cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
סילבסטר מקוי
דוקטור הו (1987–1989, 1993, 1996)
בעונה הראשונה של דוקטור הו בכיכובו, מקוי, בתור קומיקאי ובדרן, גילם את הדמות בתור ליצן מטופש. בסוף העונה, עורך התסריט אנדרו קרטמל החליט לשנות זאת מאחר שמעריצי הסדרה התלוננו שהדמות, ומאחר זאת גם העלילות, הפכו לקלילות ולא מאתגרות מדי. הדוקטור השביעי התפתח לדמות אפלה ומסתורית הרבה יותר מכל קודמיה, שמצליחה לתמרן אנשים כאילו היה חלקים במשחק שח. עוד הבדל של הדוקטור של מקוי לעומת דוקטורים קודמים הייתה צורת הדיבור שלו. הוא השתמש במבטא הסקוטי הטבעי שלו, בניגוד לשחקנים הסקוטים שיבואו לפניו ואחריו, שיסתירו את מבטא זה). הדוקטור השביעי נבחר בשנות ה-90 לדוקטור הטוב ביותר מאז ומעולם, והצליח להביס את הדוקטור הרביעי, טום בייקר, שזכה בתואר זה כל שנה ברציפות בעשור שקדם לבחירתו של מקוי. מקוי הוא הדוקטור האחרון שפניו הופיעו בכתוביות הפתיחה של הסדרה עד מאט סמית ב-2012, והשחקן האחרון שעל תלבושתו נתפר סימן שאלה.
מקוי המשיך להופיע מאוחר יותר בהפקות האודיו של "הפקות ביג פיניש", בתור הדוקטור השביעי. הוא גם חזר להופיע בדמותו בהפקות במה שמבוססות על הסדרה.
ב-2013 השתתף בפרק פארודיה לספיישל 50 שנכתב על ידי פיטר דיווידסון- The Five(ish) Doctors Reboot לצד פיטר דיווידסון וקולין בייקר.
ההוביט
ב-2010 הוכרז שהוא יופיע בטרילוגית "ההוביט" של פיטר ג'קסון, בדמותו של הקוסם רדגסט החום. ב-2012 גילם את דמות הקוסם רדגאסט, בסרט "ההוביט: מסע בלתי צפוי", בתפקיד שהורחב מאוד בהשוואה לספר "ההוביט".
ג'ק ראיין (סדרת טלוויזיה)
ג'ק ראיין (באנגלית: Jack Ryan) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת פעולה ומותחן פוליטי, המבוססת על דמויות שנוצרו על ידי טום קלנסי. פרק הבכורה שודר לראשונה ב-31 באוגוסט 2018 בשירות פריים וידאו של אמזון.
הסדרה נוצרה על ידי קרלטון קיוז וגראהם רולנד. קוז שימש כמפיק בפועל לצד ג'ון קרסינסקי, מייקל ביי ומייס נויפלד, בין היתר. קרסינסקי גם מככב בסדרה בתור הדמות הראשית, מה שהופך אותו לשחקן החמישי שמגלם את דמותו של ג'ק ראיין, אחרי אלק בולדווין, האריסון פורד, בן אפלק וכריס פיין מסדרת הסרטים. באפריל 2018 הודיעה אמזון על חידוש הסדרה לעונה שנייה, אשר עלתה לשידור ב-31 באוקטובר 2019. בפברואר 2019, הסדרה חודשה לעונה שלישית. באוקטובר 2021, טרם יציאת העונה השלישית, הסדרה חודשה לעונה רביעית ואחרונה.
בעונתה הראשונה, הסדרה הייתה מועמדת למספר פרסים בהם שני פרסי אמי (עריכה ואפקטים ויזואליים), שני פרסי סאטורן (לסדרה ולשחקן הראשי) ושני פרסי גילדת שחקני המסך (לשחקן הראשי ולפעלולים).
ב-14 ליולי 2023 עלה לשירות פריים וידאו של אמזון הפרק האחרונה של הסדרה.
תקציר העלילה
ג'ק ראיין, מפקד מחלקה בנחתים לשעבר העובד כאנליסט ב-CIA, נעקר מעבודתו הבטוחה מאחורי השולחן אל עבודת שטח לאחר שעלה על שרשרת מחשידה של העברות בנקאיות מפוקפקות. החיפוש אחר מקור הכספים מוביל אותו למסע ברחבי אירופה והמזרח התיכון כשהוא מגלה כי שוב עולה איום הטרור ועל ביצוע מתקפה חוזרת על אדמת ארצות הברית. בעונה השנייה ג'ק מוצא עצמו בעיצומה של מלחמה פוליטית בוונצואלה המושחתת שסובלת מהתמוטטות כלכלית שמובילה להגירה המונית.
צילומים
הסדרה צולמה במגוון מקומות. צילומי העונה הראשונה נערכו במאי 2017 בוושינגטון די. סי. וכללו גם אתרי צילום במרילנד, וירג'יניה שבארצות הברית, ובקוויבק, קנדה ובמרוקו. הפקת העונה השנייה החלה בקיץ 2018 וצילומיה נערכים באירופה ובאמריקה הדרומית.
עוזרי
עוזרי (בכתיב המקור: עזירי) הוא שם משפחה יהודי-תימני של יהודים מעיר הבירה צנעא שבתימן.
מנהרת רוח
מנהרת רוח היא כלי לניסוי המשמש במחקר אווירודינמי, המאפשר דימוי של גוף בטיסה באמצעות דגם סביבו זורם אוויר. המנהרה, על פי רוב, היא כלי צינורי בעל קוטר משתנה שבקצהו האחד מוזרם אוויר בתנאים שונים (מהירות, לחץ, טמפרטורה) ובקצהו השני האוויר נשאב כדי להוציאו מכלי הניסוי. מלבד ניסויים מעבדתיים, מנהרות רוח משמשות גם לדימוי תנאי מזג אוויר שונים עבור פעלולי קולנוע.
בחינת מבנה
מנהרת רוח משמשת לבדיקת תפקודם של מערכות כגון מטוסים, טילים ומכוניות כאשר זורם על פניהם אוויר. מנהרת הרוח מדמה סביבת אוויר במהירויות שונות (תת-קולית, עבר-קולית, על-קולית, היפר-קולית) ובלחצים שונים וטמפרטורות שונות. הכלים או חלק מבנה ספציפי שרוצים לבדוק באותו ניסוי כמו כנף, הגה גובה, הגה כיוון או להב של מסוק מוצב במרכז המנהרה ועליו חיישנים. במהלך הניסוי מזיזים את הכלי בצירים שונים (גלגול, עלרוד וסבסוב) כדי לבדוק את תגובתו לזרימת האוויר בתוך מנהרת הרוח.
תעופת חיות במנהרת רוח
מנהרת רוח יכולה לשמש גם לבחינה מעבדתית של תעופת עופות, עטלפים וחרקים. בחינה זו מאפשרת ללמוד על התנועות המאפשרות לחיות לעוף ועל גורמים שונים המניעים חיות לעוף. למשל, מדען יכול להסיק על יעילותו של חומר ריח המושך חרקים על פי המוטיבציה שלהם להמשיך ולעוף לקראתו במנהרת רוח. חומר שמדגם החרקים שבמעבדה עף לקראתו במשך חצי שעה בממוצע, הוא חומר יעיל יותר מאשר חומר אחר שמדגם החרקים עף לקראתו רק רבע שעה בממוצע.
יחידת רכב מגויס
יחידת רכב מגויס (בראשי תיבות: יר"ם) הוא מושג צה"לי המתאר יחידה צבאית שתפקידה העיקרי גיוס כלי רכב אזרחיים (כולל מלגזות) וחלוקתם ליחידות הצבאיות השונות.
יחידת רכב מגויס מארגנת ומתחזקת רשת קריאה המיועדת לגיוס כלי רכב אזרחיים בעת חירום וגם בתקופות שלום, לפי צורכי צה"ל ובהתאם למגבלות שנקבעו בחוק ובתקנות.
במהלך השנים חלו שינויים בסוגי כלי הרכב הנכללים בחובת דיווח וגיוס, לפי הצרכים המשתנים של צה"ל.
קרב בינת ג'בייל
קרב בינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה היה קרב שהתנהל בבינת ג'בייל, בשבוע השלישי של מלחמת לבנון השנייה, לקראת סוף חודש יולי 2006, בין כוחות חטיבת גולני וחטיבת הצנחנים לבין כוח מיוחד של ארגון החזבאללה. גדוד 51 ו־17 מלוחמיו שהשתתפו בקרב זכו בעיטורים. גם בחטיבת הצנחנים זכו מספר רב של לוחמים וקצינים בצל"שים ועיטורים רבים. בקרב נהרגו שמונה לוחמים.
רקע
הקרב נערך במהלך מבצע קורי פלדה 2 במלחמת לבנון השנייה. במבצע זה תקפו שלוש חטיבות את העיירה בינת ג'בייל; חטיבת הצנחנים ממערב, חטיבת גולני ממזרח, וכוח מחטיבה 7 של חיל השריון חיפה מהרכסים מדרום לעיירה. העיירה ממוקמת כארבעה קילומטרים צפונית לגבול ישראל, סמוך למושב אביבים. העיירה נבחרה לתקיפה בגלל היותה סמל ובסיס ירי משמעותי של החזבאללה, וכן על פי דוחות מודיעין התרכזו בה כמה מפקדות של החזבאללה.
לאחר יומיים של פעילות מארבים מתוך בתים (אלמנת קש) בפאתים המזרחיים של העיירה בינת ג'בייל, קיבל גדוד 51 מחטיבת גולני פקודה להתקדם מעט לתוך מרכז העיירה ולהשתלט על בתים אחרים ולהמשיך מתוכם לבצע מארבים בדפוס הפעולה שבו נקטו ביומיים הראשונים למבצע.
העיירה בינת ג'בייל נבחרה לתקיפה מכמה סיבות עיקריות:
המבצע תוכנן כ"פשיטת מלקחיים" – חטיבת גולני ממזרח וחטיבת הצנחנים ממערב. חטיבת גולני הגיעה ליעדים שלה ביום שני, 24 ביולי בשעה 04:00 לפנות בוקר כמתוכנן.
הכוח של חטיבת גולני (יחידת אגוז, גדוד 51 וגדס"ר גולני) פשט על העיירה, פרץ לבתים באמצעי פריצה שקטים (הידראוליים) וביצע מארבים מתוך בתים ("אלמנת קש") בפאתים המזרחיים של העיירה בינת ג'בייל. היום הראשון היה מוצלח מבחינת כוחות צה"ל. ביום זה הצליחו לוחמי גדוד 51 להרוג שלושה לוחמי חזבאללה, אשר שהו בפטרול בפאתים וכלל לא היו מודעים להימצאות כוחות צה"ל בבינת ג'בייל. כוחות חטיבת גולני הרגו ביומיים הראשונים כ-20 מחבלים ואספו חומר מודיעיני רב.
לאחר יומיים של שהייה בפאתים המזרחיים קיבלה חטיבת גולני פקודה להתקדם לכיוון צפון מערב, לאזור המכונה "הפוליגון השחור". משימתם הייתה להשתלט על בתים אחרים ולהמשיך מתוכם לבצע מארבים בדפוס הפעולה של היומיים הראשונים למבצע שהיו מוצלחים ביותר.
יומיים אלה אפשרו לארגון החזבאללה לאסוף מל"מ ולהתכונן לקראת העימות עם צה"ל בעיירה.
מהלך הקרב – גולני
בחשכת אשמורת הבוקר של יום רביעי א' באב תשס"ו 26 ביולי 2006, החל גדוד 51 לנוע לכיוון מרכז העיירה בינת ג'בייל. פלוגה א' עם מפקד הגדוד, סא"ל יניב עשור, נעה ראשונה והתמקמה במיקומה החדש. פלוגה ג' עם סגן מפקד הגדוד רועי קליין נעה אחרונה והגיעה ליעדה סמוך לאור ראשון. מחלקת החוד נעה ראשונה עם הסמג"ד, רס"ן רועי קליין, וסגן מפקד הפלוגה, אלכס שוורצמן, ופניהם למבנה הראשון, ניסיונות פריצת הבית לא צלחו. בשעה 5:00 לפנות בוקר כשמחלקת החוד ממתינה בחצר לפריצת הבית, מקלען החוד זיהה מאחוריו ממזרח (הכיוון ממנו הגיעו) מעבר לחומה לוחם חזבאללה, הוא ירה לעברו צרור כדורים וכך החל קרב שנמשך 11 שעות רצופות.
במהלך הקרב התברר כי במבנים הסמוכים שממזרח שעל פניהם חלפו בדרכם ליעדם החדש היו ממוקמים עשרות לוחמי חזבאללה, ולמעלה מעשרה לוחמי חזבאללה אף הגיעו לחומת מטע הזיתים שהקיפה את חצר המבנה אותו התכוונו לפרוץ והתפרסו לאורכה, אך בשעה הראשונה של הקרב לוחמי גולני לא ידעו זאת וסברו שנתקלו בחוליה מצומצמת בלבד של האויב. לוחמי גולני פתחו באש וזרקו רימונים לאחור מעבר לחומה, אך החומה הגבוהה הקשתה על הלוחמים להשיב אש בנשקם האישי. הסמג"ד קליין נתן פקודה לתקוף באיגוף ימני. סגן עמיחי מרחביה הוביל את מחלקתו לאיגוף דרך מטע הזיתים העליון ונבלם על ידי חומת אבן נוספת שהקיפה את מטע הזיתים העליון ומאחוריה כבר הספיקו להתפרס לוחמי החזבאללה, ששלטו באש על המטע העליון. מפקד המחלקה וסמל המחלקה שמעון דהן נפגעו מחוליה קטלנית שהתמקמה מימין להם מאחורי החומה. הכוח המשיך בירי וזריקת רימונים מעבר לחומה והזעיק עזרה. הסמג"ד קליין חבר למחלקת החוד והמשיך בלחימה עם האויב שמעבר לחומה, קליין כרע ברך ליד מרחביה שהיה בשלב זה פצוע קשה, והעלה אותו על אלונקה שהועברה אליו.
מנגד היו חילופי אש של הכוחות ואסף נמר, מלוחמי המחלקה, נפגע בראשו ונהרג. רימון נוסף שנזרק נפל סמוך לקליין. קליין זיהה את הרימון שנזרק לעבר הכוח וזינק עליו כדי להציל את חייליו ששהו בסמוך. קליין נפצע אנושות, זעק "שמע ישראל" ודיווח על עצמו בקשר "קליין מת. קליין מת" כדי להודיע ששדרת הפיקוד נפגעה. לאחר שפרץ שוורצמן הסמ"פ את דלת המבנה עם לבנת חבלה דילג גם הוא עם קשרו עידן כהן למטע העליון לסייע, אך גם הם נפגעו קשה ברגליהם מצרור שנורה לעברם מהחוליה הקטלנית שהתמקמה מימין למטע. חיסול החוליה הקטלנית מימין (כנראה על ידי הסמ"פ שוורצמן ואוהד קלאוזנר) בשעה 5:30 (כ-30 דקות לאחר תחילת הקרב) היה נקודת המפנה הראשונה בקרב.
בהמשך הלחימה חבר מפקד הפלוגה, אלון חכימה, ופיקד על הקרב וחילוץ הנפגעים עד לפציעתו. סרן איתמר כץ שנלווה לפלוגה החליף את חכימה בפיקוד על הפלוגה שאת חייליה לא הכיר.
בשעה 7:20 חלה תמורה נוספת בקרב, והיא החלטתו של איתמר כץ להיכנס למבנה אותו פרץ הסמ"פ שוורצמן בתחילת הקרב. לאחר תפיסת עמדות מחלונות הקומה השנייה של המבנה החל ירי יעיל ומדויק אל מתחם המחבלים. מפקד הגדוד, סא"ל יניב עשור, היה עם פלוגה א' סמוך לנקודת ההיתקלות, והוביל את הלחימה כנגד לוחמי החזבאללה. המחבלים נסוגו לאחור והתרכזו במבנים סמוכים ובמסגד. בשעה 8:00 חלה התמורה השלישית בקרב, כאשר קצין המבצעים הגדודי יוני שטבון עם שלושה לוחמים חברו לכוחות פלוגה ג'. שטבון עלה לגג המבנה וסימן לכוחות חיל האוויר על ידי זריקת רימון עשן כחול, וכיוונם לסיוע אש קרוב לכוחות הלוחמים. מסוקי הקרב ואמצעי סיוע אחרים שהופעלו מעתה סייעו בפגיעה מדויקת בלוחמי החזבאללה ובחיפוי על חילוץ הנפגעים למבנה מחלקת החוד שנתפס.
בחמ"ל החטיבתי שהו במהלך הקרב מפקד האוגדה, תא"ל גל הירש ומח"ט גולני, אל"ם תמיר ידעי וניהלו את הקרב. מפקד זרוע היבשה במלחמה, האלוף בני גנץ הגיע למפקדה באביבים במהלך הקרב, ועודד את המפקדים נוכח התחושות הקשות מן הקרב באומרו – "גולני יצאו ממצבים יותר קשים, אתם תצאו גם מזה".
חילוץ הפצועים וההרוגים
חילוץ הפצועים היה פעולה מורכבת שנוהלה ישירות על ידי המג"ד יניב עשור, שהסתייע בפלוגות החה"ן והסיירת של הגדס"ר. פלוגת החה"ן פינתה במספר סבבים את הפצועים לפלוגה א'. פלוגה רובאית א' חילצה את הפצועים במספר סבבים והעבירה אותם לידי לוחמי הסיירת שפינו אותם תחת אש במספר סבבים לשני מנחתי מסוקים.
למרות תנאי הפתיחה הקשים, המשיכו הלוחמים בסיוע חבריהם בפלוגה ומפקדיהם בגדוד ובחטיבה בניהול הקרב ובחילוץ הנפגעים במשך שעות רבות של לחימה קשה, בגבורה, בעקשנות ובאומץ לב, תוך דבקות במטרה והקרבה אישית עד הכרעתו הסופית של האויב וחיסול כארבעים מחייליו. בקרב נהרגו שמונה לוחמים ומפקדים: רס"ן רועי קליין, סרן אלכס שוורצמן, סגן עמיחי מרחביה, סמ"ר שמעון דהן, סמ"ר עידן כהן, סמ"ר אוהד קלאוזנר, סמל שמעון אדגה, וסמל אסף נמר. כמו כן, נפצעו כעשרים וחמישה לוחמים נוספים. בלילה הביא גדוד 12 של גולני אספקה והתקדם למשימות נוספות, לוחמי פלוגת המסלול של גדוד 12 בפיקוד רב-סרן (נהרג במבצע צוק איתן) נשאו את גופות החללים בחזרה. מסע האלונקות הרגלי של פלוגת המסלול של גדוד 12 הגיע באור ראשון של יום חמישי למבנה הפגודה במארון א-ראס, משם המשיך בפינוי כוח רכוב באכזריוֹת של פלוגה ב' מגדוד 51 של גולני. עשהאל לובוצקי, אחד ממפקדי המחלקות, הוביל את האכזריוֹת שחנו בסמוך בנסיעה עד לקו הגבול הסמוך לאביבים. כוח החזבאללה נסוג מאזור הקרב. במהלך הקרב הרגו לוחמי הגדוד, בסיוע חיל האוויר וכוחות נוספים, כארבעים מחבלי חזבאללה, השמידו שלושה משגרי רקטות ופוצצו מצבורי תחמושת ורקטות שנתפסו.
מהלך הקרב – צנחנים
יומיים לאחר מכן נערכו כוחות מחטיבת הצנחנים וביניהם לוחמים מגדוד 890 וגדוד 101 בפיקודו של אל"ם חגי מרדכי. באשמורת הליל פשטה הפלוגה המבצעית של גדוד 101 על פאתיה המערביים של העיירה בינת ג'בייל, הפלוגה התמקמה בבתים הצופים אל תוך הקסבה במארב בצד המערבי של בינת ג'בייל, ומיקמה בקומות הגבוהות של המבנה צוות צלפים. לאחר מספר שעות כוח מיוחד של חזבאללה שפעל במרחב נחשף על ידי כוח הצלפים, כוח הצלפים והפלוגה המבצעית לחמו וצלפו בכוח החזבאללה. הקרב נמשך בלחימה עיקשת מול כוחות חזבאללה נוספים שזרמו למקום והצטרפו ללחימה. לאחר כמה שעות, תם הקרב הקשה בו נפצעו מספר רב מחיילי הפלוגה. חילוצם התבצע באמצעות נסיגה תחת אש בחיפוי מסוקי קרב. על חלקה בחילוץ הפצועים תחת אש, קיבלה טייסת החרב המתהפכת את צל"ש הרמטכ"ל. על פי מקורות זרים בתום הקרב נמנו עשרות מחבלים הרוגים.
מורשת
הקרב נחשב אחד מהקרבות המרכזיים במורשת הקרב של חטיבת גולני והקרב הקשה ביותר של מלחמת לבנון השנייה. לגדוד 51 ולשבעה עשר לוחמים ומפקדים שלחמו בקרב הוענקו עיטורים וצל"שים.
ריינהולד האנינג
רַיינהולד הָאנינג (בגרמנית: Reinhold Hanning; 28 בדצמבר 1921 – 30 במאי 2017) היה איש אס-אס ששירת במחנה ההשמדה אושוויץ במשך שנתיים, לאחר שהתנדב לוואפן אס אס בגיל 18 בעידוד אמו החורגת. האנינג היה אחד מאנשי האס אס הראשונים בהם נתקלו היהודים שהובלו למחנה בטרנספורט, הוא ליווה רבים מהם אל מותם בתאי הגזים.
ביוגרפיה
האנינג גדל והתחנך בליפה. בגיל 14 הצטרף לתנועת הנוער ההיטלראי. חמש שנים לאחר מכן הצטרף לשורות הוואפן אס אס. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שירת בדיוויזיית אס אס "דאס רייך". ב-25 ביולי 1940 הצטרף ליחידות גולגולת המת ובינואר 1942 נשלח לשרת במחנה אושוויץ. הוא לחם במספר קרבות בטרם נפגע מרסיסי רימון בראשו וברגלו בקרב על קייב שנערך בשנת 1941. בעקבות פציעה זו מפקדו הישיר קבע שאינו כשיר עוד לשרת בשדה הקרב והורה לשבצו במחנה אושוויץ. בספטמבר 1943 קיבל דרגת אונטרשארפירהר באושוויץ II בירקנאו. ביוני 1944 נשלח למחנה זקסנהאוזן.
בחודש מאי 1945 נהפך לאסיר מלחמה, הוא שוחרר ב-20 במאי 1948. למשך זמן קצר שימש כטבח עבור הכוחות הבריטים בליפה, ולאחר מכן עבד כנהג תובלה של מוצרי חלב וכאיש מכירות. בשנת 1964 פתח עסקים משלו ופרש בשנת 1984. הוא מת במאי 2017 בעיר לאגה, מחוז נורדריין-וסטפאליה.
העמדה לדין
בשנת 2016 הורשע האנינג באשמת סיוע לרצח של 170,000 קורבנות ונידון לחמש שנות מאסר (תומאס ולטר היה התובע). מספר ניצולי שואה העידו נגדו במשפט. האנינג התנצל על כך שלא סייע לקורבנות ואמר: "אני מתבייש שראיתי את חוסר הצדק ושלא עשיתי דבר נגדו, וכן אני מתנצל על פעולותי", אך הכחיש את הטענות שהופנו כלפיו במשפט. בעקבות פרסומים של אורסולה הפרבק במהלך המשפט היא הואשמה בהכחשת שואה ונשפטה ל-5 שנות מאסר..
קולקטיב נהר קומבהי
קולקטיב נהר קומבהי (באנגלית: Combahee River Collective) היה ארגון פמיניסטי שחור ולסבי, אשר היה פעיל בבוסטון בין השנים 1974 ל-1980. הקולקטיב היה אינסטרומנטלי בהדגשת האופנים בהם תנועת הפמיניזם הלבן לא עונה על הצרכים של קהילה זו, על כל זהויותיה. הארגון ידוע בעיקר בשל הצהרת קולקטיב נהר קומבהי, שהיה למסמך מכונן בהתפתחות הפמיניזם השחור, וכן בפיתוח מונחים ומושגים של שיח הזהויות המשמש מאז ארגונים פוליטיים ותאורטיקנים חברתיים.
תחילת הדרך
הסופרת ברברה סמית ונציגות נוספות השתתפו בכנס האזורי הראשון של הארגון הפמיניסטי השחור הלאומי (NBFO) בניו יורק, ב-1973. הכנס הניח את התשתית לקולקטיב, במאמציהן להקים סניף של NBFO בבוסטון.
חברות הקולקטיב הבינו במהרה כי החזון שלהן רדיקלי יותר ממטרות ה-NBFO, והחליטו להתפצל מן הארגון - וכך נולד קולקטיב נהר קומבהי (CRC). חברות CRC, ובעיקר ברברה סמית ודמיטה פרייז'ר, האמינו שחובה על הארגון לענות על הצרכים של לסביות שחורות, בנוסף להתארגנות כללית כפמיניסטיות שחורות.
שם הקולקטיב
את השם של הקולקטיב הציעה סמית, שרצתה לקרוא לקולקטיב על שם אירוע היסטורי בעל משמעות לנשים אפרו-אמריקאיות. היה ברשותה ספר על הארייט טאבמן, ובו היה מסופר על אירוע שהתרחש ליד נהר קומבהי, בדרום קרולינה, ב-2 ביוני 1863, כאשר כוחות בהובלתה של טאבמן שחררו יותר מ-750 עבדים. היה זה המבצע הצבאי היחיד בהיסטוריה של ארצות הברית שתוכנן ובוצע על ידי אישה. לדבריה של סמית, "זוהי דרך לדבר על עצמנו כחלק מרצף של מאבק שחור, מאבקן של נשים שחורות".
הצהרת הקולקטיב
הצהרת קולקטיב נהר קומבהי פותחה באופן שיתופי על ידי חברות הקולקטיב, כתהליך הגדרת העקרונות הפוליטיים שלהן, בזמן שהן ישמו עבודה פוליטית בפועל בקבוצתן ובקהילתן, ותוך כדי שיתוף פעולה עם ארגונים פרוגרסיביים אחרים.
חברות הקולקטיב הרגישו שהן יצרו משהו חדש, שלא היה קודם כדוגמתו. דמיטה פרייז'ר אמרה על התהליך שהוא לא היה "מיקס עוגה", כלומר, הנשים שהיו מעורבות היו צריכות לחולל את המשמעות ואת המטרות של הארגון "מאפס", ששום חלק ממנו לא בא מוכן. ב-1995 סמית פרסמה מאמר, "Doing it from Scratch: The Challenge of Black Lesbian Organizing", אשר את כותרתו לקחה מדבריה של פרייז'ר. במאמר, סמית מתארת את תחילת הפעילות של הקולקטיב כ"העלאת מודעות פוליטית ועבודה על מספר רב של בעיות", יחד עם בניית "רשת של חברויות, קהילה, ותרבות נשית שחורה עשירה שלא הייתה קיימת קודם."
תהליך כתיבת ההצהרה התקיים במהלך כל שנות ה-1970. הנשים היו נפגשות בקבוצות, בכינוסים שנמשכים מספר ימים, מביאות כל חומר כתוב שלהן או שמצאו, ומשתפות אחת עם השנייה, במטרה למסד את הפמיניזם השחור, ולפתח אידאולוגיה נפרדת מהפמיניזם הלבן, כמו גם לדון במגבלות הטמונות בהתמקדות של הפמיניזם הלבן בדיכוי מבוסס עליונות מגדרית, על חשבון כל סוג אחר של דיכוי.
מתוך המפגשים והתהליכים יצאו מאמרים וכתבים רבים, וההצהרה עצמה הלכה והתפתחה, עד שב-1980, ברברה סמית, דמיטה פרייז'ר, ובוורלי סמית ניסחו את הגרסה הסופית והציגו אותה לקולקטיב.
השפעת ההצהרה
הצהרת קולקטיב נהר קומבהי מכונה "בין המסמכים החזקים ביותר שנכתבו על ידי פמיניסטיות שחורות", ו הארייט סיגרמן, מחברת הספר The Columbia Documentary History of American Women Since 1941, קוראת לפתרונות שההצהרה מציעה לבעיות חברתיות כגון גזענות, אפליה מגדרית, הומופוביה ומעמדיות "מורכבות ומעמיקות".
בספרם Encyclopedia of Government and Politics, מ. א. הוקסוורת ומוריס קוגן מתייחסים להצהרה כאל "ההצהרה הדפיניטיבית בדבר חשיבותה של פוליטיקה של זהויות, במיוחד עבור אנשים אשר זהותם מסומנת על ידי מספר דיכויים מצטלבים".
על פי הפעילה והאקדמאית אנג'לה דייוויס, הניתוח הזה נשען על מרקסיזם שחור ותנועות של לאומיות שחורה של שנות ה-1960 וה-1970, ושמטבעו הוא אנטי-גזעני ו אנטי-קפיטליסטי.
תוכן ההצהרה
הצהרת קולקטיב נהר קומבהי מחולקת לארבעה פרקים נפרדים: התפתחות הפמיניזם השחור המודרני; מה אנו מאמינות; בעיות בהתארגנות פמיניסטית שחורה; וסוגיות ופרויקטים בפמיניזם שחור.
1. התפתחות הפמיניזם השחור המודרני
תנועת הפמיניזם השחור המודרנית, על פי הצהרת הקולקטיב, מושרשת עמוק בהשתלבות הדיכויים שמוחלים על חברות הקהילה. שכנשים שחורות, הן חוות דיכוי על בסיס של גזע, מגדר, ומעמד. בנוסף, מכיוון שרבות מהנשים בקהילה לט"ביות, אז הן חוות גם דיכוי על בסיס מיניות. ההצהרה הבאה מנסחת את בסיס הפעולה והמטרות של הקולקטיב: "אנחנו מחויבות למאבק פעיל נגד דיכוי גזעני, מגדרי, הטרוסקסואלי ומעמדי" וכן שמשימתן היא "פיתוח של ניתוח ופרקטיקה משולבים, על בסיס העובדה שמערכות הדיכוי העיקריות משולבות זו בזו". וש"הסינתזה של הדיכויים האלה מייצרים את התנאים של חיינו".
הן גם הדגישו את אמונת היסוד המשותפת שלהן כי "לנשים שחורות יש ערך במהותן...ושהשחרור שלהן הוא הכרח, לא כנספח לשחרור של מישהו אחר אבל שלא מפני שיש להן צורך משלהן באוטונומיה בתור בנות אדם..."
חשיבות הפמיניזם השחור
על פי הצהרתן, בעיני הקולקטיב "הפמיניזם השחור הוא התנועה הפוליטית ההגיונית להילחם בדיכויים החופפים המשפיעים על כל הנשים הלא-לבנות...."
ההצהרה מתארת את הפמיניזם השחור המודרני כתוצאה של "אינספור דורות של הקרבה אישית, מיליטנטיות, ועבודה של אמהותנו ואחיותנו" כדוגמת "סוג'רנר תרות, הארייט טאבמן, פרנסס הארפר, אידה ב. ולס, מרי צ'רץ' טרל, (כמו גם אלפים על גבי אלפים של נשים לא ידועות)" אשר עבודתן נמחקה על ידי כוחות ריאקציונרים חיצוניים וכן על ידי גזענות ואליטיזם בתוך התנועה הפמיניסטית.
3. בעיות בהתארגנות פמיניסטית שחורה
בעיות סביב התארגנות של פמיניזם שחור מושרשות בהיעדר כוח וזכויות לנשים שחורות. ההצהרה מציינת ספציפית כיצד אין לנשים השחורות את הפריווילגיות שיש לנשים וגברים הטרוסקסואלים לבנים.
ההצהרה גם מציינת כי "הפמיניזם... מאוד מאיים עבור הרוב המכריע של השחורים, כי הוא מאתגר הרבה תפישות יסוד על הקיום שלנו, קרי, שמין צריך להיות גורם מכריע ביחסי הכוחות... תנאי המחיה של רוב השחורים לא מעודדים אותם לעשות תהפוכות בהסדרים הכלכליים והמיניים שכנראה מייצגים יציבות כלשהי בחייהם. להרבה נשים שחורות יש הבנה טובה של הסקסיזם והגזענות בחייהם, אבל בגלל כל ההגבלות היומיומיות על חייהם, הן אינן יכולות להסתכן במאבק נגד שניהם."
4. סוגיות ופרויקטים בפמיניזם שחור
בפרק האחרון של ההצהרה, המחברות טענו שהפמיניזם השחור לא צריך לעסוק רק בסוגיות שלהן כנשים שחורות, אלא שהן צריכות לעסוק גם במה שמשפיע על חייהן של נשים אחרות, העולם השלישי, ומעמד העובדים. " אנחנו במיוחד מחויבות לעבוד על המאבקים שבהם גזע, מין, ומעמד הם בו זמנית הגורמים לדיכוי." סוג זה של פוליטיקה עשויה לכלול התארגנות סביב מחסור בטיפול בבתי חולים בעולם השלישי, או למען מרכז לנפגעות אונס בתוך הקהילה השחורה.
ההצהרה גם הביעה דאגה ורצון להתעמת באופן פומבי בנושא הגזענות בתנועת הנשים הלבנות. הצהרה מבהירה כי: "מיגור הגזענות הלבנה בתנועת הנשים הלבנות היא בהגדרתה עבודתן של הנשים לבנות, אך אנחנו נמשיך לדבר על זה ולדרוש דין וחשבון לגבי בעיה זו."
ההצהרה מוסיפה, "אנו מבינות שאנו היחידות שאכפת להן מאיתנו מספיק כדי לעבוד באופן מתמיד למען השחרור שלנו. הפוליטיקה שלנו מתפתחת מתוך אהבה בריאה כלפי עצמו, אחיותנו, והקהילה שלנו, אשר מאפשרת לנו להמשיך במאבק ובעבודה".
פעילות פוליטית נוספת של הקולקטיב
בשנות ה-70 ועד שנות ה-80 המוקדמות, חברות הקולקטיב היו פעילות במאבק על הפסקת ההפרדה הגזעית בבתי הספר הציבוריים בבוסטון, בקמפיינים קהילתיים נגד אלימות משטרתית בשכונות שחורות, ובשביתות שדרשו מתן עבודות בנייה לעובדים השחורים.
הקולקטיב היה פעיל גם בסוגיות של אלימות נגד נשים, בפרט רציחתן של שתים עשרה נשים שחורות ואישה אחת לבנה בבוסטון ב-1979. משטרת בוסטון ואמצעי התקשורת ניסו להמעיט בחשיבות מקרי הרצח על סמך הטענה שהנשים היו לכאורה זונות ולכן לא ראויות להגנה או חקירה לגבי מותן.
ב-1979, ברברה סמית כתבה ביומנה:
סמית פיתחה את הרעיונות האלה לחוברת על הנושא, שביטא את הצורך "לראות את הרצח כפשע שהוא גם גזעני וגם סקסיסטי", והדגישה את הצורך "לדבר על אלימות נגד נשים בקהילה השחורה".
מאוחר יותר, סמית ציינה שהייתה זו נקודת מפנה שחיברה את הקולקטיב לקהילה הבוסטונית הרחבה.
סיום
הקולקטיב ערך את הכינוס האחרון שלהן בפברואר 1980, והתפרקו מאוחר יותר באותה שנה.
חברות הקולקטיב
חברות בקולקטיב הייתה פלואידית, וכללה חברות ותורמות רבות. ביניהן:
אינגריד מטסון
אינגריד מטסון (באנגלית: Ingrid Mattson; נולדה ב-24 באוגוסט 1963) היא פרופסורית לחקר האסלאם ויחסים בין דתיים ומנהיגה דתית מוסלמית. בשנת 2006 היא נבחרה ליושבת ראש האגודה האסלאמית של צפון אמריקה, ארגון הגג של הארגונים והקבוצות המוסלמיות בארצות הברית וקנדה. מטסון היא האישה הראשונה שנבחרה לתפקיד וילידת אמריקה הראשונה שמכנת בתפקיד. היא החזיקה בתפקיד יושבת הראש עד שנת 2010. באותה השנה, בכתבה בניו יורק טיימס תוארה כדמות הבולטת בקרב נשים אמריקאיות מוסלמיות".
ילדות ורקע
אינגריד מטסון, היא השישית מתוך שבעה ילדים, נולדה והתחנכה בקינגסטון, אונטריו, היא למדה בבתי ספר קתוליים. היא למדה פילוסופיה ואמנות באוניברסיטת ווטרלו בקנדה בין השנים 1982-1982. במסגרת לימודיה, שהתה ב-1986 כסטודנטית בפריז שם התיידדה עם סטודנטים מערב אפריקה, מוסלמים סופים ונחשפה לאסלאם. שחזרה לווטרלו, שמעה הרצאות על האסלאם וב-1987 התאסלמה. מטסון המשיכה בלימודיה וסיימה את תואר ראשון באמנות ובפילוסופיה של האמנויות בשנת 1987.
אקדמיה
לפני שהמשיכה בלימודים מתקדמים, מטסון נסעה לעבוד במחנה פליטים בפושקר, פקיסטן מסוף 1987 ועד 1999. שם פגשה את בעלה לעתיד, עאמר אטק, ממצרים. הזוג התחתן בפושקר. מטסון קיבלה תואר דוקטור בשפות ותרבויות המזרח הקרוב מאוניברסיטת שיקגו ב-1999. בין השנים 1998 ל-2012 מטסון לימדה לימודי האסלאם ויחסי בין מוסלמים-נוצרי בסמינר הרטפורד בקונטיקט ובמקביל נהלה את מרכז מקדונלד לחקר האסלאם וקשרי נוצרים-מוסלמים. כן, במהלך תקופה זו, היא ייסדה את התוכנית ההסמכה הראשונה לאנשי דת באמריקה.
האגודה האסלאמית של צפון אמריקה
ב־2006 מטסון נבחרה ליושבת ראש האגודה האסלאמית של צפון אמריקה, ארגון הגג של הארגונים והקבוצות המוסלמיות בארצות הברית וקנדה. היא האישה הראשונה וילדת אמריקה הראשונה שנבחרה לתפקיד. תחת הנהגה האגודה פתחה מחלקה לפיתוח קהילתי שעסקה בפיתוח מנהיגות, פעילות לבני נוער, שרותי חינוך ותקשורת. מטסום קראה לנשים להיבחר לדירקרטוריונים של מסגדים, להיות פעילות במסגדים על מנת שהמסד יהיה מקום מזמין לנשים וגברים כאחד.
ב־2007 הובילה מטסון ביחד עם הרב אריק יופי, נשיא האיחוד ליהדות רפורמית תוכנית בשם "ילדי אברהם" מדריך לדיאלוג בין דתי בין יהודים למוסלמים. כיושבת ראש האגודה מוטסון פעילויות נוספת לחיזוק הקשרים בין יהודים למוסלמים כגון סמינרי לימוד משותפים, מפגשים בין מוסלמים ליהודים החיים באותה הסביבה ועוד.תהליך בין דתי נוסף שהובילה המטסון עסק ביחסים בין מוסלמים ובודהיסטים. הדלאי לאמה, השתתף במספר כינוסים שערכה. תהליך בין דתי נוסף שמטסון לקחה בו חלק הוא מסמך רוחני, תאולוגי, דוקטרינרי המבוסס על האסלאם והנצרות. המסמך נוסח על לידי אנשי דת נוצרים ומוסלמים וחוקרי דת והוא הבסיס לתוכנית "עולם משותף בינינו".
מטסון קבלה תואר דוקטור לשם כבוד ב-2012 מהסמינר התאולוגי בשיקגו על מאמציה לבניית אמון בין קהילות.
תפיסתה על מעמד הנשים באסלאם
מטסון תומכת בהשתלבותן של נשים מוסלמיות בתפקידים ציבוריים ודתיים. מטסון לובשת חיג'אב, אך טוענת כי ממשלות לא צריכות להחזיק בסמכות לאכיפת לבוש דתי. מטסון עבדה הסוכנות המוסלמית החברתית שנקראה משפחות השלום. הקבוצה הפעילה נגד אלימות במשפחה בתוך הקהילה המוסלמית מתנגדת לפרשנויות של הקוראן המתירות אלימות או אפליה נגד נשים.
התנגדות לפונדמנטליזם האסלאמי
מטסון היא מהמבקרת של קיצוניות דתית אסלאמית מאז היא פגשה בה לראשונה בעת שהותה בפקיסטן ועבודתה עם פליטות אפגניות. זמן קצר לאחר התקפות ה-11 בספטמבר, מטסון, פרסמה מאמר שכותרתו "אמריקאים מוסלמים יש להם התחייבות מיוחדת." במאמר, היא הצהירה, "אני, כמנהיגה אמריקאית מוסלמית, מגנה לא רק את מחבלים מתאבדים של הטליבאן, אלא גם את מנהיגים של המדינות המוסלמיות שפוגעים בדמוקרטיה ומדכאים נשים, שהשתמשו בקוראן כדי להצדיק התנהגויות לא אסלאמית אלימות".
פרסומים
ב־2007 יצא לאור סיפרה: הסיפור של הקוראן: ההיסטוריה שלו ובמקומו בחיים המוסלמים. הספר נבחר, ב-2012, על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח בתוכנית לגישור בין תרבויות.
חריטון פלטונוב
חריטון פלטונוב (ברוסית: Харито́н Плато́нов; 1842 - 18 בספטמבר 1907) פרופסור לאמנות רוסית, בקייב. רוב יצירותיו מציגות נשים צעירות, ילדות ונערות.
ביוגרפיה
הוא נולד למשפחת איכרים. מ-1859 עד 1870, הוא למד באקדמיה הקיסרית לאמנויות, שם הוענקו לו מדליות כסף על הצלחה בציור ב-1862, 1863 ו-1867. עם סיום לימודיו הוא קיבל את התואר "אמן", תואר שלישי, והפך למרצה בבית ספר מחוזי בצארסקויה סלו. לאחר שהציג שתי יצירות בתערוכת האקדמיה ב-1872, הועלה לדרגת אמן, תואר שני.
ב-1878, על ציורו "ילד בולגרי", הוא קיבל מדליית זהב ממועצת האקדמיה. ב-1883 הוא הפך לאמן בתואר ראשון וב-1893 זכה בתואר "אקדמי". בשנת 1889, ציורו "הילדה היהודייה הקטנה" נרכש על ידי שר האוצר איבן וישנגרדסקי.
לאחר 1877, הוא היה תושב קייב, שם לימד בבית הספר לציור שנוסד בשנת 1875 על ידי מיקולה מורשקו. מ-1884 עד 1889, הוא עבד בפרויקט שיקום ציורי הקיר בכנסיית סנט סיריל, בניהולו של מיכאיל ורובל. בשנת 1901, הוא עזר בארגון מחדש של בית הספר לציור ובהרחבת תוכנית הלימודים שלו כדי להפוך ל"בית הספר לאמנות בקייב". בין תלמידיו הבולטים היו מיקולה פימוננקו ומיקולה בוראצ'ק.
הוא הציג תערוכות מרכזיות בתערוכות ה-31 וה-32 של הנודדים והציג בהרחבה ברחבי רוסיה.
נשימה
נשימה היא שם כללי לתהליך ביולוגי של חילופי גזים המאפשר קליטת חמצן ופליטת פחמן דו -חמצני.
המושג נשימה מתייחס לשני תהליכים עיקריים:
למרות שיש להקפיד על ההבחנה בין נשימה פיזיולוגית ונשימה תאית, הרי שבבעלי חיים הקשר בין שני התהליכים הדוק: החמצן הנקלט מועבר אל כל תאי הגוף; התאים משתמשים בחמצן כקולט האלקטרונים הסופי בתהליך הנשימה התאית, שבמהלכו הם מפרקים מולקולות מהמזון ומייצרים מולקולות של הנוקלאוטיד ATP, המשמש כ"מטבע אנרגיה" ובעזרתו מתאפשרת בניית חומרים בתא והנעת תהליכים ביולוגיים. לפירוט עיקרון זה ראו: מטבוליזם
.
מילטון קינס
מילטון קינס (באנגלית: Milton Keynes, ) היא עיר גדולה (עיירה באופן רשמי) הממוקמת במחוז בקינגהאמשייר אשר בדרום-מזרח אנגליה הממוקמת כ-72 ק"מ צפונית-מערבית ללונדון. בשנת 2011 מנתה העיר 229,941 תושבים.
העיר, אשר נוסדה ב-1967, היא אחת מ"הערים החדשות" שנבנו באנגליה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 במטרה לאפשר התרחבות עירונית באזור דרום-מזרח אנגליה.
העיר ממוקמת באותו מרחק מאוקספורד, קיימברידג', לונדון ובירמינגהאם. העיר בקינגהאם, בירת המחוז, נמצאת במרחק של 20 דקות נסיעה בלבד ממילטון קינס.
בעיר משחקת קבוצת הכדורגל מילטון קינס דונס.
אלוורו קסוטו
אלוורו קסוטו (בפורטוגזית: Álvaro Cassuto, נולד ב-17 בנובמבר 1938) הוא מנצח ומלחין יהודי פורטוגזי.
קורות חיים
קסוטו נולד בפורטו שבפורטוגל ולמד בליסבון וברלין, הוא סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת ליסבון, ולאחר שנה סיים תואר שני בקונסרבטוריון של וינה.
כמלחין, הוא קיבל עמלות ממוסדות מוזיקליים בפורטוגל ובארצות הברית. התפוקה שלו היא בעיקר תזמורתית. עם התזמורת הסימפונית של ברוואס (1959–1960) הוא הפך להיות המלחין הפורטוגזי הראשון שאימץ שיטות סריאליזם אינטגרלי. הוא עבד עם קרלהיינץ שטוקהאוזן, ג'רג' ליגטי ואוליבייה מסייאן במהלך הקורסים בשנים 1960 ו-1961. בשנות ה -70 הוא חקר שיטות נאו-טון פוסט-מודרניות. בשנים האחרונות לוח הזמנים שלו מוקדש לניצוח על חשבון הלחנה.
קסוטו היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הסימפונית של רדיו פורטוגל, התזמורת הפילהרמונית הפורטוגזית החדשה, התזמורת הסימפונית הפורטוגזית, תזמורת אלגארבה ותזמורת המטרופוליטן של ליסבון. בחו"ל היה המנצח של RPO ושל תזמורת שווייץ המערבית.
הוא זכה בפרסים רבים, כולל פרס קוסביצקי בטנגלווד. בשנת 2009, נשיא פורטוגל העניק לו את התואר של קצין בכיר של המסדר הצבאי של סיינט ג'יימס של החרב כדי לחגוג את יום השנה ה-50 של הקריירה שלו.
הוא הקליט תקליטורים רבים מוצלחים ביותר עבור תוויות של שטראוס, פורטוגלסום, מרקו פולו ונקסוס, בעיקר סדרה של הקלטות של מלחינים פורטוגזים עבור נקסוס עם התזמורת הסימפונית של בורנמות', תזמורת סינפוניה של לונדון, הסינפוניה הצפונית, התזמורת הלאומית של אירלנד והתזמורת הסקוטית הלאומית.
בשנת 2001 התמנה למנהלה המוזיקלי של תזמורת סימפונט רעננה, אך פוטר על ידי הנהלת התזמורת בשנת 2002 וזאת לאחר שביטל את בואו לישראל מספר פעמים בעקבות המצב הביטחוני שהיה אז באותה התקופה.
חייו האישיים
קסוטו הוא בן למשפחה יהודית ידועה וחשובה, שעליה נמנה, בין היתר, גם משה דוד קאסוטו, מפרשני התנ"ך החשובים בעולם. אלפונסו קאסוטו, אביו של המנצח, היה אספן יודאיקה ידוע שאוספיו משמשים עד היום חוקרי תרבות והיסטוריה ברחבי העולם.
RTL 8
RTL 8 הוא ערוץ הטלוויזיה הרביעי של קבוצת RTL בהולנד מאז החל בשידוריו ב-18 באוגוסט 2007, כאשר החליף את Tien או בשמה הנפוץ יותר Talpa. קהל היעד העיקרי של הערוץ הוא נשים ועקב כך הוא משדר אופרות סבון, תוכניות אירוח, סרטים ושידורים חוזרים מהערוצים האחרים של RTL. בשעות הבוקר המאוחרות ובשעות אחר הצוהריים המאוחרות, ערוץ הילדים של קבוצת RTL, ערוץ RTL Telekids משדר בערוץ.
יחד עם כל הערוצים האחרים של RTL, גם ערוץ RTL 8 משודר מלוקסמבורג עם רישיון שידורים של המדינה. זאת בשל העובדה כי ערוצים בעלי רישיון שידורים מלוקסמבורג נהנים מתנאים מקלים יותר לעומת ערוצים מקבילים המשודרים מהולנד, כיוון שללוקסמבורג אין רשות המסדירה את השידורים ממנה.
היסטוריה
הערוץ התחיל לשדר תחת השם Talpa, ומאוחר יותר שינה את שמו ל-Tien, לאחר שהושק על ידי איש הטלוויזיה ההולנדי ג'ון דה-מול (ממציא פורמט "האח הגדול" ו"The Voice"). בשנת 2007 כל נכסי המדיה של דה-מול מוזגו יחד עם קבוצת RTL הולנד. בתמורה לכך קיבל דה-מול נתח של 26.3% מהקבוצה.
ב-18 באוגוסט 2007 ערוץ Tien חדל מלהתקיים ו-RTL 8 השתלט על הערוץ.
טלטקסט
בעבר הציע ערוץ RTL 8 שירות טלטקסט, שירות אשר נעצרה פעילותו ב-1 באפריל 2017. עם זאת דפים 888/889 עדיין זמינים.
שעת אפס (סדרת טלוויזיה)
פרק 1
ליאן זרחי (מיה לנדסמן) היא תלמידה בבית הספר "אופקי חינוך" בניהולו של זאב (דביר בנדק). היא איננה מצליחה להתבטא כהלכה בשיעור לשון ומתחצפת למורה. אמיר (דורון בן-דוד), המורה לאזרחות, מציע לה להציג בכיתה מטלה בשיעור אזרחות על מנת לבטל את העונש שלה. ליאן מתלבטת האם לפתוח דיון על מקרה שבו היא וחברותיה הוטרדו בבריכה העירונית על ידי ערבים, ובסופו של דבר בוחרת להעלות את הסוגיה ומציעה לאסור כניסת ערבים לבריכות בישראל. אמיר מנסה להסביר לאן החלטה שכזו עשויה להתדרדר ומשווה את דעותיה להחלטות שנקבעו בימי גרמניה הנאצית. בתגובה מתעוררת סערה בכיתה, ואמיר נותן לליאן אפס על המטלה. לאחר שהיא מתווכחת עמו בתום השיעור, פולט אמיר בכעסו הערה פוגענית לגבי עודף משקלה של ליאן. ליאן מתחילה להתחבר עם אסי, בן כיתתה אשר מחזיק בדעות דומות לשלה.
פרק 2
ליאן מעלה סרטון לאפליקציית טיקטוק המציגה את הנעשה בכיתה מנקודת מבטה. ליאן איננה מוכנה למחוק את הסרטון ובהתאם לכך נענשת ומושעית מהלימודים. באותו יום, מתרחש אירוע הכנה לצה"ל בו ליאן משחקת בנשק, אמיר מגיע בזעם ודורש ממנה להוריד את הנשק תוך אזכורים גרפיים קשים והתייחסות לאלאור אזריה. המקרה מצולם ומופץ ברשתות החברתיות, מה שמציג את אמיר כבלתי כשיר להוראה.
פרק 4
בתוכנית הבוקר אמיר חושף כי הוא נושא טראומה מיום ההכנה לצה"ל משום שכחייל קרבי הוא עודד אם של בן יחיד לאפשר לו להתגייס ליחידה קרבית, בה מצא הנער את מותו. ליאן בתגובה טוענת שזו אשמתה של האם שחתמה, ומבינה שאמירתה למעשה פוגעת ללא כוונה בהורים שכולים.
ליאן מתחברת בינתיים למשפחתו של אסי, כולל לאחיו אלון, שנפגע בצבא על ידי ערבים שזרקו על הכוח שלו אבנים, והוא סובל מפגיעה מנטלית. היא מעודדת את אלון לעבור טיפול הידרותרפיה בבריכה ובמקביל מתחילה לקיים קשר רומנטי עם אסי, אשר נמשך אליה בעקבות עמדותיה הנחרצות וחוסר הפחד שלה לבטא אותן. ליאן מתקשה בתחילה להיפתח ולהתמסר לקשר בעקבות חוסר הביטחון שלה.
פרק 5
תוכנית הבוקר מעוררת הדים ומתארגנת הפגנת אזרחים בכפר סבא נגד כניסת ערבים לבריכה. ליאן נואמת בהפגנה ומתנצלת על דבריה הפוגעניים כלפי האם השכולה. היא זוכה לתמיכה רבה ומועמד לראשות העיר מייצר רווח פוליטי על ידי תמיכה בה. במהלך ההפגנה מנסה אגם בנו של אמיר להפריע להפגנה, ונכנס לעימות מול אסי וליאן, אשר נופלת עליו בטעות ושוברת את ידו. ליאן, שגם נפצעה קל, פוגשת בבית החולים את אמה, וכשהיא שואלת מדוע לא באה לתמוך בה בהפגנה, מסבירה לה האם כי היא עובדת תחת ראש מחלקה ערבי, עם חברי צוות ערבים, והיא לא יכולה לתמוך במסרים הללו מחשש לפגיעה בפרנסתה.
בהמשך, מתגלה כי קשת, בתו של אמיר, היא זו שכתבה את השלט על מנת לספק רוח גבית לאביה. היא מורחקת מלימודיה לצורך אבחונים פסיכיאטריים, בעקבות תגובה אובדנית שלה ברשת חברתית לאחר התדרדרות המצב.
פרק 6
אמיר עומד לשימוע אך מחליט שלא לומר את דבריו ועוזב את החדר, מה שמוביל לפיטוריו. במקביל אסי וליאן רבים בכביש עם שני בחורים ערבים אשר עוקבים אחריהם ופוגעים בהם. בתגובה, אסי מכין בקבוקי תבערה. ליאן שמבינה מה הולך לקרות מפצירה באסי שלא לבצע פיגוע נקמה. אסי כועס על ליאן שרק מדברת, אבל לא מוכנה לעשות שום דבר. אמיר שומע על המקרה מבנו שהיה עד למתרחש, ואוסף את ליאן על מנת לעצור את אסי. בנסיעה אמיר מתנצל בפני ליאן, וכך גם היא.
הסדרה מסתיימת עם הגיעם של אמיר וליאן למחסום משטרתי ליד כפר קאסם, כשאמבולנסים חוצים את המחסום לכיוון היישוב. נראה כי אסי הצליח להיכנס לכפר קאסם אך לא ברור האם הצליח בפעולתו או נפגע במהלך האירוע.
רקע
העלילה שואבת השראה מפרשת פיטורי אדם ורטה, מורה בקריית טבעון שפוטר מעבודתו בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג, לאחר שתלמידתו ספיר סבח התלוננה על שהביע דעות פוליטיות במהלך השיעור.
סקירת סדרה
הסדרה עלתה לשידור שבועי ב-10 בינואר 2022 בכאן 11, והיא בת 6 פרקים.
ויקיפדיה הווייטנאמית
ויקיפדיה הווייטנאמית (בווייטנאמית: Wikipedia tiếng Việt) היא הגרסה של ויקיפדיה בשפה הווייטנאמית. כמו בגרסאות בשפות אחרות של פרויקט ויקיפדיה, תוכן המיזם נגיש ונוצר באמצעות תוכנת מדיה-ויקי. לוויקיפדיה הווייטנאמית אתר אינטרנט מתחרה גדול בשם "המילון האנצקלופדי של וייטנאם", אתר אנצקלופדי הממומן על ידי מדינת וייטנאם.
נכון למאי 2015 רק כ-375,000 מערכיה נוצרו על ידי הגולשים באתר, בעוד שכשני שלישים מהערכים נוצרו על ידי בוטים. עובדה זאת מיקמה אותה למעשה כוויקיפדיה השלישית בגודלה בשפה שאינה אירופאית, אם לא מחשיבים את ערכי הבוט, אחרי ויקיפדיה היפנית וויקיפדיה הסינית.
נכון ל- ב ישנם בו  ערכים.
היסטוריה
ויקיפדיה הווייטנאמית החלה את דרכה בנובמבר 2002 עם עמוד ראשי וערך על איגוד האינטרנט העולמי. המיזם לא משך תשומת לב רבה ולא החל למעשה לצבור תרומות משמעותיות עד ל"לידתו" מחדש באוקטובר 2003, וכן לאחר שהוספה לתוכנת הוויקי היכולת לכתוב אותיות בתקן יוניקוד.
ב-25 באוגוסט 2008 נכתב הערך ה-50,000 בוויקיפדיה הווייטנאמית, כאשר רק 432 ערכים מתוכם נוצרו הודות לבוטים. ב-13 בספטמבר 2009 המיזם חצה את רף 100,000 הערכים, כאשר מתוכם חמישה אחוזים היו מבוססי בוט. כיום, מספר הערכים הקצרים המתויגים כ"קצרמרים" נאמד בעשרות אלפים, שאת רובם המכריע יצרו בוטים שונים.
איגרות צפון
איגרות צפון (בגרמנית: Neunzehn Briefe über Judenthum, בתרגום מילולי: תשעה עשר מכתבים על היהדות) הוא ספר הגות יהודית של הרש"ר הירש שיצא לאור בשנת ה'תקצ"ו (1836) באלטונה (כיום בגרמניה). הספר כתוב בצורת חליפת מכתבים בין שני צעירים יהודים.
רקע
עם צמיחת תנועת ההשכלה במפנה המאה ה-19, החלו יהודי גרמניה לתהות על מהות יהדותם. רובו של הדור הצעיר נטש את אורח החיים הדתי האדוק לטובת חיים נוחים בצילה של התרבות הגרמנית של אותם הימים, בשונה מהדור הקודם, שעוד קיים מצוות באופן כללי. נטייתם של הצעירים להשתלבות בתרבות הגרמנית הכללית התחוללה אף שבתקופה זו עדיין לא ניתנה אמנציפציה מלאה ליהודים, ולמרות שהאנטישמיות בקרב הלא-יהודים בגרמניה הייתה בגדר קונצנזוס. כל זה יצר שאלות לגבי המשך דרכו של העם היהודי בגרמניה. הרש"ר הירש, אז רב באולדנבורג, רצה להשפיע על הדור הצעיר להיאחז במנהגי אבותיו, ולשם זאת כתב את ספרו חורב, כחלק שני של מסות בדבר גורל עם ישראל וחובותיו בגלות. כשרצה להדפיסו, חששו המוציאים לאור כי לא יהיה ביקוש לספר, וביקשו ממנו להוציא תחילה ספר בו ינוסחו רעיונותיו בצורת תמציתית יותר. רש"ר נענה להצעה וכתב לשם כך את החיבור הקצר איגרות צפון, אשר יצא לאור בשנת 1836 תחת שם העט 'בן עוזיאל'. בעקבות שם זה עלתה ההשערה כי הסופר הוא יצחק ברנייס. אחרי שהספר התקבל באהדה בין יהודי אשכנז, הוציא הרב הירש לאור גם את ספרו "חורב".
שם הספר
הספר יצא לראשונה לאור בגרמנית, בשם Neunzehn Briefe uber das Judentum (תשעה עשר מכתבים על היהדות). בתרגום הראשון לעברית, של משה זלמן אהרנזון, נקרא הספר בשם "ספר אִגְרוֹת צָפוֹן, יְכַלְכֵּל תשעה עשר מכתבים על דבר היהדות".
תקציר עלילת הספר
הספר כתוב בצורת חליפת מכתבים בין בנימין, בן דמותו של הצעיר היהודי הממוצע בגרמניה של אותה התקופה, ונפתלי, רב צעיר בן דמותו של הרב הירש עצמו, שדנות אודות השאלות שנשאלו על מטרת היהדות וההלכה בזמן המאה ה-19. המכתב הראשון הוא מבנימין לנפתלי וכל שאר המכתבים הם מנפתלי לבנימין. בדבריו של נפתלי במכתביו ישנה גם התייחסות למכתבים נוספים ששלח לו בנימין כתגובה לדבריו, אף שאלה לא מובאים ישירות בספר.
בעוד שבנימין נגרר אחר ההגות המודרנית והחל לעזוב את הדת, נפתלי נשאר נאמן להלכה והמסורת ואף מכהן כרב מתוך תחושת חיבור פנימי לתורה. בנימין ונפתלי היו חברים טובים, אך במשך הרבה זמן הם לא התראו. במהלך פגישתם בנימין שוטח את טענותיו על היהדות (שמבוססות על טענות אמיתיות של יהודים בזמנו) וטען שעל היהודים לנטוש אותה. נפתלי החל להעמיד אותו על כך שאין לו ידע רב מספיק בנוגע לתורת ישראל, והוא אף החל לענות על טענותיו, אבל אז בנימין היה חייב לעזוב בדחיפות בטרם נפתלי הספיק לפרט, ולכן נפתלי ביקש ממנו שיכתוב לו. איגרות צפון כוללים את המכתב הראשון ששלח בנימין לנפתלי, ואז את שמונה עשרה המכתבים שנפתלי שולח לו בחזרה. במהלך האיגרות הרש"ר הירש מפרט את השקפתו על מטרת העולם, האדם והיהודי על פי פירוש על ספר בראשית. לאחר מכן הוא מפרט את השקפתו על המצוות. ואז הוא דן על השאלות האקטואליות לזמנם ועל מצב לימוד התורה. בין המסרים העיקריים שנחרזים במהלך הספר הם לשפוט את היהדות מתוך עצמה, התבטלות בפני ה' והבנת מושגים מתוך הקשרם ועברם. במהלך האיגרות משולבים פרקי שירה וקטעי נבואה מהתנ"ך באופן ספונטני. בניגוד לספרים אחרים של הירש - זהו הספר היחיד ששוטח את צורת החשיבה שלו בצורה מסודרת על כלל הנושאים במחשבה (בניגוד ל"חורב" ו"המצוות כסמלים", ששוטחים רק את המחשבה על טעמי המצוות, והפירוש שלו לתורה שאינו כתוב כספר בפני עצמו, אלא כפירוש).
איגרת א (שאלת בנימין)
זוהי האיגרת היחידה שנכתבה על ידי בנימין. במכתב הוא שוטח את הספיקות שעורר בליבו נפתלי בעקבות ביקורו בביתו של בנימין, במהלכו הוכיח נפתלי כי ידיעותיו של בנימין בנוגע ליהדות מגיעות בעיקר ממקורות חסרים ולא אמינים (חינוך שטחי בבית הוריו מחד גיסא, ומקורות חיצוניים ליהדות או כאלה שניסו לפשר בינה לבין השקפות חיצוניות מאידך גיסא) אך לא הספיק להסביר את שיטתו לפני בואה של עגלת הדואר. בנימין טוען, כי אם הדת אמורה להביא את האדם אל האושר והשלמות, הרי שהיהדות איננה מספקת את מטרתה. עם זאת, הוא דוחה תיקונים בדת, כי הם בעצם צעד אל עזיבת היהדות. הוא גם מספר כי ברצונו להתחתן, אך הוא מפחד מן החובות של אב לבנו בהתחשב בחוסר הבהירות בו הוא מצוי. בסיום מכתבו תובע בנימין מנפתלי שישיב לו בכנות ולפי מה שהוא סבור באמת ולא לפי מה שמשרתו הרבנית מחייבת אותו לייצג.
איגרת ב (פתיחת תשובת נפתלי)
נפתלי מסביר לבנימין כי האושר והשלמות אינם יכולים להיות מטרת הדת, ועל כן יש צורך לפתוח את ספר התורה עצמו וללמוד בו על ייעודנו. הוא גם מסביר במעט את הצורה בה צריך ללמוד את התורה: בלי פניות חיצוניות ותוך כדי שימת לב דקדקנית לדברי התורה. יש לקרוא את התורה בשפת המקור כדי להבין נכון את משמעויות הפסוקים, הרבה פעמים יש מסרים שמועברים על ידי מילה בודדת והאופן שבוחרים לשים אותה במשפט, ובתרגומים רבים המבנים החשובים הללו לא משתמרים. כמו כן הוא מדגיש שמטרתו בקריאה הזאת לא יהיה מחקר פילולוגי, לא ניסיון לקרוא על ההיסטוריה הפיזית של העולם, וגם לא ניסיון למצוא משמעויות בתחום תורת הנסתר. מטרתו תהיה בעיקר לקרוא את התורה בשביל לראות איזה מסר היא נועדה להעביר מתוך הקריאה בה ולא על ידי שיפוט של קריטריונים חיצוניים (כמו שבנימין עשה, וכמו שעשו חלק מקודמיו של הרב הירש).
איגרת ג (מבנה ומטרת העולם)
נפתלי אומר שבשביל להבין את היעוד של ישראל, יש להבין את ייעודו של האדם וההיסטוריה שלו, שהרי ההיסטוריה של עם ישראל היא חלק מההיסטוריה האנושית, אך גם האדם אינו אלא אחד מבין כלל היצורים שבטבע, ולכן הדרך להבין את ייעודו מתחילה בהתבוננות במהות העולם כולו. לכן פותח נפתלי בתיאור ההסתכלות בבריאה דרך התורה: המורכבות והחוקיות שבטבע מראות על גדלות הבורא, מגוון הכוחות והגורמים השונים שבעולם, על הניגודים ויחסי הגומלין שביניהם נוצרו כולם על ידי השם וסודרו על מכונם על ידו. הטבע כולו הוא מכלול אחד שנברא על ידי אל אחד לתכלית אחת, ומכיוון שכך העולם הוא קודש לה'; הכל נברא כדי לשרת את הבורא.
נפתלי כותב שמתוך התבוננות בבריאה ובשלמות העולם, אפשר להגיע לכדי ההכרה באל. ואז הוא אומר שמבריאת העולם ומפרקי תהלים שמתארים את הבריאה, יוצא המסר המרכזי שכל מה שקיים בעולם נועד לעבודת ה', משום שהכול נברא על ידו. אף על פי שהעולם מגוון ומלא באובייקטים שונים אחד מהשני, כולם עובדים במערכת הרמונית, ומכוונים למטרה משותפת. כל האובייקטים בעולם נבראו נפרדים ושונים, אך תלויים ומשפיעים זה על זה, הצמח תלוי באור ובאדמה, האור מגיע מהשמש והאדמה מקבלת בחזרה את חומריה עם מות העץ. העולם נברא ככה כדי שכל מי שנמצא בעולם ישתתף במעשה הבריאה ויתן מעצמו לקיום העולם.
איגרות ד-ה (מעמד האדם ובראשית)
מכתב זה משליך את מסקנות המכתב הקודם לגבי מקומו הייחודי של האדם בין שאר הנבראים: כפי שהבריאה כולה, על כל פרטיה, מגשימה את רצון הבורא אשר הציבה על מכונה, גם על האדם מוטלת החובה להגשים במעשיו את רצון הבורא. היות שהאדם הוא חלק מהעולם, גם תפקידו של האדם זה לעבודת ה'. רק שבניגוד לשאר הנבראים, האדם יכול לעשות זאת מבחירתו ומתוך מודעות. נקודת ההשקפה שגורסת שכל מיומנויותיו ונכסיו של האדם נועדו לעבודת ה', אינה אמורה להביא את האדם לשפלות או הינזרות. היא אמורה להביא אותו למצב שיראה את עצמו כחלק מהעולם, אך כבעל אחריות גדולה יותר מפני שיכולותיו גבוהות יותר משל שאר הברואים. לא עבד ולא אדון אלא אח בכור, וככל שגדלים קנייניו כך גדלה אחריותו. ולכן עליו לדאוג לאנשים אחרים, החי, הצומח ואף האדמה שסביבו ולא רק לראות אותם כאובייקטים שנועדו למלא את צרכיו. לפי האמור מכל אלה, אין דבר רע ברכוש, אבל כל דבר שאדם רוכש לעצמו, בין בחומריות ובין בגשמיות, נשפט רק לפי המטרה שהוא רוכש ומשתמש באותו הדבר. אין לעליונות לאדם להשיג יותר רכוש, חכמה או שלווה בצורה שאינה צודקת או שלא לשם עבודת ה', על פני האחד שיש לו מעט הישגים שהוא הרוויח ביושר ולשם מטרת העולם. אפילו האושר והשלמות שבנימין ראה כמטרת הדת, אינם אלא מכלול של דברים שמשמשים כמטרה בלבד. עם זאת, בגלל היכולות הייחודיות של האדם כמו חשיבה ובחירה חופשית, יש סכנה שהוא יסטה מהדרך ויהפוך את ההנאה למטרה לכשלעצמה. השקפה זו עלולה ל הורידו לדרגת בהמה, שמעשיו נעשים רק כדי להשביע את נטיותיו החומריות, ולהביאו לגאווה ולהשקפה שהוא אדון העולם.
איגרת ו (מגדל בבל)
הדור שבא לאחר המבול, דור הפלגה, גם לא נהג נכון. הוא עדיין רצה להתנשא להיות אדון הארץ. הפעם ה' פיזר את אומות העולם במקומות שונים (מגדל בבל). בצורה זו עמים פיתחו תרבויות שונות שהושפעו מצורות חיים שונות. בצורה זאת אם עם התדרדר לשחיתות, זה לא התפשט לשאר האנושות. המטרה של התחרות בין העמים היא שעם שהושחת ירד, בזמן שעמים שנוהגים יותר ביושר יעלו, וכך בהדרגה האנושות תלמד לנהוג כהוגן ולראות בערכים הרוחניים כערכי הנצח.
איגרת ז (תפקיד עם ישראל)
כדי שתושלם המטרה של האנושות, יש צורך שיוקם עם נפרד שלא ילמד את מטרת האנושות רק מתוך הניסיון וההתפתחות, אלא ישמש בעצמו דוגמה לעם שההנאות והחומריות אינם רבים ואינם מטרה לכשלעצמה, אלא אמצעי לעבודת ה'. זהו עם ישראל שנראה על סף כליה, אך כל המבנה שלו מיועד לחינוך האנושות.
איגרת ח (ההיסטוריה והלאומיות הישראלית)
אברהם נבחר להוציא לפועל את המטרה הזו. הוא עזב את ארצו, משפחתו, ביתו וכל קנייניו כדי למען אהבת ויראת ה'. הוא ביטא את אהבת ה' על ידי גילוי אהבה אל בני אדם ותמיכה באהבה ובצדק. את היראה הוא ביכולת לוותר על כל קנייניו, אפילו בנו, לשם עבודת הבורא, ובתמורה ה' הגן עליו במשך כל מסעותיו. את ההקדשה העצמית הזו אברהם הוריש ליצחק, ויצחק ליעקב. מכאן היה צורך שהעם שיצא מהאבות יוכשר למטרתו, והדרך לכך הייתה שהוא יתפתח לעם דרך עוני וחוסר בסמלים הרגילים שמאחדים עם (מדינה, ממלכה וכו'). שיעבוד מצרים (העם שבו האלהת החומריות הייתה בשיא) היה הדרך של העם לחוש את חוסר הכל על ידי העם שיותר מכל קידש רכוש חומרי והגיע בתחום הזה להישגים גבוהים. כשה' הוציא את ישראל ממצרים והוליכם במדבר, הוא הקים עם שמה שמחזיק את זהותו הלאומית זו התורה בלבד, ואפילו מדינתו היא רק אמצעי לשמירת אותה לאומיות, משום שעם ישראל יוכל לשרוד גם בלעדיה.
איגרת ט (ישראל בגולה)
אחרי שישראל נכנסו לארץ, הם שכחו את אלוהיהם. הארץ שהם קיבלו, וחיי החומר המבוססים שלהם הטעו אותם והם עזבו את ייעודם. בעקבות כך ה' הגלה אותם מארצם, ושוב בהיותם חסרי כל, הם חזרו לעבוד את ה'. המטרה של הגלות זה שעם ישראל ילמד לעבוד את ה' גם כשאין לו דבר בזמן שהרבה ממלכות מבוססות מסביבו נופלות, וכך ידע שמה שמחזיק אותו כעם זו התורה וחיי הרוח.
איגרת י (פתיחה להסבר המצוות)
לאחר שנפתלי דן בייעוד של העולם בכלל ושל ישראל בפרט, הוא עובר להגיב על הביקורת של בנימין על המצוות. הוא מחלק את המצוות לקטגוריות, ודן מה התוכן והטעמים של כל אחת מאותן קטגוריות, ומנסה להסביר שאלו אינם רק טקסים חסרי משמעות:
צדקה - החובה הבסיסית לכבד כל דבר וכל בריה.
אהבה - לאהוב את כל הנבראים באשר הם יציר האל.
חינוך - החובה של האדם לחנך את עצמו וסביבתו למטרות הללו, כך שישתלבו בחייו (אלו בעיקר המצוות שמשמשים כסמלים, ומטרתם הסופית היא שאדם גם יבצע את המסומל).
איגרת יא (תורות, משפטים וחוקים)
תורות- אלו הם בעיקר מצוות של אמונה ומחשבה. מטרתם העיקרית של מצוות אלה היא להכיר באחדות האל, להאמין שכל הנברא נועד לעבודת הבורא, להאמין שה' נתן את ציוויו בתורה, שינונה של התורה, ולטהר את הלב ממידות רעות ולמלאם במידות של יראה (משפטים וחוקים) ואהבה (מצוות) לה' ואמפתיה לכל הנבראים. מצוות אלו נוגעות ישירות ביחס שבין האדם לה' והן הבסיס לכל קיום המצות, על כן הן יסודיות מאוד.
איגרת יב (המצוות)
המצוות, בניגוד למשפטים והחוקים, לא נועדו לתיקון או להימנעות מהרע, אלא לעשות טוב.
איגרת יג (עדות)
המצוות ששייכות לקטגוריית העדות הן מצוות סמליות, אלו מעשים ודיבורים שנועדו לסגל אצל היהודי תפיסות ומחשבות נכונות לגביו ולגבי העולם ומהוות סוג של תזכורת למה שהיה. ישנם עדויות שנועדו להרגיל את האדם ברעיון שהאדם וכל קנייניו הם יצירי ה', כמו מצוות השבת, המצוות שמקדישות חלקים מרכושו של האדם כמו איסור ערלה וחלה, או שנועדו לייחס רעיון זה לאדמת ארץ ישראל כמו המצוות התלויות בארץ. ישנם מצוות שנועדו כדי שישראל ידעו שה' הוא שמחזק את גוף ורוח האומה, כמו החגים. יש עדויות שנועדו להזהיר מהחטאים, למשל התעניות. ישנם מצוות שנועדו לשעבד את הגוף והמחשבה לה', כמו תפילין וברית מילה. המזוזה זו דוגמה למצוות שנועדו להקדיש את הבית לעבודת ה'. ישנן עדויות שנועדו גם להרחיק את האדם מלהפוך את החומר למטרה, כמו ארבעת המינים או מעשרות. ישנם עדויות שנועדו להזכיר את היותו של ה' מלך ושופט, כמו המצוות של הימים הנוראים. ממבט חיצוני נראה כאילו המצוות הללו עוסקות בקטנות ודקדוקים חסרי חשיבות, אבל המצוות הללו חשובות מאוד. נפתלי מתעכב במיוחד על השבת, ומסביר איך חלק מההלכות שלה מבטאות בצורה טובה שכל המלאכות והפעולות שייכות לה'.
איגרת יד (עבודה)
מצוות אלו הן גם פעולות שנועדו להרגיל את האדם ליחס נכון לעולם. אבל בניגוד ל"עדויות", שהן משולבת בחיים, העבודות נועדו לתת לאדם זמן קצר שבו הוא יוצא מזרם החיים הרגיל. היציאה הזו לא נועדה להיות משהו שאין לו השפעה על החיים, אלא מאורע שמזכך את היהודי, מחזק אצלו את ההכרה בכך שה' מנהל את העולם, ומחליש את האנוכיות שלו. לאחר פעולה זו, כדי שיוכל לחזור לחיים טהור יותר. בעבר רב המצוות הללו היו בעבודת המקדש, הקורבנות נועדו לחזק אצל היהודי את התפיסה שכל הקניינים שבעולם חייבים להיות מוקדשים לה'.
בימינו, רוב ה"עבודות" שייכים לתחומי התפלות, הברכות וכדומה. תפילות אלו נועדו כדי שאדם יתבונן על הטבע ועל עצמו ויראה את ה' הפועל בעולם.
איגרת טו (סיקור השאלות והתשובות)
נפתלי עובר שוב על טענות בנימין ומתייחס אליהם. בנימין אמר שהיהדות נלחמת ברוח האדם, אך נפתלי אומר שהיהדות נלחמת רק נגד "האלהת" הקניינים החיצוניים, בעוד שהיא אינה מונעת מהאדם את ההנאות לכשלעצמם, אם אותם קניינים ישמשו לו לשם המטרה היותר עליונה, אז הן דווקא טובות.
בנימין אמר שעם ישראל שפל ולא תרם דבר לאנושות, אבל נפתלי אומר לו בתגובה שהייחודיות של עם ישראל בכך שהוא הקדיש את חייו לה' והמשיך בכך, וזו התרומה שלו לעולם.