cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
עופר מנדלבוים
מחקרו מתמקד בתאי ההרג הטבעיים ובתגובת מערכת החיסון לאיומים פנימיים כגון סרטן, ואיומים חיצוניים כגון נגיפים, חיידקים ופטריות.
ביוגרפיה
מנדלבוים קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן. את התואר השני והדוקטורט השלים במכון ויצמן למדע בהנחייתה של פרופסור לאה אייזנבך.
ערך מחקר פוסט-דוקטורט בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הרווארד, במעבדתו של פרופסור ג'ק לאונרד סטרומינג'ר והחל להתעניין בחקר תאי ההרג הטבעיים.
בשנת 1999 חזר לישראל ופתח את מעבדתו במרכז לאוטנברג לאימונולוגיה וחקר הסרטן שבפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
נכון ל-2023 מנדלבוים פרסם מעל ל-250 פרסומים מדעיים. מחקריו הבולטים זיהו בין השאר:
בנוסף לפעילותו המחקרית מנדלבוים הכשיר עשרות סטודנטים ומדענים ורבים מתלמידיו פתחו מעבדות מחקר עצמאיות בישראל ובעולם ותרמו לתחומים רבים הכוללים אימונולוגיה, וירולוגיה וביולוגיה התפתחותית.
מנדלבוים זכה במספר פרסים, כאשר המרכזיים בהם הם פרס קיי (2015) ופרס רפפורט (2020).
מנדלבוים הוא חבר המועצה המדעית המייעצת של חברת הביוטכנולוגיה נקטין תרפיוטיקס, המפתחת טיפולי אימונותרפיה לטיפול בחולי סרטן.
מרד הטורבן הצהוב
מרד הטורבן הצהוב (סינית: 黃巾之亂) היה התקוממות איכרים בני המעמד הנמוך נגד קיסר סין שפרצה בשנת 184. את המרד הנהיג ג'אנג ג'יאו (張角). הסיבות למרד היו שחיתות בקיסרות ששלטה בה שושלת האן המזרחית. הגנרל צָאו צָאו דיכא את המרד באכזריות, והביא להפסקתו. המרידות חודשו ונמשכו עד שנת 205 לספירה.
שם המרד
המרד נקרא "מרד הטורבן הצהוב" מפני שהמורדים שהשתתפו בו קיבלו ממנהיגם ג'אנג ג'יאו (張角) טורבן (כיסוי ראש מסורתי) בצבע צהוב. המורדים היו מאוגדים באגודות סודיות של דת הטאואיזם. המרד היווה נקודת מפנה חשובה בהתפשטות דת הטאואיזם בסין (טאואיזם, או דאואיזם, היא דת הנחשבת לאחת משלוש הדתות הסיניות יחד עם הבודהיזם והקונפוציאניזם).
ראשית המרד
המרד פרץ בשלושה מוקדים עיקריים: ראשון במחוז וי מצפון לנהר הצהוב, שני במחוז יו (אזור בייג'ינג של היום), ושלישי במחוזות ינגצאן, ראונאן, ונאניאנג. לאחר קרבות שנערכו במהלך השנים 184-185, והשתלטות של כוחות הקיסרות על מוקדי המרד השונים, הגנרל צָאו צָאו דיכא את המרד באכזריות, והביא לסיומו כשנה אחרי שהחל לאחר שג'אנג ג'יאו נהרג בקרב.
התחדשות המרידות ב-185 ומחיצתם בשנת 205
בתום המרד בשנת 205 לספירה, שנטלו בו חלק מאות אלפים (על-פי הערכות כ-360,000 איש), ניצחה שושלת האן, אך סין שילמה מחיר כבד. רבים נותרו חסרי בית, מבני ממשלה רבים נהרסו, והשליטה באזורים נרחבים נותרו מחוץ לשליטת הממשלה המרכזית.
צאו צאו מחזק את כוחו
מצב זה נוצל עד תום על ידי צָאו צָאו שבמטרה להשתלט על השלטון, בנה לעצמו כוח צבאי משמעותי. צָאו צָאו היה אחד מכמה שרי-מלחמה (שליטים צבאיים) ששלטו בקיסרות, ושאפו להפיל את שושלת האן-המזרחית, ולרשת אותה. צאו צאו מת ממחלה בשנת 220 לספירה.
נפילת שושלת האן המזרחית-תחילת תקופת שלוש הממלכות
בסופו של דבר שושלת האן המזרחית ששלטה 195 שנים (או 401 שנים כולל את שושלת האן המערבית) נפלה. בשנת 220 עם מותו של צָאו צָאו, הודח הקיסר האחרון של שושלת האן, ליו שין די (שלאחר הדחתו חי בנוחות עד מותו בשנת 234, בגיל 53), על ידי צָאו פִּי בנו של הגנרל צָאו צָאו. צָאו פִּי ושני גנרלים נוספים - לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן, חילקו את הטריטוריה ביניהם וכך החלה תקופת שלוש הממלכות.
חיה קדמון
חיה קדמון (25 בספטמבר 1919 - 4 בספטמבר 1960) הייתה משוררת ומתרגמת.
ביוגרפיה
קדמון הייתה חברה במפ"ם, וכתבה בעל המשמר, אחר כך הצטרפה לפלג השמאל של משה סנה, ובשנת 1954 הצטרפה למפלגה הקומוניסטית. היא החלה לפרסם בקול העם שירים, בהם שירים פוליטיים, שירים לירים ושירי ילדים, וכן מאמרי ביקורת ומסות בנושאי ספרות כללית ועברית. כמו כן תרגמה לעברית משיריהם של משוררים רוסים.
היא למדה ספרות עברית ואנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים ואחר כך המשיכה ללימודי השתלמות באנגליה, שם ערכה והגישה תוכנית בשידורים העבריים של רשות השידור הבריטית. כשחזרה לארץ עסקה בהוראת ספרות עברית ואנגלית בבתי ספר ובסמינריונים שונים. הייתה בין פעילי הליגה לידידות ישראל-ברית המועצות וביקרה בברית המועצות ובבולגריה.
קדמון נישאה לרוברט פרקש, ביולוג יליד ארצות הברית, שהיה פעיל במפלגה הקומוניסטית בארצות הברית והגיע לישראל עקב הרדיפות המקארתיסטיות.
קדמון נפטרה ב-4 בספטמבר 1960 כשהיא בת 41 ונקברה בבית העלמין קריית שאול. נערך לה מסע ההלוויה ברחובות תל אביב בהשתתפות נציגי השגרירות הסובייטית, ועל קברה ספדו לה משה סנה ואלכסנדר פן, ובסיום הטקס הושר האינטרנציונל. בעלה נפטר שמונה חודשים לאחר מותה באופן פתאומי כשהוא בן 36. בנם היחיד, יובל, שהיה בן 4 כשהתייתם מהוריו, אומץ, על פי בקשתו של רוברט, על ידי ידידיו מהמפלגה הקומוניסטית, דני פתר-פטרזיל וליליה פתר פטרזיל.
עשור לאחר מותה יצאה לאור בהוצאת "תרבות לעם" אסופה משיריה, "לבעור תמיד" (1971), בעריכת המשורר אלכסנדר פן, הכוללת שירים פוליטיים, חברתיים וליריים.
שמואל ברוך ורנר
רבי שמואל ברוך ורנר (כ"ה בטבת ה'תרע"א, 25 בינואר 1911 – ל' בסיון ה'תשנ"ג, 19 ביוני 1993) היה אב"ד בתל אביב במשך עשרות שנים. מחבר, מהדיר ועורך תורני, מראשי מכון ירושלים. חתן פרס הרב קוק ופרס הרב מימון. חתנו של הרב יעקב משה חרל"פ.
ביוגרפיה
נולד בירושלים לרב חנוך הניך (תרל"ד-ה'תשט"ז) ודינה ורנר (נפטרה בתרפ"ז). סבו הוא הרב משה מנחם מנדל ורנר, מבוני ירושלים, מייסד שכונת בתי ורנר בירושלים שיועדה למגורי תלמידי חכמים. למד בישיבת מאה שערים ובישיבת ציון, והחל מתרפ"ו בישיבת עץ חיים. באותה תקופה למד בחברותא עם הרב דב בער אליעזרוב.
באדר ה'תר"צ (1930) נישא לקיילה יהודית (נפטרה בתשמ"ט), בתו של הרב יעקב משה חרל"פ, והתגורר בשכונת שערי חסד. באותה תקופה למד בקביעות עם חותנו, שהכין עמו את השיעור הכללי בישיבת מרכז הרב.
נסמך לרבנות בידי הרב יצחק יעקב וכטפוגל והרב אבא יעקב בורוכוב. רבותיו המובהקים היו הרב איסר זלמן מלצר, ראש ישיבת עץ חיים, וכן חותנו הרב חרל"פ אותו שימש כעשרים שנה. בהדרכת חותנו העמיק בלימוד כתבי המהר"ל.
עריכה תורנית והוראה
החל משנת תרצ"ג היה מראשוני הלומדים במכון הארי פישל בנשיאותו של הראי"ה קוק, שם למד בחברותא במשך כעשור עם הרב חיים שרגא פייבל פרנק. במסגרת המכון הוציא לאור עם הרב פרנק את חידושי הר"ן למסכתת מועד קטן. כן עסק בכתיבת ביאור הלכה על הפרק השלישי במסכת ביצה. לאחר סגירת המכון שימש מפקח רוחני ובוחן בישיבות רשת מפעל התורה של תנועת המזרחי, בנשיאות הרב עוזיאל והרב פרנק.
בשנת תש"ה (1944) פרסם במוסד הרב קוק על פי כתב יד את "יקר תפארת" – פירוש הרדב"ז על הלכות שלוחין ושותפין והלכות עבדים ברמב"ם. באותה שנה נמנה בין מייסדי בית המדרש "בית זבול" בראשות חותנו הרב חרל"פ ולימד בו. סייע לשלמה זלמן אריאל בכתיבת ערכים באנציקלופדיה מאיר נתיב.
בשחר ימיו היה חבר "חבר הרבנים של המזרחי והפועל המזרחי". לאחר מלחמת ששת הימים כתב כי "ראינו במו עינינו הנסים הגלויים שעשה ה' לנו בארצנו", ולפיכך ראה בחיוב קריאת הלל.
דיינות ופעילות ציבורית
בשנת ה'תשי"ב (1952), לבקשת הרב הראשי הרב הרצוג ושר הדתות הרב יהודה ליב מימון, נעתר להתמנות כדיין בבית הדין הרבני בתל אביב. בתחילת כהונתו כדיין התגורר בבני ברק, תחילה לבדו – לעתים בדירת ידידו הרב ראובן מרגליות – ובהמשך הצטרפה אליו משפחתו. באותה תקופה התקרב לחזון איש והתפלל בביתו בקביעות. בהמשך קבע את תפילותיו בישיבת פוניבז' והיה דמות קבועה באירועיה.
החל מתשט"ז (1956) כיהן כאב בית דין רבני בתל אביב. הוא שימש כאב"ד כשלושים שנה, עד פרישתו לגמלאות. לצד דיינים נוספים, דוגמת הרבנים אליעזר גולדשמידט, בצלאל ז'ולטי, שלמה קרליץ, שלמה טנא, יוסף שלום אלישיב, אליעזר יהודה ולנדברג ועוד, נחשבת עבודתו כדיין כתשתית החלוצית הראשונה למערך בתי הדין הרבניים במדינת ישראל.
שימש חבר ועדת השופטים של פרס הרב קוק. במסגרת תפקידו, התפרסמה התנגדותו החריפה להענקת הפרס לרב פרופ' שאול ליברמן, בשל עבודתו של האחרון בבבית המדרש לרבנים באמריקה בניו יורק המשתייך לתנועה הקונסרבטיבית, אף שליברמן עצמו קיים אורח חיים אורתודוכסי אדוק. בשנת תשל"א, לצד עמיתו הרב יצחק קוליץ, נסע מטעם מועצת הרבנות הראשית לוינה ופירסם דו"ח על פרשת גיורי וינה בעיר.
בשנת ה'תשל"ג (1973) זכה בעצמו בפרס הרב קוק (פרס כבוד) על ספרו "משפטי שמואל". הספר זכה בשנת ה'תשל"ח גם בפרס הרב מימון, ונחשב פרויקט חלוצי המתאים את עקרונות חושן משפט לדין בבתי הדין הרבניים המודרניים. לצד עבודתו בהוראה ובבית הדין, עסק במפעלי חסד ונדבנות רבים.
פרסם מספר ספרים תורניים וכן מאמרים בנושאי הלכה ומשפט בבמות שונות. במקביל לעיסוקו בתחום ההלכה והדיינות עסק בעריכת תורתם של הראשונים. בעשרים השנים האחרונות לחייו עמד בראש המחלקה לכתבי יד של "מכון ירושלים".
הרב ורנר נפטר בל' בסיוון ה'תשנ"ג ונקבר בבית הקברות בהר הזיתים. לאחר פטירתו יצא לכבודו "ספר הזיכרון למרן הגרש"ב ורנר" על ידי מכון ירושלים בעריכת הרב יוסף בוקסבוים.
ניו הולנד
הפעם הראשונה שבו השתמשו במונח הוא ב-1644, על ידי יורד הים ההולנדי, אבל ינזון טסמן. השם הזה הוצג לזמן מה ברוב המפות האירופיות על "הארץ הדרומית" או על טרה אוסטרליס, גם לאחר שנחקר סוף סוף קו החוף שלה.
סגן ג'יימס קוק, קפטן Endeavour HMB ,תבע את החלק המזרחי של יבשת אוסטרליה עבור האימפריה הבריטית ב-1770, וכינה אותה ניו סאות' ויילס. ההתיישבות הבריטית בסידני כמושבה ב-1788 גרמה לבריטניה לתבוע רשמית את החוף המזרחי של אוסטרליה כניו סאות' ויילס, מה שהוביל לחיפוש אחר שם קיבוצי חדש. ניו הולנד מעולם לא יושבה על ידי ההולנדים, שכוחותיו הקולוניאליים ואוכלוסייתם התוססת התיישבו באזורי דרום אפריקה, גיאנה ההולנדית, איי הודו המזרחיים ההולנדיים והאנטילים ההולנדיים.
באופן רשמי, השימוש במונח ניו הולנד היה בשימוש פופולרי, עד לפחות לאמצע שנות ה-50 של המאה ה-19.
תור הזהב של חיפושים וגילויים הולנדיים (משנות ה-90 של המאה ה-16 עד לשנות ה-20 של המאה ה-18)
השם ניו הולנד נקרא לראשונה על החוף המערבי והצפוני של אוסטרליה ב-1644, על ידי יורד הים ההולנדי, אבל ינזון טסמן, הידוע בעיקר גילויו של האי טסמניה (שנקרא אז על ידו כארץ ואן דימן). הקפטן האנגלי, ויליאם דמפייר, השתמש בשם הזה בשני מסעותיו לשם: המסע הראשון שהגיע ב-5 בינואר 1688 ונשאר עד ל-12 במרץ; המסע השני לאזור נערך ב-1699. פרט למסירת שמה, לא הולנד ולא חברת הודו המזרחית ההולנדית תבעו שטח כלשהו באוסטרליה עצמה. אף על פי שמשלחות הולנדיות רבות ביקרו בחוף במהלך 200 השנים שלאחר הביקור ההולנדי הראשון ב-1606, לא היה שום ניסיון מתמשך להקמת יישוב קבע. רוב חוקרי התקופה הזו הגיעו למסקנה שהמחסור לכאורה במים ובקרקע פורייה הפך את האזור ללא מתאים להתיישבות.
לאחר עידן הולנד
ב-22 באוגוסט 1770, לאחר ששט צפונה לאורך כל החוף המזרחי של אוסטרליה, טען ג'יימס קוק, שכל "החוף המזרחי של ניו הולנד" הוא שטח בריטי. קוק קרא לאותו אזור סאות' ויילס, אך לאחר מכן תיקן לניו סאות' ויילס. עם הקמת ההתנחלות בסידני ב-1788, הבריטים חיזקו את תביעתם לחלק המזרחי של אוסטרליה, שכיום נקרא רשמית ניו סאות' ויילס. בנציבות המושל פיליפ. הגבול הוגדר כקו מרידיאן 135° מזרח, תוך לקיחת הקו מהמפה של מלכיצדק תבנו, הולנדיה נובה – טרה אוסטרליס, שפורסם ב-Relations de Divers Voyages Curieux (פריז, 1663).
לעיתים קרובות, המונח ניו הולנד היה בשימוש רק לאותו חלק ביבשת שטרם סופח לניו סאות' ויילס. כלומר, הייחוס היה לחצי המערבי של היבשת. ב-1804, הציע הנווט הבריטי מתיו פלינדרס את השמות טרה אוסטרליס או אוסטרליה לכל היבשת, ושמר את השם "ניו הולנד" לחלקה המערבי של היבשת. הוא המשיך להשתמש במונח "אוסטרליה" בהתכתבויותיו, תוך שהוא מנסה לאסוף תמיכה לשם היבשת. פלינדרס הסביר במכתב לסר ג'וזף בנקס כך:
בתחילה, הצעתו נדחתה. הצעתו התקבלו רק ב-1824 על ידי הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד. הגבול המערבי של ניו סאות' ויילס שונה ל־129° מזרח ב-1825. ב-1826, כדי להקדים התנחלות צרפתית ולתבוע את השטח, בגלל חשיבותו של הדרך לניו סאות' ויילס, הקימו הבריטים את היישוב אלבני בדרום מערב ניו הולנד. המושל ראלף דרלינג מניו סאות' ויילס העמיד את אדמונד לוקייר בפיקוד על המשלחת, ונתן לו את ההוראה שאם הוא נתקל בצרפתים, בכל מקום שהוא, היה מתקיף אותם, כדי לסמן להם ש-"הניו הולנד כולה כפופה לממלכת הוד מלכותו הבריטית." ב-1828, הוקמה מושבת סוואן ריבר. שם המושבה היה במהרה המונח שייחס את חלקה המערבי של היבשת. השם ניו הולנד עדיין היה קיים כשם היבשת כולה כאשר ב-9 במאי 1829, צ'ארלס פרמנטל לקח רשמית בשם המלך ג'ורג' הרביעי את "כל החלק החדש של ניו הולנד שאינו נכלל בתחומי ניו סאות' ויילס." ב-1832, באופן רשמי, שונה שם השטח לאוסטרליה המערבית.
אפילו בסוף 1837, בהתכתבויות רשמיות בין ממשלת בריטניה בלונדון לניו סאות' ויילס, עדיין נעשה שימוש במונח "ניו הולנד" כדי להתייחס ליבשת כולה.
בהולנד, היבשת נקראה בשם Nieuw Holland (ניו הולנד) עד לסוף המאה ה-19. כיום, השם ההולנדי לכך הוא Australië (אוסטרליה).
בספרות
בספר מסעי גוליבר שכתב ג'ונתן סוויפט, נמצאת דמות שנוסעת לכל מיני מקומות. בחלק הרביעי של הספר, הדמות מגיעה לארץ הויהנהמס, מבלה כמה ימים בחוף הדרום-מזרחי של ניו הולנד, לפני שהיא גורשה על ידי הילידים.
הסופר האמריקאי, אדגר אלן פו, השתמש במונח ניו הולנד כדי להתייחס לאוסטרליה בסיפורו הקצר עטור הפרסים מ-1833, "MS. Found in a Bottle" :
ב-1851, כתב הרמן מלוויל, בפרק של מובי דיק שכותרתו "האם גודל הלווייתן פוחת? - האם הוא ימות?":
ב-1854, הסופר האמריקאי, הנרי דייוויד תורו, השתמש במונח ניו הולנד (הכוונה לטריטוריה של האבוריג'ינים) בספרו וולדן, בהם הוא כותב:
תומאס מילי דאו
תומאס מילי דאו (באנגלית: Thomas Millie Dow; 28 באוקטובר 1848 – 3 ביולי 1919) היה אמן סקוטי וחבר באסכולת גלאזגו. הוא היה חבר באגודה הסקוטית המלכותית של ציירים בצבעי מים ובמועדון האמנות האנגלית החדשה.
ביוגרפיה
דאו נולד ב-28 באוקטובר 1848 בדיסארט, פייף. הוא למד משפטים וצפוי היה ללכת בעקבות אביו ואחיו במשרד עורכי הדין המשפחתי בקירקלדי. לאחר שהחליט לזנוח את המקצוע, נסע לפריז ב-1877 ונרשם לשיעורים בבית ספר לאמניות יפות, ולמד אצל ז'אן-לאון ז'רום. מאוחר יותר, בשנת 1879 הוא עבר ללמוד בסדנא של רודולף ז'וליאן וקארולוס דוראן.
יצירה
דאו צייר בצבעי שמן, צבעי מים ופסטלים. נושאיו כוללים פרחים, נופים, פורטרטים ויצירות אלגוריות דקורטיביות. הטווח הגאוגרפי של נופיו משתרע בסקוטלנד, צפון מזרח ארצות הברית, מרוקו, צפון איטליה וקורנוול. באמצעות פלטה מעודנת בעדינות הוא בחר לתאר את מצבי הרוח השקטים של הטבע. נושאיו נעים בין השקט האינטנסיבי של החורש לשקט שלפני סערה בים; ומהדמדומים בחוף הצפוני ועד לאובך המתרומם של בוקר אביבי ים תיכוני.
מ-1877 עד 1879 בילה דאו את החורפים בפריז וערך מדי פעם טיולי רישום עם סטודנטים עמיתים לכפרים ברביזון וליער פונטנבלו. את הקיץ בילה בציור בעיירות ובכפרים לאורך החוף המזרחי של סקוטלנד, בנסיעה מדיסארט דרך סנט אנדרוס עד לסטונהייבן, קאלן, קאווי, קוליסטון ופורווי נס. ב-6 בספטמבר 1883 הפליג דאו על ה"דבוניה" מגלאזגו לניו יורק. משם הוא נסע במעלה נהר ההדסון לביתם של אבוט תאיר ואשתו קייט בלייד בקורנוול-און-הדסון. דאו שהה בארצות הברית עד תחילת הקיץ של 1884. במהלך מספר החודשים הללו הוא הפיק את מה שעשוי להיות הנוף הידוע ביותר שלו, נהר ההדסון.
הביקור בארצות הברית חיזק מחדש את דאו. הוא התחיל בסדרה של הזמנות, הראשונה הייתה דיוקן של ג'ון נירן, ודמות בפסטלים של אחותו מרי ליידי בשחור. דאו חלק את הסטודיו בגלאזגו של ויליאם יורק מקגרגור וחי עם מרי ובעלה אלן מקלין, עורך הדין, הצייר החובב ואספן האמנות.
בעשור עד 1895 דאו קשור באופן הדוק ביותר לקבוצת אמנים שלימים נודעה בשם "נערי גלאזגו". דאו היה בין האמנים מגלאזגו שעבודתם מוערכת בתיאור של דייוויד מרטין בשם "אסכולת גלאזגו". במאמרו על דאו כתב מרטין כדלקמן. "תפיסת הצבע שלו דומה לשימוש שלו בצבע - חריף ומעודן; והתבוננותו בטבע מעניקה תחושה אמיתית של צורה, ללא חיקוי משועבד". ברור שהנושא והטכניקה של דאו משכו את מרטין. והוא מפנה את תשומת הלב למה שאחרים העריכו בעבודתו של דאו, כלומר, "היכולת שלו להציב על הבד את תמצית האיכויות המופשטות של הנושא שלו, עם סידור דקורטיבי משובח של מסות קו וצבע, ואיפשרו להבליט את הנושא. הנושא היה יכול להיות נוף אידילי או דמיוני. דאו יצר תוצאה משביעת רצון של שילוב האידיאלי עם הממשי". אף על פי שקבוצת אסכולת גלאזגו הייתה "גאוגרפית במהותה ולא סגנונית", כפי שמבהיר פול האריס בהקדמה שלו למהדורת 1976 לספר של מרטין, היא נועדה להשיג להם קהל רחב יותר. תערוכות בגלריה גרוסוונור ובגלריות גרפטון בלונדון הובילו להזמנות מגלריות בווינה, מינכן, ברלין בשנות ה-90, ומאוחר יותר לתערוכות בערים בארצות הברית. דאו גם הצטרף למועדון האמנות האנגלית החדשה (NEAC) בשנת 1887 והציג איתם עד 1891. דאו בילה את קיץ 1888 בנסיעות בשווייץ ובגרמניה בציור בהרים, חלק מהזמן בחברת ויליאם סטוט.
חיים אישיים
דאו התחתן עם פלנצ'ר פילצ'ר (לבית קוקס) בשנת 1891. היא הייתה אלמנה מפירנצה, שהיו לה ילד וילדה מנישואיה הראשונים. בתו של דאו עצמו, מרי רוזמונד, נולדה ב-1892. שנתיים לאחר מכן, ב-1894, עברה המשפחה מגלאזגו לסנט אייבס, קורנוול, שם דאו הצטרף לחבריו ועמיתיו הציירים לואיס גריר ולואל דייר כחברים במועדון האמנות של סנט אייבס.
במשך מספר שנים משנת 1896 בילו בני הזוג דאו את חודשי החורף באיטליה. ציוריו האיטלקיים כוללים מספר צבעי מים ופסטלים של עמקים וכפרים בהרי האפנינים וכמה מקומות ידועים בוונציה. ביצירותיו הגדולות הוא המשיך לצייר נושאים אלגוריים: "חזון אביב" 1901, הטריפטיך "ערב" 1904, ו"סירנות הצפון" (1911). הוא הירבה לצייר את הנמל בסנט איבס, במצבי מזג אויר מנוגדים, ובשעות היום השונות..
דאו מת ב-3 ביולי 1919 בסנט אייבס, קורנוול, אנגליה ונקבר בזנור.
שלוש הממלכות
תקופת שלוש הממלכות (בסינית מסורתית: 三國時代, בסינית מפושטת: 三国时代, הגייה במנדרינית תקנית: סַאנ¹גְּװֹ² שְׁה²-דַּאי⁴) הייתה תקופה בהיסטוריה של סין, שהחלה עם התמוטטות שושלת האן⁴ בשנת 220 ונמשכה עד לשנת 280, עת אוחדה סין על ידי שושלת ג'ין⁴ קצרת הימים. במהלך התקופה נשלטה סין בידי שלוש ממלכות עיקריות שטענו לריבונות על כל הארץ: װֵײ⁴ (魏), ווּ² (吳) ושׁוּ³ (蜀).
העשורים שקדמו לתקופת שלוש הממלכות התאפיינו במרידות, בהידרדרות צבאית וכלכלית ובאובדן המשילות של שושלת האן לטובת אילי מלחמה מקומיים שנלחמו זה בזה ללא הרף. לאחר חורבנה הסופי של השושלת בשנת 220 נוצרו שלושה בסיסי כוח מרכזיים: ווי החזקה שנשלטה על ידי בית צַאו² (曹) מצפון לנהר היאנגצה (מכונה גם צאו-ווי), וו תחת שלטון בית סוּן¹ (孫) בדרום סין (מכונה גם דּונְגּ¹-וו, 東吳, או סון-וו) ושו שבשליטת בית לְיוֹ² (劉) באזור סצ'ואן של ימינו (מכונה גם שו-הַאן, 劉漢).
נשיא צ'כיה
נשיא הרפובליקה הצ'כית (בצ'כית: Prezident České republiky) הוא ראש המדינה ונשיאה של צ'כיה, והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של צ'כיה.
שלוש הממלכות
למרות עליונותה הצבאית המובהקת של ממלכת ווי, שיתוף הפעולה בין וו לשו, הטופוגרפיה שפעלה לטובתן והמצביאים המבריקים ששתי המדינות הובילו לשימור מאזן הכוחות במשך כארבעה עשורים. בשנת 263 יזמה ווי מתקפת פתע על שו, וסיפחה אותה לשטחה. זמן לא רב לאחר מכן ביצע בית סְה¹-מַה³ רב העוצמה הפיכה בממלכת ווי, תוך שינוי שמה לג'ין. בשנת 280 כבשה ג'ין את ממלכת וו, ואיחדה את סין באירוע הנחשב לאקורד הסיום של התקופה.
למרות משכה הקצר יחסית, הטביעה תקופת שלוש הממלכות חותם בל יימחה על התרבות הסינית, כמו גם על אלו של יפן, קוריאה ווייטנאם.
נשיא צ'כיה
הנשיא הנוכחי, פטר פאבל, נכנס לתפקידו ב-9 במרץ 2023.
סמכויות
מכונני חוקת צ'כיה התכוונו להקים מערכת פרלמנטרית, כאשר ראש הממשלה יהיה הדמות הפוליטית המובילה במדינה והנשיא יהיה ראש מדינה טקסי. עם זאת, שיעור קומתו של הנשיא הראשון, ואצלב האוול, היה כה גדול שהמשרה רכשה השפעה גדולה יותר ממה שהתכוונו המחוקקים, אם כי לא חזקה כמו הנשיאות הצ'כוסלובקית.
שלוש הממלכות
מונצחת תקופת שלוש הממלכות מתועדת על ידי שתי יצירות ספרותיות מפורסמות - רומן שלוש הממלכות, רומן היסטורי למחצה הנחשב לאחת מארבע יצירות המופת של הספרות הסינית ועל ידי רשומות שלוש הממלכות, תיעוד היסטורי המאחד את רשומות ההיסטוריונים של כל אחת מן הממלכות לכדי יצירה אחת.
פרלוד: התפוררות האן המאוחרת
במהלך המאה השנייה לספירה נקלעה סין למשבר מערכתי חמור.
נשיא צ'כיה
סמכות מוחלטת
לנשיא צ'כיה סמכות לפעול באופן עצמאי במספר תחומים מהותיים. אחת הסמכויות החזקות ביותר של המשרה היא סמכות וטו, המחזירה הצעת חוק לפרלמנט. אף על פי שהווטו ניתן לביטול על ידי הפרלמנט ברוב מוחלט (מעל 50% מכל הצירים בבית), היכולת לסרב לחתום על חקיקה היא מבחן לסמכותה של הרשות המחוקקת. הסוג היחיד של הצעות חוק עליהן נשיא לא יכול להטיל וטו או לאשר הן הצעות חוק ששויות לשנות את החוקה.
לנשיא גם הסמכות המובילה במינויים לתפקידים גבוהים, כולל מינוי שופטים לבתי המשפט העליון ובית המשפט החוקתי (באישור הסנאט), וחברי מועצת הבנק הלאומי הצ'כי.
שלוש הממלכות
משבר כלכלי ופוליטי
בזירה הפנימית, הצמיחה המהירה באוכלוסייה בתקופת שושלת האן הובילה לצמצום השטח הראוי לעיבוד ולפיצול החלקות החקלאיות לשטחים זעירים, מה שגרם להתרוששות האיכרים החופשיים, שהיוו את רובה המכריעה של האוכלוסייה הסינית. במצב זה של פיצוץ אוכלוסין, רבים נאלצו לעזוב את אדמתם ולחיות כאריסים בנחלותיהם של בעלי הקרקעות הגדולים, ובכך היו פטורים ממס. הירידה במיסוי הובילה להתרוקנות הקופה הקיסרית, בעוד שהאליטה האריסטוקרטית צברה כוח וממון רב. ניסיונות מטעם הקיסרות להגביל את גודל הנחלות ואת מספר האריסים נתקלו בהתנגדות עיקשת מטעם המנגנון הפקידותי עצמו-רבים מחבריו השתייכו לעילית הכלכלית שהייתה נפגעת מהרפורמות, והכשילו כל ניסיון להחלת רגולציה. השלטון נאלץ להעלות את מס הגולגולת על מנת לשמר את הכנסותיו, מה שהוביל לאי שקט חברתי הולך וגובר.
נשיא צ'כיה
סמכות בלעדית מוגבלת
ישנן כמה סמכויות השמורות לנשיא, אך ניתן להפעיל אותן רק בנסיבות מוגבלות. המשמעותית מבין סמכויות אלו היא פיזור בית הנבחרים. בעוד שהנשיא יכול לפזר את הבית בסמכותו ולכפות בחירה חדשה של הגוף בתוך 60 יום, הוא יכול לעשות זאת רק בתנאים שנקבעו בחוקה.
שלוש הממלכות
הידרדרות צבאית
בתחום הצבאי-מדיני חלה הידרדרות גם כן. בתקופת האן המאוחרת השתנה מבנה הצבא הלאומי; גיוס החובה בזמני שלום צומצם, והצבא עבר להתבסס על יחידות מקצועיות שהתמצאו בלוחמה כנגד שבטי הנוודים בצפון. ביטול הגיוס הכללי נבע ממספר סיבות: האיכרים המגויסים היו לא יעילים במלחמה נגד שבטי הנוודים הרכובים על פרשים, והשלטון המרכזי חשש מהמון האיכרים בעלי הפוטנציאל המרדני שעברו הכשרה צבאית. עם ההידרדרות הכלכלית נמשך צמצום הצבא הכללי מטעמי חיסכון.
נשיא צ'כיה
חובות משותפות
רבות מסמכויותיו של הנשיא ניתנות להפעלת רק בהסכמת הממשלה, כפי שמתבטאת בחתימת ראש הממשלה. אלה כוללים את כל העניינים הקשורים ליחסי החוץ של צ'כיה ושימוש בצבא, מינוי שופטים לערכאות נמוכות ומתן חנינה. אלא אם בית הנבחרים פוזר בגלל כישלון בהרכבת או קיום ממשלה, הנשיא רשאי לקרוא לבחירות לבית ולסנאט רק באישור ראש הממשלה.
הנשיא גם חולק אחריות עם בית הנבחרים על מינוי נשיא וסגן נשיא משרד הבקרה העליון  – הגוף הממונה על מימוש תקציב המדינה – אם כי מינוי זה אינו מצריך טכנית את חתימת ראש הממשלה.
שלוש הממלכות
הידרדרות צבאית
חולשותיו של המבנה צבאי החדש התגלו במהרה: יחידות הלוחמים המקצועיים היו יעילות בפעולות בעומק הערבה כנגד שבטי הנוודים, אך לא יכלו להגן באפקטיביות על יישובי הספר הסיניים מפני פשיטותיהם. האחריות על הגנת הכפרים הוטלה על המליציות המקומיות, אך כאמור, אלא לא היו מאומנים ומתוקצבים דיים על מנת להוות יריב שקול. לאורך המאה השנייה היה הגבול הצפוני זירה להתנגשויות בלתי פוסקות בין הכוחות הסיניים לשבטי הסיין-ביי (鲜卑), וזרם של מאות אלפי פליטים זרם מאזורי הספר אל פנים הארץ.
נשיא צ'כיה
חסינות
לפי סעיפים 54 ו-65 לחוקה, הנשיא אינו נושא באחריות פלילית למעשים שבוצעו לכאורה בעת מילוי תפקידו. תביעה פלילית נגדו לא תתרחש גם בזמן שהנשיא מכהן או בכל עת לאחר מכן. יתר על כן, סעיף 65 מונע משפט או מעצר בשל העמדה לדין בנוגע לעבירה פלילית או אזרחית בזמן כהונתו. סוג התביעה שמותר לתבוע בו נשיא מכהן הוא בגידה ממעלה גבוהה, והרשעה בו יכולה להתבצע רק על ידי הסנאט. אם הנשי יורשע הוא יודח מתפקידו ולא יוכל לשוב אליו.
שלוש הממלכות
חוסר יציבות שלטונית
מאז שנות שלטונו של הקיסר חה, הרביעי לשושלת האן המזרחית, עלו מרבית קיסרי האן לשלטון בעודם קטינים. במצבים אלו הקיסר היה משמש כדמות ייצוגית עד הגעתו לבגרות, בזמן שבמושכות השלטון אחז עוצר קיסרי. לרוב, עוצרים אלו עסקו בניצול מעמדם לצבירת ממון והשפעה, ופחות בניהול השוטף של הקיסרות.
נשיא צ'כיה
סמכויות טקסיות
רבים מתפקידיו של הנשיא הצ'כי הם טקסיים במידה זו או אחרת, במיוחד מאחר שלנשיא יש סמכויות מועטות יחסית שאינן תלויות ברצונו של ראש הממשלה. דוגמה טובה לכך היא מעמד הנשיא כמפקד העליון של הכוחות המזוינים הצ'כים. אף אחד מהתפקידים הללו לא יכול להתקיים אלא בהסכמת ראש הממשלה. בענייני מלחמה הנשיא משמש כדמות טקסית בלבד, שכן החוקה מעניקה לפרלמנט כל סמכות חוקתית מהותית על השימוש בכוחות המזוינים. למעשה, הדבר הספציפי היחיד שהחוקה מאפשרת לנשיא לעשות ביחס לצבא הוא למנות את הגנרלים שלו – אבל גם זה חייב להיעשות בחתימת ראש הממשלה.
שלוש הממלכות
חוסר יציבות שלטונית
בנוסף, סיעה פוליטית חדשה בחצר הקיסרית החלה לצבור כוח-הסריסים. הסריסים היו הגברים היחידים שלא השתייכו למשפחה הקיסרית והורשו להיכנס אל חלקו הפנימי של הארמון הקיסרי. הם היו אחראים בין השאר על תחזוקת הארמון ואבטחת הקיסר ומשפחתו, והקרבה הבלעדית שלהם לקיסר הקנתה להם השפעה רבה. עם הזמן, הפכו הסריסים גם ליועציו האישיים של הקיסר, והם צברו נחלות ותוארי אצולה.
נשיא צ'כיה
סמכויות טקסיות
רבות מחובותיו הטקסיות של הנשיא נופלות על פי הוראות החוקה המאפשרות הפעלת סמכויות "שלא מוגדרות במפורש" בחוקה, אך מותרות בחוק. במילים אחרות, לפרלמנט יש את הסמכות לתת לנשיא כל אחריות שהוא יראה לנכון, ללא צורך בתיקון את החוקה. חוק כזה התקבל בשנת 1994 ביחס להענקת עיטורי מדינה. בעוד שהחוקה מתירה במפורש הענקת תארים ומדליות על ידי הנשיא רק בחתימת ראש הממשלה, הפרלמנט פעל ב-1994 להעניק לנשיא זכות לעשות זאת בסמכותו. לפיכך, חובה מסוימת זו מתחלקת בין הפרלמנט והנשיא. החוק אף מאפשר לנשיא לבחור אדם אחר שיבצע את טקס הענקת האותות.
בחירה
עד 2012, תפקיד הנשיא היה מאויש לאחר בחירות עקיפות ב (בדומה לבחירת נשיא מדינת ישראל). בפברואר 2012 הועבר בסנאט שינוי לבחירה ישירה, והוא נכנס לתוקף חוקי ב-1 באוקטובר 2012. הנשיא הראשון שנבחר באופן זה היה מילוש זמאן.
שלוש הממלכות
חוסר יציבות שלטונית
התחזקותם של הסריסים הייתה לצנינים בעיני העילית הפקידותית המשכילה, שהתחנכה על ברכי הקונפוציאניזם ולא ראתה בעין יפה (בלשון המעטה) את עלייתה לכוח של קבוצה נטולת השכלה מסורתית שהגיעה לעמדת כוח על ידי פגיעה גופנית. ההתנגדות גברה לאחר שבשנת 159 נעזר הקיסר חואן, שכיהן עד אז כשליט בובה, בסריסיו על מנת להיפטר מהעוצר לשעבר והשליט בפועל, ליאנג ג'י. כגמול על נאמנותם, מינה הקיסר חואן כמה מהסריסים ליועציו באופן רשמי, ואלו החלו לתמרן את בעלי בריתם לעמדות כוח בשלטון המקומי. הבירה הקיסרית לוו-יאנג הפכה למוקד של מאבקים ותסיסה פוליטית, כשהדרג הפקידותי והסטודנטים באוניבסיטה הממלכתית מוחים נגד התחזקות הסריסים ואוסרים כמה מהם, והסריסים לוחשים באוזנו של הקיסר ומנסים לדכא את מתנגדיהם.
בשנת 168 מת בנסיבות מסתוריות הקיסר חואן, ובמקומו עלה לשלטון הקיסר לינג בן ה-12, כשדואו וו, דמות מרכזית באליטה הסינית, שולט בו בפועל. דואו וו היה נחוש לחסל את הסריסים, ורקם ניסיון הפיכה בו יופללו מנהיגיהם וסיעתם תאבד את כוחה. אולם הסריסים גילו מבעוד מועד את כוונותיו, והוציאו בשם הקיסר צו מעצר נגד דואו וו שותפיו לקשר. דואו וו נאלץ להתאבד, והסריסים ביצרו את אחיזתם בשלטון. הסריסים טיהרו את הדרג השלטוני ממתנגדיהם, ומשכילים קונפוציאנים לא היו מוכנים יותר לכהן במשרות ציבוריות. נוצר מחסור בפקידים מיומנים לאיוש תפקידים ניהוליים במחוזות האימפריה, השחיתות פשתה בכל והשלטון המקומי התפורר.
נשיא צ'כיה
נוהל הבחירות
תקופת כהונתו של הנשיא היא 5 שנים. נשיא חדש שנבחר יתחיל את כהונתו בת חמש השנים ביום ההשבעה הרשמית. מועמדים המתמודדים לתפקיד חייבים להיות בני 40 לפחות, ואסור להם להיבחר יותר מפעמיים ברציפות. מכיוון שהגבלת הכהונה היחידה היא שאדם לא יכול להיבחר יותר מפעמיים ברציפות, אדם עשוי תאורטית לכהן כנשיא ביותר משתי קדנציות של חמש שנים. מועמדים פוטנציאליים חייבים להגיש עצומות עם חתימות של 50,000 אזרחים, או להיות מועמדים על ידי 20 חברי בית הנבחרים או 10 סנאטורים.
הדחה
מלבד מוות, רק שלושה דברים יכולים להשפיע על סיום תפקידו של נשיא:
שלוש הממלכות
סיכום
התלכדות הנסיבות יצרה בסין משבר קיומי שהכה בקיסרות הן מבחינה פנימית והן חיצונית, וגם מנע ממנה להגיב בצורה יעילה. המוני איכרים מרוששים, שלא יכלו עוד לקיים את עצמם באמצעות חלקותיהם הזעירות או שנאלצו לנטוש את כפריהם בשל פשיטות הסיין-ביי, נדדו ברחבי צפון סין. חלקם הפכו לאריסים בשירות בתי האצולה הגדולים, מה שחיזק אותם עוד יותר על חשבון השלטון המרכזי, וחלקם הצטרפו לכנופיות שודדים שהסתתרו בהרים וביערות. השתלטות הסריסים על השלטון המרכזי הובילה לניכור בקרב העילית הכלכלית המשכילה כלפי השלטון הקיסרי, ולאיוש תפקידים ניהוליים בידי אופרטוניסטים מושחתים, חסרי הכשרה ותאבי כוח. באזורי הספר, נוכרים התיישבו באדמות שבעבר עובדו על ידי סינים. הקיסרות איבדה את יוקרתה בעיני העם, והייתה על סף קריסה.
נשיא צ'כיה
ירושה
במקרה בו הנשיא אינו יכול למלא את תפקידו או אם התפנתה לשכת הנשיאות מסיבה כלשהי, התפקידים והסמכויות של הנשיא מחולקים בין יושב ראש בית הנבחרים לבין ראש הממשלה.
שלוש הממלכות
מרד הטורבן הצהוב
מרד הטורבן הצהוב (בסינית: 黃巾之亂) היה התקוממות איכרים בני המעמד הנמוך נגד קיסר סין שפרצה בשנת 184. את המרד הנהיג ג'אנג ג'יאו (張角). הסיבות למרד היו שחיתות בקיסרות ששלטה בה שושלת האן המזרחית. הגנרל צָאו צָאו דיכא את המרד באכזריות, והביא להפסקתו. המרידות חודשו ונמשכו עד שנת 205 לספירה.
נשיא צ'כיה
התרועה הנשיאותית
מאז נשיא צ'כוסלובקיה הראשון טומאש מסריק, התרועה הנשיאותית הייתה ההקדמה לאופרה ליבושה של בדז'יך סמטנה, שהיא סמל לפטריוטיות של העם הצ'כי במהלך התחייה הלאומית הצ'כית תחת האימפריה האוסטרו-הונגרית.
שלוש הממלכות
קרב הצוקים האדומים
קרב הצוקים האדומים, הידוע גם בשם קרב צְ'ה-בִּי, היה קרב מכריע בסוף שושלת האן, מיד לפני תקופת שלוש הממלכות של ההיסטוריה הסינית. הקרב התרחש בחורף של שנת 208/9 לספירה בין כוחות הברית של המצביאים בדרום: לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן, ובין כוחו העצום של המצביא הצפוני צאו צאו. לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן סיכלו בהצלחה את מאמציו של צאו צאו לכבוש את השטח מדרום לנהר היאנגצה ולאחד את השטח של שושלת האן המזרחית. הניצחון בצוקים האדומים הבטיח את שלומם של לְיוֹ בֵּיי וסוּן צְ'וֵאן, העניק להם שליטה על היאנגצה, וסיפק קו הגנה שבהמשך היה הבסיס ליצירת שתי המדינות הדרומיות של צ'וּ הָאן וווּ המזרחית.
נשיא צ'כיה
מגורים
מעונו הרשמי של נשיא צ'כיה הוא מצודת פראג. עם זאת, חדרי המגורים במצודה קטנים ולא נוחים במיוחד, ולכן הנשיאים המודרניים של המדינה בחרו לגור במקום אחר. הנשיא האחרון שהתגורר פחות רוב הזמן במעון במצודת פראג היה גוסטב הוסאק, שהיה נשיא צ'כוסלובקיה. הנשיא מחזיק גם מעון קיץ בטירה בכפר לאני, 35 ק"מ מערבית לפראג.
שלוש הממלכות
קרב הצוקים האדומים
תיאורי הקרב שונים בצורה משמעותית בכל הקשור לפרטים, והמיקום של הקרב הוא נושא מעורר מחלוקת. אף על פי שהמיקום המדויק נותר לא ברור, רוב ההשערות האקדמיות ממקמות אותו בגדה הדרומית של נהר היאנגצה, מדרום מערב לווהאן של ימינו ומצפון מזרח ליואיאנג (חונאן של ימינו). התיאור המפורט ביותר של הקרב מגיע מהביוגרפיה של ג'וֹאוּ יוּ' מהמאה ה-3, ברשומות ההיסטוריות של שלוש הממלכות מאת צֶ'ן שׁוֹאוּ. תיאור מוגזם של הקרב הוא חלק מרכזי ברומן של לואו גואן-ג'ונג "רומן שלוש הממלכות", אחד מארבעת הרומנים הקלאסיים הסיניים של הספרות הסינית.
השלכות כלכליות
בשלהי שושלת האן המזרחית, עקב אסונות טבע ומרד הטורבן הצהוב, הערים והחקלאות בסין ניזוקו מאוד וכלכלת סין התמוטטה. מספר שליטים מקומיים ואצולה הקימו מעוזים משלהם ועודדו חקלאות בשטחיהם הפרטיים, כתוצאה מכך אלו התפתחו בהדרגה לגופים עצמאיים רבי עצמה והיו בעלי השפעה על שושלות רבות לאורך ההיסטוריה של סין. כך, כוחם של האצולה ושל שליטים מקומיים שכבר היה גדול תחת שלטונה של שושלת האן המזרחית, הגיע לשלוט בכלכלה, בחברה, ובממשל המקומי. במילים אחרות, החזרת הכוח הקיסרי דרשה לא רק ניצחון במלחמה, אלא גם ביסוס מחדש או החלפה של שיטת ממשל שהלכה והפכה פחות יעילה במשך כמאתיים שנה.
בנוסף, בשנת 192 נהרג דונְג גְ'ווֹ על ידי לוֹ בּוּ, כמו כן הקיסר שְׂייֵן דִי נלקח כבן ערובה על ידי המצביאים החזקים מצבאו של דונג. הדבר הוביל לקריסת החצר הקיסרית, משום שלא היה ידוע אם הקיסר היה בין החיים או לא. מטבעות הנחושת לא הומסו, ובמהלך תקופת שלוש הממלכות הוטבעו באופן פרטי. לכן, בשל קריסת המטבע, הכריזה ממלכת צאו ווי בשנת 221 על בד המשי והדגנים בתור המטבעות העיקריים.
שיעור תמותה
לאחר מרד הטורבן הצהוב, סבלה סין מרעב המוני. כמו כן, לאחר ההשתלטות של דונְג גְ'ווֹ על החצר הקיסרית, הוא נתן לצבאו את מלוא הכוח לבזוז ולשדוד את האוכלוסייה, לחטוף נשים לנישואין בכפייה, משרתים או בנות זוג. דונג הוציא להורג באכזריות רבה את אויביו ומתנגדיו, והרוויח לו אופוזיציה חזקה בחצר הקיסר ובקרב שרי המלחמה ברחבי סין.
לאחר שקמה הקואליציה נגד דונג, הורה דונג להצית את לְווֹיָאנְג (עיר הבירה באותו הזמן), לשרוף את כל הארמונות, המקדשים, והבתים וכל דבר אחר שעשוי להועיל לקואליציה נגדו. דונג הורה להעביר את עיר הבירה אל צַ'אנְגּאַן (שִׂיאָן של ימינו), אך בהתחשב בקשיים של אותה תקופה, היה זה גזר דין מוות לרבים מתושבי סין וזעקות לעזרה ירדו בחדות כככל שעלה שיעור התמותה בקרבם.
CISSP
CISSP (ראשי תיבות באנגלית של: Certified Information Systems Security Professional, תרגום: מוסמך אבטחת מערכות מידע מקצועי) היא תעודת הסמכה פרטית באבטחת מידע הניתנת על ידי ISC)²), הקונסורציום הבינלאומי להסמכות באבטחת מערכות מידע.
שלוש הממלכות
שיעור תמותה
הטבלה הבאה מציגה את מרשם האוכלוסין של אותה תקופה. מסוף שושלת האן המרחית ועד לשושלת ג'ין המערבית; למרות שארכה שושלת ג'ין המערבית רק 125 שנים (265 - 390), רישום השיא שלה היה רק 35.3% מזה של שיא שושלת האן המזרחית. משושלת ג'ין המערבית ועד לשושלת סווי, האוכלוסייה מעולם לא התאוששה. הרשומות של שלוש הממלכות מכילות נתוני אוכלוסייה, אך סביר להניח שמספרים אלה נמוכים מהמספרים בפועל. למרות שהיו למלחמות הרבות השפעה רבה על שיעור התמותה, נתוני מפקד האוכלוסין לא תומכים ברעיון שעשרות מיליונים קיפחו את חייהם אך ורק ממלחמה. יש לקחת בחשבון גם גורמים נוספים כמו רעב המוני, מגפות, קריסת הממשל והבריחה ההמונית מסין. עם זאת, חימוש וצבאיות האוכלוסייה היה בראש סולם העדיפויות של שרי מלחמה רבים. לדוגמה, אוכלוסיית שוּ-האן הייתה 900,000, אך הצבא מנה מנה למעלה מ-100,000.
CISSP
נכון לינואר 2022 יש בעולם 152,632 מחזיקי תעודת CISSP, 94,320 מתוכם בארצות הברית ו- 414 בישראל.
ב־14 ביוני 2004, נכנס CISSP לתקן ANSI ISO/IEC 17024:2003. ואושרה רשמית על ידי מחלקת ההגנה האמריקאית (ה-DoD). ה-CISSP אומצה כנקודת מוצא עבור תוכנית ISSEP של הסוכנות לביטחון לאומי.
שלוש הממלכות
היסטוריוגרפיה
המחשבה הפוליטית הסינית המסורתית עוסקת במושג "מנדט השמיים", שממנו שואב השליט לגיטימציה לשלוט ב"כל אשר נמצא תחת השמיים". על פי התפיסה המכונה "מנדט השמיים", השמיים (במובן הכוח העליון, האלוהות) מעניקים את זכות השלטון לבני אדם ישרים ולא לרעים ולמושחתים, מכאן זכותה של שושלת קיסרית חדשה להפיל שושלת קיימת, אם השושלת המופלת מושחתת.
CISSP
במאי 2020 הכיר מרכז המידע הלאומי להכרה אקדמית בבריטניה (UK NARIC) במחזיקי ההסמכה כמקבילים לרמה 7, שהיא הרמה המקבילה לתואר שני (Master Degree). הכרה זו חשובה והופכת להיות מקובלת באיחוד האירופי גם כן. קיימים מגעים להכרה דומה גם בישראל, דרך מערך הסייבר הלאומי.
שלוש הממלכות
היסטוריוגרפיה
צֶ'ן שׁוֹאוּ, המחבר של הרשומות, היה נתין של ממלכת שוּ-האן והפך לנתין של שושלת ג'ין המערבית כאשר חיבר את הרשומות. מכיוון ששושלת ג'ין המערבית ירשה את מקומה של צָאו-ווֶיי, הקפיד שׁוֹאוּ בחיבורו לרמוז שצָאו-ווֶיי היא היורשת הלגיטימית של מנדט השמיים. למרות שתיאור האירועים היה מאוזן והוגן ברובו, שׁוֹאוּ נתן לגיטימציה לווֶיי בכך שהציב את הרשומות ההיסטוריות של צָאו-ווֶיי בתחילת החיבור, ושמר על המונחים המקובלים בצָאו-ווֶיי (למשל, לוח השנה). באופן ספציפי יותר, קיסרים מצָאו-ווֶיי מכונים בשמותיהם הקיסריים שלאחר המוות, בעוד שהקיסרים משוּ-האן ו-ווּ הם רק "שליטים".
CISSP
יתרונות החברות בקונסורציום - ²(ISC)
חברות בקונסורציום יכולה לאפשר קורסים מקצועיים ללא תשלום, הנחות והטבות לכנסי אבטחת מידע ובתי עסק, רכישת ספרי לימוד מקצועיים של הקונסורציום ועוד.
שלוש הממלכות
היסטוריוגרפיה
צֶ'ן שׁוֹאוּ, כנתין של שושלת ג'ין המערבית, לא היה יכול לכתוב בצורה שמרמזת על שושלת ג'ין כלא לגיטימית בכך שהכחיש את תביעתה של צָאו-ווֶיי למנדט השמיים, למרות האהדה שאולי הייתה לו כלפי שו-האן.
CISSP
הבהרות בדבר מעמד ודרישות קבלת ההסמכה
מעבר בחינת ההסמכה לבדו אינו הופך את המועמד להסמכה למוסמך מיידית. מועמד שעבר את בחינת ההסמכה אינו רשאי להציג עצמו כמוסמך CISSP. מי שעבר את הבחינה נדרש להוכיח 5 שנות ניסיון מקצועיות מצטברות בהיקף משרה מלאה (ע"פ דרישות הקונסורציום) בתחום אבטחת המידע/הגנת סייבר בטרם קבלת תעודת ההסמכה וזאת רק לאחר שצלח את מבחן ההסמכה. תארים אקדמיים מסוימים בתחום או תעודת הסמכה מוכרת (מתוך רשימת מאושרות) מהוות אישור בעבור שנת ניסיון אחת בלבד ומכאן שבצירופם יידרש המועמד להציג רק 4 שנות ניסיון במקרים מסוימים ע"פ שיקול דעתו הבלעדי של הקונסורציום.
שפות מיקרונזיות
השפות המיקרונזיות הן ענף במשפחת השפות האוקיאניות הכולל 21 שפות עם כ-295,000 אלף דוברים. ייחודן בכך שהן נעדרות עיצורים שפתיים פשוטים. ככל הנראה מקורה של משפחת השפות המיקרונזיות במזרח מיקרונזיה, באזור קוסראה, משם הן התפשטו מערבה. דוברי השפה התיישבו באזור הדרומי של מחוז מאלאיאיטה (איי שלמה) ובצפון ונואטו.
CISSP
הבהרות בדבר מעמד ודרישות קבלת ההסמכה
את תעודת ההסמכה ניתן לקבל בשתי דרכים בלבד:
שפות מיקרונזיות
לפי ג'קסון (1983, 1986) השפות המיקרונזיות מתמיינות באופן הבא: קווין יוז (2020) הציע לשנות את שיטת המיון של ג'קסון, בעיקר בהתייחסו לנאורית כשפה הממוקמת כענף ראשוני לצד הקוסראית כששתיהן יחד מהוות תת-קבוצה. בשיטה זו הנאורית ממוקמת בענף ראשוני של המשפחה המיקרונזית המרכזית.
CISSP
הבהרות בדבר מעמד ודרישות קבלת ההסמכה
רק לאחר השלמת מעבר הבחינה, השלמת תהליך ה-Endorsement וחתימה על הקוד האתי, יוכל המועמד להסמכה להציג את עצמו כמוסמך CISSP.
במדינות רבות בעולם, ההסמכה מקבילה לתואר שני ומהווה סטנדרט זהב לכשירות למקצוע אבטחת המידע או הגנת הסייבר. באירופה למשל, על פי דירוג מסגרת הכשירות המקצועית האירופאית (EQF), ההסמכה מקבילה בפועל לתואר שני מתקדם בדרגה 7 מתוך 8 הדרגות המקסימליות האפשריות וכך גם באנגליה, שם נהוג דירוג RQF, במאי 2020 - הקונסורציום שחרר הודעה רשמית בנושא זה. בישראל המצב מעט שונה, ייתכן שבהשפעת הכשרות שמבוצעות במסגרת השירות הצבאי.
מבנה המבחן והשוואה מול מבחני הסמכה אחרים
מבחן ה-CISSP מוכר בכינויו: "Mile wide and an Inch deep", בתרגום ישיר לעברית, "רחב כמייל ועמוק כאינץ' ". הכוונה בביטוי זה היא שהמבחן כולל הרבה נושאים אך לא נכנס לפירוט מעמיק יתר על המידה בכל נושא. המבחן נחשב לאחד המבחנים המאתגרים מבין כלל מבחני הסמכות ה-IT/ICT ו-Cybersecurity הקיימים בשוק כגון: RHCSA ,CCNP, MCSE, CISM, CISA, CEH, GSEC, CCISO, OSCP.
מחיר הבחינה
מחיר הבחינה בפברואר 2020 עמד על 699$ דולר, כ-2400 ש"ח.
הצהרה בדבר זכאות להסמכה
על המועמד למבחן ההסמכה לענות על 4 שאלות זכאות להסמכה בטרם הבחינה בהתאם לדרישות בדיקות הרקע של הקונסורציום.
מועמד בעל רישום פלילי אינו רשאי להיבחן או להחזיק בהסמכות הקונסורציום.
תוכן ההסמכה
תוכנית הלימודים לקראת CISSP מכסה מגוון נושאים של אבטחת מידע. הבחינה מבוססת על גוף הידע המשותף CBK (ראשי תיבות של Common Body of Knowledge) שמוגדר על ידי ISC)²). "ה-CBK הוא טקסונומיה – אוסף של נושאים רלוונטיים למומחי אבטחת מידע ברחבי העולם. CBK קובע מסגרת משותפת של מונחי אבטחת מידע, ועקרונות המאפשרים לאנשי מקצוע בתחום אבטחת המידע ברחבי העולם לדון, ולפתור נושאים הנוגעים למקצוע עם הבנה משותפת."
מ-15 באפריל 2018, CISSP תוכנית הלימודים כוללת את הנושאים הבאים:
הכנה למבחן
מבחן ה-CISSP מקיף תחומי ידע רבים ועל כן נדרשת הכנה משמעותית אליו. ניתן להתכונן אליו במגוון דרכים, קורסי הכנה מקצועיים במכללות מורשות ובעלות אישור מיוחד להכנה למבחן מטעם הקונסורציום, ספרי לימוד רשמיים מטעם הקונוסורציום, קייטנת לימוד - Bootcamp, הדרכת און-ליין, הדרכה פרטית, כיתות הדרכה ייחודיות ועוד.
דרישות חידוש הסמכה
ההסמכה תקפה לשלוש שנים בלבד אך ניתן לחדשה לשלוש שנים נוספות בהינתן עמידה בדרישות הבאות:
ניתן לחדש את ההסמכה גם על ידי מעבר בחינה סמוך לתאריך תום 3 השנים לתוקפה של ההסמכה אך גישה זו לחלוטין אינה מומלצת ממספר סיבות:
התמחויות לאחר CISSP
מחזיק תעודת הסמכת CISSP במצב מקצועי טוב (Good Standing) כפי שמוגדר על ידי קונסורציום הוא מי שעמד בכל החובות והזכויות שלו באשר להחזקת תעודת ההסמכה CISSP, והוא יכול לבחור להמשיך ולהתקדם לעבר תעודת הסמכה התמחות מיוחדת
ההתמחויות הן:
על המועמד להתמחות המיוחדת לעבור מבחן הסמכה ייחודי בהתאם ל-CBK של ההתמחות המבוקשת, ועליו להוכיח 2 שנות ניסיון רלוונטיות להתמחות בלבד ולהשלים תהליך Endorsement מקוצר, כמו כן, על המועמד לחדש את תעודת ההתמחות על ידי צבירת נקודות (שעות) המשך השכלה מקצועית בהתאם לדרישות הסף (CPE) הרלוונטיות לתחום ההתמחות שלו בלבד (הנדסת אבטחת מידע, ארכיטקטורת אבטחת מידע, ניהול אבטחת מידע).
משנת 2019 אין צורך בתשלום דמי חבר נוספים בעבור החזקת תעודה נוספת של הקונסוצוריום.
בעוד שתעודת ההסמכה CISSP מאשרת 5 שנות ניסיון מקצועי, תעודת התמחות מאשרת 7 שנות ניסיון מקצועי, 5 כלליות ו-2 נוספות הרלוונטיות להתמחות בלבד.
מחזיק תעודת ההסמכה CISSP במצב טוב אינו מוגבל להתמחות אחת בלבד, ומעטים האנשים שהצליחו לצלוח 3 מבחני התמחות. לרוב מבוצעת התמחות אחת ספציפית - תחום בו המועמד מצטיין במיוחד - הנדסה, ארכטיקטורה או ניהול.
מחיר מבחן התמחות בפברואר 2020 עמד על 599$ דולר, כ־2,055 ש"ח
תעודות הסמכה אחרות של הקונסורציום
הקונסורציום מציע אפשרויות הסמכה גם לאלו שלא צברו 5 שנות ניסיון מקצועיות מצטברות בתחום אבטחת המידע/הגנת הסייבר. קיימות הסמכות כגון SSCP או מסלולי עמית להסמכה - מעמד מיוחד שניתן למי שצולח מבחן הסמכה ואינו בעל הניסיון הנדרש לקבלת ההסמכה,.מעמד זה מאפשר למועמד להסמכה לצבור את הניסיון הרלוונטי ואז לבצע Endorsement, כמו כן, הקונסוצוריום מציע אפשרויות העשרה נוספות להתמחות במגוון תחומים נוספים כגון הסמכות בתחום הענן, המגזר הרפואי, תכנות ועוד. כל זאת בהתאם ל-CBK של תחומים אלה ובכפוף לעמידה בזכויות ובחובות של הקונסורציום, לרבות תשלום דמי חבר פעם בשנה והמשך השכלה מקצועית.
מקסימיליאן ליבנוויין
מקסימיליאן אלברט יוזף ליבנוויין (בגרמנית: Maximilian Albert Josef Liebenwein; 11 באפריל 1869 – 17 ביולי 1926) היה צייר, גרפיקאי ומאייר ספרים אוסטרי-גרמני, בסגנון האימפרסיוניסטי והאר נובו. הוא בילה זמן משמעותי בווינה, במינכן ובורגאוזן, ולקח חלק פעיל בקהילה האמנותית במקומות אלה. הוא היה חבר חשוב בתנועת "הזצסיון הווינאי", הפך לסגן נשיא שלה והציג עם הקבוצה פעמים רבות.
ראשית חייו
ליבנוויין נולד בווינה, בנם השני של יוזף קלזנץ ליבנוויין (1835–1906) ומגדלנה (לבית קונדראט). אביו היה סוחר, ניהל מכבסה ומכר בגדים בווינה ולילינפלד. כילד, ליבנוויין בילה בשתי הערים. אמו הייתה בתו של יוזף קונדראט, המשרת האישי ושומר והיערות של הקיסר פרנץ יוזף, ודודו היה הפתולוג הנס קונדרט. סבו החזיק בספריה גדולה ובאוסף מדעי הטבע, ועזר להגביר את התעניינותו של ליבנוויין הצעיר בשירה, אגדות וטבע.
בהתחלה אביו של ליבנוויין לא תמך בשאיפותיו האמנותיות, אך דודו עזר לו לפלס את דרכו. בשנת 1887 נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, אך הוא לא נהנה מלימודיו שם. הוא פנה לחקר חיות בטירגארטן שנברון ובחקר גופות בפיקוחו של דודו. יוליוס ויקטור ברגר, המורה של ליבנוויין, גילה כלפיו חמלה, אך הוא עזב את האקדמיה בשנת 1891.
בסתיו 1892 השתתף בבית ספר מיוחד לציור היסטורי, בהדרכת מתיאס פון טרנקוואלד. אביו של ליבנוויין שבר את רגלו ונזקק לעזרה בעסק המשפחתי, ולכן ליבנוויין לא יכול היה להשתתף בשיעורים באופן קבוע. זו הייתה נקודת מחלוקת בין פון טרנקוואלד וליבנוויין, והוא עזב את בית הספר המיוחד במרץ 1893, ובילה כמה חודשים כ"רוכב וצייד "באחוזת לילינפלד.
בשנת 1894 הוא נסע בעקבות חברו פרדיננד אנדרי ונרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בקרלסרוהה והשתתף בשיעורי הציור של קספר ריטר. הוא עדיין לא היה מרוצה מלימודיו, אבל פגש את היינריך פון ציגל בתחילת 1895 והחל להשתתף בשיעורים שלו בנושא ציור בעלי חיים. ליבנוויין לקח את ציגל כמורה, ועימו עבר למינכן. ליבנוויין בילה ארבעה סמסטרים באקדמיה לאמנויות יפות במינכן, ונשאר שם עד 1897.
צייר במינכן ובבורגאוזן
משנת 1897, חי ליבנוויין כצייר עצמאי במינכן, וכן ניהל שיעורי ציור. במהלך ביקור אצל חברו הצייר, ולטר זיגלר, הם ראו את בורגהאוזן ואת טירת בורגהאוזן מימי הביניים. העיירה בורגאוזן מימי הביניים וטירתה הרשימו אותם, והפכו למסגרת רעיונית מתאימה לנושאים הרומנטיים-אבירים של רבים מיצירותיו של ליבנוויין.
במהלך הקיץ 1897 ו-1898 שהה ליבנוויין בטירה. בשנת 1899 הקים ליבנוויין את מגוריו ואת הסטודיו שלו במגדל הגדול ביותר של הטירה, שאותו ארגן מחדש. בתוך שלושה ימים בשנת 1899 ציירו ליבנוויין וחברו אפריז בתוך המגדל, כדי שהכלה לעתיד של ליבנוויין תראה אותו בביקורה הראשון. היצירה מכסה שלושה צדדים של חדר ומשקפת נושאים מימי הביניים.
בתקופה זו גילה ליבנוויין את זיקתו לארט נובו. בשנת 1896, כמה מהאיורים שלו הופיעו במגזין "אר נובו"
בשנת 1900 הוא זכה בתחרות שערך לודוויג סטולוורק על עיצובים לאלבום מסחרי של חברת סטולוורק.
עם הזצסיון בווינה
ליבנוויין הציג עם קבוצת הזצסיון בווינה באביב 1900. עבודותיו שהוצגו כללו את פרסיבל (1899) וכמה ציורי בעלי חיים. בעקבות התערוכה הוא הפך לחבר מלא בקבוצה, והיה לסגן נשיא שלה עד 1912. הוא היה חבר פעיל עד מותו. ליבנוויין המשיך לחיות במגדל של טירת בורגאוזן, והתחתן עם אנה אסיגמן מווינה, במאי 1901. שם נולד בנו הראשון הנס גיאורג בשנת 1902 (נפטר 1977). המשפחה התיידדה עם קולומן מוזר, שהיה בוועדה שהזמינה את ליבנוויין להציג עם הזצסיון בווינה. תמציות מיומני המסע שלו מטיולו בשנת 1900 לבוסניה, יחד עם איורים שלו, פורסמו במגזין וור סקרום בשנת 1902. ליבנוויין לא הצטרף לגוסטב קלימט כשזה התנתק מהזצסיון ב-1905, אף שהוזמן להצטרף.
ליבנוויין הצטרף לאגודת האמנים הגרמנים בויימאר בשנת 1904. לאחר מות אביו בשנת 1906, בילה זמן מה בווינה, ובאותה שנה ערך נסיעות לבריסל ולונדון.
מלחמת העולם הראשונה ואחריה
ליבנוויין חזר לווינה בשנים 09–1908, וניהל בית ספר לציור עד 1913, אם כי הוא עדיין בילה בקיץ בבורגאוזן. בשנת 1910 עיטר אולם של תערוכת הצייד הבינלאומית הראשונה בווינה בציורים מונומנטליים, והוצג לקיסר פרנץ יוזף הראשון בתערוכה.
בנו השני, וולפגנג פרדיננד, נולד בשנת 1911. ליבנוויין התנדב לשירות צבאי בשנת 1914 והוא גויס ביוני 1915. אשתו אנה נפטרה מסרטן השד באותה שנה, בבית מרפא בגומדן, בזמן שהיה בחזית המזרחית. ליבנוויין שימש כקצין חימוש בגייס השמיני. הוא היה עם הצבא בפולין, רוסיה, ובוקובינה, והפיק ציורים רבים ב עשרות ספרי שרטוטים. הוא לקה בשבץ מוחי בדצמבר 1917, ועזב את הצבא בדצמבר 1918.
וינה שלאחר המלחמה לא הציעה הזדמנויות רבות לאמנים, וליבנוויין חזר לבורגאוזן. בשנים 1919–1925 יצר מחזור ארוך המתאר את חייה של מריה הבתולה במנזר האחיות הפרנציסקניות בוקלברוק. בשנת 1924 קיבל ליבנוויין את מדליית הכסף של העיר זלצבורג על ציוריו. בפברואר 1926 לקה ליבנוויין בשבץ נוסף בבורגאוזן, ונפטר ביולי 1926 במינכן. הוא נקבר בבורגאוזן.
סגנון
ליבנוויין עבד בעיקר בצבעי שמן ובטמפרה. הוא צייר מחזורי אגדות, במיוחד מהמיתולוגיה היוונית וסיפורי ימי הביניים של רומנטיקה אבירית, כמו גם תמונות דתיות, כולל תמונות מריה וחיי הקדושים.
מורו ציגל התפרסם במוטיבים החייתיים ובאימפרסיוניזם שלו. ליבנוויין קיבל את השפעתו אבל התעלה עליה, ועבר מציורי שמן אימפרסיוניסטיים בעיקר לטמפוה לאחר שהציג עם הזצסיון בווינה. כן שמר על התעניינותו באמנות גרפית. למרות זאת הוא צייר בעלי חיים רבים והפגין חיבה מיוחדת לחתולים ולסוסים. ליבנוויין יצר מספר עיצובים של איורים לספרים. הוא שמר על הומור בעבודתו, כמו גם יכולת טכנית מצוינת וידע מעמיק בנושאים שלו.
היסטוריה של סקוטלנד
ההיסטוריה של סקוטלנד החלה עם התיישבות אדם ראשונה בתום תקופת הקרח האחרון, לפני כ-10,000 שנה. בשנים הבאות החלה להתבסס התרבות הקלטית באזור, כמו גם בחלקים אחרים של האי הבריטי. מתקופה זו ידוע מעט על שהתרחש בסקוטלנד, כאשר ההיסטוריה המתועדת של חבל ארץ זה מתחילה למעשה רק עם הגעתה של האימפריה הרומית לבריטניה, במאה הראשונה לספירה. הרומאים אשר התבססו בדרום האי, בעיקר באנגליה של ימינו, התקשו להשלים את כיבושה של בריטניה עקב מאבקים בלתי פוסקים עם אוכלוסיית סקוטלנד. ידועים במיוחד עבור הרומאים היו הפיקטים - אוסף של שבטים סקוטיים אשר הרבו להילחם בלגיונות הרומאיים. עקב הקיפאון בהתקדמות רומא, החלה האימפריה הרומית בונה בשנת 122 לספירה את חומת אדריאנוס - חומה אשר תחמה את גבולה הצפוני ביותר של האימפריה. בכך, ויתרו הרומאים על כיבושה של סקוטלנד, וזו נהנתה מחירות מעול שלטון זר גם במאות השנים הבאות.
האוכלוסייה הסקוטית הייתה שבטית במיוחד, כאשר גם בראשית ימי הביניים לא כללה ישויות מדיניות משמעותיות. בין המאות השישית והשביעית לספירה, התקיימה בחופיה המערביים של סקוטלנד ובצפון מזרח אירלנד ממלכת דאל ריאטה, אשר היוותה התאגדות של שלושה שבטים שונים באזורים אלו. במאה השביעית הגיעה לראשונה גם הנצרות לסקוטלנד, אשר הופצה באזור על ידי מסיונרים אירים. בתקופה זו סבלה סקוטלנד מפיצול רב וממאבקים פנימיים. פיצול זה הגיע לסופו רק עם התגברות הפלישות הויקינגיות ממזרח והתבססות האנגלו-סכסים מדרום, דבר אשר הביא לזניחת המאבקים הפנימיים בסקוטלנד לטובת איחוד מדיני במסגרת ממלכת סקוטלנד, אשר הוקמה בשנת 843 לספירה.
ממלכת סקוטלנד
ממלכת סקוטלנד הוקמה בשנת 843 כאשר קנת הראשון, מוכרז כ"מלך כול הסקוטים" וכמלך הפיקטים. בתחילה הוגבלה הממלכה לצפון נהרות הפורת' והקלייד (Forth and Clyde); דרום-מערב סקוטלנד המודרנית עוד נשארה תחת שליטתה של ממלכה שהייתה שייכת לקלטים הבריטונים; דרום-מזרח סקוטלנד גם היא תחת שליטה בריטית ואף פרו-אנגלית. השליטה על אזור זה החלה בתקופתו של קונסטנטין השני, מלך סקוטלנד (879–952) ולבסוף נפלה לידי הסקוטים בשנת 1018, כאשר מלקולם השני, מלך סקוטלנד, הרחיב את הגבול הדרומי לנהר הטוויד (Tweed). זהו גבולה הדרומי של סקוטלנד עד לימינו.
מלחמות סקוטלנד
בשנת 1263 לחמה סקוטלנד בנורווגיה בקרב לרגס (Battle of Largs - על השם העיר הסקוטית לידה התרחש הקרב) על השליטה על איי מערב סקוטלנד. קרב זה הוכיח כי נורווגיה כבר אינה מסוגלת לשלוט על איים מרוחקים אלו. בשנת 1266 חתם המלך הנורווגי מגנוס השישי (1238–1280) על הסכם פרת' (Treaty of Perth), אשר עיקרו הכרה נורווגית בשליטת סקוטלנד על האיים.
בין סקוטלנד לצרפת נכרתה שורת הסכמים הנקראת ברית אולד (Auld Alliance). הראשון שבהסכמים נכרת בשנת 1295 על ידי ג'ון בייליל, מלך סקוטלנד, ועל ידי פיליפ הרביעי, מלך צרפת. ברית אולד נכרתה בעיקר נגד ממלכת אנגליה שהוותה אויב משותף לסקוטלנד ולצרפת. לסירוגין שתי הממלכות הפיקו תועלת הדדית רבה מהברית, במיוחד לאחר פרוץ מלחמת מאה השנים, אך שימושה היה רחוק מהדדי. אנשים רבים בסקוטלנד הטילו ספק אם נבון לצאת למלחמה באנגליה אך ורק מתוך אינטרסים צרפתיים.
בשנת 1468 התרחבה ממלכת סקוטלנד משמעותית בפעם האחרונה, לאחר שג'יימס השלישי, מלך סקוטלנד, התחתן עם מרגרט, בתו של קריסטיאן הראשון, מלך דנמרק, וקיבל את איי שטלנד ואורקני כנדוניה.
פריחתה התרבותית של סקוטלנד
בתקופת מלכותו של ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד (מלך 1488 - 1513) סקוטלנד פרחה מבחינה תרבותית. בתקופה זאת החל הרנסאנס הארופאי לחדור לסקוטלנד. סקוטלנד התקדמה רבות בתחום החינוך במאה ה-15 לאחר הקמתה של אוניברסיטת סנט אנדרוז בשנת 1413, אוניברסיטת גלאזגו (Glasgow) בשנת 1450, ואוניברסיטת אברדין (Aberdeen) בשנת 1494. יחד עם הקמת האוניברסיטאות הועבר חוק החינוך של 1496, אשר ציווה על כל אנשי האצולה ובעלי האחוזות החופשיים לשלוח את בניהם הבכורים לבית ספר ללימוד לטינית, בדרך כלל בגילאי 8-9; לאחר שלמדו לטינית, הילדים נשלחו לבתי-ספר למשפטים או לאמנות למשך לפחות שלוש שנים.
הרפורמציה הפרוטסטנטית בסקוטלנד
במאה ה-16 התרחשה בסקוטלנד הרפורמציה הפרוטסטנטית, בעזרת השפעת תורת מרטין לותר וז'אן קלווין. למרות הוצאתם להורג של מטיפים פרוטסטנטים ולותרנים על כפירה, המשיכה המהפכה. לבסוף בוצעה הרפורמציה על ידי הפרלמנט בשנת 1560 אשר קבע את האמונה הפרוטסטנטית כדתה הרשמית של סקוטלנד במקום האמונה הקתולית. למעשה הזרם הקתולי לא נמחק לגמרי בסקוטלנד, ונשאר חזק במיוחד באזורים ההריים (Scottish Highlands).