cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
לוס אנג'לס לייקרס
1991–1996: "חמש השנים הרזות"
ולאדה דיבאץ ובחירת הדראפט ניק ואן אקסל הובילו את הלייקרס בנקודות בעונת, אך הדרך הייתה מלאת מהמורות. לאחר שאיבדו את ביירון סקוט ואיי. סי. גרין הוותיקים שהפכו לשחקנים חופשיים, ובעונתו האחרונה של ג'יימס וורת'י, סיימו הלייקרס את העונה הסדירה במאזן 33–49 ונכשלו בניסיון להעפיל לפלייאוף לראשונה מזה 17 שנים. בשלהי העונה עשו הלייקרס ניסיון אחרון להעפיל לפלייאוף, והחליפו את המאמן פונד בכוכב הקבוצה לשעבר, מג'יק ג'ונסון. עם זאת, ג'ונסון הפסיד בעשרת המשחקים האחרונים של העונה, רצף הפסדים שנכון ל-2023 מהווה את הרצף הארוך ביותר בתולדות המועדון. ג'ונסון, שהבין שאינו בנוי להיות מאמן, פינה את מקומו והלייקרס מינו במקומו את דל האריס כמאמן הראשי לעונת 1994/1995.
הלייקרס היו לאחת הקבוצות המשתפרות ביותר בעונת, כשהם מסיימים את העונה הסדירה במאזן 48–34 וחוזרים לפלייאוף לאחר עונת היעדרות אחת. השיפור הניכר נבע מכמה סיבות, כולל הגעתו של האריס, שיפור משחקו של הסופומור ניק ואן אקסל, התבגרות משחקם של השחקנים המנוסים יותר, ולאדה דיבאץ ואלדן קמפבל, החתמתו של סדריק סבאלוס במהלך הפגרה, ובחירתו של הרוקי אדי ג'ונס בבחירה העשירית של דראפט 1994. סבאלוס הפך לשחקן הלייקרס הראשון שקולע 50 נקודות במשחק אחד במדי מזה 20 שנה. בפלייאוף גברו הלייקרס בסיבוב הראשון על סיאטל סופרסוניקס 3–1 וניצחו סדרת פלייאוף לראשונה מאז ימי מג'יק ג'ונסון כשחקן. בחצי גמר המערב נוצחו הלייקרס בידי המדורגת ראשונה סן אנטוניו ספרס בשישה משחקים 2–4. דל האריס נבחר למאמן השנה וג'רי וסט זכה בפרס מנהל השנה.
לעונת חזרו הלייקרס עם כמעט אותו סגל, ובמחצית העונה עמד מאזנם על 24–18. ב-30 בינואר 1996 חזר מג'יק ג'ונסון מהפרישה, ועלה מהספסל עם 19 נקודות, 10 אסיסטים ו-8 ריבאונדים בבכורה המחודשת שלו מול גולדן סטייט ווריורס. בשבועות הראשונים לחזרתו שיחק ג'ונסון היטב והצעיד את הלייקרס למאזן 29–11 איתו, אך ככל שהעונה התקדמה החלו הלייקרס להתפרק כשהגיל והשהות הארוכה מחוץ למגרש החלו לתת את אותותיהם במג'יק. הקפטן סבאלוס הושעה על ידי המועדון, ואן אקסל הושעה לשבעה משחקים על ידי לאחר שדחף שופט, ואפילו ג'ונסון איבד את קור הרוח שלו והורחק ממשחק לקראת סוף העונה לאחר שנתקל בשופט. הלייקרס הקורסים סיימו את העונה הסדירה במאזן 53–29 והודחו בסיבוב הראשון בידי יוסטון רוקטס לאחר ארבעה משחקים, 1–3. בתום העונה פרש ג'ונסון שוב.
1996–2004: חזרה לתהילה: תקופת שאק וקובי
במהלך הפגרה של 1996 רכשו הלייקרס את קובי בראיינט בן ה-17 משארלוט הורנטס תמורת ולאדה דיבאץ. בראיינט נבחר בבחירה ה-13 בדראפט 1996, ואיתו הוחתם גם סנטר אורלנדו מג'יק לשעבר שהפך לשחקן חופשי, שאקיל אוניל. הטרייד בעבור בראיינט היה רעיון של ג'רי וסט, והוא גם היה גורם רב השפעה במהלך להחתמתו של אוניל. הלייקרס ניצלו את הבחירה ה-24 בדראפט 1996 ובחרו את דרק פישר. במהלך עונת ביצעו הלייקרס טרייד על סידריק סבאלוס והעבירו אותו לפיניקס סאנס תמורת רוברט הורי. אוניל הוביל את הלייקרס למאזן 56–26 בסיומה של העונה הסדירה, על אף שהחמיץ 31 משחקים בעקבות פציעה בברך. אוניל רשם ממוצעים של 26.2 נקודות ו-12.5 ריבאונדים, וסיים במקום השלישי בליגה עם 2.88 חסימות למשחק. בפלייאוף הדיחו הלייקרס בסיבוב הראשון את פורטלנד טרייל בלייזרס 3–1, כשאוניל קולע 46 נקודות במשחק הראשון בסדרה, שיא נקודות במשחק פלייאוף מאז 53 נקודות של וסט נגד בוסטון סלטיקס ב-1969. למרות שיא NBA של 7 שלשות מ-7 ניסיונות של רוברט הורי במשחק השני בסדרת חצי גמר המערב נגד יוטה ג'אז, הפסידו הלייקרס את הסדרה 1–4 לג'אז של קארל מלון וג'ון סטוקטון.
תחילת תקופת פיל ג'קסון והתקפת המשולש
עונת הביאה עימה שינויים גדולים לקבוצה: הלייקרס עברו לאולם חדש, הסטייפלס סנטר, אותו חלקו עם יריבתם העירונית לוס אנג'לס קליפרס, מדי המועדון שונו והפכו יותר מודרניים, ופיל ג'קסון מונה למאמן הראשי החדש והחל להנחיל לקבוצה תפיסת התקפה חדשה: התקפת המשולש. פילוסופיית המשחק החדשה התבררה כרבת עוצמה, כאשר הלייקרס פתחו את העונה עם 31 ניצחונות מ-36 המשחקים הראשונים. במהלך העונה הצליחו הלייקרס להשיג רצפי ניצחונות של 16, 19, ו-11 משחקים, והפכו לקבוצה השלישית בהיסטוריה של ה-NBA המצליחה להשיג שלושה רצפי ניצחונות דו-סיפרתיים בעונה אחת.
בגמר ה-NBA פגשו הלייקרס את אינדיאנה פייסרס, שאומנו על ידי שחקן הסלטיקס ויריבה של הלייקרס משנות ה-80, לארי בירד. הלייקרס גברו על הפייסרס בשישה משחקים, 4–2 וזכו באליפות ה-12 בהיסטוריה של המועדון. שאקיל אוניל רשם 38 נקודות ב-61.15% מהשדה, 16.6 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים בממוצע למשחק, וזכה בפרס ה-MVP של הגמר.
הלייקרס היו מועמדים לאליפות נוספת, השנייה ברציפות, בעונה הבאה,, אך הפעם נתקלו בקשיים רבים יותר, כאשר כבר לפני פגרת האולסטאר (המסמנת את מחצית העונה) צברו 16 הפסדים, אחד יותר ממה שצברו בכל עונה הקודמת. למרות זאת הצליחו הלייקרס לחזור לעצמם ולגבור על סקרמנטו קינגס במירוץ לאליפות הבית הפאסיפי, וסיימו את העונה הסדירה במאזן 56–26, ניצחון אחד מעל הקינגס. בפלייאוף דהרו הלייקרס לגמר ה-NBA כאשר ניצחו בשלוש סדרות הפלייאוף הראשונות בסוויפ מולל פורטלנד טרייל בלייזרס, סקרמנטו קינגס וסן אנטוניו ספרס. מול הספרס ניצחו הלייקרס בהפרש ממוצע של 22 נקודות. בגמר ה-NBA פגשו הלייקרס את פילדלפיה 76' בהנהגתו של אלן אייברסון, ועל אף שהפסידו במשחק הראשון בסדרה הצליחו להשתלט על המשכה וגברו על הסיקסרס בארבעת המשחקים הבאים בדרך לניצחון 4–1 וזכייה ה-13 באליפות ה-NBA בהיסטוריה של המועדון. שאקיל אוניל נבחר בפעם השנייה ברציפות ל-MVP של סדרת הגמר, ודרק פישר קבע שיא NBA עם 15 שלשות במהלך סדרת גמר המערב מול הספרס. הלייקרס סיימו את פלייאוף 2001 במאזן 15–1, מאזן הפלייאוף הטוב ביותר לעונה בודדת בהיסטוריה של ה-NBA. הלייקרס פתחו חזק את עונת, כשהם מנצחים 16 מ-17 המשחקים הראשונים של העונה. אך, פציעה בבוהן כף הרגל הטרידה את שאקיל אוניל לאורך העונה והלייקרס איבדו את אליפות הבית הפאסיפי לסקרמנטו קינגס במאזן 58:24, ובמקום השלישי במערב. בפלייאוף דילגו הלייקרס דילגו על שני הסיבובים הראשונים, אחרי ניצחונות 4–0 על פורטלנד טרייל בלייזרס בסיבוב הראשון ו-4–1 על סן אנטוניו ספרס בחצי גמר המערב. בגמר המערב פגשו הלייקרס את סקרמנטו קינגס המוכשרים, שרבים החשיבו לקבוצה שיכולה לעצור את הלייקרס. הסדרה, שנחשבת לאחת המרתקות בתולדות הגמרים האזוריים ב-NBA, הייתה צמודה לכל אורכה. הקינגס היו במרחק של שניות בודדות לעלות ליתרון של 3–1 לאחר המשחק הרביעי בלוס אנג'לס, אך שלשה של רוברט הורי עם הבאזר השוותה את תוצאת הסדרה ל-2–2, והלייקרס כפו משחק שביעי ומכריע בסקרמנטו. המשחק השביעי התברר כדרמטי אף יותר מקודמיו, אך בסופו של דבר הצליחו הלייקרס לגבור על הקינגס 112–106 בהארכה והעפילו לגמר ה-NBA.
בגמר פגשו הלייקרס את ניו ג'רזי נטס בסדרה שהייתה מנוגדת לחלוטין לגמר המערב. הלייקרס ניצחו בסוויפ 4–0 באחת מסדרות הגמר הכי חד-צדדיות בהיסטוריה של הליגה. עם האליפות השלישית ברציפות זכה שאקיל אוניל בתואר ה-MVP של הגמר בפעם השלישית ברציפות, הישג אותו הצליח להשיג רק מייקל ג'ורדן לפניו, והמאמן פיל ג'קסון זכה באליפות התשיעית בקריירה, כשהוא משתווה למאמנה האגדי של בוסטון סלטיקס, רד אאורבך, ועובר את פט ריילי כמאמן עם הכי הרבה ניצחונות בפלייאוף.
הלייקרס נראו חזקים ובלתי ניתנים לעצירה, ושמו להם למטרה לזכות באליפות רביעית ברציפות. עם זאת, הלייקרס התחילו את עונת חלש כששאקיל אוניל מחמיץ 12 משחקים לאחר ניתוח בבוהן כף רגלו, ונאלץ לחזור לאיטו לכושר משחק. בחג המולד היו הלייקרס במאזן 11–19, אך אז החל קובי בראיינט לשאת את הקבוצה על גבו באחת מהתקופות הטובות בקריירה שלו, כשהוא קובע שיא NBA לשחקן הצעיר ביותר המגיע ל-10,000 נקודות ושיאי ליגה עם 12 שלשות במשחק בודד, 8 שלשות במחצית אחת, 9 שלשות רצופות, שיא מועדון של 42 נקודות במחצית, קלע יותר מ-40 נקודות בתשעה משחקים רצופים (הצטרף ל ומייקל ג'ורדן), קלע יותר מ-35 נקודות ב-13 משחקים רצופים (רק לצ'מברלין היו יותר משחקים), הפך לשחקן השלישי בהיסטוריה עם ממוצע של 40 נקודות במשך חודש שלם, והשיג טריפל דאבל פעמיים ברציפות לראשונה מאז מג'יק ג'ונסון ב-1991.
הלייקרס סיימו את העונה הסדירה במאזן 50–32, העונה ה-27 עם לפחות 50 ניצחונות מאז עברה הקבוצה ללוס אנג'לס. בפלייאוף גברו הלייקרס על מינסוטה טימברוולבס בשישה משחקים בסיבוב הראשון, ובחצי גמר המערב פגשו את סן אנטוניו ספרס. הרגע המכריע בסדרה היה במשחק החמישי, כשהסדרה בשוויון 2–2. הלייקרס, שסבלו מהיעדרו של ריק פוקס עקב פציעה, כבר היו בפיגור של 25 נקודות, אך חזרו למשחק וצימקו ל-2 נקודות בלבד, 14.7 שניות לסיום. המשחק הונח על כתפיו של רוברט הורי, אליו נטו הלייקרס ללכת ברגעי ההכרעה לאחר שהכריע כמה וכמה משחקים בשלשות במהלך הפלייאוף הקודם. 3.6 שניות לסיום המשחק זרק הורי שלשה שהייתה יכולה לנצח את המשחק ללייקרס, אך הפעם הכדור פגע בטבעת הסל ויצא החוצה, והספרס עלו ליתרון 3–2 בסדרה.
הלייקרס מצאו את עצמם במשבר, לאחר שהיו קרובים לעלות ליתרון אך במקום זאת היו על סף הדחה מהפלייאוף. הספרס ניצחו את המשחק השישי בלוס אנג'לס ובסדרה כולה 4–2, וניפצו את החלום של הלייקרס על אליפות רביעית ברציפות. נחושים להשיב את תואר האליפות בשנה ה-25 לבעלותו של ג'רי באס על הקבוצה, החתימו הלייקרס את השחקנים החופשיים קארל מלון וגארי פייטון ופתחו את עונת בסערה עם 20 ניצחונות מ-25 המשחקים הראשונים. קארל מלון הפך לשחקן הוותיק ביותר להשיג טריפל דאבל, אך זמן קצר לאחר מכן נפצע בברכו, והיעדרויות עקב פציעות ומחלות של שאקיל אוניל וקובי בראיינט הגיעו זמן קצר אחר כך. כתוצאה מכך היה צריך פייטון לבדו להוביל את התקפת הלייקרס יחד עם השחקנים הצעירים בשיטה אליה לא היה רגיל. בנוסף סבלה הקבוצה מפרשיית התקיפה המינית של קובי בראיינט והטענות ההדדיות בין אוניל לבראיינט שהחלו לאחר שהוגש כתב אישום נגד האחרון.
למרות זאת הצליחה הקבוצה להחזיק מעמד, וסיימה את העונה בסטייל עם 14 ניצחונות ב-17 המשחקים האחרונים בדרך למאזן 56–26 בסיום העונה הסדירה ואליפות הבית הפאסיפי הודות לשני סלים עם הבאזר במשחק מול פורטלנד: אחד שהשווה את תוצאת המשחק בתום הזמן החוקי, והשני שניצח את משחק לאחר הארכה כפולה. בפלייאוף, ללא רוברט הורי, גברו הלייקרס בסיבוב הראשון על יוסטון רוקטס בחמישה משחקים 4–1. בחצי גמר המערב פגשו הלייקרס את האלופה המכהנת סן אנטוניו ספרס ושוב מצאו את עצמם בפיגור 0–2, אך הצליחו להשוות את הסדרה בשני משחקי בית. במשחק החמישי נקלעו הלייקרס לפיגור כאשר המשחק התקרב לסיומו, וללא הורי נזקקו הלייקרס לדרק פישר, שתפס את הכדור ממסירת החוץ וזרק אותו תוך כדי סיבוב כשנותרו רק 0.4 שניות לסיום, ברגע שנחשב לאחד הרגעים המדהימים בהיסטוריה של ה-NBA. לאחר שניצחו במשחק החמישי 74–73 בסן אנטוניו השלימו הלייקרס את המשימה כשגברו על הספרס גם במשחק השישי בסדרה שנערך בלוס אנג'לס 88–76 ובסדרה כולה 4–2. בגמר המערב פגשו הלייקרס את המדורגת ראשונה מינסוטה טימברוולבס, עליה גברו בקלות יחסית 4–2 כדי לפגוש את דטרויט פיסטונס בגמר ה-NBA. בגמר הופתעו הלייקרס, שנחשבו לפייבוריטים מול הפיסטונס, ודטרויט השתלטה במהרה על הסדרה במשחקה הקבוצתי ובהגנה החזקה שהציגה בדרך לניצחון 4–1.
2004–2007: בניה מחדש
בקיץ שלאחר עונת 2003/2004 קרסו הלייקרס. המאמן פיל ג'קסון היה מותש, והנהלת הלייקרס לא הייתה מוכנה להכפיל את משכורתו מ-6 ל-12 מיליון דולר אותם דרש כדי להמשיך בתפקידו. כמו כן, עוזר המאמן טקס וינטר אמר כי ג'קסון הכריז בפגרת אולסטאר 2004 כי לא יהיה מעוניין לחזור ללוס אנג'לס לייקרס אם קובי בראיינט יישאר. המתח ההולך וגובר בין שאקיל אוניל לבראיינט הגיע לבסוף לנקודת רתיחה, וכאשר נודע כי ג'קסון לא יישאר בתפקידו (מהלך שרבים האמינו כי לבראיינט הייתה בו יד), דרש אוניל טרייד שהעביר אותו למיאמי היט בתמורה ללמאר אודום, קארון באטלר ובריאן גרנט. בראיינט בחן את שוק השחקנים החופשיים, והיה קרוב מאוד לחתימה ביריבה העירונית לוס אנג'לס קליפרס לפני שהחליט להישאר בלייקרס. פיל ג'קסון פרש לחוותו במונטנה ורודי טומג'נוביץ' מונה למאמן הראשי החדש של הקבוצה.
במהלך הפגרה הועבר גארי פייטון לבוסטון סלטיקס וקארל מלון פרש לאחר ניתוח בברך. למרות כל השינויים בפגרה הצליחו הלייקרס לפתוח את עונת בצורה חיובית כשהגיעו למאזן 24–19 בפגרת האולסטאר, אך אז עזב טומג'נוביץ' את המועדון עקב בעיות בריאות. הלייקרס התקשו ללא טומג'נוביץ', אך עדיין הצליחו להגיע למאזן 32–29 והיו בעמדה טובה להעפלה לפלייאוף. עם זאת, הלייקרס לא הצליחו להתגבר על סדרת פציעות של בראיינט ואודום בשלהי העונה, הפסידו 19 מ-21 המשחקים האחרונים של העונה, סיימו את העונה במאזן 34–48 ולא העפילו לפלייאוף.
למרות זאת המשיך בראיינט לקבוע שיאים, כשהפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה של ה-NBA המגיע ל-14,000 נקודות וקבע שיא מועדון של 43 קליעות עונשין רצופות. הקבוצה גם הצליחה לקלוע ב-100% מהעונשין בשלושה משחקים לראשונה מאז עונת 1991/1992.
בעונת חזר ג'קסון ללייקרס. שנת החופשה של ג'קסון, שכללה חופשה ארוכה באוסטרליה, הפיחה בו כוחות מחודשים, והעונה הכושלת של הלייקרס הביאה את באס להיענות לדרישותיו הכספיות של ג'קסון. על אף שרבים חשבו שחוסר שביעות רצונו של בראיינט הביאה מלכתחילה לעזיבתו של ג'קסון ושג'קסון יהווה גורם הפוגע בבראיינט, הראה קובי סימנים כי יקבל בברכה את ג'קסון, והמהלך הותיר את אוהדי הלייקרס אופטימיים לגבי העונה הקרבה. ואכן, שום חילוקי דעות לא הופיעו בין השניים בעונה הראשונה לחזרתו של ג'קסון ללייקרס, ומערכת היחסים בין השניים נשארה יציבה. במהלך הפגרה החתימו הלייקרס את קוואמי בראון מוושינגטון ויזארדס בתמורה לקארון באטלר וצ'אקי אטקינס ובחרו את הסנטר אנדרו ביינום ישירות מהתיכונים בבחירה העשירית בדראפט 2005.
לאחר התוצאות החלשות של העונות הקודמות חשבו רבים כי עצם ההגעה לפלייאוף תיחשב להישג. לאחר התחלה מעורערת נראה היה כי הכימיה הקבוצתית משתפרת בצורה דרמטית במחצית השנייה של העונה, והלייקרס נראו יציבים יותר ככל שהעונה התקרבה לסיומה. ההשתפרות של הלייקרס הספיקה למקום בפלייאוף ושיכחה במעט את חששות האוהדים לגבי הקבוצה, כאשר הלייקרס סיימו את העונה הסדירה במאזן 45–37. בפלייאוף פגשו הלייקרס בסיבוב הראשון את המדורגת שנייה במערב פיניקס סאנס, ולאחר ניצחון במשחק הרביעי בסדרה שהתקיים בלוס אנג'לס עלו הלייקרס ליתרון 3:1 בסדרה ונראה היה שיעפילו לדרבי בחצי גמר המערב מול לוס אנג'לס קליפרס, שגברה על דנוור נאגטס. אך הסאנס בהנהגתו של סטיב נאש הצליחו להתאושש, ניצחו במשחק החמישי בבית 114–97, במשחק השישי בלוס אנג'לס 126–118 בהארכה, והביסו את הלייקרס במשחק השביעי והמכריע 121–90 בפיניקס.
במשחק השביעי הובילו הלייקרס במחצית 60–45 בזכות 23 של קובי בראיינט, אך במחצית השנייה "נעלם" בראיינט, ולקח רק שלוש זריקות וקלע נקודה אחת בלבד. מספר פרשנים, כמו ביל סימונס, טענו כי היה על בראיינט לקחת על עצמו יותר זריקות; אחרים, כמו צ'ארלס בארקלי, אף טענו כי בראיינט סירב לזרוק "כדי להוכיח את טיעונו" לגבי יכולת הקליעה הדלה של חבריו לקבוצה. בראיינט והמאמן פיל ג'קסון דחו טענות אלה, וציינו כי קובי נהג לפי תוכנית המשחק שנקבעה במחצית כדי לשתף שחקנים אחרים במשחק.
במהלך פגרת 2006 בחרו הלייקרס את הגארד ג'ורדן פארמאר מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס. להפתעת רבים החלו הלייקרס את העונה בצורה טובה עם ניצחונות על קבוצות צמרת כמו יוטה ג'אז, דאלאס מאבריקס וסן אנטוניו ספרס. עם זאת, הקבוצה התדרדרה לאחר סדרת פציעות של למאר אודום, קוואמי בראון ולוק וולטון. קובי בראיינט הושעה פעמיים לאחר שהכה שחקן יריב, וחלק מהפרשנים החלו לתהות אם הפך ל"שחקן מלוכלך". קובי זעם על ביקורות אלה, ו"ענה על הפרקט" עם שיא של 4 משחקים רצופים בהם קלע לפחות 50 נקודות. הלייקרס סיימו את העונה הסדירה במאזן 42–40 והעפילו לפלייאוף מהמקום השביעי, אך הודחו כבר בסיבוב הראשון לפיניקס סאנס בחמישה משחקים 1–4.
לאחר עונת הוטל בספק עתידו של קובי בראיינט בקבוצה, והוא דרש שיבוצע עליו טרייד. מערכת היחסים שלו עם הקבוצה התדרדרה במהירות כאשר נחשפה קלטת שלו בה הוקלט אומר כי היה על הלייקרס לבצע טרייד על אנדרו ביינום תמורת ג'ייסון קיד, והעביר ביקורתי על הג'נרל מנג'ר מיץ' קופצ'אק. קופצ'אק החליט להחתים את כוכב הקבוצה בעבר דרק פישר, אך למרות זאת נכנסו הלייקרס לעונת 2007/2008 מתוסכלים וסימני שאלה רבים ריחפו סביבם.
2007–2011 תקופת בראיינט/גאסול
הלייקרס החלו את עונת באופן מפתיע לטובה. כשהם מתודלקים מעלייתו של אנדרו ביינום כאופציה המרכזית בתפקיד הסנטר, הלייקרס אפילו הצליחו להעפיל לראשות אזור המערב למשך שלושה ימים. לאחר טרייד מוצלח בשלבים הראשונים של העונה שהביא לקבוצה את טרבור אריזה גוועו סופית והשמועות לגבי רצונו של בראיינט לעזוב את לוס אנג'לס. עם זאת, לפני שהלייקרס קטפו את פירות הצלחתם נפצע ביינום בברכו, פציעה שהשביתה אותו למשך שארית העונה. הלייקרס הפסידו שלושה משחקים רצופים ונראה היה שפציעות יחבלו בעונה נוספת של הלייקרס. ב-1 בפברואר 2008 ביצעו הלייקרס טרייד על קוואמי בראון, שלא היה פופולרי בקרב האוהדים, הרוקי ג'באריס קריטנטון, ארון מקי, זכויות הדראפט של מארק גאסול ושתי בחירות סיבוב ראשון ב-2008 ו-2010, שהועברו לממפיס גריזליס בעבור הפורוורד הספרדי פאו גאסול (אחיו הגדול של מארק) ובחירת סיבוב שני בדראפט 2010.
עתה, משהיו ללייקרס גם סנטר וגם פאוור פורוורד בגובה 2.13 מטרים, התייחסו פרשנים לביינום וגאסול כ"תאומי המגדל", כמו צמדים מפורסמים נוספים מההיסטוריה של ה-NBA: טים דאנקן ודייוויד רובינסון מסן אנטוניו ספרס, פטריק יואינג וביל קרטרייט מניו יורק ניקס, והצמד המקורי האקים אולאג'ואן ורלף סמפסון מיוסטון רוקטס. גם בזמן שהמתינו לשובו של ביינום שיחקו הליקרס הייטב וחזרו בפעם השנייה למקום הראשון במערב.
כשקובי בראיינט מוביל את הקבוצה עם ממוצעים שמתאימים ל-MVP, היה חודש אפריל רווי ניצחונות עבור הלייקרס, שהעפילו במהירות לעמדת הקבוצה הטובה במערב. בזכות יכולותיו המגוונות של גאסול ומשחקו של אודום כאופציה השלישית בהתקפת הקבוצה העפילו הלייקרס לפלייאוף בפעם ה-55 ב-60 שנותיהם בליגה, כשהם זוכים באליפות הבית הפאסיפי על חשבון פיניקס סאנס (זכייתם הראשונה באליפות הבית מאז עזיבתו של שאקיל ב-2004), ומתייצבים במקום הראשון במערב בסיום העונה לראשונה מאז עונת 1999/2000. את העונה הסדירה סיימו הלייקרס במאזן 57–25, כאשר קובי בראיינט זוכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה. בפלייאוף הביסו הלייקרס 4–0 את דנוור נאגטס בסיבוב הראשון, גברו בחצי הגמר 4–2 על יוטה ג'אז ופגשו בגמר המערב את סן אנטוניו ספרס, שלא הצליחו להוות יריב שקול והפסידו 4–1. לאחר שהשיגו מאזן 12–3 בפלייאוף ועברו בצורה חלקה את הדרך לגמר, נתקלו הלייקרס בבעיות בסדרת הגמר מול יריבתם הוותיקה בוסטון סלטיקס. הסלטיקס סיימו עם המאזן הטוב ביותר בליגה בעונה הסדירה, והייתה זו הפעם הראשונה מאז 2000 בה נפגשו בסדרת הגמר המדורגות ראשונות במזרח ובמערב, והפעם הראשונה מאז 2003 בה קבוצה המדורגת ראשונה באחד משני האזורים מגיעה לסדרת הגמר. הלייקרס הופיעו בסדרת הגמר לראשונה מאז שנת 2004 ובפעם ה-29 בסך הכול (שיא NBA). הסלטיקס הופיעו בסדרת גמר לראשונה מאז שנת 1987 ובפעם ה-20 בסך הכל. לסדרת הגמר של 2008 הגיעו הסלטיקס כמועדון המעוטר ביותר בהיסטוריה של הליגה עם 16 אליפויות, והלייקרס דורגו במקום השני עם 14. שני המועדונים, הנחשבים למצליחים בהיסטוריה של ה-NBA, חיפשו לחדש את היריבות ביניהם לאחר 21 שנה מאז המפגש האחרון ביניהם בסדרת הגמר של 1987.
בסדרה עצמה נטלו הסלטיקס את השליטה לאחר שניצחו בשני המשחקים הראשונים בבוסטון. הלייקרס הצליחו להתאושש ולנצח במשחק השלישי בסדרה, אך הפסידו ברביעי בלוס אנג'לס, ועל אף שהצליחו לחזור ולנצח במשחק החמישי שהתקיים אף הוא בלוס אנג'לס הלייקרס הפסידו במשחק השישי שהתקיים בבוסטון בו הובסו 131–92, והסלטיקס ניצחו 4–2 בסדרה וזכו באליפות ה-17 של המועדון.
בעונת שוב כיוונו הלייקרס לאליפות, אך בחודש ינואר שוב הפסידו את אנדרו ביינום עקב פציעה, והוא חזר רק למשחקים האחרונים של העונה הסדירה. גם בלעדיו הצליחו הלייקרס לסיים את העונה הסדירה במאזן 65–17, משחק אחד אחרי קליבלנד קאבלירס במקום הראשון בליגה. בפלייאוף עברו הלייקרס בקלות את יוטה ג'אז בסיבוב הראשון 4–1, אך בחצי גמר המערב נתקלו במשוכה גבוה יותר בדמות יוסטון רוקטס, ועל אף שהרוקטס היממו את הלייקרס עם ניצחון במשחק הראשון בסדרה 100–92 בסטייפלס סנטר, הלייקרס התאוששו וניצחו בשני המשחקים הבאים בסדרה והשיבו לעצמם את יתרון הביתיות. יוסטון ניצחה במשחק הרביעי 99–87 והשוותה ל-2–2, אך במשחק החמישי בלוס אנג'לס התפוצצו הלייקרס על המגרש וניצחו 118–78 בדרך ליתרון 3–2 בסדרה. הרוקטס כפו משחק מכריע עם ניצחון 95–80 ביוסטון, אך הלייקרס ניצחו במשחק השביעי והמכריע, שהיה חד צדדי ברובו, 89–70 ועלו לגמר המערב. בסיבוב השלישי פגשו הלייקרס את דנוור נאגטס, וכמו מול יוסטון לא הצליחו לשמור על יתרון הביתיות לאחר שני משחקי הבית הראשונים בסדרה והסדרה עברה לקולורדו בתוצאה 1–1. הלייקרס התאוששו במהרה וניצחו במשחק השלישי בדנוור 103–97, ועל אף שהנאגטס הצליחו להשוות לאחר שניצחו במשחק הרביעי 120–101, הלייקרס השתלטו סופית על הסדרה כשניצחו במשחק החמישי 103–94 בסטייפלס סנטר והביסו את הנאגטס באולמם הביתי, פפסי סנטר, במשחק השישי 119–92. הלייקרס העפילו לגמר ה-NBA ופגשו את אורלנדו מג'יק. על אף שכמה משחקים היו צמודים, הלייקרס שלטו בסדרה וניצחו 4–1 בדרך לאליפות ה-15 בתולדות המועדון והראשונה מזה 7 שנים. קובי בראיינט נבחר ל-MVP של הגמר. ב-3 ביולי 2009, החתימו הלייקרס את פורוורד היוסטון רוקטס רון ארטסט על חוזה לחמש שנים, כדי שיחליף את טרבור אריזה שחתם ברוקטס. את העונה הסדירה סיימו הלייקרס במאזן 57–25 וסיימו שוב במקום הראשון בבית הפאסיפי ובמערב. בפלייאוף גברו הלייקרס בסיבוב הראשון על אוקלהומה סיטי ת'אנדר בשישה משחקים 4–2, ובחצי גמר המערב לא התקשו מול יוטה ג'אז והביסו אותם בסוויפ 4–0. בגמר המערב פגשו הלייקרס את פיניקס סאנס וגברו עליהם לאחר שישה משחקים 4–2. הלייקרס הגיעו לגמר ה-NBA בפעם השלישית ברציפות ופגשו שוב את יריבתם הוותיקה בוסטון סלטיקס. לאחר שני המשחקים הראשונים בסדרה שהתקיימו בלס אנג'לס עמדו הקבוצות בשוויון 1–1, כשהסלטיקס לוקחים את יתרון הביתיות. הלייקרס התאוששו וכבר במשחק הבא הצליחו להחזיר לעצמם את הביתיות לאחר שגברו על הסלטיקס 91–84 בבוסטון. מכאן הצליחו שתי הקבוצות לנצח בביתן, כשהסלטיקס מנצחים בשני המשחקים הבאים ועולים ליתרון 3–2, אך הלייקרס ניצחו במשחק השישי בסדרה שהתקיים בלוס אנג'לס 89–67, ובמשחק השביעי והמכריע בלוס אנג'לס שהיה צמוד לכל אורכו גברו 83–79 וזכו באליפות ה-16 בהיסטוריה של המועדון. קובי בראיינט זכה בפרס ה-MVP של הגמר.
למרות ספקולציות רבות המשיך המאמן פיל ג'קסון לעונה נוספת, אותה סיימו הלייקרס במאזן 57–25. בפלייאוף גברו הלייקרס בסיבוב הראשון על ניו אורלינס הורנטס 4–2, אך בחצי הגמר הודחו בסוויפ בידי דאלאס מאבריקס שהמשיכה וזכתה באליפות ה-NBA לראשונה.
2011–2016: התקופה שלאחר פיל ג'קסון
לאחר פרישתו של ג'קסון, מונה ב-25 במאי 2011 מאמנה לשעבר של קליבלנד קאבלירס, מייק בראון, למאמן הראשי של הלייקרס. לפני פתיחת עונת העבירו הלייקרס בטרייד את למאר אודום לדאלאס מאבריקס בתמורה לג'וש מקרוברטס, ג'ייסון קאפונו וטרוי מרפי. בפלייאוף הודחו הלייקרס בחצי גמר המערב לאחר שהפסידו 1–4 לאוקלהומה סיטי ת'אנדר.
לקראת עונת הצטרפו לקבוצה סטיב נאש ודווייט הווארד. בנובמבר 2012 מונה מייק ד'אנטוני למאמן במקום מייק בראון, אך הלייקרס הודחו המפלייאוף בסוויפ על ידי סן אנטוניו ספרס. בשל ההדחה עבר הווארד ליוסטון רוקטס ומטא וורלד פיס לניו יורק ניקס. בעונת 2013/2014 הצטרף לקבוצה ניק יאנג ובמשחק נגד ניו יורק ניקס שברו הלייקרס שיא כאשר הובילו ב-51 נקודות. למרות זאת, בסוף העונה הלייקרס אפילו לא העפילו לפלייאוף, ובעקבות כך התפטר ד'אנטוני ובמקומו מונה שחקן העבר של הקבוצה ביירון סקוט. בנוסף לכך, פאו גאסול עזב לשיקגו בולס.
לאחר השנויים הללו צירפו הלייקרס את ג'רמי לין שעזב את יוסטון רוקטס, את קרלוס בוזר שסיים את חוזהו בשיקגו בולס, ואת ג'וליוס רנדל, הבחירה השביעית בדראפט ה-NBA 2014. הקבוצה הייתה מהגרועות בליגה, כשרק מינסוטה טימברוולבס ופילדלפיה 76' היו במאזן נמוך יותר. נאש נפצע לאחר שמיכל המים באימון נפל על רגלו וסיים את הקריירה, רנדל גמר את העונה מוקדם, קובי חזר לשחק וגמר את העונה לאחר חודשיים בלבד ורק ג'ורדן קלארקסון היה נקודת האור של הלייקרס, כשהוביל את הקבוצה כמעט לבדו ונבחר לחמישיית הרוקיס הראשונה. בעקבות הכישלון בעונה זו, שנגמרה עם המאזן הגרוע בתולדות המועדון עד אז, עזב לין עזב את הקבוצה לטובת שארלוט הורנטס. הלייקרס קיבלו את הבחירה השנייה בדראפט אחרי הוולבס ובחרו את דיאנג'לו ראסל. גם ברנדון באס מאורלנדו מג'יק ולו ויליאמס הצטרפו ללייקרס, ומטא וורלד פיס חזר לקבוצה לקראת עונת. באמצע העונה הודיע קובי בראיינט שזאת תהיה עונתו האחרונה בקריירה. ב-14 באפריל 2016, במשחק האחרון של העונה הסדירה, שיחק בראיינט את משחקו האחרון בקריירה וקלע 60 נקודות בניצחון של הלייקרס על יוטה ג'אז. למרות זאת סיימו הלייקרס את העונה עם המאזן הגרוע ביותר בהיסטוריה של המועדון: 17 ניצחונות בלבד לעומת 65 הפסדים. בסיום העונה התפטר המאמן ביירון סקוט לאחר שנתיים בתפקיד, ובמקומו מונה לוק וולטון.
מ-2016: התקופה ללא קובי והגעתו של לברון ג'יימס
בדראפט 2016 שוב קיבלו הלייקרס את הבחירה השנייה ובחרו בברנדון אינגרם, שהושווה ביכולתו לקווין דוראנט.
בדראפט 2017 קיבלו הלייקרס בפעם השלישית ברציפות את הבחירה השנייה בדראפט ובחרו בלונזו בול בתור הפנים החדשות של המועדון, במקום דיאנג'לו ראסל שהועבר לברוקלין נטס בתמורה לסנטר ברוק לופז ולבחירה ה-27 בדראפט 2017, בה השתמשו כדי לבחור את קייל קוזמה.
ביולי 2018 חתם לברון ג'יימס על חוזה ל-4 שנים בקבוצה, זאת במטרה למשוך אל הקבוצה כוכבים נוספים ובכך להפוך שוב לקבוצת צמרת. בעונת הגעתו נפצעו ג'יימס, ברנדון אינגרם ולונזו בול, והקבוצה לא נכנסה לפלייאוף בפעם השישית ברציפות. כתוצאה מכך פוטר המאמן לוק וולטון, והוא הוחלף בפרנק ווגל. לג'יימס הצטרף לאחר עונה אנתוני דייוויס, שהועבר בטרייד מניו אורלינס פליקנס תמורת ברנדון אינגרם, ג'וש הארט, לונזו בול ושלוש בחירות סיבוב ראשון בדראפט.
לאחר השהיית עונת בעקבות מגפת הקורונה בארצות הברית, הלייקרס היו אחת מ-22 הקבוצות שהוזמנו להשתתף בבועת ה-NBA. הלייקרס סיימו את העונה עם מאזן 52–19 והעפילו לפלייאוף לראשונה מאז 2013 וסיימו במקום הראשון לראשונה מאז 2010. הם ניצחו בחמישה משחקים את כל סדרות הפלייאוף האזוריות: את פורטלנד טרייל בלייזרס בסיבוב הראשון, את יוסטון רוקטס בחצי הגמר האזורי ואת דנוור נאגטס בגמר המערב, כדי להעפיל לגמר NBA לראשונה מאז 2010. בגמר הם ניצחו את מיאמי היט 4–2 וזכו באליפות ה-17 בתולדותיהם והראשונה מזה עשור. הלייקרס השתוו לסלטיקס בראשות טבלת האליפויות של ה-NBA, ולברון ג'יימס נבחר ל-MVP של סדרת הגמר.
בתום עונת, בעקבות כישלון הקבוצה להעפיל לפלייאוף, פוטר פרנק ווגל מאימון הקבוצה, וב-27 במאי 2022 מונה לתפקיד דרווין האם בחוזה לארבע שנים. זהו מינויו הראשון של האם לתפקיד מאמן ראשי ב-NBA, וקודם לכך הוא שימש עוזר מאמן במילווקי באקס.
בוסטון סלטיקס
לבוסטון סלטיקס וללוס אנג'לס לייקרס אחת מהיריבויות הגדולות ב-NBA. הן נפגשו בגמר ה-NBA 12 פעמים, הכי הרבה פגישות לשתי קבוצות בהיסטוריה. שתי הקבוצות זכו במספר האליפויות הרב ביותר ב-NBA, כשהם זכו ביחד ב-34 מתוך 76 אליפויות אפשריות (נכון לאוקטובר 2023). שתי הקבוצות זכו ב-17 אליפויות. בשנות ה-60 נפגשו הסלטיקס והלייקרס בגמר שש פעמים, ובכל הפעמים הסלטיקס ניצחו, למרות ניסיונותיהם של אלג'ין ביילור וג'רי וסט לזכות באליפות.
בשנות ה-80 חודשה היריבות בין שתי הקבוצות. הסלטיקס והלייקרס זכו בשמונה אליפויות מתוך תשע אפשריות בין 1980–1988, כשהלייקרס זכו בחמש והסלטיקס בשלוש. במהלך שנות ה-80 הן נפגשו בגמר שלוש פעמים. היריבות שקעה בשנות ה-90 כששתי הקבוצות נחלשו, ובתחילת שנות ה-2000, כשהלייקרס זכו באליפויות, הסלטיקס לא היו קרובים לגמר ה-NBA.
היריבות חודשה בגמר 2008, בו הסלטיקס ניצחו את הלייקרס 4:2. במשחק האחרון בסדרה הם הביסו את הלייקרס ב-39 נקודות הפרש, ההפרש הגדול ביותר במשחק גמר. בגמר 2010 ניצחו הלייקרס את הסלטיקס 4:3.
ראז'ון רונדו, ששיחק אצל הסלטיקס (2006–2014) ועבר ללייקרס ב-2018, הפך לראשון בהיסטוריה שזוכה בתואר עם הן הסלטיקס והן עם הלייקרס.
לוס אנג'לס קליפרס
ללייקרס וללוס אנג'לס קליפרס יש יריבות עירונית ביניהן, והיריבויות היא אחת היחידות ב-NBA שאינן מבוססות על יכולותיהן של הקבוצות (ביחד עם הדרבי של ניו יורק). ברוב השנים מאז 1984 אז עברו הקליפרס לעיר מבאפלו, היו הלייקרס מצליחים הרבה יותר מבחינה מקצועית וכלכלית. עם זאת, ב-2019 השתנו מאזני הכוחות למרות הצטרפותם של דייוויס וג'יימס ללייקרס, ובעונת הקליפרס הגיעו לגמר המערב, כשהלייקרס הודחו בסיבוב הראשון. מאזן כל הזמנים בין הקבוצות נוטה באופן ברור לטובת הלייקרס, שמובילים 104–63 (אחוז ניצחונות של ).
סן אנטוניו ספרס
סן אנטוניו ספרס והלייקרס משחקות שתיהן באזור המערבי ומתמודדות זו מול זו מאז תחילת שנות ה-70. בשלהי שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 החלה להתפתח יריבות מרה בין שני המועדונים. מאז שנת 1999, נפגשו הקבוצות חמש פעמים בסדרות פלייאוף, ככשני המועדונים יחדיו מופיעים בשבע סדרות גמר ה-NBA רצופות (1999–2005). בנוסף, זכו הקבוצות יחדיו בכל האליפויות בין השנים 1999–2003. הספרס זכו באליפות ה-NBA בשנים 1999, 2003, 2005, ו-2007, בעוד הלייקרס זוכים באליפות בשנים 2000, 2001, 2002, 2009, ו-2010. משנת 1999 ועד שנת 2004 נחשבה לעיתים היריבות בין שני המועדונים כיריבות הקשה ביותר בליגת ה-NBA, ובכל פעם שהמועדונים נפגשו ביניהם במהלך הפלייאוף המנצח המשיך לסדרת גמר ה-NBA. היריבות דעכה בין השנים 2005–2007, כאשר הלייקרס החמיצו את הפלייאוף בשנת 2005 והפסידו בסיבוב הראשון של פלייאוף 2006 ו-2007 לפיניקס סאנס, אך התלקחה מחדש בשנת 2008 כאשר הקבוצות נפגשו בגמר המערב. יריבות זו נחשבת לאחת הגדולות בשנות ה-2000 כאשר שתי הקבוצות יחדיו זוכות בשישה תוארי אליפות במהלך שמונה עונות.
בעלות, היסטוריה כלכלית, ובסיס אוהדים
ברגר וצ'אלפן רכשו בשנת 1947 את קבוצת ה-NBL דטרויט גמס תמורת 15,000 דולר, מיקמו את הקבוצה מחדש במינסוטה, ושינו את שמם למינסוטה לייקרס. מקס וינטר קנה שליש מהמועדון בשנותיו הראשונות, ומכר את חלקו למייקן בשנת 1954. ברגר קנה את חלקו של מייקן בשנת 1956 ועתה החזיק בשני שלישים ממניות המועדון. לאחר פרישתו של מייקן, צנח מספר הצופים במשחקי הקבוצה והקבוצה סיימה בגרעון כמה עונות ברציפות, שהוביל את קבוצת הבעלות להעמיד את המועדון למכירה בשנת 1957. מרטי מאריון, שחקן ומנג'ר בייסבול לשעבר, ושותפו העסקי מילטון שיפמן ניסו לרכוש את המועדון מתוך כוונה להעבירו לקנזס סיטי. מייקן הציע לקחת משכנתה על ביתו כדי שיוכל לרכוש את המועדון ולהשאירו במינסוטה. אך, הלייקרס נמכרו לקבוצת משקיעים בראשותו של בוב שורט. במסגרת הסכם המכירה הוצב תנאי כי המועדון יימכר לקבוצת המשקיעים של שורט בתנאי שהוא לא יעביר את המועדון לקנזס סיטי אלא ישאירו במינסוטה. קבוצת הבעלות של שורט הורכבה מ-117 בעלי עסקים ואזרחים פרטיים ממינסוטה, שאספו 200,000 דולר למטרה זו; 150,000 דולר לרכישת המועדון ו-50,000 דולר לתפעולו. בשנת 1958 הפך שורט לבעלים של 80% ממניות המועדון כשהוא קונה את חלקם של שותפיו, אך המועדון התקשה לתפקד. כמות הצופים נשארה מועטה, והנהלת ה-NBA הציבה את הלייקרס ב"תקופת מבחן כלכלית", כשהיא מודיעה למועדון כי אם הם לא יעמדו בכמות מסוימת של מכירות כרטיסים הנהלת הליגה תוכל לרכוש את המועדון ולהעבירו למיקום אחר. שורט נאלץ להעביר את המועדון ללוס אנג'לס בשנת 1960; המועדון הפסיד 60,000 דולר במחצית הראשונה של עונת בלבד. תחילה הצביעו בעלי הקבוצות האחרים 7:1 נגד ההצעה להעביר את הלייקרס ללוס אנג'לס. אך כאשר שורט ציין כי הוא עלול להעביר את המועדון לליגה אחרת שהחלה להתפתח באותה התקופה, קיימו בעלי הקבוצות הצבעה חוזרת באותו היום והציעו פה אחד בעד ההצעה להעבירם למערב. כשהם נתמכים באלג'ין ביילור כעוגן למשיכת הקהל, והאוהדים המקומיים החדשים, החל מצבו הכלכלי של המועדון להשתפר לאחר המעבר ללוס אנג'לס. שורט מכר את המועדון לבעלים של וושינגטון רדסקינס והמוציא לאור ג'אק קנט קוק בשנת 1965 תמורת סכום שיא לאותן השנים 5,175,000 דולר. שורט התעקש כי העסקה תתבצע תמורת כסף מזומן ולשם כך נקט באמצעי זהירות, כך ששומרים חמושים העבירו את התיבה עם הכסף בתוכה מבנק בניו יורק לבנק אחר. קוק היה בעלים פעיל הרבה יותר משורט, ופקח על פעולות המועדון. הוא מימן באופן אישי את הקמת אולם הפורום בשנת 1967 בעלות של 16.5 מיליון דולר. הוא החזיק בבעלות על המועדון עד לשנת 1979 בה הוא מכר את הלייקרס, את מועדון ההוקי קרח מליגת ה-NHL לוס אנג'לס קינגס, את אולם הפורום, ונדל"ן לבעלים הנוכחי של הלייקרס ג'רי באס תמורת 57 מיליון דולר. קוק נאלץ למכור את המועדון מאחר שהיה שרוי בתהליך גירושים יקר. באס היה מהנדס כימיקלים ופרופסור לשעבר באוניברסיטת דרום קליפורניה שהתעשר מעסקאות נדל"ן. פיליפ אנשוטז קנה חלק ממניות המועדון בשנת 1998, ועד לשנת 2010 החזיק גם כוכב הקבוצה לשעבר מג'יק ג'ונסון במיעוט ממניות הבעלות על המועדון. באס החל מגמה המאפשרת לספונסרים להוסיף את שמם לאולם הביתי של המועדון כאשר הוא שינה את שם אולם הפורום שבלוס אנג'לס לגרייט וסטרן פורום בשנת 1988. באולם עצמו החלו רשתות מזון מהיר להציע לאוהדי הלייקרס פריטי מזון חינם אם הלייקרס היו מחזיקים את יריבתם על מתחת ל-100 נקודות, או תשורות אחרות.
שם, סמל ומדים
השם "לייקרס" (אנשי האגם) מקורו בכינוי "מדינת 10,000 האגמים" של מדינת מינסוטה שם שיחק המועדון בשנותיו הראשונות.
סמל המועדון מורכב משם הקבוצה באנגלית על גבי כדורסל זהוב. צבעי המועדון הם סגול, זהב ולבן.
מדים בצבע סגול משמשים למשחקי החוץ, מדים בצבע זהב – למשחקי הבית, מדים בצבע לבן – למשחקים המתקיימים בימי ראשון או בחגים.
אולם ביתי
הלייקרס משחקים את משחקי הבית באולם הקריפטו. קום ארנה הממוקם בדאונטאון לוס אנג'לס והיה ידוע בעבר כסטייפלס סנטר. הסטייפלס סנטר נפתח בסתיו 1999, ויכול להכיל עד 19,060 מקומות ישיבה למשחקי הלייקרס. הסטייפלס סנטר הוא גם האולם הביתי של לוס אנג'לס קליפרס, לוס אנג'לס ספארקס מליגת ה-WNBA ולוס אנג'לס קינגס מליגת ה-NHL. לפני שעברו לסטייפלס סנטר, שיחקו הלייקרס במשך 32 עונות (1967–1999) את משחקי הבית שלהם באולם הפורום, הממוקם כ-10 מייל מהסטייפלס סנטר. במהלך טרום עונת שיחקו הלייקרס שוב בפורום מול גולדן סטייט ווריורס, הפעם כדי לציין את חגיגות ה-50 למועדון בעיר לוס אנג'לס.
בשבע השנים הראשונות של הלייקרס בלוס אנג'לס, שיחקה הקבוצה את משחקיה הביתיים באולם לוס אנג'לס ממוריאל ספורטס ארנה, הנמצא דרומית לעיר התחתית של לוס אנג'לס. כאשר הקבוצה שיחקה במיניאפוליס, שיחקו הלייקרס את משחקיהם הביתיים במיניאפוליס אודיטוריום, בין השנים 1947–1960.
תקשורת
החל מעונת, הפך ביל מקדונלד לשדרן הטלוויזיה החדש של משחקי הלייקרס, כשהוא מצטרף אל לאנז, המשמש פרשן המשחקים מזה למעלה מ-25 שנים.
ב-14 בפברואר 2011, הודיעו רשת הכבלים טיים וורנר ולוס אנג'לס לייקרס על הקמתן של שתי רשתות שידור אזוריות (אנגלית, ספרדית) שישדרו בבלעדיות את משחקי הקבוצה למשך ה-20 שנים הבאות, החל מעונת.
מאמני הקבוצה
הנתונים מעודכנים לסוף עונת :
שיאים למשחק בודד
נקודות: 81, קובי בראיינט מול טורונטו ראפטורס, 22 בינואר 2006.
ריבאונדים: 42, וילט צ'מברלין מול בוסטון סלטיקס, 7 במרץ 1969.
אסיסטים: 24, מג'יק ג'ונסון שלוש פעמים (1984, 1989 ו-1990).
חטיפות: 10, ג'רי וסט מול סיאטל סופרסוניקס, 7 בדצמבר 1973.
חסימות: 17, אלמור סמית' מול פורטלנד טרייל בלייזרס, 28 באוקטובר 1973.
סוס סקוט
סוס סקוט (שם מדעי: Equus scotti) הוא מין של סוס פרהיסטורי אשר חי במהלך הפליוקן עד ההולוקן שלפני 4.5 מיליון שנה עד לפני 9,000 שנה מזמננו ונכחד עם אחרוני החיות הענק של אמריקה עם הגעת ראשוני האנשים ליבשת, מאחרוני הסוסים שחיו ביבשת עד הגעת הקונקיסטאדורים הספרדים במאה ה-16.
המאובנים של סוס זה התגלו באמריקה הצפונית בחפירות בטקסס ובדרום קליפורניה, בשטח הפארק המדינתי המדברי אנזה-בורגו שבמדבר קולורדו, חלק ממדבר סונורה, ותוארו בידי החוקר ג'יימס ויליאמס גידלי  ב-1900. הוא קרא לסוס על שם החוקר ויליאם ברימן סקוט. במקור חלק מהממצאים שויכו לסוס מהמין Equus bautistensis, אך שם זה הפך לנרדף למין זה. כמה ממצאים שלו התגלו גם בצ'ילה, כך שהוא חי גם באמריקה הדרומית.
סוס זה התקיים במשך הפליוקן והפליסטוקן בערבות אמריקה והוא כנראה התפתח מאבות דמויי-זברה שהגיעו מאירואסיה דרך הגשר היבשתי של ברינגיה. בצורתו הוא דמה לסוס המודרני והגיע לגובה 130–140 סנטימטרים בכתפיים ולמשקל 180 עד 270 קילוגרם בממוצע. סוס זה היה מפותח ויכל לנוע במהירות כדי לברוח מהטורפים הרבים שחיו בסביבתו. עם זאת האדם היה חזק יותר והוא הכחיד אותו לבסוף.
קרנות הפנסיה ההסתדרותיות
קרנות הפנסיה ההסתדרותיות הן קרנות פנסיה שהוקמו בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי ההסתדרות הכללית, והיו גוף מרכזי בביטוח הפנסיוני של העובדים בישראל. המשבר שאליו נקלעו הקרנות, עקב גרעון אקטוארי כבד, הביא להלאמת רובן (למעט קרן "מגן" והקרן של חברי "דן") בשנת 2003, ולניתוקן מההסתדרות הכללית.
קרנות הפנסיה
קרנות הפנסיה המרכזיות של ההסתדרות היו: בנוסף לכך קיימות קרנות פנסיה לקואופרטיבים לתחבורה ציבורית (קרן הפנסיה של חברי "אגד" וקרן הפנסיה של חברי "דן") שגם הן היו מסונפות להסתדרות.
קרנות הפנסיה ההסתדרותיות התאגדו באמצע שנות החמישים, כמיזוג של קופות תגמולים קטנות. הוותיקה שבהן, קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות, הוקמה בתחילת 1954, אולם קדמה לה קרן הפנסיה של עובדי קופת חולים, שהתמזגה לתוכה. הקרנות העניקו לעמיתיהן זכויות חסרות בסיס אקטוארי, גישה שהייתה גורם מרכזי במשבר שאליו נקלעו. בין השאר, לשם סיוע לעולים חדשים, שתקופת הצבירה שלהם לפנסיה קצרה, הובטחה צבירה מוגדלת בעשר השנים הראשונות (עד כדי הכפלת הזכויות), ועקב כך עמיתים שהיו חברים במשך עשר שנים או מעט יותר, זכו לפנסיה גדולה במידה ניכרת מזו שהיו ראויים לה על פי שיקולים אקטואריים. בצעד זה נטלו קרנות הפנסיה על עצמן משימה שנועדה לממשלה ולא להן.
המשבר שאליו נקלעו הקרנות, עקב גרעון אקטוארי כבד, הביא להלאמת רובן (למעט קרן "מגן" והקרן של חברי "דן") בשנת 2003, ולניתוקן מההסתדרות הכללית.
גאי ערב
גאי ערב
מטה ומפעל היצרן "Guy Motors" ממוקם בעיר וולברהמפטון שבמערב המידלנדס באנגליה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, יוצרו דגמי "גאי ערב" מברזל יצוק, בגלל מחסור באלומיניום, מה שגרם לעלייה במשקל האוטובוס ב-20%.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 דגמי "גאי ערב" יוצאו להונג קונג.
סך הכול יוצרו כ-2,700 יחידות.
הקש בגג
נוהל "הקש בגג" הוא נוהל של השב"כ וצה"ל שנחשף ב-2009 ועל פיו במקרה שבבית שהוגדר כמטרה עבור חיל האוויר הישראלי יש חשש להימצאות אזרחים, מתקשרים בטלפון ליושבי הבית ומזהירים אותם מפני תקיפה קרובה. לאחר מכן, וכדי לוודא שהם אכן יצאו מהבית, משגרים טיל קטן שפוגע בסמוך לבית או על הגג, ורק לאחר מכן משגרים את הפצצה שמשמידה את הבית.
באפריל 2016 פורסם כי צבא ארצות הברית אימץ את נוהל "הקש בגג" במלחמתו נגד דאעש.
היסטוריה
ב-2006 החל צה"ל להנהיג אזהרות של דיירי בניינים מושא התקפותיו. "הקש בגג" היה בשימוש במבצע עופרת יצוקה, במבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן. בששת החודשים שקדמו להפעלתו, ישראל אספה מידע על חברי ארגון החמאס, אשר בו נעשה שימוש בבחירת המטרות כלפיהן הופעל הנוהל. על פי רוב, קציני המודיעין הישראלי ושירות הביטחון הכללי יצרו קשר עם תושבי הבניין שהם חשדו בו כמטרה צבאית ואמרו להם שיש להם 10–15 דקות להתפנות בטרם יותקף הבניין, אף שבמקרים מסוימים דובר היה במרחק זמנים של 5 דקות.
התנגדות/התרסה
העיתון הניו יורק טיימס טען שלפי ישראל, חמאס ביקש מתושבים לעמוד על גגות בניינים כדי לסכל מתקפות של חיל האוויר הישראלי על בתיהם. טענות אלו נתמכות בידי סרטון בו מרואיין דובר חמאס, סאמי אבו זוהרי. לעומת זאת, ארגון אמנסטי אינטרנשיונל טען שהצהרת חמאס כנראה "הונעה על ידי הרצון למנוע פאניקה" בקרב אזרחים, בהתחשב בהיעדרם של מקלטים בעזה והעובדה שאזרחים אשר נשמעו לאזהרות צה"ל נפלו קורבן להתקפותיו. כתבים רבים, בין היתר מה-BBC, ה-Independent וה-Guardian, טענו שלא מצאו ראיות לכך שחמאס כופה על פלסטינים להישאר ולהפוך למגן אנושי בניגוד לרצונם.
אמנסטי אינטרנשיונל דיווח כי "אין לו ראיות בשלב זה" שאזרחים פלסטיניים אולצו במתכוון על ידי חמאס או ארגון פלסטיני חמוש אחר במהלך ההיתקלויות הנוכחיות "להגן" על מיקומים ספציפיים או אנשי צבא או ציוד ממתקפות ישראליות. הארגון הוסיף כי "דינן של אמירות כלליות המתייחסות לאזורים אינו זהה להוראות הניתנות לאזרחים ספציפיים להישאר בבתיהם ולשמש כ"מגנים אנושיים" עבור לוחמים, תחמושת או ציוד צבאי ושאפילו אם אנשי חמאס או לוחמים או קבוצות חמושות פלסטיניות אחרות... אכן הורו לאזרחים להישאר במקום ספציפי כדי לשמש כמגן למטרות צבאיות..., כל המחויבות הישראליות להגן על אזרחים אלה עדיין חלות."
הקש בגג כנוהל שנוי במחלוקת
השימוש בטקטיקה נחשב לשנוי בחלוקת, שכן ארגוני זכויות אדם ותקשורת הראו שהשימוש בו מביא להרג של אזרחים. ביולי 2014, ארגון אמנסטי אינטרנשיונל קרא לארגון האו"ם לחקור את מה שלטענתו הוא פשעי מלחמה שנעשו על ידי לוחמים ישראלים.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
המשחקים האולימפיים של קיץ 2016 - האולימפיאדה ה-31 בעת החדשה נערכו בין ה-5 באוגוסט ל-21 באוגוסט 2016 בריו דה ז'ניירו שבברזיל. אירוח המשחקים בריו נקבע בהחלטת הקונגרס האולימפי ה-13, וריו היא העיר הראשונה בדרום אמריקה שאירחה את המשחקים האולימפיים. בנוסף, הייתה זו הפעם השלישית בהיסטוריה בה התקיימו המשחקים האולימפיים בחצי הכדור הדרומי, לאחר שני משחקים אולימפיים שהתקיימו באוסטרליה.
הקש בגג
הקש בגג כנוהל שנוי במחלוקת
בדו"ח גולדסטון נכתב כי אזרחים בבתיהם "לא יכולים להיות מצופים לדעת האם פיצוץ קטן הוא אזהרה מהתקפה מגיעה או התקפה של ממש". נאמר שם כי הפרקטיקה אינה מהווה אמצעי אזהרה אפקטיבי, ובמקום זאת נוטה "ליצור טרור ולבלבל את האזרחים המושפעים ממנה".
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
המשחקים האולימפיים נפתחו כשנתיים לאחר שברזיל ארחה את מונדיאל 2014, שבו נערך משחק הגמר באצטדיון המרקנה בריו דה ז'ניירו.
הקש בגג
הקש בגג כנוהל שנוי במחלוקת
לפי המרכז הפלסטיני לזכויות אדם, האזהרות של התושבים בידי הכוחות הישראליים מהוות לוחמה פסיכולוגית, ואחרי השבוע הראשון של מבצע עופרת יצוקה, רק 37 בתים נהרסו חרף קיומן של מאות תקיפות "אזהרה". כך, לפי הנטען, אף שמדובר באיום שכדאי לאזרח להישמע לו, השימוש שנעשה בו אקססיבי במכוון ולא משקף נאמנה את המטרות שישראל רוצה לתקוף. במקרים אחרים, בתים ברצועת עזה הופצצו ללא כל אזהרה. למשל, ב-12 ביוני 2014, תקיפה ישראלית ללא כל אזהרה על ביתו של טייסר אל-באטש, הממונה על המשטרה בעזה, ועל מסגד סמוך עם סיום תפילות הערב, הביאה למותם של 18 אזרחים, כולל ילדים, ופצעה 45 נוספים.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
המכרז
שבע ערים עברו את השלב הראשון לאירוח המשחקים האולימפיים 2016 - ריו דה ז'ניירו (ברזיל), מדריד (ספרד), טוקיו (יפן), שיקגו (ארצות הברית), פראג (צ'כיה), באקו (אזרבייג'ן) ודוחה (קטר). ערים רבות הביעו עניין באירוח, אך ביטלו את הצעתן או שלא אושרו על ידי הוועד האולימפי. הוועד האולימפי ניקד כל עיר מבקשת על פי 11 קטגוריות שונות; יכולת כללית ויכולת מימון, אבטחה וביטחון, מתקני ספורט מתאימים (או לחלופין תוכניות בנייה מוצלחות), ניסיון קודם באירוח אירועי ספורט בינלאומיים, תחבורה, דיור ומגורים, דעת קהל, תמיכת הציבור, תשתיות, תנאים ורמת הכפר האולימפי. העיר בעלת הניקוד הנמוך ביותר הייתה העיר באקו שזכתה בממוצע של 4.3 נקודות, לאחריה העיר פראג עם ממוצע של 5.3 נקודות, והאחרונה שניקודה היה נמוך מדי הייתה העיר דוחה שזכתה בממוצע של 6.9 נקודות, כך שריו דה ז'ניירו, שיקגו, מדריד וטוקיו דורגו כארבע הטובות ביותר והמשיכו להחלטה הסופית. את ההחלטה הסופית קיבל הוועד האולימפי ב-2 באוקטובר 2009, בפגישה בקופנהגן, דנמרק, כשרוב חברי הוועד האולימפי הצביעו (מלבד נשיא הוועד האולימפי, שבעת הנציגים השייכים למדינות המועמדות, שני נעדרים ונציג מושעה אחד). בסיבוב הראשון הובילה העיר מדריד (28 הצבעות), ולאחריה ריו (26 הצבעות) וטוקיו (22 הצבעות). שיקגו, שזכתה ל-18 הצבעות בלבד, נפסלה מהאירוח. בשלב השני ניצחה ריו (46 הצבעות), כשלאחריה מדריד (29 הצבעות). טוקיו זכתה ל-20 הצבעות בלבד והודחה.
הקש בגג
הקש בגג כנוהל שנוי במחלוקת
ממשלת ישראל טענה ש"אף שהאזהרות הללו לא יכלו למנוע כליל את הנזק לאזרחים, הן בדרך כלל היו אפקטיביות". הממשלה הוסיפה כי בסרטון אווירי שצולם בידי צה"ל ניתן לראות אזרחים בורחים ממטרה טרם שזו הופצצה כתוצאה ישירה של האזהרות. לגישת הצבא הישראלי, הפצצת בתים החשודים כמחסני נשק, כשניתנת אזהרה מספקת לאזרחים, היא חוקית בהיותה נכנסת במגבלות הדין הבינלאומי והיא לגיטימית. בנובמבר 2014 גנרל מרטין דמפסי ציטט את "הקש בגג" כדוגמה למקרה בו ישראל "עשתה צעדים יוצאי דופן כדי להגביל את האבדות בקרב אזרחי האויב" במבצע צוק איתן.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
המכרז
השלב המכריע היה בין הערים ריו ומדריד, אך ריו דה ז'ניירו נבחרה ברוב קולות מובהק - 66 הצבעות לריו מול 32 הצבעות למדריד.
הקש בגג
הקש בגג כנוהל שנוי במחלוקת
בעיתון "מקור ראשון", הכתב אסף גבור מבקר את נוהל הקש בגג שלטענתו מגיע עם מחיר הרתעתי, וזאת בלא להביא להישגים בינלאומיים. לגישתו, הביקורת הבינלאומית תיוותר איתנה בלא תלות במעשי ישראל, ועל כן הסיבה היחידה להפעלת הנוהל צריכה להיות מוסרית. עם זאת, גבור גורס כי הפרוגרמה המוסרית שגויה, שכן מדובר במדיניות עדינה בתוך מציאות הדורשת הפעלת כוח אלימה יותר.
אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
לוגו
הלוגו לאולימפיאדה עוצב על ידי חברת Tatil הברזילאית. הלוגו שניתן לראות בו דימוי של שלוש צלליות אנושיות האוחזות ידיים בריקוד בצבעי הדגל הברזילאי, נועד לציין מסרים כגון גלובליות, אחדות, תשוקה, הישגיות ורוח אולימפית. ראשי הוועד האולימפי בברזיל ציינו בהקשר ללוגו את נושא התשוקה דרך ספורט ורצון להישגים, תשוקה של רוח "הקריוקה" ׁ(קיריוקה, כינוי לתושבי העיר ריו הילידים) ותשוקה ושינוי לעיר, למדינה ולעולם כולו. צלליתו של הסמל מדמה את הר הסוכר המפורסם שבעיר.
החידוש העיצובי בלוגו הוא היותו תלת־ממדי, ושילובו במקומות שונים בעיר כפסלים, אנימציות והקרנות לייזר. עבור הלוגו עוצב גם גופן ייחודי, שאמור לבטא את הערכים והמסרים שהוא נועד להעביר - מאפיינים של ריו 2016 ואנשיה, אותיות שנכתבו בקו אחד נמשך שנועד להביע תנועה של אתלטים, ומגוון עיקולים באותיות שנועדו לתאר חוסר רשמיות המושפעת משמחת החיים של העם הברזילאי".
הכנות ופיתוח העיר
התקציב הראשוני לאולימפיאדה בריו דה ז'ניירו היה כ-4.6 מיליארד דולר בלבד, זול משמעותית מאולימפיאדות קודמות וזאת בשל שימוש רב במתקנים קיימים, (כולל מבנים שהוכשרו למונדיאל ב-2014 ולמשחקים הפאן אמריקאיים שאירחה העיר ב-2007), ותכנון מבנים מודולריים זולים שחלקם יפורקו (למשל מרכז ספורט המים האולימפי וארנה דו פוטורו שתארח את משחקי הכדוריד) ולא יצירות פאר ארכיטקטוניות. אולם תקציב המשחקים בפועל נאמד בכ-11.9 מיליארד דולר. מלבד שיפוץ מתקני ספורט קיימים והקמת חדשים לאולימפיאדה וכן הקמת "הכפר האולימפי" הכולל 31 מגדלי דירות בגובה 17 קומות שיהפוך לאחר המשחקים לשכונת מגורים (למעט המתחרים בתחרויות השיט להם הוקצה שטח מגורים נפרד ליד אתר התחרויות), וכן מרכז התקשורת (שהוקם עבור המשחקים הפאן אמריקאים והורחב לקראת האולימפיאדה), מספר חדרי המלון בעיר הוגדל לכ-33,000 חדרים, אם כי זהו מספר נמוך בהרבה מערים אחרות שאירחו את המשחקים. כדי להוסיף חדרים נוספים הובטח כי יעגנו בנמל העיר מספר אוניות קרוז גדולות שיספקו חדרים נוספים לתיירים. כמו כן תושבים מקומיים מתפרנסים מהצעת חדרים ללינה בבתיהם.
בנוסף בוצעו בריו הכנות נוספות לקראת האולימפיאדה בתחומי התחבורה. טרמינל 2 בנמל התעופה הבינלאומי ע"ש קרלוס אנטוניו ז'ובים הורחב מקיבולת של 17 מיליון נוסעים לשנה ל-30 מיליון וצפי ל-2.5 מיליון נוסעים ביום בימי האולימפיאדה, כולל בין השאר תוספת של 100,000 מ"ר בנויים, 100 חנויות ומסעדות חדשות בטרמינל 2 ותוספת 26 שערי עליה למטוסים. (טרמינל 1 הורחב עוד קודם לכן לקראת מונדיאל 2014). ההרחבה הושלמה בחודש מאי 2016. נמל התעופה הוא השני בגודלו בברזיל (לאחר סאו פאולו) והרביעי בגודלו בדרום אמריקה. העיר חנכה גם קו רכבת קלה באמצע 2016 שמחבר בין השכונות הסמוכות לנמל העיר ואזור מרכז העיר. גם הרכבת התחתית העירונית יצרה קו חדש, קו 4 המכונה גם הקו הצהוב וכולל 15 תחנות, המחבר בין שכונת איפנמה, הסמוכה לקופקבנה, והתחנה המרכזית שבה הכוללת קווי מטרו נוספים לכפר האולימפי בבארה דה טז'יוקה. הקו נחנך בתחילת אוגוסט, ממש עם פתיחת האולימפיאדה. לצד זאת שופרו תשתיות הכבישים והרכבות בעיר כדי לשפר את התנועה בזמן המשחקים. גם מחסני ציוד הוקמו במספר נקודות בעיר כמו אזור תחרויות השיט על החוף ושולי הכפר האולימפי.
ברחבי העיר גם נעשו פעולות מסוימות לשיקום אסתטי חלקי למשל בפאבלות בעיר וכן תוגברו כוחות הביטחון בעיר כדי לצמצם את הפשיעה המקומית (סכום ניכר מתקציב המשחקים הוקצה למימון כוחות הביטחון וכן ציודם בטכנולוגיות פיקוח שונות) וכן שופצו מספר אתרי תיירות מושכי קהל וכמו כן שופץ חלק מאזור הנמל הישן בעיר לקראת האולימפיאדה ונבנה בו מוזיאון מדע חדש בתכנונו של סנטיאגו קלטרווה שנפתח בדצמבר 2015. כאמור גם נפתח באמצע 2016 קו רכבת קלה המחבר את הנמל לשכונות הסמוכות אליו. אך לא כל תוכניות ההרחבה ושדרוג אזור הנמל בוצעו לקראת האולימפיאדה והם צפויים להתבצע בהדרגה בשנים שלאחר האולימפיאדה. גם סלילת קו הרכבת הבינעירונית המהירה בין ריו דה ז'ניירו לסאו פאולו נדחתה והשלמתו לא צפויה לפני 2020. ביקורת חמורה הוטלה על חוסר הטיפול בשפכים המזהמים באזורי תחרויות השיט במפרץ גואנברה ובמיוחד באגם רודריגו דה פרייטס, למרות ההתחייבויות המוקדמות (פחות מ-20 אחוז מהשפכים טופלו). ליקויי בנייה ואיכות הגימור התגלו גם בבנייני הכפר האולימפי דבר שנחשף פחות משבועיים מתחילת המשחקים כשמשלחות הספורטאים הראשונות הגיעו לכפר וצוותי התחזוקה נקראו לעבודות אינטנסיביות לטפל בהם.
כחודשיים לפני תחילת המשחקים האולימפיים, משבר פיננסי קשה עמד בפתחה של העיר המארחת. מושל ריו דה ז'ניירו הכריז על מצב חירום כלכלי בעיר המארחת. נשיאה בפועל של ברזיל, מישל טמר, אמר כי הממשלה תעזור בכיסוי החובות. אף על פי שעלות אירוח האולימפיאדה בריו זולה משמעותית מהאולימפיאדות הקודמות (כ-4.6 מיליארד דולר בסה"כ) עדיין נוצרה מחאה מקומית על כך שהכספים המושקעים במתקנים באים על חשבון השקעה בתשתיות העירוניות המוזנחות.
הלפיד האולימפי הודלק במקדש הרה כ-90 יום לפני תחילת המשחקים עצמם, והגיע לברזיל ב-3 במאי 2016. בימים שעד טקס פתיחת האולימפיאדה נשאו אותו כ-12,000 משתתפים.
מתקנים
מתקני הספורט באולימפיאדה היו מפוזרים במספר חלקים בעיר באזור הצפון מזרחי הדרום מזרחי ומרכז העיר.
קומפלקס הספורט העירוני
בקומפלקס הספורט העירוני שנבנה ברובע בארה דה טז'יוקה, שנמצא ליד חוף האוקיינוס האטלנטי בדרום מערב העיר. רובם בספורט סיטי קומפלקס סנטר שמכונה גם בארה אולימפיק פארק והפך לאחר האולימפיאדה לפארק עירוני הכולל אתר הופעות ומתקני לונה פארק:
גם הכפר האולימפי המשמש למגורי ספורטאים ומאמנים הוקם סמוך למרכז הכנסים ריוסנטרו הסמוך לקומפלקס הספורט. גם מרכז התקשורת הוקם בשולי קומפלקס הספורט בריוסנטרו. רכבת תחתית חדשה וכן כבישים מחברים את קומפלקס הספורט לחלקים אחרים בעיר.
שכונת דאודורו
מתקני הספורט בצפון מערב העיר.
מתחם המרקנה
מתקני הספורט באזור צפון מרכז העיר.
אזור חופי הקופקבנה
מתקני הספורט באזור דרום מזרח העיר.
ענפי הספורט
במשחקים האולימפיים ב-2016 נערכו תחרויות ב-32 ענפי ספורט שונים. על-פי החלטתו של הוועד האולימפי הבינלאומי מ-9 באוקטובר 2009, במשחקים אולימפיים אלה התקיימו לראשונה תחרויות בגולף וברוגבי שביעיות.
אופניים
במהלך מרוץ אופני כביש לנשים, אנמיק ואן ולוטן שהובילה במרוץ 12 ק"מ לסיומו, איבדה שליטה על האופניים שלה התנגשה בעץ ונפצעה קשה עם שלושה שברים בעמוד השדרה וזעזוע מוח.
ג'ודו
צברה בתחריות הג'ודו את מירב המדליות, 12 בסך הכל ואת מירב מדליות הזהב, 3 בסך הכל ודורגה ראשונה בענף זה.
הוקי שדה
{| cellpadding="2"
היאבקות
רוסיה זכתה ב-9 מדליות (4 זהב, 3 כסף ו-2 ארד) לפני יפן  שזכתה ב-7 מדליות (4 זהב, 3 כסף). כל מדליות הזהב של יפן הושגו בידי הנשים וכל מדליות הזהב של רוסיה הושגו בידי הגברים.
נשים
שיאי עולם
גברים
שיאי עולם
{| cellpadding="2"
נשים
תחרות קבוצתית
גברים
תחרות קבוצתית
כדורגל
{| cellpadding="2"
כדורמים
{| cellpadding="2"
כדורסל
{| cellpadding="2"
כדורעף
{| cellpadding="2"
קפיצה למים
סין הובילה ברוב התחרויות וקטפה 7 מתוך 8 מדליות הזהב.
במהלך היום השלישי לתחרויות הפכו מי הבריכה לירוקים. בתחילה טענו המארגנים כי מדובר באצות שגדלו במים עקב תנאי החום והחוסר ברוח בבריכה. ההסבר לא הניח את הדעת, שכן המים בבריכה הסמוכה בה נערכו משחקי הכדורמים נותרו כחולים. לבסוף הודו המארגנים כי השינוי בצבע נבע מכך שלבריכה נשפכו 160 ליטר של מימן על-חמצני. לאחר מכן נשאבו המים והוחלפו במים חדשים.