cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
אלקטרואנצפלוגרם
היסטוריה של EEG
כבר בשנת 1929, ברגר פרסם את הערך הראשון בנושא ה־EEG, בו תיאר לראשונה את גלי האלפא ובטא שמאפיינים בדיקות EEG כיום. כמו כן, הוא גילה לראשונה את היעדרות גלי האלפא בזמן פקיחת העיניים לאחר מצמוץ ושוני בפעילות החשמלית המוחית בעת שינה ובעת מחלה. המחקר של ברגר אמנם היה גולמי אך התבסס על תכנון מדויק והכיל קבוצות ביקורת רבות. למרות אמון עולם המדע במחקר ברגר נותר במצב נפשי לא יציב והתאבד בשנת 1941. הערך שיצר הניח תשתית למחקרים עתידיים רבים בנושא ה־EEG ושימושיו.
בשנת 1935, מכשיר ה־EEG החל להיחקר גם בהיבט הקליני. פרדריק גיבס (Frederic Gibbs), ויליאם לנוקס (William Lennox) והלואוול דייביס (Hallowell Davis), חוקרים מאוניברסיטת הרווארד, הצליחו לתאר לראשונה את תוצאות ה־EEG בעת התקף אפילפטי בבני אדם ובעת השפעת סמים משני תודעה. גיבס ולנוקס היו הראשונים להמליץ על כריתה מוחית בעקבות פרכוס אפילפטי המבוסס על תוצאות בדיקת ה־EEG. בשנת 1947, נעשה הניתוח הראשון בעקבות בדיקת ה־EEG, במהלכו הוסר חלק מהמוח, זאת בעקבות אפילפסיה לא מיוצבת. גיבס ולנוקס קיבלו פרס לסקר שהציג אותם כחלוצים באבחון וטיפול באפילפסיה.
הבסיס הפיזיקלי
בעקבות הצגתו של גירוי מובחן, המוח מפיק תגובה חשמלית בת כמה מיליוניות וולט אשר קשורה לעיבוד האירוע הרלוונטי. אותם פוטנציאלים מעוררים נוצרים בעקבות שפעול של תאי עצב בקליפת המוח, אשר גורם ליצירה של שדות אלקטרומגנטיים. לרוב עיקר השינויים במתח נגרמים בעקבות מעבר יונים בסינפסות, בתהליך הנקרא יצירת פוטנציאל פוסט־סינפטי, ולא בעקבות פוטנציאל הפעולה המתפתח בתא העצב הפוסט־סינפטי.
===שימוש באלקטרודות=== קליטת המידע ב־EEG נעשית באמצעות שימוש באלקטרודות חשמליות, אשר קולטות את השינויים בפוטנציאלים החשמליים על פני הקרקפת. האלקטרודות מורכבות מדיסק מתכתי (לרוב עשוי מכסף עטוף במעטפת דקה של כסף כלוריד), המחובר אל הקרקפת באמצעות ג'ל מוליך.
יש חשיבות גדולה מאוד לקבלת מידע נקי ככל היותר במהלך הבדיקה. הסיבה היא שככל שהמידע יהיה נקי יותר, כך יהיה צורך בפחות מדידות ובפחות נבדקים, וכן מכיוון שלא ניתן לבצע ניקוי של הקלטות EEG אשר מכילות רעשים. רוב רעשי הרקע במדידות EEG נובעים מהמכשיר עצמו, אך מגיעים רעשים גם מגורמים נוספים כמו פוטנציאלים בעור או בסביבה.
ב־EEG משתמשים בשלוש אלקטרודות לקליטת מידע מאתר מסוים בקרקפת:
מה שנמדד הוא המתח בין הפוטנציאל באלקטרודה הפעילה לבין הפוטנציאל באלקטרודת הקרקע. אלקטרודת הקרקע מחוברת ל"מעגל קרקע", המדמה את אדמת כדור הארץ, כלומר בעלת פוטנציאל אפס.
המעגל יוצר בעצמו רעש רקע, וכדי לנטרל אותו, נעשה שימוש גם באלקטרודת הייחוס: מודדים את המתח בין האלקטרודה הפעילה לאלקטרודת הקרקע (A-G) וכן בין אלקטרודת הייחוס לאלקטרודת הקרקע (R-G) ואז מחסרים את שתי התוצאות זו מזו וכך מבטלים את רעש הרקע, כיוון שהוא זהה בשני המתחים: (R-G)-(A-G). התוצאה המתקבלת היא: (A-R), שזהו המתח בין האלקטרודה הפעילה לבין אלקטרודת הייחוס, אשר נקרא מונטאז' (montage). מונטאז' הוא ערוץ מסוים בין אלקטרודות על הראש, המייצגות מספר אתרים במוח, שמציג את הפעילות המוחית באזור זה. תוצאת החיסור (A-R) מעידה על פעילות חשמלית מוחית בשני האתרים בהם נמצאות האלקטרודות, ולא רק על זו המתקיימת באלקטרודה הפעילה, מכיוון שאין אזור במוח שהוא נייטרלי מבחינת פעילות חשמלית. בנוסף, ה־R מייצג ממוצע משוקלל של שאר שטח הקרקפת ולא של אתר מסוים.
מיקום האלקטרודות
מיקום האלקטרודות מוגדר על ידי מערכת 10–20 הבינלאומית, המבטיחה כי מיקומן של האלקטרודות יהיה עקבי בכל המעבדות. השלב הראשון בשיטה זו היא מציאת "קווי המשווה" של הראש: הראשון הוא הקו החוצה את הראש במישור המדיאני (מאזור השקע בין שתי העיניים – nasion המסומן Nz, ועד לבליטה הכי גבוהה בחלק האחורי של הראש – inion המסומנת Iz), והשני מאונך לראשון, ומחבר בין שתי האוזניים. שני הקווים המתקבלים מחולקים ל־10 חלקים שווים, שם ממוקמות האלקטרודות. שאר האלקטרודות מודבקות על גבי שטח הקרקפת במרחקים שווים מ"קווי המשווה". שמות האלקטרודות מתחילות באות באנגלית המציינת את האזור בקרקפת (למשל F – frontal) ומסתיימות בספרה המסמלת את המרחק מהקו האנכי, כך שמספר אי זוגי נמצא משמאלו וזוגי מימינו (למשל 1 משמאל או 2 מימין יהיו האלקטרודות הכי קרובות לקו האנכי).
===אמצעי עזר=== ב־EEG משתמשים במספר אמצעים על מנת לזקק את הפעילות המוחית הנבדקת:
מגברים ומסננים
מגברים מגדילים את עוצמת האות החשמלי הנכנס (input), שכן הפוטנציאלים החשמליים במערכות ביולוגיות הם קטנים מאוד. מסננים (או פילטרים) משנים את הרכב התדרים הנקלטים ב־EEG, כך שניתן יהיה להתמקד יותר בקלות בתדרים בעלי העניין (בין 0.5 ל־70 הרץ). קיימים שלושה סוגי מסננים: מסנני תדרים גבוהים, מסנני תדרים נמוכים, ומסנני 60 הרץ (שילוב של השניים הראשונים, אשר מתמקד בסינון של תדר של 60 הרץ). התדרים המסוננים מייצגים פעילויות חשמליות שאינן מוחיות באופן "בלעדי", למשל כאלה הנובעות מפעילות לבבית, נשימתית או מהפעלת השרירים, תנועות הלשון או העיניים ועוד. השינוי בפוטנציאל החשמלי שנוצר במוח עובר אל הקרקפת, נקלט בדיסקים של האלקטרודות, ויוצר זרם אשר מגיע בסופו של דבר אל המגבר בתור קלט (input) ואל המסננים. המידע הזה מומר בסופו של דבר על ידי ממיר אנלוגי־דיגיטלי לרישום גרפי, כאשר ציר ה־y הוא המתח הנמדד, וציר ה־x הוא הזמן.
הזמן הקצר ביותר עבור בדיקת EEG הוא 20 דקות, וכאשר מדובר בבדיקה לצורך אבחנה מסוימת הבדיקה עשויה להימשך בין 30 ל־60 דקות, ולעיתים אף יותר.
פענוח רישום ה־EEG
גרף ה־EEG שנפלט מחולק לשורות. כל שורה מייצגת מונטאז' כלשהו לפי בחירה. ישנם מספר סוגי מונטאז':
הגרף מחולק לאזורי מדידה לפי הנחת האלקטרודות והמונטאז'. קריאת הגרף המתקבל תלויה בכיוון הראש, בדרך כלל הגרף מתייחס לראש הפונה ימינה. כלומר, שורות 1–4, הראשונות, תתייחסנה לאזור השמאלי החיצוני של הראש. 4 השורות הבאות תתייחסנה לקו השמאלי בין הקו החיצוני לקו המרכזי. 2 שורות בלבד תתייחסנה לקו המרכזי בשל נוכחות 3 אלקטרודות, וכך הלאה עד ל־4 השורות האחרונות המתייחסות לקו הימני החיצוני. השורה הראשונה בכל קבוצה מתייחסת לאזור הפרונטלי של הראש ואילו השורה האחרונה מתייחסת לאזור הפוסטריורי (האחורי) של הראש.
לקריאה נוחה של הגרף ניתן להגדיר רגישות למגבר. הרגישות המקובלת היא 7.5 מיקרו־וולט. ככל שהמתח חשמלי נמוך יותר, כך הרגישות גבוהה יותר, כלומר, ניתן לראות את הגלים יותר בבירור. ניתן להגדיר ערך שונה של רגישות כתלות במטרת הבדיקה: בבדיקות פתולוגיות של מוח ללא חיים, למשל, ניתן להגדיר רגישות נמוכה יותר, כ־2 מיקרו־וולט.
מסננים
את הפלט ניתן לערוך במספר מסננים, כדי שיהיה נוח ורלוונטי לקריאה:
גלים
את הגלים המתחלקים ניתן למדוד בעזרת הגדרות הלקוחות מעולם הפיזיקה:
בעזרת ההגדרות הללו ניתן לסווג ולאפיין את סוגי הגלים:
פענוח גלי ה־EEG מושג באמצעות ניתוח תדירויות הגלים והבנת המעברים ביניהם, זאת באמצעות המושגים הבאים:
ה־EEG התקין בכל הגילאים הוא בדרך כלל סימטרי, שאינו מסונכרן בין שתי ההמיספרות, אך תדירות הגלים ודפוסי הגלים הנוספים תלויים בגיל הנבדק.
ארטיפקטים
ארטיפקטים (artifacts) הם אותות חשמליים שמקורם אינו מהמוח, שבאים לידי ביטוי כהפרעות בסימטריה בין הגלים, חוסר סנכרון בין שתי ההמיספרות ושינוי בתדירות.
סוגי הגלים השונים
טווח הגלים הנפוץ ביותר שנצפה ב־EEG בקורטקס נמצא בטווח של 1–20 הרץ (פעילות מתחת לטווח זה ומעליה, תהיה ככל הנראה מלאכותית, כשמדובר בטכניקות הקלטה קליניות סטנדרטיות). הגלים מחולקים על פי צורתם לרוחבי פס שונים, המכונים אלפא, בטא, גמא, תטא ודלתא. כל אחד מטווחי גלים אלו מייצג מצב אחר של ערנות ופעילות ומופיע במיקום שונה במוח.
גלי תטא
גלי תטא הם גלים בטווח התדרים 4–7.9 Hz. באופן נורמלי טווח זה מופיע בעיקר בנמנום אצל ילדים. הוא עשוי גם להופיע בנמנום או התעוררות אצל מבוגרים. גלים אלו קשורים לעיכוב של תגובות מעוררות (מצאו כי טווח זה מופיע באופן בולט במצבים בהם אדם מנסה באופן פעיל להדחיק תגובה או פעולה). בנוסף, טווח זה נקשר לדיווחים על מצבים רגועים, מדיטטיביים ויצירתיים. עודף בהימצאות טווח זה במוח האחורי אצל מבוגרים ערניים, או אם הוא מופיע בצורה מוקדית. באופן פתולוגי, הוא מופיע בעיקר באנצפלופתיה עדינה אצל ילדים. הוא מופיע בעת פגיעות סאב־קורטיקליות, פגיעות דיפוזיות או פגיעות בקו האמצע של המוח; ובמקרים מסוימים של הידרוצפלוס.
גלי אלפא
גלי אלפא הם גלים בטווח התדרים 7–13 Hz. אלו הגלים הראשונים בהם צפה הנס ברגר ולכן קרא להם "גלי אלפא". גלים אלו מופיעים באזורים האחוריים של הראש בשני צדדיו, במשרעת גבוהה יותר בצד הדומיננטי. במנוחה הם נצפים באזורים המרכזיים (c3-c4). באופן נורמלי, טווח זה מופיע בסגירת העיניים ובהרפיה, ומתמעט עם פתיחת העיניים או בעת מאמץ נפשי. התדירות הבסיסית בחלק האחורי נמוכה יותר מ־8 Hz אצל ילדים קטנים (לכן טכנית הגלים האלו נמצאים בתחום גלי התטא). בעת קומה (תרדמת), ניתן לראות EEG של גלי אלפא בעלי מופע אקראי.
גלי בטא
גלי בטא הם גלים בטווח התדרים 13–30 Hz. הם מופיעים בדרך כלל משני צִדי המוח בצורה סימטרית, בעיקר בחלקו הקדמי. גלים אלו הם בעלי משרעת נמוכה. לגלים אלו יש קשר ישיר לפעילות המוחית הקשורה ללמידה וליכולת הקוגניטיבית של המוח ברגע נתון. גלי בטא מייצגים עוררות, קשב ולעיתים אפילו חרדה (במיוחד בקצה העליון של התדירויות). טווח התדרים של גלי הבטא גדול ולכן הוא מחולק בדרך כלל לשני חלקים: בטא נמוך ובטא גבוה. כשהמוח נמצא בתדר בטא (תדר גבוה יחסית), דבר זה מייצג רמת סנכרון נמוכה של רשתות המוח, כלומר, זהו מצב בו המוח נמצא ברמת אנרגיה גבוהה וצורך הרבה משאבים מטבוליים. באופן פתלוגי, טווח זה מופיע בעת שימוש בבנזודיאזפינים. טווח זה מופיע לעיתים קרובות בעת הפרעות ברישום.
במחקר נמצא כי בתגובה לקול, גלי אלפא-בטא משתנים בין ערות לשינה. החוקרים מייחסים זאת לתהליכים של קשב וציפייה.
גלי גמא
גלי גמא הם גלים בטווח התדרים 30–100 Hz. גלים אלו מופיעים בקליפת המוח הסומטוסנסורית (somatosensory cortex). טווח זה קשור לפעילות מוחית רשתית בקנה מידה גדול, ופעילות קוגניטיבית כמו זיכרון פעיל, תשומת לב וקיבוץ של תפיסות שונות. קשור גם להפעלת מערכת העצבים הסימפתית. טווח זה נקשר להפרעות מצב רוח שונות, כגון אפילפסיה, אלצהיימר וסכיזופרניה.
שימושים ברפואה ובמחקר
נוירולוגים ומדעני עצב עושים שימוש ברישומי EEG כדי ללמוד על תפקוד המוח, באמצעות מדידת גלי המוח במהלך פעילות של מתנדבים אנושיים ושל בעלי־חיים בניסויי מעבדה. דפוסי EEG משמשים כלי חשוב בחקר השינה ובאפיון שלבי השינה השונים. בנוסף, נעשה שימוש ברישומי EEG למטרות אבחון רפואי, בין השאר לאיבחון אפילפסיה.
האלקטרואנצפלוגרם משמש גם כאמצעי טכנולוגי פופולרי ונגיש למיפוי מנגנונים נוירולוגיים המעורבים בהפרעות נוירו־התפתחותיות, כמו הפרעת קשב והספקטרום האוטיסטי.
American Songwriter
American Songwriter (AS) הוא מגזין דו-חודשי שהוקם בשנת 1984, העוסק במלאכת כתיבת ויצירת השירים. הוא כולל ראיונות, טיפים לכתיבת שירים, חדשות, ביקורות ותחרויות כתיבת מילים. המגזין מבוסס בנאשוויל, טנסי. התפוצה של העיתון מסתכמת בכעשרות אלפי עותקים.
היסטוריה
צוות American Songwriter מתרכז ועוסק בהגשמת המטרה המקורית של המגזין כפי שהוצגה במהדורה הראשונה באוגוסט 1984. המטרה היא הצגת תהליך היצירה של המוזיקה, כמו גם תהליך הכתיבה שלה. ב-American Songwriter עוסקים וסוקרים את כל הסוגות המוזיקליות הקיימות.
לאורך השנים התראיינו והופיעו על שערי המגזין אמנים כמו גארת' ברוקס, בוב דילן, ג'ון דנוור, סמוקי רובינסון, בון ג'ובי, וילי נלסון, בילי ג'ואל, קריס קריסטופרסון, פול מקרטני, אלטון ג'ון, בק, דולי פרטון, אריק קלפטון, אר.אי.אם., ויזר, דת' קאב פור קיוטי, ריאן אדמס, ג'ימי באפט, רוב תומאס, טובי קית', פאבליק אנמי, שריל קרואו, ג'יימס טיילור, ריי למונטיין, טום פטי וטיילור סוויפט.
תישית
תישית (בערבית: تيشيت; בצרפתית: Tichit) היא עיירה קטנה מבוצרת (קסר) במחוז טכאנת (تكانت) במרכזה של מאוריטניה. תישית ושלוש הערים האחרות, ואדאן, שינגטי וולאתה, הן ארבע הערים ששרדו במאוריטניה מאז ימי הביניים. הערים הוקמו לאורך נתיבי השיירות שחצו את הסהרה, ושימשו כמרכזי דת מוסלמיים.
העיר התפתחה סביב מסגד ונבנו בה בתי מגורים למורים ולתלמידים, וכן מחסנים ואכסניות לסוחרים ולעוברי אורח. בתי העיר נבנו בצורה אופיינית כך שיוכלו להעניק מענה לתנאי האקלים המדבריים. בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על תישית ועל שלוש ערי מצודות נוספות במדינה כעל אתר מורשת עולמית.
היסטוריה
העיר נוסדה בשנת 1150 ועיקר פרנסתה על גידול תמרים במטעים שמדרום לעיר. לפי המסורת שוכנת תישית על תל בו התקיימו שבע ערים שונות זו אחר זו. במאה ה-11 הייתה תישית עיר ברברית חשובה ובמאה ה-12 נשלטה בידי שושלת מוראבט הברברית. העיר שכנה בשולי האימפריה של ניז'ר על נתיב הסחר בין ולאתה לוואדאן, ובמאה ה-13 עלתה חשיבותה בשל הסחר במלח שעבר דרכה. תישית בוצרה במאה ה-16 אך בשל מלחמות שבטים במאות ה-18 וה-19 עלה חלק ממנה באש. למרות מאבקים אלה, שמרה העיר על חשיבותה והייתה אחת הערים הגדולות בסהרה המערבית בסוף המאה ה-19, עת התגוררו בה כ-6,000 איש. אולם עם הירידה בהפקת המלח באזור היא שקעה במאה ה-20.
מבנה העיר
במרכזה של העיר ניצב המסגד ולידו מינרט רבוע. הבתים והחצרות הולכים וגדלים ככל שהם מרוחקים מהמסגד, ולאורך הרחובות חומות מתמשכות שבהן קבועים חלונות בגובה הקרקע ודלתות. הרחובות הצרים והמפותלים יוצרים אזורים מוצלים. בתי העיר בנויים מאבן, עץ או חומר, וקירותיהם מעוטרים לעיתים בדוגמאות אבן. רוב הבתים שימשו את התושבים הנוודים למגורים במשך תקופה קצרה בשנה, ועל כן שימשו בעיקר לאחסון. לחדרי הבתים אין ייעוד מוגדר וזה משתנה בהתאם לצרכים. מביצורי העיר שסימנו את קו הגבול בין העיר העתיקה לרבעים החדשים נותרו מקטעים בודדים בלבד. בתי העיר בנויים בהתאם לרובעיה באבן אדומה או ירוקה, ואבן לבנה שמורה למבנים הגדולים.
בית הכנסת הכוראלי של גאלאץ
בית הכנסת הכוראלי של גאלאץ (ברומנית: Templul Coral) היה בית כנסת בגאלאץ.
רפאל פלאכס (Rafael Flachs), מי שהיה ראש חברה קדישא של יהדות גאלאץ, יחד עם מרדכי פינלס (Mordhe Pineles), אבל רפפורט (Abel Rapaport) ודוקטור אלנבוגן (Ellenboghen) החליטו בשנת 1863 ליזום הקמת בית כנסת מודרני. ההחלטה התקבלה בהתלהבות בקהילה, במיוחד לאחר שבפרעות פסח 1859 הושחת בית הכנסת הגדול, שבו נהגו להתפלל ראשי הקהילה, שלאחר מכן עברו לתפילה בבית כנסת מאולתר בבית מלון צוקר.
הוקם ועד פעולה, שכלל, בנוסף ליוזמים, את י. רוטנברג, מרקו טל, איסאק לבל, מרקו שיין וזיגמונד רוטנברג. הוועד החל במכירה מוקדמת של מושבים בבית הכנסת וכך צבר 1,200 מטבעות זהב בהם קנו מגרש ברחוב קוזה וודה. המגרש נרשם על שמו של אבל רפפורט. כעבור זמן מה הצטברו עוד אלף מטבעות זהב, בהם נקנו חומרי בנייה עבור בית הכנסת. הוכנה תוכנית הבנייה, שאושרה בבוקרשט ועל ידי מהנדס העיר, אך כשהוגשה לקבלת אישור במועצת העיר התוכנית סורבה בנימוק, שהמרחק מהכנסייה הקרובה ביותר מועט מדי והוא צריך להיות מעל 350 מטרים.
פניות העסקנים היהודים לגורמי ממשל רומנים לא הניבו פרי, לפנייה של פלאכס לראש ממשלת רומניה, לסקר קטרג'יו, ענה האחרון שאינו מוסמך לבטל החלטה של מועצת העירייה. חומרי הבניה החלו להתקלקל, לכן הוחלט למכור אותם.
בספטמבר 1881 אושר התקנון של חברת בית הכנסת בצו מיניסטריאלי מס' 13.753. אבל רפפורט, שעל שמו נרשמה הקרקע של בית הכנסת, הלך לעולמו, לכן פנו ליורש ולאחר שצו הירושה נכנס לתוקף העביר האחרון את הזכויות בקרקע לחברת בית הכנסת. הבנייה התקדמה והכסף נגמר לכן נאלצו לעצור את הבנייה. רפאל פלאכס הציע לעשות הגרלה, כדי לאסוף כספים להמשך הבנייה, אולם במשרד הממשלתי המתאים דחו את הבקשה ארבעה פעמים. בפעם החמישית, ב-27 במאי 1883, ניתן האישור, מס' 3.988. ההגרלות נערכו שנה וחצי והושג רווח של 21,873 לאי. איסאק לבל תרם עשרת אלפים לאי ול. מנדל תרם חמשת אלפים לאי.
ב-11 באוגוסט 1885 מונה רפאל פלאכס לנשיא כבוד של בית הכנסת הכוראלי וכאות תודה על פועלו הוענקו לו ולרעייתו שני מושבי כבוד לכל חייהם. ב-19 באוגוסט, יום ראשונה של ראש השנה, נערך בהיכל הטקס הראשון. ב-25 באוגוסט נערכה חנוכת ההיכל בנוכחותו של הרב דוקטור משה גסטר, שנאם את נאום הפתיחה. הטקס הדתי הובל על ידי חזן וחזן משנה והמקהלה לוותה בנגינת עוגב.
ברעידת האדמה בוורנצ'אה (1940) נפגע המבנה של בית הכנסת. ב-1942 ביקשה עיריית גאלאץ אישור להרוס את מבנה ההיכל בטענה של-13,511 יהודי גאלאץ יש 24 בתי תפילה בעוד של-75,233 נוצרים יש רק 21 כנסיות. האישור ניתן ובית הכנסת הכוראלי נהרס.
אבו זריק
אַבּוּ זְרֵיק (בערבית: أبو زريق – כינויו של העורבני; בהגייה הספרותית: אַבּוּ זֻרַיְק) היה כפר ערבי באזור קיבוץ הזורע שננטש במהלך מלחמת העצמאות. הכפר שכן בעמק יזרעאל, בסמוך למעיין עין זריק. המעיין שימש מקור מים לכפר במהלך שנות קיומו.
על אדמותיו הוקמה חוות נחלאות.
היסטוריה
מייסדי הכפר היו במקורם בני שבטים טורקמניים, שהחלו להגיע לארץ ישראל בתחילת המאה ה-11, לאחר כיבוש הארץ בידי מלכ שאה הסלג'וקי. יושביו מוזכרים בכתבים ההיסטוריים האסלאמיים והנוצריים כלוחמים למען המוסלמים נגד הנוצרים במהלך מסעות הצלב. בני הכפר היו רועי צאן נודדים, ובתקופת המנדט הבריטי החלו להקים מבנים ועברו גם לעבודת אדמה.
בקרבת הכפר נמצא האתר הארכאולוגי תל זריק. על ראש התל נמצאו חרסים המעידים על רצף התיישבותי מהתקופה הכלקוליתית ועד התקופה העות'מאנית.
בתקופת המנדט הבריטי השתייך הכפר לנפת חיפה. בסקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 הוערך מספר תושבי הכפר בסך של 550 תושבים. שטח הכפר הוערך בסך של 6,493 דונם עות'מאני מתוכם 2,092 דונם שטחים ציבוריים.
בקרב משמר העמק במלחמת העצמאות, שנערך ב-12–13 באפריל 1948, נכבש הכפר על ידי חטיבת כרמלי ואלכסנדרוני ובידי הפלמ"ח. בקרבות נהרסו חלק מבתי הכפר, ויתרתם נהרסה ב-14 באפריל 1948. לאחר הקרבות ננטש הכפר על ידי תושביו שעברו לאזור ג'נין. בתום הקרבות כתב אליעזר באואר (בארי), חבר קיבוץ הזורע ומפעילי המחלקה הערבית של מפ"ם, למשה מן (חברו למפלגה ומח"ט גולני) ולחברי מפלגתו מכתב שבו תיאר את כיבוש הכפר. באואר התלונן על ביזה ועל התנהגות חסרת כבוד למתים, ועל ידי כך סתר את דברי ביטאון המפלגה, על המשמר, בו נטען אז שההרוגים היו "אנשי כנופיות", בעוד שהיו למעשה פלאחים חסרי־מגן. מאוחר יותר חזר בו והבהיר כי תושבי הכפר ברחו ולא גורשו, אבל הוסיף שבהיעדר הנחיות ברורות כיצד לנהוג עם התושבים, "מבוצעים מעשים הממיטים קלון על היישוב ועלולים ליצור שנאה ואיבה לגבינו לזמן ארוך."
לאחר המלחמה נמסרו אדמות הכפר לקיבוץ הזורע.
צ'יטה (כדורגל)
מועדון הכדורגל צ'יטה (ברוסית: Футбольный клуб Чита) הוא מועדון כדורגל מקצועני מהעיר צ'יטה שבדרום סיביר המתמודד בליגת הכדורגל המקצוענית של רוסיה.
היסטוריה
מועדון הכדורגל הראשון בצ'יטה הוקם בתקופת האימפריה הרוסית, עם הקמת מועדון ״טריומף״, בשנים 1911–1912.
בהמשך המועדון התמודד בטורניר הליגה הרוסית השנייה בכדורגל, בו זכה כמה פעמים וגם העפיל לשמינית גמר הגביע הרוסי בכדורגל (בעונות 1996/97, 2005/06).
בשנת 2006 הקבוצה שינתה שמה למועדון הכדורגל צ'יטה והתמודדה בליגה הרוסית השנייה.
בעונת 2016/2017 סיימה ראשונה במחוז והייתה אמורה להעפיל לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה, אך מנהלי הקבוצה סירבו והיא נותרה בליגה השנייה.
בשנת 2022 הקבוצה פורקה, אך הוקמה מחדש שנה לאחר מכן.
אחד מכוכבי הקבוצה היה אלכסנדר בודיאלוב, שהופיע ב־617 משחקים במדי הקבוצה במשך 21 עונות.
אצטדיון הקבוצה
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון לוקומוטיב בעיר צ'יטה, הממוקם בשדרות הגנרל בליק 33 בעיר ובעל תכולה של 10,200 איש. המגרש נחנך ב-2 באוגוסט 1975.
מנת דגל
מְנת דגל (באנגלית: Signature dish, בתרגום חופשי לעברית: "מנה המהווה חתימה") היא מתכון המזוהה עם שף מסוים או מסעדה מסוימת. באופן אידיאלי המנה אמורה להיות ייחודית לשף ומזוהה גם במבחן טעימה הנעשה בעיניים עצומות.
מנת הדגל יכולה להשתנות עם הזמן, ולשף או מסעדה יכולה להיות יותר ממנת דגל אחת, היא גם יכולה להיות חלק מרשת מסעדות ארצית או כלל עולמית (כדוגמת ההמבורגר הספרדי ברשת המזון המהיר בורגראנץ').
במקרים מסוימים יכולות מנות דגל להיחשב למנות אזוריות. במצב זה, עשויה מנת הדגל להיות חלק מהמנה המקומית או המאכל הלאומי.
מנות דגל יכולות להיות משופעות מרכיבים, או בעלות מרכיבים בודדים, אך דרך הכנתן או שילוב המרכיבים מובילים לתוצאה ייחודית. מנות דגל יכולות להיות מתכונים מוכרים היסטוריים (הרבה לפני הולדת המסעדה או השף) המוכנים בצורה ייחודית על ידי השף או המסעדה.
מנת הדגל היא המקבילה הקולינרית של סגנון אמנותי מובחן בציור, פיסול, שירה וכדומה.
איריס מילנר
איריס מילנר (נולדה ב-24 במרץ 1958) היא חוקרת ספרות, פרופסור בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב. כיהנה כראשת החוג וכראשת תוכנית המצטיינים המשולבת במדעי הרוח והאמנויות ע״ש מרק ריץ׳. מחקריה מתמקדים בעיקר בייצוג ספרותי של השואה וכן בביקורת הספרות מתוך קריאה פסיכואנליטית.
ביוגרפיה
מילנר נולדה בטבריה, ומאוחר יותר עברה עם משפחתה לאילת ולרמת גן. אמה עלתה לישראל לאחר תום מלחמת העולם השנייה, במהלכה גורשה לגטו בטרנסניסטריה. אביה הוא הצלם מקסים סלומון, מצאצאי הראש"ז. סיימה תואר ראשון בחוגים לפסיכולוגיה ולפילוסופיה באוניברסיטת ניו יורק (NYU). את התואר השני והשלישי למדה בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב, ובמקביל עבדה ככתבת במוסף ״הארץ״.
היא חברת סגל אקדמי בכיר בחוג לספרות. כיהנה כראשת תוכנית המצטיינים המשולבת במדעי הרוח והאמנויות ע״ש מרק ריץ׳, כראשת החוג לספרות, וכסגנית דקאן הפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב לענייני תלמידים והוראה. נכון למאי 2023 מכהנת מילנר כראשת מרכז קיפ לחקר הספרות והתרבות העברית.
עוסקת במחקריה בייצוג השואה בספרות ובהיבטים הסוציולוגיים־ספרותיים של בני הדור השני לשואה. מילנר חוקרת את הספרות שנכתבה על ידי אנשים שעברו את השואה וכן בני הדור הספרותי שלאחר מכן. היא בוחנת את ההיבטים הנרטולוגיים הנובעים משינויים תרבותיים וגם מחוללים אותם.
ספרה הראשון, ״קרעי עבר: ביוגרפיה, זהות וזיכרון בסיפורת הדור השני״, יצא לאור ב-2003 בהוצאת עם עובד. הספר מתמקד בספרות הישראלית העוסקת בבני הדור השני לשואה או שנכתבה על ידי בני ניצולים. לטענת מילנר, הכותבים מבקשים לבטא את מה שלא סופר בספרות של הוריהם. הספר בוחן את גרסתה של הסיפורת ליחס החברה הישראלית אל הניצולים, ואת והכפפתה של השואה לנרטיבים לאומיים.
בספרה טוענת מילנר שהנושא שבמוקד הסיפורת הזו הוא ההשפעות ההרסניות ארוכות-הטווח של הטרור הגרמני הנאצי על קרבנותיו וכי אין גאולה או נחמה בכל הנוגע לטראומת השואה. לדבריה, בעולמם הפרטי של הניצולים ובני משפחותיהם אין למיתוס השואה והתקומה כל מקום.
ספרה השני, ״הנרטיבים של ספרות השואה״, שיצא ב-2008, עוסק ביצירות שכתבו בעיקר בני ה"דור הראשון", ניצולי שואה עצמם, במהלך מלחמת העולם השנייה בתוך הגטאות והמחנות, וגם בעשורים שלאחר המלחמה. הפרקים האחרונים של הספר עוסקים בהשפעותיה של השואה על הספרות הישראלית, ובקיומה של הגות ממשמעת בספרות הניצולים.
מילנר עוסקת במחקריה גם במפגש בין ספרות לפסיכואנליזה, וכן בייצוגי הבית בספרות העברית המודרנית והחוויה הדיאספוריסטית המלווה אותם. בהקשר זה פרסמה מאמרים על יצירותיהם של ש"י עגנון, ס. יזהר, יהודית הנדל ודויד גרוסמן.
אסון קריסת המקווה באודסה
אסון קריסת המקווה באודסה אירע ב-26 באפריל 1871, ליל ו' באייר ה'תרל"א: כיפת המקווה באודסה קרסה בשעה ששהו בו שלושים טובלות וילדיהן. באסון נהרגו שש נשים ונפצעו רבות אחרות.
האסון
הקהילה היהודית המאורגנת באודסה לא החזיקה מקווה רשמי בעיר מחוסר ביקוש, ונשים דתיות שביקשו לטבול לנידתן נאלצו לעשות שימוש במקוואות פרטיים שהיו ברובם מוזנחים. המבנה הישן, שהיה בבעלות האחים נוביקוב, לא שופץ במשך שישים שנה מאז בנייתו. בשעה 18:00 בערב יום רביעי, ה-26 באפריל 1871, קרסה כיפת האבנים של "בית המרחץ של ברומברג" ברחוב הדואר באודסה. בשעה זו שלאחר צאת הכוכבים היה המקווה עמוס בשלושים טובלות, שחלקן באו עם ילדיהן. שש נשים נהרגו במקום, בהן הבלנית, כלה ערב חתונתה, ואישה בשלבי היריון מתקדמים; רבות אחרות נפצעו בדרגות חומרה שונות מפגיעת האבנים.
לאחר האסון האשים אלכסנדר הלוי צדרבוים במאמר מערכת בעיתונו "המליץ" את פרנסי הקהילה החרדית בעיר ברשלנות פושעת שהובילה לאסון. לדבריו, פנו אליו רב הקהילה, רבי יחיאל מיכל צבי הירש היילפרין וחברי בית הדין שלו כבר שמונה שנים לפני האסון, כדי להיוועץ בו כיצד לגרום ליושב ראש הקהילה לתכנן מראש את תקציב הקהילה לארבע שנים, דבר שיאפשר תכנון הקצאת משאבים לבניית מקווה חדש ותקין. למרות שמתחילה דחו הממונים את הרב בלעג, לאחר התערבותו של אר"ז הוחלט להקצות 1,000 רובלים מדי שנה לצורך העניין, אך למרות זאת לא נעשה דבר.
בעקבות האסון תבע צדרבוים, שעקר שנה קודם לכן מאודסה לבירה סנקט פטרבורג, מהקהילה לממן הקמת בית מדרש לרבנים לפי דגם בית המדרש לרבנים בברלין שהוחלט אז להקימו (נחנך ב-1874), תוך שהוא משתמש באלגוריה על קריסת המבנה הישן והצורך בבנייה חדשה, כלפי מערכת החינוך היהודית.
Do You Love Me
Do You Love Me (בעברית: האם אתה אוהב אותי, מעוצב: ?Do You Love Me) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד. השיר יצא לאור ב-27 ביולי 2010, כסינגל השני מתוך אלבומה ה-20 שקרוי על שם מספרו, 20, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד של מדיה פורסט והשני במצעד של רשת ג'.
רקע וכתיבה
השיר נכתב על ידי הנרי ומשפחת בנדלי, הולחן על ידי משפחת בנדלי והופק על ידי הנרי ושי ראובני. השיר הוא בעצם סימפול לשיר בעל אותו השם שיצא בשנות ה-70 של המאה ה-20, והוקלט בשנת 1978.
וידאו קליפ
נכון ל-ינואר 2022, מונה הצפיות של האודיו והקליפ עומדים יחד על למעלה מ-3.7 מיליון צפיות.
חרילאוס טריקופיס
חרילאוס טריקופיס (ביוונית: Χαρίλαος Τρικούπης 11 ביולי 1832 (על פי לוח השנה היוליאני) - 30 במרץ 1896) היה הפוליטיקאי החשוב ביותר ביוון של המחצית השנייה של המאה ה-19, כיהן מספר פעמים כראש ממשלת יוון והיה אחראי על רפורמות כלכליות בה.
טריקופטיס נולד בנאפְפְּלִיוֹ, בנם של איקטריני (Αικατερίνη אחותו של אלכסנדרוס מברוקורדטוס שהיה ראש הממשלה השני של יוון המלוכנית) וספירידיון טריקופיס שהיה פוליטיקאי, ראש ממשלת יוון המלוכנית הראשון (ב-1833) ושגריר.
את רוב ילדותו ונעוריו בילה טריקופיס בלונדון כאשר אביו היה שגריר יוון בממלכה המאוחדת (1835–1838, 1841–1843 ו-1850–1861). הוא הושפע מאוד מהתרבות האנגלית ומהתרבות הפוליטית האנגלית. עובדה זו יחד עם שליטתו באנגלית, המבטא המעט אנגלי שסיגל ליוונית שלו (לפחות בתחילת דרכו הפוליטית), היותו בן משפחה שתמכה באופן מסורתי במפלגה האנגלית (Αγγλικό Κóμμα) גרמו לכך שבמהלך חייו כונה "האנגלי".
לאחר סיום לימודי התיכון חזר לאתונה שם סיים לימודי משפטים באוניברסיטה ועבר לפריז שם סיים את הדוקטורט. נשלח ב-1852 ללונדון כעובד השגרירות ושימש בפועל כעוזרו האישי של השגריר (אביו) ומילא תפקידים דיפלומטיים נוספים. לאחר שפרש האב ב-1861 מהשרות הציבורי וחזר לאתונה מונה טריקופיס הבן כממונה על היחסים.
ב-1862 החליט להיכנס לפוליטיקה ונבחר לאספה הלאומית היוונית כנציג הקהילה באנגליה. במקביל שימש כנציג יוון בדיונים על העברת האיים היוניים משלטון בריטניה לשלטון יוון. בסוף 1864 התפטר משירות החוץ, חזר לאתונה וב-1865 נבחר לפרלמנט מטעם מיסולונגי ושנה מאוחר יותר הפך לשר החוץ אבל נקלע למחלוקת עם ראש הממשלה קומונדורוס (Αλέξανδρος Κουμουνδούρος) ובסוף 1868 פרש מהממשלה ומהפוליטיקה. ב-1867, בלחץ המעצמות, הצבא העות'מאני עזב את סרביה וטריקופיס מצא שפה משותפת עם מיכאל, נסיך סרביה וחתם איתו על הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני. ב-1872 ייסד יחד עם עוד ליברלים יווניים מפלגה חדשה בשם "המפלגה החמישית" (Πέμπτο Κόμμα) במטרה מוצהרת לבצע רפורמות במערכת הפוליטית היוונית, ובעיקר לעבור לשיטה דו-מפלגתית.
מי האחראי
ב-29 ביוני 1874 פרסם טריקופיס תחת שם עט, בעיתון היומי "זמנים" (Καιροί), מאמר בשם "מי האחראי?" (Τις πταίει). במאמר הוא ניתח את חוסר היציבות הפוליטית, שאפיין את החיים הציבוריים בממלכה ומסקנתו הייתה שהמלך, כמונרך אבסולוטי, הוא האחראי למצב, בעיקר בכך שהוא מתעלם מרצון העם וממנה את ראש השרים (ראש הממשלה) במנותק מתוצאות הבחירות. אמנם החוקה היוונית של 1864 אפשרה למלך להתנהג בצורה זו אבל זה גרם להיווצרותן של ממשלות מיעוט חלשות מבוססות אך ורק על טובת המלוכה.
ב-9 ביולי פרסם מאמר נוסף, בשם "עבר והווה" (Παρελθόν και Ενεστώς) בו קרא לטהר את החיים הציבוריים משחיתות, להגביל את הזכויות המלכותיות ובכך לצאת ממצב חוסר היציבות פוליטית.
המלך שלא היה שבע רצון מהביקורת, הורה לכלוא את עורך העיתון בעוון המרדה בהנחה שהוא זה שכתב את המאמרים. על פי גרסה אחת גילה העורך בחקירתו כי טריקופיס הוא הסופר שמאחרי המאמרים ועל פי גרסה אחרת טריקופיס מתוך רגש חובה ונאמנות הצהיר על כך בעצמו, התוצאה הייתה שטריקופיס נעצר אולם בשל לחץ מדיני שוחרר לאחר מספר ימים.
כהונה ראשונה - 1875
אחת מפעולותיו הראשונות כראש ממשלה הייתה שינוי שיטת מינוי ראש הממשלה, הוא עיצב את "עיקרון ההכרזה" (δεδηλωμένης) הקובע שהמלך ימנה את מנהיג המפלגה בעלת רוב הקולות בפרלמנט כראש הממשלה ומאפשר הצבעת אי-אמון ואכן בנאום הכס שנשא המלך גאורגיוס בפני הפרלמנט באוגוסט 1875 הוא התחייב שימונה רק ראש ממשלה שייהנה מהאמון של הפרלמנט. לאחר מכן שולב העיקרון בחוקה היוונית.
התוצאה הטבעית של שינוי זה הייתה שיוון הפכה במהירות למדינה דו-מפלגתית ומפלגות קטנות התמזגו במאמץ ליצירת רוב בפרלמנט. אולם שינויים בבריתות בפרלמנט ושינויים בתוצאות הבחירות גרמו לכך שכיהנו ביוון תריסר ראשי הממשלה בשש השנים שלאחר מכן, מתוכן עמד טריקופיס בראשן של שלוש ממשלות קצרות ימים.
אחרי 5.5 חודשים, בבחירות נוספות שנערכו ב-4 באוקטובר הפסיד טריקופיס את הרוב בפרלמנט ואת ראשות הממשלה לטובת אלכסנדרוס קומונדורוס.
עקב הכהונה הקצרה לא הייתה לטריקופיס הזדמנות להתחיל בביצוע תוכנית הרפורמה האגרסיבית אותה תכנן. שאיפתו הייתה לפתח את המשאבים של ארצו כדי ליצור צבא וצי, ובכך להפוך את יוון לכוח מוביל בין אומות דרום-מזרח אירופה.
בממשלתו של קונסטנטין קנריס ב-1877 קיבל את תפקיד שר החוץ.
כהונה שנייה - 1878
ב-1878 אמנם עמד בראש המפלגה הגדולה ביותר אולם לא הצליח ליצור רוב בפרלמנט והממשלה נפלה 6 ימים אחרי הקמתה.
כהונה שלישית - 1880
טריקופיס הצליח לזכות בבחירות של 1879, בחודש מרץ 1880 הרכיב ממשלה אך באוקטובר של אותה שנה הממשלה התפטרה.
כהונה רביעית 1885-1882
במרץ 1882 חזר כראש ממשלה שהחזיקה מעמד עד 1885 בזכות רוב משמעותי יציב בפרלמנט. בתקופה זו מיתן את תומכי "רעיון יוון הגדולה" (Μεγάλη Ιδέα - החזון של יוון הגדולה) שאחרי צירוף האיים היוניים ב-1864 והסכם ברלין (1878) שהוסיף ליוון את תסליה שאפו להמשיך ולצרף שטחים נוספים המיושבים על ידי דוברי יוונית, בעיקר כאלו השייכים לאימפריה העות'מאנית. מאבקים התנהלו על מקדוניה היוונית והעיר סלוניקי וכן על אפירוס ועל כרתים.
טריקופיס חשב שלפני שיוון הצעירה והענייה תוכל לצאת למאבק או אף למלחמה על שטחים אלו עליה לחזק את הכלכלה כולל גביית מיסים והחזר חובות בינלאומיים שתאריך פירעונם כבר עבר, בניית תשתיות (כולל כבישים, מסילות ברזל ונמלים) ואף לשפר ולחזק את החינוך לכל הילדים (כולל בנות).
הוא ארגן מחדש את המשטרה, את מנגנוני השרות הציבורי ושינה את נוהלי הקביעות והקידום של עובדי המדינה כך שיוכל לקדם את הרפורמות שהגה.
ייבוש אגם קופאיס (Κωπαΐς) היה פרויקט הנדסי מורכב שנועד להגדיל את שטחי העיבוד החקלאי העומדים לרשות החקלאים במדינה, ועל ידי כך להגדיל את הייצוא החקלאי או לחילופים לגדל גידולים חקלאיים שיאפשרו להקטין את הייבוא, ובכך לחסוך מטבע זר.
על מנת להגיע למצב של מוכנות צבאית למלחמה, במטרה לאפשר ליוון להילחם נגד צבא האימפריה העות'מאנית במקרה של מחלוקת על שטחי אדמה המיושבים ביוונים והנמצאים תחת שליטה עות'מאנית, החליט כי צריך לחזק את הצבא ולקדם אותו למודרניזציה. על מנת לחזק את הצבא הוא צמצם את אורך השרות החובה בצבא משלוש שנים לשנה, מתוך הבנה ששנה מספיקה על מנת לאמן חיילים ובמקרה הצורך ניתן יהיה לגייס גברים שכבר עברו הכשרה צבאית. את הכסף שחסך כתוצאה מקיצור השרות הפנה לשכירת יועצים מהמערב, לשליחת קצינים ללימודים והשתלמויות באנגליה ובצרפת ולרכישת ציוד. הוא הזמין משלחת של מומחים מצרפת כדי לאמן מחדש את קציני הצי, וב-1884 הקים שוב את האקדמיה הימית (Σχολή Ναυτικών Δοκίμων).
השקעה בחינוך: ב-1860 למדו בכלל בתי הספר ביוון 52,000 תלמידים מתוכם רק 8,000 בנות וסך הכל 6,000 תלמידי תיכון, ב-1900 היו ביוון 260,000 תלמידים מתוכם 82,000 בנות ו-24,000 תלמידי תיכון. במקביל היה גידול של פי 3 במספר הסטודנטים (מ-1,100 ל-3,300). כתוצאה מהשיפור בחינוך ירד מספר האנאלפביתים ביוון בצורה משמעותית והשיפור הורגש בעיקר אצל נשים.
למימון כל הרפורמות הטיל מיסים על העם, הטיל מס על טבק ועל בניינים ונטל הלוואות מבנקים אירופאים.
אחרי האיחוד בין רומליה המזרחית לבולגריה דרשו היוונים מהאימפריה העות'מאנית פיצוי על ערעור מאזן הכוחות ופנו אל המעצמות הגדולות בבקשת תמיכה בדרישתם זו.
הרפורמות נתקלו בהתנגדות, הן בשל המיסים הכבדים, הן בשל ירידת ערך המטבע והן בשל ערעור כוחם של מיוחסים בעל כוח פוליטי וכלכלי, ולכן הוא הובס בבחירות הכלליות של 1885.
כהונה חמישית - 1890-1886
טריקופיס המשיך את הרפורמות ואת חיזוק הצבא, צמצם את מספר חברי הפרלמנט מ-240 ל-150 וזאת מתוך הנחה שפרלמנט קטן יותר יהיה יעיל יותר.
פיתח את הצי האזרחי ואת הצי היווני הצבאי, נקנו 3 אוניות מערכה חדשות במטרה להביא את הצי היווני לעליונות על פני הצי העות'מאני. אולם במלחמת יוון-טורקיה (1887) רוב הצי לא יצא מהנמלים בשל פיקוד כושל.
כהונה שישית - 1893-1892 וכהונה שביעית - 1895-1893
טריקופיס ניסה בעיקר לשמר את הרפורמות שלו ולשקם את הצבא אחרי המלחמה עם העות'מאנים, אולם אוצר המדינה היה מדולדל בשל הוצאות יתר ושחיתות מערכתית, בשל מערכות בחירות תכופות בהן המתמודדים הבטיחו הבטחות שגרמו להוצאות כבדות וכן בשל ההוצאות שנגרמו מההכנות לאולימפיאדה של 1896.
כתוצאה מהמצב המוניטרי הכריז טריקופיס ב-10 בדצמבר 1893 כי "אנו בפשיטת רגל" (Δυστυχώς επτωχεύσαμεν), נאום המתייחס למצב הכלכלי של המדינה וחוסר יכולתה לפרוע את החוב הציבורי שלה ובו הכריז כי יוון משעה באופן חד-צדדי את פירעון הלוואות שקיבלה מחו"ל וכן הכריז על קיצוץ נרחב בהוצאות.
אחרי התפטרותו יצא לקאן שבצרפת, שם מת.
אלפא רומיאו כמאל
אלפא רומיאו כמאל (באיטלקית: Alfa Romeo Kamal) הוא SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle) קונספט מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט, אשר הוצג בשנת 2003.
ולנטין סקסונה
ולנטין סקסונה (ברומנית: Valentin Saxone), 1903–1984 היה עורך דין, פובליציסט ופוליטיקאי יהודי רומני, מבכירי העסקנים של יהדות בוקרשט.
ולנטין סקסונה נולד בבוקרשט ולמד משפטים באוניברסיטת בוקרשט. מ-1924 עד 1940 היה עורך דין פעיל בבוקרשט, זכה למוניטין ופיתח קריירה מזהירה. ב-1940, בעקבות החקיקה האנטישמית של התקופה, סולק מלשכת עורכי הדין, יחד עם יתר עורכי הדין היהודים. לאחר נפילת משטרו של יון אנטונסקו, ב-23 באוגוסט 1944, הושב ללשכת עורכי הדין, אך, כעבור כמה שנים, שוב סולק, הפעם בגלל סירובו לשתף פעולה עם השלטון הקומוניסטי של רומניה. הוא נעצר ב-1959 ונידון ל-16 שנות מאסר באשמת "חתירה תחת יסודות המשטר" ונשלח לרצות את עונשו בבית הכלא ז'ילבה. כעבור 4 שנים שוחרר במסגרת חנינה כללית שניתנה לאסירים פוליטיים רבים. ב-1965 עלה לישראל והתיישב עם משפחתו בפרדס כץ. כמו אביו, דוד סקסונה, ולנטין סקסונה היה חבר בכיר בלשכת הבונים החופשיים "האיחוד" (Unirea) ומילא תפקידים רבים במסגרת הקהילה היהודית של בוקרשט. אביו היה סגן נשיא בית הכנסת הגדול של בוקרשט ולאחר מותו מילא סקסונה אותו תפקיד. בשנת 1933, כשהתחתן, התמנה גם לנשיא המחלקה האדמיניסטרטיבית של הקהילה היהודית של בוקרשט וסגן נשיא איגוד בתי הכנסת וההיכלים של בוקרשט.
סקסונה היה בעל דעות ליברליות, פעיל בולט במפלגה הלאומית ליברלית של רומניה ולאחר עליית היטלר לשלטון בגרמניה, פרסם מאמרים, בעיתונות הרומנית, נגד האנטישמיות והקסנופוביה. בעת מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט נמלט עם משפחתו אל בית הכפר של חברו הרומני, הפרופסור פטרה גיאצה (Petre Ghiaţă), שם נשארו עד דיכוי המרד. בתקופת שואת יהודי רומניה הצליח לפרסם מאמרים בעיתונות הרומנית בחסות שם העט "Valeriu Stancu" (ואלריו סטנקו). לאחר נפילת משטר אנטונסקו, היה שותף לפטרה גיאצה בייסוד מפלגת האיכרים הרומנית, שם ששונה בהמשך ל"המפלגה העממית הרומנית". לאחר עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה, הופעלו לחצים לשם התמזגות המפלגה עם מפלגה שהייתה בת ברית של מפלגת השלטון הקומוניסטית, אך מנהיגי המפלגה סירבו לעשות זאת. אמצעי דיכוי שונים הביאו לבסוף לכך שהנהגת המפלגה הודיעה על פיזורה (בדומה למה שקרה לארגונים הציוניים והיהודים השונים ברומניה, באותה תקופה). גיאצה נעצר ונחקר ממושכות בעינויים. סקסונה ניסה להגן עליו, כעורך דין וגם בעזרת חבריו בלשכת הבונים החופשיים ואף הצליח להביא לשחרורו אך לא לזמן רב. בגל חדש של רדיפות נעצרה כל קבוצתו של גיאצה, כולל סקסונה. הם הואשמו בחתירה תחת יסודות המשטר בכך שניסו להקים מפלגה נוצרית ולסקסונה, בגלל היותו יהודי, הוסיפו גם האשמה של ריגול למען ישראל.
לאחר הגעתו ארצה, סקסונה, שכבר עבר את גיל שישים, התמקד בפרסום מאמרים בעיתונות הישראלית בשפה הרומנית ובכתיבת זכרונותיו. זכרונותיו פורסמו לאחר מותו, ב-2004, ברומניה, בספר הנושא את השם Speranţe în întuneric (תקוות בחשכה). מהדורה שנייה של הספר הושקה כעבור שנתיים, בפתיחה חגיגית שנערכה בבית הכנסת הגדול של בוקרשט, מקום שהיה קשור אל תולדות חייו.
בתרגום לעברית: סגנון הריטואל בבית הכנסת הגדול לא היה "אורתודוקסי" אלא "ניאולוגי". כתוצאה מכך הבמה הייתה מקדימה, ליד הארון עם גלילי התורה ולא במרכז בית הכנסת, כמו בבתי הכנסת האורתודוקסיים. בריטואל עבודת הקודש לקחו חלק מקהלה ועוגב ובאירועים מיוחדים גם כלי מיתר. המקהלה הייתה מורכבת מנשים, גברים וילדים, כך, עבודות הקודש היוו קונצרטים אמיתיים של מוזיקה דתית.
פיל נוויל
פיליפ ג'ון "פיל" נוויל (באנגלית: Philip John "Phil" Neville; נולד ב-21 בינואר 1977) הוא כדורגלן עבר אנגלי. נוויל שיחק במועדון הכדורגל מנצ'סטר יונייטד רוב הקריירה הצעירה והבוגרת שלו ובקבוצת אברטון. לנוויל גם 59 הופעות בנבחרת אנגליה.
ולנטין סקסונה
מאמר זה פורסם בהרחבה בעיתונות הישראלית בשפה הרומנית ובעיתונים רומנים רבים.
פיל נוויל
קריירה
נוויל נולד בבורי שבאנגליה. בנעוריו שיחק בקבוצות הנוער של מנצ'סטר יונייטד. את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג רשם במדי מנצ'סטר בשנת 1994. משנה זו והלאה שיחק נוויל באופן רציף בקבוצה למרות שלא היה שחקן הרכב ראשון. בשנת 1996 נתן נוויל את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה בכדורגל נגד סין. נוויל זומן לסגל אנגליה בטורניר יורו 2004.
ולנטין סקסונה
ולנטין סקסונה היה נשוי ללאונורה (ליאה) ולזוג היו שתי בנות, מיוארה סקסונה-ינקוביץ' וליאנה סקסונה-הורודי.
פיל נוויל
קריירה
ב-4 באוגוסט 2005 עזב נוויל את יונייטד וחתם חוזה חדש עם אברטון לחוזה של 5 שנים. נכון ל-2009 משחק נוויל באברטון כקשר אמצעי או מגן לעיתים.
נוויל הוא אחיו הצעיר של המגן הימני המפורסם, גארי נוויל. השנים שיתפו פעולה במנצ'סטר יונייטד ובנבחרת אנגליה וכיון ששניהם שיחקו באותה עמדה לא פעם מצאו את עצמם נאבקים זה בזה על מקום בהרכב הראשון. כמו כן, פיל נוויל הוא גם אחיה התאום של שחקנית הנטבול בנבחרת אנגליה- טרייסי נוויל.
ב-24 במאי 2011 השתתף במשחק מחווה ידידותי במדי מנצ'סטר יונייטד נגד יובנטוס באולד טראפורד, לכבוד פרישתו ממשחק פעיל של אחיו גארי נוויל, ששיחק בתור קפטן מנצ'סטר יונייטד.
ביולי 2013 פרש נויל ממשחק פעיל והצטרף לצוות האימון של מנצ'סטר יונייטד כדי לעזור למאמן הראשי דייוויד מויס, שהיה מאמנו באברטון.
בינואר 2018 מונה נוויל למאמן נבחרת אנגליה בכדורגל נשים.
בינואר 2021 מונה נוויל למאמן אינטר מיאמי, ביוני 2023 סיים את תפקידו במועדון.
חזיר יבלות פיליפיני
חזיר יבלות פיליפיני (שם מדעי: Sus philippensis) הוא מין של חזיר אנדמי לפיליפינים המצוי בסכנת הכחדה בטבע. זהו אחד מ-4 החזירים האנדמיים לפיליפינים יחד עם חזיר יבלות אוליבר, חזיר יבלות ויסאיאני וחזיר מזוקן פאלאווני, ומין זה הוא הנפוץ ביותר.
תפוצתו המקורית של חזיר היבלות מהתת-מין S. philippensis הייתה ברחבי האיים המערביים של הפיליפינים, בעוד התת-מין S. cebifrons היה נפוץ בחלקו המרכזי והמזרחי של הארכיפלג, בין השאר בלוזון, ביליראן, סאמאר, לייטה, מינדורו, ג'ולו, פולילו וקטנדואנס, וכן באיים קטנים ונידחים יותר. נטען גם שהם חיים באיים בוהול וסיבויאן, אך כנראה שאלו מיני חזירים אחרים. הם חיו בעבר ברחבי היערות עד לאזורים הרריים בגובה של 2,800 מ', אך כיום חיים רק ביערות מרוחקים, לאחר כריתת היערות וציד עם מלכודות לשם בשרם שצמצם את תפוצתם.
אנדרו יאו
אנדרו יאו (בסינית: 姚期智; פיניין: Yáo Qīzhì; נולד ב-24 בדצמבר 1946) הוא מדען מחשב בולט, בעיקר בתחום תורת החישוביות. תוצאה מפורסמת שלו היא שימוש במשפט המינימקס להוכחת מה שידוע כלמה של יאו.
חייו
יאו נולד בשאנגחאי שבסין. הוא השלים את לימודיו לתואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטה הלאומית של טיוואן, ולאחר מכן השלים תואר שני ודוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת הרווארד בשנת 1972 ועבודת דוקטורט נוספת במדעי המחשב באוניברסיטת אילינוי ב-1975.
בשנת 1996 זכה בפרס קנות'. בשנת 2000 הוענק לו פרס טיורינג עבור תרומותיו המהותיות בתחום תורת החישוביות, בפרט בתאוריה של מחוללים פסבדו אקראיים, קריפטוגרפיה וסיבוכיות תקשורת.
בין השנים 1982 ל-1986 הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת סטנפורד. בין 1986 ל-2004 שימש כפרופסור באוניברסיטת פרינסטון. החל משנת 2004 משמש יאו כפרופסור במרכז ללימודים מתקדמים שבאוניברסיטת צינגהואה בבייג'ינג, ומכהן כראש המכון לתאוריה של מדעי המחשב במקום.
הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, ועמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, באיגוד האמריקאי לקידום המדע ובאקדמיה הסינית למדעים. אשתו, פרנסס יאו, גם היא מדענית מחשב.
ישראל חנוקוגלו
ישראל חנוקוגלו (בטורקית: İsrael Hanukoğlu; נולד ב-14 במרץ 1952 בטורקיה) הוא פרופסור מן המניין לביוכימיה וביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת אריאל.
חייו
בשנת 1970 הוא עלה לארץ ישראל ולמד באוניברסיטה העברית, שם סיים בהצטיינות תואר ראשון בביולוגיה ופסיכולוגיה והשלים לימודי חטיבה במדע המדינה. חנוקוגלו למד ועסק במחקר לתואר שני ושלישי באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון שבארצות הברית (תואר שני ב-1976, ותואר שלישי ב-1980). עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא "מנגנון העברת אלקטרונים במערכות P450 מיטוכונדריאליות". בלימודי הפוסט-דוקטורט באוניברסיטת שיקגו הוא בודד גנים המקודדים לחלבוני מבנה מסוג אקטין וקרטין, וקבע לראשונה את המבנים של חלבונים מסוג קרטין שיוצרים שלד תאי (cytoskeleton) ומרכיבים את סיבי השיער.
בשנת 1994 פרופ' חנוקוגלו התחיל לשתף פעולה עם אחיו פרופ' אהרן חנוקוגלו במחקרים בנושא סינתזה ותפקוד הורמונים סטרואידים. מחקרים אלה הובילו לזיהוי מוטציות האחראיות למחלה תורשתית של חוסר תגובתיות להורמון אלדוסטרון שנקראת פסוידו-היפו-אלדוסטרוניזם (pseudohypoaldosteronism type I). מחקריהם זיהו את המוטציות בגנים המקודדים לתת-יחידות של תעלות נתרן אפיתליאות שנקראות בקיצור ENaC.
בשנת 1996 מונה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ליועץ המדעי שלו, אך התפטר עקב חתימתו על הסכם ואי ב-1999. נמנה עם מייסדי חוג הפרופסורים לחוסן מדיני והיה יושב-ראש של הארגון משנת 1995. היה בין מובילי המאבק נגד הסכמי אוסלו. בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום העשירי ברשימת מפלגת חירות ובבחירות לכנסת ה-17 היה במקום השני ברשימת חזית יהודית לאומית בראשות ברוך מרזל, בשתי הפעמים לא עברו הרשימות את אחוז החסימה.
מתגורר ברחלים ואב לשניים.
מזרקת ארבעת הנהרות
מזרקת ארבעת הנהרות (איטלקית: Fontana dei Quattro Fiumi) היא מזרקה הממוקמת במרכז רומא. המזרקה עוצבה על ידי ג'ובאני לורנצו ברניני כחלק מעיצוב פיאצה נאבונה.
המבנה
הרעיון שעומד מאחורי העיצוב הוא שילוב של כמה סגנונות אדריכליים לכדי יצירת פאר. צורות המזרקה הן קמורות-גאומטריות. במרכזה עומד אובליסק הנותן תחושה של עוצמה, אלוהות, שלטון. בבריכת המזרקה מספר דולפינים מפוסלים. המזרקה עשויה מאבן לא מעובדת עליה נמצאים פסלי השיש שעשה ברניני. צינורות המזרקה נמצאים בתוך הסלע והם מתחברים לצינורות הראשיים של רומא שמתחברים לאמת המים.
המזרקה מייצגת את ארבעת הנהרות הגדולים בעולם שמייצגים את ארבע היבשות שהאפיפיור רוצה לשלוט עליהן:
כל נהר מיוצג בפסל על ידי דמות אחרת. כל דמות היא אל שיושב על סלע וממנו נובע הנהר המתאים. ליד כל נהר יש סמלים המייצגים את הנהר. לדוגמה, ליד הנילוס יש דקל. ראש הדמות המייצגת את הנילוס מכוסה בקפלי בד, כנראה כדי לסמל שמקורות הנילוס עדיין לא היו ידועים באותם ימים.
הרעיון שעומד מאחורי המזרקה הוא שרומא היא המרכז של כל הנהרות/העולם (כי המזרקה נמצאת שם) ממנה נובעים כל הנהרות, והיא המקור שלהם. מעל המזרקה יש סמלים של האפיפיור - שנותן את חסותו לקיום בעולם.
המזרקה משלבת בתוכה שימוש בכמה חומרים: שיש, אבן ומים. בנוסף, המזרקה משלבת בתוכה כמה סוגים של תנועה: תנועה של הפסלים ותנועה של המים.
בספר מלאכים ושדים מאת דן בראון המקום הוא המזבח הרביעי של המדע של האילומינטי.
המוזיאון המצרי
המוזיאון המצרי (בערבית: المتحف المصري) נמצא בקהיר, בירת מצרים, ובו נמצא אוסף הפריטים הגדול ביותר ממצרים העתיקה (כ-120,000). חלק מן הפריטים מוצגים במוזיאון ושאר הפריטים נמצאים במחסנים.
היסטוריה
ממשלת מצרים הקימה את המוזיאון ב-1835, סמוך לגני אסבקיה. המוזיאון שכן במבנה ישן של מסגד. ביוזמתו של הארכאולוג הצרפתי אוגוסט מארייט נבנה מבנה חדש, והמוזיאון עבר לבולאק ב-1858 מכיוון שהמבנה הראשון היה קטן מדי להכיל את כל הפריטים. לאחר מכן, הדוכס מקסימיליאן מאוסטריה שכר אדריכל צרפתי על-מנת שיתכנן מוזיאון גדול לכל העתיקות. המבנה נבנה על גדות נהר הנילוס. ב-1878, המבנה ספג נזק רב לאחר שהנילוס עלה על גדותיו. לכן הועברו שוב הפריטים ליד גיזה. הפריטים נשארו שם עד 1902, ואז הועברו על ידי מנהל מחלקת העתיקות גסטון מספרו למבנה הנוכחי בכיכר א-תחריר.
עיצובו של המוזיאון מיושן, והפריטים הרבים אינם מוצגים בסדר המתאים למוזיאון בקנה מידה שכזה. כמו כן הוא איננו ממוזג. בשל כך החלה ממשלת מצרים בבניית מוזיאון חלופי בשם "המוזיאון המצרי הגדול" (Grand Egyptian Museum) העתיד להיפתח בשנת 2023 בגיזה, בהשקעה של כ-550 מיליון דולר.
במהלך ההפגנות במצרים עמדו לפני המוזיאון מפגינים בשרשרת אנושית והגנו עליו מביזה, חדרו למוזיאון בוזזים שהחריבו שתי מומיות עתיקות.
עיצוב הפנים
במוזיאון שתי קומות עיקריות: קומת הקרקע והקומה הראשונה.
הטיהור הראשון
תקציר העלילה
כדי להוריד את אחוזי הפשע בשאר השנה, אנשי מפלגת האבות המייסדים החדשים של אמריקה בוחנים ניסוי חברתי חדש שישחרר את כל התוקפנות פעם אחת בשנה: "הטיהור"– לילה אחד שבו כל הפשעים מותרים והחוקים אינם תקפים. תושבי סטטן איילנד בארצות הברית נבחרים להיות הראשונים להשתתף בטיהור, אך לאחר שהניסוי כמעט נכשל, מתגלים במהלך הלילה סודות שעשויים לסכן את הניסוי ואת ארצות הברית כולה.
השקה
הסרט הושק לראשונה בארצות הברית ב-4 ביולי 2018 ובישראל ב-26 ביולי 2018.
סרו סומטרי
סרו סומטרי (שם מדעי: Capricornis sumatraensis; קרוי גם סרו דרומי), הוא מין של אנטילופת-עז בינונית בסוג סרו, החי בדרום-מזרח אסיה. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1799 על ידי חוקר הטבע הגרמני ג'והן מטהאוס בצ'סטין. הסרו הסומטרי בעל דמיון רב מאד לסרו סיני ולסרו ההימלאיה עם קרבה גנטית רבה לראשון. בעבר סווגו שלושת המינים האלה כמין אחד. הזיהוי בין הסרו הסומטרי לסרו הסיני הוא בלתי אפשרי לחלוטין בשל צבע הפרווה הזהה, אך הסרו הסומטרי בעל קרניים וממדי גוף קטנים במעט. שמו המדעי של הסרו הסומטרי נגזר מלטינית כדלהלן: "Capricornis" = "קרני עז"; מתייחס לכך שקרניו זהות לקרני העיזים. "sumatraensis" (כמו גם שמו הרשמי) מתייחס לתפוצה העיקרית שלו באי סומטרה, אם כי הוא נפוץ גם בחצי האי המלאי. הסרו הסומטרי הוא הבינוני שבסוג סרו - גדול מסרו יפני וקטן מסרו אדום.
קרניים
לסרו הסומטרי כשאר קרוביו יש קרניים מעוקלות הדומות לקרני עיזי הבית ועיזי בר אחרות, והן בעלות צורה חרוטית. הקרניים צומחות לכיוון מעלה ולצדדים בקוו ישר עם המצח - מה שנראה במבט מלפנים כצורת האות "V", והן מקבלות בסופם עקומה חדה וישרה לאחור. מיקום קרניו של הסרו במרכז הקודקוד, צמודות לבסיס האוזניים ורחוקות מן העיניים. בבסיסם של הקרניים יש מרווח נמוך למדי, וככל שהקרן מתארכת עם הגיל הוא גודל. הקרניים עבות למדי בכשני שלישים מאורכן, ולקראת סופם הן הופכות לדקות וחדות ביותר. בבסיס, הקרן בעלת 5–9 חצאי טבעות\חריצים בולטים, או לחילופים בעשרות חריצים דקיקים; הקצוות חלקות לגמרי. צבע הקרניים הוא אפרפר בהיר, אפרפר כהה או חלודה; הקצוות בדרך כלל בצבע זהה לשאר הקרן ולעיתים יהיו כהות יותר. הקרניים נמצאות הן אצל הזכרים והן אצל הנקבות, והן גדולות ועבות מעט בזכרים.
מראה חיצוני
לסרו הסומטרי פרווה דלילה וגסה עם שערות זיפיות באורך בינוני, והן נוטות להיות ארוכות וצפופות יותר בצוואר, בחזה, ובגחון. צבע הפרווה דומה בצורה די מוחלטת לקרובו הסרו הסיני - גוונים שונים של שחור. הצלעות והחלק העליון של הגוף הסמוך לגב בצבע שחור דהוי כסוף - לעיתים קרובות עם ברק כחלחל\אפרפר צפחה המשתקף בעיקר באור שמש חזק, ומקורו של הצבע הוא בשילוב של שערות שחורות, אפורות ולבנות, בנוסף לדלילות שלהם יחסית באזור זה לעומת חלקי הגוף האחרים. הריכוז של השערות מצבע מסוים משתנה פעמים רבות וגורם לפרוותו של הסרו להיות בעלת קטעים בהירים וכהים במקביל. הצוואר, החזה והגחון בדרך כלל בצבע שחור פחם אחיד יחסית בשל צפיפות שיער גבוהה יותר. השוקיים והרגליים משתנים בין הפרטים: יש והם יהיו שחורים כהים בדומה לצוואר ולחזה, ולעיתים דווקא יהיו בהירים וכסופים כמו הצלעות. כפי שאופייני לסוג סרו, מבין האוזניים ועד לזנב ישנה רעמה שיער בולטת שגדולה וארוכה מאוד באזור העורף ומזכירה את רעמת הסוס, בעוד שבאזור הגב היא תסתכם בפס של קווצות שיער סמורות. צבע הרעמה הוא שחור פחם הגורם לה להיות בולטת בגב על רקע השיער הכסוף שמסביבה, ואילו במרכז העורף היא עלולה להיות לעיתים בצבע לבן עם שערות מעורבות בצבע שחור וחום. לאורך הגחון והחזה ישנה רעמה שיער נוספת - קצרה יותר, בצבע שחור פחם. המפשעה עלולה להיות לבנבנה, אפורה או שחרחרה. החלקים התחתונים של הרגליים עלולים להיות בצבע חום בהיר או חום אדמדם עם שערות לבנות סמוך לפרסות, אם כי זה הרבה פחות נפוץ אצלו לעומת הסרו הסיני. הזנב בצבע שחור דהוי\כסוף עם פס שחור מבריק לאורכו.
מבנה ומידות גוף
לסרו הסומטרי יש מבנה גוף האופייני לקרוביו: הצוואר קצר למדי והראש בינוני עם חרטום משולש ולוע מעוגל. הגוף עצמו ארוך וצר יחסית עם כתפיים שגבוהות במעט מהחלק האחורי, והוא נתמך על ידי רגליים חזקות ובינוניות. הפרסות קצרות ועבות ומותאמות לטיפוס על מדרונות הררים. יש לו אוזניים ארוכות, צרות ומשולשות, וזנב קצרצר ועבה. האף גדול ורחב בצבע שחור עם נחיריים עגולים וגדולים, והעיניים בצבע כתמתם עם אישונים שחורים גדולים. מלבד הבדלים מזעריים בקרניים, הזכרים והנקבות זהים לרוב במידות הגוף.
מידות הגוף של הסרו הסומטרי:
תפוצה ובית גידול
הסרו הסומטרי מצוי בדרום-מזרח אסיה במדינות: אינדונזיה, מלזיה ותאילנד. באינדונזיה התפוצה שלו היא באי סומטרה במחוזות הבאים: צפון סומטרה, אצ'ה, מערב סומטרה, דרום סומטרה, ג'מבי, למפונג, בנג'קולו וריאיו. ריכוזי האוכלוסייה הידועים הם בעיקר בהרי אצ'ה בצפון, הרי קארינצ'י במרכז והרי בארסיאן בדרום. במלזיה הוא מצוי בחלק היבשתי שבחצי האי המלאי, במחוזות: קדה, קלנטן, פרק, פרליס, טרנגנו, פהנג, סלנגור ונגרי סמבילן. בתאילנד הוא מצוי באזור הדרומי במחוזות: קראבי, נאקון סי-טמרט, פהטהלונג ותראנג. דיווחים של סרו זה במחוזות הצפוניים יותר בתאילנד כמחוז סוראט-טהאני מתייחסים כבר לסרו הסיני. במחוז קארבי הסרו הסומטרי מצוי במזרח המחוז בעוד שהסרו הסיני נמצא במערב המחוז - מה שמצביע על חפיפה ביניהם בעבר.
בית הגידול של הסרו הסומטרי הוא יערות גשם ממוזגים - ראשוניים ומשניים, יערות עננים, יערות הרריים בגבהים של 300 עד 3,000 מטר מעל פני הים, וכן רכסי הרים, צוקים וסלעים המחופים בצמחייה עבותה ולחה. הטמפרטורות בתחומי מחייתם 20–30 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 1,000–4,700 מילימטר לשנה.
התנהגות ופעילות
הסרו הסומטרי הוא בעל חיים בודד וביישן, ומדי פעם ניתן לצפות בקבוצות סרואים קטנות של עד 7 פרטים. הוא פעיל בעיקר בשעות הבוקר המוקדמות ושעות הערב המאוחרות. השבילים בצמחייה שנראים בסביבת הסרו מצביעים על כך שהסרו משתמש בנתיבים קבועים על מנת להגיע לאזורי מנוחה ואכילה קבועים. אף על פי שהסרו הסומטרי בעל חיים יבשתי הוא גם שחיין מצוין, ובמלזיה הוא אף מסוגל לשחות מאי לאי. הסרו אמנם פחות מיומן מעיזי בר בטיפוס והוא בעל הליכה מעט איטית ומסורבלת, אך עדיין הוא זריז מאוד והוא נע במהירות על פני מדרונות תלולים וסלעיים.
הסרו הסומטרי הוא בעל חיים טריטוריאלי. הם נוהגים לסמן את הגבולות של שטחם באמצעות הפרשות מבלוטות הריח הגדולות שבפנים, וכן על ידי ערימות גללים שממוקמות באזור שאינו בולט אך גם אינו מוסתר כדי שסרו פולש יבחין בכך. אין מידע על גודל שטחם של סרואים אלה, אך ככל הנראה שטחם של הזכרים גדול משל הנקבות. מפגשים בין סרו טריטוריאלי לסרו פולש יגררו גילויי תוקפנות מצד הראשון, ולרוב הוא ירדוף ויניס את הפולש משטחו.