cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fallout (סדרת משחקים)
הסדרה מתרחשת בהיסטוריה אלטרנטיבית בה ארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכה להסתגר בתוך עצמה, "חבר העמים" האירופי (המקביל לאיחוד האירופי במציאות) נהיה למעצמה, ברית המועצות לא התפרקה, המלחמה הקרה המשיכה לתוך שנות ה-2000, והתפתחות התרבות נעצרה בערך היכן שהייתה באמצע שנות ה-50. בעקבות משבר אנרגיה חריף שוררת מתיחות רבה בין המעצמות, מאבקי הכוחות ביניהן על המשאבים הללו נקראו "מלחמת המשאבים". ב-2066, סין הקומוניסטית, בעקבות סירובה של ארצות הברית למכור נפט מאלסקה, פולשת לאלסקה וכובשת אותה. ארצות הברית מכריזה בתורה מלחמה על סין ויוצאת במאבק לכבוש את אלסקה מחדש ומשתמשת במשאבים קנדיים לצורך המלחמה שלהם, למרות תלונות קנדיות. בסופו של דבר מספחת ארצות הברית את קנדה בכוח בפברואר 2076 בשל התנגדות קנדית לנוכחות הצבא האמריקאי על שטחה. צבא ארצות הברית הודף בהצלחה את הפולש הסיני ומשיב את הריבונות על אלסקה ופותח במתקפת נגד על אדמת סין. ב-23 באוקטובר 2077 פורצת מלחמה אטומית בשם "המלחמה הגדולה", במהלכה במספר שעות בלבד מרבית הערים המרכזיות נמחקות מעל פני האדמה, מותירות אחריהן רק תלי בניינים הרוסים. החורבן רב והחברה, הכלכלה והתרבות האנושיים נמחקים כלא היו. המשחק מתרחש במאות ה-22 וה-23 לאחר האפוקליפסה.
Fallout
המשחק מתרחש בשנת 2161, 84 שנה לאחר המלחמה הגרעינית בחוף המערבי של ארצות הברית בעיקר בשטחי קליפורניה, ומתחיל בכספת 13, ביתו של הפרוטגוניסט (הדמות הראשית). בכספת השבב האחראי על תפקוד מערכת טיהור המים התקלקל ויש להחליפו לפני שאספקת המים של הכספת תגמר. בהיעדר טכנולוגיה מתאימה לייצור שבב חלופי או תיקון הנוכחי, מפקח הכספת מזמן את הפרוטגוניסט (הדמות הראשית), ומספר לו על הבעיה בשביל שיצא לראשונה זה 100 שנה מן הכספת ויחפש שבב חלופי.
Fallout 2
המשחק הופץ בשנת 1998 על ידי Interplay, פחות משנה לאחר פרסום המשחק הראשון בסדרה.
Fallout 3
המשחק פותח על ידי חברת Bethesda Game Studios ויצא בשנת 2008.
עלילת המשחק מתרחשת בשנת 2277, 36 שנים לאחר עלילת המשחק הקודם בסדרה ו-200 שנים לאחר האפוקליפסה הגרעינית שהחריבה את ארצות הברית.
הפרוטגוניסט הוא תושב כספת 101, מקלט הישרדות שנועד להגן על עד 1,000 בני אדם מהנשורת הגרעינית. כאשר אביו של השחקן נעלם מן הכספת בנסיבות מסתוריות, המפקח של הכספת, שולח את כוחות הביטחון אחרי השחקן, שנאלץ לברוח מהכספת אל תוך ההריסות של וושינגטון כדי לאתר את אביו.
Fallout: New Vegas
המשחק הופץ בשנת 2010 על ידי Bethesda. המשחק זכה לפרס ג'וייסטיק הזהב למשחק התפקידים הטוב ביותר של שנת 2011. המשחק מתרחש בשנת 2281, כארבע שנים אחרי עלילת המשחק הקודם, במדבר מוהאבי. הפרוטגוניסט הוא שליח שצריך להעביר צ'יפ פלטינום הנורה בראשו על ידי דמות מסתורית בדרכו ליעד. אחרי שיקום השחקן מתחיל במסע חיפושים בניו וגאס וסביבתה אחרי מי שניסה לרצוח אותו. במשחק ניו וגאס היא הגרסה הפוסט אפוקליפטית של לאס וגאס.
Fallout 4
המשחק הופץ בנובמבר 2015 על ידי Bethesda. המשחק מתרחש עשור לאחר האירועים במשחק הקודם, באזורים הכוללים את בוסטון וחלקיו מניו אינגלנד אשר מכונים "הקהיליה" (Commomwealth). המשחק עוסק בדמותו של "השורד היחיד" (The Sole Survivor) אותו מגלם השחקן, שהתעורר לאחר הקפאה קריוגנית של 210 שנים כדי למצוא את בנו שנחטף בידי דמויות מסתוריות.
FPSRussia
FPSRussia הוא ערוץ יוטיוב פופולרי המציג סרטונים של שימוש בנשק חם וחומרי נפץ. בקטעי הווידאו מופיע קייל מאיירס, אמריקאי שנולד במחוז הארט, ג'ורג'יה, ארצות הברית, שמגלם דמות של רוסי בשם "דימטרי פטרוב" בעל מבטא כבד. בתחילת כל סרטון מסביר מאיירס אודות הנשק בו הוא הולך להשתמש, ולעיתים גם את ההיסטוריה שלו ואת מטרתו בסרטון. הוא מדגים את יכולות כלי הנשק השונים על מטרות כגון פירות, בקבוקי שתייה, בובות זומבים, מכוניות, ובחלק מהסרטונים אף על תמונות של ג'סטין ביבר. ביוני 2011 הגיע ערוץ היוטיוב FPSRussia למיליון מנויים. מאיירס משתמש במגוון עצום של כלי נשק וחומרי נפץ. בין היתר הוצגו בסרטונים AK-47 מוזהב, נגמ"ש, טנק M4 שרמן וטיסן - רובה ממוחשב. בדצמבר 2012 השיק מאיירס קמפיין התרמה מוצלח באתר Kickstarter על מנת לפתח משחק וידאו. המשחק יצא לאור במרץ 2013 באמצעות חנות ה-Appstore. נכון למאי 2013 הערוץ צבר למעלה מ-536 מיליון צפיות, נתון שמציב אותו במקום ה-27 ברשימת הערוצים הנצפים ביותר ביוטיוב.
היסטוריה
לערוץ FPSRussia קדמו ערוצי היוטיוב "klm5986" ו-"FPSKylesletsplays". באחרון השתמש מאיירס לפרסום קטעים בהם הוא משחק משחקי יריות בגוף ראשון, בדרך כלל ב-call of duty. מאוחר יותר ביקש לבדוק עד כמה פעולת רובים אמתיים דומה לפעולתם המצטיירת ממשחקי וידאו, סרטים וטלוויזיה. הוא קיבל את הרעיון למבטא רוסי במהלך עבודתו בסוכנות רכב, שם נהג לחקות את המבטא הרוסי של אחד מעמיתיו לעבודה. דודו גם כן היה מדבר איתו בלצון במבטא רוסי כשהיה בן חמש. הוא השתמש במבטא כדי לבנות את הדמות "דימטרי פטרוב", ובהמשך צילם את עצמו יורה באקדח בחוה של משפחתו בגאורגיה. מאיירס מפעיל גם ערוץ שלישי המכונה "FPSRussiaTV".
א-סד (כדורגל)
נַאדִי א-סַּד א-רִּיַאדִי (בערבית: نادي السد الرياضي – מועדון הספורט א-סד; תעתיק מדויק: נאדי אלסד אלריאצ'י) הוא מועדון כדורגל קטרי מהעיר דוחה המשחק בליגת העל הקטרית. המועדון מקיים את משחקיו הביתיים באצטדיון ג'אסם בן חמד, המכיל 12,946 מקומות. זהו המועדון הגדול ביותר בקטר, ולזכותו 13 אליפויות ו-14 גביעים.
היסטוריה
המועדון נוסד ב-21 באוקטובר 1969 על ידי קבוצת תלמידים שסיימו לימודי כדורגל. בשנת זכה המועדון באליפות הראשונה שלו, 3 שנים לאחר מכן זכה בגביע הראשון שלו. בשנת הפך למועדון הערבי הראשון שזוכה בליגת האלופות האסיאתית, וב-2011 זכה המועדון שנית בטורניר בינלאומי זה.
ספרות פלישה
ספרות פלישה (באנגלית: Invasion literature) היא ז'אנר ספרותי, שהיה נפוץ במיוחד בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. במיוחד בממלכה המאוחדת, אם כי גם בצרפת וארצות הברית. סיפורים בז'אנר זה לרוב התמקדו בפלישה של כוחות זרים הכובשים את העולם.
אחד הסיפורים בראשונים בז'אנר זה הוא הנובלה "הקרב של דורקינג", שנכתבה בשנת 1871 בידי ג'ורג' צ'סני. המחבר כמו רבים מבני ארצו נבהל מאוד מכך שתוך חודשיים הצליחה פרוסיה לרסק לחלוטין את הצבא הצרפתי, והחל לחשוש מכך שממלכה המאוחדת תהיה הקרבן הבא. הסיפור נועד למעשה להטיף מוסר למדינאים והגנרלים הבריטיים שיתכוננו לפלישה. העלילה עוקבת אחר העיר דורקינג, המתגוננת באומץ מול אימפריה אדירה המזכירה את גרמניה, שכבשה את כל הממלכה המאוחדת. הסיפור זכה לפופולריות עצומה והחל למעשה את עידן ספרות הפלישה.
רוב הספרים בז'אנר זה תיארו פלישה גרמנית, צרפתית, או רוסית, לממלכה המאוחדת או לארצות אחרות. חלק מהספרים גם עסקו בכוחות חיצוניים המנסים להשתלט על כדור הארץ, למשל "דרקולה" או "מלחמת העולמות". חלק מהספרים פורסמו למעשה בידי מדינאים או מצביאים בעלי שם, שפרסמו אותם תחת שם עט. מטרתם הייתה לזרז את ארצם להתחמש מפני מלחמה. ההערכה היא שכ-400 רומנים בז'אנר זה פורסמו עד מלחמת העולם הראשונה, והשפעתם הייתה עצומה. חלק מהתחזיות התממשו בדמות מלחמת העולם הראשונה, ויש המעריכים שאנשי הצבא הקיסרי היפני נעזרו ברומן "הדלת האחורית", כאשר תכננו את פלישתם להונג קונג.
בתקופה שבין שתי מלחמות העולם ספרות הפלישה הייתה פחות פופולרית, והאנטגוניסטים בסיפורים אלו היו לרוב קומוניסטים או נאצים. סיפורים מסוג זה יצאו גם בתקופת המלחמה הקרה, בהם לרוב מתואר כיצד רוסים או סינים כובשים את העולם המערבי.
קרב עמק הירדן
את המערכה בעמק הירדן אפשר לחלק לשלושה שלבים:
רקע היסטורי
באביב 1948, החליטה הליגה הערבית כי הצבאות הערביים יפלשו לארץ ישראל, מייד לאחר יציאת הבריטים.
הצבא הסורי תוכנן תחילה לפלוש לארץ ישראל משטח לבנון, ככל הנראה דרך מלכיה. גזרת עמק הירדן הוקצתה לצבא עיראק, יחד עם הלגיון הירדני. בסופו של דבר, העדיפו הירדנים לפלוש לארץ בגזרה דרומית יותר, עובדה שחייבה שינויים בתוכנית המקורית, וברגע האחרון פנה הצבא הסורי לעמק הירדן. גזרה זו נבחרה, ככל הנראה, על מנת לאפשר תיאום וסיוע הדדי בין הצבא הסורי לזה העיראקי, אשר תקף מספר ק"מ דרומה משם, באזור קיבוץ גשר.
העיר הראשית באזור עמק הירדן, טבריה, נפלה בידי ההגנה כחודש לפני תום המנדט, ב-18 וב-19 באפריל 1948. ב־27 באפריל 1948, נודע כי הבריטים עזבו את משטרת צמח (סמח'). כוח של 'גולני', יחד עם כוח מקומי מישובי הסביבה, כבשו בו בלילה את המקום. לפנות בוקר ברחו כל תושבי העיירה הערבית סמח'.
ב־13 במאי 1948, הוציא משה מן מפקד חטיבת גולני "פקודת יום מס' 1", ובה הכריז על מצב צבאי בכל המרחב והסמיך את המפקדים לגייס את התושבים לעבודות ביצורים ולהפקיע כל סוגי נשק מהיישובים לפי צורכי המערכה.
השטח
אזור עמק הירדן היה (ועודנו) אזור של התיישבות יהודית רציפה כמעט, עם מיעוט יחסי של יישובים ערביים. לאורך כביש טבריה-צמח (כיום חלק מכביש 90), וממערב לכנרת, נמצאים כנרת (מושבה) וקיבוץ כנרת. גם תל בית ירח היה בידי היהודים, והלאה דרומה ממנו נמצאים הקיבוצים דגניה ב' ודגניה א'. צמח, שמדרום לכנרת, נכבשה בידי 'ההגנה' בסוף אפריל, כאמור, כולל העיירה, המשטרה, תחנת ההסגר לבהמות (קרנטינה) והצומת עם הכביש הפונה מזרחה לכיוון רמת הגולן (כביש 98 של ימינו). מן הצומת לעין גב, מזרחה לכנרת, נמתחה דרך בלתי מזופתת (כביש 92 בימינו). מערבה לכביש טבריה-צמח נמצא רכס פוריה, שהיה בידיים יהודיות, אשר מאפשר שליטה באש ובתצפית על העמק. לעומת זאת, הייתה לסורים שברמת הגולן שליטה דומה, באש ובתצפית, על העמק. השטח שמדרום לצומת צמח היה אף הוא בעיקרו בידיים יהודיות. ממזרח לכביש צמח–בית שאן, העובר במקביל לירדן, ממזרחו (המשכו דרומה של כביש 90 בימינו), שוכנים הקיבוצים שער הגולן, מסדה ואשדות יעקב, וממערבו, ממזרח לנהר הירדן, בית זרע ואפיקים. בעורפן, ממערב לירדן, נמצאת המושבה מנחמיה. רצף ההתיישבות היהודית נמשך גם הלאה דרומה לגשר ולנהריים, שנתפסה על ידי הערבים ב-14 במאי.
השטח המישורי אפשר תמרון ופריסת כוחות, ולפיכך, הקנה יתרון לכוח שנהנה מעדיפות בשריון ובארטילריה. עם זאת, כוחות תוקפים לא נהנו ממחסה בעת התקרבותם.
ישראל
לקראת הפלישה היה משה מן, מפקד חטיבת גולני, מפקד כוחות ההגנה באזור. החטיבה, שהופקדה גם על גזרות נוספות, הקצתה לגזרת עמק הירדן את רובו של גדוד 'ברק' (12). הגדוד החזיק שתי מחלקות בטבריה כעתודה, ופלוגת חי"ם מופחתת בצמח. פלוגה אחת הוקצתה לגזרת אשדות יעקב–גשר. פלוגה אחרונה זו הקצתה מחלקה אחת למשטרת גשר ושתי מחלקות לאשדות יעקב. חברי היישובים בעמק הירדן היו מאורגנים להגנה ביישוביהם. מערך ההגנה באזור התאים תחילה יותר להתגוננות כנגד כוחות בלתי סדירים, ולא כנגד צבאות של ממש המצוידים במטוסים ובתותחים. כך למשל, היו עמדות אשר בלטו מעל פני הקרקע, או שלא היו עמוקות דיין, תעלות הקשר היו רדודות וכיוצא באלה. עם זאת, לאחר שהלך והתברר כי האזור נמצא על ציר הפלישה, היישובים, באופן חפוז, חוזקו ובוצרו לקראת הבאות, וכן תוגברו בחיילים. לרשותם עמד נשק קל: רובים, תת-מקלעים ומקלעים. כנשק אנטי טנקי שימשו בעיקר בקבוקי תבערה, אך היו לרשות המגינים מספר פיא"טים. בבית ירח הוצבו שני תותחי 20 מ"מ.
פלישת הסורים
שתי פלוגות סוריות ירדו מתל אל-קאסר בחיפוי תותחים ומשוריינים, ונעו לכיוון צמח. תוך זמן קצר הסורים הצליחו לכבוש את המחנה הצבאי הבריטי ומחנה ההסגר לבהמות (הקרנטינה). באותה העת הגיעו לצמח כוחות גדוד 12 שחנו בטבריה, והתארגנו להגנה במשטרה ובמבנים סמוכים. ההתקפה נבלמה, והסורים הסתפקו באותו יום בביסוס כיבושיהם תוך המשך הפגזות תותחים והפצצות אוויריות.
באותו זמן נעה פלוגה מתל א-דוויר (כיום תל דובר, מדרום לכביש 98 ומצפון לאפיק הירמוך) למכון המים שעל הירמוך, כק"מ מערבה משם, ששימש עמדת הגנה קדומנית של מסדה ושער הגולן. העמדה נכבשה, וכל הלוחמים בה, פרט לאחד, נהרגו. הרגלים הסורים בחיפוי משוריינים המשיכו להתקדם לעבר שער הגולן, אולם אנשי המשק, בעזרת תגבורת של מחלקה מגולני ושני תותחי 20 מ"מ, הצליחו לפגוע במספר משוריינים ולהדוף את התוקפים עוד בטרם הגיעו אל גדרות הקיבוץ.
בלילה נערך תמרון הטעייה של סירות על פני הכנרת שפתחו באש אל החוף כדי להגביר את מתיחות הסורים ולשבש את תוכניתם.
נפילת צמח
ב־18 במאי 1948 החלה ההתקפה המכרעת על צמח. כ-30 כלי רכב משוריינים ובהם טנקים מטיפוס רנו R-35, התפרסו בחיפוי הרעשה והחלו לנוע לכיוון צמח. ההרעשה ערערה את בתי החימר של העיירה ששימשו מסתור למגינים והחפירות לא היו עמוקות במידה מספקת. השריון הסורי תקף את צמח מדרום תוך כדי המטרת אש מדויקת. למגינים, אשר סבלו אבדות ועמדותיהם לא היו עמוקות דיין, לא נותרה ברירה אלא לסגת לבניין המשטרה כשאש הסורים מזנבת בהם ופוגעת ברבים מהם. מכונת ירייה שהוצבה על הגג חיפתה על הנסוגים. רק עם כיבוש צמח החל חיל הרגלים הסורי להתקדם. אחד משני תותחי ה-20 מ"מ שסייעו למגינים, יצא במהלך הקרב מכלל פעולה.
תגבורת של גדוד 12 בפיקוד הסמג"ד (אחיו של חיים לבקוב) ומפקד המחלקה משה כהן מהמושבה כנרת, הגיעה לפני הצהריים למשטרת צמח. לבקוב החל לארגן את הכוח שבמשטרה, אולם הטנקים הסורים סגרו עליה. לבקוב נתן ללוחמים הוראת נסיגה והוא ומספר לוחמים נשארו בבנין לחפות עליהם. כל הנשארים במשטרת צמח נהרגו. הנסוגים נאלצו לעבור את מאות המטרים עד לדגניות כשהם חשופים לאש הסורים ורבים מהם נהרגו ונפצעו. 54 לוחמים נהרגו בקרב על צמח. הסורים הסתפקו לעת עתה בכיבוש המשטרה, וייצבו את קוויהם בצמח ובמשטרה.
מטה חטיבת גולני שלח תגבורות מגדוד "דרור" (גדוד 14) של תושבי הגליל התחתון ועמק יזרעאל. למקום הגיעה גם פלוגה מן הגדוד השלישי של חטיבת יפתח, בפיקודו של מולה כהן, וזו התקיפה באותו לילה את משטרת צמח במטרה לחזור ולכבשה. התוקפים ספגו אש מבניין המשטרה ומכלים משוריינים שהיו בקרבתו ונסוגו. בכל זאת, ככל הנראה, ההתקפה שיבשה את לוח הזמנים של הסורים וגרמה לדחיית ההתקפה על הדגניות ב-24 שעות.
לנוכח חומרת המצב. הפיקוד העליון הפריד את גזרת עמק הירדן מגזרת גשר ומינה למפקדה את משה דיין.
נפילת שער הגולן ומסדה
באותו לילה החליטו חברי מסדה ושער הגולן לנטוש את קיבוציהם ולהתפנות לקיבוץ אפיקים. מברק משער הגולן הגיע למפקדת הגזרה והודיע על הכנות לפינוי. מברק בהול שנשלח בחזרה ממפקד הגזרה ובו הוראה מפורשת שלא לעזוב את הנקודה, לא זכה לכל מענה. הנסוגים הגיעו לקיבוצים אפיקים ובית זרע. בבוקר 19 במאי 1948 קבלו הנסוגים הוראה לחזור אך המשקים היו כבר כבושים. בתחילה על ידי כפריים שעסקו בביזה, ובשעה 10.30 נכנס הצבא הסורי למסדה ושער הגולן. במשך חמישה ימי שהותם באפיקים ובבית זרע נבזזו הקיבוצים על ידי הצבא הסורי ועל ידי כפריים שחצו את הירמוך.
דגניה א'
ב־20 במאי 1948 בשעה 04.30 הסורים החלו בהתקפה שיעדה גשר הירדן שמצפון לדגניה א', וכך, עיקר הקרב נערך מול העמדות הצפוניות-מזרחיות של המשק. תחילה הפגיזו הסורים את המשק וסביבתו במשך כחצי שעה, בתותחים ובמרגמות, וכן המטירו אש מקלעים. אחר כך נערכה התקפה ובה נטלו חלק חמישה טנקים, מספר משוריינים ופלוגת רגלים שנעה מצמח. הכוח המשוריין התפרס ותקף חזיתית את המשק, והכוח הרגלי התקדם מאחוריו. תחילה ירה השריון הסורי בכינון ישיר על עמדות ההגנה, אשר בלטו מעל פני הקרקע, ופגע בהן האחת אחר השנייה. כיוון שכך, המגינים שבאותן עמדות עברו אל תעלות הקשר. הטור המשוריין המשיך ופרץ את גדר המשק החיצונית. תותח 20 מ"מ פגע באחת השריוניות. טנק שחדר בעד הפרצה בגדר נפגע ונסוג. טנק אחד, שחדר גם בעד הגדר הפנימית, הגיע עד 30 מטר מהחפירה, נפגע בפגז פיא"ט והושמד בבקבוק מולוטוב. אנשי הצוות שלו נהרגו. טנק סורי נוסף נפגע מפגז מרגמה שלושה אינץ', ונסוג. יחידת רגלים סורית שנעה בעקבות הטנק שפרץ חוסלה באש המגינים. יחידה אחרת התקרבה עד למרחק כ-150 מ' מהמשק, ושאר כוח הרגלים לא הגיע לכלל מגע. ב-07.45 נבלמה ההתקפה, אך נמשכה אש מרגמות סורית, וזו גרמה לנפגעים בקרב המגינים. הטנק שהושמד נותר בשער הקיבוץ. קיימת מחלוקת היסטורית בשאלה מי עצר אותו.
דגניה ב'
עוד בלילה שבין 19 ל-20 במאי, התקרבה יחידת חי"ר סורית לדגניה ב' וניסתה לחדור לקיבוץ, אך נתקלה בכוח סיור ונסוגה. לאחר הדיפת ההתקפה על דגניה א' הפנו הסורים את אש המרגמות לדגניה ב'. טור ובו שמונה כלי רכב משוריינים התקדם אל המשק וטנקים סורים הפגיזו את העמדות הקדמיות של הקיבוץ, אך כלקח מן הפגיעות בשריון בדגניה א', לא התקרבו מעבר לטווח של 400 מ' מהגדר. בהתקפת הסורים בבוקר 20 במאי נהרג מפקד דגניה ב' משה כהן ממושבת כנרת, ובפקודתו של משה דיין, נשלח להחליפו בנימין זרחי מנהלל. לקראת הצהרים, בחיפוי אש זו, ערכו שתי פלוגות סוריות התקפה על הקיבוץ. הכוח הסורי הגיע עד למרחק של כ-30 מטר מעמדות הקיבוץ, עד שנהדף באש המגינים. הסתערות נוספת של תריסר כלי רכב משוריינים ויחידת חי"ר נבלמה אף היא.
נסיגת הסורים
אם כי הסורים נבלמו, הם עדיין היו ערוכים ליד הגדרות והמטירו אש על שני הקיבוצים. בשעה 13:20 הגיעו ארבעה תותחי 65 מ"מ, ללא מתקני הכיוון המקוריים, לרכס פוריה והחלו להפגיז את הסורים. הפגזים הראשונים, שנורו לשם טיווח, נפלו בכנרת. לאחר טיווח נוסף פגע פגז במצבור תחמושת בצמח והוא התפוצץ. אחר כך קירבו התותחים את הטווח ופגעו ברגלים ובשריון בין צמח ודגניה, אשר הופתעו מן ההפגזה. השדות היבשים החלו לבעור, החיילים הסורים נמלטו ובעקבותיהם השריון. עד הערב פינו הסורים את כל שדה הקרב, כולל את צמח, ונסוגו בחזרה לתל אל-קאסר.
למחרת, בבוקר 21 במאי 1948 שבו כוחות ההגנה והתבססו במשטרת צמח ובעיירה. עשרות הגוויות זוהו והובאו לקבר אחים בדגניה. בנסיגתם, הסורים נטשו מספר כלים משוריינים וכמויות של תחמושת, שנפלו בידי 'ההגנה'. ב-24 במאי חזרו חברי שער הגולן ומסדה, יחד עם כוח מחטיבת כרמלי, אל קיבוציהם, שנהרסו על ידי הערבים.
תוצאות הקרב
הסורים נטשו את תקוותם שיוכלו לפרוץ לגליל בגזרה זו. ולמעשה, בגזרת עמק הירדן, קו הגבול בין ישראל וסוריה, עד למלחמת ששת הימים, היה זה שנקבע בקרב המתואר. ב־10 ביוני 1948 הסורים תקפו את עין גב ונהדפו, אולם לקראת כניסת ההפוגה הראשונה לתוקף, הם הצליחו לכבוש את משמר הירדן וליצור ראש גשר בצורת משולש לעבר הגליל העליון המזרחי. מכאן ואילך, מרכז הכובד של הקרבות בחזית הסורית עבר לאזור ראש הגשר הזה (מבצע ברוש). מבחינת היישוב היהודי הייתה ההצלחה בקרב עמק הירדן המשולבת בהצלחת הקרבות באזור גשר וכוכב הירדן חשובה ביותר. לא רק שתוכניות הסורים והעיראקים לפרוץ משם לעבר הגליל נחלו מפלה אלא שהצלחה זו העמיקה את הביטחון ביכולת העמידה שלו על אף נחיתות כוחו בנשק, בשריון, בארטילריה ובמטוסים.
הנצחה
רוב חללי הקרב הובאו לקבורה בבית הקברות בדגניה א'.
בצומת צמח הוקמה אנדרטה לנופלים בקרבות בעמק הירדן. לימים היא הוסבה לאנדרטה לכל חללי יישובי עמק הירדן במערכות ישראל.
תחרות
תחרות היא התמודדות בין שני גופים או יותר (אנשים, תאגידים, בעלי חיים ועוד) על יעד משותף, שרק אחד מהם יוכל לזכות בו. יעד התחרות יכול להיות הישג מסוים, למשל ניצחון בתחרות ספורט, זכייה במכרז, השגת נתח שוק גדול, תחרות על משאב מוגבל ועוד.
תחרות מתקיימת בטבע, בין בעלי חיים השוכנים בסביבה מסוימת. בעלי חיים מתמודדים על מים, מזון, בני זוג ועוד. תחרות היא מאפיין בסיסי של כלכלת שוק. תחרות בפעילות ספורט מושכת עניין ציבורי רב, ומקובלת גם תחרות בתחומי הבידור.
תחרות נחשבת כמנוגדת לשיתוף פעולה, אך מתקיים גם שיתוף פעולה של מתחרים.
התחרות בין בני אדם נחקרת בענפי מדע אחדים, בהם פסיכולוגיה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה וכלכלה. ביסוס תאורטי מתמטי לחקר התחרות ניתן בתורת המשחקים.
כללים
על מנת שתחרות תהיה יעילה והוגנת חייבים להיות לה כללים שידועים לכל הצדדים ושמחייבים ונאכפים על כל המשתתפים באותה המידה.
קביעת הכללים
כללי תחרויות נקבעים לעיתים על ידי המשתתפים עצמם בהסכמה הדדית, לעיתים בהסכמה שבשתיקה, ולכן לעיתים עשויים כללים אלו להיות ידועים במלואם רק למשתתפי התחרות (ובכך במידה מסוימת למנוע כניסת מתחרים חדשים). בתחרויות רבות, פומביות בעיקר, נקבעים החוקים מראש על ידי גופים המנהלים את התחרות או מפקחים עליה, כללים אלו מתפרסמים מראש ומאפשרים השתתפות של כל מי שעומד בכללים.
ישנן תחרויות, שמסיבות שונות נקבע כי על משתתפים שונים בהן חלים כללים שונים. מצב זה יוצר העדפה של משתתפים מסוימים. דוגמה: בתקנות חובת המכרזים (העדפת תוצרת הארץ), התשנ״ה–1995 ניתנה עדיפות במכרז לספק שמציע מוצר מתוצרת ישראל על פני ספק שמציע מוצר מיובא.
הרכב המתחרים
לתחרויות יש וריאציות אחדות מבחינת הרכב המשתתפים בהן:
במרבית סוגי התחרות המתוארים להלן התחרות היא בין בני אדם או בין קבוצות של בני אדם. תחרות מתקיימת גם בין בעלי חיים (ראו הפרק "באקולוגיה" להלן) ואף בין תוכנות מחשב. מתקיימות גם תחרויות מעורבות:
באדריכלות
– תחרות בין אדריכלים לתכנונו של מבנה או מתחם
תחרות אדריכלים היא סוג של תחרות תכנון ועיצוב, שבה מזמין אדם או תאגיד הצעות מאדריכלים לתכנן, לעצב ולהקים מבנה, קבוצת מבנים, שכונה או עיר חדשה. התכנון הזוכה נבחר בדרך כלל על ידי פאנל של אנשי מקצוע בתחום התכנון, העיצוב וההנדסה ושל בעלי עניין, כמו נציגי ממשלה ונציגי האזור, והאדריכל זוכה בפרס כספי. התחרות נועדה ליצור רעיונות חדשים לתכנון ועיצוב בניינים, לאפשר לאדריכלים חדשים לקבל חשיפה, לייצר פרסום לפרויקט ולעורר דיון ציבורי. תחרויות אדריכלים משמשות לעיתים למתן תוקף וכתב מינוי לתכנון מבני ציבור, ובמדינות כמו צרפת קובעים הכללים למכרזי בנייה של מבנים ציבוריים כי הם יתוכננו בתחרות אדריכלים פתוחה.
זכייה בפרס הראשון בתחרות איננה מבטיחה את ביצוע הפרויקט על ידי הזוכה, ולעיתים יוזם התחרות מבצע שינויים בתוכנית הזוכה. תחרות התכנון מחדש של מרכז הסחר העולמי בשנת 2002 הייתה דוגמה לתחרות מתוקשרת שבה נותרו במבנה הסופי רק האלמנטים הבסיסיים של העיצוב הזוכה שתכנן דניאל ליבסקינד.
בבידור
מופעי בידור שונים, באמצעי התקשורת או בפני קהל צופים, מתקיימים במתכונת של תחרות, שבסופה מוכרז המנצח.
בדומה לתחרויות ספורט גם תחרויות בתחום הבידור מפוקחות על ידי שופט או חבר שופטים, אך בנוסף לכך פעמים רבות משתתף גם הקהל בקביעת המנצח.
תחרות זמר היא תחרות בידור פופולרית שבה המתחרים מתמודדים בזמרה, בדרך כלל בשירים חדשים שנכתבו לתחרות. פופולרית במיוחד היא תחרות הזמר השנתית - האירוויזיון, המשודרת בטלוויזיה וברדיו וזוכה מדי שנה למאות מיליוני צופים ומאזינים.
שעשועון הוא תוכנית רדיו או תוכנית טלוויזיה שבה המשתתפים מתחרים ביניהם במילוי משימות למטרת זכייה בפרס. שעשועונים רבים מבוססים על שאלות טריוויה, משימות קצובות בזמן, וכדומה, המוצגים על ידי מנחה התוכנית למתמודדים. הפרס בשעשועונים הוא, לרוב, פרס כספי או חפצים בעלי ערך.
תחרות ידע
תחרות ידע היא תחרות שבה המתמודדים נדרשים להוכיח ידע בתחום מסוים או בשלל תחומים. תחרויות ידע מתקיימות לעיתים בצורה של שעשועון, כגון המרדף - שעשועון ידע בנושאי טריוויה, או אלגרו – חידון מוזיקלי. במקרים אחרים התחרות משמשת לעידוד תלמידים להצטיינות או כמבחן כניסה למוסד לימודים שהביקוש לו עולה על ההיצע.
בתחרויות הידע יש כאלה הדורשות בקיאות (למשל חידון התנ"ך, המצריך בקיאות בתנ"ך) ואחרות הדורשות יכולת פתרון בעיות (למשל האולימפיאדה הבינלאומית למתמטיקה) או כישורי ידע נוספים.
תחרות יופי
תחרות יופי היא תחרות המתמקדת בשיפוט ודירוג מתמודדים לפי מראה חיצוני. למרות שבאופן מסורתי עוסקת התחרות ביופי חיצוני, ישנן תחרויות יופי שהתפתחו עם השנים, בהן נבחנת גם אישיותם של המתמודדים, ואינטליגנציה. תחרות יופי מורכבת בדרך כלל ממספר שלבים ובהם תחרות שמלות ערב, תחרות בגדי ים, ושלב שבו מתמודדים צריכים לענות על שאלות ששופטי התחרות שואלים אותם. לרוב זו תחרות שבה מתמודדות נערות ונשים צעירות. עם זאת ישנם סוגי תחרויות יופי מיוחדות כמו תחרות יופי לגברים, לנשים נשואות ועוד. זוכה בתחרויות יופי מכונה בדרך כלל "מלכת יופי".
בכלכלה
בכלכלה, תחרות היא מצב שבו גופים שונים (בעיקר גופים עסקיים, אך גם גופים הפועלים ללא כוונת רווח) מציעים מוצרים או שירותים חלופיים, כך שכל גוף מנסה לשכנע את הצרכן לבחור בו. התחרות מתקיימת לפי מאפיינים אחדים, בהם: מחיר, טיב המוצר, מאמצי השיווק המושקעים בו והזמינות שלו. במסגרת התחרות ייתכן שיוצעו מוצרים דומים (למשל בתחרות בין שני יצרני עפרונות), מוצרים דומים פחות (למשל בתחרות שבין יצרן עטים ליצרן עפרונות) או שונים במידה ניכרת אך עדיין נותנים מענה לאותו צורך (למשל התחרות בין יצרן של מעבד תמלילים ליצרן עטים).
תחרות מגדילה את מגוון המוצרים המוצעים ומביאה למחירים נמוכים יותר, בהשוואה למצב שבו אין תחרות בתחום מסוים (פועל בו מונופול) או שמספר המתחרים מצומצם (אוליגופול). עקב כך יש מדינות שפועלות נגד צעדים שלדעתן נועדו לצמצם את התחרות, באמצעות חוקים שנועדו למנוע קרטל - התאגדות של יצרנים להקטנת התחרות ביניהם, ומטילות הגבלות על מיזוגים ורכישות שמביאים לצמצום התחרות. עם זאת, מדינות פועלות גם להגנה על יצרנים מקומיים מפני תחרות עם יצרנים במדינות זרות, באמצעות הטלת מכסים ומכסות על ייבוא, וחסמי כניסה רגולטוריים אחרים כגון תקנים ותקנות שונות. לעיתים מתקיים בצד התחרות שיתוף פעולה של מתחרים.
מידת התחרות המתקיימת בתחום מסוים תלויה בגורמים אחדים, בצד ההיצע (מספר היצרנים, חסמי כניסה לשוק) ובצד הביקוש (מספר הצרכנים הפוטנציאליים, מידת העניין שלהם במוצר ועוד).
תחרות היא מאפיין בסיסי של כלכלת שוק. לשמירה עליה או להפרעה לה משמשות במדינות רבות חקיקה ואסדרה. בישראל עוסקים בכך חוק התחרות הכלכלית ורשות התחרות שהוקמה מכוחו.
במדיניות מס
תחרות מס היא קביעת מדיניות מס שבה מדינה מתחרה במדינות אחרות, בין היתר, בניסיון להשיג עדיפות במשיכת השקעות באמצעות מתן הטבות מס שונות (פטורים, הנחות, זיכויים, שיעור מס אפס וכדומה).
אחד המאפיינים של הגלובליזציה היא הניידות המוגברת של גורמי הייצור. תופעה זאת מתחזקת באמצעות התנהגות תחרותית של מדינות המבקשות להשפיע על זרם ההשקעות העולמיות. התחרות יכולה להיות בהגמשת דיני החברות המקומיים, הרגולציה של איכות הסביבה ועוד. גם תחום המיסוי עשוי לשמש כמכשיר חשוב למשיכת השקעות גלובליות.
ברור כי משטר המס מהווה נדבך חשוב במדיניות פיסקלית של מדינות העולם לצורך קביעת סדר עדיפויות כלכלי וחברתי, השונה ממדינה למדינה. אכן, בצד ההטבות למשקיעים זרים, מדינות מעניקות תמריצים ממשלתיים באמצעות משטר המס לתושבים מקומיים לצורך עידוד סקטורים מסוימים או עידוד הייצוא. במקרה זה, בשונה מההטבות למשקיעים זרים, המניעים למתן ההטבה אינם מהווים בהכרח אסטרטגיה בתחרות המס אלא קידום מדיניות-פנים.
ישנם שיקולים נוספים, מלבד שיקולי המס, הנחשבים כמהותיים בעיני הנישומים בעת קביעת התחום הגאוגרפי של העסק. הנישומים מסווגים את המדינות, בין היתר, בהתאם ליציבות הכלכלית והפוליטית, תשתיות בכלל ותשתיות תקשורת בפרט, הגידול הצפוי במשק, עלות כוח העבודה, זמינות כוח עבודה מיומן, מערכת בנקאות יעילה וטובה.
בספורט
פעילות ספורטיבית שבה שני משתתפים או יותר מתחרים על הישג ספוטיבי
תחרות היא מרכיב מרכזי בפעילות ספורטיבית, ובמסגרתה מתמודדים שני משתתפים או יותר על הישג מסוים, כגון שיא, גביע (פרס) או אליפות בליגה. תחרויות ספורט, כגון משחקי הליגה בכדורגל או האולימפיאדה, מושכות עניין ציבורי רב.
תחרות ספורט מוסדרת מתקיימת בפיקוחו של שופט, המוודא שכל המתחרים מקפידים על כללי המשחק. לשופט סמכות לקבל החלטות שמשנות את מהלך המשחק, כגון הרחקת שחקן שהפר את הכללים. שופטים משתתפים במשחקי ספורט, כגון כדורסל, וגם בתחרויות שאינן משחק, כגון תחרויות אתלטיקה. במרבית תחרויות הספורט המנצח נקבע לפי נתונים אובייקטיביים, כגון מהירות בתחרות ריצה או מספר שערים במשחק כדורגל. בענפי ספורט מסוימים, כגון התעמלות אמנותית, המנצח נקבע גם לפי התרשמות סובייקטיבית של השופט.
תחרויות נוספות
תחרויות מתקיימות בשלל תחומים נוספים, כגון תחרויות אכילה, תחרויות בנושאי שיווק ופרסום, תחרויות כתיבה, ועוד.
באקולוגיה
באקולוגיה תחרות היא יחס גומלין בין פרטים הצורכים משאבים משותפים כגון מזון, טריטוריה וכו' תוך דחיקה של זה את זה. היחסים בתחרות הם תמיד שליליים ורק צד אחד ירוויח מהם, אף שגם הוא עלול להיפגע פיזית במהלך התחרות או מלחץ נפשי לאורך זמן.
ישנם מספר סוגי התנהגויות תחרות:
התחרות היא גורם חשוב בהנעת הברירה הטבעית, מאחר שהשתנות המינים נגרמת במקרים רבים עקב תחרות של מין ספציפי הנאלץ לנצל גומחות אחרות ממינים חופפים, מה שמסייע ליצירת מינים חדשים. התחרות גם מניעה את הברירה הזוויגית מאחר שפרטים שונים יפתחו הבדלים קיצוניים כדי להתחרות בהצלחה על רבייה. חלק מהמינים מצליחים לשרוד בתחרות ואחרים נכחדים בעוד מינים נוספים נאלצים להתחבא או להסתתר ואף להגר למקומות בעלי תחרות נמוכה וייתכן שייווצרו מינים חדשים (אפקט המייסד).
ביוזמת האדם
תחרות בין בעלי חיים נעשית גם ביוזמת האדם, כך שלמעשה התחרות היא בין בעליהם של בעלי החיים המתמודדים. בין פסולי העדות (אנשים שאסור להשתמש בעדותם במשפט העברי) מונה המשנה את מפריחי היונים, ואחד הפירושים שמביא רבי עובדיה מברטנורא הוא שמדובר בהימור "אם תקדים יונתך ליונתי אתן לך כך וכך", כלומר בתחרות בין היונים. קרב תרנגולים, שהוא תחרות לחיים ולמוות בין שני תרנגולים, מתועד החל מהמאה ה-16. קרב כלבים, שאף הוא תחרות לחיים ולמוות, התקיים מימי הביניים, לצד קרבות נוספים בין בעלי חיים, כגון קרב בין דוב לכלבים, נערכו לשם בידור או לשם הימור.
במדעי המחשב
במדעי המחשב, מרוץ תהליכים, הקרוי גם תחרות או תנאי מרוץ, הוא מצב שבו מספר תהליכים או תהליכונים מנסים בו זמנית להשיג גישה למשאב משותף. כיוון שהגישה למשאב המשותף נעשית במסגרת קטע קריטי, המאפשר גישה רק למספר מוגבל של תהליכים או תהליכונים (ולרוב רק לאחד), במצב כזה מתקיימת תחרות בתנאי כל הקודם זוכה.
מנדל קרמר
מנחם מֶנְדֶל קרמר (1869? – 5 בפברואר 1938) היה בעל בית מרקחת בשכונת מאה שערים, כתב בעיתוניו של אליעזר בן-יהודה "השקפה" ו"הצבי", אשר שימש גם כסוכן עבור המשטרה העות'מאנית, ומאוחר יותר עבור המשטרה הבריטית בירושלים.
קורות חייו
במהלך ביקורו של בנימין זאב הרצל בארץ ישראל בשנת 1898, מונה קרמר להיות מלווהו מטעם השלטונות, כאשר בכיסו היה צו מעצר כנגד הרצל לשימוש במקרה שיתעוררו מהומות. הרצל לא התקשה לזהות את הסוכן שעקב אחריו, והוא מזכיר אותו ביומניו. עם זאת, כפי הנראה קרמר סייע להרצל יותר מאשר הפריע למטרותיו. לאחר המפגש בין הרצל והקיסר בירושלים, כאשר מנעו חיילים טורקים מהרצל להמשיך במסעו, שוחח עמם קרמר ובעקבות זאת ניאותו החיילים לאפשר את המשך המסע. מאוחר יותר אף העניק קרמר מתנת מזכרת להרצל.
החל משנת 1903 שימש כתב עבור העיתון "השקפה", בו היה ממונה על הטור "השבוע", שתיאר אירועים בירושלים, ובמיוחד ידיעות על ראשי השלטון העות'מאני בעיר, ומאוחר יותר שימש כתב "הצבי". במסגרת תפקידו היה ממונה על תרגום העיתונים היהודיים עבור השלטון העות'מאני. העיתונאי איתמר בן-אב"י כתב אודותיו: "לדעתי, לא היה איש רע בטבעו, ולפעמים עשה גם טובות. לפעמים ניסה גם להחביא ולהסתיר מעיני הרשות דברים שעלולים היו להמיט אסון על כותבי המאמרים... תביעתו העיקרית של סוכן זה בעד ידידותו היתה, לפרסם את ידיעותיו בעיתון בשמו המלא או בראשי תיבות".
קרמר המשיך לשמש כסוכן עבור המשטרה במהלך מלחמת העולם הראשונה. עם זאת, היה מוסר מידע גם בכיוון ההפוך, כלומר על תנועות וכוונות של השלטונות העות'מאנים ביחס ליישוב היהודי. כך לדוגמה, כאשר נודע לו על כוונת המושל אחמד ג'מאל פאשה לאסור את מנהל בנק אפ"ק, פנה אל המנהל באישון לילה, והבריח אותו ליריחו. בכך, ככל הנראה, הציל את חייו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה עבד עבור המשטרה הבריטית, עד כשנה לפני מותו. דוד תדהר כותב שבתקופת המנדט הבריטי לא היה קרמר פקיד רשמי אך היה מקבל 6 לא"י לחודש ל'הוצאות שונות של המשטרה'. תדהר מציין ש"כדי שהקהל ידע ויקבל את הרושם שהוא פקיד "חשוב" היה יושב בכל בוקר על כיסא, שהיה מעמיד על המדרכה ליד חנות הבגדים "ספיר את ווייט" ברחוב יפו בירושלים, ושם היה מעיין בעיתונים, כדי שהקהל העובר שם יראה איך הוא מסמן בעיפרון האדום את הכתוב בעיתון... כאילו כל המשטרה הייתה תלויה בו... בו בזמן שבמרכז המשטרה במגרש הרוסים, ישב מתרגם מומחה, צבי רוזן, עם עוזרים...".
תדהר גם מציין שזמן מה לאחר מינוי של תדהר כמפקד המשטרה בעיר החדשה בירושלים (1921) הוא עצר את מנדל קרמר, שהיה אז "כבן שבעים ומעלה - אדם נמוך בעל כרס גדולה", בעברות של שחיתות ומירמה, ואולם בלחץ קצינים אנגלים בכירים קרמר שוחרר. קרמר אף תואר כ"שומר ראש" של הנציב העליון הרברט סמואל, תפקיד שלא תאם את גילו ומבנה גופו העגלגל.
בזיכרון הקולקטיבי של היישוב וישראל נודע קרמר כאישיות שלילית – כ"מוֹסֵר", בעיקר בזכות אזכורו ביומניו של הרצל, וכן בשל שמועות אודות סחיטת יהודים שהועמדו לשירות צבאי בצבא העות'מאני בזמן מלחמת העולם הראשונה, בתמורה לדמי שתיקה מצדו. מאידך ידוע גם שקרמר פעל במספר מקרים בהשתדלות לטובת יהודים אל מול השלטונות העות'מאניים. קרמר עצמו טרח לעטוף את דמותו ופעילותו במעטה מסתורין, וכפי הנראה חרושת השמועות סביבו שירתה את מטרותיו.
השער הסמוך לביתו בשכונת מאה שערים זכה לכינוי "השער של מנדל קרמר".
בנו נתן קרמר היה קצין משטרה, אשר שימש בין השאר מפקד משטרת תל אביב ומשטרת אזור פתח תקווה.
צבי קפלן (מדען)
צבי קפלן (נולד ב-1944) הוא פיזיקאי ישראלי שכיהן כמנהל סוכנות החלל הישראלית ומנהל המרכז למחקר גרעיני - שורק.
קורות חיים
קפלן נולד וגדל בירושלים. הוריו עלו שניהם מאירופה, לפני מלחמת העולם השנייה. אביו, מהנדס כימי עלה מליטא ועבד בים המלח כשהחלו להפיק משם לראשונה את האשלגן. אמו, רוקחת בת למשפחה דתית אורתודוקסית, עלתה מפולין.
ב-2013 הוענק לו אות אביר לגיון הכבוד הצרפתי. הוא משמש חבר הוועד המנהל במדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל.
אוניברסיטת מרמרה
שורשיה של אוניברסיטת מרמרה נטועים בסיום תקופת האימפריה העות'מאנית עם הקמת בית הספר Hamidiye לכלכלה ולמסחר בשנת 1883, בו למדו בשנה הראשונה 13 תלמידים בלבד. בשנת 1923 הוסב שם המקום ל"אקדמיה של איסטנבול למסחר ומדעי הכלכלה". בשנת 1982 הוכרז המקום באופן רשמי כאוניברסיטה, שכונתה "אוניברסיטת מרמרה", לאחר איחוד עם מספר בתי ספר להשכלה גבוהה באיסטנבול מתחומים שונים.
אף שהתמחותה הראשונית הייתה בתחום הכלכלה, נוספו אליה בהדרגה תחומים נוספים כגון רפואה, רפואת שיניים, משפטים, אמנות ושפות זרות. כיום כוללת האוניברסיטה 14 פקולטות, 9 בתי ספר מקצועיים להשכלה גבוהה ו-11 מכוני מחקר. הלימודים באוניברסיטת מרמרה מתקיימים באופן רשמי בארבע שפות: טורקית, אנגלית, גרמנית וצרפתית. בין בוגרי האוניברסיטה המפורסמים נמצא גם רג'פ טאיפ ארדואן, נשיא טורקיה בהווה.
נורי בוזיד
נורי בוזיד (בערבית: نوري بوزيد; נולד ב-1 בינואר 1945) הוא במאי קולנוע ותסריטאי תוניסאי.
הסרטים "איש האפר" ו-"آخر فيلم" (בתרגום חופשי לעברית: "ביצוע") זיכו אותו בפרס תנית הזהב בפסטיבל הסרטים קרתגו בשנים 1986 ו-2006.
ביוגרפיה
נורי בוזיד נולד בעיר ספקס שבתוניסיה. בין השנים 1968–1972 הוא למד קלנוע בבלגיה. בשנת 1979 הוא היה עוזר במאי בסרט "Il ladrone" (בתרגום חופשי לעברית: "הבליטה") של הבמאי פסקוואל פסטה קמפניל. בין השנים 1973–1979 הוא היה בחמש שנות מאסר על דעותיו הפוליטיות. בשנת 1986 יצא סרטו העלילתי הראשון "איש האפר", אשר מספר על צעיר שנזכר בטראומות ילדות זמן קצר לפני חתונתו. הסרט נבחר להקרנה בפסטיבל הקולנוע בקאן. סרטו הבא, "صفايح ذهب" (בתרגום חופשי לעברית: "פרסות הזהב"), שיצא בשנת 1988 מספר על אדם שעובד בזנות של גברים.
בנוסף לסרטים שלו, הוא גם לקח חלק בכתיבת הסרטים "عصفور السطح" (בתרגום חופשי לעברית: "הילד של טרסות") ו"קיץ בלה גולט" שביים פריד בוגדיר, "سلطان المدينة" (בתרגום חופשי לעברית: "סולטן העיר") שביים מונצ'ף דוייב, "שתיקות הארמון" ו"עונת הגברים" שביימה מופידה טלאטלי. הוא הופיע בסרט הקומדיה "التلفزة جاية" (בתרגום חופשי לעברית: "טלפאזה ג'יה") ובאופרת הסבון "Un bambino di nome Gesù" (בתרגום חופשי לעברית: "ילד בשם ישוע") שבוימה על ידי פרנקו רוסי.
ב-9 באפריל 2011, בוזיד הותקף ונפצע בראשו על ידי תוקף בלתי מזוהה. הוא טוען שזה בגלל עמדותיו החיוביות לחילוניות ולדחיית תרבות התפיסה. ב-12 במאי של אותה שנה, הוא קיבל את עיטור לגיון הכבוד על ידי שר החוץ הצרפתי, פרדריק מיטראן, במהלך פסטיבל הקולנוע בקאן ה-64.
נורי בוזיד הוא אביה של הבמאית והתסריטאית ליילה בוזיד.
סונאטה לפסנתר מס' 1 של מוצרט
בעיני רבים הסונאטה הראשונה של מוצרט (בנוסף לשש הסונאטות הראשונות שפרסם) כלל אינה משקפת את אופיו וסגנונו של מוצרט. בעת שמוצרט כתב את היצירות הללו הוא היה מושפע במידה רבה מאוד מהמלחין האוסטרי יוזף היידן וגם מן המלחין הגרמני קרל פיליפ עמנואל באך. סגנונו האישי והייחודי של מוצרט התגבש רק לאחר כמה שנים.
כתיבה והוצאה לאור
היצירות היחידות לפסנתר שמוצרט כן הוציא לאור באותה התקופה היו דואטים וקטעים לארבע ידיים, משום שמוצרט הצעיר הרבה לנגן בהופעותיו עם אחותו המוכשרת אף היא מריה אנה מוצרט, ויצירות אלו הוצאו רק מתוך הכרח. מוצרט התחיל להוציא לאור את הסונאטות שלו לפסנתר רק בקיץ של שנת 1774 כשהוא בן 19, בעודו נוסע למינכן כחלק מסיבוב ההופעות של האופרה האחרונה שכתב: "La finta giardiniera" ("הגננת המתחפשת").
בתקופה זו מוצרט הוציא לאור 6 סונאטות לפסנתר בזו אחר זו. לפי בחירת הסולמות של היצירות הללו ניתן לראות שמוצרט כתב אותן כחלק מסדרה, וכי הן בלתי נפרדות אחת מהשנייה. סולמות היצירות הם:
מוצרט הולך ב-4 הסונאטות הראשונות לפי מעגל הקוינטות, אז עולה טרצה גדולה, ולבסוף עולה קוינטה גדולה. מוצרט התכוון מראש להוציא את שש הסונאטות הראשונות שלו כסדרה אחידה.
צורה
לסונאטה יש כמקובל בתקופה הקלאסית שלושה פרקים, לפי הסדר של פרק מהיר- איטי- מהיר. סדר הפרקים הוא:
הפרק הראשון
הפרק הראשון כתוב במשקל ארבעה רבעים. הפרק כתוב בצורה המסורתית של צורת סונאטה, כלומר אקספוזיציה (עם נושא ראשון, גשר ונושא שני), פיתוח (פיתוח הנושאים) ורפריזה (חזרה). הנושא הראשון של הפרק מורכב משלושה משפטים, כאשר המשפט הראשון והשלישי חוזרים על עצמם פעמיים, והמשפט האמצעי חוזר על תבנית מוזיקלית שלוש פעמים כסקוונצה. הנושא מלא חיים ושמח והוא מכיל כמות רבה של חלקי שש עשרה, כמו כל הפרק למעשה, מה שמדגיש את הוירטואזיות של מוצרט, אפילו בגיל הצעיר שבו היה כשכתב את הסונאטה. בנושא יש שימוש רב בקישוטים מוזיקליים שנועדו כדי להוסיף חן וקלילות למלודיה. הגשר נפתח באקורד חזק ובולט שנשמע מעט לא קשור לאווירה הכללית של סולם דו מז'ור- אקורד הדומיננט ספטאקורד לסולם פה מז'ור. הגשר הסוער מתחלק גם הוא לשני משפטים, כאשר המשפט הראשון חוזר על עצמו פעמיים, והמשפט השני חוזר גם הוא פעמיים אך בסקוונצה, מה שמוביל את הפרק אל הנושא השני שכתוב בסולם הבנוי על דרגת הדומיננטה של סולם המוצא (דו מז'ור)- סולם סול מז'ור.
הנושא השני הוא נושא "מוצרטי" טיפוסי, והוא קליל ומלודי מאוד. בנושא השני בולט עוד יותר השימוש הרב בקישוטים מוזיקליים. קבוצות הסיום שמגיעות לאחר הנושא השני מזכירות את הנושא הראשון. לאחר שהאקספוזיציה חוזרת על עצמה מגיע הפיתוח. הפיתוח מתחיל במעבר חד לסולם סול מינור, והנושא הראשון חוזר על עצמו בסדרת סקוונצות ארוכה. לאחר מכן מופיע נושא חדש לגמרי שכלל לא הופיע עד כה. לבסוף הרפריזה, שבה עובר הנושא הראשון פיתוח נוסף ולא צפוי. לבסוף מופיעים הנושא השני וקבוצות הסיום (עם שינויים מסוימים)- הפעם בסולם ה"נכון"- דו מז'ור.
הפרק השני
הפרק השני כתוב במשקל שלושה רבעים. הפרק השני הוא הפרק הרגוע והאיטי של הסונאטה. הוא כתוב בסולם הבנוי על דרגת הסובדומיננטה - סולם פה מז'ור. הפרק כתוב גם הוא בצורת סונאטה. נושאיו השונים של הפרק מאוד מלודיים ורכים. הנושא הראשון מורכב משני משפטים שונים. בנושא (ובפרק בכלל) יש שימוש רב בטריולות (שלישונים). מיד לאחר הישמע הנושא מופיע הגשר הקצת יותר דומיננטי וחזק. לאחר הגשר מגיעה מוזיקה על סולמות רחוקים יותר, עד שלבסוף מגיע הנושא השני כמקובל, והוא כתוב בסולם דו מז'ור, סולם הבנוי על דרגת הקווינטה של הסולם של הפרק. לאחר מכן מופיעות קבוצות הסיום הנעימות והשקטות.
לאחר שהאקספוזיציה חוזרת מתחיל הפיתוח של הפרק, בו מתפתח בעיקר הנושא הראשון של הפרק. הפיתוח מביא ווריאציה מינורית וכבדה יותר של הנושא הראשון. המוזיקה נעשית עצובה מאוד, עד שבמבוא לפיתוח משתנית המוזיקה בפתאומיות חזרה לסולמות מז'ורים. לבסוף חוזרת האקספוזיציה. באקספוזיציה עובר הנושא הראשון שינוי קטן. לאחר הופעתו של הנושא הראשון המורחב והגשר מופיע הנושא השני, בסולמו הנכון כמובן. לאחר קבוצות הסיום (שגם הן הורחבו) מגיע הפרק אל סיומו השקט והזוהר.
הפרק השלישי
הפרק השלישי והאחרון כתוב במשקל שני רבעים. גם הפרק האחרון, כמו כל שלושת הפרקים של הסונאטה כולם, כתוב בצורת הסונאטה הטיפוסית. הנושא הראשון מהיר מאוד והוא חוזר על עצמו פעמיים, כל פעם במנעד שונה. בפעם הראשונה במנעדו הגבוה של הפסנתר, ואילו בפעם השנייה במנעדו הנמוך של הפסנתר. לאחר מכן מופיע הגשר הווירטואוזי יחסית, שמוביל את הפרק אל הסולם אשר בנוי על דרגת הקווינטה של סולם דו מז'ור- סולם סול מז'ור. לאחר הנושא הראשון והגשר שהיו מהירים מאוד והכילו הרבה תנועה מופיע הנושא השני הרגוע בהרבה. לאחר מעבר הרמוני מפתיע מופיעות קבוצות הסיום, אשר גם הן תזזיתיות ותנועתיות, כמו הנושא הראשון והגשר.
נגינת הסונאטה אורכת בממוצע בין 18 ל-20 דקות.
הנס מארק
הנס מייקל מארק (באנגלית: Hans Michael Mark; 17 ביוני 1929 - 18 בדצמבר 2021) היה פיזיקאי ואיש ממשל אמריקאי. כיהן כמזכיר חיל האוויר של ארצות הברית וכסגן מנהל נאס"א. הוא היה מומחה ויועץ בהנדסת חלל ובמדיניות ביטחון לאומי. עד יולי 2014 לימד במחלקה להנדסת אווירונאוטיקה ולהנדסת מכונות של בית הספר להנדסה קוקרל שבאוניברסיטת טקסס באוסטין.
ראשית חייו
לאחר סיום לימודי הדוקטורט נשאר מארק ב-MIT כעוזר מחקר ושימש כראש המעבדה לפיזיקה של נייטרונים למדעי הגרעין. ב-1955 הוא שב לברקלי ונשאר שם עד 1958 כפיזיקאי חוקר במעבדה הלאומית לורנס ברקלי שבליברמור. לאחר מכן הוא שב ל-MIT כעוזר פרופסור. ב-1960 הוא שב שוב לליברמור. הוא נשאר שם עד 1964, כאשר הוא התמנה כיושב ראש המחלקה להנדסה גרעינית וכמנהל כור המחקר של ברקלי.
במקביל לימד מארק קורסים בפיזיקה ובהנדסה באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
בממשל הפדרלי
בפברואר 1969 מונה מארק כמנהל מרכז המחקר איימס של נאס"א שבמאונטיין ויו, קליפורניה. בתפקידו זה הוא ניהל את המחקר והיישומים של מרכז המחקר באווירונאוטיקה, במדעי החלל, במדעי החיים ובטכנולוגיית חלל.
לאחר מכן הוא כיהן כתת-מזכיר חיל האוויר מ-1977 ועד יולי 1979, עת קודם לתפקיד מזכיר חיל האוויר. במקביל הוא שימש כמנהל משרד הסיור הלאומי מאוגוסט 1977 ועד אוקטובר 1979. הוא כיהן כמזכיר חיל האוויר עד 1981, כאשר הוא התמנה על ידי הנשיא רונלד רייגן כסגן מנהל נאס"א, משרה בה הוא החזיק עד ספטמבר 1984.
באוניברסיטת טקסס
עם סיום עבודתו בנאס"א התמנה מארק כנשיא אוניברסיטת טקסס באוסטין, תפקיד בו הוא כיהן עד 1992. לאחר מכן הוא התמנה כפרופסור בכיר להנדסת חלל באוניברסיטה. ביולי 1998 הוא החל לעבוד בפנטגון לאחר שהנשיא ביל קלינטון מינה אותו כתת-מזכיר ההגנה למחקר ולפיתוח (DDR&E). ב-2001 הוא שב לאוניברסיטת טקסס, שם הוא עמד בראש הקתדרה להנדסה על שם ג'ון מקקטה כפרופסור במחלקה להנדסת חלל והנדסת מכונות והחזיק במשרת מחקר במעבדות למחקר יישומי של האוניברסיטה. ב-1 ביולי 2014 פרש מארק מהאוניברסיטה והוא המשיך שם כפרופסור אמריטוס עד למותו.
תוארי כבוד
מארק היה חבר באקדמיה הלאומית להנדסה, שהוא הכיבוד רם המעלה ביותר בארצות הברית למקצועות ההנדסה. הוא גם היה חבר כבוד במכון האמריקאי לאווירונאוטיקה ולאסטרונאוטיקה. ב-1999 הוענק לו פרס ג'ו ג'. קינג להשגים בהנדסה ומדליית ג'ורג' א. הדאווי להישגים בתעופה. בכינוס השנתי של החברה האסטרונאוטית האמריקאית של 2006 זכה מארק לכבוד על תרומותיו לתוכנית החלל הצבאית של ארצות הברית.
ב-2008 הוענק למארק אות הכבוד הגבוה ביותר של "מוסד החלל", פרס הגנרל ג'יימס א. היל למפעל חיים בתחום החלל. פרס זה מוענק מדי שנה להכרה באנשים מצטיינים שבמהלך חייהם תרמו לרווחת האנושות באמצעות מחקר, פיתוח והפעילות בחלל, או באמצעות שימוש בטכנולוגיות חלל, במידע, במשאבים אקדמאים, תרבותיים, תעשייתיים או עיסוק ברווחת האנושות.
ב-2012 העניק פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית למארק את פרס חלוצי החלל והטילים של חיל האוויר. הפרס מכיר באנשים על תפקידם המשמעותי בהיסטוריה של תוכניות החלל והטילים של חיל האוויר.
מארק נפטר ב-18 בדצמבר 2021.
מאיר רוזן
מאיר רוזן (שמו בלידה - רוזנהאופט, 19 בפברואר 1931 – 14 באפריל 2015) היה משפטן ודיפלומט ישראלי, יהודי יליד רומניה.
הילדות והלימודים
רוזן נולד בשנת 1931 ביאשי שברומניה, כבנם של יעקב ומינה רוזנהאופט. למד עברית עוד בגיל 5. עלה לארץ ישראל באוגוסט 1944 כשהוא על אחת מספינות המעפילים שהפליגו מנמל קונסטנצה (ביולבול, מיורינה ומפקורה).
למד בסורבון שבצרפת תואר ראשון במדע המדינה, תואר שני במשפטים והשלים בשנת 1957 את הדוקטורט שלו במשפט בינלאומי.
פעילותו הדיפלומטית והמשפטית
מאז 1953 עבד בשירות המדינה ובמשרד החוץ כשבזמן לימודיו בצרפת עבד בשגרירות ישראל בפריז, כמו כן שימש נציג "בר" בפריז ופעל במטרה להביא ללחץ על ברית המועצות לשינוי המדיניות כלפי יהודי ברית המועצות.
בשנות השישים שימש רוזן קונסול ישראל בניו יורק (1969-1967), היה חבר משלחת ישראל לאו"ם בוועדה לזכויות האדם. ב-1969 מונה למרכז הוועדה לאנרגיה אטומית ומנהל קשרי החוץ שלה וייצג את ישראל בדיונים בסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית. לאחר מכן שימש כמרצה למשפט בינלאומי באוניברסיטת חיפה.
בשנים 1971 עד 1979 שירת כיועץ המשפטי של משרד החוץ. במסגרת זו נשלח לאוסלו לאחר התפוצצות פרשת לילהאמר במטרה להפגש עם העצירים הישראלים ולהגיע להבנות עם שלטונות נורווגיה. לאחר מלחמת יום הכיפורים היה חבר בצוות הישראלי במשא ומתן על הפסקת האש בין ישראל למצרים בק"מ ה-101 מקהיר, ובהמשך היה חבר המשלחת הישראלית לוועידת ז'נבה והסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים. ב-1978 היה חבר המשלחת הישראלית לשיחות בין ישראל למצרים, שותף בניסוח הסכמי קמפ דייוויד, בדיונים על תוכנית האוטונומיה והסכם השלום בין ישראל למצרים.
שגריר
ב-1979 מונה לשגריר ישראל בצרפת וכיהן בתפקיד עד 1983. על פועלו הוענק לו אות לגיון הכבוד הצרפתי.
ב-1983 מונה לשגריר ישראל בארצות הברית הוא כיהן תחת ראשי הממשלה מנחם בגין, יצחק שמיר ושמעון פרס ובתקופת נשיאותו של רונלד רייגן וכהונתו של מזכיר המדינה ג'ורג' שולץ. בתקופתו בתפקיד הוגבר הסיוע הכלכלי האמריקאי לישראל ונחתם הסכם אזור סחר חופשי, אך מנגד הופעלו לחצים לביטול פרויקט הלביא, נחשפה פרשת איראן-קונטראס וחל משבר ביחסים בין המדינות בעקבות חשיפת פרשת פולארד. רוזן המשיך לכהן כשליח מיוחד של ישראל לטיפול בפרשה, גם לאחר סיום כהונתו, בשנת 1987.
בעשורים האחרונים
בשנים 1989 עד 1994 כיהן כנשיא ומנכ"ל ארגון הבונדס. היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים. ב-2010 מונה לנשיא האגודה לזכות הציבור לדעת. מאז 1987 כיהן בדירקטוריון איי די בי חברה לאחזקות. כיהן כשותף בכיר במשרד עורכי הדין בלטר גוט אלוני ושות'.
כיהן כעמית מחקר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה. היה נשוי מ-9 ביוני 1959 לוורה, לבית אייל, ילידת הונגריה, ואב לשתי בנות - דפנה (1968-2020) ומיכל. אם אשתו, שרה ליביה אייל, (1915-2004) הייתה צלמת ושירתה שנים רבות במוסד.
RNS
RNS משמשת לטיפול באפילפסיה מוקדית. לרוב, הטיפולים המקובלים הם ניתוחיים - להסרת אזור הפרכוס במוח או תרופתיים. עם זאת, בערך כשליש מחולי האפילפסיה סובלים מפרכוסים שאינם מגיבים לתרופות. כמו כן, גם טיפולים ניתוחיים עלולים להיות בעייתיים ולא להתאים עבור חלק מהמטופלים. למשל, במקרים בהם מוקד הפרכוס נמצא באזור קריטי, שהסרתו תפגע בתפקוד המטופל, או באזור שלא ניתן לניתוח וייתכן גם חוסר רצון מצד המטופל לעבור ניתוח פולשני. בעקבות זאת, הגיעו לפתרון בעזרת המצאת מערכת הRNS אשר אושרה על ידי הFDA בשנת 2013 ומשמשת כיום לטיפול באפילפסיה מוקדית לא מבוקרת.
היסטוריה
RNS הומצאה על ידי החברה Nuero pace, שהוקמה בדצמבר 1997. החברה נוסדה על ידי 4 שותפים, ביניהם שני פיזיקאים - ד"ר רוברט פישל וד"ר דייוויד פישל ונוירולוג - ד"ר אדריאן אפטון, שלושתם המציאו את מערכת ה-RNS. שותף נוסף הוא פרנק פישר – שכיום מכהן כיושב ראש חבר המנהלים. טיפול באפילפסיה באמצעות RNS אושר על ידי ה-FDA בארצות הברית בשנת 2013. בשנת 2017 צוין הטיפול בחולה ה-1000 על ידי מערכת הRNS.
אופן הפעולה של המכשיר
RNS היא מערכת גירוי מוחית המבוקרת באמצעות מנגנון של לולאה סגורה, כלומר השינוי לאחר הפלט נקלט במערכת ומהווה משוב עבורה. ישנם מוליכים שמחוברים לאלקטרודות הנמצאות באזור מוקד הפרכוס במוח, כאשר המערכת מזהה פעילות מוחית חשמלית אבנורמלית שחוצה סף מסוים, המכשיר שולח גירוי חשמלי שמדכא את הפעילות האבנורמלית, לפני הופעת סימפטומים של פרכוס.
מטפלים יכולים לתכנת את הפרמטרים של הזיהוי והגירוי שנשלח מהמכשיר ולהתאימם באופן אינדיבידואלי למטופל, דבר הנעשה באופן לא פולשני.
נוסף על כך, RNS מגיעה עם מגנט חיצוני אותו ניתן להעביר מעל אזור השתל בזמן פרכוס על מנת להורות למערכת להקליט את הפעילות החשמלית, וכמו כן ניתן להשתמש בו על מנת להורות למערכת להפסיק גירוי חשמלי כל עוד הוא מוחזק מעל השתל.
עקרון פיזיקלי
RNS קולטת פעילות מוחית על בסיס טכנולוגיית ECoG. האותות החשמליים באזור גורם הפרכוס יוצרים שדה חשמלי אותו קולטת האלקטרודה שהוחדרה. אם מערכת ה-RNS תזהה אותות חשמליים שחורגים מטווח הערכים הנורמליים (כמו אמפליטודה ותדירות) היא תשלח גירוי חשמלי בהתאם.
על מנת לזהות את הפעילות החשמלית האבנורמלית, RNS מנטרת את פעילות הECoG באופן תמידי בעזרת מספר שיטות שונות:
כפי שצוין לעיל יש באפשרות המטפלים לתכנת את RNS בהתאמה לכל מטופל, זאת על ידי שליטה בערכים כגון: תדירות (1–333 Hz), עוצמת הזרם (0.5–12 mA), רוחב הפס (40–1000 μs), משך פרץ הגירוי (10–5000 ms) ומסלול מעבר הגירוי החשמלי.
ברגע שמתבצע זיהוי פעילות מוחית חריגה וגירוי הפעילות, הנוירוסטימולטור יכול לספק 4 גירויים נוספים אם הפעילות החריגה לא נפתרה. כל גירוי מורכב מ-2 פולסים שמתוכנתים באופן אינדיבידואלי, מה שמאפשר את היכולת לשלוח כמה סוגי גירויים שונים למניעת פעילות מוחית פוטנציאלית חריגה אחת.
אחת הבדיקות שמתבצעות על ידי המכשיר היא מדידת ההתנגדות שבין האלקטרודה לקופסית שמכילה את הנוירוסטימולטור, בדיקה זו מבוצעת על ידי שליחת פעימה בודדת של זרם חשמלי בין האלקטרודה לנוירוסטימולטור וכך נמדד המתח שנוצר בעקבות הזרם. יחידות ההתנגדות נמדדות באוהם Ω (מתח חלקי זרם). אם ההתנגדות שנמדדה היא מעל 3,500 אוהם או מתחת ל-250 אוהם, היא תיחשב אבנורמלית. כאשר הערכים גבוהים מאוד, ייתכן כי המתח בסוללה לא מספיק למתן טיפול. על כל מדידה אבנורמלית כזו, תשלח התראת אזהרה למוניטור החיצוני של המכשיר.
מתח נורמלי לסוללה ב-RNS הוא בטווח ערכים 2.38-3.20 וולט. כאשר המתח בסוללה נמוך מ-2.37 וולט, ניתנת המלצה להחלפת הסוללה.
על פי עיקרון הבקרה בחוג סגור, פעולת התיקון של הבקר תלויה במשוב של תוצאת התהליך המבוקר, כך שלאחר מתן הגירוי החשמלי ישנו מעקב של המכשיר לווידוא נומרליזציה של הפעילות החשמלית באזור הבעייתי והערכה מחודשת של המצב שתקבע אם יש צורך במתן גירויים חשמליים נוספים.
תיאור ההליך הרפואי
טרם הניתוח נהוג לבצע בדיקות הדמיה כגון MRI EEG CT. על מנת לאתר את מוקד הפרכוסים המדויק, המנתח יתכנן מראש את מסלול ההחדרה של האלקטרודות לאזור הספציפי. כאשר משתמשים במכשיר של NEUROPACE יוחדרו שתי אלקטרודות, לעיתים יוחלט על החדרה של אלקטרודות נוספות שיהיו לא פעילות, כך שאם אחת האלקטרודות לא תעבוד או לא תמוקם באזור ה-ONSET (אזור הפרכוס המקומי), ניתן יהיה להחליף אותה בניתוח תת-עורי, פחות פולשני. את הסוללה גם כן ניתן יהיה להחליף בניתוח זה ואורך חייה עומד על 2–8 שנים בהתאם לתדירות הפירכוסים ומתן הגירויים.
תופעות לוואי לטיפול
מפני שהטיפול כרוך בניתוח פולשני להתקנת המערכת קיימים הסיכונים הנלווים לניתוח:
דניס מאן
דניס מאן (ברומנית: Dennis Man; נולד ב-26 באוגוסט 1998 בוולדימירסקו שברומניה) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פארמה מהסרייה ב' ובנבחרת רומניה.
קריירת מועדונים
מאן גדל במחלקות הנוער של CS ולדימירסקו ואתלטיקו ארד, ובשנת 2014 הגיע למחלקת הנוער של אוטה ארד מליגת העל הרומנית. בסך הכל ערך 34 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 15 שערים.
ב-6 בספטמבר 2016 חתם מאן במועדון כדורגל סטיאווה בוקרשט מליגת העל הרומנית. הוא שיחק במועדון במשך ארבע עונות וחצי, בהן ערך 114 הופעות ליגה והבקיע 41 שערים. הוא זכה עם המועדון בגביע הרומני.
קריירה בינלאומית
ב-27 במרץ 2018 ערך מאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה, בניצחון 1-0 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות. ב-10 ביוני 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-0 על נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 2020.
שיגנורי טוגו
שיגנורי טוגו (ביפנית: 東郷 茂徳; 10 בדצמבר 1882 - 23 ביולי 1950) היה שר החוץ של האימפריה היפנית בתחילת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה ובסופה. בנוסף לכך, שימש כשר לענייני המושבות במהלך שנת 1941 ובמהלך שנת 1945 לאחר ששם התפקיד שונה לשר למזרח אסיה רבתי.
ביוגרפיה
טוגו נולד בעיר היאוקי שבקגושימה. הוא למד ספרות באוניברסיטת טוקיו ולאחר מכן למד את השפה הגרמנית באוניברסיטת מייג'י. טוגו ניסה להתקבל לעבודה במשרד החוץ ארבע פעמים אולם נדחה. רק ב-1912, לאחר שהגיש בקשה בפעם החמישית, הוא התקבל לעבודה במשרד החוץ.
עם תחילת עבודתו, הוצב טוגו בקונסוליה היפנית בעיר מוקדן שבמנצ'וריה ולאחר מכן, ב-1916, הוצב מחדש בשגרירות היפנית בעיר ברן שבשווייץ. ב-1919 הוא נשלח לשליחות דיפלומטית ברפובליקת ויימאר לאחר שהיחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות חודשו בעקבות אשרורה של יפן את חוזה ורסאי. ב-1921 הוא חזר ליפן והוצב בלשכה לענייני ארצות הברית. ב-1922 התחתן טוגו עם אישה גרמניה שהייתה אלמנתו של אדריכל גרמני נודע למרות התנגדותה העזה של משפחתו. החתונה התקיימה במלון "אימפיריאל" בטוקיו.
ב-1926 מונה טוגו למזכיר בשגרירות יפן בארצות הברית ועבר להתגורר בוושינגטון הבירה. ב-1929 הוא חזר ליפן ונשלח שוב לגרמניה. ב-1932 הוא עמד בראש המשלחת לועידה העולמית לפירוק מנשק שהתקיימה בז'נבה. טוגו חזר ליפן ב-1933 ומונה לעמוד בראש הלשכה לענייני צפון אמריקה. זמן קצר לאחר מכן הוא נפצע קשה בתאונת דרכים והיה מאושפז למעלה מחודש בבית החולים.