cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dreamchaser in Concert
רקע והפקה
Dreamchaser in Concert הופק על ידי שרה ברייטמן בעת שיצאה לסיבוב ההופעות השמיני שלה, "Dreamchaser World Tour". הוא הופץ לראשונה בפורמט של DVD, ולאחר מכן יצא גם בפורמט של בלו-ריי. הוא כולל ביצועים שונים של ברייטמן לשיריה, כדוגמת "One Day Like This" ו-"Time to Say Goodbye".
בנוסף לכך, הוקלט האלבום ביוני 2013, באולפני אלסטרי, ליד לונדון שבממלכה המאוחדת.
ברנט האס
ברנט האס (בגרמנית: Bernt Haas, נולד ב-8 באפריל 1978 בווינה שבאוסטריה) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן הימני. האס ערך 36 הופעות במדי נבחרת שווייץ בכדורגל, עמה השתתף ביורו 2004.
קריירת מועדונים
האס החל את קריירת הבוגרים שלו בגראסהופרס ציריך בעונת 1994/95, בה זכתה הקבוצה באליפות. בעונה זו ערך שתי הופעות בלבד. בעונת 1995/96 הפך האס לשחקן חשוב במערך הקבוצה, וזכה עמה באליפות ליגת העל השווייצרית, אך סיים עמה במקום האחרון בשלב הבתים של ליגת האלופות, שהביא להדחה. בעונת 1996/97 סיימו האס וגראסהופרס במקום השלישי בליגה. בליגת האלופות צברו האס וגראסהופרס תשע נקודות בשלב הבתים, אך הודחו מהמפעל כבר בשלב זה לאחר שסיימו במקום השלישי. בעונת 1997/98 זכו האס וגראסהופרס באליפות נוספת, אך בתחילת העונה הודחו מגביע אופ"א בשלב מוקדם על ידי קרואטיה זאגרב. בעונת 1998/99 הודחו גראסהופרס והאס ממוקדמות ליגת האלופות על ידי גלאטסראיי, והמשיכו לגביע אופ"א, בו הדיחו את אנדרלכט ולאחר מכן את פיורנטינה בניצחון טכני. ניצחון זה ניתן על אף שפיורנטינה ניצחה 0–2 בציריך והובילה 1–2 בביתה, מאחר שאחד השופטים נפגע מחזיז שנזרק מיציעי פיורנטינה. האס וגראסהופרס נעצרו בשמינית הגמר על ידי בורדו. בסיום עונה זו, סיימו האס וגראסהופרס במקום השני בליגה. בעונת 1999/00 צלחו האס וגראסהופרס שני סיבובים בגביע אופ"א, ונשרו בשלב השלישי לאחר שהודחו על ידי סלביה פראג. בתום עונה זו סיימו האס וגראסהופרס במקום הרביעי בליגה. בעונת 2000/01 זכה האס עם גראסהופרס באליפות הרביעית שלו. האס פתח את עונת 2001/02 בגראסהופרס, אך לאחר חמש הופעות חתם בסנדרלנד מהפרמייר ליג.
האס סיים את עונת 2001/02 בסנדרלנד מהפרמייר ליג במקום ה-17, ונשאר עמה בליגה, לאחר שערך במדיה 27 הופעות. עם זאת, זו הייתה העונה היחידה של האס בסנדרלנד. בקיץ 2003 חתם האס בפ.צ. בזל מליגת העל השווייצרית, וסיים עמה במקום השני בליגה, ואף זכה עמה בגביע השווייצרי, לאחר ניצחון בגמר על נשאטל גזמאקס בתוצאה 0–6. בתום עונה זו, עזב האס את בזל, וחתם בוסט ברומיץ' אלביון מהצ'מפיונשיפ. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2003/04, היה האס שחקן הרכב קבוע, וסיים עם הקבוצה במקום השני, שמשמעותו עלייה לפרמייר ליג. בעונה זו הבקיע האס שער בבעיטת יעף בגביע הליגה האנגלית בניצחון הסנסציוני 0–2 על מנצ'סטר יונייטד, שהעלה את הקבוצה לשמינית הגמר, בה הודחה על ידי ארסנל. האס פתח את עונת 2004/05 בווסט ברומיץ' וערך 10 הופעות בעונה זו, אך במחצית העונה חתם בבסטיה, ששיחקה אז בליגת העל הצרפתית. עד לסיום העונה ערך האס ארבע הופעות בלבד, ונשר עם בסטיה לליגת המשנה. בעונת 2005/06 ערך האס 12 הופעות בלבד במדי בסטיה, וסיים עמה במקום השישי. בקיץ 2006 עבר האס לפ.צ. קלן ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה. האס ערך 19 הופעות בקלן, ולא הצליח להעפיל עמה לבונדסליגה, כשהקבוצה סיימה רק במקום התשיעי. בקיץ 2007 חתם האס בפ.צ. סנט גאלן, אך ערך בשורותיה הופעת ליגה אחת בלבד. בשנת 2009 פרש האס ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית
האס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שווייץ בשנת 1996, אך בשנים הבאות ערך הופעות ספורות בלבד. בשנת 2002 הפך האס לשחקן הרכב בנבחרת שווייץ, וסייע לה לצלוח את מוקדמות יורו 2004 לאחר מספר כישלונות בטורנירי מוקדמות שונים, ולהעפיל ליורו 2004 עצמו. האס נכלל בסגל השווייצרי ליורו 2004. בטורניר זה האס שיחק 90 דקות בתיקו 0-0 מול קרואטיה, והורחק בכרטיס אדום בהפסד 0–3 לאנגליה בדקה ה-60. האס החמיץ בעקבות הכרטיס האדום את משחק ההפסד 1–3 לצרפת במחזור האחרון של הבתים, ושווייץ הודחה מהיורו עם נקודה אחת בלבד. בשנת 2005 ערך האס את הופעתו ה-36 והאחרונה בנבחרת שווייץ, במדיה הבקיע שלושה שערים.
תארים
עם גראסהופרס ציריך:
עם פ.צ. בזל:
שונות
האס מונה בשנת 2015 כמנהל המקצועי של קבוצת פ.צ. ואדוץ.
Grand Theft Auto: Vice City Stories
Grand Theft Auto: Vice City Stories הוא משחק וידאו בסדרת המשחקים Grand Theft Auto, (שנת פרסום: 31 באוקטובר 2006) אשר פותח על ידי חברת רוקסטאר לידס בשיתוף עם חברת רוקסטאר נורת'  ויצא לאור על ידי חברת רוקסטאר גיימס בשתי גרסאות, PSP ופלייסטיישן 2. המשחק משמש כפריקוול כאשר עלילתו מתרחשת שנתיים לפני עלילת Grand Theft Auto: Vice City. המשחק מציין את חזרתה של העלילה ל-Vice City, כאשר העלילה מתחילה ב-1984, שנתיים לפני אירועי Vice City. המשחק מתמקד סביב האח של לאנס וואנס, ויקטור, עליו ירו בסחר הסמים בפתיחת Vice City.
השקה מאוחרת
בתחילה המשחק היה אמור לצאת בצפון אמריקה ב-17 באוקטובר 2006 ובאירופה ב-20 באוקטובר 2006, אבל בתחילת ספטמבר הודיעו המוציאים לאור שההוצאה נדחית לפחות ל-31 באוקטובר בצפון אמריקה. באותה הודעה גם הוחלט שהמשחק יצא לאור ב-10 בנובמבר 2006 באוסטרליה. באירופה (פרט לבריטניה), לעומת זאת, המשחק ספג דחיות נוספות, עד לתאריך הסופי, 10 בנובמבר 2006, בדיוק כמו באוסטרליה. המחיר הרשמי של המשחק בגרסת ה-PSP הוא 49.99$ בארצות הברית, 49.99€ באירופה ו-34.99£ בבריטניה.
עלילה
העלילה מתרחשת בשנת 1984, כאשר החייל ויקטור וואנס המכונה ויק מתחיל את הקריירה הצבאית שלו ב"וייס סיטי" ומתחיל לעבוד עבור המפקד שלו סמל ג'רי מרטינז. מרטינז שולח את ויק לבצע בשבילו את כל העבודות השחורות והמלוכלכות אשר אומר לו שזה יעשה אותו עשיר אך הוא לא מרוויח דבר על כל העבודה שהוא עושה והוא גם מתעצבן על מרטינז משום שהוא שולח אותו להתעסק בסמים מה שמזיק למוניטין שלו, בין העבודות הוא מכיר את פיל קסידי סוחר נשק צבאי המספק למרטינז תחמושת באופן קבוע ומרטינז קובע שויק ופיל יעבדו שניהם יחד עבורו.
מרטינז מחליט לטמון לויק פח ושולח אותו להביא בשבילו בחורה לבסיס ובהיעדרו של ויק הוא גם מחביא מריחואנה מתחת למיטה של ויק, כאשר ויק מגיע לש"ג מפקד הבסיס אשר רואה את הבחורה ומוצא את המריחואנה במיטה של ויק, הוא מחליט שויק הפר את החוקים של הצבא ומעיף אותו מהצבא, ויק משתכן בביתו של פיל ועל אף שהוא כבר לא חייל הוא נאלץ לעבוד עבור מרטינז אשר נותן לפיל את המשימות ומכיוון שויק עובד עבור פיל הוא נאלץ לבצע שוב את העבודות המלוכלכות של מרטינז, בסופו של דבר מרטינז מנסה לחסל את ויק ופיל ושולח אותם היישר אל המארב של האנשים שלו, אך ויק ופיל מצליחים לברוח ופיל מפסיק לעבוד עם ג'רי.
כדי שויק יצליח להתפרנס, פיל שולח אותו לעבוד אצל גיסו מרטי ג'יי ויליאמס ומכיר את אשתו של מרטי ואחותו של פיל ולואיס. כאשר ויק רואה את היחס המרושע של מרטי לאשתו הוא משכנע את לואיס להתגרש ממרטי, לקחת איתה את התינוקת ולגור אצל אחותה, לאחר מכן הוא מפסיק לעבוד אצל מרטי בגלל היחס המזלזל שלו אליו והוא ולואיס מחליטים לעבוד ביחד ולפגוע בעסק של מרטי, מרטי הזועם פורץ לביתן של האחיות קסידי חוטף את לואיס ומנסה להרוג אותה אך ויק נחלץ לעזרתה, הורג את מרטי ולוקח שליטה על העסקים שלו, יותר מאוחר הוא גם הורג את בן דודו של מרטי אשר ניסה לפגוע בעסק של ויק כנקמה על רצח בן דודו.
השליטה של ויק על עסקיו של מרטי גורמת לקרב כנופיות בין הכנופיה של ויק לכנופיית ה cholos וכתגובה הוא מחליט לעבוד עבור הגנגסטר אומברטו רובינה ולצאת לקרב נגד הצ'ולוס, בהמשך הוא מקבל שיחת טלפון מרשות שדות התעופה המודיעים לו שיש לקוח בשדה התעופה שרוצה שויק ייקח אותו ולהפתעתו הוא מגלה שהלקוח הוא אחיו לאנס. העסק מדרדר כשהצ'ולוס תוקפים אותם אבל הם מצליחים להימלט, לאחר מכן ויק ואומברטו יוצאים לקרב אחרון נגד הצ'ולוס-הם תוקפים את העסק הראשי שלהם ומצליחים להשמיד את העסק ולמחוק את הצ'ולוס מעיר.
לאנס וויק חותמים על חוזה עסקי עם קונה סמים עשיר, בריאן פורבס, אך לאחר מכן הם מגלים שהוא סוכן DEA ולוקחים אותו בשבי ובזמן הזה הוא מרמה אותם ושולח אותם למארבים של חבריו. בהתחלה הוא שולח אותם לספנים באונייה אשר חוטפים את לאנס אבל ניצל על ידי ויק ולאחר מכן הוא שולח אותם לבר של אופנוענים אשר כמעט הורגת אותם. לאחר מכן בריאן מנסה לברוח אבל ויק מצליח להרוג אותו. לאחר מכן הם עושים מארב לאנשיו של מרטינז וגונבים ממנו שתי משאיות המלאות בסמים ולאחר מכן השניים נהיים עשירים אבל מסתבר שהסמים האלה שייכים לאחים מנדז שליטי הסמים הגדולים של וייס סיטי וכעת מנדז רוצים לחסלם, האחים וואנס מצליחים למכור לאחים מנדז גרסה שבה מרטינז הוא סוכן DEA אשר ניסה לפגוע בעסק שלהם ואז הם כורתים ברית.
ויק מתחיל לעבוד בצמרת הסמים של וייס סיטי ונהנה מהחיים הטובים אך מערכת היחסים שלו עם לואיס מתחילה להשתבש, זאת כאשר היא מתמכרת לסמים וויק חושד שניהלה רומן עם לאנס. השניים נהיים ברוגז לתקופה ארוכה. ויק גם מתחיל לעבוד עבור הבמאי רני ההומוסקסואל שלאחר מכן עובר ניתוח לשינוי מין ונהפך לבחורה, ומצליח להרוויח כסף אחרי שהוא הצליח לשמור על הזמר פיל קולינס בהופעה שלו. לאחר מכן מרטינז חוזר לפעולה ושולח את אנשיו אשר חוטפים את לואיס, מענים אותה ופוצעים אותה קשה אך ויק נחלץ לעזרתה ולוקח אותה לביה"ח ומשם הביתה והשניים משלימים בסופו של דבר.
בהמשך מסתבר שמרטינז עבד כל הזמן עם האחים מנדז והאחים מנדז מנסים לחסל את ויק ואת לאנס אך הם מצליחים לצאת מהמלכודת, לאחר מכן ויק מתחיל לעבוד עבור ריקארדו דיאז ופותח בקרב נגד האחים מנדז, לאחר מכן האח מנדז הבכור ארמנדו מגלה על הקשר הזוגי בין ויק ללואיס וחוטף אותה. בנוסף הוא שולח את אנשיו לביתו של לאנס והם מפוצצים ללאנס את המכונית. לאנס העצבני רודף אחריהם וחודר לאחוזה של האחים מנדז אך נופל גם הוא בשבי. ויק חודר לתוך האחוזה ומנהל קרב עם ארמנדו שמשתמש בלהביור. ויק מצליח להרוג את ארמנדו, ולאחר מכן הוא בא לחדר הסמוך ורואה את לואיס הגוססת אשר נפצעה אנושות על ידי ארמנדו. לואיס מבקשת מויק שאחותה תמשיך בגידול התינוקת, מודה לויק על הקשר ששניהם ניהלו ומתה מפצעיה בסופו של דבר.
כאשר ויק מגלה שמרטינז לקח חלק במותה של לואיס הוא ופיל קסידי חודרים לתוך הבסיס הצבאי וגונבים ממרטינז לבקשת דיאז מסוק קרב חדשני. לאחר מכן ויק מורה לדיאז שהוא ולאנס מסיימים את השותפות שלהם איתו לאחר המשימה וחודר עם מסוק הקרב לבניין העסקים של האחים מנדז. הוא נאבק באנשים של האח מנדז השני, דייגו מנדז, ובאנשים של מרטינז שנכנסים גם הם לקרב, לאחר מכן בעליית הגג ויק מנהל קרב עם דייגו מנדז ועם מרטינז והורג את שניהם. לאחר מכן לאנס מגיע לאסוף את ויק והשניים נהיים שליטי הסמים החזקים ביותר בעיר.
שינויים במשחק
עלילת המשחק בנויה באותה צורה כמו שאר משחקי Grand Theft Auto. הגרפיקה משופרת יחסית לשאר משחקי הסדרה והפעם שמו דגש על כל הפרטים הקטנים, לדוגמה, מנועי הרכבים יותר מציאותיים ולמקורות המים יש מרקם מציאותי.
אף על פי שביצוע משימות עלילתיות הן אמצעי להתקדמות במשחק ולפתיחת שלבים חדשים, הן לא הכרחיות למשחק. כשהשחקן מחליט לא לקחת משימה של המשחק, הוא יכול לשוטט בחופשיות ולזרוע הרס וטרור. מעשים אלה עלולים לגרור תגובה של הרשויות, שעוצמתה תהא תלויה ברמת ההרס. תחילה תופיע המשטרה, אחר כך תגיע הסיירת המשטרתית, אחריה ה-FBI ולבסוף כוחות צבא.
השחקן גם יכול להשתתף במשימות משניות. משימות המשנה קיימות גם במשחקי העבר של הסדרה, אבל פה הן משתדרגות. תוספת מעניינת למשחק זה היא "פטרול בחוף הים", בה ויקטור צריך לסלק את האופנוענים מהחוף, לשמור על ביטחון המתרחצים, ולאחר השלמת המשימה מתקבלת יכולת לשחות ללא הגבלת זמן.
אחד מהאלמנטים המרכזיים במשחק הוא "בניית אימפריה". זהו אלמנט חדש ומופיע לראשונה בסדרת המשחקים של ה-GTA. אלמנט זה לוקח מאפיינים מהמשחקים הקודמים. מה-Vice city הוא לוקח את ענייני הרכוש ומה-San Andreas הוא לוקח את מלחמת הכנופיות. בשביל להרוויח כסף צריך השחקן להקים עסק שיתחרה בכנופיית האויב. העסק אף יכול להיות נותן דמי חסות, מלווה בריבית, פתיחת בית זונות, סחר בסמים, הברחות ואפילו מעשי שוד.
החבילות המוחבאות במשחק מגיעות גם למשחק זה בצורה של 99 בלונים שמפוזרים בעיר. 99 הבלונים מתקשרים לשירם של להקת "ננה" משנת 1980, 99 בלונים, שהופיע במשחק הקודם (GTA VICE CITY).
השיפור בגרפיקה מאז Liberty City Stories כולל אנימציות חדשות, משחק מהיר יותר, כבישים ארוכים יותר, פחות הולכי רגל איטיים ומכוניות איטיות, יותר כלי נשק ועלייה בכמות הרכבים ובדמויות שלשחקן אין שליטה עליהם.
ויקטור וואנס
ויקטור וואנס המכונה ויק הוא הגיבור הראשי של המשחק, חייל המנסה לכלכל את משפחתו הלא מתפקדת. בבסיס הצבאי פורט באקסטר שב-Vice City, סמל ג'רי מרטינז הורס את הקריירה הצבאית של ויק, ומכריח אותו לפנות לפשע מאורגן כעבודה. כשאח של ויק, לאנס, מגיע כדי להמר בשוק הסמים הגדול של Vice City, ויק נקלע כנגד רצונו לרשת סוכנים נוכלים של ה-DEA (היחידה ללוחמה בסמים), כמו כן הוא נקלע לסחיטה ומלחמה קצרה עם שליטי הסמים בעיר, האחים מנדז. בהתחלה הוא מחסל את ארמנדו מנדז, ואחרי שלואיס מתה הוא מחסל את ג'רי מרטינז ואת דייגו מנדז ביחד במשימה האחרונה במשחק ומחליט לגמור את השותפות שלו ושל לאנס עם דיאז, כעבור שנתיים בזמן שביצע עסקת סמים עם משפחת פורלי הוא נרצח על ידי מארב של חוליית המתנקשים של דיאז.
לאנס וואנס
לאנס הוא אחיו הצעיר של ויקטור. ויקטור נוהג לזלזל בלאנס, זאת מכיוון שלאנס כמעט אף פעם לא רציני. בפעם הראשונה שלאנס פוגש את אחיו בוייס סיטי, הם נאלצים לברוח מכנופיית ה'צ'ולוס',תוך כדי שלאנס נוהג בדרכים לא שגרתיות. לאחר מכן לאנס מכניס את אחיו לענייני הסמים, דבר שגורם ליותר צרות, מכיוון שלאחים מנדז יש מונופול על עסקות הסמים בעיר. לאחר שנתיים נרצח על ידי טומי ורסטי (VICE CITY) לאחר שבגד בו.
לואיס קסידי ויליאמס
לואיס היא אחותו הקטנה של פיל קסידי ואשתו של מרטי ג'יי ויליאמס אשר יש להם תינוקת משותפת. לואיס סובלת מפגיעות מילוליות ופיזיות ממרטי הנוהג להכות אותה קבוע, כאשר היא פוגשת באקראי את ויק היא מחליטה להתגרש ממרטי ולוקחת איתה את התינוקת ועוברת לגור עם אחותה וחוברת עם ויק נגד מרטי ופוגעים בנכסים שלו אך כשמרטי מגלה את מעלליה הוא חוטף אותה ומנסה להרוג אותה אך ויק מציל אותה והורג את מרטי, כאשר ויק ואחיו לאנס נהיים עשירים לואיס חושבת שלויק כבר לא אכפת ממנה ומתחילה להיגרר לסמים ונכנסת לוויכוח סוער עם ויק, לאחר מכן היא נחטפת על ידי שכירי חרב של ג'רי מרטינז אשר פוצעים אותה אנושות אבל נחלצת על ידי ויק אשר מוביל אותה לבית חולים ואז מחזיר אותה לביתה ומשלימים בסופו של דבר, בעקבות המלחמה של האחים וואנס עם האחים מנדז האח הבכור ארמנדו מנדז שמגלה על הקשר הזוגי של ויק עם לואיס שולח את אנשיו לעשות מארב על ביתה וחוטפים אותה כאשר הייתה אמורה לצאת לדייט עם ויק, לאחר מכן באחוזתו ארמנדו פוצע אותה אנושות וגורם לה לגסוס כאשר ויק מגיע לחילוצה והורג את ארמנדו היא מבקשת ממנו לסייע לאחותה בגידול התינוק ומודה על הקשר שיש ביניהם ולבסוף מתה מפצעיה, ויק השבור מחליט לנקום את מותה והורג את האח מנדז השני דייגו ואת מרטינז לאחר שגילה שלקחו גם הם חלק במוות שלה.
סמל ג'רי מרטינז
ג'רי הוא סמל בצבא והאויב הראשי במשחק, מרטינז לא לוקח את תפקידו ברצינות ומשתמש בכוחו לרעה. חובב נשים ומעשן סמים בקביעות, הוא לא מהסס לנצל אחרים בשביל לעשות את העבודה השחורה. הוא גרם לכך שוויקטור סולק מהצבא, לאחר שביקש מוויקטור להביא זונה לבסיס. לאחר מכן הוא ניסה להתנקש בחייו של ויקטור, אבל ללא הצלחה. כאשר ויק מגלה שמרטינז לקח חלק במותה של לואיס הוא הורג את מרטינז ואת דייגו בבניין העסק של מנדז.
דייגו וארמנדו מנדז
דייגו וארמנדו מנדז הם השניים שמתעסקים בסמים יותר מכל הפושעים האחרים בvice city. דיגו יותר שקט מארמנדו ומדבר רק ספרדית, למרות שהוא מבין אנגלית. האחים נפגשים לראשונה אחרי שוויקטור ולאנס גונבים משלוח סמים שהיה שייך להם. אך לאחר זמן מה הם מחליטים לכרות ברית. לקראת סוף המשחק הם בוגדים בלאנס ובויקטור ואז הם משתפים פעולה עם מרטינז וחוטפים את לואיס על מנת למשוך את ויקטור אחריהם, את ארמנדו ויק הורג באחוזה שלו ואת דייגו הוא הורג יותר מאוחר בבניין העסקים שלהם.
פיל קסידי
פיל הוא סוחר נשק מטעם הצבא ואחיה הבכור של לואיס, ג'רי מרטינז מפגיש אותו עם ויק והשניים נאלצים לבצע עבודות מלוכלכות עבורו עד שלבסוף מרטינז בוגד בהם ומנסה לחסלם אך השניים מצליחים לברוח לאחר מכן גם פיל עוזב את הצבא, פיל הוא חבר נאמן של ויק אשר עוזר לו בכל מה שצריך ובנוסף הוא גם תומך בקשר הזוגי שיש בין ויק לאחותו, אחרי שלואיס מתה פיל מחליט לעזור לויק לנקום את מותה כאשר הוא מבצע פעולת הסחה ומאפשר לויק להתגנב לתוך הבסיס הצבאי כדי לגנוב ממרטינז מסוק קרב חדשני.
אומברטו רובינה
אומברטו הוא הראש המנהיג של הכנופיה הקובנית. הוא חבר של ויקטור, ומעריך אותו. אומברטו נוהג להפיח אומץ באלא שעובדים איתו על ידי אמירות "אם יש לך ביצים" מרובות, דבר אשר גורם אי נעימויות לרוב האנשים. הוא כמעט לעולם לא עושה עבודה מלוכלכת.
בריאן פורבס
בריאן עובד בשביל ה-DEA (היחידה במלחמה בסמים) הוא מבקש מוויקטור ולאנס לעשות כמה משימות עבורו. כאשר ויקטור ולאנס מגלים שהוא קשור למשטרה הם תופסים וקושרים אותו בשביל להוציא ממנו מידע. הוא נהרג על ידי ויקטור אחרי שניסה לברוח.
מרטי ג'יי ויליאמס
מרטי נשוי ללואיס ולהם תינוקת משותפת. מרטי הוא אלכוהוליסט ולכן הוא הפך לאיש אגרסיבי ואלים, הוא נוהג להכות את לואיס ולהשמיץ אותה עד שבסוף היא נשברת ומחליטה להתגרש ממנו, כאשר הוא מגלה שלואיס ניסתה לפגוע בעסקים שלו הוא פורץ לביתם של לואיס ואחותה חוטף את לואיס ולוקח אותה לאחד מבתי העסק שלו על מנת להרוג אותה אך בדרך ויק מצליח לבלום אותו מחלץ את לואיס ומרטי מנסה להרוג את ויק אך ויק מצליח להרוג אותו בסוף.
רני וואסולמאייר
רני הוא במאי הומוסקסואל-טרנסג'נדר. ויק עובד הרבה בשבילו ומציל אותו במשימה "סו לונג שלונג" שם דייגו מנדז שניהל עם רני רומן כועס על כך שהוא גרם לויק ולדיאז לחבור נגדם. הם תוקפים את הסטודיו שלו ואורבים לו ליד מועדון המאליבו. ויק מציל אותו.
ריקארדו דיאז
ריקארדו הוא עוד אחד מסוחרי הסמים הגדולים בוייס סיטי: האחים וואנס, האחים מנדז והוא עצמו. רני הכיר לויק את ריקארדו במשימה "סטיל דה דיל" (לגנוב את העסקה) דיאז נמצא ביריבות עמוקה עם האחים מנדז והוא שלח את ויק להרוס את בניין העסקים שלהם במשימה "לאסט סטאנד"(עמידה אחרונה, מעמד אחרון) (המשימה האחרונה במשחק). נהרג ב-1986 על ידי טומי ורסטי ולאנס וואנס כנקמה על מותו של ויק והפגיעה בעסקה. (ראה GTA VICE CITY)
גונזאלס
גונזאלס היה חברו הטוב ביותר של הקולונל קורטז מוייס סיטי, שם הוא נהרג משום שבגד בשותפות שלהם. גונזאלס הוא גם סוחר סמים גדול, אבל הוא לא ביריבות עם דיאז כי הוא חבר של קורטז (קורטז הוא חבר מאוד טוב של דיאז) הוא שלח את ויק לגנוב המון סמים ולבסוף שלח את ויק לגנוב את הקוקאין שקורטז מאחסן. קורטז הכועס מגלה זאת וגונזאלס בורח לזמן מה מקורטז ודיאז (שהפך לאויב שלו אחרי הגנבה) בפנטהאוז שלו ולבסוף קורטז מוצא אותו ושולח את טומי ורסטי להרוג אותו עם מסור חשמלי במשימה "טרצ'רוס סווין".
בארי מיקלוויט
בארי מיקל'ווייט הוא המנהל של פיל קולינס ונמצא בחובות עמוקים לג'ורג'יו פורלי, העומד בראש משפחת פורלי. ג'ורג'יו מאיים על חייו של קולינס במספר ניסיונות התנקשות, שכולם מסוכלים למרבה המזל על ידי ויק. לאחר שהקונצרט הצליח, בארי מחליט לבסוף להחזיר את חובותיו למשפחת פורלי.
אימפריות
ה"אימפריה" זו האפשרות החדשה במשחק, שמזכירה במקצת את משחקיות ה"טריטוריות" בסאן אנדראס. בכול רחבי העיר ישנם כמה עסקים, החל מעסקים קטנים, ועד לבנייני ענק. ישנם כמה כנופיות במשחק עם עסקים, ולכול אחת יש כלי רכב מחוץ לעסק. תקיפת כלי הרכב תגרום להפעלת משימה מיוחדת, בה השחקן יאלץ להרוג את חברי הכנופיה, ואז להרוס את העסק. לאחר מכן הוא יכול לקנות את העסק, וקבוע מה הוא יהיה, ובאיזה רמה. ככל שהעסק יקר יותר, הוא יביא יותר כסף. לכול סוג של עסק יש מערכת משימות משלו, וכמו כן כול עסק ברמה גבוהה גם יתן לשחקן תלבושת הקשורה לאותו העסק. רשימת הכנופיות מהם אפשר לגנוב עסקים:
אלק ראולי
אלק ראולי (באנגלית: Alec Rowley; 13 במרץ 1892 - 11 בינואר 1958) היה מלחין, פסנתרן, נגן עוגב ומחבר ספרי מוזיקה אנגלי.
קריירה
בשנים 1912 עד 1921 היה נגן עוגב בכנסיית סנט ג'ון בריצ'מונד ומ-1921 עד 1932 בסנט אולבנ'ס בטדינגטון. במקביל לימד בטריניטי קולג' הלונדוני וקידם רבות את החינוך המוזיקלי. הוא הרבה להופיע ולשדר ברדיו בדואו פסנתר עם אדגר מוי (Edgar Moy) בשנים 1933-43 ונודע ברבים ביצירותיו להרכבי חובבים. בשבעת שירי המקהלה שלו, "מבחר מלחים", יש שפע מוזיקה טובה ודי אתגר לעשות את החזרות למעניינות. נוסף לכך כתב ראולי יצירות רבות לפסנתר סולו ולעוגב סולו. בלט המימיקה שלו, "הנסיכה שאיבדה מנגינה" זכה לפרסום מטעם קרן קרנגי בשנת 1926. אף כי רבות מיצירותיו הן מיניאטורות, היו לו גם יצירות גדולות, שבוצעו בקונצרטי הפרום ובפסטיבל צ'לטנהם.
לואי אנטואן, דוכס אנגולם
לואי התשעה עשר (6 באוגוסט 1775 – 3 ביוני 1844), לואי אנטואן, דוכס אנגולם (בצרפתית: Louis-Antoine, duc d’Angoulême), היה מלך צרפת שכיהן למשך הזמן הקצר ביותר בהיסטוריה של צרפת - במשך כ-20 דקות בלבד. לואי אנטואן הוכרח לוותר על תוארו בשנת 1830 לטובת אחיינו אנרי, רוזן שאמבור, שוויתר אף הוא על הכס לטובת לואי פיליפ, מלך הצרפתים.
ילדותו
לואי אנטואן נולד בוורסאי ב-6 באוגוסט 1775, כבנו הבכור של שארל פיליפ, אחיו הצעיר של מלך צרפת לואי השישה עשר. אמו הייתה מריה תרזה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמדאו השלישי, מלך סרדיניה ומריה אנטוניה פרננדה, נסיכת ספרד ומלכת סרדיניה.
בשנת 1792, התגייס לואי אנטואן לצבא המהגרים של בן דודו, לואי ז'וזף, נסיך דה קונדה.
ביוני 1795, במהלך המהפכה הצרפתית, דודו, רוזן פרובנס, הכריז על עצמו כמלך, תחת השם לואי השמונה עשר. מאוחר יותר באותה השנה, לואי-אנטואן בן ה-20 הוביל התקוממות כושלת. בתחילת 1797, הוא הצטרף לאחיו ולדודו בדוכסות בראונשווייג בתקווה להצטרף לצבא האוסטרי. לאחר תבוסת אוסטריה, ברח לואי אנטואן עם משפחתו למיטאו, קורלנד, שם היו תחת חסותו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה. בשנת 1799 התחתן לואי אנטואן עם בת דודתו מארי תרז, נסיכת צרפת, בתם של לואי השישה עשר ומארי אנטואנט.
שירות צבאי
בתחילת 1801, פאבל הראשון, קיסר רוסיה כרת הסכם שלום עם נפוליאון, ובית המלוכה הצרפתי הגולה נמלט לוורשה, שהייתה אז בשליטת פרוסיה. בעשר השנים הבאות, לואי-אנטואן ליווה ויעץ לדודו, לואי השמונה עשר. בהמשך בני המשפחה חזרו לרוסיה, אולם לאחר חתימת הסכם טילזיט בין נפוליאון לאלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, עברו בני המשפחה לאנגליה. שם, בבית הארטוול, חידש לואי השמונה עשר את חצרו, וללואי-אנטואן ניתנה קצבה של 300 £ בחודש. פעמיים (בשנת 1807 ובשנת 1813) הוא ניסה לחזור לרוסיה להצטרף למאבק נגד נפוליאון, אך בקשתו נדחתה על ידי הצאר, ולואי אנטואן נשאר באנגליה. בשנת 1814 הפליג לואי אנטואן לבורדו, שם הכריז על הרסטורציה. בהמשך לחם לואי אנטואן לצד הדוכס מוולינגטון כדי להחזיר את בן דודו פרננדו השביעי, מלך ספרד לכס המלוכה של ספרד.
הגלות לאנגליה והחזרה
עם מותו של לואי השמונה עשר בשנת 1824, עלה אביו שארל העשירי לשלטון, ולואי-אנטואן הפך ליורש העצר. לואי אנטואן תמך במדיניות הריאקציונית של אביו, שכללה גירוש קצינים בונפארטיסטים לשעבר מהצבא.
לואי-אנטואן דוכס אנגולם
ביולי 1830, במהלך מהפכת יולי, המוני מפגינים זועמים דרשו את התפטרותו של שארל ושל צאצאיו, לטובת בן דודו לואי פיליפ, דוכס אורליאן, ושלחו משלחת לארמון טווילרי, בניסיון לכפות עליו שיתוף פעולה. שארל חתם בחוסר רצון על המסמך של הוויתור על מלכותו ב-2 באוגוסט 1830 בעצת אשתו; וכעבור 20 דקות התפטר אף לואי אנטואן מזכותו לשלטון.
לואי אנטואן ואשתו מארי תרז נסעו בנובמבר 1830 לאדינבורו, סקוטלנד, והשתכנו בבית בריג'נט ליד ארמון הולירוד.
לואי אנטואן מת בגוריציה, אוסטריה ב-3 ביוני 1844, בגיל 69, ונקבר בקריפטה של אביו שארל בכנסייה של המנזר הפרנציסקני.
נובה אדומה ובהירה
נוֹבָה אדומה ובהירה (באנגלית: Luminous Red Nova, בקיצור LRN) הוא אירוע של התפרצות שבו הבהירות של כוכב עולה באופן משמעותי ופתאומי, בעיקר בתחום הספקטרום האדום והתת-אדום, ולאחר מכן דועכת לאט לאורך שבועות או חודשים. ההסבר המקובל לתופעה הוא מיזוג של זוג כוכבים שהקיפו זה את זה במרחק קטן מאוד. נובה אדומה ובהירה שונה מנובה רגילה, שבה העלייה בבהירות נגרמת מספיחת חומר העובר מכוכב הסדרה הראשית או מענק אל ננס לבן.
מאפיינים
נובה אדומה ובהירה מתאפיינת בעלייה חדה בבהירות של 9–10 דרגות (עלייה של בערך פי 10,000 העוצמת ההארה), בעיקר בתחומים האדום והתת-אדום, שלאחר מכן דועכת באיטיות במשך שבועות או חודשים. הדעיכה בקרינה בתחום האדום מלווה בעלייה בקרינה בתחום התת-אדום, שלאחר מכן דועכת גם כן, אך באופן לא סדיר תוך עליות וירידות לא סדירות, זאת בשונה מנובה רגילה שבה לאחר עלייה פתאומית בבהירות הבהירות דועכת לאט ובאופן אחיד בכל אורכי הגל. מקובל לחשוב שהשינוי הפתאומי בבהירות נובע מהמיזוג של שני כוכבים קרובים שבעקבותיו הגוף המאוחד מתנפח במהירות וקוטרו גדל מאוד תוך כדי ירידת הטמפרטורה שלו, כך שעוצמת ההארה גדלה מאוד והספקטרום של הקרינה מתאים לגוף קר יחסית. למשל, במקרה של הכוכב V838 בחד-קרן, שככל הנראה היה נובה אדומה ובהירה בשנת 2004, רדיוסו הגיע לכ-1,500 רדיוסי שמש, הטמפרטורה שלו ירדה לכ-1,950 קלווין ועוצמת ההארה הכוללת שלו הייתה פי 30,000 מעוצמת ההארה של השמש.
אירועים
נובות אדומות ובהירות הן נדירות יחסית וב-30 השנים האחרונות היו אירועים בודדים שזוהו ככאלה, חלקם בגלקסיות שכנות:
הסברים אחרים
חלק מהחוקרים מציעים הסברים חלופיים למנגנון היצירה של נובות אדומות ובהירות. הסבר אפשרי כזה הוא סופרנובה רגילה שמוסתרת על ידי חומר בין-כוכבי שגורם לעמעום של הקרינה היוצאת ממנה והאדמתה. אישוש אפשרי לתאוריה צפוי בשנת 2022 כאשר כוכב כפול שמסומן כ-KIC 9832227 צפוי לעבור התמזגות של בני הזוג הקרובים ויהיה ניתן לראות אם אכן תיווצר נובה אדומה ובהירה כתוצאה ממיזוג זה.
אפפ
אפפ או אפופיס (במצרית עתיקה: עאפפ; "אפופיס" בשמו היווני) הוא אל מצרי שמיוצג כנחש אדום (במצרים העתיקה אדום נחשב סמל הרוע משום שהזכיר את צבע האדמה בעת בצורת) עצום ממדים השוכן במרומים החשוכים ומחכה לספינת רע (ושאר האלים) כדי לתקוף. הוא מייצג את טרום הבריאה, אי הקיום, הכלום הלא מוגדר, הרשע והתוהו ובוהו (הכאוס).
על פי המיתולוגיה המצרית, מדי ערב גברו עליו האלים כדי שרע, אל השמש יוכל לזרוח בבוקר (ח'פרי - אל השמש הזורחת). ואולם המצרים האמינו שהאלים לעולם לא יצליחו להכריע את אפופיס ולכן הם נאלצים כל לילה לגבור עליו מחדש.
על אפופיס ידוע מכתבים שנמצאו בין היתר בעיר תבאי (נא אמון), בהם עאפפ מוזכר כאויבו המושבע של רע והוא תוקף בשעה השביעית (ייתכן שהכוונה לשער השביעי). בגרסה אחרת של סיפור חצייתו של רע את השאול עאפפ נצפה בידי רע מעבר לשער השני מוכנע בידי שנים עשר אלי הדגן, ובשער החמישי רע עד לגופתו של עאפפ, ממנה צצים ראשי קורבנותיו, אותם מחייה רע. מאחורי השער התשיעי עקב רע בהכנות של אלת העקרב - סרקת, האל אוסיריס (אוסיר), גב האדמה ועוד עשרים אלים (ביניהם סת) להשמדתו של עאפפ. מעבר לשער העשירי נצפה עאפפ מלופף שלשלאות בידי האלים. בסיפורים אחרים, בהם מתוארת חציית הדואת (השאול המצרי, העולם התחתון) בידי רע והאלים שבספינתו מוזכר עאפפ, תמיד כאויבו של רע.
עאפפ מוזכר גם בכתבים מתקופת הביניים השנייה, בה הייתה יריבות פוליטית בין שליטים מצריים ושליטים ממוצא לא מצרי. עאפפ הוא שם אדון הכאוס, אשר נלחם נגד המאע'ת (סדר) בכל יום בשעה בה ספינתו של רע עושה את מסעה. לפני שרע עלה לשמים ופרש, הוא נתן לבסתת להילחם בעאפפ.
ציפוי
ציפוי היא פעולה בה מכסים משטח מצע בחומר או גוף אחר. בדרך כלל, מטרת הציפוי לשפר את תכונות פני השטח של המצע, כגון: מראה, עמידות לשחיקה מכנית ולשיתוך. ציפוי משנה במקרים רבים את תכונות פני השטח באופן דרסטי - מקנה עמידות לנוזלים לחומר סופג, בידוד חשמלי לחומר מוליך, בליעת אור לחומר מחזיר אור וכיוצא בזה.
עובי של ציפוי על גבי מתכת ניתן למדוד בעזרת מד עובי ציפוי.
ציפוי מתכתי
ציפוי מתכתי הוא כיסוי שטח שבו מתכת מונחת על המצע. ציפוי מתכתי נעשה מזה מאות שנים, אך הוא חשוב לטכנולוגיה המודרנית. הציפוי המתכתי משמש עבור עיטור חפצים, מניעת חלודה, הקשחה, שיפור עמידותם של חיבורים לאחר הלחמה, התאמת החפץ ללבישה, הקטנת חיכוך, שיפור צמיגות של צבע, שינוי מוליכות, הגנה מפני רוחות ושדים וקרינה ועוד. עבור תכשיטים משמשים בדרך כלל ציפוי כסף (Silver Plated) וציפוי זהב (Gold Plated).
שכבה דקה מכילה עצמים המצופים במתכת הקטנים כאטום, מכאן שחלק מהציפוי המתכתי מהווה ננוטכנולוגיה.
ציפוי חלונות
ציפוי לחלונות נעשה על מנת להפחית את הקרינה האלקטרומגנטית (שידורי לוויין, טלפון סלולרי ומשדר רדיו). הציפוי שקוף ומותקן על החלונות המקוריים.
ציפוי חלונות לדחיית חום, ציפוי רפלקטיבי (Reflective film) הוא ציפוי חלונות שנועד להפחית חדירה של חום, סינוור וקרינה. כמו כן ציפוי רפלקטיבי נגד חום מפחית חדירה של קרינה אולטרה סגולה.
בנוסף לציפויים נגד שמש קיימים ציפויי חלונות שקופים עבים המשמשים למיגון הזכוכית במקרה של פגיעה בה. עוביים של ציפויים אלו נעים בין 100 מיקרון ועד ל-400 מיקרון ואף יותר. ציפויים אלו שומרים על הזכוכית כמקשה אחת ומונעים ממנה להתפורר לרסיסים מסוכנים.
ציפוי האמבטיות נעשה בכמה שיטות.
ציפוי שיניים
במקרה של צורך בהסוואת פגמים או צורך בהשלמתם, ניתן לצפות את השן בדרכים הבאות:
ציפוי לעץ
לוחות מעץ נחות וכן לוחות עץ מעובד מקובל לצפות בחומר אחר כגון פורמייקה, פורניר (ויניר) או מלמין
ציפוי מזון
זיגוג הוא תערובת המשמשת לציפוי או קישוט של מוצרי מזון שונים ובעיקר מאפים.
Mi Verdad
Mi Verdad (באנגלית: My Truth, ובעברית: האמת שלי) הוא שיר של הלהקה המקסיקנית מנה בהשתתפות הזמרת הקולומביאנית שאקירה מתוך אלבום האולפן התשיעי שלהם הנקרא, Cama Incendiada. השיר יצא לאור ב-10 בפברואר 2015, תחסת חסותה של חברת התקליטים המקסיקנית האחים וורנר מקסיקו. השיר הוא הסינגל המוביל והראשון מן האלבום.
השיר נבחר להיות שיר הנושא המרכזי של הטלנובלה המקסיקנית "Sueño de amor". בספרד, השיר מכר למעלה מ-40,000 עותקים, ובמקסיקו למעלה מ-30,000 עותקים.
וידאו קליפ
בקליפ ניתן לראות את כל משתתפי השיר יושבים סביב מדורה עם כלי נגינה ושרים את השיר. לשיר אין התפתחות משמעותית נוספת.
נכון ל-13 ביולי 2018, הווידאו קליפ שיצא לשיר צבר למעלה מ-200 מיליון צפיות, והוא הווידאו קליפ השני הנצפה ביותר של הלהקה ובין הפחות נצפים של שאקירה.
נזלת אבו נאר
נזלת אבו נאר (בערבית: نزلة أبو نار) הוא כפר פלסטיני בנפת טולכרם במערב השומרון, הממוקם כ-15 ק"מ צפונית לטולכרם. על פי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2006 מנתה נזלת אבו נאר ובאקה א-שרקייה כ-4,287 תושבים. 56.2% מאוכלוסיית נזלת אבו נאר היו פליטים בשנת 1997.
היסטוריה
הכפר קרוי על שם קבר של קדוש מוסלמי בשם חמדאן אבו נאר הנמצא בתחומו. במפת הקרן לחקר ארץ ישראל שפורסמה ב-1882, נזלת אבו תואר כ"מעט בתים העומדים [...] ליד מקאם [...] הנקרא אבו נאר (אבי האש)".
במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל משנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנתה נזלת אבו נאר 23 מוסלמים – תשעה גברים ו-14 נשים. מספר זה פחת במפקד 1931 ל-19 תושבים, שמונה גברים ו-11 נשים, שהתגוררו בארבעה בתים. בסקר הכפרים של 1945 נאמדה אוכלוסיית נזלת אבו נאר ב-20 מוסלמים, על שטח של כ-751 דונם. מתוך שטח זה, 170 דונם נועדו למטעים וקרקע להשקיה, 170 דונם היו נטועים בכרמי זיתים ו-299 דונם שימשו לגידול דגנים. רק שני דונם היו בנויים.
בשנת 1961 מנתה אוכלוסיית נזלת אבו נאר 107 תושבים. שלום עכשיו פרסמו שבמקום 261 תושבים.
קהילת ציון אמריקאית
קהילת ציון אמריקאית (באנגלית: American Zion Commonwealth) היא חברה ציונית מיישבת שנטלה חלק חשוב בהתיישבות היהודית בארץ ישראל בתקופת טרום המדינה.
היסטוריה
החברה נוסדה בארצות הברית בשנת 1914 על ידי מסדר בני ציון של ציוני אמריקה, כשמטרתה לרכוש קרקעות להתיישבות יהודית בארץ ישראל. בימי מלחמת העולם הראשונה הושבתה פעילות החברה. עם כיבוש הארץ על ידי הבריטים וכינון המנדט הבריטי חזרה החברה לפעילות מלאה. עיקר פעילותה הייתה בשנות העשרים.
החברה רכשה בלב עמק יזרעאל המערבי את האדמות שעליהן הוקם בשנת 1922 המושב בלפוריה, על שם הלורד ארתור ג'יימס בלפור בעל הצהרת בלפור.
בשנת 1924 רכשה החברה את אדמות הכפר איל פולה מידי פאודל ממשפחת סורסוק שישב בביירות והיה בעל אדמות הכפר. בשנת 1925 נוסדה על אדמות אלה העיר עפולה. עוד בטרם ייסוד עפולה רכשה החברה את האדמות עליהן הוקם כפר ילדים (כיום בתחומי העיר עפולה), שהיה כפר נוער ובעת מלחמת העולם השנייה שימש כבסיס אימונים של הנוטרים וכמועדון דאייה. עם קום המדינה הפך למחנה צבאי ושימש את צה"ל עד לשנות התשעים.
בעמק זבולון רכשה החברה את אדמות הכפר הערבי כּוֹפְרִיתָא עבור אגודה דתית בוורשה בשם "עבודת ישראל", שהקימה עליו בשנת 1925 את קריית בנימין וכפר אתא, שהפכו לימים לקריית אתא.
גולת הכותרת של פעילות החברה הייתה רכישת שטח אדמה מהכפרים אג'ליל ואל-חרם מצפון לתל אביב עליו הוקמה בשנת 1924 העיר הרצליה, על שמו של חוזה המדינה תיאודור הרצל – כיום מן הערים הגדולות במדינה.
החברה מכרה את האדמות שרכשה ליהודים בארצות הברית ובפולין. רבים מרוכשי האדמות בפולין מימשו את רכישותיהם ובאו להתיישב עליהן. חלקם נספה בשואה, ואדמותיהם הן אדמות נעדרים. עם גל העלייה מחבר המדינות הגיעו גם צאצאים של רוכשים, שתבעו את זכותם בקרקע. יהודי ארצות הברית שרכשו אדמות מן החברה ראו בכך משהו שבין תרומה לבין השקעה לאחרית הימים. רבים מצאצאיהם מממשים כיום את ההשקעה.
הייחוד של החברה היה בכך שהעבירה לרוכשים זכות בעלות מלאה בקרקע, להבדיל מהקרן הקיימת לישראל, שהעבירה לרוכשי אדמותיה זכות חכירה בלבד. במרוצת השנים הלכה פעילות החברה ופחתה, והיא עברה לניהולה של קרן היסוד. בשנת 1983 החל פירוק החברה בידי כונס הנכסים הרשמי. רוכשי קרקעות מן החברה או צאצאיהם שלא קיבלו עד אותה שנה את הבעלות באדמות שרכשו, הפכו לנושים של החברה. הואיל וחלק גדול מאותם רוכשים היה במעמד של נעדרים הועברו זכויות התביעה שלהם לאפוטרופוס הכללי. בזה תם התפקיד החשוב שמילאה החברה בהיסטוריה של ההתיישבות הציונית.
באופן רשמי החברה עודה קיימת (נכון ל-2007), ונמצאת בסטטוס של פירוק ומימוש נכסים.
בשתי הערים הגדולות שקמו ביוזמת החברה, עפולה והרצליה, ניתן למצוא רחובות בשם "קהילת ציון", שמנציחים את שמה.
גירוש האינטלקטואלים הארמנים
גירוש האינטלקטואלים הארמנים שחל ב-24 באפריל 1915 (נקרא גם "יום ראשון האדום", בארמנית: Կարմիր կիրակի) מציין את האירוע הראשון של רצח העם הארמני השיטתי באימפריה העות'מאנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. בלילה שבין ה-23 וה-24 באפריל פרצה משטרת איסטנבול אל בתי המשפחות הארמניות הנכבדות של העיר ולקחה 235 מנהיגים ומשכילים ארמנים אל תחנת המשטרה וגירשה אותם למחנות ריכוז ליד אנקרה, רובם נרצחו או גורשו אל מחוץ לתחומי האימפריה העות'מאנית. חיסול ההנהגה החליש את כוח ההתנגדות של הקהילה הארמנית המבוהלת. הדגם של חיסול המנהיגים תחילה, חזר על עצמו גם ב-6 המחוזות המזרחיים ובקיליקיה.
הגירוש
פקודת הגירוש ניתנה על ידי שר הפנים העות'מאני, טלעת פאשה והוצאה לפועל מיידית על ידי משטרת איסטנבול. מטרת הפעולה הייתה לאסוף מבתיהם באישון לילה את ראשי הציבור הארמני. בהם רופאים, עיתונאים, אנשי כמורה, מורים, עורכי דין ופוליטיקאים, כמו גם מובילי דעת קהל אחרים. בשל אי-סדרים ברישום, מספר העצורים הרשמי באותו לילה עומד על בין 235 ל-270 איש. בגל שני של מעצרים בימים שלאחר מכן, נעצרו עוד כ-500 אינטלקטואלים ומנהיגי ציבור. העצורים נלקחו למחנות בסביבת אנקרה ברכבת מיוחדת שיצאה מתחנת הרכבת היידארפשה. חלק מהעצורים נשפטו בפני בית דין צבאי בדיארבקיר, וחלקם נרצחו בדרך לשם על ידי החיילים שליוו אותם. כ-15 עצורים שוחררו חזרה לאיסטנבול ולקוניה, בעקבות התערבותו של שגריר ארצות הברית הנרי מורגנטאו. כ-150 איש בעלי אזרחות רוסית גורשו לרוסיה עד סוף אוגוסט. בשלוש השנים הבאות סבלו העצורים התעללות, הוצאות להורג, מחלות ורעב אך נמצאו תחת הגנה שלטונית מפני גירוש למחנות הריכוז באנטליה.
לדוגמה: קריקור זוהרב שהיה חבר פרלמנט באימפריה העות'מאנית שנאסר ב-21 במאי 1915.
לאחר השחרור
העצירים ששרדו שוחררו לאחר הפסקת האש של מודרוס (30 באוקטובר 1918). רובם שבו לאיסטנבול. רבים מהם כתבו ספרי זיכרונות ורבים פיתחו תסמינים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית (הידוע שבהם הוא המלחין קומיטאס, שלא חזר לעצמו ואושפז לסירוגין במוסדות לבריאות הנפש עד מותו 20 שנה לאחר השחרור).
ה-24 באפריל כיום זיכרון
יום הגירוש הוגדר על ידי ההנהגה הארמנית כיום הזיכרון לטבח עמם. היום צוין לראשונה ב-1919 ומתקיים מאז בריכוזים ארמניים ברחבי העולם. עם זאת, היום מוכר כיום זיכרון רשמי רק בארמניה, בנגורנו קרבאך ובקליפורניה.
שדובה
שדובה (בליטאית: ; בפולנית: Szadów, שדוב; ביידיש: שאַדעווע) היא עיירה במחוז שאולאי שבליטא, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
שדובה נוסדה כיישוב חקלאי לצד הדרך שבין קובנה וריגה, ובראשית המאה ה-16 נבנתה בה כנסייה. בשנת 1654 הוענקו לשדובה זכויות עיר.
יהודי שדובה
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-15. בתחילת המאה ה-20 נמנו בעיירה 2,513 יהודים, וערב מלחמת העולם השנייה נמנו בה כ-800 יהודים, ופעלו בה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות. פעילות זו נאסרה עם סיפוח ליטא לברית המועצות בשנת 1940.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים במהלך מבצע ברברוסה, ב-26 ביוני 1941, הועבר השלטון בה לידי לאומנים ליטאים, ואלו הטילו על יהודי היישוב גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת ביצוע עבודות כפייה, תוך רצח חלק מהיהודים.
באמצע יולי 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו קטן ומגודר שהוקם בכפר הסמוך פוורטיצ'יאי (Pavarticiai), בו סבלו מתנאי מחיה קשים וממעשי שוד מצד שומריהם הליטאים.
ב-3 באוגוסט 1941 רצחו הליטאים 10 יהודים מהגטו. כעבור כשבועיים רצחו הליטאים 62 יהודים נוספים מהגטו. ב-25 באוגוסט 1941 נלקחו כ-650 היהודים שנותרו בגטו ליער ליודישקיאי (Liaudiskiai) הסמוך, נורו שם ונקברו בקבר אחים.
דייב מאיירס
דייוויד ויליאם "דייב" מאיירס (באנגלית: David William "Dave" Meyers; 21 באפריל 1953 – 9 באוקטובר 2015) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1975–1980. נבחר בבחירה השנייה של דראפט ה-NBA 1975, אולם שיחק בליגה במשך ארבע עונות בלבד בטרם פרש במפתיע בסיום עונת. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת המשחק הם 12.1 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים למשחק.
אחיה המבוגר של כדורסלנית העבר אן מאיירס, חברת היכל התהילה של הכדורסל, היכל התהילה של כדורסל הנשים והיכל התהילה של פיב"א.
קריירת מכללות
מאיירס נולד בסן דייגו שבקליפורניה, ובין השנים 1971–1975 למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ("UCLA"). בעונת 1972/1973 זכה עם קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה (ה"ברוינס") בטורניר אליפות המכללות, לאחר שגברה על אוניברסיטת ממפיס במשחק הגמר. הייתה זו זכייתם השביעית ברציפות של הברוינס באליפות המכללות, כולם תחת המאמן ג'ון וודן. באותה עונה שימש מאיירס כשחקן ספסל בקו הקדמי של הקבוצה, אשר כלל מלבדו גם את ביל וולטון, ג'מאל וילקס וסוון נייטר.
בעונת 1974/1975 הוביל בעצמו את הקבוצה, יחד עם מארקס ג'ונסון, לזכייה נוספת באליפות המכללות, עם ממוצעים של 18.3 נקודות ו-7.9 ריבאונדים בממוצע למשחק. במשחק הגמר, בו גברה UCLA על אוניברסיטת קנטקי בתוצאה 92–85, קלע מאיירס 24 נקודות. בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First-team All-American), לצדם של אדריאן דאנטלי, דייוויד תומפסון, ג'ון לוקאס וסקוט מיי.
קריירת משחק מקצועית
בדראפט ה-NBA 1975 נבחר מאיירס על ידי לוס אנג'לס לייקרס בבחירה השנייה, אחרי דייוויד תומפסון שנלקח ראשון. כשבועיים לאחר הדראפט הועבר עם אלמור סמית', ג'וניור ברידג'מן ובראיין וינטרס בטרייד למילווקי באקס, בתמורה לכרים עבדול-ג'באר ו-וולט וסלי. במשחקו השני ב-NBA אסף 17 ריבאונדים, ובמשחקו השלישי קלע 28 נקודות, אולם אלה התבררו כשיאים העונתיים של מאיירס, אשר סיים את עונת הרוקי עם ממוצעים של 7.4 נקודות ו-6.2 ריבאונדים למשחק. בעונת קלע שיא קריירה של 14.7 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את הקבוצה לצדם של וינטרס, ברידג'מן ומארקס ג'ונסון לחצי גמר האזור המערבי. מאיירס החמיץ את כל עונת בשל פציעה בגבו, אולם בעונה העוקבת חזר לשחק ברמה גבוהה, שותף ב-79 משחקים ותרם 12.1 נקודות בממוצע למשחק.
באפריל 1980 הודיע במפתיע על פרישתו ממשחק, לטובת הוראה בבית ספר יסודי.
ב-9 באוקטובר 2015 נפטר מאיירס כתוצאה מחלת הסרטן, בגיל 62.
ג'ון קוסטלו
ג'ון קוסטלו (באנגלית: John Aloysius Costello, באירית: Seán Alabhaois Mac Coisdealbha; 20 ביוני 1891 – 5 בינואר 1976) היה עורך דין מצליח, אחד היועצים המשפטיים העיקריים של ממשלת מדינת אירלנד החופשית, התובע הכללי של אירלנד בין השנים 1926–1932 והטישך (ראש הממשלה) של אירלנד בין השנים 1948–1951 ובין השנים 1954–1957.
ראשית חייו
ג'ון א. קוסטלו נולד בדבלין כבנם הצעיר של אביו שנקרא באותו שם ושל אמו רוז קלאהן. אביו היה עובד מדינה. קוסטלו התחנך החל משנת 1903 בבית ספר נוצרי בצפון דבלין ולאחר מכן בבית ספר תיכון לבנים בדבלין. את לימודיו האקדמאים הוא עשה בקולג' אוניברסיטת דבלין וסיים אותם עם תואר בשפות מודרניות ובמשפטים. את הכשרתו כעורך דין הוא עשה בקינגס אינס (King's Inns). בין השנים 1914–1922 הוא עסק בעריכת דין במגזר הפרטי.
מדינת אירלנד החופשית
ב-1922 הצטרף קוסטלו לצוות התביעה הכללית של מדינת אירלנד החופשית שאך נוסדה. ב-1926 הוא מונה להיות התובע הכללי בממשלתו של ויליאם תומאס קוסגרייב. בעודו מכהן בתפקיד זה הוא ייצג את אירלנד בוועידות אימפריאליות ובישיבות חבר הלאומים. כאשר עלתה מפלגת פיאנה פול לשלטון ב-1932, סיים קוסטלו את תפקידו. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר לדאל אירן, הפרלמנט האירי כנציג של מפלגת פינה גייל.
נאום החולצות הכחולות
ב-28 בפברואר 1934, במהלך דיון בפרלמנט על חוק שיוציא מחוץ לחוק לבישת מדים כל שהם (חוק שיועד במכוון להצר את צעדיהם של חברי הארגון הצבאי החוץ-ממשלתי שכונה החולצות הכחולות (The Blueshirts) ושהיה קשור למפלגת פינה גול), נשא קוסטלו נאום בו הביע את התנגדותו לחוק שהיה שנוי במחלוקת. בתגובה לטענה של שר המשפטים, רוטלדג', שלחברי החולצות הכחולות יש נטיות פשיסטיות כמו חברי החולצות השחורות באיטליה והחולצות החומות בגרמניה ושמדינות אירופאיות נוספות נקטו בצעדים כנגד ארגונים דומים, אמר קוסטלו:
הערה זו הייתה חלק קטן מנאום ארוך שהנקודה העיקרית בו הייתה שהחוק היה תגובת יתר אנטי-חוקתית של ממשלת פיאנה פול והגדרה בלתי הוגנת של חברי החולצות הכחולות כשעירים לעזאזל. עם זאת, ציטוט זה היה מאז נושאו של ויכוח היסטורי המתייחס להיקף פעילותם של החולצות הכחולות ובהרחבה של הוויכוח, למפלגת פינה גול ולקוסטלו עצמו היו קשרים עם התנועות הפשיסטיות באירופה.
פעילויות נוספות בפרלמנט
במהלך דיון בפרלמנט על חוק החירום (Emergency Powers Act 1939) היה קוסטלו ביקורתי מאוד בנוגע לסמכויות החירום שהחוק הקנה לממשלה, באומרו: "...מתבקשים לא רק לתת שיק פתוח, אלא גם לתת לממשלה שיק בלי הגבלת סחירות". קוסטלו איבד את מושבו בפרלמנט בבחירות הכלליות של 1943 אך זכה בו מחדש כאשר איימון דה ואלירה קרא לעריכתם של בחירות בזק ב-1944. בין השנים 1944–1948 אייש קוסטלו את הספסלים הקדמיים של המפלגה כדובר בנושאי חוץ.
בחירות 1948
ב-1948 הייתה מפלגת פינה פול בשלטון כבר 16 שנים רצופות והוטחו בה האשמות על דרדור הכלכלה בעקבות מלחמת העולם השנייה. תוצאות הבחירות הכלליות שהתקיימו באותה שנה הראו עדיין שהמפלגה היא הגדולה מכולן עם מספר כפול של מושבים בפרלמנט בהשוואה למפלגה השנייה בגודלה, מפלגת פינה גייל. בעוד שנראה שפינה פול עמדה בפני ניצחון שביעי רצוף, התאגדו כל שאר המפלגות בפרלמנט ליצור את ממשלת האחדות הראשונה בהיסטוריה של אירלנד. הקואליציה כללה את מפלגת פינה גייל, את מפלגת הלייבור, את מפלגת הלייבור הלאומית, את משפחת הרפובליקה, את משפחת האדמה ועוד כמה חברי פרלמנט עצמאיים. בעוד שנראה היה ששיתוף פעולה בין מפלגות אלו יהיה בלתי אפשרי, בסופו של דבר התגברו על הקשיים והממשלה הוקמה.
כהונה ראשונה כראש ממשלה
מאחר שמפלגת פינה גייל הייתה המפלגה הגדולה ביותר בקואליציה שנוצרה, הוטלה עליה המשימה להעמיד מועמד מתאים לתפקיד הטישך. באופן טבעי הועלתה ההנחה שיהיה זה מנהיג המפלגה ריצ'רד מולקיי (Mulcahy). עם זאת הוא היה בלתי מקובל על משפחת הרפובליקה ועל מנהיגה הרפובליקני הקיצוני, שון מקברייד. עמדתם זו נבעה מעברו של מולקיי במלחמת האזרחים האירית. במקום זאת, הסכימו פינה גייל ומשפחת הרפובליקה על קוסטלו כמועמד של פשרה. קוסטלו לא שימש מעולם בתפקיד שר, אך גם לא היה מעורב במלחמת האזרחים. כאשר בישר לו מולקיי על מועמדותו, הוא היה מזועזע. הוא היה שבע רצון מחייו כעורך דין וכפוליטיקאי במשרה חלקית. הוא שוכנע לקבל את התפקיד על ידי חברים קרובים מחוץ לעולם הפוליטיקה.
ההכרזה על הרפובליקה
במהלך מסע הבחירות הבטיחה מפלגת משפחת הרפובליקה כי היא תדאג לביטול חוק יחסי החוץ (External Relations Act) משנת 1936, אך הנושא לא עלה לאחר הקמת הממשלה. בכל אופן, קוסטלו וסגנו, ויליאם נורטון ממפלגת הלייבור, גם הם סלדו מהחוק. במהלך קיץ 1948, דנה הממשלה על ביטול החוק, אך שום החלטה משמעותית לא התקבלה מדיונים אלה.
בספטמבר 1948 עשה קוסטלו בביקור רשמי בקנדה, כאשר נשאל על ידי עיתונאי על האפשרות שאירלנד תעזוב את חבר העמים הבריטי, הכריז קוסטלו, בפעם הראשונה, שממשלת אירלנד אכן מתכוונת לבטל את חוק יחסי החוץ ולהכריז על אירלנד כרפובליקה. הועלתה השערה שהכרזה זו באה כתגובה לפגיעה שספג קוסטלו מצדו של המושל הכללי של קנדה בזמנו, הרולד אלכסנדר, רוזן אלכסנדר הראשון מתוניס, שמוצאו היה מצפון אירלנד ושלכאורה דאג שיוצגו אזכורים חזותיים הקשורים לצפון אירלנד, במיוחד העתק של סוג התותח ששימש במצור על דרי ב-1689, מול פניו של קוסטלו בארוחת הערב הרשמית. קוסטלו לא הזכיר את השיקולים הללו בדיון על ההצבעה השנייה על חוק הרפובליקה האירית ב-24 בנובמבר ובזיכרונותיו הוא הודה שהתנהגותו של אלכסנדר הייתה אדיבה בהחלט ולא הייתה לה כל השפעה על קבלת ההחלטה שנעשתה כבר קודם לכן.
החדשות הללו הפתיעו את ממשלת בריטניה ואף את כמה משרי ממשלתו של קוסטלו. לא התקיימה כל התייעצות עם הבריטים ובעקבות ההכרזה על אירלנד כרפובליקה ב-1948, העבירה בריטניה את חוק אירלנד ב-1949. חוק זה הכיר באירלנד כרפובליקה והבטיח את מעמדה של צפון אירלנד כחלק מהממלכה המאוחדת. אירלנד עזבה את חבר העמים הבריטי ב-18 באפריל 1949. עם כניסתו של חוק הרפובליקה של אירלנד לתוקף, אמר פרדריק בולנד, מזכיר משרד החוץ האירי, בארסיות שהסוגיה ממחישה ש"לראש הממשלה יש מושג בדיפלומטיה כפי שלי יש מושג באסטרולוגיה". שגריר בריטניה באירלנד היה ביקורתי אף הוא בכנותו את המהלך "מרושל וחובבני".
לאומנים רבים ראו כעת את חלוקתה של אירלנד כמכשול האחרון בדרך לעצמאות לאומית כללית. קוסטלו העלה לדיון ב-10 במאי 1949 מחאה כנגד החלוקה, אך ללא תוצאות.
תוכנית האם והילד
קוסטלו ניצל את ההזדמנות כדי לאשר מחדש את אמונתו הקתולית בנאום שנשא ב-12 באפריל 1951 בנוגע להתפטרותו של בראון: "אין אני מהסס לומר שאנו, כממשלה, מייצגים את העם, את הרוב המכריע של המחזיקים באמונה שיש לה מקום מיוחד בחוקה, כאשר ניתנת לנו העצה או האזהרה מצדם של בעלי הסמכות בכנסייה הקתולית, בעניינים הנוגעים ישירות לאמונה ולמוסר, כך שאני, ואני חושב שאני מדבר בשם עמיתי, אפעל על פי הנחיותיהם ואין לי ספק שהם לא שואפים לחרוג ולו במעט מעבר למרחב האמונה והמוסר. לפני שאני אירי, קודם כל אני קתולי ואני מקבל ללא כל הסתייגות ועם כל הכבוד את הוראתה של הנהגת הכנסייה שאליה אני משתייך".
הישגי הקואליציה
ממשלתו של קוסטלו רשמה לזכותה כמה הישגים חשובים. שיא חדש נקבע בתחום הבנייה למגורים, הוקמו רשות הפיתוח התעשייתי ורשות לעידוד הייצוא ושר הבריאות נואל בראון, עם תרופת הסטרפטומיצין שהומצאה אז, הגיע להתקדמות בטיפול במחלת השחפת. כמו כן הצטרפה אירלנד למספר ארגונים כמו הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי ומועצת אירופה. עם זאת, סירבה הממשלה להצטרף לנאט"ו כל עוד בריטניה ממשיכה לשלוט בצפון אירלנד. התוכנית לאספקת חשמל למקומות הנידחים ביותר באירלנד תפסה אף היא תאוצה.
התבוסה בבחירות
בעוד שמשבר תוכנית האם והילד גרם לחוסר יציבות של הממשלה במידה מסוימת, הוא לא הוביל לקריסתה כפי שמקובל לחשוב. הממשלה המשיכה לתפקד אך מחירים החלו לעלות, חל משבר במאזן התשלומים ושני חברי פרלמנט הסירו את תמיכתם בממשלה. מקרים אלו הוסיפו ללחץ שהופעל על קוסטלו ועקב כך הוא החליט להכריז על בחירות חדשות ביוני 1951. תוצאות הבחירות לא היו חד משמעיות אך מפלגת פיאנה פול חזרה לשלטון. קוסטלו התפטר מתפקידו כראש ממשלה. בבחירות אלו נבחר בנו של קוסטלו, דקלן, להיות חבר הפרלמנט.
במהלך שלוש השנים הבאות, כאשר פיאנה פול הייתה בשלטון, הונהגה מפלגת פינה גייל על ידי שני מנהיגים. בעוד שריצ'רד מולקאי היה מנהיג המפלגה, קוסטלו, שהוכיח את יכולותיו בתור ראש ממשלה, נותר כמנהיג הסיעה בפרלמנט. בנוסף, הוא חידש את פעילותו כעורך דין פרטי.
כהונה שנייה כראש הממשלה
בבחירות שהתקיימו ב-1954 הודחה מפלגת פיאנה פול מהממשלה. מסע בחירות שבמרכזו עמדו נושאים כלכליים הסתיים בהקמתה של ממשלה בראשות של מפלגות פינה גייל – מפלגת הלייבור – משפחת האדמה. קוסטלו נבחר שוב לכהן כראש הממשלה.
הממשלה יכלה לעשות מעט מאוד כדי לשנות את אופייה החולני של הכלכלה האירית, כששיעור ההגירה והאבטלה נותרו גבוהים וכשקשיים מחוץ כמו משבר סואץ מגבירים את הקשיים. ממשלתו של קוסטלו נחלה הצלחה עם קבלתה של אירלנד כחברה באו"ם ב-1955 וביקור מוצלח של קוסטלו בארצות הברית החל מסורת לפיו ראש ממשלת אירלנד מבקר בבית הלבן מדי שנה ביום פטריק הקדוש. אף על פי שלממשלה היה רוב נוח בפרלמנט והיה נראה שהיא תשלים את כל תקופת כהונתה, גרם חידוש פעילותו של הצבא האירי הרפובליקני בצפון אירלנד ובבריטניה למתחים פנימיים. הממשלה נקטה בצעדים תקיפים כנגד הרפובליקנים.
על אף התמיכה שקיבלה הממשלה מיושבי הספסלים האחוריים בפרלמנט, הגיש שון מקברייד, מנהיג מפלגת משפחת הרפובליקה הצעת אי-אמון, על בסיס מצבה ההולך ומחמיר של הכלכלה וכהתנגדות לעמדתה של הממשלה כלפי הצבא האירי הרפובליקני. מפלגת פיאנה פול הגישה גם היא הצעת אי-אמון וכדי לא להתמודד עם תבוסה, ביקש קוסטלו מהנשיא שון או'קלי לפזר את הפרלמנט. הבחירות הכלליות של 1957 נתנו לפיאנה פול רוב מוחלט והייתה זו תחילתן של 16 שנות שלטון רצופות של המפלגה. כמה מעמיתיו של קוסטלו תהו בדבר החוכמה שבהחלטתו ללכת לבחירות. הדעה הרווחת הייתה שהוא כבר היה עייף מהעיסוק בפוליטיקה ושהוא היה מדוכדך עקב מותר הפתאומי של אשתו שנה קודם לכן.
פרישה
בעקבות תבוסתו פרש קוסטלו לעריכת דין במגזר הפרטי. ב-1959, כאשר התפטר ריצ'רד מולקיי ממנהיגות מפלגת פינה גייל והעביר את השרביט לג'יימס דילון, פרש קוסטלו לספסלים האחוריים של המפלגה. אם הוא היה מעוניין לשוב לעבודה בהיקף מלא, הוא היה יכול לשוב להיות מנהיג המפלגה. קוסטלו נשאר בפרלמנט עד ל-1969, עת פרש לחלוטין מהפוליטיקה והוחלף על ידי גארט פיצג'רלד.
במהלך הקריירה שלו הוא קיבל מספר רב של תוארי כבוד מאוניברסיטאות רבות בארצות הברית. כמו כן הוא היה חבר באקדמיה האירית המלכותית החל מ-1948. במרץ 1975 הוענק לו תואר יקיר העיר דבלין יחד עם יריבו הפוליטי הוותיק איימון דה ואלירה. הוא המשיך לעסוק בעריכת דין עד סמוך למותו ב-5 בינואר 1976, בגיל 84.
אפידרמיס
אפידרמיס ("אֶפִּי" ביוונית: ἐπί משמעו "מעל" ו"דֶרמָה" - δέρμα משמעו עור) או עילית העור היא שכבת התאים החיצונית ביותר ביצורים רב-תאיים. תפקידה הוא להגן על השכבות הפנימיות.
האפידרמיס בצמחים הוא שכבת התאים החיצונית של העלה, בה נמצאות הפיוניות המשמשות לחילוף הגזים בצמח. בנוסף, דרך הפיוניות שבאפידרמיס מאבד הצמח מים (תופעה המכונה "דיוּת").
בבעלי חיים מפותחים האפידרמיס מורכב משכבה צפופה של תאי אפיתל. תאי העור המתים מתקלפים ונושרים מעורנו לעיתים שייכים לאפידרמיס. בשכבה זו אין כלי דם או עצבים.
האפידרמיס מורכב מאפיתל קשקשי רב שכבתי עם קרטין, המכיל ארבעה סוגי תאים עיקריים:
האפידרמיס מורכב ממספר שכבות. בעומק נמצאים תאים בעלי כושר חלוקה. הם מתחלקים ודוחפים את התאים הבוגרים יותר כלפי מעלה. במהלך התנועה כלפי מעלה מאבדים הקרטינוציטים את הגרעין, מתים ומצטמקים, עד שבשכבה העליונה מצויים תאים מתים שטוחים ומלאי קרטין. כל התהליך, מיצירת תא בשכבה הבסיסית ועד שהוא נושר, נמשך כשבועיים עד ארבעה שבועות. עילית העור מורכבת משתי שכבות, השכבה הקרנית ושכבת הנביטה:
תאי גזע בשכבה הסיסית משמשים גם כמקור להיווצרות מבנים של שורש השיער (hair follicle) ובלוטות הזיעה. ישנם שני סוגים של בלוטות זיעה.
לאסלו שאלאמון
לאסלו שאלאמון (בשמו הבדוי: טמאש שאלו, בהונגרית: Salamon László; אוראדיה, 11 ביולי 1891 – קלוז'-נאפוקה, 29 באוקטובר 1983) היה משורר יהודי-הונגרי בטרנסילבניה, עורך עיתון, סופר, מבקר. אשתו הייתה הבלשנית אלה שאלאמון.
ביוגרפיה
לאסלו שאלאמון סיים את לימודיו בגימנסיית גאבור בתלן בנאג'אנד בשנת 1909, ולאחר מכן למד במחלקה ההונגרית-לטינית באוניברסיטת בודפשט (כיום שמו אוניברסיטת אטווש לוראנד). בשנת 1913 עבד כעיתונאי ביומן אוראדיה. הוא שירת כחייל במלחמת העולם הראשונה במשך שנתיים ונפצע. לאחר החלמתו נכנס לתפקיד הוראה.
הוא נידון למאסר בספטמבר 1919 בגין פעילותו בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. לאחר שחרורו התיישב בקלוז'. הוא לקח על עצמו את חובות העריכה והאיוש של כמה יומנים ומגזינים טרנסילבניים. כתבי העת העתיד, המזרח החדש (אוי קלט) והאורורהבכתבי העת עבד כעורך. בשנת 1926 השתתף לאסלו דיאנש בהשקת "תקופתנו", היה חוקר בכיר בעיתון זה כמה שנים, ואז הקים עיתון סוציאל-דמוקרטי משלו, "הדרך האחרת".