cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עידן זילברשטיין
ביוגרפיה
הלחין מוזיקה להצגות רבות לילדים ובני נוער, קלטות לילדים, תוכניות טלוויזיה.
אודות מבחר ממחזותיו
טעונים
מחזה שזילברשטיין כתב לבני נוער בשנת 1998 והוא אחד משני מחזותיו שראו אור בספר בהוצאת גוונים. המחזה נכתב לאחר עשרים ראיונות שערך זילברשטיין עם ניצולי שואה ששכלו את קרוביהם וחבריהם בתקופת מלחמת העולם השנייה. בסתיו 1943 תשעה בני נוער במהלך השואה המנותקים ממשפחותיהם ומחליטים להקים כפר נוער ביערות אירופה. הם דואגים למזון ומשקה, לומדים תנ"ך ומארגנים תחרות כישרונות צעירים, עד שצצה בעיה שמעמידה את נאמנותם זה לזה במבחן. הצגת הבכורה של המחזה התקיימה ביוני 1999 במסגרת תיאטרון הנוער במרכז ביכורי העיתים, תל אביב. הועלתה בתיאטרון הלאומי של ויימאר, גרמניה, ביולי 1999 ובבתי הספר השונים בעיר, בעברית ובתרגום לגרמנית. בשנת 2003 הועלתה במסגרת קבוצת התיאטרון של פנימיית אורט נתניה. באותה שנה הוצגה באנטוורפן ובריסל, בלגיה, בפריז, צרפת. עד לשנת 2007 הועלו מעל מאתיים הצגות ברחבי ישראל.
ילד חי או מת
מחזה שזילברשטיין כתב לבני נוער בשנת 1999, והוא אחד משני מחזותיו שראו אור בספר בהוצאת גוונים. המחזה נכתב בתום עבודה ותחקיר בת שנה וחצי באגף הנוער של כלא השרון ובשלוש מעונות של נערות שהיו קורבנות לאלימות ותקיפה מינית שהורחקו מהבית בצו בית משפט. ילד ואחיו הגדול יוצאים למסע שראשיתו בחדר השינה החם והמוגן וסיומו בבית הכלא. בדרך פוגשים השניים שורת דמויות החיות באשליה של אושר, המתנפץ על קרקע המציאות האכזרית. הצגת הבכורה התקיימה במרץ 2000, במסגרת תיאטרון הנוער של ביכורי העיתים. בשנת 2004 הועלתה במסגרת קבוצת התיאטרון של פנימיית אורט נתניה. בנובמבר הופיעה בבריסל. עד לשנת 2007 הועלו מעל מאתיים הצגות ברחבי ישראל.
נון סטופ קפה
מחזה שזילברשטיין כתב וביים לבני נוער. העלה עם תיאטרון הנוער של תל אביב בשיתוף התיאטרון הערבי-עברי ביפו ב-2001. בתום ההצגה היה מפגש בין בני נוער יהודים וערבים ודיון על ההצגה.
גלות הנפש
זילברשטיין כתב, ביים והלחין את המוזיקה. ההצגה עלתה בתיאטרון הסימטה בשנת 1998. מחזה פילוסופי על טיפוס שמתעורר יום אחד בין ראש השנה ליום הכיפורים ועורך חשבון נפש על חייו העלובים.
בצלם אדם
זילברשטיין כתב והלחין את המוזיקה, ההצגה עלתה בתיאטרון הסימטה בשנת 2004, בבימויה של עירית פרנק. פגישה בין שני רוצחים בשני תאי כלא צמודים – האחד רוצח ראש הממשלה והשני רוצח ילדה קטנה. שני הרוצחים נקראים באותו שם – אדם.
חדקול
זילברשטיין כתב, ביים והלחין את המוזיקה. ההצגה עלתה בתיאטרון הסימטה בשנת 2004. המחזה מספר על מדינה שבה מי שאינו מדבר בקולו של הגנרל – דינו מוות.
קשורה
זילברשטיין כתב, ביים והלחין את המוזיקה. הצגת יחיד בכיכובה של ריימונד אמסלם שעלתה בתיאטרון תמונע בשנת 2009, בה הופיעו גם נגן קונטרבס ורקדן מלהקת בת שבע. מספרת על נערה בכפר עלום שם, שכל היצרים שלה נוגדים את התפישה השמרנית של הכפר.
מי שם
זילברשטיין, כתב, ביים והלחין את המוזיקה, ההצגה עלתה בתיאטרון תמונע ב-2011. מורה מגורש ממולדתו בשל סירובו לחתום על הצהרת נאמנות. למסעו למולדת חדשה מצטרפת זונה שמטבעה אינה יכולה לחתום נאמנות. ההצגה מתרחשת בין שני הגבולות, כשהדמויות הופכות מבעלות זהות לנטולות זהות לעצמן ולסביבה. בהצגה שיחקו לנה אטינגר, עמית לוי, צליל חן זקס, פיליפ דומרב וניר זליחובסקי.
חלום על נייר זכוכית
זילברשטיין, כתב, ביים והלחין את המוזיקה. ההצגה עלתה בתיאטרון תמונע ב-2013. העלילה מספרת על אמא המוכרת את ילדתה הקטנה על מנת להגשים חלום. בהצגה משחקים אלון אופנהיים, דניאלה וירצר, אייל שכטר, תמרה ניר, מעיין נטסל, בהט קלצ'י ואיתמר שרון. בכל הצגה נוכח על הבמה צייר, שמתחיל לצייר כשההצגה מתחילה ומסיים לצייר שההצגה מסתיימת. הצייר מציג את הציור בפני הקהל עם השתחוויות השחקנים.
אסופי
זילברשטיין כתב, ביים והלחין את המוזיקה. ההצגה עלתה בתיאטרון תמונע ב-2014. לאחר התכתבות של חצי שנה בצ'אט אישה נפרדת מחייה ובאה לגבר. היא פוגשת שניים. שחקנים: אלון אופנהיים, אפרת כהן, איתמר שרון.
אמה מתעוררת
מחפשת
זילברשטיין כתב והלחין. ההצגה עלתה ב-2018 בתיאטרון תמונע. פואמה אורבנית לבמה. פצע מהעבר גורם לגיבורת המחזה לצאת למסע בחיפוש אחר מקומה בחיים ועל הבמה. משחק ושירה: פזית נוני, בימוי: שפרה מילשטיין.
פרפרים בזריחה
הצגה של אנסמבל זָגוֹפַּ במסגרת תיאטרון הסמטה. זילברשטיין כתב, ביים והלחין את המוזיקה. ההצגה הופיעה לראשונה ביוני 2019, במסגרת Jaffa fest, הפסטיבל הבינלאומי של תיאטרון גשר. ההצגה שאלה שאלות סביב החופש.
אם תתקרבי
בשיתוף עם האגודה לטיפוח חברה ותרבות - מורשת יהודי תימן. זילברשטיין כתב, ביים והלחין את המוזיקה. עלתה לראשונה בפסטיבל תימנה, 2015. מפגש טעון בין אב לבתו בתחנת רכבת בווינה, על סף כניסת השבת, אחרי שנים שלא נפגשו. בהצגה שיחקו: שמעון סיאני ופזית נוני.
Power Mac G4 Cube
Power Mac G4 Cube הוא מחשב מקינטוש שיוצר על ידי חברת אפל. הוא נמכר בין השנים 2000–2001. צורת הקובייה מזכירה את NeXTcube של NeXT. המחשב עוצב על ידי המעצב של אפל ג'ונתן אייב. המוזיאון לאמנות מודרנית של ניו יורק מציג דגם של המחשב כחלק מאוסף.
תיאור
צורת המחשב זעירה. הוא נראה כקוביה בגודל 18X18X18 ס"מ, צפה בתוך מעטפת שקופה שגובהה כ-25 ס"מ. בנוי עם מעבד PowerPC G4 המריץ 450–500 מגה-הרץ, בעל פתחי DVD או CD-RW אנכים בלתי רגילים. בניגוד ל-iMac, הוא בעל יכולות שדרוג של הכרטיס הגרפי עם חריץ AGP סטנדרטי.
היסטוריה
אפל החלה במכירת ה-Cube בין מכירת ה-iMac 3G וה-Power Mac 4G. למרות עיצובו החדשני, מבקרים התלוננו כי מחירו גבוה מידי. תחילה מחירו היה 200$ יותר מה-Power Mac G4 שהיה מורחב יותר ממנו וגם לא כלל צג, ובכך הגיע למכירות מועטות.
טורקי יונייטד
מועדון הכדורגל טורקי יונייטד (אנגלית: Torquay United F.C) הוא קבוצת כדורגל אנגלית מעיירת החוף טורקי שבחבל דבון.
מאפיינים
בסיום עונת 2008/2009 העפילה הקבוצה לפוטבול ליג 2, שהיא הליגה הרביעית בחשיבותה במבנה ליגות הכדורגל באנגליה, לאחר שגברה 2 - 0 על קיימברידג' יונייטד ב-17 במאי 2009. העפלה זו הייתה חזרה לליגת כדורגל מקצוענית לאחר היעדרות של שנתיים, שלפניהן שיחקה הקבוצה ברמות המקצועניות במשך שמונים שנים.
בסיום עונת 2013-14 נפרדה הקבוצה מהפוטבול ליג אחרי 5 שנים ונשרה חזרה לנשיונל ליג, ליגת הכדורגל החמישית באנגליה.
בסיום עונת 2017/2018 הקבוצה ירדה לראשונה בתולדותיה לליגה האנגלית השישית- נשיונל ליג דרום.
בסיום עונת 2018/2019 חזרה טורקי לליגה החמישית לאחר שסיימה ראשונה בליגה השישית.
יריבותיה המסורתיות של טורקי יונייטד הן הקבוצות הדבוניות פלימות' ארגייל ואקסטר סיטי. עם זאת, המשחקים בין טורקי לפליימות' נדירים יחסית כיוון שהאחרונה משחקת בדרך כלל בליגה יותר בכירה מאשר טורקי.
צבעי הקבוצה הם צהוב, כחול ולבן.
MusicBrainz
נכון ל-9 ביולי 2016 האתר מכיל מידע על 1,094,897 אמנים, 1,636,741 אלבומים ו-20,509,451 שירים.
ביי אוף פלנטי
ביי אוף פלנטי (אנגלית: Bay of Plenty; מילולית: מפרץ השפע) הוא מפרץ וחבל הנקרא על שמו בצפון האי הצפוני של ניו זילנד. החבל משתרע על שטח של 12,277 ק"מ רבוע מן הקצה המזרחי של חצי האי קורומנדל במערב, לאורך חופו של האוקיינוס השקט ועד לכף רנאווי (Cape Runaway) במזרח, ונמשך דרומה כמעט עד לאגם טאופו. מתגוררים בו 260,300 תושבים. שתי הערים הגדולות בביי אוף פלנטי הן טאורנגה (Tauranga) ורוטורואה (Rotorua) אולם מוסדות השלטון האזורי מרוכזים בעיירה פקטאני (Whakatane).
ביי אוף פלנטי קיבל את שמו לאחר שג'יימס קוק ביקר בו ב-1769 וראה גידולים חקלאיים של התושבים המאורים. האקלים החם והלח במשך רוב השנה מאפשר לגדל באזור גידולים חקלאיים טרופיים דוגמת קיווי, אבוקדו ותפוח עץ.
חלוקה מנהלית
מבחינה מנהלית החבל מחולק לשש רשויות אזוריות: חמישה מחוזות ועיר אחת. את המחוז רוטורואה ביי אוף פלנטי חלוקת עם ואיקטו שמדרום לה. בנוסף, כ-15% ממחוז טאופו שבחבל ואיקטו מצויים גם הם בתחומי החבל.
HP-65
HP-65 הוא מחשבון־הכיס הראשון בעולם שהיה בר־תכנות. המחשבון הוצא לשוק על ידי חברת HP בשנת 1974. היו לו תשעה אוגרים וזיכרון ל־100 פעולות מקשים. הוא גם כלל קורא/כותב כרטיסים מגנטיים. גודל הכרטיס היה קטן מאוד, בערך כגודל מסטיק.
המחשבון HP-65 הציע אפשרויות כתיבת תוכנה בסיסיות יחסית, ותוכן האוגר R9 שלו הושחת בכל פעם שהמשתמש (או התוכנה) ביצעה פונקציות טריגונומטריות או מבחני השוואה. בעיה זו תועדה במדריך למשתמש, כך שלא נחשבה לבאג אלא לפגם ידוע בשימוש.
נטורליזם (ספרות)
רקע
הנטורליזם הוא ענף צדדי של הריאליזם, שהיה בולט כתנועה ספרותית באמצע המאה ה-19, בצרפת וכן במקומות אחרים. לכן ניתן להבין טוב יותר את הנטורליזם אם מכירים קודם את הריאליזם. כותבים נטורליסטים הושפעו מתאוריית האבולוציה של צ'ארלס דרווין והאמינו שלתורשה ולסביבה החברתית יש השפעה מכרעת בקביעת אופי הבריות. בעוד שהריאליזם שאף לתאר סובייקטים כפי שהם, הנטורליזם ניסה גם לקבוע באופן "מדעי" את הכוחות שמשפיעים על פעולת הסובייקטים מתחת לפני השטח. יצירות נטורליסטיות כוללות לעיתים קרובות חומר שנחשב גס או שפל במונחי התקופה, למשל יצירותיו של אמיל זולא שהפגינו יחס עובדתי וכן למין לצד הפסימיזם שבהן. היצירה הנטורליסטית עוסקת בקשיי החיים, בעוני, גזענות, אלימות, דעות קדומות, מחלות, שחיתות, זנות וכו'. כתוצאה מכך, סופרים נטורליסטים ספגו ביקורת על עיסוקם הבלתי פוסק והמוגזם בחטאי האדם ואומללותו.
המונח נטורליזם, במובנו הספרותי, נטבע ככל הנראה על ידי זולא, כנראה תוך ניסיון לשכנע את הקהל ביתרונות הפרוזה שלו ובחידושים ה"מדעיים" שבה.
מאפיינים מגדירים
אחד המאפיינים הבולטים של הנטורליזם הוא פסימיזם.
הסופר וחוקר הספרות הצרפתי ברנאר בונז'אן מצטט את המשפט הבא מתוך הספר  Les Soeurs Vatard של ז'וריס-קרל הויסמנס כדוגמה אופיינית לסימבוליקת המוות של הנטורליזם:
מאפיינים נוספים של הנטורליזם הם דטרמיניזם וניתוק רגשי מהסיפור, שמתבטאים בניסיון של המחבר לשמור על טון הנחווה כ"אובייקטיבי". תחבולה נטורליסטית נפוצה היא לגרום לקורא לחשוב שגורלה של הדמות נקבע מראש ואין לה שום דבר לעשות בנידון, לעיתים בשילוב עם תפנית חדה בעלילה לקראת סוף היצירה. כמו כן, העלילה הנטורליסטית מעבירה לעיתים תכופות את התחושה שהטבע אדיש למאבק האנושי.
סופרים נטורליסטים
הסופר החשוב ביותר בזרם הנטורליסטי היה אמיל זולא, מי שכתב את "הרומן הניסיוני", הממוקד בכתיבה הנטורליסטית והשתמש בסגנון זה גם ביתר הרומנים שלו. ספרים צרפתיים נוספים, שהושפעו מסגנונו של זולא, היו גי דה מופסאן, ז'וריס-קרל הויסמנס והאחים גונקור.
לוסיל בול
לוסיל דזרי בוֹל (באנגלית: Lucille Désirée Ball; 6 באוגוסט 1911 – 26 באפריל 1989) הייתה בדרנית אמריקאית, שחקנית טלוויזיה ותיאטרון, מפיקה ודוגמנית.
לוסיל זכתה לפרסומה העיקרי בתוכניות הטלוויזיה בכיכובה "לוסי אהובתי", "שעת הקומדיה של לוסי ודזי", "המופע של לוסי" ו"הנה לוסי". קריירת המשחק שלה החלה בשנות השלושים ונמשכה עד לשנות השבעים.
ביוגרפיה
לוסיל דזרי בול נולדה בג'יימסטאון, ניו יורק להנרי ודזירי בול. היא גדלה תחילה בעיירה הסמוכה סלורון (Celoron), אך עבודתו של אביה כעובד בחברת טלפונים הביאה למעברים תכופים של המשפחה. עד היותה בת שלוש התגוררו הוריה גם במונטנה ובמישיגן. אביה נפטר בשנת 1915, ולאחר מותו היא גדלה בחסות אמה וסביה וסבותיה. אבי אמה נהג לקחת אותה לעיתים תכופות למופעי וודביל ועודד אותה לקחת חלק במופעי בית הספר.
בשנת 1927 החלה בול להתראות עם בנו של פושע מקומי, ובתגובה שלחה אותה אמה ללימודים בבית הספר לאמנויות בעיר ניו יורק. יחד עמה למדה בטי דייוויס, אך שבועות ספורים לאחר מכן נשלחה בול חזרה לביתה בטענה שאין ביכולתה לפתח עתיד במקצוע. היא שבה לניו יורק ב-1929 כדוגמנית, אך הצלחתה נקטעה עם מחלתה בדלקת מפרקים שיגרונית. בול נאלצה לחדול מעבודתה למשך שנתיים ועזבה את העיר עד 1932, אז שבה והחלה לעבוד כדוגמנית הבית של המעצבת האטי קרנגי וחברת הסיגריות "צ'סטרפילד". בתקופה זו היא החלה להופיע גם בברודוויי, תחת שם הבמה "דיאן בלמונט". בול פוטרה משתי ההצגות הראשונות שאליהן לוהקה, ובשנת 1933 החליטה לעבור להוליווד ולהתחיל בקריירת משחק בקולנוע.
קריירת משחק וחברת ההפקות דסילו
בול הופיעה בתפקידים זוטרים בסרטי קולנוע לאורך שנות השלושים. בשנות הארבעים היא הוחתמה על ידי חברת מטרו גולדווין מאייר, אך לא זכתה לפריצה מקצועית. בתקופה זו היא התפרנסה מעבודות ברדיו ובשנת 1937 השתתפה בקביעות בתוכניתו של פיל בייקר. בשנת 1938 היא השתתפה בתוכנית "Wonder Show" בהשתתפות הקריין גייל גורדון. בשנת 1940 פגשה בול בזמר יליד קובה דזי ארנז, ונישאה לו בנישואים שזכו לתשומת לב תקשורתית.
בשנת 1942 כיכבה בסרט "The Big Street", לצד הנרי פונדה.
בשנת 1948 לוהקה כאישה אנרגטית בתסכית הרדיו "My Favorite Husband". לאור הצלחת התוכנית ביקשה חברת CBS ליצור תוכנית טלוויזיה על בסיס אותו רעיון ובהשתתפותה. בול התנתה זאת בליהוק בעלה דזי לתפקיד הבעל בתוכנית. לאחר שהיססה CBS לליהוק שחקן זר ופסלה את פרק הפיילוט, בול וארנז אימצו את פורמט התוכנית ויצאו למסע הופעות. הצלחתו של הסיור הביאה את CBS להעלות את התוכנית, בהפקת חברת "דסילו" בבעלות הזוג. בול הייתה לאישה הראשונה בעסקי הטלוויזיה שעמדה בראש חברת הפקות, ולאחר גירושיה מארנז הייתה לבעליה. באותה תקופה היא התבקשה גם להנחות סדנת קומדיה במכון ברנדייס-בארדין.
"לוסי אהובתי" הייתה התוכנית בעלת הרייטינג הגבוה ביותר לאורך מרבית שנות שידורה. התוכנית שודרה בשידור חי והיוותה מקור לטכניקות צילום ובימוי רבות שנעשה בהן שימוש במשך עשורים ארוכים. במהלך שנים אלו כיכבו בול וארנז יחד גם בשני סרטי קולנוע – " Long, Long Trailer" (1954) ובForever, Darling (1956).
בשנת 1953 זומנה בול להעיד בפני ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית של הקונגרס האמריקני, בגין חברותה בשנת 1936 במפלגה הקומוניסטית. בעדותה הסבירה שנענתה לבקשת סבה.
בשנת 1960, עם סיום צילום הסדרה "שעת הקומדיה של לוסי ודזי", בול וארנז התגרשו, ובול עברה לנהל את חברת ההפקות לבדה. בול השתתפה באותה שנה במחזמר בברודוויי ולאורך שנות השישים השתתפה במספר סרטים. עיקר פרסומה המשיך להיות מתוכניות הבידור בכיכובה ברשת CBS: "המופע של לוסי" (1962–1968) ו"הנה לוסי" (1968–1974).
ב-1964 פנה אליה ג'ין רודנברי בהצעה להפיק סדרה בשם "מסע בין כוכבים". בול לא הבינה בתחילה את הקונספט של התוכנית המוצעת, וחשבה שמדובר בסדרה שתספר על חבורת בדרנים נודדת במהלך מלחמת העולם השנייה, אך בסופו של דבר החליטה להפיק פיילוט לסדרה, חרף התנגדות מועצת המנהלים של החברה. הפיילוט הראשון, "The Cage", לא נבחר לשידור, אך בול, שהאמינה בחזון של הסדרה, אישרה באופן חריג במיוחד הפקת פיילוט נוסף, "Where No Man Has Gone Before", שנבחר לשידור בשנת 1966.
ב-1974 כיכבה בול בסרט המוזיקלי "MAME", המבוסס על המחזמר הפופולרי שבו כיכבה אנג'לה לאנסברי בתפקיד הראשי. הסרט נכשל בקופות והחזיר רק כחצי מתקציבו. בול לא כיכבה באף סרט לאחר מכן.
במחצית שנות השמונים ניסתה בול לשוב ולקדם קריירה טלוויזיונית. בשנת 1985 הופק על ידה סרט טלוויזיוני דרמטי בשם "כרית אבן" על חיי אישה חסרת בית, שזכה לביקורות מעורבות, ובשנת 1986 הועלתה הסדרה "החיים עם לוסי". הסדרה בוטלה חודשיים לאחר עלייתה למרקע ושמה סוף לקריירה בת חמישים שנה.
בול נפטרה ב-26 באפריל 1989, כשבועיים לאחר שעברה ניתוח בליבה. היא הובאה לקבורה בבית הקברות "הוליווד הילס" בלוס אנג'לס, ובשנת 2002 העבירו אותה ילדיה לחלקת הקבורה המשפחתית בניו יורק.
משפחתה ומורשתה
בול הייתה נשואה לזמר הקובני דזי ארנז במהלך השנים 1940–1960. לאחר מספר הריונות כושלים, ב-17 ביולי 1951 ילדה בול את בתה לוסי ארנז. כעבור שנה וחצי נולד בנה דזי ארנז הבן. הריונה השני התקיים במהלך תקופת צילומי "לוסי אהובתי" והיה כפוף לדרישות CBS שלא לצלם את בטנה ולא להזכיר את המילה "הריון". נישואיהם של בול וארנז היו נתונים במתחים רבים מהשנים הראשונות, ובמאי 1960 הגיעו לסיומם.
משנת 1961 ועד לפטירתה בשנת 1989 הייתה נשואה בול לבדרן גרי מורטון. עם נישואיהם הוכנס מורטון לתפקידי ניהול בחברת ההפקות שבבעלותה.
בול זכתה להערכה מקצועית רבה לאורך השנים. תמונתה הייתה הראשונה להופיע על גבי שער המגזין "TV Guide" וחזרה להופיע בו 39 פעמים לאורך השנים. כמו כן היא הוכנסה להיכל התהילה הלאומי לנשים ובשנת 1989, לאחר מותה, הוענקה לה מדליית החירות הנשיאותית. המגזין "טיים" כלל אותה בין 100 האישים החשובים של המאה העשרים.
פריימרק
פרימרק (באנגלית: Primark, מכונה גם Penneys באירלנד) היא חברת ביגוד ואביזרים בריטית-אירית. משרדיה הראשיים של החברה ממוקמים בדבלין.
היסטוריה
החנות הראשונה של החברה נוסדה על ידי ארתור ריאן (Arthur Ryan) בחודש יוני 1969 ברחוב מרי 47 בדבלין, אירלנד, החנות נותרה פעילה עד היום.
ההצלחה באירלנד הובילה להתפשטות החברה לבריטניה, והחברה פתחה חנות גדולה במרכז העיר בלפסט שבצפון אירלנד ב-1971, וחנות נוספת בדרבי שבאנגליה ב-1973. עם זאת, במסגרת פעילותה באירופה שמחוץ לאירלנד החברה לא יכלה להשתמש בשמה המקורי, "Penneys", משום שהשם היה תפוס כבר על ידי חברת ג'יי.סי. פני (Jcpenney), מה שהוביל לאימוץ שם חלופי, "פריימרק" (Primark) לפעילות החברה מחוץ לאירלנד.
פריימרק פתחה את החנות הראשונה שלה בארצות הברית בשנת 2015 בדאונטאון קרוסינג (Downtown Crossing) שבבוסטון, היכן שפעלה בעבר חנות הדגל של פילנה (Filene's).
באותה השנה החברה השיקה את מטה הפעילות הבינלאומי הנוכחי שלה, בית ארתור ריאן, בדבלין, בבניין שימש בעברו כבית התפילה.
מוצרים
חנויות הרשת כוללות מגוון רחב של מוצרים, ביניהם בגדי תינוקות וילדים, בגדי נשים, בגדי גברים, כלי בית, אביזרים, הנעלה, מוצרי איפור וטיפוח ואף קונדיטוריה. אסטרטגיית הפעילות של החברה מבוססת על מכירת בגדים במחיר נמוך במיוחד, מתחת למחירים הממוצעים, וכך מגדילה את מספר הלקוחות ומספר הקניות של הצרכן.
יחד עם רשתות אופנה כגון זארה ו- H&M, חברת פריימרק נחשבת כגוף מרכזי העומד מאחורי מגמת ה"אופנה המהירה" (Fast fashion). כפי שנטען במאמר אודות פריימרק באקונומיסט, "עבור קונים רבים, פריימרק מציעה הצעה שלא ניתן לעמוד בפניה: בגדים אופנתיים מדהימים במחירים נמוכים להפליא. התוצאה היא סוג חדש ואפילו מהיר יותר של אופנה מהירה, אשר מאלץ את הצרכנים לקנות ערימות של פריטים, לפעמים אפילו פריטים זהים, על מנת לעשות בהם שימוש מספר ימים ולהשליך אותם, ולאחר מכן לחזור על כך עם עוד קבוצה של בגדים חדשים".
הדבר שמושך את הקונים הוא האיכות, המחיר והטרנדים האופנתיים שמוחלפים כל הזמן.
החברה השיקה גם ליין מוצרי קוסמטיקה בשם "PS Pro", אשר זכה לתשבחות מצד בלוגרים רבים העוסקים בתחום מוצרי היופי הודות לאיכות הגבוהה והמחירים הנמוכים.
חנויות
פרימארק מפעילה חנויות במדינות הבאות:
שיטות פעולה
במהלך שנת 2006, פריימרק הצטרפה ל"יוזמת המסחר האתי" (Ethical Trading Initiative), ארגון שיתופי המקרב בין עסקים, איגודים מקצועיים וארגונים ללא כוונת רווח ועוסק בנושאי זכויות עובדים במסגרת שרשראות אספקה. הגופים החברים ביוזמה מתחייבים לפעול ליישום קוד התנהלות המבוסס על עקרונות הליבה של ארגון העבודה הבינלאומי.
במהלך אותה השנה, קרן הצדקה הבריטית "War on Want" ביקרה במפעלי האספקה של החברה בבנגלדש, ומתחה ביקורת על תנאי העבודה הנהוגים במפעלים. בדצמבר 2008, הקרן פרסמה דו"ח חדש אשר ציין כי התנאים לא השתפרו במפעלים אלו גם לאחר חלוף שנתיים.
ב-9 בינואר 2009 נאלצה יוזמת המסחר האתי להסיר את המיתוג מחנויות פריימרק ומאתרי האינטרנט של החברה בעקבות תחקיר מטעם האובזרבר וה-BBC בנושא נוהלי תעסוקה. התחקיר העלה כי החברה העסיקה עובדים בלתי חוקיים, וכן כי לעובדים שולם סכום נמוך משכר המינימום בבריטניה.
דוינה קורניה
דוינה קורניה (ברומנית: Doina Cornea, 30 במאי 1929 – 3 במאי 2018) הייתה פעילה רומניה למען זכויות האדם, מתנגדת למשטר הדיכוי הקומוניסטי של ניקולאיה צ'אושסקו. הייתה מורה לצרפתית בהכשרתה. בימים הראשונים של המהפכה הרומנית ב-1989 צורפה לחברי מועצת חזית ההצלה הלאומית. בהמשך התפטרה ממנה בינואר 1990. קורניה הייתה אחד המייסדים של הפורום הדמוקרטי האנטיטוטליטרי ברומניה, ניסיון ראשון לאחד את האופוזיציה הדמוקרטית לממשל הפוסט-קומוניסטי. מאוחר יותר הפך הפורום למפלגה בשם "הקונבנט הדמוקרטי הרומני" (CDR (Convenția Democrată Română שנציגה, אמיל קונסטנטינסקו נבחר לנשיא רומניה אחרי יון איליאסקו. קורניה הייתה מדריכה, ומאוחר יותר מרצה בקתדרה לצרפתית בפקולטה לשפות זרות של אוניברסיטת באבש-בויאי בקלוז'-נפוקה.
קורות חיים
דוינה קורניה נולדה בבראשוב בחבל טרנסילבניה ברומניה. אביה, יאקוב קורניה היה במקור מן היישוב אילן, במחוז פגראש אמה, מריה קורניה, לבית מוגה, הייתה במקור מאפאהידה. דוינה קורניה למדה בבית ספר יסודי בעיר רגין ובתיכון בטרגו מורש ובקלוז'. החל משנת 1948 היא למדה שפה וספרות צרפתית ושפה וספרות איטלקית באוניברסיטת קלוז'. בתום הלימודים לימדה צרפתית בבית ספר תיכון בעיר זאלאו, בה התחתנה עם עורך דין מקומי, לאונטין קורנל יוהאס. חזרה לקלוז' בשנת 1958 מונתה למדריכה בקתדרה לצרפתית בפקולה לפילולוגיה אוניברסיטת באבש-בויא בעיר.
ההתגלות הפוליטית שלה התחילה בשנת 1965 כשבעת ביקור בשטרסבורג בצרפת הופתעה לראות שידיד צרפתי מתח בקורת באופן פומבי על הנשיא שארל דה גול. כמי שחיה במשטר הקומוניסטי ברומניה, ציפתה שכמו במולדתה, יבואו שוטרים לעצור אותו, מה שלא קרה. היא התביישה ממצב הדברים ברומניה שהייתה נתונה בשלטון דיקטטורי מזה שנים רבות. החרפת הדיכוי הפוליטי והתרבותי בסוף שנות ה-1970 הביאה אותה לפרסם בשנת 1980 במחתרת בין חבריה את התרגום מצרפתית של ספרו של מירצ'ה אליאדה Încercarea Labirintului (מבחן המבוך) ובהמשך עוד ארבעה תרגומים מחתרתיים. "ירמיה הולאכי" מאת פטרה גרמן, "דאו דה ג'ינג" מאת לאו דזה, "צדק ואמת" מאת גבריאל מרסל והחלק טריאלוג מ"האדם ושלוש האתיקות שלו" מאת שטפאן לופאשקו. היא כתבה לצידם הערות ודברי מבוא.
מכתבי המחאה
במכתב שני שפורסם על ידי BBC ורדיו אירופה חופשית, קורניה מחתה נגד ההגבלות בחופש האקדמיה ונגד העובדה שהנהלת האוניברסיטה לא הגנה עליה ואפילו לא ניסתה להבין מהם האידיאלים שהניעו את מעשיה. קורניה לא נתרעה והמשיכה לשלוח מכתבי מחאה לרדיו אירופה חופשית כשמסרים בהם תואמים את האמונה שהביעה גם אחרי נפילת המשטר בשנת 1989: ששינוי פוליטי וכלכלי לטובה לא יגרום לשיפור במוסר המעוות של הפרטים בחברה.
בעת מרד הפועלים בבראשוב ב-18 בנובמבר 1987 יחד עם בנה, לאונטין יוהאס, הפיצה קורניה בקלוז'-נפוקה 160 פליירים לסולידריות עם הפועלים המפגינים נגד השלטון הקומוניסטי. למחרת שניהם נעצרו על ידי הסקוריטטה והוחזקו במעצר למשך 5 שבועות עד דצמבר 1987 כששוחררו בעקבות מחאות בעולם ואחרי שידור תוכנית תעודית על רומניה ועל משטר צ'אושסקו בטלוויזיה הצרפתית, שכללה ראיון עם קורניה עצמה.
בקיץ 1988 שמעה קורניה ברדיו אירופה חופשית שהוזמנה לוועידה על זכויות האדם בקרקוב. ההזמנה לא הגיעה אליה. היא ביקשה דרכון על מנת שתוכל לנסוע לוועידה אבל סורבה, לאחר הסירוב השיבה לשלטונות במכתב שבה טענה שחברה טוטליטרית מצליחה יכולה להיווצר רק על בסיס שדידת ההישגים האינטלקטואליים של האנשים. בספטמבר 1988 פנתה במכתב פתוח אל האפיפיור יוחנן פאולוס השני, מכתב שהוקרא ברדיו אירופה חופשית, ושבו ביקשה יחד עם חמישה אקדמאים מקלוז' את החזרת הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית לפאילות חוקית ברומניה.
מעצר בית
קורניה כתבה מכתב נוסף שהוברח מחוץ לרומניה על ידי ז'וזי דיבייה ושודר ברדיו אירופה חופשית ב-23 באוגוסט 1988, חג הלאומי של רומניה. היא האשימה את צ'אושסקו באחראיות אישית לשפל הרוחני והכלכלי של רומניה. היא הציעה למנהיג שתי אופציות:לוותר יחד עם פעילי המפלגה (הנומנקלטורה) על רסני השלטון או להנהיג רפורמות שתאפשרנה פלורליזם והפרדת הרשויות - האקזקוטיבית והמשפטית - מהמפלגה.
היא שטחה את נימוקיה למען חופש הביטוי, חופש העיתונות, חופש ההתאגדות וחופש התנועה; בתחום הכלכלי, ביקשה את סגירת המפעלים הכושלים, ציודם מחדש של המפעלים כדי שיעמדו בתחרות עם חברות זרות, העסקת מנהלים זרים והנהגה מחדש של הבעלות הפרטית על האדמות, וכן עצירת תוכנית הסיסטמטיזציה שיזם צ'אשוסקו בבוקרשט וכל רחבי המדינה. בעקבות זאת הושמה קורניה במעצר בית. אחרי שהטלוויזיה הבלגית שדרה תוכנית תיעודית על רומניה, התחיל מסע בינלאומי למען שחרורה. הפרלמנט האירופי והקונפדרציה הבינלאומית של האיגודים המקצועיים החופשיים פנו לממשל הרומני בבקשה לשחררה. התערבו למענה פוליטיקאים כמו לורן פביוס, יושב ראש האספה הלאומית הצרפתית, הנשיא לשעבר ולרי ז'יסקר ד'אסטן ושר החוץ של בלגיה, לאו טינדמאנס למרות הכל, העזה קורניה לשלוח לחו"ל עוד שני מכתבים נוספים, כולל אחד שבו דנה על שרירותיות האמצעים שננקטו נגדה, שלא תאמו לדעתה את החוק הרומני, וציינה את הפרת שלטון החוק והשימוש השרירותי בכוח השלטון. ב-1989 הוזמנה קורניה על ידי דניאל מיטראן, אשתו של נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן לחגיגות המאתיים למהפכה הצרפתית. גם הפעם דחו הרשויות הרומניות את בקשתה לאשרת יציאה. הזמנה נוספת קיבלה ממועצת אירופה והיא נמסרה לידי שגריר רומניה בפריז.
השחרור
בימי המפכה הרומנית, ב-21 בדצמבר 1989 יום לפני נפילת המשטר, שוחררה קורניה ממעצר הבית. מיד עם שחרורה השתתפה בהפגנות ההמוניות בעירה, קלוז'-נפוקה.
פעילותה במשטר החדש אחרי 1989
אחרי 22 בדצמבר 1989 נתבקשה קורניה להיות חברה בממשלה הפוסט-קומוניסטית הראשונה, המועצה הלאומית של חזית ההצלה הלאומית.
דוינה קורניה הייתה אחת ממייסדיהם של הקבוצה לדו-שיח חברתי ברומניה (Grupul pentru Dialog Social), של קרן הברית האזרחית (Fondul Alianța Civică) ושל הקרן ממוריה לתרבות (Fundația Culturală Memoria) דוינה קורניה נפטרה במאי 2018 בגיל 88, בביתה בקלוז'-נפוקה, כשבנה לצידה. . היא הובאה לקבורה בטקס צבאי בבית הקברות היונגארד בקלוז'-נפוקה. טקס הלווייה הדתי נוהל על ידי הבישוף היווני-קתולי של קלוז'-גרלה.
ציטוט
,
חייה הפרטיים
לדוינה קורניה שני ילדים:אריאדנה קומבס (שהתיישבה בשנות ה-1970 בצרפת ונפטרה שם) ולאונטין-הורציו יוהאס (יליד 1956)
לנאנרגו
החברה מספקת חשמל לאוכלוסייה של מעל 6 מיליון אנשים — העיר סנקט פטרבורג (אוכלוסייה של מעל 5 מיליון אנשים) ומחוז לנינגרד (אוכלוסייה 1,7 מיליון אנשים).
מנכ"ל החברה הנוכחי, מאז ינואר 2018, הוא אנדריי ריומין
היסטוריה
הניסיון הראשון להפעלת תאורה וחשמל במקום גז בעיר סנקט פטרבורג, בוצע על ידי מהנדס הארמון בסנקט פטרבורג, וסילי פשקוב במטרה להאיר את חדרי ארמון החורף במהלך חג המולד וערב השנה החדשה של שנת 1885. ב-9 בנובמבר 1885 אושר פרויקט בניית מפעל מיוחד לייצור חשמל, בהוראת אלכסנדר השלישי.
ב-4 (16) ביולי 1886, הקיסר אלכסנדר השלישי אישר את האמנה להקמת "החברה לתאורה חשמלית של 1886" (Общества электрического освещения 1886 года) בהנהלת קרל סימנס.
ב-1924 החברה שינתה את שמה ל"פטרוטוק" (Петроток) ולאחר מכן, עד 1932 נקראה בשם אלקטרוטוק (Электроток).
ב-1932 החברה שינתה את שמה לשמה הנוכחי, "לנאנרגו".
ניקוי ראש
ניקוי ראש הייתה תוכנית הטלוויזיה הסאטירית השנייה בטלוויזיה הישראלית (אחרי התכנית "לא הכל עובר" שלא שרדה). היא שודרה בין השנים 1974-1976 בערוץ הראשון, שהיה אז הערוץ הישראלי היחיד ולכן הייתה לה השפעה רבה על הפוליטיקה והשיח הציבורי בישראל באותה עת.
העונה הראשונה אשר הכילה 20 פרקים שודרה בין 9 במאי 1974 ל-25 בפברואר 1975, והעונה השנייה אשר הכילה 12 פרקים שודרה בין 23 באוקטובר 1975 ל-25 במרץ 1976.
התוכנית עסקה באופן סאטירי באירועי האקטואליה של אותה תקופה ובהם: השבר לאחר מלחמת יום כיפור והעיסוק בדו"ח ועדת אגרנט, ממשלת רבין הראשונה, המתנחלים, שחיתות (בעיקר בקרב השלטון), פערים חברתיים וכלכליים, היחס לערביי ישראל ועוד.
משתתפי ויוצרי התוכנית
טוביה צפיר, רבקה מיכאלי, עליזה רוזן, אהרון אלמוג ושבתאי קונורטי השתתפו בשתי העונות של הסדרה. בעונה הראשונה השתתפו גם דובי גל ושמעון לב-ארי (שעזב במהלך העונה הראשונה וחזר בסוף השנייה) ובעונה השנייה הצטרפו אל הצוות גם ספי ריבלין, איציק בן מלך ועוזי לוי (שהשתתף גם בתחילת העונה הראשונה). כמו כן הופיעו בתוכנית באופן לא קבוע שחקנים נוספים, בהם: רחל שור, יוסי אלפי, מרגלית אלמוג, תקוה מור, אריה מוסקונה ואלי דנקר ואת האנימציה יצרו יוסי אבולעפיה, יוחנן לקיצביץ' ודודו גבע.
קירשנבאום, צפיר ורוזן היו שותפים גם להפקת תוכנית הסאטירה היחידה שהופקה בטלוויזיה הישראלית, לפני ניקוי ראש, "לא הכול עובר", בשנים 1971-2.
התכנים
בין המערכונים והשירים הבולטים:
בין הקטעים שזכו לבקורת רבה היו:
התוכנית עסקה ברובה בבקורת על הפוליטיקה הישראלית והמזרח-תיכונית, על התעלמותו של הממסד מבעיות חברתיות ועל הניסיונות להפעלת צנזורה על התוכנית עצמה. היוצרים הואשמו בנטייה לצד השמאלי של המפה הפוליטית ובניסיון להפיל את השלטון. בין המתלוננים על הסדרה היו יצחק רבין ומשה דיין וכן אנשי ימין כמו חיים לנדאו. יחד עם זאת כללה התוכנית גם קטעים קלילים יותר שכללו פרודיות, מתיחות של מצלמה נסתרת וכן קטעים מתוכניות מחו"ל (כמו הקרקס המעופף של מונטי פייתון), בעיקר של אנימציה או ללא דיאלוגים.
בעונה השנייה גברה הבקורת הציבורית על התוכנית ועלתה תביעה גוברת (בעיקר בעיתונות ובכנסת) להוריד את התוכנית או לפחות 'לאזן' אותה עם כותבים ימניים יותר. למרות זאת, רק פעמיים בוטל שידור התוכנית (לאחר שכבר צולמה) ולא מסיבות פוליטיות: בדצמבר 1975 נפסלה התוכנית שתוכננה לשידור עקב צו של בג"ץ שהוצא לבקשת האחים אלברט ואלי סיבוני (שהתנהל נגדם משפט פלילי באותה עת) בשל מערכון עליהם שנועד לשידור באותה תוכנית ובינואר 1976 שוב נפסלה התוכנית, עקב החלטת מנכ"ל רשות השידור יצחק לבני לא לשדר מערכון דומה לזה שנפסל חודש קודם לכן.
ב-1975 יצא לאור בהוצאת הד ארצי תקליט עם כמה מהשירים שבוצעו בתוכנית, כולל הפרודיה על פסטיבלי הזמר ו'ליכוד לאומי'. באותה שנה, במהלך העונה הראשונה, מצולם ונערך על ידי יעקב אייזנמן סרט תיעודי על עשיית התוכנית שנקרא 'פוסטמורטם-ניקוי ראש'. הסרט נפסל לשידור כיוון שמוטי קירשנבאום מקלל בסרט את אחראי הכספים ברשות השידור.
ב-1976 זכתה התוכנית בפרס ישראל שאותו קיבל מפיק התוכנית, מרדכי קירשנבאום.
ירידת התוכנית מהמסך
בשנת 2005 התאחדו חברי "ניקוי ראש" למען מופע ההתרמה "יומטוב", שם הם ביצעו את שיר הנושא של התוכנית במילים אקטואליות שנכתבו על ידם ועל ידי אפרים סידון ומוטי קירשנבאום.
ב-2006 הוציא אמן ההיפ-הופ הישראלי סגול 59 סינגל בשם "אז במצב הנוכחי" שעסק בהשוואות בין ישראל של היום לישראל התמימה יותר לכאורה של שנות השבעים. השיר כלל סימפול של שיר הפתיחה של התוכנית בביצועו המקורי של צוות התוכנית.
ביולי 2012 החל הערוץ הראשון, לראשונה מאז השידור המקורי לשדר את רוב פרקי התוכנית המלאים בשידור חוזר במסגרת רצועת הנוסטלגיה "מנהרת הזמן" (עד אז, שודרו בערוץ בעיקר לקטים מן התוכניות). במסגרת השידורים הללו, שודרו שני פרקים גנוזים של התוכנית וכן סרט דוקומנטרי שלא שודרו מעולם.
בפברואר 2014 התאחדו חברי ניקוי ראש בהרכב חלקי, במסגרת התוכנית "מצב האומה".
בלילה של ה-25 בספטמבר 2015, עם פטירתו הפתאומית של מוטי קירשנבאום בלילה הקודם, שידר הערוץ הראשון רצף של פרקי הסדרה, כולל סרטו התיעודי של יעקב אייזנמן.
יחסי יוון–לוקסמבורג
יחסי יוון–לוקסמבורג הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה ההלנית לבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג.
סקירה כללית
יחסי החינוך שבין יוון ללוקסמבורג מוסדרים בהסכם בין שתי המדינות משנת 1990. ההסכם קובע כי יוונית תהיה אחת משפות הבחירה במדינה והנושא ילמד בכיתות באמצעות תוכנית תלת-שנתית שיקים משרד החינוך היווני.
קיימת קהילה יוונית חזקה בת 2,000 איש בלוקסמבורג. הקהילה מורכבת כמעט כולה משליחים מדיניים יוונים שעובדים בלוקסמבורג במסגרת החברות של יוון במספר ארגונים פאן-אירופיים. המיעוט הנשאר בקהילה הגיע ללוקסמבורג כדי לעבוד בעסקים וחברות יווניות הפועלות מהמדינה.
יוון היא אחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר בלוקסמבורג. האיים קורפו, רודוס וקוס הם האיים הפופולריים ביותר אצל הלוקסמבורגים והם מגיעים אליהם באמצעות טיסות צ'ארטר מיוחדות של חברת לוקסאייר. כ-30,000 תיירים לוקסמבורגיים (כ-6-7% מהאוכלוסייה הכללית) מגיעים ליוון מדי שנה.
הכנסייה היוונית-אורתודוקסית בלוקסמבורג אחראית על כל אזור בנלוקס והיא פעילה מאוד.
קפה פלוריאן
קפה פלוריאן (באיטלקית: Caffè Florian) הוא בית קפה הממוקם במבנה הפרוקוראטי נואובה שבכיכר סן מרקו בוונציה שבאיטליה.
בית הקפה הוקם בשנת 1720 והוא אחד מבתי הקפה העתיקים ביותר בעולם הפועלים עד היום.
היסטוריה
הוונציאנים פגשו לראשונה את הקפה בטורקיה בשנת 1585. יבוא הקפה לוונציה החל בשנת 1638 ובמהרה נפתחו בתי קפה בעיר.
קפה פלוריאן נפתח ב-29 בדצמבר 1720 בשם "קפה ונציה המנצחת" (Caffè alla Venezia trionfante). זמן קצר לאחר מכן שונה שמו לקפה פלוריאן על שם בעליו - פלוריאנו פרנצ'סקוני.
בין מבקרי בית הקפה ניתן למנות את קארלו גולדוני, יוהאן וולפגנג פון גתה, לורד ביירון, מרסל פרוסט, צ'ארלס דיקנס, וגם ג'קומו קזנובה, אשר אהב את בית הקפה בשל הנשים שנהגו לשתות בו.
בראשית המאה ה-19 החל ולנטינו פרנצ'סקוני, נכדו של פלוריאנו, לנהל את בית הקפה, ולימים הוריש אותו לבנו אנטוניו. בשנת 1858 נמכר בית הקפה לויצ'נזו פורטה, ג'ובאני פארדלי ופייטרו באקאנלו, אשר יזמו את שיפוץ המבנה תחת פיקוחו של האדריכל לודוויקו קאדורין. השיפוץ, אשר שינה את מראה בית הקפה גרר אחריו מחאה ציבורית, אולם בסיומו עוצב בית הקפה מחדש וקיבל את מראהו הנוכחי. "חדר הגברים המכובדים" (Sala degli Uomini Illustri) עוטר בציורים מעשה ידי ג'וליו קארליני ועל קירותיו צוירו גולדיני, מרקו פולו, טיציאן, פייטרו אורסאולו השני, אנדראה פאלאדיו, בנדטו מארצ'לו, פאולו סארפי, וטור פיזאני ואנריקו דאנדולו. על קירות "חדר הסנאט" (Sala del Senato) צוירו סצנות המתארות את האמנות והתעשייה. בחדר הסיני (Sala Cinese) ובחדר האוריינטלי (Sala Orientale) צוירו נאהבים בלבוש אוריינטלי - ציורים מעשה ידי פאסקוטי. "חדר העונות" (Sala delle Stagioni) המכונה גם "חדר המראות" (Sale degli Specchi) עוטר בציורי מעשה ידי רוטה המתארים נשים המסמלות את ארבע עונות השנה. "חדר החירות" (Sala Liberty) אשר נוסף לבית הקפה בראשית המאה ה-20 עוטר במראות שצוירו ביד. בשנת 2003, משיקולי תקינות פוליטית צוירו על קירות "חדר הגברים הנכבדים של בית הקפה ציור המכונה "הנשים הנכבדות של ונציה" מעשה ידי אירין אנדסנר - המתאר נשים מההיסטוריה של ונציה.
תערוכות
החל משנת 1893, ביוזמת ריקארדו סלוואטיקו, מוצגת בבית הקפה תערוכה המכונה "התערוכה הבינלאומית של אמנות בת זמננו" (Esposizione Internazionale d'Arte Contemporanea) - תערוכה משתנה המציגה אמנים בני התקופה.
סניפים
בסוף המאה ה-20 פתח בית הקפה סניפים נוספים בפירנצה שבאיטליה, בדובאי ובאבו דאבי.
ברטי מיי
ברטי מיי (באנגלית: Bertie Mee; 25 בדצמבר 1918, בולוול – 22 באוקטובר 2001) היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי, הנחשב לאחד המאמנים החשובים והמוערכים בכל הזמנים של מועדון הכדורגל ארסנל, עמו זכה בדאבל הראשון בתולדותיו בשנת 1971.
ברטי מיי נולד בבולוול, נוטינגהאמשייר ושיחק במועדונים האנגלים דרבי קאונטי ומנספילד טאון אך קריירת המשחק שלו נקטעה במהרה בשל מספר פציעות. מיי הצטרף לחיל הרפואה בצבא המלכותי ועבר הכשרה כפיזיותרפיסט. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת מיי שש שנים בצבא המלכותי, הועלה לדרגת סרג'נט, ושירת בארץ ישראל. לאחר חידוש משחקי הכדורגל המקצועיים עם תום המלחמה הוא עבד במספר מועדוני כדורגל כפיזיותרפיסט עד שהגיע לארסנל וירש את מקומו של בילי מילן הסקוטי.
קריירת האימון של ארסנל דעכה לאחר אותו הדאבל ובעונה שלאחר מכן הפסידה בגמר גביע ה-FA ללידס והתדרדרה למרכז הטבלה. ב-1976 הודיע מיי רשמית על פרישתו מאימון ארסנל למרות שהיה לאחד מהמאמנים המוערכים בארסנל מאז הקמתה. לאורך השנים כמאמן ארסנל זכתה הקבוצה ב-241 ניצחונות, שיא ששוחזר רק בשנת 2006 על ידי המאמן ארסן ונגר. בשנת 1978 חזר מיי לכדורגל כשמונה על ידי מאמן ווטפורד, גרהאם טיילור לתפקיד הסקאוט בקבוצה וגילה מספר שחקנים, כשהמפורסם שבהם הוא ג'ון בארנס.
ב-1984 זכה מיי לתואר קצין במסדר האימפריה הבריטית.
ג'ון אפדייק
ג'ון הוייר אפדייק (באנגלית: John Hoyer Updike; 18 במרץ 1932 – 27 בינואר 2009) היה סופר אמריקאי משפיע ופורה.
גופי בכיצד להישאר בבית
גופי בכיצד להישאר בבית (באנגלית: How to Stay at Home) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית קומית בעלת שלושה פרקים, כאשר כל פרק הוא סרט קצר מונפש בכיכובו של גופי שנאלץ להישאר בביתו עקב מגפת הקורונה, בהשראת סרטים בסגנון "כיצד משחקים בייסבול", "כיצד דגים" ו"כיצד לחבר את מערכת הקולנוע הביתי שלך". הסדרה נוצרה, נכתבה ובוימה על ידי אריק גולדברג, הופקה על ידי דורותי מק'קים והופקה בפועל על ידי ג'ניפר לי. אולפני ההנפשה של וולט דיסני הפיקו את הסדרה, כאשר היא הופצה על ידי Disney Media Distribution בשירות הסטרימינג דיסני+. במקור הסדרה עלתה לשירות ב-11 באוגוסט 2021, ובישראל היא הופיעה בשירות בדיבוב עברי עם הגעתו לארץ ב-16 ביוני 2022.
ג'ון אפדייק
"רוץ שפן", רומן ריאליסטי שהוציא לאור בשנת 1960, נחשב ליצירת מופת חלוצית, ובהמשך חיבר אפדייק עוד שלושה רומנים (טטרלוגיה) עם אותה דמות ראשית - הארי "ראביט" (ארנב באנגלית) אנגסטרום, אנטי-גיבור מחוספס ומתוסבך שנע בין צווארון כחול למעמד ביניים ושפך אור כן ומעט סאטירי על כלל החברה האמריקנית.
גופי בכיצד להישאר בבית
עלילה
כל פרק בסדרה, שהוא בהשראת הסרטים הקצרים המונפשים בסגנון "כיצד משחקים בייסבול", "כיצד דגים" ו"כיצד לחבר את מערכת הקולנוע הביתי שלך", עוקב אחר חייו של גופי בביתו במהלך מגפת הקורונה.
ג'ון אפדייק
אפדייק היה גם מבקר אמנות, וחיבר בנוסף לנובלות סיפורים קצרים, שירים ומסות. הוא זכה בשורה של פרסים חשובים, ובהם פעמיים בפרס פוליצר, ב-1982 ושוב ב-1991, ובפרס "הרצאת ג'פרסון" ב-2008.
גופי בכיצד להישאר בבית
מדבבים
הדיבוב העברי של הסדרה בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי עדי וולוצקי.
ג'ון אפדייק
ביוגרפיה
אפדייק נולד בעיר רדינג שבפנסילבניה. למד לימודים גבוהים באוניברסיטת הרווארד ושנה אחת בבית-הספר רסקין לאמנות באוקספורד, אנגליה. את כתביו הראשונים פרסם ב"ניו יורקר", כחבר מערכת העיתון, בשנים 1955–1957. מאז 1957 התגורר במסצ'וסטס.
גופי בכיצד להישאר בבית
פיתוח
במהלך סתיו 2020, האנימטור אריק גולדברג הציג בפני ג'ניפר לי, מנהלת הקריאייטיב הראשית של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, וקלארק ספנסר, נשיא האולפנים, סדרה שכוללת סרטים קצרים מונפשים בכיכובו של גופי, לאחר שחיבב את הדמות, אשר תתרכז בחייו במהלך מגפת הקורונה, ברוח הסרטים הקצרים "כיצד משחקים בייסבול", "כיצד דגים" ו"כיצד לחבר את מערכת הקולנוע הביתי שלך". לי וספנסר הרגישו שדמותו של גופי מייצגת "כל אדם" והיא מושלמת כדי להציג את החיים הרגילים במהלך המגפה. הסדרה הוכרזה ב-26 ביולי 2021, כאשר נאמר שגולדברג ביים אותה ודורותי מק'קים הפיקה אותה, כמו כן שביל פרמר וקוריי בורטון חזרו לתפקידם בתור גופי והקריין. בנוסף לשלושת הפרקים שיצאו, גולדברג הציג בפני לי רעיונות לפרקים נוספים בסדרה.
הנפשה
בניגוד לרוב ההפקות המודרניות של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, סדרה זו נוצרה בהנפשה מסורתית שנעשתה ביד. לכל פרק היה אנימטור מפקח אחר - גולדברג היה האנימטור המפקח של "כיצד לעטות מסכה", רנדי הייקוק של "ללמוד לבשל" ומארק הן של "צפיית בינג'". גולדברג בחר לפקח על "כיצד לעטות מסכה", מפני שהיה בו הומור פיזי שהוא תמיד חיבב. מק'קים הרכיבה צוות של עשרה אנשים לסדרה, כאשר עקב מגפת הקורונה בארצות הברית, הפרקים הופקו מרחוק, כשהמנהל הטכני ברנדון בלוך העביר סצנות באופן אישי לבתיהם של האנימטורים לאחר שקיבל אותם מביתו של גולדברג. בעוד שהפרקים מבוססים על סרטים קצרים שהראשון ביניהם הופק ב-1942, האנימטורים לא רצו שהם "ירגישו כאילו זה בא ישירות" משנה זו, ולכן אמנית הרקע לורליין וות'רלי עשתה רקעים מפורטים יותר מאלה של הסרטים הקצרים המקוריים, וגופי קיבל קו מתאר מעט עבה יותר על מנת שההנפשה תרגיש מודרנית, תוך שהיא מעוררת גם את הסרטים הקצרים המקוריים.
הפצה
הסדרה הופצה על ידי Disney Media Distribution בשירות הסטרימינג דיסני+, כאשר היא עלתה לראשונה לשירות ב-11 באוגוסט 2021. בישראל הסדרה הופיעה בשירות בדיבוב עברי עם הגעתו לארץ ב-16 ביוני 2022. כרזת הסדרה עוצבה בהשראת כרזת הסרט הקצר "התעמלות קרקע של גופי".
BLU
BLU הוא משקה אנרגיה מתוצרת חברת BLU הפולנית. המשקה הושק לראשונה בשנת 2000 בפולין. כיום יותר מ-100 מיליון פחיות BLU נמכרות מדי שנה, ביותר מ21 מדינות.
בישראל
המשקה משווק בישראל החל מ-2008 על ידי חברת "צ’צל משקאות בע״מ". היא שיווקה את המשקה XL, איבדה את הזיכיון למשקה לטובת חברת "סידס", והתחילה לשווק את המשקה BLU בישראל. אחרי חצי שנה של שיווק, הצליחה "BLU" לנגוס בנתחי השוק של XL ולהתמקם במקום השני, עם נתח שוק של 26%, אחרי XL, שלה נתח שוק של 56%. בשנת 2018 היוו מכירות המשקה כ-34% משוק משקאות האנרגיה בישראל.
המוצר מופץ על ידי חברת "דובק", ובפרסום מטפלת חברת "סמא" מנצרת. פעילות הפרסום מתמקדת בעיקר במסיבות ובחיי לילה, בניגוד למתחרה השנייה שלה, רד בול, שמתמקדת בעיקר בספורט.
ה'תשי"ג
לדעת רוב הראשונים שנה זו היא שנת היובל.
פרסי ישראל
בשנת תשי"ג מוענקים לראשונה פרסי ישראל מקבלי הפרסים הם:
דאנקן קארס
דאנקן קארס (באנגלית: Duncan Carse 28 ביולי 1913 – 2 במאי 2004) היה חוקר ארצות ושחקן בריטי, שנודע בסקר שערך בג'ורג'יה הדרומית ובגילום הסוכן המיוחד דיק בארטון ברדיו BBC.
ילדות ונעורים
ורנר דאנקן קארס נולד ב-28 ביולי 1913, בנו של הצייר א. דאנקן קארס. הוא למד בבית הספר שרבורן ובלוזאן, שווייץ.
דאנקן קארס וסילביה הרטפילד נישאו ב-1938. נולדו להם שתי בנות. עוד בן נולד לקארס מאשתו השנייה. בדצמבר 1962 נישא דאנקן קארס לאשתו השלישית, ונשה קמפ. הם התגוררו בפיטלוורת, מערב סאסקס, ונישואים אלה נמשכו עד מותו של קארס ב-2 במאי 2004.
מסעות חקר וגילוי ארצות
קארס הצטרף לצי הסוחר והפליג אל האוקיינוס הדרומי על סיפון האונייה "דיסקברי II" בשנת 1933. כשעגנה האונייה בפורט סטנלי שבאיי פוקלנד, התוודע קארס אל המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, שהייתה בדרכה לאנטארקטיקה על היאכטה "פנולה". קארס קיבל אישור לעבור אל המשלחת, שם שירת כימאי וכאלחוטאי רדיו ועזר לצייד מחסני צידה בחצי האי האנטארקטי. קארס חזר לאנגליה בשנת 1937, וב-1939 קיבל את מדליית הקוטב מכסף עם פס אחד כהכרה בתפקיד שמילא במשלחת לארץ גרהאם.
אחרי מלחמת העולם השנייה, היה קארס נחוש בדעתו לחזור לחקר הדרום הרחוק. לפי הצעת החברה הגאוגרפית המלכותית ומכון סקוט לחקר הקוטב, החליט להתמקד באי התת-אנטארקטי ג'ורג'יה הדרומית. עבודתו השקדנית במהלך העשורים הבאים הקנתה לו מקום של כבוד בהיסטוריה של ג'ורג'יה הדרומית. הוא ארגן והנהיג את סקר ג'ורג'יה הדרומית בשנים 1957-1951, שסקר ותיעד חלק גדול מפנים האי. הר קארס ונקודת קארס קרויים על שמו. תוצאת הסקר המקיף של האי היא מפה טופוגרפית קלאסית, בקנה מידה של 1.200000, של האי ג'ורג'יה הדרומית, שמעודכנת מדי פעם אך לא הוחלפה באחרת מאז פרסם אותה לראשונה המנהל הבריטי לסקרי חוץ בשנת 1958. דין וחשבון מלא על ארבע משלחות הסקר לג'ורג'יה הדרומית בראשות דאנקן קארס נכתב על ידי הגאולוג על הסקרים של 1952-1951 ו-1954-1953.
בשנת 1961 החליט קארס להיעשות לרובינזון קרוזו בן ימינו, וחי כפרוש בחלק מבודד של ג'ורג'יה הדרומית. קארס בנה לו בית בדוקלוז הד על חופו הדרומי של האי, בכוונה לשהות שם למשך כל החורף. ואולם, במאי, שלושה חודשים לאחר תחילת הניסוי, הרס נחשול פתאומי את המחנה שלו. הוא הצליח להציל די ציוד לשרוד בתנאי החורף עד שהצליח ליצור קשר עם ספינה כעבור 116 ימים.
פס שני למדליית הקוטב הוענק לקארס בשנת 1982 על עמידתו בראש עבודת ההמשך של הסקר - המיפוי, שהיה בעל ערך ייחודי בתקופת מלחמת פוקלנד.
רדיו
קארס היה שדרן רדיו עד אמצע שנות ה-80', ושותף להפקת סרטי תעודה של ה-BBC על ג'ורג'יה הדרומית ואנטארקטיקה.
קולנוע וטלוויזיה
קארס עסק בתחומים שונים במדיה, הן כקריין/מנחה/פרשן והן בתחומי הכתיבה, המוזיקה והמשחק במהלך קרוב ל-50 שנות הקריירה שלו. מרשימת הפילמוגרפיה של BFI מסתבר שקארס השתמש בשם חלופי לעבודת הסאונד - ג'. יורק סקרלט.
בין השנים 1981 ל-1983 הנחה קארס שלוש סדרות של התוכנית "נוסעים בזמן" בערוץ BBC2. הסדרות הציגו סרטי ארכיון מראשית המאה ה-20, בהם סרטים שתיעדו משלחות לאנטארקטיקה וניסיונות ראשונים להעפיל על האברסט.
תמונות דיוקן של קארס
מספר רב של תמונות של קארס ממשלחות שהשתתף בהן בשנים 1934 עד 1937 מוצגות עכשיו בארכיון מכון סקוט לחקר הקוטב.
תצלום דיוקן אחד של קארס מאת הווארד קוסטר נמצא בגלריית הדיוקנאות הלאומית (לונדון).
פסלי ברונזה של קארס מאת הפסל ג'ון אדגר מוצגים באוספים ציבוריים במוזיאון של ג'ורג'יה הדרומית.
יוקוהמה לנדמרק טאוור
יוֹקוֹהָמָה לַנְדְמַרְק טָאוֶר (ביפנית: 横浜ランドマークタワー) הוא גורד שחקים בעיר יוקוהמה שביפן, המתנשא לגובה של 296.3 מטר – היה עד לשנת 2012 הבניין הגבוה ביותר במדינה. המגדל שוכן ברובע מינאטו מיראי 21 בעיר, בסמוך למוזיאון יוקוהמה לאמנות. בנייתו הסתיימה בשנת 1993.
בבניין מלון חמישה כוכבים הנמצא בקומות מס' 49–70 וכולל 603 חדרים בסך הכול, ואילו ב-48 הקומות התחתונות שלו נמצאות חנויות, מסעדות, מרפאות ומשרדים. בקומה ה-69 ישנו מצפה, סקיי גרדן, שממנו נשקף נוף פנורמי של 360 מעלות על העיר. בקומה ה-71 מוצבים בפינות מנוגדות של הבניין שני מנחתי תנודות (tuned mass damper).
במגדל פועלות המעליות השניות במהירותן בעולם, אשר מגיעות למהירות של 12.5 מטר בשנייה (45 קמ"ש). מהירות זו מאפשרת הגעה לקומה ה-69 בתוך 40 שניות. בעבר היו אלה המעליות המהירות בעולם, עד לבנייתן של המעליות במגדל טאיפיי 101, אשר מגיעות למהירות של כ-60 קמ"ש.
תכנון הבניין נעשה בידי משרד יו סטאבינס ושות', שכיום נקרא קלינגסטאבינס.
הנרי החמישי (סרט, 1989)
הנרי החמישי הוא סרט קולנוע אודות הנרי החמישי, מלך אנגליה, המבוסס על המחזה "הנרי החמישי" מאת ויליאם שייקספיר (וכולל גם חלקים מתוך המחזות הנרי הרביעי, חלק ראשון והנרי הרביעי, חלק שני). את הסרט ביים קנת בראנה כעבודתו הראשונה כבמאי והוא אף משחק את התפקיד הראשי בסרט. בנוסף מככבים בסרט דרק ג'קובי בתפקיד המספר ("המקהלה"); רובי קולטריין כפאלסטאף; פול סקופילד כשארל השישי, מלך צרפת; איאן הולם כפלואלן; אמה תומפסון כקתרין דה ולואה ואחרים. זהו העיבוד הקולנועי השני לסאגה השייקספירית, הראשון נעשה על ידי לורנס אוליבייה שביים את הסרט משנת 1944 וכיכב בו. הסרט זכה ל-100% ביקורות חיוביות באתר Rotten Tomatoes ומדורג בו כעיבוד הקולנועי הטוב ביותר למחזה שייקספירי. בראנה היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ופרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר. הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, הוא זכה בפרס באפט"א לבמאי הטוב ביותר ובפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקן ולבמאי הטוב ביותר.
ההפקה
התסריט נכתב על ידי בראנה והוא ערוך מתוך הטקסט השייקספירי המקורי של הנרי החמישי, עם "פלאשבקים" הכוללים תמונות מתוך הנרי הרביעי, חלק ראשון (בעיקר תמונה 4 ממערכה 2) המגוללות את חייו של הנרי כנסיך צעיר והולל במסבאות לונדון (הנסיך האל), יחד עם פאלסטאף, ברדולף, פיסטול וחבריהם. זאת כיוון שפאלסטאף אמנם מוזכר במחזה הנרי החמישי אך אינו מופיע כדמות על הבמה, כמו גם עברו של הנרי, החיוני לתפיסת הדמות שלו. כן נכללת במחזה התנכרותו של הנרי לפאלסטאף מתוך הנרי הרביעי, חלק שני.
הסרט הופק על ידי ברוס שרמן בסיוע ה-BBC. הצילומים החלו ב-31 באוקטובר 1988 והסתיימו ב-19 בדצמבר. בערך 60% מהצילומים נערכו באולפן קולנוע בעוד סצנות הקרבות צולמו בשדה סמוך, בשפרטון.
מבקרים נוהגים להשוות את הפקתו של בראנה עם הפקתו של אוליבייה. ההפקה מ-1944 הייתה מסוגננת ואמנותית יותר, בעוד בראנה חתר לריאליזם. כך, למשל, סצנת קרב אז'נקור מצולמת בשדה בוצי וכוללת תקריבים של פגיעות-חרב, הרג ודם. הסצנות הקומיות בוימו באופן דרמטי ולירי יחסית, ולא כסלפסטיק כמו אצל אוליבייה. כך מוצגות הסצנות, שההומור בהם אינו מצחיק קהל מודרני, כבדיחות ישנות בהן נזכר הנרי המבוגר יותר והריחוק הרגשי של הקהל נמנע. דרק ג'קובי, בתפקיד המקהלה, מתפקד כמספר מודרני בסרט תיעודי, פונה היישר אל הקהל כשהוא ניצב בזירות ההתרחשות (פרט לפרולוג הנישא מעל במה ריקה כמו בתיאטרון).
מוזיקה
המוזיקה לסרט נכתבה כולה על ידי המלחין פטריק דויל ובוצעה על ידי התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם בניצוחו של סיימון ראטל. הפסקול ראה אור בחברת התקליטים EMI. המלחין עצמו מופיע בסרט בתור החייל הראשון המתחיל לשיר את ההמנון Non Nobis, Domine בשדה הקרב באז'נקור לאחר תום הלחימה. דויל זכה בפרס איבור נובלו לשיר הסרט הטוב ביותר עבור Non Nobis, Domine.
וינקריסטין
וינקריסטין (באנגלית: Vincristine) היא תרופה כימותרפית המשמשת לטיפול בסוגים שונים של סרטן, למשל: לוקמיה לימפוציטית חריפה, לוקמיה מיאלואידית חריפה, לימפומת הודג'קין, נוירובלסטומה וקרצינומה של תאים קטנים. התרופה ניתנת באינפוזיה לווריד.
רוב האנשים חווים תופעות לוואי בתגובה לתרופה זו. בעיקר היא גורמת לשינוי בתחושה, נשירת שיער, עצירות, קושי בהליכה וכאבי ראש. לפעמים התרופה עלולה לגרום לתופעות לוואי חמורות יותר, למשל: כאב נוירופתי, נזק לריאות או לויקופניה אשר מגדילה את הסיכון לזיהום. נטילת וינקריסטין במהלך ההיריון עלולה להזיק לעובר. תרופה זו נלחמת בתאים מתחלקים, ובכך גורמת לעצירת התפשטות הגידול. וינקריסטין נחשבת לאחת התרופות היעילות והבטוחות ביותר במערכת הבריאות והיא נמצאת ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
שימושים רפואיים
תרופת הווינקריסטין ניתנת באמצעות עירוי תוך ורידי. השימושים העיקריים שלה כוללים לימפומה שאינה הודג'קין (CHOP), לימפומה של הודג'קין (MOPP, COPP, BEACOPP), לוקמיה לימפוציטית חריפה (ALL) ובטיפול בנפרובלסטומה. וינקריסטין משמשת גם כאימונוסופרסנט, למשל: בטיפול בפורפורה טרומבוטית טרומבוצית-טופנית (TTP) או ב- ERP (אידיופטי).
תופעות לוואי
תופעות הלוואי העיקריות של וינקריסטין הן נוירופתיה היקפית הנגרמת על ידי כימותרפיה, היפונאטריה, עצירות ואובדן שיער. הנוירופתיה ההיקפית הנגרמת על ידי כימותרפיה יכולה להיות חמורה ועלולה להיות סיבה להפחית או להימנע משימוש בווינקריסטין.
מנגנון הפעולה
הווינקריסטין נקשרת לטובולין ומונעת את התאים להתחלק. בכך, הדנ"א לא משתכפל ואז הכרומוזומים לא נפרמים בהדרגה, דבר שמונע את תהליך השכפול. לאחר מכן התאים עוברים אפופטוזה. מולקולות הונקריסטין מונעת יצירת תאי דם לבן ומעכבת התבגרות החולה.
תרופת זו לא רק משפיעה על חלוקת תאים סרטניים אלא על קצב חלוקת כל סוגי תאי הגוף. לכן כל טיפול בתרופת הווינקריסטין חייב לכלול בקרה.
פרמקולוגיה
יש שיטות נוספות ליצירת תרופת הווינקריסטין משום שתרופה זו מופקת מצמח שנקרא וינקה ורודה באחוז של פחות מ 0.0003%. תרופה זו יכולה להיות מסונתזת באמצעות טכניקה מסוימת אשר שומרת על סטריאוכימיה תקינה בין C8 ל- C12. הסטריאוכימיה הנכונה ביניהם היא האחראית לפעילות האנטי-סרטנית של וינקריסטין.
היסטוריה
לפי מחקרים שנערכו בשנת 1950 חלק גדול מהאנשים האמינו שצמח הוינקה הורודה מכילה למעלה מ -120 אלקלואידים שרובם ככולם פעילים ביולוגית, במיוחד הווינקריסטין והוינבלסטין. למרות התוצאות המאכזבות שהתקבלו בשימוש הווינקריסטין בטיפול מחלת הסוכרת, גילו לאחר מכן שתרופה זו עשויה לטפל בסוגים שונים של סרטן.
פורום קיסריה להתוויית מדיניות כלכלית לאומית
פורום קיסריה להתוויית מדיניות כלכלית לאומית הוא כנס שנתי הנערך על ידי המכון הישראלי לדמוקרטיה. החל משנת 1993. הפורום דן בנושאים כלכליים בעלי חשיבות, ועושה זאת ערב הדיונים על תקציב המדינה. במהלך שנות קיומו צבר הכנס יוקרה רבה והפך לכנס הכלכלי המוביל והמשמעותי ביותר בישראל. יושב ראש הכינוס הוא שר האוצר המכהן, ומשתתפים בו ראשי ממשלה (בהווה ובעבר), שרים, חברי כנסת, ראשי המשק והכלכלה בישראל, אנשי ציבור בכירים ואנשי אקדמיה. נידונות בו הסוגיות העיקריות שעל סדר יומו של המשק הישראלי.
היסטוריה
הפורום הוקם בהשראת כנס שערך ביל קלינטון במהלך מסע הבחירות שלו לנשיאות ארצות הברית: הוא זימן לעיר הופ (Hope) בארקנסו כ-200 כלכלנים שיסייעו לו בגיבוש תוכנית כלכלית שאותה התעתד ליישם לאחר היבחרו לנשיא.
ברוח זו, העולה בשנת 1992, לאחר מינויו של אברהם בייגה שוחט לשר האוצר, הרעיון לייסד כנס לאומי-כלכלי בישראל. המכון הישראלי לדמוקרטיה לקח על עצמו לערוך כנס מעין זה, והכינוס הראשון של הפורום התקיים בעיר ערד.