצעים ונשק, היות שהם מוכנים לסחור בכל דבר תמורת כסף.
המלחמה
תוכניתם של המינברים להשמדת גזע בני האדם הייתה שיטתית: קפיצה למערכת כוכבים אחת אחרי השנייה תוך התקדמות לכדור הארץ והשמדת כל כוחות הצבא הארציים באזור, תוך השארת הכוח האזרחי שלם. לאחר השמדת כדור הארץ הם ישובו למושבות החלל ויחסלו את הגזע האנושי שנותר בחיים.
ניצחונות ברית הארץ היו מועטים מאוד, ולנוכח אסטרטגיית ההשמדה של המינברים אולצה ברית הארץ לנקוט בשיטת בלימה – לנוכח התקדמותם של המינברים, ספינות הארץ התארגנו כדי להשמיד ספינות אספקה קטנות של המינברים, וחיילים השתמשו בטקטיקת גרילה כדי לכתר גדודי מינברים. אולם, עקב עליונותם הטכנולוגית של המינברים, שיכולת התמרון של ספינותיהם הייתה גדולה יותר, על כל ספינה מינברית אחת הושמדו חמש ארציות. נוסף על כך, הטקטיקה של בני האדם, שנקטו בגישה כמעט-התאבדותית, גרמה לאבדות רבות בקרב המינברים. חוסנם הנפשי ונכונותם להמשיך להילחם עד טיפת דמם האחרונה למרות סיכוייהם הקלושים הייתה סיבה להערצה מסוימת בקרב כת הלוחמים המינברית.
רק קרב אחד היה לניצחון אמיתי של כדור הארץ, ובו הושמדה ספינת הדגל של המינברים, "הכוכב השחור". צי ספינות של ברית הארץ נקלע למארב של "הכוכב השחור" בחגורת אסטרואידים, משמיד את רובן ומותיר את שאר הספינות משותקות. כאשר נהרג הקפטן של ספינת הארץ לקסינגטון, הקצין הראשון שעל סיפונה, ג'ון שרידן, נטל את הפיקוד. שרידן, מודע לכך שספינות המינברים משמידות את כל הכוחות הצבאיים אפילו אם הם משותקים, חימש מספר מוקשים על אסטרואידים ושלח קריאת מצוקה כוזבת, מה שהשיג את תשומת לבה של ספינת "הכוכב השחור". בהתקרבה לשדה המוקשים, הפעיל שרידן את המוקשים והצליח להשמיד אותה. ניצחון מזהיר זה העלה את מורל ברית הארץ. המינברים החשיבו תקרית זו כמעשה של פחדנות, ומכנים בתיעוב את שרידן "הורג הכוכב".
הקרב על הקו
כאשר המינברים הגיעו לבסוף לעולם הבית של בני האדם, מנהיגים צבאיים ואזרחיים של ברית הארץ ארגנו קו הגנה אחרון נגדם מתוך כוונה לאפשר לכמה שיותר ספינות אזרחיות להימלט מסכנת כליון. יותר מעשרים אלף ספינות מלחמה הוצבו סביב מסלול הארץ וחיכו להגעת המינברים.
למרות המחווה האצילית, כוח ברית הארץ היה כאין וכאפס לעומת צי הספינות העצום בגודלו שקפץ מעל-חלל והשמיד את הספינות בזה אחר זה ללא רחם. טייסי חלליות הסטארפיורי ראו את מצבם העגום ונאלצו לבצע מהלכי קמיקזה נואשים לבלימת התקדמותם. ואולם, כאשר היו על סף ניצחון סוחף, הגיעה התפנית הגדולה ביותר של המלחמה – המינברים הפסיקו להילחם ונכנעו ללא תנאי לכדור הארץ. הגלקסיה כולה הייתה כמרקחה לנוכח הסיבות שהובילו לכניעתם המפתיעה של המינברים, סיבות אותן רק המועצה האפורה ידעה ושמרה לעצמה.
השלכות
מלחמת ארץ-מינברים הובילה להקמתן של מספר תנועות מחתרת שהיו דומיננטיות בשנים שלאחר המלחמה, תנועות שבסיסן היה פחד, שנאה וחשדנות כלפי כל הגזעים החוצניים באשר הם. ממשל הארץ נקט בגישה נוקשה של בידוד והרחקת כל הגורמים החוצניים מהחלטות ברית הארץ, גישה שנוגדת את החלטתה מימי מלחמת הדילגארים, בה השיגו שיתוף פעולה עם ליגת העולמות הבלתי מאוחדים. שנית, המלחמה שכנעה את פיקוד הארץ לשדרג את הנשק והטכנולוגיה של עולם ביתם. במשך העשור שלאחר המלחמה, בני האדם פיתחו ספינות מלחמה גדולות ועמידות יותר. מערכת הגנה רבת עוצמה הוקמה מסביב למסלול כדור הארץ. כמו כן, בבקשת ברית הארץ ובהסכמת המינברים, החלו התוכניות להקמתה של תחנת חלל דיפלומטית בטריטוריה נייטרלית שנועדה למנוע את הישנותן של אי הבנות בעתיד. שלוש התחנות הראשונות שהוקמו חובלו בעת הקמתן והושמדו, הרביעית נעלמה באופן מפתיע מיד לאחר הפעלתה, ואילו החמישית הוקמה בשנת 2257.
האמת מאחורי כניעת המינברים נבעה מהיותה של המועצה האפורה נוכחת בעת הקרב על הקו. לראשונה, היא בחרה לשבות אסירי אדם לצורכי מחקר. המחקר כלל את סריקתם באמצעות "שילוש האור", ממצא רוחני קדוש למינברים, אשר גילה כי בבני האדם שוכנות נשמות מינברים, ואשר בגופו של אסיר אחד בשם ג'פרי סינקלייר שכנה נשמתו של ויילן, המנהיג הרוחני הדגול של המינברים. המומים מהגילוי המרעיש, המועצה הורתה על לכידתם של בני אנוש נוספים וסריקתם לצורך אישור. לאחר שהתגלה כי במרבית בני האדם שוכנות נשמות מינברים, המנהיגים המינברים הבינו כי הם למעשה פוגעים בנשמותיהם שלהם במלחמה זו, ולא הייתה להם כל ברירה אלא להפסיק את המלחמה.
מלחמת ארץ-מינברים תוארה לפרטים בסרט "בבילון 5: בהתחלה" והוזכרה בפרק הפיילוט, בפרקים 2, 8 ו-17 בעונה ראשונה, בפרק הראשון בעונה השנייה ובפרק 13 בעונה השלישית.
הרקע
בשנת 2259, מספר סיעות באימפריה הסנטאורית ארגנו את השמדתו של בסיס נארני, שבו נהרגו עשרת אלפים לוחמים. מהלך זה נעשה בעזרתם של הצללים וללא ידיעתו של הקיסר הסנטאורי, ומספר חודשים לאחר מכן התבצעה התקפה נוספת, הפעם על מושבה נארנית, ובכך מושמדות הגנותיהם. ספינות הסנטאורים הגיעו למקום לאחר ההתקפה להשתלט על המקום, והן התגלו בידי ספינות נארניות. כאשר ממשל נארן גילה את הדבר, הוא הכריז רשמית על מלחמה נגד הסנטאורים, ללא ידיעתו כי בכירים בממשל הסנטאורי כרתו ברית עם הצללים (בפרק 9 בעונה השנייה).
המלחמה
במשך החודשים הבאים, הנארנים איבדו את יכולתם ההגנתית אל מול הסנטאורים החזקים. אף על פי שצי ספינות הנארנים היה מרשים בגודלו, ועזר בהדיפת כוחות סנטאורים מעל מטרות נארניות, צי הסנטאורים היה גדול בהרבה וחזק טכנולוגית מהם. ספינות הסנטאורים היו מצוידות בכבידה מלאכותית, דבר שהקנה להם יכולת תמרון ומהירות גדולה יותר, אם כי ניסיונם המלחמתי של הנארנים הביא ליתרון משמעותי עליהם. התבוסה של הנארנים במלחמה נבעה בעיקרה מהעזרה אותה קיבלו הסנטאורים מבני בריתם הצללים.
לאחר ש-30 שנות הישגים טריטוריאליים של נארן ירדו לטמיון בחצי שנה בלבד, ממשלת נארן הנואשת החליטה על מתקפה כוללת נגד בסיס האספקה הראשי של הסנטאורים. הנארנים קיוו שבעזרת גיוס כל צי ספינותיהם למשימה הם יוכלו להשמיד את בסיס האספקה ובכך לעצור את התקדמות הסנטאורים. הסכנה בתוכניתם הייתה, שכדי ליצור צי ספינות גדול דיו, אלה השומרות על עולם הבית של הנארנים ייקראו למערכה ועולם ביתם יהיה חשוף למתקפות אם הסנטאורים יגלו את תוכניתם. תשדיר נארני התגלה לסנטאורים, שדאגו לשלוח ספינות צללים לתקיפת בסיס האספקה, בעוד ספינות הסנטאורים עומדות בראש התקיפה על עולם הבית של נארן. דאגתו של לונדו מולארי כי צבא סנטאורי יספוג אבדות אם ינחת בטריטוריה נארנית הביאה את לורד ריפא – שותפו לתוכנית – להעלות את הרעיון להפצצה מאסיבית של נארן בנשק להשמדה המונית מהחלל.
כיבוש נארן והכניעה
הפצצות אשר נחתו על נארן החריבו אזורים שלמים והרגו מספר גדול של אזרחים, כמו גם ריסקו כליל את התשתית ואת יכולות ההגנה של הנארנים. צעד ההישרדות היחיד שנותר לנארנים היה להיכנע ללא תנאים. כוח סנטאורי השתלט על נארן ושיעבד את העם הנארני בצורה קשה ואכזרית. 500 נארנים הוצאו להורג על כל חייל סנטאורי שנהרג. הקא'רי – ממשל נארן – פורק, ומנהיגיו נעצרו ואף היו מהם שהוצאו להורג. ג'קאר, אחרון חברי הקא'רי, ביקש מקלט מדיני ממפקד בבילון 5 ג'ון שרידן, למורת רוחו של לונדו. סמכויותיו כשגריר בוטלו, אם כי הוא המשיך לפעול בסתר לשחרור נארן מעול הסנטאורים. תנועת מחתרת נארנית קמה וסיפקה נשק ואספקה לכוחות הכבושים.
כוחות נארנים עזרו גם לכוחותיו של שרידן במלחמה נגד הצללים, במידה מסוימת משיגים נקמה על אלה אשר נהרגו בכיבוש נארן. כמו כן, הם איישו תפקידי אבטחה בבבילון 5 והדפו את הכוחות הנאמנים לקלארק שהגיעו לעצור את הסגל הפיקודי. לקראת סוף 2260, ג'קאר נלכד ונכלא בחצר המלכות הסנטאורית.
שחרור נארן והשיקום
הכוחות הנארנים המעטים שנותרו העניקו סיוע לכוחותיו של שרידן במהלך מלחמת האזרחים של ברית הארץ, ונארן ריכזה את כל מרצה בבנייתה המחודשת של נארן.
בשנת 2262, הכוחות הנארנים חזרו לפעילותם התקנית, ובשיתוף פעולה עם הדראזים השיבו לכוחות הסנטאורים כגמולם כאשר התגלה כי הסנטאורים עומדים מאחורי ההתקפות על הברית הבין-כוכבית, תוצאה ישירה של שליטת הדראק על לונדו מולארי. כמו כן, המינברים רצו לכפר על אי-מעורבותם במלחמה, ולכן שיתפו את הטכנולוגיה שלהם בעזרה לשיקום הנזק שנעשה לאקלים בנארן כתוצאה מההפצצות.
מלחמת הצללים הראשונה
כפי שהתברר מאוחר יותר, ג'פרי סינקלייר, מפקד תחנת בבילון 5 בעונתה הראשונה, לקח את תחנת החלל בבילון 4 במסע בזמן כאלף שנים אחורה בעזרת המכונה הגדולה בכוכב אפסילון 3. בעזרת פיסת טכנולוגיה מאותו כוכב, "שילוש האור", הוא הפך בתהליך שינוי צורה לוויילן, "מינברי שלא נולד מהמינברים".
מלחמת הצללים השנייה
בשנת 2259 נודע כי הצללים חזרו וכי הם מתחילים לנוע שוב, ואף עוזרים בחשאיות לסנטאורים להביס את הנארנים. לאחר נפילת נארן, דלן מגלה לשרידן אודות קיומם של הסיירים ומציעה לו פיקוד משותף על בבילון 5 ועליהם.
בשנת 2260, הצללים ערכו מגעים חשאיים עם ממשלו המושחת של קלארק, נשיא ברית הארץ, לבנייתן של ספינות מלחמה בעלות טכנולוגיה של הצללים. שרידן מתחיל באיחודם של שאר הגזעים למלחמה נגד הצללים, אך כאשר הם אינם משיגים ניצחון עליהם, שרידן מגייס את הוורלונים למלחמה, במחיר מותו של קוש.
בתחילת 2261, חוזר שרידן לאחר שנחשב למת מעולם הבית של הצללים, זא'הדום. שאר הגזעים מפולגים וחושבים להיכנע לצללים כאשר הוא מאחד אותם בשנית, בברית הכוללת את בני האדם, המינברים, הנארנים וליגת העולמות הבלתי מאוחדים. בקרב שהתחולל בצביר הכוכבים קוריאנה 6, מצליח שרידן לגרום לעזיבתם של הן הצללים והן הוורלונים, בתואנה כי זמנם בגלקסיה הסתיים וכעת זהו זמנם של הגזעים הצעירים.
חשיפת הקנוניה והטלת משטר צבאי
גנרל ויליאם הייג, יו"ר המטה הכללי של פיקוד הארץ, חשד מזה זמן מה במעורבותו של הנשיא קלארק בהתנקשות בנשיא הארץ לשעבר לואיס סנטיאגו, שהתרחשה בסוף שנת 2258. כדי לחשוף את הקנוניה הוא החל בתוכנית חשאית לחשיפתה, הכוללת את קפטן ג'ון שרידן, עקב עברו הצבאי בזמן מלחמת ארץ-מינברים ואופיו הבלתי מתפשר בחיפוש אחר האמת. כאשר שרידן קיבל את הפיקוד על בבילון 5, הוא החל לשתף את הצוות הפיקודי של התחנה במאמצים לחשוף את הקנוניה.
שנה לאחר עלייתו של קלארק לנשיאות, כאשר הייג ושרידן החלו לחשוף עדויות לקיומה של הקנוניה, ונערך שימוע בסנאט אודות מעורבותו בהתנקשות, הנשיא קלארק פעל במהירות. הוא הטיל משטר צבאי על ברית הארץ. חיילים מטעם פיקוד הארץ הסתערו על הסנאט והפסיקו את מהלכו של השימוע וכן השתלטו גם על משרדיו של יו"ר המטה הכללי שלא היה נאמן לקלארק. כוחות סיור צבאיים הוצבו בכל עיר, וכוח קומנדו הסתער על שידורי החדשות ועצר או הרג את אלה המנסים לחשוף את הפרשה. עד מהרה חזרה מתכונת החדשות למסלולה הרגיל, אם כי תחת צנזורה נוקשה של משטרו של קלארק.
הפיכתו של הייג והתנתקות המושבות
לפני שנלכד, ניסה הייג לארגן התקוממות, ובעזרת חמש ספינות מלחמה ניסה להימלט אך נתקל בכוחות משטרו של קלארק. בקרב שהתחולל רק ספינתו של הייג, האלכסנדר, הצליחה להימלט.
ההתנגדות לתוכנית הגרעין האיראנית
תוכנית הגרעין האיראנית מעוררת דאגה רבה בישראל, ערב הסעודית, שאר מדינות המפרץ ובמדינות רבות נוספות, עקב החשש שאיראן חותרת ליצירתו של נשק גרעיני, שיהווה איום קיומי על יריבותיה. הפעילות נגד תוכנית הגרעין האיראנית נועדה לסכל תוכנית זו, או לפחות לעכבה. במשך שנים הופעלו נגד איראן לחץ דיפלומטי וסנקציות, לשם ריסון שאיפותיה בתחום זה, ודווח על פעולות חשאיות שונות, בהן חיסול מדעני גרעין ושיבוש פעולתם של מתקנים. בנוסף, אמצעי התקשורת עסקו בהרחבה באפשרות של תקיפת מתקני הגרעין באיראן על ידי ישראל, ארצות הברית ומדינות נוספות.
מהלכים דיפלומטיים וסנקציות נגד איראן
במרוצת השנים הפעילה ארצות הברית לחץ רב על רוסיה, על סין, על ארגנטינה ועל מדינות נוספות שבהן ניסתה איראן להיעזר במאמציה הגרעיניים. לחץ זה הועיל בחלקו והוביל לעיכובים רבים בתוכנית האיראנית. לאחר גילוים של המרכזים הגרעיניים הנסתרים עלה הלחץ מדרגה, ובהדרגה נרתמה גם אירופה לפעילות בנושא, והיא מנהלת את המשא ומתן העיקרי מול האיראנים. איראן עלולה להשיג "קפיצת דרך" במאמציה אם תשיג חומרים גרעיניים מגורמים במדינות ברית המועצות לשעבר.